tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2006 אושרה לראשונה תרופה למחלת אגירת גליקוגן מסוג 2. התרופה Alglucosidase Alfa, מהווה טיפול אנזימטי חליפי לחולים במחלה זו.
Alglucosidase Alfa הוא האנזים האנושי אלפא גלוקוזידאז חומצי החסר בחולי מחלת אגירת גליקוגן מסוג 2. האנזים ניתן כעירוי לווריד פעם בשבועיים.
במחקרים הקליניים לשם אישור התרופה נמצא כי הטיפול ב-Alglucosidase Alfa משפר באופן משמעותי את סיכויי ההישרדות ויכולת הנשימה העצמאית בילדים ואף נצפתה השפעה על הקטנת שריר הלב המוגדל בילדים אלה.
במחקר שנעשה בחולים מבוגרים ניתן לראות כי מתן Alglucosidase Alfa גרם לשיפור יכולות ההליכה ותפקודי הריאות.
Alglucosidase Alfa מפרק את הגליקוגן שנאגר בשריר, אולם קיימת חשיבות באבחון מוקדם ומתן טיפול שכן הצטברות הגליקוגן בשריר עשויה להיות בלתי הפיכה אם הגליקוגן נשפך החוצה מהליזוזום.
במשפחות בהן אובחנה המחלה ניתן לבצע אבחון גנטי לאיתור המוטציות הגנטיות וייעוץ טרום לידתי.
באוגוסט 2006 יצא לאור הספר "The Cure" מאת גיטה אנאנד (Geeta Anand).
אנאנד – עיתונאית חוקרת מה-"Wall Street Journal" וכלת פרס פוליצר, ליוותה את ג'ון ואיילין קראולי, שבשנת 1998 גילו ששניים מילדיהם, מייגן ופטריק, סובלים ממחלת פומפה.
ג'ון קראולי נאבק למצוא תרופה למחלה, שבסופו של דבר נמצאה.
באוגוסט 2010 יצא לאור הספר "Chasing Miracles" אותו כתב האב, ג'ון קראולי (John Crowley).
שני הספרים משלימים זה את זה ומספקים יחד תמונה מלאה: האחד מתאר את הסיפור מנקודת מבט עיתונאית חוקרת ומדויקת, והשני מעניק את נקודת המבט האישית והרגשית של המשפחה עצמה.
בסוף ינואר 2010 יצא לאקרנים בארה"ב הסרט "אמצעים בלתי רגילים" (Extraordinary Measures).
דרמה רפואית אמריקאית עיבוד לספרה של גיטה אנאנד "The Cure"
במדעי המחשב ובתורת הסיבוכיות, מחלקת סיבוכיות היא אוסף בעיות בעלות סיבוכיות משותפת.
בדרך כלל מחלקת סיבוכיות מוגדרת באופן הבא:
אוסף הבעיות שניתן לפתור על ידי מכונה מופשטת תוך שימוש ב- ממשאב , כאשר הוא גודל הקלט.
לדוגמה, המחלקה NP היא מחלקת כל בעיות ההכרעה שניתן לפתור על ידי מכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית בסיבוכיות זמן פולינומית, בעוד שהמחלקה PSPACE היא מחלקת כל בעיות ההכרעה שניתן לפתור על ידי מכונת טיורינג דטרמיניסטית בסיבוכיות מקום פולינומית.
מחלקת סיבוכיות אחת מוכלת במחלקת סיבוכיות אחרת, אם כל הבעיות במחלקה אחת נמצאות גם במחלקה השנייה.
כלומר כמות המשאב שמשמשת במחלקה השנייה מספיקה כדי לפתור את כל הבעיות במחלקה הראשונה.
דוגמה להכלה טריוויאלית היא הכלה של מחלקת כל בעיות ההכרעה שניתן לפתור בזמן פולינומי (המחלקה P) במחלקת בעיות ההכרעה שניתן לפתור בזמן מעריכי (המחלקה EXPTIME).
זאת כיוון שכל בעיה שניתן לפתור בזמן פולינומי, ממילא ניתן לפתור גם בזמן מעריכי.
באותה צורה, מחלקת בעיות ההכרעה שניתן לפתור בזמן פולינומי (המחלקה P) מוכלת במחלקת בעיות ההכרעה שניתן לפתור במקום פולינומי (המחלקה PSPACE).
ההסבר לכך הוא שבהינתן בעיה שניתן לפתור בזמן פולינומי - הפתרון לבעיה לא יכול לצרוך יותר ממקום פולינומי, שכן עצם המעבר על כמות תאי זיכרון סופר-פולינומית כבר צורכת זמן סופר-פולינומי.
לכן פתרון בזמן פולינומי צורך לכל היותר מקום פולינומי.
מחלקת הצילום של המושבה האמריקאית פעלה במושבה האמריקאית בירושלים משנת 1898 ועד מחצית המאה ה-20, ובמסגרתה צולמו אלפי תמונות בכל רחבי המזרח התיכון.
חלק מהתמונות הפכו לסמלי תקופה, מפני שהנציחו אירועים היסטוריים חשובים.
ביניהם ניתן למנות את ביקורו של וילהלם השני, קיסר גרמניה בארץ ישראל ב-1898, או את כניסתו של הגנרל הבריטי אדמונד אלנבי דרך שער יפו לירושלים, עם כיבוש העיר ב-1917. רוב התמונות של מחלקת הצילום נתרמו לספריית הקונגרס האמריקאי בשנת 1964, ובכך הפכו לנחלת הכלל.
המושבה האמריקאית בירושלים הוקמה בשנת 1881 על ידי קהילה אמריקאית-שוודית אוטופית.
מחלקת הצילום של המושבה הוקמה על ידי אלייז'ה מאיירס (Elijah Meyers), יהודי מומר שהיגר לארץ ישראל מהודו.
מאיירס היה חובב צילום מושבע ולכן כאשר בשנת 1898 התבקש הצלם היהודי ישעיהו רפאלוביץ לצלם אלבום מתמונות הארץ (עבור הקונגרס הציוני השלישי, שהתקיים בשנה שלאחר מכן) הוא ביקש ממאיירס להתלוות אליו.
השניים יצאו למסע בחודשים פברואר-מרס 1898, ועברו במושבות יהודה והדרום, מישור החוף ומושבות הגליל.
באוקטובר 1898 תיעד מאיירס במצלמתו את מסעו של קיסר גרמניה וילהלם השני, קיסר גרמניה לארץ ישראל.
הביקוש לתמונות היה גבוה מאוד, ומכירתן הכניסה כסף רב לקופת המושבה האמריקאית.
בעקבות ההצלחה הוקמה מחלקת הצילום במושבה, בה פעלו ברבות השנים צלמים ידועים כמו הול לארס לרסון ואריק מטסון.
לרסון, שהיה מהמתיישבים השוודים במושבה, נחשב למוכשר שבצלמי מחלקת הצילום, ובמהלך מסעותיו הרבים במזרח התיכון הנציח אנשים ומקומות רבים.
דב גביש כותב על עבודתו של לרסון: "ניחן בכשרון התבוננות ותפיסה המאפיינים צלם אומן.
הוא הנציח במצלמתו את האמיתי והמקורי שבכל תופעה, וערנותו לימדה אותו לחפש תמונות ואירועים בעלי משמעות בתולדות הארץ...".
לזכותו של לרסון יש לזקוף חלק ניכר מהתמונות ההיסטוריות של המושבה מתקופת מלחמת העולם הראשונה.
לרסון מונה לראש מחלקת הצילום בשנת 1904, תפקיד בו כיהן במשך 30 שנה, והמשיך לכהן בו גם כאשר מונה כקונסול שוודיה בארץ ישראל המנדטורית בין השנים 1921–1925.
צלם נוסף שהיה פעיל במחלקת הצילום היה ג'ון ד.
וויטינג התמחה בעיקר בכתיבה ופרסם כתבות רבות על רשמי מסעותיו בארץ ישראל ובארצות השכנות, אשר חלק גדול מהן פורסמו בביטאון החברה הגאוגרפית האמריקנית.
צלמי המושבה האמריקנית תיעדו אירועים היסטוריים, שהתחוללו בארץ ישראל ובמזרח התיכון במהלך כמאה שנות פעילותם.
תמונות רבות הן צילומי נוף ואתרים ארכאולוגיים והיסטוריים, וכן ממראות הארץ כמו השוק ביפו בתחילת המאה ה-20 או החוף הצפוף וההומה של תל אביב בשנות ה-30. כן הרבו צלמי המושבה להנציח אתרים דתיים נוצריים, שנמכרו כגלויות לצליינים.
סדרה גדולה הוקדשה למושבות החלוצים היהודיות של בני העלייה הראשונה, וכן לדמויות ולטיפוסים שונים שאפיינו את הארץ, כמו בדואים, בעלי מלאכה שונים, יהודים חרדים, ועוד.
בחלק ניכר מהאירועים ההיסטוריים שאותם תיעדו, נכחו צלמי המושבה ביוזמתם, כמו בטקס כיבוש ירושלים בידי אלנבי ב-11 בדצמבר 1917. לאירועים אחרים, לעומת זאת הם הוזמנו במיוחד, כמו לטקס כניעת העיר בפני הבריטים יומיים קודם לכן, בבוקר ה-9 בדצמבר.
המזמין היה ראש עיריית ירושלים, חוסיין סלים חוסייני, שביקש להנציח את האירוע ההיסטורי.
צלם המושבה האמריקאית התלווה לפמליית ראש העיר, אך לאחר שפיתח את התמונות וביקש את עזרת הבריטים בשליחתן לעיתוני העולם באמצעות דואר דיפלומטי, קיבל לפתע הוראה מגבוה להשמידן, על מנת שרק הטקס בו השתתף אלנבי ייזכר כסמל לכניעת העיר.
בעקבות כך אבדו כמעט כל תצלומי טקס כניעה זה, מלבד כמה תמונות בודדות, עליהן התעקש הצלם לשמור.
ממשלת המנדט בארץ ישראל העסיקה את צלמי המושבה באופן קבוע, והם הוזמנו להנציח טקסים ואירועים חשובים.
את הידע הראשוני בצילום הביא עמו, כאמור, מאיירס, והוא זה שלימד את צלמי המושבה הצעירים מהי קומפוזיציה, מהו עומק שדה וכדומה.
מאיירס הביא עמו מהודו ציוד צילום בסיסי, אולם בהמשך רכשו צלמי המושבה ציוד צילום משוכלל בארצות הברית, שכמוהו לא נראה עד אז בארץ.
אחד מאותם צלמים צעירים היה אריק מטסון השוודי, שהתמחה עוד בנערותו בתפעול חדר החושך של מחלקת הצילום.
בחדר זה הוא פגש את אדית יאנטיס, נערה בת המושבה ממשפחה אמריקנית והשניים נישאו.
הזוג מטסון שכלל מאוד את טכנולוגיית הצילום של המחלקה, ולזכותם יש לזקוף את עיקר השדרוגים המשמעותיים שנעשו במהלך השנים, בהם צביעת התמונות בצבע שמן לאחר פיתוחן; שימוש במצלמות סטריאוסקופיות, כדי לקבל תמונות שנראות תלת־ממדיות; צילומי אוויר וצילום תת-אדום.
תמונות מחלקת הצילום נמכרו בחנות המושבה, שפעלה ברחבת שער יפו (באזור מלון אימפריאל), בה נמכרו מוצרים שונים פרי עמלם של חברי המושבה.
בשנת 1934, בעקבות מאבקים פנימיים בין המתיישבים האמריקאים והשוודיים, התפרקה קומונת המושבה, אך רבים מחבריה נשארו לגור בירושלים והיו מעורים בחיי העיר.
לרסון עזב את המושבה ואת מחלקת הצילום, ואת ניהולה נטל עתה אריק מטסון.
בהדרכתו, המשיכו הצלמים לפעול בירושלים בחנות שכורה בחזית מלון פאסט שנקראה 'שירות הצילום של מטסון' (Matson Photo Service).
מטסון העניק שירותי צילום לספרים, עיתונים ומגזינים שונים ברחבי העולם באופן קבוע, בצד תמונות נוף וגלויות שנמכרו לתיירים.
במקביל מכר מטסון שקופיות צבעוניות של נופי ארץ ישראל, ואף שיווק תמונות שצולמו בידי צלמים אחרים.
'שירות הצילום של מטסון' פעל עד אחרי מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1946, בעקבות תנועת המרי העברי והאלימות הגואה בארץ ישראל, עקרה משפחת מטסון לדרום קליפורניה, אך החנות בירושלים המשיכה לפעול אף לאחר קום מדינת ישראל עד לשנות ה-50. במהלך מלחמת העצמאות ניזוקה החנות מאוד, אך רוב החומר הארכיוני הועבר מבעוד מועד למרתפי בניין ימק"א בירושלים וכך ניצל.
בעקבות חלוקת ירושלים בין מדינת ישראל וירדן ודעיכת התיירות בעיר, פסקה פעילות 'שירות הצילום של מטסון' באופן סופי, והצלמים התפזרו.
מטסון ובני משפחתו הוסיפו למכור את תצלומי המושבה בקליפורניה עד לשנות ה-60 של המאה ה-20. בשנת 1964 פנה מטסון לספריית הקונגרס האמריקאי בהצעה לתרום את אוצר התמונות שברשותו.
מטרת התרומה הייתה לעזור בשימור התמונות ההיסטוריות והנצחתן, כמו גם בהפיכתן לנחלת הכלל.
העברת התמונות לספריית הקונגרס נמשכה כמה שנים, וכללה את העברתם של כ-20,000 נגטיבים ו-11 אלבומים מביתו של מטסון וכן אלה שאוחסנו עד אז בימק"א.
השנים הארוכות במרתף הטחוב בבניין הימק"א לא היטיבו עם הנגטיבים הרגישים, וחלק מהם ניזוקו מרטיבות ואבק.
בשנת 1970 הושלמה ההעברה, ובעקבותיה נסרקו כל התמונות באופן דיגיטלי, כולל מספור, תארוך ומידע על אודות נסיבות הצילום.
כ-13,000 מהתמונות הועלו לאוסף התמונות המקוון של ספריית הקונגרס האמריקאי כתמונות מ"אוסף אדית ואריק מטסון".
תרומה נוספת של תמונות צלמי המושבה לספריית הקונגרס התקבלה בשנות ה-90 מידי ולנטין וסטר, צאצאית למשפחת המייסדים של המושבה האמריקאית, אשר תרמה את אוסף התמונות שהיה ברשות משפחתה.
בשנת 2007 נתגלו במרתפי מבנה המושבה האמריקאית בירושלים עשרות ארגזים, ובהם אלפי תמונות ונגטיבים.
מנהלי המקום, שהם צאצאיהם של מקימי המושבה, מיינו את החומר ושלחו את חלקו לספריית הקונגרס.
התמונות נוספות, כולל מסמכים ויומנים, נשמרו במקום במוזיאון קטן.
במוזיאון היהודי ההיסטורי באמסטרדם שמורות כ-1000 שקופיות זכוכית המתארות את ארץ התנ"ך, אוסף בוקי בועז לצילום ישראלי, מבשרת ציון, כולל מעל 10,000 צילומים, גלויות, שקופיות ומסמכים של המושבה בכלל ושל מחלקת הצילום בפרט.
בשנת 2018, התגלה חלק נוסף מאוסף הצילום של המושבה שהחזיק הצלם וקונסול שוודיה בירושלים, לארס (לואיס) לארסון.
כמו כן שני אלבומים שייתכן ששימשו מעין קטלוגים לצורכי חנות הצילום של המושבה, נמצאו בעזבונו של איש העסקים הירושלמי משה כרמל, שהציל אותם מחנות צילום בוערת ב-1948.
מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי הייתה הגוף הממשלתי שנוצר בידי ממשלת המנדט הבריטי על ארץ ישראל כדי לטפל בכל העניינים הנוגעים לעתיקות בארץ-ישראל, ובכלל זה לאכוף את .
השלטון העות'מאני שקדם למנדט הבריטי לא התקיימה בארץ ישראל מחלקת עתיקות שתפקידה לשמור על עתיקות הארץ.
רישיון (פירמאן) לחפירה ארכאולוגית ניתן באיסטנבול בקשיים מרובים.
מיד עם שוך קרבות מלחמת העולם הראשונה הבינו שלטונות הכיבוש הבריטי כי בידיהם נפל חבל ארץ שרבים בו אתרי העתיקות, שחלקם אף בבחינת מקומות קדושים לשלוש הדתות.
המייג'ור ג'נרל א"ו מוני, ששימש כראש המינהל, מיהר לפרסם "פְּרוֹקְלֵמַצְיָה" (הצהרה) - הוראות שעה המסדירות את הצד החוקי של שמירת עתיקות, סחר בעתיקות וחפירות ברשות.
בשלוש השנים שעברו מאז כיבוש הארץ מידי האימפריה העות'מאנית, היה הטיפול בסוגיית העתיקות ובעיקר בשמירתן, נתון בידי "מנהלת שטח האויב הכבוש - דרום" (.O.E.T.S) המדיניות הייתה לשמור על הקיים ולא לאפשר פעולות יזומות של חפירה ארכאולוגית.
לפעולה זו הקצו שלטונות הכיבוש הבריטים והצרפתים ארבעה קציני עתיקות.
על כל מרחב ארץ-ישראל המערבית היה ממונה קפטן מקקיי , אך פרט לגילויים מקריים, כמו בית הכנסת של נערן שבעמק הירדן, וכנסית שלאל שליד נחל הבשור, שניהם מפגיעה אקראית של פגז, לא התקיימו פעולות מיוחדות, ובוודאי שלא חפירות מסודרות.
לאחר כינון ממשלת המנדט ביולי 1920, מינה הממשל הבריטי האזרחי על ארץ-ישראל את פרופסור ג'ון גרסטנג מאוניברסיטת ליברפול להקים את מחלקת העתיקות.
ב־14 ביולי 1920 אישר הנציב העליון את הקמתה של מחלקת העתיקות.
במקביל למחלקת העתיקות הוקם גוף מייעץ היא המועצה הארכאולוגית, ובישיבתה הראשונה ב-20 בספטמבר 1920 היו מיוצגים בה, נציגי מוסדות המחקר, היישוב היהודי, הערבי והכנסיות.
אחת הפעולות הראשונות הייתה ניסוח תקנות לשמירת עתיקות הארץ שהחליפו את חוק העתיקות הטורקי ואת הוראות השעה (ה"פרוקלמציה") של הממשל הצבאי.
תקנות אלה הוחלפו בשנת 1929 על ידי פקודת העתיקות, שהייתה בשימוש גם על ידי מדינת ישראל עד שהוחלפה בחוק העתיקות ב־1978.
מחלקת העתיקות הנפיקה רישיונות לחפירה לחופרים ומוסדות מן הארץ ומארצות חוץ.
במקביל ערכה חפירות משל עצמה, בעיקר חפירות הצלה.
למשל, במספר מקומות שבהן הוקמו בשנות השלושים משטרות ה'טיגארט' נתגלו אתרים שנחפרו.
כאלה הם תחנת משטרת מגידו ותחנת משטרת מעלות-תרשיחא.
נערכו גם חפירות גדולות ממדים לשם מחקר כגון ארמון הישאם בח'רבת מפג'ר שליד יריחו, המצודה בירושלים והעיר הצלבנית של עתלית.
פעולה יוצאת דופן שיזם גרסטנג כבר בימיה הראשונים של מחלקת העתיקות היה ארגון מפעל חפירות בינלאומי משותף למספר מוסדות מחקר בעיר דוד בירושלים.
מתוך הכרה בחשיבותו ומיוחדותו של אתר זה.
בהיותו בדעה שאין נכון להפקיד את חפירתו בידי מוסד אחד בלבד, פנה בקריאה למוסדות המחקר השונים בעולם להשתתף בחפירה.
נענו לקריאה מעטים ולבסוף חפרו בפועל את החלקות שהקצו להם רק הקרן לחקר ארץ ישראל (PEF) באמצעות רוברט מקאליסטר, ריימון וייל, בסיועו של הברון רוטשילד ערך באתר את עונת חפירתו השנייה.
החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, אשר באותם ימים החלה לחדש את פעילותה, לא הצליחה לגייס למשימה את הסכום הדרוש, ולא השתתפה למרות רצונה להשתתף.
ב־1923 הוקמה באמירות עבר הירדן יחידה לשימור עתיקות כחלק ממחלקת העתיקות של פלשתינה־א"י.
בראשה עמד הארכאולוג הבריטי ג'ורג' הורספילד.
בשנת 1928 הפכה יחידה זו למחלקה עצמאית בממשלת עבר הירדן.
בשנת 1926 התרחש חידוש נוסף בתחום הפעילות המדעית הארכאולוגית בארץ כאשר קיימה מחלקת העתיקות קונגרס ארכאולוגי בינלאומי.
היה זה, ככל הנראה, הקונגרס המדעי הראשון בכל תחום שהוא שנערך בארץ ישראל.
אופיו הבינלאומי של הכנס היה כפול: משתתפיו הגיעו ממוסדות מדע מארצות רבות, והוא גם ערך את סיוריו באתרי לבנון, סוריה, עבר הירדן; ולבסוף התכנסו כולם בירושלים.
רוקפלר (הבן) שני מיליון דולר לשם הקמתו של בניין שיחזיק בתוכו מוזיאון ארכאולוגי גדול ואת מחלקת העתיקות על משרדיה, מעבדותיה, מחסני הממצאים, ספריה, אולם הרצאות וכיוצא בזה.
מיליון אחד הופנה לבניין עצמו ולציודו, ואילו פירותיו של המיליון השני, שהופקד כקרן, היוו תוספת משמעותית להגדלת פעולותיה של מחלקת העתיקות.
בניין המוזיאון לארכאולוגיה של ארץ ישראל (מוזיאון רוקפלר), שימש כמשכן המחלקה.
צוות העובדים הקבוע של מחלקת העתיקות כלל, בשנים שלפני סיום המנדט הבריטי את רוברט המילטון, מנהל; סֶדריק ג'ונס, סגן מנהל; ג'ון אייליף, האוצר הראשי; גס"ב ריצ'מונד, משמר מונומנטים; עמנואל בן דור, מפקח עתיקות בכיר.
מפקחי העתיקות היו ערבים, יהודים ונוצרים ובהם: דימיטרי בראמכי, נעים מַחוּלי, סלים חוסייני, יעקב עורי, ג'רלד לנקסטר הרדינג.
בארכיון, בספרייה ובמוזיאון עבדו מיכאל אבי-יונה, יוחנן לנדאו, פטר כהנא, סטפאן חנא סטפאן, רות עמירן.
מחלקת העתיקות המנדטורית הוציאה לאור כתב עת מקצועי, בעריכת מיכאל אבי-יונה: (QDAP) Quarterly of the Department of Antiquities in Palestine.
מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית היא מחלקה בקבינט של הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
על אף שבתחילה היא הייתה הסוכנות לדיור ומימון דיור, היא הפכה למחלקה בקבינט ב-1965, כחלק מתוכניתו של הנשיא לינדון ג'ונסון לפתח ולבצע מדיניות דיור ומטרופולינים.
המטרה של מחלקת השיכון והפיתוח העירוני, היא ליצור היא ליצור קהילות חזקות, בנות קיימא, ובתים איכותיים ונגישים לכל.
המחלקה פועלת לחיזוק שוק הדיור במטרה להאיץ את הכלכלה ולהגן על הצרכנים, תוך שמירה על הצורך בבתים איכותיים אך נגישים להשכרה, להשתמש בדיור ככלי לשיפור איכות החיים, לבנות קהילות שיתופיות וברות קיימא חופשיות מאפליה ולשנות את הדרך בה המחלקה עושה את עסקיה.
מרכז לשיתופי פעולה של שכנים מבוססי-אמונה
משרד לשיכון הוגן והזדמנויות שוות
משרד לבתים בריאים ובקרת סיכוני עופרת
משרד למניעת ניצול עסקים במצוקה
מחלקת חיל האוויר של ארצות הברית היא אחת משלוש המחלקות הצבאיות שנמצאות במחלקת ההגנה של ארצות הברית.
מחלקת חיל האוויר הוקמה ב-18 בספטמבר 1947, וכוללת בתוכה את כל המרכיבים והיחידות של חיל האוויר של ארצות הברית ושל כוח החלל של ארצות הברית.
בראש המחלקה עומד מזכיר חיל האוויר, אזרח אשר בסמכותו לנהל את ענייני המחלקה, תחת הכוונתו ופיקוחו של מזכיר ההגנה.
הקצינים הצבאיים בעלי הדרגה הגבוהה ביותר במחלקה הם ראש מטה חיל האוויר, שהוא היועץ הצבאי למזכיר ומייצג את חיל האוויר במטות המשולבים, וראש מבצעי החלל, המייצג את כוח החלל של ארצות הברית במטות המשולבים.
מעוף (תוכניות ומערכות תקשוב) היא יחידה בחטיבת הספקטרום והרשת (ספירה) (וקודם לכן יחידה בלוטם) של אגף התקשוב וההגנה בסייבר בצה"ל.
היחידה אמונה על בניין הכוח התקשובי של מערכות מרכזיות לאגף התקשוב ולכלל זרועות צה"ל.
היחידה שמה דגש על פיתוח פתרונות מותאמים ללחימה ולמשימות צה"ליות, תוך שילוב בין עולמות המבצעים והטכנולוגיה.
היחידה נחשבת לאחת היחידות המרכזיות באגף התקשוב, בעלת תרומה ישירה ליכולות הלחימה של צה"ל בעידן הדיגיטלי ומובילה פיתוח של מערכות הנדסיות מורכבות.
בראש היחידה עומד אל"ם מ'.
במסגרת הקמת אגף התקשוב במרץ 2003, הוקמה יחידת לוט"ם - היחידה הטכנולוגית לתקשוב מבצעי (היחידה כונתה בתחילה - "היחידה לתקשוב וטכנולוגיות מידע").
לאור זאת בוצעו שינויים ארגוניים הכוללים את הקמת מחלקת מערכות תקשוב על בסיס המחלקה הטכנית במקשר"ר.
בהמשך, בתחילת שנת 2006, הועברו גופים טכנולוגיים בעלי אוריינטציה יבשתית מובהקת מיחידת לוט"ם לזרוע היבשה, כנגזרת מהגדרת כיווני הפעולה החדשים של התקשוב בצה"ל.
לאור זאת מחלקת מערכות תקשוב אורגנה מחדש ופוצלה לשתי מחלקות:
יחידת מעוף שביחידת לוט"ם באגף התקשוב וההגנה בסייבר (נקראה בתחילה מעו"ף - מערכות ופרויקטים).
מחלקת מערכות התקשוב בחטיבה הטכנולוגית של זרוע היבשה (נקראת היום - מחלקת לי"ד).
בשנת 2013, לאחר שינוי ארגוני נוסף באגף התקשוב, הועברו ליחידת מעוף תוכנית התקשוב לעורף ותוכנית הקישוריות הטקטית.
בדצמבר 2025, עם פיצולה של יחידת לוטם לשתי חטיבות, שויכה מחלקת מעוף לחטיבת הספקטרום והרשת (ספירה).
יחידת מעוף אחראית על מחקר, פיתוח והנדסת מערכת בראייה רב זרועית בתחומים הבאים:
מערכות לאגירת והפצת חוזי בטכנולוגיות Web מתקדמות - "זי-טיוב"
מערכות תקשורת אלחוטיות רחבות סרט וחסינות
מערכות תקשורת סלולרית ליישומים מבצעיים
רשתות תקשורת נייחות כלל צה"ליות (רשתות טרנספורט, רשתות IP אדומות ושחורות, רשתות לחיבור סנסורים למערכות ההתרעה)
תקשורת לוויינית (טרמינלים לווייניים, תחנות קרקע, תכן לווייני תקשורת, מערכות לניהול משאבי לוויין)
מערכות לניהול, ניטור, איכון ולוחמה בספקטרום האלקטרומגנטי
מערכות לשליטה ברדיו - ROIP
מערכות תקשורת עוצמה גבוהה בתחום ה-HF
מערכות ניהול, ניטור ובקרה של מערכות תקשורת
מערכות לקישוריות טקטית עבור שת"פ רב-זרועי
תוכנית Mobility - הנגשת יישומים מבצעיים על טאבלטים
בנוסף לניהול פרויקטים ותוכניות, היחידה מובילה הכשרות הנדסיות כלל צה"ליות בתחום התקשורת האלחוטית והתקשורת הלוויינית.
ראש היחידה מהווה בנוסף רפרנט לתחום ההנדסה באגף התקשוב ואחראי על פיתוח המהנדסים בכלל מחלקות ויחידות אגף התקשוב וההגנה בסייבר.
ביחידה משרתים מהנדסי תוכנה, תוכניתנים בוגרי קורס תכנות, בוגרי מדעי המחשב (רובם בוגרי מסלול העתודה האקדמית), מהנדסי מחשבים, מהנדסי חשמל, הנדסאים מתחומי האלקטרוניקה והמחשבים, טכנאים ואזרחים עובדי צה"ל.
רוב משרתי היחידה הם קציני וחיילי חיל הקשר והתקשוב.
עם זאת, מעצם היותה יחידה רב-זרועית, חלק מהמשרתים שייכים לזרועות השונים - חה"א, חה"י, חמ"ן.
אנשי היחידה עוסקים בהובלה של פרויקטים בטכנולוגיות מתקדמות בתעשייה לצד פיתוח פנימי.
הפרויקטים המובלים ביחידה מכילים תחומים מקצועיים רבים ולפיכך משרתי היחידה נדרשים לידע מקצועי רב בדגש על הנדסת מערכת, ופועלים בשיתוף פעולה עם כלל יחידות לוט"ם ועם זרועות צה"ל השונים.
תקופהשם היחידהסמל היחידה2006 - 2014מעו"ף - מערכות ופרויקטים2014 -מעוף - תוכניות ומערכות תקשוב
מחלת X היא שם שטבע ארגון הבריאות העולמי בפברואר 2018 לייצוג פתוגן לא מוכר שעלול לגרום למגפה עתידית.
בתגובה לכך אמר מנהל המכון הלאומי לאלרגיה ומחלות זיהומיות אנתוני פאוצ'י כי הרעיון של מחלת X יגרום לארגון הבריאות העולמי למקד את מאמץ המחקר במשפחות שלמות של נגיפים במקום בנגיפים בודדים, ועל ידי כך לשפר את יכולת התגובה להתפתחות בלתי צפויה.
בשנת 2020, כחלק מההתמודדות העולמית עם התפשטות מגפת הקורונה, יושמו חלק מההמלצות שהועלו לטיפול במחלת X.
במאי 2015 התבקש ארגון הבריאות העולמי על ידי כמה חברות לנסח "תוכנית מחקר ופיתוח לפעולה למניעת מגפות" כדי לקצר את זמן התגובה בין התפרצות המגפה ליצירת החיסון או התרופה, על מנת למנוע מהמצב להפוך למצב חירום.
עיקר המאמץ הופנה למחלות מסוג מחלה זיהומית מפציעה אשר היכולת למנוע אותה מצומצמת.
על מנת לנסח את התכנית הזו, הורכבה קבוצה של מומחים מכל רחבי העולם שהתבקשו לנסח רשימה של עד עשר מחלות שצריך לתת להן עדיפות.
מאז 2015 הרשימה מעודכנת על בסיס קבוע, וכוללת באופן קבוע שמות מחלות ידועות כמו אבולה, קדחת הזיקה וסארס.
כמו כן נכללו ברשימה גם שמות כמו קדחת לסה, נגיף מרבורג, קדחת השבר הסורי-אפריקני וזיהום נגיף ניפה.
בהודעה שהוציא הארגון ב-2018 נאמר כי "מחלת X מייצגת את הידיעה שהתפרצות בינלאומית נרחבת עלולה להיגרם מפתוגן שאינו ידוע כרגע שגורם למחלה בקרב בני אדם."
בהודעה שהוציא ארגון הבריאות העולמי ב-2018 נאמר גם כי מחלת X עלולה להגיע ממקורות רבים הגורמים לדימום ואנטרו-וירוסים שאינם פוליו.
עם זאת, הועלתה השערה כי המחלה עשויה להגיע מהעברה זואונוטית, ועל כך אמר ג'ון ארנה רטינגן מהארגון כי "זהו תהליך טבעי וחיוני שנכיר אותו ונתכונן אליו.
זה כנראה הסיכון הגבוה ביותר.
בשנת 2018 הופיע זן חדש של שפעת העופות שקיבל את השם H7N9, הגורם לתמותה של 38%, שמועמד להיות מחלתX.
עם התפרצות נגיף קורונה בסוף 2019 ותחילת 2020 העלו מספר מומחים את הטענה כי מדובר במחלת X המדוברת.
בתחילת פברואר 2020 טענה הווירולוגית הסינית שי זנג-לי ממכון ווהאן לווירולוגיה כי הקורונה היא מחלת X הראשונה.
מאוחר יותר באותו חודש, כתבה מריון קופמאנס, ראש המחלקה למדעי הווירוסים באוניברסיטת ארסמוס ההולנדית בכתב העת המדעי Cell כי "בין אם זה ייכלל או לא, ההתפרצות הופכת במהירות לאתגר המגפה הראשון שמתאים לקטגוריית מחלתX."
אחת ההשערות שהועלו היא כי מחלת X עלולה להיגרם מנשק ביולוגי.
בשנת 2018 נשאל רטינגן על נשק ביולוגי והסיכוי שיגרום למגפה בעקבות תאונה או פיגוע טרור, ובתגובה ענה כי לא סביר שמחלת X תתפרץ בשל נשק ביולוגי אך עם זאת הוסיף כי "ביולוגיה סינתטית מאפשרת ליצור וירוסים חדשים וקטלניים.
במקרה כזה יש לך מחלה במקום בו אין יכולת התנגדות בקרב האוכלוסייה ובמצב כזה המחלה עלולה להתפשט מהר."
אפשרות נוספת להתפרצות מחלת X מגיעה מצד חיידקים עמידים לאנטיביוטיקה, וציינו את חיידק הזיבה כדוגמה לעמידות בפני אנטיביוטיקה.
בעקבות מגפת הקורונה עודכנה הגדרת מחלת X ועודכנו הנהלים לטיפול בה.
בכנס של הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס בשנת 2024 הוגדרה מחלת X כנגיף היפותטי הקטלני פי 20 מהקורונה.
נגיף מסוג זה מייצג את התפיסה לפיה מגפה בינלאומית חמורה עלולה להיגרם על ידי פתוגן לא ידוע.
צוות של חוקרים, מדענים ומומחים תכננו תוכנית פעולה למלחמה בנגיף כזה.
בין השאר כוללת התוכנית קרן כלכלית המיועדת לסייע למדינות עם משאבים נמוכים, מרכז העברת טכנולוגיות חיסוני mRNA להבטחת הון עצמי של חיסונים למדינות בעלות הכנסה נמוכה, ושיפור המעקב אחר התפשטות הנגיף בשיתוף פעולה בין מדינות.
בשנת 2018 עלתה במוזיאון לונדון תערוכה בשם "מחלת X: האפידמיה הבאה של לונדון?" לציון 100 שנים להתפרצות השפעת הספרדית.
מחלקת משטרת המטרופולין של טוקיו (ביפנית: 警視庁) משמשת כמחלקת המשטרה של מטרופוליס טוקיו.
הוקמה בשנת 1874. בראשותה עומד מפקח כללי, שממונה על ידי הוועדה הלאומית לביטחון הציבור ובאישור ראש הממשלה.
משטרת המטרופולין, כוללת למעלה מ-40,000 שוטרים, ומעל 2,800 עובדים אזרחיים, ב-102 תחנות.
הבניין הראשי של משטרת המטרופולין בטוקיו ממוקם במחוז קאסומיגאסקי, צ'יודה, טוקיו שנבנה בשנת 1980, גובהו 18 קומות, בניין גדול בצורת טריז עם מגדל גלילי.
נראה בקלות מהרחוב ומהווה נקודת ציון ידועה.
בניין המטה ממוקם בשער סאקורדה, ולכן הוא מכונה גם "שער סאקורדה".
מחלקת המשטרה נמצאת בפיקודו של מפקח כללי ומדווחת ישירות לוועדה הלאומית לביטחון הציבור בטוקיו.
ניתן למנות את המפקח הכללי ולהחליפו בכל עת באישור ראש הממשלה.
מכיוון שמשטרת טוקיו היא גוף אוטונומי, הוא אינו פועל תחת סמכותה של אף לשכת משטרה אזורית.
המשטרה מפקדת על הלשכות הבאות:
למשטרה יש גם אקדמיה משלה, האקדמיה של משטרת המטרופולין.
מחלקת שירותי הכליאה היא מחלקה בממשלת דרום אפריקה, האחראית על ניהול מערכת הכלא של דרום אפריקה שכפופה למשרד המשפטים.
במחלקה מועסקים כ-34,000 עובדים והיא אחראית על ניהול 240 בתי כלא המאכלסים כ-189,748 אסירים.
בתי הכלא כוללים מתקנים ברמת אבטחה מינימלית, בינונית ומקסימלית.
מטה הסוכנות ממוקם בגוש המערבי של בניין פוינטון בפרטוריה.
ראש המחלקה הוא שר המשפטים ושירותי הכליאה, הנתמך על ידי סגן שר לשירותי הכליאה.
178 בתי כלא מנוהלים על ידי המחלקה והם כוללים:
9 בתי כלא לנשים בלבד
13 בתי כלא לעבריינים צעירים
72 בתי כלא לגברים ונשים כאחד
5 בתי כלא שנסגרים באופן זמני או עוברים שיפוצים
כלא פולסמור במחוז הכף המערבי הוא הכלא השמור הגדול ביותר ובו אסירים המרצים מאסר עולם או עונש ארוך טווח.
C Max בפרטוריה הוא גם בית כלא שמור בו אסירים המרצים עונשים ארוכים וכאלה הנחשבים לבעלי סיכון גבוה לחברה.
בית הסוהר המרכזי של פרטוריה לשעבר המכונה כיום Kgosi Mampuru II (שנתלה בבית הכלא ב-22 בנובמבר 1883 בגין אלימות ומרד), היה האתר הרשמי לביצוע עונש מוות בדרום אפריקה, בעיקר נגד מתנגדי משטר האפרטהייד.
עונש המוות בוטל בשנת 1995
מרכז המאסר דראקנשטיין, היה הכלא ממנו שוחרר נלסון מנדלה לאחר שנכלא בגין התנגדות לאפרטהייד.
מחלת Rh (הידועה גם בשם "Rhesus Isoimmunization"), היא סוג של מחלת היילוד (HDFN).
מחלה תורשתית רצסיבית הנגרמת על-ידי חלבון (D) שהוא חלבון נוסף לחלבונים המזהים את סוגי הדם: O, A, B, AB הנקשרים לכדורוית הדם האדומות (RBC).
היה זה הסוג הנפוץ ביותר של HDFN.
המחלה נעה בין קלה לחמורה, בדרך כלל לא מופיעה בהריון ראשון ומופיעה בהריון השני או ונוספים של נשים Rh-D כאשר האב הביולוגי הוא Rh+D חיובי.
בשל ההתקדמות ברפואה המודרנית, HDFN עקב אנטי-D ניתן למניעה על ידי טיפול ביולדת במהלך ההריון וזמן קצר לאחר הלידה בזריקה של גלובולין הנקרא RhoGAM: שהיא תרופה פועלת כ"נוגדנים ממסכים" או "נוגדנים חוסמים".
היא מחסלת את כל אריסטובלסטים (תאי דם אדומים עובריים Rh-חיוביים שחדרו למחזור הדם של האם במהלך ההריון או הלידה), לפני שמערכת החיסון של האם "מזהה" אותם ומייצרת נוגדנים עצמיים (המכונים נוגדני Anti-D (RhoGam) חיסוני.
עם הקלה מוצלחת של מחלה זו על ידי מניעה באמצעות שימוש בגלובולין חיסוני אנטי-Rho(D), נוגדנים אחרים הם לרוב הגורם ל-HDFN כיום.
השם Rhesus )RH), ניתן על שם הקופיף Rhesus שבו נעשו הניסויים בשנות ה-40 של המאה הקודמת על-ידי קרל לנדשטיידר ואלכסנדר וינר שאיתרו לראשונה את החלבון המהווה אנטיגן שמפעיל את מערכת החיסון כנגד תאי הדם האדומים.(RBC).
אצל בני אדם שמערכת החיסון שלהם לא מכירה את החלבון (-RH).
כאשר האם שלילית(-RH) והאב חיובי (+RH) דם התינוק יכול להכיל את החלבון ואז מערכת החיסון של האם תתקיף את תאי הדם האדומים של התינוק.
הגנים הגורמים ליצירת החלבון D, נמצאים על אלל, שהוא כרומוזום.
בכל תא של אדם (פרט לתאי הזוויג, הביצית בנקבה והזרע בזכר) יש תמיד שני אללים הנושאים את הקוד ליצירת חלבון.
אדם הנושא את הגן התקין ייצר את החלבון שיתקשר לכדוריות הדם האדומות.
אבל במקרה שרק אלל אחד נושא את הגן התקול, בתאי הזרע העוברים חלוקת הפחתה (האפלואידים) יהיו מחצית התאים חיוביים ומחציתם שליליים.
בעוד שבמקרה ששני האללים נושאים גן תקול יהיו כל תאי הזרע שליליים.
וכך גם בתהליך יצירת הביצית בשחלות.
אישה תהיה שלילית (-RH) כאשר שני האללים ליציר החלבון D, לא פעילים (dd).
לכן במפגש של תאי זרע אם ביצית תתקיימנה האפשרויות הבאות
++DD, (מצב הומוזיגוטי לאלל D) התינוק נושא את החלבון, מערכת החיסון שלו תכיר אותו כחלק מחלבוני הגוף: אין תגובה אוטואימיונית.
+-Dd לאחד ההורים (מצב הטרוזיגוטי לאלל D) בעוד השני יהיה DD התינוק נושא גן חיובי ולכן את החלבון התקין, אבל הוא נשא של הגן התקול, ולכן מחצית מתאי הזרע (אם הוא זכר) או הביציות (בנקבה) יישאו גן תקול.
אם שני ההורים הם הטרוזיגוטים, יהיה 25% הומוזיגוטים לגן התקול (dd)' 50% הטרוזיגטיים ((Dd) כלומר בריאים ונשאים, ן25% הומוזיגוטים לגן הפעיל DD.
--dd (מצב הומוזיגוטי לאלל d שבו האם והאב תורמים גן תקול), מערכת החיסון שלהם תכיר בחלבון D כחלבון זר ותתקוף את תאי RBC
לכן חשוב לבדוק את ההורים ולמנוע סיכון.
טבלת הורשה של גורם Rh (מערכת D)
סטטוס Rh של האבגנוטיפ האב (דוגמה)סטטוס Rh של האםגנוטיפ האםהסבר אפשרויות הורשהסטטוס Rh אפשרי של הילדסיכון ל-HDFN בהריון ראשון*חיובי (Rh+)DD (הומוזיגוט)חיובי (Rh+)DD100% העברת D.100% Rh+איןחיובי (Rh+)Dd (הטרוזיגוט)חיובי (Rh+)Dddd25%; Dd50%' DD25%Rh+ (75%) או Rh- (25%)איןחיובי (Rh+)DD (הומוזיגוט)שלילי (Rh-)dd100% הטרוזיגוטים Dd100% + Rh מהם 50% נשאים ו-50% הומוזיגוטים Dd.
במהלך ההריון הראשון, החשיפה הראשונית של האם Rh לתאי דם אדומים Rh+ עובריים (RBCs) אינה מספיקה בדרך כלל כדי להפעיל את תאי B (לימפוציטים)המזהים את חלבון D.
כאשר במהלך הלידה, השליה נפרדת מדופן הרחם, גורמת לדם טבורי להיכנס למחזור הדם האימהי.
מערכת החיסון של האם מכירה את האנטיגן כגורם זר ולהתרבות של תאי פלזמה B מפרישי IgM, כדי לסלק את תאי +Rh העובר מזרם הדם שלה.
נוגדני IgM אינם חוצים את מחסום השליה, וזו הסיבה שלא נראות השפעות על העובר בהריונות הראשונים למחלה מתווכת Rh-) d.
עם זאת, בהריונות עוקבים עם עוברי Rh+, תאי זיכרון B של IgG מעוררים תגובה חיסונית כאשר הם נחשפים מחדש, כל נוגדן IgG (אנטי-RhD) אכן חוצה את השליה וחודר למחזור הדם של העובר.
נוגדנים אלו מכוונים נגד גורם Rhesus (Rh), חלבון שנמצא על פני ה-RBCs של העובר.
ה-RBCs מצופים נוגדנים נהרסים על ידי נוגדני IgG המקשרים ומפעילים מסלולי משלים.
לאנמיה שנוצרה יש השלכות מרובות:
מערכת ייצור תאי הדם האדומים שבמח העצם שעדיין, לא בשלה אצל העובר, מעבירה לכבד ולטחול RBC לא בשלים (אריתרובלסטים) למחזור הדם, ובכך השם הקודם למחלה זו erythroblastosis fetalis).
כאשר הכבד והטחול מתרחבים תחת הביקוש הבלתי צפוי הזה ל-RBCs, מתפתח מצב הנקרא יתר לחץ דם פורטלי, וזה מטיל עומס על הלב ועל מערכת הדם הלא בשלה.
הרחבת הכבד והצורך הממושך בייצור RBC מביאים לירידה ביכולת לייצר חלבונים אחרים, כגון אלבומין, וזה מקטין את הלחץ האוסמוטי הקולואידי בפלזמה המוביל לדליפת נוזלים לרקמות ולחללי הגוף, הנקראים הידרופס עוברי.
האנמיה החמורה מחייבת את הלב להגדיל את התפוקה כדי לפצות על המחסור במאמץ לספק חמצן לרקמות וגורמת למצב הנקרא אי ספיקת לב עם תפוקה גבוהה.
אם לא מטופל, התוצאה הסופית עלולה להיות מוות עוברי.
הרס של RBCs מוביל לרמות מוגברות של בילירובין (היפרבילירובינמיה) כתוצר לוואי.
בדרך כלל זו אינה בעיה במהלך ההריון, מכיוון שמחזור הדם האימהי יכול לפצות.
עם זאת, ברגע שהתינוק ייולד, המערכת הלא בוגרת אינה מסוגלת להתמודד עם כמות זו של בילירובין לבדה וצהבת או קרניקטרוס (השקעת בילירובין במוח) יכולה להתפתח שעלולה להוביל לנזק מוחי או למוות.
אירועי רגישות במהלך ההריון כוללים חתך קיסרי, הפסקת הריון, טראומה בבטן וגרסה קפלית חיצונית.
עם זאת, במקרים רבים לא נגרם נזק לכאורה.
כ-50% מהתינוקות החיוביים ל-Rh-D עם אנטי-D במחזור הדם אינם מושפעים או מושפעים רק באופן קל ואינם דורשים טיפול כלל ורק ניטור.
20% נוספים נפגעים קשות ודורשים עירויים בעודם ברחם.
דפוס זה דומה לסוגים אחרים של HDFN בשל נוגדנים אחרים הנפוצים (anti-c, anti-K ו-Fy(a)).
בשנת 1939 ד"ר פיליפ לוין ורופוס א' סטטסון פרסמו את ממצאיהם על אם בת 25 שנולד לה תינוק מת שמת ממחלה המוליטית של היילוד.
שני ההורים היו בקבוצת דם O, ולכן דמו של הבעל שימש כדי לתת לאשתו עירוי דם עקב איבוד דם במהלך הלידה.
עם זאת, היא סבלה מתגובת עירוי חמורה.
מכיוון ששני ההורים היו מקבוצת דם O, אשר האמינו כתואמת לעירוי, הם הגיעו למסקנה שחייב להיות אנטיגן של קבוצת דם שטרם התגלה שהיה קיים על כדוריות הדם האדומות של הבעל (RBCs) אך אינו קיים אצל אשתו.
מכאן הסיקו כי אם יכולה לייצר נוגדנים מקבוצת דם בגלל רגישות חיסונית ל-RBCs של העובר שלה, שכן החשיפה הקודמת היחידה שלה תהיה ההריון המוקדם יותר.
הם לא קראו אז לאנטיגן של קבוצת הדם הזה, וזו הסיבה שהגילוי של סוג הדם הרזוס נזקף לזכותו של ד"ר.
ווינר עם הפרסום הראשון של טבלאותיהם לסוג דם והתאמות צולבות ב-1940, שהיה שיאה של שנים של עבודה.
עם זאת, היו מספר משתתפים במירוץ המדעי הזה ופרסומים כמעט בו-זמני בנושא זה.
ד"ר פיליפ לוין פרסם את התיאוריה שלו לפיה המחלה (הידועה בשם erythroblastosis fetalis שנבעה מ-Rh alloimmunization) ב-1941 בעוד שד"ר קרל לנדשטיינר ואלכסנדר ווינר פרסמו את השיטה שלהם לחסן חולים כנגד נוגדן הגורם לתגובות עירוי, המכונה "Rh".
הטיפול הראשון במחלת Rh היה עירוי חליפין, שהומצא על ידי ד"ר אלכסנדר ס.
ווינר ושוכלל מאוחר יותר על ידי ד"ר הארי ולרשטיין כ-50,000 תינוקות קיבלו טיפול זה.
עם זאת, זה יכול היה לטפל במחלה רק לאחר שהשתרשה ולא עשה דבר כדי למנוע את המחלה.
שלושתם יצאו להוכיח זאת על ידי הזרקת קבוצת אסירים גברים במתקן הכליאה סינג סינג עם נוגדן שסופק על ידי אורטו, שהושג בטכניקת חלוקה שפותחה על ידי פולאק.
אחד הצרכים היה ניסוי מינון שניתן להשתמש בו כדי לקבוע את רמת התאים Rh חיוביים במחזור בנקבה הרה שלילית Rh שמקורה בעוברה Rh חיובי.
זה נעשה לראשונה במערכת הארנבים, אבל בדיקות אנושיות שלאחר מכן באוניברסיטת מניטובה שנערכו בהנחייתו של ד"ר פולק אישרו שגלבולין חיסוני אנטי-Rho(D) יכול למנוע אלואימוניזציה במהלך ההריון.(RhoGAM)
מריאן קאמינס הייתה האישה הראשונה בסיכון שקיבלה זריקה מניעתית של גלובולין אנטי-Rho(D) חיסוני (RHIG) לאחר אישור הרגולציה שלו.
ניסויים קליניים הוקמו ב-42 מרכזים בארצות הברית, בריטניה, גרמניה, שוודיה, איטליה ואוסטרליה.
RHIG אושר לבסוף באנגליה ובארצות הברית ב-1968. ה-FDA אישר את התרופה תחת שם המותג "RhoGAM", במינון קבוע של 300 מיקרוגרם, להינתן תוך שלושה ימים (72 שעות) לאחר הלידה.
לאחר מכן אושרה תקופת לידה רחבה יותר למינון שכללה טיפול מונע במהלך ההריון.
תוך שנה, הנוגדן הוזרק בהצלחה רבה ליותר מ-500,000 נשים.
מגזין טיים בחר בו כאחד מעשרת ההישגים הרפואיים המובילים של שנות ה-60. עד 1973, ההערכה היא שבארצות הברית לבדה ניצלו יותר מ-50,000 חייהם של תינוקות.
השימוש בגלובולין (Rh immune) למניעת המחלה בתינוקות של אמהות Rh שליליות הפך לפרקטיקה המקובלת, והמחלה, שבעבר גבתה את חייהם של 10,000 תינוקות מדי שנה בארצות הברית לבדה, נמחקה למעשה בעולם המפותח.
בשנת 1980, סיריל קלארק, רונלד פין, ג'ון גורמן, וינסנט פרדה וויליאם פולק קיבלו כל אחד פרס לסקר למחקר רפואי קליני על עבודתם על סוגי דם רזוס ומניעת מחלת Rh.
בארצות הברית, זה סטנדרטי של טיפול לבדוק את כל האמהות המצפה לנוכחות או היעדר חלבון RhD על RBCs שלהם.
עם זאת, כאשר טיפול רפואי אינו זמין או טיפול טרום לידתי לא ניתן מכל סיבה אחרת, החלון למניעת המחלה עלול להחמיץ.
בנוסף, ישנו שימוש נרחב יותר בטכניקות מולקולריות כדי להימנע מנשים נעדרות שנראות כחיוביות ל-Rh-D אך למעשה חסרות להן חלקים מהחלבון או שיש להן גנים היברידיים היוצרים ביטוי שונה של החלבון ועדיין נמצאות בסיכון ל-HDFN עקב אנטי.
בביקור טרום לידתי הראשון, היולדת מוקלדת לסוג דם ABO ונוכחות או היעדר RhD בשיטה רגישה מספיק כדי לזהות גרסאות חלשות יותר של אנטיגן זה (הידוע כ-Wak-D) ומבוצעת סקר נוגדנים:
אם היא שלילית לביטוי חלבון RhD ולא יצרה כבר אנטי-D, היא מועמדת לטיפול מונע של RhoGam למניעת אלואימוניזציה.
אם היא חיובית לנוגדנים נגד D, ההריון יעקוב אחרי רמות (רמות) חודשיות של הנוגדן כדי לקבוע אם יש צורך בהתערבות נוספת.
בדיקת סקר לאיתור נוכחות או היעדר של תאים עובריים יכולה לעזור לקבוע אם יש צורך בבדיקה כמותית (Kleihauer-Betke או flow cytometry).
הדבר נעשה כאשר יש חשד לחשיפה עקב אירוע רגיש פוטנציאלי (כגון תאונת דרכים או הפלה).
אם בדיקת הסקר חיובית או שיש לקבוע את המינון המתאים של "RhoGam", מתבצעת בדיקה כמותית לקביעת כמות מדויקת יותר של דם עוברי אליו נחשפה האם.
בדיקת Kleihauer–Betke או Flow Cytometry על דגימת דם אימהית הן הדרכים הנפוצות ביותר לקבוע זאת, והמינון המתאים של "RhoGam" מחושב על סמך מידע זה.
ישנן גם בדיקות צצות באמצעות דנ"א נטול תאים.
דם נלקח מהאם, ובאמצעות פי-סי-אר, ניתן לזהות דנ"א עוברי.
בדיקת דם זו אינה פולשנית לעובר ויכולה לסייע בקביעת הסיכון ל-HDFN.
הבדיקה הוכחה כמאוד מדויקת והיא נעשית באופן שגרתי בבריטניה במעבדת ההתייחסות הבינלאומית לקבוצת דם בבריסטול.
בדרך כלל נשאב דם מהאב כדי לסייע בקביעת מצב האנטיגן של העובר.
אם הוא הומוזיגוט לאנטיגן, יש סיכוי של 100% שכל הצאצאים בזיווג יהיו חיוביים לאנטיגן ובסיכון ל-HDFN.
אם הוא הטרוזיגוטי, יש סיכוי של 50% שהצאצאים יהיו חיוביים לאנטיגן.
באם שלילית RhD, גלובולין חיסוני Rho(D) יכול למנוע רגישות זמנית של מערכת החיסון האימהית לאנטיגנים RhD, מה שעלול לגרום למחלת רזוס בהריון הנוכחי או בהריונות הבאים.
עם השימוש הנרחב ב-RhIG, מחלת Rh של העובר והיילוד כמעט ונעלמה בעולם המפותח.
ניתן להפחית את הסיכון שאם שלילית RhD יכולה להיות מחוסנת על ידי עובר חיובי ל-RhD יכול להיות מופחת מכ-16% לפחות מ-0.1% על ידי מתן מתאים של RhIG.
ככל שהניהול הרפואי מתקדם בתחום זה, חשוב שהמטופלים הללו יהיו במעקב אחר רופאי מיילדות בסיכון גבוה/רפואת אמהות-עובר, ויילודים מיומנים לאחר לידה כדי להבטיח את הסטנדרט המעודכן והמתאים ביותר של טיפול.
לאחר שנמצא כי אישה יצרה אנטי-D (או כל נוגדן משמעותי מבחינה קלינית נגד תאים אדומים עובריים), עוקבים אחריה כהריון בסיכון גבוה עם בדיקות דם סדרתיות כדי לקבוע את השלבים הבאים:
כאשר הטיטר של הנוגדן אנטי-D מגיע לסף מסוים (בדרך כלל 8 עד 16), מבוצעות בדיקות אולטרסאונד ודופלר סדרתיות כדי לזהות סימנים של אנמיה עוברית.
זיהוי מהירויות זרימת דם מוגברות בעובר מהוות סמן מחליף לאנמיה עוברית שעלולה לדרוש התערבות פולשנית יותר.אם נמצא שמהירות הזרימה מוגברת, יש צורך לקבוע את חומרת האנמיה כדי לקבוע אם יש צורך בעירוי תוך רחמי.זה נעשה בדרך כלל עם הליך הנקרא דגימת דם טבורי מלעורית (PUBS או cordocentesis).
עירוי תוך - פריטוניאלי - עירוי דם לבטן העובר.
עירוי תוך-וסקולרי - עירוי דם לווריד הטבור של העובר - זוהי השיטה הנבחרה מאז סוף שנות ה-80, ויעילה יותר מעירוי תוך-צפקי.
ניתן לקחת דגימת דם עוברי מווריד הטבור לפני העירוי.
לעיתים קרובות, כל זה נעשה באותו הליך כדי למנוע את הצרכים של מספר פרוצדורות פולשניות עם כל עירוי.
פוטותרפיה לצהבת יילודים במחלה קלה.
עירוי דם מהאם לילוד יש מחלה בינונית או חמורה.(וסוג הדם תואם).
ניתן להשתמש באימונוגלובולין בהזרקה לווריד (IVIG) כדי להפחית את הצורך בעירוי חלופי וכדי לקצר את משך הפוטותרפיה.
ג'יימס הריסון שבדמו יש נוגדן נדיר תרם מעל ל-1000 מנות דם שסייעו למעל שני למיליון אנשים.
במתמטיקה, מחלקות שקילות היא דרך לחלק איברים של קבוצה כלשהי שקיים יחס שקילות המוגדר עליה.
מחלקות שקילות אלו בנויות כך שאיברים שייכים לאותה מחלקת שקילות אם ורק אם הם מתייחסים זה לזה.
נתונה קבוצה ויחס שקילות על .
מחלקת שקילות של איבר ב- היא קבוצת כל האיברים השקולים ל-, מסומנת או ומוגדרת כקבוצת כל האיברים המתייחסים ל- ביחס .
כלומר: מחלקות השקילות יוצרות חלוקה של .
חלוקה זו היא קבוצת מחלקות השקילות, הנקראת קבוצת המנה או מרחב המנה של על ידי ומסומנת .
איחוד כל מחלקות השקילות הוא הקבוצה עצמה, כלומר .
הסימון טוב כאשר נעשה שימוש רק ביחס שקילות אחד.
אם יש יותר מיחס שקילות אחד, אז עלינו להבחין בין מחלקות השקילות לפי היחס.
לעיתים קרובות נשתמש בסימונים: או עבור מחלקת השקילות של שנקבעת על ידי היחס .
בכל מקרה, תמיד כשעובדים עם יחס שקילות כלשהו על קבוצה , אם אז מחלקת השקילות היא תת-קבוצה של .
כל 2 מחלקות שקילות הן שוות או זרות.
אם 2 איברים בקבוצה כלשהי מתייחסים זה לזה, אז הם שייכים לאותה מחלקת שקילות.
אם מחלקות השקילות שונות, אז אין להם שום איבר משותף.
ניתן להוכיח משפט זה באמצעות התכונות של יחס שקילות: רפלקסיביות, סימטריות וטרנזיטיביות.
תהי קבוצה לא-ריקה ונניח יחס שקילות על .
אז מהגדרת מחלקת שקילות .
מסימטריות , מטרנזיטיביות ולכן .
מ-(1) נובע ומכיוון ששתי הקבוצות שוות נקבל כי , כלומר ומסימטריות .
מההנחה ומכך ש- נובע .
אז לפי הגדרת השוויון .
אזי מהגדרת חיתוך קיים כך ש וגם .
מכך, ומסעיף 2 למשפט המבנה, נובע וגם .
אז מטרניזטיביות השוויון , וזאת סתירה להנחה.
יחס שקילות מודולו – ניתן לחלק את כל המספרים השלמים ל- מחלקות שקילות באמצעות השארית מודולו .
מחלקת מעל"ח (מערכות לחימה) היא יחידה טכנולוגית בתוך מספן הציוד האחראית על פיתוח כלל מערכות הלחימה בחיל הים.
האוכלוסייה המרכזית מורכבת בעיקר מעתודאים למקצועות ההנדסה וחובלים.
היחידה ממוקמת במפקדת חיל הים בקריה.
בשלהי מלחמת העצמאות, לא היו לשירות הימי (טרם הקמת חיל הים) ספינות מלחמה ייעודיות.
ולכן הסבו ספינות מעפילים על ידי הוספת תותחים.
לאחר עזיבת הבריטים, "ירש" חיל הים בנמל חיפה 3 ספינות משמר שנכנסו לשירות ביוני 1948. גרשון זק, מפקד השירות הימי, הציע ליוחאי בן-נון (שהקים קודם לכן את החוליה לחבלה ימית) להקים יחידת קומנדו.
לרשות היחידה הועברו מספר סירות נפץ מהירות הנוסעות 300 ק"ג חומר נפץ.
המפעיל היה אמור להכווין את הסירה עד כ-100 מטר לפני הפגיעה, ולקפוץ למים.
ב-22 באוקטובר 1948, במהלך מבצע יואב, תצפית אווירית גילתה שתי אוניות מצריות עמוסות בחיילים בדרך לחוף עזה.
לצורך כך, בדחיפות הצטרפו הלוחמים לאח"י מעוז, עם שלוש סירות נפץ במטרה לפגוע בספינות: האמיר פארוק, אוניית הדגל של הצבא המצרי, ואת שולת המוקשים שהתלוותה אליה.
תחת אש מקלעים, הלוחמים הצליחו לקרב את הסירות נפץ עד 50 מטר לספינות המצריות, לפני שקפצו למים וכך הצליחו להטביע את "אל-אמיר פארוק".
לאחר אובדן האמיר פארוק לא ניסה הצי המצרי לחדור למים הטריטוריאליים של ישראל.
יוחאי בן נון קיבל את עיטור הגבורה על פעולה זו.
לאחר המלחמה פנה יוחאי בן־נון לחיל המדע (חמ"ד, לימים רפא"ל) וביקש למצוא דרך לבצע את המשימה בלי לחשוף את הלוחמים לסכנת מוות.
צוות בהובלת יונתן מס מחמ"ד התחילו לעבוד על פיתוח של סירת נפץ שתוכל להיות מונהגת מרחוק.
אולם הניסויים שערכו הראו שהרעיון אינו מתאים לתנאי הים הפתוח.
בשל קשיים אלו, החלו לחשוב על אפשרות "להעביר" את מטען הנפץ מעל המים, וכך נבנתה הדרך לפיתוח של טיל ג־25 מונחה מרחוק בעזרת ג'ויסטיק ונתב אופטי.
לקוחותיו הראשונים של רפא"ל היו חיל האוויר וחיל התותחנים.
לאחר זמן, למרות הניסויים המוצלחים החילות ויתרו על הטיל.
נציגי חיל הים שהשתתפו בניסויים בשנת 1958 החליטו לאמץ אותו כטיל נגד ספינות תחת השם "לוז" וב-18 במאי 1959 נערך ניסוי שיגור מוצלח מהמשחתת אח"י אילת.
התפתחות תפיסת הסט"יל והסבת ה"לוז" ל"גבריאל"
בסוף שנות ה-50 הצטיידו ציי ערב בספינות אוסה וקומאר מתוצרת ברית המועצות, שחימושן העיקרי היה טילי סטיקס עם רב"ת מכ"מי עם טווח פעולה של כ-40 ק"מ.
חיל הים, שבתקופה זו היה בבעלותו שלוש משחתות ופריגטות, ספינות טורפדו ונחתות טנקים, הבין כי כדי להתגבר על העדיפות הכמותית והטכנולוגית של ציי ערב, עליו לפתח תורת לחימה חדשה.
חיל הים שנציגיו היו בניסויי הטיל "לוז", החליט לאמץ את הטיל.
ובהמשך לניסוי המוצלח בשנת 1959 מהמשחתת אח"י אילת, בוצעה סדרת ניסויים בשנים 1961-1962, בסדרה זו הסתבר שהניהוג האופטי נתקל בקשיים ויש להשלים את הפיתוח.
בשנת 1962 במצרים התקיים ניסוי של טיל קרקע-קרקע שפותח בסיוע מדענים גרמנים.
בעקבות זאת התקבלה ההחלטה על פיתוח טיל קרקע-קרקע ברפא"ל בדחיפות.
מצב זה הביא להעברת המשך הפיתוח של ה"לוז" לתעשייה אווירית בראשות אורי אבן טוב שהציע פתרון לבעיות הניהוג האופטי.
בהמשך הוחלט להחליף את הנתב האופטי בראש ביות מכ"ם פעיל למחצה ושילבה עם מד גובה מכ"מי, וכך הפך ה"גבריאל" לטיל מונחה מכ"ם.
פיתוח הטיל הושלם ב-1969. אורי אבן טוב קיבל את פרס ביטחון ישראל על הישג זה.
קושי נוסף בהמשך הפיתוח הטיל עבור חיל הים היה להקטין את הרתע של המנוע הרקטי שלו בכדי שיהיה ניתן לשגרו מכלי שיט קטן.
וכך התגבשה התוכנית, לייצר מספר רב של ספינות סער קטנות, מהירות ועם טיל הגבריאל.
הוקמה מנהלת "פרויקט שלכת" ובסוף התהליך בשנת 1965 נחתם חוזה עם המספנה של פליקס אמיו בשרבור של הבאת 12 ספינות.
בשנת 1961 התמנה סא"ל יצחק שושן לראש ענף גנ"ק (גילוי, ניווט וקשר).
יצחק שלמד באקדמיה של צי הצרפתי בברסט ונחשף למערכות הל"א שפעלו במלחמת העולם השנייה שכנע את שלמה אראל (שהיה רמחצ"ד) להקצות תקן של מהנדס אלקטרוניקה עבור חקר הלוחמה האלקטרונית.
צמח חירות, שעבד באותה תקופה בפיתוח טיל הגבריאל מונה לתפקיד.
עבודת המטה הראשונה שלו הייתה לבדוק את ההנחה של פיקוד חיל הים שכלי שיט קטנים בטוחים מפני טיל הסטיקס.
וזאת מפני שמכ"ם לא יוכל לזהות מטרה בסביבה הימית.
המחקר שלו הוכיח שהטיל אכן מהווה איום ממשי גם על כלי שיט קטנים.
המודיעין על הראש ביות של טיל הסטיקס היה מועט מאוד, ולכן בכדי לחשוף את התכונות שלו עלה הצורך לייצר מערכת המגלה שידור מכ"ם (מגל"ם).
בתקופה זו, אמצעי ל"א נחשבו סודיים ביותר בעולם, ועל כן צמח החליט לבנות אותו בארץ, על בסיס עודפי מכ"מים ממלחמת העולם השנייה.
אחרי שרתם את אלת"א, רפא"ל ואלביט, תוך חצי שנה הותקן במשחתת אח"י אילת אב טיפוס המבצעי הראשון, שכונה "בת קול".
לאחר מכן, על בסיס שיפור מערכת מחברה איטלקית, הצליחו לייצר מגל"ם משופר בשם "שלדג".
כמעט ללא תקציב, השתמש צמח במוצר של חברה בריטית שפיתחה רקטות מוץ לירי מסירות הצלה, עבור מחקר ואפיון רקטת המוץ עבור הטעיית הרב"ת.
וכך רתם צמח את רפא"ל לייצר רקטת מוץ להטעיה ייעודית בשם "אבשלום".
המכ"מים הראשונים של חיל הים נרכשו עם הסטילים מחברת תומפסון-CSF .
לאחר מלחמת ששת הימים, על רקע האמברגו הצרפתי ותכנון של בניית ספינות סער 4 במספנות ישראל הוחלט לפתח מכ"ם ישראלי.
את היוזמה לפיתוח המכ"ם הדגון, רקח חרות צמח עם נינו לוי מנכ"ל אלתא (אלקטרוניקה תעשייה אווירית) בשנותיה הראשונות.
המהנדס המרכזי בפרויקט היה סרג' לנדסמן, נחשב לאבי תורת המכ"ם בישראל, וקיבל על הפיתוח פרס ביטחון ישראל.
עמוס דגן כיהן כראש ענף אלקטרוניקה הוביל את הפיתוח ועל מעורבותו זו זכה בשנת 1974 בפרס ביטחון ישראל.
באוקטובר 1967, בעת סיור במים בינלאומיים מול חופי פורט סעיד הטביע חיל הים המצרי את אח"י אילת בעזרת טילי סטיקס.
הייתה זו מתקפת טילי ים-ים הראשונה בעולם.
בשנת 1970 נפגיעה סירת הדייג אורית שהייתה רק באורך של 20 מטר כתוצאה מירי של ארבע טילי סטיקס מעבר אוסה מצרית.
עקב כל אלה, הבין חיל הים שהסטי"לים פגיעים והפנה משאבים נוספים לענף לוחמה אלקטרונית, להמשך פיתוח ושדרוג האמצעים.
כמו כן, גיבש התמודדות טקטית אל מול הטיל שיבוא לידי ביטוי בקרב לטקיה.
במלחמת יום כיפור, בעזרת מערכות הלחימה הצליחו הסטי"לים להיות עם יוזמה התקפית.
למרות שטילי הסטיקס הסובייטים היו ארוכי טווח ביחס לטילי הגבריאל, טווח של 20 ק"מ.
ובכדי להגיע למגע נאלצו כלי השיט של חיל הים לצמצם מרחק מה שהעלה את פגיעותם, אך מעטפת הל"א סיפקה להם הגנה בשלב זה, עד שהספינות הגיעו לטווח ירי, ופגעו בכל כלי השיט.
לאחר מלחמת יום כיפור המשיך חיל הים בתהליך ההתעצמות.
למערכת הנשק "גבריאל" הוספו טילי "הרפון" אמריקאים.
בשנת 1991 בוצע ניסוי מבצעי ראשון של "טיל נגד טילים" - הברק, בפיתוח של רפאל.
במהלך מלחמת לבנון השנייה, חזבאללה שיגרו אל עבר אח"י חנית טיל נגד ספינות מדגם C-802. הטיל פגע במנוף שנמצא בירכתיים,אש פרצה בתאי המגורים מתחת לסיפון מנחת המסוקים וארבעה חיילים נהרגו.
אירוע הפגיעה, הגביר את המודעות להשתנות התפיסתית של האויב במסגרתה נדד האיום ליבשה, והדגיש עוד יותר את הצורך ביכולות ההגנה העצמית של הספינה.
מאז מערכות רבות בחיל הים שודרגו.
בשנים 2009–2012 התגלו במים הכלכליים של מדינת ישראל מספר מאגרי גז גדולים.
וצה"ל וחיל הים קיבלו את המשימה להגן על הנכס המשמעותי הכלכלי של אסדות הגז.
לשם זאת אישר משרד הביטחון בצורך ברכש של 4 ספינות חדשות.
ובאי 2015 נחתם החוזה עם מספנת TKMS לבניית ארבע ספינות שיקראו "סער 6" הבנויות על בסיס המבנה של הקורבטות הגרמניות מסדרת בראונשווייג K130. כאשר המספנה הגרמנית תבנה רק את גוף הספינות ומערכות ההנעה, בעוד שמערכות הלחימה יורכבו בארץ.
רוב מערכות הלחימה בספינה הן פרי פיתוח של החברות הביטחוניות הישראליות.
ב-2 ביולי 2022 זוהו שלושה כטב"מים עוינים, שטסו מכיוון לבנון אל עבר אסדת הגז "כריש".
המל"ט הראשון הופל על ידי מטוס "ברק" של חיל האוויר.
והשניים האחרים הופלו על ידי טילי הברק מספינת הטילים אח"י אילת (סער 5).
את כלל הפיתוחים של מערכות הלחימה עבור סערי 6, הובילה מחלקת מעל"ח עם התעשיות השונות.
כחלק מתהליך אפיון הספינה, על מנת למזער החזר מכ"ם של הספינה, בוצעו התאמות ושינויים בגוף הספינה כבר בשלב התכנון אשר איפשרו החזר מכ"מי נמוך יותר וכך גם סבירות גילוי נמוכה יותר.
על הספינות החדשות מותקן מכ"ם "אדיר" בתצורת מערך מופע, אשר כוללת ארבעה "קירות" לגילוי מלא של 360 מעלות, ומעקב אחר מטרות רבות.
בנובמבר 2022 צה"ל פרסם ניסוי מוצלח במערכת ההגנה האווירית לטווח בינוני, "ברק מגן", ביירוט טיל מטרה שדימה טיל שיוט מתקדם.
כמו כן מערכות גבריאל 5 הוטמעו בספינה עבור יירוט טילים ולתקיפה ארוכת טווח באמצעות טילי ים-ים מתקדמים.
הספינות יכללו גם את "כיפת מגן" (C-Dome), הגרסה הימית של כיפת ברזל.
בסוף חודש מאי 2023, הושלמו בהצלחה סדרת ניסויי יירוט של המערכת מספינת המגן סער 6 אל מול רקטות, טילי שיוט וכטב"מים.
ראש המחלקה הוא קצין מהנדס אלקטרוניקה בדרגת אל"ם
מפקדי מחלקת מערכות לחימה דרגה ושם ||תקופת התפקיד ||ביצועים עיקריים||תמונה אל"ם חרות צמח על פעילותו המקצועית בתחום הל"א זכה פעמיים בפרס ביטחון ישראל.תא"ל ישראל אביר על פעילותו להבאת סערי 4 זכה בפרס ביטחון ישראל.
בשנים 1975–1977 שימש כרמצ"ד.אל"ם פלג לפיד אל"ם רחמים ענתבי עד ינואר 1985 זכה בפרס ביטחון ישראל בשנת 1983
מחלקת ראש הממשלה והקבינט היא אחת מהגופים המרכזיים בממשלת אוסטרליה, ומספקת ייעוץ ותמיכה לראש ממשלת אוסטרליה ולשרים המובילים במדינה.
המחלקה אחראית על תיאום בין משרדי הממשלה השונים, על פיתוח מדיניות כלכלית, חברתית ופוליטית, ומסייעת בניהול תהליכים אסטרטגיים ומשא ומתן ברמה הלאומית והבינלאומית.
מחלקת ראש הממשלה והקבינט הוקמה לראשונה בשנת 1972, לאחר שהממשלה האוסטרלית זיהתה צורך במוסד מתואם שיוכל לתמוך בקבלת החלטות ברמה גבוהה.
עד לשנות ה-70, תיאום פעילות הממשלה נעשה דרך משרדים שונים, אך עם עליית הדרישה לניהול מדיניות באופן יותר אינטגרטיבי ויעיל, הוחלט להקים את המחלקה המרכזית.
המחלקה נוסדה תחת ראש ממשלת אוסטרליה ג'קוסון (Gough Whitlam), שנשא את עקרון "הממשלה החדשה" והיה ממובילי תהליך המודרניזציה של הממשל האוסטרלי.
בעשור השני לקיומה של המחלקה, היא עברה שינויים מבניים וארגוניים, במטרה לשפר את השירותים הניתנים לראש ממשלת אוסטרליה ולקבינט.
מחלקת ראש הממשלה והקבינט מחולקת לארבע קבוצות מדיניות ותוכניות: קבוצת מדיניות פנים, קבוצת הביטחון הלאומי והמדיניות הבינלאומית, קבוצת הממשל, וקבוצת ענייני האבוריג'ינים.
בנוסף למשרד הראשי בקנברה, למשרד יש 33 סניפים ונוכחות בקהילות ב-60 מיקומים נוספים ברחבי אוסטרליה במסגרת רשת האבוריג'ינים.
העובדים מועסקים כמשרתי ציבור אוסטרליים על פי חוק שירות הציבור משנת 1999. בפברואר 2014, "הקאנוורה טיימס" בחן את תנאי השכר ורשומות המועסקים, ומצא כי PM&C הוא אחד מהמשרדים המרוויחים ביותר בשירות הציבורי ומבין המשרדים הפחות מגוונים תרבותית.
בחודש שלאחר מכן, מזכיר המשרד דאז, איאן וואט, אמר לעובדיו כי המשרד נאבק באיזון התקציב וההוצאה על תוכניותיו, ושיבוצע קיצוץ בכוח אדם והערכה מחדש של אספקת השירותים.
מחלקת ראש הממשלה והקבינט של אוסטרליה מנוהלת על ידי מנכ"ל המחלקה, שהוא במעמד של סגן שר בממשלת אוסטרליה.
המבנה שלה כולל מספר יחידות ותחומים, כל אחד מהם אחראי על תחום פוליטי, כלכלי או חברתי מסוים.
יחידה בתוך מחלקת ראש הממשלה והקבינט, המתמקדת במדיניות פנים של אוסטרליה.
היא אחראית לתיאום ופיתוח מדיניות בתחום הכלכלה, החינוך, הבריאות, זכויות האדם, סביבה, רווחה חברתית ועוד.
קבוצת המדיניות הפנימית מספקת לראש הממשלה ולקבינט ייעוץ אסטרטגי בנוגע לנושאים המשפיעים ישירות על אזרחי המדינה.
קבוצת ביטחון לאומי ומדיניות בינלאומית
יחידה מרכזית במחלקת ראש הממשלה והקבינט שמטפלת במגוון נושאים קריטיים הקשורים לביטחון הלאומי של אוסטרליה ולמדיניות החוץ שלה.
היחידה מתמקדת בניתוח איומים על אוסטרליה, ייעוץ בנוגע למדיניות ביטחונית, מדיניות חוץ, ומענה לאיומים גלובליים.
היא מהווה את מרכז הכובד של המדיניות הביטחונית והאסטרטגית במדינה.
בראשות סגן המנכ"ל (ממשל), מספקת ייעוץ בנושאי מדיניות משפטית, עניינים פרלמנטריים וממשלתיים, ומדיניות הנוגעת לכיבודים ולסמלים.
בנוסף, הקבוצה מעניקה שירותי תמיכה לראש הממשלה, הקבינט, ועדות הקבינט, ולשרים ולסגני השרים במשרד ובמשרדיהם.
הקבוצה אחראית על ביצוע פונקציות התומכות והמאפשרות של המשרד, ובנוסף פוקחת על יישום והמשכיות של תוכניות, מדיניות ויוזמות ממשלתיות מרכזיות.
תיאום ממשלתי: המחלקה אחראית על תיאום בין כל משרדי הממשלה והבטחת עבודה משולבת.
תיאום זה מתבצע באמצעות מתן ייעוץ לשרים ולראש הממשלה, וכולל פיקוח על קידום והטמעה של מדיניות מדינתית.
ניהול משברים: המחלקה ממלאת תפקיד מרכזי בניהול משברים לאומיים ובינלאומיים, הן מבחינת ניהול מידע והן מבחינת יצירת תגובות מדיניות מהירות ויעילות.
הכנה לחקיקה: מחלקת ראש הממשלה והקבינט אחראית על הכנה וייעוץ לחקיקה, כולל תיאום הצעות חוק ממשלתיות והפצתן לכל הגורמים הרלוונטיים במערכת הפוליטית.
קשרי חוץ: על המחלקה להיות מעורבת באופן פעיל בניהול קשרי החוץ של אוסטרליה, כולל תיאום בין שגרירויות ויחסי סחר עם מדינות אחרות.
שירותי תמיכה לאזרח: המחלקה מספקת שירותי תמיכה לכל משרדי הממשלה, כולל סיוע בנושאים טכנולוגיים, תיאום תוכניות סוציאליות ומדיניות ציבורית.
מחלקת הצבא של ארצות הברית היא אחת משלוש מחלקות הכוחות המזוינים הכפופות למחלקת ההגנה של ארצות הברית.
זוהי הסוכנות הממשלתית הפדרלית שבמסגרתה מאורגן צבא ארצות הברית (U.S.
בראש המחלקה עומד מזכיר הצבא של ארצות הברית, אזרח אשר בסמכותו לנהל את ענייני המחלקה, תחת הכוונתו ופיקוחו של מזכיר ההגנה ומאושר על ידי הסנאט.
הקצינים הצבאיים בעלי הדרגה הגבוהה ביותר במחלקה הם ראש מטה צבא ארצות הברית, שהוא היועץ הצבאי למזכיר ומייצג את חיל האוויר במטות המשולבים.
מחלקת הצבא היא ממשיכת דרכה של מחלקת המלחמה (Department of War), שהוקמה בשנת 1789 כמחלקה ביצועית של ממשלת ארצות הברית.
במסגרת חוק הביטחון הלאומי משנת 1947 (National Security Act of 1947), פוצלה מחלקת המלחמה לשתי מחלקות נפרדות – מחלקת הצבא ומחלקת חיל האוויר – ב־18 בספטמבר 1947.
מחלת אלצהיימר היא מחלה של מערכת העצבים המרכזית, הנפוצה בפרט בקרב קשישים, ומוכרת כגורמת (לבד או בשילוב עם גורמים נוספים) לכ-64% מכלל מקרי הדמנציה.
היא מתבטאת בניוון איטי ומתמשך עד למוות של תאי העצב במוח.
המחלה תוארה בפעם הראשונה ב-1906 בידי החוקרים הגרמנים אלויס אלצהיימר ואמיל קרפלין.
מחלת אלצהיימר בשלב המתקדם תגרום בהכרח למותו של החולה, אם כי בעקיפין.
באופן כללי, מחלת אלצהיימר מתאפיינת בירידה קוגניטיבית.
תחילה בולטת בייחוד הפגיעה בזיכרון.
עם הזמן נפגעים גם תפקודים עליונים אחרים של המוח, כגון ההתמצאות, יכולת החשיבה והסקת המסקנות.
עם התקדמות הניוון המוחי, נפגעת גם הפעילות התנועתית של החולה, וכן נפגעים כושר ההליכה, האכילה, ההלבשה, הרחיצה, והשליטה על הסוגרים.
בשלבים המתקדמים, החולה נעשה חסר ישע וזקוק לעזרה סיעודית בכל פעולותיו.
סיבוכים כגון מחלות זיהומיות או פצעי לחץ מביאים לבסוף לידי מותו של החולה.
למרות מאמצים גדולים להבין את המנגנון הפתופיזיולוגי והביוכימי המורכב העומד בבסיס מחלת אלצהיימר, אלו עדיין אינם מובנים לחלוטין.