tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לנדאו (גרמנית: Landau או Landau in der Pfalz) היא עיר בדרום מדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה.
העיר ממוקמת בלב אזור של כרמים ותעשיית יין.
מימי הביניים עד לליל הבדולח הייתה בעיר קהילה יהודית משמעותית, בין הגדולות והעשירות בריינלנד-פפאלץ.
(שם המשפחה האשכנזי "לנדאו" נגזר משם העיר).
אחד מתושביה היהודים של העיר היה כריה פרנק, סבא–רבא של אנה פרנק.
לנד רובר היא יצרנית רכבי שטח ושטח-פנאי בריטית, אשר מבוססת בסוליהול, אנגליה.
לנד רובר הוקמה כמחלקה של רובר וייצרה בעברה רכבי שטח תחת בעלויות שונות, כגון בריטיש ליילנד , בריטיש אירוספייס, ב.מ.וו, פורד, וקבוצת טאטא ההודית.
משנת 2013 החברה נמצאת בבעלות קבוצת הרכב הבריטית JLR (Jaguar Land Rover – "יגואר לנד רובר").
השם לנד רובר התייחס במקור לכלי רכב מסוים; רכב שטח אזרחי חדשני אשר הושק ב-30 באפריל 1948 בתערוכה המוטורית של אמסטרדם, אך לאחר מכן שימש בעיקר כמותג לכמה דגמים שונים: כולם כלי רכב בעלי הנעה כפולה.
הלנד רובר הראשון עוצב על-ידי מוריס וילקס, המעצב הראשי בחברת רובר בחוותו באי אנגלסי בוויילס.
מסופר כי וילקס הושפע מהג'יפ האמריקני ממלחמת העולם השנייה שהוא נסע בו בקיץ אחד בחוותו.
אב-הטיפוס הראשון של הלנד רובר, סנטר סטיר נבנה על שלדת ג'יפ.
גופם של רכבי השטח נבנה מסגסוגת אלומיניום ומגנזיום שהייתה קלה ועמידה בחלודה.
השימוש בסגסוגת נבע מכך שהיה מחסור בפלדה ושפע אלומיניום ממטוסים אחרי מלחמת העולם השנייה.
בן השאר, עמידותה של המתכת לקורוזיה הקנתה ללנד רובר את המוניטין שלו כרכב העמיד בתנאים הקשים ביותר.
בגלל עודף בצבע לתאי טייס של מטוסים כל הלנד רוברים הראשונים נצבעו בגוונים שונים של ירוק בהיר.
כל הדגמים עד תחילת המאה ה-21 נבנו עם שלדת סולם.
כלי הרכב המוקדמים תוכננו להיות פשוטים כדי שיוכלו להשתמש בהם מחוץ לבסיסם.
פרסומות מתארות רכב שיכול לנסוע אלפי קילומטרים על "דלק בננה".
היום הצבא הבריטי משתמש בגרסה הפשוטה יותר מבחינה מכנית מאשר הגרסה הנשלטת באופן אלקטרוני.
המנוע הזה עדיין מוצע למכירה בכמה שווקים כמו ברזיל, שבה לנד רוברים נבנים ברישיון והמנוע גם נמצא בטנדרים של פורד שנבנים שם.
ייצור של מנוע זה נפסק בשנת 2006, אך בברזיל מוצעת גרסה של מנוע זה שהגדילו את נפחו ל-2.8 ליטר ולכן שופר המומנט והכוח.
מאז רכישתה של לנד רובר על ידי פורד החברה קושרה עם יגואר.
במדינות רבות הן חולקות רשת מכירות והפצה ואפילו סוכנויות משותפות.
כמה דגמים חולקים את מרכיביהם עם דגמי יגואר.
מאז שנות השבעים, באזורים נידחים באפריקה, דרום אמריקה, אסיה ואוסטרליה, הטויוטה לנד קרוזר והמיצובישי פאג'רו (הידועים גם בשווקים אחרים בשמות מונטרו ושוגון) הדביקו את מכירותיו של הלנד רובר ואף עלו עליו, כנראה בגלל רשת מכירות טובה יותר ומוניטין לאמינות.
עוד סיבה הייתה שהלנד קרוזר היה מצויד במנוע גדול מהלנד רובר.
בבריטניה, הלנד רובר נפל ממקומו בראש טבלת המכירות כשהגיעו רכבי SUV זולים ממנו כמו הפורטרקס של דייהטסו והשוגון של מיצובישי.
לעומת זאת, בשנות ה-90 המוקדמות, כאשר נערכו שיפורים רבים בדיפנדר וכאשר הוצגו מנועים טובים ואמינים יותר, חזר הלנד רובר דיפנדר לחוות רבות.
1948: לנד רובר מעוצב על ידי האחים וילקס ומיוצר על ידי חברת רובר.
1967: לנד רובר הופכת להיות חלק מליילנד מוטורס, אשר ישנו את שמם לבריטיש ליילנד.
1972: סדרה III של הלנד רובר המקורי מוצגת.
דו"ח ממליץ שלנד רובר תתפצל מרובר ותיוחס כחברה עצמאית.
לנד רובר הופכת להיות חלק מהמחלקה המסחרית של בריטיש ליילנד, כחברה הנקראת "לנד רובר ליילנד גרופ".
1976: הלנד רובר המיליון עוזב את קו הייצור.
1980: רובר מפסיקה לייצר מכוניות במפעל בסוליהול ומשאירה את המפעל להיות בלעדי ללנד רובר.
הוצג ריינג' רובר עם 5 דלתות.
1986: בריטיש ליילנד הופכת להיות "קבוצת רובר"
1987: הריינג' רובר מוצג בשוק האמריקאי.
1988: קבוצת רובר הופכת להיות פרטית ונקנית על ידי בריטיש אירוספייס, ומשנה את שמה ל"רובר".
1994: רובר נקנית על ידי BMW.
מוצג דור שני לריינג' רובר.
1999: מוצג הדור השני של הדיסקברי.
2000: רובר מפורקת ו-BMW מוכרת את לנד רובר לפורד תמורת £1.8 מיליארד.
2002: מוצג הדור השלישי של הריינג' רובר.
2005: מייסדת לנד רובר, רובר, התמוטטה.
מוצג הדור השלישי של הדיסקברי.
מנוע יגואר מחליף את מנוע ה-BMW הנמצא בריינג' רובר.
2006: החברה מכריזה על מנוע דיזל חדש, תיבת הילוכים עם 6 מהירויות ומושבים אחוריים הפונים קדימה לדיפנדר.
הדור השני של הפרילנדר מוצג.
פורד רוכשת את המותג רובר מ-BMW, ולמעשה מחזירה את רובר חזרה למפעלה בסוליהול, לראשונה מאז 1980.
2007: הלנד הרובר ה-4.000.000 מיוצר ונתרם לאגודה לשמירת חיות.
פורד מכריזה כי היא מתכננת למכור את לנד רובר ויגואר.
כך למעשה מתפרקת ה-Premier Automotive Group, חטיבת היוקרה של פורד שכללה את לנד רובר, אסטון מרטין (שנמכרה במרץ 2007), יגואר ווולוו.
לנד רובר ווולוו צפויות להימכר יחד עד תחילת שנת 2008 בשווי של כ-1.5 מיליארד דולר בלבד.
2008: לנד רובר נמכרה לחברה ההודית טאטא יחד עם יגואר.
2019: בית המשפט הסיני מזכה את לנד רובר כנגד לנד ווינד הסינית על שהעתיקה את הלנד רובר ריינג' רובר איווק.
מאז התחלת ייצור הלנד רובר כל דגמי הדיפנדר שימשו את הצבא.
לעיתים קרובות הצבא רכש דגמים אזרחיים ושינה אותם במקצת, אבל גם כמה דגמים צבאיים פותחו.
הדיסקברי גם שימש במספרים קטנים, לרוב כרכב תקשורת.
שני דגמים שעוצבו כדגמים צבאיים היו ה"Foward-Control" (שליטה-קדמית) משנות ה-70 וה"Light-Weight" (קל משקל) משנות ה-60. האחרון יועד להיות מובל על ידי מסוק.
שינויים צבאיים כוללים מערכת חשמל של 24 וולט, אורות שיירה, וילונות האפלה ומתקנים לנשיאת ציד מיוחד או נשק.
שימושיו הצבאיים של הלנד רובר כוללים רכב רב שימושי קל, רכב תקשורת, פלטפורמה לסוגים שונים של נשק כמו מכונות ירייה וטילי טאו ואמבולנס שדה.
עיבוד מפורסם ללנד רובר למטרות צבאיות הוא דגם "הפנתר הוורוד".
בערך 100 לנד רוברים שונו למטרות סיור על ידי יחידת הכוחות המיוחדים הבריטית, ה-SAS.
בשביל שימוש מדברי הם היו צבועים לרוב בוורוד, ומשם נבע השם.
לכלי הרכב הותאם ציוד מיוחד כמו מצפן שמש, מכונות ירייה, מכלי דלק גדולים יותר ומתקנים המשחררים עשן.
שינויים דומים נעשו לדגמים חדשים יותר ולדיפנדרים.
לנד רוברים ודיפנדרים גם שוריינו.
הדגם המשוריין הנפוץ ביותר הוא ה"שורטס שורלנד" הנבנה על ידי האחים שורטס מבלפסט.
רכבי השורלנד הראשונים נשלחו למשטרת צפון אירלנד ב-1965. הם היו דגמי "109 משוריינים עם צריח ממכונית משוריינת אחרת.
בשנות ה-70 לנד רובר משוריין יותר קונבנציונלי הנקרא הוטספור נבנה בוויילס עבור משטרת צפון אירלנד.
כלי רכב אלו היו מבוססים על שלדה של לנד רובר, אולם לאחר מכן בכמה מכלי הרכב הוחלפו השלדות לשלדות שבונה חברת אוטוקר מטורקיה ומצוידים במנועי דיזל ובמיזוג אוויר בשביל עיראק.
השינוי הקיצוני ביותר של לנד רובר למטרות צבאיות הוא הזחל"ם קנטאור.
הוא מבוסס על סדרה III וכולל מנוע V8 והנעת חגורה מקוצרת מהטנק הקל סקורפיון.
מספר קטן יוצר, ונמצא בשימוש על ידי גאנה, בין השאר.
כלי הרכב של לנד רובר נמצאים בשימוש כוחות צבאיים בכל רחבי העולם, אם כי מסתמנת מגמה של החלפתם על ידי כלי רכב גדולים יותר מאז תחילת המאה ה-21. כלי רכב אלו מחליפים את הלנד רובר בתפקידים כמו אמבולנסים, משאיות ארטילריה ופלטפורמות לנשק.
זה נובע בעיקר מדרישות הלחימה המודרנית שבה כלי רכב צבאיים נדרשים לבצע משימות קשות יותר כמו נשיאת כמות גדולה בהרבה של ציוד.
רכב 4X4 "רך" כמו לנד רובר לא יכול לעמוד ביכולת המשא או החוזק של רכב גדול יותר.
אפילו לדגם הנוכחי של לנד רובר בצבא הבריטי, ה-XD וולף, יש שלדה ומתלים מחוזקים בהשוואה לדגם האזרחי.
בשנות ה-2000 נכנס לשירות בצה"ל ה"דוד", רכב שטח ממוגן המבוסס על לנד רובר דיפנדר.
דגם הריינג' רובר, שהוצג לראשונה ב-1970, עזר להגדיר את המותג לנד רובר מאז תחילת המאה ה-21, לפחות כפי שעשו הדגם המקורי ומאוחר יותר דגמי הדיפנדר.
בתקווה לנצל את צמיחת קטגוריית ה-SUV בשנות ה-90, הציגה לנד רובר מבחר דגמים כדוגמת דיסקברי, פרילנדר וריינג' רובר ספורט.
למרות זאת, בסוף שנות ה-90 סבלה תדמיתו של המותג בשל אוסף מוצרים עם קשר חלש ביניהם.
במטרה לנצל את השוק הגדל של רכבי SUV יוקרתיים, התנתקה לנד רובר מתדמית כלי הרכב ה"קשוחים" המכוונים לשטח בלבד, ועברה לכיוון פלח היוקרה.
אסטרטגיה זו נחלה הצלחה ומשכה את הלקוחות הרווחיים ביותר - אלו העושים שימוש ברכב השטח בכביש בלבד.
למרות האסטרטגיה החדשה, המשיכה לנד רובר לדאוג שכל רכביה יהיו מסוגלים להתמודד עם מצבי שטח קיצוניים, כראוי לתדמיתה המקורית.
טכנולוגיה מודרנית כמו מתלי אוויר מתכוונים ובקרת משיכה אפשרו ללנד רובר לייצר כלי רכב שמספקים גם את לקוחותיה הנוסעים בשטח וגם את אלה הנוסעים בכביש.
ב-2005 הייתה לנד רובר החטיבה רווחית בקבוצת מותגי היוקרה של פורד.
בערים גדולות כמו סיאטל, החליפו סוכנויות לנד רובר סוכנויות של פורד, מרקורי וניסאן.
השימוש בלנד רובר על ידי הכוחות הצבאיים של בריטניה ושל חברות אחרות בחבר העמים הבריטי ועל ידי אזרחים בפרויקטים ומשלחות נובע מיכולות השטח שלהם.
לדוגמה, גרסת בסיס גלגלים קצר של הלנד רובר דיפנדר יכולה להתמודד עם זווית גישה של עד 50 מעלות וזווית נטישה של עד 53 מעלות.
נתונים אלה טובים לא רק מרכבי שטח עירוניים, אלא גם מרכבי שטח צבאיים כמו ה-HMMWV והפינצגאוור המחליף בבריטניה את הלנד רובר בכמה תפקידים.
סדרה II, I ו-III - רכב השטח המקורי.
דיפנדר - דגם "סדרה" משופר.
פרילנדר 2 - קרוסאובר 4X4 קומפקטי.
משווק בצפון אמריקה בשם LR2.
דיסקברי 3 - SUV בגודל מלא.
ריינג' רובר - SUV יוקרתי בגודל מלא.
ריינג' רובר קלאסיק - הריינג' רובר המקורי שיוצר בשנים 1970–1996.
ריינג' רובר ספורט - SUV יוקרתי בגודל מלא.
ריינג' רובר איווק -קרוסאובר קופה יוקרתי מיוצר משנת 2011.
לנד רובר דיסקברי ספורט - קרוסאובר, מיוצרת משנת 2014.
ריינג' רובר ולאר - קרוסאובר, מיוצרת משנת 2017.
יש גם כמה דגמים שפותחו עבור משרד ההגנה הבריטי:
לנד רובר 101 פורוורד קונטרול - רכב המשמש לגרירת ארטילריה.
ידוע גם בשם "לנד רובר טון אחד".
2\1 טון לייטוייט - רכב המיועד להינשא על ידי מסוק.
לנד רובר וולף (זאב) - דיפנדר צבאי משודרג.
לנד רובר SNATCH - לנד רובר עם גוף משוריין העשוי מחומרים מרוכבים בשימוש הצבא הבריטי.
ריינג' רובר 6X4 לכיבוי אש - בשימוש בשדות התעופה של חיל האוויר המלכותי.
בתערוכת הרכב של דטרויט 2004, לנד רובר הציגה את רכב הקונספט הראשון שלה, הריינג' סטורמר.
הלנד רובר השתתף בסדרות טלוויזיה וסרטים רבים כמו:
כלי הרכב של לנד רובר מיובאים לישראל על ידי חברת המזרח לשיווק מכוניות, שהייתה גם היבואנית של רובר עד שזו קרסה ב-2005. בנוסף, פועלים בישראל יבואנים אישיים רבים לרכבי לנד רובר.
לנדון טימות'י דונובן הוא כדורגלן עבר אמריקאי.
דונובן שיחק כחלוץ שני, בדרך כלל באגף השמאלי, ומזוהה בעיקר עם המועדון האמריקאי לוס אנג'לס גלקסי בו שיחק ברוב הקריירה שלו.
דונובן הוא מלך השערים של נבחרת ארצות הברית בכל הזמנים, וכן מוביל את דירוג הבישולים שלה בכל הזמנים.
בנוסף, דונובן נמצא במקום השלישי בטבלת כובשי השערים בכל הזמנים ב-MLS עם 145 שערים, וכן הוא מלך הבישולים בכל הזמנים של הליגה, עם 136 בישולים.
לנדון נולד לטימות'י דונובן ולדונה-קני קאש.
הוא גדל ברדלאנדס שבקליפורניה, ולמד בבית הספר התיכון של מזרח רדלאנדס.
בשנת 1998 הוא הצטרף לאקדמיית כדורגל מיוחדת בארצות הברית, וכעבור שנה, בגיל 17, עבר אל מחלקת הנוער של המועדון הגרמני, באייר לברקוזן.
ב-2001, לאחר שתי עונות ששיחק במחלקת הנוער, חתם דונובן על חוזה מקצועי בקבוצה הבוגרת של לברקוזן בגיל 19, ובכך הפך לכדורגלן האמריקאי הצעיר ביותר שחותם על חוזה בקבוצה מחוץ לארצות הברית.
דונובן לא הצליח להשתלב בלברקוזן, ועקב כך הושאל לקבוצת סן חוזה ארת'קווייקס מליגת ה-MLS האמריקאית, לפני פתיחת עונת 2001 של הליגה.
כבר בעונתו הראשונה ב-MLS הצליח דונובן להוביל את סן חוזה לזכייה באליפות הליגה.
ב-2002 הוא המשיך את הצטיינותו וזכה בתואר האישי "שחקן השנה של הונדה", המוענק מטעם תקשורת הספורט האמריקאית.
ב-2003 הוא הוביל את קבוצתו לזכייה נוספת באליפות הליגה, וכן זכה שוב בתואר שחקן השנה של הונדה ובתואר כדורגלן השנה בארצות הברית מטעם ההתאחדות.
הוא זכה שוב בתארים אלו גם ב-2004. בארבע עונותיו בליגה כבש דונובן 32 שערים ובישל 29 נוספים.
ביוני 2004, לאחר שצבר מספיק ניסיון משחק, הודיעה הנהלת באייר לברקוזן על החזרתו של דונובן לשורותיה.
בסיום אותה עונה עזב דונובן את ארצות הברית, והצטרף בחזרה ללברקוזן בתחילת שנת 2005. לאחר ששיחק בשבעה משחקים בלבד, שרק בשניים מהם פתח בהרכב, הביע דונובן את רצונו לשוב לארצות הברית.
על אף הצעה מקבוצת פורטסמות' האנגלית, עבר דונובן לקבוצת ה-MLS לוס אנג'לס גלקסי, שקיבלה את הזכויות עליו מסן חוזה ארת'קווייקס.
בעונתו הראשונה במדי לוס אנג'לס, 2005, כבש דונובן 11 שערים ובישל עשרה שערים, והוסיף ארבעה שערים ובישול במשחקי הפלייאוף, ולפיכך זכה בפרס "נעל הזהב של לוס אנג'לס גלקסי" המוענק למלך השערים של המועדון.
הוא הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות ה-MLS, שהייתה האליפות השלישית האישית שלו לאחר שתי האליפויות בהן זכה במדי סן חוזה.
הוא סייע לקבוצתו לזכות גם בגביע ארצות הברית הפתוח, לאחר שכבש שני שערים בטורניר, אחד מהם בחצי הגמר נגד מינסוטה ת'אנדר.
באותה שנה דונובן אף נבחר לאחד מ-11 השחקנים הטובים בכל הזמנים ב-MLS, כחלק מחגיגות עשר שנים לליגה.
בעונת 2006 השיג דונובן 11 שערים ושמונה בישולים בעונה הסדירה, בנוסף לשלושה שערים במסגרת גביע ארצות הברית הפתוח.
אף על פי כן, לוס אנג'לס לא הצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף בעונה זו, והפסידה בגמר הגביע הפתוח לשיקגו פייר.
למרות זאת, 14 שעריו של דונובן בפלייאוף עד כה מיקמו אותו במקום השני בדירוג מלכי השערים בפלייאוף בכל הזמנים, אחרי קרלוס רואיז.
בעונת 2007, על אף כישלון נוסף להעפיל לפלייאוף, הוא המשיך להצליח מבחינה אישית עם שמונה שערים ו-13 בישולים (הגבוה בליגה), וזכה בתואר שחקן השנה של הונדה ובפעם השלישית ברציפות בנעל הזהב של לוס אנג'לס גלקסי.
גם עונת 2008 הייתה מאכזבת עבור לוס אנג'לס גלקסי.
עם זאת, עונה זו הייתה המוצלחת ביותר של דונובן.
הוא כבש 20 שערים ובישל תשעה שערים, תוך שהוא מפתח שותפות יעילה בחוליית ההתקפה של הקבוצה, יחד עם דייוויד בקהאם ואדסון באדל.
הוא סיים את העונה כמלך השערים של כל ליגת ה-MLS, ואף זכה להיכלל בהרכב העונה ב-MLS, ונבחר בפעם החמישית בקריירה שלו לתואר שחקן השנה של הונדה.
הוא הפך לשחקן היחיד שזוכה בתואר זה חמש פעמים.
בינואר 2009 חזר דונובן לאירופה, כאשר הושאל לבאיירן מינכן, קבוצה גרמנית בכירה.
אף על פי שכבש חמישה שערים במשחקי ההכנה של הקבוצה בפגרת החורף, במשחקי הליגה התקשה דונובן למצוא את מקומו בהרכב בין החלוצים הבכירים מירוסלב קלוזה ולוקה טוני, ושותף בשישה משחקים בלבד מבלי לכבוש שער.
בעקבות הכישלון הוא החליט לסיים את תקופת ההשאלה שלו ולחזור ללוס אנג'לס גלקסי.
על אף חוסר ההצלחה שלו באירופה הוא הצטיין רבות במדי הגלקסי, כאשר נבחר להרכב העונה ב-MLS, לכדורגלן השנה בארצות הברית ולשחקן השנה של הונדה.
בראשית 2010 הושאל דונובן לאברטון מהפרמייר ליג, אך שב לגלקסי לפני פתיחת עונת ה-MLS בחודש מרץ.
לאחר מכן, ב-2014, דונובן פרש ממשחק פעיל וחזר לשחק ב-2016. לאחר שערך שישה משחקים בגלקסי, פרש שוב.
ב-12 בינואר 2018 חזר בפעם השנייה מפרישה וחתם בלאון מהליגה המקסיקנית.
דונובן שיחק בצעירותו בנבחרת ארצות הברית עד גיל 17, וכבש במדיה 35 שערים ב-41 משחקים.
הוא שיחק עם נבחרת זו בגביע העולם עד גיל 17 ב-1999, וזכה ב"כדור הזהב" של השחקן המצטיין בטורניר, תוך שהוא מוביל את הנבחרת לחצי הגמר.
דונובן אף שיחק עם הנבחרת האולימפית של ארצות הברית (עד גיל 23) באולימפיאדת סידני 2000. הוא היה מהמצטיינים בנבחרתו, והוביל את ארצות הברית עד לחצי גמר האולימפיאדה וקרבה ממשית לזכייה במדליית ארד.
בהמשך שנת 2000 זומן דונובן לנבחרת הבוגרת של ארצות הברית.
הוא הבקיע את שערו הראשון במדי הנבחרת כבר בהופעת הבכורה שלו, מול נבחרת מקסיקו.
בשנת 2002 זכה דונובן עם ארצות הברית בגביע הזהב של CONCACAF (אליפות צפון אמריקה), ונבחר לאחד מ-11 המצטיינים בטורניר.
בהמשך השנה הוא ערך את הופעתו הראשונה במסגרת גביע העולם.
בטורניר זה כבש דונובן שני שערים, וסייע לנבחרתו, שהייתה אחת מהקבוצות המפתיעות של הטורניר, להעפיל עד לרבע הגמר.
בטורנירי גביע הזהב של CONCACAF ב-2003 וב-2005 סיים דונובן עם ארצות הברית במקומות השלישי והראשון בהתאמה, ובשניהם נכלל שוב בהרכב הטורניר.
במהלך שנת 2006 הפך דונובן לשיאן הבישולים של נבחרת ארצות הברית בכל הזמנים, כאשר הגיע ל-23 בישולים בקריירה ושבר את שיאו של קובי ג'ונס.
במונדיאל 2006 ארצות הברית לא הצליחה לשחזר את ההצלחה מגביע העולם הקודם.
דונובן הפגין יכולת חלשה, יחד עם כל שאר הנבחרת שכבשה שער אחד בלבד, וסיים עמה במקום האחרון בשלב הבתים של הטורניר.
ב-2007 זכה דונובן עם נבחרתו בפעם השלישית בגביע הזהב של CONCACAF, תוך שהוא כובש ארבעה שערים בטורניר ונכלל בנבחרת המצטיינים השנייה של הטורניר.
במהלך שנת 2008 שבר דונובן שני שיאים בנבחרת - הוא עקף את אריק וינלדה והפך למלך השערים של ארצות הברית בכל הזמנים, וכן הפך בגיל 26 לשחקן הרביעי הצעיר ביותר שמגיע ל-100 הופעות במדי הנבחרת.
בגביע הקונפדרציות 2009 כבש דונובן שני שערים, וסייע לנבחרתו להעפיל במפתיע עד לגמר.
אחד מהשערים היה השער השני במשחק הגמר מול נבחרת ברזיל, שהעניק לארצות הברית יתרון 0-2, אך ברזיל חזרה מהפיגור וניצחה 2–3, וארצות הברית הסתפקה במקום השני.
במונדיאל 2010 כבש דונובן שני שערים בשלב הבתים, בהם שער ניצחון נגד אלג'יריה בזמן הפציעות של המשחק, שהעלה את נבחרתו לשלב שמינית הגמר של הטורניר.
דונובן נחשב מועמד וודאי ללבוש את מדי הנבחרת גם במונדיאל 2014, אך בניגוד לכל הציפיות הוא נופה מסגל הנבחרת למונדיאל על ידי המאמן יורגן קלינסמן ולא נטל בו חלק.
לאחר מספר ימים, דונובן החליט לפרוש מנבחרת ארצות הברית.
לנגנאו היא עיירה בת כ-2,500 תושבים כיום (ינואר 2012), בקנטון ארגאו בצפון שווייץ.
לנגנאו ואנדינגן היו שתי העיירות היחידות שבהן הותר ליהודי שווייץ להתגורר עד האמנציפציה של 1866.
התיישבות אנושית ראשונה התקיימה באזור לנגנאו, לפחות החל מהתקופה הנאוליתית - תקופת האבן המאוחרת, בערך משנת 10,000 לפני הספירה ואילך.
שרידים של חווה חקלאית מתקופת השלטון הרומי התגלו ליד לנגנאו של היום.
בנוסף, שפת הרומאנש, ניב מדובר של לטינית, היא אחת השפות המדוברות עד היום באזור ובשווייץ בכלל, גם אם על ידי מעטים מאוד כיום (פחות מאחוז אחד בכל שווייץ).
כ-93% מתושבי לנגנאו כיום מדברים גרמנית.
עדות ראשונה בכתובים לקיום יישוב כאן, שנקרא לנגינוואנק (Lenginwanc) קיימת משנת 798 לספירה.
ב-1415 נכבשה לנגנאו על ידי הקונפדרציה השווייצרית הישנה, שהוקמה כמאה ועשרים שנה קודם לכן ומאז לנגנאו היא חלק בלתי נפרד משווייץ על כל גלגוליה השונים, כקונפדרציה או פדרציה, למעט תקופה קצרה ביותר של 17 שנים בראשית המאה התשע עשרה (1798 - 1815), כששלטה כאן צרפת של נפוליאון.
ידוע על התיישבות יהודים בשווייץ לפחות מאז המאה ה-13, עוד לפני הקמת הקונפדרציה הישנה, אולם בעקבות מגפת "המוות השחור", שהגיעה לשיאה בשווייץ ב-1348, הופצה עלילת דם כנגד היהודים, שהם שגרמו למגפה - "מרעילי הבארות" ובעקבות זאת נשרפו חיים וגורשו משווייץ כמעט כל היהודים.
כעבור כשלוש מאות שנה, ב-1678 החליט בית המחוקקים השווייצרי לרכז את מעט היהודים ששרדו בשווייץ, באזור מצומצם אחד - עמק הנהר סורב, החופף פחות או יותר לאזור קנטון ארגאו שבשווייץ של היום ואשר בתוכו כלולה גם העיר לנגנאו.
אחת המשפחות היהודיות המפורסמות ביותר שגרו בלנגנאו ואשר הגיעה לעיירה ככל הנראה בעקבות החלטה זו, מאזור דרום גרמניה/אלזס היא משפחת גוגנהיים, אשר אחד מבניה כעבור מעל מאתיים שנה היה מאיר גוגנהיים (ראה להלן).
ב-1702 נזכר שמו של יעקב גוגנהיים, בשל משפט שנערך לו בגין הפשע שעשה - הוא קנה כרם בעיירה הסמוכה וואטינגן, בלי שקיבל אישור מיוחד לשם כך, כנדרש מיהודי.
שנה אחר כך שרף אלמוני את ביתו, ככל הנראה כנקמה על חוצפתו זו.
כשלושים שנה אחר כך, ב-1732 הוא מוזכר שוב בתור נציגן של 250 משפחות יהודי עמק הנהר סורב, שנשלח לנאום בפני הממשל בציריך, למנוע גזרה של גירוש שעמדה להיות מוטלת עליהם.
הגירוש נמנע אמנם, אך במקומו הוטלו על היהודים מיסים כבדים.
כארבעים שנה לאחר מכן, ב-1776 הוחלט לצמצם עוד יותר את האזור המותר להתיישבות יהודים ונקבעו שתי עיירות בלבד בתוך עמק הנהר סורב, שבהן הותר ליהודים להתיישב - אנדינגן ולנגנאו.
ואכן, בסביבות 1850 גרו בלנגנאו כ-525 יהודים, שהיוו כ-30% מהאוכלוסייה בעיירה זו.
בית הכנסת העתיק של לנגנאו הוקם עוד ב-1750 (14 שנה לפני בית הכנסת העתיק של אנדינגן) ובית כנסת שני הוקם בעיירה ב-1847 (חמש שנים אחר כך שופץ גם בית הכנסת העתיק של אנדינגן).
מאיר גוגנהיים (1828–1905), הפילנתרופ היהודי האמריקאי הידוע, שהיה מעשירי תבל במאה ה-19, אבי משפחת גוגנהיים האמריקאית וצאצא ישיר של יעקב גוגנהיים שהוזכר לעיל, נולד בלנגנאו והיגר ממנה לארצות הברית בהיותו בן 19.
היהודים בלנגנאו, כמו גם בשווייץ כולה לא זכו לשוויון זכויות, אלא רק בתקופה הקצרה של השלטון הצרפתי.
נאסר עליהם למשל לעסוק בחקלאות, שהייתה העיסוק של מרבית התושבים, כמו גם כמעט בכל שאר המקצועות, למעט רוכלות זעירה.
היה זה רק באמנסיפציה של 1866, כחמישים שנים נוספות לאחר גמר הכיבוש הצרפתי הקצר, שהותר ליהודים להתיישב גם בשאר חלקי שווייץ והם זכו לשוויון זכויות.
בעקבות האמנסיפציה השתנתה לנגנאו כליל ובראשית המאה העשרים היא פחות או יותר התרוקנה מכל יהודיה.
בין היהודים שעזבו אותה באותו זמן ניתן למצוא את ארנסט בלוך (מלחין), שנולד בה ב-1880 והגיע לארצות הברית ב-1916, ואחרים.
כיום ניתן למצוא בה את בית הכנסת העתיק, שאף הוכר כנכס תרבות לאומי של שווייץ (בנוסף להכרה כזו גם בעיירה כולה), אך אין בה בעצם יהודים ובית הכנסת העתיק סגור כל ימות השנה, למעט סיורים למשך שעות ספורות בלבד, בימי ראשון, בעונת התיירות בקיץ.
שטח העיירה לנגנאו כיום הוא כמעט 13 קמ"ר וב-31 בדצמבר 2010 היו בה 2541 נפשות בדיוק, אשר כמעט חצי מהם היו בעלי אזרחות אלבנית.
נכון לשנת 2000, מעל חמישית מהאוכלוסייה היו בעלי השכלה גבוהה ויותר ממחצית מהאוכלוסייה היו בעלי הבית בו הם גרו והגיעו למקומות עבודתם ברכב פרטי.
בבחירות 2007 לאספת הברית - המועצה הלאומית, זכתה מפלגת העם השמרנית בכמעט 40% מהקולות, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית בקצת יותר מרבע, והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית בכ-13%.
סר לנדון רונלד (נולד כלנדון רונלד ראסל) היה מנצח, מלחין, פסנתרן, מורה לזמרה ומנהלן יהודי-אנגלי.
רונלד היה בנו של הנרי ראסל, מלחין נודע של שירים פופולריים, ואחיו למחצה של האמרגן הנרי ראסל, מייסד להקת האופרה של בוסטון.
בשנים 1884 עד 1890 למד בקולג' המלכותי למוזיקה ואחר עבד בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן והיה למנצח הלהקה הנודדת של אוגוסטוס האריס.
ב-1894 סייר בארצות הברית כמלווה לנלי מלבה.
משנת 1900 עבד בחברת ההקלטות "הגרמופון ומכונת הכתיבה בע"מ", קודמתה של חברת קול אדוניו HMV), תחילה כפסנתרן לליווי הקלטות מוקדמות של זמרים ידועי שם כמו צ'ארלס סאנטלי ואדלינה פאטי.
לזכותו של רונלד רשומה ההקלטה הראשונה מאז ומעולם של יצירת סולו לפסנתר: עיבוד של "ליבסטוד" מתוך טריסטן ואיזולדה של וגנר, שנעשתה בשנת 1900 על תקליט ברלינר של שבעה אינץ'.
משנת 1908 כיהן כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית החדשה (שנודעה כתזמורת רויאל אלברט הול בין השנים 1915 ל-1928).
עם תזמורת זאת החל לערוך הקלטות בשנת 1909. כמו כן עבד עם התזמורת הסקוטית (בהמשך התזמורת הסקוטית הלאומית ובברמינגהאם, שם נודע (לדברי מבקר המוזיקה המקומי סידני גרו) בבניית תוכניות עתירות דמיון.
כמנצח יצאו לרונלד מוניטין בעיקר כמלווה קונצ'רטו; המבקר רוברט אלקין חלק לו שבח יוצא דופן כשתיאר את ארתור ניקיש כ"מלווה המעולה ביותר עד לנדן רונלד".
שמו של רונלד נקשר גם עם המוזיקה של אדוארד אלגר, אך כיוון ששניהם עבדו עם אותה חברת הקלטות, הקליט רונלד רק יצירה אחת של אלגר, "מארש ההכתרה", ב-7 במרץ 1935 שנה לאחר מות אלגר.
עם זאת, הוא היה הפסנתרן בביצוע הבכורה של הסונאטה לכינור ופסנתר במי מינור של אלגר בשנת 1919, עם הכנר ויליאם הנרי ריד.
רונלד חיבר יותר מ-200 שירים, בהם "סרנדה ספרדית", תיאור מסע לספרד לראות את עיר הבירה, שהטנור האיטלקי אנריקו קארוזו הקליט.
שיר אנגלי, "למטה ביער", עודנו מבוצע.
רונלד קיבל תואר אבירות בשנת 1922. באותה שנה התפרסמו זיכרונותיו, "וריאציות על נושא אישי".
ג'יימס מרסר לנגסטון יוז היה משורר, פעיל חברתי, סופר, מחזאי, ובעל טור אמריקאי.
היה אחד מהיוצרים הראשונים של שירת הג'אז.
שירי הבלוז, הבלדות והשירים הליריים שלו התפרסמו בשבעה כרכים.
יוז ידוע בעיקר כמנהיג הרנסאנס של הארלם.
בשנת 1954 זכה בפרס אניספילד-וולף עבור ספרו Simple Takes a Wife.
יוז חיבר את התמליל לאופרה "תמונת רחוב" ,ע"פי מחזהו של אלמר רייס(1946) למוזיקה של קורט וייל, המוצגת ברחבי העולם עד היום.
יוז תורגם לעברית בידי מתרגמים שונים, ביניהם אברהם שלונסקי, שמעון זנדבנק, דוד קוסלביץ, יהודה ויזן, איריס אליה כהן, רוני סומק, ערן צלגוב, עודד פלד ואחרים.
לנגטאנג (בנפאלית: लाङटाङ) הוא אזור בנפאל הגובל בצפונה של נפת קטמנדו ובדרומה של טיבט.
חלק מאזור זה מוגדר כשמורת טבע, המוכרת בשם הפארק הלאומי לנגטאנג, ומצויים בה מספר פסגות הרים, שהגבוהה מביניהן מתנשאת ל-7,246 מטרים.
בשמורה זו חיים כ-4,500 בני אדם ורובם משתייכים לשבט הטאמג (דוונאגרי: तामाङ).
כ-25% מאזור זה מיוער (גדלים בו בעיקר עצי אלון, אורן, אדר ורודודנדרון) והוא מייצא לסביבתו עצים להסקה.
האזור מאופיין במספר סוגי אקלים, מסובטרופי לאלפיני.
המגוון הביולוגי מכיל את הדוב השחור האסייתי, טאר ההימלאיה, קופי מקוק רזוס ופנדה אדומה.
בנוסף, קיימים סיפורים על אנשים שראו באזור את יטי איש השלג.
הפארק הלאומי מכיל את אגמי הגוסאינקונדה, הקדושים לדת ההינדו, ובחודש אוגוסט נערכת עלייה לרגל לאזור זה.
אתר רוחני נוסף הוא המנזר הבודהיסטי Kyanjin Gompa.
פעילויות תיירות באזור זה כוללות: טיפוס הרים, טרקים ורפטינג.
לנדזר (גרמנית: Landser, "חייל פשוט") הייתה להקת רוק כבד נאו-נאצית גרמנית שנוסדה ב-1991 ופעלה במחתרת.
היא הייתה הבולטת ביותר בסצנת מוזיקת הימין הקיצוני במדינה, ופורקה על ידי הרשויות ב-2003. "לנדזר" הייתה ההרכב המוזיקלי הראשון בתולדות גרמניה שהוכרז כהתאחדות פלילית.
ב-1982 נוסד במזרח ברלין תא גלוחי ראש בשם "הוונדלים – קהילת קרב אריו-גרמאנית." הוונדלים השתתפו בהפגנות פוליטיות ותרבות מוזיקת הרוק בבירה המחולקת.
ב-1991 הקימו שלושה מהוונדלים, אנדראס, סרן והורסט (שמות כל המעורבים, למעט אחד, נתונים באיפול חלקי) להקת רוק ששרה בסגנון הפאנק רוק (Punk rock) והאוי!, באנגלית ובגרמנית, ושהפיצה מסרים גזעניים.
לאחר התחלה מהוססת, התגבשה הלהקה ב-1992 וצירפה אליה כנגן גיטרה עוד ונדל, מיכאל "לוניקוף" רגנר, שהיה עתיד להיות לסולן ולכותב הראשי.
החזרות שלהם משכו קהל, וזיכו אותם בפרסום בעיתונות השוליים של חוגי הימין.
שמם הראשון היה "הפתרון הסופי" (Endlösung) אך באותה שנה המירו אותה ל"לנדזר", כינוי רווח לחיילים מן השורה בוורמאכט.
בספטמבר 1992 ערכו את הקונצרט היחיד בתולדותיהם, כשהם עטויי מסיכות, בנוכחות כמאה איש.
בחורף אותה שנה התראיינו לערוץ הטלוויזיה WDR בתוכנית על עליית הימין הקיצוני במדינות הפדרליות החדשות במזרח.
לוניקוף האשים את התקשורת בהיותה כלי-שרת של היהודים ובעלות הברית לצורכי "חינוך מחדש" ודרש כליאת קומוניסטים במחנות עבודה ואת חידוש עונש המוות.
לקראת סוף השנה הוציאה "לנדזר" הקלטה ראשונה חצי-חובבנית בת שמונה-עשר שירים, "הרייך חוזר" (Das Reich kommt wieder), שהופצה רשמית כדמו כדי להימנע ככל האפשר מהשלכות חוקיות.
רגנר תפקד כסולן לאחר שקודמו סרן נטש את ההרכב.
הלהקה החלה למשוך תשומת לב: פעילי אנטיפה שרפו את אולם החזרות שלה, ובנובמבר 1993 הכניסה הרשות הפדרלית למדיה מזיקה את הקלטת לרשימת הפריטים האסורים להשמעה לבני נוער.
בשלב זה עזב אנדראס והוחלף על ידי פעיל ימין אחר בשם אנדרה מ.
ב-1995 פרסמה "לנדזר" את אלבומה המלא הראשון, "רפובליקת המופרעים" (Republik der Strolche).
מילות השירים היו גזעניות מכדי שאולפן הקלטות כלשהו בגרמניה יסכים להקליטן, והעבודה נערכה בשוודיה, בה חופש הביטוי היה רחב יותר.
ההרכב ניצל לשם כך את הקשרים שכבר ביסס עם רשת המוזיקה הימנית-קיצונית הבריטית "Blood and Honour." בין 10,000 ל-13,000 תקליטורים הופצו בגרמניה.
במרץ 1996 נתפס חבר הלהקה הורסט עם כמה אלפי פריטים ובילה כמה שבועות במעצר בעודו נחקר.
גם רגנר הובא למעצר, אך שוחרר בשל אי-מעורבות בהפצה הבלתי-חוקית.
הורסט נטש אף הוא את "לנדזר".
ב-1997 הביא רגנר נגן אחר בשם כריסטיאן וו., ויחד עם אנדרה היו השלושה להרכב הסופי שפעל עד הפירוק.
"לנדזר" החלה לנהל חזרות בעליית גג מוסתרת בברלין.
ב-1998 טסו חבריה לארצות הברית והקליטו אלבום שני, "זעם גרמני – רוק נגד אלה מלמעלה" (Deutsche Wut – Rock gegen Oben) בסיינט פול, מינסוטה.
10,000 תקליטורים נשלחו טיפין טיפין להולנד, משם נמכרו לגרמניה.
רגנר הוסיף לכתוב שירים והם ערכו חזרות מחתרתיות באולם בפוטסדאם.
ב-2000 הוציאו אלבום שלישי, "אל האויב" (Ran an den Feind), באולפן בברמינגהאם.
התקליטורים יוצרו בדנמרק ונמכרו בגרמניה דרך סדרת מתווכים על מנת לטשטש את עקבות המעורבים.
ב-2001 הכין איש הקשר שלהם בסיינט פול תקליטור נוסף, עם מבחר משירי העבר של הלהקה, עבור הקהל האמריקני.
באותה שנה באה לקצה פעילותה של "לנדזר".
לאחר שנים של חיכוכים עם הרשויות, נעצרו החברים בחשד לקשירת קשר והקמת התארגנות פלילית – לראשונה בהיסטוריה של גרמניה הופנה סעיף זה כנגד הרכב מוזיקלי.
בדצמבר 2003 הרשיע אותם בית-המשפט המחוזי של ברלין בהתססה, הפצת תעמולה נוגדת-חוקה, ביזוי סמלי המדינה וכוונה לפגוע בשלום הציבור.
שני הנגנים האחרים נידונו למאסר על תנאי ולקנסות לאחר שהביעו חרטה ונכונות להינתק מפעילותם, אך רגנר סירב לשתף פעולה עם בית-המשפט.
הוא נשפט למאסר בפועל של שלוש שנים וארבעה חודשים, אותם ריצה בהפסקות בגלל ערעור לבית-המשפט העליון.
מעמדו בסצנת הימין דרך בן לילה, והוא המשיך בקריירה שלו בהרכבים אחרים.
מלבד החברים הורשעו גם כמה מפיקים ומפיצים.
במהלך שנותיה, הוציאה "לנדזר" שירים דוגמת "סבא היה שטורמפיהרר באס אס" – אולי שירם המפורסם ביותר, שזכה לכמה כיסויים ופארודיות בחוגי השמאל – "ילד ארי", "ברלין נשארת גרמנית!", "בהרי רואנדה" (הלועג לרצח העם ברואנדה), "היי בוביס, אתה שומע אותנו?", "פצצות על ישראל" ועוד.
היא הסיתה נגד שחורים, פולנים, יהודים וטורקים וקראה לפירוק הרפובליקה הפדרלית ולהשבת הרייך.
בית המשפט המחוזי הגדיר אותה כ"להקת הקאלט החשובה ביותר בימין הקיצוני" והמרכז הפדרלי לחינוך פוליטי קבע שמבין כ-400 להקות שפעלו בסצנה, "אין אחת שאף התקרבה למעמד של 'לנדזר'." באותו הדיווח הוערך כי נכון ל-2009, 100,000 עותקים של תקליטיה סובבים בשוק הגרמני, בנוסף לאלה הקיימים באינטרנט.
כמעט כל אלבומיה הוכנסו לרשימת המדיה הפוגענית.
לֶנְדָאוָוה (בסלובנית: Lendava, בהונגרית: Alsólendva) היא עיירה ורשות מקומית בסלובניה בשטח אזור פומורסקה, השוכנת סמוך לגבול עם הונגריה.
תיעוד למצודה במקום ומסביבה יישוב קיים החל מהמאה ה-12 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה.
במהלך המאה ה-16 נכבש היישוב על ידי האימפריה העות'מאנית.
לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר השטח לחזקת ממלכת הבסבורג ובהמשך לחזקת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
אזור לנדאווה נמסר לחזקת הונגריה.
באפריל 1945 שוחררה לנדאווה על ידי כוחות הצבא האדום ועם תום המלחמה נכללה בשטחי יוגוסלביה ונקראה דוֹלְנְיָה לֶנְדָאוָוה (בסרבו-קרואטית: Dólnja Léndava).
ב-1955, שונה שם העיירה ללנדאווה.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה ובמהלכו פלש הצבא העממי היוגוסלבי לסלובניה לאחר שהכריזה על עצמאותה.
לאחר התערבות האו"ם פסקה הלחימה, ב-1992 זכתה סלובניה להכרה רשמית כמדינה עצמאית ולנדאווה נכללה בשטחה.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת ב-2013 עמדה על 11.1oc וערכי הקיצון הממוצעים עמדו על 2oc- בינואר ו-29.7oc ביולי.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 929.3 מילימטרים.
ב-1773 התיישבו בלנדאווה יהודים שהגיעו מאזור בורגנלנד.
בראשית המאה ה-19 הוקמה רשמית קהילה, ב-1830 הוקם בית עלמין וב-1866 הוקם בית הכנסת בלנדאווה לרווחת הקהילה.
בהמשך, הוקם בית ספר יסודי יהודי שפעל עד תום מלחמת העולם הראשונה.
מרבית יהודי העיירה עסקו במסחר ומקצת היו בעלי מקצועות חופשיים.
העיירה הייתה מרכז ל-20 בני הקהילה היהודית שהתגוררו ב-8 כפרים באזור.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 155 נפשות שהיוו 5.16 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
לאחר הכיבוש הגרמני והסיפוח להונגריה, גויסו חלק מצעירי הקהילה לעבודות כפייה.
בהמשך, במאי 1944 גורשו בני הקהילה למחנה ההשמדה אושוויץ.
29 נפשות ניצלו מהשואה, חלקם עלו בהמשך לישראל.
בעיירה לא חודשה הפעילות הקהילתית.
במהלך מלחמת העולם השנייה נגרם נזק כבד למבנה בית הכנסת.
לאחר המלחמה הולאם המבנה ושימש כמחסן.
ב-1994 שוקם המבנה והוסב למוזיאון ובו מוצגת גם ההיסטוריה של הקהילה היהודית.
ב-1950 הוקמה אנדרטה לזכר הנרצחים בשואה בשטח בית העלמין היהודי.
בראשית העשור ה-2 של המאה ה-21 עמד על תילו בית העלמין היהודי.
לנגנטל היא עיר במחוז אוברארגאו שבקנטון ברן שבשווייץ.
העיר היא המרכז החינוכי, התרבותי והכלכלי של המחוז.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים שהתיישבות באזור לנגנטל התקיימה כבר בראשית האלף ה-4 לפנה"ס.
נקרופוליס מתרבות האלשטאט עם 12 תילי קבורה נתגלה באתר אונטרלנד הסמוך.
כמו כן נתגלו במקום שרידים של שתי וילות רומיות.
לנגנטל מוזכרת לראשונה במסמך משנת 861 בשם marcha in Langatun, בהתייחס לאחוזות החקלאיות שהיו פזורות לאורך נהר הלנגטה (יובל של הארה).
במאה ה-12 השתייכה לנגנטל (אז לנגטון) למשפחת האצולה לנגנשטיין.
ב-1194 ייסד הפרייהר מבית לנגנשטיין את מנזר אורבן הקדוש והעניק לו את אדמות לנגנטל.
עד 1197 הייתה לנגנטל חלק מכנסיית הרובע של תונשטטן ולאחר מכן היא קיבלה מעמד של כנסיית רובע בעצמה.
לאחר שנכחדה השושלת של משפחת לנגנשטיין ב-1212, ירש המנזר קרקעות נוספות באזור.
הקמתו של המנזר הובילה לשיפורים בחקלאות, במיוחד הקמתה של מערכת השקיה באזור.
אף על פי כן, המנזר התעמת לעיתים קרובות עם נציגיו של בית קיבורג, אשר נאבקו בעליית כוחו של המנזר, עד לשנים 1273 – 1276, כאשר הם חויבו למקור את נכסיהם בלנגנטל למנזר.
כמה שנים לאחר מכן, ב-1279, נאלץ המנזר למסור את בית המשפט ואת המבנה המבוצר בלנגנטל לפרייהר של גרינברג כפייף.
בסוף המאה ה-14, עלה מחדש כוחו של המנזר הוא היה מסוגל להשיג שליטה מוחלטת על כל הכפר.
החל מ-1313 היו בידי בית קיבורג זכויות השיפוט בכפר.
כאשר נכחד קו הירושה של משפחה זו ב-1406, ירשה העיר ברן את הזכויות הללו.
בשנים הבאות התחזקה שליטתה של ברן בלנגנטל.
ב-1415 נעשתה לנגנטל חלק משטח הרפובליקה של ברן, אך נותרה תחת סמכות השיפוט של המנזר.
במאות השנים הבאות, ביטל בית המשפט של ברן סמכויות רבות של המנזר.
הרפורמציה הפרוטסטנטית של 1528 החלישה קלות את כוחו של המנזר, אך הוא המשיך לגבות מעשר ולמנות את הכומר של הכפר עד אשר ב-1808 רכשה ברן את הזכויות הללו.
במהלך המאה ה-16 עברו מספר בעלי מלאכה ועסקים קטנים לפעול בלנגנטל המפותחת.
ב-1571 העניקה ברן ללנגנטל את הזכות לקיים שני ימי שוק שנתיים.
אף על פי כן, עלה שיעור היצע הסחורות על הקיבולת של שני ימי שוק אלו.
ב-1613 נבנה בניין שוק (Kaufhaus) שבו נערכו ימי שוק שבועיים.
בניין זה נבנה מחדש ב-1808 ובין השנים 1894 – 1992 הוא שימש כבניין העירייה.
ב-1616 נחקקה סדרה של חוקים בנוגע לתקנות השליטה בגאות המסחרית בשווקים של העיר.
ב-1640 הפכו לנגנטל ולנגאו למרכזים לייצור בדי פשתן וליצוא שלהם לצרפת, איטליה, ספרד ופורטוגל.
ב-1704 הפכה לנגנטל למקום מושב גילדת סוחרי הבדים של אוברגאו, שאיגדה אורגים, בעלי חניות וסוחרים כדי להגן על האינטרסים שלהם.
השקיעה של תעשיית הפשתן במזרח שווייץ במאה ה-18 נתנה ללנגנטל דחיפה נוספת, שעודדה את ברן להגביר את הפיקוח.
החל מ-1758 החלה ממשלת ברן לפקח על איכות הבדים ועל זהות הרשאים למכרם.
הצלחת ענף הפשתן סייעה לצמיחתה של לנגנטל.
למרות שהדרך לקנטון ארגאו עקפה את לנגנטל, ב-1756 היא גדלה לעיר שבה חיו 189 בתי אב, שלושה בתי מרזח, מספר בניינים מנהליים ומחסן מרכזי.
רחוב השוק רוצף ב-1730 ונהר לנגטן כוסה בחלקו בגשרי אבן ובבתים חדשים.
ב-1785 נפתחה בעיר מבשלת בירה.
אליטה קטנה של סוחרים, עורכי דין, רופאים ורוקחים התפתחה והפכה את לנגנטל למרכז של המחשבה הליברלית והלאומית בראשית העת החדשה.
מאז 1415 הייתה לנגנטל טריטוריה הכפופה לקנטון של ברן במסגרת הקונפדרציה השווייצרית הישנה והיא נטתה לתמוך במרידות כנגד השלטונות המרכזיים.
במהלך מלחמת האיכרים של 1653 תמכה לנגנטל באיכרים המורדים וכן היא תמכה בפלישה הצרפתית ב-1798 וברפובליקה ההלווטית הליברלית.
מיקומה של לנגנטל על הדרך שהושלמה ב-1760 בין ברן לבין ציריך ועל מסילת הברזל המרכזית של שווייץ שנחנכה ב-1857 המריץ את פיתוחה התעשייתי של העיר.
מפעל אספקת מים עירוני הוקם ב-1894 ורשת חשמל הופעלה ב-1896. ב-1898 סופחה ללנגנטל העיר השכנה שורן.
ב-1997 היא הוגדרה רשמית כעיר (Stadt).
ב-2010 סופח אליה הכפר אוטרשטקהולץ.
שטחה של לנגנטל הוא 17.3 קמ"ר.
מתוכם 23.8% משמשים לחקלאות, 41.6% הם שטחים מיוערים, 34.4% הם שטחים בנויים ו-0.3% הם שטחי נהרות ואגמים.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית לנגנטל 15,316 תושבים.
מכונית לנדולט הוא סוג של מכונית בעלת גג רכב אשר נפתח בחלקו (הקדמי או האחורי).
לפני ייצור מכוניות לנדולט, ייצרו באירופה כרכרות לנדולט", אשר היו מיועדות לשניים עד ארבעה נוסעים (בתא סגור), ואילו נהג הכרכרה ישב חשוף בקדמת הכרכרה, ללא הגנת הגג.
רוב דגמי הלנדולט יוצרו באירופה, החל מ-1910 עד שנות ה-30 של המאה ה-20.
משנות ה-60 של המאה ה-20 יוצרו מכוניות בתצורת לנדולט בכמות מזערית, באירופה, בעיקר דגמי לימוזינה אשר היו מיועדים לראשי מדינות.
מאפייני ייצור דגמי הלנדולט השתנו מאוד במהלך השנים.
בראשית המאה העשרים, בדרך כלל החלק הקדמי של גג הדגם היה פתוח, ואילו משנות ה-60 של המאה ה-20 החלק האחורי של הגג היה נפתח, והחלק הקדמי היה נשאר סגור.
משנות ה-60 של המאה ה-20, גג הרכב מעל המושבים הקדמיים נשאר סגור, והחלק האחורי של תא הנוסעים אשר היה מכוסה בדרך כלל בברזנט אשר היה מתקפל, ומשאיר את חלקו האחורי של תא הנוסעים פתוח.
דגמי הלנדולט אופיינו בבסיס גלגלים ארוך, וכללו מכוניות פאר מסוג לימוזינות.
לואי רנו עיצב בשנת 1908 את דגם הלנדולט רנו Type AX, בנוסף לתצורות הקופה והקבריולה של הדגם.
בשנת 1965 ייצרה חברת מרצדס את דגם "מרצדס בנץ 600 לנדולט" אשר היה מיועד לאפיפיור פאולוס השישי.
חברת מייבאך ייצרה את דגם "מייבאך 62 S לנדולט" בשנת 2011.
בשנת 1961 ייצרה חברת לנצ'יה את דגם לנצ'יה פלמיניה 335 אשר שימשה את נשיאי הרפובליקה האיטלקית.
לנגור נילגירי (שם מדעי: Semnopithecus johnii) הוא מין של קוף האנדמי לדרום הודו ושייך לסוג לנגור אפור.
קוף זה אנדמי להרי נילגירי שבדרום הרי גהט המערביים בדרומה של הודו.
הוא מגיע לאורך 70 ס"מ ולמשקל 10 ק"ג.
הוא שוכן על העצים ביערות הטרופיים והוא בעל פרווה כהה עם רעמת ראש בצבע חום-זהוב והראש שחור עם עיניים חומות.
הקוף פעיל בחבורות קטנות והוא ניזון בעיקר מעלים ומפירות עצים.
הוא יורד לקרקע לעיתים רחוקות.
לנד רובר 101 פורוורד קונטרול היא משאית, בעלת הנעה כפולה 4x4, אשר יוצרה על ידי יצרנית רכב השטח הבריטית לנד רובר (Land Rover), אשר פועלת מהעיר סוליהול, אנגליה.
המשאית מבוססת על שלדת רכב השטח לנד רובר דיפנדר ויוצרה במטרתה המקורית בכדי לגרור הוביצר קל L118, פגזים במשקל טונה אחת וכן להוביל את צוות התותח תוך כדי היותה קלה מספיק להובלה אווירית.
במשאית זו המנוע ממוקם מתחת תא הנהג, ובשל כך זה האחרון מתנשא גבוה מעל הקרקע ויש צורך בהיעזרות במדרך מיוחד המובנה בטבור הגלגלים הקדמיים בכדי לטפס אל התא.
בשנת 1995, 31 משאיות כאלו הוסבו על ידי לנד רובר ונבנה עליהן גוף עתידני לשימוש בסרטו של סילבסטר סטאלון, השופט דרד.
על פי עלילת הסרט, בשנת 2139 לנד רובר היא יצרן המכוניות היחיד ששרד, ועל כן הלוגו האובאלי הירוק של החברה מוצג בהבלטה לשם פרסומת.
לנד רובר 101 פורוורד קונטרול
דגם משאית "לנד רובר 101 פורוורד קונטרול" יוצר בין השנים 1972–1978, לצורכי הצבא הבריטי בלבד.
סך הכול יוצרו 2,669 יחידות.
דגם "לנד רובר 101 פורוורד קונטרול" יועד לנהג + 9 נוסעים.
יעוד "לנד רובר 101 פורוורד קונטרול"
"לנד ווינד X6" הוא דגם של SUV מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Jiangling Motors (שם מלא: Jiangling Motors Corporation Limited , בסינית: 江铃汽车公司) אשר יוצר על ידי חברת הבת Landwind בין השנים 2005–2009. לאחר הספקת ייצור דגם זה, היצרן פיתח JMC Yuhu שייצור סדרתי החל בשנת 2012.
קונצרן הרכב Jiangling Motors קשור בקשרי שיתוף פעולה ל"רכבי צ'אנגן" (שם מלא: Chang'an Automobile (Group) Co., Ltd) ולקונצרן ייצור הרכב היפני "איסוזו".
דגם ה"לנד ווינד X6" נגזר מן הטכנולוגיה של "Isuzu Rodeo" שיוצר בין השנים 1998–2004 על ידי איסוזו
דגם ה"לנד ווינד X6" יוצא לאירופה
לאחר סדרה של בדיקות בטיחות שעבר דגם ה"לנד ווינד X6" שמועדון הרכב הגרמני "ADAC" הראה במבחן ההתרסקות שלו, שנערך עבור יורו NCAP, הגיע למסקנה כי נהג של דגם רכב זה לא ישרוד התנגשות חזיתית ב 64 קמ"ש.
היבואנית ההולנדית של דגם ה"לנד ווינד X6" קראה לבדיקה של סוכנות הפיקוח על בטיחות הגרמנית "TÜV", כדי להראות שהמכונית אכן בטוחה מספיק לתקנים האירופיים.
מבחנים אלה דומים לבדיקות ה-EuroNCAP, אך מהירות ההתנגשות נמוכה יותר, ועומדת על 56 קמ"ש.
למרות תוצאות התרסקות הגרוע ביותר מזה עשרות שנים, "TÜV" אישר כי דגם ה"לנד ווינד X6" עמד בכל קריטריונים בטיחות חובה על פי "ECE R94".
המתנגדים אומרים כי תוצאות בדיקת "TÜV" אינה מספיקה כדי להבטיח את בטיחות הרכב היום.
הם טוענים כי "R94" הוא מיושן ורק מבטיח כי הנהג יהיה בחיים לאחר התרסקות, וכי זה לא לוקח בחשבון פציעות חמורות כגון ריסוק חמור של הרגליים.
"R94" מבוצעת גם במהירות נמוכה יותר.
לנגור שחור-כפות (שם מדעי: Semnopithecus hypoleucos) הוא מין של קוף מהסוג לנגור אפור ממשפחת קופים בעלי זנב.
בעבר סווג כתת-מין של לנגור מצוי ולאחר מכן של לנגור המישורים הדרומיים הקרובים אליו.
הוא מקורב גם למין לנגור נילגירי.
כל אלו מצויים באזורים קרובים מאוד ובעלי הרגלים דומים.
כיום הוא משויך למין עצמאי.
הקוף אנדמי למישורים של דרום-מערב הודו בין גואה, קרנאטקה וקרלה אך גם בהרי גהט המערביים וכיום הוא מצוי בעיקר בטריטוריות שמורות.
הם בעלי פרווה אפורה בהירה עם בטן כהה מעט וראשים וכפות שחורים.
כמו שאר בני הסוג הם בעלי ציצת שיער לראשם.
קוף זה חי בצמרות העצים ביערות הטרופיים של דרום הודו ונע בלהקות קטנות, כמה מטרים מעל הקרקע.
אם הוא לא רואה טורפים כמו נמר, פיתון או טיגריס הוא גם יירד לקרקע היער לחפש מזון שנפל.
הוא ניזון בעיקר מעלי עצים בתוספת פירות.
לנגור מצויץ (שם מדעי: Semnopithecus priam) הוא מין לנגור אפור ממשפחת קופים בעלי זנב.
הקוף מצוי בטבע ביערות טרופיים ויערות יבשים של דרום-מזרח הודו ושל מזרח סרי לנקה.
הקוף בעל פרווה אפורה עם גב חום-בהיר, פנים כהות, ראש המעוטר בציצה ארוכה המזדקרת בצורה אנכית וזנב ארוך ומתפתל.
הקופים חיים בחבורות גדולות, בהם זכרים מנהיגים הגדולים מהנקבות.
הקוף הוא אוכל עלים כמעט מובהק, מגוון רק בכמה פירות ופרחים.
הפירות האהובים עליו הם הלונגן, פיקוס השדרות וצמחי ה-Drypetes וה-Holoptelea.
כמה קופים הצועדים לאורך בריכות יקטפו גם פרחי נלומבו (Nelumbo).
בעוד הרבה מהעלים שהוא אוכל מכילים סטריכנין, הקוף ניזון מהגומי של העץ Sterculia urens, הגורם לקוף לשלשל את הצמחייה הרעילה.
קופים אלה יכולים להימצא בקרבת ערים שונות, בהם הם יכולים לאכול פירות כמו פרי-הג'ק או מנגו.
ביערות הם אוכלים לצד איילים נקודים העוזרים להם להישמר מטורפים מסוכנים כמו הנמר, הדול מצוי אך בעיקר מהטיגריס.
אם האיילים רגועים הקופים יעזו לרדת מהעצים ולאכול פירות שונים שנפלו.
לנגור סגול-פנים (שם מדעי: Semnopithecus hypoleucos) הוא מין של קוף ממשפחת קופים בעלי זנב החי רק ביערות הגשם של סרי לנקה.
הוא נדיר בטבע ומצוי בסכנת הכחדה עקב כריתת היערות בהם חי.
בעבר הלנגור שויך לסוג לוטונג.
כיום בעקבות בדיקות DNA משייכים אותו לסוג לנגור אפור.
המאפיין הבולט ביותר שלו הוא פניו הצבועות סגול ו"כיפתו" בצבע האפרסק.
הוא בעל זקן לחיים וסנטר לבן ופרווה בצבע כהה.
במראהו הוא קרוב ביותר למין לנגור נילגירי שעבר יחד איתו מהסוג לוטונג.
הקוף ניזון מעלים ומפירות שונים כדוגמת בננה, מנגו, רמבוטן ופרי הג'ק.
קוף זה הוא שוכן עצים ברובו החי בחבורות קטנות המשוטטות סביב היערות של דרום-מערב סרי לנקה בסמוך לקצוות הערים הגדולות.
תהליך הגידול גרר פגיעה ביערות בהם הוא חי וכיום רק 3% מהיערות המקוריים עדיין עומדים.
מרבית הקופים חיים בתוך הפארק הלאומי מישורי הורטון.
הם מצויים בסכנה מכריתת יער, כבישים לאורך מחייתם, הרעלה וציד בשביל תרופות עממיות.
טורפיהם העיקריים ביער הם נמר סרי לנקי ועיט מלאי שחור, היכולים לקטול בוגרים וצעירים.
ללנגור זה ישנם 4 תת-מינים:
לנדו נוריס הוא נהג מרוצים בריטי המתחרה באליפות הפורמולה 1 כנהגה של קבוצת מקלארן.
זכה באליפות הנהגים בשנת 2025 והיה שותף לשתי זכיות של הקבוצה באליפות היצרנים.
נוריס זכה באליפות הפורמולה 4 הבריטית ב-2015 ואליפות הפורמולה 3 האירופאית ב-2017.
בגיל צעיר התעניין במרוצי אופנועים, העניין במרוצי מכוניות התעורר בו לאחר שאביו לקח אותו ואת אחיו לצפות במרוץ קארטינג במסלול סמוך לביתם.
הוא החל להתחרות בגיל שבע.
במרוץ הארצי הראשון שבו השתתף זינק מהפול פוזישן.
בשנת 2013 זכה באליפות ה-WSK האירופאית, באליפות אירופה לצעירים של ה-CIK-FIA ובסופרקאפ הבינלאומי של ה-CIK-FIA.
שנה לאחר מכן זכה באליפות העולם בקטגוריית ה-KF1, הקטגוריה הבכירה בקארטינג.
בשנת 2014 השתתף גם באליפות גינטה לנוער (Ginetta), אליפות נלווית לאליפות בריטניה למכוניות תיור (BTCC) וסיים במקום השלישי בדירוג הכללי וראשון בין הרוקיז.
שנה לאחר מכן הצטרף יחד עם קבוצת קארלין (Carlin) לאליפות הפורמולה MSA, שנוסדה באותה השנה וסיים כאלוף לאחר שניצח שמונה מרוצים וזינק עשר פעמים מהפול פוזישן.
במהלך השנה לקח חלק במספר מרוצים באליפויות הפורמולה 4 הגרמנית והאיטלקית.
בתחילת 2016 לקח חלק ב-Toyota Racing Series, שהתקיימה בניו זילנד וזכה באליפות לאחר שניצח שישה מרוצים.
בהמשך אותה שנה זכה באליפויות הפורמולה רנו 2.0 האירופאית והצפון אירופאית (NEC).
בנוסף לקח חלק באליפויות הפורמולה 3 הבריטית (11 מרוצים) והאירופאית (3 מרוצים).
בשנת 2017 התחרה באופן מלא בפורמולה 3 האירופאית והבטיח את הזכייה באליפות כשנותרו עוד שני מרוצים לסיום העונה.
בשנת 2018 התחרה באליפות הפורמולה 2 וסיים כסגנו של ג'ורג' ראסל שזכה באליפות.
בפברואר 2017 הצטרף לתוכנית לפיתוח נהגים צעירים של קבוצת מקלארן.
הוא לקח חלק במבחני אמצע העונה שהתקיימו במסלול ההונגרורינג בהם קבע את הזמן השני בטיבו.
לקראת עונת 2018 מונה לנהג מבחן ונהג משלים בקבוצת מקלארן.
בספטמבר, אותה שנה, הוכרז כנהג הקבוצה בעונת 2019 במקומו של סטופל ונדורן.
את הנקודות הראשונות בעונה צבר בגרנד פרי בחריין, המרוץ השני בעונה, אותו סיים במקום השישי, ההישג הטוב ביותר שלו בעונה.
במהלך העונה צבר נקודות ב-11 מרוצים ובסיומה דורג במקום ה-11 עם 49 נקודות.
ביולי חתם על הארכת חוזה לשלוש שנים נוספות, עד לסיום עונת 2022.
עונת 2020 נפתחה באיחור בשל מגפת הקורונה עם צמד מרוצים במסלול רד בול רינג.
במרוץ פתיחת העונה סיים נוריס רביעי.
עונש של 5 שניות שניתן ללואיס המילטון לאחר סיום המרוץ אפשר לנוריס שסיים 4.802 שניות אחריו לעלות מקום השלישי ולהשיג את הפודיום הראשון בקריירה.
בגרנד פרי שטיריה, המרוץ השני במסלול, סיים את מקצה הדירוג שישי, אך נענש בהורדה של 3 מקומות לאחר שביצע עקיפה תחת דגל צהוב.
בשתי ההקפות האחרונות של המרוץ הצליח לעקוף שלושה רכבים ולסיים במקום החמישי.
בגרנד פרי טורקיה שוב נענש בהורדה של מקומות בדירוג לאחר עקיפה תחת דגל צהוב.
הוא זינק מהמקום ה-14, אך הצליח לסיים במקום השמיני תוך שהוא קובע את זמן ההקפה המהירה של המרוץ.
בגרנד פרי אבו דאבי, מרוץ סיום העונה, הגיע למקום הרביעי ויחד עם קרלוס סאינס השניים הביאו את מקלארן למקום השלישי באליפות היצרנים לפני רייסינג פוינט.
בעשרת המרוצים הראשונים של עונת 2021 הגיע שלוש פעמים למקום השלישי ואחרי גרנד פרי בריטניה דורג במקום השלישי באליפות הנהגים.
בגרנד פרי איטליה סיים במקום השני אחרי דניאל ריקארדו בן קבוצתו.
בגרנד פרי רוסיה דורג לראשונה בפול פוזישן.
הוא הפסיד את ההובלה לקרלוס סאינס בהקפה הראשונה, אך השיג אותה שוב בהקפה ה-13 ושמר עליה לאורך מרבית המרוץ.
גשם החל לרדת לקראת סוף המרוץ, אך נוריס בחר להישאר עם הצמיגים היבשים, בעוד לואיס המילטון, שהיה אחריו החליף לצמיגי גשם.
הגשם התחזק והמילטון הצליח לעקוף את נוריס.
לבסוף נכנס להחלפת צמיגים וסיים את המרוץ במקום השביעי.
בפברואר 2022 חתם על הארכת חוזה נוספת עד לסיום עונת 2025. בגרנד פרי אמיליה-רומאניה סיים במקום השלישי, הפודיום היחיד שלו ושל הקבוצה במהלך העונה.
במרוץ הפתיחה של עונת 2023 סבל מבעיות מכניות רבות ונאלץ להיכנס 6 פעמים לעצירות ברחבת הטיפולים.
את המרוץ סיים במקום ה-17 והאחרון מבין הנהגים שסיימו.
המכונית המשיכה לסבול מבעיות רבות ובשמונת מרוצים הראשונים של העונה הצליח לצבור רק 12 נקודות.
שדרוג משמעותי הגיע לקראת גרנד פרי אוסטריה אותו סיים במקום הרביעי.
בגרנד פרי בריטניה זינק מהמקום השני ובפנייה הראשונה הצליח לעקוף את מקס ורסטאפן ולזכות בהובלה.
הוא המשיך להוביל במשך ארבע הקפות, בטרם נעקף על ידי ורסטאפן.
את המרוץ סיים במקום השני לאחר מאבק צמוד עם המילטון.
שבועיים לאר מכן, בהונגריה, סיים שוב במקום השני.
במהלך החגיגות על הפודיום שבר בטעות את הגביע שניתן למקס ורסטאפן - גביע חרסיננה מתוצרת הרנד בשווי 45,000 דולר.
רצף של ארבעה פודיומים החל בגרנד פרי סינגפור והסתיים בגרנד פרי ארצות הברית.
את הפודיום האחרון לעונה השיג בסאו פאולו.
תאונה בהקפה השלישית של גרנד פרי לאס וגאס הובילה לפינוי לבית חולים להמשך בדיקות, אך הוא שוחרר מאוחר יותר באותו היום.
בינואר 2024 חתם על הארכת חוזה נוספת למספר שנים.
במרוץ הספרינט שקדם לגרנד פרי סין זינק מהפול פוזישן, אך איבד נקודות וסיים במקום השישי.
לגרנד פרי זינק מהמקום הרביעי, אך הצליח לעקוף את פרננדו אלונסו וסרחיו פרס ולסיים שני.
בגרנד פרי מיאמי דורג חמישי.
הוא עלה למקום הראשון לאחר שהנהגים שלפניו נכנסו להחלפת צמיגים.
מכונית בטיחות שיצאה למסלול איפשרה לו לשמור על ההובלה גם לאחר החלפת הצמיגים שלו ולזכות בניצחון הבכורה באליפות.
בשבעת המרוצים שנותרו עד לפגרת הקיץ הגיע חמש פעמים לפודיום.
בגרנד פרי הולנד זינק מהפול פוזישן, אך הפסיד את ההובלה למקס ורסטאפן.
בהמשך עקף אותו והצליח להגדיל באופן את עקבי את הפער עד לניצחון בהפרש של 22 שניות.
דגל צהוב שהונף במהלך מקצה הדירוג לקראת גרנד פרי אזרבייג'ן הוביל לכך שנוריס לא הצליח לסיים את ההקפה והודח כבר בשלב הראשון של הדירוג.
במרוץ עצמו סיים במקום הרביעי לאחר שעקף את ורסטאפן.
פיאסטרי ניצח את המרוץ ומקלארן עלתה לראשונה, לאחר עשור, לראש טבלת אליפות היצרנים.
בעונת 2025 נוריס זכה באליפות הנהגים, כאשר ניצח ב-7 מרוצים מתוך ה-24 וסיים עם 17 פודיומים ו-423 נקודות, רק 2 נקודות פחות מהאלוף היוצא מקס ורסטאפן.
האליפות הוכרעה רק במרוץ האחרון, גרנד פרי אבו דאבי, כאשר לנוריס הספיק המקום השלישי בעקבות הפער שפתחה מקלארן בתחילת ואמצע העונה, בה הייתה דומיננטית עם מכונית המקלארן MCL39.
על פי הליבר פונטיפיקליס, לנדו נולד בסבינה , ואביו היה רוזן לומברדי עשיר בשם טאינו מפורנובו.
בליבר פונטיפיקליס נטען גם כי תקופת האפיפיורות שלו נמשכה רק ארבעה חודשים ועשרים ושניים יום.
בקטלוג שונה של אפיפיורים המצורפת כהמשך של הליבר פונטיפיקליס במנזר פרפה ודווח על ידי גרגורי מקטינו ב-Chronicon Farfense (הכרוניקה של פרפה) שנכתב במאה השתים עשרה, נכתב כי כהונתו של לנדו נמשכה שישה חודשים ועשרים ושישה ימים.
זה תואם יותר להגדרת תקופה של שישה חודשים ועשרה ימים שהוצע על ידי פלודוארד מריימס מהמאה העשירית.
ניתן לקבוע שכהונתו הסתיימה בין 5 בפברואר 914, אז הוא עדיין מוזכר במסמך מהעיר רוונה, לבין סוף מרץ או תחילת אפריל, כאשר יורשו יוחנן העשירי נבחר.
לנדו נחשב למועמדו של תיאופילקט הראשון, רוזן טוסקולום ואשתו תיאודורה, שהיו האנשים החזקים ביותר ברומא באותה העת.
התיאופילקטים שלטו על כספי האפיפיור באמצעות המונופול שלהם על המשרד הוסטריוס , וגם שלטו על המיליציה הרומית והסנאט הרומי.
במהלך שלטונו של לנדו פושטים ערביים שפעלו מהמעוז שלהם על נהר הגריליאנו, הרסו את הקתדרלה של סן סלווטורה בווסקוביו בבישופות מולדתו .
שום מסמך מלשכתו של לנדו לא שרד.
המעשה היחיד של שלטונו אשר נרשם, הוא תרומה למחוז שבהנהגתה הרוחנית של בישופות סבינה, המוזכרת במסמך שיפוטי משנת 1431, לנדו נתן אז מתנה אישית גדולה כדי לשחזר את הקתדרלה של סן סלוואטורה, כך שאנשי דת ששהו בטופיה יוכלו לחזור אליה.
לאחר מותו בשנת 914, נבחר יוחנן העשירי כמחליפו.
לנגסטון גאלוויי הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הרכז והקלע.
גאלוויי נולד וגדל בעיר באטון רוז' שבלואיזיאנה.
בשנתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של תיכון "Christian Life Academy" הוביל אותה לזכייה באליפות התיכונים של לואיזיאנה, כשקלע 26.2 נקודות בממוצע למשחק.
בין השנים 2010–2014 למד ושיחק באוניברסיטת סנט ג'וזף אשר בפילדלפיה, פנסילבניה, ולאורך התקופה רשם ממוצעים של 15.0 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק.
כשחקן הקבוצה קלע 343 שלשות בסך הכול – יותר מכל שחקן אחר בתולדות המועדון – וכמו כן ניצב במקום השני ברשימת הקלעים המובילים שלה (אחרי ג'מיר נלסון), עם 1,991 נקודות.
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2014, חתם גאלוויי על חוזה בקבוצת וסטצ'סטר ניקס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-29 משחקיו בקבוצה הרשים עם ממוצע של 16.5 נקודות למשחק, ובינואר 2015 זכה לחוזה בניו יורק ניקס – קבוצת האם של וסטצ'סטר.
ב-13 באפריל 2015 קלע שיא קריירה של 26 נקודות במשחק הניקס מול אטלנטה הוקס, כולל שיא קריירה של 6 שלשות (מ-6 ניסיונות).
לאורך אותה עונה קלע גאלוויי 11.8 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
ביולי 2016, לאחר כעונה וחצי עם הניקס, חתם גאלוויי על חוזה בניו אורלינס פליקנס.
ב-55 משחקיו בקבוצה שימש כמחליפו מהספסל של ג'רו הולידיי, וקלע 8.6 נקודות למשחק.
בפברואר 2017 הועבר יחד עם טייריק אוונס, באדי הילד ו-2 בחירות דראפט עתידיות לסקרמנטו קינגס, בתמורה לדמרקוס קאזינס ועומרי כספי.
לקראת עונת חתם בדטרויט פיסטונס על חוזה ל-3 עונות, בסך כ-21 מיליון דולר.
בעונת העפיל לראשונה בקריירה לפלייאוף ה-NBA, אך הפיסטונס הודחו על ידי מילווקי באקס כבר בסיבוב הראשון (0–4).
בנובמבר 2020, לאחר 3 עונות עם הפיסטונס, חתם גאלוויי על חוזה בפיניקס סאנס.
ב-16 בדצמבר 2021 חתם על חוזה לעשרה ימים בברוקלין נטס, ב-26 בדצמבר חתם לעשרה ימים נוספים.
בתום החוזה השני שוחרר מהקבוצה.
ב-7 בינואר 2022 חתם על חוזה לעשרה ימים במילווקי באקס.
לנגור נפאלי (שם מדעי: Semnopithecus schistaceus) הוא מין של קוף מהסוג לנגור אפור החי בתת-היבשת ההודית באזור של הרי ההימלאיה.
הוא חי במדינות: נפאל, דרום-מערב טיבט (חלק מהרפובליקה העממית של סין), צפון הודו, צפון פקיסטן, בהוטן ואולי בצפון אפגניסטן ומגיע מזרחה עד למערב בנגל בהודו.
הוא מצוי באזורי יער בגובה של 1,500 עד 4,000 מטרים מפני הים.
קוף זה בעל כסות פרווה אפורה עם פנים כהות וציצת שיער פנים זקורה.
זהו מין הלנגור הגדול ביותר שהמתועד, כאשר הפרט הגדול ביותר היה זכר במשקל 26.5 קילוגרם.
הוא צמחוני ברובו וניזון בעיקר מעלים, פרחים ופירות.
קופים אלה חיים בקבוצות טריטוריאליות ויתקפו זכרים מסיגי גבול.
זכרים המשתלטים על להקה יהרגו את הצעירים של זכרי האלפא הקודמים.
באזורים מסוימים חלה ירידה באוכלוסייתו אך נכון להיום הלנגור איננו נמצא בסכנה בטבע.