tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גאלינדה מרגישה נורא, והולכת לרקוד עם אלפבה.
עד מהרה כולם מצטרפים אליהן, ושתי הבנות מתחילות לראות זו את זו בצורה חדשה.
בחזרה בחדרן, הן ממשיכות להתחבר.
גאלינדה מספרת לאלפבה על תוכניותיה להינשא לפיירו למרות שהוא לא הציע נישואין ואלפבה מתוודה שאביה מאשים אותה במותה של אמה, שמתה כאשר ילדה את נסרוז.
גאלינדה מחליטה שהיא תעזור לאלפבה להפוך למקובלת והיא מעניקה לשותפתה לחדר את הכינוי "אלפי" ("Popular").
כשאלפבה מגיעה לכיתה למחרת, פיירו רואה את השפעתה של גאלינדה, ואומר לאלפבה שהיא לא צריכה להשתנות.
דוקטור דילמונד נכנס ומספר לכיתה שהוא עוזב - הוא אינו מורשה ללמד יותר.
אלפבה רוצה לעזור, אבל אף אחד לא יעמוד לצידה.
התלמידים מתוודעים לטכנולוגיה חדשה, הכלוב, שתשמור על בעלי החיים בשליטה, כך שלעולם לא ילמדו לדבר.
זעמה של אלפבה אינו ניתן להכלה, ובבלגן שנוצר, היא ופיירו תופסים את גור האריות שבכלוב ובורחים.
פיירו מבולבל לגבי מה שזה עתה ראה ועשה, אבל הוא נדבק בהתלהבותה של אלפבה.
היא מתחילה להתאהב בו והם חולקים רגע פרטי, לפני שהוא עוזב כדי לשחרר את גור האריות.
אלפבה מזכירה לעצמה שאין טעם לרצות שיקרה ביניהם משהו ("I'm Not That Girl").
מאדאם מוריבל מגיעה ומודיעה לאלפבה שהקוסם רוצה להיפגש איתה.
נסרוז וגאלינדה באות להיפרד ממנה, וגם פיירו נפגש איתה.
גאלינדה מנסה לזכות בהערכת כבוד מצד פיירו על ידי שינוי שמה ל"גלינדה", בהזדהות עם דוקטור דילמונד.
אבל פיירו בקושי שם לב, נפרד מאלפבה.
מרומז שרגשותיה של אלפבה כלפי פיירו הדדיים.
אלפבה מזמינה את גלינדה לבוא עמה לעיר הברקת ("One Short Day").
לבסוף, שתי הבנות עומדות מול הקוסם.
מסתבר שהוא לא ממש מפחיד כמו שחשבו ("A Sentimental Man").
הוא מבטיח לאלפבה שהוא ייעתר לבקשתה אם היא תוכיח את עצמה.
מאדאם מוריבל מופיעה - היא "מזכירת העיתונות" החדשה של הקוסם.
היא נותנת לאלפבה ספר לחשים עתיק, הנקרא "גרימרי", שרק אלה שניחנו בקסם יכולים לקרוא.
אלפבה מתבקשת לנסות כישוף ריחוף על המשרת הקוף של הקוסם, צ'יסטרי.
אולם, הלחש לא הולך כמו שאלפבה מתכננת כאשר גדלות לצ'יסטרי כנפיים, והיא מבינה שהקוסם הוא זה שעומד מאחורי דיכוי החיות.
הערימו על אלפבה, ובמקום להטיל הכישוף על קוף אחד, היא למעשה הטילה את הכישוף על כולם.
אלפבה מבינה שהקוסם הוא לא מי שחשבה שהוא - אין לו כוחות; הוא בסך הכל שרלטן שאינו יכול לקרוא את הגרימרי.
הוא מציע לה ולגלינדה את כל מה שהן אי פעם רצו אם הן יעזרו לו, אבל אלפבה לא מסוגלת להיענות לבקשה.
היא בורחת, וכדי למנוע מהאמת לזלוג החוצה, מאדאם מוריבל מפיצה דיווחים על כך שאלפבה היא "מרשעת", שאין לסמוך עליה, וטוענת שאלפבה היא זו שעומדת מאחורי התנהגות החיות.
זה רק מאשש את אמונתה של אלפבה שאסור לה לתת לאיש לעצור אותה; היא חייבת ללכת בדרכה שלה ולעשות מה שטוב לה.
היא מטילה כישוף על מטאטא ועפה ("Defying Gravity").
זמן מה לאחר מכן, ההתנגדות של אלפבה למשטרו של הקוסם זיכתה אותה בתואר "המכשפה המרשעת מן המערב".
גלינדה, שהפכה לחזית הציבורית החייכנית של משטר הקוסם, קיבלה את התואר "גלינדה הטובה" והוצבה בידי מוריבל כמגינת האומה מפני המכשפה.
מסיבת עיתונאים שהתכנסה על מנת לחגוג את מינויו של פיירו למפקד המשמר (מינוי שקיבל על עצמו על מנת למצוא את אלפבה) נשטפת בחרושת שמועות על המכשפה, כולל סיפור מטופש על כך שמים ימסו אותה.
פיירו זועם ולא נרגע מההתעקשות של גלינדה שאלפבה לא רוצה להימצא.
הוא מזועזע עוד יותר כשמאדאם מוריבל מכריזה על אירוסיו לגלינדה.
למשמע החדשות פיירו יוצא בסערה.
גלינדה מנסה לשמור על חזות עליזה לעיתונות, אבל ברור שהיא מבינה שחיי החלומות שלה גבו מחיר רציני ("Thank Goodness").
אלפבה מבקרת את נסרוז, עכשיו מושלת ארץ המנצ'קינים לאחר מותו של אביהן שנסרוז טוענת ש"מת מבושה" לאחר ששמע על מה שאלפבה עשתה.
נסרוז שללה את זכויותיהם של המנצ'קינים בניסיון נואש להשאיר את בוק לצידה.
אלפבה מנסה לשכנע את אחותה לעמוד לצדה כנגד הקוסם, אבל נסרוז מודאגת יותר מהבעיות של עצמה.
אלפבה מנסה לעזור ומעניקה לנסרוז את היכולת ללכת על ידי הפיכת נעלי הכסף ל"נעלי האודם".
נסרוז משוכנעת שבוק חייב לאהוב אותה עכשיו וקוראת לו, אבל הוא רק רואה בכך הוכחה שהיא לא צריכה אותו יותר.
בזעם, נסרוז לוקחת את ספר הכשפים של אלפבה ומנסה להטיל על בוק כישוף שיגרום לו להתאהב בה.
אולם, הלחש מביא לתוצאות הפוכות, ומכווץ את ליבו של בוק, דבר ההופך את נסרוז ל"מכשפה המרשעת מן המזרח".
("The Wicked Witch Of The East") אלפבה חייבת להטיל כישוף נוסף כדי להציל את חייו, אם כי חייו של בוק יהיו במצב שונה ממה שהיו קודם.
כשבוק מתעורר, הוא נחרד ממצבו החדש כאדם עשוי פח, ונסרוז אומרת לו שאלפבה גרמה לכך.
אלפבה שבה לארמון הקוסם על מנת לשחרר את הקופים ונתקלת בקוסם.
הוא מנסה בשנית לשכנע אותה לעבוד עמו, אומר לה שהוא לא רשע - סתם אדם בינוני שנקלע לתפקיד במקרה, נשאר בו בשל הערצתם של תושבי ארץ עוץ, ומציע לגאול את המוניטין שלה ("Wonderful").
אלפבה כמעט משתכנעת, עד שהיא רואה את דוקטור דילמונד, שאיבד את יכולת הדיבור.
היא נשבעת להילחם בקוסם עד הסוף.
פיירו והשומרים נכנסים, וגלינדה בעקבותיהם.
פיירו עוזר לאלפבה לברוח, ומחליט לברוח יחד איתה, מותיר את גלינדה מאחור.
למרות שהיא שבורת-לב, גלינדה מזכירה לקוסם ולמאדאם מוריבל שהדרך ללכוד מחדש את אלפבה היא לגרום לה לחשוב שנסרוז בצרה, והיא תבוא להציל את אחותה.
גלינדה מתאבלת על כך שפיירו לא אוהב אותה ("I'm Not That Girl (Reprise)").
אלפבה ופיירו מופתעים מעוצמת רגשותיהם אחד כלפי השנייה, ומבטיחים להיות ביחד תמיד ("As Long As You're Mine").
אושרם מופרע כאשר לאלפבה יש חיזיון של בית מעופף בשמיים ונסרוז סובלת מכאבים.
לפני שאלפבה עוזבת על מנת לחקור את החזיון, פיירו מספר לה על הטירה קיאמו קו, השייכת למשפחתו, שהיא יכולה לשהות בה.
גלינדה ואלפבה נפגשות שוב באתר בו נסרוז נמחצה על ידי בית, שילדה בשם דורותי גייל שהתה בו.
לשתיים יש ויכוח סוער שניזון מהיריבות על פיירו.
השומרים מגיעים, ואלפבה מנחשת שגלינדה האחראית לכל ההתרחשות.
פיירו מגיע גם הוא, ומחזיק בגלינדה בת ערובה עד שאלפבה בורחת.
גלינדה מבינה שפיירו אוהב את אלפבה באמת ובתמים, ואומרת לשומרים לא לפגוע בו, אבל הם לא מקשיבים לה כשהם מלווים את פיירו לשדה שם הם חוקרים אותו לאן אלפבה ברחה כדי שיוכלו ללכוד אותה מחדש.
אלפבה מנסה להטיל עליו כישוף כדי להציל את חייו ולהגן עליו מפני פציעה, אך מתוסכלת ממגבלות כוחה.
היא מחליטה שמנקודה זו והלאה, היא תעמוד במוניטין שלה כ"מכשפה המרשעת מן המערב" ("No Good Deed").
בינתיים, תושבי ארץ עוץ, מונעים על ידי עדותם של מאדאם מוריבל ובוק, מתאגדים על מנת לנסות להציל את דורותי מציפורניה של המכשפה המרשעת מן המערב.
גלינדה מבינה שמאדאם מוריבל, שיכולה לשלוט במזג האוויר, אחראית למותה של נסרוז, אבל כשהיא מתעמתת איתה, מוריבל אומרת לגלינדה שגם לה יש דם על הידיים ומייעצת לה לחייך ולנופף.
גלינדה נמלטת באימה כדי להזהיר את אלפבה כשההמון הזועם יוצא לארמון קיאמו קו, על מנת להרוג את אלפבה ("March of the Witch-Hunters").
בחזרה בקיאמו קו, אלפבה כבר לכדה את דורותי, ומסרבת לשחרר אותה עד שזאת תוותר על הנעליים של נסרוז - הדבר היחיד שנשאר מאחותה המתה.
גלינדה נוסעת לטירה של אלפבה על מנת להזהירה מהסכנה ולשכנע אותה לשחרר את דורותי.
אלפבה מסרבת עד שהיא מקבלת מכתב שבו כתוב שפיירו מת.
שתי הנשים סולחות אחת לשנייה על משקעי העבר, ומודות ששתיהן ביצעו טעויות.
כדי לעזור לה עם עתידה, אלפבה מעניקה לגלינדה את ספר הגרימרי.
שתי החברות מתחבקות בפעם האחרונה לפני שהן נפרדות לנצח, ומכירות בעובדה שהן מי שהן בזכות שתיהן ("For Good").
כשההמון הזועם מגיע לטירה, אלפבה אומרת לגלינדה להתחבא, והיא מתבוננת מהצללים איך דורותי שופכת דלי מים על אלפבה, שנמסה מיד.
מוכת-אבל, גלינדה רואה שכל שנשאר מחברתה הוא הכובע השחור שלה ובקבוק של הסם הירוק שהניחה אותו מתחת לכרית כשישנה.
בעיר הברקת, גלינדה מתעמתת עם הקוסם עם הבקבוק של אלפבה, שאותו הוא מזהה כזהה לשלו.
הוא היה אביה הביולוגי של אלפבה, והוא הגורם לעורה הירוק.
הוא מתמוטט מיגון, ומאדאם מוריבל משערת שהכוחות של אלפבה היו חזקים מאוד משום שהיא הייתה ילדה של שני עולמות.
גלינדה מורה לקוסם לעזוב את ארץ עוץ ושולחת את מאדאם מוריבל לכלא באשמת רציחתה של נסרוז.
בינתיים, בחזרה לטירה, פיירו (עכשיו הדחליל) מגיע למקום בו אלפבה נמסה.
הוא מוודא שאף אחד אינו מתבונן, נוקש על הרצפה ואלפבה יוצאת דרך דלת סתרים, בחיים; כל מה שאירע היה תחבולה כדי לשכנע את אויביה במותה ולהבטיח את עתידה עם פיירו, שהפך לדחליל על ידי הכישוף שהטילה בניסיון להצילו.
לפני שהם עוזבים, אלפבה מתחרטת על כך שלעולם לא תראה שוב את גלינדה ותספר לה שהיא ופיירו בחיים.
במקביל, בחזרה לנקודת ההתחלה של המחזמר, גלינדה מדווחת לתושבי ארץ עוץ שהמכשפה המרשעת מן המערב נהרגה ומבטיחה להרוויח ביושר את התואר "גלינדה הטובה".
בזמן שתושבי ארץ עוץ חוגגים וגלינדה מתאבלת, אלפבה ופיירו עוזבים את ארץ עוץ ("Finale").
סן פרנסיסקו (2003)ברודוויי (2003)סיבוב הופעות ראשון
ארצות הברית (2009)סיבוב הופעות, עשור למחזמר (2014)סיבוב הופעות בינלאומי(2016)אלפבהאידינה מנזלסטפני ג'יי.
מערכה ראשונהמערכה שנייה• "No One Mourns the Wicked" — גלינדה, תושבי ארץ עוץ, אמה של אלפבה,
בלוק, שמאוחר יותר גילמה את אלפבה בסיבוב ההופעות הראשון של המחזמר, הייתה שחקנית מחליפה של אלפבה.
ההצגות המקדימות של המחזמר החלו ב-8 באוקטובר 2003, וערב הפתיחה התקיים ב-30 באוקטובר בתיאטרון גרשווין .
רוב צוות השחקנים המקורי עבר עם ההפקה לברודוויי.
השינויים בצוות השחקנים הראשי כללו את ג'ואל גריי בתפקיד הקוסם, ויליאם יומנס בתפקיד דוקטור דילמונד וכריסטופר פיצג'רלד בתפקיד בוק.
במרץ 2020, ההפקה הושהתה בשל מגפת הקורונה.
ההופעות התחדשו ב-14 בספטמבר 2021, עם לינדזי פירס בתפקיד אלפבה וג'ינה קלייר מייסון בתפקיד גלינדה.
צ'נוות' נשאה נאום לפני הרמת המסך בפתיחה המחודשת של ההפקה.
נכון ל-19 בפברואר 2023, הפקת המחזמר בברודוויי העלתה 25 הצגות מקדימות ו-7,428 הופעות רגילות.
בשנת 2005, סיבוב ההופעות הראשון של המחזמר (אשר כונה "עיר הברקת") החל ב-8 במרץ 2005 בתיאטרון קאנון, טורונטו.
צוות השחקנים כלל את סטפני ג'יי.
בלוק בתפקיד אלפבה, קנדרה קסבאום בתפקיד גלינדה, דריק ויליאמס בתפקיד פיירו, לוגן ליפטון בתפקיד בוק, קייטי ראולי ג'ונס בתפקיד נסרוז, קרול קיין בתפקיד מאדאם מוריבל, דייוויד גאריסון בתפקיד הקוסם וטימות'י בריטן פארק בתפקיד דוקטור דילמונד.
ההפקה הסתיימה ב-15 במרץ 2015. צוות השחקנים באותה העת כלל את ג'ניפר דינואיה בתפקיד אלפבה וקנדרה לי שוורץ בתפקיד גלינדה.
לאחר מספר הופעות מוגבל של סיבוב ההופעות בעיר, נפתחה הפקה של המחזמר בשיקגו ב-24 ביוני 2005 בתיאטרון האוריינטלי .
ההפקה רצה עד ה-29 בינואר 2009. צוות השחקנים בערב ההופעה האחרונה כלל את די רוסיולי בתפקיד אלפבה, אנלי אשפורד בתפקיד גלינדה, ברברה רוברטסון בתפקיד מאדאם מוריבל, ג'ין ויגנדט בתפקיד הקוסם, קריסטופר קוזיק בתפקיד פיירו, טד אלי בתפקיד בוק וק.
טוד פרימן בתפקיד דוקטור דילמונד.
הפקה נוספת של המחזמר נפתחה בלוס אנג'לס, קליפורניה בתיאטרון פנטג'ס .
ההצגות המקדימות התחילו ב-10 בפברואר 2007 וערב הפתיחה התקיים ב-21 בפברואר.
צוות השחקנים כלל את עדן אספינוסה בתפקיד אלפבה, מייגן הילטי בתפקיד גלינדה, קרול קיין בתפקיד מאדאם מוריבל, טימות'י בריטן פארקר בתפקיד דוקטור דילמונד, ג'נה ליי גרין בתפקיד נסרוז, אדם ווילי בתפקיד בוק, כריסטופר קוזיק בתפקיד פיירו וג'ון רובינשטיין בתפקיד הקוסם.
ההפקה נסגרה ב-11 בינואר 2009 לאחר 12 הצגות מקדימות ו-792 הופעות רגילות.
צוות השחקנים בהופעה האחרונה כלל את אספינוסה בתפקיד אלפבה, הילטי בתפקיד גלינדה, קיין בתפקיד מוריבל, דייוויד גאריסון בתפקיד הקוסם, דריק ויליאמס בתפקיד פיירו, טום פלין בתפקיד דוקטור דילמונד, אדי ריוסקו בתפקיד בוק ובריאנה יאקבונה בתפקיד נסרוז.
הפקת המחזמר נפתחה רשמית ב-6 בפברואר 2009 בתיאטרון אורפיאום , סן פרנסיסקו, לאחר הצגות מקדימות שהחלו ב-27 בינואר.
צוות השחקנים כלל את טיל וויקס בתפקיד אלפבה, קנדרה קסבאום בתפקיד גלינדה, קרול קיין בתפקיד מאדאם מוריבל, דייוויד גאריסון בתפקיד הקוסם, ניקולס דורמרד בתפקיד פיירו, טום פלין בתפקיד דוקטור דילמונד, דידי מגנו הול בתפקיד נסרוז ואדי ריוסקו בתפקיד בוק.
ההפקה נסגרה ב-5 בספטמבר 2010, לאחר 12 הצגות מקדימות ו-660 הופעות רגילות.
צוות השחקנים בהופעה האחרונה כלל את מרסי דוד בתפקיד אלפבה, אלי מאוזי בתפקיד גלינדה, ג'ודי גלב בתפקיד מאדאם מוריבל, טום מקגוון בתפקיד הקוסם, קליפטון הול בתפקיד פיירו, פול סלייד סמית' בתפקיד דוקטור דילמונד, דידי מגנו הול בתפקיד נסרוז ואיתי בן שלמה בתפקיד בוק.
סיבוב ההופעות השני של המחזמר (אשר כונה "ארץ המנצ'קינים") התחיל ב-7 במרץ 2009 בפורט מאיירס, פלורידה.
צוות השחקנים בעת הפתיחה כלל את מרסי דוד בתפקיד אלפבה, הלן יורק בתפקיד גלינדה, קולין דונל בתפקיד פיירו, טד אלי בתפקיד בוק, קריסטין ריס בתפקיד נסרוז, מרילין קאסקי בתפקיד מאדאם מוריבל, טום מקגוון בתפקיד הקוסם ודויד דה וריס בתפקיד דוקטור דילמונד.
ההפקה הושהתה במרץ 2020 בשל מגפת הקורונה.
ההפקה חידשה את ההופעות ב-3 באוגוסט 2021 עם טליה סוסקאור בתפקיד אלפבה, אליסון ביילי בתפקיד גלינדה, שרון זקס בתפקיד מאדאם מוריבל וקליבנט דריקס בתפקיד הקוסם.
ההפקה הלונדונית של המחזמר החלה בהצגות מקדימות ב-7 בספטמבר 2006 בתיאטרון אפולו ויקטוריה .
ערב הפתיחה התקיים ב-27 בספטמבר באותה שנה.
צוות השחקנים המקורי כלל את אידינה מנזל בתפקיד אלפבה, הלן דלימור בתפקיד גלינדה, מרים מרגוליס בתפקיד מאדאם מוריבל, אדם גרסיה בתפקיד פיירו, מרטין בול בתפקיד דוקטור דילמונד, ג'יימס גילן בתפקיד בוק, קייטי ראולי ג'ונס בתפקיד נסרוז ונייג'ל פלנר בתפקיד הקוסם.
ב-30 בדצמבר 2006, קרי אליס החליפה את מנזל בתפקיד אלפבה.
ב-16 במרץ 2020 הפקת המחזמר הושהתה בשל מגפת הקורונה.
ההופעות חודשו ב-15 בספטמבר 2021, וההפקה חגגה את השנה ה-15 שלה ב-28 בספטמבר.
המופע, אשר נמצא במקום התשיעי להפקת המחזמר עם מספר ההופעות הרב ביותר בהיסטוריה של ווסט אנד, חגג את הופעתו ה-6,000 ב-7 ביולי 2022.
סיבוב ההופעות הראשון של המחזמר בממלכה המאוחדת ובאירלנד התחיל ב-12 בספטמבר 2013 בתיאטרון פאלאס במנצ'סטר.
סיבוב הופעות שני התחיל ב-31 בינואר 2018 בהיפודרום בבריסטול והסתיים ב-5 בינואר 2019 במנצ'סטר.
צוות השחקנים כלל את איימי רוס בתפקיד אלפבה, הלן וולף בתפקיד גלינדה, ארון סידוול בתפקיד פיירו, קים איסמאי בתפקיד מאדאם מוריבל, אמילי שו בתפקיד נסרוז, אידון ג'ונס בתפקיד בוק וסטיבן פינדר בתפקיד הקוסם/ דוקטור דילמונד.
סיבוב ההופעות הבינלאומי של המחזמר התחיל ב-13 ביולי 2016 בתיאטרון אלהמברה בברדפורד, אנגליה.
ג'קלין יוז גילמה את אלפבה, קרלי אנדרסון גילמה את גלינדה ובראדלי ג'יידן גילם את פיירו.
יתר צוות השחקנים כלל את סטיבן פינדר בתפקיד הקוסם ודוקטור דילמונד, קים איסמאי בתפקיד מאדאם מוריבל, אמילי שו בתפקיד נסרוז ואידון ג'ונס בתפקיד בוק.
שנהפרסקטגוריהמועמדתוצאה2005פרס גראמיאלבום המחזמר הטוב ביותרסטיבן שוורץ
אברמס, ג'יימס מנגולד, ראיין מרפי ורוב מרשל נבחנו לתפקיד הבמאי בעיבוד קולנועי פוטנציאלי של המחזמר.
ביולי 2012, דווח כי אולפני יוניברסל יפיקו את הסרט, עם סטיבן דלדרי בתפקיד הבמאי ווויני הולצמן, אשר כתבה את התסריט למחזמר, כתסריטאית.
בשנת 2016, יוניברסל הודיעו שהסרט יופץ לאקרנים ב-20 בדצמבר 2019, כאשר דלדרי עדיין מאייש את עמדת הבמאי והתסריט נכתב על ידי יוצרי המחזמר, הולצמן ושוורץ.
במאי 2017, שוורץ הצהיר שהסרט יכיל לפחות שני שירים חדשים.
ב-31 באוגוסט 2018, יוניברסל העבירה את הפקת הסרט להמתנה, עקב לוח הזמנים של ההפקה, ונתנה לקאטס את תאריך ההשקה שנקבע עבור העיבוד הקולנועי של מרשעת.
ב-8 בפברואר 2019, הוכרז שתאריך ההשקה החדש של הסרט הוא ה-22 בדצמבר 2021. ב-1 באפריל 2020, יוניברסל השהו את הסרט בשנית לאחר שתאריכי ההפצה של סרטי החברה השתנו במגפת הקורונה.
לשיר 2 קיבל תאריך ההפצה לאקרנים שיועד למרשעת.
ב-20 באוקטובר 2020, הוכרז שדלדרי עזב את ההפקה עקב בעיות עם לוח הזמנים.
ב-2 בפברואר 2021, Deadline Hollywood דיווחו שג'ון מ.
ביולי 2021, שוורץ הצהיר שהסרט יצולם בג'ורג'יה.
בנובמבר 2021, אריאנה גרנדה וסינתיה אריבו לוהקו לגלם את גלינדה ואלפבה בהתאמה.
באפריל 2022, הוכרז שהסרט יופץ בשני חלקים, הראשון ב-25 בדצמבר 2024 והשני ב-25 בדצמבר 2025. ביוני 2022, שוורץ הסביר מדוע הסרט יכיל שני חלקים:
ב-18 ביולי 2022, נחשף שהצילומים יערכו באולפני סקיי באלסטרי, אנגליה.
החזרות לסרט יתחילו באוגוסט 2022, ושלב הצילומים יתחיל בנובמבר 2022. בספטמבר 2022, אושר שג'ונתן ביילי לוהק לתפקיד פיירו.
בנובמבר 2022, שוורץ חשף שהחלק השני של הסרט יכיל 2 שירים חדשים "כדי לענות על דרישות הסיפור".
ב-7 בדצמבר 2022, נחשף שאית'ן סלייטר יגלם את בוק.
ב-8 בדצמבר 2022, הוכרז שמישל יאו תגלם את מאדאם מוריבל וג'ף גולדבלום יגלם את הקוסם.
באותו יום דווח כי קיילה סיטל תגלם את מיס קודל, בואן יאנג יגלם את פפני, ברונווין ג'יימס יגלם את שנשן, ארון טאו יגלם את אבריק, קולין מייקל קרמייקל יגלם את ניקידיק ומריסה בוד תגלם את נסרוז.
מרשל של חיל האוויר המלכותי היא דרגת הקצונה הגבוהה ביותר בחיל האוויר המלכותי (RAF).
דרגה זו מוענקת בעתות שלום לקציני חיל האוויר המלכותי שנושאים בתפקיד רמטכ"ל הכוחות המזוינים של בריטניה (CDS) וכן למפקדי חיל האוויר המלכותי (CAS), יום לפני פרישתם מהתפקיד.
הענקת דרגה זו הופסקה החל בשנות ה־90 של המאה ה־20, עקב קיצוצים בתקציב הביטחון של הממלכה המאוחדת, והדרגה הגבוהה ביותר בחיל האוויר הייתה מרשל אוויר ראשי.
בשנת 2012 חודשה הענקת הדרגה כשניתנה לצ'ארלס, נסיך ויילס.
מרשל חיל האוויר המלכותי היא דרגת חמישה כוכבים ומקבילה לדרגת פילדמרשל בצבאות היבשה ולדרגת אדמירל הצי בצי המלכותי הבריטי (RN).
הדרגה הוקמה בשנת 1919 והקצין הראשון שקודם ל־MRAF היה סר יו טרנצ'רד בשנת 1927. מאז, כולל טרנצ'רד, היו 27 גברים שהחזיקו בדרגה.
מתוכם, 22 היו קצינים מקצועיים של ה־RAF וחמישה היו ממשפחת המלוכה הבריטית.
המלך ג'ורג' החמישי לא החזיק רשמית בדרגת מרשל של ה־RAF, אלא הוא קיבל את התואר "ראש חיל האוויר המלכותי".
בתפקיד זה לבש מעת לעת את מדי חיל האוויר המלכותי עם סמל דרגות של מרשל של חיל האוויר המלכותי.
הוא לבש לראשונה מדים כאלה בשנת 1935, שנה לפני מותו.
למעט מלכים וחברי משפחת המלוכה, שני הקצינים היחידים של חיל האוויר המלכותי שהחזיקו אי פעם בדרגה מבלי לשרת כראש מטה האוויר היו: הלורד שולטו דאגלס וסר ארתור האריס.
שניהם החזיקו בפיקוד העליון במהלך מלחמת העולם השנייה.
דאגלס היה מפקד פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי, מפקד פיקוד המזרח התיכון של חיל האוויר המלכותי ומפקד פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי והאריס היה מפקד פיקוד המפציצים של חיל האוויר המלכותי.
המרשלים של חיל האוויר המלכותי
תאריך הקידום תמונה מפקד תאריך לידה תאירך פטירה הערות 1 בינואר 1927
1 בדצמבר 1936 המלך ג'ורג' השישי 1885 1952 קיבל את הדרגה בתאריך המוצג לאחר העלייה לכס המלכות.
מרשלית (Kajin M̧ajeļ) היא שפה אוסטרונזית שמשמשת כאחת משתי השפות הרשמיות של רפובליקת איי מרשל.
כ-54,000 דוברים אותה, ובנוסף רבים שולטים גם באנגלית כשפה שנייה.
השפה נכתבת בגרסת אלפבית לטיני מותאמת.
+פונמות במרשלית וילוני חכי מכתשי דו־שפתי אפיŋʷnʷ/ʲ/ˠmʲ/ˠ סותם kʷ tʲ/ˠ pʲ/ˠ מקורב(צדי)ɰ)ʷ)jlʷ/ʲ/ˠ רוטטrʷ/ʲ/ˠ * תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
מרשל ברטרם רוזנברג היה פסיכולוג יהודי אמריקאי, היוצר של תקשורת לא-אלימה – תהליך תקשורת המסייע לאנשים להחליף ביניהם את המידע הדרוש כדי לפתור קונפליקטים בדרכי שלום.
הוא המייסד והמנהל לשעבר של המרכז לתקשורת לא-אלימה (NVC) – ארגון בינלאומי ללא מטרות רווח.
רוזנברג נולד בקנטון שבאוהיו, בנם של ג'ין (לבית ויינר) ופרד רוזנברג, מהגרים יהודים-רוסים.
בשנת 1943 עברה המשפחה לדטרויט שבמישיגן (שבוע לפני המהומות על רקע גזעני שהתחוללו בעיר).
כילד יהודי יחיד בשכונה, הוא סבל ממקרי בריונות ואלימות על רקע אנטישמי ואלה היו בגדר חוויות מעצבות חיים עבורו.
הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון "קולי" בדטרויט.
רוזנברג סיים תואר ראשון באוניברסיטת מישיגן, ובשנת 1961 קיבל תואר דוקטור בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת ויסקונסין במדיסון שם למד אצל קארל רוג'רס ובשנת 1966 הוענק לו מעמד חבר כבוד בפסיכולוגיה קלינית ממועצת המנהלים של הבוחנים האמריקאים בתחום הפסיכולוגיה המקצועית.
הוא התגורר עם אשתו ולנטינה באלבקרקי שבניו מקסיקו, שם הקים את המרכז לתקשורת לא-אלימה.
רוזנברג נפטר בביתו ממחלת הסרטן ב-7 בפברואר 2015, בגיל 80.
המרכז לתקשורת לא אלימה הוקם הודות לעבודה שרוזנברג עשה עם פעילי התנועה לזכויות האזרח בשנות השישים המוקדמות.
במהלך תקופה זו הוא סיפק הכשרה במיומנויות גישור ותקשורת לקהילות הפועלות במטרה לאחד בתי ספר ומוסדות ציבור אחרים.
הוא עבד עם אנשי חינוך, מנהלים, ספקי בריאות ובריאות הנפש, עורכי דין, קציני צבא ופקידי ממשל, שוטרים וצוותי בתי סוהר, אנשי דת ואנשי ממשל.
היה חבר במועצת הכבוד של הקואליציה הבינלאומית לתרבות של שלום ואי-אלימות (2001–2010).
2006: פרס "גשר של שלום ואי אלימות" מקרן הכפר הגלובלית
2005: פרס "האור של אלוהים - פעילות בחברה" מאיגוד כנסיות האחדות
2004: פרס עבודת הזהב למדע דתי בינלאומי
2004: פרס איש השלום - יום התפילה לשלום הבינ"ל ארגון הבריאות, שמחה קדושה (3HO)
2000: פרס מקשיב השנה - האיגוד הבינלאומי להקשבה
(2012) לחיות תקשורת לא אלימה:.
כלים מעשיים להתחבר ולתקשר במיומנות בכל מצב (288 עמודים; אוסף של יצירות קצרות לפני) נשמע נכון.
מדריך מעשי ליחסים יוצא דופן (80 עמודים)
(2005) רוחניות מעשית: הבסיס הרוחני של תקשורת לא אלימה (32 עמודים)
(2005) דבר שלום בעולם של סכסוך: הדבר הבא שתאמר ישנה את עולמך (240 עמודים) Encinitas, CA:.
(2005) המשמעות המפתיעה של כעס: מעבר לניהול כעסים:.
ריפוי ופיוס ללא פשרות (48 עמודים)
כיצד לעשות הבדל בעולם שלך (45 עמודים)
הורות בתקשורת לא האלימה (48 עמודים)
(2004) ללמד ילדים בחמלה: איך תלמידים ומורים יכולים להצליח עם הבנה הדדית (41 עמודים)
(2004) אנחנו יכולים לעבוד על זה:.
פתרון קונפליקטים בשלווה ובעוצמה (32 עמודים)
(2003) חינוך מעשיר: NVC מסייע לבתי ספר לשפר את הביצועים, להפחית את הסכסוך ולשפר את היחסים (192 עמודים) Encinitas, CA:.
(2003) תקשורת לא אלימה: שפה לחיים (222 עמודים) מהדורה שנייה..
(1986) סיפורי מעשיות ורמזים לאילוף התן .
(1983) מודל לתקשורת לא אלימה (35 עמודים) פילדלפיה, פנסילבניה:.
(1973) חינוך הדדי: לקראת אוטונומיה ותלות הדדית.
רני שטראוב הוצאה ושות (מתוך הדפסה)
(1968) פרסומי אבחון הוראה מיוחדים לילדים (מתוך הדפסה)
מרשמי חמישים ושתיים מחלות (בסינית מסורתית ומפושטת: 五十二病方; בפין-יין: Wǔshí'èr bìng fāng, ווּשְׁאָר בִּינְג פָאנְג) הוא כינויו של טקסט סיני רפואי שהתגלה ב-1973 במָאוָאנְגְדְווֵי, בקבר שנחתם בשנת 168 לפנה"ס, בתקופת שושלת האן.
הטקסט מכיל מרשמים לטיפול במחלות שונות.
הטקסט הועתק בכתב חותם ליריעות משי בסביבות 215 לפנה"ס, בתקופת שושלת צ'ין, אבל ייתכן שמקורו קדום יותר.
הכינוי "מרשמי חמישים ושתיים מחלות" דבק בטקסט בידי עורכים בתקופה המודרנית, על שם רשימה של חמישים ושתיים מחלות ומרשמים לטיפול בהן המופיעה בתחילתו.
המרשמים בטקסט מציגים מעל 250 טיפולים, המבוססים על גירוש שדים ועל תרופות, למחלות כגון יבלות, טחורים, שבר במפשעה והכשות.
בין הטיפולים הרפואיים הנזכרים בו, ממליץ הטקסט על ניתוחים וצריבות, אך אינו מזכיר דיקור או צריבה בעזרת מוקסה.
הטקסט מכיל כ-9,950 סימנים, והוא הטקסט הרפואי הארוך ביותר שנמצא בקברים סיניים עתיקים.
ביחד עם כתבים אחרים, שנחשפו בין השאר בגָ'אנְגְגְ'יָאשָׁאן ובווּ-וֵיי, מסייע טקסט זה בהארת שלבים מוקדמים בהתפתחות הרפואה הסינית.
ניתן להבין ממנו, למשל, כי לחשי קסם שימשו טכניקת ריפוי נפוצה בקרב העילית החברתית של אותה תקופה.
מאחר שהטקסט חושף שלב פרימיטיבי בהתפתחותה של תורת המרידיאנים ואינו מזכיר את תאוריית היין-יאנג ואת חמשת היסודות, הוא עודד היסטוריונים לתארך את הקלאסיקה הפנימית של הקיסר הצהוב למאה הראשונה לפנה"ס.
העותק המקורי של "מרשמי חמישים ושתיים מחלות" שמור במוזיאון המחוזי של חוּנְאָן בצָ'אנְגְשָׁה.
מרשעת: קורות חייה של המכשפה הרעה מן המערב הוא רומן פנטזיה למבוגרים מאת גרגורי מגווייר שפורסם בשנת 1995. הספר מתאר אירועים המתרחשים בארץ עוץ, מספרו של ל.
פרנק באום, "הקוסם מארץ עוץ" והמשכיו.
הגיבורה הראשית של הספר היא המכשפה המרשעת מן המערב, לה מגווייר נותן את השם אלפבה.
ברומן מתוארים חייה מנקודת מבט אחרת מהמוצג בספרו של באום.
הספר הוא ראשון בסדרה של ארבעה ספרים.
על פי הרומן עלה ב-2003 המחזמר מרשעת.
הספר נותן פרשנות פוליטית, חברתית ומוסרית לטבע הטוב והרע.
הוא מתרחש בעולם "עוץ", בשנים שקדמו להופעתה של דורותי גייל בו.
הדמות הראשית היא ילדה ירוקת עור ולא מקובלת בשם אלפבה: מגווייר קרא לה על פי ראשי התיבות של הסופר ליימן פרנק באום: L-F-B.
בסיפור חמישה חלקים, על פי המקום שבו מתרחשים אירועי כל חלק, ולפניהם מבוא שבו אלפבה מצותתת לדורותי ולחבריה המרכלים עליה.
אלפבה נולדת לכומר מהדת האיגודית בשם פרקס ולאשתו מלנה, בארץ המנצ'קינים.
את ילדותה היא מעבירה בחברת אמה האלכוהוליסטית.
לב הצב, מאהבה של אמה, נני המטפלת, ואביה האדוק.
היא סובלת רבות בשל עורה הירוק, אינה מקובלת בחברה ואף משפחתה סולדת ומפוחדת ממנה.
בתקופה זו, מגיע הקוסם ומשתלט על הארץ.
הקוסם מתגלה כדיקטטור קר לב, ומתחיל לדכא קבוצות מיעוט ואת החיות בעלות התבונה.
למלנה נולדת ילדה שנייה, שהיא כנראה בתו של לב הצב - נסרוז, הנולדת ללא זרועות.
מלנה מתה בעת לידת בנה הצעיר של.
אלפבה ואחיה עוברים לארץ הקואדלינגים בעקבות עבודתו המיסיונרית של אביהם.
האב מעדיף את נסרוז על אלפבה, ואף מכין לה נעליים אדומות נוצצות, ואלפבה נוטרת לאחותה טינה על כך.
כשאלפבה הולכת ללמוד באוניברסיטה, היא סובלת מהמנהלת האכזרית, מאדאם מוריבל, אך היא גם מתחברת עם מגוון דמויות, ביניהם גלינדה, נערה מפונקת ועשירה, בוק, סטודנט נוסף באוניברסיטה ופיירו, נסיך משבט הארג'יקי.
אלפבה מתחילה להיות פעילה בתנועה למען בעלי החיים, יחד עם ד"ר דילמונד, תיש שחוקר את מקור בעלי החיים התבונתיים במאמץ למנוע את חוקיו המפלים של הקוסם.
כשד"ר דילמונד נרצח, אלפבה וגלינדה מגלות שהמשרת של מאדאם מוריבל הוא זה שביצע את הפשע.
מאדאם מוריבל מנסה לגייס את שירותיהן של אלפבה, נסרוז וגלינדה כמרגלות בשירות הקוסם.
אלפבה וגלינדה בורחות לעיר הבירה לראות את הקוסם בעצמן, ומנסות לשכנע אותו שישנה את דעתו לגבי בעלי החיים וקבוצות אחרות.
כשהוא מסרב, אלפבה מצטרפת למחתרת ונשארת בעיר הברקת.
חמש שנים לאחר מכן, אלפבה פוגשת שוב את פיירו, והשנים מתחילים לנהל רומן, למרות שפיירו נשוי ואב לילדים.
אלפבה מנסה להתנקש בחייה של מאדאם מוריבל, ונכשלת במשימתה, וכנקמה, פיירו נרצח על ידי המשטרה החשאית.
כעבור שבע שנים, היא וליר - שנרמז שהוא בנם הממזר שלה ושל פיירו - יוצאים למסע לביתו הרחוק של פיירו, במחוז וינקוס.
אלפבה רוצה להתנצל בפני אלמנתו, סרימה, אך סרימה לא נותנת לה להתנצל.
אלפבה, ליר, ונני (שמצטרפת אליהם מאוחר יותר) מבלים שנים עם סרימה ומשפחתה, עד שכוחות הקוסם הורגים את כל המשפחה, חוץ מהילדה הצעירה, נור, שנלקחת בשבי.
אלפבה, שהתחפשה למכשפה כשעזבה את המנזר, מתחילה לעסוק בכישופים לאחר שהיא מוצאת ספר קסמים ענק בשם "גרימרי" בטירה של סרימה.
נסרוז, שהפכה בינתיים לשליטת ארץ המאנצ'קינים, גם היא הפכה למכשפה.
נסרוז נהרגת כאשר ביתה של דורותי נוחת עליה.
אלפבה מגיעה ללוויה, ופוגשת שם את גלינדה, שגם היא החלה לעסוק בכישופים.
השתיים רבות על פוליטיקה - כי גלינדה מצדדת בשלטונו של הקוסם, וגם על נעליה האדומות של נסרוז, אותן נתנה גלינדה לדורותי כמתנה.
הן נפרדות כאשר היחסים ביניהן קרירים.
אלפבה נפגשת שוב עם הקוסם, ומגלה שהוא הגיע מעולם אחר, ושכל מטרתו בעוץ היא למצוא את ה"גרימרי".
ובנוסף - כי רוב הסיכויים הם שהוא אביה הביולוגי, לאחר שאנס את מלנה.
אלפבה מנסה להגיע להסכם עם הקוסם בו הוא ישחרר את נור, אך הוא מסרב.
היא חוזרת לצפון הרחוק, ומחליטה בדרך לרצוח את מאדאם מוריבל כפי שרצתה שנים קודם לכן.
לאחר שהיא מנחיתה מהלומה על ראשה של מוריבל, היא מבינה שהאישה נפחה נשמתה עוד קודם להגעתה.
ואולם אלפבה לוקחת אחריות על הרצח, כדי לקדם את מטרותיה הפוליטיות.
בתגובה, הקוסם שולח את דורותי וחבריה להתנקש בחייה של אלפבה.
אלפבה - שבשלב זה מתחילה להשתגע ולאבד את אחיזתה במציאות - בטוחה שהדחליל המלווה את דורותי הוא בעצם אהובה, פיירו, ששרד את עימותו עם המשטרה החשאית, ושולחת את החיות האהובות עליה לקדם את פניו.
דורותי וחבריה אינם מבינים את יללות הזאבים, ומרגישים מאוימים, אז איש הפח הורג את כולם.
אלפבה שולחת את הקופים המעופפים - שהיא יצרה בעזרת ספר הקסמים ואשר מספקים לה חברה בטירה - כדי לדרוש מדורותי את הנעליים האדומות, אך אלה דבוקים לרגליה.
כשהיא מגיעה לטירה, דורותי מודה לאלפבה שאכן הקוסם שלח אותה לרצחה, אך שהיא רק ילדה קטנה ולא מסוגלת למעשה נורא כל כך, ושהיא הגיעה אליה רק לבקש את סליחתה על כך שהרגה בשוגג את אחותה נסרוז.
אלפבה, שלא קיבלה את הסליחה שהיא ביקשה מסרימה, מאבדת את עשתונותיה, וכשהיא מתפרעת היא מציתה בטעות את שמלתה.
דורותי, בתמימות, זורקת עליה דלי מים ואלפבה נמסה.
כשדורותי חוזרת לארמון הקוסם, היא מגלה שהוא מתכוון לחזור לאמריקה ושם להתאבד.
היא בעצמה גם מוצאת את דרכה הביתה, אך תושבי עוץ אינם יודעים זאת, ובסערת השמועות שמתחוללת לאחר העלמות דמויות אלה, אלפבה - שהייתה מאוד מסתורית ונחבאת אל הכלים - נזכרת בתור מכשפה מרשעת, ודורותי בתור מתנקשת אכזרית.
מיתוסים קמים ביחס לגורלה של אלפבה, כולל נבואה שמרמזת שהיא עתידה לקום יום אחד לתחיה.
אלפבה תרופ: הגיבורה הראשית של הספר.
את שמה הגה מגווייר לפי ראשי התיבות של ל.
בספר שמה של אלפבה נמצא במקורות האיגודאיים, והוא שם קדוש.
אלפבה נולדה בעלת עור ירוק והיא רגישה למים (לכן גם נמסה בעת שדורותי שפכה עליה את דלי המים).
היא פעילה למען זכויות בעלי החיים והופכת לנזירה.
מאוחר יותר מתייחסים אליה כאל "המכשפה המרשעת מן המערב".
לקראת סוף הספר מגלה אלפבה, בעזרתו של דרקון הזמן, שהקוסם הוא אביה הביולוגי (כך לפחות נרמז).
גלינדה: שותפתה של אלפבה במעונות באוניברסיטת שיז הופכת בסופו של דבר לפיה הטובה מהצפון.
בתחילה היא שונאת את אלפבה ובזה לה, אך בסופו של דבר הופכת לחברתה.
נסרוז (למשפחת תרופ): אחותה הצעירה של אלפבה גדלה להיות המכשפה המרשעת מן המזרח.
היא בעלת צבע עור רגיל, אולם היא יושבת בכיסא גלגלים והיא מחוסרת ידיים.
מלנה תרופ: אמה של אלפבה.
למרות שיש לה בעל, היא ילדה ילדים ללב הצב (נסרוז ושל).
מלנה נוהגת ללעוג לבעלה, פרקספר, על התורה האיגודאית בה הוא עוסק.
מלנה היא נכדתו של תרופ הגדול, שהיה כומר איגודאי.
פרקס (פרקספר): אביה של אלפבה (שמתברר כאביה הלא- ביולוגי בסוף הספר).
הראשון שמוכן להכיר באלפבה כאנושית, למרות שגם הוא סלד ממנה בהתחלה.
פרקס הוא כומר איגודאי, שמתנגד למעשי הקוסם, ולשעון של דרקון הזמן.
בהמשך הופכת להיות המטפלת באלפבה ונסרוז (אחרי שהן נולדו.
כאשר נסרוז הגיעה ללמוד בשיז, שמרה עליה נני בשבע עיניים והשגיחה עליה כל הזמן).
לאחר מותה הפתאומי של נסרוז, עוברת נני לוינקוס, כי היא יודעת שאלפבה נמצאת שם.
מלווה את אלפבה עד מותה.
פיירו: נסיך משבט ארג'יקי שבמחוז וינקוס בארץ עוץ.
הוא פוגש את אלפבה באוניברסיטה וכמה שנים לאחר מכן הם מתאהבים, למרות שהוא נשוי ואב לילדים.
אלפבה גורמת לו להיות מעורב במאבק לטובת בעלי החיים בעיר האזמרגד.
נהרג שבועות ספורים לאחר פגישתו עם אלפבה.
ליר: ילד שמצטרף אל אלפבה וחובר אליה במהלך מסעה.
מתחבר עד מהרה עם הילדים של פיירו וסרימה.
ליר הוא בנם המשותף של אלפבה ופיירו בלא-יודעין.
בשנת 2003 עלה המחזמר "מרשעת" לבימות ברודוויי בכיכובן של קריסטין צ'נוות' בתפקיד גלינדה ואידינה מנזל בתפקיד אלפבה.
את השירים כתב סטיבן שוורץ ואת ספרון ההצגה כתבה וויני הולצמן.
המחזמר זכה להצלחה גדולה, שבר שיאי קופות וזיכה את השחקנית הראשית שלו, אידינה מנזל, בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר.
נכון לשנת 2023, המחזמר עדיין רץ.
ב-2024 יצא לאקרנים הסרט המוזיקלי "מרשעת" המבוסס על המערכה הראשונה של המחזמר.
בשנת 2025 יצא המשכו, שמבוסס על המערכה השנייה, שנקרא "מרשעת: חלק 2".
תרגמה מאירה לבנת, הוצאת הד ארצי, 1999
תרגם אסף ברקת, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2015
מרשל פולין (בפולנית: Marszałek Polski) היא דרגת הקצונה הבכירה ביותר בכוחות המזוינים של פולין.
הדרגה נקבעה ב-19 במרץ 1920 בהחלטתו האישית של יוזף פילסודסקי שגם היה למרשל פולין הראשון.
במשך כל שנות קיומה הוענקה הדרגה שש פעמים בלבד.
בשנת 1981 הציעה הנהגת המפלגה הקומוניסטית של פולין להעניק את דרגת מרשל פולין לוויצ'ך ירוזלסקי.
הוא סירב, באומרו כי: "מרשלים פיקדו על צבאות במלחמה ואני במהלך המלחמה הייתי בסך הכל מפקד מחלקה ".
מרשל סקלאר היה סוציולוג יהודי-אמריקאי שהתמקד ביהודי ארצות הברית ובקהילה היהודית האמריקאית.
היה פרופסור ליהדות בת־זמננו ולסוציולוגיה באוניברסיטת ברנדייס.
בשל תרומתו הרבה לחקר הסוציולוגיה היהודית בארצות הברית, הוא ידוע כ"אבי הסוציולוגיה של היהודים".
דור שלישי ליהודים החיים בארצות הברית.
סבו מאיר (מאייר) וסבתו אווה ליפמן היגרו לארצות הברית מאזור קובנה שבליטא.
למד במכללת שיקגו ללימודי יהדות ובאוניברסיטת נורת'ווסטרן, וסיים תואר ראשון בשתיהן בשנת 1943. למוסמך אוניברסיטה בסוציולוגיה מאוניברסיטת שיקגו היה ב־1948. ב־1953 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה, ועבד שם תחת סימור מרטין ליפסט.
התזה שלו עסקה ביהדות קונסרבטיבית, ופורסמה בשנת 1955 בשם Conservative Judaism: An American Religious Movement ("יהדות קונסרבטיבית: תנועה אמריקאית דתית"; מהדורות נוספות פורסמו בשנים 1972 ו־1985).
הספר, מחלוצי המחקר הסוציולוגי של יהדות ארצות הברית, מציג את החברה הקונסרבטיבית ומנתח את מקומה של התנועה בתולדות יהודי ארצות הברית.
הספר הרגיז את התנועה הקונסרבטיבית; בזיכרונותיו מספר סקלאר כיצד ניגש אליו רב קונסרבטיבי לאחר אחת מהרצאותיו, זמן קצר לאחר צאת הספר.
"איש צעיר", אמר הרב, "איך העזת לספר את האמת על היהדות הקונסרבטיבית!"
מפני שלא לא היו בנמצא אז תקנים בסוציולוגיה יהודית־אמריקאית – הלך לעבוד במחלקה למחקר מדעי בוועד היהודי־אמריקני, אותה ניהל בסופו של דבר.
במחלקה פיקח על מחקרים רבים בנושא החיים היהודיים בארצות הברית, והיה מראשוני החוקרים את הזהות היהודית בצורה אקדמית.
כמו כן ערך את The Jews: Social Patterns of an American Group (1958), הראשונה מארבע אתנולוגיות חשובות של יהודי ארצות הברית.
באותה תקופה כתב גם מאמרים רבים, שפורסמו ברובם ב"קומנטרי".
במאמריו חקר וחשף בעיות שהתרוצצו מתחת לפני שטח של הקהילה הקונסרבטיבית, למשל נישואי התערובת.
ב־1966 עזב את הוועד היהודי־אמריקני וחזר לאקדמיה.
לימד בישיבה יוניברסיטי ובסמינר התאולוגי של פרינסטון , וסיים את ספרו החשוב על יהדות ארצות הברית America's Jews (1971), שיצא כחלק מסדרת ספרים שהוקדשה לקבוצות אתניות בפרספקטיבה השוואתית.
הספר יצא בעברית בשנת 1972 בספרית אפקים של הוצאת עם עובד.
ב־1969 עבר לאוניברסיטת ברנדייס, תחילה כפרופסור אורח, ולאחר מכן כפרופסור של ממש במחלקה למזרח קרוב וללימודי היהדות (ואף כראש המחלקה בשנים 1982–1983).
מינויו סלל את הדרך להפיכתה של ברנדייס למוסד מוביל ליהדות זמננו.
זו הייתה גם הפעם הראשונה בה סוציולוגיה של יהדות ארצות הברית הוכרה כדיסציפלינה מחקרית מוכרת.
בשנים 1973–1975 היה נשיא האגודה לחקר היהודים במדעי החברה (ASSJ).
בתפקיד החליף את מרווין ורביט, שהוא היה סגנו כשזה עמד בראש האגודה.
נפטר בניוטון שבמסצ'וסטס בשנת 1992, והותיר אחריו אישה, רוז ברנרדס, שני בנים ובת, ושמונה נכדים.
לאחר מותו, מאז 1992 מעניקה האגודה לחקר היהודים במדעי החברה שבראשה עמד את פרס מרשל סקלאר, המוענק מדי שנה לחוקר בכיר אשר תרם תרומה ייחודית לחקר החברה היהודית.
ספרים ומאמרים פרי עטו ובעריכתו
מרשל סְקלר, יהודי ארצות־הברית, תרגם יוסף עוזיאל, תל אביב: ספרית אפקים של עם עובד, תשל"ב-1972
מארשאל סקלאר, "נישואי-תערובת ויהדות ארצות-הברית", אמות, שנה ב', חוברת ו', י"ב, סיון-תמוז תשכ"ד, יוני-יולי 1964, עמ' 15–24
כריסטופר קומסטוק , הידוע בשם הבמה מרשמלו (Marshmello), הוא די ג'יי ומפיק מוזיקת ריקוד אלקטרוני אמריקאי.
ידוע בזכות קסדת המרשמלו שהוא חובש בהופעות ובפומבי.
מרשמלו התפרסם לראשונה ב-2015, כאשר העלה לאינטרנט יצירות מוזיקה כגון רמיקס של השיר "Beautiful Now" של זד ורמיקס של השיר "Where Are U Now" של Jack U.
בשנה זו, מרשמלו הופיע ב-Pier 94 של ניו יורק, פומונה, HARD Day of the Dead festival של קליפורניה וב-Music Week של מיאמי.
מרשמלו התפרסם לראשונה כשהדיג'יי העלה את יצירתו, "WaVez", לעמוד ה-SoundCloud שלו.
הוא קיבל עזרה רבה בפרסום יצירותיו מדיג'יים נוספים כגון סקרילקס.
בינואר 2016 פרסם מרשמלו את האלבום "Joytime" הכולל בתוכו את היצירה "Keep it Mellow" עם הראפר עומר לינקס ואת היצירה "Want U 2".
האלבום פורסם עצמאית (הדיג'יי פרסם אותו בעמוד שלו, ללא תמיכה מערוץ כלשהו) ועל אף זאת הגיע למקום הראשון ברשימת האלבומים האלקטרונים המובחרים של iTunes ביום בו פורסם.
ביוני, בהופעתו של הדיג'יי בלאס וגאס, במסגרת פסטיבל "EDC", הוריד מרשמלו את קסדתו והפתיע את הקהל ואת הרשת כאשר הפנים שנגלו מתחת לקסדה לא היו של כריס קומסתוק, אלה של הדיג'יי ההולנדי, טייסטו.
האירוע עורר שערורייה אך רוב המעריצים ידעו בוודאות לפני האירוע שזהותו האמיתית של מרשמלו היא כריסטופר קומסתוק.
בשנת 2017, מרשמלו שיתף פעולה עם האמן Ookay כאשר כתב את השיר "Chasing Colors" בו שרה נועה סירוס.
בשנה זו, מרשמלו פרסם את היצירות: "Spotlight" בשיתוף עם הראפר Lil Peep, היצירה "There x2" בשיתוף עם Slushii, היצירה "Friends" עם הזמרת אן-מארי ואת היצירה "Everyday" בשיתוף עם הראפר Logic.
מרשמלו הוציא בשנה זו שיר בשיתוף להקת הרוק "באסטיל" בשם "Happier".
מרשמלו הופיע לראשונה בישראל בתל אביב ובאילת ב-1 וב-2 במרץ 2018.
ב-1 במאי 2020, הוציא מרשמלו את הסינגל "Be Kind", בו התארחה הזמרת הלסי.
ב-10 ביולי 2020 יצא אלבום האולפן השלישי של הזמר ג'וס וורלד "Legends Never Die" ובו שני שירים בהפקתו של מרשמלו: "Come & Go" ו"Hate the Other Side".
ב-21 במאי 2021, הוציא את השיר "Leave Before You Love Me", בהשתתפות האחים ג'ונאס.
ב-3 במאי 2024 הוציא את הסינגל "Miles on It" יחד עם זמר הקאנטרי קיין בראון.
השיר הגיע למקום ה-20 במצעד בילבורד הוט 100. בדצמבר 2024, פורסם כי מרשמלו הוא בין המוזיקאים שקיבלו מענקים מתוכנית Shuttered Venue Operations Grant (SVOG), שנועדה לסייע למקומות עצמאיים וקבוצות אמנות שנפגעו במהלך מגפת הקורונה.
מרשמלו קיבל מענק של 9.9 מיליון דולר, אשר כולו נכנס לכיסו, למרות שהרוויח מעל 9.9 מיליון דולר מהופעות ב-2019.
זהותו האמיתית של האמן מרשמלו היא כריסטופר קומסטוק הידוע בנוסף כדיג'יי דוטקום.
החשד הראשון לקשר בין מרשמלו לכריס קומסטוק היה ב-2015 בראיון שנערך עם הדיג'יי וחברו הטוב של מרשמלו, סקרילקס.
מרשמלו התקשר אליו בזמן שהיה בראיון וכשהסתכל על הטלפון, אמר "זה כריס" אך כאשר ענה, התייחס אליו בשם "מרשמלו".
מרשל לנקסטר הוא שחקן אנגלי.
הוא הופיע בדרמות טלוויזיוניות בהן "קורוניישן סטריט", "הולבי סיטי", "האגמים", ו-"Family Affairs".
תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות כריס סקלטון בסדרות הדרמה המשטרתית "חיים על מאדים" ו"אפר לאפר".
הסדרה הראשונה מתרחשת ב-1973, והשנייה מתרחשת בשנים 1981 עד 1983.
עד אוגוסט 2008 כיכב בהפקה של תיאטרון יורק רויאל לעיבוד של מייק קני לספר "ילדי המסילה" לצדם של קולין טרנט ושרה קווינטרל במוזיאון הרכבת הלאומי.
ללנקסטר יש עין אחת ירוקה ועין אחת כחולה, תופעה הידועה בשם הטרוכרומיה.
בינואר 2013 הקים חברת בנייה משלו בשם "Marshall Lancaster Plastering" והוא עובד כקבלן במקלספילד ובסביבותיה.
שנה שם תפקיד הערות 2006 Daybreak פיל מחזה ברדיו 4 של ה-BBC 2011 Castaway טום מחזה ברדיו 4 של ה-BBC
מרשם האוכלוסין הלאומי , בהינדי: राष्ट्रीय नागरिक रजिस्टर) הוא מרשם אוכלוסין שהקמתו הוסדרה בתיקון לחוק האזרחות (1955) שאושר בשנת 2003. מטרתו לתעד את כל אזרחי הודו על מנת שלא אזרחים יזוהו ויגורשו.
המרשם יושם לראשונה במדינת אסאם שבצפון מזרח הודו ב-2013-2014. ממשלת הודו מתכננת ליישם את המרשם בכל רחבי המדינה בשנת 2020, דבר שהצית מחאות קשות מצד המוסלמים.
מדינת אסאם שבצפון הודו, בהיותה מדינת גבול עם בעיות ייחודיות של הגירה בלתי חוקית, יצרה מרשם אוכלוסין בשנת 1951 על סמך נתוני מפקד האוכלוסין בשנת 1951. עם זאת, הוא לא נשמר אחר כך.
חוק המהגרים הבלתי חוקיים (קביעה על ידי בית משפט), 1983, התקבל על ידי הפרלמנט, ויצר הליך בית משפט נפרד לזיהוי מהגרים בלתי חוקיים באסאם.
בית המשפט העליון בהודו ביטל אותו כבלתי חוקתי בשנת 2005, ואחריו ממשלת הודו הסכימה לעדכן את החוק.
מפלגת העם ההודית שמובילה את המהלך הזה, לא מצאה כי התוצאות עומדות בציפיותיה.
היא מאמינה שכמה אזרחים לגיטימיים הוחרגו בעוד כלולים מהגרים בלתי חוקיים.
בתעמולת הבחירות הבחירות של מפלגת העם ההודית לבחירות הכלליות בהודו ב-2019 הבטיחה המפלגה ליישם את מרשם האוכלוסין לכל הודו.
ב-19 בנובמבר 2019, שר הפנים עמית שאה הצהיר ברג'יה סבהה, הבית העליון של הפרלמנט ההודי כי מרשם האוכלוסין ייושם בכל רחבי המדינה.
על פי כללי האזרחות שאושרו 2003, הממשלה המרכזית יכולה לתת צו להכין את מרשם האוכלוסין הלאומי וליצור את ה- NRC על בסיס הנתונים שנאספו בו.
עוד נקבע בתיקון משנת 2003 כי פקידים מקומיים אז היו מחליטים אם שמו של האדם יתווסף למרשם או לא, ובכך יחליטו על מצב אזרחותו.
לא נדרשים כללים או חוקים חדשים לביצוע פעולה זו בכל הודו.
מרשל סרנת היה מבכירי הכלכלנים ומאבות תחום המימון בישראל.
מרשל סרנת נולד ב-1 באוגוסט 1929 בשיקגו, אילינוי, למאוריץ ודינה (לבית לוי) סרנתצקי.
סרנת קיבל תואר ראשון בכלכלה ב בשנת 1955 ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשנת 1957. קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשנת 1965.
סרנת לימד באוניברסיטה העברית, החל מדרגת מדריך בשנת 1959. בשנת 1967 הועלה לדרגת מרצה בכיר ובשנת 1972 הועלה לדרגת פרופסור חבר.
בשנת 1976 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
בתחום האקדמי סרנת היה אחד החלוצים בחקר ההחלטות על הקצאת משאבים בשווקים פיננסים, שמאופיינים באי-ודאות.
יחד עם עמיתו פרופ' חיים לוי הוא כתב את אחד הספרים הבסיסיים בתחום.
סרנת היה בעד פעולה של שוק חופשי, אך חשב שכאשר יש בנקים עם כוח שוק גדול מדי נוצר כשל, והדרך היחידה להתגבר עליו הוא באמצעות התערבות ממשלתית.
סרנת גם היה מראשוני חוקרי שוק ההון, הבורסה והבנקים בישראל ואיש חינוך בתחום מנהל עסקים.
הוא היה ממיסדי בית הספר למנהל עסקים ב.הספר של חיים לוי, משה סמיט ומרשל סרנת, "הבורסה וההשקעה בניירות־ערך", היה בזמנו המדריך הרחב והמקיף ביותר בישראל בתחום זה.
מהדורה מורחבת של הספר יצאה לאור בשנת 1999.
היה פרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובאוניברסיטה החדשה של ליסבון (פורטוגל).
מונה להיות מנהל פרויקט במכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות בשנים 1989–1993. כיהן כעמית מחקר בכיר במכון הבינלאומי לניהול, ברלין, 1975-1977. סרנת הוזכר כמחנך פיננסי ראוי לציון ברשימת מרקיז מי ומי .
סרנת היה ממיסדי בית הספר למנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת מנצ'סטר, שהפכה לקריה האקדמית אונו.
הוא היה פרופסור מן המניין למנהל עסקים בקריה האקדמית אונו, וכיהן בתפקיד דקאן מייסד של הפקולטה למנהל עסקים.
הוא מונה להיות המנהל אקדמי של הקריה האקדמית אונו, בשנת 1995.
חבר באיגוד הפיננסי האירופאי (סגן נשיא 1982, נשיא 1983)
חבר באחווה בטה גמא סיגמא
בשנת 1962, הקים יחד עם פרופ' חיים בן שחר ואחרים את "המכון הישראלי למחקר פיננסי", שפעל בירושלים, ושימש מכון מחקר תאורטי ואמפירי מרכזי בנושאי ההשקעה בבורסה.
המכון סיפק, בין היתר, אנליזות והערכות שווי על חברות מרכזיות במשק ובנה את התשתית למסד נתונים כמותי של שיעורי התשואה על מניות ואיגרות חוב שנסחרו בזמנו בבורסה.
היה חבר בוועדת החקירה הממלכתית לחקר משבר מניות הבנקים, הרי היא ועדת בייסקי, שהייתה לה השפעה עמוקה על הניהול הבנקאי במשק, ובמיוחד על הפרדת הפעילות המסחרית של הבנקים מפעילותם בשוק ההון.
חיים לוי, משה סמיט ומרשל סרנת, הבורסה וההשקעה בניירות־ערך, 1999, באתר הוצאת שוקן,
חיים לוי, משה סמיט ומרשל סרנת, הבורסה וההשקעה בניירות-ערך, הוצאת שוקן, 1978
ג'ון דילבסקי, מרשל סרנת, על החקיקה הפיננסית ומבנה שוק ההון, באתר הספרייה הלאומית
75 שנה לבנק לאומי, הוצאת בנק לאומי, 1978. כולל ארבעה חלקים, לפי תקופות פעילות הבנק, שחוברו על ידי חוקרים בתחום ההיסטורי-כלכלי של התקופה.
מרשל ניאשה מוּנֶצִי הוא כדורגלן זימבבואי המשחק בעמדת הקשר בפריז מהליג 1 ובנבחרת זימבבואה.
ביולי 2015 חתם מונצי בקייפטאון מהליגה הדרום אפריקאית השנייה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-26 בספטמבר 2015, וכבש את שער הבכורה שלו ב-16 באפריל 2016.
ב-11 ביוני 2019 חתם לארבע עונות בסטאד ריימס מהליג 1.
ב-4 בפברואר 2025 חתם בוולבס מהפרמייר ליג.
ב-16 בינואר 2026 הושאל לפריז הצרפתית עד לסוף העונה.
מונצי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ב-21 במרץ 2018, וזומן לסגל הנבחרת למשחקי גביע אפריקה לאומות 2019.
מרשל פינלנד הוא סרט פיני-קנייתי המבוסס על חייו של המרשל קרל גוסטף אמיל מנרהיים.
הוא מבוים על ידי גילברט לוקאליה הקנייתי.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לאהבה ואנרכיה של הלסינקי ב-28 בספטמבר 2012.
הסרט מתמקד בחייו הפרטיים של מנרהיים בשנים 1905–1918. הוא מספר על נישואיו הכושלים עם אנסטסיה אראפובה, ורומן האהבה עם קיטי לינדר לאחר מלחמת האזרחים הפינית.
לדברי הבמאי גילברט לוקאליה, "זהו סיפור אוניברסלי על גבר המתקשה ליישב את חיי המשפחה והקריירה".
טלי סוואלאס אוטיינו בתפקיד קרל גוסטף אמיל מנרהיים
ביאטריס וואנגוי בתפקיד אנסטסיה אראפובה
בחורף 2012 דיווחה רשת Yle על סרט מנרהיים, שיהיה הפקה בינלאומית.
מידע על הסרט המצולם במדינה זרה הפך לציבורי, לפני שהרשת הספיקה לארגן מסיבת עיתונאים ב-16 באוגוסט 2012.
המפיק ארקו לייטינן קיבל את הרעיון לצלם את הסרט בקניה מהמפיק האסטוני קן סאאן.
סאאן שאל את לייטינן אם יש לו פרויקט שניתן לצלם בקניה.
לדברי לייטינן, ההיבט של סאאן בהפקה היה הצלחה גדולה עבור צילומי הסרט.
התסריט נכתב על ידי קבוצת עבודה קנייתית.
רשת Yle מסרה לתסריטאים את העובדות הדרושות, אך הקבוצה יצרה בעצמה את דיוקנו של מנרהיים.
במקור הסרט תוכנן להיות סרט מלחמה, אך התברר שהוא סרט ביוגרפי, מכיוון שהיה קשה מדי לצלם את סצנות המלחמה באפריקה.
הסרט צולם ברחבי ניירובי בחודשים מאי ויוני.
גילברט לוקאליה נבחר להיות במאי הסרט 12 שעות בלבד לפני תחילת הצילומים.
הופק גם סרט תיעודי בן שישה חלקים על הכנת הסרט בשם מבצע מנרהיים, שעלותו הייתה כ-100,000–150,000 €, אף על פי שהסרט עצמו עלה רק 20,000 €.
הסרט עורר ויכוח עוד לפני צאתו.
התקשורת הפינית סערה על כך ששחקן שחור הופיע במנרהיים.
המפיק מרקוס סלין אמר שהסרט הוא "זיוף" והבמאי מתי קסילה תהה מדוע ניתן אישור להפקה שכזו.
יורן דונר האמין שהסרט הוא "בלוף", ואמר כי Yle מנסה להרוויח על חשבון של המרשל המנוח.
מרשעת הוא סרט פנטזיה מוזיקלי אמריקאי משנת 2024 שביים ג'ון מ.
צ'ו, על פי תסריט מאת ויני הולצמן וסטיבן שוורץ.
הסרט מבוסס על המערכה הראשונה של המחזמר הבימתי באותו השם שעובד עבור תיאטראות ברודוויי בשנת 2003, על פי רומן באותו שם מאת גרגורי מגוויר שיצא לאור בשנת 1995 ודמויות מהרומן "הקוסם מארץ עוץ" שנכתב בשנת 1900 על ידי ל.
פרנק באום ועיבודו הקולנועי משנת 1939 שהופץ על ידי מטרו גולדווין מאייר.
בסרט מככבות סינתיה אריבו ואריאנה גרנדה-בוטרה בתפקידיהן הראשיים של אלפבה תרופ וגלינדה אפלנד, ולצדן מככבים ג'ונתן ביילי, אית'ן סלייטר, בואן יאנג, מריסה בוד, פיטר דינקלג', מישל יאו וג'ף גולדבלום.
עלילת הסרט מתרחשת בארץ עוץ לפני הגעתה של דורותי גייל מקנזס, ומגוללת את סיפור היכרותן של אלפבה וגלינדה, החל מלימודיהן באוניברסיטת שיז ועד להפיכתן אל המכשפה המרשעת מן המערב והמכשפה הטובה מן הצפון.
בשנת 2012, הכריזה "סרטי יוניברסל" על פיתוח הסרט, כשעל ההפקה בפועל הופקד המפיק מארק פלאט.
לאחר תהליך פיתוח ממושך ועיכובים מרובים עקב התפרצות מגפת הקורונה, נמסר בשנת 2021 כי את הסרט יביים צ'ו, וכי לתפקידים הראשיים לוהקו אריבו וגרנדה.
צילומי הסרט החלו בדצמבר 2022 באנגליה, אך הושבתו ביולי 2023 עד לנובמבר 2023 עקב שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו.
לאחר סיום השביתה, התחדשו צילומי הסרט והסתיימו בינואר 2024.
בכורת הסרט התקיימה בתיאטרון סטייט שבסידני, אוסטרליה, ב-3 בנובמבר 2024. בארצות הברית, הסרט עלה לאקרנים ב-22 בנובמבר 2024; ובישראל, ב-21 בנובמבר 2024.
הוא גם קיבל שלושה פרסים מהמועצה הלאומית לביקורת סרטים (כולל הסרט הטוב ביותר) ונכלל ברשימת עשרת הסרטים המובילים של שנת 2024 על ידי מכון הסרטים האמריקאי.
סרט ההמשך, המהווה את המערכה השנייה של המחזמר הבימתי, עלה לאקרנים ב-21 בנובמבר 2025.
לאחר שדורותי גייל מחסלת את המכשפה המרשעת מן המערב וכל תושבי עוץ חוגגים את תבוסתה, גלינדה, המכשפה הטובה מן הצפון, מספרת בפני תושבי ארץ המנצ'קינים את סיפורה של המכשפה המרשעת, ששמה האמיתי היה אלפבה תרופ, כתשובה לשאלה שנשאלה על מידת היכרותה עמה.
אלפבה נולדה למלנה תרופ כתוצאה מרומן שניהלה עם גבר מסתורי שהשקה אותה בסם ירוק, ובבגרותה, היא ואחותה הצעירה, המשותקת בגפיה התחתונים, נסרוז, לומדות באוניברסיטה יוקרתית בארץ עוץ בשם אוניברסיטת שיז, בה מלמדת מאדאם מוריבל האניגמטית.
עד מהרה, זוכה אלפבה ליחס לעגני ומבזה מצד חבריה לספסל הלימודים בשל עורה הירוק, שמחריף אף יותר בשל יריבותה עם גלינדה אפלנד.
מנגד, זוכה אלפבה להדרכתה האישית של מוריבל לאחר שחשפה בלי כוונה את כישרונה לכישוף.
במהלך הסמסטר בשיז, מתיידדת נסרוז עם בוק וודסמן, מנצ'קין עליז המאוהב נכזבות בגלינדה; ואלפבה מתיידדת עם הנסיך הווינקי הסורר פיירו טיגלאר, בו גלינדה מאוהבת.
לאחר אחד משיעורי ההיסטוריה שהוא מעביר, אחד הפרופסורים של שיז, תיש מדבר בשם דוקטור דילמונד, חושף בפני אלפבה שחיות מדברות אחרות ברחבי הארץ מאבדות את אנושיותן ומביע את חששו מכך שהוא עשוי להיות הבא בתור.
אלפבה מבטיחה לדילמונד שהשליט של עוץ, אותו היא מעריצה, יטפל בעניין.
פיירו מארגן בילוי לילי באולם הנשפים "עוצדאסט", וגלינדה משכנעת את בוק להזמין את נסרוז על מנת שתהיה זמינה לצאת בעצמה עם פיירו.
במהלך הלילה, גלינדה מגלה שהיא תורשה לקחת חלק בסמינר הכישוף של מוריבל לבקשת אלפבה.
מנגד, זוכה אלפבה ללעג הנוכחים כשהיא חובשת כובע שנתנה לה גלינדה.
עם זאת, מתמלאת גלינדה חרטה על מעשיה ומחליטה לגמול לאלפבה על טוב ליבה; השתיים מתיידדות במהלך הלילה.
למחרת, מודיע דוקטור דילמונד על פרישתו משום שכעת מועצת האוניברסיטה אוסרת על בעלי-חיים מדברים לעבוד בשיז.
מחליפו, פרופסור ניקידיק חסר-המצפון, מנסה לעשות ניסוי חי בגור אריות מפוחד, אך אלפבה ופיירו מתערבים, נמלטים מהקמפוס ומשחררים את הגור בחזרה לחופשי במעמקי היער.
אחרי שחלקו רגע ביחד, אלפבה חשה שפיירו אינו מסוגל לאהוב אותה באותה המידה שיאהב את גלינדה.
מוריבל חושפת בפני אלפבה שהקוסם בעצמו רוצה לפגוש אותה לאחר ששמע על כישרונה, והיא וגלינדה עולות על רכבת לבירת ארץ עוץ, עיר הברקת, במטרה לפגוש אותו.
על אף שבתחילה הקוסם מברך אותן לשלום בארמונו, השתיים מגלות שהוא, לצד מוריבל שעקבה אחרי הבנות לעיר הברקת, אחראי לכך שהחיות מאבדות את אנושיותן לאחר שהוא מטיל על אלפבה לקרוא את הגרימרי – ספר לחשים קדוש – במטרה להעניק לקופיו כנפיים וכי קסמיו הם לא יותר ממעשי הונאה זולים.
מבוהלת, אלפבה בורחת לעליית הגג של אחד ממגדלי הארמון.
מחשש שהיא תהווה איום על תוכניותיהם, מפיצה מוריבל מסר לאזרחי עוץ לפיו אלפבה היא מכשפה מרשעת שמעוניינת להזיק לארץ עוץ.
גלינדה עוקבת אחריה ומפצירה בה להתפייס עם מוריבל והקוסם, אך אלפבה מחליטה לשים קץ לתוכניותיהם האכזריות.
לאחר שהיא נפרדת לשלום מגלינדה, שתומכת בה אך נתפסת בידי מוריבל וחיילי הקוסם, אלפבה משתמשת בגרימרי על מנת לכשף מטאטא ולהימלט מחייליו וקופיו של הקוסם לאחר שכוחותיה גורמים להפסקת חשמל ברחבי עוץ.
לאחר שמוריבל מצהירה על אלפבה כעל "מכשפה מרשעת", תלמידי שיז, כשבוק בתוכם, מתפנים מהקמפוס, פיירו יוצא לאתר את אלפבה כשהוא רכוב על סוסו, ונסרוז הופכת למושלת החדשה לאחר שהמושל תרופ נפטר מהתקף לב כשהם מקבלים את החדשות בביתם בארץ המנצ'קינים.
בינתיים, כשהיא נחושה לשים קץ לשלטונו של הקוסם, אלפבה טסה מערבה.
סינתיה אריבו (בדיבוב העברי: שירי מימון) – אלפבה תרופ, אישה צעירה בעלת עור ירוק ודעות נחרצות, שלימים הופכת ל.
את דמותה של אלפבה בצעירותה מגלמת קאריס מוסונגול.
אריאנה גרנדה-בוטרה (בדיבוב העברי: אלונה אלכסנדר) – גלינדה אפלנד, עלמה צעירה, בלונדינית יפהפייה ומקובלת חברתית, אך בעלת דעות שטחיות, שלימים הופכת לגלינדה הטובה.
ג'ונתן ביילי (בדיבוב העברי: הראל ליסמן) – פיירו טיגלאר, נסיך וינקי יפה תואר שמתיידד עם אלפבה וגלינדה במהלך שנות לימודיהם ואף נכנס עמן למשולש אהבה.
אית'ן סלייטר (בדיבוב העברי: לירון לב) – בוק וודסמן, מנצ'קין המאוהב נכזבות בגלינדה.
בואן יאנג (בדיבוב העברי: תום אידלסון) – פפאני, סטודנט המשתייך לחוג חבריה של גלינדה באוניברסיטת שיז.
(בדיבוב העברי: אילי עלמני) – נסרוז תרופ, אחותה הצעירה של אלפבה, המשותקת בגפיה התחתונות, שלימים הופכת ל.
את דמותה של נסרוז בצעירותה מגלמת ססילי קולט טיילור.
פיטר דינקלג' (בדיבוב העברי: יגאל שדה) – דוקטור דילמונד , תיש ופרופסור להיסטוריה באוניברסיטת שיז, היוצר קשר מיוחד עם אלפבה על רקע התנגדותם המשותפת לדיכוי בעלי-החיים בארץ עוץ.
על לכידת התנועה עבור דמותו הייתה אחראית האמנית לואיזה גוריירו.
מישל יאו (בדיבוב העברי: מיקי קם) – מאדאם מוריבל, דיקנית אוניברסיטת שיז ללימודי כישוף ויד-ימינו של הקוסם.
ג'ף גולדבלום (בדיבוב העברי: יותם זילברמן) – , שרלטן מסתורי וקוסם שהגיע לארץ עוץ מאומהה, נברסקה, באמצעות כדור פורח וכעת מעוניין לנצל את כוחותיה של אלפבה על מנת לחזק את מעמדו כשליט ארץ עוץ וכקוסם אמיתי.
(בדיבוב העברי: עדן אזר) – שן-שן, סטודנטית המשתייכת לחוג חבריה של גלינדה באוניברסיטת שיז.
קיילה סטל (בדיבוב העברי: אודליה מורה-מטלון) – מיס קודל, מנהלת המעונות של אוניברסיטת שיז.
דמותה של מיס קודל נוצרה במיוחד עבור הסרט.
קולין מייקל קרמייקל (בדיבוב העברי: אורי זלצמן) – פרופסור ניקידיק, פרופסור חסר-מצפון ומחליפו של דוקטור דילמונד.
אדם ג'יימס (בדיבוב העברי: אלחי לויט) – מר ארדואנה, אביה של גלינדה.
דמות חדשה שנוצרה במיוחד עבור הסרט.
אליס פירן – גברת אפלנד, אמה של גלינדה.
(בדיבוב העברי: שרון כהן) – המושל פרקספר תרופ, אביהן של אלפבה ונסרוז ומושל ארץ המנצ'קינים.
(בדיבוב העברי: שירלי לילו) – מלנה תרופ, אמן של אלפבה ונסרוז.
(בדיבוב העברי: לירון אליאדי דרורי) – דולציבר , דובה חומה המסייעת בלידתה של אלפבה ומשמשת לה כאומנת.
על לכידת התנועה עבור דמותה הייתה אחראית האמנית מדלין וילסון.
ג'נה בויד (בדיבוב העברי: נוי בן ברית) – דוקטור זאבה , זאבה אדמונית המשמשת כמיילדתה של אלפבה.
על לכידת התנועה עבור דמותה הייתה אחראית האמנית שרה מרדל.
טום קיטלי (בדיבוב העברי: און סולומון) – נמר השלג, נמר השלג המשתייך לחוג ידידיו של ד"ר דילמונד.
על לכידת התנועה עבור דמותו היה אחראי האמן עומרי ברנרד.
אליזבת דולאו (בדיבוב העברי: סיון טל) – איילה, איילה המשתייכת לחוג ידידיו של ד"ר דילמונד.
בנוסף, דמותו של האריה הפחדן מופיעה במהלך הסרט כגור אריות.
דורותי גייל, נערה צעירה מקנזס שהגיעה בטעות לארץ עוץ יחד עם כלבה, טוטו, באמצעות ציקלון שנוצר על ידי מאדאם מוריבל מוצגת לצד גרסאותיהם המבוגרות של הדחליל, איש הפח והאריה הפחדן בהופעת קמע קצרה בתחילת הסרט.
את דמותו של צ'יסטרי, מנהיג צבא הקופים של הקוסם והקוף המכונף האהוב על אלפבה מדבב רובין גייבר, בעוד שאת סוסו של פיירו מדבב סטיבן סטנטון.
בסרט מופיעים גם בהופעות קמע שחקנים בולטים מתיאטראות וסט אנד, בהם שון פרנדרגאסט כנשיא אוניברסיטת שיז וצ'רידה סטרלן כספרנית בספריית האוניברסיטה, קרי אליס, לוק באייר, ג'ורג'ינה אונוורה ודיאן פילקינגטון.
בשנת 2003, עלילתו של הרומן "מרשעת" עובדה כמחזמר בימתי.
המחזמר הופק על ידי חטיבת הבמה של "סרטי יוניברסל", והוא בוים על ידי ג'ו מנטלו.
בעקבות הצלחתו של המחזמר על תיאטראות ברודוויי, הוא הורץ למשך פרקי זמן ארוכים בשיקגו, בתיאטראות וסט אנד שבלונדון, בסן פרנסיסקו ובלוס אנג'לס שבארצות הברית, ואף בגרמניה ויפן.
המחזמר היה מועמד לעשרה פרסי טוני, זכה בשלושה מתוכם, והוא המחזמר ה-6 הארוך ביותר בהיסטוריית תיאטראות ברודוויי, עם למעלה מ-7,500 הופעות.
בהפקה המקורית, כיכבו אידינה מנזל בדמותה של אלפבה וקריסטין צ'נוות' בדמותה של גלינדה.
בריאיון שהתקיים בשנת 2009, מגווייר הצהיר שהוא מכר לרשת "ABC" את הזכויות להפקת עיבוד עצמאי על פי הרומן, שלא יהיה מבוסס על תסריטה של ויני הולצמן.
ב-9 בינואר 2011, נמסר על ידי "אנטרטיינמנט ויקלי" כי רשת "ABC" תשתף פעולה עם סלמה הייק וחברת ההפקה שלה על מנת להפיק מיני-סדרה על פי הרומן בלבד; מאז דיווח זה טרם נודע מה עלה בגורל הפקה זו.