tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נושא הציור שאוב מן הסיפור על ליסבטה ולורנצו מתוך היום הרביעי ב"דקאמרון" מאת ג'ובאני בוקאצ'ו, שעובד לשירו של ג'ון קיטס משנת 1818, Isabella or the Pot of Basil.
מיליי שילב בציור רמזים מוקדמים לאסון העתיד להתרחש, תוך שימוש בצבעוניות עזה, בפרטים מדויקים ובסמלים איקונוגרפיים, בהתאם לרעיונות האחווה הפרה־רפאליטית.
בראש הקשת שמעל ראשי האוהבים שילב האמן ורד לבן ופרח תשוקה כסמלים לאהבתם, ועל ספסלה של איזבלה נחרתו האותיות PRB – ראשי התיבות של "Pre-Raphaelite Brotherhood".
בכך הצהיר מיליי בגלוי על השתייכותו לתנועה.
עם הצגתה באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון בשנת 1849, נכללו בקטלוג התערוכה בתים מתוך שירו של קיטס.
הדמויות שבציור צוירו על פי קרוביו וחבריו של האמן: ויליאם מייקל רוזטי גילם את לורנצו, אשת אחיו של מיליי שימשה מודל לאיזבלה, ואביו מופיע בין הסועדים.
היצירה נמכרה זמן קצר לאחר הצגתה לחייט תמורת 150 לירות שטרלינג וחליפת בדים חדשה.
בהמשך השנים נודעה היצירה כעדות מוקדמת להולדת הציור הפרה־רפאליטי, וכיום היא מוצגת בגלריית ווקר לאמנות בליברפול.
בשנת 2012, לקראת תערוכת "הפרה־רפאליטים: אוונגרד ויקטוריאני" במוזיאון טייט בריטניה, חשפה האוצרת קרול ג'קובי פרשנות חדשה של היצירה.
היא הצביעה על אלמנטים סמליים בעלי משמעות מינית, ובהם צל בצורת איבר זכרי הנוצר על פני השולחן סביב הדמות הבועטת בכלב, בשילוב המלחייה ההפוכה ומפצח האגוזים שבידיה.
לטענתה, רמזים אלה מבטאים מתח בין ריסון לתשוקה ומערערים על התפיסה הרווחת של התקופה הוויקטוריאנית כפוריטנית לחלוטין.
ממצא זה עורר עניין מחודש ביצירה והוצג כדוגמה לאומץ הסגנוני והחברתי של מיליי ושל האחווה הפרה־רפאליטית.
בשנת 2023 פורסם באתר At Sunnyside – Where Truth and Beauty Meet תיאור מקיף של היצירה, שבו הודגש מעמדה של "איזבלה" כאחת היצירות הראשונות שנעשו ברוח הפרה־רפאליטית.
לפי התיאור, הציור נוצר זמן קצר לאחר ייסוד האחווה על ידי מיליי, בהיותו בן תשע־עשרה בלבד.
האתר חזר על עיקרי הסיפור – אהבתם הטרגית של איזבלה ולורנצו, רציחתו בידי אחיה, גילוי גופתו ונטישת ראשה בעציץ ריחן שהיא משקה בדמעותיה – כסמל למיזוג בין יופי, סבל ונאמנות נצחית.
איזבל פיאלקובסקי היא כדורסלנית צרפתית ששיחקה בעמדת סנטר/פאוור פורוורד בליגת ה-WNBA, ליגות צרפת ואיטליה ובנבחרת צרפת.פיאלקובסקי זתכה במספר מדליות באליפות אירופה בכדורסל נשים.
ב-2020 פיאלקובסקי להיכל התהילה של פיב"א
איזבל פיאלקובסקי נולדה בעירקלרמון-פראן בשנת 1972. בשנת 1988 היא החלה לשחק בקבוצת בוגרות של הליגה הצרפתית.
בשנת 1994 פיאלקובסקי החלה לשחק בקבוצה של אוניברסיטת קולורדו.
פיאלקובסקי החלה לשחק בליגת WNBA החל מעונת 1997 ב-WNBA כאשר נבחרה על ידי בקבוצת קליבלנד רוקרס.
לאחר עונת 1998 ב-WNBA היא חזרה לאירופה.
היא שיחקה באיטליה וזכתה באליפות בשנים 1998 ו-1999.
בתחרויות יורוליג (נשים) פיאלקובסקי זכתה פעמיים (1997 ו-2002) ופעמיים קבוצתה הפסידה בגמר (1999, 2001).
בהיותה חברה בנבחרת צרפת בכדורסל נשים פיאלקבוסקי השתתפה באליפות העולם בכדורסל נשים 1994, סידני 2000 (מקום חמישי), זכתה באליפות אירופה בכדורסל נשים 2001 ופעמיים במדליית כסף.
איזדורה דאנקן הייתה רקדנית אמריקאית.
איזדורה אנג'לה דאנקן נולדה ב-1878 בסן פרנסיסקו שבקליפורניה לאב ג'וסף צ'ארלס דאנקן (1898–1819), בנקאי, ולאם מארי איזדורה גארי (1922–1849).
דאנקן הייתה הצעירה מבין ארבעה אחים.
אחיה הגדולים היו אוגוסטין דאנקן וריימונד דאנקן.
אחותה אליזבת דאנקן הייתה גם היא רקדנית.
זמן קצר לאחר שנולדה, כשלו עסקיו של אביה, והמשפחה ירדה מנכסיה.
הוריה של דאנקן התגרשו (ככל הנראה בשנת 1889), והאם וילדיה עברו לאוקלנד.
מכיוון שהאם הייתה מוזיקאית, זכתה איזדורה לחינוך תרבותי-אמנותי.
כבר בילדותה היא למדה בלט ועמדה על קצות אצבעותיה בנעלי הפוינט, אולם עד מהרה היא הגיעה למסקנה שהתנועה לא טבעית, ושלרקדן יש צורך בקשר ישיר עם הרצפה.
בשנת 1896 התקבלה דאנקן ללהקה של אוגוסטין דיילי בניו יורק, שם קיבלה תפקיד פנטומימה שאותו שנאה ולאחר מכן סולו בחלום ליל קיץ.
בשל היחס מצד דיילי שלא אהב את סגנונה ומשום שהרגישה שאין היא יכולה לבטא את עצמה שם, התפטרה דאנקן מהלהקה.
דאנקן חזרה להופיע בברים ובסלונים כדי להרוויח כסף.
היא נסעה ללונדון, שם ביקרה במוזיאון הבריטי לאמנות יוון העתיקה וראתה כדים ועליהם ציורים של אנשים דו-ממדיים.
ציורים אלה השפיעו רבות על סגנונה, היא ראתה בציורים דו-ממדיים אלה תנועות של חופש שאימצה לריקודים שלה.
שם קראה את ספרו של הפילוסוף פרידריך ניטשה "הולדת הטרגדיה"; בספר זה דובר על שני דחפים: תבונה מצד אחד ותשוקה ויצר מאידך.
בשנת 1905 נסעה דאנקן לסנקט פטרבורג שברוסיה, ושם פגשה אמנים גדולים: סרגיי דיאגילב, אנה פבלובה וואצלב ניז'ינסקי.
למרות שברוסיה שלט הבלט הקלאסי, התקבלה דאנקן בזרועות פתוחות, והיו אף אמנים שונים שהושפעו ממנה והחלו לרקוד יחפים.
טענתה של דאנקן נגד הבלט הקלאסי הייתה שהבלט הקלאסי חונק את הרקדן, ותנועותיו מוגבלות עד כדי כך שכבר לא ניתן לגוונן.
הבלט הקלאסי כפי שראתה אותו היה מלאכותי ולא חלק מהטבע - אין בו זרימה אלא מעבר בין פוזיציות.
דאנקן ראתה את המלאכותיות בבלט הקלאסי בעיקר בהרגשת חוסר הכובד ששלט בריקודי הבלט והתבטא, למשל, על ידי עליה על הפוינט.
היא חשה שמשום שהכובד קיים בטבע אין להתעלם ממנו (או לנסות לעשות כן) במחול.
היא חזרה לפריז, מושפעת רבות מהפסל של אוגוסט רודן.
הפסל של רודן הציב אותה בפני חשיבה שונה: יופי תמיד קיים אך הוא קיים בפנימיות ולאו דווקא בחיצוניות.
כלומר לכל יצירת אמנות בין שזו מוזיקה, אמנות פלסטית או מחול יש יופי פנימי בתנאי שליצירה יש אופי.
בשנת 1909 פתחה בית ספר בברלין שבגרמניה, אשר היה פופולרי למשך 4 שנים בערך.
דאנקן כיוונה את תלמידיה ליצור ועל ידי יצירה זו לפתח לקסיקון תנועות משלהם.
דאנקן הזכירה לתלמידיה את התנועות הבסיסיות של האדם - הליכה ודילוג (שיעורים אותם העבירה אחותה).
בנוסף לשיעורים אלה, היא העבירה שיעורי השראה בהם ניסתה ללמד את תלמידיה את מקור התנועה.
מכיוון שאיזדורה עצמה לא סיימה בית ספר ולא ידעה כיצד מערכת החינוך פועלת, שיעוריה בבית הספר נטו להתקיים באופן לא מסודר, ולא נשאר תיעוד רב עליה ועל היצירות הכוריאוגרפיות שלה.
ב-1913 טבעו ילדיה בנהר הסן בצרפת, כאשר המכונית שבה נמצאו עם האומנת הידרדרה אל תוך הנהר.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, חזרה דאנקן לרוסיה, והקימה שם אקדמיה למחול.
לאחר מספר שנים חזרה למולדתה, ארצות הברית, שם נאמה בעד הקומוניזם.
כמו בקריירה, כך גם בחייה האישיים, איזדורה שברה מוסכמות רבות.
היא הייתה ביסקסואלית, אתאיסטית, ותמכה בפומבי בקומוניזם (עקב כך גם נשללה אזרחותה האמריקאית בשנות ה-20 המוקדמות).
לאיזדורה היו שני ילדים מגברים שלא הייתה נשואה להם.
דירדרה ביאטריס נולדה ב-1906, והייתה בתו של איש התיאטרון הנודע גורדון קרייג.
הבן השני, פטריק, נולד ב-1 במאי 1910, והיה בנו של פריס סינגר, אחד מבניו של הממציא האמריקאי אייזק סינגר.
שני הילדים מתו בתאונת טביעה בסן ב-1913. הילדים היו ברכב עם האומנת שלהם, לאחר ארוחה עם איזדורה ופריס סינגר.
הנהג דומם את המנוע בניסיון למנוע התנגשות עם מכונית אחרת.
הוא יצא מהרכב כדי להתניע ידנית, אבל שכח להפעיל את בלם היד.
הרכב התגלגל במורד שדרות בורדו לתוך הנהר.
לאחר התאונה איזדורה עברה תקופת התאוששות של מספר חודשים בקורפו עם אחיה ואחותה.
לאחר מכן בילתה מספר שבועות בוויראג'יו שבטוסקנה עם השחקנית אליאונורה דוזה.
נולד לה ילד נוסף ב-13 באוגוסט 1914, אך הוא שרד רק מספר שעות.
בשנת 1922 היא נישאה לסרגיי יסנין, משורר רוסי מפורסם, שהיה צעיר ממנה ב-18 שנה.
יסנין הצטרף אליה לסיבוב הופעות באירופה וארצות הברית.
בשנה שלאחר מכן עזב את דאנקן וחזר למוסקבה.
לדאנקן הייתה גם מערכת יחסים רומנטית עם המשוררת והמחזאית האמריקאית מרסדס דה אקוסטה, המתועדת במכתבים רבים שכתבו אחת לשנייה.
באחד מהם כתבה דאנקן "מרסדס, הובילי אותי בידייך הקטנות והחזקות ואני אלך אחרייך - לפסגת הר.
היא נהרגה בשנת 1927 בתאונת דרכים בניס שבצרפת, לאחר שהצעיף שלה נלכד בגלגלי מכוניתה הנוסעת.
ב-1968 הופק הסרט "איזדורה" בכיכובה של ונסה רדגרייב בתפקיד איזדורה דאנקן.
סגנונה של דאנקן ידוע כנקודת מפנה בתולדות המחול המודרני, בשל ניגודו למחול הקלאסי.
היא הצליחה לשחרר את עצמה מהתפיסות שהרקדן הקלאסי הכיר עד אז, כמו השמלות הנוקשות שבמקומן לבשה טוניקות בד ומן הנעליים, כאשר רקדה יחפה, ומתחושת חוסר המשקל כאשר בריקודיה התייחסה למשקל.
כאישה הפועלת בדרך האקספרסיוניסטית, היא טענה שהציר המרכזי של התנועה הוא החופש של היוצרת.
כלומר על המחול להיות דרך של הרקדן לביטוי אישי פנימי ולא חיצוני, ומשום כך הייתה הכוריאוגרפית של עצמה.
איזדור יכמן היה סמל צוות יהודי בצבא ארצות הברית, שנהרג במלחמת העולם השנייה לאחר שהגן על העיר הבלגית פלמייר מתקיפה נאצית.
לאחר מותו הוענק לו עיטור צלב השירות המצוין בעבור "גילויי אומץ הלב והאבירות הבולטים שלו, מעל ומעבר לדרישות התפקיד".
בחינה מחודשת של גבורתו הביאה לשדרוג העיטור למדליית הכבוד, העיטור הצבאי הגבוה ביותר בארצות הברית, ב-1950.
איזדור יכמן נולד בברלין שבגרמניה ב-14 בדצמבר 1922, בנם הבכור של ליאו ולוטה יכמן.
משפחתו של איזדור היגרה לארצות הברית כאשר היה בן שנתיים.
הוא גדל בבולטימור שבמרילנד וב-1939 סיים את בית הספר התיכון.
מספר קרובי משפחה של יכמן נספו בשואה, בהם שישה דודים ודודות.
סמל יכמן לחם במסגרת פלוגה ב' של רגימנט החי"ר המוצנח ה-513. הוא ופלוגתו מצאו את עצמם מרותקים למקום תחת אש כבדה של ארטילריה, מרגמות, נשק קל ושני טנקים שתקפו את היחידה והסבו לה אבדות כבדות.
סמל יכמן נטש את המחסה שלו, צלח את פני השטח החשופים תחת מטר האש ולקח בזוקה מחבר שנהרג.
לאחר מכן הוא התקדם לעבר הטנקים שריכזו את האש שלהם לכיוונו.
סמל יכמן הצליח לפגוע באחד הטנקים ולגרום להם לסגת אך במהלך הפעולה הוא נפגע ונהרג.
מספר שנים לאחר מכן הקימו תושבי הכפר פלמייר פסל לזכר חייל אלמוני שנלחם כדי להציל את הכפר.
זמן מה לאחר הקמת הפסל העלה חיפוש ברישומי הצבא שהחייל האלמוני הוא אכן סמל יכמן, ושמו צורף לפסל.
איזבסטיה הוא עיתון רוסי ותיק ורב-תפוצה.
משמעות המילה "איזבסטיה" היא "ידיעות" (או "ידיעות מוגשות").
תחילתו של העיתון איזבסטיה בעיתון "חדשות סובייט הפועלים של פטרוגרד" אשר התפרסם החל מ-13 במרץ 1917 בעיר פטרוגרד.
בתחילתו נתן העיתון ביטוי להשקפות מנשביקיות ואלו של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית.
בחודש אוגוסט 1917 שינה העיתון את שמו ונקרא "חדשות הוועד המנהל המרכזי של הסובייטים של הפועלים והחיילים" ובגילגולו השלישי נקרא: "ידיעות הסובייטים של עמי ברית המועצות" (רוסית: Известия Советов народных депутатов СССР), או בקיצור "איזבסטיה".
לאחר כינוס הקונגרס הכל-רוסי השני של הסובייטים (בשלהי 1917) הפך איזבסטיה לעיתון הרשמי של הממשלה הסובייטית.
בעוד שהעיתון פראבדה שימש כעיתון הרשמי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, היה איזבסטיה העיתון הרשמי של הממשלה הסובייטית ונשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות.
תקופת הזוהר של העיתון היה בשנות כהונתו של ניקולאי בוכארין כעורך ראשי (1934–1937).
במשך יותר מעשור העסיק העיתון את הקריקטוריסט בוריס יפימוב, אך לאחר מעצר אחיו הוא פוטר.
אחד מבכירי הכותבים בו עד 1937 היה קארל ראדק, שמאמריו נחשבו למשקפים את עמדתו של סטלין.
לאחר התמוטטות ברית המועצות איזבסטיה מבקש להצטייר כעיתון של כל האומה הרוסית.
העיתון היה בבעלות חברת החזקות אשר בעליה הוא ולדימיר פוטנין, מגדולי האוליגרכים ברוסיה, המקורב לשלטון.
מניות השליטה בעיתון נרכשו ב-3 ביוני 2005 על ידי תאגיד הענק גזפרום באמצעות חברת ההחזקות גזפרום מדיה.
נכון לשנת 2005 תפוצת העיתון היא כ-240,000 גיליונות ליום.
בשנת 2008 העיתון נמכר לקבוצת תקשורת מסנקט פטרבורג שבבעלות יורי קובלצ'וק.
בשנת 2011 מערכת העיתון עברה מבניין שנבנה במיוחד בשבילה בשנת 1926 במרכז מוסקבה לבניין אחר בפרברי העיר.
איזבלה פיורלה אלטרה ג'ובאנה רוסליני (באיטלקית: Isabella Fiorella Elettra Giovanna Rossellini; נולדה ב-18 ביוני 1952) היא שחקנית, במאית, סופרת, פילנתרופית ודוגמנית איטלקייה.
נולדה ברומא שבאיטליה, למשפחה קתולית.
רוסליני היא בתם של השחקנית השוודית אינגריד ברגמן, ושל הבמאי האיטלקי רוברטו רוסליני.
לה שלושה אחים ואחיות מאמה: אחותה התאומה איזוטה אינגריד רוסליני, שמשמשת כפרופסור לספרות איטלקית; אח בשם רוברטו אינגמר רוסליני, שעוסק בפיננסים; ואחות-למחצה מנישואיה הראשונים של אמה, פיה לינדרטום, שעבדה בעבר בטלוויזיה.
לה ארבעה אחים ואחיות משני נישואיו של אביה: רומאנו (מת בגיל 9); רנצו, גיל ורפאלה.
רוסליני נולדה ברומא וגדלה בה, כמו גם בסנטה מרינלה (Santa Marinella) ובפריז.
בהיותה בת 13 אובחנה אצלה עקמת.
על מנת ליישר אותה היה על איזבלה לעבור 18 חודשים קשים של מתיחות אינטנסיביות, עיצוב הגוף וניתוח בעמוד השדרה שלה בו השתמשו בחתיכות מעצמות השוק שלה (בהן נעזרו על מנת לתמוך בחוליה הבודדת בלי לסכן את דחיית הגוף הזר) ותקופת התאוששות מניתוח.
כתוצאה מכך, נוצרו אצלה צלקות בגבה ובשוקה.
בגיל 19 טסה לניו יורק על מנת ללמוד בקולג' פינץ' בעודה עובדת כמתורגמנית, מנהלת זירה בקרקסים וככתבת ברשת הטלוויזיה האיטלקית RAI.
היא גם הופיעה לסירוגין במופע הקומי האיטלקי של רוברטו בניני, The Other Sunday.
אולם, היא לא החליטה לעבור לגור בניו יורק לתמיד עד לנישואיה עם מרטין סקורסזה (1979–1982).
נישואיה הבאים היו לג'ון ויידמן (Jon Wiedemann; 1983–1986), דוגמן בוגר אוניברסיטת הרווארד שמוצאו מטקסס (כיום מנהל במיקרוסופט), והיא ילדה את בתה אלטרה (Elettra Rossellini Wiedemann, לימים דוגמנית).
אחרי כן היא יצאה עם דייוויד לינץ', גארי אולדמן וגרגורי מושר (Gregory Mosher).
היא החלה את קריירת הדוגמנות שלה בגיל 28, כשצילם אותה ברוס ובר, צלם הווג הבריטי וביל קינג, צלם הווג האמריקני.
במהלך הקריירה שלה, היא גם עבדה עם הרבה צלמים ידועים אחרים, בכללם ריצ'רד אבדון, סטיבן מייזל, הלמוט ניוטון, פטר לינדברג (Peter Lindbergh), נורמן פרקינסון, איב ארנולד, פרנסצקו סקאבולו (Francesco Scavullo), אנני ליבוביץ', דניס פיל (Denis Piel) ורוברט מייפלת'ורפ.
תמונתה הופיעה במגזינים כמו מארי קלייר (Marie Claire), הארפר'ס בזאר, ואניטי פייר (Vanity Fair) ו־Elle.
תערוכה המוקדשת לתצלומים שלה, שנקראה "דיוקן של אשה" (Portrait of a Woman), הוצגה במוזיאון לאמנות מודרנית (Musee d'Art Moderne) בפריז.
קריירת הדוגמנות של רוסליני הובילה אותה לעולם הקוסמטיקה, שם היא נעשתה הפרזנטורית של לנקום ב-1982, בהחליפה את ננסי דוטי (Nancy Dutiel) בארצות הברית ואת קרול אלט (Carol Alt) באירופה.
בעת ששמשה בתפקיד, ב-1990, היא נהייתה מעורבת בפיתוח הבושם של טרזור (Trésor) של לנקום.
מאוחר יותר, ב-1995, היא עבדה עם חברת קוטי (Coty Group) ופיתחה את קו הקוסמטיקה האישי שלה "איזבלה רוסליני מניפסטו".
אולם, ב-1996, אחרי 14 שנים בחברה, היא הוחלפה בשל היותה "זקנה מדי", מאחר שהיא הייתה בשנות הארבעים לחייה באותה העת.
היא חתומה בסוכנות הדוגמנות של דונלד טראמפ, טראמפ מודל (Trump Model Management).
הופעת הבכורה של רוסליני בסרט הייתה כנזירה לצד אמה בסרט "A Matter of Time", משנת 1976. אולם היא לא התחילה באמת לשחק עד שנת 1979, אז שיחקה בסרט "Il Prato".
היא לא זכתה להצלחה בסרטים עד לאחר לכתה לעולמה של אמה ב-1982, כשלוהקה לסרטה האמריקאי הראשון, "לילות לבנים", בשנת 1985. עם זאת, תפקידה הידוע ביותר הוא ככל הנראה כדורותי ואלנס, זמרת במועדון לילה בסרט "קטיפה כחולה" של דייוויד לינץ'.
תפקידים נוספים ראויים לציון שלה כוללים את משחקה בסרטים "עיניים שחורות" של הבמאי הרוסי ניקיטה מיכאלקוב, "בני דודים", "המוות נאה לה", "אהובתי הנצחית" ו"ללא פחד".
בשנת 1998 היא שיחקה בסרט על פי ספר של קרל פרידמן שהוצג בפסטיבל ברלין לקולנוע וזכה בפרסים.
ב-2002 שיחקה בסרט הגנגסטר האמריקאי "אימפריה", לצד ג'ון לגוויזאמו ודניס ריצ'רדס.
ב-2003 הופיעה רוסליני מספר פעמים בסדרת הטלוויזיה "זהות בדויה".
באותה שנה, היא גם הופיעה בסרט הקנדי
"המוזיקה העצובה בעולם", אותו ביים גי מאדין (Guy Maddin).
ב-2004 היא שיחקה ככוהנת הגדולה תיאר (Thar) בסדרה "אגדת ארץ-ים" בערוץ המדע הבדיוני האמריקני Sci Fi Channel.
בנוסף לכך היא הופיעה בהפקת אוף ברודוויי של "The Stendhal
מלבד זאת, היא נעשתה שגרירה של Silversea Cruise Line והופיעה בפרסומות שלהם ובאתר שלהם.
ב-2006 השתתפה רוסליני במספר תוכניות תעודיות בטלוויזיה.
ראשית, היא קריינה תוכנית טלוויזיה בת שעתיים על איטליה בערוץ דיסקברי במסגרת סדרת הטלוויזיה Discovery Atlas, שמטרתה לתאר בקצרה את איטליה העכשווית.
פרט לכך, היא הנחתה את הפרק Iconoclasts בסדרה של ערוץ סאנדנס, שגם הציג את ממציא הרכינוע דין קיימן, היא סיפרה על עברה ובאילו פעילויות היא הייתה מעורבת באותה עת.
באותה שנה שיחקה בסרט "ידוע לשמצה".
ב-2007 הופיעה רוסליני בתפקיד אורח בשני פרקים בקומדיית המצבים "רוק 30", שם היא שיחקה את גרושתו של אלק בולדווין.
בשנת 2008 סיירה רוסליני בפסטיבלי קולנוע בעולם, בכללם פסטיבל סאנדנס, עם סדרת סרטים קצרים בשם "פורנו ירוק", שהיא כתבה את התסריט וביימה במשותף עם ג'ודי שפירו.
כל סרט בסדרה הוא באורך שתי דקות, ובו רוסליני מדגימה את הרגלי ההזדווגות של בעלי חיים שונים.
בשנת 2010 שיחקה בסרט "פריחה מאוחרת" (Late Bloomers) בבימוי ג'ולי גאברס, בהפקה צרפתית, בריטית ובלגית.
באותה שנה ביימה עם ג'רו וון בוהם ושיחקה בסרטם "איזבלה רוסליני: החיים הפראים שלי" (Isabella Rossellini - My Wild Life), סרט בהפקה גרמנית וצרפתית.
שני הסרטים הוקרנו בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2011. כמו כן, בשנת 2010 השתתפה רוסליני בסרט האיטלקי "בדידותם של המספרים הראשוניים" שבו גילמה את אדל.
הסרט מבוסס על הרומן באותו שם מאת פאולו ג'ורדנו.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הבריטי "ויטה ווירג'יניה" המבוסס על הרומן של וירג'יניה וולף וויטה סקוויל-ווסט.
בשנת 2021 גילמה את בלבינה בסדרת הטלוויזיה ההיסטורית "דומינה"; הפקה משותפת של בריטניה ואיטליה.
באותה שנה דיבבה את דמותה של דודה קוני בסרט המוקומנטרי העצמאי "מרסל הקונכייה עם הנעליים".
בשנת 2022 גילמה את השפית ומחברת ספרי הבישול הצרפתייה סימון בק (אנ') בסדרה "ג'וליה" (אנ'); דרמה קומית תקופתית אודות ג'וליה צ'יילד של רשת HBO Max.
בשנת 2023 שיחקה בסרט הדרמה האמריקאי "Silent Life: The Story of the Lady in Black" לצד כוכב הקולנוע האיטלקי פרנקו נרו.
באותה שנה שיחקה בסרט המותחן-קומי אמריקאי "טיפוס של חתולים" המבוסס על סיפור קצר מ-2017 שפורסם בניו יורקר והפך לויראלי.
בהמשך, שיחקה גם בדרמה התקופתית "לה כימרה" לצדו של ג'וש או'קונור והייתה הקריינית בסרט הקומדיה הסוריאליסטי "פרובלמיסטה" בבימויו של חוליו טורס.
בשנת 2024 גילמה את אגמס במותחן הפסיכולוגי האמריקאי "עד שיצא עשן לבן" בבימויו של אדוארד ברגר, המבוסס על ספר בעל שם זהה של רוברט האריס משנת 2016.
ב--1987 רוסליני זכתה בפרס אינדפנדנט ספיריט עבור התפקיד הראשי הנשי בסרט קטיפה כחולה.
ב-1997 קיבלה שתי מועמדויות חשובות.
היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב עבור ההופעה הטובה ביותר של שחקנית במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה עבור משחקה בסרט "Crime of the Century" ולפרס אמי עבור הופעת שחקנית אורח בסדרת דרמה בשל משחקה בסדרת הטלוויזיה "שיקגו הופ".
ב-2025 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע על תפקידה ב"עד שיצא עשן לבן".
פרט למשחק, דוגמנות וקוסמטיקה, רוסליני לוקחת חלק במאמצי שימור.
בנוסף לכך היא נשיאה ומנהלת של קרן הווארד גילמן, מכון בינלאומי המתמקד בשימור חיות הבר, האמנויות, הצילום והריקוד.
חברת וולט דיסני העניקה לה 100,000$ על מנת לסייע למאמצי השימור שלה בשני הארגונים הללו.
היא גם תרמה לשימור סנטרל פארק.
מלבד זאת רוסליני היא התורמת העיקרית של החברה ההיסטורית Bellport-Brookhaven בבלפורט, ניו יורק, שם היא מתגוררת חלק מזמנה.
רוסליני גם מעורבת בחברה המאמנת כלבי נחייה לעוורים.
פרט לכך היא הייתה נאמנה של בית ג'ורג' איסטמן וב-1997 זכתה לאות הוקרה מהבית בשל תמיכתה בשימור תעשיית הצילום.
היא גם שגרירה לאומית של הארגון האמריקאי התומך בקרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים.
בסרט היא משחקת כמעט את כל התפקידים, בכללם את דייוויד או.
סלזניק, אלפרד היצ'קוק ואת אמה אינגריד ברגמן.
איזבלה רוסליני היא בעלת אזרחות כפולה: אמריקאית ואיטלקית.
לה בת, אלטרה רוסליני-ויידמן (נולדה ב-1983) ובן מאומץ, רוברטו (נולד ב-1992).
איזבלה סקורופקו (בפולנית: Izabella Scorupco; נולדה ב-4 ביוני 1970) היא שחקנית פולנית-שוודית שידועה במיוחד בשל היותה נערת בונד נטליה סמיונובה בסרט ג'יימס בונד "גולדן איי" משנת 1995. היא ילידת פולין הראשונה שמגלמת את תפקיד נערת בונד.
נולדה בשם איזבלה דורותה סקרופקו (Izabela Dorota Skorupko) בביאליסטוק שבפולין למשפחה נוצרית.
הוריה הם לך ומגדלנה, אך בהיותה בת שנה הם נפרדו ואיזבלה עברה לגור עם אימה.
ב-1978 עברו השתיים ל-Bredäng בסטוקהולם, שוודיה.
היא הגיעה לשוודיה בגיל 8 ולמדה לדבר שוודית ואנגלית, בנוסף לשפת אמה הפולנית.
סקורופקו עבדה כדוגמנית וב-1989 גילה אותה הבמאי סטפן הילדרבנד והיא כיכבה בסרט "Ingen kan älska som vi" ("אף אחד לא אוהב כמונו").
בראשית שנות ה-90; הייתה לה קריירה קצרה אבל מוצלחת כזמרת פופ, והיא הוציאה אלבום זהב בשוודיה.
סקורופקו התפרסמה לראשונה באופן בינלאומי כששיחקה ב-1995 בסרט "גולדן איי" מסדרת ג'יימס בונד.
בסרט גילמה מתכננת מחשבים רוסיה בשם נטליה סימיונובה שעוזרת לג'יימס בונד (פירס ברוסנן) למנוע מסוכן נוכל לגנוב נשק גרעיני.
מבחינה מסחרית, הסרט היה המצליח ביותר בסדרה מאז מונרייקר, והסרט הרביעי בהצלחתו בשנת 1995. הביקורות לסרט היו חיוביות מאוד.
האתר Metacritic נתן לסרט ציון של כ-65%, בעוד שהאתר Rotten Tomatoes נתן לו ציון של כ-78%.
האתר IGN דירג את גולדן איי כסרט החמישי הטוב ביותר בסדרה.
שיחקה בנוסף גם בשובר הקופות "מעבר לגבול הסכנה" בתור מוניק אוברטין, הרופאה של צוות החילוץ על הר K2 ובסרטים "שלטון האש" בתור טייסת ההליקופטר האמריקאית בלונדון העתידנית אלכס ג'נסן ו"מגרש השדים: ההתחלה" בתור הרופאה שרה.
הייתה נשואה לשחקן הוקי הקרח הפולני Mariusz Czerkawski בשנים 1996–2000. יש להם בת אחת (נולדה ב-16 בספטמבר 1997).
ב-30 בינואר 2003 היא נישאה לאמריקאי ג'פרי ריימונד.
יש להם ילד (נולד ב-24 ביולי 2003) והמשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס.
גולדן איי (1995) – נטליה סימיונובה
Solstorm (2007) – רבקה מרטינסון
איזבלי ברגוסי פונטאנה היא דוגמנית ברזילאית.
פונטאנה נולדה בפרנה, קוריטיבה, ברזיל.
ב-1996 הגיעה לגמר של תחרות "מראה הדוגמנות עלית" ובשנה שאחרי כן היא עברה מדרום ברזיל למילאנו, איטליה, כדי לפתוח בקריירת דוגמנות.
ב-1999 היא דגמנה לקטלוג לבני-הנשים של ויקטוריה'ס סיקרט.
מעט אחר כך, היא חתמה על חוזי דוגמות עם ורסצ'ה, רלף לורן, וולנטינו.
מאז 1999 היא דגמנה לגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, מארי קלייר, Elle, ווג, הרפרס בזאר, נומרו,, i-D, ארנה ורבים אחרים.
פונטאנה הופיעה בתצלומי פנים במודעות פרסומת רבות בכללן לג'ינס ארמאני, שאנל, Colcci, Disritmia, אמפוריו ארמאני, אנריקה מרטינס, הלנה רובינשטיין, הוגו בוס, חוסיין צ'לאיאן, מאסימו דוטי, M.
Officer, ניקול פארי, אוסקר דה לה רנטה, פיטר האן, פיליפס, רלף לורן, רבלון, רוברטו קוואלי, Rosa Chá, Saks Fifth Avenue, טומי הילפיגר, טריטון, ולנטינו, ורסצ'ה, ויקטוריה'ס סיקרט, Vivara.
כעת איזבלי מופיעה בפרסומות F/W לוורסצ'ה, רוברטו קוואלי, ולנטינו, ו-H&M.
איזבלי היא הפנים הנוכחיות של בושם Flowerbomb של ויקטור ורולף.
ב-2008 היא הופיעה לראשונה ברשימת 15 הדוגמניות המרוויחות את השכר הגבוה ביותר בעולם שערך המגזין פורבס והגיעה למקום ה-11, עם רווחים של $3 מיליון דולרים.
היא נישאה לדוגמן אלווארו ז'אקומוסי אבל הם התגרשו ב-2004. פונטנה התחתנה עם השחקן והדוגמן הנרי קסטלי ב-10 בדצמבר 2005 ובנם, לוקאס, נולד ב-23 באוקטובר 2006 בסאו פאולו.
פונטנה וקסטלי נפרדו וכיום הם בתהליכי גירושין.
אִיזְבֶּרְבָּאש היא עיר ברפובליקה דאגסטן שבדרום הפדרציה הרוסית.
קיבלה סטטוס של עיר משנת 1949, וכיום היא השביעית בגודלה בדאגסטן.
בעיר יש רוב של דרגינים, המהווים 64% אחוז מכלל האוכלוסייה; אחריהם הקומיקים - 14% אחוז; רוסים - 5%; אווארים, המהוים פחות מ-3%; ועוד עמים דאגסטנים שונים.
העיר ממוקמת על החוף המערבי של הים הכספי, כמו בירת הרפובליקה מחצ'קלה.
המרחק בין הערים הוא כ-56 ק"מ.
חופי העיר איזברבאש זכו להיות הראשונים שקדחו בהם נפט ממעמקי הים.
סמוך לעיר נמצא הר בשם פושקין טאו, על שמו של הסופר הרוסי פושקין, מכיוון שצורת ההר מזכירה את צדודיתו.
כלכלת העיר נסובה בעיקר על מפעלי נפט, מפעלים קונדיטוריים ומפעלי שתייה חריפה.
בעיר מיוצר הקוניאק המפורסם ברוסיה, איזברבאשסקי קוניאק.
איזבלה מנאפולי או איזבלה מאראגון (באיטלקית: Isabella di Napoli או Isabella d'Aragona; 2 באוקטובר 1470 - 11 בפברואר 1524) הייתה נסיכת נאפולי ודוכסית מילאנו ובארי, רעייתו של ג'אן גלאצו ספורצה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הועלתה השערה שהיא הדמות המצוירת בדיוקן מונה ליזה של לאונרדו דה וינצ'י.
לאחר שב-2008 השערה זו נדחתה בעקבות גילוי הערתו של וספוצ'י מ-1503, העלה ב-2012 ההיסטוריון הגרמני, מייק פוכט לירסן את ההשערה כי המונה ליזה היא אכן איזבלה מאראגון.
בתו של אלפונסו השני, מלך נאפולי ואיפוליטה מריה, אחותו של לודוביקו ספורצה.
בגיל 18 נישאה ליורש דוכסות מילאנו, ג'אן גלאצו, אולם מי ששלט בפועל בדוכסות היה דודה, לודוביקו.
יאקופו טרוטי, שגריר דוכסות פרארה, כתב כי היא הייתה "כה יפה וקורנת, עד כי נדמתה לשמש".
לזוג נולדו שלושה ילדים: פרנצ'סקו (1491–1512), שעבר לחצרו של לואי השביעי, מלך צרפת ב-1499; בונה ספורצה, רעייתו של זיגמונט הראשון, מלך פולין; ואיפוליטה מריה (1493–1501).
ב-1496, לאחר מותו של ספורצה, הרחיבה את הטירה שבעיר בארי ועברה להתגורר בה לאחר מכן, מ-1499 ועד מותה.
איזבלה מאראגון הייתה מלכת צרפת, רעייתו של פיליפ השלישי, מלך צרפת ואמו של פיליפ הרביעי.
איזבלה נולדה בשנת 1247, לחיימה הראשון, מלך אראגון וליולאנטה מהונגריה, בתו של אנדראש השני, מלך הונגריה.
איזבלה נישאה לדופן צרפת בקלרמון-פראן וליוותה אותו במסע הצלב השמיני לתוניס.
בשובם ממסע הצלב, והיא בחודש השישי להריונה עם בנם החמישי, נפלה מסוס ליד העיר קוזנצה שבקלבריה.
היא ילדה ולד מת בלידה מוקדמת ונפטרה כעבור שבעה-עשר יום.
בעלה נסע עם גופתה וקבר אותה בבזיליקת סן-דני.
מצבת הקבר שלה חוללה ב-1793, במסגרת המהפכה הצרפתית יחד עם שאר מצבות המלכים.
לואי (1265–1276), הורעל, ככל הנראה בידי אמו החורגת, מארי מבראבנט
שארל, רוזן ולואה (1270–1325), הרוזן הראשון מבית ולואה.
אבי פיליפ השישי, מלך צרפת
איזה (באוקראינית: Иза, בהונגרית: Iza, ביידיש: איזא) היא כפר במערב אוקראינה.
בכפר מנזר וכנסייה על שם ניקולס הקדוש, שנוסדה בשנת 1921. משנת 1924 מוקדש המנזר לכנסיית הבתולה מרים.
באיזה התגורר לפני מלחמת העולם השנייה מיעוט גרמני, שמנה כ-5% מכלל 4,000 תושבי העיירה.
מאז מלחמת העולם השנייה יש בעיירה בעיקר תושבים רוסינים.
מוצרי העץ ומלאכת היד של תושבי העיירה משווקים ברחבי אוקראינה.
לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה השתייכה איזה להונגריה.
עם כיבוש הונגריה על ידי גרמניה, ב-1944, היו בעיירה כ-440 יהודים, רובם אורתודוקסים.
בקיץ 1941 גורשו יהודים חסרי נתינות מאיזה לאוקראינה שהייתה תחת כיבוש גרמני.
גברים יהודים אחרים מהעיירה גויסו בכפייה לשירותי העבודה בצבא ההונגרי, נשלחו לחזית המזרחית ורבים מהם נספו.
ב-16 באפריל 1944 הוקם באיזה גטו בו רוכזו אלפים מיהודי הסביבה, ובפרט מהכפרים איזקי , ורחני ביסטרי, ניז'ני ביסטרי , פודובובץ , הורינצ'ובו , ליפצ'ה , מאידאן , פיליפץ , קלצ'ין , קושלובו , וליאטין ודובריאנסקה .
במאי גורשו תושבי הגטו לאושוויץ.
איזבלה קרל הייתה כימאית ופיזיקאית אמריקאית.
איזבלה הלן לוגוסקי (Isabella Helen Lugoski) נולדה למהגרים פולנים בדטרויט, מישיגן.
אף אחד מבני משפחתה הגרעינית האחרים לא סיים תיכון, ועל רקע עובדה זו, קבלתה לאוניברסיטה עוררה גאווה רבה במיוחד בקרב הוריה.
בעת לימודיה בתיכון, קרל התלבטה באיזו מגמה לימודית לבחור.
לבסוף, לאחר התייעצות עם מורה, בחרה בכימיה - תחום שהתברר בהמשך כמרתק ביותר עבורה.
היא הייתה הנערה היחידה בקורס, אך זה לא הטריד אותה: להפך, רוב התלמידים האחרים בכיתה היו מוטרדים, וזאת על רקע העובדה שהיא קיבלה את הציונים הגבוהים ביותר בכיתה.
בשנת 1940 השלימה קרל תואר ראשון בתחום הכימיה הפיסקלית באוניברסיטת מישיגן.
היא המשיכה באותו תחום והשלימה תואר שני ודוקטורט.
באוניברסיטת מישיגן היא נפגשה עם ג'רום קרל שעסק אף הוא בחקר הכימיה הפיזיקלית, והשניים נישאו.
בשנת 1942, אחרי שסיימו את תוארי הדוקטורט שלהם, החלו בני הזוג לעבוד בפרויקט מנהטן.
איזבלה קרל הייתה אחת מהנשים הבכירות ביותר בפרויקט.
לאחר המלחמה, ב-1946 הם החלו לעבוד במעבדת המחקר של הצי האמריקאי (Naval Research Laboratory).
עבודתם שם הפכה אותם לחוקרים מובילים בתחום הקריסטלוגרפיה.
במהלך עבודתה שלה במעבדת המחקר של הצי, בדקה קרל בדקה בעזרת השימוש בשתי דיפרקציות של קרני רנטגן ואלקטרונים את המבנה התלת-ממדי של המולקולות.
יחד עם בן זוגה ג'רום, היא מצאה דרך לשפר את יכולתם של מדענים לנתח מולקולות ביולוגיות מורכבות.
האסטרטגיה החדשה והיעילה שהשניים מצאו לניתוח מולקולות עזרה למדענים לפתח תרופות חדשות ולערוך סינתזה של חומרים.
לאחר שהייתה נשואה לו שבעים ואחת שנים, נפטר בן זוגה ג'רום קרל.
לזוג נולדו שלוש בנות, שעובדות בתחומי המדע: כימיה תאורטית, כימיה אורגנית וגאולוגיה.
קרל נפטרה ב-3 באוקטובר 2017 בהוספיס באלכסנדריה שבווירג'יניה.
פרס שירות אזרחי נכבד, 2009
איזה הרשקוביץ-אילון (1907, אוקראינה – 11 בנובמבר 1997, תל אביב-יפו) הייתה מאיירת ספרי ילדים ויוצרת, מחלוצות האיור בארץ ישראל.
הרשקוביץ נולדה באוקראינה ובשנת 1922 עלתה לארץ עם הוריה, דב הרשקוביץ (אדריכל, היה מהנדס העיר תל אביב) ואנה (חנה) מויסייבנה, שהייתה פסנתרנית.
בסיום לימודי התיכון, שאפה ללמוד אמנות, ואולם לדרישת אמה הפסנתרנית, נאלצה ללמוד מוזיקה באיטליה.
רק לאחר מכן התאפשר לה לממש את שאיפתה ולמדה ציור ורסטורציה.
לאחר שובה לארץ, נישאה איזה לפריץ, אמן תל אביבי, ובני הזוג התערו בבוהמה המקומית.
לאחר כשנתיים, התאבד פריץ בקפיצה ממגדל המים ברחוב מזא"ה.
בשנות ה-30 שימשה כציירת הבית בתיאטרון לנוער "קסם".
איזה הייתה מורה לציור בבית הספר "יסוד המעלה" בתל אביב.
בעקבות טיול שערכה בערבה ב-1950 החליטה להתיישב באילת, יישוב בראשית ימיו שאוכלוסייתו דלילה והמבנים בו בודדים.
מאוחר יותר, בתחילת שנות ה-60, לאחר שרפי נלסון הגיע לאילת, התחברה אליו ולדמויות הצבעוניות שהתגוררו שם.
נמנתה על מייסדי המוזיאון העירוני בעיר.
משם הפליגה בתחילת שנות ה-60 למסע בן שלושה חודשים באתיופיה.
הרשקוביץ פגשה לראשונה את רעייתו של הקיסר האתיופי היילה סלאסי בהצגת האופרה בירושלים בסביבות 1943. אז חיו הקיסר ורעייתו בגלות שם.
הרשקוביץ ביקרה, בין היתר, בארמון המלכות של הקיסר באדיס אבבה והתיידדה עם רעייתו, הקיסרית.
לאחר מכן עברה לאשקלון, שם עסקה בשחזור עתיקות, בין היתר, של הקבר הרומי.
תקופה זו הייתה פורה מאוד מבחינה אומנותית.
איוריה פורסמו בספרי ילדים, בחוברות וספרי לימוד, בעיתוני ילדים (בין היתר בשבועון הבקר לילדים), בכרזות קק"ל ובפורמט לפנס קסם.
בנוסף איירה פרסומים מסחריים וביצעה עבודות קיר במבני ציבור.
איזה זכתה בפרס על תכנון אנדרטה ליו"ר הראשון של הכנסת, יוסף שפרינצק, בשכונת רמת יוסף בבת ים, אך האנדרטה לא הוקמה בסופו של דבר בגלל חוסר תקציב.
איזה עסקה גם בציור תפאורות לתיאטרון ולאופרה: "עני חשוב כעכבר" בתיאטרון עברי, "הנערה מאליזונד" אופרה קומית של ז'אק אופנבך, תפאורה לתוכנית 'לך לך' של המטאטא, ביצעה תפאורות לתיאטרון הילדים בתל אביב אותו ניהלה אימו של מולי שפירא ותפאורה לאופרה ריגולטו שהוצגה בתל אביב ובירושלים בתיאטרון אדיסון.
ידידתה, קיסרית אתיופיה, רעייתו של היילה סלאסי, שישבה עם בעלה הגולה בארץ ישראל, התפעלה מהתפאורה, ושנים אחר כך, הזמינה את איזה לאתיופיה כדי לקשט קיר בארמון הקיסר.
איזה איירה עשרות ספרי ילדים ושיתפה פעולה עם מיטב סופרי הילדים באותה תקופה: לוין קיפניס, אנדה עמיר-פינקרפלד, רפאל ספורטה, מרים ילן-שטקליס, ימימה טשרנוביץ ועוד.
בשנת 1962 יצא לאור הספר כושיתה בת אילת, אותה כתבה ואיירה איזה, ספר על גורלה של חתולה בת העיר הדרומית.
בשנות ה-60 שימשה כמדריכה במכון למנהל ציבורי בתל אביב.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 חזרה לתל אביב-יפו וחיה בעיר בבדידות, התגוררה ברחוב מלצ'ט, מוקפת בעשרות חתולים.
בראשית שנות השמונים לקתה באירוע מוחי והפכה לנכה.
את כוח יצירתה הפנתה לאפיקים חדשים והמשיכה ליצור במסגרת ארגון אמני הציור בפה או ברגל.
בהמשך, הפכה לסיעודית לחלוטין עד פטירתה בנובמבר 1997. את גופתה צוותה למדע וביקשה שלא יהיה לה קבר, כיוון שאין מי שיפקוד אותו.
בשנת 1999 נטמנה בבית העלמין ירקון.
שנים לאחר מותה, אצרו ענת שלו וטל מרגלית תערוכה במוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס אשר עסקה בקשר בין יצירתה לעיתון "הבקר לילדים" לבין איוריה האייקונים בסדרת הספרים גן-גני.
התערוכה הוצגה בין אוקטובר 2014 – פברואר 2015. בפתיחה נשא דברים איש הרדיו מולי שפירא, אשר הכיר את איזה בילדותו.
הסנאי המעופף: על פי ספרי הילדים של מיכאיל זושצ'נקו (עמיחי, 1952)
הארנבת האמיצה - העורב והכנרית (עמיחי, 1955)
פרחי ארצנו בעונתם (כתב, אברהם שלמון)
כושיתה בת אילת (טברסקי, 1962)
איזה הציגה מספר תערוכות יחיד:
1961 - תערוכת פולקלור חבש, בית תרבות העמים ירושלים
1961 - תערוכה במוזיאון לפולקלור ואתנולוגיה חיפה
1971 - תערוכת ציור בספריה העירונית אילת
1971 - תערוכת ציור בבית סוקולוב.
איזדור מנואל זינגר היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי, חתן פרס אבל לשנת 2004.
זינגר נולד בדטרויט, מישיגן למשפחת מהגרים יהודים מפולין.
הוריו, סיימון ופרדה, היגרו לטורונטו שבקנדה בשנת 1917. בשנת 1961 נישא לשיילה רוף ולהם חמישה ילדים.
זינגר החל את לימודיו באוניברסיטת מישיגן בספטמבר 1941 לאחר שהוענקה לו מלגת לימודים מלאה בשווי 50$ לסמסטר.
הוא בחר ללמוד פיזיקה על פני ספרות אנגלית ואת התואר הראשון בפיזיקה סיים בינואר 1944.
בשנים 1944—1946 שירת בחיל הקשר של צבא ארצות הברית, ובמסגרת זו נשלח לעבוד בבית ספר לקשר בפיליפינים.
החל את לימודיו לתואר השני באוניברסיטת שיקגו בינואר 1947 בכוונה ללמוד פיזיקה, ולבסוף הוענק לו תואר שני במתמטיקה בשנת 1948 והחליט להמשיך בעיסוקו במתמטיקה על פני פיזיקה.
הוענק לו תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו בשנת 1950. את התזה שלו לתואר הדוקטור, שכותרתה "אלגבראות לי של אופרטורים בלתי תלויים" ("Lie Algebras of Unbounded Operators"), הנחה המתמטיקאי אירווינג סגל.
בשנת 1950 החל זינגר לעבוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ולאחר כשנתיים עבר לקליפורניה שם עבד כפרופסור אורח (Assistant Professor) באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בשנה האקדמית 1954–1955 שהה זינגר באוניברסיטת קולומביה בניו יורק כפרופסור מבקר (Visiting Assistant Professor).
בשנה העוקבת, 1955-1956, שהה זינגר גם כן כפרופסור מבקר, הפעם במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ניו ג'רזי.
בשנת 1954 התקבל למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס כפרופסור מן החוץ, בשנת 1958 קודם לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1959 מונה לפרופסור מן המניין.
בעשר השנים שבין 1977 ל-1987 עבד זינגר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ולאחר מכן שב למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שם נשאר עד פרישתו לגמלאות.
זינגר היה חבר באגודה האמריקאית למתמטיקה, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, בחברה הפילוסופית האמריקאית ובאקדמיה הלאומית למדעים.
תפקידים רשמיים בהם כיהן כוללים:
יושב-ראש ועידת המדע ומדיניות החוץ של האקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית;
סגן נשיא של האגודה האמריקאית למתמטיקה בשנים 1970–1972;
חבר במועצת המדע של הבית הלבן בשנים 1982-1988;
חבר בוועד המנהל של מועצת המחקר הלאומית של ארצות הברית בשנים 1995-1999.
בין הפרסים ועיטורי הכבוד בהם זכה זינגר נמנים הבאים:
פרס Bôcher של האגודה האמריקאית למתמטיקה לשנת 1969;
המדליה הלאומית למדעים לשנת 1983;
פרס האגודה האמריקאי למתמטיקה עבור שירות ציבורי יחיד במינו.
פרס לירוי פ' סטיל למפעל חיים של האגודה האמריקאית למתמטיקה לשנת 2000;
תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פייר ומארי קירי (UPMC) בשנת 2005;
פרס מפעל חיים של פקולטת ג'יימס ר' קיליאן ג'וניור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס לשנת 2005.
זינגר נודע בהוכחה של משפט האינדקס אותה פרסם בשנת 1963 בשיתוף עם המתמטיקאי הבריטי מייקל עטיה.
ההוכחה זיכתה את זינגר ועטיה בפרס אָבֶּל הנורווגי לשנת 2004. משפט האינדקס הוא משפט בגאומטריה דיפרנציאלית המקשר בין אנליזה וטופולוגיה; על-פיו ניתן לחשב את האינדקס של אופרטור דיפרנציאלי אליפטי על יריעה באמצעות מידע טופולוגי.
המשפט מכליל ומאחד משפטים רבים כמו משפט גאוס-בונה ומשפט רימן-רוך, וקיימים לו יישומים רבים בפיזיקה תאורטית.
האינדקס האנליטי של מערכת משוואות דיפרנציאליות הוא ההפרש בין מספר המשוואות ובין מספר הפתרונות של המערכת.
ידיעת האינדקס האנליטי של מערכת מקלה במידה משמעותית את מציאת הפתרונות של מערכת זו.
בנוסף לכך, הפתרונות של המערכת הדיפרנציאלית מגדירים מרחב, שאת האינדקס הטופולוגי שלו ניתן לחשב בקלות יחסית עם שיטות טופולוגיות הכוללות מתיחה ועיוות, לדוגמה.
משפט האינדקס של עטיה וזינגר מוכיח שהאינדקס הטופולוגי שווה לאינדקס האנליטי של מערכת דיפרנציאלית בתנאים מסוימים.
איזבלה מאראגון, מלכת פורטוגל (בספרדית: Isabel de Aragón; 2 באוקטובר 1470 - 23 באוגוסט 1498), הייתה בתם של המלכים הקתוליים ואשתו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל.
אחראית לגירוש והשמדת יהדות פורטוגל.
איזבלה נולדה ב-2 באוקטובר 1470 בדוניאס, שבמחוז פלנסיה, לפרננדו השני, מלך אראגון ולאיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה.
בילדותה נלחמו הוריה במלחמת הירושה הקסטיליאנית נגד בת דודתה חואנה, נסיכת קסטיליה, בתו של אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה, אשר נתמכה על ידי אפונסו החמישי, מלך פורטוגל.
בעוד הוריה נלחמו בפורטוגל, איזבלה נותרה בסגוביה, בעוד העיר הונחה תחת שליטתם של אנדרס דה קבררה ואשתו ביאטריס דה בובדילה.
תושבי העיר, שלא היו מרוצים מהממשל הזה, קמו והתנפלו על העיר.
איזבלה שהייתה אז בת 7 הייתה לכודה במגדל אלקאסאר זמן מה עד שאמה חזרה לסגוביה והשתלטה על המצב.
בשנת 1479 נחתם הסכם שלום בין הצדדים, ולפי ההסכם נאלצה איזבלה להתחתן עם אפונסו, נסיך פורטוגל, נכדו של אפונסו החמישי, מלך פורטוגל.
בשנת 1490 נערך טקס הנישואין בין אפונסו, שהפך ליורש העצר הפורטוגזי בשנת 1481, בעת שהוכתר אביו כז'ואאו השני, מלך פורטוגל, ואיזבלה שהגיעה ב-19 בנובמבר אותה שנה לפורטוגל.
הנישואים היו מוצלחים ואיזבלה התאהבה מאוד באפונסו, אולם ביולי 1491 נהרג אפונסו בתאונת רכיבה ואיזבלה חזרה לספרד.
איזבלה התאבלה על מותו, והצהירה שלא תתחתן שוב.
בשנת 1495 מת חמיה ז'ואאו השני, מלך פורטוגל, ואחיינו מנואל הראשון, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו.
עם עלותו לשלטון ביקש מנואל את ידה של איזבלה, ולבסוף היא התרצתה להתחתן עמו בתנאי שיגרש את כל היהודים מממלכת פורטוגל.
מנואל הסכים לבקשה, ובספטמבר 1497 התחתנו השניים.
על אף הבטחתו, לא גרש מנואל את היהודים בממלכתו אלא הטבילם לנצרות בכפייה.
באותה שנה מת אחיה חואן, נסיך אסטוריאס, ואיזבלה קיבלה את התואר נסיכת אסטוריאס.
אחותה הצעירה חואנה ובעלה פיליפ, ארכידוכס אוסטריה טענו לזכותם על הכתר, ובשנת 1498 כונס בית המלוכה בסרגוסה כדי לדון בטענות הצדדים.
איזבלה שהייתה בהריון מתקדם הגיעה לסרגוסה, וב-23 באוגוסט ילדה את בנה מיגל דה פאש, נסיך פורטוגל.
אולם, תלאות הדרך הרעו את בריאותה, ובעקבות כך היא מתה שעות ספורות לאחר מכן.
בשנת 1500 מת בנה מיגל, מה שסתם את הגולל על תקוותיו של מנואל לאחד תחתיו את כל ממלכות חצי האי האיברי.
בשנת 1500 נישא מנואל לאחותה, מריה מאראגון, מלכת פורטוגל, אשר ילדה לו עשרה ילדים, בהם ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל, שירש את הכתר אחרי אביו.
בשנת 1580 כבש פליפה השני, מלך ספרד את פורטוגל, בשם טענת אמו איזבלה, נסיכת פורטוגל על הכתר, ופורטוגל נשארה תחת שליטת ספרד עד לשנת 1640.
איזבלה מפורטוגל, מלכת קסטיליה (בפורטוגזית: Isabel de Portugal, Rainha de Castela; 1428 - 15 באוגוסט 1496), הייתה אשתו של חואן השני, מלך קסטיליה ואמה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה.
איזבלה נולדה בשנת 1428, לז'ואאו, מושל פורטוגל ולאיזבל מברסלוש, בתם של אפונסו הראשון, דוכס ברגנסה וביאטריש פריירה דה אלווים.
ב-22 ביולי 1447 התחתנה איזבלה עם חואן השני, מלך קסטיליה, אשר היה תחת השפעתו של ידידו אלוורו די לונה.
איזבלה לא אהבה את הקשר בין חואן לידידו, ולאחר לידת בתם איזבלה שכנעה את בעלה שדי לונה ניסה להרעיל אותה, ובעקבות כך ובעקבות רציחתו של האציל אלפונסו פרז דה ויורו בשנת 1453, הוא הוציא אותו להורג.
בשנת 1453 נולד בנם אלפונסו, ובשנת 1454 מת חואן, ובנו אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו.
לאחר מות בעלה נכנסה איזבלה לדיכאון, אולם עד לשנת 1461 שהו עמה ילדיה בטירתה בארבלו.
איזבלה הרגישה מוטרדת על ידי רוחות רפאים, ועם הזמן אף איבדה את שפיותה.
בעת זקנתה באה בתה איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, אשר עלתה לשלטון בשנת 1479, לבקר אותה, אולם איזבלה לא זיהתה אותה, וב-15 באוגוסט 1496 היא מתה בטירתה.
ב-22 ביולי 1447 התחתנה איזבלה עם חואן השני, מלך קסטיליה, ממנו היו לה שני ילדים:
איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה (1451–1504)
איזה ג'ניני היא במאית ומפיקת קולנוע יהודיה מרוקאית.
היא חיה ועובדת בפריז, צרפת משנת 1960.
ג'ניני נולדה בקזבלנקה, מרוקו, בשנת 1942 למשפחה יהודית.
לאחר שלמדה ספרות ושפות זרות בסורבון ובמכון הלאומי לשפות ותרבויות המזרח, שניהם בפריז, ג'ניני החליט לפתח קריירה בקולנוע.
ב-1973, היא יסדה את SOGEAV, חברה שמטרתה להפיץ סרטים צרפתיים במדינות דוברות צרפתית באפריקה, הפצה של סרטים אפריקאים ברחבי העולם, והפקת סרטים.
החברה הפיקה את הסרט El Hal ואת Transes, בבימויו של אחמד אל מענוני .
מרטין סקורסזה מאוחר יותר עשה לסרט זה רימאסטרינג כחלק מפרויקט סרטי עולם שלו, וכלל ב-DVD שלו ריאיון עם ג'ניני.
ב-1987, ג'ניני החלה הפקה של סדרה תיעודית על מוזיקה מרוקאית מסורתית, בשם Maroc, corps et âme (מרוקו, גוף ונשמה).
ג'ניני הייתה חברה בארגון המחווה לזכרו של סימון לוי, שפעל לשימור המורשת היהודית-מרוקאית.
איזבלין (בבלארוסית: Ізабелін; ברוסית: Изабелин; בפולנית: Izabelin; ביידיש: זאַבעלין) היא עיירה במחוז משנה וולקוביסק במחוז גרודנו, שבבלארוס.
בעבר התקיימה במקום קהילה יהודית שהגיעה בשיאה, בסוף המאה ה-19, לכדי מחצית מכלל האוכלוסייה.
איזבלין נוסדה במהלך המאה ה-18 בידי האציל הפולני יאן פלמינג כהתיישבות חקלאית שפרנסתה מגידול טבק, עיבודו ומסחר בו.
מיד עם הקמתה הזמין פלמינג יהודים להתיישב בה, הם עסקו בתעשיית הטבק המקומית וחלקם הועסקו בבית חרושת קטן לטקסטיל שהקים אחד מיהודי העיירה.
שנים אחדות לאחר הקמתה, ב-1795, עם חלוקת פולין השלישית, סופח האזור לתחומי האימפריה הרוסית וכך נשאר עד מלחמת העולם הראשונה.
במהלך המלחמה נכבשה העיירה בידי הצבא הגרמני (1915–1918) ובתום המלחמה נכלל האזור בשטח פולין העצמאית.
בראשית המאה ה-20 חל גידול בהגירת יהודים מאיזבלין ומכלל האזור אל מעבר לים ומספרם היחסי באוכלוסייה, שהגיע בסוף המאה ה-19 לכדי מחצית (454 מתוך 963), הצטמצם במהירות לכדי שליש.
בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב נכנס הצבא הסובייטי לעיירה ב-17 בספטמבר 1939. ביוני 1941 (מבצע ברברוסה) נכנס הוורמאכט לעיירה ושלט בה עד קיץ 1944, אז חזר אליה הצבא האדום.
עם כניסת הצבא הגרמני לאיזבלין, ריכזו הגרמנים את יהודי העיירה בנוסף ליהודים רבים מוולקוביסק הסמוכה שנמלטו לאיזבלין בעקבות הרס העיר בהפצצות הכבדות שבתחילת מבצע ברברוסה, הם הקימו מחנה עבודה בפאתי איזבלין שם העסיקו בכפייה חלק מהצעירים היהודים בכריית כבול.
ב-2 בנובמבר 1942 נשלחו יהודי איזבלין עם יהודי וולקוביסק למחנה ההשמדה באושוויץ.
כמה מרבני איזבלין התפרסמו בעולם היהודי:
רבי יצחק אלחנן ספקטור - לימים רבה של קובנה וגדול פוסקי ליטא
רבי יעקב דוד וילובסקי - "הרידב"ז", לימים רבן של סלוצק וצפת
רבי מרדכי אליהו רבינוביץ' - מחבר "נר למאור" ו"תורת מרדכי"
הרב יעקב מאיר קראוצ'ינסקי (גולד) - לימים רבה של מריאמפולה, אביו של הרב זאב גולד ממנהיגי המזרחי ומחותמי מגילת העצמאות של מדינת ישראל
הרב שרגא פייבל רבינוביץ' - התמנה כרב ב-1929 אחרי שיקום הקהילה
הרב פסח שמשון סטולניץ - חתנו של הרב הקודם, שימש בתפקידו זמן מה ועלה לארץ ישראל (נפטר ב-1980)
איזבלה קסיאס גוזמן היא עובדת מדינה וסנגורית אמריקאית, שכיהנה כמנהלת הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית.
גוזמן נולדה בברבנק שבקליפורניה, היא קיבלה את התואר ראשון שלה במדעים מבית הספר וורטון שבאוניברסיטת פנסילבניה .
מאז אפריל 2019 שימשה כמנהלת לשכת עורכי הדין לעסקים קטנים בקליפורניה, היא הייתה גם יועצת בכירה בסוכנות לעסקים קטנים בממשלו של הנשיא הדמוקרטי, ברק אובמה.
בינואר 2021 הכריז נשיא ארצות הברית הנבחר, ג'ו ביידן כי גוזמן תהיה המנהלת של הסוכנות לעסקים קטנים בממשלו העתידי ובמרץ 2021 היא נכנסה לתפקידה כמנהלת הסוכנות וסיימה את תפקידה עם סיום ממשל ביידן בינואר 2025.
איזבלה מצרפת הייתה מלכת אנגליה ומאוחר יותר עוצרת ממלכת אנגליה בעת ילדותו של בנה היורש.
בתם של פיליפ הרביעי, מלך צרפת וז'אן הראשונה, מלכת נווארה, רעייתו של אדוארד השני, מלך אנגליה ואמו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה.
בתמיכת רוג'ר מורטימר, רוזן מארץ', איתו ניהלה פרשת אהבים, איזבלה הדיחה את אדוארד השני מהשלטון ושימשה עוצרת השלטון בעוד בנה היה צעיר מכדי לשלוט.
איזבלה נולדה בפריז, ממלכת צרפת, בשנת 1295. הוריה היו פיליפ הרביעי, מלך צרפת וז'אן הראשונה, מלכת נווארה, בתו של אנרי הראשון, מלך נווארה.
המלוכה האנגלית באותה התקופה הייתה בעלת נחלות על שטחים בתוך ממלכת אנגליה ושושלת המלוכה האנגלית הייתה בפועל בני אצולה צרפתים.
מכיוון שהאנגלים אחזו בנחלות בהסכמתו הרשמית של המלך הצרפתי (בפועל הנחלות היו שייכות לאנגליה ולמלוכה הצרפתית הייתה השפעה מועטה עליהן) המלוכה האנגלית נחשבה למשנית לעומת האצולה הצרפתית.
בשנת 1308 התחתנה איזבלה עם אדוארד, בנו ויורשו של אדוארד הראשון, מלך אנגליה בחתונה שנערכה בבולון-סור-מר, צפון צרפת.
שנה קודם לכן נפטר אדוארד הראשון ובנו הוכתר בתור אדוארד השני, מלך אנגליה.
במקביל להכתרתו, איזבלה הוכתרה למלכת אנגליה ועברה להתגורר בלונדון.
פעילותה המוקדמת בתוך הפוליטיקה האנגלית הייתה יעוצית בלבד, כאשר ייעצה לבעלה ולאישים בחצר המלוכה בנוגע להחלטות מנהליות וממשליות.
השפעתה של המלכה איזבלה על קבלת ההחלטות ומדיניותו של פייר גייבסטון, הרוזן הראשון מקרומוול, גדלה עם הזמן ולאחר ההתנקשות בחייו בשנת 1312 היא הייתה לדמות פוליטית רבת השפעה בחצר המלוכה.
המלכה פעלה להגיע להסדר ביריבות בין המלך אדוארד השני לבין הברונים בחצר המלוכה ותמכה במאבק האנגלי נגד ממלכת סקוטלנד במסגרת מלחמת העצמאות הסקוטית הראשונה.
כאשר המלך אדוארד השני פנה לתמיכת סיעת הדספנסרים בחצר המלוכה (רוזני וינצ'סטר), פנתה המלכה נגדו והחלה לתמוך בסיעת לנקסטר בעודה מנסה להפריך את הטענות כי ראשי הסיעה הפוליטית פועלים להחליש את המלוכה האנגלית בעודם משתפים פעולה עם רוברט הראשון, מלך סקוטלנד.
בחירתה לתמוך בסיעת לנקסטר לא תרמה למאבק הפוליטי על ההשפעה בחצר המלוכה והמלך אדוארד השני הוציא להורג את ראשי הסיעה וגירש מארצו מספר ברונים.
בשנת 1325 טיילה איזבלה ביחד עם בנה, אדוארד, אל צרפת, שם ביצע אדוארד הצעיר טקס שבועת אמונים לאחיה, שארל הרביעי, מלך צרפת.
בעודה בצרפת, איזבלה כרתה ברית עם רוג'ר מורטימר, מבין הברונים הגולים, ובספטמבר 1326 יצאה בראש צבא תומכיה להדיח את בעלה, המלך אדוארד השני.
לאחר שהדיחה את בעלה אדוארד השני וכלאה אותו, איזבלה ניקתה את חצר המלוכה מסיעת הדספנסרים, הכריזה על בנה בתור אדוארד השלישי, מלך אנגליה והחלה שלטון עוצרות ביחד עם רוג'ר מורטימר שנמשך עד לבגרותו של אדוארד השלישי.
לאחר מערכה צבאית כושלת בסקוטלנד, הביאה המלכה איזבלה לחתימת הסכם אדינבורו-נורת'האמפטון שסיים את מלחמת העצמאות הסקוטית הראשונה כאשר ממלכת אנגליה הכירה בעצמאותה של ממלכת סקוטלנד.
במסגרת ההסכם, בתה של איזבלה, ג'ואן מהמצודה, חותנה עם יורשו של רוברט הראשון, מלך סקוטלנד, דייוויד השני, מלך סקוטלנד.
שלטון העוצרות של המלכה איזבלה ומורטימר נמשך עד שנת 1330, כאשר אדוארד השלישי סימל את עצמאותו וסמכותו השלטונית בכך שאסר והוציא להורג את רוג'ר מורטימר.
אדוארד אז הביאה לסיום המעורבות הפוליטית של אמו איזבלה והיא עברה לגמלאות.
דרך היותה בתו של מלך צרפת אדוארד השלישי טען מאוחר יותר ללגיטימיות של טענתו לכתר צרפת מידי פיליפ השישי, מלך צרפת, טענה שמאוחר יותר הובילה לתחילת מלחמת מאה השנים בין אנגליה לצרפת.
בעודה בגמלאות הוכשרה המלכה לשעבר בנזירות והצטרפה למסדר קלרה הקדושה.
המלכה איזבלה נפטרה בטירת הרטפורד הממוקמת בהרטפורדשייר בשנת 1358 בשיבה טובה.
עקב ההפיכה שביצעה נגד בעלה, איזבלה כונתה לימים "אשת-הזאבים מצרפת".
איזבלה יולנדה מונר - מרסד היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
היא בתם של קתרין, שנולדה בלימה, פרו, ופטריק מונר, שנולד בלואיזיאנה.
מונר הצהירה שספרדית הייתה שפתה הראשונה, והיא נאבקה ללמוד אנגלית כשהחלה את לימודיה בכיתה א', והוסיפה כי היא רואה את עצמה יותר פרואנית מאשר אמריקאית.
בגיל 15 היא התקבלה לקולג'.
מונר החלה לשחק לאחר שבית משפחתה בקליבלנד נהרס בשריפה.
מונר הייתה מעריצה של ג'ודי גרלנד, ולכן הוריה, שרצו להסיח את דעתה מהאובדן, שאלו אותה אם היא רוצה להיבחן להפקה מקומית של "הקוסם מארץ עוץ".
היא הסכימה ולוהקה לתפקיד מונצ'קין.
במאי תיאטרון מקומי דחק במשפחה לעבור לניו יורק, מה שהם עשו, כדי לעזור לה לפתח קריירה בברודוויי.
מונר הופיעה לראשונה בברודוויי בגיל עשר בהפקה של "אוויטה" שבה שרה בספרדית עם ריקי מרטין.
היא הוציאה אלבום שהופק על ידי חברת התקליטים ברודוויי רקורדס בספטמבר 2015, בשם "Stop Time".
הופעתה הראשונה של מונר הייתה בתפקיד סי ג'יי מרטין, התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה של ניקלודיאון "100 דברים להספיק לפני התיכון".
ב-2018, למונר היה תפקיד מרכזי בסרט "סיקאריו: הנקמה", בו גילמה את בתו של ראש קרטל סמים, וגילמה את ליזי, בתם המאומצת של הדמויות שגילמו מארק וולברג ורוז ביירן, בסרט הקומדיה "פתאום משפחה", שעבורו היא גם כתבה ושרה את השיר "I'll Stay".
בשנת 2019, מונר כיכבה כדמות הראשית ב"דורה והעיר האבודה", עיבוד קולנועי לייב אקשן לסדרת האנימציה, ולוהקה לסרט האנסמבל הקומי הרומנטי של חג המולד "Let It Snow".
באותה שנה היא לוהקה לצד ג'ייסון מומואה לסרט "צדק של אב" עבור נטפליקס.
ב-14 באוקטובר 2019, מונר הודיעה למעריציה באמצעות פוסט בחשבון האינסטגרם שלה כי החליטה לשנות את שם הבמה שלה לאיזבלה מרסד, לזכר סבתה המנוחה אותה מעולם לא פגשה.
מונר הסבירה מאוחר יותר כי לא שינתה את שמה באופן חוקי ואמרה כי זה היה "רק שם במה אבל יש לזה משמעות עמוקה יותר".
הסינגל הראשון שלה, "Papi", יצא ב-25 באוקטובר 2019, ולאחר מכן יצא הקליפ הראשון שלה ב-6 בנובמבר 2019. ב-22 במאי 2020 הוציאה מרסד את EP הבכורה שלה, The Better Half of Me; ונבחר לאחד מ-15 האמנים הפרואנים החדשים הטובים ביותר של בילבורד להאזנה ביולי 2020.
במרץ 2022 הוכרז כי מונר תככב בעיבוד הקולנועי לספרו של ג'ון גרין "צבים כל הדרך למטה", כאשר הצילומים יחלו באפריל 2022.
שנהסרטתפקידהערות2013The House That Jack Builtנדיה הצעירה2016חטיבת הביניים: השנים הגרועות של חיי (אנ')ז'אן גאלטה2017רובוטריקים: האביר האחרוןאיזבלהשודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגעהת'רדיבוב2018סיקאריו: הנקמהאיזבל רייספתאום משפחהליזי2019דורה והעיר האבודהדורהכשהשלג יורדג'ולי2021ספיריט: לחופש נולדלאקי פרסקוטדיבובצדק של אברייצ'ל קופר2022אבי הכלהקורה הררהרוזליןיוליה (אנ')2023סיפור הברווזיםקיםדיבוב2024מאדאם וובספיידרגירל / אניה קוראזון (אנ')הנוסע השמיני: רומולוסקיי הריסוןצבים כל הדרך למטהאייזה הולמס2025סופרמןהוקגירלTBADutch and Razzlekhanקרלה ורגאס
שנהסדרהתפקידהערות2014Growing Up Fisherג'ני7 פרקים2014–2016100 דברים להספיק לפני התיכוןסי ג'יי מרטיןתפקיד ראשי; 25 פרקים2014–2017דורה והחברים בעיר הגדולהקייטדיבוב; 40 פרקים2015אדם המפוצללורי קולינססרט טלוויזיה של ניקלודיאון2016Legends of the Hidden Templeסיידיסרט טלוויזיה של ניקלודיאון2021מאיה ושלושת הלוחמים (אנ')המלכה האלמנהדיבוב; 4 פרקים2022Spirit & Friendsלאקי פרסקוטדיבוב; סדרת רשת; 6 פרקים2024אבן, נייר ומספרייםסוזןדיבוב; פרק: "The Susan/Eyebrows"2025האחרונים מבינינודינהעונה שנייה
איזבל מצרפת הייתה מלכת אנגליה כאשתו השנייה של ריצ'רד השני, מלך אנגליה בין 1396–1399, ודוכסית אורליאן בשנים 1406–1409 כמו כן הייתה נסיכה בצרפת.
איזבל נולדה ב-9 בנובמבר 1389 כילדתם השלישית ובתם השנייה של שארל השישי, מלך צרפת ואשתו אליזבת מבוואריה, הייתה ילדתם הראשונה ששרדה עד בגרות, לאחר שאחיה הבכור שארל, מת בגיל 4 חודשים ולאחר שאחותה ז'אן מתה בגיל שנתיים.
כמו כן היו לה 9 אחים קטנים מתוכם שרדו 7 עד בגרות.
הנסיכה איזבל נלקחה דומעת עטופה בשמלת משי כחולה ולבושה בזהב רב, נשאה על ידי מרכבה הנלקחת על ידי דוכסים ודוכסיות אנגלים.
ארבעה ימים לאחר מכן ב-4 בנובמבר היא הובאה לכנסיית סנט ניקולס בקאלה שם ריצ'רד התחתן איתה.
כל זאת חמישה ימים לפני יום הולדתה השביעי.
לאחר החתונה עברה לגור בטירת וינדזור בברקשייר.
היא הוכתרה למלכת אנגליה במנזר וסטמינסטר בשנת 1397 אף על פי שנישואיהם היו פוליטיים ולמרות גילה הנמוך של איזבלה, איזבלה וריצ'רד פיתחו מערכת יחסים מכבדת והדדית, המלך ביקר אותה בקביעות בווינדזור שם נהג בכבוד בה ובנשותיה.
עד מאי 1399 עברה איזבל לטירת פורטצ'סטר על מנת להגן עליה בזמן שהמלך יצא למסע צבאי באירלנד.
בינתיים בצרפת אביה, שארל השישי, לקה בנפשו ובתפקיד העוצר כיהן דודה לואי הראשון, דוכס אורליאן שהחליט שיחסיו עם אנגליה אינם חשובים, ונתן להנרי בולינגברוק בן דודו ויריבו של ריצ'רד לחזור לאנגליה.
רבים מהאצילים האנגלים תמכו בהנרי שפתח במערכה צבאית ולא נתקל בהתנגדות רבה כיוון שריצ'רד היה באותו הזמן באירלנד.
אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק, שומר המלכה ודודם של הנרי וריצ'רד, צידד בסוף גם כן במורדים והוחלט להעביר את איזבל לטירת וולינגפורד ולאחר מכן לטירת לידס .
ב-19 באוגוסט 1399 נכנע ריצ'רד והוא נכלא בלונדון.
ב-13 באוקטובר הוכרז הנרי כהנרי הרביעי מלך אנגליה.
ב-14 בפברואר מת ריצ'רד ובית המשפט הצרפתי ביקש להחזיר את איזבל לצרפת.
אך הנרי רצה את איזבל ככלה לבנו הנרי ממונמות', איזבל סירבה לדרישותיו ונכנסה לאבל על ריצ'רד.
באוגוסט 1401 הורשתה לחזור לצרפת אך הנרי לקח לה את הנדוניה שלה.
אירועים אלה גרמו בין השאר להמשך מלחמת מאה השנים בחזית בין צרפת לאנגליה.
איזידורה הוא סרט ביוגרפי בריטי משנת 1969 בבימויו של קרל רייז, עם ונסה רדגרייב, ג'יימס פוקס וג'ייסון רוברדס בתפקידים הראשיים.
התסריט הוא על חייה של הרקדנית איזדורה דאנקן והוא מבוסס על "חיי" של איזדורה דאנקן (1927), ו"איזדורה – דיוקן אינטימי" של סטיוול סטוקס (1928).
העלילה מתחילה בשנת חייה האחרונה של איזדורה והיא מתוארת בפלאשבק בצורה זיכרונות שהיא מכתיבה למזכיר שלה.
ונסה רדגרייב זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן, בפרס איגוד המבקרים האמריקני לשחקנית הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
את פסקול המוזיקה הלחין מוריס ז'אר.
נעימת הנושא "איזדורה" התפרסמה מאוד ובישראל אף נוצר לפיה ריקוד בשם "ולס עגור הזהב" והיא שימשה פתיח לתוכנית "אדום עתיק" ברשת ג'.
1927, איזדורה דאנקן (ונסה רדגרייב), רקדנית מפורסמת בעברה שהפכה לאגדה כחדשנית של המחול המודרני, בוהמיינית בעלת טמפרמנט, עכשיו בגיל גיל 50, היא חיה בעוני במלון קטן בריביירה הצרפתית
עם המלווה שלה, מרי דסטי (סינתיה האריס) והמזכיר שלה רוג'ר (ג'ון פרייזר), לו היא מכתיבה את זיכרונותיה.
כילדה צעירה בקליפורניה, איזדורה מפגינה לראשונה את הזלזול שלה בסטנדרטים חברתיים מקובלים על ידי שריפת תעודת הנישואין של הוריה ומתחייבת על מסירותה לעיסוק באמנות ויופי.
ב-1896 היא מופיעה תחת השם "פפי דורה" באולם מוזיקה סוער ומכריחה בפומבי את מנהל התיאטרון לשלם לה 300 דולר כדי שתוכל לקחת את משפחתה לאנגליה, היא מדגמנת את סגנון הריקוד והתלבושות החופשי שלה ברגליים חשופות בהשפעת הקלאסיציזם היווני, היא זוכה במהירות להערכה בינלאומית.
בברלין היא פוגשת את אהבתה הראשונה, גורדון קרייג (ג'יימס פוקס), מעצב במה צעיר שמבטיח לה שיחד ייצרו עולם חדש של תיאטרון.
לאחר שילדה לקרייג בת, איזדורה עוברת לפריז ופוגשת את פריס זינגר (ג'ייסון רוברדס) אחד מבניו של אייזיק סינגר, אבי מכונת תפירה.
הוא קונה לה אחוזה ענקית בשבילה כדי לפתוח בית ספר למחול לילדים ונולד להם בן.
לאחר שסינגר מאשים אותה בבגידה עם הפסנתרן המלווה שלה ארמנד, (כריסטיאן דיבלייה), הם נפרדים ואיזדורה חוזרת לפריז עם שני ילדיה.
ב-1913, שני ילדיה והמטפלת שלהם, טובעים כאשר מכונית הנהג שלהם צוללת מגשר אל הסן.
שבורה מהטרגדיה, איזדורה עוזבת סופית את סינגר ומסתובבת באירופה עד שבשנת 1921 היא מקבלת הצעה לפתוח בית ספר לריקוד בברית המועצות.