tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השאיפה לחדש את ההתיישבות היהודית מתבטאת בסיסמת היישוב הרקומה על הפרוכת של בית הכנסת: "ונבנתה עיר על תִלה".
כמו כן, בית הכנסת של היישוב נבנה כדוגמת מבנה בית הכנסת העתיק של סוסיא.
בתי הסוכנות - הבתים הראשונים של היישוב שנבנו על ידי הסוכנות היהודית.
השכונה ממוקמת בצד המזרחי של היישוב.
השכונה השנייה של היישוב שבה גרים ותיקי היישוב שגרו בראשונה בבתי הסוכנות.
השכונה השלישית של היישוב מכונה "בתי אריק", על שם אריק שרון שפעל להקמתה.
השכונה ממוקמת בצד המערבי של היישוב ונבנתה בתחילת שנות התשעים.
שכונת בתי אמנה שנבנו על ידי תנועת אמנה שבהם גרות משפחות צעירות.
השכונה נמצאת בצד הדרומי של היישוב.
שכונת בתי העץ הממוקמת מתחת לשכונת בתי אמנה.
שכונת כרמי סוסיא א' וב' ששוכנת בירידה מבתי אמנה (א') ומעבר לבתי העץ (ב')
שכונת גבעת משואה שנמצאת בין שכונת הוותיקים לבתי אריק.
שכונת קדמת סוסיא שנמצאת מתחת לבתי הסוכנות (דרומית), וסמוכה לכניסה ליישוב.
השכונה ברוג'ום אל חמרי שבה גרים זוגות צעירים בבתים הבנוים בבניה קלה, בעיקר.
בהמשך שם השוכנה לשם "גבעת חכליל"
גבעת חנן – מאחז בת שהוקם ב-2019, סמוכה ליישוב ובה כ-15 משפחות ובית כנסת נוסף.
השכונה נקראת על שמו של חנן פורת.
מצפה יאיר – באופן רשמי משתייך לסוסיא, בפועל מתנהל באופן נפרד.
סוסיא הוא יישוב קהילתי ותושביו עובדים במגוון מקצועות.
חלק מהתושבים עובדים בהוראה בין השאר במוסדות החינוך במקום ובאזור.
חלק מתושביו הם בעלי מקצועות חופשיים העובדים בירושלים, בקריית ארבע, בערד ובבאר שבע.
חלק מתושבי היישוב מתפרנסים מחקלאות, בין השאר כרמים של גפן היין, זיתים, כולל גם מספר יקבים (יקב דרימיה ויקב הלבני) ובית בד (משק עשהאל), וגידולים בחממות.
אחרים, בגידול עזים לחלב ובגידול כבשים.
בשנת 2008 הופעל בסוסיא מכון חליבה לעיזים משוכלל וחדיש, הגדול ביותר בישראל.
ביישוב גם מפעל ליצור דבש דבורים המיוצר מכוורות באזור, וטחנת קמח הנמצא בחוות הר סיני, הנמצאת בקצהו המערבי של היישוב.
ביישוב נמצא בית ספר ניסויי ממלכתי-דתי אזורי לכיתות א'-ח' המשרת את יישובי גוש מעון-כרמל ובו כאלף תלמידים.
החל משנת 2025, תלמידי כיתות ז'-ח' ילמדו באולפנה האזורית במצפה אשתמוע, ובישיבה התיכונית האזורית החדשה שממוקמת זמנית בסוסיא.
ביישוב גם ישיבה תיכונית לחינוך סביבתי (ישיבת סוסיא), שבה כ-200 תלמידים.
בשנת 2020 הוקמה גם ישיבה גבוהה בראשות הרב פרל, אשר נסגרה לאחר כשנתיים.
ביישוב פועל סניף בני עקיבא.
נוער סוסיא הקים סניף בני עקיבא לילדי מרכז הקליטה "אורלי" בערד, ומדי שבוע הגיעו מדריכים למקום.
בשנת תשע"ו, לאחר שכבר לא היו חניכים במרכז הקליטה, פתח הנוער בפרויקט חדש - גרעין "יונתן" של בני עקיבא במועדונית בבאר שבע.
לפי התפיסה הביטחונית של היישוב קיימת התנגדות להצבת גדרות, ראשית מפני שההסתמכות עליהן עלולה להביא לשאננות בקשר לאיומי חדירה ליישוב.
כמו כן העדר נוכחותה של הגדר מונע את התקרבות הגורמים המאיימים אל היישוב ובמקרה של ניסיון חדירה על המפגע יהיה להתקדם מרחק משמעותי בטרם יוכל לבצע את זממו, מה שיתן מרווח זמן גדול משמעותי שיתן יתרון לכיתת הכוננות ולכוחות הביטחון באירוע שכזה.
מעבר לכך נוכחותה של הגדר עלול להפריע להגעה לכל נקודה בעוטף היישוב בעת חירום, וכן לנוכחות התושבים במרחבים בעת שלום, המעלה את הביטחון.
הגדר יכולה גם להפריע להרחבת היישוב על ידי תיחומו.
פן נוסף קידם יאיר הר סיני, לפי שיטתו רעיית צאן, היא דרך משמעותית ויעילה לחיזוק התפיסה בקרקע.
הר-סיני הקים חווה בקצה המערבי של היישוב (לאחר שהישוב גדל החווה זזה מערבה אל מחוץ לישוב), והיה רועה את צאנו בכל סביבות היישוב.
מעולם לא בוצע פיגוע בתוך שטחי היישוב סוסיא, אם כי סוכלו מספר ניסיונות כאלה.
ברכסים הסובבים את היישוב התרחשו מספר אירועים ביטחוניים.
בא' בניסן ה'תשנ"ג, 23 במרץ 1993 הגיע מוסא אבו סבח ברכס המזרחי לסוסיא, ונתפס בידי בן היישוב משה דויטש שהוזעק למקום.
דויטש לקחו ברכבו אל היישוב לצורך מעצר וחקירה, בדרכו ניסה אבו סבח לדקור את משה, אך לא עלה בידו.
דויטש הוציאו מהרכב ניטרלו וכפתו.
בחיפוש בבגדיו נמצא רימון יד.
לאחר מכן הגיע למקום יורם שקולניק וירה בו למוות.
שקולניק נידון למאסר עולם שקוצר בסופו של דבר ל-9 שנים בלבד.
בי"א בתמוז ה'תשס"א, 2 ביולי 2001, נרצח יאיר הר-סיני בעת שרעה את צאנו באחת הואדיות הסמוכות לחווה בידי מספר מחבלים פלסטינים מהכפרים הסמוכים, אשר הכירו אותו ואף איימו עליו לפני הרצח.
הרצח בוצע בירי ומספר דקירות ברוטאליות.
הצאן חזר לבדו אל הדיר שבחווה, ואז הבינו המשפחה והחברים שהוא נרצח, והחלו חיפושים אחריו.
גופתו נמצאה רק בבוקר שלמחרת.
במהלך מלחמת חרבות ברזל נהרגו ארבעה לוחמים מהישוב.
מזרחית ליישוב שוכן רכס מעון בו יש שרידי מצודה רומאית הנקראת מצד א-טוואמין, מספר בורות מים ומספר שרידי גיתות, המעידות על התיישבות עתיקה שאינה מוסלמית, שהרי באסלאם אסורה שתיית היין.
באחת הוואדיות גרה משפחת מור אשר אחד מבני המשפחה השתתף ברצח יאיר הר-סיני.
לאחר מכן בג"ץ נתן למשפחה צו הרחקה מהשטח, אם כי לאחר מספר שנים הם החלו לחזור לשטח בהדרגה.
בקצה אותו גיא שוכן בית העלמין האזורי, ובגבעה שמעליו נמצאת גבעת חנן.
על השלוחה שמצידו הדרומי של הנחל נמצאת חישתיל, ובמעלה השלוחה יש חווה.
דרומית ליישוב ישנו רכס עם מספר גבעות, במזרחית שבהן שוכן מצפה הנקרא מצפה הרועה על שם יאיר הר-סיני, כי בואדי היורד ממנו התבצע הרצח.
בסביבות האוכף המרכזי של רכס זה נמצאת גבעת האלונים, במקום מספר בתים.
הרכס נקרא בפי אנשי המקום "האופק", היות שהוא נמצא בקו האופק מכיוון היישוב.
מתחת לו נמצאת חוות הר-סיני.
בתפר בין הרכס הדרומי למערבי יש ואדי ובו שטח מרעה השייך לערבי ישראלי, בראשו נמצא בית בטון חשוף, השייך לו.
בכיפה שמצפון לו נמצאת גבעת הדגל, גם בו ישנם מספר בתים העשויים בניה קלה, המקום צפוי לעבור הכשרת קרקע ויוצבו בו קרוואנים של תנועת אמנה.
מצפון ליישוב נמצא רוג'ום אל חמירי, מבנה עתיק, מן התקופה החשמונאית.
במקום מספר חללי אחסון ומערה מתחת לו.
על פי הערכות המקום שימש כמצודה חשמונאית וכן לסימון לעוברי דרכים.
מערבית לו נמצאת שכונת גבעת חכליל, שמה נגזר משם המצודה (חמירי פירושו בערבית אדום, וכחליל פירושו בעברית אדום).
צפונית לו נמצא מצפה ובו פרגולה שנבנה על ידי בני היישוב.
סוסי ים הוא סרט ישראלי עלילתי קצר משנת 1998.
"סוסי ים" הוא סרט הגמר של הבמאי והתסריטאי ניר ברגמן, בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים.
סרט עטור פרסים, אשר נבחר כסרט בית הספר הטוב ביותר בכל הזמנים.
הסרט, שבמרכזו דרמה משפחתית בעלת קווים אוטוביוגרפיים לסיפורו האישי של ברגמן, היווה בסיס לכתיבת תסריט "כנפיים שבורות" (2002), סרט עלילתי באורך מלא, אותו ביים שנתיים אחרי גמר לימודיו.
עלילת הסרט מתארת את קורותיו של ילד בן 10 בשם נועם, שהוריו נפרדו לתקופת ניסיון, והוא עצמו בטוח כי בסופו של דבר אביו יחזור לבית המשפחה והכל ישוב להיות כפי שהיה.
שם הסרט נובע ממשאלתה של הבת הצעירה במשפחה שהאב יביא לה "סוסי ים" כשהוא יחזור להתאחד עם המשפחה.
בנקודת השיא של הסרט, בה לומד נועם שהוריו לא יחזרו אחד לשני, צופה הבת בסרט טבע בטלוויזיה על סוסוני ים, ובאופן אירוני נשמע הקריין מציין את תכונתם של זוגות סוסוני הים להיות נאמנים אחד לשני ביחסים מונוגמיים.
פרס ראשון - פסטיבל לודז', פולין 1998;
פרס הסרט המצטיין - פסטיבל מינכן לסרטי סטודנטים, 1998;
פרס שני - פסטיבל תל אביב הבינלאומי, 1998;
פרס איגוד הבמאים היווני - פסטיבל לאריסה, יוון 1999;
צל"ש - פסטיבל פוטסדם, גרמניה, 1999;
פרס הקהל - פסטיבל טייפה, טאיוואן, 1999;
הסרט נבחר כ"סרט הטוב ביותר של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בכל הזמנים", במסגרת חגיגות יום ההולדת ה-15 לבית הספר.
סוסון-ים (שם מדעי: Hippocampus) הוא סוג של בעל חיים ימי הנמנה עם משפחת האבובוניים (משפחה בה חברים גם סוסון עשב וסוסון האצה) ומתת-משפחת סוסוני ים.
סביבתם הטבעית של סוסוני הים היא אזורי צמחייה ימית.
סוסוני ים נפוצים ליד חופים ובשוניות אלמוגים שבהם שורר אקלים טרופי או סובטרופי.
הם נפוצים באוקיינוס השקט, באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס ההודי ובשלוחותיו, כולל מפרץ אילת.
אורך גופו יכול לנוע בין 13 מ"מ במין סוסון ים דניס (Hippocampus denise) ל-35 סנטימטר.
סוסוני הים נודעים כבעלי החיים בהם זכרים מסוגלים להתעבר.
שמו של סוסון הים ניתן לו בשל דמיון פניו לפני הסוס.
גופם מכוסה בלוחיות קשות וזנבם חסר סנפיר ומשמש לאחיזה ולא לשחייה - שכן סוסון הים נחשב כדג בעל כישורי שחיה נמוכים ביותר, ומרבית הזמן הוא אוחז באמצעות זנבו צמחי מים על מנת שלא להיסחף.
הם ניזונים מסרטנים קטנים, תולעים וזחלי רכיכות שאותם הם צדים במים או שואבים מעל אצות.
בדומה לאבוביים קרוביהם, סוסוני הים הזכרים נכנסים למעין הריון.
(בניגוד ליונקים, בהם הנקבות נכנסות להריון).
הפריית סוסון הים היא הפריה פנימית.
בסוסון הים קיימת הזדווגות, הנקבה מטילה את ביציה לכיס הדגירה הנמצא על בטנו של הזכר.
בזמן העברת הביצים אל הכיס, הזכר מפרה אותן.
עם תום ההטלה נשמרות הביצים בכיס הדגירה אצל הזכר.
מספר הביצים בכיס יכול להגיע לכ-1500 ביצים.
הדגיגים מתפתחים בכיס שמתחת לבטנו של הזכר.
בכיס מופיעות בלוטות עור המספקות מזון לביצים.
העוברים מתפתחים בכיס הדגירה במשך כארבעה שבועות.
ככל שהם גדלים הכיס הולך ותופח.
כאשר הושלמה התפתחות העוברים נפתח כיס הדגירה וסוסוני הים הזעירים יוצאים לים.
Hippocampus abdominalis לסון, 1827 (ניו זילנד ודרום ומזרח אוסטרליה)
סוסון-ים ננסי (Hippocampus bargibanti) וייטלי, 1970 (אזור מערב האוקיינוס השקט (אינדונזיה, הפיליפינים, פפואה גינאה החדשה, איי שלמה וכו')
Hippocampus breviceps וילהלם פטרס, 1869 (דרום ומזרח אוסטרליה)
Hippocampus erectus פרי, 1810 (החופים המזרחיים של האמריקות, בין נובה סקוטיה ל אורוגוואי)
סוסון-ים מהגר (Hippocampus fuscus) רופל, 1838 (האוקיינוס ההודי)
סוסון-ים תיכוני (Hippocampus hippocampus) (ליניאוס, 1758) (הים התיכון והאוקיינוס האטלנטי)
Hippocampus histrix קאופ, 1856 (האוקיינוס ההודי, המפרץ הפרסי, ים סוף, והמזרח הרחוק)
Hippocampus ingens גירארד, 1858 (חופי צפון ומרכז האוקיינוס השקט ודרום אמריקה)
סוסון-ים דורבני (Hippocampus jayakari) באולנגר, 1900
סוסון-ים סואצי (Hippocampus kelloggi) ג'ורדן & סניידר, 1901
סוסון-ים חלק (Hippocampus kuda) בלייקר, 1852
Hippocampus reidi גינסבורג, 1933 (איי אלמוגים בקריביים)
Hippocampus whitei בלייקר, 1855 (מזרח אוסטרליה)
Hippocampus zosterae ג'ורדן & ג'ילברט, 1882 (מפרץ מקסיקו והאיים הקריביים)
בישראל קיימים חמישה מינים של סוסוני ים:
סוסון-ים מהגר (Hippocampus fuscus) (בשנים האחרונות נצפה גם בים התיכון כתוצאה של הגירה לספסית)
סוסון ים מופיע בלוגו יצרנית הברזים חמת.
ישנו יקב בירושלים בשם "יקב סוסון ים".
סוסיא היא עיר יהודית שהתקיימה בדרום ארץ יהודה, באזור דרומא.
העיר התקיימה בתקופה הרומית-ביזנטית, ועיקר קיומה היה בין המאה השלישית והמאה החמישית.
היישוב ננטש באופן מוחלט במאה השמינית, אך במאה ה-9 ועד למאה ה-14 יושבה העיר מחדש, והייתה בעיקרה עיר מוסלמית.
בסמוך למקום העיר הקדומה הוקם בשנת 1983 היישוב הקהילתי דתי סוסיא, בו פועל מרכז סיור ולימוד סוסיא.
את האתר מפעילה החברה לפיתוח הר חברון באמצעות תיירות חבל יתיר.
העיר סוסיא ממוקמת על שלוש גבעות בצורת פרסה ומשתרעת על שטח של 300–400 דונם.
בית הכנסת ממוקם בקצה המזרחי של הגבעה המרכזית.
בית הכנסת שהתגלה בסוסיא הוא מהגדולים והמפוארים מבתי הכנסת שהתגלו בארץ, רצפתו של בית הכנסת מעוטרת בפסיפסים מרהיבים, ובהם כתובות עבריות וארמיות.
בתוך אולם התפילה נמצאו חלקים של במת התפילה העשויה שיש.
בעשור השני של המאה ה-21, הבמה מוצגת במוזיאון ישראל שבירושלים.
שדה קברות גדול ובו קברים חצובים נמצא במרחק של כ-500 מטר מדרום לעיר.
בית קברות שני משתרע על המדרונות המזרחי והדרומי-מזרחי של הגבעה המרכזית.
ראשית היישוב בסוסיא היה בשני בתי חווה שהתקיימו בסביבה כבר בסוף ימי הבית השני.
מבנה אחד נחשף על גבעה ממערב לעיר, ובגבעת המערבית של העיר נמצאו תריסר מטבעות – שניים מהתקופה הסלאוקית (אנטיוכוס השלישי ואנטיוכוס הרביעי), ארבעה מטבעות חשמונאיים (שניים מהם של אלכסנדר ינאי), שני מטבעות נציבים, שלושה מטבעות אגריפס הראשון ומטבע אחד מתקופת המרד הגדול.
לאור תארוך מרבית הממצא הקרמי לתקופה הערבית הקדומה בארץ ישראל ניתן לומר שאז הגיע היישוב במקום לשיא פריחתו.
מראשית המאה ה-9 אין עדויות לקיום יהודי במקום – להערכתו של יובל ברוך נראה כי התושבים היהודים התאסלמו או שעזבו את המקום, ובחצר בית הכנסת נבנה מחראב.
עיר מוסלמית התקיימה במקום עד למאה ה-14, ונעזבה.
השם סוסיא נזכר לראשונה בסקר ארץ ישראל המערבית.
בשנת 1875 נסקר לראשונה האתר.
בסקר מתואר מבנה גדול, ומובאים בו שרטוטים של המבנה.
הארכאולוג יובל ברוך עמד על ראשית היישוב כבר בתקופה ההלניסטית ועל הקשר שבין המצביא האדומי יעקב בן סוסא, ממפקדי המרד הגדול ברומאים, לאתר בחורבת סוסיא.
סוסיא נחפרה על ידי שמריה גוטמן, זאב ייבין ואהוד נצר במסגרת החפירה הארכאולוגית הראשונה שנעשתה על ידי ישראלים בתחומי יהודה ושומרון לאחר מלחמת ששת הימים.
כבר בספטמבר 1970 החלה עונת החפירות הראשונה.
ייבין ביצע ארבע עונות חפירה באתר בשנים 1984–1987.
בין הארכאולוגים שחפרו באתר ניתן למנות את אברהם נגב, ויזהר הירשפלד מהאוניברסיטה העברית בירושלים ויובל ברוך מטעם רשות העתיקות.
חפירותיו של ברוך לוו במחקר סביבתי מקיף.
בשנת 2016 חודשה החפירה באתר, באחת מן החצרות הסמוכות לדרך הרבים, מן הקרובות לפאתי העיירה.
החפירה הייתה חפירה קהילתית, בהשתתפות בית הספר היסודי בסוסיא וישיבת סוסיא בעזרת המת"ק ובהובלת הארכאולוג אחיה כהן-תבור.
לדעתו, סוסיא היא "כרמל היהודית, שיהודים הגיעו אליה מכרמל האחרת, ששמה השתמר בכפר הערבי ח'ירבת אל-כרמל.
זאב ספראי טען כי השם קדום, ואף מופיע במלחמת היהודים עם הרומאים שם מסופר שהאדומים נחלצו לעזרת הקנאים בירושלים, כאשר בראש האדומים עמדו "יוחנן ויעקב בני סוסה".
הממצאים הארכאולוגיים בסוסיא מאפשרים לדון בהיבטים הנוגעים לאופן שמירת ההלכה בדרום הרי חברון בכלל ובסוסיא בפרט.
בחפירות שערך יובל ברוך בסוסיא התגלו כ-30 מקוואות טהרה.
זמנם הוא ממועד אחד והם משתלבים עם מבני המגורים שנמצאו.
לא ניתן למצוא מקבילה לכך באתר אחר שנחפר בארץ ישראל.
לפי ההערכה התגוררו בסוסיא 1,500 נפש.
על פי ההערכות הכמות החריגה הזו של מקוואות שימשה כהנים רבים, שכנראה הגיעו אליה לאחר חורבן בית המקדש השני.
על הכהנים היה להטהר בטרם יוכלו לאכול מן התרומה שקיבלו, ועל כן היה צורך במקוואות רבים כל כך.
בכתובת הפסיפס הנמצאת בחצר בית הכנסת, המזכירה גם היא כהנים (איסי הכהן ויוחנן הכהן הסופר בנו), ניתן לנצוא חיזוק לטענה זו.
בית הכנסת שנמצא בסוסיא הוא אחד מארבעה בתי כנסת שנמצאו בדרום הר חברון (לצד אשתמוע, מעון וענים).
בארבעת בתי הכנסת פתח בית הכנסת הוא בצד מזרח.
ואכן בהלכה נאמר כי "אין פותחים בתי כנסיות אלא למזרח, שכן מצינו בהיכל שהיה פתוח למזרח, שנאמר: והחונים לפני המשכן קֵדמַה לפני אהל מועד מזרחה" (תוספתא, מגילה, פ"ג, הכ"א).
הלכה זו לא באה לידי ביטוי בבתי הכנסת בשאר אזורי הארץ.
היות שבתי הכנסת פנו לכיוון ירושלים, הרי ציר האורך בדרום הרי חברון צריך היה להיות צפון-דרום.
אם אכן היו בונים את טורי העמודים, המחזיקים את המבנה, לאורך הציר, "היו "חוסמים" בכך את כיוון התפילה ויוצרים פגם אדריכלי אסתטי".
הבעיה נפתרה על ידי הימנעות משימוש בעמודים.
בבית הכנסת נמצאו רצפות פסיפס, ושתי כתובות הקדשה.
כתובת אחת כתובה בעברית והשניה בארמית.
בבית הכנסת נמצאו גם לוחות הסורג, עיטורים המגולפים ומנורה.
במוזיאון ישראל בירושלים מוצג שיחזור של בימת בית הכנסת של סוסיא.
כתובת ההקדשה בעברית בת שש שורות, נשתמרה בשלמותה:
נוהג הקבורה בגלוסקמאות הצטמצם ביהודה לקראת אמצע המאה ה-2. בדרום הרי חברון נמשך נוהג זה עד המאה ה-4. אמנם "גלוסקמאות דרומא" היו פשוטות יותר ועשיות מאבן נארי מקומית, מעובדות באופן גס ונעדרות כל עיטור, אך הנוהג העתיק נשמר.
מוטיב המנורה חוזר על עצמו ברבים מבתי הכנסת בדרומא.
בתל מעון התגלו שברי שיש של מנורת שבעת קנים בגובה משוער של 1.30 מטר.
בסוסיא נמצאה מנורת שיש קטנה יותר – 80 ס"מ על 80 ס"מ.
עיטר זה חוזר על רצפת הפסיפס וכן על משקופים ברבים מהבתים ביישובים היהודיים.
בולט מזפר באתר שהשתמר כמו באשתמוע.
הסיורים במקום מופעלים על ידי מרכז סיור ולימוד סוסיא.
הפעילות כוללת חיזיון אור-קולי, המוקרן במערה שנחשפה באתר.
החזיון עבר מספר חידושים עם השנים וכרגע הוא מוקרן בחלקים תוך מעבר בין מספר מערות, וכולל חלקים בהשתתפות הקהל.
במקום יש פסטיבל כיומיים בכל חול המועד, פסח וסוכות, עם הפעלות מיוחדות והדרכות.
מעבר לכך הקהל הרחב יכול להגיע בכל יום לאתר.
ביישוב סוסיא נהוג כי בכל תשעה באב קוראים בחורבות בית הכנסת את הקינות.
סוסון האַצָה (שם מדעי: Phycodurus eques), המוכר גם בשם דרקון ים עלי (תרגום של כינויו באנגלית, Leafy Sea Dragon) הוא מין דג ימי המשתייך למשפחת האבובוניים, משפחה בה חבר גם סוסון הים, והוא המין היחיד בסוג Phycodurus.
יצורים אלה מצויים אך ורק במים הרדודים והקרירים שסביב דרום ומזרח אוסטרליה.
לכל אורך גופם דבלולים וציציות דמויי עלי אצה.
מטרת ציציות אלה היא הסוואה בלבד, והן אינן משמשות להנעה.
סוסון האצה נע באמצעות סנפיר החזה שעל חזהו וסנפיר הגב המצוי קרוב לזנב.
סנפירים קטנים אלה שקופים לחלוטין וקשה לראותם בשל תנועתם הגלית הזערורית הגורמת לתזוזה מתונה של היצור והמשלימה היטב את האשליה של עשב ים צף.
בדומה למקור שמם של סוסוני הים נובע מקור שמם באנגלית, דרקון ים, מדמיון מקרי ליצור אחר (מיתולוגי במקרה זה).
סוסוני האצה קטנים למדי בהשוואה למפלצות ים, אבל כסוג של סוסוני ים הם גדולים מאוד ומגיעים עד לגודל של 45 סנטימטר.
סוסוני האצה ניזונים מפלנקטון, אצות וסחופת קטנה אחרת, ואין להם אויבים טבעיים מלבד האדם.
הנקבות מטילות את הביצים המופרות לתוך כיס בזנב הזכר שנסגר ומשמש כמדגרה, וממנו יוצאים צעירים הדומים להוריהם.
סוסוני האצה הם יצורים בסכנת הכחדה בשל זיהום הסביבה וסכנת שפכים תעשייתיים רעילים, וכן בשל איסוף בידי צוללים, המקבלים בעבורם מחיר גבוה מאספנים.
בתגובה לסכנות אלה הכריזה ממשלת אוסטרליה על סוסון האצה בעל חיים מוגן.
על פי גיליון נובמבר 2006 של "נשיונל ג'יאוגרפיק", ייתכן שסוסון האצה וסוסון עשב הם אותו מין באזורי תפוצה שונים.
סוסון האצה הוא הסמל הימי הרשמי של מדינת דרום אוסטרליה.
סוסון הוא קבוצת כוכבים בשמי הצפון, השנייה בקוטנה מבין 88 קבוצות הכוכבים המוכרות על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי.
למרות קוטנה והעדרם של כוכבים בהירים בקבוצה, זו הייתה כבר אחת מ-48 קבוצות הכוכבים המקוריות של תלמי.
הקבוצה מייצגת את סלריס - בנו או אחיו הצעיר של פגסוס השכן.
α בסוסון הוא ענק צהוב במרחק של כ-185 שנות אור עם בהירות נראית מדרגה 3.9 והוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
מדידות ספקטרוסקופיות העלו שלכוכב יש בן זוג כוכב הסדרה הראשית לבן קרוב מאוד, כך שלא ניתן להבחין בו באמצעות טלסקופ.
γ בסוסון הוא כוכב זוגי במרחק של כ-115 שנות אור המורכב מכוכב לבן - צהבהב עם בהירות משתנה סביב דרגה 4.7 ובן זוג עמום בהרבה עם בהירות מדרגה 11.6 הניתן להפרדה רק באמצעות טלסקופ גדול.
δ בסוסון הוא כוכב זוגי נוסף במרחק של כ-60 שנות אור המורכב מכוכב לבן - צהבהב עם בהירות מדרגה 4.5 וכוכב צהוב עם בהירות מדרגה 5.4, הניתנים להפרדה באמצעות משקפת או טלסקופ חובבים.
ביחד הם מהווים את הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
במיתולוגיה היוונית הקבוצה יצגה את סלריס בנו (או בגרסאות מסוימות אחיו הצעיר) של פגסוס שניתן על ידי מרקוריוס במתנה לקסטור.
מכיוון שהקבוצה זורחת מעט לפני קבוצת פגסוס, הקבוצה נקראת גם "הסוס הראשון" (Equus Primus בלטינית).
סוסי מרקוס הקדוש הם פסל ברונזה מסוג קוודריגה (ארבעה סוסים) שנוצרו ביוון העתיקה או ברומא העתיקה.
מקורם של הסוסים בעת העתיקה, והם, ככל הנראה, מעשה ידי ליסיפוס – פסל יווני בן המאה הרביעית לפנה"ס.
הפסלים עשויים בעיקרם נחושת (96.67%) ולכן ניתן לראות בהם פסלי נחושת לא נקייה (ולא פסלי ברונזה) אף שהרכב הפסלים מתאים להגדרה של "ברונזה".
הפסלים ניצוקו בטמפרטורות גבוהות (1200–1300 מעלות צלזיוס) וצופו זהב.
האיכות הטכנולוגית של היציקה מביאה חלק מהחוקרים לטעון כי מדובר בפסלים רומיים ולא בפסלים הלניסטיים (יווניים).
אף שמוצא הפסל לא ידוע, ידוע בוודאות כי הפסלים הוצבו בראש שער ההיפודרום של קונסטנטינופול וניצבו בראש שער זה עד שנת 1204, עת כוחות הרפובליקה של ונציה בזזו את קונסטנטינופול במהלך מסע הצלב הרביעי.
הדוג'ה שלח את הסוסים לוונציה והם הוצבו במרפסת בחזית בזיליקת מרקוס הקדוש בשנת 1254.
בשנת 1797, לאחר שכבש את ונציה, שלח נפוליאון בונפרטה את הסוסים לפריז והם הוצבו בראש שער הניצחון של קרוזל בכיכר קרוזל שבסמוך לארמון הלובר.
בשנת 1815, בעקבות תבוסת נפוליאון, הושבו הסוסים לוונציה והוחזרו לחזית הכנסייה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, בשל הזיהום הרב בעיר ונציה, הוסרו הסוסים והועברו לתוך הבזיליקה, כאשר בחזיתה הוצב העתק של הסוסים.
סוסון עשב מצוי (שם מדעי: Phyllopteryx taeniolatus) מוכר גם בשם דרקון ים עשבי (תרגום של כינויו באנגלית weedy Sea Dragon) הוא מין דג ימי המשתייך למשפחת האבובוניים, משפחה בה חבר גם סוסון הים.
סוסון עשב מצוי הוא הסמל הימי הרשמי של מדינת ויקטוריה שבאוסטרליה.
עד שנת 2015 סוסון עשב היה המין היחיד בסוג סוסון עשב.
אולם בשנה זו תואר מין חדש ששויך לסוג, סוסון עשב דווי.
סוסוני העשב מצויים אך ורק במים הרדודים (3-50 מטר) והקרירים שסביב דרום אוסטרליה ומסביב לטסמניה.
מקור שמו בצורתם סנפיריו הדומים לעשב.
סוסון העשב נע באמצעות סנפיר החזה שעל חזהו וסנפיר הגב המצוי קרוב לזנב.
השם האנגלי, דרקון ים, נבע מדמיון מקרי ליצור אחר (מיתולוגי במקרה זה).
סוסוני העשב קטנים למדי בהשוואה למפלצות ים, אבל כסוג של סוסוני ים הם גדולים מאוד ומגיעים עד לגודל של 45 סנטימטר.
סוסוני העשב ניזונים מפלנקטון, וסרטנים קטנים ממשפחת הסרטנאים, אין להם אויבים טבעיים מלבד האדם.
הנקבות מטילות את הביצים המופרות לתוך כיס בזנב הזכר שנסגר ומשמש כמדגרה וממנו יוצאים צעירים הדומים להוריהם.
סוסוני העשב הם יצורים בסכנת הכחדה בשל זיהום הסביבה וסכנת שפכים תעשייתיים רעילים כמו גם בשל איסוף בידי צוללים המקבלים בעבורם מחיר הגבוה מאספנים.
בתגובה לסכנות אלה הכריזה ממשלת אוסטרליה על סוסון העשב כבעל חיים מוגן.
צבעו של סוסון עשב מצוי ירוק והוא קטן יותר מסוסון האצה.
על פי גיליון נובמבר 2006 של הנשיונל ג'יאוגרפיק ייתכן שסוסון האצה וסוסון עשב מצוי הם אותו מין רק עם אזורי תפוצה שונים.
סוסיא או ח'ירבת סוסיא הוא כפר פלסטיני בדרום הר חברון, סמוך לעיר הפלסטינית יטא ולהתנחלות סוסיא.
נגד כלל המבנים בכפר הוצאו צווי הריסה, מכיוון שהן נבנו ללא היתר מהמנהל האזרחי ובג"ץ פסק שאין מניעה מקיום הצווים.
מקורו של השם סוסיא הוא ככל הנראה ביישוב היהודי העתיק בשם זה שפרח במקום בתקופה הביזנטית, בין המאות ה-3 ל-9 לספירה.
יומני מסע מהמאה ה-19 מזכירים את סוסיא כחורבות בלבד ואינם מזכירים שם תושבים.
תושבי הכפר הם חלק מיושבי המערות של דרום הר חברון.
חלק מתושבי הכפר חי גם היום במערות שבאזור בעוד אחרים שוכנים במבנים שונים שכנגדם עומדים צווי הריסה.
בסקר הכפרים שנערך על ידי ממשלת המנדט הבריטי בשנת 1945, אין אזכור לשם סוסיא בנפת חברון.
בשנת 1982 דיווחה פליאה אלבק על הימצאות הכפר סביב חורבות בית הכנסת העתיק וכי "על אדמת חירבת סוסיא יש רישום במרשם המקרקעין לפיהן אדמה זאת, בשטח של כשלושת אלפים דונם היא בבעלות פרטית של בעלים ערבים רבים".
יעקב חבקוק כותב בספרו חיים במערות הר חברון (1984), בטקסט לתמונה של שרידי התאר הקדום ח'רבת סוסיא: "רועים ופלאחים פוקדים את הח'ירבה עם גשם ראשון, ומשתכנים במערות שבמקום עד האביב".
מאידך, יעקב ארליך, מודד ושמאי מקרקעין שסימן את אדמות האתר הארכאולוגי, העיד כי השטח לא היה מיושב בקיץ 1984: "כמודד במקצועי, סימנתי בקיץ 1984 את אזור האתר הארכאולוגי בסוסיא לצורך הכרזתו כאדמת מדינה.
ביכולתי להעיד שבזמן סימון השטח לא גרו בו ערבים כלל -לא בבתים, לא בשוחות, ולא במערות".
בשנת 2010 נפתח בכפר מרכז יצירה ולמידה, שמטרתו לחזק את הכפר כקהילה ולשפר את הקשרים בין פלסטינים, ישראלים ותיירים המבקרים בו.
מאחורי הקמת המרכז עומד חזון שעיקרו לאפשר במת יצירה לתושבים, על מנת לפתח יצירתיות והתמודדות עם שלטונה של מדינת ישראל בשטח (שבעבר היה בשליטת ירדן), ועם בעיות חברתיות מקומיות.
המרכז מקיים סדנאות אמנות, שיעורי ריקוד דבקה, שיעורים ללימוד השפה העברית, שיעורים ללימוד השפה הערבית, המשלבים, כחלק בלתי נפרד מהלימוד עצמו, גם אירוח אצל כמה ממשפחות הכפר.
ביולי 2015 קראו שרי החוץ של האיחוד האירופי לעצור את ה"טרנספר" במקום.
מחלקת המדינה של ארצות הברית הפצירה בישראל שלא להרוס את הכפר או חלקים ממנו.
בישראל חתמו 200 סופרים אמנים אנשי רוח ומדענים על עצומה נגד הפינוי.
כיום, הרשות הפלסטינית פועלת לביסוס האחיזה הפלסטינית במקום.
בכתבה מאת עמיחי אתאלי בשנת 2011 נכתב:
הסרט "הטורבינה האנושית" ששודר לראשונה בערוץ 8 עוסק בקושי של המתיישבים לשרוד תחת האילוצים הקשים.
הסרט הישראלי הדוקומנטרי "סוסיא", המספר על ביקורם של אב פלסטיני ובנו, בכפר שנאלץ האב לנטוש לפני כ-50 שנה , התקבל לתחרות הסרטים הקצרים הרשמית של פסטיבל ברלין.
תושבי המקום מנהלים מאבק לקידום תוכנית מתאר וקבלת אישורי בנייה לבתים שנבנו.
מאז שנות השמונים, עם התחלת החפירות הארכאולוגיות באזור, מנהלים תושבי הכפר מאבקים משפטיים בעניין זכותם לשבת במקום, להקים מבנים ולעבד אדמות.
חלק מן המשפחות המקוריות עזבו את הכפר, ונכון ל-2004 יושבים בו כ-300 איש, חלקם בני המשפחות הוותיקות וצאצאיהם.
לדברי תנועת רגבים, לכל תושבי הכפר יש גם בתים בכפרים הסמוכים.
ביוני 2012, הוציא המנהל האזרחי צווי הריסה ל-52 מבנים בכפר בעקבות עתירה של רגבים.
על פי הממשלה ומערכת הביטחון, מעולם לא היה קיים כפר ערבי בשם סוסיא.
פלסטינים בנו במקום מבנים ללא היתר, ואלה נהרסו במהלך השנים 2001-1995. הבנייה הבלתי חוקית המשיכה והוצאו נגדה צווי הריסה.
במאי 2015 דחה בג"ץ עתירה של הפלסטינים להוצאת צו ביניים נגד הריסת המבנים.
סוסומו טונגאווה (ביפנית: 利根川 進; נולד ב־6 בספטמבר 1939 בנגויה) הוא ביוכימאי ואימונולוג יפני, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1987 על גילוי המנגנון הגנטי שמוביל למגוון הנוגדנים.
אף שזכה בפרס נובל על עבודתו בתחום האימונולוגיה, טונגאווה הוא ביולוג מולקולרי בהכשרתו.
כמו כן, בהמשך חייו חקר את הבסיס המולקולרי והתאי ליצירת זיכרון.
הוא ייסד את המכון לחקר הלמידה והזיכרון ב-מכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בבוסטון.
טונגאווה נבחר לחבר חוץ של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
טונגאווה נולד בשנת 1939 בעיר נגויה שביפן כבן למהנדס בתעשיית הטקסטיל.
הוא השני מבין שלושה בנים ויש לו עוד אחות יותר צעירה.
בגלל עבודתו של האב במקומות ייצור שונים במסגרת החברה שבה היה מועסק, עברה המשפחה לגור ביישובים שונים.
מסיבה זו גדל טונגאווה בכמה עיירות בפרובינציה.
כשגדל נשלח על ידי הוריו אל דוד שהתגורר בעיר הבירה כדי להירשם במוסד חינוכי בעל רמה.
הוא למד בתיכון היבייה הידוע בטוקיו שבו התחיל להתעניין במיוחד בכימיה.
אחרי כישלון אחד בבחינת הכניסה, הוא התקבל בשנת 1959 לפקולטה לכימיה של אוניברסיטת קיוטו והשלים בה את התואר הראשון שלו בשנת 1963.
בסוף לימודיו שם הוקסם על ידי מחקריהם של פרנסואה ז'קוב וז'אק מונו על תורת האופרון והחליט לעסוק בביולוגיה מולקולרית.
הוא התקבל במעבדתו של הפרופסור איטארו וטנאבה במכון לחקר הנגיפים באוניברסיטת קיוטו אך כעבור חודשיים נוכח מגבלות התוכנית להשתלמות בתחום ביפן, המליץ לו וטנאבה לנסוע להשתלם בארצות הברית.
ואכן את הדוקטורט שלו עשה טונגאווה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, שם עבד עם ד"ר מסאקי היאשי.
הוא כתב את עבודת הפוסט-דוקטורט שלו במכון סאלק בסן דייגו במעבדתו של רנאטו דולבקו, ולאחר מכן בשנים 1981-1971 עבד במכון בזל לאימונולוגיה בבזל שבשווייץ, שם ביצע את המחקר פורץ הדרך שלו.
בשנת 1981 התמנה לפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם ייסד וניהל את מכון פיקוור ללמידה ולזיכרון.
ב־1982 זכה בפרס לואיזה גרוס הורוויץ מאוניברסיטת קולומביה יחד עם ברברה מקלינטוק.
הוא חבר במועצת המנהלים המדעית במכון סקריפס למחקר ומנהל של מרכזי מחקר שונים בארצות הברית וביפן.
תגליתו של טונגאווה בתחום האימונולוגיה הייתה בפענוח המנגנון הגנטי במערכת החיסון הנרכשת.
לכאורה, על מנת להשיג את מגוון הנוגדנים הדרושים להגן מפני כל סוג של אנטיגן, היה על מערכת החיסון להכיל מיליוני גנים שיקודדו כל אחד לכל נוגדן.
אלא שטונגאווה הראה בסדרת ניסויים החל מ־1976 כי החומר הגנטי יכול לארגן עצמו כך שהוא יכול ליצור סך רחב של נוגדנים אפשריים.
בהשוואתו את הגנים של תאי B בעוברי עכברים ובעכברים בוגרים, הבחין טונגאווה שהגנים בתאי B בשלים בעכברים בוגרים עוברים הסטה, שחלוף ומחיקה על מנת ליצור את המגוון של האזורים המשתנים בנוגדנים.
סוסוקה אונו (ביפנית: 宇野 宗佑 ; 27 באוגוסט 1922 – 19 במאי 1998) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-75.
אונו נולד במחוז שיגה ולמד באוניברסיטת קובה.
לאחר שרות צבאי בצבא היפני הקיסרי במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא נכנס לפוליטיקה, וב-1960 קיבל מושב בבית הנבחרים של יפן, לאחר שהצטרף למפלגה הליברלית-דמוקרטית.
אונו התמנה לתפקיד סגן השר לסחר בינלאומי ולתעשייה, טקאו מיקי, ב-1966, וב-1974 התמנה לתפקיד שר ההגנה בממשלתו של קקואיי טנאקה.
שנתיים לאחר מכן, בממשלתו של טקאו פוקודה, שימש אונו המזכיר הכללי של הסוכנות למדע וטכנולוגיה.
ב-1979 קיבל אונו את תפקיד המזכיר הכללי של הממשלה, בכהונתו השנייה של מסיושי אוהירה, וב-1982 הפך למזכיר הכללי של המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
ב-1987 התמנה אונו לתפקיד שר החוץ בממשלתו של טקשיטה.
אונו התמנה לראשות הממשלה ב-3 ביוני 1989, לאחר שקודמו בתפקיד, נובורו טקשיטה, נאלץ להתפטר מתפקידו בעקבות מעורבותו בשערוריית Recruit.
בבחירות מקדימות נבחר אונו לנשיאות המפלגה, וזאת מכיוון שלא היה מעורב בשערורייה, והיה לנשיא המפלגה הראשון שלא עמד בראש סיעה כלשהי.
אחת מפעולותיו הבולטות בתור ראש ממשלה הייתה החלת מס הקנייה הראשון ביפן, מהלך שגרר מחאה ציבורית רחבה, שהגיעה לשיאה באובדן מספר מושבים בבית היועצים של יפן לטובת המפלגה הסוציאליסטית של יפן.
שערוריית Recruit, מס הקנייה החדש ומעורבותו של אונו עצמו בשערוריית מין היו הסיבות העיקריות להידרדרות זו.
יום לאחר הבחירות הודיע אונו על התפטרותו, וטושיקי קאיפו החליפו בתפקיד נשיא המפלגה הליברלית-דמוקרטית ובתפקיד ראש הממשלה.
תקופת כהונתו של אונו נמשכה 69 ימים והיא הרביעית הקצרה ביותר בהיסטוריה הפוליטית של יפן.
אונו נותר במפלגה בתור יועץ, ושמר על מושבו בבית הנבחרים על 1996, אז החליט לפרוש מהחיים הפוליטיים.
הוא נפטר ב-19 במאי 1998 בבית החולים בעיר מוריאמה שבמחוזו מסרטן הריאה.
סוסי פרא היא דרמת נעורים ישראלית ששודרה בערוץ זום ללקוחות הטלוויזיה בכבלים (HOT) בין ה-1 בפברואר 2016 ל-11 באפריל 2016. הסדרה צולמה בכפר הירוק.
במאי ויוצר הסדרה הוא אמיל בן שמעון ומככבים בה דניאל גד, יון תומרקין וניב סולטן.
הסדרה זכתה לאהדה בקרב ילדים ובני נוער.
נתי (דניאל גד) וניסו (אייל שיקרצי), שני נערים עבריינים שבאים משכונת מצוקה, מקבלים הזדמנות אחרונה לשיקום כאשר הם מגיעים לעבודות שירות ב"חוות חופש", חוות סוסים קסומה.
הם מצטרפים ל"פרויקט הפיילוט" שמעודד נערים בסיכון כמותם לרכוב על סוסים.
בחווה הם פוגשים בחבורת החווה, הרוכבים הוותיקים והעשירים שלא מקבלים אותם לתוכם.
נערי חבורת החווה מרגישים מאוימים מהעבריינים הצעירים שהגיעו לחלקת האלוהים שלהם, ומנסים לעשות הכל כדי להעיף אותם מהחווה.
מנגד, נערי חבורת הפיילוט לא נשארים חייבים ומנסים לעשות הכל כדי לשמור על כבודם ולהחזיר מלחמה.
במקביל מתקיים איום מסתורי על עתידה של החווה.
בני, אביו של ליבי, יחד עם איש מסתורי בשם דניאל וולף (יועץ לשר האנרגיה) מנסים למצוא את אוצר הסלג'וקים שחבוי מתחת לחווה.
בגלל החשש שגזים רעילים יגרמו לפיצוץ בעת החפירות, עליהם לנסות לסגור את החווה.
במהרה מסתבר שבתחרות הסוסים הארצית יהיו רק שני נציגים לחווה, ולא שלושה כמו בדרך כלל, וכמו כן שהתחרות פתוחה לילדי הפיילוט.
כדי לסלק את חבורת הפיילוט, גונב שחורי, אחד מילדי החווה העשירים, את לאוס - הסוס שליבי קנה מכסף הירושה של סבו וכתוצאה מכך ניסו מופלל בגנבת הסוס ונשלח למוסד.
במהלך שהותו במוסד, ניסו משוחרר בידי דניאל וולף, שמפעיל אותו למען תוכניתו.
במקביל עלמה, חברתו של ליבי, מתמודדת עם קשיים כלכליים במשפחתה שגורמים להם להישאר מרוששים.
היא נאלצת לשקר לחבריה בעקבות המחסור בכסף, ובאותו זמן מתקרבת לילדי הפיילוט, ומתאהבת בנתי.
הדבר מעלה את המתיחות בין נתי וליבי.
לאחר שבני מסרב להמשיך לשתף פעולה עם וולף בעקבות הסכנה לליבי, וולף חוטף אותו ומפעיל את ניסו במקומו.
ניסו סוחט את שאר ילדי החווה כדי שישתתפו בהימורי המרוצים הליליים שארגן וולף.
מטרת המרוצים (המכורים) היא לבנות את נתי כאלוף, כדי שביום התחרות הארצית הוא יפסיד וכך המהמרים יפסידו את כל כספם.
לאחר מכן וולף יחשוף את דבר ההימורים, מה שיגרום לסגירת החווה ויאפשר לו להשתלט על השטח.
במקביל מגיע לחווה סוס פרא בשם עזיז.
הסוס מסוכן (ואף נטען שהוא סוס אגדי שרק יחידי סגולה יכולים לאלף) אולם נתי מוציא אותו מהחווה כדי למנוע ממנו להיכנס להסגר, ומאלף אותו.
בסיום העונה הראשונה, נתי משתמש בעזיז כדי לנצח בתחרות הארצית ולמנוע את סגירת החווה.
לאחר מכן וולף וניסו נעצרים, בני משתחרר, ועלמה מתוודה על אהבתה בפני נתי והם נהפכים לזוג.
וולף מצליח לברוח מהניידת המשטרתית, ומקבל הוראה מראשי הארגון הסודי שלו לפגוע בנתי (שגילה שוולף חבר בארגון סודי כלשהו).
העונה מסתיימת כשוולף בסוף פתוח מכוון על נתי רובה ציידים ויורה כשנשמעת צהלתו המבוהלת של עזיז.
נתי אביטל (דניאל גד) - ראש חבורת הפיילוט, חברו הטוב של ניסו והפרוטגוניסט הראשי בסדרה.
מצוין עם סוסים ויודע לתקשר איתם.
היה מעורב עם פושע בשם "הפנתר", ולאחר שהוא וניסו הסתבכו בשוד, נאלץ לבצע עבודות שירות.
קיבל עבודה מליבי לשמור ולטפל בלאוס, סוסו של ליבי.
עזר לעלמה לצבור ביטחון לעלות מחדש על ביוטי, הסוסה שלה, והתנשק איתה.
במהלך העונה מסתכסך עם ניסו.
הוריו גרושים, אימו חזרה בתשובה ועברה לגור בצפת.
בנוסף לשני אחים שיש לו, יש לו עוד חמישה אחים למחצה.
ניסו ביקש ממנו שיפסיד בגמר אולם נתי רכב על עזיז וניצח איתו בתחרות.
בעקבות הניצחון הוא קיבל מלגה לטוס לטקסס לבית ספר לרכיבה.
בסוף העונה הוא ועלמה הופכים לזוג, ונראה שדניאל וולף ירה עליו.
ניסו (אייל שיקרצי) - נער בחבורת הפיילוט, חברו הטוב של נתי, שונא את חבורת החווה ותמיד רוצה לנקום בחבורת החווה.
שחורי מצליח להפליל אותו בגנבת הסוס של ליבי ולהוציא אותו מהחווה, וניסו נעצר ונלקח למוסד.
הפנתר מאיים עליו מפני שהוא הלשין עליו למשטרה.
בהמשך שוחרר על ידי דניאל וולף, ובתמורה לעזרה בתוכניתו הופך לחייל של וולף.
סוחט את ילדי החווה על מנת שישתתפו במרוצים ליליים, וכמו כן גילה שעמית היא שוטרת סמויה.
שרון (דוד שאול) - נער בחבורת הפיילוט, חברו הטוב של נני.
מיקה הרסה לאחותו את הבת מצווה והוא נוטר לה על כך.
בשלב מסוים נכנס לדיכאון מפני שהוא חושב שהוא לא טוב בכלום, לקראת סוף העונה הוא מתחבר לצד הרוחני שבו.
רונן "נני" (שחר נץ) - נער בחבורת הפיילוט, חברו הטוב והשקט יותר של שרון, מצייר קומיקס.
מתאהב בליהי בגלל חיבתם המשותפת לקומיקס.
בהמשך יוצר עם ליהי חוברת קומיקס משותפת.
מיקה (שירה נאור) - ספרית חובבת שבאה לחווה מלוס אנג'לס, בגלל פתיחת מספרה בלי רישיון.
אמורה לנסוע ללוס אנג'לס אבל מוותרת כשהיא ונדב הופכים לזוג.
הופכת לחברה טובה של עלמה.
אימו של נדב לא מחבבת אותה, והיא ונדב נפרדים בעקבות אימו, עד שנדב מחליט שהוא רוצה להיות איתה בכל זאת והם הופכים לזוג.
ליבי יהב (יון תומרקין) - לאחר שראה במצלמות האבטחה את הנשיקה של עלמה ונתי הוא נפרד מעלמה.
הופך לבן זוגה של ליהי ומתנשק איתה, עד שמגלה שהיא מרמה ים של אבא שלו בניגריה, ובנוסף נסחט על ידי ניסו ביחד עם נדב.
ביחד עם נדב גילה שאביו מחפש זהב.
דאנו סחט אותו שאם הוא לא ייתן לו את נוגדן הרעלים שפיתח אביו, הוא יהרוג את בני.
בסוף העונה הפסיד לנתי בתחרות והתאחד מחדש עם אביו.
עלמה גפן (ניב סולטן) - הייתה חברתו של ליבי, חברתה הטובה של קים.
כשהייתה קטנה נפלה מהסוסה שלה ואז הייתה חצי שנה בבית החולים ומאז היא פוחדת לעלות על סוס, נתי עוזר לה ומחזיר לה את הביטחון מחדש ובהמשך מתאהבת בו, מתנשקת איתו ולאחר שליבי מגלה זאת הם נפרדים.
חושפת את הדברים שליהי כתבה בבלוג שלה.
אפילו שהיא זקוקה לכסף, היא לא השתתפה בתחרות הפנימית מפני שסוסתה ביוטי, נכנסה להריון.
ולכן תיאלץ למכור את ביתה.
מארגנת את הפקת התחרות ארצית עם מיקה וקים.
בסוף העונה הצהירה לנתי על אהבתה אליו ולבסוף הם הופכים לזוג והבטיחה לחשוב לנסוע איתו לטקסס.
עוזרת ליורם בחווה כדי להרוויח כסף למען משפחתה.
נדב (עמית רהב) - חברם הטוב של ליבי ושחורי.
שותף עם ליבי בפיתוח אפליקציה, והמשיך בפיתוח מאחורי גבו, כאשר ליבי פרש מהעסק, עד שליבי מגלה על כך והם חוזרים לפתח ביחד.
גילה עם ליבי מה אביו של ליבי חיפש בחווה.
נפרד ממיקה בגלל בקשת אמו וגילה ביחד עם ליבי את מיקום הזהב שנמצא מתחת לחווה.
הוא הצליח לשחרר את בני בסוף העונה ובנוסף מרד באמו והצהיר על אהבתו למיקה.
"שחורי" (שניר איגולקין) - נער בחבורת החווה העשירה, יד ימינו של ליבי.
גונב את הסוס של ליבי כדי להפליל את ניסו כדי להוציא אותו מהחווה.
נסחט על ידי דניאל וולף עד שהסוס הוחזר.
שם את דף התשובות למבחן בתיק של נתי.
נפרד מקים כי גילה בעקבות הבלוג שהיא לא מאוהבת בו.
פחות טוב ברכיבה מהשאר, ואף ויתר לבסוף על הרכיבה בעקבות עצה משרון.
קים (שירה לוי) - חברתה הטובה של עלמה, בעלת קשרים בכל מקום.
בניגוד לכולם היא לא רוכבת ומעדיפה לארגן מסיבות.
התיידדה עם ליהי אבל כעסה עליה לאחר שגילתה את הבלוג.
שחורי נפרד ממנה בעקבות הבלוג.
מארגנת את הפקת התחרות הארצית ביחד עם עלמה ומיקה.
גילתה למיקה שהיא מאוהבת בליבי.
ליהי תבור (הדר דימנד) - נערה ששוכרת חדר בבית משפחת גפן.
מאוהבת בליבי ואחרי שגרמה לפרידה שלו ושל עלמה הם נהיים חברים במהירות.
ליבי משכנע אותה להתחיל לרכוב.
מנהלת בלוג של החברות שלה בתל אביב.
צילמה את הפרידה של עלמה ושל ליבי.
נערה תככנית וצבועה שכל הזמן מלכלכת על אנשים בבלוג שלה או עם החברות שלה בטלפון.
בהמשך מתגלה שהבלוג שלה הוא תוצאה מהתעללות בה על ידי מלכת הכיתה.
אוהבת קומיקס ומתאהבת בנני בגלל חיבה משותפת זו.
בעקבות המקרה עם הבלוג היא מחקה את רוב תכניו ואבדה את רוב קוראיה.
בהמשך יצרה עם נני חוברת קומיקס משותפת.
בסוף העונה היא עזבה את בית משפחת גפן ושבה לתל אביב.
יורם דנון (לירון לבו) - מנהל החווה.
מנסה לטפח את פרויקט הפיילוט, ומנסה לעזור לנתי להתקבל לתחרות הארצית.
מזדהה מאוד עם נתי כיוון שגם הוא גדל בשכונת מצוקה.
בסוף העונה מאשר לנתי לרכב על עזיז.
עמית כהן (אילנית לוי) - מדריכה בחווה, אך מתגלה כשוטרת סמויה.
עוזרת לסער בכך שעוקבת אחרי הפיילוטים.
תפסה את הפנתר והכניסה אותו לכלא.
לאחר מכן היא ממונה על המעקב על דניאל וולף.
בהמשך סודה מתגלה, והיא מתפטרת מהתפקיד.
באה לתחרות עם סער בעקבות מידע שקיבלה מוולף על ההימורים, ובסוף העונה עצרה את ניסו ודאנו.
דניאל "דאנו" וולף (גיא אדלר) - היועץ לשר האנרגיה, שמנסה להרוס ביחד עם בני את החווה, כדי למצוא זהב שקבור מתחתיה.
סחט את שחורי בנוגע לגנבת הסוס ושחרר את ניסו מהמוסד בתמורה לביצוע של כמה משימות.
מחפש נקודות תורפה אצל נערי החווה כדי להוביל לסגירתה.
סחט ואיים על בני לאחר שהוא החליט לוותר על החיפוש תוך כדי סיכונו של ליבי.
חטף את בני לאחר ששיקר לו על תוצאת גרגירי הזהב.
הוא מנסה לארגן הימורים כדי לגרום לסגירת החווה.
חבר בארגון מסתורי בעל סמל של עקרב.
בסוף העונה נעצר בעקבות הכישלון של המזימה, אולם ברח מהמעצר.
מקבל משימה להרוג את נתי שהבין שהוא חבר בארגון.
הפנתר (אמיל בן שמעון) (אורח בעונה 1) - הבוס לשעבר של נתי וניסו, הוכנס לכלא על ידי עמית.
סער (עידו מוסרי) - שוטר נוער.
האחראי על ילדי פרויקט הפיילוט מטעם המשטרה.
אחראי על תפיסתו של הפנתר והמעסיק של עמית.
שואף להפליל את ילדי הפיילוט ולא מאמין שהם ברי תיקון, בעיקר ניסו ונתי.
בני יהב (אמנון וולף) - אביו של ליבי, שלא סומך על רצונו להיות רוכב מקצועי ומרבה בנסיעות לחו"ל.
מתגלה בהמשך שהוא אחראי על הניסיון לסגור את החווה יחד עם דניאל וולף.
נסחט ואוים על ידי דניאל על מנת שלא יגלה על עסקיו הלא חוקיים בניגריה.
נחטף על ידי דניאל מפני ששיקר לו בנוגע לתוצאות בדיקת גרגירי הזהב.
מתגלה שדניאל היה מתלמד שלו.
לפי אחד הספרים שלו מסופר שהיו גזים רעילים שהשתחררו בעת כריית הזהב.
פיתח נוגדן נגד הגזים הרעילים.
שוחרר מכלאו על ידי תוכנת הסוס הטרויאני שנדב החדיר למחשב של דאנו.
גילי גפן (מעיין אלוני) - אחיה הקטן של עלמה.
לרוב מנסה למכור דברים ב"יד 2" על מנת לשפר את המצב הכלכלי במשפחה.
מאוהב בליהי, אך כועס עליה לאחר שגילה את הבלוג.
רונה גפן (נינה קוטלר) - אמם של עלמה וגילי.
חוששת מאוד שיגלו שהיא בפשיטת רגל ומאלצת את ילדיה להסתיר זאת.
תופרת בגדים גרועים ומכורה לקניות.
מתקשה להעריך את הכסף וממשיכה לבזבז כסף למרות מצבה הכלכלי הקשה.
אליקו אביטל (קובי מאור) - אביו של נתי.
לקח את הכסף מצנצנת בה נתי וניסו חסכו כדי ללכת למונדיאל, וקנה מכשירי טטריס בשביל לשווק ולהרוויח כסף.
יואב כהן (אורי זמיר) - בן של בעלים של חנות אלקטרוניקה, לומד עם שרון ונני.
מכר לנני ולשרון Wii בתמורה לכך שיביאו לו כסף אחרי שנתי יגנוב אוכף וימכור אותו כדי לשחרר את ניסו, אך שהמכה בוטלה הם ניסו להחזיר לו את החוב בעזרת פרסומת לחנות של אביו, אך הסתכסך אתם מפני שלא הסכימו לעשות לו טייק חוזר אחרי ששרון ערך את הסרט.
קטי (לירז חממי) - השוטרת האחראית על ניסו במוסד לעבריינים צעירים.
טוקו רמירז (אמיל בן שמעון) - לוחש לסוסים ורוכב מקצועי שיורם מעריץ.
הגיע לחווה בסוף העונה לצפות בנתי ובליבי בתחרות הארצית, והציע לנתי את המלגה בטקסס.
סוּסְט (בהולנדית: ) היא עיירה במחוז אוטרכט אשר במרכז הולנד.
העיירה שוכנת כ־41 קילומטרים דרומית־מזרחית לאמסטרדם.
סוסט ידועה כעיירה עם אדמות פוריות ועד היום ניתן למצוא בה פעילות חקלאית.
רחוב קטן ששמו נשמר עד היום הוא רחוב קארקפד Kerkpad (משמעות השם היא נתיב הכניסה, משום שהרחוב מוביל אל הכנסייה)/ אזור סוסט דאונן Soesterduinen (משמעות השם דיונות חול מכיוון שזהו אזור חולי), הוא אזור פופולרי לנופש, באזור זה בית מלון מרשת הילטון.
ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בקרבת העיר, מעידים על התיישבות ציידים זמנית באזור כבר בשנת 11,000 לפני הספירה (מסמכי זויס, Zoys).
בנוסף נמצאו גם מספר מאובנים של בעלי חיים, אבנים מיוחדות משנת 8,000 לפני הספירה ותלי קבורה מהתקופה הנאוליתית המאוחרת.
סוסט הפכה מושבה קבועה בשנת 1028 לספירה כאשר תושבי סוסט עברו אליה מהעיירה הסמוכה אמרספורט.
החקלאים הראשונים התיישבו על המדרון הדרומי מזרחי של גבעת האנך "Engh", שלוחה של רכס אוטרכט שהיה מוגן מפני הצפות מים, האדמה באזור זה הייתה פורייה מאוד והתאימה לחקלאות.
בחלוף הזמן המושבה גדלה והפכה לכפר חקלאי קטן.
הכנסייה העתיקה ביותר של סוסט אאודה-קרק נבנתה במאה ה-15 והיא פעילה עד היום.
בשנת 1898 עם חיבור סוסט לרכבת התגוררו בעיירה כ-4700 תושבים.
בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, בעקבות התמזגות אזורים הגיעה האוכלוסייה לכ-16,000 תושבים בשנת 1945. העיירה הפכה מודרנית בסביבות שנות ה-60, כאשר הרחוב הראשי שינה פניו, תוכנן מחדש ואת האחוזות המפוארות החליפו חנויות ובתי מלון.
בשנים שלאחר מכן, סוסט המשיכה להתרחב, והקימה 2 שכונות חדשות: קלאארואטר Klaarwater וסמיטסויין Smitsveen ובתחילת שנות ה-70 בשנות את שכונת Overhees.
אזור דה בור De Boere הוא אזור מגורים של 27 דונם בצד הדרום מערבי של סוסט.
דה בור הייתה השכונה האחרונה שנבנתה בעיירה בשנות ה-80 ועד סוף שנות ה-90.
בית חולים זונגלורן Zonnegloren שהיה פעיל עד שנת 1996 התאחד עם המרכז הרפואי מארסחלקסבוס Maarschalksbos והועבר לעיירה בארן Baarn.
בשנת 2004 סוסט חגגה 975 שנים להיווסדה.
סוסוני ים (שם מדעי: Hippocampinae) היא תת-משפחה של אבובוניים מסדרת האבובנאים החיים בימים הטרופיים.
רובם חיים במימי האזור האינדו-פסיפי אך חלקם היגרו לים התיכון וחלק אף חיים במי האוקיינוס האטלנטי.
לסוסוני הים ראש פחוס המזכיר ראש של פרש סוס של שחמט, אם כי במינים הקטנים הראש דומה יותר לראשם של מרבית האבוביים.
הם בעלי יציבה זקופה וקשקשים קרניים המזכירים שלד חיצוני ומשמשים להגנה, דבר שגם הוא חסר אצל המינים הקטנים.
לסוסונים סנפיר חזה המופנה אחורה ומשמש לשיווי משקל וזנב לופתני בדומה למספר קופים רחבי אף הנעדר קשקשים.
לזכרים ישנו כיס על בטנם, בו הם מאחסנים את ביצי הנקבות לאחר ההזדווגות עד לבקיעת הצאצאים.
הגדול שבבני תת-המשפחה הוא המין Hippocampus abdominalis שמגיע לאורך 35 סנטימטר ושוקל עד 60 גרם.
הם חיים במים רדודים ונצמדים לצמחייה הימית או לאלמוגים.
הם איטיים מאוד אך כאשר עובר טרף כמו חסילון, פלנקטון או אפילו דגיג קטן הם יכולים לשאוב אותו עם חרטומם הארוך במהירות מפתיעה.
בעבר רק הסוג סוסון ים השתייך לתת-משפחה זו אך כמה מיני סוסונים ננסיים עברו לסוגים נוספים וכיום יש ארבעה סוגים:
ישנם גם כמה מיני אבוביים המזכירים במראם סוסוני ים ואף קיבלו שמות דומים (למשל סוסון האצה).
סוסון-ים ננסי (שם מדעי: Hippocampus bargibanti) הוא מין של דג ממשפחת האבובוניים החי בשוניות אלמוגים באינדונזיה.
זהו אחד מסוסוני-הים הקטנים ביותר בעולם.
אורכו 2 סנטימטרים בלבד והוא מוסווה מאוד, דומה למיני אלמוגים בעלי גבשושיות אדומות ואצל כמה מהפרטים גבשושיות צהובות.
התפוצה של סוסון-הים הננסי היא באזור האינדו פסיפי מדרום יפן לאינדונזיה ועד לאוסטרליה וניו קלדוניה.
הוא נמצא בעומקים 30–40 מטרים, בדרך כלל בין מיני אלמוגים אחרים.
הזכרים מתחרים ביניהם בהתנגחויות ראש על האלמוגים עד שאחד מהם נכנע.
הנקבה מזדווגת עם המנצח ונותנת לו ביציות אותם הוא מפרה בכיס על בטנו ומשריץ אותם החוצה כעבור שבועיים.
הוא משריץ עד 34 סוסונונים צעירים לעולם.
סוסוני-הים ניזונים מסינון פלנקטון של יצורים קטנים כמו חסילונים ויצורי פלנקטון זעירים לעבר פיהם.
סוסון עשב דווי (שם מדעי: Phyllopteryx dewysea; מכונה באנגלית: Ruby seadragon – דרקון ים אדום) הוא מין של דג ממשפחת האבובוניים.
הוא נצפה בקרבת החוף במערב אוסטרליה.
שמו המדעי של הדג (dewysea) נקרא על שם מרי 'דווי' לווה (Mary 'Dewy' Lowe) כהוקרה על אהבתה לים והמחקר והשימור של דרקוני הים.
מין זה תואר לראשונה בשנת 2015 על ידי חוקרי הטבע ג'וזפין סטילר (Josefin Stiller), נרידה וילסון (Nerida G.
צילום ותיעוד של פריטים חיים של המין נעשה בפעם הראשונה בחוף המערבי של אוסטרליה על ידי חוקרים במכון סקריפס לאוקיינוגרפיה מסן דייגו באפריל 2016
בעקבות המידע שנמצא על המין, הוא שויך לסוג Phyllopteryx והיה למין השני שמתואר בסוג אחרי סוסון עשב מצוי.
סוסון עשב (שם מדעי: Phyllopteryx) הוא סוג של דגי ים ממשפחת האבובוניים בתוכו 2 מינים.
בעבר היה בו סוג ומין יחיד.
2 המינים חיים סמוך לחופים הדרומיים של אוסטרליה וטסמניה במים קרירים שופעים אצות חומות גדולות.
הם קרובים למין היחידי בסוגו סוסון האצה ולכמה מהאבוביים וכן לסוסוני הים המוכרים מהאזורים הטרופיים.
יצורים אלה בעלי הסוואה טובה ודומים לאצות, כך הם לא מתגלים על ידי טורפים ויכולים לארוב לסרטנים קטנים ולפלנקטון אותו הם שואבים לחרטומם המוזר במהירות.
אצל דגים אלה הזכר משריץ צאצאים בכיס מיוחד אליו הנקבה מטילה ביצים ואחר כך עוזבת.
מיוונית Phyllo- עלה, -pteryx כנף או סנפיר.
שם הסוג ניתן לאור איברים דמויי עלה קטן שנמצאו במין הראשון שתואר בסוג זה.
שם שם מדעי תמונה אורך סוסון עשב מצוי Phyllopteryx taeniolatusאורך: 45 ס"מ סוסון עשב דווי Phyllopteryx dewyseaאורך: 23 ס"מ
סוּסוֹן-יָם יָם-תִּיכוֹנִי (שם מדעי: Hippocampus hippocampus) הוא מין של סוסון-ים ממשפחת האבובוניים.
הוא אנדמי לים התיכון ולחלקים בצפון האוקיינוס האטלנטי, בעיקר באזורים שקרובים לאיטליה והאיים הקנריים.
הם חיים בשדות עשב ים ומים בוציים לא עמוקים מדי, ומעדיפים לחיות בלגונות שקטות עם מעט זרמי מים.
ככל סוסוני הים, הזכר הוא זה שסוחב את הביצים בכיס מיוחד לאחר שהנקבה הטילה אותן.
הם ניזונים מסרטנים קטנים ופלנקטון שהם שולים מהמים שסביבם.
הם חיים גם בחופי ישראל בים התיכון, בעיקר בשדות עשב ים ובעתיקות שבאזור קיסריה.
סוסון-ים חלק (שם מדעי: Hippocampus kuda), באנגלית yellow seahorse הוא מין של סוסון-ים ממשפחת האבובוניים.
הוא חי ב וב, כולל יפן, אוסטרליה, המפרץ הפרסי, איים באוקיינוס השקט כולל איי הוואי, חופי אפריקה מטנזניה ועד דרום אפריקה, ובים האדום, כולל במפרץ אילת.
הסוסון הוא דג קטן יחסית, שמגיע לאורכים של 17 עד 30 סנטימטר.
הגוף הוא רחב, גמיש, ומחוסר קוצים ובליטות (מה שמקנה לו את שמו בעברית, במנוגד מסוסון הים השני שחי במפרץ אילת, סוסון ים דורבני).
ראשו גדול יחסית ביחס לגופו והחרטום קצר ועבה.
הגוף הוא בדרך כלל צהוב אדמדם עם מעט נקודות שחורות.
לפרטים בוגרים יש לעיתים קווים שחורים על הגב.
סוסון הים החלק הוא טורף שניזון מחסרי חוליות קטנים, סרטנאים ושאר זואופלנקטון.
הוא שולה את הסרטנים הקטנטנים מהמים עם חרטומו הארוך שנועד לסינון המים.
סוסון הים נושא את ביציו בתוך גופו עד לבקיעתם כמו כל סוסוני הים, וכמו כל סוסוני הים, הזכר הוא זה שמחזיק את הביצים בכיס מיוחד על ביטנו עד לבקיעת הצאצאים.
סוסון הים נפוץ במפרץ אילת, והוא חלק מתוכנית שימור של החברה להגנת הטבע והמצפה התת-ימי באילת, שמגדלים את אוכלוסיית סוסון הים החלק ועוזרים לה להשתקם.
במצפה התת-ימי מגדלים דגיגים של סוסוני ים באקווריום נפרד כדי להגן עליהם מדגים אחרים, ומשחררים אותם למפרץ בבגרותם כשהם חזקים יותר ובעלי סיכוי גבוה לשרוד.
הסוסונים חיים במרבדי עשב ים טבעיים, ונפגעו רבות מאיבוד מרבדי עשב אלה באזורים רבים בעולם, כולל במפרץ אילת.
בשנים האחרונות מתרחש שיקום טבעי של שדות אלה, וגם עליה באוכלוסיית הסוסונים.
סוּסוֹן-יָם דָּרְבָּנִי (שם מדעי: Hippocampus jayakari), הוא מין של סוסון-ים אנדמי לימים שסביב חצי האי ערב, במפרץ הפרסי, הים האדום, וצפון האוקיינוס ההודי, כולל מפרץ אילת.
הסוסון חי בשדות עשב ים טבעיים בקרבה לשוניות אלמוגים.
סוסון הים הדורבני מגיע לאורך של עד 30 סנטימטר.
הגוף צר, גמיש, ומכוסה קוצים ובליטות קטנות (מה שמקנה לו את שמו בעברית, במנוגד למין השני של סוסון הים שחי במפרץ אילת, סוסון הים החלק).
ראשו גדול יחסית ביחס לגופו, והחרטום ארוך ועבה.
הגוף בדרך כלל צהוב-חום עם פסים ונקודות לבנות מפוזרים לאורך הגוף.
לסוסון יש זנב ארוך וגמיש שמאפשר לו להיאחז בסלעים, אלמוגים, וצמחי קרקעית, מה שמאפשר לו להישאר במקום מוסווה, גם מוגן מטורפים וגם בעמדה טובה לסינון פלנקטון מן המים.
סוסוני הים הם שחיינים איטיים מאוד, ועיקר הגנתם היא בהסוואה המצוינת שלהם בסביבת מחייתם, שדות עשב ים טבעיים.
סוסון הים הדורבני הוא טורף שניזון מחסרי חוליות קטנים, סרטנאים ושאר זואופלנקטון.
סוסון הים חי במפרץ אילת, והוא חלק מתוכנית שימור של החברה להגנת הטבע והמצפה התת-ימי, שמגדלים את אוכלוסיית סוסון הים הדורבני ועוזרים לה להשתקם במצפה, בכך שהם מחזיקים כמה פרטים מתרבים במצפה התת-ימי, מגדלים אותם לבגרות בסביבה מוגנת, ומשחררים אותם למפרץ כשהם בוגרים ויכולים להגן על עצמם.
בשנים האחרונות ישנו שיקום טבעי של שדות אלה, וגם עלייה באוכלוסיית הסוסונים.
סוּסוֹן-יָם מְהַגֵּר (שם מדעי: Hippocampus fuscus), ידוע גם כסוסון-ים ים-סופי, הוא מין של סוסון-ים שחי באוקיינוס ההודי, במפרץ הפרסי ובמפרץ אילת, כשתפוצתו מגיעה עד מדגסקר ודרום אפריקה.
בשנים האחרונות הוא נצפה גם בים התיכון, כנראה בגלל הגירה לספסית.
בישראל הוא חי באופן טבעי במפרץ אילת, במרבדי העשב בטבעיים המקומיים, אף שהוא נדיר יותר משני סוגי הסוסונים האחרים במפרץ, סוסון-ים דרבני וסוסון ים חלק.
סוּסוֹן-יָם מְדֻבְלָל (שם מדעי: Hippocampus guttulatus) הוא מין של סוסון-ים שחי בצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי ובים התיכון.
הסוסון יכול להגיע עד לאורך של 22 סנטימטר, אך מגיע בדרך כלל לאורך של 12 סנטימטר.
הסוסון המדובלל הוא בעל גוף צר, וזנב לופתני.
ראשו וגבו לעיתים מכוסים בליטות וסיבים מפוזרים ולא מסודרים, מה שהקנה לו את שמו.
צבעי הסוסון נעים מירוק כהה עד צהוב בהיר וחום, ולעיתים הוא מכוסה נקודות לבנות או שחורות.
באוקיינוס האטלנטי תפוצת הסוסון המדובלל מגיעה מהאיים הבריטיים עד למרוקו ובים התיכון הסוסון פזור לאורך חופי רב המדינות.
הסוסונים חיים במים רדודים שעומקם לא עולה על 20 מטר, והוא חי מרבדי עשב ים, בהם הוא יכול להילפת לצמחים ולסנן את מזונו מן המים, וגם להיות מוגן בהם מאחרו צבעיו מותאמים להסוואה בעשב ים.
סוסון הים הוא דג איטי ומגושם שלא יכול לברוח או להגן על עצמו מטורפים, ועל כן הוא מסתמך בעיקר על הסוואה על מנת לשרוד.
הסוסון הוא טורף שניזון מזואופלנקטון וסרטנאים קטנים שנסחפים במים, אותם הוא מסנן עם חרטומו הארוך שמותאם לסינון זה.
הסוסון הוא מטיל ביצים, אך הביצים המופרות שוהות לשם הגנה בכיס מיוחד על בטנו של הזכר, שם הן נשארות עד לבקיעת הצאצאים, כמו בכל סוסוני הים.
הסוסון חי גם בחופי ישראל, בחופי הים התיכון, בעיקר בחופים בהם יש מרבדי עשב טבעיים כגון החופים שמול קיסריה וחוף פלמחים.
סוסון גבנונון הוא סרט פנטזיה רוסי, בבימויו של אולג פוגודין ובכיכובם של מיכאיל יפרמוב ופאולינה אנדרייבה.
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בהפצה מסחרית נרחבת ב־22 באוקטובר 2020, אך בהמשך יציאתו נדחתה ל־18 בפברואר 2021. בסוף השבוע הראשון להקרנתו הסרט הרוויח 285 מיליון רובל והוכתר לשובר קופות מקומי, משהרוויח בסך הכל יותר ממיליארד רובל לעומת תקציב של 760,000,000 מיליון רובל.
איוואן אינו יורש עצר, לא גיבור, לא גבר יפה תואר ואחיו הגדולים אפילו מחשיבים אותו כטיפש.
אבל הכל משתנה כאשר לאיוואן יש חבר ועוזר נאמן - סוסון גבנונון.
גם אם הוא קטן, הוא חכם ואמיץ.
איוואן והסוסון יצטרכו לבחון את חברותם על אומץ, להתייצב מול יריב מגוחך, להתגבר על ניסיונות מדהימים ולפגוש אהבה, ששווה לסכן בה הכל.
הסרט מהווה עיבוד קולנועי לייב אקשן ראשון מסוגו לסיפור "סוסון גבנונון", שנכתב על ידי פיוטר ירשוב ומבוסס על אגדות עם סלאביות.
הסיפור מתחיל בכך שאב קורא לשלושת בניו ומראה להם שדה חיטה שנרמס.
האב מורה לבניו לעמוד על המשמר בלילה כדי לגלות מי רומס את החיטה והאחים מצידם שולחים לשם את הצעיר, איוואן השוטה.
בלילה, איוואן, משוחח במתיקות עם הקיפוד, אותו הציל בעבר, רואה את קווי המתאר של סוסה וזורק את החבל לענן ערפילי.
פתאום מושך את החבל והסוסה מתחילה לשאת אותו דרך השדות וכרי הדשא.
הם נופלים לתוך ביצה ואיוואן שולף את הסוסה הטובעת באמצעות הטחנות.
קשורה, היא בוכה והגיבור, שמרחם עליה, נותן לה לצאת לחופשי, לוקח ממנה את מילתה שהיא לא תדרוך על שדותיהם.
למחרת בבוקר, באורווה, הוא מגלה שני סוסים יפים ופוגש את הסוס הגיבן הקטן, המכונה "סוסון גבנונון".
לדבריו, סוסת אמו שלחה אותו לעזור ולתמוך.
איוואן, שרוצה לחלץ כסף על הסוסים, לוקח אותם לשוק.
שם הצאר רואה אותם ומורה להם לקחת את הסוסים לאורוות, באומרו שלמעשה הם הסוסים שלו.
לאחר שלא קיבל כסף, איוואן מבקש מהסוס לעזור לו והוא שורק לקרוא לסוסים בחזרה.
המלך מציע לאיוואן את תפקיד החתן הראשי והוא מסכים.
עם הזמן אנשים מתחילים לאהוב את איוואן יותר ויותר.
הצאר רוצה להוציא אותו להורג, אך אינו מוצא סיבה.
שק השינה מציע לו רעיון לשלוח את החתן אל ציפור האש ואז להוציא אותו להורג על כך שלא פעל לפי פקודת הצאר, מכיוון שהוא חושב שאיוואן לא יוכל למצוא אותה.
איוואן והסוסון יוצאים לחפש את ציפור האש.
לאחר איסוף אגוזי החלום, הם מוצאים את מקלט הציפור ושופכים אותם אליה.
היא, לאחר שניקרה את כל האגוזים, נרדמת.
איוואן כובל את הציפור בשלשלאות.
למחרת בבוקר, אומר הסוסון כי הציפור יכולה להאיר באש לוהטת רק כשהיא חופשית.
היא בוכה בשלשלאות ואיוואן משחרר אותה.
עם שובו, התליינים מובילים את איוואן לבמת ההוצאה להורג.
לטענתו, הוא תפס את ציפור האש, אך שחרר אותה, אך איש אינו מאמין לו.
כאשר הגרזן כבר מורם מעל לראשו, ציפור האש מופיעה וההוצאה להורג מתבטלת.
הצאר, ששונא את איוואן יותר ויותר, ביוזמתו של יועצו ישנוני, שולח את החתן אל עלמת הצאר, במחשבה שהוא גם לא יוכל להתמודד עם משימה זו, מכיוון שהנערה גרה בארץ הקרח על סלע גבוה.
עם זאת, איוואן והסוסון מגיעים ליעדם.
הנערה מתעוררת משנתה ואומרת לאיוואן שהיא לא רוצה להתחתן, מכיוון שלא נותרו גיבורים ואז קופצת לתהום.
איוואן ללא היסוס ממהר אחריה, ומתחתיהם צועד במאסף הסוסון.
הצאר רוצה מיד בחתונה, אך הנערה מסרבת להתחתן ללא הטבעת של סבתה אותה היא הפילה לאוקיינוס.
איוואן, שהצליח להתאהב בנערת הצאר, מבקש מהצאר משימה בלתי אפשרית כדי לא לחשוב על החתונה הקרובה ועל הנערה עצמה.
הצאר השמח שולח את איוואן להביא את הטבעת.
הסוסון, לאחר ששוחח עם השמש, הירח והרוח, מגלה איפה הטבעת, והוא ואיוואן טסים אל מפלץ-הדגים ששולח אותם אל הלוויתן.
מתברר, שהלוויתן נידון לבלוע ספינות לפני שנים רבות ואינו יודע איך לשחרר אותן.
איוואן גורם לו להתעטש, והספינות מפליגות לים עשרות שנים אחר כך.
בהכרת תודה, הלוויתן שולח להם סרטן, שמביא להם את הטבעת של עלמת הצאר.
עם שובו, בא איוואן אל הנערה שבמגדל ומבקש להתחתן איתה.