tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נכון ל-2024 ערכו של קראט אחד יכול להאמיר אף ל-10,000 דולר.
כריית הזולטניט מתבצעת באופן ידני ובקנה מידה קטן, מה שהופך אותה לנדירה במיוחד.
מכרות אלו מכילים גם מרבצי בוקסיט המשמשים להפקת אלומיניום, מה שהופך את הכרייה באזור לחשובה מבחינה תעשייתית.
בשל נדירותה ותכונותיה הייחודיות, הזולטניט משמשת לייצור תכשיטים יוקרתיים, כולל טבעות, עגילים ותליונים.
זום אינפו טכנולוג'יס (ZoomInfo Technologies) היא חברת תוכנה ונתונים אמריקאית המספקת מידע על חברות ואנשי עסקים.
המוצר העיקרי שלה הוא מנוע חיפוש מסחרי, המתמחה במציאת מידע עסקי מהאינטרנט וממקורות אחרים.
החברה אוספת מידע של פרטי קשר ומידע נוסף על אנשים, חברות וגופים עסקיים אחרים, ומעמידה אותו לרשות לקוחותיה, כשירות תמורת תשלום.
החברה נוסדה במקור בבוסטון על ידי היזם הישראלי יונתן שטרן ומהנדס התוכנה מישל דקרי, בשם Eliyon Technologies, כספין אוף של חברת "Corex Technologies" חברה שאותה גם הקים שטרן ועסקה בפיתוח וייצור של סורקים של כרטיסי ביקור המאפשרים להזין את המידע בכרטיס למאגר נתונים לשמירת פרטי הקשר.
"זום-אינפו" פיתחה מאגר מידע של מידע עסקי שנאסף בגלוי באינטרנט, כגון כתובת ופרטי קשר של אנשי מפתח בארגונים, ואפשרה גם לאנשי עסקים לייצור פרופיל עם המידע שלהם (לדוגמה עבור אנשי מכירות).
מרכז פיתוח של החברה הוקם ברעננה.
בשים הראשונות החברה מימנה את פעילותה באופן עצמאי, עד לגיוס הון שבוצעה ב-2004, בו גייסה 7 מיליון דולר מקרן הון הסיכון "אקסנט ונצ'רס".
ב-2007 נכללה החברה ברשימת "100 חברות הטכנולוגיה המבטיחות בעולם" של מגזין הטכנולוגיה "רד הרינג".
בשנת 2008 ביצעה החברה ספין-אוף לחטיבת הפרסום שלה, והקימה את "Bizo" - פלטפורמה לפרסום ממוקד, אשר מתבססת על נתוני הדמוגרפיה העסקיים של המשתמשים; ששנה אחר כך גייסה 6 מיליון דולר.
בשנת 2014 נמכרה "Bizo" תמורת 175 מיליון דולר ל"לינקדאין".
באוגוסט 2017 נרכשה על ידי קרן ההשקעות הפרטיות "Great Hill Partners", תמורת 240 מיליון דולר.
בשנת 2019 נרכשה "זום אינפו" על ידי המתחרה שלה "DiscoverOrg" תמורת 800 מיליון דולר, והחברה המאוחדת המשיכה לפעול בשם "זום-אינפו".
ביוני 2020 הונפקו מניות החברה בבורסת הנאסד"ק, לפי שווי שוק של יותר מ-8 מיליארד, דולר והיא גייסה 935 מיליון דולר.
ביולי רכשה את חברת הסטארט-אפ הישראלי "Chorus.ai", שפיתח מערכת שמנתחת שיחות מכירה באמצעות בינה מלאכותית, תמורת 575 מיליון דולר.
זומביט הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית בנושאי מחשבים ששודרה בשנים 1993–2006 בטלוויזיה החינוכית.
התוכנית עסקה בעולם המחשבים והתקשורת והביאה את החידושים האחרונים בתחום הגאדג'טים והטכנולוגיה.
התוכנית כללה פינות בנושאים שונים ובהן פינת תמיכה, פינת חידושים טכנולוגיים, פינת משחקי מחשב, פינת תחקירים ופינת הגאדג'טים.
וכן, תקופה מסוימת שימשה כתוכנית שבה מתחרים אנשים מהבית על משחק שמופעל באמצעות שימוש בלחצני הטלפון (כמו "דובל'ה" ו"הוגו"), ושודרה בימי חופשות החגים וכן גם בחופשת הקיץ.
בנוסף בעונה הראשונה הייתה גם פינה שבה מישהו מוכר התחרה במשחק של זומביט שהיה בסגנון פקמן, כאשר דמות הפקמן הוצגה כסמליל של החינוכית.
התוכנית נוצרה על ידי לאה לייבה ורוני צייג.
לתוכנית הטלוויזיה הוקם גם אתר אינטרנט, בכתובת "zombit.co.il" (כיום לא פעיל יותר - הקישור מפנה לעותק מארכיון האינטרנט) ובאתר ניתן היה לקרוא מאמרים הקשורים לתוכנית, לרבות עדכונים על שכלולים טכנולוגיים הרלוונטיים לאותה התקופה וגאדג'טים שהופיעו בתוכנית.
הגיש את חדשות המחשבים – תקציר האירועים החשובים שהתרחשו בעולם המחשבים בשבוע החולף.
רון לוינטל - מנחה התוכנית לסירוגין (1993–1997)
איל קיציס - מנחה התוכנית לסירוגין (1993–1997)
אפרת (אפתי) הכהן - מנחה לסירוגין (1993)
פיני בן-סירה - מנחה לסירוגין (1993)
ניר פרידמן - מנחה לסירוגין (1993)
סיוון רהב מאיר - מנחת זומביט לנוער ומגישת מבזקביט.
דרור גלוברמן – מגיש פינת התחקירים
נמרוד אלדאה – מגיש פינת "העתיד כבר כאן"
אביב הוד – מכונה "הדוקטור", מגיש פינת התמיכה
קובי סיט - מגיש פינת המשחקים
דוד זילברשטיין – מגיש פינת המשחקים
דורון ניר - מגיש פינת המשחקים
רותי פארן (כיום נקראת רותי אלאל) - מגישת פינת ה"אומנוביט", מנחה בזומביט משפחה, הגישה פינה בתוכנית בשנת 1997 ומנחה בזומביט נוער.
שרון טייכר – מגיש פינת הגאדג'טים ומנחה התוכנית לסירוגין (1993–1997)
שמוליק נוביק - מנחה זומביט משפחה.
לבי שפרלינג - מנחה זומביט משפחה.
משה פרסטר - הגיש את פינת המשחקים בשנים 1997 ו-2006.
גיא ברנע - אורח קבוע, מגיש פינת משחקים וחידושים.
זומבי (בפורטוגזית: Zumbi; 1655 – 20 בנובמבר 1695) היה מנהיגו האחרון של הקילומבו של פלמארס, היכן שכיום נמצאת מדינת אלגואס שבברזיל.
מקור השם הוא שיבוש השם "nzumbi" בשפה האפריקנית קימבנדו (quimbando), המציין "שד", "רוח" או "שדון".
הקילומבו של פלמארס הייתה רפובליקה של עבדים שנמלטו מנקודות יישוב ומטעים פורטוגליים בברזיל.
הקילומבו היה ממוקם בפנים הארץ של באהיה ובשיאו הגיעה אוכלוסייתו, במספר יישובים, לכ-30,000 איש.
לוחמי הקילומבו, אשר נאלצו להתגונן בפני התקפות חוזרות ונשנות מצד הכוחות הקולוניאלים הפורטוגליים, היו מיומנים בקפוארה, אמנות לחימה שפותחה בברזיל בידי עבדים אפריקניים במרוצת המאה ה-16.
בן לעבדים אפריקניים נמלטים הידוע בשם זומבי בלבד נולד חופשי בקילומבו של פלמארס בשנת 1655, אמו סבינה הייתה אחותו של מנהיג הקילומבו גנגה זומבה (), שניהם ילדיה של נסיכה מהקונגו בשם אקולטון, בתו של מלך קונגו.
כאשר היה כבן 6 נתפס בידי פורטוגלים וניתן למיסיונר האב אנטוניו מלו (Melo).
לאחר שהוטבל בשם פרנסיסקו למד זומבי את הסקרמנטים, פורטוגזית ולטינית וסייע במיסה היומית.
על אף הניסיונות "לתרבת" אותו, נמלט זומבי בשנת 1670 ושב למקום הולדתו.
במרוצת השנים הבאות, בשנות העשרים המוקדמות שלו, נודע זומבי בכוחו הפיזי ובערמומיותו בשדה הקרב, וזכה לכבוד כאסטרטג צבאי.
בשנת 1678 הציע פדרו אלמידה (Almeida), מושל הקפיטניה של פרנמבוקו שנשחק מהעימות המתמשך עם פלמארס, לגנגה זומבה, מנהיג הקילומבו, לסיים את הסכסוך.
ההצעה כללה חנינה לכל העבדים הנמלטים בקילומבו והענקת חירותם בתמורה להכפפת הקילומבו לסמכות הפורטוגלית.
גנגה זומבה נטה לקבל את ההצעה אולם זומבי לא בטח בפורטוגלים.
יתר על כן, הוא סירב לקבל חירות עבור בני פלמארס, בעוד שאפריקנים אחרים יישארו עבדים.
הוא דחה את הצעתו של אלמידה ולאחר שהבטיח להמשיך בהתנגדות לדיכוי הפורטוגלי, הדיח זומבי את גנגה זומבה והפך למנהיגו החדש של הקילומבו של פלמארס.
חמש עשרה שנים לאחר שהפך למנהיג הקילומבו של פלמארס, נמצא הקילומבו תחת התקפה ארטילרית מצד הפורטוגלים, תחת פיקודם של דומינגוס ז'ורז'ה וליו (Velho) וויאירה דה מלו (de Mello).
ב-6 בפברואר 1694, לאחר 67 שנים של התנגדות עיקשת, הצליחו הפורטוגלים להרוס את "סרקה דו מקקו" (Cerca do Macaco), היישוב המרכזי של הרפובליקה של הקילומבו של פלמארס.
לוחמי הקילומבו לא יכלו להתמודד עם הארטילריה הפורטוגלית, הרפובליקה נפלה וזומבי נפצע.
על אף ששרד והצליח להתחמק מהפורטוגלים משך כשנתיים, הוא נבגד ונתפס ב-20 בנובמבר 1695 וראשו נערף בו במקום.
ראשו של זומבי הועבר בידי הפורטוגזים לעיר רסיפה, בה הוא הוצג בכיכר המרכזית כהוכחה לשקריות האגדה העממית שהייתה מקובלת בקרב העבדים האפריקאים אודות אלמותיותו.
שאריות מהקילומבוס המשיכו להתקיים באזור משך כמאה שנים נוספות.
כיום נחגג ה-20 בנובמבר, בעיקר בריו דה ז'ניירו, כיום של גאווה לאומית.
ליום יש משמעות מיוחדת עבור אפרו-ברזילאים, המכבדים את זומבי כגיבור, לוחם חירות וסמל לחירות.
זומבי נישא ללוחמת ואמנית קפוארה, דאנדרה אשר התאבדה בתאריך 6 בפברואר 1694 לאחר שנתפסה בקרב וסירבה לחזור לחיי עבדות.
זוֹמְבִּי הוא דמות בדיונית של יצור אל-מת שנוצר באמצעות החזרה לחיים של גופת אדם מת.
מקור הדמות בפולקלור של בני האיים הקאריביים, שלפיהם הזומבי הוא מת שהוחזר לחיים בעזרת קסם הוודו ונועד לשרת את כהן הוודו שהחזירו לחיים.
מהאיים הקאריביים התפשטה דמותו של הזומבי האל-מת לתרבויות שונות ברחבי העולם וכיום היא נפוצה בעיקר בסוגת ספרות האימה, שבה הוא מוצג כייצור חסר בינה ומעורר אימה, המשתוקק למאכל בשר אדם.
חלק גדול מן המאפיינים שניתנים לזומבי מזוהים עם מחלת הכלבת ושאובים מתסמיני המחלה (כגון תוקפנות ורגישות יתר לאור - פוטופוביה).
לפי אמונת הוודו, אדם מת יכול לקום לתחייה באמצעות מגיה שחורה.
לאחר שקם לתחייה, לזומבי אין רצונות משלו והוא נשלט על ידי הכוהן שביצע את הטקס.
"זומבי" הוא גם שמו של אל-הנחש בוודו מאזור ניז'ר-קונגו, מהמילה "נזאמבי" שפירושה "אל".
מילה זו עשויה להתקשר למילה "זוּמבי" שפירושה "מושא להערצה".
בשנת 1937, בזמן שחוקרת הפולקלור, זורה ניל הרסטון, חקרה את הפולקלור בהאיטי, היא נתקלה בגופה שנקברה בשנת 1907 בגיל 29. תושבי המקום האמינו שראו אותה מסתובבת באזור, צולעת, שלושים שנה מאוחר יותר.
עשרות שנים מאוחר יותר חוקר האתנובוטניקה, וייד דייוויס, הציג את הזומבים כתופעה פרמקולוגית.
דייוויס ביקר בהאיטי בשנת 1982 וכתוצאה ממחקריו, טען כי אדם חי יכול להתנהג כזומבי תחת השפעת שני סוגי סמים.
הסוג הראשון, בו היה טטרודוטוקסין, השאיר את האדם גוסס אך בהכרה למשך מספר ימים, והסוג השני בו היו הלוצינוגנים גרם לאדם להתנהג כמו זומבי ולהיות חסר רצון עצמי.
דייוויס ביצע ניסוי על אדם מהאיטי, וטען שהצליח להופכו לזומבי.
חוקרים רבים חולקים על דעותיו של דייוויס.
בימי הביניים רבים האמינו כי נשמות המתים יכלו לחזור ולהלך על פני האדמה כרוחות רפאים ולרדוף את החיים.
לפי "האנציקלופדיה של דברים שמעולם לא היו", זומבים שבו לכדור הארץ כדי לרדוף פושעים ובעיקר רוצחים.
הזומבים נראו כגופה רזה ושלדית, והם הסתובבו מסביב לבתי הקברות בלילה.
במיתולוגיה הנורדית אל-מת בשם דראוגר הקים לתחייה גופות של ויקינגים כדי לתקוף את החיים.
יש אזכור לזומבי גם באמונות במזרח הרחוק, באזור האוקיינוס השקט, בהודו ואפילו אצל האינדיאנים.
הזומבים המודרניים, כמתואר בספרים ובסרטים, שונים מאלו המתוארים בוודו ובפולקלור.
הזומבים המודרניים בדרך כלל מתוארים כגזע חסר-דעה וחסר-רגישות, ובעל רעב לבשר אדם.
לפי תיאורים אלו, נאמר גם שכאשר נושך זומבי אדם חי, יהפוך אותו אדם לזומבי בעצמו.
הזומבים יכולים לזהות אדם לפי שמיעה של רעשים, אך אינם יכולים לראות או להריח אותו.
הדרדס חוזר כל הזמן על אותה מילה (בגרסה בעברית: "יאמ, יאמ, יאמ") וכל רצונו זה לנשוך דרדסים אחרים ולהפוך אותם לשחורים וחמומי מוח בדומה לו.
ייתכן שרומרו לקח השראה מהקומיקס של הדרדסים.
מאז, יצאו מאות סרטים, סדרות טלוויזיה ומשחקים העוסקים בזומבים.
סדרת הזומבים "המתים המהלכים" שעלתה בשנת 2010, הייתה מועמדת לפרסים רבים ואף כוללת סדרת בת בשם "אימת המתים המהלכים".
קיים שוני רב בין הזומבים שמתוארים בסיפורים שונים.
הצורה הנפוצה בסיפורי אימה היא של זומבים רקובים הצועדים באיטיות לעבר מטרתם למרות מחסור בחלקי גוף חיוניים.
בקליפ השיר "Thriller" ("מותחן") של הזמר מייקל ג'קסון ובבימויו של ג'ון לנדיס היו זומבים כחלק מסרט האימה ש"התעורר לחיים" בקליפ.
במספר מדינות בעולם, התקיימו צעדות של הציבור הרחב, כאשר הם מחופשים לזומבים.
צעדה גדולה שכזו התקיימה בקניון מונרוויל שבפיטסבורג, פנסילבניה, ב-29 באוקטובר 2006 (במקום זה צולמו הסצנות לסרט שחר המתים) בהשתתפות כ-900 איש.
צעדת הזומבים בפיטסבורג נחשבה לגדולה ביותר שנערכה עד לצעדה שהתקיימה ב-27 בנובמבר 2011 ברחובות מקסיקו סיטי בהשתתפות כ-10,000 איש.
בארץ צעדת הזומבים מתקיימת משנת 2010 ברחובות תל אביב, כאשר בשנה הראשונה הגיעו 300 איש בלבד, ובשנים הבאות המספר עלה לכמה אלפים.
בכל שנה בחודש מאי מתקיים "חודש המודעות לזומבים".
נגן Zune היה נגן מוזיקה ווידאו מבית מיקרוסופט.
יצא לשוק לראשונה בארצות הברית ב-14 בנובמבר 2006, ובאירופה בשנת 2007. ייצורו הופסק רשמית בהודעה שפרסמה החברה ב-4 באוקטובר 2011.
מיקרוסופט הגישה בקשה ל-USPTO (רישום פטנטים וסימנים מסחריים בארצות הברית) על רישום המותג Zune.
ב-15 בספטמבר 2006 מיקרוסופט ערכה מסיבת עיתונאים עם שחרור הפרטים הרשמיים על נגן Zune.
לנגן יהיה כונן קשיח בעל 30 ג'יגבייט, רדיו FM, מסך 3 אינץ' ורשת אלחוטית.
הנגנים הראשונים שווקו בשלושה צבעים: שחור, חום ולבן.
הנגן ינגן מוזיקה ווידאו אשר תומכים בקודקים H.264, MP3, WMA, WMV, MPEG4, JPEG ו-AAC.
מיקרוסופט תשתמש במערכת ניהול זכויות דיגיטלי להגנת התוכן במערכת Zune.
הנגן אינו תומך ב-Microsoft PlaysForSure או במערכת ניהול הזכויות הדיגיטליות FairPlay.
מיקרוסופט הודיעה על חנות מוזיקה בשם Zune Marketplace שתשתלב בנגן Zune.
החנות תכלול מיליוני שירים למכירה.
בספטמבר 2007 הוכרז הזון 2.0. הנגנים מסדרת זון 2.0 באו בשתי סדרות.
הסדרה הראשונה הייתה נגן המבוסס על זיכרון פלאש שבא בנפחים של: 2, 4 ו-8 ג'יגה והסדרה השנייה הייתה נגן המבוסס על זיכרון דיסק קשיח הבא בנפח 30 או 80 ג'יגה.
בספטמבר 2008 הוציאה מיקרוסופט את נגני הזון 3.0 שבאים בנפחים של 4.8 ו-16 ג'יגה בייט, המבוססים על זיכרון פלאש, ונגני דיסק קשיח בנפחים של 80 ו-120 ג'יגה בייט.
הנגנים מגרסה 3.0 כוללים אפשרות להורדת שירים ישירות מה-WIFI דרך ה־Zune Marketplace וכן שירים המושמעים ברדיו.
זוּמַּה הוא משחק חשיבה ממוחשב משנת 2003 שפותח על ידי חברת PopCap Games.
ניתן לשחק בזומה חינם במספר אתרי אינטרנט, כמו כן נמצאות גרסאות של המשחק לפלטפורמות שונות, בעיקר ניידות, כמו טלפונים ניידים, מחשבי כף יד ול-iPod.
הגרסה משופרת של המשחק בשם "זומה דלוקס" נמכרת למערכות ווינדוס, מקינטוש ו-XBOX.
המטרה במשחק היא להשמיד את כל הכדורים המתקדמים במסלול לפני שהם מגיעים לאל השמש.
ברגע שהכדור הראשון מגיע לאל השמש, כל הכדורים נופלים אליו, והשחקן מפסיד "חיים".
כדי למנוע מהכדורים להגיע לאל השמש, השחקן צריך לשגר את כדורים צבעוניים לעבר הכדורים שנמצאים במסלול החיצוני.
כאשר נוצר רצף של 3 או יתר כדורים באותו צבע, הכדורים מתפוצצים, ולעיתים יכולים לגרום לתגובת שרשרת של התפוצצויות כאשר משני צידי הרצף קיים רצף נוסף של כדורים מאותו צבע.
מפתחת המשחקים היפנית Mitchell Corporation השמיעה בעבר טענות שזומה הוא חיקוי למשחק שפיתחה בשנת 1998 בשם Puzz Loop.
זוּמזוּם הייתה קומדיית מצבים ישראלית, המיועדת לילדים ונוער, ששודרה בערוץ הילדים ב-yes בין השנים 2005 - 2006.
העלילה סובבת סביב מאחורי הקלעים של זומזום, תוכנית בהנחיית ארבעה ילדים: גילי (לירון כרקוקלי), שרון (יהלי סער), מורן (ידין גולדמן) ורוני (הגר טישמן).
הפרקים עוסקים בכתיבת המערכונים, תיאור מצבים קומיים של השחקנים בסדרה והמעולל באולפנים.
מדי פעם מופיעים כקטעי מעבר הקטעים של התוכנית "זומזום" בעצמה.
נערה עשירה, סנובית ומפונקת ששואפת תמיד להיות פופולרית ומקובלת ובשל כך רגישה מאוד לביקורות כלפיה.
בעונה השנייה מחליטה לעשות שינוי בחייה ומתחילה יותר לתרום לחברה ולהפוך לאדם טוב יותר.
שרון (יהלי סער) - בנו של שאול, בעל האולפנים.
שרון הוא נער חביב וטוב לב אך טיפש ותמים.
שרון מגדיר את עצמו כצמחוני למרות שהוא מכור לשווארמה.
באמצע העונה השנייה מתגלה שיש לו את הכישרון לזהות מספרי טלפון לפי צליל המקשים שלהם ולכן חברת מיקרוסופט לוקחים אותו לארצות הברית כדי לפתח אפליקציה לכך.
חוזר בפרק סיום הסדרה בטענה שהוא לא קיבל חופשה.
מורן (ידין גולדמן) - המוזיקאי של החבורה.
חלומו של מורן זה להתפרסם כמוזיקאי.
חברו הטוב ביותר של שרון.
רוני (הגר טישמן) - רוני היא בחורה חכמה וטובת לב שמשתתפת בתוכנית לא לצורך פרסום (בניגוד לשאר חבריה לצוות) אלא בשביל הכיף, החוויה וחיי החברה.
למרות הסרקזם הכבד שלה רוני היא כנראה הדמות הנורמלית ביותר בסדרה.
רוני עזבה את "זומזום" באמצע העונה השנייה כי היא נכפתה לעבוד כמנחה בערוץ הילדים תחת לחציה ואיומיה של מפיקת הערוץ האכזרית.
בסופו של דבר מפוטרת משם וחוזרת לזומזום.
שבח חמו (אבי טרמין) - התסריטאי של התוכנית.
כתיבתו לרוב נדושה ואינה מצליחה ובשל כך זוכה לזלזול מתמשך משאר חבריו (למרות שהם באמת אוהבים אותו).
חמו גר עם אמו השתלטנית שנוהגת לשעבד אותו ולהתנהג אליו כאל משרת אישי תוך כדי השפלות ומתן עונשים.
שמו הפרטי התגלה רק לקראת סוף העונה השנייה.
דנה פרי (טלי אורן) - המפיקה של התוכנית וחברה טובה של חמו מימי התיכון.
שאיפתה של דנה הוא למצוא את בן הזוג המושלם ולהתחתן איתו אך בכל פעם שזה נראה כאילו היא מוצאת את האחד היא מגלה שמדובר באדם המתנהג בצורה שאינה מתאימה לה (כמו רכרוכיות, שוביניזם וכו').
בעברה הייתה ידועה כדניאלה פריאל, ילדת פלא אשר נעלמה לאחר אלבום אחד בלבד.
אבנר "נרי" (הדר לוי) (עונה 2) - התסריטאית החדשה של התוכנית שמצטרפת לצוות בעונה השנייה.
בניגוד לחמו תסריטיה של נרי מתוחכמים, שנונים ומצחיקים דבר אשר מעלה את המוניטין שלה הן בקרב חבריה לתוכנית, הן בקרב הצופים והן בקרב הנהלת הערוץ.
בשל כך חמו מתחיל לקנא בה אך בסופו של דבר הם מתאהבים והופכים לזוג.
שאול (שמוליק טנא/דוד קיגלר) - בעל האולפנים ואביהם של שרון, ניקי ואסנת.
שאול מתואר כאדם רציני ומחושב בעל נטייה לבלגן את השולחן של דנה, וגם כאדם יהיר ופזיז בעל אגו גדול.
סעדיה מוסיוף (גבי עמרני) (עונה 2) - עובד שעבד באולפנים לפני שלושים שנה והיה חייב שני מיליון שקל למס הכנסה.
בן דורי (רוברט הניג) (עונה 2) - עובד דואר צעקן וחירש באולפנים, מעסיק את שרון.
מיכאלה זינקו (שרית קרפ) (עונה 2) - מצטרפת לצוות הסדרה כמחליפתה של רוני ועם זאת היא ההפך הגמור ממנה.
יודעת את הסודות האפלים ביותר של המפורסמים.
ניקי (שגיא שחר) (עונה 2) - אחיו הקטן של שרון שהצטרף לצוות הסדרה בעונה השנייה כמחליפו.
בדומה לאחיו הגדול גם ניקי אינו חכם ואפילו ניתן לומר שהוא הרבה יותר טיפש מאחיו.
מלכה (מרגלית צנעני) (עונה 1) - בעלת מסעדת השווארמה במהלך העונה הראשונה, מקום הבילוי של צוות התוכנית.
אחותה של נתנאלה ואמו של אוראל.
נתנאלה (אפי בן ישראל) (עונה 2) - בעלת מסעדת השווארמה במהלך העונה השנייה.
נוהגת לתת עצות לצוות התוכנית.
מיקי "הכריש" (רועי בר נתן) - כתב רכילויות במגזין מקומי.
נוהג בדרכים לא כשרות כדי להשיג סקופים.
בין היתר לגרום לריבים ותככים, חשיפת סודות, סחיטה והרס קריירות.
אחד מיריביה המושבעים של דנה.
עזרא (רפי תבור) (עונה 2) - הספר במספרת "עזרא".
מספרתו עוברת בדורות על גבי דורות וכל בני משפחתו נקראים עזרא.
גברת חמו (קול בלבד) (שושיק שני) - אמו השתלטנית של חמו.
ממשיכה להתנהג אליו כילד קטן אך בו זמנית נוהגת להעבידו לתפעל אותו עקב עצלנותה.
הפחד הגדול ביותר של חמו.
טל מוסרי (בתפקיד עצמו) - מנחה ותיק בערוץ הילדים.
בעוד הוא עושה רושם כאדם טוב ומצחיק בזמן הנחיה, שמסתיימים הצילומים הוא מתגלה כאדם אכזרי, קר לב ואפילו סדיסטי.
הרב זונדל קרויזר (כ"ז בתשרי תרפ"ד, אוקטובר 1923 – ח' באייר תשע"ד, 8 במאי 2014) היה רב חרדי ירושלמי, מחבר סדרת הספרים אור החמה, בן למשפחת קרויזר.
נולד לרב אליהו צבי (הירש) ולטויבא לבית אייזנשטיין.
מצד אמו הוא דור שביעי לראש"ז.
למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים, בין היתר אצל הרב אברהם חיים הקלמן.
בבחרותו נודע כמתמיד וכבעל הנהגות צדקות.
נישא למלכה בת הרב אהרן יעקב פרוש, גזבר מוסדות עץ חיים ומחבר הספר "איפה שלמה".
בתקופת אירוסיו, יזם ראש הישיבה הרב איסר זלמן מלצר, "הסכם יששכר וזבולון" עבורו, כדי שיוכל ללמוד לאחר נישואיו בשלווה.
הוא דיבר עם הגביר גרשון לוין, ואשתו הרבנית ביילא הינדא ערכה חוזה להסכם.
עבור התמיכה הוא התחייב ללמוד בכל כוחו.
העדים היו הרב מלצר והרב שלמה זלמן זלזניק.
לאחר נישואיו התגורר בשכונת כרם ומאז היה מקורב לרב חיים גריינמן.
על פי תיאור שפורסם בעיתון "המבשר" לאחר פטירתו, בתקופה זו הוא סיים את הש"ס ואת ארבעת חלקי שולחן ערוך.
היה בין עשרת התלמידים הראשונים של הכולל בישיבת מיר בארץ ישראל.
בחבורה הירושלמית של הרב חיים ברים והרב משה יהושע לנדא.
קבוצה זו הייתה מקורבת לחזון איש, ובהשפעתה הוא התקרב לחזון איש וראה אותו כרבו המובהק.
נהג ללכת לישון מדי ערב בשעה תשע ולקום לאחר חצות.
לפני התפילה למד שבעה דפי גמרא.
עסק גם בלימוד קבלה בישיבת שער השמים, עם הרב גמליאל רבינוביץ.
תקופה מסוימת למד עם הרב נתן צבי פינקל לבקשת הרב אליעזר יהודה פינקל.
כמו כן למד עם הרב יושע בער סולובייצ'יק.
התגורר בשכונת כנסת, אחת משכונות נחלאות בירושלים.
סירב לכהן במשרה רבנית ורוב ימיו היה מלמד תינוקות.
הוא לימד בתלמוד תורה עץ חיים, מאה שערים וכן בבני ברק בתלמוד תורה תשב"ר ובעלז.
בתקופת מגוריו בבני ברק היה שכנו של הסטייפלר, שראה בו דמות מופת.
מאז היה מקורב לרב חיים קניבסקי.
בשנת תשל"ח נסע לשנה ללוגאנו לסייע לכונן שם את התלמוד תורה.
בתקופה זו כתב את ספרו על התורה.
היה בוחן בתלמוד תורה קמניץ וכן מסר שיעור בדף היומי בבית הכנסת "מזכרת משה".
בשנת תש"נ החל לשמש משיב בישיבת טשיבין.
הוא ניהל גמ"ח להלוואת כספים ועמד בנשיאות עמותת "שערי מרפא" העוסקת בסיוע לחולים.
בהשקפת עולמו נטה לאגודת ישראל אך השתדל לא להתערב בנושאים ציבוריים.
עם זאת, לפני בחירות תשל"ז (1977), הלך בשליחות מנחם פרוש, עם קבוצת רבנים ירושלמים (בהם הרב שלום שבדרון, הרב רפאל דוד אוירבך ועוד) אל ה"בית ישראל" מגור, לצורך פיוס בין פלגי אגודת ישראל.
הוא מסר בשמו של החזון איש שיש להשתתף בבחירות.
נפטר בשנת תשע"ד ונקבר בהר המנוחות.
לרב זונדל קרויזר שמונה ילדים.
בנו הרב חיים, תלמידו של הרב יושע בער סולובייצ'יק, מכהן אף הוא בישיבת טשיבין.
בנו יוסף, שבביתו התגורר בשנותיו האחרונות, הוא חתנו של הרב רפאל בנימין לוין.
אחיו, הרב דב מאיר קרויזר, כיהן כראש ישיבת סקווירא.
דודו היה הרב אהרן קצנלבוגן.
על התורה - 5 כרכים
זונד 2 הייתה גשושית סובייטית שנבנתה במסגרת תוכנית זונד, והייתה החמישית שביצעה יעף על פני מאדים.
זונד 2 נשאה מצלמת וידאו מאותו הסוג ששימש מאוחר יותר לצילום הירח במשימת זונד 3. המצלמה הכילה שני ספקטרומטרים בתחום העל־סגול.
כמו במשימת מארס 1, גם על זונד 2 התקינו ספקטרומטר תת־אדום כדי לחפש סימנים למתאן במאדים.
ששת מנועי פולסי פלזמה שהורכבו על זונד 2 שימשו למערכת בקרת הגישה.
זונד 2 הייתה הגשושית הראשונה שהשתמשה במנועים מסוג זה.
מנועי התמרון נבחנו במשך 70 דקות.
זונד 2 שוגרה ב־30 בנובמבר 1964. בתמרון שבוצע במאי 1965 ניזוקו הלוחות הסולאריים שסיפקו לה חשמל, וההספק ירד לחצי מהמתוכנן.
כתוצאה אבד הקשר עם הגשושית.
הגשושית חלפה על פני מאדים ב־6 באוגוסט 1965 במהירות של 5.62 ק"מ לשנייה ובמרחק של 1,500 ק"מ.
גלריה זומר לאמנות עכשווית היא גלריה לאמנות בתל אביב שהוקמה בשנת 1999 על ידי עירית פיין זומר.
גלריה זומר מייצגת ומציגה אמנים ישראלים ובינלאומיים.
בגלריה שני חללי תצוגה - החלל המרכזי וחדר פרויקטים שמטרתו להציג אמנים צעירים ולהזמין אוצרים צעירים לאצור פרויקטים ותערוכות מיוחדות.
בנוסף לתצוגת תערוכות יחיד וקבוצתיות הגלריה מארגנת ומארחת הרצאות, ערבי עיון, הקרנות סרטים ושאר אירועי תרבות במטרה לקדם את השיח האמנותי כמרכז תרבות פעיל.
הגלריה נחשבת לאחת המשפיעות בישראל בתחום האמנות העכשווית.
השפעתה נמדדת בהצלחתה להביא אמנות עכשווית בינלאומית באופן קבוע לתל אביב וכמו כן בקידום של אמנים ישראלים בעולם האמנות הבינלאומי.
עד שנת 2020 מוקמה הגלריה בשדרות רוטשילד.
בתחילה בחלל בבניין מס' 64, ואחר כך במבנה לשימור במספר 13. בשנת 2020 עברה הגלריה למודל עסקי אחר, שאינו נשען על חלל תערוכות, ופתחה במקומו חלל קטן ברחוב הרצל מס' 16. הגלריה ומייצגת אמנים כגון עדי נס, תומאס זיפ, גרגור הילדנברנדט, מיכל הלפמן, יהודית סספורטס, יעל ברתנא ועוד.
זומבים הוא סרט מוזיקלי מקורי של ערוץ דיסני שהופק לטלוויזיה ועלה לשידור ב-16 בפברואר 2018. בסרט מככבים מג דונלי ומיילו מנהיים בתפקידים ראשיים.
הסרט עלה בדיסני+ לכבוד השקתה בישראל ב-16 ביוני 2024.
לסרט הופקו שלושב סרטי המשך, "זומבים 2", "זומבים 3" ו"זומבים 4", וסדרת הנפשה בתלת־ממד שנקראת "ז-ו-מ-ב-י-ם: סדרת האנימציה".
בעוד שעדיין לא הוכרז על סרט חמישי בסדרה הסוף של הסרט הרביעי מרמז לנו על הכוונה לעוד סרט
סדרת הסרטים מיועדים לגילאי 7 ומעלה.
עלילת הסרט עוקבת אחר קבוצת תלמידים זומבים מהעיירה זומביטאון שעוברים ללמוד עם תלמידים אנושיים בתיכון סייברוק, תיכון טיפוסי המלא בקליניקות ומעמדות שונות של תלמידים.
כאשר זד, שחקן פוטבול זומבי, ואדיסון, מעודדת אנושית, מתאהבים, נוצר כאוס חברתי בתיכון והשניים נאלצים לפלס את הדרך לחיים משותפים בדו-קיום.
זד נקרודופוליס (מיילו מנהיים) – תלמיד כיתה י' בתיכון סיבורק.
בן 16. שחקן פוטבול, אחיה הגדול של זואי ואהובה של אדיסון.
נוהג לשבור את הקיר הרביעי.
אלייזה זומבי (קיילי ראסל) – תלמידת כיתה י' בתיכון סיבורק.
בת 16. חברתם הטובה ביותר של זד ובונזו.
בונזו (ג'יימס גודפריי) – תלמיד כיתה י' בתיכון סיבורק.
בן 16. חברם הטוב ביותר של זד ואלייזה.
זואי נקרודופוליס (קינגסטון פוסטר) – אחותו הצעירה של זד.
בת 9. אוהבת לעודד ורוצה גור כלבים משלה.
בסוף הסרט זד מביא לה אחד כזה והיא קוראת לו "גור" בנוסף לבובת הכלב שלה שקוראים לו "זנדרק".
אדיסון וולס (מג דונלי) – תלמידת כיתה י' בתיכון סיבורק.
בת 16. מעודדת ואהובתו של זד.נוהגת לשבור את הקיר הרביעי.
באקי ביוקנן (טרבור טורדג'מן) – תלמיד כיתה י' בתיכון סיבורק.
בן 16. בן דוד של אדיסון וראש המעודדים בתיכון סייברוק.
מרגיש שכל בית הספר סובב סביבו.
בסדרת ההנפשה מתגלה שהוא יהודי שחוגג את חנוכה.
ברי (קרלה ג'פרי) – תלמידת כיתה י' בתיכון סיבורק.
בת 16. מעודדת וחברתה הטובה ביותר של אדיסון.
המנהלת לי - מנהלת תיכון סיבורק.
לא מחבבת כל כך זומבים.
המאמן - מאמן נבחרת הפוטבול בתיכון.
הסרט עלה לשידור בכורה בערוץ דיסני ב-16 בפברואר 2018. הסרט עלה בישראל ב-29 במרץ 2018.
זומו - המוזיאון שבדרך הוא מוזיאון נייד, המוגדר "מבוסס קהילות".
מטרתו היא להציג יצירות אמנות בישובי פריפריה במדינת ישראל, ולתת במה לאמנים מהפריפריה, נוסף על אמנים הידועים המוצגים בו.
המוזיאון מציג תערוכות אמנות עכשווית מתחלפות בערים ובישובים שבהם הוא מתארח.
את המוזיאון מפעילה עמותה פרטית ללא כוונת רווח בשם "זומו", המורכב מצירוף המילים "זוז" ו"מוזיאון".
המוזיאון נוסד בשנת 2017 ביוזמת האוצרת מילנה גיצין אדירם, אליה הצטרפו שרון גלזברג והלית מיכאלי.
שי עיד אלוני עיצב את השפה החזותית, ולאיהם הצטרפו גם המפיק קובי אבן חיים, איש התקשורת אריאל אדירם והאוצרות עפרה חרנם ורות אופנהיים.
בראש מועצת המנהלים של זומו עומדת רונית רייכמן, חברי מועצת המנהלים הם מיקי תירוש, ארז שחר, מלאני ברונפמן, ציפי שטראוס, אורה סטיבה, נויה בכר, מרדכי וולף, גילת בר, פרי גלעדי, רוני גילת בהרב, ותמר לנדסברג.
תקציב המוזיאון נתמך על ידי הממשלה, וכן על ידי גופים ותורמים פרטיים כמו מפעל הפיס, קרן אריסון, קרן עזריאלי, שגרירות ארצות הברית, סאנו, מכון גתה ועוד.
לצורך הקמת תערוכה, מאתרים תחילה אמנים מקומיים אליהם מצרפים אמנים, שעוברים לגור במקום לכמה שבועות במטרה ליצור בו.
בהמשך, מביאים גם אמנים מן השורה הראשונה בישראל.
מטרת המוזיאון היא להשתלב בקהילות השונות שבהן הוא מתארח, להפוך את האמנות לשפה משותפת ומחוללת שינוי חינוכי, חברתי וכלכלי.
המוטו של המוזיאון הוא: "אמנות מגיעה לכולם, ואמנות יכולה וצריכה להפוך לשפה, שאיתה מייצרים שינוי חברתי בישראל." באופן זה אמנות גבוהה או איכותית משתלבת עם עבודה מבוססת קהילה, ותורמת לה.
לדברי מילנה גיצין אדירם, המשימה שלה היא לחבר בין תרבות לבין קהילות מקומיות ולהביא את האמנות הכי טובה בארץ למקומות המרוחקים, וגם לעבוד עם אמנים מקומיים בכל אחת מהתחנות.
בשנתיים הראשונות לקיומו התארח המוזיאון בירוחם (דצמבר 2017), בערד (נובמבר-דצמבר 2018), בחצור הגלילית (מאי-יוני 2019), בקריית ים (דצמבר 2019-ינואר 2020), לוד (החל ממאי 2021).
בראשית 2022 פעל המוזיאון במבנה ששימש את מפעל זוגלובק בנהריה.
באוקטובר 2022 הפעיל המוזיאון בשכונת יפו ד' (גבעת התמרים) בתל אביב מיזם בשם "אמנות שעושה שכונה", הכולל 50 עבודות אמנות מפוזרות ברחבי השכונה.
בפרויקט זה הוזמנו האמנים ליצור עבודות קבע שמתבססות על מפגש והיכרות עם התושבים וההיסטוריה של המקום.
בין האמנים נמנים דני קרוון, נטליה זורבובה, טל ירושלמי, סוהא פרוג'ה, יעל סרלין, קרן זלץ ורבים אחרים.
במאי 2023 נפתחה בעכו התערוכה "אורחן זיףזיף".
התערוכה, הכוללת כ-70 אמנים, עוסקת בהשלכות החיוביות והשליליות של התיירות, ובקשרים המורכבים בין האורח למארח, המסורתי לעכשווי והמקומי והזר.
התערוכה נערכת במבנה נטוש סמוך לתחנה המרכזית של העיר, ששימש מרכז השמה והכשרה של משרד העבודה.
בין האמנים: נבט יצחק, ענבל כהן חמו, דנה לוי, מעיין מוזס פלטניק, סאהר מיעארי, רועי מנחם מרקוביץ', שאדן נהרא, מריה סאלח מחאמיד ועוד.
בדצמבר 2018, זכה זומו בציון לשבח מאת בית המכירות העולמי סותבי'ס, במסגרת תחרות בינלאומית למיזמים ולתערוכות פורצות דרך בתחום האמנות העכשווית.
זומבילנד: ירייה כפולה הוא סרט פוסט אפוקליפטה קומדיה זומבים אמריקאית משנת 2019 שבוים על ידי רובן פליישר ונכתב על ידי פול ורניק, רט ריס ודייוויד קלהן.
הוא מהווה סרט המשך ל"ברוכים הבאים לזומבילנד" (2009), ומככבים בו וודי הרלסון, ג'סי אייזנברג, אמה סטון, אביגייל ברסלין - הממשיכים עם הדמויות שגילמו בסרט הראשון, ומצטרפים אליהם זואי דויטש, רוזריו דוסון ולוק וילסון.
עשר שנים לאחר אירועי הסרט הקודם, באמריקה שזומבים מצויים בה בכל מקום, הניצולים טאלאהאסי, קולמבוס, ויצ'יטה וליטל רוק, הפכו למומחים לזיהוי וסילוק של סוגי זומבים שונים.
בעת ביקור בבית הלבן הנטוש, קולמבוס מחליט להציע נישואין לוויצ'יטה עם יהלום הופ, בזמן שטאלאהאסי לועג לכוונותיה של ליטל רוק למצוא בחור ולהקים איתו משפחה משל עצמה.
בבוקר למחרת, טאלאהאסי מוצא פתק מוויצ'יטה וליטל רוק, שעזבו בשל התחושה של ליטל רוק שטאלאהאסי עדיין מתייחס אליה כמו אל ילדה, והפחד של ויצ'יטה שהיא נקשרת מדי לקולומבוס.
בנוסף, ביל מארי מגלם גרסה של עצמו.
זומבים 2 הוא סרט מקורי של ערוץ דיסני המהווה המשך לסרט "זומבים", שהופק לטלוויזיה ועלה לשידור ב-14 בפברואר 2020. הסרט עלה בשירות הסטרימינג "דיסני+" בישראל ב-26 ביוני 2025.
כמו קודמו, סרט ההמשך מתרחש בתיכון סיברוק, שם, לאחר סמסטר מהפכני, זד ואדיסון ממשיכים להוביל את בית הספר ואת הקהילות שלהם לעבר אחדות.
אולם הגעתה של קבוצה חדשה של יצורים על-טבעיים מבחוץ – אנשי זאב מסתוריים – מאיימת לטלטל את השלום החדש וגורמת לקרע במערכת יחסיהם של זד ואדיסון.
זד נקרודופוליס (מיילו מנהיים) – תלמיד כיתה י"א בתיכון סיבורק.
בן 17. שחקן פוטבול זומבי ובן זוגה של אדיסון.
בונזו (ג'יימס גודפרי) – תלמיד כיתה י"א בתיכון סיבורק.
בן 17. חברם הטוב ביותר של זד ואלייזה ואהובה של ברי.
אלייזה זומבי (קייל ראסל) – תלמידת כיתה י"א בתיכון סיבורק.
בת 17. חברתם הטובה ביותר של זד ובונזו.
זואי נקרודופוליס (קינגסטון פוסטר) – אחותו הקטנה של זד.
אדיסון וולס (מג דונלי) – תלמידת כיתה י"א בתיכון סיבורק.
מעודדת אנושית ובת זוגו של זד.
נוהגת לשבור את הקיר הרביעי.
בארי ביוקנן (טרבור טורדג'מן) – תלמיד כיתה י"א בתיכון סיבורק.
בן 17. בן דוד של אדיסון וראש המעודדים לשעבר.
ברי (קלרה ג'פרי) – תלמידת כיתה י"א בתיכון סיבורק.
בת 17. מעודדת, חברתה הטובה ביותר של אדיסון ואהובתו של גונזו.
המנהלת לי – מנהלת תיכון סיבורק.
המאמן – מאמן נבחרת הפוטבול בתיכון.
וילה ליקנסן (צ'נדלר קיני) – תלמידת כיתה י"א בתיכון סיבורק.
בת 17. מנהיגת להקת אנשי הזאב.
וייאט ליקנסן (פירס ג'וזה) – תלמיד כיתה י"א בתיכון סיבורק.
בן 17. אחיה של וילה.
וינטר ברקוביץ (אריאל מרטין) – תלמידת כיתה י"א בתיכון סיבורק.
ב-11 בפברואר 2019, הוכרז כי סרט ההמשך לסרט המקור של ערוץ דיסני, "זומבים" נכנס לשלבי הפקה, כשבמקביל צמד השחקנים הראשיים, הבמאי והתסריטאים שבים אל ההפקה, שהחלה באותו האביב.
ב-21 במאי 2019, הוכרז כי פירס ג'וזה, צ'נדלר קיני ואריאל מרטין לוהקו לסרט.
בנוסף, קייל ראסל, טרור טורדג'מן, קרלה ג'פרי, ג'יימס גודפריי וקינגסטון פוסטר שבו לגלם את דמויתיהם מהסרט הראשון.
והסתיימו בטורונטו ב-15 ביולי 2019.
הסרט עלה לשידור בערוץ דיסני ב-14 בפברואר 2020.
במרץ 2021, ערוץ דיסני הכריז על תחילת העבודה על סרט ההמשך – "זומבים 3".
במקביל, אושר שמג דונלי ומיילו מנהיים עתידים לשוב לגלם את דמויותיהם.
זונדה (על פי האקדמיה ללשון העברית: מַחְדֵּר; נקרא גם: מחדר אפי-קיבתי או צינור הזנה נזוגסטרי, באנגלית: Nasogastric tube), היא צינורית המוחדרת דרך אחד מנחירי האף, עוברת דרך הושט לתוך הקיבה.
הזונדה משמשת לצורך הזנה או מתן תרופות לחולים שאין ביכולתם להזין את עצמם דרך הפה.
צורת ההזנה הזו מכונה הזנה אנטרלית.
כיוון שצינור ההזנה בשיטה זו עובר דרך האף והושט, הדבר עשוי לגרום לאי-נוחות גדולה, תחושת בחילה ואף לפציעה.
משכך שיטה זו מועדפת למשך הזנה קצר (לרוב לא יותר מעשרה ימים רצופים למניעת תלות זונדה) אצל מטופלים בעלי הפרעות בליעה זמניות (לדוגמה מטופלים שעברו שבץ מוחי או בעקבות ניתוח בפנים, בחלל הפה או במערכת העיכול).
במידה ויש צורך בהמשך הזנה אנטרלית יש לשקול הזנה בגסטרוסטום (פיום קיבה).
החדרת הזונדה מבוצעת על ידי רופא או איש צוות סיעודי.
מושיבים את המטופל בזווית של 45 מעלות.
מחדירים את הזונדה דרך אחד הנחיריים.
יש לוודא כי הזונדה הוחדרה לקיבה.
במקרה שהמטופל משתעל או מראה סימני חנק (במטופל בהכרה ניתן לבדוק את יכולת הדיבור), יש לחשוד שהזונדה הוחדרה לריאות.
ניתן לבצע צילום חזה לאחר החדרת הזונדה.
הזרקת אוויר לזונדה והאזנה לאיתור רעשי ביעבוע (אם יש ביעבוע, הזונדה בקיבה).
שאיבת נוזל מהזונדה ובדיקת רמת חומציות (תוכן הקיבה חומצי).
הטבלת קצה הזונדה בכוס מים במידה ונוצרות בועות, יש לחשוד שהזונדה בריאות.
החדרת הזונדה היא פעולה שאינה נעימה למטופל, לעיתים נגרמת פציעה של רקמת האף והושט.
נוכחות הזונדה בנחיריים דרך הוושט מגדילה את הסיכון להיווצרות פצעי לחץ.
בנוסף קיים סיכון מוגבר לחשיפה לזיהומים בדרכי הנשימה.
בעיה נוספת היא העניין האסתטי, המשמעותי במיוחד בקרב החולים הצלולים בדעתם.
זומבים 3 הוא סרט פנטזיה מוזיקלי אמריקאי מקורי של ערוץ דיסני, המהווה המשך לסרטים "זומבים" ו"זומבים 2", שמופק לטלוויזיה.
הסרט עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה "דיסני+" ב-15 ביולי 2022, ואילו בערוץ דיסני האמריקאי הוא שודר ב-12 באוגוסט 2022. בישראל הסרט שודר בערוץ דיסני ישראל ב-31 באוגוסט 2022.
לאחר אירועי הסרט הראשון והשני, עיירת סיברוק הפכה כעת למקום מקלט בטוח עבור מפלצות ובני אדם כאחד.
מיילו מנהיים – זד נקרודופוליס
מג דונלי – אדיסון וולס
פירס ג'וזה – וייאט ליקנסן
צ'נדלר קיני – וילה ליקנסן
אריאל מרטין – וינטר ברקוביץ'
קייל ראסל – אלייזה זמבי
טרבור טורדג'מן – באקי ביוקנן
קינגסטון פוסטר – זואי נקרודופוליס
ב-20 במרץ 2021, נודע על אישורו של הבמאי פול הואן על הפקת סרט שלישי בטרילוגיית "זומבים".
ב-22 במרץ, ערוץ דיסני הכריז רשמית על הפקת הסרט.
במקור הוא היה אמור להיות הסרט האחרון בטרילוגיה, אך ב-2024 אושר שזומבים 4 נמצא בהפקה ויצא בקיץ 2025.
צילומי הסרט החלו בטורונטו, קנדה, ב-30 במאי 2021, והסתיימו ביולי 2021.
זומביט היה ירחון מחשבים לנוער שפורסם מסוף 1994 עד סוף 1999. המו"ל היה "כולנו עיתונות ותקשורת" שהיה גם המו"ל של עיתון הילדים "כולנו" ובשיתוף תוכנית הטלוויזיה זומביט.
בסך הכל יצאו כ- 58 גיליונות.
העורכת הייתה נאורה שם-שאול (סופרת, עיתונאית, מתכנתת ופעילת אינטרנט מאז שנות השמונים), העורך האחראי: אורן ציבלין, עיצוב ממוחשב: משה אלחנתי, שעיצב את כל הדפים בסגנון מסכים וסגן עורך טכנולוגי: נמרוד קרת (האקר ומתכנת אבטחה, פעיל קוד פתוח וכתב קבוע).
בין הכותבים הקבועים בעיתון: סיון רהב, יואב בן דב, משה פרסטר, מאיר (מייק) רונן, ערן פיין, עידו אמין, קורן שדמי ועמוס אלנבוגן.
הכתבים הרבו להשתתף בתוכנית הטלוויזיה.
כל גיליון הודפס בצבע מלא והתמקד בנושא מסוים והקשרו לתרבות דיגיטלית בישראל ובעולם; למשל גיליון מס' 3 עסק בקולנוע, גיליון מס' 7 עסק בכסף, גיליון מס' 9 עסק בקומיקס, גיליון 11 (בו כתב גם אמנון דנקנר) עסק בדת, גיליון מס' 17 עסק בחלל, וגיליון 23 על פסיכולוגיה וטכנולוגיה.
הירחון כלל כתבות מקוריות על משחקי מחשב, חידושי טכנולוגיה, תוכנות ולומדות, טיפים ומגוון נושאי תרבות דיגיטלית כמו משחק תפקידים, ראיונות עם דמויות מעולם זה.
זומביט כלל מדורים קבועים, כמו: "הקיר של נאורה" (דבר העורכת), "הקיר שלכם" (קוראים כותבים) ו"הדף השחור של אנטי" שסיפק מבט ביקורתי על כתבות באותו הגיליון, נכתב על ידי נמרוד קרת.
עמודי האמצע בכל גיליון הוקדשו לקומיקס.
בשנה השנייה, סמוך לחוק בזק 1994 שהתיר לספקי אינטרנט לספק קוים לאזרחי ישראל, התחיל לצאת מוסף אינטרנט.
היו בו הסברים למתחילים את דרכם בשיטוט באינטרנט, איך להיכנס לקהילות ואיך ליצור קהילות, ומושגי יסוד בחיים שמקבלים משמעות חדשה מבנייתה של רשת האינטרנט.
לכל מנוי שהיה לו מחשב עם מודם הייתה אפשרות להתקשר ללוח ההודעות (BBS), לשלוח ולקבל מידע, לשוחח עם הכתבים ועם קוראים אחרים ולשאול שאלות.
דודי גולדמן כתב בידיעות אחרונות ש"בכך הופך זומביט למגזין העברי הראשון, המיועד באמת ל"פריקים של מחשבים" ומשחקים, הפותח גם גיליון אלקטרוני, בנוסף לגיליון הנייר המהודר." יבשם עזגד כתב בהארץ ש"כבוד לקורא ואמונה אמיתית באינטליגנציה שלו היא הנחת העבודה הבולטת ביותר של עורכי ועושי כתב העת המדהים הזה.
ההנחה הזאת היא הנשק הסודי שעתיד להביא להם את הניצחון בקרב נגד כל מי שמוריד את המכנסיים בניסיון למשוך עוד מעט תשומת לב.
בשורה התחתונה, זומביט הוא כתב עת עתידני שמתרחש עכשיו.
הוא נדבק לך ליד עם דבק אפוקסי ולא יוצא לך מהראש שבוע." דוד גורדון כתב במעריב שהוא "מגזין המחשבים הטוב בסביבה".
דודי גולדמן, אינטראקטיבי, ידיעות אחרונות, 2 בפברואר 1995, עמ' 8.
יבשם עזגד, אפילו סבתא שלי דפקה רייס, מוסף ספרים, הארץ, 10 במאי 1995, עמ' 9.
דוד גורדון, גם עיתון וגם אתר, ב"המדור לנופלים ברשת", מעריב, 17 בינואר 1996, עמ' 9.
שי שטיינברג, קח אתר ובנה לך עסק, דבר, 16 בפברואר 1996.
זומבקוביצה שלונסקיה (בפולנית: Ząbkowice Śląskie; בגרמנית: Frankenstein in Schlesien) היא עיירה במזרח פרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין.
היישוב הוקם על ידי הנרי הרביעי, דוכס שילזיה במתחילת המאה ה-13. הוא הוקם בדרך מסחר בין שלזיה לבוהמיה.
היישוב קיבל זכויות עיר בשנת 1287. הוא היה שייך לפולין עד שלא נמכר לבוהמיה בשנת 1351.
בשנת 1428 העיר נכבשה על ידי התנועה ההוסיטית.
בעקבות מלחמת בוהמיה–הונגריה בשנת 1490 היא עברה להונגריה.
בהמשך היא חזרה לבוהמיה ומבצר וחומות נבנו מחדש.
בתחילת המאה ה-17 כשליש מאוכלוסיית העיר מתה בעקבות מגפה.
במהלך מלחמת שלושים השנים העיר נהרסה ולא הצליחה לשקם את עצמה.
בשנת 1742 היא סופחה לפרוסיה.
בעקבות מלחמת העולם השנייה האזור עבר לשליטת פולין.
כל האוכלוסייה גרמנית עזבה את העיר ובמקום הוא אוכלס על ידי פולנים.
זונא סול (בפורטוגזית: Zona Sul) הוא אזור גאוגרפי בעיר ריו דה ז'ניירו שבברזיל.
אזור זה כולל את השכונות קופקבנה, איפנמה, ולבלון, וכולל גם שלושה חופים נודעים.
אזור זונא סול כולל את השכונות איפנמה, בוטפוגו, קטטה, קופקבנה, לגואה, פלמנגו, גאווה, גלוריה, הומאיטה, ג'ארדים בוטניקו, לרנג'ייראס, למו, אורקה, וידיגאל, קוסמה ולהו, סאו קונרדו, רוסינה ולבלון.
זהו האזור האמיד ביותר בעיר, ומבקרים בו תיירים רבים לאורך כל השנה.
לפי מפקד האוכלוסין של 2010 נכון לאותה השנה הכיל אזור זונא סול 639,522 תושבים.
זונא סנטרל (בפורטוגזית: Zona Central) הוא אזור גאוגרפי בעיר ריו דה ז'ניירו שבברזיל.
זונא סנטרל הוא המרכז ההיסטורי, המנהלי, והפיננסי של ריו דה ז'ניירו.
הוא הורחב ושופר באופן מהותי מאז שנות ה-90 של המאה ה-20.
אזור זונא סנטרל כולל את השכונות באיירו דה פטימה, קסטלו, סנטרו, קטומבי, סידאד נובה, אסטאקיו, גמבואה, לאפה, סנטה תרזה, סנטו כריסטו, וסאודה.
אזור זונא סנטרל מכיל כמה מהאתרים האייקונים ביותר של ריו דה ז'ניירו כמו אמת המים של קריוקה, הקתדרלה המטרופוליטנית של סן סבסטיאן, כנסיית קנדלריה, הסמבודרומו העירוני, והתיאטרון העירוני.
מכיל את מרבית המוזיאונים הבולטים בעיר הכוללים בין היתר את המוזיאון הלאומי לאמנויות יפות, המוזיאון הצבאי קונדה דה לינהרס, המוזיאון הלאומי להיסטוריה, מוזיאון האסטרונומיה, מוזיאון המשטרה האזרחית, והמוזיאון לאמנות של ריו.
תחנת הרכבת המרכזית של העיר ממוקמת ברובע אסטסיו אשר בזונא סנטרל.
באזור זונא סנטרל ממוקמת גם התחנה הסופית של מערכת קווי החשמלית.
באזור זונא סנטרל ממוקם נמל התעופה סנטוס דומונט, שהוא אחד משני נמלי התעופה הגדולים באזור ריו דה ז'ניירו.
זונברג הוא מחוז בדרום מדינת תורינגיה שבגרמניה.
המחוז נוצר בשנת 1868 כאשר דוכסות סקסוניה-מיינינגן חולקה למחוזות.
ב-1952 פוצלו חלקים מהמחוז למחוז החדש נויהאוס על הרנווג .
ב-1994 פורק מחוז נויהאוס על הרנווג ומחוז זונברג חזר לגודלו המקורי.
המחוז ממוקם על המדרונות הדרומיים של הרי היער התורינגי.
הארץ משתרעת מהגבעות הגבוהות ביותר, שגובהן למעלה מ-800 מטר (הגבוהה ביותר היא Großer Farmdenkopf בגובה 869 מטרים) עד למישורים התחתונים Sonneberger Unterland ו-Schalkauer Platte.
ה- (תרגום חופשי: אבן שלושת הנהרות, אובליסק שמוצב ליד מפגש של שלושה נחלים) ליד נויהאוס על הרנווג מסמן את הצטלבות שלושה נחלים המתנקזים לנהרות הריין, וזר ואלבה.
ביוני 2023 נערכו בחירות לתפקיד מנהל המחוז.
הסיבוב הראשון של ההצבעה בשני סיבובים התקיים ב-11 ביוני, והסיבוב השני ב-25 ביוני.
בסיבוב השני הובס יורגן קופר מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, שכיהן כמנהל זמני, על ידי רוברט זסלמן מאלטרנטיבה לגרמניה (AfD).
זו הייתה הפעם הראשונה בה נבחר מועמד AfD למנהל מחוז, והתפקיד הביצועי הראשון שמילאה מפלגת הימין הרדיקלי.
סמל המחוז מציג את סמלי המדינות ההיסטוריות המרכיבות את שטח המחוז.
בשדה השמאלי העליון נמצא האריה כסמל מחוז מייסן.
בשדה הימני העליון מופיע סמל הלורדים של זונברג, הכולל מספריים לגזיזת כבשים.
השדה השמאלי התחתון מציג את סמל רוזני שאומברג-ראונשטיין, והשדה הימני התחתון מציג את סמל סקסוניה.
עד 1952 נעשה שימוש בסמל שהוצג בשנות ה-20 של המאה ה-20, המציג את סמל בית הנברג במקום הלורדים של זונברג בשדה הימני העליון.
זונד 5 הייתה חללית לחקר הירח ששוגרה על ידי ברית המועצות כחלק מתוכנית זונד.
מטרת השיגור הייתה בדיקת יכולות של חללית שבהמשך הייתה אמורה להיות מאוישת לבצע טיסה לירח ובחזרה.
בטיסה זו הושגו מטרות הבאות:
ניסוי טיסה במסלול כדור הארץ-הירח-כדור הארץ עבור חללית מתאימה לטיסת מאוישת
ניסוי נחיתה רכה לחללית שמגיע לאטמוספירה במהירות קוסמית שנייה
בדיקה תכונות אארודינמיות של יחידת נחיתה
השיגור בוצע ב-15 בספטמבר 1968 מכן שיגור מס' 81 בקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם פרוטון K.
לאחר הגעה למסלול סביב כדור הארץ בדקה ה-67 הופעל שלב אחרון של המשגר והחללית החלה טיסה לכיוון הירח.
במהלך הטיסה לירח כשלו מכשירים של מערכת ניווט.
בעזרת מערכות רזרביות היה ניתן להמשיך בטיסה ליעד.
ב-17 בספטמבר בוצע עדכון מסלול וב-18 בספטמבר החללית עברה את הירח במרחק 1,850 ק"מ.
לאחר ביצוע מעקב סביב הירח החלה טיסה בחזרה לכדור הארץ.
בוצעו התאמות מסלול שאיפשרו נחיתה באזור האוקיינוס ההודי.
במרחק 143 אלף ק"מ מכדור הארץ בוצע עדכון מסלול אחרון.
בשלב השלישי של הטיסה יחידת נחיתה התנתקה מהחללית והחלה בירידה.
בגובה 7 ק"מ הופעלה מערכת מצנחים.
ב-21 בספטמבר יחידת נחיתה נחתה בהצלחה.
באזור היו כ-20 ספינות סובייטיות.
ב-25 בספטמבר תא הנחיתה נפתח ונבדק מצב בעלי חיים שעברו את הטיסה.
בין בעלי חיים שהיו על החללית היו צבים וצמחים.
ב-3 באוקטובר ספינה עם יחידת נחיתה עגנה במומבאי ושם היחידה הוטסה למוסקבה.
במהלך הטיסה בוצעו בדיקות קשר במהלכם הושמעו הקלטות של קוסמונאוטים.
מצפה כוכבים בריטי שעקב אחרי הטיסה חשב תחילה שבחללית יש נוכחות אנושית.
זומזומים היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית-קנדית לילדים שהופקה על ידי חברות האנימציה Film En Stock ו-Zone 3 בהנפשה ממוחשבת.
הסדרה שודרה בצרפת ב-France 5 בשנת 2005. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בשנת 2009 בערוץ לולי.
הסדרה בת עונה אחת ו-26 פרקים באורך 7 דקות.
הזומזומים הם קבוצה של ארבעה ילדים הלבושים כחיות, בכל פרק שתיים מהם יצאו למקומות שונים בעולם המצולמים בלייב אקשן כדי לגלות תשובה (העלילה של הסדרה דומה לזו של ההופסים).
שאר הדמויות הם האנשים שפוגשים הזומזומים.
הדיבוב העברי הופק על ידי לי יפה ובוים על ידי אפרת קרצמן.
+שם הדמותמדבב/ת בעבריתטולינועה פלדמןבוםיהלי מרגלית טופולסנרהשיר כהןשווייצרילני כהן
זונדה הוא כלי המשמש ברפואת שיניים.
צורתו ידית מתכת שבקצהה חוד ארוך.
בדרך כלל החוד הוא אנכי לידית.
כלי זה משמש לבדיקה ולטיפול בשיניים ובחניכיים, על ידי רופאי שיניים ושינניות.
זומבים 4 הוא סרט טלוויזיה אמריקאי מקורי של ערוץ דיסני, מסוגת פנטזיה מוזיקלית, המהווה המשך לסרטים "זומבים", "זומבים 2" ו"זומבים 3".
הסרט עלה לשידור בערוץ דיסני האמריקאי ב-10 ביולי 2025 ויום למחרת בשירות הזרמת המדיה "דיסני+".
בישראל הסרט עלה גם בשירות הזרמת המדיה "דיסני+" באותו היום ובערוץ דיסני שודר ב-25 בספטמבר באותה השנה.
לאחר אירועי הסרט הראשון, השני והשלישי, עיירת סיברוק הפכה כעת למקום מקלט בטוח עבור מפלצות, בני אדם וחייזרים כאחד.
זד ואדיסון ביחד עם ווילה ואלייזה יוצאים לטיול באוטו .
במהלך הדרך, תאונה מסתורית מביאה את הקבוצה לאזור בלתי מוכר, שם הם נתקלים בשתי קבוצות על־טבעיות חדשות: הערפדים, ומהלכי היום (Daywalkers).
שתי הקבוצות מצויות בסכסוך ארוך שנים וזד ואדיסון מנסים לתווך בין הצדדים ולגשר על הפערים, בעזרת חבריהם אלייזה ווילה
קיילי ראסל – אלייזה זמבי
ב-22 בנובמבר 2023, "Production Weekly" הודיעו על הפקת הסרט הרביעי בטרילוגיית "זומבים" בבימויו של פול הואן, בשיתוף פעולה עם Bloor Street Productions, שהיו מעורבים גם בשני הסרטים הקודמים.
בניגוד לשאר הסרטים, הסרט הרביעי צולם באוקלנד, ניו זילנד, במקום בטורונטו, קנדה.
הסרט קיבל אישור סופי ב-10 בפברואר 2025.
צילומי הסרט החלו ב-26 במרץ 2024 בניו זילנד.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד19 בנובמבר 2025הפרטיטורה המקורית הטובה ביותר – טלוויזיה/סרט סטרימינגטום האוסרט בנושא מוזיקה, ביוגרפיה או מחזמרפול הואן
זומינתוס הוא אתר ארכאולוגי מינואי, הממוקם במרכז כרתים שביוון, על המדרון הצפון-מזרחי של .
שרידים של זומינתוס מהתקופה המינואית המאוחרת התגלו בשנת 1982 ונחפרו באופן לא רציף מאז 1986. זומינתוס הוא אחד מששת הארמונות המינואיים של כרתים.
ב-2025 הוכרז הארמון אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, חלק מאתר המורשת העולמי הסדרתי המרכזים הארמוניים המינואיים.
האתר הארכאולוגי זומינתוס שוכן בגובה של 1,187 מטרים מעל גובה פני הים, על רמת זומינתוס המיוערת קלות.
הוא נמצא בין העיירה אנויה , כ-4.5 קילומטרים מצפון, לבין , כ-5.5 קילומטרים מדרום-מערב.
הדרך המחברת בין אנויה לרמת נידה עוברת כ-80 מטרים מצפון-מזרח לאתר החפירות של זומינתוס.
האתר עצמו ממוקם ליד מעיין איה מרינה ומוקף בגדר.
בתקופות קדומות, הדרך הראשית מקנוסוס שבחוף הצפוני של כרתים אל מערת הפולחן של זאוס הכרתי, , מערה מקודשת בתרבות המינואית, עברה דרך רמת זומינתוס.
רמה זו, העשירה במים, שימשה אזור מרעה נרחב.
השם זומינתוס, שהוא ממקור קדם-יווני, עורר את סקרנותו של הארכאולוג היווני , שהיה אז מנהל .
התעניינותו בשם הביאה אותו לחפש את האתר בשנת 1982, ובסוף אוגוסט של אותה שנה הוא גילה אותו.
חפירה מצומצמת התחילה בשנת 1983. בין 1986 ל-1990 נערכו חפירות נרחבות יותר תחת ניהולו של סקלאראקיס.
לאחר הפסקה, החפירות חודשו בשנת 2005 ונמשכות עד היום.
מאז מותו של יאניס סקלאראקיס באוקטובר 2010, מנהלת את החפירות אשתו, אפי ספואנה-סקלאראקי.
לאחר שבשנות ה-80 נבדקו רק מספר חדרים במתחם המרכזי של האתר, החל משנת 2005, בחסות האגודה הארכאולוגית של אתונה, ובין השנים 2005 ל-2007 בשיתוף עם המכון לארכאולוגיה קלאסית של אוניברסיטת היידלברג, נחפרו יותר מ-55 חדרים בקומת הקרקע של המבנה המרכזי המונומנטלי.
המבנה, שבנוי בכיוון מזרח-מערב, השתרע על שטח של כ-1,360 מ"ר והייתה לו לפחות קומה עליונה אחת עם רצפה של לוחות צפחה דקים, מה שמצביע על כך שהיו בו יותר מ-100 חדרים בסך הכל.
מבנה זה, המכונה באופן מקובל "המבנה המרכזי" של זומינתוס, היה קטן יותר מהארמונות המינואיים של כרתים, אך גדול יותר מכל וילה מינואית ידועה.
הוא היה חלק מיישוב שהשתרע על שטח של לפחות 3,000 מ"ר (0.4 הקטר), וכלל גם בית קברות.
המבנה המרכזי של זומינתוס, עם חזיתו הא-סימטרית, הוא באורך של 54 מטרים ממזרח למערב וברוחב של 37 מטרים.
הקירות המסיביים של המבנה, שנשתמרו לגובה של עד 3 מטרים, בנויים מאבן מקומית.
בחזית הקיר החיצוני הצפוני, שגובהה 2.2 מטרים, ישנם שקעים המעידים על מיקומם של דלת ושני חלונות.
מפתח כניסה זה, מוביל מסדרון באורך 11.55 מטרים ורוחב 1.35 מטרים, שמחלק את המבנה לשני אגפים.
קירות המסדרון, שנטויים בשיפוע חד, מצביעים על כך שהמבנה נהרס כתוצאה מרעידת אדמה.
כמו כן, על קירות הריסות המבנה ניתן לראות סימנים של שריפה.
עיי חורבות הקומה העליונה הגיעו לגובה של עד 3 מטרים בתוך המתחם.
מתחת לשכבת פני שטח דקה, נמצאו שכבות תרבותיות שלא הופרעו.
נראה שההתיישבות בזומינתוס החלה במאה ה-19 לפנה"ס, ויישוב גדול יותר התקיים מתחילת המאה ה-17 לפנה"ס.
מתחת למבנה המרכזי, שמתוארך למאה זו, נמצאו שרידים של מספר מבנים קדומים יותר.
התיארוך מתבסס על ממצאי כלי חרס מתקופת ההתחדשות הארמונית בתקופה המינואית המאוחרת (LM IA).
המבנה נהרס באותו שלב קרמי, בסביבות 1600 לפנה"ס.
תיארוך זה מתאים ל"תיארוך הגבוה" של התרבות המינואית, הממקם את תקופת LM IA בשנים 1700–1580 לפנה"ס לערך.
על קירות פנימיים רבים במבנה המרכזי נמצא טיח אבן גיר לבן ועדין, לעיתים עם שרידי צבע המעידים על קיומם של ציורי קיר.
בחדרים נמצאו כלי אחסון גדולים (אמפורות), כלי קיבול קטנים רבים, שרידי עץ חרוכים, וכן שברי כלים רבים ועצמות בעלי חיים.
בנוסף, התגלו גם צינורות מים, שייתכן שהיו חלק ממערכת ניקוז.
באגף הצפון-מערבי של המבנה המרכזי של זומינתוס, שכן בית מלאכה לייצור כלי חרס.
במקום נמצא אגן עיגולי ששימש לניקוי החרס לפני עיבודו.
בבית המלאכה נחשפו יותר מ-150 כלי חרס שלמים, שהונחו על שני ספסלים צרים לאורך הקירות הצפוני והדרומי.
הכלים, שתוארכו לשלב בוגר של תקופת LM IA, נראה שנוצרו זמן קצר לפני שהמבנה נהרס.
העובדה שהמבנה לא נבנה מחדש, אלא ננטש, היא ראיה לכך שהתרבות המינואית כולה נפגעה קשות מאסון טבע גדול במהלך שלב LM IA.
במילויים הקרסטיים באזור נמצאו כמויות ניכרות של טפרה, אשר הרכבן הגאוכימי והמינרלי מאפשר לייחס אותן להתפרצות הגעשית באי הקיקלאדי תירה.
ממצא זה מרמז כי אפר געשי ירד גם באזורים ההרריים של כרתים.
חוקרים מתארכים את ההתפרצות המינואית של תירה לתקופה שבין 1627 ל-1600 לפנה"ס.
האתר של זומינתוס ממוקם בגובה יוצא דופן של 1,187 מטרים מעל גובה פני הים, מעל 400 מטרים יותר מהיישוב הנוכחי בכרתים, הנמצא בגובה 740 מטרים באנויה.
אפילו אתרי הפולחן והמקלטים המינואיים בהרים, כמו , הגיעו לגובה של 1,100 מטרים בלבד.
בחורפים הקרים והמושלגים ברמת זומינתוס, הטמפרטורות יורדות לעיתים מתחת לאפס עד לתחילת אפריל.
הבנייה המורכבת והגודל של המבנה המרכזי בזומינתוס, כמו גם קיומו של בית מלאכה לייצור כלי חרס ושרידי יישוב מסביב למבנה, מרמזים על יישוב קבע.
עם זאת, ייתכן שהאקלים בתקופה המינואית היה מתון יותר, אם כי עובדה זו מנוגדת לכך שלא נמצאו מבנים מינואיים גדולים אחרים בסגנון זה בגבהים דומים.
רמת זומינתוס התאימה, ועדיין מתאימה, לגידול צאן בחודשי הקיץ.
המדרונות הנוחים, אספקת המים המספקת והקיץ המתון תורמים ליצירת קרקע טובה למרעה נרחב.
ההכנסה החשובה ביותר באזור בעבר, וכיום, היא גידול הצאן, שהיה חשוב במיוחד לייצור צמר.
זומינתוס הייתה חלק מרשת של כ-50 אחוזות שמוקמו בנקודות בעלות חשיבות כלכלית או אסטרטגית בכרתים.
סביר להניח שהן היו חלק ממערכת מנהלית ריכוזית עם ארמון אחד או יותר ששלט בכלכלת האי ואבטח את נתיבי התחבורה.
החפירות לא חשפו באיזו מידה מיקומו של האתר בדרך ל, כריתת עצים, או איסוף שלג וקרח לאספקה לאזורי השפלה, שיחקו תפקיד בזומינתוס.
תוצאות החפירות תועדו במידה רבה על ידי מגלה האתר ומנהל החפירות יאניס סקלאראקיס, מאוניברסיטת היידלברג, ואפי ספואנה-סקלאראקי, מנהלת החפירות הנוכחית.
זונדרקומנדו הוא ביטוי המתייחס ליחידות פעולה שונות תחת המשטר הנאצי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
השימוש באותו מונח לקבוצות שונות בתכלית עלול לעיתים להטעות.
בין היתר כונו בשם זה:
יחידות לטיפול בקורבנות ההשמדה בתאי הגזים, שעמן נמנו אסירים יהודים שפעלו במחנות השמדה ועסקו בהוצאת הגופות מתוך תאי הגזים ושריפתן במשרפות (זו המשמעות הידועה ביותר של מושג זה).
לאחר חודשי פעילות אחדים הוצאו להורג גם אנשי הזונדרקומנדו, וגופותיהם פונו על ידי היחידה הבאה בתור.
בגטו לודז' פעלה יחידת זונדרקומנדו יהודית, שעסקה בטיפול בעניינים פליליים.
יחידות אס.אס מיוחדות, בהן יחידות שעסקו בטשטוש עקבות הרצח וההשמדה בשטחים הכבושים במזרח.
יחידות לגילוי ניסיונות מרידה בשטחים הכבושים באירופה.
אחרי שהפך האס.אס את אושוויץ למחנה השמדה, הוא הקצה אסירים ליחידות מיוחדות, הזונדרקומנדו, שנועדו לעבוד במשרפות ובתאי הגזים.
האסירים שנבחרו היו ברובם צעירים חסונים שלא הכירו את המחנה, ונבחרו לעבודה מיד ברדתם מהרכבת; בזונדרקומנדו עבדו גם אסירים שאינם יהודים, אך לעולם לא נמנו נשים עם צוות הזונדרקומנדו; בשיאה מנתה קבוצת העבודה כאלף איש.
אנשי הזונדרקומנדו הועסקו בתפקידים שונים:
להוריד את הבגדים (אם נשארו) מגופותיהם של המתים.
לגזוז את השיער מגופות המתים.
"רופאי שיניים" (שכונו "דנטיסטים") שתפקידם להוציא שיני זהב ומתכות יקרות מפיהם של המתים.
לשאת את הגופות מתא הגזים לקרמטוריום.
לטחון את העצמות שנשארו מהגופות.
ההיסטוריון הרמן לנגביין כתב כי "בפקודת אדולף אייכמן הוצאו להורג מרבית אנשי הזונדרקומנדו אחרי כל מבצע השמדה, שכן היו שותפים לסודות הנאציים.
לפי עדותו של מפקד מחנה אושוויץ, רודולף פרנץ הס לפני בית הדין בוורשה, רק עובדים מיומנים, כמו מסיקים, מכונאים, ובעלי תפקידים מקרב האסירים הושארו בחיים".
האס.אס העלים עין מאנשי הזונדרקומנדו שלקחו מזון ומשקאות חריפים מחפצי הקורבנות שהושארו ב"מלתחה", לפני שהכניסו אותם לתאי הגזים.
בכלל, מצבם של אנשי הזונדרקומנדו היה טוב לאין ערוך מזה של שאר האסירים באושוויץ, וכמו שהעיד ניצול מחנה אושוויץ ואיש הזונדרקומנדו יוסף זקר: "לא ידענו מחסור – הן בלבוש, והן במזון ובשינה.
לא סבלנו חרפת רעב או חוסר שינה, היו לנו בגדים ונעליים במשך כל אותה תקופה.
מובן שרק אנו, הזונדרקומנדו, נהנינו מטובת הנאה אלו, לכל שאר האסירים לא נותר אלא לחלום על זה.
התנאים בבלוק שלנו היו יוצאים מן הכלל.
היו לנו אמבטיות במשרפות ובבלוקים שלנו במחנה.
במשרפה הייתה לנו אמבטיה בקומת המגורים.
בבלוק היו לנו גם בתי־שימוש".
עקב עבודתם במתחם המשרפות, ידעו אנשי הזונדרקומנדו את סודם הגדול של הנאצים בדבר השמדת היהודים.
הנאצים, שחששו שהידיעה תדלוף החוצה על ידי אחד העובדים, היו מוציאים להורג את כל אנשי היחידה כל ארבעה חודשים, על מנת שלא להשאיר אפילו עד ראייה אחד, למעט מעטים שהושארו בחיים כנזכר לעיל.
האסירים, שהבינו כי בכל מקרה דינם נחרץ, תכננו מרד שמתואר בספרים רבים: ב–7 באוקטובר 1944 התבצרו האסירים בבניין המשרפות, והפעילו נגד הגרמנים נשק שהצליחו להסתיר.
אנשי הזונדרקומנדו זרקו לכבשן המשרפה שלושה אנשי אס.אס חיים שהיו בסביבתם.
חלקם ניסו להימלט אך ללא הועיל.
לאחר מספר שעות של לחימה הצליחו הגרמנים להשתלט על המרד, ואחרוני המורדים נשארו בצורים בתוך מתחם המשרפה.
כל זה התרחש כאשר הנאצים צבאו על הפתחים של המשרפה וחיכו להוראת הפתיחה באש נגד המורדים.
ובאותו מעמד כאשר השתרר שקט במתחם, התרחש אירוע מיוחד, שאותו תיאר עד הראייה ד"ר מיקלוש ניסלי:
במשך עשרות שנים, הנהלת מוזיאון "אושוויץ", שמטעם ממשלת פולין, לא הקדישה מקום בשטחי המחנה לציין את המרד היחיד שנעשה אי־פעם בהיסטוריה של המחנה: מרד הזונדרקומנדו, שהתקומם ופוצץ את אחת המשרפות.
סרטים העוסקים בזונדרקומנדו של אסירים
בשנת 2001 יצא לאור סרטו של טים בלייק נלסון "האזור האפור", שעוסק בזונדרקומנדו שפעל באושוויץ, ובמרד שערכו בשנת 1944. בסרט השתתפו השחקנים הרווי קייטל, דייוויד ארקט ומירה סורבינו.
ב־2015 יצא הסרט ההונגרי "הבן של שאול", העוסק אף הוא באותו נושא, ומשלב יחד עם המרד את סיפורו של אחד האסירים, איש זונדרקומנדו, שנתקל בגופת בנו ועושה הכול כדי לנסות להעניק לה קבורה הולמת במחנה ההשמדה.
ספרו של גדעון גרייף: "בכינו בלי דמעות – עדויותיהם של אנשי הזונדרקומנדו מאושוויץ" שימש השראה לבמאי לאסלו נמש.
גדעון גרייף אף היה יועץ מדעי לסרט.
ב־2022 פורסם סרטם התיעודי של פרופ' גרייף ואיתי לב באותו השם, ובו צילומים שבוצעו בשנת 1993 (כחמישים שנה לאחר השואה) ממסע שערך פרופ' גרייף עם ניצולי הזונדרקומנדו לאושוויץ ובו מסרו את עדויותיהם וזכרונותיהם.
פיליפ מילר, ניצול מחנה אושוויץ ואיש הזונדרקומנדו, העניק ראיון מקיף ומעמיק לסרטו של קלוד לנצמן, "שואה".
יחידות זונדרקומנדו של האס אס שהועסקו בהן גם אסירים יהודים
לשם ביצוע מבצע 1005, שמטרתו הייתה להעלים את ההוכחות לקיום ההשמדה ההמונית, הוקמה באס אס יחידה מיוחדת שנקראה "זונדרקומנדו 1005", בפיקודו של שטנדרטנפיהרר פאול בלובל.
החל בסתיו 1943 החלה היחידה לפעול בשטחי מזרח אירופה, האזור שבו אירעה עיקר ההשמדה.
לצורך העבודה גויסו אסירים יהודים מהמחנות.
זוסקלאס (ביוונית עתיקה: Ζωσκάλης) היה מלך אקסום.