tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2007 זכו במקום השביעי באליפות העולם שנערכה בפורטוגל.
באולימפיאדה בבייג'ינג סיימו בוסקילה וקורניצקי במקום הרביעי.
לאחר המשחקים, פרשה קורניצקי בפעם השנייה, ובשנת 2010 החלה ללמוד רפואה.
ניקוֹלוֹז (ניקָה) גילַאוּרי (בגאורגית: ნიკოლოზ (ნიკა) გილაური; נולד ב-14 בפברואר 1975) הוא פוליטיקאי גאורגי שכיהן כראש ממשלת גאורגיה מ-2009 עד 2012.
גילאורי, יחד עם שני שרים אחרים, הוא מהפוליטיקאים הוותיקים שיכהנו בממשלות סאקשווילי מפברואר 2004. לפני מינויו לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה כיהן גילאורי בתפקיד שר האוצר של גאורגיה והסגן הבכיר של ראש ממשלת גאורגיה.
גילאורי נולד בשנת 1975 בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה) ולמד כלכלה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי.
בשנת 1998 הוא סיים את לימודיו במכללת בורנמאות' אנגליה, ושנה לאחר מכן, בשנת 1999, הוא סיים כבוגר אוניברסיטת לימריק (לימריק אירלנד) עם תואר במימון וכלכלה.
לאחר מכן עבר גילאורי ללמוד באוניברסיטת טמפל.
בשנת 2000, הוא סיים את לימודיו לתואר שני בניהול עסקים בינלאומי.
בשנת 1999, הוא עבד, במקביל ללימודיו, כמנהל מנהלי של נכסי תאגיד אינווסקו (Invesco) במרכז המימון הבינלאומי בדבלין.
בשנת 2000, הוא עבד כיועץ לפרויקט שימור אנרגיה במרכז לפיתוח עסקים קטנים בפילדלפיה.
בשנת 2001, הוא מונה ליועץ פיננסי בחברת התקשורת הגאורגית, "גאורגיה טלקום".
בשנת 2002, הוא עבד כיועץ הפיננסי של הסוכנות הגאורגית של קונצרן איברדרולה.
בין השנים 2003–2004, הוא עבד בחברה אירית שהייתה חברה קבלנית עבור חברת החשמל הגאורגית.
ב-17 בפברואר 2004 מינה זוראב ז'ווניה את גילאורי לתפקיד שר האנרגיה של גאורגיה בממשלתו הראשונה של מיכאיל סאקשווילי לאחר מהפכת הוורדים.
הוא כיהן בתפקיד זה עד אוגוסט 2007. בתקופת כהונתו ביצע מספר צעדים חשובים במדיניות האנרגיה של סאקשווילי, בהם השלמת צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן, מציאת מקורות נוספים למשק הגז של גאורגיה וביטול התלות בגזפרום הרוסית, שהייתה חברת הגז היחידה בגאורגיה.
הוא היה במרכז ההתרחשויות בניסיון הרוסי לדכא יוזמות להפרטת משק הגז של גאורגיה בשנת 2006.
ב-7 בספטמבר 2007 מונה לתפקיד שר האוצר של גאורגיה.
בחילופי הגברי שנערכו ב-24 בינואר 2008, נותר גילאורי בתפקידו יחד עם שר ההגנה דוד קזרשווילי, שר החקלאות פטרה ציסקארישווילי (პეტრე ცისკარიშვილი) ושר האנרגיה שהחליף את גילאורי, אלכסנדר חתאגורי (ალექსანდრე ხეთაგური).
בנובמבר 2008, עם מינויו של מגאלובלישווילי לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה, מונה גילאורי לתפקיד הסגן הראשון של ראש ממשלת גאורגיה.
ב-30 בינואר 2009 התפטר גריגול מגאלובלישווילי מסיבות רפואיות מתפקיד ראש ממשלת גאורגיה לאחר שכיהן שלושה חודשים בלבד.
באותו מעמד הוא מינה את גילאורי לתפקיד.
ב-4 ביולי 2012 סיים גילאורי את כהונתו כראש הממשלה, ותחתיו התמנה לתפקיד ואנו מראבישווילי.
ניק קרשו הוא זמר-יוצר בריטי, שזכה להצלחה רבה באמצע שנות השמונים.
שירים בביצועו שהו במצעד הסינגלים הבריטי במשך 50 שבועות רצופים במהלך שנת 1984, יותר מכל זמר סולו אחר אי פעם.
קרשו נולד בבריסטול, אנגליה, וגדל באיפסוויץ'.
לאחר שסיים את לימודי התיכון ב-1976, עבד במשך מספר שנים כעוזר בחנות ובלשכת התעסוקה, ובמקביל ניגן בגיטרה ושר במספר להקות מחתרתיות שפעלו באיפסוויץ'.
כשהאחרונה שבהן, "פיוז'ן" ("Fusion"), התפרקה ב-1982, החליט להתמסר באופן מלא לקריירה כיוצר וכזמר.
ב-1983 קרשו חתם על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים MCA, שהוביל להוצאת סינגל הבכורה שלו, "I Won't Let the Sun Go Down on Me", ולהוצאת אלבום הבכורה "Human Racing".
הסינגל השני שהוציא, "Wouldn't It Be Good", היווה עבורו את פריצת הדרך.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי, וזכה להצלחה גדולה גם בגרמניה, איטליה, שווייץ, סקנדינביה ואוסטרליה.
שלושה סינגלים נוספים מתוך אלבום הבכורה הגיעו לרשימת "20 הגדולים" בבריטניה, כולל שיר הנושא של האלבום והוצאה מחודשת מוצלחת של "I Won't Let the Sun Go Down on Me", שהגיע בסיבוב השני למקום השני במצעד, והפך ללהיטו הגדול ביותר של קרשו.
אלבום הבכורה עצמו הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי.
ב-1984 יצא אלבומו השני, "The Riddle", שזכה אף הוא להצלחה גדולה בבריטניה, באוסטרליה ובחלק ממדינות אירופה.
בשיאו הגיע האלבום למקום השמיני במצעד הבריטי, והוא זכה למעמד של אלבום פלטינה.
האלבום הניב שלושה סינגלים מצליחים, שהגיעו ל"עשרת הגדולים" במצעד הבריטי: שיר הנושא של האלבום (מקום שלישי), "Wide Boy" (מקום תשיעי) ו-"Don Quixote" (מקום עשירי).
בעקבות הצלחת האלבום יצא קרשו לסיבוב הופעות נרחב, מלווה בלהקה שכללה גם את אשתו דאז שרי.
ביולי 1985 היה קרשו בין האומנים שהופיעו במסגרת ה"לייב אייד" באצטדיון ומבלי.
באותה שנה ביקש ממנו אלטון ג'ון לנגן בגיטרה בהקלטת להיטו "ניקיטה".
מכאן והלאה החלה הדעיכה בקריירה של קרשו, שהמשיך להוציא אלבומים ולשתף פעולה עם אומנים אחרים, אך לא הצליח לשחזר את הצלחת שני אלבומיו הראשונים.
אלבומו השלישי שיצא ב-1986, "Radio Musicola", זכה לשבחים מצד מבקרי המוזיקה, אך לא זכה להצלחה מסחרית רבה, ורק סינגל אחד מתוכו, "When a Heart Beats", הצליח להיכנס לרשימת "40 הגדולים" (מקום 27).
במסגרת סיבוב ההופעות שלו לאחר צאת האלבום הופיע קרשו גם בישראל באפריל 1987, ואף התראיין ושר בתוכניתו של מני פאר "מִמני".
במסגרת הביקור הופיע בבריכת הסולטן בירושלים ובאולם הסינרמה בתל אביב.
בנוסף הופיע בהתנדבות לפני כאלף חיילי צה"ל בבסיס בדרום.
אלבומו האחרון בשנות השמונים, "The Works", שיצא ב-1989, נכשל מבחינה מסחרית, והיה האחרון שהוציא דרך חברת התקליטים MCA.
בראיון שהעניק לעיתון "ידיעות אחרונות" בספטמבר 2009, לקראת ביקורו בישראל, התייחס קרשו לתקופה שבה החלה הנסיגה בקריירה שלו:
זה אף פעם לא קורה מיד.
אתה לא קם יום אחד ומגלה שהכל נגמר.
האנשים מסביבך לא מגלים לך.
אף אחד לא מגלה לך שבעצם לא מכרת אפילו כרטיס אחד להופעה.
זה תהליך מאוד איטי, אבל בסוף אתה מבין: זה אמיתי.
האלבום האחרון שלי מכר מיליון, וזה מכר 120 אלף.
ופתאום חברת התקליטים מתקשרת ואומרת, 'אנחנו לא מממשים את האופציה שיש לנו עליך'.
ב-89', כשכל הגלגלים יצאו מהמסילה, קיבלתי החלטה לא לנסות שוב.
לא ללכת לחברת תקליטים אחרת, לא לנסות להחיות את הקריירה שלי.
אבל גם אז, אתה עדיין מפורסם, גם אם לא מכרת אף אלבום ולא עשית שום כסף.
התהליך הזה היה אפילו יותר איטי.
לקח בערך עוד חמש שנים מהרגע שהפסקתי להצליח עד הרגע שהפסיקו לזהות אותי.
בשנות התשעים התרכז בעיקר בכתיבה לאחרים.
חלק מהשירים שכתב זכו להצלחה, ובמיוחד השיר "The One and Only" שכתב ב-1991 עבור צ'סני הוקס, שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי ולמקום העשירי במצעד האמריקאי.
ב-1999, לאחר הפסקה של עשר שנים, הוציא את אלבום האולפן החמישי שלו, "Minutes 15".
קרשו סיפר שהחליט להקליט אלבום נוסף בעצמו, לאחר שהצטברו אצלו שירים שכתב ושלא הצליח לדמות בנפשו שיבוצעו על ידי זמרים אחרים.
האלבום נכשל מסחרית, והסינגל שיצא מתוכו הגיע למקום ה-70 בלבד במצעד הבריטי.
אלבום האולפן האחרון שהוציא, בשנת 2006, "You've Got to Laugh", יצא בהוצאה עצמית והוא ניתן לרכישה רק דרך אתר האינטרנט של קרשו או באופן דיגיטלי דרך iTunes.
בשנות האלפיים קרשו מופיע בעיקר בערבים ובפסטיבלים שנושאם הוא נוסטלגיית אייטיז.
הוא מרבה להופיע יחד עם פול יאנג, זמר בריטי נוסף שהצליח מאוד באמצע שנות השמונים.
באוקטובר 2009 אמור היה להגיע לשלוש הופעות בישראל, במתחם נמל תל אביב ובאמפי שוני, אך שבועיים לפני כן הודיע על ביטול הופעותיו, בלא שנמסרה סיבה רשמית לכך.
ב-2020 היה אמור להגיע לישראל ולהופיע כחלק ממופע איטיז של אביב גפן אך המופע נדחה בשל התפרצות נגיף הקורונה.
ביוני 1983 קרשו נשא לאשה את שרי, חברתו הקנדית משכבר הימים.
שרי תרמה קולות רקע לשירים בחלק מאלבומיו, ואף הייתה חלק מלהקת הליווי שלו בסיבובי ההופעות בשנות השמונים.
הם נפרדו בנובמבר 2003. ביוני 2009, לאחר זוגיות של שלוש שנים, התחתן קרשו עם שרה.
ניקולס ויליאם פיטר קְלֵג הוא פוליטיקאי בריטי, אשר כיהן כסגן ראש ממשלת בריטניה בממשלת קמרון הראשונה, וכמנהיג המפלגה הליברל-דמוקרטית בין השנים 2007–2015. בין השנים 1999 – 2004 היה חבר בפרלמנט האירופי, ובשנים 2005–2017 כיהן כחבר בפרלמנט הבריטי.
עם תבוסת מפלגתו בבחירות הכלליות במאי 2015, התפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה הליברל-דמוקרטית.
באוקטובר 2018 הצטרף לפייסבוק, כסגן נשיא גלובלי לתקשורת, בניסיון לסייע לחברה להתמודד עם הביקורת הגוברת נגדה מצד משתמשים וורגולטורים ברחבי העולם, בעקבות משבר קיימברידג' אנליטיקה.
אחר כך קודם לתפקיד נשיא הפעילות העולמית וראש המדיניות.
בינואר 2025 הוא הוחלף על ידי ג'ואל קפלן, שהחזיק קודם במספר תפקידים מרכזיים במפלגה הרפובליקנית, זאת במסגרת שינוי במדיניות החברה שעליה הכריז מארק צוקרברג, עם כניסתו של דונלד טראמפ לכהונתו השנייה כנשיא ארצות הברית.
קלג נולד בעיירה צ'אלפונט סיינט ג'יילז (Chalfont St Giles) בבקינגהאמשייר שבדרום-מזרח אנגליה בשנת 1967, השלישי מתוך ארבעה ילדים במשפחתו.
אביו, ניקולאס קלג, ממוצא חצי-אנגלי וחצי-רוסי, היה בנקאי.
אמו, הרמאנס ואן דן ואל בייק, היא הולנדית במוצאה.
קלג דובר אנגלית, הולנדית, צרפתית, גרמנית וספרדית.
הוא למד בדרום בקינגהאמשייר בבית הספר קלדיקוט, ואחר כך בתיכון וסטמינסטר בלונדון.
בגיל 16 השתתף בתוכנית חילופי תלמידים שבמהלכה למד במינכן שבגרמניה.
לאחר הלימודים עבד שנה כמדריך סקי באוסטריה ובבנק בהלסינקי.
כשחזר לממלכה המאוחדת החל ללמוד ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה בקולג' רובינזון באוניברסיטת קיימברידג'.
באוניברסיטה היה פעיל בחוג התיאטרון ובנבחרת הטניס.
בסיום הלימודים קיבל מלגה ללימודים במשך שנה באוניברסיטת מינסוטה, שם כתב תזה על הפילוסופיה הפוליטית של תנועת האקולוגיה העמוקה.
בתום הלימודים עבר לניו יורק, שם עבד כמתמחה תחת כריסטופר היטצ'נס, בשבועון "The Nation".
אחר כך עבר לבריסל, שם עבד במשך שישה חודשים כמתלמד בארגון שעסק בסיוע למדינות ברית המועצות לשעבר.
עשה תואר שני נוסף בקולג' אירופה בברוז', שם גם פגש את מי שהפכה להיות אשתו, מרים.
בשנת 1993 זכה בפרס דייוויד תומאס של העיתון הכלכלי "Financial Times".
בשנת 1994 החל לעבוד בעבור הנציבות האירופית, בתוכנית סיוע למדינות ברית המועצות לשעבר.
במשך שנתיים ניהל תוכניות סיוע במרכז אסיה ובקווקז בשווי עשרות מיליוני אירו, ובסך הכל עבד כחמש שנים בפרויקט.
בשנת 1998 נבחר לייצג את המפלגה הליברל-דמוקרטית בבחירות לפרלמנט האירופי במחוז מזרח המידלנדס.
בשנת 1999 נבחר לתפקיד והיה לליברל הראשון שנבחר לתפקיד במחוז מאז שנת 1931. בשנת 2005 נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם הליברל-דמוקרטים במחוז שפילד-הלאם (חלק מהעיר שפילד).
עם היבחרו לתפקיד מונה כדובר המפלגה לענייני אירופה וסגן דובר בנושאי יחסי חוץ.
בשנת 2006 מונה לדובר המפלגה לענייני פנים.
בתפקיד זה בלט בהדגשת הקו של הליברל-דמוקרטים בעד זכויות אזרח ופעל נגד תוכנית הממשלה להנפקת תעודות זהות ביומטריות בבריטניה ונגד החזקת DNA של אזרחים ללא הרשעה פלילית.
ב-18 בדצמבר 2007 נבחר לכהן כראש המפלגה הליברל-דמוקרטית.
לקראת הבחירות הכלליות בבריטניה 2010, באפריל 2010, הודיע כי יעדיף לחבור לשמרנים ולא למפלגת הלייבור בראשות ראש הממשלה המכהן גורדון בראון.
בנוסף אמר לראשונה כי הנהגת רפורמה בשיטת הבחירות בבריטניה, שמעוות לשלילה את הצבעה למפלגות קטנות יותר (דוגמת המפלגה הליברל-דמוקרטית), תהיה תנאי מוקדם להצטרפות לקואליציה ממשלתית כלשהי.
בבחירות שהתקיימו ב-6 במאי 2010, המפלגה זכתה ב-57 מושבים בפרלמנט.
קלג הודיע מיד כי על השמרנים בראשות קמרון להקים את הממשלה בקואליציה עם הליברל-דמוקרטים.
לאחר הבחירות הצטרף יחד עם מפלגתו לקואליציה בראשות דייוויד קמרון ומונה לסגן ראש הממשלה.
חודש לאחר הבחירות קלג תמך בהעלאת המע"מ בבריטניה מ-17.5% ל-20%, אף על פי שבמסע הבחירות יצא כנגד העלאת המע"מ.
על פי ההסכם הקואליציני, נערך ב-5 במאי 2011 משאל עם בנושא שינוי שיטת הבחירות.
קלג ומפלגתו ביקשו לעבור לשיטת הצבעה חלופית, שהייתה מעניקה למפלגות קטנות סיכויים רבים יותר לזכות בשלטון, אולם הדבר נדחתה בהפרש עצום, כאשר 67.9% מהמצביעים התנגדו לשינוי ורק 32.1% הצביעו בעד השינוי.
בינואר 2012, הכריז קלג כי "הבנייה בהתנחלויות היא ונדליזם מכוון מצד מדינת ישראל במטרה למנוע הסכם שלום באמצעות פתרון שתי המדינות".
באוגוסט 2012, פרץ משבר בין שתי המפלגות המרכיבות את הקואליציה, המפלגה השמרנית והמפלגה הליברל-דמוקרטית, אלרח שהחליטו לנטוש את מאמציהן לבצע שינוי יסודי בבית הלורדים.
רפורמה מקיפה בבית הלורדים הייתה אחד היעדים העיקריים לשמם הצטרפה המפלגה הליברל-דמוקרטית לקואליציה.
רפורמה לשינוי הרכב חברי הבית, המושתת ברובו על לורדים שמונו לתפקיד בידי הממשלה, וכאלה שזכו בו בירושה, לגוף שמרבית חבריו ממונים בבחירות כלליות.
שינוי שהמפלגה הליברל-דמוקרטית ניסתה לקדם עשרות שנים.
לקראת הבחירות הכלליות בבריטניה 2015, קלג ספג את רוב הביקורת על הקיצוצים החדים שביצעה הממשלה השמרנית בראשות דייוויד קמרון.
לאחר שהמפלגה זכתה ב-8 מושבים בלבד בבחירות, הודיע ביום שלמחרת על התפטרותו מראשות המפלגה.
בבחירות הכלליות ב-2017 הפסיד את גם מושבו בפרלמנט לטובת מועמד הלייבור.
באוקטובר 2018, החל קלג לעבוד בחברת "מטא" (שפעלה אז בשם "פייסבוק"), המפעילה את הרשתות החברתיות פייסבוק ואינסטגרם, את תוכנות המסרים המיידיים וואטסאפ ופייסבוק מסנג'ר, בתפקיד מנהל התקשורת והמדיניות העולמי של החברה.
קלג גויס לאחר המשבר שפרץ במרץ 2018, בעקבות החשיפה כי חברת "קיימברידג' אנליטיקה" עשתה שימוש במידע אישי מפייסבוק, שמלכתחילה נאסף על ידי חוקר חיצוני למטרות אקדמיות, לטובת מטרות פוליטיות.
בין השאר הייתה החברה מעורבת, בשנת 2016, במסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית של דונלד טראמפ ובקמפיין הברקזיט ליציאת בריטניה מהאיחוד האירופי.
הוכרז כי קלג נשכר כלוביסט, איש יחסי ציבור ויועץ פוליטי, במקום בעיר אחר ששימש כסגן נשיא לעניינים גלובליים ותקשורת.
הוא הודיע כי הצטרף לפייסבוק מכיוון שהיה "משוכנע שהתרבות של החברה משתנה בעקבות פרשת "קיימברידג' אנליטיקה"" וש"מחוקקים צריכים לנהל שיחה רצינית אם חברות עתירות נתונים, המאפשרות לחברות אחרות לשתף ולהשתמש בנתונים".
הוא הודה ששערוריית הנתונים של קיימברידג' אנליטיקה "זיעזעה את פייסבוק עד היסוד שלה" ואמר ל-BBC כי החברה "לא עשתה מספיק בעבר" בכל הקשור לפרטיות הנתונים של המשתמשים שלה.
באפריל 2019, לאחר שיזם שורה של הנחיות חדשות לפרסום פוליטי בפייסבוק, קלג הואשם על ידי הנציבה האירופית לצדק, צרכנים ושוויון מגדרי, במכתב שנחתם על ידי מספר בכירים ב, באי הבנה של חוקי האיחוד האירופי, וקבע כי הנחיות המוצעות של פייסבוק בנושא פרסום פוליטי "יפגעו בזכויות הבחירה של האיחוד האירופי".
במאי 2019, הוא דחה את קריאותיהם של המועמדות האמריקאיות לנשיאות אליזבת וורן וקמאלה האריס, כמו גם מייסד פייסבוק כריס יוז לפרק את פייסבוק, ואמר שפייסבוק היא "סיפור הצלחה אמריקאי ענק" וכי "אני לא חושב שזו מסורת אמריקאית מאוד להתחיל להעניש הצלחה".
ביוני 2019, קלג אמר כי "אין שום הוכחה" לכך שרוסיה השפיעה על תוצאות משאל העם של האיחוד האירופי באמצעות פייסבוק.
הוא אמר שהחברה פועלת לרגולציה מוגברת של חברות טכנולוגיה.
באוקטובר 2019, דמיאן קולינס, יו"ר ועדת הדיגיטל, התרבות, המדיה והספורט של בית הנבחרים הבריטי, ביקש רשמית מקלג להסביר מדוע פייסבוק פטרה הצהרות פוליטיות מהנחיות לבדיקת עובדות.
בשנת 2020, קלג עזר להוביל את הקמת המועצה המפקחת על פייסבוק, שמדווחת אליו, ושכנע את ראש ממשלת דנמרק לשעבר והחברה לשעבר בהנהלת קולג' אירופה, הלה ת'ורנינג שמידט, לשמש כיושבת ראש משותפת של המועצה.
בנוסף גייס בישראל את אמי פלמור, לשעבר מנכל"ית משרד המשפטים.
לאחר מכן הוא מילא תפקיד בהשעיית חשבון הפייסבוק של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ באמצע 2021.
לקראת פרסום המסמכים שהודלפו מהחברה באוקטובר 2021, כתב קלג מזכר פנימי שאומר שאין ראיות שפייסבוק היא הגורם העיקרי לקיטוב ושהחברה לא "מרוויחה מקיטוב, למעשה, בדיוק להפך".
מאוחר יותר הוא פרסם הצהרה פומבית האומרת שהדיווח על המסמכים "יחס מניעים כוזבים להנהגה ולעובדים של פייסבוק", ואמר שזה "פשוט שקרי שפייסבוק התעלמה מהמחקר הפנימי שלה על הנזק שהיא גורמת".
לאחר פרסום המסמכים, הוא ערך מספר ראיונות פומביים בהגנה על החברה.
בינואר 2025 הוחלף קלג על ידי סגנו, ג'ואל קפלן, איש המפלגה הרפובליקנית שבין היתר היה סגן ראש הלשכה של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, זאת במסגרת שינוי במדיניות החברה שעליה הכריז מארק צוקרברג, עם כניסתו של דונלד טראמפ לכהונתו השנייה כנשיא ארצות הברית.
בשנת 2000 נישא למרים גונזלס דורנטס, עורכת דין ספרדייה מואיאדוליד.
אשתו קתולית, וכך גם הם מגדלים את ילדיהם, אולם קלג הצהיר כי אינו מאמין באלוהים.
קלג מתגורר באתרטון, קליפורניה, לאחר שהתגורר בעבר בשכונת היוקרה פוטני, שבדרום מערב לונדון.
יש לו גם בית במחוז הבחירה שלו לשעבר בשפילד.
בעת שהיה סגן ראש ממשלת בריטניה, קלג ושר החוץ ויליאם הייג חלקו את השימוש באחוזת צ'בנינג, שהיא בדרך כלל מעונו הרשמי של שר החוץ של בריטניה.
נִיקַאבּ (בערבית نقاب; באופן מילולי: "כיסוי") הוא רעלה מוסלמית מסורתית לנשים, לרוב שחורה, המכסה את הצוואר והפנים, מלבד פתח צר לעיניים.
נשים לובשות את הניקאב כשהן נמצאות בסביבה של גברים שאינם קרובי משפחה.
הבסיס להסתרת הפנים והגוף הוא הציווי מהקוראן לצניעות של גברים ונשים, אך הקוראן אינו נותן הנחיות מדויקות.
בסורה 24, פסוק 31 נשים נדרשות לצניעות.
פרשנים מוסלמים חלוקים בדעותיהם על מידת כיסוי הפנים על בסיס סורות ופרשנויות.
היסטורית, הסתרת הפנים הייתה נהוגה בתרבויות רבות לפני האסלאם, וחוקרים טוענים שמוסלמים אימצו מנהג זה על מנת להשתלב בסביבה.
עם היווסדה של ערב הסעודית, המשטר החדש החל לקדם ענף צעיר יחסית של האסלאם הסוני.
זרם זה, הנותן פרשנות מחמירה לחוקי השריעה, נוסד על ידי המטיף בן המאה ה-18 מוחמד בן עבד אל-והאב, שימש בסיס לחקיקה במדינה.
אחת הפרשנויות היא שנשים צריכות לכסות את גופן במלואו.
גישתו המחמירה של אל-והאב הפכה לחוק המדינה.
ערב הסעודית כופה קוד לבוש על כל הנשים במדינה, מקומיות וזרות.
כולן נדשות ללבוש עבאיה וניקאב הפך לנפוץ יותר.
באיראן, רזא שאה פהלווי אסר על לבישת ניקאב, צ'אדור או בורקה.
נשים יכלו לחבוש רק כובעים בסגנון מערבי.
בנו, מוחמד רזא, המשיך את האיסור אך בצורה פחות קפדנית.
המהפכה ב-1979 הובילה לעלייתו לשלטון של משטר אסלאמי שהתבסס על חוקי השריעה.
נשים נדרשו ללבוש כיסוי ראש, אך לא הייתה דרישה ייעודית לניקאב.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה הקודמת החלה עלייה של האסלאם הרדיקלי שנבעה מההצלחה של המהפכה באיראן, מכיבוש אפגניסטן על ידי ברית המועצות ומהקמת אל-קאעדה.
במקביל, החיפוש אחר זהות והתנערות מהמשטרים החילוניים במדינות המוסלמיות, השפיעו על תפיסת הצניעות הנדרשת מנשים בכל העולם המוסלמי.
מתחילת שנות האלפיים, הניקאב עורר מחלוקות בעולם המערבי, ונתפס כסימן גלוי לקיצוניות סַלַפִית ולדחיית הערכים המערביים.
גם בחלק מהמדינות המוסלמיות, הניקאב שנוי במחלוקת.
בחלק מהמדינות האיסור ללבוש ניקאב הוא מסיבות ביטחוניות.
ישנן כיום 16 מדינות שאסרו את לבישת הניקאב והבורקה, הן מדינות בעלות רוב מוסלמי והן מדינות לא מוסלמיות: תוניסיה, אוסטריה, דנמרק, בולגריה, קמרון, צ'אד, הרפובליקה של קונגו, גבון, הולנד, סרי לנקה ושווייץ.
ממשלת אוזבקיסטן החלה בספטמבר 2023 לקדם הצעת חוק האוסרת לבישת ניקאב.
ב-2010 נאסר בצרפת ללבוש צעיף המכסה את כל הפנים, בדומה לניקאב, בבתי ספר ובמרחב הציבורי.
ב־2011 ממשלת צרפת הובילה קמפיין בשם "הרפובליקה חיה בפנים גלויות" (la République se vit à visage découvert).
ב-2011 נחקק חוק האוסר לבישת ניקאב בבלגיה.
שתי נשים מוסלמיות, סמיה בלצ'מי וימינה אוסאר, דרשו את ביטולו של חוק זה בטענה שהוא מפר את האמנה האירופית לזכויות אדם, במיוחד סעיפים 8 (הזכות לכיבוד פרטיות וחיי משפחה), 9 (חופש המחשבה, מצפון ודת), 10 (חופש הביטוי), ו-14 (איסור אפליה).
בית הדין פסק שהאיסור על לבישת כיסוי פנים אינו מפר את האמנה האירופית לזכויות אדם.
ב-2017 אסרה טג'יקיסטן לבישת כיסויי ראש שאינם חלק מהתרבות הטג'יקית המסורתית והלאומית.
החוק אוסר אף לבישה של חג'אב.
באותה השנה, במרוקו הודיעו על איסור לבישת בורקה וניקאב.
מרוקו אוסרת על ייצור, שיווק ויבוא של הבורקה האפגנית ואין איסור דומה על ניקאב.
סין אסרה על לבישת בורקה וניקאב וגידול זקן "לא רגיל" על האוכלוסייה המוסלמית בשינג'יאנג.
האיסורים הללו הם חלק מדיכוי העם האויגורי.
בספטמבר 2023, במצרים נאסר על תלמידות ללבוש ניקאב לבתי הספר.
באוגוסט 2018 עבר בדנמרק חוק האוסר ללכת עם בורקה וניקאב ברחוב, ויוטל קנס של 1,000 קרונות (כ-156 דולר ארצות הברית).
החל מחודש יולי 2025 הורחב האיסור גם על לבישת בורקה או ניקאב במוסדות חינוך, כולל באוניברסיטאות.
בקרב האוכלוסייה המוסלמית בישראל, הניקאב אינו נפוץ, אך ניתן לראות נשים שעוטות אותו בקרב החברה הבדואית, ביוני 2025 מנעה הנהלת אוניברסיטת בר-אילן כניסה מסטודנטית שביקשה לעטות ניקאב בקמפוס בטענה למניעים פדגוגיים, מנהלתיים וביטחוניים.
ניקה הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של ארנון צדוק משנת 2012.
ניקה (ז'ניה וסרמן), היא בחורה אוקראינית שנחטפה מביתה כדי להימכר לזנות.
פרנקו הוא גנגסטר אכזרי שמוכר אותה לזנות.
איוואן (אולג לוין), אביה של אנסטסיה בת ה-12, נשוי לנטשה (מריה אובנוב), הפסיד כסף בהימורים לפרנקו.
כדי להחזיר את חובו, הוא שומר למשך שבועיים על ניקה בדירת מסתור מוזנחת, עד שהקונה שלה יגיע.
איוואן מספר לבני משפחתו שמצא עבודה במפעל עופרת.
איוואן וניקה מנהלים ביניהם מערכת יחסים שנעה בין אלימות, ליחסים אינטימיים ואהבה.
הסרט "ניקה" השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה, רוסיה; פסטיבל הסרטים הבינלאומי בסופיה, בולגריה.
"ניקה" זכה בפרס הסרט הזר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בבייג'ינג, סין.
שחקן דמותז'ניה וסרמןניקה אולג לוין איוון מריה אובנוב נטשהאליזבט פטרובסקיאנסטסיה אלכסיי שטוקין דימה איגור שמואלוב דימיטרי ולריה קפלן ואדים אווה דורה אדלשטייןקטיה
ניקדור (ברומנית: Nicador) הוא הכינוי שניתן לכל אחד משלושת המתנקשים הלגיונרים בחיי ראש ממשלת רומניה, יון ג.
דוקה, ביום 29 בנובמבר 1933, בסינאיה, רומניה.
הכינוי ניקדור הורכב מחיבור אותיות לקוחות משמות המתנקשים: Nicolae Constantinescu, Caranica Ion, Doru Belimace ויחד Nicador.
המצב הכלכלי של רומניה היה קשה והיא נזקקה להלוואות חוץ, כדי לייצב את כלכלתה.
צרפת, בת בריתה של רומניה ושותפת סחר חשובה, תבעה מהרומנים לאסור את התנועה הלגיונרית, שהייתה בת ברית של גרמניה הנאצית ומתנגדת לקשרי המסחר עם צרפת.
בקיץ 1933 ביקר בצרפת יון דוקה ובין יתר משימותיו נשא ונתן על קבלת הלוואה גדולה מבנק פריז וארצות השפלה (Banque de Paris et des Pays Bas), אותו ייצג הבנקאי היהודי הוראס פינאלי (Horace Finaly), שגם הוא תבע הרחקת התנועה הלגיונרית.
דוקה התבטא, שאם יגיע לתפקיד ראש הממשלה, ידאג להרחיק את הלגיונרים.
קרול השני, מלך רומניה, שהודיע ב-1925 שהוא מוותר על ירושת המלוכה ועזב את רומניה, שב אליה ב-1930, הדיח את בנו הקטין, מיכאי הראשון, מלך רומניה, מהמלוכה ותפס את המלכות.
תפיסת המלכות הייתה בניגוד לרצון המפלגה הליברלית והמלך העדיף את מתנגדיהם בממשלה.
לאחר פרשיות שחיתות מהדהדות, כמו פרשת סקודה, המלך נאלץ לשנות כיוון ולהזמין את הליברלים להרכיב ממשלה.
ב-14 בנובמבר 1933 הורכבה ברומניה ממשלה חדשה בראשותו של דוקה.
ב-9 בדצמבר שלח ניקולאיה טיטולסקו מברק לשגריר רומניה בצרפת ובו קבע שתבוצע הרחקת התנועה הלגיונרית ואיים שיתפטר אם זה לא יקרה.
טיטולסקו קשר בין הרחקת התנועה ובין הלוואה נוספת שנשא ונתן למען קבלתה מחבר הלאומים.
באותו יום נערכה הצבעה בממשלת רומניה וברוב של 8 נגד 7 הוחלט לאסור על צורותיה השונות של התנועה הלגיונרית.
טיטולסקו הצביע בעד ודוקה הצביע נגד.
ההתארגנות הפוליטיות "התנועה הלגיונרית" ו"משמר הברזל" נאסרו כבר ב-1931 והפעם הלגיונרים רצו לבחירות תחת השם "Gruparea Corneliu Codreanu" (ההתארגנות קורנליו קודריאנו".
איסור רשימתם עשרה ימים לפני הבחירות לא אפשר ללגיונרים להירשם לבחירות תחת שם אחר או להופיע ברשימות אחרות וחיסל למעשה את נוכחותם בגופים המחוקקים.
המשטרה עצרה לגיונרים רבים, לטענת הלגיונרים 18,000 עד 20,000 ולטענת השלטונות רק 1,700. למעצרי הלגיונרים התלוו מכות ועינויים ושבעה לגיונרים נורו על ידי ז'נדרמרים "לא מזוהים".
ניקולאה קונסטנטינסקו, במוצאו מגאלאץ, היה כלכלן במקצועו, בוגר האקדמיה המסחרית, מועמד הלגיונרים בבחירות ברשימה של פגראש.
בקיץ נפצע קשה ולקראת הבחירות נעצר והוכה קשות וכבר בבית הסוהר החל לחשוב על נקמה.
הוא החל לתכנן את הנקמה יחד עם חברו לתא, טואדר יוראש (Toader Ioraș), אך ויתר עליו לטובת שני הסטודנטים הארומנים קאראניקה יון ודורו בלימאצ'ה.
קאראניקה היה סטודנט באקדמיה המסחרית ועבד כעיתונאי.
הוא עמד בראש רשימה לגיונרית לבחירות במחוזות דורוסטור וקליאקרה, בדרום דוברוג'ה.
דורו היה בוגר הפקולטה לספרות של אוניברסיטת בוקרשט ולמד באותה עת בפקולטה למשפטים.
הקושרים הצטיידו בשני אקדחים שונים וב-17 נפצים והמתינו להזדמנות מתאימה.
ב-28 בדצמבר הזמין המלך את דוקה לבוא למחרת לארמון פלש בסינאיה, כדי שידונו בנושא החלפת העומד בראש הבנק המרכזי של רומניה.
למרות התקופה המתוחה, הידיעה הופיעה בעיתונים והניקדורים החליטו לנצל את ההזדמנות.
אלכסנדרו טאלה, בן דוד של דורו בלימאצ'ה, היה מודיע משטרתי והוא מסר למשטרה ידיעה על ההתנקשות המתוכננת.
מפקד המשטרה, גבריאל מרינסקו, סיפר על כך למלך, אך המלך ציווה עליו להשאיר את הידיעה במשרדו ולא להעבירה הלאה.
אף על פי שבימים, שקדמו להתנקשות, הועברו אל דוקה איומים רבים ברצח ובעינוי בני משפחתו, הוא החליט להתעלם מהם ובנסיעתו, בבוקרו של 29 בדצמבר, ברכבת לסינאיה, שמר עליו רק סוכן אחד.
גם הניקדורים נסעו באותה רכבת לסינאיה והתכוונו לתקוף בירידה מהרכבת, אך נרתעו מכך שהתלוו אליו אנשים רבים.
כשדוקה יצא לארמון הם התמקמו ברציף הרכבת, שם העבירו את מרבית היום.
לקראת בוא הרכבת של 21.30, בה עמד לחזור דוקה.
הניקדורים התמקמו, האחד בקצה אחד של התחנה, השני בקצה השני והשלישי, ניקולאה קונסטנטינסקו, הסתתר בגומחה בקיר התחנה, קרוב למקום העלייה לרכבת.
לאחר המפגש בארמון פלש התארח דוקה בבית ידידים, שם המתין לשעת הנסיעה ברכבת.
הוא הוסע במכונית לרציף הרכבת, אך המכונית עצרה במרחק מה ממקום העלייה לקרון והרכבת איחרה מעט, לכן הוא צעד ברגל ברציף האפלולי.
אחד הניקדורים השליך נפץ, קונסטנטינסקו יצא מתוך הגומחה, תפס ביד אחת את הכתף של דוקה וכשזה פנה אליו כיוון ביד השנייה אל ראשו את אקדחו וירה בו חמש פעמים.
הסוכן ששמר על ראש הממשלה היה הראשון שברח.
יש גרסאות שונות על מה שקרה לאחר הרצח, יש טענות שהניקדורים הסגירו את עצמם ויש טענות שהם ברחו ונתפסו בהמשך.
בנוסף לרצח של ראש ממשלת רומניה נפצע מכדור ברגלו גם חבר הפרלמנט הרומני קונסטנטינסקו, מי שהיה בעבר ראש עיריית בוקרשט, שהזדמן למקום.
למחרת הרצח הגיעו רעית דוקה ושנים מאחיו לסינאיה, אך המלך סירב להיפגש איתם, אפילו לא כדי למסור תנחומים.
קונסטנטין ארג'טויאנו כתב בספר הזכרונות שלו, שהמלך סירב להיפגש עם מקורבי דוקה, כדי שלא יוכלו לקרוא על פניו את שמחתו על כך שנפטר מדוקה.
הניקדורים טענו בחקירתם שיזמו את ההתנקשות בצורה עצמאית, לא קיבלו הוראות מאף אחד ולא שיתפו בסודם את הנהגת התנועה הלגיונרית.
למרות טענות אלה המשטרה פשטה על מוקדי הלגיונרים ועצרה 52 איש, מראשי הלגיונרים, כמו יון קודריאנו (אחיו של קורנליו זליה קודריאנו), גנרל גאורגה קנטקוזינו-שומר הגבול, יון מוצה, מיכאי סטלסקו, דראגוש פרוטופופסקו ועוד, אך גם מנהיגים רוחניים דוגמת נאיה יונסקו וניקיפור קראיניק.
בליל 9/10 בדצמבר קורנליו זליה קודריאנו, שחשש ממעצר, הסתתר בביתו של גבריאל מרינסקו, מפקד משטרת בוקרשט והעביר הוראות באמצעותו של גנרל קנטקוזינו.
הימצאותו של גנרל קנטקוזינו בין הנאשמים חייבה שופטים בדרגת גנרל.
לפני הזיכוי הגיע גנרל ג'אורג'ה מורוזי, חבר בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה והסתגר עם חמשת השופטים ל-45 דקות וביציאתו בישר לגנרל קנטקוזינו שאת הפסחא יעשה בביתו.
לאחר המשפט הצטרפו לתנועה הלגיונרית התובע ושניים מהשופטים.
הלגיונרים היו מרוצים מהדרך בה הסתיים המשפט וכאות תודה הם הופיעו בקבוצה גדולה לפני ארמון המלך שם צעדו קראו סיסמאות: "יחיה המשמר (משמר הברזל)", "יחיה קודריאנו", "יחיה המלך".
ב-1938, לפי הוראות מגבוה, הוצאו מהכלא הרומני הניקדורים, הדצ'מווירים ומנהיג הלגיונרים קורנליו זליה קודריאנו ונרצחו ביריות, תוך ביום ניסיון הימלטות.
ניקולס ג'ון "ניק" רובינסון הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי.
הוא התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "עולם היורה", "הגל החמישי", "באהבה, סיימון" ובסדרות הטלוויזיה "מליסה וג'ואי" ו"עוזרת בית".
יש לו ארבעה אחים ואחיות צעירים ממנו, ושני אחים למחצה הגדולים ממנו, מנישואיו הקודמים של אביו.
בתיכון למד בלוס אנג'לס, קליפורניה אותם סיים בשנת 2013. הוא התקבל לפקולטה ללימודים פרטניים באוניברסיטת ניו יורק, אולם דחה את השנה הראשונה על מנת להצטלם עונה נוספת של הסדרה מליסה וג'ואי.
רובינסון החל לשחק כבר בגיל 11 בתיאטרון בין היתר בהפקה מחודשת למחזה "מזמור חג המולד" מאת צ'ארלס דיקנס, ובמחזה "אלף ליצנים" מאת הרב גרדנר.
הוא התגלה לראשונה בשנת 2010 בסדרת הטלוויזיה "מליסה וג'ואי" ברשת ABC Family, בתפקיד ריידר סנקלון.
רובינסון המשיך לגלם במשך כל ארבע עונות הסדרה עד שזו הסתיימה בשנת 2015.
בשנת 2012 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה של ערוץ דיסני "חברים-אויבים", לצידן של בלה ת'ורן וזנדאיה, ובדרמת הנעורים העצמאית מלכי הקיץ משנת 2013.
בשנת 2015 שיחק רובינסון בסרט הקולנוע שובר קופות של אותה שנה, "עולם היורה", בתפקיד ז'אק מיטשל המבקר עם אחיו הקטן גריי (טיי סימפקינס) את דודתם קלייר (ברייס דאלאס הווארד) בפארק "עולם היורה".
בשנת 2016 שיחק לצדה של קלואי גרייס מורץ בסרט הגל החמישי בתור "בן פאריש" מושא אהבתה של קאסי סאליבן, הדמות הראשית.
באותה שנה כיכב גם בסרט הדרמה העצמאי של רוב ריינר, "להיות צ'ארלי", על נער בעייתי בן 18 שבורח ממכון גמילה מסמים לנוער, ולאחר מכן, בעל כורחו נשלח למכון גמילה למבוגרים, שם הוא פוגש בנערה יפהפייה אך מתוסבכת.
בשנת 2017 שיחק לצדה של אמנדלה סטנברג בתפקיד ראשי בדרמה הרומנטית, "הכול, הכול", המבוסס על רומן באותו השם שיצא בשנת 2015 מאת הסופרת הג'מייקנית-אמריקאית ניקולה יוּן.
רובינסון שיחק בסרט הדרמה הקומי של ויליאם ה.
מייסי "קריסטל", אודות נער בן 18, שמתאהב באישה בשנות ה-30 לחייה, ומתחיל ללכת למפגשים של אלכוהוליסטים אנונימיים במטרה לצור עימה קשר, למרות שלא שתה אלכוהול מימיו.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "באהבה, סיימון" בתפקיד סיימון, נער גאה אשר סודו נחשף, ועל תפקידו זכה במספר פרסים ומועמדויות בין היתר בפרסי בחירת הנוער ופרס סטלייט.
לאחר שקרא את התסריט חשף רובינסון כי הוא שבר את החוק שלו עצמו כי לא ישחק יותר תיכוניסטים, כיוון שהוא ראה את החשיבות התרבותית של הסרט.
רובינסון היה מבין שחקנים רבים שהתמודדו לתפקיד האן סולו בסרט "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים", אך התפקיד לבסוף ניתן לאלדן ארנרייך.
בשנת 2019 שיחק בסרט הדרמה "בן הארץ".
באותה שנה שיחק לצד אד האריס בברודוויי במחזה "אל תיגע בזמיר", שכתב אהרן סורקין, ומבוסס על רומן באותו שם משנת 1960 מאת הרפר לי.
בשנת 2021 שיחק במיני-סדרה "עוזרת בית".
באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע דרך המשי לצד ויל רופ.
+שנהסרטתפקידהערות2013מלכי הקיץג'ו טוי2015עולם היורהזאק מיטשללהיות צ'ארליצ'רלי מיילס2016הגל החמישיבן תומאס פאריש2017קונג: אי הגולגולתאורח #2הכול, הכולאוליבר "אולי" ברייטKrystal טיילור אוגבורן2018באהבה, סיימוןסיימון ספיר2019בן הארץז'אן ארלוןStrange But Trueפיליפ צ'ייס2020צל בענניםטוראי סטו באקל2021דרך המשירוס וויליאם אולבריכט2024אם אין נסיך ליהנסיך הנרישגעון של מזנון (אנ')שיין2026Charlie Harperצ'ארליTBAClybourne Park
+שנהסדרהתפקידהערות2015–2010מליסה וג'ואיריידר סקנלוןתפקיד ראשי; (4 עונות); 89 פרקים2012אימפריית הפשערולנד סמית'פרק: "Blue Bell Boy"חברים-אויביםג'ייק לוגןסרט טלוויזיה של ערוץ דיסני2020באהבה, ויקטורסימון ספיר (קול)תפקיד ראשי; (10 פרקים)
גם מפיקהמורהאריק ווקרתפקיד ראשי; 10 פרקים2021עוזרת ביתשון בויד2023ההיסטוריה המטורפת של העולם – חלק 2רוברט טוד לינקולן4 פרקים2025המופקריםאליאס טלרתפקיד ראשי; 10 פרקים
ניקולוז "ניקה" קצ'ארבה (בגאורגית: ნიკოლოზ 'ნიკა' კაჭარავა', ניקולוז ניקה כַּאצַ'ארַאווָה; נולד ב-13 בינואר 1994 בניקוסיה שבקפריסין) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת גרדג'י מהליגה הגאורגית השנייה .
קצ'ארבה התחיל את צעדיו בדינמו טביליסי ולאחר מכן שיחק בנוער של רובין קאזאן, שם לא קיבל הזדמנות בקבוצה הבוגרת והחליט לחזור לגאורגיה.
בדצמבר 2014 הוא חתם בצחינוואלי, קבוצה אותה מאמן אביו קאחאבר קצ'ארבה, ורשם הופעת בכורה בליגת העל ב-17 במאי מול ויט ג'ורג'יה.
בפברואר הוזמן על ידי מאמנו לשעבר גורבן ברדייב למבחנים למחנה אימונים עם רוסטוב, אך הוחלט שלא להחתימו.
בעונת 2015/16 הבקיע 13 שערים בליגה והוביל את טבלת מלכי השערים, עוד שער הוא רשם במסגרת הליגה האירופאית.
ב-14 בינואר 2016 קצ'ארבה עבר לרוסטוב.
באוקטובר 2012 זומן לנבחרת גאורגיה עד גיל 19, ערך הופעת בכורה ב-26 באוקטובר מול נבחרת קרואטיה.
ב-5 בספטמבר 2013 הופיע לראשונה במדי הנבחרת עד גיל 21 במשחק מול לוקסמבורג, הוחלף בדקה ה-84.
השחקן הצעיר המצטיין בליגת העל הגאורגית: 2015
סבא שלו, ריצ'רד תומן היה שיאן עולם במשחה ל-100 מטר גב בשנות ה-40. הוא החל לשחות בגיל 4. הוא למד והתאמן באוניברסיטת אריזונה בהדרכת פול סטפורד וריק דמונט.
כיום, הוא מתאמן בהדרכתו של דייוויד מארש בשארלוט ב-SwimMAC Carolina.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2005 סיים תומן במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2006 סיים תומן במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב.
באוניברסיאדה שנערכה בבנגקוק, תאילנד בשנת 2007 זכה תומן ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.62 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.61 דקות.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2009 זכה תומן במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב.
כשחיין ראשון הוא קבע במשחה 100 מטר גב שיא עולם חדש של 48.94 שניות, שיפור לשיא העולם בן ה-5 ימים של השחיינים הרוסים ארכדי ויאצ'נין וסטניסלב דונץ (48.97 שניות).
שיא זה החזיק מעמד 6 שנים ונשבר על ידי מאט גריוורס מארצות הברית (48.92 שניות, השיא הנוכחי 2016).
נוסף לכך, הוא סיים במקום שני במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 1:50.05 דקות, אחרי מאט גריוורס (1:48.74 דקות) ולפני ארון פירסול (1:51.08 דקות) והוא נפסל במשחה ל-100 מטר גב.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2010 זכה תומן במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירוויין, קליפורניה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.02 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אליפות חדש של 24.82 שניות (הנוכחי 2016).
מאחר שהוא סיים בשלב המוקדמות במקום חמישי ורביעי מבין השחיינים האמריקאים במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.96 שניות הוא השתתף רק בגמר ב', אותו ניצח בתוצאה של 53.66 שניות (תוצאה שלישית בטיבה באליפות) וכאמור דורג במקום תשיעי.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני ורביעי מבין השחיינים האמריקאים במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.16 דקות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדובאי בדצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא אליפות חדש של 3:20.99 דקות.
כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 49.88 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 50.38 שניות ובמקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 23.28 שניות
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2011 זכה תומן בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בסוף יולי אותה שנה, הוא זכה במדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם מארק גנגלוף, מייקל פלפס ונתן אדריאן בתוצאה של 3:32.06 דקות, לפני אוסטרליה (3:32.26 דקות) וגרמניה (3:32.60 דקות).
כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 53.61 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.01 שניות, 3 מאיות ממדליית ארד ובמקום שישי במשחה ל-50 מטר גב ביחד עם גיא ברנע מישראל בתוצאה של 25.01 שניות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) בסוף יוני סיים תומן במקום שני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.86 שניות ושלישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.06 דקות ובכך נכלל במשלחת האמריקאית לאולימאפידה.
את משחה הגב הוא שחה בתוצאה של 53.31 שניות.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.92 שניות, אחרי מאט גריוורס שקבע שיא אולימפי חדש של 52.16 שניות ולפני ריוסוקה אירייה מיפן (52.97 שניות).
באליפות ארצות הברית שנערכה באירוויין באוגוסט 2014 זכה תומן בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.91 שניות, אחרי דייוויד פלמר (24.82 שניות) ולפני שיין ראיין (24.97 שניות) ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.46 שניות, אחרי מאט גריוורס (52.75 שניות) וראיין מרפי (53.21 שניות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו, קנדה ביולי 2015 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא משחקים חדש של 53.20 שניות ומדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בסן אנטוניו, טקסס באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.23 שניות, אחרי ג'וניה קוגה מיפן (53.20 שניות) ולפני לוק קלישזק (54.23 שניות).
ניקאנדר צ'יביסוב (; 5 בנובמבר 1892 - 20 בספטמבר 1959) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
צ'יביסוב נולד ב-5 בנובמבר 1892 במחוז רוסטוב שבאימפריה הרוסית.
ב-1913 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית, והוצב ברגימנט היגרים של המשמר.
ב-1915 הוא סיים קורס קצינים והועלה לדרגת קפיטן.
הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית כמפקד פלוגה.
ב-1918 התגייס לצבא האדום ולחם במסגרתו במלחמת האזרחים ברוסיה כמפקד גדוד חי"ר.
ב-1920 השתתף בדיכוי מרד טמבוב ומרידות עממיות נוספות כנגד השלטון הקומוניסטי.
ב-1935 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית פרונזה.
במהלך 1937 פיקד על דיוויזיית חי"ר, ובין מרץ למאי 1938 פיקד על הקורפוס הרביעי.
בין 1938-1940 שימש כראש מטה המחוז הצבאי לנינגרד.
במהלך מלחמת החורף הוא שימש כראש מטה הארמייה השביעית, וב-4 ביוני 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור.
ביולי של אותה שנה הוא מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי לנינגרד, ובינואר 1941 הועבר למלא את אותו תפקיד במחוז הצבאי אודסה.
ביולי 1941, זמן קצר לאחר פתיחת המתקפה הגרמנית, מונה צ'יביסוב למפקד המחוז הצבאי אודסה.
באוגוסט של אותה שנה הוא מונה למפקד ארמיית המילואים החמישית, ובהמשך מונה למפקד ארמיית החוף העצמאית.
בספטמבר מונה לסגן מפקד חזית בריאנסק ולחם במסגרתה במבצע טייפון ובקרב על מוסקבה ובמבצע וורונז'-וורושילובגרד.
במהלך חודש יולי פיקד במשך שישה ימים על החזית, וב-13 ביולי הוחזר לתפקיד סגן מפקד.
בהמשך אותו החודש מונה למפקד ארמיית המילואים הרביעית, וב-3 באוגוסט מונה למפקד הארמייה ה-38 עד 27 באוקטובר 1943, וב-7 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק.
על פי עדותו של איוואן בגרמיאן מפקד החזית הבלטית הראשונה, סטלין הציע למנות את צ'יביסוב למפקד ארמיית המשמר ה-11, אולם בגרמיאן חשש מפניו, ולפיכך מינה סטלין את צ'יביסוב למפקד ארמיית ההלם השלישית ב-21 בנובמבר.
ב-1 באפריל 1944 הוא מונה למפקד ארמיית ההלם הראשונה, וב-2 ביוני של אותה שנה מונה למפקד האקדמיה הצבאית פרונזה.
צ'יביסוב המשיך לשמש בתפקיד מפקד האקדמיה הצבאית עד 29 בינואר 1948, ולאחר מכן מילא תפקידי ניהול ומטה.
באוקטובר 1949 מונה לעוזר מפקד המחוז הצבאי בלארוס, ומילא תפקיד זה עד פרישתו ב-1954. הוא נפטר במינסק ב-20 בספטמבר 1959 בגיל 66.
ניקולאס מארק "ניק" רדינג הוא שחקן אנגלי.
רדינג נולד בצ'יזיק שבמערב לונדון.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד השוטר פיט רמזי בסדרה המשטרתית "The Bill", ובתפקיד מפקח בילוש מייקל קונר בסדרת הפשע של ה-BBC "עדות אילמת".
בתיאטרון שיחק רדינג בתפקיד ג'וזף פורטר פיט במחזה "מלאכים באמריקה" מאת טוני קושניר בתיאטרון המלכותי הלאומי.
עוד שיחק בתפקידים ראשיים בתיאטרון רויאל קורט.
רדינג הוא המייסד והמנכ"ל של ארגון S.A.F.E.
זהו ארגון צדקה קנייתי ובריטי המשתמש בתיאטרון רחוב ובתוכניות קהילתיות כדי לחנך, להעניק השראה וליצור שינוי חברתי.
בסיס הארגון נמצא באפריקה והוא יוצר מיזמים אומנותיים במדינות המתפתחות לסייע לאמנים לחנך, לבדר ולהעלות בקהילה נושאים בריאותיים חשובים כגון HIV.
פועלות שלוש להקות תיאטרון בקניה, Safe Pwani במומבסה, Safe Ghetto בניירובי, ו-Safe Maa בקרב בני המסאי בלויטה הילס.
הסרט "Huruma" בבימויו של רדינג, חודש כהצגת תיאטרון בשכונת העוני קיברה בסרטו של פרננדו מאירלס "הגנן המסור" משנת 2005. ב-2007 קיבל פרס מטעם "Keep a Child Alive" יחד עם בונו ועם פסקווין אבאסניו על הפעילות ההומניטרית שלהם.
רדינג חי בניירובי, ומנהל את S.A.F.E.
הוא ביים שלושה סרטים באורך מלא עבור S.A.F.E.כ : "Ndoto Za Elibidi", כ "Ni Sisi", ו-"Watatu".
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1981 BBC2 Playhouse ג'יילס פטרסון 1982 Stalky & Co.
ניקולס (ניק) קרול הוא שחקן, מדבב, קומיקאי, סטנדאפיסט, תסריטאי ומפיק טלוויזיה יהודי-אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו של רודני רוקסין בסדרה הקומית "הליגה" של ערוץ FX, וביצירה ובכיכובו שלו בסדרות "קרול שואו" של קומדי סנטרל ו-"פה גדול" של נטפליקס.
קרול נולד וגדל בעיר ריי , מדינת ניו יורק.
בן הזקונים של לין וג'ולס קרול ; אביו הוא איש עסקים שהקים חברת בילוש וייעוץ סיכונים.
לקרול אח הגדול ממנו, ג'רמי, ועוד שתי אחיות גדולות, ונסה ודנה.
למד באוניברסיטת ג'ורג'טאון, וסיים את לימודיו שם בשנת 2001. לפי דבריו, הנושא המרכזי שלמד היה היסטוריה, לצד מעט לימודי ספרדית ואמנות, וככל שהזמן עבר, מצא את עצמו נמשך יותר ויותר ללימודיו תקשורת.
בראשית הקריירה שלו, כתב קטעים עבור תוכניות טלוויזיה שונות כגון: "המופע של שאפל" בכיכובו של דייב שאפל ששודר בקומדי סנטרל, וסדרת המערכונים "ענק אנושי" בכיכובו של עזיז אנסרי ששודר ב־MTV.
בשנת 2008 החל לדבב בסדרת האנימציה למבוגרים "החיים והזמנים של טים" ברשת HBO, למשך 3 עונות עד 2012.
בשנת 2009 החל לגלם את דמותו של רודני רוקסין בסיטקום "הליגה", למשך 7 עונות ברשת FX Networks, עד לשידור הפרק האחרון ב-9 בדצמבר 2015.
בשנת 2010 שיחק במספר סרטים ביניהם: "אידיוט מושלם", "תביא אותו כמו גבר", "דייט לילי" ו-"פגוש את הפוקרס הקטנים".
בשנת 2011 שיחק בקומדיה "אורגיה כמו פעם" (אנ') לצד ג'ייסון סודייקיס.
ושיחק בתפקיד אורח בסדרות "פורטלנדיה", "קומיוניטי", "מחלקת גנים ונוף", ודיבב ב-4 פרקים בסדרה "אבא אמריקאי".
בשנת 2013 החל לככב בסדרת המערכונים של קומדי סנטרל "קרול שואו" למשך 3 עונות, אותו גם יצר, כתב והפיק.
בשנת 2014 שיחק לצד רוז ביירן בסרט "למתחילים למבוגרים בלבד" שגם היה שותף בכתיבת התסריט שלו.
ושיחק בתפקידי אורח בסדרות "ברוקלין תשע-תשע", "קימי שמידט הבלתי שבירה" ו-"משפחת סימפסון".
בשנת 2016 דיבב את דמותו של גונתר בסרט "לשיר", ודיבב את דוש, הנבל הראשי בסרט "מסיבת נקניקיות".
שיחק גם בסרט הדרמה-קומי "אחי העיוור" לצד אדם סקוט, ובסרט "לאבינג".
בשנת 2017 החל לדבב בקומדיה המונפשת "פה גדול", אותה גם יצר לשירות הסטרימינג נטפליקס.
באותה שנה דיבב את דמותו של פרופסור פומפה בסרט "קפטן תחתונים: הסרט", ושיחק בקומדיה "הבית תמיד זוכה" בכיכובם של איימי פולר וויל פרל.
בשנת 2018 שיחק בקומדיה "הדוד דרו", ובסרט הדרמה "מבצע פינאלה" בתפקיד רפי איתן, ראש אגף המבצעים במוסד.
התארח בפרק בסדרה "פורטלנדיה", והנחה את טקס פרסי אינדפנדנט ספיריט ה-33. באוקטובר אותה שנה חזרה הסדרה שלו "פה גדול" לעונה שנייה.
השתתף בתוכנית מקרוב של נטפליקס.
בשנת 2019 דיבב בסרטים "החיים הסודיים של חיות המחמד 2" ו-"משפחת אדמס", והתארח בסדרת הטלוויזיה המוקומנטרית "מה שקורה בצללים".
באפריל-מאי 2020 הוא הופיע כצמד עם ג'ון מולייני בפודקאסט.
באותה שנה הופיע בסרט הדוקומנטרי, "הזויים".
הסרט מציג ידוענים המספרים על חוויותיהם ועל ההזיות שנגרמו להם לאחר שהשתמשו בסמים פסיכואקטיביים.
בשנת 2021 דיבב את דמותו של החזיר גונת'ר בסרט האנימציה "לשיר 2".
בהמשך השנה הצטלם לסרטה השני של אוליביה ויילד "אל תדאגי יקירתי", אשר יצא לאקרנים ב-23 בספטמבר 2022.
בשנת 2022 גילם את דמותו של גבריאל בסדרה הקומית התקופתית "לו הייתי פיראט" של רשת HBO Max.
בשנת 2024 ביצע הופעת אורח בסדרה הקומית של HBO, "הפרנצ'ייז" (אנ') בדמותו של קייל.
בשנת 2025 הוא צפוי לדבב בסרט "דרדסים".
הוא שיחק גם בסדרה הקומית "מבוגרים (אנ') מבית הולו.
במאי 2013 החל לצאת עם איימי פולר, והם סיימו את יחסיהם בשנת 2015.
בסוף 2018, החל לצאת עם האמניות לילי וונג.
בנובמבר 2020, נישאו השניים וב-21 בינואר 2021, נולד בנם הבכור.
ניקולאס אולסק (בספרדית: Nicolás Olsak; נולד ב-25 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן עבר ישראלי-ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
אולסק נולד למשפחה יהודית בבואנוס איירס בירת ארגנטינה, ובגיל 12 עבר עם משפחתו לארצות הברית וגדל בבוקה רטון שבפלורידה.
הוא החל לשחק כדורגל בגיל 14, ובגיל 19 התחיל ללמוד כלכלה באוניברסיטת בלמונט ובמקביל שיחק בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה בלמונט ברוינס בליגת המכללות.
בקיץ עלה אולסק לישראל במסגרת פרויקט תגלית, ולאחר שנבחן בקבוצת הפועל רמת השרון חתם במכבי יפו מליגה א' דרום, בהמלצתו של גיא עזורי.
ב-12 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 5–1 על הפועל מחנה יהודה במסגרת גביע המדינה.
ב-6 בפברואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–3 לסקציה נס ציונה.
בקיץ חתם בהפועל רמת השרון מהליגה הלאומית.
ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בניצחון 2–1 על הפועל רמת גן במסגרת גביע הטוטו, ובליגה ערך 32 הופעות בעונת 2015/2016.
ב-7 ביולי 2016 חתם במכבי נתניה, לאחר שירדה לליגה הלאומית.
ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק מול הפועל רמת השרון בגביע הטוטו שהסתיים בתיקו 1–1. ב-18 בנובמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2–0 על הפועל רמת השרון.
בסך הכול כבש שני שערים ב-29 הופעות בעונת 2016/2017, והיה שותף להעפלתה של הקבוצה בחזרה לליגת העל, אף על פי שפתחה את העונה עם מינוס תשע נקודות.
ב-19 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בתיקו 1–1 נגד הפועל באר שבע.
ב-14 באפריל 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 4–1 על בני יהודה.
בסך הכול ערך 35 הופעות ליגה בעונת 2017/2018, והיה שותף לעונה מוצלחת של הקבוצה שסיימה במקום החמישי בטבלה.
בעונת 2018/2019 כבש שער אחד ב-29 הופעות ליגה, כאשר הקבוצה סיימה במקום הרביעי והגיעה לגמר גביע המדינה.
בסיום עונת 2019/2020 הסתיים חוזהו והוא עזב את הקבוצה.
ב-10 באוגוסט 2020 חתם בוואלבייק מליגת העל ההולנדית.
ב-8 בפברואר 2021 חתם לחצי עונה בבית"ר ירושלים.
ב-12 באוגוסט 2022 חתם בהפועל חדרה מליגת העל.
ב-6 בפברואר 2023 חתם במכבי הרצליה מליגה א'.
ב-21 ביוני הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
ניק רודס (נולד כניקולס ג'יימס בייטס; נולד ב-8 ביוני 1962) הוא מוזיקאי, זמר ומפיק אנגלי, הידוע בעיקר כחבר מייסד וכקלידן של להקת הגל החדש דוראן דוראן.
הוא החבר הצעיר ביותר של ההרכב המקורי.
על פי הדיווחים, רודס הוא הבעלים של השם דוראן דוראן; עובדה שנזכרה ביומני אנדי וורהול.
רודס היה מעורב גם בפרויקטים מוזיקליים נוספים מחוץ לדוראן דוראן: הוא שחרר אלבומים עם ההרכב ארקדיה ב-1985 (שכלל שלושה מחברי דוראן: רודס, סיימון לה בון ורוג'ר טיילור), והקליט והופיע בשנת 2002 תחת השם "The Devils" עם סטיבן דאפי, חבר מוזיקלי ותיק והזמר המקורי של דוראן דוראן.
במרץ 2013 הוא שחרר את פרויקט הצד הטלוויזיוני TV Mania עם גיטריסט דוראן דוראן לשעבר, וורן קוקורולו.
ניקולס ג'יימס בייטס הוא בן יחיד להורים אמידים, שהיו בעלי חנות צעצועים בברמינגהם.
הוא למד בתיכון Woodrush ב Wythall, צפונית לווסטרשייר.
הוא וג'ון טיילור הקימו להקה בשם 'RAF'.
בשנת 1978 עזב בייטס את בית הספר בגיל שש עשרה, והקים את דוראן דוראן עם חבריו מבית הספר: סטיבן דאפי (שירה), ג'ון טיילור (שניגן אז גיטרה ראשית) וסיימון קולי (בס).
בערך באותה עת בה נבחר השם דוראן דוראן ללהקה, החליט ניק בייטס לשנות את שם הבמה שלו.
הוא סלד מכך שקוראים לו מאסטר בייטס, ובחר בשם "רודס", שהוצע על ידי ג'ון טיילור לפני הראיון הראשון ללהקה, על שם מותג הפסנתר החשמלי.
כאשר הלהקה התגבשה בהרכב הסופי שלה בשנים 1979 - 1980, דוראן דוראן החלה לנגן במועדון מקומי בבירמינגהאם בשם "The Rum Runner".
בעלי המועדון הפכו למנהלי הלהקה, ורודס החל לעבוד במועדון כתקליטן.
הלהקה זכתה להצלחה מהירה, ורודס היה כוח מניע.
כמוזיקאי ללא לימודים רשמיים, ערך ניסיונות בצלילי הסינתסייזרים האנלוגיים.
הווייב המובהק של "Save A Prayer", דקירות המקלדת של "A View to a Kill", וצלילי המיתר של "Come Undone" ו-"Ordinary World" הן כמה מיצירותיו המוכרות ביותר.
רודס גם מיהר לזהות את הפוטנציאל של סרטוני המוזיקה, ודחף את הלהקה להשקיע יותר מאמץ בסרטונים המוקדמים שלהם, מכפי שהיה אז מקובל (טרם הופעת MTV).
הוא היה בקושי בן עשרים כשהלהקה התפרסמה.
הוא טיפח דימוי אנדרוגיני ולעיתים סוער, התלבש כבד ושינה את צבע שיערו בגחמה.
בסוף שנות התשעים החל רודס לכתוב מילים עבור דוראן דוראן, כמו גם מוזיקה.
קולו ששונה באופן דיגיטלי נשמע בשיר הנושא של האלבום Medazzaland משנת 1997.
בשנת 2001 התאחדו חמשת החברים המקוריים של דוראן דוראן להקלטת מוזיקה חדשה; לפרטים ראה דוראן דוראן.
רודס למד טכניקות הפקה כשהיה באולפן עם דוראן דוראן, נטל חלק במיקסים של כמה שירים באלבום ריו, והיה מפיק שותף ברבים מאלבומיהם המאוחרים של הלהקה.
בראשית שנת 1983 הוא גילה את להקת Kajagoogoo והיה מפיק שותף של תקליטון הבכורה שלהם Too Shy, שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי (עוד לפני שאחד התקליטונים של דוראן דוראן הגיע למקום הראשון).
רודס ווורן קוקורוללו כתבו והפיקו שלושה שירים באלבום האיחוד של להקת בלונדי בשנת 1996; השירים לא הוכנסו לבסוף לאלבום, אולם שיר אחד בשם "Pop Trash Movie" הוקלט לימים על ידי דוראן דוראן לאלבום Pop Trash בשנת 2000.
בשנת 2002 רודס היה מפיק שותף ונגן סינתיסייזר נוסף בתשעה שירים באלבום Welcome to the Monkey House של The Dandy Warhols.
בשנת 2004 הוא הפיק את להקת הפופ הבריטית ריביירה F ב- EP הבכורה שלה International Lover, שיצא לאור ב"Pop Cult/Tape Modern" (חברת התקליטים של רודס וסטיבן דאפי).
בשנת 1985 בעת שדוראן דוראן הייתה בהפוגה, הקים רודס, יחד עם חבריו ללהקה סיימון לה בון ורוג'ר טיילור, את הפרויקט הצדדי ארקדיה.
ללהקה היה צליל כבד ואטמוספירי הרבה יותר מדוראן דוראן (או הרוק של הפרויקט הצדדי הנוסף של דוראן משנת 1985, תחנת הכוח).
השיר "Election Day" היה הלהיט היחידי של הלהקה והאלבום היחיד של הלהקה, So Red the Rose, הגיע לפלטינה בארצות הברית, אך הצליח פחות בבריטניה.
הלהקה מעולם לא הופיעה והתפרקה כשדוראן דוראן התארגנו מחדש ב -1986.
בשנת 1999, רודס התאחד עם הסולן המקורי של דוראן דוראן, סטיבן דאפי, כדי ליצור מוזיקה חדשה המבוססת על כמה חומרים ישנים שהשניים כתבו יחד.
התוצאה הייתה האלבום Dark Circles, שיצא תחת השם The Devils.
כמו כן, בשנת 1999 הייתה לרודס הופעה אורח קטנה (בקול בלבד) כטייס מפציץ קנדי בסאות 'פארק: Bigger, Longer & Uncut.
בשנת 2006 רודס וג'ון טיילור שיתפו פעולה באלבום האוסף Only After Dark.
בשנת 2011 רודס, יחד עם אנדרו וויאט ומארק רונסון, עשו רמיקס לשיר Personal Jesus של Depeche Mode באוסף הרמיקסים שלה Remixes 2: 81-11. באותה שנה הוא גם כתב את אחרית הדבר לספר האומנות Put the Needle on the Record.
שנתיים לאחר תחילת ההצלחה של דוראן דוראן עבר ניק רודס למרכז לונדון, והוא ממשיך להתגורר בה עד היום.
בשנת 1982 פגש את ג'ולי אן פרידמן (היורשת של Younkers Department Store מאיווה, ארצות הברית) במסיבת יאכטה בעת סיבוב הופעות באמריקה, והתחתן אתה ב-18 באוגוסט 1984. יש להם בת אחת ששמה טטיאנה לי אורכיד (נולדה ב 23 באוגוסט 1986).
לאחר פרידה קצרה וניסיון להתפייס, הם התגרשו בשנת 1992. רודס ניהל מאז כמה מערכות יחסים ארוכות עם נשים שונות, אך לא נישא בשנית.
כסטודנט לשעבר לאמנות, התלהב רודס מעולם האמנות בתחילת הקריירה שלו.
הוא התיידד עם אמן הפופ הידוע אנדי וורהול ו- The Factory שלו, והשתתף בתערוכות ברחבי העולם.
בסוף 1984 פרסם ספר משלו לצילומי אמנות מופשטת שנקרא Interference.
רבות מהתמונות הוצגו בתערוכה בגלריית המילטון בלונדון.
הוא ממשיך להציג צילומים מדי פעם, כולל במגזינים בריטיים כמו טאטלר ומופיע מדי פעם גם בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בקאן.
בנובמבר 2011, קיבל ניק רודס תואר דוקטור לשם כבוד לאמנויות מאוניברסיטת בדפורדשייר, עבור פעילותו המוזיקלית.
רודס הוא צמחוני שנים רבות, לעיתים פסקאטרי.
בריאיון ל- DuranDuran.com ב -2012 ציין אוכל איטלקי, לבנוני והודי כמועדפים עליו.
ניקאנור סגונדו פארה סנדובאל (בספרדית: Nikanor Segundo Parra Sandoval; 5 בספטמבר 1914 – 23 בינואר 2018) היה משורר ופיזיקאי צ'יליאני.
הוא נחשב לאחד המשוררים הצ'ילינים המשפיעים ביותר בשפה הספרדית של המאה ה-20, לעיתים קרובות אפילו ביחס לפבלו נרודה.
פארה תיאר את עצמו כ"אנטי-משורר", בגלל סלידתו מהתפקוד היומרני והנפוח המקובל בקרב משוררים.
לאחר הקראת שיריו נהג להכריז "אני חוזר בי מכל מה שאמרתי" ("Me retracto de todo lo dicho").
פארה, בנו של מורה בבית ספר, נולד בסן פביאן דה אליקו, ליד צ'ילאן, בצ'ילה.
הוא בא ממשפחת פארה היצירתית שבין בניה ובנותיה היו אמנים, מוזיקאים, וסופרים.
אחותו ויולטה פארה הייתה זמרת עם, כמו גם אחיו רוברטו פארה סנדובל.
בשנת 1933 הוא החל ללמוד במכון הפדגוגי של אוניברסיטת צ'ילה, שם הוסמך כמורה למתמטיקה ופיזיקה בשנת 1938, שנה לאחר פרסום ספרו הראשון, שירון ללא שם (Cancionero sin Nombre).
לאחר שלימד מספר שנים בבתי ספר תיכוניים צ'יליאניים, הוא נרשם בשנת 1943 לאוניברסיטת בראון בארצות הברית ללימודי פיזיקה.
בשנת 1948 למד קוסמולוגיה באוניברסיטת אוקספורד.
הוא שב לצ'ילה בשנת 1952 וכיהן כפרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת צ'ילה בין השנים 1952 עד 1991, וכפרופסור אורח באוניברסיטת לואיזיאנה, אוניברסיטת ניו יורק ואוניברסיטת ייל.
הוא פרסם עשרות ספרים, והקריא את שירתו באנגליה, צרפת, רוסיה, מקסיקו, קובה, וארצות הברית.
האוסף שלו משנת 1954 פואמות ואנטי-פואמות (Poemas y Antipoemas) הוא קלאסיקה של ספרות לטינו-אמריקאית, אחד מאוספי השירה הספרדית המשפיעים ביותר של המאה העשרים, הנחשב כהשראה עבור סופרי ביט אמריקאים כמו אלן גינסברג.
ספרו Ecopoemas משנת 1982 נחשתב לדוגמה מוקדמת של אקו-פואטיקה.
גרסה בדיונית של פארה הופיעה בסרטו האוטוביוגרפי של אלחנדרו חודורובסקי שירה אינסופית (Endless Poetry) (2016).
פארה נפטר ב־23 בינואר 2018, בשעה 7:00 בבוקר, בעיר לה ריינה בסנטיאגו דה צ'ילה, בגיל 103.
פארה היה מועמד בארבע הזדמנויות ל פרס נובל לספרות.
ב־1 בדצמבר 2011 זכה פארה בפרס סרוונטס של משרד התרבות הספרדי, הפרס הספרותי החשוב ביותר בעולם דובר הספרדית.
ב־7 ביוני 2012 הוא זכה בפרס השירה האיברו-אמריקאית על שם פאבלו נרודה.
1958- "La cueca larga ("ריקוד הקוואקה הגדול)"
1985- Hojas de Parra (/עלי גפן /דפי פארה - משחק מילים).
פואמות ואנטי פואמות:'' נערך על ידי מילר ויליאמס.
ניקולס דייוויד רולנד קסאווטס הוא שחקן, במאי, מפיק, סופר ותסריטאי אמריקאי.
קסאווטס נולד בניו יורק, בנם של השחקנית ג'ינה רולנדס והשחקן ובמאי הקולנוע היווני-אמריקאי ג'ון קסאווטס.
כילד, הוא הופיע בסרטו של אביו, "בעלים" בשנת 1970. בנעוריו בילה עם אביו ואימו בסט הצילומים.
קסאווטס החליט בתחילה שהוא לא רוצה להיכנס לתחום הקולנוע ובמקום זאת הוא למד באוניברסיטת סירקיוז במלגת כדורסל.
הקריירה האתלטית שלו הסתיימה לאחר פציעה, והוא החליט לחשוב מחדש על שאיפותיו, ובסופו של דבר החליט ללמוד היכן שלמדו הוריו, האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה בניו יורק.
הוא הופיע בין השאר בסרטים עימות חזיתי ו"מאסר עולם".
הוא ביים כמה סרטים, ביניהם "ג'ון קיו", אלפא דוג, "היומן" ו"שומרת אחותי".
הוא גם עיבד את התסריט לסרט "שאיפות" וכתב את הדיאלוג לקליפ של ג'סטין טימברלייק, "What Goes Around...
קאסאווטס סיים במקום החמישי בטורניר הפוקר העולמי (WPT).
הוא שיחק את עצמו בפתיחת העונה השביעית של סדרת הטלוויזיה "הפמליה" של רשת HBO ובסרט "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק", והחליף את ליאם ניסן בגלל התחייבויות קודמות.
בשנת 1985 הוא התחתן עם איזבל רפאלוביץ'.
נולדו להם שתי בנות, וירג'יניה שרה "ג'ינה" (ילידת 1986) וסשה (ילידת 1988), לפני הגירושין.