tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-19 בנובמבר, רוד ניצח את סטינג וזכה באליפות ארצות הברית במשקל כבד של WCW.
הוא נקלע למספר עימותים בולטים, כולל אחד נגד ריקי סטימבוט.
בשנת 1992, רוד ומדוזה עזבו את הדנג'רס אליאנס ופתחו בפיוד עם ניקיטה קולוף.
רוד איתגר את אלוף העולם במשקל כבד באותה התקופה, רון סימונס, לקרב על התואר בכמה מקרים, שבכולם הוא כשל בניסיונותיו.
בדצמבר של אותה השנה, רוד ספג פציעה בצווארו והוכרח לוותר על תואר אליפות ארצות הברית, מה שקטע תקופת כהונה של 14 חודשים כאלוף.
רוד חזר מן הפציעה באפריל 1993 במטרה להשיב אליו את התואר שבו החזיק דאסטין רודס.
לאחר קרב איירון מן של 30 דקות באירוע Beach Blast, שנערך ב-18 ביולי והסתיים בתיקו אחת, הוחלט לקיים סדרת קרבות הטוב משלוש.
רוד ניצח בקרב הראשון ב-28 באוגוסט, אך הפסיד לרודס בשני הקרבות הבאים ב-4 וב-11 בספטמבר, ובכך הוא איבד כל סיכוי לזכות בחזרה באליפות ארצות הברית במשקל כבד.
אלוף העולם הבינלאומי במשקל כבד ופרישה (1993–1994)
לאחר חוסר הצלחתו בניסיון השבת אליפות ארצות הברית במשקל כבד, רוד החל להתמקד באליפות העולם במשקל כבד של NWA, כשהצהיר על כוונותיו לעשות זאת ב-28 באוגוסט 1993, כשהוא היה אורח בפינת האירוח של האלוף באותה התקופה, ריק פלייר.
רוד ניצח את פלייר על התואר באירוע Fall Brawl, שנערך בספטמבר 1993. לאחר שהארגון WCW נפרד מהשותפות עם NWA, הוא איבד את הזכות להמשיך להיקרא בשם אליפות העולם במשקל כבד של NWA.
בעקבות זאת, הארגון החליט ליצור חגורת אליפות משל עצמו אשר נקראה בשם אליפות העולם הבינלאומית במשקל כבד של WCW.
רוד איבד את התואר להירושי האסה ב-16 במרץ 1994 ביפן, אך הצליח להשיב לידיו תואר זה שמונה ימים בלבד לאחר מכן.
לאחר שהפסיד את התואר באירוע Spring Stampede, שנערך ב-17 באפריל, לסטינג, רוד הצמיד את האחרון לניצחון ב-1 במאי והפך לאלוף זה בפעם השלישית בקריירה.
לעומת זאת, רוד ספג פציעה בגבו במהלך הקרב ביניהם וכתוצאה מכך הוא לא הוכשר להתאבק לאחר מכן והופשט מחגורת האליפות.
כדי לכסות על הפציעה, העלילה הסבירה את הפשטתו מהתואר לאחר שהוא השתמש בחגורת האליפות כחפץ לא חוקי במהלך הקרב.
בעקבות הפציעה, הוא פרש מהיאבקות זמן קצר לאחר מכן.
רוד לא הופיע בעסקי ההיאבקות עד לתחילת שנת 1997, שבה הצטרף לארגון ההיאבקות ECW כמתאבק בעל מסכה שהטריד את שיין דאגלס.
לבסוף, הוא חשף את עצמו והפך לפרשן לפני שהצטוות לשורות דאגלס לתקופה קצרה כחלק מהקבוצה The Triple Threat.
בקרב המרכזי של האירוע Heat Wave, רוד ערך קרב חזרה חד פעמי לזירה במהלך קרב שלושה נגד שלושה, כשהוא חבר לטומי דרימר והסאנדמן נגד ג'רי לולר, רוב ואן דאם וסאבו.
במהלך התחרות בין ECW לבין USWA/WWF, רוד עזר ללולר לנצח בקרבות נגד דרימר והסאנדמן.
ב-11 באוגוסט 1997, רוד חזר ל-WWF כ"פוליסת הביטוח" של קבוצה שנודעה לאחר מכן בשם D-Generation X אשר כללה בהתחלה את שון מייקלס, טריפל H וצ'יינה.
כחבר בקבוצה, רוד לעולם לא התאבק, אך הוא שימש כמי שעמד בצד הזירה במהלך הקרבות של חברי הקבוצה.
כמה ימים לאחר מקרה "הדפיקה במונטריאול" המפורסם בסדרת ההישרדות, רוד עזב פעם נוספת את ה-WWF.
לפי ברט הארט, רוד נשאר מאחורי הקלעים בזמן העימות של הארט עם וינס מקמהן לאחר הקרב של הארט במונטריאול ולאחר מכן התקשר לאריק בישוף והודיע לו מה התרחש באמת.
רוד לא הוחתם לחוזה במשרה מלאה ב-WWF, ובמקום זאת הופיע במסגרת תשלום עבור הופעה.
משום כך, הוא יכל לנהל משא ומתן עם בישוף ו-WCW, כשהזעם שלו כלפי מקרה "הדפיקה במונטריאול" היה אכן חלק שהשפיע על החלטתו לעזוב את ה-WWF.
ב-17 בנובמבר של אותה השנה, באמצע מלחמות יום שני, הוא היה המתאבק היחיד שהופיע גם בתוכנית Raw Is War של ארגון ההיאבקות WWF וגם בתוכנית Monday Nitro של ארגון ההיאבקות WCW, באותו הערב, כשהתוכנית של WCW הוקלטה מראש.
רוד הופיע בתוכנית Monday Nitro כאשר הוא הביע ביקורת על וינס מקמהן, שון מייקלס, DX וה-WWF, ואף כינה את הארגון בשם "טיטניק" כמשל לספינה טובעת.
שעה לאחר מכן בתוכנית Raw Is War (שהוקלטה מראש שישה ימים קודם לכן), רוד הופיע גם כן.
רוד הופיע בנוסף באותו סוף השבוע גם בהקלטות התוכנית Hardcore TV של ארגון ההיאבקות ECW.
הוא ערך הופעות ב-ECW, בזמן שהיה בקבוצת D-Generation X, זאת הודות לשיתוף הפעולה בין ארגוני ההיאבקות WWF ו-ECW.
ב-WCW, רוד היה חלק מקבוצת New World Order (nWo), כאשר הוא שימש כמאמן של קורט הניג.
כך, רוד הפך למתאבק הראשון שהיה חלק גם מקבוצת DX וגם מקבוצת nWo.
כשקבוצת nWo התפרקה, הניג ורוד הצטרפו לקבוצת nWo Wolfpac, ואף ניסו להניע את קונאן לנצח את גולדברג, שהיה בלתי מנוצח באותה התקופה.
כשקונאן נוצח על ידי גולדברג, רוד והניג תקפו אותו, כשמאוחר יותר הם הצטרפו לקבוצת nWo Hollywood אשר שימשה כקבוצה היריבה של nWo Wolfpac.
לקראת סוף שנת 1998, רוד והניג נעדרו מהופעות טלוויזיוניות עקב פציעות שספגו.
הניג נפצע ברגלו, בעוד שרוד חשש שיש לו גידול סרטני באשכים, שמאוחר יותר התברר כבעיה בתא הזרע.
הניג חזר לקבוצת ה-nWo לאחר הפציעה שספג בלי רוד, שעדיין לא היה יכול להופיע.
רוד עזב את WCW במרץ 1999.
רוד נישא למישל בשנת 1988. לזוג היה שלושה ילדים, ריצ'רד ג'וניור, מריסה וקולטון.
ב-3 בספטמבר 2016, בנו הצעיר, קולטון, נהרג בתאונת אופנוע ברום, ג'ורג'יה, בגיל 19.
רוד נפטר בבוקר של ה-20 באפריל 1999 לאחר שנמצא חסר הכרה על ידי אשתו.
הוא נפטר בגיל 40, כשסבל מאי-ספיקת לב.
רוד הותיר אחריו אישה בשם מישל, ושלושה ילדים.
דוח הנתיחה שלאחר המוות הראה שהוא נפטר בעקבות מנת יתר של ערבוב תרופות.
באותה התקופה לפני פטירתו, רוד היה באימונים לקראת חזרה לפעילות בזירה.
רוד הצטיין בהורדת ידיים, כשסיים במקום השישי באליפות העולם במחלקת משקל כבד בשנת 1983.
ב-6 במרץ 2017, נודע שריק רוד יוכנס להיכל התהילה של ה-WWE על ידי ריקי "הדרקון" סטימבוט.
מישל, מריסה וריצ'רד ג'וניור הסכימו לקבל את הפרס בשמו.
אליפות זוגות ארצות הברית של NWA (גרסת פלורידה) (פעם אחת) - עם ג'סי בר
האליפות הדרומית זוגות של NWA/AWA (פעם אחת) - עם קינג קונג באנדי
אליפות העולם הבינלאומית במשקל כבד של WCW (3 פעמים)
אליפות הזוגות העולמית של NWA (גרסת מיד-אטלנטי) (פעם אחת) - עם מני פרננדז
המתאבק השנוא של השנה (1992)
PWI דירג אותו במקום ה-4 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 1992
אליפות אמריקה במשקל כבד של NWA (פעם אחת)
אליפות העולם במשקל כבד של WCWA (פעם אחת)
המתאבק שהכי לא השתפר (1993)
הקרב הגרוע של השנה (1992) - נגד מסהירו צ'ונו בהאלווין האבוק
ריקארד אולסון (בשוודית: Rickard Olsson; נולד ב-7 בפברואר 1967) הוא מנחה טלוויזיה שוודי.
אולסון ביבלה, הוא למד לימודי תרבות באוניברסיטת ארברו.
אולסון החל את הקריירה שלו ברדיו של יבלבורג.
מ-2005 ועד 2008 הנחה את תוכנית הלוטו "Bingolotto".
ב-2005 שיחק במיני סדרה "Medicinmannen" באותה שנה זכה בפרס מטעם המגזין "Se & Hör" בקטגוריית האישיות הטלוויזיונית הטובה ביותר.
ב-2006 הנחה את טקס חלוקת הפרסים הטלוויזיוני "Aftonbladets TV-pris" באותה שנה הופיע ככתב טלוויזיה בסרט "When Darkness Falls".
ב-2007 הנחה את טקס חלוקת פרסי הטלוויזיה השוודית "Kristallen" עבור ערוץ TV4 וביצע זאת פעם נוספת ב-2009 כמנחה יחיד.
ב-2008 החל להגיש את תוכנית חידות הטריוויה "Vem vet mest?", באותה שנה גם הופיע בהפקה בתיאטרון Göta Lejon בסטוקהולם של הצגה המבוססת על ספר ילדים.
ב-2009 היה מועמד ל-"Stora radiopriset", פרס רדיו שוודי.
ב-2010 הנחה את משחק הטלוויזיה "Bubblan" בערוץ SVT1, בשנה זו גם דובב את קן בדיבוב השוודי של צעצוע של סיפור 3.
ב-2011 הנחה את תחרות המלודיפסטיבלן ביחד עם מרי סרנהולט.
ב-2012 החל להנחות את תוכנית המציאות לילדים "Wild Kids".
ריקארד ורנש (בהונגרית: Richárd Vernes; נולד ב-24 בפברואר 1992) הוא כדורגלן הונגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הכדורגל בודפשט.
ורנש התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פרנצווארוש ובגיל 15 הצטרף לבודפשט הונבד.
ב-30 ביולי 2011, ורנש ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–4 נגד ואשאש.
בעונה זו, הרבה לשחק בעיקר בקבוצת המילואים.
בעונת , ורנש רשם 22 הופעות בקבוצה הבוגרת.
ב-19 באוגוסט 2012 ורנש הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 3-3 נגד פקשי.
בעונת הושאל ורנש לסנטרל קואסט מארינרס מליגת העל האוסטרלית.
בינואר הושאל לפקשי עד לסיום העונה.
בקיץ שוחרר מבודפשט וחתם בזלאגרסגי ט.א.
עונה זו, הייתה עונת השיא שלו כאשר רשם 14 שערים ב-33 משחקי ליגה.
בקיץ חזר לליגת העל ההונגרית, כאשר חתם בדיושג'ר.
ב-24 ביולי 2019 ורנש חתם בהפועל כפר סבא מליגת העל, אך שוחרר בחודש בנובמבר.
בינואר חזר להונגריה וחתם בואשאש.
ב-31 באוגוסט 2021 ורנש הושאל לגיור.
דריק אלן "ריק" מהורן הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר היה פעיל בין השנים 1980–1999. ממוצעיו הכוללים לאורך 18 עונותיו בליגת ה-NBA הם 6.9 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-1.0 אסיסטים למשחק.
מהורן נולד וגדל בעיר הרטפורד שבקונטיקט, ובשנת 1976 החל ללמוד באוניברסיטת המפטון אשר בווירג'יניה.
ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העמיד ממוצע של 20.3 נקודות למשחק, כולל 27.6 נקודות למשחק בעונתו האחרונה.
בדראפט ה-NBA 1980 נלקח מהורן בבחירה ה-35, על ידי וושינגטון בולטס.
בעונתו השנייה בוושינגטון קיבע את מקומו בחמישייה הפותחת של הקבוצה, עם עזיבתם של וס אנסלד ואלווין הייז, ורשם ממוצעים של 12.2 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק.
בסיום עונת הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס, בתמורה לדן ראונדפילד.
בעונת סייע לדטרויט לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, כשחקן חמישייה קבוע לצד אייזיאה תומאס, ג'ו דיומרס, מארק אגוויר וביל למביר.
לאורך הפלייאוף קלע 6.0 נקודות למשחק בלבד, אך זכה לדקות משחק רבות בשל כישוריו ההגנתיים.
בדראפט ההרחבה של שנת 1989 נבחר מהורן על ידי מינסוטה טימברוולבס, אשר שלחה אותו בטרייד לפילדלפיה 76' בטרם שיחק במדיה.
בסיום עונת נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
בעונת 1991/1992 עזב את ה-NBA וחתם על חוזה בקבוצת וירטוס רומא מליגת העל האיטלקית.
בעונתו היחידה בקבוצה זכה עמה בגביע קוראץ' לאחר שגברה על סקאבוליני פזארו בסדרת הגמר.
לקראת עונת חתם על חוזה בניו ג'רזי נטס, ועד לסיום עונת שיחק גם עבור פילדלפיה ודטרויט.
לאורך תקופה זו שימש כשחקן ספסל זניח, ומיעט לקבל דקות משחק.
בעונת 1999/2000 שימש כמאמן קבוצת "רוקפורד לייטנינג" מליגת ה-CBA.
בין השנים 2000–2002 היה עוזר מאמן באטלנטה הוקס, תחת המאמן לון קרוגר.
בין השנים 2005–2009 שימש כעוזר מאמן בקבוצת דטרויט שוק מליגת ה-WNBA, תחת ביל למביר עמו שיתף פעולה כשחקן הפיסטונס.
בעונות 2006 ו-2008 זכתה הקבוצה באליפות ה-WNBA.
בעונת 2009 שימש כמאמן הראשי של הקבוצה, אשר הודחה מהפלייאוף בגמר האזור המזרחי על ידי אינדיאנה פיבר.
בסיום אותה עונה עבר המועדון לטלסה, אוקלהומה, ומהורן עזב את הקבוצה.
אולריק אלכסנדר "ריק" פוקס הוא כדורסלן עבר קנדי-בהאמי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1991–2004. כשחקן לוס אנג'לס לייקרס זכה ב-3 אליפויות NBA בעונת , ו-.
ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 9.6 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
בשנת 1994 השתתף פוקס כשחקן בסרט הקולנוע Blue Chips , ומאז שיחק בעשרות סרטים וסדרות טלוויזיה שונות.
פוקס נולד בטורונטו שבקנדה, לאם קנדית ואב באהמי.
אמו, דיאן גירייס, הייתה אתלטית אשר התחרתה בקפיצה לגובה ובפנטאתלון באולימפיאדת טוקיו (1964).
בילדותו עברה משפחתו להתגורר בנסאו שבאיי הבהאמה, ובשנת 1984 עברה לאינדיאנפוליס, ארצות הברית.
בין השנים 1987–1991 למד פוקס באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן דין סמית'.
בעונת 1990/1991 קלע 16.9 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את הקבוצה לשלב פיינל פור טורניר אליפות המכללות, לראשונה מזה 9 שנים.
במשחק חצי הגמר השיג פוקס 13 נקודות, 9 ריבאונדים ו-7 אסיסטים, אך קלע רק 5 מתוך 22 הזריקות שלקח (22.7%), וקבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת קנזס בתוצאה 73–79. בסיום העונה נבחר פוקס לחמישיית העונה של מחוז ה-ACC.
בדראפט ה-NBA 1991 נבחר פוקס על ידי בוסטון סלטיקס בבחירה ה-24. בעונת הרוקי שלו קלע 8.0 נקודות בממוצע למשחק, כמחליפו מהספסל של לארי בירד בעונתו האחרונה בקריירה.
בעונת רשם שיאי קריירה של 15.4 נקודות ו-2.2 חטיפות (חמישי בליגה) בממוצע למשחק, אך הסלטיקס סיימו במקום האחרון באזור המזרחי, עם מאזן שלילי 15–67 (18.3%).
באוגוסט 1997, לאחר 6 עונות בבוסטון, חתם פוקס על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס.
בעונת קלע 12.0 נקודות למשחק כשחקן חמישייה, וסייע ללייקרס להעפיל לגמר המערב, בו הודחו על ידי יוטה ג'אז.
בעונת לקח חלק בזכייתה של הקבוצה באליפות ה-NBA, כמחליפו מהספסל של גלן רייס.
בעונת העפיל עם הלייקרס לגמר ה-NBA בפעם הרביעית, אך הפעם קבוצתו הפסידה מול דטרויט פיסטונס, בתוצאה 1–4. בסיום אותה עונה הועבר בטרייד בחזרה לסלטיקס, אך הוא מיד שוחרר ממנה ופרש ממשחק, בגיל 34.
בשנת 1990 השתתף פוקס באליפות העולם בכדורסל כשחקן נבחרת קנדה.
לאורך הטורניר קלע 12.2 נקודות בממוצע למשחק, ונבחרתו סיימה במקום ה-12 (מתוך 16).
באליפות העולם בכדורסל 1994, אשר נערכה בקנדה, הוביל את קלעי הנבחרת המארחת עם 16.2 נקודות למשחק, והיא סיימה במקום השביעי.
בשנת 1994, בעודו שחקן הסלטיקס, השתתף לראשונה בסרט קולנוע כשגילם שחקן כדורסל בסרטו של ויליאם פרידקין "Blue Chips" .
שנתיים לאחר מכן שוב גילם כדורסלן בסרט "אדי" , לצד וופי גולדברג, ובשנת 1998 השתתף בסרטו של ספייק לי "יש לו את זה" , בכיכובו של דנזל וושינגטון.
בשנת 1997 החל לשחק בסדרת הדרמה "אוז", ועד לשנת 2003 הופיע ב-11 פרקים.
ב-2003 שיחק בסרט המשפחה "בורות".
בשנת 2006 שיחק לצד אלק בולדווין בסרט "הפעם הראשונה של מיני" והופיע ב-5 פרקים של סדרת הדרמה "מגרש ביתי", ובשנה העוקבת שיחק בשני פרקים בסדרה "בטי".
בשנת 2010 הופיע כשחקן אורח בפרק אחד של "בית הבובות", וב-2011 שיחק בפרק אחד של הסיטקום "המפץ הגדול".
ב-2015 השתתף בסרט הקומדיה "Dope" , ושיחק בסרט הטלוויזיה "שארקנדו 3: אוי, אלוהים לא!", השלישי בסדרת סרטי "שארקנדו".
בין השנים 2015–2017 הופיע בסדרות "איי זומבי", "חסרי בושה" ו"מחשבות פליליות".
בשנת 2017 החל לככב בעונתה השנייה של סדרת הדרמה "גרינליף", בתור דריוס נאש.
ב-2018 שב לשחק בעונה השלישית, אך לא שב לעונה הרביעית ב-2019.
בשנת 2023 השתתף בסרט הפעולה "תוכנית פרישה" לצד ניקולס קייג' ורון פרלמן.
בין השנים 1999–2004 היה פוקס נשוי לזמרת ונסה ויליאמס, ולשניים בת משותפת.
בשנת 2007 שיתפו השניים פעולה בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "בטי", בה השתתף פוקס כשחקן אורח.
בין השנים 2009–2014 היה במערכת יחסים עם השחקנית אלייזה דושקו.
בשנת 2010 השתתף פוקס בתוכנית הריאליטי רוקדים עם כוכבים, לצדה של הרקדנית שריל ברק.
ריצ'רד אנדרו "ריק" פיטינו הוא מאמן כדורסל אמריקאי המשמש כמאמן קבוצת אוניברסיטת סנט ג'ונס.
אימן בעברו את קבוצות ליגת ה-NBA ניו יורק ניקס (1987–1989) ובוסטון סלטיקס (1997–2001), את קבוצות ליגת המכללות אוניברסיטת בוסטון (1978–1983), אוניברסיטת פרובידנס (1985–1987), אוניברסיטת קנטקי (1989–1997) ואוניברסיטת לואיוויל (2001–2017), ואת קבוצת פנאתינאיקוס מליגת העל היוונית והיורוליג.
בשנת 2013 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל, כמאמן.
פיטינו נולד בעיר ניו יורק, וגדל בכפר בייוויל הסמוך.
בין השנים 1970–1974 למד באוניברסיטת מסצ'וסטס, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה לצדו של אל סקינר , אשר הפך גם הוא למאמן מכללות מעוטר.
בעונות 1973 ו-1974 שימש פיטינו כרכז הפותח של הקבוצה, ורשם ממוצעים של 4.7 נקודות ו-5.6 אסיסטים למשחק.
מיד עם סיום לימודיו האקדמיים הצטרף פיטינו לצוות האימון של קבוצת אוניברסיטת הוואי, ושנתיים לאחר מכן עבר לשמש כעוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת סירקיוז, תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל ג'ים בייהיים.
בשנת 1978, לאחר שנתיים בסירקיוז, מונה למאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת בוסטון.
בעונתו החמישית והאחרונה בתפקיד, 1982/1983, העפילה הקבוצה לטורניר אליפות המכללות לראשונה מזה 24 שנים, אולם הודחה ממנו כבר בסיבוב הראשון.
באותה עונה שיחק תחת פיטינו הרכז והמאמן לעתיד ברט בראון.
לקראת עונת הצטרף לצוות האימון של ניו יורק ניקס מליגת ה-NBA, תחת המאמן הראשי יובי בראון.
בשתי עונותיו עם הניקס בלט בקבוצה שחקן האולסטאר ברנרד קינג.
בשנת 1985 חזר פיטינו לליגת המכללות, כאשר מונה למאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת פרובידנס, במקומו של ג'ו מולאני.
בעונת 1986/1987 הדריך את הקבוצה להעפלתה השנייה אי פעם לשלב פיינל פור טורניר אליפות המכללות, אך במשחק חצי הגמר הפסידה פרובידנס בתוצאה 63–77 מול אוניברסיטת סירקיוז, בה שיחקו דריק קולמן, רוני סייקלי ושרמן דאגלס.
השחקן המוביל בקבוצתו של פיטינו היה הרכז בילי דונובן, אשר קלע 20.6 נקודות ומסר 7.1 אסיסטים בממוצע למשחק.
ביולי 1987, לאחר שתי עונות בפרובידנס, מונה פיטינו למאמן הראשי של ניו יורק ניקס, במקומו של בוב היל.
בעונת רשמה הקבוצה את מאזנה הטוב ביותר מזה 16 שנים (52–30), הודות ליכולת טובה של שחקניה הצעירים פטריק יואינג, מארק ג'קסון וצ'ארלס אוקלי.
בפלייאוף 1989 הודחו הניקס בסיבוב השני על ידי שיקגו בולס, בתוצאה 2–4. בסיום אותה עונה התפטר מאימון הקבוצה, והוחלף בידי עוזרו סטו ג'קסון.
לקראת עונת 1989/1990 מונה למאמן קבוצת אוניברסיטת קנטקי, במקומו של חבר היכל התהילה אדי סוטון.
ב-3 מתוך 8 עונותיו בקנטקי הוליך את ה"ויילדקטס" לשלב פיינל פור טורניר המכללות – בעונות 1992, 1996 ו-1997. בשנת 1992 הפסידה הקבוצה במשחק חצי הגמר מול אוניברסיטת מישיגן (בתקופת ה-"Fab Five"), על אף הצטיינותו של ג'מאל משבורן.
בשנת 1996 זכתה קנטקי באליפות ליגת המכללות השישית בתולדותיה, לאחר שגברה על אוניברסיטת סירקיוז במשחק הגמר.
באותה עונה שיחקו בקנטקי תשעה שחקני NBA לעתיד, בהם אנטואן ווקר, טוני דלק, דרק אנדרסון, וולטר מקארתי ורון מרסר.
בשנת 1997 העפילו הוויילדקטס בשנית למשחק גמר אליפות הטורניר, אולם הפסידו בו מול אוניברסיטת אריזונה.
לאורך תקופתו כמאמן הקבוצה, העמידה קנטקי מאזן כולל של 219 ניצחונות ו-50 הפסדים (81.4%).
בשנת 1997 חזר פיטינו לליגת ה-NBA, כאשר מונה לתפקידי המאמן והג'נרל מנג'ר של בוסטון סלטיקס.
בכל 3 עונותיו המלאות בתפקיד רשמה בוסטון מאזן ניצחונות שלילי, ובאף אחת מהן לא העפילה לשלב הפלייאוף.
בינואר 2001, לאחר 34 משחקים בעונת , התפטר משני תפקידיו בבוסטון, ובמקומו מונו כריס וולאס (כג'נרל מנג'ר) וג'ים אובראיין (כמאמן).
לאורך 3 וחצי העונות רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות שלילי 102–146 (41.1%), ובלטו בה השחקנים הצעירים אנטואן ווקר, רון מרסר ופול פירס.
במרץ 2001 החל לאמן את קבוצת אוניברסיטת לואיוויל, במקומו של חבר היכל התהילה דני קראם.
בעונת 2004/2005 העפילו ה"קארדינלס" לשלב פיינל טורניר המכללות, לראשונה מזה 19 שנים, ובכך הפך פיטינו למאמן הראשון בליגת המכללות אשר מוביל 3 קבוצות שונות למעמד זה.
במשחק חצי הגמר הפסידה לואיוויל מול אוניברסיטת אילינוי, בה שיחקו דרן ויליאמס, די בראון ולות'ר הד.
בעונת 2011/2012, לאחר שני הפסדים בשלב רבע הגמר (ב-2008 ו-2009), חזרה הקבוצה למעמד הפיינל פור, אולם הפסידה בחצי הגמר מול אוניברסיטת קנטקי.
בעונה העוקבת העפילה לואיוויל לפיינל פור בפעם השנייה ברציפות; במשחק חצי הגמר ניצחה את ויצ'יטה סטייט בתוצאה 72–68, ובמשחק הגמר גברה על אוניברסיטת מישיגן בתוצאה 82–76, בדרך לזכייתה השלישית אי פעם בטורניר אליפות המכללות.
כוכב הקבוצה באותה עונה היה הרכז ראס סמית', ולצדו בלטו גם פייטון סיבה, גורג'י ג'נג ומונטרז הארל.
בעונת 2015/2016 השעתה את עצמה קבוצת האוניברסיטה מכל השתתפות בליגת המכללות, בתגובה לחקירה של שערוריית נערות ליווי בה הייתה מעורבת הקבוצה בין השנים 2010–2014. על פי מסקנות החקירה, נמצא כי אחד ממנהלי קבוצת הכדורסל, אנדרה מגי, "שילם" למגויסים לקבוצה באמצעות שירותי מין שסיפק להם במהלך מסיבות בקמפוס האוניברסיטה.
ביוני 2017 האשים איגוד ליגת המכללות את פיטינו בכך שכשל בפיקוח על קבוצת הכדורסל, ועל כן הוא הושעה לחמישה משחקים.
בסיום עונת 2016/2017 עזב פיטינו את אימון אוניברסיטת לואיוויל, לאחר 16 עונות רצופות; מאזנה הכולל של הקבוצה לאורך התקופה עומד על 416 ניצחונות ו-143 הפסדים (74.4%).
מלבד כוכבי עונת האליפות של 2013, שיחקו תחת פיטינו גם שחקני ה-NBA לעתיד פרנסיסקו גרסיה, ארל קלארק, טרי רוזיר, דיימיון לי ודונובן מיטשל, בין היתר.
כעונש על שערוריית נערות הליווי, הודיעה ליגת המכללות בפברואר 2018 על מחיקת כל הישגי הקבוצה בין דצמבר 2010 לאפריל 2014, כולל הזכייה באליפות עונת 2013.
ב-26 בדצמבר 2018 מונה פיטינו למאמן הראשי של קבוצת פנאתינאיקוס היוונית, במקומו של צ'אבי פסקואל.
בעונת 2019/2020 הוכתרה פנאתינאיקוס כאלופת הליגה היוונית בפעם השלישית ברציפות, הודות למאזן הטוב ביותר בליגה (18–2) בעת השבתתה בעקבות מגפת הקורונה.
במרץ 2020 עזב פיטינו את פנאתינאיקוס, ומונה למאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת איונה אשר בעיר ניו רושל.
בשנת 2010 מונה פיטינו למאמן נבחרת פוארטו ריקו בכדורסל, אולם עד לשנת 2015 לא אימן את הקבוצה בפועל בשל התנגשויות עם לוח הזמנים של ליגת המכללות, בה אימן במקביל.
בטורניר אליפות האמריקות בכדורסל 2015 הדריך לראשונה את נבחרת פוארטו ריקו, אשר סיימה במקום החמישי בטורניר (מתוך 10 נבחרות).
בנובמבר 2019 מונה למאמן נבחרת יוון, במקומו של תנאסיס סקורטופולוס, לקראת אולימפיאדת טוקיו.
כבר בעת המינוי פורסם כי הוא זמני, ומיד לאחר האולימפיאדה (אם יוון תעפיל אליו), יוחלף פיטינו בחזרה על ידי סקורטופולוס.
ריצ'רד ג'יימס קוסנט הוא שחקן זימבאבווי-אוסטרלי.
קוסנט ידוע בין היתר מתפקידו בתור ווס מקספילד בסדרה "יומני הערפד", בתור אדי ת'ון בסדרה "הפלאש" ובשל הופעתו בתור אליאס הרפר בסדרה "קוונטיקו".
קוסנט נולד ב-6 באפריל 1983 וגדל בחווה בעיירה צ'גוטו , זימבבואה.
משפחתו השתתפה בתיאטרון המוזיקלי הקהילתי שם, מה שגרם לו להתעניין במשחק מגיל צעיר.
כשהיה בן שבע עשרה החליטה משפחתו לעבור לקווינסלנד שבאוסטרליה, בעיקר בגלל הרפורמות בקרקעות בזימבבואה.
קוסנט למד באוניברסיטת קווינסלנד לטכנולוגיה (אנ') (QUT) בבריזבן.
במקור הוא קיבל מלגה ללימודי מוזיקה אך סיים תואר ראשון במשחק ב-2004.
קוסנט הוא בן דוד שלישי של השחקן יו גרנט.
ב-13 בפברואר 2020, הצהיר על היותו הומוסקסואל בחשבון האינסטגרם שלו.
שנה סרט תפקיד הערות 2006 The Bet מייק ווס2016The Letter Carrierסרט קצר;
שנה סדרה תפקיד הערות 2004 Forensic Investigators מאל הנשל 3 פרקים 2005 Headland בראד פרטרידג' 3 פרקים 2007 East West 101 גרג סמול פרק: "Death at the Station" 2008 The Trojan Horse וויל טולמן 2 פרקים 2013–2014 יומני הערפד ד"ר ווסלי "ווס" מקספילד 12 פרקים 2014–2017
2022–2023 הפלאש אדוארד "אדי" ת'ון / ד"ר מלקולם גילמור תפקיד ראשי (עונה 1)
הופעת אורח (עונות 2–3, 8–9); 33 פרקים 2015–2016 קוונטיקו אליאס הרפר 10 פרקים 2016 קאסל ויקטור קראון פרק: "Hell to Pay"2017Happily Never Afterג'ושסרט טלוויזיה של Up TV (אנ') 2018 NCIS שון פארקספרק: "Fallout"2019The Wrong Husbandדריק / אלכססרט טלוויזיה של LMN (אנ')2024פאלם רויאלסמל טום סנקה5 פרקיםמוקד 911ג'וליאן איינס3 פרקים2024–2025ד"ר אודיסיאהקורי7 פרקים
אריק אלן "ריק" קרופורד הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת ארקנסו.
טרם היבחרותו לקונגרס האמריקני, עבד קרופורד בתחום העסקים ורדיו.
קרופורד נולד בבסיס חיל האוויר האמריקני הומסטד שבפלורידה, לרות אן ודוני ג'יי.
את לימודיו סיים בתיכון אלווירן בעיירה הדסון שבניו המפשייר, ובעדן, התגייס לצבא ארצות הבריתכטכנאי חבלה וסילוק פצצות במחלקה ה-56 בפנסילבניה.
לאחר ארבע שנות שירות, עזב את הצבא בדרגת סמל.
קרופורד קיבל תואר ראשון בחקלאות ובכלכלה מאוניברסיטת המדינה של ארקנסו, ואחר כך הצטרף לרודיאו של מחוזו.
אולם בעקבות פציעה ברגלו, נאלץ קרופורד לפרוש מהקריירה שלו כקאובוי.
בשנת 1994 הוציא קרופורד לאור את אלבום הבכורה שלו, Crackin' Out, שהוקלט באולפני האג בקירביוויל.
האלבום לא זכה להצלחה, וקרופורד נאלץ לעזוב את תחום המוזיקה.
במרוצת השנים הפעיל קרופורד רשת קמעונאות בתחום החקלאות, שמנתה בשיאה 39 סניפים ברחבי ארקנסו, מיזורי, טנסי, מיסיסיפי וקנטקי.
בשנת 2010, לאחר שהנציג הדמוקרטי רוברט מריון ברי פרש, החליט קרופורד להתמודד על מחוז הקונגרס הראשון של ארקנסו, במטרה להיכנס אל בית הנבחרים האמריקני.
הוא ניצח בבחירות המוקדמות של המפלגה הרפובליקנית, ברוב של 72 אחוזים על יריבו אסא האצ'ינסון.
בבחירות הכלליות ניצח קרופורד את צ'אד קיסי ברוב של 52 אחוזים, ונבחר לייצג את מדינתו בבית הנבחרים.
באותה שנה חתם קרופורד על האמנה של הארגון אמריקאים למען שגשוג, המתחייבת להסתייג לכל חקיקה בנושא התחממות עולמית.
ב-5 בינואר 2011 הושבע לתפקיד, והחל לכהן כחבר בבית הנבחרים.
קרופורד הצליח להיבחר שוב מטעם מחוז הקונגרס שלו כחמש פעמים נוספות.
במרוצת כהונתו, הצביע בעד ביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, והפסקת מימון מערכות הבחירות המקדימות של המפלגות על ידי משלמי המיסים.
קרופורד תמך בצו הנשיאותי 13769 של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, שמנע את כניסתן של אזרחים מוסלמים מאיראן, עיראק, סוריה, תימן, לוב, סודאן וסומליה.
בשנת 2019 איים ג'יימס פאוול ברצח על קרופורד.
פאוול נשלח למאסר במשך 6 שנים, וקיבל קנס של 10,000 דולרים.
ריצ'רד רייט נואלס ג'וניור הוא פזמונאי, מפיק מוזיקלי, רב-נגן ומעבד אמריקאי.
הוא היה שותף לכתיבה והפקה של למעלה מ-90 להיטים ואלבומים לאמנים שונים.
אותם הלהיטים והאלבומים נמכרו ביותר מ-250 מיליון עותקים.
בשנת 2020, הוא נכנס להיכל התהילה של כותבי השירים.
בשנת 1985, סטיבי ניקס הקליטה את השיר "I Can't Wait" של נואלס בלוס אנג'לס, והעניקה לריק את הקרדיט הראשון שלו בכתיבת השירים וההפקה שלו.
מאוחר יותר הוא התבקש להפיק את אלבומה של ניקס, Rock a Little, לצד ג'ימי איובין.
האלבום יצא לאור ב-1986 והכיל חמישה שירים בהפקתו של נואלס.
"I Can't Wait" הגיע בשיאו למקום ה-16 במשך שבועיים במצעד הבילבורד הוט 100 והוא אחד מארבעת הסינגלים היחידים של ניקס שנכנסו למצעד שירי הדאנס קלאב.
ב-1987 הפיק נואלס את אלבומה של בלינדה קרלייל, Heaven on Earth.
האלבום כלל גם ארבעה שירים שנכתבו על ידי נואלס, כולל "Heaven Is a Place on Earth" ו-"Circle in the Sand" שהגיעו למקום הראשון ולמקום השביעי בהתאמה, במצעד הבילבורד הוט 100. בשנת 1989 הפיק נואלס גם את אלבומה השלישי של בלינדה קרלייל Runaway Horses.
נואלס כתב 6 מתוך 10 השירים, כולל "Leave a Light On" שהגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום הרביעי בממלכה המאוחדת.
נואלס היה שותף לכתיבת השירים באלבום של סלין דיון, Falling into You, שזכה בפרס גראמי לאלבום השנה ב-1997.
בזמן שנואלס היה בניו יורק לרגל טקס פרסי גראמי ב-1997, הוא פגש את מדונה במהלך מסע קניות בבארניז.
מאוחר יותר היא בילתה עם ריק במשך שבועיים באולפן שלו בהוליווד הילס.
יחד הם כתבו את "", "Little Star" ו-"To Have and Not to Hold", כולם נכללו באלבום האולפן השביעי שלה, Ray of Light.
Ray of Light זכה באלבום הפופ הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי לשנת 1998, שם הודתה מדונה לנואלס מהבמה במהלך נאום הקבלה שלה.
האלבום זכה גם בעטיפת האלבום הטובה ביותר, בהקלטת הדאנס/אלקטרונית הטובה ביותר ובקליפ הקצר הטוב ביותר.
בשנת 2014, נואלס ומדונה שיתפו פעולה שוב בשיר, "Beautiful Scars", עבור אלבום האולפן השלושה-עשר שלה, Rebel Heart.
ריצ'רד פיליפ "ריק" קוללה ג'וניור הוא שחיין עבר אמריקאי, זוכה מדליית ארד אולימפית (מינכן 1972), סגן אלוף העולם (סנטיאגו דה קאלי 1975), פעמיים ברציפות אלוף המשחקים הפאן אמריקאיים (סנטיאגו דה קאלי 1971 ומקסיקו סיטי1975) ואלוף האוניברסיאדה (טורינו 1970) במשחה ל-200 מטר חזה.
בנוסף זוכה מדליית ארד באליפות העולם (בלגרד 1973) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
ריק קוללה הוא אחיה הצעיר של לין קוללה שחיינית סגנית אלופה אולימפית.
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1970 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:25.5 דקות ומדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:48.8 דקות.
ב שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1971 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.12 דקות ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:49.30 דקות.
באולימפיאדת מינכן סיים במקום רביעי במשחה ל־200- מטר חזה בתוצאה של 2:24.28 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בספטמבר 1973 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:34.68 דקות, אחרי אנדראש הרגיטאי מהונגריה (4:31.11 דקות) ובן ארצו רוד סטראצ'ן (4:33.50 דקות).
באליפות העולם שנערכה בסנטיאגו דה קאלי, ביולי 1975 זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ג'ון מרפי, גרגורי ג'אגנבורג ואנדי קואן בשיא אליפות חדש של 3:49.00 דקות, לפני גרמניה המערבית (3:51.85 דקות) ובריטניה (3:52.80 דקות).
מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:21.60 דקות, אחרי דייוויד וילקי מבריטניה שקבע שיא אליפות חדש של 2:18.23 דקות ולפני ניקולאי פאנקין מברית המועצות (2:21.75 דקות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו באוקטובר אותה שנה הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:40.91 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.20 דקות, אחרי דייוויד וילקי שקבע שיא עולם חדש של 2:15.11 דקות ובן ארצו ג'ון הנקן (2:17.26 דקות).
רישאר ליונל מרטן היה חלוץ אגף קנדי צרפתי מקצועני בהוקי קרח ששיחק בליגת ההוקי הלאומית עבור באפלו סייברס ולוס אנג'לס קינגס במשך 11 עונות בין 1971 עד 1982. השתתף בגמר גביע סטנלי בשנת 1975 עם הסייברס.
התפרסם בעיקר בזכות חלקו בקו המפורסם של הסייברס המכונה הקשר הצרפתי עם החלוצים ז'ילבר פרו ורנה רובר.
מרטן נבחר כבחירה חמישית בדראפט על ידי באפלו סייברס בשנת 1971. לאחר קריירת נוער עם מונטריאול ג'וניור קנדיאנס באיגוד ההוקי של אונטריו, שיחק מרטן 685 משחקי NHL בקריירה, כבש 384 שערים ו-317 אסיסטים עבור 701 נקודות.
העונה הטובה ביותר שלו הייתה עונת 1974/75 כאשר כבש 52 שערים ו-95 נקודות ב-68 משחקים בלבד.
מרטן כבש לפחות 44 שערים חמש פעמים בקריירת ה-NHL שלו.
מרטן גם עומד במקום ה-11 בכל הזמנים בממוצע שערים למשחק בהיסטוריית העונות הסדירות ב-NHL.
בתקופתו, חבישת קסדה הייתה בגדר המלצה ותו לא, עד שהאירוע הבא המחיש את חשיבות הכלי המגן.
באמצע השליש האחרון במהלך הניצחון הביתי של הקבוצה בתוצאה 0–2 ב-9 בפברואר 1978, דייב פאריש מניו יורק ריינג'רס תפס את מרטן סביב הצוואר מאחור ובעט ברגליו של מרטן מתחתיו, מה שגרם למרטן שראשו יוטח על הקרח.
כך נותר מחוסר הכרה והחל לפרכס.
לאחר האירוע, הקסדות הפכו למראה הרבה יותר נפוץ על ראשיהם של חבריו לקבוצה.
ב-8 בנובמבר 1980, ספג מרטן מכה מסוכנת שאיימה לסיים לו את הקריירה.
במשחק בית מול וושינגטון קפיטלס, מרטן דהר בהתקפה מתפרצת.
חלוץ הקפיטלס ראיין וולטר הצליח להכשיל את מרטן ולא הוכרזה עבירה.
שוער הקפיטלס, מייק פלמטיר שכבר יצא מהרחבה, הפיל את מרטן בחזרה על ידי בעיטה בברכו וגרם לנזק סחוס חמור שהשבית אותו כמעט לחלוטין ממשחק למשך שארית העונה.
הוא האשים את באומן בכך שלחץ עליו להתחלף בינואר 1981 ואמר שזה פגע בתהליך השיקום.
ב-1989, יחד עם שני חברי הקשר הצרפתי האחרים, הוא התקבל להיכל התהילה של באפלו סייברס.
מספר 7 שלו הופרש יחד עם מספר 14 של רנה רובר ב-15 בנובמבר 1995, לצד מספר 11 של ז'ילבר פרו תחת דגל של הקשר צרפתי.
ב-25 באוקטובר 2005, התקבל מרטן להיכל התהילה של ספורט באפלו.
ב-2010, לזכר העונה ה-40 של הסייברס, באפלו ניוז דירג את מרטן במקום הרביעי מבין 40 שחקני הסייברס המובילים בכל הזמנים, בעוד שנבחר במקום החמישי על ידי המעריצים.
לאחר מותו ב-2011, הסייברס כיבדוהו לזכרו עם צביעת המספר 7, המספר שלבש מרטן במשך רוב הקריירה שלו עם באפלו, מאחורי כל שער באולם הקבוצה למשך שארית עונת 2010/11.
בשנת 2012 נחשף פסל של "הקשר הצרפתי" מול הזירה של הסייברס, המכונה כיום קיבנק סנטר.
מקום שלישי בהיסטוריה בכבישת שלושערים בקרב חלוצי אגף שמאל (בעידן המודרני)
מקום 11 בהיסטוריית הליגה בממוצע של שער למשחק
חמש פעמים סיים בעשיריה הפותחת בשערים
שתי פעמים סיים בעשיריה הפותחת בנקודות
שלוש פעמים סיים בעשיריה הפותחת בשערים מנצחים
חמש פעמים סיים בעשיריה הפותחת בשערי כוח
חמש פעמים סיים בעשיריה הפותחת בממוצע שערים למשחק
שתי פעמים סיים בעשיריה הפותחת בממוצע נקודות למשחק
חולצה מספר 7 הוצאה לגמלאות בבאפלו סייברס
היכל התהילה של באפלו סייברס
לזוג נולדו שלושה בנים, קורי, ג'וש ואריק.
מרטן נפטר ב-13 במרץ 2011, בקלרנס, ניו יורק מהתקף לב בזמן נהיגה, עקב סיבוך ממחלת לב שנובעת מיתר לחץ דם.
היה בעת מותו בן 59. ניתוח מאוחר יותר גילה שלמרטן הייתה אנצפלופתיה טראומטית כרונית בשלב 2, מחלה שנפוצה בדרך כלל בקרב שחקנים אלימים; ההערכה הייתה שהנזק נבע מזעזוע מוח חמור שספג ב-1978, ולא הייתה לו כל השפעה על היכולות הקוגניטיביות שלו.
מרטן היה השחקן הראשון שלא היה אלים ושאובחן כחולה במחלה זו, שניתן לאבחן רק לאחר המוות.
ריקבון גופה הוא תהליך פירוק ביולוגי המתרחש לאחר המוות.
הריקבון אחרי המוות משותף לגופות אדם ובעלי חיים אחרים בממלכת הטבע.
חקר ריקבון הגופה ברפואה ובזיהוי פלילי נקרא טפונומיה (Taphonomy).
בארכאולוגיה ופלאונטולוגיה משתמשים במונח טפונומיה במשמעות רחבה יותר, של תהליך המעבר מהביוספירה לליתוספירה המתרחש בטווח הארוך.
על תהליך הריקבון של הגופה משפיעים גורמים כמו טמפרטורה, הימצאות חרקים, קבורה, אלימות שמופעלת כלפיה (לעיתים, זו סיבת המוות), לחות, חניטה ועוד.
התהליכים הרגילים הבאים מיידית בעקבות המוות הם: אוטוליזה (Autolysis), התפוררות הרקמות כתוצאה מפעילותם של אנזימים וכימיקלים של הגוף עצמו, וריקבון: התפוררות כתוצאה מפעילות חיידקית.
בשלב הבא מגיעים חרקים וחיות אחרות.
קיימים מיני זבובים מסוימים המטילים ביצים בבשר ובדרך כלל ממלאים תפקיד מרכזי בתהליך.
הרימה מופיעה בערך שלושים שעות אחרי המוות.
בעלי חיים גדולים יותר יכולים להשתתף באכילת הגופה אם מתאפשרת להם נגישות אליה: זאבים, כלבים, שועלים ועכברים.
בחדרי המתים בבתי החולים נשמרת טמפרטורה המונעת את תחילת תהליך הריקבון.
חניטה עשויה לעכב את תהליך הריקבון, אך לא לנצח.
בדרך כלל החונטים מקדישים את עיקר תשומת הלב לחלקים החיצוניים, הנצפים בידי המתאבלים (פנים וגפיים).
כמה מהחנוטים בקברי מצרים נשמרו בצורה מצוינת, על אף אלפי השנים שחלפו ממותם.
הזמן שנדרש כדי שמגופה יישאר אך ורק השלד משתנה לפי תנאי הסביבה.
באקלים ממוזג ובקבורה רגילה ללא ארון חולפות בדרך כלל למעלה מעשר שנים עד שנותר שלד בלבד.
רטיבות וחשיפה לאוויר מאיצים את התהליך במידה ניכרת, אולם השלד עצמו אינו עמיד לנצח וחומצות המצויות באדמה עלולות לפורר אותו, וזה בא לידי ביטוי שחוקרי התרבות האצטקית, מצאו מבני קבורה רבים וציוד שנועד ללוות את המתים לעולם הבא אך הם לא מצאו שלדים מפני שלחות הקרקע פוררה אותם.
חומר שעוותי בשם אדיפוסיר, המכונה גם שעוות קבר, יכול להופיע בגופות במקומות כמו לחיים, בטן ועכוז.
החומר נוצר מספוניפיקציה של שומני הגוף, שמקורה באינטראקציה בין שומני הגוף לבין הכימיקלים באדמה.
הוא מופיע בתנאי לחות וקרירות, ובסביבה בסיסית.
האדיפוסיר מעכב את המשך תהליכי הריקבון, ומופיע בערך חודש לאחר המוות בגופה שלא הייתה נגישה לחרקים.
מחקר תהליכי הריקבון מבוצע בכמה תחומים.
בריקבון לטווח הקצר עוסקים בזיהוי פלילי, כאשר בוחנים נסיבות מקרה מוות.
זהותם של החרקים המתגלים בגופה וגילם יכולים לגלות מידע יקר ערך למשטרה, זאת בנוסף למידע הרב המתגלה בניתוח הפתולוגי בגופה.
היהדות רואה את הגוף כזמני ואת הנשמה כנצחית, מסורת מקובלת היא שגופם של צדיקים נשמר ו"לא שולטת בו רימה".
במסכת דרך ארץ זוטא נמנות שבע דמויות מקראיות שלא שלטה בהן רימה: אברהם, יצחק, יעקב, משה, אהרן, מרים ובנימין.
כך נאמר במקורות אחרים על הרוגי ביתר ועל רבי אלעזר, בנו של רבי שמעון בר יוחאי.
במדרש מסופר זאת גם על דמויות נוספות.
דוגמה לקישור בין צדיקות לבין מצב הגופה לאחר המוות נותנת הדרשה:
ורקב עצמות קנאה, כל מי שיש לו קנאה בלבו עצמותיו מרקיבים.
כל שאין לו קנאה בלבו אין עצמותיו מרקיבים.
המסורת היהודית הרחיבה מאוד את מניינם של אלו שזכו שגופתם תישאר בשלמותה, ונפוצה הסברה, שיש לה מקור בתלמוד כי כל צדיק גדול זוכה לכך שלא תירקב גופתו.
אומנם, לפי התלמוד, טרם תחיית המתים תשוב הגופה בכל מקרה לעפר, ואז תיבנה מחדש.
יש בתפיסה זו ניגוד מובהק לאמונה המצרית שסברה ששימור הגוף נדרש על מנת שחלקי הרוח והנשמה יוכלו לההמשיך להתקים לחיי נצח.
נקיטת פעולות כדי לשמר את הגוף, כלומר ביצוע חניטה, שנויה במחלוקת בין הפוסקים, וכיום היא אינה מקובלת ביהדות, אלא במידה המוגבלת ביותר הדרושה לשמר מת עד קבורתו (למשל הקפאה).
גם על קדושים נוצריים הופיעו שמועות שלפיהן גופותיהם נשמרו בקברן.
הידיעה על קיומן של הגופות השלמות, שחלקים מהן הוצגו בפומבי, היוותה מוקד משיכה לצליינים, ונראה שבחלק מהמקרים היה בה אמת.
מסתבר שבסתר נערכו בגופות תהליכי חניטה.
ברנדט הקדושה מלורד, שצפתה בחזיונותיה במרים הבתולה ב-1879, זכתה למעמד של מרטיריות, אחרי שקברה נפתח 30 שנה לאחר מותה, והיא נמצאה בשלמותה.
ב-2001 משכה תשומת לב בעולם הנוצרי ידיעה שלפיה גופתו של האפיפיור יוחנן ה-23 שהועברה למשכן אחר, נמצאה במצב טוב.
הוותיקן לא טען לנס, ואנשיו העריכו שהשילוב בין חניטה חלקית, שנעשתה לאפיפיור, לבין קבורה בארון אטום, עשוי לשמר גופה לאורך זמן.
גם באסלאם נפוצה אמונה כי יש קשר בין מוות כשהיד לבין מצב הגופה אחרי המוות.
בסרט הקולנוע "זד ושני אפסים" של הבמאי פיטר גרינוויי (משנת 1985) קיים עיסוק רב של גיבור הסרט בריקבון של גופות.
הגיבור נוהג לצלם בווידאו תהליכים של ריקבון גופה של בעלי חיים שונים, ולהריצם בהילוך מהיר - ואף מסיים את חייו תוך כדי כך שריקבון גופתו מתועד בווידאו.
ריקה ברקוביץ' (18 בנובמבר 1946 - 10 בפברואר 2019) הייתה סופרת ומשוררת ישראלית.
חיברה 17 ספרים לילדים לנוער ולמבוגרים, שחלקם משמשים כספרי עזר להוראה וחלקם תורגמו.
ריקה (רבקה) ברקוביץ' נולדה ב-18 בנובמבר 1946 בראשון לציון ליצחק ופרידה לוין, שעלו לישראל מפולין לפני השואה, היחידים שנותרו בחיים מכל בני משפחתם.
סיימה את בית-הספר התיכון בקיבוץ גבת ולמדה בבית-מדרש לגננות.
ב-2004 יזמה וניהלה בהתנדבות את תחרות הכתיבה הארצית לילדים לתלמידי בתי הספר יסודיים בישראל, במשך 15 שנים במסגרת "אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל".
במהלך 12 שנה משנות התחרות, הפיקה בהוצאת ספריה "באר" את "ספר היצירות של ילדי ישראל" כתרומת משפחתה לזוכים.
הספר הוענק בטקס שנתי חגיגי לזוכי התחרות, בו השתתפו במהלך השנים עשרות אלפי תלמידים מכל רחבי ישראל ומכל המגזרים.
ריקה ברקוביץ' קיימה מפגשים ספרותיים והרצאות לילדים, לנוער ולמבוגרים, והנחתה סדנאות כתיבה בנושא "דרכים לפיתוח היכולת היצירתית" בכל רחבי ישראל.
הייתה נשואה לאילן ברקוביץ ולהם 3 ילדים ונכדים.
בשנת 2022 נקראה גינה בשכונת "נעורים" בראשון לציון על שמה ולזכרה.
- תעודת הוקרה מטעם אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל וקרן העמותה על שם הסופרת נחמה פוחצ'בסקי ומיכל פוחצ'בסקי על פועלה למען היצירה העברית ולמען תרומתה המתמשכת לעידוד כתיבה בקרב ילדי ישראל באמצעות תחרות הכתיבה הארצית (2015)
- אות קסת הזהב של אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל (2015)
תחרות הכתיבה הארצית לילדים על שם ריקה ברקוביץ' היא תחרות כתיבה ישראלית המתקיימת אחת לשנה ובה משתתפים ילדים מכל שכבות האוכלוסייה בכיתות ג'-ו'.
התחרות מנוהלת כיום על ידי הסופר אלירן דיין ובעידודה של משפחת ברקוביץ'.
מטרתה העיקרית של התחרות היא לעודד קירוב לבבות בין כל חלקיה השונים של החברה הישראלית ללא הבדל דת, מגזר, מין, מעמד או יישוב.
החל משנת 2019, נקראת התחרות על שמה של ברקוביץ' במטרה להנציח את מפעל חיה ופעילותה לפיתוח היכולת היצירתית בקרב ילדים ובני נוער מכל רחבי ישראל.
בשנת 2020 החלה עיריית ראשון לציון לקיים תחרות כתיבה עירונית לילדים הנקראת על שמה ולזכרה.
ילדי העיר משתתפים בתחרות ביוזמת רשת ספריות כותר ראשון והם עוברים סדנת כתיבה שבסופה מוכרזים הזוכים בתחרות.
הזוכים במקומות הראשונים מקבלים תעודות ופרסים מטעם העירייה ורשת הספריות העירונית.
יום הולדת - סיפור בחרוזים לילדים בני 5-2/ איורים וולף בולבה/ הוצאת באר/ 2011.
ילדי האור - סיפור בנושא איכות הסביבה/ פורסם בחוברת ספרות לילדים ונוער - משרד החינוך/ הוצאת באר/ 2009.
הגיע זמן לישון - קובץ שירי ערש לפעוטות/ איורים וולף בולבה/ הוצאת באר/ 2007.
מלאכים בגיהנום - רומן/ סיפור אהבה/ הוצאת באר/ 2004.
פרפרי הרגשות - איורים נורית יובל/ ילדים/ הוצאת באר/ 2000.
הקול הפנימי - איורים וולף בולבה/ ילדים/ הוצאת באר/ 2002. תורגם לאנגלית ומוצג בין ספרי הילדים ברשת הספרים העולמית "אמזון"
סבא ספר - איורים דני קרמן/ ילדים/ הוצאת באר/ 1992.
כל כך רציתי אח - איורים נעמה גולומב/ ילדים/ הוצאת רכגולד/ 1988.
ספר המשלים של ריקה - איורים זאב/ משלים ואמרות מקוריים/ הוצאת באר/ 1995.
ספר המשלים השני של ריקה - איורים זאב/ הוצאת באר/2002.
משפחת האותיות העבריות - איורים וולף בולבה/ ילדים/ הוצאת באר/ 1998.
על קצה המזרק - עיצוב נעמה גולומב/ נוער/ הוצאת באר/ 1996.
מואיש הספר מספר - איורים שושנה לויט/ ילדים/ הוצאת באר/ 1999.
חרוזים בשמש - איורים אברהם בר/ ילדים/ הוצאת אלף/ 1979.
סוד בחרוזים - איורים משה פלג/ ילדים/ הוצאת באר/ 1975.
דמיון מלך ההמצאות - איורים נעמה גולומב/ ילדים/ הוצאת באר/ 1987 (יצא לאור בברזיל וייצג את ישראל ביריד הספרים העולמי).
ביכורי אהבה - ספר שירה למבוגרים/ באר 1981.
חלילי: לחן - חיים אגמון / ביצוע - הגבעטרון
המנון העיר ראשון לציון: לחן - נחום היימן / ביצוע - רוחמה רז / מקהלת ילדי ראשון לציון
כנרת: לחן - נחום היימן / ביצוע - חבורת הזמר "מבואות החרמון"
שיר ערש לבן: לחן - איתמר דורון / ביצוע - דפנה ארמוני
הגיע זמן לישון: (שיר ערש) / לחן - בלדי אוליאר/ ביצוע - אתי קארי / 2008
האחת שאבקש, בלדה לחמור, ממך ואליך, עולה באדֹם, גיזת זהב: לחנים - בלדי אוליאר / ביצוע - אהוד כהן / 1985
קסם הכסף: לחן - חיים אגמון / ביצוע - טובה פורת
אין חדש: לחן - צבי להט / עיבוד - אדי גרינברג / ביצוע - שיראל אלקובי
חיבוק לאהבה: לחן - "עולם חדש" לואי ארמסטרונג / ביצוע - אלי זמיר / 2016
בכל דוֹר ודוֹר: לחן - ריקה ברקוביץ / ביצוע - זמר האופרה משה פיש / 2018
חיבוק לאהבה: לחן - "Imagine" ביטלס / ביצוע - אלי זמיר / 2015
הגיע זמן לישון: לחן ועיבוד - בלדי אוליאר / ביצוע - אתי קרי (תקליטור מצורף לספר "הגיע זמן לישון" לילדים)
אהבת עולם: לחן: אביעד גוטפריד / לשיר אין ביצוע עדיין
ריקו הוא כלב מסוג בורדר קולי שהתפרסם בחדשות בעקבות מחקר, שערכה האנתרופולוגית ג'וליין קמינסקי ממכון מקס פלאנק בלייפציג.
כלבי בורדר קולי הם תוצאה של ברירה מלאכותית שנועדה ליצור כלבים המגיבים בתחכום לפקודות קוליות, ומשמשים לפיכך ככלבי רועים אידיאליים.
המחקר החל לאחר שבעליו של הכלב דיווח כי ריקו מזהה יותר מ-200 חפצים על פי שמותיהם.
קמינסקי בדקה את יכולות הכלב ובמאמר שפרסמה בכתב העת Science קבעה כי הטענה נכונה: ריקו החזיר בממוצע 37 מתוך 40 חפצים, והצליח לזכור את השמות שניתנו לחפצים עד ארבעה שבועות לאחר החשיפה האחרונה אליהם.
קמינסקי שללה את האפשרות שהצלחתו של ריקו נבעה מאפקט הנס החכם על ידי נקיטת הליך ברור: 200 העצמים שריקו הכיר בשמותיהם מוינו בצורה אקראית לעשרים קבוצות, כל אחת בת עשרה חפצים.
בזמן שהבעלים חיכה עם ריקו בחדר אחד, בחר עורך הניסוי קבוצת חפצים ופיזר אותם בחדר נפרד.
לאחר מכן יצא עורך הניסוי מהחדר עם החפצים והצטרף לכלב ולבעליו בחדר השני.
הוא הנחה את הבעלים להחליט על חפץ מסוים ולהורות לריקו שילך לחדר השני להביא אותו, תוך שימוש בשמו של החפץ.
אחרי שהביא חפץ אחד מהחדר עם החפצים לחדר עם האנשים, התבקש ריקו להביא חפץ נוסף.
ריקו הצליח בניסויי זיהוי שמות החפצים במידה כזאת, שאוצר המילים שלו התברר כבר השוואה לזה של קופי אדם מאומנים, דולפינים, אריות ים ותוכים.
ריקו גם הגיב נכון למילה חדשה בפעם הראשונה שנחשף אליה, תוך שימוש בכושר שהתגלה כמקבילה כלבית ליכולת "המיפוי המהיר" שמפגינים אנשים: תוך שימוש במנגנונים שתוארו לעיל, חפץ חדש הוצג לצד שבעה חפצים שריקו כבר הכיר.
ריקו התבקש להביא את החפץ, שצוין בשם שלא שמע לפני כן.
ריקו החזיר את החפץ החדש, והשתמש ככל הנראה בהליך של הוכחה בדרך השלילה.
האם ריקו יכול להפגין הבנה של מילים בדרך שונה מהחזרת חפצים?
האם ריקו יבין הוראה לא להביא חפץ מסוים (באותו מובן של להגיד לילד "אל תיגע!" על דבר מסוים)?
האם ריקו יכול ללמוד לייחס שם לחפץ שאינו קטן וניתן לנשיאה?
האם ריקו יגיב למילה מסוימת בהצלחה גם כשהיא נאמרת בקול לא מוכר לו?
האם ריקו יגיב באותה צורה לצלילים שאינם דומים למילים?
ריקארדו פרוילאן לאגוס אסקובר (ספרדית: Ricardo Froilán Lagos Escobar; נולד ב-2 במרץ 1938) הוא עורך דין, כלכלן ופוליטיקאי סוציאליסטי, שכיהן כנשיא צ'ילה בין השנים 2006-2000.
היה בנם היחיד של פרוילאן לאגוס ספולבדה, חוואי לשעבר שמת כאשר בנו ריקארדו היה אך בן 9, ואמה אסקובר מוראלס (שנפטרה בשנת 2005, בגיל 108).
בשנת 1954 התקבל ללימודי משפטים באוניברסיטת צ'ילה.
את צעדיו הראשונים בפוליטיקה עשה בשנים 1955–1959. הוא נבחר לנשיא הסטודנטים ונשא את נאומו הראשון במקום שבו סלבדור איינדה דיבר אל נשיא גואטמלה, חואן חוסה אלווארו, דקות ספורות לפני כן.
בשנת 1960 סיים את לימודי המשפטים והפך למוציא לאור.
במאמריו דיבר על קריסת קבוצות הכלכלה ועל כך זכה לראיון במגזין טיים ובעיתון לה נאסיון, שכינה אותו "המוצרט של הכלכלה".
לאגוס הפך לעורך דין ונישא לכרמן ובר, אם שני ילדיו, ריקרדו וחימנה.
אחרי שקיבל את תואר הדוקטור הוא ביטל את נישואיו עם ובר (הוא לא התגרש ממנה, משום שגירושין לא היו חוקיים בצ'ילה עד שנת 2004).
בשנת 1969 פגש את לואיסה דוראן לה פואנטה, לה נישא כשנתיים לאחר מכן.
יחד היו הורים לילדיו של לאגוס, לילדיה של לואיסה ולבתם היחידה, פרנסיסקה.
לאגוס קיבל תואר מאוניברסיטת דיוק, שם למד במשך שנתיים (1960-1962).
כאשר חזר למולדתו, עבד בבית הספר לכלכלה של אוניברסיטת צ'ילה, שנוהל על ידי קרלוס מסד.
ב-1967 מונה למנהל בית הספר למינהל ציבורי ומדע המדינה, תפקיד בו החזיק עד 1969, אז הפך למזכ"ל האוניברסיטה.
כמו כן, החל לעבוד כמרצה לכלכלה בבית הספר למשפטים.
אחר כן מונה לראש המכון של אמריקה הלטינית למדע המדינה.
בשנות ה-70 הכריז על עצמו כ"שמאלן עצמאי" ונטש את המפלגה הרדיקלית הצ'יליאנית, אשר אליה הצטרף בשנות ה-60. על אף שלא היה לו ניסיון דיפלומטי, הוא החל לעבוד עם הרנאן סנטה קרוס כשגריר באו"ם.
במהלך עבודתו באו"ם הוא גם תקף את החלטת נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון שלא להמיר דולר לזהב.
ב-1972 מונה לשגריר בברית המועצות אך מינויו לא אושר מעולם על ידי הקונגרס בצ'ילה.
כמנהל מחלקת האימונים בלימודי הקדם במדע המדינה ומונה לאחראי על פרויקט אונסק"ו.
ב-1973, לאחר ההפיכה הצבאית של אוגוסטו פינושה הוגלתה משפחתו לבואנוס איירס בארגנטינה, שם עמד בראש הפקולטה הלטינו-אמריקאית למדעי החברה.
שנה אחר כך עבר לארצות הברית, ושימש כמרצה אורח בחוג ללימודי אמריקה הלטינית באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
מ-1975 החל לעבוד באו"ם, כיועץ בתוכנית הפיתוח.
ב-1978 חזר לצ'ילה והחל לעבוד כמנהל האזורי לתוכנית האבטלה של האו"ם.
במהלך שנות ה-80, במסגרת פעילותו במפלגה הסוציאליסטית, הפך לנשיא הברית הדמוקרטית - גוף שאיגד את רוב המפלגות הדמוקרטיות שהתנגדו למשטרו של פינושה.
מעמדו כיריב העיקרי לפינושה התקבע לקראת משאל העם ב-1988, שבו ביקש פינושה את אמון העם ל-8 שנים נוספות.
לאגוס נשא נאום נלהב בטלוויזיה, שבו הישיר מבט למצלמה והפנה לפינושה אצבע מאשימה (פיזית ומטאפורית כאחד): "אני רוצה להזכיר לך, הגנרל פינושה, שב-1980 הבטחת כי ב-1989 לא תתמודד שוב על הנשיאות.
והנה עתה, אתה מבטיח למדינה עוד 8 שנים של עינויים, מעשי רצח והפרות זכויות אדם.
נראה לי בלתי סביר שלצ'יליאני אחד יהיה כל כך הרבה רעב לכוח.
אתה מתכוון להישאר בשלטון 25 שנים..." עד היום, הביטוי "אצבע לאגוס" מתייחס בצ'ילה לאותו לילה, שרבים סברו כי יהיה לילו האחרון של לאגוס.
לאחר משאל העם, שבו רוב הצ'יליאנים הצביעו נגד פינושה, והתפטרותו של האחרון, העדיף לאגוס שלא להתמודד על הנשיאות, ותמך בפטריסיו איילווין.
הוא עצמו התמודד לסנאט מטעם מחוז מערב סנטיאגו, אך רשימתו לא הצליחה לזכות במספיק קולות והוא נותר מחוץ לו.
ב-1990 מינה אותו איילווין לשר החינוך, וב-1994 מינה אותו הנשיא אדוארדו פריי לשר לעבודות ציבוריות.
ב-1999 התפטר לאגוס מתפקידו על מנת להתמודד בבחירות לנשיאות.
את המועמד המפתיע והאלמוני יחסית של תנועת "האיחוד הדמוקרטי העצמאי", חואקין לאווין, הוא ניצח רק בסיבוב השני, כשזכה ב-51.3% מהקולות.
עם ניצחונו היה לנשיא השלישי בשנות ה-90 שבא מצדה השמאלי של המפה הפוליטית.
במהלך תקופת שלטונו הקדיש לאגוס את מרצו למאבק באבטלה, לצד חתימה על הסכמי סחר עם מדינות רבות בעולם.
שיפור חל במערכות התחבורה והתשתיות.
הונהגו דמי אבטלה וביטוח בריאות, וחינוך החובה הורחב ל-12 שנות לימוד.
בנוסף הוענקו פיצויים לנפגעי משטר פינושה, והגירושין הפכו לחוקיים.
לצד זאת, התגלו בתקופת שלטונו גם מספר מקרי שחיתות בקרב שרים בממשלתו.
בתחום יחסי החוץ, ניכרה מתיחות עם בוליביה, שחידשה את דרישתה משכבר הימים למוצא לים, עם ארגנטינה שחתמה איתה על הסכם סחר גז שקיפח את צ'ילה, ועם ונצואלה בהנהגתו של הוגו צ'אווס, שצידדה בעמדות הבוליביאניות.
ב-2006 פינה את מקומו למיצ'ל בצ'לט, ששימשה קודם לכן כשרת הבריאות וכשרת ההגנה בממשלתו.
סקרי דעת קהל שנערכו בשנה זו, סמוך לסיום כהונתו, העניקו לו כ-70% תמיכה.
ריקארדו לואיז פוזי רודריגז (בפורטוגזית: Ricardo Luiz Pozzi Rodrigues; נולד ב-23 במאי 1976), הידוע בכינוי ריקארדיניו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי בינלאומי.
ריקארדיניו נכלל גם בסגל נבחרת ברזיל, בה צבר עד כה 21 הופעות וכבש שער אחד.
משחק הבכורה שלו במדי הנבחרת היה בחודש מרץ 2000. הוא שותף בארבעה משחקים של הנבחרת במהלך מונדיאל 2002.
בשנת 2005, הוא נבחר בידי מגזין הכדורגל הברזילאי "פלאקאר" ככדורגלן השנוא ביותר בברזיל, אחרי שנערך סקר אצל שחקני הליגה הבכירה במדינה.
מספר תקריות שהתרחשו במהלך הקריירה שלו במועדוניו השונים, הקנו לו מוניטין של "מלשן" שמעביר מידע על מעללי עמיתיו לקבוצה לסגל המקצועי של המועדון.
הוא נבחר בידי המאמן הברזילאי קרלוס אלברטו פריירה כאחד מתוך 23 השחקנים שייצגו את נבחרת ברזיל במונדיאל 2006 בגרמניה.
במהלך המונדיאל הוא שותף בשני משחקים כמחליף, נגד נבחרת גאנה ונבחרת יפן.
במשחק מול גאנה הוא כבש שער מבעיטה חופשית.
בהמשך המשחק הוא בישל שער מאוחר לקשר זה רוברטו.
ב-18 באוגוסט 2006, ריקארדיניו חתם במועדון הטורקי, בשיקטש.
לאחר שתי עונות עזב לא-ריאן הקטרית.
ביולי 2011 פרש ממשחק פעיל,
בעבר קראו לו ירדיניו אבל שינה את שמו בגלל העבר המשפחתי.
בשנת 2012 אימן את קבוצת פרנה.
בשנת 2013 אימן את קבוצות סארה ואבאי.
זכייה במונדיאל 2002 עם הנבחרת הלאומית של ברזיל
אליפות הליגה הברזילאית הבכירה, בשנים 1998 וב-1999 עם קורינתיאנס, וב-2004 במדי סנטוס
אליפות מדינת סאו פאולו בשנים 1999 ו-2001 במדי קורינתיאנס
אליפות העולם לקבוצות בשנת 2000 במדי קורינתיאנס
הגביע הברזילאי בשנת 2002 במדי קורינתיאנס
זכייה בטורניר ריו-סאו פאולו בשנת 2002 במדי קורינתיאנס
ריקה זראי (19 בפברואר 1938 – 23 בדצמבר 2020) הייתה זמרת ישראלית, שזכתה להצלחה גם בצרפת.
פרסמה חמישה ספרים בתחום הרפואה הטבעית שהיו לרבי מכר.
רבקה גוזמן נולדה בירושלים ולמדה חינוך בבית המדרש למורים בית הכרם, ופסנתר באקדמיה למוזיקה.
בטרם מלאו לה 20, נישאה למלחין יוחנן זראי, יליד הונגריה שעלה לישראל מספר שנים לפני כן, ובתחילה עבדה כמורה לפסנתר בבתי ספר בירושלים.
בשנת 1959 נולדה לשניים בת בשם יעל.
יוחנן זראי גילה את כישרונותיה.
בתחילה הגיש עמה תוכניות בקול ישראל בשם "תו לכל מכתב" ו"צליל וצבע".
בהמשך, לאחר שתיאטרון "האהל" הסכים להעלות את ההצגה "חמש חמש" שכתב זראי במקור עבור להקת פיקוד המרכז, התקבלה ריקה זראי לתפקיד הראשי, ופרצה לתודעת הקהל הרחב.
זראי הייתה לכוכבת זמר במהלך שנות השישים, ובעלה הלחין לה להיטים רבים, מהם זכור במיוחד הוא "גן השקמים".
בשנים אלו הופיעה במחזות זמר ובהצגות בתיאטרונים, בהם התיאטרון הקאמרי והבימה.
משנות ה-60 פיתחה קריירה בינלאומית.
לאחר שהתגרשה מיוחנן זראי, ונישאה למוזיקאי הצרפתי, ז'אן-פייר מנייה, העתיקה את מרכז פעילותה לצרפת, שם שיתפה פעולה עם המלחין נחום היימן וזכתה להצלחה רבה.
כן עבדה בשיתוף פעולה עם מלחינים מפורסמים, בהם שארל אזנבור וז'אק ברל.
בנוסף ללהיטים מקוריים, הביאה זראי למאזין הצרפתי שירים ישראלים ויהודים כ"ירושלים של זהב" או "הבה נגילה".
את השיר "צריף ישן" שהלחין בעלה לשעבר, יוחנן זראי, שרה בצרפתית תחת הכותרת Prague.
להיטה הגדול ביותר היה "קאזאצ'וק", גרסה צרפתית לשיר הידוע בעברית כ"קטיושה", שיצא בשנת 1969. באותה שנה עברה זראי תאונת דרכים קשה, ממנה החלימה בכוחות עצמה, תוך שימוש ברפואה טבעית.
חוויה זו הביאה אותה לגלות עניין רב ברפואה הטבעית, והיא אף כתבה מספר ספרים בנושא שזכו להצלחה.
הספר "הרפואה הטבעית שלי" בתרגום אביטל ענבר יצא לאור ב"הוצאת ידיעות אחרונות" בשנת 1986. ספר זה היה רב-מכר בצרפת, ונמכר בשניים וחצי מיליון עותקים, אך גם הפך את זראי לדמות שנויה במחלוקת, שכן העקרונות הטבעיים להם הטיפה עמדו בניגוד לדעת הממסד הרפואי.
במהלך השנים כתבה כשישה ספרים בנושאי רפואה טבעית, רובם היו לרבי-מכר בצרפת.
גם במהלך שנות ה-2000 הוסיפה זראי להקליט ולהופיע והייתה זמרת אהובה ומקובלת בישראל ובצרפת.
בשנת 2006 פרסמה ביוגרפיה בשם "L'espérance a toujours raison" ("התקווה תמיד צודקת").
בתחילת יוני 2008 דווח כי זראי אושפזה בבית חולים בפריז לאחר אירוע מוחי אשר הביא לשיתוק בחצי גופה השמאלי.
ביולי שוחררה לביתה בפריז והחלה תהליך שיקום.
זראי לא חזרה להופיע באופן סדיר במשך כשבע שנים בשל האירוע המוחי.
הופעתה האחרונה, כשהיא ישובה על כיסא גלגלים, הייתה בפברואר 2020 בפריז, ובה היא ביצעה בצרפתית את שירה "פראג" שלחנו הוא וריאציה ללחן של יוחנן זראי לשיר "צריף ישן".
זראי נפטרה ב-23 בדצמבר 2020 בפריז שבצרפת בגיל 82. בתה יעל גרה בלוס אנג'לס והיא אם לבן ולבת, נכדיה של ריקה זראי.
בראשית 2022 טען בועז אפלבאום, מי שהיה ראש לשכתו ועוזרו של שמעון פרס, כי זראי הייתה אחת ממאהבותיו.
ריקארדו אלברטו סילביירה קרבאליו (בפורטוגזית: Ricardo Alberto Silveira Carvalho, נולד ב-18 במאי 1978) הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת הבלם.
את הקריירה המקצועית שלו ככדורגלן החל בשנת 1998 בקבוצת פורטו, עמה זכה בגביע אופ"א בשנת 2003 ובליגת האלופות בשנת 2004.
ב-2004 נבחר על ידי אופ"א לבלם הטוב ביותר בליגת האלופות לשנת 2003. בשנת 2005, לאחר מאבק ממושך על שירותיו בין צ'לסי לבין ריאל מדריד, הצטרף לבסוף קרבאליו לשורותיה של צ'לסי תמורת 19,850,000 לירות שטרלינג יחד עם מאמנו בפורטו, ז'וזה מוריניו.
ב-10 באוגוסט 2010 חתם קרבאליו במועדון הכדורגל ריאל מדריד תמורת שמונה מיליון לירות שטרלינג.
בשנת 2011 פרש קראבליו מנבחרת פורטוגל לאחר שרשם בה 75 הופעות וכבש 4 שערים, ובשנת 2014 חזר לנבחרת.
בעונת עבר בהעברה חופשית למונקו.
ב-7 בינואר 2017 חתם בשנגחאי SIPG הסינית.
ריקארדו אנדרדה קווארסמה ברנרדו (בפורטוגזית: Ricardo Andrade Quaresma Bernardo, נהגה קווארז'מה; נולד ב-26 בספטמבר 1983 בליסבון שבפורטוגל) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת הקיצוני.
קווארסמה החל את קריירת הכדורגל שלו באקדמיית הנוער של ספורטינג ליסבון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המשנה בעונת 2000/2001. בעונה זו שותף ב-15 משחקים.
בעונה שלאחר מכן קודם קווארסמה לקבוצה הבוגרת, ואת הופעת הבכורה שלו ערך מול פורטו.
בעונה זו שותף ב-28 משחקים בהם הבקיע שלושה שערים.
קווארסמה עזר לקבוצתו לזכות בדאבל - בליגה ובגביע.
בעונת 2002/2003 היה אחד השחקנים הבולטים בקבוצה, כאשר שותף במספר הדקות השני הכי גדול בקבוצה, 2,001, שיחק ב-31 משחקים והבקיע חמישה שערים.
את כישלון הקבוצה בעונה זו ייחסו למאמן הקבוצה, שמיעט לשלב את קווארסמה יחד עם כריסטיאנו רונאלדו בהרכב.
קווארסמה עבר לברצלונה בתמורה ל-6 מיליון אירו.
תקופתו במועדון הקטלאני הייתה קצרה ולא מוצלחת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול מילאן, בו הבקיע גם את שער הבכורה שלו.
בעונתו הראשונה בליגה הספרדית פתח קווארסמה בעשרה משחקים ונכנס כמחליף ב-11 נוספים, והבקיע שער בודד.
לקראת סיום העונה נפצע ברגלו הימנית ונאלץ להחמיץ את אליפות אירופה לנוער 2004.
במהלך יורו 2004 הצהיר קווארסמה כי הוא מסרב לשחק במדי ברצלונה כל עוד פרנק רייקארד הוא מאמן הקבוצה, ובכך משך את התעניינותם של מועדונים רבים אחרים.
הייתה זו יריבתה של ספורטינג, פורטו, שהצליחה להחתים את השחקן.
במקביל התנהל משא ומתן בין ברצלונה ופורטו על העברתו של דקו.
בתחילה, קווארסמה לא היה מעוניין בשיבה לפורטוגל, אך הוא שינה את דעתו במהרה וחתם בפורטו בתמורה לסכום העברה של 6 מיליון אירו, בנוסף לדקו.
הוא החל את הקריירה שלו בפורטו היטב, כאשר הבקיע בהופעת הבכורה שלו בסופר קאפ האירופי, והבקיע את השער הבודד בניצחון הקבוצה על בנפיקה ליסבון בסופר קאפ הפורטוגזי.