tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צבי סהר, הבמאי והמנהל האמנותי של אנסמבל עיתים, ממשיך את מסורת האנסמבל לשאיפה למקוריות בכל פרויקט.
כתלמיד של רנה ושחקן באנסמבל צבי ממשיך בדרכו את רוח האנסמבל באמצעות מחקר, עבודת יצירה משותפת, פיתוח אלמנטים חזותיים ושימוש בערוצים עכשוויים.
הפרפורמרים במופעים מגיעים מעולמות שונים: תיאטרון, מוזיקה, צילום, אמנות פלסטית, מחול ובובנאות.
כולם לוקחים חלק בתהליך היצירתי בשיתוף הבמאי או הבמאית ותוך כדי כך משכללים את מיומנויות המשחק והמופע שלהם.
הצגות האנסמבל כיום מבוססות על שפת ה-PuppetCinema שאותה פיתח סהר.
הצגותיו "הדרך לעין חרוד", "גוליבר", "פתאום דפיקה בדלת", "מסע בין חלמונים", ו"מתיא" זוכות להצלחה בינלאומית ולשבחי הביקורת.
בשנת 1992, במסגרת זכייתה של רנה ירושלמי בפרס משה הלוי לאמנות הבמה, ציינו השופטים כי האנסמבל הוא:.
אנסלם שטראוס היה סוציולוג יהודי אמריקאי, שעבד בשדה הסוציולוגיה הרפואית.
הוא נודע כמייסד תאוריית השדה.
שטראוס, שסביו היגרו מגרמניה לארצות הברית, נולד בניו יורק וגדל במאונט ורנון.
לאחר בית הספר התיכון המליץ לו רופאו לעבור לאריזונה מכיוון שהוא סבל מקשיי נשימה, אולם זה היה רחוק מדי מניו יורק.
שטראוס למד באוניברסיטת וירג'יניה ב-1935 וקיבל את הדוקטורט שלו בסוציולוגיה מאוניברסיטת שיקגו, שם לימד הרברט בלומר אינטראקציה סימבולית.
מ-1944 עד 1947, עבד שטראוס כפרופסור בקולג' קטן בוויסקונסין.
הוא פנה לאוניברסיטת אינדיאנה, שם פגש את אלפרד לינדסמיט; ב-1949, הם פרסמו יחד את הספר "פסיכולוגיה חברתית", שזכה להצלחה רבה.
ב-1952 נעשה שטראוס פרופסור באוניברסיטת שיקגו.
ב-1960 הוא פנה לבית הספר לאחיות באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, שם ייסד את המחלקה למדעי החברה וההתנהגות.
הוא כיהן כראש המחלקה עד ל-1987 והמשיך בפעילויות המחקר והלימוד שלו כפרופסור אמריטוס.
שטראוס פרסם מעל שלושים ספרים.
נפטר ב-5 בספטמבר 1996 ממחלת לב שממנה סבל במשך עשרות שנים.
שטראוס נודע בשל עבודתו על המתודולוגיה של המחקר האיכותי ובמיוחד בשל פיתוח תאוריית השדה, מתודולוגיה כללית אותה פיתח ביחד עם בארני גלזר במהלך שנות השישים.
שטראוס היה הראשון שעסק באנתרופולוגיה אתנית, הוא עבד בבית החולים ושילב את מחקרו התאורטי בזה.
לפי גישה זו יש קודם לבדוק את הנתונים בשטח ורק אחר כך להשתית על כך תאוריה.
הוא חולל פריצת דרך גדולה במחקר הסוציולוגי - מעבר מהסתכלות על המקרו, כפי שהיה עד אז - להסתכלות על המיקרו, על חיי היום יום, כולל בארגונים גדולים.
אנסמבל מיתר הוא הרכב קאמרי ישראלי.
ההרכב נוסד בשנת 2004 על ידי הפסנתרן עמית דולברג, המנהל אותו מאז.
מלחינת הבית של האנסמבל היא שרה נמצוב, ומנצח הבית הוא פייר-אנדרה ואלאד.
האנסמבל משמש כאנסמבל הבית של סטודיו אנט, האולם החדש של עמותת פליציה בלומנטל בדרום תל אביב.
האנסמבל נתמך על ידי הקרן ע"ש אדל וג'ון גריי ומר דן יקיר.
האנסמבל מופיע בפסטיבלים וסדרות מוזיקה וכן מקיים סדרת קונצרטים עצמאית ואת פסטיבל CEME.
הופיע בין השאר ב-Purcell Room בלונדון, פסטיבל ברייטון, מרכז פומפידו ופסטיבל ManiFeste בפריז, הביאנלה של ונציה, ה-BKA וה-Radial System בברלין, הקונסרבטוריון של מוסקבה, אולם המלחינים בסנקט פטרבורג, ימק"א ברח' 92 בניו יורק, מרכז באנף בקנדה.
תקליטורים של האנסמבל יצאו לאור בהוצאות Verso, NEOS, Souphir ומכון למוסיקה ישראלית.
האנסמבל הקליט דיסק פרופיל למלחינים שונים.
פרויקט תדרים הוא אנסמבל העתודה של מיתר.
החל מאוקטובר 2017 מתקיימת התכנית כמסלול לתלמידי תואר שני מצטיינים ב.
פרס ע"ש דניאל בנימיני (2006)
פרס Coups de Cœur מטעם אקדמיית שארל קרו בצרפת לאלבום מצטיין במוזיקה עכשווית (2018)
פרס אנסמבל השנה מטעם עמותת ממלוק בברלין (2024)
אנסמבל סולני תל אביב הוא הרכב ישראלי למוזיקה קאמרית.
האנסמבל נחשב למצטיין בסגנונו ובצלילו.
נוסד בשנת 2001 על ידי המנצח ברק טל, וכל נגניו צעירים, בשנות ה-20 וה-30 לחייהם.
מתוך רצון להקים הרכב קאמרי צעיר שמנגן באופן מלהיב ומרגש, החליט בשנת 2001 המנצח ברק טל, באותה עת מנהל מרכז "יובל" למוזיקה, להקים את "אנסמבל סולני תל אביב".
קונצרט הפתיחה נערך עוד באותה השנה, ב-8 במאי 2001, במרכז "ענב" בתל אביב, וזכה לביקורות מעולות.
האנסמבל המשיך וצמח בקונסרבטוריון שטריקר.
במהלך השנים נוספו גם סדרות מנויים בערים נוספות, והיקף הפעילות עלה משנה לשנה.
לאחר שבשנים 2007–2009 הופיע במוזיאון תל אביב לאמנות חזר האנסמבל בעונת 2009 - 2010 להופיע במסגרת הסדרות של "שטריקר" באולם "ענב" לאמנות.
כמו גופי תרבות רבים, נקלע האנסמבל לקשיים בעקבות המשבר הפיננסי העולמי בשנת 2008, אשר הקטין בצורה ניכרת את התמיכה מקרנות שונות ומתורמים פרטיים.
החל משנת 2010 מקיים האנסמבל פעילות חינוכית רבה, הן בקונסרבטוריון גבעתיים והן בעפולה ובקריית גת.
אנסמבל סולני תל אביב מקיים סדרות מנויים בתל אביב ובחיפה ומופיע בקונצרטים ובפסטיבלי מוזיקה ברחבי הארץ.
כן הופיע האנסמבל בחוץ לארץ, בין השאר בקרנגי הול שבניו יורק, בווינה ובבודפשט, בפסטיבלי מוזיקה בינלאומיים ובשידורי רדיו וטלוויזיה בישראל ובאירופה.
במשך השנים הופיעו עם אנסמבל סולני תל אביב אמנים ידועי שם, ביניהם הכנרים מקסים ונגרוב ואידה הנדל, הויולנית טביאה צימרמן, הקלרינטנים גיורא פיידמן וחן הלוי, הפסנתרנים איתמר גולן, בוריס ברמן ואיאן פאונטיין ואחרים.
קרן מרק ריץ' לחינוך, תרבות ורווחה
בנוסף, השתתף האנסמבל באלבום "עיר" של שלומי שבן.
ב-2011 יצר איתן שטיינברג גרסה נוספת של יצירתו "רעוא דרעוין" לקול ולתזמורת כלי קשת, שבוצעה על ידי אתי בן-זקן ואנסמבל סולני תל אביב.
יצירה זו מבוססת על מזמורי סעודה שלישית.
מנצח, מנהל מוזיקלי ומנכ"ל - ברק טל
יו"ר ועד מנהל - ישראל בר און
חברי הוועד המנהל - חביבה אבי-גיא, חיותה דביר, אורה הולין, פיליפ חלאבין, רפאלה חרל"פ, אברהם נחמיאס, ד"ר אריה סגל
מנהל השיווק וקשרי לקוחות - סמי טוויג
יחסי ציבור - "ענת מרומי יחסי ציבור"
כנר ראשי - יעקב רובינשטיין
אנסמבל היליארד הוא הרכב מוזיקלי בריטי המורכב מרביעיית גברים השרים מזמורי מוזיקה עתיקה (מתקופות ימי הביניים וה-רנסאנס) ומוזיקה מודרנית המושפעת ממוזיקה עתיקה.
לרוב הם שרים א-קפלה כלומר בשילוב קולות ללא ליווי כלי נגינה.
ההרכב קרוי על שם הצייר ניקולס היליארד מהמאה ה-16.
ההרכב הוקם ב-1973 או 1974 על ידי פול היליגר (Paul Hillier, בריטון), פול אליוט (Paul Elliott, טנור) ודייוויד ג'יימס (David James, קונטרה טנור).
עד סוף שנות השמונים היה ההרכב הבסיסי גמיש והצטרפו אליו זמרי טנור שונים נוספים ליצירת מבנה הרביעייה.
ב-1990 עזבו היליגר ואליוט את ההרכב.
היליגר הוחלף על ידי גורדון ג'ונס (Gordon Jones) ואליוט הוחלף על ידי ג'ון פוטר (John Potter) שהוחלף ב-1998 על ידי סטיבן הארולד (Steven Harrold) ואל ההרכב הצטרף באופן קבוע הטנור רוג'ר קווי-קרמפ (Rogers Covey-Crump).
ההרכב מבצע מוזיקה עתיקה, מזמורים גרגוריאנים ללא ליווי כלי ומוזיקה מודרנית של מלחינים כארוו פרט, פטריס ואסקס, ארקי-סוון טיור, וליו טורמיס וג'ון קייג' הכותבים להם במיוחד.
ההרכב הוציא את רוב הקלטותיו בהוצאת ECM New Series.
בשנת 1994 פנה מפיק ECM, מנפרד אייכר, בהצעה לשתף פעולה עם הסקסופוניסט יאן גרברק, כך נוצר התקליט Officium, שזכה להצלחה אדירה ובעקבותיו הוקלטו שיתופי פעולה נוספים של גרברק ואנסמבל היליארד.
האנסמבל משתף פעולה גם עם אמנים אחרים, זמרים, זמרות ותזמורות בהופעות, הקלטות ופרויקטים שונים (אחד מהם הוא הקלטת כל המוטטים של יוהאן סבסטיאן באך במסגרת ECM New Series).
אנסמבל ספיריטו בארוקו הוא הרכב ישראלי לביצוע מוזיקה מתקופת הבארוק המוקדם והמאוחר בכלים אותנטיים, האנסמבל הוקם בשנת 1995 והוא מופיע במקומות שונים בישראל, בהם האוניברסיטה המורמונית בירושלים, מכון ויצמן ברחובות, קונסרבטוריון שטריקר בתל אביב ועוד.
האנסמבל הקליט לקול המוסיקה ולטלוויזיה הישראלית והופיע בין השאר בפסטיבל טבחה, פסטיבל אבו גוש, מוזיקה סקרה ופסטיבל החג של החגים בחיפה.
אלכסנדרה פולין, ויולה דה גמבה
אנסמבל (ensemble) הוא צוות שחקנים בו השחקנים המרכזיים מלוהקים לתפקידים השווים בחשיבותם בעלילה.
זאת לעומת ליהוק מסורתי לתפקידים ראשיים ומשניים.
השימוש בצוות אנסמבל נפוץ בתיאטרון, באופרה ובשאר תחומי אמנות הבמה.
לצוות אנסמבל קיימות קטגוריות מיוחדות במספר פרסים המאפשרות לצוות כצוות לזכות בהוקרה, ולא לשחקן יחיד מהצוות.
גם בסרטי קולנוע משתמשים לעיתים בצוות אנסמבל, בעיקר כאשר מדובר על יריעת עלילה רחבת היקף (שר הטבעות, מלחמת הכוכבים), כאשר העלילה מורכבת מתתי-עלילות בלתי קשורות זו בזו (התרסקות, אהבה זה כל הסיפור) או כאשר מספר כוכבי על מלוהקים לשחק זה לצד זה (אושן 11, בלתי נשכחים).
צוות אנסמבל הפך לפופולרי במיוחד בקרב תוכניות טלוויזיה בשל מרחב התמרון הנוצר לתסריטאי מרגע שזה יכול להתמקד בדמויות שונות בפרקים שונים.
יתרון נוסף של צוות אנסמבל הוא היכולת לספוג בקלות יחסית עזיבה של אחד השחקנים.
קיימות סדרות טלוויזיה רבות עם אנסמבל.
אנסמבל "וירטואוזים של תל אביב" הוא הרכב קאמרי ישראלי, הכולל שלושה כינורות, ויולה, צ'לו וקונטרבס, מורכב מנגני כלי קשת מן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, פרט לכנר יוג'ין פובולוצקי, שאיננו חבר בתזמורת.
את האנסמבל הקים בשנת 1996 הכנר והמלחין אלכסנדר פובולוצקי.
בנו יוג'ין ובתו מריאנה, שניהם כנרים ותלמידיו בעבר, מנגנים גם הם באנסמבל.
האנסמבל משתתף בפסטיבלי מוזיקה בישראל וברחבי העולם ויוצא לסיורי הופעות בארצות הברית, בקנדה, באירופה ובדרום אמריקה.
כמו כן הוציא האנסמבל כמה תקליטורים מיצירותיו ועיבודיו של אלכסנדר פובולוצקי.
רפרטואר האנסמבל מקיף מוזיקה קלאסית, מוזיקה יהודית וג'אז.
אלכסנדר פובולוצקי – כינור, מלחין ומנהל אמנותי
מריאנה פובולוצקי, יוג'ין פובולוצקי - כינור
אנסמבל המאה ה-21 הוא הרכב קאמרי ישראלי אשר מבצע מוזיקה עכשווית.
המנהל האמנותי של האנסמבל הוא דן יוהס.
האנסמבל נוסד ב-1991 על ידי זמירה לוצקי ודן יוהס והחל מהקמתו התמקד בביצוע יצירות של המאה ה-20 יחד עם יצירות עכשוויות של מלחינים ישראליים ומהעולם.
האנסמבל נתמך על ידי מנהל התרבות במשרד התרבות והספורט ועיריית תל אביב-יפו.
החל מ-2005 משמש אולם "התיבה" ביפו כביתו של האנסמבל.
בשנת 2009 קיבל את פרס לנדאו לאמנויות הבמה.
בשנת 2012 הוציא לאור אלבום מוזיקה הכולל אוסף יצירות של מלחינים ישראלים.
סדרת הקונצרטים "תגליות" של האנסמבל מבוצעת באופן קבוע באולם צוקר בהיכל התרבות בתל אביב ואולם התיבה ביפו.
בשנת 2001 בסדרת "תגליות" בוצעו שש יצירות, כולן מהמאה ה-20, בהן השאר "סימפוניית ג'אז" של ג'ורג' אנתייל, שהיא מהניסיונות הראשונים לשלב ג'אז במוזיקה אמנותית, ועד שתי יצירות ישראליות, אחת מאת בן ציון אורגד ("מחווה" לפסנתר), ואחת מאת ציפי פליישר ("נערה פרפר נערה").
בשנת 2011 ביצע את היצירה "דיקלומים" לקול סולו של המלחין הצרפתי-יווני ז'ורז' אפרגיס, מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20.
בשנת 2014 נכללה בתוכנית יצירות בהן המלחינים היו גם הסולנים: בוריס פילנובסקי הישראלי, וגאו פינג הסיני.
בשנת 2016 ביצע ההרכב בכורה עולמית ליצירה חדשה מאת המלחין הישראלי בועז בן משה.
בשנת 2017 ביצע ההרכב בסדרת "תגליות" ארבע יצירות, בניצוח אד ספניארד, של המלחינים: אדגר וארז, פרנקו דונאטוני, מישל ון דר־אה וראובן סרוסי.
מכנה משותף נוסף: הן שוקדות להפיק גוני צליל מיוחדים (בעיקר זו של ון דר־אה וזו של סרוסי).
אנסמבל פלורילגיום הוא הרכב קאמרי השוכן בלונדון.
אנסמבל פלורילגיום מתמחה במוזיקה קאמרית מן המאות ה-17 וה-18 בנגינה בכלים אותנטיים.
המנהל האמנותי של האנסמבל, אשלי סולומון, היה שותף לייסודו בשנת 1991. הנגנים העיקריים באנסמבל הם אשלי סולומון (ניהול אמנותי, טרברסו וחלילית), ניל פרס דה קוסטה (צ'מבלו), רייצ'ל פוג'ר (כינור) ודניאל ידון (צ'לו וויול בס).
רפרטואר האנסמבל משתרע על טווח שבין מוזיקה קאמרית אינטימית ליצירות תזמורתיות בקנה מידה גדול ומתקופת הבארוק עד ראשית התקופה הרומנטית.
הופעת הבכורה של אנסמבל פלורילגיום הייתה בבלקהית' ב-1991, מאז הוא מופיע בקונצרטים ובשידורי רדיו בוויגמור הול, ברחבי אירופה, בארצות הברית, במזרח אסיה ובאוסטרליה.
התקליטורים הרבים שהוציאה כוללים מוזיקה קאמרית של טלמן והסונאטות לצ'לו של ויוואלדי (עם פיטר ויספלווי כצ'לן סולן), הן אלה והן אלה זכו בפרסים.
במשך השנים עשה לו שם כאחד ההרכבים המצטיינים בתחום הביצוע האותנטי בבריטניה.
ההרכב מרבה להופיע עם כמה מגדולי המוזיקאים בעולם.
בין השאר הופיע האנסמבל בבית האופרה של סידני, תיאטרו קולון בבואנוס איירס, בקונצרטחבאו באמסטרדם בקונצרטהאוס בווינה, בבית בטהובן בבון, ובפסטיבל ישראל.
בין השאר הוציא האנסמבל הקלטות של מוזיקת בארוק ממיסיונים בבוליביה, שזכו לשבחי הביקורת.
האלבום השני היה נבחר גראמופון למרץ 2007 והיה מועמד לפרס המוזיקה של BBC לשנת 2008. בספטמבר 2007 יצא תקליטור של קנטטות וסינפוניות של באך עם זמרת הסופרן ההולנדית יוהאנטה זומר; תקליטור זה קיבל את פרס אדיסון לשנת 2008, פרס המוזיקה היוקרתי ביותר של הולנד.
אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה הוא גוף רחב-ממדים ורב-פנים, המתמחה במוזיקה עתיקה.
נגני האנסמבל מבצעים בכלים אותנטיים מוזיקה מימי הביניים עד סוף התקופה הקלאסית, בגוני הכלים של התקופה.
בלב האנסמבל נמצא פניקס, קונסרוט הוויולים הישראלי.
גוף חדש, ווצ'ה פניקס, שקם לצד האנסמבל האינסטרומנטלי, הוא הרכב קולי של 7 זמרים סולנים.
מייסדת ומנהל פניקס, מירנה הרצוג, הגתה את הפילוסופיה של האנסמבל, שהיא בניית גשרים בין אנשים ותרבויות תוך יצירת נקודות השקה והרמוניה, במטרה להנעים למאזינים בכל מקום ואתר.
הופעתו הראשונה של האנסמבל הייתה במאי 1999, אירוע שתואר כ"יום חג בחיי המוזיקה של ישראל" (אורי אפשטיין, ג'רוזלם פוסט) וזכה לשבחים רבים.
הרפרטואר של פניקס מקיף מוזיקה מימי הביניים עד לתקופה הקלאסית וראשית התקופה הרומנטית והוא כולל יצירות בלתי רגילות, בהן עיבודים חדשים לכלים עתיקים למוזיקה משל הייטור וילה-לובוס, קלוד דביסי ואחרים וכן מוזיקה חדשה לכלים עתיקים.
בין השאר ביצע אנסמבל פניקס הפקה בבימוי מלא של "מחזה דניאל", הידוע כ"אופרת" קודש מן המאה ה-13, בעיבודה של מירנה הרצוג ובניצוחה, ועם ניב הופמן מן האופרה הישראלית החדשה כבמאי, וכן ביצוע בכורה ישראלי של אמנות הפוגה והמנחה המוזיקלית מאת באך בכלי התקופה.
צוות מעורב של יהודים, נוצרים ומוסלמים שיחזר בתוכניות כמו "התפללו לשלום ירושלים" ו"קונוויוונציה" את שיתוף הפעולה בין הדתות והתרבויות באיבריה של תור הזהב.
ב-12 שנות פעילותו עד כה הקליט האנסמבל 5 תקליטורים בחברות שונות.
הוא משתתף בכל פסטיבלי המוזיקה החשובים בישראל והופיע עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע.
כן נבחר פניקס מבין יותר מ-200 הרכבים לנגן בפסטיבל החורף של סרייבו בפברואר 2011.
ההרכב מגיש כ-30 קונצרטים בשנה, החל בקונצרטים קאמריים קטנים וכלה במיזמים גדולים של כ-50 נגנים.
אנסמבל מוזיקה נובה הוא אנסמבל ישראלי למוזיקה אקספרימנטלית ועכשווית מישראל ומהעולם.
האנסמבל מתפקד כקולקטיב, המורכב ממוזיקאים ואמני סאונד, שפועלים יחד כמבצעים וכיוצרים להעשרת הדיאלוג בין עולם המוזיקה, שהיא ביסוד האנסמבל, לבין אמנויות אחרות כגון וידאו, מחול ותיאטרון.
דיאלוג זה נוצר תוך שימוש בטכנולוגיה עכשווית ליצירה רב-גונית.
הקבוצה יוזמת הזמנת יצירות אצל מלחינים ישראלים וביצוען בקונצרטים ובהקלטות לרדיו ולתקליטורים.
מעל ל-170 יצירות ישראליות הובאו עד כה לידי ביצוע בסדרות הקונצרטים השונות של הקבוצה, המתקיימות בקביעות באולמות שונים בארץ, כגון מוזיאון תל אביב לאמנות, מועדון לבונטין 7, מוזיאון חיפה לאמנות, מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה, תיאטרון ירושלים, התיבה, תיאטרון תמונע, חללים אלטרנטיביים משתנים ועוד.
הופעותיה של הקבוצה בארצות אחרות כוללות את פסטיבל דרזדן למוזיקה חדישה, הביאנלה של זאגרב (קרואטיה) וסיור קונצרטים בארצות הברית בחסות אוניברסיטת יוסטון.
אנסמבל מוזיקה נובה נתמך על ידי מינהל התרבות ועיריית תל אביב-יפו.
הקבוצה נוסדה בינואר 1986 בקונצרט חגיגי באולם "צוותא" תחת שרביטו של המנצח והמלחין ליאור שמבדל ועם נגן הבסון זיו בן.
18 נגני הקבוצה היו נגנים מובילים בתזמורות החשובות בישראל, בעיקר מהתזמורת הפילהרמונית הישראלית, מהתזמורת הקאמרית הישראלית ומהתזמורת הסימפונית ירושלים.
חלקם עדיין מופיעים ומשפיעים על סדרות הקונצרטים של הקבוצה מראשיתה ועד היום.
עוד ניגנו בהרכב המקורי הוויולן זאב שטיינברג, הפסנתרנית אסתרית בלצן, הנבלאית יוליה רובינסקי ונגן כלי ההקשה חן צימבליסטה.
בין המנצחים שניצחו על האנסמבל היו נעם שריף, מנדי רודן, שלום רונלי-ריקליס, דורון סלומון יצחק תמיר, איתי טלגם, לאונטי וולף ואילן וולקוב.
נגני הקבוצה לדורותיה כללו את חשובי המבצעים המתמחים במוזיקה זו בארץ והיא כוללת הרכב פתוח של אמנים רב-תחומיים, החל במוזיקאים וכלה באמני וידאו וכוריאוגרפים.
בין המוזיקאים אשר ניגנו באנסמבל נמנים: המלחין אמנון וולמן, הפסנתרנית שירה לגמן, נגנית הקונטרבס אור סיני, המלחינה מעיין צדקה, הסקסופוניסט תום סלוביצ'יק, והמלחין יוני ניב.
החל משנת 2012 משמש אנסמבל מוזיקה נובה בתור אנסמבל הבית של "מוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר", אשר נמצא בירושלים.
הקבוצה חברה גם אל מלחינים ומבצעים בינלאומיים רבים, שחלקם נטלו חלק פעיל ביצירה עצמה, בהם בטסי ז'ולאס, מייקל פיסארו , ג'יי אלן-יים , אנאה לוקווד , אנתוני ברקסטון , ג'ניפר וולש, ג'ואן לה-ברברה , דייוויד גראבס , מריו קרולי
, פיטר אדוארדס , מורטון סובוטניק , ורבים אחרים.
הקבוצה שיתפה פעולה גם עם יוצרים מתחום המוזיקה הפופולרית, ביניהם: ערן צור, יוני רכטר, ברי סחרוף ועדי רנרט.
זמרת האלט נועה פרנקל הופיעה עם אנסמבל מוזיקה נובה בביצוע יצירות יוצאות דופן, המחברות מוזיקה ואמנויות אחרות.
אנסמבל קוינטה וחצי הוא הרכב קולי ישראלי של שלוש זמרות ושלושה זמרים, השרים יחד א-קפלה (שירה ללא ליווי כלי).
ההרכב מבצע מגוון רחב של קלאסיקות ישראליות לצד קלאסיקות לועזיות ידועות, בעיבודים עצמאיים, באמצעות קולותיהם בלבד.
האנסמבל הוקם בשנת 2006 על ידי דורון בן-עמי, מי שאחראי על כתיבת רוב העיבודים בהרכב ועל ניהולו המוזיקלי.
כל חברי האנסמבל הם בוגרי מגמת המוזיקה של התיכון ע"ש ברל כצנלסון בכפר סבא, אשר במסגרתו פעל בשנותיו הראשונות.
האנסמבל אף לקח חלק בערבי הוקרה למשוררים ומלחינים כגון לאה גולדברג, לוין קיפניס, יוסף הדר, סשה ארגוב ועוד.
בשנת 2011 הקליט וצילם האנסמבל קליפ בכורה, אשר גרף מספר רב של צפיות ברשת האינטרנט.
החל משנת 2011 מרבים קוינטה וחצי להופיע גם בפני תלמידי בתי ספר ברחבי הארץ, במסגרת תוכנית "סל תרבות" של משרד החינוך.
המופע נקרא "אקפלה נקודה" ומטרתו להעניק לתלמידים חוויה חינוכית מוזיקלית מעשירה שפותחת בפניהם חלון אל תוך העולם המופלא של האקפלה.
ההרכב קיים קונצרטים רבים במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה בתל אביב ובמאי 2012 אף קיים קונצרט מיוחד באורך מלא במסגרת פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה, שמתקיים מדי שנה במוזיאון תל אביב.
בשנת 2021 יצא הסינגל הראשון של ההרכב, "מכל אהבתי", לקראת אלבום הבכורה שלהם.
השיר נכתב על ידי אחד מחברי ההרכב, רביב לייבזירר.
האלבום המלא של קוינטה וחצי הנושא את אותו השם, "מכל אהבתי", יצא שנה לאחר מכן, בנובמבר 2022.
טנור: דורון בן-עמי וארז טל
עיבודים וניהול מוזיקלי: דורון בן-עמי וירדן כהן-ברוש
פרס קרן "בוכמן-היימן" - במרץ 2012 זכה ההרכב להימנות על מקבלי הפרס היוקרתי למוזיקאים צעירים.
הפרס ניתן במסגרת הקונצרט השנתי שעורכת הקרן במרכז ענב לתרבות בתל אביב.
אנסמבל אַנְטֵרְקוֹנְטַמְפּוֹרַן היא תזמורת קאמרית צרפתית, השוכנת בעיר המוזיקה והמכון למחקר ולתיאום אקוסטי מוזיקלי (אירקאם) ומתמחה במוזיקה מודרנית.
לתזמורת רשימה גדולה יחסית של נגנים במשכורת קבועה, 31 בשנת 2012, שכולם נחשבים ל"סולנים", בהם שלושה פסנתרנים במשרה מלאה ושלושה נגני כלי הקשה.
קבוצות קטנות יותר, ללא מנצח, מחברי האנסמבל מופיעים בשם "סולני האנסמבל אנטרקונטמפורן".
זכות מיוחדת שהאנסמבל נהנה ממנה הודות לקשריו עם אירקאם היא הזמנה שנתית פתוחה לפרטיטורות ממלחינים בכל גיל או לאום.
המלחין והמנצח הצרפתי פייר בולז ייסד את האנסמבל בשנת 1976, יחד עם שר התרבות הצרפתי מישל גי וניקולאס סנואומן, ממייסדי הסינפונייטה של לונדון.
חזונם של השלושה היה קבוצת סולנים שיוכלו לנגן ספרות תזמורתית או ספרות לכל הרכב כלי שהוא.
הרעיון היה, שהאנסמבל יהיה גמיש יותר מתזמורת סימפונית מסורתית ויאפשר למלחינים לכתוב לקבוצת כלים לפי בחירתם האישית.
יצירות רבות, שהיו נכתבות אולי לתזמורת, נכתבות עכשיו מתוך מחשבה על ההרכב הכלי הזה.
לדוגמה, "התפרקויות" (Désintégrations) של טריסטאן מיראי (Murail), "שני רגשות: מוזיקה עם לאונרדו" (Zwei Gefühle: Musik mit Leonardo) של הלמוט לכנמאן ו"רספונסוריות" (Répons) של פייר בולז, כולן יצירות שמתקיימות בתחום שבין מוזיקה תזמורתית לקאמרית.
האנסמבל מצטיין בעיקר בביצועי מוזיקה מאת מלחינים מן המסורת המודרנית האירופית.
רפרטואר הליבה שלהם מקיף יצירות "קלאסיות" מן המאה ה-20 כגון אלה של מלחיני האסכולה הווינאית השנייה, קרלהיינץ שטוקהאוזן, פייר בולז וג'רג' ליגטי, אבל הוא משתף פעולה גם עם מוזיקאים מתחומים אחרים, כגון פרנק זאפה.
האנסמבל מתמחה גם במוזיקה ספקטרלית ומרבה לבצע יצירות משל ז'ראר גריזה, טריסטאן מוריי, היג דופור ואחרים.
יש גם דגש חזק על הזמנת יצירות חדשות; חלק גדול מכל עונה מוקדש לבכורות עולמיות.
אנסמבל אנטרקונטמפורן נועד תחילה להיות אנסמבל הבית של אירקאם, אבל הצורך במרחב גדול יותר להופעות דחף למעבר ל"עיר המוזיקה", אולם קונצרטים ברובע התשעה-עשר של פריז.
עם זאת, האנסמבל ממשיך להופיע ולהקליט באירקאם.
לאנסמבל יש גם לוח סיורים נרחב, שווה-ערך לזה של תזמורת סימפונית.
בולז נושא בתואר נשיא האנסמבל אנטרקונטמפורן.
ב-1979 מינה בולז את פטר אטווש למנצח הראשון בתואר של מנהל מוזיקלי של האנסמבל.
אחריו כיהנו בתפקיד דייוויד רוברטסון, ג'ונתן נוט, סוזנה מלקי ומתיאס פינצ'ר.
כיום משמש בתפקיד המנהל המוזיקלי פייר בלוז.
קנט נאגנו היה מנצח אורח ראשי בשנים 1986 - 1989 וג'ונתן נוט כיהן גם כמנצח אורח ראשי של האנסמבל מ-2003 עד 2005.
האנסמבל הקליט לחברות רבות, בהן דויטשה גרמופון (מוזיקה מאת ליגטי, שנברג, בולז, קאירוס, אלברטו פוסאדאס, מתיאס פינצ'ר, לוקא פרנצ'סקוני, פיליפ מנורי ומייקל ג'ארל).
הקלטות האנסמבל קיבלו פרסים רבים, בהם "גרמופון" ו"קולן הזהב" (דיאפזון ד'אור).
אנסל אלגורט הוא שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא יהודי, מוזיקאי ודי ג'יי (תחת השם Ansølo).
התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "קארי", "אשמת הכוכבים", "מפוצלים", ואף קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "בייבי דרייבר".
אלגורט נולד בעיר ניו יורק שבארצות הברית לאב יהודי ולאם נוצרייה.
אביו הוא צלם האופנה של מגזין "ווג" ארתור אלגורט, לו אח גדול, וורן, המשמש כצלם קולנוע, ואחות גדולה, סופי, העובדת כצלמת אף היא.
סבתו מצד אימו הייתה חברה במחתרת הנורווגית במהלך מלחמת העולם השנייה, היא הצילה ילדים נורווגים-יהודים באמצעות העברתם לשוודיה הנייטרלית, ובשל כך היא נכלאה במחנה ריכוז.
אלגורט החל ללמוד משחק מגיל 12 והתחנך בתיכון לאמנויות פיורלו לה גוארדיה במנהטן וסיים את לימודיו ב-2012.
אלגורט התנסה לראשונה במשחק בשנת 2012 על בימת התיאטרון אוף ברודוויי ובשנת 2013 שיחק בפעם הראשונה בסרט קולנועי "קארי", העיבוד המודרני לסרט האימה הקלאסי משנות ה-70. בסרט הופיע אלגורט בתפקיד התלמיד המקובל טומי רוס.
בשנת 2014 שיחק אלגורט בעיבוד הקולנועי לרומן "אשמת הכוכבים" בתפקיד הצעיר חולה הסרטן אוגאסטוס ווטרס.
תפקיד זה היה תפקיד הפריצה של אלגורט, שבעבורו הוא זכה בפרסי קולנוע רבים.
באותה שנה השתתף גם בסרט הפעולה "מפוצלים" בתפקיד כיילב, אחיה הגדול של גיבורת העלילה, הנערה ביאטריס פריור (שיילין וודלי).
באוקטובר 2014 שיתף פעולה עם קייטלין דוור בסרט "גברים, נשים וילדים".
ב-2017 שיחק בסרט הפעולה "פושעי נובמבר" לצד קלואי גרייס מורץ.
בהמשך השנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט הפשע המוזיקלי "בייבי דרייבר" בבימויו של אדגר רייט.
ב-2018 לוהק אלגורט לתפקיד טוני בגרסה המחודשת לסרט "סיפור הפרברים" בבימויו של סטיבן ספילברג.
בשנת 2022 החל לככב בסדרת הטלוויזיה "טוקיו וייס" של רשת HBO Max; המבוססת על סיפור אמיתי שיצא כספר בשם זהה משנת 2009 מאת ג'ייק אדלשטיין.
אלגורט משמש כדי ג'יי תחת שם הבמה "אנסולו".
בשנת 2014 הוציא את שני תקליטיו הראשונים "Unite" ו-"Totem" ושחרר רמיקס מוצלח ל"Strong" של ארנו קוסט ונורמן דוריי בחברת התקליטים Size Records של סטיב אנגלו.
אנסולו הוזמן רבות לנגן באירועי הפסטיבל האמריקאי Ultra Music Festival בכל רחבי העולם וביניהם במיאמי, יפן, קוריאה, באלי ועוד.
+שנהסרטתפקידהערות2013קאריטומי רוס2014מפוצליםכיילב פריוראשמת הכוכביםאוגאסטוס ווטרסגברים, נשים וילדים (אנ')טים מוני2015מורדיםכיילב פריורערים של ניירמייסון2016נאמניםכיילב פריור2017בייבי דרייברמיילסמועמדות:
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (2017)פושעי נובמבראדיסון2018ג'ונתןג'ונתן / ג'וןמועדון הכסףג'ו האנט2019החוחית (אנ')תיאודור "תאו" דקר2021סיפור הפרבריםטוניTBAFinest Kind
+שנהסדרהתפקידהערות2022–הווהטוקיו וייסג'ייק אדלשטייןתפקיד ראשי; 8 פרקים
אנסל בנג'מין קיז היה תזונאי, פיזיולוג וביולוג אמריקאי שנודע במחקריו בנוגע לתזונה והשפעתה על הבריאות.
במחקריו מצא כי יש קשר בין התזונה ומחלות קרדיו-וסקולריות וכי יש לקדם את התזונה אותה כינה "התזונה הים-תיכונית".
שמו נקשר גם ביצירת המנות K שהיוו בשנת 1944 מנות המזון היומיות שסופקו לכוחות הנחתים של בעלות הברית.
אנסל קיז נולד בשנת 1904 בקולורדו ספרינגס כבנם של בנג'מין פיוס קיז (1961-1883) וקרולין אמה לבית צ'ייני (1960-1885), אחותו של שחקן הקולנוע המפורסם לון צ'ייני.
הוריו היו צעירים ללא השכלה פורמלית רחבה.
בשנת 1906 עברה המשפחה לסן פרנסיסקו.
בגיל שנתיים חווה קיז את רעידת האדמה הקשה של שנת 1906, בה נהרס בית הדפוס של אביו.
כעבור זמן קצר עברו בני קיז לגור בברקלי הסמוכה.
עוד מילדותו גילה סקרנות לעניינים מדעיים, בגיל 8 לרגל יום הולדתו ניסה לאלחש זבוב באמצעות כלורופורם ובטעות הרדים את עצמו.
הפסיכולוג לואיס טרמן, ממציא מבחן סטנפורד-בינה זיהה בו אחד מ-1528 התלמידים המחוננים במשכל גבוה במיוחד אותם חקר באוניברסיטת סטנפורד.
בנעוריו עזב קיז במפתיע את לימודי התיכון כדי לעבוד בתפקידים לא שגרתיים כגורף גואנו של עטלפים באריזונה, "powder monkey" - מוביל חומרי נפץ במכרה בקולורדו, חוטב עצים וכנער סיפון באונייה.
בסופו של דבר חזר ללימודים ובשנת 1922 התקבל לאוניברסיטת ברקלי שם החל ללמוד כימיה אך לא שבע נחת ושוב לקח פסק זמן כדי לעבוד כמתדלק על אוניית "S.S.
כשחזר לבסוף לאוניברסיטה החליף מסלול ועד שנת 1925 למד לתואר ראשון בכלכלה ובמדעי המדינה.
בשלוש השנים הבאות סיים תואר שני בזואולוגיה.
לאחר מכן עבר קורס לניהול בחברת וולוורת' והתמחה במכון סקריפס לאוקיינוגרפיה בלה ג'ולה, קליפורניה.
בשנת 1930 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בביולוגיה ובאוקיינוגרפיה ובעזרת מלגה מטעם המועצה הלאומית למחקר השתלם במשך שנתיים במעבדה הזואו-פיזיולוגית של אוגוסט קרוג בקופנהגן בירת דנמרק.
בתקופה זו ערך מחקרים על הפיזיולוגיה של הדגים ופרסם מאמרים מדעיים רבים בתחום זה.
בשנים 1936-1934 לימד באוניברסיטת הרווארד ובשנת 1936 סיים דוקטורט שני בפיזיולוגיה באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.
החל משנת 1937 באוניברסיטת מינסוטה, כאן אף הקים מעבדה להיגיינה פיזיולוגית, אותה ניהל החל משנת 1939 ועד פרישתו לגמלאות בשנת 1975.
בערוב ימיו השתקע באיטליה על החוף של אזור צ'ילנטו (cilento), ביישוב הדייגים פיופי (pioppi), המשתייך לכפר פוליקה (polica).
שם עקב אחרי הרגלי האכילה של התושבים ומצא בהם אישור נוסף לתורתו, לפיה התזונה הים תיכונית תורמת לבריאות משופרת.
בשנות ה-1940 אחרי שהתפרסם בבדיקות הדם שערך לעצמו בהרי האנדים כדי לקבוע את תגובת הגוף לאוויר בגבהים שונים, נתבקש קיז על ידי משרד ההגנה האמריקאי לפתח מנות קרב לצנחנים שלחמו במלחמת העולם השנייה.
אז המציא קיז את מנת K המפורסמת שנקראה לפי שמו וחולקה למאות אלפי חיילים של ארצות הברית בזמן המלחמה.
על אף התלונות רבות על גודלן המוגבל, מנות קרב אלו עוררו לפעמים גם תגובות חיוביות, כמו אלו של 25 חיילים שנקלעו עם מטוסם 10 ימים במי האוקיינוס השקט הדרומי עם 25 מנות K וארבעה ליטר מי שתייה בלבד.
קיז התרשם מהידיעות לפיהן אנשי עסקים אמריקאים, שנחשבו כאנשים שזכו בתזונה טובה, סבלו משיעורים גבוהים של מחלות לב.
לעומת זאת באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה שיעורי מחלות הלב וכלי הדם ירדו בצורה חדה בעקבות צמצום אספקת המזון.
קיז שיער כי קיימת התאמה בין רמות הכולסטרול בדם לנטייה למחלות לב וכלי דם ויזם מחקר בקרב אנשי העסקים במינסוטה, מחקר פרוספקטיבי ראשון מסוגו בתחום מחלות הלב וכלי הדם.
במפגש מומחים בארגון הבריאות העולמית בז'נבה, הציג קיז בביטחון רב וגילוי לב את הנחתו לגבי הקשר בין המזון עתיר השומן למחלות הלב.
המחקר הראשון שנראה כי תמך בהשערתו נערך בנאפולי.
לאחר שצפה בדרום איטליה בנתונים על השיעור הגבוה ביותר של בני מאה בעולם, שיער קיז כי תזונה ים תיכונית הדלה בשומן שמקורו מן החי מגנה מפני מחלות לב, בעוד שתזונה עשירה בשומנים שמקורם מן החי מובילה למחלות לב.
הממצאים במחקר זה, שנודע בהמשך כמחקר שבע הארצות, נראו תומכים בהתאמה רבה בין רמת כולסטרול גבוהה בדם לתמותה ממחלת לב כלילית בקבוצות אוכלוסייה ובפרטים.
כתוצאה ממחקר זה, בשנת 1956 הופיעו נציגי האיגוד הקרדיולוגים האמריקאים בתוכניות טלוויזיה במטרה ליידע את הציבור כי תזונה עתירת חמאה, בשר חזיר ובקר וביצים עלולה לגרום למחלת לב כלילית.
בנסיבות אלה המליץ הממשל האמריקאי על אימוץ תזונה דלת שומנים על מנת למנוע מחלות לב.
קיז הסיק כי השומנים הרוויים שבחלב ובבשר אחראים לתופעות מזיקות בעוד שלשומנים בלתי רוויים הנמצאים בשמנים הצמחיים השפעות מיטיבות.
מסר זה נשמט מתשומת הלב הציבורית למשך כעשרים שנה, החל משנת 1985 לערך, כאשר כל השומנים התזונתיים נחשבו ללא בריאים בהתבסס על ההשערה כי כל השומנים במזון גורמים להשמנת יתר ולסרטן.
בינואר 1961, המגזין האמריקאי "טיים" הקדיש לו את עטיפת גיליונו.
סקירה שיטתית של Cochrane משנת 2013 עם מטא אנליזה של מחקרים כפילי סמיות מצאה שלתזונה הים תיכונית השפעות מיטיבות מסוימות על גורמי הסיכון למחלות לב וכלי דם, אולם יש צורך במחקרים נוספים.
מחקר שבע הארצות ביקש להשוות את הרגלי התזונה בארצות שונות לפי בחירתו.
המחקר מצוטט תכופות כמאשש את ההשערה לגבי נזקי התזונה השומנית.
נמצא כי תוצאותיו הוטו על ידי בחירת הארצות שבהן נערך.
בנוסף, השוואת אוכלוסיות שונות נחשבת סוגיה מן המסובכות ביותר באפידמיולוגיה.
עם כל הבעייתיות שבו, "מחקר שבע המדינות" של קיז נחשב לאבן דרך בחקר הרגלי התזונה ותרם להכרת התזונה הקרויה "ים תיכונית" בקרב הקהל הרחב.
קיז הלך לעולמו במינאפוליס בשנת 2004, חודשיים לפני שמלאו לו 101 שנה.
הוא היה פעיל מבחינה אינטלקטואלית עד גיל 97.
אנסל קיז היה נשוי למרגרט אשר נפטרה בגיל 97 בשנת 2006. לזוג נולדו שלושה ילדים.
אנסלם קיפר הוא צייר ופסל גרמני.
קיפר למד משפטים באוניברסיטה של פריבורג ובשנת 1966 פרש מהם לטובת לימודי אמנות.
הוא למד אמנות ביחד עם יוזף בויס ופיטר דרהר במהלך שנות השבעים.
עבודתו מורכבת מחומרים כגון קש, עפר, חרסית, עופרת ושלאק.
שיריו של פאול צלאן מילאו תפקיד משמעותי בעבודותיו של קיפר העוסקות בהיסטוריה הגרמנית ובזוועות השואה, הוא התייחס גם למושגים מתוך תורת הקבלה.
לאורך כל שנות יצירתו, קיפר מתמודד עם העבר, טאבו ונושאים שנויים במחלוקת ואפלים מההיסטוריה.
הוא עוסק במיוחד בנושאים מגרמניה הנאצית.
הציור "מרגרט" (שמן וקש על בד) קיבל השראה מ"פוגת מוות", יצירתו הידועה של פאול צלאן.
ניתן למצוא בעבודתו דמויות היסטוריות או מיתולוגיות ואתרים היסטוריים, אלו מתוארים בצורה סמלית שבאמצעותה קיפר מנסה להראות את העבר.
משום כך נוטים לייחס את עבודותיו לתנועות הניו סימבוליזם והנאו-אקספרסיוניזם.
קיפר מתגורר ויוצר בצרפת החל משנת 1992. מאז 2008 הוא חי ועובד בעיקר בפריז ובאלסר דו סאל (Alcácer do Sal), פורטוגל.
בשנת 2023 ביים הבמאי הגרמני וים ונדרס סרט תיעודי בשם "אנסלם" על יצירתו.
אנסמבל ליריקה היה אנסמבל (מקהלה מעורבת יחד עם תזמורת קאמרית) שהוקם על ידי מאסטרו נילי הרפז ופעל במסגרת מנהל התרבות של עיריית פתח תקווה.
התמחותו של האנסמבל בתחום האופרה האיטלקית ומשתתפיו לומדים פיתוח קול יחידני בסגנון ה"בל קנטו".
לא אחת נהנה משיתוף פעולה עם המכון האיטלקי לתרבות ושגרירות איטליה.
האנסמבל מבצע רפרטואר מגוון ביותר מהאופרה אל הפופ ומהליטורגיקה אל מוזיקה מסרטים, ברודוויי ושירים ישראלים בעיבודים אמנותיים.
לאנסמבל ביצועי בכורה של יצירות ישראליות בנות זמננו.
הופעתו הראשונה של אנסמבל ליריקה הייתה בחודש מאי 1992 במספר פרקי מקהלה מתוך אופרות בשיתוף עם תזמורת "הפגנינים".
בעונת הקונצרטים 1992–1993 השתתף האנסמבל בפתיחת העונה של התזמורת הקאמרית רמת גן, בתוכנית שהוקדשה ברובה לרוסיני לכבוד שנת ה-200 להולדתו.
באותה השנה ביצעה קבוצת הנשים של האנסמבל את יצירתה של ציפי פליישר "קינה" לסופרן סולו, מקהלת נשים, 2 נבלים וכלי הקשה.
האירוע התקיים באודיטוריום של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
ב- 1993 התקיימה סדרת קונצרטים בה בוצעה "גלוריה" מאת ויוואלדי בשיתוף עם תזמורת "אקדמיה".
בהפקה זאת השתתפה המקהלה הקאמרית של רמת השרון.
בשנת 1994 בוצעה ה"מיסה הקטנה" מאת רוסיני בהשתתפות סולנים מאיטליה, פסנתר והרמוניום.
בשנת 1995 בוצעו פרקי אופרה בשיתוף עם נגנים מהתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
1995 בכורה של הקנטטה "רגשות בריאה" מאת בנימין יוסופוב, אשר חוברה במיוחד עבור האנסמבל והוקלטה בביצועו עבור תחנת הרדיו קול המוסיקה.
ביצוע זה נבחר לייצג את ישראל במסגרת השידורים הבינלאומיים ברדיו הוינאי, הצלחתו שם הביאה לשידורו גם בגרמניה וגם ברדיו של הוותיקן.
בשנת 2000 ערך האנסמבל סיור הופעות באיטליה וביצע את ה"סטאבט מאטר" מאת פרגולזי ואף השתתף בפסטיבל מקהלות מטעם הוותיקן במוזיקה ליטורגית א-קפלה.
שנת 2001 – בסימן ג'וזפה ורדי – אנסמבל ליריקה עם מקהלות אורחות, התזמורת הסימפונית של הקונסרבטוריון העירוני ונגנים מתזמורת צה"ל ביצעו ממיטב יצירותיו של המלחין.
ב-2002 הוזמן האנסמבל לקונצרט באיסטנבול בו זכה לתשואות הקהל והביקורת.
במהלך 2003–2004 הופק מופע "ממיטב ברודוויי" בשיתוף עם נגני הביג בנד של הקונסרבטוריון העירוני של פתח תקווה ונבחר לפתיחת היכל התרבות החדש של העיר.
בתוכנית קטעים מאת: אלינגטון, גרשווין, פורטר, ברנשטיין, לנון-מקרטני.
ב- 2007 עלתה לבמת היכל התרבות פתח תקווה "חגיגה איטלקית" הקול והכלי קודש וחול
לאנסמבל הצטרפו: חמישית כלי קשת, אבוב ופסנתר.
הקונצרט לווה בתפאורה מוקרנת על מסך ענק.
בתוכנית יצירות מאת: מרצ'לו, פרגולזי, רוסיני, פוצ'יני, ורדי ונינו רוטה מתוך הסרטים של פליני.
קונצרט חגיגי לציון 20 שנה להיווסדו של אנסמבל ליריקה.
במעמד אורח הכבוד מגדי כריסטיאנו עלאם –חבר הפרלמנט האירופי.
אל האנסמבל הצטרפו: חמישיית כלי קשת, פסנתר וחליל.
במרכז הערב ביצוע הבכורה של יצירתה של נילי הרפז ,"לדוד" לשירו של מ.כ.
ועוד בתוכנית מוזיקה מאת: רוטה, מוריקונה, ביזה, אלבינוני, ארגוב, זעירא, פיובני וגרשווין.
2013- מתוך קונצרט "חלום איטלקי" בנתניה פסטיבל "עיר פוגשת מוזיקה" אנסמבל ליריקה בניצוח נילי הרפז בשילוב עם מקהלת צליל המעיין בניצוח מרינה קלוייזנר.
במהלך שנים אלו בוצעו קונצרטים ברחבי הארץ, השתתפויות בתוכניות שונות כגון: ערבי דן אלמגור, אגודת דנטה אליגיירי, אירועים וטקסים עירוניים ובתי שגרירים.
בנוסף לכל אלו מתקיימים הערבים הפתוחים לקהל של האנסמבל בבית שפירא
בפתח תקווה ומפגשים עם מקהלות שונות.
האנסמבל הרבה להופיע במסגרות שונות בארץ.
אנסמבל אלזה הוא הרכב קאמרי ישראלי-גרמני.
דמותה של הסופרת, המשוררת והציירת אלזה לסקר-שילר היוותה השראה להקמתו של האנסמבל.
אנסמבל זה מורכב מנגנים גרמנים וישראלים, אשר באהבתם למוזיקה הקאמרית ולאור שנות לימוד ועשייה בגרמניה ובישראל, שואפים לגלות ולאמץ דרכי אינטרפרטציה חדשות, ומקווים, באמצעות עבודה משותפת לתרום לקידום יחסי הידידות והאחווה בין שתי המדינות.
לאורה של מטרה זו מתמקד האנסמבל בביצוע רפרטואר של יצירות מאת גרמנים ויהודים למן המאה ה-19 ועד היום, תוך חיפוש מתמיד אחר יצירות ומלחינים שנשכחו בעקבות אירועי מלחמת העולם השנייה.
הרכב האנסמבל מאפשר שילובי כלים וביצוע יצירות מקוריות, תוך התמקדות במלחינים ומלחינות ישראליים וקידום יצירה נשית.
חברי האנסמבל הם מוזיקאים צעירים זוכי פרסים בתחרויות בין-לאומיות ונגנים בתזמורות מן המובילות בעולם.
אנסמבל אלזה הופיע ברחבי גרמניה, בין היתר בסדרת קונצרטי הצהריים באולם הפילהרמונית של ברלין, ברחבי הארץ; במסגרת סיור בכורה בישראל; וכן, באירועים דיפלומטיים בליסבון ובתל אביב.
האנסמבל הצעיר יוזם קונצרטים ומשתף פעולה באופן קבוע עם מוסדות דיפלומטיים ורב-תרבותיים.
הד ירון מאיירסון, שרה כריסטיאן - כינור
לנה אקלס, מרים מנשרוב - ויולה
דניאלה שמר, ולנטין שרף - צ'לו
שלי עזרא, טדי עזרא - קלרינט
איתמר לשם - קרן יער
נעמן וגנר, קספר פראנץ - פסנתר
אנסמבל קולות נשים נעמה הוא הרכב מוזיקלי שנוסד בשנת 1989 על ידי פנינה ענבר, מנצחת מקהלה, זמרת ומעבדת.
באנסמבל חברות כ-30 זמרות, כולן בעלות השכלה מוזיקלית.
אנסמבל "נעמה" מופיע בארץ ובעולם, בקונצרטים, פסטיבלי מוזיקה ותחרויות מקהלות, אם בליווי פסנתר, תזמורת והרכבים שונים ואם בשירת א-קפלה.
רפרטואר האנסמבל מקיף מוזיקה קלאסית מתקופות שונות, יצירות מקור ישראליות שנכתבו במיוחד בשבילו, שירי עם ועוד.
פנינה ענבר עיבדה רבות מן היצירות למקהלה.
1996 - תחרות מנדלסון, גרמניה, "שירת הימים", ישראל
אנסמבל שאפל , הוא הרכב מוזיקלי קאמרי ישראלי-ניו יורקי המורכב משישה מוזיקאים בוגרי בית הספר ג'וליארד, הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד, קונסרבטוריון אוברלין ובית הספר מנהטן למוזיקה.
מדובר בהרכב קאמרי יוצא דופן בכלים שלו, פסנתר, שני כלי נשיפה, (קלרינט ואבוב), שני כלי קשת, (צ'לו וכינור) וזמרת סופרן.
המאפיין הייחודי הנוסף של ההרכב הוא, שתוכנית הקונצרט אינה ידועה מראש, לא לקהל ולא למבצעים.
הקהל הוא זה שבוחר את היצירות, במהלך הקונצרט מתפריט של כ-40 יצירות המחולקות ל-15 סגנונות מוזיקליים.
לא ניתן לבחור יצירה מאותו סגנון מוזיקלי שכבר נבחר.
ההרכב הוקם בשנת 2009. שם המופע הוא "Shuffle Concert", קונצרט ערבוביה וכולל שישה מוזיקאים, חלקם ישראלים וחלקם אמריקאים, חיים כולם בניו יורק, מלמדים בבית הספר ג'וליארד בניו יורק ומופיעים באופן קבוע בארצות הברית וברחבי העולם כסולנים.
ההרכב יוצא דופן בכלים שבו: פסנתר, שני כלי נשיפה (קלרינט ואבוב), שני כלי קשת (צ'לו וכינור) וזמרת סופרן.
מנחה ההופעות והקונצרטים של האנסמבל הוא הפסנתרן אלירן אבני.
במהלך ההופעה מגריל אבני מספר, ובעל התפריט שמספרו עלה בגורל בוחר יצירה אחת.
אם בעל התפריט מתקשה לבחור עוזרים לו חברי ה"שאפל".
רפרטואר האנסמבל מציע מוזיקה קלאסית, מוזיקת בארוק, מחזות זמר, ג'אז, מוזיקת עולם ופופ.
בשנת 2011 פתח ההרכב את פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה במוזיאון תל אביב.
בדצמבר 2012 ערך ההרכב את הופעת הבכורה שלו בארצות הברית בהיכל מרקין במנהטן.
הקונצרט שודר ב-WWFM וב-WQXR-FM , שתי תחנות רדיו אמריקאיות ותיקות של מוזיקה קלאסית, וכלל בכורות של יצירות חדשות מאת אבנר דורמן ויונתן קרן.
בינואר 2013 הופיע ההרכב בתוכנית אינטרמצו עם אריק בהנחיית אריה ורדי.
תקליטור הבכורה של ההרכב יצא לאור באוקטובר 2013.
בשנת 2014, במסגרת חגיגות חמש שנים להיווסדו ערך ההרכב תחרות הלחנה ראשונה, והעניק פרסים למלחינים פיוטר סביצ'יק, קווין ווילט ואורן אלדור על היצירות המקוריות שכתבו להרכב.
בשנים 2015 ו-2016 הופיע ההרכב ברחבי ארצות הברית והשתתף בפסטיבלים רבים ביניהם, פסטיבל המוזיקה קופרסטאון כחלק מהסדרה של ChamberMusicNY בהיכל מרקין בניו יורק ובתיאטרון מקאלום בקליפורניה.
ההרכב זכה להופיע בקרנגי הול (אולם וויל) לאחר שזכה כאחד מחמישה הרכבים בתחרות יוקרתית.
במהלך השנים ערך ההרכב שבעה סיבובי הופעות בישראל.
סופרן: מרי מקנזי, אריאדנה גרייף, אדריאן פרדי*
כינור: דייוויד מק'רול, ברנדן ספלץ, הנרי וואנג*
צ'לו: לינור כץ*, סופיה נוביק, שרה רומל*, ברוק ספלץ*
קלרינט: מורן כץ, אוריאל ואכנשטיין*, סטסניסלב צ'רנישב*
אבוב: ג'סיקה פרלמן, חסן אנדרסון, ג'ולי דהרוזה*
פסנתר וניהול אמנותי: אלירן אבני
אנסלם פוירבך היה צייר גרמני קלאסי, והמוביל מבין ציירי האסכולה בגרמניה במאה ה-19.
פוירבך נולד בשפייר, עיר במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה.
אביו היה ארכאולוג, , וסבו היה המשפטן פאול יוהאן אנסלם פון פוירבך.
הבית בו נולד הוא עכשיו מוזיאון קטן.
בשנים 1845–1848 למד באקדמיה בדיסלדורף, שם למד בין היתר אצל יוהאן וילהלם שירמר, פרדריך וילהלם פון שדוב וקרל פרדיננד סון.
הוא המשיך את לימודיו באקדמיה במינכן, אך בשנת 1850, יחד עם מספר סטודנטים לא מרוצים אחרים, עבר לאקדמיה באנטוורפן, שם למד תחת גוסטב וופרס.
פוירבך עבר לפריז בשנת 1851, שם היה תלמידו של תומאס קוטור עד 1854. בפריז הוא יצר את יצירת המופת הראשונה שלו, "חאפיז במזרקה" (1852).
בשנת 1854, במימון פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן, ביקר בוונציה שם הוא נשבה בקסמיו של בית הספר הגדול ביותר של הצבעים, כשכמה מעבודותיו הדגימו מחקר מקרוב של המאסטרים האיטלקיים.
משם המשיך לפירנצה ואז לרומא.
הוא נשאר ברומא עד שנת 1873, ובמהלך התקופה חזר לביקורים קצרים בגרמניה.
בשנת 1861 הוא פגש את אנה ריסי (המכונה "ננה"), שישבה כמודל שלו בארבע השנים הבאות.
ריסי הייתה המודל הראשי שלו עד לשנת 1866, אז הוחלפה על ידי לוסיה ברונאצ'י, אשתו של בעל הפונדק, שדגמנה עבור יצירותיו של דמות מדיאה.
בשנת 1862 פגש פוירבך את הרוזן אדולף פרידריך פון שאק, שהזמין ממנו עותקי דיוקנאות של אדונים איטלקים קשישים.
הוא הציג בפניו את ארנולד בוקלין והנס פון מארס.
שלושת האמנים נודעו בשם "דויטשרמר" ("רומאים גרמנים") בגלל העדפתם לאיטלקית על פני אמנות גרמנית.
בין 1869 ל־1874 הוא צייר שתי גרסאות לסימפוזיון של אפלטון.
בשנת 1873 עבר פוירבך לווינה, לאחר שמונה לפרופסור לתולדות הציור באקדמיה לאמנות של וינה.
בין תלמידיו היו לודוויג דויטש, רודולף ארנסט וג'ין דיסקרט.
מאוחר יותר פוירבך פיתח מחלוקת עם האדריכל תאופיל הנסן בנוגע לציור התקרה שלו "נפילת הטיטאנים", שצויר לאולם הגדול של בניין האקדמיה החדש ברחוב רינגשטראסה.
בעודו בווינה הוא הכיר את יוהנס ברהמס.
בהמשך הקדיש ברהמס קומפוזיציה לפוירבאך, נני.
בשנת 1877 התפטר מתפקידו באקדמיה של וינה ועבר לוונציה, שם נפטר בשנת 1880. ברהמס הלחין לזכרו את "נאני", קטע למקהלה ותזמורת.
לאחר מותו, אמו החורגת הנרייטה פוירבך, אליה היה תמיד קרוב, ותמיד עשתה הרבה כדי לקדם את הקריירה שלו, כתבה ספר בשם "עין ורשטניס" ("עדות" או "מורשת") הכולל מכתביו ורשימות אוטוביוגרפיות.
הספר נחל הצלחה רבה והגביר מאוד את המוניטין של פוירבך אחרי מותו.
עבודותיו נמצאות בגלריות ציבוריות מובילות בגרמניה.
בשטוטגרט נמצאת הגרסה השנייה של "איפיגניה"; בקרלסרוהה, "הדנטה ברוונה"; במינכן, "המדיה"; ובברלין, "הקונצרט", הציור האחרון והחשוב שלו.
יצירות מרכזיות נוספות הן: "קרב האמזונות", "פיטה", "הסימפוזיון של אפלטון", "אורפיאוס ואורודיצה" ו"אריוסטו בפארק פרארה".
המונח "אנסמבל ווקאלי ואינסטרומנטלי", כמו גם התופעה עצמה המיועדת למונח זה, הופיע בברית המועצות בשנות השישים, בעקבות ההתלהבות שהייתה לבני הנוער מהטרנדים הפופולריים במוזיקה המערבית.
המשטר הסובייטי היה מוכן לקבל את הלהקות האלה, רק לאחר שקיבלו הכרה רשמית מהשלטונות.
לכל להקה היה מנהל אומנותי (художественный руководитель) ששימש גם כמנהל, מפיק ולעיתים היה גם צנזור ממונה מטעם הממשל.
מכיוון שמסיבות אידאולוגיות (מוזיקת רוק הוכרזה כ"תוצר של תרבות מערבית רקובה") לא ניתן היה לכנותן "להקות רוק", השם "אנסמבל ווקאלי ואינסטרומנטלי" או בקיצור "VIA", הוטבע עבור הרכבים כאלה.
VIA נוצרו במוסדות תרבות שונים: בפילהרמוניות מקומיות, תיאטרונים ועמותות קונצרטים.
הסטטוס הרשמי הפריד בין VIA ל"בארד" מאותה התקופה, שעברה בקטגוריית הופעות החובבים.
בנוסף ל־VIA המקצועי, היו קבוצות חובבים דומות במוסדות שונים (בתי תרבות, חוות קולקטיביות וכו').
במאי 1966 פורסמה ההגדרה של "אנסמבל ווקאלי ואינסטרומנטלי" בכרזה של אנסמבל אוונגרד, נאום מהאגודה הפילהרמונית של דונייצק.
כמו כן, בין הקבוצות שיצרו את ז'אנר ה־VIA, הם ההרכבים "פויושצ'יה גיטרי" ו- "וסיוליה רביאטה", שנוסדו בשנת 1966 בלנינגרד ובמוסקבה, בהתאמה.
"דוברי מולודצי" הוקמה בשנת 1969.
ה- VIA הכי ידועים הם: פסניארי, וסיוליה רביאטה, סמוצבטי (Самоцветы), זמלניאה, דוברי מולודצי (Добры молодцы), אריאל (Ариэль), ארקס (Аракс), סיניה פטיצה (Синяя птица), סיאברי (Сябры), פויושצ'יאה גיטרי (Поющие гитары), פלמיאה (Пламя), קרסניאה מאקי (Красные маки), ורסי (Верасы), לייסיאה פסניה (Лейся, песня), זדרסטבוי פסניאה (!Здравствуй, песня), נדז'דה (Надежда), "יאללה" (Ялла).
אנסל בריגס היה חלוץ אמריקאי, אשר בתחילת דרכו היה נהג כרכרה והגיע להיות חבר בית הנבחרים של טריטוריית איווה בשנים 1842–1846, ולאחר מכן ועד 1850 כיהן כמושל איווה הראשון.
אנסל בריגס נולד בשורהאם, ורמונט לחוואי בנג'מין אינגלי בריגס ואלקטה טריפמן בריגס.
חינוכו של בריגס החל בבתי ספר ציבוריים בוורמונט והמשיך באקדמיית נוריץ' שבקונטיקט.
בעודו בגיל צעיר, עבר בריגס עם הוריו למחוז גרנזי שבאוהיו, שם עסק אביו בחוואות בשנים 1821–1825. לאחר מות אביו בתאונה, עברה אמו לקיימברידג', אוהיו, ובריגס חי שם במשך שש השנים הבאות, ונכנס לעסקי הכרכרות.
ב-1830 הוא נשא לאישה את ננסי מ.
הוא שימש כשוטר העיירה, כסגן השריף, וכסוהר של מחוז גרנזי.
הוא התמודד ללא הצלחה כמועמד המפלגה הוויגית על משרת המבקר של המחוז.
לאחר ששמע על ההזדמנויות שנפתחו שם, יצא בריגס ב-1839 למחוז ג'קסון שבטריטוריית איווה.
בהגיעו לשם הוא חידש את עסקי הכרכרות שלו, והחל במשך רוב הזמן לנהוג את הכרכרות בעצמו.
אפשרויות הצמיחה בטריטוריה החדשה היו עצומות.
עד מהרה הוא הבטיח לעצמו חוזים עם מחלקת הדואר של ארצות הברית, והעביר משלוחי דואר בין דביוק לבין הערים דבנפורט ואיווה סיטי.
בהמשך התרחבו עסקיו והוא הפעיל קווים נוספים.
ב-1841 עבר בריגס לעיירה אנדרו, שקרקעותיה מופו זמן קצר קודם לכן, ורכש חלקות אדמה ריקות רבות ומכר אותם.
הוא נחשב לאזרח טוב שדאג לשיפורים רבים בעיירה, סלל רחובות ובנה מבנים מסחריים.
בית האבן שבנה באנדרו קיים עד היום.
למשפחתו היו בית וטחנה ליד בראש קריק שמצפון לאנדרו שנקרא בלאף מילס.
כאשר הגיע בריגס לאיווה, גמלה בליבו ההחלטה להיות מזוהה עם הדמוקרטים.
בשל עסקיו שהיו כרוכים בנסיעות לחלקים רבים של הטריטוריה, שמו החל להיות מוכר לרבים.
עובדה זו, בנוסף למוכנותו להיות מעורב בעניינים ציבוריים, הקלו עליו להיבחר ב-1842 לאספת הטריטוריה מטעם מחוז ג'קסון.
הוא היה חבר בוועדה לרישום הצעות חוק ויושב ראש הוועדה לענייני הטריטוריה.
בריגס כיהן בבית הנבחרים עד 1846. הוא גם שימש כסגן הגזבר של מחוזו בשנים 1843–1844 ולאחר מכן נבחר כשריף של המחוז וכיהן בתפקיד במשך שנתיים.
במהלך תהליך הקמתה של איווה כמדינה בארצות הברית, הציג בריגס את מועמדותו לתפקיד מושל המדינה מטעם המפלגה הדמוקרטית.
בבחירות המקדימות הוא התמודד מול שני יריבים נודעים - השופט ג'סי ויליאמס ממחוז ג'פרסון, שכיהן כמזכיר הטריטוריה, וויליאם תומפסון ממחוז הנרי, ששימש כמזכיר הוועידה החוקתית של המדינה ב-1846. מסע הבחירות של בריגס התמקד בהבטחה שלשום עסק מחוץ למדינה, כולל בנקים, לא תהייה השפעה על ממשלו.
באחד הנשפים הפוליטיים הוא הרים כוסית ובירך, "אין בנקים אלא אדמה, והיא מעובדת היטב".
משפט זה הפך לסיסמת מסע הבחירות שלו.
ועידת המפלגה התקיימה באיווה סיטי ב-24 בספטמבר 1846. בריגס זכה ב-62 קולות, ג'סי ויליאמס קיבל 32 קולות, וויליאם תומפסון קיבל 31 קולות.
ויליאמס ותומפסון הסירו את מועמדותם ובריגס נבחר כמועמד המפלגה.
הבחירות הכלליות הראשונות של המדינה נערכו ב-28 באוקטובר אותה שנה, ובריגס זכה ב-7,626 קולות, מול 7,379 הקולות שקיבל יריבו תומאס מקנייט, עורך דין מהעיר דובק שהתמודד מטעם המפלגה הוויגית.
ב-28 בדצמבר הייתה איווה למדינה ה-29 של ארצות הברית כאשר הנשיא ג'יימס פולק חתם על החוק לכניסתה לאיחוד.
בנאום ההשבעה שלו אמר בריגס, "מחוסר הניסיון שלי בענייני הממשל האזרחי, אני חייב באופן טבעי לחוש מידה רבה של מבוכה במעמדי הנוכחי.
אך תחושה זו תצטמצם באופן משמעותי מהתקווה והאמונה שאני נהנה ממנה, שבאופי שלכם בוחרי הנאורים, אתם תושיטו לי ברוב טובכם את עזרתכם ואת סובלנותכם".
נאמן להבטחתו למנוע כל השפעה חיצונית, הוא מכר את החוזים שלו עם מחלקת הדואר, וממשלו זכה לשבחים "ככזה שנקי מכל אינטרס מיוחד...
שהפגין עקרונות עצמאיים, ובעל סגולה".
במהלך תקופת כהונתו של בריגס כמושל, התנהלו תהליכי יצירת ממשלת המדינה ואורגנה מערכת החינוך.
ממשל בריגס הניח את היסודות לתשתיות התחבורה של המדינה, תוכננו ונסללו כבישים ומסילות ברזל ונבנו גשרים.
סכסוך הגבול בין איווה למיזורי, שגרם למידה רבה של מחלוקת קשה וכמעט שהוביל לסכסוך אלים, נפתר ב-1848 באמצעות המיומנויות הדיפלומטיות של בריגס.
עם סיום תקופת כהונתו כמושל, פרש בריגס מן החיים הפוליטיים.
לאחר סיום כהונתו כמושל שב בריגס למקום מגוריו ועסקיו במחוז ג'קסון.
הוא היה מעורב בהתיישבות בחלקים רחוקים יותר של ארצות הברית.
ב-1860 הוא ערך מסע לקולורדו במהלך הבהלה לכרייה שם, וב-1863 הוא יצא עם בנו, ג'ון שאנון בריגס, וקבוצת אנשים גדולה למונטנה, שם הוא המשיך להיות מעורב בעסקי הכריה עד 1865, כאשר הוא חזר לאיווה.
ב-1870 הוא עבר לקנסיל בלפס שבאיווה, ובהמשך הוא היה לאחד ממייסדי העיירה פלורנס שבנברסקה.
אנסל בריגס נפטר ב-5 במאי 1881, לאחר מחלה קשה, בביתו של בנו ג'ון באומהה.
מותו גרם לאבל בכל רחבי איווה.
המושל ג'ון גיר הוציא הכרזה שבה צוינו שירותיו למדינה, והורה על ירי מטח כבוד ועל הורדת הדגל לחצי התורן בקפיטול המדינתי במהלך יום הלווייתו של בריגס.
ב-1909 הצביעה האספה הכללית של איווה על הקמת אנדרטה לזכרו באנדרו שנועדה להנציח את "נהג הכרכרה שהיה למושל".
בתחילה נטמן בריגס באומהה, אך ב-1909 הוא נטמן מחדש באנדרו.
דאנלופ, שאותה הוא נשא לאישה ב-1830, נפטרה ב-1847. מתוך חמשת הילדים שנולדו להם, רק אחד הגיע לבגרות.
ב-1849 הוא נישא בשנית לאלמנה פרנסס קרפנטר, שנפטרה ב-1859. לשניים לא נולדו ילדים, אך בריגס קיבל את שלושת ילדיה של קרפרנטר מנישואיה הקודמים למשק ביתו.
אנסמבל טרמולו הוא אנסמבל כלי הקשה ישראלי הפועל במסגרת מרכז טרמולו לאמנות כלי ההקשה בישראל, הממוקם בנתניה ופועל תחת חסותה של עיריית נתניה.
הרפרטואר של האנסמבל כולל מוזיקה אמנותית, מוזיקת עולם, מוזיקה עממית עתיקה ומוזיקה עכשווית.
האנסמבל החל את פעילותו בשנת 2015, שלוש שנים לאחר ייסודו של מרכז טרמולו לכלי הקשה בישראל, נתניה.
המרכז כולל מאות כלי הקשה, חלקם מודרניים וחלקם כלים אותנטיים מכפרים בעולם.
האנסמבל מוזמן בדרך קבע להופיע עם גופי התרבות המובילים בישראל - התיאטרון הקאמרי, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, חג המוזיקה הישראלית, פסטיבל אבו גוש ופסטיבל ישראל.
אנסמבל טרמולו משתף פעולה גם עם מוזיקאים פופולריים כמו הדג נחש, בניה ברבי, אסתר רדא, דנה ברגר ומאיה אברהם.
האנסמבל מופיע בעולם בפסטיבלים ובסדרות קונצרטים.
בין השאר הופיע האנסמבל בפסטיבלים החשובים בעולם לכלי הקשה: PASIC (ארצות הברית, 2019) ו-TIPC (טאיוואן, 2023).
האנסמבל מעורב גם בפעילות חינוכית ותרומה לקהילה.
בשנת 2018 הוזמן האנסמבל מטעם סל תרבות ארצי ליצור קונצרט מוסבר לתלמידים להיכרות עם המוזיקה הקלאסית בכלל ועם כלי הקשה בפרט.
בקונצרט השתתפו מעל 50,000 תלמידים בישראל.
האנסמבל מרכז את תחום כלי ההקשה במשרד החינוך.
תומר יריב - מנהל אמנותי ומייסד מרכז טרמולו, מלחין ומעבד יצירות לכלי הקשה.
היה חבר בדואו כלי ההקשה פרקדו.
בין השאר הופיע כסולן עם הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת האופרה של מינכן, התזמורת הלאומית של טאייואן, הפילהרמונית של תאילנד וכל תזמורות ישראל.
דפנה סגל - שירתה בתזמורת צה"ל.
ניגנה בשלישיית הוברמן, אנסמבל מיתר ואנסמבל סיסיליה.
ניגנה עם התזמורת הקאמרית הישראלית והסימפונית הישראלית ראשון לציון, והשתתפה באופן קבוע בתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה.
ניגנה בפסטיבל ישראל ובפסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה.
תומר גלילי - שירת בתזמורת צה"ל כראש סקציית כלי הקשה.
הופיע עם אנסמבל מיתר, אנסמבל המאה ה-21, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, הקאמרטה הישראלית ירושלים והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
ליאור טל - הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הלאומית לביב (אוקראינה), התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הקאמרית הישראלית, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, והקאמרטה הישראלית ירושלים.
דניאל סולומונוב - הופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, הקאמרטה הישראלית ירושלים, אנסמבל מיתר, אנסמבל המאה ה-21 ,אנסמבל סולני תל אביב, אנסמבל מוזיקה נובה, הפרויקט הקאמרי הישראלי ואנסמבל פוליפוניה.
שיתף פעולה עם מספר מקהלות: האנסמבל הקולי הישראלי, מקהלת העפרוני, מקהלת מבשרת ואנסמבל עלמה.
פרס עדן פרטוש - בשנת 2017 קיבל האנסמבל את פרס עדן פרטוש לביצוע מצטיין מטעם משרד התרבות והספורט.
הפרס ניתן על ביצוע היצירה "ציפייה ואבסורד" של דור פישר, בליווי התזמורת הקאמרית הישראלית ובניצוח אריאל צוקרמן.
פרס מפעל חיים על-שם דניאל בנימיני - בשנת 2021 זכה האנסמבל בפרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות והספורט.
בנימוקי השופטים נכתב שהאנסמבל הוא ייחודי בישראל ושביצועיו מתאפיינים ביצירתיות, בעומק ובהומור.
אנסמבל קייזר-אנטונינו הוא צמד הכוריאוגרפים והרקדנים אבי קייזר וסרג'יו אנטונינו, אשר משתפים פעולה יחד החל משנת 2002 ויוצרים יצירות מחול עכשוויות, ביניהן דואטים ועבודות קבוצתיות, בהן הם אף מופיעים.
אבי קייזר (נולד ב-24 ביוני 1954 בתל אביב, ישראל) החל לרקוד בגיל 16 בבית הספר של להקת בת דור.
במהלך הקריירה שלו כרקדן מקצועי עבד עם הכוריאוגרפים גלן טטלי, קורט יוס, רנה שינפלד וסוזנה לינקה, אתה יצר עבודות בסנגל ובבלט האופרה של פריז.
סרג'יו אנטונינו (נולד ב-22 בנובמבר 1974 בסן סברו, איטליה) החל לרקוד בגיל 22. במהלך הקריירה שלו כרקדן מקצועי עבד עם הכוריאוגרפים כצאס גלאברט, דאמב טייפ, סוזנה לינקה ורנה שינפלד.
השניים הכירו בשנת 1999 באקדמיה למחול "פאולו גראסי" במילאנו והחלו ליצור במשותף.
משנת 2013 השניים חיים ויוצרים בישראל, ומרבים להופיע ברחבי אירופה וארצות הברית.
אנסמבל קייזר-אנטונינו יצרו יחד שלושה דואטים ולמעלה מעשרים עבודות קבוצתיות, אשר הוצגו ברחבי אירופה, ארצות הברית וישראל.
משנת 2002 הם מנהלים את מרכז המחול "The Roof" בדויסבורג, גרמניה, והם אמנים אורחים של העיר ושל המוזיאון לפיסול מודרני לאמברוק ומוזיאון DKM.
ביצירותיהם קיים דגש חזק על המקום בו מתרחשים הדברים.
בשנים האחרונות חלק גדול מעבודתם נעשית במרחב הציבורי בשיתוף עם אדריכלים וצלמים.
בשנת 2009 יצרו את הדואט "במקום שלך" והחלו להופיע איתו בבתים פרטיים, כיתות בתי ספר, משרדים ועוד חללים אלטרנטיביים המאפשרים מפגש קרוב ונקודת מבט אחרת על תנועה.
בשנת 2016 הצטרפו לעמותת הכוריאוגרפים.
2008 - "פיוט" - נוצרה עבור פסטיבל Reggio Emilia שהוקדש למחול ישראלי, את המוזיקה יצרו רמי פורטיס ולהקתו.
2009 - "במקום שלך" – דואט, הוזמן להופיע במרכז סוזן דלל במסגרת תל אביב דאנס והשתתף בחשיפה הבינלאומית בת"א.
בשנת 2015 נבחר להופיע במינכן, גרמניה, באירוע תרבות לרגל חגיגות 50 שנה ליחסי ישראל-גרמניה.
2014 - "שום מקום" - שיתוף פעולה בין קייזר-אנטונינו ובין האדריכלית והמרצה ברכה קונדה והצלם רן בירן.
הדואט עלה בבכורה בבית האמנים בת"א, הופיע במוזיאון ישראל בירושלים לרגל תערוכת המחול והשתתף בחשיפה הבינלאומית בת"א.
2015 - "דקור מקום" - עבודה קבוצתית, עלתה במסגרת תל אביב דאנס בסוזן דלל והשתתפה בחשיפה הבינלאומית בת"א.
2016 - "גלוקאל באך" - עבודה קבוצתית, הוצגה במסגרת תל אביב דאנס בסוזן דלל ובחשיפה הבינלאומית בת"א.
2017 - "הודעה" - עבודה קבוצתית, הוצגה בתיאטרון תמונע ובמסגרת תל אביב דאנס בסוזן דלל.
2017 - "נוף" – יצירה לארבעה רקדנים ושני מוזיקאים, זכתה לתמיכת מפעל הפיס לתרבות.
2018 - "שניים" – דואט, עלה בבכורה בתיאטרון תמונע ובתיאטרון הבית.
2018 - "שורשים רדיקליים" - עבודה קבוצתית לחמישה רקדנים, הוצגה בירושלים ובמסגרת תל אביב דאנס במרכז סוזן דלל בתל אביב.
2019 - "מצב הדברים" - דואט, עלה בבכורה במרכז סוזן דלל והוצג בחשיפה הבינלאומית בתל אביב ובירושלים.
הוזמן להופעות בסין בתמיכת משרד החוץ הישראלי.
2020 - "כל עוד יש אויר מסביב" – דואט, צולם עבור פסטיבל תל אביב דאנס בסוזן דלל
2022 - "פגישה" – יצירה משותפת עם הרקדנית והכוריאוגרפית רנה שינפלד, עלתה בבכורה בהיכל התרבות בת"א.
2022 - "הקרוון השקט" – דואט בהשראת האמן דני קרוון, הוצג במסגרת תל אביב דאנס והוזמן להופעות בגרמניה בנובמבר 2022.
בשנת 1998 קיבל אבי קייזר תואר "פרופסור למחול מודרני" מהמועצה למחול במשרד התרבות בצרפת, על סמכותו הבין לאומית בתחום זה.