tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קולטני טירוזין קינאז (Receptor tyrosine kinases-RTKs) הם חלבונים טראנסממברנאליים בעלי מתחם (אזור) קינאז תוך תאי (intracellular) ובעלי מתחם חוץ-תאי (extracellular) הקשורים לליגנד.
קיימים חלבוני RTK המחולקים לתת-משפחות בהתאם לתכונות המבניות והליגנד הספציפיים.
אלה כוללים הרבה פקטורי גדילה כדוגמת רצפטור האינסולין, וקולטנים רבים נוספים.
כדי להפיק אותות ביוכימיים ,RTK צריכים ליצור דימרים בממברנת הפלסמה, הדימרים מתייצבים בקישור לליגנד על ידי הקולטן.
פעמים רבות, המשך מעבר האות מתבצע על ידי גורמים ציטוזוליים כגון סרין- תראונין קינאזות, המזרחנות חלבונים אחרים, או פוספטאזות, המסירות קבוצות זרחן.
תוצאת הזרחון עשויה להיות הפעלה או שיתוק של חלבון, אם על ידי השפעה מרחבית על מבנהו, אם באמצעות יצירת דימרים, ואפשרויות נוספות.
רבים מהסיגנלים מפעילים פקטורי שעתוק, הגורמים ליצירתם של חלבונים מסוימים.
בסופו של תהליך, יצירת חלבונים, הפעלתם, או מניעת יצירתם והפעלתם, גורמים לשנוי בתפקוד הפנימי, ולעיתים החיצוני, של התא.
מעבר בורגו (באיטלקית: Passetto di Borgo- "פַּסֶטו די בורגו") או בקיצור "המעבר" (באטלקית: Passetto - "פַּסֶטו") הוא מעבר סתרים המקשר בין קריית הוותיקן לבין טירת סנטאנג'לו.
אורכו של המעבר כ-800 מטרים והוא ממוקם ברובע בורגו של העיר רומא.
המעבר נבנה בשנת 1277 על ידי האפיפיור ניקולאוס השלישי, תוך שימוש משני בחומות שנבנו על ידי טוטילה במהלך המלחמה הגותית.
המעבר, הנמצא בתוך החומה, אפשר לאפיפיורים להימלט ממגוריהם בקריית הוותיקן אל הטירה בעיתות מצוקה.
האפיפיור אלכסנדר השישי השתמש במעבר בשנת 1494 במהלך המצור של שארל השמיני מלך צרפת וכיבוש העיר על ידיו.
האפיפיור קלמנט השביעי השתמש במעבר במהלך ביזת רומא בשנת 1527 על ידי חייליו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לאחר שהחיילים טבחו בכל חיילי המשמר השווייצרי על מדרגות בזיליקת פטרוס הקדוש.
בשנת 1630 הקים האפיפיור אורבנוס השמיני גג מעל המעבר, והפך אותו למעבר סגור.
כיום המעבר מהווה חלק מהמוזיאון הממוקם בטירת סנטאנג'לו.
המעבר שופץ במהלך השנים על מנת לייצבו, ובשנת 2000 הותר למבקרים לראותו.
מעבורת סטטן איילנד או סטטן איילנד פרי הוא קו מעבורות מים המשמשות לתעבורה בין הרבעים סטטן איילנד ומנהטן בניו יורק.
למעבורת נמלים שהוסבו בצורה מיוחדת עבורה, אחד בקצה סטטן איילנד ואחד בבאטרי פארק, מנהטן.
תחנת הבאטרי פארק מחוברת כמעט באופן ישיר לרכבת התחתית של ניו יורק.
המסע במעבורת הוא כעת בחינם.
כיום פעילות בקו 8 מעבורות.
הקו יחיד במינו במערך התחבורה בעיר ניו יורק.
במעבורת עוברים בממוצע 75,000 בני אדם ביום.
מלבד המעבורת, ישנם קווי מונית ימית, במעבורות קטנות יותר, מסביב למנהטן.
המעבורת משמשת מגוון רחב של אוכלוסיות, בין אם אלו עובדים המתגוררים בסטטן איילנד ונוסעים לעבודה במנהטן ומעדיפים תחבורה ציבורית יעילה על מציאת חנייה ברובע או תיירים.
חברת "מעבורות סטטן איילנד" נוסדה ב-1817 על ידי John De Forest, שהפעיל ספינת קיטור אחת.
ב-1838 רכש את החברה איל ההון קורנליוס ואנדרבילט.
החברה נותרה בשליטת משפחת ואנדרבילט עד מלחמת העולם השנייה.
כיום מפעילה את קו המעבורת מחלקת התחבורה של עיריית ניו יורק.
כל פרק זמן מסוים יוצאת המעבורת מנמל הבית שלה סנט ג'ורג בסטטן איילנד.
כל הפלגה מתחילה בישיבה מוחלטת של הנוסעים, אשר לרשותם עומדת בחירה היכן לשבת: בפנים או במרפסת.
לאחר קריאת ה"הקשב" ושריקת הצופר, עומדים לרשות הנוסעים מזנון בו בין השאר ניתן לקנות מעדנים, בתי שימוש, מעלית לנכים ואף מרפסת ממנה ניתן להשקיף על העיר.
במעבורת מיני בנוי המזנון כמסעדה, וקירותיה עשויים זכוכית.
מספר קומות - 4 במעבורת רגילה, 2 במעבורת מיני
תכולה מקסימלית של אנשים - כאלף איש
קו - סטטן איילנד - מנהטן
צבע המעבורת מבחוץ - כתום
צבע המעבורת מבפנים - ירוק-כחול
באסטרונומיה, מעבר או מעבר אסטרונומי הוא אירוע בו גרם שמים נצפה כאשר הוא חולף על פני גרם שמים אחר ומסתיר חלק ממנו.
על מנת שיתרחש מעבר, על הגרם הקרוב להיות בעל גודל זוויתי קטן מאשר הגרם הרחוק.
כאשר הגרם הקרוב הוא בעל גודל זוויתי דומה לגודלו הזוויתי של הגרם הרחוק או גדול ממנו, כך שחלק ניכר מהגרם הרחוק או כולו מוסתר, האירוע נקרא הסתרה.
מכיוון שלמעבר דרוש גרם שמים קרוב המסתיר גרם שמים רחוק יותר, רוב המעברים הם של גרם שמים קטן על פני גרם שמים גדול בהרבה.
מעבר של כוכב לכת על פני השמש
על מנת שכוכב לכת יעבור על פני השמש, הוא חייב להיות במסלול פנימי יותר מאשר נקודת התצפית.
מסיבה זו מכדור הארץ ניתן לצפות אך ורק במעברים של נוגה או של כוכב חמה על פני השמש, בזמן שממאדים ניתן לצפות גם במעברים של כדור הארץ על פני השמש וכך הלאה.
מעבר מיוחד ונדיר התרחש בשנת 1586 ובו עברו בו זמנית נוגה וכוכב חמה על פני השמש עבור צופה משבתאי.
המעברים של כוכב חמה על פני השמש נצפים מכדור הארץ בהפרשים שנעים בין 3 שנים ל-13 שנים זה מזה כאשר האחרון היה ב-2006 והבא יהיה ב-2016. המעברים של נוגה על פני השמש נצפים מכדור הארץ בהפרשי זמנים של 105.5, 8, 121.5 ו-8 שנים כך שבכל 243 שנים מתרחשים 4 מעברים.
באמצעות טלסקופ החלל קפלר ניתן לצפות במעברים של כוכבי לכת על פני כוכבים רחוקים ובכך לזהות את קיומם.
מעבר של ירח על פני כוכב לכת
מכדור הארץ ניתן לצפות במעברים של ירחים על פני כוכבי הלכת צדק, שבתאי, אורנוס ונפטון כאשר המעברים הקלים ביותר לצפייה הם של הירחים הגליליאניים על פני צדק.
מעבר של כוכב לכת על פני כוכב לכת
מעבר של כוכב לכת על פני כוכב לכת במערכת השמש הוא אירוע נדיר שיכול לקרות רק אם כוכב הלכת המוסתר גדול בהרבה מכוכב הלכת המסתיר וכאשר הכוכב המסתיר הוא פנימי יותר.
מעברים אפשריים הם של נוגה, של כוכב חמה ושל מאדים על פני צדק ושבתאי.
מעברים אחרים יהיו למעשה הסתרה.
מעברים אפשריים נוספים הם של אסטרואידים או של כוכבי לכת ננסיים על פני השמש או על פני כוכבי לכת אחרים.
מעברים של אסטרואידים על פני השמש הם נדירים ביותר בכדור הארץ, שכן מרבית האסטרואידים נמצאים בחגורת האסטרואידים בין מאדים ובין צדק ואלו שמסוגלים לעבור על פני השמש הם קטנים יחסית (קוטר של קילומטרים ספורים) כך שהצפייה באירוע מעבר כזה היא קשה.
לעומת זאת אירועים כאלה הם פחות נדירים כאשר הם נצפים מצדק.
באותו אופן ניתן גם לצפות במעברים של אסטרואידים על פני צדק מכדור הארץ.
כמו כן ייתכן מעבר של גוף קרוב ארץ על פני השמש או על פני הירח כך שהמעבר יהיה קל לצפייה, אך כיום לא ידוע על שום מעבר צפוי מסוג זה.
גם שביטים עשויים לבצע מעבר על פני השמש כאשר הם נצפים מכדור הארץ או מכוכב לכת אחר.
כך למשל שביט היילי עבר על פני השמש ב-19 במאי 1910.
ירחים קטנים או בעלי מסלול רחוק מכוכב הלכת שלהם עשויים לבצע מעברים על פני השמש.
כך למשל על מאדים ניתן לצפות בפובוס ודימוס מבצעים מעברים על פני השמש.
מעבר איסראן (צרפתית: Col de l'Iseran) הוא מעבר הרים בגובה 2770 מטרים.
איסראן הוא מעבר ההרים הגבוה ביותר בצרפת, והגבוה ביותר בהרי האלפים בעל דרך סלולה.
המעבר ממוקם באזור האלפים המערביים בקרבת הכפר ואל דיזר, אזור חבל סבואה, צרפת.
עקב גובהו הרב, המעבר פתוח לתנועה בחודשי הקיץ בלבד.
מעבר איסראן החל את דרכו במהלך המאה ה-17 כשביל פרדות אשר שימש להובלת גבינות לשווקים בפיימונטה דרך מעבר מון סני.
בשנת 1912 הוחלט להפוך אותו לדרך סלולה.
העבודה החלה בשנת 1929 כאשר 600 פועלים סללו 29 קילומטרים, והסתיימה בשנת 1937. חנוכת המעבר נערכה בנוכחות הנשיא אלבר לברן.
בשנת 1939 נבנתה גם כנסייה בסמוך לשיא המעבר.
אורכו הכולל של מעבר איסראן הוא 48 קילומטר וכולל בתוכו שינוי גובה של 1955 מטרים בשיפוע ממוצע של 4.1%.
מכיוון צפון, בחלקו האחרון, בעלייה מואל דיזר הנמשכת 15 ק"מ השיפוע הממוצע עולה ל-6%.
מכיוון דרום, בחלקו האחרון בעליה מבונבאל סור ארק, מגיע השיפוע לממוצע של 7.3% לאורך 13 קילומטר ובשיאו אף ליותר מ-10%.
מעבר איסראן שימש מספר פעמים כאתר רכיבה במסגרת הטור דה פראנס, לראשונה בשנת 1938, ולאחר מכן שש פעמים נוספות.
מעבר אנרגיה בתהודה פלואורסצנטית הוא תופעה פיזיקלית המתארת מעבר אנרגיה בין שתי מולקולות רגישות לאור (כרומופורים).
בתהליך זה, הכרומופור התורם (donor), מעורר על ידי בליעת אור (פוטון) לרמת אנרגיה גבוהה יותר, אך אינו פולט אור.
במקום זאת, מתקיים מעבר אנרגיה באמצעות צימוד דיפול דיפול אל רמת העירור בכרומופור המקבל (acceptor).
כתוצאה מכך, המקבל פולט אור (פלואורסצנציה).
היעילות של העברת אנרגיה זו עומדת ביחס הפוך לחזקה ה-6 של המרחק בין התורם למקבל, מה שהופך את FRET לתהליך רגיש מאוד לשינויים קטנים במרחק.
מנגנון זה הוא הבסיס לספקטרוסקופיית FRET המשמשת בביופיזיקה למדידת מרחקים במערכות ביולוגיות בסקאלה של ננומטרים בודדים (דוגמת חלבונים וחומר תורשתי).
התופעה קרויה על שם תאודור פורסטר (Theodor Förster), מדען גרמני שהצליח לתאר אותה כמותית ולקשר את המנגנון לגדלים מדידים, החל משנות ה-40 של המאה ה-20, בד בבד עם התבססות מכניקת הקוונטים.
קיימת אנלוגיה בין FRET לבין תקשורת בשדה קרוב, בכך שרדיוס האינטראקציה הרבה יותר קטן מאורך הגל של האור הנפלט.
באזור השדה הקרוב, הכרומופור המעורר פולט פוטון וירטואלי הנבלע באופן מיידי על ידי הכרומופור המקבל.
מאחר שחוקי שימור האנרגיה והתנע לא מתקיימים עבורו, הפוטון הווירטואלי לא ניתן לגילוי ולכן FRET הוא מנגנון לא-קרינתי.
חישובים שנעשו במסגרת אלקטרודינמיקה קוונטית כי מעבר לא-קרינתי (FRET) ומעבר קרינתי הם למעשה 2 אסימפטוטות, קצרת-טווח וארוכת טווח בהתאמה, של אותו מכניזם.
התופעה קרויה על שם המדען הגרמני תאודור פורסטר.
כאשר 2 הכרומופורים הם גם פלואורפורים נעשה שימוש במקום זאת במונח מעבר אנרגיה בתהודה פלואורסצנטית,(fluorescence resonance energy transfer), על אף שמעבר האנרגיה אינו פלואורסצנטי.
כמו כן התהליך יכול להתרחש גם בין 2 פוספורים.
מבחינה כמותית, אפשר לתאר את המולקולה התורמת (שהיא נייטרלית חשמלית) כדיפול חשמלי בעל וקטור דיפול המתנדנד בתדר לאור הימצאותו בשדה חשמלי חיצוני, שהוא מקור האור בניסוי.
המולקולה המתנדנדת מייצרת שדה חשמלי של דיפול, ובתחום השדה הקרוב בו המרחק קטן בהרבה מאורך גל האור השדה החשמלי הוא בקירוב:
כאשר הוא מקדם השבירה בחומר ו- וקטור המיקום בו נמדד השדה החשמלי.
שדה קרוב זה נבלע במולקולה המקבלת בהספק אנרגטי שהוא הממוצע בזמן של מכפלת השדה בנגזרת הזמנית של מומנט הדיפול של המולקולה המקבלת, :ההספק מחולק באנרגיה של פוטון לקבל קצב בליעת פוטונים והוא פרופורציוני לגורם גאומטרי , לאינטגרל החפיפה ותלוי במרחק:
כאשר הגדרנו כזמן הבליעה כאשר המולקולות מרוחקות ביניהן פורסטר.
הגורם הגאומטרי תלוי בשלוש זוויות: היא הזווית בין מומנטי הדיפול של המולקולות, ו- הן בהתאמה הזוויות בין מומנטי הדיפול של המולקולה התורמת ושל המולקולה המקבלת לציר המחבר בין המולקולות :
אינטגרל החפיפה מתאר את החפיפה בין ספקטרום הפליטה המנורמל של המולקולה התורמת לספקטרום הבליעה המולרי של המולקולה המקבלת בשקלול אורך הגל ברביעית, כתוצאה מהתלות בתדר של אנרגיית קרינת דיפול חשמלי:
תופעה מקבילה קיימת בפיזיקה אטומית, בה גרעין מעורר מעביר אנרגיה באופן לא קרינתי לאלקטרונים קשורים, במקום לפלוט קרינת גאמא.
יעילות ה-FRET, , מוגדרת כיעילות הקוונטית של מעבר האנרגיה, כלומר, היחס בין התדירות שבה מתרחש אירוע העברת אנרגיה לבין התדירות שבה מתרחש אירוע עירור תורם:
כאשר הוא קצב מעבר האנרגיה הלא קרינתית, הוא קצב דעיכה קרינתי (פלואורסצנטי) ו- הוא סכום קצבי כל תהליכי הפליטה האחרים.
חישוב קצב המעבר הלא קרינתי, , כפונקציה של המרחק בין המולקולות () נעשה כך:
כאשר, הוא זמן החיים של התורם בהיעדר מעבר האנרגיה.
יעילות ה-FRET תלויה בפרמטרים הפיזיקליים הבאים:
המרחק בין התורם למקבל - בדרך כלל בין 1–10 ננומטר.
החפיפה הספקטרלית בין ספקטרום הפליטה של התורם לספקטרום הבליעה של המקבל.
האוריינטציה היחסית בין מומנט הדיפול של התורם למומנט הדיפול של המקבל.
יעילות ה-FRET, , תלויה במרחק בין שתי המולקולות () באופן הבא:
כאשר , אורך פורסטר, הוא המרחק בו היעילות היא 50% והוא תלוי במידת החפיפה בין ספקטרום הפליטה של המולקולה התורמת לספקטרום הבליעה של המולקולה המקבלת, ובזווית בין שתי המולקולות.
ניתן להתאים את לצורכי הניסוי, והוא נע לרוב בן ננומטרים בודדים לעשרות ננומטרים.
מכיוון שהיעילות תלויה בחזקה השישית של המרחק, העקומה משתנה מהר בסביבות ומאפשרת מדידה מדויקת של מרחק.
ניתן לקבוע את יעילות ה-FRET, , על ידי מדידת השינוי בזמן החיים הפלואורסצנטי של התורם כתוצאה מנוכחות המקבל:
כאשר, ו- הם זמני החיים של התורם בנוכחות ובהיעדר המקבל בהתאמה.
עקב נוכחות המקבל, זמן החיים של התורם מתקצר ולכן יעילות ה-FRET, , תמיד תהיה קטנה או שווה ל-1. מדידות אלו משמשות בדימות מיקרוסקופי מבוסס זמן חיים פלואורסצנטי (FLIM ).
השיטה מתבססת על היחס הקיים בין זמן החיים של התורם לבין הקיטוב - כאשר הקיטוב עולה זמן החיים מתקצר.
ע"פ נוסחת פרין, היחס בין הקיטוב הפלואורוסצנטי לבין זמן החיים הפלואורסצנטי מבוטא בצורה הבאה:
כאשר הוא הנפח המולרי של הפלואורפור המסתובב, הוא קבוע הגזים, היא הטמפרטורה ו- היא צמיגות התווך.
הוא הקיטוב האינהרנטי כאשר .
זמן החיים של התורם בהיעדר המקבל:
זמן החיים של התורם בנוכחות המקבל:
כאשר, ו- הן רמות הקיטוב של התורם בנוכחות ובהיעדר המקבל בהתאמה.
בנוסף, יעילות ה-FRET, , נמדדת על ידי זמן החיים הפלואורסצנטי בצורה הבאה:
לכן, ניתן למדוד ישירות את יעילות ה-FRET באמצעות הקיטוב הפלאורסצנטי:
השיטה מתבססת על מדידת השינויים בעוצמת הפליטה של המקבל.
כאשר התורם והמקבל קרובים האחד לשני (1–10 ננומטר), בשל האינטראקציה של שתי המולקולות, פליטת המקבל תגדל עקב כוח פנים מולקולרי שיוצר ה-FRET בין התורם למקבל .
כדי לנטר שינויי מבנה בחלבון, חלבון היעד מסומן עם תורם ומקבל בשני אתרי גן.
כאשר החלבון מסתובב או מתעקל, נוצר שינוי במרחק או באוריינטציה בין התורם למקבל ומכאן שינוי ביעילות ה-FRET.
אם אינטראקציה מולקולרית או שינוי מבנה חלבון תלויים בקשר ליגנד, ניתן להשתמש בטכניקת FRET כיישום של גלאי פלואורסצנטי לזיהוי ליגנד.
השיטה מתבססת על מדידת שיעורי קצב הליבון האופטי (Photobleaching ) של התורם, בהיעדר ובנוכחות המקבל.
מאירים באורך גל שיגרום לעירור התורם אך לא המקבל על דגימות עם וללא המקבל ומנטרים את פלואורסצנטיית התורם (פליטת אור באורך גל הפלואורסצנטי) לאורך זמן.
ההפרדה מהמקבל נעשית בדרך כלל על ידי מסנן מעביר פס אופטי.
סקלת הזמן של הליבון האופטי מבוטאת על ידי הפלואורסצנציה המתקבלת עבור כל דגימה:
כאשר, הוא קבוע זמן דעיכת הליבון האופטי והוא תלוי בנוכחותו או העדרו של המקבל.
מאחר שהליבון האופטי עולה בקנה אחד עם איבטול (inactivation) קבוע של פלואורפורים מעוררים, מעבר האנרגיה בתהודה בין הפלואורפור התורם המעורר לפלואורפור המקבל, מונע את הליבון האופטי של אותו תורם ולכן יעילות FRET גבוהה מובילה לזמן דעיכת ליבון אופטי ארוך יותר:
כאשר, ו- הם זמני דעיכת ליבון אופטי של התורם בהיעדר ובנוכחות המקבל בהתאמה.
נוסחה זו הפוכה לנוסחת היחס בין זמני החיים הפלאורסצנטיים של התורם בהיעדר ובנוכחות המקבל.
לטכניקה זו אשר הוצגה לראשונה בשנת 1989 יש מספר יתרונות:
דיוק - עקב היכולת למדוד בנקודות זמן רבות.
סדר גודל - קבועי הזמן נמדדים ביחידות של שניות לעומת זמן חיים פלואורסצנטי הנמדד ביחידות של ננושניות.
אחד הזוגות הנפוצים עבור שימוש ביולוגי ב-FRET הוא חלבון פלואורסצנטי כחול-ירקרק ((cyan fluorescent protein (CFP) - חלבון פלואורסצנטי צהוב ((yellow fluorescent protein (YFP).
תיוג עם צבענים פלואורסצנטיים אורגניים דורש טיהור, תגובה כימית, זריקה תוך-תאית אל החלבון המארח.
לעומת זאת, וריאנטי GFP יכולים להיצמד לחלבון המארח באמצעות הנדסה גנטית.
בנוסף, היתוך בין CFP ל-YFP הנקשר באמצעות רצף פרוטאז בקיע, יכול לשמש כתבחין ביקוע.
אחת המגבלות של FRET היא שנדרשת תאורה חיצונית על מנת ליזום את מעבר האנרגיה.
תאורה זו יכולה ליצור רעש רקע כתוצאה מעירור ישיר של המקבל או לגרום לליבון אופטי מלא של התורם/המקבל.
כדי למנוע תופעות לוואי אלו, פותחה טכניקה דומה הנקראת מעבר אנרגיה בתהודה ביולומינסנצית או בקיצור BRET.
הטכניקה זו משתמשת בלוציפראז ביולומיסנצטי (בדרך כלל בלוציפראז ממושבת צורבים) במקום ה-CFP כדי לייצר פליטת פוטון ראשונית תואמת YFP.
עם זאת, BRET מוגבלת על ידי הדרישה לייצר לפחות היתוך אחד בין חלבון מקודד לבין הלוציפראז, אם כי כמה יישומים של FRET ניתן ליישם עם פלואורפורים מצומדי נוגדנים.
באופן כללי, FRET, מוגדר עבור מצבים שבהם התורם והמקבל הם חלבונים (או פלואורפורים) מסוג שונה.
על אף זאת, במערכות ביולוגיות רבות, נדרשים החוקרים לבחון אינטראקציה בין 2 חלבונים מאותו סוג או אינטראקציה בין חלבון לבין עצמו (למשל, אם החלבון יוצר או פורש חלק משרשרת פולימרית של חלבונים) או עבור שאלות כמותיות אחרות בתאים ביולוגיים.
במקרים אלו, לא ניתן למדוד FRET על ידי הבדלים ספקטרליים שכן הן לתורם והן למקבל יש אותם ספקטרומי בליעה ופליטה.
אף על פי כן, ניתן למדוד את הקיטוב המשתנה בין בליעה של אור לפליטה של אור על ידי שיטה הנקראת דימות אנאיזוטרופיות FRET .רמת האנאיזוטרופיה מהווה מדד לכמות אירועי ה-FRET שקרו.
בכימיה ובביולוגיה, FRET משמש ככלי למדידת מרחק ולזיהוי אינטראקציות מולקולריות:
מדידת מרחק בין אזורים בתוך חלבון בודד - מידע על קונפורמצית החלבון.
זיהוי מיקום ואינטראקציות בין גנים ומבנים תאיים כולל אינטגרינים וחלבוני ממברנה.
קבלת מידע על מסלולים מטבוליים או מעברי אותות.
קבלת מידע על ליפידים שומניים בקרום התא.
בנוסף, FRET ו-BRET הם כלים נפוצים במחקר של קינטיקה אנזימטית ומנועים מולקולריים.
בספקטרוסקופיה, חלק מטכניקות הריווי הדיכוי הפלואורסצנטי (Quenching) מתבססות על FRET.
בטבע, ניתן למצוא מנגנון העברת אנרגיה דמוי-FRET בתהליך הפוטוסינתזה, בו מערר הפוטון את התורם והאנרגיה מועברת למקבל וממנו הלאה למקבל הבא ולבא אחריו למקבל עד שלבסוף מגיעים למרכז התגובה, שם נתרמים אלקטרונים הלאה.
שימוש נוסף בטבע נעשה בהגנת שוניות מקרינת UV.
מנגנון שונה אך קשור הוא מעבר אלקטרון דקסטר (Dexter electron transfer).
שיטה חלופית לזיהוי אינטראקציית חלבון-חלבון היא השלמה פלואורסצנטית ביומולקולרית (Bimolecular fluorescence complementation או בקיצור BiFC) שבו שני חלקים של חלבון פלואורסצנטי מותכים עם חלבונים אחרים.
כאשר שני חלקים אלה נפגשים, הם יוצרים פלואורפור בזמן של דקות או שעות.
מעבר אבוט הוא מעבר השוכן בין הר לפרוי והר ויקטוריה בהרי הרוקי הקנדיים, ומאפשר מעבר בין העמקים של אגם אוהרה ושל אגם לואיז.
גובהו של המעבר - 2,925 מטרים מעל פני הים.
המעבר נקרא על שם פיליפ סטנלי אבוט, אשר נפטר בשנת 1896 בעת ניסיון לטפס על הר לפרוי.
השם ניתן למעבר באופן רשמי על ידי מועצת השמות של קנדה ב-30 ביוני 1904
במעבר אבוט מצויה בקתת אבן, שנבנתה בשנת 1922 על ידי מדריכי מטיילים אלפינים שווייצרים, שעבדו עבור הרכבת הקנדית פסיפית.
כיום מתוחזקת הבקתה על ידי המועדון האלפיני של קנדה.
הבקתה מהווה אתר היסטורי לאומי של קנדה.
מעבר אתבסקה הוא מעבר הרים גבוה בהרי הרוקי הקנדיים.
מעבר ההרים הוא מוצאו של נהר וירלפול (יובל של נהר אתבסקה).
בתקופת הסחר בפרוות, המעבר קישר בין תחנת המסחר בית ג'ספר שעל נהר אתבסקה ולבין מחנה בואוט שעל גדת נהר קולומביה.
גובה המעבר - 1,753 מטרים מעל פני הים.
המעבר נמצא בין הר בראון לבין רכס מקגיליווריי.
מעבר ההרים נמצא מדרום למעבר ילוהד, ומצפון למעבר הואוס.
המעבר מוזכר לראשונה במסמכיו של מגלה הארצות הבריטי דייוויד תומפסון; את המעבר הראה לו בשנת 1811 אירוקוי בשם תומאס.
המעבר הפך לנקודה חשובה במסלול הסחר בפרוות שבין אזור ארץ רופרט לבין מחוז קולומביה.
שמו של המעבר ניתן לו ב-6 בפברואר 1912, והוא (כמו גם הר אתבסקה) נקרא על שם ימת אתבסקה ("אתבסקה" בשפת הקרי: "מקום צמחי הקנה" - המתייחס לסבך על גדת הימה, במקום בו נהר אתבסקה נשפך לתוכה).
בשנת 1971 הוכרז המעבר כאתר היסטורי לאומי של קנדה.
מעבר אלבו הוא מעבר הרים באזור קאנאנאסקיס שבפרובינציית אלברטה שבקנדה.
המעבר נמצא לרגלי הרי הרוקי הקנדיים, ובו נמצא אגם אלבו, המהווה את מקורו של נהר אלבו.
מעבר ההרים נמצא בין הר ראה לבין רכס מיסטי והר גאפ ברכסים הדרומיים של באנף.
מעבר אלק הוא מעבר הרים גבוה בהרי הרוקי הקנדיים, שגובהו 1,905 מטרים מעל פני הים.
המעבר חוצה את קו פרשת המים של אמריקה, בגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
המעבר נמצא בין הר פוקס להר טיירוויט.
המעבר מקשר בין עמק אלק שבקולומביה הבריטית, לבין עמק קאנאנאסקיס שבאלברטה.
שמו של המעבר ניתן לו רשמית ב-14 בספטמבר 1966.
את מעבר ההרים לא חוצים כבישים.
המעבר מגיע על שטח הפארק הפרובינציאלי פיטר לוהיד באלברטה, ואל שטח הפארק הפרובינציאלי אגמי אלק בקולומביה הבריטית.
השביל הטרנס קנדי היה אמור לעבור במעבר אלק, אולם בשל מחלוקות בדבר מעבר השביל בשטחי מכרות במעבר אלק העליון הועבר השביל למקום אחר.
כמו כן הוצע על ידי תושבי העיירה אלקפורד שבקולומביה הבריטית, כי הכביש המהיר 43 של קולומביה יוארך ויתחבר לכביש באלברטה, לכיוון קלגרי, ואולם משיקולים של איכות הסביבה פרויקט זה לא יצא אל הפועל.
מעבר בוש הוא מעבר הרים בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף, על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובה המעבר 2,361 מטרים מעל פני הים.
המעבר הוא מוצאו של נהר ואלנסיאנס (אשר נקרא בעבר המזלג הדרומי של נהר בוש - South Fork Bush River), אחד מיובליו של נהר בוש .
מעבר אַנארי הוא מעבר הרים רחב, מכוסה קרח, באנטארקטיקה.
המעבר הוא הנקודה הגבוהה ביותר של הקרחונים בצידם הצפוני של הרי אנארי, והוא מפריד בין הרי אנייר להרי האדמירליות.
גובהו של המעבר 1,200 מטרים מעל פני הים.
המעבר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים, ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
שמו של מעבר ההרים ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים והוא נקרא על שם הרי אנארי הסמוכים.
מעבר או לעבור הוא מונח במדעי החברה המתאר יכולת של אדם לשנות באופן יזום מרכיבים בזהותו, ולעבור מקבוצה חברתית אחת לקבוצה חברתית אחרת, בעלת זהות שונה ונפרדת.
המונח "מעבר" יכול להתייחס להחלפת קטגוריה של גזע, מוצא אתני, קאסטה או מעמד חברתי, נטייה מינית, מגדר, דת, גיל, או מצב של לקות גופנית או חושית.
מעבר מוצלח עשוי לאפשר הטבות, תגמולים, או עלייה משמעותית בקבלה חברתית כלפי האדם העובר ויכול לסייע לו להתמודד עם סטיגמות שהשייכות לקבוצה הקודמת הכתיבה לו.
במקרים שונים משמש המעבר כסוג של שימור או הגנה עצמית, במקרים בהם הזדהות עם הקבוצה הקודמת עלולה להעמידו בסכנה.
מעבר יחייב את האדם העובר לעמוד בתנאי הקבלה לקבוצה החדשה (לדוגמה, להיות לעיתים בעל גוון עור מתאים, שם משפחה, או מאפייני התנהגות, המתאימים לקבוצה), ועלול להוביל להוביל לפרידה חלקית או מלאה מהקבוצה או מהקהילה שאליה השתייך בעבר.
האדם העובר יידרש להיפרד לעיתים מהדת המקורית, מחוויות קודמות, מאמונותיו או מערכיו, ממקום מגורים, ובמקרים שונים אף מבני משפחה או מחברים שאינם עומדים בתנאי הקבלה לקבוצה החדשה ושנוכחותם בחייו תקשה על קבלתו אליה.
בעוד שמעבר מוצלח עשוי לתרום משמעותית לחוסן כלכלי, ולביטחון אישי וחברתי, ולהימנעות מסטיגמה חברתית, הוא עלול גם לגרום לצריכת משאבים רגשיים רבים מאוד, ואף לגרום לבדידות ונתק חברתי ולמצוקה נפשית, כתוצאה מהכחשת הזהות של העצמי, ועלול להוביל לדיכאון או לשנאה עצמית.
המונח passing מדובר במדעי החברה לפחות מאז שלהי שנת 1920,, ונוסח כך לראשונה בהתייחס למוצא אתני.
מבחינה היסטורית וגנאלוגית, נעשה שימוש במונח passing לראשונה בארצות הברית כבר בתקופה שלפני מלחמת האזרחים האמריקנית, כאשר עבדים שחורים בהירי עור עברו במרמה לחיות כאנשים לבנים, ובכך השיגו את חירותם.
במשך מעל 200 שנה בהן נהגה עבדות בארצות הברית, עד שנת 1865, לא החשיב החוק האמריקאי עבדים ממוצא אפריקאי כבני אדם, וההתייחסות אליהם הייתה כאל סוג "עליון" של בהמות.
גם אנשים ממוצא אפריקאי מעורב (לעיתים קרובות, תוצר של אונס נשים שחורות על ידי גברים לבנים שהחזיקו בהן כעבדים) נחשבו כשייכים לגזע השחור, והיו נעדרי זכויות, וזאת אף אם גון עורם היה בהיר מזה של אימותיהם.
לפיכך, התגמול שיכול היה להיות לאדם שחור שהצליח לבצע מעבר לחברה הלבנה, היה המשמעותי ביותר שניתן היה לשאוף אליו: חיי חירות.
בהתאמה, הענישה על ניסיון התחזות הייתה קשה ביותר, ועצם המעבר היה כמעט בלתי אפשרי לאנשים שהוחזקו כעבדים.
רוב סיפורי המעבר המוצלחים, בתחום זה, אינם ידועים לנו, מאחר שבמקרים בהם אנשים הצליחו במעבר, הם העלימו את עברם ולא סיפרו את הדבר לאיש, גם לא לבני זוגם ולצאצאיהם.
איליין גינסברג בספרה Fictions of Identity מצטטת מודעה משנת 1800, ובה דיווח על עבד נמלט ממוצא מעורב, בשם אדמונד קני, ש"התחזה לאדם לבן" ויש לתפסו בכל מחיר.
גם לאחר התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית, שבו נאסרה העבדות בארצות הברית, עדיין נחשב ה"גזע" האפריקאי נחות, ועד המאה העשרים התקיימו בחלק ממדינות ארצות הברית חוקים שאסרו על קיום יחסי מין או נישואים בין עדתיים, ואסרו על אנשים שחורים כניסה למקומות שונים, קבלה לעבודה ציבורית, לימודים באוניברסיטאות, ועוד.
לאור זאת, מעבר מסוג זה, שכבר לא נאסר בחוק, היה אפשרי במקרים שונים לשחורים ממוצא מעורב שעורם בהיר יחסית, ושיכלו להיחוות כאנשים לבנים.
מעבר מוצלח, הוא כזה שאיש אינו יודע עליו.
לכן, אין נתונים מספריים על כמות האנשים ש"עברו" בארצות הברית, וקיימים סיפורים אישיים מועטים.
אחת הדוגמאות לכך היא אלווירה פרדריק שסיפורה נחשף בשנת 2018, בתוכנית הראיונות Today של מגין קלי, ברשת NBC.
בתוכנית הופיעה אישה הנחווית כלבנה, שפרסמה רק לאחר פטירת אימה, על כך שאימה נולדה כצבעונית ו"עברה" לחיות כאדם לבן, תוך מחיקת עברה והתנתקות מוחלטת ממשפחת המוצא שלה.
גם כיום, כאשר מבחינה חוקית בוטלה אפליית השחורים בארצות הברית, ניתן לדבר על מעבר של אנשים מקבוצה אתנית אחת לאחרת, על ידי שינוי המבטא, שינוי אופן הלבוש, טיפוח הרגלים, ואפילו שינוי שמות, בניסיון להיראות חברים בקבוצת הרוב ולא בקבוצת המיעוט.
בקבוצות אתניות אחרות, שינוי שם אפשר "מעבר" קל יותר לקבוצת הרוב.
דוגמאות מוכרות של שינוי שם באופן זה, הן למשל, אשת העסקים האמריקאית אסתי לאודר, ששינתה את שם המשפחה היהודי לאוטר, או בוב דילן, ששינה את שם המשפחה היהודי צימרמן.
בתקופת השואה, בה רוכזו אנשים ממוצא יהודי ונשלחו אל מותם, היו מעטים שהצליחו להינצל על ידי התחזות ל"ארים" והעלמת כל סממן יהודי, ובכך שרדו בסביבה לא אפשרית.
מעבר נוסף מקובל הוא הסתרה או מצג שווא של מעמד חברתי.
ריבוד חברתי, כלומר חלוקה של אנשים לקבוצות וקטגוריות חברתיות מאורגנים במערכת מדרגית (היררכית) יציבה, הוא מאפיין מרכזי של המבנה החברתי ומתקיים כמעט בכל חברה אנושית.
עם זאת, בניגוד להשתייכות אתנית או למגדר, מעבר ממעמד חברתי אחד למעמד חברתי אחר, גבוה יותר, הוא אפשרי וקל יותר יחסית.
המונח נובו ריש הוא כינוי, שנאמר לרוב בנימת לגלוג וגנאי, דווקא לכישלון במעבר של מעמד חברתי.
כלומר לבעל הון טרי שאיננו מורגל בנימוסים המקובלים בחברה האריסטוקרטית.
בהתאם לכך, הוא נוהג להפגין בראוותנות את עושרו בכל הזדמנות, בעוד התנהגותו ונימוסיו נותרו לכאורה ברמה נמוכה וניתנת לזיהוי.
הכינוי הופיע בזמן המהפכה התעשייתית, שבה נוצרה שכבה חדשה של אנשים שבדרך כלל לא היו משכילים, ועושרם נצבר במהירות ולא נבע מנכסים שעברו בירושה.
מערכת הקאסטה באמריקה הלטינית בתקופה הקולוניאלית הייתה דוגמה למערכת נוקשה, שהביא עמו האדם המערבי ונהגה במשך שנים באמריקה הלטינית.
דוגמה נוספת שהביא לעולם האדם המערבי היא המערכת החברתית של ארבע הווארנות בהודו.
עד התקופה הקולוניאליסטית הבריטית בהודו, לא תיארו הווארנות את המציאות אלא את תפיסתה האידיאלית בעיני הברהמינים.
הבריטים שערכו סקרי אוכלוסין חייבו כל אדם לבחור לאיזה קאסטה או ג'אטי הוא שייך ובכך חידדו הבדלים ואילצו את ההודים להגדיר את עצמם במידרג נוקשה, המתקיים עד היום.
בשתי מערכות אלה לא אפשרו החברות מעבר באופן פורמלי, אם כי יש להניח שהיו בודדים שביצעו מעבר.
כאשר מדובר בנטייה מינית, מעבר מתקיים כאשר אדם מפגין כלפי חוץ נטייה מינית, או העדפה מינית, שונה מהנטייה המינית הקיימת אצלו בפועל.
להט"בים שרצו לעבוד למחייתם, להופיע בציבור באופן נורמטיבי, לשמור על קשר עם משפחתם, להיות עם חיי חברה בסיסיים ולחיות את חייהם, נדרשו לעבור כהטרוסקסואלים, ולהסתיר לחלוטין את זהותם.
מגדר הוא מונח במדעי החברה, המתייחס להבחנות תלויות חברה ותרבות, בין גברים לנשים.
החברה מגדירה כיצד צפויים נשים וגברים להתנהג ולהיראות.
בחברה המערבית, למשל, נשים צפויות להתנהג על פי קודים חברתיים ולהיות נשיות בהתאם לסטריאוטיפים ומאפיינים מקובלים של נשיות: לדוגמה, מצופה מהן להיות רכות ורגישות, ולהביע עניין באסתטיקה, קניות וניהול משק הבית.
הגברים לעומת זאת מזוהים יותר עם המרחב הציבורי (עבודה, ניהול, פוליטיקה, מסחר), ומצופות מהם דעתנות, כוחנות, ופחות הבעת רגש.
במשך רוב שנות החברה המערבית, לא יכלו נשים לכהן במשרות שונות ובתפקידים ציבוריים.
במהלך ההיסטוריה היו נשים שניסו לעבור כגברים, על מנת להתפתח מקצועית או אקדמית.
מעבר זה לא היה בהכרח קשור לנטיה מינית.
באופן טבעי, רוב סיפורי המעבר המוצלחים אינם ידועים לנו, מאחר שהאדם הצליח במעבר.
אך קיימים מיתוסים שונים המוכרים לתרבות, בהם "האפיפיורית יוהנה", בעולם הנוצרי.
בספר Passing and the Fictions of Identity, מביא אלן גינסברג את סיפורו של ברנדון טינה, כדוגמה למעבר שסופו טראגי.
ברנדון טינה היה גבר טרנסג'נדר, שנולד כנקבה.
הוא ניסה לחיות כגבר בדרום ארצות הברית, בשנות התשעים של המאה העשרים, ובסופו של דבר נאנס ונרצח על רקע שונותו.
חייו ומותו היו בסיס לסרט התיעודי עטור הפרסים "בנים אינם בוכים" (1998).
ככלל, גברים ונשים טרנסג'נדרים נדרשים להתמודד עם מעבר בכל רגע בחייהם, ולעיתים הם נחשפים להבעת איבה ושנאה ואף לאלימות כלפיהם, בחברה שאינה מקבלת.
מעבר למערכת חיים בדת אחרת (המרת דת) הוא דבר נפוץ בקרב מיעוטים החיים בקהילות דתיות.
דוגמה בולטת לכך, בעולם המערבי, היא של אנשים יהודים, שביצעו מעבר ונטמעו באוכלוסייה הכללית, באירופה בתקופת ימי הביניים, בה לא הייתה, מבחינה חברתית ותרבותית, היכולת לחיות ללא דת.
מטבע הדברים, כמות המשפחות והיחידים היהודים שנטמעו בסביבתם והצליחו במעבר, אינה ידועה, מאחר שמעבר מוצלח חייב הסתרה של מוצאם מהסביבה, כולל לעיתים מצאצאיהם.
מעבר חלקי, מסוג ספציפי, שסיפורו ידוע יותר, היו האנוסים, יהודים שנאלצו לחיות כנוצרים קתולים על מנת לשרוד, בסביבה שלא אפשרה חיים יהודיים.
בניגוד לפרופיל המקובל של האדם ה"עובר", האנוסים שימרו את זהותם ותרבותם, נישאו לבני ובנות זוג בקרב קבוצתם בלבד, העבירו את המורשת במשך מאות שנים לצאצאיהם, ולכן סיפורם מוכר כיום.
ייתכן מעבר גם בתחומי השיקום, כאשר אנשים הלוקים בנכות או בלקות, מצליחים להסתירה על מנת להשתלב בחברה ולהימנע מסטיגמה של נכות.
אחד המקרים הידועים של מעבר בתחום זה, היה של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט.
רוזוולט היה משותק בחצי גופו התחתון, לא יכול היה להזיז עצמאית את רגליו, וישב בכיסא גלגלים.
הוא למד לצעוד באופן לא עצמאי ועם סיוע, תוך שהוא נשען על אדם אחר המוליך אותו, כאשר לרגליו מוצמדים ברזלים המחייבים את הרגל להישאר ישרה.
רוזוולט ועוזריו עמלו קשה בניסיון לשכנע אנשים כי מצבו משתפר.
עובדת היותו נכה רגליים המשתמש בכיסא גלגלים לא הוחצנה מעולם על ידי התקשורת.
רוזוולט גם דאג שלא להצטלם כשהוא יושב על כיסא גלגלים.
בפני הציבור הוא הופיע כשהוא עומד ונתמך על ידי אדם נוסף (לרוב היה זה בנו או אחד מעוזריו), ואת נאומיו נשא כשהוא נשען על דוכן שהוקם במיוחד למענו.
מאמציו אלה נשאו פרי, ובמהלך שנותיו הרבות בפוליטיקה, רוב אזרחי ארצות הברית לא היו מודעים לחומרת מצבו הגופני.
במקרה של נכות או לקות, קיימים לעיתים ניסיונות מעבר גם לצד השני: אנשים המתארים בהגזמה מחלה או ליקוי, על מנת לקבל הטבות לכך, הן ביחס אישי, והן בתגמולי ביטוח או ביטוח לאומי.
מעברים מסוגים שונים מתוארים בסיפורת ובקולנוע.
דוגמה מפורסמת למעבר חברתי מוצגת במחזהו של ג'ורג' ברנרד שו, "פיגמליון", שאף הפך למחזמר המצליח "גבירתי הנאווה" ולסרט קולנוע בשם זה.
יצירות אלה עוסקות בפרופ' הנרי היגינס, שנתקל במוכרת פרחים בשם אלייזה דוליטל, שאופן דיבורה ההמוני והנבער צורם לאוזנו הרגישה.
היגינס מתערב עם עמית - קולונל פיקרינג, בלשן המתמחה בסנסקריט, שנקלע אף הוא למקום - שתוך זמן קצר יצליח לשנות את שפתה של הנערה ולהפוך אותה ל"ליידי", גבירה בעלת מבטא והיגוי מושלמים.
מעבר של מוצא אתני מוצג בספרו של פיליפ רות, "הכתם האנושי", שגיבורו, קולמן סילק, אדם "צבעוני" ממוצא אפרו-אמריקאי, שבזכות עורו הבהיר יחסית התגייס לצי ארצות הברית כאדם לבן.
לאחר שאהובתו הלבנה נפרדה ממנו ברגע שנודע לה מוצאו בעקבות ביקורה בבית הוריו, החליט סילק להסתיר את מוצאו ולחיות כאדם לבן, ועקב כך ניתק את קשריו עם אמו ואחיו, שמראם היה מסגיר את מוצאו.
את מוצאו הסתיר גם מאשתו היהודייה, שבעקבות נישואיו לה נחשב אף הוא ליהודי, ומארבעת ילדיו.
מעבר מגדרי מוצג בסיפורו של יצחק בשביס-זינגר, "ינטל בחור ישיבה", שהפך לסרט קולנוע בשם "ינטל".
ינטל היא בתו של רבי מנדל, מלמד כפרי דתי אדוק.
אביה האלמן מלמד אותה בסתר את רזי התורה והתלמוד, מה שמקובל היה ללמד בנים בלבד.
כאשר אביה נפטר היא מקצצת שערה, מתחזה לבחור ויוצאת למסע על מנת למצוא ישיבה.
היא קוראת לעצמה "אנשל" (שמו של אחיה המנוח) ומתחברת במסעה לאביגדור, מי שנחשב לעילוי שבין תלמידי הישיבה ולומדת איתו בחברותא בישיבה שלו.
מעבר אגירה או תעלת אגירה או ערוץ אגירה היא מצר ים בין האי למייר לבין חוף דאנקו, המאפשר גישה מצפון למפרץ פאראדייס, בארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
המעבר התגלה על ידי הספינה בלגיקה, של המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר חקרה את האזור בין השנים 1899–1897. המשלחת קראה למצר "מצר פאראדייס", על שמו של מפרץ פאראדייס הסמוך.
ציידי לווייתנים נורווגים עשו שימוש במעבר משנת 1913.
המשלחת האנטארקטית הצ'יליאנית, הפעילה תחנת מחקר בנקודת ווטרבואוט בין השנים 1973–1951.
שמו של המעבר ניתן לו על ידי המשלחת האנטארקטית הצ'יליאנית שחקרה את המצר בעונת המחקר 1951–1950.
המצר נקרא על שמו של דון פדרו אגירה סרדה, נשיא צ'ילה בין השנים 1941–1938.
"מעביר דף" (ידוע כ"המיסטיקנים הסינים") הוא שיר, שכתב והלחין שלמה ארצי ובוצע במקור על ידי הזמרת הישראלית נורית גלרון בשנת 1996, כחלק מאלבום האולפן האחד-עשר שלה, המקום ההוא (1996).
גרסתה דורגה במקום הראשון במשך שבועיים במצעד העברי השבועי של רשת ג' והייתה ללהיט ארצי.
בשנת 2000 הקליט ארצי את "מעביר דף" כדואט משותף עם גלרון, כחלק מאלבום האולפן העשרים-ואחד שלו, אהבתיהם.
תפקידה של גלרון בדואט לא הוקלט מחדש, ולמעשה, השורות אותן היא שרה מושמעות מגרסת המקור.
באוגוסט 2019, לרגל מופע "50 שנה בלייב" ביצעו השניים את "מעביר דף (המיסטיקנים הסינים)" בשידור חי.
השיר מדבר על תהליך ההתקרבות וההתרחקות בין בני זוג הנמצאים בקשר ארוך בשנים.
"מעביר דף" בוצע במקור על ידי נורית גלרון ונכלל באלבום האולפן האחד-עשר שלה, המקום ההוא שיצא באותה שנה.
ביצועה דורג במקום ה-18 במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'.
בשנת 2000 הוציא שלמה ארצי את אלבומו העשרים-ואחד אהבתיהם, שכלל עיבודים מוזיקליים חדשים לשיריו, ובו הקליט גרסת דואט לשיר.
חלק ממילות השיר אותן שר ארצי הותאמו ללשון זכר.
בשנת 2012 ביצעה גלרון את השיר בעיבוד מחודש עבור מופעה "אנפלאגד".
מעבר אפל הוא מותחן פשע אפל אמריקאי משנת 1947 בבימויו של דלמר דייבס, עם המפרי בוגרט ולורן באקול בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "מעבר אפל" של דייוויד גודיס משנת 1946. זה היה הסרט השלישי מתוך ארבעה בו הופיעו בוגרט ובאקול ביחד, אחרי "להחזיק ולאבד" ו"התרדמה הגדולה" ולפני "קי לארגו".
העלילה היא על אסיר עולם בגין רצח אשתו הבורח מבית הכלא כדי לגלות את הרוצח האמיתי.
כדי להקשות על החיפוש אחריו, הוא עובר ניתוח פלסטי לשינוי פניו.
במשך 30 הדקות הראשונות של הסרט לא רואים את פניו של בוגרט אלא שומעים את קולו.
רק לאחר שהתחבושות מוסרות מפניו הוא מתגלה...
וינסנט פארי (המפרי בוגרט) הוא אסיר שפוט למאסר עולם בכלא סן קוונטין, על רצח אשתו.
הוא מצליח לברוח מהכלא כשהוא בתוך חבית על משאית אספקה.
הוא מתגלגל מהמשאית ועוצר "טרמפ".
הנהג בייקר (קליפטון יאנג), שומע על הבריחה ברדיו וחושד בו.
הוא פוגש בבחורה צעירה בשם איירין ג'נסן (לורן באקול) שמזהה אותו ומבריחה אותו ברכבה לדירתה בסן פרנסיסקו.
איירין היא ציירת ומורה לציור.
אביה הואשם ברצח ונשלח למאסר בסן קוונטין שם מת.
איירין מאמינה בחפותו של אביה ושל פארי.
היא מאכילה ומלבישה אותו ומציידת אותו בכסף.
פארי עוצר מונית ובה נהג סימפתי (טום ד'אנדראה) שמזהה אותו וממליץ על ידיד, רופא מנתח פלסטי שינתח את פניו וישנה אותם.
פארי מסכים ובינתיים הוא מוצא מקום לגור אצל חברו בעבר ג'ורג' (רורי מלינסון).
כשהוא חבוש בפניו הוא חוזר לדירתו של ג'ורג' ומוצא אותו הרוג.
בשארית כוחותיו הוא מגיע לביתה של איירין וקורס.
היא מטפלת בו והוא מתאושש.
בלילה הוא עוזב את איירין ומטרתו להיפגש עם מאדג' ראפ (אגנס מורהד) ארוסתו לשעבר שלדעתו היא שרצחה את אשתו מקנאה והייתה עד תביעה ראשי נגדו בבית המשפט.
בדרך חושד בו בלש משטרה אך הוא מצליח להתחמק ממנו ולשכור חדר למלון.
לחדר מגיע לפתע נהג המכונית בייקר שיודע הכל עליו ודורש 60.000 דולר דמי שתיקה.
הם נוסעים לדירתה של איירין אך מתחת לגשר הזהב פארי עוצר את המכונית ומתחיל במאבק עם בייקר שמושלך למותו מצוק מתחת לגשר.
פארי מגיע לביתה של מארג' והיא לא מזהה אותו עד שהוא מגלה את זהותו ומאשים אותה ברצח אשתו וג'ורג'.
היא מודה שעשתה זאת ובהתקף זעם היא נופלת אל מותה דרך חלון דירתה.
פארי יודע כעת שלא יוכל להוכיח את חפותו וגם יואשם ברצח נוסף.
הוא מתקשר לאיירין ומודיע לה שהוא בורח לפרו ויפגוש אותה בעיירה קטנה על החוף.
בסוף הסרט יושב פארי בבית קפה בפרו כשאיירין נכנסת והם מתחבקים.
קול ד'איזואר הוא מעבר הרים בהרי האלפים הצרפתים, המתנשא לגובה של 2,360 מטרים מפני הים וממוקם ב.
ניתן לטפס אל ההר מצפון, באורך של 31.5 קילומטרים בשיפוע ממוצע של 4.9% ושיפוע מרבי של 10%.
אם בוחרים לטפס אותו מצפון מערב, הוא יהיה באורך של 19 קילומטרים, בשיפוע ממוצע של 5.8% ושיפוע מרבי של 8.9%.
מעבר ההרים על צלע ההר נחשבת לאחת מהעליות המיתולוגיות והידועות במרוץ, היא נכנסה לשימוש לראשונה בקטע ה-10 של טור דה פראנס 1922, כשפיליפ תייס הבלגי חוצה את הפסגה ראשון.
עד 2017, מעבר ההרים נכלל במרוץ במהלכו, ולא בסופו.
כשב-2017 הוחלט שלראשונה המעבר יכלל בסוף הקטע ה-18, כשסיום הקטע הוא בפסגת העלייה.
וורן ברגיל הצרפתי ניצח את הקטע והפך לרוכב הראשון אי פעם שמנצח קטע שמסתיים בעלייה לאיזואר.
העלייה נמצאת בקטגוריה HC במרוץ, הקטגוריה הכי קשה לעלייה במרוץ.
מעבורת ווליץ' היא שירות מעבורת, הפועל לרוחב נהר התמזה בחלקה המזרחי של העיר לונדון, בירת בריטניה.
הוא מחבר בין רובע ניוהאם שמצפון לנהר לבין רובע גריניץ' שמדרומו.
השירות פועל ברציפות משנת 1889 ללא תשלום.
מדי שנה משתמשים בו כ-2 מיליון איש.
שירותי שיט באתר המעבורת פעלו לרוחב הנהר מאז תקופת הכיבוש הנורמני.
המועצה המטרופוליטנית לעבודות (Metropolitan Board of Works) שהוקמה בלונדון במחצית המאה ה-19 נטלה לידיה את ניהול הגשרים לרוחב התמזה בלונדון ופתחה אותם לתנועה חופשית.
בעקבות זאת עלתה הצעה שהמועצה תקים שירות מעבורת בווליץ'.
המועצה החליטה לרכוש לשם כך שתי אוניות משוטה, וב-1887 החלו העבודות להקמת תשתיות למעבורת.
שירות המעבורת החל לפעול ב-23 במרץ 1889, יומיים לאחר שמועצת מחוז לונדון באה במקומה של המועצה המטרופוליטנית לעבודות.
מאז ועד כה שירות המעבורת פועל ללא תשלום, וזאת מכוח חוק שחוקק הפרלמנט ב-1885.
עד 1920 גדל מאוד הביקוש לשירותי המעבורת עד שאונייה שלישית הוכנסה לשימוש בה.
הצעה להקים בקרבת מקום גשר קבוע נדחתה מחשש שהוא ישמש מטרה להפצצות אויב במלחמה עתידית.
העומס על המעבורת המשיך לגדול עד שב-1963 הוכנסו בה לשימוש אוניות גל-נוע, שהביאו לשיפור ניכר במצב.
ב-1965 עבר ניהול המעבורת לידי מועצת לונדון רבתי.
ב-1966 נחנכו רציפי העגינה הנוכחיים של המעבורת, שביכולתם לתפקד גם בתנאי גאות גבוהה בנהר.
לאחר ביטול מועצת לונדון רבתי ב-1986 החל משרד התחבורה של בריטניה לנהל את המעבורת, והוא מצדו שכר לשם כך את שירותי מנהלת רובע גריניץ'.
המנהלה המשיכה לנהל את המעבורת גם לאחר הקמת רשות לונדון רבתי, עד שב-2008 מסרה את הניהול לידי תאגיד התחבורה המטרופוליטני Transport for London באמצעות שירותי הנהר שלו.
התאגיד מסר את ניהול המעבורת לידי קבלן אזרחי.
כיום (2020) מנהלת את המעבורת חברת Briggs Marine.
בשלהי שנת 2018 הושבת שירות המעבורת למשך ארבעה חודשים לצורך שיפוץ הרציפים וחודש ב-1 בפברואר 2019. במועד זה החלו לפעול בו שתי אוניות מעבורת חדשות שיוצרו בפולין.
לפי מסורת ותיקה הן נקראות על שם אישים מלונדון - הזמרת ורה לין והמלח בן וולאקוט (Ben Woollacott), ששירת באחת המעבורות וניספה בתאונה בנהר בשנת 2011.
שירות המעבורת מקשר בין ווליץ' שבגדה הדרומית של התמזה לבין ווליץ' הצפונית שבגדה הצפונית.
הוא מקשר גם בין שני קצות כבישי הטבעת הפנימיים של לונדון, מצפון ומדרום לנהר (North Circular Road, South Circular Road).
הטרמינל הצפוני של המעבורת ממוקם לא הרחק מנמל התעופה לונדון סיטי.
למעבורת רציף אחד בכל גדה, שנבנה בריחוק מה ממנה אל תוך הנהר.
המרחק בין הרציפים הוא כ-250 מטר.
כיוון שרק אונייה אחת יכולה לעגון בכל אחד מהרציפים, על שתי האוניות שבשירות להפליג הלוך ושוב בתיאום זו עם זו.
בשירות פועלות שתי אוניות מעבורת במשך כ-14 שעות ביממה ובתדירות של 10–15 דקות (בימי ראשון השירות הניתן הוא קצר ודליל יותר).
המעבורות נושאות הולכי רגל, רוכבי אופניים וכלי רכב קלים וכבדים לרבות משאיות עד לגובה של 4.7 מטר ולרוחב של 3.5 מטר.
מספר הנוסעים במעבורת, כשני מיליון בשנה, כולל את יושבי כלי הרכב.
בשנת 2012 השיטו אוניות המעבורת כ-20 אלף כלי רכב וכ-50 אלף איש מדי שבוע.
פתיחת קו רכבת הדוקלנדס לרוחב הנהר (להלן) הביאה לירידה במספר הולכי הרגל המשתמשים במעבורת.
הפעלת קו המעבורת צפויה להימשך כל עוד יתקיים ביקוש לשירותיה, אשר איננו צפוי לקטון לאור היעדרם של מעברי נהר תחליפיים קרובים אליה.
מעברי הנהר הסמוכים למעבורת (שניהם ממזרח) הם מנהרת הולכי הרגל ווליץ', שנפתחה ב-1912, וכן קו של הרכבת הקלה דוקלנדס, שנפתח ב-2009 ומקשר דרך מנהרה בין תחנות בשתי גדות הנהר.
כשלושה קילומטר ממערב למעבורת פועל קו רכבל האמירייטס.
מעברי הנהר לרכב הקרובים ביותר למעבורת הם מנהרת בלאקוול, הממוקמת כשלושה קילומטרים ממערב, ומנהרת דרטפורד, כ-16 קילומטר ממזרח.
בשתיהן קיימות מגבלות גובה ומנהרת דרטפורד היא מנהרת אגרה.
מעבורת כבל היא כלי שיט המשמש למעבר מחזורי על פני גוף מים - אגם, מצר, נחל או נהר, ומסתייע בכבל הנמשך בין נקודת המוצא לבין נקודת היעד שלו לשם הנחיה ובחלק מן המעבורות גם לשם הנעה.
שימוש במעבורות כבל החל ככל הנראה עוד לפני התקופות המתועדות בהיסטוריה.
קיימות עדויות לפעולתן של מעבורות שכאלו עוד במאה ה-13.
מעבורות כבל הן בדרך כלל שטוחות תחתית.
הן מוקמות באתרים שבהם גוף המים לחצייה הוא רדוד מכדי לאפשר שימוש בו בכלי שיט אחר, או שהזרמים בו הם חזקים מכדי לאפשר חצייה בטוחה שלו בכלי שיט אשר איננו קשור לכבל המקשר בין הגדות.
דרישה נוספת מאתר להקמת מעבורת כבל היא שאין בו תנועה רבה של כלי שיט אחרים, שנוכחות הכבל באתר עלולה להפריע לפעולתם.
המעבורות נושאות הולכי רגל כמו גם כלי רכב.
על מנת לקיים את האיזון בהן ולמנוע התהפכות ממוקמים כלי הרכב בדרך כלל במרכז המעבורת ואילו הולכי הרגל ניצבים בשוליה.
למעבורת יש בדרך כל כבש העמסה, המשמש גם ככבש פריקה, בשני צידיה.
בעבר היו מותקנים במעבורות כבל בעיקר חבלים או שרשראות מתכת.
מאז שלהי המאה ה-19 שכיח השימוש בכבל מתכת במעבורות.
כבל זה מותקן בחלק מהמקומות ללא מתח, כך שעם התקדמות המעבורת מעבר לו הוא שוקע מתחת לפני המים ואיננו מהווה מכשול לשיוט של כלי שיט נוספים במקום.
קיימות שיטות הנעה שונות למעבורת כבל:
הנעה על ידי מנגנון על סיפון המעבורת, שמחובר לכבל ומושך את המעבורת לאורכו מנקודת המוצא שלה אל נקודת היעד.
בדרך כלל מדובר בתופים ממונעים שהכבל נכרך עליהם.
ההנעה יכולה להיות על ידי מנוע חשמלי, מנוע בנזין או דיזל או אף על ידי סיבוב ידני של התוף על ידי מפעיל המעבורת;
הנעה על ידי מנוע עצמאי המותקן במעבורת.
לעיתים המנוע הוא מנוע חשמלי, שגם מקבל את אספקת החשמל שלו באמצעות הכבל;
הנעה על ידי מנוע המחובר אל הכבל בנקודת היעד של המעבורת ומושך לשם את המעבורת המחוברת אל הכבל;
הנעת המעבורת על ידי ניצול הזרמים בגוף המים עצמו באמצעות מנגנון היגוי, באופן שהחיבור של המעבורת לכבל הוא בעיקר אמצעי למניעת סטיית המעבורת מנתיבה.
במעבורות מסוג זה מותקן לעיתים הכבל על גבי תרנים וממוקם גבוה מעל פני המים, והמעבורת מחוברת אליו באמצעות חבל נוסף המעוגן למנגנון המחליק לאורך הכבל.
גרסה נוספת היא של מעבורת המחוברת בכבל לנקודת עיגון הממוקמת על גבי אחת הגדות או אף בתוך גוף המים.
סוג זה של מעבורת נקרא Reaction ferry.
מעבר הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה.
לאבקרפט, שנכתב ב-1920 ופורסם ביוני 1934 בכתב העת "חובב הפנטזיה".
הסיפור הוא למעשה תיעוד עבודתו של המדען קרופורד טילינגהאסט, גאון מבריק ונועז, המפתח מכשיר חשמלי המעניק למשתמש בו יכולת "לראות מעבר" למציאות המוגבלת לחמשת החושים.
הסיפור נפתח מנקודת מבטו של חברו חסר השם של קרופורד טילינגהאסט, מדען חסר מורא ופורץ גבולות, החושף בפניו את כוונתו לבנות מכשיר שיאפשר למשתמש בו לראות "מעבר לפיזי ומעבר למטאפיזי".
חירש למחאותיו המפוחדות של חברו, מסלק אותו קרופורד מביתו כילד אשר אינו מסוגל להבין את הגדולה המונחת על כף המאזניים, ושב ללוח השרטוט להמשיך בעבודתו.
המספר מתאר את סדר ההתרחשויות שהובילו להולדת חזונו המעוות של קרופורד ונועץ את האשמה הראשונית בלימודי המדע והפילוסופיה, תחומים שלטענתו נועדו עבור טיפוסים פסיביים ומרוחקים, ולא לאנשי מעשה.
בראיית עולמו הפסימית של המספר, ללימודיו של קרופורד היו רק שני סופים אפשריים; תסכול וייאוש, אם ייכשל במחקריו, ובמקרה הגרוע יותר, חשיפה לזוועות אשר לא ניתן אפילו להעלות בדמיון, אם אכן יצליח במטרתו לגלות את פשר טבעו האפל של היקום.
חזונו של קרופורד מצויר כפתרון לחוסר האונים של האדם אל מול היקום הגדול.
"אנו רואים את העולם סביבנו כפי שתוכננו לראותו, ואנו מעמידים פנים שעם חמשת החושים העלובים שבידינו הצלחנו להבין את מורכבותו חסרת הגבולות".
פתרונו מופיע בדמות מכשיר אשר עוקף את רצף המרחב והזמן, ומאפשר למשתמשים בו לראות נופים בתוליים שטרם נחזו ודברי סתר שאולי רק בעלי חיים וילדים קטנים יכולים להרגיש.
השניים נפגשים שוב כעבור עשרה שבועות.
המספר נדהם לגלות כי קרופורד השתנה לכדי אדם כחוש, חיוור ורועד, הנתקף עוויתות מדי כמה רגעים.
בכניסתו לבית הוא חש את ה"אימה החבויה בין הצללים" ורואה שרעיונו של חברו, עליו סיפר לו במפגשם הקודם, התגשם בדמות האפלה שבפינות החדר.
קרופורד מתחמק משאלותיו בנוגע להיעלמותם של המשרתים ועונה לו כי הם עזבו לפני מספר ימים.
קרופורד שב לדבר על המצאתו ופחדיו של המספר נכנעים לבסוף לידי סקרנותו הגוברת.
השניים הולכים למעבדה ומפעילים את המכשיר, מעין מכונה הבוהקת ב"זוהר מרושע", ומנגנונו הפנימי, המתואר כניצוץ חשמלי המפעיל את בלוטת האצטרובל, איבר רדום בגוף האדם המסוגל לחוש בנסתר ולשדר אותות למוח, נכנס לפעולה.
המראות החדשים מופיעים במהרה, תחילה בתור צללים בפינות החדר הנתפשים בעיני המספר כ"אי-מציאות" מעורפלת המזמינה את הדמיון להשלים את החסר עם סמליות ויצירה.
הצללים מתחלפים לכדי תחושת הימצאות ב"מקדש השייך לאלים קדומים אשר מתו לפני זמן רב" אשר כעבור רגע משתנה ל"תפישה נוראית" של הריק המוחלט של הנצח.
בבהלתו פונה המספר אל קרופורד לעזרה, אך זה מחייך בזדון ומצווה עליו לשמור על שקט.
הוא מזהיר אותו כי המכשיר אמנם מאפשר להם לראות אל הצד השני, אך גם מאפשר לצד השני לראות אותם, ומודה שהמשרתים "עזבו" לאחר שהדליקו את האור בעת פעולתו של המכשיר והתאדו מהעולם כהרף עין, מותירים אחריהם ערימות בגדים במקומות בהם עמדו.
בלית ברירה הוא נשאב בחזרה אל מערבולת המראות והצלילים, כשלפתע תוקפת אותו חדות פתאומית והחדר מתמלא באובייקטים משונים.
האובייקטים מתגלים כיצורים בינוניים דמויי מדוזות המרחפים ברפיון באוויר החדר בנחילים אדירים, שקופים למחצה ומסוגלים לעבור אחד דרך השני ואף דרך חפצים.
תנועתם המתמדת משדרת איזושהי כוונה מרושעת, ומעת לעת ניתן לראות אותם מסתערים זה על זה.
דמותו הנרעדת של קרופורד מתקרבת אל המספר והוא מגולל את סיפורו המלא, פוצח בנאום מטורף על מחקריו הגאוניים, על חציית הגבולות הידועים לאדם ועל כך שכעת הוא אדון היקום.
המספר אינו זוכר את שהתרחש לאחר מכן, אך מתאר כיצד המשטרה מצאה את שניהם לצד המכונה המרוסקת, אותו באובדן הכרה ואת קרופורד מת לאחר שחווה התקף אפופלקסיה.
הרופאים סבורים שהוא הופנט והסיפור תם בעדותו האומללה על כך שנפשו הושחתה ואף אחד אינו מאמין למה שראה.
הספר "מדע בדיוני: השנים המוקדמות" מתאר את סיפורו של לאבקרפט כ"מעניין מאוד, אם כי נוקשה, וכתוב בילדותיות".
ג'ושי אמר בקצרה כי "אין זה סביר שהסיפור ייחשב אי פעם כאחת מיצירותיו הטובות יותר של לאבקרפט, וזאת בשל המלודרמה המוגזמת והעלילה המפורטת יתר על המידה".
כמו כן מחשיב ג'ושי את התייחסויותיו של לאבקרפט לבלוטת האצטרובל כבדיחה על חשבונו של רנה דקארט, אשר הציע שאיבר זה הוא הגבול בין הגוף הגשמי לבין הנשמה המופשטת.
הסיפור עובד לסרט בעל אותו שם מ-1986 בבימויו של סטיוארט גורדון.
בניגוד לסיפור מציג הסרט את דוקטור קרופורד טילינגהאסט, המגולם בידי ג'פרי קומבס, כעוזרה של הדמות המטורפת והאובססיבית של דוקטור אדוארד פרטוריוס.
כמו כן היווה הסיפור מקור השראה לסרט נוסף בשם "פרק הבאנשי" מ-2013 בבימויו של בלייר אריקסון.
מעבר איגליקה , הוא מצר ים המפריד בין ארכיפלג איי זד לבין האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה.
רוחבו של מצר הים 1.53 קילומטרים (בין האי לסידרן לבין נקודת ויליאמס, בחצי האי וארנה שבאי ליווינגסטון).
המעבר מופה לראשונה בידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
המעבר נקרא על שם היישובים בשם איגליקה - האחד בצפון בולגריה, השני בצפון-מזרח בולגריה, והשלישי בדרום-מזרח בולגריה.
מעבר אריפלרי או אריפלרי פסז' או פרוטוק אריפלרי הוא מצר ים ברוחב 1.77 ק"מ הממוקם בין האי איגל, לבין חצי האי יאטרוס, שבחוף הדרומי של חצי האי טריניטי, בארץ גרהאם, שבצפון חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
המעבר מופה לראשונה, בשנת 1996, על ידי סוקרים גרמנים, ועל ידי סוקרים בריטים.
המעבר נקרא על שם מבצר מימי הביניים של אריפלרי, הממוקם בדרום מזרח בולגריה.
מעבר 96 הוא מעבר גבול המיועד לסיוע ההומניטרי לרצועת עזה הנמצא במזרח מסדרון נצרים ברצועה, בסמוך לגדר המערכת של ציר הוברס.
המעבר הוא אחד משני מעברים שנפתחו בגבול ישראל – רצועת עזה במלחמת חרבות ברזל על מנת להעביר סיוע לרצועה, והוא התחיל לפעול ב-11 במרץ 2024.
המעבר נמצא בקצהו המזרחי של ציר נצרים.
בתגובה הכריזה ישראל על מלחמת חרבות ברזל נגד ארגוני הטרור הפלסטיניים, שכללה תקיפות מהאוויר ומהים ותמרון קרקעי, והובילה לעשרות אלפי הרוגים ולהרס ברצועת עזה.
כחלק מהפעלת הלחץ כנגד חמאס במטרה להביא למיטוט הארגון ושחרור החטופים, הטילה ישראל מצור על כניסת אספקה לרצועה.
אולם, בלחץ בין-לאומי, אפשרה המדינה שבועיים לאחר הטבח את הכנסתן של כ-20 משאיות עם סיוע הומניטרי לרצועה.
בהמשך אותו חודש הוגדלה אספקת הסיוע בלחץ ארצות הברית ונשיאה ג'ו ביידן, ומאז גדלה באופן הדרגתי אך קבוע לאורך כל חודשי המלחמה.
המעבר נפתח לראשונה להעברת סיוע הומניטרי לרצועה ב-11 במרץ 2024 כחלק ממסדרון נצרים.
כבר ביומו הראשון נכנסו דרכו שש משאיות לרצועה בלחץ ארצות הברית.
המשאיות אורגנו על ידי תוכנית המזון העולמית.
בתשעת הימים הראשונים לפעילות המעבר עברו בו 86 משאיות סיוע.
במהלך חודשיו הראשונים של המעבר, כאשר ישראל עוד שולטת על מסדרון נצרים לפני הסכם הפסקת האש השני במלחמה מינואר 2025, התפתח סביב המעבר בסיס של צבא הגנה לישראל.
בתחילה הבסיס קטן צוות קטן שתפקידו לעקוב אחר הכניסות היציאות מהרצועה, אך בהמשך התפתח המקום לבסיס גדול, שזכה לכינוי "טרמינל 3", מפאת גודלו המשמעותי ובהקבלה לטרמינל 3 בנמל התעופה בן-גוריון, טרמינל הנוסעים הגדול ביותר במדינת ישראל.
באותה תקופה היה המעבר בחלק המזרחי של הבסיס, כלל שני נתיבי כניסה נפרדים ונוהל על ידי יחידה חיל רגלים ושריון משותפת.
במקביל למבצע מרכבות גדעון, בין מאי לאוגוסט 2025, פעלו צה"ל, בהוראת הדרג המדיני, הקרן ההומניטרית לעזה וארגוני או"ם להעברת סיוע הומניטרי לרצועה דרך המעבר, לאחר שבתחילת המבצע העביר משאיות רק דרך מעבר זיקים בצפון הרצועה.
במהלך אותו מבצע נהיה המעבר לאחד המשמעותיים ביותר מבחינת כמות משאיות הסיוע שעוברות בו.
כך, למשל, ב-27 במאי עברו בו 22 משאיות, וב-2 ביוני עברו בו 44 משאיות נוספות, על פי עדויות של אתר הפועל מהרשות הפלסטינית.
במסגרת מבצע מרכבות גדעון ב' נסגר המעבר ב-12 בספטמבר.
בנובמבר אותה שנה, במסגרת הסכם הפסקת האש השלישי במלחמה, נפתח המעבר מחדש לתנועת משאיות סיוע.
הסיוע תוכנן להיות מועבר על ידי ארגוני האומות המאוחדות וארגונים בינלאומיים אחרים, לאחר בידוק ביטחוני שתוכנן שתבצע רשות המעברים היבשתיים של משרד הביטחון.
בדצמבר 2025 נכנסו לרצועה דרך המעבר 600 משאיות סיוע בכל יום.
מעבר גבול הוא תחנה המשמשת למעבר בני אדם וסחורה ממדינה למדינה הסמוכה לה.
מעבר הגבול משמש לביקורת דרכונים ומכס, לעיתים בקפדנות רבה ולעיתים בצורה שטחית ביותר (עד כדי ויתור על ביקורת), בהתאם לטיב היחסים בין המדינות.
בנוסף למעברי גבול יבשתיים, מתבצע מעבר ממדינה למדינה שאינן בהכרח סמוכות זו לזו גם דרך נמלי הים והאוויר.
בעבר, בכל מעברי הגבול בהם התאפשרה תנועה היו ממוקמות גם תחנות ביקורת, אך בהווה קטן מספרן של תחנות הביקורת בשל הסכמים בינלאומיים בילטרליים או רב לאומיים.
בהיותם למעשה "שערי הכניסה" למדינה, אחראים מעברי הגבול גם לפיקוח ומניעת הכנסת חומרים אסורים לתחומה של המדינה, ובהם: סמים, מוצרים העלולים לסכן את תנאי התברואה והבריאות של תושבי המדינה (למשל: חי וצומח) וכן אמצעי לחימה מסוגים שונים העלולים לשמש לביצוע תקיפות טרור או פשיעה.
עקב רגישותם והיותם סמלי שלטון וריבונות, היוו מעברי גבול, לא אחת, יעד לפיגועי טרור.
אשר על כן, אבטחתם היא אחת המשימות המרכזיות של כוחות הביטחון במדינה.
ביקורת דרכונים שטחית במעברי גבול מתבצעת על ידי השוואה ידנית בין העובר לבין מסמך המעבר (הדרכון) אותו הוא נושא, וזאת ללא שימוש במערכות מחשוב.
ביקורת דרכונים קפדנית והדוקה מתבצעת תוך שימוש במערכות מחשוב, וכוללת שלושה שלבים מרכזיים:
זיהוי – אימות שאכן העובר הוא בעל מסמך הנסיעה אותו הוא מציג.
זיהוי יכול להיעשות תוך השוואה למאגרי מידע (כגון מרשם האוכלוסין), השוואת נתוני ביומטריה בין המידע הקיים בדרכון לבין המידע הביומטרי של העובר בפועל, ובשיטות נוספות.
בקרה – תהליך שבו נבדק שאכן העובר אשר זוהה רשאי לעבור את הגבול, לדוגמה אם העובר הוא נתין זר אשר יש בידו אשרת כניסה, ואין לגביו כל הגבלה ביטחונית או משפטית המונעת את מעברו.
רישום – שמירת פרטי תנועת המעבר (פרטי העובר, מעבר הגבול, כיוון המעבר, זמן המעבר וכדומה) במערכת המחשב, לצורכי שימוש חוזר, הן בתנועות המעבר הבאות והן למטרות תחקור.
במדינת ישראל, על אף היותה בעלת שטח גאוגרפי קטן, קיימים 18 מעברי גבול קבועים.
מעברי הגבול האוויריים והיבשתיים נמצאים תחת אחריות רשות שדות התעופה.
ביקורת הגבולות במעברי הגבול בישראל נעשית על ידי מינהל ביקורת גבולות שברשות האוכלוסין וההגירה.
בעבר, ביקורת הגבולות במעברי הגבול נעשתה על ידי שוטרי משטרת ישראל, ובמעברים: אלנבי, נהר הירדן, אילת, ארז, וראש הנקרה עד שנת 2011 הביקורת נעשתה על ידי חיילי מג"ב (משמר הגבול) של המשטרה.
בשנת 2011 התפקיד הועבר לרשות האוכלוסין וההגירה.
תושבי ישראל המחזיקים דרכון ביומטרי, יכולים לבצע את הליך ביקורת הגבולות גם דרך מכונה אוטומטית המוצבת במעברי הגבול השונים.
בישראל קיימים מעברים גם בין אזור יהודה ושומרון לשאר חלקי ישראל לאורך הקו הירוק, מעברים אלה אינם מוגדרים מעברי גבול ועל רובם אחראית רשות מעברים יבשתיים.
נמל התעופה בן-גוריון – מעבר הגבול העיקרי בישראל
נמל התעופה רמון (שהחליף את נמל התעופה עובדה)
על פי צו הכניסה לישראל (תחנות גבול), התשמ"ז–1987, מעבר למעברי הגבול המנויים לעיל, גם המעברים הבאים מאושרים לכניסה ויציאה מהארץ:
גשר אדם, שדה התעופה אילת, מעבר בירנית, מעבר מטולה, מעבר נטפים, מעבר סופה, שדה התעופה עובדה, שדה התעופה עטרות, מעבר צופר, מעבר קרני, מעבר רפיח, מעבר תורמוס, שדה התעופה תל אביב–יפו.
בעבר פעלו גם מעבר שער פאטמה ומעבר שער עגל שנסגרו אחרי הנסיגה מרצועת הביטחון ומעבר נטפים ששימש כמעבר גבול עם מצרים.
קול דו גאליבייה הוא מעבר הרים בהרי האלפים הצרפתים, סמוך לעיירה בורג ד'אויזנס, המתנשא לגובה של 2,645 מטר מעל פני הים.
ניתן לטפס אל ההר משני צדדים (דרום-מזרח, ודרום מערב).
אורכו של מסלול הטיפוס מאחד הכיוונים הוא כ-17 קילומטר והשני שמונה קילומטר.
מעבר ההרים על צלע ההר הוא אחת העליות הקשות והמפורסמות במרוץ האופניים, הטור דה פראנס.
בדרך כלל, מעבר הרים זה נמצא באמצע הקטע שבו הוא נכלל ולא בסיומו.