tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההנחה היא כי הוא ימוקם באתר של אזורי תעשייה לשעבר בין מוסקבה סיטי הנמצא בבנייה לבין כביש חורושיובסקי (השטח הכולל הוא כ-1000 דונם).
בשטח זה צפויים להיבנות 21 מיליון מ"ר של נדל"ן; ההשקעות יסתכמו במעל 100 מיליארד דולר
מבנים בולטים בשטח בולשוי סיטי:
ליד מוסקבה סיטי תיבנה "סיטי-2" שכוללת 11 חלקות.
במסגרת פרויקט זה הקימו קפיטל גרופ ועיריית מוסקבה בשנת 2020 חברה משותפת בשם זהה - סיטי-2. עיריית מוסקבה מחזיקה ב-60%, קפיטל גרופ מחזיקה ב-40% ממניות החברה.
על שטחה של "סיטי-2" מתכננים לבנות מספר גורדי שחקים בגובה של עד 400 מ'.
אינדיגו (2008) — בסצנת הפתיחה, הפעולה מתרחשת בקומות האחרונות של מגדל מערב של קומפלקס הפדרציה.
ברק שחור (2009) — המגדל המערבי של קומפלקס הפדרציה שינה את שמו למגדל היהלום.
The Darkest Hour (2011) — הדמויות הראשיות מגיעות לסיטי כדי להציג את הרשת החברתית שלהן.
שמונה דייטים ראשונים (2012) — הסרט צולם בליבת מוסקבה סיטי.
נטול נשמה (2012) — משרדה של הדמות הראשית ממוקם בבלוק C של קומפלקס מגדל על הגדה.
ג'ק ראיין: גיוס הצללים (2014) — משרד החברה של האנטגוניסט הראשי ממוקם בגורד שחקים.
מוסקבה (רוסית Москва) הוא נהר ברוסיה, הנובע בגבעות סמולנסק, ממערב לעיר מוסקבה, וזורם לאורך 503 ק"מ עד שהוא נשפך לנהר אוקה, יובלה של הוולגה.
עיקר פרסומו של הנהר הוא בכך שהוא חוצה את העיר מוסקבה, לה העניק את שמו.
מקור שמו של הנהר אינו ידוע בוודאות, אך ייתכן שהוא בא ממילים שונות בשפות פינו-אוגריות עתיקות שמשמעותן "כהה" או "עכור", "נהר הפרות" או "נהר הדובים".
טענה נוספת שהועלתה היא כי מדובר בשיבוש של המילה "מושקה" במונגולית, שמשמעותה "מפותל".
גליל מימיו של הנהר משתרע על פני שטח של 17,600 קמ"ר.
הנהר רדוד למדי ועומקו המרבי מגיע לשישה מטרים בלבד.
מימיו קופאים בחודשים נובמבר או דצמבר, והפשרתן מתחילה בדרך כלל לקראת סוף חודש מרץ.
אפיקו של הנהר אינו תלול, והפרש הגבהים בין תחילתו לסופו עומד על 155 מטרים בלבד.
גובה מפלסו הממוצע במרכזה של העיר מוסקבה עומד על 120 מטר מעל פני הים.
מקורם של מי הנהר הוא בהפשרת שלגים (61%), בזרימה תת-קרקעית (27%) ובמשקעים (12%).
מאז השלמת בנייתה של תעלת מוסקבה, זורמים גם מים מהוולגה העליונה אל הנהר, ומבטיחים את אמינותו בציר שיט.
ספיקת הנהר נעה בין 38 מטר מעוקב לשנייה במעלה הנהר ל-250 מ"ק לשנייה בנקודת חיבורו לנהר אוקה, ומהירות זרימתו משתנה בין 0.1 מטר/שנייה לשני מטרים לשנייה בהתאם לעונת השנה.
לאורך הנהר ישנם כמה סכרים עם תאי שיט המובילים סחורות או אוניות נוסעים.
בשנת 2015 החלה הקמת טיילת לאורך הנהר בקטע החוצה את העיר.
בעיתונות, מוּסף הוא קונטרס בעל אופי מוגדר, חלק מעיתון.
עם התרחבות העיתונות הכתובה, העיתון, שהיה מקשה אחת, החל להתפצל.
טעם אחד לפיצול הוא כלכלי.
אנשים שונים יכולים לקרוא במקביל חלקים שונים של אותו עיתון.
שיקול זה נעשה רלוונטי במיוחד עם הגעת העיתונים לבתים, כאשר חוויית הקריאה נעשתה משפחתית.
מוספים עשויים להיות מוגדרים לפי נושא, כמו מוסף כלכלי, מוסף תיירות, וכן לפי פילוח דמוגרפי, כמו מוסף לנוער או לילדים, מוסף לנשים.
מוספים עשויים להופיע בתדירות משתנה: מוסף יומי, מוסף שבועי.
לצד מוספים קבועים מופיעים מוספים מיוחדים בחגים ובאירועים מיוחדים.
בדרך כלל, מוסף, בשונה ממגזין, לא יודפס בנייר כרומו.
לצד מוספים בעלי תוכן עיתונאי מופיעים מוספים של תוכן שיווקי.
לעיתים מתקיימת בתוך אותו עיתון עצמו תחרות בין מוספים שונים על הבמה בה יתפרסמו ראיונות מבוקשים וסקופים.
בדרך כלל לכול מוסף יש עורך וקו עיצובי מגובש.
בשנת 2007 ביטל עיתון הארץ את המוסף חלק ב', בו מופיעים עמודי הדעות.
הדבר עורר ביקורת, בין היתר, בקרב הקוראים.
בישראל, למשל, כולל היומון "ידיעות אחרונות" בימים ראשון עד חמישי שלושה מוספים קבועים (בנוסף לבסיס עיתון, העוסק בחדשות): מוסף כלכלי, מוסף ספורט ומוסף מגזיני ("24 שעות").
מוסקבה אינה מאמינה בדמעות הוא סרט דרמה סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים "מוספילם" ובוים על ידי ולדימיר מנשוב.
בכורת הסרט התקיימה ב-11 בנובמבר 1980, והוא הפך לשובר קופות בברית המועצות (למעלה מ-90 מיליון צופים).
בשנת 1981 זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
מוסקבה, סוף שנות ה-50, במעונות הבירה מתגוררות שלוש חברות פרובינציאליות.
גורלן התפתח לפי טבעה של כל אחת מהבנות.
אנטונינה הצנועה, מתחילה לעבוד כצבעית, מאוחר יותר היא נישאה לפועל מוסקבאי פשוט, מגדלת שלושה ילדים, נאהבת ואוהבת את בעלה.
ללודמילה האופנתית מפגינה ביטחון עצמי רב, היא רואה במוסקבה עיר של הזדמנויות, כרטיס לוטו לאושר, היא מחליטה שתינשא אך ורק למוסקבאי עשיר ומפורסם.
כדי לממש את תוכניותיה השאפתניות, לודמילה מוכנה ללכת על הכול.
היא נישאה לשחקן הוקי סרגיי גורין המפורסם, אך בעלה לא עומד בנטל התהילה והורס עצמו בשתייה.
יקטרינה, מושפעת מסגנונה של לודמילה, התחזתה לביתו של מוסקבאי עשיר.
בהמשך היא משלמת מחיר כבד על כל שקריה.
היא מתאהבת בצלם טלוויזיה ונכנסת ממנו להריון אך כאשר נודע לו שאין לה דירה יוקרתית בשכונה חדשה, הוא נוטש אותה.
לאחר 20 שנים, ליקטרינה בת מתבגרת שאותה היא גידלה לבדה.
היא בוגרת מכון לטכנולוגיה כימית והפכה למנהלת של מפעל גדול.
עכשיו, היא הפכה ל"אשת ברזל" בת 40, אך עדיין חולמת על אהבה.
בסופו של דבר האהבה מגיעה אליה בדמותו של מסגר מקסים המכונה גושה, שגר בשכונה ענייה בדירת שותפים ישנה.
עוד בתחילת הכרותם גושה מצהיר כי לא יסכים שלבת זוגו תהייה הכנסה ומעמד גבוהים משלו כך שיקטרינה מסתירה מגושה את זהותה.
כאשר גושה מגלה שיקטרינה הסתירה ממנו פרט כל כך חשוב בחייה הוא עוזב את הבית.
את יחסיהם הנתונים במשבר מצילים חבריה של קטרינה: בעלה של אנטונינה מאתר את גושה ומשכנע אותו לחזור, הוא מסביר לו שיקטרינה פחדה שלא תמצא חן בעיניו של גושה, שהתרגל בחיים להיות במקום הראשון.
מוספלסהיים (בנורדית עתיקה: Múspellsheimr) הוא אחד העולמות אשר נמצאים בעץ יגדראסיל אשר במיתולוגיה הנורדית.
מוספלסהיים אשר נמצא בדרום מערב הוא ארצם של ענקי האש אשר נמצאים בהנהגת מלכם סורט, שברגנרוק ינהיג את ענקי האש לעבר שדה הקרב.
חרבות האש אותן יניפו ישרפו את כל העומד בדרכם, ויכלו את רובו של הייקום.
מוסקבה אדומה היה הבושם הראשון שנוצר בברית המועצות.
מקורו של הבושם נתון במחלוקת.
עם תחרות מוגבלת, מוסקבה אדומה הפך לפופולרי מאוד, והיה נפוץ מאוד בברית המועצות.
לאחר מלחמת העולם השנייה הופץ ברחבי הגוש המזרחי.
תפוצתו הנרחבת בעידן הסובייטי גרמה לרבים לסגת ממנו בתקופה שבה, לאחר קריסת ברית המועצות, נפוצו בשמים רבים יותר.
למרות זאת שרד הבושם והוא עדיין מיוצר במפעל במוסקבה.
מוסקבה יונייטד היא קבוצת פוטבול רוסית מהעיר מוסקבה המשחקת בליגת הפוטבול הרוסית.
הקבוצה משתתפת בליגת הפוטבול הרוסית מאז עונת 2011 והיא אחת ממייסדות ליגת הפוטבול המחודשת, שאורגנה מחדש בשנת 2016. הקבוצה הוקמה בשנת 2011 וכבר בעונת הבכורה שלה בליגה העפילה עד לגמר האליפות אך הפסידה לקבוצת הפטריוטים מוסקבה.
הקבוצה מפעילה גם קבוצת בת בפוטבול נשים בשם Moscow Unicorns ומשנת 2016 גם קבוצת נוער.
אליפות רוסיה בפוטבול: גמר 2011
נולד בשנת 594, ונפטר בשנת 625, כאשר נפל בקרב אוח'וד.
מכונה גם "השגריר הראשון של האסלאם", וגם "מֻסְעַבְּ הטוב".
מֻסְעַבְּ היה נחשב לפרח של שבט קורייש, בחור צעיר ונאה.
היסטוריונים מתארים אותו כ"אדם המקסים ביותר במכה".
הוא נולד וגדל בסביבה עשירה ונוחה.
לא היה בכל מכה אדם אשר כל כך טופח על ידיו הוריו כמו מֻסְעַבּ בּן עֻמַיְר.
מלא ברוח חיים ומטופח, מבוקש על ידי נשות מכה, היהלום של חוגי חבריו.
מֻסְעַבּ היה אחד מאלו שנבנו בזכות האסלאם, וטופחו על ידי הנביא מוחמד.
הצעירים שמעו יום אחד שאנשי מכה החלו לשמוע על מוחמד, שאללה שלח כנושא הבשורה הטובה וכמזהיר, על מנת להזמין אותם לעבוד אך ורק את אללה, האלוה האחד והיחיד.
כאשר מכה ישנה, וכאשר מכה התעוררה, לא הייתה שיחה אחרת, מלבד הדיבור על הנביא מוחמד, ועל הדת שלו, והבחור הצעיר הזה, מֻסְעַבּ בּן עֻמַיְר, היה אחד מהאנשים שהקשיבו עם הכי הרבה עניין וסקרנות.
על אף שהיה צעיר, הוא היה הכוכב של כל חוגי חבריו ומכריו.
חזות של חכמה והיגיון היו מהתכונות הבולטות של מֻסְעַבּ.
הוא שמע שהנביא מוחמד נפגש עם החסידים שלו הרחק מהאליטה של שבט קורייש, באַ-סַפַא, בביתו של אל-אַרְקַאם אבן אל-אַרְקַאם, אשר היה ידוע כדַאר אל-אַרְקַאם.
מֻסְעַבּ לא בזבז אף זמן מיותר, ולילה אחד הוא פשוט הלך לדאר אל-ארקאם, מתרגש וחושש.
שם נפגש הנביא מוחמד עם חבריו, הקריא להם את הקוראן, והתפלל איתם לאללה הכול יכול.
מֻסְעַבּ בקושי התיישב והרהר על פסוקי הקוראן שהוקראו על ידי הנביא מוחמד, כאשר הלב שלו הפך ללב המבטיח של הלילה ההוא.
התענוג כמעט עקר אותו ממקומו בעודו מתמלא באקסטזה רוחנית.
הנביא מוחמד ליטף את ליבו בידו הימנית המבורכת, ושלוות האוקיינוס העמוקה מילאה את ליבו.
כהרף עין, הבחור הצעיר שרק קיבל על עצמו את האסלאם, הראה חכמה העולה בהרבה על גילו הצעיר, ונחישות שינתה את ההיסטוריה!
אמו של מֻסְעַבּ הייתה ח'נאס בִּנְת מאלִק, ואנשים נהגו לפחד מפניה עד לרמה של חרדה אמיתית, מפני שהיא הייתה בעלת אישיות חזקה מאוד.
כאשר מֻסְעַבּ נכנס אל האסלאם, הוא לא פחד ולא חשש מאף אחד על פני האדמה, מלבד מפני אמו.
אפילו במכה, כשכל האלילים, האצילים והמדבריות של מכה עמדו מולו, הוא עמד מולם באומץ.
אך בנוגע להתייצבות מול אמו, עצם המחשב על זה החרידה אותו, ולכן הוא העדיף לשמור על כניסתו לאסלאם בסוד, עד למועד שבו אללה יחליט אחרת.
מֻסְעַבּ המשיך לפקוד לעיתים קרובות את דאר אל-ארקאם ולהשתתף בשיעורים אצל הנביא מוחמד.
הוא היה מרוצה מהאמונה שלו, והתחמק מזעמה של אמו, אשר לא היה לה שמץ של מושג בנוגע לכניסתו לאסלאם.
עם זאת, מכה של אותה תקופה, לא נהגה לשמור סודות, מפני שעיניהם ואוזניהם של אנשי קורייש היו בכל מקום, תמיד בדריכות מלאה, בוחנים תחת זכוכית מגדלת כל טביעת רגל בחולות הלוהטים של המדבריות אשר סביבה.
פעם אחת, עֻתְ'מַאן בן טַלְחַה ראה את מֻסְעַבּ נכנס לדאר אל-ארקאם, ולאחר מכן הוא ראה אותו מתפלל כמו הנביא מוחמד.
מיד לאחר שהוא ראה את זה הוא מיהר לספר זאת לאמו של מֻסְעַבּ, אשר נידמה מהחדשות המרעישות הללו.
מֻסְעַבּ התייצב מול אמו, האנשים, והאליטה של מכה, אשר התגודדו סביבו, תוך כדי שהוא מספר להם את האמת המוחלטת ומקריא להם פסוקים מתוך הקוראן הקדוש, אותו קוראן שבעזרתו הנביא מוחמד טיהר את הלבבות שלהם, ומילא אותם בכבוד, חכמה, צדק ורוחניות.
אמו של מֻסְעַבּ ניסתה להנחית עליו מכת ברזל, אך אותה היד אשר כוונה אליו כחץ רעיל, נכנעה במהרה לאור העצמתי אשר הגביר את הזוהר של פניו ואת תהילתו התמימה אשר דרשה כבוד בביטחון רב.
אמו הייתה מסוגלת לנקום בו את נקמת האלילים שלה, אשר בנה נטש למען אללה האחד והיחיד, אך היא חסה עליו באהבתה האימהית אליו.
במקום להכות אותו, היא בחרה פשוט להכניס אותו לפינה אפלה בביתה, ולנזוף בו.
לאחר מכן, היא כלאה אותו בבית, עד שהוא שמע על החדשות של ההגירה של חלק מהמאמינים לחבש.
הוא תכנן היטב את בריחתו, וכך הצליח לחמוק מאמו ומאלה שהופקדו כשומרים עליו, והיגר לחבש.
שם, בחבש, הוא נשאר זמן מה עם אחיו לאמונה, ולאחר מכן שב ביחד איתם למכה.
לאחר מכן הוא שוב היגר לחבש, בחד עם חבריו של הנביא, הסחאבה, אשר הנביא ייעץ להם להגר.
אך, בין אם מֻסְעַבּ היה בחבש או במכה, האמונה שלו הכריזה על עצמה בכל מקום ובכל זמן.
מֻסְעַבּ החל להרגיש בטוח בכך שהוא יכול למסור את כל כולו למען הבורא, אללה.
יום אחד הוא הלך לפגוש כמה מוסלמים שישבו עם הנביא.
כאשר הם ראו את מֻסְעַבּ, הם השפילו את ראשיהם ומבטיהם, מכוון שהוא לבש בגדים קרועים ומרופטים.
הם התרגלו להופעתו הקודמת, לפני שהוא היה מוסלמי, כאשר בגדיו היו כמו גני פרחים, אלגנטיים ובעלי ניחוח טוב.
הנביא ראה אותו עם עיניים של חכמה, הכרת תודה ואהבה, ועל שפתיו עלה חיוך כאשר הוא אמר: "ראיתי את מֻסְעַבּ, אשר לא היה צעיר אחד במכה אשר הוריו פינקו אותו יותר ממנו.
לאחר מכן הוא נטש את הכול למען אללה ונביאו!".
כשהיא לא הצליחה להשיב אותו אל הדת שלה, אמו נידתה אותו מכל הנוחות שאליה הוא היה רגיל.
היא לא התירה לאף אחד אשר נטש את האלים שלה לאכול מהאוכל שלה, אפילו אם היה זה בנה.
הקשר האחרון שלה איתו היה כאשר היא ניסתה לכלוא אותו בפעם השנייה, לאחר חזרתו מחבש.
מֻסְעַבּ נשבע שאם היא הייתה עושה זאת, הוא היה מפיל מהרגליים את כל מי שהיה עוזר לה בזה.
היא הכירה את הנחישות שהייתה לו כאשר הוא החליט לעשות משהו, אז היא נפרדה ממנו לשלום בדמעות ובכי מר.
רגע הפרידה הבליט את המשיכה המוזרה של אמו אל הכפירה, ולעומת זאת גם את האמונה הגדולה שהייתה בליבו של בנה.
כאשר היא גירשה אותו מהבית, היא אמרה לו "תסתלק מכאן!
אני כבר לא אמא שלך יותר!".
אז הוא התקרב אליה ואמר לה "אמא, הלב שלי יוצא אליך, ואני מציע לך להעיד שאין אלוהים מלבד אללה ושמוחמד הוא עבדו ושליחו".
היא השיבה לו בזעם אדיר "אני נשבעת בכוכבים!
אני לעולם לא אכנס לדת שלך!
לא אפחית מהמעמד שלי ולא אחליש את החושים שלי!".
לאחר מכן עזב מֻסְעַבּ את הפאר שבו הוא היה חי.
מֻסְעַבּ היה מרוצה מחיים הקשים שמעולם הוא לא הכיר, המשלבים לבישת בגדים ישנים, אכילת מזון ביום אחד, ותחושת רעב ביום שלאחר מכן.
הרוח הזאת, אשר הייתה מבוססת באמונתו החזקה, ואשר קושטה באורו של אללה, הפכה אותו לאדם אחר, אדם אשר מוצא חן בעיניהם של אנשים גדולים אחרים.
במצבו הנ"ל, הנביא מינה אותו למשימת חייו: להיות שגרירו לאלמדינה.
משימתו הייתה להדריך את האנסאר אשר האמינו בנביא ואשר נשבעו לו אמונים בעקבה, ולהזמין אנשים אל האסלאם, ולהכין את אלמדינה אל היום הגדול של ההג'רה.
בין חבריו של הנביא, היו בזמנו אנשים יותר מבוגרים ממֻסְעַבּ, ואשר קרובים יותר אל הנביא מבחינת קשר משפחתי וייחוס.
אך הנביא בחר במֻסְעַבּ הטוב, בידיעה שהוא ממנה אותו למשימה החשובה ביותר באותו הזמן, ומניח בידיו את גורל האסלאם באלמדינה.
אלמדינה יועדה להיות הבית להיג'רה, במה למלומדים המוסלמים ולמשחררים של העתיד.
מֻסְעַבּ היה מוכן למשימה שאללה הפקיד בידיו, והיה מאובזר בשכל חד ואופי אצילי.
הוא כבש את לבבותיהם של תושבי מדינה ברוחניות שלו, באמינות וביושרה שלו, וכך תושבי מדינה אימצו את הדת של אללה בהמוניהם.
בזמנו שהנביא שלח את מֻסְעַבּ לאלמדינה, היו רק שנים עשר מוסלמים אשר נשבעו אמונים לנביא בעקבה.
במהלך עונת ההגירה הבאה, תושבי מדינה המוסלמים הוציאו משלחת של שבעים מאמינים ומאמינות למכה, על מנת לפגוש את הנביא .
הם הגיעו עם המורה שלהם, השגריר של הנביא, מֻסְעַבּ אבן עֻמַיְר.
מֻסְעַבּ הוכיח, באמצעות יכולותיו ומצוינותו, שהנביא יודע היטב כיצד לבחור מורים ושגרירים.
מֻסְעַבּ הבין היטב את משימתו, הוא הבין שהוא אדם הקוראן ומזמין אל דרכו של אללה, ואשר מזמין אל הדת של אללה, ואשר קורא אל ההדרכה ואל הדרך הישרה.
כמו הנביא, בו הוא האמין, גם מֻסְעַבּ היה לא יותר משליח אשר אמור להעביר את המסר.
הוא עמד יציב, עם אַסְעַד אבּן זֻרַארַה כמארח, ושניהם היו מבקרים את השבטים, האספות והישיבות, קוראים לאנשים מתוך ספרו של אללה, מחדירים בהם את האמונה שאללה הוא אחד ויחיד.
במהלך משימתו, הוא נאלץ להתמודד עם אירועים שיכלו לשים קץ לחיו ולאלה שאיתו, אך הוא ניצל בזכות חכמתו ותבונתו.
יום אחד, בעודו מעביר הרצאה, הפתיע אותו אחד מעובדי האלילים של אל מדינה, עם חצים שלופים ומכוונים אליו.
אותו אדם זעם על מֻסְעַבּ ועל העובדה שהוא בא להרוס את הדת של עובדי האלילים בכך שהוא קורא להם להאמין באל אחד ויחיד, אל שהם מעולם לא שמעו עליו ומעולם לא הכירו בו.
האלילים שלהם היו מרכז הפולחן שלהם.
כאשר מישהו מהם היה צריך משהו, הוא היה יודע את מקומם.
הם היו קוראים להם לעזרה, כך לפחות בדמיונם הפרוע.
לעומת זאת, האל של מוחמד, אשר אליו הם הוזמנו ונקראו, אף אחד מהם לא ידע היכן הוא נמצא, ואף אחד לא יכול היה לראות אותו.
כאשר המוסלמים אשר ישבו עם מֻסְעַבּ ראו את האדם הזה, אשר היה אֻסַיד אבן חֻדַיְר, מתקרב בזעמו הרב, הם נתקפו בחרדה, אך מֻסְעַבּ נשאר לעמוד במקומו בלי לזוז.
אֻסַיד נעמד מול מֻסְעַבּ ואַסְעַד וצרח "מה הביא אתכם לכאן?!
באתם להרוס את האמונה שלנו?!
תעופו מכאן אם ברצונכם להינצל!".
אז, כמו הים השקט אך העוצמתי, החל מֻסְעַבּ לדבר, ואמר: "למה שלא תשב ותקשיב?
אם תאהב את מה שתשמע, אתה יכול לקבל את זה.
ואם תשנא את זה, אז נחסוך ממך את מה שאתה שונא".
אֻסַיד היה אדם חכם ואינטלקטואלי, והנה מֻסְעַבּ מזמין אותו להקשיב, ולא יותר מזה.
אם הוא ישתכנע, הוא יכול לקבל את האמונה, ואם הוא לא ישתכנע, מֻסְעַבּ יעזוב אותו ואת החמולה שלו, ויעבור אל השכונה הבאה, אל החמולה הבאה, בלי לפגוע באף אחד, ובלי להיפגע על ידי אף אחד.
אֻסַיד שקל את הצעתו, ובמהרה אמר: "בסדר גמור, זה הוגן", והניח את החצים שלו, והתיישב להקשיב.
מֻסְעַבּ בקושי קרא משהו מהקוראן, תוך כדי הסבר על משימתו של הנביא מוחמד, כשלפתע מצפונו של אֻסַיד החל להתבהר, נפשו החלה להתעורר, נשמתו החלה להתרומם, כל זה למשמע המילים המועטות שיצאו מפיו של מֻסְעַבּ הטוב.
הוא ממש הוצף ביופי שנשאו המילים.
כאשר מֻסְעַבּ סיים את נאומו, הצהיר אֻסַיד "כה יפה הוא הנאום הזה!
כיצד אוכל להיכנס לדת הזאת?!".
מֻסְעַבּ הורה לו לטהר את גופו ואת בגדיו ולהגיד "אני עד שאין אלוהים מלבד אללה!".
אֻסַיד הלך, ולאחר זמן מה שב עם מים נקיים וטהורים, אותם הוא שפך על ראשו, בעודו עומד, ולאחר מכן הכריז "אני עד שאין אלוהים מלבד אללה, ושמוחמד הוא שליח אללה!".
החדשות בדבר התאסלמותו של אֻסַיד התפשטו כאש בשדה קוצים, וכתוצאה מכך הגיע גם סַעְד אבן מֻעַאד', אשר גם הקשיב לנאומו של מֻסְעַבּ, השתכנע, וקיבל על עצמו את האסלאם.
לאחר מכן הגיע סעד אבן עֻבּאדַה, והברכות החלו להגיע כמו גשם עם כניסתם לאסלאם.
אנשי אלמדינה החלו להתאסף ולשאול זה את זה: "אם כל האנשים האצילים הללו אימצו את האסלאם, אז למה אנחנו מחכים?
בואו נלך למֻסְעַבּ ונקבל את האמונה!
הוא קורא לנו אל האמת!
הוא קורא לנו אל הדרך הישרה!".
שגרירו הראשון של הנביא מוחמד הצליח מעל ומעבר.
הייתה זאת הצלחה שהוא היה ראוי לה.
הימים והשנים חלפו עברו, הנביא מוחמד וחבריו היגרו לאלמדינה, ושבט קורייש התמלא בזעם וקינאה אשר דחפה אותם להמשיך במרדף שלהם אחר עובדיו הצדיקים של אללה.
אז הגיע קרב בדר, שבו למדו שבט קורייש שיעור כואב, ואיבדו את אחיזתם ההדוקה.
לאחר מכן, הכינו שבט קורייש את עצמם לנקמה, וכך הגיע קרב אוח'וד.
המוסלמים התאספו, הנביא מוחמד במרכזם, הביט בפניהם מלאות התקווה והאמונה, ובחר אחד מהם לשאת את דגל המחנה.
הוא בחר במֻסְעַבּ כדי לשאת את הדגל.
אז התרחשה המערכה הנוראית, שבה הקשתים לא הקשיבו להוראה של הנביא מוחמד, נטשו את עמדותיהם על ההר, והיו בטוחים שנסיגתם של עובדי האלילים מסמלת כניעה.
הנטישה מלאת השאננות הזאת הייתה תחילתו של המהפך הנוראי, שבו מה שהיה קרוב להיות ניצחון אסלאמי המלא בתהילה, הפך לתבוסה מבישה וכואבת.
המוסלמים נתפסו הרחק מעמדותיהם, ונשחטו על ידי פרשיהם של עובדי האלילים, אשר טבחו במוסלמים וקצרו אותם על פסגת ההר.
מוסלמים רבים איבדו את חייהם כתוצאה מכך, ולאחר שעובדי האלילים ראו את הבלבול והאימה שאחזה בשורות המוסלמים, החלו לוחמיהם להתרכז בנביא, במטרה לחסל אותו.
מֻסְעַבּ רק את האיום על הנביא מוחמד, ומיד הניף את הדגל, זינק כפנתר ושאג כאריה "אַלְלַהֻ אַכְּבַּר!
הוא זינק לימין ולשמאל, נלחם בעוז וקוטל את האויב.
כל אשר הוא רצה באותם רגעים היה למשוך אליו את תשומת הלב של האויב, על מנת שלא יתמקדו בנביא.
כך הפך מֻסְעַבּ לצבא של איש אחד, בעודו נלחם לבדו מול הלוחמים האימתניים של עובדי האלילים, מניף את הדגל ביד אחד, ומנופף בחרב ביד השנייה.
אך האויבים היו רבים ממנו, והם רצו לרמוס את גופתו כדי להגיע אל הנביא מוחמד.
מֻסְעַבּ המשיך לעמוד איתן בקרב אוח'וד, בהגנה על הנביא מוחמד, עד שהוא פגש באחד האבירים של המחנה האויב, אביר בשם אִבְּן קוּמַאה, אשר הכה אותו עם החרב בידו הימנית, וכרת לו אותה.
מֻסְעַבּ המשיך לאחוז את הדגל ביד שמאל, וניסה להישען עליו מעט, אך אז הוא קיבל את מכת החרב בידו השמאלית שגם נכרתה.
לאחר מכן הוא ניסה לחבק את הדגל באמצעות זרועותיו ולהצמידו אל החזה, אך אז הוא קיבל מכת רומח אשר ננעץ בו.
מֻסְעַבּ נפל לאחר מאבק אדיר למען אללה, בקרב הנוראי של הקרבה עצמית ואמונה.
הוא חשב שאם הוא ייפול מוקדם מדי, הוא יקרב את מותו של הנביא מוחמד, מפני שהוא יותיר אותו ללא הגנה, ולכן הוא העמיד את עצמו בלב שדה הקרב, כמגן אנושי, הכל למעל אללה ושליחו.
מוצף בפחד לשלומו של הנביא מוחמד ובאהבה אליו, המשיך מֻסְעַבּ לזעוק בכל מכה שנחתה עליו "מוחמד אינו אלא שליח, אשר היו שליחים לפניו!".
לאחר שהסתיים הקרב המר והנורא, מצאו המוסלמים את גופתו של המרטיר הצדיק, שוכב כשפניו טמונות באדמה.
הנביא מוחמד וחבריו הגיעו כדי לבחון את שדה הקרב, ונפרדו לשלום מהנופלים.
כאשר הם הגיעו לגופתו של מֻסְעַבּ, דמעות החלו לזלוג מעיניו של הנביא מוחמד.
על גופתו של מֻסְעַבּ הייתה פיסת בד, לא גדולה ולא קטנה, אשר אם היו מכסים את חלק גופו העליון באמצעותה זה היה גורם לרגליו להיחשף, ואם היו מכסים באמצעותה את פלג גופו התחתון זה היה גורם לפניו להיחשף.
אז הנביא מוחמד אמר "תכסו בזה את ראשו, והניחו עשבים על רגליו".
למרות הצער העמוק שחווה הנביא מוחמד כאשר הוא איבד את דודו האהוב, חמזה, וכאשר גופתו הושחתה על ידי עובדי האלילים באופן כזה שגרמו לנביא לבכות ולליבו להישבר.
למרות העובדה ששדה הקרב היה עמוס בגופות של חבריו הטובים, אשר כולם סימלו את שיא האמת, הרוחניות וההארה.
למרות כל זה, הוא ניצב מעל גופתו של שגרירו הראשון, נפרד ממנו לשלום, ובכה בכי מר.
אז הביט הנביא מוחמד בעצב רב וביגון על פיסת הבד אשר עטפה את מֻסְעַבּ, ואמר: "ראיתי אותך במכה, ולא היה תכשיט יותר יקר ויותר מיוחד ממך.
אך כעת אתה שוכב כאן בראש חשוף, עטוף בבד".
מוסקבה 24 הוא ערוץ טלוויזיה רוסי המשדר 24 שעות ביממה חדשות ותוכניות מידע בשידור חי.
הערוץ החל את שידוריו בספטמבר 2011 והוא נמצא בבעלות מלאה של עיריית מוסקבה באמצעות חברת ההחזקות מוסקבה מדיה.
הערוץ נוצר על ידי VGTRK ביוזמתו של ראש העיר של מוסקבה סרגיי סוביאנין.
הערוץ הוקם על בסיס ערוץ הטלוויזיה "סטוליצה", שהיה קיים משנת 1997 כערוץ הטלוויזיה העירוני.
לאחר הקמת "מוסקבה 24", היא קיבלה לידיה את כל חומרי הארכיון של ערוץ "סטוליצה".
אולפני הערוץ ממוקמים בעיר מוסקבה ושידוריה זמינים במוסקבה, פרבריה ובחצי האי קרים.
ממותג כערוץ הטלוויזיה הראשי של העיר שנוצר כדי לספק ידיעות לתושביה ומבקריה של מוסקבה המעוניינים בחדשות, מידע על החיים ובהזדמנויות שמספקת העיר.
כמחצית מהתכנים מוקדשים לתוכניות חדשות ותוכניות מידע.
הערוץ מספק גם תוכניות בידור לעיתים.
TheCity, תוכנית מידע על חיי הלילה והבידור של מוסקבה
מוסקבה עם מבטא, תוכנית ראיונות עם זרים החיים במוסקבה
סיור מוסקבאי (Московский патруль), חדשות על אירועים במוסקבה
נובוסטי, מהדורת החדשות המרכזית של הערוץ
מוסצ'ופס (שם מדעי: Moschops; מיוונית: "פני עגל") הוא סוג של סינאפסיד בן קבוצת הדינוצפאליה, אשר חי בתקופת הפרם לפני 265-260 מיליון שנה וכמו קרוביו לקבוצה הוא נכחד בהכחדת הפרם הגדולה.
בסוג זה היו 4 מינים שהראשון שבהם התגלה, Moschops capensis תואר ב-1911 בידי החוקר רוברט ברום.
המאובנים נמצאו בדרום אפריקה בחבל הקארו.
מאובניו נמצאים כיום במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע.
המוסצ'ופס היה זוחל קדום מוזר למראה, עם גולגולת גבוהה דמוית "קסדה" ולסתות נמוכות בעלות שיניים קטנות.
היה לו צוואר וחזה רחבים וחסונים ורגליים קצרות.
באורכו הגיע עד 2.7 מטר והיה יצור איטי שניזון מצמחייה כמו ציקסים ושרכים.
יצור זה היה קרובו של הטאפינוצפלוס, הגדול שבדינוצפאלים.
הוא היה קרוב רחוק לאבות היונקים ובדומה להם הרגליים והמפרקים שלו מוקמו מתחת לגוף, מה שעזר לו להלך במהירות יחסית.
כנראה שהוא חי כמו היפופוטם מודרני ובילה את מרבית זמנו במים.
הקסדות של גולגולתו העבה שימשה להתנגחות אפשרית בין זכרים.
מוסקבה הוא שיר גרמני אשר נכתב על ידי ברנד מנונגר והולחן על ידי ראלף זיגל.
השיר בוצע על ידי להקת "ג'ינגיס חאן" בשנת 1979 במסגרת אלבומה "ג'ינגיס חאן".
שנה לאחר מכן, בעת שהתרחשה אולימפיאדת מוסקבה, פרסמה הלהקה וריאציה של השיר בשפה האנגלית.
הטלוויזיה באוסטרליה השתמשה בשיר כשיר נושא לסיקור האולימפיאדה.
בעקבות כך הפך השיר ללהיט באוסטרליה, ושהה במשך שישה שבועות בראש מצעד הלהיטים האוסטרלי.
כפי ששמו מעיד עליו, השיר עוסק בעיר מוסקבה ובמעלותיה השונות.
שלטונות ברית המועצות לא ראו את השיר בעין יפה, וכאשר שודר חלק ממנו בטלוויזיה הממלכתית, פוטר מנהל הרשת באופן מיידי.
מוסקבה זורחת (В Москве всегда солнечно) היא קומדיית מצבים שחורה רוסית.
הסדרה נוצרה ופותחה על ידי רוב מקאלהניי, דמיטרי סביאננקו ויבגני ניקישוב.
מהווה עיבוד רוסי לסדרה "פילדלפיה זורחת".
הסדרה שודרה לראשונה בערוץ THT ב-12 במאי 2014. ב-1 ביולי 2019 שודרה מחדש בערוץ THT4.
הפרויקט הוא עיבוד לסדרה האמריקאית "פילדלפיה זורחת".
הגרסה הרוסית נושאת הומור לא סטנדרטי כבר בשם הסדרה, אם בפילדלפיה, בה מתרחשת הסדרה המקורית אכן השמש באמת זורחת כמעט כל השנה, הרי שעל פי הסטטיסטיקה במוסקבה, השמש זורחת בממוצע רק 80 יום בשנה ובדומה לכך הסדרה כולה בנויה על סתירות פרדוקסליות כאלה.
ידידות איתנה, אהבה אמיתית, דבקות באידיאלים, אצילות וכבוד, צניעות וחסד - כל זה לא קשור לגיבורי הסדרה.
ארבעה גיבורים צעירים: הם למדו יחד בבית הספר ויש להם עסק משלהם - בר הבירה "פילדלפיה", אבל הוא כמעט לא מביא הכנסות.
כל התוכניות והתקוות שלהם - אהבה וכסף - קורסות, מתמודדות עם המציאות.
הסיבה לכך היא אנוכיותם, עצלנותם וטיפשותם.ורק עליזות טבעית יחד עם טמטום שכבר ציינו עוזרים להם להישאר אופטימיים ולא להתמכר לתדהמה.
הסדרה מתמקדת בעלילותיהם של ארבעה חברים, צעירים, אנוכיים ובלתי מוסריים אשר מנהלים פאב כושל בדרום מוסקבה בשם "פילדלפיה" - סרגיי וילנה קובאלב, מקסים בוריסנקו ורומן מקארוב.
הם למדו יחד בבית הספר וכל תוכניותיהם ותקוותיהם מתרסקים על קרקע המציאות.
לאורך הסדרה מתמודדת הדמויות עם סוגיות שנויות במחלוקת כמו הפלות, גזענות, שנאת זרים, המתת חסד, סקסיזם, דת, זכויות הומוסקסואלים והטרדה מינית.
מוסקבה החדשה (Новая Москва; גם מוסקבה רבתי) הוא שמם של שטחים שסופחו לעיר מוסקבה במהלך הפרויקט השאפתני להרחבת שטחה של מוסקבה.
המטרות העיקריות של הפרויקט הן לפרק את המבנה המונוצנטרי המסורתי של מטרופולין מוסקבה, וכן לייעל את יעוד התכנון העירוני, ולהעניק לשטחים החדשים שצורפו הבחנה ברורה של ניהול.
ההרחבה הרשמית של גבולותיה המינהליים של מוסקבה על חשבון שטח מחוז מוסקבה בוצעה ב-1 ביולי 2012. כתוצאה מכך שטח העיר גדל בערך פי 2.4 ועקב כך, מוסקבה עלתה מהמקום ה-11 למקום השישי בדירוג הערים הגדולות בעולם לפי שטח והפכה לעיר הגדולה ביותר לפי שטח באירופה.
במקביל, העיר שמרה על המקום השביעי מבחינת האוכלוסייה, מכיוון שפחות מ-250,000 התגוררו בשטחים שסופחו לעיר.
בצפון-מזרח, מוסקבה החדשה גובלת בשטחה העתיק של העיר, בדרום-מערב - עם מחוז קלוגה, משני הצדדים - היא מוקפת במחוז מוסקבה.
שטחה של מוסקבה החדשה הוא 1,480 קמ"ר.
ב-19 במרץ 2012 הציג ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין, חבילת הצעות חוק לדומה העירונית של מוסקבה שקבעה את המבנה הניהולי-טריטוריאלי של השטחים החדשים של מוסקבה לאחר התרחבותה החל מ-1 ביולי 2012.
לפני ההרחבה חולקה מוסקבה ל-125 ישויות עירוניות ומחוזות עירוניות.
הצעות החוק שהציע סוביאנין קובעות את שמם של מחוזות למחוזות עירוניים ושינוי המנהלות הכלולות במוסקבה שונה: מחוזות עירוניים (שניים מהם הם טרויצק ושצ'רבינקה) יכונו "מחוזות עירוניים", וישובים עירוניים וכפריים יחולקו וייקראו "ישובים עירוניים".
רשויות מוסקבה החליטו ליצור שני מחוזות מינהליים נוספים (היו 10 מחוזות בשטחה של מוסקבה עד 1 ביולי 2012) בשטחים שצורפו למוסקבה.
ב-17 באפריל 2012 נקבעו שמות המחוזות, אך בהמשך הוחלט כי שני המחוזות ימוזגו לכדי מחוז אחד - מחוז טרויצק ומוסקבה החדשה (TiNAO), ומונה פרפקט מחוז יחיד - אלכסיי ולנטינוביץ' צ'לישייב שב-8 בנובמבר 2013 הוחלף בדמיטרי ולדימירוביץ' נבוקין.
בעת ההצטרפות, השטח שהפך לחלק ממוסקבה החדשה כלל פחות מ-250 אלף איש, עד יוני 2017 הגיע האוכלוסייה ל-320 אלף איש.
ההנחה היא כי עד שנת 2035 יתגוררו יותר ממיליון איש במוסקבה החדשה, ועל פי התוכנית הכללית - יותר ממיליון וחצי.
על פי הפורטל realestate.ru, הוצאות העיר על מוסקבה החדשה הסתכמה ב-11 טריליון רובל (16 מיליארד רובל עבור סקרים גיאודטיים באזורים עירוניים חדשים, 32 מיליארד רובל לעיצוב ופיתוח התוכנית הכללית, 1.1 טריליון רובל לרכישת קרקע לבנייה, 9.35 טריליון רובל - על הבנייה עצמה).
מאז 2012 הושקעו 750–800 מיליארד רובל, מתוכם כ-150 מיליארד מתקציב העיר.
פרויקט יצירת אזור כלכלי מיוחד של 20–30 דונם במוסקבה החדשה עומד לדיון.
ב-22 במאי 2012 הוחלט להקים מחלקה חדשה בתוך עיריית מוסקבה - המחלקה לפיתוח השטחים החדשים, בראשה עמד ולדימיר פיודורוביץ' ז'ידקין.
העירייה מתכננת לפתח את השטחים החדשים באמצעות יצירת 12 מרכזי פעילות עירונית ("נקודות צמיחה") בשטחים ויוקמו בהם פארק תעשייה, מרכזי מסחר, מלונות, משרדים, מתחמי ניהול-עסקים וקניות ובידור, מרכז רפואי, מתחם היסטורי ופנאי, מרכז חדשנות ומדע, מרכז לוגיסטי ומרכז חקלאי.
גישה זו אמורה לעזור להימנע מזרימת התנועה המרכזית-אופטית האופיינית למוסקבה "הישנה".
כחלק מפיתוח השטחים החדשים, מתוכנן בעתיד ליצור כמיליון מקומות עבודה.
המרכזים החדשים יחוברו בכבישים ותחבורה ציבורית.
הוא ציין כי אתרים שנמצאו סביב יישובים קיימים ובעלי תנאי תשתית טובים נבחרו למרכזים.
על פי אדריכלי העירייה, מוסקבה החדשה צריכה ליצור מיליון מקומות עבודה חדשים ולספק דיור לשני מיליון איש.
בשנת 2017 נוצרו 100 אלף משרות, המספר הכולל שלהם הגיע ל-185.6 אלף.
במרץ 2017 אישרה הדומה העירונית במוסקבה תיקונים לתוכנית הכללית של מוסקבה בתחום פיתוח השטחים החדשים.
אחד מנושאי המפתח החשובים ביותר ליצירת מוסקבה החדשה - תחבורה ציבורית - אמור לטפל באמצעות יישום נתיבי תחבורה יבשתיים חדשים עירוניים, שימוש ברכבות חשמליות על קווי רכבת קיימים, וכן הקמת קו חדש והרחבה של קווי המטרו הקיימים במוסקבה.
יש עשרה תחנות של הרכבת התחתית של מוסקבה בשטח מוסקבה החדשה.
שבעה מהם - רומיאנצבו , סלאריבו , פילאטוב לוג , פרוקשינו , אולחוביה , נובומוסקובסקאיה , פוטפובו - שייכים לקו סוקולניצ'סקאיה.
שתיים נוספות - גובורובו וראסקזובקה - נפתחו בקיץ 2018 כחלק מקו קלינינסקו-סולנצבסקאיה; בספטמבר 2023, קו זה הוארך עמוק יותר לתוך מוסקבה החדשה עם פתיחת תחנת פחטינו .
עד שנת 2025 מתוכנן לבנות את כביש הטבעת המרכזי (TsKAD), שבמוסקבה החדשה יימצא במרחק של 50 ק"מ מכביש הטבעת של מוסקבה.
צפוי שעד 2035 ייבנו 1,156 ק"מ של כבישים במוסקבה החדשה.
את מוסקבה החדשה משרתת הטבעת הגדולה של רכבת מוסקבה.
מאז 2012 הוכנסו 34 קווי אוטובוס חדשים, ומכינים 13 מסלולים נוספים.
עד שנת 2035 מתוכנן לבנות 3 קווי חשמלית, 178 ק"מ של קווים וכ-600 תחנות שישמשו 9 נתיבים.
על שטחה של מוסקבה החדשה ישנם שני נמלי תעופה בינלאומיים - ונוקובו ואוסטאפייבו.
בינואר 2018, על פי סקרי VTsIOM, 39% מהתושבים הבוגרים במוסקבה החדשה השתמשו לרוב בתחבורה ציבורית כדי לנסוע ברחבי העיר.
37% מהמשתמשים הבוגרים של התחבורה הציבורית במוסקבה החדשה דירגו את מצב התחבורה באופן חיובי, 38% נוספים רואים את המצב כמשביע רצון.
במהלך חמש השנים הראשונות לקיומה של מוסקבה החדשה (עד 2017) נפתחו 47 שטחי תשתית חברתית חדשים, בהם 30 גני ילדים, 10 בתי ספר ו-7 מתקני בריאות.
עד שנת 2035 מתוכנן לפתוח יותר מ-1,300 מתקנים כאלה.
החל מינואר 2018, מאז רגע ההרחבה, 13 פארקים חדשים במוסקבה החדשה מתוכננים להיפתח עד שנת 2035. הגדול שבהם צריך להיות פארק הספורט והכושר "קרסנאיה פאחרה", שהפרויקט שלו אושר על ידי ראש עיריית מוסקבה בדצמבר 2017.
מתוכננת הקמת בית עלמין בשם "הליבנה הלבנה" («Белые берёзки») ליד מטמנת הזבל "מלינקי" בשטח של כ-580 דונם, שיהפוך לגדול באירופה.
עד תחילת 2016, בצומת כביש קלוגה והטבעת הקטנה במוסקבה, הייתה מטמנה של פסולת עירונית מוצקה במלינקי, על שטח של 8 דונם, הסגור כעת.
החל מאפריל 2017, הטמנת הפסולת לא הוחזרה והשפיעה באופן פעיל על הסביבה.
השטח הסמוך למזבלה בשטח של כ-47 דונם, על פי מסקנות ועדה של עיריית מוסקבה, היה "במצב מופרע, מבוטל ונדרש שיקום." בוצעו פעולות שיקום דחופות, שעלותן חצי מיליארד רובל.
באוקטובר 2017 התקבלה החלטה לבנות מגרש אימונים חדש באותו מקום בתחילת 2018, שהיה אמור להיות הגדול באזור.
עם זאת, כבר בדצמבר 2017 החליט ראש עיריית מוסקבה, סרגיי סוביאנין, על שמירת המטמנה.
מוסקבה מדיה הוא ארגון של עיריית מוסקבה, המאחד את כלל נכסי התקשורת של עיריית מוסקבה.
נוצר בשנת 2011 ומאגד תחנות רדיו, עיתון, סוכנות ידיעות, ערוצי טלוויזיה ואתר אינטרנט.
הקמת החברה החלה באוגוסט 2011 ביוזמת ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין בעקבות רפורמות רחבות היקף שהנהיג.
במסגרת הרפורמות הללו, אולפני הטלוויזיה המחוזית נסגרו.
ב-5 בספטמבר 2011 הפך ערוץ הטלוויזיה "סטוליצה", שהיה לאמצעי התקשורת הראשון בעיר באחזקתו של איגור שסטאקוב באותה תקופה, לערוץ המידע הפועל 24 שעות ביממה בשם "מוסקבה 24".
ערוץ הטלוויזיה "אמון", שהצטרף לחברת ההחזקות החדשה, עבר גם מיתוג מחדש ונודע בכינוי "מוסקבה.
כחלק מההחזקות הושקה תחנת הרדיו בשפה האנגלית בשם "מוסקבה FM" (בתדר 105.2 FM).
כדי לבצע את השינויים הללו, עיריית מוסקבה רכשה בחזרה 35% ממניות חברת הטלוויזיה העירונית TV Stolitsa וכ-65% ממניות Radio Center Concern מחברת Bonaventure ובכך איחדה 100% ממניות החברה.
תחנת הרדיו הציבורית, אשר בנוסף לתחנת "מדברת מוסקבה" היה חלק מקונצרן מרכז הרדיו, פורקה.
ערוץ הטלוויזיה "מוסקבה 24" (Москва 24).
ערוץ טלוויזיה פדרלי אינפורמטיבי הפועל מסביב לשעון.
נוצר על ידי עיריית מוסקבה ביוזמת ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
המטרה העיקרית של הערוץ היא ליידע את הצופים על המצב במוסקבה - מאירועי עיר ועד מידע על תנועה ותחזיות מזג אוויר באזורים שונים במוסקבה ודיווחים חדשותיים.
אתר האינטרנט של הערוץ, M24.RU, כולל מידע על חיי המטרופולין לרבות חדשות, סרטונים וגלריית תמונות.
המטרה העיקרית של הערוץ היא הרצון לעזור לצופה להסתגל למציאויות חדשות ומתמרק בתוכניות שנועדו לשפר את איכות החיים.
משדרת בדרך כלל עלוני חדשות קצרים (כל 30 דקות) וכן שידורים חיים אינטראקטיביים.
המוזיקה המשודרת של תחנת הרדיו מלאה ביצירות של מוזיקה אמריקאית ובריטית, שיצאה לא לפני 2007. בימי חול השידור המוזיקלי נעדר ומושמע לרוב בסופי שבוע.
תחנת הרדיו "רדיו מוסקבה" (Радио Москвы).
תחנת מידע ומוזיקה לדור המבוגר.
מתמקד בשידור קלאסיקה סובייטית ועולמית, בעיקר מוזיקה.
תחנת רדיו ממוסקבה המשדרת מידע ומוזיקה בשפה האנגלית.
הוא משדר ב-105.3 FM החל מ-1 בדצמבר 2015 ומחליף את רדיו מוסקבה FM בתדר זה.
פרויקט חדשות המהווה דיווח ידיעות וחדשות ומתפקדת כסוכנות ידיעות עירונית.
מגוון האירועים שמכסה הסוכנות כולל אירועים וחדשות בקנה מידה עירוני, כמו גם סיפורים מקומיים שמעניינים את תושבי האזורים הספציפיים.
המוצרים העיקריים הם עדכוני חדשות, תצלומים וסרטונים.
ביצירת תוכן הסוכנות עושה שימוש בטכנולוגיות וציוד מודרניים, המאפשרים למסור מידע לצרכן במהירות וביעילות.
עיתון ומגזין חדשות שנוסד בשנת 1923 ומאז 2011 פועל בחסות "מוסקבה מדיה".
"מוסקבה בערב" («Вече́рняя Москва́») הוא יומון מוסקבאי היוצא מדי ערב ונחשב לאחד העיתונים הנפוצים בעיר ומעיתוני החדשות הוותיקים ברוסיה.
העיתון יוצא חמישה ימים בשבוע, למעט שבת וראשון והוא מודפס מאז 1923.
בשנת 2011 העיתון אורגן מחדש והוא מודפס בתמיכת ממשלת מוסקבה כעיתון עירוני בחסות חברת ההחזקות מוסקבה מדיה.
בשנת 1923 נוסד העיתון כשופרה של מועצת העיר מוסקבה.
המהדורה הראשונה של "מוסקבה בערב" שוחררה ב-6 בדצמבר 1923. היקף הפרסום היה מחצית מגודלו של העיתון פרבדה.
העורך הראשי הראשון היה בוריס וולין, ומיכאיל קולצוב היה סגנו.
הגיליונות הראשונים של העיתון לא היו מאמרי מערכת ודמו לעלון מידע: דיווחים מפוזרים על חיי הבירה, תיאור אירועים, כרוניקה של תיקי בית המשפט, מחירים בשוק מוסקבה, שער החליפין של הרובל, סיפורים על בכורות תיאטרון וסרטים, חדשות אופנה ועוד.
בשנים 1927–1928 תפוצת העיתון עמדה על 110 אלף עותקים, בימים מסוימים - עד 170 אלף.
העיתון היה אחד משלושה עיתונים שפרסמו דיווחים על מותו של בוריס פסטרנק (השניים האחרים היו ספרות וחיים בתאריך 1.6.1960 והעיתון הספרותי מ-2.6.1960).
העיתון היה גם אחד משני עיתונים שפרסמו מודעות אבל קטנות על מותו של ולדימיר ויסוצקי ב-25 ביולי 1980 (השני היה העיתון Sovetskaya Kultura).
ב-28 ביולי 1980 פרסם העיתון קטע קטן, "בדרך האחרונה", ככתבת פרידה ובה דיווח טקס הלוויה אזרחית והלווייתו של ויסוצקי.
בסוף יולי, לאחר פרסומים אלה, הושעה זמנית מתפקידו העורך הראשי של העיתון אינורסקי.
מאז סוף שנת 2012 העיתון מדפיס שבועונים במחוזות טרויצק ומוסקבה החדשה.
מאז 2013 מפרסם גם את העיתון מוסקביצ'קה, שמכוון לקהל נשי.
מאז 2011 מהווה חלק מחברת ההחזקות מוסקבה מדיה.
מתחילת 2015, "מוסקבה בערב" מודפסת בכמה פורמטים:
נושאים חברתיים ועסקיים שמודפסים מדי בוקר ונמכרים מדי יום בקיוסקים ובאמצעות מינוי;
גיליון ערב המופץ ללא עלות פעמיים בשבוע בתחנות המטרו במוסקבה;
שבועון "משפחתי" בתמיכת ממשלת מוסקבה המופץ מדי שבוע באמצעות מנוי.
אמון הוא ערוץ הטלוויזיה החברתי הראשון במוסקבה.
שידורי הכבלים החלו ב-1 בנובמבר 2006 ברשת הכבלים של Mostelecom (NKS, לימים Rostelecom).
האות זמין גם מהלוויין ABS-2.
החל מה-5 בספטמבר 2012: "אמון מוסקבה" (Москва.
עד אמצע שנות ה-2010 הנושאים העיקריים של הערוץ היו סיוע מצד גורמי ממשל וארגונים ציבוריים, פתרון של בעיות מקומיות דחופות בשידור חי, דו"חות וביקורות של תושבים מקומיים, הערות של היסטוריונים, מומחים ואורחי כבוד.
ייעוץ של עורכי דין, פסיכולוגים, רופאים ועובדים סוציאליים אחרים.
תחזיות מזג אוויר תוך חיבור למצב הגאומגנטי.
הכרזות על פתיחת ירידים, מכירות ספרים, בתי מרקחת שאפשר לסמוך עליהם ועוד ועוד.
עם השנים הערוץ החל לכלול מגוון ז'אנרים: חדשות, תוכניות אירוח, תוכניות עיתונאיות, סרטים תיעודיים ותוכניות חינוכיות, סרטים עלילתיים וסדרות.
בספטמבר 2011, עקב סגירת ערוץ הטלוויזיה סטוליצה והתחלת השידור של ערוץ הטלוויזיה מוסקבה 24, חלק מהתוכניות של ערוץ הטלוויזיה "סטוליצה" עברו לערוץ זה.
הערוץ הוקם בנובמבר 2006 כערוץ טלוויזיה חברתי במוסקבה.
מאז 1 באפריל 2012, כחלק מיצירת מערכת משותפת של מדיה אלקטרונית במוסקבה ואיחודה תחת מוסקבה מדיה, הפקת התוכן עבור הערוץ מסופקת על ידי חברת ההפקות "סטוליצה".
מאז 5 בספטמבר 2012 שינה הערוץ את שמו מ"אמון" לערוץ "אמון מוסקבה".
מאז 1 באפריל 2016 הוא משדר במתכונת 16:9. כיום רשת השידור של הערוץ מורכבת מסרטים עלילתיים ותוכניות טלוויזיה של המאה העשרים, כמו גם תוכניות בהפקה עצמית המציגות מבט מודרני על ההיסטוריה של דמויות עבר ועל ההיסטוריה של יצירת סרטי פולחן.
מאז הפיכתו לחלק מחברת ההחזקות מוסקבה מדיה, מרבית תוכניות המידע החדשותיות מסופקות על ידי ערוץ מוסקבה 24.
כערוץ חברתי לקהל מבוגר יותר, המטרה העיקרית של הערוץ היא הרצון לעזור לצופה להסתגל למציאויות חדשות ולשפר את איכות החיים ולהרגיש בנוח בכל גיל.
מוסקבה היא הבירה הבינלאומית, היא סוג של מנוע לטכנולוגיות חדשות ברוסיה, כשרוב הרעיונות והמגמות החדשים נולדים כאן.
אירועים בעלי חשיבות מיוחדת מתקיימים בעיר זו, אנשים ידועים גרים ומגיעים לכאן, שפעילותם משפיעה על חיי המדינה כולה.
הערוץ נועד להפשיט מידע הנוגע לכל אלה.
"כוכבי המסך הסובייטי" (מאז 2018)
"חשיפת סודות הכוכבים" (מאז 2015)
התוכנית הראשית של הערוץ עד ספטמבר 2012 הייתה תוכנית החדשות "בקצב העיר" (עד 2009 היא נקראה "אינופלנט", עד 2011 - "חדשות"), שהחל מ-1 באפריל 2012 משודרת בערוץ "מוסקבה 24".
עד 1 באפריל 2012, הערוץ שידר תוכניות של חברות טלוויזיה שכונתיות, מחוזיות ומקומיות.
השידור במוסקבה מתבצע על ידי הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (RTRS) בפורמט דיגיטלי DVB-T2 ב-34 TVK ב-26 עמדות מהשעה 0:00 עד 12:00. ממסר חינם דרך רשתות כבלים במוסקבה ובמחוז מוסקבה מסופק על ידי רוסטלקום (41 TVK), אקאדו (35 SK), רשתות כבלים מהירה (18 SK) ורשתות אחרות.
איגור שסטקוב (מאז 2012, כראש המנהל המשותף של מוסקבה מדיה)
סוכנות הידיעות העירונית "מוסקבה" היא סוכנות ידיעות מרכזית בבירת רוסיה, מוסקבה, הפועלת משנת 2013. הסוכנות נחשבת לחלק מחברת ההחזקות "מוסקבה מדיה" הנמצאת בבעלות משותפת של החברה הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה ועיריית מוסקבה.
הסוכנות מהווה פרויקט חדשות המספק ידיעות וחדשות ומתפקדת כסוכנות ידיעות עירונית.
מגוון האירועים שמכסה הסוכנות כולל אירועים וחדשות בקנה מידה עירוני, כמו גם סיפורים מקומיים שמעניינים את תושבי האזורים הספציפיים, הרבעים והמחוזות העירוניים.
הסוכנות מספקת תוכן במסגרת עדכוני חדשות, תצלומים וסרטונים.
בנוסף, לסוכנות יש ארכיון משלה.
ביצירת תוכן הסוכנות עושה שימוש בטכנולוגיות וציוד מודרניים, המאפשרים למסור מידע לצרכן במהירות וביעילות באמצעות אתר האינטרנט m24.ru ובאמצעות ערוץ מוסקבה 24.
מוסקבה על ההדסון הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה קומית משנת 1984 בבימויו של פול מזורסקי שגם כתב את התסריט והפיק את הסרט.
בתפקידים הראשיים - רובין ויליאמס, מריה קונצ'יטה אלונסו וקליבנט דריקס.
הסרט צולם בתקופת המלחמה הקרה ובו ביקורת על החיים בברית המועצות ובארצות הברית.
העלילה היא על נגן סקסופון רוסי שקץ בחיים חסרי החופש בברית המועצות, עורק לארצות הברית ומבין מהר שארץ האפשרויות הבלתי מוגבלות מגבילה באפשרויותיה מהגרים בלתי חוקיים מרוסיה.
רובין ויליאמס היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט מוזיקלי או קומדיה.
ולדימיר איבנוב (רובין ויליאמס) הוא נגן סקסופון בקרקס של מוסקבה.
הוא עומד שעות בתורים לקניית נייר טואלט או נעליים.
כשהוא מאחר לחזרה המשגיח מטעם הק.ג.ב., בוריס (סבלי קרמרוב ) נוזף בו ומזהיר אותו שלא יצרף אותו למסע של הקרקס לארצות הברית.
הוא נרגע רק כשוולדימיר נותן לו את הנעליים שקנה לאחר עמידה ממושכת בתור, "בתור מתנה".
הקרקס מתכונן ליציאה לארצות הברית.
אנטולי, הליצן של הקרקס (איליה בסקין ), ידידו הטוב של ולדימיר, מודיע לוולדימיר כי בכוונתו לערוק בעת שיבקרו בבלומינגדיילס אך ולדימיר מתנגד כי דבר זה ינתק אותו ממשפחתו האהובה.
לקראת סוף הביקור בניו יורק הם מבקרים בבלומינגדיילס כדי לקנות בכסף שהקציבו להם.
בוריס וחבריו משגיחים עליהם בשבע עיניים.
אנטולי מקבל "רגליים קרות" ומוותר על העריקה אך דווקא אז מחליט ולדימיר לערוק.
הוא מתחבא מתחת לחצאית של המוכרת הזמנית לוצ'יה (מריה קונצ'יטה אלונסו), מהגרת חוקית הנמצאת בהליך מתקדם של התאזרחות בארצות הברית, ובעזרת איש הביטחון ליונל (קליבנט דריקס) ושוטר של ה־FBI הוא מבקש מקלט מדיני ומצליח.
כעת הוא בניו יורק ללא פרוטה בכיס.
ליונל משכן אותו בדירת משפחתו הקטנה.
עורך דין ממוצא קובני, אורלנדו רמירז (אלחנדרו ריי), שבעצמו היגר מקובה באופן לא חוקי בצעירותו, מתנדב לעזור לו.
ולדימיר עובד במקומות שונים - מלצר באולם חתונות, קופאי במקדונלד'ס רוכל צעצועים ברחוב ונהג טקסי.
הוא מצליח לשכור דירה קטנה מתחיל לחזר אחרי לוצ'יה.
לאחר שהוא מלווה אותה לטקס קבלת אזרחות ארצות הברית הוא מציע לה נישואים אבל היא מסרבת ומנתקת את יחסיהם.
הוא שואף להיות שוב נגן סקסופון.
יהודי שקיבל אישור הגירה מביא לו מכתב המודיע לו כי סבו האהוב נפטר.
שני צעירים אפרו-אמריקאים חובטים בו וגונבים את ארנקו.
ולדימיר יושב עם אורלנדו במסעדה ומתלונן על החיים באמריקה החפשית.
מהגר רוסי מתעמת אותו ומציע לו לחזור למוסקבה.
הם מתעמתים ואז מבין ולדימיר כי באמריקה יש אכן חופש.
לוצ'יה חוזרת אליו והוא מקבל עבודה בסקסופוניסט במועדון לילה.
ברחוב הוא קונה נקניקייה בלחמנייה ומזהה את המוכר כבוריס איש הק.ג.ב..
בוריס אומר לו כי לאחר בריחתו ערק גם הוא מחשש ממה שמצפה לו במוסקבה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותרובין ויליאמסולדימיר איבנובנגן סקסופוןמריה קונצ'יטה אלונסולוצ'יהזבנית בבלומיגדיילקליבנט דריקסליונלאיש ביטחון בבלומינגדיילסבלי קרמרובבוריסאיש ק.ג.ב.איליה בסקיןאנטוליליצן בקרקסאלחנדרו רייאורלנדו רמירזעורך דיןיעקב סמירנוףלב
מוסקבה מתחת אפס הוא סרט משנת 2006 בבימויה של מריה לידון.
צוות חילוץ מחפש אחר אנתרופולוג שנעלם במערות ובקטקומבות שמתחת לעיר מוסקבה שמאוכלסים בשדים.
שחקן דמות וינסנט גאלו אואן אוקסנה אקינשינה ליובה ואל קילמר אנדריי סייג' סטאלון וסילי ז'ואקים דה אלמיידה יורי ראדה סרבדז'יה סרגיי ג'וס אקלנד טולסטוי חוליו פרילן אלק מילר
מוסקבה הוא מועדון כדורסל נשים רוסי מהעיר מוסקבה, שהוקם על בסיס בית הספר לספורט מספר 49 "טרינטה".
בעונה האחרונה של הקבוצה היא הציגה את התוצאה הטובה ביותר שלה: מקום חמישי באליפות רוסיה והעפלה לגמר גביע יורוקאפ.
המועדון הוקם בשנת 1993 על בסיס בית הספר מספר 49 "טרינטה", המכין ילדים ובני נוער לכדורסל מקצועי.
הקבוצה בתחילה, עם הפסקה של 6 שנים, שיחקה בליגה הבכירה, אך כבר בעונת 2002/03, סיימה במקום השלישי וקיבלה כרטיס להשתתפות בליגת המשנה: סופרליגה ב'.
בעונה הראשונה, לאחר ששינתה את השם ל"כוכבות טרינטה", הקבוצה סיימה במקום השביעי.
בעונה הבאה מועדון הנשים שינה את בסיס האימונים ממוסקבה לעיר ליוברצי, שבפרברי מוסקבה ונכללה כחלק ממועדון דינמו מחוז מוסקבה, שנשיא הכבוד שלו היה לב לשצ'נקו ובהמשך הפך למועדון הכדורסל "זניט".
ההצלחה לא איחרה לבוא, בעונה אחת (2004/05) הקבוצה השיגה את הזכות להשתתף בליגה העליונה של הכדורסל הרוסי, שחקניות כדורסל צעירות ומבטיחות הבריקו בהרכב: ילנה קירילובה ילנה דנילוצ'קינה, סבטלנה מחלינה, יקטרינה נובוסלצובה, לודמילה סאפובה ואחרות.
בעונתה הראשונה בסופרליגה A, הקבוצה נקראה "דינמו" ותפסה את המקום העשירי (2005/06), בשנה הבאה הקבוצה השתתפה ביורוקאפ נשים, שם הגיעה לחצי הגמר ונבלמה רק על ידי פאנצה האיטלקית וסיימה במקום השביעי באליפות רוסיה (עונת 2006/07).
בשנת 2007, בשל בעיות כלכליות, מועדון הכדורסל דינמו מחוז מוסקבה פורק, כשמועדון הגברים אומנם מותג מחדש כ"טריומף ליוברצי", קבוצת הנשים עברה לא רק שינוי שם, אך גם עברה למוסקבה.
העונה הראשונה והאחרונה (2007/08) כמועדון "מוסקבה" הייתה המוצלחת ביותר בתולדותיה מזה מספר שנים: היא סיימה במקום החמישי באליפות רוסיה, הגיעה לגמר יורוקאפ ושוב פעם הפסידה למועדון איטלקי, הפעם "ברטה" סקיו.
עד מהרה השתנה המצב הכלכלי של נותני החסות החדשים של קבוצת הכדורסל שסירבו למימון נוסף ובשנת 2008 המועדון פורק סופית.
מוסקבה הייתה סיירת טילים ואוניית הדגל של צי הים השחור הרוסי.
האונייה הוכנסה לשירות בצי הסובייטי בשנות ה-80 של המאה ה-20, ושירתה בצי הרוסי במהלך המלחמה הגאורגית-רוסית (2008), במעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה (2015) ובמלחמה נגד אוקראינה ב-2022, שבה נפגעה וטבעה.
האונייה תוכננה לפגוע בספינות שטח גדולות של האויב.
היא יכלה גם לבצע הגנה אווירית של יחידות מרוחקות ותמיכה באש עבור חיל הנחתים.
ב-24 בפברואר 2022 השתתפה האונייה בכיבוש אי הנחשים.
לפי הודעות שלטונות אוקראינה, המשפט "ספינת מלחמה רוסית, לכו תזדיינו" הופנה נגד ספינה זו.
ב-14 באפריל 2022 טבעה במהלך גרירה לכיוון נמל סבסטופול לאחר שניזוקה לילה לפני כן בפיצוץ.
הרכבת כלי השיט החלה ב-1976 במיקולאייב שבאוקראינה (ברית המועצות) והסתיימה בשנת 1982. בינואר 1983 נכנסה האונייה רשמית לשימוש מבצעי של הצבא האדום.
שמה המקורי היה סלאבה ("Слава").
ב-1990 נכנסה האונייה לשיפוץ ושדרוג ארוך שנים במספנת מיקולאייב, שנמשך עד שנת 2000. השיפוץ, שבמהלכו התרחש פירוק ברית המועצות, נתקל בבעיות תקציב רבות, שנפתרו על ידי כך שחלק מציוד הלחימה של הספינה שהייתה עתה בבעלות הפדרציה הרוסית הועבר לטובת אוקראינה.
שמה של הספינה שונה ל"מוסקבה" ב-1996.
ב-2008 השתתפה האונייה במלחמת גאורגיה–רוסיה.
ב-2014 השתתפה בסכסוך האוקראיני-רוסי, וב-2022 בפלישה הרוסית לאוקראינה.
בלילה שבין 13 ל-14 באפריל 2022 אירע פיצוץ או שריפה על הסיפון.
על פי דיווחים אוקראיניים, הייתה זו תוצאה של פגיעת טילים.
כך או כך, "מוסקבה" ניזוקה קשות.
גורמים במערב ובארצות הברית אישרו את טענת אוקראינה.
באוקראינה עיתון פרסם לכאורה תיעוד של פגיעה בספינה.
ב-14 באפריל דיווח משרד ההגנה הרוסי כי האונייה טבעה תוך כדי גרירה במהלך סערה.
אורך הספינה היה 186 מטרים, ומשקלה היה 12,500 טונות.
היא הייתה חמושה ב-16 טילי שיוט מסוג "וולקן" ושהגיעו לטווח של לפחות 700 קילומטרים.
בעת טביעתה נשאה מערכות S-300.
מוסקבה היא הספינה הראשונה שאיבד הצי הרוסי בקרב – אם הטענה האוקראינית אכן נכונה – מאז 1941, אז מפציצי צלילה גרמניים השביתו את ספינת המלחמה הסובייטית "פטרופבלובסק" בשעה שעגנה בנמל.
לפי האתר האוקראיני של "פורבס", טביעתה היא האובדן הצבאי היקר ביותר של רוסיה במלחמה עם אוקראינה - על פי השוואות לכלי שיט דומים הוערך שווייה בכ-750 מיליון דולר אמריקאי.
כשבוע לאחר הטביעה טען כלי התקשורת הפרו-רוסי ראדובקה שמשרד ההגנה של רוסיה הצהיר ב"תדריך סגור" ש-116 מלחים נהרגו על סיפון האונייה ויותר ממאה עדיין נעדרו.
זמן קצר לאחר שפורסם, נמחק הפרסום.
אוקראינה טענה שכמחצית מצוות האונייה, כ-250 איש מתוך צוות של 510 קצינים ומלחים, נהרגו ונפצעו כתוצאה מפגיעת הטילים.
ממשלת רוסיה טענה כי מלח אחד שהיה עליה נהרג, ועוד 27 מוגדרים נעדרים.
לפי הודעת משרד ההגנה הרוסי, שאר 396 אנשי הצוות שרדו את הפיצוץ.
מוסעב חדר הוא כדורגלן קטרי יליד סודאן המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת א-סד מליגת העל הקטרית ובנבחרת קטר.
חדר החל את הקריירה המקצוענית שלו בא-סד מליגת העל הקטרית.
במשך השנים הושאל לשני מועדונים מליגת העל הקטרית, א-ריאן ואל-ערבי.
ב-9 במרץ 2017 ערך חדר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בהפסד 1–2 לנבחרת אזרבייג'ן במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע הזהב 2021, וערך הופעה אחת בטורניר.
מוסקאדל הוא זן ענבי יין לבן.
יש לו ארומה פשוטה של מיץ ענבים וצימוקים כמו ענבים ממשפחת הענבים מוסקט, אבל הם לא קשורים.
ניתוח DNA הצביע על כך שמוסקאדל הוא הכלאה בין גואה בלאן לזן ענבים לא מזוהה.
בצרפת, הזן מוסקאדל מהווה מרכיב מינורי ביינות היבשים והמתוקים של בורדו, כגון סוטרן.
לעיתים רחוקות הוא מהווה יותר מ-10% מהתערובת, אשר נשלטת על ידי סמיון וסוביניון בלאן.
לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 ירדו נטיעות הענבים של הזן.
לעומת זאת, כמה יינות מתוקים ממונבזילאק (Monbazillac) יכולים להיות בעלי שיעור גבוה יותר של מוסקאדל.
באוסטרליה משתמשים בעינב הזה לייצור יין מחוזק, הידוע כיום בשם טופאק (לשעבר טוקאי עד שנאסר השימוש בשם זה מחוץ להונגריה).
אלה המיוצרים באזור Rutherglen מקבלים בדרך כלל התיישנות ניכרת במרתפים חמים, מה שמוביל לאופי מיוצר של חמצון-חיזור.
כמה אזורי יין אוסטרליים אחרים, כולל עמק בארוסה, מייצרים יינות דומים.
כמה יקבים אוסטרליים אחרים משתמשים במוסקאדל לייצור יינות שולחניים באופן דומה ליקבים צרפתיים.
בהתאם להסכם שהושג עם האיחוד האירופי, היצרנים האוסטרלים פסקו בהדרגה מהשימוש שלהם במונח Tokay עד 2020, רובם בחרו במקום זאת בשם Topaque לייצג את הסגנון הזה.
השם, טוקאי, שכנע כמה יצרנים אוסטרלים שהעינב הוא פינו גרי (שבעבר נקרא טוקאי על ידי היצרנים באלזס).
אחרים חשבו שהעינב עשוי להיות מזן Hárslevelű, אחד המרכיבים של היין המתוק ההונגרי המפורסם Tokaji (יינות טוקאי).
עם זאת, הוכח שהטוקאי האוסטרלי הוא מוסקאדל.
מוסעד נדא אל-ענזי הוא כדורגלן עבר כוויתי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
נדא התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל קאדסיה.
באותה עונה הבקיע את שער הניצחון בגמר גביע יורש העצר.
עונה לאחר מכן זכה עם המועדון ב-3 תארים: אליפות, גביע וגביע הליגה.
בקיץ חתם באל-וכרה מליגת העל הקטרית, במדיה שיחק עונה אחת בה הגיע לגמר הגביע בו הפסידה לא-סד.
בסיום העונה חזר לקאדסיה, אך במהלך העונה סבל מפציעה בברך שהשביתה אותו למשך 7 חודשים.
במהלך קיץ הציע א-ריאן כ-1.2 מיליון דולר תמורת השחקן, אולם קאדסיה דרשה 2 מיליון דולר תמורותו והעסקה לא יצאה לפועל.
ב-4 ביולי 2008 חתם בא-נסר מליגת העל הסעודית.
ב-29 באוקטובר קיבל כרטיס אדום במשחק נגד אל-ערבי כווית.
ב-28 בינואר 2010 ניהל משא ומתן עם א-נסר על מנת לחזור למועדון, אולם הוא קרס וכעבור כשבוע חתם בא-שבאב ריאד תמורת 60% מכרטיס השחקן שלו שעלה כ-300 אלף דולר לחצי שנה.
בהמשך הקריירה שיחק גם באל-אורובה וא-סאלמיה, בה סיים את הקריירה שלו.
ב-18 בדצמבר 2002 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כווית בניצחון 0-1 נגד , בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו במדיה.
נדא השתתף עם הנבחרת 3 פעמים בגביע אסיה והוא מדורג רביעי בטבלת שיאן ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים.
ליגת העל הכוויתית: , ,
גביע האמיר הכוויתי: , ,
מוסקבה, רומא השלישית היא תפיסה תאולוגית ופוליטית לפיה מוסקבה היא היורשת של רומא העתיקה, והעולם הרוסי הוא ממשיך דרכה ומורשתה של האימפריה הרומית.
המונח "רומא השלישית" מתייחס לסוגיה שנויה במחלוקת בהיסטוריה ובתרבות האירופאית: שאלת העיר היורשת של "רומא הראשונה" (היא העיר רומא, בירת האימפריה הרומית המערבית) ו-"רומא השנייה" (קונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית).
תפיסת מוסקבה כרומא השלישית התגבשה ברוסיה הצארית בין המאות ה-15 ל-16 לספירה.
התפיסה נשענת על שלושה נדבכים מרכזיים הכרוכים זה בזה:
תאולוגיה: הרוסים ראו בעצמם הנוצרים האמיתיים היחידים.
בשנת 1439 הכירה האימפריה הביזנטית באפיפיור במסגרת ועידת פירנצה, זאת כדי להבטיח סיוע מערבי נגד העות'מאנים.
בעיני הרוסים, בכך בגדו בכנסייה האורתודוקסית – וזו הייתה, כביכול, הסיבה שבגללה כבשו אותם העות'מאנים ב־1453. בכך הפכה מוסקבה, בירת המדינה האורתודוקסית העצמאית היחידה עד למאה התשע־עשרה, ל"רומא השלישית" – מרכז העולם הנוצרי.
לפיה תפיסה זו, הרוסים נועדו לגאול את העולם.
מדיניות חברתית: מוסקבה נתפסה כמרכז העמים הסלאבים המזרחיים.
על פי תפיסה זו, עמים אלו חולקים היסטוריה, תרבות ואמונה דתית, ולפיכך הם חלק אינטגרלי מאותה ישות סלאבית־מזרחית – שמוסקבה היא בירתה.
דוקטרינה מדינית: נסיך מוסקבה צריך לשמש כשליט העליון של כל האומות האורתודוקסיות ולהגן על הכנסייה האורתודוקסית.
במקביל, על הכנסייה לסייע לנסיך בביסוס שלטונו האוטוקרטי ובהצדקת זכותו האלוהית לשלטון.
לאחר כיבוש טרנובו על ידי העות'מאנים בשנת 1393, חיפשו מספר אנשי דת בולגרים מחסה בנסיכות רוסיה והביאו עמם את רעיון רומא השלישית.
הרעיון הופיע מחדש בשנת 1453 בנסיכות טבר, בתקופת שלטונו של בוריס מטבר, עם פרסום "הספדו של הנסיך האדוק בוריס אלכסנדרוביץ'" על ידי הנזיר פוֹמה (תומאס) מטבר.
מספר עשורים לאחר כיבוש קונסטנטינופול על ידי מהמט השני ב-29 במאי 1453, הוצעה מוסקבה כ"רומא השלישית" או "רומא החדשה" על ידי אנשי דת מהכנסייה האורתודוקסית המזרחית.
מבצר מנגוּפ , השריד האחרון של האימפריה של טרפזונטס (ובכך האימפריה הביזנטית) נכבש בסוף שנת 1475. עוד טרם נכבשה קונסטנטינופול, נכבשו המדינות הסלאביות האורתודוקסיות בחבל הבלקן.
כיבוש קונסטנטינופול הכה בתדהמה את העולם הנוצרי.
רבים ראו בנפילתה של קונסטנטינופול סימן לקץ הזמנים (חשש שחוזק על ידי העובדה כי שנת 1492 היא גם השנה ה-7000 בלוח העברי).
אחרים האמינו כי קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על אף היותו היה קתולי, תפס כעת את מקומם של קיסרי קונסטנטינופול, והיו גם שקיוו כי קונסטנטינופול תשוחרר בקרוב.
יתרה מכך, הכנסייה האורתודוקסית המזרחית נותרה ללא מנהיג – והתעורר צורך דחוף במציאת מנהיג חדש.
ב"מעשיה אודות נפילת צארגראד" (הכינוי הרוסי לקונסטנטינופול) של נסטור איסקנדר, שזכתה לפופולריות רבה בנסיכות מוסקבה, נכתב מפורשות כי אנשי רוס יביסו את הישמעאלים (המוסלמים) ומלכם יהפוך למנהיג האורתודוקסים החדש.
איוון השלישי, הנסיך הגדול של מוסקבה, נותר החזק מבין השליטים האורתודוקסים המזרחיים: הוא נישא לסופיה פלאולוגוס, נצר לשושלת הביזנטית האחרונה, שבר את כפיפותו הרשמית לאורדת הזהב (שכבר חולקה למספר ממלכות טטריות) והפך לשליט עצמאי.
כל זה חיזק את טענותיה של מוסקבה לראשוניות בעולם האורתודוקסי המזרחי.
עם זאת, שחרור קונסטנטינופול נותר בגדר חלום רחוק - נסיכות מוסקבה לא יכלה להרשות לעצמה להילחם באימפריה העות'מאנית.
תפיסת מוסקבה כרומא החדשה המשיכה להתבסס בשלהי המאה ה-15. הרעיון הוצג בהרחבה בכתביו של מטרופוליט מוסקבה זוסימוס משנת 1492, שם כינה את איוואן השלישי "צאר קונסטנטין החדש של עיר קונסטנטין החדשה – מוסקבה".
רעיון זה הוצג גם על ידי הנזיר פילותאוס בתחילת המאה ה-16:
אנשי דת בנסיכות מוסקבה הסבירו את נפילת קונסטנטינופול כעונש אלוהי על חטא איחוד הכנסייה הביזנטית עם הכנסייה הקתולית.
עם זאת, הם לא הסכימו לציית לפטריארך קונסטנטינופול החדש, גנדיוס סקולריוס, על אף התנגדותו לאיחוד.
אמנם איחוד זה הוכרז ממילא באופן רשמי כפסול בסינוד קונטנטינופול של 1484, אך מאז כיבושה איבדה העיר את עיקר סמכותה הדתית.
שליטי נסיכות מוסקבה החלו עד מהרה לראות בעצמם צארים (תואר זה כבר שימש את איוואן השלישי), ולכן, לשיטתם, מרכז הכנסייה האורתודוקסית המזרחית צריך להיות ממוקם במוסקבה, כשהבישוף של מוסקבה משמש כראש האורתודוקסיה.
הטקסט של שבועת הבישוף במוסקבה, שנערך בשנים 1505–1511, גינה את הסמכת המטרופולינים בקונסטנטינופול, וכינה אותה "הסמכה באזורם של טורקים חסרי אלוהים, על ידי הצאר עובד האלילים [כינוי למוסלמים]".
סנטימנט זה נעשה נפוץ בתקופת שלטונו של איוואן השלישי, אשר כינה עצמו צאר (הגרסה הסלאבית לתואר קיסר).