tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ינה לאנצי היה המזכיר של "האיגוד הלאומי של יצרני הנעליים".
אשתו הייתה צציליה שוורץ, בתם של אדולף שוורץ ופדורה ברוק, לה נישא ב-27 בדצמבר 1904 בבודפשט.
קורנליה לאנצי, בנישואיה - קורנליה רוזנר.
מאבק גזע ומעמדות (בודפשט, 1909)
ספר כיס לסדר הדין האזרחי (בודפשט, 1911)
מס הסיוע למלחמה ומס ההכנסה החדש (1916)
החוק החקלאי הסרבי (בודפשט, 1918)
עכשיו אני כבר מבין את מיסים (בודפשט, 1933)
ינה מורבאי (בהונגרית: Morvay Jenő; טיסולץ, 20 באוגוסט 1902 – פראג, 7 במאי 1945) היה צייר יהודי-הונגרי, מעצב גרפי יוצא דופן, בוגר בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות, מורה, ומנהל גימנסיה.
ינה מורבאי נולד במשפחה יהודית, בנם של שמואל מורבי ושל גיזלה בלומנטל.
הוריו היו בעלי חנויות ועסקו במסחר קמעונאי.
הוא סיים את לימודיו בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות בירושלים כתלמידו של אבל פאן ולאחר מכן למד כמה שנים באקדמיה לאמנויות יפות בפראג.
לאחר מכן עבד כמורה לאמנות בבתי ספר תיכוניים שונים ברמות הגבוהות.
שם היצירה בצורת אלבום הייתה "גרפיקה", עבורו כתב הסופר מקס ברוד הקדמה.
ב-1940 מונה למנהל הגימנסיה העברית במונקאץ'.
(ב-3 בנובמבר 1938 נפסקו למעשה הלימודים בגימנסיה העברית במונקאץ' באופן רשמי והתלמידים נשלחו לבתיהם.
בעקבות השתדלות פעילים מקומיים חודשו הלימודים במוסד בינואר 1939, תחת ניהולו תחילה של אליהו רובין.
קבלת היתר להפעלת הגימנסיה הצריכה שינויים והמוסד שינה את שמו ונקרא "גימנסיה יהודית".
לאחר מאבק על שפת ההוראה הושגה פשרה: המקצועות הריאליים יילמדו בעברית וההומניים - בהונגרית.
הלימודים בגימנסיה נמשכו עד הקמת הגטו במונקאץ'.
המחזור האחרון של תלמידי הגימנסיה נבחן בבחינות הבגרות בכתב בתוך הגטו באפריל 1944).
מורבאי גם ערך את ספרי המחזור של הגימנסיה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נלקח למחנות שירות העבודה מספר פעמים (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי).
הוא גורש למחנות ריכוז באביב 1944. שרד ולאחר השחרור גילה שכל משפחתו הושמדו.
הוא החליט לשים קץ לחייו.
מורבאי צייר נופים, פורטרטים ויצירות פיגורטיביות רבות בסגנון ריאליסטי, עם דגש על קווי מתאר.
הוא עסק גם בתיאטרון בובות.
כתב את המחזות ופיסל את הבובות בעצמו.
ינה וארנאי (במקור יעקב ויינשטיין, בהונגרית: Várnai Jenő; דברצן, 8 בינואר 1872 – בודפשט, 10 במאי 1961) היה שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-הונגרי.
הוא נחשב, בין היתר, לקומיקאי יוצא מן הכלל.
יעקב ויינשטיין נולד במשפחה יהודית כבנם של דויד ויינשטיין ושל גולדה ריינר.
הוא השלים את לימודיו התיכוניים בעיר הולדתו ולאחר מכן למד באקדמיה לדרמה (כיום שמה האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע).
הוא היה גם קומיקאי יוא מגדר הרגיל.
ביוני 1892 דיווח העיתון "נמזט" כי כיתת הזמר של "בית הספר לתרגול למשחקברחוב ואש" עברה את הבחינה לעיני מספר רב של מתעניינים.
בין התלמידים שניגשו לבחינה היה ינה וארנאי, והצגת המבחו שלו הייתה האופרטה "נער כורה פחם נערה כורת פחם" (Szenes legény, szenes leány).
הוא החל את הקריירה שלו ב"תיאטרון העם" בבודפשט, שם חתם על חוזה עם קלמן פורז'ולט.
בברטיסלאבה (אז הונגריה) בין 1903 לבין 1905, שם במרץ דיווח העיתון שופרון על משחק ה"פרו בונו" של וארנאי.
בין 1921 לבין 1924 הוא היה חבר בתיאורון רנסאנס בבודפשט,
לאחר מכן בין 1924 לבין 1927 בתיאטרון ההונגרי
בין 1927 לבין 1929 בתיאטרון מרכז העיר.
לאחר מכן הוא פרש לגמלאות, אך עדיין הופיע ב-1930 בתיאטרון ההונגרי
ב-1931 בתיאטרון האופרטה של בודפשט
ב-1938 ב"תיאטרון האמנים" (Művész Szinház)
בין השנים 1939 לבין 1944 הוא יכול היה להופיע בשל החוקים היהודיים, רק על הבמה של תיאטרון גולדמארק ורק בפני קהל יהודי במסגרת פעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך.
במחזה של לאיוש באלינט במחזה "תמר"
ביצירתו של דז'ה סומורי אליס טקאץ'
"שעון הזהב" של ארנה ספ
לאחר מלחמת העולם השנייה שיחק עד 1947
העיתון סאבאד סו (Szabad Szó) פרסם את החדשות הבאות ביוני 1946:
אשתו הייתה קלוטילד דויטש (1880–1960), בתם של אדולף דויטש ושל אדל מרקוס, איתה התחתן ב-8 ביולי 1900 בבודפשט.
לאסלו אישטוואן וארנאי (1901–?) פקיד הבנק.
פרנץ הרצג: בריגדיר אוצ'קאי - פיבר
פרנץ הרצג: שלושת המוסקטרים - פולאצ'ק
זולטאן סאבו: אומללות מקושטת - צ'ורנה
יוז'ף קטונה: באנק באן - טיבורץ
מקסים גורקי: מקלט לילה - לוקה
מטר אביבי (1932) - אורח קבוע בבית הקפה, רופא
פירי יודעת הכל (1932) - בעל כנרית
ינה זולנאי (במקור עד שנות ה-40 של המאה ה-20 צייטינגר, בהונגרית: Zolnai Jenő; בודפשט, 3 באוקטובר 1911 – בודפשט, 27 ביולי 1971) היה פסנתרן, מלחין, מורה לפסנתר יהודי-הונגרי פרופסור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט.
הוא היה שייך לדור הפסנתרנים המוכשים ביותר כמו: אנדרה פטרי , אנני פישר, אנדרה פלדש ולא במקרה ארבעתם היו תלמימידיו המצטיינים של ארנסט פון דוהנאני.
הוא היה המנכ"ל הראשון של התזמורת הפילהרמונית של הונגריה.
ינה צייטינגר נולד במשפחה יהודית כבנם של מור צייטינגר (1873–1956), מוזיקאי, מורה ושל בטי שוורץ (1873–1949).
כבר ב-1927 הצליח לבצע את אחת מיצירותיו בקונצרט שבו הציגו מלחינים צעירים את עצמם.
"העיתון" דיווח על כך ביוני 1927. הוא למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, הוא היה תחילה תלמידו של אימרה שטפאנאי ולאחר מכן של ארנסט פון דוהנאני.
מסוף 1928 הופיע בסדרה של מופעי רדיו ובקונצרטים של האקדמיה למוזיקה.
לאחר קבלת התואר ותעודת האמן שלו ב-1932 נתן סדרת קונצרטים מצליחים בסיבוב הופעות בהונגריה ומחוצה לה.
המבקרים כתבו על כך בחיוב.
כך, למשל, "העיתון הלאומי" (Nemzeti Ujság), במרץ 1934:
במחצית השנייה של שנות ה-30 לימד גם בבית הספר למוזיקה באויפשט.
כיהודי כבר לא היה יכול להופיע בפני קהל לא יהודי ומינואר 1940 הופיע במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בתיאטרון גולדמארק.
לאחר מכן - התאריך המדויק אינו ידוע - היא שינה את שמו ומאז ואילך הופיעה בתור ינה זולנאי.
במלחמת העולם השנייה נלקח לשירות עבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי).
ג'רג' קוראני מזכיר את ינה זולנאי בספר הזיכרונות שלו משנת 2005 על שירות העבודה ב-centropa.org:
בשנים 1949–1950, הפך זולנאי למזכיר הכללי האחרון של האגודה החופשית של מוזיקאים ההונגרים ולאחר מכן למנהל הכללי הראשון של "החברה הלאומית לניהול קונצרטים", קודמתה של הפילהרמונית הלאומית ההונגרית, שנוסדה ב-1949. משנת 1950 לימד פסנתר במחלקה ללימודי המשך של ארגון בית הספר למוזיקה מטרופוליטן.
ב-1957 חגג 25 שנה לקריירה האמנותית שלו, ובהזדמנות זו ערך קונצרט באקדמיה למוזיקה, בה גם לימד.
חיבוריו למטרות פדגוגיות עוררו ויכוחים.
שני מחזורי שירים (אטילה יוז'ף ושירים יפניים)
הוא מת בתאונה ב-27 ביולי 1971 והובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
ינה פירס (במקור פרידמן עד 1900; בהונגרית: Fürész Jenő; 29 באוקטובר 1881, מישקולץ – יוני 1944, מחנה הריכוז אושוויץ) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, רופא עור, אורולוג, רופא ראשי ומנהל מחלקה בית החולים.
ינה פרידמן נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר הרמן פרידמן (1845–1922) ושל אסתר לוי (1851–1942) ברחוב סצ'ני במישקולץ.
הוא סיים את לימודיו בגימנסיה על שם פרנץ פלדש (1900), ולאחר מכן הפך לסטודנט בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (1900–1905) (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד).
הוא החל את דרכו המקצועית במחלקה לרפואת עור בבית החולים סנט אישטוואן בבודפשט, ולאחר מכן עבד כמתמחה בבית החולים Virchow בברלין במשך שנתיים.
ב-1908 חזר לעיר הולדתו, שם הועסק בבית החולים הציבורי ארז'בט עד פרישתו לגמלאות ב-1941. בשנת 1908 מונה לרופא מומחה ובשנת 1913 מונה לרופא ראשי ומנהל מחלקה.
פירס גויס לצבא במהלך מלחמת העולם הראשונה ונפל בשבי לידי הרוסים כרופא ראשי של גדוד חיל הרגלים השני.
הוא שוחרר מסיביר ב-1920. כפעילות ציבורית הוא היה חבר (עד 1941) גם בהנהלת מוסד האשראי של המחוז.
לאחר פרישתו, המשיך בעיסוקו ברפואת עור ובאורולוגיה כפרקטיקה פרטית עד לגירושו לאושוויץ ב-1944.
אשתו הייתה מריה מזאי, בתו של ד"ר מור מזאי,הם נישאו ב-8 בדצמבר 1921 בשאיוסנטפטר.
ילדיהם הם אווה פירס שנישאה לאנדור שארקזי (שארפשטיין; 1922–2013), מורה, ויאנוש פירס (13 באוקטובר 1927–?).
טיפול נגד עגבת ויכולת הזיהוי של spirochaeta pallida (עיתון הרפואה של בודפשט, 1907, 1)
ה-"Sterolum hydrargyri cinerei" בטיפול של עגבת (עיתון הרפואה של בודפשט, 1907, 2)
מכתב מברלין (עיתון הרפואה של בודפשט, 1907, 3)
עוד מקרים מעניינים מתחום מקרי העגבת (רפואה, 1909, 11)
דרמטולוגיה ופתולוגיה של התעבות העור.
הרצאתו בקונגרס הרפואי ה-17 בלונדון (עיתון הרפואה של בודפשט, 1913, 3)
ינה קרטס, (במקור עד 1903 קוֹהְן כלומר כהן, בהונגרית: Kertész Jenő; מנצ'היי, 15 באפריל 1889 – בודפשט, 5 באוגוסט 1969) היה רופא (MD) רופא שיניים (DMD) יהודי-הונגרי, קנדידט ("דוקטורט קטן" - .CSc) במדעי הרפואה (1957).
קרטס היה פעיל ציבורית מקצועית והיה ממייסדי ומנהיגי קבוצת מומחים לרפואת שיניים, בין השנים 1950 לבין 1952 היה המזכיר הכללי שלה, ומ-1953 סגן הנשיא הקבוע שלה.
הוא סיים את בחינות הבגרות בגימנסיה הראשית ברחוב ברקצ'אי ולאחר מכן הפך לסטודנט בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל את תעודת ההסמכה בנובמבר 1914. במלחמת העולם הראשונה שירת כרופא צבאי.
הוא נלחם בחזית במשך שנה וחצי, נפצע וזכה בעיטורים רבים על גבורתו.
הוא השיג את ההסמכה שלו ברפואת שיניים במכון לרפואת שיניים בבודפשט, שם היה מתמחה אצל יוז'ף ארקבי ויוז'ף סאבו, ומינואר 1919 הפך לרופא.
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, הוא היה רופא של אנשי המפלגה ורופא בצבא האדום, בשל כך איבד מאוחר יותר (עם נפילת הרפובליקה) את תפקידו הקליני והייתה לו רק פרקטיקה פרטית בין שתי מלחמות העולם.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בנו היחיד נרצח על ידי בריוני מפלגת צלב החץ.
לאחר המלחמה, הוא לקח תפקיד בשינוי טיפולי השיניים ושוקם רטרואקטיבית ב-1946. משנת 1948 הפך לרופא הראשי של מחלקת תותבות השיניים של הקליניקה ברחוב צ'נגרי (Csengery utca), לאחר מכן עבד כרופא הראשי של המכון המרכזי לרפואת שיניים מפתיחתו.
בין 1948 לבין 1966, היה ממייסדי ומנהיגי קבוצת מומחים לרפואת שיניים, בין השנים 1950 לבין 1952 המזכיר הכללי שלה, ומ-1953 סגן הנשיא הקבוע שלה.
בשנת 1957 הוענק לו תואר קנדידט (למעשה דוקטורט) עם עבודת הגמר שלו "תוצאות חדשות לשיקום תותב של פגמים ועיוותים בעצמות הפנים והלסת".
הוא פרש ב-1964, אך המשיך להשתתף בעבודת המכון והיה חבר מייסד של אגודת הידידים של טפולצה ואזור ההר, שנוסדה עוד ב-1938.
אשתו הייתה מרגיט ורנר (1896–1992), בתם של אדולף ורנר ושל רוז'ה זוננפלד, לה נישא ב-1925 בבודפשט.
תחום התעניינותו המדעית הייתה בעיקר תותבות משקמות (החלפת מומים בחלל הפה, שיקום אונקולוגי) והוא פרסם מאמרים רבים בתחום זה.
הוא השתתף בעבודת ההוראה של הפקולטה לרפואת שיניים בבודפשט והכריז בקביעות על הרצאות אופציונליות בנושא תותבות משקמות.
ינה רקוניץ (בהונגרית: Rakonitz Jenő; בודפשט, טרזווארוש, 28 במרץ 1899 – בודפשט, 21 ביוני 1963) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, נוירולוג, פרופסור באוניברסיטה, קנדידט (דוקטורט "קטן" .CSc) במדעי הרפואה (1952).
ינה רקוניץ נולד במשפחה יהודית אורתודוקסית כבנם של דיולה רקוניץ (1860–1934) עורך דין בבודפשט, ושל סידוניה לינדנבאום (1874–1942).
את לימודיו התיכוניים השלים בגימנסיה הראשית האוונגלית בבודפשט (1909–1917), ולאחר מכן התקבל לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), משם עבר לאוניברסיטת פירנצה ולבסוף, בשנת 1924, הוסמך כרופא באוניברסיטת ארז'בט של פץ'.
לאחר שסיים את שנת ההתמחות שלו, התמחה ללא שכר במחלקה לפסיכיאטריה ונוירולוגיה של אוניברסיטת פאזמאן פטר (שמה של אוניברסיטת בודפשט אחרי מלחמת העולם הראשונה) תחת פרופסור קארוי שאפר.
באוקטובר 1930 קיבל הסמכה רפואית משפטית על סמך בחינה רפואית משפטית שנערכה בבודפשט.
בנובמבר 1939, כתוצאה מהחוקים ה (אנטי)יהודיים, הוא נאלץ לעזוב את המרפאה.
לאחר מכן עבד כרופא מחליף במספר מכונים ופתח פרקטיקה פרטית.
מאוקטובר 1943 עד יולי 1944 נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) למזלו הוצב כרופא בבית החולים לחולי נפש אנגיאלפלד, אך הוא ברח משם ונאלץ להסתתר במשך כחצי שנה, עד לשחרור העיר על ידי הצבא האדום.
בשנת 1946 קיבל את התואר פרופסור חבר פרטי (שלא חלק מהסגל) באוניברסיטה בתחום "הפתולוגיה של מערכת העצבים הווגטטיבית".
לאחר מותו של הוגו ריכטר, בשנת 1948, הוא מונה לראש המחלקה לנוירולוגיה בבית החולים היהודי ברחוב סאבולץ' (שמה כיום המרכז הרפואי הלאומי).
באותה שנה נבחר למזכ"ל איגוד הנוירולוגים ופסיכיאטרים פבלוב של ההיסתדרות הרפואית ההונגרית.
מאותו זמן ואילך הפך להיות חבר המועצה הקבוע של הבית החולים Kútvölgyi út Allami Kórház ובית החולים Korvin Ottó.
ב-1962 מונה לראש המחלקה לנוירולוגיה במכון לחינוך רפואי באוניברסיטת זמלווייס, אך גם טיפל בחולים גם ב"בית החולים היהודי לחסד" (Szeretetkórház).
הוא נבחר לחבר כבוד של הנהלת הקהילה היהודית של בודפשט.
רקוניץ הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
בהלווייתו, לאחר החזן מרטון לורנד ומקהלת הקהילה, הספיד אותו סגן הרב הראשי הלאומי של הונגריהאימרה בנושופסקי וציין את גדולתו האנושית ואת הישגיו המדעיים.
השפעה מיוחדת על רפלקס הברך .
עוד סימפטום נוירולוגי אמין לאבחון של polyradiculitis .
היווצרות התכווצויות באף ודיסטוניה פיתול מיוקלונית כהרדופתיה משולבת .
על יכולת האבחון של סיאטיקה חיונית.
ינה פוראי (במקור פרידמן, בהונגרית: Forrai Jenő; נירג'האזה, 23 במרץ 1924 – בודפשט, 14 באפריל 1993) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רדיולוג, פרופסור באוניברסיטה, ראש מחלקה מדעית, דוקטור במדעי הרפואה (1969), (.CSc וכן PhD), חבר האקדמיה ההונגרית של מדעים.
ינה פרידמן נולד במשפחה יהודית.
הוא השלים את לימודיו באוניברסיטת זמלווייס לרפואה של בודפשט, שם סיים את לימודיו ב-1952. הוא הוסמך לדוקטור לרפואה ב-29 ביולי.
הוא החל את דרכו בשירות הכוחות המזוינים ההונגריים, ומשנת 1956 עבד במחלקת הרנטגן של בית החולים הצבאי המרכזי.
ב-1964 ארגן את מחלקת הרנטגן של המכון הלאומי, שנקרא מאוחר יותר המכון להמטולוגיה, עירוי דם ואימונולוגיה, אותו ניהל במשך 29 שנים עד מותו.
ועדת ההסמכה המדעית הכריזה עליו כקנדידט למדעי הרפואה על סמך עבודת הגמר שלו "שיטות מודרניות בבדיקת רנטגן של הטארסוס".
מאוחר יותר קיבל את התואר דוקטור לרפואה (PHD).
בנוסף להרצאותיו, עבודתו המדעית כוללת 8 ספרים וקטעי ספרים וכן 37 תזות.
משנות ה-60 השתתף בעריכת השבועון הרפואי במשך כמעט עשור.
הוא היה סגן מנהל המכון הלאומי לטיפול בקרני רנטגן וקרינה.
בנוסף לקונגרסים מקומיים וזרים, הוא היה נואם קבוע באירועי הכשרה רפואית.
אשתו יהודית סקיי (1927–2017) הייתה רופאה פנימית.
הבן שלהם ד"ר גאבור פוראי (1962) הוא רדיולוג.
פוראי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
עיטור מסדר הכשרון של העמל דרג זהב (1974)
עיטור מסדר ההצטיינות ה-4 באפריל (1984)
ינה הורוביץ (שמו הספרותי היה ינה הולו, בהונגרית: Horovitz Jenő; מאקו, 31 באוקטובר 1877 – סטוקהולם, 19 ביולי 1949) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, פוליטיקאי, חבר (קומיסר עם - כמו שר בממשלת הונגריה) במועצת השלטון המהפכנית, למעשה ממשלת הונגריה ברפובליקה הסובייטית ההונגרית.
ינה הורוביץ נולד במשפחה יהודית כבנם של ברנאט הורוביץ ושל סידוניה דומינוּס.
הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית ב-1897 כסטודנט באוניברסיטה ולאחר מכן קיבל תואר במשפטים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד).
לאחר מכן עבד כעורך דין, הצטרף לתנועת הפועלים והפך למזכיר הקופה המחוזית לביטוח תעסוקה.
בין השנים 1904–1908 היה אחד ממזכירי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (MSZDP), ובין השנים 1908–1917 היה חבר בוועדת הבקרה.
ב-17 באפריל 1910, בארז'בטווארוש, בודפשט, נשא לאישה את ארז'בט ברוקר, בתם של איגנץ ברוקר ושל סופרוניה לאופר.
ככתב בווינה, הוא עבד גם עבור נפסבה ו-גם עבור "סוציאליזם".
בתקופת רפובליקת הסובייטית ההונגרית מ-24 ביוני 1919 הוא היה בקומיסריאט העם הצבאי (משרד ההגנה), סגנו של מנהיג הרפובליקה בלה קון וכן עמד בראש העניינים הצבאיים הלאומי (שלא קשור בלחימה).
לאחר נפילת רפובליקה, הוא היה מזכיר מדיני (סגן שר) לעניינים צבאיים בממשלת דיולה פיידל.
הוא נעצר בבודפשט בשעה 16:00 ב-9 באוגוסט 1919, הוגשה נגדו תביעה באשמת הסתה, שבה הואשם יחד עם סגן הקומיסר העממי לענייני צבא רז'ו מאוס.
הוא שוחרר ב-13 במרץ 1920 ולאחר מכן היגר לאוסטריה.
הוא חי בצ'כוסלובקיה מ-1934 עד 1938, לאחר מכן בצרפת ובשווייץ עד 1940 ולבסוף עבר לסטוקהולם, שם נפטר ב-1949. הוא תרגם יצירות מדעיות רבות.
עבודתו הידועה ביותר היא הסבר למילים זרות.
הסבר על מילים לועזיות (בודפשט, הוצאת נפסבה, 1926)
אל העם: הסבר קצר על התוכנית של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגריה (בודפשט, 1919)
וילהלם בלוס : המהפכה הצרפתית: תיאור פופולרי של תנאים ואירועים ציבוריים בצרפת 1789–1804 (בודפשט, הוצאת נפסבה 1909)
ינה גארדי (במקור עד 1901 גינסברגר, בהונגרית: Gárdi Jenő; קצ'קמט, 28 בדצמבר 1886 – ?, סוף 1944) היה רופא יהודי-הונגרי יוצא דופן.
הוא כונה "הרופא של העניים" והקים מרפאה חינמית שהתרכזה במחלות ריאות וכן הקים בית חולים ראשון מסוגו בממלכת הונגריה שעסק בריפוי בעיסוק.
הוא ניספה בשואה במועד ובמקום שעדיין יש מחלוקת עליהם.
ינה גינסברגר נולד במשפחה יהודית כבנם של מומחה האפייה שאנדור גינסברגר ושל אילונה גינסברגר.
הוא השלים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הממלכתי יוז'ף קטונה בקצ'קמט, ולאחר מכן למד בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל את התואר שלו ברפואה ב-1912. לאחר מכן, עבר לאויפשט.
משנת 1918 היה הרופא המחוזי של אויפשט (כיום רובע 4 של בודפשט).
ב-28 ביוני 1920, באויפשט, נשא לאישה את מרגיט מילך או מילז, הוא התאלמן ב-1 באפריל 1931. בשנת 1933 התחתן עם ורונה פרלמן בטרזווארוש, בודפשט.
גארדי כונה "הרופא של העניים".
ב-1923 הקים את מרפאת הריאות החינמית שלו ברחוב יוקאי באויפשט וקיבל שם את הפועלים החולים.
שבע שנים לאחר מכן הקים את בית החולים הראשון בהונגריה לריפוי בעיסוק, בו טיפל בסובלים ממחלות השחפת שכבר לא נזקקו לטיפול פעיל ולא יכלו אפילו לעבוד.
ב-1933 ייסד בית ספר רפואי ופעוטון רפואי לילדים חולי שחפת.
הוא היה הרופא הראשי של מרפאת הריאות של הסנטוריום של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה באויפשט והיה חבר חבר במועצת העיר.
בסוף 1944 לפי גרסה אחת: נלקח בכוח על ידי בריוני מפלגת צלב החץ והוצא להורג לפי גרסה שנייה גורש לגרמניה למחנה ריכוז קאופרינג בבוואריה ושם מצא את מותו.
בית המשפט המחוזי באויפשט ב-1945. הכריז על תאריך מותו כ-31 בינואר.
שחפת תינוקות מחוסנים על פי אלבר קלמט (עם ינה גרגיי ולאיוש שוראני, בודפשט, 1930)
על טיפול כירורגי אמבולטורי של שחפת ריאתית (בודפשט, 1930)
סיבוכים של חזה אוויר מנקודת מבטו של הרדיולוג (בודפשט, 1934)
חשיבותן של בדיקות רנטגן המוניות במאבק בשחפת (בודפשט, 1935)
דרכים חדשות להילחם בשחפת (עם אימרה ואש, בודפשט, 1935)
באויפשט (רובע 4 של בודפשט) נקרא רחוב על שמו מאז 1946 (לשעבר Tisza Kálmán utca).
ינה גרגיי (במקור גלזר, בהונגרית: Gergely Jenő; בודפשט, 31 בינואר 1889 – בודפשט, ארז'בטווארוש, 6 בדצמבר 1944) היה רופא יהודי-הונגרי, רופא ריאות שעשרות ממחקריו ומפרסומיו ראו אור.
ינה גלזר נולד במשפחה יהודית כבנם של מרקוס גלזר (1858–1945) מוכר שנאפס ושל יאנקה פישל (1860–1945) את לימודיו באוניברסיטה השלים בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד.
בין 1912 לבין 1926, עבד בסנטוריום הריאות (לשחפת) של המלכה ארז'בט (סיסי) תחילה כרופא ולאחר מכן כרופא הראשי.
משנת 1929, הוא היה המנהל והרופא הראשי של בית ההחולים לחולי שחפת ומחלות ריאות מארטונהג'.
הוא ערך את מדור השחפת של כתב העת "סקירת מדע הרפואה".
פרסם מחקרים ומאמרים רבים בכתבי עת הונגריים וזרים הקשורים לפתולוגיה ולטיפול בשחפת.
הוא מת (כהוריו) בגטו בודפשט.
בריאות הציבור של יישובי השדה והמחסור ברופאים (בודפשט, 1912)
טיפול כירורגי בשחפת ריאתית (עם ארנולד וינטרניץ)
על דלקת ריאות (בודפשט, 1925)
על החלמה ספונטנית של שחפת ריאתית (בודפשט, 1925)
טיפול תרופתי בשחפת ריאתית (בודפשט, 1926)
על הבדיקה הגופנית של הריאות (בודפשט, 1927)
גורמים המשפיעים על הפרוגנוזה של שחפת ריאתית (בודפשט, 1929)
על חותם הריאות: אינדיקציות ותוצאות רפואיות (בודפשט, 1929)
על טיפול כירורגי בשחפת ריאתית.
סקירה מעשית מנקודת מבטם של רופאים פנימיים ומנתחים.
(עם ארנולד וינטרניץ, בודפשט, 1931)
ינואר (מלטינית Ianuarius, ההגייה העברית נגזרת מהשפה הגרמנית) הוא החודש הראשון בלוח השנה הגרגוריאני.
חודש זה נקרא על שם האל הרומאי יאנוס, שהוא אל השערים, ההתחלות והסיומים, הוא מתואר כבעל שני פנים, שאחד מהם מביט לעבר העבר והאחר צופה אל העתיד ולכן על שמו של אל זה נקרא החודש שבו השנה הקודמת מסתיימת והשנה החדשה נפתחת ומתחילה, חודש זה הוא חודש ינואר.
כיום החודשים ינואר ופברואר הם החודשים הראשונים בשנה, אולם למעשה הם חידוש מאוחר ונוספו על ידי נומה פומפיליוס, מלכה השני של רומא העתיקה, במאה השביעית לפני הספירה.
ביסודו, היה לוח השנה הרומי בן עשרה חודשים בלבד.
השנה הרומית החלה במולד הירח הראשון שאחרי יום השוויון האביבי, והסתיימה בחורף.
השנה לא כללה את חודשי החורף, מכיוון שלא התבצעה בהם פעילות חקלאית.
כך שהחודש הראשון של השנה הרומית היה מרץ.
בכל שנה, חודש ינואר מתחיל בדיוק באותו היום בשבוע שבו התחיל חודש מאי בשנה הקודמת.
בשנים שאינן מעוברות, חודש ינואר מתחיל בדיוק באותו היום בשבוע שבו יתחיל חודש אוקטובר; ואילו בשנים המעוברות, חודש זה מתחיל גם בדיוק באותו יום בשבוע שבו יתחילו החודשים אפריל ויולי.
באזור של חצי הכדור הצפוני, ינואר הוא חודש חורפי ואילו באזור חצי הכדור הדרומי, ינואר הוא חודש קיצי.
המזלות של חודש ינואר הם גדי ודלי.
בחודש ינואר יש 31 ימים.
בישראל חודש ינואר הוא שיא החורף ובו חלה תקופת הפריחה של צמחים רבים, חלקם התחילו לפרוח בדצמבר (כגון סביונים, חמציצים ונרקיסים) וחלקם רק בינואר (כגון כלנית מצויה, רקפת מצויה, אירוס ארצישראלי ומרגנית השדה).
ינווילם לינקולן ואן דה וטרינג (בהולנדית: Janwillem Lincoln van de Wetering; 12 בפברואר 1931, רוטרדם, הולנד – 4 ביולי 2008, בלו היל, מיין) היה סופר הולנדי-אמריקאי, וקודם לכן, נזיר בודהיסטי, איש עסקים ושוטר במשטרת אמסטרדם.
זכה בפרס הראשון לספרות משטרתית בצרפת לשנת 1984. ספריו נסמכים על חייו בשש יבשות.
שלושה מספריו הפכו לסרטי קולנוע ורבים מסיפוריו האחרים, לתוכניות טלוויזיה ורדיו בארצות הברית, גרמניה והולנד.
ינווילם ואן דה וטרינג התפרסם בעיקר בזכות שתי סדרות אשר יצר: שוטרי אמסטרדם (חרייפסטרה ודה חיר), שברבות הימים הפכו לבלשים פרטיים, וטרילוגיית זן-בודהיזם.
הוא כתב כל סיפור פעמיים, באנגלית ובהולנדית, בגרסאות המותאמות לציבור הקוראים בכל מדינה.
כן כתב ביוגרפיה לסופר, הסינולוג והדיפלומט ההולנדי ד"ר רוברט ואן גוליק, חמישה ספרי ילדים ומאמרים וסיפורים קצרים רבים.
כל ספריו וסיפוריו (גם כאלה שלא ראו אור בשפת המקור) תורגמו לגרמנית.
כן מתורגמים ספריו לכ-20 שפות נוספות.
בשנים 2004-2006 שודרה סדרה עם סיפוריו בערוץ לוקסמבורג בהולנדית (RTL4).
בגלל אורך הסדרה נכתבו סיפורים חדשים המושתתים על דמויותיו של ואן דה וטרינג בידי מחברים אחרים.
מבין ספריו, רק שלושה בלשים משטרתיים בסדרת "שוטרי אמסטרדם" ראו אור בעברית:
זר באמסטרדם, הוצאת מודן, 1983 (מאנגלית: יותם ראובני)
גלגל קוצים, הוצאת כרם, 1980 (מאנגלית: דניאלה אתגר)
הבבון הבלונדיני, הוצאת עם עובד, 1987 (מאנגלית: קלרה כהן)
טרילוגיית הזן-בודהיזם הנודעת של ואן דה וטרינג טרם ראתה אור בעברית.
יָנוּב הוא מושב באזור השרון, מזרחית לנתניה ובסמוך לכפר יונה השייך למועצה אזורית לב השרון.
היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי קבוצת עולי תוניסיה.
המושב הוקם על אדמות נטושות שהותירה אחריה משפחת נבולסי שברחה מישראל עם תחילת מלחמת העצמאות לירדן.
הבית הגדול והנטוש של נבולסי נמצא בפאתי ינוב.
בעקבות התרסקות מטוס עליית הנוער, שהיה בדרכו מתוניסיה לנורווגיה, תרמה ממשלת נורווגיה ביוזמתו של השר הנורווגי הוקון לי את מבני המשק שהוקמו במושב.
מבנים אלה הם צריפים נורווגיים, וכיום משמש אחד מהם כבית הראשונים במושב.
במושב הוקמו בית עם, בית כנסת, מרפאה ובית ספר יסודי שנקרא על שם 28 הילדים שטסו במטוס (ומהם נהרגו 27 בתאונה): "בית הספר על שם ה-28".
עם בעלי המשקים במושב נמנה יצחק אלל (ששינה שם משפחתו לאל על), הניצול היחיד מתאונת המטוס.
המושב היה ידוע בפרדסי ההדרים שלו ובשנות החמישים נחשב לאחד המושבים המובילים בישראל בתוצרת ההדרים שלו לדונם.
מאוחר יותר, הפך המושב למשק מגדלי פרחים ליצוא ועם השנים פחתה בו הפעילות החקלאית.
יִנּוֹן הוא מושב באזור הדרום ליד העיר קריית מלאכי השייך למועצה אזורית באר טוביה.
המושב הוקם בשנת 1952 על ידי עולים מתימן על אדמות הכפר מסמיה אלכבירה.
שמו של היישוב לקוח מספר תהילים: ().
המושב מונה כ-110 משקים חקלאיים וכ-50 בתים פרטיים בהרחבה.
ינובסקה (Janowska) או ינובסקי היה מחנה עבודה שהוקם בעת הכיבוש הנאצי בפאתי העיר לבוב שבפולין (כיום באוקראינה), ובהמשך שימש כמחנה ריכוז למשלוחי יהודים למחנות ההשמדה וכאתר רצח המוני.
המחנה התחיל את דרכו כמפעל חימוש שהוקם ברחוב ינובסקה בפרברי לבוב בספטמבר 1941, חודשים אחדים לאחר כיבוש האזור בידי גרמניה הנאצית.
המפעל נועד לספק את צורכי הורמאכט והלופטוואפה, והעסיק כ-350 עובדי כפייה מיהודי לבוב.
בתוך שבועות אחדים הפך המפעל למחנה עבודה סגור ומגודר, ובהדרגה גדל מספר עובדי הכפייה בו ב"מגויסים" מבין יהודי לבוב.
היות שראש היודנראט של לבוב, יוסף פרנס, סירב לשתף פעולה במסירת עובדי כפייה למחנה ינובסקה, הוא הוצא להורג, ותחתיו מונה אברהם רוטפלד, שכעבור שלושה חודשים מת והוחלף בהנריק לנדסברג.
במרץ 1942 הגיעו למחנה עוד כמה מאות עובדי כפייה יהודיים כתוצאת האקציה שנערכה בגטו לבוב.
תחנת הרכבת קלפארוב הסמוכה לינובסקה שימשה לשילוח 15,000 קורבנות האקציה שנבחרו למשלוח למחנה ההשמדה בלז'ץ באמצעות קרונות בקר.
בהמשך, הפך ינובסקה למחנה המעבר העיקרי אליו נשלחו יהודי לבוב כתחנה בדרך לשילוחם למחנות ההשמדה, בעיקר לבלז'ץ.
כמו כן הובאו למחנה יהודים מישובי הסביבה דוגמת סונדובה וישנייה.
המחנה התרחב בסדנאות עבודה נוספות, ואסיריו הועסקו גם בעבודות בלתי-יצרניות בעליל כגון חפירת בורות והעברת גלי אבנים מצד לצד, במטרה לשבור את גופם ונפשם.
שטח המחנה הוגדל, במקביל לצמצום בשטחו של הגטו בלבוב, והוא הפך להיות מחנה ריכוז.
אסירי המחנה סבלו מהתעללויות קשות, רעב ומחלות.
אל המחנה נשלחו יהודים מלבוב ומיישובי הסביבה, שם עברו סלקציה שבה מיעוטם שנמצא כשיר לעבודה נשאר לעבוד בו, בעוד מרביתם הועמסו בתוך זמן קצר על רכבות למחנות ההשמדה.
בתחילת 1943 החל מחנה ינובסקה עצמו לקבל אופי של מחנה השמדה.
בשטחי החולות שבסביבתו הוצאו להורג ביריות אלפים מבין היהודים שנשלחו אליו, בעיקר שארית הפליטה של יהודי גטו לבוב.
העסקת עובדים יהודים במפעלים צומצמה משמעותית, תקופת הכליאה במחנה התקצרה, והואץ תהליך ההשמדה.
מדי פעם הוצאו שילוחים להשמדה מן המחנה (ב-1943 שונה היעד לסוביבור לאחר שמחנה בלז'ץ נסגר).
האסירים גורשו לעיתים עירומים, גם בימי החורף, על מנת למנוע מעשי בריחה והתקוממות.
על ההתעללויות וההוצאה להורג פיקדו באכזריות מפקדי המחנה הגרמנים, אוברשטורמפיהרר פריץ גבאואר ואוברשטורמפיהרר גוסטב וילהאוז שנהגו להשתתף אישית, במו ידיהם, ברציחות באמצעות ירי וחנק.
במחצית השנייה של 1943 החלה התארגנות של קבוצת אסירים למרד, ולתוך המחנה הוברחו תוך סיכון רב מספר כלי נשק ותחמושת בידי עובדים שנשלחו לעבודה מחוץ למחנה.
כאשר החליטו הגרמנים על חיסול סופי של המחנה, בנובמבר 1943, היו אכן מספר ניסיונות התנגדות חמושה, אך לא הצליחו לארגנו לכלל מרד כולל.
בין היתר התמרדו עובדי הזונדרקומנדו של מבצע 1005, שהועסקו באיסוף ושריפת הגופות לטשטוש הראיות.
ניסיונות ההתנגדות דוכאו, אחרוני אסירי המחנה נרצחו והמחנה עצמו חוסל.
בהיעדר רישומים אין ידיעה ודאית על מספר הקורבנות שמצאו את מותם בינובסקה, אך מעריכים כי נספו באתר עצמו רבבות יהודים, ורבבות אחרים הועברו דרכו להשמדה במחנות אחרים.
בזמן העינויים, העבודות וההוצאות להורג תמיד נוגנה מוזיקה במחנה.
התזמורת הורכבה מאסירי המחנה, שניגנו תמיד את אותה המנגינה שכונתה בפני האסירים "טנגו המוות".
בתזמורת היו פרופסור לבובסקי מנהל הקונסרבטוריון הממשלתי שטילס, מנצח האופרה מונד ועוד נגנים יהודים מפורסמים.
תמונת הלהקה הייתה אחת ממסמכי עדות בתהליך ההאשמה במשפטי נירנברג.
בזמן ההוצאות להורג בתלייה פקדו על הלהקה לבצע את טנגו המוות, ובזמן העינויים לבצע פוקסטרוט.
לפעמים בערב הורו ללהקה לנגן מתחת לחלונו של מפקד המחנה למשך שעות.
על סף השחרור של לבוב על ידי יחידות הצבא האדום, הנאצים העמידו במעגל 40 מאנשי הלהקה בזמן ששומרי המחנה הקיפו אותם במעגל סגור ופקדו עליהם להתחיל לנגן.
בהתחלה הוצא להורג מנצח התזמורת מונד, לאחר מכן בפקודת מפקד המחנה כל פעם נכנס חבר אחר של התזמורת למרכז המעגל, הניח את כלי הנגינה שלו על הארץ, התפשט לגמרי, ולאחר מכן הוצא להורג על ידי ירייה בראשו.
ניסיונות לשחזר את "טנגו המוות" לא צלחו - התווים לא נשמרו, וכמה מהאסירים ששרדו, בניסיון לשחזר את המנגינה על-פי זיכרונם, נכנסו לטרנס או שהתחילו בבכי קשה.
משערים שהמנגינה הייתה מנגינת הטנגו הפולנית המפורסמת באותה התקופה "This is the Last Sunday" ובגרסה הרוסית "Wearied Sun"
יִנּוֹן הוא שם פרטי יהודי.
על פי מסורת חז"ל, אחד מארבעת שמותיו האפשריים של המשיח.
משמעות הפסוק על פי הקשרו היא ברכה כי שמו של המלך בו עוסק המזמור "ינון כמו שמש" אך המילה ינון כשלעצמה היא מילה יחידאית והוראתה קשה.
לפי רש"י, ינון משמעותו "ימשול ויגדל".
לפי פירוש רד"ק ינון הוא מלשון נין, בעתיד נפעל - יִנּוֹן - יזכר, יתקיים.
בלשון המקרא נין שימש לציון צאצאיו של אדם.
בכתובת אזתוד (Azitawada) "סוכן הדננים" מן המאה ה-9 לפנה"ס שנתגלתה בכמה נוסחים ובשפות שונות (פיניקית ונאו-חתית) באזור טורקיה של היום, נמצאה כתובה גם השורה הבאה: "אפס שם אזתוד יכון לעולם כמו שם שמש וירח".
מציאותו של משפט כה דומה במבנהו, תוכנו וההקשר בו הוא נתון בתקופה קרובה לזו של חיבור המזמור (וייתכן שאף מוקדמת לו) ובשפה כה קרובה לעברית, העלתה את ההצעה במחקר לפיה המילה "ינון" בתהילים ע"ב אינה אלא שיבוש הצורה שנמצאה בכתובת הפיניקית וקיימת גם בעברית המקראית - יכון.
בגמרא מופיע שתלמידי רבי ינאי היו אומרים ששמו של המשיח ינון, שם הדומה לשם רבם ינאי (סנהדרין צח ב).
הפיוט "עת שערי רצון להפתח" מסתיים במשפט האופטימי, שעליו חוזר הקהל לאחר החזן:
על פי הקבלה, ינון מיוחס למשיח משום שהוא הכפלה בעשר (ספירת מלכות) של השם המפורש:
אין עדויות לשימוש בשם בעת העתיקה וימי הביניים, ונראה שהשם נכנס לשימוש בין היהודים רק במאות האחרונות.
השם הפך נפוץ בין יהודי תימן בתקופה שסביב הקמת מדינת ישראל ועלייתם אליה.
ינון בַּרנתן (נולד ב-1979) הוא פסנתרן ישראלי.
סבו היה יהודה בר-נתן, הנשיא השני של התאחדות התעשיינים.
בן דודו הוא השחקן והקומיקאי רועי בר נתן.
בגיל שלוש החל לנגן בפסנתר.
בהיותו בן 11 הופיע לראשונה לפני קהל.
הוא המשיך את לימודיו אצל פרופ' ויקטור דרביאנקו ומשנת 1997 המשיך את לימודיו באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון אצל מריה קוּרְצ'יוֹ (שלמדה בשעתה אצל ארתור שנאבל ואצל כריסטופר אֶלטון .
בנגינתו ניכרת גם השפעתו של ליאון פליישר.
בשנת 2006 עבר לארצות הברית, שם הופיע עם תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו והתזמורת הסימפונית של יוסטון, וכן בניו יורק, בקרנגי הול, במרכז לינקולן ועוד.
ברנתן הרבה להופיע באולמות הקונצרטים החשובים של אירופה, בהם רויאל פסטיבל הול בלונדון, אולם הקונצרטחבאו באמסטרדם, מוזיקפריין בווינה ואחרים.
כן השתתף בפסטיבלי מוזיקה בארצות הברית ובאירופה.
בין השאר הופיע ברנתן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת שווייץ המערבית, הקאמרטה הישראלית ירושלים התזמורת הקאמרית הישראלית והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
בתחום המוזיקה הקאמרית ברנתן חבר באגודה למוזיקה קאמרית של מרכז לינקולן והופיע בנגינת מכלול הסונאטות לכינור ופסנתר של בטהובן עם הכנרת ליזה פרשטמן.
ברנתן ניגן עם רביעיית ירושלים ועם כנרים שונים, בהם מרים פריד וצ'ו-ליאנג לין .
ב-14 בפברואר 2014 הופיע ברנתן בקונסרבטוריון ע"ש לין ותד אריסון ברסיטל מיצירות ברהמס, ברבר, שוברט וראוול.
ברנתן מזמין ומבצע יצירות של מלחינים בני זמננו, בהם ג'ורג' קראמב, ג'ודית ויר, אבנר דורמן ואחרים.
פרס אנדרו וולף לפסנתרן קאמרי מצטיין
כתב העת "גרמופון" המליץ בשנת 2006 על אלבום הבכורה של ינון ברנתן, בו הקליט מיצירות שוברט, והגדיר אותו "שוברטיאן מלידה".
יָנוֹחַ הייתה עיר בגליל בתקופת ממלכת ישראל.
היא נזכרת בתנ"ך כמקום שתושביו הוגלו לאשור.
ינוח נזכרת פעם אחת בתנ"ך.
בספר מלכים מסופר כי בתקופת פקח בן רמליהו מלך ישראל, כבש אותה תגלת פלאסר השלישי מלך אשור:
הארכאולוג לואי-איג ונסאן, הציע לזהות את ינוח עם "תל אַ-נַעְמֶה" שבעמק החולה.
ונסאן שיער שהשם ינוח הוא הצורה העברית של השם הכנעני ינועם שהופיעה בכתובות מצריות מתקופת הברונזה המאוחרת.
אחרים דחו זיהוי זה בטענה שאין דמיון בשם בין ינוח ל"נעמה".
היו שהציעו לזהות את ינוח בכפר "ינוח" בלבנון, 10 קילומטר מזרחית לצור.
במאה ה-20 הוצע על ידי קליין, לזהותה בין תרשיחא ליאנוח-ג'ת, באתר שבו נערכו חפירות ארכאולוגיות ונמצאו ממצאים מתקופת הברונזה ותקופת הברזל.
יוחנן אהרוני תמך בזיהוי זה וטען שהיא תואמת את הרשימות האנליסטיות של תגלת פלאסר השלישי שנמצאו בכלח הכוללות, לשיטתו, שמות ערים מאזור עכו.
החוקר יעקב קפלן הציע לזהות את ינוח בתל הנמצא בין תל אבל בית מעכה לתל קדש, שזוהו בהתאם עם "תל אבל" ו"תל קדיס" שבגליל העליון, בהתאם לסדר הערים בפסוק.
קפלן זיהה את ינוח עם תל הנמצא ב"גבעת שוקת" שליד כפר גלעדי, אשר לא הרחק ממנו קיים אתר הלניסטי רומי בשם ח'רבת ניחא, הנזכר כבר במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל.
על פי הצעתו של קפלן, השם של ינוח נדד מגבעת שוקת אל "ח'רבת ניחא", מרחק של כקילומטר וחצי.
ינו אדם (בהונגרית: Ádám Jenő; 12 בדצמבר 1896 – 15 במאי 1982) היה מחנך מוזיקה, מלחין ומנצח הונגרי זוכה פרס קושוט.
אדם למד הלחנה וניצוח באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, ובין מוריו שם היה זולטאן קודאי.
בהמשך היה למורה באקדמיה, שם לימד שנים ארוכות ופיתח קשר עבודה קרוב עם קודאי.
החל מ-1935 עבדו השניים במשותף על מיזם ארוך-טווח להכנסת תיקונים וחידושים בהוראת המוזיקה בבתי הספר היסודיים ובחטיבות הביניים.
רבות משיטת ההוראה ומתוכניות הלימודים של אדם שפותחו במהלך מיזם זה אומצו על ידי קודאי ומהוות כיום חלק משיטת קודאי.
אדם חיבר ספרים אחדים בנושא חינוך מוזיקלי, שיצאו לאור בהונגריה בשנות ה-40' שלהמאה ה-20, שניים מהם יחד עם קודאי.
המתודולוגיה שלו הטביעה את רישומה על החינוך המוזיקלי ברחבי העולם ועד היום לומדים אותה סטודנטים לשיטת קודאי.
ארגון מחנכי קודאי האמריקאים מעניק מלגת לימודים אקדמיים הנושאת את שמו.
ינו אדם היה אחראי לביצועים הראשונים בהונגריה של "טה דאום דטינגן" ואורטוריות אחרות של הנדל, "ילדותו של ישו" מאת ברליוז ודידו ואניאס של פרסל.
כמלחין, נודע אדם בעיקר בשלוש האופרות שלו, Ez a mi földünk (1923), "מאגייאר קאראשוני" (1931) ו"מריה ורוניקה" (1938).
שתי האחרונות עלו בביצוע בכורה בבית האופרה של בודפשט (לשעבר בית האופרה המלכותי של הונגריה}.
כמו כן היה אדם מנצח המקהלות באקדמיה למוזיקה, מנצח המקהלה בבית האופרה המלכותי ומנצחן של עוד מקהלות רבות במהלך הקריירה שלו.
A skálától a szimfóniáig ("מן הסולם לסימפוניה"), בודפשט, 1943
Szó-mi (ספרי לימוד זמרה לבתי ספר יסודיים, 1943, עם זולטאן קודאי)
(מתורגם לאנגלית) "לגדול במוזיקה עם דו נייד", 1971
Énekeskönyv ("ספר זמרה", בודפשט, 1947, יצא מחדש באנגלית במרץ 1998 כסדרת ספרים לבתי ספר יסודיים, עם זולטאן קודאי
יָנוֹחַ (ייתכן יָנוֹחָה) הייתה עיר מקראית ששכנה בין נחלות שבט אפרים ושבט מנשה.
העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור גבול נחלת שבט אפרים: .
אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה) ציין כי המקום היה נושב בתקופתו, וסמוך לעיירה עקרבה, דרומית מזרחית לשכם.
בנוסף, אפשר כי מכאן הגיע התנא אבא יוסי בר חנן איש ינוח.
על סמך ההקשר המקראי והאזכור באונומסטיקון, מוצע כיום לזהות את "ינוח" עם ח'רבת יאנון שברכס איתמר, בסמוך לכפר "יאנון", ומצפון לכפר עקרבה.
חורבה זו נזכרת במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, וסמוכה ל"ח'רבת תאנא" (העליונה והתחתונה), המזוהה עם תאנת שילה הנזכרת לצד "ינוח" בתיאור המקראי.
ינוביצ'י (בבלארוסית: Янавічы, ינביצ'י; בפולנית: Janowicze, ינוביצ'ה; ברוסית: Яновичи, ינוביצ'י) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בסמוך לגבול רוסיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ינוביצ'י נזכרת לראשונה בשנת 1511. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-1,700 יהודים, כמחצית מתושביה.
בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי, ומספר יהודי היישוב הצטמצם.
ב-12 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ועד מהרה הטילו אלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, תוך רצח של למעלה מ-200 גברים יהודים מהעיירה בכפר סמוך.
ב-25 באוגוסט 1941 רוכזו יתר יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו התקיימו רעב ומחלות.
ב-10 בספטמבר 1941 רצחו הגרמנים את כ-1,000 עד 1,600 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה בתעלות ליד הכפר הסמוך זייצבו.
ינון ברדה (נולד ב-2 באוקטובר 1984) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
ינון הוא אחיו של כדורגלן העבר אליניב ברדה, אשר שימש כמאמן בקבוצת הפועל באר שבע.
ברדה התחיל את הקריירה שלו בהפועל באר שבע.
ב-21 בדצמבר 2002 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 0–4 נגד הפועל פתח תקווה.
באשדוד, ברדה לא מצא את מקומו ובתום העונה עזב את המועדון.
במדי לוד שיחק 14 משחקי ליגה וכבש 3 שערים.
בקיץ חתם בהפועל אשקלון מהליגה הארצית.
באשקלון ברדה הפך לשחקן מוביל ועם 9 שערים היה שותף פעיל לעלייה של אשקלון לליגה הלאומית.
לאחר שפתח את עונת 2009/2010 באשקלון, בינואר חתם במכבי באר שבע לאחר שלא קיבל דקות משחק באשקלון.
ברדה כבש צמד במשחק המבחן נגד מכבי השקמה רמת חן מליגה א' וכך באר שבע נשארה בליגה הלאומית.
בפברואר חתם בהפועל ראשון לציון עימה העפיל לליגת העל בסיום העונה אחרי שסיימה במקום השני בליגה.
בליגת העל, ברדה התקשה למצוא את מקומו ובינואר חזר לליגה הלאומית כאשר חתם בהפועל בני לוד לקדנציה שנייה.
בקיץ חתם בעירוני קריית גת מליגה א' עימה רשם עלייה לליגה הלאומית.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה בבני לוד.
דימונה העולה החדשה לליגה א'.
ב-16 בספטמבר 2016 כבש צמד בהופעת הבכורה שלו בדימונה בניצחון 1–3 נגד הפועל בקעת הירדן.
ינון אזולאי (נולד בט"ו בתמוז ה'תשל"ט, 10 ביולי 1979) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס ויו"ר סיעת ש"ס.
ינון אזולאי נולד בעכו לפנינה ודוד אזולאי.
אזולאי לא שירת בצבא, אך התנדב לשנת שירות לאומי.
את פעילות הפוליטית התחיל בעיר אשדוד שם התגורר והיה מבכירי הסניף של ש"ס בעיר.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-2013 הוצב במקום החמישי ברשימת ש"ס באשדוד.
אזולאי הוא חובש, והיה ראש סניף איחוד הצלה לכיש.
שימש כיועץ בכיר לשר אריה דרעי בשנים 2015–2017.
אזולאי מוקם במקום ה-16 ברשימת ש"ס בבחירות לכנסת העשרים.
ב־14 במרץ 2018 התפטר אביו דוד אזולאי מהכנסת מסיבות בריאותיות, בעקבות כך החל ינון אזולאי לכהן כחבר הכנסת מטעם ש"ס.
לאחר חצי שנה נפטר אביו.
בבחירות לכנסת ה-21 הוצב במקום השמיני ברשימת ש"ס ונבחר לכהן בשנית כחבר כנסת.
כניסתו הראשונה של ינון אזולאי לכנסת, היא הפעם השנייה בתולדות הכנסת בה בן מחליף את אביו.
הפעם הראשונה הייתה ב-1971, אז יהודה בן-מאיר מהמפד"ל החליף בכנסת את אביו, ישראל שלמה בן-מאיר.
באוגוסט 2022 דורג בפַּרלמטר של "שקוף" ונמצא חמישי במספר ההצעות לסדר שאושרו.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב במקום ה-7 ברשימת ש"ס לכנסת.
מונה ליו"ר ועדת האתיקה, תפקיד בו כיהן עד יולי 2024. אזולאי חבר בוועדת הכנסת, הכספים והחוץ והביטחון.
בנובמבר 2025 היה אזולאי חבר בצוות המשא ומתן של ש"ס בדיונים על חוק הגיוס והסדרת מעמד תלמידי הישיבות.
חרדים מהפלג הירושלמי המתנגדים לחוק הפגינו במשך מספר ימים ליד ביתו, דפקו על דלתו והרעישו, צעקו לעברו "בוגד" ופגעו ברכבו.
אזולאי נשוי ואב לחמישה ומתגורר באשדוד.
ינון יהל (נולד ב-26 באוגוסט 1978) הוא מפיק מוזיקלי, רמיקסר ו-DJ ישראלי.
הפיק את השיר Golden Boy שהתמודד מטעם ישראל באירוויזיון 2015 וזכה בתואר "שיר השנה" בשנת 2015 ואת השיר "אף אחד", אותו שרה הזמרת עדן בן זקן, שזכה בפרס "שיר השנה" בשנת 2017. המוזיקה שעיבד והפיק הגיעה לצמרת המצעדים הבינלאומיים והפקותיו זכו לעשרות מיליוני השמעות.
ינון החל את דרכו המוזיקלית בגיל 14 כנגן קלידים בלהקת הנוער הישראלית "אימאן" (Eman).
לאחר הצלחת הלהקה, ינון מיקד את עבודתו בסצנת המוזיקה האלקטרונית והחל להופיע במועדוני ריקודים.
בשנת 2002 הכיר ינון את מאיה סימנטוב, המוכרת בשם הבמה "מאיה".
לשיתוף הפעולה הצטרף גם הדי ג'יי עופר ניסים ומאז הם עובדים יחד.
בשנת 2005 יצא לאור אלבומו הראשון "First Time" שזכה להצלחה בינלאומית.
בתקופה קצרה, שלושת הסינגלים מהאלבום הגיעו למקומות גבוהים במצעד הלהיטים האמריקאי של בילבורד בקטגוריית מוזיקת דאנס ומועדונים.
השיר "First Time" זכה למקום בעשרת המובילים במצעד, בעוד שהשירים "That's The Way I Like It" ו-"Searching" הגיעו למקום במצעד בין עשרים השירים המובילים.
בשנת 2006 הפיק מספר רמיקסים רשמיים בשיתוף עם עופר ניסים: 'Wonder Of It All' של הזמרת קריסטין W, 'Love You All Over' של הזמרת דברה קופר, 'I Want More' של Amuka's ו-'Easy As Life' של דברה קוקס, כאשר האחרון זכה להצלחה נרחבת במצעדי התקליטים בקנדה ובמקסיקו.
השניים גם הפיקו רמיקס לשיריה של הזמרת ביונסה, 'One Night Only', ו-'Déjà Vu' ולשירים 'Home' ו- 'Fascinated' של הזמרת סוזאן פאלמר שהגיע לעשרת השירים המבוקשים ביותר במצעדים בארצות הברית.
בשנת 2008 ינון שחרר את הסינגל הראשון תחת שמו, "Shine" אותו כתב בשיתוף פעולה עם הזמר הקנדי ג'סי לאבל.
הסינגל זכה להצלחה רבה ובמקסיקו הגיע למקום הראשון בתחנות הרדיו המקומיות.
בשלהי 2008, הפיק יחד עם מרקוס וסט, הידוע בשם הבמה שלו .
השניים הפיקו את המוזיקה בתוכנית Making The Band 4 של האמן פי דידי ששודרה ברשת MTV.
במהלך התוכנית, השניים עבדו עם R&B מובילים ובהם Danity Kane, הרכב מוזיקלי נשי ו-Donnie Klang, שזכו בתוכנית.
בשיתוף פעולה עם Klang ואמן ה-R&B ג'ייסון דרולו, ינון ו-Channel 7 כתבו והפיקו את השיר Dr.Love שמאוחר יותר הופיע בפסקול הסרט Aliens in Attic.
במהלך תקופה זו ינון הפיק רמיקסים וכמן כן הפיק שירים גם עבור מדונה, ג'ניפר לופז, קייסי ופי דידי.
ינון עבד עם אמנים ומפיקים מוזיקליים כגון: David Cabera, המנהל המוזיקלי של ריקי מרטין ועם Jim Beanz.
באותה שנה, פי דידי וינון כתבו והפיקו שירים לאלבומה של האמנית אשנטי בשם "The Decleration".
אלבום זה הגיע למקום השישי בטבלת המצעדים בארצות הברית.
האלבום קיבל ביקורות מעורבות אך השיר המרכזי שבו הוכרז על ידי חלק מהמבקרים כ-"יהלום באלבום".
בשנת 2010 יהל הפיק את הרמיקס הרשמי לשירה של כריסטינה אגילרה, "You Lost me" שתוך זמן קצר הוביל במצעד הלהיטים האמריקאי.
כמו כן, עבד עם "White is Pure 9" על מופעי "Montreal's 2010 White Party", בו הופיעו בשנים האחרונות כמה מהאמנים הפופולריים ביותר בעולם המוזיקה האלקטרונית כגון ארמין ואן ביורן, Above and Beyond, Peter Rauhofer, Deep Dish, טייסטו ודייוויד גטה.
בשנת 2012, הפיק לחברת המשקאות טמפו שיר עבור פרסומת למשקה התה הקר "Jump".
השיר, שנקרא על שם המשקה נוגן ברשת של MTV והיה מועמד בתחרות שיר השנה מטעם תחנת הרדיו המובילה בהוואי.
בשנת 2014 ינון הפיק שני שירים עם האמנית הברזילאית לורנה סימפסון.
השיר 'This Moment' היה מועמד ל"שיר השנה" באתר האינטרנט הברזילאי "DNA da Balada".
השיר השני, "Worth the Pain" הגיע למקום ראשון במצעד השירים האלקטרוניים "ITUNES ברזיל".
באותה שנה, הרמיקס הרשמי של ינון לשיר "Free People", שיתוף פעולה של Tony Moran ו-Martha Wash, הגיע למקום ראשון במצעד הלהיטים האמריקאי בקטגוריית מוזיקת דאנס ומועדונים.
ינון הוזמן פעם נוספת, עם עופר ניסים ומאיה סימנטוב, לשתף פעולה בשיר "Everybody Needs A Man".
בשנת 2014, הפיק את השיר 'מהפכה של שמחה', שיתוף פעולה של ליאור נרקיס ועומר אדם.
השיר זכה ללמעלה משלושים מיליון צפיות.
בנוסף כתב והפיק עבור "Supergroup Project" את השיר 'Love Song For You' שביצעו איזי, האולטראס, ענבל ביבי ונאור אורמיה.
באות השנה חיבר גם את השיר 'Thanks' שהגיע ללמעלה ממיליון וחצי צפיות ואת השיר נמס ממך שהגיע ללמעלה משלושה מיליון צפיות.
בשנת 2015 שיתף פעולה שוב עם עופר ניסים ברמיקס לשירה של מדונה, "Living for Love", שהופיע באלבומה Rebel Heart.
הרמיקס הרשמי הגיע למקום הראשון במצעד הלהיטים האמריקאי בקטגוריית מוזיקת מועדונים.
מדונה בחרה בגרסת הרמיקס להופעה בטקסי פרס גראמי וה-Brit.
באותה שנה, ינון עיבד והפיק מוזיקלית את השיר המועמד לתחרות האירוויזיון, Golden Boy אותו שר הזמר נדב גדג'.
השיר הגיע למקום הראשון במצעדים בישראל ולמקום ה-9 בתחרות האירוויזיון.
ג'דג ינון היה שותף גם לגרסה היוונית לשיר, שנקראת: "Sto The Me Paei" ששרה אלני פוריירה.
השיר בגרסתו היוונית הופיע בטקסט פרסי MAD בשנת 2015. בנוסף, הוא הפיק את השיר 'Buoy' שהופיע באלבום האוסף "Dim Mak Greatest Hits 2015: Originals".
ב-2015 הפיק את השיר "יום שעובר" שביצע ליאור נרקיס, כתב" צ'ולי זכאי והלחין שי ראובני.
על פי מדד מדיה פורסט באותה השנה זכה השיר לתואר "שיר השנה".
ינון עיבד והפיק מוזיקלית את השיר "מלכת השושנים", שכתבו והלחינו דולי ופן עבור הזמרת הישראלית עדן בן זקן והופיע עמה באמפיתיאטרון בקיסריה.
ינון כתב את שיר הנושא לתוכנית הטלוויזיה "צ'מפיונסניק" ששודרה בניקולודיאון ישראל.
מאוחר באותה שנה חיבר את שיר הנושא לסדרת הילדים "פלאשבאק".
בין השנים 2012–2014 ינון ניגן בלהקה שהופיעה בגרסה הישראלית לתוכנית המצליחה "The Voice".
בין השנים 2011–2015 ינון הפיק מוזיקלית וחיבר שירים עבור מופע הילדים הגדול בישראל, הפסטיגל, בו מופיעים אמנים מובילים מתחום הבידור עבור ילדים.
בשנת 2016 ינון ועופר ניסים יצרו את הרמיקס הרשמי לשיריהם של הפט שופ בויז ובינם: 'Say It To Me' ו - 'The Pop Kids' שהופיעו באלבומם 'Super'.
באותו הקיץ, ינון יצר את הרמיקס הרשמי לשיר "Tell Me We're OK" של DJ Hardwerk בשיתוף פעולה עם הזמר הידוע אייקון.
ב-29 באפריל 2016 חיבר את סינגל הבכורה "This Ain't About You" לזמרת הערבית-ישראלית לינא מח'ול.
השיר הגיע לעשרת המקומות הראשונים במצעד המועדונים והפופ באנגליה.
באוגוסט 2016 ינון הפיק את מופע החימום של מארינה מקסימיליאן להופעתה של הזמרת סיה.
הופעה זו התקיימה בפארק הירקון בתל אביב מול קהל של עשרות אלפי אנשים.
בשנת 2017 ינון הפיק את המופע של משה פרץ, השיר 'קרמלה' שינון הפיק היה השיר השני הכי מושמע בישראל בשנת 2017. בשנה זו הלחין את הפסקול לסדרת הטלוויזיה "טין ניק סטנדאפ שואו" ששודרה בערוץ ניק ג'וניור.
את השיר ביצעו מנחי התוכנית טל מוסרי ועדי ביטי.
בשנת 2018 התבקש ינון לעבד ולהפיק את שיר הנושא עבור התוכנית "צ'מפיונסניק", שבוצע גם הוא על ידי מנחי התוכנית.
באותה שנה התאחד ינון פעם נוספת עם הזמרת עדן בן זקן, לטובת עיבוד והפקה מוזיקלית של השיר 'אף אחד' שנכתב והולחן על-ידי הראל סנדרוסי ונבחר לשיר השנה.
איחוד נוסף שהתקיים בשנה זו היה עם נדב גדג', לטובת עיבוד והפקת השיר 'אולי נדבר' שנכתב על-ידי קיי בן סלמון ולידור בן דוד.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הרשמי של גלגלצ ובמצעד Itunes הישראלי, והיה בין עשרת השירים המושמעים ביותר בשנת תשע"ח על פי אקו"ם.
בשנת 2018, שיר הלהיט של ינון 'Sweat' הופיע בפסקול של הסרט הצרפתי 'Sauvage' שהיה מועמד לשלושת פרסים בפסטיבל קאן.
באירועי הגאווה לשנת 2018 בישראל, ינון עיבד והפיק מוזיקלית שלושה שירים, איתם הופיע באירוע המרכזי של אירועי הגאווה בפארק צ'ארלס קלור שבתל אביב.
ההופעה כללה עיבוד והפקה מוזיקלית לשיר 'אתי' בביצועה של דיקלה; עיבוד, הפקה מוזיקלית ולחן לשיר 'טוקור' בביצועו של מוטי טקה בשיתוף עם עיריית תל אביב; עיבוד והפקה מוזיקלית לשיר 'לוקה' בביצועה של אגם בוחבוט.
ביוני 2018 שיתף פעולה עם המפיק המוזיקלי Guena LG בשיר I Am Free לזמרת ניקול סלאק ג'ונס.
הרמיקס לשיר הגיע למצעד האלקטרו הרשמי של צרפת.
באותה השנה, ינון פעל מפיק בפרויקט "אם ננעלו" עם הראל סקעת, בקאבר לעופרה חזה.
במהלך השנה יצר רמיקסים רשמיים לדיקלה, ניקול סלאק ג'ונס, וכן עיבודים מוזיקליים למופע של עברי לידר ותומר מייזנר.
באותה השנה ינון הפיק את שיר הנושא של הסרט "הנשף" בביצוע של עברי לידר, סרט אשר זכה בפרס אופיר, פסטיבל הסרטים בטרייבקה ובמיאמי.
במקביל לפעילותו, המשיך ללוות פסטיבלים ומסיבות ברחבי העולם, והפיק את שיר הנושא של מסיבת Hell & Heaven בברזיל.
בשנת 2019 ינון המשיך לעבוד עם אמנים בארץ, ביניהם נטע ברזילי, עדן בן זקן, שירי מימון, עומר אדם, רן דנקר ונוספים, תוך כדי שהופיע בפסטיבלים ומסיבות ברחבי העולם.
בין היתר הפיק את "המנון המאה" לציון מאה שנים לתנועת הצופים העבריים בישראל, בה היה גם חניך בצעירותו.
בשנת 2020 הפיק יהל עבור עדן אלנה את השיר "Feker Libi" שנבחר לייצג את ישראל באירוויזיון, שנדחה באותה שנה בשל מגפת הקורונה.
באותה שנה הפיק את שיר הנושא של תוכנית הריאליטי "הבנים והבנות".
עוד באותה שנה הפיק יהל קמפיין נגד אלימות בהשתתפות אנה זק.
סינגל נוסף בהפקתו של יהל הוא "מה אתה רוצה?" של אלה לי שנכתב והולחן על-ידי איתי שמעוני, וזכה להצלחה והגיע למקום ה-2 במצעד השבועי של גלגלצ.
ב-5 בנובמבר 2021 עלתה פרסומת לחברת מחסני תאורה בהפקתו המוזיקלית של יהל עבור משרד הפרסום אברהם.
בינואר 2023, נחשף כי יהל הוא חלק מכותבי השיר "Unicorn" של נועה קירל, שייצג את ישראל באירוויזיון 2023. השיר הגיע למקום השלישי בתחרות.
ינוארי סוחודולסקי (בפולנית: January Suchodolski; 19 בספטמבר 1797 – 20 במרץ 1875) היה צייר וקצין צבא פולני, וחבר באקדמיה הקיסרית לאמנויות.
סוחודולסקי נולד בגרודנו והיה אחיו של ריינולד סוחודולסקי.
בשנת 1810 הצטרף לחיל הצוערים של ורשה.
בשנת 1812 עמד על המשמר במלון אנג'לסקי בוורשה כאשר נפוליאון שהה שם בסתר, במהלך בריחתו ממוסקבה.
בשנת 1823 הוא הפך לסגנו של וינצ'נטי קרשינסקי, קצין לשעבר בצבא נפוליאון, שהיה באותה תקופה עם הגדוד המלכותי.
דרך קשריו של קרשינסקי הוא קיבל גישה לגלריות האמנות של הארמון, וזכה לחשיפה לציורים צבאיים, במיוחד אלה של הוראס ורנה.
הוא זכה גם לגישה למעגלים האמנותיים והאינטלקטואליים המובילים בפולין.
בתקופה זו החל לצייר תמונות עם נושאים צבאיים, במיוחד קרבות ממרד קושיצ'יקו וממלחמות נפוליאון, כולל אלה שבהם היה מעורב קרשינסקי במהלך מלחמת חצי האי.
הוא הכיר את אנטוני ברודובסקי והצליח בתחרות אמנות עם קומפוזיציה בשם "לקחת את דגלו של מוחמד בווינה" ו"מוות לאדיסלוס מוורנה".
בשנת 1830 ינוארי ואחיו השתתפו במרד נובמבר.
ינוארי לחם בקרב הראשון בוואור, קרב אולשינקה גרוחובסקה וקרב איגאני.
בזמנו הפנוי צייר את סצנות החיילים ועשה דיוקנאות של עמיתיו.
בעקבות תבוסת ההתקוממות - בה נהרג אחיו - נסע לרומא שם הפך לתלמידו של הוראס ורנה בין השנים 1832 עד 1837. כאן הוא התחבר עם זיגמונט קרשינסקי, בנו של וינצ'נטי, יוליוש סלובצקי, יוהאן פרידריך אוברבק, פטר פון קורנליוס ולואי ליאופולד רוברט.
הוא חזר לוורשה בשנת 1837 ובמהרה הוצע לו להצטרף לאקדמיה הקיסרית לאמנויות יפות על ציורו "המצור על אכלציקה".
הוא הוזמן לסנקט פטרבורג על ידי הצאר ניקולאי הראשון לצייר קרבות מפורסמים של הצבא הרוסי.
לאחר שחזר לפולין, הוא נסע לפריז בשנת 1844. בשנת 1852 עבר לקרקוב.
בשנת 1860 הצטרף סוחודולסקי לוועדה של החברה לעידוד אמנויות יפות וסייע בהקמת המוזיאון לאמנויות יפות בוורשה.
ינוארי סוחודולסקי נפטר בבוימיי (ליד סידלצה) ב־20 במרץ 1875.
ינון כהן (נולד ב-1953) הוא סוציולוג, פרופסור מן המניין לסוציולוגיה ולימודי עבודה באוניברסיטת קולומביה ולשעבר בחוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב.
כהן גדל בחיפה וסיים בית ספר תיכון ב-1971. התגייס לצבא לחיל התותחנים ובהמשך סיים קורס קציני תותחנים.
הוא בוגר החוג לסוציולוגיה באוניברסיטה עברית בירושלים (1978) ובעל תואר שני (1980) ותואר שלישי (1982) מאוניברסיטת סטוני ברוק בארצות הברית.
את השתלמות הבתר-דוקטורט עשה בשנים 1982–1984 באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית.
בין השנים 1985 ל־2011 כיהן כחבר סגל בחוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב, במהלכן שימש כראש החוג (1992–1995) וכיושב ראש ארגון הסגל הבכיר בפקולטה למדעי החברה.
כמו כן עמד בראש מכון גולדה מאיר למנהיגות וחברה (1998–2001).
בשנת 2007 הצטרף לסגל המחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה, ובהמשך כיהן כראש המחלקה (2011–2014).
כהן הוא מחזיק הקתדרה ע"ש יוסף ירושלמי ללימודי ישראל ולימודי יהדות במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה.
מינויו זה של כהן זכה לביקורות מצד אנשי אקדמיה רבים שטענו כי מדובר ב'מינוי פוליטי' שכן כהן ידוע כמבקר חריף של מדיניות הכיבוש הישראלי, וכי שניים מחברי ועדת החיפוש היו גם הם מבקרים חריפים של ישראל.
במהלך השנים שימש כפרופסור אורח באוניברסיטאות: סטנפורד, ברקלי, אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת אילינוי בשיקגו, ואוניברסיטת פריז.
כהן נשוי לפרופ' ניצה ינאי.
כהן הוא חוקר בתחומי ההגירה, עבודה ושוק העבודה, ריבוד ואי שוויון.
בין הממצאים עליהם מצביע כהן באופן עקבי במחקריו לאורך השנים הוא הפערים בשיעור האשכנזים והמזרחים בעלי תואר אקדמי.
הפער, לטענתו של כהן, אמנם מצטמצם עם השנים, אולם עדיין נותר גדול.
כהן ינון, 'פערים סוציו-אקונומים בין מזרחים לאשכנזים, 1995-1975', סוציולוגיה ישראלית, א (1), 1998.
כהן, ינון, חיה שטייר ורונית נדיב.
'עבודה חלקית שלא מרצון ואבטלה בישראל 1997-1979'.
כהן ינון, 'מארץ מקלט לארץ בחירה: שינויים בדפוסי ההגירה לישראל', סוציולוגיה ישראלית, ד (1), 2002.
כהן ינון, 'ההצלחה הדמוגרפית של הציונות', סוציולוגיה ישראלית, ח (2), 2007.
כהן ינון, 'מי צריך ומי רוצה שכר דיפרנציאלי באוניברסיטאות', רבעון לכלכלה, 56 (1), 2009.
כהן ינון, 'פוליטיקה מרחבית ופערים בין יהודים לפלסטינים במחוזות ישראל', סוציולוגיה ישראלית, 17 (1), 2015.
טלי קריסטל, גיא מונדלק, יצחק הברפלד, ינון כהן, מאיר יעיש, לא כולם שווים בפני הווירוס: השפעת דפוסי העסקת שכירים ויחסי עבודה קיבוציים על תעסוקה בימי קורונה, סוציולוגיה ישראלית, 21 (2), 2021, עמ' 122-135.
ינון אליהו (נולד ב-1 בנובמבר 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן ימני בהפועל ירושלים.
אליהו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, אך מעולם לא זכה להגיע לקבוצה הבוגרת ובקיץ , אליהו הצטרף לעירוני מודיעין מליגה ב'.
ב-12 באוקטובר 2012, אליהו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–3 לצפרירים חולון.
ב-23 באוקטובר, כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–6 נגד מ.ס.
שנה לאחר מכן, חתם במכבי עירוני קריית מלאכי מליגה א' דרום.
בקיץ , נבחן בעירוני קריית שמונה, אך לא חתם בקבוצה ובהמשך חתם במכבי הרצליה מהליגה הלאומית.
בינואר , אליהו חתם בהפועל קטמון ירושלים.
בקיץ , אליהו חתם בהפועל עכו מליגת העל, במדיה שיחק שנתיים.
בנובמבר , חתם בהפועל רמת גן.
לקראת עונת 2020/2021, חתם במכבי פתח תקווה מליגת העל.
ב-30 באוגוסט 2022 ערך הופעת בכורה בקבוצה בניצחון 1-0 על בני סכנין.
ב-4 ביוני 2023, לאחר עונה אחת בלבד עזב את הקבוצה ועבר אל יריבה העירונית הפועל חיפה וחתם על חוזה לשנתיים.
ב-10 בדצמבר 2025 חתם בהפועל ירושלים.
ינה שיפוש (במקור שפילר, בהונגרית: Sipos Jenő; קצ'קמט, 20 ביולי 1910 – בודפשט, 27 בדצמבר 2000) היה זמר אופרה (טנור), מורה לשירה ולפיתוח קול יהודי-הונגרי.
ינה שיפוש נולד במשפחה יהודית כבנם של פרנץ שיפוש (שפילר), סוחר בגדי אופנת נשים ושל מריה פישפן.
משנת 1936 למד שירה אופראית והוראת שירה ופיתוח קול באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט כסטודנט של אימרה מולנר ולאחר מכן באיטליה כתלמידו של הבריטון האיטלקי המפורסם ריקרדו סטראצ'ארי (Riccardo Stracciari).
בין השנים 1939–1944, בשל החוקים היהודיים, ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי הוא יכול היה להופיע רק בפני קהל יהודי במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך.
שיפוש שרד את השואה בגטו בודפשט.
משנת 1961 היה מרצה באקדמיה למוזיקה ומ-1970 עד 1981 היה פרופסור באוניברסיטה.
בשנים 1977–1980 היה הקפלמייסטר של "להקת התיאטרון העירוני" (Städtische Bühnen) בפרנקפורט אם מיין.
החברה בנויה היום משני ארגונים, Oper Frankfurt לאופרה ו-Schauspiel Frankfurt לדרמה.
משנת 1979 עד 1981 עבד בטהראן ומשנת 1981 עד 1983 היה מורה לשירה ולפיתוח קול בטוקיו.