tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיתון נרכש על ידי שלדון אדלסון, אך השליטה אבדה לו בעקבות עניינים משפטיים (עוד על כך עיינו ערך ישראלי), והוא פעל להקמת החינמון "ישראל היום".
ישראל היום החל להתפרסם ביולי 2007, ותוך כשמונה חודשים זינק זינוק מרשים עד הפיכתו לעיתון השני בגודלו בישראל.
ע"פ נתונים שמפרסם אתר mako עולה כי גם בין 2008 ל-2010 המשיכה החלשות העיתונים המודפסים בתשלום והמשיכה התחזקות החינמונים
כל אלו הובילו להודעת הרשות להגבלים עסקיים בינואר 2010:
"בדיקה שערכה רשות ההגבלים העסקיים לאחרונה העלתה כי כניסתו של "ישראל היום" לשוק הובילה לשחיקה משמעותית בנתחי השוק של ידיעות אחרונות ולשינויים מהותיים בשוק.
לפי חוק ההגבלים העסקיים, בעל מונופולין הוא מי שמספק מעל למחצית מכלל האספקה לשוק.
על פי ממצאי הבדיקה, ידיעות אחרונות מספקת פחות ממחצית מכלל האספקה ולכן אינה עוד בעל מונופולין."
הודעה זו מהווה אסמכתה רשמית ל"שינויים מהותיים בשוק" שמורגשים מסוף העשור הראשון ותחילת העשור השני של המאה.
יתרה מזו, הרשות קושרת ישירות בין אובדן המונופולין של ידיעות אחרונות לבין הגידול בנתח השוק של ישראל היום.
מגמות שרווחו בעשור הקודם בשאר המדיה בולטות גם כאן: שיפור באחוזי ההאזנה לרדיו האזורי.
גידול במדרוג של הבלוגים, כך למשל מדווח הבלוג של גיא בכור על 15000 כניסות ביום בשנת 2008, לעומת כמה אלפים שנתיים קודם.
ראשית המדינה עד שנות ה-70 של המאה ה-20
בראשית ימי המדינה פעלו בארץ שתי תחנות רדיו בשפה העברית, קול ישראל, ומ-1950 גם גלי צה"ל.
מאחר ששתיהן בראשות המדינה, אין ביניהם תחרות ממש ולפיכך מדובר במצב של שידור ריכוזי מאוד.
התחנה הפסיקה לשדר על גלי האתר ועברה לשדר אך ורק באינטרנט (עוד על פרשה זו עיינו ערך ערוץ 7).
ערוץ זה היה המבשר של גל הקמת תחנות רדיו פיראטיות כגורם מפזר של שוק הרדיו בישראל.
ב-1995 אותרו בישראל 35 תחנות רדיו פירטיות על ידי פרופ' יחיאל לימור.
הרדיו הפיראטי התפתח בעיקר בקרב מגזרים שסבלו מתת-ייצוג ברדיו הריכוזי.
כך למשל זוהו מספר רב של תחנות רדיו המופנות למאזינים החרדים, ותחנות רדיו המופנות למאזינים באזור גאוגרפי מסוים, בעיקר אזור הדרום.
שינוי גדול בריכוזיות שוק הרדיו העברי חל בשנים אלו עם פריצתו לשוק של הרדיו האזורי במסגרת הרשות השנייה.
תחנות רדיו אזוריות מטיבן הן גורם מפזר משום שתחום השפעתן מוגבל לאזור ג"ג מסוים.
בסוף שנת 2005 עלו לאוויר תחנות אזוריות ירושלים, בחיפה, בשרון ובאילת.
כלומר אזורים המרוחקים מאזור המרכז, בכך נמצא הרדיו האזורי נכנס לוואקום שהתיר אחריו הרדיו הריכוזי, ונגס בנתח השוק של הרדיו הפיראטי.
תחנות אלו זכו לאחוזי ההאזנה גבוהים, ובשנת 2006 הודיעה הרשות השנייה כי "כיום מהווה הפרסום ברדיו כ-6% מעוגת הפרסום הכללית, כאשר נתח פרסום הרדיו האזורי מתוך נתח הרדיו בכלל הוא כ-40% (על פי נתוני איגוד המפרסמים לשנת 2006)".כלומר נתח משמעותי מאוד מהשוק.
בנושא שידורי הרדיו, חל פיזור באחוזי ההאזנה, תחנות הרדיו האזורית של הרשות השנייה שמרו על יציבות באחוזי ההאזנה, בעוד רשות קול ישראל והרשתות הצבאיות חוו שחיקה מתמדת באחוזי ההאזנה שלהם.
כתוצאה מכך הפך הרדיו האזורי למדיה הקולית המובילה באחוזי ההאזנה בישראל.
ב-1968 הוקם הערוץ הראשון ונשאר מונופולין ממלכתי עד שנות ה-80
בשנים אלו החלו לצוץ בישראל תחנות כבלים פירטיות כגורם מפזר.
תחנות אלו היו מוגבלות בזמן והיקף הפעילות של והתרכזות בעיקר בהקרנת סרטי ערב.
הכלים הקיימים בישראל להתמודדות עם ריכוזיות בתחום התקשורת
החזקת גופי תקשורת בישראל כיום מוגבלת על ידי חוק הרשות השנייה, דיני תחרות והגבלים עסקיים, והחוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות.
החוק עוסק באסדרת תחום שידורי הרדיו והטלוויזיה.
החוק מגדיר קריטריונים לזכאות רישיון שידורים: תאגיד רשום בישראל, 26% לפחות בידי תושבי ישראל שהם גם בעלי אזרחות ישראלים, או תאגידים רשמיים בישראל שמתקיימים בהם התנאים הנ"ל.
בעל הרישיון לא הורשע בעבירה שלדעת היועמ"ש יש עמה קלון, אינו סוכן פרסום או סוכן של מצבע, אינו תאגיד שאחד ממטרותיו או פעולותיו העיקריות הינה רכישת אמצעי פרסום.
כמו כן בעל זיכיון אחר, תאגיד שהוא עיתון לא יאושרו.
הוועדה תפסול במרכז בקשה שנוגדת את טובת הציבור או בקשה מטעם מפלגה או נציג או שלוח של מפלגה או של גוף אחר, שלדעת הוועדה, עלולה להשתמש בשידורים לקידום המטרות המיוחדות של מפלגה או הגוף האמור.
רובד נוסף בו פועל החוק לטובת מניעת ריכוזיות הוא חובות הנוגעות לתוכן שידורי חדשות ואופן הפקתן.
החוק תואם את חוק התחרות הכללית ופועל בשלושה מישורים: טיפול בהסדרים כובלים ("קרטל"), מונופולין והתערבות במיזוגים.
התערבות הממונה על ההגבלים העסקיים בשוק התקשורת
הממונה על ההגבלים העסקיים רשאי להגדיר עסק מסוים כמונופול בשוק מסוים תחת כמה תנאים, החשוב שבהם הוא שליטה של מעל 50% מנתח השוק מסוים באזור מסוים.
על מונופול רשאי הממונה להשית הגבלות מסוימות, וזאת כדי לשמור על חופש התחרות.
הממונה על ההגבלים העסקיים הכריז ב-12.04.95 על ידיעות אחרונות כ"מונופולין בשוק
חמש שנים אחר כך (13.04.99) חידש הממונה את ההכרזה.
בתחילת שנת 2010 ביטל הממונה את ההכרזה:
בשנת 2002 מנע הממונה מ"פישמן אחזקות" להעלות את אחוזי הבעלות על ידיעות אחרונות מ-25% ל-35% משום שלקבוצה זו שליטה בעיתון "גלובס".
התקשורת בחוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות 2013 (חוק הריכוזיות)
חוק הריכוזיות נכנס בשנת 2013 על בסיס ממצאי הוועדה להגברת התחרותיות שקבעה שהמשק בישראל מתאפיין בריכוזיות על-ענפית יתרה.
אחד מביטוייה הוא שליטה בשיעור ניכר של נכסים ריאלים ופיננסים במשק על ידי מספר מצומצם של אנשי עסקים.
שליטה זו, לפי קביעתם, מושגת בחלק ניכר מהמקרים באמצעות קבוצות עסקיות המוסדרות במבנה פירמידלי.
המטרה העיקרית הייתה הגברת התחרות הענפית והפחתת הריכוזיות הכלל-משקית באמצעות פישוט המבנה של הקבוצות העסקיות הפועלות בישראל וביזור השליטה במשק.
סוגיית השליטה בעיתונים השתלבה בהמלצות, מתוך תפישה שזו שקולה, מבחינת חשיבותה הציבורית, להחזקה בתשתית חיונית, ולכן הקצאת זכות זו מעלה חשש להגברת הריכוזיות הכלל משקית.
חוק הריכוזיות מתייחס לעיתונים יומיים ארציים, שידורי חדשות ושידורים כללים כגורמים ריכוזיים.
גורם שהוגדר ריכוזי לא נדרש לכל פעולה מצידו.
כאשר יגיש בקשה למתן הקצאה נוספת או חידוש הקצאה קיימת הרגולטור שממונה על התחום מחויב 'לשקול שיקולי ריכוזיות'.
כלומר, לבדוק האם אישור ההקצאה עלול לחזק את כוחו והשפעתו של הגורם, האם מניעת ההקצאה עלולה לפגוע בציבור או בשוק.
הרגולטור רשאי להחליט לבדו על מניעת ההקצאה.
במידה ורוצה לאשרה, או אינו בטוח, עליו להתייעץ עם הממונה על צמצום הריכוזיות.
הסמכות לקבלת החלטה בידי הרגולטור וסמכותו של הממונה היא לייעוץ בלבד.
הסיבה לבחירה במבנה זה הוא חשש לפגיעה בתחום, למשל, אם לגורם ריכוזי טכנולוגיה חדשנית, מניעת השתתפותו בשוק עלולה למנוע מכניסת הטכנולוגיה לשוק.
בשבע השנים בהן חל החוק, פורסמו חוות דעת של הוועדה לצמצום הריכוזיות בנוגע לתחום התקשורת סביב שאלת איחוד ערוץ עשר וקשת.
מסקנות מחקרה בסוגיה קבעו שמחזיקי הערוץ בעלי מאפיינים ריכוזיים מאוד, אך בהיעדר המיזוג ישנה סבירות גבוהה לסגירת ערוץ עשר שתגרום לצמצום המספר הקטן של אמצעי התקשורת הקיימים.
על כן, המליצה הוועדה על אישור המיזוג.
אירוע זה מדגיש את החסר בחוק הקיים, את ייחודיות ומורכבות מבנה התקשורת בישראל כיום והצורך המשמעותי והדחוף בהתאמת המנגנון לאסדרתו.
ניסיונות מדינתיים להסדרת השליטה בשוק התקשורת
כאמור בפתיח מרכז מחקר ומידע של הכנסת הציג את הסיכונים הכרוכים בשוק תקשורת ריכוזי.
לאור מחקרים אלא ודומים להם שנעשו לאורך השנים ניסיונות מדינתיים לפיזור שוק התקשורת בישראל.
כך למשל הוקמה בפברואר על ידי שר המשפטים ושר הפנים בפברואר 1996 "הוועדה הציבורית לחוקי העיתונות", הידועה בכינויה "ועדת צדוק", והגישה את מסקנותיה בספטמבר 1997. בין מסקנות הוועדה כאלה הקשורות לריכוזיות התקשורת:
להגביל את הריכוזיות בתחום העיתונות הכתובה ולמנוע בעלות צולבת על כלי תקשורת כתובה ומשודרת.
ההסדר החקיקתי הקיים בנושא העיתונות, מורשת התקופה המנדטורית, איננו הולם שיטת ממשל דמוקרטית.
הוועדה המליצה, בין היתר, לבטל את הדרישה לקבלת רישיון כתנאי מוקדם להוצאה לאור של עיתון...החשש לשימוש לרעה בדרישת רישוי כללית, המאפשרת מניעה מוקדמת גורפת, בעיקר בחברה שסועה ומקוטבת, חמור הרבה יותר מן הסכנות המשמעותיות שיש בפרסומים לא-ראויים.
לקבוע הגבלות לבעלות על עיתון, שתהיה אסורה על מי שהורשע בעבירה שיש עימה קלון.
אין לקיים בידי גורם כלשהו ברשות מבצעת, ובכלל זה רשות צבאית ומינהלית, סמכות לסגור עיתון לתקופה קצובה או לצמיתות
לעגן בחקיקה איסור על "מתן הוראה לעיתונאי להפר את כללי האתיקה או לפעול באופן המחייב הפרה של כללי האתיקה"
המלצות הוועדה לא יושמו באופן ממשלתי.
ניסיונם של חברי כנסת ליישם את הצבעת החוק באמצעות הצעות חוק פרטיות לא צלח.
בריטניה הטילה את הסמכות לפיקוח והגנה על התחרות בתעשיית התקשורת על חברת אופקום (OFcom)[1].
הבחירה בגוף חיצוני לממשלה היא לטובת הבטחת תקשורת חופשית שאינה תלויה ומושפעת מהשלטון.
כיום אחד מתפקידיה הוא לבדוק השפעת תוכניות הBBC על חברות מתחרות בשוק התקשורת הבריטי.
בנוסף, החברה פועלת במספר דרכים לטובת תמיכה בשדרני שירות ציבורי והבטחת היצע רחב של ערוצי תקשורת איכותיים[2].
דוגמאות לצעדים שננקטו בנושא בשנים 2018–2019 :
שונו הנחיות לסיוע בקידום הפקות טלוויזיה, כך שיחולקו היתרונות הכלכליים והתרבותיים של הטלוויזיה ברחבי המדינה.
חולקו 12 רישיונות נוספים להקמת תחנות רדיו, קבועות וקצרות מועד.
קודמה חקיקה שתאפשר הקמת מאות ערוצי רדיו נוספים.
שוק התקשורת בבריטניה כפוף גם כן לרשות התחרות והשוק הבריטית (CMA) הפועלים לקידום התחרות בשוק לטובת הצרכנים.
בתחום אחריותם: חקירת מיזוגים בין ארגונים, לוודא שאינם פוגעים בתחרות; חקירת שווקים שלמים במידה ויש חשש לבעיה בתחרות או בצרכנות; לנקוט פעולה נגד עסקים ויחידים הלוקחים חלק בקרטל או התנהלות אנטי-תחרותית; הגנה על צרכנים משיטות מסחר לא הוגנות; עידוד הממשלה ורגולטורים אחרים להשתמש בתחרות אפקטיבית לטובת הצרכנים.
הרשות פועלת כמחלקה עצמאית ללא שר.
העבודה שלהם מפוקחת על ידי מועצה, ומובלת על ידי מנכ"ל וצוות בכיר.
החלטות בעיני חקירות לעיתים נעשות על ידי חברי פאנל עצמאיים.
לשר הממונה יש הסמכות לפרסם "הודעת התערבות" בהליך העבודה של רשות התחרות, אם הוא סבור כי במיזוג מסוים כרוכים היבטים של אינטרס ציבורי.
על פי תוצאות הבדיקה, שתיערך על ידי אופקום רשאי השר לקבוע אם לאשר את המיזוג, לסרב או להתנות אותו בתנאים.
כמו כן, לשר התקשורת סמכות מיוחדת להתערב ולהורות על בדיקה מיוחדת במקרים בהם יש חשש להשפעה על אינטרסים ציבוריים.
באפריל 2017, לאחר הצעת הרכישה של רופרט מרדוק על קבוצת התקשורת SKY, שרת התקשורת הבריטית דאז הטילה על OFcom ועל CMA את האחריות לערוך בדיקה מקיפה מחשש שעסקה זו עשויה להעניק למרדוק יותר מדי כוח ולפגוע בטובת הציבור[3].
בבחינת המיזוג ערכה אופקום בדיקה על השפעת מרדוק ובניו על אופי ותוכן השידורים בעזרת ראיונות עם הכירים בחברה, במטרה להעריך את מידת השפעתם בקבלת ההחלטות בדירקטוריון.
כמו כן ערכה ניתוח תחרות מעמיק בו בחנה כיצד ישפיע המיזוג על זמינות, חשיפה והצריכה של התוכן העיתונאי-חדשותי בבריטניה.
אופקום פיתחה שיטת ניתוח חוצת פלטפורמות שמאפשרת להשוות בין מידת החשיפה בפועל של הציבור למקורות חדשותיים שונים וקבעה "מדד החשיפה המשוכלל".
מדובר בשיטת ניתוח חוצת פלטפורמות שמאפשרת לדעת הן את נתח הקהל והם את מידת השפעתו על עיצוב דעת הקהל.
המדד נקבע בעזרת סקר נרחב בו מתבקשים המשיבים לציין את מקורות החדשות מהם ניזונים ולדרג את חשיבותם ומידת אמינותם בעיניהם.
בשנת 2020 ערכה CMA מחקר בנושא ריכוזיות בשוק הפרסום הדיגיטלי וקראה להחיל רגולציה פרו-תחרותית כדי להחליש א כוח השוק של גוגל ופייסבוק.
מחקרם העלה שב-2019 שוק הפרסום הדיגיטלי הכניס 14 מיליארד פאונד.
כ-500 פאונד על כל משפחה.
בערך 80% מהכנסות אלו היו של גוגל ופייסבוק.
ממשלת בריטניה קיבלה את ממצאי והמלצות חברת הCMA והכריזה קידום רגולציה.
רשות התקשורת הגרמנית כוללת 14 נציבויות בעלות סמכויות ותחומי אחריות שונים.
'הנציבות לקביעת ריכוזיות בתחום התקשורת' (KEK) ממונה על פיקוח ציות גופי השידור לתקנות הנוגעות להבטחת מגוון הדעות בשידורים הארציים, ובסמכותה לקבל החלטות רלוונטיות למטרה זו.
בעלויות גופי שידור בגרמניה מוגבלות על ידי חוק איסור הגבלת התחרות (GWB) וכן כפופות לחוקים ייעודיים המוסדרים באמנת השידור המדינית ((RStV.
במצב של הפרת חוקי הגבלת התחרות, רשות הפיקוח המוסמכת מחויבת להתייעץ עם KEK לפני קבלת החלטה והפעלת המנגנונים הסטנדרטים.
במטרה לשמור על מעקב תמידי, אחת לשלוש שנים מפרסם KEK דוח ריכוז תקשורתי על התפתחות ריכוז התקשורת ואמצעים לשמירה על מגוון הדעות בשידור הפרטי.
החוקים הייעודיים מגבילים גורמים לרכוש כוח דעה דומיננטי, המוגדר כנתח קהל ממוצע של 30% ואף 25% אם לחברה מעמד דומיננטי בשוק אחר הקשור לתקשורת.
בעת ניתוח והערכה של הנתונים נלקחים בחשבון גם קשרים משפחתיים קיימים.
ריכרד גליקס (; 22 באפריל 1889, אודנקירכן, היום רובע במנשנגלדבך – 10 במאי 1945, פלנסבורג) היה קצין בכיר באס אס ופושע מלחמה נאצי, ששימש כמפקח הכללי של מחנות הריכוז מ-1939 ועד לסוף מלחמת העולם השנייה.
גליקס, בנם של מורים, עזב את הגימנסיה של דיסלדורף ב-1907, לפני השלמת לימודיו, על מנת לעבוד בחברת הביטוח של הוריו.
החל מ-1913 בילה את רוב זמנו מחוץ לגרמניה, בבריטניה ובארגנטינה, אך שב הביתה מבואנוס איירס בינואר 1915 על מנת להתנדב לשירות צבאי במלחמת העולם הראשונה.
הוא הוצב כקצין תצפית ולאחר מכן כמפקד סוללת תותחנים בחזית המערבית.
במהלך המלחמה, הוא עוטר בצלב הברזל מדרגה שנייה וראשונה וב-1934, יחד עם שאר לוחמי מלחמת העולם קיבל את צלב הכבוד.
אחרי שביתת הנשק, התגייס גליקס לפרייקור ליכטשלאג, שפעל נגד המהפכנים הקומוניסטים בחבל הרוהר.
לאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ובין מרץ 1920 ליולי 1926 היה קצין קישור עם ועדת השליטה הצבאית של בעלות הברית.
אחרי שעזב את התפקיד, שירת באוגדה הפרוסית ה-6. הוא פרש מהצבא בסוף 1931, בדרגת סגן.
גליקס הצטרף עוד ב-1927 לארגון הלאומני קסדת הפלדה (שטאלהלם), ובמרץ 1930 נעשה חבר במפלגה הנאצית (מס' חבר: 214,855).
מספטמבר 1933 עד ליוני 1935 היה חבר במטה הגזרה המערבית של הארגון, ולאחר מכן היה מפקד חטיבת האס אס ה-7 בשניידמיהל.
ב-1 במרץ 1936 מונה לראש מטהו של תאודור אייקה, מפקד מערך המשמר (SS-Wachverbände) והמפקח על מחנות הריכוז.
ב-18 בנובמבר 1939, כשאייקה עבר לפקד על דיוויזיית האס אס השלישית, מינה היינריך הימלר את גליקס למחליפו ואת גרהרד מאוורר מינה כסגנו של גליקס.
עם הקמת המשרד הראשי למשק ומנהל באס אס מונה גליקס למנהל אגף D האחראי של ניהול מחנות הריכוז וההשמדה.
גליקס השתתף בישיבה עם הימלר בה תוכננו ניסויים רפואיים באסירי המחנות, ואחד מתפקידיו העיקריים היה לדאוג לנצל אותם לעבודות כפייה בהיקף נרחב - הוא אף הנחה במפורש את מפקדי המחנות לגזוז את שיער הקורבנות לצרכים תעשייתיים.
ב-29 במרץ 1942, כחלק מארגון-מחדש של האס אס, הפכה מחלקתו ל'חטיבת המשרדים ד' - ענייני מחנות ריכוז' במשרד הראשי למשק ומנהל של אוסוולד פוהל.
ב-23 ביולי 1943 קודם גליקס לגרופנפיהרר וקיבל דרגת גנרל-לייטנט של הוואפן אס אס.
בסך הכל, הוא היה אחראי לניהולם של חמישה עשר מחנות ריכוז וחמש מאות מחנות חוץ.
ב-25 בינואר 1945 הוענק לגליקס עיטור הצלב הגרמני (Deutsches Kreuz) (כסף - עבור הצטיינות שאינה בקרב).
באפריל 1945, נטש הימלר את ברלין, שהייתה על סף כיתור, יחד עם גליקס, רודולף פרנץ הס וקציני אס אס רבים אחרים.
הם נסעו לפלנסבורג, שם התארגנה ממשלת המעבר של האדמירל קרל דניץ.
גליקס - שנשא פנקס חייל מזויף עם השם זונמן - התאבד בבליעת כמוסת ציאניד בבית-החולים של הצי בפלנסבורג, יומיים אחרי סוף המלחמה.
ריכוזיות כלכלית היא המידה בה נתח שוק נמצא בידיים מועטות.
את רמת הריכוזיות הכלכלית במשק ניתן לבחון לפי ענפים או לפי המשק כולו.
מבנה שוק שבו נתח ניכר מהפעילות בענף משקי נשלט על ידי מספר קטן של חברות.
תופעת הריכוזיות בענפים בודדים נגרמת לעיתים כתוצאה מרכישות
לרוב, כאשר חל מצב של ריכוזיות בענף מסוים, יתרון הגודל המביא להפחתת עלויות הייצור לא בא לידי ביטוי בהורדת מחירים אלא מביא לצמצום התחרותיות ולהגדלת הרווחים של החברות כיוון שכל ספק בשוק מודע לצעדיהם של הספקים האחרים ולוקח בחשבון את צעדיהם הסבירים של שאר השחקנים בשוק.
מבנה שוק שבו נתח ניכר מהשוק נשלט על ידי מספר קטן של קבוצות עסקים, לרוב חברות החזקות שנשלטות בידי יחידים או משפחות.
תופעה זו רווחת במיוחד במדינות מתפתחות.
על פי בדיקה של האקונומיסט, שבחן את נתוני מפקד הכלכלה האמריקאי משנת 2007 ועד לשנת 2016, מתוך 893 ענפים שנבדקו במשק האמריקאי, כשני-שלישים נהפכו לריכוזיים יותר.
על פי נתוני דו"ח הבנק העולמי, שפורסם בשנת 2009, עולה כי 12.0% משווי השוק הישראלי מוחזק בידי פירמידות שליטה (מקום 17 מבין 45 המדינות שנבדקו) ו-23.3% משווי השוק הישראלי מוחזקים בידי חברות החזקה (מקום 20 מבין 45 המדינות שנבדקו).
ריכרד גלזר (Richard Glazar; שמו במקור ריכרד גולדשמיד; 29 בנובמבר 1920 – 20 בדצמבר 1997) היה יהודי צ'כי ניצול השואה.
נמנה עם האסירים הבודדים ששרדו את המרד והבריחה ממחנה ההשמדה טרבלינקה.
גולל את סיפורי הזוועות שהתחוללו במחנה בספרו "מלכודת עם גדר ירוקה".
גלזר שלח יד בנפשו בשנת 1997, לאחר שסבל מתסמונת מחנות הריכוז.
ריכרד גלזר נולד בפראג בירת צ'כוסלובקיה.
אביו, הוגו גלזר, שירת בצבא האוסטרו-הונגרי.
לפיכך, בני המשפחה דיברו הן צ'כית והן גרמנית – יכולת שסייעה לגלזר במהלך חייו.
אמו נישאה לסוחר עורות אמיד בשם קווידו ברגמן, וכעבור ארבע שנים נולדו להם שני ילדים, קארל ואדולף.
בעת מלחמת העולם השנייה נרצח קארל במחנה הריכוז מאוטהאוזן באוסטריה ב-17 במאי 1942. אדולף היה בידיהם של הנאצים, אך ניצל הודות לצלב האדום הדני.
אביו של גלזר, הוגו, נפטר מדלקת ריאות בברית המועצות, אליה נמלט לאחר יישום תוכנית לובלין בשטחי הגנרלגוברנמן.
קרוב ל-1,100 יהודים צ'כים גורשו לשטחי פולין הכבושה בשנת 1939. חברת המשפחה היחידה שפגש גלזר בפראג לאחר המלחמה הייתה אמו, ששרדה את התופת הן במחנה אושוויץ והן במחנה ברגן-בלזן.
גלזר התקבל ללימודים באוניברסיטת קארל בפראג ביוני 1939. הוא נרשם ללימודי פילוסופיה, אך חקיקה אנטי-יהודית שקמה לאחר הכיבוש הגרמני אילצה אותו ללמוד כלכלה.
לכל משפחתו הייתה ההזדמנות להגר לאנגליה בחג המולד של שנת 1938, כאשר סבו קיבל אישור הגירה.
למרות זאת, גלזר לא ניצל את ההזדמנות, מאחר שלא רצה להשאיר מאחוריו את כל מה שבנה בארץ הולדתו.
באותם זמנים היה קשה מאוד לראות את הנולד, ואיש לא יכל לתאר לעצמו את התרחשות האירועים האלימים והאכזריים שעתידים לבוא.
ב-17 בנובמבר 1939, כל האוניברסיטאות בצ'כיה נסגרו עד לתום המלחמה, לאחר הפגנות של סטודנטים נגד הוצאות להורג של חבריהם לספסל הלימודים.
אירוע זה היווה נורת אזהרה ראשונה למשפחתו של גלזר על שהולך לבוא, ומחשש לביטחונו שלחו אותו לגור בחווה מחוץ לפראג בשנת 1940. הוא נותר שם במשך שנתיים.
ב-12 בספטמבר 1942 הוא נשלח בטרנספורט למחנה הריכוז טרזיינשטט (כ-56 קילומטרים צפונית לפראג).
בעקבות הכיבוש הגרמני של כל צ'כוסלובקיה ב-15 במרץ 1939, העיר טרזיינשטט נהפכה לתחנת מעבר לטרנספורטים למחנות אחרים, כגון אושוויץ.
בטרזיינשטט פגש גלזר את קרל אונגר, שנהפך לחברו הקרוב.
היה עליו לשהות במחנה למשך חודש אחד נוסף, בטרם הוא ואונגר נשלחו יחד למחנה טרבלינקה ב-8 באוקטובר 1942.
גלזר תיאר את הגעתו לטרבלינקה: "נלקחנו לצריפים.
בערמה גבוהה ומבולגנת היו כל החפצים שאנשים יכלו להביא...בזמן שעבדתי שאלתי אותו: מה קורה פה?
לאנשים שהגיעו לטרבלינקה נאמר להתפשט על מנת שיוכלו להיכנס למקלחות חיטוי.
קיבצו אותם לתוך "מקלחות" ציבוריות וגז הוזרם בצינורות במקום מים - שיטה יעילה לצורך רצח המוני.
כחודש לאחר שגלזר הגיע לטרבלינקה, בתור תחליף לקבורה המונית, החלו לשרוף את גופות הנרצחים.
גלזר ואונגר היו "בני מזל" שכן מפקד המחנה, פרנץ שטנגל, החליט לאמן כמה מן האסירים לתפקיד מיון רכושם של הנשלחים לתאי הגזים.
ייתכן ששליטתו של גלזר בשפה הגרמנית ובשפה הצ'כית סייעה לו לקבל תפקיד זה.
ערמות של בגדי הקורבנות נשלחו לגרמניה ולחזית המלחמה, שיני הזהב שנעקרו מפיהם נאספו יחד עם זהב ותכשיטים שהביאו למחנה והוסיפו לעושרו של הרייך השלישי.
אוכל ופרטי מותרות סייעו לשומרים הגרמנים ולכל פועל שיכל לגנוב אותם.
גלזר ואונגר נכלאו במחנה במשך מספר חודשים והיה עליהם לעבוד בעבודת הכפייה, תוך כדי ידיעה שעבודתם סייעה לרצח של עשרות אלפים מבני עמם.
מינואר עד מרץ 1943, אף טרנספורט לא הגיע למחנה.
אסירי המחנה כמעט ונותרו ללא מזון.
הדבר הביא לתובנה נוראית בקרב עובדי הכפייה היהודים שלמעשה חייהם תלויים בטרנספורטים חדשים שייקלטו במחנה: שרידתם תלויה ברציחות נוספות של בני עמם מהארצות הכבושות, לצורך מזון וביגוד.
תובנה מסוג זה היא שהובילה אותם לנסות לברוח מהמחנה.
ללא יהודים שיבצעו את עבודת הכפייה, לנאצים יהיה קשה יותר לנהל את המחנות בצורה כה יעילה.
ניסיון הבריחה הראשון תוכנן לחודש ינואר 1943, ויקבל את שם הקוד "השעה".
הרעיון היה שבשעה מסוימת, כל פועלי הזונדרקומנדו יתקפו את אנשי האס אס והשומרים האוקראינים, יגנבו את נשקם ויסתערו על מפקדת המחנה.
תוכנית זו לא יצאה אל הפועל שכן מגפת טיפוס פרצה במחנה, ואסירים רבים מתו מהמגפה, היו מאושפזים או שהיו חולים מדי מכדי להשתתף במרד.
הבריחה שאכן הצליחה הייתה פחות אלימה ושאפתנית.
ב-2 באוגוסט 1943, אנשים נמלטו דרך שער הרוס במהלך מרד אסירים.
בעוד רוב הנמלטים נעצרו בקרבת המחנה, גלזר ואונגר נמלטו משטח מהמחנה ועשו את דרכם ללב פולין.
בעודם במנוסה, גלזר ואונגר נעצרו על ידי יערן, אך הם הצליחו לשכנע אותו שהם אזרחים צ'כים שעובדים עבור ארגון טודט (תאגיד בנייה נאצי בפולין בו הועסקו רבבות עובדי כפייה ואזרחים).
בהמשך שניהם נשלחו למנהיים כעובדים זרים בעזרת מסמכים שזייפו.
עם סיום המלחמה, גלזר ואונגר שוחררו על ידי צבא ארצות הברית, וגלזר נכח במשפטים של פושעים נאציים ששירתו בטרבלינקה, ביניהם פרנץ שטנגל.
הוא המשיך את לימודיו האקדמאים בפראג, פריס ולונדון, וסיים תואר בכלכלה - התחום שאותו אולץ ללמוד בזמן החקיקה האנטי-יהודית בשנת 1939. בשנת 1968 הוא ומשפחתו עברו לשווייץ בעקבות פלישת צבאות ברית ורשה לצ'כוסלובקיה.
גלזר סייע למיכאל פטרס, מייסד רשת של חוקרי שואה עצמאיים, לבנות דגם של מחנה המוות טרבלינקה.
גלזר התאבד ב-20 בדצמבר 1997 בקפיצה מחלון בניין בפראג לאחר מות אשתו, וכך השאיר את דגם המחנה שהרכיב לא-שלם.
ריכוך ארטילרי , הוא תהליך ירי ארטילרי המבוצע לעבר יעדים מוגדרים של האויב, בדרך כלל לקראת ותוך כדי הלחימה וכחלק ממאמץ האש, ואש הרתק אל היעד, תוך ביצוע אחת מצורות הקרב ההתקפיות כמו התקפה, פשיטה או התקדמות ורדיפה.
תהליך הירי הארטילרי מתחלק למספר שלבים עיקריים, הנבדלים זה מזה בקצב נפילת הפגזים על האויב, ובשלב התנועה אל היעד בו נמצא הכוח התוקף.
השלבים בריכוך הארטילרי משתנים לפי שלב התמרון הצבאי וקצב האש הארטילרית המונחתת אל היעד ועל היעד.
שלבי הריכוך הארטילרי הם לפי הסדר הבא:
ירי לטיווח המטרה - הוא ירי ארטילרי תוך ביצוע תיקוני אש והגעה לדיוק כזה המבטיח בהמשך, ירי לתוך המטרה בשלבים הבאים לקראת ההתקפה.
הטיווח מבוצע על ידי קצין המוסמך לכך בכוח התוקף (מפקד הכוח או הקש"א), מעמדות רחוקות הצופות אל היעד.
התארגנות לקראת הסתערות וניהול אש רתק מרחוק (אל היעד).
טפטוף בקצב הטרדה על היעד.
מיועד בדרך כלל, כשמו, להטריד ולהפריע לאויב להגן על מעוזו ולמנוע ממנו לזהות את כוונות היריב, וכן את עיתוי ההתקפה וההסתערות המדויקים.
ניהול אש ותנועה אל היעד תוך חיפוי מטווחים רחוקים והורדת הראשים של האויב.
נועד למנוע מהאויב להיערך להגנה ולזהות את מאמצי הכוח התוקף, שהעיקרי בהם הוא ההגעה אל היעד.
המשך תנועה והסתערות אל היעד, הורדת ראשים, השמדה תוך הסבת מקסימום נפגעים לאויב, וקצב מקסימלי עד להגעה לטווח הביטחון.
כל זאת תוך מניעה מהאויב להיערך להגנה ומניעת זיהוי המאמצים ביניהם המאמץ העיקרי.
חדל אש בטווח ביטחון על מנת למנוע פגיעה מאש כוחותינו.
בשעת הקרב, טווחי הביטחון בדרך כלל קצרים יותר מאלה הנהוגים בשעת האימונים.
ריכרד היידריך היה גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
אין קשר בינו לבין פושע המלחמה המפורסם ריינהרד היידריך.
היידריך נולד ב-27 ביולי 1896 בעיר לאבלדי שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית.
אין קשר משפחתי בינו לבין פושע המלחמה המפורסם ריינהרד היידריך.
ב-18 באוגוסט 1914 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והוצב ברגימנט הרגלים ה-102 (הסקסקוני המלכותי ה-3 - לודוויג השלישי, מלך בוואריה).
הוא לחם במלחמת העולם הראשונה והועלה לדרגת לויטננט ב-20 באוגוסט 1915. במהלך המלחמה הוא שימש כמפקד פלוגה ולאחר מכן כשליש גדודי, וקיבל את אות הפציעה בשחור פרט לשתי דרגות של צלב הברזל.
לאחר המלחמה עבר לרייכסווהר ושימש כמפקד מחלקה, ב-31 ביולי 1925 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-1 באוקטובר 1930 הועלה לדרגת האופטמן.
הוא מילא תפקידים של מפקד מחלקה ומדריך צבאי, וב-18 בינואר 1936 הועלה לדרגת מיור.
ב-4 ביוני 1938 מונה למפקד גדוד צנחנים (פאלשירמייגר), וב-1 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט והועבר מהוורמאכט ללופטוואפה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 היה היידריך מפקד גדוד בלופטוואפה.
ב-1 באוקטובר של אותה שנה הוא הצליח להשתחרר מהלופטוואפה ולחזור לוורמאכט.
ב-1 בדצמבר הוא מונה למפקד רגימנט התחלופה ה-4, ובפברואר 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-514, וב-20 באפריל של אותה שנה הועלה לדרגת אוברסט.
ב-1 ביוני שכנע אותו קורט שטודנט לחזור שוב ללופטוואפה ומונה למפקד רגימנט הצנחנים ה-3. בשנת 1941 הוא לחם עם הרגימנט שלו במהלך הקרב על כרתים באזור חאניה.
הוא הצליח לשמור על אזור נחיתה רגיש עד שהונחתה בו כל הדיוויזיה ההררית ה-5, ועל כך קיבל ב-14 ביוני את צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-13 באפריל 1942 הוענק לו הצלב הגרמני בזהב, וב-4 באוגוסט של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל מיור.
ב-1 בנובמבר מונה למפקד הדיוויזיה האווירית ה-7 ולחם עמה בחזית המזרחית.
ב-15 ביוני 1943 שונה שמה של הדיוויזיה שלו לדיוויזיית הצנחנים ה-1. ב-1 ביולי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט.
הדיוויזיה שלו לחמה במהלך המערכה בסיציליה, ועל "עמידה איתנה למופת" במהלך המערכה, הוספו עלי אלון לצלב האבירים שלו ב-5 בפברואר 1944. הדיוויזיה שלו לחמה במסגרת החזית האיטלקית והתבלטה במהלך קרב מונטה קאסינו.
ב-25 במרץ 1944 הוספו חרבות לצלב האבירים שלו.
ב-1 באוקטובר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הצנחנים, וב-1 בנובמבר מונה למפקד קורפוס הצנחנים ה-1. ב-23 בינואר 1945 הוא נפצע קשה ומסר את הפיקוד על הקורפוס להלמוט בהלקה.
הוא נשלח לבית חולים צבאי בהמבורג, ובתחילת מאי נפל בשבי עם כיבוש העיר בידי הצבא הבריטי.
למרות שרשמית היה שבוי, פצעיו של היידריך לא אפשרו לו לעזוב את בית החולים.
ב-1947 הוא שוחרר מהשבי רשמית, וב-22 בדצמבר של אותה שנה נכנע לפצעיו.
ריכרד דָגוֹבֶּרט בראואר היה מתמטיקאי יהודי-גרמני-אמריקאי, שנחשב לאחד המתמטיקאים המובילים במאה ה-20. ערך מחקר משמעותי בתחומי האלגברה ותורת המספרים, והיה ממייסדי תורת ההצגות המודולרית.
העמיד תלמידי מחקר רבים, בעיקר בתקופת שהותו בקנדה ובארצות הברית.
ריכרד בראואר נולד ב-1901 בשרלוטנבורג (כיום חלק מברלין) בגרמניה, כבן של זוג יהודי: מאתיס "מקס" בראואר, סוחר במוצרי עור, ולילי קרולינה לבית יאקוב.
הוא היה הצעיר בין שלושה ילדים.
אחיו הגדול בשבע שנים, אלפרד תאודור בראואר, היה גם הוא לימים מתמטיקאי.
בשנים 1907–1918 למד בראואר בבית הספר קייזר פרידריך בשרלוטנבורג.
במיוחד בהשפעת אחיו אלפרד, פיתח בראואר מגיל צעיר משיכה לסוגיות מתמטיות.
רק אחד ממוריו, שהיה תלמיד של פרובניוס העריך נכונה את כישוריו.
את ארבע כיתות התיכון האחרונות עבר בראואר בימי מלחמת העולם הראשונה.
בספטמבר 1918 גויס לסוג של שירות קהילתי בברלין ובנובמבר כשהמלחמה הסתיימה התאפשר לו להמשיך בלימודיו.
חלום ילדותו היה להיות ממציא ומשום כך בפברואר 1919 נרשם לבית הספר הטכני הגבוה בשלרוטנבורג, לימים האוניברסיטה הטכנית של ברלין.
כבר בסמסטר הראשון הבחין בכך שנהנה יותר מהמגמה התאורטית מזו הטכנית.
ועל כן עבר ללמוד באוניברסיטת ברלין (אז אוניברסיטת קייזר וילהלם).
באותה תקופה באוניברסיטה זו לימדו דמויות מפורסמות בתחום המתמטיקה ומדעי הטבע: לודוויג ביברבך, קונסטנטין קרתיאודורי, אלברט איינשטיין, קונרד קנופ, ריכרד פון מיזס, מקס פלאנק, ארהרד שמידט, איסאי שור, גאבור סגה.
את לימודי הדוקטורט ביצע באוניברסיטת ברלין, תחת הנחיות של ישי שור.
בשנת 1926 פרסם את עבודת הדוקטור שלו, אשר עסקה בהצגות של חבורות אורתוגונליות ממשיות רציפות.
לאחר מכן, החל ללמד בקניגסברג, תחת הנחייתו של קונרד קנופ .
בעקבות עליית הנאצים לשלטון, הוצע לבראואר על ידי ועדת החרום למלומדים עקורים לעבור ללמד בקנטקי.
בראואר הסכים להצעה, ובשנת 1933 החל ללמד בלקסינגטון.
בשנת 1934, עבד יחד עם נתן ג'ייקובסון תחת הנחייתו של הרמן וייל.
באותה התקופה, הוזמן על ידי אמי נתר להגיע לקבל משרה בטורונטו.
בשנים שלאחר מכן, לימד בראואר גם באוניברסיטת מישיגן ובאוניברסיטת הרווארד.
מבין תלמידיו ניתן למנות את ססיל נסביט , רוברט שטיינברג , סטפן ג'נינגס ודונלד לואיס .
בראואר היה נשוי לאילזה קרגר, אף היא מתמטיקאית שלמדה עמו בברלין בשנות ה-20. לשניים נולדו שני בנים, ג'ורג' ופרד, שניהם מתמטיקאים.
בראואר עסק לאורך כל חייו בעיקר באלגברה.
היה ממייסדיה של תורת ההצגות המודולרית, ותרם רבות למחקר של תורת החבורות הסופיות.
עסק גם באלגבראות פשוטות מרכזיות מעל שדות ובמספרים היפר-מרוכבים.
בראשית דרכו, חקר בראואר אלגבראות חילוק מעל שדות מושלמים.
עבודה זו היוותה את המבוא להגדרת חבורת בראואר אותה הציג, הקרויה על שמו.
בהמשך, תרם רבות לתורת ההצגות, והוכיח את משפט האינדוקציה של בראואר, הקובע כי חוג הקרקרטים המרוכבים של חבורה סופית נוצר על ידי תת-קבוצה מסוימת של קרקרטים.
בעזרת תוצאה זו, נבנו הכלים לבניית קרקטרים אי-פריקים מעל המרוכבים, ללא נגיעה ישירה בהצגות.
הגדיר גם את אלגברת בראואר, המשמשת כלי מחקר בתורת ההצגות של חבורות אורתוגונליות.
ב-1937 המציא את מונויד בראואר.
מחקרו בתורת ההצגות המודולרית תרם רבות להבנת המבנה של חבורות סופיות.
ברוואר ניסח והוכיח את שלושת המשפטים של בראואר, המספקים מידע אודות בלוקים של חבורות ושל תתי-חבורות מסוימות שלהן.
משפטים חשובים נוספים שהיה שותף להם בנושא זה הם משפט בראואר-סוזוקי ומשפט אלפרין-בראואר-גורנשטיין, העוסקים בחבורות 2-סילו מסוימות של חבורות פשטות.
בשנת 1955 היה ממוכיחיו של משפט בראואר-פוולר, הקובע כי לכל חבורה מסדר זוגי יש תת-חבורה אמיתית מסדר לכל הפחות .
עבודה זו, בה התגלו כלים למיון חבורות סופיות בעזרת אינוולוציות, עזרה בשלבי הוכחת משפט המיון לחבורות פשוטות סופיות.
ריכטר היא סדרת דרמה רפואית רוסית, שמשודרת ברשת VGTRK בערוץ רוסיה-1 משנת 2017הסדרה מהווה עיבוד רשמי רוסי לסדרת הטלוויזיה האמריקאית המצליחה האוס.
הדמות הראשית בסדרה היא הרופא דוקטור אנדריי ריכטר (אלכסיי סרבריאקוב), גאון רפואי עם שיטות עבודה שנויות במחלוקת המכהן כראש מחלקת אבחון רפואי (דיאגנוסטיקה) בבית החולים הקליני העירוני מספר 100, שבמוסקבה.
ההיפותזות של דוקטור ריכטר על מחלות חוליו מבוססות על תובנות שנויות במחלוקת ובשל כך מתעמת רבות עם חברי הצוות שלו ועם דוקטור יליזבטה ניקולסקאיה (אנה מיכאלקובה), מנהלת בית החולים.
חברו האמיתי היחיד של ריכטר הוא דוקטור רודיונוב (ויטאלי חאייב), ראש המחלקה לאונקולוגיה.
חברי צוות האבחון של ריכטר הם הרופאים הנוירולוג רוסלאן יגורשין, האנדוקרינולוג ולדימיר קלינין והאימונולוגית אולגה חודאסביץ'.
בשנת 2010 שודרה אומנם בערוץ 1 הרוסי סדרה בשם "דוקטור טירסה" שהושפעה מהסדרה "האוס" אך אינה מהווה רימייק או עיבוד רשמי שלה והתבססה עליה באופן רופף.
השחקן הראשי, אלכסיי סרבריאקוב, היה מועמד בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בפרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה לשנת 2018. במאי 2018 החלו צילומי העונה השנייה שעלתה לשידור ב-29 בנובמבר 2018. באפריל 2019 החלו צילומי העונה השלישית, שעלתה לשידור ב-11 בנובמבר 2019.
אנדריי ריכטר הוא גאון רפואי מיזנתרופי העומד בראש המחלקה לאבחנה רפואית וצוות מאבחנים בבית החולים הקליני מספר 100 שבמוסקבה.
לריכטר רגל פגועה כתוצאה מאבחנה שגויה וכפועל יוצא מכך הוא נאלץ להיעזר במקל הליכה וסובל מהתמכרות לסמים נרקוטיים ומשככי כאבים כדוגמת טרמדול.
מרבית הפרקים עוסקים באבחון מחלות ומתחילים ברצף אירועים מחוץ לבית החולים המובילים להתבטאות תסמיני המחלה אצל המטופל.
בהמשך הפרק מתוארים ניסיונות חברי צוות המאבחנים לאבחן ולטפל במחלת המטופל, שלעיתים קרובות נכשלים עד שמצבו של החולה מחמיר והופך לאנוש.
בדומה למקבילו האמריקאי, ריכטר נוהג לדחות מקרים שלדעתו אינם מעניינים מבחינת המורכבות שלהם.
קווי העלילה השונים מתמקדים בתאוריות ובשיטות הרפואיות היוצאות דופן של ריכטר ותגובות הדמויות האחרות, ולא בדקויות הטיפול.
הצוות משתמש בשיטת האבחנה המבדלת, כשתפקידו של ריכטר הוא להנחות את חברי הצוות בדיונים.
דבר זה גורם בדרך כלל לסיבוכים נוספים, אך לבסוף מסייע לריכטר ולצוותו לאבחן את הבעיה האמיתית של המטופל, כיוון שאופי הסיבוכים מספק מידע יקר ערך וחדש.
ריכטר נוטה להסיק את המסקנה הנכונה בפתאומיות, לעיתים בעקבות השראה שקיבל מהערה אגבית שנאמרה על ידי דמות אחרת.
מאחר שרוב ההיפותזות שלו מבוססות על תובנות חריגות שהתגלו בפניו באופן מקרי, הוא מתקשה לעיתים קרובות לקבל רשות מהממונה עליו, מנהלת בית החולים, לבצע הליכים רפואיים אותם הוא רואה כנחוצים בנסיבות העניין.
דבר זה מודגש במיוחד כשהטיפול המוצע כרוך בדרגת סיכון גבוהה, או שנוי במחלוקת מבחינת אתיקה רפואית.
ריכרד ארווין זָאמֶל הוא שחקן גרמני אשר שיחק רבות בהפקות גרמניות, צרפתיות ואיטלקיות.
מוכר בעיקר מתפקידו בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "הנגיף" (2014–2017) של רשת Fox.
זאמל נולד ב-13 באוקטובר 1960 בהיידלברג, גרמניה.
הוא דובר חמש שפות: גרמנית שפת אם, בנוסף לאנגלית, צרפתית, איטלקית וספרדית.
הוא למד מוזיקה ותיאטרון בהילדסהיים, ולאחר מכן למד בימוי באקס-אן-פרובאנס בדרום צרפת, ומשחק שיטתי ברומא, איטליה.
הוא מתגורר לסירוגין בפריז ובברלין עם בת זוגו ובנו.
יש לו שתי בנות נוספות ממערכת יחסים קודמת.
בשנת 1991 קיבל את תפקיד המשחק הראשון שלו בתור נהג משאית בסרט האימה האיטלקי "La Setta" בבימויו של מיקלה סואבי , ועל פי תסריט מאת דאריו ארג'נטו.
בשנת 1995 גילם קצין גרמני בסרט המלחמה הצרפתי "עלובי החיים" (אנ') שנכתב, הופק ובוים על ידי קלוד ללוש.
בסרט הוא שיחק לצדם של ז'אן-פול בלמונדו ומישל בוז'נה; הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
בשנת 1997 לוהק לתפקיד קטן בתור קצין גרמני בסרט האיטלקי המדובר של רוברטו בניני, "החיים יפים" העוסקת בשואת יהודי איטליה, כפי שהיא משתקפת בחיי משפחה אחת.
בשנת 1998 שיחק בתפקיד קטן בקומדיית הפעולה הצרפתית "טקסי" על פי תסריט מאת לוק בסון.
בשנת 2000 שיחק בתור פסנתרן בדרמה הרומנטית "האיש שבכה" (אנ') של הבמאית האנגלייה סאלי פוטר (אנ'), בין היתר בכיכובם של כריסטינה ריצ'י האמריקאית ואולג יאנקובסקי הרוסי.
בשנת 2009, שיחק בסרטו זוכה הפרסים של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד" שם גילם את דמותו של סמל ורנר רכטמן.
בשנת 2011 שיחק בסרט הפעולה האמריקאי "צלף: טעינה מחדש" (אנ') שם גילם את קולונל ראלף ג'אגר.
בשנת 2012 שיחק בסרט המקדוני "The Third Half" בבימויו של דארקו מיטרבסקי (אנ'), והוא עוסק בכדורגל המקדוני במלחמת העולם השנייה ובגירוש יהודי מקדוניה.
ממשלת מקדוניה מימנה את הסרט במיליון יורו.
בשנים 2014–2017, כיכב בארבע עונותיה של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "הנגיף" ברשת הטלוויזיה Fox, בתור הערפד תומאס אייקהורסט.
עוד בשנת 2014, גילם את ה"זאב" לצדו של קווין קוסטנר במותחן הפעולה האמריקאי-צרפתי "3 ימים להרוג" שהפיק וכתב לוק בסון.
בשנת 2018 גילם את המנצח הגרמני קארל מוק (אנ') בסרט הדרמה ההולנדי "De Dirigent" המבוסס על סיפור חייה של אנטוניה בריקו.
בשנת 2019, שיחק במיני-סדרת הדרמה ההיסטורית האיטלקית "שם הוורד" בדמותו של הספרן מלאכי מהילדסהיים.
המיני-סדרה המבוססת על ספרו בעל אותו השם של אומברטו אקו.
בשנת 2021 גילם את הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו בסרט הדרמה ההיסטורי "ספנסר" בבימויו של הבמאי הצ'יליאני פבלו לריין (אנ').
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-78, שהתקיים ב-3 בספטמבר 2021, והוא עלה לאקרנים בארצות הברית ובבריטניה ב-5 בנובמבר 2021. באותה שנה, שיחק זאמל בסרט הדני "מרגרטה הראשונה" העוסק בחייה של מרגרטה הראשונה, מלכת דנמרק.
בשנת 2021 ביצע הופעת אורח בסדרת הדרמה הביוגרפית הארגנטינאית "מרדונה: חלום מבורך" (אנ') מבית אמזון פריים וידאו בדמותו של הכדורגלן הגרמני אודו לאטק.
בהמשך שנה זו, שיחק זאמל במיני-סדרה הגרמנית "לזייף את היטלר" (אנ') דרמטיזציה חלקית של האירועים סביב פרסום יומני היטלר המזויפים בתחילת שנות ה-80.
בשנת 2022 שיחק בקומדיה הצרפתית "ננה סופרסטאר" (אנ') בדמותו של ויקטור מקס.
בשנת 2023 ביצע הופעת אורח במיני-סדרה האמריקאית "כל האור שאיננו רואים" בהפקת נטפליקס, המבוססת על הרומן באותו שם זוכה פרס פוליצר מאת אנתוני דואר.
+שנהסרטתפקידהערות1991La Settaנהג משאית1992Klonאדם משובטIl piacere delle carniאקסל1993Caccia alle moscheריקרדו1995עלובי החיים (אנ')קצין גרמניLe hussard sur le toitפרנץ1997החיים יפיםקצין גרמני בתחנת רכבת1998טקסיגנגסטר גרמני2000האיש שבכה (אנ')פסנתרן2002אישור מעבר (אנ')ריצ'רד פוטייהNid de guêpesווינפריידStoria di guerra e d'amiciziaמאג.
ריכרד, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג השישי היה חתנו של פרדריק התשיעי, מלך דנמרק.
ריכרד נולד ב-29 באוקטובר 1934 בגיסן, לגוסטב אלברכט, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג החמישי ולמרגריט פושה, בתם של שארל לואי פושה, דוכס אוטרנטו והרוזנת מדלן דאגלס.
הוא למד יערנות באוניברסיטת מינכן ובאוניברסיטת גטינגן, ולאחר מכן עבד כיערן בשירות מדינת נורדריין-וסטפאליה.
ב-3 בפברואר 1968 התחתן ריכרד עם בנדיקטה, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק התשיעי, מלך דנמרק ואינגריד, נסיכת שוודיה, ממנה נולדו לו שלושה ילדים.
בני הזוג בילו את זמנם בעיקר בגרמניה, בעוד בדנמרק בילתה בנדיקטה כרבע מזמנה.
ביולי 2003 עבר ריכרד טיפול בסרטן הערמונית, ובהמשך עבר טיפולים לסרטן העור.
ב-13 במרץ 2017 הוא מת במפתיע בברלבורג, ובנו גוסטב, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג השביעי ירש את תאריו.
ב-3 בפברואר 1968 התחתן ריכרד עם בנדיקטה, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק התשיעי, מלך דנמרק ואינגריד, נסיכת שוודיה, ממנה נולדו לו שלושה ילדים:
ריכרד רוברט ארנסט היה כימאי שווייצרי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1991.
בשנת 1957 קיבל את הדיפלומה בכימיה, וב-1962 קיבל דוקטורט בכימיה פיזיקלית.
את שני התארים קיבל מטעם המכון הטכנולוגי של ציריך.
בשנים 1963–1968 עבד ככימאי מחקר בפאלו אלטו, קליפורניה.
בשנת 1966, כאשר עבד עם עמית אמריקני, גילה ארנסט כי ניתן היה להגדיל באופן דרמטי את הרגישות של טכניקות ה-NMR על ידי החלפת גלי הרדיו האיטיים והסוחפים המשמשים באופן מסורתי בספקטרוסקופיה של ה- NMR בפולסים קצרים ואינטנסיביים.
התגלית שלו אפשרה ניתוח של הרבה יותר סוגים של גרעינים ודגימות חומר קטנות יותר.
בשנת 1968 ארנסט חזר לשווייץ כדי ללמד.
הוא התמנה לפרופסור בשנת 1970 ולפרופסור מן המניין בשנת 1976, לפני שפרש בשנת 1998.
בשנת 1991 זכה בפרס נובל לכימיה על תרומותיו לפיתוח ספקטרוסקופיית NMR ברזולוציה גבוהה.
באותה השנה זכה גם בפרס לואיזה גרוס הורוביץ, מטעם אוניברסיטת קולומביה.
ב-2002 החל לכהן כחבר באקדמיה האסטונית למדעים, וכן היה חבר באקדמיה למדעים של בנגלדש.
רִיכַרד וַייס (בהונגרית: Weisz Richárd; בודפשט, 30 באפריל 1879 – בודפשט, 4 בדצמבר 1945) היה מתאבק ומרים משקולות יהודי-הונגרי, אלוף אולימפי (לונדון 1908) ו-7 פעמים ברציפות אלוף הונגריה (1903–1909) בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל כבד ו-4 פעמים ברציפות אלוף הונגריה (1905–1908) בהרמת משקולות.
הוא השתתף לראשונה בתחרות היאבקות בגיל 19. בשנת 1903, זכה באליפות ההיאבקות הרשמית הראשונה של הונגריה במשקל כבד.
בשנים 1896 עד 1899 התאמן וייס בהיאבקות ובהרמת משקולות ב"מועדון האתלטיקה הונגריה" ולאחר מכן התאמן עד 1908 במועדון מ.ט.ק.
באליפות העולם שנערכה בווינה בשנת 1904 הוא סיים במקום תשיעי.
באולימפיאדת אתונה (1906) השתתף וייס בתחרות ההיאבקות אך לא זכה במדליה.
באולימפיאדת לונדון (1908) הוא זכה במדליית זהב בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל כבד (מעל 93 ק"ג), לפני אלכסנדר פטרוב מרוסיה וסורן מרינוס ינסן מדנמברק, האלוף מאתונה 1906 ובכך היה לזוכה מדליית הזהב ההונגרית הראשונה בהיאבקות.
לאחר ניצחונו האולימפי התמודד בבודפשט עם אלוף העולם המקצועני בהיאבקות, עקב כך זכויותיו כספורטאי חובב הושעו.
לאחר מכן השתתף בתחרויות בעבור פרסים כספיים והופיע גם בקרקסים.
באביב 1912 הוכר שוב כספורטאי חובב, אך הוא כבר היה מוכן לקבל על עצמו השתתפות באולימפיאדה.
בסיום לימודיו בבית הספר שירת שנה בצי הקיסרי של אוסטרו-הונגריה.
בהמשך ניהל את בית הקפה היפני בבודפשט ואחר כך עבד כמאמן וכשופט ספורט.
בתחילת 1945 הוקם מחדש מועדון הספורט מ.ט.ק.
ריכרד וייס נקבר בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
הרמה עד לחזה בשתי הזרועות: 115 ק"ג
הרמה והדיפה בשני שלבים עד למעלה בשתי הזרועות: 130 ק"ג
ריכרד הרמן הילדברנדט היה פוליטיקאי בגרמניה הנאצית, חבר הרייכסטאג, ומפקד אס אס בכיר.
כיהן כראש המשרד הראשי לגזע והתיישבות של האס אס (Rasse- und Siedlungshauptamt der SS).
מ-1943 ועד לכידתו ב-1945, עמד בראש המשרד הראשי לגזע והתיישבות (SS-Rasse und Siedlungshauptamt; RuSHA) בדרגת אובר-גרופנפיהרר.
הוא הורשע באחד ממשפטי נירנברג, המכונה משפט RuSHA, בגין חלקו בתוכנית האב למזרח באזור דנציג - מערב פרוסיה.
עבודתו כללה יישוב מחדש של גרמנים בשטח הכבוש הנאצי לאחר שגירשו את המשפחות הילידיות מאותן ארצות.
כראש המשרד הוא היה אחראי גם על ביצוע מבחן הגזע הרשמי על אוכלוסיית השטחים הכבושים לצורך סלקציה גזעית.
הוא הוצא להורג בגין פשעי מלחמה.
בית הדין הבינלאומי לפשעי מלחמה מצא אותו אשם, מעבר לכל ספק, בפשעים הבאים נגד האנושות:
הפלות כפויות על עובדי המזרח;
ענישה בלתי חוקית ולא צודקת של אזרחים זרים על קיום יחסי מין עם גרמנים;
הפגיעה בשעתוק של אזרחי אויב;
פינוי כפוי ויישוב מחדש של אוכלוסיות;
גרמניזציה כפויה של אזרחי אויב;
באישום נפרד על השתתפות במבצע אותנסיה, בית הדין מצא כי היא בוצעה על ידי הילדברנדט רק נגד אזרחי גרמניה, ומסיבה זו לא היוותה פשע נגד האנושות.
בגלל חברותו באס אס, הוא נמצא אשם גם בחברות בארגון פשע.
בית הדין גזר עליו 25 שנות מאסר, אך לאחר מכן הוא הועבר לרשויות פולניות להמשך הליכים פליליים.
כתוצאה מההליך הפולני הוא נתלה בוורשה בשנת 1952.
ריכרד לדיסלאוס השל היה אנטומאי אוסטרי, שגילה את הפיתול על שם השל.
השל נולד בעיירה ולדסדורף שבשטיריה בשנת 1824.
בשנת 1849 קיבל דוקטורט ברפואה מאוניברסיטת וינה.
בשנת 1850 הפך לעוזרו הבכיר של הפתולוג קארל פון רוקיטנסקי.
בשנת 1854 התמנה לפרופסור לאנטומיה בבית הספר לרפואה כירורגית באולומואוץ.
בשנת 1855 הפך לפרופסור לאנטומיה פתולוגית, תת-תחום בפתלוגיה החוקר ביטויי מחלות ברקמות מן החי, באוניברסיטה היגלונית שבקרקוב.
בשנת 1861 התמנה לפרופסור לאנטומיה בבית הספר לרפואה כירורגית של אוניברסיטת גראץ .
שימש כרקטור האוניברסיטה בשנים 1864–1865.
בשנת 1875 חזר לאוניברסיטת וינה, ולימד בה עד למותו בשנת 1881. לאחר מותו החליף אותו בווינה הנס קונדראט .
השל גילה את "הפיתול על שם השל", פיתול הנמצא בקליפת המוח, על גבי שטח הפנים של האונה הרקתית, היורד לעומק המענית הצידית.
הוא פרסם מספר כתבים בעניין.
ריכרד ולטר דרה היה אידאולוג נאצי ובכיר במפלגה הנאצית ובאס אס.
דרה היה רייכסלייטר במפלגה הנאצית, כיהן כשר המזון והחקלאות של הרייך משנת 1933 ועד 1942. במקביל לכהונתו כשר המזון והחקלאות שימש כראש ארגון החקלאים הגרמנים.
באס אס הגיע לדרגת גרופנפיהרר כשכיהן כמפקד המשרד לענייני גזע והתיישבות, המפקד השביעי בחשיבותו בארגון.
דרה הגה וקידם את אידאולוגיית "דם ואדמה" הנאצית, שקידשה את הקשר המיסטי בין הגזע הארי לאדמת גרמניה.
בסוף מלחמת העולם השנייה נתפס על ידי בעלות הברית, נשפט במשפט המיניסטריונים ונידון ל-7 שנות מאסר, אך שוחרר שנה לאחר מכן.
ב־14 ביולי 1895 נולד דרה בבלגרנו, שכונה של בואנוס איירס, בירת ארגנטינה, בשם ריקרדו ולטר אוסקר דרה.
הוריו היו ריכרד אוסקר דרה, גרמני בעל אחוזות הוגנוט (נולד ב-10 במרץ 1854, ברלין; נפטר ב-20 בפברואר 1929, בוויסבאדן) ואמיליה ברטה אלונור לבית לגרגרן (נולדה ב־23 ביולי 1872 בבואנוס איירס לאב יליד שוודיה, ואם ילידת גרמניה; נפטרה ב־20 ביולי 1936 בבאד פירמונט).
אביו עבר לארגנטינה בשנת 1888 כשותף של סיטונאי היבוא והייצוא הגרמני אנגלברט הרד ושות'.
אף על פי שנישואי הוריו לא היו מאושרים (ריכרד ולטר מתאר את אביו כשתיין כבד ורודף שמלות), הם חיו ברווחה וחינכו את ילדיהם בבית ספר גרמני פרטי.
הוא למד לדבר באופן שוטף ארבע שפות: ספרדית, גרמנית, אנגלית וצרפתית.
בגיל עשר נשלח לגרמניה, לבית הספר בהיידלברג, כדי "שיגדל כגרמני".
כתוצאה מההחמרה ביחסים הבינלאומיים בשנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה משפחתו נאלצה גם כן לחזור לגרמניה.
בשנת 1911 למד כסטודנט בבית הספר "קינגס קולג'" בווימבלדון.
שאר בני המשפחה חזרו לגרמניה בשנת 1912. ריכרד בילה לאחר מכן שנתיים בתיכון ריאלי בגומרסבאך, ואחר כך בתחילת 1914 הגיע לבית ספר ליישוב מחדש במושבות הגרמניות בוויצנהאוזן, דרומית לגטינגן, מה שעורר את התעניינותו בחקלאות.
בית ספר זה הדגיש את החששות החקלאיים של מושבות גרמניה לשעבר.
בחירתו בלימודי חקלאות תתגלה כאחת ההחלטות החשובות ביותר בחייו.
לאחר סמסטר אחד בוויצנהאוזן, הוא התנדב לשירות צבאי.
דרה לא היה חייב להתגייס משום שהחזיק באזרחות ארגנטינאית.
הוא נפצע באורח קל מספר פעמים במהלך שירותו במלחמת העולם הראשונה, אך הצליח טוב יותר מרוב בני דורו.
עם סיום המלחמה הוא שקל לחזור לארגנטינה לחיי חקלאות, אך מצבה הכלכלי המוחלש של משפחתו במהלך שנות האינפלציה לא הותיר לכך מקום.
במקום זאת הוא חזר לוויצנהאוזן כדי להמשיך בלימודיו.
לאחר מכן השיג עבודה ללא שכר כעוזר משק בפומרניה.
התבוננותו בטיפול בחיילים גרמנים שחזרו משדה הקרב השפיעה על כתביו המאוחרים.
בשנת 1922 עבר לאוניברסיטת האלה כדי להמשיך בלימודיו: שם החל בלימודי חקלאות והתמחה בגידול בעלי חיים.
הוא סיים את לימודי הדוקטורט שלו בשנת 1929, בגיל 34, שנחשב לצעיר יחסית.
בשנים אלה הוא בילה זמן רב במזרח פרוסיה ובפינלנד.
בשנת 1922 נישא לאלמה סטאדט, חברת בית הספר של אחותו אילזה.
מנישואים אלה נולדו להם בת אחת, אנליזה, בשנת 1923. הוא התגרש מאלמה בשנת 1927 ובשנת 1931 נישא בשנית, הפעם עם שרלוט פרין פון וויטהוף-של.
נישואי השניים הולידו גם בת אחת, אלין, ילידת 1938.
בצעירותו בגרמניה, דרה הצטרף בתחילה לליגת ארטמן, קבוצת נוער פולקיסטית המחויבת לתנועת האדמה.
בהקשר זה הוא החל לפתח את הרעיון של הקשר בין עתיד הגזע הנורדי לאדמה: הנטייה שנודעה כ"דם ואדמה".
הדם (Blut) מייצג את הגזע, או האבות הקדמונים, ואילו האדמה (Boden) מבטא את המושגים קרקע, טריטוריה או החיבור לארץ.
מהות התאוריה הייתה כרוכה ביחסים הדדיים וארוכי טווח בין העם לאדמה שהוא תופס ומטפח.
המאמר הפוליטי הראשון של דרה (1926) דן בקולוניזציה פנימית וטען נגד גרמניה שניסתה להשיב את המושבות האבודות באפריקה.
אולם מרבית כתיבתו בתקופה זו התרכזו בהיבטים טכניים של גידול בעלי חיים.
הוא כתב את ספרו הראשון, 'האיכרות כמקור חייו של הגזע הנורדי', בשנת 1928. הוא טען כי חקלאות גרמניות הוקצו בעבר לבן אחד, החזק ביותר, שהבטיח שהטובים ביותר יהיו חקלאים, אך ירושה חלקית הרסה את זה.
דרה דרש להשיב את המסורת העתיקה, כמו גם מאמצים רציניים להחזיר את טוהר הדם הנורדי באמצעות אאוגניקה.
בביוגרפיה שלה על דרה, אנה ברמוול מפרשת את כתיבתו כדוגמה מוקדמת לחשיבה אקולוגית: הוא דגל בשיטות טבעיות יותר לניהול קרקעות, שם דגש על שימור יערות, ודרש מרחב פתוח יותר ואוויר באזור גידול חיות משק.
חוקרים אחרים לעומת זאת מערערים על דעה זו.
הם רואים בספריה של ברמוול כ"נטולי ראיות אמינות" ומכילים "טעויות גסות".
אחרים מכירים בביוגרפיה של ברמוול כ"מקור הטוב ביותר על דרה בשפה הגרמנית או האנגלית", ובו בזמן אומרים שהיא "מצמצמת בעקביות את האלמנטים הפשיסטיים העיקריים במחשבתו, ובמקום מציגה אותו כרדיקל אגררי שהוטעה".
מבין אלה ששמעו ואימצו לחיקם את טענותיו של דרה היה גם היינריך הימלר, אחד מהארטאמנים בעצמו.
עבודתו של דרה שיבחה גם את מעלות האיכרים - כפי שנמצאו בשרידי הנורדים שחיו במדינה - ובז לחיים העירוניים.
בשתי עבודותיו הגדולות הגדיר את האיכרים הגרמניים כקבוצה גזעית הומוגנית של נורדים עתיקים, שהיוו את הגרעין התרבותי והגזעי של האומה הגרמנית.
מכיוון ששיעור הילודה הנורדי היה נמוך מזה של גזעים אחרים, הגזע הנורדי היה תחת איום הכחדה ארוך טווח.
ריכרד ולטר דרה תרם תרומה משמעותית לאידאולוגיה הגזענית של המפלגה הנאצית, בייחוד דרך ארגון האס אס.
האידאולוגיה הנאצית יושמה במדיניות הגזענית של האס אס.
מראשיתו בשנת 1925 התעקש האס אס על חברות של אליטה גרמנית מובחרת בלבד, המשקפת את המצע האידאולוגי של הנאצים.
האידאולוגיה הגזענית של האס אס נבעה ממספר מקורות אידאולוגיים שגובשו על ידי אדולף היטלר, היינריך הימלר וריכרד ולטר דרה.
ההשפעה של דרה זכתה להתעלמות מסוימת מצד רוב ההיסטוריונים.
ניתן לייחס זאת לירידת ההשפעה שלו החל משנת 1938, ששיאה בפיטוריו בשנת 1942. כמו כן, בעוד היטלר השתמש בפילוסופיה הארית שלו כתעמולה שתשפיע על גרמניה הנאצית בכללותה, יישם דרה את התיאוריות שלו, המבוססות על גזע, בתוך ארגון ספציפי - האס אס.
על כל פנים, בראשית הדרך מילא דרה תפקיד מפתח בפיתוח האידאולוגיה הנאצית.
לתאוריות של דרה, אשר פותחו בשנות העשרים והכוונו בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, הייתה השפעה אידאולוגית מתמשכת על המדיניות הגזענית של האס אס.
בין השנים 1929–1934, התיאוריות שלו הפכו לחלק מהותי מהאידאולוגיה הגזענית של האס אס ומילאו תפקיד בהתפתחותו הארגונית.
במהלך שנות העשרים המוקדמות הוא בילה חלק ניכר מזמנו הפנוי בקריאת ספרות גרמנית קלאסית ויצירות תאורטיות חברתיות-דרוויניסטיות של סופרים כמו יוליוס לנגבן ופאול דה לגארד.
דרה קיבל השראה במיוחד מיוסטון סטיוארט צ'מברלין, שהשפיע גם הוא על היטלר ואלפרד רוזנברג.
זיקתו של דרה לצ'מברלין עודדה ככל הנראה מאהבת אחיו לעבודתו של צ'מברלין (אחיו של דרה, אריך, למד לדוקטורט).
בספרו, "יסודות המאה התשע-עשרה" , טען צ'מברלין שיש לו בסיס מדעי כלשהו לתיאוריות הגזע שלו.
דרה, שנים רבות אחר כך, טען את אותה טענה במחקר הגזעני שלו.
צ'מברלין ניסה להציג חוקים ספציפיים ונתונים מדעיים הנוגעים לגזע.
הפרשנויות שלו כללו גם הערכה לגבי חשיבות הרבייה.
צ'מברלין הדגיש כי עבודתו אינה רק השתעשעות בעבר, אלא כי "העבר חי", ויש לו השלכות מרחיקות לכת בחברה המודרנית.
עבורו, העם הנורדי נמצא בעיצומה של ההיסטוריה שלו, ויש לו יכולת לתמרן בה.
נראה שיש כמה הקבלות בין גישתו של צ'מברלין לשאלת הגזע של דרה.
שניהם האמינו כי יש להדגיש היבטים גזעיים בחברה המודרנית.
לדידם, לגזע הנורדי עומדת היכולת לחדש את טוהר הגזע המידרדר, וכי נתונים מדעיים תומכים לכאורה בממצאיהם.
העניין של דרה באאוגניקה ותורשה של בעלי חיים החל בשנות העשרים.
הוא כתב מאמרים רבים בנושאים אלה ובנושאים קשורים.
עד שנת 1926, החל לנסח את מחשבותיו על אפשרויות היישום האנושי של לימודיו באאוגניקה ותורשה.
הוא החל לשלב בכתביו מושגים מתאוריות חברתיות וגילה עניין בסוגיות פוליטיות כמו הקולוניאליזם הגרמני.
עבודת הבוגר שלו מאוניברסיטת גיסן התרכזה באאוגניקה של בעלי חיים ותורשה.
דרה קיבל ניסיון ניכר בניהול חקלאי כנציגה של האגודה לגידול בעלי חיים חקלאיים ולשכת החקלאות המזרח פרוסית.
הוא גם היה חבר בארגונים חקלאיים רבים.
בסוף שנות העשרים של המאה הקודמת, היה דרה תורם חשוב לארגונים הנורדים.
הטבעת הנורדית, למשל, האמינה שהוא תרם למטרתם בכך שהכניס מושגי רבייה ורעיונות נוספים שלטענתם היוו בסיס מדעי לדעות הקדומות שלהם.
בשנת 1895 ייסד אלפרד פלוץ את המונח "היגיינה גזעית" שהעביר תחושה של בסיס מדעי למחקר מכוון גזע.
פלוץ הושפע מתנועת האאוגניקה הגרמנית של סוף המאה התשע עשרה, שהייתה התפתחות של הדרוויניזם החברתי ברחבי אירופה ואמריקה.
פלוץ הקים את הטבעת הנורדית בשנת 1907. ההיגיינה הגזעית, כאזור מחקר חדש יחסית, צברה תאוצה רבה בשנות העשרים של המאה הקודמת.
היגיינה גזעית, שתומכתה של דרה, צברה פופולריות וכבוד בקהילות המדעיות והרפואיות של גרמניה במהלך שנות העשרים.
דרה עצמו היה תורם ומעודד של הפופולריות הגואה של מדעי הגזע.
יש הבחנה מובהקת בין האידאולוגיה הגזעית של דרה לזו של האידאולוגיה הנאצית הכללית.
האידאולוגיה הנאצית הדגישה את רעיונותיו של היטלר שיוצגו במיין קאמפף.
רעיונותיו הגזע של היטלר כללו את מושג העליונות הגרמנית הנורדית, אך רעיונות אלה מעולם לא סטו מקשר מוגדר ובלתי משתנה עם העם היהודי.
ההתעסקות הגזעית של היטלר הדגישה את האנטישמיות במיין קאמפף.
היטלר הצהיר כי "ללא הידיעה הברורה ביותר של הבעיה הגזעית ומכאן הבעיה היהודית לעולם לא תהיה תחיית האומה הגרמנית".
בעיני היטלר לא יכול היה להיות דיון בנושאי הגזע הנורדי מבלי לעסוק בשאלת היהדות.
התיאוריות הגזעיות של דרה לעומת זאת היו שונות למדי מאלו של היטלר.
מכיוון שהתיאוריות של דרה בשאלות הגזע כללו שילוב של להט פילוסופי ושכנוע עצמי, ניתן היה לחשוב שהאובססיה שלו התבססה על איזושהי אמונה מיסטית או אמונות דתיות.
עם זאת, מסקנה זו תהיה רחוקה מן המציאות.
דרה האמין בתוקף שפרשניותיו מתבססות על אמת מדעית.
הוא האמין שיש קשר ישיר בין טכניקות גידול בעלי חיים לבני אדם.
לכן, לטענתו, אי אפשר לטעון שאפשר להשתמש בטכניקות גידול ביחס לצמחים ובעלי חיים אך לא ביחס לבני אדם.
לאחר מינויו של דרה לראש המשרד לענייני גזע, הוא הציע למחלקה החינוכית באס אס שהוא יחבר עבורם ספר לימוד עם דוגמאות לסוסים כדי להפגין טוהר גזעי.
הוא האמין כי אין להבחין בין עקרונות גידול בעלי חיים לאדם.
שניהם היו תקפים באותה מידה במוחו של דרה.
בפרק בספר "אצולה חדשה של דם ואדמה" הדגיש דרה את חשיבות הנישואין וההתרבות תחת הכותרת "חוקי נישואין ועקרונות הרבייה".
בהמשך, פרק זה הפך בסיס לחוק הנישואים של הימלר, באשר לחברי האס אס.
בפרק זה, דרה תיאר את מה שהיה לדעתו הבעיות העיקריות של הגזע הנורדי ההולך וקטן.
הוא הדגיש כי סוגיית הנישואין והרבייה הן מרכזיות בפתרון הדילמה שמולה עמדו הגרמנים הארים.
דרה טען כי יש עקרונות רבייה ספציפיים שהחברה המודרנית צריכה לאמץ כדי לעצור את הידרדרות העליונות הגזעית הנורדית-גרמנית.
כדי להתחיל להניע תהליך שחזור גזעי, הוא הדגיש כי על החברה הגרמנית לאמץ מנהגים וחוקים להתרבות, שישמרו על טהרת הגזע הנורדי במשך אלפי שנים.
תהליך זה היה צריך להתחיל במשפחה דרך חינוך.
דרה קרא באופן ספציפי להחזרת המודעות האימהית של הבנות.
הוא האמין שבנות גרמניות צריכות להיות מחויבות למשפחתן העתידית ולטהרת הגזע שלהן.
בנות גרמניות היו צריכות להבין את החשיבות בבחירת בן זוג "טהור מבחינה גזעית".
מנהגי הרבייה של הנורדים הקדומים הם המפתח לגרמניה המודרנית החזקה.
דרה סיכם את הניתוח שלו בנושא נישואין ורבייה בכך שקבע כי: "אם בתוכנית שלנו ליצור אצולה חדשה, מושג הנישואין צריך לכלול רבייה, אנו לא מייבאים בכך שום דבר דמוי-חיה ולא ראוי לבני-אדם.
אנו רק מחדשים את מיטב המסורות הרוחניות והמוסריות של אבות אבותינו, תוך כדי טיהורם והבהרתם עם הממצאים והמחקרים של הגנטיקה המודרנית".
דרה נגעל מחוסר הדאגה הגרמני לנוכח התמעטות הגזעית שלהם והנסיגה בעליונותם הגזעית על ידי התרבות עם בני גזעים אחרים כביכול.
הוא הרגיש שיש עיסוק רב יותר במחקר תורשתי חסר חשיבות מאשר ביחס ליישום עקרונות האאוגניקה על גזע הנורדי, שהוא קריטי לשמירה על המצב האנושי.
במילותיו של דרה, "לא משנה מה אנשים אומרים, בן אנוש הוא בעל ערך רב יותר מכל האננסים בעולם".
הוא השתמש בהקבלות לעולם החקלאות ובעלי חיים כדי להראות כיצד עקרונות הגידול מיושמים בהצלחה.
הוא הדגיש כי יש להכניס מושגים אלה מחדש לתרבות הגרמנית, כדי לבטל את נזקי ההתרבות הבין-גזעית הבלתי מפוקחת שבחברה.
דרה האמין כי חברות נורדיות קדומות היו מודעות מאוד לאחדות הגזעית והתרבותית שלהן.
הוא טען כי נעשה שימוש בטכניקות רבייה עד סוף המאה התשע עשרה בכל הרמות החברתיות - מאצולה ועד איכרים גרמנים.
דרה ניסה לייצר אמינות לתיאוריותיו הגזעיות שלו תוך מתן הסברים מפורטים לגבי מקורם של מונחים מעולם הרבייה.
הוא טען שהמילה "זוּכט" (Zucht - גזע; רבייה) עברה מניפולציה בחברה המודרנית כדי לתת קונוטציה ספציפית לבעלי חיים וצמחים.
הוא הדגיש כי זוכט בצורתה המקורית כללה את כל היצורים החיים ולמעשה היו צורות ספציפיות המכוונות כלפי האדם.
זה היה ניסיונו ליצור איזושהי שיטה פסאודו-מדעית לתמיכה בתיאוריות הגזע שלו.
שיטה בלתי מעשית מסוג זה אכן הקנתה אמינות מסוימת לדרה בתוך גרמניה הנאצית.
דרה שילב בהגותו מושגים רבים ששיקפו כנות חברתית וכבוד לתרבות הנורדית והנצחת הגזע הארי "הנעלה".
הוא הדגיש כי הנשים בחברה הנורדית צריכות להיות מודעות ל"חובה" שלהן לשמור על "הטוהר הנורדי".