tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במוסד יש 683 מיטות אשפוז, שבשעת חירום ניתן להגדיל את מספרן ל-800.
בית החולים משמש כמרכז לרפואה שלישונית לתושבים בצפון ירדן.
הוא מספק שירותים במרבית תחומי הרפואה לרבות כירורגיית לב-חזה ונוירוכירורגיה.
פועלים בו גם מחלקת טראומה ומנחת מסוקים.
בית החולים בזמן מבצע עופרת יצוקה
בית החולים נפתח לראשונה בימיו האחרונים של מבצע עופרת יצוקה והוא הכיל חדר רנטגן, חדר מיון, בית מרקחת ומעבדות לרופאים, מימון בית החולים היה בעזרת הצלב האדום ומד"א.
בית החולים היה מסוגל לתת שירותים לכ-30 חולים בשעה.
במרבית המקרים החולים היו מקבלים אבחון ראשוני ונשלחים למרפאת הבריאות באזור בהם הם גרים אבל במקרים חמורים יותר נשלחו החולים לאחד מבתי החולים בישראל על מנת לקבל מענה רפואי טוב יותר.
בית החולים בזמן מבצע צוק איתן
בית החולים נפתח בשנית בעקבות תגובות ודיווחים לגבי המצב הבריאותי ברצועה, ככל הנראה בגלל מבצע צוק איתן.
ההחלטה על הקמת בית החולים התקבלה על ידי ממשלת ישראל השלושים וארבע וזאת בעקבות המלצת מתאם פעולות הממשלה בשטחים יואב מרדכי, ההחלטה קיבלה את אישורו של הרמטכ"ל בני גנץ.
מלבד הגורמים הצבאיים היו גורמים נוספים שפעלו להקמת בית החולים בהם בין היתר היה ארגון צדקה אמריקאי אוונגלי בשם Friend Ships אשר גם פועל למען פצועים אשר נמלטו מאזורי המלחמה של מלחמת האזרחים בסוריה, וכן עם תרומות של מכשירים רפואיים.
במקום היו כ-20 רופאים, אחיות טכנאים וחיילי צה"ל, מכשיר צילום רנטגן, מכשיר אק"ג, בית מרקחת, חדר לידה, ציוד החייאה מתקדם, חדר מיון ומכשיר לביצוע בדיקות דם.
עם זאת, ברצועת עזה הייתה התנגדות להעביר אזרחים פצועים, כדי שיקבלו טיפול בישראל, ולכן בית החולים נשאר רוב הזמן כמעט ריק.
במהלך ירי הרקטות במסגרת מבצע צוק איתן שיגר החמאס עשר פצצות מרגמה לעבר בית החולים.
בזמן מבצע צוק איתן עבדו בבית החולים כ-20 רופאים וכמה אחיות וטכנאים.
ב-26 באוגוסט 2014 נסגר בית החולים ועל פי מקורות טופלו כ-51 אנשים.
מפקדי בית החולים בעת מבצע צוק איתן היו אל"ם ד"ר סלמאן זרקא וסא"ל רחלי מיזן.
בינואר 2020 התקדמו עבודות הבנייה של המקום ואף פורסם כי בבית החולים יוקמו שיכלול כ-16 מחלקות ויתן מענה לעד כ-500 חולים, בנוסף לאלו לראשונה תושבי הרצועה יוכלו לבצע במקום טיפול כימותרפי.
בתגובה לביקורת נגד חמאס, ב-1 בדצמבר פורסם בביטאון הארגון, "אלרסאלה", דף מידע על בית החולים.
בנוסף התקיימה מסיבת עיתונאים בעזה בהשתתפות שר הבריאות של ממשלת החמאס, ד"ר ג'וואד א-טיבי.
א-טיבי טען כי הסנקציות שהוטלו על ידי הרשות הפלסטינית נגד הרצועה אילצו את החולים לחפש אופציה אחרת.
בנוסף, הוא טען כי הרשות השאירה את הרצועה בלי אמצעים רפואיים כאקט פוליטי נגד חמאס.
בית החולים בארל הם שני ציורים בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך.
נושאם של הציורים הוא בית החולים בארל שבדרום צרפת, שבו הצייר התאשפז בדצמבר 1888 ובינואר 1889. אחד מהציורים מתאר את החצר של בית החולים התחומה בבנייני המוסד, ואילו הציור השני מתאר אגף בתוך בית החולים עצמו.
כמו כן, ואך גוך צייר גם דיוקן של ד"ר פליקס ריי, הרופא שטיפל בו.
בסוף שנת 1888 מצבו המנטלי של ואן גוך הידרדר קשות בעקבות סכסוך עם חברו הצייר, פול גוגן.
באחד מהוויכוחים בין השניים, הצייר כרת לעצמו את האוזן.
בעקבות זאת, הוא אושפז פעמיים בבית החולים בארל.
בבית החולים הוא הובחן כחולה במאניה חריפה עם הזיות כלליות.
ד"ר, פליקס ריי, מתמחה צעיר, טען כי הצייר גם סבל מאפילפסיה נפשית.
בינואר 1889, ואן גוך שב לבית הצהוב, אך הוא המשיך לסבול מהזיות שהוא מורעל.
במרץ של אותה שנה, המשטרה הוציאה את הצייר מביתו עקב עצומה של השכנים שכינו אותו "האדמוני המשוגע".
הותר לואן גוך לבקר בביתו רק בליוויו של פול סיניאק.
באפריל, הוא עבר להתגורר בבית שהיה בבעלותו של ד"ר ריי וזאת עקב הצפה בביתו.
באותה תקופה הצייר היה במצב נפשי קשה, והוא תיאר זאת במכתביו הרבים.
לבסוף, הוא החליט לאשפז את עצמו במוסד לבריאות נפש בסן רמי, והוא עזב את ארל במאי של אותה שנה.
חצר בית החולים היא מכרזה של יצירתו של ואן גוך.
החצר מוקפת במקמרות, וניתן לראות כי קיימת קומת גלריה הצופה לחצר.
בית החולים עצמו נבנה במאה ה-16 ובמאה ה-17. במאה ה-16 היו 32 מוסדות רווחה בארל.
הארכיבישוף של העיר החליט לאחד את כולם למוסד אחד במרכזה של העיר.
במהלך הבנייה נעשו עבודות חפירה ובהן נתגלו עתיקות ונקרופוליס רומי.
בשנת 1835 הוקצו שלושה אגפים בבית החולים לטיפול במגפת הכולרה.
בתחילת המאה ה-20, בית החולים שודרג והגיע לרמת רפואה מתקדמת.
אולם, בשנת 1974, נפתח בית חולים חדש בעיר ומרבית המחלקות הרפואיות הועברו אליו.
ב-1986 הושלם הליך הסבתו של בית החולים הקדום למוסד שימור ומחקר.
ואן גוך יצר סקיצה של גן בית החולים כבר ביוני 1889. הציור משקף את נקודת ראותו של הצייר מחדרו.
בציור ניכרים סוגים שונים של צמחייה ופרחים, כגון אירוס, הרדוף הנחלים, פרג וכדומה.
ואן גוך הקפיד לשמר את מרבית הפרטים בגינה, ברם הוא כן הוסיף יותר פרחי אירוסים והגדיל את בריכת הדגים שבמרכז החצר.
ואן גוך נהג להשתמש בצבעים ששיקפו את הלך רוחו, ובציור הספציפי הזה נעשה שימוש רב בכחול ובזהב המסמלים עצב.
דווקא צבעי הצהוב, הכתום, הירוק והאדום לא מודגשים ביצירה זו, על אף השימוש הניכר בהם ביצירותיו האחרות של ואן גוך כגון חדר שינה בארל.
באוקטובר 1889, ואן גוך החל לצייר את הציור השני בסדרה, אגף בבית החולים בארל.
הצייר קיבל השראה ליצירה מספרו של פיודור דוסטויבסקי, "רשימות מבית המוות".
הצייר תיאר לאחותו במכתב את האגף.
בחלק האחורי של האגף נמצא תנור ולידו מספר חולים.
החדר של האגף בנוי במסדרון מוארך ומחולקות בו שתי שורות של מיטות חולים.
בנוסף, ניתן לראות שתי נזירות בחדר המשמשות כאחיות.
דיוקנו של ד"ר פילקס ריי
ואן גוך יצר דיוקן של ד"ר פילקס ריי, הרופא שטיפל באוזנו הכרותה של הצייר.
ואן גוך תיאר את ריי כחרוץ, כעובד קשה וכאדם שתמיד מנסה לעזור לאחרים.
בינואר 1889 הצייר הביא לרופא את הדיוקן כמתנה.
ככל הנראה ריי ומשפחתו לא אהבו את הדיוקן.
ב-1901, אספן אמנות רכש מריי שלושה ציורים של ואן גוך כולל הדיוקן המדובר.
בשנת 2016, הדיוקן הוצב במוזיאון פושקין בהערכת שווי של כ-50 מיליון דולר.
בית החולים אלכסנדר (Александровская больница) הוא מוסד רפואי עירוני בסנקט פטרבורג, בשדרת הסולידריות, בניין 4 והוא אחד מבתי החולים הוותיקים בעיר.
על פי צו של ניקולאי הראשון מ-16 באפריל 1842, הוקם בית חולים עבור מעמד הפועלים.
בצו נקבע הקצאת 450 מיטות לזכר ו-50 לנקבה.
בית החולים התפרס בכמה מבנים באזורים שונים בעיר.
לאחר המהפכה, שונה שם בית החולים אלכסנדר לבית החולים על שם 25 באוקטובר, פסל החזה של הקיסר נהרס.
בנייני בית החולים הופצצו ב-13 בפברואר 1943 על ידי הנאצים במהלך המצור על לנינגרד.
בשעה 19:05 נפצעו שמונה בני אדם מפגז שהתפוצץ בתא 8. במהלך שתי הדקות הבאות התפוצצו עוד 5 פגזים.
אדם אחד נהרג, שלושה נפצעו.
בשעה 19:45 ירו הנאצים לעבר בית החולים שני פגזים נוספים.
פגז אחד פגע בחדר המתים, והשני לא רחוק ממנו.
בשנת 1985 עבר בית החולים אלכסנדר לבניין שנבנה במיוחד עבורו בשדרת הסולידריות ואחרי הפרסטרויקה הוא קיבל את שמו של מייסדו, אלכסנדר ובבניין היסטורי בגדת פונטנקה 132, נפתחה המרפאה הנוירופסיכיאטרית מספר 7.
בשטח בית החולים אלכסנדר יש מוזיאון בו ניתן להכיר את ההיסטוריה של המרכז הרפואי מיום הקמתו, הכלים הרפואיים שהיו בשימוש ב, התפריט של ארוחת הצהריים בבית החולים ורישומים רפואיים ותיאורי ביקורים של הקיסר.
כיום במתחם בית החולים למעלה מעשרים מחלקות קליניות: מחלקת המטולוגיה, נוירולוגיה, מרכז לרפואה פסיכוסומטית, קרדיולוגיה, מיון כללי, גסטרואנטרולוגיה, אורולוגיה, ניתוחי חירום, שתי מחלקות גינקולוגיות, שתי חדרי טראומה, שלוש מרכזים כירורגיים ומחלקת התקפי לב.
מחלקות העזר כוללות: מעבדות אבחון קליניות וביולוגיות, מחלקות ליטוגרפיות, אבחון תפקודי, אבחון רנטגן, מעבדת רדיוסוטופ, מחלקת עירוי דם, פיזיותרפיה, מחלקת חמצון.
בשנת 1986 לראשונה ברוסיה אורגנה בבית החולים אלכסנדר מחלקת נפגעי ראש.
עובדי המחלקה מכירים את שיטות הבדיקה המקיפה, חירום וטיפול שיקומי שלאחר מכן בפגיעות בגולגולת, במוח, באזור הלסתות ובאיבר הראיה.
כיום (2020) עובדים בבית החולים אלכסנדר כ-334 רופאים.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה הוסב לבית חולים ייעודי לחולי קורונה בלבד.
בית החולים האנגלו-רוסי היה בית חולים בפטרוגרד, שהוקם בתקופת מלחמת העולם הראשונה ונקרא 'מתנת האימפריה (הבריטית) לבעלת בריתנו הרוסית' ונוסד בשנת 1915. בשל פרוץ המהפכה נסגר בשנת 1918.
ליידי מוריאל פאגט וליידי סיביל גריי סייעו בגיוס הכספים לשמירה על בית החולים, הממוקם במה שנמצא כיום ארמון בלוסלסקי-בלוז'רסקי והקימו כמה בתי חולים שדה לאורך החזית המזרחית.
הנוירוכירורג החלוצי ג'פרי ג'פרסון שירת כאן כ-18 חודשים בשנים 1916–1918. בבית החולים ביקרו הצארינה אלכסנדרה ובנותיה ודווח שהנסיך פליקס יוסופוב נאלץ לעבור בבית החולים הליך הוצאת עצם דג מגרונו כמה שעות לאחר רצח רספוטין.
בית החולים נסגר זמן לא רב לאחר מהפכת אוקטובר והצוות האנגלי בראשות דוקטור פלמינג פונה לאנגליה.
בית החולים בית בלב הוא בית חולים שיקומי הממוקם במערב ראשון לציון.
את בית החולים מפעילה רשת בתי האבות "בית בלב" שהיא חלק מקבוצת מכבי שירותי בריאות, בית החולים מכיל מעל ל-420 מיטות אשפוז, כולל כ-13 מחלקות ואף מכון אשפוז יום ובריכה טיפולית.
עלות הקמת בית החולים הייתה כ-200 מיליון דולר שאומנם אינם מכספי משרד הבריאות אבל באישורו של המשרד.
מלבד זאת מכיל גם מערכות אלקטרו-מכניות, חניון מכוניות ומכון אמבולטורי לבאים לבית החולים.
אדריכל בית החולים הוא דב קורן, בית החולים ממוקם ברחוב משה שרת, שבמערב ראשון לציון.
בית החולים משמש בעיקר חולים הנמצאים בתהליך אשפוז המשכי.
במרץ 2019 פורסם כי חברה בשם אפקון בניה אשר מתפקדת כחברת בת של החברה אפקון החזקות חתמה על הסכם עם רשת בתי האבות בית בלב על ההסכם להקמת בית החולים.
בתחילת אפריל 2019 התקיימו דיונים בוועדה של משרד הבריאות, את הוועדה הקים מנכ"ל משרד הבריאות, משה בר סימן טוב ובה נידון על המשבר והעומס שקיים במחלקות הפנימיות, פתרונה של בעיית העומס תהיה הקמת בית החולים אשר תקל משמעותית על תפקוד המחלקות הקיימות.
באפריל 2019, הונחה אבן הפינה והחלה בניית בית החולים.
ביוני 2022 נפתח בית החולים.
בית החולים ברסון ובאומן (גרמנית: Szpital Dziecięcy Bersohnów i Baumanów w Warszawie) פעל בשנים 1878–1942. בית חולים זה היה אחד מבתי החולים בגטו ורשה בתקופת השואה.
בית החולים לפני תקופת השואה
בית חולים זה הוקם בשנות ה-70 של המאה ה-19 בוורשה בעזרת מימון של כמה אנשים: מאיר ברסון, בניו, חתנו סלומון באומן והבת פאולינה באומן.
בתחילה, לבית החולים היו 20 מיטות, וב-1915, היו בו 43 מיטות.
לאחר מימון של משפחת דוידסון, נוספה מרפאת עיניים חדשה ב-1900, ובשנות 1924–1930 עבר בית החולים הרחבה על ידי נריק סטיפלמן.
רופאים מפורסמים רבים עבדו בבית חולים זה, ואחד המפורסמים ביותר הוא יאנוש קורצ'אק שעבד בו בשנים 1904–1912.
עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1939 בתחילת מלחמת העולם השנייה, נאלץ בית החולים, כמו כל שאר בתי החולים, לדווח ישירות לרופא העירוני שמונה על ידי הגרמנים.
הרופא הראשון היה ד"ר קורט שרמפף, הידוע ביחסו האכזרי לרופאים יהודים.
זמן קצר לאחר מכן, מינו רופא אחר – ד"ר וואצלב סקוניינצ'ני, אשר היה חביב מאוד על צוות בית החולים, ואף עזר ותמך למחתרות בוורשה.
בנוסף, דרשו הנאצים מבית החולים לטפל רק במחלות מידבקות.
אך בזכות זיוף אבחנות ודוחות, הצליח בית החולים לטפל גם במחלקה הפנימית ובמחלקה הכירורגית, ואף בילדים בתקופה בה גטו ורשה היה פעיל.
כבר בינואר 1940 התמודד בית החולים עם בעיות קשות – מספר החולים היה עצום, ורוב התקציב הושקע בטיפולם.
זמן קצר לאחר מכן, הפסיקה העירייה את התמיכה בבית החולים, ומאז, הג'וינט סייע לבית החולים עד כניסתה של ארצות הברית למלחמה ב-1942.
ב-1940 שולב בית החולים בגטו ורשה, והיו לו כ-250 מיטות אשפוז.
לאור העלייה העצומה של חולים במחלת הטיפוס, באוקטובר 1941 פתחה אנה בראודה הלרובה סניף נוסף לבית החולים.
בשנים 1942–1944 שכנה בבניין מרפאת הילדים של אוניברסיטת ורשה, שהועברה לשם על ידי הגרמנים.
במהלך מרד גטו ורשה, הבניין של בית החולים שימש כבית חולים ליחידה הטקטית AK Chrobry II.
יתר על כן, מאז פברואר 1942, צוות בית החולים התחיל לבצע מחקר על מחלות הרעב בגטו ורשה.
המחקר נערך בסודיות רבה, כדי שהגרמנים לא יוכלו להשביתו.
מחקר זה פורסם בשנת 1946 על ידי אמיל אפלבאום: "מחלץ הרעב מחקר קליני על רעב בגטו ורשה בשנת 1942".
ב-11 בספטמבר 1942 גורשו החולים ורוב הצוות (1,000 איש) למחנה המוות בטרבלינקה.
עדינה בלדי-שוויגר נתנה לקבוצה של ילדים מורפיום כדי שיוכלו למות בבית החולים בשלום, ללא סבל מהמחנות של הגרמנים.
בשנת 1953 נפתח שוב בית החולים לילדים של ורשה, וב-2014 המבנה הפסיק לתפקד כבית חולים.
בשנת 2018 הודיעו ראש ממשלת פולין, שר התרבות והמורשת הלאומית כי מבנה זה יכיל את מוזיאון גטו ורשה .
בית החולים אלסנדרו מנצוני (באיטלקית: Ospedale Alessandro Manzoni) הוא בית חולים על שם אלסנדרו מנצוני הממוקם בלקו שבאיטליה.
בניית בית החולים הראשון בעיר מתוארכת ל-1843. ב-1900 נבנה בית החולים מחדש, ובשנת 1992 החלו בבית החולים שיפוצים נרחבים, כדי להפוך אותו למודרני.
במרץ 2000 נחנך בניין בית החולים הנוכחי, בנוכחות שר הבריאות האיטלקי והארכיבישוף של מילאנו.
בית החולים משתרע על שטח שמיש של יותר מ-137,000 מ"ר, ובעת בנייתו הוא הכיל 950 מיטות.
בית החולים האינדונזי הוא בית חולים הממוקם בבית לאהיא שבנפת צפון עזה ברצועת עזה.
בניית בית החולים החלה בשנת 2011 על שטח של כ-16,000 מ"ר שמומן על-ידי משרד הבריאות של רצועת עזה.
עלות בניית בית החולים מוערכת ב-126 מיליארד רופי אינדונזי (כ-32 מיליון שקל), שמומנו על-ידי תרומות של העם האינדונזי וארגונים כגון הצלב האדום האינדונזי ומוחמדיה , ונאספו על-ידי הארגון ההומניטרי האינדונזי "Medical Emergency Rescue Committee".
בית החולים נחנך ב-9 בינואר 2016 על-ידי סגן נשיא אינדונזיה ג'וסוף קאלה.
בבית החולים היו 170 מיטות אשפוז, והוא שוכן במבנה מתומן בן ארבע קומות.
בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, פרסם צה"ל צילומים של תשתיות טרור של חמאס הממוקמים בבית החולים ובהם פירי מנהרות.
בשידורי רשת אל-ג'זירה מתוך בית החולים נראו מחבלי חמאס הנמצאים בתוך בית החולים.
ב-20 בנובמבר 2023 בבוקר הוקף בית החולים בטנקים של צה"ל ובהמשך היום טענו בעזה שבבית החולים נהרגו שנים עשר בני אדם מירי צה"ל.
נציג צה"ל טען שהירי נעשה במענה לירי על כוחות צה"ל ובאופן מידתי.
בהמשך אותו יום הוחל בפינוי בית החולים.
למחרת דווח על סיום פינוי בית החולים.
ב-25 בדצמבר פשטו כוחות צה"ל על בית החולים ואיתרו בו אמצעי לחימה ותשתיות טרור של חמאס.
בנוסף, אותר במתחם בית החולים רכב השייך למשפחתו של החטוף סאמר טאללקה וכתמי דם השייכים לחטוף נוסף.
בדצמבר 2024 פונו לבית החולים 95 חולים, מלווים ואנשי צוות מבית החולים כמאל עדואן והוכנסו לבית החולים 5,000 ליטרים של דלק, שני גנרטורים וציוד רפואי.
בהמשך החודש פשט צה"ל על בית החולים, ופינה ממנו את החולים והצוות.
בפשיטה חיסל צה"ל בסביבת בית החולים חמישה מחבלים ועצר עשרות.
בית החולים בורייג היה בית חולים לחולי שחפת ברצועת עזה, עשרה קילומטר דרומית מהעיר עזה.
בית החולים הוקם בראשית שנות ה-60 ובשנת 1967 היו בו 250 מיטות לחולי שחפת.
בשנת 1970 דווח שכל המיטות תפוסות ולבית החולים רשימת המתנה ארוכה.
בשנת 1983 היו בבית החולים 70 מיטות והוא טיפל בחולים של כל מחלות הנשימה.
בשנת 1989 ירד מספר המיטות בבית החולים ל-50 ובשנת 1990, לאור הירידה בתחלואה, בית החולים נסגר והועבר למחלקה פנימית במבנה החדש של בית החולים שיפא.
בית החולים האירופי ברצועת עזה הוא בית חולים ומפקדת חמאס ברצועת עזה בדרום מזרח ח'אן יונס.
אישור להקמת בית החולים כבית חולים כללי עם 220 מיטות שישרת את תושבי דרום רצועת עזה, ניתן לאונר"א בשנת 1991. עלות הקמת בית החולים הוערכה ב-30 מיליון דולר והבנייה תוכננה להתקיים בשנים 1992–1995. בניית בית החולים הושלמה בשנת 1996.
במהלך קרבות השתלטות חמאס על רצועת עזה ביוני 2007, הציבו אנשי חמאס עמדה על גג בית החולים.
בהמשך, הקים ארגון הטרור מרכז פיקוד ושליטה תת-קרקעי מתחת לבית החולים, תוך ניצולו כמגן אנושי.
בתחילת מגפת הקורונה הוכשר בית החולים האירופי להיות בית החולים המרכזי לטיפול בחולי קורונה וחולים של שגרה הועברו לבתי חולים סמוכים.
קיבולת בית החולים הועלתה ל-400 מיטות, מתוכן 100 מיטות טיפול נמרץ, כאשר ל-12 מהם מכונות הנשמה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, ב-13 במאי 2025, הופצצה המפקדה שבבית החולים על ידי צה"ל בסיכול ממוקד שבו נהרגו מוחמד סינוואר, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס, ומוחמד שבאנה, מח"ט רפיח, ועוד מספר מפקדים בחמאס.
במבצע מרכבות גדעון פשט צה"ל על בית החולים וחשף בו רשת מנהרות טרור ומרכז פיקוד ושליטה של חמאס.
בית החולים ג'ונס הופקינס הוא בית חולים לימודי ומחקרי העוסק במחקר רפואי של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, מרילנד, ארצות הברית.
בית החולים נוסד בשנת 1889. בית החולים ג'ונס הופקינס ובית הספר לרפואה שלו נחשבים למוסדות המייסדים של הרפואה האמריקאית המודרנית ומקום הולדתן של מסורות רפואיות מפורסמות רבות, כולל ביקורי רופאים, מתמחים וצוותי בית.
בבית החולים נוסדו מספר התמחויות רפואיות, כולל נוירוכירורגיה על ידי הארווי קושינג ווולטר דנדי, ניתוחי לב על ידי אלפרד בלאלוק, ופסיכיאטריה של ילדים על ידי ליאו קנר.
מרכז הילדים ג'ונס הופקינס המיועד עבור תינוקות, ילדים, בני נוער ומבוגרים צעירים בגילאי 0–21, צמוד לבית החולים.
בית החולים ג'ונס הופקינס נחשב לאחד מבתי החולים והמוסדות הרפואיים הגדולים בעולם.
במשך 21 שנים רצופות מ-1991 עד 2020, הוא דורג כבית החולים הטוב ביותר בארצות הברית על ידי US News & World Report.
בשנת 2021, בית החולים ציין 32 שנים רצופות של מיקומו בחמשת בתי החולים המובילים במדינה.
הקמת בית החולים ב-1889 התאפשרה בעקבות עזבון פילנתרופי של למעלה מ-7 מיליון דולר על ידי הסוחר העירוני, הבנקאי, איש הכספים, המנהיג האזרחי והנדבן ג'ונס הופקינס, שהיה בזמנו העזבון הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
ג'ונס הופקינס (1795–1873) , היה סוחר ובנקאי מבולטימור, אשר הותיר אחריו נכסים בשווי של כ-7 מיליון דולר (השווים לכ-173.84 מיליון דולר בשנת 2022) כאשר נפטר ב-24 בדצמבר 1873 בגיל 78. בצוואתו ביקש להשתמש בהונו על מנת לייסד שני מוסדות שיישאו את שמו:" אוניברסיטת ג'ונס הופקינס" ו"בית החולים ג'ונס הופקינס".
באותה תקופה, היה עזבונו של הופקינס העזבון הפילנתרופי הגדול ביותר בהיסטוריה של האומה.
לקראת סוף חייו, הופקינס בחר ב-12 תושבי בולטימור בולטים כנאמנים לפרויקט.
התוכניות הראשוניות לבית החולים נוסחו על ידי המנתח ג'ון שו בילינגס, והארכיטקטורה תוכננה על ידי ג'ון רודולף נירנסי והושלמה על ידי אדוארד קלארק קאבוט מחברת בוסטון קאבוט וצ'נדלר, בסגנון המלכה אן.
כאשר הושלם בשנת 1889 בעלות של 2,050,000 דולר (50.8 מיליון דולר בשנת 2022), כלל בית החולים את מה שהיה אז הציוד העדכני ביותר בתחום חימום ואוורור על מנת למנוע התפשטות מחלות.
הנאמנים קיבלו את שירותיהם של ארבעה רופאים מצטיינים, המכונים "ארבעת הגדולים", כדי לשמש כצוות המייסד של בית החולים עם פתיחתו ב-7 במאי 1889. ארבעת הגדולים היו:
אוסלר, ראש מחלקת רפואה הראשון, הוא זה שהגה את רעיון ההתמחות, שבו רופאים שסיימו לאחרונה את לימודיהם מקבלים הכשרה מתקדמת בהתמחותם תוך טיפול בחולים תחת פיקוח.
אז, כמו עכשיו, המתמחים היוו את רוב הצוות הרפואי של בית החולים.
הוא גם יזם את הרעיון להביא סטודנטים לרפואה לטיפול בפועל בחולים בתחילת הכשרתם.
תרומתו של אוסלר לחינוך מעשי באה לידי ביטוי ביצירת "ביקורי רופאים (rounds)" הפרקטיקה של רופאים מובילים שדיברו על המקרים הקשים ביותר מול סטודנטים לרפואה שנאספו, לטובת החולים והסטודנטים.
האלסטד, המנהל הראשון של המחלקה לכירורגיה, קבע הישגים רפואיים וכירורגיים רבים אחרים בג'ונס הופקינס, כולל עקרונות כירורגיים מודרניים של שליטה בדימום, דיסקציה אנטומית מדויקת, סטריליות מוחלטת וכריתת שד רדיקלית ראשונה לסרטן השד (לפני זמנו, אבחנה כזו הייתה גזר דין מוות).
הישגיו האחרים כללו את הכנסת הכפפה הניתוחית והתקדמות בניתוחי בלוטת התריס, דרכי המרה, בקע, מפרצת בטנית ומפרצת עורקים.
האלסטד גם הקים את תוכנית ההכשרה הרשמית הראשונה של התמחות כירורגית בארצות הברית.
לקלי מיוחס ביסוס רפואת נשים כמומחיות רפואית אמיתית.
הוא יצר גישות כירורגיות חדשות למחלות נשים והמציא מכשירים רפואיים רבים, כולל ציסטוסקופ שתן.
הוא היה מהראשונים שהשתמשו ברדיום לטיפול בסרטן.
וולץ' היה אחראי להכשרת רבים מהרופאים המצטיינים של אותה תקופה כמו וולטר ריד.
הוא גם ייסד בהופקינס את בית הספר הראשון לבריאות הציבור במדינה, הידוע כיום כבית הספר לבריאות הציבור של ג'ונס הופקינס בלומברג.
מחזה בולט בבית החולים הוא פסל השיש קריסטוס, פסל שיש קררה של ישו שקם לתחייה המבוסס על המקור משנת 1833 מאת ברטל תורוואלסן, שהיה מתנתו של הסוחר וויליאם וואלאס ספנס.
זהו העתק של המקור של הפסל הדני בקופנהגן.
הפסל הובא לבית החולים בשנת 1896 על מנת להביא נחמה לחולים.
בשנת 1903, הארייט ליין ג'ונסטון השאירה סכום של למעלה מ-400,000 דולר במותה ב-1903 כדי להקים את בית הרייט ליין לילדים נכים כזיכרון לשני בניה שמתו בילדותם.
באוקטובר 1912 נפתח רשמית בית הארייט ליין.
זו הייתה מרפאת הילדים הראשונה בארצות הברית שהייתה קשורה לבית ספר לרפואה, שנוהל לראשונה על ידי ג'ון האולנד.
המרפאה טיפלה בלמעלה מ-60,000 ילדים בשנה, בית הארייט ליין הפך לקליניקה חלוצה לטיפול, הוראה ומחקר, והראשונה בעלת תת-התמחויות ברפואת ילדים שנוצרה על ידי אדוארדס א.
בשנת 1912, דיימונד ג'ים בריידי תרם 220,000 דולר לבית החולים, לטובת המכון האורולוגי על שם ג'יימס ביוקנן בריידי.
בין השנים 1930–1963, עמדה הלן טאוסיג, שחקרה את "תסמונת התינוק הכחול", בראש מרפאת הלב לילדים.
פסיכיאטר הילדים ליאו קנר עשה מחקרים על ילדים אוטיסטים בבית החולים.
לוסון וילקינס הקים מרפאה אנדוקרינית שפיתחה נהלים המשמשים באופן אוניברסלי לטיפול בילדים עם הפרעות בלוטות שונות, כולל גמדות.
בורדלי וויליאם ג'י הרדי עשו צעדים בזיהוי לקויות שמיעה אצל ילדים צעירים מאוד.
ההישגים הרפואיים בג'ונס הופקינס כוללים את הניתוח הראשון לשינוי מין מזכר לנקבה בארצות הברית, שהתקיים בשנת 1966 במרפאת זהות מגדרית של הופקינס.
שתיים מההתקדמויות מרחיקות הלכת ברפואה במהלך 25 השנים האחרונות נעשו גם בהופקינס.
ראשית, תגלית זוכת פרס נובל של אנזימי הגבלה הולידה את תעשיית ההנדסה הגנטית.
שנית, גילוי האופיאטים הטבעיים של המוח עורר עניין רב במסלולים ובתפקודים של נוירוטרנסמיטורים.
גילוי ההפארין תרם רבות לניתוחי לב.
בית החולים פרסם את "The Harriet Lane Handbook", ספר בסיסי לרופאי ילדים, כבר למעלה מ-60 שנה.
בית החולים כולל כ-20 מתוך 60 הבניינים בקמפוס הרפואי של ג'ונס הופקינס.
בית החולים מקבל 80,000 מבקרים מדי שבוע.
יש בו למעלה מ-1,000 מיטות וצוות של למעלה מ-1,700 רופאים ולמעלה מ-30,00 עובדים.
בין השנים 1982–1992, המנכ"ל רוברט הייסל, הקים את המרכז האונקולוגי הראשון של בית החולים, את מרכז המטופלים של נלסון, מרכז הלב קלייטון ומרכז החוץ של ג'ונס הופקינס הנושא את שמו של הייסל עצמו.
במאי 2012, בית החולים ג'ונס הופקינס הקים שני בניינים חדשים כחלק משיפוץ הקמפוס.
פתיחת המגדל החדש של מרכז הילדים שרלוט ר.
בלומברג בשווי 1.1 מיליארד דולר ומגדל שייח' זאיד החדש.
ג'ונס הופקינס מספק גם ייעוץ מרחוק ברחבי העולם באמצעות פלטפורמת "Grand Round", ומשתמש באותה פלטפורמה על מנת לעזור למטופלים למצוא את המומחה האידיאלי לצרכיהם הייחודיים.
מרכז הילדים של ג'ונס הופקינס
מרכז הילדים של ג'ונס הופקינס (JHCC) הוא בית חולים לימודי לילדים הממוקם בסמוך לבית החולים ג'ונס הופקינס.
בבית החולים 196 מיטות ילדים והוא קשור לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
בית החולים מספק התמחויות ילדים ותת התמחויות מקיפות לתינוקות, ילדים, בני נוער ומבוגרים צעירים בגילאי 0–21.
ביקורת בנוגע לאתיקה ומתודולוגיות מחקר
בית הספר לרפואה של ג'ונס הופקינס ובית החולים ג'ונס הופקינס התמודדו עם ביקורת על אתיקה ומתודולוגיות מחקר.
בית החולים אסותא באר שבע הוא בית חולים בבעלות אסותא מרכזים רפואיים השייכת למכבי שירותי בריאות.
זהו הסניף הדרומי ביותר של הרשת.
בית החולים במשכנו החדש נמצא ברחוב חיים יחיל 7.
בית החולים אסותא באר שבע הוקם בשנת 1988. בראשיתו הייתה בו מרפאה כירורגית קטנה בלבד בה בוצעו פעולות ניתוחיות קטנות ובינוניות.
בהמשך עבר בית החולים ל"מגדל 7" על שטח של כ-5,000 מ"ר וכלל שלושה חדרי ניתוח וחדר פעולות אחד.
בנוסף היו בו שתי מחלקות אשפוז, אחת מהן לאשפוז יום.
בבית החולים מבוצעים מדי שנה כ-12,000 ניתוחים לכ-150,000 מטופלים ופועלים בו כ-140 רופאים מנתחים מומחים.
ב-5 ביוני 2025 הועברו מחלקות בית החולים למבנה חדש, שנבנה ברחוב חיים יחיל בסמוך לתחנת הרכבת המרכזית
שטח המבנה החדש הוא כ-17,000 מ"ר, כולל 7 קומות עיליות וקומה תת-קרקעית לחניון ושירותים לוגיסטיים.
את המבנה תכננו האדריכלים מושלי-אלדר.
תחילת הבנייה הייתה ב-2021. באגף הכירורגי נבנו ארבעה חדרי ניתוח ולצידם מחלקות התאוששות, אשפוז ושירותים תומכים כמו מעבדה רפואית ובנק דם.
המרכז יכלול שירותי רפואה במגוון תחומים בהם מכון הלב, מכון גסטרואנטרולוגיה, עיניים, פוטותרפיה, מעבדת שינה, טיפול בכאב, גינקולוגיה ומי שפיר כולל ועדה לאישור הפסקת היריון ומרפאה לטיפול בהשמנת יתר.
במרכז יטופלו מרבית תחומי הכירורגיה האשפוזית למעט נוירוכירורגיה וניתוחי לב.
אגף ההדמיה יכלול מכוני דימות אולטרה סאונד, MRI, מכשיר CT, ממוגרפיה, רפואה גרעינית ובדיקת צפיפות עצם.
בדומה לבית החולים סורוקה, המבנה תוכנן לעמידות בפני מתקפת טילים.
המרכז נפתח לציבור בתחילת יוני 2025.
בית החולים אסותא חיפה הוא בית חולים בחיפה מרשת אסותא מרכזים רפואיים השייכת למכבי שירותי בריאות.
בית החולים נמצא במתחם קניון לב המפרץ.
בשנת 2006 עבר בית החולים למיקומו בקומה השלישית של קניון לב המפרץ והוא בית חולים כירורגי בו מבוצעים למעלה משלוש-עשרה אלף ניתוחים מדי שנה.
בשנת 2010 הורחבו השירותים הרפואיים בבית החולים ונוספו אבחונים ובדיקות גסטרואנטרולוגיה, טיפול פוטותרפיה, אבחון אולטרה סאונד ודימות MRI.
בית החולים כולל מספר חדרי ניתוח בהם מבוצעים ניתוחי כירורגיה כללית, גינקולוגיה, ניתוחים אורתופדיים, ניתוחים פלסטיים, עיניים, אף אוזן גרון וכלי דם.
לצד חדרי הניתוח, פועלות מחלקות לאשפוז והתאוששות.
מלבד הניתוחים, קיימים מרפאות ומכוני אבחון נוספים.
בשנת 2022, נפתח אגף אמבולטורי חדש ובו טיפול יום, אבחון מהיר, ועדה לאישור הפסקת היריון ומרפאת כאב.
מכון ה-MRI פועל בסמיכות לאגף החדש.
המרכז המטפל בסובלים מעודף משקל, המיועדים לניתוח לטיפול בהשמנת יתר חולנית כמו ניתוח קיצור קיבה ואחריו.
רופאי המרכז ואנשי הצוות שבו מספקים מידע כגון הרצאות, הערכות מצב מטופלים לפני הליך ניתוחי וליווי רפואי אחריו.
הצוות הטיפולי כולל מומחים מתחומים רבים בהם מנתחים, דיאטנים, עובדים סוציאליים ואחרים המלווים את ההליך.
אסותא ראשון לציון הוא בית חולים מטעם רשת אסותא מרכזים רפואיים השייכת למכבי שירותי בריאות.
הוא ממוקם במערב העיר ראשון לציון בסמוך לקניון הזהב.
בית החולים אסותא ראשון לציון מהווה אחד מבתי החולים הגדולים ברשת לצד אסותא רמת החייל, אסותא חיפה, אסותא אשדוד ואסותא באר שבע.
בחדרי הניתוח בבית החולים מבוצעים מדי שנה למעלה מארבעה-עשר ניתוחים בהם ניתוחים כירורגיים, גניקולוגיים, אורתופדיים, אורלוגיים, ניתוחים פלסטיים, עיניים, אף אוזן גרון וניתוחי כלי דם.
לצד חדרי הניתוח, פועלים מכונים שונים המציעים שירותי אמבולטוריים שאינו מצריך אשפוז כמו יחידה להפריה חוץ-גופית, דימות רפואי, אולטרה סאונד, מכון לרפואה גרעינית, רפואת שד וממוגרפיה, ועדה לאישור הפסקת היריון, דיקור מי שפיר, מרפאה פרדיאליטית, טיפול בהפרעת שינה, מעבדה לצפיפות עצם ובדיקות זרע.
במרפאת השיניים באסותא ראשון לציון קיימת אפשרות לביצוע טיפולי שיניים בהרדמה כללית, בהם טיפול משמר, טיפול מותאם לילדים, רפואת חניכיים, שיקום הפה וכירורגיית פה ולסת.
המרפאה האנדוקרינית המטפלות במחלות והפרעות הקשורות למערכת ההורמונלית בהם בלוטת המגן, התריס, יותרת המוח ויותרת הכליה.
כמו כן, מטופלות מחלות עצם כולל אוסטאופורוזיס, בדיקת צפיפות עצם וכו'.
במרפאה ניתנים שירותי אבחון, טיפול ומעקב אחרי החולים.
בינואר 2021, הודיעה רשת אסותא על הקמת בית חולים חדש בשטח 14 דונם ברחוב פרופסור בני חבוט במתחם אלקטרה מוצרי צריכה בראשון לציון על קרקע שנרכשה עבורו במכרז מהעירייה בשנת 2014.
ב-19 ביוני 2023, הונחה אבן הפינה להקמת בית חולים נוסף בטקס חגיגי במעמד ראש עיריית ראשון לציון רז קינסטליך, יו"ר ומנכ"לית מכבי שירותי בריאות ויו"ר אסותא פרופ' שוקי שמר.
הבנייה צפויה להימשך כשנתיים וחצי ובמהלכה יוקם מבנה חדש במתחם האלף בעיר שיהיה גדול פי שלושה מבית החולים הקיים בעיר.
שטח המרכז החדש יהיה כ-27,000 מ"ר בשש קומות מעל הקרקע ושלוש קומות תחתיות לחניונים ולוגיסטיקה רפואית שתתמוך במחלקות בית החולים.
במרכז יהיו 107 מיטות אשפוז.
הקבלן המבצע הוא חברת דניה סיבוס בעלות של כ-275 מיליון שקלים, שבנתה גם את אסותא באשדוד ואסותא באר שבע והוא צפוי להיפתח בשנת 2025.
בית החולים יהיה בין המתקדמים מסוגו ותשתית בית החולים הנבנית תכלול חדרי ניתוח חדשניים ותשתית "בית חכם" שתאפשר שילוב בינה מלאכותית, מציאות רבודה, רובוטיקה וטלה-רפואה לניתוח נתוני ענק ושירותים מבוססי אינטרנט של הדברים.
במרכז הרפואי יוצעו שירותים רפואיים רבים בהם מכון דימות, מחלקות אשפוז, מרפאות רופאים מומחים, בריאות האישה, דיאליזה, גסטרו ופוטותרפיה.
בנוסף ייבנו מרכזי פיזיותרפיה והפריה חוץ-גופית.
בשטח הציבורי של המרכז ייבנו מתחמי ציבור ומסחר בהם מתחם הסעדה וקפיטריה, בית כנסת ושטחים פתוחים.
בתוכנית המקורית משנת 2021 סוכם כי בית החולים יעבור למבנה החדש אך ייתכן כי בשל צמיחת מספר המטופלים, ימשיכו לפעול במקביל שני המרכזים.
ב-14 בספטמבר 2022 פורסם כי התגלה בבדיקה גנטית שלאישה בהיריון מתקדם (בשבוע 30) שהעובר שהוחזר לרחמה באסותא ראשון לציון אינו קשור לה ולבן זוגה באופן גנטי.
בעקבות הפרסום החליט משרד הבריאות להקים מיידית ועדת בדיקה (בראשות פרופ' עמי פישמן) ולזמן עשרות נשים לבדיקות על מנת לאתר את ההורים הגנטיים של העובר.
כשלושה ימים לאחר מכן, ב-17 בספטמבר נאסר על המרכז הרפואי לקבל מטופלות חדשות למחלקת ה-IVF (ההפריה חוץ-גופית).
מחדל נוסף שאותר בשנת 2023 בבית החולים אסותא רמת החייל הוביל לשרשרת ערעורים לביצוע בדיקות גנטיות ולהקמת ועדת בדיקת מיוחדת של משרד הבריאות.
ב-11 ביולי 2023 נחשפו תיעודי שיחות ומסמכים ובהם שיחה של זוג הורים עם הצוות הרפואי בבית החולים שהעיד על ניהול הליך הפריה רשלני ולא תקין.
ב-17 ביולי 2023, כשבוע לאחר התחקיר, הודיע מנהל בית החולים איזי בן עזרא על פרישתו מהתפקיד לאחר 11 שנים.
הוא הועבר לתפקיד מנהל מערך התפעול של מערך הדימות באסותא.
ד"ר אנג'לה עירוני, שכיהנה כראש מחוז שרון מונתה כמנהלת בית החולים במקומו.
בית החולים האוניברסיטאי דיוק הוא מרכז רפואי עם 1,171 מיטות ומוסד אקדמי, הממוקם בדרהאם, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית.
הוא הוקם בשנת 1930 והוא אחד מבתי החולים המשרתים את ואת בקרוליינה הצפונית.
בית החולים האוניברסיטאי - דיוק, הוא חלק ממערכת בריאות הכוללת גם בית חולים לילדים ושני בתי חולים אזוריים .
מחלקות המחקר של מרכז רפואי זה, יחד עם מחלקות המחקר של שני בתי חולים נוספים באזור: אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ו- יוצרים את מה שמכונה של קרוליינה הצפונית.
בשנת 1924, שש שנים לפני פתיחת בית החולים, כאשר ג'יימס ביוקנן דיוק תרם והקים "קרן צמיתה" על שם משפחת דיוק (Duke Endowment), כדי להפוך את אוניברסיטת דיוק (שנקראה אז בשם: ) לאוניברסיטת מחקר, כפי שהיא כיום.
בשנת 1925, ג'יימס דיוק תרם 4 מיליון דולר להקמת בית הספר לרפואה, בית ספר לאחיות ובית חולים.
בית החולים "דיוק דרום" (Duke South) נפתח ב-21 ביולי 1930, עם 400 מיטות.
ב-1931 נחנכו בית הספר לרפואה והמרפאה הפרטית לאבחון (מערכת הרופאים הפנימית של דיוק).
כעבור, פחות מ-5 שנים לאחר מכן, בשנת 1935 בית החולים דורג על ידי אגודת הרפואה האמריקאית בין 20 בתי הספר לרפואה המובילים בארצות הברית.
בשנת 1936, צוות של רופאים של בית החולים הציג לעולם את האפשרות להשתמש באור אולטרה סגול בחדרי ניתוח כדי לחסל חיידקים ולהימנע מזיהומים.
כתוצאה, פחתו הסיבוכים ומקרי מוות לאחר ניתוחים.
באותה שנה הקים בית החולים את התוכנית הראשונה בארצות הברית לטיפול בסרטןוגידולים מוחיים.
בשנת 1937 פותח בבית החולים חיסון נגד אחת מדלקות המוח של סוסים , הנישאת על ידי יתושים.
בשנת 1940 הורחב בית החולים ובשנת 1946 נפתחה היחידה לניתוחי חזה.
בשנת 1954 נפתח המרכז לבקרת רעלים שהיה אחד משני המרכזים הראשונים בארצות הברית.
בשנת 1955 הוקם בבית החולים מכון מחקר לנושא ההזדקנות".
זה היה המכון הראשון מסוגו בארצות הברית והוא ממשיך לפעול.
בשנת 1956, בוצע ב"דיוק" ניתוח הלב הראשון באמצעות היפותרמיה מערכתית, כדי להוריד את טמפרטורת הגוף של המטופל ובכך למזער נזק לרקמות במהלך ניתוחים ארוכים.
טכניקה זו הפכה להליך סטנדרטי בכל בתי החולים בעולם.
בשנת 1958, פותחה ב"דיוק" התוכנית הראשונה מסוגה בארצות הברית לתואר שני בהתמחות בסיעוד קליני, שסללה את הדרך לידע קליני מתקדם בהוראת תחום הסיעוד.
בשנת 1963 התקבל הסטודנט האפרו-אמריקאי הראשון לבית הספר לרפואה.
ב-1966 הפך דיוק למרכז הרפואי הראשון בעולם שהציע ייעוץ טלפוני לרופאים במדינות מתפתחות.
בדצמבר 1971 הוקמו מכון המחקר והטיפול בסרטן ומכון המחקר והטיפול במחלות עיניים.
בשנת 1980 המרכז הרפואי עבר למשכנו הנוכחי (Duke North).
בשנת 1985, עם הופעת האיידס "דיוק" הפך לאחד משני בתי החולים הראשונים שערכו ניסויים קליניים בבני אדם, בתרופות הראשונות שהציעוה איכות חיים משופרת לחולים שנאבקו באיידס.
החל משנת 1990: צמיחה והתרחבות מואצת
בשנת 1990 צוות גנטיקאים של "דיוק" המציא בדיקה של שלוש דקות לבדיקת ילודים לאיתור כ-30 מחלות מטבוליות בו זמנית.
בדיקה שהפכה לתקנית ברחבי העולם.
בשנת 1992, מרכז הסרטן של דיוק היה הראשון שפיתח תוכנית להשתלת מח עצם ובאותה שנה ביצע בית החולים השתלות ריאות ולב/ריאות ראשונות.
בשנת 1998המכון הלאומי לבריאות (NIH) שיתף פעולה עם "דיוק" בהקמת תוכנית לתואר שני משותף בין 2 המוסדות, במחקר קליני במדעי הבריאות.
בשנת 2001 הוקם במרכז הרפואי מכון לדימות תהודה מגנטית קרדיווסקולרית.
בדצמבר 2019, צוות בבית החולים היה הראשון בארצות הברית שהשתיל לב של אדם מבוגר ש"נתרם", לאחר שנקבע מותו של האדם התורם.
פחות משנתיים לאחר מכן, בשנת 2021 רופאי בית החולים הצליחו, לראשונה, להשתיל לב של ילד שנקבע מותו, בגופו של ילד חולה.
בית החולים ומרכז הבריאות לילד - "דיוק"
בית החולים ומרכז הבריאות לילד (Duke Children's Hospital & Health Center) הוא בית חולים לילדים מלידה ועד לבגרות צעירה.
בית החולים כולל מחלקה לטיפול נמרץ ליילודים ומחלקה לטיפול נמרץ לילדים.
ילדים המאושפזים בבית החולים ממשיכים את לימודיהם בבית ספר מיוחד, תוך כדי קבלת טיפול.
בית החולים האזורי - "דיוק"
בית החולים האזורי דיוק (Duke Regional Hospital - DRH)כולל מחלקות אשפוז, ניתוחים, טיפולי חירום ומרפאות חוץ.
הוא היה ידוע בעבר כבית החולים הכללי של מחוז דורהם שנפתח בשנת 1976, כתוצאה ממיזוג של בית החולים לאפרו-אמריקאים ובית החולים ללבנים.
ב-1998 נחתם הסכם לשיתוף פעולה עם מרכז הבריאות של "דיוק" וביולי 2013, בית החולים האזורי דורהאם, הפך לבית החולים האזורי "דיוק".
בית החולים ראלי - "דיוק" (Duke Raleigh Hospital - DRaH) מספק שירותי רפואה לאזור ראלי.
הוא הוקם בשנת 1914 ונקרא: "בית החולים מרי אליזבת", מאוחר יותר שונה שמו ל"בית החולים האזורי ראלי" (- Raleigh Community Hospital) ומשנת 1998 הוא חלק ממערכת הבריאות של אוניברסיטת דיוק.
(נולדה ב-1947), ביולוגית שווייצרית והאישה הראשונה בתפקיד רקטור של ETH ציריך
רוברט ג'יי לפקוביץ (נולד באפריל 1943), רופא וביוכימאי אמריקאי וזוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2012
פול מודריץ' (נולד ביוני 1946), ביוכימאי אמריקאי וזוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2015
טאונס (נולד ביולי 1915), פיזיקאי אמריקאי וזוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1964
בין השנים 2015–2023 בוצעו ב"דיוק" כ-900 ניתוחי השתלת ריאות (מקום שלישי בארצות הברית).
בית החולים האזורי טימפאנוגוס הוא בית חולים הממוקם באורם, יוטה, ארצות הברית.
הוא חלק ממערכת "MountainStar Healthcare", שהיא חטיבה של .
בית החולים נמצא בכתובת 750 מערב 800 צפון במערכת הרחובות העירונית, והוא קרוי על שם , החולש על העיר מלמעלה.
בית החולים הוקם ב-1998 על ידי תאגיד בית החולים קולומביה, אשר התמזג מאוחר יותר עם תאגיד HCA.
ב-10 בספטמבר 2025, הפעיל הפוליטי צ'ארלי קירק פונה לבית החולים לאחר שנורה על ידי מתנקש באירוע שקיים בפני קהל באוניברסיטת עמק יוטה הסמוכה.
צ'ארלי נפטר מפצעיו בבית החולים.
כיום עומד במקומו מתחם רובע לב העיר.
ראשיתו של בית החולים בשלהי מלחמת העולם הראשונה, כאשר ההסתדרות הציונית בארצות הברית נרתמה לעזור לחלוצי הארץ במלחמתם במגפות והחליטה לשלוח צוותים רפואיים לארץ ישראל.
הם פנו לארגון הנשים הדסה, וביוזמת הנרייטה סאלד הוקמו ארבעה בתי חולים בארץ, החשוב והגדול בהם בית החולים הדסה (יפו).
בית החולים הוקם באוקטובר 1918 ושכן בשכונת יפה נוף שברובע מנשייה שביפו, סמוך למלון בלה ויסטה ובתי פיינגולד.
במקביל לפתיחת הדסה יפו שב ונפתח בית החולים שער ציון במשכנו הקודם בבית הקונסול האוסטרו-הונגרי, יעקב פסקל,
על ידי קבוצת עזרה מדיצינית ציונית אמריקנית ששכן מאז 1898 באותה שכונה, ונסגר ערב פסח תרע"ז עת גורשו מעירם יהודי יפו ותל אביב בהוראת השלטונות העות'מאניים.
באחד במאי 1921 נערכה תהלוכת פועלים ביפו, ותושבי העיר הערבים פגעו בתהלוכה.
הפצועים פונו לבניין "ספקטור" ובעשרת הימים הבאים בוצעו בבית החולים המאולתר 43 ניתוחים גדולים, ובסך הכול טופלו 150 פצועי המהומות.
לאחר פרעות תרפ"א הוכשר בניין מלון ספקטור לבית חולים בעל 75 מיטות.
בשנת 1922 ד"ר יאיר זיינפלד מונה למנהל המחלקה הפנימית.
האורולוג הראשון בארץ ישראל הד"ר יעקב ביקלס מונה ליועץ אורולוגי של בית החולים (1926-1936)
ב-30 ביוני 1925 הונחה אבן הפינה למושב הקבע של בית החולים במגרש בן עשרה דונמים מאחורי רחוב אלנבי, בין רחוב בלפור ורחוב מזא"ה.
כתובת בית החולים נקבעה לרחוב בלפור 8.
בשטח זה שכן לפני כן מחנה אוהלים שבו שוכנו פועלים של גדוד העבודה.
הסתדרות הרוקחים קבעה את שעות פתיחת בתי המרקחת ואת תורנויות בתי המרקחת בשעות הלילה.
קיימת סברה לפיה המגרש הוועד לבית חולים כבר בשנת 1914 ואפילו אבן פינה הונחה אז, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ועקב התנגדות השלטון העות'מאני פסקה הבנייה וחומרי הבנייה הופנו לבניית מסגד חסן-בֶּק.
הבניין שהוקם לבסוף תוכנן על ידי האדריכל דב הרשקוביץ ונבנה בסיוע עיריית תל אביב, ממשלת א"י המנדטורית, ההסתדרות הציונית הדסה, ועד הרופאים היהודיים באמריקה והברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד.
הבניין נחנך בינואר 1929 ונפתח לקהל הרחב.
בבית החולים היו מחלקות לרפואה פנימית, אפידמיולוגיה, רפואת ילדים, נוירולוגיה, רפואת עיניים, כירורגיה, נשים ויולדות, אף אוזן גרון, וכן חדר ניתוח מודרני.
המעבדות שכנו בבניין נפרד צמוד לבית החולים ברחוב מזא"ה .
אבן הפינה הונחה ב-31 בינואר 1928 בטקס בהשתתפות ראשי היישוב היהודי ובכירים בשלטון המנדטורי, לרבות סר אלפרד מונד (הלורד מלצ'ט) וחיים נחמן ביאליק אשר נשא מילים בשבחו של שטראוס.
הבניין הכיל מעון תינוקות לאימהות עובדות ומחוסרות אמצעים, קליניקה לרפואת שיניים לילדי בתי הספר, ספרייה רפואית, בית ספר לחרשים אילמים, תחנה לטיפול ביונקים ובנשים הרות, מעבדה למצרכי מזון, מחלקה אורתופדית לילדים ואולם להרצאות.
הבית שימש גם כמרכז ל"צופי הבריאות".
כבר עם פתיחת בית החולים היה ברור כי המקום צר מלהכיל מוסד רפואי "מודרני" ולכן במקביל, עוד בשנת 1925, קנתה העירייה מאיברהים שוקי אפנדי, תושב הכפר הערבי סומייל, פרדס בן 50 דונם (פרדס פורטליס) בשטח הנמצא בימינו בסוף שדרות בן-גוריון וכולל את גן העיר, בניין העירייה וכיכר רבין.
תוכנית בניית בית החולים לא יצאה לפועל בעיקר בהיות השטח ספר מסוכן ממנו ירו פורעים ערביים על בתי העיר הסמוכים.
מאוחר יותר הפך הפרדס יחד עם בריכת שחייה בשטחו ל"גן הדסה", ושמו של הרחוב בצפונו של המתחם, רחוב הדסה, הוא זיכרון יחיד לתוכנית לבנות את בית החולים במקום.
עם פתיחתו ובמשך שנים רבות היה בית חולים הדסה תל אביב בית החולים היחידי במחוז.
ואכן הפיקוח על בתי החולים הציבורים (ממשלתיים או ממשלתיים עירוניים) בתקופת שלטון המנדט הבריטי בפלשתינה היה באמצעות "מחלקת הבריאות של ממשלת ארץ ישראל", ומי שניהל 24 שנים את שירותי הרפואה בארץ ישראל היה קולונל ד"ר ג'ורג' הרון (1880–1963) -"שר הבריאות של ממשלת המנדט" (מנהל שירותי הרפואה בא"י), כירורג בהכשרתו.
בשנים 1908–1915 היה נספח של מחלקת בריאות הציבור הבריטית במצרים.
ב-1.6.1920 מונה מנהל מחלקת הבריאות בממשל בא"י.
סיים את תפקידו עם פרישתו לגמלאות ב-1944. תפיסת עולמו הייתה מוגבלת ואופיינית לקצין בריטי קולוניאלי הדואג לילידים ('natives') הנחשלים בפינה נידחת באימפריה, ולא למנהל של אלפי רופאים מהטובים בעולם שהיו מוכנים לעבוד במקצועם בתמורה מזערית.
המחלקה שבניהולו עבדה בצורה טובה (אך ללא מעוף) במספר תחומים: באדמיניסטרציה ובסידור מינהל תקין, במלחמה במגפות ובחקיקת חוקי התברואה.
בנושאים אלה הקנתה ידע וניסיון למשרד הבריאות של המדינה העתידה לקום.
את ד"ר הרון החליף בתפקיד הד"ר ג'ון מקווין, יליד 1890. ב-1929 הועלה לדרגת מנתח מומחה.
הוא היה מנהל מחלקת הבריאות במשך שנתיים (מאמצע 1944–1946).
לפני כן, משנת 1939 היה סגן מנהל מחלקת הבריאות.
החליף אותו בתפקיד הד"ר לסטר ה.מ.או., יליד 1902, שכיהן בתפקיד משך פחות משנתיים אחרי עשרים שנות שירות בניגריה (המנהל השלישי והאחרון של מח' הבריאות של המנדט).
על מנת להתגבר על מצוקת האשפוז, כבר בשנת 1931 נוספה קומה שלישית לבניין.
בקומה העליונה הוקדש גם חדר לחולי השחפת, אז מחלה חשוכת מרפא, וב-17 באפריל 1931, פחות מיממה לאחר שהובהלה לבית החולים מגדרה נפטרה בו רחל המשוררת, מן המשוררות הבולטות בשירה העברית הקלאסית המחודשת.
ההרחבה של 1931 החמירה את הבעיות התקציביות שהיו ממילא למוסד ואילצו את ארגון הדסה להעביר את בית החולים לידי העירייה עוד באותה השנה ועיריית תל אביב החלה גובה מס מיוחד מתושבי תל אביב היהודיים למימון פעילות בית החולים.
ד"ר אפרים סיני נזכר :
בארכיון לתולדות רחובות (בריאות ורפואה - בית חולים אזורי למושבות יהודה, חקר וכתב: צביקה תדמור) נכתב: "בית החולים הדסה שירת במשך שנים את מושבות יהודה (רחובות, ראל"צ, נס-ציונה, עקרון, באר-יעקב, גדרה, שעריים).
בינואר 1935 סירב הדסה לקבל חולים מסוגים שונים ממושבות יהודה.
ב-1.4.1935 דרש בית החולים הדסה להכפיל את השתתפות המועצות המקומיות בהחזקת בית החולים העירוני ומ-1.4.1936 ייסגר עבורן בית החולים.
ד"ר ראובן כצנלסון במכתבו ליו"ר המועצה ברחובות ב-1935 כותב:
בשנים 1935–1936 נוסף בניין למחלות פנימיות בחצר בית החולים ובשנים 1938–1939 נוסף בניין שלישי אשר נחנך בפברואר 1939 ויועד למחלקות הילדים.
בכניסה לבניין נתלה שלט שהפך לחלק מן הפולקלור של בית החולים ושל העיר תל אביב כולה ובו צוין שבבניין ג' מחלקת ילדים א' נמצאת בקומה ב' ולהפך.
חלק מפעילות בית החולים התקיים בבניינים סמוכים, והעיקרי שבהם בית הבריאות על שם לינה ונתן שטראוס אשר ברחוב בלפור 14. בניין מרשים זה העומד עד היום על תילו מתפרס על פני שישה דונמים.
תוכנן על ידי האדריכל היהודי הבריטי בנימין חייקין (שתכנן גם את בית הבריאות על שם שטראוס בירושלים).
הבית שימש גם כמרכז ל"צופי הבריאות".ֿ
בשנת 1944 נפתחה המרפאה למחלות לב.
בקיץ 1945 עבר לבניין בית הספר לאחיות, שהוקם בשנת 1943 בסמטת בית השואבה הסמוכה.
מחזורו הראשון של בית הספר סיים לימודיו בשנת 1946 והוא הבסיס לבית הספר האקדמי לסיעוד ע"ש שינברון שבמרכז רפואי תל אביב.
בין השאר נשלחו לבית החולים בימי העלייה ההמונית חולים רבים ממחנות העולים.
לטענת המצדדים בקיומה של פרשת חטיפה או אימוץ כפוי של עולים מארצות המזרח, בעיקר תימן, היה לבית החולים חלק בהליך.
ב-26 באוקטובר 1958 הובאו לבית החולים 21 פצועים מאחת מתאונות האוטובוסים החמורות ביותר בעשורים הראשונים להקמת המדינה, היה זה אסון אוטובוס "דן" בגשר נחלת יצחק מעל ואדי מוסררה (נחל אילון) שאירע בשנת 1958. בתאונה קיפחו חייהם למעלה מ-10 נוסעים ועשרות נפצעו, חלקם קשה.
ממלא-מקום מנהל בית החולים הדסה, ד"ר יצחק קויש, אמר בשיחה עם עיתונאים כי "מאז מלחמת השחרור לא טיפלנו באסון כזה".
ב-30 בינואר 1961 הועברו 45 ראשוני החולים מבית החולים אל המרכז הרפואי החדש ברחוב ויצמן, הוא בית חולים איכילוב.
בעת ההיא היו שני בתי החולים שווים בגודלם ומתוכננים לאשפוז של כ-300 חולים כל אחד.
מחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20 התנהל דיון על המשך פיתוח מרכזים רפואיים בתל אביב.
ב-29 במרץ 1973 שונה שמו של בית החולים ל"רוקח" על שם ישראל רוקח, מי ששימש בשנים 1929–1936 כסגנו של ראש עיריית תל אביב, מאיר דיזנגוף ולאחר פטירתו של דיזנגוף בשנת 1936 עד שנת 1952 כראש העיר תל אביב-יפו.
בסוף שנת 1965 הוקמה היחידה לנפרולוגיה על ידי הד"ר מרדכי-מוטל צ'צ'יק, שחזר מהשתלמות בקליבלנד, ובנוסף ניהל את המחלקה פנימית ג'.
היחידה הנפרולוגית סיפקה שרותי נפרולוגיה לשלושת בתי החולים העירוניים.
בתהליך שהחל בשנות ה-80 של המאה ה-20, החלו מחלקות בית החולים לעבור לקמפוס המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי הממוקם ברחוב ויצמן, מקום מושבו העכשווי של המרכז הרפואי תל אביב.
התהליך הסתיים בשנת 1992 עם סגירת המחלקה האחרונה.
הבניין נהרס וכיום עומד במקומו מתחם רובע לב העיר.
הארכיב המכיל כ-600,000 תיקים, מהם משמשים 250,000-300,000 תיקים לצורכי מחקר, הופסק בשנת 1971 כאשר מחלקת רשומות רפואיות עברה לרישום החולים לפי תעודות הזיהוי.
לצורך זה נרכש קומפקטוס אשר יכיל כ-400,000 תיקים.
ביחידה זו חדרי מחקר לסטודנטים לרפואה, רופאי המרכז הרפואי ורופאי חוץ.
כמו כן חדרים למזכירות הרפואית לשירות מחלקות בשלושת בתי החולים וחדר קודים הכולל כרטסת אבחנתית, רישום המחלקות למיכון וכן אינדקס המחלות.
בית החולים ברחוב בלפור היה חלק בלתי נפרד מן הפולקלור התל אביבי וסביבו התפתחה תרבות וחברה של רופאים ופציינטים.
בנו, פרופ' יורם בוינובר – גם הוא עבד בבית החולים ומאוחר יותר שימש מנהל מכון גסטרו ילדים ואחת ממחלקות הילדים בבית החולים אדמונד ולילי ספרא לילדים שבמרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא, תל השומר.
גם רופאים שלא היו חלק מן הפרסונל היו בעלי גישה כמעט חופשית בין כותלי בית החולים.
אילן שחורי מספר במאמר על ראשית הרפואה בתל אביב על כמה מפצועי האצ"ל שהגיעו לבית חולים לאחר אחת הפעולות ואשר טופלו בחדר הניתוח.
שני שוטרים בריטים הגיעו בעקבותיהם והמתינו כדי לעצור אותם.
אולם ד"ר דוד מרגלית, אישיות תל אביבית ידועה, שהתגורר בקרבת בית החולים פעיל ההגנה ויו"ר הוועד הארצי של רופאי קופת חולים עממית, נכנס לבית החולים והגיש לשוטרים קפה ובתוכו סם הרדמה.
השוטרים שתו את הקפה ונרדמו, ובחסות תרדמתם הצליחו אנשי האצ"ל להימלט בלא פגע מבית החולים.
במקביל לרופאים ידועים ומפורסמים שעבדו בבית החולים, היו כאלה שניסו להתקבל ללא הצלחה.
בספרו על חיי שאול טשרניחובסקי כותב בן-ציון כ"ץ:
בית החולים היה שונה באופיו משאר בתי החולים בארץ.
הוא מעיד כי הגישה הרפואית בהדסה תל אביב הייתה שונה במהותה מזו שבהדסה ירושלים:
הסיפורים והאמרות הקשורים בבית החולים נעלמו מן הסלנג התל אביבי עם סגירת בית החולים אבל לפחות קללה אחת, שהונצחה על ידי דן בן אמוץ בתוכנית הרדיו הסטירית "שלושה בסירה אחת", עדיין שגורה בפי ותיקי העיר: "שתיכנס מבלפור ותצא ממזא"ה".
האמרה נובעת מן העובדה שבית החולים תפס את כל השטח שבין רחוב בלפור לרחוב מזא"ה המקביל מדרום ובעוד שחדר המיון המקורי של בית החולים והשער הרשמי שכנו בכניסה מרחוב בלפור – חדר המתים העירוני שכן במרתף שברחוב מזא"ה, וממנו יצאו ההלוויות.
בצדו הדרומי גבל חדר המתים בבניין תל אביבי מפורסם, בית ברלין-פסובסקי או בשמו העממי "בניין התאומים", שתוכנן ונבנה בשנות ה-20 על ידי האדריכל יוסף ברלין ושותפו המהנדס ריכרד פסובסקי בסגנון הנאו-קלאסי עבור האחים ברלין שביקשו להקים שני אגפים זהים (מכאן השם של הבניין).
הקרבה לבית החולים לא כל כך התאימה למגורים, ומסוף שנות ה-20 הבניין שימש בעיקר את אגודת המהנדסים והארכיטקטים.
כיום שוכנת בו גלריית שלוש ובית הצעירים של תל אביב בחסות העירייה, הקרוי על שם מיקומו, הלא הוא מזא"ה 9.
בית החולים היה עד לכמה מן האירועים החשובים בתולדות תל אביב, ואחד הבולטים והמדוברים שבהם התרחש בסביבות השעה 22:00 של יום שישי 14 ביולי 1933, עת הובא חיים ארלוזורוב הפצוע במכונית פרטית לבית החולים.
הוא היה פצוע על ידי קליע אחד בבטנו, עם שטף דם פנימי גדול.
ידיד משפחת ארלוזורוב, ד"ר יוליוס קליברג (ׁׁׁׂ1894-1988), מנהל המחלקה הפנימית בבית החולים הדסה בירושלים, היה במקרה בתל אביב והתאכסן באותו מלון בו שהתה משפחת ארלוזורוב.
הוא הגיע כאשר ד"ר אמיל שטיין התרחץ לניתוח של ארלוזורוב.
ד"ר קליברג ידע שפרופסור מכס מרכוס נמצא בתל אביב והציע לד"ר שטיין להביאו כתגבור.
ראש העיר מאיר דיזנגוף שלח את מכוניתו להביא את מרכוס, ובינתיים החל צוות בית החולים להכין את המכשור לעירוי דם.
אך תקלה במכשיר עיכבה את מתן הדם, ואף על פי שהפציעה לא נחשבה לאנושה, ארלוזורוב נפטר כעבור שלוש שעות כתוצאה מ"חוסר-דם חריף".
ד"ר אריה אלוטין שהשתתף בניתוח כעוזר שני מעיד על מה שהתרחש בחדר הניתוח:
ד"ר אפרים סיני, שהיה באותה תקופה מנהל מחלקת העיניים, כותב בספרו "במלוא העין - מעולמו של רופא" על המקרה:
בית החולים היה גם עד לאירוע המלחמתי היחיד של פלשתינה-א"י במלחמת העולם השנייה, כאשר ב-9 בספטמבר 1940 הופצצה תל אביב על ידי מטוסים איטלקים ובית החולים טיפל בכ-120 פצועים.
בבית החולים הועמדו שבעה שולחנות ניתוחים ובוצעו שישים ניתוחים.
כן הוכיחו את פעולתם הגדולה יתר השירותים: מגן דוד אדום ותורמי הדם שנענו לכל קריאה.
בעקבות המקרה הוחלט על הקמת בית חולים רזרבי בתל אביב וכך נוסד בית החולים הירקון.
ד"ר אריה אלוטין שניתח חלק מהפצועים מספר:
סביב בית החולים קמו עסקים שהיו קשורים במידה זו או אחרת עם פעילות המוסד.
ברחוב יוחנן הסנדלר הסמוך נוסדה חנות ליבוא ספרי רפואה מכל העולם (הייליגר).
מול הכניסה לבית החולים ברח' בלפור הוקמה בשנות הארבעים חנות מכשירי כתיבה ומתנות בה אורחים שבאו לבקר חולים מאושפזים נהגו לקנות מתנות ליקיריהם (לילדים בדרך כלל: עפרונות, צבעים לציור וכדומה).
לידה עמד בית קפה (הנקרא "רמי" בפי סגל בית החולים למרות שהשם לא התנוסס על שלט) ושם נהגו לשבת רופאים והצוות הסיעודי, שכן בשטח בית החולים לא היה מזנון וחדר האוכל נפתח רק לארוחות.
מחוץ לבית החולים היה גם הסניף התל אביבי של קופת חולים מכבי שברבות הימים עבר לבניין שהוקם ליד בית החולים, העומד על תילו עד היום.
בית החולים היהודי בברלין הוא בית חולים אוניברסיטאי גדול ובעל פרסום עולמי, הממוקם בברלין בירת גרמניה.
בית החולים נוסד בשנת 1756 כ'בית המרפא היהודי', והיה באותו זמן בית החולים היחיד בגרמניה שנוהל על ידי יהודים.
המוסד היה שייך לקהילה היהודית בברלין, ובשנת 1861 עבר למבנה חדש ברחוב אוגוסט, לא הרחק מהנויה זינאגוגה, "בית הכנסת החדש" של ברלין, שנחנך חמש שנים אחר כך.
בשנת 1914 נחנך קומפלקס חדש, שכלל שבעה בניינים.
בבית החולים היו בתקופה זו מעל 200 מיטות, מספר נכבד ביחס לאותה תקופה.
אף על פי שיוכו לקהילה היהודית היה פתוח לכל הדתות, ומחצית מהמבקרים בו לא היו יהודים.
בית החולים נחשב כמקצועי, מודרני, היה מבוקש מבחינה מקצועית, וכיסה את עצמו מבחינה כלכלית.
בשנת 1933, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, חדלו להגיע אליו, בהדרגה, מטופלים שאינם יהודים.
עם החלת חוקי נירנברג נותר בית החולים אחד המקומות הציבוריים היחידים בהם הותר לאנשי מקצוע יהודים מתחומי הרפואה להמשיך ולעסוק במקצועם.
בשנת 1941 היה בית החולים המוסד היחיד שבו שהו, ברשות ובאופן חוקי, כמעט אלף יהודים, הן כעובדים והן כחולים.
החולים בבית החולים היו יהודים שמצבם הבריאותי חייב אשפוז, ולכן, לפי הוראות המשטר הנאצי, חויבו בטיפול ובהיתר כתוב של ועדה רפואית לפני העלאתם למשלוח.
בשנת 1942 חויב מנהל בית החולים הרמן שטראוס, שהיה אז כבן 70, ב"יציאה לפנסיה" ונשלח לגטו טרזיינשטט, שם נרצח.
במקומו מונה, על ידי הגסטפו, ד"ר ולטר לוסטיג (1891–1945), יהודי שנישואיו לרופאה ארית, עבודתו כרופא בבית החולים, וקשריו האישיים, אפשרו את מינויו.
שילוחים מבית החולים לגטו טרזין נמשכו גם לאחר מכן.
בטיפול הרפואי בבית החולים הייתה מעורבת דילמה של אתיקה רפואית.
זאת מאחר שחולים יהודים שמצבם הרפואי השתפר נשלחו למחנות ריכוז והשמדה.
לכן, במקרים מסוימים לא ניתנו לחולים תרופות וטיפולים שישפרו את מצבם, על מנת להשאיר את מצבם קשה ומחייב אשפוז.
למרות הפיקוח ההדוק על הטיפול בבית החולים מצד השלטונות הנאציים, כמעט ולא "שוחררו" ממנו חולים מאושפזים בשנות המלחמה.
בנוסף, בתוך בית החולים אושר ללוסטיג להחזיק כמה עשרות תינוקות שאימותיהם היהודיות טענו כי אביהם הוא גרמני "ארי", ולכן נטען כי הם תינוקות מישלינג, למרות הכחשת האב.
התינוקות הוחזקו בבית החולים עד לסיום משפטי האבהות ובירור אבהותם.
חלק מילדים אלה נותרו בחיים בזכות כך.
בסוף פברואר 1943 התרחשה אקציית בתי החרושת, ה-Fabrikenaktion, איסוף כל פועלי הכפייה היהודים בברלין, ושליחתם לאושוויץ, מתוך כוונה להפוך את ברלין ל"יודנריין" - נקייה מיהודים.
כוונת השלטונות הייתה לפנות גם את בית החולים היהודי מכל יושביו.
בזכות אומץ לבו של ולטר לוסטיג, שעמד על דרישתו לראות אסמכתה כתובה להוראת פינוי בית החולים, אסמכתה שלא הייתה כתובה כנדרש, לא פונה בית החולים.
עם זאת, בחודש מאי באותה שנה הצטווה לוסטיג על ידי הגסטפו לצמצם את סגל העובדים, ו-300 אנשים שאותם נדרש לבחור נשלחו לאושוויץ.
את האווירה בבית החולים בתקופה זו, של שלהי השואה, תיארה קורדליה אדוורדסון:
בתום המלחמה, עם כיבוש בית החולים היהודי בברלין על ידי הצבא האדום, ניצלו מרבית החולים היהודים שנותרו בו.
בית החולים היהודי בברלין היה למעשה המקום היחידי בברלין שבו נותרו מאות יהודים בחיים בהרשאת השלטונות הנאציים.
לוסטיג עצמו זוהה על ידי מספר ניצולים יהודים שאישרו כי בעקבות הוראתו נשלחו לאושוויץ, והוצא להורג על ידי הסובייטים כמשתף פעולה עם הנאצים.
מיד אחרי השואה הושב בית החולים לתפקידו הקודם כבית חולים כללי.
עם השנים עבר מתחם בית החולים שינויים רבים - בניינים חדשים נוספו לו ואחרים נבנו מחדש.
ב-1998 נבנה בניין מנהלה חדש, ובו גם קפיטריה.
כיוון שהקהילה היהודית כמעט ונעלמה בעקבות השואה (מ-172,000 נותרו רק כ-6,000 איש), לא הייתה עוד אפשרות שהקהילה תממן את הפעלת בית-החולים; לפיכך עבר ב-1963 ניהול בית החולים לקרן ציבורית, ומדינת ברלין שותפה בו לצידה של הקהילה היהודית.
כיום בית-החולים מכיל 363 מיטות, והוא חלק מרשת בתי החולים בברלין.
בין השאר יש בו מחלקה כירורגית, פנימית, פסיכיאטרית, נוירולוגית (בדגש על טרשת נפוצה), רדיולוגית, וכן בית ספר לאחיות.
הדסה הר הצופים הוא בית חולים הניצב על פסגת הר הצופים בירושלים.
בגלגולו הראשו תוכנן בית החולים על ידי האדריכל היהודי אריך מנדלסון, ושעריו נפתחו לציבור בשנת 1938. בית החולים ננטש במהלך מלחמת העצמאות וחידש את פעולתו רק לאחר איחוד ירושלים בתום מלחמת ששת הימים ועבודות שיפוץ מאסיביות שנערכו לאחר מכן כחלק מהמרכז הרפואי המופעל על ידי "ההסתדרות הציונית הדסה" בירושלים.
מנהלת בית החולים היא ד"ר תמר אלרם, והיא מכהנת בתפקיד זה החל מנובמבר 2017.
הפעילות הרפואית של ההסתדרות הרפואית הדסה בירושלים החלה עם קבלת הניהול של בית החולים מאיר רוטשילד לאחר הכיבוש הבריטי של ארץ ישראל, קודם לכן ובמקביל פתח הארגון מרפאות ובתי חולים בערים אחרות בארץ ישראל.
תכנון המוסדות על הר הצופים
ביום 24 ביולי 1918 הונחה אבן הפינה לאוניברסיטה העברית בירושלים.
בעקבות זאת פנה חיים ויצמן למתכנן הערים הנודע פטריק גדס בבקשה שיכין תוכנית כוללת לאוניברסיטה.
בחודש דצמבר 1919 הוגשת תוכנית כללית שהתוותה מתווה גס לגוש מבנים מסביב למבנה מרכזי בעל כיפה המזכירה מבנים מזרחיים ובראשם איה סופיה באיסטנבול.
במבנים המסתעפים מהמבנה המרכזי אמורים היו לשכון הפקולטות השונות ובהן פקולטה לרפואה ובית חולים הסמוך לפקולטה.
התוכנית השאפתנית לא יצאה לפועל ומבנים שונים ללא מכנה משותף נבנו על ההר כמשכן לפקולטות השונות.
בשנת 1934 התיישב בארץ האדריכל אריך מנדלסון, ובשנת 1935 הוא הגיש לאוניברסיטה תוכנית אב כוללת בה הוא שילב את המבנים הקיימים עם מבנים מתוכננים - כגון בית החולים האוניברסיטאי- מבנים האמורים להיות קשורים אחד לשני על ידי מעברים מקורים ותכנון סביבתי קפדני.
"תוכנית מנדלסון" הוגשה לוועדה המחוזית לתכנון בשנת 1936 ואושרה על ידה.
בנוגע לבית החולים תכנן מנדלסון קמפוס מודרני ובו מספר גושים של בניינים.
בית החולים נסמך בעיקרו על שני מבנים מלבניים גדולים המחוברים על ידי שלושה מבנים הניצבים אליהם.
בין המבנים תוכננו חצרות פנימיות.