tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם חיים במערב ומרכז אפריקה ביערות גשם, ביצות וגדות נהר בצפון ומערב מסנגל עד אוגנדה ובדרום עד לאנגולה והם נמצאים גם ביערות קונגו וגינאה.
הם חיים רוב הזמן על העצים ונדירים יותר בערבות וסוואנות פתוחות.
הם נפוצים בחלקים הפנימיים יותר של היערות.
הם חיים בין העצים ביער ונתלים עם זנבם בטיפוסם.
הם אפילו יכולים להשתלשל מהזנב אך לא לאורך זמן.
מדי פעם הם גם יורדים למים לשחות.
הם אוכלים נמלים וטרמיטים באמצעות לשונם הארוכה והדביקה וקורעים את התל באמצעות הטפרים הגדולים שלהם.
בעת התקפה הם מתכרבלים לכדור קשקשים אותו אי-אפשר להתקיף.
הטורפים העיקריים שלהם הם נמרים ועופות דורסים.כמו שאר הפנגולינאים המין נמצא בסכנת הכחדה בגלל ציד וכריתת יערות.
כמו רוב היצורים הטרופיים, הם יכולים להתרבות כל השנה.
תקופת ההריון היא בערך 140 יום, ובסיומה נולד צאצא יחיד, המגדל קשקשים במהירות.
הוא מטפס על גופה של אמו מאחור עד שהוא מתבגר.
פנגולין עצים (שם מדעי: Phataginus) הוא סוג קטן של פנגולניים - אוכלי נמלים בעלי שריון אצטרובלי מאפריקה ואסיה.
המינים בסוג זה חיים רק על עצים ביערות הגשם של אפריקה המשוונית.
בעבר שויכו לסוג פנגולין (Manis).
פנגולין גדול (שם מדעי: Smutsia) הוא סוג של פנגולניים אוכלי נמלים בעלי שריון אצטרובלי מאפריקה.
בני סוג זה חיים בסוואנות של אפריקה שמדרום לסהרה והם כוללים שני מינים גדולים יותר משאר בני המשפחה.
פנגולין אסייתי ענק (שם מדעי: Manis paleojavanica) הוא מין נכחד של פנגולין שהיה נפוץ באסיה.
בשנת 1926 תיאר אז'ן דובואה את עצמותיו של הפנגולין שהתגלו בג'אווה.
מאוחר יותר, לורד מדוויי חפר ומצא קבוצה נוספת של עצמות במערות ניאה במלזיה.
הויג'ר זיהה את העצמות האלה כמין נכחד, ותיארך את עצמות הפנגולינים שנמצאו במערות ניאה לתקופה שבין 42,000 ל-47,000 שנים.
פנג ז'נג (בסינית: 张锋, באנגלית: Feng Zhang; נולד ב-22 באוקטובר 1982) הוא ביוכימאי אמריקאי-סיני, פרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וחוקר במכון ברוד ובמכון מקגוורן.
התפרסם בזכות מחקריו בתחום ההנדסה הגנטית, קריספר ואופטוגנטיקה.
ז'נג נולד וגדל בסין, להורים מדעני מחשב.
הוא היגר לארצות הברית עם אמו בגיל 11, והתחנך בבית ספר תיכון בדה מוין שבאיווה.
אביו הצטרף אליהם כעבור מספר שנים.
בתקופת הלימודים בתיכון התנדב במעבדת ריפוי גני בעירו.
על פרויקט מחקר שערך ב-1999 בו מצא מבנה חלבון העשוי למנוע רטרו-וירוסים לחדור לתאי הגוף, זכה במקום השלישי בתחרות לתלמידי התיכון "Intel Science Talent Search" שהקנה לו מלגת לימודים בסך של 50 אלף דולר.
ביוני 2004 סיים תואר ראשון בכימיה ובפיזיקה מאוניברסיטת הרווארד.
בתקופת הלימודים התמחה במעבדתה של שיוואוויי זואנג והשניים היו שותפים למחקר שפורסם בכתב העת Nature במאי 2004, המתאר כיצד וירוס השפעת חודר לתא.
לאחר מכן עבר לאוניברסיטת סטנפורד וב-2009 סיים דוקטורט בכימיה וביופיזיקה אותו עשה במעבדתו ותחת הנחייתו של קרל דייסרות'.
יחד עם דייסרות' ואד בוידן, תלמיד מחקר נוסף במעבדה, השיגו השלושה פריצות דרך בתחום האופטוגנטיקה, שימוש באור על מנת להשפיע על התנהגות בעלי חיים באמצעות שליטה בתאי עצב.
הוא הראה כיצד ניתן לזהות תאי מוח בעכברים המשפיעים על דיכאון.
את הפוסט-דוקטורט עשה במעבדת ג'ורג' צ'רץ' באוניברסיטת הרווארד.
בינואר 2011 עבר למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בו משמש פרופסור חבר במחלקות למדעי המוח, מדעים קוגנקטיביים, והנדסה ביולוגית, ופרופסור למדעי המוח בקתדרה ע"ש ג'יימס ופטריסיה פויטרס.
כמו כן הוא הצעיר מבין 12 חברי יסוד (core members) במכון ברוד וחוקר במכון מקגוורן.
ז'נג הוא חלוץ במחקר בתחום העריכה הגנטית והראה במחקריו כיצד ניתן להשתמש ב-CRISPR-Cas9 לעריכת גנום של יונקים.
הוא ייסד את חברת "Editas Medicine" יחד עם ג'ניפר דאודנה לקידום פיתוחי עריכת הגנום בטכנולוגיית הקריספר.
דאודנה עזבה את החברה, ומאז קיים מאבק משפטי על הקניין הרוחני בתחום בין ז'נג, שותפיו ומכון ברוד מצד אחד לבין דאודנה ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי מצד שני וכן מול עמנואל שרפנטייה.
2014 - פרס גבאי לביוטכנולוגיה ורפואה
2016 - פרס קרן גיירדנר הבינלאומי
2016 - מדליית ג'ון סקוט יחד עם שרפנטייה וג'ניפר דאודנה
2017 - פרס המרכז הרפואי אולבני
2018 - נבחר לחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ולחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
2019 - פרס הארווי, יחד עם עמנואל שרפנטייה וג'ניפר דאודנה
2025 - המדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות
פנג יו-שיאנג היה מצביא ומנהיג ברפובליקה של סין.
הוא כיהן כסגן ראש ממשלת הרפובליקה של סין בשנים 1928 – 1930. הוא נודע גם בשם "הגנרל הנוצרי" עקב שאיפתו להמיר את דת חייליו.
הוא נטה לפרוץ את מסגרות הממסד כאשר הצטרף אליו.
בשנת 1911 הוא היה קצין בשורות של הצבא הרפובליקה הצעירה, של יואן שה-קאי והצטרף למהפכנים נגד שושלת צ'ינג.
הוא עלה לדרגה גבוהה בתוך הצבא של אילי המלחמה ז'ו-פי-ז'ילי ושל וו פאיפו, אבל חולל את הפיכה בבייג'ינג ב־1924 שהפילה את ז'ילי מהשלטון והביאה את סון יאט-סן לבייג'ינג.
הוא הצטרף לקוומינטנג (KMT), ותמך במבצע הצבאי – "המשלחת הצפונית" והפך בשלב מסוים לתומך בצ'יאנג קאי שק.
בהמשך התנגד לצבירת הכוח של צ'יאנג, ויצא נגדו ב"מלחמת המישורים המרכזיים", והצטרף אליו שוב בהתנגדות לפלישה היפנית ב-1933. בהמשך השנים תמך בוועדה המהפכנית של הקוומינטנג.
כבן של קצין בצבא הקיסרי, פנג בילה את נעוריו מוקף בחיים הצבאיים.
הוא הצטרף לצבא הקיסרי כשהיה בן 11, בדרגה הנמוכה ביותר, קיבל מדים ואוכל, אבל לא שכר, בניגוד לחיילים הסדירים.
בגיל 16 הוא הוכיח את עצמו והפך לחייל סדיר.
שלא כחיילים אחרים שהימרו ובזבזו את שכרם, פנג חסך את משכורתו והשתמש בחלקה כדי לסייע לחיילים אחרים שנזקקו, במיוחד לזוטרים שבהם.
לכן היה אהוד על חבריו לנשק.
פנג היה מסור לתפקידו ובעל הנעה, ובשנת 1902 הצטרף לצבא של יואן שה-קאי שהוקם זה מכבר.
במהלך מהפכת שינהאי של 1911, שבה סולקה המלוכה ונוסדה הרפובליקה הסינית, פנג הצטרף להתקוממות ותמך במהפכנים בדרום.
ההתקוממות דוכאה על ידי הצבא הרפובליקה ופנג נכלא על ידי יואן שה-קאי.
בשנת 1914 הוא חזר וקיבל דרגה צבאית ובילה את ארבע השנים הבאות בהגנה על המשטר של יואן.
ביולי 1914, כמפקד חטיבה, השתתף בדיכוי מרד האיכרים באילאנג בחנאן ובשאאנשי.
במהלך "מלחמת ההגנה הלאומית" של 1915–1916, הוא נשלח לסצ'ואן להילחם נגד המתנגדים ליואן, אבל בחשאי התקשר עם מנהיג ההתנגדות.
באפריל 1917 נשללה דרגתו הצבאית אבל עדיין הוביל את כוחותיו הקודמים למסע קרבות, נגד ג'אנג שון, ובהמשך קיבל חזרה את דרגתו.
באוגוסט 1921 הוא התמנה כמפקד אוגדה והתבסס בשאנשי.
פנג, כמו קצינים צעירים רבים, היה מעורב בפעילות מהפכנית וכמעט הוצא להורג בבגידה.
מאוחר יותר הוא הצטרף לצבא הממשלה של יואן שה-קאי ובעזרתו ועצתו של הדיפלומט הסיני וואנג זנגטינג, התנצר ב-1914, הוטבל לכנסייה האפיסקופלית המתודיסטית.
הקריירה של פנג כמצביא-שליט החלה זמן קצר לאחר התמוטטות ממשלת יואן שה-קאי ב-1916. פנג, לעומת זאת, הבדיל את עצמו ממצביאים אזוריים אחרים על ידי שליטה באזורו בתערובת של סוציאליזם נוצרי ומשמעת צבאית.
הוא אסר על זנות, הימורים ומכירת אופיום.
משנת 1919 הוא נודע בכינוי ה"גנרל הנוצרי".
נאמר עליו שאהב להטביל את חייליו במים בעזרת צינור כיבוי אש.
עם זאת, לא מתועד מקרה כזה בביוגרפיה המפורטת שכתב שרידן, או במקורות אחרים.
הם אומרים שהתנצרות נלקחה על ידו ברצינות רבה, ולא כל החיילים שלו הוטבלו.
העיתונאי ג'ון גינטר, בספרו משנת 1939 בתוך אסיה, הכחיש במפורש כי היו טבילות המוניות כאלה.
בשנות העשרים המוקדמות עלה פנג לגדולה בקרב סיעת אנשי ז'ילי (Zhili clique) מצביאי המלחמה שפרשו מהצבא לאחר מותו של יואן שה-קאי, והפך לאחד הכוחות האזוריים הלוחמים בממשל המרכזי.
את שמם הם קיבלו משום שבסיס הכוח שלהם היה סביב מחוז ז'ילי.
"החבורה של ז'ילי" הביסה חבורות שליטים צבאיים אחרים בראשות ג'אנג דזוו-לין, בשנת 1922. בתקופה זו פנג החל להתקרב לברית המועצות.
בתוך סיעת חבורת ז'ילי נדחק פנג ממעמדו על ידי וו פאיפו ונשלח עם חייליו לשמור על הפרוורים הדרומיים של בייג'ינג.
בשנת 1923 פנג היה בקשר עם הנשיא סון יאט-סן, לקשור קשר ולדחוק את רגלי וו פאיפו ואחרים שהשתלטו על ממשלת הרפובליקה.
כאשר החלה מלחמת הסיעות השנייה בין החבורה של ז'ילי לזו של פנגטיאן בשנת 1924, היה פנג אחראי להגנה על מחוז ריה נגד החבורה של פנגטיאן.
עם זאת, הוא החליף את הצדדים ותפס את הבירה בייג'ינג ב-23 באוקטובר 1924.
בקרבות אלה הכוחות של חבורת ז'ילי, שפנג נטש אותם, ספגו תבוסה גדולה.
לפיכך, ההפיכה של פנג הביאה שינויים פוליטיים מרחיקי לכת בסין.
פנג כלא את מנהיג חבורת ז'ילי ואת הנשיא קאו קון.
העלה לשלטון מנהיג ליברלי יותר, גירש את הקיסר פואי האחרון שנותר בעיר האסורה, והזמין את סאן יאט-סן לבייג'ינג להחיות את הממשלה הרפובליקנית ולאחד את המדינה.
למרות היותו חולה מאוד, סאן הגיע לבייג'ינג ומת שם באפריל 1925.
ניצחונו של פנג לא היה לזמן רב, בהמשך הקרבות בין הסיעות היריבות הוא איבד את השליטה בביג'ינג בתחילת 1926. אז הוא התחבר עם צ'יאנג קאי שק כשזה יצא למבצע "המשלחת הצפונית" למאבק בשליטים הצבאיים של הצפון.
פנג מיזג את צבאו עם הצבא המהפכני הלאומני של צ'יאנג.
האיחוד הצבאי ניצח את קבוצת המצביאים בדרום ובצפון, ואילו ג'אנג דזוו-לין נסוג לבסיסו באזור מנצ'וריה.
באוקטובר 1928 מונה פנג יו-שיאנג כסגן נשיא ושר המלחמה של הרפובליקה של סין על ידי הנשיא צ'יאנג קאי צ'אק.
בתחילת 1929 פנג לא הסכים עם מדיניות הממשלה הלאומית של צ'יאנג קאי-שק בנאנג'ינג.
הוא הצטרף למצביאים נוספים כדי לערער את עליונותו של צ'יאנג, אבל הוא הובס על ידי צ'יאנג ב"מלחמת המישורים המרכזיים".
התבוסה הושגה בין השאר מאחר שצ'יאנג קאי-שק, הסית את המוסלמים והמונגולים, תושבי האזורים ההם, לזנוח את תמיכתם בפנג ושותפיו, ולדחוק אותם מאזוריהם.
לאחר ההפסד ב"מלחמת המישורים המרכזיים", וללא כוחו הצבאי, פנג, עסק בראשית שנות השלושים בביקורת על כישלונו של צ'יאנג להתנגד לתוקפנות היפאנית.
ב־26 במאי 1933, הפך פנג יו-שיאנג למפקד הכללי של הברית הצבאית של צבא מחוז צ'אהר (Chahar) וביולי 1933 הניסו את הכוחות היפנים מהמחוז.
בסוף יולי, פנג ושותפיו הקימו את "הוועדה לשיקום ארבעת המחוזות של צפון-מזרח".
צ'יאנג קאי-שק, שחשש כי הקומוניסטים השתלטו על צבא בעלי הברית שנלחמו ביפנים, הקים מצור על צבא הברית עם 60,000 איש.
מצד אחד צבאו של פנג היה מוקף בחיילי צ'יאנג קאי שק, ומצד שני ביחידות היפניות.
פנג התפטר מתפקידו כמפקד צבא הברית, ופרש למחוז שאנדונג.
בין השנים 45–1935 תמך פנג בקוומינטנג וקיבל בתפקידים שונים בצבא הלאומני ובממשלה.
באוקטובר 1935 הזמין אותו צ'יאנג לנאנג'ינג לשמש סגן נשיא המועצה הצבאית הלאומית.
הוא החזיק בתפקיד עד 1938 ונותר לאחר מכן חבר המועצה הצבאית עד 1945. במהלך תקרית שיאן, כאשר צ'יאנג קאי-שק הוחזק בשבי על ידי מורדים, פנג קרא מיד לשחרורו של צ'יאנג.
לאחר שהחלה מלחמת סין-יפן השנייה החלה בשנת 1937 הוא התמנה למפקד העליון של אזור המלחמה השלישי.
לאחר מלחמת העולם השנייה נסע לארצות הברית, שם ביקר בגלוי את המשטר של צ'יאנג ואת תמיכתו של הנשיא טרומן בו.
אף שמעולם לא היה קומוניסט, היה קרוב אליהם בשנותיו האחרונות.
פנג נפטר כשהיה על ספינה בים השחור, בדרכו לברית המועצות ב-1948, יחד עם אחת מבנותיו.
יש הסבורים שהוא נרצח; אחרים מכחישים זאת.
רבים האמינו שפנג נרצח על ידי יריבים פוליטיים.
אלה שידעו פרטים על האש שפרצה על הספינה ועל נסיבותיה, דיווחו כי פנג ובתו נספו באמצע הלילה מאחורי דלת תא הנוסעים שננעלה מבחוץ.
הקומוניסטים הסינים סיווגו את פנג כ"מצביא טוב", ושרידיו נקברו בכבוד רב ב-1953 בהר מקודש בשאנדונג.
אלמנתו לי דקוואן כיהנה כשרת הבריאות של הרפובליקה העממית של סין.
פנג גוּוֹדְזאנג (בסינית מסורתית: 馮國璋; 7 בינואר 1859 - 12 בדצמבר 1919) היה גנרל בצבא של בייאנג, פוליטיקאי בראשית הרפובליקה הסינית.
הוא החזיק במשרה של סגן הנשיא ולאחר מכן נשיא הרפובליקה של סין.
הוא נחשב מייסד של קליקת ז'ילי של שליטי הצבא, שהתחרו על השליטה בצפון סין בתקופת המצביאים.
פנג גוּאוֹזנג, נולד למשפחה איכרים בהיג'יאן, חביי (מחוז שנקרא אז "ז'ילי").
משפחתו חוותה זמנים קשים ונאלצה למכור את נכסיה כדי לחנך את בניה.
הוא היה הבן הרביעי, ולא היה מסוגל להשלים את חינוכו בשל העלויות.
כדי לשרוד, הוא היה חייב למצוא את מחיתו בראשית חייו בנגינה בכינור בתיאטרון סיני.
ללא משאבים כלכליים, נותרה לפנג האפשרות להתגייס לצבא, שבאותו הזמן עבר תהליך התחדשות שיצר בסופו של דבר את צבא בייאנג בפיקודו של יואן שה-קאי.
פנג הצטיין מה שהסב את תשומת ליבו של המג"ד, שהמליץ שהוא יצא ללמוד באקדמיה הצבאית של בודינג.
[2] בזמן לימודיו באקדמיה הצבאית הוא יצר לו כמה חברים קרובים ובעלי ברית שיעזרו לו מאוחר יותר.
בשנת 1895 נשלח פנג לטוקיו כדי לשמש נספח צבאי ושמו הגיע לידיעת יואן שה קאי, שהחל לטפח אותו כאחד מתומכיו בתוך הצבא.
בשנת 1908 קבוצת אצילים חששה שיואן שה-קאי צובר כוח רב מדי וכתוצאה מכך הוא נאלץ לפרוש.
למרות זאת, הצליח פנג גואוזנג לשמור על יחסים טובים עם שני הצדדים.
באוקטובר 1911, פרץ מרד ווצ'אנג, שהיה ראשית מהפכת שינהאי שבה נפלה שושלת צ'ינג ונולדה הרפובליקה.
פנג קיבל הוראה מחצר הקיסר לדכא את המהפכה בווהאן.
הוא החזיק את צבא בייאנג עד שיואן שה-קאי חזר לפיקוד והמשיך להילחם בהאנקו והנייאנג והביס את המהפכנים בקרב יאנגשי.
ב-14 באוקטובר הוא מונה לפקד על הצבא השני (שהורכב משתי אוגדות) על ידי החצר הקיסרית.
במהלך הקרב הוא הורה על הריסתה של האנקו.
לאחר מכן, על פי פקודותיו של יואן שה קאי, הוא עצר את ההתקדמות הצבאית של צ'ינג על ווצ'אנג.
יואן הביא להתפטרותו של הקיסר האחרון והפך לנשיא הזמני של הרפובליקה החדשה של סין בשנת 1912. פנג הלך בעקבות יואן לממשלה החדשה וזכה לכבוד על תרומתו למהפכת שינהאי, אף על פי שלמעשה הוא לקח חלק פעיל בדיכויה.
היחסים בין פנג גואוזנג ויואן שה קאי, נותקו כאשר יואן ניסה מאוחר יותר להפוך את עצמו לקיסר.
יואן רצה להכתיר את פנג בתואר דוכס, אבל פנג סירב.
בתגובה יואן שלח אדמירל להתנקש בחיי פנג אבל האדמירל סירב לבצע זאת, והוא עצמו נרצח.
פנג עבר לנאנג'ינג, שם הצטרף לאופוזיציה שקמה נגד יואן.
שמו היה בולט ברשימת היורשים המוצעים בצוואתו של יואן.
פנג שימש כסגן הנשיא של לִי יְוֵּ'אנְחונְג (Li Yuanhong), בשנים 17–1916. במהלך כיבוש בייג'ינג על ידי ג'אנג שון, שימש פנג כנשיא בפועל, כאשר הנשיא לי התפטר רשמית.
הוא הושבע כנשיא הרפובליקה של סין ב-1 באוגוסט 1917, אך חוקיותו הייתה בספק, מאחר שהאסיפה הלאומית לא הכירה בו כנשיא.
ב-14 באוגוסט נכנסה סין למלחמת העולם הראשונה לצד בעלות הברית לאחר שהוכיחו את תמיכתה של גרמניה בהפיכתו של ג'אנג.
וכן בהשפעת פעילותו האינטנסיבית של ראש הממשלה דואן צ'ירוי.
הוא שלח כ־135,000 חיילים בגדודי עבודה לחזית המערבית, למסופוטמיה ולמזרח אפריקה הגרמנית.
כוחות נשלחו גם לרוסיה כדי לסייע להתערבות בעלות הברית במלחמת האזרחים ברוסיה.
סון יאט-סן הקים ממשלה יריבה בגואנגג'ואו במהלך ספטמבר 1917, וגם הוא הכריז מלחמה באותו חודש על גרמניה, בניסיון כושל לזכות בהכרה בינלאומית.
פנג רצה לפתור את הסכסוך בין הצפון לדרום בסין, והדבר גרם לדואן להתפטר כמחאה.
בשל לחץ הקליקה של האנוי, דואן חזר לראשות הממשלה.
פנג סיים את תקופת חמש השנים שלו בפוליטיקה, שהחלה עם יואן ב-1913 ב-10 באוקטובר 1918. הוא נפטר בבייג'ינג ממחלה.
לפנג נערכה הלוויה ממלכתית והוא נקבר במחוז הולדתו, הוביי.
חצי מאה שנים לאחר מכן חולל קברו במהלך מהפכת התרבות.
פנגו היא שפה דראווידית דרומית-מרכזית שבטית.
השפה מדוברת באזור אודישה שבהודו וכמעט כל דוברי השפה מדברים גם אורייה באופן שוטף.
פנגיאה פרוקסימה (נקראת גם פנגיאה אולטימה, נאופנגיאה ו-פנגיאה II) היא תחזית של יבשת-על עתידית אפשרית.
בהתאם למחזור יבשות העל, פנגיאה פרוקסימה יכולה להתרחש בתוך 300 מיליון השנים הבאות.
התחזית הפוטנציאלית הזו, שהושערה לראשונה על ידי כריסטופר סקוטיס, קיבלה את שמה מהדמיון שלה ליבשת העל הקודמת, פנגיאה.
בהמשך שינה סקוטיס את פנגיאה אולטימה (שפירושה: הפנגיאה האחרונה) לפנגיאה פרוקסימה (שפירושה: הפנגיאה הבאה) כדי להקל על הבלבול לגבי השם פנגיאה אולטימה שעלול לרמוז שזו תהיה יבשת העל האחרונה.
התפיסה התבססה על בחינת מחזורי עבר של היווצרות והתפרקות של יבשות-על, ולא על הבנה עכשווית של מנגנוני השינוי הטקטוניים, שאינם מדויקים דיו מכדי לחזות כל כך רחוק לעתיד.
"הכל די פנטזיה מלכתחילה", אמר סקוטיס.
"אבל זה תרגיל מהנה לחשוב על מה שעלול לקרות.
ואתה יכול לעשות זאת רק אם יש לך מושג ברור באמת למה דברים קורים מלכתחילה."
יבשות-על מתארות את המיזוג בין כל שטח האדמה של כדור הארץ, או כמעט כולו, ליבשת אחת רציפה.
בתרחיש של פנגיאה פרוקסימה, הפחתה במערב האוקיינוס האטלנטי, מזרחית ליבשת אמריקה, מובילה להפחתה של הרכס המרכז אטלנטי ואחריו הפחתה שמשמידה את האגן האטלנטי וההודי, וגורמת לאוקיינוסים האטלנטי וההודי להיסגר, ומביאה את אמריקה חזרה יחד עם אפריקה ואירופה.
כמו ברוב יבשות העל, גם פנים פנגיאה פרוקסימה יהפוך ככל הנראה למדבר צחיח למחצה שנוטה לטמפרטורות קיצוניות.
על פי השערת פנגיאה פרוקסימה, האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס ההודי ימשיכו להתרחב עד שאזורי הפחתה חדשים יחזירו את היבשות ויצרו פנגיאה עתידית.
רוב היבשות והמיקרו-יבשות צפויות להתנגש באירואסיה, בדיוק כמו שקרה כאשר מרבית היבשות התנגשו בלאורנטיה.
בערך 50 מיליון שנה מעכשיו צפויה צפון אמריקה לעבור מערבה ואירואסיה תעבור לכיוון מזרח, ואולי אפילו לדרום, ותקרב את בריטניה הגדולה לקוטב הצפוני ולסיביר דרומה לעבר קווי רוחב חמים וסובטרופיים.
אפריקה צפויה להתנגש עם אירופה וחצי האי ערב, בזמן ששינוי זה סוגר את הים התיכון (סוגר לחלוטין את ים טתיס (או נאותטיס) וים סוף) ויוצרת יבשת-על הנקראת אירואפרסיה.
רכס הרים ארוך (רכס ההרים הים התיכון) אז ישתרע מחצי האי האיברי, ברחבי דרום אירופה ואל אסיה.
חלקם אף צפויים שיהיו בעלי פסגות גבוהות יותר מאשר הר אוורסט.
באופן דומה, אוסטרליה צפויה לעבור ליד החופים של דרום-מזרח אסיה, מה שגורם לאיים להידחס פנימה, להרכיב רכס הרים פוטנציאלי נוסף, ולהרכיב יבשת-על, הנקראת אירו-אפראוסטרלסיה.
בינתיים, דרום קליפורניה ובאחה קליפורניה צפויות להתנגש באלסקה וליצור רכסי הרים חדשים שנוצרו ביניהם.
בערך 125 מיליון שנה מעכשיו, האוקיינוס האטלנטי צפוי להפסיק להתרחב ולהתחיל להתכווץ מכיוון שחלק מהרכס המרכז-אטלנטי כבר הוחלף.
בתרחיש זה, הרכס המרכז אוקייני בין דרום אמריקה לאפריקה כנראה יוחלף תחילה; האוקיינוס האטלנטי צפוי להצטמצם כתוצאה מהפחתה מתחת לאמריקה.
האוקיינוס ההודי צפוי להיות קטן יותר בגלל הפחתה צפונית של קרום אוקייני לתעלה ההודית המרכזית.
אנטארקטיקה צפויה לזוז צפונה, להתנגש במדגסקר ובאוסטרליה, לתחום שריד של האוקיינוס ההודי (המכונה האוקיינוס ההודי-אטלנטי), וליצור את יבשת העל אוריינטליס.
כאשר החלק האחרון של הרכס המרכז האטלנטי נמצא מתחת לאמריקה, צפוי האוקיינוס האטלנטי להיסגר במהירות.
בעוד 200 מיליון שנה, צפוי האוקיינוס האטלנטי להיסגר.
צפוי שצפון אמריקה כבר התנגשה באפריקה, אך תהיה במצב יותר דרומי מאשר במקום בו נסחפה.
דרום אמריקה צפויה להיות עטופה סביב קצה דרום אפריקה, וכתוצאה מכך לתחום לחלוטין את האוקיינוס ההודי-אטלנטי.
האוקיינוס השקט יגדל ורחב את חציו מכדור הארץ.
בנוסף לפנגיאה פרוקסימה, שתי יבשות-על היפותטיות אחר – "אמאסיה" ו"נובופנגיאה" – שתוארו לראשונה בכתבה במגזין ניו סיינטיסט מחודש אוקטובר 2007.
אוריקה היא גם אחת מארבע יבשות העל שצפויות להיווצר בתוך 200 מיליון שנה.
פֶּנְּג דֶּה-חֻוּאָי (במנדרינית: 彭德怀; 24 באוקטובר 1898 – 29 בנובמבר 1974) היה מראשי ההנהגה הקומוניסטית של צבא השחרור העממי במלחמת האזרחים הסינית, ומאוחר יותר שר ההגנה הראשון של הרפובליקה העממית של סין.
פנג לחם ופיקד במלחמת האזרחים הסינית אך גם בתקופת המצביאים, מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת קוריאה.
פנג פעל לעצירת הקפיצה הגדולה קדימה אשר ביצע המזכיר הכללי מאו דזה-דונג מחשש שהרעב מהמהלך יביא לתמותה אדירה ברחבי סין (היו הערכות כי חצי מכלל הסינים ימותו).
על פועלו לעצירת הקפיצה, הוא נתפס במהפכת התרבות ודמותו המדינית והפוליטית, כמו גם של ליו שאוצ'י ואחרים, הושחתה עד מותו.
פנג נולד למשפחת חקלאים עובדי אדמה בחונאן.
את האידאולוגיה שלו לטובת הכלל פיתח מדוגמת דודו-הגדול אשר בזמנו לחם במרד טאיפינג והטיל על פנג אידאולוגיה ציבורית ללכת כרצון האזרחים.
לאחר שלמד כשנתיים בבית ספר לקונפוציאניזם נרשם פנג בשנת 1908 לבית ספר מערבי.
בשנת 1911 פנג החל לעבוד בכריית פחם בצפון המחוז למען סחר מינימום.
עם מהפכת שינהאי חזר פנג לביתו ועבד במספר עבודות זמניות עקב התרסקות שוק הפחם.
בשנת 1913, עם תחילתה של בצורת בחונאן השתתף פנג במחאה אלימה שהפכה אותו למטרה בעיני המשטרה הסינית.
פנג ברח לצפון המחוז ועד שנת 1916 כאשר חזר משהאמין כי אין עוד סכנה לחייו; עבד עבודות פרח ליד אגם דונגטינג.
עם שובו התגייס פנג לצבא אילי המלחמה במסגרת תקופת המצביאים.
עם תחילתה של מערכת מלחמה פנימית חדשה בשנת 1917, יחידת הרגלים של פנג הצטרפה לצבאו של טאנג שהאנגזי אשר פעל יחדיו עם הפוליטיקאי טאן יאנקאי וסון יאט-סן נגד וו פאיפו וקואליציית אילי המלחמה בצפון (ביניהם גם ג'אנג דזוו-לין, שליט מנצ'וריה).
פנג נתפס בידי הקואליציה הצפונית אך שוחרר לאחר כשבועיים.
בשנת 1919 הועלה לדרגת רב-סמל.
כוחותיו של טאנג שהאנגזי הפילו את מערך הכוחות של הקואליציה הצפונית בחונאן ביולי 1920 עם כיבוש צ'אנגשה.
לאחר שקודם בתחילת שנת 1922 לדרגת סגן-משנה, פנג הושם כמפקד של כפר בחונאן בשם נאנשיאן.
בעודו שם, הוא שם לב כי החקלאים העניים מועבדים בידי בעלי האדמה.
פנג הציע כי האדונים העשירים יתמכו כספית בעניים.
בעת בעל האדמה היסס להעביר כספים לעניים, פנג הוציא אותו להורג.
על פועלו פנג ננזף אך לא הורד בדרגה.
לאחר מחאה על אי תשלום בפברואר 1922, פנג, כמו מספר קצינים נטשו את צבא אילי המלחמה.
הם נעו דרומה לעבר גואנגדונג, שם חיפשו עבודה בצבא הקוומינטנג.
פנג לא ראה את הקוומינטנג בעין טובה.
לאחר מספר חודשים הוא נטש את עבודתו ושייט דרך שאנגחאי לנהר היאנגצה ולעבר כפר הולדתו בחונאן.
פנג עבד ביחד עם אביו בחקלאות (אביו קנה באותו הזמן אדמות בכספים שפנג הביא הביתה).
אף על פי שהעבודה הייתה פשוטה ונוחה, פנג לא נהנה מהיותו חקלאי פשוט.
כהצעת עמיתיו, פנג התקבל באוגוסט 1922 לאקדמיה צבאית, שם בפעם הראשונה נרשם לפי שמו הפרטי "דֶּה-חֻוּאָי".
כאשר עבר את האקדמיה בהצלחה בשנת 1923, פנג הועלה לדרגת סרן וקודם למפקד גדוד קוומינטנג באפריל 1924.
כאשר החלה מלחמה פנימית חדשה בין אילי המלחמה, פנג עסק בהתנגשויות הגבול נגד איל המלחמה ששלט בגואנגדונג.
בשנת 1925 צ'יאנג קאי שק הקים את הצבא המהפכני הלאומי וכבש מחדש את גואנגדונג לידי הקוומינטנג.
בעת וו פאיפו תקף את חונאן בשנת 1926 היה פנג ממפקדי המשלחת הצפונית לאיחוד סין, הוא נלחם על ביתו והועלה לדרגת רב-סרן.
רק כאשר הפך פנג לחבר רשמי במפלגת הקוומינטנג, בשנת 1925, שמע לראשונה על קיומה של המפלגה הקומוניסטית.
בשנת 1927, לאחר הניצחון במשלחת הצפונית, ואנג ג'ינג-ויי החל בבניית פלג שמאלי מתוך הקוומינטנג ואיים על סמכותו של צ'יאנג קאי שק.
טאנג שהאנגזי (אשר פנג היה תחת סמכותו הצבאית) תמך בואנג ופנג הועלה לדרגת סגן אלוף בעודו פונה נגד צ'יאנג.
לאחר תבוסה מוחצת של ואנג וכוחותיו מול צבאו של צ'יאנג, פנג פיקד על נסיגת הכוחות.
עם הזמן, עמיתיו לשעבר של פנג פנו אליו להצטרף אל המפלגה הקומוניסטית של סין.
פנג כ-3 פעמים חזר ואמר כי הוא חבר בפלג השמאל של הקוומינטנג וכי הוא לא יכול פשוט לפרוש מהמפלגה.
למרות תשובתו, פנג היה סימפתי לעבר הרעיון הקומוניסטי ואף החל ללמוד את הבסיס ברעיונותיהם של קרל מרקס ופרידריך אנגלס.
בפברואר 1928, פנג התקבל למפלגה הקומוניסטית בחשאי.
פנג הצטרף לגנרל הו צ'ין, ביחד הם נטשו את הפלג של ואנג וחזרו לצבאו של צ'יאנג שם הועלו לדרגת אלוף (קולונל).
עם שובו של פנג לצבא הקוומינטנג הוא הוצב על משמר רכס ההרים צפונית לצ'אנגשה.
עם טבח שאנגחאי נשלחו הוראות לעבר פנג שיפיל את כל הפועלים הקומוניסטים בקרבתו.
מפני שכאמור פנג למעשה הצטרף בחשאי למפלגה הקומוניסטית הוא נטש את פקודות הממונים עליו והחל לארגן קבוצות של קומוניסטים.
פנג יצר קשר ביחד עם קבוצות גרילה קומוניסטיות וביניהן גם עם המפקדים ז'ו דה ומאו צ'ה טונג.
ביולי 1928, פנג ותחתיו כ-2,000 חיילים, החל לתקוף את בעלי האדמות ומנהיגי המיליציות בחונאן.
קשר רשמי עם המפלגה הקומוניסטית נוצר בעת פנג הכריז על "הממשלה הסובייטית המחוזית של חונאן".
לאחר תקיפה מחודשת של כוחות הקוומינטנג בראשות הו צ'ין, פנג, כעת עם כמה מאות חיילים נסוג לעבר בסיסם של מאו וז'ו בהרי ג'ינגז'אנג.
מפעולותיו הראשונות של פנג לאחר שהתחבר עם הגרילה הקומוניסטית, היה הצלת מאו שכוחותיו הוקפו בידי יחידות מהקוומינטנג.
פנג הפיל את כוחות הכיתור והציל את מאו.
אחר כך מאו וז'ו עם שאר הכוחות הקומוניסטים ארגנו את העיר רואיג'ין (דרום מחוז ג'יאנגשי) להיות להם לבסיס הלוחמה בינואר 1929.
פנג נישאר בהגנה על דרום-מערב גְ'יָאנְגְשִׂי עם כ-800 חיילים אך הצטרף למאו וז'ו לאחר שהובס בידי כוח של 25,000 חיילי קוומינטנג מחונאן.
אף על פי שהציל את כוחותיו מלהיתפס, מאו נזף בפנג על שנסג.
בהמשך השנה, פנג חזר עם כוח של כ-1,000 איש והחזיר את דרום-מערב גְ'יָאנְגְשִׂי לידי הקומוניסטים.
באמצע 1929, פנג איחד כוחות עם שתי קבוצות של בוזזים וגנבים.
לאחר שאלו בגדו בו בשביל כוח במפלגה, פנג הפיל את ראשי הקבוצות וסיפח את אנשיהם לצבאו אשר מנה כעת 2,000 איש.
בהמשך פנג פנה למערכות גרילה בדרום חונאן, שם הגדיל את האספקה שלו כמו גם את מספר חייליו.
בעת ראש המפלגה הקומוניסטית לי לישאן הורה על כיבוש בירה מאוחדת לקומוניסטים, פנג לקח את הוראותיו ברצינות רבה.
הוא פנה לכיבוש צ'אנגשה עם 17,000 חיילים ועוד 10,000 לוחמי גרילה.
לאחר קרב קשה נגד הו צ'ין, קו ההגנה של הקוומינטנג התפרק והעיר נפלה לידי פנג אשר הכריז בשנית על הקמת "הממשלה הסובייטית המחוזית של חונאן" עם לי כיושב ראש ופנג עצמו כסגנו.
ב-1 בספטמבר פנג תקף מחדש אך כוחותיו נעצרו בשערי העיר לאחר אבדות קשות.
יחד עם תמיכתם של מאו וז'ו, רוב חונאן נכבשה לבסוף בשנת 1930. פנג היה מהחשובים בהגנה על חונאן הסובייטית.
הוא הפך לסגן היושב ראש של צבא השחרור העממי.
לאחר נפילת חונאן לידי הקוומינטנג ב-1933, פנג פנה בכוחותיו לעבר פוג'יין שם כבש שטחים נרחבים וסיפק אספקה רבה לצבאו.
באוקטובר שנת 1933 כוחותיו של פנג נפלו מ-35,000 חיילים לכדי 20,000 עקב כוחות הכיתור של צ'יאנג (סך הכל 800,000 חיילי קוומינטנג מול 150,000 חיילי המפלגה הקומוניסטית).
ב-20 באוקטובר 1934 הכוחות הקומוניסטים הצליחו לפרק את הכיתור של צבא הקוומינטנג ותחת מאו החלו את המצעד הארוך.
לאורך המצעד ואחריו, פנג תמך בעלייתו של מאו לכוח עד אשר האחרון הפך ליושב ראש המפלגה.
פנג היה ראש הכוח בהגנה הצבאית לאורך המצעד הארוך.
באוקטובר 1935 התרחש הקרב הגדול האחרון בין הקוומינטנג לצבא השחרור העממי, פנג היה לראש הכוחות הקומוניסטים המנצחים במאבק זה.
לאחר תקרית גשר מרקו פולו החלה באופן רשמי מלחמת סין–יפן השנייה.
בשביל להתמודד נגד יפן, הקוומינטנג והמפלגה הקומוניסטית הקימו את החזית המאוחדת.
למרות רצונו של מאו להשתמש בחזית המאוחדת רק לחיזוק המפלגה, הכוחות של צבא השחרור העממי פעלו ביחד עם הקוומינטנג נגד האימפריה היפנית.
עם היכנסות הצבא היפני הקיסרי לעבר שאנשי, פנג תמך באיל המלחמה יאן שיאן להגנה על טאי-יו'אן.
בין אוגוסט לאוקטובר 1940, פנג פיקד על המבצע הקומוניסטי הגדול ביותר נגד יפן, עם 200,000 חיילים המחופים בידי עוד 200,000 חיילים, הכוחות הקומוניסטים פירקו גשרים, תעלות ומפעלים ברחבי סין הכבושה והפילו אלפי יפנים.
בין אוקטובר לדצמבר היפנים תקפו שוב ושוב אך פנג וכוחותיו הצליחו לעצור את רוב המתקפות.
בסופו של דבר הייתה התקדמות מסוימת לכוחות היפנים ופנג נסוג מערבה לעבר ין-אן.
פנג הואשם ועבר ביקורת קשה לאורך 40 ימים בידי מאו על שנסג, זאת אף על פי שפנג יצא בקמפיין נגד האימפריאליזם ושיבח את האינטרנציונל ה-3. משנת 1942 והאלה, רוב תפקידו של פנג במלחמה היה פוליטי ולא צבאי בעוד הוא תמך במאו.
ב-15 באוגוסט 1945 יפן נכנעה ופנג נע לכיבוש סין לפני שהקוומינטנג ינועו מחדש (משום שמלחמת האזרחים הסינית נפתחה מחדש עוד לפני הכניעה היפנית), הוא כבש את מונגוליה הפנימית ואתה תפס אלפי חיילים יפנים.
במרץ 1946, 1,100,000 חיילים קומוניסטים אורגנו מחדש לתוך "צבא השחרור העממי".
פנג ארגן מחדש את צבא הצפון-מערב והושם לפיקוד של 175,000 חיילים.
החיל של פנג היה העני מכלל צבא השחרור העממי אך היה קריטי לשמירה על יאנאן, הבירה הקומוניסטית.
במרץ 1947 גנרל הקוומינטנג הו זונגנאן תקף את האזור עם 260,000 מהחיילים החזקים ביותר של המפלגה הלאומית.
למרות האסטרטגיות של הו, כל המידע על צבא הקוומינטנג הועבר לפנג דרך מרגל של ג'ואו אנלאי ועל כן פנג צלח לעבוד מעבר לטקטיקות של הו מספיק זמן בשביל שחברי הפוליטביורו יתפנו מיאנאן.
מאו רצה שפנג יפיל ישירות את כוחותיו של הו שכעת היו כמעט חסרי כל אספקה וכוח, פנג לא הסכים שכן רצה להתיש את החיל של הו עד שיהיה אפשרי להפיל אותו ללא כל איבוד חיים מסיבי לצד הקומוניסטים.
ב-4 במאי פנג כבש חיל מבודד בצפון שאנשי, עם החיל הוא השיג כ-40,000 חליפות מדים וכמיליון פגזי ארטילריה.
באוגוסט הוא הפיל את צבא הו והציל את מאו והפיקוד הכללי מפני הפיכה לשבויים של הקוומינטנג.
פנג לבסוף הוציא את כל כוחות הקוומינטנג ממחוז שאנשי בפברואר 1948.
בין 1947 לספטמבר 1949, פנג וכוחותיו כבשו מידי הקוומינטנג ואילי המלחמה את המחוזות גאנסו, נינגשיה וצ'ינגהאי.
כוחותיו הביסו פעם אחר פעם את כוחותיהם של הו ומא בופאנג (אשר ברחו אחר כך לסצ'ואן), אך לא הצליחו להפיל את הכוחות לגמרי.
באוקטובר פנג פלש לשינג'יאנג, רוב אילי המלחמה נכנעו, אך לוחמת גרילה בקרב פלגים מוסלמים נמשכה לכמה שנים.
ב-1 באוקטובר הרפובליקה העממית של סין הוכרזה ופנג הפך ליושב ראש צבא צפון מערב ולראש המטה בשינג'יאנג.
כוחותיו של פנג המשיכו בכיבוש שינג'יאנג מידי המיליציות האסלאמיות עד לכיבוש מלא בשנת 1951.
עקב תחילתה של מלחמת קוריאה, האומות המאוחדות יצרו קואליציה בראשות ארצות הברית נגד קוריאה הצפונית ואלו דחפו את קו האש כמעט עד הגבול עם סין העממית.
היה חשש בקרב הפוליטביורו בבייג'ינג שהקואליציה תמשיך אל מעבר לצפון קוריאה ותצא למסע פלישה לעבר מנצ'וריה.
לין ביאו היה הראשון בראשו של מאו להנהיג את צבא השחרור העממי נגד הקואליציה, אך לין סירב לפקד על הצבא עקב מצב בריאותי לקוי.
פנג נטל את הפיקוד במקום לין והקים את צבא המתנדבים העממי לגיוס מחודש של אזרחים למען המאבק בקוריאה.
מאו תמך בפנג (אשר עדיין לא היה במעמד כוח להרתיע אותו) והפך אותו לראש המטה של צבא השחרור העממי.
בשביל לנהל גם את צבא המתנדבים העממי במנצ'וריה וגם את המערכה לכיבוש המלא של שינג'יאנג, פנג טס מבייג'ינג לעבר שיאן, אותה הפך לבסיסו המרכזי.
ב-5 באוקטובר פנג הפך לגנרל ולקומיסר של צבא המתנדבים.
פנג יצר קשרים עם הממשלה בפיונגיאנג דרך מוסקבה.
הוא הפך את שן-יאנג לבסיסו המשני ושם התכונן לעבר פלישה לחצי האי הקוריאני.
לאחר קבלת ההסכמה של סטלין, ב-18 באוקטובר גל ראשון של כוחות סיניים, המונה כ-260,000 חיילים, עבר את הגבול הסיני-קוריאני ופלש לעבר קוריאה בלילה בין ה-18 ל-19 לחודש.
התנגשות הכוחות הראשוניים הביאו את האו"ם לכדי נסיגה דרומה לנהר צ'ונג-צ'ון ב-4 בנובמבר, פעולה שסיימה את המערכה הראשונית.
בין ה-24 בנובמבר ועד ה-24 בדצמבר התמשכה המערכה השנייה, כוחות סיניים של כ-360,000 איש התנגשו מול כוחות האו"ם וכבשו מחדש את כלל צפון קוריאה, עד לגבול בקו רוחב 38 צפון.
למרות הסתייגויות אישיות, פנג החליט לפעול לפי דרישותיו של מאו ולפלוש לעבר הדרום.
במסגרת המערכה השלישית, ב-31 בדצמבר כ-230,000 חיילים סיניים פלשו לקוריאה הדרומית וכבשו את סיאול.
במרץ כוחות האו"ם פגעו קשות ביכולות צבא המתנדבים והוציאו את כוחם מעבר סיאול.
מתקפת נגד של האו"ם נראתה בהמשך השנה, עם המערכה הרביעית.
פנג פתח במערכה חמישית ואחרונה בין אפריל ליוני 1951, עם כוח של 548,000 חיילים, צבא המתנדבים ניסה בפעם האחרונה לפלוש ולכבוש את סיאול.
המערכה נכשלה ומלחמת קוריאה הגיעה למצב של שוויון קצת מעבר לקו הרוחב 38 צפון אשר בו החלה המלחמה.
נאמר בידי חוקרי המלחמה כי לא היה שני לפנג לאורך המלחמה בכל הקשור לניהול צבאי, טקטי ואסטרטגי.
דיבורים לפתיחת משא ומתן החלו ביולי 1951 אך התקדמו לאט מאוד.
פנג נקרא בחזרה לסין כאשר התגלה אצלו גידול בראש.
לאחר שהבריא, פנג חתם על שׁביתת נשׁק ב-27 ביולי 1952 וניתנה לו "קבלת גיבורים" בכיכר טיין-אן-מן כאשר חזר ב-11 באוגוסט.
מלחמת קוריאה השפיעה עד מאוד על ההבנה הכללית של פנג, הוא דרש שבשביל למנוע עוד אבדות נוראיות, צבא השחרור העממי צריך להצטייד עם אספקת נשק מודרני ומתקדם, כמו גם אספקה של צרכים בסיסיים כגון אוכל מספק.
פנג ראה את הצבא האדום הסובייטי כמודל לחיקוי של צבא השחרור העממי.
משנת 1954, פנג היה סגן המזכיר של הקונגרס המדיני וגם שר ההגנה של הרפובליקה העממית של סין.
הוא עלה לדרגת מרשל סין (מקביל לפילדמרשל) והפך לשני בצבא אחרי ז'ו דה.
פנג ניסה להחתים את מאו להעברת כספים למען ארגון מחדש של הצבא.
מאו שהתנגד היה מועסק בו בזמן במאבק פוליטי מול ליו בוצ'אנג.
לאחר שפנג תמך במאו החלה התערערות בסמכותו מול הצבא.
בשנת 1958 מאו הורה לפנג להתחיל את בניית מערכת הניהול הפוליטית של הקומיסרים בתוך הצבא.
מאו החל בשנת 1957 לחשוש מכוחם של הגנרלים לאחר שראה כי מרשל ברית המועצות גאורגי ז'וקוב הופל מכל מדרגות הכוח בעת המזכיר הכללי חרושצ'וב חשש מכוחו העולה.
בהוראת מאו, פנג עם מספר גנרלים שונים דיברו רעות על ראש המטה הכללי סו יו בפגישת הקומיסרים הצבאיים (פנג הואשם בניסיון לתקוף את ארכיפלג מטסו, פעולה שהובילה לאסון צבאי נגד הקוומינטנג בטאיוואן).
מ-24 באפריל ועד 11 ביוני 1959, פנג היה לראשה של משלחת דיפלומטית צבאית ברחבי העולם, הוא טס מבייג'ינג אל מוסקבה ואל ורשה.
הוא ביקר ברפובליקה העממית הפולנית, הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, צ'כוסלובקיה, הונגריה, רומניה, בולגריה, אלבניה, ברית המועצות והרפובליקה העממית המונגולית.
ב-4 ביולי פנג שלח מכתב ראשון מעבר מאו בנושא הקפיצה הגדולה קדימה:
מאו היה יושב ראש לצד ליו שאוצ'י, שלאחר טיול ברחבי הכפרים והיישובים המורעבים של סין החליט יחדיו עם פנג לעצור אל הקפיצה הגדולה קדימה.
מאו התכוון להמשיך בתוכנית, לטעמו כחצי מכל הסינים ימותו בקפיצה קדימה וכי זה המחיר שהם חייבים לשלם.
בעזרת סמכותו של ליו פנג הטיל וטו על הפקודה של מאו להמשך התכנית קדימה.
הקפיצה הגדולה קדימה נעצרה אך פנג וליו נרשמו כבוגדים בעיני מאו וחיק מאמיניו.
לאחר מאבקים פנימיים שנמשו מעל כחצי עשור בו נוטרלה סמכותו הצבאית של פנג, ב-10 בנובמבר 1965 מאו הוציא לאור מספר כתבי עת שביקרו קשות את פועלו של פנג, הודו כי מאו פיטר אותו וכינו אותו בתואר המכפיש "בן הארי".
ב-30 בנובמבר 1965, פנג עבר לצ'נגדו במחוז סצ'ואן שם עבד כשליש לדירקטוריון של חברת כרייה ועבודה אלקטרונית.
ביוני 1966 פנג הוקנט בידי חבר של צוערים צעירים שהתנכלו לו.
עם עליית מהפכת התרבות בסין החוקה בבייג'ינג הורתה על חטיפת פנג בדצמבר והבאתו חזרה לבירה בייג'ינג.
בדרכו לשם פנג כתב למאו המכתב הועבר דרך ג'ואו אנלאי למאו.
ב-7 ביולי 1967 פנג החל לעבור התעללות ציבורית שבעתה הוכה, הושפל ונרמס.
הוא הופל לרצפה כ-7 פעמים, בסופו של דבר נפצע קשה במצחו ושתיים מצלעותיו נשברו.
פעילי ציבור מסוימים אף הגיעו והכו את פנג אל מול קהל אזרחי.
מאו רדף גם אחר ליו שאוצ'י אשר סבל מאותו גורל כפנג וכמוהם גם אחר מתנגדים פוליטיים רבים.
מבין ה"בוגדים" ברשימתו של מאו כמעט כולם נפלו במהפכה, היה זה רק דנג שיאופינג שצלח, ברח ממהפכת התרבות וחיכה לזמן הנכון לשוב למרכז העניינים בסין.
בין השנים 1970–1972 מצבו הבריאותי של פנג התדרדר בצורה קיצונית.
בשנת 1974 חלה גם בסרטן המעי הגס.
מצבו התדרדר במהרה ובשעה 3:35 בצהריים, 29 בנובמבר 1974 הוא נפטר בבית חולים בבייג'ינג.
בקשתו האחרונה הייתה לראות את אור השמש והעצים דרך חלון בית החולים אשר הוסתר בידי עיתון, בקשה אשר נדחתה.
לאחר מותו של מאו בשנת 1976, דנג שיאופינג עלה לשלטון ושחזר את שמם הטוב של הנופלים במהפכת התרבות.
בטקס שנערך לשחזור שמם בין ה-18 ל-22 בדצמבר 1978 דנג נאם וצוטט באומרו על פנג:
מאו – הסיפור הבלתי נודע
צ'יאנג קאי-שק – הגנרליסימו הסיני והאומה אותה איבד
פנגור באן הוא שיר באירית עתיקה מהמאה ה-9 שכתב נזיר אודות החתול שלו, בו הוא משווה בין עיסוקו בלימוד לעיסוקיו של החתול.
זהו ככל הנראה השיר המפורסם ביותר ששרד מאירלנד המוקדמת, והוא היווה מקור השראה לכמה יצירות מודרניות בתחום הספרות, המוזיקה והקולנוע.
השיר מופיע רק בכתב יד הקרוי (Reichenauer Schulheft), שנכתב במנזר הבנדיקטני שברייכנאו או בסביבותיו על ידי נזיר אירי, וכולל רשימות הקשורות ללימודיו.
מלבד השיר, כתב היד מכיל רשימות בנושאים מגוונים, ביניהם דקדוק, לוגיקה, אסטרונומיה, קטע מהפואמה אינאיס, ועוד.
כתב היד שמור כיום ב שבאוסטריה.
שם מחבר השיר אינו ידוע.
פירוש המלה "באן" הוא "לבן", ו"פנגור" היה כנראה שם נפוץ לחתולים באירלנד.
ייתכן גם שמקור המלה "פנגור" מוולשית, ופירושה עובד בניקוי של צמר (כחלק מתהליך הפקת הבד) בעזרת אבקה לבנה הקרויה .
החזקת חתולים במנזרים הייתה מנהג שגור במטרה להגן על המזווה ועל כתבי היד שבסקריפטוריום מעכברים ומזיקים אחרים.
חתולים כאלה מופיעים גם באיורים של הספר של קלס שנכתב באירלנד באותה התקופה.
לשיר מספר תרגומים מודרניים לאנגלית, על ידי ויסטן יו אודן, ג'יימס מרקנד, רובין פלאוור, שיימוס היני פול מולדון, ואיוון בולאנד.
גרסתו של אודן הולחנה על ידי סמואל ברבר ונכללה במחזור השירים Hermit Songs (שירי נזירים) תחת השם The Monk and His Cat (הנזיר וחתולו).
השיר היווה השראה גם ליצירות נוספות, ביניהם ספרי נוער וילדים.
בסרט האנימציה הסוד של קלס, השואב מהמיתולוגיה הקלטית, שתיים מדמויות המשנה הן נזיר בשם איידן ובן לווייתו, חתול לבן בשם פנגור באן.
בזמן הקרנת כתוביות הסיום, איידן (השחקן ), מדקלם קטע באירית מודרנית בהשראת השיר.
פֶּנְגְּחוּ , או איי פסקדורס, הם ארכיפלג של 90 איים ואיונים במצר טאיוואן.
העיר הגדולה ביותר היא מאגונג , הממוקמת על האי הגדול ביותר, אשר נקרא גם כן מאגונג.
הארכיפלג הכולל את כל האיים יוצר את מחוז האיים פנגחו – של טאיוואן והוא המחוז השני הקטן ביותר אחרי מחוז לינצ'יאנג (איי מאדזו).
האיים משתרעים על שטח של .
השם המסורתי של האיים, פסקדורס, מגיע מהשם הפורטוגזי אילהאס דוס פסקדורס Ilhas dos Pescadores ("איי הדייגים").
השם הסיני במנדרינית, האיים נקראים גם "פנגחו ליהטאו".
בשנת 1972 נמצאו חלקי מאובנים של בני אדם מודרניים אנטומית ב, המתוארכים כ-30,000 שנה לפני זמננו.
בשנת 2008 התגלה בערוץ פסקדורס המאובן שנקרא פנגחו 1 , זו לסת תחתונה מאובנת המתוארכת לתקופה הגאולוגית שנקראת פליסטוקן, השייכת לבעל חיים דמוי קוף אדם (כגון שימפנזה) המשתייך למין ההומיניניים שנכחד.
בסוף תקופת הפליסטוקן, מפלס הים באזור היה נמוך בכ-140 מ' מאשר בימינו.
כתוצאה מכך נחשפה רצפת מצר טאיוואן כגשר יבשתי רחב שנחצה על ידי בעלי החיים היבשתיים עד תחילת ההולוקן לפני 11,700 שנה.
בערוץ שבין איי פנגחו לטאיוואן נמצא ריכוז מאובנים של חוליות, כולל אותה עצם לסת אנושית השייכת למין קדום לא ידוע של הסוג אדם.
ממצאים של כלי חרס משובחים הצבועים בפסים אדומים מראים שבפנגחו ביקרו בני אדם מדרום-מערב טאיוואן לפני כ-5,000 שנה, אם כי לא התיישבו במקום לצמיתות.
סינים מהקבוצה האתנית האן מדרום פוג'יאן החלו להקים קהילות דייגים על האיים במאות ה-9 וה-10 ונציגים שלהם הוצבו באיי פנגחו לסירוגין על ידי שושלות סונג ויואן בסביבות 1170.
הנוסע וואנג דייואן דיווח באופן מפורט ממקור ראשון על ביקור שלו באיים בדאוי ז'ילואה בשנת 1349.
במאה ה-15 הורה מנהיג שושלת מינג על פינוי האיים כחלק מהחייג'ין האיסור הימי בתקופת ההתבדלות שלהם.
כאשר הוסרו מגבלות אלה בסוף המאה ה-16, הוקמו קהילות דייגים חוקיות על האיים.
דייגים אלה התפללו וסגדו לאלוהי מינג במקדש מאזו שבאיי פנגחו, מקדש זה העניק לאי מאגונג את שמו.
מינג הקים נוכחות צבאית קבועה החל משנת 1597 באיים .
בשלב זה ניסתה חברת הודו המזרחית ההולנדית לאלץ את סין לפתוח נמל בפוג'יין למסחר עם ההולנדים ולגרש את הפורטוגלים ממקאו .
כאשר ההולנדים הובסו על ידי הפורטוגלים בקרב מקאו בשנת 1622, הם תפסו את פנגחו, בנו שם מבצר ואיימו בפשיטות על נמלי סין והספנות.
אלא אם כן הסינים יתירו להם לסחור עימם מפנגחו ושסין לא תקיים מסחר עם מנילה בירת הפיליפינים שהייתה תחת כיבוש ספרדי.
בתגובה, המושל הסיני של פוג'יין דרש מההולנדים לסגת מפנגחו לטאיוואן, שם הסינים אפשרו להם לעסוק בסחר.
ההולנדים המשיכו לפשוט על חופי פוג'יין בין אוקטובר 1622 לינואר 1624 כדי לכפות את דרישותיהם, אך לא הצליחו.
בשנת 1624 שלח המושל החדש של פוג'יין צי של 40–50 אוניות מלחמה עם 5,000 חיילים לפנגחו וגירש את ההולנדים, שעברו לפורט זילנדיה שבטאיוואן.
במשך תקופה באמצע המאה ה-17, טאיוואן והארכיפלג נשלטו על ידי ממלכת קוקסינגה (ממלכת טונגנינג), שניצחה את שושלת צ'ינג בשנת 1683 לאחר קרב פנגחו.
ארכיפלג פנגחו נכבש על ידי הצרפתים במרץ 1885, בשבועות האחרונים של מלחמת סין–צרפת, ופונה כעבור ארבעה חודשים.
קרב פסקדורס היה הקרב האחרון של האדמירל אמדי קורבה , שהצלחותיו הימיות במהלך המלחמה הפכו אותו לגיבור לאומי בצרפת.
קורבה היה בין החיילים והמלחים הצרפתים שנכנעו לכולרה במהלך הכיבוש הצרפתי של פנגחו.
הוא נפטר על סיפון ספינת הדגל שלו באיירד בנמל מקונג ב־11 ביוני 1885.
לקראת סוף המלחמה הסינית-יפנית הראשונה, לאחר שיפן ניצחה את שושלת צ'ינג בצפון סין, יפן ביקשה להבטיח שתשיג שליטה בפנגחו וטאיוואן בהסדר הסופי.
במרץ 1895 הביסו היפנים את חיל המצב הסיני באיים וכבשו את מקונג.
הכיבוש היפני של פנגחו, עם הנמל המשובח שלו, העניק לצי היפני הקיסרי בסיס קדמי שממנו יכלו ספינות המונעות בפחם לשלוט על מצר טאיוואן ובכך למנוע שליחת חיילים סיניים נוספים לטאיוואן.
פעולה זו הייתה גורם משכנע במשא ומתן עם הסינים בשימונוסקי שיפן נחושה לספח את טאיוואן.
אחרי שפנגחו וחצי האי ליאודונג הועברו ליפן בסכם שימונוסקי הסיני-יפני בהסכם שימונוסקי באפריל 1895, הובטחה הצלחת הפלישה היפנית לטאיוואן במאי.
מחוז פנגחו נקרא אז בשם מחוז הוקו על ידי ממשלת יפן בטאיוואן.
במהלך מלחמת העולם השנייה, מקו (מקונג) היה בסיס מרכזי עבור הצי היפני הקיסרי ונקודת היציאה לפלישה לפיליפינים .
בהצהרת קהיר משנת 1943 הצהירו ארצות הברית, בריטניה וסין כי מטרתן היא כי "כל השטחים שיפן כבשה מהסינים, כמו פורמוזה ופסקדורס, יוחזרו לרפובליקה הסינית (טאיוואן)".
ב־26 ביולי 1945, שלוש הממשלות פרסמו את הצהרת פוטסדאם , והצהירו כי "תנאי הצהרת קהיר יבוצעו".
עם זאת, ארצות הברית ובריטניה רואות במסמכים האמורים כהצהרות כוונה בזמן המלחמה ללא כוח מחייב בחוק.
לאחר כניעת יפן ב־2 בספטמבר 1945, המפקד העליון של מעצמות בעלות הברית דאגלס מקארתור הוציא את הצו הכללי מספר 1 , שהורה לכוחות היפניים להיכנע למעצמות בעלות הברית ולהקל על כיבוש שטחי יפן על ידי מעצמות בעלות הברית.
באמנה סן פרנסיסקו, שנחתמה בשנת 1951 ונכנסה לתוקף בשנת 1952, ויתרה יפן על הריבונות על טאיוואן ופנגחו, אך הסכימה שמצבו הסופי של הארכיפלג ינוהל על ידי הרפובליקה של סין מאז 1945.
אנשי סירות שנמלטו מווייטנאם בשנות השבעים והשמונים וחולצו על ידי ספינות טאיוואן בים סין הדרומי נשלחו לפנגחו.
ב־25 במאי 2002, מטוס בואינג 200–747 בטיסה מספר 611 של חברת התעופה סין איירליינס, שטס מטייפה להונג קונג, התפרק באוויר בהתפוצצות מעל האיים.
הריסות המטוס נפלו למצר טאיוואן, כמה קילומטרים מהחוף.
כל 225 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על סיפונו נהרגו.
במחוז פנגחו יש אקלים סובטרופי גשום ויבש בחורף (סיווג האקלים בשיטת קפן: Cwa), הגובל באקלים סובטרופי גשום רגיל (סיווג האקלים בשיטת קפן: Cfa).
ארכיפלג פנגחו הוא שריד של הר געש מהתקופה הפרהיסטורית מיוקן, הסטרטיגרפיה של האי נשלטת על ידי שתיים עד ארבע שכבות של בזלת המשולבות באבן חול ובבוץ שנוצרו בתנאים של מים רדודים.
מחוז פנגחו מנוהל על ידי מושל מחוז פנגחו בראשות השופט לאי פנג-ווי מהמפלגה הלאומית קומינטאנג השולטת בטאיוואן.
מטה המחוז נמצא בעיר מאגונג סיטי.
מחוז פנגחו מחולק לעיר אחת ולחמש עיירות כפריות (נפות אזוריות הנקראות על שם העיירות) ועוד 97 כפרים.
כמו במחוז ליאנצ'יאנג, גם במחוז פנגחו אין עיירות עירוניות.
מטה מושל המחוז ממוקם בעיר מאגונג הנקרא אולם ממשלת מחוז פנגחו וגם מועצת מחוז פנגחו .
העיירות העיקריות בנוסף לעיר מאגונג הן: Huxi Township, Baisha Township ו-Xiyu Township הן שלוש העיירות המאוכלסות ביותר ומחוברות ביניהן באמצעות גשרים.
שני גשרים קצרים מחברים את האקסי וביישה.
הגשר הגדול בפנגחו מחבר בין באישה ושיאו הוא הגשר הארוך ביותר בטאיוואן.
המחוז בוחר נציג יחיד ליואן המחוקק , בית המחוקקים הטאיוואני.
בבחירות הכלליות לבית המחוקקים של הרפובליקה הסינית טאיוואן בשנת 2016 זכתה המפלגה הפרוגרסיבית הדמוקרטית ברוב המושבים עם 55.4% מהקולות.
למרות המחלוקת בנוגע למעמדה הבין-לאומי של טאיוואן, הן הרפובליקה הסינית ROC (טאיוואן) והן הרפובליקה העממית של סין PRC (סין) מסכימות שמחוז פנגחו נמצא ב"פרובינציית טאיוואן" מאידך כל אחת טוענת שהשטח שייך לכל אחת מהן.
סין העממית טוענת שטאיוואן עצמם שייכת לה וטאיוואן טוענת שהאיים שייכים לה ואפילו חלקים מסין ומונגוליה היו שייכים לטאיוואן לפני שנת 1949. אומנם, מבחינה גאוגרפית, האי טאיוואן סמוך לאיי פנגחו, מאשר סין היבשתית.
לפיכך, מחוז פנגחו רשום בנפרד ברשומות מ"טאיוואן" בהקשרים מסוימים, למשל.
קיימת הפרדה בטריטוריית המכס הנפרדת של טאיוואן, פנגחו, ג'ינמן ומטסו בהסכם שימונוסקי, הצהרת קהיר וחוזה סן פרנסיסקו.
דיג היא התעשייה העיקרית של פנגחו בגלל הגאוגרפיה המוגבלת.
לשכת החקלאות והדיג של ממשלת מחוז פנגחו שולטת בעניינים הקשורים לחקלאות ודיג בפנגחו.
בשנת 2016 הטילה הלשכה איסור על קצירת קיפודי ים בשל אוכלוסייתם המידרדרת.
עם זאת, האיסור בוטל בשנת 2017 אך קציר קיפודי הים הוגבל רק למינים הגדולים שהקוטר שלהם גדול מ-.
הנתונים נכונים לשנת 2018. נתקבלו ממשרד הפנים של ממשלת טאיוואן.
עניינים הקשורים לחינוך במחוז פנגחו מנוהלים תחת מחלקת החינוך של ממשלת מחוז פנגחו.
במחוז נמצאת אוניברסיטת פנגחו הלאומית למדע וטכנולוגיה .
במחוז פנגחו מופעלת תחנת הכוח צ'יינשאן .
תחנת כוח זו מופעלת באמצעות דיזל ומספקת 140 מגוואט.
התחנה הוזמנה בשנת 2001. תחנה זו היא תחנת הכוח הגדולה ביותר בטאיוואן.
תחנת כוח שנייה נקראת חוג'ינג היא נמצאת באי השולחן השייך לעיר מאגונג.
ב־24 בדצמבר 2010, אושר פרויקט הכבלים התת-ימי של טאיוואן-פנגחו של טייפאואר על ידי יואן ההנהלה לחיבור רשת החשמל באי טאיוואן לפנגחו.
במסגרת פרויקט פיתוח ייצור כוח על ידי הרוח שאושר בשנת 2002 על ידי יואן ההנהלה, ממשלת טאיוואן (ROC) תכננה להקים סך של 200 טורבינות רוח בפנגחו תוך עשר שנים.
עם זאת, רק 14 טורבינות הוקמו עד שנת 2015. ב־1 באוקטובר 2015 הודיעה טאיפאואר על הקמתן של עוד 11 טורבינות רוח חדשות ברחבי האי, מתוכן יוקמו שש בעיירה הושי וחמש בבאישה .
יכולת ההתפלה הכוללת הנוכחית של המחוז לספק מים נקיים לתושביה היא 15,500 מטר מעוקב ליום.
כדי להפחית את ניצול מי התהום.
בחודש נובמבר 2015 המחוז חתם על חוזה לבניית מתקן התפלה נוסף תוך שלוש שנים, בתפוקה של 4,000 מטרים מעוקבים ליום.
אזור פארק הנוף הלאומי של פנגחו הוקם בראשית שנות התשעים, הכולל את רוב האיים והאיונים בארכיפלג.
מאז הפכה התיירות לאחד ממקורות ההכנסה העיקריים של המחוז.
מוזיאון ההנצחה של צ'אנג יו-שנג
הלב הכפול של אבנים מוערמות
הפארק הלאומי הימי דרום פנגחו
מאז 1 בינואר 2015, תיירים מסין היבשתית יכולים להגיש בקשה ישירה לקבלת אישור יציאה וכניסה עם הגעתם לפנגחו.
זכות זו חלה גם באיים ג'ינמן ואיי מאדזו כאמצעי להגביר את התיירות באיים המרוחקים של טאיוואן.
מחוז פנגחו אירח 1.8 מיליון תיירים בשנת 2018 עם צמיחה שנתית ממוצעת של כ-10%.
כאי מרוחק המאוכלס בדלילות, פנגחו מהווה מוקד להברחת סמים לטאיוואן מסין והפיליפינים.
האזור הפך למוקד למאבק בסמים.
בשנת 2016, צ'ו מנג-הסיאנג (周 盟 翔), התובע הראשי של משרד התובעים במחוז פנגחו, הוביל צוות חקירה בטאיוואן הכולל קצינים של מנהל משמר החופים, במטרה להעמיד לדין עבריינים בסחר בסמים.
חקירה משותפת עם רשויות הפיליפינים וסין שנמשכה שנה וחצי הביאה לתפיסת 22.6 קילוגרם אמפטמין, 11.4 קילוגרם אפדרין וכ־40 קילוגרם סידן כלורי בשווי מוערך של 123 מיליון דולר טאיוואני חדש (NT).
שמונה חשודים נעצרו בקגאיאן, אי קטן בצפון הפיליפינים, אך אף אזרח טאיוואני לא הואשם במסגרת התוכנית למלחמה בסמים.
בשנת 2017 דיווחו כלי תקשורת על "הברחת הסמים הגדולה ביותר אי פעם בתולדות המחוז" כאשר 506 קילוגרם של אפדרין נתפסו בסירת דייגים סינית מול פנגחו "כחלק מפגיעה מתמשכת בסחר הסמים באזור".
הברחות אפדרין גדלו מכיוון שיש לסם מבנה כימי דומה לאמפטמינים וניתן להמיר אותן בקלות למתאמפטמין .
על פי דוח פוקוס טאיוואן, "ניתן למכור את מתאמפטמין במחיר פי עשרה מהאפדרין.
במקרה זה שווי התפיסה יהיה שווה יותר ממיליארד דולר טאיוואני חדש (33.33 מיליון דולר אמריקאי)."
למרות גודל תפיסת הסמים, רק חמשת אנשי הצוות של סירת הדייג הסינית עוכבו במבצע, כאשר הרשויות "לא הצליחו למצוא את הספינה הטאיוואנית שהייתה אמורה להגיע לקבלת הסמים".
לא היה ברור מדיווחי התקשורת כיצד הצד הטאיוואני במבצע ההברחה ידע להימנע מהמפגש עם סירת הדיג.
גם ספקי המשלוח התחמקו מלכידה.
הסמים שנתפסו נועדו להפצה מפנגחו לתוך טאיוואן.
במחוז פנגחו ישנם שלושה שדות תעופה, כל אחד מהם נקרא על שם האי עליו הוא נמצא: מאגונג, קימי וואנג'אן.
הגדול ביותר מבין השלושה הוא שדה התעופה מאגונג המשמש כשדה תעופה בין-לאומי של המחוז.
בשנת 2018 עברו בשדה התעופה מאגונג כ-2.5 מיליון נוסעים.
שדה תעופה זה נמצא במקום החמישי מבין שדות התעופה העסוקים ביותר בטאיוואן.
שדות התעופה קימי וואנג'אן משרתים בעיקר פונקציות של אספקה (מזון ותרופות בעיקר).
שדות התעופה נפתחו בשנת 1977. דיילי אייר מפעילה טיסות בין פנגחו לגאושיונג שבדרום טאיוואן.
ישנם שני נמלים עיקריים, מאגונג ולונגמן-ג'יאנשאן, המתפקדים יחד כנמל בין-לאומי של מחוז פנגחו.
נמל מאגונג משמש בעיקר כנמל נוסעים ונמל לונגמן-ג'יאנשאן משמש בעיקר כנמל מטענים.
נמל העיר מאגונג משמש כנמל מעבורות המפליגות לקאוסיונג, טאינאן, צ'איאי וג'ינמן.
האיים העיקריים מגונג / הוקסי, באישה ושיו מחוברים ביניהם באמצעות גשרים.
הגשר בין באישה לשיאו הוא גשר הכביש הארוך ביותר ברפובליקה הסינית טאיוואן.
הגשר נקרא הגשר הגדול של פנגחו .
בנייתו החלה בשנת 1965 והסתיימה בשנת 1970. בתחילה, אורך הגשר היה 2,478 מטר ורוחבו 5.1 מטר.
לאחר שיפוץ והרחבה שהחלו בשנת 1984, נפתח הגשר מחדש בשנת 1996. אורכו גדל ל-2,494 מטרים ורוחבו ל-13 מטרים.
יש לו 7 מרחבי חירום לכל אורכו ושני נתיבי נסיעה.
פנג, היא קבוצה אתנית הידועה גם בשמות פאן ופהואין, הנמצאת בגינאה המשוונית, צפון גבון, ודרום קמרון.
נכון לשנת 2010, הפנג הם כ-85% מאוכלוסיית גינאה המשוונית, המרוכזים בעיקר במחוז ריו מוני.
פנג הם גם האוכלוסייה העיקרית של גבון (בערך רבע מהאוכלוסייה).
גם במדינות אחרות, במחוזות בהם הם גרים, הפנג היא אחת הקבוצות האתניות המשפיעות ביותר.
אנשי הפנג מדברים בעיקר את שפת הפנג, הידועה גם בשמות פהואין, פמואה ופנגואה.
מוצא השפה משבטי הבנטו הדרומיים, והיא משתייכת למשפחת השפות הניז'ריות-קונגולזיות.
שפת הפנג דומה לשפות האחרות מאותה המשפחה, הבטי והבולו.
הנוכחות הגדולה ביותר של שפות כאלו היא מצפון לנהר האוגואה, בערך במרכז גבון.
הפנג העבירו את ההיסטוריה והשפה שלהם דרך מסורת שבעל פה מוזיקלית.
הרבה מהפנג מכירים שפות אחרות חוץ משפת הפנג, הנפוצות בהן הן ספרדית, צרפתית, גרמנית, פורטוגזית ואנגלית.
המסורת של שפה נוספת התפתחה אצל הפנג בזמן השליטה הקולוניאלית של ספרד בגינאה המשוונית, השליטה של צרפת בגבון, והשליטה של גרמניה ולאחר מכן צרפת בקמרון.
אנשי הפנג הם מהגרים בגינאה המשוונית, והם ככל הנראה היגרו ממרכז קמרון במהלך המאה ה-19.
האתנולוגים שיערו בהתחלה כי אנשי הפנג הם נילוטים, כלומר מוצאם הוא מאזור הנילוס, או אפילו מהמצרים הקדמונים, אך השערה זו הופרכה.
על פי צירוף של הוכחות שונות, ההשערה כיום היא שמוצא הפנג הוא משבטי העמים, והם התחילו לחזור אל אפריקה בסביבות המאה השביעית או השמינית, עקב פלישות מהצפון, והמלחמות במערב אפריקה.
ההגירה שלהם מקמרון יוחסה לניסיון בריחה מהאלימות של השעבוד ופשיטות העבדים, שביצעו בני שבט ההאוסה, אבל ישנם גם תיאוריות מתחרות.
בעזרת שימוש בגלוטוכרונולוגיה, היסטוריונים גילו שהיו דוברים של שפת הפנג בדרום קמרון לפני יותר מ-4,000 שנים.
אנשי הפנג היו קורבנות לסחר העבדים הטרנס-אטלנטי והטרנס-סהרה במאות ה-16 וה-19. בסחר העבדים יוחס לאנשי הפנג קניבליזם על ידי מוכרי העבדים והמיסיונרים, כנראה בגלל עצמות וגולגולות אדם שנמצאו בתיבות עץ ליד הכפרים שלהם.
טענה זו שומשה כדי להצדיק את מעשיהם של סוחרי העבדים.
כשסוחרי העבדים פשטו על הכפרים של הפנג, אלפי אלילים מעץ שנמצאו בכפרים, והכפרים עצמם, נשרפו על ידי הפושטים.
מאוחר יותר אתנולוגים שדיברו עם אנשי הפנג גילו שהם לא באמת היו קניבלים, אלא העצמות שנמצאו היו של אבותיהם.
פנג בין (בסינית: 冯彬; נולדה ב-3 באפריל 1994) היא אתלטית סינית, סגנית האלופה האולימפית (פריז 2024), אלופת עולם (יוג'ין 2022) בזריקת דיסקוס.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה באוגוסט סיימה במקום שמיני בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.06 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בלונדון שבממלכה המאוחדת סיימה במקום שמיני בזריקת דיסקוס בתוצאה של 61.56 מטר.
במשחקי אסיה שנערכו באוגוסט בג'קרטה שבאינדונזיה זכתה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.25 מטר.
באליפות אסיה שנערכה באפריל בדוחה שבקטר זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אליפות חדש של 65.36 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה סיימה במקום חמישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.48 מטר.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיימה במקום 17 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.45 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אישי חדש של 69.12 מטר, לפני סנדרה פרקוביץ' מקרואטיה (68.45 מטר) וולארי אולמן מארצות הברית (68.30 מטר).
באליפות אסיה שנערכה ביולי בבנגקוק שבתאילנד זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.42 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכתה במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.20 מטר, אחרי לאולאוגה טאוסאגה (69.49 מטר) וולארי אולמן (68.61 מטר), שתיהן מארצות הברית.
במשחקי אסיה שנערכו באוקטובר בהאנגג'ואו שברפובליקה העממית של סין זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא תחרות חדש של 67.93 מטר.
באולימפיאדת פריז זכתה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.51 מטר, אחרי ולארי אולמן (69.50 מטר), ולפני סנדרה פרקוביץ' (67.51 מטר).
באליפות אסיה שנערכה במאי בג'ומי שבדרום קוריאה במאי זכתה במדליית זהב בתוצאה של 61.90 מטר, לפני סובנראט אינסאנג מתאילנד (57.68 מטר) וננאקה קורי מיפן (56.48 מטר).
באליפות העולם שנערכה בספטמבר בטוקיו סיימה במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 65.28 מטר.
פנג באו 1 (בסינית: 风暴, Feng Bao 1) היה משגר שפותח בסין על ידי משרד תכנון שבסיסו בשנחאי.
הפיתוח היה מבוסס על טיל בליסטי DF 5. היה זה משגר דו-שלבי המבוסס על ניצול דלק נוזלי.
המשגר היה יכול להביא מטען של כ-2,500 ק"ג למסלול לווייני נמוך בגובה של כ-200 ק"מ.
פיתוח המשגר בוצע במקביל לפיתוח משגרים דומים מסדרת "צ'אנגג'נג".
הפיתוח נתמך על ידי כנופיית הארבעה.
לאחר שנושלו מעמדות מפתח והואשמו בבגידה, הפרויקט נסגר.
בסך הכול בוצעו 11 שיגורים, מהם ארבעה נכשלו.
חלק מהשיגורים היו שיגורי מבחן לטיסה תת-מסלולית.
כל השיגורים בוצעו מכן שיגור LA-2B במרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1972 ונכשל.
רק בשיגור הרביעי בשנת 1974 המשגר הצליח להביא לוויין למסלול.
זה היה לוויין למטרות צבאיות.
השיגורים הופסקו בשנת 1981. בהמשך עברה סין לשימוש במשגרים מסדרת "צ'אנגג'נג".
פנג הלבן הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 1991, בבימויו של רנדל קלאייזר ובהפקת Walt Disney Pictures.
הסרט מבוסס על הרומן באותו שם מאת ג'ק לונדון, ומגולל את סיפורו של צעיר אמריקאי וזאב־כלב בשם פנג הלבן, על רקע תקופת הבהלה לזהב באלסקה.
הסרט מתרחש באלסקה של סוף המאה ה־19. ג'ק קונרוי (אית'ן הוק), צעיר אמריקאי שאביו מת, מגיע אל אזור פרא כדי לממש את צוואתו ולחפש מכרה זהב.
במהלך מסעו, הוא נתקל בזאב־כלב פראי בשם פנג הלבן.
בתחילה היחסים בין השניים עוינים – פנג הלבן נוהג בחשדנות, וג'ק פוחד מפראותו.
אך אט אט נרקמת ביניהם ידידות יוצאת דופן, המבוססת על אמון הדדי.
פנג הלבן עצמו נקרע בין טבעו הפראי לבין הקרבה לבני האדם – הוא סובל מניצול, מאולף בכוח, ובהמשך נמכר לזירת קרבות חיות.
רק אחרי שג'ק מציל אותו, מתחיל תהליך ריפוי איטי.
במהלך הסרט השניים נאלצים להתמודד עם ציידים חמדנים, עם איתני טבע ועם החלטות מוסריות.
הסיפור מסתיים כשפנג הלבן שב לחיים חופשיים, אך שומר על הקשר האנושי.
אית'ן הוק – ג'ק קונרוי
קלאודיה קארדוינלה – אלכס לואיס
הסרט צולם בקולומביה הבריטית, קנדה.