tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתוקף תפקידו הנשיא הוא מנהיג האומה והוא מעודכן כל עת על ידי ראש ממשלת פקיסטן בכל נושאי מדיניות הפנים ויחסי החוץ של פקיסטן, וכן בהצעות חוק.
חוקת פקיסטן מעניקה לנשיא את הסמכות להענקת חנינה ואת השליטה בכוחות המזוינים.
עם זאת, כל המינויים בפיקוד הצבאי הבכיר מתבצעים על ידי הנשיא על בסיס הצרכים ובהתייעצות עם ראש הממשלה ובאישורו.
הנשיא נבחר באופן עקיף על ידי הפרלמנט של פקיסטן באמצעות גוף בוחר לתקופת כהונה של חמש שנים.
החוקה דורשת שהנשיא יהיה בן הדת המוסלמית ובעת היבחרו לא יהיה בן פחות מ-45 שנים.
הנשיא מתגורר במעונו באסלאמאבאד הידוע כ"אייוואן-י סאדר" (מילולית: "ארמון הנשיאות").
עד כה כיהנו בתפקיד 12 אישים.
בהיעדרו של הנשיא מכהן כנשיא בפועל נשיא הסנאט של פקיסטן עד לשובו של הנשיא לתפקידו או עד לעריכת בחירות חדשות לנשיאות.
מאז ה-10 במרץ 2024 מכהן בתפקיד אסיף עלי זרדארי.
משרת נשיא פקיסטן מהווה חלק חיוני ממוסד השלטון של פקיסטן והוא חלק ממבנה הפרלמנט הדו-בתי.
סמכויות הנשיא הן טקסיות וביצוען דורש פנייה בנאום לפרלמנט וקבלת הכוונה ממנו בנוגע למדיניות הלאומית.
בנוסף, הנשיא הוא גם המפקד העליון האזרחי של הכוחות המזוינים, כשיושב ראש ועדת ראשי המטות הוא היועץ צבאי הראשי של הנשיא ובאמצעותו הוא שולט על הכוחות המזוינים.
לאחר תהליך בחינה יסודית מצדו של ראש הממשלה, הנשיא מאשר את מינויי השופטים של מערכת בתי המשפט הארצית.
בנוסף, החוקה מאפשרת לנשיא להעניק חנינות על פי המלצות הרשות המבצעת והרשות השופטת.
לנשיא עצמו מוקנית חסינות משפטית מוחלטת מפני הליכים פליליים ואזרחיים ולא ניתן לפתוח נגדו בשום הליכים משפטיים או להמשיך בהם במהלך כהונתו.
בין השנים 2000–2009 שימש הנשיא כיושב ראש המועצה לביטחון לאומי שבידה הייתה השליטה במאגר הנשק הגרעיני והאסטרטגי של פקיסטן.
לאחר מכן הוחזר תפקיד זה לידיו של ראש הממשלה.
יתרה מכך, סמכויות הנשיא צומצמו משמעותית כאשר המשטר בפקיסטן חזר להיות משטר רפובליקני פרלמנטרי דמוקרטי.
חוקת פקיסטן מגדירה את הכישורים העיקריים הנדרשים למועמד למשרת נשיא פקיסטן.
הנשיא צריך להיות: אזרח פקיסטן, מוסלמי, בגיל 45 לכך הפחות ובעל הכישורים הנדרשים לבחירה לאספה הלאומית של פקיסטן.
בכל עת בה מתפנה משרת הנשיא, נעשית בחירתו על ידי הגוף הבוחר, הכולל את שני בתי הפרלמנט (הסנאט והאספה הלאומית) וארבע האספות של מחוזות פקיסטן.
המפקח הראשי על הבחירות מנהל את תהליך הבחירה בישיבה מיוחדת והבחירות הן חשאיות.
לכל אחד מהבוחרים יש משקל שונה בהצבעתו.
הכלל העיקרי הוא שמספר הקולות העומדים לרשות חברי הפרלמנט שווה לזה של המחוקקים מהאספות המחוזיות.
כמו כן, לרשות מחוקקים ממחוזות גדולים עומד מספר קולות גבוה יותר משל אלו ממחוזות קטנים.
חישוב הקולות העומדים לרשות כל אחד מהמחוזות נעשה על ידי חלוקת אוכלוסיית המחוז במספר המושבים שלו באספה, והתוצאה מחולקת שוב במספר המחוקקים המצביעים בגוף הבוחר מטעם המחוז.
החוקה מגדירה שהבחירות לנשיאות לא יתקיימו מוקדם יותר משישים יום ולא מאוחר יותר משלושים יום לפני תום תקופת כהונתו של הנשיא המכהן.
הנשיא נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים והוא יכול להיבחר ללא יותר משתי תקופות כהונה רצופות.
על הנשיא לשאת את שבועתו ולחתום עליה בפני נשיא בית המשפט העליון ועל פיה הוא נשבע להגן ולשמור על החוקה בנוסח הבא:
החוקה דנה באפשרות של כהונת ממלא מקום לנשיא.
עם זאת, מספר מחזיקי משרות זכאים להיבחר כמועמדים לנשיאות במקרה של התפנות משרת הנשיא, שכן החוקה לא מתירה את כהונתו של סגן נשיא.
ממלאי מקום לתפקיד הנשיא יכולים להיות יושב ראש הסנאט ויושב ראש האספה הלאומית.
הנשיא יכול להיות מועבר מתפקידו לפני תום תקופת כהונתו באמצעות תהליך הדחה.
הנשיא יכול להיות מודח בשל הפרת החוקה של פקיסטן.
תהליך ההדחה עשוי להתחיל בכל אחד משני בתי הפרלמנט.
הבית שיוזם את התהליך עושה זאת באמצעות הצגת ההאשמות כנגד הנשיא.
ההאשמות מפורטות בהודעה החתומה על ידי יושב הבית על סמך רוב של שני-שלישים מחבריו.
ההודעה נשלחת לנשיא ותוך 14 ימים מתקיים עליה דיון.
החלטה על הדחת הנשיא חייבת להתקבל על ידי רוב של שני שלישים.
לאחר מכן מזמן יושב ראש האספה הלאומית ישיבה משותפת של שני הבתים לא מוקדם יותר משבעה ימים לאחר מכן.
לנשיא הזכות להגן על עצמו.
אם ההחלטה עובר ברוב של לפחות של שני שלישים בישיבה המשותפת שבה מוכרז שהנשיא בלתי כשיר למלא את תפקידו עקב מגבלה רפואית או עקב אשמה בהפרת החוקה או התנהלות חריגה בלתי ראויה, אזי חדל הנשיא לכהן בתפקידו באופן מידי לאחר קבלת ההחלטה.
אף אחד מנשיאי פקיסטן לא עמד בפני תהליך הדחה, אך ב-2008 החל תהליך הדחה של הנשיא דאז, פרבז מושארף שהגיש את התפטרותו לפני שתם התהליך.
בין השנים 1947–1956 שימש המושל הכללי של פקיסטן כנציגו של ראש המדינה, ג'ורג' השישי (עד 1952) ואליזבת השנייה (מ-1952).
עם כינון חוקת פקיסטן הראשונה, הפכה המדינה ב-1956 לרפובליקה אסלאמית והמושל הכללי הוחלף בנשיא.
המושל הכללי שכיהן אז, איסכנדר מירזא, היה לנשיא הראשון של פקיסטן.
במסגרת ההפיכה שהתקיימה ב-1958 הוא השעה את החוקה ומינה את המפקד העליון של הצבא, גנרל איוב ח'אן כמפקד הצבאי הראשון.
כתוצאה מכך פיטר ח'אן את מירזא ומינה עצמו כנשיא.
החוקה השנייה של פקיסטן, שהונהגה על ידי ח'אן הפכה את המדינה לרפובליקה בעלת משטר נשיאותי ללא בחירות ישירות לתפקיד הנשיא.
עם זאת, תחת לחץ פנימי ובין-לאומי, ערך ח'אן בחירות ארציות לנשיאות ב-1965. הוא ניצח בבחירות שבהן הוא התמודד מול יריבתו, פאטימה ג'ינה על כהונה שנייה, אך לטענת רבים הוטו הבחירות לטובתו של ח'אן.
מחלוקות בנוגע למשבר מטוס הריגול U-2 ב-1960, להפרטה ב-1963 ומלחמת הודו–פקיסטן השנייה ב-1965, גרמו לעלייתה של אופוזיציית שמאל חזקה בהנהגתם של זולפיקר עלי בהוטו ממפלגת העם הפקיסטנית ושל המנהיג הבנגלי שייח' מוג'יבור רחמן, שבתמיכת ההמונים החלישה את מעמד הנשיאות.
כשהוא סובל משיתוק ומבריאות רופפת, העביר ח'אן את הנשיאות לידיו של מפקד הצבא, הגנרל יחיא ח'אן שהטיל על המדינה משטר צבאי והכריז על עריכת בחירות כלליות ב-1970. בבחירות שהתקיימו זכתה מפלגת העם הפקיסטנית ברוב המושבים במערב פקיסטן וליגת אוואמי של בנגלדש זכתה ברוב המושבים במזרח פקיסטן.
לאחר שלא עלה בידו להשיג פשרה בין מפלגת העם הפקיסטנית לבין ליגת אוואמי, הזמין הנשיא יחיא ח'אן את נורול אמין מהליגה המוסלמית של פקיסטן לכהן כראש הממשלה וכן מינה אותו כסגן הנשיא הראשון.
החרפת האלימות כנגד הפקיסטנים במזרח פקיסטן אילצה את הנשיא יחיא ח'אן להשתמש בכוח כדי לשמור שם על הסדר ובהמשך גרמה ההסלמה לפרוץ מלחמת העצמאות של בנגלדש.
מתקפות מקדימות כנגד הודו הובילו לפרוץ מלחמה נוספת בין שתי המדינות ב-1971, שבמסגרתה שוחררה מזרח פקיסטן ונוסדה בנגלדש.
מתוך לקיחת אחריות אישית על הבידוד הפוליטי ועל השפל בפקיסטן לאחר נפילת מזרח המדינה, התפטר ח'אן מתפקידו והעביר את השלטון לידיו של זולפיקר עלי בהוטו.
הנשיא בהוטו כונן ב-1973 את החוקה הנוכחית של פקיסטן, הפך את המשטר במדינה לדמוקרטיה ייצוגית וצמצם את סמכויות הנשיא כך שהתפקיד היה לטקסי.
בעקבות הבחירות הכלליות שנערכו ב-1977 השתררה בפקיסטן אווירה של אי-שקט אזרחי שיזמה המפלגה הימנית, הברית הלאומית הפקיסטנית.
האירועים הובילו להתערבות הצבאית של ראש מטה הצבא, הגנרל מוחמד זיא אל-חאק ושל ראש המטות המשולבים, האדמירל מוחמד שריף.
כשהוא משהה את החוקה, לקח זיא-אל-חאק את תפקיד הנשיא ב-1978. תקופת נשיאותו עמדה בסימן של התחזקות הרעיונות הימניים הקיצוניים בפקיסטן.
לאחר שנכנע ללחצים הפנימיים להשיב את החוקה על כנה, קיים זיא-אל-חאק ב-1984 משאל עם והכריז על עריכת בחירות כלליות ב-1985. הוא מינה את מוחמד ג'ונג'ו לתפקיד ראש הממשלה וקיבל יותר סמכויות במסגרת תיקון לחוקה.
לאחר שפיטר את ג'ונג'ו, הכריז זיא-אל-חאק על עריכת בחירות כלליות, אך ב-1988 הוא נהרג בתאונת מטוס.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-1988 ניצחה מפלגת העם הפקיסטנית ויושב ראש הסנאט, ע'ולאם איסחאק ח'אן, נבחר כנשיא.
המחלוקת בינו לבין ראש הממשלה בנזיר בהוטו התגלעה על רקע שתי סוגיות שנגעו למינויים.
הנשיא גילה מעורבות חוזרת ונשנית בענייני הממשלה והטיח האשמות בבהוטו.
ב-1990 הוא פיטר אותה מתפקידה.
לאחר הבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה מיסד ראש הממשלה נוואז שריף אידאולוגיית ממשל שמרנית והנשיא ח'אן ניסה ללא הצלחה להדיחו מתפקידו.
לאחר ניסיונות התערבות של בית המשפט העליון ושל יושב ראש המטות המשולבים, הגנרל שמים עלאם, הגישו ב-1993 הנשיא ח'אן וראש הממשלה שריף את התפטרותם.
בעקבות הבחירות שנערכו באותה שנה, הקימה בנזיר בהוטו ממשלה חזקה לאחר שהובילה את בחירתו של פארוק לע'ארי לתפקיד הנשיא.
עם זאת, האשמות בשחיתות ומותו המסתורי של אחיה של בהוטו, מורתזה, ב-1996, הובילו לפיטוריה של בהוטו על ידי הנשיא לע'ארי.
ב-1997 לא עלה בידו של לע'ארי להתמודד עם התמיכה הציבורית הרחבה בראש הממשלה נוואז שריף.
לע'ארי תמך ללא הצלחה בנשיא בית המשפט העליון של פקיסטן, סאג'ד עלי שאה ושניהם התפטרו מתפקידיהם ובכך הושם הקץ לעימות בין מערכת המשפט, הממשלה והפרלמנט.
לאחר בחירתו של מוחמד רפיק תאראר לנשיא, העביר הפרלמנט בהצלחה תיקון לחוקה שהגביל משמעותית את סמכויות הנשיא.
לאחר שביצע הפיכה ב-1999, פיטר הגנרל פרבז מושארף את ראש הממשלה שריף ואת הנשיא תאראר ב-2001 ולקח על עצמו את סמכויות הנשיא.
בינואר 2004 נבחר מושארף כנשיא על ידי הגוף הבוחר.
הנשיא מושארף המשיך לגלות מעורבות בניגוד לחוקה וכתוצאה בכך נוצר מבוי סתום ביחסים עם מערכת המשפט וב-2007 הוא הכריז על מצב חירום, לאחר שפיטר את השופטים הבכירים של בית המשפט העליון של פקיסטן.
אף על פי שמושארף נבחר מחדש ב-2007, היה שלטונו שנוי במחלוקת.
מחאה חוקתית עממית גרמה בסופו של דבר להתפטרותו.
בספטמבר 2008 נערכו בחירות חדשות לנשיאות.
בבחירות אלו נבחר אסיף עלי זרדארי שהוביל תיקון חוקתי להשבת חוקת 1973. ב-2010 הצביע הפרלמנט ברוב סוחף על התיקון ה-18 לחוקה.
התיקון צמצם משמעותית את סמכויות הנשיא והפך את מערכת המשטר של פקיסטן מנשיאותית-למחצה לרפובליקה פרלמנטרית, עם תקוות גדולות ליציבות ממשלתית בעתיד.
בספטמבר 2013 נבחר ממנון חוסיין כנשיאה ה-13 של פקיסטן.
מספר תמונה שם (שנות חיים) תחילת כהונה סיום כהונה מפלגה הערות 1 איסכנדר מירזא (1899–1969) 23 במרץ 1956 27 באוקטובר 1958 המפלגה הרפובליקנית מירזא כיהן בתפקיד המושל הכללי של פקיסטן והיה לנשיאה הראשון לאחר חוקת 1956 שהפכה את המדינה לרפובליקה.
5 פאזל אלהי צ'אודהרי (1904–1982) 14 באוגוסט 1973 16 בספטמבר 1978 מפלגת העם הפקיסטנית צ'אודהרי היה הנשיא על פי החוקה וסמכויותיו הופעלו על ידי ראש הממשלה, זולפיקר עלי בהוטו.
הוא התפטר ב-1978 והוחלף בגנרל זיא-אל-חאק.
6 מוחמד זיא אל-חאק (1924–1988) 16 בספטמבר 1978 17 באוגוסט 1988 (נהרג בעת כהונתו) זיא-אל-חאק תפס את השלטון בפקיסטן דה פקטו בהפיכה של 1977. הוא שימש כמפקד הצבאי עד 1979 הוא נהרג בתאונת מטוס והיה ליחידי מבין נשיאי פקיסטן שמת בעת כהונתו.
הוא ניסה לפטר את ראש הממשלה נוואז שריף ב-1993, אך בית המשפט העליון הפך את החלטתו על פיה.
בסופו של דבר התפטר ח'אן יחד עם שריף בהסכמה שגובשה על ידי הצבא.
ממלא מקום וסים סג'אד (נולד ב-1941) 18 ביולי 1993 14 בנובמבר 1993 הליגה המוסלמית של פקיסטן היה יושב ראש הסנאט.
כהונה ראשונה כממלא מקום הנשיא.
8 פארוק לע'ארי (1940–2010) 14 בנובמבר 1993 2 בדצמבר 1997 מפלגת העם הפקיסטנית לע'ארי נבחר לנשיאות ב-1993, לאחר התפטרותו של ע'ולאם איסחאק ח'אן.
לאחר מכן הוא התעמת עם ראש הממשלה נוואז שריף ובסופו של דבר התפטר לאחר שאולץ לעשות זאת על ידי השמרנים והצבא.
ממלא מקום וסים סג'אד (נולד ב-1941) 2 בדצמבר 1997 1 בינואר 1998 הליגה המוסלמית של פקיסטן היה יושב ראש הסנאט.
כהונה שנייה כממלא מקום הנשיא.
9 מוחמד רפיק תאראר (1929–2022) 1 בינואר 1998 20 ביוני 2001 הליגה המוסלמית של פקיסטן תאראר היה נשיא שכיהן על פי החוקה וסמכויותיו יושמו על ידי ראש הממשלה, נוואז שריף.
התפטר ב-2001. 10 פרבז מושארף (1943–2023) 20 ביוני 2001 18 באוגוסט 2008 הליגה המוסלמית של פקיסטן מושארף תפס את השלטון דה פקטו בעקבות ההפיכה של 1999. הוא כיהן כמפקד הצבאי עד 2002. התפטר מהנשיאות ב-2008 כדי להימנע מהדחה.
ממלא מקום מוחמד מיאן סומרו (נולד ב-1950) 18 באוגוסט 2008 9 בספטמבר 2008 הליגה המוסלמית של פקיסטן נשיא הסנאט.
11 אסיף עלי זרדארי (נולד ב-1955) 9 בספטמבר 2008 9 בספטמבר 2013 מפלגת העם הפקיסטנית זרדארי נבחר לאחר התפטרותו של מושארף ב-2008. קבלת התיקון ה-18 לחוקה ב-2010 צמצמה את סמכויותיו הנשיאותיות ותפקידו הפך לטקסי.
נשיא קרואטיה (בקרואטית: Predsjednik Hrvatske), הנקרא באורח רשמי נשיא הרפובליקה (Predsjednik Republike) הוא ראש המדינה, המפקד העליון של הכוחות המזוינים והנציג הראשי של רפובליקת קרואטיה הן בתוך שטחיה והן מחוצה לה.
הנשיא עומד בראש סדרי הקדמה הממלכתיים בקרואטיה.
אך, עם זאת, הנשיא אינו ראש הרשות המבצעת ("נשיא לא-ביצועי") מאחר שבקרואטיה רווחת שיטת הממשל הפרלמנטרית, בה ראש הממשלה הוא הפוליטיקאי הבכיר ביותר בפוליטיקה היום-יומית.
הנשיא מתחזק ומתפעל את מערכת השלטון הלאומי, ושומר על עצמאותה ושלמותה הטריטוריאלית של המדינה.
לנשיא היכולת לכונן בחירות כלליות ויוצאות דופן לפרלמנט הקרואטי (באופן שייקבע על ידי החוקה), כמו גם להורות על עריכת משאל עם (בהתניית ראש הממשלה).
הנשיא ממנה רשמית את ראש ממשלת קרואטיה על בסיס מאזן הכוחות בפרלמנט והתייעצויות עם ראשי המפלגות הפרלמנטריות, מעניק חנינה, עיטורים צבאיים ואזרחיים ופרסים אחרים.
הנשיא והממשלה משתפים פעולה בניהול מדיניות החוץ.
בנוסף, הנשיא הוא המפקד העליון של הצבא הקרואטי.
הנשיא ממנה את מנהל סוכנות הביטחון והביון בהסכמת ראש הממשלה.
הנשיא רשאי לפזר את הפרלמנט בנסיבות שנקבעו על ידי החוקה.
אף על פי שנהנה הנשיא מחסינות, הוא עלול לעמוד בפני הליך הדחה בגין הפרת החוקה.
במקרה של נבצרות זמנית או קבועה ואי-יכולת למלא את תפקידו כראוי, יושב ראש הפרלמנט ממלא את תפקידו של הנשיא בפועל עד שהלה יחזור למלא את תפקידו, או עד קיום לבחירות נשיאותיות לאחר חודשיים של בהם נעדר הנשיא ממשרדו.
המשרד של נשיא הרפובליקה (Ured Predsjednika Republike) מורכב מסגל מידי הצמוד לנשיא קרואטיה, בדומה לצוות התמיכה המעדכן ומדווח לנשיא אודות המאורעות הרלוונטיים.
המשרד ממוקם בארמון הנשיאות שבזאגרב.
חוקת קרואטיה מגדירה את המראה והשימוש בנס הנשיאותי, אשר מתנוסס על משכני משרד הנשיא, מקום מגוריו של הנשיא, כלל כלי הרכב הנשיאותיים בשימוש, ובאירועים טקסיים אחרים.
הנשיא נבחר בידי בעלי זכות בחירה אוניברסלית, בהצבעה חשאית, לתקופת כהונה בת חמש שנים.
אם אף מועמד בבחירות לא ישיג למעלה מ-50% מכלל הקולות (כולל פתקים לבנים ופסולים), יתקיימו בחירות לנשיאות בשנית.
החוקה של קרואטיה מקציבה את מספר תקופות הכהונה לשניים.
הנשיא הנבחר נשבע לתפקידו בשבועה לפני שופטי בית המשפט החוקתי.
סטייפן מסיץ' זכה בשתי תקופות כהונה רצופות: בשנים 2000 וב-2005 וכיהן כנשיא עד 2010. איוו יוסיפוביץ' זכה בבחירות לנשיאות שנערכו בשנים 2009–2010 ועזב את המשרד בשנת 2015 לאחר שכוונתו להיבחר שנית לתפקיד ירדה לטמיון.
הזוכה האחרון בבחירות לנשיאות, שנערכו בדצמבר 2019 ובינואר 2020, הוא זוראן מילנוביץ' שצפוי לכהן בתפקידו עד 18 בפברואר 2025.
נשיא קרואטיה, שבאופן רשמי כאמור נקרא "נשיא הרפובליקה" (בקרואטית: Predsjednik Republike) מייצג את הרפובליקה של קרואטיה בשטחיה ומחוצה לה כראש המדינה, מתחזק את התפעול והיציבות הסדירים של מערכת השלטון הלאומי ושומר העצמאות והשלמות הטריטוריאלית של המדינה.
הנשיא מנוע מלכהן בכל תפקיד ציבורי או מקצועי אחר באופן סימולטני בעת נשיאותו.
ביכולתו של הנשיא לכונן הבחירות לפרלמנט הקרואטי ומכנס את הישיבה הראשונה של האספה הפרלמנטרית.
הנשיא נדרש גם למנות ראש ממשלה, על בסיס מאזן הכוחות בפרלמנט.
הנשיא רשאי גם לערוך משאלי עם, להעניק חנינות ולהעניק פרסים ועיטורים מטעם המדינה.
על-פי החוקה, נשיא קרואטיה והממשלה משתפים פעולה בגיבוש ויישום מדיניות החוץ של קרואטיה.
הוראה זו של החוקה מהווה מקור סכסוך מזדמן בין הנשיא לבין הממשלה.
הנשיא מחליט על הקמת נציגויות דיפלומטיות ומשרדים קונסולריים של הרפובליקה של קרואטיה במדינות אחרות, על-פי הצעת והמלצת הממשלה בכפוף לאישורו של ראש הממשלה.
הנשיא, בעקבות החלטותיו של ראש הממשלה, ממנה ומאציל סמכויות לנציגים דיפלומטיים של הרפובליקה של קרואטיה – על-פי החלטות הממשלה – בכפוף לקבלת חוות דעת של ועדה רלוונטית מטעם הפרלמנט.
הנשיא מקבל כתבי האמנה ומכתבי זיכרונות מנציגים דיפלומטיים זרים.
נשיא קרואטיה הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של קרואטיה, ממנה וממלא את מקומם של המפקדים הצבאיים, בהתאם לחקיקה הרלוונטית.
על פי החלטות הפרלמנט, הנשיא מכריז מלחמה ומבטל מצבי שלום.
במקרים של איום מיידי על עצמאותה, אחדותה וקיומה של קרואטיה, רשאי הנשיא להורות על שימוש בכוחות מזוינים, גם אם לא תוכרז מלחמה, ובלבד שיורה על כך ראש הממשלה.
במהלך מצב מלחמה רשאי הנשיא להודיע באופן רשמי על אסדרות מכוח ועל בסיס חוקים שהאציל לו הפרלמנט.
בנסיבות כאלה, הנשיא רשאי לכנס ישיבות ממשלה ולנהל אותן.
במקרה של איום מיידי על עצמאותה, אחדותה וקיומה של המדינה, או אם ימנעו הגופים השלטוניים מלמלא את חובותיהם החוקתיות באופן סדיר, רשאי הנשיא על-פי הצעתו של ראש הממשלה, להכריז על תקנות שמוציאות לפועל את חוקי המדינה.
תקנות אלה חייבות בנוסף להיות באישורו של ראש הממשלה, אשר כוחו יפה.
הנשיא נדרש להגיש תקנות שיעוגנו בחוק בידי הפרלמנט ושיאושרו על ידו באופן מידי, אחרת יבוטלו התקנות.
הנשיא וראש הממשלה ממנים במשותף את ראשי רשויות הביטחון והביון של קרואטיה.
נשיא קרואטיה רשאי לפזר את הפרלמנט הקרואטי לפי בקשת הממשלה אם זו מציעה הצעת אמון בפני הפרלמנט ורוב חברי הפרלמנט לא תומכים בהצעה, או אם הפרלמנט נכשל באישור תקציב המדינה מאה ועשרים יום לאחר הגשת התקציב בפני מליאת הפרלמנט.
החלטה זו צריכה להיות מאושרת על ידי ראש הממשלה אשר ייתן את תוקפו להחלטה.
נוסף על כך, הנשיא רשאי לפזר את הפרלמנט אם הממשלה המכהנת נפלה בהצעת אי-אמון וממשלה חדשה לא תקום בתוך שלושים יום, או אם ממשלה חדשה לא יכולה לקום לאחר הבחירות הכלליות (לאחר תקופה מקסימלית בת כשלושה חודשים).
עם זאת, ביכולתו של הנשיא לא לפזר את הפרלמנט לבקשת הממשלה אם הנשיא נחשד בהפרת הוראות החוקה.
משרד נשיא הרפובליקה (בקרואטית: Ured Predsjednika Republike) מורכב מסגל מידי הצמוד לנשיא קרואטיה, בדומה לצוות התמיכה המעדכן ומדווח לנשיא אודות המאורעות הרלוונטיים.
החל מחודש מאי 2008 הועסקו במשרד 170 עובדים, כאשר כמות העובדים המקסימלית שיכולים לעבוד בסגל המשרד היא 191 כפי שנקבע בתקנות הארגון הפנימי של לשכת נשיא קרואטיה.
בתקציב המדינה של קרואטיה לשנת 2009 הוקצו למשרד כ-54 מיליון קונה (כ-7.3 מיליון אירו).
משכורתו החודשית של הנשיא היא 23,500 קונה (כ-3,170 אירו) נטו.
משרד הנשיא נוסד באמצעות צו נשיאותי שפורסם על ידי הנשיא פרניו טוג'מן ב-19 בינואר 1991. בראש המשרד עומד ראש סגל ("פרדסטויניק אורדה"), הממונה באופן אישי על ידי הנשיא.
הנשיא מכריז על חוקי עזר המסדירים את הרכב המשרד.
המשרד מעסיק יועצים לנשיא וכולל שמונה מחלקות, ארבע מועצות, ועדת חנינה נשיאותית ושני ועדות סמלים ופרסים.
משרד נשיא הרפובליקה של קרואטיהתפקידבעל המשרהראש הסגלאנמריה קיריניץ'ראש המשרד האישי של נשיא הרפובליקהנטליה המלינההמזכיר הכללי של משרד נשיא הרפובליקהמרים קטוליץ'
ב-30 במאי 1990 נבחר פרניו טוג'מן על ידי הפרלמנט ל"נשיא נשיאות הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה".
אז, הישות הקרואטית הייתה עודנה חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
טוג'מן ניהל את המשרד יחד עם סגני נשיא אחדים במשרד הנשיאות.
הנשיאות הקולקטיבית צומצמה לשבעה חברים ב-25 ביולי 1990, ושמה של הרפובליקה הפנים-יוגוסלבית שונה ל"הרפובליקה של קרואטיה" על ידי הוצאת המילה סוציאליסטית משמה ושמות מוסדותיה.
הנשיאות הקולקטיבית בוטלה לחלוטין ונהפכה לתפקיד "נשיא הרפובליקה של קרואטיה" עם אימוץ חוקה חדשה ב-22 בדצמבר 1990.
הפרלמנט הקרואטי הכריז על עצמאות ב-25 ביוני 1991, ובכך נהפך טוג'מן רשמית לנשיאה הראשון של אומה קרואטית עצמאית.
התיקונים החוקתיים של נובמבר 2000 ביטלו את שיטת הממשל החצי-נשיאותית (כמו זו שבצרפת) לטובת רפובליקה פרלמנטרית (עם נשיא הנבחר ישירות על ידי העם) ובנוסף הפכו את מוסד הנשיאות למוסד אי-מפלגתי.
דהיינו, גם אם הנשיא נבחר מטעם מפלגה מסוימת, עליו להתפטר מהמפלגה טרם כניסתו לתפקידו כנשיא.
את טוג'מן החליף סטייפן מסיץ' שכיהן בתפקיד עשור, ואת האחרון ירש איוו יוסיפוביץ'.
קולינדה גרבר-קיטרוביץ', היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד.
+מקרא: דיוקןהנשיאתקופת כהונהמפלגההתחלהסיום1 פרניו טוג'מן30 במאי 199012 באוגוסט 1992האיחוד הדמוקרטי-קרואטי12 באוגוסט 199212 באוגוסט 199712 באוגוסט 199710 בדצמבר 19992סטייפן מסיץ'18 בפברואר 200018 בפברואר 2005מפלגת העם הקרואטית (לאחר מכן עצמאי)19 בפברואר 200518 בפברואר 20103איוו יוסיפוביץ'19 בפברואר 201018 בפברואר 2015המפלגה הסוציאל-דמוקרטית4 קולינדה גרבר-קיטרוביץ'19 בפברואר 201518 בפברואר 2020האיחוד הדמוקרטי-קרואטי5זוראן מילנוביץ'19 בפברואר 2020מכהןהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית
הנשיא ברפובליקת סינגפור הוא ראש המדינה.
מכיוון שסינגפור היא דמוקרטיה פרלמנטרית, הנשיא הוא בעל סמכות ברשות המבצעת, אך למעשה הרשות המבצעת מנוהלת על ידי הקבינט בראשות ראש ממשלת סינגפור.
הנשיא המכהן הוא תרמן שאנמוגאראטנאם, שנבחר ברוב קולות בבחירות לנשיאות סינגפור שהתקיימו במדינה בשנת 2023. אורך הכהונה של נשיא הוא שש שנים (ניתן להיבחר שוב) ומקום מושבו הוא "האיסטנה" או בעברית הארמון.
במקרה ונבצר מהנשיא לקיים את חובותיו, מחליף אותו באופן זמני ראש מועצת יועצי הנשיא (CPA), בדומה למצב בישראל עם יו"ר הכנסת כאשר נשיא מדינת ישראל מחוץ לישראל וכדומה.
מוסד הנשיאות בסינגפור נוסד בשנת 1965 עם היפרדות סינגפור ממלזיה וכינון הרפובליקה של סינגפור.
המוסד החליף את תפקיד ראש המדינה (יאנג די-פרטואן נגארה) שנוצר כאשר קיבלה סינגפור אוטונומיה מבריטניה ב-1959. ראש המדינה האחרון (יאנג די-פרטואן נגארה) היה יוסוף בן אסחאק, שעם עצמאות סינגפור ב-1965 הפך לנשיאה הראשון של הרפובליקה.
לאחר מותו ב-1970 הוא הוחלף על ידי בנג'מין שיארס, שכיהן בתפקיד עד מותו ב-1981. לאחר מותו של הנשיא שיארס, התמנה דבן נאיר לנשיאה השלישי של סינגפור.
בשל בעיות אישיות פרש נאיר מתפקידו ב-1985 ובמקומו התמנה ווי קים ווי לנשיאה הרביעי של סינגפור.
הוא כיהן בתפקיד עד 1993.
בינואר 1991, שינוי לחוקת סינגפור קבע את קיומם של בחירות כלליות לנשיאות סינגפור .
שינוי זה בחוקה נחשב לאחד מהשינויים הגדולים ביותר בהיסטוריה של חוקת סינגפור.
תחת תיקון נוסף לחוקה ניתנה לנשיא הסמכות להטיל וטו על מינויים מרכזיים בשירות המדינה.
הנשיא הראשון שנבחר בבחירות כלליות היה אונג טנג צ'יאונג , שר לשעבר בקבינט של סינגפור.
הוא כיהן כנשיא מ-1 בספטמבר 1993 עד 31 באוגוסט 1999. הנשיא השישי של סינגפור היה סלפן רמנתן.
הוא נבחר על ידי אזרחי סינגפור אך הפך לנשיא בשל העובדה שהיה מתמודד יחיד במירוץ לנשיאות.
כהונתו הראשונה הייתה בין 1 בספטמבר 1999 עד 31 באוגוסט 2005. הוא נבחר בשנית ב-17 באוגוסט 2005, אך גם בבחירות אלו היה מועמד יחיד.
לאחר פרישתו של רמנתן ב-27 באוגוסט 2011, נבחר טוני טאן לנשיאה השביעי של סינגפור.
הוא הושבע לתפקיד ב-1 בספטמבר 2011.
הנשיאה השמינית חלימה יעקוב נכנסה לתפקידה ב-14 בספטמבר 2017 ובכך הפכה לנשיאה האישה הראשונה של רפובליקת סינגפור.
בבחירות לנשיאות הייתה יעקוב מועמדת יחידה ונבחרה ברוב קולות וללא מתנגדים.
לנשיא סמכויות אחדות בתחום הטקסי, כגון חתימה על חוקים, הסמכת שגרירים של סינגפור וקבלת כתבי האמנה של שגרירים זרים.
הנשיא משתתף בטקסים רשמיים של המדינה ומייצג אותה כלפי חוץ.
הנשיא הוא ראש המדינה של סינגפור.
הנשיא הוא המעניק את הסמכויות לרשות המבצעת, סמכויות המופעלות על ידי הקבינט של סינגפור או על ידי שר המוסמך לכך.
לעומת זאת החוקה מעניקה את הסמכות לשליטה וניהול הממשלה בידי הקבינט ולא בידי הנשיא.
ברוב המקרים נדרש הנשיא לממש את סמכויותיו בהתאם לעצת הקבינט או בהתאם לעצת שר המוסמך על ידי הקבינט.
הנשיא מפעיל סמכויות מוגבלות בהתאם לשיקול דעתו של הקבינט וראש הממשלה בכל הנוגע לפיקוח על הרשות האחראית על המאבק בשחיתות ועל המשרד לביטחון הפנים והמשרד לקיום הרמוניה דתית.
כמרכיב של הרשות המחוקקת בסינגפור יחד עם הפרלמנט, הנשיא מעניק סמכויות וזכויות במשותף עם הרשות המחוקקת.
תפקידו המרכזי של הנשיא הוא שימוש בכוח החוקתי שניתן לו כדי לאשר חוקים שעברו בפרלמנט.
באופן כללי על הנשיא חל איסור לסרב לאשר הצעת חוק שהפרלמנט העביר ואישר.
הנשיא מכונה "הדיפלומט מספר אחד של סינגפור" והוא אחראי על מינויי שגרירים של מדינות זרות במדינתו, על ידי אישור כתבי האמנה שהם מגישים לו.
בנוסף הנשיא תורם ליחסי החוץ של סינגפור על ידי ביקורים ומסעות ברחבי העולם.
סמכויותיו של נשיא סינגפור מחולקות לכוחות שהנשיא רשאי להפעיל לפי שיקול דעתו, וכאלו שעליו לממש בהתאם לעצת הקבינט של סינגפור או של שר הפועל בסמכותו הכללית של הקבינט.
בנוסף מחויב הנשיא להתייעץ עם מועצת יועצי הנשיא (CPA) כאשר מפעיל את חלק מסמכויותיו.
בסמכותו של הנשיא לאשר מינויי מפתח לתפקידים בשירות הציבורי כמו : נשיא בית המשפט העליון של סינגפור, התובע הכללי של סינגפור, יו"ר וחברי נציבות השירות הציבורי, מפקד הכוחות המזוינים של סינגפור והמפקח הכללי של משטרת סינגפור.
בנוסף על הנשיא להטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על חבר פרלמנט שלטעמו הוא בעל הסיכויים הגבוהים ביותר להשגת רוב בפרלמנט.
דיוקןשםשם בשפת המקורתחילת כהונהסוף כהונה1יוסוף בן אסחאקYusof bin Ishak9 באוגוסט 196523 בנובמבר 19702בנג'מין שיארסBenjamin Sheares2 בינואר 197112 במאי 19813דבן נאירDevan Nair23 באוקטובר 198128 במרץ 19854ווי קים ווייWee Kim Wee2 בספטמבר 19851 בספטמבר 19935אונג טנג צ'יאונגOng Teng Cheong1 בספטמבר 199331 באוגוסט 19996סלפן רמנתןS.
Nathan1 בספטמבר 199931 באוגוסט 20051 בספטמבר 200531 באוגוסט 20117טוני טאןTony Tan1 בספטמבר 201131 באוגוסט 20178חלימה יעקובHalimah Yacob14 בספטמבר 201713 בספטמבר 20239תרמן שאנמוגאראטנאםTharman Shanmugaratnam14 בספטמבר 2023מכהן
נשיא קרים, רשמית נשיא הרפובליקה של קרים (Президент Республики Крым) הייתה המשרה הגבוהה ביותר של הרפובליקה של קרים (על פי חוקת אוקראינה נשמר גם השם הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית האוטונומית של קרים, ואז שונה השם לרפובליקה האוטונומית של קרים) כחלק מאוקראינה.
המשרה התקיימה רשמית החל מ-6 במאי 1992 עד 17 במרץ 1995, כשהנשיא היחיד היה יורי אלכסנדרוביץ' משקוב (מ-4 בפברואר 1994 עד 17 במרץ 1995).
ב-26 בפברואר 1992 על פי החלטת המועצה העליונה של קרים, שונה שם הרפובליקה לרפובליקה של קרים.
ב-14 ביוני 1993 אימצה המועצה העליונה של קרים את החוק על נשיא הרפובליקה של קרים וב-4 בפברואר 1994 נבחר יורי אלכסנדרוביץ' משקוב לנשיא הראשון והיחיד.
המועצה העליונה של אוקראינה הכירה ברפובליקה של קרים כ"מרכיב אוטונומי באוקראינה, תוך פתרון עצמאי של סוגיות הקשורות לתחום שיפוטה בהתאם לחוקה וחוקיה של אוקראינה".
ביוני 1992 תוקן החוק על מעמדה של הרפובליקה של קרים ובלבד שהרפובליקה "תפתור באופן עצמאי סוגיות שנמצאות בסמכותה מכוח חוקת אוקראינה, "חוקת הרפובליקה של קרים".
עם זאת, נקבע כי "החוקה של הרפובליקה של קרים אינה יכולה לסתור את חוקת אוקראינה, את עקרונותיה הבסיסיים של מערכת דמוקרטית, משפטית, פוליטית, ולהבטיח זכויות אדם וחירויותיו".
ב-21 בספטמבר 1994, שונה שם הרפובליקה לרפובליקה האוטונומית של קרים.
כתוצאה ממשבר החוקתי שהתרחש ב-17 במרץ 1995, ביטלה הראדה העליונה את חוקת הרפובליקה של קרים משנת 1992 וביטלה את תפקיד נשיא הרפובליקה של קרים.
נשיא קוסובו (באלבנית: Presidenti i Kosovës, בסרבית: Председник Косова) שתוארו הרשמי הוא נשיא רפובליקת קוסובו הוא העומד בראש רפובליקת קוסובו.
הנשיא נבחר על ידי עצרת קוסובו, באמצעות השגת רוב של שני שלישים בהצבעה חשאית.
אם לא מושג הרוב הנדרש, נבחר הנשיא ברוב רגיל.
בחירת הנשיא חייבת להתבצע עד לחודש לפני סיום כהונת הנשיא המכהן.
משך הכהונה הוא 5 שנים, וניתן להיבחר שוב לקדנציה נוספת אחת.
הנשיא הראשון, איברהים רוגובה, נבחר אחרי מלחמת קוסובו, וכיהן עד למותו בשנת 2006. אחריו נבחר פאטמיר סיידיו.
נשיא קולומביה (בספרדית: Presidente de la República de Colombia - נשיא הרפובליקה של קולומביה) או נשיא האומה (בספרדית: Presidente de la Nacion), הוא נשיא וראש המדינה של קולומביה והמשרה העליונה בממשל הקולומביאני.
המשרה נוצרה בשנת 1819. נשיא קולומביה הראשון היה הגנרל סימון בוליבר.
הנשיא הנוכחי הוא גוסטבו פטרו שנכנס לתפקיד באוגוסט 2022.
על פי , סעיף 188, נשיא קולומביה הוא ראש המדינה, ראש הרשות המבצעת והרשות המנהלית העליונה.
נשיא קולומביה מסמל את האחדות הלאומית, ולאחר שנשבע לחוקת קולומביה ונשבע להגן על חוקי האומה, הוא מופקד להבטיח ולהגן על הזכויות והחירויות של כל אזרחי קולומביה.
סעיף 115 קובע כי הממשלה הלאומית ממונה על ידי נשיא קולומביה, , ומנהלי .
כל פעולה של נשיא קולומביה, על מנת להיות חוקית וניתנת לאכיפה, חייבת להיות מאושרת על ידי כל אחד מהמשרדים או מנהלי המחלקות, שיישאו גם באחריות למעשה.
החריג היחיד הוא אם הנשיא ממנה או מפטר שרים, מנהלי מחלקות מנהליות וכל פקיד אחר שמונה על ידו בסמכותו.
מושלי מחוזות קולומביה, ראשי , כמו גם מפקחים אזוריים של קולומביה, מפעלים ציבוריים ומפעלים ממשלתיים תעשייתיים ומסחריים, כולם מהווים חלק מ.
הנשיא נבחר לתקופת כהונה של 4 שנים.
על הנשיא הנבחר להיות בן 30 לכל הפחות בעת השתתפותו בבחירות הנשיאותיות.
המעון הנשיאותי ממוקם בבוגוטה והוא מכונה "".
המעון מאובטח על ידי .
המעון משמש כמשכן הנשיא מאז 1885, אז הורה הנשיא דז רפאל נונייז לרכוש את הבית שבו נולד אנטוניו נאריניו כדי לשמש כמעון רשמי.
בעת נסיעות בתוך קולומביה או מחוץ למדינה, נשיא הרפובליקה משתמש במטוס הנשיאותי "" המזוהה עם לוחית הרישוי FAC 0001, (דגם בואינג 737 Business Jet BBJ).
הנשיא גם משתמש בשני מסוקים מדגם עם רישום FAC 0004 וסיקורסקי UH-60 בלקהוק עם רישום FAC 0007.
על פי החוקה הקולומביאנית משנת 1991, נשיא קולומביה הוא ראש המדינה וראש הממשלה של הרפובליקה של קולומביה.
כראש הרשות המבצעת וראש הממשלה הלאומית, הנשיא הוא נושא המשרה הפוליטית הגבוהה ביותר בקולומביה.
הנשיא הוא גם המפקד העליון של הכוחות המזוינים של קולומביה.
הנשיא נבחר ישירות לכהונה של ארבע שנים בבחירות ישירות.
מאז 2004, הנשיא אינו יכול להיבחר ליותר מקדנציה אחת.
עם מותו, התפטרותו או הדחתו מתפקידו של נשיא מכהן, סגן הנשיא מחליפו.
סדר הירושה של נשיא קולומביה מגדיר מי יכהן כנשיא קולומביה במקרה של מוות, התפטרות או הדחת הנשיא, כפי שנקבע בסעיף 202 של החוקה של 1991. במקרה של היעדרות הנשיא וסגן הנשיא כאחד, סעיף 203 לחוקת 1991 קובע כי את תפקיד הנשיא יתפוס שר לפי סדר העדיפויות הקבוע בחוק.
השר חייב להיות חבר באותה מפלגה או תנועה אליה השתייך הנשיא המקורי, ויממש את הנשיאות עד שהקונגרס, בתוך 30 הימים שלאחר מינוי התפקיד הנשיאותי, יבחר סגן נשיא חדש שיקבל את הנשיאות.
נשיא הרפובליקה הפדרלית של ניגריה הוא ראש המדינה וראש הממשלה של הרפובליקה הפדרלית של ניגריה.
הנשיא מנהל את הרשות המבצעת של הממשל הפדרלי והוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של ניגריה.
התפקידים, הסמכויות והתארים של ראש המדינה וראש הממשלה אוחדו רשמית למשרת הנשיאות עם כניסתה לתוקף של חוקת ניגריה משנת 1979.
הסמכות המבצעת של המדינה נתונה לנשיא, והיא כוללת את הביצוע והאכיפה של החוק הפדרלי ואת האחריות למנות פקידים פדרליים, דיפלומטיים, רגולטוריים ושיפוטיים.
ההוראות החוקתיות מסמיכות את הנשיא למנות ולקבל שגרירים, לחתום הסכמים עם מדינות זרות, ועל חוקים הבאים שחוקקו על ידי הבית, לנשיאות יש אחריות ראשית לניהול מדיניות חוץ.
הנשיא גם ממלא תפקיד חשוב בחקיקה הפדרלית ובקביעת מדיניות פנים.
כחלק מעיקרון הפרדת הרשויות במדינה, החוקה מעניקה לנשיא את הסמכות לחתום או להטיל וטו על כל חקיקה פדרלית.
הנשיא נבחר בבחירות ישירות כלל-ארציות לכהונה של ארבע שנים, יחד עם סגנו.
בולה טינובו הוא הנשיא הנוכחי של ניגריה, וה-16 במספר, ניצח בבחירות והושבע לתפקיד ב-29 במאי 2023.
ב-1 באוקטובר 1960 קיבלה ניגריה עצמאות מהממלכה המאוחדת.
בראש המועצה המבצעת הכלל-ניגרית עמד ראש ממשלה, אבובכר טפאווה בלווה.
ב-16 בנובמבר 1960 הפך ננמדי אזיקיווה למושל הכללי הראשון של הפדרציה בת שלושה אזורים בצפון, מזרח ומערב המדינה, כשלאגוס משמשת כבירה הפדרלית.
בראש כל אחד מהאזורים עמד ראש ממשלה עם מושל כתפקיד טקסי.
המושלים והמושל הכללי ייצגו את מלכת ניגריה, אליזבת השנייה.
ב-1 באוקטובר 1963 ניגריה הפכה לרפובליקה פדרלית ובכך ביטלה את המלוכה בה, אך נותרה חברה בחבר העמים הבריטי.
תיקון לחוקת 1960 החליף את תפקידו של המושל הכללי במשרת הנשיא.
אזיקיווה הושבע למשרה זו ב-1 באוקטובר 1963. התפקיד באותה תקופה היה בעיקר טקסי, ותפקידיו העיקריים של הנשיא היו קבלת אורחים זרים ופתיחת הפרלמנט.
בהפיכה הצבאית הכושלת בינואר 1966 שבוצעה על ידי קבוצה של קציני צבא, בראשות מייג'ור צ'וקוואמה נזאוגו, הופלו הממשלות האזוריות, ראש הממשלה אבובכר טפאווה בלווה נהרג ונעשה ניסיון להשתלט על הממשלה הפדרלית.
נזאוגו נתפס, הועמד לדין ונכלא על ידי הגנרל ג'ונסון אגוויי-איירונסי.
הגנרל אגוויי-איירונסי מונה לראש המדינה הצבאי.
ביולי 1966 התקוממה קבוצה של קציני צבא כנגד הממשלה, הרגה את הגנרל איירונסי ומינתה את ראש מטה הצבא, גנרל יעקובו גואון, לראש הממשלה הצבאית החדשה.
ב-1975 הודח הגנרל גואון והגנרל מורטלה מוחמד הפך לראש הממשלה הצבאית הפדרלית של ניגריה עד להירצחו ב-1976. במותו, נכנס ראש המטה הכללי (מקביל לסגן נשיא) הגנרל אולוסגון אובסנג'ו לתפקיד ראש המדינה בישיבה של המועצה הצבאית העליונה, תוך שמירה על שרשרת הפיקוד.
גנרל אובסנג'ו היה אחראי להשלמת המעבר הדמוקרטי שהחל קודמו, שהגיע לשיאו בבחירות באוגוסט 1979.
בשנת 1979 אימצה ניגריה חוקה נשיאותית פדרלית.
משרת הנשיאות הניגרית הפכה לתפקיד ביצועי, בעל סמכויות דומות לאלו של מקבילתה האמריקאית.
בית המחוקקים היה אספה לאומית דו-ביתית, שכללה סנאט ובית נבחרים.
באוקטובר 1979, לאחר למעלה מ-13 שנות שלטון צבאי, שבה ניגריה לשלטון דמוקרטי.
בבחירות לנשיאות זכתה המפלגה הלאומית של ניגריה ושהו שגארי הפך לנשיא הראשון שנבחר באופן דמוקרטי.
ב-31 בדצמבר 1983 הפיל הצבא את הרפובליקה השנייה.
מייג'ור גנרל מוחמדו בוהארי מונה ליושב ראש המועצה הצבאית העליונה ולראש המדינה החדש.
באוגוסט 1985 הופלה ממשלתו של הגנרל בוהארי בדרכי שלום על ידי רמטכ"ל הצבא, מייג'ור גנרל איברהים בבנגידה.
בבנגידה הפך לנשיא וליושב ראש מועצת השלטון של הכוחות המזוינים.
באוגוסט 1993 התפטר הגנרל בבנגידה ובחר בממשלת מעבר שתחליף אותו.
ארנסט שונקן נבחר לנשיא הזמני.
הגנרל סאני אבאצ'ה תפס את השלטון מידי שונקאן בנובמבר 1993 והפך לנשיא ויושב ראש המועצה השלטת הזמנית.
ב-8 ביוני 1998 מת הגנרל אבאצ'ה בווילה הנשיאותית בבירת ניגריה, אבוג'ה.
מייג'ור גנרל עבד א-סלאמי אבובכר הפך לנשיא החדש ויושב ראש מועצת השלטון הזמנית.
ב-29 במאי 1999 פרש אבובכר מתפקידו, וראש המדינה הצבאי לשעבר, אולוסגון אובסנג'ו, הפך לנשיא האזרחי.
אובסנג'ו כיהן שתי קדנציות בתפקיד.
במאי 2007 הושבע עומארו יאר אדואה לנשיא ה-13 של ניגריה.
יאר אדואה נפטר ב-5 במאי 2010 בווילה הנשיאותית באבוג'ה, בירת המדינה.
ב-6 במאי 2010 הושבע סגן הנשיא גודלאק ג'ונתן לנשיא הרפובליקה הפדרלית של ניגריה ה-14.
ב-29 במאי 2015 הושבע מוחמדו בוהארי לתפקיד נשיא הרפובליקה הפדרלית של ניגריה ולראש המדינה ה-15, לאחר שניצח בבחירות הכלליות.
ב-29 במאי 2023 הושבע בולה טינובו לנשיא הרפובליקה הפדרלית של ניגריה ה-16.
פרק ו', חלק א', סעיף 131 לחוקה קובע כי אדם יכול להיבחר למשרת הנשיא אם הוא:
חבר במפלגה פוליטית ונתמך על ידה.
קיבל השכלה לפחות עד רמת תעודת סיום בית ספר.
אדם העומד בתנאים לעיל עדיין פסול מלמלא את תפקיד הנשיא אם הוא:
קיבל מרצונו אזרחות של מדינה שאינה ניגריה (למעט מקרים שייקבעו על ידי האספה הלאומית) או הצהיר נאמנות למדינה אחרת.
נבחר לתפקיד בשתי בחירות קודמות.
נחשב כמשוגע או מוכרזים בדרך אחרת כחסרי דעת צלולה.
נתון לגזר דין מוות, מאסר או קנס שהוטל על ידי כל בית משפט או בית דין בניגריה.
הורשע בעשור האחרון בעבירה פלילית הקשור בחוסר יושרה או הונאה ונושאת קלון.
פושט רגל שהוכרז בניגריה או בכל מדינה אחרת.
הועסק בשירות האזרחי או הציבורי של הפדרציה או של מדינה כלשהי, ולא התפטר או פרש מהעבודה לפחות שלושים יום לפני מועד הבחירות.
הוגש נגדו כתב אישום בגין מעילה או הונאה על ידי ועדת חקירה שיפוטית או מנהלית.
הציג תעודה מזויפת לוועדת הבחירות הלאומית.
נשיא ניגריה מתגורר ועובד במעונו הרשמי, הווילה הנשיאותית אסו רוק.
נשיא סומליה (בסומלית: Madaxaweynaha Soomaaliya) הוא נשיאה וראש המדינה של סומליה.
הנשיא הוא גם המפקד העליון של הכוחות המזוינים של סומליה.
הנשיא מייצג את הרפובליקה הפדרלית של סומליה ואת אחדות האומה הסומלית, וכן מבטיח את יישום חוקת סומליה ואת התפקוד המאורגן וההרמוני של מרכיבי המדינה.
משרת נשיא סומליה הוקמה עם הקמת הרפובליקה של סומליה ב-1 ביולי 1960. נשיאה הראשון של סומליה היה אדן עבדוללה עיסמאן דער והנשיא המכהן הוא חסן שייח' מחמוד.
הנשיא הראשון של סומליה היה אדן עבדוללה עיסמאן דער, אחד ממנהיגי ליגת הנוער הסומלית, שנכנס לתפקידו ב-1 ביולי 1960, היום בו הוכרזה סומליה כרפובליקה.
מאז מונו למשרה מוחזק שבעה אנשים נוספים: עבדיראשיד עלי שרמארקה, סיאד בארה, עלי מהדי, עבדיקאסים סאלאד, עבדולהי יוסוף, שריף שייח' אחמד וחסן שייח' מחמוד.
שריף שייח' אחמד, נשיאה השביעי של סומליה, נכנס לתפקידו ב-31 בינואר 2009, לאחר שנבחר בבחירות לנשיאות שנערכו באותו חודש.
הוא כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2012, במקביל לסיום המנדט המעבר הפדרלי ותחילת הממשל הפדרלי בסומליה.
את תפקידו החליף הגנרל מוזה חסן, שכיהן בתפקיד זמני.
הנשיא השמיני והמכהן, חסן שייח' מוחמד, נכנס לתפקידו ב-16 בספטמבר 2012, לאחר שנבחר בבחירות לנשיאות שנערכו שישה ימים מוקדם יותר.
על מנת להיות נשיא סומליה, על המועמד:
להיות בן ארבעים שנים ומעלה.
להיות בעל ידע או ניסיון רלוונטיים לתפקיד.
לא להיות מורשע בפשע חמור על ידי בית המשפט.
על תהליך בחירת הנשיא להתחיל לפחות 30 ימים לפני תום כהונתו של הנשיא המכהן או 10 ימים לאחר שהתפנה תפקיד הנשיאות, ועליו להסתיים תוך 30 יום מתחילתו.
יש להגיש מועמדויות לפרלמנט בעשרת הימים הראשונים של תקופה זו, ויש להשלים את הבחירות בעשרים הימים הנותרים.
בעבר, הנשיא נבחר על ידי חברי הפרלמנט הסומלי.
הנשיא נבחר לתקופת כהונה של ארבע שנים, ללא מגבלות כהונה שנקבעו בחוקה.
כהונתו של הנשיא נמשכת עד שהנשיא הנבחר נכנס לתפקידו.
עם כניסתו לתפקיד, על הנשיא להישבע את השבועה הבאה בפני הפרלמנט:
תפקידיו של נשיא סומליה הם:
לשרת כמפקד העליון של הכוחות המזוינים של סומליה.
להכריז על מצב חירום ומלחמה בהתאם לחוק.
למנות ולפטר את מפקדי הכוחות הפדרליים לפי המלצת מועצת השרים.
לפטר שרים, מושלים וסגני שרים בהמלצת ראש הממשלה.
לחתום על הצעות חוק שהתקבלו על ידי הפרלמנט הפדרלי על מנת להכניס אותן לחוק.
לפתוח את בית העם של הפרלמנט הפדרלי;
לקיים מושב שנתי עם בית העם של הפרלמנט הפדרלי.
למנות את יושב ראש בית המשפט החוקתי, בית המשפט העליון ושופטים אחרים ברמת הממשל הפדרלי בהתאם להמלצת ועדת שירות המשפט.
למנות בכירים בממשל הפדרלי וראשי מוסדות בממשל הפדרלי בהמלצת מועצת השרים.
למנות ועדות ושגרירים לפי המלצת מועצת השרים;
להעניק אות מדינה בהמלצת מועצת השרים.
לפזר את בית העם של הפרלמנט הפדרלי עם תום כהונתו, ובכך לערוך בחירות חדשות.
הענקת חנינה לעבריינים והמתקת עונשים בהמלצת נציבות שירות המשפטים.
חתימה על אמנות בין-לאומיות שהוצעו על ידי מועצת השרים ואושרו על ידי בית העם של הפרלמנט הפדרלי.
נשיא הרפובליקה הצ'כית (בצ'כית: Prezident České republiky) הוא ראש המדינה ונשיאה של צ'כיה, והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של צ'כיה.
לנשיא בעיקר סמכויות טקסיות, שכן העסקים השוטפים של הממשלה והרשות המבצעת מופקדים בידי ראש הממשלה, ומאחר שרבות מפעולותיו של הנשיא דורשות אישור של ראש הממשלה, האחריות הסופית להתנהלות הנשיא מוטלת על הממשלה.
עם זאת, הנשיא הוא האחראי הבלעדי למינוי ראש הממשלה, שרי הקבינט, חברי הבנק הלאומי הצ'כי ושופטים לבית המשפט לחוקה, הכפופים בין היתר לאישור הסנאט.
הנשיא הנוכחי, פטר פאבל, נכנס לתפקידו ב-9 במרץ 2023.
מכונני חוקת צ'כיה התכוונו להקים מערכת פרלמנטרית, כאשר ראש הממשלה יהיה הדמות הפוליטית המובילה במדינה והנשיא יהיה ראש מדינה טקסי.
עם זאת, שיעור קומתו של הנשיא הראשון, ואצלב האוול, היה כה גדול שהמשרה רכשה השפעה גדולה יותר ממה שהתכוונו המחוקקים, אם כי לא חזקה כמו הנשיאות הצ'כוסלובקית.
לנשיא צ'כיה סמכות לפעול באופן עצמאי במספר תחומים מהותיים.
אחת הסמכויות החזקות ביותר של המשרה היא סמכות וטו, המחזירה הצעת חוק לפרלמנט.
אף על פי שהווטו ניתן לביטול על ידי הפרלמנט ברוב מוחלט (מעל 50% מכל הצירים בבית), היכולת לסרב לחתום על חקיקה היא מבחן לסמכותה של הרשות המחוקקת.
הסוג היחיד של הצעות חוק עליהן נשיא לא יכול להטיל וטו או לאשר הן הצעות חוק שעשויות לשנות את החוקה.
לנשיא גם הסמכות המובילה במינויים לתפקידים גבוהים, כולל מינוי שופטים לבתי המשפט העליון ובית המשפט החוקתי (באישור הסנאט), וחברי מועצת הבנק הלאומי הצ'כי.
ישנן כמה סמכויות השמורות לנשיא, אך ניתן להפעיל אותן רק בנסיבות מוגבלות.
המשמעותית מבין סמכויות אלו היא פיזור בית הנבחרים.
בעוד שהנשיא יכול לפזר את הבית בסמכותו ולכפות בחירה חדשה של הגוף בתוך 60 יום, הוא יכול לעשות זאת רק בתנאים שנקבעו בחוקה.
רבות מסמכויותיו של הנשיא ניתנות להפעלת רק בהסכמת הממשלה, כפי שמתבטאת בחתימת ראש הממשלה.
אלה כוללים את כל העניינים הקשורים ליחסי החוץ של צ'כיה ושימוש בצבא, מינוי שופטים לערכאות נמוכות ומתן חנינה.
אלא אם בית הנבחרים פוזר בגלל כישלון בהרכבת או קיום ממשלה, הנשיא רשאי לקרוא לבחירות לבית ולסנאט רק באישור ראש הממשלה.
הנשיא גם חולק אחריות עם בית הנבחרים על מינוי נשיא וסגן נשיא משרד הבקרה העליון – הגוף הממונה על מימוש תקציב המדינה – אם כי מינוי זה אינו מצריך טכנית את חתימת ראש הממשלה.
לפי סעיפים 54 ו-65 לחוקה, הנשיא אינו נושא באחריות פלילית למעשים שבוצעו לכאורה בעת מילוי תפקידו.
תביעה פלילית נגדו לא תתרחש גם בזמן שהנשיא מכהן או בכל עת לאחר מכן.
יתר על כן, סעיף 65 מונע משפט או מעצר בשל העמדה לדין בנוגע לעבירה פלילית או אזרחית בזמן כהונתו.
סוג התביעה שמותר לתבוע בו נשיא מכהן הוא בגידה ממעלה גבוהה, והרשעה בו יכולה להתבצע רק על ידי הסנאט.
אם הנשי יורשע הוא יודח מתפקידו ולא יוכל לשוב אליו.
רבים מתפקידיו של הנשיא הצ'כי הם טקסיים במידה זו או אחרת, במיוחד מאחר שלנשיא יש סמכויות מועטות יחסית שאינן תלויות ברצונו של ראש הממשלה.
דוגמה טובה לכך היא מעמד הנשיא כמפקד העליון של הכוחות המזוינים הצ'כים.
אף אחד מהתפקידים הללו לא יכול להתקיים אלא בהסכמת ראש הממשלה.
בענייני מלחמה הנשיא משמש כדמות טקסית בלבד, שכן החוקה מעניקה לפרלמנט כל סמכות חוקתית מהותית על השימוש בכוחות המזוינים.
למעשה, הדבר הספציפי היחיד שהחוקה מאפשרת לנשיא לעשות ביחס לצבא הוא למנות את הגנרלים שלו – אבל גם זה חייב להיעשות בחתימת ראש הממשלה.
רבות מחובותיו הטקסיות של הנשיא נופלות על פי הוראות החוקה המאפשרות הפעלת סמכויות "שלא מוגדרות במפורש" בחוקה, אך מותרות בחוק.
במילים אחרות, לפרלמנט יש את הסמכות לתת לנשיא כל אחריות שהוא יראה לנכון, ללא צורך בתיקון את החוקה.
חוק כזה התקבל בשנת 1994 ביחס להענקת עיטורי מדינה, שעד אז הוענקו רק בחתימת ראש הממשלה.
עד 2012, תפקיד הנשיא היה מאויש לאחר בחירות עקיפות ב (בדומה לבחירת נשיא מדינת ישראל).
בפברואר 2012 הועבר בסנאט שינוי לבחירה ישירה, והוא נכנס לתוקף חוקי ב-1 באוקטובר 2012. הנשיא הראשון שנבחר באופן זה היה מילוש זמאן.
תקופת כהונתו של הנשיא היא 5 שנים.
נשיא חדש שנבחר יחל את כהונתו בת ביום ההשבעה הרשמי.
מועמדים המתמודדים לתפקיד חייבים להיות בני 40 לפחות, ואסור להם להיבחר יותר מפעמיים ברציפות.
מכיוון שהגבלת הכהונה מתייחסת לכהונות רצופות, אדם עשוי תאורטית לכהן כנשיא ביותר משתי קדנציות של חמש שנים.
מועמדים פוטנציאליים חייבים להגיש עצומות עם חתימות של 50,000 אזרחים, או להיות מועמדים על ידי 20 חברי בית הנבחרים או 10 סנאטורים.
מלבד מוות, רק שלושה דברים יכולים להשפיע על סיום תפקידו של נשיא:
נשיא יכול להתפטר על ידי הודעה לנשיא הסנאט.
הנשיא עשוי להיחשב כבלתי כשיר למלא את תפקידו מ"סיבות חמורות" על ידי החלטה משותפת של הסנאט ובית הנבחרים, אך הוא רשאי לערער לבית המשפט לחוקה לביטול החלטה זו.
הנשיא עלול להיות מודח על ידי הסנאט בגין בגידה, אם יורשע גם בבית המשפט לחוקה.
במקרה בו הנשיא אינו יכול למלא את תפקידו או אם התפנתה לשכת הנשיאות מסיבה כלשהי, התפקידים והסמכויות של הנשיא מחולקים בין יושב ראש בית הנבחרים לבין ראש הממשלה.
מאז נשיא צ'כוסלובקיה הראשון טומאש מסריק, התרועה הנשיאותית הייתה ההקדמה לאופרה ליבושה של בדז'יך סמטנה, שהיא סמל לפטריוטיות של העם הצ'כי במהלך התחייה הלאומית הצ'כית תחת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
מעונו הרשמי של נשיא צ'כיה הוא מצודת פראג.
עם זאת, חדרי המגורים במצודה קטנים ולא נוחים במיוחד, ולכן הנשיאים המודרניים של המדינה בחרו לגור במקום אחר.
הנשיא האחרון שהתגורר רוב הזמן במצודת פראג היה גוסטב הוסאק, שהיה נשיא צ'כוסלובקיה.
הנשיא מחזיק גם מעון קיץ בטירה בכפר לאני, 35 ק"מ מערבית לפראג.
נשיא סומלילנד (בסומלית: Madaxweynaha Somaliland; בערבית: رئيس جمهورية أرض الصومال) הוא ראש המדינה וראש הממשלה של סומלילנד.
הנשיא הוא גם המפקד העליון של ומייצג את .
הנשיא הראשון של סומלילנד היה .
הנשיא הנוכחי הוא הנשיא החמישי, מוסא ביחי עבדי, שנכנס לתפקידו ב-13 בדצמבר 2017. הנשיא יכול לכהן לכל היותר בשתי תקופות כהונה של חמש שנים כל אחת.
רפובליקת סומלילנד רואה את עצמה כישות היורשת של סומלילנד הבריטית, שהייתה מדינה עצמאית במשך כמה ימים ב-1960 כמדינת סומלילנד.
הנשיא הראשון של סומלילנד היה , שהיה אחד ממנהיגי .
הוא החל לכהן בתפקידו ב-7 ביוני 1991, שבועות מספר לאחר שסומלילנד הוכרזה כרפובליקה.
מאז כיהנו בתפקיד ארבעה אישים נוספים.
על פי סעיף 82 ל, הדרישות לכהן כנשיא סומלילנד או כסגנו הם:
אזרחות סומלילנד מלידה, וגם אם הוא פליט בארץ אחרת, הוא לא יכול להחזיק באזרחות אחרת.
המועמד לנשיאות חייב להיות מוסלמי ולהתנהג בהתאם לדת האסלאם.
המועמד לנשיאות חייב להיות בן 40 לכל הפחות.
המועמד חייב לעמוד בתנאים אחרים שנקבעו בסעיף זה.
זוהי רשימת ראשי המדינה של ניז'ר, מאז קיבלה המדינה עצמאות מצרפת ב-1960 ועד היום.
בסך הכל כיהנו אחד עשר אנשים כראשי המדינה של ניז'ר.
נכון ל-30 ביולי 2023 נושא התפקיד שנוי במחלוקת בין עבדורהאמנה צ'יאני , נשיא המועצה הלאומית לשמירה על המולדת (), כת צבאית שהוקמה בעקבות ההפיכה שהפילה את הנשיא מוחמד בזום (שכיהן בתפקיד מאז 2 באפריל 2021), ושר החוץ של בזום, חסומי מסאודו , שהכריז על עצמו כממלא מקום.
בזום המודח כלוא ומוחזק בארמון הנשיאות ביחד עם אשתו הדיזה על ידי שומרי ראשו לשעבר.
מקורות מסרו שהנשיא המודח מנותק מהעולם ונאסר עליו ליצור קשר עם עורכי דינו.
הגנרל שהדיח אותו מתעקש להשאיר את בזום במעצר בית במרחק עשרות מטרים ממשרד הנשיאות.
"בזום הוא כמו חומת מגן עבור הנשיא החדש", מסרו מהשלטון החדש.
החל משנת 2021 קיימת בחוקה מגבלה של שתי כהונות לנשיא.
הנשיא הראשון שדבק במגבלות הכהונה היה מהמדואו איסופו, שנבחר ב-2011 וב-2016 וסיים את תפקידו בשנת 2021.
1974–1989: נשיא המועצה הצבאית העליונה
1989: נשיא המועצה העליונה לאוריינטציה לאומית
1996: יושב ראש המועצה הלאומית להצלה
1999: יושב ראש מועצת הפיוס הלאומית
2010–2011: יושב ראש המועצה העליונה להשבת הדמוקרטיה
2023–הווה: נשיא המועצה הלאומית לשמירה על המולדת
נשיא פיג'י הוא ראש המדינה של הרפובליקה של פיג'י.
הנשיא ממונה על ידי הפרלמנט לכהונה של שלוש שנים.
תפקיד נשיא המדינה בפיג'י הוא בעיקרו תפקיד טקסי, אך יש לו גם כמה סמכויות חשובות שביכולתו להפעיל במקרה של משבר.
בנוסף, הנשיא הוא המפקד העליון של הכוחות הצבאיים של רפובליקת פיג'י.
משרד הנשיא הוקם בעקבות שתי הפיכות צבאיות ב-1987 שהובילו להכרזה על רפובליקה ב-7 באוקטובר, ובכך הסתיימה המונרכיה של פיג'י.
הגנרל הראשי סיטיבני רבוקה , שתכנן את ההפיכות, הקים ממשלה צבאית זמנית שהוא עמד בראשה.
עם זאת, הוא לא לקח את התואר נשיא, וב-5 בדצמבר מינה את ראטו סר פנאיה גנילאו , המושל הכללי האחרון, כנשיא הראשון של הרפובליקה.
הפיכה אזרחית בהנהגת ג'ורג' ספייט הובילה לעוד זעזוע חוקתי בשנת 2000. הנשיא ראטו סר קמיסס מארה התפטר ב-29 במאי במקום לבטל את החוקה, כפי שהצבא, בתמיכת בית המשפט העליון, ביקש.
(השאלה האם התפטרותו הייתה כפויה, הייתה נושא לחקירת משטרה שנמשכה עד זמן ההפיכה ב-2006).
הקומודור פרנק בינימרמה תפס את השלטון כראש הממשלה הצבאית הזמנית (כמו רבוקה ב-1987), עד שראטו ז'וזפה אילוילו מונה לנשיא ב-13 ביולי.
ב-5 בדצמבר 2006, הכוחות הצבאיים הפילו שוב את הממשלה.
ביינימרמה הכריז על עצמו כנשיא בפועל; בתחילה אמר שהוא נטל את התפקיד באופן זמני, ועוד מעט יבקש מהמועצה הגדולה של הצ'יפים להשיב את אילוילו לתפקיד, אך ב-17 בדצמבר הוא הודיע שהוא הנשיא ושהמועצה הגדולה צריכה להכיר בו ככזה.
אילוילו מונה מחדש לנשיא ב-4 בינואר 2007.
בינואר 2008, ביינימרמה ציין שהצבא הוא "הסמכות המבצעת במינוי הנשיא", בעקבות השעיית המועצה הגדולה של הצ'יפים.
הנשיא ימונה על ידי הצבא, עד שמועצת הצ'יפים המשופרת תתמנה מחדש.
כמה ימים לאחר מכן, הציע מנהל פורום החוקה האזרחי, הכומר אקווילה יאבאקי, שבעתיד התפקיד של נשיא צריך להיות פתוח לאנשים מכל הקבוצות האתניות, ולא שמור רק לילידים פיג'יאנים.
הצעה זו הייתה שנויה במחלוקת, ובמיוחד התנגד לה ראש הממשלה לשעבר לייזניה קארסה.
צ'יף מרואה, רו פיליפה טואיסוואו, גם התנגד לרעיון, והביע את דעתו על תפקיד הנשיא:
ב-28 ביולי 2009, אילוילו הודיע שהוא יעזוב את תפקידו ב-30 ביולי.
הבריגדיר גנרל (בדימוס) ראטו אפלי נאילטיקאו החליף אותו כנשיא בפועל.
ב-5 בנובמבר 2009, נאילטיקאו הושבע כנשיא.
במרץ 2012, ממשלת ביינימרמה ביטלה את המועצה הגדולה של הצ'יפים בצו.
זה אומר שיהיה צורך בשיטה חדשה למינוי הנשיא; זאת, לדברי ביינימרמה, תסופק על ידי חוקה חדשה, שתאומץ ב-2013 לאחר התייעצויות עם העם.
ב-12 באוקטובר 2015, הפרלמנט בחר במייג'ור גנרל (בדימוס) ג'ורג' קונורוט כנשיא.
ב-12 בנובמבר 2015, קונורוט הושבע כנשיא.
ב-31 באוגוסט 2018, קונורוט נבחר מחדש כנשיא.
ב-12 בנובמבר 2015, קונרוטה הושבע לנשיא.
ב-22 באוקטובר 2021, הפרלמנט בחר בראטו ויליאמה קטוניוורה כנשיא.
ב-12 בנובמבר 2021, קטוניוורה הושבע כנשיא.
נשיא סרביה (בסרבית: Председник Србије / Predsednik Srbije) הוא ראש המדינה של סרביה ונושא המשרה העליונה ביותר במדינה.
הנשיא הנוכחי הוא אלכסנדר ווצ'יץ', שנבחר ב-2 באפריל 2017 ונכנס לתפקידו ב-31 במאי 2017. עד 1974, ראש המדינה של סרביה היה יושב ראש הפרלמנט הסרבי.
הנשיא נבחר ישירות לכהונה של חמש שנים והוא מוגבל על ידי החוקה לשתי קדנציות לכל היותר.
בנוסף להיותו המפקד העליון של הכוחות המזוינים הסרביים, על הנשיא מוטלת החובה למנות את ראש הממשלה בהסכמת האספה הלאומית, ויש לו השפעה מסוימת על מדיניות החוץ.
לשכת הנשיא ממוקמת בנובי דבור.
במידה רבה תפקיד הנשיא הוא טקסי, חובותיו וסמכויותיו נקבעו בפרק 5, סעיף 112 של החוקה הסרבית:
לייצג את סרביה בבית ובחוץ
להכריז על חוקים ולחתום עליהם, בהתאם לחוקה
להציע לפרלמנט מועמדים לתפקיד ראש ממשלה
להציע לאספה הלאומית בעלי תפקידים, בהתאם לחוקה
למנות ולפטר, על פי צו, שגרירי סרביה, לפי הצעת הממשלה
קבלת מכתבי אמנה של נציגים דיפלומטיים זרים
בהתאם לחוק, נשיא הרפובליקה מפקד על הצבא וממנה, מקדם ומפטר את קציני צבא סרביה.
מעונו של הנשיא ממוקם בנובי דבור (Нови двор), שממוקם ברחוב ונץ איבו אנדריץ' שבבלגרד.
הארמון היה שייך לשושלת בית קאראג'ורג'ביץ' ומלכי יוגוסלביה.
ב-21 במאי 2006, נערך משאל עם לעצמאות מונטנגרו, שבעקבותיו מונטנגרו הכריזה עצמות ובכך סרביה הפכה למדינה עצמאית לראשונה מאז הקמת יוגוסלביה.
לראש המדינה נקבע נשיא הרפובליקה הסרבית.
לפני ההיפרדות ממונטנגרו, בין הנשיאים הבולטים בסרביה היו סלובודן מילושביץ' (שכיהן כנשיא סרביה במסגרות פוליטיות שונות בעיקר כחלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, בשנים 1989–1997), מילאן מילוטינוביץ' (ששימש כנשיא סרביה במסגרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בשנים 1997–2002) ונטשה מיצ'יץ' (ששימשה כנשיאת סרביה כחלק מסרביה ומונטנגרו בשנים 2002–2004).
אחריה, נשיא סרביה ומונטנגרו האחרון, בוריס טאדיץ', המשיך לשמש לאחר מכן כנשיא סרביה העצמאית (כך ששימש כנשיא בשנים 2004–2006 ולאחר מכן עד 2012).
דיוקןשם(שנות חיים)הערות/סימוכיןשיוך מפלגתיבחירותשם המשרהתחילת כהונהסוף כהונה1בוריס טאדיץ'(1958–)Борис Тадић5 ביוני 20065 באפריל 2012המפלגה הדמוקרטית הסרבית2008נשיאמ"מסלביצה ג'וקיץ' דיינוביץ'(1951–)Славица Ђукић-Дејановић5 באפריל 201231 במאי 2012המפלגה הסוציאליסטית הסרביתמ"מזכריה טרנאבצ'ביץ'(1926–2016)Zaharije Trnavčević31 במאי 201231 במאי 2012סרביה העשירה – תנועת החוואים ואנשי העסקים (Богата Србија)2טומיסלב ניקוליץ'(1952–)Томислав Николић31 במאי 201231 במאי 2017עצמאי20123אלכסנדר ווצ'יץ'(1970–)Александар Вучић31 במאי 2017מכהןהמפלגה הפרוגרסיבית הסרבית20172022
נשיא רפובליקת רואנדה הוא ראש המדינה של רואנדה.
הנשיא נבחר כל שבע שנים בבחירות ישירות, וממנה את ראש הממשלה וכל שאר חברי הממשלה.
בסך הכל כיהנו בתפקיד ארבעה אנשים, הראשון בהם הוא גרגואר קאייבנדה ב-1961 (בתחילה כנשיא רואנדה-אורונדי), והנוכחי הוא פול קגאמה, שנכנס לתפקידו ב-22 באפריל 2000 ומכהן מאז.
חוקת רואנדה הגבילה את כהונת הנשיא לשתי תקופות כהונה בנות שבע שנים, אך משאל עם חוקתי ב-2015 אפשר לפול קגאמה לרוץ לכהונה שלישית של שבע שנים ועוד שתי כהונות בנות חמש שנים, כלומר הוא יוכל להיות נשיא עד 2034.
נשיא נפאל (בנפאלית: नेपालको राष्ट्रपति) הוא ראש המדינה והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של נפאל.
המשרה נוצרה במאי 2008 לאחר הכרזת המדינה כרפובליקה.
הנשיא הנוכחי הוא רם צ'נדרה פודל, שנכנס לתפקידו ב-13 במרץ 2023.
הנשיא נבחר בעקיפין על ידי מכללת בוחרים הכוללת את הפרלמנט הפדרלי של נפאל ואת האסיפות המחוזיות של שבעת מחוזות נפאל, הנבחרים ישירות על ידי הציבור.
הנשיא נבחר על ידי מכללת בוחרים המורכבת מחברי הפרלמנט הפדרלי ומחברי האסיפות המחוזיות.
הבחירה נעשית בהתאם לחוק עם הבדל במשקל ההצבעה בין חברי הפרלמנט הפדרלי לחברי האסיפות המחוזיות.
התהליך כולל מספר שלבים של הצבעה, כאשר המועמד שזוכה ברוב קולות נבחר לנשיא.
אם אף מועמד לא משיג רוב, מתקיימים סיבובים נוספים עד לבחירת הנשיא.
בחוקת הביניים שאומצה בינואר 2007, כל סמכויות השלטון נשללו מהמלך של נפאל, ואספת המועצה הנבחרת בבחירות האספה המכוננת ב-2008 הייתה אמורה להחליט במפגשה הראשון האם להמשיך במלוכה או להכריז על רפובליקה.
במהלך תקופת ההשעיה של המלוכה, שימש פראצ'נדה, אז ראש ממשלת נפאל, כראש המדינה.
ב-28 במאי 2008 הצביעה האספה על ביטול המלוכה.
רם בראן ידאב נבחר בהצבעה היסטורית באספה המכוננת והושבע כנשיא הראשון של המדינה, מה שסיים מלוכה בת 247 שנים.
החוקה של נפאל קובעת כי מועמד לנשיאות חייב להיות זכאי להיות חבר בפרלמנט הפדרלי, להיות בן לפחות 45 שנים, ולא להיות בלתי כשיר לפי כל חוק.
אדם שכבר נבחר לנשיא לשתי כהונות אינו זכאי להיות מועמד לנשיאות שוב.
נשיא על הכוונת הוא סרט מותחן פוליטי בריטי-צרפתי משנת 1973, בבימויו של פרד זינמן.
הסרט מבוסס על הספר נשיא על הכוונת של פרדריק פורסיית' משנת 1971 ועוקב אחר סיפורו של מתנקש שכיר המכונה "התן", שנשכר להתנקש בחייו של נשיא צרפת, שארל דה גול בקיץ 1963. העלילה מתארת את המרדף אחר המתנקש מצד כוחות הביטחון הצרפתיים, המנסים למנוע את ההתנקשות בזמן.
הפקה משותפת של בריטניה וצרפת, בסרט מככב אדוארד פוקס בתור התן, עם מייקל לונסדייל, דרק ג'קובי, טרנס אלכסנדר, מישל אוקלייר, אלן באדל, טוני בריטון, סיריל קיוזאק, מוריס דנהם ודלפין סייריג.
את הפרטיטורה המוזיקלית הלחין ז'ורז' דלרו.
הסרט זכה לביקורות חיוביות והמשיך לזכות בפרס באפט"א לעריכה הטובה ביותר (ראלף קמפלן) ובנוסף חמש מועמדויות נוספות לפרס באפט"א (כולל הסרט הטוב ביותר והבימוי הטוב ביותר), שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ומועמדות אחת לאוסקר.
מכון הקולנוע הבריטי דירג אותו כסרט הבריטי ה-74 בגודלו במאה ה-20.
ב-22 באוגוסט 1962, ארגון המחתרת המיליטנטי OAS, שזועם על ממשלת צרפת שהעניקה עצמאות לאלג'יריה, מנסה להתנקש בחיי הנשיא שארל דה גול.
ניסיון ההתנקשות נכשל, והותיר את דה גול וכל פמלייתו ללא פגע.
בתוך שישה חודשים, מנהיג ה-OAS, ז'אן בסטיאן-ת'ירי ועוד כמה חברים נתפסים ובסטיאן-ת'ירי ומוצאים להורג.
הסרט מתאר את התכנון והביצוע של התנקשות מתוכננת בנשיא צרפת שארל דה גול.
גיבור הסרט, המכונה "הצייד", נבחר למשימה בגלל מיומנויותיו הגבוהות.
במקביל, כוחות הביטחון הצרפתיים מנסים להתחקות אחריו ולסכל את מזימתו.