tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באופן ספציפי יותר, בסכמה תרפיה נמצא שיפור רב יותר במערכות יחסים, אימפולסיביות, והתנהגות אובדנית או פארא-אובדנית.
מחקר המשך למחקר זה הראה שגם המטופלים וגם המטפלים דירגו את הברית הטיפולית בין המטפל למטופל כחזקה יותר בסכמה תרפיה בהשוואה ל-TFP.
טיפול חמלה (באנגלית Expanded access או Compassionate use) הוא שימוש בתרופה או מכשיר רפואי מבלי שנרשמו וקיבלו אישור רשמי של הרשויות האמונות על בחינה ובדיקת מוצרים רפואיים במדינות העולם השונות (למשל ה-FDA בארצות הברית, או משרד הבריאות בישראל).
פעמים רבות, התרופה או המכשיר הרפואי שנכללים בטיפול החמלה אף לא נוסו לפני כן במסגרת מחקר קליני.
טיפולי חמלה ניתנים על פי רוב דרך חברות תרופות או מכשור רפואי שפיתחו את אותו מוצר, ומסכימים לספק אותו מחוץ למסגרת המקובלת לחולים בעלי סיכון גבוה לתמותה הסובלים ממחלות כרוניות, או ממחלות הגורמות לנכות משמעותית כמו מחלות הסרטן, מחלות ניוון שרירים, ALS ועוד.
מכיוון שאין להם אישור רשמי, הטיפולים ניתנים ללא עלות.
השם "טיפול חמלה" עומד מאחורי העיקרון כי אין לחולים "מה להפסיד" מכיוון שהם עלולים לעבור מן העולם ממילא, כך שהטיפול במקרה הטוב ישפר את מצבם, יאריך את תוחלת חייהם וישפר את איכותם, ובמקרה הרע לא ישפיע ולא יוביל לשינוי משמעותי או יסכן את חייהם יותר מהנדרש.
במקרים רבים, טיפולי חמלה אינם רק לטובתו של החולה, כי אם מקפצת דרך עבור חברת התרופות.
טיפול חמלה שנעשה במספר מטופלים והוכח כיעיל, יוכל לאפשר לחברה להתחיל לערוך ניסויים קליניים במסגרת רשמית, תוך מציאת התורמים המתאימים לביצועם, זאת בזכות הוכחת ההצלחה הראשונית.
לדוגמה, בשנת 2018 חברת הביוטק אימוניטי פרמה הודיעה כי היא מתחילה ניסוי קליני עם התרופה שפיתחה למחלת ניוון השרירים ALS בבית החולים הדסה עין כרם, זאת לאחר שטיפול חמלה שבוצע בחולה הראה תוצאות מבטיחות של הקפאת המחלה למשך שנתיים.
בשנת 2020, עם פרוץ נגיף הקורונה בכל העולם, חברות תרופות רבות ניסו לפתח תרופה או חיסון אפשריים, ומפאת קוצר הזמן ולאור תמותת החולים, התבצעו טיפולי חמלה כדי למצוא את הפתרון האפקטיבי ולקדם אותו.
למשל, בתחילת חודש אפריל באותה שנה, חברת רדהיל ביופארמה האיטלקית קיבלה אישור ממרכז המחלות הזיהומיות במדינה וכן מוועדת האתיקה באיטליה לתת את תרופתם הניסיונית לחולים שאובחנו עם נגיף מסוג COVID-19 והחלו לפתח תסמינים מסכני חיים מסוג דלקת ריאות חריפה או מצוקה נשימתית.
גם בישראל ניתנו טיפולי חמלה בזמן הקורונה, באמצעות עירוי נוגדנים שנלקחו מאנשים שחלו בקורונה אך החלימו, כמעין חיסון פאסיבי.
באפריל 2020 פורסם כי בעקבות עירוי הנוגדנים, 49% מחולי הקורונה דיווחו על שיפור במצבם הרפואי.
בישראל, כל טיפול חמלה שניתן חייב להיות מנוטר על ידי משרד הבריאות ולקבל את אישורו מראש.
בנוסף, אף על פי שמותר למטופל להגיש בקשה למשרד הבריאות לקבל את טיפול החמלה, ואף שהמשרד עשוי לאשר את הבקשה - חברת התרופות או המכשור הרפואי רשאית שלא להסכים לתת אותו, מכיוון שעל פי חוק היא אינה מחויבת לכך.
הטיפול מסופק על ידי חברת התרופות או המכשור הרפואי, ונעשה בהשגחה של הרופא האחראי על אותו מטופל, או המוסד הרפואי שבו הטיפול נעשה.
טרם אישור הבקשה, משרד הבריאות מוודא שהתרופה המיועדת מצויה בכמות שתספיק לכל אורך הטיפול הנדרש, ושהתועלת לחולה גדולה בהרבה מהסיכון הכרוך בטיפול.
כבר על פי תקנה 29 לתקנות הרוקחים (תכשירים), התשמ"ו-1986 קיימים חריגים שבהם ניתן לייצר ולשווק תרופה שאינה רשומה בפנקס התכשירים, אך רק בשנת 2006 חוזר של משרד הבריאות הגדיר בדיוק מהו טיפול חמלה, באילו תנאים הוא ניתן ומהם הנהלים הנדרשים עבורו.
טיפול ממוקד חמלה הוא שיטת טיפול בתחום הפסיכותרפיה, שפותחה על ידי הפסיכולוג פרופ' פול גילברט.
מטרת השיטה היא הקניית ניהול רגשות אפקטיבי של המטופל, תוך שימת דגש על התנהגויות המונעות מטרדה, דחף ותחושות של מתקפה עצמית.
טיפול זוגי היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית המבוססת על הפורמט האמריקאי "Couples Therapy" של רשת שואוטיים, העוקבת אחר זוגות העוברים טיפול זוגי לעיני המצלמות.
התוכנית משודרת החל מ-29 בנובמבר 2021 בכאן 11.
התוכנית עוקבת במשך 20 שבועות אחר זוגות אמיתיים שעוברים טיפול זוגי לעיני מצלמות על ידי המטפלת הזוגית.
התוכנית מתרחשת בחדר הטיפולים המרושת במצלמות המוסתרות מאחורי מראה חד כיוונית המקיפה את החדר.
כל פרק מורכב מקטעים מסוימים מתוך טיפולי הזוגות, ומקטעים בהם מתייעצת המטפלת עם המנטור שלה לגבי הטיפול בזוגות.
בעונה הראשונה, המטפלת הזוגיות היא שרון ברעם וולובסקי.
כמנטור המלווה אותה במהלך העונה משמש פרופסור משה אלמגור טיקוצקי, בעבר יושב ראש האגודה לטיפול זוגי ומשפחתי.
בעונה השנייה, המטפלת הזוגית היא שרי אופיר לביא, מטפלת זוגית ומינית ומדריכת מטפלים.
כמנטור המלווה אותה במהלך העונה משמשת דוקטור שרה איוניר, דוקטור לעבודה סוציאלית קלינית וממקימות מכון שינוי (מכון לטיפול זוגי ומשפחתי ולהכשרת מטפלים).
תמר ואגמון – נשואים 10 שנים.
רופאה ואיש הייטק מצפון הארץ, הנמצאים במשבר זוגיות חריף על סף פירוק.
נטלי ומושיקו – נשואים 6 שנים (פרק ב' עבורו).
ג'אגלריית וספר מרמלה, שמגיעים שנה אחרי הולדת הבן השני ומשבר דיכאון לאחר לידה של נטלי.
רינת ועמנואל – זוג דתי נשוי כ-5 שנים.
אשת כוח אדם ומורה מחריש, המתמודדים עם זוגיות מלאת רצון טוב אבל ללא כל ניסיון והכנה.
הדס וליאור – ביחד 5 שנים.
עובדים יחד בחברת הגברה שבבעלותו.
מגיעים לתחזוק מערכת יחסים שעובדת אבל חורקת.
ספיר ואורפז – נשואים והורים לילדה.
הכירו במהלך מגפת הקורונה שהאיצה את מערכת היחסים שלהם.
מינה ואלון – נשואים 23 שנה והורים ל-3 ילדים.
לפני 9 שנים, אלון עבר תאונה עם סירה ובעקבות כך הפך לנכה, דבר שהשפיע על יחסיהם.
יעל ולירון – ביחד 5 שנים ואימהות ל-3 ילדים.
סוחבות איתן משבר גדול שהתרחש לפני שנה, ומתמודדות עם בני משפחה שלא מקבלים את הזוגיות שלהן.
שרה ונתנאל – זוג דתי נשוי כ-4 שנים, והורים לשני ילדים.
נאלצים ללמוד לחיות יחד לראשונה לאחר שנתנאל השתחרר משירות צבאי ארוך.
במרץ 2021 פורסם שתאגיד השידור הישראלי רכש את הזכויות להפקת הגרסה המקומית של התוכנית.
במאי 2022 פורסם שהתוכנית חודשה לעונה שנייה.
בהמשך פורסם ששרון ברעם וולובסקי, המטפלת הזוגית של העונה הראשונה, לא תמשיך לעונה השנייה.
במהלך תהליך הצילומים והעריכה של התוכנית, ההפקה נמצאת בקשר עם הזוגות המשתתפים.
הזוגות רשאים לבקש מראש לא להכניס לתוכנית נושאים הקשורים בין היתר לילדים, לקרובי המשפחה או לאנשים הקשורים למריבה בין הזוג אך אינם צריכים להיחשף.
גם לאחר הטיפול, הזוגות רשאים לבקש להוציא מהתוכנית דברים מסוימים שנאמרו בו.
בנוסף, המטפלת הזוגית צופה בפרקים הערוכים בשביל לבדוק שדברים שלטעמה פוגעים בזוגות לא יהיו חלק מהתוכנית.
ההפקה מאפשרת גם לזוגות לצפות בפרקי התוכנית לפני שידורם.
נטע חוטר מאתר "tvbee" ציינה לטובה את אופי התוכנית: .
עידו ישעיהו מאתר "וואלה!" ביקר את אופן הטיפול של שרון ברעם וולובסקי: .
סמדר שילוני מאתר "ynet" שיבחה את התוכנית וכתבה: .
ניר וולף מעיתון "ישראל היום" כתב על התוכנית שהיא .
רועי אבן מאתר "tvbee" כתב על התוכנית שהיא .
שנהטקסקטגוריהמועמדותתוצאה2022 בימוי בסדרה תיעודית ועובדתיתעדי לוי תיעודית ועובדתית ואפי כהן ורטש ניר אלון2025
טיפול מוכוון טראומה הוא גישה טיפולית המיועדת לטיפול בנפגעי טראומה מורכבת.
טיפול בשיטה זו מספק מענה לכלל הסימפטומים המורכבים של הנפגע, מותאם אישית לצרכים וליכולות שלו, גמיש ומשתנה לפי הצורך.
הטיפול משלב מגוון של פרספקטיבות, של תאוריות ושל מודלים קליניים ושם דגש על ביטחון, שיתופיות והעצמה ביחסים הטיפוליים.
הייחוד של טיפול מוכוון טראומה הוא בהסתכלות הרחבה על השפעות הטראומה על האדם ועל חייו, ובהתאמת הטיפול וסביבת הטיפול להשפעות אלו.
הטיפול מכיר בפוטנציאל לרה-טראומטיזציה בטיפול בגישות מסורתיות, ושואף לצמצם ככל האפשר את ההפעלה מחדש של מרכיבים טראומטיים במסגרת הטיפול, העשויים לשחזר את הטראומה.
הפרעה פוסט טראומטית מורכבת או טראומה מורכבת נגרמת בעקבות חשיפה כרונית, חוזרת ומתמשכת לאירועים פוגעניים, המסכנים את שלמותו הפיזית או הנפשית של הנפגע, ושאין ביכולתו להפסיק או לברוח מהם.
טראומה מסוג זה מתאפיינת במגע מתמשך עם הפוגע ובציפייה מתמדת שהפגיעה תחזור.
המונח נטבע לראשונה על ידי הפסיכיאטרית ג'ודית לואיס הרמן במטרה להבחין בינו לבין הפרעת דחק פוסט טראומטית שנובעת מאירוע טראומטי חד פעמי.
השלכותיה של הפרעת דחק פוסט טראומטית מורכבת גורמות לבעיות ביכולת לוויסות רגשי, למצוקות סומאטיות, להפרעות בזהות ובהתקשרות עם אחרים, להפרעות דיסוציאציה ולניכור רוחני.
ילדים שחוו טראומה מורכבת סובלים מפגיעות התפתחותיות משמעותיות הכוללות התפתחות לקויה של המוח שאינה מאפשרת לאדם להיות ממוקד, חושב ובעל ויסות עצמי.
טביעת מונח זה משמעותית בעקבות אופיו האינטגרטיבי, שאינו מתייג את הנפגעים.
האבחנה מנטרלת את מושגי האבחון הפתולוגיים, כוללת בתוכה את הבנת האטיולוגיה הטראומטית ומוכוונת לדרכי טיפול מתאימות.
טראומה נפשית מתמשכת מתקיימת בתוך יחסים ובמרכזה חוויה של נישול מכוח והעדר שליטה.
על כן, טיפול מוכוון טראומה מתמקד גם הוא ביחסים וביצירת חוויה אחרת של יחסי כוח, בהם הכוח שב לידי המטופל וחוסר השליטה מצטמצם על ידי הגדלת אפשרויות הבחירה.
טיפול זה, מדגיש את הכוחות ויכולת ההסתגלות של המטופל, ותופס את הסימפטומים כאסטרטגיות הישרדות והתמודדות.
כמו כן, טיפול מוכוון טראומה מייצר עבור המטופלים סביבה תומכת ומעצימה, בה יוכלו לחוש ביטחון, כבוד וקבלה.
גישת טיפול זו מציעה למטפל להסתכל על המטופלים דרך "עדשת הטראומה" ובכך להתאים את הטיפול לצרכיהם ולהימנע מרה-טראומטיזציה.
השינויים וההתאמות הנדרשים על מנת ליישם את הגישה רלוונטיים ברמת המטפל, הארגון, הנהלים והמערכת כולה.
בטיפול מתייחסים לרוב ל-5 עקרונות מרכזיים:
● ביטחון – שמירה על ביטחון פיזי ונפשי של המטופל, על ידי הקפדה על כך שסביבת הטיפול תהיה נעימה ומזמינה ושפרטיותו של המטופל נשמרת.
● בחירה – מתן אפשרויות בחירה ושליטה בידי המטופל.
יש לתת מידע ברור ושקוף בנוגע לזכויות וחובות המטופל.
● שיתופיות – קבלת החלטות עם המטופל והגמשת יחסי הכוח בין המטפל למטופל.
למטופלים ניתן תפקיד מהותי בתכנון והערכה של השירות.
● אמינות – בהירות ועקביות בנוגע לתהליך הטיפולי לצד שמירה על גבולות.
על המטפלים לפעול במקצועיות וכבוד בכל הנוגע לגבולות.
● העצמה – דגש על העצמה, פיתוח ורכישת מיומנויות.
יש לשאוף לכך שהסביבה הטיפולית תהיה מתקפת ולאפשר קשר עם כלל הגורמים בשירות.
עקרונות נוספים בטיפול מוכוון טראומה הם עזרה הדדית וקבוצתית של המטופלים ומתן דגש על כוחות ויכולות הישרדות שלהם.
טיפול מוכוון טראומה שואף להיות רגיש תרבות, רגיש מגדר ורגיש לפרט באשר הוא.
על מנת שהטיפול יהיה רלוונטי ומדויק, על הארגון והמטפלים להיות בלמידה מתמדת ופתוחים לשינויים והתפתחות.
על פי התאוריה הפמיניסטית, טראומות מסוימות נוצרות ומתוחזקות על ידי אפליה ממסדית והיררכיות חברתיות.
טיפול פמיניסטי מוכוון טראומה הוא מודל טיפולי לנשים ולגברים, המכיר ומתייחס להקשר החברתי-פוליטי בו חי המטופל ובו התרחשה הטראומה.
כלומר, על המטפל להתחשב בהשפעת הסביבה החברתית-פוליטית של המטופל על היווצרות הטראומה ועל שימורה.
מטפלים פמיניסטיים מכירים בהשפעות מבנים חברתיים על חווית הטראומה, וחוקרים השפעות אלו על מנת להבין טוב יותר את מטופליהם.
באופן כללי, טיפול פמיניסטי מתנגד לשימוש באבחנות, אלא אם בכוחה של האבחנה לסייע בהנגשת טיפול נפשי למטופל.
השאיפה היא לשנות את ההסתכלות הפתולוגית על הסימפטומים של הטראומה, ולמסגרם מחדש כאסטרטגיות התמודדות והישרדות.
בטיפול פמיניסטי מוכוון טראומה, המטופלים נתפסים כמומחים לחייהם והטיפול מאתגר את יחסי הכוח המובנים בין מטפל למטופל, תוך כינון מערכת יחסים שוויונית.
טיפול פמיניסטי אינו מגדיר יצירת מציאות נטולת סימפטומים עבור המטופל כהצלחה, אלא שואף לסייע לשורדי טראומה ליצור נרטיב נטול אשמה עצמית של הטראומה, ולהוביל לתחושת העצמה.
על פי הגישה של טיפול מוכוון טראומה, גישות הטיפול המסורתיות הנהוגות במערכות בריאות הנפש והרווחה עשויות לגרום לרה-טראומטיזציה בקרב השורדים, בעקבות שחזור היחסים הראשוניים המתעללים.
בגישות המסורתיות למטפל יש מעמד וכוח עדיפים, והמטופל מקבל עליו את היחסים הלא שוויוניים.
גישות אלה ברובן נוקשות וסמכותניות, ומתמקדות בבעיות ובסימפטומים, מה שעלול להחמיר את מצבם של המטופלים.
בעקבות ההכרה בכך שלרוב המטופלים במסגרות השונות של בריאות הנפש והרווחה יש היסטוריה של טראומות מורכבות, טענתם של המחזיקים בגישה זו היא כי קיים צורך בהפיכת שירותי הטיפול לשירותים מוכווני טראומה.
שירות מוכוון טראומה מתאים את עצמו לכך שכל אינטראקציה במקום תהיה מיטיבה ומרפאת ולא תשחזר את הטראומה.
לכן, כל נשות הצוות וביניהן מזכירות, פקידות, מדריכות וכו' עוברות הכשרה בנושא טראומה מורכבת, תוך שאיפה להבנה של השפעתה על המטופלים ובניית סביבה טיפולית מיטיבה.
השירות מספק למטופלים מקום מוגן ובטוח, הנותן מענה לצרכיהם המיוחדים ולהתמודדות עם הקשיים האופייניים בבואם לקבל סיוע.
ישראל נמצאת בשלבים הראשונים בהפיכת שירותים למוכווני טראומה.
מסגרות שונות נמצאות בתהליך של הטמעת הנושא במהלכו הצוותים עוברים הכשרות על כך, ולכן אינן מגדירות עצמן עדיין כמסגרות מוכוונות טראומה.
מספר שירותים במשרד הרווחה החלו בתהליך כגון שרות שיקום נוער, שרות התמכרויות ועוד.
בישראל קיימות מספר מסגרות המגדירות עצמן כמיועדות לאנשים עם טראומה מורכבת, ביניהן "מרכז מעיין" ו"לטם", שהן מסגרות טיפוליות למתמודדים עם השלכות של טראומה מינית.
מסגרת נוספת היא "עלות השחר", המיועדת לנשים עם טראומה מורכבת ופועלת באשדוד ובמרכז.
הגוף המרכזי בישראל העוסק בטראומה בילדים הוא "מכון חרוב", החוקר ומעביר הכשרות בנושא.
סוג זה של טיפול הורמונלי אפשרי בשתי צורות, בהתאם למטרת הטיפול – גברור (מסקוליניזציה, באנגלית ) או נישוי (פמיניזציה, באנגלית ):
טיפול הורמונלי זכרי – עבור גברים טרנסג'נדרים או טרנס-גבריים (transmasculine); מורכב מאנדרוגנים ואנטי-אסטרוגנים.
טיפול הורמונלי נקבי - עבור נשים טרנסג'נדריות או טרנס-נשיות (transfeminine); מורכב מאסטרוגנים ואנטי-אנדרוגנים.
גם אינטרסקסים עשויים לעבור טיפול הורמונלי, בין אם בתקופת ילדותם, כדי לאשש את המין ששויך להם בלידתם, או בשלב מאוחר יותר, כדי להתאים את מינם לזהות המגדרית שלהם.
כמו כן, גם א-בינארים עשויים לפנות לטיפול הורמונלי, על מנת להשיג איזון רצוי של הורמוני המין שלהם או לסייע בהתאמת גופם לזהות המגדרית שלהם.
טיפול זה מאפשר לאנשים לחיות באופן אותנטי במגדר שלהם, בלי קשר למין אליו שויכו בלידתם או לדרך בה המעבר המגדרי שלהם מתבצע.
הוא מאפשר לכל אדם לבקש רק את השינויים או ההתערבויות הרפואיות שהוא רוצה כדי לאשש את הזהות המגדרית שלו, שינויים העשויים לכלול טיפול הורמונלי (טיפול הורמונלי חליפי או טיפול הורמונלי מאשש-מגדר).
הדרישות הרשמיות לשם התחלת טיפול הורמונלי מאשש-מגדר שונות מאוד בהתאם למיקום הגאוגרפי ולמוסד הטיפול הספציפי.
מרשם רפואי להורמונים מאששי-מגדר יכול להינתן על ידי מגוון רחב של נותני שירותי בריאות, בין היתר על ידי רופאים ראשוניים (רופאי משפחה או רופאי ילדים למשל), אנדוקרינולוגים ורופאים מיילדים-גניקולוגים.
לאורך ההיסטוריה, מרכזי בריאות רבים דרשו הערכה פסיכיאטרית או מכתב ממטפל טרם התחלת הטיפול.
כיום, מרכזים רבים משתמשים כיום במודל הסכמה מדעת, שאינו דורש הערכה פסיכיאטרית רשמית שגרתית, אלא מתמקד בהפחתת חסמים בפני טיפול, תוך הבטחה שהאדם יבין מהם הסיכונים, היתרונות, החלופות, המשתנים הלא-ידועים, המגבלות והסיכונים שבחוסר טיפול.
ארגוני בריאות שונים הפונים בין היתר ללהט"בים (כשהבולטים שבהם הם מרכז הבריאות הווארד בראון משיקגו והורות מתוכננת) תומכים בסוג זה של מודל הסכמה מדעת.
מנגד, ישנם חוקרי ביואתיקה הטוענים כי ילדים אינם מסוגלים להסכים לטיפולים הורמונליים מסוימים.
במהדורה השמינית של המסמך הרפואי "תקני טיפול בריאותי עבור אנשים טרנסקסואלים, טרנסג'נדרים ונון-קונפורמיים מגדרית" ממליץ האיגוד המקצועי העולמי לבריאות טרנסג'נדרים כי מטופלים המבקשים טיפול הורמונלי מאשש-מגדר יאובחנו כבעלי דיספוריה מגדרית על ידי איש מקצוע בתחום בריאות הנפש או נותן טיפול הורמונלי המוסמך בתחום הטיפול בטרנסג'נדרים.
כמו כן, ממליץ המסמך כי המטופל ייתן הסכמה מדעת, כלומר יסכים לטיפול לאחר שנודע לו על כלל המשמעויות והסיכונים הכרוכים בכך, ושיכולתו לספק הסכמה כזו תוערך על ידי איש מקצוע המוכשר לכך.
לפני התחלת טיפול הורמונלי מאשש-מגדר, מומלץ כי המטופל יעבור הערכה באשר לחששות רפואיים ונפשיים משמעותיים, ובאם קיימים חובה להתייחס אליהם ולפקח עליהם במידה סבירה, ויקבל חוות דעת רפואית.
על פי קווים מנחים ומוסדות בין-לאומיים רבים, דרישת קדם להתחלת טיפול מאשש-מגדר היא דיספוריה מגדרית מתמשכת ומתועדת-היטב.
דיספוריה מגדרית היא אי-נוחות או מצוקה פסיכולוגית שאדם עשוי לחוות אם המין הביולוגי ששויך לו בלידתו אינו תואם את זהותו המגדרית.
בין הסימנים לדיספוריה מגדרית נמנים גורמי לחץ נפשי נלווים כגון דיכאון, חרדה, דימוי עצמי נמוך ובידוד חברתי.
לא כל האנשים הנון-קונפורמיים מגדרית חווים דיספוריה מגדרית.
האיגוד המקצועי העולמי לבריאות טרנסג'נדרים (WPATH) והאגודה האנדוקרינית גיבשו קווים מנחים המהווים בסיס לנותני שירותי בריאות בטיפול בחולים טרנסג'נדרים במדינות מסוימות.
כמו כן, ישנם המשתמשים בהנחיותיה של אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.
עם זאת, אין מערכת מוסכמת כללית של קווים מנחים.
עיכוב התבגרות מינית אצל מתבגרים
על פי מסמך "תקני טיפול בריאותי" של WPATH, מומלץ לנותני טיפול הורמונלי מדכא-התבגרות להמתין לפחות עד שהמתבגרים יגיעו להתפתחות גופנית בשלב טאנר שני.
שלב טאנר שני מוגדר כהופעה של מעט שיער ערווה (זכר ונקבה יחד), התפתחות ניצני שדיים (נקבה) או צמיחה קלה של שק האשכים (זכר).
התרופה המועדפת לדיכוי ההתבגרות הן עבור אנשים שזוהו כזכר בלידתם והן עבור אנשים שזוהו כנקבה בלידתם הוא אגוניסטים ל-GnRH .
שיטה זו מדכאת זמנית את ציר ה-HPG , האחראי על ייצור הורמונים (אסטרוגן, טסטוסטרון) הגורמים להתפתחות מאפייני מין משניים בגיל ההתבגרות, ובכך מקטינה את ייצורם.
WPATH מסווג את הטיפול ההורמונלי מדכא-ההתבגרות כהתערבות טיפולית "הפיכה לחלוטין".
דחיית ההתבגרות נותנת לאנשים יותר זמן לחקור את זהותם המגדרית, לפני שיחליטו על התערבויות קבועות יותר, ומונעת את השינויים הגופניים הקשורים לשלב ההתבגרות.
עם זאת, מספר סקירות העלו חששות לגבי תוצאות לוואי אפשריות של הטיפול הכוללות פגיעה בדחיסות העצמות והשלכות פסיכוסוציאליות כתוצאה מעיכוב תהליך הבגירה, ולגבי ההשפעה של הטיפול על ההתפתחות התקינה של המוח, בשל חוסר בנתונים לכאן או לכאן.
סקירת ספרות שנערכה כחלק מסקירת קאס ופורסמה ב-2024 מצאה כי בסיס הראיות והרציונאל העומד בבסיס דיכוי מוקדם של התבגרות מינית נותרו לא ברורים, ושהשפעות הטיפול על התפתחות קוגניטיבית ופסיכו-מינית אינן ידועות.
סקירת קאס הסיקה שלא שלא ניתן להסיק מסקנות לגבי השפעת הטיפול על דיספוריה מגדרית ובריאות נפשית ולא הסכימה עם הדעה שמדכאי התבגרות מספקים לבני נוער "זמן לחשוב", בשל הממצא שכמעט כל המטופלים שעברו חוסמים החליטו מאוחר יותר להמשיך לטיפול הורמונלי להתאמה מגדרית.
הסקירה ספגה ביקורת ממספר ארגונים רפואיים בינלאומיים.
בעקבות הסקירה, ענף אנגליה של שירות הבריאות הלאומי אסר על טיפול במעכבי התבגרות מינית בכל המקרים פרט למחקרים קליניים.
סקירת ספרות ומטא-אנליזה נוספת שפורסמה ב-2025 הסיקה שבסיס הראיות חלש מדי מכדי לתמוך בטענות כי עיכוב התבגרות מינית אצל קטינים הסובלים מדיספוריה מגדרית מועילה או מזיקה.
בשנים האחרונות הטילו מספר מדינות הגבלות חמורות על השימוש בתרופות מעכבות התבגרות עבור דיספוריה מגדרית אצל מתבגרים, בעקבות חששות שעלו בעקבות סקירות שיטתיות של המחקרים הרלוונטיים, או בטענה שעיכוב גיל ההתבגרות מהווה התעללות בילדים.
מגבלות אלו הובילו למנוסה של משפחות לילדים טרנסג'נדרים למדינות עם תנאים מקלים יותר.
בינואר 2025 אסר ממשל טראמפ על כל טיפול מאשש-מגדר באשר הוא לקטינים, כולל מטופלים קיימים.
איסור דומה בבריטניה הוביל לעלייה של פי ארבע לפחות במקרי התאבדות בקרב נוער טרנסי.
טיפול הורמונלי נקבי משמש בדרך כלל נשים טרנסג'נדריות, המעוניינות לפתח מאפייני מין משניים נקביים.
גם א-בינארים עשויים להעדיף טיפול הורמונלי נקבי, כדי להתאים את גופם לביטוי המגדרי הרצוי שלהם.
טיפול הורמונלי נקבי כולל בדרך כלל טיפול תרופתי לשם דיכוי ייצור הטסטוסטרון ולגרימת הנישוי .
סוגי התרופות כוללים אסטרוגנים, אנטי-אנדרוגנים (בלוקרים לטסטוסטרון) ופרוגסטוגנים.
לרוב, האסטרוגן משולב עם האנטי-אנדרוגן כדי לדכא ולחסום את הטסטוסטרון.
הדבר מאפשר דה-מסקוליניזציה ועידוד של נישוי והתפתחות השד.
אסטרוגנים ניתנים בדרכים שונות כולל הזרקה, מדבקה טרנסדרמלית המודבקת על העור וטבליות דרך הפה.
ההשפעות הרצויות של טיפול הורמונלי נקבי מתמקדות בפיתוח מאפייני מין משניים נקביים.
בין השפעות אלו נמנות: התפתחות רקמת השד, חלוקה מחדש של השומן בגוף, ירידה בכמות שיער הגוף, צמצום מסת השריר ועוד.
הטבלה שלהלן מסכמת כמה מההשפעות של טיפול הורמונלי נקבי בנשים טרנסג'נדריות:
טיפול הורמונלי זכרי משמש בדרך כלל גברים טרנסג'נדרים, המעוניינים לפתח מאפייני מין משניים גבריים.
טיפול הורמונלי זכרי כולל בדרך כלל שימוש בטסטוסטרון לשם דיכוי ייצור האסטרוגן ולגרימת גברור .
הטיפול יכול להינתן בין היתר דרך הפה, פרנטלית (שלא דרך הפה), על ידי שתל תת-עורי , או באופן מקומי במתן טרנסדרמלי על העור (באמצעות מדבקה או ג'ל).
המינון הוא ספציפי למטופל ונידון עם הרופא המטפל.
השיטות הנפוצות ביותר הן זריקות תת-עוריות ותוך-שריריות .
מינון זה יכול להינתן על בסיס שבועי או דו-שבועי, בהתאם למטופל.
שלא כמו טיפול הורמונלי נקבי, אנשים העוברים טיפול הורמונלי זכרי אינם זקוקים בדרך כלל לדיכוי הורמונים נוספים, כגון דיכוי אסטרוגן.
מינונים טיפוליים של טסטוסטרון בדרך כלל מספיקים כדי לעכב את ייצור האסטרוגן לרמות פיזיולוגיות רצויות.
ההשפעות הרצויות של טיפול הורמונלי זכרי מתמקדות בפיתוח מאפייני מין משניים גבריים.
בין השפעות אלו נמנות: עלייה במסת השריר, התפתחות שיער פנים, התעבות הקול, עלייה בצמיחת שיער הגוף ועיבויו, ועוד.
+ההשפעות של טיפול הורמונלי זכרי בגברים טרנסג'נדרים שינויים הפיכים שינויים בלתי הפיכים הגברת החשק המיני התעבות הקול חלוקה מחדש של השומן בגוף צמיחת שיער פנים/גוף הפסקת ביוץ/מחזור התקרחות גדילת מסת השריר הגדלת הדגדגן התגברות ההזעה קפיצת גדילה / סגירת לוחיות הגדילה אקנה ניוון שד עלייה במספר תאי הדם האדומים
סקירות ומחקרים מהעשור השני של המאה ה-21 מצאו השפעות חיוביות על בריאותם הנפשית של מטופלים בטיפול הורמונלי, כולל משמעותית ירידה ברמות החרדה, דיכאון ואובדנות.
במדינות רבות, כולל בישראל, וכן במהדורה השמינית של המסמך הרפואי "תקני טיפול בריאותי עבור אנשים טרנסקסואלים, טרנסג'נדרים ונון-קונפורמיים מגדרית" של האיגוד המקצועי העולמי לבריאות טרנסג'נדרים , מומלץ על מתן טיפול הורמונלי לכל המטופלים המעוניינים בכך אשר עומדים בתנאי הזכאות לטיפול, בכפוף להסכמה מדעת ולאחר קבלת מידע על תופעות הלוואי והסיכונים.
מחקר גדול שפורסם בשנת 2021 בחן עשרות אלפי צעירים טרנסג'נדרים וא-בינאריים בארצות הברית, מצא קשר מובהק בין קבלת טיפול הורמונלי מאשש מגדר (GAHT) לבין שיפור במדדי בריאות הנפש והפחתת סיכון לאובדנות.
לפי ממצאי המחקר: כ-14% מהמשתתפים דיווחו כי הם מקבלים טיפול הורמונלי, בעוד ש-50% הביעו רצון לקבל טיפול אך טרם קיבלו אותו.
קבלת הטיפול הייתה קשורה באופן מובהק לתמיכת ההורים – כ-80% ממי שקיבלו טיפול הורמונלי דיווחו כי לפחות אחד מההורים תומך בזהות המגדרית שלהם.
בקרב צעירים שקיבלו טיפול מאשש מגדר, הסיכון לדיכאון היה נמוך ב-27% (יחס סיכויים מותאם aOR = 0.73), והסיכון למחשבות אובדניות היה נמוך ב-26% (aOR = 0.74), בהשוואה לצעירים שרצו טיפול אך לא קיבלו אותו.
בקרב צעירים מתחת לגיל 18, הטיפול נקשר לירידה של 39% בסיכון לדיכאון (aOR = 0.61) ושל 38% בסיכון לניסיון אובדני בשנה האחרונה (aOR = 0.62).
יעילותו של טיפול הורמונלי לטיפול בדיספוריה מגדרית אצל ילדים ובני נוער שנויה במחלוקת.
מחקרים שונים טוענים כי טיפול הורמונלי משפר פרמטרים חשובים בבריאותם של ילדים ובני נוער הסובלים מדיספוריה מגדרית,, וכן נמצא כי התחלה של טיפול כזה בשלב מוקדם יותר של ההתבגרות המינית מגדילה את האפקט.
עם זאת, במספר סקירות מהשנים האחרונות נמצא שאין מספיק ראיות לתמוך בטענה שהטיפול יעיל, או שהמחקר התומך בטענה זו חלש באופן יחסי.
ישנה הסכמה גורפת על כך שדרושים מחקרים נוספים על מנת לשפר את איכות הראיות הנוגעות ליעילות הטיפול עבור אוכלוסיות אלו.
גופים מקצועיים רבים כיום ברחבי העולם ממליצים לספק לנערים טרנסג'נדרים טיפול הורמונלי או טיפול מעכב התבגרות מינית ככל שהם מעוניינים בכך ומסוגלים לתת הסכמה מדעת.
טיפול הורמונלי לאנשים טרנסג'נדרים הוכח בספרות הרפואית כבטוח לרוב, כאשר הוא מתקיים בפיקוח של איש מקצוע רפואי מוסמך.
ישנם סיכונים פוטנציאליים בטיפול הורמונלי, אשר יהיו תחת מעקב באמצעות הקרנות ובדיקות מעבדה כגון ספירת דם (המוגלובין), תפקודי כליות וכבד, רמת הסוכר בדם, אשלגן וכולסטרול.
נטילת יתר של תרופות מעבר להוראות שניתנו עלולה להוביל לבעיות בריאותיות כגון סיכון מוגבר לסרטן, התקף לב עקב עיבוי הדם, קרישי דם ועלייה ברמת הכולסטרול.
המסמך הרפואי "תקני טיפול בריאותי" שפורסם על ידי האיגוד המקצועי העולמי לבריאות טרנסג'נדרים (WPATH) מסכמים רבים מהסיכונים הקשורים לטיפול הורמונלי נקבי (כמפורט להלן).
+סיכונים של טיפול באסטרוגןסיכון מוגבר ככל הנראה סיכון מוגבר אפשרי לא חד משמעי/ללא סיכון מוגבר פקקת ורידים סוכרת מסוג 2 סרטן השד אירועים קרדיווסקולריים יתר לחץ דם עלייה ברמות הטריגליצרידים עלייה ברמות הפרולקטין עלייה זמנית באנזימי כבד אבני כיס מרה
המסמך הרפואי "תקני טיפול בריאותי" שפורסם על ידי האיגוד המקצועי העולמי לבריאות טרנסג'נדרים (WPATH) מסכמים רבים מהסיכונים הקשורים לטיפול הורמונלי זכרי (כמפורט להלן).
+סיכונים של טיפול בטסטוסטרוןסיכון מוגבר ככל הנראה סיכון מוגבר אפשרי לא חד משמעי/ללא סיכון מוגבר פוליציטמיה ירידה ברמות ה-HDL אוסטאופורוזיס עלייה במשקל עלייה זמנית באנזימי כבד אירועים קרדיווסקולריים יתר לחץ דם סרטן השד, סרטן צוואר הרחם, סרטן השחלות, סרטן רירית הרחם
טיפול הורמונלי להתאמה מגדרית עשוי להגביל את פוטנציאל הפוריות.
אם אדם טרנסג'נדר יבחר לעבור ניתוח להתאמה מגדרית, פוטנציאל הפוריות שלו יאבד לחלוטין.
לפני תחילת טיפול כלשהו, ניתן לשקול מצבים של בעיות פוריות ואפשרויות של שימור פוריות.
האפשרויות כוללות הקפאת זרע, הקפאת ביציות והקפאת רקמת השחלה.
בישראל קיימת המלצה למטופלים שעתידים לעבור טיפול הורמונלי לעבור קודם לכן טיפול לשימור פריון.
מחקר שהוצג בכנס האגודה האנדוקרינית לשנת 2019 מראה כי גם לאחר שנה של טיפול בטסטוסטרון, גבר טרנסג'נדר יכול לשמר את פוטנציאל הפוריות שלו.
נותני שירות רבים משתמשים בגישת ההסכמה מדעת, לפיה על אדם שמעוניין בטיפול הורמונלי לחתום על הצהרת הסכמה מדעת ולהתחיל בטיפול, ללא תהליכי סינון רבים.
עבור נותני שירות אחרים, הזכאות לטיפול נקבעת באמצעות כלי אבחון מרכזיים כגון ICD-10 או המדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות (DSM).
בעיות פסיכיאטריות עשויות לעיתים קרובות להילוות או להידמות לאי-התאמה מגדרית ולדיספוריה מגדרית.
מסיבה זו, המטופלים נמדדים באמצעות קריטריונים של DSM-5 או ICD-10, בנוסף לבדיקה לאיתור הפרעות פסיכיאטריות.
האגודה האנדוקרינית דורשת מרופאים המאבחנים דיספוריה מגדרית ואי-התאמה מגדרית לעבור הכשרה בהפרעות פסיכיאטריות, עם מיומנות ב-ICD-10 וב-DSM-5. כמו כן, על נותן שירותי הבריאות לקבל הערכה יסודית של בריאותו הנפשית של המטופל ולזהות גורמים פסיכו-חברתיים פוטנציאליים שעשויים להשפיע על הטיפול.
ה-ICD-10 דורש כי למטופלים יהיה אבחון של טרנסקסואליות או הפרעת זהות מגדרית בילדות.
רצון לחיות ולהתקבל כבן המין השני, אשר בדרך כלל מלווה בתחושת אי-נוחות או חוסר הלימה עם מינו האנטומי של האדם.
רצון לעבור ניתוח וטיפול הורמונלי כדי לגרום לגוף להיות תואם ככל האפשר למין המועדף.
לא ניתן לאבחן אנשים עם טרנסקסואליות אם התסמינים שלהם הם כנראה תוצאה של הפרעה נפשית אחרת, או של פגם גנטי או כרומוזומלי .
כדי שילד יאובחן עם הפרעת זהות מגדרית בילדות, לפי הקריטריונים של ICD-10, עליו להיות טרם גיל ההתבגרות, והוא אמור לחוות מצוקה עזה ומתמשכת בקשר להיותו מהמין השני.
על המצוקה להופיע לפחות שישה חודשים.
כמו כן, הילד חייב לענות על אחד מהבאים:
מתעסק בפעילויות סטריאוטיפיות של המין השני – כפי שקיים בקרוס-דרסינג, המדמה לבוש של המין השני, או רצון עז להצטרף למשחקים ולבילויים של המין השני – ודחייה של משחקים ובילויים סטריאוטיפיים של אותו המין.או
בעל הכחשה מתמשכת הקשורה לאנטומיה שלהם.
ניתן לראות זאת באמונה של הילד או הילדה כי הם יגדלו להיות בני המין השני, שאיברי המין שלהם מגעילים או שהם ייעלמו, או שעדיף היה שלא יהיו להם את איברי המין שלהם.
ה-DSM-5 קובע שעל לפחות שניים מהקריטריונים הבאים להימשך לפחות שישה חודשים, עבור אבחון של דיספוריה מגדרית:
רצון עז להיות ממגדר אחר מהמגדר ששויך לו
רצון עז שיתייחסו לאדם כאל מגדר אחר מהמגדר ששויך לו
חוסר התאמה משמעותי בין המגדר הנחווה או המבוטא של האדם לבין מאפייניו המיניים של האדם
רצון עז למאפיינים המיניים של מגדר אחר מהמגדר ששויך לאדם
רצון עז להיפטר מהמאפיינים המיניים של האדם עקב אי-התאמה למגדר הנחווה או המבוטא שלו
אמונה חזקה שיש לאדם את התגובות והתחושות האופייניות למגדר שונה מהמגדר ששויך לו
בנוסף, המצב חייב להיות קשור למצוקה או ליקוי משמעותיים מבחינה קלינית.
ארגונים מסוימים – אם כי פחות מבעבר – דורשים מהמטופלים לבלות פרק זמן מסוים בחייהם בתפקיד המגדר הרצוי שלהם, טרם התחלת טיפול הורמונלי.
תקופה זו נקראת לפעמים "ניסיון בחיים האמיתיים" (Real-life experience; בראשי תיבות RLE).
ב-2009 הצהירה האגודה האנדוקרינית כי לאנשים צריך להיות תיעוד של שלושה חודשים של RLE, או לעבור טיפול פסיכולוגי לפרק זמן שנקבע על ידי המטפל הנפשי שלהם, בדרך כלל לפחות שלושה חודשים.
פעילים טרנסג'נדרים ופעילים נון-קונפורמיים מגדרית , כדוגמת קייט בורנשטיין, טענו כי שיטת ה-RLE מזיקה מבחינה פסיכולוגית ומהווה סוג של "שמירת סף", אשר למעשה חוסמת אנשים מלבצע את המעבר המגדרי זמן רב ככל האפשר, אם לא לצמיתות.
חלק מהטרנסג'נדרים בוחרים ליטול בעצמם תרופות הורמונליות חליפיות, לעיתים קרובות מפני שלרופאים באזור המגורים שלהם יש מעט מדי ניסיון בתחום זה, או מפני שאין רופא זמין.
אחרים נוטלים בעצמם משום שהם מחויבים להציג מכתב מפסיכותרפיסט, המציין שהם עומדים בקריטריונים האבחוניים ומקבלים החלטה מושכלת לבצע מעבר מגדרי, כתנאי לקבלת מרשם להורמונים.
מטפלים רבים דורשים לפחות שלושה חודשים של פסיכותרפיה מתמשכת או ניסיון בחיים האמיתיים עד שיכתבו מכתב כזה.
כמו כן, מכיוון שאנשים רבים חייבים לשלם עבור ההערכה והטיפול הרפואי מכיסם, העלויות עלולות להיות גדולות עד כדי מניעתם מהם.
הגישה לתרופות עשויה להיות גרועה גם כאשר שירותי הבריאות ניתנים בחינם.
בסקר מטופלים שנערך על ידי שירות הבריאות הלאומי (NHS) של הממלכה המאוחדת בשנת 2008, 5% מהנשאלים הודו כי הם נזקקו לנטילת תרופות עצמית, ו-46% לא היו מרוצים ממשך הזמן שנדרש לקבל טיפול הורמונלי.
הדו"ח סיכם, בין היתר, כי "על ה-NHS לספק שירות שהגישה אליו קלה, כדי שחולים פגיעים לא ירגישו שהם נאלצים לפנות לטיפולים עשה-זאת-בעצמך כגון קניית תרופות באינטרנט, עם כל הסיכונים הכרוכים בכך.
מטופלים חייבים לדעת לגשת לעזרה מקצועית ולייעוץ כדי שיוכלו לקבל החלטות מושכלות לגבי הטיפול בהם, בין אם הם רוצים להשתמש בשירותי ה-NHS או בדרך פרטית, מבלי לסכן את בריאותם ואכן את חייהם".
מתן עצמי של תרופות הורמונליות חליפיות עשוי להיות בעל השפעות בריאותיות וסיכונים שליליים.
ישנן חברות פרטיות המנסות להגדיל את הנגישות לתרופות הורמונליות חליפיות ולסייע לטרנסג'נדרים לנווט במורכבות שבגישה לטיפול.
מספר ארגונים רפואיים הביעו חשש מאי-נגישות של חלק מהמטופלים לטיפול הורמונלי, ויישמו קווים מנחים שנועדו לטפל בתופעה.
באפריל 2021 פרסמה האגודה האנדוקרינית מסמך המתנגד לחקיקה המגבילה טיפול רפואי לקטינים טרנסג'נדרים.
בפברואר 2024 פרסמה האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה מסמך מדיניות בו הובהרה חשיבות הנגישות של טיפול מאשש-מגדר לקטינים טרנסג'נדרים, והובעה התנגדות לחקיקה ופוליסות שונות המגבילות גישה לטיפולים אלו.
מספר מדינות מגבילות את השימוש בטיפול לקיטינים לניסויים קליניים בלבד, מקרי קצה, וחלקן אף אסרו על מתן הטיפול למטופלים חדשים.
בינואר 2025 אסר ממשל טראמפ בארצות הברית על הענקת מימון פדרלי למוסדות המעניקים טיפול מאשש-מגדר באשר הוא לקטינים, כולל מטופלים קיימים.
בעקבות בקשה לפי חוק חופש המידע שהגיש הGood Law Project נחשף כי איסור דומה בבריטניה הוביל לעלייה של פי לפחות ארבע במקרי התאבדויות בקרב נוער טרנסי.
טיפול זוגי הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2009 בבימויו של פיטר בילינגסלי (דבר המציין את תפקיד הבימוי הראשון שלו) ועם תסריט שנכתב על ידי ג'ון פאברו, וינס ווהן ודנה פוקס.
ווהן ופאברו מככבים לצד ג'ייסון בייטמן, פייזון לאב, קריסטין דייוויס, מולין אוקרמן, קריסטן בל וז'אן רנו.
הסרט הופץ בארצות הברית ב-9 באוקטובר 2009, והוא צולם בעיקר באי בורה בורה בפולינזיה הצרפתית.
היחסים של ג'ייסון וסינת'יה הם לא מה שהם היו פעם.
בני הזוג לא מצליחים להיכנס להיריון והפער ביניהם הולך וגדל.
במאמץ אחרון להציל את הקשר, השניים מזמינים מקום בספא הטיפולי - עדן.
כדי לחסוך עלויות בני הזוג מזמינים עוד כמה חברים טובים שיצטרפו אליהם ל"אי התענוגות".
מהר מאוד מתברר לחברים המניע האמיתי של בני הזוג והודות למנהל האי הקשוח, החופשה המפנקת הופכת למועקה אחת גדולה עבור כולם.
שחקניםדמויותאודותוינס ווהןדייבזוג פרוורי טיפוסי עם שני ילדים.
הנישואים שלהם נראים בסדר, אבל שניהם מבינים שדייב נוטה לערער את רוני על ידי חציית גבולות רגשיים וחסימת צרכיה בשל עבודתו המתישה.
הבת שלהם, לייסי, היא נערה חכמה אך מעט מרדנית.
לאחר שהשניים התאחדו מחדש בעקבות הטיפול, מרסל נותן להם פסל של זאב, שכן הם "חיות להקה" אך ליבם תמיד נמצא אצל בן זוגם המיועד.קריסטין דייוויסלוסיג'ייסון בייטמןג'ייסוןזוג בעייתי שהרעיון שלו היה לנסוע לאתר הנופש 'עדן' יחד עם החברים שלהם.
הבעיות שלהם נובעות מחוסר תקשורת מסובך לצד היחס השתלטני של ג'ייסון והקושי שלהם להיכנס להיריון.
הם זוג מאוד קפדני ומאורגן והכי מעוניינים לתקן את מערכת היחסים שלהם.
לאחר שהם מתאחדים בסוף הטיפול מרסל מעניק להם פסל של ארנב, בשל יכולתם המולדת להתגבר על כל מכשול שעומד בדרכם.קריסטן בלסינת'יהפייזון לאבשייןזוג מנוגד לחלוטין.
טרודי ושיין מותשים עד מהרה אחד מהשני בשל הבדלי הגיל ותחומי העניין ביניהם.
טרודי יוצאת לחיי הרווקות המקומי ובזמן שהוא מנסה למצוא אותה ולהחזיר אותה, שיין וגרושתו ג'ניפר מתפייסים במקום זאת.
ווהן הוא אביו גם במציאות של השחקן וינס ווהן.
המיקום העיקרי לצילומים היה באתר הנופש St.
Regis Bora Bora, הנמצא באי בורה בורה שבפולינזיה הצרפתית.
אתרי צילום נוספים כוללים את לוס אנג'לס, אולפני יוניברסל ונמל התעופה שיקגו או'הייר.
סרטי יוניברסל ספגה ביקורת על כך שהוציאה את השחקנים פייזון לאב וקאלי הוק מהכרזות הבינלאומיות של הסרט, כשהן מציגות רק שישה ולא שמונה מחבר השחקנים הראשיים ששימשו לחומרי קידום מכירות בארצות הברית.
האולפנים אמרו שהם מתחרטים על גרימת התקלה וזנחו את התוכניות להשתמש בכרזה המתוקנת במדינות אחרות.
בשנת 2020, פייזון לאב הגיש תביעה שהאשימה את יוניברסל באפליה גזעית וב-Whitewashing בגין המשך השימוש בכרזה הפוגעת.
סרטי יוניברסל שיתפו פעולה עם קבוצות שונות לתמיכה כספית כדי לסייע בשיווק הסרט.
נותני החסות כוללים את מועצת התיירות של טהיטי שבה צולם הסרט, יצרני Bud Light וקפטן מורגן, חנות הכלבו של בלומינגדיילס ו-Crunch Gyms.
משחק הווידאו גיטאר הירו מופיע גם הוא באופן בולט בסרט.
הסרט התקבל לרעה על ידי המבקרים.
באתר Rotten Tomatoes לסרט יש דירוג של 10% על סמך 164 ביקורות עם דירוג ממוצע של 3.80/10. ב-Metacritic, לסרט יש ציון של 23 מתוך 100 המבוסס על ביקורות של 27 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות לא חיוביות בדרך כלל".
קהלים שנסקרו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "B" בסולם A+ עד F.
רוג'ר איברט העניק לסרט 2 מתוך 4 כוכבים.
הוא מבקר את העלילה הנוסחתית ואת היעדר פרטי הדמויות, אך ציין ש"הדיאלוג המתוזמן והחכם של ווהן" הוא אחד החלקים הטובים בסרט.
ג'יימס בררדינלי כתב: "למרות היותו בינוני ובעיקר נשכח, 'טיפול זוגי' אינו בלתי נעים, אם כי קל יותר להמליץ עליו לצפייה ביתית מאשר ליציאה לקולנוע".
דניס הארווי ממגזין וראייטי כתב: "לסרט יש כמה רעיונות מבריקים וצוות שחקנים מושך שעף כל כך גבוה עקב ביצועים משעממים".
קלאודיה פוייג מ-USA Today תיארה את הסרט כ"מייגע, לא רומנטי, ילדותי ומצחיק רק מפעם לפעם".
הדוגמנית לשעבר אירינה קרופניק הגישה ליטיגציה בסך 10 מיליון דולר על פלישה לפרטיות, תוך ציון שמות של כמה נאשמים, כולל המפיקים של הסרט, הנובעת מסצנת אוננות לכאורה שבה השחקן ג'ון פאברו משתמש בתמונה שלה.
שופט בית המשפט העליון במנהטן פסק נגד קרופניק והאחרונה לא קיבלה דבר.
הפסקול הופץ ב-6 באוקטובר 2009 על ידי רלטיביטי מדיה הכולל בתוכו רבים מהשירים שבהם נעשה שימוש בסרט.
טיפול זוגי הוא תחום טיפול נפשי המתייחס לחשיבות הגבוהה של מערכות יחסים בחייו של האדם.
מטרת הטיפול הזוגי היא לשפר מערכות יחסים רומנטיות ולפתור קונפליקטים בין אישיים.
ייעוץ נישואין מקורו בגרמניה בשנות העשרים כחלק מתנועת האיגניקה.
המכונים הראשונים לייעוץ נישואין בארצות הברית החלו בשנות ה-30 של המאה ה-20, בין השאר כתגובה למרכזי הייעוץ הרפואיים לנישואין לטיהור גזעי בגרמניה.
הוא קודם על ידי איגניקאים אמריקאים בולטים כמו פול פופנו, שניהל את המכון האמריקאי ליחסי משפחה עד 1976, ורוברט לאטו דיקינסון, ועל ידי תומכי מניעת הריון כמו אברהם והאנה סטון, שכתבו מדריך נישואין בשנת 1935 והיו מעורבים בהורות מתוכננת.
מייסדות אחרות בארצות הברית כוללות את לנה לוין ומרגרט סנגר.
רק בשנות ה-50 החלו מטפלים לטפל בבעיות פסיכולוגיות בהקשר של המשפחה.
ייעוץ זוגי כשירות דיסקרטי ומקצועי הוא אפוא תופעה חדשה.
עד סוף המאה ה-20, עבודת הייעוץ למערכות יחסים מולאה באופן לא רשמי על ידי חברים קרובים, בני משפחה או מנהיגים דתיים מקומיים.
פסיכיאטרים, פסיכולוגים, יועצים ועובדים סוציאליים עסקו לאורך ההיסטוריה בעיקר בבעיות פסיכולוגיות אינדיבידואליות במסגרת רפואית ופסיכואנליטית.
עם המודרניזציה או ההתמערבות הגוברת בחלקים רבים של העולם והמעבר המתמיד לעבר משפחות גרעיניות מבודדות, המגמה היא לכיוון יועצי יחסים מיומנים ומוסמכים או מטפלים זוגיים.
תחום הטיפול הזוגי בישראל מתפתח.
בשנת 1977 נוסדה האגודה הישראלית לטיפול במשפחה ובזוגיות, שמטרתה לקדם ולפתח את תחום הטיפול הזוגי והמשפחתי.
בין חלוצי הטיפול הזוגי בישראל ניתן למצוא את זאב סגל, סינטיה כראל ויעל גירון.
ההערכה היא כי אחד מכל חמישה זוגות נשואים בארצות הברית חווה מצוקה במהלך הנישואים וכי יותר מ-40% זוגות נשואים טריים מתגרשים.
אתגרים עם חיבה, תקשורת, חילוקי דעות ופחדים מגירושין הם חלק מהסיבות הנפוצות ביותר לכך שזוגות פונים לעזרה.
זוגות שאינם מרוצים ממערכת היחסים שלהם יכולים לפנות למגוון מקורות לעזרה, כולל קורסים מקוונים, ספרי עזרה עצמית, ריטריטים, סדנאות וייעוץ זוגי.
לפני שניתן להתחיל להבין מערכת יחסים בין אנשים, חשוב להכיר בכך שלכל אדם, כולל היועץ, יש אישיות, תפיסה, דעות, סט ערכים והיסטוריה ייחודיים.
פרטים במערכת היחסים עשויים לדבוק במערכות ערכים שונות.
משתנים מוסדיים וחברתיים (כמו קבוצה חברתית או דתית, וגורמים קולקטיביים אחרים) המעצבים את אופיו והתנהגותו של האדם, נלקחים בחשבון בתהליך הייעוץ והטיפול.
ההנחה בייעוץ-יחסים, היא שזה מועיל באופן מהותי עבור כל המשתתפים לתקשר אחד עם השני, ועם החברה בכללותה עם כמויות אופטימליות של קונפליקט.
נראה כי כישורי פתרון הקונפליקטים של בני זוג מנבאים שיעורי גירושין.
בכל סוגי הטיפולים הזוגיים ישנם מספר עקרונות בסיסיים לפיהם יש לפעול, עקרונות אלו מהווים כגורמים משותפים בין סוגי הטיפול:
שינוי התפיסה של מערכת היחסים: זוגות במצוקה בדרך כלל נכנסים לטיפול מתוך אמונה שבני זוגם אשמים בבעיות היחסים שלהם.
לדוגמה, בני זוג יכולים להיתפס כ"נזקקים מדי" או "קרים ולא אכפתיים", אמונות אלו מובילות בקלות למסקנה שבעיות ביחסים ייפתרו אם רק המטפל "יתקן" את בני זוגם.
אחת המשימות החשובות בטיפול זוגי היא להעביר המשגה זו מהתמקדות בגורמים הנתפסים כיציבים ולא רצויים בתוך כל אדם להתמקדות בדינמיקה האינטראקציונית בין בני זוג.
במילים אחרות, כל הטיפולים הזוגיים כוללים ניסיון כלשהו להגביר את המודעות לכך שההתנהגויות והרגשות של כל אדם מושפעים מפעולותיו של בן הזוג, ושדפוסי התנהגות כרוניים ומטרידים בדרך כלל מחוזקים הדדית על ידי שני בני הזוג.
שינוי זה בקשב ובמודעות נועד להפחית את האשמת בני הזוג ולאפשר לזוגות להעביר את המיקוד שלהם למטרות שהם יכולים להתמודד איתן כצוות.
שינוי התנהגויות לא יעילות: זוגות הפונים לטיפול מדווחים תמיד על דפוסי התנהגות מטרידים.
התנהגויות אלה יכולות לנוע בין התעללות פיזית ומילולית, לוויכוחים מילוליים תכופים, או לפעולות עדינות יותר כגון ריחוק ונסיגה.
התערבות מוקדמת חשובה בכל הטיפולים הזוגיים ותפקידה לזהות דפוסי התנהגות אלה על מנת להפחית או לשנות אותם בדרך כלשהי.
הימנעות מהתנהגות פרטית: התנהגות לא יעילה מונעת בדרך כלל על ידי רגשות חזקים אצל אחד מבני הזוג או שניהם.
עם זאת, בני זוג עשויים שלא לדון בחוויות רגשיות אלה או, בדרך כלל, הם יביעו רק רגשות נגישים או מעצימים כגון כעס או התגרות.
רגשות עדינים יותר החושפים פגיעות כגון פחד, פגיעה או דחייה נוטים פחות לבוא לידי ביטוי וייתכן שאפילו לא יבחינו בהם או יכירו בהם באופן פרטי (למשל חוסר רצון לקבל את העובדה שאדם מרגיש תלוי בבן זוגו ופחד שבן הזוג יעזוב).
יצירת סביבה בטוחה המטפחת מודעות וביטוי של רגשות עדינים היא לעיתים קרובות מרכיב מרכזי בטיפול זוגי.
שיפור התקשורת: בנוסף להבעת רגשות, דפוסי תקשורת כלליים יותר הם בדרך כלל היעד העיקרי של הטיפול.
הן מיומנויות הבעה והן מיומנויות הקשבה, כמו גם מיומנויות פתרון בעיות, מטופלות בדרך כלל עם המטרות הכלליות של שיפור היכולות של בני הזוג להביע את עצמם בדרכים מלאות ואינטימיות יותר מבחינה רגשית; כמו גם להקשיב זה לזה בדרכים המאפשרות הבנה מוגברת; ובמידת הצורך, לפתח פתרונות קונקרטיים לבעיותיהם.
קידום חוזקות: על אף שזוגות נכנסים לעיתים קרובות לטיפול ממוקדים במה שהם מעוניינים להפסיק במערכת היחסים שלהם, משימה מרכזית של מטפלים זוגיים היא להבין מה כל אחד מבני הזוג רוצה יותר, תוך שימוש בחוזקות הקיימות של בני הזוג כדי להגביר את התדירות והבולטות של התנהגויות רצויות אלה.
ישנן מספר גישות לטיפול זוגי.
טיפול זוגי פסיכודינאמי הוא יישום של התיאוריה הפסיכודינמית.
הוא שואב מניסיונו של המטפל בהתמודדות אל מול מערכות יחסים, בין אם בטיפול באינדיבידואל, בקבוצה או במשפחה.
המטפל הזוגי הפסיכודינאמי נחשף למנגנוני ההגנה והחרדות של בני הזוג.
הגרסה הבולטת ביותר של הטיפול הדינאמי בבני הזוג היא תחת גישת יחסי האובייקט, המבוססת על ההעברה והעברה נגדית כמנגנונים בסיסיים.
תחת גישה זו נמצאת התיאוריה של מלאני קליין, הדוגלת בכך שאנשים משליכים חלקים מעצמם אל אחרים.
חלקים אלו הם אספקטים אישיותיים של האדם שהוא עצמו לא מסוגל להתמודד איתם.
המטפל מפרש את הבסיס הרגשי של הקשר.
טיפול זוגי בגישת יחסי האובייקט מאפשר למטפלים פסיכודינאמיים להבין את תהליך החשיבה הלא מודע של בני הזוג ולספק החזקה והכלה רגשיים אשר יטיבו עם בני הזוג.
טיפול CBT זוגי, או CBCT הוא טיפול אשר פעמים רבות מיושם כגישה טיפולית קצרה, עם טווח של כ-20 פגישות שבועיות, אם כי המטפל יכול להוסיף מועדי פגישה במקרה הצורך, כך שמשך הטיפול עשוי להשתנות בהתאם לחומרת הבעיות התפקודיות.
בטיפול מסוג זה המטפל ובני הזוג מציבים מטרות הן ברמת ה"מיקרו", למשל קביעת דייט לילי שבועי לבני הזוג, והן ברמת ה"מאקרו" למשל, העלאת רמת האינטימיות הכוללת של בני הזוג.
בין 2 ל-3 המפגשים הראשונים בטיפול מוקדשים להערכה.
המטרות העיקריות של ההערכה בטיפול זה הן:
לזהות את החששות שהובילו את בני הזוג לפנות לטיפול.
להבהיר מאפיינים של הפרט, בני הזוג והסביבה שבתורם משפיעים על דאגותיהם.
לקבוע האם טיפול זה אכן מתאים לטיפול בחששות אלו.
המטפל קובע את רמת המוטיבציה של כל אחד מבני הזוג להמשיך את הקשר.
אם בני הזוג מחליטים שטיפול משותף אינו יעיל, תיתכן תוכנית חלופית כגון טיפול פרטני לאחד מבני הזוג או לשניהם.
טיפול ממוקד רגש לזוגות (EFCT) מבוסס על תאוריית ההיקשרות ומשתמש ברגש כמטרה וכסוכן של שינוי.
רגשות מחיים את העבר בדפוסי אינטראקציה נוקשים, היוצרים ומשקפים מצבים רגשיים סופגים.
גישה זו פותחה על ידי סו ג'ונסון, והיא מתבססת על כך שזוגות נמצאים באיזשהו מעגל שלילי, בו בני הזוג נוטים לריב שוב ושוב.
הגישה דוגלת בכל ששימוש במנגנון הגנה של אחד מבני הזוג מפעיל את מנגנוני ההגנה של האדם השני, לכן יש ליצור מרחב בטוח בו בני הזוג יוכלו להביע את רגשותיהם ללא שיפוטיות ובצורה כנה ואמיתית.
מטרת הטיפול היא לסייע לזוגות להבנות מחדש את ההיבטים השונים במערכת היחסים שלהם בכדי להעצים את ההתקשרות הבטוחה בקשר.
הגישה הנחקרת ביותר לטיפול זוגי היא טיפול זוגי התנהגותי.
זהו טיפול מבוסס היטב למחלוקת בחיי הנישואין.
צורת טיפול זו התפתחה למה שמכונה כיום טיפול זוגי התנהגותי אינטגרטיבי.
נראה כי טיפול זוגי התנהגותי אינטגרטיבי יעיל עבור 69% מהזוגות בטיפול, בעוד שהמודל המסורתי היה יעיל עבור 50-60% מהזוגות.
במעקב של חמש שנים, רמת האושר מהנישואין של 134 זוגות שהשתתפו בטיפול זוגי התנהגותי אינטגרטיבי או בטיפול זוגי מסורתי הראה כי 14% ממערכות היחסים נותרו ללא שינוי, 38% התדרדרו ו-48% השתפרו או התאוששו לחלוטין.
טיפול זוגי פסיכודינמי יעיל בהפחתת מצוקה זוגית נלווית ומצוקה פסיכולוגית מתחילת הטיפול ועד סופו.
טיפול זה משמש כהתערבות יעילה למצוקה אישית וזוגית כמו כל טיפול זוגי אחר.
במחקר שנערך על טיפולי EFCT, נמצא כי התערבות זו שיפרה את שביעות הרצון של המטופלים מנישואיהם, בנוסף, לאחר מעקב לאורך זמן נמצא כי השיפור נותר יציב.
במטא-אנליזה שנערכה בכדי לבחון את יעילות הטיפול הזוגי, נמצא כי לטיפול זה ישנן השפעות משמעותיות על תחומי מפתח, הכוללות תקשורת, אינטימיות רגשית והתנהגות זוגית.
בנוסף, לטיפול יש השפעה רבה על שביעות רצון כללית מהזוגיות.
תיאוריות פסיכולוגיות שונות ממלאות תפקיד חשוב בקביעת מידת יעילותו של ייעוץ זוגי, במיוחד כאשר מדובר בלקוחות הומוסקסואלים וביסקסואלים.
חלק מהמומחים מתייחסים לטיפול קוגניטיבי התנהגותי ככלי המועדף להתערבות, בעוד שרבים מסתמכים על טיפול קבלה ומחויבות או טיפול קוגניטיבי אנליטי.
רוב סוגיות היחסים מתחלקות באופן שווה בין זוגות ללא קשר לנטייה מינית, אך לקוחות להט"בים נאלצים להתמודד גם עם הטרונורמטיביות, הומופוביה, ביפוביה ואפליה חברתית-תרבותית ומשפטית.
לעיתים קרובות, לזוגות חד מיניים אין מודלים רבים לחיקוי של מערכות יחסים מוצלחות כמו לזוגות מאותו המין.
בתחומי שיפוט רבים, זוגות להט"בים מסורים המעוניינים במשפחה אינם מקבלים גישה לרבייה בסיוע, אימוץ ואומנה, כך שהם נותרים חשוכי ילדים, מרגישים דחויים וחריגים.
ייתכנו בעיות עם סוציאליזציה של תפקידים מגדריים שאינן משפיעות על זוגות מהמין השני.
בשל השינויים הרבים ביחס למגוון הרחב של הזוגיות, ניסוחים והנחיות לטיפול יהיו חייבים להתעדכן תחת פריזמה חדשה.
כיום כמעט כל הגישות התאורטיות לטיפול זוגי מתייחסות גם לזוגות חד מיניים, וכן רובן אף כוללות את העולם הרחב יותר של מיניות במערכות יחסים רומנטיות.
הרחבת קהל היעד של הטיפול הזוגי חשפה הנחות תלויות תרבות והובילה להתקדמות בפיתוח והעברת המודלים המרכזיים של הטיפול הזוגי.
התקדמות התחום מתבטאת גם בעובדה שהמונח "ייעוץ נישואין" הוחלף ב"טיפול זוגי", כדי לכלול אנשים שאינם נשואים או כאלה המקיימים יחסים חד-מיניים.
טיפול זוגי בקהילת מתמודדי נפש
ישנן אוכלוסיות מסוימות שעבורן יש למצוא דרך להתאים את הטיפול הזוגי בכדי שייטיב איתן ככל הניתן.
על כן יש לנסות למצוא דרך להתאים את הטיפול הזוגי לקהילת מתמודדי הנפש.
מחקרים תיעדו את יעילותן של התערבויות זוגיות למגוון רחב של הפרעות רגשיות והתנהגותיות, הכוללות התמכרות לאלכוהול ושימוש בחומרים, הפרעות מצב רוח, סכיזופרניה והפרעת דחק פוסט טראומטית.
הפרעות מסוג זה הן ההפרעות השכיחות ביותר באוכלוסייה.
טיפול זוגי התנהגותי בהפרעות אלו שואף לשנות דפוסי אינטראקציות משפחתיות וחברתיות בכדי לייצר מרחב משפחתי יציב יותר לפקחות, כמו גם שיפור התקשורת והעצמת פעילויות חיוביות.
במחקר שנערך בקרב אנשים עם התמכרות לאלכוהול נמצא כי טיפול זוגי התנהגותי שיפר את מערכות היחסים של המשתתפים ובנוסף הפחית את כמות צריכת האלכוהול שלהם.
ניסויים קליניים הראו כי התערבויות זוגיות התנהגותיות לדיכאון המדגישות חילופי התנהגות, מיומנויות תקשורת ופתרון בעיות, והתערבויות קוגניטיביות יעילות בהקלה על תסמיני דיכאון כאשר הן ניתנות לזוגות במצוקה זוגית עם בן זוג מדוכא.
יתר על כן, בהשוואה לטיפולים פרטניים, לטיפול התנהגותי זוגי יש יתרון מצטבר של שיפור שביעות הרצון הכוללת ממערכות יחסים.
טיפול זוגי משותף המשלב מרכיבים של פסיכותרפיה בינאישית לדיכאון שמטרתו לסייע לאנשים מדוכאים להבין טוב יותר ולנהל משא ומתן על היחסים הבין-אישיים שלהם הוכח כיעיל בטיפול בדיכאון.
במחקר נוסף בקרב מאובחנים בדיכאון נמצאו השפעות חיוביות מובהקות של טיפול זוגי מוכוון שיתוף ביחס להבעת רגש.
בפרט, נמצא כי טיפול זה הפחית את כמות הביקורת המופנית מבני זוג כלפי בני זוגם המדוכאים.
היבט שנפגע בצורה החמורה ביותר בניהול מערכת יחסים בריאה בהפרעה זו הוא היבט המיניות.
במחקר שנערך בקרב אנשים הלוקים בסכיזופרניה נמצא כי למערכות היחסים הזוגיות יש משמעות רבה עבורם, שכן הן מייצגות תמיכה ושגרה בריאה.
במחקר זה נמצא כי בני הזוג של הסכיזופרן חוו קושי בהבעת סובלנות כלפי בני זוגם, כמו גם סטיגמטיזציה.
בנוסף, הם תיארו את מערכות היחסים שלהם כנטולות מיניות, וקרובות יותר ליחסים בין אחים או חברים קרובים, זאת כיוון שלרוב לא היו יחסי מין במערכות יחסים אלו.
המוקד של טיפול ממוקד רגש הוא ליצור ביטחון בהתקשרות במערכות יחסים רומנטיות על ידי הגברת הביטחון הרגשי וההיענות, אשר מתאים היטב לסיוע לחיילים משוחררים עם PTSD ובני זוגם להתמודד עם הרגשות המצערים הטבועים בחוויות הקשורות למלחמה במהלך פריסה ושילוב מחדש עם המשפחה.
ייתכן שבאמצעות טיפול זה, חיילים משוחררים שיפרו את יכולתם להתמודד עם הסימפטומים שלהם בהקשר של מערכת היחסים הזוגית שלהם ולא הפחתה בתדירות ובעוצמת הסימפטומים כשלעצמם.
טיפול מיוחד הוא ביטוי גרמני שבמקור שימש לתיאור כל סוג של יחס מועדף אך בתקופת גרמניה הנאצית שימש כלשון נקייה לתיאור רצח המוני על ידי רוצחים נאצים והאס אס, שהשתמשו בדרך כלל בקיצור SB.
מונח זה הושמע לראשונה במהלך תוכנית T4 - אותנסיה, שבה רופאי אס אס הרגו חולי נפש ונכים בין 1939 ל-1941, והיה אחת ממספר מילים לא ספציפיות שהנאצים השתמשו בהן כדי לתאר רצח המוני ורצח עם.
דוגמה בולטת נוספת הייתה מבצע 14f13.
מונח זה שימש גם כדי להתייחס לציוד המשמש לביצוע הפשעים, כגון תאי גזים וציקלון בה.
המשמעות האמיתית של המונח "זונדרבהנדלונג" הייתה ידועה ברבים באס אס, ובאפריל 1943 הימלר היה מודאג מגילוי הפירוש האמיתי של מונח זה, והשמיט מונח זה מדוח סודי ששלח.
נעשה שימוש בשפה מוסווית "לא רק בתקשורת עם הציבור היהודי, כאשר כוונתם של מוציאי ההודעות הייתה להונות את היהודים על מנת למזער את הסבירות להתנגדות, אלא גם בתכתובות כלפי חוץ.
גם בתקשורת הפנימית פקידים ידעו ללא עוררין את התחליפים הלשוניים שנקבעו בכללי השפה, ולפעמים היו בעצמם אחראים [להמצאתם]".
עד קיץ 1941 הפכה תוכנית T4 לידועה בגרמניה, במדינות נייטרליות ובמדינות שהיו אויבות לגרמניה.
ב-24 באוגוסט 1941 הורה היטלר למפקד המשותף של המבצע, ד"ר קרל ברנדט לעצור אותה בשל מחאה ציבורית, אך המבצע נמשך, לא רק מחוץ לעיני הציבור, ובעוצמה רבה יותר.
היטלר לא רצה להסתכן בכך שפקודה תביך אותו שוב בפומבי, וכתוצאה מכך הפקודה המפורשת לבצע את השואה ניתנה על ידו בעל פה.
אם היה תיעוד כתוב לצו זה, כמעט בטוח שהושמד על ידי הנאצים כשאלה הבינו שתבוסתם בלתי נמנעת וחפצו להימנע מנקמה או מהעמדה לדין (במסגרת מה שהחשיבו כ"צדק של מנצחים").
כשהיו הנאצים צריכים לתעד רצח, הביטוי "טיפול מיוחד" היה אחד מביטויי לשון נקייה שהיו בשימוש.
הרופאים שביצעו את תוכנית T4 השתמשו בביטוי "" ("חיטוי") לתיעוד הרצח בגז של חולי נפש ונכים.
התוכנית להשמדת יהודי אירופה נקראה ("פתרון סופי לשאלת היהודים").
מילים אחרות לתיאור פעולות ההשמדה כללו:
("דילול" – למשל, בהוצאת תושבים מגטו)
("הופנו, או הועבדו, בהתאם להכוונת האס דה")
נאומי פוזן שנשא הימלר באוקטובר 1943 הם המסמכים הידועים הראשונים שבהם דיבר בכיר בממשלה הנאצית במפורש על ביצוע השואה במהלך המלחמה.
הימלר הזכיר , או 'פינוי היהודים', מילה שבה השתמש בתור שם נרדף להשמדתם.
בשלב מסוים בנאום אמר: "חיסול היהודים, השמדה, אנחנו עושים את זה", תוך הפסקה קצרה לאחר המילה "חיסול", ) לפני שאמר "השמדה" ().
ההיסוס שלו באמצע אמירת המילה "חיסול" יכול להיחשב כבדיקה, כניסיון לראות אם היה מקובל להשתמש במילים כאלה מול הקהל שלו ותיקי אס אס, ואכן, מולם הייתה שפה כזו מקובלת.
באירוע אחר אימת זאת יוזף גבלס, בנאומו על המלחמה הטוטאלית ב-18 בפברואר 1943. הוא החל לומר ('השמדת היהדות') אבל עבר לביטוי (העלמה), בהתחשב בכך שדיבר בפומבי.
המונח הופיע לראשונה ב-20 בספטמבר 1939 בצו של הגסטפו וראש האס דה היידריך למחלקות המשטרה:
"כדי למנוע אי הבנות, אנא שימו לב: ...
יש להבחין בין מי שניתן לטפל בהם בדרך הרגילה לבין מי שיש להעניק להם יחס מיוחד.
המקרה האחרון מכסה נושאים שבגלל אופיים הפוגעני ביותר, מסוכנותם או יכולתם לשמש כלי תעמולה עבור האויב, מתאימים לחיסול, ללא כבוד לאדם, על ידי טיפול חסר רחמים (כלומר, על ידי הוצאה להורג)."
עם זאת, השימוש מכוון גם נגד גרמנים ולא רק נגד יהודים.
הוא מתייחס ל"עקרונות הביטחון הפנימי של המדינה במצב מלחמה".
למרות זאת, החוק אפשר להרוג כל אדם שהמשטר רצה.
תזכיר שישה ימים לאחר מכן, מפגישה במשרד הראשי לביטחון הרייך הגדיר "טיפול מיוחד" ככזה שדורש "ביצוע".
בדו"ח מהחזית המזרחית מ-25 באוקטובר 1941 נכתב כי "בגלל הסכנה החמורה של מגפה, החל ב-8 באוקטובר 1941 יהיה חיסול מוחלט של יהודי הגטו בוויטבסק.
הובלה של יהודים, שיש להתייחס אליו בצורה מיוחדת.
." טנדרי הגז הכילו תא אטום בו ננעלו הקורבנות וגז המפלט הוזרם והרג את הקורבנות בהרעלת פחמן חד-חמצני וחנק.
בגרמנית, המילה , כלומר "מיוחד", יכולה לשמש ליצירת שמות עצם מורכבים.
בהתייחסות לפעולות, הנאצים השתמשו בלשון נקייה כדי להתייחס לציוד המשמש לביצוע הרג.
במכתבו, טריהה התייחס לטנדרים כאל , , ובקיצור S-vans: "טנדרים מיוחדים".
שימושים מתועדים אחרים כוללים ("רכב מיוחד"), ("טנדר מיוחד"), ו- ("ציוד עזר").
בשפה לא ספציפית זו נעשה שימוש בהתייחסות לציוד במסמכי מחנה ההשמדה אושוויץ.
מכתב מיום 21 באוגוסט 1942 התייחס ל'בונקר 1' ו'בונקר 2' (בתי חווה ממערב לבירקנאו שהוסבו לתאי גזים) כ - "מתקני רחצה לפעולות מיוחדות".
במכתב זה מובא הביטוי במירכאות, מה שמצביע על השימוש בלשון נקייה, אירונית, סגי נהור.
שרטוטים, תאי גזים במרתף של קרמטוריום 2 ו-3 סומנו כ- ("חדר מתים 1 במרתף"), וחדרי ההתפשטות במרתף סומנו כ-.
במכתב מ-27 בנובמבר 1942 לאדריכל הראשי של אושוויץ, קצין האס אס קרל בישוף הייתה התייחסות לחדר מתים של קרמטוריום 2 כ"זונדרקלר - "מרתף מיוחד".
מכתב מקצין האס אס רודולף ירלינג (Jährling) בנוגע למשרפות 2 ו-3, מכתב לבוני התנורים טופף ובניו מ-6 במרץ 1943, מתייחס לחדר המתים 2 כ ('חדר התפשטות').
יחידות האסירים שנאלצו לרוקן תאי גזים ולהעמיס גופות לתנורים היו ידועות בשם "זונדרקומנדו" ("חוליות מיוחדות").
מסמך מ-26 באוגוסט 1942 קבע שעל שלטונות המחנה לשלוח משאית "...
לדסאו כדי לאסוף חומר לטיפול מיוחד.
." דסאו היה אחד משני המקומות שבהם יוצר ציקלון בה.
שימוש סטנדרטי במונח להרג באושוויץ נעשה במכתב מ-13 באוקטובר 1942, בחתימת פקיד בשם בישוף (Bischoff), שכתב כי בניית מתקני משרפות חדשים "...
היה צריך להתחיל מיד ביולי 1942 בגלל המצב שנגרם עקב הפעולות המיוחדות".
ב-8 בספטמבר 1943 הועברו מטרזינשטט לאושוויץ 5,006 יהודים תחת הכינוי "SB שישה חודשים".
שישה חודשים לאחר מכן, ב-9 במרץ 1944, נרצחו בגז אלה שעדיין היו בחיים.
במכתב מ-29 בינואר 1943 מאת הקצין בישוף להנס קאמלר, התייחס בישוף לחדר המתים 1 במרתף של קרמטוריום 2 באושוויץ כאל - "מרתף גז".
במכתב הודגשה המילה בקו תחתון, ובראש המסמך כתוב: "Kirschnek!" במשרד האדריכלות הייתה מדיניות ברורה שאסרה להשתמש במילים כמו "תא גזים".
היה צורך ליידע את הקצין קירשנק על המעידה הזו.
בצטטו מכתב ייחודי זה, רוברט יאן ואן פלט קבע כי בשימוש בביטוי "פעולה מיוחדת" או "טיפול מיוחד" במקום השמדה והרג, מכחישי השואה הראשונים היו הנאצים עצמם, בכך שניסו להכחיש את מעשיהם בפני עצמם.
הימלר דאג לגבי הסודיות בתיעוד השמדת היהודים.