tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברגע שפרגוסון מביט מבעד לחלון גבוה בדירתה של חברתו, מרג'ורי "מידג'" ווד (ברברה בל גדס), הוא משותק מפחד ומקבל סחרחורת.
מידג' אומרת לו שלפי הספרות הרפואית הוא עשוי להירפא מפחדיו רק אם יסבול הלם נפשי עז נוסף מאותו הסוג.
פרגוסון נשכר כבלש פרטי על ידי מכר נעורים ותיק מימי הקולג', גאוין אלסטר (טום הלמור), אשר מטיל עליו לעקוב אחר אשתו, מדלן (קים נובאק).
אלסטר מודאג מכך שנראה שיש לה סימפטומים של מחלה נפשית או שהיא "רדופה" על ידי רוח.
פרגוסון עוקב אחר מדלן, הפוקדת את קברה של אישה ששמה קרלוטה ואלדס.
מדלן מבקרת שוב ושוב במוזיאון כדי להביט בדיוקנה של קרלוטה.
מדלן מתלבשת כמו קרלוטה ונודדת ברחבי העיר בהלך רוח אובססיבי ודמוי טראנס.
בעל חנות ספרים מקומית מגלה לפרגוסון שקרלוטה התאבדה לאחר שילדתה נלקחה ממנה.
אלסטר מספר לפרגוסון שקרלוטה היא סבתא-רבתא של מדלן, ושמדלן לא יודעת זאת.
הוא עוקב אחריה לפורט פוינט, שם היא קופצת לתוך מפרץ סן פרנסיסקו ליד גשר שער הזהב במה שנראה כניסיון התאבדות.
פרגוסון מציל אותה ומביא אותה לדירתו.
ברגע שהיא מתעוררת היא מצטרפת אליו ליד האח, אולם עוזבת במהרה.
משמגיעה מדלן בשנית לדירתו של פרגוסון להודות לו שהצילה ממוות, יוצאים השניים לטיול על מנת להתבונן בעצי הסקוויה הענקיים.
מדלן שוקעת לפתע בחלומות בהקיץ, של מה שנראה כזכרונות מעברה של קרלוטה.
מדלן אומרת לפרגוסון שהיא חולמת שוב ושוב על אתר, אותו מזהה פרגוסון כמיסיון של סן חואן באטיסטה, והוא לוקח אותה לשם בניסיון לפענח את חלומותיה הטורדניים.
במיסיון רצה מדלן לפתע למגדל הפעמונים של הכנסייה.
הבלש ממהר אחריה, אך פחד הגבהים שלו מאט אותו במעלה המדרגות התלולות.
מבעד לחלון הוא מבחין במדלן הצוללת ממרומי המגדל אל מותה.
פרגוסון סובל מהתמוטטות עצבים ונס מהזירה.
בחקירה שנערכת בעקבות מותה של מדלן, מותח עליו חוקר מקרי המוות ביקורת קשה, ורומז בבירור לכך שהוא התרשל במילוי תפקידו.
אולם בעלה של המתאבדת, חברו גאוין אלסטר, מחזק את ידיו ואומר לו: "שנינו יודעים מי באמת הרג את מדלן" (כלומר היא הייתה רדופה בידי רוחה של קרלוטה).
מצבו הנפשי של פרגוסון מתדרדר.
חלום בלהות פוקד אותו, הוא מגלה סימני דיכאון ומאושפז בסנטוריום לחולי נפש, שם הוא שוקע לתוך פסיביות קטטונית.
מידג' מנסה לעמוד לצידו ולנחם אותו, אולם היא נוכחת לדעת שהוא עדיין מאוהב במדלן.
חודשים לאחר מכן, לאחר שהשתחרר מהסנטוריום בו אושפז, מתחיל פרגוסון, עדיין רדוף זכרונות, לפקוד את המקומות בהם ביקר עם מדלן.
בביקור אחד, נקרית בדרכו אישה בשם ג'ודי ברטון, אשר מעוררת בקרבו את זכרונה של אהובתו המתה.
אף על פי שנדמה שהיא אישה פשוטה ואפילו וולגרית בהשוואה ליופייה העדין ולהליכותיה האריסטוקרטיות של מדלן - היא דומה פיזית באופן מדהים למנוחה.
פרגוסון עוקב אחריה לחדרה במלון, שם הוא יוצר עמה קשר ומאזין לסיפורה.
לדבריה היא נערה פשוטה מקנזס, העובדת כזבנית, שבאה לחיות בסן פרנסיסקו לאחר מספר מערכות יחסים גרועות עם גברים.
פרגוסון קובע עמה פגישה לארוחת ערב משותפת.
ג'ודי מקבלת רגליים קרות ומחליטה לברוח.
היא כותבת לפרגוסון מכתב פרידה, בו היא מתוודה שאלסטר שכר אותה כדי שתתחזה לאשתו.
כך, פרגוסון עקב אחרי ג'ודי כל הזמן, והאשה האמיתית נרצחה על ידי אלסטר והושלכה מראש המגדל.
ג'ודי כותבת שהיא עדיין מאוהבת בפרגוסון וחשה רגשות אשמה על מה שעשתה.
לאחר מכן ג'ודי משנה את דעתה, משמידה את המכתב ומתכוננת לפגישה עם פרגוסון בתקווה שתוכל לגרום לו להתאהב בה שנית, הפעם כשהיא בזהותה האמיתית.
היחסים בין פרגוסון לג'ודי מתהדקים, אולם כל אפשרות רומנטית מושמת לאל בשל היזכרותו במדלן.
בניסיון ליצור דמיון מרבי בין ג'ודי לאהובתו המנוחה, דורש פרגוסון באובססיביות מג'ודי להתלבש בבגדים זהים לאלו שלבשה מדלן, ולצבוע את שערה ולעצב את תסרוקתה כמוה.
חרף מחאותיה, ג'ודי נעתרת ומסכימה לנהוג בהתאם לרצונותיו.
ברגע שג'ודי משנה את הופעתה לחלוטין ונראית כמדלן, היא שבה לדירתה, שם ממתין לה פרגוסון.
היא מנסה במתכוון לשמור מעט רמזים של אישיותה שלה.
על ידי כך שהיא אינה מאמצת את תסרוקתה של מדלן, אולם לבסוף הוא משכנע אותה לשנות אפילו את הפרט הקטן הזה.
היא נכנסת לתוך חדר האמבטיה ומגיחה משם, בדיוק כפי שמדלן יצאה מתוך חדר השינה שלו לאחר שהציל אותה מטביעה.
הם מתחבקים ובסרט מהדהדת הסצנה הקודמת שבה פרגוסון ומדלן התחבקו בפעם האחרונה במיסיון טרם "ההתאבדות".
לרגע נדמה שמערכת היחסים ביניהם מוכתרת לבסוף בהצלחה והאובססיה שלו נרפאת.
אולם אז ג'ודי עונדת תליון אדום משובץ באבנים שקיבלה בזמנו מאלסטר, ואשר פרגוסון זוכר אותו מתמונתה של קרלוטה, סבתא-רבתא של מדלן, והדבר מעורר את חשדו.
הוא לוקח אותה למיסיון סן חואן באטיסטה וכופה עליה לעלות למגדל בטענה שהוא מעוניין שהיא "תגלם" את מדלן פעם נוספת.
זאת על מנת שיוכל הפעם להציל באופן סמלי את מדלן, ובכך לכפר על כישלונו מן העבר.
לאחר שהוא מעמת אותה עם התליון אותו היא עונדת, ג'ודי מתוודה שאלסטר שכר אותה כדי לגלם את אשתו כמי שאינה יציבה נפשית, זאת ביודעו שפחד הגבהים של פרגוסון ימנע ממנו מלעקוב אחריה עד למרומי המגדל.
מדלן האמיתית הושלכה כשהיא כבר מתה מהמגדל בידי בעלה.
בהיעדר עדים אחרים ועדותו של פרגוסון בדבר ההתאבדות ו"אי השפיות" של מדלן, איש אינו חושד שמדובר ברצח ובחלקו של הבעל בכך.
כשפרגוסון מאלץ את ג'ודי להתוודות, הם כבר מגיעים למרומי המגדל, שם הוא מתפרץ עליה בזעם ושואל מדוע החליטו היא ואלסטר להרוס את חייו.
ג'ודי מתחננת שהיא אוהבת אותו והוא מרשה לה לחבקו.
השניים מתנשקים, אך לפתע מופיעה במעלה המדרגות צללית של דמות.
ג'ודי המפוחדת נסוגה מהצל המתקרב, מועדת מאדן חלון מגדל הפעמונים וצונחת אל למותה.
מתברר שהצל הוא של נזירה שעלתה למרומי המגדל על מנת לבדוק מהם הקולות הבוקעים משם.
פרגוסון מתנדנד בהלם, אך מסוגל לעמוד על קצה התהום ולהביט מטה אל גופתה של ג'ודי; הוורטיגו שלו נרפא - אולם במחיר נורא.
התסריט עובד מן הרומן הצרפתי "מקרב המתים", שחיברו פייר בוליו ותומאס נארסז'אק.
בספרו המפורסם של פרנסואה טריפו על יצירת היצ'קוק נטען שהרומן נכתב במיוחד עבור היצ'קוק על ידי בוליו ונארסז'אק, לאחר שלא עלה בידי היצ'קוק לרכוש את זכויות הרומן הקודם שלהם (הרומן בשם Celle qui n'était plus, "היא שכבר לא היתה", שהפך לסרט 'בנות השטן', אותו ביים אנרי-ז'ורז' קלוזו).
אולם לימים הכחישו השניים שאכן זו הייתה כוונתם.
חוקרים רבים עמדו על כך שהסיפור מזכיר את סיפורם של אורפאוס ואורידיקה מן המיתולוגיה היוונית-רומית.
זאת על אף שהאזכורים המפורשים של הרומן למיתוס לא מופיעים בסרט, נושאים מסוימים כן מוזכרים, בכללם הניסיון להחזיר מת אהוב לחיים, וגילוי התוצאות ההרסניות של "המבט לאחור".
כך גם ברור כי ניסיונו של הגיבור לעצב את ג'ודי בדמותה של מדלן, מהדהד את סיפור פיגמליון וגלתיאה מן המטמורפוזות של אובידיוס הרומי.
היצ'קוק שכר שלושה תסריטאים, איש איש בתורו, לכתוב את התסריט.
הראשון היה המחזאי מקסוול אנדרסון.
אולם היצ'קוק דחה את תסריטו של אנדרסון שנקרא "באפלה אני מאזין" משקיבלו.
לפיכך לא זכה אנדרסון לקרדיט בסרט.
השני היה אלק קופל, שאף עבודתו לא השביעה את רצונו של היצ'קוק.
התסריט הסופי נכתב על ידי סמואל טיילור מרשימותיו של היצ'קוק.
טיילור הוסיף לסיפור את דמותה של מידג' ווד.
על כל פנים, מספר מרכיבים שרדו מתסריטו הקודם של אלק קופל, ובכלל זה סצנת הפתיחה על גגות סן פרנסיסקו, שני הביקורים במיסיון סן חואן באוטיסטה וחלום הבלהות המפורסם.
ברגע שטיילור ניסה לזקוף לזכותו קרדיט בלעדי על התסריט, מחה קופל בפני איגוד כותבי התסריטים, שקבע כי בסרט יינתן קרדיט לשני הכותבים.
סמואל טיילור, בהרצאה שנשא לימים במכון האמריקאי לקולנוע, טען כי הסצנה והמונולוג המבריק של חוקר מקרי המוות, שתרמו להתמוטטותו הנפשית של גיבור הסרט, נכתבו על ידי היצ'קוק עצמו.
ורטיגו היה מועמד לאוסקר עבור התפאורה ולפרס עבור הפסקול.
הוא לא זכה להצלחה מסחרית כשהופץ לראשונה, בוודאי ובוודאי לא בסטנדרטים אליהם הורגל היצ'קוק.
זאת עקב ביקורות צוננות להן זכה בארצות הברית ובבריטניה.
לזכותה של האוסטון ששנים אחדות אחר כך הודתה ששגתה וכי הסרט הוא יצירת מופת.
ואכן, המוניטין הביקורתי של "ורטיגו" נבנה לאיטו.
הוא היה אחד מחמשת הסרטים שזכויות ההפצה שלהם היו בבעלותו של היצ'קוק והוסרו מהפצה ב-1973. לאחר מותו של היצ'קוק שחררה משפחתו את חמשת הסרטים להפצה מחודשת.
כאשר "ורטיגו" הופץ מחדש בבתי הקולנוע באוקטובר 1983, ובהמשך בווידאו ביתי (באוקטובר 1984), הוא זכה כבר לביקורות מעולות רבות, ולקונצנזוס בדבר היותו יצירת מופת קולנועית ותרבותית.
בשנת 2007 דירג מכון הסרטים האמריקאי את ורטיגו במקום התשיעי ברשימת "מאה הסרטים הטובים ביותר" של כל הזמנים.
הסרט הוגדר כבעל חשיבות תרבותית רבה על ידי ספריית הקונגרס של ארצות הברית, ונבחר לשימור על ידי ארכיב הסרטים הלאומי.
ב-2002 נבחר ורטיגו כסרט השני בטיבו בכל הזמנים (אחרי האזרח קיין של אורסון וולס) על פי משאל המבקרים של Sight & Sound.
ב-2005 הגיע למקום השני (אחרי החבר'ה הטובים) ברשימת מאה הסרטים הטובים ביותר של כל הזמנים במשאל של כתב העת הבריטי Total Film's Book.
כאמור לעיל, בשנת 2012, דורג הסרט במקום הראשון במשאל של Sight & Sound בו נטלו חלק כ-460 מומחי קולנוע מכל רחבי העולם, והדיח, לראשונה מזה 50 שנה, את "האזרח קיין" מן המקום הראשון במשאל הקאנוני המתקיים אחת לעשר שנים מזה כשבעה עשורים.
לאחר שחזור ארוך ושנוי במחלוקת שנעשה ע"י רוברט א.
כץ, הופץ הסרט מחדש להקרנה בבתי הקולנוע ב-1996. הסרט החדש הציג שחזור צבע חדש ויצר שימוש חדש בהקלטות אודיו ומיקסים של צלילים DGT סאונד דיגיטלי.
הוא אף הציג לראשונה ב-70 מילימטר, מתכונת הדומה לגודל של Vistavision, שבה צולם הסרט במקור.
סלע מחלוקת אחד הנוגע לשחזור של 1996 היה ההחלטה להקליט מההתחלה את פעלולי הקול של Foly (על מנת לאפשר איכות דולבי של קול וסטריאו).
המיקס החדש הואשם בדגש רב מדי ששם על התכליל, על חשבון פעלול הקול.
בשנת 2005 יצאה גרסת ה־DVD המחודשת של הסרט באוסף קריטריון, המכילה את צליל המונו המקורי.
באותו זמן ממש פרסם רוברט א.
האריס מסר בקהילה באינטרנט, קטעים מתזכירי ההפקה של היצ'קוק המפרטים את הצליל שרצה היצ'קוק להשיג בסצנות מסוימות.
מכיוון שלא נהגו בהתאם להוראותיו, רומז הדבר שהיה על הצוות לציית לדרישתם של אולפני יוניברסל בנוגע למיקס, יותר מאשר לכוונותיו של היצ'קוק.
ביקורת אחרת הייתה יצירתם של הצבעים שחשבו שהיא גובלת בהפרת רישיון אמנותי (בניגוד לשחזור מדויק המכבד את כוונותיהם של הבמאי והצלם).
צוות השחזור טען שהם ערכו מחקר על הצבעים בהם השתמשו בגווני האתרים, מכוניות ועור.
רגע פורץ דרך אחד הגיע כשחברת המכוניות פורד סיפקה דלת בצבע ירוק שנשמרה היטב של המכונית מדגם יגואר בה נהגה מדלן בסרט.
זאת מכיוון שהשימוש בצבע ירוק בסרט היה בעל חשיבות אמנותית רבה ונעשה בו שימוש נרחב בסרט.
התאמת קווקוו ירוק תרמה לשחזור וסיפקה קווקוו ממנו יש לעבוד.
תיקוני צבע משמעותיים היו נחוצים עקב דהיית הנגטיבים המקוריים.
במקרים מסוימים יצרו נגטיב חדש מהפרדת הכסופה של המאסטרים, אולם בדוגמאות רבות היה זה בלתי אפשרי, מכיוון שהפרדות הצבע השונות התכווצו, ומכיוון שההפרדות של 1958 נעשו בצורה עלובה.
סרטי הטכניקולור השתמשו בשלוש שכבות שונות של צבע בסרט: אחת לכל אחד מהצבעים העיקריים.
במקרה של ורטיגו, שלוש השכבות המופרדות הללו התכווצו לפרופורציות שונות ולא קבועות, שהפכו את הסידור מחדש לבלתי אפשרי.
בתור שכזה, כמויות משמעותיות של מחשב שעזרו לצביעה היו נחוצות.
אף על פי שלא ניתן להבחין בתוצאות בצפייה בסרט, כמה מרכיבים היו רחוקים שמונה דורות מהנגטיב המקורי.
כשכמויות גדולות כאלה של יצירה מחדש נעשו נחוצות, אז הסכנה של רישיון אמנותי בידי המשחזרים עלתה לסדר היום.
הבמאי בריאן דה פלמה יצר מותחן מסתורין בהשראת ורטיגו ב-1976 שנקרא Obsession, עם קליף רוברטסון וז'נבייב בוז'ולד.
ברנרד הרמן שהלחין את ורטיגו, הלחין גם את אובסשן.
בסרטו של הבמאי הצרפתי כריס מרקר (שאף כתב מאמר מכונן אודות ורטיגו), "ללא שמש" (צר' Sans Soleil) משנת 1983, מוקרנים מספר קטעים מוורטיגו.
סרטו משנת 1984 של בריאן דה פלמה "תעתועי גוף" (Body Double) הציג מרכיבי עלילה רבים מוורטיגו.
בסרטו של מל ברוקס "High Anxiety" המהווה מחווה (הומאז') לכל סרטיו של היצ'קוק, מתרחשת סצנת הסיום במדרגות תלולות בתוך מגדל פעמון, המהדהדת את ורטיגו.
בסרטו של טרי גיליאם "12 קופים" יש השפעות רבות מוורטיגו.
בסצנה מרכזית בסרט, כמו בוורטיגו, מתחפשים הגיבורים לדמויות מן העבר, ומוצאים מסתור בסינמטק בו מתקיימת רטרוספקטיבה של סרטי היצ'קוק, במהלכה הם צופים בסרט ורטיגו.
הבמאי הדרום קוריאני פארק צ'אן ווק, אמר פעם שוורטיגו היה הסרט שגרם לו לרצות להיות במאי.
בקליפ המוזיקלי מ-1996 פיית' נו מור, השיר Last Cup of Sorrow קיבל השראה ישירה מורטיגו.
הוא מציג את הזמר הראשי מיק פיטון לבוש באחת התלבושות אותן לבש ג'יימס סטיוארט בסרט, בלונדינית שיחקה ג'ניפר ג'יסון לי, לבושה בהתאמה כמו מדלן, הדמות הראשית בוורטיגו.
סצנות רבות נוצרו מחדש בסרט, כמו צלילתה של מדלן לתוך מפרץ סן פרנסיסקו ועוד.
בסרטו של טום טיקוור "רוצי לולה רוצי" (ראן לולה ראן, גר' Lola rennt) ישנם אלמנטים ברורים הלקוחים מתוך ורטיגו אשר אותו העריץ טיקוור, כגון: סצנת המדרגות המצוירת.
דמות "הגבר הנופל" מהפתיח של סדרת הטלוויזיה מד מן נעשה לפי חלום הבלהות של סקוטי פרגוסון.
מזה שנים שפילוסופים רבים מצאו בסרט ורטיגו כר נרחב לחקירה פילוסופית.
עד היום נכתבו על הסרט מספר ספרי פילוסופיה ופורסמו קובצי מאמרים פילוסופיים העוסקים בו, מרביתם בשפה האנגלית.
על מקצתם של הרעיונות הפילוסופיים הבאים לידי ביטוי בסרט ניתן לקרוא בעברית בספרו של ד"ר הנרי אונגר "קולנוע ופילוסופיה" (הוצאת דביר, 1991).
אונגר אף הרצה רבות בפורומים שונים על הפילוסופיה של ורטיגו.
וֶרְטִיגוֹ היא להקת מחול מודרני ישראלית שנוסדה על ידי נעה ורטהיים ועדי שעל בירושלים ב-1992.
נעה ורטהיים נולדה בשנת 1965 בארצות הברית.
בשנת 1990 סיימה נעה את לימודיה באקדמיה למוסיקה ומחול ע"ש רובין בירושלים, שם הופיעה בלהקת המחול הירושלמית תמר ופגשה בעדי שעל, לימים בן זוגה.
צעדיו הראשונים של שעל במחול היו בעמק הירדן, הוא רקד עם אנסמבל בת שבע והופיע עם להקת המחול תמר.
היצירה הראשונה של הלהקה הייתה דואט בין שני מקימי הלהקה שנקרא "ורטיגו".
הלהקה הופיעה בפסטיבלים בארץ ובעולם, זכתה להכרה ולביקורות טובות ואף בפרסים מאנשי מקצוע והקהל הרחב.
מאז 2007 הלהקה עובדת בשני בסיסים: האחד בירושלים, והשני בקיבוץ נתיב הל"ה, בכפר אומנות אקולוגי שהקימה הלהקה.
בכפר מקפידים על ערכים ירוקים, מיחזור, אוכל אורגני והפחתה בצריכה.
הכפר מפעיל סדנאות מחול ותנועה בשילוב עבודה חקלאית חווייתית.
בשנת 2013 זכתה הלהקה בפרס משרד התרבות ליוצרים ולמבצעים בתחום המחול.
הלהקה מציגה בעיקר עבודות של נעה ורטהיים, המנהלת האמנותית של הלהקה, אך גם עם עבודות של כוריאוגרפים חיצוניים.
להקת ורטיגו מאופיינת במחול עכשווי המהווה מקום מפגש פיזי אנושי לאמנים ולקהל ומתבססת בעיקר על טכניקת ריליס, על קונטקט אימפרוביזציה ועל טכניקת בלט קלאסי.
נעה ורטהיים ועדי שעל, הם מנהלים משותפים.
הלהקה היא עמותה עצמאית "עמותת ורטיגו למחול" הנתמכת ומתוקצבת על ידי המחלקה למחול במנהל התרבות ועיריית ירושלים.
ורטיגו מאת נעה ורטהיים (1992)
עדשות מגע מאת נעה ורטהיים (1993)
סימביוזה מאת נעה ורטהיים (1994)
ארטוס מאת נעה ורטייהם (1995)
בורדומינו מאת נעה ורטהיים (1997)
פרה אדומה מאת נטע פולברמכר (1998)
חמסין מאת נעה ורטהיים (1998)
איש חוטים מאת גבור גודה ונעה ורטהיים (2000)
אסתר מאת נעה ורטהיים (2000)כח האיזון מאת אדם בנג'מין (2001)
סלויה מאת נעה ורטהיים (2002)
לידת הפניקס מאת נעה ורטהיים (2004)
ורטיגו והיהלומים מאת נעה ורטהיים (2005)
Sunny Side Up מאת רוברטו אוליבן (2007)
רעש לבן מאת נעה ורטהיים (2008)
Roxy (ורטיגו הצעירה) מאת אלעד שכטר, רינה ורטהיים-קורן ואלכס שמורק (2009)
מאנא מאת נעה ורטהיים (2009)
נול מאת נעה ורטהיים (2011)ורטיגו 20 מאת נעה ורטהיים (2013)
רשימו מאת נעה ורטהיים (2014)
ורטיגו GLOBAL מאת נעה ורטהיים, אנה הלפרין ושרון פרידמן (2015)
ימה מאת נעה ורטהיים (2015)
אחת ואחת מאת נעה ורטהיים (2017)
לילא מאת נעה ורטהיים (2019)
Shape On Us מאת נעה ורטהיים (2020)
פרדס מאת נעה ורטהיים (2021)
מקום מאת נעה ורטהיים (2023)
קומא מאת נעה ורטהיים (2024)
ורטיגו פרוקסיזמלי פריפרי היא בעיה הנגרמת כתוצאה מפתולוגיה באוזן הפנימית.
התסמינים הם אירועים חוזרים של ורטיגו פוזיציונלי (positional vertigo), כלומר תחושה של סיבוב או סחרחורת הנגרמת כשיש שינויים בתזוזת הראש.
ורטיגו, מונח רפואי שלרוב נוטים לבלבל עם סחרחורת, הוא תופעה נפוצה יחסית, אשר מתחלקת למספר סוגים שונים.
ורטיגו מסוג BPPV מאובחן אצל כ-17% עד 42% מכלל האנשים המתלוננים על ורטיגו.
תסמונת BPPV מאופיינת על ידי אפיזודות קצרות, של שניות עד דקות, של ורטיגו חמור, לעיתים עד כדי בחילות והקאות.
התסמינים יכולים לקרות עם כל שינוי של תנוחת הראש אך בדרך כלל הם הכי חמורים בעת שכיבה עוברית, כשהאוזן הפגועה היא למטה.
תחושה של סחרחורת - כאילו הכל מסתובב סביב החולה.
הוורטיגו נמשך למשך שניות עד דקות בלבד (פרוקסיזמלי, ומכאן שמו).
הוורטיגו נגרם בגלל שינוי מנח (קשור לשינוי תנוחה מסוים).
קיימות הפרעות ראייה - יש קושי לקרוא או לראות במהלך הוורטיגו לאור קיומו של ניסטגמוס נלווה.
תחושה המדמה התעלפות, או פרה-סינקופה או סינקופה - יכול להתקיים אבל לרוב לא נפוץ
הקאות - תסמין לא נפוץ, אולם אפשרי.
בבדיקה גופנית ניתן להתרשם מניסטגמוס רוטטורי המאופיין בסטיית המבט לכיוון האוזן הפגועה.
הניסטגמוס נחלש ונעלם עם הזמן, ולא אמור להימשך מעל 30 שניות או דקה.
קיים מבחן הנקרא דיקס הולפייק (Dix hallpike) שבו מזיזים את החולה באופן מסוים כדי לנסות ולאפיין את הניסטגמוס הקיים ואת משכו.
אחד מהמאפיינים של ורטיגו מסוג BPPV הוא, שתחילת הניסטגמוס היא מושהה- כלומר מתחילה כמה שניות לאחר התנוחה הגורמת לגירוי הוורטיגו.
כמו כן, הניסטגמוס והורטיגו חולפים לאחר שניות עד דקות, ובביצוע מבחן זה פעמים נוספות, התגובה הולכת ונחלשת (זאת לעומת ורטיגו ממקור מרכזי, שאיננו BPPV, ובו לא חייב להופיע ניסטגמוס, ואם הוא מופיע אזי הופעתו היא מיידית ואין התעייפות של ההופעה כאשר חוזרים על המבחן).
באופן כללי, מטופלים הסובלים מ-BPPV לא אמורים לסבול בנוסף מחסרים נוירולוגיים שונים כגון נימול או חולשה.
אם תסמינים אלו קיימים, יש לבחון סיבות נוספות לקיום הוורטיגו, כגון שבץ שמקורו במערכת הסירקולטורית האחורית במוח.
בתוך הלבירינת, איבר בתוך האוזן הפנימית האחראי על שיווי המשקל, קיימים קריסטלים מסידן הקרויים אוטוקוניה (otoconia).
אצל מטופלים עם BPPV, חלקיקים אלו ניתקים ממקומם הטבעי (ב- utricle) והם נודדים עם הזמן לאחת מהתעלות הסמי-סירקולריות באוזן הפנימית - בעיקר לתעלה הפוסטריורית עקב מיקומה האנטומי.
כאשר יש תזוזה של הראש ביחד לכוח הכובד, חלקיקים אלו מביאים לתחושה של ורטיגו.
תופעה זו קרויה בשם canalolithiasis- מצב בו יש גירוי של התעלות הסמי-סירקולריות על ידי חלקיקים אלו הצפים בהן.
הטיפול ב- BPPV כולל ביצוע מניפולציות תנועתיות הנקראות Repositioning maneuvers- מסובבים את החולה באופן מסוים הקשור לכוח המשיכה, באופן בו החלקיקים מסולקים מתוך התעלה אל אזור הקרוי vestibule שם הם נספגים.
בתקופה החריפה של המחלה ניתן להשתמש גם בתרופות לדיכוי של המערכת הווסטיבולרית- כגון אנטיהיסטמינים, אנטיכולינרגיים, בנזודיאזפינים ותרופות סימפטומימטיות.
וַרטֶגַאוּ (או ורטלנד, בגרמנית: Warthegau), על שם הנהר ורטה, היה אזור מנהלי שהקימו הגרמנים לאחר המערכה בפולין בשטחים המערביים של פולין, שטחים שסופחו לגרמניה הנאצית.
בשטחים אלה נכללו אזור פוזנן, העיר לודז' ועוד.
הקמת ורטגאו וסיפוח אזור זה לגרמניה אפשר לגרמניה הנאצית ליצור רצף טריטוריאלי בין גרמניה לבין פרוסיה המזרחית, אשר המחאה על הניתוק ממנה הייתה יסוד מרכזי בתעמולה הנאצית לפני מלחמת העולם השנייה.
כוונת השלטונות הנאציים באזור, בראשות ארתור גרייזר, הייתה "לטהר" את האזור מיהודים ומפולנים.
עד סוף 1941 גורשו פולנים ורוב יהודי האזור מיישוביהם.
חריג בולט היה גטו לודז', שיושביו הושארו במקומם כדי שיועבדו עבור משק המלחמה הגרמני.
במקביל ציווה ראש האס אס היינריך הימלר על גרייזר לקלוט יהודים שגורשו משטחי גרמניה שלפני המלחמה, "הרייך הישן".
גם יהודים אלה, שנקלטו ברובם בגטו לודז', נשלחו לאחר מכן למחנות השמדה, בעיקר לאושוויץ ולחלמנו.
עד תום מלחמת העולם השנייה נרצחו רוב יהודי אזור ורטגאו.
וְֻרזַאזַאת היא עיר מחוז במרכז מרוקו מדרום לאטלס.
העיר מיושבת בעיקר על ידי ברברים ומונה כ-100,000 איש.
העיר ידועה בתור "עיר הקולנוע" של מרוקו, ובה צולמו סרטים הוליוודים רבים.
העיר הוקמה על ידי הצרפתים בשנת 1928, לצד יישוב עתיק יותר בשם תאורירת, הנמצא בצומת דרכים חשוב, בין הערים אגאדיר, מרקש, זגורה וא-רשידיה.
היא בנויה בגובה של 1160 מטר מעל פני הים.
נבנתה על ידי הממשל הצרפתי אך מכילה מסממנים מסורתיים האופייניים למרוקו - בנייני הציבור פונקציונלים לאורך הציר הראשי של העיר.
מזרחית לעיר בנו הצרפתים את סכר מנצור אלדבהי על שלושה נהרות: דאדס, דראע, ורזאזאת ובמקום נוצר אגם גדול.
במשך זמן רב, ורזאזאת היה נקודת מעבר קטנה עבור סוחרים אפריקאים בדרכם לצפון מרוקו ואירופה.
שמו בא מביטוי ברברי שפירושו "בלי רעש" או "בלי בלבול".
היישוב גדל בתקופת הפרוטקטורט הצרפתי כאשר הוקמו במקום תחנת משמר, מרכז ניהול אזורי ותחנת מכס.
במרכז העיר נמצאת קסבת תאווירירת (تاوريرت), סמלה של העיר ובנוסף, לא הרחק מהעיר נמצאת קסבה (קסר) איית בן חדו שהוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסקו.
כ-95 ק"מ מהעיר נמצאת קסבה נוספת, תמנוגאלת, בה הייתה בעבר נוכחות יהודית משמעותית.
ממשלת מרוקו בנתה מאגר מים גדול באזור וארזאזאת, שאוגר את מי הנהרות והנחלים הללו.
בין הנחלים האלה, הזורמים לסהרה, מפריד רכס מקומי, ג'בל סרהרו (Jbel Sarhro) שהוא למעשה המשכו של ג'בל סירואה (Siroua).
במזרח נפגשים נחלי הטודרה (Todra) והזיז (Ziz) היורדים מהאטלס הגבוה, וזורמים דרומה לתוך מדבר הסהרה ונבלעים בה.
תופעה ייחודית במינה בה הנחל פשוט "נעלם" וכאילו טובע בתוך חולות המדבר הזהובים.
האזור מאופיין באבן מינרל בשם "כוחול", אשר משתמשים בה בדרך כלל כצבע לציורים על קרמיקה.
לאחר שרפה משנה את המינרל את צבעו מירוק לכחול והמרוקאים מאמינים שזהו צבע נגד עין הרע, שימוש נוסף הוא כאיפור כחול לעיניים ומשחה נגד דלקות עיניים.
סלע נוסף המאפיין אזור זה הוא סלע הציפחה שמאופיין בצבעים חום-אדום או בגווני ירוק-שחור שממנו מכינים דברי שיש - כיורים, שיש למטבחים, שולחנות וכיסאות.
בוורזאזאת אקלים מדברי חם (BWh בסיווג קפן).
העיר חמה ויבשה בקיץ, אך יכולה להיות קרה מאוד בחורף, עם רוחות קרות שמגיעות מהרי האטלס.
יהודים לא גרו מעולם בעיר החדשה, אלא במלאח ובתאורירת, ישבו בה כ-200 יהודים שעסקו במסחר, בצורפות ובחקלאות, רובם עלו לארץ ישראל בשנות החמישים.
במאה ה-19 פעל במלאח רבי שאול נחמיאש שהיה ממנהיגיה הרוחניים של העיר ויוצר פורה.
קברו של הקדוש ר' אברהם ואזאנא, בן למשפחת איית ואזאנה הגדולה, ידוע כבעל נס ועושה נפלאות נמצא מזרחית לעיר, ליד כסר מנצור אל-דהבי.
בשנת 1910 התמנה הרב שלמה הכהן זאגורי לרב העיר.
ורזארזאת נחשבת לעיר הסרטים של מרוקו, והיא מוקפת באולפני סרטים רבים המפוזרים ברחבי העיר.
תעשיית הסרטים בעיר החלה משנת 1930, כשצולם בה הסרט "מרוקו" של יוסף פון שטרנברג, בכיכובה של מרלן דיטריך.
כמו כן נערכו גם צילומים במסגרת סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס".
בסטודיו הישן "studio cinema" נמצא מלון בשם "מלון אוסקר" (Oscar Hotel) בו מתארחים בדרך כלל השחקנים, הבמאים והמפיקים של הסרט.
ב-2011 נפתח הסטודיו החדש לסרטים בשם CLA STUDIO שממוקם כקילומטר מהסטודיו הישן.
ורחניאדזבינסק (בבלארוסית: Верхнядзьвінск, ברוסית: Верхнедви́нск, בפולנית: Wierchniedźwińsk) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בסמוך לנהר דווינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
העיירה, שנקראה עד שנת 1962 בשם דריסה (בבלארוסית: Дры́са; בפולנית: Dryssa), נזכרת לראשונה בשנת 1386. במהלך שנות שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא ביישוב, נבנתה בו טירה.
בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל היישוב בשטח האימפריה הרוסית, ובשנת 1777 הוענקו לו זכויות עיר.
במהלך מלחמת רוסיה–צרפת (1812) הוקמו בסמוך ליישוב מחנות צבאיים, אשר תוארו בספר מלחמה ושלום.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,800 יהודים, כשני שלישים מתושביה.
בתקופה הסובייטית הצטמצמה הקהילה במקום, והגיעה ערב מלחמת העולם השנייה לכ-800 איש.
בעיירה פעלו מועצה יהודית ובית ספר יידי.
ב-3 ביולי 1941 כבשו הגרמנים את העיירה, והטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב.
כעבור זמן מה רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, אשר הוקף בגדר תיל, ואליו הועברו גם יהודים מיישובי הסביבה.
יושבי הגטו הועסקו בעבודות כפייה, ובשל הצפיפות הרבה בו, נאלצו חלק מיושביו ללון תחת כיפת השמיים.
ב-2 בפברואר 1942 רצחו הגרמנים את כ-770 היהודים שנותרו בגטו בבית העלמין היהודי בעיירה, ושרפו את בתי הגטו.
ורטה (בפולנית: Warta; ביידיש: דווארט) היא עיירה במחוז שיירדז שבפרובינציית לודז' בפולין, על נהר ורטה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
האזכור הראשון של ורטה הוא משנת 1255, ובהמשך קיבלה זכויות עיר.
דליקות רבות שפרצו בעיירה מהמאה ה-16 ועד המאה ה-19 האטו את התפתחותה, וכן פלישת האימפריה השוודית באמצע המאה ה-17.
יהודים ראשונים ישבו בוורטה במחצית הראשונה של המאה ה-16, ובית כנסת ראשון נבנה בה בשנת 1534. במשך השנים סבלו יהודי העיירה מנטל מיסים גבוה שהוטל עליהם ומהגבלות מגורים ותעסוקה ביישוב.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה פרעו הקוזקים ביהודי העיירה, תוך ביצוע מעשי אונס, שוד ורצח.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, תוך קיום תנועות נוער ציוניות וקיבוץ הכשרה, לצד פעילות של אגודת ישראל.
בתקופה זו נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, כמחצית מתושביה.
בימים הראשונים לכיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, ריכזו אלו את יהודיה בכיכר השוק בעיירה, והתעללו בהם בפומבי.
בהמשך, הוקם בעיירה יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה, וכן תשלומי כופר.
בפברואר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, ובינואר 1941 החלו להישלח יהודים מהגטו למחנות עבודה באזור פוזנן.
כעונש על שליחת חבילות מזון בכמות גדולה משהותרה לעובדים במחנות, נתלו בפומבי ב-5 במאי 1942 עשרה מנכבדי הקהילה בעיירה, ובהם ראש היודנרט ורב העיר אליהו לסקובסקי.
ב-27 ביולי 1942 נתלו בפומבי 13 יהודים נוספים מהגטו.
ב-24 באוגוסט 1942 רוכזו כ-2,400 יהודי גטו ורטה, והובלו לכנסייה ולמנזר, בהם הוחזקו מספר ימים.
בזמן זה נרצחו מספר יהודים במקום.
לאחר מכן, נערכה ביהודי העיירה סלקציה - כ-400 מהם שולחו לעבודות כפייה בגטו לודז', והיתר שולחו למחנה ההשמדה חלמנו.
ורחובינה (באוקראינית: Верховина; עד שנת 1962 באוקראינית: Жаб'є (ז'אבה) ובפולנית: Żabie) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, על גדת נהר צ'רמוש, המשמשת כבירת נפה, ושבה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1424. בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום אוסטריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודים ישבו ביישוב מסוף המאה ה-19, עת הותר ליהודי גליציה להתגורר בכפרים.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, אך זו הופסקה עם הכיבוש הסובייטי.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בסוף יוני 1941, נמלטו ממנה יהודים רבים, רובם לבוקובינה ונותרו בה כ-500 יהודים.
בדצמבר 1941 גורשו יהודי העיירה לגטו כפרי שהוקם לידה, ובד בבד, רכושם נשדד בידי האוקראינים המקומיים.
ב-19 בחודש נרצחו כל יהודי גטו זה בידי גרמנים ואוקראינים בבורות ירי שכרו היהודים בעצמם, תוך התעללות מיוחדת בנשים טרם הרצח.
לאחר מכן ערכו האוקראינים מצוד אחר יהודים שהסתתרו בעיירה, ורצחו אותם בנשק קר.
ורטיסלאב לוקבנץ (בצ'כית: Vratislav Lokvenc, נולד ב-27 בספטמבר 1973 בנכוד שבצ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בספרטה פראג, קייזרסלאוטרן ומועדונים נוספים, ובנבחרת צ'כיה בעמדת החלוץ.
לוקבנץ זכה בשבעה תוארי אליפות בשלוש קבוצות שונות, והוכתר בשנת 2000 כמלך השערים של ליגת העל הצ'כית בכדורגל כאשר שיחק בספרטה פראג.
לוקבנץ החל את קריירת הבוגרים שלו בהראדץ קרלובה בשנת 1992, וכעבור שנתיים חתם בספרטה פראג.
לוקבנץ העביר שש עונות עם תארים רבים בספרטה פראג.
כבר בעונתו הראשונה במועדון, 1994/95, זכה באליפות צ'כיה.
בעונת 1995/96 לא זכו לוקבנץ וספרטה פראג באליפות, אך כן זכו בגביע הצ'כי, לאחר ניצחון 4-0 בגמר על פטרה דרנוביצה.
בעונת 1996/97 לוקבנץ זכה באליפות נוספת עם ספרטה פראג, שהייתה הראשונה מתוך ארבע ברצף.
בעונת 1999/00, נוסף על הזכייה באליפות, לוקבנץ הוכתר כמלך השערים של ליגת העל הצ'כית, עם 22 כיבושים, ארבעה מהם במשחק אחד מול ס.ק.
מספר הבקעות זה נחשב אז לשיא הבקעות לעונה בליגת הצ'כית עבור שחקן בודד.
שיא זה נשבר רק בעונת 2011/12 על ידי דוד לאפאטה, שהבקיע 25 שערים.
בתום עונת 1999/00 עזב לוקבנץ את ספרטה פראג, לאחר שהבקיע 74 שערי ליגה ב-163 הופעות וזכה בחמש אליפויות וגביע אחד, ועבר לקייזרסלאוטרן.
בעונתו הראשונה של לוקבנץ בקייזרסלאוטרן, 2000/01, הוא הבקיע תשעה שערים, והיה חלק מהתקפה שכללה גם את מריו באסלר ומירוסלאב קלוזה וקבוצתו סיימה במקום השמיני בבונדסליגה.
גם בשאר עונותיו של לוקבנץ בקייזרסלאוטרן מספרי ההבקעות שלו היו דומים, אך בשתי עונותיו האחרונות במועדון, קייזרסלאוטרן הסתבכה בתחתית וניצלה מירידה.
באפריל 2004 הודיעה קייזרסלאוטרן כי לוקבנץ עומד למכירה בגין דרישות שכר גבוהות, והוא עזב בתום העונה את הקבוצה לאחר ארבע עונות, בהן הבקיע 36 שערי ליגה ב-116 הופעות.
בעונת 2004/05 שיחק לוקבנץ בבוכום, שהחתימה אותו על מנת להצליח בגביע אופ"א, אליו הגיעה לאחר שסיימה חמישית בעונה הקודמת.
לוקבנץ הבקיע עשרה שערי ליגה בעונה זו, אך קבוצתו הודחה בסיבוב הראשון של גביע אופ"א, ובתום העונה נשרה אל הבונדסליגה השנייה, ולוקבנץ עזב את המועדון.
בקיץ 2005 חתם לוקבנץ ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית, מועדון שעבר מיתוג מחדש באותה תקופה וניסה להתמקם בצמרת האירופית.
לוקבנץ הצטרף לשחקנים בכירים אחרים מהבונדסליגה שחתמו ברד בול זלצבורג באותו זמן, כמו תומאס לינקה ואלכסנדר ציקלר.
בעונתו הראשונה במועדון הופיע ארבע פעמים בלבד מאחר שנאלץ לעבור ניתוח.
לאחר מכן לוקבנץ חזר לשחק בעונת 2006/07 וסייע לרד בול זלצבורג לזכות באליפות בפער עצום מסגניתה, שכן האליפות הובטחה חמישה מחזורים לסיום העונה.
לוקבנץ החל את עונת 2007/08 בזלצבורג, אך לא מצא את מקומו בקבוצה יותר, ובפגרת החורף של אותה עונה עבר לפ.צ.
בזל השווייצרית, עמה זכה בתום עונה בדאבל.
לוקבנץ עזב את בזל בתום אותה עונה, וחתם באינגולשטאדט 04 מהבונדסליגה השנייה, שם שיחק בעונת 2008/09. לוקבנץ הבקיע שישה שערים ב-23 הופעות באותה עונה, אך הקבוצה ירדה ליגה.
לוקבנץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה בשנת 1995, אך לא נכלל בסגל ליורו 1996. הטורניר הראשון בו לוקבנץ נטל חלק היה גביע הקונפדרציות 1997, בו זכה עם צ'כיה במקום השלישי.
לוקבנץ השתתף גם ביורו 2000 בו הודחה נבחרתו בשלב הבתים, כשהוא נכנס כמחליף בכל שלושת המשחקים.
גם ביורו 2004 נטל לוקבנץ חלק, ושותף במשחק אחד בלבד בשלב הבתים, לאחר שצ'כיה כבר הבטיחה את עלייתה, בניצחון 2-1 על נבחרת גרמניה.
במשחק זה הוחלף לוקבנץ על ידי מילאן בארוש, שהבקיע את שער הניצחון, ולא שב לשחק יותר בטורניר זה.
במונדיאל 2006 לוקבנץ נכנס במחצית כמחליף ליאן קולר הפצוע במשחק בשלב הבתים מול נבחרת ארצות הברית, בו ניצחה צ'כיה בתוצאה 3-0. לוקבנץ פתח במשחק מול נבחרת גאנה בו הפסידה צ'כיה בתוצאה 2-0. במשחק ההפסד של צ'כיה לנבחרת איטליה, לוקבנץ לא שותף, וצ'כיה הודחה בשלב הבתים.
לאחר טורניר זה, לוקבנץ פרש מהנבחרת לאחר 11 שנים, בהן לבש 74 פעמים את המדים הלאומיים והבקיע 14 שערים.
אליפות ליגת העל השווייצרית: 2007/08
מלך השערים של ליגת העל הצ'כית: 1999/00
ורטבורג 353 היא מכונית משפחתית קטנה מתוצרת יצרנית הרכב המזרח גרמנית Automobilwerk Eisenach (שם מלא: "VEB Automobilwerk Eisenach AW") אשר יוצרה בין השנים 1966–1989.
דגמי "ורטבורג 353" שירתו גם כניידות משטרה ואמבולנסים אשר התבססו על דגם הסטיישן.
5 דלתות - סטיישן (קרוי: "Tourist Estate").
ורטבורג 1.3 היא מכונית משפחתית קטנה מתוצרת יצרנית הרכב המזרח גרמנית Automobilwerk Eisenach (שם מלא: "VEB Automobilwerk Eisenach AWE") אשר יוצרה בין אוקטובר 1988 לאפריל 1991.
לאחר איחוד גרמניה המזרחית עם גרמניה המערבית בתאריך ה-3 באוקטובר 1990, ייצור הדגם נמשך.
ב-1 במרץ 2018 השרות הבולאי של גרמניה הנפיק בול שעליו מתנוססת תמונת "ורטבורג 1.3" סדאן (מהסדרה "מכוניות קלסיות בגרמניה" ("Klassische deutsche Automobile").
5 דלתות - סטיישן (קרוי: "Tourist Estate")
ורטבורג 311 היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב המזרח גרמנית Automobilwerk Eisenach (שם מלא: "VEB Automobilwerk Eisenach AW") אשר יוצרה בין השנים 1956–1965.
4 דלתות - קבריולה (דגם "Kübel") - ניידת משטרה אשר הייתה בשרות משטרת מזרח גרמניה.
"Luxus-Limousine" - סדאן מהודרת - 4 דלתות.
"Cabriolet two-door" - קבריולה, 2 דלתות (יוצר ממרץ 1956).
"pickup two-door" - טנדר 2 דלתות (יוצר ממרץ 1956).
"Luxus-Limousine" - סדאן 4 דלתות מהודר עם חלון גג מחליק.
"(Kombi (station wagon" - סטיישן 3 דלתות (יוצר ממרץ 1956).
"Sportwagen" - רודסטר 2 דלתות, 2 מושבים, קבריולה (יוצר מאביב 1957).
ורחובקה (באוקראינית: Верхівка, ורחיבקה; ברוסית: Верховка; ברומנית: Verhovca; בפולנית: Wierzchowka, וייז'חובקה) הוא כפר הנמצא במחוז ויניצה במרכז אוקראינה.
הוא הוקם במחצית הראשונה של המאה ה-18 ונמצא מדרום לקייב וממזרח לעיר סורוקה שבמולדובה.
כיום ורחובקה משמשת אתר תיירותי.
מאז שנות ה-90 אין יהודים בוורחובקה.
יהודים הגיעו למקום כבר משנת 1750 בשל הפוטנציאל העסקי, בשל האדמות החקלאיות, בשל הפוריות ובשל השטחים הפתוחים שעל רובם הגדול היה ניתן להקים בתי חרושת ומפעלים.
בשנת 1765 היו במקום 32 משפחות יהודיות, ובשנת 1776, עלה מספרם ל־44 משפחות.
בשנת 1799 נוהלה העיירה ידי הברון סטניסלב פוטוקוצ'י, או בשמו הרשמי "הברון סטניסלב השני".
הוא הקים מוסדות ציבור חשובים ליהודים: את בית כנסת שהיו בו שני חדרי תפילה, ואת בית הספר היהודי שהתנהל בשפת היידיש.
בוורחובקה פעל רבי שמריה מוורחובקה, תלמיד הבעל שם טוב.
בשנת 1847 מנתה הקהילה היהודית 704 יהודים, וב-1897 מנתה 1,094 יהודים, שהיו כשליש מכלל התושבים.
בתחילת המאה ה-20 היו במקום שלושה בתי כנסת שונים.
ליהודים היו עיסוקים שונים: הם ניהלו דוכנים בירידים ובשוק, ניהלו מכולת ובית מרקחת מקומי.
נוסף על כך, הם התפרנסו מעבודת חקלאות וממפעלים להאכלת סוסים.
עיקרי הגידולים החקלאים היו: תבואה, סלק וסוכר.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, במאי 1919, נרצחו בפוגרום כ-40 מהתושבים היהודים, ועשרות נוספים נפצעו.
בעקבות המלחמה ברוסיה, יהודים רבים עזבו את העיירה, ובאמצע שנות העשרים נותרו בה רק כ-400 יהודים.
בזמן מלחמת העולם השנייה, בסוף יולי 1941 כבשו הגרמנים את ורחובקה ולאחר זמן קצר הקימו בה גטו.
באחד בספטמבר 1941 סופחה העיירה ורחובקה לטרנסניסטריה שבשליטת רומניה.
בסתיו 1941 גורשו לוורחובקה כ-1,200 יהודים מבוקובינה ומבסרביה.
היהודים שוכנו בצפיפות גדולה בבניין ציבורי בעיירה.
היציאה מהגטו נאסרה, ותושבי הגטו נצטוו לשאת טלאי צהוב.
חלקם נשלחו לעבודות כפייה במחנות מרוחקים.
היהודים בגטו ורחובקה חגגו את החגים היהודיים ואף ערכו תפילות בציבור.
בחורף 1941–1942 מתו כמחצית מתושבי הגטו ממגפת טיפוס הבטן, מקור ומרעב.
שני רופאים שעבדו בגטו עשו כמיטב יכולתם לצמצם את התפשטות המגפה.
הרופאים היחידים בגטו, דוקטור לקסר ודוקטור ניקולאיה, הקימו בית תמחוי, ואף רקחו במו ידיהם תרופות שנועדו לחולים וליתומים.
בשנת 1943 התירו השלטונות הרומניים לנשים תושבות הגטו לעבוד בכפרים הסמוכים תמורת מזון.
בקיץ 1943 הועברו לגטו כספי סיוע שאספו יהודי רומניה, ובעזרתם הקימו בית חולים קטן.
בשלב הזה הועברו מרבית יושבי הגטו לגטאות אחרים בטרנסניסטריה, אך נותרו בה כמה עשרות יהודים.
ורחובקה שוחררה ב-15 במרץ 1944.
בית הספר היהודי הוקם בתוך מבנה בית הכנסת, והוא התנהל בשפת היידיש.
בוורחובקה היו בין שניים - לארבעה בתי מדרש.
חלקם התנהלו בידי הרב יוסף מושקוביץ', שחי בעיירה במאה ה-20. חוץ ממוסדות החינוך היהודים, היה במקום בית ספר נוצרי אחד ובית יתומים, אשר נהרס על ידי הנאצים, ולכן הילדים היתומים נשלחו אל מחוץ לעיירה, אל טרוסטיאנץ .
ידוע שהיה בוורחובקה בית עלמין יהודי.
משום שלא היה בו די מקום לקבורתם, הם נקברו בקברי אחים ובעומק קטן מאוד מפני שהקרקע הייתה קשה לחפירה בשל הקור.
במהלך השואה נהרס חלק נרחב מבית העלמין, ושטחו שימש את המקומיים לחקלאות.
לאחר דיונים משפטיים הוחזר בית העלמין לידיים יהודיות, והוא עבר שיקום ושיפוץ שכלל הקמתה המחודשת של מצבה על קברו של רבי שמריה מוורחובקה ועל קבר האחים של יהודי העיר שהושמדו בשואה.
מחוז משנה ורחניאדזבינסק (בבלארוסית: Верхнядзьвінскі раён; ברוסית: Верхнедвинский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר ורחניאדזבינסק.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ורחניאדזבינסק 24,675 בני אדם.
האוכלוסייה הצטמצמה וב-2016 נמנו במחוז המשנה 21,876 בני אדם.
וַרוֹשָׁה (השם היווני; ביוונית: Βαρώσια) או מאראס (השם הטורקי; בטורקית: Maraş) הוא פרוור חצי נטוש בדרום העיר פמגוסטה שבצפון קפריסין.
לפני 1974, זה היה אזור התיירות המודרני של העיר.
תושבי העיר ברחו במהלך הפלישה הטורקית לקפריסין בשנת 1974, כאשר העיר פמגוסטה הייתה בשליטת טורקיה, והיא נותרה נטושה מאז.
יש שתיארו את הפרוור כ"עיר רפאים".
ב-20 ביולי 2021, הודיעה טורקיה שתקים בוורושה עיירת תיירות.
השם ורושה מגיע מהמילה הטורקית Varoş (פרוור).
בשנות השישים ובתחילת שנות השבעים, פמגוסטה היה האזור התיירותי ביותר בקפריסין ובפרט ורושה.
בין השנים 1970–1974, ורושה הייתה אחד היעדים התיירותיים הפופולריים ביותר בעולם.
ורושה כונתה אז "היהלום של הים התיכון".
לפני אוגוסט 1974, התגוררו בוורושה 39,000 תושבים.
באוגוסט 1974, התקדם הצבא הטורקי עד לקו הירוק, המהווה את הגבול של ימינו בין שני החלקים של קפריסין.
שעות ספורות לפני שהצבאות הטורקים והיוונים בקפריסין החלו להילחם ברחובות פמגוסטה, כל האוכלוסייה ברחה משם מחשש לטבח.
את פינוי התושבים ביצע הבסיס הצבאי הבריטי בקפריסין.
פליטים רבים ברחו דרומה לפאראלימני, להריניה ולרנקה.
פאראלימני הפכה מאז למעין עיר הבירה של מחוז פמגוסטה.
בקרב ניצח הצבא הטורקי, שגידר את האזור.
מאז לא הותרה כניסה מלבד לאנשי צבא טורקיה ולעובדי האומות המאוחדות.
בשנת 2004, הועלתה הצעת אנאן, ליישב את האזור.
ההצעה נדחתה, לאחר שנעשה בנושא משאל עם בקרב הקפריסאים היוונים.
החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 550 קובעת כי היא "רואה בניסיונות ליישב כל חלק בוורושה על ידי אנשים שאינם תושביה כבלתי קבילים וקוראת להעביר את האזור הזה לממשל האומות המאוחדות".
בית הדין האירופי לזכויות אדם פסק ששמונה קפריסאים יוונים צריכים לקבל מטורקיה בין 100,000 ל-8,000,000 אירו בגין תפיסת בתיהם ורכושם כתוצאה מהפלישה הטורקית ב-1974.
בהיעדר מגורים ותחזוקה, מבנים ממשיכים להתפורר במקום.
עם הזמן, חלקים מהעיר נמלאו בצמחייה, חלונות נשברו ושורשי צמחים גדלו אל תוך הקירות והמדרכות.
בשנת 2014 דיווח ה-BBC כי צבי ים נצפו מקננים בחופי העיר.
במהלך משבר הטילים בקפריסין (1997–1998), המנהיג הצפון קפריסאי, ראוף דנקטאש, איים להשתלט על ורושה אם ממשלת קפריסין לא תיסוג.
המאפיינים העיקריים של ורושה כללו את שדרת ג'ון פ.
קנדי, רחוב שנמשך קרוב לנמל פמגוסטה.
לאורך השדרה היו הרבה בתי מלון רבי קומות ידועים, כולל מלון קינג ג'ורג', מלון אסטריאס, מלון גרסיאן, מלון פלורידה ומלון ארגו.
רחוב מרכזי נוסף בוורושה היה ליאונידס, רחוב מרכזי שירד משדרת ג'ון פ.
קנדי ופנה מערבה לכיוון פינת וינה.
ליאונידס היה רחוב קניות ופנאי מרכזי בוורושה, שהורכב מברים, מסעדות, מועדוני לילה וסוכנות רכב של טויוטה.
לטענת קפריסאים יוונים, 425 חלקות קיימות בחוף וורושה, שתושביהם גורשו.
מספר המגורשים המלא בוורושה הוא 6082.
ישנם 281 מקרים של קפריסאים יוונים שהגישו פיצוי לנציבות הרכוש הלאומי (IPC) בצפון קפריסין.
בשנת 2020, קפריסאי יווני פתח תיק נגד ממשלת צפון קפריסין.
הוא ביקש פיצוי ממלכתי בגין הפסדים כספיים גדולים עקב הפלישה בשנת 1974.
במפקד שנערך בצפון קפריסין בשנת 2011, אוכלוסיית ורושה מנתה 226 תושבים.
בשנת 2017, חוף ורושה נפתח לשימוש בלעדי לאזרחים טורקים מטורקיה ומצפון קפריסין.
בשנת 2019 הודיעה ממשלת צפון קפריסין כי תפתח את ורושה לתושבים.
ב-25 ביולי 2019, ועדת המלאי של ורושה בצפון קפריסין החלה בניתוח המלאי שלה על הבניינים והתשתיות האחרות בוורושה.
ב-14 בנובמבר 2019, ארסין טטאר, ראש ממשלת צפון קפריסין, הודיע כי צפון קפריסין שואפת לפתוח את ורושה עד סוף 2020.
ב-9 בדצמבר 2019 אמר איברהים בנטר, מנכ"ל הקרן הדתית הטורקית EVKAF, כי כל ורושה היא נחלת קרן EVKAF.
בנטר אמר כי "EVKAF יכולה לחתום על חוזי שכירות עם קפריסאים יוונים אם הם מקבלים שהעיר המגודרת שייכת לוקף."
בשנת 2020, הסתיימה ספירת המלאי של ורושה.
ב-15 בפברואר 2020 ארגנה לשכת עורכי הדין פגישה עם גורמים טורקיים בכירים (סגן הנשיא ושר המשפטים), גורמים קפריסאים טורקים בכירים, נציגי הדתיים הקפריסאים הטורקים קרן Evkaf, ועורכי דין קפריסאים טורקים וטורקים כדי לדון בוורושה.
ב-22 בפברואר 2020, קפריסין הכריזה כי תטיל וטו על כספי האיחוד האירופי שיינתנו לקפריסאים הטורקים, אם ורושה תפתח להסדר.
ב-6 באוקטובר 2020, ארסין טטאר, ראש ממשלת צפון קפריסין, הודיע כי אזור החוף של ורושה יפתח מחדש לציבור ב-8 באוקטובר 2020. נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, אמר כי טורקיה תומכת לחלוטין בהחלטה.
המהלך הגיע לקראת הבחירות לנשיאות צפון קפריסין ב-2020, בהן טטאר היה מועמד.
סגן ראש הממשלה קודרת אוזרזי, שעבד בעבר על הפתיחה המחודשת, אמר כי לא מדובר בפתיחה מלאה מחדש של האזור ומדובר בסך הכל בתוכנית בחירות צדדית.
המפקד הדיפלומטי של האיחוד האירופי גינה את התוכנית ותיאר אותה כ"הפרה חמורה של הסכם הפסקת האש של האו"ם".
בנוסף, הוא ביקש מטורקיה להפסיק פעילות זו.
מזכ"ל האו"ם הביע דאגה מהחלטת טורקיה.
ב-8 באוקטובר 2020, חלקים מסוימים של ורושה נפתחו לכל.
החלקים שנפתחו הם ממועדון הקצינים של הצבא הקפריסאי הטורקי והטורקי ועד למלון גולדן סאנדס.
בנובמבר 2020, נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ושגריר טורקיה בניקוסיה, ביקרו בוורושה.
ארדואן נאם שם רבות ואמר כי יש לפתח את האזור.
בנוסף, הוא הביא פעמים רבות את ההצעה לשתי מדינות בקפריסין.
בעת הפתיחה המחודשת של ורושה, שונה שם הרחוב הראשי בוורושה לרחוב סמיח סנקר, ראש המטה הכללי של טורקיה בין השנים 1973–1978, שהיה אחראי על הפלישה לעיר.
ב-27 בנובמבר, הפרלמנט האירופי ביקש מטורקיה לבטל את החלטתה לפתוח מחדש את חלק מוורושה ולחדש את המשא ומתן במטרה לפתור את בעיית קפריסין על בסיס פדרציה דו-קהילתית, דו-אזורית וקרא לאיחוד האירופי להטיל סנקציות נגד טורקיה, אם הדברים לא ישתנו.
טורקיה דחתה את ההחלטה והוסיפה כי טורקיה תמשיך להגן על זכויותיה שלה ועל זכויותיהם של הקפריסאים הטורקים.
גם נשיאות הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין גינתה את ההחלטה.
ב-20 ביולי 2021, הודיע טטאר, נשיא צפון קפריסין, על תחילת השלב השני בפתיחת ורושה.
הוא עודד את הקפריסאים היוונים לפנות לוועדת הרכוש למקרקעין של צפון קפריסין בבקשה לתבוע את רכושם בחזרה.
בתגובה להחלטת ממשלת צפון קפריסין, הצהרת הנשיאות של מועצת הביטחון של האו"ם מיום 23 ביולי אמרה כי יישוב כל חלק בפרבר הקפריסאי הנטוש ורושה, על ידי אנשים שאינם תושביה אינו קביל.
טורקיה דחתה את ההצהרה ואמרה כי הצהרות אלה המבוססות על תעמולה שחורה של יוון-יוון הקפריסאית, הן טענות חסרות בסיס ומופרכות, ואינן עולות בקנה אחד עם המציאות.
ממשלת בריטניה מסרה כי היא מודאגת מאוד מפתיחת ורושה והוסיפה שתדון בנושא בדחיפות עם חברות מועצת הביטחון של האו"ם.
ג'וזפ בורל, שר החוץ של האיחוד האירופי, הביא את דאגתו ואמר כי "ההחלטה החד-צדדית שהתקבלה על ידי הנשיא ארדואן וטטאר עלולה להגביר את המתיחות באי ומסכנת את החזרה לשיחות על הסדר בקפריסין".אנתוני בלינקן, מזכיר המדינה של ארצות הברית מסר כי ההודעה "פרובוקטיבית ובלתי-מקובלת".
ישראל מסרה כי "ישראל עוקבת בדאגה רבה אחרי ההצהרות והצעדים החד-צדדיים של טורקיה בנוגע למעמדה של ורושה" ו"ישראל חוזרת ומדגישה את הסולידריות שלה עם קפריסין ואת תמיכתה המלאה בה".
ב-24 ביולי 2021, גינתה נשיאות צפון קפריסין את הצהרת הנשיא של האו"ם מיום 23 ביולי, והצהירה כי "אנו רואים ומוקיעים אותה כניסיון ליצור מכשול עבור בעלי זכויות הקניין בוורושה להשיג את זכויות".
ורחני ביסטרי (באוקראינית: Верхній Бистрий; ברוסית: Верхний Быстрый; בהונגרית: Felsőbisztra, "פלשביסטרה", או Felsősebes, "פלששבש"; בצ'כית: Vyšný Bystrý, "וישני ביסטרי"; ביידיש: אויבר-ביסטרא) הוא כפר במחוז זקרפטיה באוקראינה.
הכפר שוכן במקום בו נשפך נחל ביסטרה אל נהר ריקה .
האזכור הראשון של הכפר הוא מאמצע המאה ה-17, אז נודע בשם ההונגרי "שבשפטק" (Sebespatak) שמשמעו "נחל מהיר" (על שם הנחל שזורם בכפר), וכעבור זמן קצר הוא קיבל גם את הגרסה הסלאבית "ביסטרה" או "ביסטרי" בעלת המשמעות הדומה, ולעיתים גם הגרסה הסלאבית מופיעה כשם ההונגרי.
במהלך המאה ה-19 נוספה בשפות השונות תחילית כך שמשמעות השם תהיה "ביסטרה/ביסטרי עילית", כדי להבדיל משם הכפר הקרוב ניז'ני ביסטרי , "ביסטרה/ביסטרי תחתית".
ב-1939 האזור סופח על ידי הונגריה אשר החזיקה בו עד לשלבי הסיום של מלחמת העולם השנייה.
מבחינה מנהלית, ובפרט מבחינת מפקדי אוכלוסין, ברוב שנות קיומו הכפר היה כפוף לכפר הקרוב והגדול יותר מאידאן , כך שאין מידע רשמי רב לגבי גודל הקהילה בכפר עצמו.
העדות הרשמית הראשונה היא שישבו בו 20 יהודים ב-1830. לקהילה היו מוסדות עצמאיים כמו בית כנסת ובית קברות יהודי (שהעדות הראשונה לו היא מ-1865) והיא הייתה כפופה לרב של וולובה.
יהודי הכפר היו חסידים, רובם השתייכו לחסידויות דולינה, זידיטשוב וספינקה ועליהם נוספו כמה חסידי ויז'ניץ, סיגט ובעלז.
רוב היהודים עסקו במסחר או במלאכה.
לפי ההערכות היו בכפר כ-200 יהודים או יותר מכך ערב השואה.
עם הכיבוש ההונגרי ב-1939 החלו צעדים כלכליים נגד היהודים ורבים נותרו ללא פרנסה.
בקיץ 1941 גורשו מרחבי הונגריה מי שנחשבו חסרי אזרחות הונגרית, ובפרט רוב יהודי הכפר, והם נרצחו בטבח בקמניץ-פודולסקי בחודש אוגוסט באותה שנה.
מי שנותרו בכפר גורשו באפריל 1944 לגטו שהוקם בכפר איזה שליד העיר חוסט, וכעבור זמן לא רב יושבי הגטו שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
ורזקאן (בפרסית: ورزقان) היא עיר במחוז ורזקאן שבפרובינציית מזרח אזרבייג'ן באיראן.
ורזקאן היא אחת הערים הקרובות למרכז המחוז.
ליד העיר הזו מצוי סכר זראבאד, המושך אליו תיירים רבים מדי שנה שבאים לשם דייג.
ב-19 במאי 2024 התרסק מסוקו של נשיא איראן ראיסי סמוך לעיר.
היצירה העתיקה ביותר שבה מתועדת ורזקאן היא תמונת כדור הארץ של אבן חקל במאה ה-4. ורזקאן הייתה אחת המחלקות הכפופות של העיר אהר ו-300 כפרים היו בסמכות השיפוט שלה.
באותה העת, מחוז ורזקאן היה המחוז הגדול ביותר מחבל מזרח אזרבייג'ן, אולם מאוחר יותר חלקים ממנו צורפו לערים ג'ולפה, חריס ותבריז, ומספר הכפרים במחוז ירד ל-164.
כאשר העיר ג'ולפה הוקמה, בשנות ה-60 של המאה ה-20, חלק מאזור דיזמר (מחוז דיזמר המערבי), כולל העיר סיהרוד והכפרים הכפופים לה, הופרד מוורזקאן, וצורף לעיר ג'ולפה החדשה.
כמו כן, מחוז חאג'ה, שהיה אחת מנפותיו של מחוז ורזקאן, הפך למחוז עצמאי.
במפקד האוכלוסין והדיור הכללי משנת 2010, אוכלוסיית העיר מנתה כ-45,700 נפשות (1.2% מאוכלוסיית המחוז) ואוכלוסיית מרכז העיר נאמדה בכ-5385 תושבים.
האוכלוסייה העירונית מנתה 6,758 נפשות, האוכלוסייה הכפרית שבפרברי העיר מנתה 38,950 נפשות, ומספר משקי הבית 12,244.
עיסוקם של רוב תושבי ורזקאן הוא חקלאות וגידול בעלי חיים, כמו גם כרייה.
העיר מפורסמת במכרה הנחושת שבה, שעל פי ההערכות יש בו 3 אחוזים ממאגרי הנחושת הידועים בעולם.
חלק מאוכלוסיית העיר עובדים במרכזים ממשלתיים הממוקמים בעיר.
ורזקאן היא המקום הגדול ביותר לייצור עדשים, והשלישי לייצור דבש במחוז מזרח אזרבייג'ן.
ורזקאן ממוקמת באזור הררי מאד, המתאפיין בקיץ מתון וחורפים קרים.
הווֵרוּקיני היו שבט גאלי ששכן בפנים הארץ של דרום מזרח פרובאנס בתקופת הברזל.
הוורוקיני תועד אך ורק על ידי פליניוס הזקן כ-Verucini במאה ה-1 לספירה.
השם האתני Verucini הוא צורה לטינית של Uerucinoi הגאלית.
פליניוס מתאר את הטריטוריה של הוורוקיני כממוקמת ליד שבט הסואלטרי (סן טרופה).
נראה שהם חיו בין הנהרות ארז'אנס וורדון , ליד דראגיניאן המודרנית, סאלרן ואופס (Draguignan, Salernes, Aups).
ה"דאוס מארס ורקיניוס" מעיד במעבר אדון .
זו הייתה כנראה האלוהות המגינה של הוורוקיני, ואולי גם על הנוסעים לאזור הררי זה.
ורטיקל סיטי הוא מיזם עתידי שיכלול שלושה גורדי שחקים בבנייה במתחם הבורסה ברמת גן, כאשר הגבוה בהם עתיד להיות בגובה 111 קומות, אחד המגדלים הגבוהים בישראל.
המיזם נבנה על ידי חברת ישראל קנדה וקבוצת ב.ס.ר ותוכנן על ידי משרד האדריכלים ברעלי לויצקי כסיף דה לה פונטיין אדריכלים.
המיזם מתוכנן להיבנות על מגרש בשטח של 10 דונם.
הוא יכלול 3 מגדלים שהגבוה בהם יתנשא לגובה של 111 קומות.
המגדלים האחרים מתוכננים לגובה 60–72 קומות, מגורדי השחקים הגבוהים בישראל.
110,000 מ"ר יוקצו לתעסוקה, משרדים ומסחר, 400 יח"ד יבנו ב-72 קומות ובנוסף מתוכננים 350 מעונות סטודנטים, שטחי ציבור וגג ירוק.
מספר הקומות המתוכנן היה 110 אך לבסוף הוחלט להוסיף קומת תצפית.
באוגוסט 2021 זכו החברות במכרז על הקרקע תמורת סכום של כמיליארד שקל.
בינואר 2024 אישרה עיריית רמת גן את התוכניות האדריכליות וניתנו ההיתרים לחפירה ודיפון.
בספטמבר 2025 ניתן היתר בנייה לשני המגדלים הנמוכים מבין השלושה.
הפרויקט החל להיבנות בדצמבר 2025, כולו מתוכנן להיבנות עד 2029.
וריד הוא סוג של כלי דם בגוף, והוא חלק ממערכת ההובלה: תפקידו להוביל דם מהרקמות אל הלב.
הוריד בדרך כלל דק וגמיש מהעורק, כמות הורידים גדולה מכמות העורקים.
התפקיד של הווריד הוא להוביל דם מהרקמות אל הלב.
במחזור הדם הגדול, אוספים הוורידים דם מהנימים המגיעים מהתאים, כשבדם שהם מכילים רמה גבוהה של פחמן דו-חמצני, ויגיעו לעלייה הימנית של הלב.
במחזור הדם הקטן יצא וריד מן הריאה, כשבדם שהוא מכיל רמה גבוהה של חמצן, ויגיע לעלייה השמאלית של הלב.
בווריד קיימים שסתומים חד-כיווניים המאפשרים זרימת דם אך ורק לכיוון הלב, להם השפעה חשובה בביצוע תפקידו של הווריד.
המנגנון המסייע לזרימת הדם הוורידי הוא משאבת השרירים.
זרימת הדם בורידים רציפה בניגוד לזרימת הדם בעורקים שהיא גלית, בהתאם לדופק הלב.
דפנות הווריד דקות יחסית וגמישות, להבדיל מדפנות העורק העבות שאמורות לעמוד בלחצו הגבוה של הדם היוצא מן הלב.
הגלימה האמצעית (tunica media) - השכבה האמצעית.
שריר חלק שדק הרבה יותר בעורקים.
הגלימה הפנימית (tunica intima) - אנדותל, השכבה פנימית.
שכבה חלקה המאפשרת לדם לזרום בחופשיות.
ניתן להחדיר תרופה למחזור הדם דרך הוורידים.
הזרקה תוך ורידית (IV) היא הדרך המהירה ביותר, משום שהחומר הפעיל מוחדר למחזור הדם באופן מיידי ומופץ ברחבי הגוף בתוך שניות מעטות בלבד.
באופן זה המינון המלא מגיע למחזור הדם בבת-אחת.
דבר זה יכול להיות בעייתי במקרים מסוימים אם קיימת רגישות כלשהי לתרופה.
זאת משום שבמקרה זה יש מעט מאוד זמן למתן של חומר שיסתור את פעילותה.
על פי רוב לאחר ההזרקה מחזור הדם יוביל את התרופה לכל תאי הגוף.
כתוצאה מכך תרופות המכילות חומרים מסוג זה לא יכולות להשפיע על תאי המוח אם הן מוחדרות דרך הווריד.
למשחק השחמט המציאו גרסאות רבות ומגוונות המתבססות על חוקי השחמט (ובייחוד חוקי תזוזת הכלים), אך נוספו בהם חוקים מיוחדים על מנת לתבל את המשחק בחריפות וליצור אפשרויות חדשות ומעניינות.
רוב הווריאציות הן מהסוגים הבאים:
לוח שונה, או סידור שונה של הכלים
שינוי חוקי הכאה, תזוזה, מטרת המשחק וכו'
במשחק זה משחקים שלושה שחקנים - שצבעי הכלים שלהם הם לבן, שחור ואדום.
על פי רוב, הלוח הוא בעל צורת משושה ומורכב מ-96 משבצות.
וריאציה נוספת שנגזרה מתוך השחמט לשלושה היא שחמט 360.
במשחק זה משחקים ארבעה שחקנים - שצבעי הכלים שלהם על פי רוב הם שחור, לבן, אדום וכחול.
בשחמט לארבעה ניתן ליצור בריתות בין שני שחקנים.
בשחמט כפול משחקים על לוח בגודל 16 על 12, המכיל שני "מגרשים" של 8 על 12 (לכל צד יש שני מלכים, שתי מלכות, ארבעה צריחים, ארבעה פרשים, וכו').
המשחק נגמר כשלפחות אחד מהמלכים נמצא במט.
חוקים נוספים הם, שמכיוון שחצי מגרש נגמר בשורה 6, הרגלי יכול להגיע לשורה זאת בצעד אחד, וגם שמלך יכול לבצע הצרחה רק בחצי שלו על המגרש.
מוכר בישראל גם כזוגות ושחמט שוודי.
שחמט זוגות הוא מאוד פופולרי בישראל, ולמעשה, הוא מהווה שחמט השתלות בשני לוחות.
בשביל המשחק דרושים ארבעה שחקנים, שני לוחות ושני שעוני-שחמט.
מתחלקים לזוגות ויושבים זה ליד זה, כאשר בני-הזוג משחקים בצבעים צולבים (כלומר: האחד משחק בשחור, ובן-הזוג שלו משחק בלבן).
במשחק זה, כל כלי שמוכה מועבר לשותף של המכה, והוא יכול להשתילו בתורו, לפי חוקי ההשתלות שיפורטו לקמן.
עתודת הכלים של כל שחקן צריכה להישמר בקרבת הלוח כך שכל השחקנים יוכלו לראות את רזרבת הכלים של כולם.
יש להחליט מהו היקף ההתייעצויות המותר בין שני השחקנים, כאשר הכול מסכימים שמותר לבקש מהשותף להשיג כלים ספציפיים.
הונחת מט באחד הלוחות - בדרך כלל לא ניתן להנחית מט מרחוק, אלא אם בלוח השני נגמרו הכלים שהכאתם תאפשר לחסום את האיום, או בשח כפול.
ליריב נגמר הזמן (והוכרז שנגמר לו הזמן על ידי אחד מארבעת השחקנים).
מצב שבו היריב "עצור" והזמן לרעתו - ראו פירוט בהמשך.
לפעמים נוצר מצב בו היריב נמצא במצב של מט בלתי נמנע בתוך מספר מהלכים עם או בלי השתלות.
במצב כזה אומרים שהוא "עצור", משום שאם ישחק - יונחת עליו מט.
ותקוותו היחידה היא ששותפו ינצח בטרם ייגמר לו הזמן.
בן זוג שהגיע למצב "עצור", נתון לחסדי השעון ועל כן שותפו חייב לנצח לפני שיגמר הזמן.
שחקן המצוי בסכנת מט אותה יכול למנוע רק על ידי השתלת כלי שאינו ברשותו הוא "עצור בלי כלים", כלומר אין לו מסע חוקי, והוא חייב להמתין עד שיקבל משותפו כלים להשתלה.
במשחק שחמט זה, כאשר שחקן מכה כלי של היריב, הוא עובר אליו ל"בנק" והוא רשאי להשתילו על הלוח - ככלי שלו, במקום לבצע מסע.
מותר להשתיל כלי רק בערוגה ריקה.
אסור להשתיל רגלים בשורה הראשונה או האחרונה.
בחלק מהגרסאות אסור להשתיל כלי כך שינחית מט.
רגלים שהוצבו יכולים להכתיר בהגיעם לשורה השמינית, אך חוזרים להיות רגלים לאחר שהוכו.
בשחמט השתלות הכלים החזקים ביותר הם הפרש, הרגלי והמלכה.
הפרש חזק כיוון שאי-אפשר לחסום אותו (אפילו באמצעות השתלה) ובגלל יכולתו להכות כלים שלא הוצבו כראוי.
כוחם של הרגלים נובע דווקא מנחיתותם - ביכולתם ליצור טריז בלב מחנה האויב או לבצר את מחנך, מאחר שלרוב לא משתלם ליריב להקריב כלי כבד כדי להכותם.
שחמט השתלות הוא משחק דינמי וחריף, והוא פופולרי בעיקר באינטרנט ובמחשב.
בשחמט מלך הגבעה (king of the hill) הצד המנצח הוא מי שמצליח להביא את המלך שלו ראשון למרכז הלוח (לאחת מהמשבצות ד4, ה4, ד5, ה5) ולכן המלך יותר חזק בו מבשחמט סטנדרטי.
בנוסף, בווריאציה הזו, כמו בשחמט סטנדרטי, אפשר לנצח גם באמצעות מט.
בניגוד לשחמט סטנדרטי, אם לכל אחד מהשחקנים נשאר רק המלך אין זה תיקו מכיוון שהשחקן שהמלך שלו יותר קרוב למרכז הלוח או שתורו לשחק בעמדה שבה שני המלכים שווים זה לזה במרחק שלהם ממרכז הלוח יכול לנצח באמצעות הבאה של המלך שלו למרכז הלוח.
"שחמט קפבלנקה" היא וריאציית שחמט שהומצאה על ידי אלוף העולם השלישי, חוסה ראול קפבלנקה, והיא עושה שימוש בשני כלים אגדתיים:
קנצלר: שילוב של צריח ופרש.
ארכיבישוף: שילוב של רץ ופרש.
הארכיבישוף הוא הכלי היחיד שמסוגל להנחית מט על מלך היריב לבדו, מבלי שכלי אחר יגביל את המלך.
את המשחק משחקים על לוח 8x10. כל שחקן מתחיל עם סט כלים רגיל, בנוסף לשני הכלים האלה ושני רגלים נוספים.
את הארכיבישוף ממקמים בטור ג', ואת הקנצלר בטור ח'.
שאר הכלים ממוקמים כרגיל (כאשר הכלים המיוחדים נכנסים בין הרץ לפרש).
עוד לפני המצאת תוכנת השחמט הראשונה, חששו שחמטאי צמרת רבים, וביניהם קפבלנקה, ממצב שבו כל משחקי השחמט יסתיימו בתיקו.
לכן ביקש קפבלנקה לערער את ההכנה המוקדמת של השחמטאים, והמציא את הווריאציה הזו כדי להחיות את המשחק, שחשב שעלול לאבד מערכו.
בשחמט אומגה, מצטרפים שני כלים אגדתיים בשם wizard ו-champion ומשנים את הלוח.
יש גם שחמט אומגה מתקדם, שבו נוסף כלי חדש בשם fool ונוספים מספר חוקים.
בווריאציה הזו, מסודרים הכלים באופן אקראי וסימטרי בשורה הראשונה והשמינית, כאשר סידור הרגלים המקורי נשמר.
הסידור אקראי, אך הרצים חייבים להיות מסודרים על משבצות שונות צבע והצריחים משני צידי המלך.
חוקי ההצרחה לא משתנים, ובעת ביצועה נוחתים המלך והצריח באותן הערוגות שהיו נוחתים לו היה מדובר במשחק שחמט רגיל.
וריאציית השחמט הזו הומצאה על ידי אלוף העולם ה-11, רוברט ג'יימס פישר, שהבחין כי שחמטאים רבים לומדים בעל פה פתיחות וכך מתקבלים משחקים דומים זה לזה, באופן שמדכא יצירתיות.