tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שונסי קמפבל ברבר היה אתלט קנדי, אלוף העולם (בייג'ינג 2015) בקפיצה במוט.
ברבר נולד בלאס קרוסס שבניו מקסיקו וגדל בעיר זו ובטורונטו שבקנדה.
הוא החל להתחרות בקפיצה במוט כנער, וזכה במדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בברצלונה ב-2012.
בשנת 2013 השתתף באליפות העולם שנערכה במוסקבה, אך לא העפיל לשלב הגמר.
באוניברסיאדת קאזאן שנערכה באותה שנה סיים במקום ה-11, וכן זכה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים לנוער שנערכו במדיין ובמדליית כסף במשחקים הפרנקופוניים שנערכו בניס.
ב-2014 זכה במדליית ארד במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בגלאזגו.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו ב-2015 זכה במדליית הזהב והשווה את שיא המשחקים שקבע הקופץ הקובני לאסרו בורחס ארבע שנים קודם לכן - 5.80 מטר.
ב-25 ביולי באותה השנה קבע את שיאו האישי, שמהווה גם שיא לאומי קנדי - 5.93 מטר.
חודש לאחר מכן רשם את הישג השיא שלו כשהוכתר כאלוף העולם באליפות העולם בבייג'ינג לאחר שקפץ לגובה של 5.90 מטר לפני אלוף העולם היוצא, רפאל הולצדפה מגרמניה (5.90 מטר) ושלושה קופצים שזכו במדליית ארד: רנו לאבילני מצרפת, פאוול וויצ'כובסקי ופיוטר ליסק מפולין (5.80 מטר).
בינואר 2016 עבר גובה של 6.00 מטר בתחרות באולם שנערכה ברינו.
באפריל 2017 יצא מהארון והצהיר בפוסט בפייסבוק שהוא הומוסקסואל.
שוני מילר-אואיבו היא אתלטית מאיי בהאמה, פעמיים ברציפות האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016 וטוקיו 2020), אלופת עולם (יוג'ין 2022) ופעמיים סגנית אלופת עולם (בייג'ינג 2015, דוחה 2019) בריצת 400 מטר, בעלת מדליית ארד באליפות העולם (לונדון 2017) בריצת 200 מטר ושיאנית העולם הנוכחית בריצת 300 מטר.
מילר נולדה בנסאו שבאיי בהאמה, בתם של מבליין ושון מילר.
בשנים 2010 עד 2012 זכתה שלוש פעמים ברציפות באליפות בהאמה לתיכונים בריצת 400 מטר.
ב-2010 זכתה במדליית זהב באליפות העולם לנוער עד גיל 19 בריצת 400 מטר וב-2011 זכתה במדליית זהב באליפות העולם עד גיל 17. בשנים 2011 ו-2012 זכתה באליפות בהאמה לבוגרות בריצת 400 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) הייתה מילר-אואיבו חברת המשלחת הצעירה ביותר של בהאמה.
בשלב המוקדמות של ריצת 400 מטר סבלה מפציעה במהלך הריצה ונאלצה לפרוש.
ב-2013 החלה ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת ג'ורג'יה בארצות הברית.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה באוגוסט היא סיימה במקום רביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.74 שניות.
באליפות העולם באולם שנערכה בסופוט, פולין בתחילת מרץ 2014 היא זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 52.06 שניות, אחרי פרנסינה מקורורי מארצות הברית (51.12 שניות) וקאליס ספנסר מג'מייקה (51.54 שניות).
במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד בסוף יולי אותה שנה היא סיימה שישית בריצת 400 מטר בתוצאה של 53.08 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג סין בסוף אוגוסט 2015 זכתה מילר-אואיבו במדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 49.67 שניות, אחרי אליסון פליקס מארצות הברית 49.26 שניות ולפני שריקה ג'קסון מג'מייקה (49.99 שניות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה מילר-אואיבו במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 49.44 שניות, לפני אליסון פליקס מארצות הברית (49.51 שניות) ושריקה ג'קסון מג'מייקה (49.85 שניות).
וזאת לאחר שהיא איבדה שיווי משקל ונפלה על קו הסיום.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה ב-12 באפריל 2017 זכתה מילר-אואיבו במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא משחקים חדש של 22.09 שניות, לפני שריקה ג'קוסון (22.18 שניות) ודינה אשר-סמית' מאנגליה (22.29 שניות).
באליפות העולם שנערכה בלונדון, הממלכה המאוחדת ב-11 באוגוסט 2017 היא זכתה במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.15 שניות, אחרי דפנה סחיפרס מהולנד (22.05 שניות) ומארי-ז'וזה טה לו מחוף השנהב (22.08 שניות) ובמקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.08 שניות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות ליגת היהלום שנערכה בציריך ב-24 באוגוסט אותה שנה היא זכתה במקום ראשון בריצת 200 מטר בשיא בהאמה חדש של 21.88 שניות.
במסגרת ליגת היהלום שנערכה במונקו ב-20 ביולי 2018 קבעה מילר-אואיבו בריצת 400 מטר שיא אישי חדש של 48.97 שניות ובכך הייתה לאתלטית החמישית בהיסטוריה שירדה מגבול 49 שניות ומגבול 22 שניות בריצת 200 מטר.
בתחרות שנערכה באוסטרבה, צ'כיה ב-20 ביוני 2019 קבעה מילר-אואיבו בריצת 300 מטר שיא עולם חדש של 34.41 שניות, שיפור משמעותי לשיא העולם בן 16 השנים של אנה גווארה ממקסיקו (35.30 שניות).
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בתחילת אוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש והתוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים של 48.37 שניות, אחרי סאלווה עיד נאסר מבחריין שקבעה את התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים (48.14 שניות) ולפני שריקה ג'קסון (49.47 שניות).
באולימפיאת טוקיו 2020 זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא איש חדש של 48.36 שניות, לפני מריליידי פאולינו מהרפובליקה הדומיניקנית (49.20 שניות) ואליסון פליקס (49.46 שניות).
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ביולי 2022 זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.11 שניות, לפני מריליידי פאולינו (49.60 שניות) וסאדה ויליאמס מברבדוס (49.75 שניות).
אל אליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2023 הגיעה ארבעה חודשים לאחר שילדה את בנה הבכור.
היא סיימה במקום 37 בריצת 400 מטר בתוצאה של 52.65 שניות.
כשבוע לאחר מכן בתחרות שנערכה במסגרת ליגת היהלום בציריך היא סיימה במקום ראשון בתוצאה של 51.83 שניות.
ב-2017 נישאה מילר למייסל אואיבו, מתחרה בקרב עשר מאסטוניה.באפריל 2023 נולד בנם.
שונית חמד-פרג'י (נולדה ב-8 בינואר 1987) היא דוגמנית ישראלית.
נבחרה לנערת ישראל (מקום שני בתחרות מלכת היופי) לשנת 2008, ועל כן ייצגה את ישראל במיס יוניברס (מיס תבל) 2008.
שונית פרג'י נולדה וגדלה בקריית טבעון, ללילי בעלת מכון לחיטוב הגוף, ולעמי מדריך ימאות.
היא השתתפה בתחרות מלכת היופי 2008 ושם זכתה בתואר נערת ישראל (המקום השני), כחביבת הקהל.
לאחר מכן היא נסעה לייצג את ישראל בתחרות מיס יוניברס (מיס תבל) 2008, שנערכה באותה שנה בווייטנאם.
היא השתתפה בתצוגות אופנה ובקמפיינים של מותגים ישראלים כגון "גולברי", "הוניגמן", "קרייזי ליין" ,"פמינה" ו"בוניטה דה מאס", וגם דגמנה בשבוע האופנה בפריז.
בנוסף הובילה את הקמפיין לשעוני "עדי", וכיכבה על השער של מוסף הנשים של ידיעות אחרונות "זמנים מודרניים".
ב-2011 הופיעה במגזין בגדי הים של "בלייזר".
ב-2011 התמודדה בתוכנית המציאות "הישרדות איי קמרינס" בערוץ 10, והייתה למודחת ה-14.
בשנת 2012 התארסה לכדורגלן תומר חמד.
ב-19 ביוני 2013 השניים נישאו באירוע מצומצם עקב פציעתו של חמד כחודש לפני כן.
שוניזאורוס (שם מדעי: Shonisaurus; מילולית: "הלטאה של הרי שושון בנבדה") הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת האיכתיוזאוריה, ששחה בימים הקדומים של הטריאס בעידן המזוזואיקון.
מאובניו נמצאו במדינת נבדה שבארצות הברית, והוא המאובן הלאומי שלה.
השוניזאורוס היה מהגדולים שבזוחלים הימיים אי-פעם, ביחד עם השסטזאורוס והאיכתיוטיטאן, ואורכו הגיע ללא פחות מ-21 מטרים, אך במשקלו (20 טון) היה קטן יותר מהפליוזאורוס.
לשוניזאורוס היה גוף דמוי חבית עם לסתות ארוכות אך בעלות שיניים זעירות והסנפירים שלו היו קצרים ושקועים בקפלי העור.
הזנב היה צר וללא אונות ולא היו לו סנפירי גב, כמו לאיכתיוזאורוס המוכר.
ככל הנראה דמה השוניזאורוס ללווייתנים המודרניים אך היה איטי יותר.
הוא ניזון מדגים ורכיכות אותם לכד באמצעות לסתותיו.
השוניזאורוס נכחד לאחר תקופת הטריאס, ועל פי האזור בהם התגלו המאובנים, בו לא התגלו חסרי חוליות, מעריכים כי מת במים עמוקים ודלי חמצן ולכן השתמר.
השוניזאורוס הופיע בסרט Sea Rex 3D ובמשחק פארק היורה 3: בניית פארק.
שונן מגווייר (נולדה ב-5 בינואר 1978; באנגלית: Seanan McGuire) היא סופרת, מסאית, משוררת, קריקטוריסטית ואמנית פילק אמריקאית שזכתה לפרסום והכרה במרוצת העשור השני של המאה ה-21. תחילת ההכרה הגיעה עם זכייתה ב-2010 בפרס ג'ון וו.
קמפבל לסופר חדש בכנס המדע הבדיוני העולמי באותה שנה.
הצלחה נוספת נחלה מגווייר עם פרסום הנובלה שלה "כל לב הוא דלת" ב-2016, שזכתה בפרסי נבולה, הוגו ולוקוס לנובלה הטובה ביותר ב-2017.
מגווייר היא כותבת פורה במיוחד, עם קצב כתיבה של בין 2 ל-6 רומנים בשנה, עשרות סיפורים קצרים, מאמרים ואוספי שירה.
בנוסף לאלו, מגווייר כותבת בשם העט "מירה גרנט" ספרי זומבים בעולם ה-"Newsflash" (משחק מילים אשר ניתן להבין גם כ"מבזק" וגם כ"חדשות הבשר"), במסגרתו היא פרסמה ספר כל שנה החל מ-2010 ועד 2017.
ב-2013, קיבלה מגווייר מספר שיא של מועמדויות לפרסי ההוגו עם חמש מועמדויות סך הכל, שתיים עבור עבודתה כ"מירה גרנט" ועוד שלוש תחת שמה.
מגווייר ידועה בשימוש החוזר שלה בתמות הקשורות לעולם האגדות, וכמו כן בהצגת מגוון רחב של מיניות ומגדר אצל גיבורי ספריה מבלי שנושאים אלו יהיו המוטיב המרכזי של העלילה.
שונית שיראזה נהגה גם "שונית שירייס" היא שונית הממוקמת בסמוך לחוף שיראזה בים רוס, שבאנטארקטיקה.
שמה של השונית ניתן לה ביוני 1988 על ידי ועדת השמות הגאוגרפיים של ארצות הברית (ACUF 228).
המשלחת היפאנית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1912, בפיקודו של סגן נובו שיראזה, הפליגו בספינה "קינאן מארו" סמוך לחוף שיראזה בינואר 1912.
השונית הסמוכה לחוף, כמו גם החוף, נקראים על שמו של שיראזה.
שונית סטרוגו (נולדה ב-7 בינואר 1987) היא שחקנית כדורמים ישראלית, המשמשת גם כקפטנית נבחרת ישראל בכדורמים.
משחקת בכוכב האדום בלגרד בגביע אירופה לאלופות, ייצגה את ישראל באליפות אירופה בכדורמים (2019 ו-2020).
סטרוגו נולדה וגדלה ביקנעם עילית.
היא שיחקה טניס ובגיל 16 עברה לשחק כדורמים.
סטרוגו משחקת ומאמנת את קבוצת הכדורמים נשים של הפועל יקנעם אותה היא הקימה.
בשנת 2017 הובילה את קבוצתה, כמאמנת ושחקנית לזכייה בגביע המדינה לאחר ניצחון במשחק הגמר על הפועל פתח תקווה 10–7. היא הבקיעה 3 שערים, יותר מכל שחקנית אחרת.
ביוני אותה שנה היא הובילה את הקבוצה לזכייה באליפות המדינה ובדאבל.
בשנת 2019 הובילה את קבוצתה לסגנות אליפות ישראל ולגמר גביע המדינה בכדורמים נשים.
באותה שנה שיחקה בקבוצת הכדורמים לנשים של הכוכב האדום בלגרד בגביע אירופה לאלופות.
בגביע האומות בכדורמים נשים שנערך בצ'כיה 2019 היא הוכתרה כמלכת השערים והשחקנית המצטיינת של הטורניר עם 25 שערים.
נבחרת ישראל בראשותה סיימה במקום שלישי בטורניר מתוך עשר נבחרות.
שונסי פיץ' קליבלנד היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, ומושל קונטיקט ה-31.
קליבלנד נולד ב-16 בפברואר 1799 בקנטרברי, קונטיקט.
הוא למד ב"בתי הספר המשותפים", המכונים כעת "בתי ספר ציבוריים".
הוא החל ללמוד בגיל 15, עד גיל עשרים.
באותה עת הוא גם למד לימודי משפטים ובשנת 1819 עבר את בחינות ההסמכה של לשכת עורכי הדין, ופתח משרד בהמפטון, קונטיקט.
בשנת 1921 הוא נשא לאישה את דיאנטה הובי (1800–1867) ולאחר מותה, נישא בשנית להלנה קורנליה ליכטפילד.
קליבלנד החל את הקריירה הפוליטית שלו בשנת -1826 כאשר נבחר לראשונה לבית הנבחרים של קונטיקט.
חזר לכהן בבית הנבחרים בשנים 1863 ו-1866. בתקופה שבין 1826 ל-1848 שימש קליבלנד כפרקליט מדינת קונטיקט (1832) ונציב הבנק הממלכתי (1838).
בשנת 1842 נבחר קליבלנד כמושל קונטיקט והוא כיהן שתי קדנציות עד 1844.
בשנת 1848 נבחר קליבלנד בפעם הראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא כיהן שתי תקופות בבית עד 1853.
ב-1854 נוסדה המפלגה הרפובליקנית על ידי עורכי דין שפעלו נגד העבדות, קליבלנד תמך מלכתחילה במפלגה ונבחר כנציג ב-1856 ו-1860 לשתי הוועידות לאומיות של המפלגה.
בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית, קליבלנד היה חלק מ"קונגרס השלום", שהתקיים בוושינגטון.
המטרה הייתה למצוא פתרונות חלופיים למלחמת האזרחים לפני שהתחילה.
קליבלנד נבחר שוב לבית הנבחרים בשנים 1863 ו-1866 ושימש כיו"ר התקופה הראשונה.
בשנת 1867, קליבלנד פרש מפעילות ציבורית.
הוא עסק בתחומים חקלאיים כמשלח יד, והמשיך לעסוק בתחום המשפט עד לפטירתו ב -6 ביוני 1887.
קליבלנד הצטרף למסדר הבונים החופשים בשנת 1821 היה חבר בלשכת "כוכב המזרח" מספר 44 בווינדהאם, קונטיקט, ושימש שם במספר משרות.
הוא נקבר בבית הקברות South Cemetery בהמפטון, קונטיקט.
שונית ברקר או שונית בארקר היא שונית המשתרעת לכיוון צפון מנקודת אולה, אל תוך מפרץ ארבוס וטרור, שבחוף הצפון-מזרחי של האי ג'יימס רוס, שלמול חופי חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
המפרץ רדוד באזור השונית, ועומקו המינימלי של המפרץ באזור זה 20 מטרים.
השונית התגלתה ומופתה לראשונה מאוניית המחקר אנדורנס, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1981–1982.
שמה של השונית ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השונית נקראת על שמו של קפטן ניקולאס ג'יי.
Barker), מהצי המלכותי הבריטי, שהיה רב החובל של הספינה אנדורנס בין השנים 1980–1982, הן במהלך חקר אנטארקטיקה, והן במהלך מלחמת פוקלנד.
שונית המחסום של קלדוניה החדשה ממוקמת בקלדוניה החדשה, מושבה צרפתית בדרום האוקיינוס השקט.
זו שונית המחסום הרציפה הארוכה ביותר בעולם והשלישית באורכה אחרי שונית המחסום הגדולה של אוסטרליה ושונית המחסום של מסו-אמריקה.
שונית המחסום של קלדוניה החדשה מקיפה את גרנד טר, האי הגדול ביותר בקלדוניה החדשה, כמו גם את וכמה איים קטנים יותר, ומגיעה לאורך של 1,500 קילומטרים.
השונית מקיפה לגונה בשטח של 24,000 קילומטרים רבועים, שעומקה הממוצע הוא 25 מטר.
השוניות נמצאות במרחק של עד 30 קילומטרים מהחוף, אך משתרעות כמעט 200 קילומטרים עד שוניות אנטרקאסטו בצפון-מערב.
הרחבה צפון-מערבית זו מקיפה את ואיי קי חוליים אחרים.
כמה מעברים טבעיים נפתחים אל הים.
מעבר בולאר (Boulari), המוביל לנומאה, הבירה והנמל הראשי של קלדוניה החדשה, מסומן על ידי מגדלור אמדי (Phare Amédée).
ב-2008 נוספו הלגונות של קלדוניה החדשה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
מערכות השוניות של קלדוניה החדשה נחשבת לשלישית באורכה בעולם אחרי שונית המחסום הגדולה באוסטרליה, והיא שונית המחסום הרציפה הארוכה בעולם באורך של 1,600 קילומטרים והלגונה שלה, היא הגדולה בעולם עם שטח של 24,000 קמ"ר.
מערכת אקולוגית זו היא יחד עם פיג'י המשכן לריכוז המגוון ביותר בעולם של מבני שונית, 146 סוגים המבוססים על מערכת סיווג עולמית, והם שווים או אפילו עולים על שונית המחסום הגדולה בהרבה במגוון האלמוגים והדגים.
לשונית מגוון מינים גדול עם רמה גבוהה של אנדמיות, והיא ביתו של תחש המשכן (Dugong dugon), מין המצוי בסכנת הכחדה עם האוכלוסייה השלישית בגודלה, והיא אתר קינון חשוב לצב ים ירוק (Mydas Chelonia).
בלגונות קלדוניה החדשה ישנם 350 מינים של אלמוגים ו-1,600 מינים של דגים ובהם כמה מיני כרישים.
ההערכה המקובלת היא שרוב השוניות במצב בריאותי טוב.
חלק מהשוניות המזרחיות נפגעו ממי שפכים מכריית ניקל בגרנד טר.
משקעים מכרייה, חקלאות ומרעה השפיעו על שוניות ליד שפכי נהרות, שהוחמרו על ידי הרס יערות המנגרובים, הלוכדים את המשקעים.
כמה שוניות נקברו מתחת למספר מטרים של סחף.
בשנת 2008, הערכה של מצב השוניות הצפון-מערביות הסמוכות לחוף הגיעה למסקנה שרובן ימותו בתוך שנים, ובמקרה הטוב עשרות שנים, אם יימשכו המגמות הנוכחיות הקשורות למשקעי כרייה ולהזרמת סחף.
בינואר 2002 הציעה ממשלת צרפת לרשום את השוניות של קלדוניה החדשה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ב-7 ביולי 2008 הוסיף אונסק"ו את שונית המחסום של קלדוניה החדשה לרשימת אתרי המורשת העולמית בשם "הלגונות של קלדוניה החדשה: מגוון השוניות ומערכות אקולוגיות נלוות".
הלגונות נוספו תחת שלוש קטגוריות של אונסק"ו:
תופעות טבעיות יוצאות דופן באזורים בעלי יופי טבעי יוצא דופן ובעלי חשיבות אסתטית.
מגוון ביולוגי ומינים השרויים בסיכון
אתר המורשת העולמית משתרע על שטח של 15,743 קילומטרים רבועים, המקופים באזורי חיץ בשטח של 12,871 קילומטרים רבועים.
האתר אינו כולל את כל אזורי הלגונות של קלדוניה החדשה, כמו את הלגונות שמול נומאה.
ישנן 13 ועדות ניהול מקומיות, המורכבות מחברות תיירות, דייגים, פוליטיקאים וראשי שבטים מקומיים העובדים עם הקהילה לפקח על בריאות הלגונות.
צלילת סקובה נפוצה באתרי צלילה בלגונות וסביב השונית.
אלה כוללים את מחט הפרוני, בור הכרישים והקתדרלה.
שוניתן לימוני (שם מדעי: Pomacentrus moluccensis) הוא מין של דג גרם ממשפחת השוניתיים, אשר חי בשוניות אלמוגים לאורך מערב האוקיינוס השקט לאורך דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה באזור הטרופי.
הדג תואר למדע ב-1825 בידי החוקר הגרמני פיטר בליקר.
דג זה מגיע עד לאורך של 9 ס"מ והוא בעל מבנה מעוגל ומוגבה מעט.
ראשו מעט ארוך ועיניו גדולות יחסית, הוא בעל סנפיר גבי נמוך הזקור אחורה והזנב וסנפירי החזה מעוגלים וקטני אונות.
כפי ששם הדג מרמז הוא בעל גוון צהוב-לימון ויש לו מספר כתמים כתומים לצד סנפירי החזה.
זהו דג הניזון מפלנקטון ימי ואצות והוא חי סביב האלמוגים בשוניות בקבוצות קטנות.
הוא יוצר זוגות בעונת הרבייה והנקבות מטילות ביצים על מצע לצד אלמוג קשיח, עליהם הזכר שומר מטורפים ומאוורר כדי שיקבלו חמצן באמצעות חבטות זנבו.
דג זה נטרף בידי כרישים, מספר דקריים והצבעון מהמין Pseudochromis fuscus והוא מתגונן מהם באמצעות הסתחררות סביב האלמוגים החדים.
הדג אינו נמצא בסכנת הכחדה בטבע אך התברר שהאוכלוסיות שלו ירדו עקב הלבנת אלמוגים לאורך בתי גידולו.
שוניתן אמבון (שם מדעי: Pomacentrus amboinensis) הוא מין של דג גרם ממשפחת השוניתיים, אשר חי בשוניות אלמוגים לאורך מערב האוקיינוס השקט לאורך דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה באזור הטרופי.
הדג תואר למדע ב-1868 בידי החוקר הגרמני פיטר בליקר.
שוניתן מגיע לאורך של 9 ס"מ והוא דומה במראהו לשוניתן הלימוני, אך מעט יותר בהיר.
צבעו צהוב עד סגלגל בהיר והבטן לבנה.
הוא בעל עיניים גדולות, ראש מוארך מעט וסנפירים מעוגלים וקצרים יחסית.
הצעירים גם מכילים כתם "עין" מעל סנפיר הגב המשמש אותם לחקיינות עצמית כנגד טורפים, אך הם מאבדים אותו בבגרות.
הדג יכול להחליף את מינו מזכר לנקבה בבגרות.
השוניתן מצוי לרוב בין האלמוגים או על קרקעית הים, עליה הוא מקנן.
הוא חי בקבוצות קטנות בראשם זכרים בודדים ונקבות הנשארות לצידו, כשהצעירים עוזבים את הלהקה הראשית ומחפשים אחרת.
מזונו כולל בעיקר פלנקטון ואצות ימיות.
הוא עצמו נטרף בידי דגי ים גדולים יותר כמו דקריים.
דג זה משתמש בצבעים כדי להבדיל בינו לבין דגי שונית אחרים ולמטרות חברתיות.
שונן ג'אמפ השבועי הוא מגזין שבועי ביפן המפרסם סדרות מאנגה רבות מהסוגה שונן.
המגזין מפרסם פרקים חדשים בסדרות שונות מדי שבוע ומדי כמה חודשים מפרסם כרכים המכילים אוספים של כל אותם הפרקים.
המגזין הושק לראשונה באוגוסט 1968 והוא אחד ממגזיני המאנגה הוותיקים ביותר.
זהו גם מגזין המנאגה הנמכר ביותר, אשר נכון לשנת 2023 מכר מעל ל-7.5 מיליארד עותקים מאז שנת 1968.
ההצלחה של המגזין הובילה גם ליצירה של זיכיון מדיה שמפגיש דמויות שונות שמככבות במגזין בסדרות אנימה ובמשחקי וידאו.
סדרות מאנגה בולטות בהוצאת המגזין
שונית המחסום הגדולה היא מיני-סדרת דוקומנטריה של ה-BBC, בקריינותו של דייוויד אטנבורו, הכוללת 3 פרקים באורך של 60 דקות ששודרה בין ה-30 בדצמבר 2015 ל-13 בינואר 2016. בנוסף 10 דקות מציגות את אתגרי העשייה של הסדרה וסיפורי הצלמים.
הסדרה כשמה עוסקת בחיים בשונית המחסום הגדולה שבצפון אוסטרליה.
הסדרה הופצה גם ב-DVD בבלו-ריי.
ליצירת הסדרה השתמשו היוצרים בספינה מסוג MV Alucia.
היא גם מציגה את האתגרים של השונית כיום ומלווה גם בהסברי חוקרים כמו ג'ון מרשל וקטי טוונסנד .
בנאים: הפרק מציג את החיים בשונית המחסום הגדולה, את אתגריה של שונית אלמוגים באשר היא והאלמוגים החיים בתוכה ואת הסיבה לריכוזיות הגדולה של החיים בשונית זו.
כמו כן נראים הארכיפלגים והאטולים השונים הסובבים את השונית, ביניהם באי הלטאות.
נראים בפרק גם מיני אלמוגים שונים לרבות אלמוגי מעמקים, טרפידים ושושנונים המחפשים לעצמם שושנת ים לחיות לצידה.
נראים גם לווייתנים גדולי-סנפיר ולווייתני גוץ נודדים.
שרדים: הפרק מציג את אתגרי השונית השונים.
ציקלונים גורמים לנזק כבד לאלמוגים ואחד הגרועים שבהם היה ציקלון יאסי .
עם זאת ספינות שטבעו בציקלון כמו SS Yongala משמשות לגדילת דור חדש של אלמוגים.
החפת אלמוגים גם גורמת להם נזק וליצורים החיים בהם, אם כי פחות משפיעה על כריש הכותפת הייחודי.
בעיות נוספות נגרמות בידי הכוכבן קוצני המתרבה וטורף אלמוגים, הלבנת אלמוגים שהחלה להופיע בשנים האחרונות עם ההתחממות העולמית.
עם זאת דרך הרבייה של האלמוגים יכולה לשקם את השונית.
הסדרה מסתיימת בשיחה של אטנבורו עם נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
שוני סמית' היא שחקנית אמריקאית, הידועה בעיקר כלינדה מהסיטקום, "בקר", וגם כאמנדה יאנג בסדרת סרטי "המסור".
היא הייתה חלק מלהקת "הרוק קאנטרי", סמית' אנד פייל.
סמית' אירחה את העונה הראשונה בתחרות, מלכות הצרחה.
סמית' החלה את קריירת המשחק שלה בגיל צעיר.
וכיכבה בהופעת הבכורה שלה בסרט "אנני", וגילמה את אחת היתומות.
כמה שנים מאוחר יותר, היא עשתה את הופעת הבכורה שלה על הבמה ב"יום הולדת שמח לג'וליאן", וזכתה בפרס מבקרי ליגת הדרמה.
בסוף שנות ה-80, היא לוהקה לתפקידים קטנים יותר לפני שקיבלה את תפקידה הראשון בכיכובה בגרסה המחודשת של הסרט "בועת ההרס" ותפקיד משנה בסרט "מי זה הארי קראמב?" (1989).
בשנות ה-90 היא הופיעה בהופעות אורח בסדרה "רצח במשיכת קולמוס" ו"תיקים באפלה" לפני שלוהקה לתפקיד ראשי בסיטקום, בקר.
בשנת 2004, סמית' כיכבה בסרט "המסור" כאמנדה יאנג, וכיכבה גם בסרטי המשך מאותו זיכיון, "המסור 2", "המסור 3", "המסור 4", ובסרט "מסור 6", וצפויה לחזור בסרט "המסור X" שעלה לאקרנים ב-29 בספטמבר 2023.
סמית' נולדה ב-3 ביולי 1969, בבית החולים האזורי אורנג'בורג באורנג'בורג, דרום קרוליינה.
היא בתם השנייה של פטרישיה אן (לבית סמוק), אחות אונקולוגית, וג'יימס ה.
סמית', מתכנן פיננסי וטייס לשעבר בחיל האוויר האמריקני.
כשהייתה בת חמישה חודשים, משפחתה עברה מדרום קרוליינה, למערב לוס אנג'לס, קליפורניה.
הוריה התגרשו כשהייתה בת שנתיים ואמה נישאה בשנית חמש שנים לאחר מכן כשעברו לעמק סן פרננדו.
1978–1995: תפקידים מוקדמים בבמה, בטלוויזיה ובקולנוע
בגיל שמונה, סמית' עשתה את הופעתה הראשונה בטלוויזיה בפרסומת של מקדונלד'ס.
בשנת 1982, כשהייתה בת אחת עשרה, כיכבה בעיבוד הקולנועי למחזמר "אנני" של הבמאי ג'ון יוסטון.
בשנה שלאחר מכן, היא שרה בתוכנית האירוח, "The Merv Griffin Show".
בגיל 15, סמית' זכתה בתפקיד הבימתי הראשון שלה במחזה בלוס אנג'לס, " יום הולדת שמח לג'וליאן" שבו השותף, ריצ'רד דרייפוס הבחין בחזרות בפוטנציאל שלה והציע לה לתת לה תפקיד מוביל.
היא המשיכה וזכתה בפרס מבקרי ליגת הדרמה על פי ביצועיה.
ב-1985 היו לה הופעות אורחות ב - בסדרה "קגני ולייסי" ו"לא הילד שלי" וגם בסרט "נשר הברזל".
בשנת 1987 גילמה סמית' תלמידה, הרה רונדה, במחנה קיץ.
בשנה שלאחר מכן, תפקידה הראשון בכיכובה הגיע עם העיבוד המחודש של "בועת ההרס".
בשנת 1988, סמית' כיכבה בסרט "ראיתי מה עשית", גרסה מחודשת לסרט מ-1965 באותו שם.
לסמית' היה תפקיד משנה לצד אנני פוטס בסרט "מי זה הארי קראמב?" משנת 1989, שם סמית' מגלמת נערה שעוזרת להארי קראמב לאתר את אחותה החטופה.
באותה שנה, היא שיחקה יחד עם ג'ני גארת' וברברה עדן בסדרת הטלוויזיה קצרת המועד Brand New Life.
בשנה שלאחר מכן, היא שיחקה יחד בגרסה המחודשת של מייקל צ'ימינו למותחן "שעות נואשות".
היא לקחה הפסקה של שלוש שנים מהמשחק בתחילת שנות ה-90, בעיקר מאחר שהתקשתה למצוא עבודה.
היא הופיעה בתפקיד אורח בפרק ה-200 של "רצח במשיכת קולמוס" בשנת 1993. באותה שנה שלאחר מכן, היא גילמה את ג'ולי לאורי במיני סדרת הטלוויזיה "העמדה", המבוססת על הרומן מאת סטיבן קינג.
סמית' הופיעה בתפקיד אורח בפרק "ההולך באש" של הסדרה "תיקים באפלה" משנת 1994, כשגילמה את ג'סי אוניל.
פריצת הדרך בזיכיון המסור והסדרה "בקר"
בשנת 1998, סמית' לוהקה לתפקיד כהדמות, לינדה בסיטקום בקר של CBS, כשגילמה את עוזרו של ד"ר ג'ון בקר (טד דנסון).
היא הייתה דמות ראשית במשך כל ששת העונות עד לביטולה בשנת 2004. בשנת 2003, היא דיבבה באחד מן הפרקים של הסרט המצויר "דיסני קים פוסיבול" בתור ויויאן פורטר.
בשנת 2003, היא לוהקה לסרט האימה דל התקציב של ג'יימס ואן, המסור, בתור אמנדה יאנג.
חלק קטן, עם טובין בל, היא צילמה את הסצנה שלה תוך יום אחד ותוך כדי היותה כחולת שפעת.
הקרנות המבחן במרץ 2004 התבררו כביקורות ותגובות חיוביות, מה שגרם ל-Lionsgate להוציא אותו לקולנוע באוקטובר.
הוא הפך להצלחה קופתית, גרף 103 מיליון דולר ברחבי העולם וקיבל ביקורות מעורבות ממבקרים.
היא חזרה על תפקידה בסרטים "המסור 2", "המסור 3", "המסור 4" ובסרט "המסור 6", וצפויה לחזור כאמנדה יאנג בסרט "המסור X" אשר עתיד לצאת לאקרנים ב-29 בספטמבר 2023. סדרת סרטי המסור המשיכה והפכה לאחת מזיכיונות האימה המרוויחים ביותר בכל הזמנים, והכניס למעלה ממיליארד דולר ברחבי העולם, נכון לשנת 2021.
בשנת 2006, סמית' הופיעה בטריילר הסרט הקצר, "ריפו!
האופרה התורשתית", בבימויו של דארן לין בוסמן.
הטריילר צולם לאחר השלמת הצילומים לסרט, המסור 3. ב-2008 גילמה סמית'את הבלשית ג'ינה הארקורט בסדרה "FEARnet 30 Days of Night: Dust to Dust" וכן שימשה כמפיקה בפועל.
הבכורה שלו הייתה ב-17 ביולי עם שישה סצנות מהסרט.
סמית' היה המנחה ואחד משלושת המנטורים בסדרת הריאליטי "מלכות הצרחה".
סמית' שיחקה את התפקיד של ד"ר סאליבן, פסיכיאטרית ילדים, ב-"הטינה 3" שיצא לאקרנים 12 במאי 2009. היא הופיעה בבכורה של הסדרה "חוק וסדר: לוס אנג'לס בשנת 2010. בשנת 2012, הייתה לה תפקיד קולי ראשון במשחק וידאו, "Lollipop Chainsaw".
סמית' כיכבה יחד עם דין וינטרס בסרט הקומדיה אינדי משנת 2021 חג המולד נגד הוולטרס.
סמית' תחזור על תפקידה כאמנדה בסרט "המסור X", ותשתתף בסרט האימה "השלד", שניהם מתוכננים לצאת לאקרנים בספטמבר 2023.
בשנת 2023 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "עיר בלהבות", הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
שונית אורביטלית היא תחנת חלל מוצעת אשר תקיף את כדור הארץ במסלול לוויני נמוך (LEO) המתוכננת על ידי החברות Blue Origin ו-Sierra Nevada Corporation של סיירה ספייס עבור פעילויות חלל מסחריות ושימושי תיירות חלל.
Blue Origin התייחסה אליו כ"פארק עסקים לשימוש מעורב".
החברות פרסמו רעיונות ראשוניים לתחנה ב-25 באוקטובר 2021. התחנה מתוכננת לתמוך ב-10 אנשים ותהיה בעלת נפח של 830 מ"ק.
נכון לחודש מרץ 2022, התחנה מתוכננת להיות פעילה עד 2027.
ב-2 בדצמבר 2021, נאס"א הודיעה כי בחרה בחברת Blue Origin כאחת משלוש חברות לפתח עיצובי קונספט של תחנות חלל ויעדים מסחריים אחרים בחלל.
Blue Origin זכתה ב-130 מיליון דולר.
החוזה עם החברה היה אחד משלושת הסכמי חוק החלל (SAA) במימון שנאס"א הנפיקה עבור השלב הראשון של תוכנית היעדים המסחריים שלה (CLD).
הסכמי חוק החלל מספקים מימון מוגבל לאבני דרך ספציפיות שיושגו על ידי החברות הפרטיות, והם שונים מחוזי FAR בשימוש נרחב יותר בתקינת רכישה פדרלית המשמשים ברוב תוכניות החלל הישנות של נאס"א, כאשר לנאס"א יש אחריות הן לתכנון והן לדרישות התכנית.
החוזה לשנת 2021 עם בלו היה רק השלב הראשון מבין שניים שבהם נאס"א שואפת לשמור על נוכחות ארצות הברית ללא הפרעה במסלול לוויני נמוך של כדור הארץ על ידי מעבר מתחנת החלל הבינלאומית לפלטפורמות אחרות.
Blue Origin ו־Sierra Space שיתפו פעולה עם מספר חברות ומוסדות אחרים כדי להגיש את ההצעה לשנת 2021:
Blue Origin: שותף, המספק מערכות ליבה של כלי רכב, מודולים בקוטר גדול, ומערכת ההשקה הניתנת לשימוש חוזר של ניו גלן.
אמזון: לוגיסטיקה וניהול שרשרת אספקה.
שירותי האינטרנט של אמזון: AWS תספק מגוון שירותים וכלים משולבים בענן כדי לתמוך בדרישות טכניות הן לטווח הקרוב והן לטווח הארוך כולל פיתוח ועיצוב תחנות חלל, תפעול טיסה, ניהול נתונים, ארכיטקטורה ארגונית, רשתות משולבות, לוגיסטיקה ותקשורת יכולות.
Sierra Space: שותף, יספקו מודולים של סביבה גמישה משולבת (LIFE), מודולי צמתים ומטוס חלל Dream Chaser להובלת צוות ומטען.
בואינג: אספקת מודולים מדעיים, תפעול ותחזוקה של תחנת חלל וחללית צוות Starliner
Redwire Space: אספקת פעולות מטען ומבנים הניתנים לפריסה, ותמיכה במחקר, פיתוח וייצור מיקרו-כבידה.
פתרונות הנדסה בראשית: אספקת החללית ליחיד עבור פעולות חיצוניות שגרתיות וטיולי תיירות.
אוניברסיטת המדינה של אריזונה: מתן שירותי ייעוץ למחקר והסברה ציבורית באמצעות קונסורציום עולמי של ארבע עשרה אוניברסיטאות מובילות.
עד אוקטובר 2023, נאס"א דיווחה שהם שילמו רק US$24 million מתוך החוזה של 130 מיליון דולר עבור השלמת אבני דרך ספציפיות.
גם בתחילת אוקטובר, בעיות בין סיירה ספייס ל-Blue Origin התפרסמו, ו־CNBC דיווחה כי אתר האינטרנט של השונית האורביטלית לא עודכן במשך יותר משנה, וכי לא מתבצעת כעת גיוס עובדים עבור הפרויקט, מכיוון שלשתי החברות יש אחרות גדולות יותר בפרויקטי חלל אחרים שנמצאים בעדיפות גבוהה יותר עבורם.
CNBC דיווחה גם כי שני השותפים בפרויקט עשויים להתפצל.
עם זאת, לאחר שיחות בין החברות, שתי החברות צייצו בחשבונות הטוויטר שלהן ב-10 באוקטובר כי הן ממשיכות לעבוד אחת עם השנייה על תוצרי החוזה לשלב 1.
במרץ 2024, נאס"א דיווחה ש-בלו אוריג'ן עברה 4 אבני דרך בניסוי הנוגעות לשונית האורביטלית דווח על בדיקות קריטיות נוספות שהתרחשו בקיץ 2024.
יו"ר של מרכז החלל והפיתוח ההודי, ס.
סומנט, אמר ל"טיימס אוף אינדיה" ביוני 2023 ש-Blue Origin "להוטה מאוד" לשקול להשתמש בטיל הודי כקפסולת צוות כדי לשרת את תחנת החלל המוצעת שלה שונית אורביטלית במסלול לווני נמוך סביב כדור הארץ כחלק ממיזמים מסחריים שהוצעו על ידי מרכז החלל והפיתוח ההודי לפני שיגור תחנת החלל ההודית המתוכננת.
שונסוקה מיטו (ביפנית: 三戸 舜介; נולד ב-28 בספטמבר 2002 בימאגוצ'י שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ספרטה רוטרדם מליגת העל ההולנדית.
מיטו גדל באקדמיות הארה SSS ו-JFA פוקושימה, ובשנת 2020 החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אלבירקס ניאיגטה במסגרת ליגת המשנה היפנית.
בתום עונת העפיל עם הקבוצה לליגת העל היפנית.
בסך הכל ערך 80 הופעות ליגה במדי המועדון (49 בליגת המשנה ו-31 בליגת העל), בהן הבקיע 12 שערים.
ב-21 בדצמבר 2023 חתם על חוזה לארבע שנים וחצי בספרטה רוטרדם מליגת העל ההולנדית.
ב-13 בינואר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על פורטונה סיטארד במסגרת המחזור ה-17 בליגה לעונת 2023/2024, בו הבקיע שער.
מיטו נכלל בסגל נבחרת יפן עד גיל 23 לטורניר גביע אסיה עד גיל 23 בשנת 2022, וערך ארבע הופעות בטורניר.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של יפן לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024), וערך ארבע הופעות בטורניר, בהן הבקיע שני שערים.
שונן נייף היא להקת פופ-פאנק יפנית שהוקמה באוסקה בשנת 1981. סגנון הלהקה מושפע מלהקות בנות משנות ה-60 של המאה ה-20, הביץ' בויז ולהקות פאנק רוק (Punk rock), בעיקר הראמונס.
הלהקה שרה באנגלית וביפנית, וחלק ניכר משיריה מוגדרים כ"מטופשים" ועוסקים בעוגיות, סושי, סוכריות ג'לי וצ'יפס בננה.
הסולנית והגיטריסטית נאוקו יאמאנו היא החברה היחידה הקבועה בלהקה.
להקת שונן נייף הוקמה בדצמבר 1981 באוסקה, יפן, על ידי נאוקו יאמאנו (גיטרה ושירה), חברתה מיצ'י נקטאני (גיטרה בס, קלידים ושירה), ואחותה של נאוקו, שהייתה אז בת 17, אטסוקו יאמאנו (תופים).
נאוקו ומיצ'י עבדו בעבודות משרדיות, ואילו אטסוקו עסקה בעיצוב אופנה ויצרה רבים מתלבושות הבמה של הלהקה.
הלהקה נקראה על שם מותג של אולר שנמכר אז ביפן.
הלהקה הייתה חריגה בנוף המוזיקלי של יפן באותה עת, הן בהיותה להקת בנות שמנגנת מוזיקת רוק, והן באופי השירים, שהיו מבוססים על מנגינות קליטות ואופטימיות ומילים פשוטות ונטולות דאגות.
נקטאני אמרה בראיון: "תמיד נהנינו לכתוב שירים על דברים יומיומיים.
חוץ מזה, יש כבר מספיק להקות ששרות על זיהום הסביבה, מלחמה ועוני.
למרות שכולנו מאוד דואגים לדברים האלה, אנחנו גם מרגישים שמוזיקה צריכה להיות מהנה."
ההופעה הראשונה של הלהקה הייתה באוסקה במרץ 1982, ולאחריה הם הוציאו באופן עצמאי את האלבום Minna Tanoshiku, שראה אור רק בקלטת שמע.
אלבום האולפן הראשון "Burning Farm" יצא בשנת 1983, ואחריו "Yama-no Attchan" בשנת 1984. בשנת 1985 החלה חברת התקליטים K Records להדפיס ולהפיץ את אלבומיהם בארצות הברית.
בשנת 1987 הוזמנה הלהקה לנגן כמופע חימום עבור סוניק יות' שהופיעו באוסקה, ולאחר מכן הופיעו איתם גם בארצות הברית.
הלהקה זכתה לפופולריות רבה בקרב מוזיקאים אמריקאים, ובשנת 1991 ראה אור אלבום המחווה "Every Band Has a Shonen Knife Who Loves Them" ובו אמנים אמריקאים מבצעים גרסאות כיסוי לשירי הלהקה.
לאחר הוצאת האלבום "712" בשנת 1991 זכתה שונן נייף להצלחה בין-לאומית, וקורט קוביין, שחיבב את הלהקה, הציע להן לפתוח את מופעי נירוונה במסע הופעות באירופה.
במהלך המסע נאוקו יאמאנו לימדה את קוביין לנגן את השיר "Twist Barbie" של שונן נייף, ונירוונה ביצעה גרסת כיסוי לשיר מספר פעמים במהלך ההופעות.
בשנת 1992 חתמה הלהקה חוזה עם חברת התקליטים קפיטול רקורדס ולאחר מכן הוציאה אלבומים רבים והופיעה ברחבי העולם, בין השאר בפסטיבלי לולהפלוזה.
אחד משיריהם הושמע בתוכנית הטלוויזיה ביוויס ובאטהד.
שונן נייף עברה את שינוי ההרכב הראשון שלה בשנת 1999, כאשר מיצ'י נקטאני עזבה את הלהקה ופרשה מעולם המוזיקה.
אטסוקו יאמאנו נשארה בלהקה עד 2006, אז התחתנה ועברה לגור בארצות הברית.
במהלך השנים מוזיקאיות רבות ניגנו בלהקה, לצד הסולנית והגיטריסטית הקבועה נאוקו יאמאנו.
אטסוקו יאמאנו חזרה לנגן בלהקה בשנת 2016.
באלבומים שהוציאו ניכר הסגנון הקליל המאפיין את שירי הלהקה.
בין החריגים הבולטים נמנים "Osaka Ramones" (2011), אלבום מחווה לראמונס, והאלבום "Adventure" שהושפע מסגנון הרוק הקלאסי של שנות ה-70 של המאה ה-20.
נכון לשנת 2025, חברות הלהקה הן:
נאוקו יאמאנו – סולנית וגיטרה (1981 עד היום)
ריסה קוואנו – תופים וקולות רקע, שירה ראשית מדי פעם (2015 עד היום)
מספר מוזיקאיות היו חברות בלהקה בעבר, הבולטות שבהן הן:
מאנה נישורה – תופים (2001 עד 2005), נהרגה בתאונת דרכים בארצות הברית ב-2005.
שֻׁנָּר (שם מדעי: Lynx) הוא סוג במשפחת החתוליים.
מקור המילה הוא שֻׁנְרָא בארמית, ותרגומה הוא "חתול".
השונר חי ביערות גבוהים עם מעטפת צפופה של שיחים ועשבים.
על אף שהשונרים צדים רק על הקרקע, הם מסוגלים לטפס על עצים ולשחות.
הם מצויים בעיקר באמריקה הצפונית ובהימלאיה, אך גם באזורים הצפוניים של סקנדינביה חיים שונרים.
מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 נעשו מאמצים רבים להשיב את השונר הצפוני לגרמניה.
השונר מצוי גם ביער ביאלובייסקה (צפון מזרח פולין), דרום ספרד ומזרח פורטוגל.
במדינות רבות ציד שונרים אינו חוקי.
לשונר זנב קצר, ציצות שיער שחורות בקצות האוזניים, שפם, זקן וכפות רגליים מרופדות להליכה בשלג.
צבע פרוותו נע בין חום בהיר לבז' ולפעמים ניכרים עליו כתמים חומים כהים, במיוחד על הרגליים.
בני סוג זה, בנוסף לברדלס, הם היחידים מבני משפחתם הנוהגים לצוד את טרפם בריצה ולא בעזרת ציד מהמארב.
הם ניזונים מיונקים, מעופות ומדגים.
הם חיים בדרך כלל לבד, אף שעשויות להיות קבוצות שיטיילו ויצודו יחד.
בהמלטה ממוצעת יש שגר של 2–4 גורים, שעליהם האם שומרת ומגוננת בקנאות.
השונר הוא טורף קטלני ביותר, ואינו נרתע מציד של חיות הגדולות ממנו בהרבה כגון זאבים ואיילים.
ביכולתו לטרוף כמעט כל בעל חיים הבא לידו, והוא מסוכן לבני אדם הנמצאים בקרבתו.
עם זאת, בדומה לחתוליים אחרים, הוא ניתן לביות אם יאומץ כגור.
ישנם המתארים את התנהגותו כחיית מחמד כ"מזכירה יותר כלב מאשר חתול", בעיקר מפני שהשונר הסיבירי חובב טיולים כשהוא קשור ברצועה.
שונרים מבויתים נינוחים גם בהתנהלותם עם אנשים זרים.
שונר איברי (Lynx pardinus) - מצוי בסכנת הכחדה בטבע
שונר איסוודורנסיס (Lynx issiodorensis) - נכחד
שועי העיר קאלה הוא אחד הפסלים המפורסמים ביותר של אוגוסט רודן.
הפסל, שהושלם בשנת 1888, מתאר את כניעת העיר קאלה בשנת 1347 לאדוארד השלישי לאחר מצור שנמשך למעלה משנה במהלך מלחמת מאה השנים.
אדוארד השלישי הציע לא להרוס את העיר אם ששת החשובים בנכבדי העיר יגיעו כשחבלים לצווארם, ויתנו לו את מפתחות העיר ואת חייהם.
שישה מאנשי העיר הגיעו אל אדוארד השלישי במחשבה שהם יוצאו להורג, אבל לאחר שכנוע רב מצד מלכת אנגליה פיליפה מאנו, הסכים אדוארד השלישי לא להוציאם להורג.
הפסל מציג את אופייה השונה של כל אחת משש הדמויות.
בשנת 1880 הציע ראש עיריית קאלה להקים את הפסל בכיכר העיר.
ההצעה של רודן הייתה שנויה במחלוקת, משהציגה את שועי העיר (הבורגנים) לא כ"גיבורים" אלא כאנשים שבורים וכואבים.
הפסל היה חדשני בכך שהציג את האנשים בגובה פני הצופים, ולא גבוה על כן נישא (אף שעד שנת 1924, ובניגוד להנחיותיו של רודן, הוצג הפסל על כן גבוה).
על פי חוק צרפתי הותרה יצירתם של לא יותר מ-12 העתקים.
העתקים אלו נמצאים בגני מגדל ויקטוריה בלונדון, במוזיאון רודן בפריז, ב בטוקיו, במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטק בקופנהגן, במוזיאון רודן בפילדלפיה, באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה, במוזיאון המטרופוליטן ובמוזיאון ברוקלין בניו יורק ובגני מוזיאון הירשהורן בוושינגטון, וכן במוזיאון ישראל בירושלים.
שונר קנדי (שם מדעי: Lynx canadensis) הוא מין טורף בגודל בינוני מהסוג שונר שבמשפחת החתוליים.
השונר הקנדי קרוב יחסית לשונר הצפוני (Lynx lynx), וישנם חוקרים המתייחסים לשניהם כבני אותו המין.
השונר הקנדי נפוץ ביערות הצפוניים של אמריקה הצפונית, וברחבי כמעט כל קנדה ואלסקה.
בנוסף, הוא נפוץ גם במונטנה, איידהו ווושינגטון, ובמספרים קטנים בהרבה גם ביוטה, מינסוטה וניו אינגלנד.
השונר הקנדי נחשב לאיום ומזיק בארצות הברית.
מראהו של השונר הקנדי דומה לזה של השונר הצפוני; הפרווה בצבע חום-כסוף ולעיתים מוכתמת בכתמים שחרחרים ואפורים.
עם בוא הקיץ משתנה צבע פרוותם לחום כהה יותר, וזאת כדי להסוות את עצמם ולצוד את טרפם ביתר קלות.
הזכרים גדולים וחזקים יותר מאשר הנקבות.
זנבו של השונר הקנדי קצר מאוד ושחור וציציות שיער יוצאות מאוזניו.
מתחת לסנטרו מעין זקן פרווה חום.
רגליו של השונר הקנדי ארוכות ושריריות ומכוסות בפרווה עבה מאוד, דבר שעוזר לו לפלס את דרכו בשלג הקנדי.
למזונו, צד השונר הקנדי מכרסמים קטנים, כמו גם ארנבות וציפורים קטנות, אולם לפעמים הוא הורג בעלי חיים גדולים אף יותר כגון איילים.
אסטרטגיית הציד שלהם מתבססת בעיקר על חוש שמיעה טוב המאפשר לשמוע באופן יוצא מן הכלל את הנטרף כמו גם חוש ראייה טוב שעוזר באיתור הטרף.
בשל כפות רגליו הרכות מסוגל השונר הקנדי להתגנב בשקט ואז להכות בטרפו.
באזורים מסוימים, ארנבת השלג היא טרפו היחיד של השונר הקנדי, ובכל מקרה היא לוקחת חלק עיקרי בתזונתו.
גודל אוכלוסיית השונר הקנדי עולה ויורדת במחזוריות של בסביבות 10 שנים, וזאת בעקבות מספר המכרסמים בכלל וארנבות השלג בפרט.
השונר הקנדי הוא בעל חיים יחידאי הפועל לבד, והוא שומר על טריטוריה גדולה יחסית עליה הוא מגן.
בדרך כלל הוא פעיל בלילה, אז הוא יוצא לשחר לטרף.
הנקבה ממליטה עם בוא האביב, ובשגר אחד נולדים בדרך כלל בסביבות חמישה גורים.
מספר הגורים שישרדו תלוי בכמות המזון הזמינה שתוכל לצוד האם.
השונר הקנדי ניצוד לעיתים קרובות בשל פרוותו היפה והאיכותית, שבה משתמשים לתעשיית הביגוד וההלבשה.
כמו כן, באזורים רבים בית הגידול שלו הולך ונעלם וזאת בעקבות כריתת עצים ובנייה על שטחים טבעיים.
השם המדעי Felis lynx canadensis הוצע על ידי רוברט קר בשנת 1792, שתיאר שונר מקנדה.
בסוף המאה ה-19 תוארו כמה דגימות זואולוגיות של שונר:
השם המדעי Lynx subsolanus הוצע על ידי בשנת 1897 עבור עור וגולגולת של שונר שנמצאו בניופאונדלנד.
השם המדעי Lynx canadensis mollipilosus הוצע על ידי בשנת 1900, שתיאר גולגולת ועור בצבע חום-כהה של שונר זכר שנהרג באלסקה.
מיקומו של השונר הקנדי בסוג שונר נתמך על ידי ב-1912. עד סוף העשור הראשון של המאה ה-21 היו המדענים חלוקים בשאלה האם יש להתייחס לשונר כאל תת-סוג של חתול, או כאל תת-משפחה בפני עצמה; חלקם אף הטילו ספק אם יש להתייחס לשונר הקנדי כאל מין בפני עצמו.
בשנת 2005 הכריז זואולוג אמריקאי על השונר הקנדי כמין שונר תקף יחד עם שונר מצוי (L.
הוא גם זיהה שלושה תת-מינים של השונר הקנדי:
בשנת 1975 התעורר ספק לגבי נכונות הסיווג של שונר ניופאונדלנד כתת-מין של השונר הקנדי.
מחקר שהשווה בין שתי האוכלוסיות לא מצא שוני משמעותי במשקל, במידות הגולגולת, ובצבע הפרווה, אם כי כן נמצאו מספר וריאציות כהות יותר בצבע הפרווה של שונר ניופאונדלנד.
בשנת 2017 ראתה קבוצת מומחים לחתולים את השונר הקנדי כמין מונוטיפי, מכיוון שהוא מפגין הבדלים מורפולוגיים או גנטיים מועטים.
ההערכה היא שאוכלוסיית השונרים בניופאונדלנד התפצלה גנטית מהשונר הקנדי לפני כ-20,000 עד 33,000 שנים לאחר עידן הקרח האחרון.
על פי מחקר פילוגנטי משנת 2006 הגיע אביהם הקדמון של חמש שושלות ממשפחת החתוליים - שונר, נמרון, פומה, חתול, חתול נמרי וחתול פאלאס - לאמריקה הצפונית לאחר חציית מצר ברינג לפני 8.5 עד 8 מיליון שנים (למ"ש).
השונר התרחק מארבעת השושלות האחרות לפני כ-2.53 עד 4.74 מיליון שנה.
מאמינים ששונר איסוודורנסיס הוא האב הקדמון של ארבעת מיני השונר המודרניים.
מקורו כנראה באפריקה לפני 4 מיליון שנה והוא הופיע באירופה ובצפון אסיה עד שנכחד לפני מיליון שנה בערך.
מאמינים שאוכלוסיות השונר הצפוני, שהגיע לאמריקה הצפונית לפני 2.6 מיליון השנה, התיישבו בתחילה בחצי הדרומי של היבשת, שכן החלק הצפוני היה מכוסה בקרחונים.
האוכלוסיות שהתיישבו בחצי הדרומי התפתחו בהדרגה לשונר המודרני.
מאוחר יותר, כאשר פלש השונר הצפוני לאמריקה בפעם השנייה במהלך 200,000 השנים האחרונות, התפתחו האוכלוסיות שהתיישבו בחצי הצפוני לשונר הקנדי.
במאמרו משנת 1981, ציין הפלאונטולוג השוודי כי נראה שהשונר הקנדי לא עבר הרבה שינויים מאז הופעתו הראשונה.
השונר הקנדי הוא חתול רזה בגודל בינוני המאופיין בפרוותו הארוכה והצפופה, אוזניו המשולשות עם ציציות שיער שחורות בקצותיהן וכפות רגליים רחבות הדומות לנעלי שלג.
בדומה לשונר המצוי, גפיו האחוריות ארוכות יותר מהקדמיות, כך שהוא משתפל כלפי מטה מלפנים.
השונר הקנדי הוא דו-צורתי זוויגית, הזכרים גדולים וכבדים יותר מהנקבות.
אורכו הוא בין 73 ל-107 ס"מ וגובה כתפיו 48–56 ס"מ; משקל הנקבות נע בין 5–12 ק"ג ומשקל הזכרים בין 6–17 ק"ג, אם כי זכר יוצא דופן בפנסילבניה שקל 20 ק"ג.
הפרופורציות הפיזיות אינן משתנות באופן משמעותי לאורך הטווח וכנראה נבחרות באופן טבעי כדי לאפשר הישרדות על טרף קטן יותר.
אורך זנבו המקוצץ הוא 5–13 ס"מ וקצהו שחור לחלוטין.
שרירי השלד מהווים 56.5% ממשקל גופו של השונר הקנדי.
פרוותו הארוכה והעבה, בצבע אחיד עם מעט או ללא סימנים מלבד בצד התחתון, מבודדת את השונר בבית גידולו הכפור.
הפרווה היא בדרך כלל בצבע חום-צהבהב, אם כי בניופאונדלנד היא יכולה להשתנות מחום או חום-אפור באביב ובקיץ לגוון אפרפר עם מראה אפרורי בחורף; חלקו התחתון הוא לבן ועשויים להופיע בו כמה כתמים כהים.
דווח על שונר מאלסקה בעל פרווה בצבע אפור-כחלחל.
הפרווה היא בדרך כלל קצרה יותר בקיץ מאשר בחורף.
החלק האחורי של אוזני השונר הוא חום עם כתם בצבע אפור-כסף במרכז.
ציציות שחורות באורך של כ-4 ס"מ בוקעות מקצוות האוזניים, המרופדות בפרווה שחורה.
בחורף מתארך השיער על הלחי התחתונה של השונר, ונותן רושם של סלסול המכסה את גרונו.
כפות רגליו הגדולות והרחבות מכוסות בפרווה ארוכה ועבה ויכולות להתפשט עד 10 ס"מ כדי לנוע במהירות ובקלות על שלג רך.
הן יכולות לתמוך במשקל כמעט פי שניים ממשקלו של שונר מצוי לפני שהוא שוקע.
שני המינים הולכים עם כף הרגל האחורית בדרך כלל בעקבות כף הרגל הקדמית ולעיתים קרובות אינם הולכים בקו ישר.
מסלולי השונר הקנדי הם בדרך כלל גדולים יותר מאלו של השונר המצוי; פרווה עבה יותר עלולה לגרום לכריות אצבעותיהם להיראות פחות בולטות בשלג.
מעילו החם, כפות רגליו הרחבות ורגליו הארוכות מסייעים לשונר הקנדי לנווט ולצוד ביעילות בשלג.
ארבעת הניבים הארוכים משמשים לניקוב ולאחיזה.
השונר יכול לחוש היכן הוא נושך את הטרף בניביו מכיוון שהם עמוסים בעצבים.
יש לו גם ארבע שיניים קרנסיות שחותכות את הבשר לחתיכות קטנות.
כדי להשתמש בשיניים הקרנסיות שלו, הוא חייב ללעוס את הבשר כשראשו לצידו.
ישנם מרווחים גדולים בין ארבעת הניבים לשאר השיניים, והשיניים הקדם-טוחנות העליונות השניות נעדרות, כדי להבטיח שהנשיכה תיכנס עמוק ככל האפשר אל הטרף.
ניתן להבחין בין השונר הקנדי לשונר המצוי לפי ציצי אוזניים ארוכים יותר, כפות רגליים רחבות יותר, זנב קצר יותר שקצהו שחור לחלוטין, רגליים ארוכות יותר ופחות כתמים ופרווה בעלת גוון אפור יותר.
השונר המצוי קטן יותר בדרך כלל מהקנדי, אך באזורים שבהם הם סימטריים השונר המצוי נוטה להיות גדול יותר ועדיין עלולים להתבלבל בינו לבין השונר הקנדי.
השונר הקנדי מצוי בעיקר ביערות הטייגה הצפופים של קנדה , וטווח התפוצה שלו עולה בקנה אחד עם זה של ארנבת השלג.
בעבר השתרע טווח התפוצה של השונר הקנדי על פני 24 מדינות בצפון ארצות הברית, עד אולי דרומה להרי הרוקי בניו מקסיקו וצפונה לקו העצים בקוטב הצפוני דרך יערות מחטניים באלסקה ובקנדה.
בארצות הברית מצוי השונר הקנדי ב וברכס קסקייד באזור הפסיפיק נורת' וסט, הרי הרוקי, צפון (במינסוטה ובחצי האי העליון של מישיגן) ובצפון ניו אינגלנד (בניו המפשייר, מיין וורמונט).
השונר הושב מחדש לקולורדו בהצלחה החל משנת 1999, לאחר שאוכלוסייתו שם הושמדה בשנות ה-70 של המאה ה-20. השונרים בקנדה נמנעים בדרך כלל מלהיות בשטחים פתוחים למרות זמינות הטרף הטובה.
הם מתקשים לשרוד באזורי עצים כבדים ובשטחים חקלאיים, אם כי הם יכולים לשגשג היטב באזורים כרותים שהתחדשו למשך לפחות 15 שנים.
שונרים בקנדה תועדו עד לגובה של 4,310 מטרים.
הוא נחשב לבעל חיים שהושמד בניו יורק, פנסילבניה, מסצ'וסטס, נבדה, אינדיאנה ואוהיו.
ב-1903 נורה שונר קנדי ליד עיר שוק בבריטניה, לאחר שזה תקף שני כלבים.
החיה לא זוהתה באותה עת והיא נשמרה במוזיאון בבריסטול ולבסוף זוהתה במסגרת מחקר משנת 2014. החוקרים הגיעו למסקנה שהשונר כנראה היה שבוי במשך זמן מה, אולי כחיית מחמד אקזוטית או כחלק ממאגר מטיילים, אבל ייתכן ששרד תקופה משמעותית לאחר שנמלט.
השונר הקנדי נוטה להיות לילי כמו הטרף העיקרי שלו, ארנבת השלג.
עם זאת, ניתן להבחין בפעילות שלו במהלך היום.
השונר יכול לכסות 8–9 ק"מ מדי יום ולנוע במהירות של 0.75–1.46 קמ"ש כדי להשיג טרף.
השונרים הקנדים הם שחיינים טובים; שונר אחד תועד שוחה 3.2 ק"מ על פני נהר היוקון.
השונר הקנדי מטפס ביעילות, וחומק מטורפים בעזרת טיפוס גבוה על עצים, אבל הם צדים רק על הקרקע.
הם בעיקר בודדים ובעלי אינטראקציה חברתית מינימלית למעט הקשר בין אימהות לצאצאים והקשר הזמני בין פרטים ממינים מנוגדים במהלך עונת ההזדווגות.
פרטים מאותו המין נוטים במיוחד להתחמק זה מזה, ויוצרים טריטוריות "תוך מיניות" - מבנה חברתי הדומה לזה של דובים, שונרים מצויים, פומות ההרים וסמורים.
כתוצאה מכך, תוקפנות תוך-ספציפית וקניבליזם הם נדירים, אך עשויים להיות נפוצים יותר כאשר ישנו מזון דל.
השונרים הקנדים מקימים תחומי מחייה המשתנים במידה רבה בגודלם, בהתאם לשיטת המדידה.
שתי השיטות הנפוצות הן בחינת עקבות השונר בשלג וטלמטריית רדיו ; השיטה הראשונה נותנת בדרך כלל גדלים קטנים יותר לתחומי מחייה.
מחקרים המבוססים על השיטה הראשונה העריכו את גודל תחומי המחייה ב-11.1–49.5 קמ"ר, בעוד שמחקרים המבוססים על השיטה השנייה נתנו גודל של 8–783 קמ"ר.
כמו חתולים אחרים, גם השונר הקנדי מסמן את הטריטוריה שלו על ידי ריסוס שתן והנחת צואה על שלג או גדמי עצים ואתרים בולטים אחרים בתחומו ובסביבתו.
גורמים כמו זמינות הטרף (בעיקר ארנבת השלג), צפיפות אוכלוסיית השונרים והטופוגרפיה של בית הגידול קובעים את הצורה והגודל של תחום המחייה.
מחקרים ניסו לתאם את שפע ארנבות שלג באזור עם הגדלים של תחומי המחייה של השונר באזור זה.
מחקר משנת 1985 הראה שהגודל הממוצע של תחומי המחייה גדל פי שלושה - מ-13.2 ל-39.2 קמ"ר - כאשר צפיפות אוכלוסיית הארנבת ירדה מ-14.7 ל-1/הקטאר.
עם זאת, כמה מחקרים אחרים דיווחו על תגובות שונות של שונרים קנדים בזמנים של מחסור בטרף; חלק מהם אינם מראים כל שינוי בטווחיהם, בעוד שאחרים עשויים לפנות לציד באזורים קטנים התופסים תחומי מחייה קטנים.
לעיתים קרובות אינם עוזבים בדרך כלל השונרים הקנדים את תחומי מחייתם, אם כי זמינות טרף מוגבלת יכולה לאלצם להתפזר או להרחיב את תחומי מחייתם.
זכרים נוטים לתפוס תחומי מחייה גדולים יותר מאשר נקבות; לדוגמה, נתונים מניתוח טלמטרי רדיו משנת 1980 במינסוטה הראו כי תחומי המחייה של הזכרים מתפרסים על פני 145–243 קמ"ר, בעוד שאלו של הנקבות מכסים 51–122 קמ"ר.
במחקר אחר שנערך בדרום הטריטוריות הצפון-מערביות תחומי מחייה של פרטים משני המינים נמצאו חופפים באופן נרחב, בעוד שתחומי המחייה של פרטים מאותו המין כמעט ולא תאמו.
מסקנת המחקר הייתה ששונרים אינם מראים שום נטייה משמעותית להימנע או להתערבב זה בזה, ובכך רק מגנים באופן פסיבי על תחומי מחייתם.
תחומי המחייה של הנקבות מתכווצים בגודלם כאשר יש להן צאצאים לטפל בהם המתרחבים לגודלם המקורי בזמן הגמילה.
שונרים קנדים בפריפריה, בהתחשב במספרם הקטן וברגישותם להפרדה מהאוכלוסייה המרכזית על ידי מחסומים טבעיים (כגון נהרות), עלולים להתמודד עם קושי רב יותר להתרבות עם השונרים המרכז האוכלוסייה ולפיכך להראות שונות גנטית נמוכה יותר.
עם זאת, ידוע כי שונרים קנדים מתפזרים למרחקים גדולים, לרוב אלפי קילומטרים, מה שעלול להגביר את השונות הגנטית באוכלוסיות מופרדות.
הם בדרך כלל נעים בתוך אזורים שבהם זמינות הטרף ותכונות השלג (כגון הקשיות והמידה שבה כפות רגליהם שוקעות בשלג) דומות פחות או יותר; פרטים עשויים להתפזר על פני אזורים קטנים יותר באזורים של שלג רך.
השונר הקנדי צד בעיקר את ארנבת השלג.
ארנבות אלו מהוות 35–97 אחוזים מהתזונה שלהם; השיעור משתנה לפי העונה ושפע הארנבות.
עם זאת, בזמנים שבהם מספרם של הארנבת יורד, יכללו השונרים הקנדים בעלי חיים אחרים בתזונתם - כמו ברווזים, עכברים, סנאים אדומים אמריקאים, נברנים, פרסתנים צעירים ועוד - אם כי ארנבות השלג ממשיכות להיות המרכיב העיקרי בתזונתם.
השונר הקנדי נוטה להיות פחות סלקטיבי בקיץ ובסתיו, ומוסיף יונקים קטנים לתזונתו מלבד הארנבת.
הסיבה מאחורי זה לא ברורה - זה יכול להיות בגלל שפע גדול יותר של טרף חלופי, או הצלחה מופחתת בציד ארנבות.
מחקר באלסקה מצא שלשונר הקנדי היה חלק בירידה באוכלוסיות השועל המצוי, אייל הצפון וכבשי דאל, כאשר מספר הארנבות היה נמוך מאוד.
כמו כן, דווח שהם ניזונים מדי פעם מסוקולנטים ועשבים.
השונרים הקנדים צורכים 0.6–1.2 ק"ג מזון מדי יום.
שונרים קנדים צדים בשעות הדמדומים או הלילה, הזמן שבו ארנבות השלג נוטות להיות פעילות.
הם מסתמכים על ראייתם ועל חוש השמיעה שלהם כדי לאתר טרף.
השונר ישוטט או ימתין בשבילים מסוימים שפוקדים אותם ארנבות השלג, יתנפל על ארנבת ויהרוג אותה בנשיכה בראשה, בגרונה או בעורפה.
לפעמים יש צורך במרדף של עד כמה גבולות כדי ללכוד את הטרף.
השונר נעזר בראייתו הסטריאוסקופית בזיהוי טרף ובמדידת מרחקים.
השהות במחסה בזמן הציד מסייעת לשונר לשמור על אנרגיה בבית גידולו הקפוא על ידי הימנעות מתנועה מיותרת.
פרסתנים צעירים ננשכים בגרון על מנת שיחנקו למוות.
השונר עשוי לאכול את הטרף שלו מייד, לאחסנו בשלג או לנטוש אותו כדי לאכול אותו במהלך הימים הקרובים.
מחקרים מצביעים על כך שהצלחה בציד ארנבות השלג תלויה במידה רבה במרחק בין השונר לארנבת כאשר הראשון מתחיל לרדוף אחר האחרונה ובמהירות היחסית שלהם, אשר בתורה תלויה בכושר הציד של השונר, בערנות הארנבת ובכיסוי הצמחייה בקרב גורמים אחרים.
שונרים קנדים יצודו מדי פעם יחד, אם כי מחקרים שונים חלוקים לגבי האופן שבו הדבר משפיע על שיעור ההצלחה בהשוואה לציד של שונר יחיד.
הם עשויים לצוד בקבוצות כאשר ארנבות השלג נצפות באופן נדיר.
מלבד השונר הקנדי, זאב ערבות הוא גם טורף עיקרי של ארנבת השלג.
מחקר הראה שבהשוואה לשונרים הקנדים, רגליהם של זאבי ערבות שוקעות עמוק יותר בשלג בשל גודלם הקטן יותר ומכאן יחס גדול יותר של מסת גוף לשטח כף הרגל, מה שגורם להם לארוב לטרפם במקום לרדוף אחריו כפי שנוהגים שונרים קנדים לעשות לעיתים קרובות.
מחקר על שתי החיות הללו שנערך בדרום-מערב יוקון הראה שכאשר גדלה אוכלוסיית ארנבות השלג, שתיהן הרגו יותר מהנדרש לקיומן; השונרים צריכים להרוג 0.4 עד 0.5 ארנבות ביום כדי לעמוד בדרישות האנרגיה שלהם, אך התגלה כי הם הורגים 1.2 ארנבות ביום.
זאבי ערבות, עם שיעור הצלחה של 36.9%, התגלו כציידים מוצלחים יותר מהשונרים הקנדים שהצליחו ב-28.7%; עם זאת, ייתכן שהדבר נבע ממספר גדול יותר של זאבי ערבות בוגרים באוכלוסייה הנחקרת.
השונרים לכדו רק לעיתים נדירות את טרפם, בניגוד לזאב ערבות, וייתכן שהדבר הוביל לצריכה חלקית של כמה טרפים.
כאשר ירד מספר ארנבות השלג צדו שתי החיות במשך פרק זמן זהה כפי שנהגו לעשות כאשר היו ארנבות בשפע, אך השונרים צדו יותר ארנבות ממה שצדו קודם לכן.
יתר על כן, הם גם השלימו את תזונתם בעזרת ציד של סנאים אדומים אמריקאים.
השונר הקנדי, הנחשב לטורף מומחה , תלוי מאוד בארנבות השלג למזון.
אוכלוסיות ארנבת השלג באלסקה ובמרכז קנדה עוברות עליות וירידות מחזוריות - מה שיכול לגרום לצפיפות האוכלוסייה לרדת לעיתים.
כתוצאה מכך, תקופה של מחסור בארנבות מתרחשת כל 8 עד 11 שנים.
כדוגמה למחזור נטרף-טורף, השינויים המחזוריים באוכלוסיות ארנבת השלג משפיעים משמעותית על מספרי טורפיהם: השונרים הקנדים וזאבי הערבות, באזור.
כאשר אוכלוסיות ארנבת השלג צונחות עוברים השונרים הקנדים לעיתים קרובות לאזורים שחיים בהם יותר ארנבות, ולפעמים מכסים למעלה מ-1,000 ק"מ, ונוטים לא להמליט; ככל שמספר הארנבות גדל, כך גם אוכלוסיית השונרים.
מחקר שכלל מודלים סטטיסטיים של היחסים הבין-ספציפיים של ארנבת השלג, מיני הצמחים מהם היא ניזונה וטורפיה (בהם השונר הקנדי) העלה כי בעוד שהדמוגרפיה של השונר הקנדי תלויה בעיקר בארנבת השלג, הדינמיקה שלה תלויה בתזונתה ובטורפיה, שהשונר הקנדי הוא רק אחד מהם.
גורמים סביבתיים כמו שרפות יער, משקעים וירידת שלג עשויים גם הם להשפיע באופן משמעותי על מחזור נטרף-טורף זה.
עונת ההזדווגות נמשכת כחודש, ממרץ עד תחילת אפריל.
סימון שתן וקריאות הזדווגות הם חלק מהתנהגות התצוגה ומגבירים את האינטראקציה בין פרטים ממינים מנוגדים.
נקבות יכולות לבייץ ביוץ מושרה כאשר הזמינות של בני הזוג שלהם היא נמוכה, או ביוץ ספונטני כאשר מספר בני זוג זמינים.
לנקבות יש רק מחזור ייחום בודד; הנמשך 3 עד 5 ימים בשבי.
מספר פרטים נצפו משמיעים קולות של יללות ארוכות, כנראה כשיחות הזדווגות .
לפני הלידה מכינה הנקבה מאורה, בדרך כלל בעזרת מברשת עבה מאוד ובתוך סבך של שיחים, עצים או פסולת עצים.
לאחר היריון שנמשך חודשיים עד שלושה מתבצעת המלטה של אחד עד שמונה גורים.
מחזורי הרבייה של השונר הקנדי וגודל ההמלטה משתנים בהתאם לזמינות הטרף; גודל ההמלטה יתכווץ בדרך כלל בשנים של ירידה באוכלוסיות ארנבת השלג, ויגדל כאשר הן יהיו בשפע.
הגורים שוקלים בין 175 ל-235 גרם בלידתם ובהתחלה יש להם פרווה בצבע אפרפר עם סימנים שחורים עליה.
הם עיוורים בשבועיים הראשונים לחייהם ונגמלים בגיל 12 שבועות.
רוב הלידות מתרחשות ממאי עד יולי.
גורי חתולים עוזבים את המאורה כחמישה שבועות לאחר לידתם ומתחילים לצוד בגיל שבעה עד תשעה חודשים.
הם עוזבים את האם בהיותם בני עשרה חודשים, עם תחילת עונת הרבייה הבאה, אך הם לא מגיעים לגודל הבוגר המלא עד גיל שנתיים בערך.
צאצאיות מתמקמות בדרך כלל בתחומי מחיה הקרובים לאימהותיהן ונשארות איתן בקשר לאורך כל חייהן, בעוד שצאצאים זכרים מתרחקים מתחום אימם.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל עשרה חודשים, אך לעיתים קרובות דוחות את הרבייה בשנה נוספת; זכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנתיים או שלוש.
דווח כי השונרים הקנדים חיים 16 שנים בטבע, אם כי רובם אינם שורדים במשך 10 שנים; בשבי הם עלולים להגיע לגיל 27.
ידוע שהשונר הקנדי מארח מספר טפילים.
השונרים הקנדים יכלו למלא תפקיד בהעברת הטפיל הזואונוטי לאינואיטים באמריקה הצפונית.
מחקר שנערך ב-2006 מצא שמגפה היא גורם עיקרי לתמותה בקרב אוכלוסיות השונר הקנדי שהושבו לקולורדו.
דלקים דייגים צדים שונרים קנדים מדי פעם בצפון-מזרח ארצות הברית; מחקר שנערך בצפון מיין מצא כי טריפה על ידי דלקים דייגים הוא גורם המוביל לתמותת השונר הקנדי במשך 12 שנים, אם כי לא נראה שהדבר משפיע על גידול אוכלוסיית השונר.
השונרים הקנדים לכודים בעונות ספציפיות ברוב אלסקה וקנדה; עונות ציד ומכסות נקבעות על סמך נתוני אוכלוסיית השונר הקנדי.
אלברטה מובילה בדרך כלל בייצור פרוות, ומהווה כמעט שליש מסך כל קנדה.
סקר הסחר הבין-לאומי בחיות בר בין 1980 ל-2004 טען כי מבין כל השונרים, השונר הקנדי היווה שלושים אחוז מהפריטים החוקיים והוא היווה חלק קטן בסחר בלתי חוקי.
למרות שלא היה ברור אלו שונרים היו מועדפים באמריקה הצפונית, נראה כי פרוות השונר המצוי והקנדי היו מבוקשות יותר מאלה של שונרים אחרים בשווקים באסיה ובאירופה.
האיום של השונרים הקנדים החיים במזרח קנדה הוא תחרות עם זאב הערבות המזרחי, שמספר פרטיו באזור עלה בעשורים האחרונים.
אובדן בתי גידול הוא האיום העיקרי של השונרים החיים בארצות הברית הרציפה, בעוד שלכידה היא גורם תמותה חסר חשיבות יחסית.
בפריפריה הדרומית של תחום המחיה של השונרים הקנדים דווח על הכלאה בינם לבין שונרים מצויים.
הכלאה בין מינים קרובים עשויה לתחם באופן משמעותי את הטווח הגאוגרפי שלהם, במיוחד אם הם נמצאים בסכנה שכן הצלחת הרבייה אצל נקבות תפחת עקב לידת צאצאים סטריליים; מצד שני, כלאיים פוריים יכולים להתחרות ולהתרבות הלאה עם מיני האב, מה שעלול להפחית את מספרם של מיני האב.