tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אב המשפחה צ'זרה, ובתו פיורלה הגיעו לביתו של קולסלבטיקו והתקבלו בחום על ידו.
הוא אמר לצ'זרה שעליהם להימלט מיד והבטיח לעזור להם.
כמה ימים לאחר מכן, הוא סיפק מסמכים מזויפים לכל 40 בני המשפחה ואמר לכל אחד מהם היכן להסתתר.
הוא יעץ להם להתפזר בין עיירות שונות.
המסמכים המזויפים שסיפק למשפחה תוכננו בקפידה.
אסתר דה טיבולי קיבלה מסמכים על שם מרוצ'י, שם המשפחה שאליה נשלחה בכפר הסמוך.
כל השמות החדשים היו קשורים בדרך כלשהי לשמותיהם הישנים, למקרה שאחד מ-12 הילדים יתבלבל כאשר ישאל על ידי הרשויות.
הפליטים היהודים התחזו לנוצרים והלכו לכנסייה כל שבוע ולמדו את הפולחן והטקסים הנוצריים.
קולסלבטיקו המשיך לדאוג לשלומם במהלך שהותם בכפרים השונים, ובזכות הגנתו, אף אחד לא הטריד אותם.
לאחר המלחמה משפחת דה טיבולי נשארה בקשר עם קולסלבטיקו.
המשפחה פתחה מחדש את החנות שהייתה בבעלותה עוד לפני המשפחה בתחנת הרכבת וקולסלבטיקו היה מבקר בחנות בכל פעם שהיה עובר בתחנה.
בהמשך, המשפחה עברה דירה והקשרים בין קולסלבטיקו למשפחה התרופפו ובהדרגה הקשר נותק.
בעקבות עדותה של פיורלה דה טיבולי, החליטה הוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם להכיר בטוליו קולסלבטיקו כחסיד אומות העולם ב-26 בפברואר 2009. ב-30 במרץ 2009 נערך לכבודו טקס ברומא.
טוּליו לוי-צ'יוויטה (, ב־IPA: ; 29 במרץ 1873 – 29 בדצמבר 1941) היה מתמטיקאי יהודי-איטלקי שנודע בעיקר בשל תרומתו המכרעת בתחום תורת הטנזורים ועל יישומיו הקריטיים של התחום בתורת היחסות הכללית.
לוי-צ'יוויטה נולד למשפחה יהודית איטלקית בפדובה, בנו של ג'אקומו לוי-צ'יוויטה, עורך דין וסנאטור לשעבר.
הוא סיים את לימודיו ב-1892 בפקולטה למתמטיקה של אוניברסיטת פדואה.
בשנת 1894 קיבל תעודת הוראה ולאחר מכן מונה למחלקה למורים של הפקולטה למדעים בפאביה.
בשנת 1898 הוא מונה להיות ראש המחלקה של פדואה למכניקה רציונלית, שם הכיר את ליברה טרוויסאני, אחת מתלמידותיו, ונישא לה בשנת 1914. הוא נשאר בתפקידו בפדואה עד 1918, וקודם בערוב הזמן עד שהגיע להיות ראש המחלקה למכונאות בפדואה.
בשנת 1900 הוא וריצ'י-קורבסטרו פרסמו מאמר על תורת הטנזורים בשם "Méthodes de calcul différentiel absolu et leurs applications" (שיטות של חשבון דיפרנציאלי מוחלט ויישומיהן).
במאמר זה וברעיונות שמאחוריו השתמש בין היתר אלברט איינשטיין לפיתוח עבודתו, שתתגלה לאחר מכן כתורת היחסות הכללית.
סדרת המאמרים של לוי-צ'יוויטה על בעיית שדה כבידה סטטי גם הייתה נושא להכתבויות שלו עם איינשטיין בשנים 1915–1917. את ההתכתבויות יזם לוי-צ'יוויטה, כאשר מצא שגיאות מתמטיות בשימוש של איינשטיין בחשבון טנזורים כאשר הלה ניסה להסביר את תורת היחסות.
לוי-ציוויטה שמר בשיטתיות את כל תשובותיו של איינשטיין; ואף על פי שאיינשטיין לא שמר את תשובותיו של לוי-ציוויטה, ניתן היה לשכתב מחדש את כל ההתכתבויות.
מהתכתבויות אלה ניכר כי לוי-צ'יוויטה ואיינשטיין כיבדו אחד את השני וניהלו מערכת יחסים ידידותית.
באחד המכתבים, בנוגע לעבודתו החדשה של לוי-צ'יוויטה, כתב איינשטיין "אני מעריץ את האלגנטיות של שיטת החישוב שלך; זה בטח נחמד לרכוב על סוס המתמטיקה שלך בשדות זרים אלה בעוד שכל השאר צריכים לפלס את דרכם בעמל ברגל".
בשנת 1933 לוי-צ'יוויטה תרם למשוואות של פול דיראק גם במכניקת הקוונטים.
ספר הלימוד שלו על חשבון טנזורים, "The Absolute Differential Calculus" (במקור קבוצה הרצאות באיטלקית שנכתבו יחד עם ריצ'י-קורבסטרו), נותר ועדיין אחד מהטקסטים הסטנדרטיים ללימוד תורה זו, גם כמעט מאה שנה לאחר פרסומו, עם מספר תרגומים זמינים.
בשנת 1936, לאחר שקיבל הזמנה מאיינשטיין, נסע לוי-צ'יוויטה לפרינסטון, ארצות הברית ושניהם התגוררו בצוותא למשך שנה.
אך כאשר המתיחות באירופה גאתה, חזר לאיטליה.
חוקי הגזע משנת 1938 שנחקקו על ידי ממשלת איטליה הפאשיסטית שללו את לוי-צ'יוויטה מהפרופסורה שלו ואו את חברותו בכל האגודות המדעיות.
מבודד מהעולם המדעי, הוא מת בדירתו ברומא ב-1941.
מאוחר יותר, כשאיינשטיין נשאל מה הוא הכי אוהב באיטליה, אמרː "ספגטי ולוי-צ'יוויטה".
הוא היה גם חבר באקדמיה דיי לינצ'י, באקדמיה האפיפיורית למדעים ובאגודה הפילוסופית האמריקאית.
כל יצירותיו המתמטיות, למעט המונוגרפיות, החיבורים וספרי הלימוד, נאספו לאחר מותו לששת הכרכים של "אסופת כתבים", לאחר תיקון שגיאות הדפוס והשגות של המחבר.
"חשבון הדיפרנציאל המוחלט" (לונדון וגלאזגו, בלאקי ובנו 1927; עריכת אנריקו פרסיקו, טרנס.
תומאס דיואן "טום" ארנולד הוא קומיקאי ושחקן אמריקאי שהתגייר.
ארנולד נולד באיווה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-מתודיסטית.
דודתו מצד אביו הייתה השחקנית קיי ארנולד.
הוא החל במופעי סטנד-אפ כשהיה בן 23. ב-1983 פגש ברוזאן בר, לימים אשתו, כאשר זו ראתה אותו מופיע.
מסטנדאפיסט הפך ארנולד לסופר שהופיע בקביעות בתור ארני תומאס, דמות בסיטקום הטלוויזיוני הפופולרי "רוזאן" (שעלה לאוויר בשנת 1988).
בשנת 1991 שיחק בקומדיה "מגנים בתנועה", לצד אשתו דאז רוזאן בר.
בשנת 1994 שיחק בסרט "שקרים אמיתיים" לצד ארנולד שוורצנגר.
ב-1996 שיחק לצד ג'ני מקארתי בסרט "הטיפשים".
ב-1997 שיחק בסרט "פריצות" לצד סטיבן ריאה ושיחק בסרט "צוות ללא שליטה".
בשנת 2000 שיחק בסרטו של סטיב בושמי "מאחורי החומות", בקומדיה "בר מקפץ" לצד ניקול סאליבן, ובסרט הפרודיה "Shriek If You Know What I Did Last Friday the 13th".
בשנת 2002 דיבב את דמותו של יורם יובל בסרט המונפש "דני שובבני: קרוז קונטרול", שיחק גם בסרט העצמאי "ילדים ביום הולדתם" אשר מבוסס על סיפור קצר מאת טרומן קפוטה.
בשנת 2003 שיחק בסרט "קטינות בלי הפסקה" ובסרט הפעולה "2 צעדים למוות" לצד ג'ט לי.
בשנת 2004 שיחק בסרט הקומי השנוי במחלוקת "הכל כלול" לצד קווין הארט וסנופ דוג, הסרט נקטל על ידי המבקרים ונכשל בקופות.
בשנת 2005 שיחק בדרמה הארוטית "סיפורים קצרים על אהבה" לצד ליסה קודרו, סטיב קוגן ולורה דרן.
בשנת 2007 שיחק בסרט הדרמה "משחק החיים" לצד הת'ר לוקליר.
בשנת 2008 שיחק בסרט "Good Dick", בסרט "זה לא מבחן", בסרט "גני הלילה" לצד גיליאן ג'ייקובס, ובדרמה הקומית "באק האוורד הגדול" בכיכובם של טום הנקס וג'ון מלקוביץ'.
בשנת 2009 שיחק בדרמה העצמאית "מקלחות של אפריל" לצדה של ג'אנל פאריש.
בשנת 2011 השתתף במותחן הפשע "החזרה".
בשנת 2012 שיחק בדרמת הפשע "מדיאה בהגנת עדים" לצד טיילר פרי, בסרט הפעולה "לפגוע ולברוח" לצד קריסטן בל, ובסרט הקומי-עצמאי "למצוא את האחת" בכיכובה של ג'ניפר לאב יואיט ובסרט "Grassroots".
בשנת 2014 דיבב בסרט "בלאגן בג'ונגל", הסרט נעשה בהפקה קולומביאנית-מקסיקנית-דרום קוריאנית.
בשנת 2015 שיחק במותחן "הקללה של עיירות גרוב" בכיכובם של לוקאס טיל ובלה היתקוט.
שיחק גם בסיטקום "קדושים בעיר החטאים" בכיכובה של מאלין אקרמן, ודיבב בסרט האנימציה "זנב ועכבר".
בשנת 2016 שיחק במספר פרקים מתוך סדרת המשטרה "NCIS: ניו אורלינס", בתפקיד של אלביס ברטראנד.
בשנת 2018 שיחק בסרט "גדול יותר", אודות חיו של ג'ו וידר.
בשנת 2022 התארח בסדרת הטלוויזיה "הטירון: סוכנת חדשה" המהווה ספין-אוף לסדרה המשטרתית המצליחה "טירון".
בשנת 2023 ביצע הופעת אורח בסדרה "שקרים אמיתיים" ברשת CBS, המבוססת על הסרט באותו שם משנת 1994 בבימויו של ג'יימס קמרון.
באותה שנה ביצע הופעת אורח בסדרה הקומית "פובאר" מבית נטפליקס.
ב-1990 הוא התגייר ונישא לאשתו הראשונה, השחקנית והקומיקאית האמריקאית-יהודייה, רוזאן בר.
הזוג הנשוי משך את התקשורת, ובמיוחד את הצהובונים, בגלל ההתנהגות המגוחכת שלהם לעיתים.
ארנולד התגרש ממנה ונישא והתגרש בהמשך עוד שלוש פעמים.
יש לו שני ילדים מאשתו הרביעית, גרושתו החל מ-2019, האמריקאית-יהודייה אשלי גרוסמן.
תומאס ריצ'רד ארנולד היה פוליטיקאי בריטי.
ארנולד היה חבר פרלמנט מהמפלגה השמרנית מטעם מחוז הבחירה הייזל גרוב מאוקטובר 1974 עד בחירות 1997, אז בחר לא לרוץ לפרלמנט.
במקומו נבחר אנדרו סטונל (Andrew Stunell) מהמפלגה הליברל דמוקרטית.
בשנת 1974 הוא היה בין חברי הפרלמנט הצעירים והיה חלק מקבוצת "השמרנים הצעירים" בפרלמנט שכללה 5 חברים, אך הוא לא היה בין הבולטים בה.
מוצאו מצפון להרי אלטאי והוא זורם לתוך נהר האוב.
הערים החשובות שעל הנהר הן טומסק, נובוקוזנצק וקמרובו.
כ-25-40% מהמים מקורם בגשמים, 35-55% מהפשרת שלגים, והיתר ממים תת-קרקעיים.
מנובמבר עד אפריל הנהר מכוסה קרח.
טולצ'ין (באוקראינית ורוסית: Тульчин; ביידיש: טולטשין), היא עיר באוקראינה במחוז ויניצה.
העיר נמצאת על הנהר סלניצה, יובלו של הבוג הדרומי, במקום שהנהר טולצ'ינקה נשפך אל סלניצה.
נכון לתחילת שנת 2023 אוכלוסיית העיר מונה 14,000 איש; רובם אוקראינים ורוסים, אך ישנה גם קהילה יהודית קטנה של 350 איש (1998).
העיר ידועה בהיסטוריה היהודית כמרכז חסידי.
ידועה מ-1607 כנסטרבר כמבצר על הגבול עם הטורקים.
ב-1609 מלך פולין העניק את העיר לזקן ברצלב וויניצה-ולנט אלכסדר קלינובסקי.
ב-1649 נכבשה על ידי בוגדן חמלניצקי, לאחר מצור בן מספר ימים, וניסיונות לכיבוש, שבהם נפלו קוזקים רבים מידי היהודים.
טולצ'ין לאחר מכן נהייתה אחת מבסיסיהם של הקוזקים.
ב-1726 סטניסלב פוטוצקי קיבל את טולצ'ין מידי בית קלינקוביץ'.
ב-1732 סטניסלב מת ואת מקומו ירש אחיינו פרנצישק סלזי פוטוצקי, ואותו באמצע המאה ה-18 בנו סטניסלב פליקס פוטוצקי.
ב-1772 סטניסלב פליקס העביר לטולצ'ין את מרכז נחלותיו, ועבר להתגורר בה, שכן בירתו הקודמת לאחר חלוקת פולין עברה לאוסטריה.
ב-1787 העיר קיבלה את זכויות מגדבורג.
ב-1792 הייתה למרכז סחר של האזור ובעיר התקיים יריד חודשי.
ב-1793, לאחר חלוקת פולין השנייה, חלק מרוסיה במחוז פודוליה.
בין 1917–1923 התקיימו באזור קרבות בין צבאות הרפובליקה האוקראינית הלאומית, פולין והאדומים.
ב-1923 הסובייטים השתלטו על העיר סופית והיא צורפה לרפובליקה האוקראינית הסובייטית הסוציאליסטית.
ב-1941 לעיר נכנסו גרמנים והכניסו את כל היהודים לגטו.
מאז יסודה התקיים בעיר ישוב יהודי חשוב.
בפרעות הקוזאקים בשנות ת"ח ת"ט נכבשה העיר ב-24 ביוני 1648 (ד' בתמוז ה'ת"ח), לאחר מצור של שלשה ימים ובגידת הפולנים ביהודים, טבחו הקוזקים בקהילה היהודית.
בין 1,500 (יוון מצולה) ל-3,000 (נתונים ממקורות אחרים) איש נהרגו בטבח.
בעיר התגורר רבי יחיאל אשכנזי, חתנו של הבעל שם טוב, ששימש בה כשוחט.
מ-1781 עד 1788 התגורר בעיר בנו רבי ברוך ממז'יבוז', ולאחר שעבר למז'יבוז' היה מגיע לעיר כל קיץ לבקר את חסידיו.
בעיר ביקרו גם רבי נחמן מברסלב ובעל התניא.
המחלוקת המפורסמת ביניהם לבין רבי ברוך התקיימה גם פה.
אחרי רבי ברוך ישב על כס האדמו"רות חתנו רבי דב בער בן רבי שלמה מקרלין ולאחר פטירתו בנו רבי שלמה.
לעיר הגיעו גם צדיקי בית צ'רנוביל והרבי מטולנא - רבי מנחם נחום כיהן בה.
רבי נחמן חזן ובנו רבי אברהם חזן ממנהיגי חסידות ברסלב התגוררו גם הם בעיר.
יוסף טרומפלדור הוצב בתחילת שירותו הצבאי ברגימנט הרגלים הקובני ה־76 שהוצב בטולצ'ין, שם התיידד עם דוד בלוצרקובסקי שהיה אחד מידידיו הטובים ביותר.
בשנת 1926 היו בעיר יהודים כ-7600 יהודים (44% מכלל אוכלוסייה).
בשואה רוב היהודים הושמדו, אך חלק חזרו לעיר עם שחרורה והקימו מחדש את הקהילה היהודית.
הקהילה מתקיימת אף היום, אם כי רוב חבריה בגיל מתקדם.
100 עיירות יהודיות של אוקראינה (עורך: אלכסנדר גרשט, סנקט פטרבורג, 2000).
מהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית
יוון מצולה (נתן נטע הנובר, 1653)
מגילת עיפה (אמסטרדם 1651, ר' שבתי הכהן (הש"ך))
טוּלְצָ'ה (ברומנית: Tulcea, בטורקית: Tulça, ברוסית: Тулча) היא עיר נמל על גדת הדנובה, במחוז טולצ'ה שברומניה.
העיר שוכנת על פני שבע גבעות, המכונות "גבעות טולצ'ה".
נמצאו סימנים להתיישבות במקום לפני קרוב לחמשת אלפים שנה ולפני יותר מאלפיים ושבע מאות שנה היה במקום יישוב יווני בשם Aegyssus.
ב-12 לפנה"ס נכבש המקום על ידי האימפריה הרומית ורומים הרחיבו וביצרו את היישוב, שנודע גם במהלך ימי הביניים בשמו העתיק אאגיסוס.
לאחר הפיצול באימפריה עברה העיר לשליטת האימפריה הביזנטית ובמהלך המאה ה-7, תקופת נדידת העמים השנייה נכבשה על ידי שבטים גרמאניים וסלאבים וננטשה.
בשלהי המאה ה-7 עברה לשליטת האימפריה הבולגרית הראשונה.
לאחר קריסת האימפריה הבולגרית חזר היישוב לידיים ביזנטיות ובמקום הוקמה מצודה.
ב-1064 החריבו לוחמים משבטי האוע'וז את המצודה ובסמיכות אליה נותר ישוב קטן.
במהלך המאה ה-12 נשלטה העיר על ידי האימפריה הבולגרית השנייה ובשלהי המאה ה-13 עברה לידי דספוטט קארבונה שמרכז שליטתה היה חבל דוברוג'ה.
במהלך המאה ה-14 נשלטה העיר על ידי הולאכים.
בראשית המאה ה-15 נכבש המקום על ידי צבא האימפריה העות'מאנית והחל משנת 1506 העיר מתועדת בתעודות עות'מאניות בשמה הטורקי העכשווי טולצ'ה,
העיירה מילאה אותה תקופה תפקיד של מרכז לסחר מעבר.
בסביבות 1848 פעלו בה מספנות קטנות.
ב-1860 זכתה טולצ'ה למעמד של עיר ושל בירת סנג'ק במסגרת הווילאייט סיליסטרה.
משנת 1864 סופחה לווילאייט טונה (דנובה).
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), מתוקף סיכומי קונגרס ברלין הועברה העיר לחזקת ממלכת רומניה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה בין 1916 ל-1918 נכבשה טולצ'ה בידי צבא בולגריה.
לאחר כניעת הבולגרים, הוחזרה העיר לחזקת רומניה.
בטולצ'ה התקיימה קהילה יהודית שמתועדת בתקופת שליטתם של העות'מאנים על העיר, בעת שהייתה חלק מווילאייט הדנובה של האימפריה העות'מאנית.
לפי נתוני הוועדה הרומנית שהוצגו בפני קונגרס ברלין התגוררו בעיר ב-1878 750 יהודים.
ב-1882 היו מספר יהודים מבני קהילת טולצ'ה שהיגרו לארץ ישראל ממייסדי וראשוני מתיישבי המושבה זכרון יעקב.
ב-1888 נבנה בית הכנסת המרכזי של הקהילה.
קהילת טולצ'ה התפללה לפי נוסח אשכנז.
בקהילת טולצ'ה נרשמה פעילות ציונית ענפה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוטל איסור לימודים על בני הקהילה והגברים ובני הנוער נלקחו למחנות לעבודות כפייה.
באוגוסט 1944, לאחר כיבוש העיר בידי הצבא האדום חודשה הפעילות הציונית בעיר ובהמשך, החלה עלייה הדרגתית לארץ ישראל חלקה באמצעות ספינות מעפילים.
טום בונן (בפלמית: Tom Boonen; נולד ב-15 באוקטובר 1980 במול, בלגיה) הוא רוכב אופניים בלגי שפרש מרכיבה תחרותית.
נחשב לאחד מרוכבי הקלאסיקות הטובים בכל הזמנים והתמחה בעיקר במרוצים חד-יומיים.
הוא שיאן הניצחונות במונומנט פריז–רובה, אותו ניצח ארבע פעמים, ביחד עם רוז'ה דה ולאמינק.
ושיאן הניצחונות במונומנט רונדה ון פלנדרן אותו ניצח שלוש פעמים, ביחד עם חמישה רוכבים אחרים.
בונן שיאן הניצחונות גם במרוץ E3 הרלבקה, אותו ניצח חמש פעמים.
הוא אלוף העולם לשנת 2005 ומנצח קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס בשנת 2007, כשבסך הכל ניצח גם שישה קטעים בטור ושני קטעים בוואלטה אספניה.
ניצחונותיו הרבים במרוצים הקלאסיים החשובים ביותר הקנו לו מעמד מיוחד בבלגיה והוא נחשב אחד מהספורטאים הפופולריים ביותר בארצו כשהיה פעיל.
בשנת 2002 רכב בונן בקבוצת רשות הדואר האמריקאי.
הוא התפרסם כשסיים במקום השלישי המכובד במרוץ פריז–רובה והוא בן 21 בלבד.
עזב את הקבוצה כיוון שהרגיש שקבוצת רשות הדואר הייתה מחויבת בעיקר עבור לאנס ארמסטרונג והכנותיו לטור דה פראנס וכך איננה דואגת להציב במרוצים הקלאסיים הרכב חזק דיו.
כמו כן, סבר כי אם ירכב לצדו של יוהאן מוזיאו הבלגי, שנחשב באותה עת לרוכב המרוצים הקלאסיים הטוב בעולם, יוכל ללמוד ממנו ולהתפתח.
וכך, בעקבות הצעה שקבל מפטריק לפברה, מנהלה הספורטיבי הדומיננטי של קבוצת קוויק סטפ-דוויטמון, עבר בונן ב-2003 לקבוצה הבלגית למורת רוחה של קבוצת רשות הדואר שעמה היה קשור בחוזה עד סוף 2003.
ב-2004 ניצח בשני שלבים בטור דה פראנס כאשר אחד הניצחונות היה בשלב האחרון.
ניצחון בקטע זה נחשב כיוקרתי במיוחד בקרב הרוכבים.
ב-2005 ביסס את עצמו כרוכב מהשורה הראשונה בדבוקה המקצוענית.
ניצח ברציפות ברונדה ון פלנדרן ובפריז–רובה, ניצח בשני שלבים בטור דה פראנס ואף לבש את החולצה הירוקה עד שפרש בקטע ה-11 כתוצאה מתשישות.
הוא התאושש וניצח באליפות העולם שנערכה במדריד.
ב-2006 לבש למספר ימים את החולצה הצהובה בטור דה פראנס.
באליפות העולם סיים תשיעי ואיבד את חולצת הקשת בענן לחברו לקבוצה פאולו בטיני.
ב-2007 ניצח בשני שלבים בטור דה פראנס וזכה בחולצה הירוקה.
ב-2008 ניצח במרוץ פריז–רובה בפעם השנייה.
ביוני 2008 פורסם כי נמצאו עקבות לשימוש בקוקאין בבדיקה שנערכה לו ב-26 במאי.
בעקבות ממצאים אלו הודיעו מארגני הטור דה פראנס כי לא יוכל להשתתף במרוץ.
בוואלטה אספניה באותה שנה ניצח בשני שלבים.
ב-2009 ניצח בפעם השלישית במרוץ פריז–רובה והצטרף למועדון המכובד של רוכבים בודדים שזכו במרוץ שלוש פעמים.
נכון לשנת 2009, נחשב בונן כרוכב הבולט ביותר בתחום של המרוצים הקלאסיים והחצי קלאסיים של הצפון, מרוצים המתקיימים בבלגיה ובצפון צרפת ומתאפיינים ברכיבה על אבני מרצפות (Pavè).
נחשב כרוכב ידידותי מחוץ למרוצים ומכונה בחיבה "טורנדו טום".
הוא מתראיין רבות ונחשב כוכב בבלגיה.
במאי 2009 התפרסם כי נתגלו עקבות שימוש בקוקאין בבדיקת דם שנערכה לבונן לאחר מרוצי האביב של 2009. זו הפעם השנייה שמתגלה קוקאין בדמו של בונן.
בונן הושעה מקבוצתו אך הוחזר אליה והשתתף בדופינה ליברה.
יום לפני הזינוק הותר לו לזנק לטור דה פראנס לאחר מאבק משפטי.
בונן זינק למרוץ אך פרש ממנו עקב מחלה לפני השלב ה 15.
בכך הישווה את שיא הניצחונות במרוץ; ארבעה ניצחונות, בו הוא מחזיק יחד עם רוז'ה דה ולאמינק.
שנת 2013 הייתה רצופת פציעות עבור בונן ונעדר, או שלא סיים עקב פציעה, ממרבית מרוצי המטרה שלו.
ניצחונו המשמעותי היחיד הגיע ביולי בקטע של הטור של ולוניה.
גם ב-2014 הוא לא זכה להצלחה רבה.
הוא אמנם סיים שני בטור של קאטאר וניצח במרוץ החד-יומי המוקדם, קורנה–בריסל–קורנה, אך בשני המרוצים החשובים ביותר עבורו, רונדה ון פלנדרן (סיים במקום ה-7) ופריז-רובה (סיים במקום ה-10) לא זכה בהישגים המקווים.
ביוני 2014 ניצח בשני קטעים בטור של בלגיה.
גם 2015 הייתה רצופת פציעות עבור בונן שגרמו לו להיעדר ממרוצי המטרה החשובים לו - המרוצים הקלאסיים של הצפון.
עם זאת הוא הצליח לנצח במרוץ החד-יומי רונד אום קלן וניצח בקטעים בטור של בלגיה ובאנקו טור.
ב-2016 לא בלט בונן במרוצי הקלאסיים של הצפון, אולם במרוץ האחרון בסדרה זו, פריז–רובה, הוא נמנה עם קבוצת החוד שהגיעה יחד לסיום בוולודרום ברובה.
בונן נחשב כמועמד מוביל במאוץ לסיום אך נכנע לרוכב האוסטרלי הוותיק שנחשב כ"פועל שחור", מט היימן וסיים שני.
לאחר המרוץ הוא זכה לתשבחות משניים מרוכבי העבר הצרפתיים שניצחו במרוץ זה בעברם: ברנאר אינו וז'ילבר דוקלו-לאסאל שתיארו את בונן כ"לוחם" ו"נפלא".
בהמשך העונה ניצח בונן בשני מרוצים חד-יומיים, בהם קלאסיקת לונדון-סארי ובקטע בטור של ולוניה.
במרוץ הכביש באליפות העולם בדוחא הוא סיים במקום השלישי ונכנע לפטר סאגאן (אלוף העולם ומדליית זהב) ומרק קאוונדיש (מדליית כסף).
בונן הודיע כי יפרוש מרכיבת אופניים מקצועית לאחר מרוצי האביב ב-2017..
ב-9 באפריל 2017 רכב במרוץ האחרון שלו כרוכב מקצועני, וסיים במקום ה-13 בפריז–רובה.
טום אוף פינלנד (Tom of Finland, מאנגלית: "טום מפינלנד"; 8 במאי 1920 – 7 בנובמבר 1991) הוא השם שבו נודע טואוקו לאקסונן (Touko Laaksonen), אמן פֶטיש, המוכר הודות ליצירתו ההומוארוטית והשפעתו על התרבות ההומואית בשלהי המאה ה-20.
לאורך ארבעה עשורים יצר 3,500 ציורים ואיורים, רובם הגדול בעיפרון, רובם מתארים גברים הניחנים במאפיינים פיזיים בולטים: חזה מפותח, איברים, ישבנים ואברי מין בעלי ממדים בלתי סבירים.
בגדים צמודים, או העדרם, הדגישו מאפיינים אלו, במיוחד את איבר המין הגברי, שהוצג כאלמנט מודגש או נחשף לראווה.
ציוריו מציגים לרוב גבר אחד או יותר, במהלך פעילות מינית או לפניה.
טואוקו לאקסונן נולד בקארינה, טורקו, פינלנד.
הוא החל לצייר בגיל צעיר, אך ציורים אלו לא שרדו.
הוא אמר כי נהג להסתירם תחילה, אך לאחר מכן השמידם כאשר החל את שירותו הצבאי.
לאקסונן צייר דמויות של עובדי כפיים פיניים שראה כבר בגיל צעיר.
כשברית המועצות תקפה את פינלנד ב"מלחמת החורף", ועם כניסתה של פינלנד בעקבות זאת למלחמת העולם השנייה, גויס לאקסונן לצבא הפיני, שם שירת בתפקידי קצונה.
מאוחר יותר ציין לאקסונן כי העניין הפטישיסטי שלו בגברים במדים מקורו בתקופה זו.
לאחר המלחמה שב לאקסונן לחיים אזרחיים, עבד בתעשיית הפרסום כגרפיקאי והמשיך לצייר את ציוריו הארוטיים להנאתו הפרטית.
בשנת 1956 שלח לאקסונן אחדים מציוריו למגזין האמריקאי המשפיע Physique Pictorial לפרסום בשם "טום", הנשמע דומה לשמו האמיתי, Touko.
עורך המגזין שינה את השם ל"טום אוף פינלנד", כפי שהיה מקובל במגזין.
במהרה החלה קהילת ההומואים להתעניין ביצירתו של לאקסונן, ובשנת 1973 הוא החל לפרסם קומיקס ארוטיים והפך לבעל שם גם בעולם האמנות.
לאקסונן נודע בעיקר הודות ליצירות הממוקדות בדמויות הומו-גבריות סטריאוטיפיות, כגון חוטבי עצים, שוטרים על אופנועים, מלחים, אנשים עסקים, אופנוענים שריריים ולובשי בגדי עור.
"Kake" נחשבת סדרת הקומיקס הבולטת ביותר שלו, ובה שפע דמויות מסוג זה.
יצירות של לאקסונן הוצגו בתערוכות כבר בתחילת שנות ה-70 ובשנת 1973 הוא פרש מעבודתו במשרדי חברת הפרסום MacCann-Erickson.
"מאז לבשתי רק ג'ינס והתפרנסתי מציוריי", תיאר את המהפך בסגנון החיים שלו באותה תקופה.
בשנת 1979 ייסד לאקסונן את חברת "טום אוף פינלנד" כדי להפיץ את עבודתו.
החברה ממשיכה לפעול גם לאחר מותו, ועוסקת בשימור יצירה אמנותית הומוארוטית והצגתה.
בשלהי שנות ה-90 נכנסה החברה לעסקי האופנה על בסיס יצירותיו של לאקסונן, אבל עם מגוון סגנונות עשיר יותר.
קו האופנה ניסה לאזן בין ההומוארוטיות בציורים ותעשיית האופנה, והוא הוצג בתערוכות אופנה מרכזיות.
המו"ל האירופאי Taschen פרסם מספר אוספים שלו, בהם גם שלוש אנתולוגיות רטרוספקטיביות.
רבים מציוריו מבוססים על תמונות מצולמות, אך אינם העתק מדויק שלהן.
ההשראה משמשת להשגת ממד ריאליסטי של תמונה חיה עם תנוחות ומחוות משכנעות, אולם לאקסונן הגזים במתכוון מאפיינים פיזיים והציג אידיאל יופי גברי פרטי, תוך שהוא משלב ריאליזם ופנטזיה.
בסרט התיעודי הוא הרחיב בעניין זה, כולל דוגמאות רבות של הציורים לצד התמונות המקוריות.
במהלך חייו ולאחר מכן זכה לאקסונן להערצה אך גם לבוז מצד חלקים שונים של קהילת האמנים.
הוא התיידד עם הצלם רוברט מייפלת'ורפ, שעבודתו, המציגה דימויים סאדו מזוכיסטיים ואיקונוגרפיה פטישיסטית, נחשבה אף היא שנויה במחלוקת.
עניין שנוי במחלוקת ביצירת לאקסונן היה הטיפול הארוטי בדמויות גברים במדים נאציים.
מדובר בחלק קטן מאוד של היצירה שלו, אבל הצגתן של הדמויות הללו באור מחמיא גרמה לאחדים להסיק שמדובר באמפתיה לנאציזם והן הוסרו מרוב האנתולוגיות שפורסמו לאחרונה.
רק מאוחר יותר התנער לאקסונן מכל זיקה לאידאולוגיות נאציות או פשיסטיות.
הוא הרבה לצייר גם גברים שחורים, ללא עדות מורגשת להטיה גזעית או פוליטית.
אף שניתן למצוא בהם דמיון לקריקטורות גזעניות המציגות את הגבר השחור כבעל און מוגבר, דמויות הגברים הלבנים מוצגות באותו אופן.
מבקרי אמנות חלוקים בדעתם בנוגע ליצירתו של לאקסונן.
הטכניקה שלו זיכתה אותו בכינוי "רב-אמן עם עיפרון", אבל מצד שני, מבקר של העיתון ההולנדי Het Parool תיאר את עבודתו כ"נטולת הבעה".
שאלה רווחת היא האם דמות ה"סופרמן" שלו (דמויות גבריות בעלות אברי מין ושרירים מוגדלים) היא שטחית או חסרת טעם, או אולי ניתן למצוא ביצירתו מורכבות עמוקה יותר, החותרת תחת הסטריאוטיפים הללו.
לדוגמה, מבקרים אחדים מזהים דוגמאות בהן הוענקה לדמויות רכות מסוימת, או חיוכים משועשעים בסצנות המתארות פעילות סאדו-מזוכיסטית.
רבים מעריצים את יצירותיו של לאקסונן כמות שהן, כפי שמתאר זאת רוב מייר, בעליה של חנות בגדי עור וגלריה באמסטרדם, "לא מדובר בנושאים לשיחה, אלא לאוננות".
יצירתו של לאקסונן עוררה לחיים ומיסחרה תת-תרבות מחתרתית של בגדי עור שנוצרה לאחר מלחמת העולם השנייה והגיעה לשיאה בשלהי שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, טרם התפשטות מחלת האיידס בקהילת ההומואים.
מלבושים, סגנון והתנהגות שאומצו על ידי הומואים רבים באותה תקופה נדמה שהם בהשראת יצירותיו (לדוגמה גלן יוז מלהקת אנשי הכפר).
אף שמאז אמצע שנות ה-80 סגנון זה פחות פופולרי, יצירתו של לאקסונן עדיין מעניקה השראה לפרסומים הומואיים, בארים, מועדונים וקהילות מקוונות סביב נושא זה.
השילוב בין כובע, מעיל עור ושפם הפך סטראוטיפ של הומו בתרבות הפופ במערב .
בשלהי שנות ה-70 שאלה מעצבת האופנה ויוויאן ווסטווד מיצירותיו של לאקסונן לשימוש בחולצות שעיצבה והציגה ב-SEX, החנות שהפעילה עם שותפה, מלקולם מקלארן.
את החולצות לבש סיד וישס מלהקת הסקס פיסטולס, והן הפכו מאז חלק מההיסטוריה של תרבות הפאנק.
בשלהי שנות ה-80 יצר האמן ג'י.בי.
ג'ונס סדרת ציורים בשם "Tom Girls", ששאלה מעבודותיהם של לאקסונן וויוויאן ווסטווד.
הציורים היו בהשראת ציוריו של לאקסונן, אבל הדמויות היו של נערות פאנק, או דמויות נשים מתת-תרבויות אחרות.
עם זאת, שלא כמו בציוריו של לאקסונן, ביצירתו של ג'ונס הדמויות הסמכותיות אינן מעוררות יראה.
שני האמנים הציגו יחדיו בניו יורק בתחילת שנות ה-90.
בשנת 1999 הוצגו עבודותיו של לאקסונן במכון התרבות הפיני בפריז.
המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק רכש אחדות מעבודותיו עבור האוסף הקבוע שלו.
תומאס ג'ון מיטשל אשלי הוא גולש רוח ניו זילנדי.
אשלי החל לשוט בגיל 8, במפרשית מדגם אופטימיסט, ובגיל 11 זכה באליפות אוקלנד לילדים בדגם זה.
מאוחר יותר עבר לגלוש על גלשן מדגם מיסטרל, ואף היה אלוף העולם לנוער בשנת 2002. בשנת 2004 סיים במקום השני בשבוע הייר, אך באולימפיאדת אתונה סיים רק במקום העשירי.
בשנת 2005 החליט איגוד השיט הבינלאומי להחליף את המיסטרל בגלשן מדגם ניל פרייד.
באליפות ניו זילנד הראשונה שנערכה בדגם זה בשנת 2006 זכה במקום הראשון, ומאוחר יותר זכה במקום השני באליפות העולם.
ב-2007 סיים רק במקום ה-15 באליפות העולם, אך ב-2008 הוכתר כאלוף העולם.
באולימפיאדת בייג'ינג זכה אשלי במדליית הזהב.
מאז המשחקים לא הצליח לשחזר את הישגיו.
באליפויות העולם שנערכו בדנמרק ב-2010 ובפרת' ב-2011 סיים במקום השישי, ובאליפות העולם שנערכה בקדיס ב-2012 הגיע רק למקום ה-29.
טום אטקינס הוא שחקן אמריקני.
אטקינס נולד בפיטסבורג, פנסילבניה, לדורותי אי.
אטקינס החל את הקריירה שלו בשני סרטיו של ג'ון קרפנטר: "הערפל (1980)", בתור ניק קאסטל, וב"הבריחה מניו יורק" בתור רהם.
בשנת 1982 כיכב אטקינס בתור ד"ר דניאל צ'אליס בסרט "ליל המסכות 3: עונת המכשפה", אשר בוים על ידי טומי לי וואלאס, והופק על ידי ג'ון קרפנטר.
בשנת 1986, אטקינס גילם את הבלש ריי קמרון בסרט האימה "ליל השרצים".
שנה לאחר מכן, אטקינס הופיע בלהיט "נשק קטלני" בתור מייקל הונסקר.
מלבד הופעות בסרטי קולנוע, אטקינס הופיע גם בטלוויזיה בתפקידי אורח במגוון סדרות, כגון: "מ.א.ש", "Baretta" , "הארי או" , "The Fall Guy", "זינה הנסיכה הלוחמת", "ווקר" ו"חוק וסדר".
בשנת 2009, הופיע אטקינס בסרט "בלאדי ולנטיין 3D", בתור השריף בורק.
Lemon Sky (1988, סרט טלוויזיה של PBS)
טום הוא שם כללי הניתן לקבוצה של גבינות שמיוצרות בעיקר בהרי האלפים הצרפתיים ובשווייץ.
גבינות טום מיוצרות בדרך כלל מחלב דל שומן, שנשאר לאחר שהשומן הוסר למטרת ייצור חמאה וגבינות עשירות יותר, או כאשר יש מעט מדי חלב כדי לייצר גבינה בכמות מלאה.
כתוצאה מכך, גבינות טום, הן בעלות אחוזי שומן נמוכים.
ישנם סוגים רבים של גבינות טום, אשר מזוהים בדרך כלל על פי מקום מוצאם.
הסוג המפורסם ביותר הוא Tomme de Savoie על שם אזור סבויה בצרפת.
לגבינות טום קליפה טבעית, לרוב מחוספסת ואפורה עם עובש לבן או ירקרק.
מרקמן יכול להשתנות בין חצי־קשה לקשה, והטעם עדין, אגוזי ולעיתים מעט חמצמץ – בהתאם לאזור, סוג החלב, ועונת הייצור.
גבינות אלו נצרכות לעיתים כחלק ממגשי גבינות, כריכים, או מנות מסורתיות.
תומאס סמואל "טום" אוקר (בהולנדית: Thomas Samuel "Tom" Okker; נולד ב-22 בפברואר 1944), הוא טניסאי יהודי-הולנדי שזכה ב-2 טורנירי גראנד סלאם בזוגות.
דורג במקום השלישי בעולם ביחידים ובמקום ראשון בעולם בזוגות.
הוא החזיק בשיא זכיות באירועים במשחקי זוגות (78), השיא נישבר בשנת 2005 על ידי טוד וודברידג' מאוסטרליה.
אוקר נחשב לאחד הטניסאים היהודים הגדולים בכל הזמנים.
חבר היכל התהילה של הספורט היהודי.
הוא יהודי מצד אביו ומזדהה כיהודי.
אביו של אוקר, סמואל הטוג אוקר, היה יהודי ונכלא בידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה, אך הצליח להסתתר בעזרת מסמכים וניירות של אדם אחר.
סבו, סימון אוקר, היה סייף אולימפי שהגיע למקום החמישי באולימפיאדת אתונה (1906) בתחרות הרומח.
שבועיים לאחר הולדתו של טום, נרצח הסב באושוויץ.
בשנים 1964–1968 הוא היה אלוף הולנד בטניס.
בשנת 1965 הוא השתתף במשחקי המכביה השביעית וזכה בשתי מדליות זהב בטורניר הגברים ובטורניר זוגות מעורבים.
לאחר מכן, הפך לשחקן מקצועני.
בשנת 1968 הוא שיחק בשלב רבע הגמר באליפות וימבלדון וחודשיים לאחר מכן הוא הגיע להשג הגדול ביותר שלו ושיחק בגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה והפסיד ב-5 מערכות לארתור אש מארצות הברית.
בשנת 1978 הוא שיחק בשלב חצי הגמר באליפות וימבלדון.
בזוגות זכה אוקר בשני תוארי גראנד סלאם - אליפות צרפת הפתוחה ב-1973 (עם ג'ון ניוקומב מאוסטרליה) ואליפות ארצות הברית הפתוחה ב-1976 (עם שותפו ברוב טורנירי הזוגות, מרטי ריסן מארצות הברית).
אוקר גילה לכל אורך הקריירה שלו יחס חם לטניס בישראל, שהיה אז חובבני ברובו.
מעבר לזכייה ב, הוא הרבה לבקר בישראל ולשחק בה משחקי ראווה וטורנירים בלתי רשמיים.
בפרט תמך אוקר במרכז הטניס ברמת השרון, בשנים הראשונות להקמתו בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר הטניס הישראלי עשה צעדים ראשונים לעבר מקצוענות.
כאשר התמסד במרכז טורניר ATP מקצועני, הקפיד אוקר לשחק בו עד פרישתו ב-1981. הוא גם זכה במהדורה הראשונה של הטורניר שנערכה ב-1979, הן בטורניר היחידים (תואר היחידים האחרון שלו) והן בטורניר הזוגות יחד עם איליה נסטסה מרומניה.
מחוז טולצ'ה (ברומנית: Judeţul Tulcea) הוא מחוז ("ז'ודץ" – judeţ) ברומניה, בחבל דוברוג'ה, שבירתו העיר טולצ'ה.
הקיצור הרשמי של שם המחוז הוא TL.
בגבול הצפוני הדנובה והזרוע קיליה שלה מפרידה את המחוז טולצ'ה מהמדינה השכנה אוקראינה (אזור אודסה), במזרח המחוז גובל עם הים השחור, בדרום עם מחוז קונסטנצה, במערב עם מחוז בראילה ובצפון-מערב עם מחוז גאלאץ.
בשנת 2002 אוכלוסיית המחוז הייתה 256,492 תושבים, עם צפיפות אוכלוסין של 30 תושבים לקמ"ר.
לפי מספר התושבים תופס המחוז טולצ'ה את המקום ה-39 בין מחוזות רומניה.
לפי דתות: 237,022 נוצרים אורתודוקסים, 13,326 נוצרים לפי הפולחן הישן, 3,704 מוסלמים, 675 רומיים-קתולים, 544 אדוונטיסטים של היום השביעי, 281 בפטיסטים, 221 פנטקוסטלים, 92 "יוונים-קתוליים" רומנים, 72 נוצרים לפי האוונגליון, 40 רפורמים, 36 אוונגליים, 20 יהודים, וכן 35 הצהירו על עצמם כאתאיסטים.
מחוז טולצ'ה הוא המחוז שבו מתרכז המספר הגדול ביותר של ליפובנים וחסידי הכנסייה הנוצרית לפי הפולחן הישן.
ב-1 בינואר 2009 הייתה אוכלוסיית המחוז 248,367 תושבים וצפיפותה 29 תושבים לקמ"ר.
אוכלוסיית המחוז היא במגמת ירידה: בשנת 2011 מנתה רק 201,462 תושבים כשהצפיפות היא 23.7 תושבים לקמ"ר.
שטח המחוז טולצ'ה הוא 8,499 קמ"ר, דהינו 3.56% משטחה של רומניה.
לפי גודל השטח הוא המחוז הרביעי ברומניה.
המחוז מצטיין בכך שהוא מוקף משלושה צדדים במים: במזרח - הים השחור, ובצפון ובמזרח - הדנובה.
הוא שוכן בדרום-מזרח רומניה וכולל בשטחו את דלתת הדנובה ואת המחצית הצפונית של רמת דוברוג'ה (Podișul Dobrogei).
הוא משתרע בין "ביצת בראילה" (Balta Brăilei) במערב ובין הים השחור במזרח.
42.5% משטח המחוז הוא שטח חקלאי, 11.2% מכוסה יערות, בעוד 41.6% מכוסה מים וביצות -
הדלתה של דנובה משתרעת על 3,446 קמ"ר ובנוסף מערכת האגמים ראזלם-סינואה מכסים עוד 1,024 קמ"ר.
עקב עמדתו הגאוגרפית, למחוז טולצ'ה כמעט כל צורות הנוף שניתן לפגוש ברומניה.
במערב המחוז נמצאת רמת צפון דוברוג'ה או הרי מצ'ין הן שארית ההרים ההרקיים והם ההרים העתיקים ביותר של רומניה.
קבוצה אחרת היא הרמה המרכזית של דוברוג'ה.
המים הזורמים החשובים ביותר הם הנהר דנובה, החוצה את שטח המחוז, כשהוא מתפצל לשלוש זרועות: קיליה (זרוע צפונית, בגבול עם אוקראינה), סולינה (זרוע אמצעית ימית, פתוחה לאוניות גדולות) וספנטו גאורגה (זרוע דרומית) ויוצרת את הדלתה של דנובה.
הדלתה הוכרה בשנת 1990 כשמורה בחסות אונסק"ו.
הקרבה לרוסיה היבשתית מביאה אוויר קר הנושב מצפון-מזרח וכיוון דרום-מערב.
כתוצאה מכך נוצרת רוח הקרויה "קריבץ",האחראית לחורפים הקרים מאוד, המתלווים לפעמים בהקפאת הדנובה והדלתה שלה ל-2–3 חדשים.
בימי הקיץ רוחות עזות מביאות אוויר חם ויבש הגורם להתייבשות האדמה ולהפיכת הקרקע לחולית.
הטמפרטורות יותר נמוכות במערב, באזור הגבעות, בעוד שבחוף סולינה, הבריזה מביאה מן הים אוויר חם ולח, כך שפה נרשמות הטמפרטורות הגבוהות ביותר שבחורף ברומניה.
האזור היה מיושב עוד בתקופה הפלאוליתית התיכונה, לפני כ-110,000 שנה.
במאות 6–8 לפני הספירה שכנו בו שבטים ראשונים של סקיתים ודאקים.
במקורות הכתובים הקדומים (הומירוס, סטרבון, קלאודיוס תלמי) מציינים ריכוזים חשובים של תושבים באזור שבין דנובה ובין חוף הים שחור.
במאות 5–7 לפני הספירה היוונים הקימו באזור מושבות משלהם.
החל מהמאה ה-1 לספירה נכבשה דוברוג'ה על ידי הרומאים שהטמיעו ככל הנראה אוכלוסייה "דאקית-גטית" מקומית.
מאוחר יותר האזור היה עד לנדידת העמים, ביניהם הגוטים והבולגרים שהתעמתו עם האימפריה הביזנטית על השליטה בו.
בימי הביניים נשלט האזור לזמן קצר על ידי ולאכיה בהנהגתו של מירצ'ה הזקן.
בהמשך יחד עם כל דוברוג'ה, שטח המחוז סופח למשך 460 שנה לאימפריה העות'מאנית.
באותה תקופה התיישבו כאן טורקים מאנטוליה כולל טורקים סלג'וקים.
במאה ה-18 מצאו כאן מקלט חברי כת של "קוזקים" רוסים נוצרית אורתודוקסית "בסגנון ישן" שנודתה על ידי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית והצאר - הליפובנים.
אחרי סיפוח חבל בסרביה השכן לאימפריה הרוסית ב-1812, השלטונות הרוסים ביצעו באזור חילופי אוכלוסין.
גגאוזים נוצרים ובולגרים הועברו לדרום בסרביה תמורת טטרים נוגאי וטורקים מבוג'אק שעברו לדוברוג'ה.
בשנת 1878 בעקבות המלחמה הרוסית-טורקית בשנים 1877–1878, הידועה גם כמלחמת העצמאות של רומניה, ועידת ברלין אישרה סיפוחה של דוברוג'ה הצפונית לרומניה.
בעקבות זאת חלה בהדרגה התחזקות משמעותית של האוכלוסייה הרומנית שהייתה בעבר מיעוט.
בשנת 1879 הוקם מחוז טול'צה, בערך בגבולות המחוז של היום, כשהמרכז המנהלי שלו העיר טולצ'ה שהייתה הכי גדולה בדוברוג'ה לפי מספר התושבים.
עוד בשנת 1860 היו קיימים בה קונסוליות של צרפת, אוסטריה, פרוסיה וכו'.
בשנת 1853 הוקמה הוועדה האירופאית לדנובה שמושבה היה תחילה בסולינה, זרוע סולינה של הדנובה הוכשרה לשיט ונוצרה תנופה במסחר על הדנובה.
הנמל סולינה עבר מודרניזציה והיה פעיל מאוד עד לשנת 1930.
בשנת 1977 נעשה ניסיון להחיות את פעילותו הבינלאומית.
אחרי הקמת הרפובליקה הטורקית בשנת 1923 ובתקופת השלטון הקומוניסטי ברומניה, בעיקר בשנות ה-1970–1980 גלים רבים של טורקים וטטרים היגרו לטורקיה.
פרפקט מחוז טול'צה הוא הוריה תאודורסקו מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD) והמזכיר הכללי של המחוז הוא מריוס כריסטי מיחאי.
מועצת מחוז טולצ'ה, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-30 חברים ("יועצים").
מפלגה חברים הרכב המועצה המפלגה הלאומית ליברלית (PNL) 13 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD) 12 PRO רומניה (PRO) 3 מפלגת תנועת העם (PMP) 2
במחוז נמצאים רשמית 141 יישובים.
מתוכם לחמישה מעמד של ערים ול-46 מעמד של כפר גדול (מועצה, "קומונה" comună).
השאר כפופים מבחינה מנהלית לערים ולכפרים הגדולים.
הענפים הכלכליים העיקריים של האזור הביצתי הזה, הם החקלאות והדיג.
בהם עסוקים עד 48% מהתושבים, כמעט כל אוכלוסיית הכפרים.
הם מגדלים תירס, חיטה, חמניות, ירקות, גפן.
חלק מהתעשייה, למשל תעשיית עיבוד הדגים, תעשיית המזון, מבוססת על ענפים אלה.
קיימת גם תעשיית טקסטיל, מספנות, תעשיית מתכות כמו אלומיניום, תעשייה כימית ושל חומרי בנייה (כמו, למשל, לבנים חסינות אש).
המיקום הגאוגרפי ואפיוני השטח סייעו להתפתחות התעבורה הנהרית, בכבישים, תחבורת הרכבות והתחבורה האווירית.
בטולצ'ה קיימים כמה נמלים: תעשייתי, למחצבות, למסחר ולתיירות.
התעבורה הנהרית מספקת הסעות יומיומיות של נוסעים על שלוש הזרועות של הדנובה.
תחבורת הרכבות נעזרת בתחנת רכבת לנוסעים ותחנה נוספת לסחורות
התחבורה בכבישים מחברת כל היישובים במחוז.
כמו כן קיימות הסעות יומיומיות: טולצ'ה-קונסטנצה, טולצ'ה-בוקרשט, טולצ'ה-יאשי, טולצ'ה-גאלאץ, טולצ'ה-בראילה הלוך וחזור.
התחבורה האווירית: שדה התעופה הראשון הוקם בשנת 1952 על יד האדם זאגאן שבטול'צה.
בזמנו חברת התעופה הרומנית-סובייטית סיפקה טיסות סדירות במסלולים טול'צה-בוקרשט-טולצ'ה, טולצ'ה-קונסטנצה-בוקרשט-טולצ'ה וטולצ'ה-גאלאץ-טולצ'ה.
אז פעלו במקום כ-30 מטוסים ביום.
הטיסות הובילו נוסעים וסחורות (כולל דגים, סרטנים, חומרי דיג, מקלעות סמר וגומא, דגים צעירים מיובאים מסין).
בשנת 1973 הוקם שדה התעופה החדש "דלטה דונרי" ("דלתת דנובה") בטולצ'ה על יד הכפר מיכאיל קוגלניצ'אנו (מחוז טולצ'ה), 13 ק"מ מרחק מן העיר.
עד 1993 עדיין התקיימו בו טיסות סדירות אל בוקרשט ובחזרה, אך בוטלו עקב חוסר רווחיות.
בהמשך שדה התעופה שימש לטיסות צ'רטר מזדמנות ולמטוסים המופעלים בחקלאות ובשרותי בריאות חירום.
שדה התעופה שימש גם לאימוני התלמידים של בית הספר הגבוה לטייסים של בוקרשט.
כעת מתכננים הפיכת נמל התעופה "דלטה דונרי" לנמל תעופה בינלאומי.
מחוז טולצ'ה מושך עניין מיוחד מבחינה תיירותית בגלל:
דלתת הדנובה וזרועותיה, צורות נוף כמו הרי מצ'ין – שארית ההרים ההרקיים הקדומים
שטחי מים רחבים, לרבות חלק מחוף הים השחור
קיים פוטנציאל לצורות מסורתיות של תיירות לנופש, אך גם לסוגי תיירות נישה – כמו דיג ספורטיבי, ציד ספורטיבי, תיירות תרבותית, דתית ומדעית, תיירות רפואית לצורך טיפולים.
בשנת 2009 היו קיימים במחוז 152 סוכני תיירות מוסמכים, כולל 62 יחידות מסעדנות ושרותי מזון לתיירים.
טום באום (נולד ב-29 באפריל 1993) הוא קומיקאי, מנחה טלוויזיה ושחקן ישראלי.
התפרסם בעקבות השתתפותו בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון" שבה אף העפיל לגמר והגיע למקום השני.
בשנת 2015 החל לשמש כמנחה ושחקן בתוכניות השונות בערוץ הילדים.
באום נולד וגדל בתל אביב.
למד בתיכון עירוני א' לאומנויות במגמת תיאטרון.
באום לא התגייס לצה"ל מסיבות בריאותיות.
בשנת 2008 באום יצא מהארון.
ב-2013 היה עורך, מנחה ומנהל דיגיטל מדיה ב-MTV.
בנובמבר 2014 השתתף בתוכנית הריאליטי "המירוץ למיליון" של רשת, יחד עם חברו אוריאל יקותיאל והם הגיעו למקום השני בגמר.
בעקבות פרסומו בתוכנית, ב-2015 באום הגיש פינה בתוכנית הפריים טיים "מלחמת המינים" בערוץ 2, שם הוא הופיע בקטע סטנד-אפ לקראת סוף כל תוכנית.
בנוסף, התחיל גם להשתתף באופן קבוע בתוכנית היומית "נדחפים" בערוץ הילדים וכן הצטרף להנחיית התוכנית "הכי מצחיק בארץ", ששודרה באופן יומי אחרי "נדחפים".
בעקבות הצטרפותו כמנחה בערוץ הילדים באום נחשב למנחה ההומוסקסואל המוצהר הראשון בערוץ הילדים.
באפריל 2015 הצטלם באום לעונה השנייה של הסדרה הקומית "חברות" בערוץ 10, בתפקיד אמיר, הספר של שני.
בנוסף השתתף גם במספר פרסומות, בהן לבנק לאומי, לקפה טורקי, לספרינג טי ועוד.
בסוף מאי 2015 פורסם כי באום יגיש תוכנית בישול חדשה בהפקת "ענני תקשורת" בצוותא עם הדוגמן עידן רול.
בנוסף, החל להגיש יחד עם חברו מ"המירוץ למליון", אוריאל יקותיאל, את התוכנית המקדימה של "אקס פקטור ישראל", במסגרתה הם אירחו מתמודדים וסיקרו את התוכנית.
כמו כן, ביוני 2015 הם הנחו יחד תוכנית בישול של הזכיינית "רשת", הנקראת "שישי טייק אווי".
יחד עם השף עומר מילר, ואירחו ידוענים שונים.
בתיאטרון שיחק במחזות "החזן מווילנא", "מי שחלם", "פליאצ'י" ו"מרי לו".
ביולי אותה השנה נבחר לשמש כפרזנטור של רשת שעוני אמבוס.
באוגוסט החל לככב בערוץ הילדים תוכנית אירוח בשם "הכל טום", שהמשיכה לעונה שנייה ביולי 2016. הוא השתתף גם בפרסומת לסנו.
ב-7 בספטמבר 2015 זכה בתואר "מצחיקן השנה" בטקס נבחרי הילדים של ערוץ הילדים.
בשנים 2015–2016 השתתף בעונות 6 ו-7 של סדרת הנוער "גאליס" בתפקיד לאון, בנו ההומוסקסואל של מנו ספקטור.
בשנים 2015–2017 הנחה את תוכנית הקיץ של ערוץ הילדים "הבנים והבנות".
ב-2015, הנחה את משימת הגמר ואת ה"מרוץ לכפכף", וב-2016, הנחה מספר פרקים.
בדצמבר 2016 החל לגלם את אסי בסדרת הנוער "Oboy" אשר משודרת בערוץ הילדים בYes.
בחנוכה 2016 גילם את עוזרו הנאמן של הנסיך ואת התופרת של האמא הרעה במחזמר "סינדרלה" לצידן של רינת גבאי, אילנית לוי ושי מיקה יפרח.
באותה השנה השתתף גם בתוכניות הראילטי ששודרה בהוט בידור ישראלי "יום בחיי".
ביולי 2018 כיכב בסדרה "כפולה" בתור עיתונאי בשם ג'וני, אשר בא לראיין את ליבי.
באותה השנה גם התארח בסדרה הקומית של ליטל שוורץ שנקראת "חברות" ששודרה בערוץ 10. שיחק את אמיר.
ב-2019 שיחק בסדרה "גיבור אמיתי" את דמותו של שולי, אחראי האיפור הראשי של הסדרה "הלוחם".
ב-2021 באום, יחד עם ירדן ויזל, היה בתפקיד האח הדיגיטלי של האח הגדול VIP עונה 4. בנוסף שיחק בסדרה "האחיין שלי בנץ" ששודרה בחינוכית, בתפקיד שגיב, המורה לתיאטרון.
באותה השנה גם התארח בפרק האחרון של העונה השלישית של הסדרה הקומית "קופה ראשית" ששודרה בכאן 11. גילם את גלעד, חבר של גון ואוצר.
בשנת 2024 השתתף בתוכנית המציאות אוטו אוכל: VIP לצד אמו חיה.
במאי 2024 עלתה סדרת הדרמת מתח "האיש שרצה לדעת הכל" בכאן 11, בה הוא מגלם את חוקר המשטרה נצח.
במרץ 2025 התחיל לשדר פודקאסט בשם "המשחקייה של טום באום", שמופק על ידי חברת All in.
באום ניהל מערכת יחסים עם שדרן הרדיו דרור רפאל.
כיום רווק ומתגורר בלוס אנג'לס, ארצות הברית.
טולסי גבארד היא פוליטיקאית אמריקאית המכהנת כראש המודיעין הלאומי בממשלו השני של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ מאז 12 בפברואר 2025. היא כיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של הוואי בשנים 2013–2021, וקודם לכן הייתה המחוקקת הצעירה ביותר בבית הנבחרים של הוואי.
בעבר הייתה חברה במפלגה הדמוקרטית, אך בשנת 2022 עזבה אותו והצטרפה אל המפלגה הרפובליקנית ב-2024.
טרם כניסתה לפוליטיקה שירתה גבארד במשמר הלאומי של הוואי והוצבה בעיראק (2004–2005) ובכווית (2008–2009), ובהמשך עברה לשירות מילואים פעיל.
בקונגרס היא התנגדה להתערבות צבאית אמריקאית בסוריה, נועדה עם הרודן בשאר אל-אסד ב-2017, והביעה עמדות שנויות במחלוקת על משטרו.
בין השנים 2013–2016 כיהנה כסגנית יו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית.
היא התפטרה מתפקיד זה על מנת לתמוך במסע הבחירות הנשיאותי של ברני סנדרס בבחירות לנשיאות ב-2016. היא התמודדה בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020, ולאחר שהייתה בין המועמדים האחרונים שפרשו מהפריימריז, הביעה את תמיכתה בג'ו ביידן.
מאז עזיבתה את הקונגרס נקטה בעמדות שמרניות יותר ויותר בנושאים כמו הפלות, ביטחון גבולות וזכויות להט"ב.
לאחר שהביעה תמיכה בטראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024, מונתה לראש המודיעין הלאומי.
מינויהּ עורר מחלוקת בשל עמדותיה לגבי רוסיה וסוריה, אך היא זכתה לתמיכה מנגד בשל עברה הצבאי.
בפברואר 2025 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויה ברוב של 52 מול 48, מה שהפך אותה לאמריקאית-פסיפית הבכירה ביותר בממשל האמריקאי.
ב-1983 עברה עם משפחתה להוואי.
שימשה חובשת קרבית ונשלחה פעמיים עם יחידתה לשירות במלחמת עיראק.
על שירותה עוטרה במדליית השירות הראוי לשבח ובתג החובש הקרבי על השתתפותה במבצעים תחת אש.
היא עברה קורס קצינים וממשיכה לשרת בכוחות המשמר הלאומי כמפקדת פלוגה במשטרה הצבאית בדרגת קפטן.
ב-2002 נבחרה לבית הנבחרים של מדינת הוואי, והייתה בכך לאדם הצעיר ביותר שנבחר לתפקיד מאז ומעולם.
כיהנה בבית הנבחרים עד 2004, כשהתנדבה להישלח עם יחידתה לעיראק.
ועבדה במטהו של הסנאטור דניאל אקאקה.
בשנים 2010 עד 2012 כיהנה במועצת העיר הונולולו.
בנובמבר 2012 נבחרה לנציגת המחוז השני של הוואי בבית הנבחרים של ארצות הברית, ב-2014, ב-2016 וב-2018 נבחרה לתקופות כהונה נוספות.
היא כיהנה כחברה בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדת החוץ ובוועדת ביטחון המולדת.
ב-2012 היא קראה ליציאה מיידית של הכוחות האמריקאים מאפגניסטן, מאחר שהמשימות של הצבא הושלמו ואין מקום למלא בה משימות שיטור.
ב-2013 התנגדה לתוכניתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה לתקוף בסוריה.
ב-2015 ביקרה את הממשל בראשותו של אובמה על סירובו לזהות את גל הטרור העולמי עם מוסלמים קיצוניים, וציינה כי "כל חייל יודע עובדה פשוטה, אם אינך מכיר את האויב לא תוכל להביס אותו".
כמו כן ביקרה אותו על הכישלון במלחמה מול המדינה האיסלאמית.
היא ציינה כי השתתפות ארצות הברית בלחימה להפלת משטר בשאר אל-אסד היא מזיקה ולא חוקית ושהיא תומכת בהמשך שליטת אל-אסד בסוריה.
בעקבות פיגועי נובמבר 2015 בפריז הצביעה יחד עם הרפובליקנים בעד חוק להקשיח את אמצעי הסינון עבור פליטים מסוריה שמבקשים מקלט בארצות הברית, זאת חרף איום בווטו מצד אובמה.
בינואר 2017 ביקרה בסוריה ונפגשה פעמיים עם אסד, ובתחקיר עיתונאי התברר כי הנסיעה מומנה על ידי אנשי עסקים תומכי המשטר הסורי.
באפריל 2017, בעקבות המתקפה הכימית בח'אן שייח'ון של משטר אסד, ולאחר התקיפה האמריקאית בסוריה, אמרה גבארד כי היא "סקפטית" שמשטר אסד אכן עומד מאחורי המתקפה הכימית.
גבארד כיהנה כסגנית יושבת ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC).
היא התפטרה בפברואר 2016 כדי לתמוך במועמד לבחירות לנשיאות ברני סנדרס.
בינואר 2019 הודיעה על כוונתה להתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית.
באוקטובר אותה השנה הודיעה כי אין בכוונתה להתמודד מחדש לבית הנבחרים בנימוק כי בכוונתה להתמקד במסע הבחירות שלה לנשיאות, אם כי ההודעה באה ככל הנראה בשל בחירות מקדימות קשות במפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס השני של הוואי, שהעיבו על סיכוייה להיבחר.
ב-19 במרץ 2020 פרשה גבארד מהבחירות המקדימות והודיעה על תמיכתה בג'ו ביידן.
ב-2022 הודיעה על פרישתה מהמפלגה הדמוקרטית וב-2024 הביעה תמיכה במועמדתו של דונלד טראמפ לנשיאות.
בנובמבר 2024, לאחר ניצחונו בבחירות לנשיאות ארצות הברית, מינה הנשיא הנבחר דונלד טראמפ את גבארד לתפקיד ראש המודיעין הלאומי.
ב-12 בפברואר 2025 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויה לתפקיד ברוב של 52-48. הסנאטור הרפובליקני היחידי שהתנגד למינוי היה מיץ' מקונל מקנטקי.
גבארד בעלת תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת הוואי פסיפיק.
היא נישאה בשנית באפריל 2015 לצלם הקולנוע אייברהם ויליאמס.
היא הינדית באמונתה והראשונה ממאמיני דת זו שכיהנה בקונגרס של ארצות הברית.
גבארד גינתה את טראמפ בשל מדיניות הסחר שלו כלפי סין, וקראה לו לסיים את "מלחמת הסחר ההרסנית עם סין".
היא טענה כי המלחמה המסחרית שכללה הגברת מכסים ומגבלות על יבוא סיני, פוגעת בכלכלה האמריקאית בכך שהיא מעלה את מחירי המוצרים לצרכנים ומקשה על עסקים אמריקאים המתבססים על שרשרת אספקה גלובלית.
לפי גבארד, המדיניות הזו אינה מובילה לתוצאות הרצויות והיא מסכנת את היחסים הכלכליים והאסטרטגיים בין שתי המעצמות העולמיות.
בנוסף, גבארד קידמה את התפיסה של כמה מתומכי סין, כמו ריי דאליו , שֶיש להתייחס לסין כאל שותפה ולא כאיום מיידי על הביטחון הלאומי של ארצות הברית.
היא מאמינה כי שיתוף פעולה כלכלי וטיפוח יחסים דיפלומטיים יכולים להביא ליציבות כלכלית לשתי המדינות, הפחתת מתחים גאופוליטיים וקידום חדשנות טכנולוגית.
עמדות גבארד בנושאי המזרח התיכון הן מורכבות, ומשלבות בין עמדות ניציות כלפי האסלאם המילטנטי וטרור אסלאמי, יחד עם ביקורת וסלידה מהתערבות אמריקאית במדינות זרות לשם "החלפת משטר".
במהלך כהונתה בקונגרס, גבארד נקטה עמדה נחרצת נגד הטרור האסלאמי במזרח התיכון, תוך שהיא מציינת את ניסיונה כוותיקת מלחמת עיראק.
בהופעותיה ברשת פוקס ניוז בין השנים 2013 ו-2017, היא ביקרה את הנשיא ברק אובמה על סירובו לכנות את האידאולוגיה הטרוריסטית של דאעש כ"קיצוניות אסלאמית" או כ"אסלאם רדיקלי".
בראיון ב-2015 לוולף בליצר ברשת CNN, גבארד ביקרה את ממשל אובמה על כך שסירב לציין כי "האויב האמיתי" של ארצות הברית הם הקיצונים האסלאמיים.
עם זאת גבארד היא מבקרת קבועה של המדיניות האמריקאית להתערבות צבאית במזרח התיכון.
היא טוענת כי מעורבות זו גורמת לסבל ולחוסר יציבות במדינות האזור, ולעיתים קרובות מועילה דווקא לקבוצות טרור כמו אל-קאעידה ודאעש.
גבארד מדגישה את עמדתה זו בנאומים ובראיונות רבים, תוך שהיא מביעה התנגדות לכל מעורבות אמריקאית למטרת "החלפת משטר".
גבארד מרבה להביע ביקורת על הפרות של זכויות אדם במזרח התיכון, כולל בסעודיה, באיראן ובמדינות נוספות.
היא הדגישה את הצורך להימנע משותפות עם משטרים רודניים המפירים זכויות אדם בסיסיות, גם אם הם נחשבים לבעלי ברית אסטרטגיים.
ב-18 בינואר 2017 יצאה גבארד ל"משלחת בירור עובדות" בת שבוע לסוריה ולבנון, שבמסגרתה נפגשה עם מנהיגים פוליטיים ודתיים במדינות, וכן עם אזרחים משני צידי הסכסוך, וקיימה שתי פגישות לא מתוכננות עם נשיא סוריה בשאר אל-אסד.
באפריל 2017 הביעה גבארד ספקנות לגבי הטענות שהמשטר הסורי השתמש בנשק כימי נגד אזרחים בח'אן שייח'ון, טענות שהובילו למתקפה צבאית של ארצות הברית נגד סוריה.
גבארד אמרה כי תביעה מוצלחת נגד אסד בבית הדין הפלילי הבין-לאומי דורשת איסוף ראיות מזירת האירוע, וכי היא תומכת במאמצי האו"ם בנושא.
בראיון ב-2018 למגזין The Nation, אמרה גבארד שארצות הברית מנהלת מלחמת "החלפת משטר בסוריה" מאז 2011. עמדתה בנושא אסד הביאה אותה למחלוקות עם הממסד הדמוקרטי.
עם זאת בהמשך ולאחר שנמתחה עליה ביקורת על עמדותיה בנושא זה כינתה גבארד את אסד "רודן אכזר כמו סדאם חוסיין".
ב-20 בדצמבר 2019 עברה בקונגרס הצעת החוק "הפסקת חימוש טרוריסטים" (Stop Arming Terrorists) שהגישה ב-2017, במטרה לאסור על משרד ההגנה "לספק נשק או כל צורה אחרת של סיוע לאל-קאעידה" או לקבוצות טרור אחרות או לכל פרט או קבוצה הקשורים לארגונים כאלה.
מלבד חוק זה גבארד קידמה הצעות נוספות שמטרתן להפסיק את התמיכה בקבוצות חמושות, גם כאשר הממשל האמריקאי ראה בהן גורמים המסייעים לאינטרסים אמריקאים.
היא טענה כי תמיכה כזו מובילה לכך שנשק אמריקאי מגיע לידיים עוינות, מה שבסופו של דבר פוגע בביטחון האמריקאי.
גבארד ביקרה את תקיפת צבא ארצות הברית בנמל התעופה הבין-לאומי בבגדאד ב-2020 (שבה נהרג הגנרל האיראני הבכיר קאסם סולימאני), וטענה כי מדובר בפעולת מלחמה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ובהפרה של חוקת ארצות הברית, זאת בטענה שטראמפ לא קיבל אישור מהקונגרס לפעולה זו.
לאחר מתקפת חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 גבארד הביעה תמיכה נחרצת בישראל וגינתה את חמאס, תוך שהיא מכנה אותו ארגון טרור אסלאמי.
בנובמבר 2023 השתתפה בצעדה למען ישראל ב-National Mall בעיר וושינגטון.
גבארד הושבעה לתפקידה כמנהלת המודיעין הלאומי השמינית של ארצות הברית ב-12 בפברואר 2025, בטקס שנערך בידי התובעת הכללית פאם בונדי.
עם כניסתה לתפקיד, נטלה על עצמה את האחריות להובלת 18 סוכנויות המודיעין האמריקאיות ולשמש יועצת המודיעין הבכירה לנשיא.
לאחר השבעתה, גבארד התחייבה "להתמקד בהבטחת ביטחונם, שלומם וחירותם של אזרחי ארצות הברית", וחזרה על טענותיו של טראמפ בדבר פוליטיזציה במערכת המודיעין ועל הצורך לשקם את האמון הציבורי.
עם מינויה, הפכה גבארד לאישה הראשונה שלחמה בשירות קרבי בצבא ולראשונה ממוצא איי האוקיינוס השקט והינדואית שמכהנת בתפקיד ברמת קבינט.
מיד לאחר השבעתה, יצאה גבארד לנסיעתה הבין-לאומית הראשונה בתפקיד, והשתתפה בוועידת מינכן לביטחון גרמניה.
במרץ 2025 ערכה את נסיעתה השנייה, שהתמקדה באזור האינדו-פסיפי, וכללה ביקורים ביפן, תאילנד והודו.
לפני יציאתה לאסיה, עצרה בהוואי, שם ממוקדת מפקדת פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית.
במהלך ביקורה בהודו השתתפה גבארד בדיאלוג ראיסינה – כנס ביטחוני רב-לאומי שנתי בניו דלהי – והציגה את האסטרטגיה של ממשל טראמפ לשלום וביטחון עולמיים.
במרץ 2025, דנה גבארד, יחד עם בכירים נוספים בממשל, בתוכניות התקיפה של ארצות הברית בתימן בקבוצת שיחה מוצפנת באפליקציית סיגנל, תוכן שהודלף לידי העיתונאי ג'פרי גולדברג.
כאשר נשאלה על כך בקונגרס, הודתה גבארד כי שיתוף המידע היה "טעות", אך טענה כי לא שותף כל מידע מסווג.
משרדה של גבארד הודיע בנוסף על ריכוז הפעילות המודיעינית באמצעות העברת מועצת המודיעין הלאומי (NIC) למבנה מטה המודיעין הלאומי, ועל נטילת שליטה רחבה יותר על דו"ח המודיעין היומי של הנשיא.
בנובמבר 2025 ביקרה גבארד בישראל ובמהלך הביקור נפגשה עם ראש הממשלה, בנימין נתניהו, ועם בכירים במערכת הביטחון, וביקרה במפקדה האמריקנית בקריית גת שהוקמה לאחר חתימת הסכם הפסקת האש של המלחמה בעזה.
טולרמיה וקדחת אוהרה (Ohara's fever)) היא מחלה זיהומית זואונוטית הנגרמת על ידי ארבעת זני החיידק Francisella tularensis והווקטורים השכיחים להעברתה שייכים למערכת פרוקי-הרגליים.
ארבעת הזנים של החיידק גורמים לביטוי קליני שונה של המחלה, כשהזן F.
המחלה נקראת על שם מחוז טולרה (Tulare county) בקליפורניה בו התגלה החיידק לראשונה ונפוצה ברחבי חצי הכדור הצפוני, מהחוג הארקטי ועד קו הרוחב 20 צפון.
בשל הקלות הרבה שבה מופץ F.
tularensis בקרב בני האדם, ובשל הווירולנטיות הגבוהה שלו, נכלל החיידק ברשימת גורמי הסיכון הביולוגי שעלולים לשמש ליצור נשק ביולוגי.
tularensis הם חיידקים גראם-שליליים קטנים (גודל ממוצע של µm0.2x0.2-0.7), אירוביים אובליגטוריים ואינטרצלולריים (תוך-תאיים) פקולטטיביים.
חיידקים אלה אינם מוטיליים, קטלאז-שליליים, אוקסידאז-שליליים ובעלי צורה נקדית-מתגית (Coccobacilli).
החיידק התגלה לראשונה במקרה בשנת 1911 במחוז טולרה (Tulare county) שבקליפורניה על ידי הבקטריולוג האמריקאי ג'ורג' וולטר מק'קוי ממעבדה לחקר הדבר מטעם שירותי בריאות הציבור בסן פרנסיסקו, בעת שעסק בחקר הדבר בקרב נובחניות.
בשנת 1921 הצליח הבקטריולוג האמריקאי אדוארד פרנסיס (Edward Francis) לקשור לראשונה בין ממצאיו של ד"ר מק'קוי משנת 1911 לבין הפתוגנזה בבני אדם.
tularensis tularensis (מוכר גם בתור Type A) - הזן הנפוץ בצפון אמריקה.
tularensis holarctica וגם בתור Type B) - הזן הנפוץ באירופה ובאסיה.
tularensis novicida - זן נדיר יחסית שנפוץ בעיקר בארצות הברית ובתאילנד.
tularensis mediasiatica - זן נדיר יחסית המצוי בעיקר במרכז אסיה.
Type A נחשב, כאמור, לזן האלים והמסוכן ביותר מבין הארבעה.
הוא נפוץ בצפון אמריקה בכלל ובפרט בארצות הברית ובקנדה וגורם לרוב לדלקת ריאות חריפה שמובילה למוות.
Type B הוא הזן הנפוץ באירופה ובאסיה.
שני הזנים הנותרים הם נדירים הרבה יותר וכמעט שאינם גורמים לטולרמיה בבני האדם.
tularensis אינה מתרחשת ישירות מאדם לאדם, אולם חשיפה לבעל חיים נשא או חולה וכן לווקטור ממערכת פרוקי-הרגליים גורמת להעברתם לבני האדם.
בעלי החיים העיקריים אשר מהווים חיות מאגר לחיידקי F.
הווקטורים השכיחים ששייכים למערכת פרוקי-הרגליים הם:
קרציות השייכות למשפחת הקרציות הקשיחות (סוגים: Ixodes, Dermacentor, ו-Amblyomma).
זבובים השייכים למשפחת הטבניים (הסוג Chrysops).
tularensis נפוצים ברחבי חצי הכדור הצפוני, מהחוג הארקטי ועד קו הרוחב 20 צפון, ומסוגלים להתקיים בטווח טמפרטורות שנע בין 24°C ל-39°C.
בארצות הברית המחלה אנדמית ב-49 מדינות פרט להוואי, אולם עיקר המקרים המדווחים מגיעים ממדינות השוכנות במרכז-דרום ובמערב ארצות הברית (במיוחד ארקנסו, מיזורי, אוקלהומה, דקוטה הדרומית ומונטנה).
באירואסיה עיקר המקרים המדווחים מגיעים ממדינות ששוכנות במרכז וצפון אירופה (במיוחד מדינות סקנדינביה והמדינות הבלטיות).
נכון ל-2015 לא דווחו מקרי טולרמיה בישראל.
הסיבה לכך עשויה לנבוע מתנאי אקלים שאינם מתאימים להתפתחות של F.
שאיפת חיידקים - חשיפה זו גורמת להיווצרות מחלה בדרכי הנשימה, שעלולה להתפתח, במקרה של חשיפה לזן Type A האלים, לדלקת ריאות חריפה מסכנת חיים.
מחלת הטולרמיה ניתנת לסיווג על סמך שישה סימנים קליניים, ולעיתים ניתן להבחין בשילוב של שניים או יותר מהסימנים:
סימן זה בא לידי ביטוי בכאב עיניים, פוטופוביה, והופעת כיבים בחלק הפנימי של העפעפיים.
סימן זה בא לידי ביטוי בעלייה חדה בחום הגוף, עייפות, שלשולים, הקאות, הגדלה של הכבד והטחול ובקרישה תוך-כלית מפושטת.
סימן זה בא לידי ביטוי בשיעול יבש, כאבים בחזה וקוצר נשימה.
סימן זה בא לידי ביטוי בהופעת כיבים בחלל הפה, דלקת גרון, דלקת ב, הגדלה של בלוטות לימפה צוואריות, הקאות ושלשולים.
מחלת הטולרמיה מופיעה לאחר 1-14 ימי דגירה (3-5 ימי דגירה בממוצע).
ומלווה לרוב בחום גבוה (עלול להגיע ל-40°C), צמרמורת, כאב ראש, כאב שרירים ומפרקים ועייפות.
תסמינים נוספים, דוגמת פריחה, שיעול, כאב בטן, שלשול והקאה, אופייניים יותר לסימנים הקליניים הספציפיים של מופע המחלה.
הסימן הקליני המתאפיין בשלפוחיות וכיבים (Ulceroglandular form) הוא סימן ההיכר של מחלת הטולרמיה (מופיע ב-70-80% מהחולים), שכן הוא עלול להיגרם הן ממגע ישיר של העור עם האזור הנגוע של בעל החיים, והן כתוצאה מעקיצה או מנשיכה של פרוקי-רגליים.
הסימן הקליני המתאפיין בדלקת עיניים ובלוטות לימפה מוגדלות (Oculoglandular form) מופיע אצל 1% מהחולים בלבד.
הסימנים הקליניים המתאפיינים בבלוטות לימפה מוגדלות (Glandular form) ודלקת בדרכי העיכול והלוע (Oropharyngeal-Gastrointestinal form) נדירות יחסית.
יחד עם זאת, לשם זיהוי ודאי של F.
tularensis, נהוג להשתמש במספר שיטות סרולוגיות ומולקולריות המשלבות מיקרוסקופיה.
עיקר התחלואה בבני אדם מתרחשת בשתי תקופות במהלך השנה: בחודשי הקיץ, כאשר מתרחשות עיקר העקיצות והנשיכות ובחורף, במהלך עונת הציד של הארנבאים.
היות שעיקר התחלואה מתרחשת בשתי תקופות במהלך השנה, הימנעות מחשיפה לבעלי חיים החשודים כנגועים וכן לעקיצות ונשיכות פרוקי-הרגליים קריטית במניעת ההדבקות.