tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא הסיבה לכך שהאנדרטאות נקראות פאיאס ("לפידים").
באופן מסורתי, הפאיה בכיכר העירייה בוולנסיה היא זאת שנשרפת אחרונה.
כל פאיה מכוסה בזיקוקים, ואלה מודלקים ראשונים.
הפאיה עצמה מוארת לאחר או במהלך פיצוץ הזיקוקים.
לאחר מכן מבעירים את הפאיה.
ברחובות צרים, החום עלול לחרוך את הבניינים מסביב, והכבאים מכבים את חזיתותיהם, תריסי החלונות, שלטי הרחוב וכו' בזרנוקי מים כדי למנוע מהם להתלקח או להימס, מתחילת הקרמה ועד סופה.
ישנן השערות שונות לגבי מקורו של פסטיבל פאיאס.
אחת מהן מצביעה על כך שהפאיאס התחילו בימי הביניים, כאשר בעלי מלאכה נפטרו מהחפצים השבורים וחתיכות העץ ששמרו במהלך החורף, על ידי שריפתם בחגיגת יום שוויון היום והלילה באביב.
נגרי וולנסיה השתמשו בקרשים מעץ כדי לתלות נרות במהלך החורף, שכן אלה היו נחוצים כדי לספק אור לעבודה.
עם בוא האביב כבר לא היה צורך בהם, ולכן נשרפו.
עם הזמן, ובהתערבותה של הכנסייה, תאריך שריפת הקרשים תוזמן למועד חג יוסף הקדוש, הפטרון של הנגרים.
את ערימות העץ ששרפו החלו להלביש בבגדים כך שהן נראה כמו אדם.
לעיתים קרובות נוספו גם מאפיינים המזוהים עם מישהו מוכר מהשכונה כדי ללגלג עליו, או עם דמות שנואה.
עם השנים החלו אנשי השכונות לארגן את בניית הפאיאס, וכך נולדו המבנים המורכבים, כולל דמויותיהם השונות.
עד תחילת המאה ה-20, הפאיאס היו קופסאות גבוהות ועליהן שלוש או ארבע בובות שעווה לבושות בבגדי בד.
כאשר היוצרים החלו להשתמש בקרטון, היה קל יותר לעצב אותם באופן יצירתי.
ייצור ועיצוב הפאיאס המשיכו להתפתח בתקופה המודרנית, והתצוגות הגדולות עשויות מפוליסטירן ושעם רך המעוצבים עם מסורים חמים.
טכניקות אלו מאפשרות את יצירת הפאיאס הענקיים בגובה של למעלה מ-30 מטרים.
בתחילת המאה ה-20, ובמיוחד במהלך מלחמת האזרחים בספרד, הפכו האנדרטאות לאנטי-ממסדיות יותר באופיין, ולעיתים קרובות היו ביקורתיות כלפי הממשלות המקומיות או הלאומיות.
אלו ניסו לאסור את הפאיאס מספר פעמים, אך ללא הצלחה.
תחת הדיקטטורה של פרנסיסקו פרנקו האנדרטאות היו בין הביטויים הציבוריים הנלהבים הבודדים שהותרו, על אף שהחגיגה איבדה חלק ניכר מאופייה הסאטירי בגלל הצנזורה הממשלתית.
במהלך תקופה זו, נוצרו כמה מנהגים דתיים חדשים כגון מינחת הפרחים למריה, שהיום הם מנהגים קבועים בפסטיבל.
פאידה לינאמסקונד (באסטונית: Paide Linnameeskond) או בקיצור פאידה, הוא מועדון כדורגל מהעיירה פאידה שבאסטוניה המשחק בליגת העל האסטונית.
למועדון זכייה אחת בגביע האסטוני והוא מארח את משחקיו בפאידה לינאסטדיון המכיל 500 מקומות.
פאידה לינאמסקונד נוסדה בשנת 2004 בעיירה פאידה, כקבוצת בת של פלורה טאלין.
בין השנים 2005 ל-2008, עלתה ליגה ארבע פעמים ברציפות עד לליגת העל האסטונית.
את עונתה הראשונה בליגת העל, עונת 2009, סיימה פאידה במקום התשיעי, ונאלצה להתמודד בפלייאוף העלייה/ירידה אך ניצחה ושרדה בליגת העל.
במהלך עונת 2010 לאחר שפאידה המשיכה להתמודד בתחתית מונה למאמן מליס רובה, שחקן העבר של הקבוצה.
איתו סיימה הקבוצה את עונת 2010 במקום ה-8 ושרדה לעונה נוספת בליגה הבכירה.
תחת הדרכתו של רובה הפכה פאידה לקבוצת מרכז טבלה כשסיימה 3 פעמים במקום ה-6 ופעם אחת במקום ה-5 בארבע העונות הבאות.
את עונת 2015 סיימה הקבוצה אמנם במקום ה-7 אך הגיעה לגמר הגביע האסטוני לראשונה בתולדותיה, בו הפסידה 0–2 לנומה קאליו.
את עונת 2016 סיימה הקבוצה במקום ה-6 ולאחריה התפטר רובה מתפקידו, ובמקומו מונה שחקן עבר אחר של הקבוצה ויטשסלב זהובייקו.
הגעה לצמרת, אירופה וגביעים ראשונים (2017–הווה)
תחת זהובייקו, החלה פאידה לבסס עצמה כמועדון בכיר באסטוניה, את עונתו הראשונה סיימה הקבוצה אמנם שוב במקום ה-6, אך משם החל השיפור, כשבעונת 2018 השוותה הקבוצה את שיאה עם המקום ה-5, ואת עונת 2019 סיימה במקום ה-4 שזיכה אותה לראשונה בכרטיס למפעלים האירופים של אופ"א.
פאידה ערכה את הופעת הבכורה שלה באירופה ב-27 באוגוסט 2020 כשהתמודדה בשלב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית מול ז'לגיריס וילנה מליטא, אך הפסידה לה 0–2 והודחה.
בליגה המשיכה הקבוצה לבסס את מעמדה כשסיימה כסגנית לאלופה פלורה טאלין.
ביוני 2021, הודיעה פאידה על שיתוף פעולה רשמי עם מועדון הכדורגל ריאל דה בנג'ול מגמביה, כך שהקבוצה תוכל להוות שער כניסה לכדורגלנים מגמביה לכדורגל האירופי.
במוקדמות הקונפרנס ליג של עונת 2021/2022 פגשה פאידה את שלונסק ורוצלב מפולין אך שוב לא הצליחה לנצח והודחה.
ובליגה סיימה את עונת 2021 במקום ה-3 כשבסופה עזב זהובייקו ובמקומו מונה מאמן נבחרת אסטוניה לשעבר קארל וולייד.
ב-21 במאי 2022, ניצחה פאידה את נומה קאליו 1–0 בגמר הגביע האסטוני, וזכתה בתואר הראשון בתולדותיה.
בקונפרנס ליג השיגה הקבוצה ניצחון אירופי ראשון כשניצחה 3–2 דינמו טביליסי מגאורגיה בשלב המוקדמות הראשון, בגומלין הפסידה פאידה 1–2, אך ניצחה בדו-קרב פנדלים ועלתה לשלב הבא, בשלב המוקדמות השני פגשה פאידה את אררט-ארמניה ושוב עלתה לאחר ניצחון בדו-קרב פנדלים.
כשבשלב הבא פגשה את אנדרלכט מבלגיה והודחה.
ואת העונה בליגה סיימה במקום השלישי.
ואת עונת 2024 סיימה במקום ה-3. במאי 2025 פוטר סטויקוביץ' ובמקומו מונה ולדימיר וסילייב, תחת הדרכתו של וסילייב סיימה הקבוצה את עונת 2025 במקום ה-4.
פאידה לינאמסקונד מארחת את משחקיה בפאידה לינאסטדיון המכיל 500 מושבים.
בשנת 2021,הודיעה הקבוצה על כוונתה לבנות אצטדיון כדורגל חדש ומודרני, שאמור להיות מוכן בשנת 2028. בחורף ובחודשי האביב המוקדמים, מארחת הקבוצה את משחקי הבית שלה במגרש הדשא הסינתטי בעיר.
מתחם הכדורגל של פאידה כולל גם מגרש מקורה שנפתח בדצמבר 2024 ועלה 3.5 מיליון אירו.
בשל העובדה שאצטדיונה הביתי לא עומד בתקנים של אופ"א לאירוח משחקים במסגרת האירופית, את משחקיה באירופה מארחת פאידה לרוב בפרנו ראנאסטאדיון בפרנו המכיל 1,500 מקומות.
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של פאידה לינאמסקונד מוצג ראשון.
פאיון (Pion), או מזון פאי, הוא חלקיק תת-אטומי המכיל קוארק למעלה ואנטיקוארק למטה, או את האנטי-חלקיקים שלהם, או קוארקי למעלה או למטה יחד עם האנטי-חלקיקים של כל אחד מהם.
לפיכך, קיימים שלושה סוגי פאיונים: (פאיון חיובי), (פאיון שלילי) ו- (פאיון נייטרלי).
פאיונים הם המזונים הקלים ביותר ואף ההאדרונים הקלים ביותר.
לצד מזונים אחרים, פאיונים הם הבוזונים הנושאים את הכוח הגרעיני, שהוא הכוח המחבר בין הנוקליאונים בגרעין האטום.
לפאיון יש ספין של 0 וזוגיות שלילית, צירוף תכונות העושה אותו מזון פסאודוסקאלארי (pseudoscalar meson).
הפאיונים מכילים קוארקי דור ראשון.
החלקיק מכיל קוארק למעלה אחד ואנטיקוארק למטה אחד.
החלקיק מכיל קוארק למטה אחד ואנטיקוארק למעלה אחד.
ו- הם האנטי-חלקיקים זה של זה.
הפאיונים חסרי הטעם, המכילים קוארק למעלה ואת האנטיקוארק שלו, או קוארק למטה ואת האנטיקוארק שלו, הם נייטרליים חשמלית.
שני ההרכבים הקוארקיים הם בעלי אותם מספרים קואנטיים, כך שהם יכולים להימצא רק בסופרפוזיציה קוונטית זה עם זה.
הפאיון הנייטרלי, , הוא האנטי-חלקיק של עצמו.
הפאיונים הטעונים, , הם בעלי מסה של ואורך חיים של שניות.
בכ-99.98% מהמקרים, הם דועכים, דרך הכוח החלש, למואון ולניוטרינו מואוני:
הפאיון הנייטרלי, , הוא בעל מסה של ואורך חיים של שניות.
נתון אורך חיים זה, הקצר מאוד לעומת הפאיונים הטעונים, נובע מכך ש- דועך דרך הכוח האלקטרומגנטי, שהוא חזק בהרבה מהכוח החלש.
בכ-98.82% מהמקרים, דועך לשני פוטונים:
פאיונים, לצד מזוני רו ומזוני אומגה, הם הבוזונים הנושאים את הכוח הגרעיני, הקושר את הפרוטונים והנייטרונים לכדי גרעין האטום.
על כן, מזונים אלו אחראים לקיומם של גרעיני כל האטומים ביקום הכבדים ממימן-1.
מזוני רו ואומגה הם מצבים מעוררים (excited states) של הפאיון.
מזוני רו ואומגה מכילים את אותם קוארקי ערכיות כמו הפאיון, אלא שהספין שלהם הוא 1 והם נושאים כמות גדולה יותר של אנרגיית קשר כרומודינמית לעומת הפאיון, יחד עם הבדלים קואנטיים נוספים, כך שיש להם מסות גדולות יותר, של כ- ו- בהתאמה.
אורכי החיים שלהם קצרים מאוד, בין ל- שניות.
ברוב המקרים, מזוני רו ואומגה דועכים, דרך הכוח החזק, לשני פאיונים.
ב-1935, הידקי יוקאווה חזה תאורטית את קיומם של מזונים, בתור החלקיקים הנושאים את הכוח הגרעיני.
תאוריה זו מכונה תורת יוקאווה.
על תחזיתו זו קיבל יוקאווה את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1949.
ב-1947, פאיונים התגלו בניסוי, על ידי קבוצה שכללה את ססיל פאוול, סזאר לאטס וג'וזפה אוקיאליני מאוניברסיטת בריסטול.
כפי שהיה נהוג באותה תקופה שלפני כניסת מאיצי החלקיקים לשימוש נרחב, הניסוי התבסס על קרניים קוסמיות.
חברי הקבוצה הציבו לוחות צילומיים, מצופי תחליב גרעיני (nuclear emulsion) פרי פיתוחו של פאוול, על הרי הפירנאים ועל הרי האנדים, בגובה שנע בין כ-2,800 לכ-5,500 מטרים מעל פני הים.
בחינה מיקרוסקופית של התחליב הגרעיני חשפה מסלולי חלקיקים טעונים, בהם נתגלה הפאיון.
על תגליתו זו קיבל פאוול את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1950.
פָּאֶ֫יָה (ספרדית: Paella) היא תבשיל אורז, במקור מחבל ולנסיה שבספרד, שאוכלים במיוחד בימי ראשון ובחגיגת הפאלס.
ישנן גרסאות רבות למנה זו, עם מרכיבים שונים.
מקור השם "פאייה" הוא בוולנסית, שם משמעו "מחבת".
אולם המנה הפכה כה פופולרית עד שבספרדית המלה "פאייה" הפכה שם נרדף למחבת.
לפאייה בדרך כלל מוסיפים ירקות, ובשר או פירות ים.
שלושת המרכיבים העיקריים של המנה הם אורז, זעפרן ושמן זית.
במסעדות ספרדיות, אף כי הפאייה רשומה בתפריט, לפעמים ניתן לקבלה רק ביום ראשון, או שדרושה לפחות שעה להכנתה.
פאיז (ביי) אל-אידריסי (1896–1969) היה קצין בכיר במשטרת המנדט הבריטי.
פאיז ביי אל-אידריסי היה בן לשבט הסנוסים וצאצא למשפחת המלוכה הלובית.
סבו התיישב בארץ ישראל באמצע המאה התשע עשרה.
בתקופת האימפריה העות'מאנית למד אל-אידריסי במכללה הצבאית באיסטנבול ולאחר מכן שירת כקצין בצבא הטורקי.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה שירת את המלך פייסל הראשון בתקופת שלטונו בדמשק, וכאשר החל שלטון המנדט הצרפתי בסוריה חזר לארץ ישראל.
בתקופת המנדט הבריטי התגורר אל-אידריסי לסירוגין בשני בתים שבבעלותו, בימי הקיץ בביתו ברמאללה הקרירה ובימי החורף בביתו ביריחו, וחילק את זמנו בין שתי נשותיו.
בשנת 1920 הצטרף למשטרת המנדט ושירת בה כקצין.
בשנות השלושים נתמנה למפקד גזרת הגבול המזרחי שבין ארץ ישראל לעבר הירדן, שמבית שאן ועד יריחו.
במסגרת תפקידו פיקח על חגיגות נבי מוסא.
מספר מבני משפחתו גם שרתו במשטרת המנדט.
במאי 1932 העניק לו הנציב העליון ארתור ווקופ את אות "מסדר האימפריה הבריטית" על הצטיינותו בלכידת שודדי דרכים ליד יריחו.
הייתה זו הפעם הראשונה שאות זה הוענק לקצין מקציני משטרת המנדט.
בעיניהם של אנשי הממשל המנדטורי היה אל-אידריסי דמות ייצוגית, והם נהגו להביא לביתו מבקרים רשמיים הפוקדים את הארץ, והוא אירח אותם כמיטב המסורת הערבית.
בחודשים ספטמבר-אוקטובר 1933 ביקרה בארץ ישראל קיסרית אתיופיה מנן אספאו, ואל-אידריסי נתמנה למלווה שלה ולאחראי על ביטחונה.
בימי המרד הערבי הגדול גילה אל-אידריסי נאמנות לבריטים, ולא פעם היה מטרה לניסיונות התנקשות של המורדים, אך תמיד הצליח להיחלץ ללא פגע.
מאוחר יותר נתמנה לסגנו של מפקד משטרת מחוז ירושלים ומפקד משטרת הכפרים שבמחוז.
מטהו היה בבנין הקישלה בעיר העתיקה.
בשנת 1939 בא הגנרל אדמונד איירונסייד לבנין הקישלה לפגוש את אל-אידריסי ששמו יצא לפניו.
אל-אידריסי נשא בתפקידו זה בימי מלחמת העולם השנייה.
בתקופת סכנת הפלישה הנאצית, שקיבלה לאחר מכן את הכינוי "מאתיים ימי חרדה", היה אל-אידריסי מפקדו של חביב כנען, לימים עיתונאי וחוקר תולדות היישוב, שהיה אז מפקד אחת מתחנות המשטרה במזרח ירושלים.
חביב כנען תיאר אותו בספרו "מאתיים ימי חרדה":
"דיבורו האנגלי מצוין, קולח ונכון...חזהו עטור אותות הצטיינות רבים: מתקופת שירותו בצבא הטורקי ובז'נדרמריה הפלשתינאית ובעבור מבצעיו למען שלום הציבור.
דומני שהוא הקצין הערבי היחיד במשטרת פלשתינה שזכה לתואר או.
ב-10 במאי 1942 קרא אליו אל-אידריסי את חביב כנען והזהיר אותו במילים הבאות:
אין לדעת כיצד יתפתחו העניינים.
נקווה שרומל לא יתקדם לתוך מצרים.
אבל רצוני לומר לך שקיבלנו ידיעות על אפשרות של ירידת צנחנים גרמנים בארץ ישראל.
הנפה שלנו חולשת על הרים, מדבר ואזורים בלתי מיושבים.
לא מן הנמנע שהגרמנים ינסו להצניח סוכנים או אפילו כוחות ממש בקרבת ירושלים כדי לכבוש את העיר.
ידוע לנו שערבים רבים מתושבי הכפרים מצפים לאורחים אלה מן הרייך."
ואכן, מאוחר יותר התממש חששו של אל-אידריסי: בליל 6 באוקטובר 1944, במסגרת מבצע אטלס, צנחו ממטוס גרמני לאזור ואדי קלט חמישה צנחנים: שלושה גרמנים ושני ערבים, אחד מהם מנהיג הכנופיות הידוע חסן סלאמה.
שלושה מאנשי הכוח, שני גרמנים וערבי, התחבאו במערה שבוואדי קלט.
נערים בדואים מצאו חלק מהציוד שהוצנח, שק ובו מטבעות כסף, אקדח ותחמושת.
השמועה על המטבעות פשטה באזור וגרמה לעריכת מבצע חיפושים, שאל-אידריסי עמד בראשו.
הערבי שמבין השלושה שהסתתרו במערה יצר קשר עם שני שוטרים ערבים מהכוחות הבריטים המחפשים, ואלה סיפקו לו מזון ומים.
ב-16 באוקטובר 1944 נתפסו שני הגרמנים והערבי במערה בוואדי קלט, לאחר שאל-אידריסי הורה לעקוב אחר השוטרים שסיפקו מזון ומידע לשוכני המערה.
ביוני 1944 הועלה לדרגת מפקח משטרה מחוזי ונתמנה למפקד משטרת הגבול במדבר סיני
בשנת 1948 מונה אל-אידריסי לתפקיד "המפקח על ביטחון הציבור" מטעם הוועד הערבי העליון.
עם ההכרזה על הקמת מדינת ישראל ב-15 במאי 1948 פרסם אל-אידריסי, מתוקף תפקידו, הוראה לאנשי המיליציות הפלשתינאיות להילחם נגד אנשי הגיס החמישי ומפיצי השמועות הגורמים למנוסת האוכלוסייה הערבית.
בראשית יוני 1948 הורה המלך עבדאללה הראשון להדיח מתפקידם ארבעה קציני משטרה שמונו על ידי הוועד הערבי העליון.
במקום הקצינים המודחים מינה המלך ארבעה קצינים מהלגיון הערבי.
בשנת 1952 נתמנה אל-אידריסי למפקד משטרת לוב.
לאחר פרישתו לגמלאות מהפיקוד על משטרת לוב חזר להתגורר בביתו ביריחו.
במהלך מלחמת ששת הימים תפסו חיילי צה"ל את ביתו ביריחו ובזזו אותות בין השאר לקחו מדליות שקיבל במהלך הקריירה שלו.
פאיז ביי אל-אידריסי נפטר בשנת 1969.
פָֿאִינָה (בספרדית: Fainá) הוא מאפה פריך ודק מהמטבח הארגנטינאי, עשוי מקמח חומוס המעורב עם מים ושמן זית, נאפה כעיגול ונאכל לרוב על גבי פיצה.
כמו פיצה, גם אותו נהוג לחתוך למשולשים.
מקור הפאינה במטבח האיטלקי (מאזור ליגוריה, נאכל גם בסרדיניה ובאלסנדריה).
שמו האיטלקי המקורי של המאכל הוא פָֿרִינָטָה (farinata), כלומר "קמחית"; באזור ג'נובה השם הזה מבוטא fainâ ומכאן מקור השם בספרדית הארגנטינאית.
השפעת המטבח האיטלקי על הארגנטינאי ניכרת, בשל מוצאם האיטלקי של רבים מהארגנטינאים.
המאכל קיים גם באזור ניס בצרפת, שם הוא נקרא "סוקה" (socca).
בגיברלטר, שרבים מתושביה מקורם בג'נובה, המאפה נקרא "קלנטיטה" כשהוא אפוי ו"פניסה" כשהוא מטוגן.
פאינה (פניה) קירשנבאום היא פוליטיקאית ישראלית.
הייתה סגנית שר הפנים וחברת הכנסת מטעם מפלגת ישראל ביתנו ומזכ"לית המפלגה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים נחקרה במשטרה כחלק מפרשת השחיתות בישראל ביתנו, חקירה שהובילה לפרישתה מהפוליטיקה.
באוגוסט 2017 הגישה פרקליטות המדינה לבית המשפט כתב אישום נגד קירשנבאום, ובמרץ 2021 היא הורשעה בלקיחת שוחד, הלבנת הון, עבירות מס ומרמה והפרת אמונים ביולי 2021 גזר בית המשפט את עונשה ל־10 שנות מאסר, קנס בסך 900 אלף ש"ח וחילוט בסך מיליון ש"ח.
ב-15 בדצמבר 2021 החלה לרצות את עונשה.
באוגוסט 2022 קוצר עונש המאסר ל-7.5 שנות מאסר והקנס הורד לחצי מיליון שקלים.
ב-8 בינואר 2026, ועדת השחרורים החליטה כי קירשנבאום תשוחרר מוקדם מן הצפוי.
קירשנבאום נולדה בעיר לבוב שבאוקראינה, ברית המועצות ועלתה לישראל ב-1973. למדה כעתודאית בבית הספר לאחיות בבילינסון, אולם לא שירתה בצה"ל בשל כניסתה להיריון.
בשנת 1981 עברה להתגורר ביישוב ניל"י שבמטה בנימין ובהמשך כיהנה כמזכירת היישוב ובתפקידים שונים במועצה האזורית מטה בנימין.
שימשה כחברת דירקטוריון בהנהלת בית התפוצות וכסגנית יושב ראש הסניף הישראלי של "הקונגרס היהודי העולמי".
קירשנבאום כיהנה משנת 2003 כמזכ"לית מפלגת "ישראל ביתנו".
בשנת 2009 מוקמה במקום העשירי ברשימתה לכנסת ה-18 וממקום זה, נבחרה לכהן בכנסת.
היא הייתה חברה בוועדת הכספים ושימשה כיושבת-ראש ועדת המשנה לביטוח.
כמו כן, הייתה חברה בוועדת הפנים והגנת הסביבה.
ב-5 בינואר 2011 אישרה הכנסת הצעה לסדר של קירשנבאום בדבר "הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית שתבדוק מעורבות גופים וממשלות זרות במימון פעולות המופנות כנגד המדינה ובניסיונות לרכישה מאורגנת של אדמותיה", יחד עם הצעה דומה שהגיש דני דנון.
ב-20 ביולי 2011 החליטה הכנסת לדחות את ההצעה להקמת ועדת החקירה.
ב-24 בינואר 2012 העבירה בקריאה שנייה ושלישית בכנסת תיקון לחוק המזונות (הבטחת תשלום) בנושא ביטול התניית תשלום דמי מזונות באיסור יציאה מחוץ לישראל.
תיקון אשר מטרתו לסייע לאמהות חד הוריות לקבל את קצבתן המגיעה להן כחוק, ללא התניה באי יציאתן מהארץ.
בראיונות לכלי תקשורת שיבחה קירשנבאום את המסקנות של ועדת הריכוזיות במשק אך הביעה ספק במידת הריכוזיות הקיימת כיום בישראל.
לדעתה, מעט מדי חברות נפלו להגדרת ה"ריכוזיות" במסקנות הוועדה ולכן צריך להדק את ההגדרות או שהמשתמע מכך הוא שאין למעשה ריכוזיות במשק.
לדבריה, לפי מסקנות הוועדה "מדובר על שלוש-ארבע חברות, שהגדולה בהן היא קבוצת הבנק הבינלאומי ופז.
אם יש שלוש-ארבע חברות או עוד שתי חברות, אולי אנו לא משק ריכוזי וזה רק נראה לנו".
כמו כן, הביעה חשש שלא יהיו קונים לחברות שיוצעו למכירה בשל הפרדת האחזקות.
בדבריה צידדה למעשה בעמדת הטייקונים שנפגעו משינוי מדיניות הממשלה שהביאה לשינוי החוזים שנחתמו עמם (ועדת ששינסקי), טענה שהוועדים הגדולים או ההסתדרות מהווים אף הם מעין סוג של טייקונים, ואף הביעה חשש מתוצאות פירוק "פירמידות השליטה" הגדולות.
קירשנבאום סבורה כי זכויות מלאות מוקנות לקבוצות אזרחים רק אם הן ממלאות את חובותיהם.
לגבי ערבים, טענה קירשנבאום כי .
לקראת הבחירות לכנסת ה-19, כמזכ"לית "ישראל ביתנו" מוקמה שביעית ברשימת המועמדים לכנסת.
עם איחוד הרשימות עם הליכוד ויצירת "הליכוד ביתנו", הוצבה במקום ה-19 ברשימה המשותפת לכנסת.
ממקום זה נבחרה לכהן קדנציה שנייה בכנסת, ועם כינונה של הממשלה ה-33 במרץ 2013, מונתה לתפקיד סגנית שר במשרד הפנים.
ב-24 בדצמבר 2014 עוכבה קירשנבאום לחקירה לאחר שנחשדה במסגרת פרשת השחיתות בישראל ביתנו.
בתה, רנית, נעצרה באותו יום כחשודה בקבלת שוחד.
בעקבות החקירה, הודיעה קירשנבאום ליו"ר ישראל ביתנו, אביגדור ליברמן, כי אינה מתכוונת להגיש מועמדות לרשימת המפלגה בבחירות לכנסת העשרים, אולם חזרה בה מאוחר יותר.
ב-12 בינואר 2015 הודיעה קירשנבאום על פרישה מפוליטיקה, בנימוק שבחירתה בניצול זכות השתיקה מחייבת זאת.
באוגוסט 2017 הגישה פרקליטות המדינה לבית המשפט כתב אישום נגד קירשנבאום.
ב-25 במרץ 2021 הורשעה ב-15 עבירות לקיחת שוחד, 4 עבירות בקשת שוחד, 3 עבירות מרמה והפרת אמונים, 15 עבירות וגם עבירות של הלבנת הון, שימוש במרמה, בעורמה ובתחבולה במזיד ובכוונה להתחמק ממס בחלק מהאישומים, וזוכתה מעבירות של בקשת שוחד, מרמה והפרת אמונים, לקיחת שוחד והלבנת הון בחלק אחר מהאישומים.
ביולי אותה שנה גזר בית המשפט את עונשה ל־10 שנות מאסר בפועל, שנת מאסר על תנאי, קנס בסך 900 אלף ש"ח וחילוט בסך מיליון ש"ח מכלל הנכסים שנתפסו במהלך החקירה.
קירשנבאום ערערה לבית המשפט העליון על הרשעתה ועל חומרת עונשה, ובקשה לדחות את הכניסה לכלא עד לאחר פסק הדין בערעור.
אולם בקשת נדחתה וב-15 בדצמבר 2021 החלה לרצות את עונש המאסר.
ביולי 2022 חזרה בה, בהמלצת השופטים, מהערעור על הרשעתה.
ב-24 באוגוסט 2022 בית המשפט העליון קיצר עונשה של קירשנבאום לשבע וחצי שנות מאסר והוריד את הקנס לחצי מיליון שקלים.
על קיצור העונש כתבה השופטת ענת ברון:
"על אף שמדובר בפרשת שחיתות חריגה בהיקפה ובמורכבותה, לא ניתן להתעלם מנסיבותיה האישיות של המערערת ומכך שאין בנמצא עונש דומה לעונש שהושת עליה בבית המשפט המחוזי.
במצב דברים זה, אני מסכימה לאמור בפסק דינו של חברי, השופט יצחק עמית, בדבר הפחתה מסוימת בעונש המאסר והקנס שהושתו על המערערת ...
עונשים אלה משרתים את תכלית מיגור נגע השחיתות השלטונית מקרבנו ועומדים בהלימה אל מול מעשי המערערת."
ב-13 בדצמבר 2022 פורסם כי מדינת ישראל הגישה נגד קירשנבאום תביעה אזרחית בסך 6 מיליון שקלים, להשבת חלק מכספי השוחד שהורשעה בלקיחתם.
בינואר 2026 שוחררה מהכלא, לאחר שבחרה לרצות עוד חודשיים וחצי בכלא, במקום לשלם את יתרת הקנס שקיבלה.
לטענתה ירדה מנכסיה ואת הוצאות המשפט היא שילמה מחסכונותיה שלה ושל בני משפחתה, ונותרה בלי יכולת לשלם לעורכי דינה.
קירשנבאום נשואה למיכאל ואם לשלושה ילדים.
פאיזה רושדי או פאיזה רוג'די הייתה זמרת יהודייה מצרייה-ישראלית שנודעה, בין השאר, בהופעותיה עם תזמורת קול ישראל בערבית בניצוחו של זוזו מוסא.
רושדי נולדה לרחל ודוד באלכסנדריה, מצרים בשם מרים בונן למשפחה בת שלושה ילדים.
כשהייתה בת 7 נפטר אביה.
בגיל שמונה זכתה בתחרות כישרונות ארצית.
פאטמה רושדי, זמרת ושחקנית מצרית מצליחה באותה עת החליטה לאמץ את מרים ללהקתה.
מרים החליטה לנצל את כישרונה בתחום הזמרה לטובת פרנסת המשפחה ואימצה את שם הבמה "פאיזה רושדי" ("אל פאיזה" היא "הזוכה" בערבית).
בעקבות ההצלחה עברה המשפחה לקהיר.
היא פיתחה קריירה של זמרת ושחקנית קולנוע בקהיר ובאלכסנדריה והושמעה ברדיו במצרים.
הגיעה לראשונה להופעות בארץ ישראל ב-1946.
בשנת 1951, בעקבות מות האם, עלתה עם שני אחיה לישראל.
כשהחל הרדיו הישראלי להשמיע אותה, הפסיקו להשמיע אותה בארצות ערב.
זמן קצר לאחר עלייתה נשאה לראשונה.
בעלה היה מהמר כפייתי ובזבז את רוב הכסף שהביאה עמה ממצרים.
בני הזוג התגרשו לאחר כארבע שנים.
ב-1954 נכנסה לרשות השידור כזמרת מובילה בתזמורת קול ישראל בערבית בניצוחו של זוזו מוסא.
נכתבו לה כ-250 שירים, ביניהם שירים הכוללים בתים ופזמון, וכן מוושאחאת אנדלוסיים, מאוואלים, שירים עממיים מצרים, סורים ועיראקים שנכתבו במיוחד בשבילה.
היא הושמעה ברדיו והופיעה בשנות השבעים בתוכניות של הטלוויזיה בערבית עם משה אליהו.
בין הכותבים והמלחינים שעבדו איתה: פלפל ג'ורג'י, האחים סלאח ודאוד אל-כוויתי, זוזו מוסא, נעים רג'ואן, אלברט אליאס, זכי סורור ועוד.
ב-1967, במלחמת ששת הימים, נמצא תקליט שלה ברדיו רמאללה, שהובא ממצרים עם שיר שהוקלט במצרים שנקרא 'רחו אל חבאאיב וון'.
בתחילת שנות השישים נישאה בשנית ליצחק תוסיה כהן וילדה את בתה היחידה, יפה תוסיה כהן, לימים שחקנית וזמרת.
בשנת 1965 נפרדו בני הזוג ורושדי שבה להופיע.
פאיזה רושדי הופיעה במשך השנים בארץ ובעולם.
היא נפטרה בכ"ו בשבט תשס"ג (29 בינואר 2003) ונטמנה בבית העלמין ירקון.
הסרט התיעודי "אמא פאיזה", שתיאר את מערכת היחסים בין פאיזה לבתה, בבימויה של סיגלית בנאי, הוצג בערוץ 1 במסגרת "הסיפור האמיתי".
בשנת 2011 הוציא המוזיקאי דודו טסה את אלבומו "דודו טסה והכוויתים", המורכב כולו מחומרים של סבו ואחיו, דאוד וסאלח אל כוויתי.
בתקליט זה משולבים שניים משיריה של רושדי, כולל דגימות מקולה.
רושדי עדיין מושמעת ברדיו בערוץ הישראלי בערבית ונראית מדי פעם בערוץ הראשון ובערוץ 33 של הטלוויזיה הישראלית בקטעי ארכיון.
פאינה גריגורייבה ולבה-מלניק (באוקראינית: Фаїна Григорівна Мельник וברוסית: Фаина Григорьевна Велева-Мельник; 9 ביולי 1945 – 16 בדצמבר 2016) הייתה אתלטית יהודייה-סובייטית.
הייתה אלופה אולימפית, פעמיים ברציפות אלופת אירופה (1971 ו-1974) ושיאנית עולם בזריקת דיסקוס.
הייתה לאישה הראשונה שזרקה דיסקוס מעבר ל-70 מטר.
מלניק נולדה בבקוטה שבמחוז חמלניצקי.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה מלניק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא עולם חדש של 64.22 מטר.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה מלניק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 66.62 מטר, 14 ס"מ פחות משיאה העולמי, לפני ארגנטינה מניס מרומניה (65.06 מטר) ווסילקה סטואבה מבולגריה (64.34 מטר).
במשחקי האוניברסיאדה שנערכו במוסקבה, ברית המועצות בשנת 1973 זכתה מלניק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא תחרות חדש של 64.54 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכתה מלניק בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא תחרות חדש של 69.00 מטר.
בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ ב-20 באוגוסט 1975 שברה מלניק את שיאה העולמי והעמידה אותו על 70.20 ס"מ וכך הייתה לאישה הראשונה שזורקת דיסקוס מעבר ל-70 מטרים.
בתחרות שנערכה בסוצ'י עיר לחופו של הים השחור ב-24 באפריל בשנת 1976 שיפרה מלניק בפעם ה-11 את שיאה העולמי והעמידה אותו על 70.50 מטר.
שלושה חודשים לאחר מכן, למרות שהייתה שיאנית העולם, באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא סיימה רק במקום רביעי בתוצאה של 66.40 מטר ולא הצליחה להגן על תוארה.
נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.07 מטר.
בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה בדיסלדורף, מערב גרמניה בשנת 1977 זכתה מלניק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.10 מטר.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיימה מלניק במקום 16 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 53.76 מטר.
מלניק נישאה לוולקו ולב מבולגריה, אף הוא זורק דיסקוס, שהשתתף בשתי אולימפיאדות (מונטריאול 1976 ומוסקבה 1980) וסיים במקומות 10 ו-8 בהתאמה.
לאחר סיום הקריירה הספורטיבית סיימה מלניק לימודי רפואת שיניים, אך מעשית עסקה באימון נשים בזריקת דיסקוס.
מלניק קבעה 11 שיאי עולם חדשים בזריקת דיסקוס.
בשנים 1977-1971 דורגה מלניק במקום הראשון בעולם בזריקת דיסקוס.
משך הזמן הארוך השלישי בהיסטוריה למקום ראשון לנשים באתלטיקה.
בשנת 1975 זכתה מלניק בתואר אתלטית השנה בעולם.
בשנת 1984 נכללה מלניק בהיכל התהילה של הספורט היהודי.
פאיז א־טראונה היה כלכלן ופוליטיקאי ירדני, כמו כן כיהן כראש ממשלת ירדן.
א־טראונה כיהן לראשונה כראש ממשלה בשנים 1998–1999, ובשנית כיהן בשנת 2012.
הוא סיים בשנת 1971 לימודי כלכלה באוניברסיטת עמאן.
בהמשך עשה עבודת דוקטורט במדעי הכלכלה באוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס שבארצות הברית.
הוא כיהן כשגריר ירדן בארצות הברית בשנים 1993–1997, ולאחר מכן כיהן כשר החוץ וכשר התעשייה של ירדן.
בשנת 1994 עמד בראש משלחת ירדן לשיחות עם ישראל שהובילו להסכם השלום בין ישראל לירדן.
בשנת 1995 קיבל א־טראונה את "פרס גבריאל לשלום" בבית גבריאל שבכנרת, יחד עם אליקים רובינשטיין, שהיה ראש משלחת ישראל לשיחות השלום.
א־טראונה עמד בראש ממשלת ירדן במשך כחצי שנה, מ־20 באוגוסט 1998 עד 4 במרץ 1999. בתקופת כהונתו מת חוסיין, מלך ירדן, ובנו עבדאללה מונה תחתיו.
א־טראונה כיהן כראש לשכתו של המלך עבדאללה.
ב־26 באפריל 2012, לאחר שראש הממשלה עון שווכת אל־ח'סאונה הודיע על התפטרותו, הטיל המלך עבדאללה על א־טראונה להרכיב ממשלה.
ב־2 במאי 2012 החל א־טראונה את כהונתו השנייה כראש ממשלה.
באוקטובר 2012 פרסם המלך עבדאללה צו המורה על פיזור הפרלמנט וקיום בחירות במדינה.
בהתאם למתחייב בחוקה התפטרה ממשלתו של א־טראונה, ולראש ממשלה התמנה עבדאללה א־נסור.
ב־28 בינואר 2013 מינה המלך עבדאללה את א־טראונה לראש הלשכה המלכותית בירדן.
פאיצה היה לוח קטן עשוי ממתכת יקרה שהעיד על מעמדם של מפקדים בצבא של האימפריה המונגולית.
פאיצות של אורלוקים ושל נויאנים היו עשויות מזהב, עם משקל משתנה לפי דרגתם של בעלי הפאיצות.
פאיצה של אורלוק שקלה כ-1,500 גרם ופאיצה של נויאן שקלה כ-600 גרם.
הפאיצות של הדרגים הנמוכים יותר היו עשויות מכסף.
הפאיצות שמשו גם כתעודות מעבר ולצורכי קבלת שירותים שונים (סוסים רעננים לרכיבה, מזון וכו').
בנוסף לקצינים, גם שליחים שונים ובני משפחתו של ג'ינגיס חאן צוידו בפאיצות.
פאירוזה אלחנדרה באלק היא שחקנית, מוזיקאית ואמנית חזותית אמריקאית.
נולדה בשם פאירוזה אלחנדרה פלדטהאוס (Fairuza Alejandra Feldthouse) בפוינט רייס שבקליפורניה, ארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי וממוצא אירופאי..
שמה הפרטי פאירוזה משמעו טורקיז בפרסית (فیروزه), ונבחר על-ידי אביה, בשל צבע עיניה הכחולות-ירוקות.
אמה, קאת'רין באלק, הייתה מורה למחול ורקדנית ריקודי בטן.
אביה, סולומון פלדטהאוס (במקור: דייוויד ארל סקאף), היה אחד ממקימי להקת הרוק הפסיכדלי קליידוסקופ וכן היה למוזיקאי פולק נודד.
עד גיל שנתיים, גדלה בג'קסון שבמישיגן, בחיק אמה.
היא ואמה היגרו לוונקובר שבקולומביה הבריטית, קנדה, שם החלה קריירת המשחק שלה בהיותה בת שש.
לאחר מכן, הן עברו להתגורר גם בלונדון, אנגליה, ובפריז, צרפת; למשך כחצי שנה, לצורך תפקיד.
בשנת 1983, כאשר הייתה בת 9, שיחקה לצד לורטה סוויט בסרטה הראשון של באלק "The Best Christmas Pageant Ever", סרט טלוויזיה לחג המולד ששודר ברשת ABC האמריקנית.
בשנת 1985 גילמה את דורותי גייל בסרט "בחזרה לארץ עוץ" שביים וולטר מרץ' לדיסני.
באלק הייתה מועמדת על תפקידה לפרס סאטורן להופעה הטובה ביותר של שחקן צעיר.
בשנת 1989 שיחקה בסרטו של מילוש פורמן "הפיתויים האסורים של ואלמונט" לצד קולין פירת' ואנט בנינג.
בשנת 1992 שיחקה בסרט העצמאי "גז, אוכל ולינה" של הבמאית אליסון אנדרס.
בשנת 1994 שיחקה בסרט דרמה "פשעים דמיוניים" ("Imaginary Crimes"), בתפקיד סוניה ויילר, בתם של ריי (הארווי קייטל) וולרי (קלי לינץ').
בשנת 1996 שיחקה בסרט האימה "הכישוף" לצד רובין טאני, ועל תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
באותה שנה גילמה את אייסה בסרט המדע הבדיוני "אי המסתורין של ד"ר מורו" לצד מרלון ברנדו, המבוסס על הספר "האי של ד"ר מורו" מאת ה.ג'.
בשנת 1998 שיחקה בסרט "אמריקה X" בכיכובו של אדוארד נורטון, בקומדיה "נער המים" בכיכובו של אדם סנדלר ובסרט "החיים במסלול המהיר" לצדו של פטריק דמפסי.
בשנת 2000 שיחקה בסרט הנעורים "כמעט מפורסמים", שם גילמה את דמותה של זפייר - אחת המעריצות של להקת סטילווטר.
בשנת 2009 שיחקה בסרט הפשע "פקד מושחת" לצד ניקולס קייג' ואווה מנדז.
בשנת 2015 גילמה את ג'ינג'ר בעונה השלישית של "ריי דונובן", בכיכובו של לייב שרייבר.
בשנת 2018 שיחקה בסרט האימה-פלישה לבית "Hell Is Where the Home Is", לצדה של ג'אנל פאריש.
בשנת 2020 שיחקה בסרט "הכישוף: הדור הבא", המהווה סרט המשך לסרט הקולנוע "הכישוף" משנת 1996 בו באלק כיכבה במקור.
פאינה רנייבסקיה הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע יהודייה-סובייטית.
זכתה במספר פרסים (שלוש פעמים בפרס סטלין), בתואר האמן העממי של ברית המועצות (1961) ובמספר עיטורים, בהם עיטור לנין (1976).
בתרבות הרוסית והסובייטית ידועה במיוחד באמרותיה בנושאים שונים.
פאני פלדמן נולדה בטגנרוג במשפחה יהודית אמידה.
אביה היה בעל מספר חנויות ובית חרושת לייצור צבע.
היא למדה בגימנסיה עירונית לבנות, אך עזבה אותה מבלי שסיימה באופן רשמי.
בגיל 14 החלה ללמוד משחק.
בשנת 1915 עזבה את עירה ועברה למוסקבה, שם התיידדה עם מרינה צבטאייבה, אוסיפ מנדלשטם וולדימיר מאיאקובסקי.
השחקנית הצעירה חתמה על חוזה עם הרכב תיאטרון שנסע לסבב הופעות בחצי האי קרים, שם קיבלה את שם הבמה פאינה רנייבסקיה (על פי דמות מהמחזה "גן הדובדבנים" לאנטון צ'כוב).
בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה השתתפה בהצגות של תיאטראות שונים, בעיקר בדרום רוסיה.
אביה, אחותה ואחיה עזבו את רוסיה הסובייטית ועברו לצ'כוסלובקיה.
בשנת 1924 חזרה למוסקבה והחלה להופיע על במות העיר.
התנסותה הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1934, כאשר השתתפה בסרט קולנוע של מיכאיל רום.
בהמשך, במהלך שנות ה-30 וה-40 השתתפה רנייבסקיה בסרטים רבים וזכתה לפופולריות רבה.
משחקה בסרט "עזובית" (Подкидыш) משנת 1939 הקנה לה פופולריות מיוחדת.
הסרט הוקרן בטלוויזיה עד היום, ולאחרונה אף בוצעה צביעתו הוא הפך לסרט בצבע.
בשנים 1949–1955 ו-1963–1984 נמנתה רנייבסקיה עם סגל התיאטרון במוסקבה שבו עבד יורי זבדסקי כבמאי הראשי.
למרות חילוקי דעות בין השניים, רנייבסקיה הייתה בין השחקניות המובילות של התיאטרון.
בתקופה זו היא גילמה כמה תפקידים ראשיים בהצגות וצוינה לטובה על ידי מבקרי התיאטרון.
פאינה רנייבסקיה נפטרה בשנת 1984 לאחר התקף לב.
לזכרה של השחקנית, בעיר טגנרוג הוצב פסל, נקרא רחוב על שמה ומתוכננת פתיחת מוזיאון בבית שבו גדלה.
בשנת 1990 צולמה סדרת טלוויזיה תיעודית בת שני פרקים על חייה.
פאינה רנייבסקיה לא הייתה נשואה.
בשנות ה-60 שבה אחותה חזרה לברית המועצות והן התגוררו ביחד מספר שנים.
פאייטוויל היא בירת מחוז קמברלנד במדינת קרוליינה הצפונית שבארצות הברית.
בעיר השוכנת על גדות נהר קייפ פיר מתגוררים כ-200,000 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה עיר השישית בגודלה בקרוליינה הצפונית, ובמטרופולין שלה מתגוררים למעלה מ-360,000 תושבים.
צפונית לעיר נמצא הבסיס פורט בראג של צבא ארצות הברית.
לאחר דיכוי מרידות של הילידים המקומיים בקרוליינה הצפונית בתחילת המאה ה-18 החלה התיישבות במעלה נהר קייפ פיר.
מתיישבים סקוטים מההיילנדס הקימו במעלה הנהר את ההתיישבויות קמפבלטון וקרוס קריק.
סוחרים מעיר הנמל וילמינגטון רצו עיירה בנהר קייפ פיר כדי לאבטח את המסחר שלהם עם פנים הארץ.
הם חששו שאנשים יעדיפו להעביר סחורות בנהר פי די ומשם אל נמל צ'ארלסטון בקרוליינה הדרומית.
בהתאם לכך הם שכרו שטחים בקרוס קריק והקימו את עיירתם.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, שפרצה ב-1775, המתיישבים הסקוטים תמכו בכתר הבריטי ונותרו נאמנים לו, אך הם הובסו בסופו של דבר על ידי תומכי העצמאות.
לאחר המלחמה הוחלט לאחד את קמפבלטון וקרוס קריק לעיירה אחת שנקראה פאייטוויל, על שם המרקיז דה לה פאייט, גנרל צרפתי שעזר לתומכי העצמאות במלחמה.
לה פאייט עצמו גם ביקר בפאייטוויל ב-1825.
ב-1789 התכנסה בעיר האספה של קרוליינה הצפונית שאשררה את חוקת ארצות הברית.
פאייטוויל הייתה מועמדת להיות בירת המדינה החדשה, אך בסופו של דבר נבחרה ראלי.
במרץ 1865, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, פאייטוויל הותקפה על ידי כוח של 60,000 בפיקודו של ויליאם שרמן.
הכוח השמיד מאגר נשק של הקונפדרציה ששכן בעיר ולאחר מכן גם החריב אותה.
ב-20 באוקטובר 1898 ערכו דמוקרטים דרומיים עצרת גדולה בפאייטוויל, בשיתוף ארגון עליונות לבנה בשם "החולצות האדומות".
בעשורים שלאחר מכן העיר שוקמה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה היא גדלה באופן משמעותי.
כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על משרות בבסיסים הצבאיים באזור.
בנוסף יש באזור העיר מספר מפעלים של תעשיית הנשק האמריקאית.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות ומכללות, בהן אוניברסיטת המדינה פאייטוויל והאוניברסיטה המתודיסטית.
את העיר משרת נמל התעופה האזורי פאייטוויל, הנמצא במרחק של 6 קילומטרים דרומית למרכז העיר.
בעיר עוברים מספר קווי רכבת, המקשרים בין היתר לערים ניו יורק ומיאמי.
למרות גודלה הקטן של העיר, היא זוכה להתייחסיות תרבותיות במוזיקה, ספורט וסרטים.
הראפר ג'יי קול גדל בעיירה ועל כן מזכיר אותה ואת שכונותיה ותושביה המפורסמים ברבים משיריו.
מלבד תושבי העבר המפורסמים שגדלו בעיר, גם בסיס הצבא המפורסם מזכה את העיירה באזכורים בסרטים הוליוודים ובשירים של אמנים מפרוסים, כדוגמת האזכור אליה זכתה בשיר "Look Around" של להקת "רד הוט צ'ילי פפרז".
פאייטוויל היא העיר השנייה בגודלה במדינת ארקנסו, ובירת מחוז וושינגטון במדינה, והעיר המאוכלסת ביותר בצפון מערב ארקנסו.
העיר נמצאת בפאתי הרי בוסטון, שהם חלק מהרי אוזארק.
העיר, אשר הייתה ידועה בשם וושינגטון עד 1829, נקראה על שם העיר פאייטוויל, טנסי, ממנה הגיעו המתיישבים הראשונים.
העיר מנתה כ-99,285 תושבים לשנת 2022, לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
במטרופולין שלה, המשתרע על כל אזור צפון-מערב ארקנסו, מתגוררים 576,403 (נכון ל-2022).
העיר נוסדה על ידי ג'ורג' מקגרה (George McGarrah) תחת השם "וושינגטון" ב-1828. ב-17 באוקטובר באותה שנה נוצר מחוז וושינגטון והוחלט שוושינגטון תשמש כבירתו.
ב-1829 הוחלט לשנות את שם ההתיישבות כדי למנוע בלבול עם וושינגטון שבמחוז המפסטד.
השם החדש מנציח את שמה של פאייטוויל שבטנסי, אשר ממנה באו רבים מהמתיישבים הראשונים.
ב-3 בנובמבר 1836 פאייטוויל קיבלה מעמד של עיירה, וב-1859 היא קיבלה מעמד של עיר.
ב-18 בפברואר 1862, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, כוח של צבא האיחוד בפיקוד הגנרל סמואל ראיין קרטיס השתלט על פאייטוויל והיא הפכה לבסיס של הכוח במספר קרבות לאחר מכן, כמו קרב פי רידג' וקרב פריירי גרוב.
ב-18 באפריל 1863 צבא הקונפדרציה ניסה לכבוש מחדש את העיר.
הניסיון כשל, אך לבניינים בעיר נגרם נזק רב.
ניסיון נוסף באוקטובר 1864 כשל גם הוא.
בעיר שוכנת אוניברסיטת ארקנסו, אחת האוניברסיטאות הגדולות והחשובות בארקנסו.
פאיינצ'נו (בפולנית: Pajęczno) היא עיירת מחוז בפרובינציית לודז' שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
פאיינצ'נו נזכרת לראשונה בשנת 1140, ובשנת 1276 הוענקו לה זכויות עיר.
בשנת 1870 נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני, וזה הושב לו בשנת 1958.
יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-18. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מחרם פולני על עסקיהם ומפגיעות ברכושם.
ב-4 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי שוד, התעללות ורצח ביהודיה.
בד בבד הגיעו לעיירה כ-2,000 פליטים יהודים ממערב פולין, והגרמנים הטילו על הקהילה המקומית סכומי כופר.
בסוף שנת 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם באזור המוזנח ביותר בה, בו הועסקו בעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה, ונאלצו לשלם לגרמנים תשלומי כופר עתיים.
באביב 1942 עברו השוטרים הגרמנים מבית לבית בגטו, ותוך הכאת יושביהם, שדדו את רכושם.
באותה תקופה הועברו לגטו יהודים מנובה בז'ז'ניצה.
ביוני 1942 הוצאו להורג 12 יהודים מהגטו, ובהם ראש היודנרט המקומי.
ב-19 באוגוסט 1942 רוכזו כ-1,950 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה במבנה של כנסייה מקומית, שם הוחזקו שלושה ימים ללא מזון או שתייה, תוך רצח הנמלטים מהמקום.
לאחר רצח הקשישים היהודים במקום, הועמסו יתר היהודים באלימות רבה לתוך משאיות, ונלקחו למחנה ההשמדה חלמנו.
יהודים מעטים שעברו סלקציה שולחו לגטו לודז'.
מכ-800 יהודי פאיינצ'נו ומאלפי היהודים הנוספים שרוכזו בגטו שהוקם בה שרדו את השואה 6 או 7 יהודים.
פאיז מוסטפא א-סראג' הוא איש עסקים ופוליטיקאי לובי שכיהן, בהתאם להסכמי סחיראת מדצמבר 2015, כראש המועצה הנשיאותית וכראש ממשלת ההסכמה הלאומית של לוב עד מרץ 2021, כשהוחלף על ידי מוחמד אל-מנפי.
את כהונתו בתפקידיו הבכירים התחיל סראג' בגלות תוניס ב-12 במרץ 2016 וב-30 במרץ אותה שנה עבר עם ממשלתו לטריפולי.
את פעילותו הפרלמנטרית החל ב-2014 כחבר ב"בית הנבחרים" המוכר על ידי האו"ם, שפעל בטוברוק.
פאיז א-סראג' נולד בשנת 1960 בטריפולי כבנו של מוסטפא א-סראג', שכיהן מספר פעמים כשר בממשלה בימי הממלכה הלובית.
מוצא משפחתו המבוססת היה בנתנים עות'מאנים בני קולולו (קראע'לה) שהיו לבעלי חנויות ואחוזות רחבות ידיים.
למד אדריכלות ותכנון ערים באוניברסיטת טריפולי.
בימי משטר הג'מאהיריה של הקולונל מועמר קדאפי עבד כפקיד במשרד הבינוי הלובי.
מאוחר יותר ניהל חברה פרטית לייעוץ בתחום פרויקטים הנדסיים.
אחרי המהפכה שהביאה לנפילת השליט מועמר קדאפי, ביולי 2012 נבחר פאיז א-סראג' כחבר בקונגרס הכללי הלאומי ושימש בתפקיד זה למשך שנתיים.
ב-25 ביוני 2014 הוא נבחר לבית הנבחרים הלובי שנכנס לתפקידיו ב-4 באוגוסט באותה שנה.
בשנת 2014 שימש כשר הדיור והשירותים בציבוריים בממשלת אחמד מעיתיק שכיהנה זמן קצר מאוד.
ב-17 בדצמבר 2015 נחתם בסחיראת, במרוקו, תחת חסות האו"ם הסכם בין שני השלטונות היריבים בטוברוק ובטריפולי, במטרה לשים קץ למלחמת האזרחים השנייה בלוב.
א-סראג' נמצא כמועמד מתאים כדי להתמנות לראש המדינה ולראשות ממשלת ההסכמה הלאומית שהרכבה חיכה לאישורם של שני הפרלמנטים היריבים – הקונגרס הלאומי הכללי בטריפולי ובית הנבחרים בטוברוק.
ב-9 בינואר 2016 היה סראג' יעד לניסיון התנקשות בדרך שבין זליתן למסראתה.
הוא הצליח להרכיב ממשלה ב-19 בינואר אך בית הנבחרים הלובי היושב בטוברוק סירב להעניק לה את אמונו.
בנסיבות אלה, ב-25 בינואר התפטר סראג' וממשלתו.
אולם למחרת, ב-26 בינואר, הוא הודיע כי ירכיב ממשלה חדשה תוך 10 ימים.
ב-2 בפברואר 2016 פגש את הגנרל ח'ליפה חפתר, המפקד הראשי של הכוחות במזרח לוב, וב-9 בפברואר ביקש שהות של שבוע נוסף כדי להרכיב את הממשלה.
לא ניתן היה להשיג בהתחלה את אישור הפרלמנט מפני שנעדרו חברים רבים שהיו צריכים להשתתף בהצבעה.
עם זאת, הוא נכנס לתפקידיו כבר ב-12 במרץ בתוניס, ללא הצבעת אמון, אך בתמיכת מעצמות מערביות - ארצות הברית, צרפת, גרמניה, איטליה והממלכה המאוחדת.
ההנהגה החדשה הצדיקה את הלגיטימיות שלה על ידי עצומה שנחתמה על ידי רוב חברי בית הנבחרים.
למחרת הודיעו עשר ערים במערב לוב - ובהן סבראטה, זאווייה וזוארה, כי הן תומכות בממשלת האחדות הלאומית.
בסופו של דבר גם ממשלת ח'ליפה אל-ע'וויל בטריפולי הסכימה לפנות את מקומה לממשלה הנתמכת על ידי האו"ם.
ב-30 במרץ 2016 סראג' עם עוד שישה חברי מועצת הנשיאות והממשלה בדרך הגיעו לטריפולי.
למחרת משרדי הממשלה היו בשליטתם.
ראש הממשלה ח'ליפה אל ע'אווי שמונה על ידי הקונגרס נמלט למיסראתה.
ב-14 באוקטובר 2016 כוחות נאמנים לקונגרס הלאומי הכללי השתלטו על מלון "ריקסוס" מושב המועצה המדינית העליונה, והודיעו על חזרת ממשלתו של אל-ע'וויל.
בטריפולי פרצו עימותים בין הנאמנים לסראג' לכוחות הנאמנים לאל-ע'וויל' שלא הצליחו בסופו של דבר להשיג תמיכה רחבה.
בסוף אוקטובר 2016 עבר מועצת המדינה העליונה למלון רדיסון בלו אל מהרי.
ב-6 בינואר 2016 בהתאם להסכם בין סראג' לממשלה בטוברוק הוקמה מועצה צבאית בראשות הגנרל ח'ליפה חפתר.
השליח המיוחד של האו"ם בלוב, מרטין קובלר, נאלץ להפר את תנאי ההסכם בסחיראט לפיהם אחרי הקמת ממשלת האחדות הלאומית כל התפקידים הצבאיים יפונו.
ממשלו של סראג' עשה מאמצים להקמת צבא לאומי אמיתי בשירות שלטונו אבל רוב הכוחות שהיו ברשותו היו מרכבים ממילציות שונות, כמו "הכוח להגנתה של טריפולי" וככוחות מקומיים בערים מיסראתה וזינתאן.
בפברואר 2017 סירובו של חפתר לשאת ולתת עם סראג' אכזב את מצרים.
הנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי עמד על כך שבית הנבחרים הלובי וממשלת ההסכמה הלאומית יגיעו להסכם וישימו קץ למלחמת האזרחים ויעצרו את התפשטות התנועה האסלאמית והג'יהדיסטית שקמה תוך כדי כך.
מצרים הביעה דאגה מעליית השפעת האחים המוסלמים עקב המשך המלחמה בין לובים.
איטליה המשיכה לתמוך לממשל סראג' והייתה הראשונה בין מדינות המערב שב-10 בינואר 2017 פתחה שגרירות בטריפולי - אחרי שנתיים של סגירה.
ב-1 ביוני 2017 הודיעה ממשלת ההסכמה הלאומית על הקמת שבעה אזורים צבאיים בכל לוב, שכללו את טריפולי, בנגזי, טוברוק, בדרום: סבהא, אל-כופרה, במרכז (ממסראתה עד זואיתינה) ומערב (ממערב לטריפולי עד לג'בל נפוסה).
מפקדיהם של כל אזור חויבו לאמן ולהכין את כוחותיהם ולהיות נתונים לפיקוחו של ראש המטה הכללי של הצבא הלובי.
באותה תקופה לא כל השטחים שהוזכרו היו בשליטת ממשלת ההסכמה הלאומית.
באוגוסט 2018 פרצו קרבות בין יחידות צבאיות שונות שהיו כפופות למשרד הביטחון מה שאילץ את ראש הממשלה סראג' לגייס לעיר הבירה מיליציות חדשות מכמה ערים אחרות.
באביב 2019 יצא המרשל חפתר למתקפה על טריפולי.
מול האיום הצבאו של חפתר, שנתמך במידות שונות, בין היתר על ידי רוסיה, מצרים, צרפת ואחרים, השיג סראג' סיוע צבאי יעיל מטורקיה ועזרה מקטר.
סראג' הגיב במתקפת מתואמת של כוחותיו נגד שנקראה "מבצע הר הגעש הסוער".
עם כניסתו לתפקיד בטריפולי הפך א-סראג' למנהיג הלובי היחיד הזוכה להכרת הקהילה הבינלאומית.
משאבי הנפט שעד אז שווקו על ידי היריבים בטוברוק הועמדו לרשות הממשל החדש.
ממשלת סראג' הקימה חדר מבצעים במלחמה נגד כוחות המדינה האסלאמית שפעלו בלוב והקימה משמר נשיאותי.
ב-10 במאי 2016 ממשלתו הקימה משמר נשיאותי וב-12 ביולי 2016 עברה לבניינים הרשמיים במרכז הבירה.
ב-14 באוקטובר 2016 הודיע ראש הממשלה לשעבר ח'ליפה אל ע'וול שממשלתו חוזר לשלטון והשתלטה על בניין המועצה המדינית העליונה.
בסופו של דבר ב-16 במרץ 2017 אל ע'וול סולק שוב אחרי קרבות שבהם נפצע ושהביאו לכיבוש המלון ריקסוס על ידי כוחות ממשלת ההסכמה הלאומית של סראג'.
ב-2 במאי 2017 נפגש סראג' עם המרשל חפתר באבו דאבי לראשונה מאז שנבחר בראש המועצה הנשיאותית.
שני המנהיגים הודיעו כי בקרוב יפורסם הסכם ביניהם.
ב-18 במאי 2017 במרכז טריפולי כוחות הקשורים לממשלתו של סראג' היו מעורבים בטבח של 140 אנשים, אזרחים ואנשי צבא מתומכי חפתר.
משלחת הסיוע של האו"ם הוקיעה את המעשים שכללו שחיטות והוצאות להורג.
ב-25 ביולי 2017 כינס נשיא צרפת עמנואל מקרון בטירת לה סל (La Celle) מפגש בין-לובי תחת חסות ממשלו.
בראג' וחפתר חתמו במעמד זה על הסכם שבו התחייבו לשביתת נשק.
ב-17 בדצמבר 2017, שנה אחרי חתימת הסכמי סחיראת, הצהיר המרשל חפתר שהסתיים מנדט המועצה הנשיאותית בטריפולי שאותה הוא להכיר מלכתחילה.
ב-29 במאי 2018 הודיעו כמה סיעות לוביות שהתכנסו בפריז על ארגון בחירות לנשיאות לוב ולפרלמנט המדינה ב-10 בדצמבר 2018.
בפסגה שאורגנה בחסות האו"ם באבו דאבי ב-27 בפברואר 2019 הגיעו סראג' וחפתר להסכם עקרונות חדש על ארגון בחירות.
ב-16 באפריל 2020 נוכח מגפת הקורונה הכריז סראג' על סגר כללי במערב לוב.
ב-20 באוגוסט 2020 אחרי הסכם חדש לשביתת נשק הודיע סראג' על בחירות עתידיות במרץ 2021.
ב-23–26 באוגוסט הפגינו מאות אנשים בטריפולי נגד השחיתות.
באפריל 2016 השתתף א-סראג' במפגש הפסגה של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי שהתכנס באיסטנבול.
ב-5 ביולי2018 ממשלתו של אל-סראג' התחילה את פעילותה חברת הנפט מליטה אויל אנד גז (בהשתתפות חברת ENI האיטלקית ושל National Oil Company NOC).
ביולי 2018 דחתה ממשלת סראג' את תוכנית האיחוד האירופי בנוגע לעצירת ההגירה לאירופה דרך לוב על ידי הקמת מרכזי מעצר בשטחה.
לעומת זאת הסכימה עם ממשלת קונטה של איטליה להקמתו מחדש בעזרת איטליה, של משמר החוף הלובי.
ב-16 בספטמבר 2020 הודיע סראג' על כוונתו להתפטר בסוף החודש אוקטובר 2020 אולם בסוף אוקטובר חזר מכוונתו.
ב-5 בפברואר 2021 הפורום הלובי לשיח פוליטי התכנס בז'נבה ובחר במוחמד אל-מנפי כיורשו של סראג' בתפקיד המועצה הנשיאותית ובעבד אל-חמיד דבייבה בתפקיד ראש הממשלה.
פאיתון הידוע לעיתים גם בשם פיתון היה מצביא מוקדוני אשר שימש כסומאטופילקס של אלכסנדר הגדול, ומאוחר יותר היה דמות שולית במלחמות הדיאדוכים.
פאיתון היה בנו של אציל מוקדוני בשם קרטרוס מאזור אאורדיה במערב מוקדון.
הוא נזכר לראשונה בשנת 326 לפנה"ס כטריארארך, היינו מפקד צי, אשר סייע לאלכסנדר הגדול לחצות את האינדוס במהלך פלישת אלכסנדר הגדול להודו.
בשנה הבאה הוא נזכר כאחד משמונת הסומאטופילקס ("שומרי ראש") של המלך.
הסיפור הוא ככל הנראה המצאה, שכן סראפיס הוא עיבוד יווני של אל בבלי אשר פולחנו החל רק במאה ה-3 לפנה"ס.
עם מותו של אלכסנדר באותה שנה, עדיין החזיק פאיתון במשרת הסומאטופילקס, ולפיכך השתתף בהסכמי בבל.
במסגרת ההסכמים, הוא מונה לסטרטגוס של מדי.
עם זאת, היה מדובר באזור גדול וחשוב מדי, והעניק לפאיתון הרבה מדי כוח.
לפיכך הוא נאלץ להסתפק רק בחלק הדרומי של הארץ, בעוד החלק הצפוני נמסר לאטרופטס.
עם מותו של אלכסנדר, פתחו היוונים שיושבו באסיה הקטנה בידי אלכסנדר במרד.
עוצר הממלכה, פרדיקס, הקים כוח שכלל 3,000 חי"ר ו-800 פרשים, והפקיד אותו בידיו של פאיתון עם הוראה להביס את המורדים ולהרוג את מנהיגיהם.
פאיתון שמח על הכוח שהופקד בידיו, ותכנן להשתמש בו כדי לכרות ברית עם המורדים ולהפוך לשליט בלעדי של האזור.
הוא הגיע להסכם עם אחד ממפקדי המורדים, והורה למורדים לחזור לבתיהם לאחר שיישבעו לו אמונים.
עם זאת, חייליו של פאיתון, שזכרו את הוראותיו המפורשות של פרדיקס, הרגו את כל המורדים וסיכלו את מזימתו.
עם זאת, ייתכן שפרדיקס צפה שפאיתון עלול לנקוט בקו פעולה מעין זה, ואולי אף הורה לו מראש להרוג את כל המורדים, ולחלק את השלל בין החיילים כדי לוודא שהם אכן יעשו זאת.
חלק מהחוקרים אף סבורים שפאיתון כלל לא תכנן לבגוד, אלא הכיר בעובדה שחייליו מעטים יחסית, ושהמושלים באזור אינם יכולים להרשות לעצמם לאבד עוד חיילים, ולכן ניסה להגיע להסכם.
ייתכן שבאותה העת החל פרדיקס לחשוש שפאיתון חזק מדי, אולם לא היה מסוגל להדיחו מתפקידו ללא סיבה ולפיכך החל לקחת אותו עמו למסעות המלחמה כדי שיוכל לשלוט בו.
פאיתון השתתף במסע המלחמה כנגד אריארתס הראשון המנהיג המורד מקפדוקיה.
עם פרוץ מלחמת הדיאדוכים הראשונה בשנת 322 לפנה"ס, תמך פאיתון בפרדיקס, וזה האחרון הורה לו להצטרף למסע המלחמה כנגד תלמי שליט מצרים.
הכוחות ניסו לחצות את הנילוס ליד ממפיס, אולם נכשלו בכך כישלון מוחץ.
על פי דיודורס, האבדות הקשות במחנה פרדיקס, ובכללם כמה ממפקדיו הבולטים, הביאו זעם כלפי פרדיקס.
במקביל, תלמי החליט לנהוג בכבוד כלפי גופות החיילים ממחנה פרדיקס שנותרו בשטחו והורה לשרוף אותן, כמנהג הקבורה היווני ואף שלח את עצמותיהם לקרוביהם, דבר אשר הגביר את האהדה אליו על חשבון פרדיקס.
עם לילה, הוביל פאיתון מרד במחנה, וקבוצה של פרשים פרצה לאוהלו של פרדיקס ודקרוה אותו למוות.
לאחר מותו של פרדיקס, למשך תקופה קצרה שימש פאיתון כעוצר יחד עם ארהידאוס.
אולם במסגרת הסכם טריפרדיסוס התעלמו ממנו לחלוטין, ומינו כעוצר במקומו את אנטיפטרוס.
בניגוד לשאר הדיאדוכים שתמכו באנטיפטרוס במהלך המלחמה, פאיתון לא תוגמל כלל, וללא ספק חש מרומה.
בשנת 319 לפנה"ס מת אנטיפטרוס, ובכך נפתח חלון הזדמנויות חדש בפניו של פאיתון.
בשנת 318 לפנה"ס הוא תקף את פיליפוס מושל פרתיה, כבש את ארצו ומינה את אחיו כמושל החדש.
שאר הדיאדוכים באזור התנגדו לצעד ואיחדו כוחות נגדו.
הצבא המאוחד כבש חזרה את פרתיה, והיה מוכן לצעוד כנגד מדי ולהדיח את פאיתון.
אלא שאז הגיעה מלחמת הדיאדוכים השנייה בין קסנדרוס לפוליפרכון לשיאה, ופוליפרכון כרת ברית עם אאומנס ומינה אותו למצביא עליון באסיה.
לעומת זאת קסנדרוס כרת ברית עם אנטיגונוס מונופתלמוס.
מרבית הדיאדוכים באסיה החליטו לחבור אל אאומנס, בעוד פיתון וסלאוקוס החליטו לחבור אל אנטיגונוס.
בשנת 316 לפנה"ס הביס אנטיגונוס את אאומנס בקרב גביינה.
לאחר תבוסתו של אאומנס ניתן היה לפאיתון לחזור ולצבור כוח.
אלא שכעת אנטיגונוס כבר לא הסכים להכיר בו כבן ברית שווה ערך, ולאחר שבשנת 314 לפנה"ס נודע לו שפאיתון גייס אנשים נוספים לצבאו, הזמין אותו להתארח בארמונו ובמהלך הביקור רצח אותו.
פאינקופיליים (שם מדעי: Phaenicophilidae) היא משפחה של ציפורי שיר הקרובים למשפחת הפרושיים ומצויים בעיקר באיים האנטילים ובאיי בהאמה שבתוך האוקיינוס האטלנטי.
ציפורים אלה נחשבים בדרך כלל לחלק מקבוצת הטנגריים שנחשבת לשבט של פרושיים.
גם אלה שרואים בה משפחה עצמאית החשיבו את סוגי משפחת הפאינקופיליים לחלק ממנה ולאחר מכן לחלק מהפרושיים.
כמה חוקרים ביצעו בדיקות מולקולריות בסוג Phaenicophilus והסיקו שהוא ועוד כמה מינים נפרדים ממשפחת הפרושיים הגדולה.
מינים אלו הפכו על פי חוקרים מעטים למשפחה עצמאית שנחשבת למשפחת ביניים בין הפרושיים לפזאיים וכן לסבכי העולם החדש.
הם דומים במראם לטנגרות רגילות ובעלי מקורים גדולים, רגליים חזקות ונוצות צבעוניות.
הם חיים ביערות גשם וניזונים מחרקים ופירות.
סוג Spindalis - בו 4 מינים
פאיק ג'פרי בולקיה (במלאית: Faiq Bolkiah; נולד ב-9 במאי 1998 בלוס אנג'לס שבארצות הברית) הוא כדורגלן ברוניי-אמריקאי המשחק בעמדות החלוץ וקשר הכנף בצ'ונבורי מליגת העל התאילנדית ובנבחרת ברוניי.
נאמר שכיום (ינואר 2025), הוא כנראה הכדורגלן העשיר בעולם (הונו מוערך בכ-16 מיליארד לירות שטרלינג בריטיות).
בשנת 2009 הגיע בולקיה למחלקת הנוער של סאות'המפטון.
בשנת 2014 חתם בולקיה על חוזה לשנתיים בצ'לסי מהפרמייר ליג לאחר שהתאמן לפני כן ברדינג והיה בתקופת ניסיון בארסנל.
בולקיה עזב את הקבוצה בחודש דצמבר 2015. בחודש מרץ 2016, לאחר תקופת ניסיון בסטוק סיטי, חתם בולקיה על חוזה ל-3 שנים בלסטר סיטי מהפרמייר ליג.
ב-23 בספטמבר 2020 חתם בולקיה במאריטימו מליגת העל הפורטוגזית.
ב-24 בדצמבר 2021 חתם בולקיה בצ'ונבורי מליגת העל התאילנדית.
בולקיה היה זכאי לייצג הן את ברוניי והן את ארצות הברית.
לבסוף בחר בולקיה לייצג את ברוניי, וב-15 באוקטובר 2016 ערך בולקיה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברוניי, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על נבחרת מזרח טימור במסגרת מוקדמות אליפות דרום-מזרח אסיה.
ב-21 באוקטובר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בפנדל בדקה ה-67 בהפסד 3–4 לנבחרת לאוס, גם כן במוקדמות אליפות דרום-מזרח אסיה.
בולקיה הוא בנו של ג'פרי בולקיה, נסיך ברוניי, ואחיינו של חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי.
הוא נולד בלוס אנג'לס שבארצות הברית ומחזיק הן באזרחות ברוניית והן באזרחות אמריקאית.
הוא למד בקולג' בראדפילד שבבריטניה הגדולה.
פאיזה מוחמד אל-ח'ראפי היא מדענית כוויתית, חוקרת בתחום הכימיה ומתמחה בתחומי מדע הקורוזיה והנדסה.
בין השנים 1993–2002 הייתה לנשיאת אוניברסיטת כווית , בכך הייתה האישה הראשונה שהחזיקה בתפקיד מפתח באוניברסיטה באזור המזרח התיכון.
פאיזה אל-ח'ראפי זכתה בפרסים רבים על עבודתה בנושא קורוזיה; בעיה בעלת חשיבות בסיסית לטיפול במים ותעשיית הנפט.
אל-ח'ראפי נולדה בשנת 1946 בכווית למשפחה מקומית ואמידה.
לאל-ח'ראפי שני אחים גדולים: ג'אסם ונאסר.
מלבד היותה דמות בעולם המדעי, היא גם אם לחמישה ילדים.
פאיזה אמרה כי האתגר העיקרי של חוקרות הוא למצוא את האיזון בין טיפול במשפחה לבין הקריירה שלהן.
יתרה מכך, היא טוענת כי אפליה מגדרית במעגל המדעים עדיין קיימת, והיא מאמינה שניתן לצמצם אותה במידה רבה תוך מתן תמיכה רבה יותר לעובדות מחקר מדעי ברחבי העולם.
בכל קיץ, היא טסה לבקר את עשרת נכדיה בבית על אגם ז'נבה, שווייץ, שם הם מתגוררים לעיתים קרובות.
פאיזה אל-ח'ראפי קיבלה את התואר הראשון שלה מאוניברסיטת עין שמס בקהיר בשנת 1967. לאחר מכן היא למדה באוניברסיטת כווית, שם הקימה את המעבדה לחקר קורוזיה ואלקטרוכימיה.
בשנת 1972 היא קיבלה את התואר השני ובשנת 1975 את הדוקטורט.
בין 1975 ל-1981, היא עבדה כמוסמכת במחלקה לכימיה של אוניברסיטת כווית.
לאחר שנים רבות של מאמצים, אל-ח'ראפי התמנתה לפרופסור באוניברסיטה בשנת 1987. לאחר שש שנים, אל-ח'ראפי מונתה לנשיאת האוניברסיטה, שם היא פיקחה על צוות של כ-1,500 איש ותקציב כספי של 200 מיליון דולר.
יתרה מכך, כך היא גם קטפה את התואר האישה הראשונה שהחזיקה בתפקיד בכיר באוניברסיטה במזרח התיכון.
פאיזה אל-ח'ראפי קידמה מאוד את הפיתוח של תעשיות האנרגיה וזיקוק הנפט בארצה בשנים האחרונות באמצעות המחקר המדעי שלה על קורוזיה של מתכות.
קורוזיה היא תגובת חמצון-חיזור של חומרים שונים, בעיקר של מתכות וסגסוגות עם חומרים מהסביבה.
תהליך החמצון של המתכת מתרחש בשטח הפנים של החומר או בתוכו ובהשתתפות חמצן, מים, זיהומים באוויר, סביבה חומצית ומגע עם מתכות שונות.
היא מחזיקה תיעוד של פרודוקטיביות ברמה גבוהה במספר תחומים של מדע קורוזיה והנדסה כגון; ההתנהגות האלקטרוכימית של ונדיום, ניאוביום, אלומיניום וסגסוגות שלהם בהתאמה, קדמיום, נחושת, פליז, קובלט, מוליבדן ופלדת פחמן, אשר כולם נבדקו בתנאים מבוקרים.
נוסף לכך, היא עבדה במספר מחקרים מרכזיים על השפעת קורוזיה על מערכות נפוצות במדינת כווית, כולל יחידות זיקוק נפט גולמי, מערכות קירור מנוע, מי ברז, טמפרטורת גיאותרמית בטמפרטורה גבוהה, קורוזיה במים מזוהמים כמו גם קורוזיה מתכת עקב זיהום.
פאיזה אל-ח'ראפי חברה במועצת המנהלים של קרן כווית למדעי ההתפתחות (KFAS).
בשנת 1998 אל-ח'ראפי הצטרפה למועצת המנהלים של אוניברסיטת האומות המאוחדות.
בשנת 2006 היא סייעה להקים את בית הספר הדו לשוני האמריקאי בכווית.
אל-ח'ראפי זכתה בפרס כווית בשנת 2006 במדעים יישומיים.
על עבודתה בנושא קורוזיה, בעיה בעלת חשיבות בסיסית לטיפול במים ותעשיית הנפט היא זכתה בשנת 2011 בפרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע.
בשנת 2005 מגזין 'פורבס' פרסם את אל-ח'ראפי בכתבה "100 הנשים החזקות ביותר - נשים במזרח התיכון".
פאיירה, טטרה שנחרבית או טטרה ערפדית (שם מדעי: Hydrolycus scomberoides) הוא מין של דג מים מתוקים מהמשפחה טטרות ערפדיות שבסדרת החריתאים.
דג זה מצוי בטבע באגן האמזונאס שבאמריקה הדרומית.
זהו מין אחד מבין ארבעה מינים בסוג Hydrolycus והראשון שסווג, כבר בידי ז'ורז' קיוויה ב-1819.
דג זה מגיע לאורך 30 ס"מ ולעיתים עד 51 ס"מ.
פרטים גדולים במיוחד הגיעו לאורך 1.15 מטר ולמשקל 17.5 ק"ג, אך נראה שמדובר בבלבול עם המין הקרוב Hydrolycus armatus.
הטטרה הערפדית בעלת גוונים כסופים, בטן לבנה, כתם שחור מאחורי הזימים וסנפיר גב שחור והיא מזוהה בעיקר בזכות הניבים הארוכים שאורכם 10–15 ס"מ וצומחים מהלסת התחתונה שלה ופונים מעלה.
העיניים גם גדולות ביותר ומשוות לה מראה מאיים.
עם זאת היא אינה קטלנית לאדם ולא תתקוף ללא התגרות, רק דייגים שמוציאים אותה בחכה מותקפים.
הפאיירה משוטטת במימי האמזונאס ושם נעה במהירות אחרי דגים אחרים שהיא תופסת במלתעותיה, לרבות דגי פיראניה.
הניבים המחודדים עוזרים לה לקרוע את הקורבן לחתיכות.
במקומות מסוימים מגדלים אותה באקווריום, אך רצוי לשים אותה לצד מינים דומים לה בגודלם, שאינם נחשבים עבורה לטרף.
פאיסטום (באיטלקית: Paestum) הייתה עיר יוונית עתיקה לחופי הים הטירני ביוון הגדולה.
חורבות העיר ידועות בשל שלושת המקדשים היוונים מהסדר הדורי שנבנו בין השנים 600 לפנה"ס ו-450 לפנה"ס ושומרו במצב טוב עד היום.
חומות העיר והאמפי תיאטרון שומרו ללא פגע ושרידי קורות של מבנים רבים נוספים, בנוסף למספר דרכים מרוצפות, נשארו עד היום.
האתר פתוח לציבור הרחב וכיום מכיל מוזיאון לאומי ובו ממצאים מהאתר היווני העתיק פוסה דל סלה .
לאחר הקמת העיר על ידי מתיישבים יוונים בשם פוסידוניה (ביוונית עתיקה: Ποσειδωνία) העיר נכבשה על ידי לוקאנים איטלקים מקומיים ולאחר מכן על ידי הרומאים.
הלוקאנים קראו לעיר פאיסטוס ולאחר מכן העיר קבלה את שמה הנוכחי מידי הרומאים.