tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באמצע נובמבר 1919, לודג' והרפובליקנים שיתפו פעולה עם הדמוקרטים שתמכו בהסכם והיו קרובים להשגת הרוב המיוחס עבור הסכם עם פשרות מסוימות- אולם וילסון החולה דחה כל פשרה ודמוקרטים רבים תמכו בכך, וכך ההסכם לא אושר.
השבץ של וילסון מנע ממנו לשאת ולתת עם לודג'.
אחד מנושאי מדיניות החוץ הראשונים של וילסון היה תגובה ליפנים לאחר שמדינת קליפורניה הציעה חקיקה שתמנע מיפנים לרכוש בעלות על אדמות במדינה.
וילסון לא התלהב לאכוף את סמכותו הפדרלית במקום חקיקת המדינות.
היו שחששו מפני מלחמה ורבים דרשו להפגין כוח ימי, אולם וילסון דחה זאת.
לאחר חילופים דיפלומטיים הפחד חלף.
יפן דרשה הסכם סחר חדש, אולם ארצות הברית סירבה לדון בכך.
תחושת הכעס וההשפלה מצד היפנים נותרה גבוהה מסיבות אלו ואחרות במשך שלושים שנה.
וילסון התערב לעיתים תכופות בנושאי אמריקה הלטינית, וב-1913 טען שילמד את הרפובליקות הדרום-אמריקניות לבחור באנשים טובים.
הוא התערב במקסיקו ב-1914, בהאיטי ב-1915, ברפובליקה הדומיניקנית ב-1916, בקובה ב-1917, ובפנמה ב-1918. ארצות הברית שמרה על כוחות צבאיים בניקרגואה במהלך ממשל וילסון, והשתמשה בהם כדי לבחור בנשיא ניקרגואה ולהכריח את ניקרגואה לחתום על הסכם שיאפשר לארצות הברית להתערב בענייניה.
בנוסף, הצבא בהאיטי – בפקודת הממשלה – הכריח את המועצה המחוקקת של האיטי לבחור במועמד פרו-מערבי לנשיאות, על אף חוסר האהדה שזכה לה בקרב האזרחים.
וילסון ציווה על כיבוש צבאי של הרפובליקה הדומיניקנית מעט לאחר שנשיאה התפטר ב-1916. הצבא עבד יחד עם בעלי אדמות עשירים כדי לעצור לוחמת גרילה מצד האיכרים כנגד הכיבוש.
הכיבוש נמשך עד 1924, והיה ידוע באלימות שלו כנגד המתנגדים.
בנוסף, הצליח וילסון להגיע להסכם עם קולומביה בו התנצלה ארצות הברית על מעורבותה במהפכה הפנימית ב-1903–1904. בקיץ 1914, הצליח וילסון להשיג דחייה של ביטול הפטורים מאגרה לספינות אמריקניות בתעלת פנמה.
הקהל הבינלאומי תמך בנושא, כי ראה בו מאבק באפליה בסחר.
העסקים טענו שהצעד היה לא פטריוטי.
לאחר שרוסיה עזבה את מלחמת העולם הראשונה לאחר פרוץ המהפכה הבולשביקית ב-1917, שלחו לשם בעלות הברית חיילים כדי למנוע השתלטות בולשביקית או גרמנית על מחסני הנשק ועל אספקה שנשלחו לשם כעזרה לממשלה הקודמת.
וילסון שלח חיילים כדי לעזור ללגיונות הצ'כוסלובקיים לנטוש את מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית, ולהחזיק בערי מפתח.
למרות ההוראה לא להילחם בבולשביקים, הכוחות היו מעורבים בכמה עימותים מול הממשלה הרוסית החדשה, וזכו לטינה מצד המהפכנים הרוסים.
רוב החיילים עזבו את האזור ב-1 באפריל 1920, אף על פי שחלקם נשארו שם עד 1922.
ב-1919, הנחה וילסון את מדיניות החוץ האמריקנית "להכיל" את הצהרת בלפור ללא תמיכה רשמית בציונות.
וילסון הביע תמיכה במאבק היהודים, בעיקר בפולין ובצרפת.
במאי 1920, שלח וילסון הצעה לקונגרס לקבל מנדט חבר הלאומים על ארמניה.
הציבור האמריקני התנגד לכך, למרות רצונו של וילסון לא לנטוש את ארמניה.
רק 23 סנאטורים תמכו בהצעה.
וילסון ביקר פעם אחת בחו"ל בתור הנשיא הנבחר ופעמיים כנשיא.
הוא היה הנשיא המכהן הראשון שנסע לאירופה, ובילה שם כמעט שבעה חודשים לאחר המלחמה (פרט לתשעה ימים בהם חזר למדינה).
(כנשיא נבחר.)2פריזשיחות מקדימות לוועידת השלום.
קידם את תוכנית ארבע עשרה הנקודות לשלום עולמי.
עזב ב-4 בדצמבר.לונדון,מנצ'סטרנפגש עם ראש הממשלה דייוויד לויד ג'ורג' ועם המלך ג'ורג' החמישי.פריזעצירת ביניים בדרך לאיטליה.רומא,ג'נובה,מילאנו,טורינונפגש עם המלך ויטוריו אמנואלה השלישי, ועם ראש הממשלה ויטוריו אמנואלה אורלנדו.רומאאירוח אצל בנדיקטוס החמישה עשר.פריזנכח בוועידת השלום בפריז.
חזר לארצות הברית ב-24 בפברואר.3פריזנכח בוועידת השלום בפריז.
עזב את ארצות הברית ב-5 במרץ.בריסל,שרלרואה,מכלן.נפגש עם המלך אלברט הראשון.
נאם בפני הפרלמנט הבלגי.פריזנכח בוועידת השלום בפריז.
חזר לארצות הברית ב-8 ביולי.
בספטמבר 1919, במהלך סיבוב נאומים להשגת תמיכה בהסכם ורסאי, התמוטט וילסון.
ב-1906 חווה לראשונה לחץ דם גבוה.
במהלך הנשיאות, פיתח חולשה בידו ובזרועו השמאלית, כאבי ראש וראייה כפולה.
ב-2 באוקטובר, חווה שבץ, ונותר משותק בצידו השמאלי, ועם ראייה חלקית בעינו הימנית.
הוא היה מרותק למיטתו במשך שבועות, מבודד מכל אדם פרט לאשתו ולרופאו.
במשך כמה חודשים השתמש בכיסא גלגלים ולאחר מכן במקל הליכה.
אשתו של וילסון הייתה זאת שבחרה את העניינים בהם יטפל ושלחה אחרים במקומו לקבינט.
וילסון חזר באופן זמני לפגישות קבינט.
בפברואר 1920, מצבו של וילסון נודע לציבור.
רבים פקפקו בכשירותו להיות נשיא כשהמאבק על חבר הלאומים הגיע לשיאו, וכששביתות, אבטלה, אינפלציה ואיום קומוניסטי הופיעו באופק.
אף אדם, כולל אשתו, רופאו ועוזרו האישי של וילסון, סירבו להעיד שהוא אינו כשיר לתפקיד הנשיאות.
אף על פי שכמה חברי קונגרס ניסו לשכנע את סגן הנשיא מרשל לרשת את וילסון, מרשל סירב לעשות כך.
המצב המסובך גרם להעברת התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית, שטיפל בהעברת תפקיד הנשיא במקרה של מחלה.
בחירות אמצע הקדנציה של 1914
בבחירות אמצע הקדנציה הראשונות של וילסון, השיגו הרפובליקנים שישים מושבים בבית הנבחרים אולם לא השיגו בו רוב.
הדמוקרטים השיגו עוד מושבים בסנאט והידקו את אחיזתם בו.
לאחר שזכה במועמדות מפלגתו ללא התנגדות, החל וילסון לאמץ את הסיסמה "הוא שמר עלינו מחוץ למלחמה", אף על פי שלא הבטיח במפורש לא להיכנס אליה.
בנאום קבלת המועמדות שלו ב-2 בספטמבר, הזהיר וילסון את גרמניה שמלחמת צוללות שתגרום למותם של אמריקנים תהיה עילה למלחמה.
הנרי מורגנטאו (האב) הובא מטורקיה כדי לנהל את מימון מסע הבחירות.
הקולונל האוס גם הצטרף למסע הבחירות, תכנן את מבנה מסע הבחירות ובחר באסטרטגיה.
כשמצע המפלגה הוכן, דרשו סנאטורים שווילסון יאמץ רעיונות פרוגרסיביים, כדרך למשוך רפובליקנים פרוגרסיביים.
הטיוטה של המצע כללה הצעות לחקיקה לביטוח בריאות ותאונות לעובדים, איסור על עבודת ילדים, דמי אבטלה ושכר מינימום עם מגבלת שעות עבודה.
בתורו, כתב וילסון מצע בחירות משלו, שדרש חקיקה פדרלית למען שכר מינימום, יום עבודה בן שמונה שעות ושבוע עבודה בן שישה ימים, ביטוחי בריאות ותאונות, איסור עבודת ילדים, ותוכנית גמלאות.
יריבו של וילסון היה צ'ארלס אוונס יוז הרפובליקני, מושל ניו יורק לשעבר שהיה פרוגרסיבי גם הוא.
תיאודור רוזוולט טען שההבדל היחיד ביניהם היה השפם של יוז.
אולם יוז ניסה לפייס בין השמרנים שתמכו בטאפט ובין הפרוגרסיביים שתמכו ברוזוולט, ולא הצליח למקד את מצע הבחירות שלו.
וילסון התמקד בהישגיו והתעלם מיוז, כשהוא תוקף את רוזוולט.
לטענתו, לא היה יכול לתקוף את יוז כיוון שיוז סבל מספיק בניסיונו להוביל את הרפובליקנים.
תוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת במשך כמה ימים, והוכרעו בכמה מדינות צמודות.
וילסון ניצח בקליפורניה בהפרש של 3,773 קולות מתוך מיליון, ובניו המפשייר בהפרש של 54 קולות.
יוז ניצח במינסוטה בהפרש של 393 קולות מתוך 358,000. לבסוף, השיג וילסון 277 אלקטורים לעומת 254 ליוז.
וילסון הצליח להשיג קולות רבים מצד תומכי רוזוולט וסוציאליסטים שתמכו בעבר ביוג'ין דבס.
הייתה זאת הפעם הראשונה מאז מלחמת האזרחים האמריקנית בה נשיא דמוקרטי הצליח להיבחר לכהונה שנייה ברצף (גרובר קליבלנד נבחר לכהונה שנייה בנפרד מכהונתו הראשונה).
מפלגתו הצליחה גם לשמור על השליטה בקונגרס.
בחירות אמצע הקדנציה של 1918
כשמלחמת העולם הראשונה מסתיימת, הרפובליקנים ניצחו בבחירות אמצע הקדנציה של 1918 והשיגו רוב בבית הנבחרים ובסנאט.
הם התנגדו למדיניות החוץ של וילסון, ובעיקר להצעתו להקמת חבר הלאומים הבחירות הללו היו הראשונות שהתרחשו לאחר אשרור התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית, ולכן הבחירות הראשונות בהן הסנאטורים נבחרו ישירות בידי העם.
כשהבחירות של שנת 1920 התקרבו, דמיין וילסון לרגע שוועידה דמוקרטית מפולגת תבחר בו לכהונה שלישית ותתמוך בו בנושא חבר הלאומים.
אף אדם שעבד לצידו לא הודה בפניו שהוא היה חולה מדי, ללא תמיכה משמעותית ושהציבור התנגד לרעיון חבר הלאומים.
הוועידה הדמוקרטית הלאומית בחרה במושל ג'יימס קוקס מאוהיו, ואילו הרפובליקנים בחרו בסנאטור וורן הרדינג מאוהיו.
בניצחון סוחף, זכה הרדינג ב-60.3% מהקולות וניצח בכל מדינה פרט למדינות דרום ארצות הברית.
הרדינג דרש "חזרה לנורמליות", והיפוך ממדיניות וילסון.
במהלך נשיאותו של הרדינג, סיימה ארצות הברית את מעורבותה במלחמת העולם הראשונה, וחתמה על הסכם שלום עם מעצמות המרכז.
ארצות הברית לא אשררה את חוזה ורסאי ולכן לא הצטרפה אל חבר הלאומים.
לאחר סיום כהונתו ב-1921, עבר וילסון עם אשתו לעיר ליד וושינגטון.
הוא נסע מדי יום, ונכח בתיאטרון בימי שבת.
וילסון היה אחד משני הנשיאים היחידים (תאודור רוזוולט היה הראשון) ששירת כנשיא האגודה ההיסטורית האמריקאית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שאפו מנהיגיה של העיר פרסבורג, לשנות את שמה ל-"עיר וילסון", על שמו של וילסון, ולהכריז על העיר כעיר חופשית על מנת שלא תהפוך לחלק מהמדינה החדשה – צ'כוסלובקיה.
אולם ההצעה נדחתה, ושמה של העיר שונה רשמית ל-"ברטיסלאבה" במרץ 1919.
ב-10 בנובמבר 1923, נאם וילסון ברדיו לכבוד יום השנה לסיום מלחמת העולם, מספריית ביתו.
היה זה נאומו הרשמי האחרון.
למחרת נאם לזמן קצר במדרגות ביתו ליותר מ-20,000 תומכים מחוץ לביתו.
ב-3 בפברואר 1924, מת וילסון בביתו משבץ ובעיות לב אחרות בגיל 67. הוא נטמן בסרקופג בקתדרלה הלאומית של וושינגטון, והוא הנשיא היחיד שקבור בבירה.
אשתו נשארה בביתם במשך 37 שנים, ומתה בגיל 89, ב-28 בדצמבר 1961, יום הולדתו של וודרו, והיום בו הייתה אמורה להיות אורחת הכבוד בפתיחת הגשר על שמו על נהר פוטומאק.
היא הורישה את ביתם ואת רוב תוכנו למוזיאון הלאומי לשימור היסטורי.
ביתם נפתח לציבור ב-1963, והפך לאתר היסטורי ב-1964.
וילסון הותיר לביתו, מרגרט, קצבה של 2,500 דולר לשנה כל עוד תישאר רווקה, והוריש לבנותיו את רכושה האישי של אשתו הראשונה.
את השאר הוריש לאדית, והורה שלאחר מותה יתחלקו בנותיו ברכוש.
ספרייתו של וילסון ומסמכיו הנשיאותיים נמצאים בספריית הקונגרס.
ווֹדקה (בפולנית: Wódka, ברוסית: Bодка) הוא משקה אלכוהולי ומזוקק חסר צבע ממשפחת המשקאות הלבנים, המופק באמצעות התססה וזיקוק של דגנים או תפוחי אדמה.
מלבד כמויות זניחות של חומרי ריח, וודקה מכילה בעיקר מים ואלכוהול (אתנול).
שיעור האתנול בוודקה נע בין 33.5% ל-70% מהנפח, ובדרך כלל השיעור הוא 40%.
וודקה היא משקה עתיר אלכוהול, לכן השפעת המשקה על האדם ניכרת כבר לאחר שתייה של כמות מעטה.
עיקר תפוצתה של הוודקה ברוסיה, במדינות מזרח אירופה ובסקנדינביה.
רוב מקרי האלכוהוליזם במדינות אלו מקורם בשתיית וודקה.
לוודקה מגוון השפעות בריאותיות, מזיקות ברובן, שעוצמתן תלויה בעיקר במינון המשקה ובגיל השותה.
שתיית וודקה עשויה לגרום לתחושה של התרוממות, שחרור ונינוחות וכן קירוב חברתי.
במדינות שבהן נפוצה שתיית וודקה, יש למשקה תפקיד חברתי מרכזי.
במדינות אלו, שבהן שתיית יין פחות מקובלת, נהוג ללוות את הארוחה בוודקה, ולהגיש וודקה בעת קבלת אורחים.
קיים קושי להצביע במדויק על מקורותיה של הוודקה, אך הסברה היא שמקורה ברוסיה או בפולין.
אחד ההסברים הנפוצים למשמעות השם "וודקה" הוא שבשפות הסלאביות הוא צורת הקטנה וחיבה של "וודה" (вода) - מים.
עם זאת, מחקר בלשני אטימולוגי לא תומך בקביעה זו באופן חד משמעי.
אפשרות אחרת היא שהמילה מגיעה מהפועל разводить - "לערבב נוזלים, לדלל"; למרות הדמיון בצליל, שורש המילה הזו הוא לא השורש של המילה вода, אלא של הפעלים הסלאביים вести, водити - "להוביל".
אפשרות אחרת להופעת המילה היא aqua vitae (לטינית: מי החיים) - שם לטיני של משקה אלכוהולי שהיה נפוץ באירופה בימי הביניים; אם התאוריה הזו נכונה, אזי המילה וודקה, שמופיעה במספר מקורות עתיקים גם בצורת вотка ("ווטקה") נוצרה מהמילה הלטינית vita, "חיים" ולא aqua, "מים".
(השם aqua vitae התגלגל לשפה הבלארוסית בצורת акавіта, אשר עדיין משמש כשם של משקה חריף מקומי.)
בשפות סלאביות מלבד הרוסית המילה וודקה מציינת את הסוג הרוסי של וודקה ולמשקאות מקומיים דומים יש מילים אחרות.
כך, באוקראינית הוודקה המקומית נקראת הורילקה; מילה זו גזורה מהשורש של горіти, "להישרף".
במחצית השנייה של שנות ה-70 התעוררה מחלוקת בקשר לזכותן של מדינות ברית המועצות לשעבר לשווק משקאות בשם "וודקה".
בזמן המהפכה הרוסית היגרו מרוסיה מפעלים רבים, וביניהם יצרן הוודקה סמירנוף; כך הופרעה המסורת הרוסית בייצור משקה זה.
מאז 1979 משתמשת רוסיה בסיסמה "רק וודקה מרוסיה היא וודקה רוסית מקורית"; מנגד, חוקרים פולנים טענו כי האזכור הראשון בכתב למשקה בשם וודקה נמצא דווקא במקורות פולניים מ-1405, בעוד שבמקורות רוסיים וודקה מאוזכרת רק החל מ-1751.
עם זאת, ישנם היסטוריונים הטוענים כי כבר במאה השמינית, ייצרו איכרים בפולין אלכוהול קפוא מיין.
את הוודקה נהוג לשתות קרה כקרח בכוס שוט, בדרך כלל מוקפאת בעצמה.
הטמפרטורה הנמוכה מאטה את התנדפות אדי האלכוהול מן המשקה ומקנה תחושה "חלקה" לשתייה.
בשל היותה תזקיק נייטרלי משמשת הוודקה לכיהול ("חיזוק") קוקטיילים.
מפורסמים קוקטיילים על בסיס וודקה כמו בלאדי מרי ולגונה כחולה (עם ליקר קוראסאו).
לעיתים מערבים עם הוודקה משקאות אנרגיה, אך במינונים שונים עשויה להיות לכך השפעה בריאותית שלילית.
השפעות בריאותיות של שתיית וודקה
וודקה היא משקה אלכוהולי בעל ריכוז גבוה של אתנול, וככזו היא גורמת לשכרות לאחר שתיית כמויות קטנות של המשקה.
על פי הספרות הרפואית, צריכה מרובה של אתנול לאורך זמן גורמת לפגיעה בכבד, בלב, במערכת העיכול, במערכת העצבים, במערכת החיסונית, במערכת השריר-שלד ועלולה להביא לאלכוהוליזם.
אתנול מסוכן במיוחד לנשים בהריון, משום שהוא פוגע בהתפתחות העובר וגורם לפיגור שכלי כתוצאה מתסמונת האלכוהול העוברית.
שתייה לשוכרה בגיל ההתבגרות מזיקה במיוחד להתפתחות מערכת העצבים.
בשנת 2006 הייתה תוחלת החיים של גברים ברוסיה 59.12 שנים לעומת 73.03 שנים בקרב נשים רוסיות.
פער זה בתוחלות החיים ניכר בהשוואה למדינות מפותחות אחרות ומוסבר על ידי האלכוהוליזם הפושה בקרב גברים מזרח אירופאיים.
ירידה בשכיחות מחלות הנגרמות משתיית אלכוהול היא הסיבה המרכזית לעלייה בתוחלת החיים של גברי רוסיה בשנות ה-90 של המאה ה-20.
ייתכן שצריכה קלה ומבוקרת של אתנול עשויה לשפר את מצבם הבריאותי של משתמשים מבוגרים ובריאים שאין להם מניעה רפואית לצרוך אתנול.
נמצא באופן סטטיסטי שצריכה מתונה עד בינונית של אתנול מקושרת להארכת תוחלת החיים על ידי מניעת מחלות שונות, ונטען שהאתנול מסייע בהעלאת שיעור ה-HDL (הכולסטרול ה"טוב") בגוף.
ברוסיה, בארצות מזרח אירופה ובסקנדינביה קיימת תרבות של שתיית וודקה, ובארצות אלו רוב האלכוהול הנצרך הוא וודקה.
משערים שכ-70% מהאלכוהול שנצרך ברוסיה מקורו בוודקה.
הדבר נכון גם בקשר ליוצאי מזרח אירופה שהיגרו למדינות אחרות.
במדינות מסוימות, ובראשן רוסיה, גורם האלכוהוליזם לעלייה ברמת הפשיעה.
וודקה היא משקה שזיופים שלו מופיעים לעיתים קרובות.
בנוסף, כמויות רבות של וודקה מיוצרות באופן פרטי וללא פיקוח.
בשני המקרים, הסכנה העיקרית היא הימצאות מתנול במשקה.
מתנול הוא תוצר תסיסה של תאית שעלולה להימצא יחד עם חומרי הגלם של הוודקה.
המתנול עובר מטבוליזציה בכבד על ידי האנזים אלכוהול דהידרוגנז, ליצירת חומצה פורמית ופורמלין (פורמאלדהיד), רעל חזק הגורם לעוורון ולמוות.
בעת ייצור מבוקר של וודקה, שאריות המתנול מסולקות בשלבי הסינון הרבים שנעשים בדרך כלל בעזרת פחם פעיל.
להלן מותגי וודקה בולטים (לפי סדר א"ב, רשימה חלקית):
אבסולוט וודקה - וודקה שוודית על בסיס חיטה המיוצרת מאז שנת 1879 ומכילה 40 אחוז אלכוהול.
נודעת בעיקר במסע הפרסום שלה.
אייסברג - וודקה קנדית המורכבת מ-40% אחוז אלכוהול המופק מגרעיני תירס מתוק ומ-60% מים מינרליים שמגיעים מקרחון בן כ-12 אלף שנים, ומכאן סמלה המסחרי של החברה.
איגנייט - וודקה פרימיום קנדית מהמותג IGNITE בבעלות דן בילזריאן.
מופקת מתירס וממים טהורים העוברים לטענת היצרנים תהליך סינון קפדני.
וודקה אנגרי אוקס - וודקה המגיעה מדנמרק ומיוצרת מגרגרי חיטה מלאה היא מכילה 40 אחוז אלכוהול.
היא יוצרה לראשונה לפני 150 שנה, ונמכרת החל משנת 1989. אחד המאפיינים שלה הוא בקבוק המתכת בו היא משווקת המזכיר שייקר נירוסטה.
יתרונות הבקבוק המיוחד הם בקירור מהיר של המשקה ובזמן קור רב יותר מהרגע שהיא קוררה.
כמו כן הבקבוק המיוחד מקשה על זיוף הוודקה.
- מותג וודקה פולני, הוודקה מיוצרת משיפון בזיקוק רציף מרובע.
גריי גוס (Grey Goose) - וודקה צרפתית.
היא מופקת משעורה המגיעה מאזור קוניאק (בו מיוצר גם משקה הקוניאק).
המשקה מזוהה עם הבקבוק המיוחד שלו המכיל חלון בו נראים אגם ואווזי בר, כאשר מי האגם הם המשקה עצמו.
על קדמת הבקבוק מצוירים חמישה אווזים שהם סמלה המסחרי של החברה.
בשנת 2000 עברה החברה לידי בעלים אמריקאים.
למרות זאת, דגל צרפת עדיין מתנוסס על הבקבוק.
דנסקה - וודקה דנית המיוצרת מחיטה, משווקת בגרסה אדומה (40% כוהל בנפח) וכחולה (50% כוהל בנפח).
וודקה ואן גוך - וודקה הולנדית מחיטה המשווקת משנת 2000.
ויברובה (Wyborowa - מושלם בפולנית) - וודקה פולנית המופקת מ-100% שיפון.
ויברובה הומצאה בסביבות המאה ה-16 ויצורה התעשייתי החל לפני בערך 200 שנה.
בשנות השישים של המאה ה-20 החלה להימכר בעולם.
מאז נפילת המשטר בברית המועצות החלו מכירות ויברובה לתפוס תאוצה באירופה ובארצות הברית ואחוזי המכירה שלה בעולם עולים.
היא הוודקה הפולנית הנמכרת ביותר מחוץ לפולין.
יש גרסאות מיוחדות של ויברובה בעלות תכולת אלכוהול גבוהה (דבר שלא אופייני לוודקה) עד 59%.
זוברובקה (Zubrowka) - וודקה מתוצרת פולין המיוצרת משיפון.
הוודקה מתובלת בעשב הזוברוב (עשב הביזון).
על תווית הבקבוק מופיע ציור של ביזון (בופאלו).
וודקה חורטיצה - וודקה פרמיום אוקראינית המופקת מחיטה.
מוסקובסקאיה - וודקה רוסית המיוצרת משיפון.
סטוליצ'נאיה - וודקה רוסית המופקת מחיטה.
סמירנוף - וודקה אמריקנית שמקורה ברוסיה.
היא הומצאה בשנת 1860 על ידי פיוטר סמירנוב.
סמירנוף הייתה הוודקה הראשונה שבתהליך הזיקוק שלה השתמשו בפחם פעיל.
סקאיי וודקה - וודקה המיוצרת בארצות הברית.
מגיעה גם בטעמים כגון: פטל, זנגביל, שרי, וניל, הדרים.
לוודקה זו יש בקבוק בצבע כחול קובלט.
פינלנדיה - וודקה פינית המיוצרת משעורה ועוברת זיקוק רציף.
מכילה 40% אלכוהול וקיימת גם בניחוחות של מנגו, למון ליים וקרנברי.
ייצורה של וודקה זו החל בשנת 1970 והיא מיוצרת בעיקר לייצוא.
קטל 1 (Ketel One) - וודקה הולנדית בעלת 40% אלכוהול.
את הוודקה הזו מכינים מ-100% חיטה ומזקקים בשיטת זיקוק דודי.
המתכון המקורי לוודקה הזו נוצר בשנת 1983 בידי משפחת נולט.
בשנת 2000 פיתחו לראשונה משפחת נולט וודקה אולטרה-פרימיום סיטרון טבעית.
קליינר פייגלינג (פיג'לינג) - משקה וודקה בטעם תאנים המכיל כ-20% אלכוהול, מיוצר על ידי חברת BEHN הגרמנית.
רוסקי סטנדרט - מיוצרת מאז 1998 מחיטה.
זיקוק הוודקה הוא משולב: זיקוק ראשון דודי מסורתי, מיד אחריו 2 זיקוקים רציפים, ולסיום סינון כפול דרך פחם פעיל ל"ניקוי" אחרון.
שופן (Chopin) - מותג של וודקה סופר-פרמיום פולנית המיוצרת מתפוחי אדמה.
תהליך הייצור של הוודקה כולל ארבעה שלבים של זיקוק דודי ולאחריהם ארבעה שלבים של סינון בפחם פעיל.
הוודקה קרויה על שמו של המלחין הפולני פרדריק שופן שדמותו מצוירת על הבקבוק.
ווהלין (באוקראינית: Волинь, בפולנית: Wołyń, ברוסית: Волынь, ביידיש: וואָהלין) הוא חבל ארץ היסטורי במערב אוקראינה, בין נהרות הפריפיאט והבוג המערבי מצפון לגליציה ולפודוליה.
מתחילת המאה ה-19 היה ברובו בשליטת האימפריה הרוסית, בין שתי מלחמות העולם (21 שנים) היה רוב האזור שייך לפולין אך מרבית אוכלוסייתו היא אוקראינית.
האזור הוא אחד ממקומות ההתיישבות הקדומים ביותר של הסלאבים באירופה.
ווהלין ההיסטורית כוללת את המחוזות ווהלין, רובנו, ז'יטומיר, החלק הצפוני של מחוז טרנופול שבאוקראינה החל מ-1939, וכן אזורים קטנים מפולין של היום כמו חלם.
ב-1569 הפכה ווהלין לחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
בתקופה זו החלה התיישבות של פולנים-קתולים ויהודים.
יש גם עדויות משנת 1783 להתיישבות של חקלאים מנוניטים בווהלין.
המתיישבים החדשים דחקו את רגליהם של הנוצרים האורתודוקסים, וחלק מהכנסיות האורתודוקסיות באזור הוסבו לכנסיות קתוליות.
בעקבות חלוקתה השלישית של פולין ב-24 באוקטובר 1795, סופחה ווהלין לאימפריה הרוסית, והפכה לחלק מתחום המושב.
בתקופה זו, ועד מלחמת העולם השנייה, התקיימו בה קהילות יהודיות רבות.
למעשה, ברוב הערים והעיירות של ווהלין היו קהילות יהודיות גדולות יחסית, דוברות יידיש.
קהילות יהודיות ידועות היו בערים ז'יטומיר, דובנו, רובנו, לודמיר, לוצק ועוד.
בסוף המאה ה-19 היו גם קהילות של גרמנים בווהלין, שמנו כ-200 אלף נפש, וגם קהילות קטנות של צ'כים.
בתקופה זו התפתח המסחר באזור במהירות, אבל ווהלין נשארה ברובה אזור חקלאי של כפרים ועיירות קטנות.
בנובמבר 1918 הוקמה רפובליקה פולנית עצמאית, שהייתה נתונה במלחמה עם ברית המועצות.
ב-1921 נחתם הסכם ריגה שסיים את המלחמה הפולנית-סובייטית ונקבע גבולה המזרחי של הרפובליקה הפולנית.
גבול זה חילק את ווהלין כך שרובה עברה לידי פולין ושוליה המזרחיים נותרו בידי ברית המועצות.
הרפובליקה הפולנית אימצה את עקרונות האמנציפציה והעניקה שוויון זכויות מלא גם לבני הקהילות היהודיות של מערב ווהלין, החלק שעבר לידיה.
שיפור זה במעמדם הפוליטי של היהודים באזור נמשך עד כיבוש פולין במלחמת העולם השנייה.
בשנים 1923–1935 העיירה פוליני הייתה המרכז של "ריאון לאומי גרמני של פוליני" שכלל 18 מועצות מקומיות גרמניות.
בין השנים 1935–1938 גירש סטלין את הפולנים שחיו במזרח ווהלין, החלק שנותר בידי ברית המועצות.
ב-1939 נחתם הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שבו הסכימו ברית המועצות וגרמניה הנאצית על חלוקת שטחה של פולין ביניהן.
על-פי ההסכם הייתה ווהלין אמורה לעבור כולה לידי ברית המועצות.
בעקבות ההסכם עזבו הגרמנים שחיו בווהלין את האזור, והיגרו לחלקים של פולין שנכבשו וסופחו לגרמניה הנאצית.
ב-22 ביוני 1941 הפרה גרמניה הנאצית את הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ופלשה לברית המועצות במה שכונה מבצע ברברוסה.
הכוחות הגרמנים כבשו גם את ווהלין והחלו לטבוח ביהודים, באוקראינים סובייטים ובפולנים הקתולים תושבי האזור.
בטבח השתתפו באופן פעיל גם כוחות הגרילה של "צבא המורדים האוקראיני", שהיה ארגון של לאומנים אוקראינים שהוקם בווהלין ב-14 באוקטובר 1942.
בין השנים 1942 ו-1944 הושמדו כל הקהילות היהודיות בווהלין בידי גרמנים נאצים ולאומנים אוקראינים.
גם הפולנים הקתולים באזור היו נתונים לרדיפות ולמעשי טבח בידי האוקראינים.
עם תום השואה ומלחמת העולם השנייה כמעט שלא נותרו יהודים בווהלין - חלקם הגדול נרצח, המעטים ששרדו ברחו אל מחוץ לאזורי השליטה של גרמניה הנאצית, לתוך ברית המועצות.
לזכר קהילות אלו הקים האיגוד העולמי של יוצאי ווהלין את "היכל יהדות ווהלין" בגבעתיים.
ב"היכל יהדות ווהלין" ממוקמת משנת 1975 שלוחת בית הספר הבין-לאומי להוראת השואה של יד ושם.
עם תום מלחמת העולם השנייה שורטטו מחדש גבולותיה של פולין.
ווהלין סופחה כולה לאוקראינה והפכה לחלק מברית המועצות.
ב-1945 פונו חלק מתושביה הפולנים אל החלקים שנותרו בידי הרפובליקה הפולנית (שהפכה לחלק מ"הגוש המזרחי").
עם התפרקותה של ברית המועצות בשנת 1991 הפכה ווהלין לחלק מהרפובליקה האוקראינית העצמאית.
ראשית היישוב היהודי בווהלין אינה ידועה בוודאות, אך יש השערות כי היהודים הראשונים הגיעו לאזור במאה ה-11. בתקופה זו, עסקו יהודי האזור במסחר, במתן הלוואות, בייצור משקאות ומכירתם, במכס, מלאכה וחקלאות.
יהדות הקהילה נהנתה אף משלטון עצמי חלקי.
תקופת תור הזהב של הקהילה הגיעה במאות ה-16 וה-17, תקופה בה הייתה פריחה כלכלית והשתלבות באוטונומיה היהודית במסגרת "ועד ארבע ארצות".
בווהלין קמו ישיבות, ובראשן עמדו רבנים נודעים.
תנועת החסידות של הבעל שם טוב התפשטה גם לווהלין, ונוצרו כמה שושלות של אדמו"רים: טריסק, סטפין ונשכיז.
בסוף המאה ה-19 עלה מספרם של היהודים בווהלין על מאתיים אלף, והם היו כ-13% מהאוכלוסייה.
ווהלין נכללה בתחום המושב שנקבע ליהודים ברוסיה, וההגבלות והאיסורים על ישיבת יהודים בכפרים גרמו להתרכזותם בערים ובעיקר בעיירות.
באזור זה, כמו גם באזורים אחרים, נוצרה ה"שטעטל".
בשנות השמונים של המאה ה-19 החלה בווהלין הפעילות הציונית.
במסגרת הסכם ריגה, סופחו ב-1921 לפולין שני שלישים מפלך ווהלין.
בחלק של ווהלין שהיה בשליטת פולין, היהודים היו כעשרה אחוזים מהאוכלוסייה, כ-200 אלף נפשות.
רוב הסוחרים ובעלי המלאכה בווהלין היו יהודים, מביניהם רוב העוסקים במסחר היו חנוונים זעירים, שהשלימו את פרנסתם באמצעות משקי-עזר חקלאיים.
השלטון הפולני עודד את התחרות עם המסחר היהודי.
במשבר הכלכלי בשנות ה-30 החל הציבור היהודי להתרושש, והמצב הקשה נתן את אותותיו בחיי הקהילה.
הקהילות עמדו בקושי רב בהוצאותיהן השוטפות, ובכלל זה בתשלום שכר הרבנים.
למעלה משני שלישים מן הילדים היהודים בווהלין למדו בבתי-ספר עבריים, בעיקר ב"התחייה" וב"יבנה".
הפעילות הציונית הייתה ערה ביותר, והיא נעשתה בעיקר במסגרת המפלגות ותנועות הנוער.
בין תנועות הנוער, בלטו בפעילותן בעיירות תנועות "השומר הצעיר", "בית"ר" והחלוץ.
התנועות קיימו קיבוצי הכשרה, שהחשוב שבהם היה קיבוץ חוצבי האבנים בקלוסובה (קליסוב), קיבוץ שנוסד ב-1924 והיה מרכז ההכשרות של תנועת "החלוץ" בכל פולין.
בסוף שנות ה-30, קיימה תנועת "בית"ר" סניף של האצ"ל בווהלין, וכן מחנה אימונים בנשק בסיוע הצבא הפולני.
ווזאבה (תחילת המאה ה -4) היה מלך אקסום.
הוא היה המלך הראשון של אקסום שכתב על מטבעותיו בשפת הגעז והיחידי מבין מלכי אקסום שהשתמש בשפת הגעז על מטבעות הזהב שלו.
מואנרו-האי מציע, בהתבסס על מספר מטבעות שנמצאו שבהם דמותו של ווזאבה בצידו האחד המטבע ודמותו של אוסאנאס בצדו האחר, כי ייתכן שלמעשה שני המלכים היו שותפים בשלטון.
ווּהָאן (; בסינית מסורתית: 武漢; בפין-יין: Wǔhàn) היא תת-מחוז עירוני, עיר הבירה, והעיר המאוכלסת ביותר במחוז חוביי שבמרכז הרפובליקה העממית של סין.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית תת-המחוז העירוני מנתה כ-12.45 מיליון תושבים.
ווהאן היא איחוד של שלוש ערים: ווצ'אנג, האנקואו והאן-יאנג.
שמה של העיר נגזר משמותיהן של הערים שהרכיבו אותה, כאשר ההתייחסות הראשונה אל ווהאן כעיר הייתה בשנת 1927. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הייתה העיר לבירת הפלג השמאלני של הקוומינטנג בהנהגת ואנג ג'ינג-ויי, אשר היוו אופוזיציה לצ'יאנג קאי שק.
בימינו, ווהאן היא המרכז הפוליטי, כלכלי ופיננסי, לימודי ותחבורתי של מרכז סין.
בין השאר, ידועה ווהאן כדרך הראשית של תשעה מחוזות, בשל היותה מרכז תחבורתי של עשרות מסילות ברזל, וכבישים מהירים העוברים דרך העיר.
בסוף שנת 2019 התגלה בשוק פירות הים העירוני נגיף קורונה חדש מזן SARS-CoV-2 שככל הנראה עבר מבעלי חיים נגועים לבני אדם, וגרם להתפרצות בסין שהתפשטה לרחבי העולם והפכה למגפה עולמית.
ההתיישבות הראשונה באזור החלה לפני כ-3,000 שנה.
בתקופת שושלת האן, הניאנג הפכה לעיר נמל משמעותית.
במאה ה-3 התרחש באזור אחד מהקרבות החשובים בהיסטוריה של סין: קרב הצוקים האדומים, אשר היה אחד המכריעים בסופה של שושלת האן.
בתקופה זו גם נבנתה החומה של האניאנג (206), ושל ווצ'אנג (223) - אירוע המסמל את ייסודה של ווהאן.
ב-223 נבנה "מגדל העגור הצהוב" (黄鹤楼) בווצ'אנג.
צ'וי האו, משורר משושלת טאנג ביקר במגדל במאה ה-8, ושירו המתייחס למגדל הפך את המגדל למבנה המפורסם בדרום סין.
העיר ידועה כמרכז אומנות, ובמיוחד שירה, ולעיסוקים אינטלקטואליים.
תחת שלטון המונגולים (שושלת יואן), ווצ'אנג הוגדרה כעיר הבירה של המחוז.
לפני כ-300 שנה לערך, הנקו הייתה לאחת מארבע ערי המסחר המובילות בסין.
בסוף המאה ה-19 מסילות ברזל נפרסו מצפון לדרום, דרך העיר, וזאת הפכה לנקודה חשובה במעבר סחורות מתחבורה מסילתית לתחבורה ימית.
כתוצאה מכך, מעצמות חיצונית החלו לחלק ביניהן אזורי השפעה בעיר, ובהם הוקמו מחסנים, רציפים ומשרדים של חברות מסחר.
ב-1911, אנשיו של סון יאט-סן החלו בהתקוממות ווצ'אנג, שלבסוף הובילה לירידה של שושלת צ'ינג מהשלטון, ולהקמת טאיוואן.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הייתה העיר לבירתם של הקוומינטנג, אשר היוו אופוזיציה לצ'יאנג קאי שק.
ב-1938 התקיים בעיר וסביבותיה "קרב ווהאן" - שהיה אחד מהמהלכים המרכזיים במלחמת סין–יפן השנייה.
לאחר הכיבוש היפני ווהאן שימשה כמרכז לוגיסטי חשוב עבור פעולותיו של הצבא היפני בדרום יפן.
בדצמבר 1944, העיר נהרסה ברובה עקב הפצצות של חיל האוויר האמריקני.
ב-1967 התקיים בעיר מאבק בין תומכי המשמרות האדומים לבין תומכי צבא השחרור העממי, בעקבות מהפכת התרבות בסין.
העיר סבלה בעבר משיטפונות רבים.
בעיה זו נפתרה באמצעות סכר שלושת הערוצים.
בדצמבר 2019 התפרצה בווהאן לראשונה מחלת הקורונה שהפכה למגפה עולמית, ואף הוטל על העיר סגר במטרה למנוע את הפצת הנגיף.
הצנזורה הסינית חסרה רבים מהדיווחים של עיתונאים ובלוגרים שניסו לתעד באופן אותנטי את המתרחש בעיר בתקופת ההתפרצות והסגר, והחלה להפיץ ברשתות החברתיות דיווחים שהולמים יותר את הלך הרוח של השלטון.
אחד התיעודים היחידים שנותר שתיאר גם התרחשויות שאינן נוחות לשלטון, או אינן תואמות את הדיווחים הוא בלוג של הסופרת המקומית פאנג פאנג, שהגיע לחשיפה של מיליוני סינים, והודפס בהוצאות ספרים מערביות לספר "אותנטי" שמתאר את התקופה.
"הגשר הראשון" נבנה מעל נהר היאנגצה ב-1957, ואפשר תנועת רכבות מהירה, במקום תהליך שהיה יכול לארוך עד יום שלם.
הגשר נבנה בסיוע ברית המועצות.
אורך הגשר 1,680 מטר (כולל מסלולי הגישה אליו), והוא כולל מפלס תחתון עבור שתי מסילות ברזל, ומפלס עליון עבור כביש בעל ארבעה נתיבים.
"הגשר השני" הושלם ב-1995. אורכו 4.6 קילומטר, ורוחבו יותר מ-26 מטר.
על הגשר יש כביש עם שישה נתיבים, והוא מיועד לשאת 50,000 כלי רכב ביום.
"הגשר השלישי" הושלם בספטמבר 2000 בהשקעה של 1.4 מיליארד יואן (170 מיליון דולר אמריקני).
הוא ממוקם כ-8.6 קילומטר דרום-מערבית מהגשר הראשון.
אורך הגשר הוא 3.5 קילומטר ורוחבו 26.5 מטר.
גשר זה מיועד לשמש כגישה אל כביש הטבעת של ווהאן ולהקל על עומסי התנועה בעיר.
בעיר שלוש תחנות רכבת מרכזיות: תחנת הרכבת של ווהאן, תחנת הרכבת של הנקו ותחנת הרכבת של ווצ'אנג.
החל משנת 2008 פועל קו רכבת לשאנגחאי המפעיל רכבת במהירות של עד 250 קמ"ש.
החל משנת 2019 פועל קו לשה-ין ובו רכבת במהירות של 350 קמ"ש.
המטרו של ווהאן היא הרכבת התחתית השישית בסין.
הקו הראשון, בעל 10 תחנות ובאורך של 10.2 קילומטר היה מעל לאדמה ונחשב לרכבת קלה, והוא היה הראשון בסין שהכיל בקרה באמצעות מערכת תקשורת.
הרכבות מתוכננות לפעול במרחקים של 90 שניות ויותר, והן מסוגלות לפעול ללא צורך בנהג.
נמל התעופה הבינלאומי של ווהאן נפתח באפריל 1995, והוא אחד העמוסים במרכז סין.
הנמל ממוקם כ-26 קילומטר מצפון לווהאן והוא הרביעי בנמלי התעופה הבינלאומיים של סין.
תת-המחוז העירוני ווהאן משתרעת על פני 8,575 קמ"ר במזרח מחוז חוביי וגובל בנציבויות העירוניות ממזרח ומצפון-מזרח, ממערב ומצפון-מערב, ו מדרום-מזרח, ו מדרום-מערב ובנפה העירונית מדרום-מערב.
העיר שוכנת במפגש הנהרות היאנגצה וההאן, ממזרח למישור , כ-690 ק"מ מערבית לעיר שאנגחאי.
האזור בו היא שוכנת הוא מישורי ברובו, ובעל מספר רב של בריכות ואגמים.
האקלים בווהאן הוא סובטרופי גשום עם כמות משקעים גבוהה, והבדל מובהק בין עונות השנה.
הקיץ חם, לח וגשום, והיא נחשבת לאחת משלושת "ערי התנור" לאורך נהר היאנגצה, יחד עם צ'ונגצ'ינג ונאנג'ינג.
החורף קר יחסית ויבש באופן יחסי, ושלג יורד בדרך כלל אך בכמויות נמוכות.
בחודשי האביב (מרץ-אפריל) מזג האוויר נוטה להיות לא יציב, עם גלי חום לצד פרקים של מזג אוויר קר.
הטמפרטורה היומית הממוצעת בחודש יולי עומדת על 33.2 מעלות, ובחודש ינואר על 8.2 מעלות.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 1310 מילימטרים.
שלוש העיירות של ווהאן, ווצ'אנג, האנקואו והאן-יאנג, שאוחדו בשנת 1927, שכנו כל אחת בצד אחר של הנהרות העוברים בעיר.
מעל הנהרות ישנם מספר גשרים אשר מחברים בין החלקים השונים של העיר המאוחדת.
אחד מהגשרים אף נקרא "הגשר הראשון" בשל היותו הגשר המודרני הראשון בסין.
תת-המחוז העירוני ווהאן מחולק לשלושה עשר רבעים:
לווהאן יש ברית ערים תאומות עם הערים:
לינג-טמקו-ווט A-7 קורסייר 2 הוא מטוס תקיפה ומפציץ טקטי חד־מנועי תת-קולי מתוצרת ארצות הברית המותאם לשימוש מנושאת מטוסים.
נבנה על בסיס מטוס הווט F-8 קרוסיידר ושירת במגוון חילות אוויר בשנים 1967–2014, המטוס החליף את מטוסי ה-A-4 סקייהוק בתפקידיו המבצעיים בצי ארצות הברית.
בשנת 1962 חיפש הצי האמריקאי מחליף לסקייהוק המתיישן.
בניגוד להלך המחשבה של חיל האוויר האמריקני, בצי העדיפו מטוסים תת-קוליים אשר יוכלו לשאת אותה כמות חימוש, ולטוס כמעט באותה המהירות (בגיחות בהן נשאו חימוש רב נאלצו המטוסים העל־קוליים לטוס במהירות תת-קולית), ובשל הגודל ונצילות הדלק העדיפים.
כדי להפחית עלויות פיתוח הוגדר כי המטוס יתבסס על דגמי מטוסים קיימים.
במכרז השתתפו החברות: נורת' אמריקן אוויאיישן, גרומן, דאגלס ו-ווט.
הדגם של ווט התבסס על מטוס ה-F-8 קרוסיידר המוצלח.
העיצוב הוכרז כזוכה ב-11 בפברואר 1964 והוא סומן A-7. ב-1965 המטוס קיבל את הכינוי קורסייר 2 על שם המטוס F-4U קורסייר המוצלח ממלחמת העולם השנייה.
תקופת פיתוח הייתה קצרה וקלה יחסית.
ודגם הניסוי YA-7A ביצע טיסת בכורה ב-27 בספטמבר 1965.
המטוס ביצע את מבחני ההסמכה לצי בשלהי 1966. הטייסות הראשונות עברו את בחינות הכשירות ב-1 בפברואר 1967 ונכנס לפעילות מבצעית בוייאטנאם בדצמבר של אותה שנה.
מבנה ה-A-7 היה קצר יותר ורחב משל ה-F-8, הכנף ארוכה יותר ובעלת יכולת נשיאה גדולה יותר.
כדי להגיע לטווח הנדרש הותקן מנוע פראט אנד ויטני TF30-P-6 טורבו־מניפה שדחפו 50.5 קילו־ניוטון.
המנוע היה זהה לאלו ב-F-111 וה-F-14 למעט המבער שהוסר בקורסייר.
במטוס הותקן מכ"ם ה-AN/APQ-116 שהוחלף על ידי ה-AN/APQ-126 שהוטמע ביחד עם מערכת הניווט הדיגיטלית ILAAS.
המכ"ם הזין מחשב חימוש דיגיטלי אשר אפשר הטלת פצצות מדויקות ממרחק רב יותר, ובכך להגדיל את שרידותו מול מטוסים מהירים יותר כגון ה-F-4. הקורסייר היה המטוס הראשון שצויד במערכת תצוגה עילית (HUD) שהקרינה נתוני טיסה וניווט בנוסף לכוונת הקלאסית.
מערכת הניווט כללה גם תצוגת מפה (PMDS) שהציגה בצורה מדויקת את מיקום המטוס בשני סדרי גודל.
מחשב החימוש אפשר רמת דיוק גבוהה מאוד אף לטייסים לא מנוסים.
לאחר שהנציגים הטכניים של ווט יכלו לווסת את המערכת האינרציאלית, רמת הדיוק אצל הטייסים המנוסים יותר עלתה ל-5 מטרים.
מערכת הניווט האינרציאלית דרשה רק 2.5 דקות של איפוס (איפוס מסלול), מה שהיווה קפיצת מדרגה על ה-13 דקות שנדרשו ב-F-4. בנוסף, השגיאה הנוצרת במערכת ניווט אינרציאלי מוזערה בשל פיצוי TACAN ומכ"ם שחישבו התקדמות לתיקון השגיאה.
מערכת הטייס האוטומטי יכלה להטיס את המטוס בעצמה לאורך של עד 9 נקודות ציון.
למטוס הייתה יכולת להנחית את עצמו ("Hands-off") בעזרת מערכת פיצוי כוח גישה (או מצערת אוטומטית).
כל זאת התאפשר על ידי התקנת Data Link (פס־תקשורת פנימית), שתיאם בין המערכות.
בדגמי ה-E החדשים, לרוב לא היה צורך ביותר מ-11.5 שעות טכנאי, ובכך התאפשר זירז קצב הסבבים, מסירת המטוסים וזמינותם היחסית.
נתון זה לא נשאר קבוע ולאחר חשיפה מרובה לתנאי ים, הנתון גדל עד כי הפך להיות כפול מהערך המקורי.
שר ההגנה רוברט מקנמארה שכנע את חיל האוויר לקנות את ה-F-4, אך גם את הקורסייר כגישור עד שה-F-111 יהפוך מבצעי וכתחליף ל-A-1 סקייריידר הוותיק.
בנובמבר 1965 הכריז חיל־האוויר האמריקאי כי יקנה את ה-A-7D.
סה"כ 459 יחידות נבנו עבורו.
השינוי הגדול בין הדגמים היה מנוע האליסון TF41-A-1 טורבו–מניפה, שדחפו היה 64.5 קילו-ניוטון והגביר את ביצועי המטוס בצורה משמעותית.
הדגם כלל נקבה לתדלוק אווירי ממטוס KC-135, תותח M61 Vulcan ואויוניקה משופרת.
יכולות ה-A-7D הרשימו את אנשי הצי ואלו החליטו להזמין גרסה עבורם - ה-A-7E.
המטוס הראשון טס בנובמבר 1968. ב-1979 קיבל הצי את ראשוני מטוסיו בעלי יכולת תקיפת לילה תודות לפוד FLIR (תת-אדום) שהותקן בגחון המטוס, והקרין את התמונה על התצוגה עלית.
ב-1986 לאחר שאושרה ההשבחה למטוס הותקן בו פוד LANA (Low-Altitude Night Attack) שאפשר לטייס לראות על התצוגה עילית תמונה מוגברת של הסביבה הלילית, ויחד עם המכ"ם אפשר עקיבת תוואי-קרקע עד לגובה 60 מ' ומהירות 740 קמ"ש.
ייצור הקורסיירים פסק ב-1984, וסה"כ נבנו 1,569 מטוסים.
האוויר בווייטנאם היה לרוב חם ולח, ותנאים אלו הקשו מאוד על מנועים להגיע לדחף מלא.
ריצות ההמראה היו ארוכות, והקורסייר התקשה להגיע ל-800 קמ"ש.
במקרים מסוימים, לאחר ניתוק מהקרקע וסגירת כני הנסע נותר המטוס בגובה נמוך תוך שימוש באפקט הקרקע כדי להשיג מספיק עילוי.
לעיתים טסו 16 ק"מ בגובה נמוך עד שהגיעו למהירות בה ניתן היה לקפל מדפים (הערה: בדגמי A מוקדמים היו רק שני מצבי מדפים: מצב מעלה-טיסה, ומצב מטה-נחיתה.
בדגמים מאוחרים יותר ניתן אפשר להרים את המדפים בתנועות קטנות).
במטוסי הצי המצב לא היה שונה, וקורסיירים מדגם A ששוגרו מנושאות מטוסים איבדו עד 37 קמ"ש שניות לאחר שיגור, כדי לפצות על כך המריאו המטוסים במטען דלק מופחת כדי להיות קלים יותר.
הקורסיירים הראשונים החלו בפעילותם בווייטנאם ב-1967. במהלך הפעילות אבדו 98 מטוסי A-7. המטוס השתתף בתקיפת הגשר טהאן-הואה - צומת דרכים חשוב לקווי האספקה של כוחות צפון וייטנאם, שנחשב למטרה קשה מאוד.
שני זוגות קורסיירים הטילו סה"כ ארבע טונות חימוש (הזוג הראשון נשא שני טילי וולאיי במשקל טונה, והזוג השני נשא שתי פצצות MK-82 במשקל טונה).
קורסיירים של חיל האוויר ביצעו 12,928 גיחות, ורק שישה מתוכם אבדו - יחס אבדות הקטן במלחמה.
כמות החימוש שהוטל על ידי ה-A-7 עקף את כל שאר המטוסים למעט ה-B-52. משימות הקורסייר היו רבות ומגוונות, לעיתים מרחקים עד 800 ק"מ מבסיס האם.
בנוסף, לקח המטוס את משימות החיפוי האווירי של הדגלאס A-1 סקייריידר.
המשימות כללו חיפוי למבצעי חילוץ של צוותי אוויר מופלים, וליווי מסוקים (אף על פי שמהירות ה-A-7 הייתה גדולה למדי למשימה, הדיוק ועמידותו הגבוהה תרמו לביצועיו).
גרנדה: ה-A-7 סיפק חיפוי אווירי בפלישה לגרנדה ב-1983
לבנון: הקורסיירים נפרסו בלבנון כחלק מהכוח שהוצב במדינה.
במקרה אחד הפילה סוללת נ"מ סורית A-7 ו-A-6. הטייסים ניצלו אף על פי שסבלו מכוויות איומות.
מלחמת המפרץ: קורסיירים של חיל–האוויר לא נכנסו לקונפליקט מאחר שפינו את מקומם ל-A-10 ת'נדרבולט II, אך אלו של הצי השתתפו כחלק מהפריסות המבצעיות האחרונות שלהם.
הם נטלו חלק כמפציצים בעיקר, אך בחלק מהמשימות שימשו כמטוסי תדלוק.
מכיוון שרבים מהטייסים הראשונים ב-F-117 הגיעו ממערכים שונים (כגון F-111, ו-F-4) היה צורך "ליישר אתם קו" בקשר לרמת אימונים וצורתם, אך בשל היותו עדיין בפיתוח לא הייתה אפשרות לאמן טייסים עליו, וכדי לסגור פער זה נבחר הקורסייר, בעיקר בגלל עומס העבודה הדומה לנייטהוק.
בינואר 1989, שלושה חודשים בלבד לאחר הודאת ארצות הברית בקיום ה-F-117 הוצאו הקורסיירים סופית משירות חיל-האוויר האמריקאי.
וודרף והשניבל של אזימוט הוא משחק הרפתקה ממוחשב ("קווסט") משנת 1994 שפותח על ידי חברת קוקטל וויז'ן והופץ על ידי חברת Sierra Entertainment.
המשחק מתרחש בעולם שעבר שואה גרעינית, מספר מצומצם של בני אדם ניצלו בזכות העובדה שירדו למעמקי האדמה.
כשיצאו לעולם לאחר שהסכנה עברה הם גילו עיר מיושבת על ידי גזע מוטנטים פציפיסטי בשם הבוזוקים.
בני האדם כבשו את העיר ושיעבדו את הבוזוקים במין משטר אפרטהייד.
הפרוטגוניסט של המשחק הוא וודרף, בנו של פרופסור אזימוט, ממציא גאוני ודיסידנט כנגד המשטר הנוכחי.
יום אחד אזימוט נחטף על ידי סוכני המשטר אולם לפני שהם תופסים אותו הוא מצליח להפעיל מכונה שגורמת לגידול מואץ על בנו הפעוט וודרף עד שהוא מגיע לגיל של נער בשנות העשרה המאוחרות.
מכאן המשחק מתחיל ומשימתו של וודרף הוא למצוא את אביו ואחר כך לעזור לבוזוקים לשחרר את שלשלאות השעבוד שהם נתונים בהם על ידי כך שיכנס מחדש את ההנהגה של עמם.
ווהלין לוצק (באוקראינית: ФК Волинь Луцьк) הוא מועדון כדורגל אוקראיני מהעיר לוצק.
הקבוצה הוקמה בשנת 1960 בעיר לוצק.
לראשונה עלו לליגת העל האוקראינית מליגת המשנה בשנת 1992. בעונת 1995/1996 הקבוצה נשרה מהפרמייר-ליג.
בעונת 2002/2003 ווהלין חזרה לליגת העל אחרי שסיימה ראשונה בליגת המשנה, אך בעונת 2005/2006 שוב נשר המועדון חזרה לליגה הראשונה.
בעונת 2010/2011 שוב חזרה הקבוצה לפרמייר-ליג.
נשרה לליגה האוקראינית הראשונה בסיום עונת 2016/2017.
מגרש הבית של ווהלין הוא אצטדיון אוונגרד אשר מכיל 12,080 מקומות.
היריבה הגדולה ביותר של ווהלין היא קרפטי לבוב.
המשחק בין 2 הקבוצות נקרא "גליצקו-ווהלינסקוייה דרבי".
האצטדיונים בלוצק ובלבוב כמעט תמיד מלאים במשחקים בין היריבות.
הדרבים האלו הם משחקי הכדורגל המרכזיים במערב אוקראינה.
ווז' הוא מחוז בצפון צרפת.
הוא אחד מהמחוזות המרכיבים את חבל גראנד אסט.
את שמו קיבל מהרי הווז' שנמצא במזרח המחוז.
מחוז ווז' היה אחד מ-83 המחוזות הראשונים שנוצרו במהלך המהפכה הצרפתית ב-4 במרץ 1790. כשליש משטח מהמחוז עבר לשליטת הפרוסים ב-1871 בעקבות כניעת צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה.
השטח הוחזר לצרפת לאחר מלחמת העולם הראשונה במסגרת חוזה ורסאי.
במזרח המחוז נמצאים הרי הווז' כאשר הפסגה הגבוהה ביותר ברכס, גראן באלון, שפסגתו מגיעה ל-1,424 מטר מעל לגובה פני הים נמצא במחוז ווז'.
הערים הגדולות של המחוז נמצאות בעמק כאשר מראשם נמצאת בירת המחוז אפינאל שבמטרופולין שלה גרים כ-89,000 אנשים שמהווים כרבע מאוכלוסיית המחוז.
הרי הווז' זורם נהר המוזל מדרום המחוז לצפונו שם הוא ממשיך אל מחוז מורת ומוזל בדרכו אל נהר הריין.
עד סוף שנת 2015 השתייך המחוז לחבל לורן.
מחוז ווהלין (באוקראינית: Волинська область) הוא אחד ממחוזות אוקראינה, שוכן בצפון-מערב המדינה, ובירתו העיר לוצק.
המחוז מכסה חלק מחבל ווהלין ההיסטורי, שגבל בפודוליה וגליציה מדרומו.
שטח המחוז כ-20 אלף קמ"ר, מדורג במקום העשרים בגודלו, ומהווה כ-3.3% משטח המדינה.
בשנת 2014 התגוררו במחוז 1,041,622 תושבים, נתון המדרג אותו במקום העשרים וארבע באוקראינה.
המחוז גובל בצפון בבלארוס, במזרח במחוז רובנו, בדרום במחוז לבוב, ובמערב בפולין.
מיולי 2020, לאחר יישום רפורמה במחוזות משנה של אוקראינה, מחוז ווהלין מחולק ל-4 מחוזות משנה כדלהלן:
שם בעברית שם באוקראינית שטח(קמ"ר) אוכלוסייה2020 מרכז מנהלי מחוז משנה לודמיר Володимирський 2,557 174,700 לודמיר מחוז משנה לוצק Луцький 5,249 457,300 לוצק מחוז משנה קאמין-קושירסקי Камінь-Каширський 4,680 132,400 קאמין-קושירסקי מחוז משנה קובל Ковельський 7,659 271,000 קובל
וֵוֵה היא עיר בת למעלה מ-18,000 תושבים, בירת מחוז ריביירה פי-ד'אנאו בקנטון וו השוכנת על גדות אגם ז'נבה באזור דובר הצרפתית בשווייץ.
בעיר ישנם ארבעה עשר מבנים, המקוטלגים כאתרי מורשת לאומית שווייצרית.
ביניהם ארבעה מוזיאונים: מוזיאון האוכל, מוזיאון יהודי, מוזיאון לצילום יישומי ומוזיאון אחוות הייננים (יצרני היין).
בעיר ישנו גם מוזיאון הצעצועים, שאינו ברשימה.
העיר היא מקום מושבה של חברת המזון הבינלאומית נסטלה שהוקמה בעיר בשנת 1866 על ידי אנרי נסטלה.
מחסני החברה נכללים ברשימת אתרי המורשת הלאומית השווייצרית.
יישוב קטן היה במקום זה כבר באלף ה-2 לפנה"ס, בתקופה הרומית, היה נקרא היישוב בשם ויויסקוס (Viviscus) או ויביסקום (Vibiscum), והיה אחת התחנות המרכזיות בדרך הראשית שעברה ממעבר סן ברנאר הגדול לאוונטיקום (Aventicum), כיום אוואנש (Avenches), שהייתה בזמנו הבירה הרומית של האזור.
לאחר התקופה הרומית עברה השליטה באזור להגמון של לוזאן ולאחר מכן למשפחת בלוניי (Blonay).
במלחמת העולם השנייה, הגיעו לאזור פליטים יהודים מהולנד, ששוכנו במלונות ופנסיונים סגורים, שהיו על תקן של 'Hotel Camp' העיקריים היו במונט פלארין [Mont Pelerin] וביו סייט [Beau Site].
בין הפליטים שהגיעו לשווייץ היה גם הזמר יהודי המפורסם יוזף שמידט, שנפטר שם ממחלה.
עד שנת 2008 הייתה העיר בירת מחוז ווה, אז הוחלף המחוז והיום נקרא ריביירה פי ד'אנאו.
ווה שוכנת על גדות אגם ז'נבה בין הערים מונטרה ובירת הקנטון לוזאן.
הדרך הראשית לעיר היא מהכביש הראשי מס' 9 וכן מהכביש האזורי מס' 9.
בעיר ישנה תחנה של הרכבת השווייצרית ויוצאות ממנה רכבות מערבה לערים לוזאן וז'נבה ומזרחה לערים מונטרה, וילנב ואגל.
ישנם קווים קבועים של אניות נוסעים בין העיר ווה לערים השווייצריות לוזאן, מונטרה ולה-בוברה וכן לעיר הצרפתית אויאן-לה-ביין.
לווה מספר ערים תאומות, והן:
מפורסמים רבים חיו תקופות מסוימות בווה, ביניהם:
המנצח השווייצרי ארנסט אנסרמה - נולד בעיר ב-11 בנובמבר 1883
השחקנית הרוסייה אולגה בקלנובה - מתה בעיר ב-6 בספטמבר 1974
השחקן צ'ארלי צ'פלין - מת בעיר ב-25 בדצמבר 1977
הסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי - חי בעיר
המחזאי הרוסי ניקולאי גוגול - התגורר בעיר בין השנים 1836–1839
הפסנתרנית היהודיה-רומנייה קלרה הסקיל - מתה בעיר 7 בדצמבר 1960.
הסופר הפולני הנריק סנקביץ' - מת בעיר ב-15 בנובמבר 1916.
הפילוסוף הצרפתי ז'אן-ז'אק רוסו - התגורר בעיר תקופה בין השנים 1762–1765.
השחקן הבריטי ג'יימס מייסון - מת בעיר ב-27 ביולי 1984.
ווזנסנסק (אוקראינית: Вознесенськ) היא עיר במחוז מיקולאייב, אוקראינה.
העיר יושבת על נהר הבוג הדרומי.
העיר הוקמה ב-1795 בצו שניתן על ידי יקטרינה הגדולה, במקום שהתקיים לפני כן יישוב של קוזאקים בשם "סוקולי".
לאחר שכאן התחיל לעבור קו רכבת אודסה–בכמץ' זה תרם רבות להתפתחותה הכלכלית והעיר החלה לצמוח בקצב מהיר.
ב-1933 העיר חוברה לרשת חשמל ורדיו, וב-1936 העיר חוברה לרשת העברת המים.
ב-7 באוגוסט 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-24 במרץ 1944.
ווהין (בפולנית: Wohyń) הוא כפר במחוז רדזין שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
בראשית המאה ה-16 הוענקו לווהין זכויות עיר, והעיר שימשה כעיר מלכותית, עד שהועברה במאה ה-18 למשפחות אצולה.
בשנת 1870 הוחזר היישוב למעמד כפרי.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בווהין הוא משנת 1566, ובשנת 1594 הותר להם לבנות במקום בית כנסת ולקדש בית עלמין.
בשנים 1577 ו-1683 הופצו נגד יהודי היישוב עלילות דם.
בין מלחמות העולם הוחמר מצבם הכלכלי של יהודי היישוב, ובשנות השלושים סבלו ממשמרות חרם פולניות בסמוך לחנויותיהם.
בשנים אלה פעלו בכפר מפלגות ותנועות נוער ציוניות, וצביון הקהילה במקום היה דתי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהיישוב יהודים רבים, בשל הפגזת בתי הכפר בידי הגרמנים.
מששבו לבתיהם, נאלצו להצטופף במספר מועט של בתים ששרדו, ונלקחו בידי הגרמנים ופולנים מקומיים לעבודות כפייה.
עד קיץ 1942 גורשו כל יהודי היישוב למחנות ההשמדה.
לאחר תום המלחמה, נרצחו בידי פולנים 6 יהודים ששבו ליישוב.
ווהלן היא עיר במחוז ברמגרטן שבקנטון ארגאו שבשווייץ.
היישוב העתיק ביותר הידוע במיקומה של ווהלן מתוארך לתרבות האלשטאט (המאה ה-6 לפנה"ס).
מיישוב זה נותרו שני מקבצים של תילי קבורה באזור.
למרות שאתרי קבורה אלו נתגלו ונחפרו בין השנים 1925 – 1930, מקומו של היישוב לא ידוע.
במהלך התקופה הרומית בשווייץ נבנו באוברדורף ובברינישלדה שתי אחוזות גדולות.
שתי האחוזות מתוארכות לשנת 50 לספירה לערך.
הדגנים שגודלו באחוזות אלו שמשו ככל הנראה לכוחות הצבא הרומי שישב במחנה הסמוך בוינדוניסה (Vindonissa).
מאחוזות אלו שרדו שרידי מבנים, אריחים, קטעי פסיפס, מטבעות וכמה יסודות מבנים.
במהלך תקופת ההגירה של השבטים האלמאנים אל האזור במאה ה-5 לספירה, הם בנו את היישובים שלהם על גדתו הימנית של נהר הבינץ (Bünz) בשאפל, בשטינגאסה, בקירשה, לאורך הרחוב הראשי של ווהלן של היום ועל הגדה השמאלית של הנהר בוויל.
האוכלוסייה הגאלית המקומית התמזגה אט אט עם האלמאנים.
עם הגעתם של השבטים האלמאנים החל המקום להיקרא בשם ווהלן.
השם מוזכר לראשונה במסמך משנת 1178 – 1179 בשם Vuolon או Volen ושורשיו נטועים במונח Walh בגרמנית הגבוהה העתיקה, שמשמעותו ולאכים.
השמות האלמאניים, Vuolon או Volen מתייחסים לתושבים הקדומים של המקום.
אחת הסיבות למיזוג האיטי של שתי האוכלוסיות היא העדרו של מרכז כנסייתי.
לווהלן לא הייתה כנסיית רובע, אך היא התפצלה בין שלוש הכנסיות של נידרוויל, גוסליקון וווילמגרן.
זמן קצר לאחר תחילת המאה ה-12 תרם איש אצולה את בנייתה של כנסייה קטנה עבור הכפר.
כנסייה זו פעלה עד לשנת 1518, אך היא לא שירתה את כל האוכלוסייה.
האצילים של ווהלן היו אלו שהחזיקו ברוב הקרקעות של הכפר והמשפחה המקומית היחידה שעברה את השלב מאיכרות לחברות באצולה הצבאית של בית הבסבורג.
גם בקרב האוכלוסייה הכללית הם היו עשירים ובבעלותם היו שדות ושטחי מרעה נרחבים ומקנה רב.
עם פרוץ מגפת המוות השחור ב-1350 התיישבו פליטים מהאזורים הסמוכים בבתי החווה בווהלן שבהם לא פגעה המגפה, ובכך חדלה האוכלוסייה המקומית להיות נבדלת.
החל מתחילת המאה ה-16 החלה אוכלוסייתה של ווהלן לגדול שוב.
עד שנת 1800 המשיכה האוכלוסייה לגדול בקצב איטי, שכן הכלכלה המקומית לא יכלה לתמוך בקצב גידול מהיר.
בראשית המאה ה-19 התגוררו בווהלן 1397 תושבים, יותר מברמגרטן שבה התגוררו 599 תושבים ומוילמרגן שבה התגוררו 888 תושבים.
משלב זה, כאשר החלו להתפתח אפשרויות תעסוקה חדשות בווהלן, החלה אוכלוסיית העיר לגדול בהתמדה.
ב-1830 התקיים בווהלן הכינוס בו נעשה ניסיון להעביר רפורמה בחוקה של הקנטון.
בעקבות אי ההסכמה על השימוש בכוח או בדיפלומטיה כדי לגרום לממשלה להסכים לרפורמה, עזב יוהאן היינריך פישר את ווהלן למרנשוונד כי להקים מיליציית מורדים.
יומיים לאחר מכן התכנסה המיליציה ליד ווהלן וצעדה לאראו.
בעקבות הפלישה העקובה מדם לאראו, שנודעה בכינוי Freiämtersturm, הסכימה הממשלה לכל דרישותיהם של המורדים.
שטחה של ווהלן הוא 12.4 קמ"ר.
מתוכם 39.5% משמשים לחקלאות, 27.9% הם שטחים מיוערים, 32.1% הם שטחים מיושבים ו-0.6% הם שטחי נהרות ואגמים.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית ווהלן 15,446 תושבים.
את ווהלן משרתות שלוש תחנות רכבת.
תחנת הרכבת המרכזית ממוקמת על מסילת הרכבת הדרומית של ארגאו, שהוא קו המקשר את לנצבורג לרוטקרוץ וכן היא התחנה הסופית של קו ברמגרטן-דייטיקון.
שתי התחנות הנוספות הם תחנות עצירה משניות על קו הרכבת S17.
ווהן היא עיר באונטריו, קנדה.
היא ממוקמת בשטח המוניציפלי של יורק, מעט צפונית לטורונטו.
ווהן הייתה העירייה בעלת שיעור הצמיחה הגבוה ביותר בקנדה בין 1996 ל-2006, כאשר אוכלוסייתה גדלה ב-80.2% במהלך תקופה זו כמעט והכפילה את כמות האוכלוסייה מאז 1991. זוהי העיר החמישית בגודלה באזור טורונטו רבתי, והעיר ה -17 בגודלה בקנדה.
סר ווהן פרדריק רנדל ג'ונס היה מתמטיקאי אמריקאי וניו זילנדי.
זכה במדליית פילדס בשנת 1990.
ג'ונס נולד בגיזברן שבניו זילנד וגדל בקיימברידג', ניו זילנד.
למד באוניברסיטת אוקלנד, סיים תואר ראשון (B.Sc.) בשנת 1972 ותואר שני (M.Sc.) ב-1973. ב-1979 סיים את הדוקטורט באוניברסיטת ז'נבה.
מ-1985 כיהן כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
הוא פרש מברקלי ב-2011 ועבר לאוניברסיטת ואנדרבילט.
בשנת 1990 זכה במדליית פילדס על מחקרו שקישר בין תורת הקשרים לבין מכניקה סטטיסטית.
הוא נשא את נאום הזכייה לבוש בחולצת הרוגבי של נבחרת ניו זילנד.
ג'ונס עסק ב"משפט האינדקסים" לאלגבראות פון נוימן (Von Neumann algebras).
במהלך עבודתו בנושא, מצא אינווריאנט פולינומי חדש לקשרים, שנקרא על שמו - פולינום ג'ונס (Jones Polynomial).
אינווריאנט זה היווה הפתעה לטופולוגים, אשר היו קרובים לגילויו בשישים שנים האחרונות ללא הצלחה.
במהלך הזמן, נהיה ברור שתגליתו קשורה לנושאים רבים במתמטיקה ובפיזיקה (בין היתר: מכניקה סטטיסטית, חבורות קוונטיות (Quantum Groups), דיאגרמות דינקין (Dynkin diagrams)).
ג'ונס חקר גם מגדלים של אלגבראות מקוננות (towers of planar algebras) במהלך עבודתו להוכחת "משפט האינדקסים".
על תגליות אלו קיבל בשנת 1990 מדליית פילדס.
נקודות ציון מרכזיות במהלך חייו האקדמיים
1990 - זכה במדליית פילדס.
1990 - התקבל כחבר באגודה המלכותית (Fellow of the Royal Society).
1991 - זכה במדליית רתרפורד.
2012 - נבחר כעמית באגודה האמריקאית למתמטיקה.
ווהו מאנה (באווסטית: 𐬬𐬊𐬵𐬎 𐬨𐬀𐬥𐬀𐬵 vohu manah; בפרסית אמצעית: 𐭥𐭤𐭥𐭬𐭭 Wahman; בפרסית: بهمن בהמן) הוא מונח זורואסטרי בשפה האווסטית, שמתורגם בדרך כלל כ"מטרה טובה" או "מחשבה טובה", המתייחס להלך הרוח המוסרי הטוב שמאפשר לאדם למלא את תפקידו וחובותיו בעולם.
המונח המקביל בפרסית אמצעית, ככתוב בכתבי פהלווי, הוא ווהמן, מילה בעלת אותה משמעות, בפרסית חדשה בהמן וגרסאות נוספות.
המילה "מאנה" מהאווסטה דומה מאוד למילה "מאנאס" מהריג ודה, מה שמצביע על דמיון מסוים בין שני כתבי הקודש.
ההפך של ווהו מאנה הוא אקה מאנה, כלומר "מטרה רעה" או "מחשבה רעה".
המונח מורכב משתי מילים: "ווהו" - "טוב", ו"מאנה" - "מטרה, מחשבה".
זאת בדומה למונח המופיע בריג ודה "ואסו מאנאס".
מילים אלו נובעות מפרוטו הינדו-איראנית.
בגאתות, הטקסטים העתיקים ביותר באווסטה, שזרתוסטרה עצמו נחשב המחבר שלהן, השימוש במונח "ווהו מאנה" הוא לא חד משמעי, ובפעמים מופיע רק כ"מאנה" (ללא המילה "ווהו" - כלומר "טוב" באווסטית).
בטקסטים הפוסט-גאתיים הממחישים את עקרונות הקוסמוגוניה הזורואסטרית, ווהו מאנה הוא אמשה ספנטה, אחת משש הישויות שמסייעות לאהורא מזדא, ואשר כל אחת מהן מייצגת צד אחד של הבריאה.
ווהו מאנה מייצג את כל בריאת החיות, תוך שימת דגש מיוחד על הבקר.
המונח "ווהו מאנה" באווסטית הוא ממין סתמי באווסטית, אך במסורת הזורואסטרית ווהו מאנה נחשב זכר.
בלוח השנה הזורואסטרי, היום השני בכל חודש, והחודש האחד עשר, מוקדשים לווהו מאנה, ונקראים על שמו.
בלוח השנה האזרחי האיראני, אשר ירש את שמות החודשים מהלוח הזורואסטרי, החודש ה-11 נקרא "בהמן", על שם ווהו מאנה.
החלק השני בשמו הרשמי של הקיסר האחמני ארתחששתא השני היה "ווהו מאנה".
וודרו היא מכונית פתוחה, 2 מושבים, מסוג סייקלקאר אשר יוצרה על ידי "Woodrow & Company" בין השנים 1913–1915 באנגליה.
דגמי "וודרו" יוצרו בעיר "Stockport" במחוז מנצ'סטר רבתי בצפון-מערב אנגליה.
דגם פתוח לחלוטין ללא חלונות.
מנועי 2V צילינדרים קירור אוויר.
מנועי 2V צילינדרים קירור מים.
4 גלגלים לא סימטריים (קוטר קטן יותר בגלגלים האחוריים).
וודסטוק היא עיירה בהרי קטסקיל שבאפסטייט ניו יורק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית.
העיירה נודעה בסצנת האמנות והמוזיקה שהתפתחה בה וגם בשם פסטיבל וודסטוק, שלא התקיים בה למעשה, אך תוכנן להתקיים בה.
האווירה הכפרית של העיירה והנגישות הקלה ממנה לעיר ניו יורק, הפכו אותה לאזור מועדף על אמנים ומוזיקאים שנים רבות לפני "פסטיבל וודסטוק".
יישוב לא ילידי ראשון הוקם במקום ב-1787.
כבר במאה ה-19 נמשכו אמנים לאזור ומספר ציירים מאסכולת נהר הדסון התיישבו בה.
וושינגטון אירווינג מיקם את עלילת סיפורו הנודע "ריפ ואן וינקל" באזור.
בשנת 1902 הוקמה בעיירה מושבת אמני תנועת האמנויות והאומנויות בשם Byrdcliffe Colony.
בשנת 1906 הוקם בעיירה בית ספר קיץ לציורי חוץ של בית הספר הניו יורקי לאמנות, Art Students League of New York.
בית הספר קיים קורסים במקום מ-1906 ועד 1922 ושוב מ-1947 ועד 1979. ב-1916 הקים הרווי וייט (Hervey White) אולם קונצרטים מעץ בלב היער בשם Maverick Concert Hall.
במקום התקיים פסטיבל מוזיקה קאמרית והוא משך לאזור מלחינים כג'ון קייג'.
בשנת 1964 רכשו האמרגן אלברט גרוסמן ורעייתו בית במקום.
זמן קצר לאחר מכן רכשו גם שרה ובוב דילן בית במקום.
ב-1966 הצטרפו לדילן חברי להקתו, רובי רוברטסון ולבון הלם, ששכרו בתים בוודסטוק ושלושת חברי הלהקה הנוספים, ששכרו את ה-Big Pink, בית כפרי גדול מחוץ לגבולות העיירה, בו הקליטו יחד עם דילן את The Basement Tapes ויצרו את Music from Big Pink.
בעקבותיהם הגיעו לעיירה והתיישבו בה אמנים כג'וני קאש, ואן מוריסון, פול באטרפילד, דונלד פייגן, ג'ימי הנדריקס ועוד.
עקב היותה מקום תוסס ופורה מבחינה מוזיקלית, התכוונו ב-1969 להקים במקום אולפן הקלטות לאמנים ובבעלות האמנים.
על מנת לגייס כסף להקמת המיזם הוחלט לקיים את פסטיבל וודסטוק והוקמה חברה בשם Woodstock Ventures.
אולם, כיוון שרוב תושבי העיירה התנגדו ל"פסטיבל היפי" בשטחם, נאלצו מארגני המופע לקיימו 67 ק"מ משם, בחווה של מקס יסגר, סמוך לעיירה בית-אל.
בשנות השבעים ושמונים פרחה בוודסטוק סצנת ג'אז ובעיירה התיישבו אמני ג'אז כצ'ארלס מינגוס, קרלה בליי, ג'ק דז'ונט, פט מתיני ועוד.
בשנת 1981 אירחה העיירה את "פסטיבל הג'אז של וודסטוק".
בשנת 2000 ייסד לבון הלם בחוותו בוודסטוק ("The Barn"; "האסם") אולם מופעים וחברת תקליטים וגיבש שם סדרת מופעים בשם "The Midnight Ramble" בהשתתפות נגנים אורחים, שנמשכה לכל אורך העשור הראשון של המאה ה-21.
בעיירה נמצא גם בית קברות ייעודי לאמנים.
ווזדויז'נקה הוא רחוב במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה בראיון ארבאט.
רחוב ווזדויז'נקה, כמו סמטת קרסטובוזדביז'נסקי בקרבת מקום, נקרא על שם מנזר העלאת הצלב הקדוש.
ווחה היא רשות מוניציפלית לשעבר בקורינתיה, פלופונסוס, יוון.
מאז רפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 היא חלק מהעירייה ולו-ווחה.
שטחה של היחידה העירונית הוא 87.895 קמ"ר.
אוכלוסיית העיירה מנתה 10,966 תושבים בשנת 2011. מקום מושבה של העירייה היה בזבגולאטיו.
ווחשי בן חרב היה אחד מהצחאבה.
ידוע כאדם שהרג את חמזה בן עבד אלמוטלב, דודו של הנביא מוחמד, לפני כניסתו לאסלאם.
לפני קרב אוחוד, ווחשי היה עבד, והינד בנת עתבה (אנ') הבטיחה לשחרר אותו אם הוא יהרוג אחד משלושה אנשים: מוחמד, עלי בן אבי טאלב, או חמזה בן עבד אלמוטלב.
היא הגישה לו את ההצעה הזאת מפני שהיא רצתה לנקום את מות אביה, שנפל בקרב בדר.
ווחשי ענה להצעה של הינד כך "אני בכלל לא יכול להתקרב למוחמד מכיוון שחבריו קרובים אליו יותר מכל אחד אחר.
גם עלי הוא ערני במיוחד בשדה הקרב.