tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טרם ברור האם ייבנה כלוויין בבעלות משותפת ויספק שירותי תקשורת ללקוחות נוספים או שאוקראינה תרכוש אותו לשימוש עצמי.
עלות הלוויין המשוערת כ-300 מיליון דולר, משך פיתוחו ובנייתו כשלוש שנים ומשך פעילותו הצפויה כ-15 שנה.
נכון ל-2025 חלל תקשורת עדיין מקבלת הצעות רכישה ואחת המתמודדות היא תע"א.
בנובמבר 2024 חתמה חלל תקשורת על הסכם לחמש שנים עם חברת OneWeb מקבוצת Eutelsat הגלובלית, המספקת שירותי תקשורת מכ-650 לוויינים זעירים נמוכי מסלול כדי להעשיר את היצע שירותי התקשורת של חלל תקשורת ללקוחותיה מעבר לשירות מלווייני עמוס.
באוקטובר 2021 חשפה תע"א מיני לוויין תקשורת שפיתחה בשם MCS או "גיאונון".
משקל הלוויין בעת שיגור כ-650 ק"ג (מתוכם כ-200 ק"ג מטעד התקשורת הדיגיטלית) הניתן לשגרו בשיגור משותף עם לוויינים אחרים ואורך פעולתו כ-14 שנה.
טכנולוגיות הלוויין לקוחות מהטכנולוגיות שמפותחות עבור לוויין התקשורת הישראלי "דרור 1".
תע"א מתחרה גם במכרז של אזרבייג'ן לאספקת לוויין תקשורת דיגיטלי מתקדם בפרויקט שעלותו כ-800 מיליון דולר (לאחר שיתוף פעולה במכירת לווייני הצילום OptSat-500), מולה מתחרים TUSAŞ מטורקיה, SpaceX מארצות הברית ו-Thales Alenia Space מצרפת-איטליה.
ב-2013 פורסם כי יוזמן גם לוויין צילום אזרחי חדש בסדרת לווייני "ארוס" עבור חברת ISI.
ארוס C יהיה דומה ללוויין הצילום שרכשה איטליה, מסדרת אופסאט 3000, ולשני הלוויינים החדישים בסדרת "אופק" ("אופק 11" ו"אופק 16"), עלה כ-100 מיליון דולר ומחליף את הלוויין ארוס A.
הלוויין נבנה על ידי התעשייה האווירית ומשקלו כ-400 ק"ג.
בפברואר 2022 הפכה לחברה ציבורית הנסחרת בבורסה בת"א כשקיימה סיבוב הנפקת מניות ראשון בבורסת ת"א במטרה לגייס כסף למימון השלמת מערך הלוויינים שבכוונתה לפתח ולשגר וגייסה כ-100 מיליון דולר.
אחד מהם שוגר תחת השם "אופק 11" בספטמבר 2016, והשני היה אופק 16 ששוגר ביולי 2020 (לאחר שביולי 2019 נחשף כי בנייתו התעכבה) ומתבסס גם הוא על מבנה אופטסאט 3000. נכון לעכשיו נשקלת סיום הזמנות לוויינים נוספים בסדרת אופק לטובת העדפת הזמנת לוויינים קטנים וזולים יותר לפיתוח ושיגור.
חברת הביון האמריקאית XpressSAR חתמה בנובמבר 2018 על מזכר הבנות עם תע"א שתבנה עבורה 3 לווייני מכ"ם מסוג "טכסאר" (בדומה ללוויין RISAT-2 שפותח בחברה עבור הודו) במפעלה ביהוד עם אופציה ללוויין רביעי אשר ישוגרו יחדיו ויטוסו במבנה מתואם כדי לכסות שטח נרחב יותר.
משקל כל לוויין בגרסת הייצוא תהיה כ-370 ק"ג.
במשך מספר שנים פורסם כי רפאל מפתחת במסגרת מיזם לייטסאט, מיקרו לוויינים לשימוש צבאי לשיגור מהיר (אותם ניתן לשגר ממטוסים צבאיים או מהקרקע) שמשקלם פחות מ-100 ק"ג עם דגמים נפרדים שהוצעו למשרד הביטחון בישראל ולגרסאות אזרחיות המתאימות גם ללקוחות מחוץ לישראל.
ב-2019 פורסם כי רפאל פיתחה גם לוויינים במשקל כ-50 ק"ג, המיועדים לשיגור משותף במשגר הנושא מקבץ של כמה מהם יחד ואז יתפרשו וירחפו בחלל בגובה של כ-350 - 400 ק"מ בנקודות תצפית שייקבעו מראש.
אף על פי שהם מיועדים קודם כל לשימושים צבאיים, ניתן להתאים אותם גם לשימושים אזרחיים כמו חקלאות, מעקב אחר אסונות טבע, מזג אוויר ועוד ומיועדים לתפעול במנוע יונים שפיתחה החברה שיאפשר לשגרם גם לגובה נמוך יחסית של כ-300 ק"מ.
רפאל אף מכרה ב-2019 את הלוויין ממיזם הלייטסאט למשרד הביטחון כתחליף זול ומשלים ללווייני אופק.
בשלב הבא תפתח לווייני לייטסאט (קטגוריה של לוויינים במשקל של פחות מ-40 ק"ג) עם ביצועים דומים.
ב-2022 נחשף קונספט משודרג במיזם לווייני הלייטסאט בפיתוחה של רפאל.
הלייטסאט HR2C, הכולל שילוב 2 טכנולוגיות דואליות מקבילות של ריבוי חיישנים, מצלמות אלקטרו אופטיות ומכ"ם (SAR-צמצם סינתטי) בלוויין משותף קטן בעלות יכולת זיהוי פרטים בעצמים בגודל 30 ס"מ ומעלה, כשבנוסף התפיסה היא כי ניתן יהיה לשגר מקבצים של כמה לוויינים יחד וזאת כדי לשפר את היקף הכיסוי שלהם.
עד כה לווייני ריגול כללו מכ"ם או מצלמות אך לא שילבו את יכולותיהם בלוויין משותף שמנצל את יתרונות המכ"ם במיוחד בתנאי עננה, והמצלמות האופטיות בתנאי ראות טובה.
גם התעשייה האווירית הציגה לוויין קונספט דומה בשם OPTSAR 550 שהרזולוציה האופטית שלו כ-40 ס"מ והרזולוציה של המכ"ם 30 ס"מ.
הלווין ישקול 280 ק"ג וזמן החיים שלו כ-7 שנים בחלל.
2 לווייני צילום מדגם זה נמכרו לאזרבייג'ן ומיועדים לשיגור ב-2026 ו-2028 כשלצד בנייתם בישראל, יתבצע שיתוף פעולה מקיף ומכירת ידע לתעשיית החלל באזרבייג'ן שתאפשר לה פיתוח לוויינים באופן עצמי בעתיד.
בנוסף, דווח כי תע"א אף מפתחת קונספט של ננו לוויינים במשקל 5–8 ק"ג בלבד עבור משרד הביטחון, בעלי פוטנציאל לשימוש מקומי כגון איתור שיגורי טילים ורקטות קטנות.
תע"ש מתחרה על אספקת רכיבים ללוויין התצפית VNREDSat-2 שמתכננת וייטנאם המיועד לשימושים צבאיים ואזרחיים עם רזולוציית הבחנה בפרטים שגודלם עד 50 ס"מ.
תע"ש גם במשא ומתן בניסיון למכירת לוויינים שונים מתוצרתה לאוזבקיסטן כולל דגמי לווייני אופסאט ולוויין התקשורת קל המשקל "MCS".
תע"ש גם הוזמנה להתמודד במכרז של איחוד האמירויות לבניית לוויין תצפית עבורם.
הלוויינים מיועדים לתצפיות צבאיות ואזרחיות ואף לשיווק ללקוחות מחוץ לישראל.
2 לווייני RUNNER נוספים נמכרו לווייטנאם.
לוויין תצפית מסוג KNIGHT במשקל כ-280 ק"ג מיועד להיבנות עבור סינגפור בשיתוף החברות הסינגפוריות Engineering Satellite System ו-Engineering Geo-Insights כולל יכולות צילום וידאו, צילום בצבע וצילום בתנאים קשים ועיבוד תמונות עצמי ולהיות משוגר ב-2027. הפיתוח המשותף אף עשוי להפוך למספר לוויינים בפיתוח ישראלי-סינגפורי משותף שיימכרו למדינות נוספות.
מרכז לימודי החלל בנצרת מפתח עם תלמידי התיכונים לוויין שינטר את מולד הירח כדי לקבוע את מועדי חודש הרמאדן והעיד אל פיטר שבסופו.
באוקטובר 2021 פורסם כי לפרויקט יצטרפו בשיתוף פעולה תלמידים מאיחוד האמירויות והלוויין המשותף מכונה "לונר-סאט".
כמו כן תלמידי המכללה להנדסה אורט בראודה, יחד עם תלמידי תיכון מסכנין, כרמיאל, עכו ונהריה ובחסות סוכנות החלל הישראלית החלו לשתף פעולה בתחילת 2017 בתוכנית לימודים שבסופה תכנון ובניית הנאנו לוויין "גליל 1", פרויקט שנועד להימשך כשנתיים.
עד כה במסגרת הפרויקט יצרו בלונים מרחפים עם חיישנים לגילוי שריפות שהועלו לאוויר במרץ 2018 אך טרם ידוע מועד השלמת מיזם הנאנו לוויין עצמו ושיגורו לחלל.
גם עיריית ראשון לציון מקדמת תוכנית לימודית לתלמידי התיכונים בנושא החלל בשם "Science app" שבמהלכה מתוכנן בניית לוויין קיובסאט זעיר ושיגורו שמטרתו היא תיעוד "מזג האוויר" בחלל.
מדענים ממכון ויצמן, הטכניון והמכון לטלמטיקה מוויצרבורג הגרמני חתמו על הסכם למימוש פרויקט CloudCT שבדצמבר 2018 אושר כי יתוקצב בחלקו על ידי המועצה האירופית למחקר (ERC).
תחילה מתוכננים להיבנות שלושה לווייני TOM אשר ייבחנו על הקרקע בסימולטור המתקדם בווירצבורג בטרם ייערכו לבניית כל הלוויינים ושיגורם לחלל.
חברת Sky and Space Global (ראשי תיבות SAS), נוסדה ב-2015 כחברה בריטית עם מרכז פיתוח ותפעול ישראלי.
במהלך השנים הפכה לחברה אוסטרלית עם משרדים גם בפולין ואנגליה.
החברה מפתחת טכנולוגיה של רשת תקשורת לוויינים "לעולם השלישי" שמיועדים לרחף בגבהים נמוכי מסלול של מעל 500 ק"מ עד 800 ק"מ וליצור פס תקשורת כ-15 ק"מ מצפון ומדרום לקו המשווה.
הלוויינים הם נאנולוויינים בתצורת קיובסאט 3U.
החברה ביצעה ביוני 2017 שיגור הדגמה של 3 ננו לוויינים ששקלו כל אחד כ-1.5 ק"ג בלבד וכונו 3 Diamonds וקוטלגו לפי הצבעים אדום, כחול וירוק.
מקבץ הלוויינים שוגר באמצעות משגר "PSLV" ההודי.
התכנון המקורי היה ליצור קונסטלציה של 200 לוויינים ותחילה 20 לוויינים בשם Pearl (פנינה) שאת הפלטפורמה שלהם הייתה אמורה לבנות חברת GOMSpace מדנמרק ומשקלם היה צפוי להיות כ-10 ק"ג.
בדצמבר 2019, החברה צמצמה את התוכניות ל-8 לוויינים המיועדים לשיגור עד סוף 2020, עקב בעיות מימון.
ביוני 2021 הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון חתמה על הסכם עם מפעל חלל של תע"א לסיוע בפרויקט סטודנטים לבניית ננו לוויין עם מטעד מחקרי שיתוכנן בטכניון ושישוגר למסלול סביב הירח.
במרץ 2024 פורסם כי הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון חתמה על הסכם עם מפעל חלל של תע"א לסיוע בפרויקט סטודנטים לבניית לוויין מדעי עם מטעד מחקרי שיתוכנן בטכניון ויכונה NOVA-SAT ע"ש המסיבה באירועי 7 באוקטובר.
הלוויין הקטן יכלול גלאי בשם GALI בפיתוח תלמידת הטכניון, למדידת קרינת גמא מרחבית והתפרצויות קרינת גמא וכן תקשורת עם הלוויין.
הפרויקט המשותף בהובלת ד"ר הלל רובינשטיין מהתעשייה האווירית וד"ר עודד גולן, האחראי האקדמי על פרויקטי הסטודנטים בפקולטה.
ביוני 2024 הוצגה תוכנית לבנות ננו לוויין בשם SCE-SAT-1 כחלק מפעילות מעבדת פיתוח ולימוד ננו לוויינים במכללה האקדמית להנדסה אשדוד בתחום לוויינים וחלל.
הננו לוויין יצויד בשעון אטומי של החברה הישראלית אקיוביט (Accubeat) הפועלת בירושלים, ועיקר תפקוד הלוויין יהיה ניטור פעילות השעון האטומי הקטן מסוגו בחלל כחלק מאספקת שעונים אטומיים נוספים ללוויינים מבצעיים בעתיד.
בעוד מפעל החלל של התעשייה האווירית יספק את הנחתת לירח, חברת OHB תשמש כקבלנית לאספקת מכשור מדעי למשימות השונות שיידרשו לנחתת הירח הישראלית-גרמנית-אירופית ותפעול הניסויים על הירח, במטרה אף לייצר סדרה של גשושיות לניסויים מדעיים שונים על הירח וכן להתמודד על מימון עתידי מנאס"א לשיגור גשושיות חלל מתוצרת אירופאית-ישראלית.
לבסוך הוגדרו משימותיה של "בראשית 2" להיכנס למסלול הקפה סביב הירח למשך כשנתיים, ולשאת 2 נחתות קטנות שיונחתו על הירח.
מיזם הגשושית "בראשית 2" זכה כבר למספר תרומות מובטחות למימון בנייתה ושיגורה לירח המיועד ל-2024. בהסכם שנחתם באוקטובר 2021 עם סוכנות החלל של איחוד האמירויות כולל שיתוף פעולה בפרויקט "בראשית 2".
ב-2025 נחתם הסכם שיתוף פעולה גם עם סוכנות החלל האיטלקית בפרויקט.
תע"א אף חתמה על הסכמים עם חברות מגרמניה (OHB System AG) וארצות הברית (Firefly) לפתח יחד גשושיות מסחריות נוספות שיוצעו לסוכנות החלל האירופית והאמריקאית (נאס"א) לשיגורים מסחריים מוזלים של ניסויים מדעיים לירח.
עד כה פורסם כי הנחתת של OHB תישא ניסוי של חברת הסטארט אפ הישראלית הליוס לייצור חמצן ומתכת על הירח מחול הירח שבתהליך אלקטרוליזה תתיך את חול הירח ותפרק את המינרלים ותחמוצות אדמת הירח לחמצן, סיליקון וברזל.
החברה גם תספק מנגנון ניסוי דומה בשם Lunar Extractor-1 בשני שיגורים לירח של חברת Ispace היפנית.
חברת הסטארט אפ הישראלית WeSpace מנסה לפתח את "Hopper" (כונה בעבר "הופלה"), דלגן ירחי אוטונומי (נתחת) שאב טיפוס שלה מיועד לשיגור כבר ב-2026 במטרה להשתלב במשימת תוכנית הנחתת אסטרונאוטים על הירח במסגרת פרויקט "ארטמיס" ולסייע בחקר פני הירח, המכתשים ותעלות הלבה שעליו.
הנחתת אוטונומית (שכן לא תוכל להישלט ישירות מכדור הארץ במחקריה גם בצד האפל של הירח) ועתידה לכלול מנועים רקטיים לתמרון ורגליות בעלות בולמי זעזועים לתמרוני הדילוגים על פני הירח.
ב-2023 נבחרה החברה כאחת מחמש החברות המשתתפות בתוכנית לקידום של חברות הזנק בתחום החלל, המשותפת לממשלת לוקסמבורג ולסוכנות החלל האירופית, ESA.
החברה מתכננת לבנות רחפנים מונעים בדלק נקי, על בסיס מים מועשרים בחמצן.
התכנית היא לפתח שלושה גדלים של רחפנים, בין מסה של קילוגרמים אחדים למאות קילוגרמים.
שימושם העיקרי יהיה מיפוי פני הירח כדי לבדוק עבירות ונגישות לכלי רכב גלגליים, לזהות אתרי נחיתה פוטנציאליים ובעיקר לזהות משאבים מקומיים ובעיקר לחפש קרח.
ביולי 2025 פורסם כי מכון ויצמן והתעשייה האווירית עובדים תחת חסות סוכנות החלל הישראלית על קידום תוכנית Eureka (שם זמני) לבניית גשושית לחקר סימני חיים באירופה, הירח של צדק, שתתבסס על רכיבים שפותחו עבור לוויינים מתוצרת התעשייה האווירית ותנסה גם לקדם שיתוף פעולה בינלאומי לקידום ומימון הפרויקט.
חברת "פתרונות חלל אפקטיביים" (Effective Space Solutions) הישראלית-בריטית שהוקמה ב-2013 (החברה מפעילה מרכז פיתוח בתל אביב והמטה והתפעול נמצאים לונדון), פיתחה "לוויין גרר וחילוץ" ייחודי שמשקלו כ-400 ק"ג ששמו "Space Drone", ויונע במנועי דחף חשמליים.
כלוויין רב תכליתי מיועד דגם הלוויין שמפתחת החברה לשימושים שונים ובהם שליטה על לווייני תקשורת ישנים בחלל שאזל להם הדלק לתמרונים, יכולת איסוף פסולת חלל, וסיוע בתפעול מערך אזורי של לווייני תקשורת.
הלוויינים הראשונים נועדו להארכת חיי לווייני תקשורת ישנים באמצעות יכולת שמירה על מסלולם באמצעות מנועי הדחף של הלוויין גרר.
החברה חתמה על הסכם בשווי 100 מיליון דולר עם חברת תקשורת המפעילה לווייני תקשורת לשירות שני לווייני תקשורת ישנים בסוף חייהם ובכך יאריכו את תפקודם בחלל בין 5–15 שנים.
בספטמבר 2018 פורסם שנחתם הסכם ראשוני לשיתוף פעולה עם תעשייה אווירית לבניית שני הלוויינים הראשונים ולהשקעה בחברה אך בהמשך תע"א ויתרה על השקעה במיזם ובניית לווייני הגרר עבורה והחברה נכשלה בגיוס די מימון לקידום המיזם באופן עצמי.
ביוני 2020 פורסם כי החברה נמכרה לחברת אסטרוסקייל ארצות הברית (Astroscale US) שגם היא מתעסקת בתחום פינוי פסולת חלל (של לוויינים נמוכי מסלול) כך שלווייני הגרר של אפקטיב ספייס מגוונים את מוצריה.
החברה הקימה חברת בת בשם אסטרוסקייל ישראל בע"מ (Astroscale Israel Ltd) ואף שמרכז הפיתוח של לווייני הגרר יישאר בתל אביב ואף צפוי לגדול, בניית הלוויינים עצמם ושיגורם צפוי לעבור לארצות הברית, מקום פעילותה של אסטרוסקייל ארצות הברית ושוק היעד העיקרי לפעילות החברה בהארכת חייהם של לוויינים ישנים.
חברת אסטרוסקייל פיתחה את לוויין ההדגמה ELSA-D שנועד להציג יכולת התחברות מגנטית ללוויינים בחלל, לוויין התדלוק LEXI, לוויין ניטור הפסולת בחלל ADRAS-J וכן את הלוויין ELSA-M לגרירת לוויינים "מתים" והסטתם ממסלולם וכן את לוויין תדלוק ייעודי APS-R ללוויינים וחלליות של צבא ארצות הברית.
חברת ספייס פארמה שבנתה את הלוויינים DIDO-2 ו־DIDO-3, שיגרה גם מעבדות מחקר אל תחנת החלל הבינלאומית בחלליות האספקה שלה סיגנוס, כשלאחר תום הניסויים הושבו לכדור הארץ.
המעבדה האוטונומית ה-11 ששוגרה לחלל, שוגרה בחללית דרגון במשימת Fram2 להקפת הקטבים, שארכה פחות מארבע יממות.
בתחנת החלל הבינלאומית קיימו במשך השנים ניסויים נוספים בתחומים שונים שנשלחו אליה מישראל.
ניסויים נוספים נשלחו בעבר במעבורות החלל האמריקאיות החל מ-1992, כחלק משיתופי פעולה עם נאס"א.
ספייס פארמה מתכננת להשתתף אף בשיגור מטען במעבורת החלל האירופית הזעירה Space RIDER בשיגורה הראשון שנדחה מ-2022 לרבעון השלישי של 2025. בשיגור זה ספייס פארמה מתכננת לשגר חומרי גלם רפואיים שיעובדו בצורה אוטונומית במפעל זעיר שתרכיב המעבורת.
החברה גם מתכננת לשלב ניסויים במעבדה זעירה בפרויקט גשושית החלל "בראשית 2" שתשוגר לירח וכן בחללית דמוית מעבורות החלל "דרים צ'ייסר" של חברת Sierra-Space האמריקאית שאמורה להמריא לראשונה במאי 2024.
סוכנות החלל הצרפתית בשיתוף סוכנות החלל הישראלית חתמו באוקטובר 2015 על הסכם שיתוף פעולה בפרויקט ORMADD-THERME.
גלאי המחקר "אורמד" נועד לבחון את השפעת הסביבה בחלל כגון קרינה מסוגים שונים, הבדלי טמפרטורות קיצוניים, אטומי חמצן ופסולת חלל על חומרי החיפוי המשמשים לוויינים וזאת במטרה לפתח לוויינים עמידים יותר בחלל.
יחד איתו נועד להשתלב הגלאי הצרפתי THERME (קיצור לביטוי תנאי טמפרטורה) שמטרתו לבחון את השפעת הפגיעות על התכונות התרמו-אופטיות של חומרי ציפוי הלוויין.
בינתיים הוחלט כי הגלאי "אורמד" ישולב כמטע"ד על גבי הלוויין הזעיר "טאוסאט 1" שנבנה במרכז החלל באוניברסיטת תל אביב ושוגר בפברואר 2021, וטרם ברור האם פרויקט הגלאים המשותף ORMADD-THERME יתממש.
חברת AST SPACE MOBILE האמריקאית המחזיקה חברת בת בישראל הכוללת מחלקת מחקר ופיתוח ברמת השרון ומעבדת פיתוח ביהוד, מפתחת לווייני תקשורת סלולרית דור 5 שנועדו לייתר פריסת אנטנות ולספק כיסוי סלולרי גם באזורים שוממים ומדינות עולם שלישי.
החברה שיגרה בספטמבר 2022 את הלוויין BlueWalker 3 (לוויין ניסיוני זעיר לבדיקת טכנולוגיות החברה בשם 1 BlueWalker שוגר באפריל 2019 אך כשל חלקית בהגעה לגובה המיועד בחלל מה שקיצר את אורך המסימה) הראשון בסדרת לוויינים שמטע"די הלוויינים ומערכות האלקטרוניקה מתוכננים ומיוצרים במעבדות החברה ביהוד, ובטקסס מרכיבים את הלוויינים עצמם.
החברה מתכננת לשגר סדרת לוויינים לגובה 700 ק"מ שמשקלם פחות מ-3 טונות וכוללים אנטנות בקוטר כ-10 מטרים ויקיפו את כדור הארץ 14 פעמים ביממה.
באוגוסט 2023 חברת החלל הקנדית MDA Space רכשה את חברת הבת הבריטית של סטיקספיי ובאפריל 2025 פורסם כי תרכוש את חברת סטיקספיי כדי להפוך אותה לספקית שבבים לקונסטלציות הלוויינים שמייצרת MDA Space.
חברת Tomorrow.io האמריקאית הכוללת מרכז פיתוח בישראל תבנה עבור חיל האוויר ומשרד ההגנה האמריקאי 4 מיני לווייני מכ"ם של גלי מיקרו למיפוי העננים ומדדים אטמוספיריים נוספים, וכן בחיישן אולטרסאונד למדידת טמפרטורת האוויר וריכוז אדי המים.
החברה הישראלית מתמקדת בפיתוח טכנולוגיות לשירותי החיזוי עצמן, בעוד פלטפורמות הלוויינים נבנות בחברות אחרות ואף התקשורת עימם נעשית דרך תחנות קרקע מסחריות.
בתוכנית החברה לשגר לפחות 28 לוויינים שכאלו תוך כשנתיים שיוכלו לנטר את מזג האוויר אחת לשעה בכל נקודה בכדור הארץ ולספק כיסוי גאוגרפי רחב יותר ושירותי חיזוי מסחריים לגופים שונים וברמת דיוק טובה יותר מהשירותים הקיימים שנעשים דרך שירותי חיזוי ממשלתיים.
2 לווייני ההדגמה הראשונים שנבנו בארצות הברית שוגרו ב-2023. משקל כל לוויין כ-85 ק"ג.
חברת Get SAT הישראלית שפועלת מרחובות, פיתחה אנטנת תקשורת לוויינית בשם מילי סלינג בלייד (Milli Sling Blade) המאפשרת תקשורת לוויינית ממקומות נייחים או אף כלי תחבורה שונים וכן להתחבר ללוויינים שונים, מננו לוויינים במסלולים נמוכים (LEO) ועד לווייני תקשורת במסלול גאיסטוציונרי (GEO) ללא שהיות.
החברה נרכשה במאי 2024 על ידי חברת החלל הצרפתית תאלס, במטרה להשתלב בפרויקט מערך ננו לוויינים אירופאיים בשם IRIS² שייבנה בשיתוף פעולה של יצרניות חלל שונות מאירופה, ושיתחרה בלוויינים כמו סטארלינק של ספייס אקס האמריקאי.
החברה מישראל תספק את מערכות התקשורת עם מערך הלוויינים שיורכבו על בתים, מתקני תשתיות וכלי תחבורה.
חברת רמון ספייס המתמחה ברכיבי מחשוב לתקשורת לוויינית, תספק מחשבים דיגיטליים שיאפשרו עיבוד מידע דיגיטלי ושיפור תפקוד כולל אפשרויות עדכוני התוכנה לרשת לווייני התקשורת הזעירים מסוג "OneWeb" הפועלים במסלול נמוך וכוללים כיום מעל 540 לוויינים, של חברת Eutelsat מאירופה.
בשלב ראשון יסופקו רכיבי מחשוב ל-70 הלוויינים הבאים שתשגר החברה.
פרויקט אביר היה הניסיון הראשון של חברת רפאל בתחילת שנות ה-80 לפתח לוויין צילום במשקל כ-240 ק"ג אך הפרויקט בוטל בשל בחירת משרד הביטחון בלוויין אופק בפיתוח היריבה תע"א שנבנה במפעל מבת, ובוצעה העברת הידע הטכנולוגי ממיזם אביר לשימוש המפתחים של לוויין אופק.
פרויקט DIAMANT-דוד בשיתוף סוכנויות החלל של ישראל וגרמניה בתחילת שנות ה-90 היה הניסיון הראשון של חברת אל-אופ בפיתוח מצלמה מולטי ספקטרלית לשימוש מדעי ומחקרי ללוויין שהייתה אמורה לבנות חברת OHB הגרמנית.
אף שהפרויקט לא התממש לשיגור בפועל, שיתוף הפעולה איפשר מכירת מצלמה ללוויין המדעי הדרום קוריאני KOMPSAT-2 ששוגר ב-2006 וכן ללווייני המדע ונוס הישראלי-צרפתי ששוגר ב-2017 ושלום הישראלי-איטלקי שישוגר בעתיד.
כיום חברת OHB הגרמנית משתפת פעולה עם תע"א וגופים ישראליים נוספים בפיתוח נחתת חלל המיועדת לנחות על הירח על בסיס הגשושית בראשית.
בשל בעיות משקל ופעולת המשגר ההודי הוחלט לבטל את שיתוף הפעולה והטלסקופ הושב ארצה ב-2010 והוחלט שלא לשגרו כלל.
הפיתוח מאחורי הטלסקופ סייע לאל-אופ בפרויקט טלסקופ החלל העתידי ללוויין ULTRASAT.
הננו לוויין נועד להיות בגודל 30X25X20 ס"מ ומשקל עד 10 ק"ג.
הפרויקט הזה לא נבחר לבסוף להצטרף לניסויים שנשאה "צאנדריאן 1".
ב-2006 עמותת INSA (Israel Nano Satellite Assosiation) החלה את בניית הלוויין הזעיר הישראלי הראשון "אינקליין 1" (ע"ש ד"ר מרסל קליין), הלוויין נבנה ותוכנן בשיתוף פעולה של מהנדסים ותלמידי תיכון.
הוא נועד לשרת את קהילת חובבי הרדיו ולהכיל מספר ניסויים מדעיים.
הלוויין תוכנן לשיגור כבר ב-2011 אך שיגורו נדחה מספר פעמים ולבסוף הוחלט שלא ישוגר.
תוחלת פעולתו הייתה צפויה לכשלוש שנים.
הלוויין מוצג במפעל מב"ת חלל.
הסוכנות לחקר החלל הישראלית (סל"ה) התמודדה בתחרות של סוכנות החלל האמריקאית נאס"א לבניית חללית לחקר ומיפוי כוכב נוגה והציעה חללית המבוססת על לוויין המכ"ם טכסאר שיועדה לשיגור ב-2015. הגשושית כונתה MuSAR.
בפועל נאס"א בחרה במימון תוכניות מחקר אחרות ולא בהצעה הזאת.
על פי הסכם שנחתם ב-26 במאי 2011, נועד לקום בעיר טומסק בסיביר, רוסיה, מיזם ישראלי-רוסי בשם (Russian Israeli Nanosatellite Initiatives) ר"ת RINI לבניית ננו לוויינים.
את הננו לוויינים תכננו לפתח בשיתוף פעולה תעשיות החלל האזרחיות והאקדמיות של שתי המדינות.
מהצד הישראלי ייצגו את המיזם החברות Astelion ו-SPACECIALIST.
חברת SPACECIALIST מציינת שיתופי פעולה בינלאומיים אחרים בתחום פיתוח הננו לוויינים.
לוויין זעיר הוא לוויין מעשה ידי אדם שמשקלו קטן מ-50 קילוגרם.
לוויינים זעירים המקוטלגים על פי גודלם.
בשל משקלם הנמוך יחסית, נלווים הלוויינים הזעירים למשגר שמיועד ללוויין גדול, הנקרא גם "נוסע ראשי" או "מטען ראשי" והוא הקובע את נתוני השיגור.
הלוויינים משוגרים מתוך תיבת אחסון עם קפיץ כך שעם הגעת המשגר ליעדו, נשלחת פקודה שפותחת את דלת התיבה, והקפיץ דוחף את הלוויינים החוצה, בזה אחר זה.
לוויינים זעירים יכולים להיות משוגרים בנפרד, או כחלק מלהק של לוויינים המתקשרים ביניהם ונשלטים על ידי לוויין ראשי, המכונה "לוויין האם".
הגופים הצבאיים העוסקים בתחום החלל שקלו כמה דרכים להוזלת ההוצאות במחקר החלל.
אחד הפתרונות היה ייצור ופיתוח של לוויינים קטנים.
הצבא האמריקאי, העוסק בתחום של פיתוח טילים וחלל, החליט על תוכנית שנקראת "יותר קטן יותר טוב", שמכאן הלך והתפתח הרעיון של לוויינים קטנים במיוחד.
השיקול לעבור לפיתוח של לוויינים זעירים נבע מכמה סיבות:
עלות גבוהה – לוויינים גדולים זקוקים למשגרים גדולים, שתהליך בנייתם מצריך עלות גבוהה.
לעומת זאת, בנייה של לוויינים קטנים וקלים עלותם זולה משמעותית יחסית לגדולים.
את השיגור של הלוויין ניתן לבצע בנוסף לשיגור של לוויין קיים.
יש אפשרות לשגר מספר לוויינים בו-זמנית.
דרישות תקן מחמירות – ככל שהלוויינים והמשגרים גדולים יותר, כך נדרש להחמיר בתקני הבטיחות.
תהליכים אלו יקרים ולוקח הרבה זמן לממש אותם.
סוגי המשימות – עבודה עם לוויינים קטנים תאפשר ביצוע משימות שונות.
לוויינים זעירים משמשים כמעבדות מעופפות להוכחת טכנולוגיות ובדיקת רכיבים חדשים עבור לוויינים.
כך שללא תכנון מתאים, רכיבים אלו עלולים להינזק, להתקלקל ואפילו להישרף.
בדיקת הרכיבים במעבדות הקיימות על פני כדור הארץ עולה הון.
בנוסף, רק חלק מתנאי החלל משוחזרים בהן, לכן הן אינן מדמות את סביבת החלל באמת.
היכולת לבנות ולשגר לוויין קטן וזול, מאפשרת הרכבת חלק מהרכיבים החדשים על לוויין זעיר ולבצע ניסוי בפועל בחלל.
תקשורת לוויינית בין מטוסים, בין חיילים בשדה הקרב.
אחד החידושים המעניינים ביותר בתחום החלל הוא השימוש בטלפונים חכמים כמחשבי משימה ומטענים ייעודיים בלוויינים זעירים.
לוויינים זעירים כמו ננו-לוויינים קטנים מכדי להכיל עדשות ומצלמות לצילום צבאי ברזולוציה המאפשרת קירוב קטן ממטר, אך הם בהחלט יכולים לספק תמונות איכותיות של כדור הארץ בצבע וברזולוציה של כמה מטרים.
תמונות אלה מצוינות ליישומים הקשורים לניטור כדור הארץ ואיכות הסביבה כמו זיהוי זיהומי מים, כתמי שמן ונפט בים, מקורות שרפה ואפילו חקלאות חכמה.
לוויין QuakeSat האמריקאי תוכנן למדוד שינויים קלים בשדה המגנטי של כדור הארץ כדי לעזור למדענים לחזות רעידות אדמה.
לוויין SwissCube השווייצרי נועד למדוד את התופעה האטמוספירית זוהר לילי המתרחשת בשכבת המגע של האטמוספירה עם קרינת השמש.
לוויין Plume הבריטי שוגר למדידת האבק הקוסמי המקיף את כדור הארץ ונכלא בשדה הכבידה שלו.
לוויין Firefly של נאס"א נועד למדוד פליטת קרני גאמא המגיעות לכדור הארץ במטרה לזהות את מקור הקרינה.
לווייני Dove של חברת Planet Labs מספקים צילום ברזולוציה של 3-5 מטר באיכות המתאימה לשימושים אזרחיים.
בודק את השפעות סביבת החלל על חומרים אורגניים ויצורים חיים.
אחד מהלוויינים ששוגרו לחלל לטובת נושא זה שוגר על ידי נאס"א.
לוויין GeneSat (לוויין בראשית) נועד לבדוק את קצב גידול חיידקי אי-קולי (E.coli) בהשפעת הקרינה אשר בחלל.
הלוויין שידר תמונות של תרביות גידול החיידקים דבר שאפשר למדענים לנתח את התוצאות בהשוואה לאוכלוסיית חיידקים זהה על פני כדור הארץ.
בנוסף, לוויין PharmaSat, (פיתוח של נאס"א) נועד לבחון יעילות של תרופות אנטיביוטיות בחיסול חיידקים בחלל.
האתגרים הטכניים שאיתם מתמודדים מהנדסי הפיתוח הם מזעור רכיבי הלוויין תוך כדי שמירת האמינות והאיכות הגבוהה של הרכיבים.
ככל שהרכיבים גדולים יותר, רמת האמינות גבוהה יותר, ולכן קל מאוד לאשר אותם.
ככל שמנסים למזער נדרשים כלים, שעלות שעות הפיתוח שלהם גדולה ביחס לעלות הפיתוח של הלוויין עצמו.
ההשלכות והאתגרים הטכנולוגיים הנדרשים בתכנון לוויינים זעירים:
חומרה של מעבדים - אחד האתגרים הטכנולוגיים שהתמודדו איתו בתחילת שנות ה-2000 היה תמיכה במעבדים חזקים בסדרי גודל (פיזי) שמיועדים ללוויינים זעירים.
כדי להטיס לוויינים נדרשות פונקציות חיוניות שחשובות למערכת, פונקציות אלו דורשות כוח עיבוד נתונים מהיר ויעיל.
היה קשה מאוד לפתח מעבדים קטנים שיכולים לתת ביצועים גבוהים ביעילות ואמינות טובים.
גודל הזיכרון - בשנים האלו היה קושי לייצר רכיבי זיכרון קטנים מאוד בעלי נפח שמירה גדול.
ניווט ובקרה (Guidance Navigation and Control) - מזעור כל היחידות הקשורות להכוונה, ניווט ושליטה.
תקשורת – האתגר בתחום התקשורת הוא שילוב בין גודל להספק עבודה.
קשה למצוא את היחס הפרופורציונלי בין כמות ההספק שיחידות התקשורת דורשות לבין גודלה.
נדרש למזער הכול כמו כן גם נדרש לספק הספק גבוה, וכאן לטכנולוגיה יש עדיין מגבלה.
ספקי כוח - סוללות אמינות ביותר דורשות מקום גדול יותר בגלל הנפח שלהן.
האתגר הוא למזער את הסוללות ולגרום לכך שיהיו יעילות ואמינות.
בקרה תרמית – ככל שהיחידה קטנה יותר כמות החום שהיא יכולה לאגור קטן יותר.
לכן במידה והלוויין הזעיר ידרוש יותר אנרגיה כתוצאה מפעילויות שונות, כמות החום שייאגר בתוכו יהיה גבוה מאוד, כך שפיזור החום הופך להיות גורם משמעותי.
חיווט חשמלי – ככל שהלוויין קטן יותר, נדרש חיווט עדין ומיוחד.
האתגר הוא לחווט את הרכיבים באזור קטן מאד.
מערכת ההנעה – האתגר הוא ליצור מערכת הנעה שתתאים לגדלים של ננו–לוויינים ומטה, שתוכל להחזיק את הלוויין במסלול שלו, לתקופה ארוכה (מעל ל-12 חודשים לפחות).
על פי מחקרים עולמיים הצפי הוא לגידול משמעותי בשימוש בלוויינים זעירים.
נאס"א מבקשת ממפתחים להגיש הצעות ללוויינים המבוססים על טלפונים חכמים.
לדברי נאס"א, לווייניים קטנים שימושיים במיוחד בבדיקת טכנולוגיות מתפתחות שעשויות לשמש למשימות חלל עתידיות.
נאס"א מכוונת לשימוש בלוויינים זעירים עבור משימות חלל שונות שיכללו ניסויים בביולוגיה ובדיקת טכנולוגיות הנע ותקשורת מתקדמות.
תחזיות, המבוססות על תוכניות ממשלתיות עתידיות מצביעות על דרישה עתידית של בין 2,000 ל-2,750 שיגורים של מיקרו / ננו לוויינים בין השנים 2014 עד 2020.
החל מ-2010, נושא שיגור הלוויינים הזעירים החל לתפוס תאוצה.
כמות השיגורים עלתה בצורה משמעותית בסוף שנת 2013, כך שמנובמבר 2013 עד ינואר 2014 שוגרו כ-94 לוויינים מקבוצת ננו-לוויינים.
חברות כמו Planet Labs מתכננות מערך לוויינים גדול, מעלות את כמות השיגורים.
נכון ליולי 2015, החברה שיגרה כ-87 לוויינים ממערך לווייני Dove.
הוא ננו-לוויין פרי מחקר ופיתוח של תלמידי תיכון הנדסאים הרצליה במרכז המדעים הרצליה, כחלק מפרויקט חדשני של סוכנות החלל הישראלית במשרד המדע ועיריית הרצליה.
הננו-לוויין שוגר לחלל בחודש יולי 2014 על משגר רוסי יחד עם עוד 37 לוויינים ממדינות אחרות בהם גם לוויין סעודי.
תפקיד הלוויין, שגודלו 10 סמ"ר ומשקלו 853 גרם בלבד, הוא להוות פלטפורמה חינוכית לתלמידים ומטרתו המשנית היא לסייע למטיילים שהולכים לאיבוד במקום שאין בו קליטה סלולרית.
המטייל שאבד יוכל לשלוח אותות מצוקה ממכשיר קשר אל הלוויין הזעיר, שישדר את המיקום למרכז הבקרה כדי שהמרכז הבקרה ישלח כוח חילוץ.
הלווין פעיל ומתקשר כל יום עם תחנת הקרקע של מרכז המדעים בהרצליה.
נכון לחודש מאי 2016 הלוויין ממשיך לתפקד.
דוכיפת 2, הלוויין הבא של מרכז המדעים, שמטרתו היא מחקר האטמוספירה כחלק מפרויקט QB50 של סוכנות החלל האירופאית.
דוכיפת 3, הלוויין נבנה בתיכון שער הנגב בשיתוף ובהנחיית מרכז המדעים בהרצליה ובשיתוף אולפנת עפרה.
Inklajn-1 הוא שיתוף פעולה בין התעשייה האווירית לבין העמותה ללוויינות זעירה בישראל.
הלוויין הזעיר שתוכנן היה Inklajn-1 אשר נבנה על ידי מתנדבי העמותה ללוויינות זעירה, ונמצא בחדר השילובים של התעשייה האווירית לישראל.
נכון ל-2021, לא ידוע מועד השיגור.
פרויקט SAMSON של מכון אשר לחקר החלל בטכניון שהחל בשנת 2012 מפותחים שלושה ננו לוויינים, אלפא בתא וגאמא, שמשקל כל אחד מהם כ-10 ק"ג.
משימות הלוויינים הם: הוכחת יכולת לטיסת מבנה, חילוץ והצלה של שייטים.
לוויין גאוסינכרוני הוא לוויין במסלול גאוסינכרוני, עם זמן מחזור של הקפה השווה למחזור סיבוב כדור הארץ סביב עצמו.
לוויין כזה יגיע לאותו מיקום אחרי יום שלם, לאחר ביצוע מסלול שהוא וריאציה של אנלמה (analemma).
הרעיון הוצע לראשונה על ידי הרמן פוטוצ'יק (Herman Potočnik) בשנת 1928 והפך פופולרי לאור השימוש שעשה בו סופר המדע הבדיוני ארתור סי.
קלארק בפרסום שנקרא בזמנו "עולם אלחוטי ב-1945" (Wireless World in 1945).
קלארק תיאר שלוש חלליות ענק מאוישות הנעות סביב כדור הארץ.
הוא חי טרם פיתוח תורת האלקטרוניקה של מצב מוצק.
כיום הלוויינים רבים, אינם מאוישים, ואינם גדולים במיוחד.
מקרה מיוחד של לוויין גאוסינכרוני הוא לוויין גאוסטציונרי שמסלולו גאוסינכרוני בדיוק מעל קו המשווה.
סוג נוסף של מסלול גאוסינכרוני בשימוש על ידי לוויינים הוא הקפה טונדרה אליפטית.
לוויין מסחרי הוא לוויין שמשמש לצרכים שונים של חברות פרטיות, כגון שידורי טלוויזיה, קווי טלפון (בטלפונים לווייניים) וצילום.
כיום לחברות רבות יש לוויינים מסחריים.
לדוגמה, חברת הטלוויזיה yes משתמשת בלוויין מסחרי כדי להראות את שידורי הטלוויזיה שלה ברחבי העולם.
הם משייטים בעיקר במסלול הנמוך.
קטגוריה נוספת של לוויין מסחרי היא לוויין שנרכש על ידי אדם פרטי אך מתבצעים בו שימושים מסחריים.
בנוסף, הוא משמש למטרות תקשורת - כלומר, העברת אותות בין שתי נקודות על פני כדור הארץ.
לווייתן הוא הספר השלישי שכתב בוריס אקונין כחלק מסדרת "תיבת פנדורין", המוקדש לפתרון רצח, מסע על ספינה ומציאת אוצר.
היצירה נכתבה כז'אנר של "פרשה הרמטית": מעגל החשודים מצומצם מאוד למן ההתחלה.
אקונין תכנן את הסדרה כסיכום של כל הז'אנרים הבלשיים, כשכל רומן מייצג ז'אנר חדש.
הסיפור דומה לסיפור הבלשי "רצח באוריינט אקספרס" מאת אגאתה כריסטי: האירועים מתרחשים במקום אחד, כל החשודים מסתירים סוד אפל, והסיפור מתחיל עם רצח זוועתי.
יתר על כן, בתרגום האנגלי, הספר נקרא בשם רצח בלווייתן (Murder on the Leviathan).
הספר נפתח בדוחות משטרה וידיעות עיתונאיות אודות רצח מסתורי של לורד אנגלי עשיר, אספן של אוצרות המזרח, ושל משרתיו, בביתו של הלורד בפריז; מתוך האוסף נגנבו פסלון זהב של האל שיווה ומטפחת הודית צבעונית.
רמז לזהות הרוצח הוא סיכה שנתלשה מבגדו ונותרה ביד הלורד הנרצח - סיכה שחולקה לנוסעים שנרשמו להפלגה במחלקה הראשונה של אנית הפאר "לוויתן" ולקציניה הבכירים.
את עבודת הבילוש עושה, איפוא, הקומיסר גוסטב גוש ממשטרת צרפת על סיפון האניה "לוויתן" בחברת נוסעי המחלקה הראשונה - ביניהם הדיפלומט אראסט פנדורין, גיבור הסדרה הבלשית.
נקודת הראות לגבי העלילה אינה של פנדורין (זהו מוטיב חוזר בספרי הסדרה), אלא היא משתנה ונעה לסירוגין בין נוסעי האניה, לרבות הקומיסר גוש.
זאת דרך תיאור מעשיהם ומחשבותיהם; באמצעות קטעי יומן או מכתבים שלהם; ובשילוב קטעי עיתונות על הרצח וחקירתו, שאף תורמים לקידום העלילה.
כצפוי, מי שיפתור לבסוף את התעלומה לא יהיה השוטר גוש, שהערכתו העצמית הגבוהה אינה תואמת את תבונתו ויכולותיו בפועל, אלא פנדורין.
תוך כדי כך תתגלינה הפתעות עובדתיות נוספות הקשורות לנפש האדם: השפעת תאוות הממון על איש חלש אופי, ומנגנון השכחה של אדם בעקבות טראומה שעבר.
הסיטואציה של ריכוז החשודים במקום אחד מזכירה, שלא במקרה, את ספריה של אגתה כריסטי, "רצח באוריינט אקספרס" ו"מוות על הנילוס"; הרדיפה אחר אוצר מזרחי אגדי מזכירה את הסיפור "חותם הארבעה" מאת ארתור קונן דויל.
עלילת הספר שזורה בעובדות היסטוריות מהתקופה וברמזים ספרותיים, המוסיפים עניין וערך לקריאת הספר מעבר להנאה שבקריאת סיפור בלשי.
בשנת 2021 בטלוויזיה הפולנית שודר סרט הטלוויזיה "לווייתן", המהווה עיבוד לרומן.
את פנדורין גילם השחקן פטר זוראבסקי.
לוויין צילום הוא לוויין המצויד במצלמה ומטרתו צילום כדור הארץ.
לצילום זה יכולות להיות מספר מטרות:
מדעית: חקר כדור הארץ, הטבע והאקולוגיה שלו, ניטור מצב הטבע ושינויי האקלים, חיזוי מזג האוויר, אוקיינוגרפיה ועוד.
מסחרית: צילום תמונות ברזולוציה גבוהה לצורכי מיפוי, הפקת סרטי ותוכניות טבע, יערנות, חיזוי מזג האוויר, תכנון ערים ועוד.
צבאית: לוויין צילום צבאי מכונה לוויין ריגול והוא מצויד במצלמת זום טלסקופית עם כושר הגדלה ורזולוציה גבוהים במיוחד.
מטרתו לעקוב מלמעלה אחר האויב, תנועותיו הצבאיות, בניית תשתיות צבאיות וכו'.
לווייני צילום מודרניים מצוידים במצלמות דיגיטליות בעלות כושר הגדלה (זום) וכושר הפרדה (רזולוציה) גבוהים במיוחד.
המצלמות המתקדמות ביותר מאפשרות להבחין בפרטים שגודלם קצת פחות מ-10 ס"מ.
לוויין מזג האוויר הוא גוף מלאכותי הסובב סביב כדור הארץ וממוקם 36,000 ק"מ מעל קו המשווה, תפקידו הוא לחזות את מזג האוויר בכדור הארץ באופן שוטף.
לוויין מזג האוויר מצלם את כדור הארץ באורכי גל שונים, וכך מתאפשר לאתר תופעות מזג אוויר שונות וסוגי עננות.
ב-18 בנובמבר 2017 שוגרו לחלל הלוויין NOAA-20 אבל שונה לשם jpss-1, מאותה סדרה של לוויינים ישוגר גם jpss-2 בשנת 2022, jpss-3 ישוגר משנת 2026 והלוויין jpss-4 בשנת 2031.
jpss1 - עוזר לזהות שינויי אקלים, לאתר שטחים של קור קיצוני באטמוספירה העליונה העלולים לסכן את התעופה המסחרית ולחזות את מזג האוויר ל-7 ימים.
jpss2 - ימדוד תנאים אטמוספיריים: יבשתיים ואוקיינים, כולל טמפרטורות של פני הים, צמחייה, עננים, גשמים, שלג וכוסות קרח.
לווה (בהונגרית: Lövő) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בלווה חיו מעט יהודים בתקופות זמן שונות:
לווטוריום (בלטינית Lavatorium, רבים Lavatoria; מהמילה Lavare - "לרחוץ") היה אגן הרחצה המשותף במנזר בימי הביניים.
הלווטוריום ששימש לרחצת הידיים לפני הארוחה, מוקם בדרך כלל בקלויסטר בסמוך לרפקטוריום (חדר האוכל).
המתקן כלל אגן שניזון ממים זורמים, בין בדמות כיור מוארך או בדמות מזרקה עגולה, מתומנת או מסוגננת.
לעיתים היה הלווטוריום מעוטר בעושר רב וכלל מספר אגנים מדורגים.
לוויינים של צה"ל הם לוויינים ישראליים המופעלים על ידי יחידה 9900 רבים מהם מדגמי "אופק".
בנוסף מפעיל חיל האוויר משגרי לוויינים מסוג "שביט".
מנהלת תוכנית החלל במפא"ת שבמשרד הביטחון אחראית לפיתוח ולייצור הלוויינים ומשגרי הלוויינים.
הלוויינים מאפשרים לקבל תצלום לוויין תוך דקות ספורות מכל מקום בעולם.
כיום מפותחת יכולת ניטור עצמאי ללוויינים כך שהם יתריעו בעצמם על שינויים בשטח האויב.
תמונהשםסוגשנות שירותמשגרמסלולמשקלזמן הקפה AYRIS-1לוויין RF (סיגנט)2023–היוםפאלקון 9מסלול לווייני נמוךלא ידוע95.06 דקות AYRIS-2לוויין RF (סיגנט)2023–היוםפאלקון 9מסלול לווייני נמוךלא ידועכ-95 דקות
משרד הביטחון החל לתכנן את הלוויינים הזעירים אשר ישמשו את צה"ל בדור הבא של לווייני הריגול.
בקרוב צפויה יחידה 9900 להתחיל להשתמש גם בעשרות לוויינים זעירים שיפעלו בשיתוף פעולה עם ארצות הברית ובעתיד ייתכן שיצטרפו לשימוש גם לוויינים שיוחכרו מחברות מערביות.
לוויטאון הוא כינוי למספר מתחמי מגורים פרוורים שנבנו בארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה.
מתחמים אלו מתאפיינים בצפיפות מגורים נמוכה, בנייה אחידה וזולה ותכנון מוטה מכוניות.
לוויטאון בלונג איילנד שנוסד בשנת 1947, נחשב לפרוור הראשון בארצות הברית שנבנה בקנה מידה רחב.
בהתאם לכך, הוא מכונה אבי הפרוורים המודרניים בארצות הברית.
בשנות העשרים של המאה ה-20, ארצות הברית החלה לתכנן מחדש את עריה בהתאם לצמיחה הגוברת בשימוש במכוניות.
צמיחה זו, אשר הובילה לסלילת רשת של כבישים מהירים, השפיעה בעיקר על אזורים מטרופוליניים שנכללו במערכת הכבישים המהירים.
באזורים אלו, החל תהליך פרוור המוני, שנעצר בימי השפל הכלכלי ולאחר מכן בעקבות מלחמת העולם השנייה.
ויליאם לוויט, יהודי-אמריקאי, שירת כסגן בחיל ההנדסה במלחמת העולם השנייה.
עם שחרורו, לוויט חולל יחד עם משפחתו מהפכה בשוק הדיור, בדומה למהפכה שנעשתה על ידי הנרי פורד בשוק הרכב.
לוויט ובניו פיתחו שיטת בנייה פשוטה וזולה, שכללה עשרים ושבעה שלבים בלבד.
בשיטה זו, נדרש אדם אחד לבצע משימה ובכך היה ניתן לבנות בית מגורים שלם ביום בודד.
בזכות עלויות בנייה חסכוניות, שיטה זו אומצה במהרה ופרוורים בסגנון לוויטאון כונו "פרוורים בייצור המוני".
במרץ 1947, כאשר משפחת לוויט החלה לשווק את בתי המגורים, 1400 מהם כבר נרכשו בשלוש השעות הראשונות.
תוכנית האב המקורית הושלמה לאחר בנייתן של 17 אלף בתי מגורים בתוך שנים בודדות.
חוקרים רבים מתארים כי הסיבה להצלחה המסחררת של מתחמי לוויטאון נעוצה בחלום האמריקאי: בית צמוד קרקע, מכונית גדולה, שני ילדים, חיית מחמד, משרה נוחה, פנאי וספורט.
משפחת לוויט שכנעה קונים רבים, לרבות חיילים משוחררים, כי המגורים במתחם אידיאליים.
לוויטאון, פנסילבניה (נבנה בשנים 1952-1958)
ווילינגבורו, ניו ג'רזי (נבנה ב-1958)
לוויטאון, פוארטו ריקו (נבנה ב-1963)
החברה בבעלות משפחת לוויט נהגה להטמיע סעיפים גזעניים בהסכמי הדיור במתחמיה.
סעיף 25 של הסכם הדיור למשל, אסר על הימצאות בתים בשימוש למגורים עבור גזעים שאינם הגזע הלבן.
סעיף זה נפסל בתוך שנה, על ידי בית המשפט העליון, בטענה שהנחיות המפלות גזעים מפרות את התיקון ה-14 לחוקה האמריקאית.
באוגוסט 1957, עברה משפחת מאיירס למתחם לוויטאון.
בתוך שעות בודדות מהגעתה של המשפחה, מאות אנשים התקבצו על מנת למחות על בואה, על בסיס היותם בעלי צבע עור כהה בלבד.
מחאה זו לצד רבות, גררה למשבר שכונה "משבר לוויטאון" ברחבי העולם.
כיום, מתחם לוויטאון בפנסילבניה מונה 90% בני אדם לבנים.
הלוויין לחקר האטמוספירה העליונה (UARS) היה מצפה מסלולי המופעל על ידי נאס"א, שתפקידו היה לחקור את האטמוספירה של כדור הארץ, ובמיוחד את שכבת האוזון המגינה על האטמוספירה.
הלוויין, שמשקלו היה 5,900 קילוגרם, נשלח ממעבורת החלל דיסקברי במהלך משימת STS-48 ב-15 בספטמבר 1991. הוא נכנס למסלול כדור הארץ בגובה מבצעי של 600 קילומטרים, עם נטייה מסלולית של 57 מעלות.
משך המשימה המקורי היה אמור להיות שלוש שנים בלבד אך הוארך מספר פעמים.
כשהמשימה הסתיימה לבסוף ביוני 2005 עקב קיצוצים במימון, 14 שנים לאחר שיגור הלוויין, שישה מתוך עשרת המכשירים שלו עדיין היו פעילים.
פעולה אחרונה להורדת מסלול UARS בוצעה בתחילת דצמבר 2005 כדי להכין את הלוויין למסלולו הסופי.
ב-26 באוקטובר 2010, תחנת החלל הבינלאומית ביצעה תמרון כדי להימנע מלהיפגע משאריות UARS.
הלוויין UARS, שהוצא משימוש, נכנס שוב לאטמוספירה של כדור הארץ ב-24 בספטמבר 2011. תשומת לב תקשורתית ניכרת אפפה את האירוע, בעיקר בשל התחזיות של נאס"א לפיהן חלקים ניכרים מהלוויין עלולים להגיע לקרקע, ועלול לסכן אזורים מיושבים.
עם זאת, שאריות הלוויין נשרו בסופו של דבר באזור מרוחק של האוקיינוס השקט.
לְווֹטוֹבִּי (באינדונזית: Gunung Lewotobi) הוא הר געש כפול פעיל, בעל פסגות חרוטיות תאומות, הממוקם בחלק הדרום מזרחי של האי פלורס, שבאינדונזיה.
הוא מורכב מהרי הגעש לווטובי לאקילאקי (לווטובי-זכר) ולווטובי פרמפואן (לווטובי-נקבה).
צורות ישנות יותר של שמו כוללות את לובטאבי, לובוטיבו ולובי טובי.
בהר הגעש ההתפרצות מתמשכת מאז 23 בדצמבר 2023 בפסגת לווטובי-זכר "לווטובי לאקילאקי".
לווייתן מצוי (לעיתים רורקל או רורקל ענק; שם מדעי: Balaenoptera physalus) הוא יונק ימי ממשפחת לווייתני ענק שבסדרת הלווייתנאים.
זהו הלווייתן השני בגודלו, ובעל החיים השני בגודלו החי כיום אחרי הלווייתן הכחול.
הלווייתן המצוי עשוי להגיע לאורך של כמעט 27 מטר ומשקל של 120 טון אך אורכו נע בדרך כלל בין 18 ל-21 מטר ומשקלו הממוצע הוא כ-70 טון.
הלווייתן המצוי הענק ניצוד באופן נרחב במהלך המאה ה-20, וכיום הוא נחשב כמין הנתון בסכנת הכחדה.
הלווייתן המצוי היה ידוע לטקסונומים זה מכבר.
הוא תואר לראשונה על ידי Frederick Martens ב-1675, ושוב על ידי Paul Dudley ב-1725. תיאורים אלו היו לבסיס למיונו של קארולוס ליניאוס, שסיווג אותו ב-1758 תחת הסוג Balaena (שם מדעי: Balaena physalus).
בתחילת המאה ה-19 הוא סווג מחדש תחת השם המדעי Balaenoptera physalus, אשר הוא השכיח עד היום.
שמו המדעי של המין, physalus, נגזר מהמילה היוונית physa שמשמעותה "נושף".
הלווייתן המצוי משתייך למשפחת לווייתני הענק, הכוללת בין היתר את הלווייתן גדול הסנפיר, הלווייתן הכחול, הלווייתן הצפוני ואת לווייתן המינקי.
בצפון האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי התגלו הכלאות טבעיות מקריות בין הלווייתן הכחול לבין הלווייתן המצוי
לפי המיונים העדכניים, ללווייתן המצוי קיימים שני תת-מינים, שלכל אחד מהם יש מאפיינים פיזיים שונים ומערכת קולות מעט שונה.
physalus, או הלווייתן המצוי הצפוני, והוא נפוץ בצפון האוקיינוס האטלנטי.
quoyi, או הלווייתן המצוי האנטארקטי, והוא נפוץ באוקיינוס הדרומי.
מרבית המומחים מסווגים את הלווייתן המצוי שנפוץ בצפון האוקיינוס השקט לתת-מין שלישי, אולם טרם ניתן לו שם.
הקבוצות אינן מתערבות זו עם זו אלא לעיתים נדירות.
ניתן להבחין בלווייתן המצוי באמצעות ממדיו הגדולים ומבנה גופו הצנום.
גודלם הממוצע של הזכרים והנקבות הוא 19 ו-20 מטרים בהתאמה.
אורכם של פרטים גדולים במיוחד היה 24 מטרים בחצי הכדור הצפוני, ו-26.8 בחצי הכדור הדרומי.
מעולם לא נשקל פרט בוגר ושלם של לווייתן מצוי, אולם חישובים הראו כי פרט באורך של כ-20 מטר שוקל כ-70 טון ואילו פרט גדול באורך 27 מטר עשוי לשקול כ-120 טונות.
לבגרות מינית מלאה מגיע הלווייתן המצוי בין הגילאים 25 ו-30. אורכו של גור לווייתן מצוי שזה עתה נולד הוא 6.5 מטרים בקירוב, ומשקלו 1,800 קילוגרמים.
ממדיו הגדולים של הלווייתן מסייעים בזיהויו, והבלבול השכיח הוא בינו לבין מינים בודדים של לווייתנים: הלווייתן הכחול, לווייתן הצפוני,B.
צבעם של צידו העליון וצדדיו של הלווייתן המצוי הוא אפור-חום, וצבעו של זה התחתון לבן.
יש לו שני נחירים דרכם הוא נושף מים, והחוטם שלו רחב ושטוח.
יש לו כתם לבן וגדול בצידה הימני של הלסת התחתונה, בעוד צידה השמאלי שחור או אפור.
צורה דומה של אסימטריה נראית לעיתים אצל לווייתני המינקי, אך האאסימטריה של הלווייתן המצוי נכונה לכל הלווייתנים המצויים, ולכן ייחודית בקרב הלווייתנים.
עובדה זו היא אחת מהדרכים לזהות באופן סופי ומוחלט את הלווייתן המצוי.
בעבר שיערו כי סיבת הופעתה של אסימטריה זו נעוצה בכך שהוא מסתובב יותר על לצד ימין מאשר לצד שמאל.
ההשערה הופרכה שכן הכיוון אליו מסתובב הלווייתן המצוי הוא אקראי, ולכן הוא מסתובב לצד שמאל אותו מספר פעמים שהוא מסתובב לצד ימין.
כיום לא קיימת השערה מוסכמת שמסבירה את האסימטריה הזו.
ללווייתן המצוי יש סדרה של 56–100 מזיפות לאורך גופו ובתחתיתו, שמתחילה בקצה הסנטר ומסתיימת בטבור.
סדרה זו מאפשרת לו להרחיב באופן ניכר את גרונו בזמן האכילה.
כמו כל לווייתני המזיפות, הלווייתן המצוי מסנן בעזרת המזיפות שלו פלנקטון או יצורים קטנים אחרים מהמים.
הסנפיר הגבי מעוקל מעט, ואורכו כ-50 סנטימטרים.
זנבו רחב, ובמרכזו יש חריץ קטן.
כשהלווייתן המצוי צף אל פני המים, ניתן לראות את הסנפיר הגבי שלו מגיח מהמים.
הסנפיר הגבי הוא צר ומאונך לפני המים, ויכול להגיע לגבהים של מעל 50 ס"מ.
כשהוא בפני המים, הוא ינשוף פעם אחת עד מספר פעמים, כשבין פעם לפעם הוא יישאר קרוב לפני המים למשך דקה וחצי.
לכל אורך הציפה, ישאיר הלווייתן את זנבו שקוע במים.
לאחר סבב נשיפות שכזה, צולל הלווייתן המצוי לעומק של 250 מטרים, למשך 10 עד 15 דקות.
הלווייתן המצוי ידוע ביכולתו לזנק מהמים עם כל גופו.
ההזדווגות מתרחשת בחורף בימות בהם המים חמימים, בדרך-כלל בסמוך לקו המשווה.
תקופת הייחום אורכת בין 11 חודשים לשנה.
הוולד יונק מאימו עד גיל שישה או שבעה חודשים, כאשר אורכו הוא 11 עד 12 מטרים.
לאחר מכן, הוולד שוחה בצמוד לאימו בדרך לאזור האכילה החורפי.
הנקבות יולדות אחת לשנתיים או שלוש.
בלידה אחת הנקבה ממליטה ולד אחד לרוב, אולם דווח על מקרים בהם היו קיימים שישה עוברים.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בין גיל 3 לגיל 12.
הלווייתן המצוי משתמש במזיפות שלו על מנת לסנן את מזונו מהמים.
לפרט בוגר קיימות בין 262 ל-473 מזיפות בכל צד של פיו, כאשר כולן עשויות מקרטין.
מידותיהן המרביות של המזיפות אורך של 76 ס"מ ורוחב של 30 ס"מ.
תזונתו מורכבת מדגים קטנים (שנמצאים לרוב בלהקות), דיונונים וסרטנים.
לווייתן אחד יכול לצרוך כ-1,800 קילוגרמים של מזון ביום.
הלווייתן המצוי הוא אחד מהלווייתנאים המהירים ביותר, שכן ביכולתו להגיע למהירויות של 37 קילומטרים בשעה.
בשחיות מהירות הוא עשוי להגיע אף ליותר מ-40 קמ"ש, מה שהביא אותו לקבל את הכינוי "הגרייהאונד של המעמקים" (the greyhound of the deep).
הלווייתנים המצויים הם חברותיים יחסית ללווייתני ענק אחרים, ולרוב הם חיים בקבוצות המונות שישה עד עשרה פרטים, ובאזורי האכילה ניתן למצוא אותם בהתקבצויות של קרוב ל-100 פרטים.
בדומה ללווייתנים אחרים, השירה של זכר הלווייתן המצוי מאופיינת בקולות ארוכים, רמים בעלי תדירות נמוכה.
מרבית הקולות מאופננים (FM) שתדירותם נעה בין 16 הרץ ל-40 הרץ.
לשם השוואה, האדם יכול לשמוע קולות בין התדרים 20 ל-20,000 הרץ.
כל צליל אורך בין שנייה לשתיים, וצירופים שונים של צלילים מושמעים ברצפים תבניתיים שאורכים בין 7 ל-15 דקות כל אחד.
רצפים אלו מושמעים באופן שחוזר על עצמו, למשך זמן שיכול להגיע לימים ספורים.
עוצמת הקולות של הלווייתן המצוי גבוהה יחסית, ויכולה להגיע לעוצמות של 184–186 דציבלים ביחס ללחץ קול של מיקרופסקל אחד.
בשל עוצמתם, קולותיו של הלווייתן יכולים להישמע ממרחקים.
לשם השוואה, צופה שיימצא במרחק של מטר אחד מלווייתן מצוי בעת השמעת קולו, יחוש בקול שעוצמתו כעוצמת הקול שמשמיע צופר של רכבת הנמצא במרחק של מטר אחד ממנו.
בדומה ללווייתני ענק אחרים, הלווייתן המצוי הוא מין קוסמופוליטי.
הוא נמצא בכל האוקיינוסים הגדולים בתבל.
הוא נעדר רק מהאזורים הקרובים לקרחונים בקוטב הצפוני והדרומי, וכן מאזורי מים קטנים הרחוקים מהאוקיינוסים, כמו הים האדום, המפרץ הפרסי, מזרח הים התיכון והים הבלטי.
צפיפותו הרבה ביותר קיימת במים בעלי טמפרטורה בינונית עד קרירים.
באזורים החמים שבקרבת קו המשווה צפיפותו נמוכה יותר.
הוא מעדיף מים עמוקים הרחוקים מהמדף היבשתי על פני מים רדודים.
אף על פי שהלווייתנים המצויים הם בעלי-חיים נודדים עונתית, תבנית ההגירה הכללית אינה מובנת היטב.
לפי נתונים שהגיעו ממערכים של הידרופונים (מכשירים לגילוי כיוון ומרחק של קולות במים) מצביעים על כך שהלווייתנים המצויים מצפון האוקיינוס האטלנטי נודדים דרומה בזמן הסתיו, בצאתם מאזור ניופאונדלנד ולברדור, דרך ברמודה ועד לאיים הקאריביים.
בניגוד אליהם, יש הסוברים כי קיימת אוכלוסייה אחת לפחות שאינה נודדת דרומה לקראת החורף, ובמקום זאת היא מתרחקת מן החוף.
באוקיינוס השקט, תבניות הנדידה אינן ברורות.
אף על פי שאוכלוסיות מסוימות כנראה נשארות במפרץ קליפורניה במשך כל השנה, במהלך החורף נצפה גידול ניכר במספרם בחורף ובאביב.
לווייתנים מצויים החיים באזורי אנטארקטיקה נמצאים קרוב לקו המשווה בעונת הקיץ, וקרוב יותר לאנטארקטיקה בעונה החורפית.
מיקומם של אזורי הרבייה אינו ידוע, מכיוון שלווייתנים אלו נודדים דרך האוקיינוס הפתוח, ולכן המעקב אחריהם קשה.
לִוְיְתָן כחול (שם מדעי: Balaenoptera musculus ; מכונה גם: לווייתן ענק או לווייתן כחול ענק) הוא מין של לווייתן מזיפות המשתייך למשפחת לווייתני הענק.
ככל הידוע הלווייתן הכחול הוא בעל החיים הכבד ביותר שהתקיים אי פעם על פני כדור הארץ: אורכו מגיע עד 34 מטרים ומשקלו עשוי להגיע ל-177 טונות.
לווייתנים כחולים היו נפוצים עד תחילת המאה ה-20 במרבית האוקיינוסים בכדור הארץ.
ב-40 השנים הראשונות של אותה מאה נפגעה האוכלוסייה אנושות כתוצאה מציד לווייתנים בלתי מבוקר, וכמעט הגיעה לכדי הכחדה סופית.
סכנת ההכחדה פחתה, אך לא נעלמה, עם הוצאת ציד הלווייתנים הכחולים מחוץ לחוק על ידי הקהילה הבינלאומית בשנת 1966. דו"ח משנת 2002 העריך את גודל האוכלוסייה העולמית ב-12,000 עד 15,000 פרטים המחולקים לחמש אוכלוסיות עיקריות החיות באזורים שונים.
הלווייתן הכחול מסווג כיום כמין בסכנת הכחדה מתמדת.
לפני הציד המסיבי הייתה אוכלוסיית הלווייתנים הכחולים העיקרית מקובצת באזור אנטארקטיקה וסביבתה (בין 202,000 ל-311,000 פרטים), אך כיום האוכלוסייה באזור זה עומדת על כ-2,000 פרטים בלבד.
מלבד אוכלוסייה זו באנטארקטיקה קיימות לפחות עוד שתי אוכלוסיות של לווייתנים כחולים בצפון האוקיינוס האטלנטי ולפחות שתיים נוספות בחצי הכדור הדרומי.
הלווייתן הכחול נכלל במשפחת לווייתני הענק, משפחה הכוללת בין היתר את הלווייתן גדול-הסנפיר, הלווייתן המצוי, הלווייתן מהמין B.
brydei, הלווייתן הצפוני ואת הלווייתן הגוץ.
החוקרים סוברים כי משפחת לווייתני הענק התפצלה מתת-סדרת לווייתני המזיפות לפני זמן רב - באמצע עידן המיוקן.
לרוב מסווג הלווייתן הכחול כאחד משמונת המינים הכלולים בסוג לווייתן; אף על פי כן, בדיקות DNA הוכיחו כי מבחינה אבולוציונית הלווייתן הכחול קרוב יותר ללווייתן גדול-הסנפיר וללווייתן האפור מאשר לשאר המינים בסוג לווייתן.
מחקרים אלו ומחקרים עתידיים אשר צפויים לחזק ולאמת קשר זה יביאו כנראה לסיווג מחדש של הלווייתן הכחול, וייתכן שאף שני המינים שקרובים אליו, לסוג נפרד - Sibbaldus.
ידוע על לפחות 11 מקרים מתועדים שבהם הזדווגו יחדיו לווייתן כחול ולווייתן מצוי, הזדווגות שהניבה בני כלאיים.
אראנסון וגאלברג (Aranson and Gullberg) תיארו בשנת 1986 את השוֹנוּת הגנטית שבין הלווייתן הכחול ללווייתן המצוי כשונות הקיימת בין האדם לגורילה.
ידוע גם על בני כלאיים של לווייתן כחול ולווייתן גדול-סנפיר.
השם המדעי של המין הוא Balaenoptera musculus; בלטינית, פירוש המילה musculus הוא "שרירי" או "חזק", אך היא יכולה להתפרש גם כ"עכברון" או "עכבר קטן".
קארולוס ליניאוס, שהעניק למין את שמו המדעי בשנת 1758, ידע את כפל המשמעויות הקיים בשם musculus ובחר בו מסיבה הומוריסטית, אולי כדי לבטא את כפל המשמעויות הסרקסטי הקיים בו.
שם הסוג Balaenoptera פירושו בלטינית "לווייתן סנפיר" (Balaena = לווייתן, ptera = סנפיר), אך כנראה ששם זה לא מתייחס לסנפירי הלווייתן (שהם רגילים ואין בהם שום דבר ייחודי) אלא לתלמים הנמשכים מהחלק התחתון של פיו ועד לבטן.
תלמים אלו הם קפלי עור המאפשרים לפה להתרחב כאשר הוא בולע כמויות אדירות של מים ואוכל.
החוקרים מבחינים בשלושה תת-מינים ללווייתן הכחול: B.
musculus, שנפוץ בצפון האוקיינוס האטלנטי ובצפון האוקיינוס השקט; B.
intermedia, שנפוץ באוקיינוס הדרומי; ו-B.
brevicauda, שנפוץ באוקיינוס ההודי ובדרום האוקיינוס השקט.
מספר מיונים ישנים יותר ומעודכנים פחות מכלילים אף תת-מין רביעי, B.
indica, שנפוץ באוקיינוס ההודי, אך נראה כי מדובר באוכלוסייה של תת-המין B.
שני המיונים עדיין נחקרים בידי המדענים וייתכן כי בעתיד יוחלט על סמך ניתוחים גנטיים כי קיימים שני תת-מינים בלבד.
גופו של הלווייתן הכחול גדול ומוארך.
הראש שטוח יחסית וצורתו דומה לצורת האות האנגלית U; הוא אינו סימטרי ומכוסה בליטות וגבשושיות רבות.
בליטות אלו מכסות את רוב שטחו של הראש, החל מהנחיר דמוי הזרבובית בצד העליון של הראש, ממנו מזרים הלווייתן מים דלים בחמצן ועשירים בפחמן דו-חמצני, ועד לשפה העליונה; חלק מבליטות אלה נוצרות כתוצאה מטפילים ימיים.
החלק הקדמי של הפה מלא שורות של מזיפות צפופות, המשמשות ללווייתן הכחול כמעין שיניים, בעזרתן הוא מסנן את המים הנכנסים לפיו בעת האכילה.
מהלסת העליונה יורדות כ-300 מזיפות שאורך כל אחת מהן כמטר אחד והן מוטות אל תוך הפה.
ללווייתן הכחול, ככל לווייתני הענק, תלמים אורכיים המתחילים בתחתית הראש ומסתיימים בטבור.
נראה כי תלמים אלה מאפשרים ללווייתן לפעור את פיו לרווחה במהלך האכילה.
סנפיר הגב של הלווייתן הכחול קטן יחסית ושונה בצורתו בין פרט אחד למשנהו; לחלק מהפרטים סנפיר קטן מאוד שבקושי נראה.
שאר הסנפירים גדולים באופן משמעותי.
כשהוא מגיח מהמים כדי לנשום, הלווייתן הכחול מרים את פלג גופו העליון מהמים ומתיז מהנחיר שבצד העליון של ראשו סילון אדי מים חזק - חזק יותר משל רוב הלווייתנאים האחרים; לעיתים קרובות ניתן לאתר את המין בים בזכות זרם אדים זה.
סילון אדי המים המרהיב יכול לטפס לגובה של 9 עד 12 מטרים וביום בהיר ניתן לראותו ממרחק של מספר קילומטרים.
נפח ריאותיו של הלווייתן הכחול הוא כ-.
אורכם של הסנפירים הוא בין 3 ל-4 מטרים.
צדם העליון אפור המתוחם בפסים לבנים דקים וצדם התחתון לבן כולו.
הלווייתן הכחול יכול להגיע למהירות של לטווחים קצרים, מהירות אליה הוא מגיע בדרך כלל בזמן התראוּת עם לווייתנים אחרים.
מהירות של כ- רווחת יותר בעת שחייה רגילה.
בזמן האכילה מאט הלווייתן הכחול את מהירותו לכ-5 קילומטרים בשעה בלבד.
קבוצות מסוימות של לווייתנים כחולים בצפון האוקיינוס האטלנטי ובצפון האוקיינוס השקט נצפו כשהם זוקרים את קצה זנבם מחוץ למים בעת צלילה, אך רוב הפרטים אינם עושים זאת.
הלווייתן צולל לפרקי זמן ממושכים, עד כשעתיים, ובין צלילה לצלילה מגיח לפני המים על מנת לנשום.
ללווייתן הכחול שכבת שומן מבודדת ועבה ביותר המסייעת לו בשמירה על חום גופו במים הארקטיים ובהישרדות ללא מזון במשך חודשי החורף בהם הוא לא אוכל.
נראה כי הלווייתן הכחול הוא בעל החיים הגדול ביותר שחי אי-פעם בכדור הארץ.
אורכו מגיע ל- ומשקלו ללמעלה מ-170 טונות.
לשם השוואה, משקלו של הדינוזאור הגדול ביותר,שחי אי פעם על כדור הארץ - הארגנטינוזאורוס, שחי בתור הקרטיקון בעידן המזוזואיקון, הוערך בכ-70–100 טונות - כ-30 טונות פחות ממשקלו של לווייתן כחול ממוצע.
אורכו של הארגנטינוזאורוס הוערך ב-30 עד 40 מטר, כאשר המספר המקובל כיום הוא .
קיים חוסר ודאות מסוימת לגבי הפרט הגדול ביותר של לווייתן כחול שתועד.
על פי ספר השיאים של גינס.
אורכו היה ומשקלו 174 טון ומדובר בפרט שנצוד.
משקלן של נקבות הרות הוערך עד 190 טון ובערוצי המדע נזכר משקל של 200 טונות.
מקורם של רוב הנתונים בלווייתנים שניצודו במימי אנטארקטיקה במחצית הראשונה של המאה ה-20, וממדי גופם הוערכו בידי ציידים שלא היו בקיאים בשיטות המדידה המקובלות בקרב הזואולוגים.
הלווייתנים הכחולים הארוכים ביותר שתועדו אי פעם היו זוג נקבות שאורך גופן נאמד ב-33.6 ו-33.3 מטרים; מכל מקום, קיים ויכוח באשר למהימנות ולדיוק של אומדן זה ואומדנים אחרים.
אורך גופו של הלווייתן הכחול הארוך ביותר שנמדד באופן מדעי על ידי המעבדה הלאומית ליונקים ימיים הגיע ל-, בדומה לאורכם של מטוס בואינג 737 או שלושה אוטובוסים.
עם זאת, מוסכם שאורכם של פרטים גדולים במיוחד עשוי לעלות על 30 מטר.
לשונו של הלווייתן הכחול גדולה כל-כך עד שפיל וכ-50 בני אדם יכולים לעמוד עליה בתוך פיו.
לבו קרוב לגודלה של מכונית קטנה והוא הלב הגדול ביותר בקרב כל בעלי החיים.
גם אב העורקים גדול מאוד וקוטרו מגיע לכ- - רחב דיו למעבר תינוק קטן דרכו.
בשל ממדי גופם קשה מאוד לשקול את הלווייתנים הכחולים.
מרבית הפרטים שניצודו לא נשקלו כלל בשלמותם אלא חולקו לנתחים קטנים ונשקלו אז - או שנשקלו באופן לא מהימן.
השקילה לאחר ביתור גופת הלווייתן לפיסות אינה מדויקת, שכן הלווייתן מאבד דם רב וכן נוזלים וחלקים אחרים שמוסיפים רבות למשקלו.
אף על פי כן, מספר פרטים שאורכם היה מעל 27 מטרים נשקלו בצורה מהימנה והתגלה כי הם שקלו בין 150 ל-170 טונות.
חוקרי המעבדה הלאומית ליונקים ימיים מעריכים את משקלו של פרט בוגר שאורכו היה בכ-180 טונות.
הלווייתן הכחול הגדול ביותר שנשקל בצורה מהימנה היה פרט בוגר שנשקל במעבדה הלאומית במשקל 177 טונות.
ללווייתן כחול יש את הפין הגדול ביותר בממלכת החיות.
אורך הפין הממוצע נע בין 2.5 ל-3 מטרים וקוטרו נע בין 30 ל-36 סנטימטרים.
אורך הפין הממוצע משתנה, אך בדרך כלל הוא מוערך באורך ממוצע של 2.4 מטרים.
הקוטר הממוצע הוא רק 30–36 סנטימטרים, מה שהופך את הפין לארוך ודק יחסית.
עם זאת, דווח גם כי ההיקף יכול להגיע ל-46 סנטימטרים, ושפיכה בודדת מוערכת בכ-17 ליטרים של נוזל זרע, כשמשקל אשכיו נע בין 45 ל-68 קילוגרמים.
עם זאת, קשה לאמוד את ה"ממוצע" עבור איבר מינו של לווייתן כחול, בהתחשב בכך שלא סביר שניתן יהיה למדוד את הפין במהלך קיום יחסי מין.
הפין של הלווייתן הכחול מוסתר בדרך כלל בתוך גופו ויוצא החוצה דרך חריץ איברי המין במהלך קיום יחסי מין.
הם מוגדרים כקשים וסיביים (יותר מאשר אצל יונקים אחרים).
ההערכה היא כי הוא משתמש בגמישות של רקמה זו כדי לקבל זקפה.
לעיתים, אורכו של הפין וההיסטולוגיה שלו יכולים לקבוע את גודלו של האורגניזם.