tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מקום זה הוא מקור השם גיהנום שניתן למקום שאליו, על פי האמונה, יגיעו החוטאים לאחר המוות.
הגיא מוזכר לראשונה בספר יהושע בחלק מתיאור גבולות נחלות השבטים יהודה ובנימין בעת חלוקתן.
נראה כי הגיא שימש כנקודת מוצא חשובה, שכן הוא מופיע רבות בתיאורים אלה: ; וכדומה.
גם בתיאור חלוקת הנחלות בימי נחמיה מופיע הגיא כסימן גבול: .
השם בן הנם אינו מפורש די צרכו, אך יש המשערים שהמקום הוא על שמו של אדם שהיו לו קרקעות באותו הגיא.
פרסומו המפוקפק של הגיא היה עקב היותו מקום עבודת המולך – פולחן עבודה זרה שהתקיים בזמנו של הנביא ירמיה, ערב חורבן הבית הראשון.
המקום היה קרוב יחסית לעיר ירושלים של אותם ימים, במרחק קצר מאוד מהחומה המערבית.
הנביא ירמיה, בנבאו על חורבן בית המקדש הראשון, מנבא כי למקום יקראו גיא ההריגה, לומר כי כל כך הרבה יהיו המתים בחורבן, עד שימלאו את גיא בן הנם במתים, אשר יהיו .
עד היום ניתן לראות מאות מערות קבורה, בעיקר מתקופת בית ראשון, בית שני ומהתקופה הביזנטית.
בתקופה הצלבנית נבנה בו מבנה קבורה גדול הידוע כבית העצמות.
יש חוקרים שסבורים שגיא בן הנם הוא הגיא שעובר כיום ממערב לעיר העתיקה ומדרום להר ציון, ויוצא לנחל קדרון.
משערים שבמות התופת (הבמות עליהן היו מקריבים את הבנים בעבודת המולך) היו במזרחו של החלק הדרומי של גיא בן הנם, ליד שער החרסית לשיטתם (על פי המופיע בירמיהו יט).
הגיא המזוהה כיום כגיא בן הינום היווה חלק משטח ההפקר שחצץ בין ירושלים המזרחית והמערבית בשנים 1948–1967.
בתקופת מלחמת העצמאות הופעל רכבל צבאי מעל הגיא, שקישר בין הר ציון לשכונת שמעא.
הרכבל שימש להובלת אספקה ולפינוי פצועים, והופעל רק בשעות הלילה.
הרכבל נשמר במצב כשיר בכל תקופת הקו העירוני.
ב-1972 הוחלט להקים במקום את מוזיאון הרכבל שינציח את פעילותו במקום.
בסוף המאה ה-19 הוקמו בעמק שתי שכונות: שמאעה במרכזו, למרגלות הר ציון, וג'ורת אל-ענב, בצפון-מערבו במקום בו נמצא היום מתחם חוצות היוצר.
ג'ורת אל-ענב ננטש ב-1948 בגלל הסמיכות לגבול ושמאעה פונה בסוף שנות ה-60 במסגרת פינוי משכנות עוני.
בשנת 1987 הלך פיליפ פטי במסגרת אירועי הפתיחה של פסטיבל ישראל ה-20 בהליכה על חבל דק בגובה 150 מ' מעל לגיא בן הינום.
הגיא כולו הוכרז כבר בשנות השבעים כגן לאומי סובב חומות ירושלים, ועובר בתוכו שביל ירושלים.
בגיא ממוקמים בריכת הסולטאן, שהוסבה לתיאטרון פתוח למופעים רבי משתתפים, הסינמטק של ירושלים והמרכז העירוני למוזיקה ע"ש אלפרט.
דרך חברון, הדרך המובילה משער יפו דרך דרום העיר לעבר בית לחם וחברון, מתחיל בצידו המזרחי של הגיא, חוצה אותו בגשר, וממשיך בצידו המערבי.
חלקו הצפון-מערבי של הגיא מהווה פארק מטופח מטעם עיריית ירושלים.
חלקו הדרום מזרחי עובר מאז 2020 שיקום ופיתוח על ידי רשות הטבע והגנים ואלע"ד אחרי שנים רבות של הזנחה.
כחלק מהפיתוח הוקמה החווה בגיא שמשחזרת חקלאות קדומה ארץ ישראלית, והוקם הגשר התלוי הארוך בארץ שנמתח לאורך של 202 מטרים, מחבר בין מורדות שלוחת אבו תור למורדות הר ציון.
במערב הגיא, ישנו מצוק המשמש גם כאתר טיפוס צוקים והוא אתר הטיפוס הראשון בארץ.
במשך שבע שנים היה האתר אסור לטיפוס ובחודש אפריל 2014 הותר שוב לטיפוס.
מבנים ושטחים ציבוריים בגיא בן הינום
גיא אריאלי (נולד ב-17 באוגוסט 1975) הוא דוגמן, שחקן ומנחה ישראלי.
אריאלי נולד בלוד, בן בכור לרונית ואבנר אריאלי.
אביו הביולוגי עזב את הבית כשהיה בן כמה חודשים והוא גדל עם אבא חורג.
בגיל 12 הוצא מהבית בשל התעללות שעבר מצד אביו החורג, והועבר לקיבוץ כברי וגדל שם כילד חוץ.
בחנוכה 1998 השתתף כרקדן ב"פסטיגל חלומות" היה חבר בלהקת הבנים "פור יו" ובנוסף הופיע בפסטיגל 1998 בתור סבא "מוצ'קין".
בשנים 1999-2002 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הנוער "החבר'ה הטובים" ששודרה בערוץ הילדים במשך 3 עונות גילם את דודי אלקיים.
בשנת 2002 שיחק בסדרת הטלוויזיה שביים שמואל אימברמן "כנפיים", ששודרה בערוץ 1. העוסקת בחניכי קורס טיס של חיל האוויר הישראלי.
גילם את דמותו של אודי צירלין, בחור דתי, חבר טוב של סולי (אריה שריקי).
באותה השנה התארח בעונה החמישית של הסדרה הקומית ששודרה בערוץ 2 "שמש" גילם את עופר, הומו, עובד בהייטק עבר לגור בתל אביב, שכן של אתי (גלית גיאת) מלוד.
בשנת 2003 השתתף והנחה את תוכנית הטלוויזיה "זאפ לראשון" ששודרה בערוץ הראשון.
באותה השנה גם הוציא יומן לתלמיד בכיכובו.
באותה שנה גם שיחק בטלנובלה "משחק החיים" גילם את דמותו של ירון שר.
כמו כן באותה השנה השתתף בפסטיגל והנחה אותו לצד רועי בר נתן ועופר שכטר, וביצע בו את השיר "אהבה ראשונה" שזכה במקום השלישי.
באותה השנה גם השתתף בכמה פרקים בודדים בסדרה "המשאית" בתפקיד עצמו.
כמו כן באותה השנה שיחק בסדרה "פרנקו וספקטור" ששודרה ביס גילם את רון.
בשנת 2004 שיחק בסדרת הטלוויזיה "אהבה בשלכת" ששודרה בערוץ הראשון.
לאחר מכן שיחק ב"אינגלה", "העולם על פי גיא ותם", "הפרקליטים" ובטלנובלה בהפקת סלקום בשם
"הנסיכה", שנועדה לשיווק בטלפונים סלולריים.
בשנת 2005 השתתף בפרסומת של "אינטרנט 013 ברק".
בשנת 2006 השתתף בסדרה "ילדות רעות" בדמותו של אריק.
באותה השנה גם ניצח בעונה השנייה של "רוקדים עם כוכבים" לצד מאשה טרוינסקי.
השתתף בהצגות "טרזן וג'יין", "הנסיכה והעדשה", "הקוסם!".
הנחה בערב מחוה לאריק איינשטיין בהיכל דרום השרון ועוד.
השתתף בפרסומות לחברת פלאפון, לבנק אוצר החייל, למילקי יחד עם הדוגמנית בר רפאלי ולברק 013.
בשנת 2007 התארח בסדרה הדוקומנטרית של תום אבני שנקראת "24/7 תום אבני" ששודרה בערוץ הילדים שיחק בתפקיד עצמו.
באותה השנה גילם את עודד בסדרה "אולי הפעם" ששודרה ביס.
בשנת 2008 גילם את גיא בסדרה "בדרך לתל אביב".
בשנת 2009 השתתף במחזמר "ספר הג'ונגל" בבימויו של אמיר פיי גוטמן.
באותה השנה גם ראיין בערוץ הראשון את המתמודדות בתחרות "מלכת היופי של העלייה" בתוכנית ספיישל בו התמודדו בנות שעלו לארץ ממדינות שונות על התואר.
באותה השנה השתתף בסדרה "מקודשת".
בשנים 2009-2013 הנחה את שלוש העונות של התוכנית המוטורית "טסט ראשון" בערוץ הראשון.
ב-2010 השתתף בטלנובלה היומית של ערוץ 10 "נשות הטייסים" גילם את יפתח גרינברג, בעלה של תמי (נועה מימן), והמאהב של גילת (גלית גוטמן).
באותה השנה הנחה את העונה הראשונה של תוכנית המציאות "הרווק".
ב-2011 התארח בעונה השלישית של הסדרה הקומית של ערוץ 10 "החברים של נאור" גילם את אלי מועלם, אומן בציור ופיסול ועובד באלטיזכן, הוא ודפי (מלי לוי) מתאהבים.
בשנת 2012 שיחק בסדרת הדרמה, "אלנבי" בתור עידו, שותף במועדון חשפנות שמאוהב באחת החשפניות.
בשנת 2015 מנחה פעמיים בשבוע את מגזין חדשות הילדים "המהדורה" בערוץ הראשון.
בשנת 2016 שיחק בסדרת הטלוויזיה "תאג"ד" ששודרה ביס שיחק את אמנון.
בשנים 2016-2017 השתתף ב-2 העונות של סדרת הנוער "פלאשבק" ששודרה בערוץ הילדים, בתפקיד מיקי רוזינגר, אבא של אביב (עמית רהב).
ב-2017 הנחה את תוכנית הסדנא "diy" בערוץ 10.
ב-2018 הנחה את תוכנית "הערב" כמנחה מחליף עם יעל בר זוהר.
ב- 2019 השתתף בסדרת הטלוויזיה "חמישים" ששודרה ביס גילם את גורי.
באותה השנה השתתף בסדרה "מתיר עגונות" ששודרה בערוץ כאן 11 גילם את עמית.
ב-2021 השתתף בעונה השנייה של הסדרה "פמת"א" ששודרה בערוץ כאן 11 גילם את יניב ארזי.
באותה השנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "מקיף מילאנו" ששודרה בכאן חינוכית.
בשנת 2022 השתתף בסדרת הטלוויזיה "בלאדי מורי" ששודרה ביס גילם את נדב.
באותה השנה השתתף בסרט "מתחתנת".
כמו כן באותה השנה השתתף גם בסדרת הטלוויזיה "מי שמע על חווה ונאווה" ששודרה ביס.
באותה השנה גם התארח בתוכנית הרדיו "קול האוניברסיטה" שהנחה צח שמעון.
בשנת 2023 החליף את רון שחר בתפקיד הראשי בהצגה "מעבר לדלת" בתיאטרון הבימה מאת אורי אוריין, בבימויו של גמא פריד, ולצידה של יעל לבנטל.
באותה השנה השתתף בעונה השנייה של הסדרה "מלכת היופי של ירושלים" גילם את טוביה, אביה של עמליה (קים אור אזולאי), עובד כחלבן לפרנסתו.
בשנים 2002–2006 היה בזוגיות עם הדוגמנית ניקול דיקסטרא.
ביוני 2008 נישא אריאלי לנעמה גבעתי, אחותה של הדוגמנית שרי גבעתי.
גיא גודס (נולד ב-13 במרץ 1971) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי המשמש כיום כמנהל המקצועי של א.ס אליצור אשקלון.
ברוב הקריירה שיחק גודס, שגובהו 1.90 מטר, כרכז במכבי תל אביב, אך גם במספר קבוצות נוספות בישראל ובאירופה.
בתום קריירת המשחק שלו ב-2004 עבר גודס לאימון כאשר החל לאמן את מכבי ראשון לציון.
מאז אימן את הפועל ירושלים, מכבי תל אביב עמה זכה בגביע המדינה והפועל חולון עמה זכה באליפות המדינה.
בשנים 2021–2022 אימן גודס את נבחרת ישראל.
נולד בחיפה וגדל בקריית ביאליק ולמד בביה'ס אורט דרום לאב יצחק גודס שהיה שחקן כדורסל בליגה הלאומית, ולאם ילידת בריטניה.
אביו יצחק אימן אותו מגיל צעיר וגם שתי האחיות הגדולות שלו שיחקו כדורסל.
גודס החל את הקריירה שלו בקבוצת הפועל חיפה וכבר בגיל 15 שיחק בליגה הבכירה והפגין יכולת קליעה מצוינת, בעיקר מעבר לקשת ה-3. בעונת 1987/1988 אף השתתף עם הקבוצה בגביע קוראץ'.
במקביל שיחק בנבחרת הקדטים של ישראל, ובנבחרת בית הספר בו למד, אורט קריית ביאליק, איתה זכה באליפות ישראל לתיכונים במרץ 1987, ובגביע העולם בכדורסל לבתי ספר תיכוניים במאי 1989.
בקיץ 1988 שיחק עם נבחרת הנוער באליפות אירופה, בסוף אותה שנה חתם על חוזה לשלוש שנים נוספות בהפועל חיפה.
בעונה הלפני אחרונה שלו בחיפה הגיעה הקבוצה למשחק מכריע נגד מכבי תל אביב וכמעט עלתה לגמר הפלייאוף על חשבונה, אחרי הפסד 86:84 מסל בשנייה האחרונה של לבאן מרסר.
גודס היה המצטיין במשחק עם 24 נקודות.
עקב בעיות כלכליות שהתעוררו בקבוצתו לפני עונת 1990/91 עבר לשחק במכבי תל אביב.
למרות גילו הצעיר, עלה גודס בהיררכיה הקבוצתית במהירות וסיים את העונה כרכז המוביל שלה, לפני רכזים ותיקים ומנוסים כווילי סימס וחן ליפין, תוך שהוא עוזר להוביל את הקבוצה לפיינל פור של גביע אירופה לאלופות.
גודס הפגין במכבי את כישרון הקליעה וגם ראיית משחק מצוינת, שבאה לידי ביטוי באסיסטים מרובים לחבריו לקבוצה.
הוא גם זומן לסגל נבחרת ישראל.
בנובמבר 1992 עבר גודס פציעה קשה.
הוא נפצע בברכו בזמן אימון ובמשך שנה שלמה הוא עבר ניתוחים וטיפולים.
בלעדיו הפסידה הקבוצה את האליפות אחרי 23 שנה.
בעונת 1993/4 גודס חזר למגרש, אבל ב-1995 נפצע בברך השנייה באותו סוג של פציעה (קרע ברצועה הצולבת).
גודס שב למכבי לאחר עוד שנת טיפולים אבל נאלץ להסתפק בדקות משחק מועטות בלבד.
ב-1998 החל גודס לשחק ביובקזרטה באסקט מהליגה האיטלקית והיה בכך לכדורסלן הישראלי הראשון שמשחק באיטליה.
בעונת 1998/9 חזר גודס למכבי תל אביב, אולם הדקות המעטות שהוא קיבל גרמו לו לעזוב עונה לאחר מכן.
לאחר עזיבת מכבי תל אביב, חתם גודס לקראת העונה הבאה במועדון הכדורסל קאחה קנטבריה מהליגה הספרדית.
קדנציות אחרונות בליגת העל ופרישה (2004-2001)
לאחר עונה אחת בספרד, חזר גודס לישראל ושיחק את העונות האחרונות שלו במכבי רעננה, הפועל תל אביב אותה העלה לליגה הבכירה ב-2002, ומכבי ראשון לציון.
בסוף עונת 2003/4 הודיע גודס על פרישה ממשחק פעיל.
בעונת 2004/5 מונה לעוזר המאמן במכבי ראשון לציון וכבר בעונה הראשונה שלו בתפקיד ניצח את מכבי תל אביב במגרשה הביתי.
בעונת 2005/6 קודם לתפקיד המאמן הראשי במכבי ראשון לציון וגם בעונה הזו ניצח את מכבי תל אביב פעמיים.
גודס הוביל את ראשון לציון למקום השלישי, הן בתום העונה הסדירה והן בפיינל פור, אך הודיע על התפטרותו בתום העונה.
לקראת עונת 2008/09 הוחתם גודס כמאמן ראשי בהפועל ירושלים.
גודס זכה כמאמן ירושלים בשני גביעי ווינר, אך כשל בנסיונתיו להצעיד את ירושלים להישגים בגביע המדינה ובאליפות המדינה.
בסיום עונת 2009/10 עזב, לאחר שספג ביקורת רבה על תפקודו ועל יכולת ניהול המשחק שלו.
לקראת עונת 2010/11, חזר גודס לקדנציה שנייה בצהוב ומונה לעוזר מאמן במכבי תל אביב.
הוא שימש כעוזרו של דייוויד בלאט במשך ארבע עונות, בהן זכתה מכבי בשלוש אליפויות, ארבעה גביעי מדינה ובאליפות אירופה.
בשנת 2011 אימן את נבחרת העתודה של ישראל.
תחת הדרכתו סיימה הנבחרת במקום ה-11 בדרג ב' של אליפות אירופה עד גיל 20. ב-1 בדצמבר 2011 אישר איגוד הכדורסל לגודס להשתחרר מתפקידו.
ב-30 ביוני 2013 מונה גודס לעוזר מאמן נבחרת בריטניה בכדורסל וזאת במקביל לתפקידו כעוזר המאמן במכבי תל אביב.
הוא שימש כעוזרו של ג'ו פרונטי ביורובאסקט 2013, בו הודחה הנבחרת הבריטית בשלב הבתים הראשון.
לאחר עזיבתו של דייוויד בלאט לליגת ה-NBA, הודיעה מכבי תל אביב ב-19 ביוני 2014 על קידומו של גודס למשרת המאמן הראשי בקבוצה למשך שנתיים.
בעקבות זאת ויתר גודס על תפקיד עוזר מאמן נבחרת ישראל שאליו נבחר כמה שבועות קודם לכן, ב-7 במאי.
בעונתו הראשונה במכבי תל אביב (2014/2015), בה שימש פיני גרשון כעוזרו, ניצחה מכבי את הפועל ירושלים וזכתה בגביע המדינה בפעם ה-42. באותה עונה, הובסה מכבי על ידי פנרבחצ'ה אולקר בשלב ההצלבה ולא העפילה לפיינל פור של היורוליג.
ביוני 2015 הפסידה מכבי 2–3 להפועל אילת בסדרת חצי גמר הפלייאוף ואיבדה את תואר האליפות.
בנובמבר 2015, לאחר תחילת עונת 2015/2016, פוטר מאימון הקבוצה בעקבות סדרת הפסדים בליגה וביורוליג.
ב-27 ביוני 2017 חזר גודס לתפקיד עוזר המאמן במכבי תל אביב תחת המאמן הראשי נבן ספאחיה.
השניים פוטרו ב-18 בנובמבר 2018.
ב-30 בנובמבר 2018 חתם לעונה וחצי בתפקיד מאמן מכבי ראשון לציון, לאחר שהחליף את צביקה שרף, בעקבות פתיחת עונה כושלת של הקבוצה.
גודס הוביל את ראשון לציון לגמר הפיינל פור ב-2019 וב-2020 כאשר בשתי הפעמים הפסידה ראשון לציון למכבי תל אביב.
גודס גם הוביל את ראשון לציון לגמר גביע המדינה ב-2020 שם הפסידה להפועל ירושלים, וב-2021, אז הפסידה למכבי תל אביב.
בדצמבר 2021 סיים גודס את תפקידו בראשון לציון, לאחר שהקבוצה הפסידה בשמונה מתוך עשרת המשחקים הראשונים של העונה.
בנובמבר 2019 מונה לעוזר מאמן נבחרת ישראל תחת עודד קטש, לרגל מוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2021 וכן למאמן נבחרת העתודה של ישראל.
בדצמבר 2019 קיבל איגוד הכדורסל את בקשתו של גודס להשתחרר מתפקידו כעוזר מאמן נבחרת ישראל.
בשנת 2021 החליף את עודד קטש כמאמן נבחרת ישראל.
ב-20 בנובמבר 2022 התפטר מאימון נבחרת ישראל לאחר כישלון הנבחרת בטורניר היורובאסקט.
בינואר 2022 החל לאמן את הפועל חולון.
ביוני 2022 זכה עם הקבוצה באליפות המדינה לאחר ניצחון 2:0 בסדרת הגמר על בני הרצליה ואף הגיע עם הקבוצה עד לשלב חצי הגמר במפעל ה־BCL.
בעונת 2022/23 הגיע חולון לחצי גמר הפלייאוף ולשלב הטופ-16 במפעל ה-BCL.
בתום העונה עזב גודס את חולון.
בדצמבר 2023 מונה גודס למאמנה של הפועל חיפה במקומו של אורן אהרוני.
ב-21 ביוני 2024 מונה שוב למאמנה של הפועל חולון.
ב-23 בינואר 2025 פוטר מאימון הקבוצה לאחר כישלונה במפעל ה־BCL.
ביוני 1999 השקיע בחברת האינטרנט הישראלית "הייפרניקס", יחד עם נדב הנפלד, דורון שפר ואחרים.
החברה נמכרה שנה אחר כך, אך המכירה בוטלה והחברה נסגרה.
באותה עת גם השקיע בחברת ההזנק "טגריטי", שנמכרה בשנת 2010.
בינואר 2017 הקים עם שותפים רשת חברתית עסקית לענף הבנייה.
במאי 2022 מכר 50% מחברת ARCDB לקבוצת ניר דובדבני.
7 אליפויות ו-3 גביעי מדינה (כולם עם מכבי תל אביב).
גיא דוידוב (נולד ב-11 בינואר 1970) הוא פרופסור מן המנין בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים ומחזיק הקתדרה לדיני עבודה על שם אליאס ליברמן.
דוידוב הוא בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
הוא חבר לשכת עורכי הדין מ-1997. השלים את לימודי התואר שני והדוקטורט שלו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת טורונטו בשנת 2002. נושא עבודת הדוקטורט היה: "שלושת הצירים של יחסי עבודה: אפיונם של עובדים בצורך בהגנה".
מנחהו בעבודה היה פרופסור פטריק מקלם.
בין השנים 2002–2007 היה חבר סגל בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה.
בשנת 2007 הצטרף לסגל הפקולטה בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית.
החל משנת 2009 הוא מופקד הקתדרה לדיני עבודה על שם אליאס ליברמן.
החל משנת 2015 משמש כפרופסור מן המניין.
שימש כעורך של כתב העת "משפט וממשל", העורך המייסד של כתב העת "חוקים", ועורך-שותף של כתב העת "עבודה, חברה ומשפט".
בין תפקידיו בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית, דוידוב הוא רכז הפורום לדיני עבודה ורווחה.
בעבר שימש כסגן דיקן, המנהל האקדמי של המרכז לחינוך משפטי קליני, ראש מכון סאקר למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי, וראש הוועדה ללימודים מתקדמים.
הוא חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה שהוקם כתגובה לרפורמה המשפטית בישראל (2023)
אחותו היא שופטת בית הדין הארצי לעבודה, סיגל דוידוב-מוטולה.
דוידוב מתמקד במחקריו בדיני עבודה.
בין היתר, דוידוב חוקר את מטרות דיני העבודה ובעיית האכיפה בהם, עוסק בשאלות "מיהו עובד?" ו"מיהו קבלן עצמאי?" ובשנים האחרונות אף מתמקד בעובדי פלטפורמה ובהתאמת דיני העבודה למציאות המשתנה.
ספרו A Purposive Approach to Labour Law יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד בשנת 2016. בספרו טוען דוידוב כי היעדר ההלימה בין מטרות דיני העבודה והאמצעים שנועדו להגשימם מוביל לקשיים רבים בדיני העבודה.
הוא מציע גישה תכליתית לפרשנות ולרפורמה בחקיקה כדי להתמודד עם הקשיים הללו.
בין היתר, דוידוב ממליץ לייצר מבנים מוסדיים שיאפשרו התאמה מתמשכת של משפט העבודה למציאות המשתנה.
כתביו של דוידוב צוטטו בפסקי דין של בתי המשפט העליון בבריטניה, בקנדה ובישראל.
גיא דוידוב "עקרון המידתיות בדיני עבודה", עיוני משפט לא (1) 5 (2008)
גיא דוידוב, "העסקה עקיפה", עבודה חברה ומשפט יב 191 (2010)
גיא דוידוב, "פרשנות תכליתית בדיני עבודה: מיהו עובד", ספר סטיב אדלר 261 (2016)
גיא דוידוב "מיהו עובד: מבחני הסף", משפטים נד (יראה אור בקרוב).
גיא מרקוס ברנע (נולד ב-9 בספטמבר 1987), הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל, וכיום פרשן שחייה.
בעל שתי מדליות ארד מאליפות אירופה בשחייה (בודפשט 2010 ודברצן 2012) ושתי מדליות מהאוניברסיאדה, מדליית כסף בשנג'ן 2011 ומדליית ארד בבלגרד 2009. מקום שישי באליפות העולם (שנגחאי 2011) ומקום שביעי באליפות העולם (ברצלונה 2013) במשחה ל-50 מטר גב.
אלוף ושיאן המכביה, במשחה ל-100 מטר גב.
ברנע נולד, גדל והתחנך בעומר.
אח בכור לניר ואור, שחיינים מצטיינים גם כן.
סבא שלו מצד אמו איתן פרויד היה אלוף ישראל בשחייה.
מגיל 6 החל לשחות, בעידוד הוריו, שסברו שהדבר יסייע לו להתמודד עם מחלת האסתמה.
במרוצת השנים היה לשחיין תחרותי במסגרת הפועל שחייני הנגב, והתמקצע בסגנון פרפר, בהדרכתו של המאמן עדי ולפמן.
כשהגיע לכיתה י"א עבר לפנימיה של מכון וינגייט, ואומן בידי לאוניד קאופמן.
במקביל, ייצג את קבוצת הפועל ירושלים בתחרויות.
לאחר שלא הצליח להגיע להשגים משמעותיים בסגנון פרפר, ניסה את מזלו בסגנון גב.
בסגנון זה, הצליח להעפיל לגמר אליפות אירופה לנוער ב-2005, מה שהקנה לו מעמד של ספורטאי מצטיין בצה"ל.
בסוף אותה שנה החל ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת ברקלי, בארצות הברית.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט באוגוסט 2006 זכה ברנע בשתי מדליות אישיות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.38 שניות, לפני איליה אייזנשטוק ממכבי קריית ביאליק (26.68 שניות) ואהוד סגל מירושלים רבתי (26.92 שניות).
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 56.78 שניות, אחרי אהוד סגל שקבע שיא אישי חדש של 56.61 שניות ולפני איליה אייזנשטוק (57.90 שניות).
תוך כדי משחה שליחים 4x50 מטר מעורב הוא קבע במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי ושיא בינלאומי חדש של 26.09 שניות, שיפור של 11 מאיות השנייה מהשיא בן ה-6 שנים של איתן אורבך ממכבי חיפה (26.20 שניות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן ב-2007, סיים ברנע במקום ה-19 במשחה 100 מ' גב כשקבע זמן של 55.88 שניות, וכן העפיל לחצי הגמר במשחה ל-50 מטר גב בזמן של 26.24 שניות.
בחצי הגמר סיים במקום ה-15 בזמן של 26.45 שניות.
במסגרת משחי גביע האיחוד האירופי שהתקיימו בצרפת באוגוסט 2007, שבר לראשונה את השיא הישראלי ב-100 מ' גב, והעמידו על 55.21 שניות, שהן שיפור של 10 מאיות השנייה לשיא שקבע איתן אורבך באולימפיאדת סידני (2000).
מאז שיפר את השיא הישראלי עוד מספר פעמים.
באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן במרץ 2008 סיים ברנע במקום רביעי במשחה ל-50 מ' גב.
בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא ישראלי חדש של 25.43 שניות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מ' גב בשיא ישראלי חדש של 54.90 שניות.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במנצ'סטר באפריל אותה שנה, סיים במקום 12 במשחה ל-50 מ' גב ובמקום 13 במשחה ל-100 מ' גב.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) העפיל ברנע לשלב חצי הגמר במשחה ל-100 מ' גב, לאחר שבשלב המוקדמות סיים במקום ה-15. בתוך כך, שבר שוב את שיא ישראל, והעמידו על 54.50 שניות.
בשלב חצי הגמר סיים במקום ה-16.
באוניברסיאדה שנערכה בבלגרד ביולי 2009, זכה ברנע במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב, לאחר ששחה בזמן של 25.09 שניות.
בכך היה לשחיין הישראלי השני בלבד שזוכה במדליה באוניברסיאדה, אחרי מיקי חליקה ב-1999. בשלב חצי הגמר קבע ברנע שיא ישראלי במשחה זה בתוצאה של 24.89 שניות.
בנוסף, סיים במקום החמישי במשחה ל-100 מטר גב, וגם בו קבע שיא ישראלי חדש - 54.32 שניות.
זמן קצר אחר כך, במהלך המכביה ה-18 זכה ברנע במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי ומכביה חדש של 54.22 שניות.
הוא שיפר גם את שיאו הישראלי במשחה ל-50 מטר גב והעמידו על 24.64 שניות, 31 מאיות השנייה איטי משיא העולם.
תוצאה זו הייתה באותה העת השלישית בטיבה בעולם לשנת 2009.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא בשנת 2009 סיים במקום ה-22 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.51 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי ב-2011 סיים ברנע במקום שישי במשחה ל-50 מטר גב ביחד עם ניק תומן מארצות הברית בתוצאה של 25.01 שניות, והשווה את ההישג הטוב ביותר של שחיין ישראלי באליפויות עולם.
במשחה ל-100 מטר גב סיים במקום 17 בתוצאה של 55.12 שניות, לאחר שבשלב המוקדמות קבע תוצאה של 54.43 שניות, שהקנתה לו את המקום ה-16 בצוותא עם השחיין הסיני סון שייאוליי.
שני השחיינים ערכו ביניהם משחה הכרעה, שבו ניצח שייאוליי בתוצאה 54.20 שניות, ועלה לשלב חצי הגמר.
באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן, סין באוגוסט 2011, זכה ברנע במדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.21 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, הונגריה במאי 2012 זכה ברנע במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.14 שניות, בצוותא עם עוד שני שחיינים, דוריה גנדה מצרפת וריכרד בוהוש מהונגריה, אחרי יונתן קופלב מישראל (24.73 שניות) ומירקו די טורה מאיטליה (24.95 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.95 שניות.
בשלב המוקדמות הוא עלה מהמקום השני בתוצאה של 54.44 שניות, אחרי יעקב טומרקין שהשווה את שיאו הישראלי, 54.22 שניות.
בהמשך השנה, באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשארטר שבצרפת זכה ברנע במדליית כסף, במשחה ל-50 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 23.46 שניות, כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 23.76 שניות, אותו שיפר בשלב חצי הגמר והעמידו על 23.47 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 51.47 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא ישראלי חדש של 51.66 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:53.57 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יונתן קופלב, גל נבו ואלון מנדל בשיא ישראלי חדש של 3:32.43 דקות.
הוא שחה את סגנון החופשי ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 48.68 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן, רוסיה בתחילת יולי 2013 סיים ברנע במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.25 שניות.
שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-19 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.00 שניות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה באוגוסט אותה שנה סיים ברנע במקום שביעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.14 שניות.
הוא ניצח את משחה חצי הגמר הראשון במשחה זה בתוצאה של 24.73 שניות והעפיל למשחה הגמר מהמקום השלישי הכללי.
לראשונה בתולדות השחייה הישראלית שני שחיינים ישראלים השתתפו במשחה גמר אחד, לאחר שיונתן קופלב עלה מהמקום השביעי למשחה הגמר (24.95 שניות).
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 סיים ברנע במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.05 שניות.
בשלב המוקדמות, הוא קבע תוצאה של 24.99 שניות ועלה מהמקום הראשון ובשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה זהה ועלה מהמקום השני.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 31 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.59 שניות.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 סיים ברנע במקום 18 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.31 שניות ובמקום 37 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 53.76 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בלונדון במאי 2016 סיים ברנע במקום שישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.02 שניות, 2 מאיות השנייה אחרי יונתן קופלב שסיים חמישי ובמקום 14 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.03 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 54.81 שניות ועלה מהמקום השמיני לשלב חצי הגמר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט בשנת 2017 סיים ברנע במקום 24 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.52 שניות.
במרץ 2018 הודיע ברנע על פרישתו מפעילות.
מאז 2020 משמש כפרשן שחייה בערוץ הספורט בתחרויות ובאליפויות שחייה תחרותית מהסבב האירופי/העולמי, בהן נציגים או נציגות מישראל, יחד עם השדרן אלי אילדיס.
ב-2021, שימש כפרשן שחייה מטעם ערוץ הספורט, בתחרויות השחייה של אולימפיאדת טוקיו (2020), יחד עם השדרן אלי אילדיס.
ברנע מתגורר בתל אביב ומנהל את מותג בגדי הים Weekends at שייסד ב-2017.
בתחילת 2018 החל לנהל מערכת יחסים זוגית עם קורי קמיל, סטודנטית לכלכלה ותקשורת.
גיא בכוֹר (נולד ב-11 בדצמבר 1961) הוא משפטן, פרשן, עיתונאי והיסטוריון ישראלי.
תחומי המחקר האקדמיים שלו הם גאופוליטיקה, משפטים, אסלאם, כלכלה, ארצות הברית והיסטוריה של המזרח התיכון.
בכור נולד בגבעתיים, לרחל ויחזקאל בכור.
הוא צאצא של הרב צדקה חוצין.
למד משפטים והיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב, וערך במקביל את עיתון הסטודנטים של הפקולטה למשפטים.
בשנים 1988–1989 התמחה בפרקליטות המדינה.
בשנת 1989 הוסמך כעורך דין, ובשנת 1999 קיבל את התואר השלישי מאוניברסיטת תל אביב, בהתמחות במשפט האזרחי של מצרים.
בשנת 2009 שימש חוקר אורח בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד.
בין השנים 1998–2012 שימש ראש חטיבת לימודי המזרח התיכון בבית הספר לאודר לממשל, אסטרטגיה ודיפלומטיה של המרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנים 1978–1980 שימש כתב נוער ב"מעריב לנוער".
בכור הגיש למבחן הקבלה מאמר עתידני על מדינה מוסלמית מזרח תיכונית, שמנסה להשיג נשק גרעיני, והתרחישים סביב כך.
בשנים 1980–1984 שירת ככתב לעניינים ערביים בגלי צה"ל, שם זכה בפרס מפקד גלי צה"ל על תוכניתו השבועית "מעבר לגבול", ולאחר מכן בעיתון "חדשות", באותו תפקיד, עד לשנת 1991. בכור היה ממייסדי העיתון.
בשנים 1991–1998 שימש פרשן לענייני ערבים של עיתון "הארץ".
לאחר לימודיו החל בקריירת כתיבה ופרשנות לענייני המזרח התיכון בכלי תקשורת שונים בארץ.
משנת 2006 מנהל בכור אתר חדשות הנושא את השם Gplanet, הכולל פרשנות וחדשות מתחומי ביטחון, המזרח התיכון, האקטואליה הישראלית, כלכלה ועוד.
יש לבכור פינה קבועה העוסקת בעולם המוסלמי בתוכנית "העולם הבוקר" בערוץ רשת 13. בינואר 2023 השיק את ערוץ ההרצאות שלו.
בשנת 2004 קרא גיא בכור למפלגת העבודה לחבור לממשלת שרון מתוך מטרה לפעול יחדיו להתנתקות מן השטחים וסבר שזוהי הזדמנות היסטורית שראוי שלא תוחמץ.
שנים לאחר מכן סבר שההתנתקות הייתה הרת אסון: "המתנחלים בגוש קטיף היו שכפ"ץ של ישראל, ולתושבי עוטף עזה אין זכות לבכות על השרפות אצלם היום, כי הם היו בעד ההתנתקות".
לקראת המשט לעזה בשנת 2010 ארגן גיא בכור משט-נגד, בו הציגו ספינות ישראליות כרזות המדגישות את האסלאמיזציה של טורקיה תחת רג'פ טאיפ ארדואן.
בכור קורא לנקיטת קו קשוח מול מדינות ערב ומול הארגונים הפלסטיניים.
בין היתר הוא תוקף את תהליך אוסלו ורואה בהסכמי אוסלו חלק מאחיזת עיניים מתעתעת לגבי שלום עם הערבים.
לדעתו, עמדה זו שקרית ומוצגת לציבור הרוצה בה כסוג של משיחיות שקר חילונית.
על פי פרשנותו של גיא בכור, המזרח התיכון משוסע באופן חסר תקנה לעדות, אמונות ושבטים המתעבים זה את זה מאות שנים ויותר.
כל הסדר פוליטי במזרח התיכון שאיננו מתחשב בחלוקה העדתית או באינטרסים היבשים עתידו להיכשל.
בכור מציע להימנע ממעורבות במהפכות ובמלחמות האזרחים המתרחשות בעולם הערבי.
בכור תמך בהקמת גדר הגבול עם מצרים וב-2014 קרא להקים גדר דומה בגבול ירדן, עקב מלחמת האזרחים בעיראק.
בנוסף קרא להחלת ריבונות על בקעת הירדן וצפון ים המלח.
בכור תומך במפלגה הרפובליקנית ובנשיא ארצות הברית הנוכחי דונלד טראמפ.
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 פרסם בכור תחקיר שבו טען כי ביידן ניצח במרמה.
לאחר ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית קרא בכור לממשלת ישראל לשקול כריתת ברית עם סין, במקום ארצות הברית, שהיא לדבריו מעצמה שוקעת.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הביע ביקורת רבה על מערכת הביטחון הישראלית ועל התנהלותה בחזיתות השונות, בעיקר בחזית עזה.
בכור נשוי לשופטת בית המשפט המחוזי בדימוס נאוה בכור ואב לשלושה.
זוכה הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' לשנת 2014.
"לקסיקון אש"ף", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, מהדורה ראשונה 1991, מהדורה שנייה מעודכנת 1995
"חוקה לישראל - סיפורו של מאבק", הוצאת מעריב, 1996
"בין הרצוי למצוי, המשפט בעולם הערבי", הוצאת המרכז הבינתחומי הרצליה, 2002
"בחיפוש אחר סדר חברתי: סנהורי והולדת המשפט האזרחי הערבי המודרני", המרכז הבינתחומי הרצליה, 2004
גיא בראונשטיין (נולד ב-1971) הוא כנר ומנצח ישראלי.
בראונשטיין נולד ברמת אפעל והחל את לימודי הכינור בגיל שבע.
בישראל למד בהדרכתם של ולריה בלוטנר וחיים טאוב, ובארצות הברית בהדרכתם של גלן דיקטרו ופנחס צוקרמן.
בראונשטיין פיתח קריירה סולנית וקאמרית.
כסולן הופיע עם תזמורות ברחבי העולם וכנגן מוזיקה קאמרית ניגן ברביעיית הוברמן, שהתפרקה בגלל נתק גאוגרפי בין הנגנים, והוא מנגן עם גדולי הנגנים בעולם, בהם מאוריציו פוליני, יפים ברונפמן, דניאל בארנבוים ועוד.
בין השאר מרבה בראונשטיין לנגן עם מבצעים ישראלים, לא מתוך פטריוטיות לדבריו, אלא מתוך הערכה כנה ליכולתם המוזיקלית, הגבוהה לפי כל קנה מידה בינלאומי.
בשנת 2000 התמנה גיא בראונשטיין לכנר ראשי (קונצרטמייסטר) בפילהרמונית של ברלין, הנחשבת לאחת הטובות בעולם.
במקביל אליו מעסיקה התזמורת עוד שני כנרים ראשיים, האחד יפני והאחר פולני.
עד לקבלת התפקיד לא ניגן בראונשטיין מעולם בתזמורת אלא רק כסולן ובהרכבי מוזיקה קאמרית, אך חברי התזמורת בחרו בו פה אחד למשרת הכנר הראשי.
בראונשטיין הקים מחדש את פסטיבל רולנדסק בגרמניה שנסגר לפני שנים אחדות והוא המנהל המוזיקלי שלו.
במסגרת הפסטיבל הוא מעלה 5 או 6 קונצרטים בשנה ומתכוון להרחיב את המסגרת ולכלול בה אמנות מזרח תיכונית בתחומים שונים.
בראונשטיין מופיע בפסטיבלי מוזיקה שונים בעולם, ביניהם הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים מייסודה של אלנה בשקירובה לשנת 2009.
במקביל לעבודתו ככנר, בראונשטיין הוא גם מנצח והוא שימש לאחרונה ככנר סולן ומנצח עם התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית של המבורג ועם עוד תזמורת בגרמניה.
בשנת 2013 עזב בראונשטיין את הפילהרמונית של ברלין במטרה להתרכז בקריירה שלו כסולן וכמנצח.
גיא בורנשטיין (נולד ב-1946) הוא אדריכל והיסטוריון של בנייה ואדריכלות, מדריך לתולדות הבנייה בירושלים, משמר ערכי בנייה, פעיל בתוכניות שימור מבנים, סופר ומרצה.
בורנשטיין נולד בירושלים המנדטורית, וחי בעיר את מרבית שנותיו.
הוא יצא לפריז שבצרפת, ללימודי אדריכלות באוניברסיטת סורבון, ומאז שובו ב-1973 הוא עוסק בתכנון מבנים ושכונות בירושלים.
בורנשטיין התמסר לתחום של שימור ושיקום מבנים.
הוא נחשב לאחד מגדולי המומחים בתיעוד האדריכלי-היסטורי של גגות וגינות בתי ירושלים.
ביולי 1991 זכה בפרס שוורץ לחינוך ומורשת על עבודתו בחקר ובתיעוד המורשת הבנויה של ירושלים.
גולת הכותרת של מפעל המחקר החלוצי שלו, הוא כתיבת והוצאת שלושת הכרכים של סדרת הספרים "אבנים שערים וגגות", שיצאו בהוצאת "עם עובד", בשיתוף מכון ירושלים לחקר ישראל.
שלושת הכרכים הללו הם תשתית עיונית-תיעודית לחקר הבנייה בירושלים.
בורנשטיין הוא סופר וחוקר פורה, וספרו "ירושלים, אריות של אבן" התפרסם בציבור.
בורנשטיין הוא בעליה של חברת האדריכלות בורנשטיין ובניו בע"מ.
במסגרת עבודותיו, יעץ לבניית חלק גדול מגגות וגשרים בירושלים, ביניהם גג קניון מלחה, גג מרכז הקונגרסים הבינלאומי של ירושלים, גשר רנה קאסן וחומת בית ראש הממשלה.
בורנשטיין נשוי לשירן זלירמן בורנשטיין משנת 1966, לזוג שלושה ילדים.
אבנים שערים וגגות, 1986-1989, הוצאת עם עובד
ירושלים, אריות של אבן, 1994, הוצאת משרד הביטחון
אם קירות היו יכולים לדבר, 1998, הוצאה פרטית
אלבום תמונות גגות וגינות בירושלים, 2002, הוצאה פרטית
גיא דוידי (נולד ב-9 ביולי 1978) הוא צלם ובמאי קולנוע וסרטי תעודה ישראלי.
דוידי היה מועמד לפרס האוסקר 2013 בקטגוריית הסרט הדוקומנטרי באורך מלא עם הסרט "חמש מצלמות שבורות" שיצר עם שותפו, הצלם הפלסטיני עימאד בורנאט.
דוידי זכה בפרס הבימוי בפסטיבל הקולנוע היוקרתי סאנדנס 2012, בפרס אמי הבינלאומי 2013 ובפרסים נוספים ברחבי העולם.
דוידי, יליד יפו אשר גדל בחולון ובכפר סבא, החל לעסוק בקולנוע בגיל 16 תחת הנחייתו של הצלם והבמאי אסף סודרי.
בשנת 2001 עבר להתגורר בפריז.
לאחר שובו לארץ בשנת 2003, עסק דוידי בצילום בהפקות שונות.
בין השאר צילם דוידי את הסרטים "חמזה", "זוכרות" ו"יומן של תפוז", עבור ערוץ France3 הצרפתי, ואת הסרט "זמן צבים", עבור ערוץ 2.
לאחר מספר שנות עבודה כצלם, דוידי החל לביים סרטי תעודה העוסקים בחיי היום יום בצל הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
ב-2006 ביים דוידי את הסרט התיעודי הקצר "בתהליך עבודה" (in working progress), העוסק בעובדי בנייה פלסטינים המועסקים בבנייה בהתנחלויות.
בין השאר, הסרט הוצג בפסטיבלי סרטים בצרפת, ניו זילנד ואיטליה.
ב-2008 ביים את הסרט "מתנה משמיים", המתעד את חייהם של פועלים זרים ביישובי עוטף עזה תחת מתקפות הקסאמים.
הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים קורטוסירקוויטו בספרד ובפסטיבל סרטי פועלים בחיפה.
בשנת 2009 יצא לאקרנים סרטו "נשים חוצות מחסומים", המתעד מפגשי נשים ישראליות ופלסטיניות בצל ההתקפה על עזה במסגרת מבצע חומת מגן.
הסרט זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל מונטקטיני באיטליה בשנת 2010. בשנת 2010 ביים את הסרט "מילות מפתח", דוקומנטרי קצר בהפקת הטלוויזיה החברתית, המתאר את יצירתה של ההצגה "מילות מפתח", המבוססת בין השאר על כתבותיו של גדעון לוי.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה 2010 והשתתף בין השאר בפסטיבל sole luna באיטליה.
באותה שנה אף יצא לאקרנים סרטו הראשון באורך המלא "זרמים קטועים" בבימוי והפקה משותפת של דוידי ואלכסנדר גוצ'מאן.
הסרט עוסק בבעיית הנגישות למי שתייה בכפר בילעין ועוקב אחר החיים בהשפעת המחסור המתמשך במים במשך ארבע שנים.
הסרט זכה בפרס "דוד מצלמת-הכסף" בפסטיבל הקולנוע היהודי בוורשה בשנת 2011 והיה מועמד לפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובפסטיבל קולנוע דרום.
בסוף 2011 יצא לאקרנים סרטו הארוך השני "חמש מצלמות שבורות", קופרודוקציה ישראלית–פלסטינית–צרפתית בשיתוף ערוץ 8 וערוצי טלוויזיה בצרפת ובהולנד.
הסרט מבוסס על שש שנות תיעוד וידאו של הצלם תושב בילעין עימאד בורנאט ומתאר מנקודת מבטו של בורנאט את המאבק בבילעין נגד גדר ההפרדה, צד לצד להשפעה של מאבק זה על חייו האישיים ועל משפחתו של בורנאט.
הסרט זכה להצלחה בינלאומית עם פרס הבימוי בפסטיבל סאנדנס, פרס הקהל ופרס חבר השופטים בפסטיבל אידפא באמסטרדם, פרס הקהל בפסטיבל שפילד ולמעלה מעשרה פרסים נוספים בפסטיבלים שונים ברחבי העולם.
הסרט אף נמכר לעשרות תחנות טלוויזיה ונמכר להפצה בבתי קולנוע בעשרות מדינות בהן ארצות הברית, קנדה, אנגליה, צרפת ויפן.
בישראל הוקרן הסרט בפסטיבל קולנוע דרום 2012, בו זכה בפרס על שם ג'וליאנו מר, בפסטיבל ירושלים 2012 ובשנת 2013 היה מועמד עם הסרט לפרס אופיר במסגרת התחרות הדוקומנטרית.
בשנת 2013 הסרט זכה בפרס אמי הבינלאומי והיה מועמד לפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר, בו הוא התמודד מול יצירה ישראלית נוספת "שומרי הסף".
בריאיון לנדב בורנשטיין עורר דוידי סערה כשסיפר שהוא "לא מייצג את ישראל, רק את עצמו" בתחרות על הפרס הנחשב.
בשנת 2014 יצר את הסרט רגשות מעורבים על במאי תיאטרון החדר, אמיר אוריין.
בנוסף לפעילותו כיוצר, דוידי אף משמש כמנחה בקבוצות ללימוד וידאו וקולנוע בפרויקט "וידאו-אקט", המכשיר יוצרי סרטים תיעודיים, במטרה לקדם ביקורת ושינוי חברתי.
היום הוא מתגורר בדנמרק עם אשתו הדנית מאיה ועם בנם סאן
גיא דויטשר (נולד ב-1969 בתל אביב) הוא בלשן ישראלי המתגורר בבריטניה, מחברם של ספרי מדע פופולרי בבלשנות.
דויטשר הוא עמית מחקר באוניברסיטת מנצ'סטר, ובעבר לימד במחלקה לשפות ותרבויות מסופוטמיה העתיקה באוניברסיטת ליידן בהולנד.
הוא קיבל תואר במתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג', ולאחר מכן קיבל תואר דוקטור בבלשנות באותה אוניברסיטה.
השתתף במחקר בבלשנות היסטורית במכללת סיינט ג'ון, קיימברידג'.
נשוי לג'יין, חוקרת ספרות בריטית.
בתו היא המוזיקאית עלמה דויטשר.
התגורר בדורקינג, שבמחוז סארי בבריטניה.
בשנת 2018 עבר עם משפחתו לווינה.
Syntactic Change in Akkadian (בתרגום חופשי לעברית: "שינויים תחביריים באכדית"; יצא באנגלית ב-2000)
גלגולי לשון: מסע בעקבות המצאתו הגדולה ביותר של האדם (יצא באנגלית ב-2005 בשם The Unfolding of Language ותורגם לעברית ב-2007)
בראי השפה: כיצד המילים צובעות את עולמנו (יצא באנגלית ב-2010 בשם Through the Language Glass ותורגם לעברית ב-2011).
גיא בן-נר (נולד ב-1969) הוא אמן וידאו ארט צייר ופסל ישראלי, דיקאן המדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל.
בן-נר נולד ברמת גן לסופר יצחק בן-נר ולאשתו נועה.
בשנת 1997 סיים לימודי תואר ראשון באמנות במדרשה לאמנות ברמת השרון.
בשנת 2003 סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
בן-נר יצר, החל מסוף שנות התשעים, מספר סרטים בהן שולבו ביטויי גוף מושגיים בתוך מסגרת עלילתית.
בסרטים כגון "האי של ברקלי" (1999) או "מובי דיק" (2000) יצר בן-נר פרודיה על סיפורי הרפתקאות כדוגמת, מובי דיק ורובינזון קרוזו, על ידי שיחזורם בתוך המסגרת הביתית-משפחתית שלו.
לבד מן השימוש בחשיפת אמצעי הייצור של הסרט, השתמש בן-נר גם בדימויים הקוטעים את רצף העלילה ומהווים מעין הרחבה ופרשנות על הנרטיב העיקרי של הסרט.
ב"מובי דיק" בן-נר ובתו, אליה, מעלים הצגה במטבח ובעזרת אבזרים בסיסיים החלל הופך לדמוי ספינה, בה ההצגה עוברת לסיפורו של מובי דיק.
עוזי צור מתאר את יחסיו של בן-נר עם ילדיו בסרטיו כאל .
בשנת 2001 בן-נר עבר להתגורר בניו יורק יחד עם אשתו הראשונה נאוה ושני ילדיהם.
הוא התמקם בברוקלין ולמד באוניברסיטת קולומביה לתואר שני.
במהלך שהותו בניו יורק הציג תערוכת יחיד בגלריה פוסטמאסטרס והשתתף בתערוכות קבוצתיות במוזיאון לאמנות עכשווית בניו יורק ובארט פוקוס בישראל.
בשנת 2005 הציג תערוכת יחיד בביתן הישראלי שבביאנלה ה-51 בוונציה.
במרכז המיצג "Treehouse Kit" ("ערכת בית-עץ") הציב פסל בצורת עץ העשוי מחלקי רהיטים.
המונח על משטח העשוי משטיח מקיר לקיר ועליו דוגמה של עלים.
בעבודת וידאו ארט, המשולבת במיצג, נראה בן-נר כשהוא עטור בזקן המזכיר את הרצל, כשהוא מפרק עץ זהה לזה שניצב בחלל ואיתו מלמד כיצד העץ הופך לסביבת מגורים, כשהענפים שהוא מפרק מתחברים מחדש לכדי רהיטים.
כיום, בן-נר עובד ויוצר בברלין ובתל אביב.
הוא נשוי בשנית לסופרת והעורכת יערה שחורי ולשניים בת משותפת.
1995 - מוזיאון הרצליה לאמנות, בית יד-לבנים, הרצליה.
1997 - אורנים - גלריית המכון לאמנות, טבעון.
2005 - דיוקן עצמי כאיש משפחה, הביתן הישראלי לאמנות בביאנלה בוונציה, איטליה.
1995 - ציור מעל ומעבר, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן
2025 - תערוכה מים שקטים גלריית שוקן.
1994-97 לימודי B.Ed, המדרשה לאמנות, רמת השרון
2001-03 לימודי M.F.A, אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק
1994 מלגת אינגבורג בכמן, מיסודו של אנסלם קיפר, קרן וולף
2007 פרס בינלאומי Wettbewerbs: קונסט סרט ביאנלי, קולון, גרמניה
2008 פרס סנדברג לאמנות ישראלית, מטעם מוזיאון ישראל, ירושלים
2018 פרס מפעל הפיס לאמנויות על שם לנדאו
גיא בר-עוז (נולד בישראל, 1967) הוא פרופסור מן המניין בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה ומומחה לארכאוזואולוגיה.
הוא ייסד את המעבדה לארכאוזואולוגיה במכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה, ועומד בראשה.
מחקריו עוסקים בשחזור תרבויות וסביבות קדומות, לימוד השפעות האדם על סביבות עתיקות, תהליך ביות בעלי החיים וראשית החקלאות, תרבות ואוכל, ואכילת בשר ואבולוציה של האדם.
עמד בראש החוג לארכאולוגיה ומ-2023 משמש כראש החוג למורשת התרבות החומרית בבית הספר לארכאולוגיה ותרבויות ימיות באוניברסיטת חיפה.
במאי 2024 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בר-עוז למד באוניברסיטת תל אביב, שם השלים בשנת 1994 תואר ראשון במדעי החיים ובשנת 1998 תואר ראשון בארכאולוגיה.
התארים המתקדמים נעשו בהנחיית פרופ' תמר דיין במחלקה לזואולוגיה.
במסגרת התואר השני בזואולוגיה ואקולוגיה (1996), התמחה בר-עוז בארכאוזואולוגיה ובמסגרתו עיבד ופרסם את מאסף שרידי בעלי החיים (עצמות, שיניים, קרניים) בן כ-16,000 שנה, מהאתר הכבארי-גאומטרי נווה דוד.
עבודת הדוקטורט שלו שאושרה בשנת 2001, שינויים תרבותיים ואקולוגיים במישור החוף המרכזי בסוף תקופת הקרח האחרונה השוותה בין דגמי שימור העצמות והתנהגות הציד בארבעה אתרים אפיפלאוליתיים (11,500-20,000 שנים לפני זמננו).
העבודה אפשרה, לראשונה באופן שיטתי, להשוות בין דגמי הציד של בני התרבות הנטופית למנהגי הציד הקדם-נטופיים באזור גאוגרפי דומה.
כך הודגם כי הציד הנטופי התמקד בבעלי חיים קטנים (כארנבות וצבים) על חשבון הפרסתנים הבינוניים והגדולים (יחמור ושור הבר), ככל הנראה בשל צפיפות אוכלוסין גוברת והולכת.
לאחר סיום הדוקטורט זכה בר-עוז במלגת רוטשילד ויצא להשתלמות בתר-דוקטורט במחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת הרווארד, שם החל בקשר ארוך השנים עם הפרהיסטוריה של הקווקז.
לאחר שנה בהרווארד זכה בר-עוז במלגת אלון ונקלט בסגל החוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה, בשנת 2010 מונה כפרופסור-חבר בחוג.
קורסים אותם מלמד בר-עוז כוללים: מבואות לארכיאוזואולוגיה וטפונומיה; ביות בעלי החיים (האדם וחיות אחרות - ההיסטוריה התרבותית של חיות הבית); האבולוציה של הציד האנושי; תרבויות הציד של האפיפלאולית; תרבות האוכל; החי בארצות המקרא; מטבח ודיאטה בישראל הקדומה.
בחודש יוני 2014, מונה לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנת 2003 הקים בר-עוז את המעבדה לארכאוזואולוגיה במסגרת המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה, והוא עומד בראשה.
המעבדה מהווה מרכז למחקר והוראה של מורשת יחסי-הגומלין בין האדם ועולם החי הקדום של ישראל.
המעבדה מצוידת בעזרי מחקר חדישים הכוללים מיקרוסקופים, מצלמות, מכשירי מדידה, מתקנים לניקוי עצמות ארכאולוגיות ולהכנת שלדי בעלי חיים, וכן אוסף השוואתי מקיף של שלדי בעלי חיים מחיות הארץ.
החוקרים ותלמידי המחקר במעבדה מתמחים בלימוד מכלולים ארכאוזואולוגיים ממגוון רחב של אתרים מן התקופות הפרהיסטוריות, המקראיות והקלאסיות מכל רחבי הארץ.
בשנת 2022 פרופ' בר עוז היה חבר ועדה במלגת רוטשילד במדעי הרוח והחברה.
מחקריו של בר-עוז עוסקים בעיקר באינטראקציה בין בני אדם לסביבתם בכלל, ולעולם החי בפרט, החל מהתקופה הפלאוליתית וכלה בעת החדשה, בלבנט ובקווקז.
פרויקטים נבחרים בשנים האחרונות כוללים:
מתקני ציד המוני בשחר ההיסטוריה בלבנט - מתקני ציד המוני, המכונים 'עפיפונים', הם גדרות אבן נמוכות וארוכות מאוד, המתכנסות לשוחה או למכלאה.
מתקנים אלה שימשו לציד המוני של עדרים באלפי השנים האחרונות באזורים הצחיחים יותר של הלבנט.
בר-עוז מוביל מחקר רב-תחומי על 'עפיפוני המדבר' בנגב ובערבה (עם דני נדל ודן מלקינסון מאוניברסיטת חיפה, עוזי אבנר ממכון הערבה, ואחרים) וכן מחקר של עצמות הצבי הפרסי הקשורים לעפיפונים בצפון סוריה (עם מלינדה זידר, מכון הסמיתסוניאן).
האקולוגיה והתנהגות הצייד של הניאנדרטלים והאדם המודרני בקווקז - ניתוח שרידי בעלי החים משורה של אתרים פרהיסטוריים בקווקז (גאורגיה וארמניה) כדי ללמוד על האקולוגיה האנושית ומנהגי הציד.
האתרים ברובם מייצגים את המעבר מהאוכלוסייה הניאנדרטלית של הפלאולית התיכון המאוחר באזור זה, לאוכלוסייה של אדם מודרני בפלאולית העליון הקדום לפני כ-35,000 שנים.
הפרויקטים בשיתוף חוקרים מגאורגיה, ארצות-הברית, ישראל ואירלנד.
אבולוציית הציד של הצבאים - מחקר שרידי הצבי ארץ ישראלי למן התקופה הפלאוליתית בדרום הלבנט, בדגש על תקופת המעבר לישיבת קבע ולחקלאות וביות בעלי החיים (כ-8,000-15,000 שנים לפני זמננו).
הפרויקט כולל לימוד מפורט של צבאים מודרניים, במטרה לקבוע דרכים מדויקות לזיהוי גיל, זוויג ותכולת השומן לפי עצמות ושיניים.
פרויקט משותף עם נטלי מונרו, אוניברסיטת קונטיקט.
ממשק בעלי חיים בתקופות המקראיות בישראל הקדומה - מחקר זה עוסק באספקטים של אתניות ותזונה בעת העתיקה ומשלב גישות ארכיאוזואולוגיות לשחזור הכלכלה, הנוף האנושי ומגוון מסורות המזון בתקופות הברונזה והברזל במזרח הקדום.
חקלאות קדומה בהר הנגב - פרויקט משותף עם יותם טפר (רשות העתיקות) ושותפים נוספים, שמטרתו לחפור ולהבין את שרידי החקלאות וגידול היונים בשורת אתרים בהר הנגב בתקופה הרומית והביזנטית.
ניסיון להשיב את עצי הפרי הקדומים של המדבר הארץ ישראלי.מחקר זה מתמקד בשאלה אילו זנים ובאילו שיטות הצליחו תושבי ארץ ישראל בתקופות הקדומות לגדל עצי זית, תמר, גפנים במדבר.
על מחקר זה זכה פרופ' גיא בר-עוז מבית הספר לארכאולוגיה ותרבויות ימיות של זכה בפרס ה-ERC היוקרתי של האיחוד האירופי על סך 3.5 מיליון יורו.
יורם יום-טוב וגיא בר-עוז, הכחדות ותמורות: עולם החי בעברה של ארץ ישראל.
גיא בר-עוז, דן מלקינסון ודני נדל, העדות האילמת של עפיפוני המדבר: ציד והכחדות במדבריות המזרח התיכון, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2024.
רם בוכניק, גיא בר-עוז ורוני רייך, טביעת אצבע יהודית בשרידי עצמות בעלי החיים מסוף ימי הבית השני בירושלים, בתוך: ברוך, א.
ליאור וויסברוד וגיא בר-עוז, ארכאוזואולוגיה בזעיר אנפין, קדמוניות 136, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, תשס"ט
גיא בן ציוני (נולד ב-1974) הוא ויולן ישראלי.
בן ציוני נולד בקריית טבעון בנו של הוטרינר יאיר בן ציוני.
הוא החל ללמוד נגינה בכינור בגיל תשע, אצל ויולה הכהן ובגיל 13 עבר לנגן בוויולה.
אחרי לימודים בתיכון לאמנויות תלמה ילין שירת בצה"ל כמוזיקאי מצטיין.
מוריו לוויולה בישראל היו דוד חן, חיים טאוב וגד לברטוב.
בשנים 1997–2001 למד אצל טבאה צימרמן בפרנקפורט.
להשלמת לימודיו השתלם אצל טטיאנה מזורנקו בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג.
גיא בן ציוני הוא הוויולן הראשי בתזמורת קאמרטה נורדיקה בשוודיה ובאנסמבל סולני תל אביב ומוזמן כאורח לתזמורות שונות.
ב-2004 הקים עם חברים מ"קאמרטה נורדיקה" את רביעיית המיתרים "גולד", שהייתה כעבור שנה לרביעיית הבית של התזמורת.
בן ציוני הוא נגן קבוע בפרויקט הקאמרי הישראלי מייסודו של הקלרינטן טיבי צייגר.
כסולן הופיע בן ציוני עם תזמורות רבות בישראל ובעולם ובפסטיבלי מוזיקה חשובים ברחבי העולם, בהם פסטיבל לוקנהאוז באוסטריה, פסטיבל דבוס בשווייץ, פסטיבל רוויניה בשיקגו, פסטיבל דוברובניק בקרואטי, פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון בכפר בלום והפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים.
הוא הקליט לחברות הקלטה צ'אנדוס וקלאסיקו.
בן ציוני היה פרופסור לוויולה ולמוזיקה קאמרית בבית הספר הגבוה למוזיקה בלייפציג בשנים 2006–2017. כיום הוא פרופסור באקדמיה על שם רוברט שומאן בדיסלדורף.
הוא מגיש כיתות אמן בשוודיה, אוסטריה, ישראל והונגריה.
פרס מיוחד בתחרות ליונל טרטיס לשנת 2000
פרס שני בתחרות D.A.A.D בפרנקפורט
פרס תחרות "קרן זלהיים" בהנובר לשנת 2002
מלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל במשך שנים רבות ברציפות
גיא בוקאטי (נולד ב-21 במאי 1969) הוא גיטריסט, מלחין, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי ישראלי.
בציבור הרחב התפרסם כשותפו האמנותי של אריק איינשטיין.
בוקאטי כתב והלחין את האלבום המשותף שלו ושל איינשטיין, "כל הטוב שבעולם" שיצא ב-2007, והיה אלבום האולפן האחרון של איינשטיין.
בוקאטי נולד באשדוד לוויולט וג'ו בוקאטי.
בילדותו נחשף לז'אנרים מוזיקליים שונים: מוזיקה קלאסית, מוזיקה יוונית, פלמנקו, בלוז ורוק.
בגיל 13 קיבל גיטרה חשמלית מאביו, למד לנגן עליה לבדו וחיבר שירים ומנגינות.
אחרי שנפגש עם הגיטריסט הקלאסי יורם זרביב בתיווכו של חבר משותף (שחר טבצ'ניק) החל בלימודי גיטרה בצורה מסודרת.
אחרי שנה, הופנה לפרופסור יוסי ירושלמי, גיטריסט קלאסי אף הוא.
בוקאטי הופיע בקונצרטים ורסיטלים עם יצירות מפרי עטו ויצירות רפרטואר לגיטרה קלאסית.
בגיל חמש עשרה וחצי נשר מלימודיו ובגיל שש עשרה עבר להתגורר עם זוגתו ברמת השרון.
בשנת 1989 עבר לתל אביב-יפו והקים עם המתופף אלי סרוגו את הרכב הרוק "כסף קטן".
ההרכב הופיע במועדונים קטנים בתל אביב ומחוצה לה וניגן מיצירותיהם של ג'ימי הנדריקס, הרולינג סטונז, הביטלס ועוד.
חברי ההרכב המקוריים היו: סרוגו בתופים, בוקאטי בגיטרה חשמלית, הסולן רמי גורן והבסיסטית ירונה כספי.
בשנת 1990 הקליט שיר של נחום היימן והופיע עמו בתוכנית טלוויזיה משיריו.
בוקאטי עיבד את השיר ובהקלטתו המקורית ניגן בכל הכלים.
לאחר שנה, ב-1991, עבר לארצות הברית, שם הושפע מבלוז וג'אז.
בשנת 1992 הקים הרכב אינסטרומנטלי יחד עם זוהר פרסקו, אמיר מילשטיין והייבן האסי.
בשנת 1995 הצטרף כגיטריסט להרכב "המועצה" של רמי קלינשטיין וניגן במופעו "תפוחים ותמרים".
בשנת 1997 ניגן בהקלטות אלבומו של שלומי שבת, "שלומי שבת".
בשנת 1998 הקים יחד עם יניב פופיק (גיטרה בס) ואיתמר בן זכאי (תופים) את הרכב הרוק "גיא בוקאטי וההרכב".
השלושה שרו שירים מאת בוקאטי.
בשנת 2000 הוזמן על ידי פרופסור עודד זהבי, ראש החוג דאז למוזיקה באוניברסיטת חיפה, ללמוד מוזיקה בחוג שהקים.
על אף שנשר מלימודיו בתיכון התקבל בצעד תקדימי כסטודנט מן המניין במגמות מוזיקה וספרות השוואתית.
בשנת 2001 ניגן במופע "השרוף" של חיים צינוביץ', ובשנת 2002 הופיע יחד עם אלון הלל, אלון נדל ועדי גולדשטיין בהרכב הליווי של לילה מלקוס.
בשנת 2003 ניהל מוזיקלית ערב משיריה של דרורה חבקין, בהשתתפות דני ליטני, קורין אלאל ואחרים.
בשנת 2005 ניגן במופע של ריטה, "מופע חורף", וביצע איתה בדואט את השירים "חייך וחיי" ו"שיר אהובת הספן".
בשנת 2006 עיבד לאפרת גוש שני שירים שהלחין שלמה גרוניך עבור הסרט "נוזהאת אל פואד" ("שוטטות הלב") בבימויו של ג'אד נאמן ואף השתתף בסרט כשחקן.
בשנת 2006 שמע אריק איינשטיין שני שירים פרי עטו של גיא בוקאטי והציע לו לעבוד יחד.
איינשטיין ובוקאטי הוציאו לרדיו חמישה סינגלים: "שוב אותו העצב", "פה אצלנו", "רגע לפני", "פשוט אומר לך" ו"איפה שלא תהיי".
בשנת 2007 הוציאו איינשטיין ובוקאטי אלבום משותף, "כל הטוב שבעולם", בו השתתף עדי גולדשטיין בעיבודים.
שיתוף הפעולה בין השניים נמשך עד ליום פטירתו של איינשטיין.
באותה השנה הוזמן על ידי גדי גידור, מנכ"ל אן אם סי יונייטד, לעבד את אלבום הבכורה של קובי אפללו, "בא מן השתיקה".
האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב, ובוקאטי גם ליווה את מסע ההופעות.
בשנת 2009 הלחין את השיר "כדי שלא יאבד" למילותיו של חלל צה"ל בארי אורן.
את השיר ביצע בועז מעודה.
באותה השנה כתב והלחין לאריק איינשטיין את השירים "כשתחזור", שהוקדש לחייל הנעדר גיא חבר, ו"כולם יודעים" (בעיבוד משותף עם רע מוכיח).
שירים אלה התפרסמו בדיסק אוסף שירי האהבה איינשטיין "בגללך", לצד השירים "פשוט אומר לך" ו"רוקד את הטנגו לבד", גם הם פרי עטו של בוקאטי.
לאחר מכן שיתף פעולה עם המשורר מאיר ויזלטיר, כשהלחין במסגרת המופע "אלתוריסט" בתיאטרון תמונע את שירו "מזג האוויר", וביצע אותו ביחד עם שלומי שבן.
בשנת 2010 הפיק את הדואט של אריק איינשטיין ושלמה ארצי, "חוזרים הביתה", שכתב והלחין ארצי ושהופיע באלבומו "אושר אקספרס", שהגיע למעמד של פלטינה משולשת.
בשנת 2011 השתתף במחזמר "סיגל" בבימויו של צדי צרפתי, בו ניגן בבוזוקי.
בתקופה זו המשיכו איינשטיין ובוקאטי לשתף פעולה בשירים: "ילד מיוחד" (שהולחן עבור בית איזי שפירא המסייע לילדים עם מוגבלויות), "עכשיו כשאתה כאן", שנכתב לגלעד שליט שחזר מהשבי.
בוקאטי גם עיבד את "מעבדות לחרות" (מילים: יענקל'ה רוטבליט) ו"צליל מכוון" (מילים ולחן: יצחק קלפטר), שני שירים שנכתבו לאלבום אוסף של אריק איינשטיין משירי יצחק קלפטר וזכו להצלחה רבה במצעדי ההשמעות.
בשנת 2011 הוציא את הסינגל "היא אומרת", וב-2012 הוציא את הסינגל "אתה רוצה את הכל".
בנוסף כתב את מילות השיר "ואולי", שהולחן על ידי דודו טסה ובוצע בידי מירי מסיקה.
בשנת 2013 הקליט יחד עם איינשטיין שלושה שירים עבור הוצאה מחודשת של האלבום "משירי אברהם חלפי", שהיו האחרונים שהקליט בחייו ושפורסמו לאחר מותו, בפברואר 2014. כמו כן הקליט את שיר הנושא של הסדרה התיעודית "לא תשקוט הארץ", שנקרא "תמיד אוקטובר".
את השיר כתב נתן יונתן והלחין שי אלון.
כל הטוב שבעולם - עם אריק איינשטיין
גיא ברגר (נולד בשנת 1976) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף .
שימש מפקד מחוז צפון בפיקוד העורף, סגן מפקד עוצבת האש, קצין אג"ם של מפקדת העומק, מפקד חטיבת אפרים, מפקד בא"ח צנחנים ומפקד גדוד 202.
ברגר נולד וגדל בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי בחיפה.
התגייס לצה"ל בשנת 1994, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בסיום הקורס שב לגדוד 101 ושימש כמפקד מחלקה.
לאחר מכן מונה לסגן מפקד פלוגה ובהמשך שימש כמפקד פלוגת החוד בגדוד 101. לאחר מכן מונה למפקד פלגת לוחמים ביחידת מגלן.
בשנת 2004 מונה למפקד סיירת צנחנים ובין השנים 2004–2005 הוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
לאחר תפקיד זה, שימש כמפקד מחזור בבא"ח צנחנים.
בספטמבר 2008 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף חי"ר בחטיבת ביסלמ"ח, ושימש בתפקיד בין היתר במבצע עופרת יצוקה, את תפקידו סיים ביוני 2009.
ב-15 ביולי 2009 מונה למפקד גדוד 202, והוביל אותו בין היתר בפעילות מבצעית ברצועת עזה, בתפקיד זה שירת עד אפריל 2011.
ב-2011 מונה למפקד בא"ח צנחנים ושירת בתפקיד זה בין השנים 2011–2013
ב-18 באוקטובר 2013 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת אפרים, ושימש בתפקיד עד 19 באוגוסט 2015. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ג (2016-2015).
בהמשך מונה לקצין אג"ם של מפקדת העומק בין השנים 2016–2018.
בשנת 2018 מונה לסגן מפקד עוצבת האש, ושימש בתפקיד עד שנת 2019.
ב-4 בספטמבר 2019 מונה למפקד מחוז צפון בפיקוד העורף, תפקיד אותו מילא עד 5 בספטמבר 2021. בגמר התפקיד פרש מצה"ל.
ברגר בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול ובעל תואר שני בביטחון ישראל, הוא נשוי לסיון ואב לארבעה.
גיא בר-לב הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף במילואים, בתפקידו האחרון שימש כקצין איסוף קרבי ראשי.
בר-לב התגייס לצה"ל ב-1987 ושובץ בחיל השריון.
שירת כלוחם בגדוד 82 של חטיבה 7, וכמפקד טנק בפלוגות א' וב' של הגדוד.
לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה ג' בגדוד.
שירת כסמג"ד בגדוד 77 של החטיבה, ולאחר תקופת לימודים שירת כקצין אג"ם החטיבתי.
בתפקידו הבא שירת כסגן מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון וב-2008 מונה למפקד חטיבה 460, חטיבת ההכשרות של חיל השריון, שירת בתפקיד עד יולי 2011.
ביולי 2012 מונה לקצין איסוף קרבי ראשי בדרגת תת-אלוף.
הוא המפקד הראשון של החיל שלא מגיע מאגף המודיעין, בתפקידו שימש עד 31 באוגוסט 2015.
הוא מכהן כסמנכ"ל ומנהל חטיבת מערכות, טילים וחלל בתעשייה האווירית לישראל.
בר-לב בעל תואר ראשון במשאבי אנוש ומנהל עסקים, בוגר המכללה לביטחון לאומי ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
גיא ביטון (נולד בשנת 1973) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
שימש סגן מפקד אוגדת עזה, נציג זרוע היבשה בצבא ארצות הברית, מפקד חטיבת שגיא ומפקד גדס"ר גבעתי.
ביטון התגייס לצה"ל בשנת 1991, ושובץ בגדוד שקד בחטיבת גבעתי.
לאחר הקורס חזר לגדוד שקד, ומונה למפקד מחלקה ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון.
לאחר מכן שימש כסגן מפקד פלוגה.
בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול.
לאחר מכן מונה למפקד פלוגה רובאית בגדוד.
בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד רותם.
לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת גבעתי.
בשנת 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדס"ר גבעתי, אותו הוביל בלחימה ברצועת עזה, ושימש בתפקידו עד שנת 2007. בהמשך שימש מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי.
לאחר מכן מונה לקצין המבצעים של פיקוד הדרום בין השנים 2010–2012. באוגוסט 2012 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שגיא, ב-11 ביוני 2014 סיים את תפקידו.
ביולי 2014 מונה לנציג זרוע היבשה בפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC), ושימש בתפקיד עד שנת 2016. בשנת 2016 מונה לסגן מפקד אוגדת עזה, ושימש בתפקיד עד שנת 2017.
ביטון נשוי ואב לשלושה, בעל תואר ראשון מטעם אוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני מטעם האוניברסיטה העברית.
גיא גולדשטיין הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שכיהן כסגן מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
גולדשטיין עשה את מרבית שירותו בחיל השריון.
פיקד על גדוד 430 בחטיבה 500. בשנים 2003 עד 2005 פיקד על חטיבה 656, חטיבת שריון במילואים, אשר בשנת 2004 התמזגה עם חטיבה 600. שימש כרמ"ח אימונים במז"י.
שימש כסגן מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון וב-2006 מונה למפקד חטיבה 460, תפקיד בו שימש עד יולי 2008. ב-2008 מונה לקצין אג"ם של פיקוד הצפון.
עבר קורס מפקדי אוגדות וב-2011 מונה למפקד עוצבת עמוד האש (אוגדה 143), במקביל שימש מיוני 2012 מפקד המרכז לאימוני מפקדות.
ב-2014 מונה לסגן מתאם פעולות הממשלה בשטחים.