tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מינים מהסוג חצוצרה הם בעלי קונכייה גדולה וספירלית שצורתה מגדלית-כישורית מתונה ולה פתח אליפטי גדול עם שפה רחבה.
הקונכייה היא בדרך כלל בגוון לבן-קרם עם סימנים חומים או צהובים בצורת חצאי ירח, עיגולים או פסים.
הקונכייה של החילזון הענק חצוצרת הים, אשר חי באזור האינדו-פסיפי, יכולה לגדול לגודל של עד כחצי מטר אורך.
מין קטן יותר מעט (קונכייה בגודל 100–385 מילימטרים), אך עדיין גדול מאוד הוא חצוצרה אצילה, החי במערב האוקיינוס האטלנטי, מקרוליינה הצפונית עד ברזיל.
מיני החצוצרה חיים במים ממוזגים וטרופיים ברחבי העולם.
בניגוד לשבלולים וחלזונות אחורני-זימים, חצוצריים הם לא הרמאפרודיטים; והם בעלי זוויגים נפרדים ועוברים רבייה מינית עם הפריה פנימית.
הנקבה מטילה כמוסות לבנות באשכולות, ובכל אשכול מספר רב של פגיות מתפתחות.
הפגיות עוברות לשחייה חופשית וניזונות מפלנקטון, היכן שהן שוחות במים פתוחים במשך תקופה של עד כשלושה חודשים.
חצוצריים הם טורפים פעילים וניזונים מרכיכות אחרות ומכוכבי ים.
חצוצרת הים צברה תהילה בזכות היכולת שלה ללכוד ולאכול כוכבנים קוצניים, מין גדול (קוטרו יכול להגיד עד למטר) המכוסה קוצים ארסיים באורך של 2 סנטימטר.
לכוכבן הקוצני מספר טורפים טבעיים אחרים, והוא צבר איבה בקרב בני אדם בעשורים האחרונים עקב התרבות והשמדת חלקים גדולים של שוניות אלמוגים, והפיכתם לשלדי אלמוגים, קליפות ריקות של סידן פחמתי.
חצוצריים נצפו גם רודפים וצדים בעת זיהוי ריח של טרף.
מספר כוכבי ים (כולל כוכבן קוצני) מצליחים לזהות את ההתקרבות של הרכיכה על ידי אמצעים אשר לא לגמרי ברורים, והם ינסו להתרחק מהמקום לפני שמגע פיזי יתרחש.
החצוצריים, עם זאת, מהירים יותר מכוכבי הים, ורק לכוכבי ים גדולים יש סיכוי סביר לברוח, ורק על ידי נטישת האיבר הראשון שהחילזון בא במגע איתו.
החצוצרה תופסת את הטרף שלה ברגלה השרירית ומשתמשת ברדולה המשוננת שלה (משננת - איבר בעל סרט שיניים הנמצא אצל רכיכות) וחותכת דרך העור המשוריין של כוכב הים.
ברגע שחדרה לעורו, רירה משתק את הטרף והחילזון ניזון מבשרו, לרוב כאשר הוא מתחיל עם החלקים הרכים ביותר כמו איברי הרבייה והבטן.
החצוצריים בולעים בשלמותן חיות טרף קטנות יותר מבלי לשתק אותן.
הם ירקו החוצה כל קוץ ארסי, צדף, או כל חלק לא רצוי אחר מאוחר יותר.
אנשים רבים מוצאים את קונכיות החצוצרה כחפץ עיצובי יפה, ולכן הם נאספים ונמכרים כחלק ממסחר הצדפים הבינלאומי, עקב כך יש מחסור בחיות אלו.
מימי קדם, אנשים מתרבויות שונות רבות הסירו את קצה הקונכייה, או קדחו חור בקצה, והשתמשו בקונכייה כחצוצרה.
האל היווני-רומי פוסידון / נפטון מתואר לעיתים קרובות מחזיק בקונכיית חצוצרה, כמו גם בנו טריטון.
חצוצרה חקיינית (שם מדעי: Syrinx aruanus) היא מין רכיכה ימית ממחלקת החלזונות ומהמשפחה קוצניים.
מין זה הוא החילזון הגדול בעולם.
על המין ידוע בעיקר מאוספי רכיכות (Conchology) שמתפעלים מממדי החצוצרה, אך לא ידוע הרבה על חייה בטבע.
אורכה של החצוצרה החקיינית 91 ס"מ בממוצע ומשקלה עד 18 קילוגרם והיא החילזון השני באורכו לאחר המין ארנבת ים שחורה שאורכה מעל 99 ס"מ, אך היא כבדה מארנבת הים והכבדה שבכל החלזונות.
החצוצרה החקיינית מזכירה במראה את החצוצרה ומזכירה אותה, אך שייכת למשפחה שונה.
היא בעלת קונכייה גדולה וסלילנית בעלת קרן הפונה מעלה.
צבע הקונכייה משמש עם רצועות חומות עד אפורות.
לעיתים צבע הקונכייה בהיר יותר עד צבע שמנת.
תפוצתה של החצוצרה החקיינית בטבע הוא בחופי צפון אוסטרליה ומזרח אינדונזיה וגינאה החדשה.
הם חיים על חולות קרקעית הים בעומק 30 מטר, באזורים בהם אין דיג-יתר.
החצוצרה החקיינית ניזונה בעיקר מתולעים רב זיפיות גדולות כמו ה-Polyodontes, ה-Loimia וה-Diopatra, תולעים שאורכם יכול להגיע ל-1 מטר.
החצוצרה החקיינית יכולה לאתר אותם דרך החול בעזרת ה"חוטם" הארוך שלה ולשלוף אותם ממחבואם.
החצוצרה החקיינית נידוגה בידי תושבי אוסטרליה, הן בשביל אוספי רכיכות המתפעלים מגודלה והן כבשר פיתיון לדגים.
כמו כן הקונכייה משמשת כמקור למשקה ליים.
חצוצרה בואדי הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2001 בבימוי של לינה וסלבה צ'פלין עם ח'אולה חאג'-דיבסי ואלכסנדר סנדרוביץ' בתפקידים הראשיים .
התסריט נכתב על ידי עמית ליאור והוא מבוסס על הרומן חצוצרה בואדי של סמי מיכאל.
אום הודא (סלווה נקארה) היא ערביה נוצרית הגרה עם בנותיה הודא (ח'אולה חאג'-דיבסי) ומרי (ראידה אדון) וכן עם חמה, אליאס (יצחק נאמן), בשכונת ואדי ניסנאס בחיפה.
בעל הבית הוא אבו נח'לה (אדיב ג'האשן), טיפוס מפוקפק שבנו זוהיר (אליאס עבוד) הוא עבריין המאוהב במרי.
הודא עובדת במשרד נסיעות, היא בת שלושים ועדיין לא התחתנה למגינת לב אמה.
היא מעורה בחברה הישראלית ובחברים היהודים העובדים במשרד ואוהבת את שיריו של יהודה עמיחי.
אחותה הצעירה מרי אינה עובדת והיא יוצאת עם זוהיר המוסלמי שמתייחס אילה בגסות ומכניס אותה להריון.
אום הודא מתנגדת לזוהיר בגלל התנהגותו ובעיקר מפני שהוא מוסלמי.
כדי לרצות את המשפחה, מוציא אבו נח'לה סטודנטים רועשים מהקומה העליונה ומכניס במקומם סטודנט יהודי שקט.
הסטודנט הוא אלכס (אלכסנדר סנדרוביץ'), עולה חדש מברית המועצות, נמוך קומה וממושקף.
הוא לומד בטכניון ולהנאתו מחצצר כשצלילי החצוצרה נשמעים בכל השכונה.
כאשר זוהיר מנסה לפרוץ לדירה, מתעמת איתו אלכס ונפצע ואבו נח'לה מפצה אותו.
זה מעלה את ערכו של אלכס בעיני הודא והם מתחילים להתראות כשהיא מלמדת אותו את שירי עמיחי.
היא מתאהבת בו אף על פי שהוא נמוך, קצר ראייה ומכוער אבל הוא מראה לה יחס חם שהמחזרים הערביים הקודמים לא הראו לה.
מרי נאלצת להתחתן מהר עם וואחיד הנוצרי אף על פי שאינה אוהבת אותו, כדי להסתיר את הריונה מזוהיר.
הודא ואחותה נוסעים עם אלכס וואחיד לאילת באישור המשפחה ושני הזוגות מתייחדים במלון.
אלכס מביא את הודא להוריו הנמצאים במעון קליטה ואימו (פירה קנטור) מקבלת אותם בקרירות.
אלכס והודה מחליטים להתחתן והודא מכינה את שמלת הכלה, אולם לפתע אלכס נקרא למילואים ונהרג.
הודא נושאת בבטנה את העובר המשותף שלהם ומקווה שלא ישתתף במלחמה.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה.
אלכסנדר סנדרוביץ זכה במקום הראשון כשחקן ראשי בפסטיבל הסרטים בז'נבה.
בפסטיבל לודרדייל 2002 זכו שלושה שחקנים: השחקן הראשי - אלכסנדר סנדרוביץ; השחקנית הראשית - חאוולה חאג'-דבסי; שחקנית המשנה - ראידה אדון.
שחקןתפקיד חאולה חאג' דיבסי הודא אלכסנדר סנדרוביץ' אלכס ראידה אדון מרי סלווה נקארה אום הודה עימד ג'ברין וואחיד יצחק נאמן סבא אליאס אליאס עבוד זוהיר אדיב ג'האשן אבו נח'לה פירה קנטור אמא של אלכס ולדימיר פורטנוב אבא של אלכס לואיז אשר אמא של וואחיד דנה פרנס שירליג'וליה מסלאוויג'מילה
חצוצרן (גם מחצצר או נגן חצוצרה) הוא אדם המנגן בחצוצרה כמקצוע או כתחביב.
חצוצרן מקצועי משמש במגוון רחב של תפקידים ובמסגרות מוזיקליות שונות – נגינה כסולן, נגינה בהרכב של חצוצרנים, נגינה בתזמורת קאמרית של כלי נשיפה והשתתפות בהרכבים מוזיקליים נוספים, בהם הרכבי ג'אז והרכבי מוזיקה קלאסית.
בעת נדודי בני ישראל במדבר נצטווה משה על עשיית שתי חצוצרות כסף לצורך עבודת המשכן (במדבר י').
בימיהם של באך והנדל היו באירופה חצוצרנים מעולים, שהיו מסוגלים לנגן מוזיקה מסובכת רק באמצעות שליטה בטכניקת הלחץ של שפתיהם ושימוש בחצוצרות ארוכות יותר.
בתזמורת סימפונית מודרנית משתתפים בדרך כלל שניים או שלושה חצוצרנים.
בחצוצרה ישנם שלושה שסתומי בוכנה המאפשרים שבעה שילובי לחיצה ומביאים לשינוי בגובה הצליל.
גובה הצליל משתנה בהתאם למתח שפתיו (אמבושיור) ואופן נשיפתו של החצוצרן.
על ידי מתיחת השפתיים וחוזק הנשיפה ניתן להגיע לצלילים גבוהים מאוד, תכונה זו ניכרת בכל כלי הנשיפה ממתכת.
לחצוצרנים מקום מרכזי במוזיקת הג'אז.
מעברו של אחד הבולטים שבהם, לואי ארמסטרונג, מנגינה בקורנית לנגינה בחצוצרה, נחשב למבשר הדומיננטיות של החצוצרה על פני הקורנית בג'אז.
חצוצרני ג'אז בולטים נוספים הם רוי אלדרידג', דיזי גילספי, מיילס דייוויס ועוד.
מיינרד פרגוסון נודע ביכולתו לנגן ברגיסטרים הגבוהים ביותר של החצוצרה תוך שמירה על דיוק.
חצות בחנות צעצועים הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי, אשר ביים וילפרד ג'קסון והפיקו אולפני וולט דיסני.
עכביש שתופס מחסה מסופת שלגים בחנות צעצועים מגלה שהסחורה מתעוררת לחיים כאשר החנות סגורה.
Motion Picture Herald (2 במאי 1931): "סרט מסדרת סימפוניות טיפשיות שיש לו את הכישרון של קלילות ושעשוע כללי.
עכביש מתרועע מאוד בחנות צעצועים.
כל הצעצועים במקום שרים בסולמות שונים כשהעכביש מחבל במשחקם.
הצעירים צריכים ליהנות מזה מאוד, והמבוגרים יבודרו."
הסרט הופץ למדיה ביתית ב-19 בדצמבר 2006 בקלטת "אוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'".
חצוצרן מזרח אטלנטי (שם מדעי: Aulostomus maculatus) הוא מין של דג ממשפחת החצוצרניים, החי במימי מזרח האוקיינוס האטלנטי, סביב שוניות.
הוא קרוב למין חצוצרן אטלנטי (Aulostomus strigosus), ולעיתים מבלבל איתו.
דג זה יכול להגיע עד לאורך של 100 ס"מ, אך לרוב מגיע עד לאורך 60 ס"מ.
הוא בעל מבנה מוארך מאוד ודומה קצת לחלילון והוא בעל ראש דחוס, מוארך וקטן עם לסתות נשלפות בולטות.
מבנה הלסת התחתונה והסנטר מופנה מעט כלפי מעלה ואין לו שיניים, כך שהוא תופס טרף בידי יניקה בכוח.
הוא בעל סנפירים דקים וקצרים, רובם סביב חלקו האחורי והוא שט באופן אנכי.
זהו דג איטי המצוי לאורך שוניות אלמוגים סביב חופי מפרץ מקסיקו והים הקריבי ולאורך האוקיינוס האטלנטי הטרופי שבין פלורידה לברזיל.
הוא טורף אורב אוכל דגים המתמקד בלהקות דגים קטנות השוחות לצידו ולעיתים הוא נע לתוך הלהקה בחרישיות וחוטף דגים ששוחים לצידו.
אפשרות נוספת שלו היא להתמין בצורה אנכית לצד אלמוגים רכים ולינוק טרף חולף בהפתעה ובמהירות.
דג זה אינו ניצוד למאכל ואינו בסכנה, אך הוא עלול להיפגע מההיכחדות העולמית של שוניות האלמוגים וערוגות עשב הים, בהם הוא חי וניזון.
חצות בפרה פאלאס (בטורקית: Pera Palas'ta Gece Yarısı) היא סדרת טלוויזיה טורקית מסוג דרמה תקופתית היסטורית, שהופקה והופצה על ידי נטפליקס.
הסדרה מבוססת על ספרו של צ'ארלס קינג, "חצות בפרה פלאמס: המהפכה של איסטנבול".
ועלילתה נעה בקווי זמן מרובים בתוך העיר איסטנבול, מתמקדת בתקופת הרפובליקה הטורקית הראשונה והשינויים שחלו בעיר ובמדינה.
העונה הראשונה מורכבת מ-8 פרקים.
הסדרה, שהתרכזה סביב מלון פרה פאלאס האמיתי.
הסדרה חודשה לעונה שנייה שיצא בספטמבר 2024.
הסדרה מתרחשת במלון פרה פלאמס המפורסם באיסטנבול, ומגוללת את סיפורן של דמויות שונות מהתקופה שבין מלחמות העולם הראשונה והשנייה.
העלילה מתמקדת במארג של חיי האורחים והעובדים במלון, אשר משקפים את השינויים הפוליטיים והחברתיים שעוברים על טורקיה והעולם כולו.
המלון, שהיה מקום מפגש של סופרים, פוליטיקאים ומרגלים, מהווה רקע לדרמה המרתקת של תקופה זו.
העלילה מסתעפת בין ההווה לעבר, כאשר אסרה הגיבורה הראשית, עיתונאית טורקית מודרנית, מגיעה למלון פרה פלאמס כדי לכתוב כתבה על המלון ההיסטורי.
במהלך לילה סוער, היא מועברת בזמן אל שנת 1919, תקופה ראשונה שלאחר מלחמת העולם הראשונה ובתחילת המאבק על הקמת הרפובליקה הטורקית.
הסדרה צולמה במלון פרה פלאמס האמיתי באיסטנבול, אשר נוסד בשנת 1892 והיה למרכז תרבותי חשוב בעיר.
הצילומים נעשו בצורה נאמנה לתקופה, תוך הקפדה על הפרטים ההיסטוריים והרקע החברתי והפוליטי של אותה תקופה.
חלק מהמבקרים שיבחו את ההפקה המרשימה ואת היכולת לשחזר את התקופה ההיסטורית בצורה מדויקת, בעוד אחרים ציינו שהעלילה מורכבת ויכולה להיות מבלבלת לצופים שלא מכירים את ההקשר ההיסטורי.
חצי אי הוא זרוע יבשה החודרת לתוך הים.
זרוע זו מכונה חצי אי מכיוון שהיא מוקפת כמעט מכל עבריה בים, מלבד במקום התחברותה אל עיקר היבשת.
זרוע יבשה קטנה יחסית קרויה לשון יבשה או כֵּף.
להלן רשימה של חצאי איים בולטים בעולם והמדינות אליהם הם משתייכים:
תת-היבשת ההודית – הודו, פקיסטן, בנגלדש, נפאל ובהוטאן
חצי האי ערב – ערב הסעודית, תימן, עומאן והאמירויות הערביות המאוחדות
חצי האי קמצ'טקה – סיביר, רוסיה
חצי האי הצ'וקצ'י – סיביר, רוסיה
חצי האי גואידה – רוסיה
חצי האי הקוריאני – קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית
חצי האי הודו-סין – וייטנאם, קמבודיה, לאוס, תאילנד וחלק ממיאנמר
חצי האי סיני – מצרים
חצי האי המלאי – מיאנמר, תאילנד, ומלזיה
חצי האי לברדור – קנדה
חצי האי בות'יה – קנדה
חצי האי פוקסה – קנדה
חצי האי גאספה – קנדה
חצי האי אלסקה – ארצות הברית
חצי האי סווארד – ארצות הברית
חצי האי דלמארבה – ארצות הברית
חצי האי באחה קליפורניה – מקסיקו
חצי האי יוקטן – מקסיקו
חצי האי ברונסוויק – צ'ילה
לה גואג'ירה – ונצואלה וקולומביה
חצי האי פאראקס – פרו
חצי האי ואלדס – ארגנטינה
חצי האי האיברי – פורטוגל, ספרד, אנדורה וגיברלטר (חלק מהממלכה המאוחדת)
חצי האי קולה – רוסיה
חצי האי סקנדינביה – שוודיה ונורווגיה
חצי האי האפניני – איטליה, סן מרינו, הוותיקן
חצי האי הבלקני – אלבניה, בוסניה והרצגובינה, בולגריה, יוון, מקדוניה הצפונית, מונטנגרו, סרביה, רומניה, טורקיה, קרואטיה, סלובניה וקוסובו
חצי האי קרים – אוקראינה, נשלט דה פקטו על ידי רוסיה החל מ-2014 (ראה סיפוח חצי האי קרים)
חצי האי כף-יורק – אוסטרליה
חצי האי אייר – אוסטרליה
חצי האי בירד הד – אינדונזיה
חצי האי קורומאנדל – ניו זילנד
חצי האי אוטאגו – ניו זילנד
חצי האי האנטארקטי – אנטארקטיקה
חצי הוא התוצאה של חלוקת דבר מה שלם לשני חלקים שווים בגודלם.
במתמטיקה, הוא ההופכי של 2, וכשבר הוא מסומן כ-½.
חצי הוא מספר רציונלי, הוא השבר היסודי הלא טריוויאלי הגדול ביותר.
לחצי יש שני ייצוגים עשרוניים: הראשון והמוכר הוא 0.5 והשני הפחות אינטואיטיבי הוא 0.499999...
על פי הגדרת החילוק, הכפלה בחצי היא חלוקה בשתיים.
דוגמה נפוצה לשימוש מתמטי בחצי היא בחישוב שטח משולש: שטח המשולש = בסיס × גובה × ½.
בבנייה בסרגל ומחוגה ניתן למצוא חצי של קטע.
חצי הוא השבר הנפוץ ביותר בשימוש יומיומי ופרט למתמטיקה, השימוש בו הוא גם במתכונים, מידות ועוד; מטבע שערכו חצי נהוג במדינות רבות בעולם.
כמו כן, חצי הוא מהשברים הבודדים אשר הופיעו במכונות כתיבה.
חצי אוטומטי הוא אלבום האולפן השישי של הזמר רמי פורטיס מ-2001.
את האלבום הפיק מוזיקלית אייל אבן צור, שגם הלחין במשותף עם פורטיס את כל השירים.
פורטיס כתב את מילות כל השירים.
אבן צור היה סולנה של להקת הרוק נעליים, ששמה הוא מחווה לשיר של פורטיסחרוף, בעל אותו השם.
"חצי אוטומטי" כולל את הסינגל המצליח "הדלת", שהוא דואט של פורטיס עם ברי סחרוף הכולל עירוב של רוק עם אלמנטים של זמר מזרחי.
פורטיס וסחרוף המשיכו בקו מוזיקלי זה באלבומם המשותף מ-2006 כפורטיסחרוף, "על המשמרת".
"בחיק המשפחה" היה הסינגל הראשון ("מחכים לרצח שאחרי הפרסומות...
עוד יום נפלא בחיק המשפחה").
"שר על מרטין לותר" כולל שירה בסגנון גוספל של פורטיס, שציין כי שאף לשיר בסגנון זה במשך זמן רב.
ב"בלי ראש אין ראש" שר בפזמון יורם חזן (סולנה של להקת כנסיית השכל).
בשיר שחותם את האלבום, "דישנובה", מלווים את פורטיס בשירה אשתו וילדיו.
חצות מעל סנקטפראקס הוא הספר השלישי בסאגת טוויג בסדרה "קורות קצעולם".
זה הספר האחרון בסדר הכרונולוגי הכולל את זאב העננים.
טוויג מנסה להציל את אביו, זאב העננים, שנלכד בלב הסערה.
כשהוא נכנס לסערה, הוא פוגש את אביו.
אביו מספר לו שמי שנכנס לתוך אמא סערה מתחיל להתאחד איתה.
מצד אחד הוא משיג ידע על מזג אוויר שכל מלומדי השמיים בסנקטפראקס יכולים רק לחלום עליו, אך מצד שני הוא מתחיל להיעלם לאט לאט.
כמו כן, הוא מספר לטוויג שאמא סערה עומדת להגיע ללב יערעבות כדי להפיח חיים מחדש.
הבעיה היא שכעת סנקטפראקס עומדת בדרכה, ואם סנקטפראקס לא תוזז, אמא סערה תוציא את כל כוחה בניסיון להזיז את סנקטפראקס, ולא תוכל להפיח חיים בקצה, וכל החיים על הקצה ימותו.
לאחר שהוא גומר לספר זאת לטוויג הוא נעלם.
אמא סערה פולטת את טוויג וכל צוות האונייה החוצה, והם מתפזרים במקומות שונים ברחבי הקצה.
כשטוויג מתעורר, הוא אינו זוכר דבר ממה שקרה כשהיה בתוך אמא סערה.
בעזרת מתלמד בשם קאולקייפ הוא מחליט לחפש את חברי הצוות, ולבדוק אם הם זוכרים.
הוא מתחיל למצוא אותם לאט לאט, אבל גם הם אינם זוכרים כלום.
לבסוף הוא מגלה שחבר הצוות האחרון שלא מצא הוא נווט האבן, שנחת בלב יערעבות.
הוא יוצא לחפש אותו, וכשמגיע אליו אומר לו נווט האבן שהוא זוכר מה קרה, מפני שהיה מוגן על ידי החליפה שלבש.
הוא מזכיר לטוויג על מה שאמר לו אביו זאב העננים, והם מגלים שאמא סערה תגיע לסנקטפראקס בחצות.
נווט האבן מבצע בטוויג ובקאוקלייפ שיגור רקיע לעבר סנקטפראקס, כדי שיספיקו להגיע לפני חצות.
קאוקלייפ משחרר את השרשרת, והפרופסור לחושך ועוד כמה פרופסורים שלא יכלו לראות את עירם האהובה נעלמת נשארים עליה.
לאחר שאמא סערה עוברת, צומח סלע גדול בגן הסלעים - עליו בונים את סנקטפראקס החדשה.
קאוקלייפ ממונה לבכיר נשגבי האקדמיה.
חצות הלילה הוא ציון זמן הלכתי מוסכם לרגע המחלק בין יום אחד למשנהו.
נקודת הזמן של חצות הלילה מתוזמנת לפי רוב השיטות בדיוק המרבי בין שקיעת החמה להנץ החמה.
השעות שבין שקיעת החמה להנץ החמה מחולקות ל-12 שעות זמניות ("סולאריות", כלומר יחסיות), ובסוף השעה השישית חל חצות הלילה.
חצות הוא הזמן שבין השקיעה לזריחה (בלילה) ובין הזריחה לשקיעה (ביום).
לכן, בכל יום חצות הלילה הוא כמעט באותה שעה של חצות היום.
ישנה דעה הלכתית לחישוב חצות, בזמן שבית עלות השחר לצאת הכוכבים.
לכדור הארץ 360 מעלות - קווי אורך.
ביממה 24 שעות, כך שכל שעה היא 15 מעלות אורך.
בזמן שעון גריניץ, קו אורך 0, זמן חצות הממוצע עומד בדיוק על השעה 12:00. כך גם בכל קו אורך שמתחלק ב-15. למשל, קהיר, שהיא בערך 30 מעלות מזרח (ליתר דיוק: 31).
מכיוון שזמני השקיעה והזריחה מתקדמים ומתאחרים במשך שנת החמה, ואינם עושים זאת במקביל (כלומר לפעמים הזריחה מתאחרת והשקיעה מקדימה, לפעמים להפך, אבל לפעמים שתיהן מתאחרות ולפעמים שתיהן מקדימות וכו'), זמן חצות לא נשאר קבוע במשך שנת החמה אלא נע בעליה, ירידה, עליה יותר גדולה ושוב ירידה.
לדעת הרב משה פיינשטיין, חצות היום והלילה תמיד נקבע לפי הזמן הממוצע.
ישראל אינה על קו אורך שמתחלק ב-15, אלא קו האורך שלה הוא קצת מעל 35 מעלות מזרח.
לחלוקה של 35 ב-15 תישאר שארית 5. כלומר ישראל 5 מעלות מזרחה מקהיר.
מזרח מקהיר = מוקדם יותר מקהיר (הרי כיוון היום ממזרח למערב).
5 מעלות הן שליש שעה (שעה = 15 מעלות כדלעיל), כלומר 20 דקות.
לכן חצות בישראל הוא 20 דקות בממוצע לפני 12:00 (21 דקות ליתר דיוק).
זה בערך גם זמן חצות ביום הבינוני - אמצע הסתיו (תקופת תשרי) ואמצע האביב (תקופת ניסן), שאורך היום שווה לאורך לילה.
לפי שיטת הרב משה פייטשנטיין הנ"ל, חצות בארץ תמיד ב-11:39 לפי שעון חורף.
יש לסיים את אכילת בשר קורבן הפסח עד חצות, לדעת רבי אלעזר בן עזריה מן התורה, ולדעת רבי עקיבא מדרבנן.
לפי הדעה (ר' אלעזר בן עזריה) שהוא מדאורייתא, זה גם סוף זמן אכילת אפיקומן.
נחלקו הראשונים איך לפסוק להלכה, ובשולחן ערוך נפסק שיש להיזהר לכתחילה לאכלו קודם חצות.
לדעת הרמ"א, לכתחילה יש לגמור גם הלל קודם חצות.
בכל הקורבנות שזמן אכילתם מן התורה הוא עד הבוקר (חטאת, אשם ותודה) - גזרו חכמים שיש לסיים את אכילתם עד חצות הלילה.
חובה לקרוא קריאת שמע עד חצות הלילה מדרבנן (ברכות פרק א' משנה א').
לדעת רוב הראשונים, בדיעבד ניתן לקרוא גם אחרי חצות.
לכתחילה צריך להתפלל תפילת ערבית עד חצות הלילה.
הזמן לאמירת תיקון חצות הוא בחצות הלילה או אחרו לפני עלות השחר.
זמן אכילת מלוה מלכה במוצאי שבת לכתחילה הוא עד חצות הלילה.
על פי תורת הקבלה ניתן לחלק את הלילה לשני חלקים: השעות שלפני חצות, מידת הדין (החמורה יותר) היא דומיננטית.
בחצות נמלכת ונתקנת מידת הרחמים בעולם.
המאירי כותב שבעולם יש ארבע שיטות ממתי להתחיל למנות את היום: מתחילת הלילה (וכך להלכה לרוב הדינים), מתחילת היום, מחצות הלילה, מחצות היום.
חצי האי באחה קליפורניה (בספרדית: Península de Baja California, תרגום מילולי: חצי האי קליפורניה התחתונה) הוא חצי אי, הממוקם בצפון-מערב מקסיקו.
אדמתו של חצי האי מפרידה את האוקיינוס השקט ממפרץ קליפורניה.
אורכו של חצי האי הוא 1,247 קילומטרים, החל ממקסיקלי שבמדינת באחה קליפורניה הנמצאת בצפונו, וכלה בקאבו סן לוקאס שבבאחה קליפורניה הדרומית, הנמצאת בדרומו.
חצי האי מופרד משטחה היבשתי של מקסיקו על ידי מפרץ קליפורניה וכן על ידי נהר הקולורדו.
בשטחו של חצי האי ארבעה אזורי מדבר מרכזיים.
החודש הכי חם הוא אוגוסט (33 מעלות צלזיוס) והחודש הכי קר הוא דצמבר (15 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 192 מילימטרים בשנה.
חודש אוגוסט הוא החודש הגשום ביותר (69 מ"מ גשם), וחודש מאי הוא החודש היבש ביותר (1 מ"מ גשם).
חצי האי ברונסוויק (בספרדית: Península de Brunswick) הוא חצי אי במחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה שבדרום צ'ילה.
הוא מחובר בצפונו ליבשת אמריקה הדרומית דרך מצר יבשה שרוחבו כ-16 ק"מ.
מצר מגלן מקיף אותו ממזרח ומדרום, ומפריד בינו לבין איי ארכיפלג ארץ האש: האי הגדול של ארץ האש, האי דוסון, האי ארסנה והאי קלרנסה; ממערב לו נמצא האי רייסקו.
קצהו הדרומי, כף פרוורד (Cabo Froward), הוא הנקודה הדרומית ביותר באמריקה היבשתית (כלומר, היבשת ללא אייה).
העיר היחידה בחצי האי ברונסוויק היא פונטה ארנס, בירת מחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה, והיא שוכנת בחופו הצפון מזרחי.
עם זאת, מבחינה אדמיניסטרטיבית, כל שטחו של חצי האי כלול בשטחה המוניציפלי של הקומונה פונטה ארנס, כמו גם שטחם של חלק מהאיים בארכיפלג ארץ האש המקיפים את חצי האי מדרום וממערב, שרובם לא מיושבים כלל.
חצי האי ברמל הוא חצי אי הררי הממוקם בין מפרץ סולברג ומפרצון מובילאויל בחוף באומן בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
חצי האי מתנשא לגובה של 1,670 מטרים מעל פני הים (בפסגות בואודיץ').
בחצי האי מצויות פסגת יול, הר וילסון, פסגת קמפבל, נקודת וסקונטי, מעבר וילסון, פסגות רוק פייל, מצוק מיודה ונקודת רוק פייל.
חצי האי צולם ונחקר מן האוויר על ידי סר יוברט וילקינס בשנת 1928, ועל ידי לינקולן אלזוורת' בשנת 1935.
חצי האי מופה על ידי ו.
ג'וארג בשנת 1937, בהתבסס על התצלומים שצילם אלזוורת'.
במסגרת התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית נסקר ומופה חצי האי (באמצעות סקרי שטח) בין השנים 1939–1941.
משלחת החקר קראה לאזור "ערמת הסלעים" ("The Rock Pile" או "Rock Pile Point" - "רוק פייל") בשל צורת הפסגות.
בשנת 1947 אישרה הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים את השם כשם רשמי וקראה לחצי האי "חצי האי רוק פייל".
לימים בוטלה ההחלטה, וחצי האי נותר בלא שם עד שנת 1993, עת שהוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה הציעה לקרוא לאי על שם פיטר פ.
Bermel), חבר הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית (כיהן כחבר בין השנים 1979–1994), שהיה יו"ר הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים באותה עת (כיהן כיו"ר בין השנים 1993–1994).
חצי האי בר הוא חצי אי רחב, ממזרח לחצי האי מרטין, בחוף וולגרין, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 80 קילומטרים ורוחבו 40 קילומטרים.
חצי האי מכוסה קרח (למעט מחשופים בודדים לאורך שולי חצי האי).
שיא גובהו של חצי האי - 354 מטרים מעל פני הים.
חצי האי מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה בינואר 1947.
שמו של חצי האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
האי נקרא על שם אניית צי ארצות הברית בר (USS Bear), שהייתה ספינת הדגל של חיל האוויר של ארצות הברית, וממנה בוצעו שלוש טיסות סיור בפברואר 1940 בהן התגלו חוף וולגרין והאי ת'רסטון.
הספינה גם שימשה כספינת הדגל של ריצ'רד ביירד.
חצי האי אלסקה הוא חצי אי ארוך המשתרע לאורך מעל ל-800 קילומטרים בחלקה הדרום-מערבי של מדינת אלסקה אשר בחלק הצפון-מערבי של אמריקה הצפונית.
חצי האי נגיש רק באמצעות סירות ומטוסים קלים.
חצי האי ממוקם באזור פעיל מאוד מבחינה וולקנית, והגובה של פסגותיו הגבוהות ביותר הוא מעל ל-3,000 מטרים מעל פני הים.
בסמוך לחופי חצי האי ישנם גם מאות איים קטנים.
הכלכלה של חצי האי אלסקה תלויה בעיקר בתעשיית הדיג.
הפרק הלאומי ושמורת אגם קלארק
המחסה הלאומי לחיות בר בכרוף
חצי האי אלבנה הוא חצי אי היוצר את הקצה המזרחי של האי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 13 קילומטרים (מזרח-מערב); ורוחבו של חצי האי 9 קילומטרים (בבסיסו).
בחצי האי גובל קרחון ליסטר שמצפון לו, ומפרץ היל שמדרום לו.
בקצה חצי האי (הקצה המזרחי) מצויה נקודת ספאלאנזאני.
במרכז חצי האי מצוי רכס סטאוורצי.
מעבר סומר מפריד בין חצי האי לבין האי דייוויס שמצפון לאי בראבנט.
חצי האי אלבנה נקרא על שם אתר הנופש הבולגרי אלבנה; וכן על שם ספינת ההקפאה אלבנה של החברה הבולגרית Ocean Fisheries - מבורגס שבבולגריה, שספינות הדיג שלה דגו במי האי ג'ורג'יה הדרומית, איי קרגלן, איי אורקני הדרומיים, איי שטלנד הדרומיים וחצי האי האנטארקטי משנת 1970 ועד תחילת שנות התשעים.
חצי האי אירואיקה הוא חצי אי מכוסה קרח, במערב האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
חצי האי מצוי צפונית לחצי האי בטהובן, ולמפרצון מנדלסון.
הקצה של חצי האי אירואיקה, לכיוון מערב, הוא נקודת קוסאר.
חצי האי מופה מתצלומי אוויר מסוג טרימטרוגון שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, בין השנים 1947–1948, ובהתבסס על סקר שערך סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בין השנים 1948 - 1950.
שמו של חצי האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
חצי האי נקרא על שמה של סימפוניית אירואיקה (הסימפוניה השלישית של בטהובן - הסימפוניה ה"הירואית") - שם שניתן לצד שמו של חצי האי בטהובן הסמוך.
חצי האי בטהובן הוא חצי אי מכוסה קרח בדרום מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
חצי האי הוא אחד משמונה חצי האי שבאי אכסנדר.
אורכו של חצי האי 100 קילומטרים (כיוון צפון מזרח - דרום מערב); ורוחבו המרבי 100 קילומטרים.
שיא גובהו של חצי האי 1,050 מטרים מעל פני הים.
חצי האי גובל בצידו הדרומי במדף הקרח באך, ובצידו הצפוני במדף הקרח וילקינס.
בחצי האי מצויים מפרצון מנדלסון, מפרצון ברהמס, ומפרצון ורדי.
חצי האי התגלה ומופה באופן גס על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בשנת 1940. הנקודה מופתה בשנית התבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנים 1947–1948, המיפוי בוצע על ידי דרק סירל (Derek J.H.
שמה של הנקודה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הנקודה נקראת על שמו של המלחין הגרמני לודוויג ואן בטהובן; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
חצי האי אירוסמית' הוא לשון יבשה, בחוף המערבי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
חצי האי ממוקם ממערב לקרחון פורל, לקרחון שארפ, ולפיורד לאלמאנד; ומצפון מערב לפיורד בורז'ואה; מפרץ אנוס נמצא מצפון-מערב לחצי האי.
אורכו של חצי האי 64 קילומטרים.
חצי האי נסקר ומופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1955–1958.
חצי האי נקרא על שמו של אדווין פ.
Arrowsmith), מושל איי פוקלנד בין השנים 1957–1962; והמושל הכללי של הטריטוריה הבריטית האנטארקטית בין השנים 1962–1964.
חצי האי אוסטנס הוא חצי אי קצר ורחב, המכוסה קרח, המהווה את הקצה דרום-מזרחי של מישור אדוארד השמיני בארץ קמפ שבאנטארקטיקה.
חצי האי מסמן את הקצה הצפוני של הכניסה למפרץ אדוארד השמיני.
בקצהו של חצי האי מצויה כף גוטלי.
שיא גובהו של חצי האי - 39 מטרים מעל פני הים.
לשון היבשה מופתה על ידי קרטוגרפים נורווגים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן בינואר-פברואר 1937.
הקרטוגרפים הנורווגים קראו לחצי האי בשם "Austnes" שמשמעו בנורווגית "המזרחי ביותר", בשל מיקומו ביחס למישור אדוארד השמיני, ממנו הוא בולט.
חצי בשבילי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי איתי לוי.
השיר יצא לאור ב-19 במאי 2020, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים ליאם הפקות.
השיר הוא שיר אהבה בסגנון הפופ המזרחי המאפיין את שאר שירי לוי, אשר כולל בתוכו גם מקצב של בום באפ, והוא נכתב על ידי אבי אוחיון, הולחן על ידי אוחיון ומתן דרור והופק על ידי מתן דרור.
השיר זכה להצלחה בתחנות הרדיו, כשהגיע בשיאו למקום ה-14 במצעד ההשמעות ברדיו של חברת מדיה פורסט, ולמקום השישי במצעד הרשמי של גלגלצ.
גם בסטרימינג זכה השיר להצלחה, ודורג במקום הרביעי במצעד שירי הקיץ שערכה חברת ספוטיפיי ישראל, לפי השירים המושמעים ביותר בקיץ 2020 בפלטפורמה.
נכון לספטמבר 2020, הוא עומד שם על כמיליון השמעות.
דודי פטימר ממעריב אונליין העניק לשיר ביקורת שלילית: "האמת?
במקום לדאוג ללהיט קליט שיצנן את הלהט בחוץ (ולוי ידוע כמכונת להיטים משומנת), לוי מסתפק בשיר רומנטי שגרתי שהלחן שלו לא הכי מסקרן אותי, כמאזין, להמשיך ולשמוע עד סופו וגם בציפייה לפזמון שאולי יהיה קליט, נכונה אכזבה שכן הוא גובל בנוסחתיות משוועת שמלבד הקליפ המושקע אין בו ולו כלום.
לא 'חצי בשבילי' אלא חצי קלאץ'.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי דורון סרי והועלה לערוץ היוטיוב של לוי ב-19 במאי 2020. בקליפ ניתן לראות את לוי במקומות שונים בווילה בקיסריה, תוך שהוא שר את מילות השיר.
לצד לוי, מככבת בקליפ הדוגמנית אלה איילון בתפקידים שונים.
נכון לינואר 2021, עומד הקליפ על כ-11 מיליון צפיות.
חצי האי בריידנס הוא חצי אי סלעי, בחוף אינגרד כריסטנסן, שבאנטארקטיקה.
חצי האי ממוקם בין פיורד אליס, לבין פיורד לאנגנס, שבגבעות וסטפולד.
אורכו של חצי האי 24 קילומטרים; ורוחבו 9 קילומטרים.
חצי האי מופה על ידי קרטוגרפים נורווגיים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריטנסן, שחקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1936 – 1937.
הקרטוגרפים קראו לחצי האי "בריידנסט" (בנורווגית: "Breidneset" - חצי האי הרחב).
חצי האי אפשרון או אבשרון (באזרית, בכתב לטיני: Abşeron yarımadası) הוא חצי אי בצידו המערבי של , במזרח אזרבייג'ן.
באי נמצאת באקו, בירת אזרבייג'ן והעיר הגדולה בה, כמו גם העיר השנייה בגודלה, סומגאיט.
מקור השם בביטוי בשפה הפרסית 'אב סוראן', שפירושו 'מים מלוחים'.
חצי האי אפשרון נמצא בצידה המזרחי של אזרבייג'ן, ולחופו המערבי של הים הכספי.
חצי האי, הבולט כ-60 ק"מ מזרחה כלפי הים הכספי, ואשר רוחבו המרבי כ-30 ק"מ, משתרע על פני שטח של 2,110 קמ"ר, כאשר שטח זה כולל גם את בסיסו של חצי האי.
שטח חצי האי הוא בעיקרו מישור גלי, לעיתים גבעי באופן מתון, המסתיים, בצידו הפונה לים, בדיונות חול החצויות על ידי ערוצים, ומנוקדות באגמים שמימיהם מלוחים.
חצי האי מתאפיין בצמחייה ערבתית יבשה, או מדברית למחצה.
אוכלוסיית חצי האי מונה כ-3.4 מיליון נפש, כמעט כולם בבאקו ובפרבריה.
הערים הגדולות ממוקמות האחת, באקו, בחוף הדרומי, והשנייה, סומגאיט, בחוף הצפוני.
חצי האי אפשרון מתאפיין באקלים צחיח למחצה, כ-200 מ"מ משקעים בשנה, אשר הופכים אותו לאזור היבש ביותר באזרבייג'ן כולה.
הקיץ חם ויבש, כאשר המשקעים יורדים ביתר העונות, ואילו החורף קר ולפרקים גשום.
לאורך כל השנה מנשבות במקום רוחות חזקות, כתוצאה ממפגש בין רוח צפונית קרה מהים הכספי (Khazri) ורוח דרומית חמה (Gilavar).
תנאי אקלים אלה אינם מאפשרים חקלאות בעל אלא חקלאות שלחין בלבד.
מאז שנות ה-70 של המאה ה-19 היווה חצי האי אפשרון מקור חשוב לנפט, אחד הראשונים בעולם, ועד לימינו בולטות בנופו בארות נפט נטושות, שכן נראה כי משאבי הנפט באזור קרובים למיצוי.
מבחינה היסטורית, היוו אותם שדות נפט יעד חשוב בשתי מלחמות העולם.
במקביל להפקת הנפט, התפתחו במקום תעשיות נלוות, כמו זיקוק נפט או מפעלי תעשייה פטרוכימית.
אלה, מצדן, יוצרות בעיות סביבתיות לא פשוטות, אשר השפעתן מחמירה עקב נוכחות אוכלוסייה גדולה בסמוך לגורמי הזיהום.
בחוף הצפוני של חצי האי נמצאים חופי רחצה, אך אלה לא מפותחים דיים, ומשמשים בעיקר תושבים מקומיים.
כן מתקיימת במקום חקלאות, בין היתר גידול חזירים, תות (עץ) ועוד.
חצי האי בורגס הוא חצי אי המכוסה ברובו קרח, המהווה את הקצה המזרחי של האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 10 קילומטרים לכיוון מזרח - צפון-מזרח לכיוון נקודת רנייר.
רוחבו של חצי האי 4.7 קילומטרים.
חצי האי גובל ב-מפרץ מון, מפרצון ברואיקס ומעבר מוגלה שמצפון לחצי האי;
ובמצר ברנספילד שמדרום - דרום-מזרח לחצי האי.
בחצי האי מצוי רכס דלצ'ב, המהווה חלק מהרי טנגרה.
חצי האי מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1822; לאחר מכן מופה בשנית על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968; סוקרים צ'יליאניים בשנת 1971; ארגנטינאים בשנת 1980, ספרדים בשנת 1991, ועל ידי הסקר הטופוגרפי הבולגרי Tangra 2004/05 ומיפוי נוסף על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 ובשנת 2009.
חצי האי בורגס קרוי על שם העיר הבולגרית בורגס - עיר נמל בדרום מזרח בולגריה, לחופי הים השחור, בירת מחוז בורגס.
וכן על שם חברת הדיג אושן פישריס – בורגס (Ocean Fisheries – Burgas) שספינותיה פעלו במימי איי ג'ורג'יה הדרומית, איי קרגולן, איי אורקני הדרומיים, איי שטלנד הדרומיים וחצי האי אנטארקטי בין השנים 1970 ועד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. הדייגים הבולגרים, הם החלוצים של תעשיית הדיג המודרנית באנטארקטיקה.
חצי האי ביירז או חצי האי ביירס הוא חצי אי שברובו אינו מכוסה קרח, היוצר את הקצה המערבי של האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
שטחו של חצי האי 60 קילומטרים רבועים.
חצי האי גובל בחוף איוואנוב שמצפון-מזרח לחצי האי ביירז.
מצוק קיר אורביץ' מפריד בין כיפת השלג כיפת רוץ' לבין חצי האי ביירז, שממזרח לכיפת רוץ'.
בחצי האי למעלה מ-60 נחלי מי קרחונים נמסים.
וכן בחצי האי כ-60 אגמים והידועים בהם: אגם מידג', אגם לימנופולאר ו-אגם בזלט.
שמו של חצי האי ניתן לו בשנת 1958 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
חצי האי נקראת על שם ג'יימס ביירז (James Byers) מהעיר ניו יורק שבארצות הברית, שהיה הבעלים של ספינת ציד כלבי ים, שניסה באוגוסט 1820 לשכנע את ממשלת ארצות הברית להשתלט על איי שטלנד הדרומיים, במטרה להקים יישוב קבע באיים.
ביירז ארגן צי של ספינות ציד כלבי ים אמריקאי בעונת הקיץ האנטארקטי 1820 -1821. בראשית המאה ה -19 רק ציידים אמריקאים (שיצאו מניו אינגלנד ומניו יורק) וציידים בריטיים הגיעו לאיי שטלנד הדרומיים.
ציידים אלה פעלו בחופי פרזידנט, חופי רוברי, וחופי סאות' (החופים הדרומיים).
קבוצות אלה בנו בחופים מספר בקתות ומחסות; המחסות בגבעת סילר ובנקודת לייר ניצבים גם כיום (2022).
חצי האי הוגדר כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (אזור מספר 126) בשל המגוון הביולוגי והמערכות האקולוגיות היבשתיות והאגמיות), וכן בשל אפשרויות המחקר בתחומים: ביולוגיה יבשתית, לימנולוגיה, אורניתולוגיה, פליאולימנולוגיה, גיאומורפולוגיה וגאולוגיה), וכן מנימוקים היסטוריים (חפצים ושרידי מבנים של צידי כלבי ים, וספינות טרופות של צידים אלה).
בחצי האי יש צמחייה מגוונת ומפותחת, אגמים רבים ובריכות מים מתוקים המאפשרות בתי גידול לחרקים.
הגבול המזרחי של האזור המוגן הורחב בשנת 2016 לכיוון מזרח, על מנת שהאזור המוגן יכלול, בנוסף לחצי האי ביירז גם את כל האזור החשוף מקרח, וכן את שדה הקרח שממערב לנונאטאק קלארק, ולנקודת רואו.
בעקבות שינוי זה גדל השטח המוגן לשטח של 84.7 קילומטרים רבועים.
למעט סלעי וארדים, האיים הסמוכים אינם מוגנים, ובפרט - האי ראגד, האי וינדו והאי אסטור.
חצי האי ביירז (האזור המוגן 126) הוכרז כאזור ציפורים בעל חשיבות על ידי ארגון BirdLife International וזאת מאחר שבאתר קיימת מושבת רבייה של כ־1,760 זוגות של שחפית אנטארקטית וכ-450 זוגות של שחפי הקלפ.
ציפורים אחרות המקננות בחצי האי כוללות פינגוויני רצועת-הסנטר, פינגווינים לבני-אוזן, יסעורוני וילסון, יסעורי הכף, יסוערים ענקיים דרומיים, קורמורנים קיסריים, חמסנים חומים וכיאוניסים לבנים.
בחצי האי מצוי מספר גדול של פילי ים דרומיים במהלך עונת הרבייה שלהם.
חצי האי ביירז הוא חלק מה-מיז-אנ-סצנה במותחן ספינת ההרג (The Killing Ship) מאת הסופרים האמריקאיים בו ריפנבורו ואשתו, ליז קרוויס, שכתבו את ספרייהם יחד, תחת שם העט סימון בופור.
חצי האי ארצ'ר או חצי האי ארצ'אר הוא חצי אי בקצה הצפוני-מערבי של האי גריניץ', באיי שטלנד הדרומיים שלמול חופי אנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 3 קילומטרים.
חצי האי גובל במפרצון רזלוג שמצפון לו, ובמצר מקפארליין שמדרום לו.
חלקו הצפון - המערבי של חצי האי ארצ'ר אינה מכוסה שלג בעונת הקיץ האנטארקטי.
שטחו של חצי האי 3.15 קילומטרים רבועים.
חצי האי נקרא על שם הכפר ארצ'ר שבצפון מערב בולגריה; הכפר ארצ'ר ממוקם במקום בו עמדה העיר הרומית ראטיאריה (Ratiaria).
השם ניתן לחצי האי באופן רשמי ב-4 בנובמבר 2005.
חצי האי בליצה הוא חצי אי רחב הבולט לכיוון צפון-מערב מחצי האי טריניטי, שבצפון-מזרח חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
רוחבו של חצי האי 13 קילומטרים.
אורכו של חצי האי 8.5 קילומטרים.
חצי האי בליצה פורץ לכיוון צפון מערב, והוא גובל במפרץ בואון שמצפון-מזרח לו;
חצי האי בליצה גובל במפרץ שארקו, שמדרום מערב לו.
חצי האי בליצה גובל במצר ברנספילד, שמצפון-מערב לו.
לחצי האי בליצה צורת טרפז.
הקצה המערבי שלו הוא כף קיילמאן, והקצה הצפוני שלו היא נקודת נוטר.
סלעי ביוור הם קבוצת סלעים הממוקמים 4 קילומטרים מחצי האי בליצה, באמצע המרחק שבין נקודת נוטר לבין כף קיילמאן.
חצי האי מופה על ידי סוקרים גרמנים וסוקרים בריטיים בשנת 1996.
חצי האי נקרא על שם העיירה בליצה שבדרום-מערב בולגריה.
"חצי דפוק" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם.
השיר יצא לאור ב-3 באוגוסט 2021 מתוך המיני-אלבום השלישי של אדם, 3.
השיר נכתב על ידי אבי אוחיון, הולחן על ידי אוחיון ומתן דרור והופק על ידי דרור.
הווידאו קליפ של השיר פורסם ב-3 באוגוסט 2021, בסמוך לצאת הסינגל.
הקליפ הוא מסוג תלת מימד שכולל את בניית דמותו של עומר בצורה ריאלסטית.
נכון לאוקטובר 2022 מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-17 מיליון.
חצי האי ביילי הוא חצי אי סלעי, באורך ו ברוחב אשר נמצא בחוף באד בארץ וילקס באנטארקטיקה.
בחצי האי נמצאת תחנת קייסי השייכת לאוסטרליה.
שטח אדמה בחצי האי, השוכן במרחק של כ-200 מטר בלבד ממזרח לתחנת קייסי, מוגן במסגרת אמנת אנטארקטיקה ומוגדר אזור אנטארקטי מוגן במיוחד מס' 135 אשר משמש כאתר למחקרים מדעיים על מגוון הצמחייה המצויה באזור איי ווינדמיל .
באזור זה, בין ה-23 ל-26 בינואר 2020, נרשם גל החום הראשון אי פעם באנטארקטיקה.
גל חום זה דווח על ידי חוקרים אוסטרלים אשר שהו בתחנת קייסי.
הטמפרטורות שנמדדו הגיעו ל-9.2 מעלות צלזיוס בינואר שהוא בעונת הקיץ באזור.
חצי האי ביירקה (בנורווגית: Bjerkø Peninsula) הוא חצי אי מכוסה קרח באנטארקטיקה, היוצר את הגדה המערבית של מפרץ מקנזי.
ציידי לווייתנים נורווגים חקרו אזור זה בינואר ופברואר 1931, ונתנו שם לכף שבקצה חצי האי על שם התותחן ריידר ביירקה (Reidar Bjerkø), איש צוות באוניית ציד לווייתנים Bouvet II, שממנה שורטט קו החוף ב־19 בינואר.
מאחר שכנראה החוקר האוסטרלי סר דאגלס מוסון הבחין בכף זה ממרחק רב כבר ב־26 בדצמבר 1929, נשמר השם האוסטרלי כף דארנלי לכף, ואילו השם הנורווגי הוענק לכלל חצי האי.
חצי האי בראון הוא חצי אי כמעט ללא קרח באנטארקטיקה.
חצי האי מתנשא מעל מדף הקרח רוס צפונית להר דיסקברי, אליו הוא מחובר על ידי מצר יבשה נמוך.
חצי האי התגלה על ידי משלחת דיסקברי שכינתה אותו "האי בראון" בגלל צבעו.
מאחר שהתגלה מאוחר יותר שמדובר בחצי אי, שמו השתנה בהתאם על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד ב-1961. קרחון קטליץ זורם לאורך החוף המערבי של חצי האי.
חצי אמת היא הטעיה המשלבת רכיב מסוים של אמת.
ייתכן שהאמירה נכונה רק בחלקה, או נכונה לגמרי אך מציגה רק חלק מן האמת השלמה, או שהיא עושה שימוש ברכיב מטעה כגון פיסוק מטעה או כפל לשון – במיוחד כאשר הכוונה היא להטעות, להתחמק, להאשים או לסלף את האמת.
המטרה, ולעיתים גם התוצאה, של חצי אמת היא לגרום לכך שמשהו שהוא למעשה אמונה ייתפס כידע, או שאמירה נכונה תיתפס כאילו היא כוללת את כל האמת, ואף להוביל למסקנה שגויה.
הסדר שבו מוצגים המידע האמיתי והמידע השגוי בתוך "חצי אמת" עשוי להשפיע על מידת האמינות הנתפסת של האמירה.
מחקר הראה שכאשר מחברים שתי אמירות בלתי־קשורות בתחביר המרמז על סיבתיות, הציבור נוטה להאמין לטענה אם ההנחה הראשונה נכונה – גם אם המסקנה אינה קשורה או שגויה; לעומת זאת, אם האמירה השגויה מוצגת תחילה, האמון הכולל נמוך יותר.
לתופעה זו ניתן השם "אפקט חצאי אמיתות".
שימוש בפרצה טכנית: הנשיא לשעבר ביל קלינטון אמר בעדותו "לא קיימתי יחסי מין עם האישה ההיא, מיס לוינסקי".
בכך נשען על שפה מעורפלת מכוונת של הביטוי "יחסי מין" כדי להטעות את בית המשפט, ובדיעבד לטעון כי "דבריי היו נכונים מבחינה טכנית".
הסיפור הקלאסי על העיוורים והפיל: כל עיוור נוגע בחלק אחר של הפיל ומסיק מסקנה שונה; כל תיאור אמיתי במקומו, אך איש מהמספרים אינו מתאר את התמונה השלמה.
אחד עשוי לגעת בזנב ולהאמין שהפיל ארוך ודק, אחר עשוי לגעת בבטן ולומר שהפיל עגול וגדול.
חלק מצורות חצאי אמיתות הן חלק בלתי־נמנע מן הפוליטיקה בדמוקרטיות ייצוגיות.
מועמד שנתפס בשקר עלול להינזק קשות, ולכן התפתח סגנון לשון מורכב שמקטין את הסיכון להיתפס בשקר.
אם אדם לא אמר טענה מסוימת, קשה להאשימו בשקר.
כתוצאה מכך הפוליטיקה הפכה למרחב שבו חצי אמיתות מצופות, והצהרות פוליטיות אינן מתקבלות כפשוטן.
ויליאם סאפייר הגדיר חצי אמת, לצרכים פוליטיים, כ"אמירה מדויקת מספיק כדי שתצריך הסבר; וככל שההסבר ארוך יותר – כך תגובת הציבור תהיה של חצי אמון".
נמצא גם כי לסדר הצגת חלקי חצאי אמיתות יש השפעה על האמון בה.
כאשר אמירה נפתחת בחלק נכון ולאחריו אמירה נוספת (גם אם אינה קשורה או שגויה) – האמון גבוה יותר; כאשר האמירה השגויה מוצגת תחילה, האמון חורג מטה – גם אם החלק השני נכון.
הממצא מתקשר גם להטיית העיגון, שבו הנטייה היא להיאחז במידע הראשון כמסגרת לשיפוט; תופעה זו מוכרת גם בתמחור עוגן בקידומי מחיר ובהשפעת סדר הצגת מידע על תפיסות צרכניות.
בספרו משנת 1990, פנס הקסם: מהפכת 1989 שנראתה בוורשה, בודפשט, ברלין ופראג, הגיב טימותי גרטון אש לקריאתו של ואצלב האוול "לחיות באמת":
הפילוסוף אלפרד נורת' וייטהד אמר: "אין אמיתות שלמות; כל האמיתות הן חצי אמת.
הניסיון להתייחס אליהן כאמת שלמה – הוא שממיט אסון".
אם כך, אמירות, או "אמיתות", שהן כולן חצאי אמיתות לפי וייטהד, עלולות להוביל למסקנות מטעות ושגויות.
ריצ'רד ברודי קושר בין חצאי אמיתות לממים, וכתב: "אמיתות של כל טענה תלויות בהנחות שבמסגרתן בוחנים אותה – כלומר בממים שבאמצעותם חושבים עליה".
לדבריו, חצאי אמיתות הן לעיתים הכרחיות באינטראקציה אנושית, משום שהן מאפשרות יישום מעשי של רעיונות כשאין אפשרות להעביר את המידע המלא; עם זאת, חלקן מוליכות למסקנות או היסקים שגויים בעולם הלוגיקה.
רעיון חצאי אמיתות מופיע בתרבויות שונות והוליד אמרות אפיגרמתיות:
קרל קראוס כתב: "אפוריזם לעולם לא יהיה האמת כולה; היא או חצי אמת – או אמת וחצי".
ארתור קסטלר, סופר ועיתונאי הונגרי-בריטי, כתב: "שתי חצאי־אמיתות אינן יוצרות אמת, ושתי חצאי־תרבויות אינן יוצרות תרבות".
"אמת סלקטיבית" היא הצגה סלקטיבית של חלק מן האמת – במתכוון או שלא במתכוון.
גם אמת סלקטיבית מכוונת וגם בלתי־מכוונת אינן אמת כלל.
השאלה האם "אמת סלקטיבית" היא הטעיה או שקר ומהו המעמד המוסרי שלה – שנויים במחלוקת.
יש הרואים בה הטעיה ושקר, אחרים חולקים על כך; יש פילוסופים הרואים בה הטעיה אך לא שקר במובן הצר.
יש אף הרואים בה פשוט מצב שאינו שקר, אך גם איננו אמת מלאה.
חצי האי האפניני (באיטלקית: Penisola italiana) הידוע גם בשם "חצי האי האיטלקי" וגם "המגף האיטלקי", הוא אחד מחצאי האיים הגדולים באירופה.
אורכו כ-1,000 קילומטרים מהרי האלפים בצפון ועד קצהו הדרומי.
בחצי האי שוכנת מדינה גדולה אחת – איטליה (שמשתרעת על 99.95% מחצי-האי) ושתיים קטנות – סן מרינו וקריית הוותיקן, אשר מובלעות בתוך איטליה.
האי מכוסה בהרים בעלי גובה בינוני, הרי האפנינים, אשר נתנו לחצי האי את שמו.
חצי האי גובל בים הטירני ובים הליגורי ממערב, בים האדריאטי ממזרח ובים היוני בדרום.
מדרום לחצי האי נמצא האי סיציליה השייך לאיטליה.
רבים מכנים את חצי האי "המגף" האיטלקי עקב הדמיון בין צורתו למגף.
שטחו של חצי האי הוא כ-131,000 קמ"ר, וגרים בו כ-26 מיליון בני אדם בצפיפות של כמעט 200 איש לקמ"ר.
הרי האפנינים מחולקים לשלושה חלקים: האפנינים הדרומיים, האפנינים המרכזיים והאפנינים הצפוניים.
אקלימו של חצי האי הוא ים תיכוני.
השם ההיסטורי איטליה לחצי האי
האזור הגאוגרפי של חצי האי, היה קרוי היסטורית בשם איטליה.
שם זה מצוי כבר בכתבי הרודוטוס (המאה חמישית לפנה"ס), כמונח גאוגרפי.
בתחילה ציין השם איטליה את האזור הדרומי ביותר של חצי האי האפניני אולם עד המאה השנייה לפנה"ס כלל את כל הארץ שמדרום להרי האלפים.
חצי-האי האִיבֶּרִי (בספרדית, באסטורית, בפורטוגזית, ובגליסית: Península Ibérica; בקטלאנית: Península Ibèrica; באראגונית ובאוקסיטנית: Peninsula Iberica; בבסקית: Iberiar Penintsula במירנדזית: Península Eibérica; בצרפתית: Péninsule Ibérique; באנגלית: Iberian Peninsula) הוא חצי אי בדרום-מערב אירופה, המכונה לעיתים איבריה (Iberia).
בתחומי חצי-האי שוכנות בימינו ספרד, פורטוגל, אנדורה וגיברלטר.
חצי האי האיברי שוכן בדרום-מערב אירופה.
חצי האי מכיל שתי מדינות גדולות ומשמעותיות: ספרד ופורטוגל.
בנוסף, נמצאות בו גם שתי הישויות הזעירות: מדינת אנדורה (בהרי הפירנאים בצפון) והעיר-טריטוריה גיברלטר (בקצה הדרומי).
הוא גובל בצרפת ובמפרץ ביסקיה (הים הקנטברי) בצפון, בים התיכון במזרח, במצר גיברלטר (וכן חלקים מהים התיכון והאוקיינוס האטלנטי) בדרום, ובאוקיינוס האטלנטי במערב.
זהו חצי האי השני בגודלו ביבשת האירופאית (אחרי חצי האי הסקנדינבי), ושטחו 582,860 קמ"ר.
בשנת 219 לפנה"ס היחידות הראשונות הרומיות פלשו לחצי האי האיברי, במהלך המלחמה הפונית השנייה נגד קרתגו.
רומא סיפחה את חצי האי האיברי לאימפריה שלה.
לאחר שתי מאות של מלחמה עם אויביהם בחצי האי, ניצחו הרומאים והפכו את חצי האי למחוז של היספניה.
במאה ה-5 לספירה פלשו שבטים גרמניים ובני בריתם, הסרמנטים לחצי האי האיברי.
גל נוסף של פולשים גרמניים, ויזיגותים, הגיעו וכבשו את כל חצי האי.
הגרמנים והסרמנטים גורשו, וחלקם השתלבו בין הוויזיגותים.
הוויזיגותים לבסוף כבשו את כל הממלכה של הגרמנים בשנים 584–585. הם גם כבשו את הפרובינציה של האימפריה הביזנטית (552–624) בדרום חצי האי והאיים הבלאריים.
בשנת 711 לספירה פלשו המורים לחצי האי האיברי, וגירשו את הוויזיגותים (הכיבוש המוסלמי של ספרד).
עם המנהיג שלהם טארק אבן זיאד הם ירדו בנמל בדרום ספרד (שלימים נקרא גיברלטר על שם מנהיגם הצבאי).
ומשם כבשו את חצי האי האיברי, והחלו שם שלטון איסלאמי.
אל-אנדלוס הוא השם שהערבים נתנו לחצי האי האיברי.
המורים, שבאו מצפון אפריקה, שלטו בחצי האי מהמאה ה-8 לספירה עד המאה ה-15 לספירה.
בימי הביניים רבים מן האסטורים הנוצרים, שהציגו עצמם כממשיכים של הממלכה הוויזיגותית הנוצרית רצו לכבוש את חצי האי האיברי בחזרה.
לכן, הם מרדו בכובשים האיסלאמים מבית אומיה בצפון ההררי שהיה נתון תחת כיבושם כשבע שנים, והקימו שם מחדש ממלכה נוצרית בשם ממלכת אסטוריאס, ומשם כבשו את חצי האי מידי המוסלמים.
הכיבוש מחדש הזה שעודד על ידי האפיפיור כמלחמת קודש מכונה הרקונקיסטה, במיוחד יוצאת דופן תמיכתו של האפיפיור אורבנוס השני.
בימי הביניים שכנו בחצי האי ממלכות רבות, הדומיננטיות מהן: קסטיליה, אראגון, נווארה, לאון ופורטוגל.
הנוצרים השתלטו לאט לאט על חצי האי עד שגרשו את אחרוני המורים בשנת 1492 כשניצחו במלחמה את אמירות גרנדה ואז גרשו גם את היהודים.
לבסוף, התאחדו ממלכת אראגון עם ממלכת קסטיליה ויחד הפכו לספרד – כל זאת, כתוצאה מנישואיהם בין פרננדו השני, מלך אראגון כבחיר לבה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה.
חצי האי ואלדס (ספרדית Península Valdés) הוא חצי אי לחופי האוקיינוס האטלנטי בפרובינציית צ'ובוט בפטגוניה, שבארגנטינה.
שטחו של חצי האי הוא 3,625 קמ"ר וצורתו כשל מלבן באורך של כ-90 ק"מ וברוחב של עד 50 ק"מ.
בשנת 1999 הוכרז חצי האי ואלדס כאתר מורשת עולמית.
חצי האי ואלדס בולט למרחק של כ-100 ק"מ אל תוך מימי האוקיינוס האטלנטי ואורך קו החוף שלו מגיע ל-400 ק"מ לערך.
הוא מחובר אל היבשה במצר היבשה קרלוס אמגינו (Istmo Carlos Ameghino).
אורכו של מצר אמגינו הוא כ-40 ק"מ ורוחבו בנקודה הצרה ביותר מגיע לכ-6 ק"מ בלבד, דבר שכמעט ומנתק את חצי האי מהיבשה.
מצפון למצר היבשה משתרע מפרץ סן חוזה (Golfo San José) ומדרום לו מפרץ נואבו (Golfo Nuevo - "המפרץ החדש").
לשני המפרצים גם יחד מתאר כללי של עיגול ושניהם מחוברים אל האוקיינוס האטלנטי במצרי ים צרים, שכמעט והופכים אותם ללגונות.
לאורך קו החוף המזרחי של חצי האי משתרעת לגונת קלטה ואלדס (Caleta Valdés) שאורכה יותר מ-36 ק"מ ורוחבה המקסימלי אינו עולה על 3 ק"מ.
זו מופרדת מהאוקיינוס האטלנטי ברצועת יבשה צרה והחיבור היחיד של הלגונה אל האוקיינוס הוא בקצה הדרומי שלה, שם שוכן מפתח ברוחב של 120 מטר בלבד.
חצי האי ואלדס מגיע לשיא גובהו בחלקו המזרחי שם שוכנת גבעת סרו פיאחיו (Cerro Piaggio) הנישאת לגובה של 110 מטר, ולאורך קו החוף הדרומי משתרעים צוקים בגובה של עד 100 מטרים.
במרכזו של חצי האי ואלדס שוכנים שקעים שעומקם המקסימלי מגיע ל-41 מטר מתחת לפני הים.
על אלה נמנים שקע גואליצ'ו (Bajo del Gualicho) ושקע ואלדס (Bajo Valdés).
בשקעים אחרים וקטנים יותר שוכנות מלחות וביניהן סלינאס גראנדס (Salinas Grandes - "המלחות הגדולות") וצ'יקה (Chica).
לאורך חלק מחופי האי משתרעות דיונות המגיעות עד לגבהים של 30 מטר.
אף שהצמחייה השלטת במקום היא בעלת אופי של מדבר פטגוני, ניתן לאבחן 18 קהילות שונות של צמחים, מתוך סך של 28 קהילות הקיימות בפטגוניה כולה.
עושר יחסי זה בשטח כה קטן מבהיר את חשיבותו הפיטוגאוגרפית של חצי האי.
בוואלדס מצויים כ-130 מינים השייכים ל-41 משפחות שונות, ו-38 מהם אנדמים לארגנטינה.
החי בחצי האי עשיר גם הוא.
לווייתני אובלנה דרומית שוחים במימי שני המפרצים שמדרום ומצפון לחצי האי ומשתמשים בהם כאזור הזדווגות והולדה בין אפריל ליוני.
לפי מחקרים גדלה אוכלוסיית האובלנה הדרומית בכל שנה ב-7.1% וכ-1,500 פרטים מגיעים למימי חצי האי בכל שנה.
פילי הים הדרומי מגיעים עד לאלף פריטים בתחומי ואלדס וזוהי הקהילה הצפונית ביותר בה הם מתכנסים לרבייה.
עוד משמש ואלדס כאזור רבייה חשוב לאריות ים דרום-אמריקניים.
נוסף על אלה, מצויים 33 מינים נוספים של יונקים ימיים במימיו ובחופיו של חצי האי ובין אלה ניתן למנות את לווייתני האורקה ולווייתני מזיפות המגיעים אליו בחודשי הקיץ.
היונקים היבשתיים במקום נימנים על 33 מינים וביניהם הגואנקו, המארה האנדמית, השועל המצוי והארמדילים.
באי חיים 181 מיני עופות, כשליש מתוכן נודדות.
בין העופות במקום ניתן למצוא פינגווינים לסוגיהם, קורמורנים, שלצדפיים, ריאות ועוד.
באזור התגוררה אוכלוסייה אינדיאנית לפני בוא האירופים.
פרדיננד מגלן היה האירופי הראשון שגילה את חצי האי ב-1520. במקום קמו מעוזים ספרדיים, אך יושביהם גורשו בידי המקומיים ב-1810, ויישוב קבע התחדש בחצי האי רק באמצע המאה ה-19.
כיום הנוכחות האנושית בחצי האי זעומה, ושוכן בו רק יישוב אחד - פורטו פירמידס (Puerto Pirámides) הממוקם לחופו של מפרץ נואבו, סמוך למקום בו מצר היבשה מתחבר אל חצי האי.
בוואלדס כולו מתגוררים רק 220 איש ויש בו 56 חוות ובהן כ-8,000 כבשים.
עם זאת משק הכבשים נמצא בנסיגה וחלק מהחוואים עברו לעסוק בתיירות.
כ-100,000 איש מבקרים בוואלדס מדי שנה, מספר שאינו מאיים על האיזון הסביבתי.
עם זאת, קיימים מספר סיכונים אפשריים למרקם הסביבתי הכוללים תחרות על שטחי מרעה בין כבשי הבית ליונקים אחרים.
איום זה הולך וקטן עם הנסיגה במספר הכבשים, אך הפיתוח התיירותי, הבא, בין היתר, על חשבונו, תופס תאוצה כגורם סיכון סביבתי חדש.
קיימים איומים נוספים על הסביבה, בעיקר בדמות זיהום ממכליות נפט החולפות בסמוך לחופי ואלדס, ומישובים השוכנים על חופי היבשת הסמוכים.
חצי האי המלאי (במלאית: Semenanjung Tanah Melayu; בתאית: คาบสมุทรมลายู) הוא חצי אי בדרום-מזרח אסיה.
חצי האי ידוע גם בכינוי קרה (Kra) על שם מצר היבשה המקשר בינו לבין יבשת אסיה, והמגיע בנקודה הצרה ביותר שלו לרוחב של 45 ק"מ.
רוחבו המקסימלי של חצי האי מגיע ל-330 ק"מ ואורכו 1,555 ק"מ, מקו הרוחב 1° צפון עד רוחב 14° צפון.
את חצי האי המלאי מקיפים מפרץ תאילנד (בעבר מפרץ סיאם) וים סין הדרומי ממזרח, מצר ג'והור ומצר סינגפור מדרום, וכן מצר מלאקה וים אנדמן ממערב.
תאילנד ומיאנמר תופסות את חלקו הצפוני והמרכזי של חצי האי, ואילו מלזיה המערבית שוכנת בחלקו הדרומי.
בשנת 2004 נפגעו חופיו המערביים של חצי האי כתוצאה מרעידת האדמה באוקיינוס ההודי וגל הצונאמי שהכה בחופיו בעקבותיה.
עם זאת, האי סומטרה סוכך על חלקו הדרומי של חצי האי המלאי, ועיקר הנזק נגרם בחופי תאילנד שבמרכזו.
חצי האי טאיטאו (בספרדית: Península de Taitao) הוא חצי אי המזדקר לכיוון מערב מדרום חופה של צ'ילה המחובר ליבשה במצר אופקי (istmo de Ofqui).
על קרקעית האוקיינוס מול חצי האי שוכן הצומת המשולש של צ'ילה (Chile Triple Junction), צומת משולש שהוא מקום מפגשם של שלושה לוחות טקטוניים: לוח נסקה, הלוח האנטארקטי והלוח הדרום-אמריקאי.
פעילות הקרחונים הרבים בחצי האי עיצבו את פני השטח בצורה של עמקים קרחוניים עמוקים, שהם גם מקורם של הפיורדים הרבים בחצי האי.
חצי האי טאיטאו נמצא במחוז ה-11 של צ'ילה, הוא מחוז איסן של גנרל קרלוס איבנייס דל קמפו (Region de Aisén del General Carlos Ibáñez del Campo).
חלק מחצי האי נמצא בשטחו של הפארק הלאומי לגונה סן רפאל ובמרכזו נמצא אגם הנשיא ריוס (Lago Presidente Ríos), ששטחו 352 קמ"ר.
קצהו הדרום-מערבי של חצי האי מתעקל כלפי פנים וידוע בשם חצי האי טרס מונטס (Península de Tres Montes), וקצהו הדרומי הוא כף טרס מונטס (Punta Tres Montes).
חצי האי טאמאן נמצא ברוסיה ומפריד בין ים אזוב מצפון ובין הים השחור מדרום.
ממערב לחצי האי טאמאן נמצא מצר קרץ', המפריד בינו ובין חצי האי קרים ומחבר בין הים השחור ובין ים אזוב.
חצי האי טאמאן שוכן בדרום-מערב רוסיה, מבחינה אדמיניסטרטיבית הוא שייך לנפת טמריוק במחוז קרסנודאר.
באלף הראשון לפני הספירה ישבו באי בני שבט הסינדי (Sindi), שהיו ממוצא סקיתי.
הם קברו את מתיהם בקורגנים, לעיתים ביחד עם סוסיהם.
בתקופה העתיקה התיישבו בחצי האי טאמאן יוונים שהקימו את המושבות פאנאגוריה וחרמאנוסה .
בתקופה הקלאסית של ההיסטוריה היוונית חצי האי טאמאן היה חלק מממלכת הבוספורוס הקימרי.
בין המתיישבים במקום היו סרמטים, יוונים ויהודים.
במאה הרביעית נפל האזור לידי ההונים ומאוחר יותר הייתה פאנאגוריה בירת בולגריה הישנה.
לאחר כיבוש המקום על ידי הממלכה הכוזרית היה חצי האי לחלק מהמדינה הכוזרית היהודית.
הכוזרים בנו את המצודה טמוטאראכאן שכונתה על ידי הערבים בשם סאמקרץ' היהודית, שם שרימז על זהות תושביה.
משנת 980 שלטה במקום רוס של קייב והנסיכות הרוסית של טמוטאראכאן ומשנת 1100 עבר השלטון לידי הקיפצ'קים.
במקום שלטו גם המונגולים ובתקופת מסעי הצלב, בשנת 1239, הפך לחלק מהטריטוריה של רפובליקת ג'נובה.
החל משנת 1419 נוהל המקום על ידי משפחה יהודית מג'נובה, כשמייסד השושלת היה שמעון גיזולפי, שבא מג'נובה והתחתן עם הנסיכה המקומית ביחחנים.
ב-1483 נכלל חצי האי טאמאן בחאנות קרים ומ-1783 באימפריה העות'מאנית.
ב-1791, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית, עבר חצי-האי לשליטת האימפריה הרוסית.
בשנת 1792, בהוראתה של הקיסרית יקטרינה הגדולה התיישבו באזור קוזאקים אוקראינים.
בשנת 2019 החלה תנועה בגשר קרים שמקשר את האזור עם חצי האי קרים שהחל משנת 2014 עבר לשליטה רוסית.
חצי האי הקוריאני הוא חצי אי במזרח אסיה, החופף במידה רבה את הגבולות המדיניים, התרבותיים והאתניים של קוריאה.
עד מלחמת העולם השנייה שכנה בשטחו ישות פוליטית אחת, קוריאה, וכיום שוכנות בשטחו המדינות קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית.
חצי האי מחובר ליבשה מצפון, ומוקף בים מיתר עבריו – ים יפן ממזרח, מצר קוריאה מדרום והים הצהוב ממערב.
ההגדרה המקובלת לגבולו הצפוני של חצי האי חופפת את גבולותיה של קוריאה הצפונית עם סין ועם רוסיה, הקבועים ברובם לאורך גבולות טבעיים, הנהרות יאלו וטומן.
בגבולות אלה, שטחו של חצי האי ושל האיים הסמוכים לו 220,847 קמ"ר.
בסך הכול גרים בחצי האי כ-74 מיליון בני אדם שחיים בצפיפות של כ-337 נפש לקמ"ר.
הרים משתרעים על כ-70% משטח חצי האי.
רובם של הרים אלה נמוכים, והגבוה שבהם, הר פאקטו, מתנשא לגובה של 2,744 מ' מעל פני הים.
אורך קו החוף של חצי האי הקוריאני הוא 8,460 ק"מ.
החופים הדרומי והמערבי מפורצים במיוחד, ורוב רובם של 3,579 האיים הפזורים לאורך קו החוף מצויים בסמוך לחופים אלו.
האקלים בחצי האי משתנה מצפון לדרום.
הדרום חם ולח יותר מהצפון, והוא מושפע מזרמי ים חמים.
הצפון קר ויבש יותר, והאקלים בו דומה לזה של מנצ'וריה.
בעוד שכמות המשקעים השנתית בעמק של שנהר יאלו הצפוני היא כ-600 מ"מ, בחופי הדרום עומדת כמות המשקעים על כ-1,500 מ"מ.
הבדלי הטמפרטורות בין אזורים אלה עשויים להגיע גם ל-C° 20. בקיץ פוקדות את חצי האי סופות מונסון, ובסתיו סופות טייפון.
עיקר המשקעים יורדים בקיץ, וכמחצית מהם בזמן המונסון.
חצי האי האנטארקטי הוא חצי אי ביבשת אנטארקטיקה, החלק הצפוני ביותר ביבשת והקרוב ביותר לקצה הדרומי של דרום אמריקה (980 ק"מ דרומה מקייפ הורן), ומופרד ממנה על ידי מעבר דרייק.
בשל רגישותו הרבה של חצי האי לשינויי אקלים ונגישותו יחסית לחלקים אחרים באנטארקטיקה, מצויות בחופיו ובאיים הסמוכים אליו תחנות מחקר רבות של אומות שונות.
חצי האי נמצא בגזרה שבה מתקיימות תביעות ריבונות חופפות של ארגנטינה, צ'ילה ובריטניה, שכולן מושעות במסגרת הברית האנטארקטית.
הוא משתרע בין קייפ אדמס בדרום בקו רוחב 75°S, עד קו רוחב 63°S בנקודה הצפונית ביותר בו, ואורכו כ-2,000 ק"מ.