tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הענקה של מספר תפקידים נוספים לעובדים בזמן המשבר אפשרה להם להתמצא טוב יותר בתפעול העסק ולהציע הצעות שיפור רבות.
הרפורמות שבוצעו במהלך התקופה הקטינו ב-65% את רשימת המצאי, קצרו את זמני האספקה, צמצמו את כמות הפגמים במוצר לפחות מ-1%.
כאשר השתפר המצב הכלכלי ההכנסות והרווח של סמקו זינקו.
ב-2003 הכנסותיה של סמקו הגיעו ל-212 מיליון דולר מ-4 מיליון בשנת 1982, עם גידול שנתי של-40%.
ריקרדו אלברטו מרטינלי ברוקאל (בספרדית: Ricardo Alberto Martinelli Berrocal; נולד ב-11 במרץ 1952) הוא איש עסקים שכיהן כנשיא פנמה בשנים 2009–2014.
מרטינלי שימש כמנהל הביטוח הלאומי בפנמה בין השנים 1994 ל-1996, ובין 1999 ל-2003 כיהן כיושב ראש מועצת המנהלים של החברה המנהלת את תעלת פנמה וכשר לענייני התעלה.
ב-1998 הקים את מפלגת המרכז-ימין קאמביו דמוקרטיקו (Cambio Democrático; "שינוי דמוקרטי"), וב-2004 היה מועמד המפלגה לנשיאות.
הוא הגיע למקום הרביעי והאחרון, לאחר שקיבל כ-5.3% מהקולות, ומפלגתו השיגה שלושה מושבים בפרלמנט.
בבחירות שנערכו בשנת 2009 זכה מרטינלי בניצחון סוחף, לאחר שקיבל כ-60% מקולות הבוחרים.
הוא נהנה גם מרוב מוחלט בפרלמנט, לאחר שמפלגתו קיבלה 42 מתוך 71 המושבים.
הוא הושבע לנשיא ב-1 ביולי אותה שנה.
ב-1 ביולי 2014 הסתיימה כהונתו של מרטינלי כנשיא.
נגד הנשיא לשעבר מתנהלת חקירה על פרשות שחיתות מרובות, וחקירה עיקרית על טענות של האזנות סתר לא חוקיות כנגד אנשי ממשל ובעלי עמדות מפתח במדינה.
את מכשירי ההאזנה לפי התביעה קנה הנשיא לשעבר מחברה ישראלית שגם הגיעה ואימנה את אנשיו בהפעלתו.
ב-22 בדצמבר 2015 הוצא נגדו צו מעצר בגלל אי הופעתו לבית המשפט.
הנשיא לשעבר עזב את המדינה בינואר 2016 ולא חזר.
ב-12 ביוני 2017 נעצר מרטינלי על ידי שירות המרשלים של ארצות הברית והוסגר לפנמה ב-11 ביוני 2018. ב-9 באוגוסט 2019 זיכה הרכב בן שלושה שופטים את מרטינלי מאשמת שחיתות וריגול פוליטי בזמן כהונתו והורה על שחרור ממעצר הבית בו שהה.
בדצמבר 2022 הוא הועמד לדין בגין הלבנת הון מכספי ציבור בתקופת כהונתו בשנים 2014-2009 באמצעות רכישת אמצעי תקשורת.
מרטינלי הכחיש את האישומים וטען כי מדובר ברדיפה פוליטית.
הוא הכריז על כוונתו לרוץ שוב לנשיאות בשנת 2024,אולם ביולי 2023 הוא הורשע, מה שמהווה איום על תוכניותיו להתמודד שוב על הנשיאות.
ריקרדו מונטוליבו (באיטלקית: Riccardo Montolivo; נולד ב-18 בינואר 1985) הוא כדורגלן עבר איטלקי בעמדת הקשר מרכזי ששיחק במילאן, פיורנטינה ובנבחרת איטליה.
ריקרדו מונטוליבו נולד ב-1985 בקראבאג'ו באיטליה כבן לאנטייה, אישה גרמנייה ילידת קיל ולמרצ'לו מונטוליבו, רופא מרדים איטלקי יליד ברגמו שעבד בבית החולים גליאצי במילאנו.
אחי הכדורגלן, לוקה, הוא עורך דין, אך גם מאמן כדורגל.
ריקרדו התחיל לימודי כלכלה בברגמו אך עזב אותם לטובת הספורט.
מונטוליבו הוטבל בלידתו בדת הלותרנית אולם הוא מרגיש אתאיסט
מונטוליבו התחיל את הקריירה שלו באטאלנטה ששיחקה אז בסרייה ב'.
בגיל 18, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בעונת .
הוא שחק 41 משחקים וכבש ארבעה שערים, ועזר למועדון לעלות לסרייה א'.
בעונתו הראשונה בסרייה א', הוא שיחק 32 משחקים וכבש שלושה שערים.
למרות זאת בסיום העונה שבה אטלנטה לסרייה ב'.
בקיץ 2005 עבר מונטוליבו לפיורנטינה, כאשר אטלנטה שמרה חלק מכרטיס השחקן אבל שנה לאחר מכן פיורנטינה רכשה 100% מכרטיס השחקן.
במהלך עונת התקשה לקבל דקות משחק מאחר שמאמן פיורנטינה צ'זרה פראנדלי לא בטח בו בשל חוסר ניסיונו ונתן קרדיט לשחקנים הוותיקים.
עונת התחילה טוב עבור מונטוליבו.
במחזור הראשון הוא היה מבין המצטיינים במשחק נגד אמפולי ואף כבש שער יוצא דופן.
בתחילת שנת 2010, עקב עזיבתם של אז קפטן דריו דניאלי וסגן קפטן מרטין יורגנסן, התמנה מונטוליבו לקפטן של המועדון.
בסוף של , מונטוליבו סירב לחתום על הארכת חוזה, ובקיץ 2012 הפך לשחקן חופשי.
במאי 2012 הודיעה מאמן מילאן מאסימו אלגרי על צירופו של מונטוליבו למועדון לקראת העונה הקרובה.
ב-30 באוקטובר 2012, כבש את השער הראשון שלו במילאן בדקה ה-69 אחרי שמילאן נקלעה לפיגור 2-0 מול פלרמו והצליחה לחזור ל-2:2.
ב-25 בנובמבר 2012 לבש לראשונה את סרט הקפטן של המועדון עקב פציעתם של הקפטן הראשי מאסימו אמברוזיני והקפטן המשני כריסטיאן אביאטי.
ב-13 בנובמבר 2019 הודיע מונטוליבו על פרישה.
בצעירותו מונטוליבו שיחק בנבחרת איטליה עד גיל 21. ב-10 באוקטובר 2006 הבקיע את שער הניצחון בניצחון 1-2 נגד נבחרת ספרד במסגרת מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007. שבוע לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-2 על .
הוא נכלל בסגל המורחב של איטליה ליורו 2008 על ידי המאמן רוברטו דונאדוני אך לא נכלל בסגל הסופי ליורו.
בקיץ 2008 מונטוליבו השתתף במשחקים האולימפיים.
הוא הבקיע שער אחד בארבעה משחקים והודח ביחד עם איטליה ברבע הגמר על ידי .
מונטוליבו שיחק במדי הנבחרת האיטלקית גם בגביע הקונפדרציות 2009 ובמונדיאל 2010 כאשר שיחק בכל שלושת המשחקים עקב פציעתו של אנדראה פירלו.
ב-10 באוגוסט 2011 הבקיע מונטוליבו את השער הבינלאומי הראשון שלו במשחק ידידות נגד נבחרת ספרד שנגמר ב-1:2 לאיטליה.
ביורו 2012 ערך מונטוליבו 4 משחקים והגיע עם איטליה לגמר, שם הפסידה 4-0 לנבחרת ספרד.
מונטוליבו זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014, אך שבר את קרסולו במשחק הכנה מול נבחרת אירלנד והחמיץ את המונדיאל.
ריקרדו ואן ראיין (בהולנדית: Ricardo van Rhijn, נולד ב-13 ביוני 1991 בליידן שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בהירנפיין כמגן ימני ולעיתים כבלם.
ואן ראיין התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אייאקס אמסטרדם.
ב-21 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים בניצחון 1:3 נורדוייק בגביע ההולנדי.
ב-18 בדצמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0:4 על דן האג.
בעונת הפך לשחקן הרכב לאחר עזיבתו של גרגורי ואן דר ויל.
ב-14 בפברואר 2013 הבקיע את שערו הרשמי הראשון באייאקס בניצחון 0:2 נגד סטיאווה בוקרשט במסגרת שלב 32 הגדולות של הליגה האירופית.
ב-2 באוגוסט 2013 הבקיע את שערו הראשון בליגה בניצחון 0:3 נגד רודה.
ב-17 באוגוסט 2013 ספג כרטיס אדום ראשון בקריירה בהפסד 3:2 לא.ז.
ב-17 ביולי 2016 חתם בקלאב ברוז' הבלגית.
ב-30 באוגוסט 2017 הושאל לאלקמאר.
ב-2 באוגוסט 2019 חתם בהירנפיין.
בצעירותו ואן ראיין היה חלק מהנבחרות הצעירות של הולנד.
ב-2010 השתתף עם נבחרת הולנד עד גיל 19 באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19. ב-2012 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת וב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד .
כישרון העונה של אייאקס אמסטרדם (1):
ריקרדו אנריקה בּוֹצ'יני (בספרדית: Ricardo Enrique Bochini; נולד ב-25 בינואר 1954) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר, והיה מוכר בכינוי אֵל בּוֹצֶ'ה.
בוצ'יני שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת אינדפנדיינטה, והוא מסמליה הגדולים בכל הזמנים, שיאן ההופעות והתארים של המועדון.
כשחקן נבחרת ארגנטינה, זכה בוצ'יני באליפות העולם במונדיאל 1986.
בוצ'יני ניחן ביכולות מסירה גבוהות ומתוחכמות, וסגנון מסירותיו אף זכה לכינוי על שמו ("מסירות בוצ'יניות", בספרדית: Pase Bochinesco).
דייגו מראדונה, מגדולי הכדורגלנים בכל הזמנים, סיפר כי בוצ'יני היה מודל לחיקוי עבורו בילדותו.
בוצ'יני החל את דרכו כילד בקבוצת בלגראנו המקומית, שם רכש את יסודות המשחק.
בגיל 15 נסע עם אביו לבואנוס איירס, על מנת לנסות ולהצטרף לסן לורנסו, ולאחר מכן לבוקה ג'וניורס.
לבסוף, התקבל ב-1971 לקבוצת הנוער של אינדפנדיינטה.
הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת הייתה ב-25 ביוני 1972, כשנכנס כמחליף בהפסד 1-0 לריבר פלייט.
עוד בטרם הבכורה של בוצ'יני, זכתה הקבוצה בגביע ליברטדורס, ובמשחק הגביע הביניבשתי, בו הפסידה הקבוצה לאייאקס אמסטרדם, בוצ'יני לא שותף.
בשנה שלאחר מכן, הפך בוצ'יני לחלק מרכזי יותר בקבוצה, והחל בשיתוף פעולה פורה בחלק ההתקפי עם דניאל ברטוני בעונת הבכורה שלו בקבוצה.
השניים הובילו את הקבוצה לזכייה בגביע ליברטדורס ב-1973, שהבטיח לקבוצה השתתפות בגביע הביניבשתי מול אלופת אירופה, יובנטוס.
במשחק שהתקיים בסטדיו אולימפיקו ברומא ב-28 בנובמבר, כבש בוצ'יני בדקה ה-80 את השער היחיד במשחק, שהביא את התואר לאינדפנדיינטה.
שנה לאחר מכן, השלימה אינדפנדיינטה זכייה שלישית ברציפות בגביע ליברטדורס.
לאחר שהפסידה במשחק הראשון לסאו פאולו הברזילאית במשחק הראשון, ניצחה אינדפנדיינטה במשחק השני בתוצאה 2-0, כשאת השער הראשון במשחק כבש בוצ'יני.
הגמר הגיע למשחק שלישי בו ניצחה אינדפנדיינטה וזכתה בתואר.
ב-1975 גויס בוצ'יני לצבא הארגנטינאי, ועל אף שהצליח להמשיך ולשחק במקביל, הוא חווה ירידה ביכולתו.
למרות זאת, הבטיחה הקבוצה זכייה רביעית ברציפות, הראשונה (והיחידה עד כה) שעשתה זאת, ושלישית עבור בוצ'יני, בגביע ליברטדורס.
במקביל, הבטיחה הקבוצה שתי זכיות רצופות בגביע אינטראמריקנה, בוצ'יני כבש במשחק הראשון של גמר 1974, וכן במשחק הראשון של גמר 1975.
ב-1976 מונה חוסה פסטוריסה לתפקיד מאמן הקבוצה.
שנה אחר כך, לאחר שסיימה כסגנית אלופת המטרופוליטנו, זכה בוצ'יני, תחת פסטוריסה, בתואר אליפות ארגנטינה ראשון, כשהקבוצה זכתה באליפות הנסיונל.
הקבוצה פגשה למשחק גמר כפול את טאז'רס, וסיימה את המשחק הראשון בבית בשוויון 1-1. משחק הגומלין התקיים ב-25 בינואר 1978, יום הולדתו ה-24 של בוצ'יני.
למרות שהובילה במשחק בתוצאה 1-0, ספגה אינדפנדיינטה שני שערים, כשהשער השני מובקע באמצעות היד, ללא התערבות השופט.
שנה אחר כך, זכתה הקבוצה של פסטוריסה פעם נוספת בתואר הנסיונל, הפעם לאחר ניצחון על ריבר פלייט.
לאחר שוויון 0-0 במשחק הראשון, כבש בוצ'יני פעמיים בגומלין בדרך לניצחון 2-0 וזכייה בתואר.
שנה אחר כך עזב פסטוריסה, וקצב צבירת התארים של אינדפנדיינטה נעצר.
לאחר כחמש שנים ללא תואר, חזר פסטוריסה לקבוצה ב-1983, ואיתו הגיע חורחה בורוצ'גה, ששיתף פעולה עם בוצ'יני בחלק הקדמי.
הייתה זו אחת משנות השיא של בוצ'יני בקריירה.
הקבוצה זכתה באותה שנה בתואר אליפות המטרופוליטנו, ובוצ'יני זכה בתואר כדורגלן השנה בארגנטינה.
שנה לאחר מכן, זכתה הקבוצה בגביע ליברטדורס, הרביעי של בוצ'יני בקבוצה, ובגביע הביניבשתי השני שלו, לאחר ניצחון 1-0 על ליברפול.
בעונת , זכה בוצ'יני בתואר האליפות הרביעי והאחרון שלו בקבוצה.
ב-5 במאי 1991 ערך בוצ'יני את משחקו האחרון במדי הקבוצה, מול אסטודיאנטס לה פלאטה, ופרש ממשחק פעיל בגיל 37. בוצ'יני היה למלך ההופעות במדי הקבוצה בכל הזמנים, עם מעל ל-630 הופעות, והוא שיאן התארים במדי הקבוצה.
מסירותו ונאמנותו למועדון הפכו אותו לאחד הסמלים הגדולים בהיסטוריה של הקבוצה.
עם פרישתו אף אימן במשותף את הקבוצה בטורניר האפרטורה 1991.
על אף שהקריירה של בוצ'יני הייתה מהמרשימות באותה התקופה בארגנטינה, הוא לא זכה להצלחה גדולה בנבחרת ארגנטינה.
הוא החל את הקריירה הבינלאומית כשהיה בן 19 בלבד, ב-1973.
במסגרת ההכנות לטורניר מונדיאל 1978, זומן בוצ'יני למסע משחקים בברית המועצות ובפולין.
לאחר שחווה מספר פציעות, הוא הוחזר לסגל לסדרת משחקי ידידות באצטדיון הבונבוניירה.
למרות שבוצ'יני היה מתוכנן לקבל מקום בסגל של המאמן, ססאר לואיס מנוטי לקראת המונדיאל, הוא הוחלף לבסוף על ידי נורברטו אלונסו, ובכך החמיץ את הזכייה של נבחרתו בטורניר, ולא רשם הופעות בינלאומיות כלל באותה השנה.
יתרה מכך, אלונסו, מחליפו של בוצ'יני, נפצע במהלך הטורניר וכמעט ולא היה מעורב בזכייה.
לאחר שרשם הופעה בינלאומית אחת ב-1979, נגרע בוצ'יני מהסגל של מנוטי למשך חמש שנים, והחמיץ גם את טורניר מונדיאל 1982, למרות שהיה בשיא כושרו.
ב-1984, לאחר שמנוטי הוחלף בקרלוס בילארדו, חזר בוצ'יני בן ה-30 לסגל הנבחרת.
הוא נכלל בסגל ארגנטינה לקראת מונדיאל 1986, על פי בקשה מפורשת של כוכב הנבחרת דייגו מראדונה, שעבורו בוצ'יני היה מודל לחיקוי לפני ובמהלך הקריירה.
בשלב חצי הגמר פגשה ארגנטינה את .
מראדונה כבש פעמיים כדי להעלות את ארגנטינה ליתרון 2-0, ובדקה ה-85 קרא לבוצ'יני לעלות ולשחק.
בוצ'יני החליף את חורחה בורוצ'גה, כאות הוקרה לקריירה שלו.
דקות המשחק הנותרות הוקדשו למשחק מסירות מרשים בין מראדונה לבוצ'יני, בדרך לניצחון 2-0. היה זה משחקו האחרון של בוצ'יני במדי ארגנטינה.
בסך הכל צבר בוצ'יני 28 הופעות בינלאומיות.
אליפות ארגנטינה (4): (נסיונל), (נסיונל), (מטרופוליטנו),
ריקרדו גאייגו רדונדו (בספרדית: Ricardo Gallego Redondo; נולד ב-8 בפברואר 1959 במדריד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
גאייגו שיחק במרבית הקריירה בריאל מדריד בה גדל, והיה שותף לעשרה תארים בתשע עונות בקבוצה, בה שימש כבורג מרכזי במהלך שנות ה-80. לגאייגו 42 הופעות בנבחרת ספרד, אותה ייצג בין היתר בשני טורנירי מונדיאל ובשתי אליפויות אירופה.
גאייגו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ריאל מדריד.
כשסיים את גילאי הנוער, החל לשחק בקבוצת הבת של המועדון, ריאל מדריד קסטיליה.
בעונתו השנייה בקבוצה, עונת , העפיל עימה עד לגמר הגביע הספרדי, ואף כבש בשלב חצי הגמר מול ספורטינג חיחון.
בגמר פגשה קסטיליה את קבוצת האם שלה, ריאל מדריד, והובסה על ידה 6-1. גאייגו פתח בהרכב קסטיליה למשחק הגמר.
החל מעונת החל גאייגו לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון.
גאייגו פתח בהרכב של וויאדין בוסקוב כבר במחזור הראשון, בחוץ מול אלמריה, ובמחזור השני כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון הביתי 7-1 על אתלטיק בילבאו.
כבר בעונת הבכורה של השתלב גאייגו היטב בהרכב הקבוצה, ורשם 26 הופעות ליגה.
עונה אחר כך, זכה גאייגו עם קבוצתו בתואר הראשון שלו בקריירה, הגביע הספרדי.
גאייגו נותר שחקן הרכב משמעותי בקבוצה, שהחלה לצבור תארים נוספים החל מעונת , בה זכתה בגביע אופ"א.
גאייגו פתח בהרכב בשני משחקי הגמר מול וידאוטון, בסיומם ניצחה ריאל 3-1 בסיכום שני המשחקים.
עונה אחר כך השלימה הקבוצה זכייה שנייה ברציפות בגביע אופ"א, ושוב שיחק לאורך שני מפגשי הגמר, בסיומם ניצחה ריאל 5-3 את פ.צ.
החל מאותה עונה זכה גאייגו עם הקבוצה בארבע אליפויות ספרד רצופות ובגביע ספרדי אחד נוסף עד שסיים את דרכו בקבוצה בסיום עונת .
גאייגו ערך 250 הופעות ליגה במדי ריאל מדריד, ובתשע העונות במדיה זכה בארבע אליפויות, שני גביעים, שני גביעי אופ"א, הסופר קאפ הספרדי וגביע הליגה הספרדית.
לקראת עונת , עבר גאייגו לסרייה א', שם חתם במדי אודינזה.
על אף הסגל האיכותי, שכלל בין היתר גם את אבל באלבו ורוברטו סנסיני הארגנטינאים, סיימה אודינזה את העונה במקום ה-15, נקודה אחת בלבד מתחת לקו האדום, וירדה לסרייה ב'.
בסיום העונה חזר גאייגו למדריד, שם חתם במדי ראיו ואיקאנו ששיחקה אז בליגת המשנה.
לאחר שבעונה הראשונה שלו שיחק עם קבוצת המילואים של המועדון, חזר גאייגו לקבוצה הבכירה בעונת .
במהלך העונה הגיע לקבוצה חברו לשעבר של גאייגו לריאל מדריד ולנבחרת ספרד, חוסה אנטוניו קמאצ'ו, לתפקיד ראשון כמאמן, והוביל את ראיו בחזרה לליגה הבכירה מהמקום השני בטבלה.
בסיום העונה פרש גאייגו ממשחק פעיל בגיל 33.
גאייגו החל את הקריירה הבינלאומית תחת המאמן חוסה סנטמריה, במסגרת ההכנות למונדיאל 1982 שהתקיים במדינה.
הוא רשם את הופעת הבכורה שלו ב-24 בפברואר 1982, במשחק ידידות מול .
גאייגו עלה כמחליפו של ויקטור מוניוס בדקה ה-55, וכחצי שעה אחר כך כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, שקבע את תוצאת המשחק - 3-0 לספרד.
גאייגו זומן על ידי סנטמריה לסגל ספרד לטורניר, אך במהלכו רשם 12 דקות משחק בלבד, כשעלה כמחליף במשחק האחרון של שלב הבתים בו נוצחה ספרד 1-0 על ידי .
לאחר הטורניר, עם הגעתו של מיגל מוניוס לתפקיד המאמן, הפך גאייגו לשחקן הרכב משמעותי בנבחרת.
הוא זומן לסגל של מוניוס לקראת יורו 1984, ופתח בכל חמשת משחקיה של ספרד בטורניר, שהסתיימו בהפסד 2-0 בגמר ל.
גאייגו זומן לסגל של מוניוס לקראת מונדיאל 1986 במקסיקו.
לאחר שלא שותף במשחקה הראשון של ספרד בטורניר, חזר גאייגו להרכב ספרד בשאר ארבעת משחקיה בטורניר, בהם ניצחה את צפון אירלנד ו בשלב הבתים, גברה 5-1 על בשמינית הגמר, והפסידה בדו-קרב בעיטות עונשין מול ברבע הגמר.
הטורניר הבינלאומי האחרון של גאייגו בשורות ספרד היה טורניר יורו 1988, בו הודחה כבר בסיום שלב הבתים.
גאייגו פתח בהרכב בשני משחקיה הראשונים של ספרד בטורניר.
בסיום טורניר היורו, פרש גאייגו מכדורגל בינלאומי.
הוא ערך 42 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שני שערים.
לאחר פרישתו של גאייגו ממשחק, הוא נותר בתפקידים מנהלתיים ומקצועיים שונים בעולם הכדורגל, ביניהם שנתיים כיועץ טכני בראיו ואיקאנו שבמדיה פרש, ולאחר מכן תפקידי ניהול שונים בקבוצת האם שלו, ריאל מדריד.
בין השנים 2009 ל-2011, שימש גאייגו כפרשן במשחקיהן של ריאל מדריד ושל נבחרת ספרד, בשידורי תחנת הרדיו השנייה בגודלה בספרד, אונדה סרו.
ב-2011, עם מינויו של חוסה אנטוניו קמאצ'ו לתפקיד מאמן נבחרת סין, קיבל גאייגו את תפקיד עוזר המאמן, בו נותר עד לעזיבתו של קמאצ'ו ב-2013. השניים שיתפו פעולה בעבר בריאל מדריד ובנבחרת ספרד כשחקנים, וקמאצ'ו אף אימן את גאייגו כחצי עונה בראיו ואיקאנו.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםריאל מדריד קסטיליההליגה הספרדית השנייה343291ריאל מדרידהליגה הספרדית261314275254281312372182271אודינזהסרייה א'302ראיו ואיקאנוהליגה הספרדית השנייה00311סך הכול בקריירה37429
ריקרדו אנתוניו ג'אקוני (באיטלקית: Riccardo Giacconi; 6 באוקטובר 1931 - 9 בדצמבר 2018) היה פיזיקאי איטלקי.
הוביל את המחקרים של קרינת X לתקופה ארוכה.
חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2002 יחד עם ריימונד דייוויס ג'וניור ומסטושי קושיבה.
ג'אקוני נולד בג'נובה שאיטליה ואת ילדותו עבר במילאנו.
אמו של ג'אקוני הייתה מורה למתמטיקה ולפיזיקה בבית ספר תיכון וכן מחברת ספרי לימוד בגאומטריה, ואביו היה בעלים של עסק קטן.
הוריו נפרדו כשהיה בן שמונה.
חינוכו המוקדם לא היה שגרתי.
כיתה א' בבית ספר צבאי.
לאחר מכן למד בג'נובה ובמילאנו לסירוגין כשהוא גם נשאר כיתה וגרם לבעיות משמעת.
בזמן מלחמת העולם השנייה היה נער צעיר.
לאחר הפצצת מילאנו ב-1942 הוא עבר לגור עם דודתו בקרמונה, שם הייתה לו גישה לספריה גדולה שכללה גם ספרות קלאסית וג'אקוני בילה בה זמן רב והרבה לקרוא.
שם עשה את התקדמותו הגדולה בלימודים, ב-1944 שב למילאנו ובשנתו האחרונה בתיכון קפץ כיתה, היישר לאוניברסיטת מילאנו, בה סיים תואר דוקטור בפיזיקה בתוך 4 שנים.
ג'אקוני התחיל את עבודתו בקרניים הקוסמיות של קרינת X כעבור עשור מגלוי קרינת X מהשמש.
הוא הדריך מספר תצפיות והשגחה של המידע שהוביל לגלוי קרניים קוסמיות של קרינת X מחוץ למערכת השמש, כולל כוכב Scorpius X-1 ו-Crab Nebula סופרנובה.
ההישגים שלו עוררו עניין אצל מדענים אחרים שבתחילת דרכם באסטרונומית קרינת X.
בשנת 1981 ריקרדו ג'אקוני קבל את מדליית ברוס, וב-1999 שוגר טלסקופ החלל צ'נדרה שהיה ועד עכשיו הוא המכשיר החזק והיעיל ביותר, וג'אקוני הוא המדען שהציע אותו ב-1976.
ג'אקוני זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2002. הפרס הוענק לו "על תרומתו החשובה לאסטרופיזיקה, שהביאה לגילוי מקורות קרני הרנטגן הקוסמיים".
הוא קיבל מחצית מהפרס, וריימונד דייוויס ומסטושי קושיבה קיבלו רבע מהפרס הכספי כל אחד, על תגליותיהם בתחום אסטרונומיית ניוטרינו.
נפטר בסן דייגו, קליפורניה שבארצות הברית ב-9 בדצמבר 2018.
1987 - פרס וולף בפיזיקה
2002 - פרס נובל בפיזיקה
2003 - המדליה הלאומית למדעים
ריקרדו סרברה (בספרדית: Ricardo Cervera) הוא רקדן ומורה לבלט ממוצא ספרדי המתגורר בלונדון.
סרברה נולד בשנת 1976 במאלגה שבספרד וגדל בטורמולינוס שבחבל אנדלוסיה.
בגיל 7 החל ללמוד מחול לאחר שצפה עם אחותו בשידור של מופע הבלט רומיאו ויוליה בטלוויזיה, בהשתתפותם של מרגוט פונטיין ורודולף נורייב.
סרברה התמיד בלימודי הבלט במשך 10 שנים במקביל ללימודים בבית ספר רגיל.
בגיל 16, לאחר שהשתתף בתוכנית קיץ של האופרה המלכותית באנגליה, הוזמן סרברה להצטרף לבית הספר המלכותי לבלט ועבר לאנגליה.
עם סיום לימודיו בשנת 1993 הצטרף ללהקת הבלט המלכותי, בשנת 1996 קודם לדרגת ארטיסט ראשון, בשנת 1999 לדרגת סולן ובשנת 2002 הגיע לדרגת סולן ראשון.
ב-2014 מונה סרברה כאסיסטנט של מנהל הבלט, ושנה לאחר מכן פרש מקריירת הריקוד.
סרברה הוכשר כקורפטיטור בתוכנית חונכות של קרן פרדריק אשטון ועבד כאסיסטנט של הכוריאוגרף ליאם סקרלט, בין השאר על הפקת הבלט הנזל וגרטל.
הוא גם יצר מספר תפקידים, כולל מיילס (תור הבורג) ותפקידים ב-מר וורדלי החכם, חדר הטבחים, טרייסט, שלושה שירים - שני קולות, קונטרפונקט חשמלי, אינפרה, תרגיל אש חיה ו-24 פרלודים.
לאורך השנים לימד סרברה בלט בספרד, יפן ומדינות נוספות, ומאז 2019 הוא מלמד בבית הספר של הבלט המלכותי בלט קלאסי לגברים, pas de deux ורפרטואר, כולל יצירות מפתח מהבלט המלכותי.
במהלך מגפת הקורונה התנסה לראשונה בלימוד בלט מרחוק וללא אפשרות לשימוש בסטודיו.
רומיאו ויוליה - בתפקיד מרקוציו
מנון - בתפקיד הראשי של מנון לסקו
מפצח האגוזים - בתפקיד הנס-פיטר
הנערה הסוררת - בתפקיד כפול של קולאס ואלן
סינדרלה - בתפקיד ליצן החצר
סיפור החורף - בתפקיד אנטיגונוס
אגם הברבורים - לצד לאורה מוררה
סרברה מתגורר בלונדון עם בן זוגו, העובד בטלוויזיה כמפיק-במאי של סרטי תולדות האמנות.
ריקרדו אנטוניו לה וולפה גוורצ'וני (בספרדית: Ricardo Antonio La Volpe Guarchoni; נולד ב-6 בפברואר 1952 בבואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת השוער, וכיום מאמן כדורגל.
לה וולפה שיחק כשוער בליגות הבכירות בארגנטינה ובמקסיקו.
הוא ערך שמונה הופעות במדי נבחרת ארגנטינה, ונכלל בסגל הזוכה של מונדיאל 1978, בו שימש כשוער שני.
הוא אימן קבוצות שונות בארגנטינה ובמקסיקו, שם הוביל את אטלנטה לזכייה באליפות, וכן אימן את נבחרות ו.
לה וולפה החל את קריירת המשחק במדי באנפילד ב-1971. לאחר ששיחק במדיה שנתיים בליגה הבכירה, ירד עמה לליגת המשנה לעונה אחת, שבסיומה העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הראשונה.
לאחר חמש שנים בבאנפילד עבר לה וולפה לסן לורנסו, ובמהלך עונת , לאחר ארבע שנים בסן לורנסו, עבר לליגת העל המקסיקנית כשחתם בקבוצת אטלנטה.
לה וולפה נהנה מתקופה טובה של המועדון, ששיאה בעונת בה אטלנטה סיימה עם המאזן הטוב ביותר בליגה הסדירה, והעפילה עד לגמר הפלייאוף שם נכנעה לטיגרס בדו-קרב בעיטות עונשין.
בתום אותה עונה עבר לה וולפה לאואקסטפק מתחתית הליגה הבכירה, וב-1983, לאחר פחות משתי עונות, פרש ממשחק פעיל בגיל 31.
לזכותו של לה וולפה שמונה הופעות במדי ארגנטינה, אותן ערך בשנים 1975 ו-1976. הוא זומן כשוער מחליף לסגל של ססאר לואיס מנוטי לקראת מונדיאל 1978, וזכה עם הנבחרת בתואר אלופת העולם.
לה וולפה לא שיחק כלל במהלך הטורניר.
לה וולפה החל את קריירת המשחק בעונת בקבוצתו אואקסטפק, בה שימש בפתיחת העונה כשוער פעיל, ופרש כדי להתרכז בתפקיד המאמן.
לה וולפה הצליח להציל את הקבוצה מירידה באותה עונה, ועונה אחר כך נמכר הזיכיון של הקבוצה, ששינתה את מרכזה לעיר פואבלה ופעלה תחת השם אנחלס דה פואבלה.
לה וולפה הוביל כמאמן את הקבוצה החדשה במשך שתי עונות, עד שסיים את תפקידו בשנת 1986.
לאחר שנתיים מחוץ למגרשים, חזר לה וולפה למועדון הראשון שלו ככדורגלן במקסיקו, אטלנטה.
ההצלחה של המועדון בעונת הייתה מעבר למצופה, כשסיימה במקום השני בטבלה בעונה הסדירה.
עם זאת, היא לא הצליחה לעבור את שלב הבתים ולהעפיל לגמר.
בתום העונה עבר לאמן את גוודלחרה, אך לא החזיק מעמד בתפקיד זמן רב.
הוא היה המאמן הראשון מתוך ארבעה שהובילו את הקבוצה באותה העונה.
לה וולפה חזר לאמן בעונת , כשהוביל את קרטרו בליגה הבכירה.
בעונת חזר לה וולפה לקדנציה שנייה כמאמן אטלנטה, שחזרה לשחק בליגה הבכירה באותה עונה.
הבעלים של אטלנטה החזיק בנוסף גם בקבוצת קרטרו, ובחר להעביר את לה וולפה לאמן את הקבוצה.
תחת לה וולפה הייתה אטלנטה להפתעת העונה, כשסיימה עם המאזן הטוב ביותר בעונה הסדירה והעפילה לרבע גמר הפלייאוף.
בשלב זה הודחה הקבוצה על ידי קרוס אסול, לאחר שוויון 5-5 במפגש הכפול ובעקבות חוק שערי חוץ.
עונה אחר כך, בעונת , התקשתה אטלנטה בעונה הסדירה והשיגה רק את הכרטיס האחרון לפלייאוף.
בשלב רבע הגמר השיגה אטלנטה ניצחון כפול ומרשים על נקקסה, הקבוצה בעלת המאזן הטוב ביותר בעונה הסדירה.
בחצי הגמר עברה אטלנטה את לאון, והעפילה לגמר הפלייאוף מול מונטריי.
בסיכום שני מפגשי הגמר השיגה אטלנטה 4-0 מרשים, כולל 3-0 במגרשה של מונטריי, ותחת הדרכתו של לה וולפה זכתה באליפות מקסיקו לראשונה מזה 46 שנים.
לאחר אותה עונה, התקשתה אטלנטה של לה וולפה להגיע להישגים, והוא סיים את דרכו בקבוצה במהלך עונת , בה סיימה הקבוצה במאזן מהחלשים בליגה.
ב-1996, לאחר שהוכיח את יכולתו כמאמן באטלנטה, התמנה לה וולפה לתפקיד מאמן קלוב אמריקה.
הקדנציה של לה וולפה במועדון הייתה קצרה במיוחד וכללה 11 משחקים בלבד, בהם לא הצליחה הקבוצה לייצר רצף של תוצאות טובות, והוא פוטר מתפקידו בעקבות תבוסה 5-0 לגוודלחרה.
לקראת טורניר החורף (אינביירנו) 1997 התמנה לה וולפה לתפקיד מאמן אטלס.
באותו טורניר הוביל לה וולפה את אטלס לרבע הגמר, ובטורנירי החורף והקיץ של 1998 הוביל אותה לחצי הגמר, שם הודחה פעמיים על ידי נקקסה.
בטורניר קיץ 1999, לאחר שלושה ניסיונות לא מוצלחים, הוביל לה וולפה את אטלס לגמר הפלייאוף, בו השתתפה הקבוצה לראשונה מאז ייסוד השיטה.
אטלס סיימה במאזן השני בטיבו בליגה, והדיחה בפלייאוף את מנרקס מורליה וקרוס אסול.
היא פגשה בגמר את דפורטיבו טולוקה, ולאחר ששני המפגשים הסתיימו בשוויון, נחלה אטלס הפסד בדו-קרב בעיטות עונשין והחמיצה את ההזדמנות לזכות בתואר.
בטורניר החורף של אותה שנה, הציגה אטלס את אחת העונות הסדירות הטובות בתולדותיה.
היא ספגה הפסד אחד בלבד וניצחה 11 מתוך 17 משחקיה.
היא המשיכה את העונה הטובה ברבע גמר הפלייאוף כשהדיחה את אסטודיאנטס טקוס, אך נכנעה לבסוף בחצי הגמר למי שזכתה בסופו של דבר באליפות באותה עונה, פצ'וקה.
בשנת 2000 הוביל לה וולפה את הקבוצה לראשונה בתולדותיה לגביע ליברטדורס, לאחר שעלתה מהטורניר המוקדם.
בשלב הבתים סיימה הקבוצה במקום השני בבית שכלל בנוסף את קורינתיאנס, קלוב אולימפיה וליגה דה קיטו.
בשלב שמינית הגמר הדיחה אטלס את אתלטיקו ג'וניור ברנקייה הקולומביאנית, ונעצרה לבסוף רק ברבע הגמר, מול האלופה המכהנת פלמיירס.
לה וולפה נותר בקבוצה עד לסיום טורניר קיץ (וראנו) 2001. בסך הכול הדריך לה וולפה את הקבוצה במשך שמונה טורנירים על פני ארבע שנים, ובכולם הוביל אותה לפלייאוף על האליפות.
ביולי 2001, לקראת טורניר אינביירנו של אותה שנה, התמנה לה וולפה לתפקיד מאמן דפורטיבו טולוקה.
כבר בטורניר הראשון בקבוצה הוביל לה וולפה את טולוקה למאזן השני בטיבו בליגה, עם שני הפסדים בלבד בעונה הסדירה.
הקבוצה אף הדיחה את גוודלחרה ברבע גמר הפלייאוף, אך נעצרה על ידי פצ'וקה בחצי הגמר.
פצ'וקה המשיכה לזכייה באליפות באותה עונה.
גם בטורניר הבא, חורף 2002, סיימה הקבוצה במאזן השני בטיבו בליגה, אך הפעם נעצרה כבר ברבע הגמר על ידי נקקסה.
לאחר אותו טורניר הפכו טורנירי האיניביירנו והווראנו לטורנירי אפרטורה וקלאוסורה.
בטורניר הראשון, האפרטורה של 2002, הוביל לה וולפה את הקבוצה לעונה מוצלחת נוספת, אך עזב את הקבוצה לפני שלב הפלייאוף כדי להתמנות לתפקיד מאמן נבחרת מקסיקו.
הקבוצה המשיכה לזכייה באליפות באותה עונה.
לה וולפה נכנס לתפקיד מאמן הנבחרת בשלהי שנת 2002. הטורניר המשמעותי הראשון שלו החל פחות משנה אחר כך, גביע הזהב 2003. כבר במשחק הראשון בטורניר הוביל לה וולפה את מקסיקו לניצחון 1-0 על החזקה.
מקסיקו המשיכה משלב הבתים לרבע הגמר, שם הביסה 5-0 את , ולא עצרה גם בחצי הגמר עם 2-0 על .
בגמר פגשה בפעם השנייה בטורניר את ברזיל, ושחזרה את התוצאה מהמשחק הראשון, 1-0 בהארכה שהעניק לה את התואר בפעם השביעית בתולדותיה.
בקופה אמריקה 2004 הוביל לה וולפה את מקסיקו לניצחון 1-0 על בשלב הבתים, בדרך למקום הראשון בבית.
מקסיקו נעצרה ברבע הגמר על ידי ברזיל והובסה 4-0. מקסיקו נעצרה גם ברבע גמר גביע הזהב 2005, אך במקביל העפילה ממוקדמות מונדיאל 2006 בקלות יחסית, והציגה טורניר מרשים בגביע הקונפדרציות 2005 בגרמניה.
מקסיקו שוב השיגה ניצחון 1-0 על ברזיל בשלב הבתים, והעפילה לחצי הגמר מהמקום הראשון בבית.
בשלב זה מול ארגנטינה הפסידה מקסיקו רק בדו-קרב פנדלים לאחר שוויון 1-1 בהארכה.
במשחק על המקום השלישי מול המארחת, שוב הקשתה מקסיקו על יריבה מהצמרת העולמית.
המשחק הסתיים בשוויון 3-3 וגרמניה השיגה את הניצחון רק בהארכה, 4-3 בסיום.
בזכות תוצאות אלו במוקדמות המונדיאל ובגביע הקונפדרציות, העפילה מקסיקו של לה וולפה עד למקום הרביעי בדירוג העולמי של פיפ"א.
בטורניר מונדיאל 2006 בגרמניה, הוביל לה וולפה את נבחרתו לניצחון 3-1 במשחק הפתיחה מול .
לאחר שוויון 0-0 מול והפסד 2-1 ל, העפילה מקסיקו לשמינית הגמר.
בשלב זה פגשה מקסיקו את ארגנטינה, ואף עלתה ליתרון מוקדם כבר לאחר שש דקות.
ארגנטינה הצליחה להשוות במהרה, תוצאה שנשמרה עד לסיום המשחק והובילה את הקבוצות להארכה.
במהלך ההארכה והשיגה ארגנטינה את הניצחון עם שער שנכבש שמונה דקות מפתיחתה.
מיד בתום ההפסד לארגנטינה, התפטר לה וולפה מתפקידו לאחר קרוב לארבע שנים.
עם עזיבתו את הנבחרת בתום המונדיאל, פנתה קבוצת בוקה ג'וניורס ללה וולפה במטרה שייכנס לתפקיד המאמן.
בתחילה סירב לה וולפה להצעה, בטענה כי אחרי שנים רבות בכדורגל המקסיקני הוא לא מכיר טוב מספיק את הכדורגל במולדתו.
עם זאת, המשך חיפושיה של בוקה אחרי מחליף לאלפיו באסילה, שיועד להיכנס לתפקיד מאמן בספטמבר של אותה שנה, וסירובו של דייגו מראדונה להתמנות לתפקיד, הביאו את לה וולפה להפוך את החלטתו ולחתום כמאמן הקבוצה, שהחזיקה בשתי אליפויות רצופות וחיפשה זכייה שלישית ברציפות.
בוקה, שפתחה את העונה עם שישה ניצחונות בשישה משחקים תחת באסילה, איבדה נקודות ראשונות כבר בבכורה של לה וולפה, בשוויון 0-0 מול העולה החדשה גודוי קרוס.
בוקה המשיכה לגמגם בפתיחת הקדנציה של לה וולפה, ונחלה הפסד בסופר קלאסיקו במחזור העשירי, 3-1 לריבר פלייט.
מספר ימים אחר כך ספגה הקבוצה מכה נוספת, כשהודחה בשמינית גמר גביע סודאמריקנה, בדו-קרב פנדלים מול נסיונל.
לאחר הפתיחה המהוססת, הצליח לה וולפה לייצב את הקבוצה, וכשנותרו שני מחזורים לסיום העונה, הציגה בוקה מאזן של הפסד אחד (ההפסד לריבר במחזור העשירי) ופער של ארבע נקודות מסגניתה, אסטודיאנטס לה פלאטה של המאמן דייגו סימאונה.
בוקה הייתה צריכה ניצחון אחד בלבד על מנת להבטיח את הזכייה באליפות, אך קרסה במחזורי הסיום ורשמה שני הפסדים רצופים, לבלגראנו וללנוס.
אסטודיאנטס הצליחה להשוות את כמות הנקודות בפסגה, ונקבע משחק מכריע על התואר.
במשחק שנערך ב-13 בדצמבר 2006, גברה אסטודיאנטס 2-1 על בוקה וזכתה באליפות ארגנטינה על חשבונה של בוקה.
לה וולפה, שהצהיר טרם המשחק כי יתפטר במקרה של הפסד, עמד במילתו ועזב את הקבוצה.
ב-21 בדצמבר 2006, כשבוע לאחר התפטרותו, החליף לה וולפה את מיגל אנחל רוסו בוולס סארספילד, לאחר שרוסו נבחר להחליפו בבוקה.
לה וולפה נותר מתפקידו במשך פחות משנה, בה לא הצליח להצעיד את הקבוצה להישגים ועזב לאחר טורניר אפרטורה 2007.
בינואר 2008 חזר לה וולפה למקסיקו, כשהתמנה לתפקיד מאמן מונטריי.
הקבוצה סיימה את שני הטורנירים החולפים מחוץ לפלייאוף האליפות, כולל מאזן מהגרועים בליגה בטורניר האחרון.
הטורניר הראשון של לה וולפה בקבוצה היה טורניר קלאוסורה 2008, ועל אף התחלה מהוססת הצליחה הקבוצה להגיע לפלייאוף האליפות מהמקום השמיני.
הקבוצה הציגה התקפה מגוונת בכיכובם של מלך שערי הליגה אומברטו סואסו הצ'יליאני וחלוץ הנבחרת חארד בורגטי, והדיחה במפתיע ברבע גמר הפלייאוף את גוודלחרה, הקבוצה בעלת המאזן הטוב בטורניר.
מונטריי נעצרה בחצי הגמר על ידי סנטוס לגונה, שהמשיכה לזכייה באליפות באותה עונה.
מונטריי, מעודדת מהיכולת תחת לה וולפה, פתחה היטב את הטורניר הבא, אפרטורה 2008, אך בהמשך נקלעה לתקופה רעה וסיימה במאזן ה-15 מתוך 18 בליגה ונותרה מחוץ לפלייאוף.
בסיום הטורניר, ובין היתר בעקבות מחלוקת כלכלית, לא חודש חוזהו של לה וולפה שעזב את הקבוצה לאחר כשנה בלבד.
ב-28 בינואר 2009 התמנה לה וולפה בשנית לתפקיד מאמן אטלס.
לה וולפה היה זכור לטובה במועדון מהקדנציה הראשונה והמוצלחת, אך לא הצליח להגיע לאותם ההישגים בקדנציה השנייה, ואטלס נותרה מחוץ לפלייאוף.
ב-18 בנובמבר, בעקבות רצף תוצאות לא מוצלחות, סיים לה וולפה את תפקידו בקבוצה.
בקיץ 2010 התמנה לה וולפה לתפקיד הבינלאומי השני בקריירה, מאמן נבחרת קוסטה ריקה, בחוזה עד ליוני 2014. הטורניר הראשון שלו כמאמן הנבחרת היה קופה סנטרואמריקאנה 2011 בפנמה.
קוסטה ריקה העפילה לגמר הטורניר, תוך שהיא מדיחה בדרך את המארחת בחצי הגמר בדו-קרב פנדלים, אך בגמר נוצחה 2-1 על ידי , במה שהיה הפסדו הראשון של לה וולפה כמאמן הנבחרת.
כחצי שנה אחר כך הוביל לה וולפה את נבחרתו בגביע הזהב 2011. בשלב הבתים הביסה קוסטה ריקה 5-0 את במשחק הפתיחה, ובמשחק האחרון של שלב הבתים הובסה בעצמה 4-1 על ידי נבחרתו הקודמת של לה וולפה, מקסיקו, שהובילה 4-0 אחרי פחות מארבעים דקות.
על אף התבוסה העפילה קוסטה ריקה לרבע הגמר, שם שוב נוצחה על ידי הונדורס, הפעם בדו-קרב פנדלים.
חודש בלבד לאחר גביע הזהב, הוביל לה וולפה את נבחרתו בקופה אמריקה 2011 בארגנטינה.
קוסטה ריקה שיחקה בטורניר במקומה של שהוזמנה במקור לטורניר, אך ביטלה את השתתפותה כחודשיים לפני הטורניר בעקבות רעידת האדמה והצונמי בסנדאי והוחלפה על ידי קוסטה ריקה.
בעקבות השתתפותה כאורחת, הונחתה קוסטה ריקה על ידי CONCACAF לרשום לטורניר את שחקני הנבחרת עד גיל 23, מחוזקים בעד חמישה שחקנים מבוגרים יותר.
הנבחרת הורכבה כולה משחקני הליגה המקומית, למעט ג'ואל קמפבל מארסנל.
קוסטה ריקה רשמה ניצחון אחד בטורניר, 2-0 על , אך הפסידה פעמיים, 1-0 ל במשחק הפתיחה ו-3-0 למארחת במשחק השלישי, והודחה כבר בסיום שלב הבתים.
ב-12 באוגוסט 2011, שבועיים לאחר הטורניר וכשנה בלבד לאחר שהתמנה לתפקיד, התפטר לה וולפה מאימון הנבחרת, בין היתר בשל חוסר בדמויות מפתח בסגל, לטענתו.
כשלושה שבועות לאחר פתיחת טורניר אפרטורה 2011 בארגנטינה, התמנה לה וולפה למאמן קבוצת באנפילד, מועדון נעוריו ככדורגלן.
תפקידו במועדון הסתיים לאחר כשלושה חודשים בלבד, ב-14 בדצמבר, אז פוטר לה וולפה לאחר שלא הצליח להעלות את הקבוצה מהמקום האחרון, וקבוצתו הציגה יכולת ירודה שנקשרה בין היתר למערכת יחסים מתוחה עם שחקני הקבוצה.
ב-1 באפריל 2014, ארבעה מחזורים לסיום הקלאוסורה של אותה עונה, חזר לה וולפה לקדנציה שנייה בגוודלחרה.
במשחק הראשון הוביל לה וולפה את הקבוצה לניצחון, אך עד לסיום העונה הסדירה בסוף החודש לא הצליח להשיג ניצחון נוסף עם הקבוצה.
ב-30 באפריל, בסיום העונה הסדירה וכחודש לאחר מינויו של לה וולפה, הודיע נשיא המועדון חורחה ורגארה כי לה וולפה סיים את דרכו במועדון בעקבות תלונה של חברת צוות במועדון על התנהגות בלתי הולמת של לה וולפה כלפיה.
בין הצדדים נפתחה תביעה משפטית, בעטיה לא יכול היה לה וולפה לאמן.
לאחר שהצדדים הגיעו להסכמות ב-7 באפריל 2015, קיבל לה וולפה את האישור לחזור ולאמן במקסיקו.
ב-28 במאי 2015 התמנה לה וולפה לתפקיד מאמן צ'יאפס.
בטורניר הראשון שלו על הקווים, אפרטורה 2015, הוביל לה וולפה את הקבוצה למאזן הרביעי בטיבו בליגה ולפלייאוף האליפות, בו הודחה כבר ברבע הגמר על ידי טיגרס.
ב-22 בספטמבר 2016 חזר לה וולפה לקדנציה שנייה בקלוב אמריקה.
הוא הוביל את הקבוצה למקום השני בטורניר האפרטורה של עונת , לאחר שהקבוצה העפילה לפלייאוף מהמקום החמישי בטבלה, העפילה עד לגמר, ושם נוצחה בדו-קרב פנדלים על ידי טיגרס.
בגביע העולם למועדונים 2016 סיימה קלוב אמריקה בהדרכתו של לה וולפה במקום הרביעי, לאחר שהודחה בחצי הגמר על ידי ריאל מדריד וניצחה במשחק על המקום השלישי את אתלטיקו נסיונל.
ריקרדו ראובן פצ'יפיצ'י (באיטלקית: Riccardo Reuven Pacifici; 18 בפברואר 1904 – 12 בדצמבר 1943) היה רב וסופר יהודי-איטלקי.
שימש כרב קהילת יהודי ג'נובה בעת שנרצח במחנה ההשמדה אושוויץ במהלך השואה.
שימש כמשנה לרב קהילת ונציה בשנים 1930-1928, כמנהל בית המדרש לרבנים ברודוס מ-1930 והתמנה גם כרב הראשי של יהודי רודוס ושימש בתפקיד זה עד 1936. ב-1935 פרסם את ספרו הראשון שעסק בכתובות של בית הקברות היהודי העתיק בוונציה.
מ-1936 ועד גירושו לאושוויץ ב-1943 שימש כרב הראשי של קהילת ג'נובה.
ב-1939 פרסם ספר שעסק בבית הכנסת בג'נובה (שנחנך ב-1935) ובתולדות הקהילה היהודית בעיר במאה ה-17 וה-18.
במשך שנות מלחמת העולם השנייה המשיך למלא את תפקידו כרב הקהילה.
בשנים 1943-1942 ערך מספר מסעות למחנה המעצר פרמונטי די טרזיה שליד קוזנצה במחוז קלבריה שבדרום איטליה במטרה להעניק תמיכה מוסרית ורוחנית לעצורים שם ולספק להם שירותי דת.
ב-1943 אף יצא ספרו השלישי שהיה אנתולוגיה של מדרשים שעסקו בסיפורי ודמויות המקרא.
למרות שסוכן ביתו בג'נובה, אנריקו סרג'אני, הכין עבורו בביתו מחבוא ואף הזהיר אותו לבל יצא לרחוב, התעקש פצ'יפיצ'י לצאת מדי בוקר לפתוח את בית הכנסת בעיר.
ב-3 בנובמבר 1943, הוסגר פצ'יפיצ'י לנאצים ונשלח למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נרצח יחד עם אשתו, ונדה לבית אבנעים, ובני משפחה נוספים.
בניו, עמנואל ורפאל, ניצלו לאחר שהוסתרו באותה עת במנזר בסטיניאנו, הסמוך לפירנצה.
נכדו, ריקרדו (בנו של עמנואל), שימש בין השנים 2008 ל-2015 כראש הקהילה היהודית ברומא.
ב-1994 וב-1995 הכיר מוסד יד ושם בבני הזוג סרג'אני ובשלוש אמהות מנזר באזור פירנצה שסייעו בהסתרת יהודים זמן השלטון הגרמני באיטליה כחסידי אומות העולם.
כיכר קטנה בג'נובה נקראת מ-1966 על שמו, Largo Riccardo Pacifici.
כמו כן, דרך כפרית הסמוכה למחנה המעצר פראמונטי שבקלבריה נקראת Viale Riccardo Pacifici.
ב-2012 הוצבה אבן נגף הנושאת את שמו בפסאז' גלריה מציני שבג'נובה, שם נעצר על ידי הנאצים.
ריקרדו פרי (; נולד ב-20 באוגוסט 1963 בקרמה) הוא כדורגלן ומאמן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם.
פרי שיחק לאורך רוב הקריירה בקבוצת נעוריו אינטר מילאנו.
הוא זכה עם הקבוצה פעמיים בגביע אופ"א, וכן באליפות איטליה ובקופה איטליה.
פרי ערך 45 הופעות במדי נבחרת איטליה, וייצג אותה בין היתר בטורנירי יורו 1988 ומונדיאל 1990.
פרי החל את דרכו בקבוצת הנוער של אינטר מילאנו.
לקראת עונת עלה פרי לשחק בשורות הקבוצה הבוגרת, וב-11 באוקטובר 1981 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בניצחונה הביתי של אינטר 3-2 על צ'זנה.
פרי סיים את העונה עם שתי הופעות בלבד, ולא שותף בזכייתה של אינטר בקופה איטליה עם ניצחון על טורינו במשחק הגמר.
החל מעונת , תפס פרי מקום קבוע במרכז ההגנה של אינטר.
הגעתו של המאמן ג'ובאני טרפטוני לקבוצה בעונת שדרגה את יכולתה של הקבוצה, ופרי היה מהבולטים בזכייתה של הקבוצה באליפות איטליה לעונת .
הוא שותף ב-31 מתוך 34 משחקיה של הקבוצה בליגה, בעונה בה ספגה הקבוצה 19 שערים בלבד ברך לזכייה בפער של 11 נקודות מנאפולי.
בעונת , בעונתו האחרונה של טרפטוני, השתתפה הקבוצה בגביע אופ"א והשלימה זכייה ראשונה בתולדותיה במפעל.
פרי ערך עשר הופעות במסגרת הטורניר באותה העונה, כולל בשני משחקי הגמר מול רומא שהסתיימו בניצחונה המצטבר של אינטר בתוצאה 2-1.
בעונת זכתה הקבוצה בפעם השנייה בגביע אופ"א, לאחר צמד מפגשי גמר מול אוסטריה זלצבורג.
במשחק הראשון, בו ניצחה אינטר 1-0 בחוץ את האוסטרים, עלה פרי מהספסל בדקה ה-75. אינטר ניצחה בתוצאה זהה גם בבית, במשחק בו עלה פרי שוב כמחליף, הפעם לאחר 67 דקות.
בסך הכול ערך פרי שבע הופעות במסגרת הטורניר באותה העונה.
בסיום אותה העונה סיים פרי את דרכו באינטר לאחר 13 עונות במדי הקבוצה הבוגרת.
לזכותו 290 הופעות ליגה במדי אינטר, ובסך הכול 418 הופעות בהן כבש שמונה שערים.
לקראת עונת עבר פרי לסמפדוריה יחד עם חברו לקבוצה וולטר זנגה, כחלק מעסקת החליפין במסגרתה עשה ג'אנלוקה פליוקה את הדרך ההפוכה.
לאחר שתי עונות, בהן ערך 36 הופעות ליגה במדי סמפדוריה, פרש פרי ממשחק פעיל בגיל 33.
עם פרישתו ממשחק חזר פרי לאינטר, הפעם על תקן מאמן נוער בקבוצה.
המינוי לא החזיק מעמד עד לתום העונה, ופרי עזב לאחר מספר מחלוקות מול נשיא הקבוצה מאסימו מוראטי.
לקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן פאביה מהליגות הנמוכות, אך סיים את דרכו לאחר 14 מחזורים בלבד ולא שב עוד לתפקיד המאמן.
פרי החל את דרכו בנבחרת איטליה הצעירה, אותה ייצג פעמיים באליפות אירופה עד גיל 21. ב-אליפות אירופה לנבחרות צעירות 1984 העפיל עם הנבחרת הצעירה עד לחצי גמר המפעל.
באותו הקיץ היה פרי שותף לטורניר הכדורגל באולימפיאדת לוס אנג'לס, בו סיימה איטליה רביעית.
שנתיים אחר כך, ב-אליפות אירופה לנבחרות צעירות 1986, העפיל פרי עם נבחרתו לגמר המפעל, שם נוצחה איטליה בדו-קרב בעיטות עונשין לספרד.
ב-6 בדצמבר 1986 החל פרי את דרכו בנבחרת איטליה הבוגרת, תחת המאמן אזליו ויצ'יני.
הוא פתח בניצחון 2-0 על במסגרת מוקדמות יורו 1988, ואף כבש את השער הראשון לזכות איטליה במשחק, לאחר 12 דקות בלבד.
פרי נטל חלק בשישה משחקים מתוך השמונה של נבחרתו במוקדמות היורו, וסייע לה להעפיל לטורניר הגמר מהמקום הראשון בבית.
במשחקי ההכנה לטורניר כבש פרי את שערו השני בנבחרת, במשחק ידידות מול .
הוא זומן לסגל איטליה ליורו 1988 בגרמניה המערבית על ידי ויצ'יני, ופתח בהרכב בכל משחקיה של איטליה בטורניר.
בשלב הבתים פתחה איטליה בשוויון 1-1 עם המארחת, והמשיכה עם ניצחונות 1-0 על ו-2-0 על .
בחצי הגמר, עם פרי בהרכב, הפסידה איטליה 2-1 ל.
איטליה נבחרה לארח את מונדיאל 1990, ולכן לא נטלה חלק בטורניר המוקדמות.
במהלך השנתיים בין טורניר היורו למונדיאל, שותף פרי ב-12 משחקי ידידות, בהם כבש פעמיים - לרשתן של ו.
פרי זומן לסגל הנבחרת לקראת המונדיאל, ושותף בכל משחקיה של איטליה בטורניר.
פרי פתח בהרכב בכל משחקי שלב הבתים, אותו סיימה איטליה במקום הראשון בבית עם מאזן מושלם של שלושה ניצחונות ואפס שערי חובה (מול , ו).
איטליה, עם פרי בהרכב, צלחה את שמינית הגמר עם 2-0 על ואת רבע הגמר עם 1-0 על , ובכך השלימה רצף של שישה ניצחונות רצופים ללא ספיגה.
פרי שמר על מקומו בהרכב גם בהפסדה של איטליה בדו-קרב פנדלים לאחר 1-1 מול , בו לא לקח הבלם חלק.
במשחק על מקום השלישי, בו גברה איטליה 2-1 על בסיומו של טורניר מוצלח, עלה פרי מהספסל בדקה האחרונה.
פרי לא זכה להיכלל בנבחרת הטורניר, בה היה מקום לשלושה שחקני הגנה, אך צמד חבריו להגנה פאולו מלדיני ופרנקו בארזי כן נכללו בה.
לאחר טורניר המונדיאל פחתו דקות המשחק של פרי.
הוא היה שותף לכישלונה של איטליה להעפיל ממוקדמות יורו 1992, וב-6 ביוני 1992 שיחק את משחקו הבינלאומי האחרון, שוויון 1-1 מול ארצות הברית בטורניר ידידות.
בסך הכול ערך פרי 45 הופעות במדי איטליה, בהן כבש ארבעה שערים.
ריקרדו עומאר ג'וסטי (בספרדית: Ricardo Omar Giusti; נולד ב-11 בדצמבר 1956) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
ג'וסטי שיחק לאורך כל הקריירה במולדתו ארגנטינה, ובעיקר באינדפנדיינטה עמה זכה בשתי אליפויות ארגנטינה, בגביע ליברטדורס ובגביע הביניבשתי.
לזכותו של ג'וסטי 53 הופעות במדי , עמה זכה במונדיאל 1986 ועמה העפיל לגמר מונדיאל 1990. בנוסף, ייצג את הנבחרת בשלושה טורנירי קופה אמריקה.
ג'וסטי החל את קריירת המשחק במדיה של ניואל'ס אולד בויס, בעונת בליגת העל הארגנטינאית.
שנה אחר כך כבר היה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, בה רשם 108 הופעות ליגה וכבש עשרה שערים.
ג'וסטי שיחק בקבוצה עד לעונת , שבמהלכה עבר לשחק בארחנטינוס ג'וניורס, לצידו של דייגו מראדונה.
בעונת עבר ג'וסטי לתחנה הארוכה והמוצלחת ביותר בקריירת המשחק שלו, אינדפנדיינטה.
הוא השתלב היטב בקבוצה והיה לשחקן הרכב כבר מעונתו הראשונה.
עונת הייתה מוצלחת עבור המועדון, שהעפיל לגמר טורניר הנסיונל, שם הפסידה אינדפנדיינטה לאסטודיאנטס לה פלאטה.
בטורניר המטרופוליטנו של אותה עונה סיימה קבוצתו של ג'וסטי במקום הראשון בפער נקודה בלבד מסן לורנסו, לאחר 36 מחזורים.
עבור ג'וסטי הייתה זו זכייה ראשונה בקריירה באליפות ארגנטינה.
בזכות הזכייה בתואר האליפות, השתתפו ג'וסטי וקבוצתו בטורניר גביע ליברטדורס לעונת .
הקבוצה צלחה את שלב הבתים במקום הראשון, לפני קלוב אולימפיה, ספורטיבו לוקניו ואסטודיאנטס, והעפילה לשלב חצי הגמר, שהתקיים במתכונת של שני בתים.
אינדפנדיינטה הקדימה את נסיונל ואת אוניברסידד קאתוליקה, והעפילה לצמד משחקי גמר מול גרמיו הברזילאית.
ג'וסטי עלה בהרכב קבוצתו לצמד משחקי הגמר, בהם ניצחה קבוצתו 1-0 בסיכום שני המפגשים בדרך לזכייה בתואר.
בעקבות הזכייה השתתפה הקבוצה במשחק הגביע הביניבשתי מול ליברפול, גם במשחק זה עלה ג'וסטי בהרכב של המאמן חוסה פסטוריסה, וסייע לקבוצתו לנצח 1-0 ולזכות בתואר מול אלופת אירופה המכהנת.
ג'וסטי הוסיף להיות שחקן הרכב בקבוצה, ואף הוליך אותה כקפטן, לאורך שנות ה-80. בעונת זכה עם קבוצתו באליפות ארגנטינה בפעם השנייה, כשקבוצתו הקדימה את בוקה ג'וניורס בשמונה נקודות בתום 38 מחזורים.
הוא סיים את דרכו בקבוצה לאחר כ-11 שנים, ב-1991, לאחר שערך 295 הופעות ליגה במדיה, וכבש בהן 34 שערים.
עם 332 הופעות בכל המסגרות, נמצא ג'וסטי בין עשרת השחקנים בעלי מספר ההופעות הרב ביותר באינדפנדיינטה.
בשלהי הקריירה שיחק ג'וסטי באוניון דה סנטה פה, ובתום עונת פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
הצלחתו של ג'וסטי במדי אינדפנדיינטה הביאה לזימונו לנבחרת ארגנטינה על ידי המאמן קרלוס בילארדו בשנת 1983. באותה שנה זומן על ידי בילארדו לטורניר קופה אמריקה 1983, ואף פתח בהרכב במשחקה הראשון בטורניר, אותו סיימה בשוויון 2-2 מול .
ג'וסטי לא שותף עוד באותו הטורניר, וארגנטינה הודחה בסיום שלב הבתים עקב פער שערים נחות מזה של שסיימה ראשונה.
לאחר טורניר הקופה, היה ג'וסטי לשחקן הרכב אצל בילארדו.
הוא עלה בהרכב הפותח בחמישה מתוך ששת משחקיה של ארגנטינה במוקדמות מונדיאל 1986, שהסתיימו בהעפלה מהמקום הראשון בבית.
ג'וסטי זומן על ידי בילארדו לסגל ארגנטינה למונדיאל 1986 במקסיקו, פתח בהרכב ושיחק לאורך כל שבעת משחקיה של ארגנטינה בטורניר, מבלי להיות מוחלף.
ארגנטינה שיחקה לאורך הטורניר במערך של שלושה בלמים, ובמערך זה שיחק ג'וסטי כמגן או כקיצוני ימני.
על אף שהוגדר בעמדה אחורית באופן יחסי, ניצל ג'וסטי את היכולת ההתקפית שלו על מנת לפרוץ לאורך קו ימין ולהותיר שטחים רבים לחבריו להתקפה.
ג'וסטי וארגנטינה צלחו את שלב הבתים מהמקום הראשון, לאחר שגברו 3-1 על , נפרדו בשוויון 1-1 עם אלופת העולם המכהנת , וגברו 2-0 על .
בשמינית הגמר גברה ארגנטינה 1-0 על , ברבע הגמר גברה 2-1 על , ובחצי הגמר ניצחה 2-0 את .
ג'וסטי עלה בהרכב ארגנטינה למשחק הגמר מול , שם ניצחה ארגנטינה 3-2 וזכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע העולם.
שנה לאחר הזכייה במונדיאל, זומן ג'וסטי על ידי בילארדו לטורניר קופה אמריקה 1987. בניגוד לטורניר הקופה הקודם בו שותף, ובדומה לטורניר המונדיאל, שיחק ג'וסטי לאורך כל ארבעת משחקיה של ארגנטינה בטורניר.
ארגנטינה צלחה את שלב הבתים עם שוויון 1-1 מול וניצחון 3-0 על אקוודור, אך נוצחה 1-0 על ידי אורוגוואי בחצי הגמר ו-2-1 על ידי במשחק על המקום השלישי, ובכך סיימה את הטורניר במקום הרביעי.
שנתיים אחר כך זימן בילארדו את ג'וסטי לטורניר קופה אמריקה 1989, בו ערך שתי הופעות בלבד, ורק אחת בהרכב, כשארגנטינה סיימה את הבית המוקדם במקום הראשון ואת בית הגמר במקום השלישי.
ארגנטינה העפילה אוטומטית למונדיאל 1990 באיטליה, בזכות זכייתה במונדיאל הקודם.
בילארדו, שהוביל את ארגנטינה להישג כמאמן, נותר על הקווים וזימן פעם נוספת את ג'וסטי, משחקניה הקבועים של ארגנטינה בטורניר הקודם.
בניגוד למונדיאל ב-1986, הפעם ג'וסטי היה לשחקן מחליף בלבד בסגל הארגנטינאי.
הוא לא שותף בהפסד המפתיע 1-0 ל עם פתיחת שלב הבתים, ובניצחון 2-0 על .
משחקו הראשון בטורניר היה המשחק האחרון בשלב הבתים, בו נפרדה ארגנטינה בשוויון 1-1 עם , אז החליף ג'וסטי את פדרו טרוגליו בדקה ה-53. בשלבי הנוקאאוט חזר ג'וסטי להיות הבחירה הראשונה של בילארדו.
בשמינית הגמר מול ברזיל עלה ג'וסטי לראשונה בהרכב, כשארגנטינה גברה 1-0 על יריבתה הגדולה.
הוא שמר על מקומו בהרכב גם בניצחון על ברבע הגמר בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר ששיחק לאורך כל המשחק וההארכה שהסתיימה בשוויון 0-0. בחצי הגמר מול איטליה פתח ג'וסטי פעם נוספת בהרכב, אך הורחק בכרטיס צהוב שני בדקה ה-103, בזמן ההארכה.
ארגנטינה המשיכה לניצחון בפנדלים בעשרה שחקנים, וג'וסטי נאלץ לצפות מהצד במשחק הגמר, בו הפסידה ארגנטינה 1-0 לגרמניה המערבית וסיימה שנייה.
סיום דרכו של בילארדו לאחר המונדיאל הביא גם לסיום דרכו של ג'וסטי בנבחרת.
בסך הכול ערך ג'וסטי 53 הופעות במדי ארגנטינה.
ריקרדו מנואל אנדראדה א סילבה סה פינטו (; נולד ב-10 באוקטובר 1972 בפורטו) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן קבוצת אפואל ניקוסיה.
סה פינטו שיחק לאורך רוב הקריירה בליגת העל הפורטוגלית, ובעיקר במדיה של ספורטינג ליסבון.
במדיה הירוקים של ספורטינג זכה סה פינטו לכינוי "ריקרדו לב הארי" מאוהדי הקבוצה, בזכות רוח הלחימה שהפגין.
סה פינטו זכה עם ספורטינג באליפות ופעמיים בגביע הפורטוגלי, ואף העפיל עם הקבוצה לגמר גביע אופ"א.
בנוסף, שיחק בספרד במדי ריאל סוסיאדד ובבלגיה במדי סטנדרד לייז'.
סה פינטו ערך 47 הופעות במדי נבחרת פורטוגל, בהן כבש תשעה שערים.
בין היתר, ייצג את פורטוגל בשני טורנירי אליפות אירופה, בהם יורו 2000 בו העפילה הנבחרת לחצי הגמר.
החל משנת 2012 משמש סה פינטו כמאמן ראשי, ובתקופה קצרה הספיק לאמן במספר מדינות, בהן פורטוגל, בלגיה, יוון, סרביה וערב הסעודית.
סה פינטו, יליד העיר פורטו, החל את דרכו בקבוצת הילדים של פורטו כבר בגיל עשר.
כשהיה בן 15 עבר לשחק במחלקת הנוער של סלגיירוש, במדיה אף עלה לבוגרים.
הוא ערך הופעת בכורה בליגת העל הפורטוגלית בפתיחת עונת , ומשם המשיך ל-29 הופעות ליגה ושישה שערים כבר באותה העונה.
עונה לאחר מכן קבע סה פינטו שיא קריירה אישי של 11 שערי ליגה ב-28 הופעות במדי סלגיירוש, שזיכו אותו במעבר לקבוצת הפאר הפורטוגלית, ספורטינג ליסבון.
סה פינטו הצטרף לקבוצה של המאמן קרלוס קיירוש לקראת עונת , וכבר באותה העונה הניף עמה את הגביע הפורטוגלי.
ספורטינג גברה בגמר 0–2 על מאריטימו, במשחק בו עלה סה פינטו כמחליף במקומו של קרסימיר באלקוב כעשר דקות לסיום ההתמודדות.
ב-26 במרץ 1997, בשלהי עונת , ספג סה פינטו עונש הרחקה חמור לשנה מכל פעילות, וזאת לאחר אירוע אלים שהתרחש באימון נבחרת פורטוגל.
הנבחרת התכוננה למשחק החוץ מול במוקדמות מונדיאל 1998, וסה פינטו קיבל הודעה ממאמן הנבחרת ארתור ג'ורג' כי לא ייכלל בסגל הסופי למשחק מסיבות מקצועיות.
סה פינטו תקף את ג'ורג' באגרופים בפניו, וכתוצאה מכך הורחק לשנה מכל פעילות.
לסה פינטו הוצע להמתיק את עונשו לחצי שנת הרחקה בלבד תמורת התנצלות בפני המאמן, אך הוא סירב להתנצל.
לקראת עונת , ועל אף תקופת ההרחקה התלויה נגדו, חתם סה פינטו בריאל סוסיאדד מהליגה הספרדית, תמורת כ-3.6 מיליון דולר.
את הקדנציה הראשונה במדי ספורטינג סיים עם עשרים שערי ליגה ב-77 הופעות.
על אף שמספר ערעורים הוגשו על ידי סוסיאדד ועל ידי סה פינטו עצמו, עונש ההרחקה נותר על כנו וסה פינטו נותר עונה שלמה מחוץ למגרשים.
לאחר התקופה הקצרה בספרד, שב סה פינטו לקדנציה שנייה בספורטינג.
הוא חתם בקבוצה לקראת עונת , אך סיים את העונה מוקדם מהצפוי, בעקבות פציעה ברצועה הצולבת הקדמית אותה ספג במשחק מול בלננסש כבר בחודש דצמבר.
הוא שב לשחק בעונת , אך גם במהלכה הוגבל על ידי פציעות שהשביתו אותו לתקופות ארוכות.
על אף שתרם שבע הופעות ליגה ושער בודד, היה שותף סה פינטו לזכייתה של ספורטינג בדאבל באותה העונה.
הוא לא נכלל בסגל בגמר הגביע בו גברה ספורטינג 0–1 על ליישואס.
על אף התקופה מרובת הפציעות, הצליח סה פינטו לשוב למגרשים, ועל אף שהושבת לעיתים קרובות, עדיין זכה בסרט הקפטן של הקבוצה בשלהי הקדנציה.
סה פינטו היה שותף לעונה מרשימה של ספורטינג במסגרת גביע אופ"א לעונת .
ספורטינג צלחה את שלב הבתים, ובשלבי הפלייאוף הדיחה את פיינורד, מידלסברו, ניוקאסל (מולה כבש סה פינטו את שערו היחיד במפעל באותה העונה) וא.ז.
אלקמאר והעפילה לגמר המפעל, שם פגשה את צסק"א מוסקבה.
סה פינטו, שפתח בהרכב קבוצתו לגמר והוחלף לאחר 73 דקות, היה שותף להפסד 1–3 של קבוצתו במשחק.
על אף שהתקרב לפרישה ממשחק, השתכנע סה פינטו לחתום במדי סטנדרד לייז' של המאמן יוהאן בוסקאמפ לקראת עונת .
הוא הצטרף לבן ארצו סרג'יו קונססאו ששיחק אז בקבוצה.
כבר בשלב מוקדם של העונה הוחלף בוסקאמפ במישל פרודום, שהוביל את סה פינטו וקבוצתו למקום השלישי בטבלת הליגה בתום העונה.
סה פינטו כבש פעמיים ב-21 הופעות במדי הקבוצה בליגה.
בתום העונה פרש ממשחק פעיל, בגיל 35.
סה פינטו החל את דרכו הבינלאומית במדיה של נבחרת פורטוגל הצעירה, עמה העפיל לגמר אליפות אירופה לנבחרות צעירות 1994, בהופעתה הראשונה אי פעם של פורטוגל בטורניר.
סה פינטו שיתף פעולה עם שחקנים בולטים ובהם לואיש פיגו, רוי קושטה וז'ואאו ויירה פינטו.
במשחק הגמר מול איטליה עלה סה פינטו מהספסל בדקה ה-79, וראה את האיטלקים מנצחים 0–1 בזכות שער זהב בדקה ה-98.
את הופעת הבכורה שלו במדי ערך סה פינטו ב-7 בספטמבר 1994, חמישה חודשים לאחר האליפות המוצלחת, כשעלה בהרכב של המאמן אנטוניו אוליביירה בניצחון החוץ 1–2 על במסגרת מוקדמות יורו 1996. בסך הכול היה שותף בארבעה משחקים במסגרת המוקדמות.
סה פינטו זומן על ידי אוליביירה לסגל פורטוגל לקראת יורו 1996 באנגליה.
את שער הבכורה שלו במדי פורטוגל כבש סה פינטו במשחק הפתיחה של פורטוגל בטורניר, מול .
סה פינטו פתח בהרכב הנבחרת, ובדקה ה-53 של המשחק נגח פנימה הגבהה של לואיש פיגו מאגף שמאל כדי לקבוע את תוצאת הסיום של המשחק, 1-1. סה פינטו פתח והוחלף אחרי שעה בניצחון 0–1 על , והוחלף במחצית בניצחון 0–3 על ששמר את פורטוגל בראש הבית.
ברבע הגמר שוב הוחלף סה פינטו במחצית, במשחק בו נוצחה פורטוגל 0–1 על ידי .
בעקבות האירוע האלים בו תקף סה פינטו את מאמן הנבחרת ארתור ג'ורג', הוא הורחק לשנה מכל פעילות, ושב לנבחרת בספטמבר 1998, לאחר 19 חודשים מחוץ לסגל הפורטוגלי.
סה פינטו סימן את שובו לנבחרת עם צמד לרשתה של במשחק חוץ במוקדמות יורו 2000. הוא הוסיף שלושה שערים נוספים במסגרת טורניר המוקדמות, וסייע לנבחרתו להעפיל ליורו 2000 בבלגיה ובהולנד.
הוא זומן על ידי אומברטו קואליו לסגל פורטוגל לטורניר, אך לא שותף בניצחון 2–3 על במשחק הפתיחה.
במשחק השני בו גברה פורטוגל 0–1 על , עלה סה פינטו מהספסל בדקה ה-56. פורטוגל סיימה שלב בתים מרשים מאוד עם ניצחון 0–3 על , בו עלה סה פינטו בהרכב ושיחק לאורך כל המשחק.
פורטוגל סיימה בראש הבית ופגשה את טורקיה בשלב רבע הגמר.
סה פינטו עלה מהספסל כרבע שעה לסיום ניצחון נבחרתו 0–2 במשחק.
ההופעה המרשימה של פורטוגל הגיעה לסיומה בחצי הגמר עם הפסד 1–2 ל מפנדל של זינדין זידאן שלוש דקות לתום ההארכה.
סה פינטו לא שותף כלל באותו המשחק.
סה פינטו נפרד מהנבחרת במהלך טורניר מוקדמות מונדיאל 2002, בו כבש שער אחד בארבע הופעות.
משחקו האחרון בנבחרת היה במסגרת טורניר המוקדמות, בניצחון הביתי 0–6 על ב-6 ביוני 2001. בסך הכול לזכותו של סה פינטו 45 הופעות במדי פורטוגל, בהן כבש תשעה שערים.
בנובמבר 2009 שב סה פינטו למועדון עמו היה מזוהה יותר מכל, ספורטינג ליסבון, כשהחליף את חברו לקבוצה לשעבר פדרו ברבוסה בתפקיד המנהל המקצועי של המועדון.
ב-21 בינואר 2010 פגשה ספורטינג את מאפרה מהליגה השלישית במסגרת הגביע הפורטוגלי.
על אף היריבה הנחותה, התקשתה ספורטינג בדרך לניצחון 3–4. במהלך המשחק התעמת סה פינטו עם חלוץ קבוצתו ליידסון, לאחר שזה ביקר מהספסל את הופעתו של שוער הקבוצה רוי פטריסיו.
העימות בין השניים הפך לעימות פיזי בחדרי ההלבשה בתום המשחק, ובעקבות האירוע הגיש סה פינטו את התפטרותו, חודשיים בלבד לאחר מינויו לתפקיד.
באוקטובר 2010 חזר סה פינטו למגרשים, כשהתמנה לתפקיד עוזר מאמן אוניאו לייריה, תחת המאמן פדרו קיישיניה.
השניים הובילו את הקבוצה למקום העשירי בטבלה בתום העונה.
לקראת עונת חזר סה פינטו פעם נוספת לספורטינג, וקיבל את משרת מאמן הנוער של המועדון.
ב-13 בפברואר 2012, בעקבות פיטוריו של דומינגוס פסיינסיה, קודם סה פינטו לתפקיד המאמן הראשי של ספורטינג, משרת האימון הראשונה בקריירה עבורו.
עד לסיום העונה לא הצליח סה פינטו לקדם את הקבוצה מעבר למקום הרביעי, והפסיד עמה 0–1 בגמר הגביע לאקדמיקה דה קוימברה.
עם זאת, זכה בתום העונה לחזוה חדש לשנתיים כמאמן הקבוצה.
החוזה החדש לא הגיע לידי מימוש, וסה פינטו פוטר כבר בתחילת אוקטובר 2012, לאחר שמונה חודשים בלבד בתפקיד.
סה פינטו שוחרר מתפקידו בעקבות התבוסה 0–3 מול וידאוטון של המאמן פאולו סוזה, חברו של סה פינטו לקבוצה בעבר, במחזור השני של שלב הבתים בליגה האירופית.
ב-18 במרץ 2013, לאחר כחצי שנה מחוץ למגרשים, התמנה סה פינטו לתפקיד מאמן הכוכב האדום בלגרד, במקומו של אלכסנדר ינקוביץ'.
סה פינטו הוביל את הקבוצה לשמונה ניצחונות רצופים בליגת העל הסרבית עם הגיעו, וסיים עמה את העונה במקום השני בטבלה, אך בתום העונה התפטר מתפקידו בעקבות מחלוקות מול הנהלת הקבוצה.
בסך הכול אימן את הכוכב האדום במשך שלושה חודשים בלבד.
ב-17 באוקטובר 2013, זמן קצר לאחר פתיחת עונת , התמנה לתפקיד מאמן OFI כרתים מהליגה היוונית.
סה פינטו קיבל את הקבוצה כשזו הייתה במקום ה-17, ועד לתום העונה הוביל אותה למקום השישי בטבלה.
לקראת עונת הוחלף בג'נארו גאטוזו, אך שב לליגה היוונית הבכירה זמן קצר לאחר מכן, ב-24 בספטמבר 2014, כשהתמנה לתפקיד מאמן אטרומיטוס.
פחות מחצי שנה אחר כך, ב-5 בפברואר 2015, התפטר מתפקידו כמאמן הקבוצה.
לראשונה מאז פוטר מספורטינג, שב סה פינטו לפורטוגל לקראת עונת , כשהחליף את ליטו וידיגל כמאמן בלננסש.
סה פינטו כשל להעפיל משלב הבתים של הליגה אירופית, כשקבוצתו סיימה אחרונה בבית עם פ.צ.
ב-15 בדצמבר, לאחר הפסד 3–4 בחוץ לאקדמיקה בליגה, התפטר סה פינטו מתפקידו.
לקראת עונת התמנה סה פינטו לתפקיד מאמן אל-פאתח מליגת העל הסעודית.
ב-23 בספטמבר 2016, פחות משלושה חודשים מאז מינויו, סיים סה פינטו את דרכו במועדון, שהיה ממוקם אחרון בטבלה.
בהמשך העונה, ב-6 בפברואר 2017, שב לקדנציה שנייה באטרומיטוס היוונית, וסיים את תפקידו במועדון בתום העונה, חודשים ספורים אחר כך.