tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היפ הופ אלטרנטיבי (ידוע גם בתור ראפ אלטרנטיבי והיפ הופ ניסיוני) הוא תת-ז'אנר במוזיקת היפ הופ שמקיף את כל סוגי ההיפ הופ שלא מזוהים עם המיינסטרים.
היפ הופ אלטרנטיבי מתייחס אל אמנים שלא מתאימים לאף מהסוגות בהיפ הופ, כגון גנגסטא והארדקור.
במקום זאת, הם משלבים פאנק, פופ, רוק, ג'אז, נשמה, רגאי, מוזיקה אלקטרונית ואפילו מוזיקה עממית.
ראפ אלטרנטיבי הוא ז'אנר ניסיוני, ולכן האמנים מקיימים את המאפיינים של המוזיקה הניסיונית, לדוגמה - אמנים נוטים לדחות את מבנה שיר הראפ המסורתי ומעדיפים ליצור מבנים מורכבים או פשוטים (לדוגמה - שיר שכולו בית אחד).
אמני ראפ אלטרנטיבי נוטים לקבל שבחים מהמבקרים, אך הרדיו וחברות התקליטים לרוב מתעלמים מהם ולרוב רואים בהם כעול כלכלי.
היפ הופ אלטרנטיבי החל להתפתח בסוף שנות השמונים בארצות הברית.
עלייתו של ההיפ הופ האלטרנטיבי נמנעה בעקבות העלייה של הווסט קוסט גנגסטא ראפ, שהתחיל גם כן באותה תקופה.
תחייה מחדש החלה באמצע שנות התשעים כשהציבור הכללי החל להתעניין במוזיקת אינדי, אך הפופולריות של התנועה בקרב מאזיני ההיפ הופ נקטעה בעקבות עלייה של אמני היפ הופ יותר "טהור".
בסוף שנות התשעים התנועה צברה שוב מומנטום, ובשנות האלפיים הראפ האלטרנטיבי הצליח מאוד, בעיקר בזכות הירידה במכירות הגנגסטא ראפ, והז'אנר נהיה הפופולרי ביותר במוזיקת ההיפ הופ, כשאמנים מרחבי ארצות הברית כמו אאוטקאסט וקניה וסט היו בראש המצעדים.
בשנות האלפיים-ועשר אמנים אלטרנטיביים רבים מבריטניה ומארצות הברית מצליחים להגיע אל קהל נרחב בזכות האינטרנט, כשהראפ האלטרנטיבי נהיה פופולרי מאוד בשירותי מוזיקה כמו סאונדקלאוד.
היפ הופ אלטרנטיבי הוא ז'אנר ניסיוני ויש לו הרבה מהמאפיינים של מוזיקה ניסיונית.
לעיתים קרובות המונח "היפ הופ אלטרנטיבי" מתייחס אל כל פיוז'ן של היפ הופ עם ז'אנר אחר.
לדוגמה, אל להקת הג'אז ראפ א טרייב קולד קווסט מתייחסים לרוב כלהקת ראפ אלטרנטיבי.
ראפרים אלטרנטיביים דוחים את מבנה שיר הפופ והראפ המסורתיים ומשנים את אורך ואת מבנה השירים שלהם.
בביטים שלהם אמני היפ הופ אלטרנטיבי לוקחים השראה מז'אנרים אחרים ומשתמשים רבות בדגימות משונות.
אל ראפרים העושים ראפ לו-פיי ואל ראפרים המשתמשים באוטו-טיון (לא לצורכי שירה) מתייחסים לרוב כאל אלטרנטיביים.
לרוב ראפרים אלטרנטיביים הם גם מהאנדרגראונד, אך המונחים "אנדרגראונד ראפ" ו"ראפ אלטרנטיבי" אינם חופפים.
ראפ אלטרנטיבי מתייחס גם למספר מאפיינים ליריים ומוזיקליים, והאנדרגראונד ראפ מתייחס רק לדחייה של שאיפות כלכליות.
חלק כביר מן האנדרגראונד ראפ הוא גנגסטר או הארדקור, דבר הסותר את היותו בהכרח אלטרנטיבי.
יתר על כן, ישנם ראפרים אלטרנטיביים שהצליחו מסחרית, דבר הסותר את החפיפה ביניהם.
לדוגמה - האלבום Speakerboxxx/The Love Below של זוג הראפ האלטרנטיבי אאוטקאסט מכר מעל עשרה מיליון עותקים.
דוגמה נוספת לסתירה בין המונחים הוא האלבום Illmatic של הראפר נאז שבהתחלה מכר 60,000 עותקים והיה אלבום אנדרגראונד וגם נחשב זה שקטע את הפופולריות של אמנים אלטרנטיביים כמו א טרייב קולד קווסט באותה תקופה.
ראפרים אלטרנטיביים, במיוחד באנדרגראונד, נוטים להיות פואטיים יותר מאשר הגנגסטא ראפרים וההארדקור ראפרים.
ראפרים אלטרנטיביים גם נמנעים מלדבר על רצח, תכשיטים, מין, ובכללי כל המוטיבים בראפ המיינסטרים מופיעים מעט ומגוחכים בהיפ הופ האלטרנטיבי.
היפ הופ פוליטי הוא תת-ז'אנר במוזיקת היפ הופ שהתפתח בסוף שנות השמונים בארצות הברית, שהופך את הראפ לכלי לביטוי דעות פוליטיות, לרוב אנטי-ממסדיות ואלו הקוראות לאקטיביזם.
ההיפ הופ הפוליטי קיבל השראה מאמני ספוקן וורד פוליטיים שחורים כמו גיל סקוט הרון משנות השישים והשבעים.
פאבליק אנמי הייתה קבוצת ההיפ הופ הפוליטי המשמעותית הראשונה.
היפ הופ פוליטי מסורתי בארצות הברית מדבר לרוב על הפליה נגד שחורים וקורא למחאה ומאבק נגד הכוחות המפלים.
למרות זאת, המסרים בהיפ הופ הפוליטי אינם קבועים והם תלויים בהשקפת העולם של הראפר.
מאז דעיכת התנועה הפוליטית שנמשכה מסוף שנות השמונים עד תחילת שנות התשעים היו מעט מאוד ראפרים שהתעסקו בעיקר בפוליטיקה.
לעומת זאת, הרוב המכריע של הגנגסטא ראפרים התעסקו בפוליטיקה.
הראפ המודע, שנחשב גם תת-ז'אנר וגם נגזרת של ההיפ הופ הפוליטי, הוא היפ הופ פוליטי המתנגד למוסכמות חברתיות.
הראפ המודע רואה עלייה בשנים האחרונות עם אמנים פופולריים כמו קנדריק לאמאר וג'יי קול.
היפה והחיה: עולמה הקסום של בל או היפה והחיה 3 הוא סרט הנפשה משנת 1998 שהופק על ידי Disney Television Animation ו-Disney Video Premiere ומהווה פריקוול לסרט המצליח "היפה והחיה" משנת 1991.
סרט זה מבוסס על מספר סיפורים קצרים מקובצים יחד שנוצרו לצורך סדרת טלוויזיה שלבסוף לא נוצרה ובמקומה הקטעים הפכו לסרט.
תחילת הסרט מתרחשת במהלך האירועים של כליאתה של בל בטירתו של החיה טרם שחרורה.
בסרט ישנם 4 סיפורים קצרים המלווים את כלי הטירה.
בסיפור הראשון החיה עומד לסעוד עם בל אך דורש לפתוח את החלון ובל שרועדת מקור מבקשת שיסגור אותו.
הוא אומר לה שמי שקר לו שייצא ובל נעלבת ומבקשת שיתנצל, מה שמרתיח את החיה מזעם.
הוא דורש ממנה להתנצל ולחזור לארוחה תוך שהיא מתעלמת ממנו.
ובסטר, הנוצה והפנקס כותבים מכתב פיוס בשם החיה בו הוא מתנצל לבל.
בל נרגעת וחוזרת לארוחה אך החיה מתעצבן כשהוא שומע על כך ודורש להעיף את שלושתם מהטירה.
לבסוף הוא מבין שכוונתם הייתה לטובה ומרשה להם לשוב.
בסיפור השני לומייר מתכונן לדייט הראשון שלו עם אפיפי המטלית המנוצה והוא מארגן יחד עם בל את השירה והאמירות שהוא חושב לומר לאפיפי.
אך אפיפי מצוטטת להם בעודם בגן והיא בטוחה שבל מכשפת את לבו לרעה.
בעודה מרוגזת היא מעליבה את לומייר ומחזרת אחרי שעוני, יריבו, מולו.
בלילה של הדייט לומייר מזמין את אפיפי לנוע איתו לגינה וליסוע במרכבת שלג.
אלא שהם מסתבכים וכמעט נופלים מהמרפסת אל חפיר גבוה.
בעודם תלויים על ענף דק לומייר אומר לאפיפי שהוא אוהב אותה יותר מכולם.
בל ועוד כלים רואים אותם ונערמים אחד על השני כדי להגיע אליהם בזמן ולבסוף מצליחים.
אפיפי מבינה שהטיול והדיבורים של לומייר עם בל נעשו רק לכבודה.
בסיפור השלישי גברת תיון נכנסת לדיכאון עקב מזג האוויר הקר והחבורה מחליטה לערוך לה מסיבת הפתעה בשביל לעודד אותה.
גברת תיון מגיעה ומבינה שההפתעה שלה נהרסה וחוזרת לדיכאון.
לומייר, שעוני וכל השאר מצטערים על ההפתעה ההרוסה ומחליטים ללמוד לקח ולעשות עוגה חדשה ומצליחים ואז גם חוזרת השמש.
בסיפור הרביעי והאחרון בל מתארגנת לארוחה עם החיה אך לחדרה נמלטת ציפור עם כנף פצועה והיא מתעכבת בחבישת הפצע שלה.
החיה מתרגז שהיא מאחרת ופורץ לחדרה ואז מבחין בציפור.
הוא קורא להעיף אותה מטירתו ובל מתחננת שישאיר אותה, מה שרק מרתיח אותו עוד יותר.
הוא מתחיל לרדוף אחרי הציפור הפגועה עד שנופל במדרגות.
בעודו על הרצפה הוא שומע את הציפור מצייצת מעל עמוד ומחליט במקום להבריח אותה, לכלוא אותה בכלוב כדי שתשיר לו.
בל מנסה להסביר לו שהיא לא תשיר, אך הוא כולא את הציפור ודורש ממנה לצייץ, אך הציפור מבוהלת מדי.
בל אומרת לו שהוא צריך להניח לה וכך היא תשיר לו.
בינתיים שעוני דורש משאר הכלים משמעת מוקפדת והכלים מתרחקים ממנו.
כשהחיה מחליט שהציפור מספיק חזקה הוא מסיר ממנה את התחבושת ונותן לה לעוף, אך היא הייתה חלשה מדי והיא עומדת ליפול.
החיה קופץ על הגג להציל אותה ויחד איתו שעוני.
החיה תופס את הציפור וחוזר לטירה אך שעוני כמעט נופל מהגג הגבוה ורק בזכות חבריו שתופסים אותו עם סדין, הוא נשאר בחיים.
לאחר מכן הוא לומד להיות פחות קשוח עם ידידיו והחיה לומד להיות יותר רחום ליצורים חלשים.
בל - נערה שהתאהבה בחיה וגרה בטירתו (רינת גבאי)
החיה - נסיך שהתקלל והפך ליצור חייתי ועצבני (אסף פריינטא)
לומייר - ראש מלצרי הטירה שנהפך לפמוט (אלי גורנשטיין)
שעוני - מנהל משק הטירה שהפך לשעון (דב רייזר)
גברת תיון - ראש המטבחים של הטירה שהפכה לקנקן תה (יעל עמית)
צ'יפ - בנה של גברת תיון שהופך לכוס תה (יסמין עיון)
אפיפי האבקנית (מטלית נוצות) - לימור שפירא
ובסטר / מערבל - עפרון אטקין
קריין / טובאלו - יוסי מאיר
עט / קונצרטינה - אבי חדש
שף בוש / בולינגהם - מיכה אוזין סליאן
היער העקום (בפולנית: Krzywy Las) הוא חורשה של עצי אורן בעלי גזעים עקומים במערב פולין.
היער ממוקם בפרובינציית פומרניה המערבית, באזור הכפר נובה צ'רנובו ובקרבת העיר גריפינו הקרובה מאוד לגבול עם גרמניה.
החורשה שכוללת כ-100 עצי אורן ניטעה בשנת 1930, כאשר האזור היה תחת שליטת גרמניה כחלק מחבל פומרניה.
כל גזעי העצים בחורשה פונים בחדות בזווית של כ-90 מעלות, מעט מעל חיבור הגזע לארץ, לכיוון צפון.
לאחר ה"שבירה" מתעקלים הגזעים בצורה מעוגלת לאורך של 1 עד 3 מטרים, עד להתיישרות והמשך צמיחת הגזע במאונך לקרקע.
ישנן סברות שהעצים ניטעו בתוך מתקנים שגרמו להם לצמוח עקום, איך אין לכך עדות או הסבר הגיוני.
חוקרים העלו את ההשערה שהגזעים עוותו בכוונת תחילה כדי שיתאימו לחיתוך לרהיטים או לחלקי אוניות.
אחרים טוענים כי סופת שלג קשה היא זו שגרמה לעצים להתעקם בצורה כזו, אך איש אינו יודע את הסיבה האמיתית.
היער המאובן הוא סרט פשע אפל אמריקאי משנת 1936 עם לסלי הווארד, בטי דייוויס והמפרי בוגרט בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על מחזה בשם זה מאת אדוארד שרווד שהועלה בברודוויי ב-1935. הווארד ובוגרט שיחקו באותם התפקידים.
זה היה תפקידו הראשי הראשון של בוגרט בתיאטרון.
שרווד ביסס את דמותו של הפושע דיוק מנטי על זו של הפושע הידוע ג'ון דילינג'ר.
בוגרט צפה בסרטונים וחיקה את דיבורו ותנועותיו של דילינג'ר.
בחברת האחים וורנר רצו ללהק את אדוארד ג'י רובינסון לתפקיד הפושע אך לסלי עמד על כך שהתפקיד יינתן לבוגרט וזה לא שכח לו זאת.
הוא קרא לבתו לסלי הווארד בוגרט.
העלילה מתרחשת בפונדק קטן עם תחנת דלק במקום מבודד בפאתי הפארק הלאומי פטריפייד פורסט באריזונה ומכאן שם המחזה והסרט.
אלן סקוויר (לסלי הווארד) הוא סופר כושל נודד ברחבי ארצות הברית בעת השפל הגדול ומגיע לפונדק נידח בפאתי שמורת הטבע היער המאובן באריזונה.
בפונדק הוא מוצא את בעל המקום, ג'ייסון מייפל (פורטר הול), את בתו גבריאל (בטי דייוויס), את אביו הקשיש גראמפ (צ'רלי גרייפווין), פטפטן בלתי נלאה המספר לכולם על הרפתקאותיו ובעיקר על פגישותיו עם הפושע בילי הנער ואת עובד תחנת הדלק בוז (דיק פורן) שמנסה לשווא לחזר אחרי גבריאל.
אמה של גבריאל הייתה כלת מלחמה צרפתייה שהתחתנה עם אביה ששירת בצרפת במלחמת העולם הראשונה.
הם התיישבו במקום אבל האם לא יכלה לסבול את החיים שם וחזרה לצרפת לעיר בורז'.
היא שולחת לה משם ספרי שירה של פרנסואה ויון.
היא מוצאת חן בעיני אלן שחי שמונה שנים בצרפת ולא הצליח להוציא לאור שום רומן.
הוא מתלהב מידיעותיה בספרות וכשרונה בציור והיא מתלהבת מהאדם הראשון המשכיל והאינטליגנטי שפגשה במקום בודד זה.
למקום מגיע הבנקאי העשיר מר צ'יזם (פול הארווי) ואשתו (ג'נבייב טובין).
הם מסכימים לקחת אותו בטרמפ לפיניקס.
בדרך אורבים להם הפושע דיוק מנטי (המפרי בוגרט) וחבורתו הנמלטים לאחר שוד שבו רצחו שישה אנשים.
דיוק מנהל שיחה עם השבויים ובעיקר עם אלן.
לאלן יש תעודת ביטוח חיים על סך 5,000 דולר.
הוא מצווה את דמי הביטוח לגבריאלה כדי שתוכל לנסוע לצרפת ולפתח את כישורי האמנות שלה.
כדי לממש זאת הוא מבקש ממנטי להרוג אותו.
כאשר נודע למנטי שחברתו הלשינה עליו ומובילה את השוטרים לפונדק.
השוטרים פותחים באש והוא מחליט לברוח אך אלן עוצר בעדו ונורה על ידיו.
הוא אומר למנטי כי בקרוב יתראו שוב למעלה ומת בזרועות גבריאלה.
היערכות לרעידות אדמה באתרי ונכסי מורשת תרבות היא מכלול הפעולות והנחיות העשויות להפחית ולמזער את הנזקים באתרים היסטוריים וארכאולוגיים ובנכסי מורשת תרבות (מוזיאונים, חפצים וממצאים) לרבות אתרי מורשת לאומיים וכן אתרי מורשת עולמיים.
אתרי ונכסי המורשת התרבותית הם ממצאים חד פעמיים, שנוצרו בעבר הרחוק או הקרוב, והם עדויות לתרבויות קודמות שאין להם תחליף.
יכולתה של האנושות להוריש את המורשת התרבותית לדורות הבאים תלויה בהגנה מפגעי הזמן, אסונות טבע ונזקים מעשה ידי אדם (כגון פיתוח שטחים, ונדליזם, ונזקי טרור ומלחמות).
ההיערכות לרעידות אדמה בנכסי המורשת הבנויה הוא חלק מניהול סיכונים שנתפס כיום חלק ממערך של הגנה, מזעור נזקים ושימור של המורשת התרבותית, שהיא מחובתה המוסרית של המדינה להעביר את נכסי המורשת לדורות הבאים.
את רעידת האדמה לא ניתן למנוע ועל פי כל התחזיות היא תתרחש בוודאות, במוקדם או במאוחר.
עם זאת, ניתן לשפר את עמידות המבנים שהם נכסי המורשת הבנויים, לנקוט פעולות שונות לפני רעש האדמה כגון: הגברת המודעות הארגונית והציבורית, הנחיות והדרכה לאנשי מקצוע ומנהלים, חיזוק מבנים ואחסון מותאם של נכסי מורשת ניידים, והכנות לנקיטת פעולות בזמן התרחשותה ובשלב השיקום שלאחריה.
החל משנת 1975 נערכת מדינת ישראל לתרחיש של רעידת אדמה, ומכירה בצורך להיערך לכך גם באתרי ונכסי מורשת תרבות.
מיקומה של מדינת ישראל הוא באזור סייסמי פעיל על הבקע הסורי אפריקאי שחווה לאורך ההיסטוריה רעידות אדמה רבות.
ארץ ישראל עשירה באתרי ונכסי מורשת תרבות בעלי חשיבות לאומית ובין-לאומית אולם עד לשנת 2009 הקהילה המקצועית והארגונים שאמונים על נכסי המורשת בישראל לא העלו על סדר יומם את נושא ההיערכות לרעידות אדמה, או לקחו אחריות על נכסי המורשת גם בשעת חירום.
בשנת 2009 התקיימה בעכו הסדנה השנייה של אונסקו בנושא מוכנות לסיכונים לנכסי מורשת תרבות, בה הועלה הנושא לסדר היום בישראל; בסדנה השתתפו 23 מומחים מרחבי העולם.
בעקבות הסדנה יזמו רשות העתיקות, ועדת ההיגוי הבין-משרדית להיערכות לרעידות אדמה, הוועדה למורשת עולמית בישראל המהווה חלק מהוועד הישראלי לאונסקו, המכון הגאולוגי, האקדמיה לאמנות ועיצוב, בצלאל ואוניברסיטת בן-גוריון – את הקמתה של ועדת ההיגוי למוכנות לסיכונים באתרי מורשת תרבות.
אל הוועדה הצטרפו רשות הטבע והגנים והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
מטרתה של ועדת ההיגוי הייתה לתאם את המדיניות והפעולות הראשוניות להבאת הנושא לסדר היום בארץ ובטיפול באתרי ונכסי המורשת התרבותית של ישראל גם בעיתות של אסונות ובפרט של רעידת אדמה.
ועדת ההיגוי הבין משרדית להיערכות לרעידות אדמה החל מ-2010 זימנה לוועדה איש מורשת (מיכאל כהן) כנציג משרד התרבות כמשתתף קבוע בפעילות הוועדה.
לימוד הנושא, המחקר והפעילויות התבססו על הידע והניסיון שהצטבר בעולם, בעיקר באיטליה, ובתמיכה מקצועית ממשרד התרבות האיטלקי, מהפקולטה להנדסה, אוניברסיטת פדובה ומההגנה האזרחית האיטלקית ובשיתוף פעולה ותמיכה של המכון הגאולוגי לישראל.
הפרויקט שם לו למטרה לחזק את יכולות המענה של גופי החירום הלאומיים למצבי אסון באזור הים התיכון בדגש על שמירה על מורשת תרבותית לאחר אסון טבע (רעידת אדמה).
בישראל הוקם פורום פרומידה ישראל שכולל נציגים של הארגונים והמוסדות האמונים על נכסי מורשת התרבות וכוחות החירום וההצלה.
בפורום זה התיישבו לראשונה לשולחן עבודה משותף שתי הזרועות הללו והדיאלוג ביניהם תרם לבניית מסמכי המדיניות והנהלים בשפה מובנת לשני הצדדים שמאפשר את שיתוף הפעולה בעת הצורך.
בפורום שותפים רשות העתיקות, רשות הטבע והגנים, המועצה לשימור אתרים, משרד התרבות, מוזיאון ישראל, מוזיאון ארץ ישראל, מוזיאון ארצות המקרא, מוזיאון תל אביב לאמנות, איגוד המשמרים הישראלי, איקו"ם ישראל, איגוד המוזיאונים, ועדת ההיגוי הבין-משרדית להיערכות לרעידות אדמה, משטרת ישראל, פיקוד העורף, נציבות כבאות והצלה ומשמרים עצמאיים.
ההיערכות לרעידות אדמה בנכסי מורשת תרבות בשנים האחרונות קידמה את ההכרה בכך שנכסי המורשת התרבותית הם חלק בלתי נפרד מהחוסן הלאומי שהוא אחד המרכיבים שיידרשו בשיקום המדינה לאחר אסון רעידות אדמה.
המודעות של אנשי המקצוע, של מקבלי ההחלטות ושל הציבור הרחב, הם אלו שיבטיחו את שיפור ההיערכות ואת ההגנה על נכסי המורשת התרבותית של ישראל, גם מפני רעידת אדמה.
הכלים של ניהול סיכונים שקודמו בישראל בשנים האחרונות נבנו מתוך התפיסה שקיימת דחיפות לטפל בנושא ההיערכות לרעידות אדמה בבניית כלים פשוטים לטווח המיידי עם היכולות המקומיות בתמיכה מחוץ ומתוך ההבנה שהכלים ישודרגו בהמשך.
מפת סיכונים היא מפה שמציגה תמונת מצב של הערכת האיומים על נכסי מורשת התרבות.
המפה היא תוצר של ריכוז מידע ביחס למבנה או לשריד בודד, המאפשר להעריך את רמת הסיכון בהתחשב במצבו הפיזי ובגורמי הסיכון המאיימים עליו.
אלו כוללים גורמים טבעיים, כגון: רעידות אדמה, זיהום אוויר, שיטפונות גלישות קרקע, שריפות וצונמי, וגם מעשה ידי אדם, כגון: לחצי פיתוח, עומסי תיירות וונדליזם.
מפת סיכונים לרעידות אדמה באתרים ארכאולוגיים בנוי על בסיס פיתוח מואץ של "אבטיפוס" למפת סיכונים לרעידות אדמה.
המודל בוחן את סוגי הסיכון הסייסמי מול סוג הנכס הארכאולוגי ועל פי התוצאה מחשב את רמת הסיכון של המבנה המוערך בזמן רעידת אדמה.
הסקר נערך בשיתוף הפעולה עם ועדת ההיגוי הבין משרדית להיערכות לרעידות אדמה והמכון הגאולוגי ורשות העתיקות.
הכנסים השתתפו למעלה מ-50 מומחים בעלי שם מכל רחבי העולם.
הערכה של סיכונים סייסמיים במבנה היסטורי
הערכת סיכונים במבנה היסטורי מחשבת את רגישותו של המבנה מפני רעידת אדמה.
החישוב נערך על פי מיקומו הגאוגרפי ועמידותו ורגישותו של מבנה הנתון.
בבית הכנסת האר"י הספרדי בצפת נערך סקר הנדסי שימור על ידי משרד שפר רונן מהנדסים בע"מ במסגרת פרויקט היערכות לסיכוני רעידות אדמה באתרי מורשת תרבות של רשות העתיקות, בחסות ובמימון הוועדה הבין משרדית להיערכות לרעידות אדמה.
תפקידו של הסקר הנדסי למבנה היסטורי הוא לנתח את המצב הקיים ההנדסי והשימורי (מצב פיסי, בלייה, כשלים, חומרים) על מנת לקבל תמונה מקיפה על רגישותו של המבנה שתהווה בסיס לתכנון של שיפור העמידות של המבנה כגון: השלמות חומרים, טיפול בכשלים וחיזוקים.
הערכה של סיכונים סייסמיים במתחם ארכאולוגי
סקר הערכת סיכונים של מבנים ושרידים ארכאולוגיים נערך בגן הלאומי קיסריה, במתחם בית המושל.
הסקר נערך על ידי מהנדסות מאוניברסיטת פדובה בשיתוף רשות העתיקות.
מטרת הסקר הייתה להעריך את עמידות המבנה מפני רעידות אדמה ולשמש כבסיס לתוכנית ביצוע לשיפור העמידות של המבנה.
מודל הערכה של סיכונים סייסמיים ברובע עירוני
סקר הערכת סיכונים של רובע היסטורי נערך בשני רבעים של ערים עתיקות בעכו ובצפת.
הסקר העריך ברמה בסיסית ויזואלית את מבנה הרבעים והמבנים שבהם וזיהה את הרגישויות שעלולות להוות נקודות התורפה במקרה של רעידות אדמה.
ממסקנות הסקר עולה שפיתוח אסטרטגיות מניעה אינו יכול להתעלם מהתפתחות המבנים היסטוריים והנזקים שנגרמו בשל כך (תוספות בנייה ושינויים).
ניתוח רגישות הוא מהותי להפחתת הסיכון הסייסמי במבנים עתיקים והתוצאות שהתקבלו מראות על התאמה משמעותית בין הערכת הסיכונים לייצוגים הסכמתיים של המודולים הסטנדרטיים.
ניטור סייסמי ומעקב במבנה היסטורי
בחודש נובמבר 2013 הותקנה מערכת ניטור סייסמי על המגדל הדרום מערבי של מצודת מגדל דוד בעיר העתיקה בירושלים על ידי הפקולטה להנדסה אזרחית ואדריכלות והסביבה מאוניברסיטת פדובה (איטליה) בשיתוף פעולה עם מינהל שימור ברשות העתיקות (ישראל).
מטרתו של הניטור הוא לזהות, לאתר ולסווג את סוג וחומרת הנזקים הנגרמים על ידי גורמים חיצוניים סייסמיים שמשפיעים על תהליך ההתדרדרות של המבנה ולהעריך את ההשפעות שלהם על עמידות במבנה באירוע רעידת אדמה.
ניתוח תוצאות המדידה מאפשר להעריך במדויק את מצבו של המבנה ולתכנן בדיוק יתר את הפעולות שנדרשות על מנת להפחית את תוצאות הפגיעה העלולה להכות במבנה ולהמליץ על הטיפול אופטימלי ו את יכולת העמידות של המבנה.
השימוש במערכת הניטור (SHM) במבני מורשת תרבותית הוא כלי הערכה מבוסס ידע שמאפשר: מעקב והתרעה על יציבותו של מבנה, הימנעות מביצוע התערבויות מיותרות ולהעריך נקודות תורפה מבניות, להעריך את אופן וצורת הטיפול והתערבות הנדרשת בגישה מדורגת במהלך הביצוע ולשלוט על מצב הנזק למבנה לאחר תרחיש סייסמי.
הרציונל להתקנת המערכת היא מיקומה הגאוגרפי של ירושלים שסבלה כבר בעברה מרעידות אדמה וכן ערכיה של ירושלים כעיר בעלת חשיבות תרבותית בינלאומית שמאות מבנים היסטוריים עומדים בה.
מדריך להיערכות לרעידות אדמה באתרי ונכסי מורשת תרבות
מדריך ההיערכות לרעידות אדמה באתרי ונכסי מורשת תרבות הוא מדריך שמנחה את העוסקים באתרי ונכסי מורשת תרבות כיצד להיערך לקראת רעידות אדמה, באילו פעולות לנקוט ומה הצרכים שיש להצטייד בהם.
החוברת מאפשרת לארגונים, למוסדות לאתרים ולמוזיאונים השונים, לנקוט פעולות בסיסיות שעשויות לשפר את העמידות והמוכנות לקראת רעידות אדמה ולהקטין את אי הוודאות במקרה אסון או אחריו.
חוברת זו מציגה תוצרים של עבודה שנעשתה במסגרת פרויקט פרומידה, Protecting Mediterranean Cultural Heritage during Disasters, שמדינת ישראל הייתה שותפה בו עם מדינות האזור.
הפרויקט עסק במוכנות באתרים ובנכסי מורשת התרבות ומתן מענה לאחר רעידות אדמה.
תיק שטח ונוהל להכנת תיק שטח לאתרים ונכסי מורשת תרבות
תיק שטח כולל את כל הנחיות הנדרשות להתארגנות באתר או בנכס נכס תרבות לקראת התמודדות עם מצב חירום של רעידות אדמה, לפני התרחשותה, ובמהלכה.
נוהל להכנת תיק השטח מנחה ומאפשר לצוות האתר או המוזיאון להיערך בצורה מיטיבת למצב אסון רעידות אדמה, מרמת הערכת עמידות המבנה, הערכת צורת אחסון, חלוקת תפקידים, סדרי עדיפויות רשימות קשר ועד טיפול ראשוני ופינוי האתר.
חוברת מפרטים לחיזוק מבני אבן מפני רעידות אדמה
ברבות מהערים העתיקות בישראל ובמבנים מסורתיים לא שלודים, (ללא שלד בטון) בנויים אבן, נערכים באופן סדיר פעולות של שינויים, הרחבות, תוספות בנייה שעלולים להעמיד בסכנה את המבנה ואת התושבים שגרים בהם.
היישום של טכנולוגיות מודרניות לעיתים אינם מותאמות למבני אבן מסורתיים במקרים רבים מחלישים את המבנה ומעמידים אותו בסכנה.
הצגת המפרטים של חיזוק מבני אבן מפני רעידות אדמה מבוסס על הידע שנצבר בעולם וחוברת המפרטים עשויה לשמש מדריך לטיפול נכון ולשיפור עמידות מבני אבן בישראל.
חוברת ראשונה זו מציגה מפרטים לחיזוק מבני אבן לעמידות בפני רעידות אדמה מטיפוס המבנים בעכו העתיקה ששימשו מקור לגיבושם.
ההתייחסות לשימור וחיזוק של המבנים העתיקים הם מצילי חיים, שכן שיפור עמידותם ברעידת אדמה חזקה תגן על חיי האוכלוסייה המתגוררת במבנים אלו ותורמת לשיפור המוכנות לרעידת אדמה בישראל בכלל.
קורס הכשרה ראשון היה מבוא (ITC) שתוכנן כדי לחלוק את כלי שיתוף הפעולה הבין-ללאומי והסטנדרטים העיקריים המוכרים להערכת צרכים מהירה ראשונית והערכת יכולות תגובה בעקבות אסון טבע.
הקורס נבנה במתודולוגיה שאומצה בעל ידי המנגנון הקהילה האירופאית (CMI) והערכת המשימה (AMC).
בין הנושאים העיקריים שנלמדו: ידע כללי על מנגנון ההגנה האזרחית האירופית, תגובת אסון על בסיס המערכות הבין-לאומיות, תכנון הערכה, ניהול מידע, תקשורת בין תרבותית ויחסי מדיה.
קורס ההכשרה השני היה התמחות בתחום התוכן של המורשת התרבותית (STC).
הקורס התמקד בהגנה על מורשת תרבותית בעת חירום, הערכת הצורך ויכולות תגובה, פעולות ראשונות וטכניקות לשמירה והגנה על האתרים ועל פריטים שניתנים להזזה בעת חירום, תוך דגש על סוגיהם ורגישותם.
הקורס גם נועד ליצור ולהכין מאגר מומחים המסוגל לפעול ברמה הלאומית והאזורית כאחד.
תרגילי חירום באתרי מורשת תרבות
תרגיל חירום באתרי מורשת תרבות הוא דימוי מבוים של מצב המדמה מציאות התרחשות של רעידת אדמה באתר שהוא נכס מורשת תרבות (כגון: גן לאומי, מוזיאון, מחסני אוצרות, ארכיב כנסייה).
תרגיל החירום נערך על מנת לאמן ולהעריך את תפקודם של המסגרות שאמורות לתת מענה למצבי חירום אלו ולהפקת לקחים בנוגע לתכנון, היערכות, פיקוד ושליטה וביצוע משימות בזמן ובאיכות הנדרשת.
תרגיל ראשון בישראל התקיים ב-11.4.18 והוא כלל תרגיל טיפול ופינוי פריטי מורשת תרבות ברעידת אדמה.
התרגיל התקיים בגן הלאומי בית גוברין, בחלקו הצפוני של הגן הלאומי, במבנה המאחסן את ממצאי החפירות של בית גוברין ומרשה.
בתרגיל נטלו חלק נציגי הארגונים השותפים בפרויקט PROMEDHE, רשות הטבע והגנים, רשות העתיקות, משרד התרבות, המועצה לשימור אתרים, איגוד המשמרים, מוזיאון ישראל, מוזיאון ארץ ישראל, מוזיאון תל אביב, ועדת ההיגוי הבין-משרדית להיערכות לרעידות אדמה, רח"ל, משטרת ישראל, פיקוד העורף, כיבוי והצלה ועוד.
לתרגיל הגיעו שלושה משקיפים מההגנה האזרחית וארגון הכבאות באיטליה.
תרגיל חירום בין-לאומי התקיים במסגרת פרויקט פרומידה ונערך בלוקה (LUCCA) שבאיטליה.
התרגיל דימה רעידת אדמה שהתרחשה באזור לוקה, כאשר לאחר שבוע של שלב הצלת חיים, ממשלת איטליה הגישה בקשה לסיוע בין-לאומי מהארצות ששותפות בפרויקט.
הבקשה הגיעה גם למדינת ישראל לוועדת ההיגוי הבין-משרדית להיערכות לריעדות אדמה, שהוציאה משלחת הישראלית שכללה 12 חברים מתוך חברי פורום פרומידה ישראל אשר היו שותפים בשנתיים האחרונות בפעילויות השונות של הפרויקט ובהם הכשרות מקצועיות.
יחידת הקסדות הכחולות - כוח ייעודי להצלת נכסי מורשת תרבות
ב-14 בדצמבר 2022 הוקמה יחידת הקסדות הכחולות שהיא יחידה טקטית של כוח חירום למתן מענה וטיפול באתרי ונכסי מורשת תרבות ברעידת אדמה, בדומה לכוח מקביל שהוקם באיטליה.
מטרתה של היחידה במצבי חירום ובפרט רעידת אדמה, היא הצלת חיים בשלב המיידי, ובשלבים מאוחרים יותר לטפל בצורה ראויה בנכסי המורשת התרבותית, קרי, חיזוקים ותמיכות במבנים עתיקים ואתרים ארכאולוגיים ובהמשך, פינוי של ממצאים פריטים על פי מתודולוגיות של טיפול ראוי בנכסי מורשת (תיעוד, שימור ראשוני, אריזה ופינוי מותאמים).
היחידה בחסות ועדת ההיגוי הבין-משרדית להיערכות לרעידות אדמה, הוקמה על ידי רשות הטבע והגנים, בהשתתפות כל ארגוני המורשת וחבריה הם משמרי המורשת הבנויה המוכרים בישראל, בהיותם מאגר אנושי מקצועי ומיומן וזמין לסוג משימות זה.
שנת 2023 הייתה שנת ההכשרה של היחידה ובמהלכה עברה קורס סע"ר מטעם פיקוד העורף וקורס פינוי ממצאים לאחר אסון בעיינות.
בעקבות מלחמת 7 באוקטובר הצטרפה היחידה מדצמבר לפרויקט של איסוף חפצי טראומה ביישובי מערב הנגב, שמנוהל על ידי "ארץ חפץ" - מכון יד בן צבי במימון משרד מורשת וניהול מנהלת תקומה.
היפה והחיה הוא סרט הנפשה אוסטרלי לכל המשפחה משנת 1996, המבוסס על סיפור עם צרפתי בעל אותו שם.
הסרט בוים על ידי ריצ'רד סלפצ'ינסקי, נכתב על ידי לאונרד לי ורוז פיליפס, והופק באולפני ההנפשה ברבנק.
הסרט הופץ להקרנה ביתית ברחבי העולם ודובב לשפות שונות.
הסרט הופץ לראשונה באוסטרליה בשנת 1996 בדיבוב אנגלי.
בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 2006 בערוץ הילדים.
הסרט עוסק ביפהפייה, נערה צעירה ויפה שבגלל מעשי אביה נאלצה לחיות בארמון עם נסיך שנהפך לחיה בעקבות כישוף אכזרי.
במהלך הסרט, רואים כיצד היפהפייה והחיה מסתדרים, וכיצד היא מסירה ממנו את הכישוף והופכת אותו בחזרה לנסיך יפה תואר.
בימוי הדיבוב בעברית נעשה על ידי הדס מוזס.
הדר שחף-מעיין - וואנה / נערה מסתורית
היפ הופ יהודי היא סוגה מוזיקלית של היפ הופ המתאפיינת בקשרים סגנוניים או תרבותיים ליהדות ולמסורת המוזיקלית שלה.
אמני היפ הופ יהודים הגיעו ממגוון רחב של מדינות ותרבויות.
אלמנטים של רגאיי, כליזמר ומוזיקת עולם לרוב משולבים לצד טכניקות הראפ וההפקה המוזיקלית המסורתיות, כמו סקראצ'ינג, סימפולים וביטבוקס.
ראפרים יהודים רבים הם רב-לשוניים, ומבצעים את שירם באנגלית, יידיש, ארמית, לאדינו ושפות יהודיות אחרות.
מאז תקופת הזהב המסחרית שלה בשנות השמונים ותחילת שנות התשעים, אמנים, מפיקים ומנהלים מוזיקליים יהודים מילאו תפקיד משמעותי בתעשיית ההיפ הופ.
ג'וש נורק מגזין ההייפ הופ הודיוס הצהיר מאוחר יותר כי "לפני אמינם, כמעט כל הראפרים הלבנים היחידים היו יהודים."
בישראל, ראפרים יהודים כמו מוקי, הצל, סאבלימינל, שב"ק ס' ושי 360 עזרו לחלוץ סצנת ההיפ הופ במדינה בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000. למרות זאת, מעטים מהמעשים הללו הכירו במורשתם היהודית במוזיקה שלהם.
הלייבל היהודי JDub Records, שנוסד בשנת 2002, היה בין הלייבלים הראשונים לקידום אמני ראפ יהודיים במודע, כאשר בסגלו היו סגול 59, ראפר הקליזמר הקנדי סוקאלד, הראפר האתיופי-ישראלי אקום, ולהקת בלקן ביט בוקס.
באמצע שנות ה-2000, אמן הראפ-רגאיי החסידי מתיסיהו חווה הצלחה במיינסטרים; בין אלבומיו זכו בתואר "אלבום זהב", ואילו הסינגל שלו "King Without a Crown" הפך ללהיט במצעד 40 שירי המיינסטרים של בילבורד.
בעקבות הצלחתו של מתיסיהו, עלו מספר ראפרים יהודים-חסידים, ביניהם Y-Love, דיסקרייב וניסים בלאק.
רבים מהם חזרו בתשובה, ורבים מהם קודמו באמצעות הלייבל Shemspeed של המפיק התימני Diwon, לצד אמנים לא-חסידים כמו קושה דילז ואלקטרו מרוקו.
בין הראפרים היהודים, ישנם כאלו שפרצו אל המיינסטרים הבין-לאומי, ביניהם דרייק, ליל דיקי, דה אלכימיסט, מק מילר ודוג'ה קאט.
היערות המעורבים הכספיים-הירכאניים (בפרסית: جنگلهای هیرکانی) הם יערות מעורבים ואזור אקולוגי בין הרי אלבורז לחופי הים הכספי אשר מאז 2019 הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
היערות נמצאים רובם באיראן אך גם בדרום אזרבייג'ן.
מתוך כלל היערות שמוגדרים כך, בתחילה ההכרזה על אתר מורשת עולמית כללה 15 יערות בשטחי איראן וב-2023 היא הורחבה גם לעוד שני יערות באזרבייג'ן.
היערות ההירכאניים יוצרים חבל ארץ מיוער ייחודי המשתרע על 850 ק"מ לאורך החוף הדרומי של הים הכספי.
ההיסטוריה של יערות רחבים אלה מתארכת בין 25 ל-50 מיליון שנה, כאשר הם בעברם כיסו את מרבית האזור הממוזג של צפון איראן עד לעברי הזגרוס.
אזורי יער עתיקים אלה נסוגו מגדולתם במהלך התהוות עידני הקרח ומאוחר יותר התרחבו שוב כשהאקלים הפך חמים ומתון יותר.
המגוון הביולוגי הפלוריסטי שלהם רחב במיוחד: 44% מכלל הצמחים המוכרים באיראן נמצאים באזור ההירכאני, המכסה רק 7% מהמדינה.
עד כה תועדו 180 מינים של ציפורים אופייניות ליערות ממוזגים רחבי עלים ו-58 מינים של יונקים, כולל הנמר הפרסי האיקוני.
נכס היערות מייצג מגוון אתרים המשמרים את המערכות האקולוגיות הטבעיות של היער באזור הירכאני.
הנכס מכסה את מרבית המאפיינים הסביבתיים והערכים האקולוגיים של אזור הירכאניה ומייצג תהליכי מפתח סביבתיים חשובים הממחישים את מקורם של אותם יערות, כולל סוגה, אבולוציה והתמשכות.
בשל בידודו, היער מארח מינים רבים של צמחים עתיקים, בסכנת הכחדה, התורמים למשמעות האקולוגית שלו, ולאזור ההירכאני בכלל.
המערכות האקולוגיות של היערות תומכות באוכלוסיות של עופות יער רבות ויונקים באזור ההירכאני, המשמעותיים בקנה מידה לאומי, אזורי וגלובלי.
מבין מיני העופות אשר נצפו באזור נמנים האווז האפור, הבז הנודד, הכחל המצוי והשקנאי המסולסל.
מצידם של מיני היונקים אשר תועדו ברחבי האזור, נכלל הנמר הפרסי ועז הבר הנמצאת בסכנת הכחדה.
בימיו היה גם הטיגריס הכספי חי באזורים אלו עד אשר נכחד.
כמעט מחצית מן היערות נכחד לאורך שנותיו אך לאחר הכרזתו כאתר מורשת עולמית בשנת 2019 נעשו פעולות שימור בינלאומיות.
ישנם 8 פארקים לשימור לאומי של היערות, שלושה מהם נמצאים באזרבייג'ן וחמישה באיראן.
בסך הכל היערות כוללים שטח של כ-55,100 קילומטר רבוע בעוד 10 אחוז מכל זה הוא למעשה שטח מוגן רשמית כחלק מאותם הפארקים.
היער הלאומי קלאמת הוא יער לאומי של ארצות הברית המשתרע על שטח של 7,033 קילומטרים רבועים בהרי קלאמת ורכס קסקייד, השוכן במחוז סיסקיו בצפון קליפורניה, עם הרחבה זעירה (1.5 אחוז מהיער) לתוך דרום מחוז ג'קסון באורגון.
היער מכיל חורשות רציפות של אורן הזפת, אורן ג'פרי, אשוח דאגלס, אשוח אדום, אשוח לבן, אורן מפותל, , וקלוצדרוס מפושק.
על פי ההערכות, יער ראשוני מכסה כ-680 קמ"ר מאדמת היער.
מטה היער ממוקם בוואיריקה בקליפורניה.
ישנם משרדים מחוזיים של שומרי יערות מקומיים הממוקמים ב, הפי קמפ ו, כולם בקליפורניה.
היער הלאומי קלאמת הוקם ב-6 במאי 1905. יער זה כולל את אגם קנגורו (Kangaroo Lake) המשתרע על 85 דונם, והמבנה ההיסטורי "הכנסייה הקתולית סויירס בר" (Sawyers Bar Catholic Church) שנבנתה ב-1855 והממוקמת בגבולות היער.
היער מנוהל במשותף עם השטח המוגן של .
בתוך היער הלאומי קלאמת יש חמישה אזורי טבע בראשיתי מוכרים רשמית שהם חלק מהמערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי, שניים מתוכם מתפשטים ליערות הלאומיים השכנים ואחד לתוך שטח המנוהל על ידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית:
(בעיקר ביער הלאומי שישה נהרות)
(בעיקר ביערות הלאומיים , שסטה, שישה נהרות ושטח המנוהל על ידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית)
היער הלאומי שישה נהרות הוא יער לאומי של ארצות הברית השוכן בפינה הצפון-מערבית של קליפורניה.
הוא הוקם ב-3 ביוני 1947 על ידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן מחלקים של היערות הלאומיים היער הלאומי קלאמת, סיסקיו וטריניטי.
שטחו 3,875 קילומטרים רבועים, והוא מכיל מגוון מערכות אקולוגיות ו-550 קילומטרים רבועים של יער ראשוני.
הוא שוכן בחלקים של ארבעה ממחוזות קליפורניה, והם: בסדר יורד של שטח היער דל נורטה, המבולדט, טריניטי, וסיסקיו.
היער נקרא על שם הנהרות , , קלאמת, טריניטי, מד וסמית, העוברים דרך היער או בגבולותיו.
ביער יש 589 קילומטרים של נהרות פראיים ונופיים, שישה אזורים בוטניים מובחנים ואזורים לשימוש ציבורי למחנאות, טיולים רגליים ודיג.
החלק הצפוני ביותר של היער ידוע כ"אזור הנופש הלאומי של הנהר סמית" (Smith River National Recreation Area).
ישנם משרדים מחוזיים של שומרי יערות מקומיים הממוקמים ב, , אורלינס, ו.
היערות הראשוניים שבו כוללים את תת-המין החופי של אשוח דאגלס (Pseudotsuga menziesii var.
menziesii), מין האלון המכונה באנגלית Tanoak, ואשוח לבן.
בתוך היער הלאומי שישה נהרות יש חמישה אזורי טבע בראשיתי מוכרים רשמית שהם חלק מהמערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי, שניים מתוכם משתרעים בעיקר ביערות לאומיים שכנים או לתוך שטח המנוהל על ידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית:
"אזור הטבע הבראשיתי הר לאסיק" (Mount Lassic Wilderness)
"אזור הטבע הבראשיתי נורת פורק" (North Fork Wilderness)
(בשותפות עם היער הלאומי קלאמת)
(בעיקר ביערות הלאומיים , שסטה, קלאמת ושטח המנוהל על ידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית)
(בעיקר ב, וחלקית ביער הלאומי טריניטי או שטח המנוהל על ידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית)
היערות היבשים של אנדרפנה הם אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו במערב מדגסקר הכולל שישה שטחים נפרדים: שתי שמורות מיוחדות וארבעה פארקים לאומיים.
ב-1990 הוכרז הפארק הלאומי צינגי דה במראהה כאתר מורשת עולמית ושאר חמשת השטחים נוספו בשם "היערות היבשים של אנדרפנה" ב-16 בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.
"נכס סדרתי זה במערב מדגסקר כולל נופים קרסטיים וגבעות אבן גיר חתוכות לפסגות "צינגי" מרשימות ו"יער" של מחטי אבן גיר, הקניון המרהיב של נהר מנמבולו, גבעות משתפלות ופסגות גבוהות.
יערות ראשוניים, אגמים וביצות מנגרובים הם בית הגידול ללמורים ועופות נדירים ובסכנת הכחדה.
החלקים המרכיבים את הנכס מכסים כמעט את כל מגוון השונות האקולוגית והאבולוציונית בתוך היערות המערביים של מדגסקר, כולל יערות מערביים יבשים וסבך יער קוצני בדרום-מערב.
אתרים אלה מכילים מערך מרהיב של מגוון ביולוגי אנדמי ומאוים, כולל באובב, צאלון נאה (Delonix), כמו גם שושלות אבולוציוניות ייחודיות כמו המסיטאים (Mesitornithiformes), סדרה של עופות שגילה 54 מיליון שנים".
היער הלאומי שסטה-טריניטי הוא יער בצפון קליפורניה, ארצות הברית.
זהו היער הלאומי הגדול ביותר בקליפורניה ומנוהל על ידי שירות היערות האמריקאי.
היער ששטחו כמעט 9 מיליון דונם (8,945,515) מקיף חמישה אזורי טבע בראשיתי, מאות אגמי הרים ומעל עשרת אלפים קילומטרים של נחלים ונהרות.
מוקדים עיקריים בו כוללים את אגם שסטה, האגם המלאכותי הגדול ביותר בקליפורניה ואת הר שסטה, המתנשא לגובה של 4,322 מטרים.
היער הלאומי שסטה-טריניטי מציע מגוון רחב של פעילויות פנאי.
כולל טיולים רגליים, טיולי תרמילאים, טיפוס הרים, רכיבה על סוסים, מחנאות, שייט, דיג, ציד, סקי, סנובורד, סקי קרוס קאנטרי ואופנועי שלג.
בסדר יורד של שטח הקרקע, היערות ממוקמים בחלקים ממחוזות טריניטי, שסטה, סיסקיו, טהמה, מודק והמבולדט.
בשנת 1905, מכירת העצים הראשונה תחת סוכנות היערות האמריקאית החדשה התרחשה במה שנקרא אז שמורת שסטה.
היער הלאומי שסטה (1905) והיער הלאומי טריניטי (1905) שולבו מבחינה מנהלית ב-1954. הישות החדשה שונתה רשמית ליער הלאומי שסטה-טריניטי.
היערות כוללים חלקים של חמישה אזורי טבע מוגדים:
Trinity Alps Wilderness (חלקית ביער הלאומי קלאמת, היער הלאומי ששה נהרות, או בקרקע של הלשכה לניהול קרקעות)
היפאא יוסף פאדל א-נג'אר היא פוליטיקאית ירדנית-נוצרייה המכהנת בתפקיד שרת התרבות הירדנית, החל מ-11 באוקטובר 2021.
א-נג'אר השלימה תואר ראשון בלימודי אוכלוסייה באוניברסיטת ירדן והמשיכה לתואר שני בניהול תהליכים באוניברסיטת בקינגהאם.
נג'אר עבדה בבית הספר "אהליה לבנות" משנת 1984, והחל מ־2008 הייתה מנהלת בית הספר.
היא הייתה חברה מייסדת בחבר הנאמנים של בירדן וכן חברת הנהלה של עיריית עמאן רבתי.
ב-2011 נבחרה נג'אר לסנאטורית וכיהנה בסנאט ה-25, ה-26 וה-27. בשנת 2021 היא התפטרה, עת מונתה לתפקיד שרת התרבות, בממשלתו של בישר אל-ח'סאונה.
פרס אל-חוסיין למנהיגות הומניטארית (2001).
פרס אל-חסן בין טלאל למצוינות אקדמית (2002).
פרס המועצה האירופית לבתי ספר בין-לאומיים (ECIS) לקידום חינוך בין-לאומי (2009).
"אות לנפרנק על הצטיינות בחינוך ובמחקר" שהוגש לה על ידי ג'סטין ולבי, הארכיבישוף מקנטרברי (2017) "על תרומתה יוצאת הדופן לחינוך בירדן ותפקידה המוביל למופת בחברה הירדנית כאישה נוצרייה".
היפאא' אל-אע'א היא פוליטיקאית פלסטינית שכיהנה כשרה לענייני נשים בממשלת חמדאללה השלישית בין השנים 2014 ל-2019.
היפאא' נולדה בח'אן יונס ב-1944. היא סיימה את לימודיה היסודיים והתיכוניים בתיכון חיפה בשנת 1968. בשנת 1972 סיימה לימודי תואר ראשון במנהל ציבורי מהמכון הגבוה למסחר בקהיר, לאחר מכן ב-1978 השלימה תואר שני בהכוונה וייעוץ חינוכי באוניברסיטת אוקלהומה בארצות הברית, וב-1991 קיבלה תואר דוקטור בפדגוגיה מאותה אוניברסיטה.
לאחר קבלת הדוקטורט עבדה כמרצה וכראש המחלקה לחינוך ופסיכולוגיה באוניברסיטת אל-אקצא בעזה.
לאחר מכן קיבלה את תפקיד מנכ"לית הבקרה הפנימית במשרד החינוך הפלסטיני, ולאחר מכן כיהנה כמנכ"לית החינוך הציבורי במשרד.
עם עליית ארגון הטרור חמאס לשלטון ברצועת עזה בשנת 2007, היא קיבלה את תפקיד מנכ"לית משרד החינוך בממשלת חמאס, עד שמונתה לתפקיד השרה לענייני נשים באפריל 2014, תפקיד בו החזיקה עד לסיום כהונת ממשלת הרשות הפלסטינית באפריל 2019.
היפאא' התבטאה בעד הטרור, בעיתון אל-חיאת אל-ג'דידה נאמר כי היפאא' "ציינה את ייחודיות האישה הפלסטינית, המבדילה אותה מיתר נשות העולם, שכן [רק] היא מקבלת בצהלולים את הידיעה על מות בנה כשהיד...
היא הוסיפה כי הנערות והנשים הפלסטיניות הוכיחו את יכולתן לתרום למולדתן, וכי יש להן נוכחות משמעותית בשטח ובזירות המאבק".
היפאטיה הוא ציור שמן משנת 1885 מאת האמן הבריטי צ'ארלס ויליאם מיטשל.
היצירה שואבת השראה מן הרומן "היפאטיה" משנת 1853 מאת צ'ארלס קינגסלי, ומשלבת יסודות של ציור היסטורי עם אמנות העירום.
העלילה מתרחשת באלכסנדריה במאה החמישית ומתארת את רגעיה האחרונים של הפילוסופית היפאטיה, זמן קצר לפני שנרצחה.
הציור הוצג בתערוכת לונדון של גלריית גרוסוונור בשנת 1885. בצד הצגת הציור אולליה הקדושה מאת ג'ון ויליאם ווטרהאוס בתערוכת האקדמיה המלכותית של אותה שנה, עורר הציור דיון ציבורי בשאלת שכיחותה ולגיטימיותה של אמנות העירום.
כיום נמצאת היצירה באוסף גלריית ליינג לאמנות בניוקאסל, לאחר שנרכשה בשנת 1940.
הציור היפאטיה מציג דמות נשית עירומה צעירה העומדת ונשענת לאחור על מזבח אבן מגולף בתוך חלל כנסייתי.
שערה הארוך נאחז בידה הימנית ומכסה את חזהּ, בעוד ידה השמאלית מורמת ומושטת במחווה פתוחה לעבר פסיפס קיר מאחוריה.
מבטה של הדמות מופנה שמאלה וניכר בו מתח וחרדה.
על המזבח נראים צלב וכלי קיבול המונחים על בד מזבח, ומשני צדדיו מוצבים נרות דולקים על פמוטים גבוהים.
הלהבה של הנר השמאלי נוטה פנימה, דבר המרמז על דלת פתוחה מחוץ לשדה הראייה.
קירות החלל מעוטרים בפסיפסים בעלי אופי דתי, ובפסיפס שמאחורי הדמות נראה חלק של כף רגל ימנית, המזוהה כחלק מדימוי של ישו הצלוב.
על רצפת החלל פזורים גלימת בד לבנה, פמוט וחפצים נוספים, היוצרים רושם של הפרעה אלימה שהתרחשה זה עתה.
המחווה של הזרוע המורמת והפניית המבט כלפי מעלה בציור תואמות במישרין את תיאור הרגע ברומן שבו היפאטיה פונה במחווה אחרונה מן האדם אל האל, רגע קצר לפני שהאלימות סוגרת עליה.
הציור היפאטיה הוצג בשנת 1885 באותה שנה שבה הוצג הציור אולליה הקדושה מאת ג'ון ויליאם ווטרהאוס בתערוכת האקדמיה המלכותית.
פרשנים הצביעו על הקבלה בין שתי היצירות, בין היתר בשל הטון הוויזואלי המעורר מבט מתבונן.
בשני המקרים מדובר בדמות נשית צעירה הקשורה לנרטיב של מוות אלים על רקע דתי.
עם זאת, בעוד שווטרהאוס מציג את אאולליה כגוף שלם וללא סימני פגיעה, אף שעל פי הסיפור נקרעה לגזרים ונשרפה בידי פגאנים, מיטשל מציג את היפאטיה ברגע של חרדה בתוך חלל כנסייתי, לפני מותה, כשהאיום אינו מיוצג בפעולה גלויה אלא במתח הסצנה ובמרכיביה החזותיים.
היפוגליקמיה (מלועזית: Hypoglycemia; "היפו" - מתחת, נמוך, גליק מ"גלוקוז", המיה מה"המוס" - דם ביוונית) או תת סוכר בדם הוא מצב בו רמת הסוכר בדם יורדת באופן קיצוני מהרמה הנורמטיבית (כלומר פחות מאשר 60 מיליגרם לדציליטר דם).
במצב כזה, תפקודן של מערכות גוף רבות עלול להיפגע.
המוח, שגלוקוז הוא מקור האנרגיה הראשי שלו, עלול במיוחד להיפגע ממצב זה.
היפוגליקמיה מלווה בתסמינים כגון הזעה, תחושה של דפיקות הלב (palpitations), רעב, בלבול, חרדה, חוסר שקט, שינוי במצב ההכרה ואף פרכוסים.
המצב ההופכי, רמה גבוהה של גלוקוז בדם, קרוי היפרגליקמיה.
במצב של היפוגליקמיה, המוח מגרה את יותרות הכליה לשחרר את ההורמון אדרנלין, במטרה שיגרה את הכבד לשחרר סוכר לזרם הדם.
הימצאות של אדרנלין בדם, גורמת במקביל לתסמינים הדומים להתקף חרדה: עצבנות, הזעה (זיעה קרה), רעד ופעמת.
ולכן חולה בהיפוגליקמיה יהיה מצוי באי שקט, ועלול להיות אגרסיבי ואף אלים.
סימנים נוספים במצב שבו ההיפוגליקמיה מחריפה הם חיוורון, חולשה פתאומית, בלבול, בחילה, ורעידות בצורת פרכוסים או עוויתות, במקרים קיצוניים עד כדי אובדן הכרה ואפילו מוות.
בדרך כלל, התסמינים יתחילו להופיע לאחר שרמת הסוכר צונחת אל מתחת ל-50 מיליגרם לדציליטר דם.
אירועי היפוגליקמיה עשויים להופיע בעקבות צום ממושך, דיאטה דלת פחמימות, גידול לבלבי פעיל המפריש ומייצר אינסולין בכמויות בלתי מבוקרות או צריכת אלכוהול אצל שתיינים כבדים שנמנעים מאכילה לפרקי זמן ממושכים.
אירועי היפוגליקמיה הם תופעה נפוצה ומוכרת אצל חולי סוכרת המטופלים באינסולין, בשל היעדר או כשל של המנגנון המווסת אוטומטית את הפרשת האינסולין מהלבלב לזרם הדם, כתגובה לרמת הסוכר בו.
מינון-יתר של אינסולין שהזריק לעצמו המטופל, דילוג על ארוחה, או פעילות גופנית מוגברת יגרמו לתופעה זו.
במקרה כזה, הטיפול המיידי הוא צריכה מהירה של גלוקוז במשקה, ובמקרים קיצוניים - הזרקת גלוקגון.
האבחנה נעשית באמצעות בדיקת רמות הסוכר והאינסולין בדם (באמצעות גלוקומטר), במקרה שהאדם מפתח תסמינים של חרדה, תפקוד מוחי לקוי, והתנהגות הדומה לשכרות.
חולי סוכרת יכולים לערוך בדיקה עצמית ולנטר באופן תדיר את רמת הסוכר בדמם באמצעות מכשיר מיוחד.
הטיפול ברמות נמוכות של סוכר נעשה באמצעות אכילת מאכל המכיל סוכר, כמו ממתק, שתיית משקה ממותק או המסה במים ושתייה של טבליות גלוקוז.
כמו אצל חולי סוכרת, אלו שמועדים להתקפי היפוגליקמיה צריכים לשאת עליהם או עימם סימן זיהוי כגון צמיד רפואי או מסמך רפואי, כדי להקל ולהעניק להם את הטיפול הנכון על ידי אנשי צוות חירום רפואי.
היפוגליקמיה מתועדת על ידי קיומם של שלושה מאפיינים (שלושת מאפיינים אלו קרויים "הטריאדה על שם וויפל" - Whipple's triad):
תסמינים הקשורים בהיפוגליקמיה, כגון: רעב, הזעה, רעד, וכדומה.
עדות לכך שרמות הגלוקוז בדם נמוכות במיוחד (מתחת לרמות הנורמטיביות של מעל 55 מיליגרם לדציליטר).
שיפור בתסמינים, לאחר שרמת הגלוקוז בדם עולה.
שימוש בתרופות, כגון אינסולין, או תרופות המעודדות הפרשת אינסולין והמאושרות לשימוש אצל חולי סוכרת מסוג 2, כמו גם חשיפה לתרופות אחרות ולאלכוהול, מהווה את הסיבה העיקרית להיפוגליקמיה.
שתיית אלכוהול מביאה לחסימת תהליך ייצור הגלוקוז בגוף, אולם לא לחסימת תהליך פירוק הגליקוגן - על כן, סימנים של היפוגליקמיה יתרחשו מספר ימים לאחר שתיית אלכוהול בכמות גדולה מאוד ואכילה מועטה לאחר מכן, לאור ירידה ברמות הגליקוגן בגוף.
תרופות, מלבד תרופות לטיפול בסוכרת אשר עלולות להביא להיפוגליקמיה, כוללות: מעכבי ACE ו- ARB, חוסמי בטא, תרופות ממשפחת הקינולונים (קבוצות אנטיביוטיקה) ועוד.
מחלות, כגון: אי-ספיקת לב, אי-ספיקת כליות, אי-ספיקת כבד, תשישות גופנית קשה, אלח דם (ספסיס).
למשל, מחסור בקורטיזול, מחסור בגלוקגון או מחסור באדרנלין.
גידול המפריש אינסולין - אינסולינומה.
גידולים אחרים, שאינם מפרישים אינסולין.
למשל: גידולים בכבד, קרצינומות בבלוטות האדרנל, או קרצינואיד.
אלו גידולים אשר מביאים להפרשת יתר של "Insulin-like growth factor II" (בתרגום מילולי: "גורם גדילה דמוי אינסולין מסוג 2").
הורמון זה נגיש יחסית לרקמות הגוף ומביא לתופעות של היפוגליקמיה, לרוב.
מצב הנקרא "Fasting hypoglycemia" (בתרגום מילולי: "היפוגליקמיית צום").
הפרעות בלבלב (הקרויות Nesidioblastosis) - פעילות חריגה ומוגברת של הלבלב בכל הקשור להפרשת אינסולין.
הפרעות אלו קיימות, למשל, לאחר ניתוחים בריאטריים (ניתוחי "קיצור קיבה" מסוג "מעקף קיבה").
היווצרות נוגדנים לאינסולין או לקולטנים של אינסולין, המביאים למצב של "היפר-אינסולין".
מחלות אגירת גליקוגן או מחלות הפרעה במטבוליזם של סוכר.
במחלות אלו, יש חסר באנזים באחד מהשלבים של יצירת או פירוק הגלוקוז, שמביא לחוסר יכולת לשמור על רמת סוכר תקינה בדם.
רבים האנשים הנוטים לחשוב שהיפוגליקמיה נוצר בעקבות חרדה או סטרס (לחץ), היפוגליקמיה אינה נוצרת בעקבות חרדה או סטרס (לחץ), אשר אינם אלא חלק מהתסמינים של היפוגליקמיה, ולא הגורמים לה.
תסמינים קליניים של היפוגליקמיה כוללים את הבאים:
אובדן הכרה, תרדמת ואף מוות.
מנגנוני הגנה בגוף בתגובה להיפוגליקמיה
ירידה בערכי הסוכר בדם מביאה, ראשית, לירידה בהפרשה של אינסולין.
זהו מנגנון הגנה הראשון מפני היפוגליקמיה והוא מתרחש כאשר רמות הסוכר מגיעות לרמה של 80–85 מיליגרם לדציליטר דם.
לאחר מכן, ברמות סוכר סביב 65–70, מתחילה הפרשה של הורמונים הקרויים: "Counterregulatory" או "הורמונים המעלים רמות גלוקוז בדם".
כך למשל, מתחילה עלייה בהפרשה של גלוקגון, המהווה מנגנון הגנה שני מפני היפוגליקמיה, ואחד העיקריים שבהם.
הפרשה של אדרנלין, המהווה את קו ההגנה השלישי, עולה גם היא במידה ורמות הגלוקוז בדם יהיו סביב 65–70. מנגנון זה קריטי כאשר יש מחסור בגלוקגון.
אדרנלין גורם לפירוק של גליקוגן בכבד וייצור של גלוקוז (גלוקונאוגנזה).
מנגנוני הגנה נוספים כוללים הפרשה של קורטיזול ושל הורמון גדילה, המביאים אף הם לייצור של גלוקוז, במטרה להעלות את ריכוז הסוכר בדם.
עם זאת, מנגנוני הגנה אלו קיימים יותר במצבים של היפוגליקמיה כרונית והם פחות משמעותיים.
מתחת לרמות של 50–55 ישנם תסמינים ברורים של היפוגליקמיה, וביניהם, רעב.
זהו מנגנון הגנה "התנהגותי", שמטרתו להביא לאכילה, ועל ידי כך, להעלות את רמות הגלוקוז בדם.
הפתופיזיולוגיה של היפוגליקמיה יכולה להיות מחולקת ל-3 קבוצות עיקריות: עלייה בניצול הסוכר, הפרעה באספקת חומרים אלטרנטיביים לסוכר ופגיעה בתוצרי הכבד הקשורים לגלוקוז.
עליה בניצול הסוכר (גלוקוז) יכולה לנבוע כתוצאה מעודף של אינסולין או כתוצאה מצריכה מוגברת של הגוף של גלוקוז; למשל, במצבים של אלח דם (ספסיס), כוויות נרחבות או מחלה סופנית.
עודף אינסולין: עודף אינסולין יכול לנבוע כתוצאה מפגם גנטי - PHHI (מחלה שבה יש שחרור אינסולין מתאי בטא בלבלב, ללא קשר לתהליך כניסת הגלוקוז).
עודף אינסולין עלול לנבוע גם כתוצאה מאינסולינומה - גידול המפריש אינסולין; לרוב גידול שפיר.
מצבים נוספים הם הזרקת יתר של אינסולין, גידולים המפרישים Big IGF2 (גורם גדילה שיודע להיקשר לקולטן לאינסולין ולהתנהג כמו אינסולין), ועוד.
הפרעה באספקת חומרים אלטרנטיביים לסוכר
הכוונה להפרעה של חמצון חומצות שומן, או פגיעה בקטו-גנזיס: תהליכים המביאים למחסור באנרגיה חלופית לגלוקוז, בעיקר במצבי צום בהם נעשה שימוש בחומרים אלו.
כאשר יש מחסור בחומצות שומן או באחד האנזימים האחראיים על חמצון חומצות השומן לצורך הפקת אנרגיה לגוף, תיווצר היפוגליקמיה במצבי צום; לדוגמה, פגם בקרניטין: חלבון דרכו עוברת חומצת השומן למיטוכונדריה.
במצבים אלו, מדובר בהיפוגליקמיה שאינה קטוגנית, בדומה למצבים בהם יש עודף של אינסולין.
אולם, בניגוד למצבים של עודף באינסולין, כמתואר לעיל, תהיה גם אצידוזיס, מאחר שחומצות השומן שאינן מתפרקות עוברות תהליך של אומגה אוקסידציה - פירוק אלטרנטיבי, שהוא המקור לחומצות דה-קרבוקסיליות.
הכבד הוא האיבר אשר אחראי לתהליכים של גלוקוניאוגנזיס (יצירת גלוקוז מחומרים כגון פירובט, אלנין, ועוד) וגליקוגנוליזיס (פירוק גליקוגן לצורך שחרור גלוקוז זמין, במקרים של חסר, כגון צום).
מצבים בהם יש חסר הורמונלי, כגון חסר בקורטיזול (אשר אחראי, בין היתר, על העלאת רמת הסוכר בדם) או חסר של הורמון הגדילה GH, יביאו להיפוגליקמיה, על ידי ירידה ברמות האנזימים אשר אחראים על גלוקוניאוגנזיס וגלוקגנוליזיס.
מחלות אגירת גליקוגן יביאו אף הן להיפוגליקמיה.
קיימות 10 מחלות שונות כתוצאה מבעיות ב-10 אנזימים שונים, אשר יביאו לכבד מוגדל בשל אגירה של הגליקוגן בכבד (לדוגמה, מחלת אגירת גליקוגן מסוג 1 - מחלת פון גירקה, שבה יש פגם בגלוקוז 6-פוספטאז).
הפרעות נוספות (ונדירות יותר) קיימות בתהליך הגלוקונאוגנזה; למשל, גלקטוזמיה - מחלה שבה יש מוטציה באנזימים המפרקים גלקטוז, או אי-סבילות לפרוקטוז - הצטברות חומרים רעילים בגוף, כתוצאה מהפרעה בפעילות האנזים המפרק פרוקטוז.
ההיפוגריף הוא יצור מיתולוגי, צאצא של גריפין ושל סוסה צעירה, כאשר חיצונית ההיפוגריף נראה כהכלאה ביניהם: חלקו הקדמי, לרבות ראשו וכנפיו, הוא כשל עיט ענקי, אך פלג גופו האחורי הוא כשל סוס.
ההיפוגריפים מתוארים כקלים יותר לאילוף ולביות מאשר אביהם הגריפין.
באגדות אחדות מימי הביניים הם מוזכרים כבעלי חיים הנמצאים בבעלות של מכשפים או של אבירים, כיוון שהם היחידים המסוגלים לאלפם.
מאגדות אלו מתברר, שהם גם יכולים לשמש כסוסים מצוינים, היות שהם עפים במהירות הברק.
כמו כן, ההיפוגריפים מתוארים כאוכלי כל, הניזונים הן מצמחים והן מבשר.
לפי המיתוס, ההיפוגריפים הם יצורים נדירים ביותר, וזאת משום שגריפינים מתעבים סוסים.
בימי הביניים נפוץ הביטוי שיוחס לורגיליוס - "כשגריפינים יזדווגו עם סוסים", שהתייחס לאירוע בעל סבירות כה נמוכה להתרחש.
עם זאת, זיווג זה התרחש בסופו של דבר באפוס "אורלנדו המטורף" (Orlando Furioso) מאת המשורר האיטלקי לודוביקו אריוסטו (Ludovico Ariosto).
באפוס זה, שנכתב בשנת 1516, יצר אריוסטו את המושג "היפוגריף" - שאומר חצי סוס (היפו, ביוונית, הוא סוס) וחצי גריפין (גריף הוא קיצור לגריפין), וכך הוא, לכאורה, מימש את הבלתי ניתן לביצוע.
בשנים האחרונות זכתה דמותו של ההיפוגריף לעדנה עם הופעתה בסדרת הספרים "הארי פוטר" מאת ג'יי קיי רולינג, וכן בסרטים הנלווים.
רולינג נשארה נאמנה למיתוס המקובל אודות ההיפוגריפים, והציגה אותם כחיות מוזרות ויפות, אך גם כחיות גאות, הקנאיות לכבודן.
בספרה "חיות הפלא והיכן למצוא אותן", היא כותבת על ההיפוגריפים, בין היתר, כך: "כאשר מתקרבים אל היפוגריף, יש לשמור על קשר עין עמו.
אם ההיפוגריף משיב קידה, ניתן להתקרב בבטחה".
דמויות של היפוגריפים מופיעות גם במשחק התפקידים מבוכים ודרקונים, במשחקי מחשב ווידאו, בספרי פנטזיה ואף בשירים מסוימים, כגון My Fairy King של הלהקה קווין, המספר על ממלכת רהי והסוסים בעלי כנפי נשר ששוררים בה.
היפהפייה והיחפן הוא סרט אנימציה משנת 1955 שהופק על ידי וולט דיסני ויצא לאקרנים ב-22 ביוני 1955. "היפהפייה והיחפן" הוא הסרט ה-15 שהופק על ידי חברת וולט דיסני וסרט האנימציה הראשון שצולם בטכניקת הסינמסקופ למסך רחב.
סרט ההמשך היפהפייה והיחפן 2 יצא בווידאו בשנת 2001.
בשנת 2019 נעשה על ידי דיסני גם סרט לייב אקשן ששמו היפהפייה והיחפן גם כן המהווה רימייק לסרט זה.
בבוקר חג המולד בשנת 1909, נותן ג'ים דיר במתנה לאשתו דרלינג גורת קוקר ספנייל המקבלת את השם "ליידי".
ליידי חיה חיים מאושרים עם בני הזוג ועם זוג כלבים מהשכונה, סקוטיש טרייר בשם "ג'וק" וכלב דם בשם "טראסטי".
בינתיים, בצד השני של העיר ליד מסילת הרכבת, כלב תועה, המכונה היחפן, חי את חייו מרגע לרגע.
למשל, הוא ניזון משאריות ממסעדה איטלקית מקומית (כי בעל המסעדה טוני מחבב אותו) ומגן על חבריו הכלבים התועים, "פג" (להאסה אפסו) ו"בול" (בולדוג אנגלי), מלוכד הכלבים המקומי.
לאחר שפגה ההתלהבות, הבעלים של ליידי, ג'ים דיר ודרלינג, מתחילים להתייחס לליידי בקרירות.
ג'וק וטראסטי מבקרים אותה, ומנסים לנחם אותה.
הם קובעים כי השינוי בהתנהגות הבעלים שלה נובע מכך שדרלינג מצפה לתינוק.
בעוד שג'וק וטראסטי מנסים להסביר מה זה תינוק, היחפן מציע את מחשבותיו בנושא.
ג'וק וטראסטי מיד לא מחבבים את היחפן ומורים לו לצאת מהחצר.
כשהיחפן עוזב, הוא מזכיר לליידי כי "כאשר התינוק נכנס, הכלב יוצא".
בסופו של דבר, התינוק מגיע וג'ים דיר ודרלינג מציגים את ליידי לתינוק, וליידי לומדת לאהוב אותו.
זמן קצר לאחר מכן, השניים מחליטים לצאת לטיול יחד, ומשאירים את דודה שרה שלהם לטפל בתינוק ובבית.
דודה שרה, לעומת זאת, לא אוהבת כלבים, מסרבת לתת לליידי להתקרב לתינוק.
כאשר ליידי מתעמתת עם שני החתולים הסיאמים העושים צרות של דודה שרה, סי ואם, היא לוקחת את ליידי לחנות חיות המחמד כדי לקנות מחסום.
ליידי נמלטת, אך היא נרדפת על ידי כמה כלבי רחוב.
אחרי שהיחפן מציל את ליידי, השניים מבקרים בגן החיות המקומי, שם היחפן מרמה בונה להסיר את המחסום.
הודות להם נפתרה במקרה בעיה שהטרידה את הבונה (ליצור סכר בעזרת גזע עץ כרות).
מאוחר יותר, היחפן מראה לליידי איך הוא חי "חופשי וללא קולר", ובסופו של דבר מגיעים לארוחה איטלקית לאור נרות ומוזיקה (השיר "בלה נוטה").
ליידי מתחילה להתאהב ביחפן, והשניים מבלים את הלילה ביחד על ראש גבעה בפארק.
סצנה נודעת היא זו שבה השניים מתנשקים במקרה בעודם אוכלים את הספגטי שהזמינו.
תוך כדי שהיחפן מלווה את ליידי הביתה למחרת, הוא מעורר מהומה בלול תרנגולות ותשומת לב.
שני הכלבים בורחים מהמקום, אבל ליידי נתפסת על ידי לוכד הכלבים.
במכלאה, הכלבים מתלהבים מהקולר של ליידי, מפני שהם רואים בו אמצעי עבורה לצאת מהמכלאה.
הם גם מיידעים אותה כי היחפן נוהג להחליף בנות זוג רבות.
בסופו של דבר, ליידי נאספת על ידי דודה שרה ונקשרת למלונה בחצר האחורית.
ג'וק וטראסטי באים לנחם אותה, אבל כאשר מגיע היחפן להתנצל, ליידי מתעמתת איתו בכעס על בנות הזוג שלו ואי יכולתו להציל אותה, לאחר מכן היחפן עוזב.
רגעים לאחר מכן, מתחיל לרדת גשם, ליידי רואה חולדה מנסה להתגנב אל תוך הבית, מתוך כוונה ברורה לפגוע בתינוק.
ליידי נובחת בטירוף, אבל דודה שרה אומרת לה להיות בשקט.
היחפן שומע אותה ורץ חזרה לתוך הבית כדי לעזור.
היחפן נאבק עם החולדה בחדר הילדים.
תוך כדי שליידי משתחררת ורצה לחדר הילדים.
היחפן מצליח להרוג את החולדה, אבל תוך כדי כך מפיל העריסה, ומעיר את התינוק.
כאשר דודה שרה באה לעזרתו של התינוק, היא רואה את שני כלבים וחושבת שהם אשמים בכך.
היא מכניסה את היחפן לארון ואת ליידי למרתף, ואז קוראת ללוכד הכלבים כדי לקחת את היחפן.
ג'ים דיר ודרלינג חוזרים כשלוכד הכלבים יוצא.
הם משחררים את ליידי, אשר מובילה אותם ואת דודה שרה לחולדה המתה, ומנקה מאשמה את היחפן.
ג'וק וטראסטי ורודפים אחרי העגלה של לוכד הכלבים, כדי להציל את היחפן.
ג'וק משוכנע שטראסטי כבר מזמן איבד את חוש הריח שלו, אבל זה מצליח למצוא את העגלה.
הם נובחים על הסוסים, שנעמדים על רגליהם האחוריות ומפילים את העגלה על גבי עמוד חשמל.
ג'ים דיר מגיע ברכב עם ליידי, וליידי מתאחדת עם היחפן.
אך טראסטי נפגע במאבק וג'וק מיילל בצער.
זהו חג המולד, וליחפן, שעכשיו הוא חלק מהמשפחה של ליידי, יש קולר משלו ורישיון.
דודה שרה השלימה גם עם ליידי ושלחה לה קופסה של עוגיות לכלבים.
ליידי והיחפן מגדלים ארבעה גורים ביחד: שלושה הדומים לליידי (אנט, דניאל, וקולט) ואחד הדומה ליחפן (סקאמפ, שעליו מתמקד סרט ההמשך, "היפהפייה והיחפן 2").
ג'וק מגיע לראות את המשפחה יחד עם טראסטי, שהולך בזהירות על רגלו שעדיין מחלימה.
היפהפייה הנרדמת או היפהפייה הנמה, הוא סיפור מעשיה אודות נסיכה יפהפייה המקוללת על ידי מכשפה רעה.
מעשיה זו הפכה לסיפור קלאסי אהוב ועובדה ליצירות רבות, כולל סרט ההנפשה של אולפני דיסני משנת 1959. האגדה שייכת לטיפוס סיפורי 410 בסיווג ארנה-תומפסון.
סיפור מס' 50 בלקט של האחים גרים.
הגרסה המקובלת למעשיה מספרת על נסיכה שקוללה כשהייתה תינוקת על ידי פיה רעה משום שלא הוזמנה לחגיגת יום הולדתה של הנסיכה.
קללתה של הפיה הרעה קבעה כי ביום הולדתה ה-16 תידקר אצבעה במחט גלגל טווייה, והיא תמות.
פיה שהייתה שם לא יכלה לבטל את הקללה והכריזה שהנסיכה רק תישן במשך 100 שנה.
בתגובה, המלך המודאג דורש לשרוף את כל גלגלי הטווייה בממלכה, כדי לנסות להפר את הקללה.
ביום הולדתה ה-16, ההורים לא היו בבית והנסיכה הגיעה לעליית גג ישנה, שם ישבה זקנה עם חוט ומחט.
הנסיכה, שמעולם לא ראתה חפץ דומה לזה, נגעה בו ובטעות דקרה את אצבעה ונרדמה.
כל הארמון נרדם גם הוא וסביבו צמחה חומת קוצים שהסתירה את כולו.
נסיכים רבים ניסו לעורר את "ורדון קוצני" (Dornröschen), כך כונתה הנסיכה, אך מתו בייסורים על הקוצים.
לאחר כ-100 שנה הגיע נסיך צעיר ואמיץ, חדר מבעד לקוצים שהפכו לשושנים והגיע אל החדר בו שכבה הנסיכה ונשק לה.
עם נשיקתו התעוררה הנסיכה והכישוף הוסר מעל הארמון, אם כי ממילא הכישוף הוגבל למאה שנים.