tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תלמידי בית הספר לרפואה בגטו נבחנו ככל האפשר במבחנים רגילים, בכתב ובעל פה.
מבחני סוף השנה הראשונה התקיימו ב-20 בינואר 1942.
הלימודים בבית הספר לרפואה בגטו פסקו בעקבות האקציה הגדולה בגטו שהחלה ביולי 1942, אשר במהלכה נשלחו יותר מ-250 אלף מיושביו להשמדה במחנה טרבלינקה.
דוקטור אמיל אפלבאום - המעבדה ללימודי שנים מתקדמות
פרופסור אדם דרוזדוביץ' - עוזר לפרופסור הנריק מקובר
פרופסור לודוויג הירשפלד (1884-1954) - בקטריולוגיה
דוקטור ברוניסלב וישינסקי (ברנרד וקסמן) (1909-2009)
פרופסור היליי לקס - כימיה פיזיקלית
פרופסור הנריק מקובר (1904-1964) - פיזיולוגיה
דוקטור יוליאן פלידרבאום (1898-1943) - המעבדה ללימודי שנים מתקדמות
דוקטור הנרי פניגשטיין - אנטומיה ופתולוגיה
דוקטור יוליוש צווייבאום (1887-1959) - היסטולוגיה
פרופסור מצ'יסלב צנטנרשוור (1874-1944) - כימיה
דוקטור לודוויג שטבהולץ (1911-2007) - אנטומיה
דוקטור יוסף שטיין (1904-1943) - מחלות מידבקות
חלק ממורי בית הספר לרפואה בגטו נותרו בחיים לאחר המלחמה, ובהם פרופסור הירשפלד.
פרופסור אדוארד לוט נהרג ביחד עם אשתו ובתו בספטמבר 1944, במהלך מרד ורשה.
רק כחמישים מ-500 התלמידים שלמדו בבית הספר לרפואה בגטו שרדו לאחר המלחמה, אך ללימודים בו היו הישגים של ממש: כל התלמידים הניצולים התקבלו לאחר המלחמה ללימודי השנה השלישית ברפואה באוניברסיטאות על סמך לימודיהם וציוניהם בבית הספר בגטו וללא בחינות.
חלקם היו לימים לרופאים ידועים ולפרופסורים.
סיפורו של בית הספר המחתרתי הועלה מחדש על ידי הרופא והסופר הקנדי צ'ארלס גורדון רולנד , שראיין מרצים ותלמידים ניצולים מבית הספר ופרסם אודותיו מאמר בשנת 1989. סיפורו של בית הספר נכלל בספרו Courage Under Siege: Starvation, Disease, and Death in the Warsaw Ghetto, שיצא לאור ב-1992.
דניאל נדב, רפואה ונאציזם, אוניברסיטה משודרת, משרד הביטחון, 2006
דני נדב, לודוויג שטבהולץ ובית הספר המחתרתי לרפואה בגטו ורשה, באתר המרכז הרפואי לגליל, 2008 (כניסה: 24.4.20)
בית הספר המוסקבאי למתמטיקה וניווט היה מוסד השכלה רוסי שנוסד על ידי פיוטר הגדול בשנת 1701. היה ממוקם במגדל סוחארב והעניק השכלה טכנית ראשונה וחלק גדול מתוכנית הלימודים שלו הוקדשה להכשרת מלחים, מהנדסים, וקרטוגרפים כדי לתמוך בחיל הים והצבא המתרחב של פיוטר לרבות חיל ההנדסה של צבא רוסיה.
הקמת בית הספר בישרה את כינונה של המערכת המודרנית לחינוך טכני ברוסיה.
בשנת 1712, שיעורי התותחנים ושיעורי ההנדסה הועברו לפטרבורג כדי להקים את בית הספר להנדסה ובית הספר לתותחנים.
אברם פטרוביץ' גניבל היה ראש בית הספר להנדסה הראשון.
בשנת 1715 הועברו שיעורי הניווט לפטרבורג כדי להקים בה את האקדמיה הימית.
בית הספר נסגר בשנת 1752.
כמה מוסדות חינוך מודרניים טוענים להמשכיות עם בית הספר למתמטיקה וניווט במוסקבה, כולל האקדמיה הימית על שם קוזנצוב, האוניברסיטה להנדסה צבאית וטכנית ואקדמיית מיכאילובסקאיה לארטילריה.
בית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן הוא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בלוזאן שבשווייץ.
בית הספר הוקם בשנת 1853 ומתמחה במדעי הטבע והנדסה.
הוא נחשב לאחת האוניברסיטאות הטובות והיוקרתיות בשווייץ ובאירופה בכלל.
בשנת 2019 למדו בבית הספר הפוליטכני כ-12,000 סטודנטים מ-125 מדינות.
האוניברסיטה חברה בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי והיא הצטרפה בשנת 2011 לברית אוניברסיטאות יורו-טק.
בית הספר הפוליטכני ממוקם בחלק דובר הצרפתית של שווייץ, ומקבילו דובר הגרמנית הוא המכון הטכנולוגי של ציריך.
מבין הפרופסורים הבולטים שלימדו במוסד ניתן למנות את מרטין אודרסקי, אלוורו סיזה והנרי מרקרם.
כמה מהבוגרים הבולטים הם ז'אק דובושה וז'ורז' דה מסטראל.
במהלך השנים האוניברסיטה העניקה פעמים רבות תואר דוקטור לשם כבוד אשר ניתן בין השאר לאחמד זוויל, פרנסואז בארה-סינוסי ודפנה קולר.
שורשיו של המוסד נמצאים בשנת 1853 ובראשיתו למדו במוסד רק כ-11 סטודנטים.
בשנת 1969 בית הספר הפך למוסד אקדמי עצמאי במתכונתו הנוכחית.
EPFL מאורגן בשמונה בתי ספר, אשר בעצמם מורכבים ממכונים המקבצים יחידות מחקר סביב נושאים משותפים:
בית הספר לאדריכלות, הנדסה אזרחית וסביבתית
בית הספר למדעי המחשב והתקשורת
בנוסף לשמונה בתי הספר ישנם שבעה מוסדות קשורים:
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 26 (2025)
בית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן הוא מכון הכשרה צבאי של משרד ההגנה הרוסי.
הוא הוקם לראשונה כקורס חי"ר בריאזאן ב-13 בנובמבר 1918 ולכן היא אחת האקדמיות הצבאיות הוותיקות ביותר ברוסיה של ימינו והאקדמיה לצנחנים הוותיקה בעולם.
זוהי האקדמיה הצבאית הרשמית ומרכז ההכשרה המתקדם של חיל הצנחנים הרוסי.
ב-13 בנובמבר 1918 הקים הצבא האדום את קורסי החי"ר בריאזאן.
ב־29 ביוני 1920 שונה שם הקורסים לקורסי חיל הרגלים הסובייטיים ה-30. שם הקורסים שונה לבית הספר ה-15 לחיל הרגלים של ריאזן ב-31 בדצמבר.
בית הספר לחי"ר בטמבוב שולב עם בית הספר בריאזאן ב-1 באוקטובר 1924
כתוצאה ממלחמת העולם השנייה, בית הספר לחי"ר בריאזאן הועבר לאיוואנובו ב-25 באוקטובר 1941. הוא חזר לריאזאן ב-15 בפברואר 1942. בית הספר לחי"ר בריאזאן החל את הכשרתם של 500 מפקדי מחלקה לצבא ברלינג ב-1 באוגוסט 1943. ב-20 בספטמבר הוקם בית ספר לקציני צבא ברלינג.
לבית הספר לחי"ר בריאזאן הוענק ב-12 בנובמבר אותה שנה עיטור הדגל האדום.
ב-1 ביולי 1944 הציג בית הספר קורסי הכשרה דו שנתיים.
עם התמיכה המוגברת של הסובייטים בצפון וייטנאם, הוקמה ב-1 בפברואר 1965 מחלקה מיוחדת להכשרת קציני ותפקידי המשנה של צבא העם הווייטנאמי.
לבית הספר הוענק עיטור הדגל האדום בפעם השנייה ב-22 בפברואר 1968. בשנת 1969 הוקמה בבית הספר הגדוד התשיעי למטרות מיוחדות.
ב-20 במרץ החלה העבודה על הקמת מוזיאון חיל הצנחנים שהושלם ב-28 ביולי 1972.
בית הספר הציג קורסים לחמש שנים באוגוסט 1994. אנדרטה לוסילי מרגלוב הוקמה ב-13 בנובמבר 1995 ובית הספר נקרא על שם מרגלוב ב-12 בנובמבר 1996. ב-31 באוקטובר 1998 שונה שם בית הספר כמכון ריאזאן לצניחה.
ב-31 בדצמבר 2004 הוא הפך לבית הספר לפיקוד הגבוה לצנחנים בריאזאן.
ב-19 ביוני 2006 הוענק לבית הספר דגל היחידה מטעם משרד ההגנה הרוסי.
בשנת 2008 החלה הכשרה נשים לחיל הצנחנים.
המכון הצבאי לרכב ובית הספר לקציני חיל הקשר נוסדו ב-17 בדצמבר 2009, כשלוחות של בית הספר ומאז זהו מרכז ההכשרה המרכזי של חיל הצנחנים.
בית הספר הצבאי הגבוה לטייסי קרב הוא בית ספר צבאי גבוה הממוקם בעיר קרסנודאר ולו שלוחות בערים אחרות, שהחל לפעול ב-19 באוגוסט 1938 והוא מרכז ההכשרה המרכזי לטייסי קרב ברוסיה.
ב-19 באוגוסט 1938, בהוראת נציב ההגנה העממי של ברית המועצות, הוקם בעיר צ'יטה בית הספר הצבאי ה-30 לטייסים, שממנו יונק בית הספר הגבוה לטייסים בקרסנודאר מונה את ההיסטוריה שלו.
ב-22 ביוני 1939, על פי צו הקומיסר להגנת העם מספר 120, נקרא בית הספר על שם גיבור ברית המועצות אנטולי סרוב.
באוקטובר 1939 הועבר בית הספר לבטייסק.
בהוראת נציב ההגנה העממי של ברית המועצות מספר 0234 מיום 28 בדצמבר 1939, שונה שם בית הספר לבית הספר לטייס על שם סרוב.
במרץ 1944 חזר בית הספר לבטייסק ובתקופה שבין 18 באפריל ל-1 ביוני 1960, בית הספר אורגן מחדש והתמקם בקרסנודאר וכלל גם את בית הספר הטכני לטיסה להכשרת אנשי צבא מהמדינות הדמוקרטיות העממיות.
מאז 1991 שוב החל בית הספר להכשיר את אנשי חיל האוויר הרוסי (במסגרת תוכנית בית הספר הטכני לתעופה בשנים 1991–2003, במסגרת תוכנית בית הספר לטיסה מאז 2001), ומאז 1993 מכשיר גם טייסים מחבר המדינות.
ב-29 באוגוסט 1998, החלטת ממשלת הפדרציה הרוסית מס '1009, הפך בית הספר למכון התעופה הצבאי קרסנודר.
אימוני טיסה מתבצעים בשדות התעופה ובבסיסים בקושצ'בסקאיה, קוטלניקובו, בסיס טיחורצק, בסיס ארמאוויר, מייקופ, בוריסוגלבסק, מיצ'ורינסק, בלאשוב ורטישצ'בו.
מאז 2011 החלו כניסת מטוסי Yak-130 לבית הספר להכשרת צוערי חיל האוויר, ובסוף 2016 התקבלו יותר מ-70 מטוסי אימון קרב מסוג זה.
צי המטוסים הראשי הורכב ממטוסי L-39, L-410, An-26, MiG-29, Su-27, Su-25. בשנת 2017 חיל האוויר הרוסי החל להכשיר לראשונה בתולדותיו נשים לטייסות של מטוסי קרב.
בית הספר הצרפתי באתונה הוא מוסד לימודים ומכון מחקר לארכאולוגיה ולימודים קלאסיים הפועל באתונה.
המכון, שנוסד ב-1846, הוא המוסד הבינלאומי הוותיק ביותר הפועל בבירת יוון.
בית הספר שייך לרשת מוסדות המחקר הצרפתיים מחוץ לצרפת וכפוף למשרד להשכלה גבוהה, מחקר וחדשנות.
המוסד נוסד כחלק מגל ה"פילהלניזם" (אהבת תרבות יוון העתיקה) שהיה חלק מן התנועה הרומנטית במערב וכזרוע לביסוס השפעה מעצמית של המונרכיה הצרפתית ולאחר מכן של ההקיסרות הצרפתית השנייה במזרח אגן הים התיכון.
המכון מחולק לארבע מגמות: יוון הארכאית, יוון הקלאסית, האימפריה הביזנטית ויוון המודרנית.
מאז ייסודו, הציע המכון תוכנית לימודים לסטודנטים דוברי צרפתית בתחומי הלימודים הקלאסיים וארכאולוגיה.
כן מציע המכון מלגות נדיבות לתלמידים לתואר דוקטור.
נוסף על כך מנהל המכון חפירות ארכאולוגיות וברשותו ספרייה ובה 80,000 ספרים, 550,000 תמונות ותצלומים ו-35,000 מפות.
בין התלמידים והמורים בבית הספר ניתן למנות את נומה דני פוסטל דה קולנז', וידאל דה לה בלאש ושארל בלה.
בית הספר המלכותי לבלט הוא בית ספר בריטי לבלט קלאסי, שנחשב לאחד המרכזים הטובים בעולם להכשרה בתחום.
מטרת בית הספר היא להכשיר ולחנך רקדנים מצטיינים לבלט קלאסי בשביל הבלט המלכותי, בבסיסו שבבית האופרה המלכותית שבלונדון, ובשביל הבלט המלכותי של ברמינגהאם.
הקבלה לבית הספר מבוססת אך ורק על כישרון ועל פוטנציאל, ללא קשר ליכולת אקדמית או נסיבות אישיות, ו-90% מתלמידי בית הספר מסתמכים על תמיכה כספית כדי ללמוד בו.
בית הספר מבוסס בשני מקומות: הלשכה הלבנה בפארק ריצ'מונד (לתלמידים בגילאים 11–16) וקובנט גארדן (לתלמידים בגילאים 16–19) באולפנים ייעודיים ברחוב פלוראל, סמוך לבית האופרה המלכותית.
בית הספר המלכותי לבלט חינך במשך דורות רקדנים וכוריאוגרפים בעלי מוניטין בינלאומי ביניהם מרגוט פונטיין, בריל גריי, קנת' מקמילן, דארסי באסל, אלסנדרה פרי, ויויאנה דוראנטה, סרגיי פולונין ומנהל הבלט המלכותי הנוכחי, קווין או'הר.
בוגרי בית הספר משתלבים בתעסוקה גם בתחום מחזות הזמר, מחול מודרני, מחול ג'אז, טלוויזיה וקולנוע.
בשנת 1926, הרקדנית ילידת אירלנד, נינט דה ולואה, הקימה את האקדמיה לאומנות הכוריאוגרפית, בית ספר לריקוד עבור בנות, אשר היווה את קודמו של בית הספר המלכותי לבלט.
כוונתה של דה ולואה הייתה ליצור להקת בלט רפרטוארית ובית ספר, מה שהוביל אותה לשיתוף פעולה עם מפיקת התיאטרון ליליאן בייליס.
במקביל, להקת הבלט ויק-וולס נוצרה, תוך שהיא משלבת תלמידים מבית הספר ורקדנים בולטים מאותה התקופה.
בית הספר והלהקה התפתחו שניהם במהירות, ולאחר שנפסקו ההופעות באולד ויק הלהקה שינתה את שמה ל"בלט סאדלר'ס וולס".
ב-1946 הלהקה הפכה להיות להקת הבית של בית האופרה המלכותית, שנפתח מחדש בקובנט גארדן.
כתוצאה מכך, ב-1947 בית הספר עבר מסאדלר'ס וולס לברונ'ס קורט שבמערב לונדון, כאשר לראשונה הוצעו לימודים אקדמיים לתלמידים הצעירים.
לאחר ההתרחבות המהירה של בית הספר, ב-1955 בית הספר הבטיח לעצמו מיקום חדש בלשכה הלבנה שבפארק ריצ'מונד בלונדון, כך נוצר "בית הספר הנמוך" של הבלט המלכותי.
בית ספר הפועל בצורת פנימייה עבור ילדים בגילאים 11–16, תוך שילוב לימודים אקדמיים כלליים עם אימוני בלט מקצועיים.
בית הספר הגבוה נוסד באתר הקיים של בית הספר בברונ'ס קורט, עם תלמידים בגילאים 16–19 הלומדים בלט במשרה מלאה.
באוקטובר 1956, ניתן צ'רטר מלכותי רשמי אשר חיבר בין הלהקה ובית הספר, והפך אותם לבלט המלכותי ולבית הספר המלכותי לבלט.
להקה נוספת, קטנה יותר, אשר המשיכה להופיע בסאדלר'ס וולס וקיימה סיבובי הופעות ברחבי ההמלכה המאוחדת, הפכה לבלט המלכותי של סאדלר'ס וולס.
נינט דה ולואה פרשה מתפקידה כבמאית ומנהלת הלהקה בשנת 1970. ב-1990, להקת סאדלר'ס וולס הפכה להיות להקת הבית בהיפודרום של ברמינגהאם, שם היא שינתה את שמה לבלט המלכותי של ברמינגהאם ויצרה קשרים חדשים עם בית הספר לבלט אלמהרסט בשנת 2002.
בינואר 2003, התלמידים הבוגרים של בית הספר המלכותי לבלט עברו לקומפלקס אולפנים חדש ברחוב פלוראל, סמוך לבית האופרה המלכותית בקובנט גארדן, שם הבלט המלכותי נותר להקת הבית.
נבנה גשר בין בית הספר ובית האופרה, אשר מקשר בין מבנה בית הספר לתיאטרון ולאולפנים של הבלט המלכותי עצמו.
הגשר נקרא בשם "גשר השאיפות", ומעצבו קיבל פרס אדריכלי.
התלמידים הצעירים של בית הספר המלכותי לבלט עברו ללשכה הלבנה בפארק ריצ'מונד ב-1955, כאשר בית הספר פוצל לראשונה.
הבניין הג'ורג'יאני הוא מגורים מלכותיים ובקתת ציד לשעבר, והוא נבנה בתקופת מלכותו של ג'ורג' השני.
בניין זה הוא בית הקבע של בית הספר וחלו בו שיפוצים נרחבים כדי לספק תנאים לריקוד, ללימודים אקדמיים ולמגורים לתלמידים.
ילדים מגיעים לבית הספר בין הגילאים 11–16 והקבלה אליו נעשית על ידי אודישן בלבד.
בית הספר מקבל מעל עשרים אלף מועמדויות מדי שנה, ועקב המוניטין הבינלאומי שלו מגיעים אליו גם תלמידים ממדינות זרות.
בית הספר פועל כפנימייה, כך שרוב תלמידי בית הספר גרים באתר.
עם זאת, ישנו מספר קטן של תלמידים החיים בביתם ומגיעים מדי יום.
בריקוד, תלמידי בית הספר לומדים בלט קלאסי, ריקודי אופי, מחול מודרני, התעמלות וכן מחול אירי וסקוטי ו.
מאוחר יותר בהכשרתם, התלמידים לומדים רפרטואר בלט, סולואים ופה דה דה.
החל מהשנה הראשונה, הבנות מקבלות שיעורי פוינט שנועדו לחזק את כף הרגל והקרסול בהדרגה.
הבנים מתחילים שיעורי פיתוח פלג הגוף העליון בשנתיים האחרונות ללימודים בבית הספר, כדי להכין אותם לדרישות של פה דה דה.
בשנה הראשונה ללימודים, התלמידים מקבלים בסיס באמצעות טכניקות מבוססות דלקרוז (Dalcroze-based techniques), שמטרתן לבצע הפנמה של עקרונות הקצב והתזמון.
בשנה האחרונה ללימודיהם בלשכה הלבנה, התלמידים מוזמנים לאודישנים עבור בית הספר הגבוה, במטרה להמשיך את לימודיהם שם.
תלמידי בית הספר מקבלים הזדמנויות שונות להופיע עם הבלט המלכותי, כאשר הבולטת ביניהם היא בתפקידי הילדים בבלט מפצח האגוזים.
בית הספר מציע גם לימודים אקדמיים ברמה של בית ספר תיכון טיפוסי בבריטניה.
הלימודים האקדמיים מתקיימים באנגלית, על כן תלמידים שאינם דוברים אנגלית כשפת אם נדרשים לעבור תוכנית ללימודי אנגלית טרם תחילת לימודיהם.
תלמידים אלו מקבלים תמיכה מבית הספר, ומותאמת להם תוכנית לימודים אישית.
בשנים הראשונות ללימודים בבית הספר כלל התלמידים מקבלים שיעורי אנגלית, מתמטיקה, מדעים, גאוגרפיה, היסטוריה, שפות, מוזיקה, דרמה ואומנות.
בשנתיים האחרונות ללימודים התלמידים מתחילים להתכונן לבחינות GCSE או iGCSE.
בחינות GCSE כוללות לימודי אנגלית, מתמטיקה, ביולוגיה, כימיה ופיזיקה, וכן בחירה בנושאים: צרפתית, לימודי מחול, אומנות, מוזיקה, גאוגרפיה, היסטוריה ודרמה.
המבחנים הסופיים נערכים בסוף השנה האחרונה ללימודים.
בבית הספר פועלת תוכנית התלמידים הבינלאומיים.
מטרתה של תוכנית זו היא לאתר מספר מצומצם של תלמידים מצטיינים מרחבי העולם, ולהציע להם הזדמנויות שונות ללימודים בבית הספר.
התוכנית מיועדת לתלמידים בגילאים 11-15, אשר אינם מוכנים לגור מחוץ לארץ המוצא שלהם, או שאין להם אמצעים מתאימים לכך.
למספר שבועות בשנה, תלמידים אלו מוזמנים לבית הספר במטרה להתאמן במערכת של בית הספר בלשכה הלבנה.
אותם תלמידים משמשים גם כשגרירים של בית הספר בארצות המוצא שלהם, וחלקם מתקבלים בהמשך ללימודים במתכונת מלאה.
בית הספר מכיל שישה אולפני ריקוד, ביניהם סטודיו פונטיין, על שם מרגוט פונטיין בוגרת בית הספר.
סטודיו פונטיין הוא אולם תיאטרון מצויד בעל תכולה של 250 אנשים, והוא יכול להיות מומר לסטודיו ריקוד גדול, או לשניים קטנים.
בית הספר כולל גם מתקני פנאי שונים, כגון בריכה פנימית מחוממת, מגרש טניס/נטבול, וכן מגרש כדורגל קטן.
מועדוני התלמידים כוללים משחקי הטלת חיצים, סנוקר, טניס שולחן, משחקי וידאו וטלוויזיה.
מבנה בית הספר כולל בתוכו את מעונות התלמידים, המופרדים לפי מגדר ולפי קבוצות גילאים.
בנוסף, ישנו חדר אוכל משותף בו מתקיימות הארוחות מדי יום.
בית הספר המלכותי לבלט לתלמידים בוגרים התבסס בשנת 1955, לאחר מעבר התלמידים הצעירים ללשכה הלבנה.
בית הספר נשאר בסטודיו הקיים במערב לונדון, כאשר נוספו לו לראשונה לימודים אקדמיים.
מאוחר יותר, בינואר 2003, בית הספר עבר לבסיסו החדש, והמבנה הישן מארח כיום את האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
במנה החדש של בית הספר, אשר נבנה למטרותיו, וממוקם בקובנט גארדן, ולומדים בו תלמידי בית הספר בגילאים 16–19.
לצד מערכת שעות הכוללת אימוני בלט אינטנסיביים, התלמידים לומדים גם פה דה דה, סולו, רפרטואר בלט, פוינט, ריקודי אופי, בלט מודרני, בימוי ואלתור, איפור, וכן אימונים גופניים ביניהם פילאטיס ואימוני פלג הגוף העליון.
תלמידים בשנתם השלישית מקבלים הזדמנויות להתאמן עם הבלט המלכותי ועם הבלט המלכותי של ברמינגהאם לאורך השנה.
התלמידים מקבלים כשש שעות של שיעורי מחול וחזרות מדי יום, משני עד שישי, ושעתיים נוספות מדי שבת שנייה.
בתקופות בהן התלמידים מעורבים בהופעות ובחזרות, נעשים מאמצים לצמצם את כמות השיעורים.
מורים אורחים מגיעים אל בית הספר הגבוה מכל העולם, במטרה להציג לתלמידים סגנונות ריקוד מגוונים וטכניקות שונות.
קורס הכוריאוגרפיה הנוכחי של בית הספר נבנה בשנת 1999 ומועבר עד היום על ידי הכוריאוגרפית הבריטית קייט פלאט.
הקורס נלמד בשנתיים הראשונות ללימודים בבית הספר, והוא כולל ביקורים בהופעות ובגלריות.
כל תלמיד המשתתף בקורס מקבל הזדמנות לקחת חלק בתהליך היצירה.
מטרת הקורס היא העמקת ההיכרות עם מסורת הבלט והבנה של גישות כוריאוגרפיות חדישות ברפרטואר העכשווי.
השנה הראשונה כוללת מפגשי מבוא ביניהם הבנת המרחב והזמן, אלתור, מחוות, שימוש במוזיקה ופיתוח רעיונות חדשים על בסיס עקרונות הבלט.
בשנה השנייה ישנם עבודה בקבוצות, חינוך מוזיקלי ופרויקטים ארוכי טווח הכוללים שיתופי פעולה בתחומים שונים.
הקורס מסתכם במופע הכוריאוגרפיה על שם אורסולה מורטון, בו התלמידים מציגים את עבודותיהם.
מדי שנה נבחנים התלמידים על הישגיהם האומנותיים.
בבית הספר הגבוה הבחינות המעשיות כוללות בלט קלאסי, פה דה דה ומחול מודרני.
הערכת התלמידים נעשית במהלך שיעור בכל אחד מהתחומים, כאשר המעריכים הם המורה הרלוונטי ופאנל מעריכים מטעם בית הספר.
בשנים הראשונות, הערכת המורה מקבלת משקל משמעותי בציון הסופי, ואילו בשנים המתקדמות המשקל הרב יותר ניתן לפאנל המעריכים, מתוך הבנה שעמידה בציפיות בסיטואציה של מופע היא חלק מהיכולות הנדרשות לרקדן מקצועי.
התלמידים נבחנים על פי מספר קריטריונים, הכוללים: מודעות מרחבית, סיבולת, מיקום משקל נכון, יציבות, טכניקה, קואורדינציה, נוכחות בימתית, פרשנות אישית, סנכרון, תקשורת עם בן הזוג (במקרה של פה דה דה), התנהלות מקצועית, מוטיבציה, יישום נכון של פידבק, דייקנות ועוד.
בסיום הבחינות כל תלמיד מקבל הערכה ומשוב, במטרה להצביע על חוזקות, הישגים ונקודות לשיפור.
בספטמבר 2017 יצאה לפועל תוכנית התואר של בית הספר, בשיתוף עם אוניברסיטת רוהמפטון.
החל מאותה שנה, כל תלמיד שמצטרף לבית הספר הגבוה נרשם גם ללימודי תואר בוגר בבלט קלאסי והופעת מחול.
התוכנית נפרסת על פני שלוש שנים, כאשר קצב ההתקדמות תלוי בכל תלמיד בעצמו.
תלמידים אשר סיימו את שתי שנות הלימודים הראשונות, אך בחרו שלא להמשיך לשנת הלימודים השלישית, יקבלו תעודת תואר בסיסי ויוכלו בהמשך להירשם ללימודים גבוהים ולהשלים את התואר.
תלמידים שסיימו את כל שלוש שנות הלימודים יקבלו בסיומן תואר ראשון.
תוכנית התואר מותאמת לתוכנית ההכשרה של בית הספר.
כדי להוסיף ללמידה ולהבנה של התלמידים, יש להם גישה למאגרי המידע של בית הספר, המשמשים עבור מחקרים בתחום הספורט, וכן לארכיון האספנים המצוי בלשכה הלבנה.
תוכנית הלימודים של התואר מחולקת ליחידות:
טכניקת בלט קלאסית - בלט קלאסי, פה דה דה, ריקודי אופי
תרגול ביצועים בבלט קלאסי - וריאציות, רפרטואר, סולואים
הקשר קלאסי - התפתחות טכניקת הבלט האנגלית, הבלט המלכותי, בלט פרה-רומנטי, רומנטי וקלאסי, הגדרת סגנונות
הקשר עכשווי - התפתחות הריקוד במאה ה-20 ובמאה ה-21, מודרניזם, פוסטמודרניזם, השפעות בריטיות עכשוויות
הרקדן הבריא - תזונה, מערכת השריר-שלד, המערכת הקרדיווסקולרית, מערכת העצבים, גורמים, טיפול ומניעה של פציעות בריקוד, פסיכולוגיה של ריקוד
בנוסף לכך, לתלמידים ניתנת האפשרות ללמוד ולהיבחן עבור A-Level באומנות, ספרות אנגלית, צרפתית או מתמטיקה.
ישנה גם אפשרות למסלול של פרויקט מורחב עבור תלמידים המעוניינים בלימודים מבוססי מחקר.
תלמידים בינלאומיים יכולים להיבחן בהתאם לסילבוס האקדמי של מדינת המוצא שלהם, במקביל להכשרה שלהם כרקדנים בלונדון.
בית הספר המלכותי לבלט מאפשר לתלמידיו להתמקד בפיתוח קריירה עתידית במקביל ללימודי המחול, מתוך הבנה שקריירה של רקדן היא לרוב קצרה בהשוואה למקצועות אחרים.
יתר על כן, בית הספר מפעיל תוכנית חינוך מיני המועברת בשנתיים האחרונות ללימודים.
המבנה החדש של בית הספר הגבוה הוא בניין בן ארבע קומות הכולל שישה סטודיואים לריקוד, ביניהם סטודיו-תיאטרון עם סט מושבים מתקפלים עבור קהל של 200 איש.
הבניין כולל גם חדרי הלבשה ומקלחות לתלמידים ולתלמידות, חדר כושר, סטודיו לפילאטיס, חדרי פיזיותרפיה ומועדון תלמידים.
מתקני הלימוד האקדמיים כוללים ארבע כיתות לימוד, ספרייה עם ציוד מחשוב, סטודיו לציור ואולפן אורקולי.
כל סטודיו לריקוד בבית הספר מקושר לאולפן האורקולי, כך ששיעורים וחזרות יוכלו להיות מוקלטים לצפייה חוזרת, לשם לימוד ואימון, כדי שהתלמידים יוכלו לנתח את ביצועיהם בעצמם.
התלמידים חיים במגורים השייכים לבית הספר: בשנתיים הראשונות הם מתגוררים באולם אוד ג'בסון שבפימליקו, מבנה אשר נחנך בשנת 2016, ובשנה השלישית התלמידים גרים בבית ג'בסון שבקובנט גארדן.
המגורים כוללים חדרים משותפים המחולקים לפי מין, 2-6 תלמידים בחדר, מטבח וחדר אוכל משותפים ומתקני שירותים ומקלחת.
התוכנית לרקדן הבריא פועלת בבית הספר בכל שכבות הגיל מאז שנת 2019. עיקרה של התוכנית הוא הצורך להשקיע בבריאות התלמידים בטווח הארוך, לצד הכשרתם כרקדנים.
התוכנית מחנכת גם את התלמידים עצמם לדאוג לבריאותם, מתוך מחשבה על הדרישות הפיזיות והנפשיות של קריירה בתחום הריקוד.
התוכנית מנוהלת על ידי צוות של 20 אנשי מקצוע בתחום הבריאות, ביניהם: מנהל שירותי בריאות, פסיכולוג קליני, יועצים, מדריכי בלט שיקומי, פיזיותרפיסטים, תזונאי ספורטאים, רופאי ספורט, מאמני כוח וסיבולת, אחיות ומדריכי פילאטיס.
מומחים אלה עובדים עם צוות ההוראה של בית הספר, ליצירה של גישה משולבת ומשלימה ביחס לתלמידי בית הספר, לצד אפשרויות מחקר שונות.
כל תלמיד בבית הספר עובר תהליך סקירה והתאמת פרופיל, במטרה להתאים לכל אחד תוכנית אימונים אישית שתתמוך בהכשרתו.
התלמידים נתמכים על ידי צוות בריאות הנפש, לצד מומחי הספורט שמעורבים במצבם הגופני.
תחום בריאות הנפש בתוכנית מערב צוות של יועצים ופסיכולוג, המתמחים בפסיכולוגיה של מופע.
מטרת התוכנית היא ללמד את התלמידים להתמודד עם הלחצים הנפשיים הנובעים איתם יאלצו להתמודד, כתוצאה מהציפיות הגבוהות ומהאווירה התחרותית שבלהקה המקצועית.
הנתונים על כל התלמידים נאספים למאגר מידע משותף עם להקות הבלט המלכותי והבלט המלכותי של ברמינגהאם.
המידע משמש עבור מחקר שמתקיים בשיתוף של אוניברסיטת קווין מרי בלונדון, אוניברסיטת סנט מרי והמכון האנגלי לספורט.
בתוכנית מושקע סכום של כ-3,000£ עבור כל תלמיד מדי שנה, סכום אשר ממומן על ידי תרומות מגופים שונים.
בית הספר מקיים אודישנים מדי שנה ברחבי הממלכה המאוחדת וכן במספר מדינות נוספות, ביניהן: פורטוגל, איטליה, ספרד, אוסטרליה, ארצות הברית, צ'כיה ויפן.
השלב הראשון בתהליך הקבלה הוא הגשת מועמדות, תהליך שנמשך לאורך החודשים ספטמבר ואוקטובר של השנה הקודמת לשנת תחילת הלימודים המיועדת.
האודישנים הראשונים מתחילים בחודש נובמבר ומסתיימים בחודש ינואר, הם מתרחשים בקבוצות, כאשר התלמידים עוברים שיעור בלט מותאם לגילם, בהובלת אחד ממורי בית הספר.
באודישן צופים ראש הכשרות התלמידים ואדם או שניים נוספים מסגל בית הספר.
בית הספר מאפשר גם הגשת מועמדות ראשונית באמצעות אודישן מצולם, עבור תלמידים שלא חיים במדינה בה מתקיימים אודישנים לבית הספר.
האודישן הסופי לבית הספר מתקיים בלונדון, והוא מתרחש בפני המנהל האומנותי של בית הספר וחברים נוספים מהסגל האומנותי.
בנוסף לאודישן עצמו, המבחן האחרון כולל ריאיון אישי.
הודעות קבלה או דחייה מגיעות לרוב כחודש לאחר האודישן האחרון.
בכל שנה בית הספר המלכותי לבלט מציג את מופעי הקיץ שלו, בהשתתפות תלמידים מכל שכבות הגיל, אשר מבצעים מגוון רחב של עבודות קלאסיות ומודרניות שונות.
עונת הקיץ מתחילה לרוב עם חמישה מופעים ב-Linbury Studio Theatre שבבית האופרה.
שיא עונת ההופעות ושנת הלימודים הוא באירוע שנתי המתקיים על הבמה המרכזית בבית האופרה המלכותית מדי חודש יולי, בו מוצגים התלמידים הבוגרים לפני תחילת הקריירה המקצועית שלהם, לצד תלמידים מכל הגילאים הלומדים בבית הספר.
המופע כולל עבודות חדשות ויצירות ממורשת הבלט המלכותי, כאשר שיאו הוא המצעד הגדול (Grand Défilé), בו כל תלמידי בית הספר עולים יחד לבמה בהדרן.
בית הספר מעניק פרסים לתלמידים במסגרת תחרויות בהן התלמידים מעלים מופע.
כך, לדוגמה, מדי שנה בחודש מרץ מוענק בלשכה הלבנה הפרס לכוריאוגרפיה על שם נינט דה ולואה, מייסדת בית הספר.
במהלך מופע זה מעלים תלמידי בית הספר הצעירים (גילאי 11–14) הפקות, ונשפטים על ידי צוות שופטים הכולל כוריאוגרפים, מנהלים אומנותיים, מורים בבית הספר ורקדנים.
פרס נוסף הוא הפרס על שם לין סימור, אשר נוסד על ידי נינה פינבורג בשנת 2000 וניתן בחודש נובמבר בכל שנה מאז.
במסגרת מופע זה תלמידי השנה השנייה בבית הספר הגבוה מכינים ריקוד סולו משלהם, ללא הנחיית איש צוות מקצועי, ומופיעים מול הנהלת בית הספר.
תוכנית העמיתים של בית הספר המלכותי לבלט מבוססת בתשעה מרכזים ברחבי הממלכה המאוחדת.
מטרת הקורס היא להעמיק את ההכשרה האינדיבידואלית של הרקדנים תוך היכרותם עם שיטת הלימודים בבית הספר, יחד עם תלמידים נוספים ששואפים לפתח קריירה בתחום המחול.
התלמידים המשתתפים בתוכנית ממשיכים להתאמן עם מוריהם הרגילים לצד שיעורי העמיתים המתרחשים מדי יום שבת.
למשתתפים בתוכנית העמיתים יש לעיתים הזדמנות להופיע עם להקת הבלט המלכותי, ורבים מהם ממשיכים בבית הספר ולבסוף מתקבלים ללהקה.
התוכנית לצעירים פתוחה לילדים אשר אינם בגיל המתאים להצטרף לבית הספר להכשרה מלאה, וחלקם מתקבלים בהמשך ללימודים בלשכה הלבנה.
התוכנית מעודדת בנים ברמות ביניים ובוגרים להגיע למרכז התוכנית בלונדון, שם מתקיימים שיעורים ייעודיים לבנים בלבד.
במהלך התוכנית התלמידים עובדים על סיבולת, פירואטים, תנועות ידיים, קפיצות, אלגרו, פוינט, רפרטואר ועוד.
לצד תוכנית זו, קיימת תוכנית עמיתים בינלאומית אשר מתרחשת בפורטוגל.
במסגרת תוכנית זו מתקיימים 12 מפגשים וירטואליים, במהלכם התלמידים מגיעים לסטודיו בעיר פורטו והמורים מספקים להם הוראות והכוונה באמצעות פלטפורמה ממוחשבת.
קורסים מרוכזים מתרחשים מדי אביב וקיץ.
קורסי האביב מתרחשים במקביל בלשכה הלבנה ובאקדמיה לאומנויות הבמה בהונג קונג.
תלמידים המשתתפים בקורס זה מקבלים שבוע של אימוני בלט אינטנסיביים.
הקורס פתוח לתלמידים בגילאים 10–15. בשנת 2021 נפתח לראשונה קורס אביב מקוון בן ארבעה ימים, בו תלמידים יכלו לצפות בשיעורים המתקיימים בלשכה הלבנה בשידור חי ולהשתתף בהם.
קורסי הקיץ של בית הספר מפוצלים לפי גילאים, כאשר תלמידים בגילאי 10–15 מגיעים לקורס בלשכה הלבנה ואילו תלמידים בגילאי 16–18 מגיעים לקורס בקובנט גארדן.
בדומה לקורס האביב, החל משנת 2021 נפתח קורס קיץ מקוון בן מספר ימים.
קורס הקיץ של הלשכה הלבנה הוא בן חמישה שבועות, המחולקים לקורסים קצרים של שבוע או שבועיים, בהתאם לגילאי התלמידים.
קורס הקיץ של הלשכה הלבנה כולל לימודי בלט קלאסי, ריקודי אופי, ריקוד עכשווי, פילאטיס, וריאציות ורפרטואר.
במהלך הקורס התלמידים מתגוררים במעונות שבלשכה הלבנה ועוברים שיעורים באולמות שבמתחם.
קורס הקיץ של קובנט גארדן אורך גם הוא חמישה שבועות ומחולק לשני חלקים - תלמידים יכולים לבחור להגיע לאחד משני החלקים או לשניהם יחד.
בקורס זה התלמידים עוברים שיעורי בלט, ריקודי אופי, ריקוד עכשווי, פה דה דה, פילאטיס, וריאציות ורפרטואר.
הלימודים מתרחשים בבניין בית הספר, ואילו התלמידים מתגוררים במגורי בית הספר שבלונדון.
בית הספר מספק מסלול דיפלומה למורי מחול.
לימודי הדיפלומה אורכים כשנתיים, והם מותאמים לרקדנים מקצועיים בעבר ובהווה וכן למורים שרוצים לפתח את כישוריהם.
התוכנית נועדה לספק בסיס ללימודי בלט עבור טווח רחב של תלמידים.
הקורס מכסה נושאים מגוונים, ביניהם: טכניקת בלט קלאסית, הרקדן הבריא, פרקטיקה חינוכית, פרקטיקה רפלקטיבית, פסיכולוגיה והתפתחות הילד, סביבת העבודה ותרגול מעשי.
הקורס מועבר על ידי הסגל החינוכי של בית הספר, בתוספת הרצאות אורחות של מומחים.
הלימודים מתרחשים אחת לשבוע, לרוב בקובנט גארדן.
בשנה הראשונה ללימודים הסטודנטים נדרשים להגיע למספר סדנאות, ימי תצפית והתנסויות.
בשנה השנייה הסטודנטים יקבלו הזדמנות להתנסות בהוראה בבית הספר ובמוסדות הכשרה נוספים.
במהלך ההכשרה הסטודנטים נדרשים להכשרה מעשית לצד הגשת עבודות כתובות.
רבים ממסיימי המסלול מגויסים בתור מורים חדשים בבית הספר.
בית הספר מספק גם ימי עיון וסמינרים עבור מורים לבלט.
ימי העיון כוללים ביקור בלשכה הלבנה, צפייה בשיעורים, הרצאות מהסגל המקצועי של בית הספר והיכרות עם תוכניות שונות, כמו התוכנית לרקדן הבריא.
תוכנית הסמינרים מיועדת למורים ותיקים, מורים חדשים וסטודנטים להוראה.
התוכנית מחולקת לשני חלקים: הראשון בנוי משישה מפגשים חד-יומיים שמערבים לימודים פדגוגיים ומעשיים.
החלק השני בנוי מארבעה מפגשים חד-יומיים, וכולל תצפיות והתנסויות.
המשתתפים בתוכנית הסמינרים יכולים לבחור להשתתף בחלק מהסמינרים או בכולם, ובהתאם לכך הם מקבלים בסוף התוכנית תעודה.
בנוסף לסמינרים בבית הספר, ישנה תוכנית של סמינרים מקוונים המועברים באמצעות פלטפורמה ממוחשבת.
תוכנית הסמינרים המקוונים בנויה ממפגשים בני שעה, העוסקים בנושאים פדגוגיים וחינוכיים שונים בהקשר ללימודי מחול, וכן בנושאים של ניהול ומודלים עסקיים.
בסיום תוכנית זו ישנו מפגש שאלות ותשובות, בו מורים מטעם בית הספר תומכים ומייעצים למשתתפים בסמינר במגוון נושאים.
בית הספר המלכותי לבלט מחזיק בהישג על כך שאימן ארבע מתוך מספר מצומצם של רקדניות שזכו לתואר "פרימה בלרינה אסולוטה" - התואר המכובד ביותר עבור בלרינה.
מרגוט פונטיין, אשר התאמנה בבית הספר המלכותי לבלט ורקדה בבלט המלכותי לאורך כל חייה המקצועיים, קיבלה את תואר פרימה בלרינה אסולוטה של להקת הבלט המלכותי בשנת 1979, על ידי המלכה אליזבת השנייה.
אווה אבדוקימובה, אשר התאמנה בבית הספר משנת 1959 ועד 1966, הפכה לרקדנית אורחת בינלאומית והוכרה כפרימה בלרינה אסולוטה לאחר הופעתה עם בלט קירוב בשנות השבעים המאוחרות.
התואר הוכר באופן רשמי מאוחר יותר על ידי הסנאט הגרמני.
פיליס ספירה החלה את אימוניה בבית הספר המלכותי לבלט בשנת 1959, והצטרפה ללהקת הבלט המלכותי בשנת 1960. בהמשך, היא בחרה להתרחק מקריירה בינלאומית וחזרה למולדתה - דרום אפריקה, שם העבירה את רוב הקריירה שלה בלהקת ה-CAPAB (כיום, הבלט של קייפטאון).
היא הוכרה כפרימה בלרינה אסולוטה על ידי נשיא המדינה של דרום אפריקה בשנת 1984. אלסנדרה פרי, אשר למדה בבית הספר, קיבלה את התואר פרימה בלרינה אסולוטה של בלט לה סקאלה בשנת 1992.
למרות שלא התחנכה בבית הספר המלכותי לבלט, הקשר הישיר עם מייסדת בית הספר מביא את סך הרקדניות שקיבלו את התואר ל-5.
בינואר 2003 בית הספר הגבוה עבר למושבו החדש ברחוב פלוראל שבקובנט גארדן, בסמוך לבית האופרה המלכותית בו להקת הבלט המלכותי נותרה להקת הבית.
בין שני המבנים נבנה גשר השאיפות, Bridge of Aspiration, אשר מחבר בין מבנה בית הספר לבין בית האופרה והאולפנים של להקת הבלט.
הגשר נבנה על ידי חברת האדריכלות הבריטית WilkinsonEyre, אשר נוסדה על ידי כריס וילקינסון וג'ים אייר, וזיכה אותה בפרס על עיצובו.
הנדסת המבנה נעשתה על ידי Flint & Neill.
תלמידי בית הספר משתמשים בגשר על בסיס יומיומי, לשם הגעה לקפיטריית האמנים והצוות של בית האופרה לארוחת צהריים, או לשם הגעה לחזרות של להקת הבלט.
הגשר בנוי מ-23 ריבועי זכוכית, הנתמכים על ידי שדרת אלומיניום.
המסגרות המרובעות מסתובבות בזווית של 3.91 מעלות זו ביחס לזו, ליצירת סיבוב של 90 מעלות מקצה אחד של הגשר לקצהו השני במהלך המפיק אפקט של קונצרטינה, המתאים לעדינות ולגמישות של הרקדנים.
שם הגשר ניתן לו לאור השאיפה של תלמידי בית הספר לסיים את לימודיהם ולהפוך לרקדנים בוגרים בבלט המלכותי.
תאורת הגשר תוכננה כדי להשלים את המבנה המתפתל, תוך שימת דגש על משתמשי הגשר - הרקדנים עצמם.
תאורת הגשר מספקת תבנית תאורה שניתן לראות מהרחוב.
התאורה נוצרת מ-57 גופי לד זוהרים וחשאיים בצורת L, הבנויים משתי יחידות מרובעות עשויות זכוכית אקרילית, באורך 45 סנטימטרים כל אחת.
גופי התאורה משולבים בפינות של צדו הפנימי של הגשר, על גבי מסגרות האלומיניום המרכיבות אותו.
כאשר הנורות כבויות הן בלתי נראות.
נורות הלד הלבנות מאירות את הזכוכית בצורה שווה, תוך ניצול עיקרון ההחזרה הגמורה.
זכוכית אטומה משתי חזיתות מאפשרת פרטיות, כך שמבחוץ הרקדנים נראים בתור צלליות חולפות.
צללית הגשר על הרחוב היא בעלת איכות ארעית, אשר קצוותיה משתלבות עם המדרכה בצורה רכה ונעימה.
כתוצאה ממערכת התאורה, הגשר לא רק שומרת על חזות רכה, עדינה והולמת בזמן החושך, אלא גם מחזק את הרעיון האדריכלי של תנועה באור.
בשנת 2022, הרקדן ארנון הרינג הפך לישראלי הראשון שסיים את לימודיו בבית הספר.
בית הספר הראשון בגדרה או בית הספר העממי בגדרה היה בית הספר הראשון שהוקם במושבה גדרה לקראת סוף המאה ה-19, בית ספר זה הוא בין בתי הספרי העבריים הראשונים בעולם שבו כל המקצועות נלמדו בעברית.
אבן הפינה להקמת בית הספר הונחה ב-1896 ובית הספר הוקם רשמית ב-1898 וכלל שלושה חדרים, הייתה בו כיתה פעילה אחת שבה היו כ-32 תלמידים בני משפחות אנשי תנועת ביל"ו.
בין המורים הראשונים היה מאיר יעקב הכהן קפלן.
לפני שנבנה בית הספר התלמידים למדו בבית הכנסת ישורון הסמוך עד שנבנה מבנה ייעודי.
לפי הנחייתו של אליעזר בן יהודה כל מקצועות ההוראה נלמדו בשפה העברית, המורה הראשון של בית הספר היה אברהם בנימין סוס שנשלח ללמד בגדרה בשנת תרמ"ח על ידי אגודת חובבי ציון, על תקופתו בבית הספר כתב:
לאחר שמספר התלמידים בגדרה צמח היה צורך בבית ספר גדול יותר שיתאים לצורכי התלמידים ולכן ב-1948 נבנה בגבעת האוניברסיטה בגדרה בית הספר פינס שאליו עברו תלמידי בית הספר הראשון, בהמשך שימש בית הספר הראשון כבניין המועצה ומשנת 2022 משמש בתור תחנת יחידית שיטור עירונית.
האתר מוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
בית הספר לאמנויות - קמפוס אריסון הוא בית ספר יסודי וחטיבת ביניים בתל אביב המתמקד בתחומי האמנות כחלק מהלימודים בבית הספר.
קמפוס בית הספר מכיל את בניין החטיבה הצעירה (שמכונה "החממה") שבו לומדים תלמידי כיתות א' - ג'.
בניין "הקמפוס" שבו לומדים תלמידי כיתות ד' עד ט', אודיטוריום על שם תד אריסון ואגף עיוני אשר נתרם על ידי קרן אריסון בראשות שרי אריסון.
המגמות בהן מרחיבים התלמידים את לימודיהם בבית הספר הן קולנוע, מחול, אמנות חזותית ודיגיטלית, תיאטרון ומוזיקה.
האחרונה מתחלקת לשני מסלולים: מסלול המוזיקה קלאסית ומסלול מוזיקת הג'אז.
בעבר נערכו מיונים לבית הספר, והתקבלו ילדים מכל רחבי תל אביב שהוכרו כבעלי כישרון אמנותי.
ב-2017 אסר משרד החינוך על קיום מיונים לבתי ספר יסודיים, ומאז הקבלה לבית הספר היא באמצעות הגרלה.
תלמידי בית הספר השתתפו לצד נתן דטנר בקטעי משחק בתוכניות הטלוויזיה "תופסים ראש" ששודרה בערוץ הראשון בשנים 1988–1991. עם משתפי התוכנית שהפכו לימים לשחקנים מוכרים נמנו, טל ועידו מוסרי, יוני ואלון אמגור, ריקי בליך, אורי אומנותי, אוהד קנולר ודנה דבורין.
עם בוגרים נוספים של בית הספר לאמנויות שזכו לפרסום בבגרותם נמנים מיכאל הנגבי, בן ארצי, מאיה מרון, רועי חן, אלון עדר, אניה בוקשטיין, גאיה טראוב, תמר עמית יוסף, יובל סגל ותמיר גינזבורג.
בשנת 1998 הופק ערב מחווה לנתן אלתרמן בשם "כוכבים בחוץ" בהשתתפות תלמידי בית הספר לצד דטנר ובתו שרון דטנר, מיקי קם, דני ליטני ודנה דבורין.
יעל העליון, מייסדת בית הספר, נהגה לכתוב סיפורים.
מאז מותה, התקיימו בבית הספר מדי שנתיים תחרות סיפורים קצרים לזכרה.
הסיפורים נבחרו על ידי צוות שופטים המורכב ממורים ואנשי רוח.
בית הספר רננים היה בית ספר תיכון לאמנויות מיסודו של יצחק הירשברג שפעל בתל אביב בשנים 1960–1975.
בית הספר נוסד בשנת 1960 על ידי המורה והמנהל הוותיק יצחק הירשברג, והוא שכן ברחוב פינס 30, בבית משה שלוש שבנוה צדק.
בשנותיו הראשונות היה בית הספר קטן מאוד וכל התלמידים למדו במגמת מוזיקה בלבד, ובשנת 1963 נוספו בו מגמות של ציור, דרמה ומחול, ומספר התלמידים עלה בהתאם.
עם הזמן לא הספיק המקום בבניין, והחלה התרחבות, תחילה לאוטובוסים ישנים שהוצבו בחצר הגדולה, אחר כך לדירה נוספת מעבר לכביש ולבסוף החליף צריף גדול את האוטובוסים.
מנהל המוסד, יצחק הירשברג, היה מוכן לקבל כל תלמיד שגילה כישרון ונכונות ללמוד, גם כאשר ציוניו היו רחוקים מלהרשים, והמוסד גדל והתפתח והגיע ליותר מ-250 תלמידים.
קשיי מימון ובעיות שונות הביאו לסגירת המבנה בנווה צדק ב-27 באפריל 1967, וכתוצאה מכך עזבו תלמידים רבים את בית הספר שנאלץ לחפש שיכון אחר.
רוב התלמידים הועברו כגוש אחד לבית הספר תלמה ילין, ותלמידי י"ב הוגשו שם לבחינות הבגרות כתלמידי תלמה ילין והוצגו כבוגריו, לאחר ארבע שנות לימוד והישגים ב"רננים".
(בשנת 1967, לאחר שבית הספר לאמנויות רננים נקלע למשבר כספי, השתלבו חלק גדול מתלמידיו בתלמה ילין.
בעקבות כך נוספו לבית הספר מגמות לתיאטרון, מחול וציור ופיסול.) מקצת התלמידים התפזרו בין בתי ספר אחרים.
כשלושים מן התלמידים דבקו בבית ספרם במסכת מייגעת של נדודים מבניין שכור אחד לאחר, במשך שמונה שנים נוספות, שבמהלכן גדל מספרם בעוד כמה עשרות.
בשנים אלה הוסרה מעל בית הספר הכרת משרד החינוך ועמה שכר הלימוד המדורג לזכאים, אך הירשברג לא ויתר והמשיך לקבל גם תלמידים זכאים בתשלום חלקי ללא מימון.
כאשר התקשה בית הספר לשלם למורים, החליף אותם הירשברג בכל המקצועות שהיה מוסמך ללמד - מתמטיקה, פיזיקה, לשון, תנ"ך והיסטוריה, כמעט ללא תמורה, ובלבד שיוכל להמשיך ולנהל את בית הספר ולהביא את תלמידיו לבחינות בגרות.
בנוסף גם בתו של הירשברג, שלומית קדם שעבדה כמזכירה בבית הספר עזרה לו, ובהמשך החליפה אותה אשתו של הירשברג, נחמה.
מספר התלמידים עלה משנה לשנה אך הקשיים הכלכליים נמשכו, ובסופו של דבר בשנת 1975 נסגר בית הספר באופן סופי לאחר שהירשברג לא היה מסוגל עוד לשאת בעול מחמת גילו המתקדם ומצבו הבריאותי המידרדר.
בית הספר ערך קונצרטים, תערוכות, הצגות ומופעי מחול.
בין מורי האמנות בבית הספר היו המוזיקאי יצחק סדאי, השחקן שלמה ברטונוב, הרקדנית יהודית אורנשטיין והצייר פרץ הסה.
בין תלמידי רננים שזכו לפרסום נמנים: עזרא דגן, יגאל בשן, שלמה בראבא, דוב'לה גליקמן, שלומית אהרון, גליה ישי, יוסי אלפי, טליה שפירא, רותי הולצמן ונילי הרפז.
בית הספר "חביב" הוא בית ספר יסודי בראשון לציון הנחשב בית הספר העברי הראשון בעולם שבו כל מקצועות ההוראה נלמדו בעברית.
בית הספר נוסד בשנת ה'תרמ"ו (1886) ופעיל עד היום.
בתחילה נקרא "בית ספר עממי" ולאחר קום המדינה הוחלף שמו ל"בית הספר חביב" על שמו של דב חביב לובמן.
בית הספר נוסד בשנת ה'תרמ"ו (1886) ברחוב אחד העם, בסמוך לבית הכנסת הגדול ולבית פקידי הברון.
בית הספר "חביב" נחשב לבית הספר העברי הראשון בעולם בו כל מקצועות הלימוד, כולל מקצועות הקודש, נלמדו בלשון העברית.
בין מורי בית הספר היו מרדכי חביב לובמן, המורה הראשי ומנהלו הראשון, שכתב ספר ללימודי הטבע בעברית, בן דודו של דב חביב לובמן, דוד יודילוביץ שכתב ספר בגאוגרפיה, אליעזר בן-יהודה שחיבר עבור תלמידי בית הספר את "דברי ימי ישראל" ובכך החל למעשה החינוך העברי בארץ.
ישראל בלקינד התמנה בשנת 1900 למנהל.
בלקינד ניהל את בית הספר במשך שנה אחת בלבד.
עד לתקופתו למדו למעשה הבנים והבנות בשני בתי ספר נפרדים.
בלקינד איחד את שני בתי הספר ושם דגש על לימודי הגאוגרפיה וההיסטוריה.
כעבור שנה עזב את ראשון לציון ופתח בית ספר לילדים יתומים שנקרא בשם "קריית ספר".
מנהלים ומורים בולטים נוספים היו נפתלי ידלין, הסופר מרדכי טביב ורעייתו שהייתה מחנכת בבית הספר.
אהרון קרון ניהל את בית הספר במשך 26 שנים, שתי בנותיו למדו בו תחת ניהולו, וכשבגרו לימדו בו.
גם שבעת נכדיו למדו בבית הספר.
מספר מוסדות חינוך בראשון לציון נקראו על שם מורי ומנהלי המוסד.
כן לימדו בבית הספר יונה עדיני ורחל גורנברג, המורה למלאכה מיכאל שטרובשטוק, המורה למסגרות יצחק נגלברג ולאה נגלברג (לימים קרניאלי) גם היא חינכה דורות של תלמידים.
מוזיקה לימד חנוך רון, פרופסור למוזיקולוגיה ומבקר מוזיקלי, שאשתו עדנה היא מבוגרי בית הספר וגם היא לימדה בו שנים רבות.
ענף הספורט המרכזי בבית הספר הוא הכדוריד.
במשך שנים נהוג היה לקיים בבית הספר מסדר בוקר, במגרש הספורט, להניף את דגל המדינה ולשיר את התקווה.
לאחר הקמת המדינה הוקם בית ספר נוסף בראשון לציון ובית הספר חביב שעד 1951 נקרא "בית ספר עממי" קיבל שם ייחודי.
ביוני 1951 החליטה מועצת עיריית ראשון לציון, בראשות אריה שפטל, לקרוא לבית הספר "בית הספר חביב" על שמו של דב חביב לובמן – עסקן ציבור, שכיהן שנים רבות כראש ועד המושבה וכראש ועד ההורים של בית הספר.
בשנת 1962 למדו בבית הספר מעל 1300 תלמידים וסגל בית הספר מנה 42 מורים.
בחודש דצמבר 2010 במסגרת אירועי כנס "לשון ראשון" נערכה מחווה לבית הספר.
עד 2013 פעל בבית הספר "חביב" מרכז רון ורדי לטיפוח ילדים מחוננים (ע"ש רון ורדי) – מכון חינוכי לטיפוח ילדים מחוננים.
ב-2013 עבר מרכז רון למבנה חדש בפינת שדרות הרצל ורחוב אבי האסירים.
ב-2016 חלקו המזרחי של בית הספר "חביב" נהרס.
ב-2019 נחנך במתחם, שבו ניצב בעבר בית הספר הישן, בית ספר חדש בן שלוש קומות ו-18 כיתות.
ב-2025 נחנכה במתחם ספרייה חדשה ששמה הוא "כותר חביב".
בעתיד מתוכננת גם הקמת מוזיאון לשפה העברית במתחם זה.
בית הספר "חביב" פועל גם כיום, והוא ממוקם ברחוב "הגדוד העברי" המקביל, מזרחית לבית הכנסת הגדול,.
בנוסף לבניין ההיסטורי נמצאת גם ספרייה ובה כיתה משוחזרת מימיו הראשונים של בית הספר.
כיום, זהו בית ספר יסודי המלמד כיתות א'-ו' כאשר יש 2–3 כיתות בשכבה.
בית הספר יהל"ם (ראשי תיבות: "יום העשרה לפיתוח מצוינות", מבוטא לרוב כיהלום) הוא בית ספר אזורי לתלמידים מחוננים ומצטיינים בקריית אונו שהוקם בשנת 1990. אוכלוסיית היעד של בית הספר מגיעה מבתי הספר בקריית אונו, אור יהודה, רמת אפעל, אזור וחמ"ד.
בבית הספר לומדים כ-900 תלמידים בכיתות ג'-ט'.
התלמידים המחוננים מאותרים על ידי משרד החינוך באמצעות מבחני מכון הנרייטה סאלד (שלב א' ושלב ב'), ואילו התלמידים המצטיינים מזוהים על פי מבחן שלב א' של מכון סאלד והישגיהם בו ובהתאם למכסה המקסימלית.
בית הספר פתוח חמישה ימים בשבוע כאשר כל תלמיד מגיע ליום העשרה אחד בשבוע.
התלמידים המחוננים מגיעים ביום קבוע ושאר התלמידים מגיעים בהתאם לשכבת גילם, כאשר לכל שכבת גיל ישנו יום לימודים קבוע.
אורך הלימודים כחמש שעות וחצי יומיות.
כל יום נפתח בכינוס כל התלמידים וקיום שיחת בוקר בנושאי אקטואליה והעשרה.
כמו כן ניתנת אפשרות לכל ילד להציג נושא מוגדר מראש או כישרון כלשהו.
בבית הספר מלמדים כ-40 מורים, כאשר רובם מורים עצמאיים.
בית הספר מלווה בוועדת היגוי המורכבת ממפקחים מטעם משרד החינוך, מנהלי המחלקות לחינוך ברשויות המקומיות, מנהלת המחלקה למחוננים של משרד החינוך, נציגי הורים, נציגי מנהלי בתי ספר אזוריים אחרים, נציגי יועצת בתי הספר ומנהלת בית הספר עצמה.
הוועדה מתכנסת כשלוש פעמים בשנה כדי לדון בנושאים שונים הקשורים לפעילותו ולמצבו של בית הספר.
דליה רבין, ניהלה את תוכנית המחוננים האזורית בבית הספר ניר: 1990–1992
תמרה בניא, יסדה וניהלה את בית הספר יהל"ם: 1994–1999
וורטון הוא בית ספר אמריקאי למנהל עסקים, השייך לאוניברסיטת פנסילבניה.
בית הספר נוסד בשנת 1881 על ידי ג'וזף וורטון, שקיווה שבוגריו יהוו "עמודי תווך" בתחומם במישור הציבורי והפרטי.
וורטון הוא בית הספר למנהל עסקים הוותיק בעולם, ונחשב לאחד מהמובילים בעולם בתחומו.
מוסד זה הניב את כמות הבוגרים המיליארדרים הגדולה ביותר בארצות הברית.
נכון לשנת 2005, מציע בית הספר תוכניות בלימודי ראיית חשבון, מדיניות ציבורית, מימון, ניהול מערכות בריאות, ביטוח וניהול סיכונים, אתיקה עסקית, ניהול, שיווק, תפעול וניהול מידע, נדל"ן וסטטיסטיקה.
בבית הספר לומדים כ-2,340 סטודנטים לתואר ראשון וכ-1,690 סטודנטים במסלולי תואר מוסמך במנהל עסקים (MBA).
לוורטון גם תוכנית לדוקטורט (PhD).
בוורטון מועסקים כ-300 חברי סגל במשרה מלאה.
כל הסטודנטים ל-MBA נדרשים לעבור תקופת "טרום-לימודים" על מנת להביאם לרמת ידע מינימלי נדרשת.
בתקופה זו לומדים הסטודנטים חשבונאות ומימון, מיקרו-כלכלה, סטטיסטיקה וניתוח פיננסי.
כמו כן, נערכים קורסים בהיסטוריה עסקית, שפות וסמינרים בנושא מיומנויות תקשורת, מחשוב, סחר וניהול קריירה.
התלמידים במסלול תואר מוסמך במנהל עסקים בוחרים בשנת הלימודים השנייה שלהם אחת מ-18 התמחויות שונות שמציע בית הספר, או אופציה לשלב שתי התמחויות שונות.
במשך השנים האחרונות דורג וורטון על ידי גופים שונים במקום הראשון מבין כל תוכניות תואר מוסמך במנהל עסקים המובילות בארצות הברית.
דונלד טראמפ - נשיא ארצות הברית ואיל-הון.
וורן באפט - איל-הון אמריקני המתמחה בהשקעות ומדורג במקום השלישי בטבלת עשירי העולם.
אילון מאסק - מייסד SpaceX, PayPal, טסלה מוטורס, ועוד.
לאונרד לאודר - איל-הון אמריקני.
סונדאר פיצ'אי - מנכ"ל חברת גוגל.
רות פורת - CIO חברת אלפאבית (גוגל).
נאסים טאלב - מפתח תאוריית הברבור השחור
לוורטון למעלה מ-81,000 בוגרים מ-140 מדינות והם מקיימים ארגוני בוגרים פעילים
בית הספר התיכון על שם מיי בויאר הוא בית ספר תיכון פרטי, הפועל מאז היווסדו, בשנת 1964, בשכונת בית וגן בירושלים.
נחשב לאחד מהיוקרתיים בישראל, הן בשל תנאי הקבלה הגבוהים והן בשל בוגריו הנודעים הרבים.
יוזמת ייסוד בית הספר נולדה מהרעיון להביא לפנימייה בירושלים תלמידים מצטיינים מרחבי ישראל, ממקומות בהם אין בתי ספר תיכוניים, כדי שיוכלו לקבל חינוך תיכוני.
המחזור הראשון הגיע תחילה לאכסניה ברחוב הפסגה בשכונת בית וגן, ובהמשך, ב-1960, לפנימיית "כרמית" בעין כרם.
בני המחזור למדו בארבעה בתי ספר ברחבי ירושלים (שלושה במערכת החינוך הממלכתית ואחד במערכת החינוך הממלכתית-דתית), אליהם פוזרו בעזרת שני האוטובוסים.
המנהל הראשון של בית הספר היה יוסף פרי.
הפילנתרופ הציוני לו בויאר מארצות הברית תרם את קמפוס בית הספר לזכר אשתו, מיי בויאר, אשר שאפה להעלות את רמת החינוך בישראל ולתת הזדמנות לתלמידים בעלי פוטנציאל גבוה מהפריפריה.
לימים, נמנתה נכדתו עם סגל מורי בית הספר.
לתכנון קמפוס בית הספר נערכה תחרות אדריכלים שבה זכתה הצעתם של האדריכלים שולמית נדלר, מיכאל נדלר ושמואל ביקסון, ולימים הוא הוכר על ידי עיריית ירושלים כמבנה לשימור בשל ערכו האדריכלי.
אבן פינה לבית הספר הונחה במאי 1962, והוא נחנך ביוני 1965. מנהלו הראשון של בית הספר היה יצחק מייזלר.
מראשית דרכו, יועד בית הספר לקבל ללימודים תלמידים מחוננים בלבד: כמחציתם ירושלמים וכמחציתם מכל רחבי ישראל.
בית הספר מקבל תלמידים על ידי מבחנים פסיכוטכניים, גיליון ציונים משלוש השנים האחרונות ושלושה ראיונות קבלה.
המועמדים שעברו את תהליך המיון הראשוני מזומנים למחנה הכנה בקיץ.
כיום, מהווים חניכי הפנימייה כשליש מתלמידי בויאר (כולל חטיבת ביניים) ושישית מתלמידי התיכון.
לפנימייה מתקבלים תלמידים מכל רחבי הארץ, ויחד איתם תלמידים מירושלים.
בבית הספר לומדים כ-1,000 תלמידים ותלמידות, מכיתות ז' עד י"ב ומתוכם כ-300 תלמידים בפנימייה.
מנהלת בית הספר הנוכחית היא דפנה מנשה-ברוך, שנכנסה לתפקיד בשנת 2008.
אירועים בולטים ומסורות שנתיות בית-ספריות
לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, נערך במסגרת בית הספר טקס על ידי תלמידי התיכון והצוות החינוכי כדי להזכיר את חללי מערכות ישראל אשר למדו בבית הספר.
באופן מסורתי, נמנים עם הקהל גם בוגרי בית הספר והוריהם של החללים המונצחים.
הטקס נערך בפינת ההנצחה הממוקמת ליד הפנימייה.
ביום הזיכרון ליצחק רבין משתפים פעולה תלמידי בויאר עם תלמידי תיכון הימלפרב לעריכת טקס שמתמקד בחשיבות ערכי הסובלנות והפלורליזם.
ה"פסטיבויאר" - בערב חג הפורים מתכנסים תלמידי בית הספר באודיטוריום למופע שמופק כולו על ידי חבריהם.
המופע כולל קטעי שירה, נגינה, התעמלות אמנותית ומשחק.
בולנטיין דיי נוהגת שכבת י"ב בבית הספר לארגן מסיבה ברחבת בית הספר.
הנצחת חללי מערכות ישראל ונפגעי פעולת איבה - בבית הספר קיים לוח ובו מפורטים שמות בוגרי בית הספר, תלמידיו ומדריכי הפנימייה אשר נהרגו במהלך מערכות ישראל וכתוצאה מפיגועים.
כמו כן, בסמוך לפנימייה, ניצבת אנדרטה לזכר הנופלים, בסמוך אליה נערך בכל שנה טקס לזכרם.
פינת השמש ("פינת מעיין") - לאחר אסון נחל צפית, בו נהרגה תלמידת בית הספר מעיין ברהום, פתחו חבריה לשכבה בפרויקט גיוס המונים למען הקמת פינה על שמה בבית הספר, בה יוכלו לקיים שיעורים ולחזק חברויות.
לאחר השגת המימון, הסתיימה בניית הפינה, שצורתה היא כצורת השמש, כמו הקעקוע שהיה על ידה של ברהום.
בשנת 2022, בתאונת דרכים בסיני נהרגו שניים ממדריכי הפנימייה.
למתן הקימו פינת ישיבה ושיפצו את מגרש הכדורגל, ולזכר יובל בנו מספר ספסלים ברחבי הפנימייה בצבעי הקשת.
בית הספר התיכון הטמפלרי הוא מבנה במושבה הגרמנית בירושלים.
המבנה ממוקם ברחוב עמק רפאים 3. החל משנת 2017 משמש המבנה חלק ממלון "אוריינט" מרשת ישרוטל.
המבנה נבנה בשנת 1882 במטרה לשמש בית ספר תיכון לבני המושבה הגרמנית בירושלים ולבני המושבות הטמפלריות האחרות ברחבי הארץ.
בית הספר, שמומן ונתמך על ידי משרד החוץ של גרמניה, נחשב לטוב בבתי הספר בארץ ישראל באותה עת.
בית הספר פעל עד גירוש הטמפלרים בשנת 1939. לאחר מכן השתמשו במבנה מוסדות ומשרדי שלטון ממשלת המנדט הבריטי.
בשנת 1953 הוקם במקום מכון לסיבים ומוצרי יער על ידי מנחם לוין.
במכון בוצעו "מחקרים בתחומי הפולימרים, הסיבים הטבעיים והסינתטיים, דטרגנטים וניקוי, פיזיקה של סיבים ואריגים, שימושי סיבים ברפואה וביוטכנולוגיה, עמידות ביולוגית של מוצרים סיביים".
מאוחר יותר שונה שמו למכון הישראלי לסיבים.
המכון פעל במתחם עד שנת 1998.
בשנת 1998 הוצא המתחם, בו שני מבני בית הספר ומבנה בית העם הטמפלרי במגרש הסמוך, למכרז ליזמים לצורך בניית בית מלון, והוא נמכר לחברת "קולוני ירושלים" (חברה שהוקמה לצורך פיתוח הפרויקט), בבעלות איש העסקים יוסף מוניאן, תמורת 16 מיליון שקל.
בשנת 2000, נמכר המתחם לאיש העסקים היהודי-אמריקאי זמיר מורד שהגיש תוכנית לפיתוח המתחם.
על פי התוכנית מבני בתי הספר היה אמורים להישמר והמבנה העיקרי של המלון היה אמור להיבנות בשטח המתחם מאחורי מבני בית הספר.
חברת "קולוני" הגישה תוכנית להקמת מלון בגובה של כ-12 קומות, בו ישולב גם מבנה בית העם הטמפלרי, שמשמש את הכנסייה הארמנית, בקומת הקרקע.
ועד התושבים של שכונת המושבה הגרמנית החל במאבק נגד התוכנית בטענה שהוא ישנה את אופי הסביבה ויהרוס את המרקם המעין כפרי של המושבה הגרמנית.
בדצמבר 2006 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בירושלים דחתה את התוכנית לבניית המלון בגובה של כ-12 קומות במאי 2009 אישרה תוכנית למבנה בן שמונה קומות עם 200 חדרי מלון.
לאחר מאבק ופעולות מחאה הותר לכנסייה הארמנית להמשיך להשתמש במבנה ותוכנית המלון צומצמה.
במתחם הוקם מלון אוריינט, מלון ברמה של חמישה כוכבים הכולל 243 חדרים וסוויטות, חלקם במבני בית הספר התיכון הטמפלרי ששמרו.
עלות הקמת המלון הייתה 342 מיליון שקל והוא כולל 11 דירות מגורים שנמכרו.
המבנה, המצוי בסמוך לבית העם הטמפלרי, הוא מבנה דו קומתי.
חזית המבנה בולטת, גרם מדרגות אופייני מוביל לכניסה הראשית שבראשה גמלון האופייני לאדריכלות הטמפלרית.
בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה הוקם בשנת 1934 על ידי ד"ר זאב ברין, משה סמילנסקי וד"ר ארתור בירם וכיום בחלק משטח בית הספר המקורי פועל בית הספר החקלאי אורט פרדס חנה-כרכור.
בית הספר הוקם כשלוחה של בית הספר הריאלי ושכן באופן זמני באחוזת מגד.
טקס פתיחה רשמי של בית הספר צוין באוקטובר 1934. בט"ו בשבט תרצ"ה, הונחה אבן פינה לבית הספר במשכנו הנוכחי וביוני 1935 נחתמו חוזים להקמת מבני בית הספר.
בית הספר עבר לנקודת הקבע בשנת 1936, אך הפנימיה המשיכה לשכון למשך שנה נוספת באחוזת מגד.
בתחילת 1937 נחתם חוזה עם קבלן על הקמת פנימיה ל-60 תלמידים.
עד שנות השבעים בית הספר נחשב למוסד חינוכי יוקרתי שהתלמידים קיבלו בו הכשרה חקלאית.
הלימודים מומנו מתקציב של משרד החינוך ומשכר לימוד גבוה.
עם ירידת קרנה של החקלאות ירדה הדרישה ללמוד בבית הספר והוא הוסב לבית ספר אזורי שקלט תלמידים מאזור פרדס חנה.
בית הספר צבר חובות כבדים ובשנת 2003 החלו עיצומים של המורים על רקע הקשיים הכלכליים.
בשנת 2010 נרכש חלק קטן מאדמות בית הספר על ידי המדינה.
שטח זה, שעליו עומדות כיתות הלימוד, הועבר לרשותה של המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור ולניהולו של מכון ברנקו וייס.
שמו שונה ל"התיכון החקלאי ברנקו וייס פרדס חנה".
יתר שטחו של בית הספר ההיסטורי נמכר ליזמים פרטיים או מושכר לגורמים פרטיים, תוך הרס המבנים ההיסטוריים שעמדו בו.
פעילותו כבית ספר חקלאי הופסקה.
כיום פועל לצד בית הספר התיכון בית ספר יסודי של העמותה האנתרופוסופית רימון המשמרת את הרוח החינוכית של המקום.
בית הספר נקרא על שמו של הברון רוטשילד, שנפטר בשנת היווסדו, ואשר תרם את הקרקעות להקמתו של בית הספר במקומו החדש.
בית הספר אוגד כחברה, וכדי לאסוף כספים להקמת המבנים נדרשו הורי החניכים לרכוש מניה.
תלמידי בית הספר שילמו שכר לימוד מלא, אשר כלל גם תשלום עבור השהות בפנימייה.
למרות העלות הנכבדה של הלימודים, ההרשמה ללימודים הייתה גבוהה במיוחד ובית הספר נחשב לבית ספר יוקרתי.
בית הספר החקלאי בפרדס חנה היה בית הספר הראשון שהנהיג לימודים עיוניים, ברמה אשר תאפשר לבוגריו לקבל תעודת בגרות.
שאר בתי הספר החקלאיים עד לאותה עת התרכזו בהכשרה לעבודה מעשית בחקלאות, לצד מעט לימודים עיוניים, בעיקר אלה הקשורים במקצוע החקלאות.
חצר בית הספר החקלאי בפרדס חנה הייתה מן הגדולות בין בתי הספר בארץ.
בשטחו פעלו לול עופות, רפת ומכון חליבה, משתלה לצמחי גן ונוי ואורוות סוסים.
בית הספר אף החזיק בפרדסי הדרים ומטעי אבוקדו, אשר אפשרו תוכניות לימוד ומחקר אף בתחומים אלה.
העבודה בענפי החקלאות השונים התבצעה על ידי התלמידים, בהנחיית מדריכים מקצועיים, כחלק מתוכנית הכשרתם החקלאית לאורך השנים.
כל תלמידי בית הספר התיכון חויבו לעמוד בחובות העבודה החקלאית ולהיבחן בבחינת בגרות בענף חקלאות שבו בחרו להתמחות.
עד לתחילת המאה ה-21 הפעיל בית הספר אף תוכנית הכשרה לקבלת רישיון נהיגה בטרקטור, במהלך הלימודים בכיתות ה'-ו' (י"א-י"ב), במשטח לימוד מיוחד שהשתייך לבית הספר.
תוכנית זו נסגרה בגלל מכירת קרקעותיו של בית הספר.
מאבק משפטי על קרקעות בית הספר
מאז 2010 מתחולל מאבק משפטי על מעמדו של בית הספר.
ב-2005 התאחדות האיכרים ביקשה למכור את חלק מקרקעות בית הספר על מנת לשלם את הגירעונות שצבר בית הספר במשך השנים.
התאחדות פנתה לאחד מבוגרי בית הספר שייסע במכירת 130 דונם מהשטח המסופח לבית הספר.
מנגד טוענים המתנגדים כי אדמות בית הספר אינן פרטיות משום שאדמונד דה רוטשילד קנה אותן עבור בית הספר.
הדיון בדבר השימוש הקרקע ושינוי היעוד שלה הגיע לבית המשפט העליון.
הגר פרי יגור, הייתה ממובילות המאבק נגד תוכנית הבניה.
בית הספר חורב ברמת גן הוא בית הספר של החינוך העצמאי בעיר.
בית הספר נוסד בשנת 1961 על ידי ראשי הציבור החרדי ברמת גן.
בעבר שירת את האוכלוסייה החרדית והדתית ברמת גן.
מאז שנות ה-80, עם הידלדלות האוכלוסייה החרדית ברמת גן, בית הספר משרת גם חלק מהאוכלוסייה החרדית המודרנית בבני ברק.
במשך כשלושים ושתיים שנה כיהן כמנהל בית הספר שמעון זלצמן.
בשנת תשס"ב פרש זלצמן מתפקידו ואת מקומו ממלא הרב יהודה שיש.
לבית הספר ארבעה סניפים: סניף סירקין ברמת גן-גבעתיים, הכולל כיתות א-ג לבנים ; סניף ארלוזורוב, הכולל כיתות ד-ח בנים; סניף אבישי, הכולל כיתות ד-ח בנות.
וסניף חנה סנש בבני ברק לבנות כיתות א-ג כמו כן מפעיל בית הספר גני תת-חובה וחובה ברמת גן ובבני ברק
חלק ניכר מבוגרי בית הספר ממשיכים את לימודם בישיבות תיכוניות חרדיות, ובהן נהרדעא, נהורא, מערבא והיישוב החדש (ישיבת הרב עמיאל).
חלק אחר ממשיך לישיבות קטנות חרדיות ומיעוטם לישיבות תיכוניות של הציונות הדתית.
חלק ניכר מבוגרות חורב ממשיכות ללמוד בתיכון לוסטיג, תיכון בית הילד ה"חדש" שאר הבנות הולכות לתיכונים בית יעקב או לתיכונים של המגזר הדתי לאומי.
בין הבוגרים, הרבנים ארלה הראל, נעם פרל ואופיר שירה.
בית הספר לאמנות הציור בתל אביב ע"ש מרגושילסקי, הידוע בשם בית הספר לאמנות קלישר היה בית ספר לאמנות שהוקם בשנת 1964 על ידי אריה מרגושילסקי.
המוסד הוקם תחילה בשם "בית הספר הגבוה לציור בבתים", ובתחילת שנות ה-70 עקר לרחוב קלישר 5 בתל אביב.
אריה מרגושילסקי, מייסד בית הספר, שימש כמנהל עד לשנת 1977. אחר כך שימש האדריכל צבי בן דב כמנהל בית הספר.
נכון לשנת 2013 מופעל בית הספר כשלוחה של סמינר הקיבוצים.
בית הספר טביתא ביפו הוא בית ספר יסודי ותיכוני הפועל בחסות הכנסייה של סקוטלנד, ושוכן ברחוב יפת 21 ביפו.
בית הספר נוסד ב-16 במרץ 1863 בידי ג'יין ווקר-ארנוט (Jane Walker-Arnott) שהייתה בתו הבכורה של פרופסור מאוניברסיטת גלאזגו אשר הגיעה ליפו ביחד עם אחותה אמיליה לראשונה ב-1858, ושימשה כמורה לבנותיו של הכומר ויליאם קרוז.