tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אמפיריציזם מעריך מקורות באמצעות בחינת התצפיות או הניסיון החושי (כגון ראיה, שמיעה, מגע וכו') עליהם הם מבוססים.
מקורות שלא מבוססים על חושים או מראות אינם תקפים.
הרציונליזם נותן עדיפות נמוכה למקורות המבוססים על תצפיות.
כדי שהתצפית תהיה בעלת משמעות, יש לספק רעיונות או מושגים ברורים שמסבירים אותה.
המבנה ההגיוני וההגדרה המדויקת הם שנבחנים בתהליך הערכת מקורות המידע.
היסטוריזם מעריך מקורות מידע לפי האופן שבו הם משקפים את ההקשר החברתי-תרבותי ואת התפתחותו התאורטית.
פרגמטיזם מעריך מקורות לפי הערך והתועלת שלהם להשגת תוצאות מסוימות.
פרגמטיזם ספקן ביחס למקורות מידע שמוצגים כנייטרלים.
הערכת ידע או מקורות מידע לא יכולים להיות ודאיים יותר מבניית הידע.
אם נקבל את עקרון הפליביליזם, נקבל גם שהערכת מקורות לא יכולה לאמת באופן מוחלט טענות שמבוססות על ידע.
כפי שנראה בהמשך, הערכת מקורות קשורה באופן הדוק לשיטות מדעיות .
איתור כשל לוגי בטענות של מקור היא סוג אחר של קריטריון פילוסופי להערכת מקורות.
כשלים לוגיים מוצגים אצל וולטון (1998).
בין הכשלים ניתן למצוא את אד הומינם (שימוש במתקפה אישית כדי לנסות לערער או להפריך את טיעונו של אדם) ואת איש הקש (כאשר טוען אחד מסלף את עמדתו של האחר כדי להפריך אותה).
כשלים נפוצים אחרים הם קטיף דובדבנים (התייחסות רק לחלקים מהמידע שתומכים בתאוריה מסויימת, והתעלמות מחלקים שסותרים את התאוריה), וחמקמילים (יצירת רושם של אמירה שיש לה מקור מוסמך או בעלת משמעות כאשר למעשה נמסרה רק טענה מעורפלת, טענה לא רלוונטית, או שלא ברור מיהו המקור שהציג את הטענה).
שיטות מחקר הן שיטות המשמשות לייצור ידע אקדמי.
השיטות המשמשות להפקת ידע משמשות גם להערכת הידע.
מחקרים שמתייחסים לתהליכי הערכת איכות של מקורות, כמו ביקורת עמיתים וביקורות ספרים ולקריטריונים המקובלים להערכת מחקר אקדמי.
במאמר שפורסם בכתב העת nature בינואר, 2020, Avenell, Grey & Bolland מתארים מקרה שבו שני חוקרים בתחום בריאות העצם פרסמו עשרות מאמרים שהתבססו על נתונים מפוברקים.
בשנת 2013 Avenell ועמיתיה פנו לכתבי העת האקדמיים שפרסמו את המאמרים והתריעו על הכשלים הלוגיים שעלו מהנתונים.
אך רק בשנת 2015 החלו כתבי העת להסיר את המאמרים המפוברקים מפרסומיהם ותהליך הסרת המאמרים נמשך עד שנת 2018. Avenell ועמיתיה מצאו שבמהלך השנים שבהן פורסמו המאמרים המפוברקים, לאחר שהתקבלה ההתרעה שלהם, הם צוטטו למעלה מ-600 פעמים.
מקרה זה גרם ל-Avenell ועמיתיה לפרסם רשימת קריטריונים להערכת מקורות.
הערכת טקסט (מונח רחב: פילולוגיה של טקסט) היא חלק מהפילולוגיה, שלא מוקדשת רק לחקר הטקסטים, אלא גם לעריכה ולהפקה של "פרסומים מדעיים", "פרסומים אקדמיים", "פרסומים סטנדרטיים", "פרסומים היסטוריים", "פרסומים מהימנים","טקסטים מהימנים","פרסומי טקסט" או "פרסומי ביקורת".
פרסומים אלה הם תוצר של מחקר קפדני שנועד להבטיח שהמידע המפורסם בהם קרוב ככל האפשר לכוונות המחבר (ומאפשר לקורא להשוות ולבקר הבדלים בין פרסומים).
במילים אחרות, ההנחה היא שרוב הפרסומים גדושים ברעש ובטעויות שתורמים המוציאים לאור בתהליך הכנת היצירה לפרסום, ולכן חשוב לפרסם "פרסומים אקדמיים".
התהליך של פילולוגיה של הטקסט הוא חלק חשוב מהערכת המקורות במדעי הרוח.
הערכת מקורות נלמדת בבתי ספר לספריות ומדעי מידע כחלק מהתחום ההולך וגדל של אוריינות מידע.
בתחום זה, המונח הערכת מקורות מתייחס לרלוונטיות, לסוגי מסמכים ותכונותיהם ולמדדי איכות של מסמכים.
קיימים קריטריונים להערכת תוכן של מקור (למשל, שמירה על שפה נייטרלית), ולצידם קריטריונים להערכת פורמט (למשל, הקפדה על כללי ציטוט).
לצד הקריטריונים הללו, קיימים מדדי השפעה המבוססים על ספירת ציטוטים.
כלים לדירוג כתבי עת אקדמיים מודדים את השפעתם של מאמרים וכתבי עת בשיטות שונות.
הערכת ספרים אקדמיים מתבצעת באמצעות ביקורות של מומחים בתחום.
ספריות אקדמיות נהגו ללמד הערכת מקורות באמצעות רשימות של קריטריונים לבדיקה, ובהן רשימות CRAAP.
רשימות אלה ספגו ביקורות רבות ובשנת 2016 פרסם איגוד ACRL מסגרת עבודה הקוראת להפסקת השימוש ברשימות והחלפתן בהקניית יכולות המאפשרות הערכה מורכבת יותר של מקורות.
הערכת מקורות נוגעת גם להתנהגות ותרבות אתית המאפשרת למקבלי המידע לקבל החלטות מושכלות .
הערים המטרופוליניות של איטליה (באיטלקית: Città metropolitane d'Italia) הן מאז 2015 ישויות בחלוקה מנהלית של איטליה, סוג מיוחד של נפה.
העיר המטרופולינית, כהגדרתה בחוק, כוללת עיר ליבה גדולה והעיירות הסמוכות הקטנות יותר הקשורות אליה באופן הדוק בהקשר לפעילות כלכלית ושירותים ציבוריים חיוניים וכן ביחסי תרבות ומאפיינים טריטוריאליים.
החוק המקורי משנת 1990 ייחד כערים מטרופוליניות את הקומונות של טורינו, מילאנו, ונציה, ג'נובה, בולוניה, פירנצה, רומא, בארי, נאפולי והעורף שלהם בהתאמה, תוך שמירה על הזכות של אזורים אוטונומיים לייחד אזורים מטרופוליניים בשטחם.
בשנת 2009 נוספה רג'ו די קלבריה לרשימה.
האזורים המטרופוליניים שייוחדו על ידי המחוזות האוטונומיים היו: קליארי בסרדיניה; קטניה, מסינה ופלרמו בסיציליה.
ב-3 באפריל 2014 אישר הפרלמנט האיטלקי חוק שהקים 10 ערים מטרופוליניות באיטליה, למעט המחוזות האוטונומיים.
ארבעה נוספים נוספו אחר כך.
החלוקה לערים המטרופוליניות החדשות נכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2015.
עיר מטרופולינית מורכבת מעיר מרכזית, המשמשת כמושב השלטון, ומהקומונות הסובבות אותה (comuni).
בראש כל עיר מטרופולינית עומד ראש עיריית מטרופולין (sindaco metropolitano), הנעזר בגוף מחוקק, המועצה המטרופולינית (consiglio metropolitano), ועל ידי מועצה לא מחוקקת, ועידת המטרופולין (conferenza metropolitana).
ראש עיריית המטרופולין הוא המנכ"ל של העיר.
ראש העיר מייצג, מכנס ומנהל את ישיבות המועצה המטרופולינית, מנהל את משרדי עירייה, מפקח על תפקוד שירותי העיר ומכין את תקציב העיר.
ראש עיריית קומונת בירת הנפה הפך אוטומטית לראש העיר המטרופוליני.
המועצה המטרופולינית היא הגוף המחוקק הראשי של העיר המטרופולינית.
היא מציעה חוקים ותיקונים לוועידת המטרופולין, ומאשרת תוכניות, תקנות וכללים שהגיש לה ראש עיר המטרופולין כדוגמת התקציב.
המועצה מורכבת מראשי ערים וראשי מועצות אזוריות של כל קומונה במטרופולין שנבחרו מביניהם תוך שימוש חלקי ברשימה פתוחה וייצוג פרופורציונלי, עם מושבים שהוקצו בשיטת ג'פרסון.
חברי מועצת המטרופולין נבחרים למשך חמש שנות כהונה.
קולות לחברות במועצה המטרופולינית משוקללים על ידי קיבוץ קהילות של אוכלוסייה מסוימת לתשע קבוצות כך שקולות של ראשי הערים ומועצות העיר של הקבוצות המאוכלסות יותר שוות יותר מאלו של קבוצות עם פחות אוכלוסיות.
מספר חברי מועצת העיר המטרופולינית תלוי באוכלוסייתה: בערים מטרופוליניות עם אוכלוסייה של 3 מיליון ומעלה יש 24 חברי מועצה; בערים מטרופוליניות עם מעל ל-800,000 תושבים, אך פחות מ-3 מיליון תושבים יש 18 חברי מועצה; בכל ערי המטרופולין האחרות יש 14 חברי מועצה.
ועידת המטרופולין מאמצת או דוחה חוקים ותיקונים שאושרו על ידי המועצה המטרופולינית.
זהו הגוף המאשר האולטימטיבי לתקציב העיר.
הפעולות בוועידה דורשות הצבעות של לפחות שני שלישים מהקומונות בעיר המטרופולינית ורוב האוכלוסייה התושבים הכללית.
הוועידה מורכבת מכל ראשי הערים של הקומונות בעיר המטרופולינית.
ערים מטרופוליניות מבצעות את הפונקציות הבסיסיות של נפה.
עם זאת, פונקציות מסוימות שהועברו להם כוללות, אך אינן מוגבלות ל:
עיר מטרופולינית שטח (קמ"ר) אוכלוסייה (ינואר 2019) צפיפות אוכלוסייה (לקמ"ר) תאריך ראש עיר רומא5,3524,342,2128113 באפריל 2014וירג'יניה ראג'י (M5S) מילאנו
הערכת נזקי לחימה או הערכת נזקי הפצצה (המוכרת בראשי התיבות BDA, קיצור של Bomb Damage Assessment) היא מונח צבאי המתאר תהליך של אומדן הנזק שנגרם למטרה בעקבות תקיפה צבאית, לרוב לאחר תקיפה אווירית כגון הטלת פצצה או שיגור טיל.
את המידע הנחוץ לצורך ההערכה ניתן להשיג באמצעות מגוון אמצעים, בהם מצלמות המותקנות במערכות הנשק עצמן או במטוסי התקיפה, שימוש בתמונות לוויין, הפעלת כוחות קרקעיים בקרבת המטרה, וביצוע גיחות ייעודיות נוספות לצורכי תצפית.
תהליך זה משמש למספר מטרות חיוניות, ובהן בחינת פעילות מערכת הנשק ביחס לתכנון המקורי ואמידת היקף הנזק הפיזי שנגרם – הן הנזק הנצפה באופן ישיר והן זה הצפוי להתפתח במקרה של התפשטות הנזק.
כמו כן, ההערכה מאפשרת בחינה מחודשת של רמת האיום או הערך הצבאי של המטרה לאחר הפגיעה, כאשר בהתאם לממצאים מתקבלת ההחלטה האם נדרשת תקיפה נוספת להשלמת המשימה.
ההיסטוריה של הערכת הנזקים שזורה בהתפתחות התעופה הצבאית.
כבר במהלך מלחמת העולם הראשונה בוצעו תקיפות אוויריות רבות, אך היכולת של הטייסים לוודא פגיעה או השמדה הייתה מוגבלת מאוד, בעיקר בשל עשן הפיצוצים והצורך המבצעי לשוב לבסיס לתדלוק וחימוש.
בתחילה הופעלו כוחות קרקעיים בסמוך לאתרי התקיפה לצורך אומדן הנזק, אך בשל הסכנה הרבה שנבעה מקרבה לאויב, הוסבו מטוסי תקיפה למטוסי סיור, פרקטיקה שהפכה נפוצה וממוסדת במלחמת העולם השנייה.
במקביל לאמצעים הצבאיים הייעודיים, ניתן לגבש הערכת נזק גם באמצעות שיתופי פעולה מודיעיניים בין צבאות או על בסיס מודיעין גלוי.
דוגמה בולטת לכך התרחשה לאחר המתקפה על פרל הארבור, כאשר היפנים השתמשו בנתונים מפורטים שפורסמו על ידי סוכנות הידיעות "יונייטד פרס אינטרנשיונל" אודות הספינות והתשתיות שנפגעו, לצורך הערכת נזקי התקיפה שלהם.
עם השנים השתכללו האמצעים הטכנולוגיים התומכים בתהליך.
בשנות ה-50 עמדו לרשות ארצות הברית לווייני ריגול ומטוסי ריגול שטסו בגובה רב (כדוגמת ה-U-2 וה-SR-71), ובמלחמת וייטנאם שולבו כוחות מיוחדים במשימות הערכה על הקרקע.
בתחילת שנות ה-2000 החל צבא ארצות הברית לשלב גם כלי טיס בלתי מאוישים, כמו ה"גלובל הוק", לצורכי הערכת נזק.
לימים, המונח BDA הושאל גם למגזר האזרחי בתחומי הניהול והבקרה, שם הוא משמש במשמעות של מעקב אחר ביצוע משימות ומדד להצלחה.
בישראל, למשל, נעשה שימוש במונח זה על ידי השב"כ במהלך מגפת הקורונה, כמדד לבחינת הצלחת השימוש באמצעים טכנולוגיים לאיתור חולים מאומתים.
הערות על ענף הזהב של פרייזר הוא חיבור מאת לודוויג ויטגנשטיין שדן ב"ענף הזהב" של ג'יימס ג'ורג' פרייזר.
ההערות פורסמו לראשונה ב-1967, ומהדורה אנגלית ב-1979. ויטגנשטיין כתב את החיבור בקיץ 1931. כתיבתו הובילה בסופו של דבר לחקירות הפילוסופיות (1953).
נושא מרכזי בחיבור הוא תפיסת המטאפיזיקה כ"סוג של קסם".
ויטגנשטיין מתאר את פרייזר כפרא ומבקר את פרשנותו למיתולוגיה פרימיטיבית, נצרות ואפיסטמולוגיה.
החיבור נערך על ידי ראש ריס, שפרסמו בנפרד מחיבורים אחרים של ויטגנשטיין.
הוא נכלל מאוחר יותר באנתולוגיה בשם Philosophical Occasions 1912-1951 (אירועים פילוסופיים).
מהדורה זו היא שלמה יותר לטענת העורכים.
הערות על הצבעים הייתה אחת מיצירותיו האחרונות של לודוויג ויטגנשטיין, שנכתבה באוקספורד ב-1950, שנה לפני מותו.
הספר תורגם לאנגלית בידי תלמידתו ג.א.מ.
מקרי בוחן של תופעות הקשורות בצבעים שעולות הספר לדוגמה:
'למה לא יכול להיות לבן שקוף?'
'למה לא יכול להיות אדום-ירקרק?'
'האם פיסת זכוכית שקופה יכולה להיות באותו צבע כמו פיסת נייר אטומה?'
'האם לבן הוא תמיד הצבע הבהיר ביותר?'
'האם אני רואה שיער בלונדיני בתצלום שחור-לבן של אדם בלונדיני?'
'האם הגיוני להצביע על צבע בקשתית העין בציור של רמברנדט ולבקש שקירות החדר שלי יהיו צבועים באותו הצבע?'
'האם לעיוורי צבעים יש את אותו מושג של עיוורון צבעים כמו לרואי צבעים?'
'האם ניתן לתאר ראייה תקינה?'
מתוך אמונה שחידות פילוסופיות לגבי צבע ניתנות לפתרון רק באמצעות תשומת לב למשחקי השפה המעורבים, ויטגנשטיין מחשיב את תאוריית הצבעים של גתה, ואת התצפיות של פיליפ אוטו רונגה בניסיון להבהיר את השימוש בשפה לגבי צבע.
הוא גם מתייחס למה שהוא מחשיב מקרים בהם אנו מוצאים את מסוגלים לקבוע קביעות "דקדוקיות" ביחס למשחקי-השפה האפשריים של צבעים.
למשל, שירוק אינו שילוב של כחול וצהוב אלא צריך להיחשב כאחד מצבעי היסוד.
התיאוריה של גתה על מבנה צבעי הספקטרום לא הוכיחה את עצמה כתיאוריה בלתי משביעת רצון, ברם היא למעשה איננה תיאוריה כלל.
שום דבר לא ניתן לחיזוי באמצעותה.
זהו מתווה סכמטי מעורפל מהסוג שאנו מוצאים בפסיכולוגיה של ויליאם ג'יימס.
גם אין שום ניסוי מכריע שיכול להכריע בעד או נגד התיאוריה.
מישהו שמסכים עם גתה מאמין שגיתה זיהה נכון את טבעו של הצבע.
והטבע כאן הוא לא מה שנובע מניסויים, אלא הוא טמון במושג הצבע.
ויטגנשטיין התעניין בעובדה שכמה הצעות לגבי צבע הן כנראה לא אמפיריות ולא, בדיוק, אפריוריות, אלא משהו ביניהן, היוצרות רושם של מעין פנומנולוגיה, כמו זו של גתה.
עם זאת, ויטגנשטיין נקט בקו ש'אין באמת דבר כזה פנומנולוגיה, אבל יש בעיות פנומנולוגיות'.
הוא הסתפק בהתייחסות לתצפיותיו של גתה כסוג של היגיון או גאומטריה.
ויטגנשטיין לקח כמה מהדוגמאות שלו ממכתב רונגה שנכלל בסוף ה"תאוריית הצבעים" של גתה, כמו הקביעה ש"לבן הוא הצבע הבהיר ביותר", "לא יכול להיות לבן שקוף", "לא יכול להיות ירוק-אדמדם", וכן הלאה.
נראה שיש הצעות שיש להן אופי של הצעות חווייתיות, אבל האמת שלהן עבורי בלתי ניתנת לערעור [...] בכל מקרה יש טעויות [...] שיש להבדיל משאר השיפוטים כאי־הבנות זמניות.
אבל האם אין מקרי מעבר בין שני אלה?
[...] אם נכניס את מושג הידיעה לחקירה זו, זה לא יעזור; כי הידיעה היא לא מצב פסיכולוגי שהמאפיינים המיוחדים שלו מסבירים כל מיני דברים.
להפך, ההיגיון המיוחד של המושג 'ידיעה' אינו של מצב פסיכולוגי.
מק'ג'ין, המשימה לתת איזושהי פרשנות להערותיו של ויטגנשטיין על צבע נחשבת לקשה במיוחד, אף ביחס לכתביו האחרים.
הספר מקוטע בצורה יוצאת דופן.
נראה שרבות מההערות מעלות שאלות שנותרות ללא מענה לחלוטין, או מזמינות אותנו לדמיין נסיבות שונות שנותרו לאחר מכן ללא כל הערה נוספת.
אף על פי שכמעט כל ההערות קשורות בדרך זו או אחרת לבעיית הצבע, מגוון הנושאים שוויטגנשטיין נוגע בהם רחב ביותר, ומכסה תחומים שאינם מוזכרים בדרך כלל בדיונים פילוסופיים עכשוויים על צבע.
אחד הפתרונות לקושי הזה היא שהערות על צבע הן באמת לא פרגמנטריות באופים, אלא טיעון מתמשך וניתן לזיהוי נגד ההשקפה המטעה שצבעים הם מאפיינים של מקומות בשדה החזותי.
הסטטוס הלוגי של הצעות העולות בחקירתו של ויטגנשטיין, לרבות יחסן לפיזיקה, נדון בפירוט בספרו של ג'ונתן ווסטפאל Colour: a Philosophical Introduction משנת 1991.
מחקרים מלמדים כי המרדף אחר חיזוק הערך העצמי הוא בעל השלכות אישיות חיוביות כאשר האדם מצליח להשיג את מטרותיו (תחושת גאווה והאדרה עצמית), אך כרוך במחירים אישיים כאשר האדם אינו מצליח להשיג את מטרותיו (למשל, תחושות של דחק, דיכאון ובושה).
כמו כן, למרדף אחר תיקוף הערך העצמי עלולים להיות גם מחירים בין-אישיים.
פארק וקרוקר (2005) מצאו כי אנשים הממוקדים בהשגת מטרות לשם תיקוף הערך העצמי פחות מכוונים כלפי אנשים אחרים.
לפיכך, אנשים העסוקים במרדף אחר השגת מטרות לצורך תיקוף הערך העצמי בתחום שבו הערך העצמי שלהם מותנה, עשויים לנהוג באופן שאינו תומך וקשוב ביחס לאנשים אחרים.
התחומים שבהם הערך העצמי של אנשים מותנה הם מגוונים.
כך למשל, אדם עשוי לבסס את ערכו העצמי על סמך תוצאות המבחן אליו הוא עומד לגשת.
לפי ויליאם ג'יימס בחיבור שלו "עקרונות הפסיכולוגיה", הערכה עצמית יכולה להיות תכונה יציבה ולא יציבה, ולהשתנות בהתאם לאירועים שונים.
לגברים ונשים כאחד תחומים רבים ומגוונים בהם ההערכה העצמית שלהם היא מותנית.
כאמור, הכישלון או ההצלחה של כל מצב יכולים לגרום לתנודות בהערכה העצמית.
תנודות אלו יכולות לגרום לאדם לחפש אחר הרגשות החיוביים הקשורים להצלחה ולהימנע מהרגשות השליליים הקשורים לכישלון.
לכן, הערכה עצמית מותנית גם משפיעה על ההתנהגות של האדם.
למשל, סטודנטים המבססים את ההערכה העצמית שלהם על הצלחותיהם בלימודים משתמשים בעבודתם האקדמית כדי להוכיח את האינטליגנציה שלהם.
מכיוון שיש לכישלונות בתחומים מותנים השפעות שליליות על ההערכה העצמית של האדם, הוא עשוי לנסות להימנע מכישלון על ידי הגברת המאמץ שלו, או להימנע ממאמץ ובכך לספק לעצמו תירוץ עבור כישלון אפשרי במשימה שטרם התרחשה (הכשלה עצמית), או על ידי מתן תירוצים לביצועיו השליליים.
לפי קרוקר (2005), הערכה עצמית מותנית משמשת כמקור למוטיבציה וגם לפגיעות פסיכולוגית.
משמעות הדבר היא שאנשים בעלי ערך עצמי מותנה יכולים לשאוף להצלחה, או להחליש את ההערכה העצמית שלהם.
כאמור, אנשים בעלי ערך עצמי מותנה טרודים במידה שבה הם מוערכים בתחומים שונים, ולכן גם משקיעים יותר זמן בתחומים בהם ההערכה העצמית שלהם מותנית.
כך, כאשר יש לאנשים מטרות של אימות עצמי – טעויות, כישלונות, ביקורת ומשוב שלילי נתפסים כאיומים ולא הזדמנויות למידה.
לפי קרוקר (2005), כאשר מטרות אימות עצמי מוחלפות ביעדי למידה ואימוץ מטרות, ההשפעה של הערכה עצמית מותנית תפחת, ולהפך.
אנשים שמדורגים גבוה בתכונה זו נוטים לבצע השוואות חברתיות על סמך דימוי הגוף והמראה החיצוני שלהם.
השוואות חברתיות כאלה יכולות להשפיע על ההערכה העצמית של האדם באופן חיובי ושלילי.
בצד החיובי, השוואות חברתיות כלפי מטה הקשורות למראה חיצוני יכולות לעזור לאדם לשמור ולשפר את ערכו העצמי.
בצד השלילי, השוואות חברתיות כלפי מעלה, או אלה המבוססות על סטנדרטים לא מציאותיים לעיתים קרובות יפגעו בתחושת ההערכה העצמית.
למשל, נשים המודדות את הערך העצמי שלהן על סמך סטנדרטים תרבותיים של יופי עשויות להיות מושפעות יותר מהשוואות חברתיות, במיוחד אם יש להן עמדות חלשות ומעורפלות של יופי (תאוריית התפיסה העצמית).
בקרימינולוגיה, הערכת מסוכנות היא תהליך אבחון מקצועי שמטרתו הערכת הפוטנציאל של פגיעה נוספת מצד התוקף, תוך התייחסות למאפייני הפגיעה, מאפייני התוקף ומאפייני הקורבן.
הערכת מסוכנות מבוססת על כמה אדנים.
למשל, גורמי סיכון אישיים של העבריין, גורמי סיכון נוספים (למשל, חברתיים), הסתמכות על ניסיון וידע קליני עם כלים מחקריים ואקטואריים.
הערכת מסוכנות מיועדת להעריך סיכונים עתידיים, לקבוע את הסבירות לקיומה של פגיעה עתידית בקורבנות פוטנציאליים, תוך זיהוי גורמי הסיכון המעלים את הסבירות לפגיעה כזו.
תפיסה זו באה לדיי ביטוי במהלך שלושת העשורים האחרונים שבהם נעשה שימוש הולך וגובר במונחים "סיכון", "מסוכנות", ו"הערכת מסוכנות" במדיניות ציבורית מתחומים שונים: רפואה, חינוך, משפטים, כלכלה, ועוד.
שימוש בולט במיוחד קיים ונמצא בתחום הקרימינולוגיה ביחס לעבריינים ועבריינות מין בפרט.
קרייג וריטבנגר (2006) הצביעו על ארבעה דורות בביצעו הערכת מסוכנות:
הדור הראשון התבסס על שיקול דעת קליני אינטואטיבי – מדובר בגישה קלינית, ביצוע של ראיון קליני מובנה.
בגישה זו המעריך אוסף מידע ופרטים על העבירה ממסמכים קיימים, מבצע ראיון קליני מובנה ומסתמך על הידע הקיים בתחום ועל ניסיונו שלו.
החיסרון המשמעותי של שיטה זו הוא ההסתמכות היתירה על ידיעותיו ויכולותיו הסובייקטיביות של המעריך.
הדור השני התבסס על שיטות אקטואריות להערכת מסוכנות המבוססות רק או בעיקר על גורמים סטטיים לסיכון (כלומר, גורמים שלא ניתן לשנותם כגון היסטוריה של התעללות או רישום פלילי).
בדור זה נבנו כלים רבים ורבי השפעה.
המשותף לכולם הוא שיטת סכימה משתנה שמטרתה קבלת ציון המשקף את רמת המסוכנות.
הדור השלישי התבסס על שיטות להערכת מסוכנות הממוקדות בגורמים דינמיים.
התפיסה ביחס לגורמים אלה היא, שהם ניתנים לשינוי בעקבות טיפול מותאם ובהתחשב בעקרונות RNR.
הדור הרביעי הצביע על הצורך בשילוב בין השיטות (הדורות) הקודמות במטרה להגיע להערכה שמאפשרת להצביע על רמת המסוכנות הפוטנציאלית, כמו גם התייחסות להתערבויות נדרשות בכדי להפחיתה.
אמצעי זה, העומד בבסיסו של החוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין, מניח כי ניתן לקבוע מהי הסבירות שעבריין יחזור לבצע בעתיד עבירות ובאילו כלים יש להשתמש כדי לצמצם הסתברות זו: ענישה, טיפול, פיקוח או מעקב.
החוק והאמצעים שיצר מאפשרים מבט רחב, מעבר להיבט הפלילי הצר, כדי לבסס החלטות על לקחי העבר ולהבין טוב יותר "למה" היה ומה ההסתברות "שיהיה", וזאת תוך הסתמכות על בדיקה ברמה האישית, המשפחתית והחברתית של הפרט.
הערות מהקהילה , ולשעבר Birdwatch, הוא פיצ'ר ברשת החברתית אקס (לשעבר טוויטר), המאפשר למשתמשים להוסיף הקשר – לדוגמה בדיקת עובדות – בצמוד לפוסט ("ציוץ"), לתמונה או לווידאו.
זהו מגננון קהילתי לפיקוח על תוכן, הנועד להציע הקשר אינפורמטיבי מועיל, מתוך מערכת מיקור המונים.
נכון לנובמבר 2023, הפיצ'ר הוטמע לשימוש בלמעלה מ-50 מדינות, ושותפים בו בערך 133,000 תורמים.
ההערות המצורפות על פוסטים מקבלות עשרות מיליוני צפיות מדי יום, ומטרתן להפריך תוכני תעמולה ודיסאינפורמציה, בהחלפתן את פעילות צוות האמון והבטיחות (Trust and Safety) של טוויטר.
הפיצ'ר הושק בשנת 2021, והפך זמין לשימוש ברחבי X בשנת 2023. בתחילת הדרך היה הפיצ'ר זמין למשתמשים בארצות הברית בלבד, בשם Birdwatch (בתרגום מילולי "משמר הציפור").
ב-2022 עלתה הפופולריות של ההערות, בצל מידע כוזב שהופץ על הפלישה הרוסית לאוקראינה, ומאוחר יותר באותה השנה גם על מגפת הקורונה.
בעקבות כך, בנובמבר באותה שנה הפיצ'ר מותג מחדש בשמו הנוכחי "הערות מהקהילה" וזמינותו הורחבה.
ההערות המוצעות מתפרסמות לציבור הרחב על ידי אלגוריתם שאינו מבוסס על "הכרעת הרוב", אלא על סמך הסכמה של משתמשים שנראה שבעבר היו חלוקים בדעותיהם.
ההערות מדורגות על סמך מידת היותן מועילות (Helpful) או לא מועילות (Not Helpul), ובהתאם מוצגות על התוכן החשוד כמטעה.
משתמשים כבר אינם יכולים לדווח על תוכן מטעה כבעבר, ופוסטים המקבלים הערות לא יזכו את מפרסמיהם בהכנסות, במסגרת מנגנון ההכנסות ממודעות למשתמשי פרימיום ב-X.
אילון מאסק, הבעלים של X, אמר על הפיצ'ר כי הוא "משנה את חוקי המשחק בנוגע למלחמה במידע שגוי" וכן טומן בחובו "פוטנציאל אדיר בשיפור הדיוק של מידע".
כמו כן, הוא טען שנעשו ניסיונות להטעות את המערכת מצד גורמים ממשלתיים.
מבקריו של הפיצ'ר הדגישו כי הוא מסייע בהפצת דיסאינפורמציה, נתון למניפולציה, וכן לא היה עקבי ביישום של הערות ובניסיונתיו לפעול נגד דיסאינפורמציה.
X ציינה כי לפיצ'ר "השפעה משמעותית על התמודדות עם דיסאינפורמציה בפלטפורמה".
באוגוסט 2020 הוכרז דבר פיתוחה של Birdwatch, שתואר בתחילה ככלי פיקוח.
בינואר 2021, טוויטר השיקה לראשונה את הכלי, שמטרתו להפריך מידע מוטעה, עם תוכנית פיילוט שכללה 1,000 תורמים, שבועות לאחר ההסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר.
מטרת הפיילוט הוגדרה כ"הבניית Birdwatch במרחב הפתוח, ועיצובו על ידי קהילת טוויטר".
בנובמבר 2021, טוויטר עדכנה את הכלי כך שתוגבל החשיפה של זהות התורמים, על ידי יצירת שמות בדויים שישויכו לחשבונותיהם במרחב ה-Birdwatch, במטרה להגביל הטיות על רקע זהות כותבי ההערות.
מאוחר יותר, במרץ 2022, טוויטר הרחיבה את הגישה להערות שנכתבו על ידי התורמים של Birdwatch, והעניקה לקבוצה אקראית של משתמשים בארצות הברית אפשרות לצפות בהערות המצורפות לציוצים ולדרג אותן.
טרם הפלישה הרוסית לאוקראינה באותה שנה, תורמי ההערות כתבו בממוצע 43 הערות ביום.
ביום הפלישה, המספר עלה ל-156 בממוצע, שגם הוא מהווה, על פי הערכות, חלק קטן מאוד מהפוסטים המטעים המועלים בפלטפורמה.
נכון ל-1 במרץ 2022, רק 359 מתוך 10,000 התורמים כתבו הערה כלשהי, כאשר במקביל דוברת טוויטר הציגה את תוכניותיהם להגדיל את היקף הכלי, תוך שימת דגש על ה"ווידוא ש-Birdwatch יהיה מועיל בעיני אנשים ויוכל להעמיק את הבנתם".
בספטמבר 2022, זמינות הכלי הורחבה ל-15,000 משתמשים.
באוקטובר 2022, מרבית ההערות שפורסמו היו בנוגע למידע כוזב על מגפת הקורונה.
בנובמבר 2022, לבקשת בעליה החדשים של הפלטפורמה אילון מאסק, Birdwatch מותג מחדש בשם "הערות מהקהילה" (Community Notes), תוך שימוש בגישת קוד פתוח כדי להתמודד עם מידע כוזב, וכן הורחב לאירופה ולמדינות נוספות מחוץ לארצות הברית.
בהמשך הורחבו יכולותיו של הפיצ'ר – החל ממאי 2023 אפשר הוספת הערות על תמונות מטעות, ומספטמבר 2023 גם על קטעי וידאו, אך רק לקבוצה של משתמשים מתקדמים הנקראים "כותבים מובילים".
בהמשך ביטלה טוויטר את האפשרות לדווח על פוסטים מטעים במערכת הדיווחים הרגילה, ובמקום בחרה להסתמך באופן בלעדי על פיצ'ר ההערות מהקהילה, כאשר באותה עת תורמיו הציעו מעל ל-21,200 הערות על תכנים בפלפורמה.
במקביל, באוקטובר 2023 הודיע אילון מאסק כי פוסטים ש"יתוקנו" על ידי הערות מהקהילה לא יהיו זכאים יותר להכנסות ממודעות (עבור משתמשי פרימיום) על מנת "למקסם את התמריץ לדיוק על פני סנסציוניות" ועל מנת להרתיע מהפצת מידע מוטעה ודיסאינפורמציה בפלטפורמה.
המהלך ספג ביקורת מצד חלק מהמשתמשים וזכה לשבחים מצד אחרים.
האלגוריתם של "הערות מהקהילה" קובע האם לפרסם הערה שהוצעה בהתבסס על קיומה של הסכמה בין תורמים שבעבר חלקו זה על זה.
במקום להתבסס על הכרעת הרוב, האלגוריתם של הפיצ'ר מתעדף הערות שדורגו על ידי "מגוון רחב של השקפות".
המתכנת ויטליק בוטרין תיאר את אלגוריתם הקוד הפתוח כ"מסובך בטירוף".
על מנת לפרסם הערה, ראשית על התורם להציעה תחת ציוץ.
האלגוריתם משייך לדירוגיו של המשתמש ערכים אידאולוגיים שונים, ומקטלג משתמשים עם היסטוריית דירוגים דומה, בצורה של "סיווג דעה", הנקבעת על סמך חלוקה מעורפלת על הקשת הפוליטית משמאל עד ימין.
התורמים הם מתנדבים עם גישה לממשק שממנו יש להם את היכולת לנטר ציוצים ותגובות שעלולים להיות מטעים.
הערות הממתינות לדירוג של תורמים נמצאות תחת אזור ייעודי בממשק.
באפשרותם של תורמים לחוות דעתם על מידת התועלת של הערה מסוימת, על ידי סימונה כ"מועילה" (Helpful) או כ"לא מועילה" (Not Helpful).
התורם מקבל נקודות אם ההערה שלו מאומתת על ידי אחרים, התורמות למדד בשם "השפעת דירוג" (Rating Impact), המשקף עד כמה הערותיו דורגו כמועילות.
באפשרותם של משתמשי X השונים להצביע אם הם הערות מועילות בעיניהם או לא, אך אם ברצונם לכתוב הערות בעצם עליהם להצטרף כתורמים.
בנוסף, כתיבת הערות מותנית בדירוג סף במדד "השפעת דירוג" ובשמירה על הקווים המנחים של "הערות מהקהילה".
מאז 2023, הערות מהקהילה מוצגות לעיתים קרובות על תכנים כדוגמת הפניה לכתבות ללא הקשר, פרסומות מטעות או ציוצים פוליטיים עם טיעונים שגויים, על פי רוב על תכנים שזכו לתשומת לב רבה.
נכון לאוקטובר 2023, חובה לצרף מקור להערה כדי לאמת את המידע הנטען בה.
בדצמבר 2023, לאחר שהופיעה הערה על פוסט שכתב, מאסק הודה לתורמים על ש"קפצו אל תוך מלכודת הדבש" לאחר שטען שהמערכת "תועתעה על ידי גורמים ממשלתיים", מתוך כוונה לאתר את אותם שחקנים רעים לכאורה.
במסגרת הפיצ'ר, הערות אינן ממוסגרות באופן ישיר כ"בדיקת עובדות", אלא הן מוצגות תחת הכותרת "קוראים הוסיפו הקשר" (Readers added context).
בנוסף, באפשרות התורמים לציין כאשר תמונה נערכה דיגיטלית או נוצרה על ידי בינה מלאכותית; וכן להוסיף הערות על מודעות, דבר שהפייננשל טיימס ציין כי הוא טוב לצרכנים אך לא למפרסמים.
צעד זה גרם לכך שמותגים כמו אפל, סמסונג, אובר ו-Evony קיבלו הערות על מודעות שפרסמו והואשמו בפרסום תוכן שגוי או מטעה, למקרים של מחיקת פוסטים על ידי המפרסמים לאחר שקיבלו הערות, וכן שינוי של התוכן המוצג בפרסומות עתידיות.
יואל רות' , ראש צוות האמון והבטיחות (Trust and Safety) לשעבר בטוויטר, הביע דאגה באשר ליעילותה של המערכת כבר בשלביה הראשונים, וטען ש-Birdwatch מעולם לא הייתה אמורה להחליף את הצוות המפקח, אלא רק להשלים אותו.
עובד נוסף לשעבר אמר כי זהו "תחליף לא-מושלם לצוות האמון והבטיחות".
באפריל 2022, מחקר שהוצג על ידי חוקרי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס מצא כי על אף ש-80% מהתוכן שהמשתמשים בכלי בחרו לבקר אכן יכול להיחשב כמטעה, הם נטו בצורה גורפת לתעדף תוכן פוליטי המשקף עמדות שונות משלהם, וכן נטו להוסיף להערות על תוכן על בסיס היותו "סביר" בעיניהם או לא.
תורם ב"הערות מהקהילה" טען כי הפיצ'ר עלול לגרום למניפולציה מתואמת, מלא בקרבות פנימיים ולא מפוקח על ידי הפלטפורמה.
מגזין Wired ציין כי בקצה האחורי של מסד הנתונים רוב ההערות עדיין לא פורסמו, וכי תורמים רבים עוסקים בדיונים "מונעי-קונספירציה".
מאסק טוען כי מי שינסה "להשתמש ב'הערות מהקהילה' כנשק במטרה לפגוע במונטיזציה של אנשים יהיה ברור מאליו", בשל אופי הקוד הפתוח של הקוד והנתונים.
בהתייחסו למלחמת חרבות ברזל, ובצל הקושי לזהות מידע מדויק יחד עם מספר גורמים לא ידועים, אמר פרופ' דייוויד רנד מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס כי "מה שאני מצפה שהקהל יפיק זה הרבה רעש", בנוגע למערכת המבוססת על מיקור המונים.
תורם אחר טען בניגוד לכך כי בעיה הקיימת במערכת היא ש"היא לא ממש ניתנת להרחבה בהתאם לכמות המדיה שנצרכת או מפורסמת בכל יום נתון".
במסגרת דיני המקרקעין "הערת אזהרה", היא רישום במרשם המקרקעין בדבר התחייבות בכתב, של בעל המקרקעין או בעל הזכות במקרקעין, לעשות במקרקעין מסוימים עסקה או להימנע מלעשות בהם עסקה.
לרישום הערת אזהרה שתי מטרות:
להזהיר ולהודיע, לכל מי שמתעניין במקרקעין שלגביהם רשומה הערת אזהרה, כי קיימת התחייבות מצד בעל המקרקעין לעשות בהם עסקה או להימנע מלעשות בהם עסקה, וזאת באמצעות עיון בפנקסים הפתוחים לעיון הציבור.
למנוע מבעל המקרקעין, שהתחייב לעשות עסקה עם קונה א', לעשות עסקה סותרת עם אדם ב' באותם המקרקעין, ללא הסכמתו של קונה א' או ללא קבלת צו מבית משפט.
חרף תכליות אלה, רישום הערת אזהרה מוגבל באמצעות הגדרת החוק את המושג "עסקה במקרקעין" , ובה מפורטת רשימה סגורה של זכויות במקרקעין.
אי לכך, רק התחייבות לעשות או להימנע מלעשות עסקה בזכויות אלה מקנה זכות לרשום הערת אזהרה, וזכות דיירות מוגנת אינה מאפשרת רישום שכזה.
הרציונל שניתן בפסיקה לכך הוא שזכות זו אינה תלויה ברצון המקנה, אלא "נכפית" עליו.השלכה נוספת היא שלא ניתן לרשום הערת אזהרה על זכויות בנייה, מכיוון שאף זכויות אלה אינן "זכות במקרקעין".
להלן הגדרת המונח בחוק (חוק המקרקעין):
האם הערת אזהרה היא זכות חוזית או קניינית
שאלת מהות הזכות אותה מייצגת הערת אזהרה, היא סוגיה מרכזית בהגדרת המונח, שכן שאלה זו יכולה לקבוע עדיפות של הזכות על זכויות מסוגים אחרים ולהפך.
להלן מספר גישות לפירוש של הערת אזהרה:
כהן + לנדוי) – רואים בהערת אזהרה זכות קניינית וזאת לפי ס' 127(ב) לחוק המקרקעין, שכן הערת אזהרה מעניקה זכות עקיבה ועדיפות מהותית על פני נושים אחרים.
בייסקי) (וגם פרופ' רייכמן) – אינם רואים בהערת אזהרה זכות קניינית כי המשותף לזכויות הקנייניות הוא יכולת הניצול, ההנאה והמימוש.
הערת האזהרה היא זכות חוזית – שימת מחסום - שנועדה למנוע רישום עסקה הסותרת התחייבות שניתנה .
ע"א 189/95 בנק אוצר החייל נ' אהרונוב, פ"ד נג(4) 199 – הערת אזהרה היא יצור כלאיים, יש לה תכונת עקיבה ויש לבחון כל מקרה לגופו.
להערת אזהרה על רישום משכנתא יש אופי קנייני (חפצי), בשל הפיכתו של הזכאי לנושה מובטח, בעל זכות קניין בנכס המשועבד לו.
פ' וייסמן – הזכות של הערת אזהרה פועלת in rem ולכן קניינית מובהקת.
יובהר כי אף על-פי הגישה לפיה מדובר בזכות קניינית, רישום הערת אזהרה אינו ממלא אחר תנאי ה"רישום" ואינו מעניק לעסקת המקרקעין עצמה תוקף קנייני.
השלכות הנובעות מכך שהערת אזהרה אינה מוגדרת כ"עסקה"
כאמור לעיל, הערת אזהרה אינה נחשבת "עסקה במקרקעין".
אשר על כן, ניתן לרשום הערות אזהרה סותרות, הואיל ואין מדובר בעסקאות סותרות.
כמו כן, אפשר לרשום הערת אזהרה גם על מקרקעין שנרשם בהם עיקול.
במסגרת עסקאות נדלניות שבהן קבלן משלם לבעל הקרקע באמצעות יחידות דיור שייבנו עם תום הפרויקט ("עסקאות קומבינציה"), הרי שלא נחתם הסכם ישיר בין בעל המקרקעין לבין רוכשי הדירות.
קבלנים נוהגים אפוא לרשום הערות אזהרה לטובת הרוכשים, כדי להבטיח את זכויותיהם.
ואולם, במקרה של פקיעת החוזה בין הקבלן לבעל הקרקע, עלתה לא פעם שאלת מעמדה של הערת האזהרה.
בית המשפט קבע מצד אחד כי בעל הקרקע אינו רשאי למחוק הערות אזהרה שנרשמו לטובת רוכשי הדירות גם לאחר שבוטל החוזה שלו מול הקבלן, אך מנגד, נקבע כי אם בחוזה המקורי מול הקבלן הדבר ייכתב באופן מפורש - הרי שבעל הקרקע יוכל לעשות כן.
כך, למשל, אם בחוזה מצוין במפורש כי היקפה של הערת האזהרה מוגבל בתוקף ההסכם בין הקבלן לבעל הקרקע, הרי שבעל הקרקע יוכל, במקרה של ביטול החוזה, למחוק את הערות האזהרה לטובת רוכשי הדירות.
הערת שוליים היא הערה המופיעה בשוליו (בדרך כלל בתחתית העמוד או בסוף הטקסט) של ספר או מאמר, ובה ניתן מידע, שמשיקולים שונים אינו ניתן בגוף הטקסט.
בדרך כלל יכול הקורא להתעלם כליל מקיומה של הערת השוליים ולהמשיך ברצף הקריאה.
הערות השוליים נכתבות בדרך כלל על ידי כותב הטקסט כחלק מהטקסט המקורי, אך לעיתים ההערות נוספות על ידי כותב נוסף, מאוחר יותר, שעסק בתרגום הטקסט או בפרשנותו.
הערות שוליים משמשות למטרות שונות:
ציון המקור ממנו מצוטט הכתוב.
מתן תודה, מפורשת או משתמעת, לגורם שתרם לרעיון המוצג.
הפניה לביבליוגרפיה המרחיבה את הדיון בנושא.
הערות מסוג זה אופייניות למאמרים מדעיים.
היענות לדרישות חוק, למשל ההערה העוסקת בסימן מסחר, כדוגמת ההערה:
אמינות, אם ההערה מציינת לדוגמה שם של דוקטור מפורסם שאימת את הממצאים הכתובים בטקסט, יכתבו זאת בתור הערת שוליים על מנת להוסיף אמינות לטקסט
העמקת הדיון בפרטים שאינם נחוצים להבנה ראשונית של הנושא, ולכן הכללתם ברצף עלולה להכביד על הקורא.
למען השלמות מוצגים פרטים אלה בהערת שוליים.
ספרות משפטית מתאפיינת בריבוי הערות שוליים, עד שבדפים אחדים עולה גודל השוליים על גודל הטקסט הרגיל.
דוגמה קיצונית לכך מהווה עמ' 98 בספר "שיקול דעת שיפוטי" (אהרן ברק, "פפירוס").
בעמוד זה 5 שורות טקסט, שאותן מלוות 38 שורות שבהן 15 הערות שוליים הקשורות לטקסט זה.
סימון הופעתה של הערת שוליים נעשה באמצעות רישום מספרה הסידורי.
המספר הסידורי רץ לאורך הפרק.
כאשר הערות השוליים ניתנות בתחתית כל דף, ניתן להתחיל מחדש מ-1 בכל דף.
כאשר הערות השוליים מרוכזות בסוף הספר, רצוי לציין בראש כל עמוד של הערות שוליים את מספרי העמודים אליהן מתייחסות הערות אלה.
לרישום מספרה של הערת השוליים בגוף הטקסט מקובלות שתי שיטות:
מספר קטן המורם מעל השורה (superscript), למשל 1.
מספר הנתון בסוגריים מרובעים, למשל כך [1].
כדי לצמצם את ההפרעה ברצף הקריאה נהוג, בשתי השיטות, למקם את הסימון בסוף משפט.
הערת שוליים המציינת מקור של ציטוט מופיעה בסוף הציטוט.
שיטה נוספת היא סימון הערות השוליים בכוכביות; הערה ראשונה בכוכבית אחת, הערה שנייה בשתי כוכביות, וכו'.
שיטה זו פופולרית כאשר יש הערה אחת או שתיים.
שיטה מיושנת היא סימון הערות השוליים באוסף של סימנים מיוחדים.
הערה ראשונה בעמוד תסומן בכוכבית, הערה שנייה תסומן בצלבון (†), הערה שלישית תסומן בצלבון כפול (‡) והערה רביעית תסומן בסימן הסעיף (§).
יש טקסטים המשלבים בין שתי השיטות: כוכביות מציינות הערות שוליים תוכניות המופיעות בתחתית העמוד ואילו מספרים מציינים הפנייה למראי מקומות המרוכזים בסוף הטקסט.
הערות שוליים המפנות לאסמכתאות ומקורות מסומנות במספר סידורי, ומופיעות בסוף כל פרק.
הערות שוליים המוסיפות פרטים שאינם חיוניים לקריאה השוטפת מסומנות בכוכבית ומופיעות בתחתית הדף.
בפרשנות המקרא והתלמוד, הפירושים הם למעשה הערות שוליים לטקסט המקורי (הערות שוליים שנוספו מאוחר יותר).
בעיצוב הנפוץ של ספרי תנ"ך, הטקסט המקראי מופיע בחלקו העליון של הדף, והפירושים בחלקו התחתון, בדומה לטיפול המקובל בהערות שוליים בטקסט חילוני מודרני.
בעיצוב הסטנדרטי של התלמוד, הטקסט התלמודי מופיע בראש הדף, והפרשנות עוטפת אותו משלושה עברים מלמעלה, מימין ומשמאל ולרוב אף מלמטה.
עיצוב דומה, שבו הערות שוליים פרשניות, שנכתבו לא על ידי הכותב המקורי של הטקסט אלא על ידי פרשניו, מופיעות גם בטקסטים חילוניים מעטים.
דוגמה לכך הוא הספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" שבהוצאת "הספרייה החדשה", שבשוליו השמאליים מופיעים דברי פרשנות של מרטין גרדנר, ושל המתרגמת לעברית, רנה ליטוין (להבחנה בין שני סוגי ההערות, אלה של גרדנר מסומנות בספרות, ואלה של ליטוין - באותיות).
כאשר הערת שוליים משמשת לציון מקור המהווה אסמכתה, או מקור ממנו מצוטט הטקסט, ייתכן שהערות שוליים אחדות באותו פרק מתייחסות לאותו מקור.
במקרה זה יינתנו רק בהערת השוליים הראשונה הפרטים המזהים של מקור זה, ובהערות הבאות תינתן הפניה להערה הראשונה לשם השלמת הפרטים המזהים.
המילים המשמשות להפניה מבחינות בין שני מצבים:
ההערה בה נמצאת ההפניה עוקבת להערה אליה מתבצעת ההפניה.
למקרה זה משמשת המילה "שם", ובאנגלית (או, ליתר דיוק, בלטינית) ibid.
הצירוף "שם, שם" פירושו באותו מקור ובאותו עמוד.
כאשר ההפניה היא לעמוד אחר באותו מקור, ייכתב מספר העמוד, למשל "שם, עמ' 12".
המרחק בין שתי ההערות גדול יותר.
למקרה זה משמשת המילה "לעיל", בתוספת שם (מלא או מקוצר) של המקור, ובאנגלית op.
במהלך השנים הפך הביטוי הערת שוליים למושג אשר משתמשים בו עבור דברים זניחים יחסית לנושא המקורי.
שימוש מפורסם בביטוי זה עשה הפילוסוף אלפרד נורת' וייטהד, כאשר טען כי "כל הפילוסופיה המודרנית אינה אלא סדרה של הערות שוליים לאפלטון".
הסרט "הערת שוליים", העוסק בעולם האקדמי של מחקר התלמוד, נקרא של שם מקור גאוותו של אחד הגיבורים על אזכורו בהערת שוליים בספרו החשוב של מורהו.
גם בסיפורת סופרים משתמשים בהערות שוליים, ולפעמים כחלק בלתי נפרד מהטקסט.
למשל, בספר הפנטזיה לנוער של טרילוגיית ברטימאוס, נעשה שימוש בהערת שוליים בתיאור רגשות ומחשבות של אחת הדמויות בעלילה.
השימוש בהערת השוליים אינו צידי אלא חלק בלתי נפרד מהעלילה.
בהשראת התסריט של "הערת שוליים", הופק הסרט הצרפתי "מאסטרו" בשנת 2022. העלילה הועתקה מירושלים לפריז, ובמקום שני פרופסורים, אב ובנו, לשני מנצחי תזמורת, אב ובנו.
הערצה היא רגש אנושי שבו אדם מגלה הערכה רבה, לרוב לא ביקורתית, כלפי אדם אחר, תופעה או עצם.
הערצה קשורה בדרך כלל להתפעלות רבה מהאחר וממעשיו.
המעריץ נוטה לייחס לנערץ כמעט אך ורק תכונות חיוביות, ונוטה להתעלם, להדחיק או להכחיש קיום תכונות שליליות בנערץ.
פן אופייני אחר של הערצה הוא נטייה לביטול עצמי, ולהעמדת המעריץ מול הנערץ כמי שערכו פחות במידה ניכרת מזה של הנערץ, או לאמוד את רצונותיו כחשובים פחות מאלו של הנערץ.
ניתן להבחין במספר סוגים עיקריים של הערצה:
בסוג זה של הערצה, המעריץ מתייחס לאדם אחר באופן לא ביקורתי ככליל השלמות מכל או מרוב הבחינות.
לרוב, מאופיינת הערצה כזו בנטייה להאדיר תכונות חיוביות באדם הנערץ, ולמזער, להתעלם, או להגדיר כחיוביות תכונות שליליות של הנערץ.
כאשר המעריץ מכיר את הנערץ באופן אישי, לובשים יחסיהם לעיתים קרובות דמות של הענקת שירותים שונים של המעריץ לנערץ.
כאשר המעריץ אינו מכיר את הנערץ באופן אישי, או שההכרות ביניהם שטחית ורופפת, יש בדרך כלל גם תפקיד חשוב, מנקודת מבטו של המעריץ, להשתייכות לקבוצת מעריצים והשתתפות בפעולות פולחניות שונות שמוקדן הוא הנערץ.
האדם הנערץ הוא באופן טיפוסי מצטיין בתחום פעילות מסוים, או בעל תכונה בולטת ההופכת אותו לחריג ובולט.
תחושת ההערצה גורמת למעריץ להאדיר עוד יותר את מידת ההצטיינות או הבולטות של הנערץ, כשהוא מלווה האדרה זו לעיתים קרובות בהמעטה בערך עוסקים אחרים בתחום או בביטול יכולותיו הוא בתחום הפעולה.
כאשר התחושה מלווה גם ביכולת לביקורת שקולה והתייחסות עניינית לצדדים החיוביים והשליליים בנערץ, הרגש הוא הערכה ולא הערצה.
הערצה לקבוצה, חפץ או רעיון
בסוג זה של הערצה, רוחש המעריץ הערכה רבה לקבוצת אנשים, חפץ או רעיון מסוים שיש לו קשר אליהם, אם כחבר בקבוצה, בעל תפקיד רשמי או לא רשמי ביחס לחפץ, או מחזיק ברעיון מסוים.
תחושות של הזדהות עמוקה עם לאום, דת, קבוצת כדורגל או פולחן מסוים אופייניות לסוג זה של הערצה.
המעריץ בסוג זה של הערצה מתייחס בדרך כלל לקבוצות או רעיונות מופשטים כאילו הובילו אך ורק או בעיקר לתוצאות טובות או תחושות טובות, ממעט או מבטל את ערכן של תוצאות סותרות, ונוטה לעיתים קרובות להתייחס להיבטים שליליים של מושא ההערצה כאילו היו היבטים חיוביים במהותם.
מאחר שהמעריץ שייך לרוב באופן כזה או אחר למושא ההערצה, יש בהערצה מסוג זה היבט של הערצה עצמית.
ההיבט הנרקיסיסטי של ההערצה מנוטרל במקרה זה לעיתים קרובות באמצעות ביטול ערך הפרט כשלעצמו, ומציאת הגדולה שבו רק באמצעות חברותו בקבוצה הנערצת.
הערצת חכמי הקדם (באיטלקית: Adorazione dei Magi) הוא ציור לא גמור שצייר בשנת 1481 לאונרדו דה וינצ'י.
דה וינצ'י הוזמן על ידי הנזירים האוגוסטינים של כנסיית סאן דונאטו בסקופטו , שבקרבת פירנצה, לצייר ציור שיקשט את המזבח הגבוה בכנסייה ויתאר את חכמי הקדם ("המאגים" או "האמגושים") הבאים לסגוד לרך הנולד ישו, כמתואר בברית החדשה:
דה וינצ'י החל בביצוע העבודה, אך לא סיימהּ, משום שעקר למילאנו חודשים ספורים לאחר מכן, ב-1482. בסופו של דבר קושט המזבח ב-1496 בתמונה אחרת - "הערצת חכמי הקדם" של פיליפינו ליפי, שציורו דומה מאוד לזה של לאונרדו, למעט הרקע בירכתי התמונה.
הציור של ליפי שרד ומוצג אף הוא בגלריית אופיצי.
הכנסייה עצמה נהרסה ב-1529 בעקבות מצור על פירנצה.
ב-1568 הזכיר ג'ורג'ו ואזארי בספרו "חיי האומנים", כי התמונה עברה לרשותו של אדם בשם אמריגו בנצ'י.
ב-1621 הפכה התמונה לנכס של משפחת מדיצ'י, ומ-1768 הוצגה בחדר המדליות של המשפחה, שבארמונה, כיום גלריה אופיצי בפירנצה.
לאחר תקופה קצרה בווילה של מדיצ'י בקסטלו, הועברה התמונה ב-1784 סופית לגלריה אופיצי ומאז היא שמורה שם, ומוצגת באולם לאונרדו, לצד ציורים אחרים של לאונרדו ושל ורוקיו.
גודל הציור הוא 246x243 סנטימטרים, והוא נחשב ליצירתו הניידת הגדולה ביותר של לאונרדו.
סבורים שהוא קוצץ בכ-10 סנטימטרים מחלקו התחתון.
בציור מתואר ישו כשהוא בזרועותיה של אמו, מרים הבתולה.
חכמי הקדם כורעים ברך, ויוצרים תבנית משולש עם ישו ומרים.
ביתרת התמונה מופיעות דמויות שונות, ובהם אחת שמשערים כי היא מייצגת את דה וינצ'י עצמו (הדמות שבימין התמונה).
בירכתי התמונה משמאל הריסותיו של מבנה פגני, שבנאים משפצים אותו.
קיימות הערכות שהמבנה מייצג את בזיליקת קונסטנטינוס בפורום הרומאי.
בירכתיים מימין מוצג קרב בין פרשים על רקע נוף טרשי.
קיימת פרשנות כי החלק האחורי מייצג את העולם הפגאני שהנצרות, שתחילתה מתוארת בחלק הקדמי, דחקה את מקומו.
המתבונן בציורו של ליפי יכול להיווכח בדמיון הרב בין שני הציורים, בעיקר בחלקם הקדמי.
ב-2002 מינתה גלריה אופיצי את המומחה לטכניקה אמנותית מאוריציו סרקיני להערכת מצב היצירה, לצורך בחינת היתכנות לשיקום.
נעשו צילומים בטכניקות תת-אדום, על-סגול ורדיוגרפיה.
מסקנתו העיקרית של החוקר מניתוח ממצאיו הייתה שלאונרדו אמנם רשם את הרישומים המקדימים, אך שכבת הצבע נעשתה על ידי אמן אחר.
הציור עבר רסטורציה מורכבת שהושלמה ב-2017.
העשב של השכן היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיה שחורה, שעלתה לשידור ב-8 באוגוסט 2005 ברשת שואוטיים.
הסדרה נוצרה על ידי ג'נג'י כהן ומתמקדת בננסי בוטווין (מרי-לואיז פרקר), עקרת בית אלמנה, שנעשית לסוחרת סמים על מנת לפרנס את משפחתה, לאחר מות בעלה.
הסדרה התחילה עם עשרה פרקים ודורגה כסדרה בעלת הרייטינג הגבוה ביותר בחבילת ערוצי שואוטיים ב-2005. מקור שם הסדרה הוא במשחק מילים באנגלית המתייחס למילה מריחואנה (בסלנג: עשב) ואלמנה.
סרטון הפתיחה הציג את הפרוור האמריקאי ותושביו הנראים כמעט זהים – בדומה לעשב.
הדבר משתקף בשיר הפתיחה שנבחר עבור הסדרה ונקרא Little Boxes (קופסאות קטנות).
במהלך העונות 2, 3 ו-8, בוצע שיר הפתיחה "קופסאות קטנות" על ידי אמן אחר בכל פרק ובסגנון שונה.
בעונה 4 לא נוסף שיר פתיח כלל, אלא רק שקופית פתיחה המציגה את שם הסדרה, שמה של יוצרת הסדרה וציור של צמח הקנאביס.
בכל פרק השתנה סגנון השקופית בהתאם לרוח הפרק.
ננסי בוטווין (פרקר) מתגוררת בפרוור פיקטיבי בשם אגרסטיק, מחוץ ללוס אנג'לס.
ג'ודה, בעלה של ננסי, נפטר מהתקף לב בזמן ריצה עם בנם הקטן כמה שבועות לפני התחלת הסדרה.
על מנת לשמור על רמת חייהם, מתחילה ננסי לסחור במריחואנה.
אנדי בוטווין (קירק), אחיו הצעיר של ג'ודה, עובר לגור עם ננסי וילדיה לאחר שנקלע לקשיים.
אנדי מסייע למשפחה ולעסק המשפחתי, אך פעמים רבות מתגלה כמטרד.
ספקית המריחואנה של ננסי היא הליה ג'יימס (טוניה פאטאנו), ספקית מריחואנה ידועה במחוז שבו מתגוררת ננסי.
השתיים הכירו כיוון שאחיינה של ג'יימס, קונראד שפרד (רומני מלקו), הוא חבר של אנדי.
לאחר שהפסידה לקוחות לבית מרקחת, ננסי מתחילה למכור בראוניז ממולאות בחשיש.
רואה החשבון של ננסי, דאג וילסון (נילון), מציע לה לפתוח מאפיה חוקית ולנהל בה את עסקי מכירת המריחואנה בדיסקרטיות.
בנה של ננסי, סיילאס (פאריש), מתחיל לצאת עם מייגן, נערה חירשת מושכת שלומדת בבית ספרו.
בנה הקטן של ננסי, שיין (גולד), מתחיל להתנהג בצורה מוזרה עקב השפעת מותו של אביו: הוא נושך את רגלו של אחד מהילדים בחוג הקראטה שלו וזוכה לכינוי "בוטווין המוזר" מצד חבריו לכיתה.
"יריבתה" של ננסי היא סיליה הודס (פרקינס).
הודס היא ראש ועד ההורים בבית הספר של אגרסטיק, ומתמקדת רבות בתדמית העיר.
להודס שתי בנות: קווין ואיזבל.
הודס שולחת את קווין לפנימייה במקסיקו לאחר פרק הפתיחה של הסדרה.
במהלך העונה הודס מאובחנת כחולה בסרטן השד.
עקב האבחון סיליה מתחילה להתייחס לבתה איזבל באופן חם יותר, אך חוזרת לסורה מיד לאחר השיקום.
כדי להימנע מגיוס ולהתחמק משירות צבאי בעיראק, אנדי מודיע לצבא האמריקני שהוא לומד על-מנת להפוך להיות רבי.
ננסי מגלה שעסקי הסחר במריחואנה לא קלים כמו שחשבה כאשר היא מאוימת על ידי סוחר מריחואנה אחר, לאחר שהרחיבה את שטח המכירות שלה אל הקולג' האזורי, אשר נחשב לטריטוריה של הסוחר.
ננסי והסוחר נפגשים ומקיימים יחסי מין.
מאבטח בקולג' מבצע מעצר מזויף וגונב לננסי את המריחואנה שבה היא סוחרת.
ללא ידיעתה של ננסי, קונראד וחבריו מבקרים את המאבטח ומכים אותו.
לאחר מכן המאבטח מחזיר לננסי המבולבלת את המריחואנה שבה היא סוחרת, מתנצל, ומציע לעזור לננסי במכירות.
ננסי ואביו החד-הורי של הילד שננשך על ידי שיין, פיטר סקוטסון, מפתחים משיכה הדדית ובסופו של דבר מקיימים יחסי מין.
קיימת גם משיכה הדדית בין ננסי לקונראד, למורת רוחה של הליה.
העונה נגמרת בכך שקונראד משכנע את ננסי להפוך למגדלת מריחואנה בנוסף להיותה סוחרת, ועל ידי פעולה זו להגדיל את העסק שלה.
ננסי וקונראד יוצרים צוות, המורכב משניהם, דאג, דין הודס (בעלה של סיליה), סנג'אי, אנדי ואלחנדרו.
בפרק הסיום ננסי מגלה, לחרדתה, שפיטר סקוטסון הוא סוכן של הרשות האמריקנית למלחמה בסמים.
ננסי וקונראד מתעלמים מעצתה של הליה ומקימים עסק קטן לגידול מריחואנה, ובסופו של דבר שוכרים בית בפרוורים שמשמש כחממה לגידול המריחואנה.
לעסק הגידול של ננסי וקונראד מצטרפים גם אנדי ודאג (שהוא גם לקוח).
במהלך העונה, פיטר מספר לננסי שהוא יודע שהיא סוחרת סמים, אך אינו מחשיב אותה כסוחרת גדולה בצורה משמעותית שתיאלץ אותו לעצור אותה.
ננסי ופיטר מתחתנים על-מנת שפיטר לא יוכל להעיד נגד ננסי בבית המשפט.
בזמן שעסקי הסמים של ננסי מתפתחים, סיליה מתמודדת על המקום של דאג במועצת העיר, ומנצחת.
ניצחונה נקבע עקב העובדה שדין, בעלה, שכח למלא את הטפסים של דאג, ובעצם גרם לכך שדאג יישאר מחוץ להצבעה.
מיד עם בחירתה משיקה סיליה קמפיין נרחב נגד סמים באגרסטיק, הכולל אזורים נטולי סמים ומצלמות מעקב ברחבי העיר.
דאג וסיליה חולקים רצון עז לנקום בדין, מה שמוביל את שניהם לרומן.
מערכת היחסים של סיילאס עם מייגן מאיימת להיקרע כאשר מייגן, התלמידה הרצינית, הולכת ללמוד בפרינסטון בעוד שסיילאס, התלמיד הבינוני, הולך לקולג' אזורי.
כדי למנוע ממייגן לעזוב, סיילאס מנסה לעבר אותה.
הצלחתו של סיילאס להכניס את מייגן להיריון מסתיימת בהפלה ובעימות פיזי עם אביה של מייגן, אשר מביא לסיום מערכת היחסים בינה לבין סיילאס.
אנדי מנסה לפתח מערכת יחסים עם יעל הופמן (מיטל דוהן), דיקנית הקבלה מלימודי הרבנות שלו.
מערכת היחסים נכשלת כאשר כלב כורת בנשיכה שתי בהונות מרגלו של אנדי.
אנדי מאמין ש"נכות" זו הופכת אותו לבלתי-כשיר לשירות צבאי, ופורש מלימודי הרבנות.
עם התקדמות העונה, ילדיה של ננסי נהיים יותר ויותר מודעים לעסקי הסמים של אמם.
הילדים בבית הספר של שיין צוחקים על חוסר הניסיון המיני שלו.
בעקבות זאת דודו, אנדי, לוקח אותו לבית בושת על-מנת לרכוש ביטחון בתחום זה.
ביטחונו של שיין עולה והוא מצטרף למועדון הוויכוחים בבית ספרו, ובכך מתקרב לגרטשן, ילדה שהוא מחבב, שגם הופכת להיות חברתו.
בהמשך שיין נפרד מגרטשן בגלל אובססיה שלו כלפי קאט, חברה-לשעבר של אנדי.
סיילאס מוציא את תסכולו על ידי ביצוע מעשי ונדליזם ברחבי אגרסטיק, כמו גנבת השלטים המעידים על אזורים נקיים מסמים ומצלמות המעקב של סיליה.
סיילאס רואה בכך עזרה לעסקיה של אמו.
בינתיים, ננסי מקבלת איומים מקבוצה של סוחרי סמים ארמניים המחזיקים בבתי גידול רבים מסביב לשלה וטוענים שהיא חודרת לטריטוריה שלהם.
ננסי מספרת על כך לפיטר והוא דואג למעצרם.
עסקי הסמים של ננסי וקונראד הופכים ללהיט לאחר שיריביהם הארמניים נעצרו ונוסף על כך – צמח חדש שקונראד מגדל זוכה להכרה נרחבת כאשר סנופ דוג מביע התלהבות ממנו.
לעומת זאת, היחסים בין ננסי לפיטר מתחילים להתדרדר כאשר הרשות למלחמה בסמים מתכננת לפשוט על עסקיה של הליה וננסי מזהירה אותה ובמקביל פיטר מנסה לשכנע את ננסי להפסיק לסחור בסמים.
הקש ששובר את ננסי הוא כאשר פיטר מגיע לארוחת ערב ומנסה לטפל בהתנהגותו של סיילאס באלימות.
ננסי מתקשרת לקונראד ואומרת לו שהיא אינה אוהבת יותר את פיטר אך תישאר עמו עד שהגידול האחרון שלהם יבשיל, ופיטר מצותת לשיחה זו.
בינתיים דאג וסיליה מתכננים לעזוב את בני הזוג שלהם.
סיליה אומרת לדין שהיא עוזבת אותו, אך דאג לא נפרד מאשתו, דיינה, בטענה שהוא אינו יכול.
דין זורק את סיליה מהבית ודורש גירושים.
בסוף העונה, פיטר דורש מננסי וקונראד את הכסף שהם קיבלו ממכירת הגידולים שלהם.
הליה שוכרת מאפיונרים ארמניים להרוג את פיטר, כי היא מאמינה שהוא מתכנן להרוג את קונראד לאחר שזה יביא לו את הכסף.
הקניין של ננסי, יו-טרן, דורש ממנה את כל הגידולים באיומי אקדח.
לאחר שהרגו את פיטר, המאפיונרים הארמניים מגיעים לקבל כסף על העבודה.
הם מגלים שאין כסף ומחליטים לקחת את הגידולים במקום.
אז ננסי מגלה שסיילאס הכניס את עצמו בכוח לעסקי הסמים כאשר הוא גונב את כל הגידולים, מסתיר אותם בתא המטען של מכוניתו ודורש להיות חלק מהעסק.
סיליה מגיעה עם שוטר ומאשימה את סיילאס בגנבה של השלטים ומצלמות המעקב, כיוון שיש לה צילומים של סיילאס מהגנבה של המצלמה האחרונה.
העונה נגמרת בסיום מותח כאשר ננסי עומדת בבית הגידול ומכוונים עליה כלי נשק מצד המאפיונרים הארמניים וגם מצד הפמליה של יו-טרן.
העונה מתחילה בכך שסיליה מוצאת את כל היבול והורסת אותו.
יו טרן משלם למאפיונרים שיניחו לננסי.
סנג'יי יוצא מהארון אך בכפייתו של יו-טרן מכניס אישה להיריון.
במהלך העונה ננסי עובדת על מנת לשלם את חובה ליו-טרן.
היא מתחילה לעבוד אצל סאליבן גרוף, מפתח עסקי מהשכונה הקרובה – מג'סטיק.
במהרה ננסי וסאליבן מתקרבים באופן אינטימי.
סיילס מתחיל למכור מהחשיש של אמו ופוגש בחורה בשם טארה.
שיין הופך למנודה בבית ספרו ובמקביל מתחיל לדמיין שיחות עם רוחו של אביו.
ננסי מגלה שנישואיה לפיטר הותירו לה סכום כסף רב מביטוח החיים שלו.
יו-טרן מתחיל סכסוך עם הדילרים המקסיקנים וחוטף התקף לב.
מרווין נעשה המנהיג החדש ומסדר את העניינים עם המקסיקנים ומוחק לננסי את חובה.
ננסי מתיידדת עם גרושתו הראשונה של פיטר, ולרי, אך ולרי סוחטת אותה וננסי נותרת בלי כספי הביטוח.
גרוף קונה לסיליה בית ודאג פועל על מנת לחבר את קהילות אגרסטיק ומג'סטיק יחד.
דין עובר תאונת אופנוע וסיליה מטפלת בו בניגוד לרצונה.
ננסי, קונרד והליה מעבירים את בית הגידול שלהם לביתה של סיליה במג'סטיק.
חבורת אופנוענים מאיימת עליהם אך ננסי פונה לגיירמו, מנהיג הדילרים המקסיקנים לעזרה.
גיירמו שורף את שדה הגידול של האופנוענים אך האש מתפשטת ושורפת את רוב אזור מג'סטיק.
ננסי ממהרת ושופכת בנזין בתוך ביתה כדי להבטיח שלא יישאר כלום.
לאחר שביתה נשרף יוצאת ננסי עם כל משפחה למנוסה לעבר רן מאר, עיר השוכנת בקליפורניה וסמוכה לגבול בסן דייגו.
המשפחה עוברת לגור עם אביו וסבתו של אנדי אשר נמצאת בקומה.
גיירמו שוכר את ננסי כדי שתבריח לו גראס ממקסיקו ולאחר מכן היא מגלה שהיא הייתה במבחן.
סיליה נעצרת על בית הגידול של ננסי מכיוון שהבית היה רשום על שמה.
סיליה משתחררת בתנאי שתרגל אחר ננסי ולאחר שאנשיו של גיירמו תופסים אותה מצותתת ננסי משכנעת אותם לחוס על חייה.
איזבל מואסת באביה ועוברת לגור עם סיליה.
דאג בורח מהחוקרים לאחר שגילו על מעילתו בכספי מג'סטיק והוא פותח בשותפות בגידול צמחי מריחואנה עם סיילאס בחלקה האחורי של חנות גבינות מקומית.
שיין מתחיל ללמוד בבית ספר חדש ומכה את הילד הכי מקובל כדי ליצור לעצמו תדמית של ילד בעייתי.
הוא מקיים יחסי מין בפעם הראשונה בשלישייה עם שתי בנות בשם סימון והרמוני.
הבוס של גיירמו אשר זהותו אינה ידועה לננסי שוכר אותה לעבוד בחנות לבגדי היריון אך היא מגלה שבחדר האחורי יש מנהרה תת-קרקעית המובילה למקסיקו.
ננסי מגלה מאוחר יותר שבמנהרה מבריחים גם נשק ונשים בנוסף לסמים.
היא מפתחת מערכת יחסים אינטימית עם הבוס של גיירמו המתגלה כאסטבן רייס, ראש העיר של טיחואנה.
ננסי נבהלת מההשלכות של המנהרה וחושפת הכול לסוכן הרשות למלחמה בסמים, רוי תיל.
פשיטת ה-DEA גורמת למותם של רבים מהמבריחים ולמעצרו של גיירמו מכיוון שזהותו של רייס לא נחשפה.
דאג מתאהב במהגרת שלא מצליחה להיכנס לארצות הברית ומבטיח לנסות למצוא אותה והוא ואנדי מתחילים להבריח מהגרים כדי להרוויח כסף.
לאחר שדאג מצליח להבריח אותה היא נגעלת מהאופי שלו ובמקביל מתאהבת באנדי ושוכבת איתו.
לאחר שדאג מגלה הוא מסגיר אותה חזרה לרשויות ההגירה.
במהלך עבודתה בחנות של ננסי, סיליה מתמכרת לסמים ודין ואיזבל מבצעים התערבות והיא עוברת גמילה.
לאחר שנגמלה היא מחליטה לפייס את משפחתה ולאחר שהיא מתנצלת בפני דין ואיזבל היא נוסעת למקסיקו לחפש את קויין בתה הבכורה אשר אותה שלחה לפני 3 שנים לפנימייה במקסיקו.
קווין ובן זוגה חוטפים את סיליה כדי לבקש כופר אך לאחר שאף אחד לא מוכן לשלם הם משחררים אותה.
שיין גונב את הגראס של סיילאס ומוכר אותו בעזרת חברותיו החדשות בשטח בית הספר.
בסוף העונה אסטבן מגלה שננסי היא זו שהלשינה על המנהרה ומתכוון להרוג אותה אך היא מגלה לו שהיא בהיריון עם בנו.
לאחר שאסטבן מגלה על התינוק הוא מאשר לננסי לחיות ומכריח אותה להסתובב עם שומרי ראש ומעביר אותה בדיקות על מנת לגלות שהתינוק אכן שלו.
ננסי נחושה להגן על שיין ושולחת אותו עם אנדי לאחותה אך אחותה מחזירה את שיין לאחר כמה פרקים אחרי שהיא שכבה עם אנדי ושיין צילם אותם בפלאפון שלו.
סיליה מוצאת את עצמה שוב בלי מקום להתגורר בו והיא משתכנת במוסך של ננסי ללא ידיעתה.
שומר ראש אחד של ננסי נרצח והשני תופס את הבלש רוי תיל וננסי קוראת לאסטבן המורה לרצוח את תיל.
אנדי מצליח להוציא מהבנק 180 אלף דולר מחשבון הבנק הישן של יהודה אחיו ומנסה לשכנע את ננסי לבצע הפלה ולברוח איתו ועם הכסף אך היא משאירה לו מכתב שהיא ושיין עוברים לגור עם אסטבן.
שישה חודשים מאוחר יותר אסטבן מציע לננסי נישואים אך בגלל פילאר, אישה חזקה בפוליטיקה המקסיקנית הוא חוזר בו.
ננסי מגלה שהקימו בבית חדר לידה כדי שהיא תלד שם ולא יהיה תיעוד ללידה של התינוק.
היא נעזרת באנדי ויולדת את התינוק מוקדם בבית חולים ורושמת את אנדי כאביו של התינוק.
אנדי מסכים לגדל את התינוק כאביו ואף מבצע לתינוק ברית מילה.
שיין מוכר גראס למורה בבית הספר אך לאחר מכן אותו מורה גונב ממנו סחורה בשווי רב ושיין יחד עם שומר הראש של אסטבן מתנקמים במורה.
אסטבן מגיע ומציע לננסי להנשא לו שוב ובאותו רגע מגיע מתנקש שמנסה לפגוע בו ובטעות פוגע בזרועו השמאלית של שיין.
ננסי מגלה ששומר הראש של אסטבן היה זה שהדליף לפילאר והמתנקש היה מכוון אליה.
החנות של דאג וסיילאס מפסידה כסף ולבסוף פושטת רגל לאחר פשיטה של הרשות למלחמה בסמים.
לאחר שכל הגראס הוחרם הם שוכרים את דין כעורך הדין שלהם והוא מצליח להשיג את החשיש אך משקר להם ואומר שהוא נגנב ממנו ובמקביל מתחיל למכור אותו יחד עם סיליה ומוצרי הטיפוח שלה.
דאג מגלה על זה ולא מספר לסיילס אלא מצטרף לצוות החדש שסיליה מקימה בראשותה והכולל את איזבל, דאג, דין, סנגיי ואיגנסיו.
ננסי ואסטבן מתחתנים והמשפחה עוברת לביתו.
אנדי מתחיל לצאת עם רופאה בשם אודרה.
ננסי עוזרת לגיירמו השתחרר מהכלא בתמורה לכך שיתנקש בחייה של פילאר.
בסוף העונה אסטבן חוזר להתמודד מפני שפילאר סוחטת אותו.
במסיבה שעורכת פילאר אסטבן, ננסי ומשפחתה מוזמנים ובשיחה בין ננסי לפילאר זו האחרונה מאיימת על חייהם של סיילאס ושיין.
בעודה מדברת שיין חובט בראשה עם מקל קריקט והיא נופלת לבריכה ומתה.
המשפחה יוצאת למנוסה שוב לאחר מותה של פילאר.
הם עוברים לסיאטל ומשנים את זהויותיהם בזמן שאסטבן מחפש את ננסי והתינוק.
שיין מתחבר עם נשות השכונה בזמן שאנדי, סילאס וננסי מתחילים לעבוד במלון.
הם קונים שאריות של חשיש ומתחילים לייצר חשיש משלהם.
לאחר ששיין נתפס בשקריו על ידי הנשים הרכלניות אליהן התחבר, סזאר מצליח לעלות על עקבותיהם ותופס את דאג שמוביל אותו אליהם.
ננסי מצליחה לברוח מאסטבן פעם נוספת לאחר שהיא יורה לסזאר ברגל.
במהרה הם נאלצים לעזוב את סיאטל וסיילאס מתקשה לעזוב.
המשפחה עוברת לגור בעיירה מחוץ לחוק אליה מגיעים אנשים שאין להם לאן ללכת ומתחזים למשפחת כמורה.
תוך זמן קצר אנשי העיירה עולים על התרמית והם יוצאים לדרך בקרוון שקנו.
ננסי מגלה כי המשטרה מחפשת אחריה באשמה על חטיפת תינוק.
ננסי חושבת על רעיון והם מגיעים להתארח אצל המורה למתמטיקה שלה לשעבר אשר איתו ניהלה רומן בנעוריה.
אנדי ודאג מוכרים את הקרוון כדי לא למשוך תשומת לב ובמקביל מנסים לבצע מכירה אחרונה וגדולה של חשיש כדי להרוויח כסף ולעזוב את העסק לתמיד.
סייאלאס ושיין מגלים על החבר של אמם מהתיכון ומתחילים לחשוב שזהו אביו הביולוגי של סיילאס.
ננסי נתקלת באדם אשר טוען שלמד איתה בתיכון אך למעשה הוא עיתונאי המנסה לחשוף את הסיפור שלה.