tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דוב זה דמה במראהו לדוב המערות והגיע לגובה של 2.6 מטר, לגובה 160 ס"מ ולמשקל של 300 עד 1,000 ק"ג בערך, כך שהוא היה גדול גם מדוב המערות ויכל להרתיע אותו ולהשתלט על המערות בהם חי.
ההבדלים בינו לבין תת-מינים אחרים של הדוב החום קטנים מאוד למעט הגודל, כך שלא ברור מתי חי ומתי נכחד.
עם זאת ממצאים מאזור הים הבלטי והים הצפוני מרמזים שהוא הצליח לשרוד עד לסיום תקופת הקרח הקרה עד ההולוקן, אז נכחד כתוצאה מציד או משינויי אקלים.
ייתכן גם שהוא נטמע באוכלוסיות דובים חומים אחרים לחלוטין.
דוב משקפיים פלורידה המכונה גם דוב פלורידה קצר-פנים או דוב מערות פלורידה (שם מדעי: Tremarctos floridanus) הוא מין נכחד של יונק, השייך לסוג טרמרקטוס בתת-משפחת הטרמרקטיים במשפחת הדוביים, בה מצוי כיום דוב המשקפיים.
דוב קדום זה חי באמריקה הצפונית של הפליוקן והפליסטוקן שלפני 4.9 מיליון שנה עד לפני 12,000 שנים מזמננו.
המאובנים שלו התגלו בדרום ארצות הברית והוגדרו ב-1928, ובמקור הוא נחשב למין של דוב הבולדוג הענקי שהגיע למשקל 900 קילוגרם.
דוב זה היה גדול מקרובו החי והגיע לגובה 120 סנטימטרים ולמשקל 150 עד 300 קילוגרם בערך.
דוב זה חי ברחבי דרום ארצות הברית, בעיקר בצד המזרחי מטנסי דרומה לפלורידה ולאורך חוף המפרץ ומערבה עד לקליפורניה.
הוא דמה במראהו לדוב המשקפיים החי כיום באמריקה הדרומית, לאחר שעבר דרומה עם ההחלפה האמריקאית הגדולה.
דוב זה חי לצד דוב הבולדוג במישורים ובביצות של אמריקה ועל פי מבנה שיניו היה אוכל-כול ובעל לסת קצרה אך קשיחה מאוד.
דוב זה נכחד לחלוטין עם סוף הפליסטוקן לפני 10,000 שנה, אם כי ייתכן ששרד גם לפני 8,000 שנה מממצאים במערת דווילס דן שבויליסטון בפלורידה.
הוא נכחד עקב שינויי אקלים רחבים ובידי ציד של שבטים פלאו-אינדיאנים שהיגרו ליבשת.
דוב רוסיקוס, המכונה גם דוב מערות פליסטוקני קטן (שם מדעי: Ursus rossicus), הוא מין נכחד של טורף ממשפחת הדוביים, אשר חי בצפון אירואסיה וסיביר לאורך הפליסטוקן שלפני 250,000 עד 27,000 שנה מזמננו.
המאובנים של הדוב התגלו בהרי אלטאי, שם התגלתה לסת תחתונה שבורה ושרידי גולגולת התגלו במחוז טומסק שברוסיה.
לדוב זה הייתה גולגולת רחבה מאוד עם מבנה כיפתי ומצח בולט.
היו לו גפיים ארוכות, שוקיים רחבות וכפות גדולות שאיזנו אותו, מה שעזר לו לרוץ היטב.
במבנה חייו דמה מעט לזה של דוב חום מודרני אך היה נמוך יותר ועדיין היה כבד מהם בהרבה, כשייתכן שהגיע למשקל של 650 ק"ג.
הדוב היה אוכל כל אך ניזון בעיקר מפקעות ועשבים, דבר שמסתבר מבדיקה של מבנה השיניים המאובנות שלו.
דוב קֶרְמוֹדי, המכונה לעיתים גם דוב רוח (שם מדעי: Ursus americanus kermodei), הוא תת-מין של הדוב השחור האמריקני (הקרוי דֹּב בָּרִיבָּל - על פי הגרמנית ), החי במיוחד באזורי החוף המרכזי והצפוני של קולומביה הבריטית שבקנדה.
דוב זה הוכרז כיונק הרשמי של פרובינציית קולומביה הבריטית, והוא מהווה סמל של העיר שבקולומביה הבריטית.
רוב דובי קֶרְמוֹדי הם בעלי פרווה שחורה, אך קיימים בין 100 ל-500 פרטים בעלי פרווה בצבע קרם עד לבנה לחלוטין.
פרטים לבנים אלה מכונים "דובי רוח", והם נפוצים במיוחד בשלושה איים בקולומביה הבריטית: גריבֶּל, פרינסס רוֹיָל ורוֹדֶרִיק, שם הם מהווים כ-10%–20% מאוכלוסיית דובי קֶרְמוֹדי.
לדובי קרמודי מקום מרכזי במסורות שבעל פה של העמים הילידיים באזור.
הם גם הוצגו בסרט תיעודי של נשיונל ג'יאוגרפיק ובסדרה התיעודית של ה-BBC, "עולם מופלא 3".
דוב קֶרְמוֹד נקרא על שמו של פרנסיס/פרנק קֶרְמוֹדי - Frank/Francis Kermode (28 ביוני 1874 – 29 בדצמבר 1946), מי שהיה מנהל מוזיאון קולומביה הבריטית המלכותי, שחקר את תת-המין והיה עמיתו של הזואולוג , שתיאר אותו לראשונה.
השם "קֶרְמוֹדי" נהגה באנגלית כ־/kərˈmoʊdi/ (קֶר־מוֹ־די), השונה מההגייה של שם המשפחה המקורי שמקורו באי מאן, שם הוא נהגה כ־/ˈkɜːrmoʊd/ (קֶר־מוֹד KUR-mohd).
דובי קֶרְמוֹדי הלבנים אינם לבקנים, שכן עורם ועיניהם פיגמנטיים.
הסיבה לצבעם הלבן היא תוצאה של שינוי נקודתי בודד ולא־שקול בגן , אשר מונע ייצור של מלנין.
מדובר במוטציה רצסיבית: דובי קֶרְמוֹד הנושאים שני עותקים של הגן המוטנטי הלא־מתפקד יופיעו בלבן, בעוד שפרטים בעלי עותק אחד או ללא עותקים של הגן המוטנטי יופיעו בשחור.
שני דובים שחורים יכולים להמליט גור לבן, אם שניהם הטרוזיגוטים – כלומר, נושאים עותק אחד של גן MC1R המוטנטי, והגור יורש את שני העותקים.
מחקרים גנטיים נוספים העלו כי דובים לבנים נוטים להזדווג עם דובים לבנים, ודובים שחורים עם דובים שחורים – תופעה הקרויה "התאמה חיובית בבחירת בני זוג".
אחת ההשערות היא שהתופעה נובעת מהחתמה של גורים על צבע פרוותה של אמם.
דובי קֶרְמוֹדי הם אוכלי-כול ברוב ימות השנה, וניזונים בעיקר מצמחייה ופירות יער.
עם זאת, בעונת נדידת הסלמון בסתיו הם הופכים לטורפים מובהקים.
בשעות היום, דובים לבנים מצליחים ללכוד סלמונים בשיעור גבוה ב-35% מזה של דובים שחורים.
סלמונים נמנעים מדגמים גדולים בצבע שחור פי שניים מאשר מדגמים לבנים, ולכן לדובים הלבנים יש יתרון בלכידת סלמונים.
פרוותם הלבנה קשה יותר לזיהוי מתחת למים בעיני הדגים, מה שמקל על הדובים הלבנים את הציד.
בכמה איים, נמצאו בדובי קֶרְמוֹדי הלבנים ריכוזים גבוהים יותר של חומרים תזונתיים שמקורם בים בתוך פרוותם, דבר המצביע על כך שהם אוכלים יותר סלמון מדובי קֶרְמוֹדי השחורים.
תת-המין Ursus americanus kermodei מצוי מהאי פרינסס רוֹיָל (Princess Royal Island) ועד העיר פרינס רוּפֶּרְט (Prince Rupert) שבקולומביה הבריטית, לאורך החוף וגם בשטח הפנימי עד אזור הייזלטון (Hazelton).
בשפות הוא מכונה מוקסְגְמוֹל (moksgmʼol).
בנאום מן הכס בפברואר 2006, הודיע סגן המושל של קולומביה הבריטית על כוונת הממשלה להכריז על דוב קֶרְמוֹדי, או "דוב הרוח", כחיית הסמל הרשמית של הפרובינציה.
ההכרזה הרשמית נעשתה באפריל אותה שנה.
זכר של דוב קֶרְמוֹדי עשוי להגיע למשקל של 225 קילוגרם ואף יותר.
הנקבות קטנות בהרבה, ומגיעות למשקל מרבי של כ-135 קילוגרם.
בגובה זקוף, הדוב מגיע לכ-180 סנטימטרים.
ההערכה היא כי פחות מ-400 דובים לבני-פרווה חיים באזור החוף המשתרע מדרום-מזרח אלסקה דרומה ועד לקצה הצפוני של האי ונקובר.
כ-120 מהם מצויים באיים הגדולים פרינסס רוֹיָל ופרינס רוּפֶּרְט.
ריכוז האוכלוסייה הגדול ביותר של דובים לבנים נמצא באי גריבֶּל, ששטחו כ-210 קילומטרים רבועים, השוכן בשטחם של בני עַם גִּיטְגַּאֲטָה.
בית הגידול של הדוב עמד בפני איום פוטנציאלי מצד פרויקט צינור הנפט Enbridge Northern Gateway, שתוואי ההולכה המתוכנן שלו היה עובר בקרבת יער הגשם "גרייט בר ריינפורסט".
קבוצות ילידיות, ובהן התנגדו למיזם.
בשנת 2016 הממשלה הפדרלית של קנדה דחתה את פרויקט הצינור.
על אף שדוב קֶרְמוֹדי אינו נחשב למין נדיר, נעשו מאמצי שימור נרחבים לשם שמירה על אוכלוסיית תת-המין, וזאת בשל חשיבותו התרבותית.
רוב תצרוכת החלבון של דובי קֶרְמוֹדי בעונת הסתיו מגיעה מדגי סלמון.
הסלמון הוא מין מפתח, ויש לו חשיבות רבה לאספקת חומרים מזינים הן למערכות אקולוגיות מימיות והן ליבשתיות.
בעת ההטלה, הסלמונים תורמים חומרים מזינים למקווי המים, ואילו גופותיהם המתפוררות – אשר נפוצות ברחבי היער על ידי טורפים כמו דובים – תורמות חומרים מזינים לקרקע ולצמחייה.
בשנת 2012, עמי החוף הילידיים אסרו על ציד גביע של כל סוגי הדובים בשטחיהם שביער הגשם "גרייט בר ריינפורסט".
בשנת 2017, בעקבות לחץ ציבורי נרחב, אסרה ממשלת קולומביה הבריטית על ציד גביע של דובי גריזלי ביער הגשם, אך ציד דובים שחורים עדיין מותר על פי חוק.
אחת הדאגות המרכזיות בהקשר זה היא סכנת ציד בלתי חוקי (ציד פיראטי).
דובי גריזלי מהווים איום נוסף על אוכלוסיית דובי קֶרְמוֹדי, בעיקר בשל הידלדלות משאבים טבעיים — ובעיקר אוכלוסיות הסלמון — כתוצאה משינויי אקלים ודיג יתר.
באמצעות מלכודות שיער לא פולשניות, עקבו מדענים אחר תנועת דובי גריזלי לאורך החופים והיערות.
נמצא כי דובי גריזלי חודרים בתדירות גוברת לאזורי ההאכלה של דובים שחורים ודובי קֶרְמוֹדי, מה שמפריע לתהליך ההאכלה שלהם, שכן הם נוטים לסגת כאשר גריזלים מתקרבים.
בית הארחה Spirit Bear Lodge הוא אקו-לודג' לתיירות אקולוגית המציע תצפיות דובים, עוסק בחינוך והסברה על דובי קולומביה הבריטית, ותורם לכלכלת שמורת האינדיאנים קְלֶמְטוּ.
מפעילי המקום התלוננו על תופעת הציד, וציינו כי נתקלו בפגרי דובים וכי הציד גורם לדובים לחשוש יותר מבני אדם, מה שמקשה על צפייתם בטבע.
באוקטובר 2012 הפך דוב קֶרְמוֹדי, שלפי ההערכות היה הראשון מסוגו בשבי, לדייר בפארק חיות הבר של קולומביה הבריטית בקאמלופס.
הגור בן השנה נמצא נטוש בצפון-מערב קולומביה הבריטית, במורדות הר טרֶס, סמוך לעיר טרֶס.
לאחר שני ניסיונות כושלים לשקם אותו ולשחררו חזרה לטבע, הוחלט על ידי פקחי שמירת הטבע כי אינו מתאים להשבה, והוא הועבר לפארק.
הדוב, שכונה "קְלוֹבֶר" על ידי המטפלים, נמלט פעם אחת ממכלאת המעבר בה הוחזק, ובפארק יצרו עבורו חצר מותאמת אישית.
ארגון זכויות בעלי החיים Lifeforce טען כי הדוב בריא דיו לשרוד בטבע, ויש להעבירו ולשחררו חזרה לסביבתו הטבעית.
עם זאת, גורמי שמירת הטבע בממשל הפרובינציאלי עמדו על כך ששחרור למרחק רב טומן בחובו סיכונים העולים על התועלת האפשרית.
נכון לפברואר 2023, הדוב שוהה בשבי.
דוב שפתני (שם מדעי: Melursus ursinus) הוא מין יחיד בסוגו של יונק גדול ממשפחת הדוביים.
מצוי בתת-היבשת ההודית ותזונתו מתבססת על אכילת טרמיטים.
דוב שפתני נפוץ (Melursus ursinus ursinus) - הודו, נפאל, בהוטן ובנגלדש
הדוב השפתני הוא דוב קטן בעל פרווה ארוכה וסבוכה בעיקר באזור הכתפיים.
צבע הפרווה הוא בדרך כלל שחור, אך נצפו פרטים עם אניצי פרווה חומה, אפורה, אדמדמה ובצבע קינמון.
סימן ההיכר הבולט הוא כתם לבן/צהבהב גדול בצורת U או Y על החזה.
החוטם בהיר ומסוגל לתזוזה; הנחיריים ניתנים לסגירה בעת הצורך.
יש סברה שדילדול השיער בחרטום הפה, מסייע לו כנגד הפרשות הטרמיטים שהם עיקר מזונו.
תיעוד המאובנים של הדוב מגיע לתקופת המיוקן לפני 5 מיליון שנים, אז נראה כי הגיע לתת-היבשת ההודית.
הדובים השפתניים שוכנים בדרך כלל באזורים מיוערים ובאדמות מרעה, בעיקר בגבהים נמוכים, והם מעדיפים יערות יבשים ואזורים בעלי סלעים חשופים.
מרבית האוכלוסייה שוכנת בהודו ובסרי לנקה, אך נצפו פריטים גם בבנגלדש, נפאל ובהוטן.
ההזדווגות מתרחשת בחודשי הקיץ: מאי, יוני ויולי.
בשבי תהליך החיזור וההזדווגות נמשך יום-יומיים בלבד, בזמן זה הדובים אלימים וצעקניים ביותר.
תקופת העיבור אורכת 6–7 חודשים, ברוב ההריונות נולד גור יחיד או שניים אך תועדו מקרים של לידת שלישייה.
הגורים נולדים במאורות שבאדמה, ונשארים בהן עד גיל 3 חודשים.
הגורים צמודים לגב אמם, ייחודי למין זה במשפחת הדובים.
הם נשארים בקרבתה עד להיותם בוגרים, בגיל שנתיים לפחות, לכן הנקבות מתעברות רק פעם בשלוש שנים.
בטבע הם חיים כ-25 שנה ובשבי 40 שנה.
דוב שפתני הוא יונק לילי.
מן התצפיות המעטות שנעשו בטבע מסיקים שהדובים חיים ביחידות, למעט נקבות עם גורים.
לדעת החוקרים שטח המחיה קטן, והדובים אינם טריטוריאליים ולעיתים חולקים אותו שטח עם פריטים נוספים.
הם מתקשרים עם פריטים אחרים במגוון קולות והבעות פנים, שטיבם עדיין לא מובן לחוקרים.
בניגוד לשמו (באנגלית "sloth" - עצלן), דוב השפתן אינו בעל חיים איטי והוא אף מסוגל לרוץ מהר יותר מאדם.
הליכתו של הדוב נראית לעיתים מסורבלת או מדדה, בעיקר בשל העובדה שטפריו הארוכים אינם נשלפים ומונעים את קיפול כף הרגל פנימה בדומה ליונקים אחרים.
עם זאת, הוא נחשב לבעל חיים זריז מאוד ותוקפני בעת היתקלות, ויכולתו לנוע במהירות משמשת אותו הן להתחמקות מסכנות והן להגנה מפני טורפים גדולים.
עיקר התזונה הם הטרמיטים, ואנטומיית המין מתואמת לכך: שפות הפה חסרות שיער ובולטות.
מספר שיניים חותכות חסרות, כך שישנו מרווח בפה דרכו יכול הדוב למצוץ את הטרמיטים.
קולות המציצה נשמעים ממרחק 100 מטרים.
מזונם כולל גם ביצים, חרקים שונים, חלות דבש, נבלות ושאר דברים.
באזור נפאל אוכל המין פירות רבים בין מרץ ליוני.
בשל מזונו הנמצא תמיד, לא סובל המין מרעב וממחסור בניגוד לדובים אחרים.
מבנה גופו הקטן אינו צורך אנרגיה רבה, ולכן מזונו מספק אותו.
הוא גם אינו זקוק לשנת חורף כדי לשמר את כוחו.
הדוב חולק את מקום מחייתו עם האדם.
הוא נחשב לדוב אלים וחם מזג, לעיתים קרובות פוגע ביבולים ועל כן צדו אותו החקלאים במשך שנים רבות.
כיס המרה ושאר חלקים בגופו משמשים מרכיבים ברפואה הסינית.
בשנות ה-70 נמכרו חלקי גוף השייכים ל-1,500 פריטים.
הדוב השפתני היה בין הראשונים ממשפחת הדובים שאולף, והוא היה הדוב הרוקד הראשון.
כיום נותרו רק 10,000 פריטים והמין נחשב כפגיע ביותר.
מקור השם הלועזי (Sloth Bear - "דוב עצלן") נובע מטעות טקסונומית של החוקרים האירופאים הראשונים שתיארו את המין.
בשנת 1791, הזואולוגים ג'ורג' שו ופרדריק נודר סיווגו את המין כסוג של עצלן וכינו אותו Bradypus ursinus; סיווג זה התבסס על מאפיינים אנטומיים כגון טפריו הארוכים והיעדרן של שיניים חותכות עליונות מרכזיות.
רק בשנת 1793 זיהה החוקר גוטליב מאייר כי מדובר בדוב והעביר אותו לסוג נפרד, Melursus.
לאורך המאה ה-19 הוצעו למין שמות מדעיים נוספים שהדגישו את מאפייניו הפיזיים, כגון Ursus labiatus (בשל שפתיו הארוכות והבולטות) ו-Prochilus hirsutus (בשל פרוותו הגסה והארוכה).
דובדבן (שם מדעי: Prunus subgenera Cerasus) הוא תת-סוג של פרונוס, סוג הכולל בין השאר את השקד המצוי, את האפרסק ואת המשמש.
עונת קטיף הדובדבנים מתחילה בסוף מאי-תחילת יוני ונמשכת כחודשיים.
מוצא הדובדבן הוא דרום מערב אסיה ודרום מזרח אירופה.
הפרי נכנס לתודעת המקומיים הארץ ישראליים רק בתקופה הצלבנית (1099–1260).
העץ גדל בר באזורים ממוזגים וקרים והתפתחות פרותיו תלויה במנות קור.
פרשנים כדוגמת רש"י, זיהו בטעות את הדובדבן והגודגדן שהכירו מסביבתם, וקישרום עם הדבדבניות המופיעות במשנה ("והדבדניות אף על פי שמנטפין, אין בהם משום הכשר משקה." ), והגודגדניות בתלמוד ("מהן גודגדניות וכפניות ופגי תמרה שלשה." ) .
הדבדבניות המוזכרות במשנה, הן ענבים אדומים שלאחר הבשלת יתר מטפטף מהן מיץ, והגודגדניות המוזכרות בתלמוד, שהן המשמש כיום בחקלאות למספוא ומרעה, אך בעת העתיקה נאכל אף על ידי בני אדם.
שני מינים של דובדבן ידועים במיוחד בשל פריים הטוב למאכל אדם: דובדבן מתוק (גודגדן, Prunus avium), ודובדבן חמוץ (Prunus cerasus).
מינים אלה הם עצים גדולים וחסונים, העשויים להתנשא לגובה 18 מטר, אך בגידולים מסחריים מגבילים את גובה העץ ל-4 מטר.
קיימים עוד כמה עשרות מינים בתת-הסוג דובדבן, חלקם בעלי פרי אכיל, כגון הדובדבן היפני (Prunus serrulata).
בארצות הברית פותח זן דובדבן בינג.
עצי הפרי נפוצים באסיה, באירופה ובאמריקה הצפונית, כאשר בראש רשימת הארצות המגדלות פרי זה באופן מסחרי נמצאות איראן, טורקיה וארצות הברית.
לשני המינים הידועים מספר זנים, אך שניהם זקוקים לאקלים קר של בערך 1,000 שעות קור, ושניהם מואבקים על ידי דבורים.
עץ הדובדבן זקוק לעץ דובדבן סמוך על מנת להניב פרי.
פירות הדובדבן מהווים מאכל נפוץ.
נהוג גם לאכלם כתוספת לעוגות, סלטי פירות ועוד.
דובדבנים נמכרים לעיתים קרובות כשהם מגולענים ובתוך סירופ מתוק.
בנוסף, נהוג להכין מדובדנים ריבות, מיצים וליקרים כגון שרי הרינג.
ב-100 גרם דובדבנים יש 51 קלוריות.
הודות לצבעו האדום העז של הפרי משתמשים בו רבות לקישוט מאכלים.
מקובל לשים דובדבן על הקצפת המעטרת עוגות, מילקשייקים וכדומה, ומכאן הביטוי "הדובדבן שבקצפת", שפירושו: החלק הטוב ביותר.
גרעין הדובדבן משמש להכנת תבלין שנקרא "מחלב" .
יש הנוהגים לטחון את המחלב לתיבול של מאכלים מזרחיים או לבצק.
בישראל גדלים בר שני מינים של דובדבן: דובדבן שרוע, שהוא שיח הגדל בחרמון והוכרז ערך טבע מוגן בישראל, ודובדבן קטן פרי ().
באזורים הגבוהים של הארץ כגון רמת הגולן והגליל העליון וכן בגוש עציון, דרום הר חברון ומצפה רמון, קיימים מטעים מסחריים של עצי דובדבן.
בתרבות היפנית, מכונים עץ הדובדבן בכלל, ופריחתו בפרט, סאקורה, מונח שלו השפעה רבה על התרבות והאמנות היפנית.
דובאי היא אחת משבע אמירויות המרכיבות את איחוד האמירויות הערביות במפרץ הפרסי.
האמירות נמצאת דרומית-מערבית לשארג'ה וצפון-מזרחית לאבו דאבי.
דובאי היא האמירות השנייה בגודלה באיחוד (4,114 קמ"ר), לאחר אבו דאבי, והיא בעלת האוכלוסייה הגדולה ביותר.
בירת האמירות היא העיר דובאי, העיר המאוכלסת ביותר באיחוד כולו.
דובאי משכה השקעות זרות רבות, בשל הכרזתה כאזור סחר חופשי והיעדר המיסים על הכנסות.
מדיניות זו הפכה את דובאי למרכז עסקי ותיירותי בינלאומי חשוב.
דובאי הוקמה בתחילת המאה ה-18 על ידי שבט בני יאס, שהתיישב לחופי המפרץ.
בראשיתה היא הייתה כפר דייגים קטן אשר מקור פרנסתו העיקרי היה דיג ושליית פנינים, אך קרבתו לנתיבי המסחר להודו הפכו אותו למרכז עסקי לסוחרים מהאזור כולו.
בשנת 1930 עדיין התגוררו בדובאי כ-20,000 בני אדם בלבד.
גילוי הנפט באזור בשנת 1966 שינה לחלוטין את פניה, משך עובדים זרים וכן הביא להקמתו של הנמל הגדול בעולם והכרזה על האזור כאזור סחר חופשי.
האמירות המודרנית הוקמה בשנת 1971 עם הקמת איחוד האמירויות הערביות.
האזור המשיך לפרוח בשנות ה-90 וההשקעות הרבות שזרמו אליו הביאו עושר רב למדינה ותרמו להפיכתה למרכז פיננסי בינלאומי חשוב ולפריחה בשוק הנדל"ן המקומי.
בעקבות משבר האקלים והשפעתו הצפויה על האמירות, דובאי נוקטת בשורת צעדים על מנת להפוך לעיר ירוקה ובת-קיימא, בין היתר על ידי שימוש כמעט מוחלט באנרגיה סולרית לצורך הפקת חשמל, וכן על ידי הקטנת טביעת הרגל הפחמנית שלה.
דובאי שוכנת בחצי האי ערב לחופי המפרץ הפרסי.
היא אחת משבע האמירויות המרכיבות את הברית האמירויות הערביות וגובלת באמירות אבו דאבי מדרום ושארג'ה ממזרח ומצפון.
בקיץ (מאי עד ספטמבר) חם מאוד, והטמפרטורות עשויות לעלות עד 50 מעלות צלזיוס.
בשאר ימות השנה נעים, והטמפרטורות נעות בין 20 ל־30 מעלות צליוס.
דובאי חולקת פעילות חוקית, פוליטית, צבאית וכלכלית עם האמירויות האחרות בתוך המסגרת הפדרלית, למרות זאת לכל אמירות יש סמכות שיפוטית על כמה מהפעילויות למשל אכיפת חוק אזרחית.
השליט הנוכחי של האמירות הוא האמיר מוחמד בן ראשד אאל מכתום שהחליף את אחיו מכתום בן ראשד אאל מכתום לאחר מותו בינואר 2006. הוא גם ראש הממשלה וסגן הנשיא של האיחוד.
כל ראשי הממשלה של האיחוד היו מהמשפחה השלטת של דובאי.
כלכלת דובאי צומחת במהירות, והתוצר המקומי הגולמי הגיע ל-107 מיליארד דולר ב-2014.
מרבית הכנסות האמירות הן מ-30 אזורי סחר חופשי ולאחרונה, באופן הולך וגובר, גם מתיירות.
באזורי הסחר הללו חוקי המסחר מותאמים לחוק הבריטי, השפה הרשמית היא אנגלית והמטבע הרשמי הוא הדולר.
אחד מהאזורים האלו הוא נמל "ג'בל עלי" (JAFZA).
הכנסות מנפט ומגז טבעי תורמות פחות מ-6% מכלכלת דובאי, אך משמעותיות שכן שוכנות בה חברות פיננסיות שמנהלות וסוחרות בנפט וגז.
עתודות אלו צפויות להסתיים בתוך 20 שנה, וזו אחת הסיבות שהממשל פועל להקטין את התלות בענף זה, ולהרחיב ענפים כלכליים אחרים, תוך משיכת חברות בינלאומיות לשבת בתחומה.
סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של דובאי.
ענף הנדל"ן מהווה כ־7% מהתמ"ג של דובאי, ומשולב עם תחום הבנייה והתשתיות, כך שביחד הם תורמים כ־14% מהתמ"ג הכולל של האמירות.
בשנת 2008 הוחלט לסגור פעילות מסחרית בנמל מינה ראשיד ולפתח באזור אתר תיירות.
באוקטובר 2020 הייתה אמורה להיפתח בעיר תערוכת הענק אקספו 2020, אך בשל משבר הקורונה, הכנס נדחה בשנה לאוקטובר 2021.
התיירות היא ענף צומח, ובדובאי ביקרו כ-15 מיליון תיירים בשנת 2016. העיר מהווה גם מרכז משמעותי לסחר בזהב.
מתקימות בה תחרויות ספורט רבות וכנסים בינלאומיים.
באוקטובר 2019 הממשל ריכך את החוקים האוסרים על שימוש באלכוהול, ותיירים יכולים לקנות משקאות אלכוהוליים בחנויות המותרות, אף ששתייה בפומבי עדין אסורה.
קניון דובאי הוא הקניון הגדול בעיר, והחמישי בגודלו בעולם (מבחינת שטח כולל), ומתפרש על שטח של 1.1 מיליון מטרים רבועים.
קניון גדול נוסף בעיר הוא קניון האמירויות.
משבר הקורונה ב-2020 פגע בכלכלת דובאי, בשל התלות הכלכלית בנדל"ן, תחבורה בינלאומית ותיירות.
דובאי משכה תשומת לב בינלאומית בעקבות פרויקטים מרשימים בתחום הנדל"ן.
בסמוך לדובאי נבנו מספר איים מלאכותיים (איי התמרים ואיי העולם), אשר באחד מהם נמצא המלון בורג' אל-ערב, שהיה המלון הגבוה בעולם בעת שנחנך.
כמו כן נבנה בעיר הבניין הגבוה בעולם, בורג' ח'ליפה, שגובהו 828 מטר.
תשומת הלב הגוברת הזאת, במקביל לעליה של דובאי כמרכז עסקי, העלו גם סוגיות של זכויות אדם בנוגע לכח העבודה הזר הגדול.
בנובמבר 2009 הודיעה דובאי כי תבקש להקפיא את חובות חברת ההחזקות שלה, דובאי וורלד, המגיעים לסכום של כ-60 מיליארד דולר.
ההודעה על משבר החוב והחשש שהוא יוביל למחיקות גדולות של בנקים וגופים נוספים שהשקיעו באמירות, הביאו לירידות בבורסות העולם.
בעקבות המשבר הכלכלי בוטלו מספר פרויקטים גדולים כולל מגדל נח'יל, הקמת מגדל פריטוני הוקפאה והושלמה רק בשנת 2019. תוך מספר שנים המצב הכלכלי שוקם ועתה החלה פריחה חדשה תוך קידום פרויקטים גדולים חדשים, למשל בניית בורג' עזיזי שגובהו יהיה 725 מ' ומגדל דובאי אחד בגובה 711 מ'.
הכביש הראשי המחבר צד אחד של דובאי לשני הוא כביש השייח' זאיד.
הכביש הוא כביש אגרה, ונעשה בו שימוש בשיטה חדישה המאפשרת זיהוי הנוסע וחיוב חשבונו על ידי טכנולוגיית RFID, בעודו נמצא בתנועה בכביש המהיר.
שיטת חיוב זו מסייעת לשמירה על זרימת תנועה חופשית בהיעדר עמדות עצירה לתשלום.
שדה התעופה הבינלאומי של דובאי, משרת את דובאי ואת האמירויות האחרות בארץ.
שדה התעופה שימש סך הכל יותר מ-28 מיליון נוסעים ויותר מ-230,000 טיסות בשנת 2006. שדה התעופה מדורג במקום ה-17 מבין שדות התעופה הבינלאומיים מבחינת כמות תנועת המטען, והוא מהווה נקודת ביניים משמעותית בין אירופה למזרח הרחוק.
לדובאי יש מערכת אוטובוסים גדולה שמשמשת ל-69 קווים והסיעה יותר מ-90 מיליון אנשים בשנת 2006. הוכרז ש-620 אוטובוסים חדשים יצטרפו לצי הנוכחי של 170 אוטובוסים דו קומתיים.
אף שצורת התחבורה העיקרית היא הרכב הפרטי, בדובאי יש גם מערכת מוניות נרחבת.
פרויקט שהיקפו 3.89 מיליארד דולר להסדרת רכבת עירונית בדובאי נמצא בשלבי בנייה.
המערכת החלה להיות פעילה בצורה חלקית בשנת 2009 ופעילה בצורה מלאה בשנת 2012. הפרויקט כולל שני קווים: הקו הירוק מראשידיה עד למרכז העיר דובאי, והקו האדום משדה התעופה עד ג'בל עלי.
לקו הירוק והכחול יהיו 70 קילומטר של מסילות ו-43 תחנות, 10 מתוכן מתחת לאדמה.
כמו כן, בדובאי קיימת תחבורה מבוססת שיט, למשל הדרך המסורתית להגיע מבור דובאי לדיירה היא דרך סירות קטנות שמעבירות נוסעים מצידיו של האפיק שבדובאי.
לפי מפקד אוכלוסין, האוכלוסייה בדובאי מונה כ-2,847,000 נכון לשנת 2017. נכון לשנת 1998, 17% מהאוכלוסייה הם אזרחים של איחוד האמירויות הערביות, והם ערבים ילידי-המקום.
בערך 85% מאוכלוסיית הזרים בדובאי (כ-71% מכלל האוכלוסייה) הם אסיאתים, בעיקר הודים (51%), פקיסטנים (16%), בנגלים (9%), ופיליפינים (3%).
כ-3% מאוכלוסיית דובאי מוגדרים כמערביים.
למרות העובדה שערבית היא השפה הרשמית של דובאי, פרסית, מלאיאלם, אנגלית, הינדי, אורדו, בנגלית וטגלוג אף הן שפות נפוצות.
רבע מהאוכלוסייה דיווחה שיש לה שורשים שקשורים לאיראן הסמוכה לדובאי.
כ-85% מהמוסלמים בה הם בני הזרם הסוני, ו-15% האחרים הם בני הזרם השיעי.
כל המסגדים בדובאי מנוהלים על ידי הווקף הכפוף לממשלת דובאי.
בדובאי יש גם בני מיעוטים של דתות אחרות, כשרבים מהם הם העובדים הזרים המתגוררים בה.
באשר לקבוצות של לא-מוסלמים, הרי יכולים להיות בבעלותם בתי פולחן בהם הם יכולים לנהוג את דתם בחופשיות, על ידי בקשת מענק שטח ורשות לבנות מתחם.
קבוצות שאין להן בבעלותן בניינים חייבות להשתמש בבניינים של ארגונים דתיים אחרים או להשתמש בבתים פרטיים.
ללא מוסלמים מותר לפרסם פעילויות של הקבוצה, אבל ניסיון להמיר אנשים מדת אחת לאחרת, או פרסום ספרות דתית אסורים בפירוש, תחת עונש של העמדה לדין, מאסר וגירוש בגלל התנהגות שפוגעת באסלאם.
מערכת החינוך בדובאי לא שונה מזו של שאר האמירויות.
נכון לשנת 2006, יש בדובאי 88 בתי ספר שמנוהלים על ידי משרד החינוך שמשמשים את אזרחי המדינה ואת הערבים הזרים וגם 132 בתי ספר פרטיים.
בבתי הספר הציבוריים אמצעי ההוראה הוא ערבית עם הדגשה לאנגלית כשפה שנייה, בעוד שרוב בתי הספר הפרטיים משתמשים באנגלית כשפת ההוראה.
רוב בתי הספר הפרטיים משמשים לאחד או יותר מהקהילות הזרות.
משרד החינוך של האיחוד הוא האחראי להסמכה של בתי הספר.
מועצת החינוך של דובאי הוקמה ביולי 2005 כדי לפתח את סקטור החינוך בדובאי.
רשות הידע ופיתוח האדם הוקמה בשנת 2006 כדי לפתח את סקטורי החינוך ומשאבי האנוש בדובאי, כמו כן גם מתן רישיון למוסדות חינוך.
ל-10 אחוזים מהאוכלוסייה יש תארים מתקדמים או תארים אוניברסיטאיים.
הרבה זרים נוטים לשלוח את ילדיהם חזרה למולדתם או למדינות מערביות בשביל לימודים אוניברסיטאיים.
עם זאת, מספר רב של אוניברסיטאות המכוונות לזרים הוקמו בעיר בעשור האחרון.
דובאי נחשבת לעיר בטוחה, והיא אחת הערים עם אחוזי הפשע הנמוכים בעולם, וב-2019 היא דורגה כעיר השביעית הכי בטוחה בעולם (אבו דאבי ראשונה).
זנות אסורה לפי חוק, אך קיימת באופן ניכר באמירות.
זנות במועדונים מקובלת על ידי השלטונות.
חופש הדיבור מוגבל, וביקורת על השלטון איננה מקובלת.
מבחינת מעמד האישה, דובאי היא במקום ה-120 (מתוך 153) מדינות במדד השוויון המגדרי של הפורום הכלכלי העולמי (WEF).
אפליית נשים נהוגה בשוק העבודה.
נשים הן 15% מבין בעלי המשרות הבכירות במשק.
נשים לא רשאיות להיות מנהיגות המדינה (העומדות בראש המדינה) אם כי יש להן ייצוג של כ-30% במוסדות המייעצים להנהגת המדינה, מוסדות שתפקידם סמלי.
הנוהג – אם כי לא החוק – הוא שנשים לא מתחתנות, לא יוצאות מהמדינה ולא מקבלות משרה בלי אישור גבר הנתפס כאחראי עליהן – אב, אח, בעל.
באוניברסיטאות הממשלתיות קיימת הפרדה מגדרית.
אישה המקיימת יחסי מין לפני הנישואין עשויה להענש במאסר.
על תנאי המחיה של יותר מ-950,000 עובדים זרים בדובאי נמתחה ביקורת לעיתים קרובות.
ארגון זכויות האדם Human Rights Watch אף הגדירם כ"פחות מאנושיים".
דווח בעיתונות שהעובדים ישנים בדרך כלל 8 בכל חדר, ושולחים הביתה חלק מהמשכורת למשפחותיהם, אותן הם לא רואים שנים.
עוד דווח על עובדי בניין שלא שולמה להם משכורת במשך חודשים, אינם רשאים לעבור מקום עבודה ואם עוזבים למולדת שלהם רוב הסיכויים שיאבדו את הכסף שהיו חייבים להם.
בספטמבר 2005, שר העבודה הורה לחברה לשלם משכורות בתוך 24 שעות לאחר הפגנה של עובדים, ופרסם את שם החברה שפגעה בעובדים.
בדצמבר 2005, הקונסוליה ההודית בדובאי מסרה דווח לממשלת הודו המפרט את בעיות העבודה והזכויות של העובדים הזרים ההודים בדובאי.
המסמך הדגיש תשלום משכורת מאוחר, ביטול שירותים לפני הזמן ומספר שעות עבודה מוגזם כאתגרים עימם מתמודדים העובדים הזרים ההודים.
ב-21 במרץ 2006, פועלי בניין באתר בורג' ח'ליפה, שכעסו בגלל תזמון האוטובוסים ותנאי העבודה שלהם, השתוללו וגרמו נזק למכוניות, משרדים, מחשבים, וכלי בנייה.
דובדבן מסוכר הוא דובדבן משומר ומסוכר העשוי מדובדבנים בעלי צבע בהיר (בעיקר מזני רויאל אן, רנייה וגולד).
הדובדבנים משומרים בתמיסת מלח, תמיסת גופרית דו-חמצנית או באלכוהול ולאחר מכן בתמיסה הכוללת סירופ סוכר, חומרי טעם וריח מלאכותיים, ממתיקים וצבעי מאכל.
באופן מסורתי הדובדבנים המסוכרים הצבועים אדום הם בטעם שקדים, ואילו אלה הצבועים ירוק הם בטעם מנטה.
בהמשך התהליך מחוממים הדובדבנים ועוברים תהליך העושה אותם למבריקים, נטבלים בגלוקוז ומיובשים על מנת ליצור את הזיגוג.
דובדבנים אלה נמכרו לראשונה בארצות הברית בסוף המאה ה-19, ובשנת 1912 הגדיר לראשונה מנהל המזון והתרופות האמריקאי את הליך ייצור הדובדבנים המסוכרים.
במקור שומרו הדובדבנים באלכוהול אולם בשל האיסור על מכירת האלכוהול בארצות הברית החל משנת 1920 פיתח פרופסור ארנסט ויגאנד (Ernest H.
Wiegand) מאוניברסיטת מדינת אורגון את תהליך היצור המקובל כיום, הכולל תמיסת מלח.
דובדבנים מסוכרים משמשים כעיטור לקוקטיילים ועוגות, מילקשייקים וגלידות.
הדוב השחור הפורמוסני , הידוע גם בשם הדוב לבן הצווארון וגם דוב הירח, הוא תת-מין של הדוב השחור האסייתי.
תת-מין זה תואר לראשונה על ידי רוברט סווינהו בשנת 1864. דובים שחורים פורמוסניים הם אנדמיים בטאיוואן.
בשנת 2001 הם נבחרו לחיות הבר המייצגות ביותר של טאיוואן בקמפיין הצבעה ארצי בן חצי שנה.
הדוב השחור הפורמוסני הוא גם בעלי החיים היבשתי האנדמי הגדול ביותר ממשפחת הדוביים.
בגלל הניצול הקשה והפגיעה בבתי הגידול של הדובים בעשורים האחרונים, אוכלוסיות של דובים שחורים פורמוסניים בבר הולכות ומתמעטות.
בשנת 1989 זן דב זה נרשם כחיה ב"סכנת הכחדה" על פי חוק שימור חיות הבר בטייוואן (סינית מסורתית : 野生 動物 保育 法).
תפוצתם הגאוגרפית מוגבלת לאזורים מרוחקים ופראיים בגובהים שבין 1,000-3,500 מטרים.
הדוב השחור הפורמוסני זו חיה מסיבית וחזקה, בעלת ראש עגול, צוואר קצר, עיניים קטנות וחוטם ארוך.
ראשו מחודד, אורכו 26–35 סנטימטרים והיקפו 40–60 סנטימטרים.
החוטם שלו דומה לחוטם של כלב, ומכאן שכינויו גם "דוב כלב".
לרוב אורך הזנב פחות מ־10 סנטימטרים.
גופו מכוסה היטב בשיער סמיך, מבריק ושחור.
סביב הצוואר אורך השיער יכול להגיע מעל עשרה סנטימטרים.
על החזה יש סימן צהבהב או לבן מובהק המעוצב בדמות האות האנגלית "V" או חצי סהר.
זה הקנה לדוב את הכינוי הנוסף "דוב ירח".
הדובים ניזונים בעיקר מעלים, ניצנים, פירות, שורשים, אם כי הם אוכלים גם חרקים, חיות קטנות ונבלות.
הדיאטות של הדובים בשבי, המפוקחות בפארק הלאומי יושאן כוללות צמחייה עסיסית באביב, פירות רכים עשירים בפחמימות בקיץ ופירות בעלי אחוז שומן גבוה (כגון, בלוטים ואגוזי מלך) בסתיו / בחורף.
בעבר הדוב השחור הפורמוסני היה נפוץ ברחבי טאיוואן (שנקרא פורמוסה לפני הכיבוש היפני של האי ומכאן שמו).
עם התפשטות התיישבות בני האדם והתיעוש באי, אזור התפוצה של הדוב הוגבל בעיקר לרכסי ההרים.
ניתן למצוא אותו לאורך רכסי ההרים שואשאן המרכזיים והמושלגים.
האוכלוסייה הגדולה ביותר של הדובים נראתה בהר ללה שבשמורת צ'טיאנשאן, באזור המושלג על ההר שבפארק הלאומי שיי-פא , ובפארק הלאומי טרוקו בדרום וגם בשמורת טאוושאן שבפארק הלאומי יושאן
הדוב השחור הפורמוסני חי ביערות ההרריים בשני שלישים המזרחיים של טאיוואן בגובה של 1,000–3,000 מטרים.
בחורף, במקום להיות בתרדמת חורף כמו הדוב שחור אסייתי באזורים הממוזגים, הם עוברים לרכסים נמוכים יותר כדי למצוא אוכל.
הם פעילים במשך 54–57 אחוזים משעות האור, ופעילים יותר במהלך הקיץ (60% אחוזים משעות האור) ובמהלך הסתיו / חורף הם פעילים רק 60% אחוזים מאשר באביב (47%).
הם פעילים בעיקר במהלך היום באביב ובקיץ; ויותר ויותר פעילים בלילה בסתיו / בחורף כאשר ישנם בלוטים בשפע על העצים.
הם חיים כפרטים בודדים ובדרך כלל מסתובבים ופעלתנים.
למעט בעונת ההזדווגות או כשהם מטפלים בגורים.
דובי פורמוסה הם גם הדובים היחידים על פני כדור הארץ שבונים לעצמם קינים זמניים.
אף על פי שהם נראים מגושמים ואיטיים, הדובים השחורים הפורמוסנים יכולים לגבור בקלות על בני אדם ולהגיע בריצה למהירות של 30–40 קילומטרים בשעה.
הם מיומנים גם בשחייה ובטיפוס.
הדובים, כמין בסכנת הכחדה, רגילים להימנע מבני אדם, ונצפים לעיתים נדירות בטבע.
ברוב המפגשים עם בני אדם, הדוב נסוג ובורח.
הדובים יכולים להיות תוקפניים, הם ממעטים לתקוף בני אדם ללא פרובוקציה.
כבעלי חיים בודדים, הדובים השחורים הפורמוסניים אינם שוהים בטריטוריות קבועות, למעט נקבות בתקופת הרבייה שלהן.
תקופת החיזור של הדוב קצרה מאוד.
זכר עוקב אחר נקבה כמה ימים.
לאחר ההזדווגות הם חוזרים לחייהם הבודדים.
נקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 3–4 שנים וזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 4–5, בדרך כלל שנה מאוחר יותר מנקבות.
ההזדווגות היא בדרך כלל מחודש יוני עד חודש אוגוסט וההריון נמשך בין 6–7 חודשים.
לפיכך, נקבות בבר ממליטות בדרך כלל בין החודשים דצמבר לפברואר שלאחר מכן.
בכל המלטה נולדים 1–3 גורים.
הגורים מטופלים על ידי האם במשך כחצי שנה.
כאשר הם חזקים מספיק כדי לעזוב את המאורה, גורי הדובים יישארו עם האם במשך כשנתיים, עד שהאם תיכנס למחזור הבא של ייחום ותבריח את הגורים.
מחזור הרבייה של הדובים השחורים הפורמוסניים נמשך כשנתיים מיום ההמלטה ועד שהאם מתייחמת ומגרשת את הגורים.
הדובים השחורים הפורמוסניים (台灣 黑熊) והנמר ערפילי טאיוואני (台灣 雲 豹) - הם שניים מהטורפים היבשתיים הגדולים ביותר באי טאיוואן.
הם נהגו להסתובב בין רכסי ההרים של טאיוואן.
עם זאת, בעוד שהנמר נכחד, הדוב, אף על פי שהיה בסכנת הכחדה, שרד.
על פי מחקר של המכון לשימור חיות הבר, של האוניברסיטה הלאומית למדע וטכנולוגיה בפינגטונג, ייתכן שזה נובע מהמיתוסים והטאבו המסורתי של האבוריג'ינים הטאיוואניים.
אנשי בונון מטאיוואן ההיסטורית מכנים את הדובים השחורים אגומן או דומן שפירושו השטן.
אם מלכודת של צייד מבני בונון לוכדת בטעות דוב, עליו לבנות בקתה בהרים ולשרוף שם את גופת הדוב.
הצייד צריך גם להישאר בבקתה לבדו הרחק מהכפר עד לסיום קציר הדוחן.
בני רוקאי ובני פאיוואן רשאים לצוד דובים על פי המסורת שלהם.
אבל הציידים צריכים לשלם את המחיר ולשאת את הקללה העתיקה בתמורה.
אנשי רוקאי מאמינים כי ציד דובים עלול לגרום למחלות.
כמו כן, לא כל אחד רשאי לאכול בשר דובים, ובמיוחד על ילדים נאסר בהחלט לעשות זאת.
באגדת אנשי טארוקו , הדובים השחורים הפורמוסאניים הם "מלכי היער" המכובדים, שסימניהם הלבנים על החזה שלהם מייצגים את הירח.
אנשי טארוקו מאמינים כי הריגת דובים שחורים גורמת לאסון משפחתי.
באופן כללי, בקרב שבטי הציידים הללו, מכבדים את ציידי החזירים כגיבורים, בעוד שאלה שצדים דובים נחשבים למפסידים.
בין השנים 1998–2000, בפארק הלאומי יושאן נלכדו חמישה עשר דובים שחורים פורמוסנים.
החוקרים חברו לצאוורם קולארי רדיו משדרים על מנת לעקוב אחר אזורי תפוצתם והרגליהם.
תצפיות הדובים נדירות מאוד ואף אחד לא יודע בדיוק כמה דובים עדיין קיימים.
הדוב השחור הפורמוסני מוגן בחוק מאז 1989 אך ציד בלתי חוקי נמשך.
הציד הזה ממשיך לאיים על אוכלוסיות הדובים השחורים של טאיוואן.
לדוגמה, בשמונה מתוך חמישה עשר הדובים שנלכדו בסקר לעיל היו חסרות בהונות או כפות רגליים, שנגרמו על ידי מלכודות לא חוקיות.
מאז 1989 הדובים השחורים הפורמוסניים הרשומים כחיות בסכנת הכחדה ומוגנים על ידי חוק שימור מורשת התרבות בטאיוואן (סינית מסורתית : 文化 資產 保存 法).
בינלאומית, כל המינים של הדוב השחור האסייתי מופיעים בנספח I של אמנת וושינגטון (חיות מוגנות) CITES האוסרת על כל סחר בינלאומי בבעלי חיים מסוג זה.
המינים רשומים גם ברשימה האדומה של האיחוד הבינלאומי לשימור טבע ומשאבים טבעיים (IUCN) כפגיעים.
צייד מבני בונון אמר פעם, "אם לא היו דובים בהרים, היער היה נראה ריק והייתי מרגיש בודד." מיי-הסיו הוואנג מהמכון לשימור חיות הבר, בקמפיין לשימור הדובים השחורים הפורמוסניים, אמר גם: "איננו רוצים לאבד את הנשמה הזו של הרי טאיוואן.
איננו מאחלים לצאצאינו לראותם רק בגן החיות או בספרי ההיסטוריה."
יש עדיין תקווה לדוב השחור הפורמוסני.
בשנת 2009 תיעד לין יואן-יואן (חבר בקבוצת שימור הדובים השחורים של הפארק הלאומי יושאן) צילומים המציגים דובה מנסה לעזור לשני גוריה לחצות מהר את השביל ההיסטורי של בטונגגוואן (ong 通 關 古道) בחלק המזרחי של טאפן (塔芬).
דובאי סאט 1 (Dubai Sat - 1) הוא לוויין החישה מרחוק הראשון השייך לדובאי ששוגר ב-29 ביולי 2009 ומופעל על ידה.
הלוויין פותח על בסיס מרכב לווייני מפיתוח קוריאני, והוא זהה ללוויין המלזי הראשון, ראזאקסאט.
הלוויין הוא יוזמה של מכון האמירויות למדע וטכנולוגיה מתקדמת (EIAST), המפעילים תחנת קרקע מתקדמת לקליטת תוצרי הלוויין.
הלוויין מצויד במצלמה פאן כרומטית בעלת רזולוציה של כ - 2.5 מטרים.
הלוויין מבוסס על מרכב הלוויינים SI-200 מתוצרת חברת Satrek הקוריאנית.
הוא מוגדר "מיני לוויין" ומשקלו בשיגור (כולל המטע"ד) כ - 200 ק"ג.
מערכת תקשורת מהירה לנפח גדול של תקשורת יורדת
מצלמה ברזולוציה של 2.5 מטרים
דיוק הצבעה של 0.2 מעלות
דובאי וורלד היא חברת השקעות ממשלתית בדובאי, המתמחה בנדל"ן.
החברה נוסדה בשנת 2006 על ידי האמיר מוחמד בן ראשד אאל מכתום.
בבעלות החברה מספר פרויקטים שאפתניים כדוגמת איי התמרים המלאכותיים.
בראש החברה עומד כיום דודו של האמיר, השייח' אחמד בן סעיד אאל מכתום.
בנובמבר 2009 הודיעה ממשלת דובאי על משבר פיננסי מהגדולים בתולדותיה של החברה, ועל הקפאת החזר חובותיה.
חברת דובאי וורלד צברה חובות בסך 59 מיליארד דולר, שהם כשלושה רבעים מסך חובות ממשלת דובאי המסתכמים ב-80 מיליארד דולר.
כלכלנים סבורים כי משבר זה הוא חלק מ"בועת הנדל"ן" העולמית שקרסה בשנת 2009, וקשיי החברה עלולים להשפיע על הכלכלה העולמית.
דובדבן חמוץ (שם מדעי: Prunus cerasus) הוא השם הן לפרי בעל בית הגלעין והן לעץ דובדבן חמוץ (Prunus cerasus) שהפרי גדל עליו.
הדובדבן החמוץ ידוע מאז ימי קדם באזור הים התיכון ובאיראן.
הוא יליד רוב אירופה ודרום מערב אסיה וקשור קשר הדוק לדובדבן המתוק (Prunus avium), אך יש לו פרי חומצי יותר.
העץ קטן יותר מהדובדבן המתוק (גדל לגובה של 4–10 מ'), בעל ענפים דקים והפרי שלו מצבע ארגמן עד כמעט שחור נישא על גבעולים קצרים יותר.
ישנם שני זנים עיקריים (קבוצות זנים) של הדובדבן החמוץ: דובדבן מורלו אדום כהה ודובדבן אמרל האדום בהיר יותר.
ישנם סוגים רבים ומגוונים של עצי דובדבן חמוץ ומוצאם כנראה מהדובדבן.
יש לו אורך חיים קצר יותר מאשר לעץ הדובדבן.
העלים שלו דומים לדובדבן, בהירים גדילן תפרחת.
הזנים האציליים יותר עקרים במובן שאינם מסוגלים להפרות את עצמם ודרוש לידם עץ נוסף שיוכל לאבק אותם.
דובדבנים חמוצים נחשבים לפרי תעשייתי ברוב המדינות המייצרות וצורכות פירות אלה.
בעולם, מדינות מזרח ומרכז אירופה (בעיקר טורקיה, רוסיה, פולין, אוקראינה) מגדלים את הפרי ודי נדיר שצורכים דובדבנים חמוצים טריים (על כל פנים לא בכמויות גדולות כמו את הדובדבן).
דובדבן חמוץ תרבותי (Prunus cerasus L) נחשב להכלאה ספונטנית של דובדבן (Prunus avium L) ודובדבן מטפם (Prunus fruticosa Pall), כפי שהדגימו מגדלים שוודים באמצעות הצלבות מלאכותיות.
המין אינו מוכר בטבע כגדל פרא, אך ישנם נתונים רבים על כך שהוא מסוגל לגדול פרא לאחר ההכלאה.
הטעם יכול להיות מסוגים שונים, יש זנים די מתוקים, אבל יש גם גרסאות חמצמצות מאוד, אם כי ככל שההבשלה מתקדמת כל הזנים הופכים מתוקים יותר.
רוב הדובדבנים החמוצים נקבעים לפי טעמם החמצמץ, ולכן רוב האנשים אוהבים או לא אוהבים לאכול אותם טריים.
דובדבנים הם זן פרי בעל יכולת הסתגלות מעולה וניתן לגדל אותם במגוון רחב של אקלים.
הוא סובל את קור החורף אפילו טוב יותר מאשר הדובדבן.
על פי ניסויים אמריקאים, חלקי עץ יכולים לעמוד אפילו בקור עד מינוס 35 מעלות צלזיוס.
רגישות הכפור של השורשים תלויה בזן - הדובדבן החמוץ מסוג (Prunus mahaleb) עמיד יותר.
דרישות החום והאור האופטימליות בעונת הגידול דומות לאלו של דובדבן, אך הדובדבן גדל באזור מעט קריר יותר ויש לו דרישה גבוהה יותר לקור חורפי.
דרישת המים של הדובדבן החמוץ היא בינונית, אך על ידי השקיה רבה יותר ניתן להגדיל את גודל הפרי של זנים המבשילים מאוחר, אם הם בעלי פרי קטן יותר במקור מבחינה גנטית.
הפרי שלו יקר במיוחד, נצרך גולמי, מבושל או טרי (גם לאחר הקפאה) בעוגות, בשימוש בתעשיית השימורים, והופך למשקאות חריפים, יינות פירות וליקרים (וישניאק ווישניווקה).
ברנדי הדובדבנים החמוצים המוכר ביותר עשוי מדובדבנים חמוצים שמכונים Prunus cerasus subsp.
כמו כן התבלין מחלב עשוי מזרעים טחונים של דובדבן חמוץ מזון Prunus Mahaleb.
דובדבני וקובץ' היא סדרה קומית, אשר שודרה בערוץ 2 בשידורי קשת בשנים 2011–2012, בהתחלה כחלק מרצועת הלילה של "ביפ" ולאחר מכן כחלק מלוח השידורים הרגיל של הזכיינית.
הסדרה עוקבת אחרי דובדבני וקובץ', חברי ילדות שגרים יחד באותה דירה ועובדים בגלידריית "הפינה של אבי".
יוצרי הסדרה הם ליאור דובדבני, אילן קובץ' ואופיר לובל.
הסדרה שודרה בימי שישי ושבת וזכתה להצלחה הן מבחינת ביקורות והן מבחינת רייטינג, שהגיע לממוצע של 16%.
פרק הבכורה של העונה השנייה השיג רייטינג של 19%.
שיר הפתיחה של הסדרה, "חברה", מבוצע על ידי אלון לנדא.
עלילת כל פרק בסדרה סובבת סביב חייהם של דובדבני (ליאור דובדבני) וקובץ' (אילן קובץ') - שני חברי ילדות בני 31 שגרים בשותפות בדירה שכורה בתל אביב אשר עובדים יחדיו בגלידריה.
הם חיים וחווים את העיר הגדולה כמו כל הרווקים המגניבים והעצמאיים, רק שהם ממש לא מגניבים וממש לא עצמאיים.
למעשה מדובר בשני לוזרים, ללא כל שאיפות להתפתחות אישית.
בעונה השנייה השניים מתחילים לעבוד כמאבטחים במתחם התוכנית "האח הגדול", בתקווה להשתתף בתוכנית עצמה.
בפרק הסיום של העונה הראשונה הופיע משה איבגי בתפקיד עצמו.
בעונה השנייה אלירז שדה הופיע בשני פרקים בתפקיד עצמו.
דובאי סיטי טאוור הידוע גם בכינוי "העיר האנכית של דובאי", הוא גורד שחקים שהוצע לבנייה והוכרז ב-25 באוגוסט 2008 וגובהו המשוער יהיה 2,400 מטרים.
המבנה, שתוכנן על ידי אדריכלים כדי להציג טכנולוגיות מתקדמות אפשריות בבנייה, הוא השלישי בגובהו שהוצע אי פעם אחרי האקס-סיד 4000 (4,000 מטר) והאולטימה טאוור (3,217 מטר).
לכשייבנה יהיה למבנה הגבוה ביותר שנוצר על ידי אדם - פי שלושה מגובהו של בורג' ח'ליפה ופי שבעה מגובהו של בניין אמפייר סטייט.
לפי התכנון יהיו בדובאי סיטי טאוור 400 קומות ומערך מעליות ראשי שנע במהירות 200 קמ"ש.
המבנה עוצב ותוכנן בהשראת מגדל אייפל כדי להתמודד עם עומסי הרוחות שפועלים עליו ויהיה בעל ליבה מרכזית לכל גובהו ומערך של שישה מבנים שעוטפים אותה ונפגשים בליבה כל 100 קומות.
תכנון זה מקנה למבנה יציבות גבוהה בזכות הבסיס הרחב יחסית ופריסת העומס שיוצר המבנה על הקרקע.
צריכת החשמל המשוערת של הבניין תהיה 37,000 מגה ואט-שעה והאנרגיה תסופק בין השאר מאנרגיה סולרית, תרמית ורוח.
דובב גבאי (נולד ב-1 באפריל 1987 בחדרה) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ.
גבאי גדל בחדרה ולמד ב"תיכון חדרה".
אביו היה כדורגלן במכבי והפועל חדרה.
החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, ובגיל 17 עבר למחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה.
ב-13 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–0 נגד בני יהודה תל אביב, ובמשחק הזה כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, שהיה לשער הניצחון.
ב-26 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 0–0 נגד הכח עמידר רמת גן.
ב-14 באוקטובר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 2–1 נגד מכבי תל אביב.
בקיץ הושאל למכבי הרצליה מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש בעונה זו עשרה שערים בליגה ועוד ארבעה בגביע הטוטו.
ב-14 באפריל 2009 ספג כרטיס אדום ראשון בקריירה בתיקו 1–1 נגד הפועל רמת השרון.
בסיום העונה שב לפתח תקווה, והפך לשחקן דומיננטי בקבוצה כאשר כבש שישה שערים ליגה ב-26 הופעות (מתוכן נכנס כמחליף ב-23 משחקים), ועוד שער אחד בניצחון 5–1 בגביע המדינה נגד מכבי אחי נצרת.
ב-7 באוגוסט 2010 כבש צמד בניצחון 2–0 בדרבי של פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו.
ב-23 בינואר ערך את הופעתו האחרונה במכבי פתח תקווה, בהפסד 1–2 לבני סכנין.
ב-1 בפברואר 2011 חתם לארבע שנים וחצי בהפועל באר שבע.
ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 5–0 נגד מ.ס.
אשדוד, בו גם כבש שלושער.
עד לסיום העונה הספיק גבאי להבקיע עוד שער אחד.
ב-31 בדצמבר 2011 הוא כבש שלושער בתיקו 3–3 נגד הפועל רמת השרון.
ב-12 במאי 2012 כבש צמד בניצחון 3–1 נגד בית"ר ירושלים במחזור הסיום של העונה, וסייע לקבוצתו להישאר בליגת העל.
בעונת כבש ארבעה שערים בגביע הטוטו וסייע להפועל באר שבע להגיע למשחק הגמר, בו הפסידו להפועל חיפה.
ב-4 במאי 2013 כבש צמד בניצחון 3–0 על מכבי נתניה שסייע לקבוצתו להישאר עונה נוספת בליגת העל.
באותה עונה סיים עם עשרה שערי ליגה והיה מלך השערים של המועדון בעונה זו.
ב-4 בנובמבר 2013 כבש את שער הניצחון בניצחון 3–2 נגד מכבי תל אביב, שהיה גם שער הבכורה שלו לעונת 2013/2014, במהלכה הבקיע בסך הכול תשעה שערי ליגה וסיים עם הקבוצה במקום השני בליגה.
בעונה שלאחר מכן כבש עשרה שערי ליגה והגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה.
גבאי פתח בהרכב קבוצתו במשחק הגמר, בו הובסה 2–6 על ידי מכבי תל אביב.
ב-15 ביוני 2015 חתם לשנתיים בבית"ר ירושלים תמורת שכר של 550 אלף שקלים בעונה.
ב-2 ביולי ערך הופעת בכורה במדי בית"ר ירושלים בתיקו 0-0 נגד אורדבסי שימקנט הקזחית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
במשחק הגומלין שבוע לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–1. ב-5 באוקטובר 2015 כבש את שער הליגה הראשון שלו עבור בית"ר ירושלים בניצחון 3–1 על בני סכנין, ובסך הכול בעונת 2015/2016 כבש ארבעה שערים ב-31 הופעות ליגה.
ב-27 ביוני 2016 חתם לשלוש שנים בבני יהודה תל אביב.
ב-7 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2–1 על מכבי תל אביב בגביע הטוטו.
גבאי לא כבש ב-11 הופעות שערך במדי הקבוצה בתחילת עונת 2016/2017, וב-26 בינואר 2017 הושאל למכבי פתח תקווה, במדיה כבש שער אחד בעשר הופעות עד תום העונה.
לקראת עונת 2017/2018 חזר לסגל בני יהודה, ובתחילת העונה שותף ב-11 משחקי ליגה וכבש שער אחד, וב-10 בינואר 2018 חתם בהפועל אשקלון, במדיה כבש שער אחד ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-15 באוגוסט 2018 שוחרר מבני יהודה, וב-6 בספטמבר חתם לעונה אחת בהפועל חדרה, העולה החדשה לליגת העל.
ב-7 ביולי 2019 חתם בהפועל אום אל-פחם.
הוא כבש צמד שערי בכורה בקבוצה כבר במחזור הראשון של הליגה הלאומית, ב-22 באוגוסט.
ב-4 בינואר 2021 חתם עד תום העונה בהפועל נוף הגליל, וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל בסיום העונה.
ב-13 ביוני 2021 חתם במכבי אחי נצרת.
ב-9 בינואר 2022 חתם במכבי יפו.
ב-13 באפריל כבש צמד שהעלה את מכבי יפו לליגה הלאומית לאחר 12 שנה.
ב-12 ביוני 2023 חתם בהפועל אום אל פאחם.
ב-27 ביוני 2024 חתם בהפועל ניר רמת השרון.
ב-8 בינואר 2025 חתם במכבי יפו.
ב-17 באוגוסט 2025 חתם במכבי יבנה.
ליאור דובדבני (נולד ב-12 באוגוסט 1979) ואילן קובץ' (נולד ב-22 בינואר 1978) היו צמד קומיקאים, תסריטאים, שחקנים ויוצרי טלוויזיה ישראלים.
ליאור דובדבני ואילן קובץ' החלו להופיע יחד מאז שנת 2006 תחת שם הבמה "דובדבני וקובץ'" ומאז מופיעים במופע בידור וסטנד-אפ ברחבי הארץ.
במופעיהם ובקטעים שהם מעלים הם עוסקים בנושאים כמו כנות, מציאות, פוליטיקלי קורקט, צדק חברתי ואחרים.
בשנת 2007 השניים הגישו פינה שבועית בשם "איזה באסה" בתוכנית "יאיר לפיד".
ב-2009 הגישו פינה שבועית בשם "ציון ואליאס" בתוכנית "הלילה עם ליאור שליין" בערוץ 10.
בשנים 2010-2011 הופיע הצמד במספר פרקים של תוכניות הסטנדאפ בערוץ 2 "קומדי בר" (רשת) ו"ביפ קומדי בר" (קשת).
בשנת 2011 השתתפו בפינה קומית קבועה בתוכנית "צחוק מעבודה" בערוץ 2 בזכיינית "רשת" (עונה 6).
בהמשך אותה שנה יצרו, כיכבו וכתבו את תסריט הסדרה הקומית "דובדבני וקובץ'", ששודרה במשך שתי עונות בשידורי קשת של ערוץ 2.
בשנת 2012 שימשו כתסריטאים ומנחים לצדו של אבי נוסבאום בשעשועון של ערוץ 24 "אל תענו לי!".
בשנת 2013 שימשו כסטנדאפיסטים בתוכנית "הצחוקייה" בערוץ ניקלודיאון.
בשנת 2015 שיחקו בסדרת הילדים "הקלמרים" ובסרט "אני לא מאמין, אני רובוט?!".
באותה שנה שיחקו וכתבו את תסריט הסרט "מה כבר יכול לקרות?!".
בשנת 2016 השניים השתתפו בעונתה השנייה של התוכנית "היחידה" בהוט 3. באותה שנה כתבו את מילות השיר "ממני אלייך" של סטלוס ואורן חן.
בנוסף שימשו כמנחי משימות בתוכנית "הטוב מכולם".
בסוף שנת 2016 השתתפו בתוכנית "קומדי סנטרל סטיישן" של ערוץ קומדי סנטרל, בה יצרו וביצעו מערכונים בדמותם של שני ערבים בשם אחמד ואחמד.
ב-2017 החלו לשחק בסדרה הקומית "שמחות".
בסוף אותה שנה יצרו והחלו לשחק בסדרה "סחילנד" של ערוץ טדי בפרטנר TV.
ב-2018 החלו להשתתף בתוכנית מתחת לעור המשודרת בחינוכית.
בנוסף השתתפו בקליפ לשיר "מסיבת רווקים" של ליאור נרקיס ואיתי לוי.
ב-2020 השתתפו כשחקנים אורחים בעונה השישית של סברי מרנן.
ב-2022 התארחו בפרק של התכנית המרדף המשודרת בכאן 11.
ליאור דובדבני: בוגר סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
בשנת 2005 שיחק דובדבני בתפקיד אורח בסדרה "טלנובלה בע"מ".
בשנת 2010 שיחק דובדבני בסדרה של ערוץ 10 "מתלהבת".
בשנת 2011 שיחק דובדבני בסדרה הקומית "השנים הכי יפות", ששודרה בזכיינית ערוץ 2, רשת.
ב-2014 גילם דובדבני את דמותו של "ספי" בסדרה "עממיות", פרי עטו של נאור ציון.
כמו כן, שיחק בסדרה "המקום".
הוא הגיש פינה שבועית בתוכנית "איזה יום", ששודרה בשידורי קשת של ערוץ 2 ובערוץ הראשון הגיש פינה שבועית בתוכנית "פוטופיניש".
הוא השתתף בתיאטרון באר שבע במחזה "לא על הזמירים".
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שיחק במחזה "שמוליק בשמוליק של זוהרה" ובתיאטרון תמונע שיחק במחזה "כף רגלי השמאלית".
ב-2016 הוביל את סדרת הרשת "מושיק ודובדבני" הפרסומית לדנונה של שטראוס, לצד השף מושיק רוט.
בקיץ 2017 הנחה את תוכנית הרשת "Coke TV Wow Show" של קוקה-קולה בישראל, לצד לירון רביבו.
בשנת 2023 החל לשחק בסדרת הנעורים "לעוף על אנה" בכיכובה של אנה זק.
אילן קובץ': בראשית שנות האלפיים היה חצי מהצמד הקומי "אילן ועמית" יחד עם עמית בחובר, במסגרתו הופיע - בין היתר בכמה ממשדרי ההתרמה "יומטוב" בערוץ 2. ב-2004 שיחק במחזמר לילדים "הפחדן מגוש דן".
בשנת 2011 כתב והשתתף במערכונים בתוכנית "פילרים" במסגרת רצועת הלילה של ביפ.
בשנת 2012 הנחה בתוכנית "עם ישראל חי" בערוץ 24. בשנת 2013 השתתף במערכוני התוכנית "מחוץ לחוק".
בשנת 2016 שיחק בקומדיית המצבים "מיסטר צ'יפס", בערוץ ניקלודיאון.
בשנת 2017 כתב לעונה השישית של התוכנית מועדון לילה.
דובאי פסטיבל סיטי היא אזור נרחב בעיר דובאי, איחוד האמירויות הערביות, המיועד לעסקים, מגורים ובידור.
דובאי פסטיבל סיטי, המשווקת "כעיר-בתוך-עיר", היא האזור הגדול ביותר במזרח התיכון, המשלב עסקים, מגורים ובידור: כל הדרוש על מנת לקיים חיי עבודה, מגורים ופנאי נועד להיות כלול בפרויקט.
פסטיבל סיטי מכילה מספר קהילות מגורים, מלונות רבים, קניונים, מגרש גולף ואתרי בידור אחרים, וכן שירותים ציבוריים, כולל בתי ספר.
בניית האזור, שנערכה על ידי אל-פוטים קריליאון, החלה ב-2003 ותימשך עד לשנת 2020. הפרויקט משתרע על פני 3.8 ק"מ של חזית מים על הגדה המזרחית של דובאי קריק, ומרחקו מנמל התעופה הבינלאומי דובאי הוא 2 ק"מ.
נכון לאמצע 2006, עלות ההשקעות בפרויקט עברה את 11 מיליארד דירהם איחוד האמירויות הערביות (11.6 מיליארד שקלים).
בשנת 2007 נפתח החנות מרקס אנד ספנסר הגדולה מוץ לבריטניה.
האזור כולל שני מלונות וגם מלון דירות, לשהייה לטווח ארוך, המנוהלים על ידי קבוצת אינטרקונטיננטל.
ביולי 2009, אינטרקונטיננטל החלה לנהל גם את "מגרש הגולף אל בדיה".
בנוסף לכך, באזור ממוקם גם מלון "ארבע העונות" שבו 400 חדרים.
ב-2009 בניית המלונות הללו הופסקה למשך שנה בגלל המשבר הכלכלי העולמי של 2008.
קניון דובאי פסטיבל סיטי הוא קניון המשתרע על שטח של 258 דונמים.
הקניון ממוקם על הגדה המזרחית של דובאי קריק ומכיל מסעדות, בתי קפה, וחנויות ברמה עולמית.
בקניון גם קולנוע שבו 12 אולמות.
חניון הקניון מכיל 7,000 חניות למכוניות.
דובדבן שרוע (שם מדעי: Prunus prostrata) הוא מין של דובדבן, שיח נמוך ומשתרע הגדל בצפון ארץ ישראל.
הוא צמח מוגן לפי חוקי מדינת ישראל.
הדובדבן השרוע הוא שיח עם ענפים מעוצים בגוון אדמדם, בעל עלים דמויי ביצה עם שוליים משוננים.
בסוף החורף פורח בפריחה ורודה, ולאחר האבקה מניב פירות בצורת בתי-גלעין עם ציפה אכילה וזג אדום.
הפירות מופצים על ידי בעלי חיים האוכלים מהם, ולא מועדפים על בני אדם לעומת פירות אחרים בשל הטעם והמיעוט של הציפה האכילה.
השיח נשכב סמוך לקרקע ולמסלעות ומשתרע.
ניתן להרכיבו על גזע כדי לעודד אותו לגדול לגובה.
הדובדבן השרוע גדל באופן טבעי בישראל, סוריה, טורקיה, לבנון, אלג'יר, מרוקו, אלבניה, יוון, איראן, פקיסטן ואפגניסטן, בעיקר בהרים בגובה 2,000 מטר ומעלה.
בישראל הדובדבן השרוע גדל רק בחרמון בגובה של 1,900 מטר ומעלה.
הר דובדבן, הפסגה השלישית בגובהה בישראל, קרויה על שם צמח זה.
דובא היא עיר חוף במחוז תבוכ שבצפון-מערב ערב הסעודית.
העיר שוכנת על החוף הצפון-מזרחי של ים סוף, כ-145 ק"מ דרום-מערבית לבירת המחוז תבוכ.
לפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 39,543 בני אדם.
העיר מפורסמת בזכות נמלה הישן, הפועל עד היום ומשמש נקודת מסחר דיג ופריקה בצפון הים האדום.
מצפון לעיר נמצא שפע של מים מתוקים, ומדרום לה ואדי כפאפה, ואדי סלמה והכפר עמוד.
אקלים בדובאחודשינוארפברוארמרץאפרילמאייונייוליאוגוסטספטמבראוקטוברנובמברדצמברבשנהטמפרטורה מקסימלית במעלות צלזיוס22.42426.429.232.534.635.635.83431.827.723.529.79טמפרטורה ממוצעת במעלות צלזיוס16.9
העיר העתיקה של דובא מורכבת משתי שכונות, שכונת החוף ושכונת אלקרפא.
בשכונת החוף ניתן לראות רצועת חוף צרה בין שני הרים גבוהים, ובשכונת אלקרפא ניתן לראות את הבתים העתיקים בעיר, השוק הקדום, מסגדים ישנים, הטירה המפורסמת של דובא והנמל הישן.
הנמל של דובא מורכב מרציף אחד שנבנה בתקופת הטורקים ולאחר מכן הורחב במשך שלטונו של המלך אבדילאזיז, ומזח הנכנס חמישים מטרים לתוך הים.
דובאי מדיה סיטי חלק מדובאי אחזקות, הוא אזור בלי מס בדובאי, איחוד האמירויות הערביות.
דובאי מדיה סיטי נוסד בשנת 2000. הוא נוצר על ידי ממשלת דובאי כדי להגביר את האחיזה הממשלתית במדיה של איחוד האמירויות הערביות, והפך למרכז ארגוני תקשורת, כגון, סוכנויות ידיעות, פרסום, מדיה, ייצור ומתקני שידור.
היסודות לתשתית (כגון כבלי סיבים אופטיים) היו כבר במקום עבור החברות, כדי שבנייתן במקום וקבלת אשרתן תהיה קלה, ועבור תהליכים תפעוליים קלים יותר בתוך דובאי מדיה סיטי.
דובאי מדיה סיטי הוא מרכז תעשיית התקשורת ב-GCC והמזרח התיכון, עם יותר מ-1300 חברות אשר רשומות באזור הסחר החופשי, שממנו הם משרתים את האזור כולו.
בנוסף, בדובאי מדיה סיטי ממוקם בית מועצת הקריקט העולמית, הגוף שמנהל את הקריקט בעולם.
הגוף היה ממוקם בלונדון עד 2005.
ב-16 בנובמבר 2007 הורתה הממשלה של דובאי לחברה טקום להוריד את הערוצים הפקיסטניים העצמאיים והפרטיים גאו ניוז טי וי וארי וואן וורלד, על פי דרישת המשטר הצבאי של פקיסטן בראשות הגנרל ונשיא פקיסטן דאז פרבז מושארף.
אך בהמשך קובעי המדיניות של דובאי הותירו לערוצים לשדר את תוכני תוכניות הבידור שלהם, בעוד חדשות, אקטואליה וכל ניתוח פוליטי כלשהו נאסרו.
מאוחר יותר כל שאר התנאים הוסרו, אך רמת הסיקור של הערוצים ירדה בצורה ניכרת.
דובאי היא העיר המאוכלסת ביותר באיחוד האמירויות הערביות וכן הבירה של אמירות דובאי.
העיר, ששוכנת על חופו הדרום-מזרחי של המפרץ הפרסי, היא מרכז כלכלי ותחבורתי בינלאומי, וב-2012 הוגדרה כעיר עולם בדרגה אלפא+ על ידי GaWC.
האזכור הראשון של השם "דובאי" כשמו של המקום הוא ב"לקסיקון הגאוגרפי לארצות ומקומות" מ-1095 של הגאוגרף וההיסטוריון הערבי-אנדלוסי אל-בכרי, אם כי היישוב עצמו עוד לא היה קיים אז.
היישוב עצמו החל להתפתח ככפר דייגים ומרכז מסחרי לאחר כמה מאות שנים.
החל מ-1820 החלו השייח'ים של דובאי, כמו של יתר היישובים באזור, לחתום על הסכמי שלום עם האימפריה הבריטית וביניהם.
לאורך המאה ה-19 התהדקו ההסכמים עד שבסופו של דבר נוצר מדינת החסות הבריטית חוף שביתת הנשק.
באותה תקופה החלה העיר לצמוח במרכז מסחרי גדול במפרץ הפרסי, והיא משכה אליה סוחרים רבים מפרס שחלקם היגרו אליה בסופו של דבר.
דובאי נודעה בעיקר בפנינים שדייגיה דלו מהמפרץ, אך הסחר בהן נפגע משמעותית בעקבות השפל הגדול ובעקבות פיתוח חקלאות הצדפות ופנינים מלאכותיות, שייתרו את הצורך בפנינים מן הים.
בעקבות כך האמירות נכנסה לשפל כלכלי כבד בשנות ה-30 של המאה ה-20.
החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה דובאי להתפתח תחת הנהגתו של האמיר ראשד בן סעיד אאל מכתום.
הוא שתל את הניצנים של תעשיית התיירות של דובאי כשפתח את המלונות הראשונים בה והקים נמל תעופה.
בעקבות מציאת נפט בתחומי אמירות אבו דאבי השכנה החלו חיפושים אחריו גם מול חופי דובאי ואכן נמצא נפט במים הטריטוריאליים שלה ב-1966. גילוי הנפט גרם לפיתוח אדיר של העיר ולזרם עצום של עובדים זרים שבאו לעבוד בה והגדילו את האוכלוסייה פי כמה תוך שנים ספורות.
ב-1971 קיבל איחוד האמירויות הערביות עצמאות מבריטניה.
דובאי המשיכה להתפתח במהירות בעשורים שלאחר מכן, למעט התקופות של מלחמת המפרץ ותחילת מלחמת עיראק.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 הכלכלה המקומית החלה לעבור מהסתמכות על תעשיית הנפט לפיתוח דובאי כמוקד תיירות ומסחר חופשי עולמי.
בדובאי נמצא אחד מריכוזי גורדי השחקים הגדולים בעולם, ובשנת 2016 היו בה למעלה מ-150 מבנים גמורים בגובה של יותר מ-150 מטרים.
בין הבניינים בעיר ניתן למנות את בורג' ח'ליפה, הבניין הגבוה בעולם, מגדל הנסיכה, בורג' אל-ערב, שהיה המלון הגבוה בעולם עד 2009 וקניון דובאי, הקניון החמישי בגודלו בעולם.
בעיר נמצא דובאי מירקל גרדן שהוא גן הפרחים הגדול בעולם.
מסגרת דובאי שכוללת תצפית מהווה אחת האטרקציות התיירותיות בעיר.
כמו כן העיר מפורסמת בריכוז האיים המלאכותיים ששוכנים לחופיה – איי התמרים וארכיפלג העולם.
בשנת 1967 הוקם גן החיות של דובאי.
בעיר ישנה קהילה יהודית של 150 אנשים, הם הקימו בית כנסת ב-2015 במבנה פרטי ששכרו בדובאי ובאישור הרשויות.
קיומו של בית הכנסת נשאר חשאי למשך שלוש שנים ונחשף בדצמבר 2018.
כמו כן בעיר פועל בית חב"ד שנפתח רשמית בשנת 2020, אך פעל מקודם בחשאיות בראשות הרב הראשי לאיחוד האמירויות הערביות ורב הקהילות היהודיות באיחוד הרב לוי דוכמן.
בשונה מהשכנות שלה במפרץ הפרסי, כלכלת דובאי אינה מבוססת על נפט אלא על תיירות, תחבורה, מסחר ופיננסים.