tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1927 הוקמה אגודת כותבי ספרות הילדים הרוסית, וחארמס הוזמן להיות חבר בה.
בשנים 1928 עד 1941, חארמס עסק בספרות לילדים ללא הרף.
חארמס הואשם בפעילות אנטי-סובייטית, ובתחילת שנות ה-30 נכלא, נשפט, ונידון לגלות בקורסק שבמרכז רוסיה.
שנתיים לאחר מכן חזר ללנינגרד, כאשר שמו מופיע ברשימה של אנשים חשודים פוליטית, ואיום במאסר נוסף מרחף מעל ראשו.
ביולי 1941, במהלך המצור על לנינגרד, חארמס נעצר בשנית באשמת תבוסתנות.
הוא גווע ברעב ומת ב-2 בפברואר 1942. בן 36 בלבד במותו.
רוב סיפוריו של חארמס הם גפניות: מעין סיפור-מקרה קצר, לעיתים קטע מחזה, תיאור כללי ולא מפורט של התרחשות.
לעיתים קרובות אורכן לא עולה על מספר פיסקאות בודדות.
בסיפוריו של חארמס מוצגות, לחלופין, סצנות של עוני ומחסור וכן התרחשויות פנטסטיות וחלומיות וקומדיה נרחבת.
לא פעם משולבות בהן הופעות פארודיות ולא הולמות של סופרים רוסים מפורסמים ומוערכים, כמו אלכסנדר פושקין וניקולאי גוגול.
עולמו של חארמס הוא בלתי צפוי ומאופיין באי-סדר; דמויות חוזרות על אותן הפעולות פעמים רבות וברציפות, ומתנהגות באופן לא רציונלי; עלילות ליניאריות מתחילות להתפתח אך מופרעות על ידי קטסטרופות בלתי מוסברות אשר שולחות אותן לכיוונים שונים לחלוטין.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, לקח חארמס חלק בהקמת האובריו (רוסית: ОБэРИу) - איגוד אמנות ריאליסטית, והיה לאחד ממובילי האמנות השמאלנית.
בשנות ה-30, כאשר הזרם המרכזי של הספרות הסובייטית הלך ונהיה יותר ויותר שמרני ביחס לקווים המנחים של הריאליזם הסובייטי, חארמס מצא מחסה בספרות הילדים.
רבים מן הסיפורים הקצרים והפואמות שחיבר עבור ילדים ופורסמו במגזינים סובייטיים שונים, נחשבים ליצירות קלאסיות בסוגה זו, ועד היום כ-20 ספרי הילדים שפרסם מוכרים היטב ואהובים מאוד ברוסיה.
כתביו של חארמס למבוגרים לא פורסמו בימי חייו והתגלו לציבור רק לאחר מותו של סטלין.
בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60, החלו הסמיזדט לאסוף אותם ולפרסמם במידה מוגבלת.
אולם, רק בסוף שנות ה-80, עת החל המשטר הקומוניסטי לקרוס, פורסמו יצירותיו ברוסיה באופן רחב.
למערב הגיעו הכתבים כבר בשנות ה-60, כאשר חוקרים-סלאביסטיים מארצות הברית ביקרו ברוסיה ופרסמו בגרמניה, בצרפת ובארצות הברית טקסטים ששמעו ממכריהם במוסקבה או בלנינגרד.
אסופה מלאה של כתבי חארמס ששרדו פורסמה בברמן, בארבעה כרכים, בשנים 1988-1978.
אני אוהב לשבור לאנשים את הפרצוף, תרגם מרוסית; רועי חן, ספרית מעריב, אור יהודה, תשס"ג 2003.
גורלה של אשת הפרופסור, אסופת סיפורים, תרגמה מרוסית; יוליה אגמון, הוצאת פרפר, תשפ"ד 2024.
דניאל פרנסואה אספרי אובר היה מלחין צרפתי.
אובר נולד בעיר קאן בנורמנדיה.
כבר בילדותו גילה נטייה למוזיקה ולמד נגינה במספר כלים, אך אביו ייעד אותו לעסוק במסחר בעסק המשפחתי.
בשנת 1802, בגיל עשרים, נשלח ללונדון להשלים את לימודיו במסחר, אך עם ביטול הסכם אמיין וחידוש המלחמה בין צרפת לאנגליה, נאלץ לחזור לארצו.
בעקבות התמוטטות העסק המשפחתי ופטירת אביו, עזב את המסחר ופנה למוזיקה.
אובר חיבר רק אופרות, בעיקר קומיות וזכה להצלחה בזמנו.
אחת האופרות ה"רציניות" שלו, האילמת מפורטיצ'י, השפיעה על מהלך ההיסטוריה באירופה.
האופרה "האילמת מפורטיצ'י" הועלתה לראשונה בפריז ב-29 בפברואר 1828. זו אופרה סנטימנטלית ופטריוטית.
הגיבור הראשי, הדייג מאסאניילו, מעורר את אנשיו למרוד בשלטון הספרדי בנאפולי.
האריה מהמערכה השנייה, "Amour Sacre de la Patrie" (אהבה קדושה למולדת), נתקבלה בהתלהבות כמרסיליאזה שנייה.
כאשר הוצגה האופרה בתאטר דה לה מונה בבריסל, ב-25 באוגוסט 1830, פרץ הקהל המשולהב לרחובות בריסל בתום ההופעה, כשהוא משמיע סיסמאות פטריוטיות בזכות עצמאות בלגיה הקתולית והינתקות משלטון הולנד הפרוטסטנטית במסגרת הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה.
ההמון השתלט על בית העירייה וכך החלה ההתקוממות שהביאה להכרזת עצמאותה של בלגיה ב-4 באוקטובר 1830.
אובר המשיך לחבר אופרות קומיות.
בשנת 1842 נתמנה למנהל הקונסרבטוריון בפריז וב-1857 מונה ל"מנהל המוזיקלי" על ידי נפוליון השלישי.
בגיל 88 שרד את המצור הגרמני במלחמת צרפת–פרוסיה אך לא עמד בתלאות של מרד הקומונה הפריזאית.
מכל האופרות של אובר נותרה רק האופרה "פרא דיאבולו" ברפרטואר של בתי האופרה, אולם פתיחות שלו, למספר אופרות, מושמעות לעיתים קרובות:
דני שפירא (11 בינואר 1925 – 9 בדצמבר 2022) היה מראשוני טייסי חיל האוויר הישראלי, טייס ניסוי בחיל האוויר ולאחר מכן טייס ניסוי בתעשייה האווירית.
שפירא נולד כדור חמישי בארץ ישראל בירושלים, וגדל בחיפה, אחד משלושה בנים לאסתר ונחום, עובד מתכת ונהגו של שמואל יוסף פבזנר.
הצטרף ל"הגנה" ב-1940 ולקלוב התעופה לישראל.
למד בבית ספר מקצועי-תיכוני בסמ"ת שליד הטכניון, והוכשר כחרט מתכת.
ב-1944 קיבל רישיון תעופה פרטי.
בנובמבר 1947 גויס לשירות אוויר וביצע טיסות סיור, תובלה והצנחה של מזון ושל נשק ליישובים נצורים.
במאי 1948 נשלח לקורס טיס באקדמיה של חיל האוויר הצ'כוסלובקי.
שפירא נטל חלק, יחד עם מרדכי הוד וטייסים מן המח"ל, בהבאת מטוסי הספיטפייר לישראל, כל זאת כשהיו טייסים צעירים בעלי פחות מ-130 שעות טיסה, וניסיון של 7 שעות טיסה בלבד על הספיטפייר.
במסגרת המבצע, שנקרא "ולוטה 2", הם טסו עם המטוסים בדצמבר מצ'כוסלובקיה דרך יוגוסלביה לישראל.
מכשירי הקשר הוצאו מהמטוסים על מנת שיהיה מקום לעוד דלק.
נמנה עם ארבעת בוגרי קורס הטיס הראשון של חיל האוויר, שהתקיים במסגרת בית הספר לטיסה (ומכונה קורס מינוס שתיים), יחד עם מרדכי הוד, לימים מפקד חיל האוויר, ישעיהו גזית וטיבי בן שחר, והם היו הראשונים לקבל את כנפי הטיס הישראליות.
שפירא שירת כטייס קרב בטייסת הקרב הראשונה.
משימתו המבצעית הראשונה הייתה טיסת צילום בסוריה ב-31 במאי 1949, תקלה טכנית אילצה אותו לשוב לבסיס והוא השלים את המשימה למחרת.
באוגוסט 1951 עזב את טייסת 101 ויצא להסבה למטוסים דו-מנועיים ובנובמבר נשלח לאנגליה לקורס הסבה למטוסי מוסקיטו יחד עם חמישה טייסים נוספים.
עם שובו לישראל היה בצוות ההקמה של טייסת 109, טייסת מטוסי המוסקיטו הראשונה, והיה מראשוני הטייסים בחיל האוויר על מטוס הגלוסטר מטאור.
ב-1955 היה סגן מפקד משלחת חיל האוויר לצרפת לבחינת מטוסי המיסטר II, אשר הוחלט בעקבות המלצת הטייסים שלא להביאם ולהמתין למיסטר IV.
בעודו בצרפת עבר הסבה למטוסי אוראגן וסייע בהבאתם לישראל.
באוקטובר 1955 היה שותף בהקמת טייסת 113, טייסת מטוסי אוראגן.
ב-1956 היה סגן מפקד טייסת 101 ולקראת מלחמת סיני הביא מטוסי מיסטר IV רבים מצרפת לישראל.
ביולי 1956 התמנה למפקד טייסת 115, טייסת מטוסי הצילום הראשונה.
במלחמת סיני חזר לטייסת 101 כסמ"ט ב' ונלחם עימה בקרבות בסיני.
אחרי המלחמה התמנה לטייס בוחן בכיר וניהל את טיסות ההעברה של המטוסים שנרכשו בצרפת, עבר ניסוי בצרפת, בחן והמליץ על קליטת מטוס המיראז' 3 לחיל האוויר.
נלחם במלחמת ששת הימים כטייס מיראז' והשתתף במבצע מוקד להפצצת שדות התעופה הערביים.
לאחר המלחמה נשלח לצרפת במטרה לקלוט את מטוסי המיראז' 5 אך משימתו בוטלה עקב האמברגו הצרפתי על ישראל.
ב-1970 הושאל לתעשייה האווירית כטייס ניסוי של מטוס הטכנולוג, מטוס ניסוי שנועד לבדוק אפשרות התקנת מנוע מסוג J-79J-1E לגוף מיראז'.
ביולי 1971 השתחרר משירות הקבע בחיל האוויר.
בשנת 1966, כאשר ערק לישראל מטוס המיג-21 העיראקי, הוטל על דני שפירא להטיסו וללומדו.
ניסיונו בהכרת המטוס סייע רבות לחיל האוויר בקרבות שנוהלו מול מטוסי מיג-21 בגזרות מצריים וסוריה.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה שפירא ב-1971 לראש אגף מבצעי-אוויר וטייס הניסוי הראשי של התעשייה האווירית.
בהמשך הקים מחלקה במסגרת אגף השיווק של החברה ושימש בה טייס תצוגה.
במהלך שירותו במילואים המשיך להטיס את מטוסי חיל האוויר עד 1992. במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה השתתף בטיסות תובלה, בין השאר בדק באמצעות טיסה במטוס ערבה מנחתים לשימוש צה"ל בלבנון.
במהלך הקריירה שלו צבר שפירא מספר הישגים בולטים: הוא היה הטייס המערבי הראשון שהטיס את מטוס המיג-21 (שהביא לישראל מעיראק מוניר רדפא), הטייס הישראלי הראשון שחצה את המהירות מאך 2, אחד הטייסים הראשונים בעולם שהטיסו מיראז' עם מנוע רקטי והטייס הישראלי שהטיס את המספר הרב ביותר של מטוסים שונים.
ב-1994 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שכתב "לבד בשחקים".
בשנת 2003 הוענק לו תואר יקיר העיר רמת השרון.
ב-2013, ביום העצמאות ה-65 למדינת ישראל, השיא את המשואה ה-12.
נפטר בדצמבר 2022, כחודש לפני יום הולדתו ה-98.
שני בניו של דני, רונן ועודד, שירתו גם הם כטייסים בחיל האוויר.
רונן המשיך בדרכו של אביו ושימש גם הוא כטייס הניסוי הראשי של התעשייה האווירית.
עודד משמש קברניט באל על.
בתו אירית שימשה במשך שנים רבות כדיילת בכירה (מנהלת שירות בטיסה) באל על.
אחיו, יעקב שפירא, חבר קיבוץ מעוז חיים, יצא במלחמת העולם השנייה בשליחות הצבא הבריטי לאירופה כמדריך קשר במודיעין.
בתפקידו הדריך את צנחני היישוב, ועבר קורס צניחה כדי להצטרף אליהם.
דניאל פטריק אדייר הוא מתופף קנדי.
אדייר היה המתופף של להקת 3 דורז דאון בין השנים 2002 – 2005, וכיום הוא מתופף של להקת הפוסט-גראנג' הקנדית ניקלבק.
אדייר משמש כמתופף קבוע של כמה להקות מקצועיות בו זמנית כשהוא מתפרנס גם מניהול חנות והוראת תיפוף.
אדייר נולד וגדל בטורונטו שבקנדה.
אביו היה מתופף ובגיל 13 החל אדייר לנגן על מערכת התופים של אביו.
הוא המשיך ללמד את עצמו לנגן עד גיל 21 והוא הושפע מג'ון בונהם, ניל פירט ואמנים נוספים.
מאוחר יותר, הוא החל לעבוד בחנות מוזיקה בוונקובר וטעמו המוזיקלי השתנה.
הוא החל להיות מושפע ממתופפי ג'אז כמו: דניס צ'אמברס, דייב וייקל ועוד.
בנוסף, הוא החל לנגן עם להקות מקומיות ולהקות קאברים.
באותה תקופה, הוא החל ללמוד לנגן על גיטרת בס, ולמד סגנונות תיפוף חדשים וטכניקות ממורים שונים.
לאחר מספר שנים של הופעות בברים, הפך אדייר למתופף מקצועי שמנגן בהופעות חיות או באולפנים.
הוא היה מנגן עם 3-4 להקות, מלמד 15 איש לנגן תופים פעם בשבוע ומנהל חנות מוזיקה.
במהלך התקופה העמוסה הזו, הלך אדייר לאודישן של הזמר דייוויד מרטון שחיפש מתופף כדי להקים להקה.
לאחר שנבחר אדייר הוקמה הלהקה "מרטון" והם החלו להקליט את האלבום הראשון שלהם ב-1999.
בקיץ 2002, היה לאדייר את ההזדמנות להבחן כמתופף קבוע של להקת 3 דורז דאון.
הוא הצטרף ללהקה בתקופה שהיה חבר בה, הקליטה הלהקה את האלבום " Seventeen Days" ואת אלבום ההופעה חיה "Another 700 Miles".
בנוסף יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ב-14 מדינות והופיעה מספר פעמים בטלוויזיה.
בינואר 2005, עזב דניאל את הלהקה כדי להצטרף ללהקה הקנדית ניקלבק.
7 חודשים לאחר הצטרפותו יצא האלבום All the Right Reasons, אשר זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון במצעד בילבורד.
בנוסף לעבודתו עם ניקלבק אדייר השתתף באלבומים והופיע עם הלהקות: " Theory of a Deadman", " Thornley", " Faber Drive" ולהקת הג'אז מארטון.
אדייר הוציא עם ניקלבאק עוד אלבום אשר נקרא Dark horse (בתרגום לעברית: סוס אפל).
האלבום יצא ב-18 בנובמבר 2008, אשר זכה להצלחה רבה, האלבום מכר 300,000 עותקים כבר בשבוע הראשון והגיע למקום השני של רשימת שבועון הבילבורד האמריקאי, מקום ראשון בקנדה, ומקום שלישי באוסטרליה.
אותו אלבום הגיע למעמד פלטינה (כמיליון עותקים), ב-9 בדצמבר באותה שנה.
דניאל אדם מוולסלאבין (או איש וולסלאבין), (בצ'כית: Daniel Adam z Veleslavína, 31 באוגוסט 1546 - 18 באוקטובר 1599) היה מילונאי, מדפיס ומוציא לאור, מתרגם וסופר צ'כי, נציג ההומניזם בבוהמיה.
השפיע בצורה ניכרת על הספרות הצ'כית בת זמנו עד כדי כך ששלב שלם בהתפתחותה נקרא "התקופה הוולסלאבינית" - Veleslavínská doba.
נולד בווֶלֶסלאבין ב-31 באוגוסט 1546. ישוב הולדתו, וולסלאבין, הפך משנת 1922 חלק מן העיר פראג.
למד באוניברסיטת קארל בפראג ובין השנים 1569-1575 היה שם פרופסור.
התחתן עם אנה, בתו של המדפיס גאורג (ייז'י) מלאנטריך מאוונטין ומשום כך היה עליו לעזוב את המשרה באוניברסיטה בתקופה שבה נדרש מהפרופסורים להישאר רווקים.
התחיל לעבוד עם חמיו ואחרי מותו של זה המשיך את דרכו בבית הדפוס.
דניאל אדם מוולסלאבין היה בחשאי חבר ב "אחים הבוהמים", הכנסייה הפרוטסטנטית הצ'כית.
מאוחר יותר קיבל תואר אצולה.
על ידי עבודות עריכה ותרגום תרם תרומה מיוחדת להתפתחות השפה הספרותית הצ'כית.
עבודתו "סילבה קוודרילינגוויס" ("יער ארבע השפות") הייתה למילון הצ'כי-לטיני ולטיני-צ'כי הידוע ביותר.
יחד עם צוותו תרגם והוציא לאור ספרים רבים בתחום ההיסטוריה, הדת והמדע.
הוא עצמו כתב ספר מקורי אחד מלבד - "לוח השנה ההיסטורי" Kalendář historický, (1578), (1590) - מעין סקירה של ההיסטוריה האירופית.
מתוך תרגומיו, העבודה בעלת ההשפעה הרבה ביותר הייתה תרגום צ'כי של כתבי הקודש - הביבליה מקראליצה Bible kralická בשישה כרכים, 1579-1594. השפה שבה נכתבה נחשבה מופת לשפה צ'כית ספרותית בארצות הצ'כיות ובסלובקיה בנות זמנו- וכונתה שפת כתבי הקודש או שפת הביבליה (bibličtina).
שתי כרוניקות על הקמת ארץ הצ'כים - יצירה קולקטיבית
אוצר ארבע השפות - Silva quadrilinguis - מילון צ'כי - יווני - לטיני - גרמני.
Augustina Rukovět מדריך לכתבי אוגוסטינוס
Hosiova kronika moskevská כרוניקה של מוסקבה מאת מתיוש הוזיאס ויסוקומיצקי
Kronika nová o národu tureckém היסטוריה חדשה של העם הטורקי מאת יוהאן לוונקלאו (יוהנס לאונקלאביוס)
דניאל אדהנן (1850 לערך - 1869) היה יהודי-אתיופי ואחיו התאום של ברוך אדהנן אשר נשלח ללמוד בצרפת תחת חסותו של יוסף הלוי.
עם סיום מסעו של יוסף הלוי ביישובי ביתא ישראל ביקשו יהודי המקום שייקח עמו נער צעיר בשם דניאל כדי שזה יקבל חינוך מחוץ לאתיופיה ושבעתיד יחזור למולדתו ויהיה למורה עתידי לקהילה.
הלוי מתאר את בקשת הקהילה:
בחירת דניאל לא הייתה מקרית, דניאל היה דבתרה, ולמד לכהונה.
ב-30 ביולי 1868 מסר הלוי את רישומיו מהמסע וב-14 בינואר 1869 הציג בפני חברת כי"ח את דניאל והנוכחים מחאו כף.
מאוחר יותר טענו אנשים בכי"ח ובהם קרל נטר שהלוי כלל לא הגיע לאתיופיה, רישומי מסעו הם זיוף ושדניאל אינו יהודי אלא עבד שקנה בסודאן.
טענות אלו הופרכו והלוי גובה בידי ורנר מונזינגר שהיה הקונסול הצרפתי במאסאווה ואירופים אחרים שראו אותו באתיופיה.
דניאל עצמו לא התקבל ללמוד בבית הספר של כי"ח בצרפת ונשלח בחזרה לאתיופיה דרך אלכסנדריה ושם נפטר לאחר שחלה.
הנסיך דניאל, דוכס וסטריֶטלנד (נולד ב-15 בספטמבר 1973), נשוי לוויקטוריה, נסיכת שוודיה והוא אביהם של אסטל, דוכסית אוסטרגוטלנד ואוסקר, דוכס סקניה.
דניאל נולד בארברו כאולף דניאל וסטלינג, ולפני נישואיו לנסיכה, היה מאמן כושר ובעל חברה למכוני כושר בשם "באלנס טריינינג" בסטוקהולם, הוא הכיר את הנסיכה כאשר היה מאמן הכושר האישי שלה.
אירוסיהם הוכרזו ב-24 בפברואר 2009, לאחר שקיבלו אישור מקרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה וממשלת שוודיה, כנדרש על פי חוק.
דניאל סובל מבעיה מולדת (אך לא תורשתית) הפוגעת בתפקוד הכליות שלו.
שלושה חודשים לאחר אירוסיו הוא סבל מכשל בכליות, ואושפז בבית החולים.
אביו תרם לו כליה, והניתוח הוכתר בהצלחה.
הוא נישא לנסיכה בטקס מלכותי בקתדרלת סטוקהולם ב-19 ביוני 2010. בתם נולדה ב-23 בפברואר 2012, וב-2 במרץ 2016 נולד להם בן.
הנסיך, אשתו וילדיהם מתגוררים בארמון אגה בסולונה.
דניאל מונת'ה אגר (בדנית: Daniel Agger; נולד ב-12 בדצמבר 1984) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בברונדבי, בליברפול ובנבחרת דנמרק.
אגר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ברונדבי וביולי 2004 עלה לבוגרים.
עד מהרה תפס אגר את מקומו בהרכב הקבוצה והפך לשחקן משמעותי בה.
כבר בעונתו הראשונה זכה עם המועדון בדאבל.
באותה שנה זכה אגר בתואר "כישרון השנה" בדנמרק.
בינואר 2006 חתם בליברפול ל-4 וחצי שנים.
ברונדבי קיבלה עליו 6,000,000 ליש"ט, בזכות העסקה הפך אגר לשחקן הדני היקר ביותר שנמכר למועדון מחוץ למדינה.
ב-30 באוגוסט 2014 אגר עזב את ליברפול אחרי 8 שנים וחזר למועדון נעוריו ברונדבי.
בצעירותו היה אגר חלק מהנבחרות הצעירות של דנמרק.
לאחר ההצלחה בברונדבי זומן אגר לסגל נבחרת דנמרק לקראת משחק הידידות נגד .
ב-2 ביוני 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת כאשר הוא בן 18 וחצי.
אגר היה עם הנבחרת במונדיאל 2010 וביורו 2012. הוא שימש גם כקפטן הנבחרת.
ב-9 ביוני 2016, בגיל 31, אגר הודיע על פרישתו מכדורגל בתום החוזה שלו בברונדבי.
במאי 2010 אגר התחתן עם חברתו סופי נלסון בדנמרק.
ב-2012 אגר ייסד את "עמותת אגר" על מנת לעזור לילדים נזקקים.
יש לו מספר רב של קעקועים על גופו כולל ויקיניג על כתפו הימנית.
בשנת 2012, בזמן שהיו ספקולציות רבות לגבי המשך עתידו בליברפול, אגר קעקע על אצבעות יד ימינו את האותיות "YNWA" ראשי התיבות של "לעולם לא תצעדי לבד", שיר המזוהה עם קבוצת ליברפול.
דניאל אהביאל (נולד ב-6 באוגוסט 1963, ט"ז באב תשכ"ג) הוא כנר ישראלי.
אהביאל נולד וגדל בלונדון, במשפחה חילונית.
אביו יליד פולין ואמו ילידת אנגליה שהייתה חברת מועצה פעילה בעיריית לונדון.
בגיל 8 החל ללמוד נגינה בכינור בבית ספר למוזיקה.
בבית ספר זה למד גם מקהלה, תזמורת קאמרית, תזמורת נוער, פסנתר וכלי הקשה.
בגיל 12 עבר לבית ספר אחר למוזיקה שם התמקד גם בלימודי פסנתר.
בגיל 18 למד תואר ראשון באוניברסיטת יורק שבבריטניה והתמחה גם במוזיקה אתנית, מוזיקה אלקטרונית ואלתור.
לאחר סיום הלימודים ניגן עם להקות במשך כשלוש שנים, ואף עסק בנגינה כהכנסה צדדית.
בעקבות קריאה בספרי סיפורים על רבי נחמן מברסלב והבעל שם טוב החל להתקרב ליהדות ועבר להתגורר בסמוך לשכונת גולדרס גרין בלונדון על מנת להתקרב ליהודים חרדים.
ב-1987 הגיע לישראל לשלושה חודשים.
התגורר ביישוב בצפון והושפע מחברים שהיו בתהליך של חזרה בתשובה - ובעקבות כך התחזק גם דניאל.
בשנת 1988 התחתן, עלה לארץ ועבר לגור במצפה רמון שם לימד מוזיקה בבית ספר לאמנויות.
לאחר ארבע שנים עברו הזוג להתגורר במבשרת ציון.
חזרה בתשובה והתקרבות לחסידות ברסלב
בני הזוג התקרבו לברסלב ובשנת 1995 החל יחד עם אשתו סיגל תהליך של חזרה בתשובה ורבם היה הרב דניאל סטבסקי.
ב-2001 הפך לחסיד ברסלב, ועבר להתגורר בקריית יערים הוא אב לשניים, וסב לשישה נכדים.
התפרסם כנגן כליזמר בסגנונות מוזיקה חסידית, מוזיקה אירית ומוזיקה צוענית.
ניגן במשך שלוש שנים עם הזמר חיים דוד סרצ'יק.
ניגן עם הגיטריסט מנחם הרמן, ועם להקת החתונות 'לכתחילה'.
במהלך השנים הופיע דניאל בקונצרטים ובפסטיבלי מוזיקה ברחבי העולם, בין השאר בארצות הברית, קנדה, ברזיל, בריטניה, צרפת, בלגיה, הולנד, גרמניה, אוסטריה, הונגריה, איטליה, ספרד, קונגו, הונג קונג רוסיה ודרום אפריקה.
ב-2011 גילם את ר' אלימלך הגבאי במחזמר "שירים ונפלאות", שכתב דודי איינהורן וביים ישי לפידות.
בחנוכה ה'תשע"ג (דצמבר 2012) גילם רב מקובל בשם שמעיה האבטליוני במחזמר "שירים ונפלאות בבית הספר" בהפקת FDD פרודקשיין.
ב-2009 הוציא את המופע "לב העולם אתה", נגינה בכינור המשולבת בקטעי שירה וסיפור.
אהביאל שימש כשופט אורח בגמר עונתה הראשונה של התוכנית "הקול הבא" ששודרה ברדיו קול חי.
אהביאל מיוצג על ידי FDD פרודקשיין.
דניאיל טימצ'ינה (Daniil Tymchyna; 5 בנובמבר 1900 – 8 ביולי 1972) היה כומר אוקראיני, חסיד אומות העולם.
טימצ'ינה היה מנהל בית היתומים ששכן במנזר "עלייתה השמיימה של מרים הבתולה" בכפר אוניוב (Uniów) במחוז טרנופול שבפולין (כיום אוניב באוקראינה).
בית היתומים השתייך למסדר הסטודיטי (אנ'), בראשות הארכימנדריט קלימנטי שפטיצקי שהוכר אף הוא כאחד מחסידי אומות העולם.
לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות ביוני 1941 הוסתרו יהודים בכפר.
בבית הספר בכפר הסתיר המנהל ניקולה דיוק (Dyuk) ורעייתו מריה את קלרה ספרן, בנה הצעיר רואלד, אחיה סמואל רוזן ואשתו יוזפינה.
בשם החשאיות, לא ידעו אלו על שלושה ילדים יהודים אחרים שהוסתרו במנזר בו היה בית היתומים בניהולו של טימצ'ינה.
טימצ'ינה ידע כי שלושת הילדים הם יהודים והסביר להם כיצד להסתיר את יהדותם.
זמן קצר לאחר כיבוש האזור ב-1944 על ידי ברית המועצות הורה סטלין לאסור את המנהיגות הקתולית במערב אוקראינה.
ב-1947 נעצר טימצ'ינה ונידון לעשר שנות עבודות כפייה בסיביר.
שלושת הילדים שניצלו על ידי טימצ'ינה - עודד אמרנט, לאון חמיידס (Chameides) ואדם דניאל רוטפלד- היגרו לישראל, ארצות הברית ופולין.
אדם דניאל רוטפלד נולד בשנת 1938 בעיר פרמישלן שבפולין.
הוא הובא על ידי אחד הנזירים לבית היתומים בכפר, קיבל שם בדוי, דניאילו צ'רבינסקי, ונשאר שם במשך כל תקופת הכיבוש הגרמני.
מכל משפחתו רק אחותו, אליצ'ה, שרדה את השואה.
לאחר המלחמה נשאר רוטפלד בפולין והפך למדען וחוקר.
בין השנים 1991 ל-2002 כיהן כמנהל מכון המחקר לשלום בסטוקהולם (אנ') ובשנת 2005 נתמנה לשר החוץ של פולין.
עודד אמרנט נולד בתל אביב בשנת 1935 לשם היגרו הוריו מפולין כמה שנים קודם לכן.
כשהיה עודד בן ארבע, נסע עם אמו לפולין לבקר את הוריה.
מבלי לדעת שבקרוב המלחמה תפריד ביניהם, אמו חזרה לתל אביב, והשאירה את בנה עם הוריה שאמורים היו להצטרף אליה בארץ ישראל.
עם פרוץ המלחמה, הסבא והסבתא לקחו את עודד עמם וברחו לאמארנט וברחו ללבוב שנפלה ב-1941 בידי הנאצים.
מאמצים לאתרו ולחלצו דרך השלטון הנאצי נכשלו.
דודו של עודד הביא אותו לכנסייה בכפר וכך ניצלו חייו.
לאחר המלחמה הוחזר עודד למשפחתו בתל אביב.
בשנת 2008 הכיר מוסד יד ושם בדניאיל טימצ'ינה כחסיד אומות העולם.
דניאל (דני) אבידר (פיינשטיין) (נולד ב-1932) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד אגד ארטילרי 213 במלחמת יום הכיפורים.
אבידר נולד בווילנה, אחד מחמישה ילדים של מרדכי ומרים פיינשטיין.
לאחר הפלישה הנאצית הועברה משפחתו לגטו וילנה, ומשם הועבר למחנה הריכוז קייזרוואלד, משם למחנה הריכוז שטוטהוף, לעבודה במספנות דנציג ולצעדת המוות.
שני הוריו, שתיים מאחיותיו ורבים מבני משפחה קרובים נוספים נרצחו בשואה.
ב-1947 עלה לארץ ישראל באוניית המעפילים "אקסודוס - יציאת אירופה תש"ז", הצטרף לארגון "ההגנה" והיה ממלווי השיירות לירושלים.
בצה"ל שירת בחיל התותחנים, השתתף במבצע שומרון כקצין תצפית קדמי בגדוד 88 תחת פיקודו של מוטה גור.
שימש מדריך בקורס קצינים, שימש סמג"ד בגדוד מרגמות כבדות 334, השתתף בפעולות התגמול עם חטיבת הצנחנים תחת פיקודם של אריק שרון, מוטה גור ורפאל איתן, וכן מפקד יחידת טילי לוז.
במלחמת סיני היה מפקד סוללת תותחנים בגדוד 402, סייע לחטיבה 9 בכיבוש ראס נצרני ושארם א-שייח'.
שימש כמג"ד מרגמות כבדות 120 מ"מ בחטיבת הצנחנים בפיקודו של אהרן דוידי.
במלחמת ששת הימים שימש קצין מחקר של חיל התותחנים ובמינוי חירום פיקד על גדוד 527, גדוד מכמ"ת 120 מ"מ שסיפק סיוע ארטילרי לחטיבה 45 בקרבות עמק דותן.
במלחמת ההתשה שירת כמפקד אגד ארטילרי 215. בשנים 1973-1972 עמד בראש מחלקת תורת לחימה במחלקת ההדרכה והוסיף לפקד על אגד ארטילרי 215 במינוי משני.
לאחר מכן שימש מדריך בפו"ם ובמינוי משני פיקד על אגד ארטילרי 213. במלחמת יום הכיפורים פיקד על האגד שהוכפף לאוגדה 146. לאחר גיוסם יצאו יחידות האגד על זחלים לשטחי ההיערכות בפאתי רמת הגולן.
כוחות האגד לחמו בקרבות הבלימה וההבקעה ברמת הגולן ולאחר מכן עברו לחזית המצרית.
לאחר המלחמה השתחרר והמשיך לפקד על האגד במילואים.
בשנים 1978-1977 שימש כמפקד הסיוע הארטילרי בגיס 441 ובמלחמת לבנון הראשונה היה מפקד צוות מטרות (מרכז האש) בפיקוד הצפון.
לאחר שחרורו מצה"ל כיהן במגוון תפקידי ניהול בתעשייה הצבאית.
ב-1999 היה אחד מששת מדליקי המשואות בטקס יום השואה.
אבידר הוא בוגר הפקולטה להנדסת חשמל בטכניון ובוגר מנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
דניאיל וייצ'סלבוביץ' קוויט הוא נהג מרוצים רוסי שהתחרה במשך 6 עונות באליפות הפורמולה 1 עבור קבוצות טורו רוסו, רד בול רייסינג ואלפאטאורי.
בשנת 2013 זכה באליפות ה-GP3.
קוויט נולד בעיר אופה, בשקורטוסטן, רוסיה וכילד החל להתחרות בקארטינג ברוסיה ובאיטליה.
בשנת 2009 סיים במקום השלישי באליפות אירופה בקטגוריית KF3 וסיים במקום השני באליפות העולם.
בשנת 2010 החל להתחרות בסבב הפורמולה ב.מ.וו האסייתי ובמהלך העונה חתם בקבוצת הפיתוח של רד בול והחל להתחרות גם בסבב הפורמולה ב.מ.וו האירופאי.
במקביל, השתתף בשני המרוצים האחרונים של סבב הפורמולה רנו 2.0 האירופאי.
במהלך החודשים ינואר ופברואר השתתף בתחרויות במסגרת סבב המרוצים של טויוטה בניו זילנד ובהמשך העונה התחרה בסבב הפורמולה רנו 2.0 האירופאי ובמקביל גם בסבב האליפות הצפון-אירופאי.
בסבב האירופאי השיג שני ניצחונות וסיים את העונה במקום השלישי ובסבב הצפון-אירופאי השיג שבעה ניצחונות וסיים במקום השני אחרי קרלוס סאינס.
בשנת 2012 התחרה במקביל בסבב פורמולה רנו 2.0 האירופאי ובסבב האלפי.
בחודש מרץ הוא פתח את הסבב האלפי עם ניצחון כפול במונצה ובחודש מאי רשם ניצחון כפול באירוע הפתיחה של הסבב האירופאי באראגון.
בסבב האלפי השיג שבעה ניצחונות במהלך העונה וסיים כאלוף.
בסבב האירופאי השיג מספר ניצחונות דומה, אך הגיע רק למקום השני.
בעונת 2013 התחרה שוב בשתי מסגרות מקבילות: סבב ה-GP3 ופורמולה 3 האירופאית.
בשל רישום מאוחר לסבב הפורמולה 3 נחשב למתחרה אורח ולמרות שהשיג ניצחון ושישה פודיומים במהלך העונה לא צבר נקודות.
בסבב ה-GP3 הגיע לפודיום לראשונה רק באירוע החמישי, אך עד לסיום העונה השיג שלושה ניצחונות ופודיום נוסף וזכה באליפות בעונת הבכורה שלו.
באוקטובר 2013 הוכרז קוויט כמחליפו של דניאל ריקארדו בקבוצת טורו רוסו.
הוא שותף כנהג ניסויים באימון המקדים של שני המרוצים האחרונים בעונה בארצות הברית ובברזיל.
מרוץ הבכורה שלו בפורמולה 1 היה מרוץ פתיחת העונה באוסטרליה אותו סיים במקום התשיעי.
בכך הפך קוויט, בן ה-19, לנהג הצעיר ביותר שצובר נקודות, כשהוא שובר את שיאו של סבסטיאן פטל.
שנה לאחר מכן ישבר השיא על ידי מקס ורסטאפן, גם הוא נהג בקבוצת טורו רוסו.
בעונת הבכורה השיג שמונה נקודות אותן צבר בשישה מרוצים שונים.
בחודש אוקטובר הודיע פטל על כוונתו לעזוב את קבוצת רד בול בסיום העונה וקוויט נבחר למלא את מקומו.
קוויט נאלץ להחמיץ את מרוץ פתיחת העונה בשל בעיה בהילוכים.
בגרנד פרי ההונגרי הצליח לרשום את הישגו הטוב ביותר בעונה, כשסיים במקום השני והגיע לפודיום לראשונה.
את העונה סיים במקום השביעי, כשלזכותו 95 נקודות.
את עונת 2016 פתח בקבוצת רד בול ובגרנד פרי הסיני השיג את הפודיום השני בקריירה, כשסיים במקום השלישי.
בגרנד פרי הרוסי התנגש קוויט בסבסטיאן פטל והוציא אותו מהמרוץ.
התנהגותו של קוויט הובילה את הנהלת הקבוצה לבצע שינוי ולהחליף בינו ובין ורסטאפן מקבוצת המשנה ארבעה מרוצים לאחר תחילת העונה.
לאחר שחזר לקבוצת טורו רוסו התקשה להציג את יכולותיו ובשבעת המרוצים הבאים צבר שתי נקודות בלבד.
הדבר הוביל לכך שבחודש יולי הודיעה הקבוצה כי לא תחדש עמו את החוזה בסיום העונה.
למרות ההכרזה המשיך להתחרות עבור הקבוצה גם בעונת 2017. ב-14 המרוצים הראשונים צבר רק 4 נקודות.
בעקבות כך הוחלף על ידי פייר גאסלי, שתפס את מקומו בגרנד פרי מלזיה וביפן.
קוויט חזר להתחרות בגרנד פרי בארצות הברית, אך לאחר המרוץ הודיעה הקבוצה על פרידה סופית ממנו.
לאחר הפרידה מטורו רוסו עבר לשמש כנהג פיתוח בקבוצת פרארי.
בספטמבר 2018, בסמוך לגרנד פרי רוסיה הודיעה טורו רוסו על חזרתו של קוויט לקבוצה בעונת 2019 כמחליפו של פייר גאסלי שעבר לקבוצת רד בול.
קוויט הפך לאב במהלך סוף השבוע של גרנד פרי גרמניה, אליו זינק מהמקום ה-14. המרוץ התקיים תחת גשם כבד והיה גדוש באירועים, בסיומו חצה את קו הסיום במקום השלישי והשיג פודיום ראשון לקבוצה לאחר 11 שנים.
בעונת 2020 המשיך להתחרות בקבוצה, ששינתה את שמה לאלפאטאורי.
בסיום העונה הוחלף על ידי יוקי צונודה.
בשנת 2021 שימש כנהג משלים בקבוצת אלפין יחד עם גואניו ז'ו.
בתחילת שנת 2022 הצטרף לקבוצת G-Drive והתחרה בקטגוריית ה-LMP2 באליפות העולם במרוצי סיבולת.
דניאיל אולגוביץ' טריפונוב הוא פסנתרן ומלחין רוסי של מוזיקה קלאסית.
אחרי קונצרט הבכורה של טריפונוב בגרמניה במאי 2013 עם הפילהרמונית של ברלין, מבקר המוזיקה הלמוט מאורו הכריז כי מדובר ב"אחד הכישרונות המוצלחים והבלתי נתפסים ביותר בתחום הנגינה בפסנתר בעשורים האחרונים", בעל "מודעות עצומה לעבודתו"
מבקר אחר, נורמן לברכט, הגדיר אותו כ"פסנתרן לכל שאר חיינו".
עם מעריציו נמנים הפסנתרנים אלפרד ברנדל ומרתה ארחריץ'.
ארחריץ' התרשמה מהברק הטכני של האמן וממגעו את הקלידים המשלב בעת ובעונה אחת "רוך ויסוד דמוני"
דניאיל טריפונוב נולד בניז'ני נובגורוד ברוסיה בשנת 1991. הוריו הם מוזיקאים מקצוענים - אמו היא מוזיקולוגית המלמדת תאוריית המוזיקה, ואביו הוא מלחין.
הוא התחיל ללמוד נגינת פסנתר בגיל 5 ועשה את הופעתו הפומבית הראשונה כפסנתרן סולן עם תזמורת בגיל 8. טריפונוב למד בשנים 2009-2000 אצל טטיאנה זליקמן בבית הספר "גנסין" למוזיקה במוסקבה.
לטטייאנה זליקמן היו שורה של תלמידים מפורסמים, ביניהם קונסטנטין ליפשיץ, אלכסנדר קוברין ואלקסיי וולדוין.
בגיל 17 זכה טריפונוב בפרס החמישי בתחרות הבינלאומית ע"ש סקריאבין במוסקבה וכן בפרס הראשון בתחרות השלישית לפסנתר בסן מרינו, בה קיבל גם את הפרס המיוחד לביצוע הטוב ביותר של יצירה מאת צ'יק קוריאה.
בשנת 2009, לפי המלצת טטיאנה זליקמן, התקבל טריפונוב ללימודי פסנתר אצל סרגיי בבאיאן במכון קליבלנד למוזיקה בארצות הברית.
ב-2010 הוא ניגן בכיכר העירייה של וינה כאחד משבעת הפיינליסטים של האירוויזיון למוזיקאים צעירים.
באותה שנה הוא זכה במדליה בתחרות הבינלאומית ה-16 ע"ש שופן בוורשה יחד עם פרס מיוחד על הביצוע הטוב ביותר של מזורקה מאת שופן.
ב-2011 זכה טריפונוב בפרס הראשון בתחרות הפסנתר ה-13 על שם ארתור רובינשטיין בתל אביב.
בהזדמנות זו הוא זכה גם בפרס פנינה זלצמן על הביצוע הטוב ביותר של יצירת שופן, בפרס לביצוע הטוב ביותר של מוזיקה קאמרית עם פסנתר, ובפרס אהוד הקהל.
כמה שבועות אחרי זכייתו בתחרות רובינשטיין, זכה טריפונוב גם בפרס הראשון, במדליית זהב וב"גראן פרי" בתחרות הבינלאומית ע"ש צ'ייקובסקי במוסקבה.
בתחרות צ'ייקובסקי ניגן את הוואלס מפיסטו מאת ליסט, 12 האטיודים ופוס 25 והברקרולה מאת שופן, הסונאטה השלישית מאת פרוקופייב, הקונצ'רטו הראשון לפסנתר מאת צ'ייקובסקי והקונצ'רטו הראשון מאת שופן.
גם בתחרות זו הוא זכה גם בפרס הקהל ובפרס לביצוע הטוב ביותר של קונצ'רטו קאמרי.
בפברואר 2013 הופיע טריפונוב לראשונה בקרנגי הול בניו יורק בקונצרט שהוקלט על ידי חברת דויטשה גרמופון לאלבום שהוצא לאור באותה שנה.
הוא הופיע, בין היתר, גם באולם פלייל בפריז, באולם סנטורי בטוקיו ובוויגמור הול בלונדון.
מבקרי המוזיקה החשובים באיטליה העניקו לו את הפרס ע"ש פרנקו אביאטי לסולן הכלי הטוב ביותר.
את פרס זה קיבלו לפניו אמנים כמו מאוריציו פוליני, ארטורו בנדטי מיכלאנג'לי, סביאטוסלב ריכטר, ראדו לופו ואנדראש שיף.
ב-23 באפריל 2014 ניגן בבכורה את יצירתו - קונצ'רטו לפסנתר במי במול מינור.
בדצמבר 2015 ניגן טריפונוב בקונצרט של הפילהרמונית המלכותית השוודית בניצוחו של פרנץ ולזר-מסט בטקס חלוקת פרסי נובל בסטוקהולם.
טריפונוב הופיע על במות המוזיקה החשובות בעולם.
בין השאר, ניגן עם התזמורת הסימפונית של לונדון, עם תזמורת תיאטרון מריאינסקי בניצוחו של ואלרי גרגייב, עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה, עם התזמורת הפילהרמונית של ורשה תחת ניצוחו של אנטוני ויט והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בניצוחו של דן אטינגר.
ניגן בשיתוף פעולה עם מנצחים כמו מיכאיל פלטניוב, קשישטוף פנדרצקי, ולדימיר פדוסייב, פייטארי אינקינן, אייווינד גולברג-ינסן.
בנובמבר 2015 התקבל טריפונוב כחבר במועצת המנהלים של הפילהרמונית של ניו יורק.
בשנת 2016 הוא קיבל שני אותות הוקרה בריטיות בתחום המוזיקה הקלאסית - הפרס למוזיקה כלית מטעם החברה הפילהרמונית המלכותית ותואר "אומן השנה" של המגזין "גרמופון".
בדצמבר 2016 ניגן האמן עם הפילהרמונית של ברלין תחת שרביטו של סר סיימון ראטל את הקונצ'רטו השלישי לפסנתר מאת סרגיי רחמנינוב.
הקונצרט שודר בשידור טלוויזיוני ישיר ל-200 בתי קולנוע ב-14 ארצות באירופה.
לדברי האמן עם הפסנתרנים מהם שאב השראה בשנות בגרותו נמנים מרתה ארחריץ', גריגורי סוקולוב וראדו לופו.
2008 - פרס ראשון בתחרות הרביעית לפסנתר ע"ש אלכסנדר סקריאבין
2008 - פרס ראשון ופרס מיוחד "סן מרינו 2008" בתחרות הבינלאומית השלישית לפסנתר בסן מרינו
2010 - הפרס השלישי ומדליית ארד בתחרות הבינלאומית לפסנתר ע"ש פרדריק שופן בוורשה ופרס מיוחד על הביצוע הטוב ביותר של מזורקה
מאי 2011 - הפרס הראשון (הזוכה ה-13) ומדליית זהב בתחרות הבינלאומית ע"ש ארתור רובינשטיין בתל אביב, פרס אהדת הקהל, הפרס לביצוע הטוב ביותר של יצירה מאת פרדריק שופן ופרס על הביצוע הטוב ביותר של מוזיקה קאמרית
יוני 2011 - גראן פרי - פרס ראשון (הזוכה ה-14) ומדליית זהב בתחרות הבינלאומית ע"ש פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי במוסקבה; פרס אהדת הקהל ופרס לביצוע הטוב ביותר בנגינה יחד עם של מוזיקה קאמרית.
2014 - פרס ECHO Klassik לאמנים צעירים - על הופעתו בקרנגי הול
2014 - היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריה הסולן הקלאסי הטוב ביותר בנגינה - עבור הרסיטל באולם קרנגי
2015 - היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריה - הסולן הקלאסי הטוב ביותר בנגינה עבור ביצוע וריאציות מאת רחמנינוב
2016 - הפרס למוזיקה של החברה הפילהרמונית המלכותית בלונדון בקטגוריה נגן השנה על סיור הקונצרטים בארצות הברית יחד עם התזמורת הסימפונית של לונדון ועם תזמורת פילהרמוניה
2016 - פרס גרמופון בקטגוריה "אמן השנה"
2018 - פרס גראמי בקטגוריית ביצוע הסולו הקלאסי האינסטרומנטלי הטוב ביותר
סויטה "רחמנינאנה" - ב 5 חלקים (הולחנה בימי לימודיו בקליבלנד)
2015 - Deutsche Grammophon - (רחמנינוב, טריפונוב) - מועמדות לפרס גרמי
2015 -הבמאי כריסטופר ניופן מ-Allegro Films הוציא לאור DVD עם סרט תיעודי ארוך " קסם המוזיקה" - The Magics of Music עם הקלטת רסיטל של האמן בקסטלפרנקו ונטו.
ה-DVD זכה בשנת 2016 בפרס International Classical Music Awards בקטגוריית "סרטי וידאו תיעודיים" ובמדליית כסף בפסטיבל ניו יורק לסרטים וטלוויזיה, וכן ב- Accolade Award.
(דניאיל טריפונוב מנגן פרנץ ליסט)
דניאל (פריץ) פייזר (1892 – 3 ביולי 1966) היה כירורג, מנהל בית החולים "הדסה" בחיפה (כיום המרכז הרפואי בני ציון), מנהל המחלקה הכירורגית בהדסה חיפה, המחלקה הכירורגית היחידה באזור חיפה, מעמודי התווך של הרפואה בחיפה בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20.
פייזר נולד בויצהאנאוזן, גרמניה, אביו היה משפטן, ופריץ היה הבן השני מתוך שלושה בנים ובת.
המשפחה עברה לאושווגה, פריץ למד בבית ספר יהודי ובתיכון גרמני.
פייזר התקבל לבית ספר לרפואה במינכן, המשיך בברלין המשיך בברסלאו, ומשם עבר לגטינגן.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, בהיותו סטודנט לרפואה בשלב מתקדם התנדב לצבא, שירת בקליניקה הכירורגית של גטינגן ומשם הועבר לחזית הבלגית.
חזר לברלין וסיים את לימודי הרפואה.
בשנת 1917 התחתן עם אליסה לבית נוטמן מקטוביץ.
בשנים 1923–1924 התמחה בגיניקולוגיה, בנוסף למומחיות בכירורגיה.
בשנת 1925 הקים וניהל מחלקה גינקולוגית בת 15 מיטות בבית חולים פרטי באושווגה.
בסוף שנות העשרים של המאה ה-20 רכש פייזר פרדס בפרדס חנה.
ד"ר הלל יפה יעץ לפייזר לנסוע לארץ-ישראל.
באוגוסט 1932 עלה לארץ-ישראל עם רעייתו אליסה, בניו עלי וגדעון וביתו עלמה מרים.
פייזר התיישב בחיפה, והתמנה בשנת 1932 למנהל המחלקה הכירורגית, ולמנהל בית החולים "הדסה".
פייזר היה הראשון בארץ שהכניס את שיטת ה"מסמור" לקבוע ברך.
נקט שיטות ייחודיות לטיפול בשחפת.
פייזר טיפל בפצועים ללא משוא פנים.
במלחמת העצמאות טיפל במאות פצועים.
פייזר ארגן דיוניים קליניים, הרצאות, הדרכות של רופאים צעירים ליד "מיטת החולה", ובמשותף עם פרופ' מכס מרכוס מבית החולים הדסה (תל אביב), פרופ' פאול נתן מבית חולים בילינסון, ופרופ' אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף) מבית חולים הדסה בירושלים יזם את המפגשים המשותפים של בכירי הכירורגים מכל הארץ.
פייזר הקים את הסניף הישראלי של "ארגון הכירורגים הבינלאומי" ושימש נשיאו.
מתלמידיו : הפתולוג, פרופ' ברוך (בלה) גלי.
אחיו אריך עלה לארץ-ישראל בשנת 1928 והתיישב בחדרה.
בנו, הפרופ' עלי פייזר (נולד בשנת 1919), מרופאי הרובע היהודי במלחמת העצמאות, מייסד ומנהל המחלקה לנוירוכירורגיה בבית החולים רמב"ם.
גיסו, בעלה של אחותו לואיזה שהייתה המזכירה של ההתאחדות הציונית בפרנקפורט, פרופ' ואלטר פלק.
היה מנהל מחלקת הילדים של בית החולים הממשלתי בחיפה.
אחיינו הפרופ' ראובן פייזר ניהל שנים רבות את מחלקת נשים בבית חולים הקריה בתל אביב.
רעייתו אליסה נפטרה בשנת 1942.
פייזר נשא לאישה את דורותי (דולי) לבית גרודזינסקי, ב־1943 נולדה רחל, וב־1944 נולד יואל.
פייזר נקבר בבית הקברות חוף הכרמל.
אודונהיו הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית.
בתפקידו האחרון כיהן כראש אגף פיתוח הכוח במטות המשולבים.
אודונהיו סיים ב-1984 תואר ראשון בהיסטוריה ממכללת ויליאם ומרי והתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית.
שימש מפקד מחלקה וקצין תכנון במטה חיל הנחתים.
בשנים 1993–1995 פיקד על פלוגה בגדוד האשון של רגימנט הנחתים השני.
לאחר מכן שימש קצין מבצעים ברגימנט הנחתים השמיני וקצין המבצעים של כוח המשימה שנשלח לליבריה לחילוץ האזרחים האמריקאיים בעקבות מלחמת האזרחים במדינה.
שימש מדריך בבית הספר ללחימה אמפיבית של הנחתים, וקצין מבצעים של דיוויזיית הנחתים הראשונה.
בשנים 2002–2004 פיקד על הגדוד השני ברגימנט הנחתים החמישי והשתתף עמו במלחמת עיראק.
על פועלו עוטר ב-2003 בכוכב הארד עם אות V לאומץ לב.
שימש סגן ראש ענף במחלקת ההגנה, וראש ענף לחימה קרקעית באגף התכנון של מפקדת חיל הנחתים.
לאחר מכן שימש עוזר קצין האג"ם וראש המטה של דיוויזיית הנחתים הראשונה.
בשנים 2009–2010 פיקד על רגימנט הנחתים הראשון.
שימש ראש אגף פיתוח יכולות ותורות לחימה במפקדת חיל הנחתים וסגן לענייני ניהול הכוח באגף מבנה הכוח, משאבים והערכה של המטות המשולבים.
בינואר 2013 מונה למפקד פיקוד הסייבר של חיל הנחתים.
ב-2014 שימש סגן ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן.
בספטמבר 2015 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה.
באוגוסט 2017 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה לראש אגף לוחמת המידע של חיל הנחתים, הראשון לכהן בתפקיד זה.
ב-2018 מונה לראש אגף פיתוח הכוח במטות המשולבים הוא שירת בתפקיד עד פרישתו ב-2020.
לאחר הקריירה הצבאית מונה לסגן נשיא בחברת "Owl Cyber Defense".
אודונהיו בעל תואר שני בניהול ואסטרטגיית ביטחון לאומי בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים ובמכללת המלחמה הלאומית.
הוא נשוי לקתלין והם הורים לשבעה.
דניאיל דימיטרייביץ' דובוב הוא שחמטאי יהודי-רוסי בדרגת רב-אמן משנת 2011 (בגיל 14 שנים ו-11 חודשים).
אלוף העולם בשחמט מהיר לשנת 2018.
נכון לספטמבר 2025, דובוב מדורג מקום השני ברוסיה וה-39 בעולם לפי מד כושר.
2006 – סיים במקום השלישי באליפות אירופה בשחמט לנוער עד גיל 10.
2008 – סיים במקום השני באליפות אירופה לנוער עד גיל 12.
2011 – זכה באליפות מוסקבה בשחמט מהיר
2013 – בגיל 17, בגביע העולם הוא העפיל לסיבוב השלישי
2017 – בגביע העולם העפיל לשמינית הגמר והודח על ידי לבון ארוניאן
2018 – בגיל 22, זכה באליפות העולם בשחמט מהיר.
דָנִייל סרגייביץ' מֶדְבֵדֶב הוא טניסאי רוסי מקצועני.
נכון ליולי 2025, מדורג במקום ה-14 בעולם בסבב ה-ATP.
בשיאו דורג במקום הראשון בעולם במשך שלושה שבועות (פברואר 2022) ועוד 13 שבועות (יוני 2022) ובסך הכל במשך 16 שבועות.
הוא זכה ב-22 תוארי ATP ליחידים, ביניהם זכייה בטורניר גראנד סלאם, אליפות ארצות הברית הפתוחה (2021) ובטורניר גמר ה-ATP (2020).
הוא זכה ב-6 תוארי מאסטרס.
הוא אחד משני הטניסאים הרוסיים היחידים ב שהגיעו לגמר טורניר הגראנד סלאם וזכו בו.
דניאיל מדבדב נולד במוסקבה לסרגיי מדבדב ואולגה מדבדבה.
אביו של דניאיל הוא מהנדס מחשבים שפתח עסק של חומרי בניין.
למדבדב יש 2 אחיות גדולות בשם ג'וליה ואלנה, המבוגרות ממנו ב-12 וב-8 שנים, בהתאמה.
כשהיה בן 6, אמו הבחינה בפרסומת לשיעורי טניס קבוצתיים בבריכה שבה הוא לומד שיעורי שחייה.
מאמנו הראשון הייתה יקטרינה קריוצ'קובה, המאמנת לשעבר של הטניסאית ורה זבונרבה בין היתר.
מדבדב למד פיזיקה ומתמטיקה בבית ספר מיוחד לפני שסיים את לימודיו מוקדם ונרשם לכלכלה ומסחר במכון הממלכתי של מוסקבה ליחסים בין לאומיים.
מאוחר יותר הוא נשר כדי להתמקד בטניס.
לאחר מכן עבר לאוניברסיטה הממלכתית הרוסית לחינוך גופני, ספורט, נוער ותיירות, שם קיבל את התעודה שלו כמאמן.עם משפחתו עבר לאנטיב, צרפת שם התאמן באקדמיה לטניס.
הוריו מתגוררים מאז בצרפת, כגמלאים.
כתוצאה מהחיים בעיקר בחו"ל לאחר שמלאו לו 18, מדבדב יכול לדבר צרפתית ואנגלית שוטפת, מלבד הרוסית המולדת שלו.
בתחרויות הצעירים בשנת 2013, מדבדב השתתף באליפות אירופה בקרב צעירים מתחת לגיל 18 והגיע לרבע הגמר ביחידים ובזוגות, כשיחד עם קארן חצ'אנוב, הוא הגיע לגמר.
בתחילת 2014 הוא דורג במיקום הגבוה ביותר שלו בצעירים, כשהוא דורג במקום 13. בשנת 2014 זכה מדבדב בתארים הראשונים שלו בסדרת הפיוצ'רים (תואר אחד ביחידים ושתיים בזוגות).
בשנת 2015 המשיך להתחרות בטורנירי פיוצ'ר, שם זכה בשלושה תארים נוספים (2 ביחידים ו-1 בזוגות), וכן ערך את הופעת הבכורה שלו בהגרלה הראשית של טורנירי סדרת הצ'אלנג'ר.
באוקטובר 2015 השתתף בפעם הראשונה בהגרלה הראשית של סדרת ה-ATP העולמית ויחד עם אסלן קראצב הגיע לרבע הגמר בטורניר הזוגות בגביע הקרמלין שנערך במוסקבה.
לאחר מכן התמודד בטורניר ניס בצרפת ב-2016 כשהפסיד בשלושה מערכות לגידו פיה.
שלושה שבועות לאחר מכן זכה בטורניר היחידים הראשון שלו ב-ATP, כשהביס את הוראציו סבאיוס בטורניר Ricoh Open 2016.
במחצית הראשונה של 2016, מדבדב זכה ב"פיוצ'ר" אחד כל אחד, בטורניר יחידים ובזוגות.
בחודש מאי הוא העפיל לטורניר ATP ניס ובכך שיחק לראשונה בטורניר העולמי בסינגלים.
דניל זכה בניצחונו הראשון בסיבוב הראשי בטורניר בהרטוגנבוש על הוראסיו צ'בולוס הארגנטינאי.
ביוני 2016 הגיע מדבדב לגמר המוקדמות בווימבלדון, שם הפסיד לבריטי מרקוס וויליס.
בספטמבר הוא זכה לראשונה בסדרת הצ'לנג'ר, בגמר הטורניר בסן-רמי-דה-פרובנס, כשהוא מנצח את ג'וריס דה לור הבלגי: 6-3, 6-3. בתום העונה במסגרת גביע הקרמלין הוא הגיע לראשונה לרבע הגמר ולבסוף סיים את השנה בטופ 100 בדירוג העולמי.
בתחילת ינואר 2017, בצ'נאי, הודו, מדבדב הגיע לגמר סיבוב ATP לראשונה בקריירה שלו.
במאבק על התואר, דניל הפסיד לספרדי המנוסה רוברטו באוטיסטה אגוט בשתי מערכות (3–6, 4-6).
על הגעתו לגמר קיבל דניאל 150 נקודות דירוג וסכום פרס של 42 אלף דולר, וב-9 בינואר 2017 הוא עלה למקום ה-65 בדירוג ATP.
אליפות אוסטרליה הפתוחה הפכה לטורניר הגראנד סלאם הראשון בהגרלה הראשית של הרוסי בן ה-20. בסיבוב הראשון הוא הפסיד לארנסטו אסקובדו האמריקאי.
אחרי אוסטרליה ערך מדבדב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה בגביע דייוויס.
מדבדב ניצח את המערכה הראשונה בעימות בסיבוב הראשון עם נבחרת סרביה במשחק מול נובאק ג'וקוביץ', אך אז הפסיד בשתי מערכות ופרש מהמשחק בתחילת המערכה הרביעית.
כתוצאה מכך הפסידו הרוסים לסרבים בתוצאה 1–4. בפברואר הצליח מדבדב להגיע לרבע גמר הטורנירים במונפלייה ובמרסיי.
בפעם הבאה ברבע הגמר הוא הופיע ביוני 2017 בטורנירי הדשא בהרטוגנבוש ובלונדון, ובטורניר באיסטבורן הוא הצליח להגיע לחצי הגמר.
ביולי, דניל עשה סנסציה בהופעת הבכורה שלו בווימבלדון, כשהוא מנצח את סטן וואורינקה בסיבוב הראשון של המדורג 3 באותו זמן (6-4, 3-6, 6-4, 6-1).
בסיבוב השני, מדבדב הפסיד לרובן במלמנס הבלגי.
בתחילת אוגוסט הצליח מדבדב, לאחר שניצח את גריגור דימיטרוב, להגיע לרבע גמר הטורניר בוושינגטון.
באוקטובר, בגביע הקרמלין במוסקבה, מדבדב הגיע לרבע הגמר.
בתום העונה הוא דורג במקום ה-65 בדירוג היחידים.
בתחילת עונת 2018 מדבדב זכה בתואר ה-ATP הראשון בקריירה שלו.
זה קרה בטורניר בסידני, שם התחיל את דרכו לניצחון מהמוקדמות.
במשחק הגמר, ב-13 בינואר, שבר הספורטאי הרוסי את אלכס דה מינור האוסטרלי וגבר עליו 1–6, 6-4, 7-5. באליפות אוסטרליה התוצאה של דניל הייתה העפלה לסיבוב השני.
בפברואר הוא הגיע לרבע גמר הטורניר המקורה ברוטרדם.
מדבדב לא הצליח בחלק העפר של העונה, וזכה רק במשחק אחד בכל הטורנירים.
ביולי בווימבלדון הוא הצליח להגיע לשלב הסיבוב השלישי.
ב-25 באוגוסט זכה הרוסי בן ה-22 בטורניר בווינסטון-סאלם וגבר בגמר על סטיב ג'ונסון האמריקאי - 6:4, 6:4.
בסיבוב השני של אליפות ארצות הברית הפתוחה 2018, הוא שיחק נגד המדורג 15 בעולם, סטפנוס ציציפס, בארבע מערכות והגיע לראשונה לסיבוב השלישי בטורניר.
בספטמבר הגיע דניל לרבע הגמר בטורניר בסנקט פטרבורג.
שבוע קודם לכן, דניל מדבדב ניצח במשחק המכריע (3:2 על בלארוס) במוקדמות גביע דייוויס.
בראיון ל-EnglishMag ציין דניל כי הניצחון על יגור גרסימוב בגביע דייוויס היה הניצחון החשוב ביותר בקריירה שלו באותה תקופה.
בתחילת אוקטובר הוא הצליח לזכות בטורניר Rakuten Japan Open Tennis Championships, שהפך לתואר ה-ATP השלישי שלו בשנת 2018, אחרי שגבר בגמר על קיי נישיקורי.
בעקבות הניצחון הוא עקף את קארן חצ'אנוב בדירוג העולמי והופך לטניסאי הרוסי המצליח ביותר.
מדבדב הפך לאלוף בטורניר ATP 500 בטוקיו והניצחון ביפן אפשר לטניסאי הרוסי לעלות למקום ה-22 בדירוג.
עד סוף העונה הצליח מדבדב פעמיים להגיע לחצי הגמר בטורנירים במוסקבה ובבזל.
בסוף העונה הוא הצליח להיכנס לטופ 20 ולתפוס את המקום ה-16 בדירוג.
באוגוסט 2019 העפיל עד לגמר אליפות סיטי הפתוחה, שנערכת בוושינגטון, ארצות הברית ובו הפסיד לניק קיריוס האוסטרלי בקרב צמוד.
באותו חודש העפיל גם לגמר גביע רוג'רס הקנדי והפך לטניסאי הרוסי הבכיר ביותר, אך הפסיד בגמר לרפאל נדאל.
הוא זכה בסינסינטי מאסטרס אחרי שגבר על דויד גופן הבלגי ואחרי שגבר במפתיע בחצי הגמר על המדורג ראשון בעולם, נובאק ג'וקוביץ'.
בספטמבר 2019 העפיל לראשונה לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס והיה לרוסי הראשון מזה 19 שנים בשלב זה, מאז מאראט סאפין בשנת 2000. בגמר שארך קצת פחות מחמש שעות, הוא חזר לשוויון אחרי שפיגר בשתי מערכות, וכפה מערכה חמישית, אך הפסיד בסופו של דבר לרפאל נדאל.
בספטמבר הוא זכה באליפות סנט פטרבורג לאחר שניצח בגמר את בורנה צ'וריץ'.
באוקטובר 2020 זכה מדבדב בשנגחאי מאסטרס לאחר ניצחון על אלכסנדר זברב בגמר.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הוא הגיע לחצי הגמר, שם הפסיד לדומיניק תים.
הוא זכה בפריז מאסטרס אחרי שגבר על אלכסנדר זברב בגמר.
בגמר ה-ATP בלונדון הוא ניצח את נובאק ג'וקוביץ', אלכסנדר זברב ודייגו שוורצמן בשלב הבתים, את רפאל נדאל בחצי הגמר ואת דומיניק תים בגמר וזכה בתואר לראשונה בקריירה שלו, כשהוא עושה זאת ללא הפסדים.
במהדורה השנייה של גביע ה-ATP לנבחרות בפברואר 2021, מדבדב הוביל את נבחרת רוסיה לתואר, כשהוא מוליך 4–0 ביחידים.
זה כלל 13 ניצחונות מובילים (על דייגו שוורצמן, אלכסנדר זברב ומתיאו ברטיני) והרחיב את רצף הניצחונות הכללי שלו לעשרים (מול דייגו שוורצמן, נובאק ג'וקוביץ', דומיניק תים, אלכסנדר זברב, רפאל נדאל), בעקבות הניצחון בגביע ה-ATP שלו.
מדבדב הגיע לגמר הגראנד סלאם השני שלו באליפות אוסטרליה הפתוחה לאחר ניצחונות על אנדריי רובלב וסטפנוס ציציפס ברבע הגמר וחצי הגמר בהתאמה.
במרץ 2021 זכה בטורניר ATP שנערך במרסיי, צרפת שהיה לתואר העשירי בקריירה שלו.
באוגוסט זכה בקנדה מאסטרס לאחר ניצחון בגמר על ריילי אופלקה האמריקאי ובספטמבר 2021 העפיל לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה, לראשונה מזה שנתיים, ניצח בגמר 4:6, 4:6, 4:6 את נובאק ג'וקוביץ', וזכה לראשונה בתואר גראנד סלאם.
בנובמבר 2021, העפיל לגמר טורניר מאסטרס פריז, אך הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בשלש מערכות.
הוא העפיל גם לגמר טורניר מאסטרס טורינו.
בינואר העפיל לגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה.
הפסיד לרפאל נדאל ב-5 מערכות.
לאחר שכבר הוביל ב-2 מערכות.
באליפות וימבלדון 2022 הוא לא הורשה להשתתף משום שה-AELTC אסרה על שחקני טניס רוסים ובלארוסים לקחת חלק בתחרות עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה.
הוא השתתף בכמה טורנירי מאסטרס ואף אושר לו להשתתף באליפות וימבלדון 2023, בו העפיל עד לחצי גמר הטורניר.
בus open 2023 הגיע לגמר ושם הפסיד לנובאק ג'וקוביץ בשלוש מערכות.
גמרים בטורנירי גרנד סלאם (4)
דניאל אדלסון הוא עיתונאי, סופר ופובליציסט ישראלי.
דניאל אדלסון נולד לזוג הורים אמריקאים שעשו עלייה לישראל וגדל בקיבוץ דגניה ב' שבעמק הירדן.
בסוף תקופת התיכון עברה משפחתו להתגורר ביישוב פוריה עילית, סמוך לבית החולים פוריה.
אביו, פרופ' גורדון אדלסון, הקים את המחלקה האורתופדית של בית החולים, ועמד בראשה עד פרישתו לגמלאות.
אחרי שנת שירות בעין פרת - המדרשה למנהיגות חברתית התגייס אדלסון לצה"ל כלוחם ביחידת דובדבן, אך נשר במהלך ההכשרה.
בהמשך, לאחר שהקים עיתון לבא"ח צנחנים, הפך לכתב צבאי עבור זרוע היבשה ו"במחנה".
בשנת 2008, עם סיום שירותו הצבאי, החל לעבוד ככתב דסק חדשות ב-ynet.
בין הסיפורים אותם חשף גם פרשת התואר הפיקטיבי של חבר הכנסת שלמה מולה וסדרת הדרמה הטורקית בה נראים חיילי צה"ל יורים במכוון על ילדים.
החשיפה הובילה לתקרית דיפלומטית שהחלה את התדרדרות היחסים בין ישראל לטורקיה.
בשנת 2010 יצא אדלסון לשנת שבתון שכללה 7 חודשי התנדבות בארגון תבל בצדק בשכונת העוני קלימטי שבקטמנדו, נפאל.
בשנת 2011 חזר לעבוד ככתב בעיתון "ידיעות אחרונות".
כתבתו הראשונה הייתה למוסף "7 ימים", וסקרה את סוגיית "השוק המהופך" שחווים תרמילאים שחזרו מהטיול ארצה.
בין השאר סיקר את מאבק המתמחים ברפואה.
בשנת 2012 החליף את בועז ארד כשליח העיתון למזרח הרחוק ועבר להתגורר בהונג קונג, שם למד לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים וגאוגרפיה בתוכנית משותפת לאוניברסיטת הונג קונג, אוניברסיטת פרינסטון בארצות הברית, Yonsei בסיאול, ו-Keio בטוקיו.
כעבור שנתיים החל לעבוד בנוסף גם ככתב כאן רשת ב' בהונג קונג.
במסגרת תפקידו נשלח לסיקור בטאיוואן, יפן, קוריאה הדרומית, קוריאה הצפונית, עומאן, סין, אוסטרליה וגאנה.
הוא חשף בין השאר את פרשת מבריחי הזהב בהונג קונג, היה בין הישראלים הראשונים שנכנסו לקוריאה הצפונית, ראיין לראשונה את משפחתו של "האסיר X" בן זיגייר באוסטרליה ונשלח לסקר את אסון סופת השלגים ברכס אנאפורנה (2014), ואת המחאות בהונג קונג ב-2014.
בשנת 2015 עבד עבור הנספחות המסחרית של ישראל בהונג קונג ובשנת 2017 הקים בהונג קונג סטראטפ חברתי, לזיהוי והמלצה פרטנית על מוצרי מזון בשווקים אסיתיים מסורתיים באמצעות אינטליגנציה מלאכותית.
הסטראטפ גייס למעלה ממיליון וחצי דולרים מקרנות הון סיכון, חממות ממשלתיות וחברת IBM.
בשנת 2019 שב לישראל והחל לעבוד כמנהל פיתוח תוכן ועורך ב"ידיעות אחרונות" בכפיפות ישירה לסמנכ"ל הקבוצה, אלון גולדשטיין.
ביוני 2019 נשלח שוב לסקר את המהומות בהונג קונג ובפברואר נשלח לסקר את מגפת הקורונה בסין.
הוא היה בין הכתבים הבודדים בעולם שהצליחו לדווח מהאזור הנצור במחוז חוביי.
בתחילת 2020 הוציא לאור את רומן הביכורים שלו "בית התה על פס המוות", בהוצאת ידיעות ספרים.
הרומן מבוסס על האירועים שהתרחשו במהלך סופת השלגים ברכס ההימלאיה, שסיקר חמש שנים קודם לכן.
עוד בטרם יצא הספר, אדלסון קיבל מענק פיתוח להפיכת הרומן לתסריט על ידי קרן הקולנוע הישראלי.
בינואר 2021 נבחר הספר להמחזה על ידי תיאטרון בית ליסין ועיריית תל אביב-יפו כחלק מחממת פיתוח למחזאות צעירה וחדשה - "עתיד התיאטרון".
זכויות הספר נמכרו ל-ViacomCBS לצורך עיבוד לסדרת טלוויזיה בינלאומית.
החל מספטמבר 2022 משמש ככתב ynet בניו יורק.
דניאל אהרן ) היה היסטוריון ואמריקניסט יהודי-אמריקאי.
כיהן כפרופסור לספרות אנגלית ואמריקאית באוניברסיטת הרווארד.
נחשב לחלוץ חקר התרבות של ארצות הברית.
דניאל ברוך אהרן נולד בשנת 1912 בעיר שיקגו במשפחה של יהודים מהגרים מהאימפריה הרוסית.
נרשם לאוניברסיטת מישיגן עם כוונה ללמוד רפואה אולם התחרט ועבר ללימודי השפה והספרות אנגלית שאותם סיים עם תואר ראשון בשנת 1933 .
ב-1943 סיים את הדוקטורט PhD באוניברסיטת הרווארד .דוקטורט ראשון שהוענק על ידי מוסק אקדמי זה בתחום תולדות התרבות הצפון-האמריקאית.
המדריך שלו היה פרי מילר.
החל משנת 1971 וע פרישתו לגמלאות בשנת 1983 לימד כפרופסור בקתדרה על שם ויקטור .ס.
תומאס לספרות אנגלית ואמריקאית בהרווארד.
במהלך הקריירה שלו הכיר אישית כמה מחשובי הסופרים שכתבו באנגלית של תקופתו כמו ויליאם בטלר ייטס, סינקלייר לואיס, רוברט פרוסט, ליליאן הלמן, טרומן קפוטה, מרי מקארתי ורלף אליסון
דניאל אהרן נחשב לחלוץ לימודי התרבות של ארצות הברית ("אמריקנה") והרצאותיו בתור פרופסור לספרות אנגלית ואמריקאית היו אקלקטיות וכללו נושאים של ספרות, היסטוריה, פוליטיקה, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, תולדות האמנות ואחרים.
אהרן כתב את מסתו הראשונה ב-1935 - "Melville and the Missionaries." (מלוויל והמיסיונרים).
חיבר כתבי עיון גם בנושא התחייה האמריקאית, מלחמת האזרחים האמריקאית ועל הסופרים אוהדי השמאל בארצות הברית.
בשנת 2007 כתב ספר אוטוביוגרפיה The Americanist (האמריקניסט)
ערך את היומן של המשורר האמריקאי ארתור קרו אינמן (1895–1963): 1919 to 1963. כתב מאמרים עבור New York Review of Books .
בשנת 1985 פרסם אהרן את The Inman Diaries, מבחר בשני כרכים מיומנו של ארתור קרו אינמנן (שבמקור כלל 155 כרכים)
בשנת 1979,, עזר אהרן בהקמת ההוצאה לאור Library of America ושימש כיושב ראש שלה וכחבר במועצת המנהלים שלה עד 1985 ובהמשך כחבר אמריטוס במועצת המנהלים.
בנו, ג'ונתן אהרן, הוא משורר מוכר, בעל דוקטורט מאוניברסיטת ייל ופרופסור במכללת אמרסון בבוסטון.
דניאל אהרן נפטר בגיל 103 בבית חולים בקיימברידג' (מסצ'וסטס), בשנת 2012, בעקבות סיבוכים של דלקת ריאות.
1973 - חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
1997 - חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות
2007 - דוקטור לספרות לשם כבוד של אוניברסיטת הרווארד
2010 - המדליה הלאומית למדעי הרוח
דניאיל, נסיך מוסקבה (סלאבית מזרחית עתיקה: Даниил Александрович; 1261 – 4 במרץ 1303) היה בנו הרביעי והצעיר ביותר של אלכסנדר ירוסלביץ' נבסקי (אבי הנסיכויות הרוסיות ברחבי אורדת הזהב) אשר ירש מאביו את העיר המשנית והקטנה מכל, מוסקבה, במטרה להאדיר את השפעתה של העיר והשפעת שושלת רוריק.
דניאיל כיוון את מוסקבה למסלול שיהפוך אותה לנסיכות הרוסית החזקה ביותר ועל כן הוא נודע כמקימה של הנסיכות הגדולה של מוסקבה.
דניאיל נפטר בגיל 42, ב-4 במרץ 1303. זמן מה לפני מותו הפך נזיר ולפי רצונו הוא נקבר במנזר דנילוב.
הוא עבר קאנוניזציה בידי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית בשנת 1791 והוכר כקדוש נוצרי.
במהלך הכיבוש המונגולי של אירופה ומלחמות השטחים בין נסיכי הרוס, דניאיל יצר שלום במוסקבה ופעל ללא שפיכות דמים.
במהלך 30 שנות שלטונו השתתף דניאיל באך ורק מלחמה אחת.
על פי האגדה, דניאיל היה פופולרי ומוערך על ידי נתיניו בזכות העדינות, הענווה והשלווה שלו.
דניאיל שמר על שלום במוסקבה גם אם הדבר עלה בהשפעתו על גבי שאר הנסיכויות.
נאמר כי ראה את עמו לפני גאוותו ותאריו שלו.
דניאל הוא יישוב קהילתי מתוכנן בשטחי מועצה אזורית מרחבים, בסמוך לעדי נגב.
המועצה הארצית לתכנון ולבנייה המליצה על הקמת היישוב ב-7 באוגוסט 2018 וההחלטה אושרה בממשלת ישראל ב-30 באוגוסט.
לפי התוכניות, היישוב אמור להכיל כ-400–500 יחידות דיור.
בתחילת מרץ 2020 אושרה תוכנית מתאר ליישוב, שכללה מגורים גם לאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים ביחד עם משרתי קבע ואוכלוסיות רגילות.
באוגוסט 2020 פורסם כי 50% מהתושבים יהיו בעלי זיקה כלשהי לעדי נגב (בעבר "עלה נגב").
היישוב ייקרא על שמו של דניאל טרגרמן, שנהרג מפגיעת פצמ"ר בביתו בנחל עוז במהלך מבצע צוק איתן.
דני שניידרמן (נולד ב-12 ביולי 1985) הוא בסיסט, יוצר, מעבד ומפיק מוזיקה ישראלי.
נולד בסמרה שבברית המועצות לבוריס שניידרמן, מוזיקאי ומורה למוזיקה, ולסבטלנה, קוסמטיקאית.
עלה לישראל בשנת 1990 ולמד בתיכון גלילי בכפר סבא.
שניידרמן נשוי לבסיסטית והזמרת-יוצרת אור אדרי ולהם שני ילדים.
בתיכון ניגן בלהקות מטאל באזור השרון.
שניידרמן היה נגן הבס הראשון של להקת "Viscera Trail", בזמן לימודיו בתיכון.
הוא החל לנגן בלהקת "The Carsitters" והופיע איתה בארץ ובהולנד.
במקביל ניגן עם הרכב המוזיקה האלקטרוני הבינלאומי "Shulman" , איתם הופיע בעיקר מחוץ לישראל.
ועם הרכב ההיפהופ השבט של הראפר טונה.
לאחר פירוק ההרכב הקימו שניידרמן, יקיר בן-טוב, יונתן גלילה וטל רונן בשנת 2007 את להקת הקרטל, שבה היה שותף ליצירה ולהלחנה.
לאחר אלבומם הראשון, "זימה", עזב שניידרמן את הלהקה.
במקביל לחברותו בהרכב הקרטל החל לנגן עם הזמר עידן יניב.
הוא ליווה אותו בהופעותיו, הלחין את השיר "חוזר לשכונה" למילים של דודי בר דוד, השתתף בהקלטות, הפיק ועיבד מוזיקלית כמה משיריו וניהל מוזיקלית את ההרכב המלווה.
בשנת 2010 הפיקו יניב ושניידרמן גרסת כיסוי לשיר רכבת לילה של משינה.
בשנת 2011 השתתף בהקלטות של שלושה קטעים של ההרכב הפרוגרסיבי Project RnL.
בשיר "The Avenger" ניגן עם ג'ורדן רודס, הקלידן של להקת דרים תיאטר.
בשנת 2013 הפיק את השיר "יום לילה יום" עם עידו מימון מתוך אלבומו "חלומות".
שניידרמן ניגן בס באלבום בשיר "מורה מחליף" שטונה ביצע.
באותה שנה ניגן בס בשירם המצליח של דודי בר דוד ומאיה הרמן, "מישהו אחר".
שניידרמן עבד והופיע כבסיסט עם אמנים רבים ובהם שירי מימון, אליעד נחום, נועה קירל, שלומי שבת, ירמי קפלן, גיא מזיג, סאבלימינל, רותם כהן, שלישיית מה קשור, שמעון בוסקילה, דקלה, הראל מויאל ורבים אחרים.
בנוסף הקליט בס בגרסת הכיסוי של חנן בן ארי לשירו של זוהר ארגוב, סוד המזלות, שהוא שיר הנושא של הסרט מכתוב.
הוא ניגן בס בשירו של עומר אדם "השתגע העולם" מתוך הפרויקט "המחברת של אליה", ועם עילי בוטנר וילדי החוץ, בשיר "תצרח".
הוא ניגן באלבומים מצליחים כמו של רותם כהן, "אל העולם שלך" משנת 2014, ו-"לא דמיינתי" משנת 2015. שני האלבומים, אלבומי זהב.
שניידרמן הצטרף ללהקת "מרפסות" איתם הקליט שני אלבומים, "שלושים" ו-"סיפורים".
בשנת 2014 הלהקה השתתפה באלבומו "פשוט מסובך" של איגי דיין.