tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלכס ג'נינגס – צ'רלאס גריי
מארק גאטיס – רוברט יאן ואן-פלט
ג'ון סשנס – ריצ'רד אוונס
ניקי אמוקה בירד – לילי הולברוק
הארייט וולטר – ורה רייך
בזיל איידנבנץ – עומר ארבל
ג'רמי נוימרק ג'ונס – עיתונאי
הסרט זכה בעיקר לביקורות טובות.
באתר עגבניות רקובות הסרט זכה לציון 81. המבקרים טוענים שגם אם הסרט לא מגיע למיצוי מלוא הפוטנציאל שלו, הוא מתקרב בהחלט.
לעומת זאת שמוליק דובדבני מציין כי הסרט ריקני.
הכחשת היריון היא הפרעה פסיכיאטרית המתרחשת כאשר אשה הרה, אך מכחישה ומסרבת להאמין בכך.
מדובר במצב פסיכיאטרי רגיש המעלה שאלות רבות בנוגע ליכולת של האם לשאת היריון, ולטפל בילד אחר כך.
מחקרים הראו כי עד השבוע ה-20 השכיחות להכחשה היא 1 מתוך 475. בשבוע ה-40 השכיחות יורדת ל-1 מתוך 25,000. לא זוהו גורמי סיכון המעלים את האפשרות למצב זה.
כל אשה בגיל הפוריות עלולה ללקות בה.
היריון הוא תהליך המאתגר נשים פיזית ונפשית כאחד.
הכחשת היריון עלולה להתרחש כאשר האישה לא מצליחה להתמודד עם האתגר.
הכחשת היריון באה לידי ביטוי בטווח של התנהגויות – מהכחשה מוחלטת של ההיריון ועד למצב שבו יש מודעות להיריון, אבל יש צורך בהסתרתו.
נשים הסובלות מהתופעה מוגדרות כלוקות בסוג של מחשבת שווא.
הן מתעלמות מן השינויים בגופן או מייחסות אותם למשהו אחר, כמו ייחוס תנועות עובר לתנועות מעיים.
דוגמה אחרת היא מחשבות על מחלות ממאירות במקום על היריון.
הכחשת היריון מסכנת מאוד את העובר, למשל בגלל שימוש בחומרים אסורים בזמן ההיריון, חוסר מעקב היריון תקין, ובמצב קיצוני אפילו הרג העובר או רצח התינוק עם היוולדו.
במצבים חריפים הכחשת היריון עלולה להימשך גם מעבר להיריון עצמו ולהוביל להדחקה מוחלטת של הלידה והתינוק – לדוגמה, אישה החושבת שהתינוק הבוכה שייך לאישה אחרת.
סוגים נפוצים של הכחשת היריון
הכחשת היריון כוללת טווח שלם של התנהגויות.
אולם אפשר למפות מהן שלושה סוגי הכחשה מרכזיים:
הכחשה אפקטיבית- מצב שבו האם מודעת לכך שהיא בהיריון, אבל לא חווה שום רגש או מחשבה שנלווים לתהליך.
האם לא מתנהלת בצורה שונה ביום יום, לא הולכת לבדיקות, לא נקשרת לתינוק, או לא מתכננת את העתיד.
הכחשה הימנעותית- מצב שבו האם מסרבת להאמין כי היא בהיריון.
מקרים כאלה יכולים להתרחש לאחר אובדן של היריון קודם, כסוג של מנגנון הגנה.
לרבות מהנשים הסובלות ממצב זה יש מעט תסמיני היריון, אם בכלל.
את מעט התסמינים הן מסתירות.
מנגנון ההסתרה שלהן טוב כל כך עד כי אפילו בני זוגם לא רואים את ההיריון.
הכחשה פסיכוטית- מצב חמור יותר שבו אישה לא רק מכחישה את הריונה, היא ממציאה לעצמה כל מני תרחישים אחרים אפשריים, כמו סרטן, או מחלות אחרות.
מצבים אלה יכולים להתלוות למצבים פסיכיאטריים חמורים אחרים (כמו פוסט טראומה, מאניה דפרסיה, או סכיזופרניה).
הכחשה מסוג זה יכולה להיעלם באמצע ההיריון, ואז לחזור (כמו סוגים אחרים של פסיכוזה).
נשים הסובלות מהכחשה כזאת לא טורחות להסתיר את ההיריון.
להכחשת נגיף הכשל החיסוני האנושי בתפקידו לגרימת איידס הייתה השפעה משמעותית על מדיניות בריאות הציבור בין השנים 1999 עד 2008 בדרום אפריקה, בפרט במהלך כהונתו של הנשיא תאבו מבקי.
זמן קצר לאחר בחירתו לנשיאות בשנת 1999, החל מבקי למתוח ביקורת על הקונצנזוס המדעי כי וירוס ה-HIV הוא הגורם למחלת האיידס.
בשנת 2000, כינס מבקי "ועדת ייעוץ נשיאותית" בנוגע לאיידס/HIV הכללה עדויות ממספר מדענים אשר הכחישו כי נגיף ה-HIV הוא הגורם למחלה.
בשמונה השנים הבאות לנשיאותו, המשיך מבקי להביע עמדה אוהדת כלפי הכחשת איידס/HIV, ואף הנהיג מדיניות המונעת גישה לתרופות אנטי-רטרוויראליות לחולים במחלה.
במסגרת מדיניות זו, מינה מבקי את מנטו צ'אבללה מסימאנג לשרת הבריאות של דרום אפריקה.
צ'אבללה מסימאנג קידמה (כשברקע הטפותיו של מבקי אודות רעילותם של תרופות אנטי-רטרוויראליות) שימוש בתרופות צמחיות אשר יעילותן הטיפולית לא הוכחה כדוגמת שום, סלק ומיץ לימון, כטיפול בנגיף.
מדיניות זו, אשר זיכתה את השרה בכינוי "דוקטור סלק", הואשמה בגרימתם ואי מניעתם של כ-343,000-365,000 מקרי מוות מאיידס.
במהלך כהונתו, הקפיד מבקי להמעיט בדיבור אודות השקפותיו ומדיניותו בנושא האיידס.
כך, לפי "הניו יורק טיימס", דוברו של מבקי, מוקוני רטשיטנגה, אמר כי הנשיא לא ידון בחשיבתו ודעותיו על HIV ואיידס, והסביר כי קבלת ההחלטות ועיצוב המדיניות נעשות באופן קולקטיבי על ידי ממשלת דרום אפריקה, ועל כן היא מהווה הכתובת לשאלות בנושא.
לאחר בחירתו של קגאלמה מוטלנטה לנשיאות דרום אפריקה וסיום כהונתו של מבקי בשנת 2008, מינה הראשון את ברברה הוגאן לשרת הבריאות ביום הראשון לנשיאותו.
בריאיון לאחר מינוייה אמרה הוגאן לניו יורק טיימס: "עידן ההכחשה נגמר לחלוטין בדרום אפריקה".
אף כי הסיבה לכך שמבקי נעשה תומך נלהב של הכחשת איידס/HIV אינה ברורה וחד משמעית, ישנן שתי סברות מפורסמות.
הראשונה הציעה כי דעתו הושפעה מפגישתו עם קריסטין מג'ורה, פעילת הכחשת איידס הנושאת את הנגיף; השנייה הציע כי הושפע מפרסומו של מאמר בשנת 1999, על ידי אנתוני ברינק, בשם "רפואה מגיהנום" אשר תיאר את הטיפול ב-AZT, התרופה האנטי-רטרוויראלית הנפוצה בתקופה, כמסוכן ולא יעיל.
בדיעבד, טען ברינק כי מאמר זה היה אחראי למדיניותו של מבקי האוסרת על שימוש בתרופה.
ברינק יצר קשר עם מבקי לאחר פרסום המאמר, והתקבל בברכה כמומחה על ידי האחרון.
בנוסף, במסמך משנת 2002 שהיה מבקי אחד מכותביו, ציטט את הרומן של ג'ון לה קארה "הגנן המסור", כגורם אשר השפיע על פחדיו מחברות התרופות ועל השפעתן על המחקר המדעי.
כמו כן, מאחר שמבקי נהג להאשים במפורש בגזענות את אלו המקבלים את העמדה המדעית הנמצאת בקונצנזוס בכל הנוגע לאיידס ו-HIV הוצע גם כי השקפותיו נולדו בצילם של תיאורים וסטריאוטיפים גזעניים אשר היו נפוצים בדרום אפריקה במהלך שנות האפרטהייד.
מאמר הפורסם ב-2008 בכתב העט "Race and class" מאת ג'וי וואנג מציע כי גורמים אלו השפיעו על מבקי לאמץ תפיסת הכחשת איידס, וכן מציין את חיבורו של פרנץ פאנון "רפואה וקולוניאליזם" מספרו שפורסם בשנת 1959, כדי להסביר את מה שוואנג מתארת כ"מבוי הסתום בין מדענים לממשלתו של מבקי".
מרטין אסר הציע גם כי השקפותיו של מבקי הושפעו ממחירו הגבוה של הטיפול בתרופות אנטירטרוויראליות, אשר היה בלתי נגיש לרבים בדרום אפריקה בשל ההכנסה המועטה יחסית של רבים מתושבי המדינה.
בשנת 2004, טען תיאודור שקלס, נשיא מכללת רנדולף-מקון, כי במהלך הדיון בסוגיית האיידס, ניסה מבקי לתאר את המערב בתור שעיר לעזאזל על מנת לאחד מאחוריו את הרוב במדינה.
מנגד, הציע ברטון גלמן הסבר אלטרנטיבי לתולדת השקפותיו של מבקי, תוך תיאורו כ-"...מין אינטלקט חסר מנוחה, שאוהב לגלוש רבות באינטרנט ולהציב את עצמו לצידם של אלו המתנגדים לממסד.
אחרי הכל, הוא בילה את כל חייו הבוגרים בלחימה באפרטהייד...".
בנוסף ציין כי גם אילו מבקי היה עוקב וממלא כל המלצה של הקהילה המדעית המרכזית בנוגע למניעת איידס, עדיין לא הייתה ביכולתו את האפשרות לפתור המצוקה, ולכן, לדברי גלמן, מבקי "שמר על אי-הודאות המדעית בחיים משום שאינו רצה להציג את עצמו כחסר אונים".
הכחשת האיידס בדרום אפריקה לאורך השנים
ב-10 במאי 1994, מונה נלסון מנדלה לנשיא דרום אפריקה, עד שהוחלף על ידי תאבו מבקי לאחר כהונה בת חמש שנים.
במהלך כהונתו, נותר מנדלה אדיש במידה רבה לאיידס/HIV ולא נהג לדבר אודות הסכנה הנשקפת לדרום אפריקה עד תחילת שנות ה -2000. מנדלה לאחר מכן הביע צער על כך שלא עשה יותר מאמצים להילחם באיידס במהלך כהונתו.
בתחילת 1997 ניגש מבקי, שהיה אז סגן נשיא דרום אפריקה, אל חברי הקונגרס הלאומי האפריקאי, במטרה להציג את השימוש האפשרי בתרופה חדשה נגד איידס, שפותחה בדרום אפריקה, הנקראת וירודאן.
יתרונותיה, אשר קסמו למבקי על פני התרופות האנטי-רטרוויראליות שהיו קיימות בשוק, כללו עלותה הנמוכה (כ־0.5% ממחיר הטיפול האנטי-רטרוויראלי המשולב) ואת האפשרות לעקוף את הממסד הרפואי המערבי אם הטיפול בו יוכח כאפקטיבי.
מהלך זה הוביל לזימונם של קבוצת חולי איידס שטופלו בתרופה להעיד בפני הקבינט של דרום אפריקה.
העדויות שלהם כללו הצהרות רבות על עלייה במשקל, והעלמות שלפוחיות ופצעים מפניהם לאחר שהתחילו בטיפול.
עם זאת, יצוין כי רישיונם של יצרני וירודאן נשלל בעבר על ידי המועצה הרפואית לתרופות דרום אפריקאיות.
החברה טענה כי צעד זה ננקט משום שממסד האיידס הדרום אפריקאי לא רצה בכך ששום תרופות מלבד האנטי-רטרוויראליות תהיינה זמינות, היות שהוא ממומן על ידי חברות תרופות מערביות.
מבקי השתכנע מטיעון זה ולאחר מכן אושר הטיפול בווירודאן באופן חוקי וקודם באינטנסיביות בכלי התקשורת, עד שהתברר כמהווה סכנה בריאותית חמורה, ושימושו הוצא מן החוק.
ב-14 ביוני 1999, נבחר מבקי לנשיא דרום אפריקה
אפריל: ב-20 באפריל, שלח מבקי מכתב בן חמישה עמודים לנשיא ארצות הברית ביל קלינטון, בו הוא מתאר את האיידס כ"אסון אפריקני ייחודי" והשווה את הרדיפה של מכחישי איידס/HIV ליחס ממנו סבלו השחורים בדרום אפריקה בתקופת האפרטהייד.
המכתב הודלף ל"וושינגטון פוסט" זמן קצר לאחר מכן, דבר העורר גינוי מצד פרשנים רבים, באופן שהרגיז את מבקי.
למחרת, פרסם ג'ייקוב זומה, סגן נשיא דרום אפריקה, הצהרה מטעם לשכת הנשיאות בה השווה בין מבקרי הכחשת האיידס למבקריו של גלילאו במאה ה -17, ונימק כי "השקפותיו נחשבו כה מאיימות על הממסד המדעי שנאלץ לחזור בו בפומבי".
מאי: מאוחר יותר באותה שנה כינס מבקי פאנל בן 33 מדענים אותם כינה "מומחים", אשר כמחציתם דוגלים בהכחשת איידס, כגון פיטר דויסברג והארווי ביאלי.
הוועדה, הידועה בשם "הוועדה המייעצת הנשיאותית לאיידס ", כללה גם חוקרי איידס שתמכו בקונצנזוס המדעי ש-HIV הוא הגורם למחלה, וחבריה התחלקו באופן שווה בין שתי העמדות.
הפגישה הראשונה של הוועדה התקיימה בין 6 ל -7 במאי.
ניקולי נטרס האשים את דויסברג ותומכיו בפאנל, כמו גם את מבקי, בפופולריות של הכחשת האיידס בדרום אפריקה.
יולי: הוועדה המייעצת הנשיאותית לאיידס נפגשה בשנית ב-3 ביולי וב-4 ביולי ביוהנסבורג.
שתי הפגישות היו סגורות בפני הציבור הרחב וכמעט לכל העיתונאים.
אחד מן העיתונאים שנכח בפגישה, דיווח כי דוד רסניק, ביוכימאי החבר בפאנל ומכחיש איידס, קרא לאסור על בדיקת HIV, וטען כי אינו רואה "כל עדות" לאסון האיידס בדרום אפריקה.
פגישת הוועדה הגיעה לשיאה בהגשת הצעות מחקר על ידי תומכי ומכחישי ה-HIV/איידס.
קוטסו מוקהל, גורם במשרד הבריאות הדרום אפריקני, שיבח את שתי ההצעות, ואמר כי אחד מן הצדדים עלול "לשתוק אחת ולתמיד".
אלו הנמנים בין מכחישי הקשר בין HIV לאיידס המליצו במהלך פגישתה של הוועדה על מעבר מטיפול בתרופות אנטי-רטרוויראליות, לטיפולים הכוללים ויטמינים וטיפולים "אלטרנטיביים" ו"משלימים", הכוללים "עיסוי, טיפול במוזיקה, יוגה, טיפול רוחני, הומיאופתיה, רפואה איורוודית הודית, טיפול באור ושיטות רבות אחרות" .
ב -6 ביולי, הגיבה הקהילה המדעית על ידי חתימת הצהרת דרבן, בידיי 5,000 מדענים, ופורסמה בכתב העת Nature.
בהצהרה נאמר כי "HIV גורם לאיידס.
מצער כי קומץ אנשים קולניים ממשיכים להכחיש זאת למול הראיות.
עמדה זו תגרום לאובדן חיים רב".
הוא גם הזמין את מג'ורה, מכחישת איידס גלויה, לדבר בוועידה, ובאחד מנאומיו הנחה את שאר החברים בכנס "דברו זה עם זה בכנות ובסובלנות מספקת כדי לכבד את נקודת המבט של כולם, עם סובלנות מספקת כדי לאפשר לכל הקולות להישמע".
נאומו נתקל בתגובות שליליות בעיקר מצד הצירים שהשתתפו בוועידה, אשר מאות ממשתתפיה עזבו בעת שנשא מבקי את דבריו.
ספטמבר: מבקי אמר בדברים שנשא בפני הפרלמנט הדרום אפריקאי כי "התוכנית של הממשלה במדינה זו מבוססת על התזה כי HIV הוא גורם לאיידס, וכל תוכנה מצביע על כך".
בד בבד, מאוחר יותר ציין מבקי כי הוא עדיין לא סבור כי HIV גרם לאיידס, וכי הוא יכול, לדעתו, רק להיות גורם תורם ולא סיבה יחידה.
אוקטובר: ממשלת דרום אפריקה הודיעה כי מבקי "יצמצם תפקידו" בכל הנוגע לדיון סביב HIV, כאשר בתוך כך מבקי עצמו מודה שייתכן וגרם "לבלבול".
בראיון שנערך ב -2007 אמר מבקי לביוגרף שלו, מארק גביסר, כי הוא עשה זאת רק משום שחווה לחץ לצד חברי ממשלתו והוא מתחרט על החלטתו.
חרף מהלך זה, ירדו אחוזי התמיכה בו מכ-70% לכ-50% לעומת השנה הקודמת.
בעוד פוליטיקאים בכירים בממשל האמריקאי רבים הביעו ספקות פרטיים לגבי שיקול דעתו, פוליטיקאים דרום אפריקנים אחרים היו גלויים יותר בביקורתם.
כך למשל, פקידים רבים במגזר הסחר והבנקאות בדרום אפריקה הביעו חשש כי הצהרותיו של מבקי הרחיקו משקיעים פוטנציאליים מן המדינה.
אוגוסט: מבקי טען בטעות, בהתבסס על נתונים מיושנים, כי איידס ו-HIV הם גורמי התמותה המצויים במקום ה-12 בדרום אפריקה, בעוד שמחלה זו היוותה למעשה גורם המוות המוביל.
הוא ביקש מפקידי משרד הבריאות להעריך מחדש את התקציב בהתאם, והציע כי תקציב הבריאות החדש יכלול קיצוץ ובפרט בכל הנוגע לתקצוב נושא ה־HIV/איידס.
אוקטובר: מבקי נשא שני נאומים בהם הפריז בסכנותיהן של התרופות האנטי-רטרוויראליות טען למידה פחותה של הסכנות הנשקפות ממחלת האיידס עצמה, וכן רמז שמבקריו גזענים.
הם גם מתחו ביקורת על התנערותה של הממשלה ממבקריה תוך נימוק כי אלו נמצאות בכיסן של חברות התרופות הבינלאומיות, בטענה כי "העקשנות הממשלתית, לא עלות התרופות, היא הבעיה האמיתית".
ב -26 בספטמבר של שנה זו, אישר דוברו של מבקי כי מבקי אכן הצהיר שאינו מכיר אף חולה איידס.
הערה זו עוררה ביקורת רבה מצד פעילי איידס ופוליטיקאים באופוזיציה במדינה, כאשר אחד ממבקריו אף ציין כי מבקי "אינו חי בדרום אפריקה האמיתית".
כאשר נשאל מבקי על ידי הפרלמנט הדרום אפריקאי אם הוא סבור כי אונס מילא תפקיד כלשהו בהפצת מחלת האיידס, השיב כי "מחלת הגזענות" הובילה שהשחורים יתוארו כ"עצלנים, שקרנים, מצחינים, חולים, מושחתים, אלימים, לא מוסריים, סוטים, פראי אדם ואונסים".
במאמר דעה שנכתב כעבור ארבע שנים, רוג'ר כהן ציטט את ההערה הזאת כראיה לכך שמבקי ראה ב־HIV ואיידס "שקר שהופץ על אפריקאים על ידי לבנים המנסים להסיח את היבשת מבעיותיה האמתיות בדמות של גזענות ועוני, וכי שקר זה אומץ על ידי שחורים שגדלו תחת מנטליות העבדות שהוליד האפרטהייד".
מתיאס ראת', רופא ואיש עסקים גרמני, נסע לדרום אפריקה על מנת למכור ויטמינים אשר טען כי יעילים בריפוי איידס.
הוא החל לארגן ניסויים קליניים לבחון את יעילותם של ויטמינים אלה, התעוררה ביקורת בקרב ארגוני המאבק באיידס שהובילה לתביעתו מאוחר יותר באותה שנה.
עם זאת, שרת הבריאות של דרום אפריקה, צ'אבללה מסימאנג עמדה לצידו של ראת' ואף הופיעה בפורום בחודש אפריל כדי להגן על "זכותו לחופש ביטוי" של ראת' ולטעון כי לתרופותיו "תוקף שווה" לתרופות אנטי-רטרוויראליות.
רק לאחר מאבק משפטי ממושך עם המועצה הרפואית לתרופות דרום אפריקאיות, הוכרזו הניסויים לבסוף כבלתי חוקיים.
פעילי איידס קשרו את שיווקם ותפוצתם של וויטמינים אלו על ידי ראת' למותם של מספר חולי איידס/HIV.
אוקטובר: ב-26 באוקטובר, ממשלת דרום אפריקה הודיעה כי היא תהפוך את מדיניותה הקודמת בנוגע לטיפול בחולי איידס/HIV, וכי מעתה תחלק תרופות אנטי-רטרוויראליות דרך שירותי הבריאות הציבוריים במדינה.
ההודעה נמסרה בכנס פעילי איידס מהם התעלמה הממשלה בעבר.
פעילים אלה השקיעו את השנים שקדמו לכך במאבק משפטי עם ממשלת דרום אפריקה במאמץ להביא אותה לחלק תרופות מזן אנטי-רטרוויראליות.
דצמבר: בסוף 2006, לאחר הידרדרות במצבה הבריאותי של צ'אבללה מסימאנג, הוזמנה סגנית שר הבריאות של המדינה, נוזיזווה מדלאלה-רוטלדג', למלא את מקומה ולפקח על מדיניות הבריאות של דרום אפריקה.
בזמן שעמדה בראש משרד הבריאות של דרום אפריקה עד לפיטוריה באוגוסט הבא, ניסתה מדלאלה-רוטלדג' לשנות את מדיניות הכחשת האיידס של מבקי תוך שהיא מתארת את המספר הרב של תושבי המדינה הממתינים לתרופות מזן אנטי-רטרוויראליות כ"פגיעה חמורה בזכויות אדם".
נוסף לכך, מדלאלה-רוטלדג' הייתה לאחת המחברות העיקריות של תוכנית הבריאות של המדינה הכללה מספר צעדים אגרסיביים כנגד איידס, שאומצה על ידי הממשלה בדצמבר.
ב-9 באוגוסט, למרות דרישות חוזרות ונשנות לפיטוריה של שרת הבריאות צ'אבללה מסימאנג, מבקי החליט לפטר את מדלאלה-רוטלדג', שכיהנה כממלאת מקומה ושרת הבריאות בפועל, והייתה ממבקריה הגדולים של מדיניות מבקי.
הסיבה הרשמית לפיטורים אלו הייתה שמדלאלה-רוטלדג' נכחה בוועידת האיידס ללא רשותו, אך מבקרים רבים טענו כי זהו לא יותר מתירוץ בשביל להדיח את מתנגדיו.
מאחר שמעט בכירים בשלטון דרום אפריקה היו מוכנים לבקר את השקפת עולמו של מקבי, המגזין The Economist הביע את חששותיו מפיטורי מדללה-רוטלג' ומנסיגה מהמדיניות שעזרה להטמיע.
ב-31 לאותו החודש, חרף מתקפה תקשורתית על צ'אבללה מסימאנג בעקבות דברים שאמרה בהם הכחישה כי מחלת האיידס נגרמת על ידי נגיף ה־HIV וכן בעקבות קידומה של שיטות לא שגרתיות לטיפול במחלה, קפץ מבקי להגנתה, וכתב בכתב העת הדרום-אפריקאי ANC Today כי היא תיזכר בדפי ההיסטוריה בתור "...
אחת מחלוצי הארכיטקטים לבניית מערכת בריאות הציבור הדרום אפריקאי אשר מטרתה להבטיח את בריאות כל תושבינו ובעיקר תושבינו קשי היום", בנוסף הוא טען כי צ'אבללה מסימאנג "גיבורה", וכי מבקריה הם "חיות".
פברואר: ב-7 בחודש פורסם מחקר שנערך על ידי ניקולי נטראס, אשר העריך כי הכישלון של ממשל מקבי לספק תרופות מזן אנטי-רטרוויראליות עד 2006, היה אחראי לכ-343,000 מקרי מוות.
באותה השנה מחקר שנערך על ידי Pride Chigwedere ופורסם במהדורת דצמבר 2008 של העיתון Journal of Acquired Immune Deficiency Syndromes, העריך כי מדיניות האיידס של מקבי היו אחראיים ל"יותר מ-330,000" מקרי מוות.
ספטמבר: קגלמה מוטלנטה החליף את מקבי בתפקיד נשיא דרום אפריקה.
ביום הראשון לנשיאותו, פיטר קגלמה את צ'אבללה מסימאנג מראשות משרד הבריאות והחליפה בברברה הוגאן.
השקפותיה של הוגאן בנוגע ל-HIV ואיידס הובילו לשינוי מהותי במדיניות דרום אפריקה.
היא התחייבה להרחבת היצע תרופות אנטי-רטרוויראליות לנשים הרות בדרום אפריקה, בנוסף לשיפור תוכניות מניעת התפשטות הנגיף במדינה.
יולי: פורסם מאמר שנכתב על ידי דויסברג ומספר מכחישי איידס כמאמר אלקטרוני, בכתב העת Medical Hypotheses.
המאמר, ששימש בעיקר כתגובה למחקר של צ'יגוודרה, רופא הנמנה עם המתנגדים למדיניותו של מבקי, שפורסם ב-2008, טען כי הסטטיסטיקה הרשמית, לפיה מספר ההרוגים ממחלת האיידס בדרום אפריקה עומד על כ-330,000 איש מדי שנה, רחוקה מהמציאות וכי "עדיין לא קיימת הוכחה כי HIV גורם לאיידס".
לאחר פרסום המאמר, כתב העת קיבל מספר רב של פניות אשר הביעו דאגה, בנוסף להאשמות על הוצאת דיבה ופגיעה בבריאות הציבור הדרום אפריקאי.
ספטמבר: נגנז אותו מאמר, והחברה אשר כתב העת מצוי בבעלותה, אלסבייר, איימה בפיטורי עורך כתב העת, ברוס צ'ארלטון, אם לא יעביר את המאמרים המפורסמים בכתב העת תהליך של בדיקת עמיתים.
בעקבות סירובו של צ'ארלטון, פוטר במאי 2010.
אוקטובר: ב-29 לחודש, נשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה, אשר נבחר לנשיאות בחודש מאי של השנה הקודמת, נאם נאום אשר נראה בעיני רבים כנאום המסיים באופן רשמי את הכחשת האיידס בדרום אפריקה.
בניאומו טען כי HIV ואיידס הם הבעיות החמורות ביותר בדרום אפריקה, ואמר "...כל דרום אפריקאי צריך לדעת את סטטוס ה-HIV שלו"
ביקורת על ההתנהלות בזמן כהונתו של מבקי
בזמן כהונתו של מבקי, חוקרים רבים מעולם הרפואה ביקרו את מדיניותו בנוגע לנגיף האיידס, וטענו כי מדיניות זאת תביא למקרי מוות רבים.
גם רוברט רוטברג, מאוניברסיטת הרווארד, היה ממבקריו של מקבי ובשנת 2000 אמר כי "זה טיפשי ולא אופייני לו".
בשנת 2002 מדיניותו של מקבי נתקלה בביקורת נוקבת אף יותר, הפעם מנלסון מנדלה, אשר אמר בראיון "מדובר במלחמה.
זה (איידס) הרג יותר אנשים מאשר כל המלחמות ומאשר כל אסונות הטבע.
אסור לנו להמשיך להתדיין, להתווכח, כאשר אנשים מתים." גם הארכיבישוף האנגליקני של קייפטאון, נג'ונגונקולו נדונגם, ביקר את המדיניות, כאשר טען כי הממשלה "חטאה" בכך ש"הסתירה את האמת ושמרה על שתיקת ההכחשה" בנוגע לאיידס.
בנוסף לכל אלה, גם דזמונד טוטו דיבר בגלוי נגד מדיניות הכחשת האיידס של מקבי, והשווה אותם אל "ההונאה בזמן נפילת רומא".
נדונגנה, בשיתוף עם מקס אסקס, טענו כי המדיניות הקלוקלת של מקבי אינה נובעת רק משיפוט לקוי - נדונגמה אף תיאר את מדיניות זו כפשע נגד האנושות באותו קנה מידה של האפרטהייד.
לאחר שהתפרסם המחקר של צ'יגוודרה, אשר העריך כי מדיניות הכחשת האיידס בדרום אפריקה הוביל לכ-300,000 מקרי מוות, הפילוסוף, פיטר סינגר, טען בעקבות מסקנת המחקר כי "מקבי, בדיוק כמו מנדלה, היה מפעילי המאבק כנגד האפרטהייד.
ועדיין מחקר הרווארד מראה כי הוא אחראי למוות של פי 5,000 מקרי מוות של שחורים בדרום אפריקה, יותר מהמשטרה הלבנה בדרום אפריקה אשר פתחה באש לעבר ההמון בשארפביל".
סינגר גם כתב כי אף על פי שמקבי לא מונע מכוונות זדון בנוגע למדיניות האיידס שלו, הוא "אשם, לא על התמיכה בדעה הנתמכת על ידי מיעוט בעולם המדע, אלא על ההיצמדות לדעה זאת מבלי לאפשר לדעה זאת להיבדק בדיון הוגן ופתוח בין מומחים".
מבקרים אחרים, כמו קרי קרושינקי, ציינו שדרום אפריקה, בשונה משכינותיה, "...יש לה את אנשי הרפואה, ואת האמצעים הכלכליים בשביל להתמודד עם אתגרי ה־HIV והאיידס", ולכן העובדה שמקורות אלו לא באו לידי שימוש כל כך הרבה זמן מצערת.
היקף הפגיעה כתוצאה מהמדיניות הרשלנית בדרום אפריקה והמצב לאחרונה
פעילי איידס וחוקרים בתחום טענו במשך שנים כי המדיניות הרשלנית בנושא ה-HIV של נשיא דרום אפריקה לשעבר, תאבו מבקי, גרמה לאובדן מסיבי ובלתי נסבל של חיי אדם.
ניתן לומר כי כיום, הודות לעבודת התזה של דוקטורנט בהארוורד בבית הספר לבריאות הציבור (HSPH), אנו יודעים לאמוד את היקף הנזק.
יותר מ -330,000 בני אדם מתו בטרם עת מאיידס/HIV בין השנים 2000 ו -2005, בשל חסימתה של ממשלת מבקי לטיפול מציל חיים, ולפחות 35,000 תינוקות נולדו עם נשאים לנגיף האיידס, אשר ניתן היה למנוע.
אך לאחר מספר שנים ניכר שינוי משמעותי בגישה כלפי האיידס בדרום אפריקה.
בעוד עלייה דרמטית זו מעידה על העשייה הטובה שנעשתה בהנהגתו של השר מוטוואלדי, היא גם עדות עד כמה קשה ופוגעת הייתה מדיניותו של מבקי בתוחלת החיים בדרום אפריקה.
בשנת 2016 ועידת האיידס הבינלאומית חזרה לדורבן שבדרום אפריקה.
הפעם האחרונה בה הייתה בדורבן נחשבה במידה רבה לנקודת מפנה בתגובת האיידס העולמית.
בסיומה של אותה ועידה ב -2000, אמר מנדלה: "בעולם התלותי והגלובלי הזה שוב נהיה שוב שומרי אחינו ואחותנו.
המאבק המשותף נגד איידס/HIV הוא שלנו".
לפי הסקר הלאומי ל-HIV ועגבת בתרום-לידה שנערך בשנים 2005, 2007, ו-2011 אחוז הנשים ההרות הלוקות ב־HIV הוא:
לפי מחקר שנערך על ידי משרד הבריאות הדרום אפריקאי בשנת 2006, 13.3% מ-9,950 תושבי דרום אפריקה ממוצא שחור שהשתתפו במחקר היו נשאי HIV.
מתוך 1,173 תושבי אפריקה לבני עור, 0.6% היו נשאי HIV.
ב-2007 לפי הערכות כ-4.9-6.6 מיליון תושבי דרום אפריקה מתוך 48 מיליון התושבים שלה, נשאי HIV.
לפי הנתונים של הבנק העולמי והאומות המאוחדות בשנת 2017 אחוז נשאי ה־HIV בדרום אפריקה היה 12.6%.
בגילאים 15–49 17.9% מתושבי דרום אפריקה נשאים, ו־21.2% מהנשים נשאות HIV, בין צעירים בגילאי 15–24 אחוז הנשאים עומד על 4.6%.
אחוז התמותה בעקבות איידס ב-2017 מתוך כל סיבות התמותה בין תושבי דרום אפריקה עומד על 25.03% (כ-126,755 בני אדם)
הכחדת גידול באמצעות גלי מיקרו (בראשי תיבות - הג"מ הוא הליך רפואי מסוג רדיולוגיה פולשנית, שמטרתו טיפול בגידולים סרטניים.
ההליך מוגדר כשימוש בגלי מיקרו לצורך טיפול בגידולים סרטניים ומטרתו היא הכחדה או נסיגה משמעותית של רקמת הגידול באמצעות חימום הרקמה על ידי גלי מיקרו.
ישנן דרכים נוספות להכחדת גידולים, כגון: הכחדה באמצעות אתנול, הכחדה באמצעות גלי רדיו או הכחדה באמצעות לייזר.
עקרונות הפגיעה בגידולים ידועים כבר למעלה ממאה שנים, אך כיום ניתן להשתמש בשיטות חדשניות ובמכשירי דימות אשר מקטינים את רמת הסיכון של ההליך ואת עלויות הטיפול.
הכחדה באמצעות גלי מיקרו מתאימה לטיפול בסוגים רבים של גידולים סרטניים ובראשם סרטן הכבד.
הטיפול נמצא יעיל גם בסרטן כליות, סרטן בלוטת יותרת הכליה (אדרנל), סרטן ריאות וסרטן העצם.
הסרה כירורגית (בניתוח) של הגידול הוא הטיפול היעיל והמומלץ עבור מרבית סוגי הסרטן הללו.
עם זאת, טיפול הג"מ מומלץ לחולי סרטן שאינם מועמדים להסרה כירורגית של הגידול מסיבות שונות:
מטופל שעבר ניתוחים להסרת גידולים דומים בעבר כך שלא נותרה מספיק רקמה בריאה באיבר.
כמות רבה של גידולים במקומות שונים באיבר או באזורים אנטומיים אליהם מסובך להגיע בניתוח.
מחלות רקע שונות שהופכות ניתוח למסוכן יותר (מחלות לב, מחלות ריאות).
הטיפול מתאים לגידולים קטנים יחסית, לרוב עד קוטר של 5 ס"מ ולעיתים עד קוטר של 8 ס"מ.
הטיפול לעיתים ניתן גם לחולים הממתינים להשתלת כבד, כאשר זמן ההמתנה לאיבר אינו ידוע.
הג"מ אפשרית גם בתור טיפול פליאטיבי אצל חולים עם גידולים בשלב מתקדם, כך שהם אינם מועמדים לניתוח.
הטיפול מסוגל להקטין את הגידול ולהקל על חולים כאלו.
חולים הסובלים מהמצבים הבאים אינם מועמדים לטיפול:
כשל באיבר החולה (כתוצאה ממחלות שונות).
גידול גדול מדי או גידולים רבים מדי ברקמה.
קרבה רבה בין הגידול לאיברים אחרים או לכלי דם (מה שעלול להוביל לפגיעה באיבר הסמוך).
קרבה רבה של הגידול לכלי דם גדולים עלולה לפגוע משמעותית ביעילות הטיפול.
הדם הזורם בכלי הדם עלול לספוג אליו חלק מהחום המיועד לרקמה ובכך להפחית מיעילות חימום הרקמה, ובנוסף להביא לחימום של רקמות קרובות.
מסיבה זו, לעיתים מלווה הטיפול בטיפול אנטי סרטני נוסף בשם (Transcatheter Arterial Chemoembolization (TACE שכולל חסימת עורק המוביל דם לאזור הגידול והחדרה של חומרים כימותרפיים למקום.
כך נוספים אפקט ההרעבה של הגידול והטיפול הכימותרפי לאפקט החימום.
יתרונות כל אחד מהטיפולים מתגברים על המגבלות של השני.
את יעילות הטיפול ניתן להעריך כרבע שעה לאחר סיום הטיפול, באמצעות בדיקת אולטרה-סאונד עם חומר משפר-ניגודיות, לפיה ניתן לדעת אם נותרו חלקים מהגידול.
בדיקות מעקב דומות נוספות נדרשות חודש וכן שלושה חודשים לאחר הטיפול.
לאחר מכן נדרשות בדיקות אולטרה-סאונד עם חומר משפר-ניגודיות, הדמיית CT או הדמיית MRI מדי שישה חודשים.
אם באחת מהן נמצאו שאריות מהגידול יש לחזור על טיפול ההג"מ.
הג"מ פועלת על בסיס חימום דיאלקטרי.
השיטה מתבססת על כך שרקמות הגוף מכילות מולקולות מים רבות אשר הן מולקולות פולריות.
כאשר מולקולת מים נמצאת באינטראקציה עם גל אלקטרומגנטי היא מבצעת רוטציה, כתלות בתדירות הגל (גלי מיקרו הם גלים אלקטרומגנטיים בטווח התדירויות 300 MHz עד 300 GHz ולכן הם יגרמו לסיבוב מולקולת מים כמיליארדי פעמים בשנייה).
רוטציות אלו יוצרות חיכוך בין המולקולות וכתוצאה מכך לעליית טמפרטורה באופן אחיד ברקמה.
עליית הטמפרטורה גורמת לנקרוזה (מוות תאי לא מתוכנן) ספונטנית אשר מפסיקה עם הפסקת גלי המיקרו.
מנגנון חימום נוסף מתרחש בעקבות הנעת יונים ברקמה באמצעות אותם גלי מיקרו.
התנגשות היונים אלה באלה ממירה את האנרגיה הקינטית שלהם לאנרגיית חום.
זהו מנגנון חימום משני של גלי המיקרו.
חימום רקמה ל-50–55 מעלות צלזיוס למשך 4–6 דקות גורם לנזק תאי בלתי הפיך.
בטמפרטורה של 60–100 מעלות צלזיוס מתרחשת גם קרישת דם כמעט מיידית בסביבת הגידול וגורמת נזק בלתי הפיך לאנזימים במיטוכונדריה ובציטוזול.
על ההליך כולו חוזרים בהתאם למצב הגידול מספר פעמים.
בזכות תכונות פיזיקליות אלו, הפרוצדורה הרפואית היא ממוקדת ומפחיתה את כמות הנקרוזה.
כל מערכת רפואית, המשמשת להכחדה באמצעות גלי מיקרו, תכיל את החלקים הבאים:
מחולל גלים אלקרומגנטי – מכשיר בשם מגנטרון, אותו מכשיר שאחראי על יצירת התדר החשמלי.
כבל קואקסיאלי גמיש – משמש להעברת גלי המיקרו החשמליים בצורה מיטבית, ללא תלות בהפרעות חיצוניות.
אנטנה – תפקידה להמיר את הזרם החשמלי לגל מיקרו אלקטרו מגנטי.
טיפול הג"מ מבוצע תחת הרדמה מקומית או מלאה ונמשך בין שעה לשלוש שעות, כאשר כל הקרנה עורכת בין 10 ל-30 דקות.
הטיפול נעשה על ידי החדרת מחט המשמשת כאנטנת גלי מיקרו לתוך הגידול וחימומו לטמפרטורה הגורמת למוות תאי הגידול.
זהו טיפול הדומה להכחדת גידולים באמצעות גלי רדיו (Radiofrequency Ablation).
ההליך מתבצע תחת שיקוף וניטור טמפרטורת הרקמה הבריאה סביב הגידול.
לאחר הטיפול, אתר החדירה יכוסה בתחבושת סטרילית תחת לחץ.
המטופל צריך להיות במנוחה של 4–6 שעות.
בדרך כלל, המטופל ישוחרר מבית החולים כאשר הוא לא חש בכאב עז או כאשר חום גופו יורד מתחת ל 38 מעלות צלזיוס.
במידת הצורך המטופל יישאר להשגחה של 2–3 ימים נוספים בבית החולים.
כבכל הליך כירורגי, גם בהליך זה קיים סיכון לזיהום (1 ל-1,000 מטופלים), אחוז אחד מכלל המטופלים עלולים לפתח זיהום מקומי (אבצס) בין שלושה לארבעה שבועות לאחר ההליך.
בהתאם למיקום הכחדת הגידול ישנו סיכוי לכאבי כתפיים ארוכי טווח וכן פגיעה בצינורות המרה.
אחד לארבעה מטופלים יחווה סינדרום פוסט הכחדת גידול שכולל תסמיני שפעת למשך חמישה ימים לאחר כשלושה ימים מתום ההליך.
במצב זה יש לפנות לטיפול רפואי.
בעת הכחדת גידולים בכבד ישנו סיכון של 3–5 אחוזים לנזק לרקמות כיס המרה או צינורות המרה בשל הקרבה לאזור.
כחלק מההליך ישנה חשיפה לקרני רנטגן לצורך דימות המקום ולכן על נשים בהריון להודיע על כך לרופא המטפל ולבחון את בחירת הטיפול המתאים.
הכחדת דגים היא מגמה הולכת וגדלה ברחבי העולם של היעלמות דגים כתוצאה מדיג, זיהום מים או התחממות גלובלית.
המין הראשון של דגים שחיו בעולם המודרני ונכחד הוא דג היד החלקה , שהכחדתו מסמלת את ההכחדה של מיני דגים.
דג נוסף שכבר הוכחד הוא חדקן שיניים סיני, שדווח לראשונה על היעלמותו כבר ב-2019. ההערכה הרווחת היא שאוכלוסיית הדגים במים מלוחים תיעלם כמעט לחלוטין עד שנת 2048. הערכה נוספת מדברת על היעלמות מסיבית של דגים עד שנת 2050.
ישנן כמה סיבות להכחדת מיני דגים.
אחת מהסיבות העיקריות הוא דיג יתר - מושג המתאר דיג מסיבי באזור מסוים, עד כדי כך שלמין הדגים לא נותר זמן להתחדש ובכך הוא נעלם מהאזור.
דיג היתר משתנה מאזור לאזור, ותלוי בכמות הדגים לעומת כמות הדייגים.
ארגון המזון והחקלאות של האומות המאוחדות העריך כי בשנת 2015 כשליש מאזורי הדיג בעולם יוגדרו כאזורי דיג יתר.
לדיג היתר השפעה קריטית על המערכת האקולוגית של בעלי החיים הימיים.
דיג יתר יכול להתקיים בכל גוף מים, כולל נהרות, אגמים, אוקיינוסים, ימים או בריכות.
הדיג הגבוה עלול לפגוע במינים מסוימים שהם הטורפים העיקריים של דג אחר, מה שיוביל להתרבות חסרת תקדים של המין הנטרף, אשר עלול להביא לחוסר איזון אקולוגי; לחלופין, יפגע הדיג במזונם הטבעי של דגים מסוימים, ויגרום גם למינים שלא ניצודים על ידי האדם להיכחד מפאת חוסר במזון.
לדוגמה, דיג יתר של כרישים הוביל למשבר אקולוגי חמור בעקבות פגיעה בשרשרת המזון.
דיג יתר הוא גורם מכריע בהכחדה המשוערת של מיני דגים.
חוקרים מצביעים על דיג יתר כגורם להיעלמות של למעלה מ-50% מדגי הים התיכון ב-40 השנים האחרונות, ומזהירים מהיעלמות של 76 מינים של כרישים בים התיכון בשנים הקרובות
התחממות כדור הארץ היא גורם שמשפיע על אוכלוסיית הדגים.
ההתחממות הגלובלית משפיעה בין היתר גם על טמפרטורת האוקיינוס.
ממחקר שהובילה אוניברסיטת ראטגרס ופורסם בכתב העת Science עולה כי משנת 1930 עד 2010 הובילה התחממות האוקיינוס לירידה של כ-4.1% באזורי המחיה האופטימליים עבור דגים ורכיכות רבים.
בחמישה אזורים בעולם, כולל ים סין המזרחי והים הצפוני, הייתה הירידה המשוערת בין 35-15 אחוז.
הסכנה הגדולה עבור אוכלוסיית הדגים היא שהמים יתחממו מדי עד ששלב ההשרצה של הדגים לא יהיה אפשרי, ומינים רבים יפסיקו להתרבות ובכך יכחדו לחלוטין.
על פי מחקר שפורסם במגזין Science, מוערך כי 40% מדגי העולם לא יהיו מסוגלים להתרבות מפאת חום המים עד סוף המאה ה-21. בשנת 2019 פורסם דו"ח על ידי הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים שהצביעה על צפי מדאיג בהתחממות האוקיינוסים, ובין היתר ישפיע לרעה על אוכלוסיית הדגים.
עם זאת, יש הטוענים כי דווקא ניצול של משאבי הים והדגים בו כמקור לחלבון ואנרגיה חלופית יגרום לירידה משמעותית בהתחממות הגלובלית ובכך יציל מיני דגים רבים.
מחקר שערכו מדענים מאוניברסיטת אורגון, אוניברסיטת קווינסלנד וה-World Resources Institute העלה כי אכילת דגים ברי-קיימא במקום לצרוך חלבון מן היבשה (כגון בקר, צאן ועופות) יוביל להפחתה משמעותית בזיהום הכלול בגידול וטיפוח תעשיית הבשר ובכך יציל עשרות מינים של דגים מהכחדה בעקבות זיהום המים.
בעקבות העלאת המודעות לנזקי הכחדת דגים החלו מדינות שונות לקבוע חוקים שונים במטרה להפחית את התופעה, ואף נקבעו חוקים בינלאומיים למטרה זו.
גם בתוך המדינות עצמן ישנו קושי לבצע אכיפה ראויה של חוקים אלו, אולם הקושי חמור במיוחד במים בינלאומיים, בהן נותרו נפוצות מאוד הפרות של תקנות וחוקים בינלאומיים.
חלק מהמאמצים מתמקדים בהגנה על אוכלוסיות דגים בסיכון בניסיון לסייע לדגה להתאושש, אם כי ישנה מחלוקת לגבי השאלה האם כל המינים יכולים להשתקם לאחר שנפרץ גבול מסוים בהתדלדלות האוכלוסייה.
מטא האנליזה בחנה 24 מחקרים שבדקו 1,619 אומדי גידול של אוכלוסיית דגים והראתה שהמינים שנמצאים בשולי האזורים המוגנים פגיעים ב-60% יותר לעומת מינים הנמצאים בלבו של האזור המוגן.
כאשר גודל האזור היה מוגן היה קטן במיוחד, למשל, כקילומטר רבוע אחד, אפקט הפגיעות האופייני לאזורי השוליים היה רלוונטי כמעט לכל שטח האזור המוגן והאפקטיביות שלו ירדה.
באופן זה, יעילות ירודה בשל "אפקט השוליים" והעדר מרחב מוגן מספק נמצאה באזורים מוגנים הקטנים מ-10 קילומטר רבוע, ואפקט יעיל במיוחד נמצא באזורים הגדולים מ-10 קילומטר מעוקב.
מאמר נוסף שפורסם בכתב העת "Science" הראה שאפקטיביות של האזורים הימיים המוגנים תלויה גם במידת ההגנה שישנה באזור, והציע שבמידה ואזור ימי מוגן לא מספק תוצאות יש לבצע התאמה של מידת האינטנסיביות של ההגנה באזור.
היעלמותם של דגים תשפיע קשות על ענף הדיג, שהוא עצמו האחראי העיקרי להכחדה.
על פי דו"ח משנת 2002 המסכם את נתוני שנת 2000 שפרסם ארגון המזון והחקלאות כ-35 מיליון איש ברחבי העולם עוסקים בענף הדיג, או שהוא פרנסתם העיקרית.
היעלמות הדגים בסין, למשל, עקב דיג היתר באזור יגרום לאיבוד עבודתם של כמעט מיליון איש, שכן סין מחזיקה בצי ספינות הדיג הגדול ביותר בעולם.
הכח צ'רנוביץ הייתה קבוצת כדורגל יהודית, אשר פעלה בעיר צ'רנוביץ שבממלכת רומניה (כיום באוקראינה).
הקבוצה נוסדה בסביבות 1920. קבוצה בעלת שם זהה פעלה בשנים 1914-1910, עד שזו שינתה את שמה ל"מכבי צ'רנוביץ".
ב-1926 העפילה הקבוצה לרבע גמר של אליפות בוקובינה בכדורגל.
בין שחקני הקבוצה נמנה גדליהו פוקס.
ב-25 בפברואר 1932 התמזגה קבוצת "הכח צ'רנוביץ" עם קבוצת מכבי, והיא המשיכה לשחק כחלק מקבוצה זו עד פירוקה על ידי שלטונות ברית המועצות ב-1940.
הכח קופנהגן (בדנית: Jødisk Idætsforening Hakoah) הוא מועדון ספורט יהודי בקופנהגן שבדנמרק.
המועדון כלל ספורטאים בענפי ספורט מגוונים.
הקבוצה הבולטת ביותר של המועדון הייתה קבוצת ההיאבקות.
יו"ר הכוח מאז 2009 הוא מרטין נורדן.
המועדון נוסד ב-12 באוקטובר 1924 כמועדון ספורט עבור נערים בגילאי 13–15, וזאת על ידי פאלק מאייר רודיצקי, סיימון סכנובסקי, אליסר שוואלוב ונתן פרברוף.
בהתחלה הוקמו במסגרת המועדון קבוצות כדורגל, וב-1926 הוקמו קבוצות היאבקות.
בהמשך נוספו קבוצות כדוריד, כדורסל, באולינג, התעמלות, טניס שולחן וטניס.
בשנת 1932 זכה אברהם קורלנד באליפות דנמרק בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל קל, האליפות הראשונה של המועדון.
באותה שנה זכה גם במדליית כסף ב בלוס אנג'לס ובמדליית זהב ב.
למועדון היו מספר מתאבקים אולימפיים: קולה לייזין ואלופי מכביה נוספים בהיאבקות: הרמן לייזין, יוסף זילברמן, משה ריילונד, שמעון קורלנד, יצחק פייקין, בני סרדה, בריאן שוסטיין (Brian Schustein) ומתאבקים מצטיינים כמו: יעקב לייזין, אמיל וסרמן, רוברט אייסין, ליאו טורון, הרמן ארבשטיין, מיכאל קורלנד ועוד.
בשנת 1943 ברחו מתאבקים יהודים חברי המועדון לשוודיה בסירה, ושם התגוררו אצל משפחותיהם של מתאבקים שוודים.
הכח סופיה (בבולגרית: ФК Акоахъ София) היה מועדון ספורט יהודי מהעיר סופיה שבבולגריה, אשר זוהה עם התנועה הרוויזיוניסטית.
המועדון כלל ספורטאים בענפי ספורט שונים וארגן פעילויות חברתיות בקרב הנוער של יהודי סופיה, אך הקבוצה הבולטת ביותר של המועדון הייתה קבוצת הכדורגל אשר פעלה בין השנים 1925–1944.
מועדון "הכח" נוסד במרץ 1925 עם איחודם של המועדונים "ולדימיר ז'בוטינסקי" ו"גלוריה" מהעיר סופיה.
קבוצת הכדורגל שיחקה באצטדיון "גלוריה הכח" שהיה בתפוסה של 3,000 מקומות ישיבה, ושכן בצומת הרחובות ברגאלניצה ופארטניי נישאבסקי (סמוך למיקומו של קניון סופיה המודרני).
הקבוצה שיחקה בליגה הבולגרית השנייה, ובליגה הבולגרית השלישית.
עונת השיא שלה הייתה ב-1928, עת סיימה במקום השני בליגה השנייה.
ב-1934 זכתה באליפות הליגה השלישית, כאשר בקבוצה שיחק משה מירנדה אשר לימים נמנה עם מייסדי מכבי יפו.
במחצית השנייה של שנות ה-30 החלה בולגריה מאמצת בהדרגה מדיניות אנטי-יהודית במקביל לביסוס וחיזוק קשריה עם גרמניה הנאצית.
בראשית 1939 הוציאה התאחדות הכדורגל הבולגרית תקנות חדשות במסגרתן הוטלה חובה שלפחות שלושה מחברי הנהלת מועדון יהיו בולגרים, וכן שהמועדון יפתח שעריו לשחקנים בולגרים.
במרץ 1939 שינה מועדון הכח את שמו ל-"ווזראז'דאנה" (בבולגרית: „Възраждане"), יישם את תקנות ההתאחדות והחל לאבד מצביונו היהודי.
לאחר החלת החוק להגנת האומה הוחמרו משמעותית ההגבלות על יהודי בולגריה.
ב-26 באפריל 1942 התאחדה קבוצת "ווזראז'דאנה" עם מועדון "סוקול סופיה" (בבולגרית: ФК Сокол (София) ) תחת השם "ויטושקי סוקול" (בבולגרית:Витошки сокол).
בספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת של בולגריה וסילוק המשטר הקודם, חזרה קבוצת "ווזראז'דאנה" לפעילות עצמאית ונפרדת מסוקול.
יהודי סופיה היו בתהליך שיבה אל העיר לאחר גירושם לערי השדה במאי 1943, סופיה נפגעה קשות בשל הפצצות בעלות הברית, לרבים מבני הקהילה לא היה בית לחזור אליו ומצבם הכלכי היה קשה מאד.
בשל כך, במועד זה חסר המועדון אמצעים לקיומו והוא איבד לחלוטין את זיקתו לקהילה היהודית.
ב-5 בנובמבר 1944 התאחדו מספר מועדונים ובכללם "ווזראז'דאנה", הקימו את קבוצת "ספטמברי סופיה" (בבולגרית:ПФК „Септември" (София)) והמועדון חדל מלהתקיים.
1923 - ליגת הכדורגל האזורית הראשונה של סופיה - מקום רביעי (כמועדון "ולדימיר ז'בוטינסקי")
1928 - הליגה השנייה - מקום שני
1934 - הליגה השלישית - אליפות
"הכחול של השמיים" הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמרת-יוצרת הישראלית קורין אלאל.
את האלבום הוציאה בשנת 2004 לאור חברת התקליטים NMC על גבי תקליטור בלבד.
לאחר הצלחתו של תנינענק, הן מבחינה ביקורתית והן במצעדי הפזמונים השונים, הוציאה אלאל את הכחול של השמיים.
נטען כי זהו אלבום המשך לתנינענק, אך בצורתו הרגועה והמופנמת יותר.
הפיכתו לפחות רוקיסטי ואלקטרוני אפשרה לקהל מאזינים חדש לשמוע את יצירתה של אלאל, שהלחינה את כולה וכתבה שלושה שירים מתוכם לצד מאיר גולדברג, חנה גולדברג, שמרית אור, אהוד מנור, מירי פיגנבוים ויעקב גלעד.
כל רצועות האלבום מושרות בעברית, למעט אחת, "La Plus Belle Maison", דואט עם הזמרת הצרפתייה אורליקה.
אלאל הצהירה כי שם האלבום שאוב מהעובדה כי את רובו כתבה במהלך שהותה בטיסה ארוכה.
הסינגל הראשון שפורסם מתוכו היה "מה הפרח", שדורג בשיאו במקום ה-13 במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
לאחר מכן יצא "עולם מושלם", הסינגל השני והאחרון.
גבע קרא עוז מ-ynet כתב כי הכחול של השמיים הוא אינו אלבום "גדול".
לטענתו, חסרה בו דברים מסעירים, אך ציין כי מדובר במכלול שירים טוב.
בנוסף, ציין כי הפקתו מעט מגבילה את אלאל מלהוסיף אלמנטים רוקיסטיים, דבר שמורגש, לטענתו, בשיר הנושא וב"הילדה שבשק".
הווא הכתיר את "דומינו" כשיר הגרוע ביותר באלבום, ואילו את "סל המטבעות" כזה הטוב ביותר.
יוסי חרסונסקי העניק לאלבום ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה וכתב: .
הכחדת האנושות היא מצב היפותטי המתאר הכחדה המונית של המין האנושי.
לעיתים נעשה שימוש במונח "אומניסייד" כדי לתאר תהליך או תופעה העשויים להביא להכחדות מינים או אוכלוסיות.
במושג נעשה גם שימוש כללי יותר בהקשרים של איכות הסביבה או לחלופין, מלחמה גרעינית.
יש מגוון של גורמים טבעיים היכולים להוביל להכחדת האנושות.
כך למשל אסונות טבע כמו אירועי התנגשות של אסטרואיד בכדור הארץ, באופן דומה להכחדת הדינוזאורים לפי תאוריית אלוורז, או התפרצות-על של הרי געש.
מה שיוביל לשינוי אקלים קיצוני ולמשבר אקלים, אשר ימנע קיום חיים אנושיים, התפרצות של מגפה, ועוד.
מאז התפתחות הנשק להשמדה המונית, כמו לוחמה ביולוגית ולוחמה כימית, עלה חשש בינלאומי מפני שימוש בו, אשר עלול לגרום לנזק בלתי הפיך לאנושות כולה.
מאז מלחמת העולם השנייה, רמת הקטלניות הפוטנציאלית שקונפליקט בין בני אדם יכול להסב, הגיעה לרמות שלא נודעו לכל אורך ההיסטוריה.
בימי המלחמה הקרה, עלה חשש ממלחמה גרעינית שמתקפת מנע גרעינית תיענה ב"מכה שנייה" ובשימוש בנשק יום הדין, תוך שימוש בדוקטרינת השמדה הדדית מובטחת שתוביל לשואה גרעינית עולמית.
אפשרות נוספת הכחדה עצמית מעשה ידי אדם, למשל מצב של פריון תת-החלפתי בו ההתרבות הטבעית תקטן מדור לדור, עד שהמין האנושי יחדל מלהתקיים.
התנועה להיכחדות מרצון של האנושות כדי להוביל בדרך זו להיכחדות המין האנושי.
במדע הבדיוני מוצגות אפשרויות עתידניות החושפות את המין האנושי לסכנות פוטנציאליות, בייחוד סכנה מפני בינה מלאכותית או ננוטכנולוגיה וננוטכנולוגיה צבאית (למשל "עיסה אפורה").
הכחשת בית המקדש היא טענה הגורסת כי בתי המקדש בהר הבית מעולם לא התקיימו, או שנבנו במקום אחר, תוך שכתוב ההיסטוריה.
טענה זו מקודמת על ידי מנהיגים אסלאמיסטיים, אנשי דת, אינטלקטואלים וסופרים, ומהווה חלק ממאמץ רחב להעצמת מעמדה של ירושלים והר הבית כאתרים בעלי זהות מוסלמית תחת שלטון ערבי.
שורשיה של גישה זו נטועים במדיניות שהתגבשה לאחר קום מדינת ישראל ב-1948, כשהווקף האסלאמי החל להסיר אזכורים למקדש שלמה מספרי ההדרכה הדתיים.
יש הטוענים כי תופעה זו מהווה מסע של מחיקה אינטלקטואלית, שמטרתו לערער על הזיקה ההיסטורית היהודית לארץ ישראל.
הר הבית הוא האתר הקדוש ביותר ליהדות.
על פי המסורת היהודית, בית המקדש הראשון נבנה שם על ידי המלך שלמה בשנת 957 לפנה"ס ונהרס בשנת 586 לפנה"ס על ידי האימפריה הנאו-בבלית.
בית המקדש השני נבנה בשנת 516 לפנה"ס, שופץ על ידי המלך הורדוס, ונהרס על ידי האימפריה הרומית במצור על ירושלים בשנת 70 לספירה.
חוקרים רבים מסכימים ששני המקדשים אכן עמדו בהר הבית בתקופות אלו, ונמצאו ממצאים רבים מתקופת בית המקדש השני בחפירות בסביבותיו.
בקרב המוסלמים, הר הבית הוא המקום השלישי בחשיבותו.
בו ממוקמים כיפת הסלע ומסגד אל-אקצא, ולפי האמונה זהו המקום שבו עלה מוחמד לשמיים במהלך המסע הלילי שלו, ומכאן חשיבותו הדתית הגדולה.
האסלאם הקדום ראה באבן השתייה את מיקומו של מקדש שלמה, ובניית כיפת הסלע בהר הבית נועדה לפאר את ירושלים ולהציג את האסלאם כממשיך היהדות והנצרות.
הפרשנויות המוסלמיות לקוראן מסכימות כי ההר הוא מקום המקדש שנבנה במקור על ידי שלמה, שנחשב לנביא באסלאם, ונהרס מאוחר יותר.
לאחר בנייתו, מאמינים המוסלמים כי המקדש שימש נביאים שונים לסגידה לאל האחד, לרבות ישו.
במהלך המאה העשרים, על רקע המאבק בין התנועה הלאומית הציונית והתנועה הלאומית הערבית-פלסטינית, נוצרה מגמה ערבית-מוסלמית חדשה של שלילת הקשר היהודי להר הבית.
חוברת "מדריך קצר לאל-חראם אל-שריף", שפורסמה בשנת 1925 על ידי המועצה המוסלמית העליונה, מציינת בעמוד 4 כי האתר הוא אחד מהעתיקים בעולם וקדושתו מתוארכת לתקופות הקדומות, אולי אף לפרהיסטוריה.
על זהותו עם מקום מקדש שלמה אין עוררין, ובתמיכתה ציטטה את הפסוק מ: "וַיִּבֶן שָׁם דָּוִד מִזְבֵּחַ לַיהוָה, וַיַּעַל עֹלוֹת וּשְׁלָמִים".
אולם, לאחר הקמתה של מדינת ישראל ב-1948, הוסרו מספרי ההדרכה של הווקף ההתייחסויות למקדש שלמה, ואת מיקומו הם תיארו כ"תחת מחלוקת".
לדברי דניס רוס, בוועידת קמפ דייוויד ב־ 2000, ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת אמר לנשיא ארצות הברית ביל קלינטון כי "מקדש שלמה לא היה בירושלים, אלא בשכם".
מזיכרונותיו של ראש ממשלת ישראל אהוד ברק, בהתייחסו לשיחה שניהל עם קלינטון, אמר ערפאת לנשיא האמריקני, "אין שם כלום", כלומר, אין זכר למקדש על הר הבית.
מאוחר יותר כתב רוס על פגישה שקיים עם ערפאת באוגוסט 2000: "מאחר שנדון באפשרויות על "אל-חרם", ציפיתי שערפאת עשוי בהחלט להכריז שוב שבית המקדש - המקום הקדוש ביותר במסורת היהודית - לא קיים בירושלים, אבל היה בשכם ...
רציתי שגמאל, נוצרי ממוצא קופטי שמוצאו ממצרים, יגיד לערפאת שזה ניסיון מקומם לעשות דה-לגיטימציה לקשר הישראלי לירושלים.
לבסוף, לאחר כמעט עשר דקות של התחכמות מתגברת, התערבתי ואמרתי "אדוני יושב הראש, לא משנה מה אתה חושב, נשיא ארצות הברית יודע שבית המקדש היה קיים בירושלים.
אם הוא ישמע אותך מכחיש את קיומו שם, הוא לעולם לא ייקח אותך שוב ברצינות.
העצה שלי אליך היא לעולם לא להעלות שוב את הנושא הזה בנוכחותו.
ב-25 בספטמבר 2003 כאשר משלחת של מנהיגים ערבים מצפון ישראל ביקרה במתחם המוקטעה ברמאללה כדי להפגין סולידריות עם האינתיפאדה השנייה, הם הופתעו כשערפאת הרצה להם במשך כרבע שעה על אל-אקצא, בטענה שהמקדש היהודי לא היה בירושלים, אלא בתימן.
הוא טען שביקר בתימן וראה את מיקומו של מקדש שלמה.
בספטמבר 2013 התגלה מדליון זהב עם סמלים יהודיים מובהקים, כולל מנורה, שופר וספר תורה, במרחק של כ-50 מטר מהכותל הדרומי.
הממצא עורר תגובות נחרצות מצד הרשות הפלסטינית, שטענו כי מדובר בזיוף.
ראש ממשלת הרשות הפלסטינית לשעבר אחמד קריע (אבו עלאא'), הביע בתוכנית טלוויזיה של הרשות את דעתו כי הממצא אינו אותנטי.
הם חפרו מתחת למסגד אל-אקצא ולא מצאו דבר.
רק עתיקות רומיות, ביזנטיות ומעט עתיקות כנעניות קדומות.
שום דבר יהודי, אפילו לא אבן".
ב-15 במאי 2023, במהלך נאום בפני העצרת הכללית של האומות המאוחדות, טען נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, כי אין הוכחה לקשרים יהודיים עם אזור מתחם אל-אקצא בירושלים.
הוא הצהיר כי "הם [ישראל] חפרו תחת אל-אקצא ...
הם חפרו בכל מקום ולא מצאו דבר".
בראיון לעיתון ישראלי בשנת 1998, אמר עכרמה צברי, אז המופתי של ירושלים, "שמעתי שהמקדש שלכם היה בשכם, או אולי בבית לחם".
צברי, כשכיהן כמופתי של ירושלים, פרסם "פתווה" המרחיבה את "מסגד אל-אקצא" לכל מתחם הר הבית והכתלים שסביבותיו, לרבות הכותל המערבי.
זאת כדי לנשל את הזיקה היהודית המובהקת להר הבית.
בראיון ל"די ולט" ב-17 בינואר 2001, טען צברי עוד כי: "אין שום סימן לקיום מקדש יהודי באתר הזה.
אין אבן אחת בכל העיר שמתייחסת להיסטוריה היהודית [...] זהו האומנות של היהודים להונות את העולם.
הם לא יכולים להטעות אותנו בזה.
אין אבן אחת בכותל המערבי שיש לה קשר להיסטוריה היהודית.
ליהודים אין תביעה לגיטימית לכותל הזה, לא מבחינה דתית ולא מבחינה היסטורית".
בשנת 2002 טען בוועידת אל־קודס בעמאן זכי אל-ע'ול, ששימש ראש עיריית צללים של מזרח ירושלים ופעל מירדן, כי שלמה המלך שלט על חצי האי ערב, שם הקים את בית המקדש שלו, ולא בירושלים.
בשנת 2015 טען המופתי של ירושלים שייח' מוחמד חוסיין, שמעולם לא היה מקדש יהודי על הר הבית, ושהאתר היה מסגד כבר מ"בריאת העולם".
הוא גם טען שאת מסגד אל-אקצה בנה אדם, או שהוא נבנה בימיו על ידי מלאכים.
הכחדה היא מונח באסטרופיזיקה המתאר את הניחות (dimming) של קרינה אלקטרומגנטית הנפלטת מעצמים שמימיים כתוצאה מבליעה ופיזור של הפוטונים על ידי חומר (גז ואבק) הנמצא בין העצם הנצפה לבין הצופה.
ההכחדה האסטרונומית מתרחשת הן באטמוספירה של כדור הארץ (הכחדה אטמוספירית) והן בתווך הבין-כוכבי (הכחדה בין-כוכבית).
עבור הצופה מכדור הארץ, ההכחדה נובעת משני מקורות עיקריים: האחד הוא התווך הבין-כוכבי (Interstellar Medium - ISM), המכיל אבק וגז המפזרים ובולעים את אור הכוכבים; והשני הוא האטמוספירה של כדור הארץ, שדרכה חייב האור לעבור לפני הגעתו לטלסקופ.
תופעת הלוואי הבולטת ביותר של ההכחדה היא ההאדמה בין-כוכבית (Interstellar Reddening), הנובעת מכך שחלקיקי אבק בולעים ומפזרים אור באורכי גל קצרים (כחול ועל-סגול) ביעילות גבוהה הרבה יותר מאשר אור באורכי גל ארוכים (אדום ותת-אדום).
רקע היסטורי לחקר ההכחדה האסטרונומית
שורשי המחקר על ניחות אור הכוכבים נעוצים כבר בראשית האסטרונומיה המדעית.
במאה ה-2 לפנה"ס, האסטרונום היווני היפרכוס יצר את קטלוג הכוכבים הראשון וסיווג אותם לשש דרגות בהירות, כאשר הכוכבים הבהירים ביותר הוגדרו כבעלי "מגניטודה ראשונה" והעמומים ביותר שנראו לעין הבלתי מזוינת כבעלי "מגניטודה שישית".
מערכת זו, אף שהייתה איכותית במקורה, הניחה את היסודות למדידה כמותית של עוצמת האור המגיעה לכדור הארץ, נתון שהתברר מאוחר יותר כחיוני להבנת התווך שדרכו עובר האור.
במאה ה-18, האסטרונום ויליאם הרשל ואחותו קרוליין הרשל ניסו למפות את צורת הגלקסיה באמצעות "ספירות כוכבים" (Star Counts) בטלאי שמיים שונים.
הרשל הגיע למסקנה כי שביל החלב מעוצב כ"אבן משחזת" (Grindstone) וכי השמש נמצאת סמוך למרכזו.
אולם, הרשל לא היה מודע לקיומו של אבק בין-כוכבי והניח כי החלל ריק לחלוטין וכי הראות בו אינסופית; עקב כך, הוא פירש בטעות "חורים" שחורים בשביל החלב כהיעדר כוכבים פיזי, בעוד שלמעשה היו אלו ענני אבק שבלעו את האור.
ההבנה כי המרחב שבין הכוכבים אינו ריק החלה להתגבש בראשית המאה ה-20. האסטרונום אדוארד ברנרד היה מהראשונים להציע, בשנים 1907 ו-1910, כי כוכבים מסוימים נראים עמומים בשל קיומו של "חומר בולע" (Absorbing medium) בדרכם של הפוטונים.
בשנת 1930 סיפק האסטרונום רוברט טראמפלר (Robert J.
Trumpler) את ההוכחה המוחצת לקיומה של הכחדה בין-כוכבית.
טראמפלר חקר צבירי כוכבים פתוחים מרוחקים והבחין כי הבהירות הנצפית שלהם דועכת עם המרחק בקצב מהיר הרבה יותר מזה הנחזה על ידי חוק הריבוע ההפוך.
הוא הסיק כי במרחב הגלקטי חייב להימצא "אבק קוסמי עדין" המפזר ובולע את האור באופן סלקטיבי.
תצפיות אלו הובילו לשינוי פרדיגמטי במדידת מרחקים אסטרונומיים.
אדווין האבל, שגילה את התפשטות היקום ב-1929, העריך תחילה את המרחק לגלקסיית אנדרומדה כ-275 קילופארסק.
רק ב-1949, בעקבות תצפיותיו של ואלטר באדה בטלסקופ 200 האינץ' בהר פאלומר, התברר כי האבל טעה בזיהוי סוגי המשתנים הקפאידיים ובחוסר התחשבות בהכחדה, מה שהוביל להכפלת המרחק המוערך לאנדרומדה (כיום כ-780 קילופארסק).
עם התפתחות הספקטרוסקופיה, גילו החוקרים כי ההכחדה אינה אחידה בכל אורכי הגל.
נמצא כי אבק בין-כוכבי גורם ל"האדמה" (Reddening), שכן הוא בולע ומפזר אור כחול ועל-סגול ביעילות רבה יותר מאור אדום.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, חוקרים כמו ליימן שפיצר החלו לפתח מודלים פיזיקליים של התווך הבין-כוכבי (ISM).
שפיצר הראה כי ההכחדה היא תוצאה של פיזור ושל בליעה על ידי חלקיקים שגודלם דומה לאורך הגל של האור הנראה (כ-0.1 מיקרון).
באותה תקופה, מדידות של קיטוב אור הכוכבים על ידי אבק (גילוי של הילטנר והול ב-1949) הוכיחו כי גרגירי האבק אינם כדוריים וכי הם מסתדרים בהתאם לשדות מגנטיים גלקטיים.
בשנת 1965, החוקרים Stecher ו-Donn גילו באמצעות מדידות רקטות מאפיין בליעה בולט בתחום העל-סגול באורך גל של 2175 אנגסטרום (המכונה "הבליטה ב-2175").
גילוי זה הציב אתגר תאורטי כבד, וההשערה המובילה עד היום היא שמקורו בחלקיקי פחמן בצורת גרפיט או בפחמימנים ארומטיים פוליציקליים (PAHs).
המחקר המודרני של ההכחדה עבר קפיצת מדרגה עם שיגור לוויינים בתחומי העל-סגול והתת-אדום.
לוויין ה-IUE (International Ultraviolet Explorer) איפשר מדידות מדויקות של עקומות הכחדה בעל-סגול עבור אלפי כוכבים.
בשנת 1989 פרסמו קרדלי, קלייטון ומאתיס (Cardelli, Clayton, & Mathis - CCM) חוק הכחדה ממוצע התלוי בפרמטר יחיד, (היחס בין הכחדה כוללת לעודף צבע).
עבודה זו הראתה כי ניתן לתאר את ההכחדה מהתחום התת-אדום ועד העל-סגול הקיצוני באמצעות נוסחה אנליטית אחת, מה שהעיד על תהליכים סטוכסטיים ויעילים המשנים את גודל הגרגירים בכל רחבי הגלקסיה בו-זמנית.
בתחום המיפוי, פרויקטים כמו לוויין ה-IRAS ולוויין ה-COBE (במיוחד מכשיר ה-DIRBE) איפשרו מדידה של פליטת האור התרמית של האבק עצמו בתחום התת-אדום הרחוק.
בשנת 1998, שלגל, פינקביינר ודייוויס (SFD) יצרו מפת הכחדה מלאה של כל השמיים המבוססת על פליטה תרמית זו, מפה המשמשת אסטרונומים עד היום לתיקון מדידות של גלקסיות מרוחקות.
מראשית שנות ה-2000, המודלים של האבק הפכו למורכבים יותר ומשלבים תערובת של סיליקטים, גרפיט ו-PAHs במידות גודל משתנות.
מחקרים עדכניים בוחנים את תפקיד האבק בחימום הגז הבין-כוכבי באמצעות אפקט פוטואלקטרי, תהליך ששפיצר ודומיו החלו לחקור כבר באמצע המאה ה-20.
ההכחדה מוגדרת כסכום של שני תהליכים פיזיקליים:
בליעה (Absorption): תהליך שבו אנרגיית הפוטון נספגת על ידי חלקיק אבק או אטום גז והופכת לצורות אנרגיה אחרות, לרוב לחום (אנרגיה ויברציונית של סריג החלקיק), הנפלט לאחר מכן כקרינה בתחום התת-אדום הרחוק.
פיזור (Scattering): תהליך שבו הפוטון משנה את כיוון התקדמותו כתוצאה מאינטראקציה עם החלקיק, מבלי להיבלע בו.
כמות הפיזור תלויה ביחס בין גודל החלקיק לבין אורך הגל של הקרינה.
הקשר בין העוצמה הנצפית () לבין העוצמה המקורית () של גרם שמיים מיוצג באמצעות העומק אופטי ():
באסטרונומיה, מקובל לבטא את ההכחדה ביחידות של מגניטודה (), כאשר הקשר בין המגניטודה לעומק האופטי הוא:
כאשר מייצגת את כמות הניחות במגניטודות באורך גל ספציפי.
כאשר אור מכוכב מרוחק חודר לאטמוספירה של כדור הארץ, הוא עובר אינטראקציה עם מולקולות גז (כגון חנקן וחמצן) וחלקיקים תלויים (ארוסולים).
הכחדה זו תלויה באופן ישיר במרחק שהאור עובר בתוך האטמוספירה, המכונה "מסה אטמוספירית" (Air mass).
ההכחדה האטמוספירית גורמת לניחות של כ-0.2 מגניטודות בתחום הוויזואלי (V-band) עבור כוכב הנמצא בזנית (ישירות מעל הצופה).
ככל שהעצם קרוב יותר לאופק, המרחק שהאור עובר באטמוספירה גדל, וההכחדה מתעצמת.
קירוב מקובל עבור הכחדה בבהירות ויזואלית () מעל האטמוספירה הוא:
כאשר היא זווית הזנית (הזווית בין הנקודה שמעל ראשו של הצופה לבין גרם השמים), והביטוי מייצג את הפונקציה הטריגונומטרית סקאנס (המחושבת כ-).
ההכחדה הבין-כוכבית נגרמת בעיקר על ידי גרגרי אבק מיקרוסקופיים הנמצאים בתווך שבין הכוכבים.
גודלם של גרגרים אלו נע לרוב בין 0.01 ל-0.2 מיקרון.
היות שפיזור האור חזק יותר באורכי גל קצרים, הכוכבים נראים לצופה אדומים יותר מכפי שהם באמת.
תופעה זו נמדדת באמצעות "עודף צבע" (Color Excess), המסומן ב-.
עודף הצבע מוגדר כהפרש בין מדד הצבע הנצפה לבין מדד הצבע האינטרינזי (המקורי) של הכוכב:
מדד הצבע מחושב כהפרש בין הבהירות הנמדדת בשני פילטרים שונים: פילטר B (כחול - Blue) ופילטר V (ויזואלי/צהוב - Visual).
ככל שהערך גבוה יותר, הכוכב נראה אדום יותר.
באופן כללי, קיימת התאמה חזקה בין עודף הצבע לבין כמות החומר בקו הראייה.
עבור התווך הבין-כוכבי הממוצע בגלקסיה, היחס בין צפיפות עמוד המימן () לבין עודף הצבע הוא:
הכחדה בין-כוכבית בתחום מסוים מיוצגת על ידי הפרמטר (מלשון Absorption), המודד במגניטודות את הניחות הכולל בעוצמת האור באותו אורך גל.
בתחום הוויזואלי, ההכחדה הכוללת מסומנת ב-.
הקשר בין ההכחדה הכוללת לבין עודף הצבע () מיוצג על ידי הפרמטר : , בעוד הפרמטר מוגדר כהפרש בין המגניטודה הנצפית של הכוכב () לבין המגניטודה שהייתה נמדדת לולא היה אבק בין-כוכבי בקו הראייה ():
בערכים ממוצעים בתווך הבין-כוכבי המפוזר (Diffuse ISM), ערכו של הוא בערך 3.1. עם זאת, בענני גז צפופים, גרגרי האבק נוטים להיצמד זה לזה (Coagulation), מה שמוביל להיווצרות חלקיקים גדולים יותר ולערכי גבוהים יותר (למשל, בענן אוריון).
ערכים גבוהים אלו מעידים על הכחדה שהיא פחות "ברירנית" (Selective) וקרובה יותר להכחדה "אפורה", שאינה תלויה באורך הגל.
עקומת ההכחדה הבין-כוכבית מציגה מספר תכונות ספקטרליות ייחודיות המעידות על הרכב האבק:
הבליטה ב-2175 אנגסטרום (The 2175 Å Bump): זהו מאפיין הבליעה הבולט ביותר בתחום העל-סגול.
מקובל להניח כי מקורה בגרגירי פחמן בצורת גרפיט או בפחמימנים ארומטיים פוליציקליים (PAHs).
פסי בליעה של סיליקטים (Silicate Features): בליעה משמעותית נצפית באורכי גל של 9.7 מיקרון ו-18 מיקרון.
אלו נובעים מתנודות מתיחה וכיפוף של קשרי סיליקון-חמצן (Si-O) בגרגירי אבק סיליקטי אמורפי.
פסי בליעה בין-כוכביים מפוזרים (Diffuse Interstellar Bands - DIBs): מאות פסי בליעה חלשים בתחום הנראה והעל-סגול הקרוב, שזהותם המדויקת נותרה אחת התעלומות הגדולות באסטרופיזיקה, אם כי כיום סבורים כי חלקם נובעים ממולקולות פחמניות גדולות הנמצאות במצב גזי.
ההכחדה מספקת מידע קריטי על טיב החומר הבין-כוכבי.
על פי ניתוח של חוסרים כימיים בגז (Depletion), מרבית היסודות "הכבדים" (כגון מגנזיום, סיליקון וברזל) אינם נמצאים בגז אלא כלואים בתוך גרגירי האבק.
המודלים המובילים מתארים את האבק כשילוב של שתי אוכלוסיות עיקריות:
גרגירים סיליקטיים: מורכבים מחומרים דמויי סלע (כגון אוליבין או פירוקסן).
גרגירים פחמניים: כוללים גרפיט, פחמן אמורפי ומולקולות PAHs גדולות.
בעננים קרים וכהים, הגרגירים יכולים לצבור "מעטפות" (Mantles) של קרח (מים, פחמן דו-חמצני ומתאן).
מעטפות קרח אלו מגדילות את גודל הגרגרים ומשנות את תכונות ההכחדה שלהם בתחום התת-אדום.
הבנת ההכחדה חיונית לכל מדידה אסטרונומית המבוססת על עוצמת אור.
ללא תיקון להכחדה, לא ניתן לקבוע מרחקים מדויקים לכוכבים וגלקסיות, שכן הם ייראו עמומים ורחוקים יותר מכפי שהם באמת (Extinction-corrected distance modulus).
מאמצים מודרניים למיפוי ההכחדה בכל השמיים התבססו על נתונים מלווייני IRAS ו-COBE (בפרט מכשיר ה-DIRBE).
מפות אלו משתמשות בפליטה התרמית של האבק בתחום התת-אדום הרחוק (100–240 מיקרון) כאינדיקטור לכמות האבק בקו הראייה.