tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2011 הודיע האנקוק על השקעה בסך 353 מיליון דולר במפעל ייצור הממוקם בבקאסי, מערב ג'אווה, אינדונזיה.
באינדונזיה הופיעו מספר רב של להקות ואומנים קוריאנים, כמו SMTown Live World Tour III ו-Bank Music World Tour.
תרבות הפופ הקוריאנית עוררה השראה באמנים אינדונזיים כמו קבוצת אני-פופ גברית בשם "S4" שהתאמנה בקוריאה ועשתה שם הופעות.
הנשיא צ'ון דו הוואן ביקר באינדונזיה ביולי 1981, ובשנה שלאחר מכן ביקר הנשיא סוהארטו בדרום קוריאה באוקטובר 1982. בנובמבר 1988 ביקר הנשיא נו טה-וו באינדונזיה.
הנשיא קים יונג-סאם ביקר באינדונזיה בנובמבר 1994. נשיא אינדונזיה עבד א-רחמן וחיד ביקר בדרום קוריאה פעמיים בשנת 2000, בפברואר ובאוקטובר, ובאותה השנה ביקר הנשיא קים דה-ג'ונג באינדונזיה בנובמבר.
הנשיא מגוואטי סוקרנופוטרי ביקר בדרום קוריאה במרץ 2002.
הנשיא סוסיליו באמבאנג יודהויונו ביקר בדרום קוריאה במהלך פסגת ה-APEC בנובמבר 2005. בדצמבר 2006 ביקר הנשיא רו מו-היון באינדונזיה כדי לחתום על שותפות אסטרטגית משותפת בין אינדונזיה לדרום קוריאה.
הנשיא יהודויונו ביקר בקוריאה כאורח ממלכתי במרץ 2012 והנשיא לי מיונג-בק ביקר בבאלי כדי להשתתף בפורום באלי לדמוקרטיה בנובמבר 2012.
יחסי אינדונזיה–איסלנד הם היחסים הדיפלומטיים בין אינדונזיה לבין איסלנד.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1983, ושיתוף הפעולה הדו-צדדי מתקיים במיוחד בתחום הגאותרמי והדייג.
אינדונזיה מחזיקה באיסלנד קונסוליה כללית ברייקיאוויק.
איסלנד מחזיקה באינדונזיה קונסוליה כללית בג'קרטה.
יחסי אינדונזיה–קוריאה הצפונית הם היחסים הבילטרליים של אינדונזיה וקוריאה הצפונית.
אינדונזיה היא אחת המדינות הבודדות שעדיין מקיימות יחסים לבביים עם צפון קוריאה, למרות הסנקציות הבינלאומיות והבידוד שהוחלו על צפון קוריאה בנוגע להפרות זכויות האדם שלה ולתוכנית הטילים הגרעיניים שלה.
שתי המדינות חולקות מערכת יחסים שתחילתה בתקופת סוקרנו וקים איל-סונג בשנות השישים.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב-2013, 42% מהאינדונזים רואים את השפעתה של קוריאה הצפונית באופן חיובי, כאשר 29% מביעים דעה שלילית.
זו הדעה השנייה החיוב ביותר בעולם אחרי חוות דעתה של גאנה.
במהלך ביקורו של הנשיא קים איל-סונג באינדונזיה בשנת 1965, הנשיא סוקרנו הציג את המנהיג הצפון קוריאני סביב הגנים הבוטניים של בוגור כאשר האחרון נפעם על ידי סחלב ממקסאר.
הנשיא סוקרנו כינה מיד את הפרח קימילסונגיה ומינה אותו כסמל הידידות הנצחית בין שתי המדינות.
הסחלב הסגול קימילסונגיה, הפך לחלק אינטגרלי מהתעמולה החסויה - ממלכתית העכשווית העוטפת את המנהיג המנוח.
במרץ 2002 ביקרה הנשיאה מגוואטי סוקרנופוטרי בפיונגיאנג.
בשנת 2002 פגש נשיא נשיאות מועצת העם העליונה ברפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה, קים יונג-נאם, את הנשיאה מגאוואטי סוקרנופוטרי.
בשנת 2005 ביקר הנשיא קים יונג-נאם גם באינדונזיה כדי להשתתף בהנצחת ועידת אסיה-אפריקה.
במאי 2012 ערך הנשיא קים יונג-נאם ביקור רשמי בג'קרטה.
הביקור הניע את פעילי זכויות האדם והדמוקרטיה האינדונזית לקרוא לנשיא סוסיליו באמבאנג יודהויונו לעזור לדחוף לדמוקרטיזציה ולכבוד לזכויות האדם במדינה המבודדת.
אינדונזיה עדיין שומרת על קשריה עם קוריאה הצפונית למרות הפרות זכויות האדם שלה ותוכנית הגרעין המאיימת על קוריאה הדרומית ויפן, שתי מדינות החולקות קשר פוליטי קרוב הרבה יותר, אינטרס כלכלי ושותפות אסטרטגית עם אינדונזיה.
אינדונזיה ממשיכה לעסוק בצפון קוריאה מאחר שהיא מאמינה בדיאלוג, וטוענת כי אין טעם להתבודדותה של קוריאה הצפונית.
ממשלת קוריאה הצפונית הפעילה את מסעדת פיונגיאנג בג'קרטה, והנגישה את המטבח הצפון קוריאני, קידמה את צפון קוריאה וכן היוותה מקור למטבע זר לממשלת צפון קוריאה.
במסעדת פיונגיאנג היו שפים, טבחים ומלצריות מצפון קוריאה.
המסעדה נסגרה לאחר מות אחיו החורג של קים ג'ונג און.
אינדונזיה מחזיקה בקוריאה הצפונית שגרירות בפיונגיאנג.
קוריאה הצפונית מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
יחסי אינדונזיה–דרום אפריקה הם היחסים בין אינדונזיה ודרום אפריקה.
היחסים בין אינדונזיה לדרום אפריקה כוננו באוגוסט 1994. שגרירות דרום אפריקה בג'קרטה הוקמה בינואר 1995, ואינדונזיה פתחה את שגרירותה בפרטוריה בשנת 1995. שתי המדינות חברות בארגון הסחר העולמי וב-G-20. בשנת 2012, במהלך התדריך על יוזמות מדיניות חוץ לשנת 2012, אינדונזיה מנתה את דרום אפריקה בין 14 השותפים האסטרטגיים שלה.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב-2013, התפיסה של אינדונזים את דרום אפריקה חלוקה בין 36% לתפיסה שלילית, ו-33% שמביעים עמדה חיובית, זה בערך כמו הדעה הממוצעת העולמית על דרום אפריקה.
אף על פי שיחסים דיפלומטיים פורמליים כוננו רק בשנות ה-90, הקשרים ההיסטוריים בין אינדונזיה לדרום אפריקה החלו במהלך המאה ה-17. בשנת 1693 השייח יוסוף ממקאסאר הוגלה לכף התקווה הטובה, מחמת שסייע לסולטן בהוטן Ageng Tirtayasa במרד נגד ההולנדים.
באותה תקופה, ההולנדים יישבו הן את כף התקווה הטובה (כיום העיר קייפטאון) והן את איי הודו המזרחיים ההולנדיים (במרכז בטאוויה).
הגעתו של יוסוף לקייפטאון הקימה את הקהילה המוסלמית המלאבית בדרום אפריקה, שכן העיירה שימשה הסדר עונשין להרשעות וגולים פוליטיים מהודו המזרחית.
במהלך תקופת האפרטהייד הצטרפה אינדונזיה לשאר מדינות אסיה בהימנעות מיחסים רשמיים עם דרום אפריקה, אולם בשנת 1968 פתחה אינדונזיה באופן לא רשמי ביחסי צבא ומודיעין סודיים עם דרום אפריקה באמצעות משטר אסטדו נובו של פורטוגל וכן באמצעות ישראל.
ידוע היה כי בשנים 1968–1969 ואילך, אינדונזיה חלקה מודיעין עם דרום אפריקה וישראל דרך פורטוגל, איראן וטורקיה.
דרום אפריקה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אינדונזיה באפריקה והיוותה 22.18 אחוז מסך המסחר באינדונזיה עם אפריקה בשנת 2011. המסחר בין המדינות חווה עלייה מתמדת במהלך השנים האחרונות ויש לו פוטנציאל לצמוח.
המסחר הדו-צדדי בין המדינות הגיע ל-214 מיליארד דולר בשנת 2011. הייצוא של אינדונזיה הוערך ב-1.44 מיליארד דולר בשנת 2011 ואילו היבוא עמד על כ-705.78 מיליון דולר, והתוצאה הייתה עודף סחר בסך 730.81 מיליון דולר לטובת אינדונזיה.
השוק בדרום אפריקה הוא אחד השווקים הלא מסורתיים העיקריים באינדונזיה, שצפוי להניע את היצוא העתידי.
אינדונזיה מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה, קונסוליה כללית בקייפטאון ומסרד סחר ביוהנסבורג.
דרום אפריקה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה וקונסוליה כללית בדנפסאר.
יחסי אינדונזיה–הונג קונג הם היחסים דו-צדדיים בין הונג קונג לאינדונזיה.
אינדונזיה מחזיקה קונסוליה כללית בהונג קונג הממוקמת במפרץ Causeway, האי הונג קונג.
להונג קונג אוטונומיה מלאה בניהול קשריה החיצוניים במגוון רחב של תחומים מתאימים, כולל היבטים מסחריים, חברתיים ותרבותיים.
משרד הכלכלה והסחר בשל הונג קונג בג'קרטה מייצג את הונג קונג באינדונזיה.
אינדונזיה הייתה שוק הייצוא השביעי בגודלו של הונג קונג בשנת 2015, ואילו הונג קונג הייתה שוק היצוא ה-15 בגודלו של אינדונזיה בשנת 2015. הונג קונג העסיקה 1.4% משוק הייצוא האינדונזי, ואילו אינדונזיה תרמה 2.3% מנתוני הונג קונג.
האינדונזים מהווים את קבוצת המיעוט האתני השנייה בגודלה בהונג קונג, המונה 102,100, השנייה בלבד לפיליפינים.
כמעט כל האינדונזים בהונג קונג הם אלו שמגיעים לחוזי העסקה לזמן מוגבל כעוזרי פנים זרים.
עובדים אינדונזים בהונג קונג מהווים 2.4% מכלל העובדים האינדונזים מעבר לים.
במהלך מהומות אינדונזיה במאי 1998, התקפות על אינדונזים סיניים עוררו רגשות בקרב קבוצות אתניות סיניות בהונג קונג.
כתגובה, מנהיג המפלגה הדמוקרטית בהונג קונג, מרטין לי, מתח ביקורת על הנושא במכתב רשמי לנשיא אינדונזיה בי.ג'יי חביבי.
עם מדיניות עצמאית מסין, ממשלת הונג קונג הגישה מחאה לממשלת אינדונזיה ואיימה לגרש פועלים אינדונזיים בהונג קונג.
האיום לא הגיע לידי מימוש לבסוף.
בשנת 2017 הגיע נשיא אינדונזיה, ג'וקו וידודו, להונג קונג ב-30 באפריל לביקור רשמי בן יומיים.
הוא התקבל בברכה על ידי ראש הרשות המבצעת של הונג קונג לאונג צ'אן-יינג בבית הממשלה בהונג קונג ב-1 במאי.
בין שתי הממשלות נחתם מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה תרבותי והצהרה משותפת על שיתוף פעולה.
יחסי אינדונזיה–בוסניה והרצגובינה מתייחסים ליחסים הדו-צדדיים של בוסניה והרצגובינה ואינדונזיה.
היחסים הדו-צדדיים הונעו בתחילה על ידי אנושיות וסולידריות דתית.
כאומה עם האוכלוסייה המוסלמית הגדולה ביותר, האינדונזים היו המומים מהטיהור האתני נגד בוסניאקים מוסלמים במהלך מלחמת בוסניה, והתארגנו וגייסו עזרה באופן מיידי.
התמיכה האינדונזית בבוסניה והרצגובינה נעה בין איסוף תרומות, שליחת כוחות שמירת שלום תחת האו"ם, לבניית מסגד.
היחסים הדיפלומטיים בין בוסניה והרצגובינה לאינדונזיה החלו ב-20 במאי 1992, כאשר אינדונזיה הכירה בבוסניה והרצגובינה בעקבות התפרקות יוגוסלביה.
אינדונזיה גם תרמה למאמצי שלום וביטחון על ידי שליחת כוחות שמירת שלום במדינה בשנים 1992–1996 תחת כוח ההגנה של האו"ם (UNPROFOR).
נשיא אינדונזיה סוהארטו ביקר בסרייבו במרץ 1995. משלחת של הפרלמנט האינדונזי של MPR ביקרה בבוסניה והרצגובינה במאי 2000. בספטמבר 2001 ביקר השר האינדונזי לענייני דתות, אמר אגיל אל מונאואר, בעיר הבירה סרייבו, כדי לחנוך את מסגד "איסטיקלל" בעזרת אינדונזיה.
הנשיא מגוואטי סוקרנופוטרי ביקר גם הוא בסרייבו בספטמבר 2002. בדצמבר 2004 ביקר שר החוץ מלאדן איווניץ' באינדונזיה.
ב-15–16 במרץ 2007 ביקר בסרייבו שר החוץ האינדונזי, חסן וירודה.
הסחר הדו-צדדי בין בוסניה והרצגובינה ואינדונזיה הוא זעיר והוערך ב-1.5 מיליון דולר בשנת 2008. היצוא האינדונזי כולל בעיקר קקאו, רהיטים, חיטה ומוצרי חיטה, עץ ושטיחים, לעומת זאת, היבוא כוללים מוצרי חשמל, מכונות וציוד מכני מבוסניה והרצגובינה.
אינדונזיה מחזיקה בבוסניה והרצגובינה שגרירות בסרייבו.
בוסניה והרצגובינה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
מזרח טימור ואינדונזיה חולקות את האי טימור.
אינדונזיה פלשה למושבה הפורטוגזית לשעבר בשנת 1975, סיפחה את מזרח טימור בשנת 1976, ושמרה על מזרח טימור כמחוזה ה-27 עד למשאל עם שנערך על ידי האו"ם ב-1999, בו בחרו תושבי מזרח טימור בעצמאות.
לאחר תקופה של ממשל ביניים של האו"ם, מזרח טימור זכתה לעצמאות בשנת 2002.
אינדונזיה פלשה לשטח בשנת 1975 וסיפחה את מזרח טימור בשנה שלאחר מכן.
כיבוש מזרח טימור בן 24 השנים שלאחר מכן גרם נזק רב ליחסים הדיפלומטיים של אינדונזיה ולמוניטין הבינלאומי שלה.
הצבא לשחרור מזרח טימור, הזרוע הצבאית של המפלגה השמאלנית במזרח טימור פרטילין הפכה למקור העיקרי של התנגדות לסיפוח של אינדונזיה, אולם התנגדות צבאית בסופו של דבר כמעט ונעלמה.
לאחר 20 שנה של התקוממות בדרגה נמוכה ולחץ דיפלומטי נגד הכיבוש.
קסאננה גושמאו הפך לנשיא הראשון של מזרח טימור בעקבות עצמאותו.
לאחר התפטרותו הכפויה של סוהארטו בשנת 1998, הציע סגן נשיא ויורשו בי.
ג'יי חביבי משאל עם מפתיע על עצמאות מזרח טימור.
לאחר ש-78% ממזרח טימור בחרו בעצמאות במשאל העם, הותקף חביבי ברחבי הספקטרום הפוליטי האינדונזי בגין בגידה באינטרסים הלאומיים ואיבד את הסיכוי המועט שהיה לו לשמור על הנשיאות בבחירות באוקטובר 1999 באינדונזיה.
במקומו הוחלף עבד א-רחמן וחיד, מתנגד נחרץ לעצמאות מזרח טימור.
חלקים מהצבא האינדונזי התנגדו נחרצות לעצמאות מזרח טימור ובילו חלק ניכר משנת 1998 ו-1999 בחימוש של פרטיזנים פרו-אינדונזיים וסידור התקפות על קבוצות עצמאות.
בתוך שעות לאחר פרסום תוצאות משאל העם על ידי שליח מיוחד של האו"ם למזרח טימור ג'משיד מרקר, הצבא האינדונזי הפעיל תוכנית אדמה חרוכה בשטח, השמיד למעלה ממחצית התשתית הקבועה של השטח, הרג כ-1,500 מזרח טימורים ועקר 300,000 איש נוספים.
במהלך השבועות הקרובים, עד שכוח שמירת שלום של האו"ם בראשות אוסטרליה הגיע למדינה ב-20 בספטמבר 1999.
מינהל המעבר של האו"ם במזרח טימור (UNTAET) סיפק ממשל ביניים אזרחי ומשימה לשמירת שלום בשטחה של מזרח טימור, מהקמתו באוקטובר 1999 ועד לעצמאות השטח ב-20 במאי 2002.
למרות העבר הטראומטי, היחסים עם אינדונזיה הם בדרך כלל חיוביים לאחר שנת 2002. אינדונזיה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של מזרח טימור (כ-50% מכלל היבוא, 2005), והיא מרחיבה את חלקה בהתמדה.
אינדונזיה היא שותפת הסחר בתחום היבוא הגדולה ביותר של מזרח טימור, כאשר לשעבר ייצאה סחורות בשווי 187 מיליון דולר (32% מהיבוא) בשנת 2017 ואילו האחרונה ייצאה רק 6 מיליון דולר בכיוון ההפוך.
אינדונזיה תומכת בהצטרפותה של מזרח טימור לאיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, במיוחד במהלך כהונתו של סוסיליו באמבאנג יודהויונו.
אינדונזיה מחזיקה במזרח טימור שגרירות בדילי ונציגות בפנטה מקאסאר.
מזרח טימור מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה ו-2 קונסוליות במדן, סורבאיה, דנפסאר, אטמבואה וקופנג.
יחסי אינדונזיה–ניו זילנד הם היחסים דו-צדדיים בין אינדונזיה לניו זילנד.
בשל אינטרסים משותפים כדמוקרטיות ושכנות באזור אסיה-פסיפיק, ניו זילנד ואינדונזיה נחשבות כשותפות טבעיות.
אינדונזיה וניו זילנד כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים בשנת 1950.
בעוד ניו זילנד התעניינה מעט במלחמת העצמאות של אינדונזיה, ממשלת העבודה הראשונה אכן תמכה באזהרות הבריטיות נגד פעולת המשטרה ההולנדית הראשונה.
ניו זילנד תמכה גם במאמציה של הרפובליקה האינדונזית לזכות בחברות בארגון הסחר הבינלאומי ובוועדה הכלכלית של האו"ם לאסיה והמזרח הרחוק.
ראש הממשלה, וולטר נאש, מתח ביקורת גם על פעולת המשטרה ההולנדית השנייה כהפרה של הסכם רנוויל והציע שיש להפנות הפרות הפוגה למועצת הביטחון.
ניו זילנד שלחה גם נציג לוועידה אסייתית בדלהי, שכונסה על ידי ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו, כדי לדון בשאלה האינדונזית.
ב-17 בפברואר 1950 הכיר ראש הממשלה סידני הולנד רשמית ברפובליקה של אינדונזיה זמן קצר לאחר שההולנדים העבירו את הריבונות לרפובליקה האינדונזית החדשה.
עם זאת, בגלל המשאבים המוגבלים של מחלקת לענייני חוץ של ניו זילנד, ניו זילנד לא הקימה משלחת דיפלומטית עד 1961. במקום זאת, האינטרסים הדיפלומטיים והקונסולריים של ניו זילנד ייצגו על ידי השגרירות הבריטית בג'קרטה.
בעוד שלניו זילנד היה משרד של תוכנית קולומבו בג'קרטה, תפקידיה היו מוגבלים לתיאום פעילויות ניו זילנד במסגרת התוכנית ולתמיכה במומחים של ניו זילנד שהוקצו לאינדונזיה.
בפברואר 1961 שודרג משרד תוכנית קולומבו למעמד של הקונסוליה הכללית כאשר דאנקן ריי משמש כקונסול הכללי ובהמשך כמפקד ד'אפיירס.
בינואר 1963 שדרג ראש הממשלה קית' הוליאוק את המשלחת למעמד של צירות.
בתמורה, האינדונזים הסמיכו את שגרירותם באוסטרליה לניו זילנד בשנת 1958. ד"ר איי הלמי כיהן כשר האינדונזיה הראשון בניו זילנד.
כאשר הצטרפה אינדונזיה לתוכנית קולומבו בשנת 1953, ניו זילנד הרחיבה במהירות את סיוע תוכנית הקולומבו שלה לאינדונזיה.
במסגרת תוכנית סיוע טכני שלחה ניו זילנד מומחים לאינדונזיה בעוד מתלמדים אינדונזיים קיבלו הכשרה בניו זילנד.
יוזמות הסיוע הטכני של ניו זילנד עבור אינדונזיה כללו הקמת מרכז להכשרה טכנית בסחר, קורסי הכשרה לטווח קצר עבור אחיות שיניים ורופאי שיניים באינדונזיה, שיגורם של מורים מניו זילנד לסיוע בהוראת השפה האנגלית במכללות המורים באינדונזיה, הקמת מפעל ללוחות אזבסט-צמנט בג'קרטה.
הסיוע ההוני של תוכנית קולומבו של ניו זילנד הושפע מכספים מוגבלים בצד הניו זילנדי ומומחיות טכנית מוגבלת בצד האינדונזי.
בשנת 1960 שלחה ניו זילנד 29 מומחים לאינדונזיה ואילו 99 אינדונזים קיבלו מלגות להכשרה בניו זילנד.
קשריה של ניו זילנד עם אינדונזיה בתקופת סוקרנו הושפעו מהמחלוקת של אינדונזיה עם הולנד על פפואה המערבית; אינדונזיה תבעה את הטריטוריה כחלק מאינדונזיה בזמן שההולנדים רצו להכין את הפפואנים לשלטון עצמי.
בעקבות כישלון המשא ומתן באינדונזיה עם ההולנדים ומאמצי עצרת תמיכה באו"ם, נשיא אינדונזיה סוקרנו התחיל במדיניות של "עימות" מול הולנד בשטח המחלוקת במערב גינאה החדשה וביקש בהצלחה תמיכה צבאית ופוליטית סובייטית שאילצה את ארצות הברית להתערב כמתווכת להביא לפתרון פוליטי המעדיף את האינטרסים של אינדונזיה.
למרות הבדלי מדיניות אלה, פקידים אינדונזיים כמו שר החוץ סובנדרריו הכירו בכך שאוסטרליה וניו זילנד "היו חלק מאסיה".
במהלך העימות האינדונזי-מלזי (1963–1965), ניו זילנד תמכה במלזיה, בריטניה ואוסטרליה עקב מערכת היחסים החמה שלה עם הממשלה המלזית הפרו-מערבית והשתתפותה בעתודה האסטרטגית של המזרח הרחוק שהובלה על ידי בריטניה.
הנשיא סוקרנו, בגיבוי המפלגה הקומוניסטית האינדונזית הפרו-בייג'ינג, החליט לנקוט במדיניות של "עימות" נגד מלזיה מכיוון שהוא ראה בפדרציה החדשה של מלזיה אמצעי להנצחת האימפריאליזם הבריטי בדרום-מזרח אסיה.
סוקרנו הזדהה גם עם המרד הכושל של מפלגת העם של ברוניי בברוניי, והיה נלהב מההצלחה של מדיניות "העימות" של אינדונזיה נגד גינאה החדשה ההולנדית והפיליפינים שהחזיר את טענתה הטריטוריאלית למדינת סבאח המלזית.
לאורך העימות האינדונזי–מלזי ניהלה אינדונזיה מלחמת גבולות לא מוצהרת נגד מלזיה ושלחה מפלגות חמושים בפעולות חוצות גבולות למדינות סראוואק וסבה המזרח מלזיות שגבלו במחוז קלימנטן של אינדונזיה.
בספטמבר 1964 הגבירה אינדונזיה את פעולות ההסתננות שלה למלזיה בחצי האי.
ניו זילנד הסכימה לשלוח את גדוד RNZIR הראשון שלה, שבסיסו בחצי האי מלזיה, כדי לצוד מסתננים אינדונזיים ליד לאביס במדינת ג'והור המלזית.
בחודש ינואר 1965, כוחות צבא משמעותיים ניו זילנדים, כולל גדוד חיל רגלים של שירות האוויר המיוחד ניו זילנד, שתי שולות מוקשים, ושני בריסטול פרייטר, נשלחו לבורניאו.
אלה שירתו לצד כוחות בריטיים, מלזיים ואוסטרלים וראו פעולות לחימה כנגד כוחות סדירה וגרילה אינדונזיים כאחד.
למרות ההבדלים הפוליטיים בין המדינות, שתי הממשלות לא ניתקו את היחסים הדיפלומטיים.
ממשלת ניו זילנד המשיכה בסיוע תוכנית קולומבו לאינדונזיה, אם כי ברמה מופחתת הרבה יותר.
בעוד שראש ממשלת ניו זילנד, קית' הוליאוק, ראה את מדיניות העימות של אינדונזיה כמוטעה, הוא ראה בתוכנית הסיוע של תוכנית קולומבו של ניו זילנד כסימן של רצון טוב כלפי העם האינדונזי.
באוקטובר 1965 ניסיון הפיכה באינדונזיה הביא להרג המוני של חברי PKI ותומכים בשינוי הנוף הפוליטי של אינדונזיה.
בין אוקטובר 1965 למרץ 1967 קיבל הגנרל סוהארטו רבות מסמכויותיו הקודמות של הנשיא סוקרנו; ובסופו של דבר היה הנשיא השני של אינדונזיה.
ביוני 1966, מלזיה ואינדונזיה חתמו על הסכם שלום אשר סיים רשמית את העימות.
התפתחויות אלה התקבלו בברכה על ידי הוליאוק כצעד לקראת חידוש מלא של קשרים ידידותיים עם אינדונזיה.
הסחר הפך לקל עוד יותר על ידי הסכם הסחר החופשי ASEAN אוסטרליה-ניו זילנד שנכנס לתוקף עבור ניו זילנד בדצמבר 2009 ובתחילת 2012 עבור אינדונזיה.
ההסכם יבטל מכסים על כל הסחורות המיובאות עד 2020. באופן מסורתי אינדונזיה רואה בניו זילנד כמקור לבשר ומוצרי חלב, כגון בשר בקר, חלב, גבינה, תפקיד שהוא משותף עם אוסטרליה.
ניו זילנד מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
אינדונזיה מחזיקה בניו זילנד שגרירות בוולינגטון וקונסוליה באוקלנד.
יחסי אינדונזיה–סרי לנקה הם היחסים הדו-צדדיים של אינדונזיה וסרי לנקה.
שתי המדינות חולקות כמה קווי דמיון תרבותיים.
אינדונזיה וסרי לנקה חברות בארגון הסחר העולמי.
הן חברות מייסדות של ארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1952.
באשר לבדלנות LTTE בסרי לנקה, אינדונזיה הביעה את תמיכתה בשלמות הטריטוריאלית של סרי לנקה ואחדות לאומית.
אינדונזיה תומכת גם בתהליך הפיוס הלאומי בסרי לנקה לקראת שלום ויציבות.
מערכת היחסים בין שתי המדינות החלה במאה החמישית לספירה, וסימנה את בוא ההשפעות של ההינדואיזם והבודהיזם מתת היבשת ההודית וסרי לנקה לארכיפלג האינדונזי.
הממלכות ההינדיות-בודהיסטיות של אינדונזיה העתיקה וסרי לנקה טיפחו קשרים במאה ה-9 עד ה-12 לספירה, בתקופת האימפריה של סריג'איה.
במהלך תקופה זו, הבודהיזם הייתה הדת העיקרית של שתי המדינות.
על פי דברי שגריר סרי לנקה באינדונזיה, מלך אינדונזיה ביקר בסרי לנקה הציג פיל תינוק כמתנה.
יחסי הגומלין ביניהם צמחו במאות ה-17 וה-18, שכן שתי המדינות נפלו תחת שליטתה של חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC).
סרי לנקה הייתה חלק מ-VOC בתקופה ההולנדית בציילון בין השנים 1656–1796. במאה ה-17 הייתה אינדונזיה בשליטתה של חברת מזרח הודו ההולנדית וכן שיכון המטה של ה-VOC.
לימים הפכה למושבה הולנדית כאיי הודו המזרחיים ההולנדיים עד מלחמת העולם השנייה.
במהלך המאה ה-18 הוגלו לסרי לנקה הרבה מלכים, נסיכים ולוחמים מג'ווארם מטארם, מדורה וסולאווסי, שהתנגדו לשלטון ההולנדי בארכיפלג האינדונזי.
צאצאי הגולים באינדונזיה יצרו את הקהילה האינדונזית - מלאית בסרי לנקה שיכולה להתחקות אחר אבותיהם לג'אווה, מדורה וסולווסי.
אינדונזיה וסרי לנקה כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים ב-2 באוגוסט 1952. היחסים התרחבו בשנת 1955, כאשר אינדונזיה וסרי לנקה יחד עם הודו, פקיסטן ובורמה יזמו את ועידת באנדונג.
מאז 1962 שודרג מעמדו של משרד הקונסוליה האינדונזית בקולומבו כשגרירות.
המשרד שימש גם כמשרד הייצוג האינדונזי עבור האיים המלדיביים החל מ-2 בספטמבר 1975.
המועצה העסקית של סרי לנקה–אינדונזיה הוקמה ב-30 באוגוסט 1991, במטרה העיקרית לקדם סחר, השקעות ותיירות דו צדדית.
מאז 2012 הסכימו שתי המדינות על הגדלת מגזרי שיתוף הפעולה הדו-צדדיים, כולל ביטחון, תרבות, חקלאות ומים.
אינדונזיה מחזיקה בסרי לנקה שגרירות בקולומבו.
סרי לנקה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
יחסי אינדונזיה–הרשות הפלסטינית הם היחסים בין אינדונזיה לרשות הפלסטינית אשר הם קרובים וידידותיים מאוד.
אינדונזיה סירבה להכיר במדינת ישראל עד שיושג הסכם שלום בין ישראל לפלסטינים.
אינדונזיה עמדה בתוקף על זכויותיהם וחירויותיהם של הפלסטינים ותמכה במאבקי הפלסטינים.
בשנת 1944 המופתי הגדול של ערביי ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, והמנהיג העליון של המועצה הערבית בארץ ישראל, היה אחד התומכים הראשונים בעצמאות אינדונזיה השייח' מוחמד אמין אל-חוסייני, הביא להכרת מדינות ערביות אחרות באינדונזיה, במיוחד באמצעות הליגה הערבית.
הם גם הסכימו ללחוץ על הבריטים שכוחותיהם הגיעו לאינדונזיה לפני ההולנדים, לא לתמוך בהולנדים.
כתוצאה מכך, אינדונזיה הייתה עוינת במיוחד כלפי היחסים עם ישראל מלכתחילה כהכרת תודה כלפי הפלסטינים.
נשיא אינדונזיה סוקרנו תמך בתוקפנותם של מדינות ערב נגד ישראל.
גם לאחר נפילת סוקרנו ועלייתו לשלטון של הגנרל סוהארטו, אינדונזיה תמכה בתוקף בעניין הפלסטינים.
מנהיג הארגון לשחרור פלסטין, יאסר ערפאת ביקר באינדונזיה בשנת 1984 ובשנת 1993. עם נפילת המסדר החדש, עבד א-רחמן וחיד ניסה לשפר את היחסים עם ישראל אך הוא הודח מתפקידו ביולי 2001 ולא נשמר כל מאמץ לשפר את היחסים בין אינדונזיה לישראל.
בשנת 1988 החלו היחסים הרשמיים בין אינדונזיה והרשות הפלסטינית עם ההכרה האינדונזית ברשות בפלסטינית.
בשנת 1990 נפתחה שגרירות בג'קרטה.
לאחר טקס החתימה, הקים שר החוץ הפלסטיני את שגרירות מדינת פלסטין בג'קרטה.
אינדונזיה הסמיכה את ראש המשלחת שלה לרפובליקה של תוניסיה כשגריר שאינו תושב לפלסטין.
הסדר זה נמשך עד 1 ביוני 2004, כאשר המשימה הועברה לשגריר אינדונזיה בעמאן, ירדן.
במהלך ביקורו בירדן במאי 2006, נשיא אינדונזיה סוסילו באמבאנג יודהויונו חזר על תמיכתה של אינדונזיה בעצמאות פלסטינית, לרבות באמצעות חידוש שיחות השלום, וכן הביע את דאגתה של אינדונזיה מהתנאים הפלסטינים, כולל מבחינת האוצר, על רקע הסנקציות שהטילה ישראל.
מנהיג הארגון לשחרור פלסטין, יאסר ערפאת ביקר באינדונזיה מספר פעמים; בשנת 1984 לפגוש את סוהארטו, בספטמבר 1992 להשתתף בפסגת המדינות הבלתי-מזדהות העשירית בג'קרטה, ב-1993 ושוב באוגוסט 2000 לפגוש את נשיא אינדונזיה עבד א-רחמן וחיד בג'קרטה.
בין התאריכים 21–23 באוקטובר 2007 ערך נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס את ביקורו הרשמי הראשון במדינה באינדונזיה.
במהלך ביקורו חתם הנשיא עבאס על כמה הסכמים בנושא שיתוף פעולה עם אינדונזיה.
ההסכמים כללו שיתוף פעולה בתחומי התקשורת והחינוך.
עבאס ביקר שוב באינדונזיה במאי 2010 ובפברואר 2014.
במהלך מבצע עופרת יצוקה 2008–2009, נשיא אינדונזיה סוסילו באמבאנג יודהויונו אמר כי ממשלת אינדונזיה נותרה עקבית בתמיכה במאבקו של העם הפלסטיני לשמור על זכויותיו וריבונותו.
לאחר המשט לעזה, גינה נשיא אינדונזיה סוסילו באמבאנג יודהויונו את הפעולה הישראלית.
גם שר החוץ מרטי נטלגאווה גינה את הפעולה ואמר כי "המצור הישראלי בעזה מהווה הפרה של החוק הבינלאומי".
במהלך מבצע צוק איתן, ממשלת אינדונזיה גינתה את התוקפנות הצבאית הישראלית המתמשכת באזור עזה.
"צריך להתנגד למהלך של ישראל.
תוקפנות צבאית המחמירה את הסבל שסבלו הפלסטינים בעזה ובגדה המערבית עד היום בשל מצור שהוא למעשה 'עונש קולקטיבי' נגד בני פלסטין", אמר שר החוץ האינדונזי מרטי נטאלאווה.
במהלך הקמפיין לבחירתו בשנת 2014, גינה הנשיא ג'וקו וידודו גם את התקפת ישראל על עזה.
בין מדינת ישראל ורפובליקת אינדונזיה לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים באופן רשמי אך מעת לעת מתקיימים מגעים לא רשמיים.
ב-10 בינואר 1950 הייתה ישראל בין הראשונות שהכירו בעצמאות אינדונזיה.
בספטמבר 1950 תמכה ישראל בבקשת אינדונזיה להתקבל לאו"ם.
שר החוץ אבא אבן אף ברך את אינדונזיה באופן רשמי בעצרת האו"ם.
אולם הליגה הערבית לחצה על אינדונזיה לא לקשור קשרים עם ישראל, בעיקר קשרי מסחר.
בשנת 1953 ביקרה משלחת של המפלגה הסוציאליסטית של אינדונזיה בישראל.
בתקופת שלטונו של סוהארטו, אינדונזיה ניהלה מדיניות אנטי־קומוניסטית וחיפשה שיתופי פעולה ביטחוניים, כולל עם ישראל, אף על פי שלא היו יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
ישראל העבירה ידע צבאי ומכרה מטוסי קרב מדגם A-4 סקייהוק עבור חיל האוויר האינדונזי במסגרת מבצע חשאי שכונה "אלפא".
העסקה אושרה על ידי ארצות הברית, אך נשמרה בסוד מוחלט, כדי למנוע חשיפה בעולם הערבי.
כדי להכשיר את הטייסים האינדונזיים, קיבלו סיפור כיסוי של יציאה לסדנת לימודים בסינגפור, אך בפועל הוטסו לישראל, שם הוכשרו בבסיס בדרום הארץ שכונה בשם הקוד "Arizona Base".
הטייסים למדו טיסות קרב, ניווט נמוך ותקיפות אוויריות, ועם סיום ההכשרה, הוטסו לאריזונה שבארצות הברית, שם נערך טקס סיום פומבי "רשמי" כדי להסוות את העובדה שההכשרה נעשתה בישראל.
בעקבות החתימה על הסכמי אוסלו, ב-15 באוקטובר 1993 ביקר ראש ממשלת ישראל יצחק רבין באינדונזיה ונפגש עם נשיא אינדונזיה אז סוהארטו.
בעקבות הביקור נפתחה המדינה לתיירות מישראל, אך לא פתחה נציגות רשמית בישראל.
לאחר בחירתו של בנימין נתניהו לראשות הממשלה, הקיפאון המדיני והפסקת שיחות השלום, הפסיקה אינדונזיה מתן אישורי כניסה לתיירים מישראל ב-1997.
ב-1 באוגוסט 1997 נחתו 35 ישראלים במדן.
לפחות 2 מהם שלמו מראש 250 דולרים של ארצות הברית תמורת אשרת הכניסה, ששודכה אל דרכוניהם, בשגרירות אינדונזיה בבנגקוק.
שניהם יצאו מאינדונזיה ב-16 באוגוסט 1997 כאשר פג תוקף האשרה.
בשנת 2000, ביקר במדינה השר לפיתוח אזורי, שמעון פרס.
בשנת 2002, דיווח המכון למחקרי ביטחון לאומי כי ישראל סיפקה מזל"טים לצבא אינדונזיה.
בינואר 2005 נחת מטוס אל-על באינדונזיה ופרק 90 טונות של ציוד חירום לנפגעי הצונאמי באוקיינוס ההודי שאירע בדצמבר 2004.
באפריל 2006, שני דיפלומטים ישראלים ערכו ביקור רשמי באינדונזיה, סמנכ"ל אסיה במשרד החוץ, עמוס נדאי, ושגרירת ישראל בתאילנד, יעל רובינשטיין.
השניים דנו, בין היתר, בכינון יחסים דיפלומטיים בין ישראל לאינדונזיה.
באוקטובר 2006, הכריזה לראשונה התעשייה האווירית לישראל על הסכם גלוי לאספקת מל"טים לאינדונזיה.
נשיא אינדונזיה עבד א-רחמן וחיד הביע רגשי כבוד כלפי העם היהודי ומדינת ישראל, וקרא להכיר בה, אף שביקר את מדיניותה כלפי הפלסטינים.
וחיד ביקר מספר פעמים בישראל, בין היתר באוקטובר 1994 ובמרץ 1997, במסגרת פעילותו בקרן פרס לשלום וכשהוענקה לו מדליה על שם יצחק רבין.
ביוני 2003 ביקר שוב בישראל נפגש עם שר החוץ, סילבן שלום, ואמר כי אם יזכה בבחירות לנשיאות ארצו באוגוסט 2004, הוא יפעל לכינון יחסים דיפלומטיים מלאים עם ישראל.
במרץ 2016 מנעה ישראל את כניסת שרת החוץ של אינדונזיה לרמאללה, משום שסירבה לבקר גם בירושלים ולהיפגש עם גורמים בממשלת ישראל.
באותה עת הצהירה סגנית שר החוץ ציפי חוטובלי, כי ישראל מקיימת בפועל מגעים עם אינדונזיה וכי היה סיכום מראש שהופר על כך ששרת החוץ של אינדונזיה תבקר בירושלים.
בתחילת מאי 2018 דווח כי אינדונזיה עתידה להקל על ישראלים המבקשים ויזת תיירות למדינה, אך לאחר כשבועיים דווח על איסור כניסת ישראלים לאינדונזיה, בתגובה לפעילות ישראל בעזה.
ישראל הודיעה כי בתגובה תאסור על כניסת תיירים אינדונזיים, אך בהמשך הודיעה על דחיית האיסור כמחווה של רצון טוב לרגל עיד אל-פיטר ועל בחינת הסוגיה מחדש.
ביוני 2018 דווח כי בעקבות מאמצים דיפלומטיים שקטים בין שתי המדינות, יוסרו ההגבלות על כניסת תיירים ישראליים לאינדונזיה, כמו כן גם על כניסת תיירים אינדונזיים לישראל, וכי למעשה אזרחי כל אחת מן המדינות יוכלו לבקר בחופשיות במדינה השנייה, לאחר הוצאת ויזה אליה.
בסוף 2021, העיתונאי ברק רביד דיווח כי מזכיר המדינה של ארצות הברית אנתוני בלינקן דן עם ממשלת אינדונזיה על האפשרות לנורמליזציה ביחסיה עם מדינת ישראל, כחלק מהסכמי אברהם.
בינואר 2022, לציון יום הזיכרון הבינלאומי לשואה, נפתחה תערוכה של "יד ושם" בבית הכנסת "שער השמיים" בסולאווסי.
אינדונזיה נבחרה לארח את גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 לשנת 2023, אך איבדה את הזכות בעקבות משבר פוליטי סביב השתתפות נבחרת ישראל.
מאחר שאינדונזיה לא מקיימת יחסים דיפלומטיים עם ישראל ותומכת בפלסטינים, התעוררו הפגנות נרחבות נגד השתתפות הנבחרת הישראלית בטורניר.
המצב החריף כאשר מושל באלי, אי וויאן קוסטר, הכריז כי הוא מסרב לארח את נבחרת ישראל, צעד שסתר את התחייבויות המדינה כלפי פיפ"א.
הנשיא ג'וקו וידודו שמר תחילה על שתיקה, אך בהמשך קרא שלא לערבב פוליטיקה וספורט והדגיש כי עמדת אינדונזיה כלפי פלסטין לא משתנה.
למרות זאת, ב-29 במרץ 2023 פיפ"א שללה מאינדונזיה את זכות האירוח.
באפריל 2024 טען שר החוץ ישראל כ"ץ כי אינדונזיה הסכימה לכונן קשרים רשמיים עם ישראל בתמורה להצטרפותה לארגון ה-OECD, אך אינדונזיה הכחישה זאת, ודובר משרד החוץ בג'קרטה גינה את פעולות ישראל במלחמת חרבות ברזל.
במאי 2025 נשיא אינדונזיה פרבואו סוביאנטו אמר לתקשורת שאינדונזיה מוכנה להכיר בישראל ולנרמל עמה יחסים אם תכיר במדינה פלסטינית.
בספטמבר 2025, במהלך עצרת הכללית של האומות המאוחדות קרא סוביאנטו להבטיח את ביטחונה של ישראל כחלק מתנאי יסוד לשלום אמיתי: "אנחנו חייבים להבטיח את הביטחון והבטיחות של ישראל – רק אז יכול להיות שלום אמיתי", אמר וחתם במילה "שלום".
הוא הצהיר כי אם ישראל תכיר במדינה פלסטינית, אינדונזיה תכיר בה מידית ותכונן עמה יחסים דיפלומטיים.
כמו כן, הביע נכונות לשלוח כוחות אינדונזיים שיאכפו את הפסקת האש בעזה במסגרת יוזמה אזורית.
עם זאת, היחסים בין המדינות נותרו מתוחים, כשממשלת אינדונזיה אסרה על השתתפות משלחת ישראלית באליפות העולם בהתעמלות מכשירים, והמדינה חוותה מחאות פרו-פלסטיניות נרחבות במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ב-13 אוקטובר 2025 פורסם כי נשיא אינדונזיה פרבואו סוביאנטו עתיד להגיע למחרת לביקור רשמי ראשון בישראל, אך הביקור לא יצא אל הפועל.
ב-1955 נערכה ועידת באנדונג, ועידת מדינות אסיה ואפריקה, אך ישראל לא הוזמנה אליה בלחץ מדינות ערב.
אולם מאז התפתחו לאורך השנים יחסי סחר ענפים בין ישראל לאינדונזיה, אף בהיעדר יחסים דיפלומטיים רשמיים.
בשנות ה-90 המאוחרות הגיע היקף הסחר השנתי לכ-100 מיליון דולר, כאשר ישראל ייצאה מגוון רחב של מוצרים וטכנולוגיות – מחקלאות ותקשורת ועד ציוד תעשייתי ואף ביטחוני (למרות אמברגו אמריקני).
סביב שנת 2000 נעשו צעדים לקידום הקשרים, כולל פגישה של שר התעשייה והמסחר רן כהן עם עמיתו האינדונזי, ופתיחת משרד אינטרסים כלכלי אינדונזי ברבת עמון לטיפול בקשרים עם ישראל.
במאי 2000 הגיעה לישראל משלחת של איגוד לשכות המסחר האינדונזי.
אולם הפעילות ספגה טלטלה בעקבות האינתיפאדה השנייה.
בשנת 2002 אינדונזיה הפסיקה הנפקת ויזות לאנשי עסקים ישראלים, אך שנה אחר כך חודשו קשרי המסחר.
הקשרים התחזקו ובשנת 2006 רכשה משפחת סמפורנה האינדונזית נתח מקבוצת הראל השקעות, ובשנת 2007 זכתה חברת אורמת טכנולוגיות במכרז לאספקת ציוד לפרויקט גאותרמי באינדונזיה בסכום של כ-300 מיליון דולר.
אורמת שותפה גם בהכנסות ממכירת החשמל בפרויקט בהיקף של 200 מיליון דולר בשנה.
תחנת הכוח החלה לפעול בתפוקה מלאה בשנת 2017. לשכת מסחר ישראל-אינדונזיה הוקמה ב-2009, ומיד עם הקמתה פעלה הלשכה על חיזוק שיתוף הפעולה המסחרי בתחום החקלאות בין המדינות.
ב-2015 דווח על היקף סחר העולה על 195 מיליון דולר.
לצד זאת, דווח באפריל 2024 על מכירת כלי סייבר התקפיים לאינדונזיה על ידי ארבע חברות ישראליות: NSO, קנדירו, Wintego ואינטלקסה.
יחסי אינדונזיה–טנזניה הם היחסים הבילטרליים בין אינדונזיה לטנזניה.
היחסים בין שתי המדינות הם בעיקר בתחום החקלאות, שבהם אינדונזיה מספקת הדרכה ועזרה לחקלאים טנזנים.
בשנת 2011 שתי המדינות הקימו את ועדת שיתוף הפעולה החקלאי האינדונזית-טנזנית (JACC), הנועד לשפר את שיתוף הפעולה בתחום החקלאות בין שתי המדינות, שיפור המיומנויות החקלאיות של שתי המדינות, מחקר משותף, והרחבת גישת השווקים למוצרים חקלאיים.
לאינדונזיה יש שגרירות בדאר א-סלאם.
לטנזניה יש שגריר שאינו תושב בקואלה לומפור, מלזיה.
שתי המדינות הן חברות בארגונים רב-צדדיים, כגון ארגון הסחר העולמי (WTO), G77 והמדינות הבלתי-מזדהות.
היחסים הבילטרליים בין אינדונזיה וטנזניה נוסדו ב-1964. באפריל 2005, סגן נשיא טנזניה, ד"ר עלי מוחמד שיין (Ali Mohammed Shein) ביקר באינדונזיה כדי לציין 50 שנים לוועידת באנדונג.
באפריל 2007, שר החקלאות האינדונזי, אנטון אפריאנטונו, ביקר בטנזניה ובמסגרת ביקורו חתם על הסכם הקמת ועדת שיתוף הפעולה החקלאי האינדונזית-טנזנית (JACC).
היחסים בין שתי המדינות מתבססים בעיקר בתחום החקלאות.
בשנת 1996, הקימה אינדונזיה את מרכז ההכשרה החקלאי והכפרי לחקלאי (FARTC), במקינדו, מורוגורו, טנזניה, היכן שמומחי חקלאות אינדונזים מספקים הדרכה לחקלאים טנזנים.
עם זאת, בגלל בעקבות צעדי צנע התוכנית הופסקה בשנת 2004. בשנת 2007 שר החקלאות של טנזניה ביקר את שר החקלאות באינדונזיה, וביקש את חידוש תוכנית ההכשרה החקלאית.
במרץ 2011, הממשלה האינדונזית חידשה את התוכנית.
בשביל אינדונזיה, סיוע זה בחקלאות לטנזניה היה מונע על ידי הסכם דרום-דרום וסולידריות המדינות הבלתי-מזדהות, אשר קידם את הסתמכותה העצמית של טנזניה, בעיקר בתחום הביטחון התזונתי.
יחסי אינדונזיה–בחריין (באינדונזית: Hubungan Bahrain dengan Indonesia, ערבית: علاقات بحرينية إندونيسية) הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת אינדונזיה ובין ממלכת בחריין.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-1976.
בחריין רואה באינדונזיה כלכלה חשובה באסיה, ואילו אינדונזיה רואה בבחריין כשער לשיתוף פעולה עם מדינות המפרץ.
נוסף על כך, שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היקף הסחר בין אינדונזיה לבין בחריין גדל מכ-39 מיליון דולר בשנת 2009 ליותר מ-140 מיליון דולר בשנת 2011. הייצוא של אינדונזיה לבחריין כולל מוצרי עץ, פחם, נייר, בגדים, טקסטיל ורהיטים.
בעוד הייצוא הבחרייני לאינדונזיה כולל עפרות ברזל, סולפט, ברזל, אלומיניום, נחושת, אבץ, כבלי ברזל ומוצרי אלומיניום.
שתי המדינות הסכימו לטפח שיתוף פעולה במגזרים שונים, כולל שיתוף פעולה בין-פרלמנטרי, מסחרי, תעשייתי, טכנולוגי ופיתוח מפעלים קטנים ובינוניים.
בחריין בפרט מעוניינית להבטיח את ביטחון המזון שלה והביעה אינטרס להשקיע בסחורות מזון אינדונזיות.
כיום ישנם כ-300,000 אינדונזים העובדים בבחריין.
נשיא אינדונזיה עבד א-רחמן וחיד ביקר בבחריין ביוני 2000.
מאידך, בחריין לא מחזיקה בשום נציגות באינדונזיה.
יחסי אינדונזיה–איראן (באינדונזית: Hubungan Indonesia dengan Iran, בפרסית: روابط ایران و اندونزی) הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת אינדונזיה ובין הרפובליקה האסלאמית של איראן.
היחסים בין המדינות מבוססים על היותם חלק מהארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
על פי סקר שערכה חברת BBC בשנת 2013, כ-36% מהאינדונזים ציינו כי השקפתם על איראן היא שלילית לעומת 34% מהאינדונזים שהם בעלי תפיסה חיובית.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בדרג השרים בין איראן לאינדונזיה כוננו בשנת 1951, וב-1960, הועלו היחסים לדרג השגרירים.
בשנת 2006, אינדונזיה הייתה אחת מהמדינות שהתנגדו לתוכניות הגרעין האיראניות.
אולם, בשנת 2007, אינדונזיה הצביעה בעד איראן.
במסיבת העיתונאים שערכה ממשלת אינדונזיה בשנת 2007, נשיא אינדונזיה הצהיר כי הממשלה תהיה מברכת את איראן ותהיה בעד תוכניות הגרעין.
בשנת 2016, נעצרו באינדונזיה 10 איראנים שניסו להיכנס לג'קרטה בעודם מסוממים.
האיראנים החזיקו בתיקיהם חומרי הרואין וסמים אחרים בשווי 10 מיליון דולר אמריקאי.
בשנת 2015, חברת הנפט הממשלתית של אינדונזיה קנתה 80,000 טונות של גז נוזלי מאיראן.
היחסים הכלכליים בין המדינות התפתחו לאורך השנים והיקף הסחר בין המדינות גדל.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאיראן הייתה 235 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה נייר מצופה, שמן דקלים, שמן קוקוס, גומי, קפה, סבון ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאיראן לאינדונזיה הייתה 95.7 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה גזי נפט, קוקוס נפט, גבס ועוד.
בשנת 2014, שווי הסחורה שיוצאה מאיראן לאינדונזיה הייתה 39.6 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה טורבינות גז, פירות טרופים, תה, אבקת קוקוס, גזי נפט ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאיראן לאינדונזיה הייתה 406 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה שמן דקלים, נייר מצופה, סבון ועוד.
במאי 2006, נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, ביקר באינדונזיה וחתם על 6 אמנות והסכמים שרובם עוסקים ביחסים הפוליטיים והכלכליים בין המדינות.
כתגובה לביקור זה, עלי ח'אמנאי, המנהיג העליון של איראן, ביקר באינדונזיה ונפגש עם נשיא אינדונזיה.
בשנת 2014, נשיא איראן, חסן אורני, ביקר באינדונזיה ופגש את נשיא אינדונזיה.
באותה השנה, לאחר הפיגוע בשגרירות סעודיה בטהראן, שר הדת האינדונזי ביקר באיראן וניסה לתווך בין הצדדים.
אינדונזיה מיוצגת באיראן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בטהראן, בירת איראן.
איראן מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
יחסי אינדונזיה–יוון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הרפובליקה ההלנית.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-1960. אולם, רק בשנות התשעים הקימו שתי המדינות את שגרירותיהם.
השגרירות האינדונזית באתונה נפתחה בשנת 1994 בעוד שהשגרירות היוונית בג'קרטה נפתחה בשנת 1997. ישנם כמה עשרות יוונים המתגוררים באינדונזיה, רובם בג'קרטה ובאלי ורובם אנשי מקצוע עצמאיים.
הממשלות של המדינות חתמו על מספר שיתופי פעולה שכללו הסכמים במגזרי התיירות, הסחר והשיט.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מיוון לאינדונזיה הגיעה לסך 94.7 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה כותנה גולמית, דיו, נייר ממוחזר, ענבים ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה ליוון הגיעה לסך 175 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה שמן דקלים, שמן קוקוס, מרגרינה, מקרנים, קפה, גומי ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מיוון לאינדונזיה הגיעה לסך 59.6 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה טבק, כותנה גולמית, ענבים, נייר ממוחזר, חוטים מבודדים ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה ליוון הגיעה לסך 156 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בגדי טקסטיל, שמן דקלים, שמן קוקוס, גומי, נייר לא מצופה ועוד.
יוון מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת ביוון על ידי קונסוליה כללית בסלוניקי ועל ידי שגרירות שהיא מחזיקה באתונה, בירת יוון.
יחסי אינדונזיה–אקוודור הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין רפובליקת אקוודור.
שתי המדינות הן חברות בארגון המדינות הבלתי מזדהות.
היחסים בין המדינות כוננו ב-29 באפריל 1980, מאז שתי המדינות מקיימות שיתופי פעולה דו צדדיים בנושאים רבים.
עד 2004, אינדונזיה הייתה מיוצגת על ידי שגרירות בקראקס ואקוודור הייתה מיוצגת על ידי שגרירות בטוקיו.
בשנת 2004, אקוודור פתחה את שגרירותה בג'קרטה.
מאז, היחסים בין המדינות השתפרו אף יותר.
ביוני 2011, נפתחה רשמית השגרירות האינדונזית באקוודור.
מאז, היחסים בין המדינות נשארו טובים.
שתי המדינות קיימו גם ועדות משותפות בשנים 2010–2011 בג'קרטה, במפגשים אלו שתי הממשלות הצהירו כי בכוונתם להגביר את שיתוף הפעולה המסחרי, התקשורתי, התרבותי, חברתי, החינוכי ועוד.
הסכם בדבר שיתוף הפעולה הכלכלי - 9 בנובמבר 2005
הסכם בדבר הקמת הוועדה המשותפת - 14 ביולי 2006
הסכם בדבר שיתוף פעולה בכרייה ובניצול האנרגיה - 14 ביולי 2006
הסכם בדבר שיתוף הפעולה בתקשורת - 14 ביולי 2006
הסכם בדבר ביטול דרישות הוויזה - 14 ביולי 2006
הסכם בדבר שיתוף פעולה מסחרי - 2012
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאקוודור הגיעה לסך 96.9 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מכוניות, מחשבים, דיו, גומי, בטריות ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאקוודור הגיעה לסך 59.5 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה אבקת קקאו, טבק מעובד ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאקוודור הגיעה לסך 85.3 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה צנטריפוגה, מכוניות, בטריות, מחשבים, גומי ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאקוודור לאינדונזיה הגיעה לסך 18.5 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה אבקת קקאו, טבק מעובד ועוד.
אינדונזיה מיוצגת באקוודור על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בקיטו, בירת אקוודור.
אקוודור מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
יחסי אינדונזיה–אלג'יריה (באינדונזית: Hubungan Aljazair dengan Indonesia, בערבית: العلاقات الجزائرية الإندونيسية) הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת אינדונזיה ובין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית.
שתי המדינות הן חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
אינדונזיה הייתה אחת מהמדינות שתמכה בעצמאות אלג'יריה.
אינדונזיה הייתה פעילה במאבק ובוועדה לעצמאות המדינה.
בשנת 1955, ממשלת אינדונזיה ארגנה את כנס אסיה-אפריקה וקראה לאלג'יריה אף על היותה מושבה צרפתית.
מיד לאחר שאלג'יריה קיבלה את עצמאותה מצרפת ב-5 ביולי 1962, אינדונזיה הייתה אחת מהמדינות הראשונות שהכירו בעצמאות אלג'יריה.
בשנת 1963, נפתחה השגרירות האינדונזית באלג'יר, וזו הייתה אחת מהשגרירויות הראשונות שהוקמו בעיר.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאלג'יריה הייתה 249 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה שמן קוקוס, שמן דקלים, מרגרינה, קפה, סבון ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאלג'יריה לאינדונזיה הייתה 354 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה נפט גולמי ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאלג'יריה הייתה 221 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מחשבים, גומי, שמן דקלים, קפה ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאלג'יריה לאינדונזיה הייתה 272 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר נפט גולמי.
אלג'יריה מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת באלג'יריה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה באלג'יר, בירת אלג'יריה.
יחסי אינדונזיה–טורקיה (באינדונזית: Hubungan Indonesia dengan Turki, בטורקית: Endonezya-Türkiye ilişkileri) הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת אינדונזיה ובין הרפובליקה הטורקית.
היחסים בין האינדונזיה לטורקיה הם יחסים היסטוריים שהחלו עוד במאה ה-12, כאשר חכמי האסלאם הטורקים שביקרו באינדונזיה באותה תקופה, מילאו תפקיד חשוב בהתפשטות האסלאם באזור.
כיום, אינדונזיה היא המדינה המוסלמית המאוכלסת ביותר בעולם.
טורקיה הייתה אחת מהמדינות הראשונות שהכירו באינדונזיה ב-1949. השגרירות הטורקית בג'קרטה נפתחה ב-10 באפריל 1957. מאז 2004, היחסים בין המדינות התפתחו ונשארו טובים.
בשנת 2011, המדינות העלו את יחסיהן לשותפות אסטרטגית.
טורקיה ואינדונזיה משתפות פעולה במספר ארגונים בינלאומיים כולל האו"ם.
כמו כן, טורקיה נטלה חלק פעיל באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה.
אוכלוסיית האינדונזים בטורקיה מוערכת בכ-2,400 אינדונזים.
לעומת זאת, אוכלוסיית הטורקים באינדונזיה מוערכת בכ-400 טורקים.
בשנים 2017-2018, טורקיה סיפקה 65 מלגות לסטודנטים באינדונזיה.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לטורקיה הייתה 1.49 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה חוטים סינתטיים, שמן דקלים, קוקוס, מרגרינה, גומי, סבון ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מטורקיה לאינדונזיה הייתה 386 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה לוחות בקרה חשמליים, קמח חיטה, טבק מעובד ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לטורקיה הייתה 1.59 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה גומי, לוחות בקרה חשמליים, נייר מצופה, כותנה גולמית ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מטורקיה לאינדונזיה הייתה 192 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה טבק מעובד, שסתומים, טלפונים ועוד.
טורקיה מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת בטורקיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה באנקרה, בירת טורקיה.
יחסי אינדונזיה–ירדן הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין ממלכת ירדן.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1950. מאז, המדינות מקיימות מערכת יחסים חמה שכוללת מגוון שיתופי פעולה בתחומי המסחר והכלכלה.
בחודש יוני 2009, ממשלת אינדונזיה וירדן חתמו על הסכם בדבר מהגרי העבודה בירדן.
ישנם כ-30 אלף מהגרי עבודה העובדים במגזר הפורמלי והבלתי פורמלי בירדן.
המלך עבדאללה בן אל חוסיין ביקר בג'קרטה ב-26 בפברואר 2014, שם נפגש עם נשיא אינדונזיה.
במהלך המפגש, שתי המדינות הביעו עניין בשיתוף פעולה בתעשייה הביטחונית.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לירדן הייתה 115 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה עץ לבוד, פסטה, שמן דקלים ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מירדן לאינדונזיה הייתה 258 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה דשני אשלגן ופוספטים.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לירדן הייתה 94.1 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה עץ לבוד, מרגרינה, סבון, מכוניות ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מירדן לאינדונזיה הייתה 139 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר פוספטים.
אינדונזיה מיוצגת בירדן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בעמאן, בירת ירדן.
ירדן מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
יחסי אינדונזיה–כווית הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין מדינת כווית.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין אינדונזיה לכווית כוננו ב-28 בפברואר 1968. היחסים בין המדינות מבוססים בעיקר על תחומי הכלכלה והמסחר ובעיקר בתחום האנרגיה ומשאבי האנוש.
שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף הפעולה האסלאמי וארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
ב29-30 באפריל 2006, נשיא אינדונזיה ביקר בכווית וזכה לביקורו של ראש ממשלת כווית,
בשנת 2012, אוכלוסיית העובדים המהגרים מאינדונזיה שעובדים בכווית הוערכה בכ-16,574.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לכווית הייתה 204 מיליון אמריקאי והיא כללה עץ לבוד, מכוניות, פירות טרופים ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מכווית לאינדונזיה הייתה 303 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה גזי נפט, פוספטים, נפט מזוקק ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לכווית הייתה 233 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מכוניות, נייר מצופה, מחשבים ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מכווית לאינדונזיה הייתה 126 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מוצרי פוספטים ועוד.
כווית מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת בכווית על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בצפת.
יחסי אינדונזיה–לבנון הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הרפובליקה הלבנונית.
היחסים בין המדינות כוננו מיד לאחר שלבנון הכירה בעצמאות אינדונזיה, ב-29 ביולי 1947. היחסים הרשמיים בין המדינות כוננו ב-1950. באותה השנה, ממשלת אינדונזיה הקימה את שגרירותה בביירות, אך היא נסגרה בשנת 1976 בשל מלחמת האזרחים הלבנונית.
ב-1995, לבנון הקימה את שגרירותה בג'קרטה.
ב-1996, אינדונזיה הקימה את שגרירותה מחדש יחד עם קונסוליה כללית בטריפולי.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה ללבנון הייתה 109 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מכוניות, עץ לבוד, מרגרינה, שמן דקלים ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מלבנון לאינדונזיה הייתה 1.64 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר חוברות.
בשנת 2014, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה ללבנון הייתה 99.1 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מכוניות, ערכות קפה ותה, שמן דקלים ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מלבנון לאינדונזיה הייתה 3.81 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה נייר ממוחזר, חוברות ועוד.
לבנון מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת בלבנון על ידי קונסוליה כללית בטריפולי ועל ידי שגרירות בביירות, בירת לבנון.
יחסי אינדונזיה–בולגריה הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הרפובליקה הבולגרית.
בולגריה הייתה אחת מהמדינות האירופאיות הראשונות להכיר בעצמאות אינדונזיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-21 בספטמבר 1956. בולגריה פתחה את שגרירותה באוקטובר 1958 בעוד שאינדונזיה פתחה את שגרירותה בשנת 1960.
בחודש יוני 2003, שתי המדינות חתמו על מזכר בדבר הסחר הרב-צדדי.
באותה שנה, המדינות התחייבו לשתף פעולה במאבק בטרור הבינלאומי.
במהלך רעידת האדמה ביוגיארקטה ב-2006, בולגריה שלחה לאינדונזיה סיוע הומניטארי בשווי 350,000 ש"ח שהיה מיועד לקורבנות של רעידה זו.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לבולגריה הייתה 59.6 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מרגרינה, קפה, שמן דקלים, נייר מצופה, שמן קוקוס, צמיגים מגומי, גומי, סבון ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מבולגריה לאינדונזיה הייתה 79.6 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מעגלים חשמליים, ציפוי נחושת, קמח, אוכל לחיות, טבק מעובק ועוד.
בולגריה מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת בבולגריה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בסופיה, בירת בולגריה.
יחסי אינדונזיה–אפגניסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין האמירות האיסלאמית של אפגניסטן.
אפגניסטן הייתה אחת מהמדינות הראשונות שהכירו בעצמאות אינדונזיה בשנת 1949. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1954. באותה שנה, אפגניסטן הקימה את שגרירותה בג'קרטה.
ב-24 באפריל 1955, נחתם הסכם הידידות הראשון בין המדינות.
אינדונזיה תמכה באפגניסטן במהלך מלחמת אפגניסטן.
ב-1961, הנשיא הראשון של אינדונזיה ביקר באפגניסטן.
בינואר 2018 ביקר נשיא אינדונזיה ג'וקו וידודו באפגניסטן.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאפגניסטן הייתה 49 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה סבון, שמן דקלים, תה, סוכר, בטריות חשמליות, טלפונים, מנועי בעירה, מרגרינה ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאפגניסטן לאינדונזיה הייתה 28.8 אלף דולר אמריקאי והיא כללה ברובה ענבים (99%).
אינדונזיה יוצגה באפגניסטן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בקאבול, בירת אפגניסטן.
לאחר נפילת קאבול בידי הטאליבן השגרירות נסגרה.
אפגניסטן מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
יחסי אינדונזיה–זימבבואה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין רפובליקת זימבבואה.
היחסים בין זימבבואה לאינדונזיה כוננו בשנת 1986, באותה השנה ב-2 ביוני נפתחה שגרירותה של אינדונזיה בהארארה בירת המדינה.
השגרירות האינדונזית בזימבבואה מואמנת גם על זמביה.
זימבבואה מחזיקה גם היא שגרירות באינדונזיה, בג'קרטה, בירת המדינה.
שתי המדינות הן חברות פעילות ומשתפות פעולה במסגרת תנועת המדינות הבלתי-מזדהות.
בחודש מאי 2011 חתמו זימבבואה ואינדונזיה על מזכר הבנות (Memorandom Of Understanding) בילטרלי בנושא סחר והשקעות, שתי המדינות התחייבו לשפר תחומים אלה ביחסיהן.
העסקנים האינדונזים רואים את זימבבואה כשוק פוטנציאלי חדש באפריקה.
לחברת ייצור מזון אינדונזית יש עסקים בזימבבואה כאשר שם היא מייצרת את הבשר.
אינדונזיה מיוצגת בזימבבואה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בהארארה, בירת המדינה.
זימבבואה מיוצגת באינדונזיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת המדינה.
יחסי אינדונזיה–הוותיקן מתנהלים כחלק מהדיאלוג הבין-דתי העולמי, זאת על רקע העובדה כי אינדונזיה היא המדינה המוסלמית הגדולה ביותר בעולם.
הנצרות הקתולית נחשבת לאחת משש הדתות שאושרו באינדונזיה.
יחסים בין שתי המדינות התקיימו מאז תקופת מג'פהיט.
בין השנים 1318–1330 ביקר הנזיר הפרנציסקני מתיוס במספר מקומות באינדונזיה של ימינו: סומטרה, ג'אווה ובורנאו.
הוא נשלח מטעם האפיפיור, וביומנו תיאר את הארמון המרשים של מלך ג'אווה ואת המלחמה נגד האימפריה של חאן בסין.
מתיוס ביקר גם בבית המשפט של מג'פהיט בטרואולן.
בתקופה השלטון הקולוניאליסטי של איי הודו המזרחיים ההולנדיים, היה בחלקים מסוימים באינדונזיה, לדוגמה פלורס, רוב קתולי.
לעומתם, רוב המתיישבים האירופאים היו פרוטסטנטים; אך הדבר לא מנע התפשטות של הנצרות הקתולית באינדונזיה במהלך המאה ה-19.
בשנת 1947 ייסד הוותיקן משלחת באינדונזיה באישור ממשלת הולנד.
ב-16 במרץ 1950 הכיר הכס הקדוש בעצמאות המדינה ושלח נציג רשמי.
מאז עצמאות אינדונזיה נערכו שני ביקורים של האפיפיורים באינדונזיה; הראשון התקיים בדצמבר 1970 על ידי פאולוס השישי והשני על ידי יוחנן פאולוס השני באוקטובר 1989.
היחסים בין גרמניה לאינדונזיה החלו רשמית בשנת 1952 כאשר נוצר הקשר הדיפלומטי, אולם היחסים בין תושבי גרמניה ואינדונזיה החלו במהלך המאה ה-19, אז היגרו אזרחים גרמנים לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים.
גרמניה מחזיקה שגרירות בג'קרטה ואילו אינדונזיה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין.
בראשית המאה ה-21, היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות בולטים כיוון ששניהם משפיעים השפעה גאופוליטית משמעותית בכל אזור, גרמניה היא הכלכלה הגדולה ביותר באיחוד האירופי, ואינדונזיה היא הכלכלה הגדולה ביותר באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה.
שתי המדינות הודאגו קשות מסיוע בינלאומי וכן מהתגובה ההומניטרית לצונאמי באוקיינוס ההודי בדצמבר 2004 שגבה את חייהם של 540 גרמנים ואלפים רבים נוספים נפצעו.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב-2013, 60% מהאינדונזים רואים את השפעתה של גרמניה באופן חיובי, כאשר רק 21% הביעו עמדה שלילית, אחת התפיסות החיוביות ביותר של גרמניה באסיה הפסיפית לאחר דרום קוריאה ואוסטרליה.
היחסים בין אנשי גרמניה ואינדונזיה החלו בתקופת איי הודו המזרחיים ההולנדיים במהלך המאה ה-19. הצייר האינדונזי ראדן סאלח (1807–1880) בילה כמה פעמים בגרמניה ויצירותיו משפיעות על סצנת האמנות המקומית.
לעומת זאת, מספר מדענים ואמנים גרמנים התעניינו באינדונזיה.
כמו הגאוגרף הפרוסי פרנץ וילהלם יונהון בילה את מרבית עבודתו בחקר הגאוגרפיה והגאולוגיה של אינדונזיה.
הצייר הגרמני וולטר ספיז (1895–1942) התיישב באי באלי ויצירותיו השפיעו על האמנות המקומית.
הנשיא בי.ג'יי חביבי למד רוב חייו בגרמניה.
היחסים הדיפלומטיים הדו-צדדיים כוננו רשמית בשנת 1952, כאשר אינדונזיה פתחה משרד דיפלומטי בבון עבור הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, ושגרירות בשנת 1976 במזרח ברלין עבור הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.
במהלך ביקורם הרשמי באינדונזיה ב-1 בדצמבר 2011, זיהו נשיא גרמניה כריסטיאן וולף ועמיתו, נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו, חמישה מגזרים מרכזיים לשותפות אסטרטגית בין גרמניה לאינדונזיה; סחר והשקעות, בריאות, חינוך, מחקר וחדשנות טכנולוגית, והגנה.
נכון להיום יש כ-300 חברות גרמניות הפועלות באינדונזיה.
בשנת 2012 היקף המסחר הכולל הגיע ל-7.24 מיליארד דולר.
הייצוא העיקרי של גרמניה לאינדונזיה היה מכונות, מוצרים כימיים, טכנולוגיית תקשורת, ציוד חשמל, רכיבים אלקטרוניים, מתכות, כלי רכב, ותרופות.
בעוד שהייצוא העיקרי של אינדונזיה לגרמניה היה מזון, שמנים צמחיים, טקסטיל, תוצרת חקלאית, מכשירים אלקטרוניים, הנעלה ועפרות מינרליות.
גרמניה תומכת בתוכנית לשיתוף פעולה עם אינדונזיה במשך שנים רבות.
במשך 40 שנה בין 1967 ל-2007, גרמניה סיפקה סיוע לאינדונזיה במסגרת הסדרי התיאום הבינלאומיים שהוקמו תחת הקבוצה הבין-ממשלתית באינדונזיה והקבוצה המייעצת באינדונזיה.
גרמניה הפכה ליעד הלימודים האירופי הפופולרי ביותר עבור סטודנטים מאוניברסיטאות באינדונזיה.
למעלה מ-30,000 סטודנטים לתואר ראשון באינדונזיה נרשמו ללימודים בגרמניה, כאשר אחד מהם הוא נשיא אינדונזיה, בי ג'יי הובי.
מלבד זאת, קיימים מרכזי למידה רבים לשפה הגרמנית באינדונזיה, דוגמה אחת היא המוסד התרבותי הגרמני של מכון גתה, המונה כיום סניפים בג'קרטה, באנדונג וסורביה.
נשיא גרמניה כריסטיאן וולף ערך ביקור רשמי באינדונזיה בסוף 2011. קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ביקרה בג'קרטה ביולי 2012, ונשיא אינדונזיה סוסילו במבנג יודויונו ערך ביקור רשמי בברלין בין התאריכים 3 עד 6 במרץ 2013.
יחסי אינדונזיה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת אינדונזיה לבין יפן.
שתי המדינות הן מדינות אסייתיות אשר חולקות קשר היסטורי, כלכלי, ופוליטי.
במלחמת העולם השנייה, בעקבות כיבושה של אינדונזיה (אז איי הודו המזרחיים ההולנדים) על ידי האימפריה היפנית, חלה התקרבות בין העם האינדונזי לעם היפני, אשר תמך בעצמאות אינדונזיה והתנתקותה מהאימפריה ההולנדית.
יפן היא שותפת מסחר מרכזית עבור אינדונזיה.
יפן היא אחת משותפות הסחר הגדולות ביותר של אינדונזיה.
בנוסף, יפן היא מקור סיוע גדול לאינדונזיה, ואינדונזיה היא בית למגוון משאבי טבע אשר מגדילים את המסחר עם יפן.שתי המדינות חברות ב-G-20 וב-APEC.