tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסרט "ג'ק המרטש" משנת 1988 מגלם סמואל וסט את דמותו של הנסיך.
כמו כן דמותו של הנסיך מופיעה בסרט "From Hell" משנת 2001.
פיטר דיקינסון כתב סדרת רומנים בדיוניים בהם מוצגת היסטוריה חלופית, שבה אלברט ויקטור שורד את מחלתו ומולך בשם "ויקטור הראשון".
הראשון בספרי הסדרה "King and Joker" יצא לאור בשנת 1976, והשני "Skeleton-in-Waiting" יצא לאור בשנת 1989.
ברומן "Goodnight Sweet Prince" מאת דייוויד דיקינסון משנת 2002 נטען שהנסיך נרצח, וכי השפעת הומצאה על ידי חצר המלוכה על מנת להסוות את הרצח.
בסדרה הכתר בפרק סיום העונה השלישית, נראה קטע עיתון, בו מופיעה הכותרת "בן משפחתה של המלכה ויקטוריה חשוד כג'ק המרטש" על קיר ביתו של טוני ארמסטרונג, בעלה של הנסיכה מרגרט.
בפרק, הוא נשמע אומר כי הוא מחזיק את הפוסטר, כדי להזכיר לאשתו הנסיכה שגם למשפחה שלה יש עבר שהיא הייתה שמחה להסתיר.
הנסיך אלברט ויקטור נשא את התואר "הוד מעלתו, הנסיך אלברט ויקטור מוויילס" ("His Royal Highness Prince Albert Victor of Wales") מלידתו עד ה-24 במאי 1890 עת קיבל את התואר דוכס קלרנס ואייבונדייל אותו נשא עד מותו.
"רב-סרן, הוד מעלתו המלכותי, הנסיך אלברט ויקטור כריסטיאן אדוארד מוויילס, דוכס קלרנס ואייבונדייל, רוזן את'לון, האביר המלכותי של המסדר הנאצל ביותר של הבירית, האביר של המסדר המהולל ביותר של פטריק הקדוש, עוזר אישי של המלכה".
בין היתר קיבל הנסיך את התארים הבאים:
אביר מסדר הבירית (3 בספטמבר 1883)
אביר מסדר פטריק הקדוש (28 ביוני 1887)
עוזר אישי של המלכה (1887)
דוקטור למשפטים מאוניברסיטת דבלין (1887)
דוקטור למשפטים מאוניברסיטת קיימברידג' (1888)
אביר מסדר הארי של הולנד
אביר מסדר המגדל והחרב (פורטוגל)
אביר מסדר קרלוס השני ופרנאנדו הקדוש (ספרד)
אביר מסדר ההודעה הקדושה (איטליה)
אביר מסדר הצלב הדרומי (ברזיל)
הנסיך ג'ורג' אדוארד אלכסנדר אדמונד היה דוכס קנט.
הנסיך ג'ורג' היה בנו הרביעי של המלך ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת ומרי מטק.
הנסיך ג'ורג' נשא את התואר דוכס קנט משנת 1934 ועד מותו.
הנסיך ג'ורג' נולד ב-20 בדצמבר 1902 בקוטג' יורק שבשטחי בית סאנדרינגהאם, בנורפוק שבאנגליה לאביו, הנסיך ג'ורג' (לימים המלך ג'ורג' החמישי) ולאשתו, הנסיכה מרי מטק.
בעת הולדתו היה הנסיך ג'ורג' חמישי בסדר הירושה לכתר הבריטי.
ג'ורג' הוטבל בקפלה הפרטית של טירת וינדזור ב-26 בינואר 1903 על ידי פרנסיס פאג'ט, בישוף אוקספורד.
בצעירותו התחנך ג'ורג' על ידי מורה פרטי ולאחר מכן הצטרף לאחיו המבוגר, הנרי והחל ללמוד בבית הספר חצר סנט פיטרס (St.
בהגיעו לגיל 13, בדומה לאחיו הבכורים אדוארד ואלברט הצטרף לצי המלכותי והחל ללמוד במכללת הצי בבית אוסבורן ולאחר מכן למכללה הימית המלכותית בריטניה שבדרטמות'.
לאחר תום לימודיו שירת באה"מ איירון דיוק ובאה"מ נלסון עד שנת 1929.
לאחר שעזב את הצי המלכותי שירת זמן קצר במשרד החוץ של הממלכה המאוחדת, ולאחר מכן במשרד הפנים, והיה לבן משפחת המלוכה הראשון אשר שירת במשרדי הממשלה הבריטית.
בשנת 1939 נבחר לתפקיד המאסטר הגדול של הבונים החופשיים בממלכה המאוחדת, ונשא בתפקיד זה עד מותו.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה שב לצי ושירת בדרגת תת-אדמירל.
באפריל 1940 עבר לחיל האוויר המלכותי, ושירת במפקדת חיל האוויר.
ב-12 באוקטובר 1934 הוענק לנסיך ג'ורג' התואר דוכס קנט לכבוד נישואיו המתוכננים למרינה, נסיכת יוון ודנמרק, בתו של ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק.
כמו כן הוענקו לו התארים רוזן סנט אנדרוז וברון דאונפאטריק.
הנישואים נערכו ב-29 בנובמבר 1934 במנזר וסטמינסטר.
הנסיך אדוארד, דוכס קנט (נולד ב-9 באוקטובר 1935)
הנסיכה אלכסנדרה מקנט (נולדה ב-25 בדצמבר 1936)
הנסיך מייקל מקנט (נולד ב-4 ביולי 1942)
הן בטרם נישואיו, והן לאחר הנישואים היה קנט ידוע ביחסים הרומנטיים שניהל, הן עם גברים והן עם נשים.
בין היתר היו לנסיך יחסים רומנטיים עם זמרת הקברט האפריקאית פלורנס מילס; עם פופי בארינג, אשת חברה ובת למשפחת בנקאים עשירה; עם מרגרט, דוכסית ארגייל ועם השחקנית ג'סי מתיוז.
כמו כן הנסיך ניהל מערכת יחסים רומנטית ממושכת עם המחזאי נואל קאוורד.
ישנה סברה כי לנסיך היו קשרים רומנטיים עם אינדירה ראג'ה, המהראג'ה של קוך בחר; עם לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה; ועם ההיסטוריון אנתוני בלאנט.
היסטוריונים סבורים כי תקופה ממושכת היה הנסיך מכור לסמים (ככל הנראה מורפיום וקוקאין), אולם נגמל מהתמכרות זו בשלהי שנות ה-20, קודם לנישואיו.
הנסיך נהרג ב-25 באוגוסט 1942, בעת שהמטוס הימי בו טס התרסק ליד דנברת' שבקיית'נס בשל מזג אוויר גרוע.
הנסיך היה בדרכו מאוונטון לאיסלנד ובהמשך לניופאונדלנד (באותה עת דומיניון של הממלכה המאוחדת).
הסופר צ'ארלס היגהאם טוען בספרו "דוכסית וינדזור: החיים הסודיים" כי הנסיך הוצא להורג על ידי השירות החשאי הבריטי בשל קשריו עם ראשי השלטון בגרמניה הנאצית.
הסופרים לין פיקנט, קלייב פרינס וסטיבן פריור בספריהם "מוסר כפול: השתקת פרשת רודולף הס" ו-"מלחמתם של הוינדזורים" טוענים כי המטוס התרסק בעת שניסה לנחות ולאסוף את רודולף הס כחלק מתוכנית להגיע להסכם שלום עם גרמניה הנאצית.
הנסיך נקבר בטירת וינדזור, בסמוך לקברה של המלכה ויקטוריה.
במותו של הנסיך, ירש אדוארד בנו את התואר "דוכס קנט".
הנסיך ג'ורג' היה אביר במסדר הבירית, מסדר הדרדר, מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ומסדר ויקטוריה המלכותי.
שלט האצולה הוענק לנסיך במהלך יום ההולדת ה-21 של אחיו, הנסיך הנרי, הדומה מאוד לשלט האצולה של אחיו, ושונה רק בתגי הסמל (כאשר באלה של הנסיך ג'ורג' מופיע עוגן כחול).
הנסיך מתואר בסרט הטלוויזיה של סטיבן פוליאקוף "הנסיך האבוד" משנת 2003. הסרט עוקב אחרי אחיו הצעיר, ג'ון, הסובל מאפילפסיה, אולם הנסיך ג'ורג' מתואר בסרט כיחיד מבני המשפחה אשר היה לו קשר עמוק עם ג'ון.
עוד מתוארים בסרט קשייו במכללת הצי, והיחסים הקשים בינו ובין אביו, מלך אנגליה.
הסרט הדוקומנטרי "הדוד האבוד של המלכה" מתאר את הביסקסואליות של הנסיך, וכן המחזה משנת 2004 - "לילות אפריקה" עוסק בביסקסואליות שלו ובהתמכרותו של הנסיך לסמים.
הנסיך ג'ורג' מדנמרק ונורווגיה, דוכס קמברלנד היה בעלה של המלכה אן מבריטניה הגדולה.
נולד כנסיך יורגן בקופנהגן, בנם השלישי והילד השישי של פרדריק השלישי, מלך דנמרק וסופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג.
ב-1674 הוא היה מועמד לכתר האיחוד הפולני-ליטאי, בתמיכתו של המלך לואי ה-14 מצרפת.
אולם, הוא היה ידוע כלותרני אדוק, וקבלת הכתר הפולני הייתה דורשת ממנו להמיר את דתו לקתוליות.
הוא הוצע כשידוך מתאים לנסיכה הבריטית אן, כיוון שדנמרק הייתה מדינה פרוטסטנטית בדומה לאנגליה; באותה תקופה לא היה סביר שאן תהפוך למלכת בריטניה.
דודה של אן, המלך צ'ארלס השני, החליט כי היא תינשא לג'ורג', ואביה, הדוכס מיורק ג'יימס, הביע את הסכמתו לכך.
חתונתם של ג'ורג' ואן נערכה ב-28 ביולי 1683 בארמון סנט ג'יימס שבלונדון.
לאחר מכן הוא הפך לנתין אנגלי ולאביר במסדר הבירית, והוענקו לו תוארי דוכס קמברלנד, רוזן קנדאל וברון ווקינגהאם.
הוא קיבל הכנסה שנתית בגובה 10,000 לירות שטרלינג, בעוד שהפרלמנט הבריטי החליט להעניק לאן הכנסה בגובה 20,000 לירות שטרלינג.
למרות שהיה פרוטסטנטי לאורך כל חייו הוא לא הפך לחבר בכנסייה האנגליקנית, שבראשה עמדה אשתו בתקופת כהונתה כמלכה - הוא היה לותרני גם לאחר הכתרתה והתפלל בקפלה אישית.
נישואיו לאן היו מוצלחים, למרות שמתוך הריונות אחדים בין 1684 ל-1700 נולד רק בן אחד, ויליאם, דוכס גלוסטר, ששרד את ינקותו אך מת מאבעבועות שחורות ב-1700.
הקבוצה הפוליטית והחברתית שהתקבצה סביב הנסיך ג'ורג' והנסיכה אן נודעה בכינוי "קוקפיט סירקל", על שם מקום מגוריהם בלונדון בו שוכן כיום רחוב דאונינג.
אחותה הגדולה של אן, מרי, היגרה לארצות השפלה לאחר נישואיה לוויליאם השלישי מאוראנז'; ההתנגדות הפרוטסטנטית לג'יימס התמקדה באן ובג'ורג' במקום במרי, שהייתה היורשת.
ב-1688 החליטו ויליאם, מרי, ג'ורג' ואן לנטוש את ג'יימס השני, והדבר ערער את הלגיטימיות של המלך וסלל את הדרך למהפכה המהוללת של 1689, שהובלה על ידי ויליאם ונתמכה על ידי ג'ורג', שהחזיק בתואר הנומינלי של מפקד רגימנט הלורד האדמירל הגבוה, שפורק בשנה שלאחר מכן.
רגימנט ארצות השפלה הפך לרגימנט הרגלים השלישי, והנסיך ג'ורג' שימש כקולונל שלו לשם כבוד.
ג'ורג' היה בעל כישורים בתחום הניהול והאסטרטגיה הצבאית, ובין 1702 ל-1708 כיהן בתפקיד הלורד האדמירל הגבוה ובאופן רשמי עמד בראש הצי המלכותי שתמך בפעילויות הצבאיות של מקורבה של אן, הקפטן-גנרל לורד ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו.
לאחר מותו של ג'ורג' ב-1708 התאבלה עליו אן רבות, ולמרות שבתחילה סירבה להעביר את סמכויותיו כלורד אדמירל לוועדה, היא נאלצה לעשות זאת כשהתברר לה כי היא אינה מסוגלת למלא את התפקיד במקום ג'ורג'.
הנסיך אמדאו, הדוכס השלישי מאאוסטה (באיטלקית: Amedeo di Savoia-Aosta; 21 באוקטובר 1898 – 3 במרץ 1942) היה מדינאי ואיש צבא איטלקי, בתקופת שלטון הפשיזם באיטליה, ששימש כמשנה למלך איטליה במזרח אפריקה האיטלקית.
בן לבית סבויה, בית המלוכה האיטלקי.
אמדאו היה מפקד כוחות צבא איטליה במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה, בה הובס הצבא האיטלקי.
הוא נפל בשבי, ומת בעודו בשבי.
אמדאו נולד בטורינו שבפיימונטה באיטליה, למשפחת אצולה הקרובה בקרבת דם לבתי מלוכה אירופאים.
אביו, הנסיך אמנואלה פיליברטו, הדוכס השני מאאוסטה, אחד מאנשי הצבא הבכירים באיטליה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, היה בנו של אמדאו הראשון, מלך ספרד, ואמו, הנסיכה הלן, הייתה צאצאית לבית אורליאן.
אבי סבו היה המלך ויטוריו אמנואלה השני, ובכך היה צאצא לבית סבויה, בית המלוכה האיטלקי.
עם לידתו נקרא בשם אמדאו אומברטו איזבלה לואיג'י פיליפו מריה ג'וזפה ג'ובאני די סבויה אאוסטה ( Amedeo Umberto Isabella Luigi Filippo Maria Giuseppe Giovanni di Savoia-Aosta), ובלידתו ניתן לו התואר דוכס מאפוליה.
את חינוכו קיבל אמדאו באיטון קולג' ואוניברסיטת אוקספורד באנגליה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בה לחמה איטליה לצד מדינות ההסכמה התגייס לצבא האיטלקי ונלחם בהצטיינות כקצין תותחנים.
ב-1921 עזב את הצבא וטייל באפריקה.
ב-1927 נישא בנאפולי לבת דודתו מדרגה הראשונה, הנסיכה אן מאורליאן, בתו של הנסיך ז'אן מאורליאן, אחד הטוענים לכתר הצרפתי.
שניהם היו בעלי קרבת משפחה הדוקה למשפחת המלוכה הצרפתית.
לזוג נולדו שתי בנות, שתיהן נישאו לבני מלוכה.
בשנת 1931 מת אמנואלה פיליברטו, ואמדאו ירש את תארו, הדוכס מאאוסטה.
בתואר זה היה אמדאו השני בתור לירושת כס מלך איטליה, לאחר יורש העצר, הנסיך אומברטו.
בשנת 1932 התגייס לצבא האיטלקי ושירת כטייס בלוב.
הוא שירת תחת פיקודם של המרשל רודולפו גרציאני ומושל לוב פייטרו באדוליו בתקופת מרד מסדר הסנוסים, וסייע להביס את כוחות מפקדם עומר מוכתאר מן האוויר.
משנה למלך איטליה במזרח אפריקה האיטלקית
לאחר המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה כבשה איטליה שטחים נרחבים במזרח אפריקה, וכינתה אותם מזרח אפריקה האיטלקית.
המושל על שטחים אלו מטעם איטליה, שהיה בעת ובעונה אחת מושל אזרחי ומפקד צבאי, היה המשנה למלך איטליה.
בתחילה מילא רודולפו גרציאני תפקיד זה.
הוא נהג בעריצות באוכלוסייה, וביצע מעשי טבח נוראים, ביניהם טבח "ה-12 ביכתית" בו נרצחו אלפים לאחר ניסיון התנקשות כושל בחיי המשנה למלך.
בנובמבר 1937 הורה מוסוליני לנסיך מאאוסטה להחליף את גרציאני בתפקיד המשנה למלך.
אמדאו עמד בפני בעיות רבות.
האוכלוסייה האזרחית האתיופית שנאה את הכובש האיטלקי, והקימה מחתרת פעילה ששלטה בחלקים נרחבים מממלכתו של הנסיך מאאוסטה, כאשר מרכזם בחבל גוג'אם.
מעבר לכל אלו, ולקשיים הטבעיים שבניהול מושבה הנמצאת מרחק אלפי קילומטרים ממדינת האם, בתנאי אקלים קשים, נאלץ אמדאו גם להתמודד עם הקשיים הצבאיים שבהכנה להתמודדות האפשרית מול כוחות צרפת ובריטניה, שלהן בסיסים ומושבות שהקיפו את ממלכתו של אמדאו מכל עבריה.
עם כל זאת, נחשב הנסיך אמדאו למנהיג מוכשר ובעל יכולת.
בחודשים הראשונים למלחמה לא הצטרפה איטליה למלחמה לצד גרמניה הנאצית, אך בזמן המערכה על צרפת, ביוני 1940 הכריז מוסוליני מלחמה על בריטניה וצרפת.
עד מהרה החלה לוחמה פעילה במזרח אפריקה, כאשר לפקודת הנסיך אמדאו עומד צבא ענק המונה 290,000 חיילים, כ-90,000 מהם איטלקים והיתר חיילים סומלים ואתיופים.
בתחילה פתח אמדאו במתקפה כנגד כוחות הבריטים בסודאן ובקניה.
הוא הצליח לכבוש שתי עיירות גבול חשובות בשם קסאלה ומויאלה, ולבצר אותן, כנגד מגננה בריטית עיקשת.
באדוליו דרש כי יתקדם מעבר לכך ויכבוש את ח'רטום אך הוא סירב, בטענה כי אין לו מספיק דלק לעשות כן.
באוגוסט 1940 השיג את הניצחון הצבאי הגדול ביותר של איטליה במלחמת העולם השנייה, כאשר הגנרל גוליילמו נאסי הצליח לכבוש את סומלילנד הבריטית ולגרש ממנה את הבריטים.
לאחר ניצחון זה החליט לנקוט בעמדת מגננה.
בינואר 1941 פתחו הבריטים במתקפה משולבת מהצפון ומהדרום בתנועת מלקחיים שנועדה לכתר את כוחותיו של הנסיך אמדאו ולהשמידם, שלוותה במרידה רחבת היקף שחולל אורד וינגייט בעזרת כוחות מקומיים שכונו כוח גדעון בחבל גוג'אם.
כוחותיו של הגנרל ויליאם פלאט בחוזק של שתי דיוויזיות פלשו לאריתריאה ולאתיופיה מצפון, בעוד שכוחותיו של הגנרל אלן קנינגהם בכוח של שלוש דיוויזיות פלשו לסומליה ולאתיופיה מדרום.
התקדמותם של הבריטים הייתה מהירה ביותר.
ב-6 באפריל נפלה אדיס אבבה, ובחודש מאי התבצר הנסיך אמדאו עם שארית כוחותיו על פסגת הר אמבה אלגי בניסיון לבצע עמידה אחרונה והרואית כנגד המתקפה.
ב-18 במאי 1941 נכנע הנסיך אמדאו ונפל בשבי, ביחד עם 7,000 מחייליו.
לאחר כניעתו שהה הדוכס במחנה שבויים בניירובי שבקניה.
הוא היה אחראי על כל יתר השבויים.
ב-3 במרץ 1942 מת בשבי, משחפת ומלריה.
את תואר הדוכס מאאוסטה ירש אחיו איימונה, שהוכתר באותו הזמן למלך מדינת הבובות האיטלקית בקרואטיה וכונה "טומיסלב השני, מלך קרואטיה".
המלחמה שניהל אמדאו במזרח אפריקה הייתה מלחמה אצילית, בה המעיטו הצדדים בפגיעה באוכלוסייה האזרחית, בניגוד ליתר חזיתות מלחמת העולם השנייה.
אמדאו נתפס בעיני הבריטים שלחמו בו כאציל.
צ'רצ'יל כתב עליו כי לא היה מקובל על מוסוליני ו"בצדק מה היה הדוצ'ה סבור שהוא חסר אכזריות וכושר שליטה צבאי".
שר החוץ האיטלקי, גליאצו צ'אנו, כתב ביומניו: "הדוכס מאאוסטה מת.
עמו נעלמת דמות אצילית של נסיך ואיטלקי.
פשוט בהליכותיו, רחב בראיית עולמו, אנושי ברוחו.
הוא לא רצה במלחמה זו.
הוא היה משוכנע שהאימפריה תוכל להחזיק מעמד רק חודשים אחדים, ומעבר לכך שנא את הגרמנים.
במלחמה זו, המטביעה את העולם בדם, חשש מניצחון גרמני יותר משחשש לניצחון בריטי.
כאשר יצא לחבש בשנת 1940 היה לו חיזיון של גורלו העתידי.
הוא היה נחוש לעמוד מולו, אך היה רווי בעצבות.
סיפרתי את החדשות לדוצ'ה, שהגיב באופן לאקוני".
הנסיך אמדאו זכה לפופולריות עצומה באיטליה ולאחר מותו נקראו על שמו רחובות ומבני ציבור רבים במדינה.
הנסיך אמדאו התגורר תקופה מסוימת בטירת מירמרה, בקרבת העיר טריאסטה שבאיטליה.
אגף המגורים של הנסיך ומשפחתו מוצג בטירה.
ב-5 בנובמבר 1927 התחתן אמדאו עם בת דודתו אן, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך ז'אן, דוכס גיז ואיזבל, נסיכת אורליאן, ממנה נולדו לו שתי בנות:
מרגריטה, נסיכת סבויה-אאוסטה (נולדה ב-1930), התחתנה עם רוברט, ארכידוכס אוסטריה-אסטה
הנסיך ג'ורג' ויליאם פרדריק צ'ארלס, דוכס קיימברידג' היה איש צבא בריטי והמפקד העליון של הכוחות בין 1856–1895. ג'ורג' היה נכדו של המלך הבריטי ג'ורג' השלישי, אביו הנסיך אדולפוס היה בנו העשירי של המלך.
הנסיך ג'ורג' ירש את התואר דוכס קיימברידג' בשנת 1850 לאחר מות אביו.
ג'ורג' נולד ב-26 במרץ 1819 בהנובר, לנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג', בנו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ולאוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של פרידריך, נסיך הסן-קאסל וקרולינה, נסיכת נסאו-אוזינגן.
בשנת 1837 לאחר שירות קצר בצבא ממלכת הנובר, התגייס ג'ורג' לצבא הבריטי בדרגת קולונל.
בשנים 1838–1839 פיקד ג'ורג' על הכוחות בגיברלטר, ולאחר שירות באירלנד מונה ג'ורג' באפריל 1842 למפקד רגימנט ההוסרים האירי ה-8 המלכותי של המלך.
בשנים 1842–1845 כיהן ג'ורג' כמושל האיים היוניים, ולאחר מכן הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, ובין השנים 1852–1854 הוא היה מפקח חיל הפרשים.
עם פרוץ מלחמת קרים הועלה ג'ורג' לדרגת לוטננט גנרל, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-1, עמה לחם בקרבות השונים במלחמה.
לאחר המלחמה הועלה ג'ורג' לדרגת גנרל, ומונה למפקד העליון של הכוחות וליועצו הצבאי של שר המלחמה, ובתוקף תפקידו דאג לשיפור ציוד החיילים.
ב-9 בנובמבר 1862 הועלה ג'ורג' לדרגת פילדמרשל, ובשנת 1895 פרש ג'ורג' מתפקידו.
כוחו ושמיעתו של ג'ורג' נחלשו בשנותיו המאוחרות, ובהלוויה של המלכה ויקטוריה הוא לא היה מסוגל לרכוב ונאלץ להשתתף כשהוא מובל בכרכרה.
באוגוסט 1903 ביקר ג'ורג' את ביקורו האחרון בגרמניה.
ב-17 במרץ 1904 מת ג'ורג' בלונדון, כתוצאה מדימום בבטן.
לאחר מותו ללא ילדים במסגרת הנישואין, תואר הדוכסות לא היה בשימוש במשך 107 שנים, עד שהמלכה אליזבת השנייה העניקה אותו לנכדה ויליאם, נסיך ויילס, שהוא דוכס קיימברידג' החל משנת 2011.
בשנת 1847 התחתן ג'ורג' עם השחקנית שרה פיירברוטר, ללא היתר מהמלכה כפי הנדרש מכוח חוק הנישואים המלכותיים 1772, ומשום כך לא יכלו ילדיו לרשת את תאריו לאחר מותו.
בתור נכדו של המלך ג'ורג' השלישי, ג'ורג' נולד עם התואר נסיך הנובר ודוכס בראונשווייג-ליננבורג.
לאחר מות אביו קיבל כאמור את התואר דוכס קיימברידג'.
בנוסף לאורך השנים קיבל תארים, עיטורים ותוארי אבירות במסדרים שונים:
אביר הצלב הגדול במסדר האמבט
אביר הצלב הגדול במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש אביר במסדר הדרדר
אביר הצלב הגדול במסדר הגואלפים
אביר מפקד גדול במסדר האימפריה ההודית אביר במסדר פטריק הקדוש
אביר מפקד גדול במסדר כוכב הודו
אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי
אביר של צדק במסדר ג'ון הקדוש
הנסיך ג'ורג' מוויילס הוא נסיך הממלכה המאוחדת, בנם הבכור של נסיך ונסיכת ויילס ויליאם וקתרין.
ג'ורג' הוא הנכד הראשון של המלך צ'ארלס השלישי והנין השלישי של אליזבת השנייה, והראשון ממין זכר.
הוא השני בסדר הירושה לכתר הבריטי, אחרי אביו ולפני אחותו ואחיו, הנסיכה שארלוט והנסיך לואי.
הנסיך ג'ורג' הוא בנם הבכור של נסיך ונסיכת ויילס ויליאם וקתרין.
קתרין, הדוכסית מקיימברידג', ילדה את בנה ב-22 ביולי 2013, באגף הפרטי של בית החולים סנט מרי במערב לונדון, בו ילדה הנסיכה דיאנה את בניה ויליאם והארי ב-1982 וב-1984 בהתאמה.
מטח של 21 פגזים נורה בצהרי יום שלישי (למחרת הלידה) בגרין פארק בלונדון לציון לידתו של התינוק, כמקובל בלידת צאצאים למשפחה המלכותית.
הודעה על הלידה פורסמה לראשונה רק בשעות הערב, כארבע שעות לאחר שהתינוק נולד.
בהודעה שפורסמה מטעם ארמון בקינגהאם לעיתונות נמסר כי שמו המלא של התינוק יפורסם בהמשך וכן פורסם כי תוארו המלכותי מרגע הולדתו הוא "הוד מעלתו המלכותי, נסיך קיימברידג'".
על אף ההודעה לעיתונות, כמיטב המסורת בלידות מלכותיות, לידתו של הנסיך פורסמה רשמית באיגרת חגיגית שהוצבה על מעמד מיוחד מזהב מחוץ לארמון בקינגהאם.
את האיגרת העביר לארמון שליח מיוחד שיצא מבית החולים ברכב שרד היישר אל מעונם של בני משפחת המלוכה.
באיגרת נכתב: "הוד מעלתה הדוכסית מקיימברידג' ילדה בשלום בן בשעה 16:24 היום.
הוד מעלתה ובנה במצב טוב".
ב-23 באוקטובר 2013 הוטבל לנצרות תוך שימוש במי נהר הירדן מארץ ישראל.
הטקס הרשמי והפרטי נערך בלונדון בנוכחות כל בני משפחת המלוכה ושבעת סנדקיו הנבחרים.
באפריל 2014, בגיל 9 חודשים, התלווה להוריו בביקור מלכותי רשמי ראשון שלו בניו זילנד ובאוסטרליה.
ב-7 בספטמבר 2018 החל ללמוד בבית ספר יסודי בלונדון.
בספטמבר 2022, לאחר מעבר משפחתו למגורים ליד טירת וינדזור, עבר ללמוד יחד עם אחותו ואחיו בבית הספר הפרטי למברוק בברקשייר.
ג'ורג' הוא נסיך הממלכה המאוחדת, תאריו לאורך השנים:
מלידתו: הוד מעלתו, הנסיך ג'ורג' מקיימברידג'.
מ־9 בספטמבר 2022: הוד מעלתו, הנסיך ג'ורג' מוויילס
הנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן (שוודית Gustaf Adolf Hertig av Västerbotten, 22 באפריל 1906 - 26 בינואר 1947), היה בנו של גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה, ואביו של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה.
גוסטב אדולף נולד בסטוקהולם ב-22 באפריל 1906 לגוסטב אדולף, נסיך הכתר של שוודיה ומרגרט, נסיכת קונוט, בתם של לאופולד, דוכס אולבני ולואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה.
בקרב בני המשפחה נקרא גוסטב אדולף בשמו האחרון - אדמונד.
ב-19 באוקטובר 1932, התחתן גוסטב אדולף עם זיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, בתם של קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה - נכדה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, וויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין.
בשנות ה-30 נפגש גוסטב אדולף עם מנהיגים נאציים בכירים, ביניהם אדולף היטלר והרמן גרינג, ועל אף שדעותיו הפוליטיות לא היו ידועות, לא התקבלו השמועות על אהדתו לנאצים בעין יפה בקרב השוודים.
גוסטב אדולף הביע את תמיכתו בפינלנד במהלך מלחמת החורף ומלחמת ההמשך, ואף רצה להילחם לצד הפינים במלחמת החורף, אולם אביו לא התיר לו לעשות זאת.
ב-26 בינואר 1947 היה גוסטב אדולף בדרכו מהולנד לשוודיה, לאחר מסע ציד וביקור אצל יוליאנה, נסיכת הכתר של הולנד וברנהרד, נסיך הולנד, ועצר לחניית ביניים בקופנהגן, דנמרק.
בעת המראת המטוס, המריא המטוס לגובה של כ-150 רגל, ולפתע צנח והתרסק, וכל נוסעי המטוס, ובכללם גוסטב אדולף, נהרגו.
בשנת 1950 עלה אביו לשלטון כגוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה, ובשנת 1973 עלה בנו לשלטון כקרל השישה עשר, מלך שוודיה.
גוסטב אדולף הצטרף לתנועת הצופים בצעירותו וכשהיה בוגר הפך למדריך בצופים.
הוא עבר הכשרה של תג היער בפארק גילוול באנגליה.
כאשר הוקם הארגון הארצי של צופי שוודיה הוא היה הנשיא הראשון של הצופים או "ראש הצופים".
הוא הוביל משלחת של צופי שוודיה לג'מבורי הצופים העולמי ה-5 בשנת 1937 ולאירוע ה-Moot העולמי של הצופים בשנת 1939. החל מחודש מאי 1937 ועד מותו הוא התנדב בארגון הצופים העולמי בתפקידים רבים.
ב-19 באוקטובר 1932, התחתן גוסטב אדולף עם זיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, בתם של קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה וויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
מרגרטה, נסיכת שוודיה (נולדה ב-1934), התחתנה עם יוהאן אמבלר
בירגיטה, נסיכת שוודיה (נולדה ב-1937), התחתנה עם יוהאן גאורג, נסיך הוהנצולרן
הנסיכה דזירה, ברונית סילפברכיאלד (נולדה ב-1938), התחתנה עם הברון נילס אוגוסט סילפברכיאלד
כריסטינה, נסיכת שוודיה (נולדה ב-1943), התחתנה עם טורד מגנוסון
קרל השישה עשר, מלך שוודיה (נולד ב-1946)
הנסיך אלפונסו, רוזן קזרטה (באיטלקית: Alfonso di Borbone-Due Sicilie; 28 במרץ 1841 – 26 במאי 1934), היה בנו של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות והטוען לכתר לאחר אחיו פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות.
אלפונסו נולד ב-28 במרץ 1841 בקזרטה, לפרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ולמריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס קרל, דוכס טשן והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג.
בעת לידתו היה אלפונסו הרביעי בתור לרשת את ממלכת שתי הסיציליות, לאחר אחיו למחצה פרנצ'סקו, דוכס קלבריה ואחיו הבוגרים לואיג'י, רוזן טראני ואלברטו, רוזן קסטרוג'ואבני.
בשנת 1844 מת אחיו אלברטו, ואלפונסו הפך לשלישי בסדר הירושה.
בשנת 1859 מת אביו פרננדו השני, ואחיו פרנצ'סקו השני עלה לשלטון במקומו.
זמן קצר לאחר מותו ניצחו הכוחות הצרפתיים והסרדיניים את הצבא האוסטרי במלחמת אוסטריה-סרדיניה, מה שהוביל כעבור זמן קצר לאיחוד איטליה ולהדחתו של אחיו מהשלטון.
אלפונסו יחד עם משפחתו ברחו לרומא, ובהמשך עברו משם לווינה.
בשנת 1886 מת אחיו לואיג'י, רוזן טראני, ומכיוון שהייתה לו רק בת אחת - מריה תרזה, נסיכת שתי הסיציליות, הפך אלפונסו לראשון בתור בסדר הירושה.
בשנת 1894 מת אחיו למחצה פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות, ואלפונסו הפך לטוען לכתר ממלכת שתי הסיציליות.
ב-26 במאי 1934 מת אלפונסו בקאן בצרפת, ובנו הנסיך פרננדו פיו, דוכס קלבריה הפך לטוען לכתר של שתי הסיציליות.
ב-8 ביוני 1868 התחתן אלפונסו עם בת דודתו מריה אנטונייטה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו, רוזן טראפאני ומריה איזבלה, ארכידוכסית אוסטריה, שממנה נולדו לו 12 ילדים:
קרלוס, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (1870–1949)
פרנצ'סקו די פאולה, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (1873–1876)
מריה אימקולאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1874–1947), התחתנה עם יוהאן גאורג, נסיך סקסוניה
מריה כריסטינה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1877–1947), התחתנה עם פטר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה
מריה די גראציה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1878–1973), התחתנה עם לואיש, נסיך אורליאן-ברגנסה
מריה ג'וזפינה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1880–1971)
גנארו, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (1882–1944)
פיליפו, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (1885–1949)
פרנצ'סקו ד'אסיזי, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (1888–1914)
גבריאלה, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (1897–1975)
הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה (באיטלקית: Amedeo di Savoia-Aosta; 27 בספטמבר 1943 – 1 ביוני 2021) היה בנו של הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה.
אמדאו טען לראשות בית סבויה, אך טענה זאת נמצאת במחלוקת מצד דודנו ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי שטען אף הוא לראשות הבית.
אמדאו נולד ב-27 בספטמבר 1943 בפירנצה, לנסיך איימונה, דוכס אאוסטה ולאירנה, נסיכת יוון ודנמרק, בתם של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וסופיה, נסיכת פרוסיה.
3 שבועות לפני לידתו נכנעה איטליה לבעלות הברית, ובעקבות כך פתחה גרמניה הנאצית במבצע ציר לכיבוש איטליה, ואמדאו יחד עם אמו, דודתו ושני בני דודים נשלחו למחנה מעצר באוסטריה, שם שהו עד סוף המלחמה.
בשנת 1948, בהיותו בן 4, מת אביו הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ואמדאו ירש את תאריו.
אמדאו התחנך בוונציה ובבריטניה, ולאחר מכן למד באקדמיית הצי בליוורנו והוסמך כקצין בצי האיטלקי.
ב-22 ביולי 1964 התחתן אמדאו בסינטרה עם קלוד, נסיכת אורליאן, בתם של אנרי, רוזן פריז ואיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה, ממנה נולדו לו 3 ילדים.
בשנת 1976 נפרדו השניים, בשנת 1982 הם התגרשו בגירושין אזרחיים, ובשנת 1987 הם קיבלו היתר מהכנסייה על ביטול הנישואים.
ב-30 במרץ 1987 התחתן אמדאו עם סילביה פאטרנו די ספדאלוטו, בתם של וינצ'נצו פאטרנו די ספדאלוטו, מרקיז רג'ובאני ורוזאנה באלרדו פרארי, אולם לא היו לו ילדים ממנה.
אמדאו וסילביה התגוררו בכפר קטן בטוסקנה, ועסקו בפעילויות חקלאיות שונות, ובכלל זה ייצור יין.
משנת 1997 אמדאו כיהן כנשיא הקרן הבינלאומית Pro Herbario Mediterraneo, ובין השנים 2003–2006 היה נשיא הוועדה האחראית על שמורת הטבע באי ויווארה.
ב-21 במאי 2004 קיים חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד ארוחת ערב בארמון זרזואלה ערב חתונת בנו פליפה, נסיך אסטוריאס.
במהלך הערב קיבל אמדאו מדודנו ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי שני אגרופים בפנים, ובעקבות כך נפל במדרגות.
אנה מריה, מלכת יוון לשעבר תפסה את אמדאו, כדי למנוע ממנו להיפצע שוב, ועזרה לו להיכנס לבית, תוך שהיא מחזיקה את פניו המדממות עד שניתן היה לתת לו עזרה ראשונה.
כתוצאה מהאירוע, חואן קרלוס, בן דודם של שני הגברים, הצהיר כי "לעולם לא עוד" ויותר הוא לא יזמין ביחד שני טוענים לכתר.
ביוני 2006 הכריז אמדאו על עצמו כ"דוכס סבויה" וכראש הבית, כיוון שוויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי הוצא מסדר הירושה על ידי אביו - אומברטו השני, מלך איטליה, בעקבות נישואיו ללא היתר.
בעקבות כך תבעו אותו ויטוריו אמנואלה ובנו אמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה לבית משפט איטלקי, והלה פסק על אמדאו לשלם להם 50,000 אירו פיצויים, ולהפסיק להשתמש בתואר.
אמדאו ערער על פסק הדין, והמחלוקת לא נפתרה עד מותו ב-1 ביוני 2021.
ב-22 ביולי 1964 התחתן אמדאו בסינטרה עם קלוד, נסיכת אורליאן, בתם של אנרי, רוזן פריז ואיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
ביאנקה, נסיכת סבויה (נולדה ב-1966), התחתנה עם ג'יברטו אריוואבנה ולנטי גונזגה
הנסיך איימונה, דוכס אפוליה (נולד ב-1967), התחתן עם אולגה, נסיכת יוון
מפאלדה, נסיכת סבויה (נולדה ב-1969), התחתנה עם הנסיך אלסנדרו רופו די קלבריה, ולאחריו עם פרנצ'סקו לומברדו די סן קיריקו
בנוסף יש לאמדאו שני ילדים לא חוקיים, ובעקבות אי רצונו להכיר בבתו שנולדה עם תסמונת דאון, נשחק מעמדו בקרב המלוכנים האיטלקים.
הנסיך האובד הוא ספר לילדים ונוער מאת פרנסס הודג'סון ברנט.
הספר עוסק בשושלת אצולה אשר מנסה לשוב לשלטון בממלכה דמיונית ממנה גורשה לפני שנים רבות.
מרקו לוריסטן הצעיר, יחד עם אביו סטפן לוריסטן החכם והנאה ומשרתם לזרוס, נודדים ברחבי אירופה וחיים בעניות.
סטפן לוריסטן הוא מנהיג תנועה חשאית אשר שואפת להחזיר את הסדר והצדק לממלכת סמביה (ממלכה דמיונית) אשר קרועה במלחמות אחים.
סטפן פועל בשמו של בית אצולה אגדי למחצה, אשר סולק מסמביה לפני שנים רבות, ואשר בעקבות סילוקו החלו הצרות בסמביה.
כאשר הם שוהים בלונדון, מרקו מתיידד עם נער נכה ועני המכונה "העכבר".
בהמשך אביו השיכור של העכבר נפטר, ומשפחת לוריסטן מאמצת אותו.
סטפן מחליט לשלוח את מרקו והעכבר למסע ברחבי אירופה, במטרה ליצור קשר עם אנשי מפתח ולהודיע להם על התחלת המהפכה בסמביה.
במהלך המסע הם פוגשים בין היתר בקנצלר גרמניה ובפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, וכאשר הם חוזרים ללונדון, הם מגלים שסטפן כבר יצא לסמביה כדי להחזיר לשלטון את המלך החוקי.
לאחר המתנה מיוסרת, הם מתבשרים שאכן המהפכה הצליחה והמלך החוקי שב לארצו.
מרקו והעכבר מוזמנים לסמביה, שם הם מגלים שסטפן הוא למעשה המלך האובד.
הספר עוסק רבות בערכים של שליטה עצמית, פטריוטיות ולאומיות.
הנסיך האובד, תרגמה שרה זילברברג, הוצאת זמורה ביתן, 1979.
הנסיך אריק, דוכס וסטמנלנד (בשוודית: Prins Erik, hertig av Västmanland; 20 באפריל 1889 – 20 בספטמבר 1918), היה נסיך שוודי ובנו של גוסטב החמישי, מלך שוודיה.
אריק נולד ב-20 באפריל 1889 בארמון סטוקהולם, סטוקהולם, לגוסטב החמישי, מלך שוודיה ולויקטוריה, נסיכת באדן, בתם של פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן ולואיזה, נסיכת פרוסיה, ועם לידתו הוענק לו התואר דוכס וסטמנלנד.
אריק סבל מחולי אפילפסיה וממוגבלות שכלית התפתחותית, כתוצאה מפגיעה בלידה, למרות שהיה ילד יפה תואר ובריא מבחינה גופנית.
בשל מצבו, רק לעיתים נדירות הוא נראה בציבור והוא חי חיים שקטים, הרחק מן העין הציבורית, בדומה לחייו של ג'ון, נסיך הממלכה המאוחדת.
מאחר שהיה חבר במשפחת המלוכה, הוא היה נוכח בתצלומים רשמיים מלכותיים, אך לא היו לו משימות רשמיות.
בשנים 1907–1909 נבנה עבורו בית מגורים הרחק מהעין הציבורית ביורשהולם, צפונית לסטוקהולם.
כל שבועיים הותר לאריק טיול לבירה, שבמהלכו הוא נראה לפעמים באופרה, ואלה היו הפעמים היחידות שהיה נראה בציבור, למעט צילומים רשמיים.
בשנת 1917 הוא התלונן על כך שהוא נאלץ לחיות בבידוד כזה, והוחלט כי עליו להתגורר קרוב יותר לסטוקהולם.
הוא מת ממגפת השפעת הספרדית ב-20 בספטמבר 1918 בארמון דרוטנינגהולם.
הנסיך ארצ'י האריסון מסאסקס הוא בנם של מייגן, דוכסית סאסקס והנסיך הארי, דוכס סאסקס, נכדו של צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
הוא השישי בסדר הירושה לכתר הבריטי.
ארמון קנזינגטון הודיע ב-15 באוקטובר 2018 כי הדוכס והדוכסית של סאסקס מצפים לילדם הראשון.
ארמון בקינגהאם הודיע כי הלידה החלה בשעות המוקדמות של 6 במאי 2019. התינוק נולד ב-5:26 באותו היום.
בחודשים לפני הלידה, דוכסית סאסקס החליטה ללדת בלידת בית או בהיפנוזה, ולהיעזר בדולה במקום ברופאים מיילדים.
לבסוף בוטלו תוכניותיה של הדוכסית בהשפעת מלכת הממלכה המאוחדת, אליזבת השנייה.
התינוק נולד בלידה בבית חולים, והוצג יחד עם הוריו ב-8 במאי 2019. בלידתו היה השביעי בסדר הירושה לכתר הבריטי, אחרי סבו, דודו וצאצאיו, ואביו.
הוריו הנסיך הארי, דוכס סאסקס ומייגן, דוכסית סאסקס ביקשו שלא לתת לילדיהם תארים כמו שהם זכאים, במטרה שלא יגדלו עם הלחצים שנושא התואר.
עם זאת, לפי חוקי הירושה, בעקבות היות צ'ארלס השלישי למלך, קיבל מאונטבאטן–וינדזור את התואר נסיך כמתחייב בחוק הבריטי, וזאת עקב החלטתו של המלך ג'ורג' החמישי ב־1917 שכל נכדי המונרך יוגדרו נסיכים.
אתר משפחת המלוכה הבריטית עודכן לכלול את השם "הנסיך ארצ'י מסאסקס" ב-9 במרץ 2023.
ב-4 ביוני 2021 נולדה אחותו הקטנה, הנסיכה ליליבת מסאסקס.
מתחם המגורים "הנסיך אלכסנדר נבסקי" הוא בניין מגורים ברמה גבוהה בסנקט פטרבורג, הממוקם ברובע מורזינקה ההיסטורי בשדרות הגנת אובוחובסקאיה 138, בניין 2. בניין מגורים זה הוא גורד השחקים הראשון בעיר ובניין המגורים הגבוה ביותר.
גובהו הכולל הוא 37 קומות, גובה הבניין מגיע ל-126 מטר.
על פי מדד זה, הוא תופס את המקום השלישי בעיר אחרי מרכז העסקים לידר טאואר בכיכר החוקה ומרכז לאחטה.
נקרא על שם הקדוש פטרון של העיר, אלכסנדר נבסקי.
מתחם המגורים הוקם על ידי חברת הבנייה RosStroyInvest בשנים 2008–2012 צפונית מערבית לנהר מורזינקה בסביבתו הקרובה של נווה (מעט מערבה), וכן מגשר בולשוי אובוחובסרי (כ-800 מטר דרומית משם).
תחנת המטרו הקרובה ביותר היא ריבאצקויה (2.1 ק"מ דרומה משם).
מתחם המגורים הוא בניין רב קומות מונוליטי בן שלושה חלקים, המזכיר בתוכנית סוגר מרובע, "נפתח" מדרום-מזרח.
גובהו של כל חלק הוא יותר ממאה מטר ל-35 קומות.
החלק המרכזי הוא סבכה וכיפה המעניקים למבנה צורת בצל עם צריח ממוקם ממערב לחלק המרכזי הקדמי.
הגובה מהקרקע לראש הצריח הוא 126 מטר.
שתי קומות תת-קרקעיות של הבניין שמורות לחניה עבור 214 מכוניות.
הדירות מצוידות בחלונות פנורמיים גדולים כמו גם לוג'יות.
גובה התקרות הוא 2.65 מטר.
המספר הכולל של המעליות במתחם המגורים הוא 17 (3 מעליות עיקריות ושתי מעליות מהקומה ה-18 עד הקומה ה-34).
כולם הם ייצור מהיר של חברת KONE הפינית.
הנסיך האכזר הוא הספר הראשון בסדרת הספרים "בני הערפל" מאת הולי בלק, הספר יצא לאור ב-12 באפריל 2018 ב שבארצות הברית, ותורגם לעברית בישראל בהוצאת מודן ב-2021. הוא היה מועמד לפרס לודסטאר, זכה במקום השני בפרס לוקוס וזכה בפרס סילקי אינקי בשנת 2019. הספר מיועד בעיקר לבני נוער.
הסדרה עוסקת בחייהן של שלוש בנות שנחטפו בגיל צעיר וגדלות ב"אלפהיים" היא ארץ הפיות, יחד עם בני מלוכה ופיות.
הספר עוקב אחר ג'וד שמשתוקקת להשתייך לחצר העליונה למרות היותה בת תמותה, אחר אחותה התאומה טרין שרוצה למצוא אהבה בכדי למצוא את מקומה בארץ הפיות, ואחר אחותם הגדולה ויוויאן שעדיין מרגישה שייכת לעולם בני האדם.
ג'וד דוארטה - הדמות הראשית של הספר, בת תמותה שנחטפה לארץ הפיות יחד עם אחיותיה
הנסיך קרדן - האויב\מאהב של ג'וד, אחד מנסיכי הפיות
טרין דוארטה - אחותה התאומה של ג'וד
לוק - חבר של הנסיך קרדן, המאהב של טרין
ויויאן - אחותן למחצה של ג'וד וטרין
הנסיך דיין - אחיו של קרדן, מוביל חצר הצללים ומעסיק את ג'וד בתור מרגלת.
מדוק - אביה של ויויאן ואב אומנה של טארין וג'וד, והגנרל הגדול של אלפהיים לשעבר
אוק - אח האומנה של ג'וד, טארין וויויאן
הנסיך ביילקין - אחיו של קרדן, הרג את כל משפחתו למעט קרדן
ויויאן, ג'וד וטארין גדלות בעולם בני התמותה יחד עם הוריהן.
יום אחד יצור זר ומאיים מגיע לביתן, הורג את הוריהן וחוטף אותן לארץ הפיות.
קוראים לו מדוק והוא גנרל אלפהיים (ארץ הפיות) ואביה הביולוגי של ויויאן, שהיא חצי בת תמותה וחצי בת פיות.
השנים עוברות והאחיות גדלות בביתו של מדוק, יחד עם רעייתו, אוריאנה ובנם אוק.
ג'וד וטרין הן בנות תמותה -יכולותיהן מוגבלות וארץ הפיות מסוכנת מאוד בשבילן, יותר משאר בני הערפל- בעת שויויאן -חצי בת תמותה וחצי בת פיות- סולדת מכל דבר שקשור לחצר הפיות.
לשלוש הבנות קשה מאוד להשתלב באלפהיים, לכן, מדוק ואוריאנה מלמדים את הבנות על עולם הפיות, על הסכנות בו, ועל איך להתגבר עליהן.
אך הם לא יכולים ללמד אותן איך להתמודד עם חבורת בני הפיות בבית הספר שצוחקים על היותן בנות תמותה, ובני המלוכה הצעירים, שלא יודעים גבולות ומתעללים בהן.
טארין עדינה וחכמה, מתעלמת מבני הפיות ונמנעת מצרות, בעת שג'וד לא תמיד מצליחה להשתלט על דחפיה ונכנסת למריבה עם אחד נסיך הפיות הצעיר ביותר קרדן שמתאכזר אליה יותר מכולם.
בני המלוכה מתחילים לשים לב אליה, ויום אחד, הנסיך דיין מגיע לביתה.
הוא מציע לג'וד להצטרף לחצר הצללים, שם היא תרגל בשבילו.
ג'וד מסכימה להצעה, ומתחילה באימונים.
בינתיים, היא מפתחת מערכת יחסים עם לוק, אחד מחבריו הקרובים של קרדן.
יום אחד, מלך הפיות מכריז שהוא זקן מדי בשביל התפקיד, ומחליט להכתיר את בנו השני, הנסיך דיין, למלך.
בנו הראשון של המלך, הנסיך ביילקין, לא מרוצה מההחלטה, וכשההכתרה מגיעה ביילקין דורש ממשפחתו להכתיר אותו במקום את אחיו.
ביילקין הורג כל אחד מבני המשפחה לאחר שהכריזו שלא יכתירו אותו, למעט קרדן שלא נמצא.
הכתר מגיע לידיו של ביילקין, אך הוא אינו מסוגל להכתיר את עצמו.
הכתרה חייבת להיעשות בידי אדם שזורם בדמו דם מלכותי, והיחיד שנשאר חוץ ממנו הוא קרדן.
ג'וד, שצופה במתרחש, מוצאת את קרדן וממהרת להחביא אותו, בזמן שביילקין ונאמניו מחפשים את קרדן.
בינתיים ג'וד מגלה שלוק ואחותה התאומה טארין היו זוג, ושמערכת היחסים שלה עם לוק הייתה מבחן אהבה של טארין ללוק.
ג'וד מרגישה נבגדת והאחיות רבות.
בסוף הספר ג'וד רוקמת תוכנית: חייו של קרדן נמצאים בידיה בלבד, ולכן היא מצליחה להשיג ממנו שנה ויום, שבה הוא ימלוך, תחת פקודותיה מבלי שאף אחד ידע.
בנם של אוריאנה ומדוק, אוק, התגלה כבן מלוכה והיא עוזרת לו להכתיר את קרדן.
הספר קיבל ביקורות טובות ממקורות נחשבים כגון ה"ניו יורק טיימס".
הביקורות משבחות את הכתיבה של הולי בלק, המרתקת קוראים וסוחפת לקרוא.
הנסיך אנריקו, רוזן בארדי (באיטלקית: Enrico Carlo Luigi Giorgio, Principe di Parma, Conte di Bardi; 12 בפברואר 1851 – 14 באפריל 1905) היה נסיך איטלקי מבורבון-פארמה.
אנריקו נולד ב-12 בפברואר 1851 והיה בנם הצעיר והילד הצעיר של קרלו השלישי, דוכס פארמה ורעייתו לואיז מארי תרז, בתם הבכורה של שארל פרדינן, דוכס ברי ומריה קרולינה.
אנריקו היה אפוא נינו של שארל העשירי, מלך צרפת ואחיינו של אנרי, רוזן שאמבור, מלך צרפת ונווארה, בין ה-2 ל-9 באוגוסט 1830, ולאחר מכן הטוען לכתר הלגיטימי לכס המלכות של צרפת מ-1844 עד 1883.
הוא היה נוסע נלהב: הוא ביקר ב, במיוחד בסומטרה, סין ויפן, בין 1887 ל-1889, וחזר דרך ארצות הברית.
הכמות המרשימה של חפצים שנרכשו תוך כדי נסיעה הפכה אז לרכוש המדינה והיוותה את הבסיס למוזיאון הלאומי הראשון לאמנות מזרחית באיטליה, בוונציה.
אנריקו מת במנטון, צרפת ב-14 באפריל 1905.
אנריקו התחתן ב-25 בנובמבר 1873 בקאן, צרפת עם מריה לואיסה, נסיכת בורבון-שתי סיציליות, בתם הצעירה של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה.
מריה לואיסה נפטרה שלושה חודשים לאחר מכן בגיל 19. לבני הזוג לא היו ילדים.
ב-15 באוקטובר 1876 התחתן אנריקו בשנית בזלצבורג, אוסטריה עם האינפנטה אדלגונדס, דוכסית גואימראס, בתם של מיגל מפורטוגל ואשתו אדלייד מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג.
גם מהנישואים האלו לא נולדו לו ילדים; תשעת ההריונות של אדלגונדס הסתיימו כולם בהפלות.
אנריקו ואדלגונדס היו הבעלים של הארמון קא' ונדראמין קאלרגי על התעלה הגדולה בוונציה.
הם אירחו את משפחתו של ריכרד וגנר בפאלאצו שלהם החל מספטמבר 1882, והמלחין הגרמני המפורסם מת שם בפברואר שלאחר מכן.
הנסיך ארתור והוברט הוא ציור שמן על בד משנת 1882 מאת הצייר הבריטי ויליאם פרדריק יימס.
היצירה מבוססת על סצנה ממחזהו של ויליאם שייקספיר המלך ג'ון (מערכה ד', סצנה א'), ומתארת רגע דרמטי של עימות מוסרי בין ילד חסר ישע לבין סוהרו, הנקרע בין חמלה לציות לפקודת המלך.
הציור הוצג לראשונה באקדמיה המלכותית בלונדון בשנת 1882, ונרכש בשנה שלאחר מכן לאוסף גלריית האמנות של מנצ'סטר, שם הוא שמור עד היום.
הציור מציג את הנסיך ארתור והוברט יושבים על ספסל עץ לצד שולחן עץ כבד.
הוברט נשען לאחור אל השולחן, יד אחת אוחזת בקצהו והאחרת תחובה בין ברכיו.
ראשו שמוט, מצחו קמוט ומבטו מושפל, והוא לבוש גלימה שחורה חגורה עם ברדס חום, המדגישה את כובד תפקידו.
לעומתו, ארתור לבוש טוניקה לבנה בוהקת, שערו בהיר ועורו כמעט שקוף.
הוא נצמד אל הוברט, זרוע אחת כרוכה סביב כתפיו והשנייה לוחצת על זרועו, ומביט בו במבט מתחנן.
על רצפת החדר מונח חבל, הרומז לאפשרות שהילד ייכבל אם יוחלט לבצע את גזר הדין.
הציור מתמקד ברגע של עימות מוסרי ושקט נפשי, ולא בפעולה אלימה עצמה.
יימס בוחר להציג את המתח הפסיכולוגי בין הדמויות באמצעות מחוות גוף, הבעות פנים ופרטים סמליים.
הוברט מתואר יושב בתנוחה סגורה ומכונסת, ראשו שמוט ומבטו מושפל, באופן המבטא את מאבקו הפנימי בין חמלה אנושית לבין פחד מפני אי־ציות לפקודת המלך.
לעומתו, הנסיך ארתור מוצג כילד חסר ישע, לבוש בלבן בוהק, הצבע המדגיש את חפותו ואת פגיעותו, והוא נאחז בגופו של הוברט בתנועה של תחינה והישענות.
החבל המונח על הרצפה משמש רמז חזותי לתכלית האכזרית של המפגש ומחדד את האיום המרומז, מבלי שהמעשה עצמו יוצג.
מבקרים בני התקופה הדגישו את יכולתו של הציור לעורר חמלה עמוקה כלפי החלש וחסר המגן, וראו בו תיאור אנושי של דילמה מוסרית, שבו הרגש גובר על גבורה או על פעולה הירואית, גם אם היו מי שראו בנושא קודר ובלתי נעים לצפייה.
בעת הצגתו באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1882 עורר הציור תגובות מגוונות.
מבקרים אחדים ראו בו יצירה עוצמתית המעוררת חמלה עמוקה כלפי החלש, וציינו את האפקט הרגשי ואת ההבעה האנושית של הדמויות.
אחרים הסתייגו מן הנושא ותיארו אותו כקודר ומכביד.
עם זאת, מבקרי אמנות אחדים הגדירו את היצירה כפסגת יצירתו של יימס, והדגישו את האופן שבו הצליח לעבד נושא מוכר לכדי סצנה רגשית מרוכזת ובעלת עוצמה דרמטית.
מבקר The Art Journal השווה את הציור הנסיך ארתור והוברט ליצירה מוקדמת יותר של יימס, איימי רובסארט, וציין כי מדובר ביצירה שאינה נופלת ממנה בערכה וכי ניתן לראות בה מעין בת־לוויה לאותה יצירה מן האוסף של קרן צ'נטרי.
לעומת זאת, The Illustrated London News העדיף בבירור את תרומתו האחרת של יימס לאקדמיה המלכותית באותה שנה, "Welcome as Flowers in Spring", וראה בה יצירה מוארת ועליזה יותר, בניגוד לאופי הקודר והכואב של הנסיך ארתור והוברט.
ביקורות אלו מדגישות כי בני התקופה בחנו את הציור לא רק בפני עצמו, אלא גם ביחס ליצירות אחרות של האמן, והשוו בין נושאים דרמטיים וטעונים רגשית לבין סצנות ביתיות וקלילות יותר ביצירתו.
הנסיך הקטן הוא ספרו המפורסם ביותר של הסופר הצרפתי אנטואן דה סנט־אכזופרי, שכתב אותו, ככל הנראה, בעת שהותו במלון בניו יורק.
בעודו כתוב ומאויר כספר ילדים, ב"הנסיך הקטן" באים לידי ביטוי מספר רעיונות מעמיקים בנוגע לחיים ולאהבה, המעוררים תהייה אם אמנם הוא כזה.
ההקדשה: "לליאון ורת, כשהיה ילד קטן", מרמזת לכך שהספר מכוון לזיכרון הילדות הנוסטלגי של הקוראים המבוגרים, ולא דווקא לילדים.
בשיחותיהם, חושף המחבר את השקפתו על חוסר ההיגיון שמפגינים המבוגרים לעיתים, ועל האמיתות הפשוטות אותן נוטים לשכוח המבוגרים.
הנסיך מתגורר על אסטרואיד קטן ובו שלושה הרי געש ושושנה אחת, אליה הנסיך קשור מאוד רגשית.
הוא מבלה את ימיו בדאגה ובטיפוח הכוכב שלו: בגריפת לועי הרי הגעש ובשירוש שורשי עצי הבאובב שמנסים כל הזמן להתרחב ולהתפשט, מה שעלול לבקע את הכוכב הקטן.
לאחר ריב עם השושנה המפונקת, עוזב הנסיך את כוכבו על מנת לראות את היקום.
הוא מגיע למספר אסטרואידים אחרים, כשבכל אחד מתגורר מבוגר, טיפשי בדרכו שלו.
המלך שחושב שהוא שולט על הכוכבים מכיוון שהוא פוקד עליהם לעשות דברים שהיו עושים בלאו הכי, ומנסה לנהוג כך גם כלפי אנשים.
כך למשל לאחר שהנסיך הקטן אומר לו שהוא עומד לפהק הוא פוקד עליו לפהק.
הגאוותן שרוצה להיות מוערץ על ידי כל אדם, וביקש מהנסיך שיגיד לו שהוא הכי חכם ומוצלח על הכוכב, בקשה מטופשת לאור העובדה שהוא חי לבד על כוכבו.
השיכור ששותה מתוך חרפה, על מנת לשכוח את חרפת שתייתו.
איש העסקים שעסוק תמיד בספירת הכוכבים שהוא חושב ששייכים לו, ורוצה להשתמש בהם על מנת לרכוש כוכבים נוספים.
מדליק הפנסים שחי על אסטרואיד שמשלים סיבוב סביב צירו כל דקה.
לפני זמן רב, הוטלה עליו המשימה של הדלקת הפנס היחיד על הכוכב עם בוא הלילה, ולכבותו עם זריחת השמש.
בהתחלה, זמן הסיבוב של הכוכב היה סביר יותר, ולמדליק הפנסים היה זמן לנוח.
עם הזמן, הואצה מהירות סיבוב הכוכב סביב צירו, והיממות התקצרו.
בסרובו להפנות גבו לעבודתו, הוא מדליק ומכבה את הפנס כל דקה.
אף על פי כן, מדליק הפנסים הוא הדמות היחידה שהנסיך מוצא בה טעם, משום הנחישות ומשמעות חייו - הדלקת הפנס.
הגאוגרף שמעביר את חייו בכתיבת מפות, אך לעולם לא עוזב את שולחנו.
מתוך עניין מקצועי, מבקש הגאוגרף מן הנסיך לתאר את עולמו.
הנסיך הקטן מתאר את הרי הגעש ואת השושנה.
"אנחנו לא רושמים שושנים", עונה לו הגאוגרף, מכיוון שהן "בנות חלוף".
הנסיך הלום מהגילוי שהפרח האהוב שלו ייעלם יום אחד.
הגאוגרף ממליץ לו שיבקר בכדור הארץ.
על הארץ, מגלה הנסיך שורה שלמה של שיחי שושנים, ורוחו נופלת, מכיוון שהשושנה שלו אמרה לו שהיא ייחודית ויחידה ביקום כולו.
הוא פוגש שועל ומאלף אותו (לבקשתו), והשועל מסביר לו כי שושנתו אכן ייחודית, מכיוון שהנסיך נתן לשושנה אהבה והשקיע זמן באהבה לה.
הנסיך פוגש בעוד שני מבוגרים על הארץ:
כוון הרכבות שתפקידו לכוון את הרכבות ולרכז את האנשים בקבוצות של אלף איש כדי להסיע אותם ממקום למקום.
הסוחר המוכר טבליות החוסכות את הצורך בשתיית מים.
הנסיך פוגש את המספר במדבר, ומבקש ממנו לצייר לו כבשה.
לאחר כמה ניסיונות כושלים לצייר כבשה שתתאים לרצונו של הנסיך, מצייר לו הדובר קופסה, ובה, לפי דבריו, נמצאת הכבשה.
הנסיך פוגש במדבר נחש, שמבטיח לו כי יש לו הכח להחזיר את הנסיך לכוכב הבית שלו.
לאחר מחשבה, הנסיך נפרד מן המספר פרידה מלאת רגשות, ומרשה לנחש להכיש אותו.
הנסיך הקטן נופל בדממה על החול, ולא משאיר אחריו אף סימן פיזי.
בספר מוזכרת סכנת עצי הבאובב, שזרעיהם דומים לאלה של שושנים אך יש לגלות ולנכש אותם ברגע שמבינים את טיבם, שאם לא כן הם עלולים לגדול עד כדי כך ששורשיהם ישתלטו ואף יבקעו את האסטרואיד כולו.
ישנו גם איור של כוכב שדיירו העצל לא דאג לעשות זאת, כשהוא אכן עומד להתבקע מעומס השורשים של שלושת העצים הענקיים שצמחו עליו.
תיאור זה נחשב כמשל לעליית הפאשיזם והנאציזם, אשר בתחילתם נראו לאנשים רבים באירופה כרעיונות חכמים ואידיאליים, וה"עצלן" הם מדינאי המערב אשר לא נלחמו בהם מייד עם הופעתם.
ב"הנסיך הקטן" מספר המספר-טייס על היתקעותו במדבר לצד מטוסו שהתרסק.
התיאור התבסס בבירור על חוויותיו האישיות של סנט-אכזופרי בסהרה, חוויית ייסורים שתוארה בפירוט בספרו "רוח, חול וכוכבים" משנת 1939 (במקור בצרפתית: Terre des hommes).
ב-29 בדצמבר 1935, בשעה 02:45 לפנות בוקר, התרסק מטוסם של סנט-אכזופרי (ושל נווטו אנדרה פרוו) במדבר סהרה.
הם ניסו לשבור את שיא המהירות בטיסה מפריז לסייגון במרוץ אווירי פופולרי באותה תקופה שנקרא "פשיטה", שהמנצח בו זכה בפרס של 1,200,000 פרנק צרפתי.
סנט אכזופרי ופרוו שרדו את ההתרסקות וסבלו מהתייבשות מהירה בחום המדבר העז.
המפות שהיו בידיהם היו מיושנות ומעורפלות.
אבודים בין החוליות עם כמה ענבים ותפוזים, תרמוס קפה, ומעט יין, שוקולד וקרקרים, לזוג היו נוזלים ליום אחד בלבד.
שניהם החלו לחוות הזיות עזות.
ביום השני והשלישי לאחר ההתרסקות הם היו כה מיובשים עד שהפסיקו להזיע לחלוטין.
לבסוף, ביום הרביעי גילה אותם בדואי רכוב על גמל, טיפל בהתייבשותם ובכך הציל את חייהם.
בנובלה, השועל, שנטען כי עוצב על פי חברתו הקרובה של המחבר מניו יורק, סילביה המילטון ריינהרדט, אומר לנסיך שהשושנה שלו ייחודית ומיוחדת, שכן היא זו שהוא אוהב.
עצי הבאובב, טענו חוקרים, הם מטפורה לנאציזם, שניסה להשמיד את הפלנטה.
דבריו של הנסיך הקטן לטייס שגופו של הנסיך הוא רק קליפה ריקה, דומה למילותיו האחרונות של אחיו הצעיר והגוסס של סנט-אכזופרי, פרנסואה, שאמר לסופר בעודו על ערש דווי: "אל תדאג.
אני לא יכול לסייע בזה.
ישנן מספר הערכות אפשריות לגבי מקור ההשראה לדמות הנסיך הקטן.
בעת שהתגורר עם משפחה בקוויבק סיטי, בשנת 1942, פגש סנט אכזופרי ילד בן שמונה בעל שיער בלונדיני מתולתל בשם , בנו של הפילוסוף הבלגי-קנדי .
הערכה נוספת היא שהדמות מבוססת על לנד מורו לינדברג, בנו הבלונדיני של הטייס צ'ארלס לינדברג, אותו פגש בעת שלן בביתם שבלונג איילנד.
היו שראו את הנסיך הקטן כדמותו של ישו, שכן הוא נקי מחטאים, מאמין בחיים לאחר המוות ולאחר מכן חוזר לגן עדן פרטי.
כאשר צלם העיתונות של המגזין "לייף" ג'ון פיליפס שאל את סנט-אכזופרי על ההשראה שלו לדמות הנסיך, סיפר לו האחרון שיום אחד הוא הביט למטה על מה שסבר שהוא דף ריק, ולפתע ראה דמות קטנה דמוית ילד: "שאלתי אותו מי הוא", הוא ענה.
"אני הנסיך הקטן" הייתה תשובתו.
אחת מההתייחסויות המוקדמות ביותר של סנט-אכזופרי לנסיך הקטן נמצאת בשדר החדשות השני שלו ממוסקבה, מיום 14 במאי 1935. בכתביו ככתב מיוחד של העיתון הצרפתי "", תיאר המחבר את נסיעתו מצרפת לברית המועצות ברכבת.
בשעות הלילה המאוחרות, במהלך הנסיעה, העז לצאת ממגוריו במחלקה ראשונה לקרונות המחלקה השלישית, שם נתקל בקבוצות גדולות של משפחות פולניות מצטופפות השבות למולדתן.
פרשנותו לא תיארה רק נסיך קטן, אלא נגעה גם בכמה נושאים אחרים שסנט-אכזופרי שילב בכתבים פילוסופיים שונים שלו:
לדעת חוקרים רבים, דמות השושנה, שהייתה טובת-לב מחד אך רגזנית ויהירה מאידך, קיבלה השראה מאשתו של סנט-אכזופרי, .
כוכב הלכת הקטן קיבל השראה מאל סלוודור (מקום מוצאה של קונסאלו), שם התרסק אנטואן ושהה להתאוששות כשהוא נמצא בטווח ראייה של 3 הרי געש.
למרות נישואיהם הסוערים, סנט-אכזופרי שמר את קונסואלו קרוב לליבו ותיאר אותה כשושנת הנסיך, עליה הוא מגן בעדינות.
שיח השושנים העצום שהנסיך פוגש במהלך ביקורו בכדור הארץ מסמל את ספקותיו של סנט-אכזופרי לגבי נישואיו.
מחבר הביוגרפיה של אכזופרי, פול וובסטר, קבע שפרשנות זו הייתה "המוזה שאליה שפך סנט-אכזופרי את נשמתו במכתבים רבים...
קונסואלו הייתה הוורד ב'נסיך הקטן'.
'הייתי צריך לשפוט אותה לפי מעשיה ולא לפי דבריה', אומר הנסיך.
'היא עטפה אותי והאירה אותי.
לעולם לא הייתי צריך לברוח.
הייתי צריך לנחש את הרוך העומד מאחורי תחבולותיה העלובות'".
בשנת 2012 נמצאו שני דפים אבודים של הספר, השופכים אור חדש על העלילה.
הדפים נמצאו באוסף כתבים של הסופר והועברו לבית מכירות.
העמוד הראשון מציג גרסה מוקדמת של הרגע בו הנסיך מגיע לכדור הארץ, וטקסט ששונה לאחר מכן בגרסה הסופית.
העמוד השני מציג דמות חדשה לגמרי - חובב התשבצים.
הנסיך וחובב התשבצים מנהלים שיחה על כדור הארץ ואז הנסיך מסייע לו עם מילה (שלא מופיעה בטקסט) שהוא לא מצליח לפתור בתשבץ כבר שלושה ימים (שש אותיות, מתחילה ב־G).
מאחר שהדף נכתב בניו יורק בשנת 1941 יש סבירות גבוהה שהמילה החסרה שלא מופיעה בטקסט היא "מלחמה" .
המחבר סנט-אכזופרי אייר גם את האיורים בספר, המתארים את הנסיך הקטן ואת ההתרחשויות העיקריות.
"הנסיך הקטן" הפך ליצירה המצליחה ביותר של סנט־אכזופרי, הוא תורגם ל-301 שפות ודיאלקטים, ונמכר לפי הערכות בין 200 מיליון ל-450 מיליון עותקים ברחבי העולם (נכון לשנת 2021), מה שהופך אותה לאחד הספרים הנמכרים והמתורגמים ביותר שיצאו אי פעם.
הספר תורגם לעברית חמש פעמים, על ידי מתרגמים שונים.
התרגום הראשון, בידי אריה לרנר, יצא לאור בשנת 1952. התרגום השני, בידי אילנה המרמן, יצא לאור בשנת 1993. מהדורה נוספת בתרגומה של המרמן יצאה גם בשנת 2000. שני התרגומים יצאו לאור בהוצאת "עם עובד", ושניהם מלווים באיוריו של המחבר.
התרגום השלישי, יצא בגרסה מודפסת ובגרסה דיגיטלית, בידי דרור גרין, בשנת 2014 והופץ באמצעות אתר מימון ההמונים הדסטארט.
גרין גם יצר לו מעין ספר המשך בשם "שיחות עם הנסיך הקטן", המתאר כאמור את המפגש שלו עם הנסיך הקטן, בו גרין מתאר את הרעיונות הפילוסופיים והפסיכולוגיים שהגה.
התרגום הרביעי, מאת תלמה אליגון־רוז בעברית עדכנית, מלווה באיוריו של המחבר, יצא לאור בשנת 2015 בהוצאת מחברות לספרות.
שבהמשך נמכר בתור מוצר נלווה לסרט של "הנסיך הקטן" שיצא באותה שנה.
התרגום החמישי תורגם על ידי רויטל שלם, ועריכתו נעשתה בידי דנית סלומון.
ספר זה יצא בהוצאת "קוראים" בשנת 2015.
הספר גם תורגם ליידיש בשם "דער קליינער פרינץ" על ידי שלמה לרמן וללאדינו בשם "איל פרינצ'יפיקו" על ידי אבנר פרץ.
הטקסט בספרדית יהודית נכתב הן בכתב רש"י הן בכתב לטיני.
סרט מוזיקלי, "הנסיך הקטן", צולם ב־1974.
עיבוד לסרט מצויר נעשה ב־1979 על ידי אולפני "ויל וינטון", בקריינותו של קליף רוברטסון.
בשנות השמונים הופקה בצרפת סדרה מצוירת שהתבססה באופן חופשי על הספר.
היא שודרה באירופה ובצפון אמריקה.
בשנת 1978 יצא מחזמר ראשון על הנסיך הקטן בהפקת "התיאטרון מארץ עוץ" ובכיכובו של גדעון זינגר.
בשנת 1991 יצא סרט אנימציה על הנסיך הקטן, שדובב כמה שנים אחרי כן, ויצא בהוצאת "קלסיקלטת".
בשנת 1998 יצא מחזמר נוסף של הנסיך הקטן שבו כיכבו בין היתר נתן נתנזון ואפי בן ישראל.
בשנת 2001 עיבד חנוך רעים את הספר למחזה שהועלה לראשונה בתיאטרון מראה.
בשנת 2003 הועלתה אופרה לפי הספר, בבימוי של פרנצ'סקה זמבלו ומוזיקה של רייצ'ל פורטמן
בשנת 2011 יצא לאור בעברית נובלה גרפית שיצר האמן הרב-תחומי הצרפתי ז´ואן ספאר, עם התרגום של אילנה המרמן.
בשנת 2012 נוצרה סדרת אנימציה בהנפשה ממוחשבת של הנסיך הקטן בערוץ הילדיםומתרחשת כמה זמן אחרי אירועי הספר שבו הנחש שהחזיר את הנסיך הקטן לכוכבו משמש בתור הנבל.
בשנת 2015 יצא לאקרנים סרט אנימציה צרפתי על פי הספר.
בדיבוב העברי של הסרט השתתפו שלמה ארצי בתפקיד הטייס ומיכל טרבס בתור הילדה.
בשנת 2017 הועלתה הצגה בהפקת תיאטרון דימונה ובבימוי אורי וידיסלבסקי.
בשנת 2018 הועלתה הצגה חדשה על ידי תיאטרון הילדים הישראלי
בשנת 2023 נוצרה סדרת הנפשה נוספת בשם "הנסיך הקטן וחברים" ששודרה בארץ בערוץ הופ!
בפרק "הצגה שנייה" של סדרת הטלוויזיה קרובים קרובים, מולי נבחר לגלם את התפקיד הראשי בהצגת בית הספר על פי הנסיך הקטן.
החמישייה הקאמרית עשתה פרודיה על הנסיך הקטן.
שירו של יהונתן גפן, הנסיך הקטן מפלוגה ב, אשר מלבד שמו עושה גם שימוש נרחב במשפטים מתוך הספר.
שיר של להקת אתניקס "הנסיך הקטן" שהושר בפסטיגל 1994 וזכה במקום הראשון.
במערכון "חנות הספרים" שהופיע ב"זהו זה!" בשנת 1997 הופיעה גרסה עכשווית של "הנסיך הקטן", שבה הוא מבקש מהטייס לצייר לו אסלה לאחר שהוא מסרב להטיל את מימיו באסלה.
בשיר "בליבך" של דייוויד ברוזה ישנה השורה "את השושנה שלא אגזום", שורה המתייחסת לשושנה בנסיך הקטן.
חברת "אינטרנשיונל פוד" הוציאה חבילת כתיתות קפואות בשם "הנסיך הקטן" בין השנים 1992- 1993.
הוא היה דודו מדרגה שנייה של הירוהיטו והחבר היחיד במשפחת הקיסר היפני שעמד בראש קבינט מדיני.
הקדנציה שלו היא הקצרה ביותר מבין ראשי ממשלת יפן.
הנסיך נרוהיקו נולד בקיוטו, והיה הבן התשיעי של הנסיך קוני אסהיקו ושל טראו אוטקו.
אביו, הנסיך אסהיקו, היה בנו של הנסיך פושימי קוניאי, ראש משפחת פושימי-נו-מיה ה-20. אביו היה גם המבוגר מבין ענף שיהוקה, אחד הענפים של השושלת הקיסרית שממנה ניתן לבחור קיסר בהיעדר יורש ישיר.
הנסיך נרוהיקו היה אחיו החורג של הנסיך קוני קוניושי, אביה של הקיסרית קוג'ון העתידה לבוא, אשתו של הקיסר הירוהיטו.
אחיו החורגים האחרים, הנסיך אסאקה יסוהיקו, הנסיך נשימוטו מורימסה והנסיך קיה קונינורי, כולם יצרו ענפים חדשים במשפחה הקיסרית בזמן תקופת מהיג'י.
הקיסר מהיג'י העניק לנסיך נרוהיקו את הכינוי "היגשיקוני נו מיה" (הנסיך היגשיקוני) ואת הרשות להתחיל ענף חדש במשפחה הקיסרית ב-3 בנובמבר 1906. הנסיך היגשיקוני נישא לביתו התשיעית של הקיסר מהיג'י, הנסיכה טושיקו (11 במאי 1896 - 5 במרץ 1978), ב-18 במאי 1915. לזוג היו ארבעה בנים:
הנסיך מוריהירו מן היגשיקוני (מר היגשיקוני מוריהירו מאוקטובר 1947) (6 במאי 1916 - 1 בפברואר 1969), נישא לנסיכה שיגקו (9 בדצמבר 1925 - 23 ביוני 1961), בתו הבכורה של הקיסר הירוהיטו והקיסרית קוז'ון.
הנסיך מורומסה (1917 - 1 בספטמבר 1923), נהרג ברעידת האדמה הגדולה קנטו.
הנסיך אקיצון (נולד ב-13 במאי 1920), התנכר לתואר הקיסרי.
הנסיך טושיהיקו (נולד ב-24 במרץ 1929), התנכר לתואר הקיסרי, עבר להתגורר בברזיל ב-1950.
הקריירה הצבאית ותקופת הכהונה בתור ראש ממשלה
לפני הקדנציה הקצרה שלו, היה היגשיקוני קצין בצבא הקבע.
היגשיקוני היה לחבר במועצת המלחמה העליונה משנת 1939, ושירת כמפקד פיקוד הגנה לאומית בין השנים 1941 ל-1944. הוא שיתף פעולה עם מספר אצילים ואחרים מהמשפחה הקיסרית על מנת לסלק את הידקי טוג'ו מראשות הממשלה לאר נפילת סייפן ב-1944.
הקיסר הירוהיטו מינה את היגשיקוני לראשות הממשלה ב-16 באוגוסט 1945, במקומו של האדמירל קנטרו סוזוקי.
לממשלת היגשיקוני היו שתי מטרות: האחת, להבטיח הפסקה של כל פעולות האיבה של כוחות הצבא היפנים; והשנייה, להרגיע את העם היפני כי המוסד הקיסרי עודנו מוגן.
היגשיקוני התפטר באוקטובר עקב חילוקי דעות עם כוחות הכיבוש האמריקאים בקשר לביטולו של חוק שימור השלום משנת 1925.
היגשיקוני איבד את תואר הנסיכות ואת החברות במשפחה הקיסרית כתוצאה מרפורמה של צבא הכיבוש האמריקאי על משק הבית הקיסרי.
כאזרח מן השורה, הוא הפעיל מספר עסקים קמעוניים לא מוצלחים ושירת זמן קצר ככומר ראשי במסדר דתי חדש, היגשיקוני-קיו, אשר הוחרם לאחר מכן על ידי שלטונות הכיבוש האמריקאים.
הנסיך לשעבר היה לראש-כבוד האיחוד הבינלאומי לאמנויות לחימה (IMAF) ב-1957, נשיא-כבוד התאחדות כלבי הרועים היפניים וכמה ארגונים אחרים.
ב-1958, היגשיקוני הוציא לאור יומני מלחמה משלו תחת השם "יומן המלחמה של חבר במשפחה הקיסרית".
הוא הוציא לאור אוטוביוגרפיה, "זיכרונותיו של היגשיקוני", ב-1968. הנסיך לשעבר היגשיקוני נרוהיקו נפטר בטוקיו ב-20 בינואר 1990 בגיל 102. הוא האריך ימים מאשתו, שניים מבניו, כל אחיו ואחיותיו, ואחיינו, הירוהיטו.
היגשיקוני זכור בעיקר כראש הממשלה הראשון שלאחר מלחמה.