tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסיסמה הייתה פרפרזה על השיר "נאצר מחכה לרבין".
פַּד נאש קונטרול שתרגומה לעברית הוא "משרד הפנים בשליטת ש"ס?
סיסמה זו (שקוצרה לרוב ל"נאש קונטרול") הייתה סיסמת הבחירות המובילה של ישראל בעלייה לקראת בחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה וזכתה להצלחה רבה.
קמפיין פוזיטיבי, שבו המפלגה מציגה את מצעה, את תפיסת עולמה ואת מועמדיה, ומונה את מעלותיהם.
קמפיין נגטיבי, שבו התעמולה מתמקדת בהצגת המגרעות של המפלגות היריבות ושל מועמדיהן.
במסגרת הקמפיין הנגטיבי, פעמים רבות מתמקדת התעמולה בתקיפה אישית של העומד בראש המפלגה היריבה.
בבחירות לכנסת התשיעית, למשל, תעמולת הבחירות של המערך החלה בפרסום מודעה גדולה בעיתונות בה נכתב "בגין ישיר לנו סולו - כולנו פה אחד", כרמז לא דק לכך שבגין מנהיג את מפלגתו כרודן.
מנגד, הדגישה תעמולת הליכוד את האישים הקשורים למפלגת העבודה שנחשדו בפלילים, בהם אברהם עופר, ואשר ידלין וטענה שכל המפלגה מושחתת.
לעיתים, מפלגה בחרה לאיים על בוחריה הפוטנציאליים באסונות שיקרו אם לא יהיה לה כוח גדול בכנסת ("קמפיין געוואלד").
בבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה חזר הליכוד שוב ושוב על הסיסמה "פרס יחלק את ירושלים".
בבחירות לכנסת התשע עשרה עורר הד רב התשדיר "כוכבית גיור" של מפלגת ש"ס, שבא להמשיך את הסכנה שבריבוי גיורי אינסטנט אם לא יינתן לש"ס הכוח למנוע זאת.
בבחירות לכנסת התשע עשרה יצאה "יהדות התורה" בסדרת מודעות המציגות מה יתרחש אם לא תתחזק, ובהם "אוקלידס זה מתמטיקאי יווני שהילד ילמד עליו במקום ללמוד משניות".
מעשים שיש בהם משום תעמולה
תעמולה משתמשת מטבעה במילים, אך לעיתים משמשים לכך גם מעשים.
למפלגות הקואליציה, שאנשיהן מאיישים את משרדי הממשלה, נתונה יכולת לנקוט בתקופת הבחירות צעדים שיש בהם כדי להעלות את קרנן, אף שלא היו נוקטות צעדים אלה שלא בתקופת בחירות.
כאשר הצעדים הם התחום הכלכלי, קרויה מדיניות זו בשם "כלכלת בחירות".
לעיתים מיוחס העיתוי של צעדים ביטחוניים לשיקולי בחירות.
שיגור הרקטה "שביט 2" כחודש לפני הבחירות לכנסת החמישית.
פעולת התגמול בלבנון, "מבצע חולה", שלושה ימים לפני הבחירות לכנסת השישית
מבצע אופרה להשמדת הכור הגרעיני בעיראק, שנערך שלושה שבועות לפני הבחירות לכנסת העשירית.
תוכנית המענקים שנקראה ה"תוכנית להזנקת ישראל" של ראש הממשלה, בנימין נתניהו ושר האוצר בממשלתו, ישראל כ"ץ.
המטרה הרשמית של התוכנית היא פתרון כלכלי למשבר הכלכלי שפרץ לאור התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
התוכנית הוצגה חודשיים לפני הבחירות.
הסכם הגבול הימי בין ישראל ללבנון נחתם חמישה ימים לפני הבחירות לכנסת העשרים וחמש.
בעבר נאסר על אמצעי התקשורת לשדר אירועים שהשתתפו בהם מועמדים לכנסת, מחשש שהדבר ישמש כתעמולה עבורם.
מאחר שהוראה זו הציבה קשיים רבים בפני מערכות החדשות, תוקן החוק ב-1996, וכיום הדבר מותר.
מעשה בעל אופי אחר, הוא מתן שוחד בחירות, כלומר הבטחת כסף או שווה כסף בתמורה להצבעה.
מתן שוחד בחירות הוא עבירה פלילית.
השבעות, ברכות וקמעות: בשנת 1969 האשימה המערך את המפד"ל שרבנים משביעים מתפללים בירושלים, על ספר תורה, להצביע עבור המפד"ל.
בשנת 1988 התגייסה תנועת חב"ד באופן פומבי לעזרת אגודת ישראל שהתמודדה מול יריבתה דגל התורה.
במסגרת מסע התעמולה החתימו אנשי חב"ד אזרחים רבים שהם מתחייבים להצביע עבור אגודת ישראל ובתמורה יקבלו ברכה של הרבי מלובביץ.
מפלגת ש"ס ניסתה להתמודד עם שיטת תעמולה זאת, שגייסה קולות ממצביעיה הפוטנציאליים, על ידי קיום טקס התרת נדרים בידי הרב עובדיה יוסף בשידורי התעמולה שלה בטלוויזיה.
מסע הברכות זכה להצלחה גורפת והביא לחמישה מנדטים לאגודת ישראל.
בבחירות 1992 החליטה ש"ס להשתמש בשיטה ולשכלל אותה, בחלוקת קמעות של הרב כדורי.
בעקבות תופעה זו תוקן, בשנת 2000, סעיף 122 לחוק הבחירות לכנסת, ונקבע שהמשדל אדם להצביע או להימנע מלהצביע באמצעות השבעה, קללה, נידוי, חרם, נדר, התרת נדר, הבטחה להעניק ברכה, או מתן קמיע, עונשו מאסר חמש שנים או קנס.
בין שאר פעולותיה, ועדת הבחירות המרכזית מפקחת על תעמולת הבחירות.
הפסקה זו הביאה להגשת עתירה של מפלגת העבודה בבקשה לקזז את זמן מסיבת העיתונאים מזמן התעמולה של הליכוד, לעומת זאת אנשי הליכוד התקיפו את חשין על כך שהעז "להשתיק" את ראש הממשלה.
כמו כן אסר חשין על פרסום תשדירים של מפלגת חרות - התנועה הלאומית (הצגה של המנון המדינה "התקווה" בערבית עם דגל ישראל שהופך ברקע לדגל פלסטין, שזכה לתפוצה פופולרית באינטרנט בעקבות החלטה זו) ושל רע"מ (הצגה של דגל אש"ף וסימון ניצחון על ידי V).
ב-27 בפברואר 2019 אסרה ועדת הבחירות פרסום תעמולה אנונימי ברשת.
השופט חנן מלצר קבע כי "כל פרסום אנונימי ברשת מקשה על גורמי הביטחון להדוף חששות מהתערבות זרה בבחירות".
האיסור נכנס לתוקף ב-1 מרץ.
תעסוקה נתמכת בשיקום פסיכיאטרי היא גישה מבוססת ראיות בתחום השיקום המקצועי בבריאות הנפש, המתבססת על מחויבות לצרכיו ולרצונותיו של המשתקם, על השמה במקום עבודה ועל ליווי של המשתקם בהמשך.
עד שנות ה-80 של המאה ה-20 שלטו בארצות הברית גישות מסורתיות לשיקום תעסוקתי (vocational rehabilitation) שהתבססו על עיקרון של 'הכשרה והשמה', כלומר נסמכו על תהליכים מקיפים וממושכים של הערכה, ייעוץ ואימון ועל התנסות הדרגתית, מושגחת ומוגנת.
שיקול הדעת באשר לעיתוי היציאה לשוק העבודה התחרותי ולמהות העבודות ההולמות את האדם, היה נתון בידי אנשי מקצוע.
מחקרים שבחנו את השיטות המסורתיות לשיקום תעסוקתי, לפני התפתחות התעסוקה הנתמכת, מצאו ראיות מועטות ליעילותן.
ב-1986 פורסם בארצות הברית תיקון לחוק השיקום (rehabilitation act amendments) שקבע כי על המשתקמים להיות מועסקים בשכר ראוי כעובדים מן המניין לצד עובדים אחרים שאינם משתקמים, ונמצאים איתם בקשרים רגילים, תוך קבלת ליווי ותמיכה מתמידים.
הגישה החליפה את הגישות המסורתיות של השיקום התעסוקתי או השתלבה בתוכן בפופולריות גוברת והולכת במדינות רבות בארצות הברית.
העדר הדרה - המשתקם, ולא אנשי מקצוע יקבע את מועד מוכנותו ליציאה לעבודה.
עבודה משותפת של שירותי בריאות הנפש ושירותי התעסוקה.
הדרכה מסודרת למשתקמים באשר לזכויותיהם כעובדים - ביטוח לאומי, קצבאות נכות, ביטוח בריאות וכדומה.
כל זאת, כדי לסייע למשתקם בקבלת החלטות בנוגע להצבה של מטרות תעסוקתיות.
המטרות התעסוקתיות, התמיכה והתזמון צריכים להיות מותאמים אישית למשתקם בהתאם לצרכיו ולהעדפותיו ולא לחוות דעתם של אנשי המקצוע.
חיפוש מהיר של עבודה - צמצום עד למינימום של תקופת ההערכה המקדימה למציאת העבודה ועידוד המטופל לבחור בעצמו את העבודה המתאימה לו.
באשר למשתקמים המתקשים להציב מטרות תעסוקתיות, עשוי חיפוש העבודה עצמו להיות דרך ללמידה על העבודות השונות ועל התאמתם אליהן.
השירותים הניתנים לליווי ההשתלבות בעבודה מותאמים אישית למשתקם ולמעסיק.
על שירותים אלה להיות מסופקים לפי הצורך וללא הגבלת זמן.
שירותי תמיכה רב-תחומיים (תעסוקה, זכויות סוציאליות, בריאות הנפש, סמים, דיור ורפואה) המסייעים למשתקמים לזהות תוכנית תעסוקתית, למצוא עבודה ולסייע בהבטחת הצלחתם בה.
בישראל, כמו בעולם כולו, גוברת ההכרה החברתית בזכותם של אנשים עם פגיעה נפשית להשתלב במידה המרבית בחיי הקהילה.
ע"פ נתוני משרד הבריאות (2008), כמחצית מאוכלוסיית הסובלים מהפרעות נפשיות אשר מסתייעים בשירותי השיקום הפסיכיאטרי נעזרים בשירותי שיקום תעסוקתי.
כ-7,700 משתקמים הסובלים מהפרעות פסיכיאטריות נעזרו במסגרות השיקום התעסוקתי בשנת 2007, גידול של כ-300% לעומת שנת 1999. כמחצית מהמשתקמים נעזרו במסגרת תעסוקתית של מפעל מוגן, וכרבע מהם נעזרו במסגרת של מועדון תעסוקתי.
רק כחמישית (1,692) מהמשתקמים הפסיכיאטריים בשנה זו נעזרו בשירותי תעסוקה נתמכת.
עם זאת, השימוש בשירותי התעסוקה הנתמכת לתקופה של שלושה חודשים ומעלה ללא שימוש בשירותי תעסוקה נוספים עלה בשנים אלו ביותר מפי 5; בשנת 1998 רק 2% (154) מאוכלוסיית המשתקמים הסובלים מהפרעה פסיכיאטרית נעזרו בשירותי תעסוקה נתמכת, ואילו בשנת 2007 עמד שיעור זה על 15% (1,791).
בסך הכול, שיעור המשתקמים הפסיכיאטריים אשר נעזרו לאורך תקופה זו בשירות תעסוקה נתמכת הוא 23%.
נתונים מהשנתון הסטטיסטי בשנת 2012 מראים כי 2620 אנשים השתמשו בשירותי התעסוקה הנתמכת, מתוך 9991 מקבלי השירותים במסגרות השיקום התעסוקתיות.
התעסוקה הנתמכת צמחה כגישה מבוססת ראיות.
גישות מבוססות ראיות הוגדרו כשימוש מצפוני, מפורש ושקול בראיות המחקריות העדכניות והטובות ביותר בעת קבלת החלטות הנוגעות לטיפול בחולה.
קבלת ההחלטות נעשית בעזרת כלים המוצאים מחקרים רלוונטיים לשאלות מחקריות מדויקות ומדרגים את תקפותם ומשמעותם.
גישה מבוססת ראיות היא גישה המשתמשת במחקרים רנדומליים מבוקרים וכן בניתוחם ועיבודם של אלו בסקירות שיטתיות (מטא-אנליזות).
התעסוקה הנתמכת פותחה, תוקפה אמפירית ונמצאה יעילה במסגרות שונות במחקרים רבים.
המחקרים שנעשו בנושא זה משתמשים בקליניקות, במטפלים ובמשתקמים אמיתיים, ובכך תוקפם רב יותר.
בנוסף, בזכות המחקר המטפלים אומנו ונבדקו בצורה מקיפה יותר.
המחקר תומך ביעילות התעסוקה הנתמכת לאנשים הסובלים מפגיעות מנטליות חמורות.
שיטות תעסוקה נתמכת הביאו למציאת מספר גדול יותר של עבודות, ביתר מהירות ובהיקפי משרה גבוהים יותר, כמו גם להתמדה ממושכת יותר בעבודה לעומת שיטות שיקום תעסוקתי אחרות (שיקום פסיכו-סוציאלי, מפעלים מוגנים, הכשרה לפני הפניה לתעסוקה).
לא נמצאו הבדלים באשר למידת הסיפוק הכללית של המשתקמים מהעבודה בשיטות השיקום השונות.
תוצאות המחקר מלמדות כי הגישה יעילה במגוון רחב של סוגי אוכלוסייה בארצות הברית: אפרו-אמריקאים, היספנים, קשישים, כפריים, קנדים-צרפתים ואסייתים, ללא הבדלי מגדר.
היוצאים מכלל זה הם משקמים ללא מטרות תעסוקתיות.
קיים מידע מוגבל באשר ליעילותה של השיטה בארצות הנבדלות מארצות הברית בתרבות, בכוח העבודה, במערכת הכלכלית ובמערכת הבריאותית.
עם זאת, מחקרים מקנדה, הונג קונג ובריטניה מצביעים על תוצאות דומות לתוצאות שהתקבלו במחקרים בארצות הברית.
לא נמצאו השפעות שליליות להשתתפות בתוכנית של תעסוקה נתמכת.
נמצא שתעסוקה מקושרת עם שיפור בבריאות הנפשית (ביטחון עצמי, הערכה עצמית, תקווה, יחסים ושליטה בצריכת חומרים משכרים) ואיכות החיים (מצב כלכלי).
כמו כן, נתפסה התוכנית על ידי המשתקמים עצמם כבעלת ערך וכמחוללת של שינוי חיובי רחב החורג אל מעבר לתועלת התעסוקתית המופקת.
תעמרה הוא שבט בדואי גדול, שנטה את אוהליו בארץ ישראל, באזור הנגב, ובאזור ירושלים.
כיום חיים רוב בני השבט במדבר יהודה ובשטחי הרשות הפלסטינית מדרום לבית לחם, ובממלכת ירדן.
בני השבט הקימו שני יישובי קבע באזור בית לחם: זעתרה ומעסרה.
תעמולת בחירות היא פרסום שנועד לשכנע מצביעים לבחור במועמד או מפלגה בבחירות.
פרסומים כאלו הם חלק ממאמץ מתמשך המכונה "קמפיין בחירות" (קמפיין פרסומי שהוא קמפיין פוליטי) - תעמולה ומהלכים הנעשים לאורך תקופה וכוללים בחירת אסטרטגיה תקשורתית, קביעת תכנים ותקצוב אמצעי הפרסום (שלטים וכרזות, תשדירי רדיו וטלוויזיה, מודעות באינטרנט).
במדינות רבות יש חוקים הקובעים את המותר והאסור בתעמולת בחירות, מתוך כוונה למנוע השפעה בלתי הוגנת על הבוחר.
בין השאר נקבעו במדינות שונות איסורים על גובה התרומות שמותר לקבל מאדם אחד לצורך תעמולת בחירות.
במדינות אחרות יש חוקים הקובעים מקסימום של הוצאות המותרות לתעמולת בחירות.
מחקרים שבדקו את היעילות של תעמולת בחירות מצאו שהשפעתה מועטה.
מחקר משנת 1994 מצא שהוצאה של 100 אלף דולר במירוץ לבית הנבחרים של ארצות הברית, העלה את מספר הקולות שקיבל המתמודד בכשליש נקודת אחוז.
תעסוקה נתמכת הוא שירות המיועד לשלב אנשים עם מוגבלויות במקומות תעסוקה בשוק החופשי.
השירות כולל ליווי של עובד השמה שעיקר תפקידו: סיוע במציאת עבודה המותאמת עבור האדם עם המוגבלות, ליווי, תמיכה, גישור, תיווך וסנגור בין העובד למעסיק.
תנאי ההעסקה בתעסוקה נתמכת בישראל לרוב נקבעים בהתאם לקביעת משרד התמ"ת (לשעבר) על פי תקנות שכר מינימום מותאם, ותנאים סוציאליים בהתאם למקובל במקום העבודה וללא פגיעה בקצבת הנכות-בהתאם לתנאי חוק לרון.
השירות נועד לבעלי מוטיבציה ומסוגלות להשתלב בעבודה בשוק הפתוח.
שירות זה נמצא על הרצף שבין תעסוקה מוגנת (סגרגטיבית לאנשים עם מוגבלות) לבין תעסוקה בשוק החופשי.
תעסוקה נתמכת היא אחד המענים או המסלולים התעסוקתיים הניתנים לאנשים עם מוגבלויות, כמו: מרכז יום טיפולי, תעסוקה מוגנת, הכשרה לעבודה או סיוע במציאת עבודה.
בישראל, אדם עם מוגבלות הנעזר בשירותי תעסוקה נתמכת נקרא משתקם והוא נמצא מתאים מבחינת יכולותיו, לדעת אנשי המקצוע, להשתלב בתעסוקה בשוק הפתוח.
אחת המטרות המרכזיות של תעסוקה נתמכת היא קביעת דרכים לעידוד אנשים עם מוגבלות להשתלב בשוק העבודה.
קיימת חשיבות מיוחדת לנושא התעסוקה, כיוון ששילוב בעבודה נותן תוכן לחיי האדם, ובפרט לאדם עם מוגבלות בכמה היבטים: משפר את הרגשתו, הערכתו בעיני עצמו ואת כבודו העצמי, ובכך תורם לשיפור איכות חייו, לשינוי ביחס הציבור אליו ולתפיסתו כחלק אינטגרלי מהחברה והקהילה וכתורם לה.
בעבר הרחוק המדיניות בעולם כלפי אנשים עם מוגבלות הייתה לבודד אותם, שכן הם נתפשו כאנשים שנוכחותם בבית ובקהילה מהווה איום מתמיד על החברה.
לאחר המהפכה התעשייתית ומלחמות העולם גישה זו הוחלפה בגישה של מחויבות כלפי נפגעי מלחמה ונפגעי עבודה.
תנועות חברתיות שונות, שנאבקו על קידום זכויות הפרט, שוויון בין בני אדם וסולידריות חברתית, בעיקר כלפי קבוצות חלשות, הובילו לשינוי בעמדות החברה המערבית לנפגעי מלחמה ועבודה, ואחר כך גם לנכים הכלליים.
בתחילה, גברה המודעות לצורך לסייע לאנשים עם מוגבלות להשתלב בקהילה, זאת משום שאנשים עם מוגבלות שוהים פחות שעות מחוץ לביתם ולכן חווים פחות יחסי גומלין בלתי פורמליים עם חברים ומשפחה וחשופים פחות לפעילויות חברתיות.
תוכניות שמגבירות את הקשר בין אנשים עם מוגבלות לבין אנשים ללא מוגבלות
מובילות להעצמה, משפרות את הדימוי העצמי ויוצרות סביבה מכילה הרואה באדם עם מוגבלות חלק בלתי נפרד מהחברה
באמצע המאה ה-20 פותחו באירופה ובארצות הברית תוכניות הכשרה מקצועית לאנשים עם מוגבלות קשה במסגרת תעסוקה מוגנת.
תוכניות אלה נועדו גם להכין אנשים עם המוגבלות לעבודה בשוק העבודה התחרותי ולספק שירותי תעסוקה מוגנת לאורך טווח לאנשים עם מוגבלות קשה.
למרות זאת, במקרים רבים אפשרויות תעסוקה אלה מהוות מפלט גם לאנשים עם מוגבלות קלה ובינונית שיכולים ורוצים להשתלב בשוק החופשי אך אינם מצליחים.
שיעורי הניידות מן המפעל המוגן למסגרות תעסוקה אינטגרטיביות נמוך מ-5%, גם בקרב אנשים עם מוגבלות בינונית.
בעקבות השינויים שהתרחשו בתפיסות החברתיות ובערכי היסוד של החברה, השתנו העמדות בנוגע לתעסוקה מוגנת.
הרצון להשיב לאדם עם המוגבלות את האחריות על חייו ולאפשר לו למצות את יכולותיו גבר.
אט אט הסירו ממשלות את תמיכתן הכספית ממקומות לתעסוקה מוגנת והסיטו את המשאבים הללו להרחבת שירותי השיקום המקצועי ולעידוד תעסוקה נתמכת.
תעסוקה נתמכת מתקיימת במקומות עבודה בקהילה, בליווי של גורם שיקום (בדרך כלל יועץ השמה) ומיועדת לקשר בין המועסק למעסיק תוך מימון ההתאמות הנדרשות בסביבת העבודה של העובד, למוגבלותו, לצרכיו ולמאפייניו.
השתלבות בתעסוקה שכזו משפרת את איכות החיים של האדם ומחזירה לו את תחושת המסוגלות והמוטיבציה לעבודה ולהחלמה.
כיום רווחת גישה כי כל אדם עם מוגבלות (פיזית, נפשית או אחרת) יכול לעבוד באופן יצרני במסגרות רגילות ללא קשר לחומרת מוגבלותו, אם זו בחירתו ואם ניתנת לו תמיכה הולמת.
בשנת 1998 חוקק בכנסת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, המבקש ליצור מציאות מקבלת, מכילה ומשלבת לאנשים עם מוגבלות בכל חלקי החברה.
בשנת 2001 קבע ארגון העבודה הבינלאומי כי יש לקדם את האפשרויות של נשים וגברים, גם בעם מוגבלות, לקבל עבודה הוגנת ויצרנית.
בשנת 2002 מונתה ועדה ציבורית בידי ממשלת ישראל, בראשותו של השופט בדימוס אפרים לרון ז"ל, שנועדה לבחון את ענייני הנכים, ובראשם מקבלי קצבת נכות כללית, ולקדם את השתלבותם בקהילה.
הוועדה בחרה להתמקד ביצירת תמריצים ככלי מרכזי להשתלב בעבודה.
על פי הערכות אנשי המקצוע בביטוח הלאומי (רופאים
ועובדי שיקום), לכ- 50% ממקבלי קצבת נכות פוטנציאל להשתלב בעבודה, על אף מגבלותיהם
מדיניות הרווחה החדשה כוללת שורה של צעדים המכוונים להקל על השתלבותם של נכים בשוק
באוגוסט 2009 נכנס לתוקפו תיקון 109 לחוק הביטוח הלאומי ("חוק לרון"), אשר נועד לאפשר לנכים להשתלב בשוק העבודה מבלי שזכויותיהם בביטוח לאומי ייפגעו בבת אחת, כפי שהיה נהוג עד אז, אלא תוך הפחתה הדרגתית של הקצבה עם הגידול בהכנסות מעבודה.
כלי נוסף שנועד לקדם שילוב של אנשים עם מוגבלות בעבודה הוא השיקום המקצועי.
השיקום המקצועי, שניתנים בין היתר בידי הביטוח לאומי, ובייחוד התוכניות להרחבת כישורי
התעסוקה והפוטנציאל האישי, הכוללות לימודים במסגרות להשכלה גבוהה וקורסים מקצועיים, מגדילות את כושר התחרות של אותם אנשים בשוק העבודה ואת יכולתם לבחור תעסוקה המתאימה לכישוריהם.
כיום, שיקום התעסוקה לאנשים עם מוגבלות מבוסס על עיקרון של רצף – החל במועדוני תעסוקה, דרך עבודה פרטנית וקבוצתית במפעלים מוגנים או נתמכים, ועד השמה בשוק החופשי במסגרת יחסי עובד - מעביד.
תעסוקה נתמכת בשיקום פסיכיאטרי היא גישה מבוססת ראיות (evidence based) בשיקום תעסוקתי של נכי נפש, המתבססת על מחויבות לצרכיו ולרצונותיו של המשתקם, על השמה מהירה במקום העבודה ועל ליווי קפדני של התהליך על ידי צוות מטפלים רב תחומי.
למצות את יכולת העבודה של האדם, את הכישורים שלו ואת הפוטנציאל שלו.
להפנות את האדם למסגרת המתאימה ביותר עבורו, תוך מתן עדיפות למסגרת נורמטיבית, כלומר מסגרת המשלבת את האדם בסביבת עבודה רגילה.
לאפשר לאדם להתקדם ולעבור ממסגרות שיקומיות למסגרות תעסוקתיות ועצמאיות.
מניעת הדרה - המשתקם, ולא אנשי מקצוע יקבע את מועד מוכנותו ליציאה לעבודה.
חיפוש מהיר של עבודה - צמצום עד למינימום של תקופת ההערכה המקדימה למציאת העבודה ועידוד המשתקם לבחור בעצמו את העבודה המתאימה לו.
מנתוני הביטוח הלאומי עולה שבשנת 2003 18% ממקבלי קצבת נכות היו מועסקים, 82% בהם בשוק החופשי.
עם זאת, 53% בהם היו מועסקים במשרות חלקיות (פחות מ-50% משרה) ו-78% דיווחו כי שכרם נמוך מ-3,000 ש"ח.
היתר, 18%, דיווחו כי היו מועסקים במסגרות מוגנות.
מהמועסקים עובדים שעבדו חמש שנים לפחות – סביר כי מרביתם לא נבחנו על-פי התיקון בחוק החדש (חוק לרון).
מנתוני מכון ברודקייל, עולה כי בשנת 2003 בקרב כלל מקבלי קצבת נכות כללית (שדרגת הנכות שלהם בשיעור 40% לפחות), שיעור העובדים הוא 15% (9% בשוק החופשי ו-6% בתעסוקה נתמכת ומוגנת), שהם כ-23,000 איש.
הממצאים הראו כי אנשים עם מוגבלות, בין אם ברמת תפקוד מלאה ובין אם בתפקוד חלקי או מועט, היו מאופיינים בשנת 2003, בשיעורי תעסוקה נמוכים ובשיעורי אבטלה גבוהים, עם פערים מובהקים ביחס לאוכלוסיית האנשים ללא מוגבלות.
ממוצע שיעור התעסוקה של אנשים עם מוגבלות עומד על 43% בהשוואה לשיעור של 71% בקרב אנשים ללא מוגבלות.
עוד ניתן לראות כי בשנת 2003, גם בהתייחס למועסקים, השיעור הולך ופוחת ככל שיורדת רמת התפקוד של הפרט, כך ששיעור המועסקים מקרב בעלי התפקוד המלא עומד על 55% ויורד ל–24% בקרב בעלי התפקוד החלקי ול–13% בלבד בקרב בעלי התפקוד המועט.
שיעור הבלתי-מועסקים בקרב אנשים עם מוגבלות גבוה באופן משמעותי מאשר בקרב אנשים ללא מוגבלות ועומד על 15.5% בהשוואה ל–8.5% בקרב אנשים ללא מוגבלות.
זאת ועוד, שיעור הבלתי-מועסקים נמוך יותר בקרב בעלי התפקוד המלא) 14% (והוא הולך וגדל ככל שפוחתת רמת התפקוד, כך ששיעור הבלתי-מועסקים בקרב בעלי התפקוד המועט עומד על 24%.
התפקוד הנמוך ששיעורי התעסוקה שלהם הם נמוכים בכלל ובקרב מקבלי הקצבאות בפרט.
מדיניות הרווחה החדשה כוללת סדרה של צעדים המיועדים לעודד, לתמוך ולהקל על השתלבותם
בשני העשורים האחרונים הלכו וגברו הקולות הטוענים כי הדרך הטובה ביותר לצמצם את תלותם של הנכים בקצבאות ולשלבם בחברה היא באמצעות שילובם בתעסוקה, אם הם יכולים ורוצים לעבוד.
אנשים עם מוגבלות מסוגלים לתרום לעולם העבודה ולחברה לא פחות ולעיתים אף יותר מעמיתיהם שאינם מוגבלים.
כמו כן, להשתלבות בתעסוקה השפעה חיובית גם על ההחלמה של הנכה.
מחקרים מראים כי 65% מהנכים מעוניינים להיות מעורבים במעגלי החברה השונים וכי יותר משליש בהם מעוניינים לעבוד.
השוואה בין ישראל למדינות מפותחות אחרות
במקרה של אוכלוסיית האנשים עם מוגבלות מדובר באוכלוסייה מודרת עם שיעורי תעסוקה נמוכים ביותר, וזהו איתות לכך שקיים אובדן של פוטנציאל הפוגע לא רק בפרט עצמו, כי אם גם בצמיחה במשק ככל שחלקה של האוכלוסייה שנמצאת מחוץ לכוח העבודה הולך וגדל.
במקרה שכזה, היכולת של כלכלה מסוימת להתחרות בכלכלות אחרות נעשית קשה יותר.
לכן, נושא השילוב של אוכלוסיות מודרות בשוק העבודה הפך למרכזי.
במילים אחרות, מההיבט המאקרו–כלכלי התחרותי ההשוואה למדינות אחרות חיונית ומתבקשת.
שנית, ההשוואה למדינות אחרות משמשת לא אחת אינדיקטור ראשוני (תחושתי) ליעילות ולמידת הישגי התוכניות שמפעילה המדינה לעידוד שילוב אנשים עם מוגבלות בתעסוקה.לקובעי מדיניות ומפעילי תוכניות יש עניין לדעת האם פעולותיהם מביאות לתרומה ושינוי ממשיים.
על מנת לעשות זאת, לא אחת הם נוקטים בשיטה של השוואה למערכות אחרות בעולם.
ההשוואה המקובלת ביותר היא למדינות ה–OECD מצאנו כי ממוצע שיעור התעסוקה של אנשים עם מוגבלות בקרב מדינות ה–OECD עמד בשנת 2007 על 43%, כאשר ממוצע שיעור התעסוקה של אנשים עם מוגבלות בישראל הוא כמעט זהה ועומד על 43.2%.
עם זאת, הממוצע במדינות ה–OECD מושפע ממדינות פחות מפותחות, אשר הצטרפו עם השנים לארגון, ולכן חשוב להשוות את שיעור התעסוקה של אנשים עם מוגבלות בישראל לממוצע שיעור התעסוקה בשבע המדינות המתועשות (G7), שהוא גבוה יותר ואליו נושאת ישראל את עיניה.
שיעור התעסוקה של אנשים עם מוגבלות בקרב מדינות ה–G7 גבוה ב–6% משיעור התעסוקה בכלל מדינות ה–OECD ועומד על כ–50%.
עוד נראה כי אוכלוסייה זו עומדת בפני חסמים לא מעטים בבואה להשתלב בתעסוקה, ובמיוחד חסמים הקשורים בהשכלה והכשרה.
על כן, הנחת העבודה היא שכדי שניתן יהיה להגדיל את שיעורי התעסוקה של אנשים עם מוגבלות בתפקודים השונים, יש לפעול להסרת החסמים.
בישראל, המודל מופעל על ידי גופים אשר נותנים שירותי תעסוקה שונים הן מטעם משרד הרווחה, הן מטעם הביטוח הלאומי והן מטעם משרד הבריאות.
מדובר בגופים ציבוריים, גופים פרטיים ועמותות אשר נותנים שירותי תעסוקה.
השירותים אותם מקבלים אנשים עם מוגבלות בתוכנית התעסוקה הנתמכת:
יצירת תוכנית שיקום אישית וקבוצתית לקביעת רצף סדנאות מותאם לצרכים של המשתתף.
הסדנאות יכללו תכנים משימתיים באוריינטציה תעסוקתית הכוללים משימות בית ותרגול וכן סיורים במקומות עבודה.
משך הסדנאות הוא חצי שנה.
מתן מערך סדנאות מרוכז לקראת השתלבות בעבודה,
יצירת קבוצות הכשרה להכנת המועמד ליציאה לעבודה בהתאם לצורך.
מתן אפשרת לתוכנית הכשרה פרטנית (ולא סדנאות) בהתאם לצורך ולשקול דעת מקצועי של העו"ס ושל נותני השירות.
השמה במקום עבודה וליווי העובד והמעסיק עד לשילובו המיטבי של העובד במקום העבודה .
משך הליווי הוא שנה וחצי.
פיתוח אופק תעסוקתי ובניית קריירה: שדרוג המעמד והתפקיד של העובד במקום העבודה הנוכחי או חיפוש תפקידים מתקדמים יותר במקומות עבודה אחרים.
פתרונות התעסוקה הנתמכת בארץ מועטים מכיוון שעלות תוכנית זו יקרה וקשה להפעלה, בנוסף קיים קושי באי התמדתם של המתמודדים בעבודה (החלפת מקומות תעסוקה שונים בזמן קצר.
הכנת המתמודדים לתעסוקה נתמכת מבחינה ייעודית לבין העבודה בפועל אינה מיטבית.
קיימים מחסומים שונים המגבילים עובדים עם מוגבלויות.
מבחינת המעסיקים המתמודדים צפויים להשתכר בשכר נמוך משמעותית בהשוואה לעובדים ללא מוגבלות.
כמו כן, ממחקר שנערך בעולם, בתחילת שנות האלפיים, עולה שסיכויי הקידום של אנשים עם מוגבלות, לתפקידים בכירים נמוכים יותר בשל מוגבלותם.
תעסוקה מעברית היא תעסוקה של עובד, או קבוצת עובדים עם מוגבלות, לתקופה מוגבלת בזמן, המתקיימת במקומות עבודה בשוק החופשי, תוך ליווי של אנשי מקצוע מתחום השיקום.
התעסוקה המעברית נועדה לפתח מסוגלות תעסוקתית, ולשמש שלב מעבר בין מצב של אי-עבודה, או של תעסוקה במפעל מוגן, למצב של תעסוקה בשוק החופשי.
תעסוקה מעברית היא תוכנית שיקום תעסוקתית עבור אנשים עם מוגבלות המהווה מעיין שלב מעבר ממסגרת תעסוקה מוגנת, כדוגמת מפעל מוגן, לעבודה בשוק החופשי.
התוכנית מתבצעת בפועל כאשר עובד או קבוצת עובדים, משתלבים במסגרות עבודה בשוק החופשי, באינטגרציה מלאה או חלקית עם שאר העובדים במקום, בליווי שיקומי מטעם הארגון או הגוף השיקומי שמפעיל את התוכנית.
הליווי השיקומי כולל לרוב מדריך תעסוקה שיקומי הנוכח במקום העבודה באופן יומיומי ואיש מקצוע בכיר יותר, לרוב עובד סוציאלי המבקר במקום העבודה מספר ימים בשבוע.
רמת האינטנסיביות של הליווי השיקומי משתנה מתוכנית לתוכנית ונקבעת על ידי הארגון המפעיל את התוכנית.
משך הזמן לשילוב עובד בתעסוקה מעברית מוגבל בזמן ונע בדרך כלל בין חצי שנה לשנה וחצי ואף יותר.
בין משתתפי התוכנית לבין מקום העבודה בשוק החופשי לא מתקיימים יחסי עבודה.
המשתתפים בתוכנית לא מקבלים שכר עבודה אלא גמול תעסוקה ובמקרים חריגים שכר מינימום מותאם.
בישראל כיום, אנשים עם מוגבלות אשר מעוניינים לעבוד אך מתקשים להשתלב בשוק החופשי (באופן עצמאי או דרך שירותי תעסוקה נתמכת)מופנים למסגרות תעסוקה מוגנות הכוללים מית"לים (מרכזי יום תעסוקתיים), מפעלים מוגנים, מע"שים ומועדונים תעסוקתיים.
כלפי מסגרות אלו קיימת ביקורת אידאולוגית רבה מצד הציבור והאקדמיה כיוון שהן נתפסות כמסגרות בדלניות ומתייגות, שאינן יכולות לשמש חלופה לתעסוקה הוגנת.
הביקורת העיקרית מופנית לכך שמסגרות אלו מספקות עבודה חלקית בלבד, שכר העבודה בהם נמוך במידה רבה משכר המינימום המקובל במשק, ורבים מהם מצוידים בטכנולוגיה מיושנת, אשר אינה מאפשרת לקדם ולהכשיר עובדים לשוק העבודה הפרטי או הציבורי.
בשל כך ומתוך אימוץ הדרגתי של תפיסות המודל החברתי בקרב אנשי המקצוע בתחום השיקום, קיימת במקביל למצב הקיים, מגמה של שינוי המתבטאת בהנעת אנשים עם מוגבלות ממסגרות מוגנות לשילוב בשוק החופשי.
מגמה זו הפגישה את גורמי השיקום השונים עם ההבנה שהפערים בין מסגרות התעסוקה המוגנות, לבין שוק העבודה החופשי הם גדולים, כאשר בחלק גדול מהמקרים אנשים שהועסקו במסגרות תעסוקה מוגנות התקשו לבצע מעבר מוצלח לשוק העבודה החופשי, כלומר, הצלחה במציאת עבודה והתמדה לאורך זמן במקום העבודה.
התעסוקה המעברית התפתחה על מנת לתת מענה לפערים אלו, בהיותה מהווה כפי שמעיד שמה, מצב מעבר בין מסגרת מוגנות לבין דרישות השוק החופשי.
לתעסוקה מעברית שלוש מטרות עיקריות:
פיתוח המסוגלות התעסוקתית של המשתתפים במטרה לקדם השתלבות מוצלחת בשוק העבודה החופשי, זאת תוך כדי עבודה בשוק העבודה החופשי.
המושג מסוגלות תעסוקתית מתייחס לקשת היכולות והכישורים המסייעת לאדם להתקבל למקום עבודה כלשהו ולעבוד בו לאורך זמן, לדוגמה: התמדה, הקפדה על זמני עבודה, יכולות תקשורת בין אישית ועוד.
הכנה ופיתוח של הכישורים הרגשיים הדרושים מאדם על מנת להשתלב בשוק החופשי ולהחזיק עבודה לאורך זמן.
ההכנה והפיתוח נעשים על ידי תהליך הדרגתי של העצמה - העלאת תחושת המסוגלות העצמית והפחתת חסמים רגשיים, כגון חששות וחרדות, מהיבטים שונים הכלולים בהשתלבות בעבודה בשוק החופשי.
התנסות בסוגי עבודות שונים למטרת חשיפה, הכשרה ואבחון נטיות תעסוקתיות.
מטרה חשובה נוספת היא הפחתת סטיגמה ושינוי עמדות בקרב מעסיקים בקבלה של אנשים עם מוגבלויות לעבודה.
בישראל, תוכניות תעסוקה מעברית מאופיינות בשונות ובגיוון גדול וזאת בשל אי הסדרת התחום על ידי חקיקה.
כיום, מתקיימות תוכניות תעסוקה מעברית ביוזמת ארגונים וגופים שונים אשר פותחו על פי הניסיון בשטח וללא סטנדרטים מוגדרים מראש.
להלן מספר מודלים עיקריים המאפיינים את התוכניות הקיימות:
מודל שלוחות מתוך מסגרת מוגנת
המשתתף בתוכנית משתייך למסגרת מוגנת, לרוב מפעל מוגן, וממנו הוא יוצא לעבודה בשוק החופשי מספר ימים בשבוע, בשילוב עבודה במסגרת המוגנת
מודל שילוב מלא בשוק החופשי
קבוצה של משתתפים בתוכנית עובדת יחד באופן במלא באותו מקום עבודה בשוק החופשי.
קבוצה של משתתפים בתוכנית לומדים יחד בקורס שמתקיים השוק החופשי.
הקורס יכול להיות קורס מקצועי שבסופו יקבלו המשתתפים תעודה רלוונטית כלשהי (לדוגמה קורס קונדיטוריה שבתומו יקבלו המשתתפים תעודת קונדיטור).
קיים גם קורס בלתי מקצועי שמהותו היא למעשה התנסות בעבודה בשוק החופשי.
הבחנה בין תעסוקה מעברית לתעסוקה נתמכת
בשל אי הסדרת התחום על ידי חקיקה, קיים לעיתים בלבול ואף חפיפה בהגדרות בין תוכניות תעסוקה נתמכת לאנשים עם מוגבלות לבין תוכניות תעסוקה מעברית לאוכלוסייה זו.
למרות זאת, ניתן להבחין בין מספר הבדלים:
בתעסוקה נתמכת, בניגוד לתעסוקה מעברית, מתקיימים יחסי עובד-מעביד בין המשתתף בתוכנית לבין מקום העבודה.
משתתף בתעסוקה נתמכת מקבל מהמעסיק שכר עבודה או שכר מינימום מותאם, בניגוד למשתתף בתוכנית תעסוקה מעברית אשר מקבל גמול תעסוקה מהארגון או הגוף המפעיל את התוכנית.
רמת הליווי השיקומי בשירותי תעסוקה נתמכת מצומצם יחסית לתעסוקה המעברית, ומתבטא לרוב בעזרה בחיפוש והשמה במקום העבודה ובתיווך מול מקום העבודה באופן חלקי; בתקופת הקליטה הראשונית ובמידת הצורך.
תעסוקה נתמכת אינה מוגבלת בזמן והאדם הנקלט בעבודה יכול להמשיך לעבוד בה ככל עובד לפי מידת התאמתו והצלחתו.
בעשרים השנים האחרונות חל שינוי עמוק בהתייחסותן של מדינות המערב כלפי אנשים עם מוגבלות.
שינוי זה הוא תוצאה של מספר מגמות חברתיות ודמוגרפיות שהובילו לגידול משמעותי במספר מקבלי קצבאות הנכות אשר הכבידו את הנטל על תקציב המדינה.
כמו כן, שיעורי התעסוקה והאבטלה של אנשים עם מוגבלות נשארו נמוכים ואחוז האנשים החיים בעוני בקרב האוכלוסייה נשאר גבוה באופן משמעותי לעומת אנשים ללא מוגבלות.
מציאות זו הובילה את מקבלי ההחלטות במדינות שונות להחליט על שינוי בסדרי העדיפויות של הממשלה; אותן מדינות החלו להתמקד בשילוב אנשים עם מוגבלות בשוק העבודה תוך השקעה כספית משמעותית ועריכת רפורמות בקנה מידה רחב.
במסגרת מגמות אלו, החלה פריחה בפיתוחן של תוכניות לקידום שילובם של אנשים עם מוגבלות בשוק העבודה החופשי, ובמקביל תופעה של צמצום ואף סגירת מסגרות תעסוקה סגרגטיביות.
מודלים של תעסוקה מעברית (Transitional Jobs) החלו להתפתח בארצות הברית בשנות ה-90. מודלים אלו, מאופיינים בכך שהשכר מסובסד על ידי המדינה, כלומר, הממשלה מעבירה למעסיק של אדם עם מוגבלות את השכר עבור משתתפי התוכנית.
כמו כן, מודלים אלו יועדו במקור עבור אנשים ללא מוגבלות שמתקשים להשתלב במעגל העבודה, ורק לאחר מכן המודלים אומצו עבור אנשים עם מוגבלות.
אוסטרליה חוותה מהפך ביחס לשילוב אנשים עם מוגבלויות בתעסוקה, ממסגרות סגרגטיביות או אי תעסוקה לרפורמה מרחיקת לכת המעודדת שילוב בשוק החופשי.
כיום אדם עם מוגבלות יכול לבחור בין מסגרת עבודה מוגנת המקבילה למפעל מוגן או מית"ל לבין תעסוקה נתמכת בשוק החופשי בליווי מצומצם, המקביל לשירותי תעסוקה נתמכת בארץ או בליווי מתוגבר, המקביל לתוכניות התעסוקה המעברית בארץ.
ישראל הצטרפה אף היא בשנים האחרונות למגמות העולמיות בתחום התעסוקה של אנשים עם מוגבלות.
מגמה זאת ניכרת בהתפתחות מתמדת של שירותי התעסוקה הנתמכת עבור אנשים עם מוגבלות, בחקיקה ובפיתוח של תוכניות שונות לעידוד וקידום העסקתם של אנשים עם מוגבלות בעולם העבודה, בפיתוח מסגרות של "מוגן בשוק פתוח", ובהתפתחותן של מסגרות תעסוקה מעבריות.
בישראל, טרם הוגדרה מדיניות או סטנדרטים לתעסוקה מעברית אך החל תהליך לגיבוש הצעת חוק; בשנת 2011 הוקמה לשם כך ועדה בין-משרדית מטעם המטה לשילוב אנשים עם מוגבלות בשוק העבודה במשרד התמ"ת ובשיתוף נציגים ממשרד הרווחה ומשרד הבריאות.
תעסוקה מוגנת היא שירות שיקום תעסוקתי, המיועד לאוכלוסיית אנשים בעלי מוגבלויות פיזיות, קוגניטיביות ונפשיות.
במרבית המדינות המתקדמות, תעסוקה מסוג זה מקובלת ואף נתמכת על ידי הרשויות.
מטרת מסגרות אלו היא לתת מענה תעסוקתי לאנשים המתקשים להתמודד עם דרישות השוק החופשי.
בחלק ממסגרות התעסוקה המוגנת העובדים מוגדרים כמשתקמים ועוסקים בעבודות פשוטות כגון הרכבה, אריזה, הדבקה וכדומה.
המענה שמסגרת תעסוקה מוגנת נותנת נמצא על קצה הרצף התעסוקתי המנוגד לתעסוקה בשוק החופשי.
שירותי תעסוקה מוגנת נועדו לספק מקום תעסוקה (זמני) לאנשים עם מוגבלויות שאינם מסוגלים להתמודד עם דרישות שוק העבודה הפתוח.
העובדים במסגרות תעסוקה מוגנת שייכים לקבוצות שונות שלרוב, יכולת התפקוד שלהן נמוכה.
מדובר באנשים עם סוגי נכויות שונות שלרוב הן:
נכות גופנית וקבועה המתבטאת בקשיי תפקוד בתחום המוטורי כתוצאה ממחלה כרונית, קטיעה, פגיעת ראש, פגיעת עמוד שידרה וכדומה.
נכות חושית קבועה המתבטאת בקשיי תפקוד בתחומים כגון: תקשורת, ניידות וניהול חיי היום יום כתוצאה מחירשות או עיוורון.
נכות התפתחותית/קוגניטיבית שהיא כל ליקויי בריאותי הגורם לפגיעה בלתי הפיכה שאירעה לאדם מלידה ועד גיל 18, וכתוצאה מפגיעה זו עלולים להופיע קשיי תפקוד בתחום המוטורי החושי, החברתי, הרגשי, או ההתנהגותי, למעט אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
אותם אנשים חייבים להיות בגילאי 18–65 וביצעו אבחון תעסוקתי במרכז שיקום המוכר על ידי אגף השיקום וקיבלו המלצה או הפנייה לשירותי תעסוקה מוגנת, והם יכולים לקבל את השירות הנ"ל.
תהליך שירותי התעסוקה המוגנת נועד להבנות תוכניות קידום אישיות שמטרתם למצות את יכולותיו וכישוריו של האדם ופיתוח מיומנויות בינאישיות וקהילתיות.
לכל אדם העובד במפעל המוגן, ישנה אפשרות לעבור ממסגרת שיקומית בשירותי תעסוקה מוגנת, למסגרת עצמאית ותעסוקתית בשוק העבודה הפתוח, בתעסוקה נתמכת, בהתאם ליכולותיו ומימוש הפוטנציאל האישי שלו.
תהליך הקבלה לתעסוקה מוגנת מחייבת את המשתקם לעבור ועדת קבלה ואבחון תעסוקתי (הנקרא גם אינטייק תעסוקתי) בדבר התאמתו למסגרת.
היחידה לתעסוקה מוגנת מופעלת תחת ניהולם של מרכז לשיקום תעסוקתי/רשות מקומית/עמותה ציבורית.
ביחידה לתעסוקה מוגנת יש לא פחות מ-25 משתקמים והיא מיועדת לשרת בראש ובראשונה את אוכלוסיית היעד של אגף השיקום.
היחידה ממוקמת בבניין עם חובת יכולת הנגשה לאנשים עם מוגבלויות וזמני העבודה הם לפחות 5 ימים בשבוע ולא פחות מ-5 שעות ליום.
אנשים אשר זכאים לשירותי תעסוקה מוגנת ואינם יכולים להגיע בכוחות עצמם למסגרות, זכאים לקבל שירותי הסעה וליווי המופעלים על ידי הרשות המקומית.
התגמול הכספי ביחידה לתעסוקה מוגנת הניתן למשתקם בגין עבודתו נובע מתפוקתו האישית ומהתשלום המקובל עבור המוצרים ביחידה.
בנוסף, זכאי כל אדם לתוספת שכר בסך של 10% משכר המינימום במשק.
בין חוקרי מדיניות השיקום בעולם קיימת תמימות דעים באשר לתרומתה של העבודה לשילובם של אנשים עם מוגבלויות קשות כחברים שווים בחברה.
למרות ההכרה בחשיבותה של העבודה, נראה ששיעורי אבטלה בקרב אנשים עם מוגבלויות תמיד היו גבוהים מאוד בהשוואה לכלל האוכלוסייה ולכן כמענה, פותחו בשנות ה-50 וה-60 של המאה העשרים באירופה ובארצות הברית תוכניות הכשרה מקצועיות מוגנות לאנשים עם מוגבלויות קשות.
על פי הגדרתו של משרד העבודה האמריקני מטרת המפעלים המוגנים הייתה להכין אנשים עם מוגבלויות לעבודה בשוק העבודה התחרותי, לספק להם שירותי תעסוקה מוגנת ארוכי טווח ושירותים תומכים לאנשים אשר נכותם קשה ואשר סביר שלא יוכלו לתפקד באופן עצמאי בקהילה.
משרד העבודה האמריקני הבדיל בין שהייה קצרת טווח, המיועדת לאנשים עם מוגבלות קלה ובינונית, ובין שהייה ממושכת, לאנשים עם מוגבלות קשה.
למרות הרציונל המוצק, הדוגל בהקמתן של מסגרות תעסוקה מוגנות ובהרחבתן, כבר בשנות ה-70 החלו להתפרסם מחקרי הערכה ראשונים המבקרים את תרומתם.
מבחינה אידאולוגית, מפעלי התעסוקה המוגנים נתפסים כמסגרות בדלניות ומתייגות, שאינן יכולות לשמש חלופת תעסוקה הוגנת.
מחקרים שנערכו בשנים האחרונות בישראל מצביעים על פערים בהשכלה, בתעסוקה בשוק החופשי ובהכנסה בין אנשים עם מוגבלות לאנשים ללא מוגבלות, בדומה למגמות בעולם.
כך למשל, רק ל-48% מהאנשים עם מוגבלות בישראל יש תעודת בגרות לעומת 68% בכלל האוכלוסייה.
שיעורי התעסוקה הם כ-50% בקרב בעלי מוגבלות על פי ההגדרה האישית ו-20% בקרב הזכאים לקצבת נכות, לעומת 65% במשק.
התעסוקה של אנשים עם מוגבלות על פי ההגדרה האישית בישראל דומה לממוצע של מדינות ה-OECD, אך אי אפשר להשוות נתוני תעסוקה של מקבלי קצבאות נכות, עקב ההבדלים בתנאי הזכאים לקצבאות בין מדינות והבדלים בהגדרת תעסוקה.
במדינות אחדות למשל כמו אנגליה התעסוקה המוגנת נכללת בהגדרה לעומת ישראל בה אין אנשים המוגדרים כמועסקים משום שהכנסתם אינה מדווחת.
אף שהשיקום המקצועי זוהה בעולם ככלי יעיל, התקציבים המיועדים לתחום זה במדינות ה-OECD בלתי מספקים.
בישראל נושא השיקום המקצועי נמצא על סדר היום הציבורי ואף הוקדש לו פרק מיוחד בדוח מבקר המדינה.
הדוח הצביע על הצורך בבחינה שיטתית של מי שפונים לשיקום מקצועי ושל מי שפונים אך אינם מתחילים שיקום בפועל ועל הצורך במעקב אחר מסיימי התוכניות.
במדינות המערב קיימת מגמת ירידה בהקמת מפעלים מוגנים, ואף צמצום מפעלים הקיימים, ואילו בישראל, לעומת זאת, קיימת מגמת התרחבות של המפעילים המוגנים.
ניתן לראות דוגמה בה בשנת 1991 עבדו בחברת "המשקם" 56% מן המשתקמים בתחום השירותים ו־44% במפעלים מוגנים, ואילו בשנת 2001 הצטמצם שיעור המועסקים בתחום השירותים ל-51% ושיעור המועסקים במפעלים מוגנים עלה ל־ 49%.
העדר מדיניות תעסוקה מוגנת מגובשת מצד אחד, והרחבת המסגרות המוגנות מצד שני, מחדדת את שאלת מיקומה של ישראל בהשוואה לעולם המערבי.
בספטמבר 2012 אישרה מדינת ישראל את אמנת האו"ם בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות.
בהתאם לאמנה זו, התחייבה מדינת ישראל לקדם את זכותם של אנשים עם מוגבלויות לעבוד ולקדם בעבורם הזדמנויות תעסוקה וקריירה בשוק העבודה, לסייע במציאת תעסוקה, קבלתה והתמדה בה (מתוך תקציר דו"ח מבקר המדינה שפורסם במאי 17, 2014 מאת Ido Granot).
מערכות רבות במדינת ישראל עוסקות בנושא התעסוקה של אנשים עם מוגבלויות, והן פזורות בין גופים ציבוריים שונים שהם:
משרד הבריאות, האחראי לאוכלוסיית נכי הנפש, מכוח "חוק שיקום נכי נפש בקהילה", והוא מעסיק משתקמים במסגרות תעסוקתיות שונות שרובן עומדות בהגדרה של מפעל מוגן.
משרד הרווחה, המופקד על הטיפול ביתר האנשים עם מוגבלויות.
המע"ש (מפעל עבודה שיקומי) הוא אחד ממסגרות התעסוקה למשתקמים המופנים לתעסוקה במפעלים מוגנים.
בישראל פועלים כמאה מפעלים מוגנים תחת ניהולו של משרד הרווחה: 84 מרכזי תעסוקה שיקומיים ועוד 17 מרכזי תעסוקה תעשייתיים.
משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים מפעיל מאז 2014 תוכנית תעסוקה חדשה לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית – "מע"ש תעשייתי".
התוכנית מבוססת על העסקה קבוצתית במסגרות עבודה רגילות בשוק החופשי, בליווי מדריך צמוד, והיא נועדה למלא חלל ברצף שירותי התעסוקה – בין התעסוקה במפעלים המוגנים (מע"שים) הסגרגטיביים, לבין התעסוקה הפרטנית הנתמכת.
אחריות משרד הרווחה נחלקת בין שלושה אגפים שונים:
אגף השיקום מטפל באוכלוסיית האנשים עם מוגבלות פיזית וחושית (לקויי ראייה, ושמיעה),הנמכה קוגניטיבית (תפקוד גבולי) וכן באלה עם קשיי תפקוד וקשיי הסתגלות על רקע פגיעה אורגנית (כגון: נזק מוחי ולקות למידה).
אגף מש"ה מטפל באוכלוסיית האנשים שאובחנו כאנשים עם מוגבלות שכלית‐התפתחותית, על פי – חוק הסעד (טיפול במפגרים), התשכ"ט-1969.
השירות לאוטיזם מטפל באנשים הנמצאים על רצף האוטיזם.
חלק ניכר מפעילות המשרד מבוצע באמצעות המחלקות לשירותים חברתיים שברשויות המקומיות.
לצד יתרונותיהן של מסגרות התעסוקה המוגנת עבור אוכלוסיית היעד, בשנים האחרונות מופנית אליהן גם ביקורת בתחומים מסוימים:
שכר נמוך: שכר העובדים נמוך מאוד בהשוואה לשעות עבודתם במהלך היום או השבוע.
בישראל קיים חוק שכר מינימום מותאם לעובד עם מוגבלות, אך הוא לא כולל מועסקים במפעלים מוגנים, שאצלם התגמול הוא כ-7 ₪ לשעה.
היעדר תנאים סוציאליים: מאחר שלא מתקיימים יחסי עובד-מעביד, משתקמים לא זכאים לקבל את כתנאי הסוציאליים המחויבים בחוק כלפי מעסיקים - חופשה שנתית בתשלום, קרן פנסיה, קרן השתלמות וכו'.
זכויות סוציאליות: היעדר זכויות סוציאליות מותאמות לאוכלוסיית המשתקמים ביחידות השירות לתעסוקה מוגנת.
שילוב בשוק העבודה: אחת המטרות של מסגרות התעסוקה המוגנת הנה קידום מעבר של אנשים עם מוגבלות לעבודה בשוק החופשי, אך בפועל רבים מהם מועסקים במסגרות הללו לתקופה ארוכה מאוד ולעיתים גם לכל חייהם מאחר שהם לא מקבלים כל הכשרה מקצועית משמעותית שתאפשר להם להתפרנס בכבוד.
חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות: העסקה במפעלים מוגנים מתנגשת עם חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, שמדבר על איסור הפליה בתעסוקה שכוללת תנאי עבודה וזכויותיהם של המועסקים (לפי סעיף 8 א' לחוק).
תמריצים למעסיקים: חלק מהדרישות שעלו במחאת הנכים עסקו בנושא הוצאת המפעלים המוגנים מתקציב משרד הבריאות והעברתם לפיקוח משרד הכלכלה, עם תמריצים למעסיק ולמועסק ושכר מינימום שעתי שהוא לפחות 70% מגובה שכר המינימום הכללי.
ניצול: מצבם של רוב מתמודדי-הנפש אינו מאפשר להם להילחם על זכויותיהם, ולכן זו אוכלוסייה מאוד חלשה ומאוד מנוצלת
הפרדה מאוכלוסיות אחרות: קיימת הפרדה (סגרגציה) של האוכלוסייה בעלת הנכות המוכרת (פיזית, חושית או התפתחותית) משאר האוכלוסיות.
הפרדה זו אינה מאפשרת שילוב מותאם של האוכלוסייה הנ"ל בעולם התעסוקה עם שאר האוכלוסיות.
תעסוקה מבצעית היא פעילות שגרתית או מיוחדת, שצה"ל מוביל בשטחי ישראל או מחוץ למדינה, במטרה להגיע אל היעד שהוא מציב לעצמו.
כל לוחם שסיים את ההכשרה בבסיס האימונים של החטיבה שלו, שירותו הצבאי יהיה מחולק לשניים:
בכל כמה חודשים הסטטוס של הלוחמים משתנה כדי לשמור על מתח אצל הלוחמים.
הלוחמים מתרגלים את שיטות הלחימה הייחודיות לחטיבה ומתנסים במצבי לחימה מדומים כדי להיות מוכנים וטובים יותר בעת הצורך.
חודשי התעסוקה המבצעית הם חודשים בהם גדודי החטיבה שומרים על הביטחון באזור מסוים במדינת ישראל.
בחודשים אלו, החיילים צריכים להיות עירנים למתרחש בגזרה עליה הם שומרים - ומבצעים שמירות, סיורים בקרב הגבול או בתוך היישובים הצמודים לגבול, עורכים אימונים בשיתוף המועצות האזוריות ועוד.
לאחר סיום השירות הסדיר, חיילי המילואים נקראים לתעסוקה מבצעית או לאימון לסירוגין.
תעמולה קומוניסטית או פרסום קומוניסטי היא קידום אמנותי וחברתי של אידאולוגיית הקומוניזם, תפיסת העולם הקומוניסטית והאינטרסים של התנועה הקומוניסטית.
אף שהמונח נוטה לשאת משמעות לוואי שלילית במערב, המונח "תעמולה" מתייחס באופן רחב לכל פרסום או קמפיין שמטרתו לקדם מטרה והוא משמש או שימש למטרות רשמיות על ידי רוב הממשלות הקומוניסטיות.
המונח עשוי להתייחס גם לקמפיין של מתנגדים למפלגות פוליטיות.
נטועה בשורשי המרקסיזם, התעמולה הקומוניסטית נתפסת בעיני תומכיה ככלי להפצת הרעיון הנאור של אנשי מעמד הפועלים ומניעתם מהתעמולה של מי שהם רואים כמדכאיהם, שלטענתם מחזקת את הניצול, כגון הדת או תרבות הצריכה.
באלפבית של הקומוניזם כתב התאורטיקן הבולשביקי ניקולאי בוכרין: "התעמולה הממלכתית של הקומוניזם נהפכת בטווח הארוך לאמצעי למיגור העקבות האחרונים של תעמולה בורגנית המתוארכת לשלטון הישן; והיא מכשיר רב עוצמה ליצירתה של אידאולוגיה חדשה, של אופני חשיבה חדשים, של השקפת עולם חדשה."
האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה מגדירה את התעמולה הקומוניסטית כביטוי לתפיסת העולם המהותית של מעמד הפועלים ולמטרותיו והאינטרסים הטבעיים המוגדרים על ידי מעמדו ההיסטורי ככוח החברתי שיוביל בסופו של דבר את תקופת הקומוניזם.
על פי התיאוריה שהוגדרה במניפסט הקומוניסטי, ההיסטוריה של החברה כולה החלה עם פרוץ מלחמת מעמדות, עם כל שלב שעבר במאבק זה, הגיע מערך חדש של יחסים חברתיים שהכתיבו את כיוון התפתחות החברה וביסודה מערכת הייצור וההפצה של סחורות שירותים.
כתוצאה מיצירת עודפים במהלך המהפכה הנאוליתית, חלוקה לא שוויונית של עודף זה תוגברה על ידי המדינה המייצגת את האינטרסים של המעמד השולט באותה תקופה.
בעוד שלכל החברות והתרבויות יש היסטוריה ייחודית של התפתחות, הן עוברות שישה שלבים ייחודיים של יחסים כלכליים המשתפים מאפיינים משותפים, ואלה: קומוניזם פרימיטיבי (חברות ציידים-לקטים), עבדות, פיאודליזם, קפיטליזם, סוציאליזם ולבסוף חזרה לקומוניזם בצורה מתקדמת ביותר הנחשבת לעידן שבו האנושות נחשבת כציוויליזציה מפותחת לחלוטין.
התעמולה הקומוניסטית משרתת בהתאם את אותה מטרה כמו כל התעמולה שקדמה לה: לאכוף באופן אידאולוגי את הלגיטימיות של מעמד הפועלים (אלו המתפרנסים ממכירת עבודתם) כמעמד השולט בחברה.
במסגרת זו, התעמולה הנגדית העיקרית היא התעמולה הבורגנית, או תעמולה המקדמת את שלטון המעמד הקפיטליסטי (אלו המתפרנסים מחזקה פרטית בנכסים והון).
תעמולה קומוניסטית מוגדרת כמערכת המבוססת מדעית להפצת האידאולוגיה הקומוניסטית במטרה לחינוך, הכשרה וארגון ההמונים.
האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה הגדירה את הפעולות הבאות כהכרחיות למימוש המטרות של התעמולה הקומוניסטית:
קישור המפלגה הקומוניסטית למעמד הפועלים וקבוצות עמל אחרות
שילוב הסוציאליזם המדעי בתנועות העובדים ובפעילות המהפכנית של ההמונים
איחוד וארגון חלוקות לאומיות של תנועות העובדים, הקומוניסטיות והדמוקרטיות
תיאום פעילויות התנועות הנ"ל, חילופי מידע וניסיון
הבעת דעת הקהל של מעמד הפועלים, אנשים עובדים, צורכיהם ותחומי העניין שלהם
הפצת התנגדות לתעמולה הבורגנית והרוויזיוניסטית
הפצת נתונים סטטיסטיים על החברה הסוציאליסטית (כלומר אלו של אותה המדינה המדוברת).
כתכונה משותפת של כל תעמולה והאנלוגיה שלה, היעדים והטכניקות של התעמולה הקומוניסטית מכוונים על פי קהל היעד.
סיווג היעדים הרחב ביותר הוא:
תעמולה מקומית של המדינות הקומוניסטיות
תעמולה חיצונית של המדינות הקומוניסטיות
תעמולה של התומכים הקומוניסטים מחוץ למדינות הקומוניסטיות
תהליך הקמתה ברית המועצות הוצג כאירוע המפנה החשוב ביותר בהיסטוריה האנושית, המבוסס על התיאוריה המרקסיסטית של המטריאליזם ההיסטורי.
תיאוריה זו הגדירה את אמצעי הייצור כגורמים העיקריים לתהליך ההיסטורי.
הם הובילו ליצירת מעמדות חברתיים, והמאבק המעמדי היה "המנוע" של ההיסטוריה.
האבולוציה החברתית-תרבותית של החברות נאלצה להתקדם בהכרח מעבדות, דרך פיאודליזם וקפיטליזם לקומוניזם.
כשולדימיר לנין המשיך לפתח תיאוריה זו אחר מרקס, הוא דאג יתר על כן, לבסס את מעמדה של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות כ"גיבורת ההיסטוריה", כ"חלוצת מעמד הפועלים".
מכאן שטענו כי סמכויותיהם הבלתי מוגבלות של מנהיגי המפלגה הקומוניסטית נטענות ובלתי נמנעות כמו ההיסטוריה עצמה.
בעקבות זאת, נטען, כי אין מנוס מניצחון עולמי של המדינות קומוניסטיות.
המאבק המעמדי מילא תפקיד מרכזי במדיניות החברתית של ברית המועצות והמדינות הקומוניסטיות, שכולן התווו באופן חוקתי את עליונותו של מעמד הפועלים בהכתבת התפתחות החברה לקומוניזם.
מעמדות אחרים בעלי אינטרסים עוינים לאלה של מעמד הפועלים היו נתונים לדיכוי.
דיכוי שיטתי זה התמקד בעיקר בבעלי הון, כולל כל מי שהתפרנס מנכסים בבעלות פרטית או נכסי הון.
בברית המועצות, שהוקמה על ברית מעמדית בין עובדים לאיכרים, נוצר מעמד נאו-קפיטליסטי בשנות ה-30 של המאה ה-20 כתוצאה מהמדיניות הכלכלית החדשה שהונהגה לאחר סיום מלחמת האזרחים.
בקרב האיכרים, מעמד חדש זה (שנקרא קולאקים) צבר כמויות גדולות של עושר באופן לא פרופורציונלי באמצעות סחר בסוחרים ושיטות הון קטנות.
בפיקודו של יוסיף סטלין, הממשלה החלה לחסל את מעמד הקולאקים, חיסול מעמד זה נתקל בהתנגדות הקולאקים שהוא עצמו נענה בדיכוי אלים, ברמה כזו שאפילו עלול היה להיחשב מלחמת אזרחים שנייה.
קולאקים שהתנגדו לסוציאליזציה של נכסיהם, יחד עם כל מי ששיתף איתם פעולה או נלחם, נענשו במאסר, בגירוש לסיביר או אפילו בהוצאה להורג.
לב קופלב (סופר סובייטי), אשר היה מעורב באופן אישי בפעולות כנגד תושבי כפר משולל מזון בגין שיתוף פעולה עם הקולאקים, הסביר את מעשיו שלו:
האלימות שאפיינה את הקולקטיביזציה הכפויה של החקלאות בברית המועצות הסתיימה בסופו של דבר בשנים האחרונות של שנות השלושים עם תבוסת הקולקים ומותם (בין אם ברעב או בין אם במאבק, הגליות, מאסרים, הוצאות להורג).
בשנות החמישים, החקלאות הייתה קולקטיבית לחלוטין והאיכרים חדלו להתקיים, שכן כל העובדים החקלאיים החזיקו באותה מערכת יחסים חברתית חיונית לאמצעי הייצור שלהם כמו עובדים תעשייתיים אחרים ובכך הפכו את עצמם לחלק ממעמד הפועלים.
אף על פי שהשתנתה במקצת מאז ימי ההפסקה, התעמולה הקומוניסטית מתרכזת במספר דיכוטומיות מקוטבות: מעלות העולם הקומוניסטי לעומת חסרונות העולם הקפיטליסטי, כמו:
קומוניסטים נועדו לשלום; בעלי הון נועדו למלחמה
קומוניסטים נועדו לשיתוף פעולה הדדי; בעלי הון נועדו לניצול ולכפייה
קומוניסטים נועדו לדמוקרטיה; בעלי הון נועדו לאוליגרכיה
קיטוב נוסף התמקד במהותם האמיתית והנטענת של מונחים שונים, כגון "חופש", "דמוקרטיה", ולעיתים קרובות מנוגדים למשל, "דמוקרטיה בורגנית" לעומת "דמוקרטיה אמיתית" או "דמוקרטיה עממית".
המונח האחרון מוכר כביטוי "הרפובליקה הדמוקרטית העממית של-" כ"שם אמצעי השגור" במדינות קומוניסטיות.
על פי ספרו של ז'אק אלול "תעמולה: גיבוש עמדותיהם של גברים", ניתן להשיג יכולת תעמולתית מוחלטת רק כאשר היא מסוגלת לקבל את ביקורתו של המתחרה, או לפחות לשלב אותו במערך התעמולתי שיצרה.
מערך הטמעת ביקורת זה הושג על ידי התעמולה הסובייטית על ידי פרסום הביקורת העצמית של מתנגדיה, כך שמתנגדי השלטון עדיין יכלו להתנגד לשלטון ולהצהיר הצהרות או לפרסם מאמרים, וכך לייצר מראית-עין של משטר צודק.
כאשר הביקורות מפורסמות, ההצהרות שזהו "שלטון קומוניסטי" כאילו בדויות וכך בעצם מחסל את לגיטימיות המתנגדים.
תעמולה קומוניסטית הועברה לרוב באמצעות האמצעים הבאים:
המדריך "ההיסטוריה של ה-הקב"מ (ב)"-(ההיסטוריה של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (בולשביקים)) הודפס בשנים 1938–1953 ונהיה לפופולרי בקרב מצטרפי המפלגה הטריים.
עמו הועבר גם כן קורס קצר והסבר חובה על האידאולוגיה הסובייטית.
המדריך תורגם לשפות רבות ביניהם לעברית.
מאמר משנת 1952 "שידורים קומוניסטים לאיטליה" דיווח כי נכון ליוני 1952 סך כל שידורי הרדיו הקומוניסטי לאיטליה הסתכם ב-78 שעות בשבוע, בהשוואה ל-23 שעות של קול אמריקה ו- BBC, וציין כי איטליה תפסה תפקיד מרכזי בסכסוך בין הגושים אז.
שידורים אלה מקורם לא רק במוסקבה, אלא גם בארצות הגוש הסובייטי, כמו גם ממכשירי "התנגדות מחתרתית" מזויפים שנמצאו ככל הנראה גם בתוך הגוש הסובייטי ולא במערב.
מנהיגי ברית המועצות האמינו כי הקולנוע הוא אמצעי תעמולתי חשוב.
סרטים סובייטים סייעו ליצירת אגדות המהפכה: אוניית הקרב פוטיומקין, אוקטובר: עשרה ימים שזעזעו את העולם וסופה של סנט פטרסבורג.
רומן קארמן היה צלם ובמאי קולנוע ואחד הדמויות המשפיעות ביותר על יצירת סרטים תיעודיים.
סרטו של מיכאיל רום משנת 1965, "פאשיזם אוביקנובני" (פשיזם משותף המכונה לילה של מחשבות או ניצחון על אלימות) תיאר את התעמולה הטוטליטרית בדוגמת הנאציזם.
בשנת 2007 הצהיר קצין מודיעין ועריק מהגוש המזרחי, יון מיהאי פאצפה, כי בפברואר 1960 אישר ניקיטה חרושצ'וב תוכנית סמויה (המכונה מושב 12) להכפיש את קריית הוותיקן בגלל עמדתה האנטי-קומוניסטית החזקה.
התוכנית הציבה את האפיפיור פיוס השנים עשר כמטרה העיקרית.
כחלק מתוכנית זו, גנרל איוון אגייאנטס, ראש מחלקת המודיעין של הק.ג.ב, יצר את המתווה למה שעתיד להפוך למחזה.
המחזה, שאף שהוא בדיוני, התיימר להטיל ספק באמינותו המוסרית של האפיפיור ביחס לשואה.
החינוך במדינות הקומוניסטיות כלל מידה ניכרת של אינדוקטרינציה, הן בקורסים פוליטיים ופילוסופיים מיוחדים והן בקורסים שהוכנו כראוי של חינוך כללי: היסטוריה, גאוגרפיה, ספרות עולמית וכו'.
האידאולוגיה סובייטית אשר נלמדה בברית המועצות חולקה לשלושה תחומים: קומוניזם מדעי, מרקסיזם-לניניזם (בעיקר בצורה של לניניזם) וכלכלה פוליטית קומוניסטית.
מקורסים רבים אחרים כללו, למשל לימוד דעותיו של מרקס או לנין בנושאי מדע או היסטוריה.
מתכונת החינוך הסובייטית הוטלה (בהצלחה משתנה) על מדינות לוויין אחרות.
עוד מימיה הראשונים של רוסיה הסובייטית, אומנויות הוכרו כאמצעי תעמולה רב עוצמה והועברו לשליטה קפדנית וצנזורה בכל המדינות הקומוניסטיות.
לנין ויוסיף סטלין היו הנושאים המועדפים, אם כי כמעט כל תמונותיו והמונומנטים של סטלין הוסרו או הושמדו לאחר מותו בשנת 1953.
ה"קוקריניקסי" היו שלושה קריקטוריסטים תעמולתיים, שתקפו את כל אויבי ברית המועצות.
Clews) מצטט אומדנים גרמניים, צרפתים ובריטים מתחילת שנות השישים על סכום הכסף שהוצא בעולם לצורך תעמולה קומוניסטית ופעילות פוליטית בעולם הלא-קומוניסטי, האומדנים המצוטטים עמדו על הערכה של כ-2 מיליארד דולר, כלומר כ-2 דולר לאדם מחוץ לגבולות הגוש המזרחי.
המדינות הקומוניסטיות אשר נשאו בהוצאות התעמולה העיקריות הן ברית המועצות והרפובליקה העממית של סין.
ההיבטים הבסיסיים של האידאולוגיה הקומוניסטית, כמו אמצעים אלימים להשגת יעדיה (מהפכה), החרמת רכוש פרטי ודיכוי חופש הדת היו כנגד הערכים המסורתיים של העולם המערבי ונתקלו בהתנגדות עזה.
ניסיונות למוטט את הקומוניזם, או לפחות להפחית בצורה משמעותית את השפעתו מובאים להלן:
בשנת 1937, חוקקה פרובינציית קוויבק בקנדה את "חוק המנעולים", שאפשר למשטרה למנוע שימוש בכל האמצעים לקידום הקומוניזם או הבולשביזם.
בית המשפט העליון של קנדה הגדיר את חוק המנעולים כלא חוקי בשנת 1957.
בשנת 1962 העבירה מדינת לואיזיאנה בארצות הברית חוק המזהה את התעמולה הקומוניסטית כפעילות חתרנית והצהירה כי "זה יהיה פשע לכל אדם למסור, להפיץ, להפיץ, להפיץ או לאחסן תעמולה קומוניסטית ביודעין, בכוונה ובכוונה מדינת לואיזיאנה למעט לפי הפטורים הספציפיים להלן."
תעמולה באיראן היא תעמולה הממומנת מכספי ממשלת איראן ומגורמים "פרטיים" לכאורה, שבדרך כלל נשלטים גם הם על ידי המשטר.
יעדיה המרכזיים של התעמולה הם שינוי דעת הקהל הבינלאומית בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ושיפור מעמדה הבינלאומי של איראן.
מומחים הגדירו את התעמולה באיראן כך: "התעמולה היא הניסיון המכוון לעצב תפיסות, לתמרן הכרתיות והתנהגות ישירה בכדי להשיג פעולה אשר מקדמת את המטרה הרצויה של התעמולה." ניתן להפיץ תעמולה בכל מדיה, טלוויזיה, סרט, עיתון, פוסטרים, ציורי קיר, פעולות פוליטיות, עצרות, אלימות ואתרים.
התעמולה ברפובליקה האיסלאמית של איראן גם שולטת בזרם המידע והצנזורה הניתנים לצפייה לאזרחיה.
אחד הנושאים הגדולים והחשובים בהם נמתחת ביקורת רבה על איראן הוא על כמות הצנזורה הכבדה המופעלת שם.
בעזרת שימוש בטכנולוגיה מערבית של חברות הטלפון נוקיה וסימנס, יצרה ממשלת איראן את אחד ממערכי הצנזורה המתוחכמים ביותר שנוצרו בעת החדשה.
דגלי מדינות העולם נחשבים לתעמולה.
לא רק שהדגל עצמו הוא ייצוג תעמולתי, אלא שדגלי מדינות אחרות, כמו ארצות הברית וישראל, לוקחים חלק נכבד במערך התעמולה האיראנית.
נראה כי שריפת דגלי ארצות הברית ודגל ישראל מתרחשות בעצרות נגד כל אחת מהן.
שריפת דגלים היא כלי תעמולתי, המדמה שריפת אפיונים של מנהיגי העולם.
ב־8 באוקטובר 2006 נעצר איש הדת סעיד חוסיין קזמייני בורוג'רדי בגין התנגדותו ל"ולאית אלפקיה" (שלטון חכם ההלכה).
בורוג'רדי דגל בהפרדת הדת מהמדינה ובהגנה על ה"ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם".
מערכת המשפט האיראנית ידועה בשל היותה תומכת בתעמולה.
זאת מתבטא במיוחד במערכת בתי הסוהר של איראן שבה אסירים פוליטיים כל חומר קריאה בעל אופי חילוני כמו סופרים מערביים, או אפילו חומר דתי שלא מסכים או מתנגד לאידאולוגיית הרפובליקה האסלאמית כמו עבודתו של עלי שריעתי נאסר לקריאה.
הבסיג' הם התומכים המקומיים והבסיס של ממשלת איראן.
ניתן להגדיר באופן כללי את משימת הבסיג' בכללותה כסיוע לשמירת החוק והסדר, אכיפת ערכים אידאולוגיים ואיסלאמיים ומאבק ב"השתלטות המערבית", סיוע למשמרות המהפכה בהגנה על המדינה מפני איומי חוץ, ומעורבות בפרויקטים כלכליים מדינתיים.
בעזרת תמיכת משמרות המהפכה, חברי הבסיג' מאומנים בטכניקות תעמולה ולוחמה פוליטית באמצעות כלי תקשורת.
ישנם כ־21,000 "כתבים" מתנדבים שהתאמנו עם משמרות המהפכה בשימוש על גלי תקשורת ומדיה רבים, הכוללים רשתות חברתיות, טלוויזיה, רדיו, מדיה מודפסת, ואינטרנט.
לדברי הארגון עיתונאים ללא גבולות, באיראן, משמרות המהפכה הודיעו לאחרונה על שאיפתם לבנות פלטפורמה דיגיטלית משלהם על ידי השקת 10,000 בלוגים עבור הבסיג'.
שאיפה זו באה באותו הזמן שבו האינטרנט הפך לכלי מרכזי ויעיל בחשיפת שחיתות בדרגות הגבוהות ביותר של ההנהגה האיראנית.
חיל משמרות המהפכה האסלאמית, עשה שימוש במבצעים ואמצעים פסיכולוגיים כנגד מטרות צבאיות.
לדברי האייתוללה ח'אמנאי, "העדיפות העיקרית של המדינה היא להתמודד עם הלחימה ה"רכה" של האויב שמטרתה ליצור ספק, מחלוקת ופסימיות בקרב המוני העם."
ערוץ השידור של הרפובליקה האיסלאמית של איראן (IRIB) הוא הספק היחיד, הרשמי, של שידור חדשות לעם האיראני ולשאר העולם.
ה-IRIB מפעיל ערוצים רבים במספר רב של שפות וידוע כי הוא משדר תעמולה.
ה-IRIB הוא האמצעי המרכזי שבאמצעותו נוצרת ומופצת כל התעמולה האיראנית ברחבי העולם.
לערוצים המרובים המרכיבים את IRIB יש מטרה ספציפית.
בכל ערוץ IRIB מכונה ישראל "המשטר הציוני" או "הישות הציונית".
ביקורו של מחמוד אחמדינז'אד באוניברסיטת קולומביה בסתיו 2007 היה, על פי חדשות BBC, ניסיון לשכנע את הדעה הבינלאומית ואת אוכלוסיית ארצות הברית בצדקת עניינו.
איראן קיימה ועדה למניעת טרור בהשתתפות נציגי מדינות שכנות ובהן: אפגניסטן, עיראק, פקיסטן, סודאן, טג'יקיסטן ומאוריטניה.
וכן סגנו של נשיא קובה, שרים ועוד נציגים אחרים בדרגה גבוהה מ-60 מדינות, נציגי האומות המאוחדות, הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי וארגונים אזוריים אחרים כמו גם חוקרים מכובדים ופעילי שלום מכל רחבי העולם השתתפו בוועדה.
מטרת הוועידה הייתה למצב את איראן ככזו שמונעת טרור ואף נלחמת בו.
למרבה האירוניה, רבים מנציגי העמים שנכחו, כולל רבים מהנציגים האפריקאים, השתמשו או משתמשים בטרור במדינותיהם.
ועדת האנטי טרור לכאורה זו היא דוגמה לתעמולה המיושמת באמצעי זה.