tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דבי גיבסון נולדה בברוקלין, ניו יורק, בת שלישית מתוך ארבעה ילדים לדיאן וג'וזף גיבסון, היא גדלה בפרבר לונג איילנד וקיבלה חינוך קתולי.
בגיל 5 היא החלה להופיע בתיאטרון קהילתי עם אחיותיה קארן, מישל ודניז, וביחד עם הבן דוד שלה היא כתבה את השיר הראשון שלה: "Make Sure You Know Your Classroom".
בגיל שמונה היא שרה במקהלה של הילדים בבית האופרה "מטרופוליטן" בניו יורק והיא החלה לנגן בפסנתר וגיטרה.
לאחר שנים של כתיבה והפקת החומרים משלה, גיבסון חתמה על חוזה להקלטת אלבום ראשון עם חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, האלבום יצא ב-1987 ונקרא: "Out of the Blue", האלבום זכה להצלחה גדולה באמריקה, בריטניה ויפן ומכר למעלה מ-5 מיליון עותקים בעולם כ-3 מיליון מהם בארצות הברית.
באותה שנה גיבסון יצאה לסיבוב ההופעות העולמי הראשון שלה ושרה את ההמנון הלאומי באליפות העולם בבייסבול .
בשנת 1989 יצא האלבום השני של גיבסון שנקרא: "Electric Youth", האלבום היה לאלבום הראשון של גיבסון שהגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד הוט 200 והוא זכה להצלחה פחותה מהאלבום הקודם ומכר 4 מיליון עותקים כ-2 מיליון מהם בארצות הברית.
בשנת 2021 הוציאה את אלבומה, The Body Remembers.
דביבון קוסומל או דביבון ננסי (שם מדעי: Procyon pygmaeus) הוא מין נדיר של דביבון החי רק באי קוסומל שממערב לחופי חצי האי יוקטן שבמקסיקו.
דביבון זה מצוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע.
זהו הקטן משלושת מיני הדביבון הקיימים יחד עם דביבון מצוי ודביבון הסרטנים מצפון ומרכז אמריקה.
הזכרים גם כבדים מעט יותר מהנקבות במין זה.
הוא בעל פרווה קצרה בהרבה משל הדביבון המצוי ורגליים ארוכות יותר וצבע הפרווה נוטה לחום בהיר בנוסף על האפור הרגיל כשהזנב כתום בהיר.
הדביבון חי באתרי יערות לחים וביצות או ביצות מנגרובים בצפון מערב האי.
על אי זה אין כמעט טורפים יבשתיים (למעט חוטמנים ושועלים אפורים) מה שמציב את הדביבון ביתרון גדול על שאר החיות.
הדביבונים יוצאים לשוטט בלילות בחיפוש אחרי מזון והם אוכלי כל הניזונים הן מהחי וה מהצומח.
הם אוכלים חרקים, צפרדעים, ביצים ולטאות וכן פירות, אך כמעט 50% מתזונתם מתבססת על סרטנים.
הם תופסים את מזונם במים מעלים ליבשה ושוברים את השריון בשיניהם.
הדביבונים מעדיפים לחיות לבדם אך יחלקו בשטח אכילה אם הוא גדול מספיק לכלכל כמה דביבונים.
הזכר והנקבה נפגשים רק לצורכי הזדווגות והזכר לא דואג יותר לצאצאיו.
דביבונים אלו מצויים בסכנת הכחדה חמורה עקב פיתוחים אנושיים שהגבירו את התיירות ובכך צמצמו מאוד את שטחי המחיה של הדביבון.
הדביבונים מאוימים גם מציד בלתי חוקי ונמצאים כיום בסכנת הכחדה חמורה.
דבורה אן "דבי" ראיין היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
התפרסמה בתור ביילי פיקט בסדרה הקומית "החיים היפים על הסיפון", בתור ג'סי פרסקוט בסדרה "ג'סי", שניהם של ערוץ דיסני ובזכות הופעתה בתור פאטי בלאדל בסדרה "רעבים" בנטפליקס.
ראיין נולדה בהאנטסוויל, אלבמה, ארצות הברית למשפחה מרקע נוצרי.
זמן קצר לאחר לידתה, משפחה של ראיין עברה לגרמניה, בעקבות שירותו הצבאי של אביה, כיועץ צבאי בצבא ארצות הברית.
בתקופת מגוריה בגרמניה היא למדה לדבר גרמנית בנוסף לאנגלית, והיא החלה להופיע בתיאטראות מקצועיים בגיל שבע בבסיס צבאי בגרמניה.
בשנת 2003, בהגיעה לגיל 10, חזרה ראיין לארצות הברית, טקסס.
2006 - 2010: קריירה מוקדמת, "החיים היפים על הסיפון" והזינוק בקריירה
בצעירותה, הופיעה ראיין במספר הצגות מקומיות ובתחרויות כישרונות והשתתפה בכמה פרסומות בטלוויזיה.
היא גילמה דמות מתבגרת בעונה העשירית של "החברים של ברני".
ב-2008, היא הופיעה בסרט הקולנוע "The Longshots" לצידם של אייס קיוב וקיקי פאלמר, כאשר גילמה את דמותה של אדית'.
עוד ב-2008, החלה ראיין לגלם את דמותה של ביילי פיקט בסדרת הטלוויזיה "החיים היפים על הסיפון", ספין אוף של "החיים היפים של זאק וקודי", בערוץ דיסני.
הסדרה זכתה לרייטינג גבוה, והייתה לאחת הסדרות הפופולריות ביותר של ערוץ דיסני בזמנו.
ב-2009, הוכרז כי ראיין לוהקה לתפקיד ראשי בסרט "מה אם...", לצידם של קווין סורבו וקריסטי סוונסון.
הסרט צולם בין יוני ליולי של אותה שנה, ויצא ב-20 באוגוסט 2010.
עוד ב-2010, הוקרן בערוץ דיסני סרט הטלוויזיה "16 משאלות", בו גילמה ראיין את דמותה של אבי ג'נסן, נערה בת שש עשרה שלרגל יום הולדתה כל משאלותיה מתגשמות.
הסרט זכה להצלחה רבה, וזכה לכ-5,600,000 צופים, כשרובם בטווח הגילאים שבין 18 ל-34, מה שחשף את ראיין לקהל בוגר.
במרץ 2011, הוכרז כי ראיין תשחק דמות ראשית בסדרה חדשה בשם "ג'סי".
הפרק הראשון בסדרה שודר ב-30 בספטמבר של אותה שנה, וזכה לכ-4,600,000 צופים.
ראיין מגלמת בסדרה את ג'סי, נערה העוברת מטקסס לניו יורק על מנת להפוך לשחקנית אך מוצאת עצמה אומנת של ארבעה ילדים עשירים.
בנוסף, ראיין היא האחראית לנעימת הפתיחה של הסדרה, "Hey Jessie".
באותה שנה, ראיין ביצעה מעבר לתפקיד בוגר יותר, זאת כאשר גילמה בסדרת הטלוויזיה "מרפאה פרטית" את דמותה של היילי, נערה הנגמלת מסמים.
הפרק בו ראיין השתתפה, התשיעי בעונה החמישית של הסדרה, שודר ב-17 בנובמבר, וזכה לכ-7,200,000 צופים ולביקורות חיוביות.
ב-17 בפברואר 2012 שודר בערוץ דיסני סרט הטלוויזיה "רדיו רבל", בו כיכבה ראיין בתפקיד הראשי.
הסרט לא זכה להצלחה רבה, וזכה לכ-4,300,000 צופים בלבד.
בהמשך אותה שנה, השתתפה ראיין בסרט "טינקרבל וסוד הכנפיים", כאשר דיבבה את דמותה של ספייק.
ב-20 במאי 2014 חודשה "ג'סי" לעונה רביעית, האחרונה בסדרה, לאחר כ-100 פרקים.
בעונה זו, ראיין שימשה כבמאית לשלושה פרקים.
אף על פי שבתומה חודשה הסדרה לספין אוף ("קיקיוואקה: מחנה קיץ"), ראיין הצהירה כי היא לא תגלם עוד לעולם את דמותה של ג'סי.בשנת 2015 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה אחרת של ערוץ דיסני "העולם של ריילי" בתור מוכרת רמאית.
מה-23 בספטמבר 2015 עד ה-2 במרץ 2016 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה "סיפורי המסתורין של לורה", כדמות המשנית לוסי דיימונד, והחל מה-25 במאי 2016 משחקת אחת מן הדמויות הראשיות: הולי הולידיי, בסדרה !Sing It, סדרה מקורית של שירות המנויים של יוטיוב: YouTube Red.
2017 - הווה: "רעבים" וסרטי קולנוע
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "זרמי סחף" לצד אנדרו קריר.
בשנת 2018 שיחקה ריאן בסרט הקומי "גרייס" לצד קייטי קסידי ומיסי פייל.
באותה שנה גילמה תפקיד ראשי בסדרה "רעבים" מבית נטפליקס.
בשנת 2020 כיכבה לצדה של אליסון ברי בסרט הדרמה המקורי של נטפליקס "דוהרת" בבימויו של ג'ף באנה.
באותה שנה לוהקה לסרט המתח של אדם רנדל, "Night Teeth", גם הוא של נטפליקס ותאריך עלייתו טרם נחשף.
באפריל 2016 נעצרה ראיין על נהיגה בשכרות.
בתחילה היא הואשמה במספר עבירות פליליות, אך מאוחר יותר היא הופחתה לשתי עבירות.
היא שוחררה בערבות בסכום 100,000 דולר.
ב־30 ביוני היא הפצירה כי תחרות לנהיגה פזיזה ונידונה לשלוש שנות מאסר על תנאי ועבודות שירות.
בין מאי 2013 לספטמבר 2014, ראיין ניהלה מערכת יחסים עם המתופף ג'וש דאן.
כארבע שנים אחר כך, ב-2018, השניים שבו להתרועע יחד.
ב-23 בדצמבר הם הודיעו על אירוסיהם ב-31 בדצמבר 2019 הם נישאו.
שנה סרט תפקיד הערות 2007 החברים של ברני: מכבי האש נערה 2008 סיכוי קלוש אדית' סמית' 2010 What If...
קימברלי "קים" וולר 2012טינקרבל וסוד הכנפיים ספייק דיבוב 2014 החבובות - מבוקשות סוואנה2017זרמי סחףקורה2018Cover Versionsמייפליום אחרי יוםג'וליןהאמא של המסיבותג'ניפרGraceניקול2020דוהרתניקיThe Opening Actג'ן2021שיני לילהבלייר2022סיבוב בפירנצהסוזי2023חסרונות (אנ')סשה
מפיקה-שותפה (52 פרקים); מפיקה (20 פרקים)
דברה ג'נין "דבי" תומאס היא מחליקה על הקרח בעבר מארצות הברית.
זוכת מדליית ארד אולימפית (קלגרי 1988), אלופת עולם (ז'נבה 1986), סגנית אלופת העולם (סינסינטי 1987), זוכת מדליית ארד מאליפות עולם (בודפשט 1988) ופעמיים אלופת ארצות הברית (1986 ו-1988) בהחלקה אמנותית על הקרח ביחידות.
תומאס הייתה לספורטאית כהת העור הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליה אולימפית כלשהי באולימפיאדת החורף ואפרו אמריקאית הראשונה שהיא אלופת עולם בהחלקה על הקרח.
תומאס ביצעה בשנות ה-80 את הקומבינציה טריפל טו-טריפל טו שהיה נדיר באותן שנים בהחלקת הנשים.
תומאס נולדה בפקיפסי, ניו יורק וגדלה בסן חוזה, קליפורניה.
היא החלה להחליק על הקרח בגיל 5. אמה שזיהתה את כישרונה הסיעה אותה כ-100 מייל בכל יום על מנת להתאמן בהחלקה אמנותית על הקרח.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1983 היא סיימה במקום 13. שנה לאחר מכן היא סיימה במקום שישי ושנה לאחר מכן היא זכתה במדליית כסף.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1986 זכתה תומאס במדליית זהב.
בהמשך היא זכתה במדליית זהב באליפות העולם שנערכה בז'נבה, שווייץ לפני אלופת העולם קטרינה ויט ממזרח גרמניה ובת ארצה טיפני צ'ין ובכך הייתה למחליקה האפרו אמריקאית הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית זהב, הן באליפות ארצות הברית והן באליפות העולם.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1987 היא זכתה במדליית כסף אחרי ג'יל טרנרי.
באליפות העולם שנערכה בסינסינטי היא זכתה במדליית כסף אחרי קטרינה ויט ולפני בת ארצה קרין קדבי.
באולימפיאדת קלגרי (1988) זכתה תומאס במדליית ארד אחרי קטרינה ויט ואליזבת' מנלי מקנדה.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בסוף מרץ היא זכתה במדליית ארד, אחרי ויט ומנלי ובכך הייתה לספורטאית כהת העור הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליה אולימפית במשחקי החורף.
בשנת 2000 ניכנסה תומאס להיכל התהילה האמריקאי של החלקה על הקרח.
בשנת 2006 ניבחרה תומאס על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש להיות חברה במשלחת האמריקאית בטקס הפתיחה של אולימפיאדת טורינו (2006)
"דביאטאייב" הוא סרט דרמה ביוגרפית רוסי, בכיכובו של פאבל פרילוצ'ני כמיכאיל דביאטאייב.
הסרט הופק באופן אנכי, שנהוג בעיקר ביצירת סרטונים בפלטפורמות כולל TikTok ו-Snapchat.
הסרט עלה לאקרנים באפריל 2021.
הסרט מבוסס על אירועים היסטוריים אמיתיים ומספר על הישגו של טייס הקרב הסובייטי מיכאיל פטרוביץ' דביאטייב, שנמלט ממחנה ריכוז נאצי לייצור טילי V-2 ב-8 בפברואר 1945 על המפציץ הגרמני Heinkel He 111 שחטף באי אוזדום שב, במהלך מלחמת העולם השנייה.
התסריט לסרט נכתב על בסיס הספר האוטוביוגרפי "בריחה מהגיהנום" שכתב מיכאיל דוויאטייב, יועץ הסרט היה בנו, אלכסנדר דביאטייב.
את התפקיד הראשי גילם השחקן פאבל פרילוצ'ני במקום דנילה קוזלובסקי שסירב בשל לוח זמנים צפוף.
מיכאיל דביאטייב ואשתו ובנו נמצאים במצעד חגיגי, שמיד לאחריו נפרד הטייס ממשפחתו, נכנס לרכב ונוסע לחזית המזרחית].
דביאטייב מביט לאחור במשפחתו בערגה, אולי בפעם האחרונה.
קיץ 1944. חיל האוויר הסובייטי מונע תקיפה אווירית של האויב ליד לבוב בעיצומה של מלחמת העולם השנייה.
חיילי הצבא האדום נמצאים במתקפה, אבל האויב עדיין חזק מאוד.
בקרב אווירי ליד העיר לבוב ב-13 ביולי, מטוס קרב גרמני רודף מטוס סובייטי ושבו טייס הקרב מיכאיל דביאטייב.
בקרב האווירי, מטוס ה-Bell P-39 Airacobra של הליוטננט בכיר דוויאטייב בוער.
לאחר שנוחת על שטח שנכבש על ידי האויב, דביאטייב עם כוויות קשות ומחוסר הכרה נלקח בשבי למחנה הריכוז זקסנהאוזן.
לאחר הניסיון הראשון להימלט מהמחנה, דביאטאייב מצפה למוות בלתי נמנע בכבשן הקרמטוריום, אך, במקרה, הוא מוצא את עצמו במחנה ריכוז אחר באי הגרמני אוזדום בים הבלטי.
באתר הניסויים הגרמני הסודי ביותר, Peenemünde, הממוקם באי זה, נבדק "נשק יום הדין" האחרון של גרמניה הנאצית: טילים בליסטיים מדגם "V-2", מה שאומר שאסירי מחנות הריכוז לא יוכלו לעזוב את האי בחיים.
יצטרך דוויאטייב לבחור: למות במחנה ריכוז או לעלות שוב לשמיים, אך כבר בשורות הלופטוואפה הגרמנית.
הוא בוחר באפשרות שלישית: בריחה במטוס אויב חזרה לברית המועצות.
פאבל פרילוצ'ני - מיכאיל דביאטאייב
הסרט נכלל ברשימת 14 הפרויקטים הקולנועיים שקיבלו תמיכה כספית מקרן הקולנוע הממשלתית.
הצילומים החלו בפברואר 2020 ונערכו באולפני לנפילם בסנקט פטרבורג ובמתקני האולפנים בקרונשטאדט ובבסיס צבאי לשעבר ליד סיברסקי במחוז לנינגרד, למרות מגפת הקורונה ברוסיה.
קרבות האוויר של הסרט נוצרו באמצעות המשחק War Thunder].
השחקנים שגילמו את הטייסים ישבו בתא טייס של מטוסים אמיתיים, כשסביבם הוצבו מסכי לד שהציגו קטעים מהמשחק.
לדברי בקממבטוב, "אי אפשר היה לצלם 35 דקות של קרבות אוויר כמו שראיתי את זה בעיני רוחי - מציאותי, יפהפה, מלא אקשן.
אין יותר טייסים שיכולים להטיס את המטוסים האלה ככה...
ופשוט שיחקתי בהרבה סימולטורים של תעופה ממוחשבת.
נזכרתי בזה והחלטתי שאני לא אשכור טייסים, אלא גיימרים-טייסים ".
הסרט משתמש בעותק בגודל מלא של מטוס Heinkel He 111 הגרמני, שלמעשה לקח חלק בסיפור בריחתו של הטייס הסובייטי מיכאיל דביאטאייב מהאי אוזדום בים הבלטי.
הוא שוחזר במתחם הטכני של אולפן הסרטים Voenfilm.
כמו כן, שימשו עותקים של מפציצי Bell P-39 Airacobra אמריקאיים.
ב-2 באפריל 2020 נודע כי בעקבות ההגבלות שהוטלו על רקע מגפת הקורונה, לנפילם השעתה זמנית את צילומי הסרט.
בהמשך הם חודשו והסרט יצא לאקרנים באפריל 2021.
המוזיקה לסרט נכתבה חתן פרס נשר הזהב, יורי פוטיינקו.
השיר שלפני המלחמה "עיר אהובה" (Любимый город) בסרט בוצע על ידי סולן להקת רמשטיין טיל לינדמן.
לזמר הגרמני יש היסטוריה נוסטלגית עם השיר הזה מאז ששמע אותו בילדותו, כשחי בעיירה רוסטוק שבגרמניה המזרחית.
הרעיון לכלול את השיר בפסקול הסרט שייך לזמר עצמו.
לפי לינדמן, השיר הזה, כמו כל מוזיקה אחרת, "יוצר גשרים בין עמים".
הזמר הרוסי לב לשצ'נקו שיבח את הביצוע של השיר.
המילים נכתבו על ידי ניקיטה בוגוסלובסקי והמוזיקה נכתבה על ידי יבגני דולמטובסקי.
דבורה אן אינזלי נולדה בדטרויט, הגדולה שבערי מישיגן ב-1953. ב-1975 סיימה את לימודיה בבית הספר לשירות החוץ ע"ש אדמונד וולש שבאוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון הבירה.
וב-1981, בגיל 27, נישאה לחבר בית הנבחרים ג'ון דינגל, שהיה מבוגר ממנה ב-27 שנה.
דינגל הייתה נשיאת קרן ג'נרל מוטורס והמנהלת הביצועית של מחלקת הקהילה הגלובלית ויחסים ממשלתיים בחברה זו.
אמנם דינגל גדלה כרפובליקנית, אך זמן קצר אחרי נישואיה לג'ון דינגל החלה להשתייך לדמוקרטית.
נישואיהם נמשכו 38 שנה עד למות בעלה ב-7 בפברואר 2019 בגיל 92.
דינגל חברה בוועדה הדמוקרטית הלאומית מטעם מדינת מישיגן, והייתה יושבת ראש מטה הבחירות של סגן נשיא ארצות הברית אל גור לנשיאות ארצות הברית במהלך בחירות 2000 לנשיאות.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004 סייעה לבחירת הסנאטור ג'ון קרי למועמד המפלגה הדמוקרטית בידי צירי מדינת מישיגן בוועידה הלאומית.
ב-2006 נבחרה לשבת בחבר הנאמנים של אוניברסיטת ויין סטייט בדטרויט.
דינגל והסנאטור קרל לוין היו מהתומכים הראשיים בהקדמת הבחירות המקדימות לנשיאות במפלגה הדמוקרטית שייערכו במישיגן לתאריך כלשהו טרם 5 בפברואר 2008, במטרה להשיג השפעה פוליטית רחבה יותר עבור נציגי מישיגן במהלך פריימריז הדמוקרטים לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008. מהלך זה כמעט הוביל לאיבוד קולות הצירים של מישיגן בוועידה הלאומית.
ב-2012 הייתה צירת-על בוועידה הדמוקרטית הלאומית.
עם פרישת בעלה מהקונגרס אחרי כ-60 שנים רצופות בבית הנבחרים, הודיעה דינגל על כוונתה להתמודד למושבו.
ב-5 באוגוסט זכתה בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית.
ב-4 בנובמבר 2014 זכתה בבחירות הכלליות וגברה על טרי באומן הרפובליקני.
בראשית ינואר 2015 הושבעה לתפקידה.
כאשר הודיע קרל לוין על פרישתו מהסנאט של ארצות הברית בתום כהונתו ב-2015, ציינה דינגל כי בכוונתה להתמודד על מושבו בסנאט.
אחרי שמושלת מישיגן לשעבר ג'ניפר גרנהולם מיאנה להציג מועמדותה לסנאט, החלו דיווחים, בין היתר בעיתון "פוליטיקו", כי דינגל נמנית בין המתמודדים המובילים למועמדות המפלגה הדמוקרטית לסנאט לצד חבר בית הנבחרים גרי פיטרס.
עם זאת, דינגל בחרה שלא להתמודד בסופו של דבר ופיטרס נבחר למושבו של לוין.
ביולי 2019 הצביעה דינגל נגד החלטה של בית הנבחרים — שהגיש חבר הקונגרס בראד שניידר מאילינוי — המתנגדת למאמצים להחרים את מדינת ישראל ולתנועת ה-BDS.
לאחר החלטת בית הנבחרים להדיח את דונלד טראמפ מתפקידו, תקף הנשיא את דינגל במהלך נאומו במהלך עצרת בחירות במישיגן בשל הצבעתה בעד ההדחה.
טראמפ שיער כי בעלה המנוח, חבר הקונגרס הוותיק ג'ון דינגל, עשוי להיות בגיהנום, זאת לאחר שטען כי דינגל כפוית טובה מאחר שאישר להוריד את דגלי ארצות הברית בבית הלבן לחצי התורן בעקבות מותו של בעלה.
על הערות פוגעניות אלה הגיבה דינגל ברשת החברתית "טוויטר" ואמרה לנשיא:
דבי קמפל (נולדה ב-1952) היא ציירת ישראלית, עבודותיה הוצגו באוספים שונים בישראל ומחוצה לה, ובהם, במוזיאון ישראל, Olympic Fine Art Meseum ,the Lehman Collection ועוד.
דבי קמפל נולדה ביוהנסבורג, דרום אפריקה.
למדה ציור, תולדות האמנות ואנגלית לתואר B.A באוניברסיטת ויטווטרסראנד ביוהנסבורג.
עלתה לישראל בשנת 1974, וסיימה את לימודיה לתואר M.A בהצטיינות באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר מכן למדה בבצלאל ליטוגרפיה בהדרכת דדי בן-שאול וציור עם מיכאל קובנר ופנחס כהן גן.
לימדה ציור במכללת קיי בבאר שבע ובמקומות נוספים.
עבודותיה מוצגות במוזיאון ישראל, מוזיאון ישיבה יוניברסיטי בניו יורק, המוזיאון לאומנות החופשית בבייג'ינג, מוזיאון האולימפיה לאמנות בבייג'ינג ובאוספים ציבוריים ופרטיים בישראל ובארצות הברית, קנדה, דרום אפריקה, אוסטרליה, צרפת וקרואטיה.
התערוכה הראשונה שלה נקראת "גבעות ירושלים" והוצגה בשנת 1987 בגלריית נורה בירושלים.
קמפל הציגה בתערוכות רבות בכל רחבי ישראל, ביניהם הגלריה האחרת בתל אביב בשנת 2002, הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים ברחובות בשנת 2010 ובמופע קבוצתי עם אמנים ישראלים אחרים במוזיאון ישראל בשנת 2002.
דבי קמפל עוסקת בנופי הרי יהודה, במשאיות "מאק" האימתניות והמגושמות הנוסעות בכבישי יהודה ושומרון ומזוהות עם נהגים מקומיים.
כמו כן יצרה קמפל סדרת תמונות המציגה חיילים ואזרחים יהודים וערבים ליד מחסום כצומת ונקודת מפגש אנושית של החיים בארץ.
מפגש בין הפחד והביטחון, בין הצדדים המתערבים אלה באלה, ועינה של קמפל צדה אותם ברגע חולף שבו הדרמה היא שיגרה.
עבודותיה של קמפל חושפות סימני זיהוי המתחרים אלה-באלה, כפי שהם משתקפים במשאיות, בלוחיות זיהוי, בסמליהם של היצרנים, במדים או בקישוטים אישיים שבהם מעטרים הבעלים את רכביהם.
היא ממיינת חיילים אך-ורק על פי מדיהם, לעולם לא לפי סימן אישי כלשהו.
החיילים חייבים לערוך בדיקות זיהוי על פי תיעוד, רמז חזותי או מטרות אישיות.
קמפל מפזרת דו-משמעות במידה המאפשרת לצופה להסיק מסקנות סותרות.
התמונות של קמפל, שקטיעותן מזכירה פריים בודד מתוך סרט, מעידות על כך שאת המציאות שהיא מתעדת היא תופסת כרחבה, ככזו שלא ניתן לייצג בשלמות.
האירועים המתועדים בציורים הם רק מדגם שהוא חלק ממכלול.
"התמונה משקפת רק חלק קטן של העולם, אך לפעמים מהתבוננות בקטע קטן כזה ניתן ללמוד יותר מאשר ממבט רחב.
חשוב לי לדייק ולהראות את מה שאני רואה, את מה שיש.
אני צריכה להיות כנה עם עצמי.
ככה אני מתעדת את העולם, בשילוב של עובדות ורגש", אומרת קמפל בריאיון ליונתן אמיר.
קמפל, המתגוררת באלון שבות זה שלושים שנה ומציירת במחסומים.
בתחילה ציירה משאיות שעצרו לבדיקות, לאחר מכן עברה לצייר את המציאות היומיומית של פלסטינים הנעצרים ונבדקים על ידי חיילים.
בריאיון ליונתן אמיר היא מסבירה, "אני מנסה להעביר התרשמות מן הנוף ומן המציאות, ולא לבקר אותה.
איני באה לומר כיצד יש להתנהג.
חלק מתהליך הציור, בשבילי, הוא להיות בתוך הסיטואציה, ללמוד ולנסות להבין אותה.
תמיד ניתן להתבונן במציאות בכמה דרכים.
מוצא חן בעיני שאנשים שונים בעלי דעות שונות מבינים את הציורים שלי בדרכים שונות".
עבודת "נערת הבדיקה", מתוך סדרת המחסומים, של צעירה עוברת דרך מחסום, נבחרה לביאנלה השנייה בבייג'ינג בשנת 2005 להומניזם באמנות עכשווית.
קמפל מציגה בסדרה "כיסופים" תיעוד אישי של ציורי משאיות משא פלסטיניות במחסום כיסופים.
קמפל, תושבת גוש עציון, בוחרת במושא ציורי המוכר לה באופן אישי מסביבתה הפרטית, גם אם היא מדרימה עבורו עד למחסום כיסופים.
המבט מן הצד האחורי של המשאיות לא חושף בפנינו את האדם שבהן ומטעין שאלות רבות: מי נוסע במשאיות הללו?
הזיהוי של המשאית עם הפלסטיני, עומד בניגוד מוחלט לדימוי הרומנטי של ערביי ארץ ישראל מראשית המאה, בה הם מיוצגים כאנשי אדמה.
הבחירה במשאית, מסיטה את הדימוי הנינוח של הפלאח לדימוי של אדם טכנולוגי.
היא משתמשת בצבעים עזים ומותירה את חותמן של משיחות המכחול באופן ניכר לעין .
משאיות המאק המסיביות תפסו את תשומת ליבה של קמפל לפני קצת יותר מעשור.
אתר המשאיות ממוקם ליד הסטודיו של קמפל, כשהחלה לצייר את המשאיות היא התקרבה אל האתר פיזית וראתה במשאית כשחקנית ראשית בעבודותיה.
היא מציירת את הפרטים הקטנים בכל משאית ונותנת במה לכל הקישוטיות שיש בכל משאית.
קמפל מבחינה בהבדלים תרבותיים בין הרכבים.
בעוד שהמשאיות הערביות בצבעים עזים - אדום, צהוב וטורקיז - נוטות להיות מעוטרות בעיצובים גאומטריים, סלסולים וכתיבה ערבית, המשאיות היהודיות פחות משוכללות.
קמפל תפסה הרבה באופן אנקדוטי מבחינת המשאיות האלה, כך למשל, היא יודעת לומר שלמשאיות ירדניות יש שני חלונות חתוכים בצדדים כדי להנגיש את המנוע.
בעוד שציורי המשאיות מציגים את הפנים החזקות של כותרת המשאית, הן אינן שולטות בציור עד כדי כך שהנוף נעדר.
המשאיות והנוף נמצאים בהרמוניה ומשלימים זה את זה.
בעבודותיה ניתן להרגיש את הכוח של שניהם וכן הרבה מצבעי המשאית משתקפים ברקע.
נהגי המשאיות עוברים בגוש עציון כל יום, כאשר הם מעבירים חומרי בניין, מזון ומים לישראל וממנה.
קמפל מציירת אותם מחניון משאיות או בעיקר ממחסום, אבל היא גם תלך אחרי המשאית למקום בו היא עובדת בגדה המערבית או באזור ירושלים, ובאופן בלתי נמנע מתקשרת עם נהג הרכב.
דבר המייצר שיח מעניין כשלעצמו.
קמפל מעידה שבשיחות אלו הנהגים תמיד נרגשים וששים לדעת יותר על עבודתה.
המשאיות יכולות גם לסמל כמה מהמורכבויות בחברה הישראלית.
כעולה מדרום אפריקה היא מציירת את נופי הארץ בסגנון פוסט אימפרסיוניסטי.
בדרכה הנקייה אך ססגונית קמפל מציירת את גגות ירושלים ונופי ביתה בגוש עציון.
ציוריה, בהם מופיעה נקודת אופק רחוקה, נראה מבטו של הצופה כמתבונן המשקיף מהצד.
הצבעוניות העשירה תורמת רבות לתחושת ההמולה העירונית במרחב אותו האמנית מבקשת לצייר.
מאחר שהגיעה מדרום אפריקה, לקח לה זמן להתרגל לציור הנופים השונים מאוד והנוף הטעון וההיסטורי של גוש עציון.
בנוף זה, ניתן לתצפת על המקוואות הישנים בדרך האבות שהובילה את עולי הרגל במסעם למקדש, לראות ממצאים מימי בר כוכבא, מערות, מטבעות ומכתבים אלו דברים שבשגרה.
לדבריה הארץ אינה סתם מדהימה, אלא גם בעלת משמעות אישית עבורה, כיהודיה אסירת תודה על היותה גרה במדינה שלה.
ד"ר רחל קרופ התייחסה לציורי הנופים של קמפל בתערוכה שאצרה לציורים אלו ואמרה "דבי הינה אמנית מוכרת ווירטואוזית, המציגה ציורי שמן גדולי ממדים המתארים את נופי הרי יהודה ואת ירושלים הבנויה...
דבי היא אמנית אימפרסיוניסטית המציירת בנוף.
היא יוצאת אל הטבע עם בד, כלי ציור וכיסא קטן.
ציוריה הגדולים בעלי הקומפוזיציה הפתוחה מתעדים נופים בזמן ובאקלים ספציפיים.
היא נאמנה לצורות ולצבעים הנראים לעין אבל יחד עם זה פלטת הצבע שלה והנחות המכחול, במיוחד בציורי הרי יהודה, מזכירים סערת ביטוי אקספרסיוניסטית...
ציוריה מעידים על האהבה והערגה של האמנית לנופי הרי יהודה וירושלים."
1987 - גבעות ירושלים / גלריה נורה - ירושלים, ישראל.
1989 - תערוכת יחיד / מכללת קיי - באר שבע, ישראל
1990 - תצוגות של הרי יהודה / גלריה שרה קישון - תל אביב, ישראל
1993 - ציורים / מרכז ירושלים לאמנויות הבמה - ירושלים, ישראל
Strong Hills - 1996 / גלריה שרה קישון - תל אביב, ישראל
1999 – ציורים / מרכז הקונגרסים, ירושלים.
2002 - תערוכת יחיד / גלריית ההסתדרות - תל אביב, ישראל
2002 - תערוכת יחיד: משאיות וסלעים / מוזיאון האוניברסיטה הישיבה - ניו יורק, ארצות הברית
2005 - גלריה חדשה / אצטדיון טדי - ירושלים, ישראל
2010 - תערוכה לפסטיבל בינלאומי לסרטי נשים / בית האמנים - רחובות, ישראל
2011 - תערוכת יחיד / גלריית העיר אשקלון - אשקלון, ישראל
2012 - תערוכת יחיד/ גלריית אל הגבעה - מיתר, ישראל
2014 - תערוכת יחיד / חמשושליים - ירושלים, ישראל.
1970-1974 - אוניברסיטת ויטווטרסראנד, יוהנסבורג, דרום אפריקה, BFA, אמנויות יפות, היסטוריה של אמנות, אנגלית
1975-1979 - האוניברסיטה העברית, ירושלים, MFA בהצטיינות (CUM LAUDE)
1975-1979 - בצלאל לאמנות, ירושלים, עם קובנר, והדפס-אבן עם דדי בן-שאול.
2013 - עבודותיה נבחרו ללוח השנה של פלפוט בנושא אמנות ישראלית.
דבורה אן בון היא זמרת, שחקנית ומחברת אמריקאית, הידועה בזכות להיטה הבינלאומי "You Light Up My Life", אשר היה לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר בשנת 1977 ובשנות השבעים.
השיר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 וזכה בפרס גראמי לשיר השנה, בטקס שהתקיים בשנת 1978.
האלבום בו הלהיט נכלל נקרא על שמו You Light Up My Life, תוך שאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה.
דבורה אן בון, נולדה ב-22 בספטמבר 1956 לזמר הקאנטרי הידוע פאט בון ולשירלי פולי בון.
כשבון הייתה בת 14 היא החלה להופיע עם הוריה ושלוש אחיותיה: שרי, לינדי ולורי.
בהתחלה, הופעה כל המשפחה בשם "The Pat Boone Family" ובהמשך, הופיעו האחיות בלבד בשם "Boone Girls".
אחיותיה והיא הקליטו בעיקר מוזיקה נוצרית.
עם זאת, הן הוציאו גם מוזיקה מסוגת הפופ על ידי חברות התקליטים מוטאון וקורב.
אלבום הבכורה של בון You Light Up My Life, יצא לאור בשנת 1977. האלבום זכה להצלחה רבה והפך לאחד מאלבומי הבכורה הנמכרים ביותר בארצות הברית בשנות השמונים, כאשר קיבל שם את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
מתוך האלבום, יצא הסינגל "You Light Up My Life", אשר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 במשך עשרה שבועות והיה לשיר הראשון בהיסטוריית המצעד שהצליח לעשות זאת.
בנוסף לכך, נבחר השיר פה אחד לשיר המצליח ביותר בשנות השבעים בארצות הברית על ידי הבילבורד.
השיר זיכה את בון בפרס גראמי ושתי מועמדויות, תוך שהיא עצמה זכתה בפרס גראמי לתגלית השנה.
בשנת 1978, מיהרה בון להוציא אלבום נוסף בשם Midstream, לאור הצלחת הקודם.
עם זאת, האלבום לא זכה להצלחה לה ציפו.
בשנה שלאחר מכן, הוציאה אלבום אשר נושא את שמה, Debby Boone.
בשנת 1980, הוציאה את האלבום המצליח, Love Has No Reason.
כבר באותה השנה, הוציאה אלבום נוסף With My Song, שזכה להצלחה בעיקר במצעדי הבילבורד הנוצריים.
בשנת 1981, הוציאה את Savin' It Up, שהגיע למקום ה-49 בלבד במצעד אלבומי הקאנטרי.
לאחר מכן, לקחה הפסקה מעולם המוזיקה עד שהוציאה בשנת 1983 את האלבום Surrender, שהצליח לזכות להצלחה במצעדי הבילבורד הנוצריים.
שנתיים לאחר מכן, יצא Choose Life.
בשנת 1987, חזרה בון עם האלבום Friends for Life.
האלבום זכה להצלחה רבה במצעדי הבילבורד הנוצריים, בדומה לקודמיו.
שנתיים לאחר מכן, יצא האלבום Be Thou My Vision.
לאחר ההצלחה לה זכתה בשנות השבעים והשמונים, החליטה בון לקחת הפסקה בת כמה עשרות שנים מעולם המוזיקה, עד שבשנת 2005, חזרה עם האלבום, Reflections of Rosemary.
לאחר שנים רבות בהן לא הוציאה אלבומי מוזיקה, הוציאה בון בשנת 2013 את האלבום, Swing This.
דברה אן מורגן היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
התפרסמה תודות לתפקידה כאנג'י בקסטר–האברד באופרת הסבון של רשת ABC, "כל ילדיי", תפקיד עבורו זכתה בפרס אמי לשעות היום לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה בשנת 1989; והייתה מועמדת ארבע פעמים נוספות.
היא ידועה גם בתפקידה בעונה הרביעית והחמישית של הסדרה "מכושפות".
מורגן נולדה בדאן שבצפון קרוליינה, בתם של לורה, מורה, וג'ורג' מורגן ג'וניור, קצב.
יש לה אחות צעירה, טרי.
המשפחה עברה להתגורר בברונקס בילדותה.
בראיון שנערך במגזין פיפל בשנת 1997, חשפה מורגן כי אביה היה אלכוהוליסט פוגעני.
בעוד שהוא מעולם לא פגע פיזית בבנותיו, מורגן נזכרה באמה בורחת מאביה לעיתים קרובות.
אביה נפטר מסרטן הדם בשנת 1975. דבי סיימה את בית הספר התיכון ע"ש אקווינס בברונקס.
התפקיד הקולנועי המוקדם ביותר של מורגן היה בסרט "Cry Uncle!" בשנת 1971. היא שיחקה בתפקיד דיטה.
לפני תפקידה בסרט שיחקה מורגן בסדרה "מה קורה !!" ששודרה בין השנים 1976–1977, בתפקיד דיאן האריס, והופיעה גם בסדרה "זמנים טובים".
בשנת 1979 היא זכתה לשבחים על גילומה של דודתו של אלכס היילי, אליזבת הארווי, בסרט "שורשים: הדורות הבאים" ב-1979, ותפקיד כחברתו לשעבר של קרטיס ג'קסון שהפכה לזונה בסרט "הצל הלבן".
תפקידה המפורסם ביותר היה אנג'י בקסטר האברד באופרת הסבון "כל ילדי".
בשנת 1989 זכתה מורגן בפרס אמי בשעות היום לשחקנית המשנה המצטיינת בסדרת דרמה (אותו היא חולקת עם שחקנית "סנטה ברברה" ננסי לי גרהן).
לאחר שעזבה את הסדרה "כל ילדיי", שיחקה מורגן בתפקיד שנטל מרשל באופרת הסבון של רשת NBC, "Generations", (במקום השחקנית שרון בראון) ונשארה בסדרה עד לסיומה.
לאחר מכן חזרה על תפקידה כאנג'י האברד בסדרה "Loving" של רשת ABC בשנת 1993. ב-1995 היא שיחקה את אותה דמות בסדרה
"העיר" (גרסה מחודשת של "Loving"), מה שהפך את מורגן לשחקנית המגלמת את אותה דמות בשלוש אופרות סבון שונות.
בין השנים 1997–1998 שיחקה גם את ד"ר אלן ברג'ס בסדרה פורט צ'ארלס.
מורגן זכתה לשבחים ממבקרי קולנוע עבור משחקה בסרט הקולנוע "Eve Bayue".
בנוסף זכתה בפרס איגוד מבקרי הקולנוע בשיקגו ובפרס פרס אינדפנדנט ספיריט והייתה מועמדת לפרס NAACP.
בהמשך היא עזבה את אופרות הסבון והחלה את הקריירה הקולנועית שלה עם תפקידים בסרטים.
בטלוויזיה מילאה תפקידים ב"הפרקליטים", "בוסטון פבליק", "פרובידנס" ו-"סול פוד".
בין השנים 2002–2003 גילמה מורגן את הדמות הראשית לורה גיבסון, מול ליאה תומפסון, בסדרת הדרמה "עבור העם".
היא שיחקה גם את תפקיד "הרואה" בעונה הרביעית והחמישית של מכושפות.
מורגן חזרה לשחק באופרת הסבון "כל ילדי" בינואר 2008, 10 שנים לאחר שעזבה את המשחק בסדרות הטלוויזיה לשעות היום.
במאי 2009 ו-2011 היא הייתה מועמדת לפרס אמי בשעות היום לשחקנית הראשית המצטיינת בסדרת דרמה.
בשנת 2011 ביטלה ABC את "כל ילדי", ומורגן הצטרפה לצוות השחקנים של צעירים חסרי מנוח בתפקיד יולנדה "הרמוני" המילטון ב-7 באוקטובר 2011, שבועיים לאחר ש"כל ילדיי" הסתיימה ב-23 בספטמבר 2011. בשנת 2013, מורגן כיכבה בגרסת האינטרנט של "כל ילדיי", וחזרה לשחק מחדש את תפקידה הידוע אנג'י האברד.
הסדרה הוקרנה בבכורה ב-29 באפריל 2013 ובוטלה לאחר עונה אחת.
בנובמבר 2013, לאחר ביטול "כל ילדי", לוהקה מורגן לסדרת הדרמה, "כוח" ברשת Starz.
בשנת 2015 שיחקה יחד עם ריצ'רד לוסון וויויקה איי פוקס בשני סרטי טלוויזיה אחת: "חג ההודיה של משפחת המלוכה וחג" ו"המולד של משפחת המלוכה".
מאוחר יותר גילמה מורגן את אמה של טוני ברקסטון בסרט הביוגרפיה "טוני ברקסטון: Unbreak My Heart".
בשנת 2021 גילמה את פטרישיה וויליאמס בסדרת הדרמה "Our Kind of People" מבית היוצר של לי דניאלס ("המשרת", אימפריה") לרשת פוקס.
בשנת 2024 השתתפה בסרטו של טיילר פרי "גרוש שפטרנו".
באותה שנה שיחקה בסדרה של פרי עבור נטפליקס, "יפה בשחור" בתור אוליביה בלארי.
דבי ג'סיקה מוקרסל-פאוול היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-26 של מדינת פלורידה.
מוקרסל-פאוול היא האדם הראשון שנולד באקוודור ונבחר לייצג מדינה כלשהי ב.
מחוז קונגרס זה כולל בתוכו את חלקיו המערביים של מחוז מיאמי-דייד, כולל את פלורידה קיז.
חימנז בבחירות לתקופת כהונה שנייה.
מוקרסל-פאוול נולדה וגדלה בשנותיה הראשונות בגואיאקיל, הגדולה שבערי אקוודור, בתם של אימלדה גיל וגידו מוקרסל יונס.
כשהייתה בת 14 היגרה לארצות הברית, ביחד עם אמה ושלוש אחיותיה הגדולות.
היא החלה לעבוד בחנות דונאטס במטרה לסייע בפרנסת משפחתה, שחלקה דירה קטנה עם חדר שינה יחיד.
מוקרסל-פאוול למד בבית הספר התיכון הקתולי בפומונה שבקליפורניה.
היא קיבלה תואר ראשון במדע המדינה ממכללת פיצר (Pitzer College) ותואר שני בכלכלה פוליטית בינלאומית מאוניברסיטת קליירמונט.
במרוצת השנים עבדה מוקרסל-פאוול למטרות רווח במספר ארגונים בהם "מרכז הופ", קרן גן החיות של מיאמי וקרן שיקום האלמוגים.
בין השנים 2003–2007 שימשה כמנהלת פיתוח באוניברסיטת פלורידה הבינלאומית.
היא הייתה סגנית נשיא-עמיתה לקידום בבית הספר לרפואה ע"ש הרברט ורטהיים שבאוניברסיטה זו מ-2007 עד 2011. כעבור זמן מה אף נהייתה לדיקנית-עמיתה של בית הספר לרפואה.
מוקרסל-פאוול התנדבה במסעי הבחירות הנשיאותיים של ג'ון קרי ב-2004 ושל ברק אובמה ב-2008. במהלך בחירות 2016 התמודדה ללא הצלחה לסנאט המדינתי של פלורידה מטעם מחוז הבחירה ה-39, אך הפסידה לסנאטורית המכהנת אניטר פלורס.
באוגוסט 2017 הודיעה מוקרסל-פאוול כי בבחירות 2018 תתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-26 של פלורידה, מול נציג המחוז המכהן קרלוס קורבלו.
בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית גברה על עמיתתה דמטריס גרימס עם 63.5% מהקולות.
ביום הבחירות הכלליות ניצחה מוקרסל-פאוול את קורבלו בפער קטן בן כ-51% מקולות הבוחרים, ובכך נהייתה לאדם הראשון שנולד באקוודור ונבחר אל הקונגרס של ארצות הברית.
כמו כן, היא האישה הראשונה שייצגה את מחוז הקונגרס ה-26 של פלורידה.
ב-18 בדצמבר 2019 הצביעה בעד הדחתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
במהלך בחירות 2020 לתקופת כהונה שנייה בבית הנבחרים, מוקרסל-פאוול הפסידה לקרלוס א.
לקראת בחירות 2024, הודיעה כי תתמודד לסנאט של ארצות הברית נגד הסנטור מכהן ריק סקוט.
היא נשואה לרוברט פאוול ולזוג 3 ילדים.
דבי רבי ישמעאל ודבי רבי עקיבא הם כינויים לשני בתי מדרש מתקופת התנאים (המאה ה-2) אשר, על פי הגישה הרווחת במחקר התלמוד, ייצגו שתי אסכולות מדרשיות, ולהם מיוחסים חיבורי מדרשי ההלכה.
בין שתי האסכולות יש הבדלים שונים, הן במתודולוגיה המדרשית, הן בשמות החכמים שפעלו בבתי המדרש, והן בלשון וסגנון הדרשות.
קיומן של שתי אסכולות מדרשיות שונות ידוע כבר מתקופת התלמוד:
חלוקה זו המוצגת בגמרא מבססת את ההבדלים העיקריים בן בתי המדרש על המתודולוגיות המדרשיות.
בנוסף, חלוקה זו מציינת שההבדלים המשתקפים אצל רבי עקיבא ורבי ישמעאל, מקורם כבר בדור שמעליהם, אצל רבותיהם, נחום איש גמזו ורבי נחוניא בן הקנה.
בתלמודים מובאות מספר מימרות נוספות המתארות את דרכי הלימוד של רבי עקיבא
ההבדלים המתודולוגיים בין בתי המדרש
בין בתי המדרש יש הבדלים רבים בשיטות בהם הם דורשים את הפסוקים.
עם זאת, במקרים רבים המחלוקת נסובה רק סביב צורת המדרש, ואילו המסקנא ההלכתית זהה בין בתי המדרש.
דיברה תורה כלשון בני אדם
לדעת רבי עקיבא, אין בתורה מילה מיותרת, ואם לדוגמה יש תיבה כפולה, או ו' החיבור לכאורה מיותרת, יש לזה משמעות הלכתית.
לעומת זאת, לדעת רבי ישמעאל "דיברה תורה כלשון בני אדם", וכשם שבני אדם משתמשים לעיתים בלשונות נרחבות לשם חיזוק הדיבור, כך התורה.
כך למשל, כאשר נאמר בתורה "איש איש", או "הכרת תכרת", לדעת רבי עקיבא יש ללמוד הלכה נוספת מהכפילות, ואילו לדעת רבי ישמעאל זהו סגנון דיבור רגיל, וצריך ללמוד רק את תוכן הדברים.
וכך הובאה מחלוקתם בצורה ישירה בירושלמי: {{ציטוטון|"המול ימול".
אחת למילה ואחת לפריעה, אחת למילה ואחת לציצים.
כרבי עקיבה לשונות ריבויין הן, כרבי ישמעאל לשונות כפולות הן התורה דברה ריבתה כדרכה: "הלוך הלכת", "נכסף נכספת", "גנב גנבת".
אמר רבי יודה בן פזי: "אז אמרה חתן דמים למולות"
דוגמה נוספת היא המחלוקת סביב המילה "ובת" שמופיעה בפסוק , דין שלדעת רבי ישמעאל חל רק על ארוסה, ולדעת רבי עקיבא חל גם על בת כהן נשואה.
מחלוקת זו נחשבת במחקר התלמוד למחלוקת היסודית שבין רבי ישמעאל לרבי עקיבא, ומקובל להצמיד אליה מחלוקת דומה, שרבי ישמעאל מעדיף ללמוד במידות הגיוניות ואילו רבי עקיבא נצמד לטקסט, מדקדק בו, ולומד את ההלכה מהכתוב במקום בו היא מוזכרת.
פרשיות שונות בתורה מופיעות יותר מפעם אחת, בשינויים שונים.
כך למשל פרשיית "אשם גזילות" מופיעה הן בספר ויקרא, בפרשת צו, והן בספר במדבר, בפרשת נשא.
בפרשת צו מובאים הדינים הכללים של הגוזל, ובפרשת נשא מובא הדין של הגוזל ממי שאין לו יורש (גר).
לדעת רבי ישמעאל, הפרשה נכתבה פעמיים רק בשביל החידוש הזה, דינו של הגר, ורק את הקטע הזה יש לדרוש.
לעומתו, לדעת רבי עקיבא יש לדרוש כל מילה בשתי הפרשות.
וכך מופיע בספרי על פרשיה זו }}
רבי עקיבא סובר למד מן הלמד: דבר הלמד באחת מהמידות שהתורה נדרשת בהן (קל וחומר או גזרה שווה) אפשר ללמוד ממנו דבר אחר באחת מהמידות.
רבי ישמעאל סובר: אין למדים מן הלמד.
פסוקים רבים בתורה מתארים מקרה והתייחסות הלכתית אליו.
לדעת רבי עקיבא, המקרה המתואר בפסוק משקף חובה הלכתית, ואילו לדעת רבי ישמעאל - לא בהכרח.
כך לדוגמה מובא בגמרא במסכת סוטה:
מחלוקת דומה קיימת סביב המילה "אם", שלדעת רבי עקיבא משמשת לתיאור מצב רצוי, ולדעת רבי ישמעאל מתארת מצב אפשרי.
מחלוקת זו, בשונה מרוב המחלוקות בדרכי המדרש, גוררת אחריה גם מחלוקת הלכתית.
ההבדלים הסגנוניים בין בתי המדרש
בבית מדרשו של רבי ישמעאל היה גדול מספרם של "חכמי הדרום" וחכמי בבל, שהביאו עמהם דרשות דרומיות או בבליות.
בבית המדרש של רבי עקיבא תפסו כנראה מקום חשוב חכמי הגליל.
כמה מהחכמים למדו בשני בתי המדרש, תחילה באחד מהם ולאחר מכן בשני, והביאו לבית המדרש השני מתורת רבם ומדרכי תלמודו.
לפיכך, במדרשי ההלכה, יש חכמים הנזכרים רק בבית מדרש אחד, ויש חכמים הנזכרים בשני הבתים.
חכמים מבית המדרש של רבי ישמעאל
רבי נתן, רבי יונתן, רבי יאשיה
חכמים מבית המדרש של רבי עקיבא
חכמים שלמדו בשני בתי המדרש
רבי מאיר, רבי יוסי, רבי יהודה
במדרשי ההלכה יש שימוש נרחב בטרמינולוגיה.
רוב המונחים זהים בשני בתי המדרש, אולם ישנם מונחים שלשון ההצגה שלהם שונה בין בתי המדרש.
היינו שהמונח קיים בשני בתי המדרש, אולם הלשון שלו משתנה.
כך למשל בהצגת פירוש אלטרנטיבי, בדבי רבי ישמעאל ישתמשו בלשון "אתה אומר א.
או אינו אלא ב?" ואילו בדבי רבי עקיבא ישתמשו בלשון "א.
חלוקת מדרשי ההלכה לבתי המדרש
על פי הגישה הרווחת במחקר, מדרשי ההלכה מתחלקים בין בתי המדרש, כך שכל קובץ ממדרשי ההלכה שנמצא בידינו נכתב על ידי קבוצת חכמים מאחד מבתי המדרש, ובהתאמה, דרך הלימוד והסגנון שלו יהיו בסגנון של אותו בית מדרש.
משמעות חלוקה זאת היא שהמדרשים האנונימיים שבאותו קובץ, נאמרו על ידי חכמים מאותו בית מדרש.
עם זאת, לעיתים מביא קובץ מדרשי מבית מדרש אחד, מדרש עם שם אומרו מבית המדרש השני.
מאז תחילת הדפוס, היה מוכר בעולם היהודי רק חיבור מדרשי אחד לכל חומש, בלי היצמדות לאחד מבתי המדרש: מכילתא דרבי ישמעאל לשמות, ספרא לויקרא, וספרי לבמדבר ודברים.
מאז, ובעקבות התקדמות מחקר הגניזה, התגלו מדרשים נוספים לכל אחד מהחומשים.
+ טקסט הכיתוב חומש מדרש מדבי רבי ישמעאל מדרש מדבי רבי עקיבא שמות מכילתא דרבי ישמעאל מכילתא דרבי שמעון בר יוחאי ויקרא קטעים מתוך הספרא ספרא במדבר ספרי במדבר ספרי זוטא במדבר דברים תחילת הספרי דברים; מדרש תנאים לדברים רוב הספרי דברים; ספרי זוטא דברים
דברה קיי לסקו היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת אריזונה.
לסקו נבחרה לראשונה אל הקונגרס של ארצות הברית בבחירות מיוחדות שהתקיימו במאי 2018 להחלפתו של נציג המחוז המתפטר טרנט פרנקס .
בשנים 2015–2018 שירתה לסקו בסנאט של אריזונה, ולשנה אחת מינואר 2017 עד ינואר 2018 הייתה הנשיאה הזמנית של הסנאט.
לסקו נולדה בעיר שיבויגאן (Sheboygan) השוכנת בוויסקונסין, בתם של דלורס ודון לורנז.
היא קיבלה תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ובשנות ה-80 של המאה ה-20 עברה לאריזונה.
ב-1985 נישאה לג'פרי אלן אייגנס.
בשנת 1993 הזוג נתבע פעמיים, ובלית ברירה הם פשטו את הרגל.
לצד הבעיות המשפטיות והפיננסיות, אייגנס נהג להתעלל בלסקו ולהכות אותה גם כשהייתה בהיריון, וב-1993 הם התגרשו.
כעבור זמן מה נישאה בשנית לג'ו לסקו.
בראשית שנות האלפיים, לסקו נעשתה מעורבת בסצנה הפוליטית של מחוז בתי הספר בפיאוריה, ובשנת 2006 התמודדה למועצת בתי הספר של המוז.
לסקו כתבה גם עבור העיתון "Arizona Republic", והרבתה לצאת חוצץ נגד הגירה בלתי חוקית לארצות הברית ואלימות במשפחה.
במרוצת הזמן גברה מעורבותה בפוליטיקה של ארצות הברית, וב-9 בינואר 2009 החלה את כהונתה בבית הנבחרים המדינתי של אריזונה.
בבחירות 2012 התמודדה לסנאט של אריזונה ונבחרה אל הבית העליון של בית המחוקקים עם 41,023 קולות.
בסנאט המדינתי ייצגה את מחוז הבחירה ה-21, ובמשך שנה מינואר 2017 עד ינואר 2018 הייתה הנשיאה הזמנית של הסנאט.
ב-20 בדצמבר 2017 הכריזה לסקו כי תתמודד בבחירות המיוחדות להחלפת חבר הקונגרס הרפובליקני טרנט פרנקס, שהתפטר על רקע האשמות בדבר הטרדה מינית.
מחוז הבחירה שייצגה בסנאט המדינתי כלל בתוכו את מרבית שטחי מחוז הקונגרס השמיני של אריזונה.
היא גם הודיעה במקביל על התפטרותה מהסנאט.
לאחר שזכתה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, זכתה לסקו לתמיכת נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
ב-24 באפריל התקיים יום הבחירות המיוחדות, ולסקו גברה על הירל טיפרנני, מועמדת המפלגה הדמוקרטית, עם 52.6% מקולות הבוחרים.
זכייתה של לסקו הייתה בפער קטן מהצפוי, כאשר הפרשנים הפוליטיים הצביעו על כך כי הניצחון מעיד על גל דמוקרטי קרב ובא בבחירות אמצע הכהונה ב-2018.
ב-7 במאי 2018 לסקו הושבעה לתפקידה בקונגרס.
עמדותיה הפוליטיות הן שמרניות: היא תומכת בתנועות נגד הפלות ומתנגדת ל"חוק השוויון", שירחיב את חוק זכויות האזרח מ-1964 ויאסור על אפליה על בסיס זהות מגדרית או נטייה מינית.
פעמים תכופות תוארה לסקו כתומכת נלהבת של הנשיא טראמפ.
ב-17 באוקטובר 2023, לקראת בחירות 2024, הכריזה לסקו על פרישתה מהחיים הפוליטיים.
כהונתה נחתמה בינואר 2025, ובמקומה נבחר אייברהם המאדה.
דבורה "דבי" במפטון היא כדורגלנית עבר ומאמנת אנגלייה ששיחקה בעמדת הקשרית.
במפטון נחשבת לאחת מחלוצות כדורגל הנשים באנגליה, וב-2005 הפכה לאישה הרביעית שזכתה להיכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי הממוקם במוזיאון הכדורגל הלאומי במנצ'סטר.
במפטון נולדה באוקטובר 1961 באנגליה, ואת צעדיה הראשונה בכדורגל עשתה בגיל 14 בקבוצת "ברנפילד ליידיס".
משם עברה לשחק בקבוצת הנשים של העיר מיידסטון, תחת שרביט האימון של אביה, אלברט.
כשהייתה עדיין בבית הספר, ערכה במפטון את הופעת הבכורה של בנבחרת אנגליה, במשחק שנערך מול הולנד ב-30 בספטמבר 1978. בספטמבר 1981 היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שנסע ליפן כדי להתחרות במונדיאליטו הראשון אי פעם.
אנגליה סיימה את הטורניר במקום השלישי, לאחר שניצחה את יפן (במפטון כבשה את אחד השערים) והפסידה לדנמרק.
שנה אחר כך זכתה במפטון בגביע האנגלי לראשונה בחייה, כשקבוצתה "לואסטופט" ניצחה 0-2 בגמר את "קליבלנד ספרטנס".
מיד לאחר הגמר, היא תכננה לעבור למספר חודשים לניו זילנד על מנת לשחק ולאמן קבוצת נשים באוקלנד, אך שברה את רגלה ונאלצה להסתפק באימון בלבד.
הפציעה גם מנעה ממנה לשחק עם הנבחרת במוקדמות אליפות אירופה שהחלו בספטמבר 1982.
ב-1984 היא חזרה למשחק פעיל וכבר באותה עונה הובילה את קבוצתה החדשה, "האוובורי גראנג'", לזכייה בגביע האנגלי.
באפריל של אותה שנה היא השתתפה עם אנגליה באליפות אירופה הראשונה אי פעם, ואף כבשה את שער הניצחון בגומלין חצי הגמר מול נבחרת דנמרק.
במפגש הגמר הכפול פגשה אנגליה את שוודיה, אולם בסיום שני המשחקים, נוצר שוויון בין שתי הנבחרות והמשחק הלך לדו-קרב בעיטות הכרעה.
במפטון אומנם כבשה בתורה, אבל שתי החמצות של חברותיה לנבחרת, העניקו את האליפות לשוודיות.
באוגוסט 1985 זכתה במפטון עם אנגליה במונדיאליטו השלישי שנערך באיטליה, לאחר ניצחון 2-3 על המארחת.
מיד אחריו, היא מונתה לקפטנית הנבחרת, במקומה של קרול תומאס שפרשה ממשחק.
במהלך קמפיין מוקדמות לאליפות אירופה 1987 היא איבדה את מקומה בהרכב הראשון, אבל בטורניר הגמר כבר פתחה במרכז השדה לצידה של ג'יליאן קולטהרד.
אנגליה הפסידה 3-2 בחצי הגמר לשוודיה, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה גם לאיטליה.
לאחר אליפות אירופה, החליטה במפטון לעבור לליגה האיטלקית, שבאותם ימים הייתה אחת הליגות המקצועניות היחידות לנשים.
היא שיחקה עונה אחת בטראני 80, לצידה של חברתה לנבחרת קרי דייוויס, אך בסיום השנה החליטה לחזור לאנגליה.
היא עברה למילוול וזכתה עימה בגביע האנגלי ב-1991. במפטון נפצעה זמן קצר לאחר מכן, ובעקבות שינוי בעמדת המאמן בנבחרת אנגליה, היא איבדה את סרט הקפטנית לטובת ג'יליאן קולטהרד.
ב-1992 היא הצטרפה לארסנל, הקבוצה אותה אהדה מילדות, וכבר בעונה הראשונה זכתה איתה בטרבל היסטורי וראשון בתולדות כדורגל הנשים באנגליה - אליפות הפרמייר ליג, הגביע האנגלי וגביע הליגה.
בעונה שלאחר מכן, הקבוצה לא הצליחה לשחזר את ההצלחה וזכתה בגביע הליגה בלבד.
בסיומה החליטה במפטון לעזוב את ארסנל ומונתה למאמנת-שחקנית בקרוידון ליידיס, שבדיוק עלתה לפרמייר ליג.
לקראת גביע העולם 1995, שהיה הראשון בתולדות הנבחרת האנגלית, קיבלה במפטון בשנית את תפקיד הקפטנית.
היא פתחה בכל ארבעת משחקיה של אנגליה בטורניר, עד שזו הודחה על ידי גרמניה ברבע הגמר.
היה זה הטורניר הבינלאומי האחרון בקריירה של במפטון, ובמאי 1997 ערכה את הופעת הפרידה של מנבחרת אנגליה, בהפסד 6-0 לארצות הברית בפורטלנד.
בשנת 2000, לאחר שש עונות בקרוידון, בהם זכתה בשלוש אליפויות ושני גביעי ליגה, עזבה במפטון את הקבוצה וחתמה במפתיע אצל יריבתה מצמרת הפרמייר ליג - דונקסטר בלס.
היא שיחקה עונה אחת בקבוצה, הגיעה איתה למקום השני בליגה, ובסיומה החליטה לסיים את הקריירה המקצוענית שלה.
היא עוד המשיכה לאמן במספר קבוצות מהליגות הנמוכות בשנים שאחרי הפרישה, ואף שיחקה תחת אביה בקבוצת החובבניות בה אימן.
דבורה "דבי" בבשוף היא שחיינית עבר אמריקאית, זוכת מדליית ארד באליפות העולם (מדריד 1986) במשחה ל-800 מטר חופשי.
דבי בבשוף היא אחותם הצעירה של השחיינים ג'ק בבשוף סגן אלוף אולימפי ושירלי בבשוף אלופה אולימפית, אלופת עולם ושיאנית עולם.
במבחנים האמריקאים לאליפות העולם שנערכו באורלנדו, פלורידה ב-24 ביוני 1986 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:09.97 דקות
באליפות העולם עצמה שנערכה במדריד, ספרד באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:34.04 דקות, אחרי אסטריד שטראוס מגרמניה המזרחית (8:28.24 דקות) וקאטיה הרטמן מבריטניה (8:28.44 דקות).
ב שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה 1987 היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:42.77 דקות.
באליפות ארצות הברית (בריכת 25 מטר) שנערכה באורלנדו בשנת 1988 היא זכתה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 16:27.40.3 דקות, אחרי ג'נט אוונס.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1989 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי.
דביבוני בונבוני היא סדרת טלוויזיה מונפשת ישראלית לילדים הנועדה להכרת מזון ונוצרה על ידי חברת האנימציה "היילנדר הפקות" שגם יצרו את משחקי מחבואים וחידני, בישראל הסדרה שודרה בערוץ לולי.
באנגלית ובשפות אחרות מכונה הסדרה בשם "Ronny the Racoon" (רוני הדביבון).
שיר הפתיחה בוצע על ידי מקהלת שרונית בהדרכת תמר חתוכה.
דביבוני בונבוני הוא דביבון חום, בכל פרק הוא ומשפחתו יוצאים לטיול בשדה או בכל מקום אחר כדי להשיג מזון הביתה, כל פרק הולך לפי מבנה קבוע: קודם ניתן לראות את דביבוני בונבוני מתכונן לטיולו כאשר הוא חובש כובע ועונד מיימיה.
כל הדמויות בתוכנית הם דביבונים מסוג דביבון לופת.
דביבוני בונבוני: הדמות המרכזית בתוכנית.
סבתא: סבתו של דביבוני, מופיעה רק בכמה פרקים.
מביניהם: דלעת, אפונה, פסטה וברוקולי.
חומי: כלב המחמד של סבתא של דביבוני.
פיצי: חתולת המחמד של סבתא של דביבוני.
שאר הדמויות מופיעות רק בפרק אחד.
דבי הרשמן (נולדה ב-27 במרץ 1958) היא ארכאולוגית ואנתרופולוגית, חוקרת ואוצרת.
כיהנה כסמנכ"לית ואוצרת ראשית של מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב בשנים 2016–2023, כאוצרת בכירה של התרבויות הקדומות במוזיאון ישראל בשנים 1997–2016, וכאוצרת מגדל דוד מוזיאון ירושלים בשנים 1991–1996. מחקריה ותערוכותיה מוקדשים לתחום התמחותה, דת ופולחן, בהם: 'אלילות מקומיות', 'בראשית', 'פנים אל פנים – המסכות העתיקות בעולם', והתערוכה הבינלאומית 'אמנות מכשפת'.
במקביל לפעילותה האקדמית והאמנותית היא עוסקת גם בתיעוד, שימור והצגת מורשת תרבותית.
דבי הרשמן היא בתו של האדריכל סלו הרשמן.
בשנת 1983 השלימה תואר בוגר בהצטיינות יתרה, במחלקה לארכאולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ובשנת 1992 השלימה תואר מוסמך בהצטיינות יתרה במחלקה לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2006 הוענק לה תואר דוקטור בארכאולוגיה ואנתרופולוגיה בנושא: ראשית הדתות בארץ ישראל, במכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2018 הוענק לה אות בוגר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב על תרומתה לשימור מורשת תרבותית בארץ ובעולם.
להלן ציטוטים מאות ההוקרה: .
בשנים 1986–1990 שימשה כמנחה ארכאולוגית לחברה להגנת הטבע.
בשנים 1991–1998 הרשמן הייתה האוצרת של מוזיאון מגדל דוד בירושלים.
במסגרת זו הייתה אחראית על האתר הארכאולוגי, הקימה את הגלריה לתערוכות מתחלפות וגיבשה את התפיסה המוזיאלית שלה כמקום מפגש רב-תרבותי.
בשנים 1997–2016 עבדה כאוצרת בכירה לתרבויות קדומות במוזיאון ישראל, ירושלים.
במסגרת תפקידה היא ניהלה את אוספי התרבויות הקדומות, ויצרה תערוכות מהאוספים הנדירים.
בין התערוכות המרכזיות שאצרה, נכללות "תערוכת "בראשית" שהציגה את ראשית הדתות בארץ ישראל, והתערוכה "פנים אל פנים, המסכות העתיקות בעולם", קבוצה נדירה של מסכות אבן פרהיסטוריות, שנוצרו בקהילות החקלאים הקדומים בהרי יהודה, במדבר יהודה ובשוליו, בתקופה הנאוליתית, לפני 9,000 שנה.
תערוכה זו, פרי עשר שנות מחקר של הרשמן ועמיתיה, נבחרה בשנת 2014 על ידי כתב העת The Art Newspaper כאחת הטובות בעולם באותה שנה.
היא השתתפה בפרויקט Google Art Project ואצרה את תערוכת הקבע של הציוויליזציות הראשונות במסגרת פרויקט ההתחדשות של מוזיאון ישראל למאה ה-21.
בשנים 2016–2023 שימשה סמנכ"לית ואוצרת ראשית במוז"א - מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
היא עסקה בניהול האמנותי והאקדמי של המוזיאון הרב-תחומי, המציג תרבות חומרית בעבר ובהווה.
במסגרת עבודתה יצרה את החזון האמנותי המחודש של המוזיאון שהעניק לו הקשר עכשווי בישראל ובעולם.
היא עסקה בתכנון תערוכות בנושאים ארכאולוגיה, אתנוגרפיה, אמנויות, אמנות, צילום ותיעוד.
בשנת 2020 הייתה ממייסדי הביאנלה לאומנויות ועיצוב תל אביב, ניהלה את הביאנלה השנייה בשנת 2023, יזמה את העונה הבינלאומית כמחווה לתל אביב כעיר עולם בשנים 2021–2022 וארגנה שיתופי פעולה עם המוסדות האקדמיים, משרד החוץ, מוזיאונים, גלריות, אמנים, אוצרים וחוקרים ברחבי העולם.
בשנים 1993–2000, במקביל לעבודתה במוזיאונים בארץ, הרשמן הייתה יועצת תרבותית, כאוצרת-יועצת לדלאי לאמה והממשלה הטיבטית הגולה במסגרת התכנית להקמת מוזיאון טיבטי The Tibet Museum במקום מושבם בדרמסאלה, הודו.
בשנים 1990–1995 הרשמן הייתה חברת מערכת בכתב העת "ארכאולוגיה".
בשנים 1989–2016 הייתה כתבת וחברת מערכת במגזין "מסע אחר".
1994 אלילות מקומיות, החיפוש אחר דמות האישה האלוהית בתרבות, מהעבר ועד להווה.
פרויקט ישראלי לשנת האישה הבינלאומית.
הגלריה לתערוכות מתחלפות, מוזיאון מגדל דוד.
1997 האמנים הראשונים, יצירות האמנות הקדומות בארץ ישראל זורות אור על מקורות התרבות, ומחוללות מהפכה בתולדות האמנות.
הגלריה לתרבויות קדומות, מוזיאון ישראל.
2005 בראשית, 10,000 שנות פולחן ואמונה, תערוכה מיוחדת לרגל חגיגות שנת ה-40 של מוזיאון ישראל.
ביתן וייסברוד לתערוכות, מוזיאון ישראל.
2010 בשחר התרבות, תערוכת הקבע המחודשת, מראשית תולדות הארץ ועד לציוויליזציות הראשונות, פרויקט ההתחדשות של מוזיאון ישראל.
האגף לארכאולוגיה, מוזיאון ישראל, ירושלים.
2014 פנים אל פנים, קבוצה נדירה של מסכות אבן פרהיסטוריות הנחשבות מהדיקנאות העתיקות הידועות, באמצעות מחקר סגנוני ובדיקות ממדעי הטבע והמחשב, הסטטיסטיקה והרובוטיקה נחשף סיפורם של אוצרות עולמיים אלה.
הוצגה באולם לתערוכות מתחלפות, האגף לארכאולוגיה, מוזיאון ישראל
2022 אמנות מכשפת, תערוכה בינלאומית שהציגה אמנים עכשוויים בינלאומיים היוצרים בהשראת פולחנים ממגוון תרבויות, לצד יצירות נדירות של אמנות אתנוגרפית וארכאולוגית.
הוצגה באולם התערוכות המרכזי, ביתן רוטשילד, במסגרת העונה הבינלאומית של מוז"א, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
עורכת, 1994. "אלילות מקומיות, מאלות קדמוניות ועד לנשים המיתולוגיות של ימינו".
2014. "פנים אל פנים – המסכות העתיקות בעולם".
בהוצאת מוז"א, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
דַּבְּלִין היא בירת אירלנד והעיר הגדולה ביותר במדינה.
העיר שוכנת במרכז החוף המזרחי של אירלנד, בשפך נהר הליפי, במחוז דבלין.
אוכלוסייתה של דבלין מונה כ-527,000 נפש (2011) בגבולותיה הרשמיים של העיר, אך רבים נוספים גרים בערי לוויין ובפרברים שלא נכללו במפקד זה.
במחוז דבלין אוכלוסייה של כ-1.33 מיליון נפש.
ההתייחסות הקדומה ביותר להתיישבות באזור דבלין היא בכתביו של תלמי (בשנת 140 לספירה לערך) אשר התייחס אל העיר כ"אבלנה".
מקורותיה של העיר עצמה מגיעים למאה התשיעית, בהיאחזות הויקינגית "אן לין דוב" (הבריכה השחורה בגאלית), וההיאחזות הסמוכה "אה קליאֵה" (יובל המשוכות).
בשנים 1171-839 דבלין הייתה בירת ממלכת דבלין הוויקינגית, ובהמשך הנורדית-גאלית .
העיר כיום נושאת את הגרסה האנגלית של השם הראשון והגרסה האירית של השם השני - "באלי אה קליאה" (Baile Átha Cliath), קרי, "העיר ביובלו של נהר המשוכה", ובקיצור "אהה קלי".
לאחר פלישת הנורמנים במאה השתים-עשרה, החליפה דבלין את גבעת טארה הקדושה כבירתה של אירלנד, כאשר מרכז הכוח באי כולו התרכז בטירת דבלין.
במהלך המאה השבע עשרה והמאה השמונה עשרה התפתחה העיר במהירות, והפכה ל"ממלכת דבלין", העיר המרכזית באי ואחת הערים הגדולות באימפריה הבריטית באותה תקופה, עם אוכלוסייה של יותר מ-130,000 נפש.
מאז תחילת המעורבות האנגלית בענייני אירלנד, שימשה העיר כבירת האי, במצבים גאו-פוליטיים משתנים.
משנת 1921 משמשת דבלין כבירת המדינה אירלנד (אייר) ששטחה משתרע על פני 26 מתוך 32 מחוזותיה של אירלנד ההיסטורית.
מרידת חג הפסחא בשנת 1916 השאירה את העיר במצב בלתי יציב, ומלחמת העצמאות האירית, ולאחריה מלחמת האזרחים האירית (1919–1922), החריבו חלקים נרחבים מן העיר, וביניהם בניינים היסטוריים רבים.
מדינת אירלנד החופשית שהוקמה במהלך מלחמות אלו, ודבלין בירתה, הקימה מחדש את הבניינים שנהרסו, וקבעה את הפרלמנט האירי בבניין לנסטר האוס בדבלין, אך לא פעלה לחידוש פני העיר, למודרניזציה של התשתיות, ולהפיכתה לבירה מודרנית.
ההזנחה נמשכה גם לאחר מלחמת העולם השנייה, עד לשנות השישים אשר הביאו לתחילתו של מפנה.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, כחלק מהפריחה של כלכלת אירלנד, חל שיפור ניכר בתשתיות, ומערכת תחבורה חדישה הפכה את העיר לעיר אירופית מודרנית.
דבלין היא מרכז מערכת התחבורה באירלנד.
נמל דבלין הוא נמל הים החשוב במדינה.
נמל התעופה של דבלין הוא נמל התעופה החשוב במדינה.
בעיר נמצאות שתי תחנות הרכבת הגדולות תחנת יוסטון ותחנת קונולי, יוסטון מקשרת את העיר עם רוב הערים באירלנד, ודרך קונולי עוברים הקווים למחוז סלייגו ולעיר בלפסט שבצפון אירלנד.
דבלין היא מרכז לרשת הכבישים באירלנד, והכביש הרב מסלולי M50 מקיפה סביב.
קו הרכבת הכבדה בדבלין (ה-DART) הוא קו הרכבת החשמלי היחיד במדינה.
בנוסף פועלת רכבת קלה (LUAS) אשר החלה את פעולתה ביוני 2004. ל-LUAS שני קווים: הקו הירוק והקו האדום.
שני הקווים מופרדים זה מזה, אך החיבור ביניהם נמצא בשלבי ביצוע.
RTÉ היא רשות השידור הממלכתית של אירלנד, ואולפניה מצויים בדבלין.
TV3 היא רשת הטלוויזיה הפרטית היחידה באירלנד, ואולפניה אף הם בדבלין.
משרדי הדואר המרכזיים, ומשרדי איירקום חברת התקשורת האירית, וכן חברות הסלולר הראשיות אף הם ממוקמים בבירה, ואף מערכות העיתונים היומיים הגדולים ורשתות הרדיו המובילות.
דבלין היא מרכז החינוך באירלנד.
בעיר ממוקמות שלוש אוניברסיטאות: האוניברסיטה של דבלין (אשר הוקמה בידי המלכה אליזבת הראשונה, ונקראה שנים רבות "טריניטי קולג'"); האוניברסיטה הלאומית של אירלנד; ואוניברסיטת "דבלין סיטי", שהוקמה לאחרונה ומתמחה בתחומים הקשורים בתעשייה.
מכון דבלין לטכנולוגיה הוא מכללה טכנית מודרנית, אך אינו אוניברסיטה.
כמו כן קיימות בעיר מכללות רבות נוספות.
הספרייה הלאומית של אירלנד, אשר הוקמה ב-1877, גם היא שוכנת בעיר.
ההחלטה של החברה הכלכלית לעיר דבלין לבנות את המשרדים באתר זה הייתה אחת השנויות במחלוקת בהיסטוריה של העיר, ויצרה מערבולת פוליטית, אשר בין היתר סייעה לקידום הקריירה של מרי רובינסון, לימים נשיאת הרפובליקה של אירלנד.
הבניינים מכונים בידי תושבי אירלנד "הבונקרים" בשל חזותם הקודרת.
כיום אין עוררין על כך שהקמת הבניינים הייתה טעות קשה.
שטחו של המחוז הכולל את דבלין הוא 922 קמ"ר, וכולל כ-1.27 מיליון תושבים (נכון ל-2011).
בשנת 1994 חולק מחוז דבלין לארבעה מחוזות אדמיניסטרטיביים.
העיר דבלין היא אחד מהם, על אף שפורמלית אינה מוגדרת כמחוז.
על אף שאין הסכמה באשר לגבולותיה של "דבלין רבתי" ניתן לומר שהם כוללים את כל העיר, המחוז, וחלקים מהמחוזות הסמוכים ויקלו, קילדייר, ומית'.
הפרלמנט של הרפובליקה של אירלנד מורכב מנשיא אירלנד ומשני בתי פרלמנט: הבית העליון, הוא הסנאט, והבית התחתון הוא הדאיל.
משכן הנשיא בדבלין מכונה Áras an Uachtaráin, בפארק הגדול בעיר, פניקס פארק.
מושבם של שני בתי הפרלמנט הוא ב"לנסטר האוס" משכן אצולה לשעבר בצד הדרומי של העיר, המשמש למטרה זו מאז ייסודה של מדינת אירלנד החופשית ב-6 בדצמבר 1922.
בנייני הממשלה האירית שוכנים ב"בנייני הממשלה" בבניין גדול אשר תוכנן על ידי האדריכל הידוע אסטון ווב.
בנייני הפרלמנט האירי הישן (מהתקופה שלפני 1800) שוכנים בבניין "קולג' גרין".
דבלין היא מרכז תרבותי באירלנד.