tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שיחה עם דניאל דנט (מראיינים: גבריאל מוקד, יהודה ויזן), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017.
סר דניאל מייקל בלייק דיי-לואיס הוא שחקן קולנוע ותיאטרון יהודי-בריטי-אירי.
זוכה שלושה פרסי אוסקר (מה שהופך אותו לשחקן שזכה במספר הרב ביותר של פרסי אוסקר, יחד עם ג'ק ניקולסון ו-וולטר ברנן), ובעל תואר האצולה "סר" (Sir) אותו קיבל מידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
זכה בשני פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי גילדת שחקני המסך.
אביו, ססיל דיי-לואיס, משורר וסופר ממוצא אנגלי-אירי פרוטסטנטי, מונה ב-1968 למשורר החצר של הממלכה .
אמו, ג'יל בלקון, שחקנית יהודיה ובתו של סר מייקל בלקון שעמד בראש אולפני אילינג.
מוטיב חוזר בבחירת תפקידיו של דיי-לואיס הוא נושא יחסי אב ובן, כגון בסרטיו "בשם האב", "כנופיות ניו יורק", "זה ייגמר בדם" ובתפקידו ב"המלט".
היחסים בין דיי-לואיס לבין אביו המנוח היו מתוחים והשפיעו עליו רבות לאורך חייו ובחירת תפקידיו.
את תחילת דרכו כשחקן עשה על בימות התיאטרון בעיר בריסטול.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בסרט "Sunday Bloody Sunday" בשנת 1971. אחר כך המשיך להופיע בתיאטראות בלונדון ובבריסטול.
הסרט הבא בו השתתף היה "גנדי" ב-1982. ב-1984 הופיע בתפקיד משנה בסרט "הבאונטי".
דיי-לואיס זכה להכרה על משחקו בסרטים "מכבסה יפהפיה שלי" (1985) וב"זיכרונות אהבה מפירנצה" (1986).
ב-1987 גילם את התפקיד הראשי בסרטו של פיליפ קופמן "הקלות הבלתי נסבלת של הקיום".
ב-1989 גילם את כריסטי בראון, צייר הסובל משיתוק מוחין, בסרט "כף רגלי השמאלית"; הסרט זיכה אותו בפרסים רבים, בהם פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
דיי-לואיס, הידוע בהתמסרותו הרבה לתפקיד אותו הוא מגלם, התעקש להישאר בכיסא גלגלים גם בין הצילומים בסרט זה.
לאחר מכן חזר לתיאטרון בתפקיד המלט בתיאטרון הלאומי, אך נאלץ לעזוב את ההפקה כיוון שבאחת מן ההצגות, בקטע בו הרוח של אביו של המלט מדברת אליו, הוא טען כי ראה את רוחו של אביו שלו והתקשה להמשיך בהצגה; מאז לא הופיע על במת התיאטרון.
סרטים נוספים בהם השתתף הם "המוהיקני האחרון", "עידן התמימות", ו"בשם האב" של הבמאי ג'ים שרידן (שביים גם את "כף רגלי השמאלית"), בתפקיד אירי הנאשם בפיצוץ שלא הוא ביצע ועליו היה מועמד לאוסקר כשחקן ראשי.
ב"ציד המכשפות" גילם את הנגר ג'ון פרוקטור, והשתמש בכישוריו כנגר חובב כדי לבנות בעצמו בית.
כן השתתף בסרטים "המתאגרף" (1997, בו שיתף פעולה שוב עם שרידן).
בהמשך נמנע ממשחק בקולנוע ודחה מספר תפקידים שהוצעו לו.
ב-2002 גילה עניין בסרט "כנופיות ניו יורק", והתלמד אצל קצב מקצועי כדי לגלם את דמותו של הגנגסטר "ביל הקצב"; על תפקידו בסרט זכה לשבחי המבקרים ולמועמדויות לפרסי גלובוס הזהב ואוסקר.
ב-2007 זכה בפעם השנייה באוסקר כשחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "זה יגמר בדם".
התפקיד זיכה אותו גם בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסרט דרמטי.
ב-2009 כיכב בסרט המוזיקלי Nine שבוים על ידי רוב מארשל.
ב-2012 גילם את אברהם לינקולן בסרט על חודשי חייו האחרונים של נשיא ארצות הברית, "לינקולן".
על תפקיד זה זכה פעם נוספת בפרס אוסקר, בפרס גלובוס הזהב, וכן זכה בפרס גילדת שחקני המסך.
ב-2017, לאחר הפסקה של חמש שנים, עבד בשנית עם הבמאי פול תומאס אנדרסון ב"חוטים נסתרים" בו גילם מעצב אופנה מזדקן ואובססיבי שמתאהב במלצרית.
על תפקידו היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר.
ב-21 ביוני 2017, לפני יציאת הסרט לאקרנים, הודיע דיי-לואיס כי הוא פורש מעולם המשחק.
באוקטובר 2024, פורסם כי דיי-לואיס חוזר למשחק בסרט "Anemone" בבימויו של בנו, רונאן דיי-לואיס.
רונאן גם כתב את התסריט יחד עם אביו.
הסרט חוקר את היחסים המורכבים בין אבות, בנים ואחים, ואת הדינמיקה של קשרים משפחתיים.
השחקנים המשתתפים כוללים את שון בין, סמנתה מורטון, סמואל בוטומלי וסאפיה אוקלי-גרין.
בנו הבכור נולד מזוגיות בתחילת שנות ה-90 עם השחקנית הצרפתייה, איזבל אג'אני.
ב-1996 נישא לשחקנית והבמאית האמריקאית ממוצא יהודי רבקה מילר, בתו של ארתור מילר, אשר ביימה אותו בסרט "הבלדה על ג'ק ורוז".
הם מתגוררים באירלנד ולהם שני בנים משותפים.
ב-1993 קיבל אזרחות אירית, בנוסף לאזרחותו הבריטית מלידה.
1990 - זכה בפרס על משחקו בסרט "כף רגלי השמאלית".
2008 - זכה בפרס על משחקו בסרט "זה יגמר בדם".
2013 - זכה בפרס על משחקו בסרט "לינקולן".
1994 - היה מועמד לפרס על משחקו בסרט "בשם האב".
2002 - היה מועמד לפרס על משחקו בסרט "כנופיות ניו יורק".
2017 - היה מועמד לפרס על משחקו בסרט "חוטים נסתרים"
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1971 יום ראשון הארור Sunday Bloody Sunday ילד 1981 Thank You, P.
Wodehouse פסמית' סרט טלוויזיה 1981 Artemis 81 סטודנט בספרייה סרט טלוויזיה 1982 מה המרחק לבבילון?
שנהעבורקטגוריהתוצאההפסיד ל1990כף רגלי השמאליתהשחקן הטוב ביותר 1994בשם האב טום הנקס ("פילדלפיה")2003כנופיות ניו יורק אדריאן ברודי ("הפסנתרן")2008זה ייגמר בדם 2013לינקולן 2018חוטים נסתרים גארי אולדמן ("שעה אפלה")
שנהעבורקטגוריהתוצאההפסיד ל1990 כף רגלי השמאליתהשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי 1993המוהיקני האחרון רוברט דאוני ג'וניור ("צ'פלין")1994בשם האב אנתוני הופקינס ("ארץ הצללים")2003כנופיות ניו יורק 2008זה ייגמר בדם 2013לינקולן 2018חוטים נסתרים גארי אולדמן ("שעה אפלה")
שנהעבורקטגוריהתוצאההפסיד ל2003כנופיות ניו יורקהשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי 2008זה ייגמר בדם 2010Nineהקאסט הטוב ביותר בסרט קולנוע "ממזרים חסרי כבוד"2013לינקולןהשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי הקאסט הטוב ביותר בסרט קולנוע "ארגו"
שנהעבורקטגוריהתוצאההפסיד ל2003כנופיות ניו יורקהשחקן הטוב ביותר יחד עם ג'ק ניקולסון
("אודות שמידט")2008זה ייגמר בדם 2010Nineהאנסמבל הטוב ביותר "ממזרים חסרי כבוד"2013לינקולןהשחקן הטוב ביותר האנסמבל הטוב ביותר "אופטימיות היא שם המשחק"2018חוטים נסתריםהשחקן הטוב ביותר גארי אולדמן ("שעה אפלה")
איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
שנהעבורקטגוריהתוצאההפסיד ל1989כף רגלי השמאליתהשחקן הטוב ביותר 2002כנופיות ניו יורק 2007זה ייגמר בדם
שנהעבורקטגוריהתוצאההפסיד ל1990כף רגלי השמאליתהשחקן הטוב ביותר 2008זה ייגמר בדם 2013לינקולן
חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק
שנהעבורקטגוריהתוצאההפסיד ל1987זיכרונות אהבה מפירנצהשחקן המשנה הטוב ביותר rowspan="2" rowspan="2" מכבסה יפהפיה שלי1990כף רגלי השמאליתהשחקן הטוב ביותר 2003כנופיות ניו יורק 2008זה ייגמר בדם 2013לינקולן
שנהעבורקטגוריהתוצאההפסיד ל2003כנופיות ניו יורקהשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה יחד עם מייקל קיין
איגוד מבקרי הקולנוע של טורונטו
שנהעבורקטגוריהתוצאההפסיד ל2002כנופיות ניו יורקהשחקן הטוב ביותר ניקולס קייג' ("אדפטיישן")2012לינקולן דניס לאוואנט (Holy Motors)2017חוטים נסתרים
חוג מבקרי הקולנוע של ונקובר
שנהעבורקטגוריהתוצאהLost to2003כנופיות ניו יורקהשחקן הטוב ביותר 2008זה ייגמר בדם 2012לינקולן חואקין פיניקס ("המאסטר")2017חוטים נסתרים
היה מעורב בהקמת מפלגת שינוי והקים וניהל את "המרכז הישראלי לקידום חברתי וכלכלי".
הוא הרבה לכתוב מאמרים בזכות השוק החופשי בעיתונאות הישראלית והאמריקנית, ובמיוחד בג'רוזלם פוסט והוא סייע רבות לקידום של מספר רפורמות מבניות במשק הישראלי.
הוא פרסם ספר בשם "תמול וכישלון" שיצא לאור ב־2022 בהוצאת ידיעות ספרים.
דורון נולד בשם דניאל הלפרין וגדל בתל אביב, הוא נין של זרח ברנט.
כשהיה בן 14 נפטרה אמו, וכשסיים את לימודיו בבית הספר הדתי "מוריה", נשלח אל קרובי משפחה בארצות הברית ושם החל ללמוד רפואה.
ב-1948 התגייס בארצות הברית להגנה ונשלח לישראל באוניה "מארין קארפ".
האוניה עגנה בביירות שבלבנון אחרי הקמת המדינה, והנוסעים הישראלים, ביניהם דורון, הועברו למעצר בבעלבכ.
כששוחרר הגיע לישראל, ושירת במלחמת העצמאות במודיעין של חיל האוויר.
אחר כך למד סוציולוגיה וכלכלה באוניברסיטה העברית, במחזור הראשון של החוג לכלכלה שבו לימד הכלכלן דן פטינקין.
בשנות ה-50 היה מעוזריו של טדי קולק במשרד ראש הממשלה ושימש מטעמו כעוזר יו"ר ועדת חגיגות העשור למדינת ישראל.
שימש גם כיועץ מיוחד מטעם משרד ראש הממשלה לשגרירות האמריקנית בתל אביב, לניהול קרן שהוקדשה לכארבעים מיזמים תרבותיים וחינוכיים.
בנוסף שימש כמבקר ספרותי בעיתון "הארץ" ותרגם עם אברהם יבין את "דיוקן האמן כאיש צעיר" של ג'יימס ג'ויס, ואחר כך את "התפסן בשדה השיפון" של סלינג'ר.
בשנות ה-60 המשיך את לימודיו באוניברסיטת שיקגו, ואחר כך שימש כחוקר אורח באוניברסיטת קולומביה.
דורון נשאר להתגורר בארצות הברית עד תחילת שנות ה-80.
לאחר שאשתו קנתה מספר ציורים של הצייר הצפתי שלום מושקוביץ', הוא הפך לסוכן ונציג של הצייר וארגן עבורו תערוכות בישראל ובניו יורק.
ב-1965 ביים בארצות הברית סרט תעודה על אודותיו.
בשנות ה-70 היה פעיל במפלגת שינוי ועזר להקים את כוח המשימה לענייני ישראל-גולה של הוועד היהודי אמריקני.
הוא שימש גם כמגייס תרומות עבור מפלגת שינוי בארצות הברית.
בשנת 1984, לאחר שחזר לגור בישראל ייסד את "המרכז הישראלי לקידום חברתי וכלכלי" (ICSEP), מלכ"ר, השואף להנחיל את עקרונות השוק החופשי בישראל.
המרכז התבסס על הגותו של הכלכלן האמריקאי מילטון פרידמן והביע התנגדות לסוציאליזם ומדינת הרווחה.
ופעל למען הפרטה והסחרה של שירותים ציבוריים בישראל.
בשנת 1991 עורר המרכז סערה ציבורית לאחר ששילם עבור נסיעתם של תשעה חברי כנסת לביקור בלונדון.
בשנים 1996–2021 שימש כיועץ בהתנדבות לראש הממשלה בנימין נתניהו וקידם שורה של רפורמות לקידום התחרותיות של המשק הישראלי.
דורון הוא ממייסדי כנס הרצליה.
בשנת 2007 העניקה לו האגודה לזכות הציבור לדעת את הפרס לתקשורת כלכלית איכותית.
דורון נפטר ב-28 בפברואר 2022 בגיל 93. נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
ג'יי די סלינג'ר, התפסן בשדה השיפון (מאנגלית: דניאל דורון ואברהם יבין), עם עובד 1975
ג'יימס ג'ויס, דיוקן האמן כאיש צעיר (מאנגלית: אברהם יבין ודניאל דורון), עם עובד 1955
דניאל רובין פרדריק דה רידר (בהולנדית: Daniël Robin Frederick de Ridder; נולד ב-6 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר הולנדי ממוצא ישראלי-יהודי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
דה רידר נולד באמסטרדם לאם ישראלית ולאב הולנדי.
החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של אייאקס אמסטרדם.
לקראת עונת עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון וב-21 בינואר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו, במשחק מול רודה.
את השער הראשון שלו בליגת העל ההולנדית כבש ב-16 במאי 2004, מול וילם II.
בתום העונה הראשונה שלו בקבוצה הבוגרת זכה עם אייאקס באליפות.
לקראת עונת עבר דה רידר לסלטה ויגו הספרדית, שם שיחק ב-17 משחקים בעונה הראשונה שלו במועדון ושלושה משחקים בעונה השנייה, שבסיומה ירדה הקבוצה לליגה השנייה בספרד.
דה רידר השתייך לסגל הנבחרת הצעירה של הולנד, איתה זכה באליפות אירופה לנבחרות צעירות בשנת 2006, וכן בשנת 2007. בזכייה השנייה היה דה רידר אחד השחקנים המשמעותיים בנבחרת ההולנדית ובמשחק הגמר בישל שלושה שערים בניצחון 1-4 על סרביה.
מספר שנים לאחר מכן ביקש דה רידר להצטרף לסגל נבחרת ישראל, אך בקשתו לא אושרה על ידי פיפ"א מכיוון ששיחק בנבחרת הצעירה של הולנד.
לקראת עונת עבר דה רידר לברמינגהאם מהפרמייר ליג האנגלית ולאחר עונה אחת חתם בוויגאן.
בוויגאן רשם 18 הופעות בעונה הראשונה שלו בקבוצה.
בתחילת העונה השנייה שלו לא נכלל דה רידר בהרכב באף משחק ולקראת חלון ההעברות של ינואר 2010 ביקש לעזוב את המועדון.
ב-20 בינואר 2010 הודיעה הנהלת הפועל תל אביב שסיכמה על השאלת דה רידר עד סוף העונה, בה נאבקה הקבוצה על האליפות.
דה רידר חתם בקבוצה כעבור יומיים ובסוף העונה סייע לה לזכות בדאבל.
את שער הבכורה שלו במדים האדומים כבש במחזור הראשון של הפלייאוף העליון, בניצחון 0-1 על בני יהודה, לאחר שקבוצתו נותרה בעשרה שחקנים, ובכך למעשה הציל את סיכויי קבוצתו לזכות בתואר האליפות.
את שערו השני בקבוצה כבש במחזור ה-33 מול מ.ס.
בתום תקופת השאלתו עזב את ישראל וחזר לוויגאן, אך שוב לא קיבל שם הזדמנות לשחק ולקראת עונת חתם בגראסהופרס ציריך מהליגה השווייצרית.
בחודש נובמבר 2011 היה מועמד לתואר שחקן החודש בשווייץ.
ב-23 באוגוסט 2012 חזר להולנד אחרי שבע שנים וחתם בהירנביין.
דה רידר כבש שלושה שערי ליגה, אך בינואר 2013 נפצע ולא חזר יותר לשחק, עד שבתום העונה שוחרר מהקבוצה.
לאחר שנה בה לא שיחק כלל, חתם ב-21 בינואר 2014 בקבוצת וואלבייק מהליגה הבכירה בהולנד, במדיה ערך עד תום העונה עשר הופעות בהן כבש שני שערים.
לקראת עונת חתם בקבוצת קמבור מאותה הליגה, ובמדיה ערך 21 הופעות וכבש שני שערים.
ביוני 2015 שוחרר מהקבוצה וביולי 2015 פרש ממשחק פעיל.
דניאל דארייה הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון צרפתייה, שנחשבת לאחת מהכוכבות הגדולות של הקולנוע הצרפתי; הקריירה שלה בת שמונה עשורים והיא מהארוכות בתולדות הקולנוע.
דארייה נולדה בעיר בורדו לאב רופא ששירת באותו זמן בצבא הצרפתי במלחמת העולם הראשונה.
היא גדלה בפריז ולמדה נגינה על צ'לו בקונסרבטוריון של פריז.
בהיותה בת 13 זכתה בתפקיד בסרט מוזיקלי בשם "Le Bal", יופייה בשילוב יכולת שירה וריקוד הביאו לה הצעות רבות נוספות בתעשיית הקולנוע, ובכך החלה הקריירה הקולנועית של דארייה, הנמשכה מזה שמונה עשורים.
ב-1935 נישאה לבמאי והתסריטאי, הנרי דקויין, שעודד אותה לנסות את מזלה בהוליווד.
היא חתמה חוזה ב'אולפני יוניברסל' והופיעה בקומדיה "הזעם של פריז" (1938), לצד דאגלס פיירבאנקס ג'וניור, שהיה כוכב גדול בשעתו בהוליווד, כשבינתיים נישואיה עלו על שרטון.
בעת הכיבוש הגרמני את צרפת בזמן מלחמת העולם השנייה המשיכה דארייה להופיע בהוליווד, דבר שהביא לה ביקורת רבה מצד בני עמה, ולכן בשלוש השנים הבאות (1943-1945) נמנעה מכל השתתפות בסרטי קולנוע.
בספטמבר 1942 נישאה לפורפיריו רובירוסה, דיפלומט יליד הרפובליקה הדומיניקנית שגדל בפריז.
שניהם עברו להתגורר בשווייץ עד לסוף המלחמה והתגרשו שנתיים אחר כך.
ב-1948 נישאה בשלישית, לתסריטאי מקומי ואיתו חייה עד למותו ב-1991.
דארייה קיבלה ביקורות טובות על הופעתה בסרט המוזיקלי של אולפני MGM, "עשירה, צעירה ויפה" (1951).
מנקייביץ' ראה אותה בסרט והביא לה את התפקיד הנשי הראשי ב"חמש אצבעות", סרט שקיבל שתי מועמדויות לפרס האוסקר והחזיר את דארייה לאור הזרקורים של הוליווד, אולם דארייה העדיפה להופיע בסרטים אירופאים על פני המסחריות האמריקנית.
ב- 1956 הופיעה באפוס של רוברט רוסון, "אלכסנדר הגדול", לצד ריצ'רד ברטון, שם גילמה את אולימפיאס, אשתו של פיליפוס השני ואמו של אלכסנדר הגדול.
היה זה סרטה האמריקני האחרון.
ב-1967 שיחקה בסרטו של ז'אק דמי, "העלמות מרושפור" והיא היחידה שגם שרה בקולה.
דארייה החליפה את קתרין הפבורן במחזה בברודוויי "Coco" על חייה של מעצבת האופנה הצרפתייה, קוקו שאנל (1970).
מאז, במשך שלושת העשורים הבאים הקריירה של דארייה שקעה, והיא הרבתה להופיע בסרטי טלוויזיה צרפתיים זניחים, עד שב-2002 עשתה קאמבק, בגיל 85, כשגילמה את אמה של קתרין דנב בסרטו המוזיקלי עטור השבחים של פרנסואה אוזון, "8 נשים".
הסרט, שזכה להצלחה קופתית בינלאומית, קיבל 12 מועמדויות לפרס ה"סזאר" ובהן מועמדות לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר.
כמו כן, הייתה דארייה מועמדת לפרס האוסקר האירופי על תפקיד זה, בו זכתה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר, יחד עם שבע השחקניות הנוספות עמן כיכבה בסרט, ובהן: איזבל הופר וקתרין דנב.
ב-2007 זכתה בפרס לומייר לשחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט "Nouvelle chance".
דניאל דה פונסקה (Daniel de Fonseca; 1672–1733) רופא ודיפלומט יהודי, צאצא של אנוסים שנולד בפורטוגל במחצית השנייה של המאה ה-17, היה בין מייסדי הקהילה היהודית הספרדית בבוקרשט, ולאכיה ומת בפריז.
סבו של דניאל הועלה על המוקד על ידי האינקוויזיציה ואביו ניצל מגורל זהה בבורחו.
דניאל, שהיה רק בן 8, הוטבל לנצרות יחד עם אחיו.
הוא חונך לכמורה, אך בהגיעו לבגרות חזר בסתר ליהדות, למרות שהמשיך למלא את חובותיו ככומר.
האינקוויזיציה חשדה בו והוא נמלט ממנה לצרפת, שם למד (כנראה) רפואה ובהמשך נסע לקונסטנטינופול, מקום בו חזר בגלוי ליהדותו.
באמצעות מקצועו בנה לו מעמד של כבוד ואמון בעיני הווזירים העות'מאנים וגם בין השגרירים הזרים.
הוא הושיט סיוע לקרל השנים עשר, מלך שוודיה בניסיונותיו לרתום את השער הנשגב למאבקו באימפריה הרוסית.
הוא מונה לרופא הרשמי של שגרירות צרפת וכיהן בתפקיד זה עד 1719. במרץ 1719 יצא לבוקרשט, להיות רופא השליט המקומי, שאיתו קשר יחסים עוד בקונסטנטינופול.
תחת מסווה תפקידו כרופא הנסיך הוא שימש כאיש של צרפת ושל האימפריה העות'מאנית בתככים שנרקמו שם כנגד אוסטריה.
לאחר שנות שירותו בבוקרשט, חזר דניאל דה פונסקה לקונסטנטינופול ומונה לרופא הסולטאן אהמט השלישי וגם המשיך לעבוד עבור הצרפתים במשכורת של 2,000 פרנק בשנה.
לאחר הדחת הסולטאן בשנת 1730, חזר לבוקרשט ומשם לפריז, שם התרועע עם וולטייר ויתר נכבדי התקופה.
על פי מסמכים רומניים, בשנת 1730, בבוקרשט, השליט ניקולאה מברוקורדט נתן אישור לייסוד הקהילה היהודית הספרדית וזאת לבקשת יועציו, הרופא דניאל דה פונסקה ומנטס באלי Mentes Bally (אבי סבו של דוויצ'ון באלי).
דניאל אלברטו דיאס (ספרדית: Daniel Alberto Díaz; נולד ב-13 במרץ 1979) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם.
דיאס ידוע בכינויו 'קאטה' ונחשב בתקופת משחקו לבלם חסון ופיזי.
דיאס החל את הקריירה בקבוצת רוסאריו סנטרל ושיחק בשורותיה 3 עונות בהן ערך 97 הופעות וכבש שני שערים.
הוא עבר לקרוס אסול, וזומן מספר פעמים לסגל נבחרת ארגנטינה על ידי מרסלו בייאלסה אשר נהג לזמן בדרך כלל סגל שחקנים המורכב כמעט כולו משחקנים המשחקים באירופה, דיאס זכה להיות מוזמן לנבחרת יחד עם חברו לקבוצה דאז, ססאר 'צ'ליטו' דלגאדו.
לאחר עונה אחת במקסיקו, חזר דיאס לארגנטינה, אף על פי שהיה מבוקש על ידי מספר קבוצות הוא נחת לבסוף בקולון סנטה פה אך שיחק בה רק שנה אחת בטרם נרכש על ידי בוקה ג'וניורס, אחת הקבוצות הבכירות באמריקה הדרומית.
הוא תפס את מקומו בהרכב הקבוצה ונחב לאחד הבלמים הטובים בליגה הארגנטינאית.
דיאס זומן על ידי מאמן הנבחרת אלפיו באסילה לסגל השחקנים המקומי שהיה אמור להתמודד בקופה אמריקה, הוא היה מבין השחקנים המעטים מאותו סגל שזומן לבסוף לטורניר אם כי לא זכה לשחק דקות רבות.
בקיץ 2007 הוא עבר לחטאפה, אותה העדיף על פני הצעות מצידן של קבוצות כגון סביליה וריאל בטיס.
החל מ-2012 עד 2013 שיחק תקופה קצרה באתלטיקו מדריד, ב-2013 חזר לאחר 7 שנים לבוקה ג'וניורס.
כעבור 3 שנים חזר לחטאפה.
ב-2017 החל לשחק בפואנלברדה, וב-2019 פרש ממשחק מקצועני.
דניאל דיי קים הוא שחקן ומפיק אמריקאי-קוריאני, התפרסם בשל תפקידו כג'ין סו קוואן בסדרה "אבודים" ברשת ABC, לאחר מכן מתפקידו בתור הבלש צ'ין הו קלי בסדרה "הוואי חמש-אפס" ברשת CBS.
דניאל דיי קים נולד בבוסאן, קוריאה הדרומית, ובגיל שנה וחצי עבר לארצות הברית וגדל במספר מקומות כמו ניו יורק ובערים איסטון ובית לחם שבמדינת פנסילבניה.
בשנת 1990 קיבל תואר ראשון בתיאטרון ובמדעי המדינה מהוורפורד קולג' ולאחר מכן למד לתואר שני באמנויות הבמה מבית הספר לאמנויות ע"ש טיש באוניברסיטת ניו יורק אותו סיים בשנת 1996.
בשנת 1997 הוא שיחק בקומדיה הרומנטית "מכורים לאהבה" בכיכובה של מג ראיין, ובשנת 1999 שיחק בדרמת הספורט "בשם האהבה" בכיכובו של קווין קוסטנר.
הוא שיחק בתפקיד אורח במספר סדרות, ביניהן 24, אנג'ל, קרוסייד, פאוור רינג'רס, סיינפלד, CSI, וכן בסרט ספיידרמן 2. התפקיד הידוע ביותר שלו הוא בסדרה "אבודים", בה גילם במשך שש העונות את ג'ין קוואן.
כג'ין הוא מדבר בסדרה גם קוריאנית, אך שפת האם שלו היא אנגלית, והוא לא מדבר קוריאנית שוטפת.
ב-2008 שיחק במיני-סדרה "זרע אנדרומדה" שמבוסס על ספרו של מייקל קרייטון.
קים גם שיחק בסדרה "Hawaii Five-O".
בשנת 2011 שיחק בסרט הפעולה "הזירה" בכיכובם של קלאן לוץ וסמואל ל.
בשנת 2015 שיחק את דמותו של ג'ק קאנג בסרט "מורדים".
בשנת 2017 התארח בסדרת הטלוויזיה "מקגייוור".
בשנת 2019 שיחק בסרט "הלבוי", בסרט הקומי-רומנטי "אם זו אהבה" ובנוסף דיבב בסדרת האנימציה "שי-רה ונסיכות הכוח" בנטפליקס.
שיחק גם בעונה השנייה של סדרת הדרמה הרפואית "הרופא הטוב" את ד"ר ג'קסון האן.
בשנת 2021 שיחק בסרט המדע הבדיוני "הנוסע הסמוי" מבית נטפליקס.
באוקטובר 2024 עלה בברודוויי המחזה "Yellow Face" בו קים מגלם את התפקיד הראשי.
המחזה מתמקד בפרשה אמיתית מ-1990 שבה דייוויד הנרי הואנג התנגד להפקת המחזמר "מיס סייגון" בברודוויי בשל ליהוק של שחקן לבן (ג'ונתן פרייס) לתפקיד אסייתי.
באותו החודש, קים חתם על הסכם first-look עם חברת אולפני המאה ה-20 לפיתוח והפקת סדרות קומדיה, דרמה ומיני-סדרות דרך חברת ההפקה שלו, 3AD.
ההסכם מתמקד ברשתות ליניאריות ובפלטפורמות סטרימינג תחת Disney Entertainment Television, כמו ABC, הולו ו-דיסני+.
באפריל 2025 קים נכלל ברשימת טיים 100 לשנת 2025 בזכות שילוב יוצא דופן של קריירה מצליחה במשחק והפקה עם מחויבות אמיצה לשוויון ולהגנה על זכויות האוכלוסייה האסייתית-אמריקאית.
בשנת 1993 נישא למיה קים, ולהם שני בנים.
קים ומשפחתו מתגוררים לסירוגין בלוס אנג'לס ניו יורק.
במהלך העונות המאוחרות של "אבודים", עבר קים להתגורר בהונולולו שבהוואי אליה עבר עקב צילומי הסדרה, ונשאר בה בשל צילומי הסדרה "הוואי חמש-אפס".
הוא שימש כנואם בטקס הפתיחה של אוניברסיטת הוואי ב-2014.
ב-25 באוקטובר 2007 נתפס קים בהוואי נוהג תחת השפעת אלכוהול ונעצר.
למחרת הוא התנצל פומבית על התקרית.
שנהסרטתפקידהערות1992American Shaolinג'ו יון1997מכורים לאהבהעוזר תואר ראשוןהתןאקאשיSpace Retroטדי1999בשם האהבהרופא200115 דקותאדם במסעדהNate The Animalsקונג2002Superman Must Dieבראדלי20032 צעדים למוותמומחה אורחהענקאיידיRide or DieמייקוSinלקורן2004ספיידרמן 2ריימונדהתרסקותפארק2005המערהאלכס קים2008חדשות מטוגנותאייבי2011הזירהטייגה מורי2015Ktown Cowboysדייווידמורדיםג'ק קאנג2016נאמנים2018מיראיהאיש הצעירדיבוב2019הלבויבן דאימיואם זו אהבהברנדון צ'וי2020קצב החייםד"ר מייקל אוניטסוקה2021ריה והדרקון האחרוןצ'יף בנג'הדיבובהנוסע הסמוידייוויד קים2023עוברות את הגבולאביה של אודרי2025ציידות השדים של הקיי פופהאןדיבוב
Joe: Renegadesטדי לידיבוב; פרק: "The Anomaly"2014–2012האגדה של קורההירושי סאטודיבוב; 7 פרקים2012NCIS: לוס אנג'לסצ'ין הו קליפרק: "Touch of Death"2013עד עצם היום הזהנהגדיבוב; פרק: "Darkness on the Edge of Town"2017מקגייוורצ'ין הו קליפרק: "Flashlight"2019הרופא הטובד"ר ג'קסון האג4 פרקים
דניאל דיחס גרסיה (בספרדית: Daniel Diges García; נולד ב-17 בינואר 1981), הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון, זמר, מלחין, כותב ונגן פסנתר ספרדי.
דיחס נולד בעיר אלקלה דה אנארס בקהילה האוטונומית מדריד בספרד.
בנעוריו החל לשחק בהצגות בחברת התיאטרון "TELA" ("Teatro Escuela Libre de Alcalá de Henares"), שבעיר הולדתו.
במקביל להופעתו בתחילה בתיאטרון שבעיר הולדתו, כיכב במספר פרסומות.
לאחר מכן, בשנים 1999-2000, עלה מעמדו כשחקן כאשר כיכב בדרמת הנעורים הספרדית "Nada es para siempre".
את הקריירה שלו בתיאטראות גדולים החל בשנת 2005. הוא שיחק במחזות הזמר: "En Tu Fiesta Me Colé" ו-"Hoy No Me Puedo Levantar".
בשנים 2007-2008 שיחק בהפקה ספרדית למחזה: "We Will Rock You".
בשנים 2008-2009 כיכב בהפקה הספרדית למחזה ולסרט האמריקאי "High School Musical".
משנת 2009 הוא משחק בהפקה הספרדית למחזמר "מאמה-מיה", המבוסס על שיריה של להקת הפופ השוודית "אבבא".
השיר סיים רק במקום ה-15 מתוך 25 שירים, עם 68 נקודות.
אולם בתחרות הלאומית בספרד קיבל דיחס את מרב הקולות גם מהציבור וגם מצוות השיפוט שהיוו יחד את ההצבעה.
השיר זכה לביקורות חיוביות בציבור והגיע למקום ה-16 בטבלת מצעד השירים הרשמית של ספרד.
השיר גם קיבל סיקור נרחב במספר אתרי אינטרנט על ההכנות, הכוריאוגרפיה ועל קליפים נוספים שהכין דיחס לשיר.
בספרד התאגדה קבוצה גדולה של מעריצי האירוויזיון ומעריצים של הזמר, שהכינה קליפ משלה לשיר, כשהם רוקדים ברחובות העיר מדריד ובסוף הקליפ גם דיחס עצמו מופיע.
בנוסף, בחירתו לאירוויזיון הביאה לכך שאחת מארבע חברות התקליטים הגדולות בעולם, "וורנר מיוזיק גרופ", הזמינה אותו להיות מיוצג אצלה, ובתאריך 18 במאי 2010 הוא הוציא תחת חסותה את האלבום "דניאל דיחס" על שמו, שבו כתב את מרבית השירים.
האלבום כולל גם שתי גרסאות נוספות לשירו באירוויזיון וגרסאות כיסוי בספרדית לשירים הידועים: "Just the Way You Are" ("בדיוק כפי שאת") של בילי ג'ואל, "Everything" ("הכל") של מייקל בובלה ו-"Angels" ("מלאכים") של רובי ויליאמס.
בשנת 2007 זכה ב-"פרס תיאטרון המחזמר" כשחקן פורץ הדרך הטוב ביותר בהפקה ""Hoy No Me Puedo Levantar", שהוצגה בספרד ובמקסיקו.
בשנת 2010 זכה ב-"פרס התיאטרון הלאומי" כשחקן הטוב ביותר במחזות-זמר בספרד.
דניאל דה פארייה דיאס (בפורטוגזית: Daniel de Faria Dias; נולד ב-24 במאי 1988) הוא שחיין ברזילאי.
דיאס נולד עם עיוות בגפיים העליונות והתחתונות, ומתחרה בשחייה לנכים במסגרת המשלחת הברזילאית למשחקים הפאראלימפיים.
הוא בעל 23 מדליות פאראלימפיות, מהן 14 מדליות זהב, וזכה שלוש פעמים ברציפות בתואר השחיין הנכה של השנה מטעם המגזין סווימינג וורלד.
כשהיה בן 18 התחרה דיאס לראשונה באליפות העולם בשחייה לנכים שנערכה בדרבן, דרום אפריקה בשנת 2006, וזכה בשלוש מדליות זהב, ושתי מדליות כסף (קטגוריה S5).
הוא זכה במדליית הזהב במקצה ל-100 מטר בסגנון חופשי עם תוצאה של 1:16.33 דקות, במדליית זהב נוספת במקצה ל-200 מטר מעורב עם שיא עולם של 3:02.88 דקות, ומדליית זהב קבוצתית במשחה ל-4X50 בסגנון מעורב עם שיא עולם נוסף של 2:36.32 דקות.
באליפות העולם בשחייה לנכים שנערכה באיינדהובן זכה דיאס בתשע מדליות, מהן שמונה מדליות זהב, ומדליית כסף אחת.
הוא זכה במדליית הזהב במקצים ל-50 מטר חופשי, 50 מטר פרפר, 50 מטר גב, 200 מטר מעורב, 200 מטר חופשי, 100 מטר חזה, 100 מטר חופשי ובמשחה הקבוצתי 4X50 מעורב, ובמדליית הכסף במשחה הקבוצתי 4x100 בסגנון חופשי.
ב זכה דיאס בתשע מדליות פאראלימפיות.
הוא זכה במשחה ל-100 מטר בסגנון חופשי (קטגוריה S5) עם שיא עולם של 1:11.05 דקות, ובמשחה ל-200 מטר בסגנון חופשי עם שיא עולם נוסף של 2:32.32 דקות.
במשחה ל-200 מטר בסגנון מעורב הוא קבע שיא פאראלימפי במקצה המוקדמות של 2:59.04 דקות, אותו שבר והעמיד במקצה הגמר שיא עולם של 2:52.60 דקות, ובמקצה ל-50 מטר חזה קבע במקצה הראשון שיא עולם של 36.46 שניות, שיא שנשבר במקצה המקביל כשהי ז'ונקואן הסיני העמידו על 35.04 שניות.
במקצה הגמר ניצח דיאס עם תוצאה של 35.28 שניות, ואילו ז'ונקואן סיים עם מדליית הכסף בתוצאה של 35.43 שניות.
על ארבע מדליות הזהב, הוסיף דיאס שלוש מדליות כסף אישיות.
במקצה ל-100 מטרים חזה עם תוצאה של 1:40.39 דקות, ונכנע לשיא עולם של 1:36.61 דקות של השחיין הספרדי ריקרדו טן.
במקצה ל-50 מטר בסגנון פרפר סיים עם 36.25 שניות, שני רק לרוי פרקינס האמריקאי שקבע שיא עולם של 35.95 שניות.
בנוסף לשלוש מדליות הכסף האישיות, זכה דיאס גם במדליית כסף קבוצתית במשחה ל-4X50 בסגנון מעורב עם תוצאה של 2:39.31 דקות, כשנבחרת ברזיל נכנע לשיא עולם של הנבחרת הסינית עם תוצאה של 2:33.15 דקות, ומדליית קבוצתית נוספת במשחה ל-4X50 בסגנון חופשי עם 2:30.17 דקות.
ב זכה דיאס בחמש מדליות זהב פאראלימפיות.
במדליית הזהב במקצה ל-50 מטר חופשי הוא זכה כשקבע שיא עולם של 32.05 שניות, לפני הספרדי סבסטיאן רודריגס שסיים בתוצאה של 33.44 שניות והאמריקאי רוי פרקינס שהגיע שלישי עם 33.69 שניות.
גם במקצה ל-200 מטר חופשי זכה דיאס במדליית הזהב עם שיא פאראלימפי של 2:27.83 דקות, לפני רודריגז (2:43.11 דקות) ופרקינס (2:43.14 דקות) במשחה ל-100 מטר חזה הוא קבע שיא עולם נוסף של 1:32.27 דקות, ובמשחה ל-50 מטר בסגנון גב זכה במדליית זהב רביעית עם שיא עולם שלישי של 34.99 שניות.
דיאס הוסיף מדליית זהב חמישית במשחקים כשקבע שיא עולם של 34.15 שניות במשחה ל-50 מטרים בסגנון פרפר.
דניאל דגן (נולד ב-1944) הוא איש תקשורת, עיתונאי וסופר ישראלי המתגורר בגרמניה.
דגן נולד בשנת 1944 בקהיר, בשנת 1952 עבר עם משפחתו לצרפת ושנה לאחר מכן עלה לארץ, הועבר לקיבוץ משמר העמק ושם התחנך, שירת בצה"ל ככתב בעיתון צבאי.
לאחר השירות פנה ללימודי מדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב, לאחר סיום לימודיו עבד בעיתון דבר ולאחר מכן היה הכתב המדיני בעיתון מעריב ולאחר מכן עיתונאי הארץ, דגן עבד גם תקופה קצרה עבור גלי צה"ל ובסוכנות הידיעות היהודית.
דגן שימש כתב של רשות השידור (ב וברשת ב') בגרמניה, שם הוא מתגורר בשנים האחרונות.
כמו כן שימש כתב העיתון גלובס.
לאחר סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי ממשיך דגן בתפקידיו בכאן 11 ובכאן ב.
דגן כתב ספרים בשפה הגרמנית בנושאי ישראל ויחסיה עם שכנותיה.
דגן כותב מאמרי דעות ופרשנות בעיתונים מובילים ובכתבי עת באירופה ומופיע ברדיו ובטלוויזיה בגרמניה.
הוא מומחה ליחסי ישראל - אירופה, ומדריך סיורים לישראלים בברלין.
דגן חבר באגודת העיתונאים באירופה ובאיגוד העיתונאים הזרים בגרמניה.
דניאל דֶרוֹנְדָה הוא רומן מפורסם שכתבה הסופרת האנגליה ג'ורג' אליוט.
ראה אור לראשונה ב-1876. העלילה מתרחשת בתקופת חייה של הסופרת: התקופה הוויקטוריאנית.
ברומן תערובת של סאטירה חברתית והתלבטות מוסרית, יחד עם תיאור אוהד של יהודים ציונים ושל רעיונות קבליים.
הוא הרומן האחרון שכתבה אליוט.
גלומה בו אמירתה הברורה בעד חידוש הלאומיות היהודית בארץ ישראל, בעקבותיה הפך הספר לחלק מההסברה של התנועה הציונית, שנים אחדות לאחר שפורסם.
ברומן יש שני קווי עלילה מקבילים, שהמאחד ביניהם הוא הדמות הראשית דניאל דרונדה.
העלילה מתחילה באוגוסט 1865, בפגישתם של דניאל דרונדה וגוונדלין הרלט בעיר הבדיונית לברון בגרמניה.
דניאל נמשך אל גוונדלין היפה, העקשנית והאנוכית, אך בה בעת חושש ממנה.
פגישתם הראשונה היא ליד שולחן הרולטה, כאשר גוונדלין מהמרת על הכסף שהרוויחה ומפסידה את כולו.
למחרת מקבלת גוונדלין מכתב מאמהּ המבשר לה על חורבנה הכלכלי של המשפחה, ומפצירה בה לחזור הביתה.
ביאושה היא ממשכנת שרשרת שברשותה, ומקווה להרוויח שוב בהימורים.
אולם השרשת מוחזרת אליה, והיא מבינה שדניאל ראה אותה, ופדה את השרשרת עבורה.
מכאן ואילך העלילה מתפצלת לשני כיוונים נפרדים, האחד פלאשבק לקורות חייה של גוונדלין, והשני מתאר את חיי דניאל.
באוקטובר 1864, אחרי מות אביה החורג של גוונדלין, היא ומשפחתה עברו לגור סמוך לבית דודה הכומר.
שם היא מכירה את הנלי מלינגר גרנדקורט, אדם אמיד, שתקן ומחושב, המציע לה נישואים זמן קצר אחרי פגישתם הראשונה.
בהתחלה היא נענית לחיזוריו, אבל אחרי שהיא מגלה שלגרנדקורט יש פילגש, לידיה גליישר, וילדים אחדים ממנה, היא בורחת ממנו (לעיירה הגרמנית בה היא פוגשת את דרונדה).
בחלק זה של הרומן, גוונדלין מתוארת כיהירה ואנוכית, ויחד עם זאת כנערה אוהבת הנערצת בגלל יופייה.
החברה הסובבת אותה חוששת ממנה משום התנהגותה המניפולטיבית והערותיה הסאטיריות.
היא נתקפת לעיתים בהתקפי חרדה המערערים על חזותה השלווה בדרך כלל.
דרונדה גדל אצל סר הוגו מלינגר, ג'נטלמן עשיר.
הקשר המשפחתי בין השניים מעורפל, רבים מאמינים שדרונדה הוא בנו הבלתי חוקי של סר הוגו, גם דניאל עצמו חושב כך, אך איש אינו יודע זאת בביטחון.
דרונדה הוא אדם צעיר אינטליגנטי, חסר דאגות ורחום, שלא החליט עדיין מה לעשות בחייו, וזוהי נקודת מחלוקת בינו לבין סר הוגו שמעוניין שדרונדה יעסוק בפוליטיקה.
באחד הימים, ביולי 1864, כשהוא חותר בסירה על התמזה, הוא מציל צעירה יהודיה, מירה לפידות, המנסה להתאבד בטביעה.
דרונדה לוקח אותה לביתם של חברים, ומתברר שמירה היא זמרת.
היא הגיעה ללונדון בחיפוש אחרי אמהּ ואחיה, היא נמלטה מאביה שחטף אותה בילדותה והכריח אותה להצטרף ללהקת שחקנים, ולהופיע ולשיר על הבמה.
לבסוף ברחה ממנו כשחששה שהוא ימכור אותה לאחד מחבריו כמאהבת שלו.
דניאל מתרגש מסיפורה של מירה ומתחייב לעזור לה ולחפש את אמה ואחיה.
מסתבר שאמה מתה לפני שנים, ותוך כדי החיפוש דרונדה מתוודע לקהילה היהודית שבלונדון.
הקרבה שנוצרת בינו למירה, מטרידה אותו, והוא עוזב את לונדון ומצטרף לסר הוגו בגרמניה, שם הוא פוגש לראשונה את גוונדלין.
העלילה חוזרת לספטמבר 1865, כאשר גוונדלין חוזרת מגרמניה ומגלה שמשפחתה איבדה את כל רכושה.
גוונדלין סולדת מנישואים, הדרך המכובדת היחידה לאישה להשגת ביטחון כלכלי; היא מנסה להימנע מעבודה כאומנת, ורוצה לפתח את כישורי הזמרה שלה כדי להיות זמרת ולהופיע על הבמה, אך מוזיקאי בולט מבין מכריה אומר לה שאין לה הכישרון הדרוש לכך.
כדי להציל את עצמה ואת משפחתה מעוני, היא מסכימה להינשא לגרנדקורט העשיר, בהאמינה שתוכל לתמרן אותו ולשמור על עצמאותה, זאת בניגוד להבטחה שנתנה למרת גליישר שהיא לא תתחתן עם גרנדקורט.
בחיפושיו אחרי משפחתה של מירה, נתקל דניאל בְּמרדכי, יהודי חולה שחפת ובעל חזון לאומי יהודי.
מרדכי מכריז בלהט על שאיפתו שהעם היהודי ישמור על הזהות הלאומית שלו, ובאחד הימים יחזור כעם לארץ המובטחת.
מכיוון שהוא נוטה למות, הוא רוצה שדניאל יהיה יורשו ימשיך בדרכו הרעיונית ויהיה מליץ יושר לעם היהודי.
אף על פי שדרונדה מרגיש קרבה רבה למרדכי, הוא מהסס ואינו מוכן להתחייב למען מטרה, שאין לה כל קשר אל זהותו ואל חייו.
אבל רצונו של דרונדה לאמץ את החזון של מרדכי גובר כאשר מתגלה שהוא אחיה של מירה המוכר לה בשם עזרא.
למרות זאת דרונדה לא מזהה את עצמו כיהודי, לא מבחינת הלאום ובוודאי שלא מבחינת הדת, דבר הנחוץ לו כדי לשמש כמליץ יושר ליהודים.
אך הוא מתקשה ליישב בין עמדה זו שלו לבין חיבתו למרדכי והכבוד שהוא רוחש לו.
גוונדלין חווה התעללות רגשית מצד בעלה קר המזג, המרוכז-בעצמו והמניפולטיבי.
היא אכולה רגשי אשמה על כך שגזלה את הירושה מילדיה של לידיה גליישר.
ביום נישואיה של גוונדלין היא מקבלת ממרת גליישר חבילה המכילה תכשיטי יהלומים, עם מכתב בו היא מקללת אותה ומאחלת לה שתסבול על בגידתה, מה שמגדיל את רגשות האשמה והאימה של גוונדלין.
אחרי נישואיה גוונדלין ודרונדה מתראים בקביעות והיא שופכת את לבה בפניו.
גרנדקורט לוקח אותה לטיול באיטליה, וכשהם שטים בסירה, הוא נופל מהסירה וטובע בים.
גוונדלין חשה שזו אשמתה כי היא ייחלה למותו, ואחרי היסוס מה היא קופצת אחריו למי הים התיכון בניסיון כושל להציל אותו.
דרונדה שנמצא גם הוא באיטליה, ופוגש לראשונה את אמו היהודיה, מנחם את גוונדלין ומנסה לייעץ לה.
גוונדלין המאוהבת בדרונדה, מקווה לעתיד משותף איתו, אבל הוא רק מפציר בה לנהוג ביושר, ולהקל על סבלה על ידי עזרה לאחרים.
דניאל מגלה שאמו הייתה זמרת אופרה מפורסמת, ושסר הוגו היה מאוהב בה.
היא מספרת לו שאביה, יהודי אדוק וקפדן, הכריח אותה להינשא לבן-דודה, שאותו לא אהבה.
דניאל היה ילדם היחיד, ואחרי מות הבעל, ביקשה מסר הוגו לגדל את בנה כג'נטלמן אנגלי, ולא לגלות לו דבר על מוצאו היהודי.
כשנודע לדרונדה על פרטי מוצאו היהודי, הוא שב לאנגליה ומתוודה בפני מירה על אהבתו.
הוא גם מוכן להתחייב להיות תלמידו וממשיך דרכו של עזרא.
זמן קצר אחרי נישואי דניאל ומירה, עזרא נפטר כשהשניים לצדו.
לפני חתונתו פוגש דרונדה את גוונדלין ומספר לה על מוצאו, על כוונתו לנסוע למזרח ועל אירוסיו למירה.
גוונדלין נפגעת מדבריו, אך זה הופך להיות נקודת מפנה בחייה והיא אומרת "אני אחיה".
ביום נישואיו היא שולחת לו מכתב בו היא מבקשת שלא יזכור אותה בצער, ושבעקבות ההיכרות איתו היא אדם טוב יותר.
הזוג הצעיר יוצא ל"מזרח" למצוא דרכים לעזור לעם היהודי לחזור לארצו.
דניאל דרונדה - גיבור הרומן הוא בנו המאומץ של סר הוגו מלינגר העשיר.
הוא נוטה לעזור לאחרים גם כאשר הוא עלול להפגע מכך.
בתחילת הרומן הוא מאבד מלגה לאוניברסיטת קיימברידג' כיוון שבמקום להתרכז בלימודים הוא עזר לחבר.
אחרי תקופה שבילה בחו"ל, החל ללמוד משפטים.
דרונדה לא יודע דבר על אמו, ומרבה לתהות על זהות הוריו, והאם הוא נולד ג'נטלמן או לא.
במהלך הרומן הוא מתקרב לעולם היהודי ומתחיל להזדהות עם מאבקם הלאומי, ובמקביל הוא מגלה פרטים על מוצאו ועל זהות הוריו.
אליוט משתמשת בדמותו של משה המקראי כהשראה לסיפורו של דניאל.
כשם שמשה גדל אצל המצרים ובסופו של דבר הוביל את עם ישראל אל הארץ המובטחת, גם דניאל הוא יהודי שגדל כג'נטלמן אנגלי עתיד להיות מנהיג יהודי שיוביל את עמו אל ארצו.
השם דרונדה מצביע כנראה על כך שאבותיו חיו בעיר רונדה שבספרד לפני הגירוש היהודי בשנת 1492.
גוונדלין הרלט - היא יפה ומפונקת, בת בכורה לאם שהתאלמנה משני בעלים.
גברים רבים מחזרים אחריה, והיא מפלרטטת עמם אך יותר מכך היא שקועה בעצמה.
בגלל משבר כלכלי שמאיים על משפחתה היא נאלצת להסכים להיות אומנת לפרנסתה.
כשביקשה להימלט מגורל זה, היא מעלה רעיון להיות שחקנית וזמרת, אבל המוזיקאי קלזמר אומר לה שזה מאוחר מידי בשבילה, אין לה את הכישרון לכך והיא אינה יודעת מה המשמעות של עבודה קשה, אימונים והקרבה.
גוונדלין מתחתנת עם הנלי גרנדקורט העשיר והשתלטן אף על פי שאינה אוהבת אותו.
ביאושה היא פונה לעזרה אל דרונדה, והוא מציע לה תמיכה מוסרית ודרך להשתחרר מסבלה ורגשות האשם שלה.
כדמות ספרותית, גוונדלין נחשבת לגולת הכותרת ביצירתה של אליוט, ולבו האמיתי של הרומן.
לוויס היה עדיף לבטל מהרומן את כל החלק היהודי ולשנות את שמו ל"גוונדלין הרלט".
ואכן חלק גדול יותר מהרומן עוסק בגוונדלין מאשר בדניאל דרונדה.
מירה לפידות - היא צעירה יהודייה יפה ילידת אנגליה.
בילדותה נלקחה על ידי אביה כדי להופיע כזמרת והיא נודדת איתו בעולם.
כאשר הבינה שאביה המכור להימורים מתכנן למכור אותה כפילגש לאחד מאצילי אירופה, היא נמלטה ממנו וחזרה ללונדון במטרה למצוא את אימה ואת אחיה.
בלונדון גילתה שביתה הישן נחרב, וביאושה ניסתה להתאבד.
דניאל מציל אותה מטביעה, ומשכן אותה אצל משפחת חברו, הדואגים לה עד שתמצא את משפחתה ושתשיג עבודה לפרנסתה.
סר הוגו מלינגר - ג'נטלמן אנגלי אמיד.
כשהיה צעיר התאהב סר הוגו בזמרת אופרה מפורסמת לאונורה אלחריזי.
הוא נענה לבקשתה לגדל את בנה, דניאל דרונדה, כג'נטלמן ולא לגלות לו את מוצאו.
הנלי מלינגר גרנדקורט - אחיינו של סר הוגו ומי שאמור לרשת אותו.
גרנדקורט הוא אדם עשיר, בעל אופי מניפולטיבי וסדיסטי.
הוא נושא לאישה את גוונדלין הרלט, ואחר כך מתעלל בה נפשית.
עוד לפני נישואיו הייתה לו מאהבת, לידיה גליישר, ולהם מספר ילדים משותפים.
כאשר בעלה של לידיה נפטר, גרנדקורט הבטיח לה שיתחתן איתה, אך חזר בו מהבטחתו כדי להתחתן עם גוונדלין.
תומאס קרנמר לאש - הוא מקורבו של הנלי ועושה דבריו.
מתחילת היכרותם לאש וגוונדלין מתעבים זה את זה.
לידיה גליישר - המאהבת של גרנדקורט, אישה שבגדה בבעלה ועזבה אותו.
היא ילדה מספר ילדים לגרנדקורט.
כשהוא מתחיל לחזר אחרי גוונדלין, לידיה מתעמתת איתה ומנסה לשכנע אותה שהיא תגרום עוול לה ולילדיה אם תינשא לגרנדקורט.
לכבוד נישואיהם לוקח גרנדקורט מלידיה את היהלומים של המשפחה שהעניק לה, ומעביר אותם לגוונדלין, ובכך מעניש את שתי הנשים גם יחד.
הוא מכריח את גוונדלין לענוד את התכשיטים למורת רוחה.
עזרא מרדכי כהן - אחיה של מירה הוא צעיר יהודי בעל חזון.
בתחילה דניאל מכיר אותו כמרדכי כהן, ורק אחרי שנודע לו שיש לו שם נוסף עזרא, הוא מבין שהוא האח שמירה מחפשת אחריו.
עזרא חולה שחפת ומודע לכך שמותו קרוב.
חזונו הוא שהיהודים יחזרו לארץ ישראל ויקימו בה את מדינתם, הוא רואה את דרונדה כממשיכו הרוחני, וממריץ אותו לממש את חזונו.
שמו לקוח מדמויות יהודיות תנ"כיות מעידן גלות בבל: עזרא הסופר, ממנהיגי היהודים בימי שיבת ציון, ומרדכי היהודי המציל את היהודים מהמן במגילת אסתר.
הר קלזמר - הוא מוזיקאי גרמני-יהודי, נמצא בחוג החברתי של גוונדלין הרלט.
קלזמר מתחתן עם קתרין ארופוינט, צעירה עשירה המיודדת עם גוונדלין.
כאשר גוונדלין מתייעצת איתו אם תוכל להתפרנס כזמרת הוא מניא אותה מכך, ואומר שאין לה הכישורים הדרושים.
דמותו של קלזמר מבוססת על המוזיקאי פרנץ ליסט.
בתרגום העברי לרומן של דוד פרישמן שם המוזיקאי הוא כליזמר.
הנסיכה האלם אברשטיין - אמו של דניאל דרונדה.
אביה היה יהודי אדוק וקפדן.
לדרישת אביה היא נאלצה להתחתן עם בן דודה, יהודי דתי אף הוא, שהעריץ אותה ואפשר לה לחיות כרצונה.
אחרי מות אביה הפכה לזמרת ידועה.
שם המשפחה של אביה ושל בעלה היה חריזי, כזמרת נודעה בשם אלחריזי.
עם מות בעלה, בקשה מסר הוגו לגדל את בנה היחיד כג'נטלמן אנגלי, שלא יהיה כבול למגבלות שחוותה היא כיהודיה.
כאשר חשבה שאיבדה את קולה ולא תוכל להמשיך להופיע, היא התנצרה ונישאה לאציל רוסי, והתחרטה על כך מאוחר יותר.
כעת כשהיא חולה במחלה אנושה, היא מוטרדת מכך שסיכלה את תוכניותיו של אביה בקשר לנכדו.
היא מבקשת לפגוש את דניאל בג'נובה ומספרת לו את קורות חייה.
דניאל מקבל תיבה מלאה מסמכים הקשורים למורשתו היהודית, שאסף סבו.
בתחילת 1874 כתב ג'ורג' הנרי לואיס, חברה לחיים של אליוט, למו"ל ג'ון בלקווד שאליוט "מבשלת" רומן חדש, וביקש ממנו לכתוב לה ולעודד אותה.
בסוף אותה שנה חלק גדול מהכרך הראשון היה כבר כתוב, והוחלט על שמו של הספר.
אליוט התכתבה עם בלקווד אשר קרא את כתב היד יחד עם בני משפחתו.
הם קיבלו את הספר בתחילה בהתלהבות.
אך עם התקדמות הספר תגובתם הייתה מתונה יותר.
עוד היא התייעצה עם פרדריק האריסון בנושאים משפטיים, ועם לסלי סטפן על חיי האקדמיה בקיימברידג'.
הספר יצא לאור בשמונה חלקים החל מפברואר 1876.
ב-1872 כששהתה אליוט בהומבורג ראתה את מיס לי, אחייניתו של ביירון, מהמרת.
היא הייתה נסערת "לראות את הפנים הצעירות והרעננות בין הזקנות והגברים הגסים שסביבה".
אירוע זה היה ההשראה לסצנת הפתיחה של הרומן, שבהן גוונדלין הרלט מהמרת ליד שולחן הרולטה.
מקור השראה נוסף לרומן היה המלומד היהודי עמנואל דויטש אותו פגשה ב-1866 (דויטש ביקר בארץ ישראל וכתב על רעיון שיבת היהודים לארץ הקודש).
באותה שנה ביקרה אליוט בבית הכנסת של קהילת היהודים הפורטוגזית באמסטרדם, והתרשמה מהמזמורים ותנועות המתפללים.
לדבריה הייתה עדה לסמליות של דת וזיכרונות רחוקים ונשגבים.
מ-1873 והלאה הקדישה ג'ורג' אליוט את זמנה ללמוד את ההיסטוריה היהודית ותחומים נוספים הקשורים ליהדות.
היא קראה סיפורים על החיים בגטו היהודי, את ספרו של צבי גרץ "דברי ימי ישראל", וספרים על הקבלה (1865).
השפעה נוספת על דניאל דירונדה הייתה ליצירתו של המשורר היהודי גרמני היינריך היינה, אשר הוקיר את יצירתו של רבי יהודה הלוי, כדמות המסמלת את כיסופי העם היהודי לארצו.
נראה שאליוט הכירה את יהודה הלוי באמצעות היינה, ואת ספרו "הכוזרי" היא מצטטת ברומן "דניאל דירונדה".
השמות היהודיים שמופיעים ברומן נלקחו משלל ספרים על יהדות אשר קראה אליוט, כגון השם 'קלונימוס' המוזכר בחיבורו של לאופולד צונץ על חיי היהודים בימי הביניים.
"דניאל דרונדה" מורכב משני סיפורים השזורים זה בזה ומייצגים שני עולמות שונים.
אחד הנושאים העיקריים ברומן הוא ההיפרדות הסופית בין שני העולמות.
מצד אחד מתואר המעמד הגבוה של החברה האנגלית עולמה של גוונדלין הארלט המוכר והידוע לקוראי התקופה, ומצד שני חברה מוכרת פחות זו של היהודים, שמיוצגת על ידי מרדכי (עזרא) כהן ואחותו מירה.
דניאל נע בין שני העולמות האלה, בהדרגה הוא נוטה יותר אל הצד היהודי עם העמקת יחסיו עם מרדכי ומירה, ותוך כדי גילוי מוצאו וזהות הוריו.
הדמויות היהודיות ברומן מתוארות כרוחניות, מוסריות ובעלות תחושה של לכידות קהילתית, לעומת החומרנות, חוסר התרבות ואף השחיתות של החברה האנגלית.
דניאל מתואר כבעל רעיונות, חכם, ועוזר לזולת.
לכך אליוט מוסיפה תכלית ראויה לחייו, היותו מנהיג לעמו.
ג'ורג' אליוט החלה להתעניין בתרבות היהודית כשהכירה את המיסטיקן היהודי עמנואל אוסקר מנחם דויטש.
אחד ממטרות הרומן הייתה להפחית את הבורות והדעות הקדומות שרווחו בקרב האנגלים בנוגע ליהודים.
תיאור היהודים ברומן שונה מאוד מהתיאור ברומנים אחרים מאותה תקופה כגון "אוליבר טוויסט" של דיקנס או "The Way We Live Now" מאת טרולופ.
אף על פי שתקופה ארוכה היה בבריטניה ראש ממשלה שנולד יהודי (בנג'מין דיזראלי שהוטבל לנצרות בילדותו), בתפיסתם של הבריטים את היהודים רווחו דעות קדומות ולעיתים היה בו יחס של לעג וסלידה, שאותם מביעות מספר דמויות ברומן.
סיפורו של מרדכי הוא אפור ואנמי לעומת הזוהר והתשוקה של גוונדלין, אך למרות זאת, סיפורו של מרדכי מסיים את הרומן.
דמותו של מרדכי מבוססת בחלקה על דמותו של דויטש, ורעיונותיו הם בין המסרים המרכזיים של הספר.
באחד הפרקים מרדכי מוביל את דניאל לבית מרזח שם הם פוגשים פילוסופים חסרי פרוטה, הדנים ביניהם ברעיונות שונים.
בהמשך נושא מרדכי נאום ארוך בו הוא מתאר את חזונו על מולדת ליהודים, שבה יוכלו לתפוס את מקומם הראוי בקרב אומות העולם.
הרומן מתייחס ישירות למסורת המיסטיקה היהודית של הקבלה.
מרדכי מתאר את עצמו כגלגול של מיסטיקנים יהודים שחיו בספרד ובארצות אירופה אחרות, והוא מאמין שחזונו הוא התגשמות הכמיהה העתיקה של העם היהודי.
רבים מהמפגשים בין מרדכי ודרונדה מתוארים במונחים מיסטיים, לדוגמה פגישתם על נהר התמזה.
הכללת בגלוי של המיסטיקה ברומן היא יוצאת דופן עבור סופרת שנחשבה למגלמת את האידיאלים של ההומניזם הליברלי והחילוני של התקופה הוויקטוריאנית.
הרעיון של שיבת ציון התקבל בהתלהבות בקרב היהודים.
המתרגם דוד פרישמן כתב בהקדמה לתרגומו לעברית של "דניאל דרונדה" : המו"ל הוסיף בדברי הקדמה לאותו ספר:
המלומד היהודי-אוסטרי דוד קאופמן כתב סקירה נרחבת ונלהבת על הספר.
לרומן הייתה השפעה על יהודים ציונים בהם הנרייטה סאלד, אליעזר בן-יהודה ואמה לזרוס.
Leavis) בספרו "The Great Tradition" שלדעתו החלקים היהודיים הם החלק החלש יותר ברומן, וכדאי היה לפרסם גרסה מקוצצת שלו בשם "גוונדלין הרלט".
לעומת זאת פרשנים אחרים דגלו בקיצוץ מכיוון אחר והציעו להשאיר את החלק היהודי ולהשמיט את כל סיפורה של גוונדלין.
ההיסטוריון הפלסטיני אדוארד סעיד, רואה ברומן אמצעי תעמולה לעידוד העברת יהודים לארץ ישראל (אף כי אליוט פרסמה אותו בטרם פעלה תנועה ציונית מאורגנת וממוסדת).
סעיד מציין שהרומן דוגל במפורש בשליחת לא-נוצרים לארץ שאינה נוצרית, וגם דוגל בנישואים של אלה הדומים זה לזה.
כלומר דרונדה יכול להתחתן עם אהובתו רק אם הם מאותו מוצא אתני, דת וגזע.
בהיסטוריוגרפיה הציונית נחשבה מחברת הרומן לאחד ממבשרי הציונות; בספרו של אדולף בהם "התנועה הציונית" שראה אור ב-1920. ונכתבה עליו סקירה על ידי הסופר יעקב יערי-פולסקין.
ההיסטוריון יעקב כ"ץ כתב בספרו: "לאומיות יהודית מסות ומחקרים", כי הרומן הוא: "הדוגמה הטובה ביותר למעין-ניבוי של הציונות המודרנית, שצמח מתוך מסורת הרסטוראציה האנגלית".
ההיסטוריון חן מלך מרחביה העריך את 'דניאל דירונדה', כ"הרומן הראשון שהטיף לשיבת ציון.
בספרה זה גילתה את יחס חיבתה ליהודים.
והפיחה גאווה לאומית-דתית בלב היהודים.
ברומאן שלה ציטטה את היינה ואת צונץ לכבוד תקוות ישראל – השפעת הרומן הייתה גדולה על רבים".
מיד עם פרסומו תורגם "דניאל דרונדה" לגרמנית ולהולנדית.
דניאל דירונדה: ספור כתוב אנגלית ביד ג'יארג' עליוט; תרגם: דוד פרישמן, ורשה: אחיאסף, 2 כרכים, 774 עמודים, תרפ"ד 1922.
דניאל דירונדה; מעֻבד על ידי א.
בן-אור, בצירוף תולדות חייה של הסופרת ותמונתה, תל אביב: י' שרברק, 2 כרכים, 303 עמודים, 1964.
דניאל דרונדה; תרגום: אלינוער ברגר, ירושלים: מקסוול-מקמילן-כתר, 2 כרכים, 1991.
ב-1921 עובד הרומן לסרט אילם בריטי בכיכובם של רג'ינלד פוקס, אן טרוור וקלייב ברוק.
ביים את הסרט וולטר קורטני רודן באולפני טדינגטון (Teddington Studios) בהפקת "מאסטר פילמס" (Master Films).
בשנת 1927 עיבדה הסופרת היהודית-ולשית לילי טוביאס את הרומן למחזה שעלה לראשונה ב־14 בפברואר 1927 בתאטרון Q בלונדון.
מיני-סדרה טלוויזיונית הופקה בבריטניה ב-1970 בכיכובם של ג'ון נולן כדניאל דרונדה ומרתה הנרי כגוונדלין.
רוברט הארדי גילם את דמותו של היינלי גרנדקורט.
ב-2002 עובד הרומן לסדרת דרמה באותו שם על ידי התסריטאי אנדרו דייוויס ובבימויו של טום הופר.
שלושת פרקי הסדרה שודרו לראשונה ב-BBC One בנובמבר ובדצמבר 2002. את דמותו את דניאל דרונדה גילם יו דאנסי, רומולה גאראי הופיעה בתפקיד גוונדלין, יו בונוויל כגרנדקורט וג'ודי מיי גילמה את דמותה של מירה לפידות.
דניאל דה מוטה אלבס (נולד ב-11 בספטמבר 1985 באטלברוק שבלוקסמבורג) הוא כדורגלן לוקסמבורגי ממוצא פורטוגלי המשחק כחלוץ בקבוצת ראסינג אף.
דה מוטה התחיל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון בעיר הולדתו, אצלה אטלברוק.
בעונת כבש 16 שערים ובעונה לאחר מכן זכה בתואר מלך השערים של הליגה עם 24 שערים.
ביולי 2008 עבר למועדון הגדול בלוקסמבורג F91 דודלאנג' תמורת 65,000 אירו.
עם קבוצת דודלאנג' זכה דה מוטה ב-6 אליפויות וארבעה גביעים.
דה מוטה בן להורים פורטוגלים שעבדו בלוקסמבורג.
ב-2007 השיג אזרחות לוקסמבורגית ומשחקו הראשון היה במסגרת מוקדמות יורו 2008 נגד נבחרת .
ב-9 בפברואר 2011 כבש את 2 שעריו הראשונים במדי הנבחרת בניצחון נגד במשחק ידידות.
ב-7 בספטמבר 2012 כבש את שערו הראשון במסגרת רשמית בהפסד 2-1 ל.
דניאל דור (נולד ב-2 בנובמבר 1978) הוא מוזיקאי, גיטריסט וזמר ישראלי.
החל לעסוק בנגינה בגיל 12, והושפע מרוק בריטי ואמריקאי של שנות ה-60 וה-70. בתיכון למד במגמת מוזיקה בבית ספר לאומנויות "אלון" ברמת השרון.
בין השנים 2003–2007 למד באוניברסיטת תל אביב והשלים תואר בכלכלה ופסיכולוגיה.
את דרכו המוזיקלית החל כגיטריסט ויוצר בלהקת "האחים והחיות".
הלהקה הוציאה את אלבומה "אל הדממה" בחברת "הד ארצי" ופעלה במשך 6 שנים.
בין השנים 2001–2008 ביצעה הלהקה כ-200 הופעות, ביניהן הופעות בפסטיבלים (בובמלה, בראשית) ובמועדון הבארבי.
חבריה התארחו מספר פעמים בערוץ 24 ובתוכנית האירוח של ליאור שליין.
דור כתב את אחד השירים הידועים של הלהקה, "אבודים".
בשנת 2006 הצטרף כגיטריסט ללהקת "בוטן מתוק בקרקס", איתה ניגן החל מסיבוב ההופעות של "יום עדין", במהלכו הופיע בפסטיבלים גדולים כגון פסטיבל בשקל, פסטיבל סוף הקיץ בגן סאקר, ופסטיבל כוכב נולד בפארק הירקון.
במקביל הקליט סינגל בשם "שיר המטריה" השיר הפך לאחד המומלצים של רשת ג' במשך 3 שבועות ברציפות, לשיר השבוע ברדיו קול הים האדום ולשיר השבוע ברדיו ירושלים.
בשנת 2009 החל במסע הופעות יחיד, "דניאל דור במחווה לבוב דילן", הופעת סולו אקוסטית המוקדשת לשיריו של דילן.
לאורך 3 שנים ביצע מעל 300 הופעות ברחבי הארץ, תחת ניהול עצמי.
בשנת 2010 החל בסיבוב הופעות בשם "דניאל דור - רוק פוזיטיבי", מלווה על ידי טל מרקוס בגיטרה בס ונמרוד ליברמן בתופים.
ביחד ביצעו כ-100 הופעות עד ליציאת אלבום הבכורה של דור, "רוק פוזיטיבי", בנובמבר 2012. לקראת הוצאת האלבום התארח דור בתחנות הרדיו 88FM, רשת ב' ב"לילה חי מאוד", גלי צה"ל, ותחנות רדיו נוספות.
בשנים 2015-2016 יצר דניאל פרויקט מוזיקלי דוקומנטרי בשם Songman Project שעסק בפלסטינים המטיפים לאי אלימות, שירי הפרויקט הושמעו בתחנות הרדיו והפרויקט נוגן בג'אם 88 באירוח איציק יושע.
בשנת 2019 החל דניאל בהופעות עם חומרים חדשים באנגלית, כולל הופעה במסגרת פסטיבל הפסנתר במוזיאון תל אביב.
בשם "Leaving Circumstances" אותו הפיק עצמאית, האלבום זכה לביקורות מפרגנות באתר Bandcamp, בגלי צה"ל והושמע רבות בתחנות רדיו בישראל.
בשנת 2021 ביצע הופעות בקוסטה ריקה, לוס אנג'לס והחל לעבוד על אלבומו הבא שטרם שוחרר.
דגן נולד בירושלים, ב-27 בנובמבר 1921, לפרץ ורחל קורנפלד.
במהלך מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי.
בקיץ 1944 נשלח לקורס קצינים מטעם הבריגדה היהודית, ומינואר 1945 כיהן כקצין בבריגדה בפעילויות לחימה שבהן השתתפה.
בתחילת מלחמת העצמאות פיקד בחטיבת אלכסנדרוני על פלוגה של אנשי חי"ש מרמת גן שהתמקמה במחצבות מגדל צדק.
הפלוגה השתתפה במבצע נחשון בגדוד של חיים לסקוב, השתתפה בכיבוש דיר מוחיסין ושייח' מוסא.
לאחר המלחמה היה מפקד בית הספר לקצינים של צה"ל.
לאחר סיום שירותו למד כלכלה בתל אביב.
בשנת 1960 החל לעבוד בחברת החשמל בה עסק בהקמת תחנות כוח.
דניאל דה ליאון היה עורך עיתון, פוליטיקאי, תאורטיקן מרקסיסטי ומארגן איגוד מקצועי אמריקאי.
עם פרישתם, החליטו דה ליאון ואנשיו להקים ארגון מתחרה ל-IWW, אשר נקרא בתחילתו ה-"IWW הצהוב" או ה"IWW של דטרויט", ובסופו של דבר שינה את שמו רשמית ב-1915 ל"עובדים, איגוד תעשייתי בינלאומי" (WIIU) עד פירוקו בשנת 1924.
השאלה הבוערת של איגודי מקצועות
פתיח חוקת ה-IWW, מאוחר יותר נקראה 'התיקון הסוציאליסטי של החברה'''.
דניאל דיאס דה לה פאיה (בספרדית: Dani Díez; נולד ב-7 באפריל 1993) הוא כדורסלן ספרדי מקצועי המשחק בבסקוניה מליגת העל הספרדית בכדורסל.
הוא נחשב לאחד מהכישרונות הצעירים המבטיחים בכדורסל האירופי ואחד מהשחקנים הבינלאומיים הטובים בדורו (1993).
הוא החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 2005 בקבוצה אסטודיאנטס מדריד, ב-2009 עזב את הקבוצה כדי להצטרף לקבוצת הנערים של מועדון הכדורסל ריאל מדריד.
בעונה שלאחר מכן, 2009-10 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בריאל מדריד ב' אשר שיחקו בליגה השלישית בספרד.
במהלך עונת 12–2011 עבר לקבוצה הראשונה של ריאל מדריד ושיחק עמם בליגה הראשונה בספרד, את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך נגד באסקט מנרסה בדצמבר 2011.
בקיץ 2013 חזר לריאל מדריד לאחר ששיחק בגיפוסקואה באסקט.
עם ריאל הוא זכה באליפות הליגה הספרדית ובסגנות היורוליג.
דניאל מוחמד דאוורי (בפרסית: دانیال داوری; בגרמנית: Daniel Mohammad Davari; נולד ב-6 בינואר 1988 בגיסן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר איראני-גרמני ששיחק בעמדת השוער.
לדאוורי ארבע הופעות במדי נבחרת איראן.
דאוורי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת המילואים של מיינץ 05, בשנת עבר לזו של איינטרכט בראונשווייג, כאשר שימש גם כשוער השני של הקבוצה הראשונה.
לאחר פציעתו של השוער הראשון, דאוורי קיבל את אפודת השוער הראשון.
לאחר שהוא חזר מפציעה, דאוורי המשיך כשוער הראשון של המועדון ועלה עם המועדון לבונדסליגה בסיום עונת .
ב-18 באוגוסט 2013, דאוורי ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה בהפסד 2-1 נגד בורוסיה דורטמונד.
ב-29 במאי 2014 דאוורי חתם לשנתיים בגראסהופרס ציריך השווייצרית.
ב-30 ביולי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור המועדון במוקדמות ליגת האלופות נגד ליל.
ב-11 ביוני 2015 חתם בארמיניה בילפלד מהליגה השנייה בגרמניה, שם שימש בעיקר שוער משנה לוולפגנג הסל במשך שתי עונות.
ביוני 2017 חתם דאוורי בשורות העולה החדשה לבונדסליגה השנייה, דיסבורג.
דאוורי שימש בדיסבורג שוער שני, ובינואר 2019, לאחר שערך שבע הופעות בלבד במדי דיסבורג, חתם ברוט-וייס אוברהאוזן מהליגה האזורית המערבית, שהיא הרביעית בהייררכיית הליגות בגרמניה.
בקיץ , דאוורי חתם ברוט-וייס אסן.
דאוורי נולד לאם גרמנית ממוצא פולני ולאב איראני ממוצא מאזנדראני, ומשום כך היה זכאי לשחק עבור שלוש הנבחרות.
ב-21 בינואר 2013 זומן לסגל נבחרת איראן, אך הוא דחה את הזימון כיוון שהעונה בקבוצתו הייתה בעיצומה, והוא קיבל את הזימון לקראת המשחק שלאחר מכן.
ב-15 בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד במוקדמות גביע אסיה 2015. דאוורי זומן לסגל האיראני למונדיאל 2014, אך ישב על הספסל כשוער משנה של עלירזא חקיקי.
דניאל סבטוסלאבוב דימוב (בבולגרית: Даниел Светославов Димов; נולד ב-21 בינואר 1989) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת הבלם.
דימוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של צ'רנו מורה וארנה.
ב-15 בספטמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-6 נגד צ'רנומורץ' בורגס סופיה.
ב-14 ביולי 2007 דימוב הבקיע את השער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 נגד מקדוניה גיורצ'ה פטרוב במסגרת הסיבוב השני של גביע האינטרטוטו.
ב-1 במרץ 2010 דימוב הבקיע את השער הראשון שלו בליגה נגד צ'רנומורץ' בורגס.
ב-26 בדצמבר 2010 חתם בלבסקי סופיה לשלוש וחצי שנים.
ב-10 ביולי 2014 חתם במכבי פתח תקווה.
ב-14 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי פתח תקווה בהפסד 3-0 נגד מכבי תל אביב.
ב-4 בדצמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד מ.ס.
ב-7 בפברואר 2015 הורחק בכרטיס צהוב שני בניצחון 0-2 נגד בני סכנין.
ב-8 ביוני 2015 שוחרר מהקבוצה.
ב-7 ביולי 2015 חתם בדניזליספור.
דניאל דרונדה היא מיני-סדרה טלוויזיונית בריטית משנת 2002, עיבוד של התסריטאי אנדרו דייוויס לרומן באותו שם מאת ג'ורג' אליוט.
את הסדרה ביים טום הופר והפיק לואיס מרקס.
הסדרה שודרה בערוץ BBC One בין התאריכים 23 בנובמבר ועד 7 בדצמבר 2002. בתפקידים הראשיים כיכבו יו דנסי בתפקיד דניאל דרונדה, רומולה גראי בתפקיד גוונדלין הרלט, יו בונוויל בתפקיד הנלי גרנדקורד וג'ודי מיי בתפקיד מירה לפידות.
הסדרה הופקה בשיתוף WGBH Boston.
במקור רצה לואיס מארקס להפיק עיבוד קולנוע לרומן, אבל אחרי תהליך ליהוק ארוך ולא מוצלח ויתר על הרעיון.
העיבוד למסכי הטלוויזיה לקח חמש שנים נוספות.
הצילומים נערכו במשך 11 שבועות ממאי ועד אוגוסט באתרי צילומים באנגליה, סקוטלנד ומלטה.
סדרה זו היא ההפקה האחרונה של מארקס לפני מותו ב-2010.
יו דאנסי - דניאל דרונדה
רומולה גאראי - גוונדלין הרלט
יו בונוויל - הנלי גרנדקורט
ג'ודי מיי - מירה לפידות
אדוארד פוקס - סר הוגו מלינגר
אמנדה רוט - גברת דאווילו
סיליה אימרי - גברת מייריק
ג'יימי באמבר - האנס מייריק
גרטה סקאקי - לידיה גלאשר
אלן קורדונר - הר קלזמר
ג'ורג'י גלן - ליידי מלינגר
סאונד - בקטגוריית סרטים / בידור - זכייה
עריכה - בקטגוריית סרטים / בידור - זכייה
צילום ותאורה - בקטגוריית סרטים / בידור - מועמדות
איפור ועיצוב תסרוקות - מועמדות
סדרת הדרמה הטובה ביותר - זכייה
המיני-סדרה הטובה ביותר - זכייה
דניאל דידאבי הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר.
דידאבי שיחק כנער במועדון הכדורגל של נורטינגן עיר הולדתו, ובשטוטגרט.
בשנת 2008 החל דידאבי לשחק בקבוצת המילואים של שטוטגרט, וביולי 2009 קודם לקבוצה הבכירה, כשמקביל המשיך לשחק בקבוצת המילואים.
ביולי 2011 הושאל דידאבי לנירנברג, ששיחקה אז בבונדסליגה תחת שרביטו של המאמן דיטר הקינג.
דידאבי הבקיע בעונת ההשאלה תשעה שערים, שמונה מתוכם בחצי השני של העונה, וסייע לנירנברג לסיים במקום העשירי בבונדסליגה.