tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנובמבר 1962 נבחר סימפסון בבחירות מיוחדות לסנאט של ארצות הברית כדי לאייש את המושב שהתפנה בעקבות מותו של הסנאטור הרפובליקנים הנבחר קית' תומסון שנפטר טרם השבעתו, וכיהן עד תום תקופת הכהונה בינואר 1967. ב-1966 הוא לא נבחר לתקופת כהונה שנייה בסנאט והוחלף על ידי המושל היוצא קליפורד הנסן.
כמושל, קידם סימפסון את חוק זכויות האזרח של ויומינג של 1957 וחתם עליו.
מטרתו של חוק זה הייתה ביטול ההפרדה הגזעית במדינה.
עם זאת, כסנאטור, היה סימפסון אחד משישה סנאטורים רפובליקנים שהצביעו נגד חוק זכויות האזרח של 1964. מנגד, הוא הצביע בעד חוק זכות ההצבעה של 1965.
ב-1929 נשא סימפסון לאישה את לורנה הלן קוֹי.
סימפסון, כיהן בבית הנבחרים של ויומינג בשנים 1965–1977, ובסנאט של ארצות הברית בשנים 1979–1997, ובראשית שנות ה-90 כמצליף סיעת הרפובליקנים בסנאט.
סימפסון, הוא היסטוריון לשעבר ובעל תפקיד ניהולי באוניברסיטת ויומינג, שכיהן בבית הנבחרים של ויומינג בשנים 1981–1984 מטעם מחוז שרידן, שם הוא התגורר כאשר היה בעל תפקיד ניהולי בשרידן קולג'.
נכדו של מילוורד סימפסון (בנו של אלן סימפסון), קולין מ.
סימפסון, היה גם הוא חבר בית הנבחרים של ויומינג בשנים 1999–2011. ב-2010 הוא נוצח בבחירות המקדימות של הרפובליקנים למשרת מושל ויומינג על ידי מאט מיד, נכדו של המושל לשעבר קליפורד הנסן.
מילוורד סימפסון נפטר בעיר קודי ב-11 ביוני 1993. הוא נטמן בבית הקברות ריברסייד שבעיר.
מילון הלשון העברית הישנה והחדשה, הידוע יותר בכינויו מילון בן־יהודה, הוא מילון עברי היסטורי חשוב של השפה העברית.
כרכיו הראשונים, שיצאו לאור החל ב-1908, נערכו בידי אליעזר בן-יהודה, כחלק מפעילותו להחייאת הדיבור העברי בארץ ישראל.
בצעירותו למד אליעזר בן-יהודה בישיבה ושם הכיר את השפה העברית.
בשיחות שקיים עם ידידים בליטא, ארץ הולדתו, נאמר לו כי היהודים אינם עַם משום שאינם דוברים לשון אחת.
שיחות אלו סייעו בגיבוש תפיסתו הייחודית, שגרסה כי שני דברים יאחדו את היהודים לעם במלוא מובן המילה: ארץ ישראל והשפה העברית.
תפיסה זו באה לידי ביטוי במאמר "שאלה לוהטה" שפרסם ב-1879 בעיתון "השחר".
כעבור שלוש שנים כתב בעיתון "חבצלת": "עוד לא הייתה עֵת לישראל מיום צאתו מארצו אשר האחדות הייתה דרושה לו כהיום.
דבר גדול וכבד מאוד עלינו לעשות הפעם, אשר לא בכוח איש אחד ואף לא בכוח אלפי אנשים ייעשה, כי אם בכוח כל העם כולו.
אך האחדות הזאת לא תהיה לו בלתי אם שפה אחת ידבר, ושפה אחרת מבלעדי שפת אבותיו לא תיתן לו האחדות הזאת".
בסוף המאה התשע-עשרה הייתה השפה העברית שפה כתובה בלבד וחלקים מהציבור היהודי בארץ-ישראל ובגולה לא חפצו בה כשפת דיבור.
אף על פי כן סבר בן-יהודה, כי ניתן לחנך את העם להאמין בשפה ולהשתמש בה.
הספק היחיד בלבו נגע ליכולת להחיות את העברית, שלא דוברה במשך שנים רבות, ולהתאימה לתקופתו.
הוא חקר ושאל מומחים ללשון אם תהליך החייאה כזה קרה בעבר ונענה בשלילה.
בן-יהודה טען שהדבר קשה אך ניתן לביצוע.
הוא החליט לבדוק זאת באמצעות ניסיון עצמי והחל לדבר עברית, אולם עד מהרה הבחין כי אוצר-המילים שבפיו מוגבל.
הוא פתח בחיפוש אחר מילון עברי עשיר בערכים, אך כל המילונים שמצא לא התאימו לדיבור במאה התשע-עשרה.
בשלב זה החליט בן-יהודה לכתוב ספר אשר יכלול מילים שימושיות בעברית.
בתחילה רשם לעצמו את שמות הכלים ממסכת כלים שבמשנה, ולאחר מכן החל לכתוב גם מילים פחות נפוצות בשפה שבהן נתקל.
לפני שהכריע בשאלה כיצד לקרוא לספר חלה במחלת השחפת, הפסיק את לימודי הרפואה ועבר לאלג'יר.
שם שוחח עם יהודי הקהילה בעברית בלבד ועקב כך השתפרה לשונו.
לאחר שהחלים עזב את אלג'יר ועבר לארץ-ישראל.
כוונתו המקורית של בן-יהודה לא הייתה לכתוב מילון כמו אלו שאנו מכירים כיום, אלא לחלק את המילים לפי קבוצות: בערך "אילן" יופיעו שמות העצים השונים, בערך "מטבח" יופיעו שמות כלי-המטבח השונים וכן הלאה.
הערך הראשון שכתב במתכונת זו היה "אֶבֶן", אשר פורסם בעיתון "חבצלת".
לאחר פרסום הערך הבין בן-יהודה כי כדי להגשים את חזונו, שהעם כולו ידבר בעברית, אין הוא יכול להסתפק ברשימות כמו אלו שכתב עד כה.
לכן הוא פנה להגדיר כל מילה ומילה, אך נרתע מגודל העבודה שתידרש לשם כך, והחליט להתמקד במילים הקשות שהיו קיימות מחלוקות לגבי משמעותן.
העבודה על המילון נדחקה הצדה עקב מאמציו של בן-יהודה להחיות את הלשון העברית: הוא פעל רבות לשכנוע משפחות יהודיות לדבר עברית בלבד, ייסד בשנת 1890 את ועד הלשון העברית (שהתפרק לאחר שנה) והמשיך בעריכת עיתונים עבריים אחדים.
ב-1894 נאסר על ידי השלטון העות'מאני לאחר שתושבי ירושלים העלילו עליו כי הסית למרד: כשחותנו של בן יהודה, שלמה יונאס, פרסם לקראת חנוכה 1893 מאמר לאומי זהיר בעיתון "הצבי", ובו קרא לחגוג את חנוכה כחג של גבורה יהודית על רקע התעוררות הרעיון הציוני, הוא חתם במילים: "לאסוף חיל ללכת קדימה".
החרדים, שפירשו בטעות מילים אלה ככוונה להקים צבא שימרוד בטורקים, הלשינו לשלטון העותמאני על בן יהודה כעורך העיתון.
בתגובה נשלח בן יהודה למעצר שלפני משפט בבית מעצר בירושלים העתיקה.
לפי ההערכות, בן יהודה ישב במעצר במשך כשבועיים לפני ששוחרר בעזרתו של הברון רוטשילד.
עם זאת נאסר עליו להוציא מחדש את עיתונו "הצבי".
הזמן שהתפנה אפשר לו להקדיש את כל-כולו לכתיבת המילון.
כעבור שנה פרסם בן-יהודה מחברת לדוגמה מתוך המילון.
במחברת זו נחשפה לראשונה מהות המילון: "ספר שלם, כללי, שיכיל כל מה שיש בתנ"ך ותלמוד ומדרשים והספרות שאחרי התלמוד".
מהות זו הייתה שונה ממהותו המקורית של המילון, שנועד בתחילה לבאר מילים שלא פורשו במלואן בעבר.
נראה ששינוי זה חל עקב הכרתו של בן-יהודה בעובדה שרק יחידים הכירו את רוב המילים בשפה העברית, ותחושתו שהפתרון היחיד לבעיה זו הוא כתיבת מילון עברי מקיף.
לצורך כתיבת המילון עיין בן-יהודה בין היתר במילון "מחברת מנחם" של מנחם בן-סרוק, במילון המודרני של מרקוס יסטרוב לעברית ולארמית של ספרות חז"ל וכן במילון "ערוך השלם" של חנוך יהודה קוהוט.
כמו כן קרא את כל המקורות היהודיים: התנ"ך, המשנה, התוספתא, מדרשי ההלכה, התלמוד הבבלי, התלמוד הירושלמי ומדרשי האגדה.
עם גילויה של גניזת קהיר השיג את החלקים שנשתמרו מן הנוסח העברי של ספר בן סירא וקרא גם אותם.
הוא השתמש גם במקורות חשובים אחרים, כגון כתובות עתיקות, מטבעות, תפילות, פיוטים, ספרי שו"ת מתקופת הגאונים, ספרות הקראים, ספרות הקבלה וספרי מדע שחוברו עד זמנו.
בביתו של בן-יהודה נצברו כחצי מיליון פתקאות שבהן כתב מובאות מן הכתובים.
המילים הכלולות במילון הן מילים עבריות מן הכתובים הנזכרים לעיל.
לפעמים הכניס בן-יהודה למילון גם מילים ארמיות, יווניות ולטיניות מהמשנה ומהגמרא שסבר כי יש בהן צורך (כגון המילים "אכסניה" ו"אכסדרה" המופיעות במילון בצורותיהן הארמיות, "אכסניא" ו"אכסדרא").
הוא העיד כי היו פעמים שבהן קרא מאות עמודים מבלי שהכניס אף מילה אחת למילון.
ניקוד המילים המשנאיות והתלמודיות נקבע לרוב לפי כתבי-יד מנוקדים שבן-יהודה קיבל גישה אליהם כהבעת אמון בעבודתו.
בשלב זה נקבע שמו של המילון: "מילון הלשון העברית הישנה והחדשה".
המילון נועד בראש ובראשונה לסייע בהפיכת השפה העברית לשפה מדוברת, חיה ונפוצה.
לכן מלבד המילים שהיו קיימות בעברית הוא כלל חידושי מילים רבים בכוונה להתאים את העברית למאה העשרים.
חידושים אלו סומנו במילון בתו מיוחד ונסמכו על לשון המקרא, על לשון חז"ל ואף על שפות זרות.
לפעמים שונתה משמעותה של מילה כדי להתאימה לתקופה, כפי שנעשה במילה "אקדח".
חלק מן המילים נוצרו במשקל מילים אחרות, כפי שנעשה במילה "גלידה", שחודשה מהמילה הארמית "גליד" (קרח) במשקל "לביבה".
במקומות מעטים נשאלה מילה לועזית ושונתה קלות, כפי שנעשה במילה "בּדוּרה" (חידוש שלא התקבל ל"עגבנייה"), שנשאלה מן השפה הערבית ('בנדורה', שמוצאה ב-pommodoro האיטלקית).
רבים מחידושיו של בן-יהודה נכנסו לשפה העברית.
המילים במילון הובאו בסדר אלפביתי וגם כאן נבדל המילון ממילונים אחרים.
בעבר נהגו רבים מהמילונים להביא את הערכים לפי סדר אלפביתי של השורשים, כלומר המילה "אגרוף" למשל הופיעה תחת השורש ג-ר-ף.
סידור זה היה נהוג במשך שנים רבות הן במילונים לועזיים והן במילונים עבריים.
בן-יהודה התנגד לשיטה זו משום שידע כי מעטים הם קוראי המילון היודעים מהו שורשה של כל מילה עברית.
עניין פירוש המילים והגדרתן עמד לנגד עיניו של בן-יהודה מראשית גיבוש מהות המילון.
הוא שאף להגדיר כל מילה במדויק ולהבדילה ממילים הדומות לה.
כך למשל לא הסתפק בהגדרת המילה "מעדר" ככלי לחפירת אדמה, אלא הסביר במה היא שונה מהמילה "אֵת".
פעמים רבות נעזר במומחים להגדרת מילים בתחום עיסוקם כדי להבטיח שהמילון יהיה מדויק.
עם זאת נתקל במילים קשות שאף פרשני המקרא לא הגיעו לכלל הסכמה בנוגע למשמעותן.
במקומות אלו לא כלל במילון את כל הפירושים שנכתבו למילה, אלא כתב את המשמעות שבה השתמשו רוב הכותבים לאחר תקופת חז"ל.
אם הייתה הסכמה בנוגע למשמעות מילה כלשהי אך נעשה במילה שימוש במשמעות אחרת בספרות, כתב את שתי המשמעויות זו לצד זו.
כמו כן נהג לפרש מילים סתומות לפי משמעות מילים דומות להן בשפות אחרות.
האופן שבו כתב את פירושיו נבדל מהאופן שבו נכתבו הפירושים במילונים שלפניו.
בנוסף להגדרת כל מילה, כלל בן-יהודה את תרגומיה לשלוש שפות: אנגלית, גרמנית וצרפתית.
את עבודה זו ערך בעיקר עוזרו של בן-יהודה, משה בר-נסים.
בכך היה המילון למילון העברי הראשון שהן הגדיר והן תרגם את ערכיו.
בן-יהודה הסביר את הצורך בתרגומים בכך שרבים אינם יודעים את השפה העברית על בוריה ולכן יקשה עליהם להבין את הפירושים לבדם.
הוא סבר כי הוספת התרגומים תבהיר את משמעויותיהן המדויקות של המילים במילון.
נוסף על כל אלו כלל בן-יהודה במילון גם אטימולוגיות והשוואות לשפות אחרות.
בחלק זה של עבודתו נסמך רבות על ספרו של חוקר המקרא הגרמני וילהלם גזניוס, "לקסיקון עברי-ארמי של התנ"ך" (.Thesaurus philologico-criticus linguae Hebraicae et Chaldaicae V.T).
האטימולוגיות וההשוואות הופיעו בהערות לערכים והיו מפורטות ומעמיקות יותר מן המקובל.
מבחינה אטימולוגית מילונו של בן-יהודה הוא המקיף ביותר מכל המילונים שנכתבו בעברית עד היום.
עם זאת חלק מהאטימולוגיות מיושנות ואף שגויות.
כל ערך מנוקד ולצדו סימן המציין את מקורו .
אם קיימת הערה אטימולוגית לערך מצוין מספרהּ לצד שמו.
אחר כך מובאות ההגדרות ובהמשך התרגומים לאנגלית, לגרמנית ולצרפתית.
גוף הערך וחלקו העיקרי הוא מובאות ממוינות מתוך המקורות הרבים שהיו לפני בן-יהודה.
כתיבת המילון ארכה זמן רב משום שנעשתה על ידי בן-יהודה לבדו.
היו שטענו בתחילת הכתיבה כי ראוי שהמילון ייכתב בידי שורה של מומחים ולא בידי מומחה אחד, אך בן-יהודה דחה את הטענות ואמר כי עבודה עצמית תשמור על אחידות המילון ותשפר את איכותו.
עם זאת העבודה הרבה על המילון פגעה במהלך התקין של חייו של בן-יהודה.
הוא ישן פחות ופחות ואף שקל להפסיק את הכתיבה.
את ההחלטה להמשיך תלה ברעייתו חמדה (אחותה של אשתו המנוחה שלה נישא) ששכנעה אותו להתמיד ודאגה לכל מחסורו.
הכרך הראשון של המילון יצא לאור רק בשנת 1908, בהוצאת לאנגנשייד בברלין.
כרך זה היה מוכן עוד לפני כן, אך קשיים כספיים עיכבו את פרסומו, וזאת אף על פי שהברון רוטשילד כלכל את בן-יהודה במשך רוב עבודתו על המילון.
עד 1922, שנת מותו של בן-יהודה, יצאו לאור ארבעה כרכים נוספים.
כדוגמה לערך הכולל את מרבית המרכיבים שתוארו לעיל:
1 ש"נ, – כמו אֶבְיוֹנָה שלמעלה, והוא פרי הצלף; ומפני שהאמינו שפרי זה מעורר התיאבון והתאוה2 - השתמשו במלה זו במשמעה של תשוקה ותיאבון ותאות בשרים: Gelüste; appétit, désir charnel; sexual desire: .
– והשתמשו הסופרים הרבה במשמעה מיוחדה זו של תאוה: .
– והשתמש ר"א קליר במלה זו במשמעות כח אבות, זכות אבות: .
(הערות בן-יהודה): 1 אין חבר למשקל זה, זולת שע"פ מגדּוֹן, ועם י נראה: שְׁפִיפוֹן, יְשִׁימוֹן.
2 אמר אבן סינא: והוא חריף חד וכו', ויוסיף במשגל (קאנון לוח הסמים , ערך כבר - - פרי הצלף)...
3 תרגום השבעים וכן וולגטה תרגמו במשמעות: פרי הצלף.
מדרש רבה (ויקרא רבה): זו התאוה המטילה שלום בין איש לאשתו שהיא בטלה.
רס"ג פרש מלשון המשנה: אביונות.
ר"י גיאת תרגם: "אל-שהוה", רוצה לומר: התאוה.
וכן מנחם, ריב"ג, רש"י, רד"ק, רלב"ג, וכמו כן רוב החדשים במשמעות: חפץ ותאוה ותאות בשרים.
ראב"ע מלשון: בינה, והכונה לרוח האדם.
4 מדרש רבה על פסוק זה: האביונה זו זכות אבות.
בן-יהודה השאיר אחריו חומר רב שדרש עריכה.
לאחר מותו פעלו חמדה אלמנתו ואהוד בנו להוצאה לאור של הכרכים שנכתבו אך לא פורסמו וכן למציאת חוקרים שישלימו את הכרכים החסרים.
בתקופה זו המשיך לעבוד על כתיבת המילון עוזרו של בן-יהודה, משה בר-נסים.
בשלב זה כבר הוכן הכרך השישי לדפוס, נשלמה כתיבתו של הכרך השביעי ונכתבו רוב הערכים בכרך השמיני.
הכרך השביעי יצא לאור בסיועה של "קרן אמונים לאליעזר בן-יהודה".
בתקופה זו קיבל המילון את הכינוי "מילון בן-יהודה".
במהלך פרעות תרפ"ט בירושלים נאלצו תושבי תלפיות לנטוש את השכונה מחשש לשלומם.
היו אלה אלמנתו חמדה בן יהודה וידיד המשפחה, העיתונאי ישעיהו קרניאל (עזמות), שיצאו בלווי כח משטרה בריטי לבית אב"י בשכונה ובמבצע בזק חילצו בארגזים את טיוטות המילון טרם שהספיקו הפורעים הערבים להגיע אל הבית.
את הכרך השמיני ואת הכרך התשיעי ערך חוקר לשון המקרא ולשון חז"ל פרופסור משה צבי סגל.
סגל סיים לערוך כרכים אלו בשנת 1931. בשנת 1938 הוקמה "האגודה לסיום מילון הלשון העברית לאליעזר בן-יהודה", שהייתה אחראית לגיוס כספים כדי לממן את פרסום הכרכים החסרים.
את שבעת הכרכים הבאים ואת כרך המבוא ערך נשיא האקדמיה ללשון העברית, פרופסור נפתלי הרץ טור-סיני (טורטשינר).
טור-סיני השלים את המילון בשנת 1959. לבסוף כלל מילון בן-יהודה 17 כרכים (כולל כרך המבוא).
הן סגל והן טור-סיני היו אחראים לכתיבת הערכים המקראיים שלא כתב בן-יהודה ועל כתיבת הערכים שלאחר המקרא בכרכים שעליהם הופקדו.
תרומתם להשלמתו של המילון הייתה רבה: בכרך העשירי לבדו כתב טור-סיני בעצמו יותר מ-250 ערכים מקראיים.
לפעמים הוסיפו סגל וטור-סיני לערכיו של בן-יהודה מובאות ממקורות קדומים שהתגלו מאז מותו, אך שניהם הקפידו שלא לכלול במילון מילים שחודשו לאחר מותו.
הערותיהם מופרדות מהערותיו של בן-יהודה ומסומנות בסוגריים מרובעים.
מילון בן-יהודה היה המילון הנפוץ והמקיף ביותר לשפה העברית בקרב העם עד שפורסם "המילון החדש", מילונו של אברהם אבן-שושן.
המילון תרם רבות למחקר הלקסיקלי של השפה העברית.
הוא משמש עד היום כמילון המדעי הרחב ביותר בעברית וחוקרי מקרא ולשון נוהגים לעיין בו בשל המובאות הרבות מן המקורות שהוא כולל.
יתרה מכך, מילון בן-יהודה משמש כמסמך היסטורי המתעד את התפתחות העברית במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה ובתחילת המאה העשרים.
מילון עולמי לעברית מדוברת הוא מילון לסלנג עברי מאת דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה, שראה אור בהוצאת א.
לוין אפשטיין בשנת 1972 (המילה "עולמי" בשמו של המילון איננה במשמעות התקנית שלה, אלא במשמעות הסלנג: "עצום!
חלוקת העבודה בין שני מחבריו של המילון מוצגת בסוף ההקדמה שלו:
המילון יצא לאור בשנת תשל"ב-1972, ובמרוצת העשור שלאחר מכן הופיע בכעשר מהדורות.
בשנת תשמ"ב-1982 יצא בהוצאת זמורה-ביתן כרך המשך: "מילון אחול-מניוקי לעברית מדוברת", ובו אוסף נרחב נוסף של מונחי סלנג עבריים.
המילון בנוי במבנה המקובל, כלומר מציג את המונחים בסדר אלפביתי, שמו של כל מונח כתוב בניקוד מלא (משימה לא פשוטה ברבים מהמונחים), ולאחריו באות ההגדרה ודוגמאות להמחשתה.
בשולי המילון מופיעים איורים, אך שלא כמקובל, האיור אינו סמוך להגדרה המתאימה, אלא מהווה הגדרה ויזואלית עצמאית (לעיתים קיימת הגדרה מקבילה במקום אחר במילון, ופעמים רבות הכיתוב מתחת לאיור הוא האזכור היחיד במילון למושג זה).
המילון, ובמיוחד הדוגמאות העסיסיות והאיורים המלווים בכיתובים שנונים, מהווה שילוב חינני של מילון רציני עם הומור.
על הקריטריון שהנחה אותם בבחירת ערכים כתבו המחברים בהקדמתם:
מילון הכוזרים (בסרבית: Хазарски речник או Hazarski rečnik) הוא ספר בדיוני בעל מבנה בלתי שגרתי, מאת הסופר הסרבי מילוראד פאביץ'.
הספר יצא לאור ב-1984, תורגם למספר רב של שפות וזכה להצלחה מסחרית וביקורתית גדולה
(בין היתר זכה בפרס נין לשנת 1984).
הספר הפך את פאביץ', שהיה אלמוני למדי גם במולדתו, לסופר בעל שם בינלאומי.
פאביץ' הגדיר את היצירה כרומן-לקסיקון, והיא כתובה כהיפר-טקסט במשמעות המופשטת של מושג זה, כלומר טקסט לא-ליניארי הנחלק לקטעים, שניתן להתחיל לקרוא בו מנקודות רבות, ומכל קטע טקסט קיימות נקודות מעבר אחדות לקטעים אחרים.
במקום אופן הקריאה המקובל של רומנים, שבמסגרתו מצופה מן הקורא להתחיל בעמוד הראשון ולקרוא ברצף עד הסיום, במילון הכוזרים קיים מספר רב מאוד של מסלולי קריאה אפשריים.
צירי העלילה הרבים של הספר עוסקים בהמרת הדת ההיסטורית של ממלכת הכוזרים המתוארכת למאה השמינית או התשיעית לספירה.
למרות הרקע ההיסטורי, הדמויות בספר, עלילתו והתרבות המתוארת בו בדויים ברובם.
פרקי הספר בנויים כערכים באנציקלופדיה (או מילון, ומכאן שמו) שהקורא יכול לבחור את סדר קריאתם, וקיימות ביניהם הפניות בטקסט.
הספר נחלק לשלושה חלקים, שכל אחד הוא מילון הכתוב מנקודת השקפה אחרת – יהודית, נוצרית ומוסלמית.
חלק מהערכים מופיעים רק באחד מן המילונים, וערכים רבים אחרים מופיעים בגרסאות שונות ואף סותרות בשניים מהם או בכולם.
(בתחילת ערך שקיימים לו מקבילות במילונים האחרים קיימים סימונים – מגן דוד, צלב וסהר - המיידעים את הקורא על כך).
נוסף על כך, פורסם הספר בשתי מהדורות שונות במקביל, "זכרית" ו"נקבית".
שתי המהדורות זהות בכל פרט לפסקה רבת-חשיבות אחת.
(בטכניקת המהדורה הכפולה נקט פאביץ' גם ברומן אחר, "אהבה אחרונה בקונסטנטינופול").
חלק מן הערכים במילון הכוזרים עוסק בהתרחשויות בממלכת הכוזרים עצמן, בפרט באירועים הסובבים את "פולמוס הכוזרים" שבו זימן מלך הכוזרים, שביקש להמיר את דת הממלכה, את נציגי היהדות, האסלאם והנצרות לוויכוח פומבי.
כל אחד מן המילונים טוען שנציג דתו הוא שניצח בעימות.
חלקים אחרים בספר מתחקים אחרי חוקרי הכוזרים והעוסקים בתולדותיהם, מאז חורבן הממלכה ועד ימינו, בכלל זה חוקרת ישראלית וחוקר מצרי שחייהם מצטלבים.
היצירה נכתבה קודם שפותחה רשת האינטרנט, ויצאה לאור כספר מודפס.
לפיכך, ההפניות בין קטעי הטקסט שבו הן בצורת הטקסט ע"ע המפנה לערכים באותו מילון, או סימוני הסמלים הדתיים המפנים לערכים במילונים אחרים.
במהדורות אלקטרוניות של הספר, שיצאו כאשר התאפשר הדבר מבחינה טכנולוגית, נעשות ההפניות באמצעות היפר-קישור.
מהדורות אלה מאפשרות גם ניווט בין תרגומים של היצירה בשפות שונות.
הספר נכתב שנים אחדות לפני התפרקותה של יוגוסלביה.
היו שראו הדים למציאות התקופה בבחירת הנושא ובאופן הייצוג, אשר אינו מתחייב לקיומה של אמת אחת אלא רק מציג נקודות מבט סותרות.
שתי צורות שונות של הקבלה קיימות בין ממלכת הכוזרים שבספר לבין המציאות היוגוסלבית.
הספר תורגם לעברית על ידי דינה קטן בן-ציון, ויצא לאור בהוצאת ספרות מעריב בשנת 1990.
מילון ספיר הוא מילון עברי, שיצא לאור בהוצאת איתאב.
הוא מבוסס על מילון ההווה, ולפיכך ערכיו נכתבו בשיטת ההווה.
מילון ההווה יצא לאור בשנת 1995 בהוצאת איתאב וספרית מעריב, והוא הבסיס למילון ספיר, שהעורך הראשי שלו הוא איתן אבניאון.
האחת, "מילון ספיר אנציקלופדי" בשלושה כרכים שהמהדורה האחרונה שלו הופיעה בשנת 2002; והשנייה, "מילון ספיר החדש" בכרך אחד שמהדורתו האחרונה הופיעה בשנת 2007. ההבדל המהותי ביניהם אינו במספר הערכים אלא בכך שבכרך האחד לא מופיעות דוגמאות שימוש מסבירות ודוגמאות מתעדות על פי המקורות, כמו שהן מופיעות במילון בן שלושת הכרכים.
בעריכת המילון השתתפו אנשי מקצוע מתחומים שונים ובעריכה הלשונית אנשי לשון כמו פרופ' רפאל ניר, שושנה בהט, ד"ר יצחק שלזינגר ויהודית אוריין.
למילון גם מהדורת כיס הקרויה "מילון כיס ספיר".
הוא גם ניתן לשימוש חינם באינטרנט.
הערכים במילון מופיעים בסדר אלפביתי לפי כתיב חסר ניקוד, על פי כללי כתיב זה של האקדמיה ללשון העברית.
לצד הכתיב המלא חסר הניקוד ניתן בכל ערך גם הכתיב החסר, וכדי להקל על המחפש ישנה הפניה מכתיב חסר לכתיב מלא חסר ניקוד.
כמו כן יש הפניה בכל מקום שבו הכתיב הרווח אינו שווה לכתיב על פי כללי האקדמיה (כגון: עוצמה ראו: עצמה; אפיריון ראו: אפריון).
מילון ספיר מציג את הפעלים בצורת ההווה שלהם, בדומה לשיטה הנהוגה ב"מילון ההווה" בעריכת שושנה בהט.
במילון מופיעות מילים ממגוון תחומים ורמות הלשון.
המילון טוען להיות המילון המקיף ביותר וכולל מילים חדשות רבות, כולל עגה, ותחומים רבים שלא נכללו עד כה במילונים העבריים, אך מקובלים במילונים הלועזיים הגדולים.
ב"מילון ספיר החדש" רוכזו חלק מתוספות מיוחדות אלה במספר נספחים: לבוטניקה, לזואולוגיה ולגאוגרפיה ובהם אלפי ערכים.
במילון ראשי תיבות וקיצורים וציון הרובד הלשוני של המילה.
בדומה לשאר המילונים העבריים, סדר הערכים שלו בנוי על אלף-בית חיצוני ופנימי.
ביטויים מורכבים למיניהם, ניבים וכן שימוש מיוחד חריג או חד-פעמי לאחת הצורות הנטויות, מובאים כערכי משנה תחת הערך הנראה כמתאים ביותר.
ההוראות השונות מופרדות במספוּר פרט למקרים בהם השוני הלשוני בהוראה אינו חד-משמעי ואז מצוינת ההפרדה בנקודה ופסיק.
הופעתו של המילון לוּותה בביקורות חיוביות רבות בשל חדשנותו, למשל של אריאנה מלמד, סופרת ומבקרת, שכתבה בעיתון "העיר": "ההכרה בהיותה של העברית, ככל שפה חיה, מפולשת ונתונה תדיר להשפעות מבחוץ היא הכרעה לא פשוטה מבחינה אידאולוגית.
כאן הכריעו נכון, השפה נושמת, מתפתחת ומה לעשות שהיא נוטלת מילים מהעולם הגדול".
המבקר גיל חובב, נינו של אליעזר בן-יהודה, כתב ב"ידיעות אחרונות": "אני יכול להסתכן ולומר על סמך הצהרותיו בחייו, שאליעזר בן-יהודה היה הראשון לחגוג את חוסר תקפותו.
הוא היה חוגג משום שזוהי הגשמת חזונו, הוא היה מאושר, כי המילון החדש מוכיח כאלף עדים שהעברית החילונית, החיה, התוססת, השפה שחלם עליה ושילם עליה בדמו ובנפשו, ניצחה".
אך היו גם כאלה שהסתייגו מהשיטה.
למשל עוזי אורנן מציין בספרו "המילה האחרונה" (עמ' 134), כי "...
מילוני ספיר למיניהם [...] מחקים את השיטה הזאת [של "מילון ההווה"] בלא להבין את כוונתה".
למרות הסתייגויות אלה, היה זה המילון היחידי שעם הופעתו צעד ברשימת רבי המכר בישראל, במשך 43 שבועות רצופים.
מילון אבניאון (מילון ספיר המקוון) הוא מילון עברי-עברי-אנגלי אינטרנטי המבוסס על המילונים השונים שיצאו בהוצאת איתאב: מילון ההווה, מילון ספיר האנציקלופדי, מילון ספיר למילים ומונחים לועזיים, מילון המקרא, "לשון ראשון" ומילונים נוספים.
המילון והיישומון פתוחים לשימוש חינם באינטרנט.
איתן אבניאון יזם את פרויקט המילון המקוון ושימש עורך ראשי עד שנת 2019. החל משנה זו מונה ינון קחטן לעורך ראשי של המילון, ושימש בו עד אוגוסט 2022. בשנת 2020 מונתה איילת כרמל לראש הדסק של המילון, ושימשה בתפקיד זה עד שנת 2023.
מילון עברי או מילון עברי-עברי או מילון עברי-בעברית הוא מילון המכיל אוצר מילים בעברית והגדרתן.
בתולדות המילונאות העברית שתי תקופות:
ימי הביניים, שבהם נכתבו מילונים על ידי בלשנים עבריים
העת החדשה, שבה יצירתם של מילונים נבעה מתחיית השפה העברית.
המילונאי העברי הראשון המתועד הוא רבי סעדיה גאון, ראש ישיבת סורא.
בהיותו בן 20 בלבד, חיבר את ספרו "האֶגרון".
הספר נועד לשמש ככלי-עזר לפייטנים, וסודר הן בסדר אלפביתי והן לפי סיומת המילים (כדי להקל על החריזה).
גם רב האי גאון חיבר כמעין מילון – "כְּתַאבּ אלְחַאוִי" ("ספר המאסף") – על כל הצירופים האפשריים מאותיותיו של כל שורש וביאורם.
שני הספרים לא שרדו בשלימותם, למעט שרידים מהם.
המילון העברי הראשון שנמצא בידינו הוא "מחברת מנחם" של מנחם בן סרוק.
בן סרוק, שחי והתגורר בספרד כתב את ספרו במטרה דומה למטרתו של רס"ג – עזרה למשוררים.
ספרו הפך לנפוץ, ופירושיו מובאים ברש"י על המקרא.
מילון נוסף מאותו אזור הוא ה"כתאב אלאצול" ("ספר השורשים") של רבי יונה אבן ג'נאח מקורדובה מהמאה ה-11. אף על פי שספר זה אינו מילון במובן המצומצם של המילה, והספר מכיל גם פרשנות אטימולוגית למילים ולשורשים, הוא ללא ספק מילון במהותו.
אבן ג'נאח התמקד בעברית מקראית, אם כי גם מילים מן המשנה והתלמוד מופיעות בספר.
באותה תקופה יצר רבי נתן מרומי את "הערוך" – מילון ללשון חז"ל המסודר בצורה אלפביתי.
למעשה, מאותה תקופה ועד לעת החדשה, למעט יוצאים מן הכלל, לא נוצרו מילונים עבריים, בוודאי שלא לשם מילונאות לשמה.
בין היוצאים מן הכלל ניתן למנות את רבי יקותיאל הכהן שספרו "עין הקורא", שנועד להורות את אופן קריאת המילים בצורה הנכונה בקריאת התורה, מהווה מילון מקראי.
זמנו של הכהן איננו ברור, אך ככל הנראה חי במרכז אירופה במאה ה-12.
יוצא מן הכלל נוסף, ומי שללא ספק נחשב לראשון המילונאים העבריים, היה המדקדק והמדפיס האיטלקי אליהו בחור בן המאה ה-15. בחור הוציא לאור מספר מילונים, ביניהם לראשונה מילון עברי-לטיני-אידי ("שמות דברים"), וכן מילון ללשון חז"ל ולעברית של ימי הביניים ("התשבי").
מילוניו של התשבי היו פורצי דרך בכמה תחומים: בנוסף לכך שהוא הוציא לאור את מילוניו בדפוס, שלא כמו אחרים שקדמו לו, הוא גם נקט בעמדה "מדעית" יחסית, בשונה ממילונאים קודמים שעמדתם הייתה הלכתית-פרשנית.
רק במאה ה-17 הוציא הרב שלמה די אוליוירה שני מילונים – "זית רענן" – מילון לקסיקוני למילים המורגלות במשנה, בתלמוד ובפילוסופיה, באמסטרדם בשנת 1683, ו"עץ חיים" – שורשי לשון הקודש בסדר אלפביתי.
בערך בשנת 960 פרסם מנחם בן סרוק את עבודתו המונומנטלית – ה'מחברת' (גַ'מַע) – מילון ללשון העברית וללשון הארמית המצויות במקרא.
זהו, למעשה, המילון העברי-עברי הראשון ללשונות אלו הידוע לנו.
ה'מחברת' מכנסת (מחברת, מהפועל לחבר) מילים מן הלשונות הללו.
זוהי למעשה קונקורדנציה, לקסיקון של מילים תנ"כיות.
הלקסיקונים המוכרים לנו מלפני המחברת כתובים בדרך-כלל בערבית (רס"ג) ומבוססים על מילים יחידאיות בתנ"ך.
המחברת מחולקת לפי שורשי המילים, אלא שלפי דעת מנחם רבים מהשורשים הם בני שתי אותיות או אות אחת.
הדבר נבע מאי הכרתו בשורשים חסרים כגון חסרי פ"נ או ע"ו.
בעיניו, לא סביר כי שיבושי לשון ונפילת אותיות יביאו לנוסח המקודש של התנ"ך, מאחר שהעברית שבה הוא כתוב הומצאה על ידי אלהים והיא קודמת לכל שפה אנושית.
בכך, דומה השקפתו של מנחם להשקפה הקראית.
גם בהשקפה הרבנית מקובל כי התורה (ולא התנ"ך כולו) נכתב או נוצר על ידי אלהים, אלא שמקובלת התפישה "דיברה תורה כלשון בני אדם" כדי להסביר מדוע השפה אנושית כל-כך – היא נכתבה עבור קוראיה, האנושיים.
מחברת מנחם נשמרה בכתבי יד רבים, ויצאה לאור בשתי מהדורות מדעיות, מהדורת פיליפובסקי (פיליפאווסקי), לונדון, תרי"ד 1854 ומהדורת בדיוס (Sáenz-Badillos), גרנדה, 1986.
במחצית הראשונה של המאה ה-11 כתב יונה אבן ג'נאח את ספר השורשים (כתאב אלאצול), שהוא מילון מלא של השורשים שבמקרא.
במאה ה-11 כתב נתן מרומי את "הערוך" – מילון העוסק במילים הקשות והזרות בתלמודים ובמדרשים.
הפירושים למילים מסתמכים בעיקר על ספרות הגאונים ועל פרשנות של המחבר.
לכל אחד מערכי המילון ישנו פירוש רחב, הכולל לעיתים התייחסות גם לעניינים אחרים שקשורים לנושא.
בשנת 1161 סיים שלמה פרחון את מילונו "הערוך" בעיר סלרנו שבאיטליה.
ביצירת המילון נעזר במילונו של יונה אבן ג'נאח.
רד"ק כתב מילון של השפה העברית המכונה "ספר השורשים".
בשנת ה'ש"א פרסם אליהו בחור את התשבי – מילון עברי ללשון חז"ל ולשון ימי הביניים.
עם תחילת תנועת ההשכלה היהודית ובעקבותיה תחיית הלשון העברית, נוצר צורך במילון עברי מקיף ומדעי.
אף על פי שתנועת ההשכלה היהודית הביאה ליצירתם של מילונים אחדים: אוצר השורשים (וינה תקס"ז–תקס"ח, 1807–1808): מילון לעברית מקראית, כולל תרגום לגרמנית, מאת יהודה ליב בן-זאב.
וכן שמואל יוסף פין חיבר מילון עברי בשם "האוצר" (בחייו יצאו לאור האותיות א–ז והושלם לאחר פטירתו), שהיה המילון ההיסטורי הראשון ללשון העברית וקיבץ את כל הידע שעד זמנו, ועוד, הרי שלא היה די בכך.
בנוסף, חזונו של אליעזר בן-יהודה להפיכת השפה העברית מלשון מתה לשפה דבורה הצריך סיכום של השפה העברית על כל שכבותיה ובנוסף לחידושם של מילים רבות.
בן יהודה החל במפעל זה והוציא לאור את "מילון הלשון העברית הישנה והחדשה" או בשמו המוכר "מילון בן יהודה" החל משנת 1908 (הכרך האחרון של המילון יצא לאור שנים אחרי מותו, בשנת 1958).
שנים ספורות לאחר מכן הוציא לאור יהודה גור את מילונו "מילון שמושי לשפה העברית", שזכה לפופולריות רבה.
אחריהם יצאו לאור מילונים רבים, בין הבולטים שבהם הוא מילונו של אברהם אבן-שושן "המילון החדש" (נקרא גם: מילון אבן-שושן).
תנועת ההשכלה היהודית הביאה ליצירתם של מילונים אחדים:
אוצר השורשים (וינה תקס"ז–תקס"ח, 1807–1808): מילון לעברית מקראית, כולל תרגום לגרמנית, מאת יהודה ליב בן-זאב.
שמואל יוסף פין חיבר מילון עברי בשם "האוצר" (בחייו יצאו לאור האותיות א–ז והושלם לאחר פטירתו), שהיה המילון ההיסטורי הראשון ללשון העברית וקיבץ את כל הידע שעד זמנו.
יהושע שטיינברג חיבר מילון מקראי בשם "משפטי האורים".
המילונות העברית עברה כברת דרך במהלך המאה ה-19. גבולות אוצר המילים הלכו והתרחבו: מן העברית המקראית, דרך ספרות התנאים, הפיוט ושירת ימי הביניים וכלה בספרות המאוחרת.
תחילה הייתה שרויה המילונות העברית תחת המילונות הגרמנית (והמילונים כללו תרגום של המילים לגרמנית), לאחר מכן עברה לצל של המילונות הרוסית.
בתחילה הודפסו התרגומים בתעתיק עברי של גרמנית, בהמשך עברו לאותיות גותיות ובסוף לאותיות לטיניות.
גם מקומות הדפסת המילונים משקפות את נדידת מרכזי ההשכלה באותה התקופה.
המילונים הראשונים הודפסו באוסטריה, אחר כך ליטא, רוסיה ולבסוף פולין.
תחיית השפה העברית הובילה ליצירתם של מילונים אחדים:
מילון הלשון העברית הישנה והחדשה, הידוע יותר בכינויו מילון בן יהודה, יצירתו של אליעזר בן-יהודה.
מילון שימושי לשפה העברית מאת יהודה גור, יצא לאור לראשונה בשנת ה'תרצ"ח, ולאחר מכן במהדורות נוספות.
במדינת ישראל, שבה העברית היא שפת המדינה, יצאו לאור (וממשיכים לצאת לאור) מילונים עבריים אחדים, מהם כספר כיס ומהם מרובי כרכים גדולים:
מילון אבן-שושן, מאת אברהם אבן-שושן.
זהו מילון עשיר ביותר לשפה העברית, שהופיע במשך כעשרים שנה בשם "מילון חדש", ובמשך עוד כשלושים שנה בשם המילון החדש.
בפי העם נודע המילון בשם מילון אבן שושן ושם זה ניתן למהדורה החדשה שלו, שיצאה לאור בשנת 2004, עשרים שנה לאחר מות מחברו.
אוצר הלשון העברית מאת יעקב כנעני, יצא לאור בתחילת שנות השישים.
המחבר כלל בו מילים ומשמעויות נדירות רבות מכל תקופות הלשון ובמיוחד מלשון הפיוט, שלא נכללו במילונים אחרים, אף לא במילון בן יהודה.
המילון משמש חוקרים, אך תפוצתו בציבור אינה גבוהה.
רב מילים – המילון השלם.
מילון חדשני ומקיף לעברית בת זמננו, בעריכת פרופ' יעקב שויקה ועוזי פריידקין.
במילון נכללו מילים וביטויים מלשון הדיבור ומן הסלנג, וכן מילים לועזיות, בהיקף רחב יותר משל קודמיו.
מילון ספיר – מילון עברי-עברי מרוכז בשיטת ההווה, בעריכת איתן אבניאון.
מילון ההווה – מילון שימושי לעברית התקנית, בעריכת שושנה בהט ומרדכי מישור.
המילון נוהג בשיטת ההווה, נוקט כתיב מלא ומאמץ את פסיקות האקדמיה ללשון העברית.
מילון אריאל המקיף, בעריכת דניאל סיון ומאיה פרוכטמן.
המילון ההיסטורי ללשון העברית: מפעל מחקרי רחב היקף של האקדמיה ללשון העברית, שמטרתו להעמיד מילון מדעי ללשון העברית על כל רבדיה ההיסטוריים, מן העת העתיקה ועד ימינו.
בפועל מדובר בעיקר בקונקורדנציה ולא באוסף של ערכים מבוארים.
סדר המילים במילון הוא סדר אלפביתי, אך שני מאפיינים של השפה העברית מצריכים החלטה של מחבר המילון:
האם להציג את המילים לפי סדרן בכתיב מנוקד, או לפי סדרן בכתיב חסר ניקוד (כתיב מלא)?
"מילון אבן שושן" ו"מילון אריאל" מציגים את המילים לפי סדרן בכתיב מנוקד, ואילו "מילון רב מילים" ו"מילון ספיר" מציגים את המילים לפי סדרן בכתיב מלא.
בשני המקרים יש הפניות לנוחותו של מי שחיפש בסדר שבו לא בחר המילון.
האם להציג פעלים לפי השורש שלהם, או לפי צורת ההווה שלהם?
רישום פעלים לפי השורש שלהם מחייב בקיאות לשונית של המשתמש במילון.
"מילון אבן שושן" מציג פעלים לפי השורש שלהם, ו"מילון ההווה" הוא חלוץ בכתיבת פעלים לפי צורת ההווה שלהם.
מילון ממוחשב, שלו מנוע חיפוש בעל יכולת מורפולוגית, מתגבר על שתי בעיות אלה, באפשרו למעיין לחפש בדרך הנוחה לו.
רק בסוף המאה העשרים השתנתה גישה זו, ומילוני השפה התקנית, ובהם "מילון אבן-שושן" ו"רב מילים", החלו לתת ייצוג נרחב גם למילות הסלנג.
בהתאם למגמה בעולם המילונאות, מילונים עבריים אחדים יצאו בתחילת המאה ה-21 בגרסאות תוכנה: "רב מילים" מוצע כשירות אינטרנט, מילון ספיר ניתן לשימוש חינם באינטרנט, ו"מילון אבן-שושן", ההגדרות המילוניות שלו מוצגות גם באמצעות מנוע החיפוש גוגל, כאשר משתמשים באופרטור ":define".
כן מתפתח באינטרנט המילון העברי ויקימילון, כחלק ממיזמי קרן ויקימדיה.
טבלת השוואה בין מילונים נפוצים לעברית החדשה
טקסט שם המילון מיון הערכים מיון פעלים נטייה ניקוד דוגמאות לשימוש במילים אטימולוגיה הערות מילון אבן־שושן / המילון החדש לפי כתיב מנוקד.
עם הפניות מכתיב חסר־ניקוד כאשר הוא שונה מהכתיב המנוקד (למשל סיפור ← סִפּוּר) ומכתיב לא תקני (תוכנית ← תָּכְנִית) השורש מופיע לפי סדר האלפבית הכללי ותחתיו מופיעות צורת עבר נסתר לפי בכל הבניינים שבהם משמש השורש.
לכל השמות ניתנות דוגמאות נטייה במין, במספר, בצורות נסמך ועם כינויים חבורים.
לכל הפעלים ניתנות דוגמאות נטייה בכל הזמנים.
שמות הערכים, ההגדרות, המובאות, דוגמאות הנטייה והמוספים מנוקדים ניקוד מלא דוגמאות מטקסטים מכל תקופות הלשון – מקרא, תלמוד, ימי הביניים, תקופת ההשכלה והעת החדשה וכן דוגמאות שהומצאו על ידי מחברי המילון.
במילון המרוכז מושמטות ההפניות למקור של כל מובאה ומובאה.
אטימולוגיה מלאה כמעט לכל ערך; למילים מהתקופות העתיקות של הלשון ניתנות מקבילות בשפות שמיות עתיקות אחרות, אם יש כאלה.
רב מילים לפי כתיב חסר ניקוד, אך עם מספר חריגות מהכללים שהגדירה האקדמיה ללשון.
בתחתית כל עמוד ניתנות הפניות מצורות כתיב אחרות.
תוארי פועל, ביטויים וצירופים רבים שמתחילים במילת יחס מופיעים כערך נפרד תחת מילת היחס הזאת, למשל "במיוחד".
לפי צורת עבר נסתר בכתיב חסר ניקוד.
כל ערך מופיע בצורה מנוקדת ובצורה חסרת ניקוד.
ניתן ניקוד מלא לדוגמאות נטייה.
שאר המילון מנוקד באופן חלקי בלבד.
בעיקר דוגמאות שהומצאו על ידי מחברי המילון וכן מעט מילים מטקסטים חיצוניים עם פירוט מועט על מקור הטקסט.
אטימולוגיה רק למילים שאולות משפות זרות.
המילון מתמקד בעיקר בעברית החדשה.
הוא לא מכיל את כל המילים מהתקופות הקדומות של העברית ומפרט בעיקר על המשמעויות הרווחות בימינו.
ניתן פירוט רב על צירופי מילים ועל משמעויות שונות של מילים בהקשרים תחביריים וסגנוניים שונים.
מילון ההווה לפי כתיב חסר ניקוד תקני, עם הפניות מכתיב חסר ומצורות כתיב לא תקניות (למשל זיכרון ← זיכרון).
המילון מציג את בעיקר את העברית העכשווית התקנית.
מילון עברי (יהודה גור) לפי כתיב מנוקד השורש מופיע לפי סדר האלפבית הכללי; צורת בניין קל היא צורת היסוד ואחריה מופיעות צורות מקור או ציווי בבניינים האחרים שבהם משמש השורש.
שאר המילון כתוב בכתיב חסר עם ניקוד חלקי.
דוגמאות שימוש רבות, בעיקר מהמקורות הקדומים – מקרא, תלמוד וימי הביניים.
המילון מיושן בימינו, מכיוון שאינו כולל חידושים רבים של המחצית השנייה של המאה ה־20, אך הוא מציג את תמונת הלשון הספרותית בסוף תקופת התחייה.
מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים הוא מילון אנציקלופדי של מוזיקה ומוזיקאים.
ביחד עם "Musik in Geschichte und Gegenwart" בשפה הגרמנית, הוא העבודה העיונית הגדולה ביותר על מוזיקה מערבית.
המילון יצא במספר מהדורות מאז שלהי המאה ה-19 ומשתמשים בו בהרחבה.
בשנים האחרונות הוא נעשה זמין באופן מקוון באינטרנט.
המילון ראה אור לראשונה כ"מילון למוזיקה ומוזיקאים" (A Dictionary of Music and Musicians) בארבעה כרכים (1878 ,1880, 1883, 1899) ונערך בידי סר ג'ורג' גרוב עם נספח אותו ערך ג'ון אלכסנדר פולר מייטלנד ומפתח עניינים אותו ערכה מרת אדמונד וודנהאוס.
המהדורה השנייה, בחמישה כרכים, נערכה בידי ג'ון אלכסנדר פולר מייטלנד ויצאה לאור ב-1900. המהדורה השלישית, אף היא בחמישה כרכים, הייתה שיפור מקיף של המהדורה השנייה, ונערכה בידי ה.
קולס ופורסמה ב-1927. המהדורה הרביעית, גם היא נערכה בידי קולס, ראתה אור ב-1940 בחמישה כרכים (הדפסה מחודשת של המהדורה השלישית עם כמה תיקונים) ביחד עם כרך משלים (בסך הכול שישה כרכים).
המהדורה החמישית, בתשעה כרכים, נערכה בידי אריק בלום וראתה אור ב-1954. היה זה העדכון המקיף ביותר של העבודה מאז ראשיתה, עם מאמרים רבים שנכתבו מחדש בסגנון מודרני יותר ומספר רב של מאמרים חדשים לחלוטין.
רבים מהמאמרים נכתבו בידי בלום בעצמו, או תורגמו בידיו.
כרך השלמות נוסף, שהוכן בעיקר בידי אריק בלום, הופיע ב-1961. בלום הלך לעולמו ב-1959, והכרך הנוסף הושלם בידי דניס סטיבנס.
המהדורה החמישית הודפסה מחדש ב-1966.
כשהמהדורה הראשונה הופיעה ב-1980, היא נקראה בשם מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים (The New Grove Dictionary of Music and Musicians) והורחבה במידה ניכרת עד שכללה עשרים כרכים עם 22,500 מאמרים ו-16,500 ביוגרפיות.
היא נערכה בידי סטנלי סיידי.
כמה חלקים מהגרוב החדש גם פורסמו כספרים בודדים על נושאים מסוימים.
המהדורה השנייה הנושאת שם זה (השביעית בסך הכול) ראתה אור ב-2001, בעשרים ואחד כרכים.
היא הייתה זמינה גם באינטרנט באמצעות מינוי לשירות הנקרא Grove Music Online.
היא נערכה שוב בידי סטנלי סיידי, והעורך משנה היה ג'ון טירל.
היא יועדה להיות מופצת במקור גם כ-CD-ROM, אולם תוכנית זו ננטשה.
סיידי כתב את ההקדמה, "ההרחבה הגדולה ביותר במהדורה הנוכחית הייתה בכיסוי מלחיני המאה העשרים".
המהדורה עוררה גם ביקורת שלילית (לשם דוגמה בPrivate Eye) בשל המספר המשמעותי של טעויות דפוס ושגיאות עובדתיות.
כמה מהטעויות יוחסו לשימוש בסטודנטים לבדיקת המילון, אם כי למעשה לא הועסקו שום סטודנטים בין חברי המערכת.
שני כרכים הוצאו מחדש בגרסאות מתוקנות, אולם שגיאות בהפקה גרמו להשמטת החלקים על רשימת היצירות של איגור סטרווינסקי והביבליוגרפיה של ריכרד וגנר.
פרסום המהדורה השנייה של הגרוב החדש לווה בגרסה באינטרנט.
היא עוררה מעט ביקורת בתחילה, לשם דוגמה בשל הדרך שבה לא שולבו תמונות לתוך הטקסט, אלא נכללו בנפרד.
הגרסה המקוונת עודכנה באופן תמידי, בכלל זה מספר רב של תיקונים ותוספות של מאמרים חדשים.
בנוסף להיותה זמינה למנויים בודדים ולמוסדות, היא גם זמינה לשימוש לחבריהם של ספריות רבות ברחבי תבל.
ב-2008 הוחלף מילון גרוב מוזיקה המקוון במילון אוקספורד מוזיקה המקוון (Oxford Music Online).
במרץ 2008 הוצאת אוניברסיטת אוקספורד השיקה שירות מקוון חדש שנקרא אוקספורד מוזיקה המקוון (Oxford Music Online), שהחליף את גרוב מוזיקה המקוון.
השירות החדש מתוכנן לספק "מבוא שיספק למשתמשים את היכולת, בפעם הראשונה מאז ומעולם, את הגישה לחיפוש צולב cross-search של משאבים נרחבים של ספרי העיון של מוזיקת אוקספורד באתר אחד."
הוצאת אוניברסיטת אוקספורד מתכננת להמשיך ולהוסיף עבודות עיוניות אחרות לשירות, בכללן Oxford History of Western Music של ריצ'רד טארוסקין.
מילון גרוב, הנכלל כחלק ממוזיקת אוקספורד המקוון, ממשיך להיות מעודכן בהרחבה כפי שמלון מוזיקה גרוב המקוון היה, עדיין בניהולה של לורה מייסי, העורכת בפועל של מלוני גרוב.
מילון הגרוב החדש הוא תכופות מקור המידע הראשוני בו משתמשים מוזיקולוגים דוברי אנגלית להתחלת מחקריהם או לחיפוש מידע על רוב הנושאים המוזיקליים.
היקפו והביבליוגרפיה הנרחבת שלו הופכים אותו למקור בעל ערך רב לכל חוקר.
המילון יצא לאור בהוצאת מקמילן (Macmillan Publishers) אולם נמכר ב-2004 להוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
מתחרהו העיקרי הוא Musik in Geschichte und Gegenwart" (MGG), המקיף כעת עשרה כרכים העוסקים בנושאים מוזיקליים ושבעה עשר כרכים של ביוגרפיות על מוזיקאים, הכתובים בשפה הגרמנית.
הסדרה בת ארבעת הכרכים, New Grove Dictionary of Opera, היא מקור המידע העיקרי בשפה האנגלית אודות האופרה.
20,374 ביוגרפיות של מלחינים, מבצעים וכותבים על מוזיקה.
96 מאמרים על במאי תיאטרון.
1,465 מאמרים על סגנון, מונחים וסוגות.
805 מאמרים על אזורים, ארצות וערים.
580 מאמרים על מוזיקה עתיקה ומוזיקה כנסייתית.
1,327 מאמרים על מוזיקה עולמית.
1,221 מאמרים על מוזיקה פופולרית, מוזיקה קלה וג'אז.
2,261 מאמרים על כלים ובוניהם, ומבצעים.
693 מאמרים על דפוס והוצאה לאור.
174 מאמרים על כתב התווים.
שני ערכים על מלחינים שלא היו קיימים הופיעו במילון:
דאג הנריק אסרום-הלרופ (Dag Henrik Esrum-Hellerup) היה מושא לערך בדוי במהדורת מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים ב-1980. שם משפחתו של אסרום-הלרופ לקוח מכפר דני ופרוור בקופנהגן.
כותב הערך היה רוברט לייטון.
אם כי הערך נכלל באנציקלופדיה, הוא הופיע במהדורה הראשונה בלבד.
במהרה הדבר נחשף כמתיחה, הערך הוסר והחלל הריק מולא באיור.
גוליילמו באלדיני היה שמו של מלחין שלא היה קיים מעולם והיה מושא לערך בדוי במהדורת 1980. שלא כמו אסרום-הלרופ, הרי שבאלדיני לא היה המצאה מודרנית.
שמו והביוגרפיה שלו נוצרו למעשה מאה שנים קודם לכן בידי המוזיקולוג הגרמני הנודע הוגו רימן.
הערך בגרוב החדש נתמך בידי אסמכתה בדויה בצורת מאמר שלכאורה נכלל ב-'Archiv fur Freiburger Diozesan geschichte'.
אף על פי שהערך הצליח להיכנס לאנציקלופדיה, הרי שבאלדיני נכלל בהדפסה הראשונה בלבד.
הוא נחשף במהרה כמתיחה, והערך הוסר.
שבעה ערכים פרודיים, נכתבו בידי כותבים עבור מהדורת 1980, והרבה משחקי מילים מוזיקליים ו-in-jokes dictionary, פורסמו במהדורת פברואר 1981 של The Musical Times (שאף הוא נערך בידי סטנלי סיידי באותה עת).
ערכים אלה מעולם לא הופיעו במילון עצמו והם:
מלון ערבי-עברי ללשון הערבית החדשה מאת דוד איילון ופסח שנער הוא המילון המקובל והנפוץ ביותר בקרב לומדי הערבית דוברי העברית בישראל.
המילון משמש בין היתר בבתי הספר, באוניברסיטאות, בצה"ל ובשירותי הממשלה, ומספק את אוצר המילים המתאים הן לשפה הערבית המודרנית החדשה, לספרות מודרנית ועיונית, והן ליצירות בערבית קלאסית ולקוראן.
דוד איילון חיפש אדם נוסף שיוכל להעביר ביקורת על ספר שהשתתף בכתיבתו והוא "אוצר מלות היסוד בעיתונות היומית הערבית", אשר נכתב ביוזמת המרצה לחינוך משה בריל.
בחיפושיו הגיע איילון לפסח שנער.
העבודה כללה בדיקה לפי קטעי עיתונות מהן המילים הבסיסיות שמשתמשים בהן בערבית לא מדוברת לפי מידת שכיחותן וסדר האלפבית.
איילון ושנער החליטו בשנת 1940 להרחיב את העבודה ולהופכה למילון ערבי-עברי לשפה הערבית החדשה שייועד לתלמיד העברי.
בשנת 1947 קיבלו שנער ואיילון חופשה בתשלום ממשה שרת, שהיה ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית (שניהם עבדו במחלקה המדינית של הסוכנות), שהתעניין מאוד בעבודתם, על מנת להשלים את המילון.
העבודה הגיעה לסיומה בספטמבר 1947.
המילון נותר כפי שנכתב במקור ללא שינויים בהוצאתו הראשונה לאור ב-1947. במלאת יובל שנים למילון החליטה האוניברסיטה העברית להכין מהדורה חדשה.
העבודה הוטלה על צוות בראשות פרופסור אריה לוין ופרופסור מנחם מילסון.
למילון הושק בשנת 2006 אתר אינטרנט, והוא מתעדכן בשתי שיטות: האחת, על ידי צוות מחקר, והשנייה, כל אדם יכול לשלוח דואר אלקטרוני למערכת ולהציע מילה חדשה, ועדכונה ייבדק על ידי העורכים.
החל מחודש נובמבר 2014, השימוש במילון באינטרנט הוא למנויים משלמים בלבד.
קיימים מינויים לאנשים פרטיים ומינויים למוסדות (לאוניברסיטאות, בתי ספר וכדומה).
מילון ההווה – "מילון שימושי לעברית התקנית" – הוא מילון עברי הערוך בשיטת ההווה.
הוא מוגדר כ"מילון שימושי" מכיוון שהוא קצר וענייני – מטרתו למסור רק את המידע ההכרחי הדרוש לקורא טקסט בן זמננו שאינו בעל צרכים בלשניים; עם זאת הוא שימושי גם לכותבים ולעורכים בהיותו "מילון לעברית תקנית" מאחר שנכתב לפי תקני האקדמיה ללשון העברית.
מחבריו הם שושנה בהט וד"ר מרדכי מישור, שניהם אנשי האקדמיה ללשון העברית: בהט כיהנה בתפקיד המזכירה המדעית של האקדמיה במשך כעשרים ושבע שנים; מישור עבד באקדמיה זמן דומה במדור לספרות עתיקה במפעל המילון ההיסטורי ואף עמד בראש המדור.
לאחר פרישתו הוא נבחר לחבר אקדמיה בשנת תשס"ט וכיום הוא חבר בוועדת הדקדוק.
העבודה על מילון ההווה החלה בשנת 1988. שושנה בהט נפטרה בנובמבר 1994 ולא זכתה לראות את המילון יוצא לאור.
המילון יצא לשוק ב-1 בפברואר 1995 בהוצאת מעריב ואיתאב – בית הוצאה לאור.
בשנות האלפיים אזל בהוצאה ולא ניתן היה לקנות עותקים חדשים עד שהודפס מחדש בהוצאת איתאב בשנת 2007.
ב-1998 יצא באיתאב "מילון ספיר", אף הוא נכתב בשיטת ההווה, בעריכת מקים ההוצאה איתן אבניאון.
מילון ספיר בנוי על בסיס "מילון ההווה" עצמו אך בשונה ממילון ההווה התמציתי, ספיר הוא מילון רחב יריעה (קיימת לו אף גרסה אנציקלופדית) ולפיכך ערכי מילון ההווה הורחבו, נוספו עליהם ערכים ראשיים וערכי משנה רבים, מידע דקדוקי ועוד.
מילון ההווה היה המילון הראשון שהציג את הפעלים בצורת ההווה (הבינוני) שלהם, בשונה ממילונים שקדמו לו כמו מילון אבן שושן שמיין לפי שורשים או רב מילים שממיין לפי צורת עבר נסתר.
שיטת ההווה נועדה למנוע את כפילות הוראות הבינוני בעברית, שיכולה להיות פועלית – פועל בהווה (מאוורר את החדר) או שמנית – שם עצם (מאוורר חשמלי), שם תואר (טענה צודקת) או שם בעל מקצוע (מזכיר ההסתדרות).
מיון בשיטת ההווה עוקף את הבעיה, פוטר את המעיין במילון מהצורך לזהות את חלק הדיבר לפני החיפוש, והופך את המילון ידידותי יותר למשתמש הפשוט.
כל שנדרש מהמעיין הוא לזהות את צורת ההווה השגורה והמוכרת, ובכך הוא אף פטור מזיהוי השורש (פעולה לא פשוטה מחוץ לגזרת השלמים).
פסיקות האקדמיה הונהגו בקפדנות בכל הבחינות הלשוניות – הכתיב, הצורה, המשמעות והשימוש.
עמדת האקדמיה שימשה נקודת התייחסות לציון המעמד הסגנוני והנורמטיבי של הערכים באופן שיפוטי אך לא מצנזר.
לפיכך הובאו במילון גם מילים הנוגדות את התקן, אך בציון "לא תקני" ובתוספת הפניה למילה התקנית.
כמו כן נקבעו ארבעה סיווגים למשלב (הרמה הסגנונית) של מילים המאופיינות סגנונית (כלומר, לא במשלב בינוני, "רגיל"): ספרותי, עממי, המוני, עגה (סלנג).
הערה אחרונה הנוגעת לתקן היא הבהרות הגייה במילים שבהן יש שוני בין התקן להגייה הרווחת בציבור, למשל: מַכִּיר (לא: מֵ-), כלומר הצורה "מֵכיר" אינה תקנית.
הערכים הראשיים במילון כתובים בכתיב חסר ניקוד (המכונה "כתיב מלא") בהתאם לכללים שקבעה האקדמיה ב-1993. כללים אלה מובאים בסוף המילון בנספח א'.
אם הכתיב חֲסַר־הניקוד (הכתיב המלא) זהה לכתיב המנוקד (כתיב חָסֵר), הערך הראשי יופיע מנוקד; אם יש שוני, יופיע הערך הראשי בכתיב חֲסַר־הניקוד ואחריו יופיע הערך מנוקד (למשל: סידור, סִדּוּר).
מי שיחפש את הערך לפי הכתיב המנוקד ימצא בו הפניה לכתיב חסר־הניקוד.
במילון כ-21,000 ערכים ראשיים בלבד האמורים לייצג את המילים השכיחות ביותר בלשון ימינו במשמעותן הרווחת בעברית החדשה.
העיקרון המנחה הוא מתן תשובות לקורא המתמודד עם טקסט ממוצע בן זמננו שאינו מקצועי או מליצי במובהק.
המילון אינו כולל משמעויות או מילים נדירות ומכיל מעט מאוד ביטויים וצירופים (בהשוואה למילונים אחרים).
המילון מיועד לקורא הפשוט ולא לצרכים בלשניים ולכן לא מובא בו כלל מידע מקצועי כגון אטימולוגיה (מידע על מקור המילה), רובד היסטורי (התקופה הראשונית שבה תועד שימוש במילה), מובאות, דוגמאות ועוד.
המידע הדקדוקי מובא בצמצום – אין ציון של חלקי הדיבר ושל בנייני הפעלים וצוינו רק נטיות הכרחיות שלא ניתן לדעת על פי מנגנון הדקדוק לבדו.
בשמות עצם מצוינים מין שם העצם וצורת הריבוי; בשמות תואר צורת הנקבה בלבד אך לא צורת הריבוי; בפעלים מצוינות ארבע צורות נטייה בלבד: בינוני נקבה, עבר ועתיד נסתר (גוף שלישי יחיד) ושם הפועל.
ההגדרות מנוסחות בפשטות ובבירור ומסודרות מהמשמעות הרווחת לנדירה או למאופיינת סגנונית.
כאמור, המעיין במילון אינו צריך לזהות את שורש המילה, את חלק הדיבר או את בניינה אלא רק להכיר את נטיית ההווה בפעלים ואת צורות היחיד (זכר) בשמות.
עבור המשתמש שאינו מכיר, מובא בסוף המילון נספח ב' המכיל 78 עמודים וכולל את כל צורות העבר, העתיד והמקור של הפעלים המופיעים במילון עם הפניה לערך בגוף המילון.
משתמש המעוניין לחפש לפי שורש המילה יכול להיעזר בנספח ג'.
מי שרגיל לחפש ערכים בכתיב חָסֵר (ללא הוספת אמות קריאה), כלומר לפי הכתיב המנוקד (כמו באבן שושן), ימצא אותם בין ערכי המילון, מופיעים בגופן קטן יותר ומפנים לצורת הערך בכתיב המלא ("הכתיב חסר הניקוד").
השאיפה ליצור מילון חסכוני וענייני (בדומה למילון מרוכז) הביאה לכך שהמילון קומפקטי גם במידותיו הפיזיות: 24 ס"מ גובה, 17.5 ס"מ רוחב ו-5 ס"מ עובי (כריכה קשה).
הוא מכיל 815 עמודים, מהם 686 עמודי ערכים (מתוכם 200 באות מ"ם, כמתבקש ממיון בשיטת ההווה) והיתר הקדמה קצרה ושלושה נספחים:
א) כללי הכתיב חסר הניקוד כפי שנקבעו ופורסמו על ידי האקדמיה ב-1993. הערכים במילון כתובים לפי תקן זה.
ב) מפתח צורות העבר, העתיד והמקור והפנָיה לערכים שצורות אלו משויכות אליהם (על מנת לעזור למחפש שאינו רגיל לשיטת ההווה).
ג) מפתח השורשים והערכים המיוחסים אליהם.
מִלּוֹנָאוּת (בלועזית: לֶקְסִיקוֹגְרַפְיָה) הוא מקצוע הנחלק לשני תחומים קרובים אך שונים:
מילונאות מעשית – קיבוץ, סידור, עריכה והוצאה לאור של מילון.
מילונאות תאורטית – דיסציפלינה העוסקת בניתוח ותיאור הקשרים סמנטיים, סינטגמטיים ופרדיגמטיים בלקסיקון של שפה, ופיתוח מבנים המקשרים את המידע שבמילון בצורה המאפשרת גישה נוחה למידע האצור במילון (המודפס או הדיגיטלי).
תחום זה לעיתים מכונה "מטא-לקסיקוגרפיה" או "מטא-מילונאות".
תחום המילונאות עצמו נחלק בצורה כוללנית לשני סוגים: מילונאים העוסקים בהוצאת מילונים כלליים, כלומר המפרשים מילים בצורה המקובלת בקרב הציבור הרחב, לדוגמה מילון אבניאון, מילון ובסטר, מילון ההווה ומילון רב-מילים.
מילונים כאלה ישתדלו לרוב להכיל את כל המילים בשפה שבה עוסק המילונאי, והפירוש יהיה לרוב בשפה קלה וברורה, לרבות דוגמאות או אפילו תיאורים גרפיים.
סוג אחר של מילונים עוסק בתחום צר של השפה (לדוגמה: "מילון הסלנג המקיף" של רוביק רוזנטל), ולעיתים קרובות יותר יעסוק בתחום ההיסטורי-בלשני של המילה בהרחבה יתרה.
מקובל כיום כי המילונאות הוא מקצוע נפרד מבלשנות שימושית, אם כי בהחלט חופף לו.
מילון היסטורי של שווייץ הוא אנציקלופדיה מקיפה על ההיסטוריה של שווייץ, כפי שהיא משתקפת במחקר ההיסטורי המודרני, במטרה להנגיש את מסקנותיו לקהל רחב ככל האפשר.
פרויקט עריכת המילון החל בשנת 1988 ועם השלמתו בסוף 2014, הוא כולל 13 כרכים, המכילים כ-36,000 ערכים.
האנציקלופדיה-מילון מתפרסמת על ידי קרן של האקדמיה השווייצרית למדעי הרוח והחברה (SAGW/ASSH) והחברה ההיסטורית השווייצרית (SGG-SHH), וממומנת בעיקר ממענקי מחקר ממשלתיים.
צוות העורכים של האנציקלופדיה כולל 35 איש המרכזים את העריכה וההוצאה לאור, ולצידם פועלים כ-100 יועצים אקדמיים, 2,500 היסטוריונים ו-100 מתרגמים.
המילון מכיל כ-40,000 ערכים, הכוללים: ביוגרפיות, ערכים על משפחות שווייצריות, על מקומות (ערים, קנטונים, מדינות לאום אחרות, מבצרים, ועוד) ומאמרים אנציקלופדיים אוניברסליים (תופעות ומושגים היסטוריים, מוסדות, אירועים וכדומה).
החל מ־1998, זמינה ברשת האינטרנט מהדורה מקוונת של המילון.
בכך מנגישה ההוצאה את כל התוכן הטקסטואלי שבמהדורה המודפסת בחינם לקהל הגולשים.
ניתנת גישה לכל המאמרים, אולם תמונות ואיורים אינם מוצגים.
מילון וֶבּסטֶר או, כפי שהוא נקרא מאז 1982, מילון מריאם-ובסטר הוא כינוי לסדרת מילונים שראו אור החל מן המילון שפרסם נואה ובסטר בראשית המאה ה-19. הכינוי "ובסטר" הפך לשם גנרי למילון איכותי ורחב-יריעה בשפה האנגלית.
נואה ובסטר (1758–1843) שלט בשוק המילונים וספרי הדקדוק בצפון אמריקה.
בשנת 1806 פרסם את מילונו הראשון: "" ("מילון תמציתי של הלשון האנגלית"), שהפך לפופולרי.
המילון רחב היריעה כלל לא רק מילים ספרותיות אלא גם מילים מתחומי המדע ומקצועות שונים.
המילון קידם רפורמה באיות השפה במטרה לגבש ניתוק בין ארצות הברית לאנגליה והחדיר ללשון האמריקאית צורות כתיב חדשות כגון center במקום centre, honor במקום honour, program במקום programme וכדומה.
הספר כלל, בנוסף להגדרות מילוניות, גם נספחים ובהם טבלאות להמרת מידות ומשקלות; שיטות חלוקת הזמן בקרב היהודים, ביוון העתיקה וברומא העתיקה; רשימת סניפי דואר בארצות הברית; מספר תושבים במדינות ארצות הברית ורשימת אירועים, תגליות והמצאות.
בשנת 1828 פרסם ובסטר את המהדורה הראשונה של מילונו "" ("מילון אמריקאי של השפה האנגלית"), שכלל כ-70,000 הגדרות, המספר הגדול ביותר של הגדרות שנכללו במילון עד אז.
מהדורות והדפסות נוספות ראו אור ב-1841 וב-1844.
כבר ב-1829 ראה אור מילון מצומצם יותר בהיקפו, המהווה תמצית של המילון השלם מ-1828, בהוצאת עוזרו של ובסטר, ג'וזף אמרסון ווסטר וחתנו צ'ונסי א.
גרסה זו כללה את כל ההגדרות, אך בלי ההפניות והציטוטים הספרותיים.
גרסה זו זכתה להצלחה כלכלית רבה יותר מן המילון המקורי, והודפסה במספר מהדורות, למורת רוחו של ובסטר.
במילון הדגיש ובסטר במיוחד את ההבדלים הלשוניים בין האנגלית המדוברת בארצות הברית לבין זו המדוברת באנגליה.
לדברי אדריאן הייסטינגס, צעד זה הבטיח את הפער התשתיתי שהיה נחוץ להפרדה בין הלאומים ולהדגשתו הייחודית והנפרדת של הלאום האמריקאי.
ב-1850 ראה אור בגלאזגו שבבריטניה המילון האימפריאלי לשפה האנגלית.
המילון הסתמך על מהדורת 1841 של מילון ובסטר, והרחיב אותה לכדי למעלה מ-100,000 הגדרות.
מילוניו של ובסטר נתקלו בתחילה בהתנגדות.
הפדרליסטים השמרנים (חברי מפלגתו) ראו במילון ספר מגונה, המבלבל את המעיין עם מושגים מתחומי דעת בלתי נחוצים לו ומזהם את השפה במילים שעל גבול הוולגריות, בעוד יריביו מן המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית תקפו את ובסטר אישית וראו את משימתו להקיף את השפה האנגלית כולה כמטורפת ובלתי אפשרית כלל.
שלוש המהדורות הראשונות לאחר מותו של ובסטר
מיד לאחר מותו של ובסטר ב-1843 רכשו האחים ג'ורג' מריאם וצ'ארלס מריאם את כל העותקים שטרם נמכרו ואת זכות השימוש בשם "ובסטר".
האחים מריאם צירפו את חתנו של ובסטר, צ'ונסי א.
גודריץ', שהיה אז פרופסור באוניברסיטת ייל לפקח על הוצאת מהדורה נוספת של המילון.
בשנת 1847 ראתה אור מהדורה שסומנה New and Revised Edition ("מהדורה חדשה ומתוקנת") וב-1859 ראתה אור מהדורה שסומנה Revised and Enlarged ("מתוקנת ומורחבת").
גודריץ' נפטר ב-1860 והוחלף במשימת עדכון המילון על ידי פרופסור נוח פורטר, לימים נשיא אוניברסיטת ייל, שגייס מדענים מתחומי ידע שונים על מנת לדייק בהגדרות ייחודיות ולהרחיב את אוצר המילים.
ב-1864 ראתה אור המהדורה החדשה של המילון בשם A Dictionary of the English Language, שנערכה בשיתוף הבלשן קרל אוגוסט פרידריך מאן (Carl August Friedrich Mahn) מאוניברסיטת ייל, שהוסיף למילון רובד של אטימולוגיה, תיקן השערות בלשניות של ובסטר על סמך מחקר מדעי עדכני והחליף חלק ניכר מציטוטיו המקוריים של ובסטר.
מהדורה זו, המהווה את העריכה המעמיקה ביותר של המילון עד אז, ידועה כ-the Unabridged וכללה לראשונה גם איורים לצד ההגדרות.
המהדורה הפכה לנפוצה ביותר והציבה תקן למילונאות המבוססת על צוות עורכים מומחה ולדרך בה צריך לבנות הגדרה מילונאית.
בשנת 1890 ערך פורטר מהדורה חדשה של המילון בשם Webster's International Dictionary of the English Language ("מילון ובסטר בינלאומי לשפה האנגלית") שכללה כ-175,000 הגדרות.
בשנת 1909 ראתה אור המהדורה המורחבת ביותר של המילון והעריכה המעמיקה ביותר שלו, Webster's New International Dictionary ("מילון ובסטר הבינלאומי החדש").
המילון נערך על ידי ויליאם טורי האריס ופ.
Sturges Allen) וכלל למעלה מ-400,000 הגדרות ואיורים רבים.
המילון הציג שיטה חדשנית לחלוקת הדף, כאשר בתחתית כל דף הוצגו בשישה טורים ובדפוס קטן מילים נדירות בשימוש, מילים עתיקות, מילים זרות ומילים המוצגות בכתיב שונה מהערך הראשי.
בנספח הוצגה טבלת הגייה משווה.
מהדורה שנייה של מילון זה (Second International או W2) ראתה אור ב-1934 ולה צורף כרך המציג כרונולוגיה של העולם בשם A Reference History of the World.
לפי הצהרת העורכים כלל המילון 600,000 הגדרות, אך אלו כללו מילים בלתי שימושיות ומשמעויות עתיקות של מילים נפוצות.
ניסיונו של המילון לכלול עוד ועוד מידע היה בעוכריו, כאשר למשל טבלאות המציגות את מטבעות ארצות העולם, כולל איורים שלהם, הפכו בן לילה למיושנות ומיותרות.
המילון נמכר בכרך אחד, המילון בכרך-אחד עב הכרס ביותר בשפה האנגלית.
במהדורה זו נכללה המילה Dord, מילה ללא כל שימוש מתועד או אטימולוגיה שהוגדרה "צפיפות (בכימיה)".
למעשה כוונת המגדירה הייתה לומר D או d (D or d), אך "המילה" המשובשת חמקה מעין צוות העורכים ונכנסה כהגדרה למילון המודפס.
הטעות תוקנה רק בהדפסה משנת 1947.
המהדורה השלישית (Third International או W3) ראתה אור ב-1961 וכללה 450,000 הגדרות בהן כ-100,000 חדשות או מעודכנות.
מדריך הסגנון של שיקגו ומדריך הסגנון של אסושיאייטד פרס, מדריכי הכתיבה והציטוט המובילים לאנגלית אמריקנית אקדמית ועיתונאית מתבססים שניהם על מהדורה זו של המילון.
תפיסת עורכי המילון, שהיו מוכנים לקבל כל צורת כתיב שתועדה, כולל מילים שהממסד החינוכי נלחם לבערן (כגון הצורה ain't) עוררה פולמוס רחב.
במקביל ראה אור מילון מקוצר, שניפה כל חומר אנציקלופדי שאין מקומו במילון לפי הגדרתו כגון שמות של מקומות ואנשים, כולל שמות דמיוניים וספרותיים, מבנים, אירועים היסטוריים ויצירות אמנות.
כן נופו מילים חסרות שימוש לקורא הרגיל כגון מילים ומובנים ללא שימוש מתועד מאז 1760 (ובכללן רבות מהמילים במחזות ויליאם שייקספיר), מילים נדירות וכדומה.
בשנת 1964 נרכשה הוצאת מריאם-ובסטר על ידי חברת אנציקלופדיה בריטניקה.