tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שירותי תחבורת הקרקע של הנשיא מסופקים על ידי גוף הנקרא "המוסך למטרה מיוחדת" שכפוף לשירות האבטחה הפדרלי.
שירותי תחבורת האוויר של הנשיא מסופקים על ידי חברת התעופה רוסייה.
המטוס הנשיאותי של רוסיה הוא מטוס איליושין IL-96 המשרת את נשיא רוסיה והכולל 2 גרסאות האחת – Ил-96-300ПУ – נכנסה לשירות ב-1995. המטוס השני – Ил-96, б/н 96016 – המריא לראשונה ב-21 באפריל 2003. בנוסף לכך לרשות הנשיא קיימים מטוסים נוספים ומסוקים.
כלי הטיס הנשיאותי של רוסיה נושא את צבעי הטריקולור הרוסי כחול-אדום-לבן.
על מטוס הנשיא מתווסף סמל המדינה וסמל הנשיא כאשר כלי הטיס בשימוש.
הנשיא ובני משפחתו נשמרים בכל עת על ידי אנשי שירות האבטחה הפדרלי.
ארמון הסנאט הידוע גם כבניין מס' 1, בקרמלין – מעון העבודה הרשמי הנשיאותי.
הנשיא משתמש גם בארמון הקרמלין הגדול, הידוע כבניין מס' 14 ונחשב למעון הטקסי שבו נערכים טקסים ממלכתיים.
כתובת הדואר למשלוח מכתבים של הנשיא היא: 103132, г.
מעון נובו-אוגריובו (רוסית: Ново-Огарёво), מחוז מוסקבה (רוסית: Московская область) – מאז שנת 2000 זהו מעון המגורים הרשמי של נשיא רוסיה, אף שנחשב יותר למעונו של ולדימיר פוטין, שהמשיך לשהות בו גם בתפקידו כראש הממשלה.
גורקי-9 הידוע גם כ"בארוויחה", מחוז מוסקבה – מעון המגורים הנשיאותי (המועדף על בוריס ילצין ודמיטרי מדבדב, שהמשיך להתגורר בו גם בתפקידו כראש ממשלה).
מעון "רוס" (רוסית: Русь), זאווידובו, מחוז טבר – מעון נשיאותי בו לנו בעיקר מנהיגי ברית המועצות.
מעון פלגי בושארוב (רוסית: Боча́ров Руче́й), סוצ'י – מעון הקיץ הנשיאותי.
ארמון קונסטנטין (רוסית: Дворец конгрессов, Константиновский дворец), סנקט פטרבורג – מעון ממלכתי שאירח את פסגת G-8 בקיץ 2006 ואת פסגת ה-G-20 בקיץ 2014. ולדימיר פוטין אירח בו את ג'ורג' וו.
בוש ורעייתו ואת הנשיא ברק אובמה.
הארמון שופץ ב-2003 במלאת 300 שנה לייסוד העיר.
מעון ההארחה הממלכתי, סנקט פטרבורג – מעון ממלכתי.
מעון שויסקאיה צ'ופה (רוסית: Шу́йская Чупа́), כ-25 ק"מ מפטרוזבודסק, קרליה, צפון רוסיה.
מעון אוז'ין (Ужи́н), כ-20 ק"מ מולדאיי, מחוז נובגורוד
מעון הנופש וולגה (Во́лжский утёс), מעיינות קויבישב, מרכז רוסיה.
מרכז התיירות טנטלום (Танта́л), גדת הוולגה, כ-25 ק"מ מהעיר סראטוב.
מעון האורנים (Со́сны), גדת נהר אניסיי, קרסנויארסק.
מעון אנגארסקייה חוטורה (רוסית: Анга́рские хутора́), במרחק 47 ק"מ מירקוצק.
מעון מאלי איסטוק (Ма́лый исто́к), יער יקטרינבורג.
מעון ינטאר, הוא מעון הממלכתי בקלינינגרד, פיונרסקי.
משמש את מנהיגות רוסיה בעת ביקור באזור.
אחוזת מיינדורף, מחוז מוסקבה (גרמנית: Meindorff) – מעון זה אינו מחזיק במעמד של מעון ממלכתי אך הנשיא מתארח בו מעת לעת.
דמיטרי מדבדב התארח כאן בתקופה שבין היבחרו לנשיא וכניסתו לתפקיד, הוא אירח כאן את קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל ואת הנשיא הצרפתי ניקולא סרקוזי.
הספרייה הנשיאותית ע"ש בוריס ילצין, סנקט פטרבורג, נחנכה ב-2009.
מעון קונצבו, מעון ממלכתי שהיה מעונו הרשמי של סטלין.
המפקד העליון של הכוחות המזוינים הרוסיים
המפקד העליון של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (Верховный Главнокомандующий Вооружёнными Силами Российской Федерации) הוא הדמות הבכירה ביותר בשרשרת הפיקוד הצבאית ברוסיה, תפקיד שממלא נשיא רוסיה, בהתאם לסעיף 87 בחוקת רוסיה.
התפקיד נוצר ב-7 במאי 1992 עם הקמת משרד ההגנה הרוסי, כיורש משרד ההגנה הסובייטי.
ארבעה אנשים נשאו את התפקיד הזה, שלושה מהם נשיאים מכהנים והאחד ממלא מקום הנשיא.
בוריס ילצין כיהן כמפקד עליון מ-1991 ועד 1995 ולאחר מכן ברציפות עד להתפטרותו ב-1999. במשך יומיים (מ-5 בנובמבר ועד 6 בנובמבר 1995) את תפקיד ממלא מקום נשיא רוסיה והמפקד העליון מילא ויקטור צ'רנומירדין, ראש הממשלה, שהחליף את הנשיא בשל אשפוזו הבהול.
מ-1999 המפקד העליון הוא נשיא המדינה.
ב-2009 התקבל סמל רשמי למפקד העליון של הכוחות המזוינים.
זכויות סוציאליות של נשיאים לשעבר
באוגוסט 1995, נשיא רוסיה דאז, בוריס ילצין חתם על צו לפיו יחולו זכויות סוציאליות מסוימות למי שכיהנו כנשיאי רוסיה.
ב-1999 הוכנסו שינויים בצו הנשיאותי ובינואר 2001 אושר הצו על ידי האספה הפדרלית של רוסיה כחוק פדרלי.
על פי החוק, נשיא רוסיה לשעבר זכאי לשכר חודשי של 75% מהשכר הממוצע לנשיא מכהן.
אם מת הנשיא בזמן כהונתו, זכאית משפחתו לקבלת סיוע כספי.
כל החלטה על הפסקת סיוע לנשיאים לשעבר מתקבלת על ידי משרד העבודה והרווחה הרוסי, בהתאם להנחיות ולגודל הפנסיה הממלכתית המגיעה לנשיאים לשעבר.
אם הנשיא אינו מכהן עוד בשירות המדינה, הוא זכאי לאבטחה מטעם שירות האבטחה הפדרלי למשך תקופה של 5 שנים.
(תקופת חיים)מפלגה מזוההתקופת כהונהמערכות בחירותהתחלהסיום1בוריס ילצין
Kremlin.ru הוא פורטל אינטרנט בשפה הרוסית המשמש למעשה כאתר האינטרנט הרשמי של נשיא רוסיה וסגל הקרמלין.
האתר נפתח לראשונה בשנת 2000, זמן קצר לאחר שממשלת רוסיה חנכה את אתר האינטרנט שלה ב-1999, ומאז עבר מספר שינויים ושדרוגים.
גרסתו הנוכחית של האתר עלתה ב-2009, וכיום הוא נגיש גם לטלפונים סלולריים וכן באמצעות הקלדת אותיות קיריליות, עם הדומיין рф.
האתר מכיל את כל פגישות הנשיא וישיבותיו עם חברי הממשלה הפדרלית, וכן את מפת רוסיה והעולם.
הקלדה על כל מחוז ומדינה מציגה את היסטוריית ביקוריו של הנשיא במקום.
נשיא סרי לנקה הוא האדם העומד בראש מדינה זו.
עד 1972 עמד בראשה של סרי לנקה המושל הכללי, וחוקת סרי לנקה שנחקקה באותה שנה יצרה משרה זו.
בשנים הראשונות היו לנשיא בעיקר סמכויות ותפקידים סמליים, ועיקר הכוח ניתן לראש ממשלת סרי לנקה.
ב-1978 תוקנה החוקה, ושיטת הממשל בסרי לנקה, שהייתה מבוססת על המודל הבריטי, שונתה למודל דומה יותר לשיטה הנהוגה בצרפת.
במהלך מערכת הבחירות של 1994 הבטיחה צ'נדריקה קומרטונגה כי תשיב את שיטת הממשל הישנה, אך בסופו של דבר השיטה לא השתנתה.
הנשיא נבחר בבחירות ישירות, והוא אינו שואב את כוחו מהפרלמנט.
הוא עומד בראש הצבא והממשלה, והוא ממנה תחתיו את ראש הממשלה.
בסמכותו של הנשיא גם לפזר את הפרלמנט.
על אף הדמיון לשיטה הצרפתית, בפועל, נשיא סרי לנקה דומיננטי ממקבילו הצרפתי.
באופן מסורתי, עוסק נשיא צרפת בעיקר במדיניות חוץ וביטחון.
נשיא סרי לנקה, לעומתו, מעורב בכל תחומי הפעולה של ממשלתו, ובסמכותו אף להחזיק במשרד ממשלתי.
הדחת הנשיא בידי הפרלמנט טעונה רוב של שני שלישים מחבריו.
תחילת כהונה הנשיא 22 במאי 1972 ויליאם גופאלאווה 4 בפברואר 1978 ג'וניוס ג'אייווארדנה 2 בינואר 1989 רנאסינגה פרמאדאסה 2 במאי 1993 דינגירי בנדה ויג'טונגה 12 בנובמבר 1994 צ'נדריקה קומרטונגה 19 בנובמבר 2005 מהינדה ראג'פקסה 9 בינואר 2015 מייטריפלה סיריסנה 18 בנובמבר 2019 גוטביה רג'פקסה14 ביולי 2022רניל ויקרמסינגה
נשיא הרפובליקה הצרפתית הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת של צרפת.
מקום העבודה של הנשיא הוא ארמון האליזה בפריז.
ארבע מחמש הרפובליקות הצרפתיות שכוננו מאז המהפכה הצרפתית העמידו בראשן נשיא, ובכך הפכו את הנשיאות הצרפתית לעתיקה ביותר באירופה.
עם זאת, בכל אחת מהרפובליקות ניתנו לנשיא סמכויות אחרות, תפקידים אחרים וחובות אחרות.
כך למשל, בימי הרפובליקה הצרפתית השלישית היה תפקידו של הנשיא בצרפת (בדומה לזה של נשיא מדינת ישראל) תפקיד טקסי בעיקרו, של ראש מדינה בתואר בעל סמכויות מצומצמות, ועיקר הכוח ניתן לראש ממשלת צרפת.
כיום, בימי הרפובליקה הצרפתית החמישית, שחוקתה נתפרה למידותיו של שארל דה גול בימי משבר אלג'יריה שהביא להתמוטטות הרפובליקה הצרפתית הרביעית, לנשיא סמכויות נרחבות.
עם זאת, עליו לקבל את הסכמת הפרלמנט למינויו של ראש הממשלה.
עקב כך, אם הרוב בפרלמנט אינו ממפלגתו של הנשיא, הנשיא ייאלץ למנות את ראש המפלגה היריבה לראש ממשלתו.
מסיבה זו נחשב כיום המשטר בצרפת למשטר שאינו נשיאותי טהור, אלא שיטה מעורבת נשיאותית ופרלמנטרית.
ועדיין, הנשיא הוא הדמות הפוליטית המרכזית בצרפת.
כפי שכתב שארל דה גול בתארו את תפיסתו בדבר תפקידו של הנשיא הצרפתי, על ראש המדינה לגלם את "רוח האומה" כלפי פנים, ואילו כלפי העולם כולו עליו לספק "une certaine idée de la France" (מושג כלשהו לגבי מהותה של צרפת).
נשיא הרפובליקה מחזיק גם בתואר הנסיך השותף של אנדורה.
נשיא צרפת הנוכחי הוא עמנואל מקרון, שנכנס לתפקידו ב-14 במאי 2017.
מאז משאל העם על הבחירות הישירות לנשיא הרפובליקה הצרפתית בשנת 1962 הנשיא נבחר באופן ישיר בבחירות ארציות.
מאז שנת 2000 משך הכהונה של הנשיא הורד משבע שנים לחמש.
אחרי שינויים בחוק למודרניזציה בגופים השלטוניים של הרפובליקה החמישית ב-2008 הנשיא מוגבל לשתי כהונות רצופות ובעצם הנשיא ז'אק שיראק והנשיא פרנסואה מיטראן הם היחידים שכיהנו שתי כהונות מלאות, שיראק כיהן כנשיא במשך 12 שנים ומיטראן כיהן כנשיא 14 שנים.
מועמד ראוי לתפקיד הנשיא הוא מי שהצליח לאסוף חתימות תמיכה של 500 נבחרים פוליטיים (בדרך כלל אלו הם ראשי ערים), אותם נבחרים יכולים לתמוך רק במועמד אחד.
בצרפת יש 45,543 נבחרים פוליטיים, מתוכם 33,872 ראשי ערים.
המימון למסעי הבחירות מפוקחים ברמה גבוהה ומגיעים ל-20 מיליון אירו.
קיים איסור על פרסומות בטלוויזיה אך למועמדים ניתן זמן מסך.
הרפובליקה החמישית הצרפתית היא מערכת נשיאותית למחצה.
בניגוד לנשיאים אחרים באירופה, הנשיא הצרפתי חזק למדי.
אף על פי שראש ממשלת צרפת, באמצעות ממשלתם כמו גם הפרלמנט, מפקח על חלק ניכר מענייני הפנים היומיומיים של המדינה, לנשיא צרפת יש השפעה וסמכות משמעותית, במיוחד בתחומי הביטחון הלאומי ומדיניות החוץ.
כוחו הגדול ביותר של הנשיא הוא היכולת לבחור את ראש הממשלה.
בין סמכויות מוסד הנשיאות הצרפתית:
הנשיא עומד בראש מועצת השרים.
הוא מסיים את תפקידו בהצגתו של האחרון של התפטרות הממשלה.
לפי הצעת ראש הממשלה, הוא ממנה את יתר חברי הממשלה ומסיים את תפקידם.
הנשיא חותם על הפקודות וההחלטות שנדונו במועצת השרים.
הנשיא מפרסם את החוקים שנחקקו בפרלמנט תוך חמישה עשר הימים שלאחר העברת החוק שאומץ באופן סופי בממשלה.
לפני תום תקופה זו, רשאי הנשיא לבקש מהפרלמנט דיון מחודש בחוק או בסעיפים מסוימים שלו.
הנשיא רשאי להפנות חוק לעיון במועצה החוקתית לפני פרסומו.
הנשיא רשאי להפנות אמנות או סוגים מסוימים של חוקים למשאל עם, בתנאים מסוימים, ביניהם הסכמה של ראש הממשלה או הפרלמנט.
הנשיא רשאי לפזר את האספה הלאומית הצרפתית.
הנשיא הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של צרפת.
הנשיא רשאי להורות על שימוש בנשק גרעיני.
הנשיא רשאי לפטר שרים, בעצת ראש הממשלה.
הנשיא ממנה מספר תפקידים אזרחיים וצבאיים כמו חברי מועצת המדינה, הקנצלר הגדול של לגיון הכבוד, שגרירים, שופטים בבית המשפט לביקורת, מושלים בקהילות שמעבר לים, קציני צבא, ורקטורים של האקדמיות.
הנשיא ממנה פעם ב-3 שנים שופט אחד (מתוך שלושה מינויים) למועצה החוקתית של צרפת לכהונה חד פעמית של 9 שנים.
מינוי זה כפוף לווטו ברוב של 3/5 בשתי הוועדות הרלוונטיות בשני הבתים.
הנשיא ממנה את נשיא המועצה החוקתית.
הנשיא רשאי להעניק חנינה, הנשיא יכול גם להפחית או לבטל עונשים פליליים.
הנשיא עומד משמש כיושב ראש המועצה הלאומית להגנה וביטחון של צרפת
בנוסף, לאחר הכהונה, כל נשיא מכהן באופן אוטומטי כשופט במועצה החוקתית של צרפת.
משכן הנשיא, שכר ותנאים נלווים
מעונו הרשמי ומשרדו של הנשיא ומשפחתו הוא ארמון האליזה.
בית הנופש הרשמי שלו נמצא בפורט ברגנסון הממוקם על חופי הים התיכון, בשטחה של העיירה בורמס-לה-מימוסה.
בית הארחה הרשמי הוא הוטל דה מריני בו מתארחים אורחים רשמיים זרים של הנשיא.
נכון לשנת 2021, נאמדת משכרתו של נשיא צרפת על כ-196,000 אירו בשנה.
לרשות הנשיא עומד מטוס מיוחד "קוטאם 001" מדגם איירבס A310-300 המופעל ומתוחזק על ידי חיל האוויר הצרפתי.
הנשיא מתנייד ברכבים משוריינים תוצרת תעשיית הרכב הצרפתית כאשר הרכב הטקסי שלו הוא DS 7 וביום יום מתנייד ברכבים מסוג פיג'ו 5008.
הנשיא מאובטח בידי חוליית האבטחה של נשיאות הרפובליקה גוף אבטחת האישים של המשטרה האחראי לאבטחת מנהיגי צרפת, מנהיגים זרים ושגרירים.
קבינט נשיא הרפובליקה הצרפתית מהווה את צוות היועצים בשירותו של ראש המדינה הצרפתי כדי לסייע לו בקבלת ההחלטות שלו.
לבסוף, הוא יכול לקבל החלטות מסוימות בעצמו, שלדעתו עולות בקנה אחד עם מדיניות הנשיא, אך אינן ראויות להבא לידיעתו.
לשכת נשיא הרפובליקה כוללת מספר יחידות:
היחידה הדיפלומטית – היועץ הדיפלומטי וצוותו אחראים לספק לנשיא מידע על חדשות בינלאומיות ודיפלומטיה צרפתית.
המתאם הלאומי למודיעין ולמלחמה בטרור – מייעץ לנשיא הרפובליקה בתחום המודיעין והמאבק בטרור.
אמון על תיאום ושיתוף הפעולה בין ארגוני קהיליית המודיעין הצרפתית (שונים.
היחידה למדיניות ציבורית – אמונה לספק לנשיא הרפובליקה ייעוץ ותיאום מדיניות בנושאי כלכלה, בריאות, רווחה, תחבורה, תעשייה, אקולוגיה, תרבות, שטחים מעבר לים, בחירות, וחינוך.
היועץ המשפטי לנשיאות – אחראי לייעץ לנשיא בכל הקשור לרשות השופטת, למקצועות המשפט, לחקיקה הפלילית ובתי הסוהר, ולקשר עם משרד שומר החותמות.
המזכירות הכללית הצבאית – צוות המשמש כממשק בין נשיא הרפובליקה לכוחות המזוינים על מנת לקיים את תפקידו כמפקד העליון של הכוחות המזוינים.
דיוקן שם נכנס לתפקיד עזב את התפקיד זמן בתפקידלואי-נפוליאון בונפרטהLouis-Napoléon Bonaparte(1808–1873)20 בדצמבר 18482 בדצמבר 18523 שנים, 348 ימיםבונפרטיסטאחיינו של נפוליאון הראשון.
נבחר לנשיא הראשון של הרפובליקה הצרפתית בבחירות של 1848 נגד לואי-אז'ן קווניאק.
הוא עורר את ההפיכה של 1851 והכריז על עצמו כקיסר.
אנרי ז'ורז' בולה דה לה מרט, סגן הנשיא של בונפרטה, היה האדם היחיד שכיהן בתפקיד זה.
דיוקן שם נכנס לתפקיד עזב את התפקיד זמן בתפקיד2אדולף טיירAdolphe Thiers(1797–1877)31 באוגוסט 187124 במאי 1873(התפטר)שנה אחת, 266 ימיםמונרכיסט (אורליאניסט)רפובליקני אופורטוניסטבתחילה מונרכיסט מתון, נבחר לנשיא צרפת בעקבות קבלת חוק ריווט, אשר הקימה מוסדות רפובליקניים זמניים.
הוא תמך ברפובליקה השלישית במהלך כהונתו.
הוא התפטר לנוכח העוינות מהאספה הלאומית, בעיקר לטובת חזרה למלוכה.3פטריס דה מק-מהון, הדוכס ממג'נטהPatrice de MacMahon, Duke of Magenta(1808–1893)24 במאי 187330 בינואר 1879(התפטר)5 שנים, 251 ימיםמונרכיסט (לגיטמיסט)מרשל צרפת.
המונרכיסט היחידי (והדוכס היחידי) שכיהן כנשיא הרפובליקה הצרפתית השלישית.
הוא התפטר מהתפקיד זמן קצר לאחר ניצחון השמאל הרפובליקני בבחירות לאספה הלאומית בינואר 1879, וזאת לאחר שפיזר את האספה בעקבות הניצחון הקודם של השמאל הרפובליקני ב-1877 והמשבר שנגרם עקב כך.
ארבע שנים לאחר כהונתו, מת משבץ בארמון האליזה.ממשלתו של שארל דופווי מילאה מקום בתקופת הביניים (18–16 בפברואר 1899).אמיל לובהÉmile Loubet(1838–1929)18 בפברואר 189918 בפברואר 19067 שניםהברית הרפובליקנית הדמוקרטיתבמהלך כהונתו בת השבע שנים, אומץ החוק הפרדת הכנסיות והמדינה (1905); רק ארבעה מראשי ממשלות צלחו לאוטל מטיניון (מוענו הרשמי של ראש ממשלת צרפת).
הוא לא ביקש להיבחר מחדש בתום כהונתו.ארמאן פליירArmand Fallières(1841–1931)18 בפברואר 190618 בפברואר 19137 שניםהברית הרפובליקנית הדמוקרטית(אז מפלגת הרפובליקנית הדמוקרטית)נשיא במהלך המשבר המרוקאי השני, כאשר כוחות צרפת כבשו לראשונה את מרוקו.
הוא היה צד בהסכמה המשולשת.
כמו קודמו, הוא לא ביקש להיבחר מחדש בתום כהונתו.רמון פואנקרהRaymond Poincaré(1860–1934)18 בפברואר 191318 בפברואר 19207 שניםהברית הרפובליקנית הדמוקרטית(אז מפלגת הרפובליקנית הדמוקרטית)נשיא במהלך מלחמת העולם הראשונה.
כהונתו בת שבע השנים התאפיינה בחוסר רציפות שרים.14פול דומרPaul Doumer(1857–1932)13 ביוני 19317 במאי 1932(נרצח בכהונתו)329 ימיםעצמאינבחר בסיבוב השני של הבחירות של 1931, לאחר שהביס את הפציפיסט אריסטיד בריאן.
ב-1966, הוא הוציא את צרפת מהפיקוד הצבאי המשולב של נאט"ו ושלח אנשי צבא אמריקאים שהוצבו על אדמת צרפת הביתה.
התמודד עם התסיסה האזרחית במאי 68. התפטר בעקבות כישלון משאל העם על אזורייזציה ב-1969.אלן פוהר(בפועל)Alain Poher(1909–1996)28 באפריל 196920 ביוני 196953 ימיםמרכז דמוקרטינשיא זמני של צרפת, כנשיא הסנאט.
התמודד בבחירות של 1969 אך הובס על-ידי ז'ורז' פומפידו.ז'ורז' פומפידוGeorges Pompidou(1911–1974)20 ביוני 19692 באפריל 1974(מת בכהונתו)4 שנים, 286 ימיםאיחוד למען הרפובליקה החדשהראש הממשלה תחת שארל דה גול, 1962–1968. נבחר לנשיאות בבחירות של 1969 נגד אלן פוהר הנוטה למרכז.
תמך במודרניזציה ותיעוש כלכליים, בעיקר באמצעות פרויקט הרכבת המהירה TGV.
התמודד עם משבר האנרגיה העולמי ב-1973. מת בתפקידו מסוג של סרטן, שנתיים לפני סיום כהונתו.אלן פוהר(בפועל)Alain Poher(1909–1996)2 באפריל 197427 במאי 197455 ימיםמרכז דמוקרטינשיא זמני שנית של צרפת, כנשיא הסנאט.
לא התמודד בבחירות של 1974.ואלרי ז'יסקר ד'אסטןValéry Giscard d'Estaing(1926–2020)27 במאי 197421 במאי 19816 שנים, 359 ימיםרפובליקנים עצמאיים(השם שונה למפלגה הרפובליקנית ב-1977)(בתוך האיחוד לדמוקרטיה צרפתית מ-1978)מייסד מפלגת רפובליקנים עצמאיים ולאחר מכן האיחוד לדמוקרטיה צרפתית במאמציו לאחד את מרכז-ימין.
נבחר בדוחק בבחירות של 1974, הוא יזם רפורמות רבות, כולל הורדת גיל הבגרות האזרחית מ-21 ל-18 ולגליזציה של הפלות.
עד מהרה הוא התמודד עם משבר כלכלי עולמי ואבטלה גוברת.
הוא יזם את ביטול עונש המוות.
לאחר ניצחון ימין בבחירות למחוקקים ב-1986, הוא מינה את ז'אק שיראק לראש ממשלה, כך החל את הקוהביטציה הממשלתית הראשונה.
נבחר שוב בבחירות של 1988 מול שיראק, נכפה עליו לעשות קוהביטציה עם אדואר באלאדור.
הוא פרש ב-1995 לאחר סיום כהונתו השנייה.
הוא היה הנשיא השמאלני הראשון של הרפובליקה החמישית; כהונתו הנשיאותית הייתה הארוכה ביותר בכל ימי הרפובליקה הצרפתית.ז'אק שיראקJacques Chirac(1932–2019)17 במאי 199516 במאי 200711 שנים, 364 ימיםעצרת למען הרפובליקה (עד 2002)האיגוד למען תנועה עממית (מ-2002)ראש ממשלה בשנים 1974–1976; עם התפטרותו, ייסד את עצרת למען הרפובליקה.
הודח בסבב הראשון של הבחירות של 1981, כיהן שוב לראש ממשלה בשנים 1986–1988. הפסיד בבחירות של 1988, נבחר ב-1995. הוא עסק ברפורמות חברתיות כדי להתמודד עם "שבר חברתי".
ב-1997, הוא פיזר את האספה הלאומית; ניצחון שמאל בבחירות לחקיקה ב-1997 כפתה עליו למנות את ליונל ז'וספן לראש ממשלה למשך חמש שנים בקוהביטציה.
כהונת הנשיא צומצמה משבע לחמש שנים לאחר אישור במשאל עם.
ב-2002, נבחר בקלות שוב מול ז'אן-מארי לה פן.
שלח כוחות לאפגניסטן, אך התנגד למלחמת עיראק.
סירב להתמודד לכהונה שלישית ב-2007 ופרש מהחיים הפוליטיים.ניקולא סרקוזיNicolas Sarkozy(1955–)16 במאי 200715 במאי 20124 שנים, 365 ימיםהאיגוד למען תנועה עממיתכיהן בתפקידי שר רבים, בין השנים 1993–1995 ו-2002–2007. נבחר בקלות למנהיגה של האיגוד למען תנועה עממית ב-2004. נבחר לנשיאות ב-2007 לאחר שהביס את סגולן רויאל הסוציאליסטית.
מיד לאחר שלקח את המשרה, הוא הציג מדיניות פיסקלית חדשה וחוקים אחרים כדי להתמודד עם הגירה בלתי חוקית ורצידיביזם.
נשיא מועצת האיחוד האירופי, הוא הגן על אמנת ליסבון ותיווך במלחמת גאורגיה–רוסיה; הציג את צרפת לפיקוד צבאי משולב של נאט"ו, נשיאה של ה-G8 ו-G20 בשנת 2011. ברמה הלאומית הוא התמודד עם משבר כלכלי והשלכותיו.
הוא הפך נישואים חד מיניים לחוקיים ומנדטים כפולים מוגבלים.
התערב צבאית במאלי (מבצע סרווה), ברפובליקה המרכז אפריקאית (מבצע סנגריס) ובעיראק וסוריה (מבצע צ'מל).
הנשיא הצעיר ביותר בהיסטוריה של צרפת.
נתקל בהפגנות מסיביות, בעיקר מחאת האפודים הצהובים, מאז 2018 על אוריינטציות המדיניות וסגנון הממשל שלו.
אירח את פסגת ה-G7 2019. התמודד עם מגפת הקורונה.
ב-2022, נבחר שוב ברוב גדול נגד לה פן בקרב חוזר.
נשיא רפובליקת קזחסטן (בקזחית: Қазақстан Республикасының Президенті) הוא ראש המדינה הקזחית והמפקד העליון של הכוחות המזוינים הקזחיים.
זהו המשרה הגבוהה ביותר בקזחסטן שסמכויות מחזיק משרה זו מוגדרים בחוקת הרפובליקה של קזחסטן.
התפקיד נוצר ב-29 באפריל 1990, מתוך תפקיד המזכיר הראשון של מפלגה הקומוניסטית הקזחי.
באותה עת כיהן נורסולטן נזרבייב, שהמשיך לכהן כנשיא ב-28 בשנים הבאות.
נשיא המדינה הנוכחי (מאז מרץ 2019) הוא קאסים-ג'ומארט טוקאייב.
מעון הנשיא שוכן ב"אק אורדה", אסטנה.
נשיא קזחסטן הראשון מחזיק במעמד מיוחד על פי החוקה הקזחית ועפ"י תת-סעיף 5 בסעיף 42 של החוקה נקבע שאדם אחד אינו יכול להיבחר לקדנציה שלישית רצופה.
בסתירה מוחלטת לכך, תת-סעיף 4 בסעיף 46 של החוקה קובע מעמד מיוחד לנשיא הקזחי הראשון וקובע לו מערכת חוקים נפרדת.
ב-28 בינואר 1993 אישר הפרלמנט הקזחי חוקה חדשה למדינה, כשעל פיה נקבע כי הנשיא נבחר בהצבעה של כלל האזרחים לכהונה בת 5 שנים.
לא ניתן למלא את התפקיד למעלה משתי קדנציות רצופות.
ב-25 באפריל 1995 נערך משאל עם להארכת כהונתו של נזרבאייב עד ה-1 בדצמבר 2000, בעד ההחלטה הצביעו 95.46%.
ב-30 באוגוסט 1995 משאל עם אישר חוקה חדשה למדינה, במקום זו הקודמת.
בחוקה החדשה נקבע שהנשיא הנבחר לכהונה בת 5 שנים, צריך להיות אזרח המדינה מגיל 35 ולא יותר מגיל 65, הוא חייב לשלוט בשפה הקזחית ולהיות תושב המדינה לא פחות מ-15 שנה.
הבחירות נחשבות לחוקיות אם הצביעו לפחות 50% מבעלי זכות ההצבעה.
ב-7 באוקטובר 1998 הוכנסו שינויים לחוקה שקבעו שהנשיא ייבחר ל-7 שנים במקום 5 וגיל הנשיא המינימלי עלה ל-40. החיוב ל-50% מבעלי זכות ההצבעה בוטל כתנאי לחוקיות קיומן של בחירות נשיאותיות.
ב-10 בינואר 1999 נערכו בפעם השנייה בתולדות המדינה בחירות נשיאותיות.
הפעם בנוסף לנשיא המכהן, על התפקיד הנשיאותי התמודד גם מנהיג האופוזיציה, סריקבולסין עבדילדין, יו"ר מפלגת הקומוניסטים הקזחית שהשיג רק 11.7% מקולות הבוחרים כשהנשיא המכהן ניצח בניצחון מוחץ וזכה להמשיך בכהונתו עוד 7 שנים.
הבחירות ב-1999 גרמו לשערורייה רבתי כאשר לא הוסכם לאקֵג'ן קאג'גלדין, ראש ממשלת קזחסטן לשעבר להשתתף בבחירות.
הוא הואשם בסעיפי שחיתות שנים וגלה לבסוף מהמדינה.
הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה סירב לשלוח משקיפים מטעמו לבחירות, וטענה לזיופים בבחירות.
המועמד האופוזיציוני מטעם הקומוניסטים, סריקבולסין עבדילדין, טען שוועדת הבחירות המרכזית היטתה את תוצאות הבחירות לטובת הנשיא נזרבייב.
ב-20 ביוני 2000, המועצה החוקתית של קזחסטן הוסיפה שינויים לחוקה והבהירה כי הנשיא לא יוכל להיבחר לכהונה שלישית רצופה.
ב-5 בדצמבר 2005 נערכו בפעם השלישית בחירות נשיאותיות.
הנשיא מכהן ניצח שוב ברוב של 91.15%.
מועמד האופוזיציה לתפקיד, התובע הכללי הקזחי לשעבר ויו"ר הפרלמנט הראשון, ג'רמחאן טויאקביי השיג 6.61% בלבד מקולות הבוחרים.
לראשונה בתולדות המדינה נערכו אז עימותים טלוויזיוניים, אך הנשיא המכהן לא נטל בהן חלק.
ב-21 במאי 2007, הוכנסו שוב שינויים בחוקה, שהפעם קיצרו את תקופת כהונתו של הנשיא מ-7 לחמש שנות כהונה.
במרץ 2019, נזרבאייב התפטר מתפקידו והוחלף ביושב ראש הסנאט הקזחי, קאסים-ג'ומארט טוקאייב.
מס' colspan=2|נשיא קדנציה 1 נורסולטאן נזרבייב מ-24 באפריל 1990 עד 19 במרץ 2019 2 קאסים-ג'ומארט טוקאייב 20 במרץ 2019 ואילך
האדמיניסטרציה הנשיאותית של נשיא הרפובליקה הקזחית
לשכת הנשיא (Қазақстан Республикасы Президентінің Әкімшілігі) היא הגוף הניהולי שבאמצעותו מנהל הנשיא את המדינה והוא המקבילה הקזחית לסגל הבית הלבן האמריקני.
הלשכה אחראית על המועצה לביטחון לאומי של קזחסטן ומטפלת בכל הצדדים הביורוקרטיים שקשורים להנהגת המדינה.
נשיא הרפובליקה של פינלנד (בפינית: Suomen tasavallan presidentti; בשוודית: Republiken Finlands president) הוא (או היא) ראש המדינה של פינלנד.
הנשיא מחזיק בסמכויות משניות וטקסיות, כאשר סמכות הביצוע היא של הממשלה ("מועצת העם") בפיקוח הפרלמנט הפיני.
מאז 1994 הנשיא נבחר ישירות על ידי הבוחרים, לתקופה של שש שנים ולשתי תקופות כהונה לכל היותר.
הנשיא חייב להיות אזרח פיני יליד המדינה.
נשיא פינלנד המכהן ממרץ 2024 הוא אלכסנדר סטוב.
עקב הדיון שנערך לאורך מלחמת האזרחים הפינית, אם פינלנד העצמית צריכה להיות מונרכיה, נבחר מודל נשיאותי המהווה פשרה ומעניק לנשיא סמכויות נרחבות בתחום יחסי החוץ של המדינה ויכולת לקבוע את ממשלותיה ולפזר את הפרלמנט.
חוקת פינלנד החדשה, מגבילה את סמכויות הנשיא ומחדדת את הפרדת הרשויות, הנשיא איננו יכול עוד לפזר את הפרלמנט ללא הסכמת ראש ממשלת פינלנד ואינו יכול למנות לבדו ראש ממשלה ושרים.
כל מפלגה שלה לפחות מושב אחד בפרלמנט יכולה להציע מועמד לנשיאות.
לפי החוקה, גם קבוצה בת 20,000 בעלי זכות בחירה יכולה להציע מועמד לנשיאות.
בין 1919 ל-1988 נבחר הנשיא על ידי גוף-בוחר (מועצת אלקטורים, שנבחרו על ידי הבוחרים).
השיטה עברה בהדרגה לשיטה של בחירות ישירות מ-1994.
אם יש מועמד יחיד לא נערכות בחירות, אם מועמד זוכה ביותר ממחצית הקולות הוא נבחר לכהונה, אם אף מועמד לא זוכה ביותר מ-50% מהקולות נערך סיבוב שני בין בעלי מספר הקולות הרב ביותר.
אם מושג תיקו, מבצעת הממשלה הגרלה.
הבחירות לנשיאות נערכות תמיד ביום ראשון השלישי בינואר, הסיבוב השני (אם מתקיים) נערך שלושה שבועות לאחר מכן.
הנשיא נכנס לתפקידו ב-1 בפברואר או ב-1 במרץ (בתלות אם התקיים סיבוב שני או לא).
בשנת 1919 נבחר הנשיא הראשון, קארלו יוהו סטולברג על ידי הפרלמנט.
ב-1940 ו-1943 לא התקיימו בחירות ציבוריות עקב מלחמת ההמשך וחבר האלקטורים שנבחר ב-1937, המשיך לבחור את הנשיא.
ב-1944, לאחר שריסטו ריטי התפטר במהלך כהונתו, נבחר קארל גוסטף אמיל מנרהיים באמצעות חקיקה מיוחדת לכהונה בת שש שנים.
ב-1946, לאחר שמנרהיים פרש לפני תום תקופת כהונתו הוסמך הפרלמנט למנות לו מחליף למשך שארית הכהונה ומינה לתפקיד את ראש הממשלה יוהו קוסטי פאסיקיבי.
ב-1973 האריך הפרלמנט באמצעות חקיקה מיוחדת את כהונתו של אורהו קקונן עד 1978, שבה שב ונבחר בבחירות.
סמכויות הנשיא קבועות בחוקה, אך ניתן להוסיף סמכויות באמצעות חקיקה רגילה.
עד שורת רפורמות שנערכו מאמצע שנות השמונים ועד 1994 היו בידי הנשיא סמכויות נרחבות.
סמכויות אלה צומצמו בעקבות כהונתו בת 26 השנים (1956–1982) של קקונן.
בין 1919 ל-1991 הייתה בסמכות הנשיא האפשרות לפזר את הפרלמנט ולקבוע קיום בחירות, ללא כל צורך באשרור ממקור סמכות אחר (כדוגמת ראש הממשלה).
סמכות זו הוגבלה בתיקון לחוקה ומ-1991 הפכה זו להיות סמכות טקסית, כאשר ראש הממשלה, לאחר התייעצות עם סיעות הבית, מביא לנשיא המלצה לפיזור הפרלמנט, ההנחיה לפיזור הבית מגיעה מהנשיא.
הנשיא, לאחר תוצאות של בחירות כלליות, או כאשר הממשלה מתפטרת, ממליץ על מועמד המסוגל להרכיב ממשלה.
לאחר שהמועמד מאושר בפרלמנט ממשיך הנשיא, ממנה את המועמד לראש ממשלה וממנה את השרים שהוצעו לו על ידי ראש הממשלה (סמכות זו הייתה נרחבת ביותר בעבר והנשיא יכל למנות שרים בלי התייעצות עם ראש הממשלה).
הנשיא מקבל את התפטרות ראש הממשלה אם הפסיד בהצבעת אי אמון בפרלמנט.
הנשיא ממנה, בין השאר, את ראש הבנק המרכזי, את התובע הכללי, את שגרירי פינלנד ואת ראש הביטוח הלאומי.
כל המינויים נעשים לפי המלצת משרדי הממשלה הרלוונטיים.
הנשיא אחראי על מדיניות החוץ והביטחון, בתיאום עם הממשלה.
חוזים בינלאומיים בעלי השפעה על חקיקה פנימית חייבים לעבור אשרור של הפרלמנט.
הנשיא מחליט על יציאה למלחמה או לחתימת חוזה שלום, בהסכמת הפרלמנט.
כל חוק שמתקבל בפרלמנט חייב לעבור חתימת קיום של הנשיא על מנת שיכנס לתוקף.
על הנשיא לאשר את החוק במשך שלושה חודשים, בהם הוא יכול להתייעץ עם בית המשפט העליון.
אם סירב לחתום, חוזר החוק לפרלמנט, שרשאי לחזור ולאשר אותו ברוב ולהכניסו לתוקף ללא הסכמת הנשיא.
ככלל, הנשיא אינו יכול להעביר את סמכויותיו לאחר, פרט לתפקידו כמפקד העליון של הצבא, אותו הוא יכול להעביר לאזרח פיני אחר.
במצב חירום יכול הנשיא לקבל סמכויות חירום נרחבות, לתקופה של שנה, בצו ממשלתי ובהסכמת הפרלמנט.
הנשיא נושא נאומים ציבוריים בפתיחת הפרלמנט ובנעילתו ובכל 1 בינואר.
לנשיא אין סגן, היה ואינו מסוגל למלא את תפקידו, הופכים ראש הממשלה או סגנו לנשיא בפועל.
אם המצב בו נבצר מהנשיא למלא את תפקידו הופך לקבוע או אם הנשיא נפטר תוך-כדי כהונתו, נערכות בחירות חדשות לנשיאות מוקדם ככל האפשר.
מקרא צבעים לפי השתייכות מפלגתית:
תמונה שם בחירות כניסה לתפקיד סיום תפקיד מפלגה תאריכי לידה ופטירה 1קארלו יוהו סטולברג 1919 25 ביולי 1919 1 במרץ 1925 המפלגה הפרוגרסיבית לאומית 28 בינואר 1865 22 בספטמבר 1952יו"ר הפרלמנט 1914–1917.נבחר על ידי הפרלמנט.
בסוף ימיו, עקב בריאות לקויה, כיהן ראש הממשלה מאונו קויביסטו כנשיא בפועל.
10מרטי אהטיסארי 1994 1 במרץ 1994 1 במרץ 2000 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד 23 ביוני 1937הנשיא הראשון שנבחר בהצבעה כללית ושהיה כפוף לחוקי הגבלת אורך הכהונה.
11טריה הלונן 20002006 1 במרץ 2000 1 במרץ 2012 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד 24 בדצמבר 1943האישה הראשונה בתפקיד.
נשיא על הכוונת הוא ספר מאת הסופר הבריטי פרדריק פורסיית'.
הספר עוסק בניסיון התנקשות בנשיא צרפת שארל דה גול.
עלילת הספר מתרחשת בשנת 1961, לאחר שנשיא צרפת, שארל דה גול, החליט כי ניתן לפתור את המשבר באלג'יריה אף באמצעים צבאיים, אך לא ניתן יהיה להגן על אמצעים אלו במישור הבין-לאומי, דבר שיסכן את עצמאותה של צרפת, עורר כנגדו כעס גדול בקרב המתיישבים הצרפתים באלג'יריה, ותומכיהם בצרפת גופא.
דה גול נאלץ לדכא שתי מרידות באלג'יריה בקרב המתיישבים ובקרב אנשי הצבא.
בעקבות זאת החליטו ראשי הארגון הטרוריסטי של המתיישבים באלג'יריה OAS להתנקש בחייו.
לאחר מספר ניסיונות נפל החליטו ראשי המחתרת לשכור את שירותיו של מתנקש בריטי, המכונה "התן", בעברו איש השירות החשאי הבריטי וצלף מומחה, אשר היה מעורב ברצח שליט הרפובליקה הדומיניקנית ובהתנקשות במדעני טילים גרמנים במצרים.
"התן" לקח על עצמו את המשימה תמורת רבע מיליון דולרים.
כמתנקש מומחה הכין "התן" תוכנית פעולה שכללה מספר זהויות בדויות ורובה צלפים מיוחד, אותו ניתן לפרק להסליק ולהרכיב.
קהילת המודיעין הצרפתית בכלל ושירות הביון הצרפתי בפרט נזעקו למנוע את המזימה וקיימו חקירה משותפת עם הביון הבריטי.
על המצוד אחר "התן" הופקד מפקח המשטרה קלוד לאבאל, שנחשב לבלש הטוב ביותר בצרפת.
המרדף אחר המתנקש התנהל לאורכה ולרוחבה של אירופה כאשר "התן" קרב יותר ויותר למטרתו והמפקח לאבאל סוגר על טרפו אף הוא.
הטרוריסט הנודע איליץ' רמירס סאנצ'ס זכה לכינוי התן על ידי העיתונות, משום הדמיון בדרכי פעולתו וחמקנותו שהזכירו את גיבור ספרו של פרדריק פורסיית'.
הספר עובד לשני סרטי קולנוע.
עיבוד טלוויזיוני בשם "התן" נעשה בשנת 2024 בכיכובם של אדי רדמיין בתור מתנקש בריטי ולשאנה לינץ' בתור סוכנת הביון הבריטית שמנסה לסכל אותו.
נשיא קניה הוא ראש המדינה של הרפובליקה של קניה.
ב־12 בדצמבר 1963 קיבלה קניה עצמאות מהממלכה המאוחדת.
במשך שנה מיום הקמתה הייתה אליזבת השנייה מלכת קניה, ומלקולם מקדונלד היה המושל הכללי של המדינה.
ב־1964 חדלה קניה להיות ממלכה בחבר העמים הבריטי, ומשרת המושל הכללי בוטלה.
מ־12 בדצמבר 1964 מכהן בראש המדינה נשיא.
לצד הנשיא מכהן סגן נשיא.
משנת 2013 שונה התואר למשנה לנשיא.
המשנה לנשיא הנוכחי הוא ריגאטי גצ'אגואה .
במשך שנים אחדות היה לקניה ראש ממשלה.
מ־12 בדצמבר 1963 עד 12 בדצמבר 1964 כיהן ג'ומו קניאטה כראש הממשלה, ומ־17 באפריל 2008 עד 9 באפריל 2013 כיהן ראליה אודינגה בתפקיד.
תמונההנשיאתחילת הכהונהסיום הכהונה ג'ומו קניאטה 12 בדצמבר 1964 22 באוגוסט 1978 דניאל אראפ מוי 22 באוגוסט 1978 30 בדצמבר 2002 מוואי קיבאקי 30 בדצמבר 2002 9 באפריל 2013 אוהורו קניאטה 9 באפריל 2013 13 בספטמבר 2022 ויליאם רוטו 13 בספטמבר 2022 מכהן
נשיא הרפובליקה של עיראק הוא ראש המדינה בעיראק, ו"מגן ההתחייבות לחוקה ולשמירה על עצמאותה, ריבונותה, אחדותה וביטחון גבולותיה של עיראק, בהתאם להוראות החוקה".
הנשיא נבחר על ידי בית הנבחרים, על ידי רוב של שני שלישים מהבית, ומוגבל לשתי כהונות בנות ארבע שנים.
הוא מאשר חוקים המוצעים בבית הנבחרים, רשאי לחון, ממליץ על ראש הממשלה, ומכהן כ"ראש הכוחות המזוינים לענייני טקסים והוקרה".
תואר זה נשא הדיקטטור סדאם חוסיין, ששלט במדינה במשך כ-24 שנים.
בשנת 2005 נבחר לתפקיד ג'לאל טאלבאני, שהיה השישי בתפקיד והכורדי הראשון שנושא את התואר.
בשנת 2014, על רקע המאבק שהתחולל במדינה נגד ארגון "המדינה האסלאמית", נבחר לנשיא הפוליטיקאי פואד מעצום, כורדי גם הוא.
נשיא הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין (בטורקית: Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti Cumhurbaşkanı) הוא ראש המדינה של צפון קפריסין.
משרת הנשיא קיימת במדינה מאז הקמתה, ב־15 בנובמבר 1983. הבחירות לנשיאות נערכות אחת לחמש שנים.
כדי להיבחר נדרש המועמד להיות מעל גיל שלושים ולהשיג בבחירות מחצית מהקולות, אחרת נערך סיבוב בחירות שני.
קפריסין הצפונית היא דמוקרטיה נשיאותית למחצה, ולצד הנשיא מכהן במדינה ראש ממשלה.
תמונהנשיאתחילת הכהונהסיום הכהונהמפלגה1ראוף דנקטאש15 בנובמבר 198324 באפריל 2005מפלגת האיחוד הלאומי2מחמט עלי טלאט24 באפריל 200523 באפריל 2010המפלגה הרפובליקנית הטורקית3דרוויס ארולו23 באפריל 201030 באפריל 2015מפלגת האיחוד הלאומי4מוסטפא אקינצ'י30 באפריל 201523 באוקטובר 2020עצמאי5ארסין טטר23 באוקטובר 2020מכהןמפלגת האחדות הלאומית
נשיא רפובליקת קירגיזסטן (בקירגיזית: Кыргыз Республикасынын Президенти) הוא ראש המדינה הקירגיזית והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של קירגיזסטן.
זו המשרה הגבוהה ביותר בקירגיזסטן שסמכויות המחזיק בה מוגדרות בחוקת הרפובליקה הקירגיזית.
המשרה נוצרה ב-27 באוקטובר 1990.
הנשיא נבחר על ידי אזרחי המדינה אחת לשש שנים, וכהונתו מוגבלת לקדנציה אחת בלבד.
מועמד לנשיאות לא יכול להיות צעיר יותר מגיל 35 ומבוגר יותר מגיל 65. עליו לדעת את שפת המדינה ולחיות במדינה לפחות 15 שנים לפני הגשת מועמדותו לתפקיד הנשיא.
נשיא קירגיזסטן הראשון היה אסקר אקייב, שכיהן מאוקטובר 1990 ועד מרץ 2005. ביולי 2005 נבחר קורמאנבק באקייב, שכיהן עד 2010 כשמחאות עממיות אילצו אותו להתפטר.
באפריל 2010 מונתה רוזה אוטונבייבה להחליפו כנשיאה זמנית.
יורשה, אלמאזבק אטאמבייב, נבחר בבחירות שהתקיימו בשנת 2011. באוקטובר 2017 נבחר סואורונבאי ג'נבקוב להחליפו.
שנתיים לאחר מכן, באוקטובר 2020, ג'נבקוב התפטר מתפקידו ולממלא מקומו מונה ראש ממשלת קירגיזסטן סאדיר ג'פארוב.
מועמד לתפקיד הנשיא לא יכול להיות צעיר יותר מגיל 35 או מבוגר יותר מגיל 65. עליו לדעת את שפת המדינה ולחיות בקירגיזסטן ב-15 השנים שקדמו להגשת מועמדותו לתפקיד הנשיא.
הנשיא אינו יכול להיות חבר הפרלמנט ולהחזיק במשרות אחרות בעלות רקע כלכלי.
עליו לחדול מפעילות במפלגה פוליטית או ארגונים בתקופת כהונתו.
בהיכנסו לתפקיד הנשיא נושא שבועה שתוכנהּ מעוגן בסעיף 45 לחוקת המדינה:
נשיא פולין (בפולנית: Prezydent Rzeczypospolitej Polskiej) הוא ראש המדינה של פולין.
הוא נחשב למנהיג הרשות המבצעת והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של פולין, ולמייצג הראשי שלה כלפי חוץ.
נשיא פולין הנוכחי הוא קרול נברוצקי ממפלגת חוק וצדק, המכהן בתפקידו מאז 6 באוגוסט 2025.
נשיא פולין נבחר בבחירות ישירות על ידי הציבור אחת לחמש שנים, ועומדת לו האפשרות להיבחר לשתי קדנציות בלבד.
אם בתום יום הבחירות אף מועמד לא הצליח לזכות בלמעלה מ-50% מהקולות (מצב שנוצר לעיתים קרובות בהינתן יותר משני מועמדים), קובעים יום בחירות נוסף כסבב שני, סבב בו ישתתפו רק שני המועמדים שקיבלו את מרב הקולות.
על מנת להפוך למועמד לנשיאות, מלבד אזרחות פולנית יש צורך בהיות המועמד בגיל 35 ומעלה וכן בגיוס של 100,000 חתימות של אזרחים פולנים בעלי זכות הצבעה.
להלכה בסמכותו של הנשיא למנות את הממשלה ולפטרה, אך בדומה לישראל, בפועל הדבר נעשה על ידי הבית התחתון של הפרלמנט, הסיים, לאחר שמי מראשי המפלגות הצליח להרכיב קואליציה.
עם זאת לנשיא עומדים גם סמכויות ממשיות יותר: ביכולתו להעלות לדיון נושאים בפרלמנט, ליזום חקיקה (אשר אישורה נתון בידי הפרלמנט), או להטיל וטו על חוקים שהפרלמנט אישר.
במקרה והוטל וטו על חוק, לפרלמנט היכולת לבטל את הוטו ברוב של שלוש חמישיות מכלל המושבים בפרלמנט.
אם כשל בלעשות כך, החוק יבוטל.
במסגרת תפקידו כנציג העליון של פולין, לנשיא יש הכוח לאשרר ולבטל הסכמים בינלאומיים.
הוא אחראי למנות ולגרש שגרירים.
בנוסף, הנשיא רשאי לחון עבריינים ואסירים ולהקל בעונשים.
מבחינה משפטית, הוא יכול לבטל פסקי דין סופיים (בפועל, הנשיא מתייעץ בנוגע להחלטות כאלה עם שר המשפטים).
נשיא פורטוגל (בפורטוגזית: Presidente da República Portuguesa) הוא נשיא הרפובליקה של פורטוגל, ראש המדינה ומנהיגהּ.
סמכויותיו, תפקידו וחובותיו ויחסיו מול ראש הממשלה מוגדרים בסעיפי חוקת פורטוגל.
נשיא פורטוגל הנוכחי הוא מרסלו רבלו דה סוזה שהושבע לתפקיד ב-9 במרץ 2016. ב-9 במרץ 2026 צפוי להחליף אותו אנטוניו ז'וזה סגורו, שנבחר ב-8 בפברואר 2026.
התפקיד נוסד לראשונה ב-24 באוגוסט 1911. הרפובליקה השלישית הפורטוגלית היא רפובליקה נשיאותית למחצה.
בניגוד לכמה מתפקיד נשיאותיים במדינות אירופה, כוחו הפוליטי הנשיא בפורטוגל הוא די חזק; הנשיא הפורטוגלי בעל השפעה משמעותית וסמכותית, במיוחד בתחומי ביטחון לאומי ומדיניות חוץ.
נשיא פורטוגל הוא התפקיד הרם ביותר בפוליטיקה של פורטוגל והוא המייצג הראשי שלה כלפי חוץ.
למרות כל זאת, בפועל ראש הממשלה והפרלמנט הפורטוגלי אחראים על ניהול המדינה.
תפקידו של הנשיא הוא בעיקר סמלי וייצוגי ולא ביצועי.
הכוח הגדול ביותר של הנשיא להטיל את הרכבת הממשלה על אחד ממנהיגי המפלגות בפרלמנט.
עם זאת, רק לפרלמנט יש הסמכות להוביל לפיטורי הממשלה באמצעות הצבעת אי אמון.
הנשיא רשאי לפזר את הפרלמנט ולכונן בחירות כאשר הוא רואה לנכון.
אזרחי פורטוגל מכנים מהלך שכזה "פצצת אטום".
הנשיא משמש כמפקד העליון של הכוחות המזוינים של פורטוגל ובאפשרותו לפטר (בהמלצת ממשלת פורטוגל) את ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים ואת ראשי המטה הצבאי.
הנשיא רשאי לפזר את הפרלמנט הפורטוגלי, אשר מצביע על הצורך לצאת לבחירות לפרלמנט ולראשות הממשלה.
הנשיא מטיל על מנהיג המפלגה הגדולה בפרלמנט את הרכבת הממשלה.
כמו כן באפשרותו לדחות את הממשלה שהורכבה כאשר הדבר נחוץ על מנת להבטיח את התפקוד התקין של המוסדות הדמוקרטיים במדינה.
אפילו גופים ממשלתיים יכולים להתפרק על ידי הנשיא אם אותם גופים ביצעו מעשים חמורים בניגוד לחוקה.
הנשיא מצהיר על מצב חירום או מצור בהתייעצות עם הממשלה ובאישורו של הפרלמנט.
הנשיא גם רשאי להציע הצעות לפרלמנט כמו הכרזת מלחמה או עשיית שלום.
הנשיא ממנה שגרירים ושליחים מיוחדים ומקבל את כתב ההאמנה שלהם.
לאחר התייעצות עם הממשלה, הנשיא רשאי להעניק חנינות לאסירים.
על פי חוקת פורטוגל שאומצה בשנת 1976 בעקבות מהפכת הציפורנים הנשיא נבחר לתקופת כהונה אחת הקצובה לחמש שנים.
לא קיימת הגבלה על מספר הקדנציות שנשיא יכול לכהן, אך נשיא שכיהן שתי קדנציות רצופות יעבור תקופת צינון של חמש שנים לפני שיוכל להתמודד לכהונה נוספת.
מעונו הרשמי של הנשיא הפורטוגזי הוא ארמון הבלם.
הנשיא נבחר במערכת בשני סיבובים: אם אף מועמד לא מגיע ל-50% מהקולות בסבב הראשון, שני המועמדים עם מספר הקולות הרב ביותר יתמודדו זה מול זה בסיבוב השני שיערך שבועיים לאחר מכן.
נשיאי פורטוגל החל ממהפכת הציפורנים:
נשיא המדינות המקסיקניות המאוחדות (בספרדית: Presidente de los Estados Unidos Mexicanos) או בקיצור נשיא מקסיקו הוא ראש המדינה והמשרה הפוליטית הרמה ביותר במקסיקו.
על פי חוקת מקסיקו, נשיא מקסיקו הוא המנהל הבלעדי של הקבינט של מקסיקו ושל הרשות המבצעת במדינה, והוא גם המפקד העליון של הכוחות המזוינים של מקסיקו.
הנשיאה הנוכחית של מקסיקו היא קלאודיה שיינבאום, שמכהנת בתפקיד מ-1 באוקטובר 2024.
המשרה נוסדה לראשונה ב-10 באוקטובר 1824. מקסיקו היא רפובליקה נשיאותית, לכן כל הכוח הפוליטי נמצא אצל הנשיא.
הנשיא הוא ראש המדינה והוא הראש של מדינות מקסיקו.
הנשיא עומד בראש הקבינט של מקסיקו, והוא אחראי לניהול השוטף של הממשלה ושל המדינה עצמה.
פרק ג' בחוקת מקסיקו מגדיר וקובע את סמכויותיו של הנשיא, כמו כן גם את הכישורים עבור משרדו האישי של הנשיא.
כדי להיות זכאי לכהן כנשיא, סעיף 82 של החוקה קובע כי על התנאים הבאים להתקיים:
הנשיא חייב למלאות את זכויותיו האזרחיות, למשל שילום מיסים ותשלומי מדינה.
כמו לנשיא חייב להיות לפחות הורה אחד שהוא אזרח מקסיקני מלידה.
להיות תושב מקסיקו לפחות בעשרים השנים שלפני הבחירות.
הנשיא חייב להיות מעל גיל 35 שנים.
לא להיות חבר בכנסייה או בכת דתית.
לא להיות בשירות פעיל בצבא במהלך ששת החודשים לפני הבחירות.
הנשיא נבחר בבחירות ישירות על ידי העם לתקופת כהונה קצובה בת שש שנים.
בשנים 1934–1821 כהונתם של נשיאי מקסיקו הוגבלו לארבע שנים בלבד, ומאז 1934 תקופת הכהונה המרבית הועלתה לשש שנים.
הנשיא לא יכול להיבחר לתקופת כהונה שנייה.
לקראת סוף כהונתו של הנשיא המכהן, עליו להתייעץ עם מנהיגי המפלגות בקונגרס של מקסיקו על מנת לדון בבחירת המועמדים המרכזיים לנשיאות מקסיקו.
כל הנשיאים נבחרים מושבעים לתפקיד ב-1 בדצמבר ומסיימים את כהונתם ב-30 בנובמבר.
להלן רשימת הנשיאים במקסיקו המודרנית.
לאחר הרפורמה החוקתית של 1933, תקופת הנשיאות במקסיקו הוארכה לכדי שש שנים ללא אפשרות הבחרות מחדש לתפקיד.
אחרי הבחירות הפדרליות 1934 כל הנשיאים סיימו את כהונתם ביעד שנקבע מראש.
נשיא הרפובליקה הסלובקית (בסלובקית: Prezident Slovenskej republiky) או בקיצור נשיא סלובקיה הוא הנשיא והראש המדינה של הרפובליקה הסלובקית.
הנשיא הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של סלובקיה ונחשב למייצגה הראשי סלובקיה בחו"ל.
הנשיא נבחר בבחירות ישירות על ידי העם לתקופת כהונה קצובה בת חמש שנים, והוא יכול להיבחר לשתי קדנציות רצופות לכל היותר (משמע, 10 שנים).
תפקיד הנשיא הוא בעיקר ייצוגי וסמלי, אך לנשיא ישנן סמכויות כאלו ואחרות המשפיעות על ממשלת סלובקיה.
מעונו הרשמי של הנשיא הוא ארמון גרשלקוביץ' השוכן בברטיסלאבה.
עד 1998 הנשיא היה נבחר על ידי הפרלמנט הסלובקי, המועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית.
באותה שנה שיטת בחירת הנשיא השתנתה והאזרחים החלו לבחור את הנשיא בבחירות ישירות.
נשיאת סלובקיה הנוכחית (2020) היא זוזנה צ'פוטובה.
התפקיד נוסד לראשונה עם פירוק צ'כוסלובקיה וקבלת עצמאותה של סלובקיה.
התפקיד הופיע לראשונה בחוקת סלובקיה ב-1 בינואר 1993. התפקיד היה לא מאויש מ-1 בינואר 1993 עד 2 במרץ 1993, כאשר מיכאל קובאץ' נבחר לתפקיד הנשיא על ידי המועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית.
בשנת 1998 לא נבחר מחליף לקובאץ'.
כתוצאה מכך, במשך חצי שנה לאחר סיום כהונתו של קובאץ' שהסתיימה במרץ 1998, התפקיד היה לא מאויש.
בזמן זה, החובות והסמכויות של הנשיא התגלגלו לראש ממשלת סלובקיה דאז ולדובר המועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית.
על מנת להגיע לפתרון, החוקה שונתה ומאז האזרחים בוחרים את הנשיא בבחירות ישירות.
לנשיא סלובקיה בעיקר סמכויות ייצוגיות ומשניות וכוחו מוגבל בכל הנוגע לקביעת מדיניות בעוד שהמשרד הנשיאותי טקסי בעיקר.
לפי החוקה, הנשיא הוא הנציג העליון של סלובקיה, הן בסלובקיה והן מחוצה לה.
בין סמכויותיו החוקתיות, הנשיא מטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על מנהיג המפלגה הגדולה בפרלמנט.
הנשיא רשאי למנות שלושה שופטים לבית המשפט החוקתי.
הנשיא יכול להטיל וטו על כל הצעת חוק (לא כולל הצעות הנוגעות לחוקת סלובקיה) בפרלמנט הסלובקי.
הנשיא מוגדר גם כמפקד העליון של הכוחות המזוינים של סלובקיה, אם כי לתואר זה אין משמעות סטטוטורית.
בדומה לישראל, הנשיא יכול להעניק חנינה לעבריינים ודרושה חתימתו על חוקים.
מס"דתמונה שם תקופת כהונה מפלגההתחלהסיום1 מיכאל קובאץ' 2 במרץ 19932 במרץ 1998התנועה לסלובקיה דמוקרטית2רודולף שוסטר15 ביוני 199915 ביוני 2004מפלגת הבנה סיוויק3איוואן גשפארוביץ'15 ביוני 200415 ביוני 2014התנועה לדמוקרטיה4אנדריי קיסקה15 ביוני 201415 ביוני 2019פוליטיקאי עצמאי5זוזנה צ'פוטובה15 ביוני 2019מכהנתפוליטיקאית עצמאית
נשיא צ'ילה (בספרדית: Presidente de la República de Chile) הוא ראש המדינה והאדם העומד בראש ממשלת צ'ילה.
הנשיא אחראי גם על הממשל הראשי וגם על הממשל הפרובינציאלי.
אף על פי שתפקידו ומשמעותו השתנו לאורך ההיסטוריה של צ'ילה, הנשיא הוא הפוליטיקאי הבכיר במדינה ובעל הסמכויות הביצועיות העיקריות.
ב-18 בספטמבר 1925 השיבה החוקה לנשיא הרפובליקה את סמכויותיו, חתמה את הגולל על שלטון הפרלמנט וכוננה משטר נשיאותי.
החוקה הנוכחית התקבלה ב-1980 בזמן המשטר הצבאי בהנהגת אוגוסטו פינושה.
החוקה הגבירה את כוחו של הנשיא ומיסדה את השתתפותם של מפקדי הצבא בשלטון.
לאחר תבוסת פינושה במשאל העם של 1988 בוצעו שינויים בחוקה שצמצמו את כוחו של הנשיא ואת ההשפעה של הצבא.
דיונים לגבי רפורמות נוספות ממשיכים להיערך.
בראש הרשות המבצעת עומד הנשיא, והוא גם ממנה את השרים.
הנשיא נבחר לתקופה של 4 שנים ואינו יכול להיבחר מיד לאחר סיום תקופת כהונתו.
ממלא מקום נשיא צ'ילה במקרה של הפסקת כהונה או נבצרות הוא שר הפנים: בניגוד לתקדים המקובל במדינות שבהן אין תפקיד נפרד של ממלא מקום נשיא המדינה, תוארו של שר הפנים כשהוא ממלא את מקום הנשיא הוא "סגן הנשיא".
הנשיא הנוכחי של צ'ילה הוא גבריאל בוריץ' שנכנס לתפקיד ב-11 במרץ 2022.
החוקה של 1980, אשר התקבלה בזמן הממשל הצבאי בהנהגת אוגוסטו פינושה הגבירה את כוחו של הנשיא, מיסדה את השתתפותם של מפקדי הצבא בשלטון, ויחד עם התיקון שלה משנת 2005, מתווה את הדרישות לתפקיד הנשיא.
במקור, הנשיא חייב להיות אזרח יליד הטבע של המדינה או שנולד בחו"ל להורים או סבים או סבים צ'יליאנים.
הנשיא חייב להיות גם בן 35 לפחות, ולעמוד בכל הדרישות כדי להפוך לסנאטור.
בנוסף, על הנשיא להיות בעל זכות הצבעה כאזרח צ'יליאני מלא, לא איבד את זכות ההצבעה בגלל אי שפיות, לא נשפט או נידון על פשע חמור או התנהגות טרור, ולא נדון על ידי בית המשפט לחוקה לפי סעיף 8 של החוקה של צ'ילה.
סעיף 26 לחוקה מפרט את השיטה בה נבחר הנשיא.
הנשיא ייבחר בהצבעה ישירה, ברוב מוחלט של הקולות התקפים.
על מנת לזכות בבחירות בסיבוב הראשון, על מפלגת המועמד הזוכה לקבל יותר מ-50% מהקולות הכשרים.
הבחירות יתקיימו ביום ראשון השלישי של חודש נובמבר של השנה מיד לפני סוף כהונת הנשיא.
אם יש יותר משני מועמדים בבחירות לנשיאות ואף אחד מהם לא הצליח להשיג יותר ממחצית הקולות, ייערכו בחירות חדשות.
הבחירות השניות ("ההצבעה") יתקיימו ביום ראשון הרביעי לאחר הבחירות הראשונות, והבחירה תהיה מוגבלת לשני המועמדים בעלי הרוב היחסי הגבוה ביותר.
על פי חוקת 1828, יכהן הנשיא בתפקיד במשך ארבע שנים, ללא אפשרות של בחירה חוזרת מיידית לכהונה אחת נוספת.
בשנת 1833, הכהונה הנשיאותית שונתה ל-5 שנים, עם אפשרות לבחירה מחדש מיד לאחר סיום הכהונה לתקופה נוספת אחת, לתקופה המוגבלת לשני כהונות רצופות (דהיינו 10 שנים בסך הכל).
לאחר מכן, ברפורמה החוקתית בשנת 1878, האפשרות לבחירה חוזרת נפסלה.
על פי חוקת 1925 יכהן הנשיא לתקופה בת שש שנים, ללא אפשרות לבחירה מיידית מחדש.
בטקסט המקורי של חוקת 1980, הנשיא כיהן במשך שמונה שנים ללא אפשרות לבחירה מיידית מחדש.
שינויים בחוקה, שנקבעו בתקופת ממשלתו של הגנרל אוגוסטו פינושה, אפשרו את האפשרות יוצאת הדופן של בחירתו מחדש לכהונת הנשיא במשאל עם שהתקיים באוקטובר 1988, בו התבקשו האזרחים לענות ב"כן" או "לא" לגבי המשך שלטונו של פינושה.
מפלגות האופוזיציה התאחדו לקראת משאל העם של 1988 ועשו רבות כדי לשכנע את הציבור כי הדחת פינושה לא תעלה לשלטון את המפלגות הקומוניסטיות ותשיב לצ'ילה את המסורת הדמוקרטית שלה.
מסע ה"לא" הצליח ופינושה נאלץ להכריז על בחירות בדצמבר 1989. לאחר מכן, במעבר לדמוקרטיה קבע משאל העם של 1989 קדנציה ראשונה של ארבע שנים לנשיאות (1990–1994), ולאחריה קדנציות של שמונה שנים, ללא אפשרות לבחירה מיידית מחדש.
עם זאת, ב-4 במרץ 1994 הופחתה תקופת הנשיאות לתקופת כהונה של שש שנים, ללא בחירה מיידית מחדש.
על פי הרפורמה החוקתית 2005, הנשיא מכהן ארבע שנים ללא אפשרות של בחירה חוזרת מיידית לכהונה אחת נוספת (משמע, נשיא שסיים תקופת כהונה בת ארבע שנים יוכל להיבחר מחדש לאחר תקופת צינון בת ארבע שנים גם כן).
נשיא לשעבר עשוי להיבחר שוב לאחר שסיים את כהונתו הראשונה.
אין גבול למספר הפעמים שאדם יכול לרוץ למועמדות אם לא כיהן בעבר כנשיא.
הנשיא מתחיל ומסיים את כהונתו ב-11 במרץ.
נשיא סיירה לאון הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת בסיירה לאון.
הנשיא הנוכחי הוא ג'וליוס באדה מיו, שנבחר לכהונה ב-2007 ושנית ב-2012.
סיירה לאון קיבלה את עצמאותה ב-1961. עד 1971 הייתה המדינה מונרכיה קונסטיטוציונית, שבראשה עמדה מלכת בריטניה אליזבת השנייה.
בתקופה זו היה למדינה מושל כללי.
תפקיד הנשיא בא לעולם ב-1971, כאשר סיירה לאון הפכה לרפובליקה.
לנשיא היה בתחילה תפקיד סמלי, אך ב-1972 הוא הפך לראש הרשות המבצעת.
עקב התקופות שבהן שרר שלטון צבאי במדינה בעקבות הפיכות (1992-1996, 1997-1998) היו לסיירה לאון עד כה ארבעה נשיאים אזרחיים בלבד:
ארנסט באי קורומה (Ernest Bai Koroma) (2007 ואילך)
לפי חוקת 1971 נבחר הנשיא על ידי הפרלמנט לתקופה של ארבע שנים.
חוקת 1978 קבעה כי במדינה תתקיים מפלגה אחת בלבד, וכי הנשיא ייבחר לכל היותר לשתי תקופות כהונה בנות שבע שנים.
חוקת 1991 ביטלה את כלל המפלגה האחת, ועל פיה נבחר הנשיא לכל היותר לשתי תקופות כהונה בנות חמש שנים, ומונה לו סגן נשיא.
מועמד לנשיאות חייב להיות אזרח סיירה לאון מלידה, בן 40 לפחות, חבר במפלגה ומסוגל לקרוא ולכתוב אנגלית.
כיום נבחר הנשיא בהצבעה של הציבור הרחב.
אם לא השיג 55 אחוזים מהקולות, ייערך סיבוב שני בין שני המועמדים שקיבלו את מספר הקולות הגדול ביותר.
הנשיא משמש כראש המדינה, כראש הרשות המבצעת וכמפקד העליון של הצבא.
הוא ממנה את שרי הקבינט ועומד בראשם, וממנה גם את סגן הנשיא.
מינוי כל אלו טעון אישור של הפרלמנט.
משרדו של הנשיא ממוקם בבית הממשלה בעיר הבירה פריטאון.
לנשיא יש שני מעונות רשמיים, ששניהם נמצאים בפריטאון.
בדרך כלל נמצא רק אחד מהם בשימוש.
הנשיא מוגן על ידי המשמר הנשיאותי, המורכב מאנשי צבא ומשטרה.
נשיא רפובליקת סנגל הוא ראש המדינה של סנגל.
על פי חוקת סנגל, שאומצה בשנת 2001 במשאל עם, הנשיא נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים.
ב-2008 שונה סעיף זה בחוקה, ועל פיו הוארכה תקופת הכהונה של הנשיא לשבע שנים, כפי שהיה לפני 2001, אם כי הנשיא שכיהן מאז 2012, מאקי סאל, הביע את שאיפתו לשנות בחזרה את הסעיף כך שאורך כהונת הנשיא ישונה בחזרה לחמש שנים.
ב-2 באפריל 2024 סיים סאל את כהונתו ובמקומו הושבע בסירו דיומיי פיי כנשיא.
הנשיא בסנגל הוא לא רק ראש המדינה, אלא גם ממלא תפקיד מרכזי בעיצוב המדיניות והכיוון של המדינה.
החוקה הסנגלית מעניקה לנשיא סמכויות נרחבות, אך גם מגדירה את מסגרת פעילותו.
קובע את מדיניות החוץ של סנגל ומקיים יחסים דיפלומטיים עם מדינות אחרות..
מייצג את סנגל בפורומים בינלאומיים, וחותם על אמנות בינלאומיות
המפקד העליון של הכוחות המזוינים.
שמש כסמל לאחדות הלאומית ומייצג את האינטרסים של העם.
אחראי על יישום הרפורמות המדיניות והחברתיות שהמדינה זקוקה להן.
חותם על חוקים שעוברים באספה הלאומית.
יכול להטיל וטו על חוקים, אך האספה יכולה לבטל את הווטו ברוב גדול.
ממנה את ראש הממשלה ואת השרים.
ממנה שופטי בית המשפט העליון
.ממנה את נגידי הבנק המרכזי.
רשאי להעניק חנינה לעבריינים ולהקל בעונשים.
יכול להכריז על מצב חירום במקרה של איום על הביטחון הלאומי.
על פי חוקת קוריאה הדרומית, נשיא הרפובליקה של קוריאה הוא ראש המדינה, ראש הרשות המבצעת, יושב ראש הקבינט, והמפקד העליון של הכוחות המזוינים.
החוקה וחוק הבחירות לנשיאות משנת 1987 קובעים שבחירתו של הנשיא תהיה בהצבעה ישירה וחשאית.
הנשיא נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים ומכהן פעם אחת בלבד.
אם הנשיא מסיים את תפקידו לפני תום תקופת כהונתו, חדל מלתפקד או אינו כשיר, ייבחר נשיא חדש בתוך שישים יום, ועד אז ימלא את תפקידו ראש הממשלה או שרים אחרים כפי שנקבע בחוק.
הוא חסין מפני כל אחריות פלילית (למעט עבירות חמורות).
עד שנת 2022 התגורר הנשיא בתקופת כהונתו במעון הרשמי הנקרא "הבית הכחול" וכיום בניין משרד ההגנה הלאומי במחוז יונגסאן סיאול.
סעיף 67 לחוקת קוריאה הדרומית קובע כי הנשיא ייבחר בהצבעה אוניברסלית, שווה, ישירה וחשאית על ידי אזרחי המדינה.
במקרה ששני אנשים או יותר יקבלו את אותו מספר הקולות הגדול ביותר בבחירות תעבור הצבעה חוזרת באספה הלאומית כאשר מי שקיבל את מספר הקולות הגדול ביותר במושב פתוח של האספה הלאומית בהשתתפות רוב של כלל חברי האספה הלאומית יהיה הנשיא.
סעיף 67 (4) קובע כל אזרח הזכאי להיבחר לאספה הלאומית, ואשר הגיע לגיל ארבעים ומעלה במועד הבחירות לנשיאות, יהיה כשיר להיבחר לנשיאות.
הפרק השלישי בחוקת קוריאה הדרומית קובע את חובותיו וסמכויותיו של הנשיא:
הנשיא יהיה ראש המדינה וייצג את המדינה מול מדינות זרות.
האחריות והחובה לשמור על העצמאות, שלמות טריטוריאלית והמשכיות של המדינה והחוקה.
לפעול למען איחוד קוריאה, כיו"ר המועצה המייעצת הלאומית לאיחוד.
הסמכות המבצעת תהיה נתונה לזרוע המבצעת בראשות הנשיא.
לשמור על ביטחונה של קוריאה הדרומית
כמו כן, לנשיא ניתנות הסמכויות
הנשיא הוא ראש הזרוע המבצעת.
מלבד מינוי חברי ממשלו, הוא ממנה שגרירים, צירים, קונסולים, ושאר פקידי הממשלה.
מינוי נשיא בית המשפט העליון ושופטיו בהסכמת האספה הלאומית.
להכריז על מלחמה, לחתום על הסכמי שלום ועל אמנות אחרות.
לקיים משאל עם בסוגיות בעלות חשיבות לאומית
רשאי להוציא צווים נשיאותיים הנוגעים לעניינים שהואצלו לו בחוק עם ההיקף שהוגדר ספציפית וגם עניינים הדרושים לאכיפת חוקים
הנשיא הוא המפקד העליון (Commander in Chief) של הכוחות המזוינים.
הנפיק מדליות כבוד על שירות לאומה
להטיל וטו על הצעות חוק (אלא אם שני שלישים של חברי האספה הלאומית מטילים וטו נגדי) אם האספה הלאומית מצביעה נגד החלטה נשיאותית, היא מבוטלת מיד.
להכריז על מצב חירום המשעה את כל החוקים או להכריז שלטון צבאי.
בתקופה של סערה פנימית או חיצונית חמורה או איום, או משברים כלכליים או פיננסיים, הנשיא רשאי להפעיל סמכויות חירום "לשמירה על הביטחון הלאומי או על השלום והסדר הציבורי".
הנשיא רשאי לנקוט באמצעי חירום רק כאשר האספה הלאומית לא מסוגלת להתכנס.
אמצעי החירום מוגבלים למינימום ההכרחי.
סעיף 71 בחוקת קוריאה הדרומית, כי "במקרה שהנשיא לא יוכל למלא את משרתו, ראש הממשלה והשרים בהתאם לסדר הירושה יכהנו כנשיא בפועל".
סעיף 68 בחוקה מחייב את הנשיא בפועל לקיים בחירות חדשות בתוך 60 יום.
+היררכיהבעל תפקיד1ראש ממשלת קוריאה הדרומית2סגן ראש הממשלה ושר האוצר3סגן ראש הממשלה ושר החינוך4שר המדע והתקשוב5שר החוץ6שר האיחוד7שר המשפטים8שר ההגנה הלאומית9שר הפנים10שר התרבות, הספורט והתיירות11שר החקלאות, המזון והכפר12שר המסחר, התעשייה והאנרגיה13שר הבריאות והרווחה14שר לאיכות הסביבה15שר העבודה והתעסוקה16שר השוויון המגדרי והמשפחה17שר הקרקעות, התחבורה והימים18שר האוקיינוסים והדיג
רשימת זמנים נשיאי דרום קוריאה
(1965-1875)המפלגה הליברלית של קוריאה הדרומית
מועמד שמרני-ליברלי24 ביולי 194826 באפריל 1960מינוי בשנת 1948
מועמד ליברלי13 באוגוסט 196024 במרץ 19621960התפטר מתפקידו3פארק צ'ונג-הי
1981לאחר ניצחון למרד הדמוקרטיזציה סיים את תפקידו כנשיא6רו טה-וו
(2015-1929)המפלגה הליברלית של קוריאה הדרומית
מועמדת שמרנית24 בפברואר 201310 במרץ 20172012הודחה לאחר פרשת השחיתות ושערוריית במערכת פוליטית12מון ג'ה-אין
(1960-)מפלגת כוח העם של קוריאה
מועמד שמרני-פופוליסט10 במאי 20224 באפריל 20252022הודח לאחר שהכריז ממשל צבאי ודיכוי ושחיתות14לי ג'ה-מיונג
נשיא רודזיה היה ראש המדינה של רודזיה משנת 1970 עד הפסקת קיומה של רודזיה ב-1979. כיאה למשטר הפרלמנטרי של רודזיה, היה תפקיד הנשיא משולל סמכויות ביצועיות של ממש, אשר היו כעיקרו של דבר נחלת ראש הממשלה.
שני פוליטיקאים רודזיים מונו לתפקיד ושניים אחרים כיהנו בו בפועל עקב התפטרות הנשיא הראשון ומותו של זה השני.
כלל ארבעתם היו לבנים ממוצא בריטי.
בשנת 1979 עת הוקמה זימבבואה רודזיה, מדינת מעבר בחסות הרוב הלבן בדרך להקמתה של זימבבואה המודרנית, מונה למדינה נשיא שחור.
לאחר הכרזת העצמאות של רודזיה מבריטניה בשנת 1965, במדינה הצעירה לא מיהרה לייסד משרת ראש מדינה.
עקב תקוותם של הרודזים להישאר ממלכה תחת הכתר הבריטי, הם ראו במלכת בריטניה את ראש מדינתם, אשר נציגה ברודזיה הוא מושל המדינה היושב בה זה עשרות שנים.
עם זאת בריטניה דחתה את עצמאות רודזיה, ומושל המושבה האמפרי גיבס פיטר את ראש הממשלה איאן סמית' בעקבות הכרזת העצמאות.
ממשלת רודזיה סירבה לייחס חשיבות לצעדי הפיטורין של גיבס והתעלמה ממנו.
לנוכח הנתק בין המדינה הרודזית למושל, את תפקידיו המסורתיים של ראש המדינה ביצע בשנים הבאות סגן ראש ממשלת רודזיה קליפורד דופונט, בתוקף תפקידו כקצין המנהלה לממשלה .
עם הפיכתה של רודזיה בשנת 1970 לרפובליקה כתוצאה ממשאל עם שנערך בנושא שנה קודם לכן, נקבע תפקיד נשיא המדינה.
בשנת 1975, לאחר כעשור כראש המדינה הרודזית תחילה כקצין מנהלה ובהמשך כנשיא, התפטר דופונט עקב בריאותו הלקויה.
כנשיא זמני נכנס לתפקיד התעשיין הנרי אווראר עד למינויו בשנת 1976 של ג'ון ווראת'ל.
שנתיים לאחר מכן נפטר ווראת'ל, ובחודשים הבאים, האחרונים לקיומה של רודזיה, כיהנו כנשיאים זמניים אווראר ונשיא הסנאט ג'ק ויליאם פית'יי.
עם מעבר השלטון ברודזיה מהמיעוט הלבן לרוב השחור והקמת זימבבואה רודזיה בשנת 1979, התמנה לראשונה בתולדות רודזיה נשיא שחור, היה זה איש החינוך ג'וזאיה ציון גומדה.
הוא כיהן בתפקידו חודשים ספורים בלבד, עד לסופה של מדינה קצרת ימים זאת והקמתה של זימבבואה עם חתימת הסכם בית לנקסטר.
נשיא פקיסטן (באורדו: صدر مملکت پاکستان) הוא ראש המדינה הטקסי של פקיסטן ומי שמייצג את "אחדות הרפובליקה" הנשיא מחזיק בתוארו על פי החוק והוא המפקד האזרחי העליון של הכוחות המזוינים של פקיסטן.