tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הערכת מקורות - חקר אמינות מקור מידע
הרלדיקה - חקר תכנון, הצגה, תיאור ותיעוד שלטי אצולה
- חקר מסמכים משפטיים מן העבר
טופונימיה - בחקר שמות של מקומות ומאין הם הגיעו אל השפה
כורוגרפיה - חקר התיאור או מיפוי של אזור או מחוז, ובהרחבה תיאור או מפה של מקום
כרונולוגיה - חקר סדר האירועים
מטרולוגיה - חקר המידות והמדידות
נומיסמטיקה - חקר איסוף הכסף ועברו ההיסטורי, הכלכלי והגאוגרפי על צורותיו השונות
ניהול ארכיונים - חקר הקמת וניהול ארכיונים/גניזות
פאלריסטיקה - חקר תגים, סיכות, מדליות ועיטורים
פילולוגיה - חקר של טקסטים כתובים, בעיקר טקסטים עתיקים, תוך שימוש בכלים מתחום חקר השפה והספרות
פלאוגרפיה - בחקר הכתב והתפתחותו הגרפית
פרוסופוגרפיה - חקר על אודות המאפיינים המשותפים של קבוצת אנשים מסוימת בהיסטוריה
קודיקולוגיה - בחקר הספרים כאובייקטים פיזיים, בייחוד כתבי יד שנכתבו בצורת קודקס, על קלף או נייר
- שימוש בהבנות כלכליות ואקונומטריקה במחקר ההיסטורי
מדעי השיקום הוא תחום במדעי הבריאות העוסק בתפקוד האדם עם מוגבלות, שיקומו והקשר שבינו למצב בריאותו ולסביבתו.
שיקום רפואי הוא תהליך אינטנסיבי בו משתתפים אנשי מקצוע מגוונים, המסייע לאנשים בעלי לקות (לקות פיזיות, נפשית, חושיות או קוגניטיביות) לשפר את התפקוד שלהם באופן משמעותי.
מדעי השיקום מאגדים קשת רחבה של תחומי ידע בתנועה, בקוגניציה, בהתנהגות, בתקשורת, בתעסוקה, ובטכנולוגיות למיניהן.
מדעי השיקום הם נקודת מפגש בין מדעי הרפואה והבריאות, מקצועות הבריאות, מדעי ההתנהגות, הנדסה וטכנולוגיה, משפטים, חינוך וספורט.
חוקרים וקלינאים מתחומים שונים, כגון: רפואה (רופאי שיקום), סיעוד, מקצועות הבריאות (פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורת ותזונה), מדעי המוח והמחשב, הנדסה, חינוך גופני, עבודה סוציאלית, פסיכולוגיה ועוד, עוסקים במדעי השיקום.
על העוסקים במדעי השיקום להיות בעלי ידע נרחב בתחומים הבאים:
הבנת גוף האדם, הפתופיזיולוגיה של מצבים רפואיים נרכשים והתפתחותיים הגורמים ללקות (פיזית, קוגניטיבית, נפשית או תקשורתית).
הבנת החסמים העיקריים שהלקות והסביבה מהווים בפני תפקוד האדם, ואיכות חייו שלו ושל הסובבים אותו.
הבנת הקוגניציה והפסיכולוגיה של הלקות והמוגבלות, והשפעותיהן על רמת התפקוד.
הבנת המהות של מטרות שיקומיות והדרכים להשיגן.
היכרות מעמיקה עם כלי הערכה הקיימים ושימוש בחשיבה קלינית מושכלת בעת הבחירה מביניהם את האבחון המתאים לכל אדם ואדם.
היכרות עם מגוון שיטות טיפול והתערבות והבנת הרקע התאורטי העומד מאחוריהן.
אינטגרציה בין המידע האבחוני שנאסף, הכרות עם שיטות טיפול מתאימות מבוססות ראיות (evidence based practice), ידע מעודכן מהספרות לצורך בניית תוכנית טיפול להשגת התוצאות המיטביות.
יישום נכון ונבון של תוכנית שיקומית טיפולית כדי להגיע למרב התוצאות.
היכרות תאורטית וקלינית עם תחומי הידע של בעלי המקצוע השותפים לתהליך הטיפולי, כדי לאפשר תקשורת טובה ויעילה בתוך הצוות הרב מקצוע.
ידע תאורטי על כל המקצועות של שאר אנשי הצוות, כדי לאפשר תקשורת טובה בתוך הצוות הרב מקצועי.
הואיל והמגבלה או המגבלות של המטופל עלולות להשפיע על היבטים מגוונים בתפקוד ובחייו של המטופל, על הקלינאי המשקם לאמץ מודל פעולה, הכולל גישה רב מקצועית (מולטי, טרנס ואינטרדיסציפלינרי), לפיה אנשי המקצוע השונים, בעלי המומחיות בתחומם, בונים יחדיו תוכנית התערבות כוללת, הרגישה ומותאמת למגוון צרכיו ורצונותיו של המטופל.
על התוכנית להתבסס על הבנת הלקות והשפעתה על המטופל ועל סביבתו, ותוך הבנה של היתרונות, ותחומי הידע (המומחיות) של כל מקצוע ומקצוע.
לימודי המשך במדעי השיקום מיועדים לעוסקים במגוון מקצועות הבריאות (אח מוסמך, עובדי סיעוד, ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורת, פיזיותרפיסטים, עובדים סוציאליים ודיאטנים).
תואר במדעי השיקום מאפשר לקלינאי להרחיב ולהעשיר את הידע ברפואה השיקומית, בהיבטים התפתחותיים ונרכשים, ובכלל, מעבר להתמקצעות הייחודית ותחום עיסוקו/ה היומי.
בוגרי התואר מקבלים כלים להתמודדות עם אתגרים עתידיים ברפואה בכלל, ובשיקום בפרט: מדעי המח, קוגניציה, שפה, למידה מוטורית, טכנולוגיות מתקדמות בתחום, מערכת הבריאות הארצית, חקיקה, נגישות, שוויון הזדמנויות ועוד.
כמו כן, הם מעשירים את המרחב האבחוני, הטיפולי והתמיכתי ואת המעקב ארוך טווח.
מדעי המוח החישוביים (לעיתים נקרא גם מדעי המוח התאורטיים או מדעי המוח המתמטיים) הוא ענף במדעי המוח המשתמש במתמטיקה, מדעי המחשב, ניתוח תאורטי ומידול של פעילות המוח כדי להבין את העקרונות השולטים בהתפתחות, במבנה, בפיזיולוגיה וביכולות הקוגניטיביות של מערכת העצבים.
במדעי המוח החישוביים משתמשים בהדמיות חישוביות כדי לאמת ולפתור מודלים מתמטיים, ולכן יש הרואים בהם למעשה תת-תחום של מדעי המוח התאורטיים; מנגד, יש הטוענים כי למעשה מדובר באותו התחום.
בנוסף, המונח מדעי המוח המתמטיים משמש לפעמים כדי להדגיש את האופי הכמותי של התחום.
מדעי המוח החישוביים מתמקדים בתיאור של נוירונים (ומערכות עצביות נוספות), וכן במידול הפיזיולוגיה שלהם והדינמיקה ביניהם.
תחום זה התרחב וכעת לעיתים כולל נושאים נוספים כגון בקרת מערכות, למידת מכונה ובינה מלאכותית.
מטרתם של רבים מהמודלים במדעי המוח התאורטיים היא ללכוד את המאפיינים החיוניים של מערכות ביולוגית במספר קני-מידה, כולל קנה מידה מרחבי וכן לאורך זמן.
מודלים אלו מתפרשים על מידול פעילות ממברנות, מבנים של נוירונים, אינטראקציות בין תאים, וכן מודלים פסיכולוגים והתנהגותיים.
המונח 'מדעי המוח החישוביים' הוצג לראשונה על ידי אריק ל.
שוורץ בכנס שארגן ב-1985 בעיר כרמל בקליפורניה.
עד לאותו הזמן ניתנו לתחום זה מספר שמות, ולכן, לבקשת הקרן לפיתוח מערכות (Systems Development Foundation), הוא הגדיר מחדש תחום זה.
העבודות שהוצגו בכנס זה פורסמו בשנת 1990 בספר Computational Neuroscience .
הכנס הבינלאומי הראשון בתחום זה אורגן על ידי ג'יימס מ.
באוור וג'ון מילר בסן פרנסיסקו בשנת 1989. התוכנית האקדמית הראשונה לתארים מתקדמים במדעי המוח החישוביים התחילה לפעול ב-1985 כתוכנית לדוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
את פיתוח הבסיס ההיסטורי הראשוני של התחום ניתן לייחס לעבודתם של חוקרים, בהם לואיס לאפיק, אלן הודג'קין ואנדרו האקסלי, דייוויד הובל וטורסטן ויזל ודייוויד מאר.
לואיס לאפיק הציג את מודל האינטגרציה והירי (integrate and fire) של הנוירון במאמר מכונן שפורסם ב-1907. מודל זה עדיין פופולרי במחקרים הקשורים לרשתות עצביות מלאכותיות בגלל פשטותו .
כ-40 שנה לאחר מכן, הודג'קין והאקסלי פיתחו את מודל ה-voltage clamp ויצרו את המודל הביו-פיזיקלי הראשון של פוטנציאל הפעולה.
דייוויד הובל וויזל גילו כי לנוירונים בקליפת המוח החזותית הראשונית (primary visual cortex), שהוא האזור הקורטיקלי הראשון לעיבוד מידע המגיע מהרשתית, יש שדות קליטה בעלי כיווניות ושהם מאורגנים בעמודות.
עבודתו של דייוויד מאר התמקדה באינטראקציות בין נוירונים, והציעה גישות חישוביות לחקר האופן שבו קבוצות פונקציונליות של נוירונים בהיפוקמפוס ובניאוקורטקס מתקשרות, מאחסנות, מעבדות ומעבירות מידע.
וילפריד ראד עבד על מידול חישובי של נוירונים ודנדריטים בעלי מאפיינים ביו-פיזיקליים שמתאימים להנחות ביולוגיות.
הוא הציג את המודל הרב-תאי הראשון בהשראת תאוריית הכבל (cable theory).
ניתן לסווג מחקרים במדעי המוח החישוביים למספר כיווני מחקר.
רוב החוקרים בתחום זה משתפים פעולה עם חוקרים אשר מבצעים ניסויים ביולוגיים (exeperimentalists) ועוזרים להם בניתוח הנתונים ובפיתוח מודלים חדשים של תופעות ביולוגיות.
אפילו לנוירון בודד יש מאפיינים ביו-פיזיקליים מורכבים והוא יכול לבצע חישובים מסובכים (למשל).
המודל המקורי של הודג'קין והאקסלי הניח רק שני זרמים רגישים למתח (תעלות יונים רגישות למתח הן מולקולות גליקופרוטאין הנמשכות דרך דו-שכבת השומנים, ומאפשרות ליונים לעבור בתנאים מסוימים דרך האקסולמה).
ספציפית, הם התמקדו בנתרן ובאשלגן והניחו שהנתרן פועל במהירות והאשלגן פועל לאחר מכן.
למרות שהמודל שלהם הצליח לחזות בצורה טובה את התזמון והצורה של פוטנציאל הפעולה, מודל זה מוגבל ואינו מתחשב במאפיינים חשובים של פעילות נוירונים כמו הסתגלות לאורך זמן (אדפטציה).
בנוסף, הודגקין והאקסלי הזניחו את ההשפעה של זרמים רבים (של יונים שאינם נתרן או אשלגן), אך כיום רבים סבורים שקיים מגוון רחב של זרמים נוספים אשר משפיעים על פעילות הנוירון.
גם הפעילות החישובית של דנדריטים היא תחום מחקר מרכזי.
ישנם מחקרים רבים בנוגע לאופן שבו זרמים שונים מתקשרים עם תכונות גאומטריות של נוירונים.
מודלים מסוימים עוקבים גם אחר מסלולים ביוכימיים בקנה מידה קטן מאוד כמו מידול פעילות הספיינס של דנדריטים (spines) או תקשורת סינפטית.
ישנן חבילות תוכנה רבות, כגון GENESIS ו־NEURON, המאפשרות מידול מהיר ושיטתי בסיליקו של נוירונים.
Blue Brain הוא פרויקט שנוסד על ידי הנרי מרקרם מבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן, שמטרתו לבנות הדמיה מפורטת ביו-פיזיקלית של העמודות בקליפת המוח.
מודלים שמציגים את עושר המאפיינים הביו-פיזיקליים בקנה מידה של נוירונים בודדים הנם חיוניים לשם הבנת הדינמיקה בין מספר נוירונים ברשת נוירונים.
עם זאת, תיאור מפורט של פעילות כל נוירון בודד אינו יעיל מבחינה חישובית, דבר שעשוי להגביל את היכולת המחקרית כאשר ממדלים רשתות נוירונים גדולות.
כתוצאה מכך, חוקרים שחוקרים רשתות עצביות גדולות מייצגים בדרך כלל כל נוירון וסינפסה עם מודל פשוט תוך הזנחת גורמים רבים.
מכאן שיש חשיבות בפיתוח מודלים מפושטים של נוירונים שמחד גיסא מתארים נכונה את פעילות הנוירון ומאידך לא דורשים מחיר חישובי גבוה.
מידול אינטראקציות בין נוירונים ותאי גליה
תאי גליה משתתפים באופן משמעותי בוויסות הפעילות הנוירונלית גם ברמת התא וגם ברמת הרשת.
מודלים של אינטראקציה זו מאפשרת להבהיר את מחזור האשלגן החשוב לשמירה על הומאוסטאזיס ולמניעת התקפים אפילפטיים.
מידול כזה חושף את תפקידן של תאי גליה שיכולים לחדור בחלק מהמקרים את המרווח הסינפטי כדי להפריע לשידור הסינפטי ובכך לשלוט בתקשורת הסינפטית.
מדעי המוח החישוביים שואפים לתת מענה למגוון רחב של שאלות.
למשל - כיצד נוצרים אקסונים ודנדריטים במהלך ההתפתחות?
כיצד יודעים האקסונים לאן למקד וכיצד להגיע ליעדים אלו?
כיצד נוירונים נודדים למיקום הנכון במערכת המרכזית והפריפריאלית?
אנו יודעים מהביולוגיה המולקולרית שחלקים נפרדים של מערכת העצבים משחררים חומרים כימיים שונים, החל מגורמי גדילה ועד להורמונים.
חומרים אלו מווסתים ומשפיעים על הצמיחה וההתפתחות של קשרים פונקציונליים בין נוירונים.
השערה אחת שזכתה לאחרונה לתשומת לב היא "השערת החיווט המינימלית" (minimal wiring hypothesis), הגורסת כי אקסונים ודנדריטים נוצרים באופן יעיל שממזער הקצאת משאבים תוך שמירה על אחסון מידע מקסימלי.
מודלים תאורטיים מוקדמים של עיבוד חושי נזקפים לזכות הוראס בארלו.
בדומה להשערת החיווט המינימלית שתוארה בסעיף הקודם, בארלו תיאר את העיבוד של מערכות החישה המוקדמות בעזרת הנחת קידוד יעיל, על פיה הנוירונים מקודדים מידע באופן שממזער את מספר פוטנציאלי הפעולה הנדרשים מנוירון.
מספר עבודות ניסיוניות וחישוביות תמכו מאז בהשערה זו בצורה זו או אחרת.
לדוגמה, נמצא שקידוד יעיל מתבטא בצורות של קידוד מרחבי יעיל, קידוד צבע, קידוד זמני/תנועה, קידוד סטריאו ושילובים של הנ"ל.
פסיכיאטריה חישובית היא תחום מתפתח במסגרתו חוקרים מתחומים מגוונים - כגון למידת מכונה, בינה מלאכותית, מדעי המחשב, מדעי הקוגניציה, מדעי המוח, נוירולוגיה ופסיכיאטריה - משתלבים על-מנת להגיע להבנות חדשות בנוגע להפרעות פסיכיאטריות, תוך דגש על מידול חישובי ומתמטי.
מדען בעל כורחו הוא סרט קומדיה-הרפתקאות-מדע בדיוני אמריקאי משנת 1985 בבימויו של ג'ונתן ר.
עלילת הסרט מתרחשת בתיכון אמריקאי טיפוסי בשנות ה-80 ומתמקדת בתלמיד התיכון מייקל הרלן (בגילומו של ג'ון סטוקוול), אשר מתעניין הרבה יותר במכוניות מאשר בלימודיו.
המועד האחרון להגשת הפרויקט המדעי מתקרב ומייקל נואש למצוא רעיון לפרויקט המדעי לפני סיום שנת הלימודים, על מנת שהוא יוכל לקבל על כך ציון.
בהתאם להצעה של המורה האקסצנטרי שלו למדעים, ד"ר בוב רוברטס (מגולם על ידי דניס הופר), מייקל מחליט לחפש השראה לפרויקט המדעי במקומות לא שיגרתיים.
בעקבות כך, באחד הלילות מייקל וחברו הטוב וינס לטלו (מגולם על ידי פישר סטיבנס) מחליטים לחקור בסיס צבאי נטוש אשר ממוקם בקרבת מקום, אשר לפי השמועות מכיל כל מיני פיתוחים של הצבא האמריקני אשר ננטשו שם לאורך השנים.
במהלך השיטוט בבסיס הנטוש מייקל מגלה מכשיר מסתורי זוהר דמוי כדור אשר קבור בהריסות.
מייקל הסקרן מחליט לקחת את המכשיר המסתורי חזרה לבית הספר, במטרה להציג אותו כפרויקט המדעי שלו.
לאחר שהוא מביא את המכשיר לבית הספר הוא מחליט לבדוק אותו יחד עם וינס לטלו וידידתו ואלי סוייר (דניאל פון זרנק).
עם זאת, לאחר שהשלושה מפעילים בטעות את המכשיר, הוא מתחיל לפתוח קרעים בזמן ובמרחב אשר גורמים לדינוזאורים, גלדיאטורים ולוחמים מהעתיד להופיע בבית הספר, ובעקבות כך בית הספר הופך לשדה קרב סוריאליסטי.
לאחר שהמצב יוצא מכלל שליטה מייקל וחבריו מבקשים את עזרתו של ד"ר רוברטס.
המורה האקסצנטרי מבין מיד את הסכנה הקטסטרופלית שהמכשיר מהווה, ובעקבות כך הקבוצה לעשות כל שביכולתה על מנת לכבות את המכשיר לפני שהקרע בזמן ובמרחב יתרחב ויהרוס את כל העיר שלהם.
ג'ון סטוקוול בתפקיד מייקל הרלן
פישר סטיבנס בתפקיד וינס לטלו
דניאל פון זרנק בתפקיד אל סוייר
דניס הופר בתפקיד המורה למדעים ד"ר בוב רוברטס
ריצ'רד מאסור בתפקיד הבלש איזדור נולטי
ב-18 במאי 1999 הסרט יצא בגרסה מחודשת לשווקים ב-VHS וב-DVD.
מהדורת הבלו-ריי של הסרט יצאה לשווקים ב-16 בפברואר 2016, ושוב ב-8 בדצמבר 2020.
מדען מחשב הוא אדם העוסק במחקר במדעי המחשב.
הכשרה של מדעני מחשב נעשית באוניברסיטאות, במסגרת החוג למדעי המחשב (חוג למדעי המחשב הוקם לראשונה בשנת 1962 באוניברסיטת פרדו שבארצות הברית.
מסלול לימודים ראשון לתואר במדעי המחשב בישראל נוסד במכון ויצמן למדע בשנת 1969).
כיוון שמדובר בענף מדעי צעיר, הרי העוסקים הוותיקים בו קיבלו את הכשרתם המדעית בתחומים אחרים, בפרט מתמטיקה.
עקב צעירותו של התחום נחשבים למדעני מחשב גם כאלה שנפטרו קודם להיווסדו של תחום זה, אך נושאי פעולתם נמצאים בתחום זה (שנוצר במידה רבה בזכות מחקריהם).
דוגמה מובהקת לכך הוא אלן טיורינג.
מדענות הוא ביטוי שיש לו מספר הגדרות.
משמעות אחת של הביטוי היא הגישות והשיטות הנהוגות או המיוחסות למדען טבע.
משמעות נוספת היא אמון מוגזם ביעילות של יישום שיטות מדעי הטבע בכל תחומי החקירה (כמו פילוסופיה, מדעי החברה ומדעי הרוח) במובן זה מדובר בהשקפה אפיסטמולוגית, המשליכה מן הידע בתחום מדעי הטבע לתחומים שאינם בהכרח מדעיים, או חולקת על ידע שמקורותיו אינם מדעיים.
האבחנה בין מדע למדענות משמשת רבות תאולוגים ופוסט-מודרניסטים לצורך הגנה על עמדותיהם, הנתפסות לעיתים כבלתי מדעיות.
הגדרתה של המדענות אינה חד משמעית, ולכן נמצא לא אחת שמדענים שהסתייגו ממנה מפורשות (ואף האשימו אחרים בנטייה למדענות), הוצגו בעצמם כבעלי השקפה כזו על ידי אחרים.
ככלל, ניתן לראות את המדענות כהשקפה המייחסת למדע יכולת השגה גבוהה מן המקובל, או המתעלמת מאחת מ"חולשותיו" העיקריות של המדע -
המדע נשען על הנחות יסוד שאינן בנות הוכחה.
כבר הוכח שהנחות אלו הכרחיות לקיום המחקר המדעי, אך לא ניתן להוכיח שהן נכונות אבסולוטית (כלומר, אי אפשר להראות שאי-אמונה בהן היא שגויה).
קיומן של שאלות בלתי פתורות.
לעיתים מבקשים אנשים לענות על שאלות שהמדע לא פתר, או אינו יכול לפתור באופן חד משמעי, בתשובות שאינן מדעיות.
אף כאן, אם כי לא ניתן לבחון את נכונותן של תשובות אלו (ובדרך כלל אף אין המדע צריך להתייחס אליהן כלל), פעמים רבות אין אפשרות להוכיח שאינן נכונות.
בין ההשקפות המוגדרות כמדענות ניתן להבחין בשתיים אופייניות:
בדרך כלל תגרוס המדענות שהנחות היסוד של המדע (וממילא, גם השיטה המדעית) הן היחידות שלאורן ניתן לקבוע אמיתות כלשהי, ועל כן הן תקפות גם כאשר עוסקים בתחומים שאינם מדעיים.
השקפה זו רואה במדע, בתאוריה המדעית ובשיטות המחקר המדעיות, מקור מידע לגיטימי יחיד לכל תחומי הידע והמחשבה האנושיים.
קיימים תחומים שמוקבל להגיד שאינם מבוססים כלל על ידע כי אם על דעה, אמונה ותחושה סובייקטיבית, כגון מוסר, דת ואמנות.
אם כי דעה זו היא מקובלת היא אינה אוניברסלית.
לדוגמה תאולוגיה טבעית היא סוג של תאולוגיה המבקשת לספק טיעונים לנושאים תאולוגיים (כגון קיומה של אלוהות) המבוססים על ההיגיון ותגליות המדע.
בקרב אנשי המדענות יש אנשים שטוענים כי יש להחיל את התאוריות והשיטות המדעיות גם על תחומים אלה.
בצורתה הקיצונית יותר, גורסת המדענות שדברים שלא הוכחו, בהכרח שאינם קיימים.
עמדה זו מיוחסת, למשל, לפילוסוף האוסטרי לודוויג ויטגנשטיין (בספרו חקירות פילוסופיות, 1922), אם כי הוא עצמו התכחש לה.
גישה זו אינה מקובלת על רוב אנשי המדע, שכן הגישה המדעית המקובלת ביחס לעניינים שלא הוכרעו על ידי המדע היא הספקנות (או, כפי שכינה זאת תומאס הנרי האקסלי - אגנוסטיות), שאינה קובעת כל עמדה לגבי דבר שקיומו או אי קיומו לא הוכחו, או אינם ניתנים להוכחה.
מדענים התומכים בגישה האגנוסטית עשויים להחזיק, כשלעצמם, בכל אמונה, למשל - להאמין שאלוהים קיים או שאינו קיים, אך הם מכירים באי יכולת המדע לפתור שאלה כזו.
הם יכולים גם להאמין בקיומם או באי קיומם של חיים מחוץ לכדור הארץ, אך הם מכירים בכך שהמדע טרם פתר שאלה זו (ר' אקסוביולוגיה).
רבים מאנשי המדענות, מעבר לאמונתם ששיטתם היא נכונה ומדעית, נוטים לחלוק על עצם האבחנה בין מדע ומדענות, מאחר שהם סבורים שעמדתם היא עמדתו הטבעית של המדע והיא חלק בלתי נפרד מן המדע ומן השיטה המדעית.
את שלילת המדענות הם יציגו לעיתים קרובות כפוסט מודרניזם הפסול לטעמם מכל וכל, כדמגוגיה של אנשי דת, או כמי שאינה קיימת כלל, לפי העניין.
מתנגדי המדענות, לעומתם, רואים במדענות עצמה מעין דת, המבוססת על אמונה אי-רציונלית בהנחות פסבדו-מדעיות.
אחרים סבורים שהמדענות היא דווקא אמונה לגיטימית, אם כי אינה "מדעית" יותר מאמונות אחרות ואל לה לטעון לכתר המדעיות.
אלו ואלו יטענו שחוסר האבחנה בין מדענות ובין המדע, ובפרט ייחוס ידיעה מקיפה וטוטלית למדע, מעיד על חוסר הבנה מוחלט של משמעות המדע; שכן, להבדיל מאנשי דת ואחרים הסבורים או טוענים כי בידם הידיעה הטוטלית, המדע אינו מתיימר לידיעה מוחלטת.
נהפוך הוא, המדע נמצא בחיפוש מתמיד אחר ידיעה טובה יותר ואחר הבנה ברורה יותר של העולם.
תולדות המדע רצופות במהפכות מדעיות, שבהן תאוריה מקובלת הוחלפה באחרת, טובה הימנה.
פרט למדענות, ישנם עוד מונחים אחרים שהצטברו לאורך השנים כגון "אנטי מדע" (משמש לציון פסילה גורפת של המדע) ואימפריאליזם מדעי.
היסטורית, התנועה הכי מוכרת שפסלה את המדע ברובה הייתה רומנטיקיזם בהתנגדות לעידן האורות בתקופת עידן האורות עצמו.
כבר במהפכה המדעית נשמעו קולות ספקנים בקשר לשיטה המדעית כמו תומאס הובס.
כמו כן, המושג מדענות משמש אצל הימין הפוליטי בעיקר באמריקה.
בפילוסופיה של המדע אפשר לראות את פול פייראבאנד כמצביע על מדענות בתרבות המערבית (למרות שלא היה נגד מדע והיה רציונליסט בעצמו), בסוציולוגיה אפשר לראות בין השאר את ברונו לאטור כמצביע על מדענות.
באקולוגיה בולט בין השאר ריצ'רד לוינס (למרות שלא כל אחד יחשיב את דעתו כפוסלת מדענות).
בין השאר ישנם מדענים "אלטרנטיביים", הן משום שהם מנסים לבנות תאוריות מדעיות על דברים שנזרקו על ידי רוב המדענים זה מכבר (למשל אלפרד נורת' וייטהד) או שפשוט נחשבים על ידי המדענים כפסבדו מדע (למשל וילהלם רייך).
מדף יבשתי או מדף היבשת או אדן היבשה הוא המדרון בשולי היבשת הנמשך אל מתחת לפני הים בשיפוע מתון (בדרך כלל בזווית של פחות ממעלה) ועד למקום שבו חל שינוי חד בזווית השיפוע.
בים התיכון אדן היבשת משתרע למרחק של 150 עד 200 ק"מ מן החוף ועומקו אינו עולה על 200 מטר ואז מתחיל מדרון תלול לעומק של כ-5000 מטר.
גידול דגים באדן היבשת קל יותר עקב חדירה טובה של קרני השמש וטמפרטורה נוחה.
על אדן היבשת ניתן למצוא פלנקטון.
הנגישות הגבוהה יחסית אל המדפים היבשתיים הפכו אותם לחלקים המובנים ביותר של קרקעית הים.
הרוב המוחלט של הניצול המסחרי, כגון קידוחי גז או נפט, מתבצע מהמדף היבשתי.
הגדרת המדף היבשתי לפי חוק הים שונה מההגדרה הגאולוגית, ולפיו לכל מדינה יש זכות למשאבי המדף היבשתי שלחופיה עד כדי 200 מייל ימי (230 מייל / 370 קילומטרים) מהחוף, מה שנקרא בחוק "המדף היבשתי המורחב" extended continental shelf (ECS)).
מדף או דש הוא משטח היגוי משני המשמש לשינוי פרופיל אווירודינמי של כנף מטוס בתנאי טיסה שונים.
ישנן שתי קטגוריות של מדפים – מדפי שפת התקפה הנמצאים בקדמת הכנף ומדפי שפת זרימה הממוקמים בחלק האחורי של הכנף.
שני הסוגים העיקריים הללו משמשים לשינוי תכונות האווירודינמיות של הכנף באופני פעולה שונים.
מדפי שפת התקפה מקלים על זרימת האוויר להיצמד לפרופיל הכנף על ידי שינוי צורת שפת ההתקפה, לעיתים על ידי הורדת המשטח לכיוון זרימת האוויר, לעיתים על ידי הארכת הכנף והקניית חריץ דרכו אוויר מתחת לכנף מסוגל לעלות מעליה.
מדפי שפת זרימה משנים את פרופיל הכנף בצורה משמעותית יותר, מגדילים עילוי מקטינים את מהירות ההזדקרות ומגדילים את הגרר.
הן משטחי מדפי שפת ההתקפה והזרימה משמשים בעיקר לשיפור תכונות אווירודינמיות של הכנפיים בשלבים בהם המטוס הוא לקראת סף מעטפת הטיסה שלו, לרוב בשלבי ההמראה והנחיתה.
מדפי שפת זרימה הם משטחים המותקנים בחלק האחורי של הכנף ויורדים מטה.
המשטחים נוטים להיות גדולים יחסית בשטח הפנים שלהם.
הורדת המדפים לתוך זרימת האוויר משנה את הקמרון של הכנף, זה מגדיל את העילוי שלה ומוריד את מהירות ההזדקרות של הכנף בצורה משמעותית.
השפעה משנית של הורדת משטח זה היא הגדלה משמעותית בגרר של המטוס.
זה מאפשר זווית אף נמוכה יותר במהלך הנמכה, הגדלת קצב ההנמכה ללא האצה – גישה במסלול תלול יותר.
תופעה משנית נוספת היא היווצרות מומנט עלרוד השואף להוריד את אף המטוס.
מדפי שפת זרימה מאפשרים נחיתה והמראה במהירויות נמוכות יותר, ועל ידי כך מאפשרות תכנון כנפיים של כלי טיס למהירויות גבוהות יותר.
תמונות של מדפי שפת התקפה וזרימה
מדף פשוט (Plain Flap) – מדף הנפרס עלי ידי סיבובו סביב ציר.
מבנה הציר נוטה להיות פשוט, אבל דורש מפעילים וצירים קשיחים, וכן נוטה ליצור מערבולות בשפה העליונה של הכנף מה שמקטין את מקדם העילוי של הכנף.
מדף חצוי (Split Flap) – מדף חצוי הוא משטח המשתמש בשפה התחתונה בלבד של הכנף.
משטח זה היה היה אופייני לכנפיים ישרות ויצא משימוש נרחב בשנות ה־50. נוטה לייצר מערבולות חזקות באחורי הכנף.
מדף מחורץ (Slotted Flap) – מדף מחורץ מתאפיין בחריץ או פער בין פרופיל הכנף למדף עצמו המאפשר לאוויר מתחת לכנף לעבור מעל לכנף.
זה מאפשר היצמדות זרימת האוויר לשפה העליונה של הכנף ומגדילה את יעילות המדף.
מדף פאולר (Fowler Flap) – מדף זה בעל מצב ביניים אחד בו המדף נמשך החוצה מאחורי חתך הכנף המקורית ומשפר את עילוי הכנף על ידי הארכת המיתר.
המצב הפרוס של המדף מסובב את המדף כלפי מטה ממצב הביניים.
מדף זה נוטה להיות מורכב מכנית.
מדף יונקרס (Junkers Flap) – מדף זה משתמש במשטח שלא משתלב עם הכנף עצמה אלא מותקן מעט מתחת לפרופיל.
מדף גאוג' (Gouge Flap) – מדף הנפרס לאורך מסילה.
מאריך את מיתר הכנף יחד עם הורדת המשטח.
מדף פיירי־יאנגמן (Fairy-Youngman Flap) – מדף פיירי יאנגמן כולל מצב ביניים בו המשטח יורד במקביל לזרימת האוויר משנה את המיתר.
בשלב האחרון של הפריסה המדף משמש כמאזנת.
מדף זאפ (Zap Flap) – מדף זאפ דומה למדף גאוג' בזה שהוא נפרס על ידי מסילה מתוך פרופיל הכנף אבל הוא לרוב לא נפרס לאורך כל הדרך החוצה מפרופיל הכנף.
מדפי שפת זרימה מוסיפים מורכבות מכנית וכן מוסיפים גרר רב ואיתו כוח רב ולכן אופן התקנת המשטח נוטה להיות גדולה, כבדה וקשיחה ככל הניתן.
תפעול המדפים מתבצע על ידי מפעילים חשמליים או הידראוליים המסובבים מערכת צירים שמעבירים תנועה צירית בין מפעילים סיבוביים או בורגיים הפורסים או מקפלים את המשטחים.
לעיתים המשטחים מוגדרים למספר מצבי פריסה התואמים לשלבי טיסה שונים – המראה, נחיתה ושיוט.
לעיתים המדפים מאפשרים שליטה מלאה לאורך חופש התנועה שלהם – מאפיין כלי טיס שמשתמשים במדפים במהלך שיוט או כלי טיס שדורשים עלייה הדרגתית של המדפים לאחר המראה.
בקרה ושליטה על המדפים מבוצע על ידי ידית מדפים בתא הטייס ומערכת המציגה את מצב המדפים הנוכחי.
לעיתים משתמשים במדפי שפת זרימה לטיפוס שכן בעזרתם הכנפיים מייצרות יותר עילוי במהירויות הנתונות ותורמות לקצב הטיפוס.
מצבי תקלה במערכת כוללים הטיה אסימטרית (לא שווה) בין המדפים.
מצב זה ייצור מומנט חזק בציר הגלגול.
תנועה לא רצונית של המשטחים או "בריחה" של המפעיל – המשך פעולה כאשר המפעיל אמור לעצור.
ברוב המערכות בזיהוי מצב תקלה תתבצע נעילה של המשטחים.
במצב בו לא ניתן לפרוס את המדפים המטוס נדרש לנחות במהירויות גבוהות יותר בשביל לא להזדקר, מה שמאריך משמעותית את המרחק עד לעצירת כלי הטיס.
מדפי שפת התקפה מותקנים בחלק הקדמי של הכנף.
מדפים אלה יורדים לתוך זרימת האוויר, מורידים את מיתר הכנף ועל ידי כך מקלים על זרימת האוויר להיצמד לפרופיל הכנף.
זווית ההתקפה הקריטית של הכנף עולה והכנף מסוגלת לתפקד במהירויות נמוכות יותר.
מדפי שפת התקפה מסוגלים לעזור לכלי טיס בנחיתה, עם זאת בגלל הגדלת מעטפת הטיסה לזוויות התקפה גבוהות יותר, מדפים אלה משמשים גם לאפשור תמרונים חריפים יותר במטוסי קרב.
במטוסים אלה לרוב מדפי שפת התקפה יתופעלו אוטומטית על ידי מערכת בקרת הטיסה.
מדף קרוגר (Kruger Flap) – כולל משטח בשפה התחתונה ומקורב לשפת ההתקפה.
המשטח דומה למדף שפת הזרימה בזה שמשטח מישורי יורד לתוך זרימת האוויר.
כנפון הנדלי־פייג' (Handley-Page Slot) – משטח הנפרד משפת ההתקפה של הכנף ונפרש קדימה, מאריך את מיתר הכנף, מאפשר לזרימת האוויר מתחת לפרופיל לעבור לחלק העליון של הפרופיל.
מדף כנפון (Leading Edge Slat) – מדף הנפרד מפרופיל הכנף ונפרש קדימה ולמטה.
מדף זה מאוד נפוץ במטוסי נוסעים מודרניים.
לעיתים מדף זה משתמש במכלול משקולות, כאשר זרימת האוויר היא נמוכה מספיק (במהירות טיסה נמוכה) ולא מספיקה להתנגד למשקל המדף שיורד לתוך זרימת האוויר.
מדף שמוט (Leading Edge Droop או Nose Droop) – מתאפיין בשימוש בכל שפת ההתקפה כמשטח מתופעל על ידי מערכת צירים ממפעילים המותקנים בשורש הכנף או במרכז הגוף.
מדף שמוט מאפיין מטוסי קרב מהדור הרביעי והחמישי.
בדומה למדפי שפת הזרימה, מדפי שפת התקפה מתופעלים על ידי מערכת מכנית מורכבת.
תפעול המדפים מתבצע בשילוב ידית המדפים בתא הטייס, אם כי במטוסי קרב מערכת אוטומטית תשנה את זווית מדפי שפת התקפה בהתאם לתמרונים ומצבי הטיסה בשביל להגדיל את מעטפת הטיסה של המטוס.
המפעילים של מדפי שפת התקפה ישתמשו לרוב במפעילים סיבוביים המונעים על ידי צירים קשיחים.
במקרה של פריסה אסימטרית של מדפי שפת התקפה נוצר סיכון משמעותי לכניסה לסחרור שלא ניתן להיחלץ ממנו ולכן הבקרה המדויקת על המערכת המכנית מקבלת משנה חשיבות ולרוב מערכת זאת כוללת מערכת בקרה מתקדמת יחסית למערכת בקרת מדפי שפת זרימה.
בכלי טיס מסוימים שבהם מדפים סטנדרטיים לא מספיקים בשביל להביא את מעטפת הטיסה לתנאים מתאימים לנחיתה, לעיתים משתמשים באוויר ממנוע הסילון, ממנוע עזר או מפוח נפרד.
האוויר המהיר מנותב ונושף על גבי משטח המדף (שפת התקפה או זרימה) מחליף את האוויר בשכבת הגבול, הצמוד למשטח ונוטה להיות איטי ומערבולתי יותר במהירויות נמוכות, ועל ידי כך מגדיל את יעילותו של המשטח.
במטוסים בהם משתמשים באוויר מנותב מהמנוע, הגדלת היעילות של המדפים באה בתמורה לכוח משמעותי שאובד למנוע ולכן מקשה על תיקון שגיאות במהלך הגישה לנחיתה.
כמו כן, מערכת זאת דורשת שמירת מנוע בסל"ד גבוהה, באופן לא אינסטנקטיבי לאורך כל הנחיתה ואף לקראת הנגיעה בקרקע.
שטחו של המדף 487,000 קילומטר רבוע, ואורכו 800 קילומטר (שטחו גדול משטח צרפת).
עובי המדף כמה מאות מטרים, ואורך חזית הקרח הפונה אל האוקיינוס הדרומי כ-600 קילומטר.
גובה מדף הקרח מעל פני הים הוא בין 15 ל-50 מטרים, אולם 90% מהקרח המרכיב את המדף נמצא מתחת לפני הים.
מרבית שטח מדף הקרח מהווה חלק משטח חסות רוס המהווה (על פי הכרזתה) חלק מניו זילנד.
מרבית מדינות העולם אינן מכירות בתביעת ריבונות זו.
המדף קרוי על שם רב החובל ג'יימס קלארק רוס אשר גילה אותו ב-28 בינואר 1841. רוס מיפה את חזית המדף.
ממדף הקרח רוס ניתק קרחון B-15 שהוא הקרחון הימי הגדול ביותר שתועד.
שטחו המקורי היה כ-11,000 קמ"ר, יותר ממחצית שטחה של ישראל.
הקרחון ניתק במרץ 2000 ונשבר לאחר מכן למספר קרחוני משנה שהגדול בהם היה קרחון B-15A בשטח 3,100 קמ"ר.
במדינת ישראל, המדען הראשי במשרד ממשלתי הוא אדם שתפקידו לרכז ולהוביל את מעורבותו של המשרד בפעילות מדעית הקשורה לתחומי אחריותו.
המדענים הראשיים בכל המשרדים חברים בפורום מדענים ראשיים, שבראשו עומד שר המדע והטכנולוגיה.
התואר "המדען הראשי" ללא ציון שם המשרד, מתייחס לעיתים למדען הראשי של משרד הכלכלה, יושב ראש רשות החדשנות, שהוא יושב ראש הוועדה לחלוקת המשאבים לעידוד התעשייה על פי החוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה, ותקציבו הוא הגדול ביותר מבין תקציבי המדען הראשי במשרדים השונים.
באמצע שנות ה-60 החל תהליך של מינוי מדענים ראשיים במשרדי הממשלה השונים, עוד לפני החלטת ממשלה בעניין.
במאי 1966 מינה ראש הממשלה לוי אשכול את אפרים קציר לעמוד בראש ועדה שתארגן את המערכות הממשלתיות למחקר ופיתוח.
אולם עוד לפני שהוועדה החלה לעבוד, נוצר ביולי 1966 התפקיד של מדען ראשי של מערכת הביטחון, שאויש על ידי אפרים קציר, שהחליף את תפקיד היועץ המדעי לשר הביטחון בו כיהן דוד ברגמן מראשית ימי המדינה.
במרץ 1967 פורסמה כוונה למנות מדען ראשי למשרד הדואר, אולם המינוי לא יצא אל הפועל.
הוועדה לארגון המחקר והפיתוח החלה לפעול כשנה אחר כך והגישה את המלצותיה בדצמבר 1968 והם אושרו על ידי הממשלה בראשות גולדה מאיר באוגוסט 1969. הוועדה המליצה, בין השאר, להקים מינהל למחקר חקלאי ליד משרד החקלאות ולמנות מדענים ראשיים במשרד החקלאות, משרד הפיתוח, משרד המסחר והתעשייה ומשרד הבריאות.
כן הוצע לבחון את הצורך במשרת מדען ראשי במשרד התקשורת, משרד השיכון ומשרד התחבורה, משרדים בעלי זיקה מחקרית.
המשרד השני לו מונה מדען ראשי היה משרד הפיתוח, לו מונה למדען ראשי פרופ' אברהם פצ'ורניק באפריל 1970. בשנת 1973 החליטה הממשלה למנות מדען ראשי גם למשרד השיכון, החלטה שלא יצאה אל הפועל.
בשנת 1978 היו מדענים ראשיים בשבעה משרדים: משרד הביטחון, משרד המסחר והתעשייה (כיום משרד הכלכלה), משרד הבריאות, משרד החינוך, משרד התחבורה, משרד התקשורת ומשרד החקלאות.
היו שהעמידו בסימן שאלה את האפקטיביות של המדענים הראשיים.
פרופ' סעדיה עמיאל אמר: "יש לכל שר יועץ מדעי או מדען ראשי, אבל נדמה כי היום משמשים אנשים אלה חותמת גומי להחלטות השרים".
בשנת 1992 החליטה הממשלה על הקמת פורום מדענים ראשיים בה יהיו שותפים המדענים הראשיים של כל משרדי הממשלה, שבראשו עומד שר המדע והטכנולוגיה.
הפורום לא הראה פעילות רבה ובשנת 2012 הוא הושק מחדש על ידי השר דניאל הרשקוביץ ופרופ' אהוד גזית, המדען הראשי במשרד המדע דאז, ונקבע שהוא יקיים פגישות חודשיות.
מטרות הפורום הוא לתאם בין מאמצי המחקר של משרדי הממשלה האזרחיים השונים.
במשרד הביטחון כיהנו כמדען ראשי:
כסגניו כיהנו עמוס חורב ואחר כך יצחק יעקב.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 כיהן במשרד הכלכלה (אשר בשעתו נקרא משרד התעשייה) פרופ' יעקב גרוס כיועץ מדעי לשר במשרה חלקית.
בשנת 1969 הוחלט להרחיב את המחקר והפיתוח ולמנות במשרד מדען ראשי במשרה מלאה ובשנת 1971 הוקמה לשכת המדען הראשי ופרופ' גרוס נודע כמדען הראשי הראשון של המשרד.
בשנת 2016 מכוח החלטת הממשלה על הקמת הרשות הלאומית לחדשנות טכנולוגית (תיקון לחוק לעידוד מחקר, פיתוח וחדשנות טכנולוגית בתעשייה), הוקמה רשות החדשנות, אשר החליפה את "לשכת המדען הראשי במשרד הכלכלה".
הרשות נועדה לקדם את החדשנות בתעשייה הישראלית, בדגש על תעשיית ההייטק הישראלית שמהווה מנוע צמיחה עיקרי במשק הישראלי, ולרבות התעשייה המסורתית.
תפקידיה של רשות החדשנות הוא ליזום פעילות מחקר ופיתוח במימון ממשלת ישראל ולהעניק תקציבים ליזמים ותעשיינים.
מתוקף תפקידיה מפעילה רשות החדשנות תוכניות לקידום יזמות וחדשנות טכנולוגית, שמטרתן לשמור על היתרון התחרותי של התעשייה הישראלית בעולם.
בין היתר, מוצעים תנאי מימון, יצירת שיתופי פעולה בין חברות בתעשייה ובינן לבין קבוצות מחקר באקדמיה, יצירת שיתופי פעולה בינלאומיים, על מנת לסייע לתעשייה בהשתתפות בסיכונים הכרוכים בהשקעה במחקר ופיתוח (מו"פ).
בראש הרשות עומד יו"ר הרשות שהוא גם המדען הראשי במשרד הכלכלה והתעשייה.
יו"ר הרשות והמדען הראשי המכהן הוא ד"ר עמי אפלבום.
המדען הראשי מתמקד בעידוד וקידום יזמות, מינוף כישורים מדעיים ויכולות טכנולוגיות ומתווה את מדיניות המחקר והפיתוח הממשלתית בישראל ועל ידי כך מחזק את כושר התחרות של התעשייה הישראלית בשווקים הגלובליים.
המדען הראשי מסייע לחברות ישראליות להגדיל את בסיס הידע התעשייתי הקיים על ידי יצירת ידע טכנולוגי חדש וחדשני ותמיכה בשיתופי פעולה תעשייתיים בינלאומיים ובשיתופי פעולה בין התעשייה לאקדמיה.
המדען הראשי במשרד הכלכלה הוא יושב ראש הוועדה לחלוקת המשאבים לעידוד התעשייה על פי החוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה והוא חולש על התקציב הגבוה ביותר מבין כל שאר המדענים הראשיים.
לכן, כאשר משתמשים במונח "המדען הראשי" במגזר הפרטי הישראלי מתכוונים לרוב למדען הראשי של משרד הכלכלה.
מדען ראשי במשרד החינוך מונה לראשונה בשנת 1974 על ידי השר אהרון ידלין.
לתפקיד מונה עוזר שילד אשר בכוונה לא היה איש חינוך אלא איש אקדמיה מתוך רצון למנות לתפקיד אדם שלא שייך לממסד של המשרד.
שילד כיהן בתפקיד בשנים 1974-1976. באותן שנים היה תפקיד המדען הראשי היחיד במשרד החינוך שלא היה כפוף למנכ"ל המשרד.
רב המדענים הראשיים שבאו אחריו היו אנשי אקדמיה בכירים מתחום מדעי והערכת החינוך.
החזיקו בתפקיד, בין השאר: פרופ' שלמה קוגלמס, פרופסור יוסף באשי (1981-1993), פרופ' פרלה נשר (1993-1995) מבית הספר לחינוך באוניברסיטת חיפה, פרופ' זמירה מברך (1998–2001) מבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, פרופ' דוד נבו (2003) מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, ופרופ' סידני שטראוס (2005–2008) מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
המדען הראשי עוסק בעיצוב מדיניות המחקר בתחום החינוך, קביעת קריטריונים להקצאת משאבים למחקר, קביעת עדיפויות מחקר בתחומי החינוך השונים ויצירת מסגרות ונהלים מתאימים לביצוע של מחקרים והפצת ממצאיהם.
בנוסף אמון על שילוב ידע ומדע בשירות המדיניות, סיוע בקביעת מדיניות ובקבלת החלטות על בסיס ידע מדעי, איתור בעיות אשר לצורך טיפולן ראוי להסתייע בידע מדעי וקביעת המדיניות בנוגע לפעולות ההערכה של מדיניות המשרד ותוכניותיו.
במהלך כהונתו, ביטל פרופ' יוסף באשי את המבחנים הפסיכומטריים כדרך לנבא הישגים עתידיים של תלמידים בגלל הסטיגמה שמבחנים כאלו עלולים להדביק לתלמיד.
לקראת סוף כהונתו הוא ניסה לקדם מבחני משוב ארציים לבתי הספר, אולם היוזמה בוטלה על ידי שרת החינוך שולמית אלוני.
בסוף שנת 2003 התפטר פרופ' דוד נבו מתפקיד המדען הראשי בין השאר בעקבות חילוקי דעות סביב מבחני המיצ"ב.
למרות שהוא תומך במבחני המיצ"ב ולא היה מבטל אותם, דרך היישום לטענתו היא בעייתית מכיוון שהמבחנים משמשים כשוט כלפי המנהלים, במקום להיות כלי עזר עבורם.
בשנת 2009 מונה ד"ר גבי אביטל לתקופת ניסיון בתפקיד המדען הראשי במשרד החינוך, אך בשל חוסר שביעות רצון מתפקודו הוא פוטר בשנת 2010. בשנת 2011 מונה לתפקיד פרופ' זכריה מדר.
בנובמבר 2013 מונה לתפקיד פרופ' עמי וולנסקי מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
המדען הראשי של משרד האנרגיה עוסק בהיבטי מחקר ופיתוח ובתמיכה מדעית-טכנולוגית למקבלי החלטות בכל תחומי העשייה של המשרד, שהם: אנרגיה לסוגיה ולשימושיה השונים, מים, השילוב בין אנרגיה ומים, פיתוח והפקה של משאבי טבע מקומיים ומדעי האדמה והים.
למדען מספר תוכניות למימון ולתמיכה בפרויקטי מחקר ופיתוח, החל ממחקר יישומי ובסיסי באקדמיה, דרך פרויקטי הזנק מתוכנית Startergy וכלה בפרויקטי חילוץ והדגמה.
בנוסף, למשרד תוכנית מלגות לסטודנטים בנושאי הליבה של המשרד.
כמו כן, למדען הראשי פעילות בינלאומית ענפה במחקר ופיתוח באמצעות שותפות ומעורבות בפורומים בינלאומיים ובתוכניות מימון פרויקטי מו"פ בינלאומיים.
במסגרת תוכניות המימון, לשכת המדען הראשי במשרד האנרגיה, מקדמת פרויקטים שמטרתם פיתוח תחליפי נפט לתחבורה מבוססי גז טבעי, תאי דלק, הנעה חשמלית וביודלקים מתוך ראייה כוללת המוקדשת למציאת פתרונות ארוכי טווח להפחתת התלות בדלקים, פרויקטים בתחום האנרגיות המתחדשות כגון אנרגיית הרוח, אנרגיית השמש וייצור חשמל באמצעותן, וקיימות במרחב האורבאני.
המדען הראשי הנוכחי במשרד הוא ד"ר גדעון פרידמן.
משרד הפיתוח, שהוסב למשרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה ומים, ולאחר מכן למשרד האנרגיה, היה המשרד השני למנות מדען ראשי, אחרי משרד הביטחון.
באפריל 1970 מונה לתפקיד פרופ' אברהם פצ'ורניק.
בשנים 1980–1983 כיהן בתפקיד חיים אילתה ובהמשך שנות ה-80 של המאה ה-20 כיהן בתפקיד דן זסלבסקי, בשנים 2002–2005 החזיק בתפקיד ד"ר מיכאל בייט ובשנת 2007 כיהן כמדען ראשי, ד"ר יוסי ברטוב.
מ-1 בנובמבר 2007 כיהן בתפקיד המדען הראשי של המשרד, ד"ר שלמה ולד.
במרץ 2015 הוא הוחלף על ידי ד"ר ברכה חלף.
בשנים 2000–2003 כיהנה בתפקיד פרופ' חגית מסר-ירון, ומתחילת שנת 2003 עד סוף שנת 2004 לא היה למשרד מדען ראשי ואז מונתה לתפקיד פרופ' מינה טייכר שכיהנה עד אמצע שנת 2007. פרופ' דוד מנדלוביץ' כיהן בתפקיד בשנים 2008–2010, פרופ' דני וייס מונה לתפקיד ב-27 באוקטובר 2010 .
בין השנים 2012 ל-2014 כיהן פרופ' אהוד גזית בתפקיד.
אחריו כיהנה פרופ' נורית ירמיה.
באוגוסט 2016 מונה פרופ' אלכסנדר בליי למדען ראשי במשרד המדע.
בשנת 2021 מונה פרופ' אבי דומב לתפקיד המדען הראשי.
בשנת 2026 פרופי מירי ימיני מונתה למדענית הראשית של המשרד.
המדען הראשי במשרד הבריאות עוסק בעידוד מחקר בנושאים רפואיים בעיקר באמצעות קרן ממשלתית, אך גם בהמלצה על מתן פרסים ומענקי מחקר פרטיים.
כך למשל, בתביעה כנגד תנובה בפרשת הסיליקון בחלב, הוסכם שחלק מהפיצוי שיינתן יהיה בצורת קרן מחקר שבראשה יעמוד המדען הראשי של משרד הבריאות.
בנוסף, המדען הראשי עוסק בפיקוח על מחקר רפואי, למשל פיקוח על ניסויים בבעלי חיים לפי חוק צער בעלי חיים (ניסויים בבעלי חיים), ועל מחקרים במחוללי מחלות ביולוגיים.
לשכת המדען הראשי הוקם במשרד בשנת הכספים 1971-1972 והמדען הראשי הראשון היה פרופ' הנרי נויפלד, שכיהן בתפקיד עד אפריל 1979, אז החליפו פרופ' דוד דנון.
בשנת 1991 כיהן כמדען הראשי של משרד הבריאות פרופסור עודד אברמסקי, בשנים 2001–2008 החזיק בתפקיד פרופסור רמי רחמימוב וכיום מחזיק בו בני שהרבני.
דו"ח של המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח, בראשות פרופסור עודד אברמסקי טוען שמשרד הבריאות לא גיבש מעולם מדיניות לגבי תחומי המחקר הרפואי הנדרשים בישראל, כי אין מעקב מסודר אחרי המחקרים שמתבצעים, אין יכולת לקבוע מדרג חשיבות למחקרים ואין קריטריונים לגבי איכות המחקרים.
הדו"ח ממליץ לנהל מאגר מידע שיטתי על המחקר הרפואי המבוצע בתמיכתו וממליץ שכל מחקר במשרד הבריאות ילווה על ידי ועדה מדעית בראשות המדען הראשי.
כבר ב-1967 פורסמה כוונה למנות מדען ראשי למשרד הדואר אולם העניין לא יצא אל הפועל.
בסוף שנת 1970 הוחלט שוב על מינוי מדען ראשי למשרד, ולתפקיד מונה ד"ר יהודה קלע אשר כיהן בשנים 1971–1978, תחילה תחת התואר סגן המדען ומשנת 1975 בתואר המדען הראשי.
לאחריו כיהן בתפקיד דוד בירן.
בשנים 1983–1985 שב יהודה קלעי לכהן בתפקיד ובשנת 1986 מונה לתפקיד ד"ר אדם ליבנה.
בינואר 2006 בוטלה יחידת המדען הראשי במשרד.
בשנת 2014 הוחלט על הקמתה מחדש של יחידת המדען, ובאוקטובר 2014 מונה לתפקיד ד"ר אמיר אדלר.
במאי 1975 מונה שלום רייכמן, שייעץ למשרד במשך שנים, למדען הראשי של משרד התחבורה.
בראשית שנות ה-2000 תפקיד המדען הראשי במשרד לא היה מאויש.
בשנים 2007–2009 כיהן בתפקיד פרופ' יוסף פרשקר, בשנים 2011–2013 כיהן בתפקיד ד"ר אמיר זיו-אב.
בשנת 2014 נתמנה לתפקיד ד"ר שי סופר.
המדען הראשי במשרד להגנת הסביבה עוסק במימון מחקרים וסקרים בנושאי איכות הסביבה, פיתוח מדדים כמותיים לבחינת איכות הסביבה והגברת המודעות והחינוך לשמירת הסביבה.
תקציב המדען הראשי בשנת 2003 היה כ-2 מיליון ש"ח, בסביבות 1% מתקציב המשרד.
בשנים 1999–2000 כיהנה בתפקיד מרים הרן.
החל מיוני 2011 המדענית הראשית של המשרד להגנת הסביבה הייתה ד"ר סיניה נתניהו, שפרשה באוגוסט 2018. המשרה נותרה לא מאוישת עד למינויה של פרופ' נגה קרונפלד-שור בינואר 2021.
המדען הראשי במשרד החקלאות ופיתוח הכפר אחראי על מחקר ופיתוח החקלאות הישראלית.
המחקר והפיתוח משפיעים על תועלת ענפי החקלאות השונים, איכות התוצרת החקלאית והמחירים לצרכן.
תקציב המדען הראשי בשנת 2019 הוא כ-50 מיליון ש"ח.
מכהנת בתפקיד ד"ר מיכל לוי.
המרכז למיפוי ישראל, יחידת סמך של משרד השיכון והבינוי
המדען הראשי במרכז למיפוי ישראל מכוון את המחקר והפיתוח במדינת ישראל בתחומי הגיאודזיה, הקדסטר, המיפוי והגיאו-אינפורמציה.
המדען מקדם את התקינה והחקיקה בנושאים אלה ומיעץ למנהל בהכנת תקנות המודדים, הנחיות המנהל ותקנים לאומיים.
בנוסף, המדען יוזם שיתוף פעולה ופרויקטים לאומיים מתקדמים בתחום עם גופי ממשלה, אקדמיה וחברות בארץ ובעולם.
תפקיד המדען הראשי אויש לראשונה ב-1995 על ידי ד"ר יוסף פוראי, ב-2003 מונה ד"ר גרשון שטיינברג לתפקיד וב 2010 מונה פרופ.
מדף קרח הוא משטח עבה של קרח צף שמתהווה בקצהו של קרחון יבשתי או של יריעת קרח שזורמת אל חוף הים ואל פני השטח של האוקיינוס.
ניתן למצוא מדפי קרח רק באנטארקטיקה, גרינלנד וקנדה.
קו הגבול בין מדף הקרח הצף לבין הקרח היבשתי (שנשען על סלע) שמזין אותו נקרא "קו הקרקוע" (grounding line).
כאשר קו הקרקוע נסוג לאחור, נוספים מים לאוקיינוס ופני הים עולים.
בניגוד למדפי קרח, בנקיז נוצר על פני המים, הוא דק בהרבה ונוצר באוקיינוס הארקטי, וכן ניתן למצוא אותו גם באוקיינוס הדרומי סביב יבשת אנטארקטיקה.
מדפי קרח זורמים מכוח הכבידה ומתפשטים באופן אופקי על פני שטח הים.
הזרימה האיטית הזאת מזינה קרח באופן רציף מקו הקרקוע לכיוון הים.
המנגנון העיקרי של אובדן מסה ממדפי קרח הוא התנתקותם של קרחונים ימיים, שבו ניתקות חתיכות גדולות של קרח מחזית המדף שפונה לים.
באופן אופייני, החזית של מדף קרח תידחף לכיוון הים במשך שנים או עשורים בין אירועים גדולים של ניתוק קרחונים.
הצטברות של שלג בשטח העליון של המדף והפשרה של קרח בחלק התחתון של המדף הם גם חשובים למאזן המסה של המדף.
העובי של מדפי קרח בני תקופתנו נע בין כ-100 ל-1,000 מטרים.
הבדלי הצפיפות בין קרח מוצק לבין מים נוזליים מוביל לכך שרק תשיעית מנפחו של הקרח הצף נמצא מעל פני השטח של הים.
מדפי הקרח הגדולים ביותר הם מדף הקרח רוס ומדף הקרח רון-פילכנר באנטארקטיקה.
כל מדפי הקרח הקנדיים צמודים לאי אלסמיר ומצויים מצפון לקו הרוחב 82. מדפי הקרח הקיימים כיום הם מדף הקרח אלפרד ארנסט, מדף הקרח מילנה, מדף הקרח וורד האנט ומדף הקרח סמית'.
מדף הקרח מ'קלינטוק התנתק משנת 1963 עד 1966; מדף הקרח איילס התנתק ב-2005; ומדף הקרח מרקהאם התנתק ב-2008.
ל-44 אחוזים מקו החוף האנטארקטי יש מדפי קרח המחוברים אליהם.
בעשורים האחרונים נצפתה על ידי חוקרי קרחונים ירידה עקבית בהיקף מדפי הקרח בשל המסה, היבקעות והתפוררות מוחלטת של מספר מדפים.
מדף הקרח של האי אלסמיר הצטמצם בכ-90% במהלך המאה ה-20, וכך נותרו מדפי הקרח הנפרדים אלפרד ארנסט, איילס, מילנה, וורד האנט ומרקהאם.
בפברואר 2021 התנתק קרחון ששטחו כ-1,270 קמ"ר ממדף הקרח בראנט שבאנטארקטיקה.
שני חלקים ממדף הקרח לארסן נשברו למאות רסיסים קטנים ביותר (רוחב של מאות מטרים לכל היותר) ב-1995 וב-2002.
ייתכן שהתרחשויות אלה קשורות למגמות הדרמטיות של התחממות הקטבים, שהן חלק מההתחממות העולמית.
בעניין זה מובילים הרעיונות של שבירת קרח מוגברת וכמו כן המסה מוגברת בעקבות מי אוקיינוס חמים אשר זורמים מתחת לקרח הצף.
המים הקרים שנוצרים מההמסה מתחת למדפי הקרח רוס ורון-פילכנר מהווים חלק מהמים המקיפים את אנטארקטיקה.
לפיכך, כאשר מסה של קרח צף מומס, מפלס המים יעלה; עם זאת, השפעה זו מזערית במידה כזו שאם כל קרח הים ומדפי הקרח הצפים יימסו, מפלס המים יעלה בהתאם לכך בכ-4 ס"מ.
אולם, אם וכאשר מדפי קרח אלו יימסו במידה מספקת, הם לא יוכלו עוד להפריע לזרימת הקרחונים מן היבשה, וכך זרימת הקרחונים תואץ.
מקור חדש זה של קרח יזרום אל הים ועתיד יהיה לתרום לעליית מפלס המים.
מדען ראשי הוא נושא משרה האחראי על עידוד פעילות של מחקר ופיתוח (מו"פ), מימון הפעילות וקביעת סדרי קדימויות לה.
מדען ראשי של תאגיד מכוון את המחקר והפיתוח בתאגיד זה.
מדען ראשי של משרד ממשלתי מכוון את המחקר והפיתוח בתחום שהמשרד הממשלתי מופקד עליו.
חברות רבות ממנות מדען ראשי שתפקידו לכוון את המחקר שלהם.
חברת יבמ, למשל, ממנה מדען ראשי במרכזי הפיתוח שלה ובחברות הבנות שלה.
המדען הראשי של החברה בהודו הוגדר כאחראי לפיתוח והובלה של המערך הטכני של החברה בהודו, סיוע למנף את הצדדים החזקים של החברה בבניית שיתופי פעולה עם משקיעים, קשרי לקוחות וייזום פרויקטים חדשניים.
בנוסף, המדען הראשי מייצג את החברה בפני הממשלה, האקדמיה, לקוחות ושיתופים עסקיים.
המדען הראשי של חברת רציונל הגדיר את תפקידו לחזות את מצב הנדסת התוכנה בעוד 3-5 שנים, ובמידת האפשר להמציא את העתיד.
לצורך כך הוא יוצר קשרים עם מהנדסי התוכנה בעולם לעקוב אחר ההתפתחויות בתחום.
בישראל הוחלט בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 למנות מדען ראשי למשרדי הממשלה השונים וכיום יש מדען ראשי ברוב משרדי הממשלה.
המדענים הראשיים של המשרדים השונים מאוגדים בפורום מדענים ראשיים.
בממלכה המאוחדת קיים תפקיד של יועץ מדעי ראשי לממשלה, המשמש כיועץ אישי של ראש הממשלה, הממשלה כולה ומשרדי הממשלה השונים בנושאי מדע וטכנולוגיה ובמקביל מכהן כראש משרד המדע שאחראי להכוונת נושאי המדע והטכנולוגיה של הממשלה.
משרד המחלק תקציב של כ-2.4 מיליארד ליש"ט בין שבע מועצות מחקר של הממלכה המאוחדת.
היועץ המדעי הוא דמות ידועה בציבוריות של הממלכה המאוחדת ודעתו נשמעת בנושאים העומדים על סדר היום הציבורי.
למשרדי ממשלה רבים יש מדען ראשי של המשרד והיועץ המדעי עוסק בתיאום בין המדענים הראשיים של המשרדים.
בסקוטלנד, המדען הראשי עוסק במחקר רפואי.
מדף הוא משטח או אזור שטוח המוחזק מעל הקרקע עליו ניתן להניח חפצים שונים.
מדף סטנדרטי הוא מלבן תלת־ממדי שטוח, העשוי מחומרים שונים כגון: עץ, פלסטיק ו/או מתכות שונות, המעוגן מעל הקרקע אל גוף גדול יותר, לרוב קיר או ארון.
המדפים משמשים בעיקר לאחסון חפצים ולנוי.
משקל וכמות החפצים שניתן להניח על מדף תלויים בגודל המדף, חוזק ואופן הקיבוע שלו אל הקיר (או גוף גדול אחר) וחוזק החומרים ממנו הוא בנוי.
ישנם מדפים שתפקידם לאפסן חפצים ספציפיים - לדוגמה מדף ספרים.
כמו כן, ישנם גם מדפים לאחסנה כבדה.
מדפים אלו נועדו לעומס כבד ואחסון משטחים.
מערכת מדפים נפוצה בסוג אחסון שכזה, היא מערכת מדפים מודולרית אשר מעניקה פתרון הולם וראוי לאחסון מגוון רב של פריטים תוך כדי גישה נוחה וישירה לכל משטח.
צורת אחסון זאת נעשית על ידי סידור בשורות, סידור שכזה מתאים לכל גודל או משקל של משטח.
מדף הקרח מֶקמֶרדו הוא החלק של מדף הקרח רוס הגובל במצר מקמרדו והאי רוס מצפון ושונית מינה מדרום.
מחקרים מלמדים, שצורה טופוגרפית זו ניחנה בתכונות נבדלות במובהק ממדף הקרח רוס וראויה לשם נפרד משלה.
היינה, שחקר את האזור בשנים 1962-3, הציע את השם למדף הקרח המתוחם באי רוס, חצי האי בראון, האי בלק והאי וייט (ארכיפלג רוס).
הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים הרחיבה את יישום השם הזה וכללה בו את מדף הקרח הסמוך מדרום לשונית מינה.
במרץ 2010 גילו מדענים, שצילמו את צדו התחתון של מדף הקרח, קפז-רגליים חיים, סרטנים ששלושת זוגות רגליהם האחוריות מצוידים בעוקצים קשים המשמשים לקפיצה.
מדף הקרח ווֹרדִי היה קרחון מלכד שהזדקר כמדף קרח אל חלקו הדרומי-מזרחי של מפרץ מרגריט בין כף ברטו להר אדג'ל, לאורך חופו המערבי של חצי האי האנטארקטי.
את מדף הקרח גילתה המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם (1937-1934) בהנהגת ריידוך ריימיל, שקרא לתוואי הנוף על שם סר ג'יימס וורדי, מזכיר הכבוד (ואחר הנשיא) של החברה הגאוגרפית המלכותית, חבר בוועדת "דיסקברי" ויו"ר מכון סקוט לחקר הקוטב.
כמו כן היה וורדי גאולוג וראש הסגל המדעי של משלחת דיסקברי (1916-1914) בראשות ארנסט שקלטון.
במרץ 2008 דיווח סקר אנטארקטיקה הבריטי שנראה כי המדף עומד להינתק מעל חצי האי האנטארקטי.
באפריל 2009 התרחשה ההתנתקות ומדף הקרח נעלם כליל.
מדף הקרח רון-פילכנר , המוכר גם בשם מדף הקרח פילכנר-רון, הוא מדף קרח אנטארקטי הגובל בים ודל.
הים של מדף הקרח רון-פילכנר מפוצל לשני חלקים - המזרחי (פילכנר) והמערבי הגדול יותר (רון) באי ברקנר.
כל מדף הקרח מקיף כ-430,000 קמ"ר, ובכך הוא מדף הקרח השני בגודלו באנטארקטיקה, אחרי מדף הקרח רוס.
הוא גדל בהתמדה הודות לזרימת תכסיות קרח מפנים היבשה.
מזמן לזמן, כשלחצי הקריעה גוברים על חוזק הקרח, נוצרים בקיעים וחלקים גדולים מתכסית הקרח נפרדים ממדף הקרח וממשיכים כהרי קרח.
מדף הקרח רון הוא חלקו המערבי והגדול יותר של מדף הקרח רון-פילכנר.
הוא תחום ממערב בבסיס חצי האי האנטארקטי (ארץ גרהאם עם חוף זומברג וחוף אורוויל) וארץ אלזוורת'.
בשנים 1957–1958 קבעה קבוצת US-IGY, בפיקודו של מי שהיה עתה לקפטן רון, שמדף הקרח גדול מכפי שנקבע במיפוי הקודם, שהוא משתרע דרומה לכסות את רובה של "ארץ אידית' רון".
אף ששמו של קפטן ג'יימס לאסיטר הוקצה לחוף של ארץ פאלמר, הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN) אישרה את השם "מדף הקרח רון" למדף הקרח הגדול הזה, משום שרון היה הראשון שצפה במדף הקרח וחקר אותו עם הקבוצות שבהנהגתו.
המדף קרוי אפוא על שם אידית' רון, אשתו של פין רון וחברה במשלחת RARE.
מדף הקרח פילכנר הוא חלקו המזרחי של מדף הקרח רון-פילכנר.
הוא תחום ממערב באי ברקנר וממזרח בארץ קואטס.
החלק המזרחי של מדף זה התגלה בינואר-פברואר 1912 על ידי משלחת גרמנית לאנטארקטיקה בהנהגת וילהלם פילכנר.
פילכנר קרא לאתר על שם קייזר וילהלם, אבל הקייזר ביקש שמדף הקרח ייקרא על שם האיש שגילה אותו.
מדף הקרח ניזון בעיקר מקרחון סלסור, קרחון השיקום וקרחון כוח הסיוע, כולם ממזרח לאי ברקנר.
בשנת 1973 נחנכה התוכנית הבינלאומית לחקר מדף הקרח פילכנר-רון.
עובי הקרח של מדף הקרח פילכנר-רון יכול להגיע ל-600 מ'; עומק המים מתחתיו הוא כ-1400 מ' בנקודה העמוקה ביותר.
מחקר שפרסמו בכתב העת Nature בשנת 2012 מדענים ממכון אלפרד וגנר לחקר קטבים וימים בגרמניה מנבא את היעלמותו של מדף קרח עצום בגודל 450,000 קמ"ר באנטארקטיקה עד סוף המאה ה-21, שיכולה להעלות את מפלס פני הים ב-4.4 מ' מדי שנה אך ורק בתוקף התמוססותו.
באוקטובר 1998 ניתק הר הקרח A-38 ממדף הקרח פילכנר-רון.
בהמשך נשבר הר הקרח בשלושה חלקים.
אם אכן היו אלה שרידי ההתנתקות הזאת, הרי שבמהלך חמש שנים ומחצה שייטו לאיטם צפונה ומזרחה סביב כשליש היקף כדור הארץ, מסע של כ-13,5000 ק"מ.
ב-12 ו-13 בינואר 2010 ניתק שטח גדול של קרח ים מעל מדף הקרח רון-פילכנר והתנפץ להרבה חלקים קטנים.
האירוע נקלט בסדרת תמונות של ספקטרורדיומטר ההדמיה ברוזולוציה בינונית שעל לווייני נאס"א Aqua וTerra.
ב-20 למאי 2021, דווחה סוכנות החלל האירופית, על התנתקות הקרחון A-76, ששטחו 4,320 קמ"ר, ממדף הקרח רון-פילכנר, בגלל התחממות כדור הארץ.
אורכו של הקרחון הענק הוא 175 ק"מ ורוחבו כ-25 ק"מ.
מדפורד היא בירת מחוז ג'קסון במדינת אורגון בארצות הברית.
העיר שוכנת על גדות נחל בר קריק (Bear Creek) בדרום-מערב אורגון.
ב-1883 הגיעה לאזור קבוצה של מהנדסים וסוקרים במטרה לקבוע את המסלול של מסילת הרכבת העתידית בעמק רוג (Rogue Valley) שתקשר את צפון אורגון לגבול עם קליפורניה.
תושבי העיירה ג'קסונוויל קיוו שהמסילה תעבור בעיירתם, אולם המהנדסים החליטו לבנות את המסילה מזרחה יותר, קרוב יותר לבר קריק.
כמו כן הוחלט לבנות עיירה חדשה שתשמש כתחנה עבור המסילה.
דייוויד לורינג, אחד המהנדסים, הציע לקרוא לה מדפורד, על שם עיר מולדתו מדפורד במסצ'וסטס.
הבנייה החלה כעבור שנה ומדפורד נוסדה באופן רשמי על ידי אספת הנבחרים של אורגון ב-24 בפברואר 1885.
מדפורד קיבלה מעמד של עיר ב-1905. היא המשיכה לגדול וב-1927 היא הפכה לבירה של מחוז ג'קסון במקום ג'קסונוויל.
את העיר משרת נמל התעופה רוג ואלי אינטרנשיונל-מדפורד, הנמצא במרחק של 6 קילומטרים צפונית למרכז העיר.
מדפורד נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 5, המקשר בין העיר סן דייגו במדינת קליפורניה ובין העיירה בליין במדינת וושינגטון.
מדף הקרח שקלטון והוא מזדקר לעבר הים כ-145 ק"מ בחלקו המערבי ו-64 ק"מ בחלקו המזרחי.
מדף הקרח הוא חלק מים מוסון (שם שהוצע ונדחה לאזור באוקיינוס הדרומי) וחוצץ בין ארץ המלכה מרי ממערב לחוף נוקס של ארץ וילקס ממזרח.
מדף קרח זה התגלה על ידי משלחת החקר של ארצות הברית, בין השנים 1842-1838, בהנהגת צ'ארלס וילקס.
וילקס מיפה חלק ממנו מעל סיפון האונייה האמריקאית "וינסנז", בפברואר 1840. משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה בהנהגת דאגלס מוסון (1914-1911)חקרה את מדף הקרח וקראה לו על שם סר ארנסט שקלטון.
מיפוי מדף הקרח במלוא שטחו נעשה ביתר פירוט בשנת 1955, תוך שימוש בצילומי אוויר של מבצע הייג'אמפ של צי ארצות הברית, 1947-1946. מיפוי נוסף של המשלחת הסובייטית משנת 1956 הוכיח, שהקטע שממזרח לקרחון סקוט הוא חלק ממדף הקרח שקלטון.
מדף הקרח המערבי הוא מדף קרח בולט, הנשלח כ-288 ק"מ בכיוון מזרח-מערב לאורך חוף לאופולד ואסטריד במזרח אנטארקטיקה.
מדף הקרח נמצא בין מפרץ המחסום למפרץ פוזדובסקי.
המדף התגלה על ידי המשלחת הגרמנית הראשונה לאנטארקטיקה (1903-1901), בהנהגת ד"ר אריך פון דריגאלסקי.
התצפית של המשלחת לכיוון מערב לעבר מדף הקרח נמשכה זמן רב; ב-21 בפברואר 1902 נתקעה ספינתם בקרח.
היא נשארה כלואה שם בקרח הים הדחוס עד 8 בפברואר 1903.
המשלחת הגרמנית נתנה למדף הקרח את שמו.
שם מדף הקרח מתאר את הכיוון שבו צפתה המשלחת הגרמנית לראשונה במדף הקרח.
מדף הקרח גץ הוא מדף הקרח האנטארקטי הגדול ביותר, בחוף אנטארקטיקה הפונה לאוקיינוס השקט.
אורכו של מדף הקרח 500 קילומטרים, ורוחבו בין 30 ל-100 קילומטרים.
מדף הקרח גובל בחוף הובס ובחוף באקוטיס של ארץ מרי בירד, בין רמת מקדונלד וחצי האי מרטין.
ממדף הקרח בולטים כמה איים גדולים (וכן איים נוספים מוטמעים חלקית או בחלקם במדף הקרח).
מדידות טמפרטורות בעונת הקיץ האנטארקטי בין השנים 1994 ו- 2010 מראות שהמדף נתון לשינויים אוקיאניים חזקים יותר, מאשר מדפים אנטארקטיים אחרים.
חלקו של מדף הקרח ממערב לאי סיפל התגלה על ידי התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית בדצמבר 1940.
חלקו המזרחי של מדף הקרח (ממזרח לאי סיפל), מופה לראשונה באמצעות תצלומי אוויר שצולמו במהלך מבצע קפיצה לגובה של צי ארצות הברית בין השנים 1947–1946.
מדף הקרח כולו מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בין השנים 1965–1962.
שמו של מדף הקרח ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1939.
מדף הקרח נקרא על שמו של ג'ורג' פ.
Getz) משיקגו במדינת אילינוי שבארצות הברית, שסייע באספקה עבור משלחת החקר האנטארקטית.
מדף הקרח דוטסון הוא מדף קרח רחב לחופי ארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
רוחבו של מדף הקרח 50 קילומטרים.
מדף הקרח מצוי בין חצי האי מרטין, וחצי האי בר.
מדף הקרח מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה בינואר 1947.
שמו של מדף הקרח ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המדף נקרא על שמו של ויליאם א.
Dotson), שהיה סגן בצי ארצות הברית, והיה אחראי על טיסות הסיור של מחלקת האוקיינוגרפיה הימית של הצי.
דוטסון נהרג בהתרסקות מטוס באלסקה בנובמבר 1964, במהלך משימת סיור.
מדף הקרח אמרי הוא מדף קרח רחב באנטארקטיקה.
מדף הקרח מצוי בראשו של מפרץ פרידז, בין חוף לארס כריסטנסן, לבין חוף אינגריד כריסטנסן.
מדף הקרח אמרי הוא מדף הקרח השלישי בגודלו באנטארקטיקה (אחרי מדף הקרח רוס, ומדף הקרח רון-פילכנר).
קרחון לאמברט הנשפך אל מדף הקרח, מזין אותו.
ב-11 בפברואר 1931 מיפתה משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה בפיקודו של דאגלס מוסון את האזור, וקראה ללשון יבשה בחוף אנטארקטיקה הסמוך "כף אמרי" (Cape Amery) על שמו של ויליאם בנקס אמרי (William Bankes Amery), רואה חשבון בריטי, שייצג את ממשלת בריטניה באוסטרליה בשנים 1928–1925.
מקור שמו של מדף הקרח
בשנת 1947 קראה הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים למדף הקרח על שמו של הכף שלחופו מדף הקרח נמצא.
בשנת 2001 נקדחו שני חורים במדף הקרח על ידי מדענים ממהמחלקה האנטארקטית של אוסטרליה (מחלקה של המשרד לאיכות הסביבה של אוסטרליה) וכן נדגמה קרקעית הים וציוד צילומי הורד אל מתחת מדף הקרח לצלם את קרקעית הים.
על ידי בחינת הרכב מאובנים של דגימות משקע, מדענים הסיקו כי מדף הקרח נסוג לפחות 80 ק"מ למיקומו הנוכחי מאז תקופת ההולוקן (לפני כ-5,700 שנה).
בדצמבר 2006, מדענים אוסטרליים החלו לחקור סדקים גדולים שנוצרו במדף הקרח בעשור הראשון של המאה ה-21. סדקים הגדלים בקצב של חמישה מטרים ליום.
סדקים אלה מאיימים לנתק 1000 קילומטרים רבועים ממדף הקרח אמרי.
המדענים סבורים כי אין די מידע לייחס את הסיבה של הניתוק להתחממות כדור הארץ.
תחנת המחקר הסינית ז'ונגשאן, וכן תחנת פרוגרס הרוסית ממוקמת על החוף לצד מדף הקרח.
מדף דאסקי הוא מדף סלע חשוף, המהווה את החלק הצפוני של רכס דאסקי, ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
גובהו של מדף הסלע - 1,100 מטרים מעל פני הים.