tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם נושאים באחריות הכוללת לייצוג הניתן על ידי כל אחד מעורכי-הדין הפנימיים והחיצוניים במחוז, ואחראים על הרכבת רשימת עורכי הדין, מינוי סניגורים ציבוריים, חלוקה ותיאום של עבודתם, פיקוח מקצועי על עבודת עורכי-הדין ומתן ייעוץ משפטי, אישור תשלומי שכר הטרחה, ועוד.
בכל אחד ממחוזות הסניגוריה פועלות מחלקות ייעודיות לענייני מעצרים, נוער, ייעוץ ופיקוח, אסירים, פסיכיאטריה ובעלי מוגבלויות ועוד.
שיטת ההפעלה של הסניגוריה הציבורית היא במודל מעורב של "מיקור חוץ": השירות המשפטי ניתן ברובו על עורכי דין פרטיים המועסקים כסניגורים "חיצוניים", ומשובצים לייצוג הלקוחות על פי שיקול דעתה של הסניגוריה הציבורית.
בסניגוריה הציבורית מועסקת קבוצה מצומצמת יותר של סניגורים ציבוריים עובדי המדינה (סניגורים "פנימיים"), אשר פרט לביצוע תפקידיהם בייצוג נאשמים וחשודים הם מפקחים על פעולתם של הסניגורים ה"חיצוניים" ומרכזים מקצועית תחומים מסוימים בעבודת הסניגוריה במחוז.
מעמדם של הסניגורים עובדי המדינה הוא כמעמדם של עובדי פרקליטות המדינה.
כיום מועסקים בלשכות הסניגוריה הציבורית כ-110 עורכי-דין וצוות מינהלי התומך בהם.
לצידם מועסקים בכל רחבי הארץ כ-860 סניגורים "חיצוניים", הנשכרים לפי הצורך.
חוק הסניגוריה הציבורית מעניק חשיבות מיוחדת ומפורשת לעיקרון של הקמת מערכת סניגוריה מקבילה ושוויונית למערכת התביעה (עקרון השוואת המעמד).
על פי החוק, מעמדם של הסניגור הציבורי הארצי ושל עובדי הסניגוריה הציבורית הוא כשל מעמדם של פרקליט המדינה ועובדי פרקליטות המדינה, בהתאמה.
עקרון השוואת המעמד מתחייב מעקרון השוויון בשיטת המשפט האדברסרית הנוהגת בישראל.
ביסודו עומדת ההכרה בכך שכדי לקיים הליך הוגן יש להבטיח שוויון מוסדי ומקצועי בין שני הגופים המייצגים את שני צדי המתרס בהליך הפלילי.
עיקרון זה בא גם ליצור השוואה מעשית בין שני הגופים, ולאפשר את איוש התפקידים בסנגוריה במועמדים בשיעור קומה מקביל לאלה המועסקים בפרקליטות, ולהעניק שירותים משפטיים באיכות שווה לזו של הפרקליטות.
תנאי הזכאות לייצוג על ידי סניגור ציבורי קבועים בחוק הסניגוריה הציבורית ובחוק סדר הדין הפלילי.
ישנן עילות מינוי התלויות בחומרת העבירה או בחומרת התוצאה האפשרית של ההליך המשפטי (למשל: מאסר בפועל, מעצר עד תום ההליכים, הסגרה, אשפוז כפוי, החזקה בתנאי הפרדה), או כאלה המתייחסות להליכים שיש בהם סדרי דין חריגים (למשל: דיון מקדמי, עדות מוקדמת).
קבוצה נוספת של עילות מינוי קשורות במאפיינים מיוחדים של הנאשם או החשוד, כגון מצב כלכלי קשה, מוגבלות פיזית או נפשית, קטינות ועוד.
בנוסף לרשימת מקרים זו, לבתי-המשפט קיימת סמכות כללית להורות על מינוי סניגור גם אם לא מתקיימת אחת מעילות המינוי האחרות, וזאת כאשר בית המשפט סבור "שאינו יכול לנהל את המשפט כאשר הנאשם אינו מיוצג".
בשנים שחלפו מאז הקמתה חל גידול משמעותי בהיקפי הפעילות של הסניגוריה הציבורית.
בשנת 2006 ייצגה הסניגוריה הציבורית על חמשת מחוזותיה, בכ-76,000 הליכים פליליים חדשים, בשנת 2010 פעלה הסניגוריה הציבורית במתן ייצוג בכ-87,000 הליכים פליליים, ואילו בשנת 2014 ייצגה הסניגוריה הציבורית בכ-115,000 הליכים.
הסניגוריה הציבורית מייצגת את הנאשמים במרבית ההליכים הפליליים הנדונים בבתי המשפט בישראל.
על פי ההערכה ובהתבסס על נתוני הנהלת בתי המשפט, הסניגוריה הציבורית מייצגת כ-41% מהנאשמים בבתי המשפט המחוזיים, כ-57% מהנאשמים בבתי משפט השלום וכ-76% מהקטינים בבתי המשפט לנוער.
בשנת 2014 שולמו מקופת המדינה כשכר טרחה לסניגורים ציבוריים כ-180 מיליון ש"ח.
הסנגוריה הציבורית, שיש לה מומחיות רבה בתחום, לקחה בעבר חלק בניסוח כללים בינלאומיים וביישומם.
הסנגור הארצי הראשי לשעבר, ד"ר יואב ספיר, השתתף ב־2011 במפגש מומחים באו"ם לגיבוש הכללים בנוגע לייצוג בהליכים פליליים.
הסנגוריה הציבורית השתתפה גם בפרויקט של האו"ם בליבריה בשנים 2013–2015 שנועד לסייע לחיזוק הסנגוריה הציבורית במדינה זו.
בנוסף לייצוג לקוחותיה הזכאים לכך על פי חוק, לסניגוריה הציבורית תפקיד חשוב כגוף מוסדי במערכת המשפט הישראלית.
כך למשל מציגה הסניגוריה הציבורית עמדה עצמאית בהליכי חקיקה, משתתפת בוועדות מקצועיות, מבצעת ביקורים רשמיים בבתי סוהר ובמתקני מעצר ומפרסמת דו"חות על תנאי הכליאה בישראל.
הסניגוריה הציבורית הייתה הגוף הראשון שזכה למעמד של "ידיד בית המשפט", והיא מצטרפת לדיון בתיקים עקרוניים כצד חיצוני המחווה את דעתו ותורם ממומחיותו הייחודית בתחום המשפט הפלילי.
הסניגוריה הציבורית עורכת כנסים והשתלמויות בתחום המשפט הפלילי והיא שותפה בהוצאה לאור של כתב העת המקצועי "הסניגור".
חלק מאנשי הסניגוריה גם נוטלים חלק פעיל בהנחיית קליניקות משפטיות לייצוג פלילי הפועלות בבתי-הספר למשפטים ברחבי ישראל.
במהלך חקירות המשטרה בפשעים חמורים נתגלו מספר מקרים בהם חוקרי משטרה הביעו זלזול באנשי הסנגוריה הציבורית וטענו כי אלו אינם מוכשרים או אינם דואגים לטובת החשודים, במטרה להביא את הנאשמים שלא לשעות לעצותיהם ולהודות בהאשמות שהוטחו בהם.
נגד דברים אלו יצאו בחריפות השופטים עוזי פוגלמן ואליקים רובינשטיין שקבעו שאנשי הסנגוריה הציבורית עושים עבודתם נאמנה.
מספרשםתמונהתקופת כהונהתפקידים ציבוריים לאחר הכהונה1 קנת מן 1996–20022 ענבל רובינשטיין 2003–20123 יואב ספיר 2012–2021מ"מחגית לרנאומאי-ספטמבר 20214ענת מיסד-כנען2021– מכהנת
הסנה, חברה ישראלית לביטוח הייתה חברת ביטוח שפעלה בארץ ישראל ואחר כך בישראל בין השנים 1924 ל-1992.
"הסנה" נוסדה ביוזמת אליהו מונצ'ק בשנת 1924, שביחד עם אחד מבני משפחת פוליאקוב ואישים נוספים כונן את התקנות של החברה.
החברה התבססה על 5000 מניות של 5 לירות מצריות כל אחת, ומונצ'ק נדרש למכור את כל המניות לפני שיוכל להתחיל בעסקים.
במשך זמן מה הוא הצליח למכור רק 1000 מניות, ולבסוף שכנע בסוף 1924 את הסוחר משה אליהו גולדברג לרכוש את שאר המניות.
אולם לאחר מספר חודשים החליט גולדברג, לאור כניסת חברות הפניקס ויהודה לפעילות בארץ ישראל להקפיא את פעילות החברה, מחשש להפסדים.
בינתיים, בשנים 1925–1926 ארגן מונצ'ק מוסד לביטוח חיים של ההסתדרות בשם "קפת אחריות".
בשנת 1927 פעלה ההסתדרות, בכספים שנאספו על ידי קפת אחריות ובעזרת גיוס רוכשים בארצות הברית לרכוש את מניות חברת הסנה מידי גולדברג ולהפעיל את החברה.
רכישת החברה הייתה חלק מהמהלך הכלכלי של הקמת מוסדות הסתדרותיים לשם קידום רעיונות ההסתדרות בארץ ישראל.
המהלך כלל הקמת מוסדות כחברת העובדים (הוקמה ב-1923) "תנובה" (הוקמה ב-1927) "מרכז הקואופרציה" (הוקם ב-1928) וגופים כלכליים ומשקיים נוספים.
בתחילת 1928 קרא הוועד הפועל של ההסתדרות לכל חבריו לסדר את כל ענייני הביטוח שלהם בחברת הסנה.
החברה פעלה בתחילה במכירת ביטוח חיים תחת הססמה: "כל האוהב בני ביתו יבטיח עצמו באחריות כי גם אחרי מותו יצילם מצרה ודחקות" וכן קראה להעדפתה כחברה ארץ ישראלית.
בסוף 1929 היו לחברה מעל 500 מבוטחים, רובם פועלים צעירים.
בשנת 1933 עבר מספר המבוטחים בחברה את האלף וב-1935 הגיע לכ-1650. בשנת 1936 נכנסה הסנה לתחום ביטוח של נזקי גוף ורכוש.
בהמשך יצרה החברה קשרים עם מגוון סוכני ביטוח ובתחילת 1940 הקימה את חברת הבת "סוכנות לביטוח כללי, שנודעה בהמשך כ"סוביט".
כן הוקמה בתחילת שנות ה-40 הקופה לביטוח הדדי, שבטחה שדות מפני פגיעות זדוניות.
בשנת 1945 הגיע מספר המבוטחים בביטוח חיים למעל 13,000. בשנות ה-40 הייתה חברת הסנה לבעלת פלח השוק הגדול ביותר של הביטוח הארץ ישראלי.
בתחילת שנות ה-70 החלה החברה במסע התרחבות.
הנהלת החברה לטשה עיניים אל הרווחים הגדולים של מבטחי המשנה ובקשה לקחת חלק בשוק הביטוח העולמי.
החברה גם החלה להשקיע ברכישת חברות וביצירת חברות בנות במטרה להגדיל את פלח השוק שלה בישראל.
עם הזמן הפכה "הסנה" לחברת הביטוח הגדולה בישראל, לרבות כחברה מובילה במאגר הביטוח למפעלי התעשייה הקיבוצית וההסתדרות.
בשנת 1981 אורגנה החברה מחדש לארבעה "הקבצים" - ביטוח מקומי, ביטוח בינלאומי, תפעול וכספים ויחידות שדה.
בשנת 1986 יצאה החברה במסע פרסום שזכה להצלחה רבה, עם הסיסמה "בכביש אל תהיה צודק, היה חכם", שהפכה למטבע לשון.
בשלהי שנות ה-80 כללה קבוצת "הסנה", בעקבות סדרה של רכישות, את החברות:
צור - חברה לביטוח בע"מ, נרכשה על ידי הסנה באמצע 1974 מידי בנק ארץ ישראל בריטניה, בעקבות קריסת הבנק.
החברה הישראלית לביטוח משנה בע"מ
רותם - חברה לביטוח בע"מ, הוקמה בתחילת 1975 בשותפות בין הסנה (74%) וחברת הביטוח אליהו (26%) במטרה לעסוק בחיתום.
לאחר שלא מלאה את ייעודה רכשה הסנה את חלקו של אליהו ברותם ורותם הייתה לחברה בת של הסנה.
שמיר - חברה לביטוח בע"מ, הוקמה בסוף 1980 בשותפות בין הסנה (70%) וחברת אל-אד ונרכשה במלואה על ידי הסנה ב-1984
בידרמן - חברה לביטוח בע"מ - חברת ביטוח שהוקמה בשנת 1975 בשותפות עם סוכן הביטוח הוותיק חנינא בידרמן, כששליש ממניותיה הוחזקו על ידי הסנה
שמשון - חברה לביטוח בע"מ - הסנה רכשה 30% משמשון בשנת 1963, בעת שחברת שמשון חגגה 30 שנה.
בשנת 1968 החזיקה הסנה 70% משמשון ובמחצית השנייה של השנה הוחלט בהסנה לרכוש שליטה מלאה בשמשון, החלטה שיצאה אל הפועל בתחילת 1969.
וריטס בע"מ הוקמה בתחילת 1971 והתמחתה בביטוח ימי.
בתחילת 1976 רכשה הסנה כמחצית מהבעלות, ובהמשכה חלק נוסף.
בשנת 1980 הוסב שמה ל"דקלה", שהתמחתה בביטוח רפואי והטיפול בביטוח ימי הועבר לניהול סוכנות הביטוח "סוביט", אף היא חברת בת של "הסנה".
החל מתחילת שנות ה-80 הידרדר מצבה של הסנה.
החברה הפסידה כספים רבים בעסקי ביטוח בחו"ל ובקבלת עסקות ביטוח בישראל במחירי הפסד, שאפשרו לה להגדיל את נתח השוק שלה.
בשנת 1982 קטנו מאוד רווחי החברה ובשנת 1983 הפסידה החברה מעל 10 מיליון דולר, ב-1984 כ-13 מיליון ש"ח ובשנת 1985 כ-3 מיליון ש"ח בגלל חובות ששולמו למס הכנסה על הטבות לעובדים משנים עברו.
בשנת 1984 הפעילה החברה תוכנית הבראה וחברת העובדים הצהירה שתסייע להסנה במימון אם יהיה בכך צורך.
בשנת 1986 הוחלט בחברה לשים בראש את שיפור הרווחיות ולא את גידולה בכל מחיר, כפי שהיה נהוג בשנים קודמות ולקראת סוף 1986 הוחלט על שינויים ארגוניים בחברה.
את שנת 1986 סיימה החברה ברווח קטן, לאחר שרווחי הפעילות בישראל קוזזו עם הפסדיה בחו"ל.
לקראת סוף שנות ה-80 מונתה לחברה הנהלה חדשה שביצעה גם היא מהלכי הבראה שונים, אולם החברה המשיכה להפסיד כספים בפעילותה השוטפת.
בשנים 1989–1990 החברה מכרה נכסים שונים על מנת לשמר הון עצמי מספק, וכך נמנעה מלרשום הפסדים בשנים אלו.
בתחילת 1992 דרש המפקח על הביטוח מהחברה להגדיל את ההון העצמי שלה, באפריל אותה שנה פורסם דו"ח שטען שהחברה הגיעה למצב קריטי ובעקבות זאת ירדה מניית החברה ב-12%.
במאי השקיעו בה בנק הפועלים וחברת הכבלים 60 מיליון שקלים, ואז זינקה מניית החברה ב-100%.
בסוף שנת 1992 מונה מאיר שני ליו"ר החברה, ולאחר בדיקה הבין שני שמצב החברה חמור וסירב לחתום על הדו"חות הכספיים שנערכו לה.
הסנה הגיעה למצב של העדר הון עצמי מספק, ובעקבות זאת דרש המפקח על הביטוח, מאיר שביט, מהבעלים להגדיל את ההון העצמי של החברה, שאם לא תעשה כן ייאלץ לדרוש את פירוקה.
בעקבות סירוב המשקיעים להשקיע עוד כסף בחברה, החליט שני למכור את תיקי ביטוח החיים של החברה והצליח לשכנע את חברות הביטוח "מגדל" ו"כלל" לרכשם, כדי להגן על ציבור המבוטחים מקריסת החברה.
המכירה זכתה לאישור השופט אליהו וינוגרד, הממונה על ההגבלים העסקיים, ועורך-הדין דב וייסגלס מונה כמנהל מורשה של החברה מטעם בית המשפט.
ב-9 בדצמבר 1992 פורסם שפוליסות ביטוח החיים הועברו לחברות "מגדל" ו"כלל", ללא פגיעה במבוטחים, ופוליסות בענפי רכוש וחבויות פקעו (לשיטת עוה"ד וייסגלס) והפכו לחסרות ערך.
בכך נסגרה "הסנה" והפסיקה את פעילותה.
בדיעבד לאחר סגירתה, התגלה שעיקר הגרעון נבע מהפסדיה בעסקות ביטוח משנה בתקופת המנכ"ל אבניאון, ובהמשך אף הסתבכה בחובות למבטחיי המשנה שלה עצמה.
גורם נוסף היה מכירת פוליסות בתעריפי הפסד, רק להגדלת נתח השוק של החברה.
ולבסוף ניהול בלתי תקין, מאופיין במנגנון כוח-אדם מנופח ומסורבל, בעלויות שכר מופרזות לבכיריו, שבוי בידי ועד-עובדים כוחני-מושחת שגם ממנו סבלה החברה.
שביט הוא שהחליט למנות לה מנהל מורשה, בשיתוף המנכ"ל מאיר שני, כדי למנוע פגיעה במבוטחיה.
מטרה זו אמנם הושגה, אך עד היום מתווכחים בענף, אם קריסת "הסנה" אכן הייתה בלתי נמנעת, ויש הסבורים כי שביט לא מיצה את האפשרות להמשך הפעלתה כעסק חי.
אקטואר החברה, רן שפר, ומנכ"ל החברה, מיכאל מילר, הורשעו בעקבות הקריסה בעבירות על חוק ניירות ערך ועבירות אחרות, בכך שהציגו בפני משקיעים, נתונים כוזבים על איתנות החברה וכך נדונו למאסר בפועל.
מבחינה עסקית כלכלית, מעריכים כי לא היה ככל הנראה הכרח משפטי בפירוק החברה, כיוון שלא נעשו "תספורות" לבעלי חוב שלא נפרעו, או בעלי פוליסות שזכויותיהם לא מולאו, ואילו חברות הביטוח שרכשו את תיקי הפוליסות, נהנו מרווחים ניכרים מניהולם.
מנהל החברה הראשון היה מייסדו אליהו מונצ'ק.
את שמיר החליף מיכאל נוסבאום.
בשנת 1973 צורף אליו כמנהל משותף איתן אבניאון, שהיה קודם לכן סגן המפקח על הביטוח ומנכ"ל משותף בבנק הפועלים.
אבניאון ניהל את הסנה עד שנת 1983, עת פרש וניסה להקים קבוצת ביטוח משלו.
בתקופתו הונפקה החברה בבורסה והיא יצאה למסע הקמת ורכישת חברות בנות.
בשנת 1981 מונה אלפרד גולץ, שהיה משנה למנכ"ל, למנכ"ל משותף.
גולץ פרש מהסנה ב-1989, ובמקומו מונה מיכאל מילר.
"הסנה הבוער" (1957) הוא פסל מאת הפסל הישראלי יצחק דנציגר.
הפסל מציג דימוי של "הסנה הבוער", כלומר של התגלות אלוהים אל משה במדבר.
הממד המטאפיזי של נושא העבודה עובד על ידי דנציגר לפסל מופשט, בעל קומפוזיציה דינמית ומלאת תנועה.
סגנון הפסל קושר אותו אל תנועת "אופקים חדשים" שדנציגר היה חבר בה.
בהקשר של תעופה ומטוסים, הסעה מתייחסת לתנועתו של מטוס על הקרקע בכוח מנועיו.
המושג מתייחס בדרך כלל לנסיעה על גלגלים אך כולל גם תנועת מטוס על מגלשי סקי או על מצופים במטוסים המותאמים לנחיתה והמראה מהמים.
מטוס עושה שימוש במסלול הסעה (Taxiway) כדי לנוע ברחבי שדה התעופה, לדוגמה מבית הנתיבות אל מסלול ההמראה או לאורך מסלול ההמראה.
בעשור השני של המאה ה-21, קיימת מערכת ובה המטוס מסיע למסלול בעזרת מנוע הפועל בגלגל הקדמי ומסיע ללא עזרה מכוח המנועים – שואב דלק ממכל APU .
בעת ההסעה, מוגבל הכוח שמפעילים מנועי המטוס כדי למנוע פגיעה בבני אדם, בניינים, מטוסים או חפצים בסביבתו.
השליטה בכיוון נסיעת המטוס מושגת בעזרת סיבוב הגלגל הקדמי או האחורי, ובמטוסים בהם הדבר אינו אפשרי, באמצעות הפעלת עוצמת בלימה שונה על גלגלי המטוס.
עקב שדה הראייה המוגבל ומאחר שלמטוסים רבים אין הילוך נסיעה אחורי, נהוג לדחפם או לגוררם לאחור בעזרת מקור כוח חיצוני, כגון טרקטור או כלי ייעודי.
מסוקים עם מגלשים מוסעים על פי רוב בעזרת גורר ייעודי, או מבצעים הסעה לעמדת ההמראה בריחוף נמוך.
מסוקים בעלי גלגלים מוסעים בכח מנועיהם לעמדת ההמראה.
הַסְּנֶה הַבֹּעֵר הוא סיפור מקראי בספר שמות, ובו אלוהים התגלה למשה מתוך "סְנֶה" (ככל הנראה סוג של שיח), אשר בער באש ובכל זאת לא נשרף.
זה היה מעמד ההקדשה לנבואה של משה, ובו אלוהים שלח אותו להוציא את בני ישראל ממצרים.
אם כן, משה היה בימים ההם רועה צאן, והוא פעל באזור "הַר הָאֱלֹהִים חֹרֵבָה".
ככל הנראה מדובר בהר סיני, לפי האות שנתן אלוהים למשה בהמשך שיחתם: , מה שלימים התממש במעמד הר סיני.
ב"הר האלוהים" משה ראה מחזה על-טבעי, שעורר את סקרנותו: סנה (שיח) בוער מבלי להתכלות.
משה התקרב אל הסנה, ואז שמע את קולו של אלוהים קורא לו בשמו, מזהיר אותו שלא להתקרב יותר, מורה לו לחלוץ את נעליו, ומציג את עצמו כאלוהי אבותיו.
סקרנותו של משה הפכה לפחד, והוא הסתיר את פניו.
פסקה זו מכילה כמה מוטיבים אשר חוזרים בתנ"ך ובמקורות נוספים:
המנהיג כרועה צאן – פרט למשה, גם יעקב אבינו ודוד המלך מתוארים בתנ"ך כרועי צאן.
יש שפירשו זאת כדימוי להנהגת העם כמו שהרועה מנווט את הצאן בדרכו, ויש שפרשו כי ההתנסות ברעיית צאן ובדאגה לכבשים הכינה את המנהיג לתפקידו.
מחוץ למקרא, מסופר כי רבי עקיבא היה רועה את צאן חותנו, וגם ישו הגדיר את עצמו כ"הרועה הטוב".
האל מתגלה בתוך אש – מוטיב זה חוזר פעמים רבות בתנ"ך.
לדוגמה, במעמד הר סיני מתואר האל כמדבר מתוך האש, בנדודי בני ישראל במדבר הוא מתואר כעמוד אש ההולך לפני המחנה בלילות, במעמד הר הכרמל ירדה "אש יהוה" אל מזבחו של אליהו, ועוד.
יש חוקרים אשר הסיקו כי האיסור על ייצוג האל בפסלים ותמונות הוביל לייצוגו באמצעות אש.
האל קורא לנביא בשמו פעמיים – "משה משה".
מוטיב זה חוזר אצל אברהם, יעקב ושמואל.
חליצת נעליים במקום קדוש – מוטיב זה נפוץ בדתות ובתרבויות רבות .
באסלאם יש לחלוץ נעליים לפני כניסה למסגד, וכך גם בכנסיות של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית.
גם במקדשים של דתות מהמזרח הרחוק כגון בודהיזם ושינטו יש לחלוץ נעליים לפני הכניסה למקדש.
בנוסף, מוטיב זה מופיע פעם נוספת במקרא ביחס לפגישת יהושע בן נון עם ה' (יהושע ה' ט"ו).
בספר הזוהר ישנו פירוש לגבי משמעותו הסמלית של הסנה הבוער:
מעמד הסנה הבוער מוזכר גם בקוראן:
משם המשיך הקוראן לתאר את שליחותו של משה.
במחקר המקרא עלתה השערה כי הסיפור הושפע מפולחן האש הזורואסטרי, על רקע ממצאים פילולוגיים ואפיגרפיים.
לפי ההשערה, מאפיינים בסיפור מיוחסים למקור הכוהני, המתוארך לתקופה הפרסית.
במקור זה נמצאו השפעות זורואסטריות נוספות, כגון המצווה על אש תמיד, סיפור מות נדב ואביהוא מ"אש זרה" ועוד.
באחד ממכתבי יב המתוארך לסביבות 407 לפנה"ס, נמצאה התייחסות להקרבת מנחה לאלוהי ישראל, יחד עם הזכרת "אתרודן" שהיא מילה ארמית-פרסית למזבח אש זורואסטרי.
עובדה זו מאששת את ההבנה שבדת הישראלית הקדומה הכירו את טקסי האש.
אל מול הסנה הבוער, משה נדרש "להשיל" (ולא להסיר) את נעליו, בדומה להוראות זורואסטריות לגבי התקרבות לאש מקודשת.
המילה "סְנֶה" מופיעה שש פעמים בתנ"ך: חמש פעמים במעשה הסנה הבוער כאמור לעיל, ופעם שישית בברכת משה לבני יוסף: .
לסנה יש מספר זיהויים בקרב פרשני המקרא השונים, והבולט שבהם הוא הצמח המכונה בימינו פטל קדוש (Rubus sanguineus).
שמו של הפטל בארמית הוא סַנְיָא (ܣܢܝܐ), ובתרגום השבעים לתורה המילה "סנה" מיתרגמת ליוונית כ-βάτος, שמשמעותו פטל.
חוקרים הציעו שלל הצעות זיהוי לסנה, מקצתן מנסות לתת הסבר רציונלי לבעירתו בלי שיתכלה, אך רובן מסופקות למדי.
למשל, יש האומרים שמדובר בצמח מדברי בעל פרחים בגוון זוהר, שיצרו אשליה אופטית של צמח בוער; אך קשה לקבל את ההנחה שרועה צאן ותיק, שאמור להכיר את צמחי המדבר, ישגה באשליות שכאלה.
ייתכן גם שסנה איננו שם של צמח מסוים, אלא מונח כללי לשיחים קוצניים.
הצעה נוספת גורסת שהסנה איננו צמח כלל, אלא סוג של סלע מאזור סיני, עליה ניתן לראות כביכול את דיוקן הסנה.
מדובר למעשה באבן גרניט שבתוכה יש התגבשות של תחמוצת מנגן היוצרת צורה מסתעפת כשל עץ.
הפסיכולוג הקוגניטיבי בני שנון קישר בין מעשה הסנה הבוער לבין חוויה פסיכדלית.
הוא מסביר שעצי השיטה, הנפוצים בסיני, מכילים דימתילטריפטאמין, חומר פסיכואקטיבי שגורם להזיות חזקות שעשויות לכלול תחושה של מפגש עם ישויות אלוהיות ואובדן תחושת זמן; לכן, לפי שנון, משה שמע את אלוהים מדבר אליו, וחשב שהסנה לא מתאכל באש במשך זמן רב למרות שלמעשה החוויה הייתה קצרה מאוד.
עצי השיטה היו מקודשים בעיני המצרים הקדמונים, הם מהווים מרכיב מרכזי בארון הברית ובמשכן, וייתכן שהיה להם תפקיד פולחני של יצירת אקסטזה דתית, בדומה לתפקיד של איוואסקה אצל כוהני דת במרכז ובדרום אמריקה.
לטענתו ייתכן שיתרו חותן משה, שהיה כהן דת, הכיר טכניקות של מיצוי דימתילטריפטאמין מתוך צמחי המדבר, וכי לחומרים פסיכואקטיביים היה תפקיד במעמד הסנה הבוער כמו גם במעמד הר סיני ובכלל בפולחן הישראלי הקדום.
חז"ל במדרש נתנו הסברים רבים מדוע על פי המקרא אלוהים נגלה למשה דווקא בסנה ולא בצמח אחר.
רבי יהושע בן קרחה סובר, שרצה הקב"ה ללמד שאין מקום פנוי ללא שכינה, אפילו סנה שהוא צמח פשוט ולא נחשב.
רבי אליעזר סובר כי התגלות אלוהים בעולם היא לפי מצבם של ישראל, ומכיוון שישראל היו נתונים לשעבוד מצרים בזמנו, גם הוא נגלה בשיח הקטן והעוקצני הזה.
גם מפרשי הקוראן העלו כמה זיהויים לסנה, או ל"עץ" (ٱلشجرة) שממנו שמע משה את קול אללה ככתוב בסורת אל-קצץ.
שני הזיהויים העיקריים הם ה-عليق (עֻלַּיק), שהוא הפטל הקדוש, וה-عوسج (עַוְסַג'), שהוא אטד או אשחר.
שני זיהויים אלה נסמכים כנראה על זיהויים יהודיים או נוצריים.
זיהוי שלישי, מאוחר יותר, הוא ה-عناب (עִנַאבּ), שיזף סיני.
לפי המסופר בתורה, מראה הסנה הבוער היה הקדמה לשיחה בין אלוהים למשה, בה אלוהים הטיל על משה להיות שליחו בהוצאת ישראל ממצרים.
אלוהים הצהיר שהוא מודע לסבלו של עם ישראל, שהיה אז משועבד במצרים, ושבכוונתו להכות את מצרים, להוציא את העם ממנה ולהעלות אותו לארץ ישראל.
בתור התחלה, אלוהים נתן למשה שלושה מסרים להעביר לגורמים שונים:
משה חשש שלא יאמינו לדבריו, ולכן אלוהים נתן לו שלושה מעשי נסים שאותם יוכל לבצע כדי להוכיח שהוא אכן שליח האל: הפיכת מטהו לנחש, מתן והסרת נגע הצרעת מידו, והפיכת מים לדם.
כמו כן אלוהים הבטיח למשה שאהרן אחיו יסייע לו כדובר.
האמן הישראלי יצחק דנציגר פיסל פסל בשם "הסנה הבוער", שבו הממד המטאפיזי של נושא העבודה עובד על ידי דנציגר לפסל מופשט, בעל קומפוזיציה דינאמית ומלאת תנועה.
הסנה מופיע גם בסמלילים של ארגונים שונים כדוגמת בית המדרש לרבנים באמריקה (מוטו בית המדרש הוא "והסנה איננו אוכל"), הכנסייה של סקוטלנד והסנה, חברה ישראלית לביטוח.
בפורטו שבפורטוגל אנדרטה המנציחה את קורבנם ושרידותם של האנוסים של פורטוגל.
האנדרטה מדמה את האנוסים לסנה כאשר האש הבוערת היא המשל לאינקויזיציה ואילו המשך המשפט: "הסנה הבוער באש אך אינו אוכל", ממחיש את הישרדות היהדות על אף הפרעות והאונס האינקויזיציוני.
הסנדק חלק שני הוא סרט גנגסטרים אמריקאי משנת 1974, אותו ביים פרנסיס פורד קופולה, בכיכובם של אל פצ'ינו ורוברט דה נירו.
הסרט מהווה גם המשך וגם פריקוול לסרט "הסנדק", ומציג את המשך עלילות משפחת קורליאונה, ואת עלייתו של ויטו קורליאונה הצעיר לעמדת כוח של ראש משפחת מאפיה.
הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אוסקר שונים, וזכה בשישה, בהם פרס הסרט הטוב ביותר והפרס לשחקן המשנה הטוב ביותר עבור הופעתו של רוברט דה נירו.
הסרט נפתח בהלווייתו של אביו של ויטו הצעיר, אנטוניו אנדוליני, שנרצח על ידי אנשיו של דון צ'יצ'י, איש המאפיה המקומי בעיירה קורליאונה שבסיציליה בשנת 1901. במהלך ההלוויה נרצח גם אחיו הבוגר של ויטו, שנשבע לנקום בצ'יצ'י.
אמו של ויטו מתחננת שיחוס על בנה הצעיר, וכשצ'יצ'י מסרב מקריבה עצמה כדי שיוכל להימלט.
חרף איומיו של הדון, אנשי העיירה עוזרים לוויטו לעלות על אונייה היוצאת לניו יורק.
פקיד באליס איילנד מבלבל את שם משפחתו של הילד עם מקום מוצאו, ורושם את שמו כ"ויטו קורליאונה".
ב-1958, במהלך מסיבה החוגגת את טקס המיסה הראשון של בנו באחוזת המשפחה שבאגם טאהו, נבדה, נפגש מייקל קורליאונה, בנו של ויטו וראש משפחת קורליאונה עם הסנטור פט גירי.
גירי המושחת דורש מחיר מוגזם עבור רישיון הימורים חדש ו-5% מרווחי משפחת קורליאונה בכל חודש, והצעת הנגד של מייקל היא "כלום...
אפילו לא האגרה עבור הרישיון, שאשמח אם תשלם באופן אישי".
מייקל נפגש גם עם ג'וני אולה, עוזרו של הגנגסטר היהודי היימן רות', שתומך במעברה של משפחת קורליאונה לתעשיית ההימורים, ועם פרנק פנטאנג'לי, שהחליף את הקאפו פיטר קלמנצה לאחר מותו, והסתכסך עם האחים רוזטו, המקורבים לרות'.
לאחר שמייקל אסר על פנטאנג'לי להרוג את האחים רוזטו כדי לא להפריע לעסקיו עם רות', פנטאנג'לי אומר למייקל שאמנם שאביו עבד וכיבד את היימן רות', אך מעולם לא סמך עליו.
לאחר מכן, כשמייקל מתכונן לשינה, הוא ואשתו קיי ניצלים מניסיון חיסול בחדר השינה שלהם.
מייקל מספר לטום הייגן, אחיו המאומץ, שניסיון החיסול נעזר באדם קרוב לו, ושלכן הוא צריך לרדת למחתרת, ובוטח בהייגן לנהל את עסקי המשפחה.
ב-1917, ויטו קורליאונה בן ה-25, כעת נשוי ובעל ילד אחד, עובד במכולת בניו יורק עם חברו ג'נקו אבנדנדו.
על השכונה בה הוא מתגורר מטיל אימה דון פאנוצ'י, מאפיונר הגובה דמי חסות.
בלילה אחד, שכנו של ויטו, קלמנצה, מבקש ממנו להסתיר בביתו אקדחים, וכדי להחזיר את הטובה לוקח את ויטו לדירה מהודרת בה הם מבצעים את פשעם הראשון יחדיו, גנבת שטיח יקר.
מייקל נפגש עם היימן רות' בביתו שבמיאמי ומודיע לו שהוא מאמין כי פרנק פנטאנג'לי עומד מאחורי ההתנקשות בו, ושפנטאנג'לי ישלם על כך.
בברוקלין, מייקל מספר לפנטאנג'לי שהוא יודע שרות' הוא מזמין ההתנקשות האמיתי, ושפנטאנג'לי צריך לשתף פעולה עם האחים רוזטו כדי לא לעורר את חשד רות'.
כשפנטאנג'לי נפגש עם האחים רוזטו, הם אומרים לו ש"מייקל קורליאונה מוסר שלום", ומבקשים לחנוק אותו, אך כששוטר נכנס למקום פגישתם מצליחים פנטאנג'לי ושומר ראשו להימלט.
בנבדה מגיע טום הייגן לאחד מבתי הבושת שאחיו פרדו מנהל, כדי לפגוש את הסנטור פט גירי, המעורב במותה של זונה איתה שכב.
הייגן מבטיח "לטפל בבעיה" בתנאי שגירי ישמור על "ידידות" עם משפחת הפשע.
אירוע זה כנראה בוים על ידי המשפחה, כדי להכריח את שיתוף הפעולה של גירי.
מייקל נפגש עם רות' בהוואנה כשהרודן פולחנסיו בטיסטה מחזר אחר השקעות אמריקניות במדינתו, ולוחמי גרילה מבקשים להפיל את ממשלתו.
במסיבת יום הולדתו של רות', מייקל, שחזה במורד מבצע פיגוע התאבדות כדי להרוג שוטר, מציין כי ייתכן מצב בו לוחמי הגרילה ינצחו במאבקם.
הערה זו מובילה את רות' להעיר כי עוד לא קיבל את 2 מיליון הדולר שהיה צריך לקבל במסגרת ההסכם ביניהם.
אחיו של מייקל, פרדו, מגיע להוואנה עם הכסף, ונפגש עם מייקל.
מייקל שואל אותו על היימן רות', ומכריז כי רות', שניסה להתנקש בו, "לעולם לא יראה את השנה החדשה".
במקום למסור לרות' את הכסף, מייקל שואל אותו מי הורה על רצח פנטאנג'לי.
רות' מודיע לו בכעס שהוא מעולם לא שאל מי הורה על רצח חברו הקרוב מו גרין, שמייקל ניצח על הריגתו בסוף הסרט הקודם, מכיוון ש"לא היה לזה שום קשר לעסקים".
מייקל מבקש מפרדו, המכיר את הוואנה היטב, לבדר את גירי ובכירים אמריקאיים נוספים.
לאחר מכן, במהלך מופע חשפנות, פרדו השיכור אומר שג'וני אולה הכיר לו את המקום, לאחר שלפני כן טען שמעולם לא פגש בו לפני כן.
מייקל מבחין בכך, ומבין כי פרדו הוא הבוגד במשפחתו.
מייקל שולח את שומר ראשו להרוג את רות'.
שומר הראש מצליח לחסל את ג'וני אולה, אך רות' אינו לבד והוא מועבר לבית חולים עקב מצבו הבריאותי המדרדר; הוא עוקב אחריו לבית החולים, ומנסה לחנוק אותו במיטתו עם כרית, אך שוטר מפתיע אותו לפני שהוא מספיק לסיים את מלאכתו ויורה בו למוות.
במסיבת ליל השנה החדשה של בטיסטה מנשק מייקל את אחיו, ואז אומר לו כי הוא יודע שהוא בגד בו, ושהוא "שבר את ליבו".
במסיבה מודיע בטיסטה שהוא מתפטר עקב ניצחון המורדים, ואורחיו הרבים נסים על נפשם.
מייקל חוזר ללאס וגאס, בה מודיע לו הייגן שרות' נמלט מקובה וחזר לביתו, שפרדו כנראה מסתתר בניו יורק ושקיי, אשתו של מייקל, עברה הפלה טבעית.
ב-1921, דון פאנוצ'י, המודע לשותפות בין ויטו, קלמנצה וסאל טסיו דורש מהשלושה אחוזים מפשעיהם.
קלמנצה וטסיו מסכימים, אך ויטו מבקש מחבריו לסמוך עליו שישכנע את פאנוצ'י לקבל פחות כסף, ואכן מצליח לשכנעו לקבל שישית ממה שדרש.
באותו היום, במהלך חגיגה שכונתית הורג ויטו את פאנוצ'י.
עורכת ועדה של הסנאט, בה חבר הסנטור גירי, חקירה בנושא משפחת קורליאונה.
הוועדה חוקרת את וילי צ'יצ'י, שומר ראשו של פנטאנג'לי, אך אין ביכולתו להרשיע את קורליאונה מכיוון שמעולם לא קיבל פקודות ישירות מפיו.
בהיעדרו של פאנוצ'י, כוחו של ויטו עולה והוא מתחיל לתווך בסכסוכי התושבים, ופועל מתוך חברת ג'נקו לייבוא שמן זית, הנקראת אחר חברו ג'נקו אבנדנדו ומשמשת כחברת קש עבור ארגונו.
כשמייקל מופיע בפני הוועדה, הוא מציע לה למצוא עד שיאשר את האישומים נגדו, ויו"ר הוועדה מבטיח עד שיקיים תנאי זה.
מייקל מגלה שהעד הוא פרנק פנטאנג'לי, בהתאם לתוכניתו של רות'.
פרדו נמצא וחזר לנבדה, ומסביר לאחיו כי המניע לבגידתו היה מינויו של מייקל הצעיר ממנו כראש המשפחה, ושלא ידע שרות' מתכנן להרוג את מייקל.
מייקל מבקש מהמתנקש אל נרי לדאוג שאחיו יישאר בחיים עד מותה של אמו.
הוועדה של הסנאט מזמינה את פרנק פנטאנג'לי להעיד כנגד מייקל, אולם בזמן שהוא מתכונן למתן העדות, הוא מבחין במייקל נכנס לאולם בלווית אחיו של פרנק, אשר הגיע מאיטליה.
לאור זאת, פרנק משיב בשלילה על דוכן העדים לכל ההאשמות של חברי הוועדה כנגד מייקל.
הוועדה מתפזרת ללא כתב אישום כנגד מייקל.
בחדרו במלון, מודיעה קיי למייקל שהיא וילדיהם עוזבים אותו.
בין בני הזוג מתפתח ויכוח חריף, במהלכו קיי מספרת למייקל שלא עברה הפלה טבעית, אלא הפלה מלאכותית וזאת מכיוון שלא רצתה ללדת למייקל עוד ילדים.
בתגובה מייקל מכה את קיי, ומודיע לה שהיא לא תיקח ממנו את ילדיו.
ויטו קורליאונה, שהוא עכשיו דון בעצמו, מגיע לביקור מולדת במולדתו סיציליה.
הוא מבקר את דון צ'יצ'יו, שהרג בעבר את כל בני משפחתו, ולאחר שהוא מספר לו את זהותו האמיתית, הוא דוקר אותו למוות וכך סוגר איתו חשבון, ונמלט.
לאחר מכן הוא מתקבל כפטרון עיר ילדותו, בזמן שהוא מחזיק את מייקל בידיו.
בחזרה בהווה, מתה אמם של מייקל, פרדו וקוני.
מייקל מסרב לפגוש את אחיו פרדו, אולם מסכים להיפגש עם אחותו קוני.
בפגישתם מתברר שקיי אמנם עזבה אותו, אך הותירה בידיו את שני ילדיהם.
קוני מתחננת בפניו שיסלח לפרדו.
היא מכירה בסמכותו כראש המשפחה, ומנשקת את טבעתו.
לרגע נראה שמייקל מוחל לפרדו כאשר הוא יוצא לפגוש את אחיו, אולם בזמן שהם מתחבקים, מייקל מסמן בעיניו לאל נרי המתנקש כי הגיעה השעה לסגור חשבון עם פרדו.
בזמן שפרדו משחק בחוץ עם בנו של מייקל, בתוך הבית מתכנסת שיחה בין מייקל ויועציו על עתידו של רות' - שעתה הוא נמלט מפני החוק.
מייקל מתכנן להתנקש בחיי רות', אך טום הייגן מזהיר אותו שהדבר אינו אפשרי.
מייקל בתגובה מצהיר כי "אם יש דבר שההיסטוריה לימדה אותנו, הוא שאפשר להרוג כל אחד".
בזמן שהוא אומר זאת, הוא אוכל תפוז, כשם שמספר דמויות בטרילוגיה אוכלות תפוז כשהמוות מרחף מעל ראשיהן (ויטו קורליאונה למשל, רוכש תפוזים לפני שבוצע הניסיון להתנקש בחייו, כמו כן דקות לפני מותו בסרט הראשון הוא משחק עם בנו של מייקל כשקליפת תפוז בפיו).
מייקל, איש פגוע ובודד, מחליט לבדוק את נאמנותו של טום.
הוא מבקש ממנו לבקר את פרנק פנטאנג'לי שמרצה מאסר בכלא.
בפגישתם, טום מציע לדאוג למשפחתו של פרנק תמורת התאבדותו, כפי שפעלו קושרי קשר נגד הקיסר בימי האימפריה הרומית.
קיי מגיעה בחסות קוני לבקר את ילדיה בביתו של מייקל, ללא ידיעתו.
כשמייקל חוזר הביתה היא נאלצת להסתלק, אך לא מספיקה לעשות זאת לפני שמייקל מבחין בה.
מייקל סוגר את דלת הבית בפניה, בדומה לאופן שבו הסתיים הסרט הראשון (אז סוגרים יועציו של מייקל את הדלת בפניה).
לבסוף, מייקל משיג את כל "מבוקשו", כאשר רות' נרצח בזמן שהוא חוזר לארצות הברית, פרנק פנטאנג'לי מתאבד באמבטיה, ואחיו פרדו נרצח על ידי אל נרי בזמן שהם יוצאים למסע דיג סמוך לבית משפחת קורליאונה.
מייקל - בשיא כוחו, נותר מבודד.
הסרט מסתיים בסצנה מתקופת מלחמת העולם השנייה - ארוחה משפחתית של האחים למשפחת קורליאונה, שעה שסאני מציג את קרלו (בעלה לעתיד של קוני) בפני שאר האחים.
באותה ארוחה, מייקל מספר לסאני שהוא התגייס לחיל הנחתים האמריקני, וזאת לנוכח פניהם ההמומות של המשפחה.
בזמן ששאר בני המשפחה יוצאים לברך את ויטו לרגל יום הולדתו, מייקל נשאר לבד בחדר האוכל, כפי שהוא לבד בתמונה האחרונה בסרט, ישוב בכיסא.
אל פצ'ינו - מייקל קורליאונה
רוברט דובאל - טום הייגן
דיאן קיטון - קיי אדמס-קורליאונה
רוברט דה נירו - ויטו קורליאונה
ג'ון קאזאלה - פרדריקו "פרדו" קורליאונה
טליה שייר - קוני קורליאונה
לי סטרסברג - היימן רוט
מייקל גאצו - פרנק פנטאנג'לי
ספראדלין - סנטור פט גירי
ריצ'רד ברייט - אל נירו
גסטון מושין - דון פאנוצ'י
טום רוסקי - רוקו למפון
ברונו קירבי - פיטר קלמנצה
פרנק סיברו - ג'נקו אבנדנדו
פרנצ'סקה דה סאפיו - קרמלה קורליאונה (בצעירותה)
מורגנה קינג - קרמלה קורליאונה
מריאנה היל - דיאנה קורליאונה
לאופולדו טריאסטה - סיניור רוברטו
דומיניק קיינסה - ג'וני אולה
אמריגו טוט - שומר הראש של מייקל
טרוי דונהיו - מרלה ג'ונסון
ג'ון אפראה - סלבטורה טסיו הצעיר
ג'ו ספינל - ווילי צ'יצ'י
אבי ויגודה - סלבטורה טסיו
הארי דין סטנטון - סוכן FBI
דני איילו - טוני רוסאטו
הפרסמקבל (י) הפרסתוצאההערותפרס אוסקר לסרט הטוב ביותרפרנסיס פורד קופולה, גריי פרדריקסון, פרד רוסזכייהסרט-ההמשך הראשון שזכה באוסקר אי פעםפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותראל פצ'ינו על תפקידו כמייקל קורליאונהמועמדותפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותררוברט דה-נירו על תפקידו כויטו קורליאונהזכייהדה נירו עצמו לא הגיע לטקס - קופולה קיבל את הפרס בשמומייקל ו.
גאזו, על תפקידו כפרנקי פנטאנג'לימועמדותלי סטרסברג על תפקידו כהיימן רוטמועמדותפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותרטליה שייר על תפקידה כקוני קורליאונהמועמדותפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותרפרנסיס פורד קופולהזכייהפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותרפרנסיס פורד קופולה, מריו פוזוזכייהפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותרדין טבולריס, אנג'לו פ.
הסנדק חלק שלישי (The Godfather Part III) הוא סרט גנגסטרים אמריקאי משנת 1990 אותו ביים פרנסיס פורד קופולה, בכיכובם של אל פצ'ינו ואנדי גרסיה.
זהו סרט המשך לסרטים "הסנדק" ו"הסנדק חלק שני".
עלילת הסרט מספרת על האירועים במשפחת הפשע של קורליאונה בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80, וקושרת אותם לאירועים ידועים, כגון מותו של האפיפיור יוחנן פאולוס הראשון.
הסרט סגר את הסאגה שהחלה עם הסרט הראשון (1972) ונמשכה בחלק השני (1974) בטרילוגיה.
קופולה אמר בריאיון שעשה את הסרט ממניעים כספיים אך בסופו של דבר הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר (בהם לסרט הטוב ביותר) ולשבעה פרסי גלובוס הזהב.
הוא לא זכה באף אחד מהם.
בשנת 1979, מייקל קורליאונה מתקרב לגיל 60 והוא בשיא כוחו עם עלייה אכזרית לשלטון (רציחת אחיו פרדו בסרט הקודם הוזכרה פעם נוספת בסרט זה).
כעת, הוא אינו מתעסק בענייני המאפיה אשר אותם השאיר לאחיינו וינסנט, ומשתמש בעושרו העצום וכוחו הרב במטרה לטהר את המוניטין שלו באמצעות מספר רב של מעשי צדקה.
מייקל וקיי כבר התגרשו בשנת 1960, ומשמורת הילדים (אנתוני ומרי) ניתנה לקיי.
עלילת הסרט מתמקדת בשני תהליכים: התהליך הראשון הוא קשרי הפשע בין משפחת קורליאונה לבין הכנסייה הקתולית ומוסדותיה - קשרים המגיעים עד האפיפיור עצמו.
התהליך השני קורה בתוך המשפחה עצמה: מרי, בתו של מייקל קרובה אליו ועוזרת לו רבות לנהל את המשפחה (אך לא מעורבת בעשייה הפלילית של המאפיה).
לעומתה, אנתוני עסוק בקריירה המוזיקלית שלו, ואינו רוצה להתקרב לעסקים השחורים של משפחתו.
המנהל הפלילי של המשפחה הוא וינסנט, בנו של סאני ואחיינו של מייקל, אשר מנהל רומן עם בת דודתו מרי בניגוד לרצונו של מייקל, אשר מנסה להפריד ביניהם במהלך הסרט.
בסוף הסרט, לאחר שמשפחת קורליאונה יוצאת מקונצרט חשוב של אנתוני בסיציליה (הגעת מייקל לקונצרט מראה את הסכמתו לקריירה המוזיקלית של בנו, והוא מבין בצער כי בנו לא יירש אותו בניהול המשפחה), מגיח מתנקש במטרה לחסל את מייקל.
המתנקש פוצע את מייקל ויורה בטעות במרי, והיא מתה.
אחרי רציחתה של מרי, הוא נזכר ברגעים שהיו לו עימה.
בסצנה האחרונה בסרט, מייקל הקשיש יושב בודד על כיסא בכפר בסיציליה.
הוא אוחז תפוז (מוטיב למוות עוד מהסרט הראשון), שנשמט מידו כאשר הוא מתמוטט ומת, ובכך מסתיימת הטרילוגיה (בגרסה הערוכה של הסרט, שפורסמה בשנת 2020 בשם "הסנדק: קודה - מותו של מייקל קורלאונה", סצנה זו שונתה כך שבסופה לא רואים את מותו של מייקל).
לאורך הסרט, מייקל נזכר בכל הנשים שאיבד בחייו - קיי, שהתגרשה ממנו, ואפולוניה, אשתו הראשונה שאיתה התחתן בסיציליה ומתה בחיסול שנועד לו, כמו מרי, בתו.
מייקל מכה על חטאיו כמה פעמים בסרט (לפני כומר ולפני אחותו), וכן בעצם הכתרת וינסנט כיורשו, וקבלת הקריירה של בנו.
אל פצ'ינו - מייקל קורליאונה.
ראש המשפחה והדמות הראשית בסרט (ואף בטרילוגיה כולה).
מת בסוף הסרט (בגרסתו המקורית).
אנדי גרסיה - וינסנט קורליאונה.
בנו של סאני קורליאונה שנולד אחרי חיסולו.
מדובר רבות בסרט כי וינסנט דומה לאביו באופיו - שניהם חמי מזג.
מנהל רומן עם בת דודתו עד שמייקל מפריד ביניהם.
דיאן קיטון - קיי אדמס-קורליאונה.
אחותו של מייקל אשר בסרט זה לראשונה מעורבת בתהליכים השחורים שבמשפחה והיא אף מחסלת את דון אלטובלו, אחד מאויביי המשפחה.
סופיה קופולה (בתו של פרנסיס) - מרי קורליאונה.
בתו של מייקל אשר מנהלת את העניינים הכלכלים החוקיים של המשפחה ואת מפעלי הצדקה הרבים.
ראף ואלונה - הקרדינל למברטו.
שלא כמו קודמיו, הסנדק החלק השלישי קיבל תגובות מעורבות מהמבקרים.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל תגובות מעורבות עם דירוג של 67%, המבוסס על ביקורות של 57 מבקרים.
באתר Metacritic אשר מקצה דירוג מתוך 100, הסרט קיבל ציון ממוצע של 60, המבוסס על 19 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
אחת הביקורות הנפוצות על הסרט היו על משחקה של סופיה קופולה.
בסקירתו, מבקר הקולנוע רוג'ר איברט, אמר כי "אפילו לא ניתן להבין את הסרט הזה בלי להכיר את שני הראשונים".
עם זאת, איברט כתב ביקורת נלהבת, העניק לסרט שלושה וחצי כוכבים, דירוג טוב יותר ממה שהוא נתן לחלק השני שבסדרה בסקירתו הקודמת.
בשנת 2008 חידש את הדירוג שלו, שבו נתן 4 כוכבים לסרט השני בטרילוגיה וכלל אותו ברשימה של הסרטים הגדולים לדעתו, אבל לא כלל את החלק השלישי ברשימה.
כמו כן, הגן על הליהוק של סופיה קופולה, וטען כי היא מביאה איכות משלה ופשטות אל משפחת קורליאונה.
עמיתו של איברט, ג'ין סיסקל, שיבח את הסרט וציין אותו ברשימה של עשרת הסרטים הטובים ביותר של 1990 (במקום העשירי).
סיסקל הודה כי הסוף היה החלק החלש ביותר של הסרט, וטען כי האיפור של אל פצ'ינו גרוע מאוד.
בנוסף, העביר ביקורת על משחקה של קופולה בסרט.
לאונרד מלטין, נתן לסרט שלושה מתוך ארבעה כוכבים, וציין כי הסרט "מסופר בצורה וירטואוזית", אבל ליהוק סופיה קופולה היה "פגם כמעט-קטלני".
בעקבות התגובות לפרק השלישי, קופולה ציין כי תוכנן פרק רביעי לסדרה, אך מריו פוזו נפטר לפני שהוא וקופולה הספיקו לכתוב פרק חדש.
לפי קופולה, העלילה בסרט הרביעי הייתה אמורה להיות דומה לעלילה בסרט השני: רוברט דה נירו יחזור וישחק את תפקיד ויטו קורליאונה בעליית כוחו בשנות ה-30, יחד עם בנו סנטינו קורליאונה הצעיר.
הסיפור השני בסרט היה אמור להתרחש במהלך שנות ה-80 שבו אנדי גרסיה ימשיך את תפקידו כווינסנט קורליאונה, רדוף על ידי מותה של בת דודתו האהובה מרי, אשר מוביל את עסקי המשפחה ומנהל מלחמה הרסנית בת עשר שנים, בה מאבד את כבוד המשפחה ועסקיה.
בסוף הסרט הרביעי הייתה אמורה להיות סצנה שבה וינסנט מת כמו מייקל.
אנדי גרסיה טען כי סרט שכזה היה קרוב מאוד לכדי הפקה.
למרות שהתגובות לסרט היו מעורבות מאוד, הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר כולל לסרט הטוב ביותר, לבמאי, לשחקן המשנה (עבור משחקו של אנדי גרסיה), לצילום, לעריכה, לשיר המקורי ולעיצוב האומנותי.
חלק זה הוא הסרט היחידי בסדרה בו אל פצ'ינו לא היה מועמד לאוסקר על משחקו.
זהו הסרט היחידי בטרילוגיה שלא זכה בשום אוסקר.
מאידך, הסרט היה מועמד לשני פרסי פטל הזהב - "שחקנית המשנה הגרועה ביותר" ו"הכוכב/ת החדש/ה הגרוע/ה ביותר" שניהם לסופיה קופולה ובשניהם, היא גם "זכתה".
כמו כן, הסרט היחידי בסדרה שלא נשמר בספריית הקונגרס.
הסֶנוֹטאף של לונדון , נקראת לרוב בקיצור: הסנוטאף ; Kenos – ריק, Taphos – קבר) היא האנדרטה המרכזית לזכר חללי מלחמותיה של בריטניה, הניצבת בדרך וייטהול שבלונדון.
זוהי האנדרטה הידועה ביותר בין האנדרטות מעיצוב זה בעולם המודרני.
הסנוטאף ניצבת מול בניין משרד החוץ הבריטי בדרך וייטהול, בתווך שבין נתיבי התנועה שבכביש.
היא בנויה מאבן גיר (Portland Stone).
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל סר אדווין לצ'נס כאנדרטה לחלליה של בריטניה במלחמת העולם הראשונה.
היא נבנתה בין השנים 1919–1920 והחליפה אנדרטה זהה, שהייתה עשויה מעץ וגבס, ואשר הוקמה ב-1919 לקראת מצעד הניצחון של מדינות ההסכמה לאחר המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה הסנוטאף לאנדרטה המרכזית לחללי מלחמותיה של בריטניה במאה העשרים.
פאותיה של הסנוטאף אינן אנכיות, אלא היא בנויה משלבים אופקיים מדורגים המקנים לה חתך אלכסוני.
היא ניצבת על גבי במה בת שלוש מדרגות.
זרים חרותים מאבן הוצמדו לשתי הפאות הצרות של הסנוטאף.
הקישוטים היחידים באבן פרט להם הם הכתובת החרותה על כל אחת מפאות אלו – "המתים עטורי התהילה" (The Glorious Dead).
ביטוי זה הוצע על ידי הסופר רודיארד קיפלינג, שבנו היה בין הנופלים במלחמת העולם הראשונה.
לשתי פאותיה הרחבות של הסנוטאף מוצמדים תרנים ועליהם דגלי בד שונים, שהוחלפו עם השנים מספר פעמים.
הדגלים שהיו צמודים לה ב-2007 היו של הצבא הבריטי, חיל האוויר המלכותי, הצי המלכותי וצי הסוחר הבריטי.
לוטיינס הציע בעת תכנון הסנוטאף שדגלים ייחרתו באבן הסנוטאף עצמה, אך הצעתו זו לא נתקבלה.
על פי המסורת מתקיים לרגלי הסנוטאף טקס האזכרה הממלכתי לחללי המלחמות של בריטניה, הנערך מדי שנה ביום הזיכרון, יום א' השני של חודש נובמבר.
אנשי צבא ושוטרים במדים מחויבים בהצדעה לסנוטאף בעת עברם לידה.
נטען שבעת הלוויית הנסיכה דיאנה ב-1997 נמנע החייל שנהג בכרכרה שהובילה את ארונה מהצדעה כלשהי – גם לא למלכה – אך הצדיע לסנוטאף כאשר עברה הכרכרה לידה.
העתק של הסנוטאף נמצא בעיר קוקסטאון בצפון אירלנד.
בעיר מנצ'סטר שבאנגליה מוצבת אנדרטה הדומה לה עד מאוד – גם היא פרי תכנונו של לוטיינס.
סנוטאף דומה מוצבת ליד מוזיאון הזיכרון למלחמה בעיר אוקלנד שבניו זילנד, וכן באי הונג קונג ובאי ברמודה.
האנדרטה המוצבת בכיכר אלנבי שבירושלים דומה בצורתה במידת מה לסנוטאף של לונדון.
סנדק או כפי שהוא מוכר בישראל בשם הסנדק הוא קוקטייל מפורסם.
הקוקטייל מורכב מ 35 מ"ל ויסקי סקוטי ו 35 מ"ל אמרטו.
את המרכיבים מוזגים לתוך כוס אולד פאשן עם קרח במזיגה ישירה.
אין מידע מדויק בקשר למקורו של הקוקטייל הזה, הסברה שיש קשר בין הקוקטייל הזה לבין הסרט הסנדק אינה מבוססת.
מלבד היות התסריטאי מריו פוזו איטלקי ואמרטו הוא המשקה הלאומי של איטליה, אין קשר נוסף עליו ניתן להצביע.
הסנטרי הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור שהופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Sentry #1 מספטמבר 2000 ונוצרה על ידי הכותב פול ג'נקינס והמאייר ג'יי לי.
הסנטרי הוא האלטר אגו של רוברט ריינולדס, אדם רגיל ומכור לסמים שלקראת סוף שנות ה-40 של המאה ה-20 פרץ למעבדה וגילה נסיוב מיוחד של נוסחת סופר-חייל, הדוחק במולקולות שלו אל מעבר לגבולות הזמן.
הוא הופך לאדם על-אנושי בעל כוח אנרגטי של מיליוני שמשות מתפוצצות.
זאת ועוד, הנבל מאסטרמיינד נטע במחשבתו של ריינולדס וירוס היוצר אשליות של "הריק" (The Void), כוח שלילי ומנוגד המסוגל לעטות כל צורה שיחפוץ.
ריינולדס נלחם מלחמה פנימית אינסופית נגד "הריק", שמאיים לכלות אותו ואת כדור הארץ.
באירועי מלחמת האזרחים של יקום מארוול, ריינולדס מצדד בעמדתו של טוני סטארק, התומך בחוק רישום העל-אנושיים.
הוא מגויס לקבוצת האוונג'רס העוצמתיים של סטארק, וקפטן מארוול מציעה את עזרתה לבעיותיו המנטליות.
לאחר אירועי "פלישה סודית" ובמהלך "שלטון אפל", ריינולדס מצטרף לקבוצת האוונג'רס האפלים של נורמן אוסבורן.
באירועי "מצור", הריק משתלט על ריינולדס, שבייאושו הרב מתחנן בפני חברי האוונג'רס להרוג אותו, והוא אכן נהרג בידי תור.
במיתוג מחדש "מארוול עכשיו!" של שנת 2012, הסנטרי מוחזר לחיים בידי תאומי אפוקליפס כדי לשמש כחבר בקבוצת פרשי אפוקליפס החדשים.
דמותו של הסנטרי הופיעה בהופעת הבכורה שלה בסרט היקום הקולנועי של מארוול "ת'אנדרבולטס*", בגילומו של לואיס פולמן, שישוב לגלם את הדמות בסרט "Avengers: Doomsday".
הסנה הבוער הוא פסל מאת הפסל דוד פלומבו שמשמש כאנדרטה לזכר חללי מערכות ישראל בכניסה לרחבת משכן הכנסת בירושלים.
בראשית שנות החמישים עמדה על סדר היום של ההנצחה הרשמית במדינת ישראל תוכנית להקמת אנדרטת החייל האלמוני בקריית הממשלה בירושלים.
הדבר היה חלק מתוכנית הקמת תשע אנדרטאות ממלכתיות לזכר מלחמת העצמאות- אחת בקריית הממשלה ועוד שמונה באתרי קרבות ברחבי הארץ.
האנדרטה הייתה אמורה להיות מוצבת ברחבת מסדרים בין משכן הכנסת לבית הנשיא (שתוכנן במקור בקריית הממשלה).
לבסוף הוחלט לחכות עם הקמת האנדרטה עד לסיום התכנון הסופי של האזור והתכנון ירד מסדר היום.
בשנת 1966 נחנך משכן הכנסת, דוד פלומבו (שתכנן גם את שערי הכניסה לכנסת) התבקש ותרם את פסלו "הסנה הבוער" למטרת הנצחת הנופלים במלחמת העצמאות.
הפסל הוצב על בסיס אבני בזלת גדולות בכניסה לבניין.
בשנת 1971, לאחר שנדחתה הצעתה של הפסלת בתיה לישנסקי להקמת אנדרטה לנופלים ברחבת הכנסת, הוחלט להסב את "הסנה הבוער" לאנדרטה לכלל הנופלים במערכות ישראל.
בפסל הועלתה אש תמיד ונוספה לבסיסו אבן בהירה שעליה נחקקו המילים שלקוחות משירה של לאה גולדברג "העץ".
בשנות הצבתו בכניסה למשכן שימש להנחת זרים על ידי ראשי מדינות וראשי פרלמנטים זרים כשהם מלווים באנשי משמר הכנסת.
דבר זה נהוג בעולם ביחס לאנדרטאות לחייל האלמוני.
בשנת 2007 בוצע שיפוץ מקיף ברחבת הכנסת ו"הסנה הבוער" הוחלף באנדרטת אש תמיד חדשה בתכנון זליג סגל.
הפסל עבר אל מחוץ לרחבת הכנסת והוא מוצב לצד שערי פלומבו מימין לכניסה החדשה לרחבה.
בתרמודינמיקה, הַסָּעָה (בלועזית: קוֹנְבֶקְצְיָה) היא תנועה של אוסף או צביר של מולקולות, בתוך זורמים (נוזלים או גזים) או ראידים, באמצעות אדבקציה או דיפוזיה (פעפוע), או שניהם.
הסעת מסה אינה יכולה להתקיים בתוך מוצקים, כיוון שאין בהם זרימה או תהליכי דיפוזיה משמעותיים.
דיפוזיה של חום יכולה להתקיים במוצקים, אך זוהי הולכה ולא הסעה.
ניתן להדגים תהליכי הסעה באמצעות מיקום מקור חום (כגון, מבער בונזן) בצידה של כוס נוזל, והתבוננות בשינויי הטמפרטורה בכוס, הנגרמים כתוצאה מתנועת הנוזל מאזורים חמים לאזורים קרים; מנגנון זה הוא אחד המנגנונים המרכזיים האחראים למעבר חום בכוכבים.
מעבר חום בהסעה הוא אחד ממנגנוני מעבר החום העיקריים בטבע והמנגנון העיקרי למעבר מסה בזורמים.
מעבר חום ומסה בהסעה מתרחשים באמצעות דיפוזיה (תנועה בראונית) ובאמצעות אדבקציה, כאשר חום או מסה מועברים באמצעות תנועת זרמים בסקלות גדולות יותר בתוך הזורם.
בהקשר של מעבר חום ומסה, המונח הסעה משמש לתיאור הסכום של מעבר באדבקציה ובדיפוזיה.
לעיתים המונח "הסעה" משמש לתיאור מעבר חום בהסעה, או אפילו למעבר חום בהסעה טבעית (בניגוד להסעה מאולצת).
הסעה יכולה להתרחש בזורמים בכל סקלה הגדולה ממספר אטומים בודדים.
ישנו מגוון רחב של נסיבות בהם מתעוררים הכוחות הדרושים לסוגים השונים של הסעה טבעית או מאולצת, המתוארים לעיל.
לרוב, הסעה מתעוררת בשל כוחות גוף הפועלים בתוך הזורם, כגון ציפה כבידתית, או כוחות משטחיים הפועלים בגבולות הזורם.
הגורמים להסעה מחולקים באופן גס ל"טבעיים" (הסעה טבעית או חופשית) ו"מאולצים" (הסעה מאולצת), למרות שקיימים מנגנונים נוספים.
הפרדה זו חשובה בעיקר במעבר חום בהסעה.
הסעה טבעית או הסעה חופשית נגרמת בשל הפרשי טמפרטורה המשפיעים על צפיפות הזורם, ובכך על כושר הציפה היחסי של הזורם.
אזורים "כבדים" בזורם (כלומר, צפופים ביחס לאזורים אחרים) ישקעו, בעוד שאזורים קלים (צפופים פחות) יצופו, וכך תיווצר תנועה בזורם.
כיוון שהסעה טבעית תלויה בכוחות הציפה, היא יכולה להתקיים אך ורק בנוכחות שדה כבידה.
דוגמה נפוצה להסעה טבעית היא עשן העולה מאש.
טמפרטורת העשן גבוהה ולכן צפיפותו נמוכה והוא צף באוויר.
דוגמה נוספת מתרחשת בסיר מים המתחמם על אש; המים בתחתית מתחממים מהר יותר מן המים בשכבות העליונות.
צפיפות המים בקרקעית הסיר יורדת עקב ההתפשטות התרמית והמים החמים צפים על פני הקרים בעוד המים הקרים והצפופים מהשכבות העליונות שוקעים.
המים הקרים ששקעו מתחממים בהמשך ועולים בתהליך דומה.
כך נוצרת תנועה רציפה של מים בסיר.
הסעה טבעית נוטה להתרחש בקצב מהיר במספר מצבים: כאשר הפרשי הצפיפות בין הזורמים, או בין שכבות הזורם, הם גבוהים; בנוכחות שדה גרביטציוני המתאפיין בתאוצה גבוהה; וכאשר המרחקים בתוך התווך, בין האזורים הכבדים לקלים, גדולים.
הסעה טבעית תתרחש בקצב נמוך יותר בנוכחות דיפוזיה חריפה (הגורמת לדיפוזיה של החום ובכך להפחתת גרדיאנט הטמפרטורות המניע את תהליך ההסעה הטבעית) או בנוזל בעל צמיגות גבוהה.
הפרשים בכושר הציפה של זורם עשויים להיגרם מסיבות שאינן גרדיאנט טמפרטורות.
במקרה כזה תנועת הזורם נקראת הסעה גרביטציונית .
כמו כן, כל סוגי ההסעה התלויים בהפרשי כושר הציפה בזורם, כולל הסעה טבעית, אינם יכולים להתרחש בשדות כבידה נמוכים (שדות מיקרו-כבידה), אלא דורשים שדה בו מופעלים כוחות כובד משמעותיים.
בהסעה מאולצת, המכונה גם אדבקציית חום, תנועת הזורם נובעת מכוחות משטחיים חיצוניים כגון מפוח או משאבה.
הסעה מאולצת משמשת לרוב ככלי להעלאת קצב מעבר חום.
סוגים רבים של ערבוב מנצלים הסעה מאולצת כדי לפזר חומר אחד בתוך חומר אחר.
הסעה מאולצת עשויה להיגרם גם כתוצר לוואי של תהליכים אחרים, כגון פעולת פרופלור בזורם או חימום אווירודינמי.
הסקה באמצעות רדיאטור, או חימום וקירור חלקי הגוף באמצעות מחזור הדם, הם דוגמאות נוספות לשימוש בהסעה מאולצת.
הסעה מאולצת עשויה להתרחש באמצעים טבעיים כגון חום אש הגורם להתפשטות האוויר ובכך לתנועתו.
בשדות של מיקרו-גרביטציה, זרימה שכזו, המניעה הסעה בכל הכיוונים, ודיפוזיה, הן הדרכים היחידות בהן אש מסוגלת למשוך חמצן טרי ולשמר תנועה בזורם.
גלי הדף הנגרמים מפיצוצים ומעבירים חום ומסה הם גם סוג נוסף של הסעה מאולצת.
למרות שהסעה מאולצת הנגרמת מהתפשטות גז בתנאי אפס כבידה, לא מזינה אש באופן יעיל כמו הסעה טבעית בשדה כבידה, קיימים סוגים של הסעה מאולצת מלאכותית היעילים בהרבה מהסעה טבעית, מאחר שאינם מוגבלים על ידי מנגנונים טבעיים.
לדוגמה, מאוורר בתנור בישול גורם לסירקולציה של אוויר חם המחמם את המזון באופן מהיר בהרבה מאשר ההסעה הטבעית שהייתה מתרחשת ללא נוכחות המאוורר.
הסעה גרביטציונית היא סוג של הסעה טבעית הנגרמת על ידי כוחות ציפה שמקורם בתכונות החומר ושאינם קשורים בטמפרטורה.
הרכב משתנה של הנוזל הוא אחד הגורמים האופייניים להסעה גרביטציונית.
אם התכונה המשתנה היא מפל ריכוזים, תהליך ההסעה מכונה "הסעה ריכוזית".
לדוגמה, הסעה גרביטציונית יכולה להיראות בפעפוע של מקור מלח יבש אל תוך אדמה רטובה עקב כוחות הציפה של מים מתוקים בתמיסת מלח.
מליחות משתנה במים ותכולת מים משתנה במסות אוויר הם גורמים נפוצים להסעה באוקיינוסים ובאטמוספירה אשר לא מערבים חום והשפעתם היא תוצר של הפרשי צפיפות הנובעים מהבדלים בהרכב הזורם.
הסעה המתרחשת באבקות וחומרים גרנולריים, המצויים במכלים החווים תנודות שצירן מקביל לכוח הכבידה.
הסעה זו נובעת מהשפעת התנודות על האבקות או הגרגרים באופן הבא.
כאשר המכל מאיץ כלפי מעלה, תחתית המכל דוחפת את כל תכולתו כלפי מעלה.
בניגוד לכך, כאשר המכל מאיץ כלפי מטה, צידי המכל דוחפים את החומר הסמוך אליהם כלפי מטה, באמצעות חיכוך, אך החומר המרוחק מהדפנות מושפע פחות.
סך התוצאה היא ערבוב איטי של החלקיקים כלפי מטה מהצדדים וכלפי מעלה מהמרכז.
אם המכל מכיל חלקיקים בגדלים שונים, האזורים הנעים כלפי מטה בצידי המכל יהיו לרוב צרים יותר מהחלקיקים האחרים במכל.
חלקיקים גדולים נוטים על כן להתמיין לחלק העליון של התערובת, בהסעה מסוג זה.
הסעה תרמומגנטית מתרחשת כאשר שדה מגנטי חיצוני מושרה על נוזל בעל תכונות פרומגנטיות (נוזל מגנטי).
בנוכחות גרדיאנט טמפרטורות נוצר כוח גוף מגנטי שאינו אחיד, הגורם לתנועה של הנוזל.
צורה זו של הסעה יכולה להיות שימושית במקרים בהם הסעה קונבנציונלית לא מסוגלת לספק קצב מעבר חום מספק.
לדוגמה, במכשירים בסקלות מיקרוניות המצויים בתנאי כבידה מופחתים.
נימיות היא תופעה בה זורם "זוחל" במעלה חלל צר כמו צינור דק או חומר נקבובי, כנגד כוח הכבידה.
התופעה מתרחשת בשל השפעת כוחות המשיכה הבין המולקולריים בין הנוזל למוצק המקיף אותו.
אם קוטר הצינור קטן מספיק, אז השילוב בין מתח הפנים וכוחות ההצמדות (אדהזיה) בין הזורם למכל ייגרמו לנוזל לטפס.
תופעת ההסעה מתוארת באמצעות משוואת ההסעה-דיפוזיה המכונה גם טרנספורט הסקלר הגנרי.
בצורתה הכללית ביותר משוואת ההסעה-דיפוזיה היא:
c הגודל הנידון (עבור מעבר מסה – ריכוז החומר המדובר, עבור מעבר חום – טמפרטורה).
זוהי פונקציה סקלרית בשלושה משתנים, כמספר הממדים.
D היא הדיפוזיביות (או מקדם הדיפוזוביות.
עבור מעבר מסה – דיפוזיביות מסה, עבור מעבר חום – דיפוזיביות תרמית)
המהירות הממוצעת שהגודל c מסיע.
לדוגמה, באדבקציה, c יכול להיות ריכוז המלח בנהר ובהתאם v יהיה מהירות של זרם המים.
דוגמה נוספת, c עשוי להיות ריכוז בועות באגם שקט ואז v יהיה מהירות הבועות הצפות כלפי מעלה.
R מייצג "מקורות" ו "בורות" של הגודל c.
לדוגמה, אם c מהווה ריכוז של חומר כלשהו, אז R>0 ייצג ראקציה כימית הגורמת להיווצרות של חומר זה ובאופן דומה R<0 ייצג ראקציה כימית הגורמת להרס חומר זה.
במעבר חום R>0 עשוי לייצג חום המיוצר על ידי חיכוך
מייצג גרדיאנט ואילו מייצג דיברגנץ
אגף שמאל של המשוואה מייצג את שינוי הגודל הנידון בזמן.
אגף ימין של המשוואה מכיל שלושה ביטויים
לדוגמה, אם הטמפרטורה או הריכוז נמוכים באזור מסוים (נניח מינימום מקומי של טמפרטורה או ריכוז), אזי חום או חומר יפעפעו מהסביבה כך שהטמפרטורה או הריכוז (בהתאם) יעלו.
באופן דומה, אם הטמפרטורה או הריכוז גבוהים באזור מסוים, אז חום או חומר יפעפעו הרחק מאזור זה ובהתאם הטמפרטורה או הריכוז ירדו.
סך הדיפוזיה פרופורציונלית ללפלסיאן הגודל הנמדד.
הביטוי השני מתאר אדבקציה, כלומר, מעבר של חום או חומר כתוצאה מזרימה.
קל יותר לדמיין את התופעה במונחי ריכוז, אך היא קיימת גם במעבר חום.
נדמיין אדם העומד על שפת נהר ומודד את ריכוז המלח בו.
אם בקצה העליון של הנהר יישפך פתאום דלי מלח שלם, מעט לאחר מכן האדם המודד ירגיש לפתע עליה חדה בריכוז המלח ולאחר מכן ירידה חדה, כיוון שהאזור בו המים מלוחים (כלומר, בהם ריכוז המלח גבוה) "חלף" על פני האדם.
הביטוי האחרון R מייצג יצירה או הרס של הגודל המשתנה.
לדוגמה, אם c הוא ריכוז של מולקולה, אז R ייצג יצירה או הרס של המולקולה כתוצאה מתגובה כימית.
R עשוי להיות פונקציה של c וכן של שאר הפרמטרים.
לעיתים, קיימים מספר גדלים שיצירה של אחד מהם באה על חשבון הרס של השני ולכל אחד מהם קיימת משוואת דיפוזיה-הסעה משלו.
לדוגמה, כאשר מתאן בוער, מלבד הרס של מתאן וחמצן, נוצרים במקביל גם אדי מים ופחמן דו-חמצני.
לכל אחת מהמולקולות הנ"ל קיימת משוואת דיפוזיה הסעה משלה והן מצומדות, כלומר, ריכוז החמצן יופיע במשוואת ריכוז הפחמן הדו-חמצני ולהפך.
מקרים אלו יש לפתור על כן באמצעות מערכת משוואות דיפרנציאליות בו זמנית.
במקרים רבים מקדם הדיפוזיביות קבוע ולא קיימים מקורות או בורות ושדה המהירות מתאר זרימה בלתי דחיסה (דיברגנץ שווה ל 0).
מקרה נפוץ נוסף הוא מצב מתמיד.
במצב זה אין שינוי בזמן, כלומר במצב זה המשוואה תפושט לכדי
כימות זרימה מאולצת אל מול טבעית
כאשר רוצים לבצע אנליזה במקרים בה קיימת הסעה מעורבת (טבעית ומאולצת יחד), יש לבחון כמה השפעה יש לגורמים חיצוניים כגון מהירות הזורם במשאבה וכמה השפעה יש להסה הטבעית במערכת.
נהוג להשוות בין מספר גרשוף לריבוע מספר ריינולדס, אשר כל אחד מצביע על כמה השפעה יש לכל אחד ממנגנוני ההסעה.
היחס ביניהם מצביע על המנגנון השולט; כאשר עבור ניתן להזניח את השפעות ההסעה הטבעית, ואילו עבור השפעות ההסעה המאולצת זניחות.
כאשר היחס הוא מסדר גודל של 1 יש להתחשב בהשפעת שני המנגנונים יחדיו.
הסנדק מוות או מלאך המוות הוא סיפור שלוקט על ידי האחים גרים, והוא מספר 44 במעשיות האחים גרים.
מאפיינים רבים בסיפור מזכירים את הסיפור "האדון הסנדק" המופיע גם הוא באסופה.
לאדם עני אחד היו שנים עשר ילדים והוא מתקשה מאוד לפרנסם.
כאשר נולד הילד השלושה עשר הוא אינו יודע מה לעשות.
הוא מחפש סנדק לבנו, האלוהים מציע את עצמו, אולם האיש דוחה אותו בטענה שהוא אינו הוגן כיוון שנותן את כל הכסף לעשירים.
לאחר מכן מגיע השטן ומציע את עצמו, אולם האיש דוחה אותו כיוון שהוא מרמה אנשים.
לאחר מכן מגיע המוות ומציע את עצמו, האיש מכריז שהוא אכן רוצה בו כיוון שהמוות הוגן ואינו מבדיל בין עשירים לעניים.
המוות מופיע ביום הטבילה כסנדק רגיל לכל דבר ולאחר מכן נעלם.
כאשר הנער מתבגר, מגיע אליו המוות ומציע לו הצעה: הוא יהפוך לרופא, ובכל פעם שהמוות יופיע למראשות המיטה יהיה עליו להעניק לחולה סם קסמים שיגרום לו להחלמה מהירה, אולם אם המוות יופיע למרגלות המיטה יהיה על הרופא לוותר ולהניח למוות לקחת אותו, וכך היה והנער הפך לרופא מפורסם.
פעם אחת המלך חלה והזמין את הרופא הצעיר, כאשר הגיע הרופא גילה את המוות למרגלות המיטה, אולם הוא החליט להפר את ההסכם, הוא הפך את המלך כך שהמוות היה בכיוון הראש, והשקה את המלך בסם הקסמים.
הסנדק הזועם מזהיר את הנער שבפעם הבאה שיעז לעשות דבר כזה יעניש אותו, אולם כאשר בת המלך היפה חולה גם היא, מכריז המלך שמי שירפא אותה יוכל להינשא לה.
הרופא הצעיר מפר את הבטחתו בפעם השנייה, הופך את הנסיכה ומשקה את החולה בסם.
המוות הזועם מוביל אותו למנהרה תת-קרקעית בה הוא מגלה אלפי נרות שעווה.
המוות מסביר שהנר מסמל את שארית חייו של האדם: לצעירים ישנו נר גדול, למבוגרים נר בינוני, ולזקנים נר קטן.
הנער מבקש לראות את הנר שלו, ומגלה שהנר קטן מאוד ועומד להיגמר.
הוא מבקש מהמוות לשים את הנר הקטן על נר גדול יותר כדי שיוכל להמשיך לחיות, המוות מסכים, אולם כאשר הוא מרים את הנר הקטן הוא מכבה אותו וגורם למותו של הרופא.
בסדרה היפנית אגדות האחים גרים, אחד הפרקים עוסק בסיפור סנדק המוות.
עלילת הפרק הראשון בסדרה סיפורי עמים (החייל והמוות), נכתב בהשראת הסיפור סנדק המוות
הסניגור הוא כתב עת משפטי אשר נוסד בשנת 1996, ויוצא לאור כירחון על ידי סקירה משפטית, חברת הוצאה לאור של ספרות משפטית, בשיתוף עם הסניגוריה הציבורית.