tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים, מספרם של יהודי בבריטניה גדל מאוד בגלל גלי הגירה של יהודים שברחו מפוגרומים רוסיים ואפליה, רבים מאותם מהגרים התיישבו באיסט אנד לונדון.
צעדי מחאה בעלי סנטימנט פופולרי נגד הגירה שימש את איחוד הפשיסטים הבריטי כדי להסית לשנאה נגד היהודים.
צעדה פשיסטית שתוכננה בשכונת האיסט אנד של לונדון, בה התגוררה כאמור אוכלוסייה יהודית גדולה, התפזרה בעקבות הקרב ברחוב כייבל בשנת 1936, כאשר המשטרה שניסתה להבטיח את קיום הצעדה יכולה לא הצליחה לפרק את המתרס שהוקם על ידי עובדי רציף מאוחדים, סוציאליסטים, אנרכיסטים, קומוניסטים, יהודים ואנטי-פשיסטים אחרים במטרה למנוע את הצעדה.
בעקבות השואה, שנאה בלתי מוסתרת, שנאת ממניעים גזעניים כלפי יהודים הפכה בלתי מקובלת בחברה הבריטית.
עם זאת התפרצויות אנטישמיות שהגיעו מקבוצות פשיסטיות נמשכו, והובילו להקמתה של קבוצה 43 בהנהגתם של יהודים יוצאי כוחות הביטחון הבריטים, אשר פירקו את הישיבות הפשיסטיות בשנים 1945 עד 1950.
לאורך רוב המאה העשרים, המקור הכמעט יחיד לאנטישמיות בבריטניה היה הימין הקיצוני.
עם זאת, על פי חקירה פרלמנטרית משנת 2006, חל שינוי במקורות האנטישמיות החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 וכעת היא נובעת ממגוון רחב יותר של מקורות: ימין קיצוני, אסלאמיסטים, מתח בין-קהילתי המוסלמי ושמאל פוליטי.
אחרי השואה הימין הקיצוני הפך לגורם שולי בבריטניה, אולם הכחשות השואה ותאוריות קונספירציה אנטישמיות עדיין נותרו מרכיבי יסוד באידאולוגיה של הימין הקיצוני.
ארגון ה-CST מצא כי בשנת 2016 כמעט שלושה רבעים מהתקריות האנטישמיות המונעות פוליטית הושפעו מאידאולוגיה של הימין הקיצוני.
מחקר של הקונגרס היהודי העולמי מאותה שנה מצא כי 90% מההודעות האנטישמיות במדיה החברתית בבריטניה נערכו על ידי גברים לבנים מתחת לגיל 40 עם השתייכות לקבוצות ימין קיצוני.
שיח, אך כשלעצמו עשוי שלא להיות אנטישמי במודע.
גורמים בקהילה הבריטית המוסלמית, ובמיוחד גורמים אסלאמיסטים, תורמים משמעותיים לאנטישמיות בבריטניה.
השורשים העומדים בבסיס האנטישמיות בקרב הקהילה הזאת מורכבים והם מהווים תערובת של עמדות היסטוריות, מתחים פוליטיים הקשורים למערכת היחסים בתוך בריטניה, הסכסוך הישראלי-פלסטיני והגלובליזציה של הסכסוך במזרח התיכון.
לפי דו"ח של אוניברסיטת אוסלו, בדיווחי אירועים אנטישמים מופיעים פעילים מוסלמים באופן רב יותר מאשר חלקם באוכלוסייה.
נתונים מצטברים של דוחות ביטחון קהילתי מראים כי 45% מהפעילים האנטישמים אינם לבנים, ולפי סקר הסוכנות לזכויות יסוד של האיחוד האירופי, הקורבנות לרוב מתארים את מבצעי הפעולה כ"מישהו עם השקפה קיצונית מוסלמית".
כמות אירועים אנטישמים בין השנים 1997 ל-2018:
כמות התקריות האנטישמיות בבריטניה נוטות לעלות בתגובה לאירועים הקשורים לישראל או למזרח התיכון הרחב, כגון הסכסוך בעזה בין ישראל לחמאס ופיגוע הטרור בבית הספר היהודי "עוזר התורה" בטולוז, צרפת בשנת 2012; מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006; מלחמת עיראק בשנת 2003; פיגועי הטרור ב־11 בספטמבר 2001; והתפרצות האינתיפאדה השנייה בשנת 2000.
בדצמבר 2014 פרסם משרד הקהילות והממשל המקומי בבריטניה דוח על פעולות הממשלה באנטישמיות.
הדוח מציין ירידה מתמשכת באירועים אנטישמיים בשנים 2013/14, אף על פי שאזכורים אנטישמיים במדיה החברתית עלו ברבע ביחס לשנים קודמות.
מרבית הדיווחים על פשע שנאה על רקע אנטישמי נמצאים במטרופולין של מנצ'סטר רבתי והרטפורדשייר, בה מתגוררים רוב היהודים.
בשנת 2015 דיווח ה-CST כי כמות האירועים האנטישמיים בשנת 2014- 1,168 גדולה פי שניים לעומת השנה הקודמת.
ניתן לייחס את העלייה כתגובה לסכסוך בישראל וברצועת עזה, כאשר שיא של אירועים נרשם ביולי 2014 עת נרשמו 314 אירועים (באותו חודש בו התקיים מבצע צוק איתן).
ביולי 2015 פרסם CST דו"ח אירועים אנטישמיים עבור החודשים ינואר - יוני 2015. הדו"ח העלה גידול של 53% בהשוואה לשנה הקודמת, עם 473 אירועים.
מרבית האירועים (353) נרשמו תחת הקטגוריה של "התנהגות פוגענית".
נרשמו גם עליות משמעותיות בקטגוריות האלימות ("תקיפה אלימה" ו"אלימות קיצונית") עם 44 אירועים, כמות אירועים כפולה ביחס לשנה בשנה הקודמת.
ב-36% מכלל האירועים הצטרפה התייחסות פוליטית: ב-32 אירועים הוזכרו ישראל והציונות, 16 תקריות הזכירו את האסלאם ו-122 אירועים כללו שיח של הימין הקיצוני.
מחקרים שפורסמו ביוני 2015 על ידי מרכז המחקר פיו הראו כי מתוך שש מדינות שהשתתפו, אוכלוסיית בריטניה הייתה כמעט עם הדעות הטובות ביותר כלפי היהודים.
בעוד ש-78% מהאירופאים הם בעלי דעה חיובית כלפי העם היהודי (ל-13% דעות שליליות), בבריטניה ל-83% מהאוכלוסייה דעות חיוביות, ורק ל-7% דעות שליליות.
ניתן להשוות דעות אלו עם דעות כלפי מוסלמים (81% חיוביים) וצוענים (63%).
בשנת 2017 ערך המכון לחקר מדיניות יהודית את מה שהוא כינה "הסקר הגדול והמפורט ביותר של עמדות כלפי יהודים וישראל שנערכו אי פעם בבריטניה."" מהסקר עולה שרמות האנטישמיות בבריטניה הן מהנמוכות בעולם, כאשר רק 2.4% מהבריטים הביעו עמדות אנטישמיות, וכ-70% הם בעלי דעה חיובית על היהודים.
עם זאת ביחס לישראל, רק 17% היו בעלי דעה חיובית, ו-33% היו בעלי דעה שלילית.
על פי דו"ח החקירה הפרלמנטרית של כל המפלגה באנטישמיות ב-2006, "השיח האנטישמי, מטבעו, קשה יותר לזיהוי והגדרה מאשר התקפה פיזית על אדם או מקום".
שיח זה בדרך כלל זה לא מכוון לקורבן שניתן לזהות, אלא ליהודים כקבוצה.
שיח כזה משפיע ומשקף עמדות עוינות ליהודים ולנושאים הקשורים ליהודים, ויכול לתדלק אירועים אנטישמיים כנגד יהודים ומוסדות יהודיים.
הוא יכול להימצא בתקשורת או באינטראקציה חברתית פרטית ומשקף לעיתים קרובות חלק תכונות של אנטישמיות ישנה, משחק על סטראוטיפים ומיתוסים יהודיים, ולעיתים רחוקות משתמש בביטוים של אנטישמיות עכשווית.
השיח האנטישמי, במאה ה-21 בבריטניה, כולל כמה ביטויים:
הכחשת השואה והתעללות הקשורה בשואה - בנסיבות מסוימות ניתן להשתמש בשיח הכחשת השואה באופן שמסתכם בהסתה לשנאה גזעית.
עם זאת, מעשה הכחשת השואה כשלעצמו אינו עבירה פלילית כמו במדינות אחרות באירופה.
תאוריות קונספירציה - תאוריות אלו מיושמות בסוגיות עכשוויות רבות, בניהם המאשימות את היהודים ואת ישראל ללא הבחנה באחריות לכל מיני אסונות עולמיים.
נאמנות כפולה - מאז הקמת מדינת ישראל, שאלות בנוגע לנאמנות של יהודים אזרחי בריטניה לבריטניה הועלו פעמים רבות בידי הימין הקיצוני.
עלילות הדם - ניתן למצוא "תחייה" של "עלילת הדם" נגד יהודים שמקורן מימי הביניים בכתבים איסלאמיסטים מסוימים בבריטניה.
בטור ב"ניו יורק טיימס" טוען רוג'ר כהן כי בבריטניה של שנת 2019 "אנטי ציונות עוברת לאנטישמיות" באמצעות:
דה-הומניזציה או דמוניזציה של יהודים והפצת מיתוס האומניפוטנטיות המרושעת שלהם; האשמת יהודים בנאמנות כפולה כאמצעי להציע את שייכותם הלאומית פחות מחויבת; שלילת זכותו של העם היהודי להגדרה עצמית; האשמת כל היהודים במדיניות ממשלת ישראל; רדיפה אחר "נאציפציה" שיטתית של ישראל; הפיכת הציונות למילה נרדפת לגזענות.
ועדת חקירה פרלמנטריים כלל מפלגתית
ועדה של חברי פרלמנט בריטים קיימו חקירה בנוגע לאנטישמיות בזמן האינתיפאדה השנייה ופרסמה את ממצאיה בשנת 2006. בדו"ח נאמר כי "עד לאחרונה הדעה הרווחת הן בקהילה היהודית והן מעבר [הייתה] כי האנטישמיות נסוגה עד כדי כך שהוא קיים רק בשולי החברה".
הוועדה מצאה היפוך של המגמה הזאת מאז שנת 2000. הוועדה הוקמה מחדש לאחר התפרצות אירועים אנטישמיים בבריטניה בקיץ 2014, בזמן מבצע צוק איתן.
ממצאי הוועדה פורסמו בדו"ח בשנת 2015, עם המלצות להפחתת האנטישמיות.
בשנת 2016 קיימה הוועדה הפרלמנטרית לענייני פנים בבריטניה חקירה בנושא אנטישמיות בבריטניה.
הוועדה קראה למנהיגי המפלגות ואחרים למסור עדות.
הדו"ח שהתפרסם בעקבות עבודת הוועדה היה ביקורתי כלפי המפלגה השמרנית, מפלגת הלייבור, החקירה הצ'קרברטית, המפלגה הליברל-דמוקרטית, איחוד הסטודנטים הלאומי בבריטניה (ובמיוחד נשיאתו, מליה בואטיה), טוויטר וכוחות המשטרה בגין החמרה או אי התמודדות עם אנטישמיות.
הדו"ח הציג שורה של המלצות, כולל אימוץ רשמי על ידי ממשלת בריטניה, של הגדרת העבודה לאנטישמיות מתוך הפרסום של "כוח המשימה הבינלאומי לזכר השואה".
בשנים 2015, 2016 ו-2017, הקמפיין נגד אנטישמיות (CAA) הורה ל-YouGov לבחון את עמדות אזרחי בריטניה כלפי יהודים.
מהסקר שנערך בשנת 2017 נמצא כי תומכי מפלגת הלייבור היו פחות בעלי עמדות אנטישמיות מאשר אלה של תומכי המפלגה הקונסרבטיבית או מפלגת העצמאות של בריטניה (UKIP), ואילו אלה של הליברל-דמוקרטים היו בעלי הסיכוי הנמוך ביותר לדעות כאלה.
32% מתומכי הלייבור תמכו בלפחות "גישה אנטישמית" אחת, כפי שהוגדרה על ידי ה-CAA, לעומת 30% של תומכי המפלגה הליברל-דמוקרטית, 39% תומכי ה-UKIP, ו-40% עבור השמרנים.
ניתוח נוסף שערך הבלוג Evolve Politics על נתוני הסקר העלה כי בקרב תומכי מפלגת הלייבור, האנטישמיות ירדה בין השנים 2015-2017.
הוועדה מצאה שאף על פי שהאיום מצד הימין הקיצוני כלפי היהודים לא היה גדול כפי שהיה בעבר, בכל זאת "הכחשת השואה ותאוריות קונספירציה יהודית נותרו חלק מיסודות באידאולוגיה של הימין הקיצוני", בנוסף ציינה הוועדה כי המפלגה הלאומית הבריטית (BNP) ממשיכה לעורר צרות ופוגעת בלכידות חברתית.
הדו"ח סיפק עדויות לאנטישמיות במפלגה השמרנית כולל "סביבה רעילה" לכאורה באגודה השמרנית UCL.
טענות לאנטישמיות במפלגת הלייבור בבריטניה הושמעו מאז שנבחר ג'רמי קורבין למנהיגה בספטמבר 2015, בין היתר בגלל שיוך של קורבין עצמו למפלגה.
דו"ח הוועדה מצא כי את הצהרתו של קן ליווינגסטון בראיון כי אדולף היטלר "תמך בציונות" אינו מועיל למפלגת העבודה.
עוד מצאה הוועדה כי הדיווח של שאמי צ'קרברטי על אנטישמיות וצורות אחרות של גזענות במפלגת העבודה חטא בהגדרה לא ברורה של אנטישמיות.
אין שום עדות אמפירית שתומכת ברעיון כי קיימת שכיחות גבוהה יותר של עמדות אנטישמיות בתוך מפלגת העבודה מאשר כל מפלגה פוליטית אחרת."
מאמר משנת 2015 מאת שר הממשלה הקונסרבטיבית, מייקל פאלון, על אד מיליבנד, ובו הביטוי "דקירה מאחור", תואר כאנטישמי.
בשנת 2016 השעתה המפלגה הליברלית-דמוקרטית את חבר הפרלמנט הקונסרבטיבי לשעבר מתיו גורדון בנקס שצייץ כי "קמפיין ההנהגה של פארון היה מאורגן ומומן על ידי יהודי לונדון" ו"ניסיתי לעבוד איתם.
קשה מאוד"; ציוצים שקוטלגו כאנטישמיים.
בינואר 2017 טען פרנסיס בקט כי ההתקפות על אד מיליבנד ואביו, האקדמאי ראלף מיליבנד, בידי אנשי ימין היו נגועים באנטישמיות.
בקט הסיק כי "התחברנו לאמונה שאנטישמיות היא כיום מחלה של השמאל.
במציאות, היא עדיין נמצאת בעיקר בבית ההיסטורי של הגזענות: בימין."
בתחילת 2018, "נאצי" נמצא אשם בכך שהסעיר את האנטישמיות בבריטניה בעקבות נאומים שנשא בפני קבוצה בשם "הכופרים מצפון מערב" בבלקפול ובפגישה של לאומנים מיורקשייר, בה השתתפו אנשים ממגוון קבוצות מהימין הקיצוני.
יש היסטוריה של אנטישמיות המופנית כלפי אוהדי הכדורגל של קבוצת טוטנהאם.
מועדון הכדורגל המקושר לקהילות היהודיות בצפון ומזרח לונדון החל מהמחצית הראשונה של המאה העשרים.
מסיבה זו, אוהדי הכדורגל של הקבוצות היריבות פונות אליהם בקריאות אנטישמיות החל משנות השישים.
בתגובה, רבים מאוהדי טוטנהאם החלו לתאר את עצמם כ-"יידים" או כ-"צבא היהודים" כביטוי לגאווה ולמוסס את השליליות של העלבונות.
קמפיין נגד האנטישמיות פרסם סקר בשנת 2015 בו מצא כי 45% מיהודי בריטניה חששו כי אין להם עתיד בבריטניה, 77% מיהודי בריטניה היו עדים לאנטישמיות שבאה לידי ביטוי כהערה פוליטית על ישראל, ו-25% מיהודי בריטניה שקלו לעזוב את בריטניה בשנתיים האחרונות בגלל אנטישמיות.
במרץ 2019 דווח כי 534 מתוך כמעט 300,000 יהודי בריטניה עלו לישראל במהלך שנת 2018, שנה זאת היא השנה השנה השלישית בה קיימת ירידה בכמות העולים.
מספר העולים ב-2018 ירד שליש לעומת 2015 והוא הנמוך ביותר מזה חמש שנים.
מאז מלחמת העולם השנייה, דעות קדומות ואנטישמיות באיטליה כמעט ולא נצפו באופן אגרסיבי.
הסכסוך הישראלי-פלסטיני תרם רבות בהתפתחות וביטוי האנטישמיות במאה ה-21 בעולם כולו, וגם באיטליה.
האינתיפאדה השנייה, שהחלה בסוף ספטמבר 2000, הפעילה מנגנונים בלתי צפויים, ועוררה דעות קדומות אנטי-יהודיות שהתערבבו בסטראוטיפים פוליטיים.
הסכסוך מוצג לרוב כהתגלמות המאבק בין הטובים (הפלסטינים) לרעים (יהודי ישראל).
מספר מקרי אנטישמיות שנרשמו בשנים האחרונות באיטליה
התפלגות המקרים ב-2018 לפי סוגים
+סוג האירועתיאורמספר מקריםאנטישמיות ברשתפייסבוק70133טוויטר25YouTube9אתרי אינטרנט28WhatsApp1השמצות ועלבונותיהודים או "ציונים" לכאורה2036מוסדות יהודיים (בעיקר איגוד הקהילות היהודיות של איטליה ומצפה האנטישמיות של קרן CDEC)9אנשים פרטיים (כולל רב)7גרפיטי וגרפיקה12איומים על אנשים7ונדליזם4אנטישמיות בתקשורת הציבורית2אחר3סה"כ197
המספר הגבוה של אירועים אנטישמיים שנרשמו לאורך שנת 2018 משקף את האקלים הפוליטי והכלכלי; מקרים רבים קשורים לאירועים הרואים את היהודים ו/או את מדינת ישראל במרכז תשומת הלב:
מרוץ ג'ירו ד'איטליה 2018 (Grand Tour) שנערכה בישראל
חגיגות יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל
רצח מיריי קנול, ניצולת השואה, שנמצאה בדירתה השרופה בפריז
מינוי ליליאנה סגרא מונתה ל"סנטורית לכל החיים"
הצעת החוק של ליליאנה סגרא נגד שנאה מקוונת
התקריות האנטישמיות בשנת 2018 קשורות, לפי סדר החשיבות ל: קונספירציה, אנטי-ציונות, נאו-נאציזם, טריויאליזציה של השואה (לעג לשואה), אנטי-יהדות (אנטישמיות נוצרית ודתית).
תופעת השנאה נגד היהודים הוסיפה להתרחב ונעשתה אף חמורה יותר.
ריכוזה הוא בעיקר ברומא ובסביבתה.
לאחר שכמעט ולא הורגשה בשנים שקדמו, האנטישמיות התפרצה באמצעות הטוויטר.
היא משפיעה בעיקר על מרכז איטליה וממוקדת על יהודים תוך שימוש בסטראוטיפים ובפייק ניוז.
בבחירת המילים למיפוי, המונחים והעלבונות שחזרו על עצמם הכי הרבה במדיה החברתית, שהודגשו גם במחקר מדעי, שעסק בחקר המנגנונים המעורבים בגישה המפלה, היו:
Ebrei ai forni - יהודים לתנורים.
התפלגות המקרים ב-2019 לפי סוגים
+סוג האירועמספר מקריםפוסטים שנרשמו במצפה האנטישמיות של קרן CDEC173השמצות ועלבונות31גרפיטי וגרפיקה23איומים9אנטישמיות בתקשורת הציבורית5ונדליזם3טריויאליזציה3תקיפות2אפליה2סה"כ251
מסקר משנת 2019 של Eurispes, עולה כי 15.6% מאזרחי איטליה מכחישים את קיומה של השואה, וכי 16.1% סבורים כי ישנו "ניפוח" את מספר הקורבנות.
בשנת 2004 מספרם של אלה שחושבים שהשואה מעולם לא קרתה עמד על 2.7% בלבד.
האמירה לפיה היהודים שולטים בכוח הכלכלי והפיננסי, אמנם חלוקה על רוב האיטלקים (76%), אך לא חסר מי שמסכימים עם אמירה זו (23.9%).
על פי יותר מחמישית מהאיטלקים שרואיינו,(22.2%), היהודים הם אלה ששולטים בתקשורת.
בהשוואה לסקר Eurispes שנערך בשנת 2004 באותם נושאים, שיעור האיטלקים שלדעתם היהודים קובעים בחירות פוליטיות בארצות הברית, הוא נמוך יותר: מ-30.4% ב-2004 ל-26.4% ב-2019.
יחס האיטלקים לדמותו של מוסוליני
בסקר משנת 2019 של Eurispes, נשאלו אילו אמירות מבטאות בצורה הטובה ביותר את עמדתם הפוליטית של רוב האיטלקים.
19.8% מהנשאלים הצהירו כי "חושבים שבניטו מוסוליני היה מנהיג גדול שרק עשה כמה טעויות".
האי אנטיקוסטי הוא אי ב, ב, פרובינציית קוויבק בקנדה.
אי זה ממוקם במוצא נהר סנט לורנס אל מפרץ סנט לורנס, בין קווי הרוחב 49° ל-50° צפון ובין קווי האורך '40 61° ו-'30 64° מערב.
שטח האי 7,953.20 קילומטרים רבועים, האי ה-90 בגודלו בעולם והאי ה-20 בגודלו בקנדה.
האי אנטיקוסטי מופרד בצפון ממחוז קוט-נור של קוויבק (חצי האי לברדור) על ידי , ובדרום מ על ידי .
האי אנטיקוסטי גדול יותר מאי הנסיך אדוארד, אך מאוכלס בדלילות (218 נפשות ב-2016), כאשר רוב האוכלוסייה הקבועה מתגוררת בכפר בקצה המערבי של האי; אוכלוסייה זו הייתה פעם מורכבת בעיקר משומרי המגדלורים שהוקמו על ידי ממשלת קנדה.
האי כולו מהווה רשות מקומית (Municipalité) אחת הידועה בשם .
בשל יותר מ-400 ספינות טרופות מול חופיו, האי אנטיקוסטי נקרא לפעמים "בית הקברות של המפרץ".
בספטמבר 2023 הוגדרו חופי האי וקניונים של שני נהרות במרכזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ממוקם באי אנטיקוסטי, האי הגדול ביותר בקוויבק, נכס זה הוא התיעוד הפלאונטולוגי השלם והשמור ביותר של ההכחדה ההמונית הראשונה של בעלי חיים, לפני 447–437 מיליון שנים.
הוא מכיל את תיעוד המאובנים השמור ביותר של בעלי חיים ימיים המכסה 10 מיליון שנות היסטוריה של כדור הארץ.
השפע, הגיוון והשימור המעולה של המאובנים הם יוצאי דופן ומאפשרים עבודה מדעית ברמה עולמית.
אלפי משטחי שכבות גדולים מאפשרים תצפית ולימוד של בעלי חיים בעל קונכיות ולעיתים בעלי גוף רך שחיו על קרקעית הים הרדודה של ים טרופי עתיק.
האי אנטיקוסטי הוא חלק מהשפלה המזרחית של סנט לורנס.
אורכו 222 קילומטרים ורוחבו המרבי 56 קילומטרים - גדול פי 1.5 מפרובינציית אי הנסיך אדוארד.
אורך קו החוף שלו הוא 550 קילומטרים, והוא סלעי ומסוכן, ומציע מעט מחסה לספינות למעט במפרצים של גמאש (Gamache), אליס (Ellis) ופוקס (Fox).
האגם הגדול ביותר באי הוא , המזין את הנהר .
ישנם נהרות רבים באנטיקוסטי, שרבים מהם זורמים דרך נקיקים וקניונים עמוקים לחופים הצפוניים והדרומיים.
מבחינה טופוגרפית, ניתן לחלק את האי אנטיקוסטי לשלושה אזורים נפרדים: שני אזורי שפלה, שגובהם עולה רק לעיתים רחוקות על 150 מטרים, בשליש המזרחי והמערבי של האי המחוברים לאורך החוף; ורמה מרכזית שמתנשאת לגובה של קצת יותר מ-300 מטרים.
רמה זו היא מבנה חד-כיווני המוטה מעט דרומה, ומאופיינת בשורת .
הסלעים שנחשפו באי יוצרים שכבת סלעי משקע רציפה בעובי של יותר מ-2,000 מטרים.
אלו הן השכבות השלמות ביותר במזרח אמריקה הצפונית של התורים הגאולוגיים של האורדוביק והסילור.
לאי אנטיקוסטי יש אקלים תת-ארקטי (סיווג Dfc בשיטת קפן), הממותן על ידי ההשפעה הימית של מפרץ סנט לורנס אשר מפחיתה את הפרשי הטמפרטורות.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא C° 1.9. חודש יולי הוא החם ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של C° 14.79. לעומת זאת, פברואר הוא החודש הקר ביותר, בממוצע C° 11.2-.
שלג יורד בשפע, בדרך כלל מצטבר מעל 300 סנטימטרים בחלקים המערביים והמרכזיים.
במשך אלפי שנים, האי אנטיקוסטי היה שטחם של העמים הילידים שחיו ביבשת והשתמשו בה כשטח ציד.
ה קראו לו Notiskuan, בתרגום "המקום בו צדים דובים", וה קראו Natigôsteg, כלומר "ארץ קדימה".
החוקר הצרפתי ז'אק קרטייה הפליג לאורך חופו של האי בקיץ 1534. הוא סיפק את התיאור הכתוב הראשון שלו וקרא לו איל דה ל'אסומפסיון (Isle de l'Assomption), מכיוון שהגיע אליו ביום חג עליית מרים.
שם זה יצא מכלל שימוש עד 1656. בערך ב-1586, ההיסטוריון אנדרה תבה (André Thevet) כתב ש"הפראים קראו לו Naticousti", בעוד סמואל דה שמפלן איית את שם האי כ-Antiscoti (1612), Antiscoty (1613), Enticcosty (1625) ו-Antycosty (1632).
מאז ואילך, צרפת שילבה את האי באופן רשמי באימפריה הקולוניאלית שלה.
המתיישבים האירופאים הראשונים של האי הגיעו בשנת 1680 כאשר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, העניק ללואי ז'ולייה את הסניוריה של והאי אנטיקוסטי כתמורה עבור סיורי המחקר שערך לאורך המיסיסיפי ומפרץ הדסון.
לואי ז'ולייה הקים מבצר באנטיקוסטי, ובאביב 1681 התיישב שם עם אשתו, ארבעת ילדיו ושישה משרתים.
המבצר שלו נכבש במהלך החורף של 1690 על ידי כמה מכוחות מסצ'וסטס בפיקודו של במהלך נסיגתם לאחר ניסיון לא מוצלח לכבוש את קוויבק סיטי.
לאחר מותו של ז'ולייה בשנת 1700, האי חולק בין שלושת בניו ומשפחת ז'ולייה שמרה על הבעלות עד 1763 כאשר האי הפך לחלק מצפון אמריקה הבריטית על פי תנאי חוזה פריז שסיים את מלחמת שבע השנים.
לדוגמה, הקנדי הצרפתי היה הבעלים שלו והרוויח ממנו.
בשנת 1874, הוא נקנה על ידי חברת האי אנטיקוסטי והיא ייסדה את הכפרים במפרץ אינגליש (English Bay) ובמפרץ פוקס.
עם זאת, רוב התושבים המשיכו להיות השומרים המעטים של המגדלורים הרבים של האי.
בגלל מספר הספינות הטרופות מסביב לאי, הוחזקו ברחבי האי גם מאגרי מזון עבור מלחים שעלולים להיסחף לחוף.
בשנת 1882 נוסדה קהילה נוצרית רשמית בשם נוטרדאם דה ל'אסומפסיון (Notre-Dame-de-l'Assomption), מונח המתייחס לשם שהעניק קרטייה לאי.
ב-1884 הפך האי לנחלתם של האחים סטוקוול (Stockwell) שהקימו חברת יערנות שנתיים לאחר מכן.
אבל הם לא הצליחו, והחברה החזיקה מעמד רק חמש שנים.
בשנות ה-90 של המאה ה-19, הדגים וחיות הבר של האי כמעט הוכחדו באמצעות טבח ללא הבחנה של המקומיים החדשים.
בשנת 1895 נמכר אנטיקוסטי תמורת 125,000 דולר ליצרן השוקולד הצרפתי , שגם חכר את זכויות הדיג בחוף.
מנייה קרא ל בגובה 70 מטרים על שם העיירה בצרפת שבה היה בעלים של בית.
הוא הקים את כל הכפר , בנה מפעל שימורים לאריזת דגים ולובסטרים, וניסה לפתח את משאבי העץ, הכבול והמינרלים של האח.
רבים מהבתים המקוריים עומדים עד היום.
יתר על כן, הוא המיר את האי לשמורת ציד אישית והביא לאי בעלי חיים לא ילידיים, כולל עדר של 220 פרטים של אייל פרדי לבן-זנב.
האיילים שגשגו וכיום האוכלוסייה עולה על 160,000 בעוד שאוכלוסיית האיילים הקוראים של האי מונה כ-1,000. דווח שדובים שחורים, המסתמכים על גרגרי יער בכמות גדולה לקראת החורף, חיו באי עד שהובאו אליו האיילים, אך נעלמו, אולי משום שהאיילים אוכלים את שיחי פירות היער.
אנרי מנייה נפטר ב-1913 ואחיו גסטון הפך לבעלים של האי אנטיקוסטי.
הוא השתמש בו ותחזק אותו במשך זמן מה, אך בסופו של דבר החליט שזה לא פעולה משתלמת מבחינה כלכלית ומכר אותו לחברת הנייר ואייאגמק (Wayagamack Pulp and Paper Company) ב-1926 תמורת 6,000,000 דולר.
במשך חמשת העשורים הבאים שימש האי כמעט אך ורק חברות יערנות אשר חטבו עצים ובנו תשתיות מסוימות, בעיקר כבישים, אך נטשו את הכפרים במפרץ אינגליש ובמפרץ פוקס.
ייצור העץ של ואייאגמק היה מוצלח עד השפל הגדול כאשר שוק הנייר קרס.
האי עבר לבעלותה של חברת הנייר Consolidated Paper Corporation Limited בשנת 1931, אך היא גילתה בו עניין מועט והעמידה אותו למכירה.
הצעות הגיעו מחברות קנדיות, אמריקאיות, בריטיות, צרפתיות ובלגיות.
ביולי 1937 התקבלה הצעה מקונסורציום של בעלי הון הולנדים וגרמנים שהתכוונו להקים מפעל ורצו אספקה קבועה של עיסת עצים וגישה לבירת קנדה.
בסתיו של אותה שנה, צוות מודדים גרמנים נסע לאי כדי לבחון את פוטנציאל העצים והיצוא שלו.
כשהסיפור הזה התפרסם בעיתון של 2 בדצמבר 1937, הוא גרם למחלוקת מיידית מאחר שהסיפור טען שצוות הסקר מורכב בפועל מסוכניו של אדולף היטלר ושרובם היו מומחי חיל הים, הצבא והביצורים.
למרות ההצעה המהותית, ההבטחה לאלפי מקומות עבודה חדשים, והעובדה שלא היו שיטות חוקיות לחסום את המכירה, החשדות נותרו על כנם.
הוקמה ועדה שתחקור את הפרשה, אך היא הגיעה למסקנה כי "לא היו ראיות המצביעות על כך שלפרויקט יש מטרה שאינה מסחרית".
אולם, כאשר חלף המועד האחרון לרכישת האי ב-15 בספטמבר 1938, ההצעה פגה והמחלוקת גוועה.
בשנת 1974 רכשה ממשלת קוויבק את האי מחברת היערות Consolidated Bathurst Ltd תמורת 23,780,000 דולר.
אנטיקוסטי הועבר לניהול על ידי משרד הפנאי, הציד והדיג ובשנת 1983 החל התהליך להקים מִנהל מוניציפלי.
כיום, כ-60% מנוהלים על ידי (חברת מוסדות החוץ של קוויבק), סוכנות של ממשלת קוויבק שמנהלת שמורות ופארקים, ומאז אפריל 2001, 572 קילומטרים רבועים מוגדרים כפארק לשימור לאומי.
עם 24 הנהרות והנחלים שלו השופעים סלמון וטרוטה, האי הוא כעת יעד תיירותי לדייגים וציידים, במיוחד מארצות הברית וקנדה, כמו גם עבור פלאונטולוגים, צפרים ומטיילים.
בשנת 2023 הפך קו החוף של האי אנטיקוסטי, בתוספת שני נהרות, לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בשל שפע המאובנים שבו.
אתר המורשת העולמית כולל את כל קו החוף של האי (פרט לאזור שמסביב לכפר פור-מנייה), ואת גדות נהרות ווריאל וז'ופיטר.
אזור חיץ של קילומטר אחד משתרע פנימה מהחופים וגדות הנהרות.
הגישה לאי היא באמצעות ספינות או מטוסים.
מאפריל עד אמצע ינואר, חברת הספנות המסחרית Relais Nordik משרתת את פור-מנייה פעמיים בשבוע באמצעות ספינת נוסעים ומטען.
את נמל התעופה פור-מנייה משרתת חברת Air Liaison עם טיסות סדירות ל ו.
ישנם שני נמלי תעופה נוספים באי, שניהם לכיוון הקצה המזרחי.
Rivière-aux-Saumons (CTH7) ממוקם בצד הצפוני של האי ונסלל ביולי 2010; Rivière Bell (CRB5) הוא מסלול חצץ וממוקם בצד הדרומי.
אלה משמשים חברות ציוד וחברות צ'ארטר המספקות שירותי אוויר פרטיים בעונת התיירות.
כביש אנרי-מנייה או דרך טרנסאנטיקוסטיין (Transanticostienne), הדרך הראשית הבלתי סלולה של האי, משתרעת מפור-מנייה ועד לקצה המזרחי, כשכבישי יער רבים מסתעפים כדי לספק גישה למקומות תיירות שונים וזיכיונות כריתת עצים.
היערות של האי אנטיקוסטי הם יער טייגה טיפוסי, עם מינים נפוצים כמו אשוחית לבנה, אשוח ריחני ואשוחית שחורה.
הוא מאופין על ידי כמה חורשות קטנות של וצפצפה רעדנית.
אשוח ריחני מוחלף אט אט באשוחית לבנה בגלל רעייה אינטנסיבית שנעשתה על ידי איילים ועל ידי התפרצויות תקופתיות של מיני העשים ו- כרבע מהאי מכוסה באדמות כבול.
האי אנטיקוסטי הוא משכנם של כמה מינים של סוג הסחלב בעוד האוכלוסיות הולכות ומצטמצמות במקומות אחרים במזרח אמריקה הצפונית, הסחלב פורח כאן בשפע, מה שהופך את אנטיקוסטי למקלט עבור הצמח הזה.
חיות הבר אופייניות לסביבה ימית מבודדת.
מתוך 24 מיני היונקים, 14 מהם הם יונקים ימיים הכוללים כלב ים אפור ופוקת המפרץ.
גם לווייתנים גדולים מסתובבים במים הקרים הסמוכים של המפרץ.
במקור, היו כנראה רק שבעה מינים ילידיים של יונקי יבשה, שועל מצוי, לוטרה צפון-אמריקנית, , דלק אמריקאי, דוב שחור אמריקני ושני מיני עטלפים (נשפון חום ו); הדלק והדוב נכחדו.
שועלים מלניסטיים נראו על האי.
על מנת להפוך את האי אנטיקוסטי ל"גן עדן" לציידים, הוכנסו לאי כמה מיני בעלי חיים; החל משנת 1896, האי הפך לניסוי ביולוגי חסר תקדים.
בסך הכל, נעשו ניסיונות להכניס לאי שישה עשר מינים, כאשר שישה הוכחו כלא מוצלחים: ביזון, אייל הצפון, אייל קנדי, חורפן ודלק דייג.
עם זאת, עבור עשרה מינים, זה היה ניסיון מועיל; שישה מינים של יונקים יבשתיים (אייל פרדי לבן-זנב, אייל קורא, בונה, ארנבת השלג ואונדטרה), שני מיני צפרדעים ושני מינים של ציפורים לא נודדות (שכווי הצווארון ושכווי האשוח).
מכל המינים הללו שהוכנסו, ההצלחה של אייל פרדי לבן-זנב ראויה לציון במיוחד.
מקבוצה ראשונית של כ-200 פרטים (הוכנסה בשנים 1896 ו-1897), גדל מספרם המוערך כיום לכ-160,000, המייצגים צפיפות של 20 איילים/קמ"ר.
בלא טורפים, היו לאוכלוסיית האיילים שהובאו על ידי האדם השפעה ניכרת על המערכת האקולוגית של האי.
עצי אשוח ריחני כיסו כ-40% מהאי לפני הכנסת האיילים.
האיילים אוכלים נבטים רכים מהאדמה, ומונעים את התחדשות אשוח; עקב כך האשוחים מוחלפים באשוחית לבנה.
, אלתית אטלנטית ו מבקרים בחופי האי ושוחים במעלה מספר נהרות של האי.
כ-221 מיני עופות, ב-21 משפחות נצפו באי אנטיקוסטי.
זה ביתם של כמעט 60% מאתרי הרבייה הידועים של עיטם לבן-ראש בפרובינציית קוויבק.
בשל הטבע הבראשיתי וחיות הבר המצויות בו בשפע, האי אנטיקוסטי ידוע באפשרויות הציד, הדיג והטיולים בטבע שלו, והוא מושך אליו כ-3,000 עד 4,000 ציידים בשנה.
רוב האי אנטיקוסטי (4,213 קילומטרים רבועים) מנוהל על ידי Sépaq Anticosti, חטיבה של סוכנות הפארקים הפרובינציאליים ושמורות חיות הבר של קוויבק Sépaq.
הוא מקדם באופן פעיל את התיירות באי, במיוחד סיורי ציד ודיג.
עוד 572 קילומטרים רבועים מוגנים ב (Parc National d'Anticosti).
בנוסף לציד ודיג, פעילויות פנאי רבות אחרות מוצעות בפארק זה, כגון טיולים רגליים, רכיבה על סוסים, צפייה בטבע ושייט קיאקים בים.
ישנם גם חמש חברות מסחריות המשכירות ציוד והמחזיקות בזכויות ציד ודיג בלעדיות על 7,263 קילומטרים רבועים מהאי.
פצלי אוטיקה וחיפושי הנפט באנטיקוסטי
פצלי אוטיקה (Utica Shale), יחידה סטרטיגרפית מתור האורדוביק התיכון, שעשויה להיות עשירה במאגרי גז, שוכנת בבסיס האי אנטיקוסטי ומשתרעת לאזורים שמסביב בקוויבק, אונטריו וחלק גדול מצפון-מזרח ארצות הברית.
ב-8 בפברואר 2011, קבוצת האזרחים "Non au Pétrole et au Gaz au Québec" (לא לנפט וגז בקוויבק) פרסמה את אחת העצומות הגדולות ביותר בהיסטוריה של קוויבק נגד סדיקה הידראולית בפרובינציה עם 128,000 חתימות מתוך מחשבה שהיא תמנע את חיפושי הנפט והגז באנטיקוסטי.
ביוני 2011 טענה חברת פטרוליה (Pétrolia) בקוויבק כי גילתה עתודות של כ-30 מיליארד חביות נפט באי אנטיקוסטי, וזו הפעם הראשונה שבה נמצאו עתודות משמעותיות בפרובינציה.
בפברואר 2014 הודיעה ראש ממשלת קוויבק כי ממשלת הפרובינציה תסייע במימון שתי פעולות חיפושי פצלי גז כהקדמה לסדיקה הידראולית באי, כאשר הפרובינציה התחייבה ל-115 מיליון דולר למימון קידוחים עבור שני מיזמים משותפים נפרדים בתמורה לזכויות ל-50% מהרישיונות ול-60% מכל רווח מסחרי.
זו הייתה עסקת הנפט והגז הראשונה בכל גודל עבור הפרובינציה.
עם השינוי בממשלת קוויבק שהתרחש באפריל 2014, הליברלים של היו יכולים לשנות את ההחלטה הזו.
ב-4 ביוני 2013, קבוצת האזרחים "Non au Pétrole et au Gaz au Québec", שהבינה שסדיקה הידראולית ממשיכה להיות שיטה אפשרית להפקת נפט באנטיקוסטי, פרסמה עצומה נוספת שגרפה 26,000 חתימות נגד סדיקה הידראולית, חיפוש וניצול של נפט וגז באי אנטיקוסטי, וביקשה מורטוריום והערכה סביבתית.
המהנדס הגאולוגי מארק דוראן הציג מצגת בכנס והסביר שמינימום של 12,000 בארות יהיו הכרחיות לניצול זה ויכניס את קוויבק לחובות, בהתחשב בעלות של 12 מיליון דולר של אחת מהבארות הללו.
שנה לאחר מכן, כשמרואה הכריזה על השקעה של 115 מיליון דולר לפטרוליה להמשך החיפושים, אותה עצומה גדלה עד ל-36,000 חתימות.
הממשלה החלה ב-BAPE (הערכה סביבתית) ספציפית לאנטיקוסטי והדו"ח, שפורסם ב-3 באוקטובר, היה בעד יצירת אזור מוגן על האי.
כחלק מההכנות לקראת הכרזת האי כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו יזמה ממשלת קוויבק תשלום פיצויים תמורת הפסקת הקידוחים לכל חברות חיפושי הנפט והגז באי.
החברות Junex, Corridor ו-Maurel & Prom קיבלו 41.4 מיליון דולרים וחברת פטרוליה קיבלה ביולי 2017 20.5 מיליון דולר.
האנטישמיות באוניברסיטת קולומביה הייתה נפוצה במחצית הראשונה של המאה ה-20 והחלה להופיע שוב בתחילת המאה ה-21. בשנת 1920 אוניברסיטת קולומביה הייתה האוניברסיטה האמריקאית הראשונה שיזמה מכסות על יהודים, והפחיתה בחצי את אוכלוסיית הסטודנטים היהודים בשנתיים.
בתחילת המאה ה-21 ובאופן חריף לאחר טבח שבעה באוקטובר, פרצו הפגנות של סטודנטים וסגל שזכו לביקורת כאנטישמיות ונבדקו על ידי הקונגרס האמריקני, שפתח בחקירה של אוניברסיטת קולומביה.
נשיאת האוניברסיטה, מינוש שפיק, גינתה את המחאות של הסטודנטים והסגל בקמפוס ואמרה כי האוניברסיטה נמצאת ב"משבר מוסרי".
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, ראש עיריית ניו יורק, אריק אדמס ויושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית מייק ג'ונסון, גינו את ההפגנות האנטי-ישראליות ב-2024, הגדירו אותן כאנטישמיות וגינו את הקריאות לאלימות והטרדה נגד יהודים.
בתחילת המאה ה-20 היו עמדות אנטי-יהודיות נפוצות בארצות הברית, והאמונה רווחה כי עמדות אלה מבוססות על המציאות החברתית.
בשנת 1904 כתב דיקן קולומביה כי "מה שרוב האנשים רואים כבעיה גזעית הוא באמת בעיה חברתית".
חלק מהאוניברסיטאות האמריקאיות החלו להטיל מכסות על קבלת סטודנטים יהודים.
חלק מהמכסות היו מפורשות, וחלקן היו עקיפות.
בשנת 1920 הייתה אוניברסיטת קולומביה האוניברסיטה האמריקאית הראשונה שיזמה מכסות בקבלת תלמידים יהודים.
בשנת זו היה שיעור היהודים בעיר ניו יורק כ-30%, ובהתאם לכך, שיעור הנרשמים היהודים באוניברסיטת קולומביה המריא לכ-40%.
האוניברסיטה נקטה במספר שיטות עקיפות על מנת להקטין את שיעור הקבלה של יהודים, ובתוך שנתיים, דהיינו בשנים 1920–1922, היא צמצמה במחצית את מספר הסטודנטים היהודים.
אחת השיטות העקיפות בהטלת המכסות הייתה דרישה של האוניברסיטה מהסטודנטים לגור במעונות בקמפוס, וכן צמצום היקף המלגות והגבלתן לסטודנטים שהגיעו מחוץ לניו יורק.
מכיוון שרוב הסטודנטים היהודים באו ממשפחות מהגרים עניות, הם נאלצו לעבוד בעבודות לילה כדי לשלם את שכר הלימוד שלהם והתגוררו בבית כדי לחסוך כסף, ולפיכך התקשו לעמוד בתנאים הללו.
כל אלה - על פי דעת היסטוריונים - נועדו להפחית את שיעור הסטודנטים היהודים בקמפוס.
בבתי הספר לרפואה של קולומביה ושל מרבית אוניברסיטאות העילית של ארצות הברית היו המכסות נוקשות אף יותר.
הווירולוג יונה סאלק פנה לפיכך ללמוד רפואה באוניברסיטת ניו יורק (NYU).
הפיזיקאי ריצ'רד פיינמן פנה ללמוד ב-MIT לאחר שקיבל מכתב סירוב מאוניברסיטת קולומביה, שכבר מילאה את מכסת היהודים שלה.
הטלת המכסות באוניברסיטאות העילית הסתיימה בראשית שנות ה-60 של המאה העשרים.
לאחר מתקפת הפתע של חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 שכללה מעשי זוועות, אונס, טבח ופשעים נגד האנושות, פרצו הפגנות ומחאות של סטודנטים וסגל שזכו לביקורת כאנטישמיות.
ג'וזף מסעד פרופסור מאוניברסיטת קולומביה, אמר כי התקיפה על ישראל, שבה נהרגו 1,200 ישראלים כולל אזרחים ומעשי אלימות מינית נגד ישראלים, היה "מתקפה של התנגדות".
מוחמד עבדו, חוקר אורח שאמר כי הוא מצדד בחמאס ובג'יהאד האיסלאמי, נשכר לאחר ה-7 באוקטובר 2023 על ידי האוניברסיטה.
באפריל 2024 אמרה הנשיאה מינוש שפיק שעבדו היה "בדרכו לצאת מהאוניברסיטה".
קתרין פרנק, פרופסור למשפטים בקולומביה, אמרה כי כל הסטודנטים ששירתו בצה"ל מסוכנים ואסור להכניס אותם לקמפוס.
במהלך הפגנות נגד ישראל, כמה סטודנטים קראו לקיום אינתיפאדה נגד היהודים ברחבי העולם ועודדו את חטיבות חמאס להרוג חיילים ישראלים.
בנוסף, נשמעו קריאות לשרוף את תל אביב.
פעילים אנטי-ישראלים שרו שירי תמיכה בחמאס וקראו קריאות המביעות הזדהות עם הארגון.
קבוצת העבודה לסולידריות פלסטינית הגנה על המיליטנטיות ושיבחה את ההתקפות של חמאס נגד ישראל.
מפגינים אנטי-ישראלים השמיעו גם הערות גנאי כלפי סטודנטים יהודים, ואמרו להם "לחזור לאירופה" ו"תחזרו לפולין".
אחד ממנהיגי המחאה אמר בסרטון שפרסם ש"שיש להודות לו על כך שאינו רוצח ציונים", וקרא להשמיד את ישראל ולרצוח את בנימין נתניהו.
בעקבות הסרטון ודברים אלו הוא סולק מהאוניברסיטה.
על שי דוידאי, מרצה בכיר יהודי-ישראלי בולט באוניברסיטת קולומביה, נאסר להיכנס לקמפוס הראשי, לאחר שהצהיר שהוא מתכנן להיכנס לקיים "ישיבה שלווה" באזור שבו נמצאים המפגינים הפרו-פלסטינים.
לדברי מנהל התפעול הראשי של אוניברסיטת קולומביה זה נעשה כדי לשמור על בטיחות הקהילה.
דוידאי אמר שאוניברסיטת קולומביה לא יכולה לאפשר לו להיכנס מכיוון שהם לא יכלו להגן על שלומו כפרופסור יהודי, השווה את האיסור על כניסתו לקמפוס להרחקת יהודים מהאקדמיה בגרמניה הנאצית והאשים את האוניברסיטה בכך שאינה מסוגלת להתייצב נגד מפגינים אנטי-ישראליים.
בחודש אפריל 2024 ההפגנות הפרו-פלסטיניות והאנטישמיות הפכו להפרות סדר אלימות.
ב-17 באפריל 2024 מאות סטודנטים פרו-פלסטיניים הקימו מתחם אוהלים במחאה נגד המלחמה בחצר הקמפוס.
ב-18 באפריל פשטה המשטרה על האוניברסיטה, פירקה את האוהלים, ועצרה חלק מהמוחים.
ב-29 באפריל 2024 פרצו מאות מפגינים פרו-פלסטיניים ל"היכל המילטון" באוניברסיטת קולומביה, ניפצו חלונות והתבצרו בתוכו.
למחרת פינתה המשטרה בכוח את הפורעים ועצרה עשרות מהם.
בעקבות המהומות הנהלת האוניברסיטה ביקשה נוכחות משטרתית מוגברת בקמפוס.
משטרת ניו יורק פרסמה תיעוד של הציוד שנמצא אצל המתפרעים שהתבצרו בהיכל המילטון, ובו נראו סכינים, פטישים, מסכות גז, קסדות, אטמי אוזניים, משקפי מגן, חבלים וסרט דביק.
בנוסף נמצאו פליירים שעליהם כתוב "מוות לישראל" ו"מוות לאמריקה" וספר על טרור.
שני עובדי ניקיון שמחקו כתובות אנטישמיות וצלבי קרס שריססו מפגינים על הקירות, האשימו את המפגינים בתקיפתם.
במאי 2025 כמאה מפגינים פרו-פלסטיניים פרצו לספרייה הראשית בקמפוס, השחיתו אותה, התבצרו בה וחוללו מהומות.
בתגובה עובדי ביטחון של האוניברסיטה בודדו אותם בספרייה עד להגעת משטרת ניו יורק שעצרה עשרות מהם.
בנוסף תיבחן שלילת הויזה של אלו שהשתתפו בהפגנות האלימות.
סטודנטים יהודים דיווחו שהם מרגישים לא בטוחים בקמפוס, לאחר שירקו עליהם והביעו הקלה על כך שהם עוזבים את האוניברסיטה.
הם חשו שהתלונות שלהם למול גורמים רשמיים באוניברסיטה לא מיוצגות כראוי על ידי נציגי הסטודנטים.
מפגין אחד איים על סטודנטים יהודים וקבע, "ה-7 באוקטובר הולך להיות כל יום בשבילכם!".
האוניברסיטה נתבעה על ידי סטודנטים יהודים שאמרו כי באוניברסיטה "המון סטודנטים וסגל פרו-חמאס צועדים במאות בצעקות אנטישמיות הכוללות קריאות לרצח העם היהודי".
העיתונאי סת' מנדל טען שאוניברסיטאות מקדמות את הרעיון שיש לעקור יהודים מבתיהם בגלל שהם שייכים לגזע שכביכול שייך למקום אחר, והביא כדוגמה תקריות באוניברסיטת קולומביה.
הארגון האנטישמי סטודנטים למען צדק בפלסטין (SJP) וארגון העובדים לשחרור (WOL) דגלו שניהם בהשמדת ישראל ובפגיעה ביהודים, ומילאו תפקיד בארגון ההפגנות באוניברסיטת קולומביה.
כוח משימה בנושא אנטישמיות הוקם על ידי האוניברסיטה בסוף 2023. על פי כוח המשימה נאספו מאות עדויות מסטודנטים יהודים שחוו גילויים של הטרדה, הפחדה, אפליה והדרה מתלמידים אחרים או מרצים בתוך כיתות הלימוד, במועדוני סטודנטים, במעונות ובמוקדי ההפגנות.
בהמלצת חברי הצוות בקשה האוניברסיטה תוכנית הכשרה למניעת אנטישמיות והיא תועבר כקורס חובה לכלל הסטודנטים ואנשי הסגל החדשים בקולומביה.
בשימוע לפני הקונגרס באפריל 2024, נשיאת אוניברסיטת קולומביה, מינוש שפיק, גינתה את האנטישמיות ואמרה כי הסיסמה "מהנהר עד לים" היא אמירה אנטישמית.
פרופסורים באוניברסיטה נחקרו על פי הנשיאה על בסיס הערות אנטישמיות שאמרו.
שפיק אמר כי אוניברסיטת קולומביה נמצאת ב"משבר מוסרי".
הנשיאה שפיק גינתה את תגובתו של ג'וזף מסעד ואמרה שהוא נמצא בחקירה, כמו כן אמרה שלמסעד אין עוד תפקיד מנהיגותי באוניברסיטה.
עם זאת, InsideHigherEd דיווח כי בשנת הלימודים 2024 מסעד עמד בראש פאנל ביקורת אקדמי במכללה לאמנויות ומדעים.
בשל עוצמת ההפגנות נגד ישראל, אפשרה אוניברסיטת קולומביה לסטודנטים לגשת לשיעורים ומבחנים באופן וירטואלי.
נציגת וירג'יניה פוקס, יו"ר ועדת בית ארצות הברית לחינוך וכוח העבודה, הזהירה את אוניברסיטת קולומביה שהכישלון של קולומביה להבטיח את הבטיחות מהווה הפרה של חובות האוניברסיטה שבה מותנה סיוע פדרלי לאוניברסיטה.
הרב אלי בוכלר, המקושר ליוזמת הלמידה היהודית של האיחוד האורתודוקסי של אוניברסיטת קולומביה, הפציר בסטודנטים יהודים להישאר בבית או לחזור הביתה בשל חששות בטיחות.
ב-14 באוגוסט 2024 הודיעה נשיאת האוניברסיטה מינוש שפיק על התפטרותה וציננה כי "זו הייתה תקופה של מהומה שבה היה קשה להתגבר על דעות שונות ברחבי הקהילה שלנו, תקופה שגבתה מחיר ניכר ממשפחתי, כפי שעשתה עבור אחרים בקהילה שלנו".
נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן גינה את ההפגנות ואמר "אפילו בימים האחרונים ראינו הטרדות וקריאות לאלימות נגד יהודים.
האנטישמיות הבוטה הזו ראויה לגינוי ומסוכנת - ואין לה מקום בקמפוסים של מכללות, או בכל מקום בארצנו".
ראש עיריית ניו יורק, אריק אדמס, אמר כי הוא "סולד מהאנטישמיות שנפלטה בקמפוס אוניברסיטת קולומביה ובסביבתו".
ודאג להגברת נוכחות המשטרה ברחבי הקמפוס.
בעקבות התקרית עם המרצה שי דוידאי שלא הורשה להיכנס לקמפוס, הודיע המיליארדר רוברט קראפט שיפסיק לתרום לאוניברסיטה בשל חוסר יכולתה לשמור על בטיחות הסטודנטים היהודים, והוסיף כי הוא עצוב מהשנאה הגוברת בקמפוס ובמדינה.
במרץ 2025 נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ שלל מענקים פדרליים לאוניברסיטה בגובה מאות מיליוני דולרים בטענה כי לא נקטה בצעדים מספקים למאבק באנטישמיות בקמפוס.
ביולי 2025 הודיעה אוניברסיטת קולומביה על הסכם עם ממשל טראמפ, שבמסגרתו תשלם לממשל הפדרלי סכום כולל של 221 מיליון דולר, בעקבות טענות לאי־התמודדות עם גילויי אנטישמיות בקמפוס.
יהודים התמודדו עם אנטישמיות ואפליה באוניברסיטאות ובקמפוסים בארצות הברית מאז ייסוד האוניברסיטאות בשלוש עשרה המושבות ועד היום בעוצמות שונות.
מתחילת המאה ה-20, ועד שנות ה-60, הוטלו מכסות עקיפות על קבלה ליהודים, מכסות הוטלו לראשונה על יהודים על ידי אוניברסיטאות עילית כמו קולומביה, הרווארד וייל והיו נפוצות עוד בשנות ה-60 באוניברסיטאות כמו סטנפורד.
מכסות יהודים הופסקו בשנות ה-70.
בתחילת המאה ה-21, החלה התעוררות מחודשת של האנטישמיות, בדחיפת ארגוני BDS בתחילת שנות ה-2000, וביתר שאת לאחר מתקפת הפתע של חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023, כאשר דווח כי במסגרת מחאות אנטי-ישראליות פעילים ומפגינים היו מעורבים באלימות פיזית ומילולית כלפי סטודנטים ואנשי סגל יהודים באוניברסיטאות אמריקאיות.
מנהלי האוניברסיטאות האמריקאיות זכו לביקורת על כך שלא הצליחו להגן על סטודנטים יהודים ונשיאי אוניברסיטת הרווארד, פנסילבניה ו-MIT ספגו ביקורת על כך שלא יצאו נגד קריאות לרצח עם של יהודים ולא הגדירו את הקריאות כהפרה של קוד ההתנהגות של האוניברסיטאות שלהם.
היו שקראו לרצח עם או טיהור אתני של יהודים החיים בישראל.
רק יהודי אחד, יהודה מוניס, קיבל תואר אקדמי מאוניברסיטה אמריקאית לפני שנת 1800. מוניס התקבל כמרצה לעברית בהרווארד בתנאי שימיר את דתו לנצרות.
למרות שהתגייר והתחתן עם נוצריה, הוא לא היה אהוד על ידי עמיתיו בהרווארד.
בתחילת המאה ה-20, מנהלי אוניברסיטאות עילית בארצות הברית ביקשו לפתור את מה שנקרא "הבעיה היהודית" בהתייחסם ליהודים רבים מדי בקמפוסים.
המנהלים הגבילו את הרישום של היהודים ויצרו את תהליך הקבלה המודרני כדי להגביל את מספר התלמידים שהתקבלו ממוצא יהודי.
לפי הוושינגטון פוסט, צורת הגשת הבקשה שכללה הצהרה על מוצא אתני וגאוגרפי וראיון היו חלק מהמאמץ לטפל ב"בעיה היהודית" ולהפחית את מספר התלמידים היהודים.
כמו כן טען כי יהודים נחשבו בלתי מקובלים חברתית על ידי חוגים חברתיים מובחרים.
המאמצים להגביל את ההרשמה היהודית החלו בעיר ניו יורק, עיר ש-30% אוכלוסייתה הייתה יהודית בתחילת המאה ה-20. באוניברסיטת קולומביה בשנת 1920 היה שיעור רישום יהודים של 40%.
מכיוון שרוב הסטודנטים היהודים באותה תקופה היו עניים, עבדו בעבודות לילה כדי לשלם את שכר הלימוד וגרו בבית, דרשה קולומביה מהסטודנטים לגור במעונות בקמפוס וכן הגבילה את המלגות שיכלו לקבל.
אוניברסיטת קולומביה גם החלה לערוך ראיונות בתהליך הקבלה ולפי אופנהיימר, נציגי האוניברסיטה זיהו מבטאים או סימנים של מוצא יהודי גם אם שמו של הפונה אינו יהודי בבירור.
בהרווארד היוו היהודים כ-22% מאוכלוסיית הסטודנטים ב-1922. הרווארד החלה תוכנית גיוון גאוגרפי לרשום תלמידים ממדינות עם מספר נמוך של יהודים.
נשיא הרווארד, אבוט לורנס לואל, היה "התומך המשמעותי ביותר בהגבלת הקבלה של יהודים".
מבחני הקבלה באוניברסיטאות ארצות הברית תוכננו כך שיתאימו לחינוך עילית פרוטסטנטי לבן עם שאלות בנושאים קלאסיים כגוןיוונית ולטינית שלא נלמדו בבתי ספר בהם למדו היהודים ומהגרים אחרים.
אוניברסיטת סטנפורד תחת הנשיא מארק טסייר-לאבין הודתה ב-2022 שהגבילה את הקבלה של סטודנטים יהודים בשנות ה-50, וכינתה התנהלות זו כ"התנהגות אנטישמית מחרידה".
בשנות ה-70 המכסות על יהודים בוטלו בהדרגה וקבלת תלמידים ממוצא יהודי עלתה בהשכלה הגבוהה האמריקאית.
בסוף המאה ה-20, מכחישי שואה קיבלו במה להפעיל קמפיינים של דיסאינפורמציה בעיתונים מרובים של סטודנטים וכן באמצעות ביקורים באוניברסיטאות.
לפי ה-ADL, באמצעות עקרונות של חופש אקדמי ואקטיביזם של סטודנטים, הותר לקיצוניים ולרטוריקה אנטישמית לומר את דעותיהם בקמפוסים באוניברסיטאות.
לפי ADL דבר זה אילץ את האוניברסיטאות בסופו של דבר להילחם ישירות באנטישמיות ובקיצוניות.
בשנת 2001 החלה תנועת ה-BDS ללחוץ על אוניברסיטאות אמריקאיות לנתק קשרים עם אקדמאים ישראלים ומישראל.
למרות שלרוב מאמצים אלו נחלו כישלון, הוועדה לזכויות האזרח של ארצות הברית פרסמה דו"ח בשנת 2005 הקובע כי "האנטישמיות נמשכת בקמפוסים של מכללות ולעיתים קרובות מוצגת כביקורת על ישראל".
עוד אמרו כי סטודנטים יהודים חשים לעיתים קרובות מבודדים ומוטרדים מצד פעילי BDS.
בשנת 2022 פרסם הקונגרס היהודי האמריקני דו"ח שקבע כי שליש מהסטודנטים היהודים חשו לא בטוחים או לא בנוח בקמפוס בשל זהותם היהודית.
בסתיו 2023, לפני ה-7 באוקטובר נערך בקמפוס אוניברסיטת פנסילבניה פסטיבל ספרות פלסטינית, בו השתתפו אורחים שנויים במחלוקת כולל רוג'ר ווטרס שקרא להשמדת ישראל וכן השתמש בשפה אנטישמית.
לאחר מתקפת חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר, סטודנטים למען צדק בפלסטין (SJP) חגגו את המתקפה ואמרו כי כל היהודים הישראלים הם מטרות לגיטימיות.
הארגון נתמך וממומן כלכלית על ידי המוסלמים האמריקאים למען פלסטין, שלפי הקרן להגנת הדמוקרטיות קשורה לחמאס.
קבוצה דו-מפלגתית של מחוקקים קראה לחקירה פדרלית על מימון SJP.
אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת ראטגרס הרחיקו את פעילי SJP מהאוניברסיטה שלהן בסוף 2023. בסוף נובמבר 2023, המרכז לחקר אנטישמיות מצא כי 73% מהסטודנטים היהודים במכללה ו-43.9% מהסטודנטים הלא-יהודים חוו או היו עדים לאנטישמיות בשנת הלימודים 2023–2024.
ב-16 הימים הראשונים שלאחר מעשי הטבח של חמאס נגד ישראל ב-7 באוקטובר חלה עלייה של 400% בתקריות אנטישמיות, כולל תקיפה, הטרדה והשחתה נגד יהודים בארצות הברית, הוושינגטון פוסט אמר כי כמה מהמקרים הבולטים ביותר של אנטישמיות התרחשה בקמפוסים בארצות הברית.
בדצמבר 2023, נשיאי הרווארד, MIT ופנסילבניה העידו בפני הקונגרס בנוגע למצב האנטישמיות באוניברסיטאות שלהם ונשאלו אם "הקריאה לרצח עם של יהודים" מנוגדת לקודי ההתנהגות של מוסדותיהם.
שלושת הנשיאים ענו כי מדובר בהפרה רק "בהתחשב בהקשר האמירה".
נשיאת הרווארד, קלודין גיי ונשיאת פן, מגיל התפטרה לאחר מכן בעקבות ביקורת.
בדצמבר 2023, הקונגרס של ארצות הברית פתח בחקירה על אנטישמיות באוניברסיטאות האמריקאיות.
בסוף 2023, מחאה שהחלה בפאתי קמפוס פנסילבניה הביאה לפגיעה פיזית במסעדה בבעלות יהודית בפילדלפיה.
בשנת 2024 הנשיא האמריקני ג'ו ביידן וסגנית נשיא ארצות הברית קמלה האריס גינו את האנטישמיות בקמפוסים.
במסגרת המאבק של ממשל טראמפ באנטישמיות בארצות הברית, דרש הממשל מהאוניברסיטאות, לבצע רפורמות ושינוי מדיניות ביחס למחאות שגלשו לא פעם לאלימות, למעשי הפחדה ולרדיפת יהודים וישראלים.
כמו כן, הוא קיצץ והקפיא מענקים בסך של מיליארדים, לאוניברסיטאות שסירבו לשתף פעולה עם מדיניותו וגירש מאות סטודנטים זרים שהובילו את המחאות האנטישמיות ברחבי הקמפוסים.
במסגרת המחאות נגד מלחמת חרבות ברזל
באפריל 2024 אסרה אוניברסיטת קולומביה על הפרופסור הישראלי שי דוידאי להיכנס לחלקו העיקרי של הקמפוס, אחד ממנהלי אוניברסיטת קולומביה טען שזה נעשה כדי לשמור על בטיחות הקהילה.
דוידאי כתב ב-X (טוויטר) "למיטב ידיעתי, הפעם האחרונה שנמנעה גישה לאוניברסיטה של פרופסור בשל היותו יהודי הייתה בגרמניה הנאצית".
באותו חודש, קראו סטודנטים לחידוש אינתיפאדה ולהרחבתה לרחבי העולם, וקראו לגדודי חמאס להרוג חיילים ישראלים.
כמה מפגינים קראו לשרוף עד היסוד את תל אביב.
הליגה נגד השמצה דרגה 85 אוניברסיטאות אמריקאיות בשנת 2024 בנוגע למדיניות להגנה על סטודנטים יהודים מפני אנטישמיות בקמפוס.
12 אוניברסיטאות כולל הרווארד, MIT, סטנפורד, אוניברסיטת שיקגו, פרינסטון ואחרות קיבלו F.
אוניברסיטת קולומביה ופנסילבניה קיבלו D בדירוג.
אנטישמיות בוויקיפדיה היא תופעה של הטיית מידע בתוך מיזמי ויקימדיה בנוגע לתכנים הקשורים ליהדות, לעם היהודי, לשואה, לתנועה הציונית ולמדינת ישראל – אנטי-ציונות.
האנטישמיות בוויקיפדיה יכולה לבוא לידי ביטוי בדרכים שונות האופייניות להטיות מידע באופן כללי: מידע שגוי, ניסוחים מטעים, איזון כוזב ובחירת מגמטית של מקורות או פרטי מידע.
בנוסף, ויקיפדיה מאפשרת גם שימוש בכלים ייחודיים לפלטפורמה כמו קטגורות ותבניות, וכן בחירה במיקום אסטרטגי של התכנים כמו פתיח הערך, דף הבית או פורטאלים.
הטיה זו יכולה להתרחש באופן נקודתי או כחלק מתעמולה מכוונת.
המחקר אודות אנטישמיות בוויקיפדיה עוסק בטיפול בנושאים היסטוריים בוויקיפדיה, גישת המשתמשים לערכים הקשורים לאנטישמיות ומדיניות הנייטרליות שלה.
התופעה פחות רלוונטית לוויקיפדיה העברית, אותה כותבים ועורכים בעיקר יהודים תושבי ישראל, אך היא עשויה להופיע בוויקיפדיה בשפות אחרות.
עבור חוקרים, ויקיפדיה נתפסת כאתר שבו נושאים שנויים במחלוקת נדונים ומעוצבים מחדש, וכזירה לביטוי תרבותי.
אחדים מחוקרי השואה תארו את עורכי ויקיפדיה כמי שמכניסים במכוון דעות מעוותות ומטות בהיסטוריה של השואה.
דיונים של משתמשים בדפי השיחה של ויקיפדיה לעיתים קרובות חורגים מעבר לייצוג עובדתי גרידא, כאשר המשתתפים עוסקים ביצירת זיכרון קולקטיבי, שיכול לכלול את הזיכרון של אירועים היסטוריים טראומטיים, כמו השואה מסגור סלקטיבי מתרחש גם במקרים של הדגשה פחותה על פגיעה ביהודים במאמרים על אתרי רצח המוני.
לפי מספר חוקרים מדיניות העריכה של ויקיפדיה מאפשרת יצירת ערכים עם הטיה אנטישמית, בעיה שהעורכים פותרים בתהליך של מחיקת ערכים.
במקרים אחרים, הוזכרו ניסיונות למחוק את דעותיהם האנטישמיות של אנשים בולטים.
בנוסף, הפלטפורמה הפתוחה של ויקיפדיה מאפשרת "מלחמות עריכה" בין צדדים בעלי עניין.
מספר חוקרים הצביעו על כך שדעות ותפיסות אנטישמיות נצפו באופן קבוע במאמרים בנושאים יהודיים באתרי ויקיפדיה שאינם באנגלית.
לדוגמה, דעות שמובעות בספרות אנטישמית מוצגות כנקודת מבט היסטורית לגיטימית .
במקרים מסוימים, עמודים העוסקים באישים פופולריים בעלי השקפות אנטישמיות יעודכנו בטון מכובד.
במקרים אחרים, עורכים ניסו להסיר אזכורים למוצא יהודי של אנשים בולטים, במטרה להפחית את אזכור הזהות היהודית בקרב דמויות מועדפות, שמשקף את ההיסטוריה, הערכים והדאגות של העורכים.
ויש גם חששות מהשארת סנטימנט אנטישמי במאמרי ויקיפדיה.
חוקרים מסוימים שבחנו את נושא האנטישמיות בוויקיפדיה מתמקדים בהטיות מערכתיות ולא באנטישמיות מכוונת, כמו השימוש בשמות עצם בקשר ליהודים וליהדות בוויקיפדיה.
במקרה זה, המונחים מציגים תערובת של אסוציאציות חיוביות ושליליות, כאשר בסך הכל הם נוטים מעט יותר לחיובי.
מילים כמו "מלומד", "תרבות" ו"מורשת" מופיעות לעיתים קרובות בהקשר של "יהודי", ומציגות את היהדות בהקשר של תרומה אינטלקטואלית ותרבותית.
עם זאת, מונחים מסוימים כמו "לובי" ו"קונספירציה" מגלים הטיות וסטריאוטיפים שליליים שמסגרה את היהודים כגופים פוליטיים בעלי השפעה בלתי מוצדקת.
למרות הופעתם של המונחים השליליים, הם אינם שולטים בשיח כמו בהקשר של קבוצות דתיות אחרות, דבר המרמז על ייצוג יחסית נייטרלי אך בעל ניואנסים של הטיה כלפי היהדות בפלטפורמה.
בעיות אחרות שהופיעו כוללות ונדליזם אנטישמי בעמודי ויקיפדיה, יצירת חשבונות עם שמות אנטישמיים אשר האופי היצירתי שלהם מקשה על זיהוי כוונותיהם, מאמצים מתואמים למניעת מחיקת תכנים אנטישמיים, האשמות לפיהן עורכים מחקו באופן שיטתי טענות לאנטישמיות שנעשו כנגד מפלגת הלייבור הבריטית.
ויקיפדיה העברית נודעה בכך שהיא מטפלת בצורה מפורטת בנושא האנטישמיות בהקשר של מאמרים היסטוריים שונים.
ארגונים יהודיים טוענים גם הם כי דפוסי עריכה מסוימים בוויקיפדיה מדכאים למעשה את נקודת המבט היהודית בנושאים הקשורים למדינת ישראל, התנהלות שהארגונים רואים כאנטישמית.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר 2023 בישראל, טען הקונגרס היהודי העולמי כי ערכים בוויקיפדיה באנגלית מגלים דפוס של נטייה אנטישמית ואנטי-ישראלית.
ההחלטה לסמן את הליגה נגד השמצה כלא מהימנה נתפסה בקרב הקהילה היהודית כניסיון לבטל את הלגיטימציה של נקודת המבט היהודית הקהילתית או כצעד המאפשר עריכה אנטישמית, דבר שהדאיג גם את דבורה ליפשטדט, שגרירת ארצות הברית למאבק באנטישמיות.
דאגות נוספות שעלו בעקבות הפיגוע כללו את ההחלטה בוויקיפדיה הערבית וויקיפדיה האנגלית לסווג בפומבי את הפעולות הישראליות כ"רצח עם", דבר שהפר לכאורה את עקרונות הנייטרליות של ויקיפדיה.
הובעו דאגות גם מהסרת האנטישמיות כאחת מהאידאולוגיות של חמאס על ידי עורכים מסוימים.
העלו דאגות נוספות ביחס למגמה לסמן ביוגרפיות של אישים יהודים כיהודים באופן העלול להיתפס כמניעת זדון.
בשנת 2023, בעקבות האשמות לעיוות מכוון של היסטוריית השואה, פתח ועדת הבוררות של ויקיפדיה באנגלית בירור לבדיקת פעולותיהם של העורכים בערכים הרלוונטיים.
לבסוף, הוועדה קבעה שיש לאסור על שני עורכים לערוך בתחומים הללו, אך החוקרים שבחנו את הנושא מתחו ביקורת על הפתרון ככזה שחסר עומק ומשמעות.
ונדליזם אנטישמי בדפי ויקיפדיה בדרך כלל זוכה לתיקון מהיר מצד עורכי האתר.
בספטמבר 2025, בעקבות דוח הליגה נגד השמצה, פתח הקונגרס של ארצות הברית בחקירה נגד קרן ויקימדיה ומיזמי ויקיפדיה בחשד לאנטישמיות והטיות אנטי-ישראליות.
האנטישמיות באירופה הייתה קיימת עוד מימי קדם.
האנטישמיות באירופה בימי הביניים הושפעה במידה רבה מהאמונה הנוצרית לפיה העם היהודי היה אחראי באופן קולקטיבי למותו של ישו.
רדיפות יהודים הפכו נפוצות במהלך מסעי הצלב, אשר החלו ב-1095 כאשר מספר קהילות יהודים נטבחו, בצרפת ובחבל הריין.
בהזדמנויות רבות, יהודים הואשמו ברצח פולחני של ילדים נוצרים במסגרת עלילות דם.
עלילת הדם הידועה הראשונה הייתה עלילת הדם של ויליאם מנוריץ' (אשר נפטר בשנת 1144), שרציחתו הובילה להאשמות על כך שיהודים רצחו ועינו אותו.
מגפת המוות השחור, אשר לפי הערכות מסוימות גרמו למותם של כ-60% מאוכלוסיית אירופה במהלך המאה ה-14, גם הובילה לרדיפות נרחבות של יהודים באירופה.
לנוכח ההתפשטות של המגפה היהודים שימשו כשעיר לעזאזל והואשמו באותה ההזדמנות בהרעלת בארות.
קהילות יהודיות רבות במערב ובמרכז אירופה הושמדו כתוצאה מכך בתקופה שבין השנים 1348 ו-1350. בין היתר, באותה התקופה כאלפיים יהודים נטבחו בשריפה במסגת טבח שטרסבורג שבוצעה בפברואר 1349. באזור גרמניה כ-300 קהילות יהודיות בסך הכל הושמדו במהלך אותה התקופה משום שחברי אותן הקהילות נהרגו או גורשו.
היבט נוסף של האנטישמיות בתקופת ימי הביניים היה ההגבלות הרבות שהוטלו על האוכלוסייה היהודית.
הם הודרו מעיסוקים רבים בשל החשש מכך שהם יהוו תחרות עבור האוכלוסייה המקומית.
לרוב, הם לא הורשו להחזיק בבעלותם קרקעות.
בנוסף לכך, האוכלוסייה היהודים הורשתה לגור בערים רק באזורים ספציפיים אשר כונו גטאות.
בעקבות ועידת לטראנו הרביעית, בשנת 1215, נצטוו היהודים ללבוש בגדים מיוחדים שיבדילו אותם מהאוכלוסייה המקומית, ובחלק מהמקרים נדרשו לענוד טלאי עגול.
חלק מהיהודים הצליחו להתחמק מהדרישה המשפילה של ענידת הטלאי על ידי מתן שוחד לרשויות המקומיות.
בימי הביניים המאוחרים יהודים רבים גורשו מאזורים שונים ברחבי מערב אירופה, כולל מאנגליה ב-1290, ומצרפת ב-1306 וב-1394. הגירושים הגדולים ביותר של יהודים היו בספרד (1492) ובפורטוגל (1496), שם נצטוו היהודים להתנצר או לעזוב את אותן המדינות תוך שישה חודשים בצרפת, ותוך 11 חודשים בפורטוגל.
הרפורמציה הפרוטסטנטית הובילה לעלייה באנטישמיות, בין היתר בעקבות פרסום ספרו של מרטין לותר "על היהודים ושקריהם".
תקופת הרנסאנס, עידן הנאורות והתקופות האימפריאליסטיות הובילו לעלייה בשנאת הזרים ובאנטישמיות באירופה.
במערב אירופה היהודים במקרים רבים המלכים הטילו הגבלות על האוכלוסייה היהודית, במיוחד בשל החשש הגובר מתחרות עם הסוחרים המקומיים בשל העובדה שעיקר עיסוקם של היהודים היה מסחר ובנקאות.
דוגמאות בולטות כוללת את ההחלטה להגביל את מספר היהודים המורשים להתיישב בברסלאו שהתקבלה על ידי פרידריך השני מפרוסיה ב-1744 וגירוש היהודים מבוהמיה על ידי הארכידוכסית האוסטרית מריה תרזה, שבהמשך הצהירה גם שהיהודים יאלצו לשלם כל עוד הם נמצאים בתחומי אוסטריה.
עם התפתחות מערכת הבנקאות והצורך של השליטים למימון הממשל, המונח "יהודי החצר" הפך נפוץ בחלק ממדינות מערב אירופה.
יהודי החצר היו אנשי עסקים ובנקאים שקיבלו זכויות יתר מהריבון ופעלו כגזברים שלהם וכגוביי המיסים.
במקרים רבים השיגו יהודי החצר כוח משמעותי כ"יד ימינו" של הריבון, ובמקרים אחרים המקומיים האשימו את יהודי החצר בבעיות הכספיות של המדינות או בכך שכוחו הפוליטי של הריבון דעך.
אחת מהדוגמאות הבולטות ביותר ליהודי חצר היה יוזף זיסקינד אופנהיימר (1698–1738) אשר היה המתכנן הפיננסי של הדוכס קרל אלכסנדר מווירטמברג בשטוטגרט.
לאחר מותו של הדוכס, פטרונו, הועמד אופנהיימר למשפט והוצא להורג מסיבות מפוקפקות.
סיפורו שימש בין היתר את התעמולה הנאצית.
רוב האוכלוסייה היהודית של אירופה התרכזה באותה התקופה במרכז ובמזרח אירופה בפאתי מדינת האיחוד הפולני-ליטאי.
ליהודי פולין הוענקה מידה חסרת תקדים של אוטונומיה דתית ותרבותית בעקבות כתב הזכויות של קאליש מ-1264 אשר אושרר על ידי מלכי פולין והאיחוד הפולני-ליטאי.
אף על פי כן, מרד הקוזאקים הגדול נגד האיחוד הפולני-ליטאי תחת הנהגתו של בוגדן חמלניצקי באזור האוקראיני של האיחוד הפולני-ליטאי גרם לחורבן של קהילות יהודיות רבות ולכך שעשרות אלפי יהודים נטבחו, גורשו או נמכרו כעבדים על ידי בעלי הברית הטטריים של חמלניצקי.
בין השנים 1648 עד 1656 עשרות אלפי יהודים נהרגו על ידי המורדים.
בעקבות חלוקת פולין על ידי רוסיה, פרוסיה ואוסטריה בסוף המאה ה-18, רוב יהודי פולין מצאו את עצמם תחת שלטון רוסי.
על מנת להגביל את ההתפשטות של האוכלוסייה היהודית ברחבי האימפריה הרוסית ועל מנת להגן על הסוחרים הרוסים מתחרות, בשנת 1772 קיסרית רוסיה קתרין השנייה הובילה להקמת תחום המושב אשר היה האזור בו מרבית היהודים הורשו להתיישב בשטחי האימפריה הרוסית, למעט קומץ יהודים שקיבלו אישור לגור בערים מרכזיות כמו קייב ומוסקבה.
המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20
עד סוף המאה ה-19 החל להתפתח באירופה סוג חדש של אנטישמיות, המכונה אנטישמיות מבוססת גזע.
מגמה זו החלה בעקבות העלייה בתפיסת העליונות של "הגזע הלבן" על פני "גזעים אחרים".
הרעיון המרכזי של האנטישמיות מבוססת הגזע, כפי שהוצג על ידי תאורטיקנים כמו ארתור דה גובינו, הוא שהיהודים הם גזע מובהק ונחות בהשוואה לאומות אירופה.