tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במובנים רבים, כדי לנקום את רצח אביה היא חייבת להתנהג כמו גבר: להתמקח עם בעל החנות עבור נשק וסוסים, לרכב אל תוך השממה, לישון תחת כיפת השמיים ולהפגין "אומץ אמיתי".
ההחלטה של האחים כהן להפוך את דמותה מאישה צעירה (כמו בסרט המקורי) לילדה על סף גיל ההתבגרות היא משמעותית: התמימות המינית של רוס מאפשרת לשאר הגברים סביבה להתייחס אליה באופן אבהי ולא מיני.
בתוך כך, רוס ממוקמת לא בדיוק כאישה ולא בדיוק כגבר, אלא כדמות הפועלת בעולם שבו החוקים המגדריים הרגילים (ובעיקר החוקים של המערבון הקלאסי) מאבדים את תוקפם.
כמו הדמויות הנשיות המעטות שבכל זאת זכינו לראות אצל הכהנים, היא מפגינה תכונות שנחשבות באופן מסורתי לגבריות כמו אקטיביות, תעוזה ונחישות.
מעל לכל – למרות גילה הצעיר, היא הדמות הכי חכמה בסביבה.
אומנת היא עובדת המועסקת בטיפול בילדים בבתי משפחות.
באופן מסורתי, אומנות היו משרתות משקי בית גדולים אשר דווחו ישירות אל הגברת של הבית.
כיום, מטפלות העולם המודרני, כמו עובדים מקומיים אחרים, יכולות להתגורר בתוך או מחוץ לבית בהתאם לשעות העבודה ונסיבות העבודה שלהן לבין אלה של מעסיקיהן.
מטפלות מקצועיות מוסמכות בדרך כלל בהחייאה, עזרה ראשונה מוסמכת, ובעלות תואר או הכשרה להתפתחות הילד.
במגילת אסתר מרדכי היהודי מתואר בתור מי שמשמש בתור אומן לדודניתו אסתר אחרי מות הוריה.
דמותה של פייטון פלנדריה / גברת מוט (אותה מגלמת רבקה דה מורניי), היא האומנת בסרט המותחן "היד שמנדנדת את העריסה" (1992).
דמותה של גברת בירד, האומנת ועוזרת הבית של משפחת בראון בסדרת הספרים הקלאסית של מייקל בונד "הדוב פדינגטון".
דמותה של מרי פופינס בסדרת ספרי הילדים הקלאסית של פמלה לינדן טרוורס.
ג'ולי אנדרוז מגלמת את מרי פופינס בעיבוד הקולנועי משנת 1964.
אמילי בלאנט מגלמת את מרי פופינס בעיבוד הקולנועי הסיקוולי משנת 2018.
דמותה של נני בסדרת האנימציה "חבובוטף"
דמותה של פראן פיין (אותה מגלמת פראן דרשר) בקומדיית המצבים "נני"
דמותו של טוני מיסלי (אותו מגלם טוני דנזה) בקומדיית המצבים "מי הבוס?"
דמותו של אנדי ה"מאני" (אותו מגלם אדם דווין) בקומדיית המצבים "משפחה מודרנית".
אוּמְפַּטַמְפָּה הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
הוא יצא לאור בנובמבר 1994, על ידי חברת התקליטים IMP דאנס בע"מ.
האלבום הגיע למעמד של אלבום פלטינה על מכירות של למעלה מ-45,000 עותקים, הישג שאף זמרת לא הגיעה אליו עד אז, מלבד הזמרות ריטה וירדנה ארזי.
ארבעת הסינגלים שהופצו מתוך האלבום נכנסו למצעד הפזמונים העברי השנתי תשנ"ה: "ישנן בנות" (מקום רביעי), "אני לא יכולה בלעדיך" (מקום חמישי), "נוסעת לפטרה" (מקום 25) ו"בתולה" (מקום 34).
פרט לשלישי שצוין, כולם דורגו במקום הראשון במצעד העברי השבועי של רשת ג' וזכו להצלחה ארצית.
האלבום יצא בארבע מהדורות שונות.
בראשונה לא נכלל "לילה טוב אירופה", איתו הגיעה אינטרנשיונל למקום השני בקדם-האירוויזיון 1995. בשנייה צורף השיר כרצועת בונוס, אף שלא הופיע ברשימת הרצועות.
ההבדל היחיד בין השלישית והרביעית היה פס צהוב אופקי שצויר בחלקה העליון של העטיפה, והסתיר חלק משיערה של אינטרנשיונל.
"לילה טוב אירופה" היה השיר איתו אינטרנשיונל התחרתה ב-1995 בתחרות קדם-האירוויזיון, אך הגיעה למקום השני.
הרצועה העוקבת, "פטראנס" היא גרסה דאנסית לשיר "נוסעת לפטרה", אשר מופיע באלבום.
ב"פטראנס" הושמטו מילים ושורות וגם הפזמון, שהופיעו בשיר המקורי.
"אני לא יכולה בלעדיך" הוקלט בשתי גרסאות שונות.
הראשונה היא גרסתו הרגילה והשנייה (המכונה "פאוור דאנס") מקוצרת והמקצב שלה מהיר יותר.
את "ישנן בנות" ביצעה במקור להקת הנח"ל בתוכניתה "הנח"לאים באים הנח"לאים באים" מ-1967, כשהסולנית היא שולה חן.
בגרסתה של אינטרנשיונל, שהייתה יותר קצבית ולוותה בווידאו קליפ, שולבה נעימת מארש צה"ל, אותה חיבר יואב תלמי.
במופע "ארץ ישראל המתחדשת" שהוקלט ב-1996 ויצא על גבי אלבום, ביצעה אינטרנשיונל את השיר בדואט עם חן.
"Umpatampa" הוא קטע כלי שזכה להצלחה בישראל ודורג במצעד השנתי של רשת ג'.
הופץ בנובמבר 1994 כסינגל מתוך אומפטמפה ובשנת 1995 הופץ מחדש כסינגל מאיפיטמפה.
"Right Now" הוא קטע כלי נוסף.
"בתולה" הוא שיר הומוריסטי שמדבר על נערה יפה שמפתה גברים אך מתעקשת לשמור על בתוליה.
אזורתאריך יציאהפורמטגרסהחברת תקליטיםמקורכלל העולםנובמבר 1994תקליטוררגילהIMP דאנסדצמבר 1994הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית • קלטת שמעמהדורה מחודשת
אומרורו (Omaruru) היא עיר במחוז ארונגו בנמיביה.
באומרורו מתגוררים 14,000 תושבים ושטחה הכולל הוא 352 קמ"ר.
אומרורו ממוקמת ליד הרי ארונגו, נהר אומרורו, היבש בדרך כלל, עובר דרכה.
השם "אומרורו" הגיע משפת ההררו המקומית, ומשמעות השם - "חלב מר", וזאת מפני שכשהבקר רועה בצמחייה המקומית נעשה חלבו מר.
אומרורו ידועה ביקבים שלה, וכן בפסטיבל השנתי המתקיים בעיר, בו בני שבט ההררו מנציחים את הצ'יפים הקודמים של השבט.
כמו כן, אומררו נמצאת בקרבת אתר הנקרא "אוטג'הנאמאפררו" (Otjihenamaparero) בו נמצאו טביעות רגליים של דינוזאורים.
בשנת 1871 הקימו אנדרס אולסון ואקסל אריקסון מבשלת שיכר באומרורו.
אריקסון, אוריניתולוג וסוחר שוודי, הקים גם כן מרכז מסחרי במקום.
המרכז המסחרי שגשג, ובשנת 1878 הוא העסיק כ-40 לבנים.
העסקים של אריקסון הושתתו על סחר ארוך טווח בין דרום אנגולה למושבת הכף, והדבר הצריך הקמת נתיבי מסחר אזוריים.
בשנת 1872 נבנה באומרורו מרכז מיסיון (כיום מוזיאון), שהותקף בשנת 1904 במהלך רצח העם של ההררו והנאמה.
אומרורו היא העיר היחידה בנמיביה שאינה מחוברת לקו המים הנמיבי.
אספקת המים של העיר באה מבורות לאורך נהר האומרורו, שמנוהלות על ידי העירייה.
אומרורו מחוברת לקו הרכבת הטרנס-נמיבי.
אומפרזול (Omeprazole) היא תרופה המעכבת משאבות פרוטונים (proton pump inhibitor) ונוגדת חומציות בקיבה.
בישראל נסחר גם בשמות אומפרדקס, אומפרה, לוסק ואומפרדקס Z.
אומפרזול משמשת לטיפול בצרבת, רפלוקס קיבתי ושטי (GERD), כיב (אולקוס) קיבתי ותריסריוני, הפרעות בעיכול ודלקת קיבה (gastritis).
התרופה יכולה להיות משולבת עם אנטיביוטיקות קלריתרומיצין ואמוקסיצילין למשך 7 עד 14 יום לטיפול המשולש בהליקובקטר פילורי.
כוללת הנחיה להימנע מאומפרזול במצבים הבאים: רגישות (אלרגיה) לחומרי התרופה או לתרופות דומות (פנטופרזול, לנסופרזול, ראבפרזול, אסומפרזול), נטילת נלפינביר, קושי או כאב בבליעת מזון, הקאה דמית, צואה דמית או שחורה, צרבת עם טשטוש, הזעה או סחרחורת, הופעת כאב חזה תכופה או גיל מתחת 18.
תופעות לוואי ששכיחותן אינה ידועה כוללות ירידה ברמת המגנזיום בדם ועליה בסיכון לסרטן קיבה.
תופעות הלוואי הנפוצות ביותר של התרופה (עד 1 מכל 10 מטופלים) הן: כאב ראש, השפעות על הקיבה או על המעי: שלשול, כאב בטן, עצירות, נפיחות (גזים), בחילה או הקאה ופוליפים שפירים בקיבה.
תופעות לוואי שאינן שכיחות (עד 1 מכל 100 מטופלים) כוללות נפיחות ברגליים ובקרסוליים, נדודי שינה, סחרחורת, תחושת עקצוץ ונימול, תחושת נמנום, תחושת סחרור (ורטיגו), שינויים בבדיקות דם לבדיקת תפקודי כבד, פריחה בעור, פריחה גבשושית (סרפדת) וגירוד בעור וכן הרגשה כללית לא טובה וחוסר אנרגיה.
עוד תופעות לוואי, נדירות יותר (וחלקן מסוכנות), מפורטות בעלון לצרכן.
אומפרזול עלול להשפיע לרעה כאשר ניטל בשילוב עם נלפיביר, אטזנביר, סקווינביר (תרופות נגד HIV), דיגוקסין, דיאזפם, פניטואין, נוגדי קרישה כמו וורפרין (קומדין), ריפאמפיצין, טקרולימוס, מיקופנולאט, היפריקום (מוכר גם כרמוטיב), צילוסטזול, קלופידוגרל, ארלוטיניב, מתוטרקסט ועוד.
אומפרזול הוא מעכב משאבות פרוטונים.
הוא מדכא הפרשת מיצי קיבה על ידי עיכוב סלקטיבי של משאבת פרוטונים.
משאבה זאת נמצאת בתאים הפריאטליים בקיבה.
עצירה פתאומית של נטילת התרופה עלולה לגרום לקיבה לייצר הרבה יותר חומצה, ולגרום לתסמינים לחזור.
הפחתת המינון בהדרגה, לפני הפסקה מוחלטת, תמנע זאת.
משך הספיגה הוא 3-6 שעות.
ספיגה של אומפרזול היא מקסימלית בעת עיכול מזון שכן חוסמי הפרוטונים חוסמים קולטנים הפעילים בעיקר בעת שהמזון נעכל, ולכן רצוי ליטול תרופה זו שעה לפני האוכל (עם או בלי כוס מים) וזאת מכיוון שלתרופה עצמה לוקח זמן להגיע למעי ולהיספג.
זמינות ביולוגית (bioavailability) היא 60% בקירוב.
המטבוליזם של התרופה מתבצע על ידי מערכת cyp450 בעיקר בכבד.
80% מהתוצרים של התרופה מופרשים בשתן ו-20% מופרשים בצואה.
זמן מחצית חיים (t1/2) שעה עד שעה ורבע.
אומצה מפולפלת (בצרפתית Steak au poivre) היא מנה השייכת למטבח הצרפתי ומורכבת מסטייק, לרוב פילה מיניון, המתובל ברוטב פלפל שחור.
טעמו החריף של הפלפל השחור המבושל יוצר ניגוד לטעמו המתוק והעסיסי של נתח הבשר.
את נתח הבשר טובלים במצע של גרגרי פלפל שחור, לרוב במחבת עם שמן או עם חמאה.
את הסטייק צולים בחום גבוה, עד שהמעטפת שלו נהיה קשה וחמה, בעוד שמפנים הוא רך (מידת עשייה מדיום-וול).
לאחר מכן מוציאים את הסטייק מן המחבת ונותנים לו להתקרר במקצת טרם הגשתו.
המנה המכונה "Steak au poivre", מכילה בנוסף לאלה מעט קוניאק, בצלצלים, שמנת וחרדל דיז'ון.
לצד המנה נהוג להגיש תפוחי אדמה מבושלים או צ'יפס.
מנה זו מוגשת במסעדות צרפתיות רבות בערים הגדולות.
אומץ תחת אש הוא סרט מתח ופעולה אמריקאי משנת 1996, בכיכובם של דנזל וושינגטון, מג ראיין, שון אסטין, לו דיאמונד פיליפס, סקוט גלן, סת' גיליאם, מאט דיימון, מייקל מוריארטי.
הסרט מבוסס על ספר שכתב פטריק שיין דאנקן.
על קולונל נאט סרלינג (דנזל וושינגטון), קצין ריינג'רס ושריון בצבא ארצות הברית אשר פיקד על גדוד טנקים במלחמת המפרץ, הוטל לחקור את נסיבות מותה של קפטן קרן ואלדן (מג ראיין), טייסת מסוקים במלחמת המפרץ.
ואלדן וצוותה נשלחו לחלץ כוח חיילים שהותקף.
המסוק התרסק וואלדן וצוותה נדרשו להדוף את חיילי הצבא העיראקי עד שחולצו.
מפקדה המליץ עליה למדליית הכבוד, אך כדי שהמלצה זו תאושר סרלינג חייב לגלות את האמת שמסתירים חייליה ששרדו את הקרב.
אם יתברר שאכן פעלה בגבורה יוענק לה, לאחר מותה, העיטור.
סרלינג עצמו רדוף בשל תקרית בשדה הקרב, במהלכה הורה לפתוח באש על כוח שריון לא מזוהה.
לאחר מעשה התברר שירה על אנשיו, וחלקם נהרגו.
בהמשך התעשת סרלינג ופיקד באומץ על אנשיו עד להשלמת המשימה.
על מעשיו עוטר בכוכב הכסף.
אומרו סיסוקו אמבאלו (בפורטוגזית: Umaro Sissoco Embaló; נולד ב-23 בספטמבר 1972) הוא פוליטיקאי, איש צבא ומדינאי גינאי, ונשיא גינאה ביסאו לשעבר, שהודח בהפיכה צבאית ב־26 בנובמבר 2025. בעבר כיהן גם כראש הממשלה.
הוא למד יחסים בין-לאומיים ומדע המדינה בליסבון ובאוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד.
אמבאלו דובר שפות רבות, ובהן פורטוגזית, אנגלית, צרפתית, ערבית, סוואהילי וספרדית.
במקביל גם שירת בצבא המקומי ולמד לימודי ביטחון במקומות רבים, ובהם תל אביב-יפו, יוהנסבורג, בריסל ופריז.
אמבאלו נושא בדרגת בריגדיר גנרל.
מנובמבר 2016 ועד ינואר 2018 עמד בראשות הממשלה.
אמבאלו התמודד בבחירות לנשיאות בשנת 2019 הוא סיים במקום השני בסיבוב השני עם כ-27% מהקולות.
מהסיבוב השני ניצח עם רוב של כ-54% מהקולות.
כנגד הבחירות הושמעה ביקורות רבה, ובית המשפט העליון והפרלמנט לא אישרו את תוצאותיהן.
למרות זאת, ארגן אמבאלו טקס השבעה אלטרנטיבי ובכך נכנס לתפקיד.
ב-26 בנובמבר 2025, שלושה ימים לאחר הבחירות , הודח בהפיכה צבאית ויצא לגלות בסנגל.
אומר הוא דמות מקראית, בנו של אליפז ונכדם של עשו ועדה.
לאומר היו ארבעה אחים: תימן, צפו, געתם וקנז וכן אח למחצה, מפילגשו של אביו, תמנע: עמלק, שהיה אבי העם הראשון שנלחם בעם ישראל.
ייתכן שהשם אומר מגיע מהשורש א-מ-ר, המשמש רבות לשמות פרטיים, כגון אמריה, ומשקלו של השם שווה למשקלו של השם יובב ושובל.
אומץ אמיתי הוא מערבון אמריקאי משנת 1969 בבימויו של ג'ון הת'וואי, עם ג'ון ויין, קים דארבי וגלן קמפבל בתפקידים הראשיים.
ג'ון ויין שיחק גם בסרט המשך בשם "רוסטר קוגבורן" (1975) לצדה של קתרין הפבורן שהצליח פחות.
התסריט מבוסס על הרומן רב המכר "אומץ אמיתי" מאת צ'ארלס פורטיס משנת 1968. רימייק לסרט נעשה ב-2010 בהפקתם ובבימוים של האחים כהן.
1880, מחוז יל בארקנסו - פרנק רוס (ג'ון פיקארד), יוצא לפורט סמית ביחד עם עוזרו טום צ'ייני (ג'ף קורי) לרכוש סוסים אצל קולונל סטונהיל (סטרות'ר מרטין).
בתו מאטי (קים דארבי) בת ה-14 מנהלת את כספי החווה נותנת לו את הכסף לרכישה ועוד שתי מטבעות זהב "למזל" היא חוששת מצ'ייני שיש לו עבר לא טוב ואביה לקח אותו לחווה כדי לשקם אותו.
בפורט סמית משתכר צ'ייני, רב עם רוס, הורג אותו ושודד את כספו.
היא מגיעה לפורט סמית, נוכחת בתליית שלושה פושעים ונתקלת במרשל רובן "רוסטר" קוגבורן שהביא מספר פושעים למעצר ומעיד בפני "השופט התליין" יצחק צ'ארלס פרקר על מקרה בו נאלץ להרוג עבריין כהגנה עצמית.
מאטי מבקשת מקוגבורן ללכוד את צ'ייני אך הוא מסרב בתחילה ומתייחס אליה כילדה.
רק לאחר שהיא מציעה לו 100 דולר הוא מתרצה.
הוא מעוניין ללכוד את צ'ייני ביחד עם האקדוחן "לאקי" נד פפר (רוברט דובאל) אותו הוא מחפש זמן רב.
קוגבורן הוא מבוגר, שתיין ושתום עין אך מאטי מאמינה בו.
בפונדק בו היא מתגוררת היא פוגשת בריינג'ר לביף (גלן קמפבל) מטקסס שרודף אחרי נד פפר שרצח סנטור מטקסס ויש פרס ללכידתו.
קוגבורן ולביף מחליטים לצאת ביחד ולהתחלק בפרס.
הם מסרבים לצרף את מאטי אך היא עומדת על כך וכשהם חוצים את הנהר במעבורת היא חוצה אותו על סוס.
הם מגיעים לשטח בשליטת האינדיאנים.
ומקבלים ידיעות על נד פפר.
הוא אמור להגיע עם אקדוחניו לבקתה בה נמצאים שני אקדוחנים - קווינסי (ג'רמי סלייט) ומון (דניס הופר) ולהצטרף אליהם לשוד מרכבת דואר.
הם משתלטים על שניהם ומאיימים עליהם.
מון מתחיל לדבר אך קווינסי הורג אותו בסכין וקוגבורן יורה בו.
לפני שהוא מת אומר קווינסי שהם מחכים לנד פפר וחבורתו.
קוגבורן ולביף אורבים לנד פפר ואקדוחניו והורגים אחד מהם אך פפר מצליח להימלט.
הם ממשיכים בדרכם, מאטי יורדת לנהר להתרחץ ונתקלת בצ'ייני.
היא יורה ופוצעת אותו קלות אך נופלת בשבי נד פפר וחבורתו שנזעקים לשמע היריות.
קוגבורן קורא לפפר להניח למאטי ונד דורש ממנו להסתלק.
קוגבורן מסכים ומתרחק ופפר משאיר את מאטי עם צ'ייני ויוצא עם אקדוחניו לקראת קוגבורן.
מתפתח קרב יריות בו מצליח קוגבורן לפגוע בכולם וגם לפצוע את פפר.
סוסו של קוגבורן נפגע ונופל עליו ופפר הפצוע מתקרב אליו כדי לחסלו אך מחוסל ממרחק על ידי לביף.
בינתיים מנסה צ'ייני לחסל את מאטי אך היא יורה בו ומהדף היריה היא נופלת לבור מלא נחשים ארסיים.
לביף חוזר, צ'ייני זורק עליו אבן ופוצע אותו קשה בראשו.
למקום נזעק קוגבורן, אשר מחסל את צ'ייני ומשתלשל בחבל לבור כדי להציל את מאטי שכבר הוכשה.
לביף הפצוע קשה קושר את החבל לסוסו ומעלה אותם למעלה ואז מת.
קוגבורן מטפל במאטי ודוהר אתה במהירות לקבלת טיפול רפואי והיא ניצלת.
לבסוף מביאה מאטי את קוגבורן לקבר אביה ומבקשת שייקבר בעתיד ליד קברה.
הוא מסכים ודוהר בשמחה מעל למשוכות כדי להראות לה שהוא עדיין בכושר.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'ון וייןרובן רוסט קוגבורןמרשלקים דארבימאטי רוסגלן קמפבללביףריינג'ררוברט דובאל"לאקי" נד פפראקדוחןג'ף קוריטום צ'ייניאקדוחןדניס הופרמוןאקדוחןג'רמי סלייטאנרט קווינסיאקדוחןג'ון פיקארדפרנק רוסאבא של מאטיסטרות'ר מרטיןקולונל סטונהילסוחר סוסיםג'יימס וסטרפילדהשופט פרקרקוני סויראישה בטקס התלייה
הנהר אומפקווה זורם בדרום-מערב אורגון בארצות הברית.
הנהר, באורך 179 קילומטרים, מנקז כ-12,000 קילומטרים רבועים ונשפך לאוקיינוס השקט.
הנהר, אחד מהנהרות העיקריים הנשפכים ל, והידוע בדגי הבס וה- (באנגלית shad) שבמימיו, מנקז רשת רחבת ידיים של עמקים בהרים ממערב לרכס קסקייד ומדרום ל, שממנו הוא מופרד על ידי רכס .
ממקורו צפונית-מזרחית ל, האומפקווה זורם לצפון-מערב דרך ונשפך לאוקיינוס השקט ביישוב .
הנהר ויובליו זורמים כמעט במלואם בתוך מחוז דאגלס, המכיל את רוב אגן הניקוז של הנהר מרכס קסקייד ועד לחוף.
"מאה העמקים של האומפקווה" מהווים את לב ליבה של של דרום אורגון, המרוכזת בדרך כלל ברוזברג.
שבטי הילידים שבאגן הניקוז של האומפקווה כוללים כמה שבטים, כמו שבט האומפקווה התחתון ושבט האומפקווה העליון (על שמם נקרא הנהר), וה.
שבטים אלו היו עדים לחלק גדול מהשיטפון הגדול של 1862, שבמהלכו עלו פני המים באומפקווה ובנהרות אחרים לרמות כה גבוהות שאפילו הילידים הזקנים ביותר מעולם לא ראו שיטפון גדול יותר.
מקורם של הנהרות ו ברכס הרי הקסקייד בדרום אורגון, והם זורמים בדרך כלל מערבה במשך יותר מ-150 קילומטרים כדי להתאחד כ-10 קילומטרים מצפון-מערב לרוזברג.
בטרמינולוגיה מודרנית, המונח "עמק אומפקווה" מתייחס לפעמים למחוזות התחתונים המאוכלסים של נהר האומפקווה הדרומי דרומית לרוזברג, לאורך המסלול של הכביש הבין-מדינתי 5. מקורו של האומפקווה הצפוני מהפשרת שלגים והוא נחשב לאחד מהנהרות הבולטים של סטילהד של הקיץ במערב.
מרוזברג, האומפקווה זורם בדרך כלל לצפון-מערב דרך עמקים חקלאיים רחבים ברכס חוף אורגון במסלול עקלתוני על פני היישוב והעיר .
באלקטון הוא פונה לזרום מערבה דרך קניון צר יותר על פני , שנמצאת בקצה השפעת הגאות.
בשלב זה, הופך הנהר אומפקווה לראוי לשיט ספינות.
הוא נשפך לאוקיינוס השקט ביישוב ליד .
הוא קולט את נהר מצפון ליד השפך שלו בווינצ'סטר ביי.
מגן על ספינות המתקרבות לשפך הנהר.
האומפקווה הוא אחד מארבעת הנהרות הגדולים באורגון שמתחילים ברכס קסקייד או מזרחה ממנו ומגיעים לאוקיינוס השקט.
האחרים הם הנהר רוג (באורגון), הנהר קלאמת (הזורם מאורגון לקליפורניה) והנהר קולומביה, הזורם מקולומביה הבריטית לוושינגטון והאוקיינוס השקט בין אורגון לוושינגטון.
בין היובלים שקיבלו שם, מהמקור לשפך, הם הנהרות האומפקווה הצפוני והאומפקווה הדרומי, ואחריהם הידן ואלי (Hidden Valley), , מיל (Mill), האברד (Hubbard) ורוק (Rock).
בהמשך בוטל (Bottle), קוגר (Cougar), וולף (Wolf), פאוול (Powell), לאונרד (Leonard), באסין (Basin) ולוסט (Lost), ואחריהם קניון גלאגר (Galagher Canyon).
בהמשך הזרם נמצא ואז גראבה (Grubbe), הארט (Hart), בינר (Beener), גולד (Gould), סוייר (Sawyer), פרדייז (Paradise), סטוני ברוק (Stony Brook), וליטל סטוני ברוק (Little Stony Brook).
מיל קריק (Mill Creek) הוא הבא, ואחריו לודר (Luder), שרלוט (Charlotte), פרנקלין (Franklin), אינדיאן צ'רלי (Indian Charlie), הארווי (Harvey) ודין (Dean).
לחלקו התחתון של הנהר נשפכים היובלים הנהר סמית (Smith River) והנחלים שולפילד (Scholfield), פרובידנס (Providence) ווינצ'סטר (Winchester).
בתחילת המאה ה-19, אולץ שבט אומפקווה העליון לוותר על מרבית אדמותיו לטובת ממשלת ארצות הברית בהסכם 1854 עם האומפקווה והקלאפויה, והסכים לעבור לשמורה ב כחלק מ.
עמק נהר האומפקווה היה מיושב על ידי כמה קבוצות אינדיאנים שונות: בעיקר משבט האמפקווה העליון דוברי אתאבסקית, קבוצת האומפקווה של קאו קריק (Cow Creek Band of Umpqua) דוברי הטאקלמן (Takelman), היונקיה (Yoncalla, השייכים לקלאפויה) בצפון, והקיץ' (Quich משבט אומפקווה התחתון) מסקוטסברג/ולס קריק אל החוף.
הקיץ' (או הקויטש) דיברו ניב של שפת .
השיטפון הגדול של 1862 היה שיטפון בנהר האומפקווה הגדול ביותר שהכירו כל האינדיאנים באזור באותה תקופה, והמים היו גבוהים ב-3 עד 4.6 מטרים מהשיטפון של 1853. הנהר גאה עלה מ-3 בנובמבר ל-3 בדצמבר, ירד במשך יומיים ואז עלה שוב עד 9 בדצמבר.
בפורט אומפקווה, נותק הקשר במעלה הנהר מעל סקוטסברג, והנהר התמלא בבתים צפים, אסמים, מסילות ותוצרת חקלאית.
הנהר סחף את רכושם של המתנחלים.
נזק גדול התרחש גם בנהר הרוג ובנחלים קטנים אחרים.
הנהר אומפקווה הוא יעד פופולרי לדיג זבובים ורפטינג במים לבנים.
יש בו ריכוז גבוה של סטילהד והוא גם משכן של אלתית, חדקן, בס ו- (באנגלית shad).
יש כמה אתרי מחנאות ופארקי מעונועים על הנהר אומפקווה, שחלקם מציעים אתרים לקרוואנים על שפת הנהר, רמפות להורדת סירות, עמדות לניקיון דגים, ומקלחות חמות לשימוש האורחים.
אומץ ללא חת: מריוות'ר לואיס, תומאס ג'פרסון ופתיחתו של המערב האמריקאי הוא ספר ביוגרפיה מאת ההיסטוריון האמריקאי סטיבן אמברוז, שפורסם בשנת 1996. הספר עוסק בדמותו של מריווד'ר לואיס ובמשלחת לואיס וקלארק שנשלחה על ידי תומאס ג'פרסון לחקור את המערב שנרכש במסגרת רכישת לואיזיאנה.
הספר מבוסס על יומנים ומכתבים שכתבו לואיס, ויליאם קלארק, תומאס ג'פרסון, וחברי קורפוס התגליות (Corps of Discovery).
אף שחלק הארי של הספר עוסק במשלחת עצמה, כמה פרקים מוקדשים גם לראשית חייו של לואיס כבן למעמד בעלי האחוזות בווירג'יניה וכמזכירו האישי של ג'פרסון, וכן לשירותו כמושל טריטוריית לואיזיאנה ולמותו בנסיבות טרגיות בשנת 1809.
הספר מתאר בפירוט את מסלול המשלחת, את המפגשים עם שבטי ילידים אמריקאים, את התגליות המדעיות, את הטבע והנוף, ואת הקשיים הפיזיים.
כביוגרפיה, הספר ממוקד כולו בדמותו של לואיס, בעוד שקלארק, סקאג'וויה ואחרים מופיעים דרך קשריהם עמו.
הספר ממקם את סיפור המשלחת והאדם המרכזי שבה – לואיס – בתוך הקשר רחב של תקופת נשיאותו של ג'פרסון, מדיניות ארצות הברית כלפי הילידים והרחבת ההתיישבות מערבה.
הטקסט מלווה במפות ובאיורים – חלקם של לואיס עצמו.
הספר הגיע למקום הראשון ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס בשנת 1996.
במאי 2014 הודיעה רשת HBO כי תפיק מיני-סדרה בת שישה פרקים על בסיס הספר, שתיקרא Lewis and Clark.
הסדרה תוכננה בכיכובם של קייסי אפלק (כמריוות'ר לואיס), מתיאס שנארטס (כוויליאם קלארק), וטנאיה בייטי (סקאג'וויה), עם טום הנקס, בראד פיט ואדוארד נורטון כמפיקים בפועל.
הצילומים החלו במחוז מניטובה שבקנדה בקיץ 2015, אך הופסקו באוגוסט לאחר שהבמאי ג'ון קארן והצלם רוב הארדי עזבו את ההפקה בשל חילוקי דעות אמנותיים.
בפברואר 2016 הודיעה HBO על ביטול סופי של הפרויקט.
אומנת עם שרירים הוא סרט קומדיה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1993. את הסרט ביים מייקל ג' קפלן ובתפקיד הראשי מככב המתאבק והשחקן האמריקאי האלק הוגאן.
הסרט הופק על ידי חברת New Line Cinema והוא נחשב לניסיון לשלב את תדמיתו הקשוחה של הוגאן עם קומדיה משפחתית.
שיין דניאלס (הוגאן) הוא מתאבק מקצועי לשעבר המתמודד עם טראומות מעברו.
כאשר חברו הטוב מציע לו עבודה זמנית כמאבטח בביתו של ממציא עשיר, שיין מגלה כי תפקידו האמיתי הוא לשמש כאומנת לשני ילדיו של הממציא – ילדים שובבים במיוחד שמביאים להתפטרות כל אומנת תוך ימים ספורים.
למרות התנגדותו הראשונית, נקשר שיין לילדים ונכנס לעולמם, תוך כדי שהוא נאלץ להילחם בנבל מרושע המנסה לגנוב פטנט טכנולוגי חשוב.
הסרט צולם בפלורידה שבארצות הברית, והופץ לאקרנים בארצות הברית ב־8 באוקטובר 1993. בישראל הוקרן הסרט בקולנוע תחת השם "אומנת עם שרירים", ובמהלך שנות ה־90 שודר גם בערוצי טלוויזיה מקומיים וזכה לפופולריות מסוימת בקרב ילדים ובני נוער.
הסרט זכה לביקורות שליליות ברובן.
באתר הביקורות Rotten Tomatoes הוא מחזיק בציון נמוך מאוד (פחות מ־10% בקרב מבקרי קולנוע), והוא אף נחשב בעיני רבים לאחד מתפקידיו הפחות מוצלחים של הוגאן.
הביקורת העיקרית הייתה על התסריט הפשטני, ההומור הבנאלי, והניסיון המאולץ לשלב אלמנטים של פעולה עם קומדיה משפחתית.
הסרט הכניס כ־4.3 מיליון דולר בלבד בארצות הברית, לעומת תקציב הפקה מוערך של כ־10 מיליון דולר, מה שהופך אותו לכישלון קופתי.
"אומץ" הוא אלבום האולפן השני של הזמרת והיוצרת הישראלית ליהי טולדנו.
האלבום יצא לאור ב-28 באוקטובר 2025, תחת חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק ישראל, כשנה וחצי לאחר צאת אלבום הבכורה שלה, "מי אני חושבת שאני".
האלבום הוכרז ב-18 באוקטובר 2025. כסינגל ראשון מתוך האלבום יצא השיר "מדמואזל" ב-4 באוגוסט 2025. טולדנו כתבה את השיר יחד עם צליל קליפי ונדב אהרוני, שגם הפיק אותו מוזיקלית.
טולדנו ביצעה את השיר לראשונה בהופעת הסיום של סיבוב ההופעות שלה במועדון הבארבי.
ב-21 באוקטובר טולדנו הוציאה את הסינגל "אם לא דואגים לי".
האלבום המלא יצא לבסוף ב-28 באוקטובר 2025.
טולדנו תיארה את האלבום "אומץ" כניצחון אישי שלה.
היא בחרה בשם "אומץ" לאלבום כיוון שהרגישה צורך להתחדש לאחר תקופה של תחושה מבולבלת ותדר רדום.
השם לאלבום נבחר בהשראת ספר בשם "להיות מאושר", אשר לדבריה שינה את חייה, העביר אותה מסע רוחני והרים אותה.
טולדנו קראה לאלבום על שם התחושה שהספר עורר בה.
האלבום כולל 13 רצועות, המורכבים מ-11 שירים, פתיח וסגיר.
לסגיר האלבום קוראים "פחדים" והוא כולל לחנים של כל שירי האלבום והתייחסותה למה שהטריד אותה במהלך עשייתו.
את שירי האלבום טולדנו כתבה והלחינה, ועיבדו מספר מפיקים שונים, ביניהם עמרי בר, איציק פצצתי, אופירי, נדב אהרוני, אריאל טוכמן, עדי רותם ושגיא ברייטנר.
אומץ מוסרי, הוא מושג ערך, קריאה לפעולה, האומץ לעמוד על מה שנכון ולפעול מסיבות מוסריות למרות הסיכון לתוצאות שליליות כתוצאה מפעולה זו.
אומץ נדרש על מנת לפעול כאשר יש ספקות או חששות לגבי התוצאות.
לכן, אומץ מוסרי כרוך בהתלבטות או מחשבה זהירה.
פעולה רפלקסיבית או קנאות דוגמטית אינן כרוכות באומץ מוסרי מכיוון שפעולות אימפולסיביות כאלה אינן מבוססות על היגיון מוסרי או כוונה מוסרית.
אומץ מוסרי עשוי לדרוש גם אומץ פיזי כאשר התוצאות הן עונש או סכנה גופנית אחרת.
אומץ מוסרי נתפס כצורת אומץ מודרניסטית, במיוחד לנוכח כוח שלטוני סמכותני כלשהו.
גישה הורית שמסייעת להתפתחות אומץ מוסרי
שילוב אומץ מוסרי בהורות [כיצד?] יכול להשפיע על הביטוי העצמי [פרט] של הילד במהלך גיל ההתבגרות המאוחר.
סביר יותר שאדם יגלה אומץ מוסרי בבגרותו אם גדל בכבוד וחמלה מצד הוריו מאשר אם גדל בסביבה אלימה.
הורים המלמדים ערכים מוסריים כמו אמפתיה, צדק, שוויון ואכפתיות כלפי אחרים מעידים על התפתחות אומץ מוסרי.
[6] התפתחות האומץ המוסרי במסגרת ההורות אינה מושפעת רק מערכי המוסר שהורשו להורה, אלא גם מהאוטונומיה של הילדים כיצד לתפוס וליישם את ערכיהם המוסריים.
[5] אלו המשלבים את תרגול ערכיהם המוסריים בחיי היומיום שלהם נוקטים אומץ מוסרי כדי להגן גם על ערכים אלה.
אומץ מוסרי יכול לבוא לידי ביטוי באמצעות פעולה לא אנוכית (אלטרואיזם) שמטרתה להפחית או לבטל אפליה או פגיעה בזולת.
אומץ מוסרי מתבטא כאשר אנשים עומדים על עקרונות מוסריים, גם אם זה מעמיד אותם בסכנה או שהפרת עקרונות אלה אינה משפיעה עליהם ישירות.
חינוך לביטוי של אומץ מוסרי
מעבר לפעולת הורים או בית הספר בתחומי החינוך המוסרי, קמו ארגונים ומוסדות שמטרתם לטפח אומץ מוסרי.
דוגמה בולטת היא המכללה לחינוך לאומץ מוסרי, Moral Courage College, מייסודה של פרופסור אירשד מנג'י (Irshad Manji).
סוגיית האומץ המוסרי היא נושא בשיח מורים ומחנכים על תפקידם של מורים לעמוד על עמדות מוסריות בעבודתם החינוכית גם כאשר זה לא פופולרי ומזמין ביקורת.
הציווי לא תעמוד על דם רעך מופיע כבר בספר וייקרא (יט, 16), "לא תעמוד על דם רעך", והוא מחייב את האדם לא לעמוד מנגד כאשר הוא רואה את זולתו בסכנה או נתון במצוקה אלא עליו להתגייס לעזרתו או הצלתו.
האדם, הסובייקט האנושי, הוא בעל חירות מוסרית ולכן הוא אחראי ליישום המוסר בעולמו.
אל לאדם להישאר אדיש לסבלו של האחר.
במקרא מייחסים אחריות זו כלפי כל אדם באשר הוא.
במסורת הרבנית היותר מאוחרת יש שמגדירים אחריות זו למעגל ישראל בלבד.
בסוגיה זו קובע הרמב"ם ש "כל היכול להציל ולא הציל עובר על לא תעמוד על דם רעך".
(משנה תורה, הלכות רוצח ושמירת נפש, פרק א', הלכה י"ד) חובה זו נכללה בתרי"ג מצוות היהדות (שולחן ערוך, חושן משפט, סימן תכ"ו).
קביעה זו התגלגלה גם לסוגיית "דין רודף" בה נדרש האדם הרואה מישהו רודף אחר זולתו לפגוע בו לעשות לעצירת הרודף בכל דרך אפשרית.
"דין רודף" פותח פתח למעשים של קנאות והוא הועמד במרכזו של שיח פוליטי נוקבת במדינת ישראל לאחר רצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, שרבנים השיתו על ראשו דין זה.
מושג הערך "דין רודף" יכול בפרשנות קיצונית לשמש צידוק למעשה אלימות.
בשנת 1998 נוסף חוק ברוח מצווה זו לספר החוקים של מדינת ישראל - האדם מחויב לפי חוק לבוא לעזרת האחר.
אומץ מוסרי מקושר גם לאזרחים שחושפים שחיתות או מעשי כשל בארגון אליו הם שייכים ומסכנים בכך את מעמדם ופרנסתם.
לכן, נקבע בחוק עיקרון ההגנה על חושפי שחיתות.
אומץ מוסרי מקושר גם לנושאי מחאה כלפי מדיניות הממשלה בנושאים המצויים במחלוקת ציבורית.
אנו מייחסים אומץ רוחני נעלה לכל אלו שפעלו בימי השואה, במציאות של כיבוש רצחני, למען עזרה לזולת, מעשה הצלה, תוך סיכון עצמי.
במהלך השואה, רבים שאינם יהודים הפגינו אומץ מוסרי בכך שסיכנו את חייהם כדי להציל ולסייע בהצלת יהודים, לעיתים קרובות אנשים ומשפחות שמעולם לא פגשו.
הסבירות לסוג זה של אומץ מוסרי נקבעת פחות על ידי גורמים מצביים חיצוניים ויותר מעידה על התכונות והאיכויות הפנימיות של האנשים המצילים יהודים.
חלק מהתכונות המניעות אנשים להפגין סוג זה של אומץ מוסרי כוללות אמפתיה, תחושת אחריות חברתית, סטנדרטים אתיים חזקים כמו צדק ושוויון, שיפוט מוסרי מתקדם ופתיחות לקחת סיכונים.
מעשים הרואיים אלו התמסדו בקטגוריה הישראלית של "חסידי אומות העולם", שנכללו בה לא יהודים שסיכנו את עצמם או חיי משפחתם והושיטו יד עוזרת לזולתם.
כך גם גילויי העזרה ההדדית, תוך חירוף נפש של יהודים ביחס ליהודים ובני אדם אחרים באותה העת זוכים כיום להוקרה.
מנגד, מושמעת ביקורת מוסרית על כל אלו שעמדו מנגד ולא הושיטו יד עוזרת.
היבטים רבים ושונים יכולים לתרום לאומץ מוסרי.
דבר שעשוי לעכב אומץ מוסרי הוא ההשלכות הלא רצויות בחייהם האישיים, החברתיים והתעסוקתיים של המעורבים.
ישנה טענה שדרך אחת להתמודד עם השלכות שליליות אלו ולהגביר את האומץ המוסרי עשויה להיות על ידי הוספת אנונימיות, אולם הבחירה באנונימיות מעידה על העדר נכונות לעמוד מול תוצאות המעשה.
אומץ מוסרי נמצא גם בקורלציה עם מין, גיל ורמות השכלה, הדיון על המוסריות שבכתיבה אנונימית מעלה דווקא את הבריחה מאחריות למעשה הכתיבה או הביטוי תחת מעטה האנונימיות שמשחרר את הכותב מאחריות לדבריו.
אוּמְשְלַגְפְּלָץ הוא כינויה של רחבה בגבולו הצפוני של גטו ורשה, ברחוב סטאבקי (Stawki), בין בית החולים היהודי לבין מפקדת הגסטפו, אשר קישרה בין הגטו ובין החלק הפולני של העיר ורשה עד לסוף מלחמת העולם השנייה.
עם תחילת העברת יהודי הגטו אל מחנה ההשמדה טרבלינקה (על גבולה המזרחי של פולין) ב־22 ביולי 1942, החליטו הנאצים להשתמש בכיכר כמקום שבו ירוכזו היהודים לפני העמסתם, 100 עד 120 איש לקרון, על רכבות המשא שיובילו אותם אל מחנה ההשמדה.
כ־7,000 יהודים הועברו בכל יום, עד לתום ההעברה שבעה שבועות לאחר מכן, ב־12 בספטמבר 1942. בסך הכול הועברו כ־265 אלף יהודים.
כינוי הכיכר אינו קשור בהכרח להעברת היהודים למחנות ההשמדה, שכן גם לפני תחילת השילוחים שימשה הכיכר נתיב ההובלה הרשמי היחיד של סחורות ומצרכים אל הגטו וממנו.
אף על פי שהמונח מתייחס בדרך כלל לכיכר בוורשה, כיכרות דומים היו בערים אחרות בפולין כגון בלודז', בקרקוב ובלובלין.
המקום משמש היום כאתר הנצחה.
אומת האסלאם הוא ארגון אפרו-אמריקאי, אסלאמי, חברתי ופוליטי.
מטרתו המוצהרת היא שיפור מצבם הכללי של האפריקאים-אמריקנים בארצות הברית.
הארגון נוסד בשנת 1930 בדטרויט על ידי וואלאס ד.
פארד מוחמד , ומנהיגו הנוכחי (2018) הוא לואיס פרחאן.
מרכז הארגון נמצא במסגד מרים בעיר שיקגו.
אחת האמונות המקוריות של הארגון הייתה, שמערכת החינוך הציבורית לתלמידים שחורים (שהייתה נפרדת מזאת של הלבנים) מעוותת, במטרה לשמור על עליונות הגזע הלבן.
בהתאם לכך הקים הארגון מוסדות חינוך עצמאיים, ברוח האסלאם.
מייסד הארגון, וולאס פארד מוחמד (1877–1934), הכיר בעיר דטרויט את אלייז'ה מוחמד (1897–1975), שהפך לתלמידו הבולט ביותר.
האחרון הקים מסגדים ברחבי ארצות הברית, הפיץ את תורת מורו, וטען שוולאס מוחמד הוא נציגו של האל.
תלמידיו של מוחמד הפיצו את תורתו ברחובות, באירועים ובבתי כלא, והיא צברה תומכים רבים.
אחד הפעילים הבולטים ביותר של הארגון היה מלקולם ליטל (מלקולם אקס), שהתוודע לתנועה בעת שריצה עונש מאסר על שוד, ונרצח בשנת 1965, בעקבות עימותים ופרישה מהתנועה.
לואיס פרחאן נולד בשנת 1933, עבד כזמר וככנר, והצטרף לארגון בשנת 1955. לאחר מותו של מלקולם אקס, מונה פרחאן לדובר הארגון ולאימאם המסגד של התנועה בעיר ניו יורק.
אחרי מותו של אלייז'ה מוחמד, בשנת 1975, מונה בנו וולאס למנהיג הארגון, הפך אותו למתון ולמתקדם יותר, ושינה את שמו.
פרחאן מצדו, איגד קבוצת מאמינים קיצונים, שפרשו מהארגון בשנת 1978, והקימו מחדש את ארגון אומת האסלאם, בהתאם לעקרונות המייסדים המקוריים.
באוקטובר 1994, עמד פרחאן בראש משלחת בת כ-2,000 חברים, שערכה כנס רשמי בגאנה, בחסות נשיא המדינה.
באוקטובר 1995, הנהיג פרחאן מצעד של מאות אלפים בעיר הבירה של ארצות הברית, וושינגטון די.
הליגה נגד השמצה, הקונגרס היהודי האמריקאי, ארגונים נוספים דוגמת המרכז המשפטי לדרום העני ואף אקדמאים רבים, רואים באומת האסלאם ארגון אנטישמי והומופובי הדוגל בעליונות שחורה, בהתבסס על התבטאויות מנהיגיו (כולל לואיס פרחאן), וקשרי הארגון עם מכחישי שואה ועם ארגונים נאו-נאציים.
הארגון גם הוציא לאור ספרים אנטישמיים (למשל הספר "הקשר המוסתר בין שחורים ויהודים").
מוחמד עלי – מתאגרף אמריקאי במשקל כבד
כרים עבדול-ג'באר – כדורסלן NBA אמריקאי
אייס קיוב – השחקן והראפר האמריקאי (שם הבמה של או'שאה ג'קסון סיניור)
מוס דף – השחקן האמריקאי
מלקולם איקס – פעיל זכויות אדם אמריקאי (עליו מבוסס הסרט הביוגרפי "מלקולם אקס") ואחד ממנהיגיה הנודעים של ארגון אומת האסלאם
אומת חמשת האחוזים או אומת האלים והאנשים היא תנועה חברתית-דתית מוסלמית אמריקאית - אפריקאית.
התנועה נוסדה בהארלם בסוף שנות ה-60 על ידי קלרנס 13X , שחברי התנועה מכנים אללה האב (Allah the father).
מנהיגים דתיים ופוליטיים ראו את הקבוצה כענף רדיקלי שצמח מאומת האסלאם.
לדברי התנועה מטרתה היא להביא שלום, צדק, ושוויון מאי הצדק הכלכלי, הפוליטי והדתי בארצות הברית ובעולם כולו.
על פי תפיסת חברי הקבוצה, עשרה אחוזים מהאנשים בעולם הם אליטות וסוכניהן, היודעים את אמיתות הקיום ובוחרים להשאיר שמונים וחמישה אחוזים מהעולם בבורות.
חמשת האחוזים הנותרים הם אלו שיודעים את האמת ונחושים להאיר את שמונים וחמישה האחוזים הנותרים.
אומת האלים והאנשים מטיפה לאמונה שבני האדם השחורים הם בני האדם המקוריים של כדור הארץ ולכן הם האבות והאימהות של הציוויליזציה.
האומה מלמדת ערכים שנקראים "המתמטיקה העליונה" ו"האלפבית העליון" ( Supreme Mathematics ו-Supreme Alphabet) שחוברו על ידי אללה האב, והם המפתח להבנת הקשר בין האנושות ליקום.
כמו כן, הארגון מטיף לכך שהאדם השחור הוא בעצמו אלוהים, כך שהגזע השחור הוא בעצם גזע של אלים.
בהלכה ובמשפט העברי, אונאה (או אונאת ממון) היא עסקה שבה קיים פער בין מחיר העסקה למחיר השוק, ושבוצעה תוך כדי ניצול חוסר הידיעה של המפסיד.
איסור אונאת ממון הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות.
בנוסף ישנו דין המסדיר את הסעדים במקרה של אונאת ממון.
בפרשת היובל בספר ויקרא נאמר:
על פי התורה קרקע בארץ ישראל אינה נמכרת לצמיתות, אלא חוזרת לבעלים הראשון בשנת היובל, ועל כן שווי מחיר הקרקע אמור לשקף את פוטנציאל הפירות שאפשר לגדל בה עד שנת היובל (אז תחזור לבעליה).
בפסוק זה התורה מזהירה את המוכר לבל ימכור את הקרקע ביותר משווי זה.
אולם, לאור הסתירה בין איסור האונאה שמוזכר בתורה ביחס לעסקת מכירת קרקע לבין פסיקת ההלכה המקובלת בתלמוד שאין אונאה בקרקעות, חילק הרמב"ן בין האיסור ההלכתי על אונאה שחל מדאורייתא, לבין חובת הפיצויים שתיקנו חכמים על המאנה.
לאור חלוקה זו יוצא שאף במקרים שבהם אין חובת פיצויים (למשל אם ההפרש הוא פחות משווה פרוטה, או שהעסקה נעשתה בקרקעות) יחול איסור אונאה.
כנראה בעקבות התפיסה המנתקת בין האיסור לדין הממוני, פסק רבינו חננאל בסוגיה כדעת האמורא רב משום שהלכה כמותו באיסורים.
פוסקים אחרים חלקו על כך, והסבירו שאין לנתק בין הדין הממוני לבין איסור האונאה, ויש אף שסברו שמכירה במחיר מופקע לא תושלם מבחינה משפטית, עד שיעבור פרק הזמן שבו יוכל המתאנה לתבוע את הפער.
כנגד דעת האוסרים על אונאה אף כאשר הפער נמוך מפרוטה, יש שכתבו שפערי מחירים שונים זו למעשה דרך השוק ולכן לא ניתן לקרוא לעסקאות הללו אונאה.
בנוגע לטעם המצווה כתב מחבר ספר החינוך:
דיני האונאה מחולקים לשני סוגים כלליים, אונאת מחיר ואונאת מקח.
הסוג הראשון נוגע למכירת מוצר במחיר שונה מערכו בשוק, ואילו הסוג השני מתייחס למכירת המוצר במחיר המתאים, אך כאשר יש בו פגם או חיסרון.
בין האיסורים הנוגעים לאונאת מחיר ניתן למנות את האיסור להונות, שחל בין על הלקוח ובין על המוכר.
בנוסף, על אף שדיני האונאה מושתתים על ניצול חוסר הידיעה חל איסור להונות אף את המומחה הבקיא בסוג הסחורה הנמכר.
יש הסוברים שאף אם הלוקח מודע לפער המחירים הוא יוכל לתבוע את אונאתו, אולם אחרים חלקו על כך.
אונאת מקח יכולה לבוא לידי ביטוי במקרים שבהם קיים במוצר פגם שאינו נראה לעין, או כאשר המוכר הסתיר פרטים על מגרעותיו, או מסר מידע שגוי ללוקח.
אין מלקות על איסור אונאה מאחר שניתן לתקן את המעוות באמצעות השבת סכום האונאה ('לאו הניתן להשבה').
הייתה האונאה פחות מזה בכל שהוא כגון שמכר שוה שבעים בששים ופרוטה אינו חייב להחזיר כלום שכל פחות משתות דרך הכל למחול בו:
הייתה האונאה יתירה על השתות כל שהוא כגון שמכר שוה ששים בחמשים פחות פרוטה בטל המקח והמתאנה יכול להחזיר החפץ ולא יקנה כלל אבל המאנה אינו יכול לחזור אם רצה זה וקבל.
בפער של פחות משישית - העסקה תקפה כפי שהיא.
בפער של שישית בדיוק - פיצוי, קרי, המתאנה יוכל לתבוע את הפער, והעסקה תקפה.
בפער של יותר משישית - המתאנה יוכל לתבוע את ביטול העסקה.
לגבי מקרה בו המתאנה רוצה לקיים את המקח ואילו והמונה רוצה לבטלו נחלקו הדעות: יש הסבורים כי המקח אינו מתבטל ויש הסבורים שהוא מתבטל (שם, ד).
סוגי אונאת ממון לפי המשפט החילוני
אי עמידה בהתחייבויות(אי עמידה בחוזה)
חוסר יושר והגינות בין בעלי עניין
אונאה - פער של שישית
לדעת רש"י המתאנה יכול לתבוע את הפער אבל לא לבטל את העסקה, והקניין יוותר על כנו.
רבינו תם טען לאור סוגיית הגמרא שאמנם יש למתאנה אפשרות לתבוע את המקח, אבל גם זכות לבטל את הקניין אם ירצה.
להלכה פסק הררמב"ם כדעת רש"י שהמקח נקנה והמאנה יתחייב לשלם את מלוא הפער למתאנה.
כלומר, במקרי אונאה המוכר למעשה מתחייב בעסקה שלא הסכים לה כלל.
מחילה - פער הנמוך משישית
הגמרא (ב"מ נ, ב) הביאה את פסיקתו של רבא ש"פחות משתות נקנה מקח", ופירשו רבינו חננאל ורש"י שמשמעות הדבר היא שכבר ברגע המכירה המפסיד למעשה מוחל ומקבל על עצמו את הפער.
הריטב"א הדגיש שכוונת הגמרא היא אף למקרים שבהם המוכר והקונה לא הדגישו והבהירו שלא מדובר כאן באונאה ועדיין לא יוכל המתאנה לתבוע דבר.
דבר זה מתיישב היטב עם דברי רש"י והרא"ש שמדובר בטווח הטעות הסביר ולכן אנשים שמבצעים עסקאות למעשה מוכנים מראש למחול בשיעור זה.
אולם יש שבכל זאת אמרו שגם אונאה בשיעור זה אסורה.
להלכה נפסק ברמב"ם ובשו"ע שבמקרים כאלו שהפער בין המחיר בשוק לבין המחיר בעסקה פחות משתות המאנה לא חייב להחזיר כלום משום שדרך הכל למחול בו.
בערוך השולחן כתב שבמקום שבו הפער קטן משתות אלא שמדובר במוצר בעל מחיר קבוע וידוע, עדיין יחולו דיני אונאה, ולאחר מכן כתב שכאשר למוצר אין מחיר מוגדר אלא כל מוכר מבקש סכום שונה לא תהיה כאן אונאה.
בשו"ע הרב כתב, בעקבות הרא"ש שכאשר הפער במחיר בולט כ"כ שברור שהמוכר מודע אליו, אין צורך לציין זאת בפניו והדבר חשוב כמחילה ממש.
ביטול מקח - פער שעולה על שישית
רש"י הלך כפשט דבריו של רבא וכתב שבמקרה של ביטול מקח, שני הצדדים יכולים לחזור בהם.
בעל המאור חלק על כך וכתב שהאמירה ששני הצדדים יכולים לחזור בהם מהמקח היא רק לדעת רבי, ואין הלכה כמותו, אלא רק הלוקח יכול לבטל את המקח.
המחנה אפרים טען שקיימת מחלוקת בין הרמב"ם לרא"ש בשאלה האם המאנה יכול לחזור בו בכל מקרה שבו המתאנה יכול, או שהוא תלוי בכך שהמתאנה יתבע אותו.
לדבריו, השאלה נובעת ממחלוקת הראשונים האם המקח מתבטל מעצמו או שרק קיימת אפשרות חיצונית לבטלו וכן מהדיון בשאלה האם כאשר המתאנה לא תבע את האונאה בתוך הזמן הנקוב הוא בעצם הסכים לקניין מכאן ולהבא או שמתברר למפרע שמשעת המכירה הוא הסכים לפער במחיר.
הרמ"א צמצם את האפשרות של המוכר לבטל את המקח, וכתב שהמכירה לא תבוטל אף במקרים שבהם עבר פרק הזמן המוגבל או שהוא נתרצה בעסקה שנעשתה.
בתלמוד אמרו כי שיעור ההונאה הוא 'שתות' (שישית, עיין להלן), אך בתורה לא התפרש שיעור מסוים לשיעור ההונאה.
מבין המפרשים יש הסוברים כי שיעור זה הוא הלכה למשה מסיני, ויש הסוברים כי זו אחת מן הקביעות הפסיכולוגיות-מציאותיות של חז"ל, שהעריכו כי שיעור של שישית הוא הגבול שעד אליו הקונה או המוכר הממוצע מוכן למחול.
יש שהסבירו דבר זה על פי המציאות בימי חכמי התלמוד, שבה המטבעות היו מתחלקים ל-6; וכך, פחות משישית המטבע הייתה נמחלת מכיוון שלא היה בנמצא מטבע מיוחד להחזרת העודף.
אחרים טענו שמקור הדבר הוא בעסקאות הקרקע שנמכרת למספר שנים, אך לאחר כל שש שנות עבודה נדרש הבעלים לחדול מעבודות הקרקע בשל שנת השמיטה.
בדרך הרמז יש שהצביעו על כך שסופי התיבות בפסוק "ולא תונו איש את עמיתו ויראת מאלהיך" (ויקרא כה, יז) הם "שתות", היינו 'שישית' בארמית (המונח המקובל בשיח התלמודי).
החישוב של שישית נעשה על ערך הטובין שבעסקה ועל הכספים ששולמו גם כלפי הקונה וגם כלפי המוכר.
לדוגמה אם נמכרה סחורה ששוויה שש מאות שקלים בחמש מאות שקלים, על הקונה להחזיר מאה שקלים למוכר.
אם היא נמכרה בשבע מאות שקלים, על המוכר להחזיר לקונה מאה שקלים.
באופן דומה יוחזר כסף על עסקה בסכום של שש מאות שקלים כאשר ערך הסחורה היא בפועל שבע מאות שקלים או חמש מאות שקלים.
אונאה קיימת לשני הצדדים, דהיינו - אם הקונה קנה במחיר נמוך מדי, או שהמוכר מכר במחיר גבוה מדי.
שיעור הזמן שאפשר לבטל את המקח
לקונה יש זמן מוגבל לתבוע את המוכר על אונאה - הזמן שדרוש ללכת למומחה כדי שזה יישום את הערך האמיתי של החפץ.
לעומת זאת, למוכר קיימת הזכות לתבוע את אונאתו לעולם, משום שהחפץ אינו בידו וממילא אינו יכול ללכת למומחה (הקביעה התלמודית, במסכת בבא מציעא, "מוכר - לעולם חוזר" התגלגלה לביטוי טעות - לעולם חוזר).
דין זה אינו אמור במקרה בו שער השוק של החפץ ידוע, שכן אז יש באפשרות המוכר לברר את שווי החפץ.
כמו כן, אם נודע ששתק המוכר ומחל על האונאה אין הוא יכול עוד לתבוע את ביטול המקח.
המאנה את חברו חייב להחזיר רק אם שיעור האונאה עולה על פרוטה (ערך המטבע הקטן ביותר בהלכה); פחות מכך, אין הוא חייב להחזיר.
עם זאת, הרא"ש מסתפק האם המאנה במקרה זה עבר על הלאו של 'לא תונו' - שכן מחד, זהו דרך המקח והממכר, והרי אין אפשרות להעמיד את המחיר בדיוק על השווי ועל כן קיימת המחילה, או שמא המחילה היא רק לאחר מעשה, אבל סוף סוף איסור מן התורה יש כאן.
קונה המתנה תנאי טרם הקניין שהוא מוכן לקנות את החפץ אף אם יש בו אונאה, אין תנאו קיים ויכול לתבוע את כספו.
אולם המפרש את אחוז האונאה אותו מכון הוא לקבל הרי שמחל ותנאו קיים.
בנוגע לאופן קביעת שער השוק למוצרים השונים הציעו פוסקי ההלכה מספר שיטות -
ממוצע המחירים באותו מקום שבו נערכה העסקה;
חציון המחירים ביחס לעסקאות שנעשו על אותו המוצר;
קביעת המחיר הנמוך ביותר כשער השוק, שכל חריגה משמעותית ממנו תיחשב לאונאה.
במקרה ששער השוק השתנה לאחר המכירה ומפני כך רוצה אחד הצדדים לחזור בו.
במקרה שהמוכר מכר בזול משום שהיה דחוק וזקוק למזומנים.
בקניין חליפין של כלים ובהמות, שבו התמורה אינה מטבע אלא חפץ אחר אין אונאה, מכיוון שכל אחד רוצה בחפץ שאותו הוא קונה ומוכן לשלם או למכור אותו אף שלא בשוויו הריאלי; עם זאת, בחליפין של פירות בפירות יש אונאה.
במקרה בו אדם מכר את כלי ביתו וקיבל עבורם מחיר גבוה מכדי שוויים הריאלי, מכיוון שלולא המחיר הגבוה לא היה מסכים למוכרם.
ישנה מחלוקת האם הדברים אמורים רק לגבי אונאה בשיעור של שישית בדיוק, או אף לגבי באונאה ביותר משישית.
במקרה של "הנושא ונותן באמונה", דהיינו שהקונה מאמין לסוחר על פי אמירתו באיזה סכום קנה את הסחורה.
בקרקעות, עבדים, שטרי חוב והקדש אין אונאה.
ויש אומרים שכל זה עד הפרש של חצי מהשווי, אבל לא ביותר מכך.
אומרי טְגאַמְלָק אַבֵרָה (נולד ב-12 ביולי 1973) הוא ישראלי ממוצא אתיופי הפעיל למען שמירת מורשת עולי אתיופיה בישראל, שכתב את הספר אַסתרי.
טגאמלק הוא ילד חמישי מבין שישה ילדים, אימו הייתה קדרית ואביו אורג.
נולד באזור ווזבה שבאתיופיה, וגדל בכפר יהודי ללא חשמל ובתי ספר, ועסק ברעיית צאן.
במסגרת מבצע משה אנשי הכפר יצאו למסע לעלייה לישראל, צעדו לסודאן במהלך 1983 ו-1984 ומשם הוטסו לישראל.
טגמאלק למד שנה בפנימייה תורנית, בגיל שבע עשרה היה לחילוני ועבר לפנימיה חילונית.
בצבא שירת כמפקד כיתה במשמר הגבול.
החל ללמוד חינוך באוניברסיטת חיפה אך הפסיק את לימודיו ועבד בבנייה, בחנות ירקות וכמאבטח בבתי הזיקוק בחיפה.
ספרו אַסתרי קרוי על שם הציפור המיתולוגית של יהודי אתיופיה, אסתרי, שנודדת לפי האגדה בין אתיופיה לירושלים, מספרת ליהודי אתיופיה על נפלאות ארץ הקודש ומספרת לאנשי ירושלים על יהודי אתיופיה שומרי המצוות.
אסתרי הוא גם שם באמהרית ל"יום כיפור".
הספר מתאר את עלילות ביתא ישראל באתיופיה, מסעם לישראל וחייהם בישראל, וגם נוגע בהתנכרות החברה הישראלית אליהם.
טגמלאק אברה מוזמן לבתי ספר ואירועי תרבות כמספר על הסאגה של יהודי אתיופיה ועלייתם לישראל.
אסתרי; הוצאת ידיעות אחרונות, תל אביב, 2007, תשס"ח.
בשנת 2009 הספר הופיע בתרגום לצרפתית של רוזי פנחס-דלפואש בהוצאה לאור Actes Sud בארל, בסדרת Lettres hébraiques
און (שנת 400 לערך) היה מלך אקסום (שבקרן אפריקה של ימינו).
הוא ידוע בעיקר דרך המטבעות שטבע במהלך שלטונו, שבהן שמו כתוב ביוונית בשם " Eon Bisi Anaaph" ("און באיסי אנף").
בעוד "bisi Anaaph" בדרך כלל מתורגם כ"איש אנף".
ריצ'רד פרנקסט מציין כי סטפן רייט סבור שהמילה bisi (באיסי) "עלולה לשמש ביחס לסוסו של המלך, באותו אופן שבו אתיופים הרבה יותר מאוחר השתמשו במילה "אבא".
למשל, סהלה סלאסי, היה ידוע בכינוי "אבא דינה" לעיתים קרובות (דינה אמור להיות שם הסוס החביב עליו).
און עשוי להיות אותו אדם כמו המלך Hiuna, אשר מוזכר ב"ספר החימירים" כמי שהוביל משלחת צבאית מאקסום דרך הים האדום לתוך דרום ערב, מונארו-האי מציין כי "ההבדל באיות הוא הגורם לשוני של שמו בשתי השפות ", אבל מודה כי הזיהוי לא ודאי, אפילו לא בטוח ש Hiuna היה מלך.
און גם היה המלך הראשון של אקסום שהישתמש בתואר המסתורי CIN + BAC + + + BAX, אשר מונארו האי מפרש כ:"Basileus habasinon" - "מלך החבשט/חבש", כותרת המשמשת בכתובות דרום ערב לכינוי מלכי אקסום.
און הייתה עיר במצרים העתיקה.
שרידיה נמצאים 8 ק"מ מזרחית לגדת הנילוס צפונית לממפיס, צפונית לקצה הדרומי של דלתת הנילוס, בקרבת קהיר.
העיר הייתה אחת הערים העתיקות ביותר במצרים ונוסדה עוד לפני התקופה הקדם-שושלתית (לפני 3100 לפנה"ס).
שמה המצרי הקדום של העיר היה אַנוּ, ומכאן נבע השם העברי הנזכר במקרא, "און".
העיר הייתה מרכז עיקרי לפולחן אל השמש אתום וכן לאל רע ולכן נקראה גם בפי המצרים בית השמש או בית רע.
שם העיר ביוונית היה הליופוליס (Ἡλίου πόλις או Ἡλιούπολις ) שפירושו עיר השמש.
על פי דיודורוס סיקולוס, היסטוריון יווני מהמאה ה-1 לפנה"ס, העיר נבנתה על ידי אקטיס אשר היה בנו של הליוס מהמיתולוגיה היוונית, אשר קרא לעיר על שם אביו.
השם "הליופוליס" משמש היום לשם שכונת יוקרה בקהיר במצרים המודרנית
העיר נזכרת במקרא בספר בראשית, בסיפור יוסף, בשם "און":
לפי חלק מהמפרשים, העיר בית שמש הנזכרת בספר ירמיהו, בסיפור המספר מה קרה לנשארים לאחר חורבן בית ראשון (שם מזהיר ירמיהו את העם לא לרדת למצרים), היא און:
העיר הייתה מאוכלסת עוד מהתקופה הקדם-שושלתית, שהסתיימה בסוף האלף ה-4 לפנה"ס.
בעיר נעשתה בנייה מסיבית בתקופת הממלכה הקדומה.
העיר שימשה כמרכז דתי גדול וחשוב והתחרתה בעיר ממפיס.
לכהני העיר הייתה השפעה רבה על ענייני ארץ מצרים ועל התפתחות הדת המצרית במשך כל זמן קיומה, ובמיוחד בתקופת השושלת החמישית.
באון היו קובעים את מועד עליית הכוכב סותיס אשר שימש בסיס לחישוב לוח השנה המצרי.
בתקופת הממלכה התיכונה בימי השושלת השתים עשרה בנה המלך אמנמחת הראשון מייסד השושלת, מקדש מפואר.
בנו סנוסרת הראשון הקים שני אובליסקים.
אחד האובליסקים עומד עד היום באתרו, (ניתן לראותו ברובע הליופוליס בקהיר המודרנית).
האובליסק עשוי מאבן שחם אדומה, מתנשא לגובה 20.7 מטר ומשקלו 120 טון.
בתקופת החיקסוס יש הסכמה במחקר כי האתר היה שייך לממלכתם.
בתקופת הממלכה החדשה המתוארכת בין המאה ה-16 לפנה"ס – המאה ה-11 לפנה"ס היה המקדש באון אחד המקדשים הגדולים והעשירים במקדשי מצרים.
תחותמס השלישי מהשושלת ה-18 (המאה ה-15 לפנה"ס) הקים באון שני אובליסקים.
האובליסקים עשויים שחם שנחצבו במחצבות הנמצאות ליד האשדות הראשונים של הנילוס באסואן, גובהם 21 מטר ומשקל כל אחד 180 טון.
הם מעוטרים בכתב חרטומים אשר נחרתו 200 שנה מאוחר יותר בתקופת רעמסס השני.
הכתובות מפארות את ניצחונותיו בקרבות.
האובליסקים הועברו על ידי המלכה קלאופטרה למקדש שהיא בנתה באלכסנדריה לכבוד מרקוס אנטוניוס.
היום אחד האובליסקים מוצב בסנטרל פארק בניו יורק והשני מוצב ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון.
בעקבות התגברות השפעתם של כהני נא אמון החלה השפעתם של כהני און במצרים לרדת, אבל הם המשיכו להיות ידועים בלמדנותם.
הרודוטוס, היסטוריון יווני שחי במאה ה-5 לפנה"ס ביקר אותם ושאב מהם ידיעות.
אלכסנדר הגדול בצעדתו מאזור החוף לממפיס, עצר בעיר.
בתקופת בית תלמי עברו כהני און לאלכסנדריה, ומרכז כוחה של העיר אבד.
הגאוגרף והפילוסוף היווני סְטְרָאבּוֹן ביקר בעיר בשנת 20 לפנה"ס ומצא עיר חרבה, ריקה מאנשים.
המקדשים עדיין עמדו על תילם.
און הייתה ידועה בתקופת יוון העתיקה ובתקופת הקיסרות הרומית.
העיר הוזכרה בכתביהם של רוב הגאוגרפים החשובים של התקופה, כולל תלמי, הרודוטוס, דיודורוס סיקולוס, אריאנוס, פלוטרכוס, יוסף בן מתתיהו ועוד.
משרידיה של העיר לא נותר היום כמעט דבר.
המבנים ואבני העיר שימשו בשימוש משני כמקור אבן לבנית העיר קהיר.
ניתן היום לראות בשערי העיר קהיר, אבנים שמקורן במקדש שבנה אחנתון.
אומרם מיכאל איבנהוב (במקדונית: Омраам Микаел Аиванов; 31 בינואר 1900, בכפר סרפצי ליד ביטולה, מקדוניה – 25 בדצמבר 1986, צרפת), היה פילוסוף, סופר, מיסטיקן ומורה רוחני.
איבנהוב ייסד את הענף הצרפתי של תורת "האחווה הלבנה האוניברסלית" ופיתח שיטה המהווה שילוב בין הקבלה, מיסטיקה נוצרית ודתות המזרח אותה הפיץ בכ־5,100 הרצאות ברחבי העולם.
שמו הבולגרי המקורי היה מיכאיל דימיטרוב איבנוב, אך הוא שינה את שמו לאומרם מיכאיל איבנהוב כאשר אימץ את תורת רבו ומורו פטר דנוב (1864–1944), שבו פגש בהיותו בן שבע-עשרה והיה לתלמידו.
בשנת 1937 נשלח איבנהוב על ידי דנוב לצרפת, כדי לייסד שם את תורת "האחווה האוניברסלית" ולהצילה מפני המשטר והכנסייה בבולגריה במלחמת העולם השנייה אותה, לדבריו, חזה דנוב מראש.
תורת דנוב חוסלה כמעט לחלוטין על ידי המשטר והכנסייה בבולגריה.
איבנהוב, כאחד מארבעים אלף תלמידיו של דנוב, הקים מרכזים בעולם כולו, שהיו תחילה בתי ספר ללימודי תורת דנוב ושיטותיו אותן החל ללמד בצרפת.
בשנת 1938 החל איבנהוב להרצות בפריז, ורבים התכנסו סביבו על מנת ללמוד את תורתו של פטר דנוב.
לאחר פטירתו של דנוב בשנת 1944 היה איבנהוב לנציגו ולמחליפו הרשמי בצרפת, שווייצריה ומדינות המערב.
בשנת 1948 נעצר בצרפת באשמת שווא, נשפט, נמצא אשם, ונשלח לכלא לארבע שנים אך שוחרר אחרי שנתיים, בשנת 1950. הוא המשיך ללמד בדרום צרפת, ונסע לארצות רבות שגם בהן הוזמן להרצות.
איבנהוב הרצה בעל פה אך לא כתב את דבריו.
הוא נתן בין חמשת אלפים לששת אלפים הרצאות בצרפתית ואנגלית, במדינות רבות.
תלמידיו הצרפתיים הקליטו את דבריו והוציאו אותם לאור.
עד כה יצאו לאור למעלה מאה ועשרה כותרים, ותורגמו לארבעים ושתים שפות, כמה מהם מצויים אף בעברית.
אביבה אורשלום הייתה תלמידתו והפיצה את תורתו בישראל.
ספריו והרצאותיו של איבנהוב עוסקים בכל תחומי החיים, הם כתובים בשפה פשוטה ותמימה, המזכירה מעט ספרות ילדים ונוער.
למרות זאת, לדברי תלמידיו וחסידיו, בשיטתו טמון עומק רב החובק פילוסופיית עולם, נושאים רבים ומגוונים, הקשים לביצוע יומיומי.
פועלו הרב של מורהו של איבנהוב, דנוב, בבולגריה, היה לצנינים בעיני נציגי הכנסייה שהתנכלו לו על מנת לפגוע בו, בתורתו ובתלמידיו, והצליחו לסלקו מסופיה ולהגלותו לווארנה בשנים 1917–1918, כולל איסורים לכנס תלמידים ולהרצות בפני קהליו.
כך גם הוגשה תביעה נגד איבנהוב, על כך שלכאורה נהג להתבונן בצעירות בזמן ריקודן כשלגופן שמלה שקופה.
איבנהוב נכלא בסוף שנות ה-40 לשנתיים בשנים 1949–1950. לאחר שחרורו גילה שתלמידים רבים עזבוהו, והיה עליו להתחיל מחדש עם קומץ מהם.
רבים הצטרפו אליו למען הקמת המרכז הגדול בדרום צרפת, בהם כמה יהודים עשירים שרצו להודות לפטר דנוב על חלקו בהצלת יהדות בולגריה מפני הנאצים במלחמת העולם השנייה.
כעבור כעשר שנים נוקה איבנהוב מכל אשמה.
שר המשפטים הצרפתי ביקש סליחתו, וכתב לו במפורש מה רב צערה של הממשלה הצרפתית על הפגיעה בו.
בנוסף לצרפת, מרכזים לקידום תורתו הוקמו בעולם כולו.
החשובים שבהם נמצאים בשווייץ ובקנדה.
בישראל הוקם מרכז ללימודי תורתו בשנות ה-70 של המאה ה-20 ב"תיאטרון השמש" אותו הקימו אביבה אורשלום וליאור ייני.
כיום קיים מרכז צנוע לשיטתו בחיפה.
המאפיין המפתיע ביצירתו הוא מגוון ההיבטים בשאלת האדם והדרך להשגת שלמותו.
כל נושא נבחן בספריו ביחס ישר ליכולתו של האדם להבין את עצמו ולשפר את מהלך חייו בצורה הטובה ביותר.
השמש, היא מקור החיים, למעשה היא מייצגת את אלוהים.
אין דבר אחד בעולמנו שמשתווה לשמש לא באורה, בחום המופץ ממנה ובחיים שיצרה כאן על כדור הארץ.
השמש איננה אלוהים, אך אלוהים ברא אותה בין השאר על מנת לאפשר לנו לדעת מהי גדולתו.
בתקופה שבין 21 במרץ ועד סוף הקיץ, אפשר ללכת ולהתבונן בזריחת השמש כדי להתחבר עם האני הנעלה שלנו, החי בשמש.
האור, אין עבודה חשובה יותר לאדם מאשר העבודה עם האור.
האור הוא עוד ביטוי לאלוהים.
העבודה הרוחנית, עדיף לאדם לעשות עבודה רוחנית ולחבר את עצמו לאלוהים.
האלוהים נמצא בכל אחד מאיתנו.
העבודה המטריאליסטית בלבד מסוכנת להתפתחותו של האדם.
לכן טוב אם יידע כיצד לחבר את העבודה הרוחנית עם החומרית, כאשר יקדיש את כולו לרוח, ולא פחות מ-75% מחייו.
חשיבות עצומה יש למזון, לא רק האוכל חייב להיות נקי, טרי וצמחוני, אלא גם הדרך שבה אנו אוכלים.
יש לאכול בשקט חיצוני, בלי להרעיש עם הסכו"ם, ובעיקר למצוא שקט פנימי.
טוהר, אין דבר מהותי יותר לאדם מאשר הטוהר, הניקיון האישי, אך גם הניקיון המוסרי.
על האדם לטהר את המחשבות, הרגשות, התאוות, השאיפות, הרצונות כדי להגיע כבר כאן על כדור הארץ לדרגת מלאך, או אדם ייחודי.
אך היות שאנו חיים על כדור הארץ, רצוי גם לשלם את כל חובותינו.
מושגים מהקבלה היהודית: עץ הספירות, ספר הזוהר, אצילות, בריאה, יצירה, רבי שמעון בר-יוחאי, משה רבנו, "אלוהים אתם ובני עליון כולכם" , ועוד.
כשליש מתורתו מחובר לתורת הקבלה היהודית.
נצרות, כשליש מתורתו מחובר לנצרות ולמושגי הברית החדשה, ישו, קריסט, הוא מפריד בין קריסט לישו.
קריסט הוא המורה של כל המורים, וניתן לתרגמו כרוח המשיח.
ואילו ישו היה מורה יהודי שחי בישראל.
הקריסט היה המורה של בודהה, הרמס טריסמגיסטוס, ראמה, קרישנה, זרתוסטרה וכל שאר המורים הגדולים של האנושות המוזכרים בתורה זו.
הינדואיזם, בודהיזם, כשליש מתורתו מבוסס על תורות מהמזרח.
איבנהוב יצר סינתזה של דתות והוציא מכל אחת מהן את העיקרים המנחים את חייו, וגם מתוך תורתו של מורהו דנוב.
השלמות, כל המרכיבים של החיים, כל הלימודים, כל העבודה הפיזית והרוחנית, דורשת אידיאל ואין אידיאל גבוה מהשלמות.
שלמות בכל מובניה, גם אם איננה מושגת, מאפשרת לאדם להתחבר אל האלוהי שבתוכו.
וכדי להגיע לשלמות זו על האדם לעבוד קשה כדי להביא את האני הנעלה (עצמיותו) לשלוט באגו (באישיותו) ולא לשרת אותו.
עד כה פורסמו ב־nrg מעריב כ־50 קטעים בעברית שהועתקו מספריו.
החל משנת 2012 ספריו מתורגמים ויוצאים לאור בהוצאת חדקרן תל אביב
"המדיטאציה", אומרם מיכאל איבנהוב, תרגום: אביבה אורשלום ורינה כהן, הוצאת השמש (1970)
"עוצמת המחשבה", הוצאת פרוזבטה, ראשונה (1988) שנייה (1993) ושלישית בהוצאת חדקרן (2014)
"יצירה אמנותית ויצירה רוחנית", הוצאת פרוזבטה (1990), הוצאה שנייה, הוצאת חדקרן (2015).
"לקראת תרבות השמש", הוצאת פרוזבטה (1992)
"האור, רוח-חיים", הוצאת פרוזבטה (1995)
"תרבות חדשה שמשית ואוניברסלית", הוצאת פרוזבטה (1997)
"הטבע האנושי והטבע האלוהי", הוצאת פרוזבטה (2003)
"חוקי-זהב למען חיי היומיום", הוצאת פרוזבטה (2006)
"היוגה של התזונה", חדקרן הוצאה לאור (2013)
"החינוך מתחיל לפני הלידה", חדקרן הוצאה לאור (2015)
"מרכזים וגופים עדינים", חדקרן הוצאה לאור (2016)
"לראות את הנסתר מן העין", חדקרן הוצאה לאור (2017)
"נתיב השקט", חדקרן הוצאה לאור (2019)
"אהבה ומיניות", חדקרן הוצאה לאור (2020)
נוסח ראשון נוסח שניאוֹמְרִים: יֶשְׁנָהּ אֶרֶץ,
"אומרים ישנה ארץ" הוא שיר עברי מאת המשורר שאול טשרניחובסקי, שנכתב בשנת 1923. לשיר שני נוסחים אותם כתב המשורר בהפרש זמן קצר בין זה לזה.
הנוסח הראשון מבטא אכזבה וייאוש, בעוד השני מבטא תקווה.
השיר הולחן מספר פעמים וזכה לביצועים רבים, אולם הלחן הידוע ביותר הוא מאת נעמי שמר.
הנוסח הראשון של השיר נכתב בשנת 1923, במהלך נסיעתו של המשורר בחשמלית בברלין.
בנוסח זה מופיעות שאלות רבות על הארץ והדרך אליה, ותשובות להן אין, כפי שממחיש הבית הבא:
בנוסח זה ניכרת נימה של אכזבה וייאוש מהארץ וממה שלכאורה היא מבטיחה.
השורה האחרונה מכילה ציטוט של מגילת איכה, טקסט מקראי של חורבן ואובדן תקווה.
לקראת הוועידה העולמית של תנועת "החלוץ" שהתקיימה בברלין באביב 1923, כתב המשורר שני בתים נוספים וגם הקריא בוועידה את הנוסח המורחב.