tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1993 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" וב-1994 שיחקה בסרטו של איתן פוקס "שירת הסירנה" ובסרטו של שמואל הספרי "שחור".
במקביל לעבודתה בתיאטרון הרפרטוארי אמונה צבי לשם שיחקה בהצגות ילדים רבות: בתיאטרון ילדים ונוער, תיאטרון אורנה פורת ותיאטרון הקיבוץ.
שיחקה ב"וגר זאב עם כבש", שהפיקה נאוה ביק, כתבה חמוטל בן זאב, הלחין את המוזיקה דורי בן זאב וביים יקי מחרז, רצה כאלף הצגות וממשיכה לרוץ היום עם שחקנים אחרים.
בהצגה "אורי" מאת חגית רכבי ניקוליבסקי גילמה את הילדה הנכה חנה.
בקאמרי שיחקה אמונה צבי לשם גם במחזמר האמריקאי "דבר מצחיק קרה", בבימויו של מיקי גורביץ'.
לשם שיחקה גם ב"סיפור משפחתי" מאת עדנה מזי"א, בבימויו של עמרי ניצן, בתפקידי מלצרית בבית קפה בהיידלברג ומלצרית בחוף הים בתל אביב, לצידה שיחק שולי רנד.
צבי-לשם שיחקה גם בהצגה "רצח", פרי עטו של חנוך לוין, בבימויו של עמרי ניצן, בתפקיד זונה ורודה.
שיחקה גם ב"המורדים", פרי עטה של עדנה מזי"א, בבימויו של עמרי ניצן.
היא גילמה את מיכאלה, הילדה המורדת, לצידה שיחק יוסי ידין, בבגרותה מגלמת אותה לאורה ריבלין.
היא החליפה בתפקיד את שירי גולן, שיצאה לחופשת לידה.
שיחקה בהצגה "אורי מורי", פרי עטו של יצחק בן נר, בבימויו של רמי דנון.
בתו הגדולה של אילן דר, שרוצה להתגרש וכתוצאה מכך פורצים ביניהם עימותים.
ב-1999 שיחקה לשם במיני-סדרה "אנס הבושם" בתפקיד אישה דתייה שנאנסה.
ב-2000/1 שיחקה בסדרה "האישה האחרת", בבימויו של שמי זרחין, בתפקיד בתה של גילה אלמגור, לצידה שיחקה גם יונה אליאן.
תפקידה האחרון של אמונה צבי לשם בקאמרי היה בהצגה "דוניה רוסיטה הרווקה", מאת פדריקו גארסיה לורקה, בבימויו של דוד מוכתר-סמוראי.
אמונה צבי לשם שיחקה בסרט "אשת כהן" של נאוה ניסן.
זהו סרט סטודנטים שהופק בבית הספר "מעלה", הוקרן בטלוויזיה והשתתף בפסטיבלים שונים, צבי-לשם הייתה איתו בפסטיבל מונפלייה.
זהו סיפורה של אישה שנישאה לכהן ונאנסת, בני הזוג אוהבים זה את זה, אבל אשת כהן שנאנסה אסורה לבעלה.
בשנים 2010-2003 שיחקה לשם בשלוש עונות של סדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי".
גילמה את הטוענת הרבנית מיכל סעדה, הנשואה לאפרים סעדה (נבו קמחי), הם נשואים אך פוקדים אותם משברים.
ב-2010 החלה לשם לשחק בתיאטרון החרדי "משמחי לב", בניהולו של עופר הלוי.
שיחקה בהצגה "סוליקה" – על-שמה של אישה שקבורה בפאס, מרוקו.
ההצגה מספרת על כך שהשליט רוצה להתחתן עם סוליקה והיא אינה מעוניינת.
ההצגה השנייה בה שיחקה ב"משמחי הלב" היא "כיבשה שחורה", המספרת על ילדה שרוצה לשיר ולרקוד והחברה החרדית אינה מאפשרת לה.
צבי-לשם עובדת במוזיאון ברמלה שם היא משחקת בהצגה קבועה בה היא מפעילה בובה בשם "חרסיה, הילדה מרמלה".
הילדה בהצגה יוצאת למסע לירושלים ובדרך נכנסת לכל מיני אתרים ברמלה ומסבירה על כלי החרס.
אמונה צבי לשם למדה במשך שנתיים קואוצ'ינג אצל יגאל רווה,
היא משתתפת בסימולציות רפואיות, סימולציות לקורסי גישור (סכסוך זוגי ועסקי), לעסקים, ללשכת עורכי הדין, לרופאים, לאחיות, לפסיכולוגים וכולי.
היא מעבירה סימולציות במתקן חולים מדומים (מס"ר) השייך לבית חולים תל השומר.
היא למדה שנה ציור ושנה פיסול במכון אבני ולמדה עיצוב חלונות ראווה באורט סינגלובסקי.
היא למדה משחק מול מצלמה אצל רות דייכס.
אמונה צבי לשם נשואה לשחקן אלון לשם, הם מתגוררים ברמת גן ולהם שתי בנות.
אחיה, אמיר צבי הוא שחקן, מקים תיאטרון המזוודה, לשעבר במיומנה ובהבימה.
סרט במאי תפקיד שנהשרוכיםינקול גולדווסרתמי2018 דיסטורשןחיים בוזגלו בחורה בבליינד דייט 2004 שחור שמואל הספרי דניס, אחותה של דדה 1994 שירת הסירנה איתן פוקס נטע הקופירייטרית 1994 אשת כהן (סרט קצר) נאווה ניסן (בי"ס לקולנוע מעלה) ריבקי כהן 2000
פרס שני לסרט הטוב ביותר, פסטיבל הסטודנטים, פוטסדאם, גרמניה, 2001.
פרס הסרט הקצר הטוב ביותר, פסטיבל סרטי דתות, איטליה, 2002.
פרס חביב הקהל, "פסטיבל על רגל אחת", וסטצ'סטר, ארצות הברית, 2003.
הצגה מחזאי במאי תפקיד הצגת בכורה הילד חולם חנוך לוין חנוך לוין הילד המת 8 במאי 1993
הצגה מלחין תפקיד שנה כרמן ז'ורז' ביזה צוענייה 2009 לה בוהם ג'אקומו פוצ'יני אחת מנשות הפאב 2009
הצגה תיאטרון/חברת הפקות מחזאי במאי תפקיד שנה אביבה אפל פליבק קבוצת פלייבק 1992/3 מה הסיפור שלך קבוצת פלייבק 2003 אני יהודה ואחותו של הרמטכ"ל טמירה ירדני הפקות מיכאל גורביץ' מיכאל גורביץ שרלוטה הלוהטת 1992 המנגבים בשרוול קומדי סטור אילן רונן נערה במרפסת ממול סטגדוש נאוה מקמל-עתיר רענן לוי
תיאטרון משמחי לב - עופר הלוי
"כיבשה שחורה" - רבנית, אמא של החתן - במאית: פירה קנטור - מציגה מ-2010
"סוליקה" - חייל, דודה שרה, מתורגמן - במאית: איריס מורגנבסר - מציגה מ-2011
אמונה וביטחון, הוא ספרו ההשקפתי של הרב אברהם ישעיהו קרליץ, המכונה "החזון איש".
למרות היותו ספרון לא-גמור, מרכז החיבור את יסודות הגותו של המחבר בתחום מחשבת ישראל.
בהיותו אחד הרבנים הליטאים היחידים שערכו מניפסט סדור של השקפת העולם החרדית, התקבל ספרו זה של החזון איש כנכס צאן ברזל בספרות המחשבה האורתודוקסית, והוא נלמד בחוגים למחשבת ישראל, לצד כתביהם של הוגים חשובים אחרים.
התוכן נדפס על ידו כנספח לספרי הפרשנות שלו, כספר נפרד הוא נדפס לראשונה לאחר פטירת המחבר ב-1953, ומאז במהדורות רבות בפורמטים שונים, ובמספר שפות.
בראשית המאה ה-21, נדפס הספר במהדורה חדשה, בסדרת "עם הספר", כאחד מ-27 ספרי יסוד של התרבות העברית.
בתוך הכרך "אמונה בזמן משבר", המאגד גם מכּתביהם של הוגים נוספים כמו רש"ר הירש, הראי"ה קוק, והרב יוסף דוב סולובייצ'יק.
הרב אליהו לופיאן הורה לבחורים צעירים להימנע מלהגות בספר זה "בטענה שיש בו קטעים שאין מפרשים אותם כראוי והדבר עלול להביא לרפיון בלימוד המוסר".
פרקי הספר שנמצאו בכתבי המחבר, והודפסו על ידו, הם שישה פרקים העוסקים בהשקפה וביסודות האמונה.
ביטחון (7 סעיפים) - בפרק זה, המחבר שולל את המחשבה המקובלת, כאילו מידת הביטחון באל, כוללת אמונה בכך ש"יהיה טוב".
מוסר והלכה (30 סעיפים) - בפרק זה, מנסח המחבר את עמדתו לפיה אין קיום למוסר אנושי בפני עצמו, אם אינו מושתת על יסודות ההלכה.
במהלך דיון זה, הושמטו במהדורות הרשמיות שני סעיפים (כח-כט) הכוללים ביקורת גלויה-למחצה על תנועת המוסר, ואלמוני משורותיה.
סעיפים אלו הודפסו בבמות שונות, כמו בספר "חזון האיש", ובמהדורת "אמונה בזמן משבר", בגרסאות שונות במקצת.
על דברים אלו של החזון איש, הגיב הרב יחזקאל סרנא, מתלמידי תנועת המוסר: "אם גדול הדור כותב כך אז עלינו לתקן את עצמנו".
נושא נוסף הנידון באריכות בסוף פרק זה (סעיף ל') הוא נושא אמונת חכמים.
המחבר מתמצת את השקפתו בתחום זה בפסקת הפתיחה של סעיף זה, ואחר כך מרחיב בדיון וביסוס העמדה:
תורת המדות (19 סעיפים) - בפרק זה, קובע המחבר, בין היתר, .
נבואה (3 סעיפים) - פרק זה קטוע באמצעו, בחלק הנדפס התחיל המחבר לשרטט קווים למהותו של קשר נבואי בין היוצר ליצוריו.
אמונד הזקן (בשוודית: Emund den gamle, בשוודית עתיקה: Æmunðær gamlæ, או Æmunðær gammal, או Æmunðær slemæ; מת: 1060) היה מלך שוודיה מ-1050 ועד מותו.
אמונד היה בנו הבלתי חוקי של אולוף סקטקונונג, מלך שוודיה.
אשתו של אמונד הייתה אסטריד, בתם של האציל הנורווגי ניאל פינסון, ושל גונהילד ממשפחת סקילגה שמאזור הלוגלנד שבנורווגיה.
אמונד ואסטריד הביאו לעולם שלושה ילדים שעליהם ידוע: הבנים אנונד ואינגבר, ששניהם מתו על פני אביהם, ובת, ששמה לא ידוע, אך היא הייתה אשתו של סטנקיל, מלך שוודיה ואמם של שני מלכים שוודים נוספים, אינגה הזקן ואלסטן סטנקילסון.
אמונד ירש על כס המלכות את אחיו, אנונד יקוב בשנת 1050 לערך.
דווח שהוא כונה Emund Slemme ("הרע"), בשל העובדה שהוא התנגד באופן פעיל לכמרים מהארכיבישופות של ברמן לטובתו של המיסיונר האנגלי, אוסמונדוס.
בקובץ "החוק הוסטרוגוטי" (Västgötalagen) מצוין שאמונד היה אדם לא נעים כאשר הוא שאף להשיג מטרה כלשהי ושהוא התווה את הגבול בין שוודיה לבין דנמרק.
הכינוי "הזקן" ידוע מכתביו של אדם מברמן וככל הנראה הוא מציין את העובדה שהוא עלה לכס המלוכה בזקנתו או שהוא היה מבוגר יותר מאחיו וקודמו, אנונד יקוב.
אמונד היה אחרון מלכי בית מונסו.
אדם מברמן מציין ביצירתו, "מעשי הבישופים של הכנסייה של המבורג" (Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum), שבנו, אנונד, מת כאשר הוא פיקד על התקפה שוודית על "ארץ הנשים" (Terra Feminarum), התקפה שהסתיימה בתבוסה שוודית.
לאחר מותו של אמונד ירש את כתרו חתנו, סטנקיל.
על פי אחת הסאגות היה אמונד מלך לזמן קצר בלבד.
אמונות בסיס (הנקראות גם אמונות בסיסיות) הן, תחת התפיסה האפיסטמולוגיות המכונה "יסודות פילוסופים", אחת האקסיומות של מערכת האמונות.
אמונת הבסיס הנפוצה ביותר היא באלוהים.
תורת ההכרה קובעת כי לכל האמונות חייבת להיות הצדקה כדי להאמין, אמונות בסיס מחולקות לשתי קטגוריות:
אמונות שהן מבוססות כראוי, בכך שהן אינן תלויות בהצדקה של אמונות אחרות, אלא במשהו מחוץ לתחום האמונה.
אמונות הנובעות מאמונה בסיסית אחת או יותר, ולכן תלויות באמונות בסיסיות לגבי תוקפן.
בתורת ההכרה הקלאסית, האמונות מוחזקות כאמונות בסיס אם הן אקסיומות מבונות מאליהן, או שהן ניכרות בחושים (אמפיריציזם).
בתורת ההכרה המודרנית האמונות מוחזקות אם הן היו אקסיומות מובנות מאליהן או אינטגרליות.
דוגמה לאקסיומה היא האקסיומה של רנה דקארט, ("אני חושב, משמע אני קיים").
אמונות הן כאלה שאפשר להאמין בלי שיוכחו כבלתי אפשריות.
האמונות בסיס על ידי החושים, טען דקארט, לא בסיסיות כי כל החוויה החושית שלנו יכולה להיות אשליה.
קית לרר כינה את "היסודות המתונים" בתור "יסודות לא יציבים" שנשמרת החלוקה בין אמונות באופן שקשור להסקת מסקנות לבין אמונות שאינן קשורות להסקת מסקנות אך הדרישה של "חוסר תקנה" יורדת.
לטענתו הדבר מאפשר לחושים להיות בסיס אמונה למרות האפשרות שלהם לטעות.
לפי הבניה המנטלית אמונות בסיסיות, כדי להיחשב אמונות בסיסיות צריכות להיות סבירות ועקביות עם השקפת עולם רציונלית.
נוגדי האפיסטמולוגיה דוחים את תורת ההכרה ואת האפשרות של אמונות בסיסיות להתקבל מבחינה רציונלית מיכוון שאינן מוכחות מבחינה מדעית.
ליברמן פיסל פסלים רבים בסגנון גאומטרי, ופסל זה הוא מהמפורסמים שביצירותיו.
הפסל בנוי ממספר אלמנטים בעלי צורות גאומטריות שונות המחוברות זו לזו בצורה בה הפסל נראה שונה מכל זווית.
באופן זה ביקש האמן להביע את הפסיפס האנושי המורכב והחיבור המשותף בין כל הדתות והמגזרים בעיר ירושלים מתוך האמונה המשותפת באל, ומכאן ניתן לו שמו, "אמונה".
הוא העניק אותו במתנה לעיריית ירושלים וזו מתחזקת אותו בקביעות, לצד הפארק שסביבו.
הפסל מסמל את המעבר לירושלים הצפונית, ומיקומו היווה ציון סמלי לצומת המכונה "צומת הגבעה הצרפתית" או "צומת בר-לב", שבו התרחשו פיגועים ומתקפות טרור במהלך השנים, בעיקר במהלך האינתיפאדה השנייה.
הכיכר שבה הוצב הפסל קרויה על שם ריצ'רד מיינרצהגן.
אמונות ימאים הן מקבץ מידע מהתחום האי רציונלי, המהווה חלק מההשכלה הימית של אנשי הים.
אשר בדרך כלל היו נפוצים ברחבי העולם.
חלק מהאמונות הללו הן אמונות טפלות פופולריות, בעוד שאחרות מתוארות בצורה טובה יותר כמסורות, פולקלור, מיתוסים, אגדות, או תופעות שלא נמצא להן הסבר רציונלי.
מקורן של אמונות הימאים נובע מהסיכונים הטבועים בכל הפלגה, וחשיבות המזל, טוב או רע, שיינתנו משמעות אסוציאטיבית ביחס לחיים של ימאי, דייג או צוות בכלל.
גם במאה ה-21 ימאים והדייגים מבצעים משימות מסוכנות ביותר, בתנאי סביבה קשים, עם שיעור תאונות קטלניות גבוה ביותר.
האמונות נפוצות בתרבות של עמים שונים על פני תבל עם הדגשים שונים בין התרבויות.
המונח "אמונות טפלות" שגור בפי אנשי היבשה.
הימאים בני דתות שונות אולי אינם מקיימים את הלכות הדת אך ניתן להגדיר את מרביתם כ"יראי שמים".
במסורת הימאים מקובלים מספר טקסים.
חלקם היתוליים לשבור את חד-גוניות ההפלגה הארוכה וחלקם עלולים להיות קשורים לאמונה כל שהיא.
חציית קו המשווה באוניות סוחר ובחיל הים הישראלי נחוג כמחזה היתולי עם כללי לבוש וצורת דיבור ומסתיים בתעודה אישית מאוירת וחתומה על ידי נפטון בכבודו ובעצמו.
בטקס השקת אונייה ניתנת תשומת לב רבה למסורת.
הכרזה מוקדמת על שם האונייה אינה רצויה ורק במהלך הטקס ניתן השם.
כאשר בקבוק השמפניה לא נשבר במכה הראשונה או עף מעבר לגוף האוניה, רואים בכך סימן רע לבאות.
בהשקת ספינת סער 4 הראשונה במספנות ישראל, אח"י רשף, הטילה גב' גולדה מאיר את בקבוק השמפניה שהיה קשור כמטוטלת.
העוצמה לא הייתה מספיק חזקה ודופן המבנה העלי של הספינה הייתה גמישה וכך הבקבוק נותר שלם.
מפקד הספינה מיכה רם תפס את הבקבוק ושבר אותו על הדופן לתשואות הקהל.
אח"י רשף שירתה שנים רבות בחיל הים ללא פגע או רבב.
קורבן אדם - בתקופה הקלאסית שררה אמונה טפלה שכדי להצליח בקרבות, ספינת המלחמה חייבת לטעום דם אנוש במהלך השקתה.
היה מנהג באזור הים התיכון וכן בהשקות ספינות הוויקינגים שיועדו למלחמה לפיו עבד או שבוי נקשר על גושי תמיכת השדרית כך שכשגוף הספינה מחליק, ואוסף מהירות בדרכו לים, גופתו נמחצה.
לאחר מכן קבעו את ראשו שניתק על עמוד החרטום.
באיי שלמה המשיך המנהג למאה העשרים עד שמאוחר יותר הוחלף בהתזת דם תרנגול.
כאשר הוחלט לשנות את שם הספינה, יש צורך בטקס טבילה דומה לטקס השקת אונייה.
הטקס מתחיל בהסרת השם המקורי, כתיבת שמה המקורי של הספינה על פיסת נייר, קיפולה והנחתה בקופסה.
לאחר מכן יש לשרוף את הקופסה ולזרוק את האפר לים לאחר הגאות כך שהזרם ייקח את האפר לעומק הים.
אם הטקס נערך הרחק מהחוף, יש לזרוק את האפר לנהר כדי שיצוף במורד הזרם.
אם המקום הוא אגם יש לבצע זאת בליל ירח מלא.
טקס שינוי השם מחייב הסרת כל עקבות השם הישן של הסירה, כולל ספר היומן, הניירת והשלטים הכתובים על גוף הספינה.
לאחר טקס ביטול השם הישן, ניתן להטביל את האונייה בשמה החדש.
במקומות שונים נפוצה האמונה ששינוי שם הספינה נחשב בעבר למזל רע, מפני שהמלחים האמינו שלאנייה יש נשמה משלה לאחר ששמה פורסם.
הסבר אחר שניתן לכך הוא ששינוי שם הספינה עלול להתקבל כניסיון להערים על אלוהי הים.
על פי האגדה, שם הספינה נרשם ב"יומן המעמקים" שלו, ולכן שינוי השם מבלי להודיע על כך לנפטון - אל הים, יעלה את חמתו.
הסבר מעשי יותר לרתיעה משינוי שם של ספינה היה שספינות מסחר פיתחו מוניטין בנמלים בהם ביקרו.
שינוי שם הספינה עלול לגרום לבעיות עבור הקברניט והצוות בביקור הבא.
בישראל לאחר קום המדינה שרר מנהג להחלפת שמות משפחה לשם עברי.
כך גם בצי הסוחר הישראלי אוניות שנרכשו החליפו את שמם לעברי.
החלפת השם נעשתה בלא טקס מיוחד.
כאשר האנייה מחליפה בעלים נפוץ המנהג לשינוי שם בעת החלפת דגל רישום האונייה.
עצם קיום האמונות איפשר לעיתים לימאים לבצע מתיחות בצורה של טקסים לשבירת השגרה.
רב חובל צבי מריאנסקי מספר שמדי פעם כאשר נכנס עם אונייתו לים קשה, כדי להרים את מורל הצוות ארגן טקס ברכה לאלוהי הים פוסידון ונפטון בשפות שונות.
את מועד הטקס היה קובע לפי ידע שהיה לו כי מזג האוויר עומד להשתנות לטובה.
כך שהטקס נערך כהלכתו ומזג האוויר השתפר, כולם היו מרוצים.
תהליך בניית הספינה חשוב מאוד לקיומה.
נוצרו אמונות ומנהגים הקובעים את הדרך הנכונה לכך:
נוכחותן של נערות בעיקר אדומות שיער, בתחילת בניית הספינה, היא סימן רע.
בבניית הספינה צריך לדפוק את המסמר הראשון דרך פרסת סוס.
רצוי שהמסמר יהיה מזהב, או מטבע זהב ממוסמר.
אם ספינה נבנית מעץ גנוב: אם תתגלה הגניבה, האוניה תישרף במהלך ההפלגה הראשונה.
אם לא התגלתה הגניבה, הספינה תפליג מהר יותר בלילה מאשר ביום.
באזור המפרץ הפרסי הייתה אמונה שאם אשה בהריון תעבור מעל לוחות ספינה במהלך בנייתה היא תלד בן זכר.
אך לכך יהיה מחיר: מישהו מבוני הספינה, ימות לפני תום הבנייה, או שקברניטה ימות בהפלגה הראשונה.
על כן היה משמר מיוחד שנועד למנוע זאת.
אמונה דומה הייתה בין הדייגים במערב אירופה שאסרו על נשים לעבור מעל רשתותיהם הפרושות לייבוש בחוף.
"יונה" הוא ביטוי ותיק בקרב מלחים, שמשמעותו איש צוות או נוסע שמביא איתו מזל רע.
הכינוי מבוסס על יונה הנביא המקראי.
הכמרים עקב בגדיהם השחורים ותפקידם לשמש בטקסי קבורה נחשבים כמביאי מזל רע להפלגה.
לפי המסורת הרוסית עורכי דין ומתפללים עלולים לגרום צרות בהפלגות.
ימאי בעל עיניים בצבעים שונות יגרום צער ועדיף להשאיר בחוף.
במסורת הרוסית לעומת זה איש צוות בעל רגליים עקומות לקשת נחשב למביא מזל טוב.
גם להביא תינוק לסיפון זה מזל טוב.
האמונות הנפוצות ביותר של מלחים כרוכות במניעת מזל רע.
מספר מועדים בשנה נחשבים חסרי מזל שכדאי להימנע מלצאת לים בהם.
ה-13 בכל חודש בלוח הכללי נחשב כיום חסר מזל.
ורצוי להימנע מלצאת בו לים.
יום שישי נחשב ליום חסר מזל במסורת הנוצרית זה היה יום צליבתו של ישו.
האמונה הנפוצה ביותר היא שזה לא מזל להתחיל הפלגה או 'להפליג' ביום שישי.
היות שיום ששי מופיע כל שבוע ולא ניתן להימנע משיט בו צומצמה האמונה ליום ששי שחל בו ה-13 בחודש.
ימים כאלה חלים פעם או פעמיים בשנה.
המודעות לסיכון מיציאה לים ביום זה קיימת בצורה משמעותית גם בצי הסוחר הישראלי.
קברניטים זוכרים שקיבלו החלטה לצאת או לחכות שהתאריך יתחלף ולצאת אחר חצות.
רב חובל הלל ירקוני מספר שביום ו' 13 בספטמבר 1996, סיימה אונייתו "צים ישראל" את הפריקה בנמל חיפה, וחברת צים דחקה בו לצאת.
הנתב הוציא את האנייה מהנמל וירקוני המתין בלא תנועה (Drifting בלשון הימאים) כשעתיים עד אחרי חצות כשהתחלף התאריך ואז יצא להפלגה שעברה בשקט יחסי.
רב חובל צבי מריאנסקי מספר בספר זכרונותיו כי כאשר עשה תיקון במכלית בהיותה בנמל אילת ומצא שהסיום יקרה ביום ששי ה-13 בחודש.
הודיע למנהל הקו בחברת צים שבכוונתו להמתין בנמל לצאת לאחר חצות.
קיבל תשובה שהדבר אינו מאושר.
אך כמומחה למכליות ודאי ימצא פתרון.
אכן בתיאום עם המכונאי ראשי כוונו כך שהתיקון התארך ויצאו לים אחרי חצות.
קברניט אונייה אחרת שיצא באותו יום בשעה 17:00 נקלע בהפלגה למצבים קשים.
רב חובל אברהם אריאל קברניט א.ק.
צפונית של חברת צים, נקלע למצב שהיה צריך לצאת לים מנמל חיפה ביום ששי ה-13 בחודש מאי 1960. אריאל התלבט עם עצמו וזכר עצה שקיבל מרב חובל ותיק אדמונד שגי יצא עם אונייתו כשהוא צופר בצופר האונייה.
חג ההתגלות - ימאים בעולם הנוצרי נרתעים לעיתים קרובות להפליג ב-2 בפברואר "חג ההתגלות מתוך אמונה שכל מסע שהחל אז יסתיים באסון.
זה עשוי להיות להיות קשור לנוהג להסיר את כל קישוטי חג המולד עד למועד זה מנהג שנשמר היטב בתקופות הוויקטוריאניות.
קין והבל- יום ב' הראשון בחודש אפריל נחשב חסר מזל.
לפי המסורת הנוצרית היה בו יום הולדתו של קין והיום בו רצח את אחיו הבל.
חורבן סדום ועמורה – יום ב' השני בחודש אוגוסט נחשב גם הוא לחסר מזל.
ביום זה לפי המסורת הנוצרית החריב ה' את סדום ועמורה.
31 בדצמבר נחשב ליום חסר מזל.
ביום זה לפי המסורת הנוצרית התאבד יהודה איש קריות בתלייה.
במסורת הימאים הרוסים גם יום שני שחל ב-13 בחודש הוא יום חסר מזל וכדאי להימנע מלצאת לים בו.
במאה ה-18, נוצרה אמונה בחוף המזרחי של ארצות הברית על כך שבמצב בו נראים עננים מתגלגלים וגלים נשברים על החוף.
נחשב כמבשר רעות, ולכן הפלגה בימים בהם שוררים תנאים כאלה היא בלתי רצויה.
ימאים מלמדים שאם הזריחה אדומה כדאי לנקוט אזהרה שהיום הקרוב יהיה מסוכן.
"שמיים אדומים בלילה, ימאים שמחים; שמיים אדומים בבוקר, ימאים נזהרים."
לאמירה זו יש למעשה תוקף מדעי מסוים, כי היא מניחה שמערכות סערה יתקרבו ממערב, ולכן היא בדרך כלל נכונה רק בקווי רוחב אמצעיים, שם, בגלל סיבוב כדור הארץ, רוחות רווחות נעות מערבה למזרח.
אם שמי הבוקר אדומים, זה מפני ששמים בהירים מעל האופק ממזרח מאפשרים לשמש להאיר את החלק התחתון של עננים נושאי לחות.
לעומת זאת, כדי לראות עננים אדומים בערב, אור השמש חייב להיות נתיב ברור ממערב, ולכן הרוח המערבית הרווחת חייבת להביא שמים בהירים.
בנות הים או הסירנות היו יצורים מיתולוגיים, יפים החיים באי.
אשר עם מוזיקה וקולות הקסם פיתו ימאים לקרב את ספינותיהם ולעלות על שרטון בחוף הסלעי של האי שלהם.
לאמונה זאת אין חיזוק אין אף אחד שחזר מהאי וסיפר על כך.
אך כאשר נקלעת האונייה למזג אוויר גרוע מייחס הצוות את הדבר לאחד הימאים שלא פיצה כיאות את הסירנה שבילה עימה בנמל האחרון.
התפתחה אמונה כי השטת נשים באונייה מביאה מזל רע, פוטנציאל להסחת דעת או הרגזת אלי הים שיגרמו לים סוער.
באמונה שרווחה בין הדייגים אף פגישה עם אישה בדרך לסירה הייתה סימן רע.
לעומת זה ימאים רבים האמינו שהים ירגע וסערות ישככו למראה אשה עירומה.
מכאן הסיבה כי אוניות רבות זכו לפסל חרטום בדמות אשה חשופת חזה.
לימאים הרוסים יש לכך הסבר האמונה נובעת, בשל העובדה שבאנגלית המונח ship/boat הוא בלשון נקבה.
המונח אונייה בשפה הרוסית "קרבל" הוא בלשון זכר.
לכן, הספינה תקנא בתשומת הלב שאנשי צוות נותנים לאישה שהופיעה בה.
אצל מעט מכונאים ראשיים בחיל הים הישראלי, התפתחה אמונה שאשה בחדר המכונות תגרום למכונות להתבלבל.
מכונאי ראשי החרד לספינתו ימנע מנשים המצטרפות להפלגה לרדת למכונה.
דיווחים על מקרי תקלות שאין להם הסבר הופיעו לאחר ביקורים בחדר המכונות.
בריחת עכברים מהספינה לחוף מסמלת שהספינה תטבע בהפלגה.
יש המסבירים את האמונה בכך שחדירת מים לחלקיה התחתונים של הספינה מבריחה ממנו את המכרסמים.
זרי פרחים המובאים לספינה מתקבלים בהסתייגות על ידי הימאים.
פרחים מעוררים אסוציאציה של כאילו מסמנים אבל.
מישהו מהצוות בקרוב ימות או הספינה עצמה.
אמונה זאת הייתה רווחת בעיקר בין מרבית הצוללנים שלא הסכימו לקרב פרחים לצוללת.
דעה רווחת בין הימאים שלשריקה יש השפעה על נשיבת הרוח.
ספינות המפרש בעת שאין רוח לא נעו ואז שריקה הייתה בקשה לרוח נושבת.
אך כאשר נושבת רוח חזקה אסור לשרוק כי הדבר עלול להביא לסערה.
סיפור אחר הקושר שריקה למזל רע כי בסיפור המרד על הבאונטי מארגן המרידה פלטשר כריסטיאן השתמש בשריקה כאות להתחיל את המרד נגד הקברניט ויליאם בליי.שיטות נוספות להזמנת הרוח הייתה הטלת מברשת מטאטא לצד ממנו מתבקשת הרוח לנשוב.
לדעת הרוסים כדי לקרוא לרוח, על הקברניט לזרוק את כובעו והאוחז בהגה את מגפו בכיוון ממנו מתבקשת הרוח.
לקרוא לרוח - להכות זה בזה בשוטים.
שריטה בתורן והרוח תופיע בתקופות רגועות.
בתקופה חסרת רוח יש צורך לרשום על פיסת נייר שמות של עשרה אנשים קירחים, לזרוק את פיסת הנייר מעל הספינה ולגרד את התורן עם הציפורניים, תוך שריקה קלה.
כיום שריקה היא פעולה בלתי מקובלת לחלוטין.
רוב כלי השיט מונעים בכוח פנימי והשריקה היא התגרות ברוח שתביא ים סוער.
אסור להרוג שחפים או שום עופות ים באופן כללי כי נשמות המלחים המתים עוברות לתוכם.
ככלל הריגת ציפורים או ציד מהאונייה, בניגוד לדייג, נחשבת כמביאה מזל רע.
סמואל טיילור קולרידג', מספר באחד משיריו על ימאי שהרג אלבטרוס ואנשי הצוות מכריחים אותו לענוד את הציפור המתה על צווארו.
המונח אלבטרוס מציין משאת סבל כעונש לאדם על חטא כלשהו.גדרון מצוי היא ציפור שיר קטנה בעלת קול חזק וערב.
אגדה מספרת שבת ים אשר הוליכה שולל ימאים אל מותם נענשה בכך שביום הראשון בשנה הופכת לגדרון מצוי.
לעל כן נוצה אחת של גדרון מצוי משמשת כמביאה ביטחון נגד טביעה בים.
משך ההשפעה כשנה אחת ועל כן במקומות שונים נמרטות בראש השנה נוצות רבות.קורמורנים - ציפורי קורמורן, באזורים סקנדינביים מסוימים, נחשבים קורמורנים כסימן טוב.
במסורת הנורווגית רוחות של ימאים שאבדו בים באים לבקר את יקיריהם כשהם מחופשים לקורמורנים.
בין הימאים רווחת גם התייחסות לפריטים או תכשיטים שימושיים להדוף מזל או עין הרע.
וצורות התנהלות שמביאות מזל טוב.
יש אמונה שעל מנת להשביע את רצונו של נפטון יש לשלם כופר על ידי השלכת מטבעות כסף לים ביציאה מהנמל.
אף כי ביבשה חתול שחור נחשב למביא מזל רע הרי בתרבות הימאים הבריטים והאירים יש לו מקום כבוד כחתול אונייה המביא מזל טוב.
לאמונה זו יש בסיס רציונלי כי חתולים באונייה מחסלים מכרסמים, שעלולים לפגוע בחבלים ובמאגרי המזון.
רמת טיפול גבוהה הופנתה כלפיהם כדי לשמור עליהם מאושרים.
מחקר גנטי מצא עדויות כי חתולים מצרים הגיעו לצפון אירופה מימי הביניים דרך נתיבי האוניות.
חתולים הובלו גם על ספינות מסחר כדי לשלוט במכרסמים, וכי מנהגי נשיאת חתולים אומצו על ידי סוחרים ממדינות אחרות, כולל ויקינגים בצפון גרמניה בסביבות המאות ה-8 עד ה-11.
ימאים של כמה עמים האמינו כי חתולים טובים בתפיסת מזיקים.
לחתול יש איזון טוב יותר.
כמו כן האמינו כי לחתולים יש כוחות שיכולים להגן על ספינות מפני מזג אוויר מסוכן.
אמונה פופולרית נוספת הייתה כי חתולים יכולים להתחיל סערות באמצעות קסם המאוחסן בזנבותיהם.
אך יש לשמור ולהיזהר, אם חתול ספינה היה נופל או נזרק לים, חשבו שהוא יזמן סערה איומה להטביע את הספינה.
ושאם הספינה תצליח לשרוד, היא תתקל בתשע שנים של מזל רע.
אמונות אחרות כללו: אם חתול ליקק את פרוותו על התבואה, פירוש הדבר שהסערה באה.
אם החתול התעטש פירושו גשם.
לגבי כלבים קיימת אמונה שמותר לשאת שני כלבים באונייה.
באוניות חיל הים בדרך כלל לא מושטים כלבים.
באח"י אילת (א-16) בתחילת הפלגותיה היה רב חובל מקצועי בנוסף למפקד האונייה.
רב החובל חודורוב לא היה אהוד על הצוות.
כלבו של רב החובל ספג את הזעם והאומלל נזרק לים.
לאחר זמן קצר ירד גם רב החובל מהאונייה.
חפצים קדושים פטרון קדוש - בציי עמים נוצרים מקובל לייחס לכל ספינה קדוש מיוחד השומר עליה וציור הנושא את דמותו מוצבת ליד תורן האונייה.
פרסת סוס ממוסמרת לתורן מגנה על הספינה מפגיעה.
זנב כריש ממוסמר לשלוחת החרטום משפיע להגברת מהירות הספינה.
תרופת מנע לטורנדו - הדבקת סכין עם ידית שחורה לתורן בשילוב עם שקשוק הנשק ולחשי ברכה.יצורים אגדיים, המסייעים למלחים ודייגים ב וב בתפקידם.
כך, למשל, "קלבטרמן" הוא יצור עליז וחרוץ, עם הבנה מומחית ברוב כלי השיט, וכישרון מוזיקלי.
הוא אמון על הצלת מלחים שנשטפו מעבר לים.
השם קלבטרמן בא מהפועל בגרמנית 'klabastern' שפירושו "טרטור" או "השמעת רעש".
דמותו היא של מלח קטן וצהוב עם מקטרת טבק ומכסה של צמר גפן, הנושא לעיתים קרובות פטיש איטום.
פסלון כזה מגולף ומחובר לתורן כסמל למזל טוב.
למרות התכונות החיוביות, ישנו שקשור לנוכחותו: אף איש צוות שמבורך על ידי נוכחותו לעולם לא ישיר אליו מבט.
הוא נראה רק לצוות הספינה הנידון לכליה.
בצוללת הבריטית HMS TOTEM לפני שנמכרה לישראל כצוללת דקר היה טוטם אינדיאני בהתייחס לשם הצוללת.
בעת שירותה של הצוללת בצי הבריטי, נשאה הצוללת טוטם מתוצרת האינדיאנים משבט Cowichan ממערב קנדה, ששימש כקמע שלה.
הצוללת הייתה מציגה אותו בקדמת הגשר בעת הימצאה בנמלים.
אנשי הצוות הבריטי ייחסו חשיבות רבה לקמע, עד כדי כך שכאשר נגנב הטוטם בעת ביקור בנמל הליפקס בשנות ה-50, ההפלגה נדחתה עד שנרכש טוטם חדש אצל האינדיאנים.
בנוסף לניסיונות להציע סיבות רציונליות לטביעת הצוללת דקר, הוצעו במקומון חיפאי גם סיבות מהתחום המיסטי.
כאילו חסרונו של הטוטם האינדיאני השאיר את הצוללת בלא הגנה.
עם קבלת הצוללת לחיל הים, יחד עם הדגל והמגן הבריטי הוסר גם טוטם.
העיתונאי ערן שורר, שהפליג בצוללת עד גיברלטר תיאר את הלך הרוח בצוות הצוללת, ואינו מזכיר כלל את נושא הטוטם ולא נראה ששלוות נפשם של אנשי הצוות, או אופי תפקודם, הוטרדו בשל חסרונו של הטוטם.
לימאים הרוסים יש מספר נושאים נוספים.
במקרה מוות על הספינה בעת הפלגה יש להניח את הגופה, לרוחב האונייה מאחורי קו האמצע של הספינה, ועם ההגעה לנמל, לשלוח אותה מיד לחוף.
רק לאחר שליחת גופת הנפטר מותר יהיה לצוות לרדת לחוף.
לירוק על הסיפון הוא פשע.
אסור להדליק סיגריות לשלושה אנשים מגפרור יחיד (יש המסבירים איסור זה כהימנעות מגפרור דולק זמן רב מחשש לגילוי בלילה על ידי צלפים).
אחד מאלה שהדליקו סיגריה עלול ימות.
מגב או דלי שנפל מעל הספינה סימן רע.
בקבוק יין סביב השולחן יש להעביר לימין כנגד השעון.
אסור לגעת בארגז חפצים או מזוודה של אחר.
תיקי נסיעה בצבע שחור הנפוצים מאוד בקהל האזרחי נחשבים למביאי מזל רע.
אסון מצפה למי שמשתמש בחפצים של מלחים שטבעו.
אסור להעביר חפצים ובעיקר לא את דגל הספינה בין מדרגות הסולם.
קעקועים של מלחים הם דרך חזותית לשמר את האמונות הימיות.
הימאים האמינו שסמלים מסוימים וקמע יסייעו להם כאשר הם מתמודדים עם אירועים מסוימים בחיים; הם חשבו שהסמלים הללו ימשכו מזל טוב או לפחות ישמרו ממזל רע.
ימאים, הנתונים לחסדיהם התמידיים של גורמי הטבע, מרגישים לעיתים קרובות צורך בתמונות דתיות על גופם כדי לפייס את הכוחות הזועמים שלא יגרמו לסופות וטביעה הרחק מהבית.
הציורים הנפוצים היו של חזיר ותרנגול במחשבה שיראו את הכיוון הבייתה וימנעו טביעה.
בדת היהודית יש איסור כתובת קעקע אך הנושא נפוץ בין הימאים כמו בציבור הכללי.
בהפלגה בים קורים מפגשים ומעברים קרובים לספינות מוזרות.
הנפוצה בהן היא מפגש עם ספינה אגדתית הקרויה "ההולנדי המעופף".
החשש הוא שמי שיראה אותה ילקה בעיוורון.
האגדה מספרת שקברניט ספינה הולנדית שהפליגה ב-1681 היה נחוש להקיף את כף התקווה הטובה.
סירב לסגת מפני הסערה, ונשבע להמשיך בכך חרץ את גורלה של הספינה, להפליג לנצח.
"ההולנדי המעופף" נראית לעיתים מרחוק מנצנצת באור רפאים.
האגדה שאם ספינה אחרת תנסה ליצור איתה קשר ינסה צוות הספינה לשלוח מסרים לאנשים שמזמן אינם בין החיים.
הזוהר של סנט אלמו ST Elmo Fire היא תופעה חשמלית של פריקה מתמשכת של חשמל.
נצפית לפעמים בלילות בראשי התורנים של הספינה כאשר עננים טעוני חשמל נמצאים מעל לראש.
תורן הפינה נראה בוער אך אינו נשרף.
האש של סנט אלמו נוטה להתרחש לקראת סוף סופת הרעמים.
באופן מסורתי התופעה נחשבת כסימן טוב.
במסורת הנוצרית מקובל סנט אלמו כקדוש הפטרון של המלחים.
תופעת האש של סנט אלמו אינה קשורה רק לים ועשויה להתרחש גם בתרנים וקצוות מחודדים של בניינים בחוף.
בחיל הים הישראלי מתקיימות תחושות קבועות לנושאי הפעילות עד רמה של אמונה.
כמסקנה מלקח מושרש של אירועי העבר מניסיון איש או של אחרים.
צרות באות כשעושים מה שלא נחוץ
ככלל בכירים בחייל מאמינים ש.
היישום לגבי יזמות לפעילות ימית או מבצעית שנחיצותם מוטלת בספק.
במהלך הבנייה של נמל חדרה אירעה ב-10 בדצמבר 1980 סערה חזקה כאשר פועלים של החברה האיטלקית נמצאו בדוברות העבודה בים.
הדוברות נסחפו אל החוף והפועלים חולצו בחבלים ובסיוע מסוק.
מפקדת חיל הים הורתה לאוניית השירות אח"י מעוז לצאת לעזרתם.
המצב באשדוד היה שמשברי הגלים עברו את שובר הגלים.
בצורה שהיה בנוי הכניסה והיציאה ממנו בסערה דרום מערבית היו מסוכנות.
מפקד האונייה רס"ן יגאל בר יוסף הודיע שהמצב מסוכן ליציאה עד כדי חשש לטביעה.
אך קיבל הוראה חד משמעית שעליו לצאת לים לעזרת העובדים.
יצא חטף גלים חזקים מאוד ובקושי רב חזר.
אח"י עצמאות (סער 4) בפיקוד רס"ן דורון עמיר שהייתה ספינה תורנית בחיפה נשלחה גם היא.
יצאה עד מרכז מפרץ חיפה וחטפה נזקים ועמיר החזיר אותה לנמל.
הערכת הסיכון לעובדים במפקדת חיל הים הייתה מוגזמת.
דוברה אחת נסחפה על שפך הנחל והעובדים גלשו בחבל לחוף.
בדוברה הגדולה שהו העובדים ביחידת המגורים, שהייתה מוגבהת 4 מטר מעל הסיפון, והעובדים גם לא נרטבו.
שתי הספינות לא יכלו להביא תועלת אח"י מעוז יכלה לפרוש חבל גרירה בסיכון רב.
אח"י עצמאות לא יכלה להתקרב כדי לחלץ אנשים.
האזור היה במשברי חוף בין עמודים תקועים ומצופים וספינות חיל הים שלא הכירו את השטח לא יכלו להתקרב אל הדוברה.
האיטלקים שלא פינו את אנשיהם לפני הסערה היו בחרדה ואנשי חברת החשמל הזמינו מחיל האוויר פינוי במסוקים.
המסוק שהגיע הייתה בעיה עם מנוף שעל הדוברה.
מה שחייב ריחוף בגובה רב וכבל הרמה ארוך ביותר.
במיומנות רבה של הטייס ובסיוע של לוחם שייטת 13 אורי גיל ששחה אל הדוברה וניהל את החילוץ הורדו העובדים האיטלקים לחוף ללא פגע.
כל הפעילות הנחוצה נעשתה מהחוף.
מפקד בסיס חיפה אלי רהב, שפיקח במקום על פעילות החילוץ לא דרש סיוע בכלי שיט והיה מופתע מיציאת הספינות.
מפקדת חיל האוויר דרשה מחברת חשמל תשלום על פעילות המסוכנת ומיותרת והחברה האיטלקית "טרינקריה" פשטה רגל.
בצי הסוחר תפקיד רב החובל מוגדר בחוק ובתקנות הימיות כבעל הסמכות היחידי על השטת הספינה.
נוכחותו של מישהו מהנהלת החברה בכיר ככל שיהיה אינה מורידה מאחריותו.
בחיל הים הישראלי נוצר מנהג לקבוע "מפקד בכיר בים" בהפלגות מבצעיות.
זהו קצין בכיר המפליג בספינת הפיקוד.
כאשר הכוח מורכב מכמה כלי שיט יש לו סמכות ואחריות לביצוע המשימה.
הבנה ברורה מפקד האנייה אחראי על השטת הספינה וביצוע הוראות כחלק מכח המשימה.
המצב משתנה כאשר יש הכח כולל רק כלי שיט אחד.
מפקד הספינה יודע שהאחריות עליו אך הסמכות בידי ה.
השיטה המסובכת לכאורה התקבלה כדי לשמור שלא יצוף רבב למעלה.
מאפשר שאם וכאשר תקרה תקלה גם כאשר היא נובעת מהוראות ה, האשמה תוטל על קברניט הספינה ולא תעלה לדרגים גבוהים יותר.
מה שבלשון הצבאית נקרא .
כאשר בספטמבר 1981 עלתה אח"י געש (סער 3), שהייתה בדרכה לאילת, על החוף הסעודי.
הועמד לדין רק מפקד הספינה ונמצא אשם.
אמונה נפוצה בשייטת 13 שכאשר קורית תקלה היא תשוב והפעם השלישית מסוכנת.
חיזוק לתחושה זאת היה בתקופת מלחמת ההתשה.
ב-8 בדצמבר 1968 דרסה אוניית סוחר בתנועה חזיר שערך אימון צלילה בנמל חיפה ושלושת הלוחמים שהיו בו נהרגו.
בקרב הפשיטה על האי גרין יולי 1969 נהרגו שלושה לוחמים מהשייטת בנוסף לשלושה הרוגים מסיירת מטכ"ל.
במבצע אסקורט הוטבעו שתי טרפדות מצריות במפרץ סואץ ושלושה לוחמי שייטת 13 נהרגו מפיצוץ מטען ההשמדה עצמית של החזיר.
אמון הציבור הוא מידת האמון שהציבור רוכש כלפי הממשלה וכלפי גופים ציבוריים אחרים כמו בתי משפט, האקדמיה, העיתונות, עסקים גדולים, ארגונים החברה האזרחית ועוד.
התפיסה שמעניקה חשיבות לאמון הציבור, גורסת שככל שהציבור מאמין יותר בגופי הממשל, הדבר מעיד שהשלטון תואם יותר את רצונותיו וציפיותיו, והופך יותר לגיטימי דמוקרטית.
את מידת אמונו, ציבור האזרחים יכול לבטא בבחירות, מכוח עקרון שלטון העם, דרכים אחרות שמביעות אמון או חוסר אמון כלפי גופים ציבוריים יכולים להיות הפגנות, מחאות, עצומות, מאמרים בעיתונות, התנדבות לגופים ציבוריים או לגופי החברה האזרחית ועוד.
מידת אמון הציבור בממשל עלולה להיפגע מרמת שירות ציבורי ירודה, שאינה שומרת על זכויותיו או מספקת את צרכיו.
עבירות שחיתות של שוחד או הפרת אמונים מצד עובדי ציבור, פוגעות אף הן בתמיכת החברה בממשל, בממסד, וביציבות הסדר החברתי.
המונח משמש גם לתיאור האמון שציבור רוחש לגופים אחרים, כגון הממסד המדעי, הרפואי, אמצעי התקשורת ובמערכת הפוליטית.
הפצה של מידע כוזב, פייק ניוז ותיאוריות קשר ברשתות החברתיות או בגופי תקשורת משחק תפקיד מרכזי בפגיעת אמון הציבור במוסדות ממשלתיים וציבוריים.
חשיפה לתעמולה ודיסאינפורמציה גורמת לכך שגופים מקצועיים ומומחים נתפסים כגורמים מוטים, מה שפוגע בציבור להסתמך עליהם.
התופעה מתחזקת בגלל המבנה של הרשתות החברתיות, שמאפשר להפיץ תוכן ללא פיקוח של גורמים מקצועיים וללא מחוייבות לאתיקה עיתונאית.
בארצות הברית, המונח "אמון הציבור" מתייחס לכל רכוש ציבורי.
תחילה, נעשה במושג זה שימוש במהלך יצירת הממשלה, כדי להתייחס לפוליטיקאים המשיגים את כוחם באמצעות בחירות.
על פי חוקת ארצות הברית, חברי הקונגרס, וכן נשיא ארצות הברית נבחרו מטעם אמונו של הציבור.
על פי החוקה הראשונה שנוסחה על ידי אחת ממדינות ארצות הברית, היא חוקת מרילנד, כל האנשים שנבחרו לכהן מטעם מוסדות ציבוריים מוכרחים ליהנות מאמון הציבור.
במשפט פרנסיסקו ג'וניור נגד נאגמאמלאסאקיט נה מגה מאנאנאנגול נג מגה מנגאגאוונג פיליפינו בע"מ, קבע בית המשפט העליון של הפיליפינים כי הבקשה להגדיר "בגידה באמון הציבור" היא שאלה פוליטית לא-חוקית שהיא מעבר לתחום סמכותו השיפוטית לפי החוקה.
"אמונה" הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת הישראלית אביבה אבידן.
את האלבום הוציאה במחצית שנת 2004 לאור חברת התקליטים אלי בן-מוש הפקות של משה בן-משה.
כל האלבום הופק על ידי אבידן עצמה.
בלט ממנו הדואט שלה עם בתה מאיה בשם "ילדה שלי".
"לנצח בני" נכתב והולחן על ידי נורית בת-שחר צפריר ועוזי חיטמן.
אבידן חידשה את השיר, שהיה במקור בביצועו של חיטמן, וכללה אותו באלבומה.
בשנת 2009 חידש אייל גולן פעם נוספת, הפעם את גרסתה של אבידן.
"אמונות קטנות" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
הוא נכתב על ידי יואב גינאי, הולחן על ידי יהודה פוליקר והופק על ידי אלי אברמוב.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד של מדיה פורסט.
השיר נכתב על ידי יואב גינאי, הולחן על ידי יהודה פוליקר והופק על ידי אלי אברמוב.
בסמוך לפרסומו ביוטיוב, הצהירו מטעמה של אינטרנשיונל: "דנה אינטרנשיונל, קצת אחרת ממה שאנחנו רגילים.
מלכת השמחה מפתיעה בצד אחר, בלדת חורף נפלאה, לקראת האלבום החדש שייצא בקרוב".
בריאיון ל-ynet סיפרה שהיא עבדה על השיר במשך שנתיים והסבירה: "נורא קשה לשיר את השיר אחרי שאתה שומע את פוליקר שר סקיצה שלו.
אתה רואה את זה יוצא ממנו, מהוורידים שלו, זה שייך לו.
זה מרגיש כמו לקחת ממנו ילד ואני מרגישה כמו אמא חורגת...
כל כך חבל שהוא נתן לי את השיר הזה".
"אמונות קטנות" עוסק בקבלת הדברים החיוביים והשליליים של החיים כאחד, כמו גם בהתפכחות עצמית.
בריאיון ל-103fm הצהיר יואב גינאי, כותב השיר כי: "זה של שיר של תובנות שמדבר על כל מיני צדדים של דנה.
יש את הצדדים שאנחנו נורא אוהבים לראות ולצחוק, ומצד שני דנה היא גם אישיות יוצאת מן הכלל, אישה מיוחדת עם הרבה כאב וצלקות בלב.
זה נגע לליבי ובטקסט הזה ניסיתי לפצח את הדמות המאוד רב גונית שלה".
האודיו הרשמי של השיר פורסם ב-30 בספטמבר 2014 והועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של דנה אינטרנשיונל, עם עטיפת הסינגל עצמו.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם30 בספטמבר 2014הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית • תקליטורNMC
אמון אדונאי סנטוס דה אראויו טובין (בפורטוגלית: Amon Adonai Santos de Araújo Tobin; נולד ב-7 בפברואר 1972), הידוע בשם אמון טובין הוא מוזיקאי אלקטרוני, מלחין ומפיק ברזילאי.
הוא ידוע במתודולוגיה יוצאת הדופן שלו בעיצוב סאונד ובהפקה מוזיקלית.
הוציא שמונה אלבומי אולפן גדולים בחברת התקליטים נינג'ה טיון הלונדונית.
טובין נולד בריו דה ז'נרו, ברזיל.
אביו של טובין הוא אירי.
בגיל צעיר נפרדו הוריו והוא ואמו עזבו את ברזיל וחיו כתרמילאים בארצות שונות ביניהן מרוקו, הולנד, אנגליה, ופורטוגל, לעיתים במבנים נטושים.
כנער התיישב טובין בברייטון, והחל להפיק מוזיקה אלקטרונית בחדר השינה שלו עם סאמפלרים וציוד.
בזמן שלמד צילום עיתונות באוניברסיטה בברייטון, נענה למודעה של חברת התקליטים Ninebar הלונדונית, שביקשה אמנים לשלוח דמואים של השירים שלהם.
הלייבל החתים את טובין ב-1996, והוא נסע בין ביתו בברייטון לאולפנים בלונדון כדי להפיק את היצירות הרשמיות הראשונות שלו.
תחת הכינוי Cujo (בפורטוגלית, "של מי"), הוא הוציא סדרה של יצירות מקוריות על ויניל 12 אינץ'.
רבות מהן נכללו מאוחר יותר באלבומו הראשון באורך מלא Adventures in Foam, שיצא במקור ב-1996 על ידי Ninebar במהדורה מוגבלת של 5,000 עותקים.
חברת התקליטים נניג'ה טיון גדלה באותה תקופה בבריטניה בעזרת האמנים DJ Food, Funki Porcini, The Herbaliser ו-Coldcut Coldcut ו-Funki Porcini שמו לב לעבודתו של טובין ב-Adventures in Foam והניעו את הלייבל לפנות אליו.
הלייבל החתים את טובין בסוף 1996, הפעם בשמו המקוצר "אמון טובין".
בשנת 1997 רכשו נינג'ה טיון את הרישיונות מניינבר והוציאו מחדש את האלבום בעצמם.
גרסה זו כללה את האלבום המקורי בשלמותו, ודיסק שני המכיל חומרים שלא יצאו בעבר.
במהלך השנים הבאות, טובין הוציא שלושה אלבומים.
Bricolage, שיצא ב-1997, היה שיאם של שני פרויקטים שטובין התחיל לאחר אלבום הבכורה שלו מוקדם יותר באותה שנה.
אלבומו השלישי Permutation יצא ב-1998. בסוף שנות ה-90, מוזיקה מבוססת דגימות הפכה פופולרית יותר עם מגוון רחב של ז'אנרים, אבל טובין עצמו עדיין לא היה מפורסם.
סגנון המוזיקה של טובין לא נתפס כשייך באופן סופי לז'אנר מסוים.
המבקרים שהגיבו ל-Bricolage ו-Permutation נתנו להם ביקורות חיוביות והם מוזכרים לעיתים קרובות, על ידי מבקרים ומראיינים מאוחרים יותר, כאלבומים קלאסיים של אותה תקופה.
פיצ'פורק העריך את השימוש בדגימות כלי ג'אז, והשווה אותו למלחינים המפורסמים קווינסי ג'ונס ומיילס דייוויס.
בביקורת משנת 1999, הם העניקו ל-Bricolage את הציון הנדיר מאוד 10/10 ואמרו שזה "אחד התקליטים הכי יצירתיים של העשור".
טובין הוציא את אלבומו הרביעי, Supermodified בשנת 2000. האלבום נחשב לאלבום המסחרי ביותר שלו עד כה.
ביקורות המבקרים היו בדרך כלל חיוביות, כאשר Pitchfork דירג את האלבום ב-9.1/10, ומגזין Stylus אמר: "לא הרבה מוזיקאים אלקטרוניים הקשורים לאולפן יכלו להציג אמירה כל כך חיה ודינמית או להפוך אותה למשעשעת ופאנקית ממש כמו Supermodified הצליח לעשות".
בשנת 2002, טובין עבר למונטריאול, קוויבק, קנדה.
טובין גר באזור התעשייה של מונטריאול העתיקה כדי להימנע מתלונות רעש מהשכנים לאחר רדת החשיכה, שם הפיק את אלבומו החמישי Out From Out Where שיצא באותה שנה.
זה היה אלבומו הראשון שנוצר בעיקר באולפן מקצועי.
מאוחר יותר הוא הוציא סינגל, Verbal, מתוך האלבום.
בינואר 2004, טובין קיבל חוזה מחברת משחקי הווידאו Ubisoft Montreal להלחין את הפסקול עבור הפרק השלישי של סדרת המשחקים המצליחה Tom Clancy's Splinter Cell.
כדי להקל על השימוש במוזיקה במשחק וידאו, שבו רמת הפעולה או העלילה יכולה להשתנות בזמן אמת, כל רצועה פורקה על ידי טובין לארבעה חלקים שונים אך דומים על סמך רמת האינטנסיביות שלהם.
מפתחי המשחק יכלו אז להשתמש בכל חלק כדי לספק מוזיקה המבוססת על פעולות השחקן.
על אף שהוא אינו אלבום רשמי בדיסקוגרפיה של טובין, הוא נחשב ליצירה פורצת דרך בעולם רצועות הקול של משחקי וידאו שתואר כ"עידן חדש לגמרי של מדיה" על ידי Tiny Mix Tapes.
האלבום המשיך את המגמה שטובין התחיל עם Out From Out Where, כשהשתמש ביותר הקלטות שטח במהלך ההפקה.
Ninja Tune הוציא את התוצאה כאלבום בשנת 2005, בשם Chaos Theory – Splinter Cell 3 Soundtrack, מספר חודשים לפני יציאת המשחק.
האלבום התקבל בצורה חיובית ונהנה מקהל רחב יותר של מבקרים בתעשיית המוזיקה והמשחקים.
מאוחר יותר הוקלטה גרסת Dolby Digital 5.1 סראונד של האלבום עם מהנדס האודיו בובי אזינסקי באולפן ייעודי בלוס אנג'לס.
אלבום האולפן השישי של טובין, Foley Room, יצא ב-2007. הכותרת מרמזת ל"חדרי פולי" המשמשים מהנדסי הקלטה ואמנים להקלטת אפקטים קוליים בתעשיית הקולנוע.
באלבום הזה, כל הדגימות ששימשו להפקה הוקלטו בעצמו באמצעות מיקרופון כל-כיווני.
הדגימות הגיעו ממגוון רחב של מקורות כולל אופנועים, נמרים, חרקים ומים שטפטפו מברז.
לאלבום תרמו גם רביעיית המיתרים קרונוס המתופף סטפן שניידר, והנבלנית שרה פאז'ה.
הסינגל הראשון, "Bloodstone", יצא לחנות האייטונס חודשים לפני המשך האלבום.
נינג'ה טיון הוציא לאור גם DVD שכותרתו Foley Room: Found Footage שתיעד את תהליך ההקלטה.
בשנת 2006, טובין החל לשתף פעולה בפרויקט היפ הופ עם מפיק התופים והבס הבריטי Doubleclick ומספר זמרים אורחים.
תחת השם Two Fingers, הזוג הוציא מספר סינגלים, ואחריו אלבום הבכורה שלהם ב-2009.
ב-2008, טובין הכריז שהוא עובד על פסקול חדש של משחק וידאו עבור "כותר PS3 שלא נחשף".
מאוחר יותר זה התגלה כמשחק הבלעדי לפלייסטיישן 3, inFamous, ובשנת 2010, טובין הכריז שהוא יעבוד על המוזיקה ל-Splinter Cell: Conviction של Tom Clancy.
בינואר 2011 עודכן עמוד האמן שלו באתר Ninja Tune, עם הודעה על אלבום חדש בשם ISAM, וכן אלבום רמיקס של Splinter Cell: Chaos Theory.
לאחר שהודלף על ידי עיתונאי, ISAM יצא לאור ב-20 באפריל 2011.
האלבום השני תחת Two Fingers, בשם Stunt Rhythms היה אלבום סולו של טובין ויצא לאור ב-2012.
בפברואר 2019 הכריז האתר של אמון טובין על אלבום חדש, Fear in a Handful of Dust, שייצא באפריל 2019 בלייבל חדש, Nomark Records.
יציאת האלבום ב-26 באפריל 2019 סימנה את סופה של הפסקה של 8 שנים ביציאת אלבומי LP חדשים באולפן תחת שמו של טובין (ההוצאה הקודמת שלו הייתה ISAM ב-2011).
במהלך שאר 2019, טובין גם הוציא לאור שלושה סינגלים תחת Two Fingers.
ב-26 ביולי 2019, טובין הוציא את האלבום Time to Run תחת כינוי חדש Only Child Tyrant.
בספטמבר 2019 הכריזה טובין על מועדון Nomark – שירות מנויים שנתי המעניק גישה לכל החומר של טובין עם יציאתו לאור, תוכן בלעדי לחברים (החומר מועבר באמצעות שירות המנויים של בנדקמפ).
בדצמבר 2019, טובין הוציא אלבום בלעדי של Nomark Club עם שתי רצועות בשם Nine Bars Back תחת הכינוי של Cujo - שלא נעשה בו שימוש מאז יציאתו של Adventures in Foam ב-1996.
טובין הוציא את The World As We Know It ביולי 2020 תחת הכינוי Figueroa, אלבום שהיווה חריגה מהסגנון האינסטרומנטלי הרגיל של טובין, והציג יצירה ווקאלית בולטת.
את מילות האלבום ביצע טובין עצמו בהדרכה טכנית של המפיקה סילביה מאסי.
האלבום "הקולנועי והאפוקליפטי" How Do You Live, שיצא תחת שמו של טובין, יצא לאור בספטמבר 2021. בשנת 2023 הוציא הלייבל Nomark Records את אלבום האוסף Nomark Selects V.1, אלבום שהכיל סינגלים שנבחרו על ידי חברי מועדון Nomark.
טובין ידוע בעיקר בשימוש שלו בטכניקות מניפולציה של אודיו, שבהן כל חומר מקור נתון הופך להפקת צליל חדש.
השימוש שלו בטכניקה זו השתנה במהלך הקריירה שלו.
בסינגלים המקוריים שלו תחת Ninebar ובשלושת אלבומיו הראשונים, הפיק טובין את כל המוזיקה ממקורות מאוסף תקליטי הוויניל האישי שלו.
הוא עיבד את הצלילים עם שילוב של חומרת אודיו ותוכנה כולל Cubase, כך ש לעיתים קרובות המקור נותר בלתי ניתן לזיהוי בהקשר החדש שלו.
רוב העבודות המוקדמות שלו התמקדו בסידור מחדש של ברייקים ממוזיקת ג'אז ובלוז לתבניות מורכבות ומהירות יותר.
אלבומו החמישי Out From Out Where החל את המעבר ההדרגתי מחומרים מוקלטים בכך ששילב דגימות גיטרה מקוריות.
הטכניקות שלו החלו להסתעף לעיצוב סאונד, לקיחת ברייק או כלי בודד, שינוי תדרים ספציפיים להפקת צלילים חדשים.
מגמה זו נמשכה דרך משחק הווידאו שלו Tom Clancy's Splinter Cell: Chaos Theory Soundtrack, ועד אלבומו השישי, Foley Room, בו כל חומרי המקור הוקלטו בשטח בעצמו.
טובין הוציא שבעה עשר אלבומי אולפן תחת כינויים שונים:
אמון עצמי או הערכה עצמית הוא מונח בפסיכולוגיה המתאר בן אדם שיש לו מטרה אחת או מספר מטרות, והוא השיג אותן בגלל שהוא אינו ויתר והמשיך לאמין בעצמו.
אבל לפעמים אנשים רבים אינם משיגים את המטרות, או שזה בגלל שהם נכשלו או בגלל שהם אינם מצליחים.
ציטוטים על הערכה עצמית ואמון עצמי
קיים ציטוט "כישלון הוא תבלין הכרחי להצלחה", אותו יצר טרומן קפוטה.
הציטוט זה אומר שלפעמים אפשר להכשל במטרה.
קיימים עוד ציטוטים שקשורים לאמון עצמי ולהערכה עצמית (כגון: הציטוט "לאדם לא יכול להיות נוח בלי האישור שלו עצמו" שיצר אותו מארק טוויין.הציטוט "האמן בעצמך!
זהו תנאי הכרחי להצלחה" שיצר אותו ויליאם הזליט).
הפוסט ששמו "פקפוק-עצמי לעומת אמון-עצמי" נוצר בתוך האתר "שיטת מוח מדויק", בתוך הפוסט כתוב "שקיעה בפקפוק עצמי היא משהו שבני אדם עושים על בסיס יומי.
מחשבה או הרגשה אחת של חוסר ערך עלולה להפוך לכדור שלג של שתי מחשבות, לאחר מכן שלוש, ומבלי שתרגישו, תמצאו את עצמכם מתפלשים בתהום של רחמים עצמיים."
הפוסט עוסק בנושא "פקפוק-עצמי", פקפוק עצמי זה כשאדם אינו מסוגל לאמין ביכולתו ונכשל ברגע מסוים.
ספרו של נתנאל ברנדן "The Six Pillars of Self-Esteem" (בעברית: "ששת העמודים של הערכה עצמית") ממליץ כמה דברים שאפשר לעשות כדי שיהיה בנו את הערכה עצמית, ויש כמה טיפים טובים שבאמת יעזרו לגלות בנו את הערכה עצמית.
הספר יצא לאור בשנת 1994 וזה ספר עזרה עצמית.
יש לא מעט אנשים בעולם שבעזרת האמון עצמי והערכה עצמית יכלו להשיג בחייהם המון, כגון:
אלברט איינשטיין - סבל מכך שמוריו אמרו שהוא לא ישיג כלום, סבל מכינוים של מעריצותיו, לא הצליח לדבר עד גיל 4 ובסוף הפך לפיזיקאי, תסריטאי ומתמטיקאי מפורסם.
מייקל ג'ורדן - כשהיה בבית ספר תיכון יצאה מנבחרת כדורגל שלו, נעל את עצמו בחדרו ובכה.
וולט דיסני - פוטר כעיתונאי בגלל "שאין לו דמיון ואין לו רעיונות מקוריים".
הפך ליוצר מיקי מאוס וזוכה של 22 פרסי אקדמיה.
וולפגנג אמדאוס מוצרט - הוא הודח כמוזיקאי חצר על ידי אציל שכינה את האופרה הידועה שלו נישואי פיגרו כ"רועשת מדי".
הפך לאחד ממוזיקאים הכי מפורסמים בעולם.
כל אחד ואחד מאיתנו יכול להתקל במכשולים שונים שיקשו עלינו, אבל הכי חשוב לא לוותר ולמשיך לנסות ולנסות עד שנצליח.
כגון וולט דיסני שאמרו "שאין לו דמיון ואין לו רעיונות מקוריים" אבל בסוף הצליח להפוך ליוצר מיקי מאוס וזוכה של 22 פרסי אקדמיה, כי היה בו אמון עצמי והערכה עצמית כולל גם שהוא לא ויתר והמשיך לנסות.
אמונות החיים שלאחר המוות במצרים העתיקה התרכזו סביב מגוון פולחנים מורכבים שהושפעו מהיבטים רבים של התרבות המצרית .
לדת הייתה תרומה מרכזית, שכן היה לה תפקיד חברתי חשוב שחיבר את כל המצרים יחד.
למשל, רבים מהאלים המצריים מילאו תפקידים בהדרכת נשמות המתים בחיים שלאחר המוות.
עם התפתחות הכתיבה, נרשמו אידיאלים דתיים שהתפשטו במהירות ברחבי החברה המצרית.
ראשית התפתחות דוקטרינות אלה וההתגבשותן נוצרו עקב יצירת כתבי החיים שלאחר המוות אשר המחישו והסבירו את מה שהמתים צריכים לדעת כדי להשלים את המסע בבטחה.
הדוקטרינות הדתיות המצריות כללו שלוש אידאולוגיות לחיים שלאחר המוות: אמונה בעולם תחתון, חיי נצח ותחיית הנשמה.
לעולם התחתון, הידוע גם בשם דואת, הייתה רק כניסה אחת, שניתן להגיע אליה דרך קברו של הנפטר.
הבָּבוּאָה הראשונית שהוצגה בפני הנשמה עם כניסתה לממלכה זו הייתה מסדרון מרופד במערך של פסלים מצודדי לב, הכוללים וריאציה של האל בעל ראש הנץ, הורוס.
ייתכן שהדרך בה עברו הנשמות אל העולם התחתון השתנתה בין מלכים לפשוטי העם.
לאחר הכניסה, הוצגו רוחות בפני אל דגול אחר, אוסיריס.
אוסיריס יקבע את סגולת נשמתו של המנוח ויעניק לאלה הנחשבים ראויים, חיי שלווה לאחר המוות.
המושג המצרי של 'חיי נצח' נתפס לעיתים קרובות כאילו נולד מחדש ללא הגבלת זמן.
לכן, הנשמות שחיו את חייהן באלגנטיות הודרכו על ידי אוסיריס כדי להיוולד מחדש.
כדי להשיג את החיים שלאחר המוות האידיאליים, היה צורך לבצע תרגולים רבים במהלך החיים.
ייתכן שהדבר כלל התנהגות צודקת ומעקב אחר עיקרי האמונה המצרית.
בנוסף, המצרים הדגישו את הטקסים שהושלמו לאחר סיום חייו של אדם.
במילים אחרות, הייתה זו אחריותם של החיים לבצע את המסורות הסופיות הנדרשות כדי שהמתים יוכלו לפגוש מיד את גורלם הסופי.
בסופו של דבר, שמירה על מוסר דתי גבוה על ידי החיים והמתים, כמו גם ציות למגוון מסורות, הבטיחו לנפטרים מעבר חלק יותר לעולם התחתון.
המצרים קיוו לבצע את עבודתם ולהשתתף בתחביביהם בחיים שלאחר המוות.
נהרות ומקומות טבעיים עם אדמה פורייה לחקלאים נחשבו כקיימים בחיים שלאחר המוות, וציורים על קירות קברים של חפצים כמו סירות נחשבו כמי שאפשר לגרום להם להופיע בחיים שלאחר המוות עבור משתמשים או בעלים קודמים.
המתים נאלצו להתמודד עם אתגרים רבים לפני שיכלו להיכנס לשלבים האחרונים של החיים שלאחר המוות.
עם זאת, באמצעות תמיכת החיים, הייתה למתים גישה להגנה ולידע שהם צריכים כדי להיוולד מחדש בעולם התחתון.
העיצוב וקנה המידה של ארונות קבורה מצריים השתנו מתקופה לתקופה, למרות שתפקידם נותר זהה.
בעוד שרוב הקברים נבנו במהלך חייהם של האנשים עבורם נועדו, נבנו הקברים המצריים כדי לשכן את גופות המתים, אך חשיבותם אופיינה גם במטרה להעביר את הנשמה לעולם התחתון.
רוב החפצים והטובין שנמצאו בקבר היו תלויים במעמד האדם הקבור בתוכו.
עם זאת, על מנת לסייע למתים, רוב הקברים עוטרו בכתבים שנועדו לעזור בהנחיית נשמתו של הנפטר אל החיים שלאחר המוות, דבר שהיה בר השגה לכל.
המצרים האמינו שדלת מדומה היא סף בין עולמות החיים והמתים ודרכה יכולה אלוהות או רוחו של הנפטר להיכנס ולצאת.
קברי פרעונים נתמכו בכמויות עצומות של עושר.
חפצי קבר וטובין היו בדרך כלל רכוש אישי, אספקה למסע נוח של הנפטר אל החיים שלאחר המוות או מנחות לאלים.
לאורך מאות השנים, עיטר העם המצרי את קבריו וארונות הקבורה שלו בכתבים דתיים וכישופים בתקווה שאלו יעזרו למתים בחיים שלאחר המוות.
ככל שהתפתחה התרבות המצרית, התפתחו גם הכתבים הללו והפכו מורכבים ונרחבים יותר באופיים.
כתבי הפירמידות היו הלחשים הדתיים הראשונים שנחצבו בקירות הפירמידות המלכותיות המצריות העתיקות.
החל מתקופת הממלכה הקדומה, שימשו כתבים אלו אך ורק את הפרעונים המצריים לקישוט קירות קבריהם.
עם זאת, המלכות המצריות ופקידי ממשל בכירים החלו להשתמש במהרה גם הם בכתבי הפירמידות במקומות הקבורה שלהם.
מטרת הכתבים הללו הייתה לעזור לפרעה להשלים בהצלחה את מסעו בחיים שלאחר המוות, על ידי העברת ידע לנפטר על הדרכים שעליו ללכת ועל הסכנות העומדות בפניו בדרך.
בתקופת הממלכה התיכונה הוחלפו כתבי הפירמידות בכתבי ארונות קבורה.
כתבי ארונות קבורה היו לחשים שנחרטו בארונות המתים.
הם נועדו להגן על הנפטרים בחיים שלאחר המוות ולספק להם את קסם המעבר שיצטרכו במהלך מסעם.
כתבי ארונות קבורה אלה היו בדרך כלל ניתנים להשגה, וסיפקו לאנשים הפשוטים של מצרים את ההזדמנות הראויה להשגת חיים לאחר המוות.
כמו כן, אוסף כתבי ארונות קבורה, הידוע גם בשם "ספר שתי הדרכים", תפקד כמדריך המוקדם ביותר לחיים שלאחר המוות.
ספר המתים היה אוסף נרחב של לחשים שכלל חומר הן מכתבי הפירמידות והן מכתבי ארונות קבורה.
בתקופת הממלכה החדשה, תועד ספר המתים בדרך כלל על פפירוס.
עם זאת, ניתן היה למצוא אותו גם על קירות קברים, ארונות קבורה ועטיפות של מומיות.
בדומה לכתבי ארונות קבורה, הלחשים המאוירים בספר המתים שימשו את כולם.
לחשים אלה הציעו עצות, הגנה וידע למתים בזמן מסעם בעולם התחתון.
ספרי העולם התחתון הכילו מספר כתבים שסיפקו לנפטר תיאור של העולם התחתון ושימשו מדריך עזר למתים במהלך מסעם האחרון.
מכיוון שהמתים נראו לעיתים קרובות כמי שמשכפלים את מחזור הלידה מחדש של רע בזמן שעברו אל החיים שלאחר המוות, התמקדו כתבים אלו בעיקר במחצית השנייה של מסעו של אל השמש, שעבר דרך העולם התחתון בלילה.
ספרי העולם התחתון המוקדמים יותר, הכוללים את האמדואת ואת ספר השערים, חילקו את הנרטיבים שלהם לשנים-עשר חלקים, המסמלים את שתים-עשרה השעות שבהן אל השמש בילה בעולם התחתון.
ספרים מאוחרים יותר כמו ספר המערות וספר האדמה השתמשו בגישה מדורגת יותר כאשר הציגו את הנרטיבים שלהם.
כל הספרים הללו הכילו גם איורים מורכבים של העולם התחתון, שלעיתים קרובות ניתן היה לראות אותם חרוטים בארונות קבורה ובקירות של אולמות קבורה.
ספרי השמים כללו שלושה כתבים שלאחר המוות שכותרתם, ספר נות , ספר היום וספר הלילה.
כתבים אלה, החצובים בתקרת הקברים, הדגישו את התפקיד שמילאה האלה נות בחיים שלאחר המוות המצריים.
בתרבות המצרית מתוארכים ארונות הקבורה לתקופת הממלכה הקדומה.
בתקופה זו, ארונות הקבורה היו פשוטים יחסית; הם יוצרו שווי צלעות עם פרטים מינוריים.
אלה כללו שלושה פתחים, האחד עבור מעבר הקה ושניים שייצגו עיניים.
עם זאת, ככל שחלף הזמן התפתח המבנה של ארונות המתים.
בתקופת הממלכה החדשה, לא רק שארונות הקבורה הפכו פופולריים יותר באזור אלא גם הופצו למכירה.
גופתו של המנוח הייתה מיוצגת באותה עת על ידי הארון כשהיא בצורתו ומעוטרת במאפיינים שדומים לאדם שבתוכו.
הנפטרים הוצגו לעיתים קרובות בבגדים לבנים, משום שייצגו את טוהר הנפש לאחר שעברה את הדין בהיכל המאעת.
בנוסף, האוריינטציה של הנפטר הייתה חשובה מאוד למצרים הקדמונים.
בתקופות מוקדמות, הגוף היה מונח מיד על הצד כשראשו מופנה דרומה.
מאוחר יותר מנהג זה השתנה למצב בו הגוף מונח על גבו, והראש מופנה לכיוון הצפון.
חניטה הייתה נוהג שהמצרים הקדמונים אימצו משום שהאמינו שצריך לשמר את הגופה על מנת שהמתים יוולדו מחדש בחיים שלאחר המוות.
בתחילה חשבו המצרים שכמו רע, גופם הפיזי, או חאט (Khat), יתעורר מחדש לאחר שישלימו את מסעם בעולם התחתון.
ברגע שהמצרים הבינו שגופות המתים שלהם יתכלו בסופו של דבר, הם התחילו לראות בשרידי המתים כלי לרוחו של הנפטר.
הגוף נעטף בתכריכים כדי לשמור עליו, אם תחליט הנשמה לחזור.
חרפושית הלב הייתה קמע ששימש כמוצר קבר או תכשיט שענד פרעה המנוח.
תפקידה של חרפושית הלב היה לכבול את הלב לשתיקה בזמן שקילתו בעולם התחתון כדי לוודא שהלב לא יעיד עדות שקר נגד המנוח.
חרפושית הלב הונחה לעיתים קרובות על ליבם ונקשרה מתחת לתכריכי המומיה.
מנהג זה היה כדי להבטיח שלא ניתן יהיה להסיר אותו פיזית מהנפטר.
מצרים רבים ראו בקבר בית למתים, ולכן היה נהוג להשאיר מנחות ליד גופת הנפטר.
המצרים האמינו שגם לאחר המוות, רוחו של האדם תחיה כי כוח החיים הוא ישות נפרדת שיכולה לנתק את עצמה מהגוף.
כוח החיים הזה נקרא קה, ונחשב לחלק אחד ממה שהמצרים האמינו שהיא הנפש האלמותית.
הבה היה חלק נוסף של הנשמה שהגבירה את הניידות ושכנה בתוך הקה.
מנחות שנותרו למתים כללו בגדים וקישוטים יקרי ערך; עם זאת, התרומה החשובה ביותר הייתה מזון, כי למרות שהקה הופרד מהגוף, הוא עדיין יכול לגווע ברעב.
מסע אל החיים שלאחר המוות
המצרים הקדמונים העלו תיאוריה על המעבר אל החיים שלאחר המוות בסדרה של שלבים.
ההערכה היא שהשלב הראשון כלל את כלי התחבורה, שבסופו של דבר כיוון את נשמתם שעזבה לאלמוות.
יחידים היו נתונים למספר רב של קטעים; אבל בחירת המסלול לא הייתה שלהם, היא הייתה תלויה במעמדם.
ההיבט שהשפיע באופן האוניברסלי ביותר בקביעת הקטע שנלקחה אליו הנשמה היה מיקומו של האדם בקרב מנהיגיהם.
למרות ההבדלים בין הנשמות, אמונות לגבי החיים שלאחר המוות היו תלויות מאוד על אידאולוגיות דתיות.
לדוגמה, אנשים מתקופות מוקדמות יותר השתמשו לעיתים קרובות בדת כדי להבין, כמו גם להתייחס, להתרחשויות טבעיות, שכן המדע עדיין לא הגדיר אירועים יומיומיים.
לדוגמה, לא הייתה הצדקה למסלול השמש, ולכן מיתוסים דתיים הגדירו מחדש וענו על השאלות שהיו לאנשים פרהיסטוריים.
עם זאת, מכיוון שמקרים טבעיים הוסברו על ידי אמונות דתיות, תחומים אחרים של אמונה חיקו את דפוסי החיים הטבעיים.
לדוגמה, האידאולוגיה הכללית הקשורה לנתיב אל השאול הייתה שכאשר הלילה יאפיל על הארץ, יתחילו המתים את מסעם.