tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שנות ה-90 התחילו טוב עבור פאוק שהייתה בין שלוש הקבוצות המובילות ביוון, אך האוהדים הציגו מעשי בריונות חמורים במהלך משחק מול פריז סן-ז'רמן בצרפת במסגרת גביע אופ"א, אשר הובילו להרחקתה של הקבוצה ממפעל זה למשך חמש שנים ולנזק כלכלי רב.
בשנת 1997, לאחר תום ההשעיה, חזרה הקבוצה למפעל ובסיבוב הראשון הדיחה את ארסנל, אך בסיבוב השני הודחה על ידי אתלטיקו מדריד.
בשנת 2001 זכתה הקבוצה בגביע השלישי בתולדותיה, 27 שנים אחרי הגביע הקודם ולאחר 16 שנים ללא תואר, כאשר ניצחה 4–2 את אולימפיאקוס במשחק הגמר.
בשנת 2003 זכתה בגביע נוסף, לאחר שניצחה במשחק הגמר 1–0 את יריבתה העירונית אריס סלוניקי.
בעונת 2003/2004 נקלעה הקבוצה לקשיים כלכליים ושחררה שחקנים מובילים רבים על מנת להקטין את החובות, אך הצליחה לסיים את העונה במקום השלישי ולהבטיח את השתתפותה במוקדמות ליגת האלופות.
פאוק לא הצליחה להעפיל לשלב הבתים לאחר שהפסידה למכבי תל אביב בסיבוב המוקדמות השלישי.
עונת 2006/2007 החלה עם אי ודאות לגבי במשך השתתפותה של הקבוצה בליגה היוונית בשל החובות הגבוהים שצברה, והיא סיימה את העונה במקום השישי בטבלה.
בעונת 2008/2009 סיימה הקבוצה במקום השני, הטוב ביותר בו סיימה מאז זכתה באליפות ב-1985. בעונת 2010/2011 הודחה הקבוצה ממוקדמות ליגת האלופות על ידי אייאקס, ולאחר מכן העפילה לראשונה לשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית כשסיימה במקום השני בשלב הבתים, והודחה על ידי צסק"א מוסקבה.
בעונת 2011/2012 העפילה שוב לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית והודחה על ידי אודינזה.
בעונת 2013/2014 השתתפה שוב במוקדמות ליגת האלופות והודחה בשלב הפלייאוף על ידי שאלקה 04. לאחר מכן העפילה שוב לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית והודחה על ידי בנפיקה ליסבון.
בעונת 2016/2017 הודחה הקבוצה שוב על ידי אייאקס במוקדמות ליגת האלופות, ובשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית הפסידה שוב לשאלקה.
בתום עונה זו זכתה פאוק סלוניקי בגביע החמישי בתולדותיה, לאחר שניצחה 2–1 את א.א.ק.
בעונה שלאחר מכן סיימה פאוק במקום השני בליגה, אחרי א.א.ק.
שזכתה באליפות, והקבוצות נפגשו שוב בגמר הגביע, כאשר פאוק ניצחה 2–0 וזכתה בגביע שני ברציפות ושישי בסך הכל.
בעונת 2018/2019 הודחה הקבוצה ממוקדמות ליגת האלופות על ידי בנפיקה, וסיימה במקום האחרון בשלב הבתים של הליגה האירופית.
בתום העונה זכתה הקבוצה באליפות השלישית בתולדותיה, לאחר 34 שנים שלא זכתה בתואר האליפות, והשלימה דאבל ראשון בהיסטוריה של המועדון, לאחר שבגמר הגביע ניצחה שוב את א.א.ק.
בסיס אוהדי הקבוצה מגיע מהעיר סלוניקי, כמו גם משאר אזורי מחוז מרכז מקדוניה וצפון יוון, והיא הקבוצה האהודה ביותר בצפון המדינה ונחשבת לאחת מארבע הקבוצות האהודות ביותר ביוון.
בשנות ה-60, כאשר יוון נשלטה על ידי חונטה צבאית, ראו האוהדים במועדון לא רק קבוצת כדורגל אלא גם סמל של אנטי-דיקטטורה, ואצטדיון טומבה הפך למקום של הזדהות נגד החונטה השלטת.
בשנות ה-80 הלכה וגדלה קנאות האוהדים, הגיעה לרמות של בריונות שמעולם לא נראו לפני כן, החלה להתפשט מעבר לגבולות יוון, ויצרה תאי מעריצים בערי אירופה על ידי הפזורה היוונית.
התנהגות זו של אוהדי הקבוצה זו תורגמה לא מעט להתפרצויות של אלימות שגררו עונשים וקנסות שהוטלו על המועדון.
ארגון האוהדים הגדול ביותר של המועדון הוא "Gate 4", אשר נוסד ב-1976 וכולל סניפים בכל רחבי יוון.
עם השנים הפך הארגון לאחד המשפיעים על התנהלות המועדון ועל ההחלטות המתקבלות בהנהלה, ולעיתים גם השפיע על הרכב ההנהלה וגרם להחלפת הבעלות על הקבוצה.
הארגון הוותיק יותר של אוהדי המועדון, אשר נקרא "נאופוליס בלוס", נוסד ב-1963 ונחשב לאחד מארגוני האוהדים הראשונים שהוקמו ביוון.
היריבה הגדולה ביותר של פאוק היא אריס סלוניקי, והמשחק ביניהן מכונה "הדרבי של סלוניקי", אך מכיוון שלשתי הקבוצות אוהדים בכל צפון המדינה, נהוג לכנותו גם "הדרבי של מקדוניה" או "הדרבי של צפון יוון", וביום המשחק מורגשת תכונה רבה בכל רחבי צפון המדינה.
שורש היריבות העירונית מגיע מההבדלים המעמדיים בין האוהדים, שכן בסיס אוהדי פאוק צמח מהפליטים היוונים שהגיעו מקונסטנטינופול ומאסיה הקטנה במהלך חילופי האוכלוסין ההמוניים בעקבות מלחמת יוון–טורקיה והשתייכו למעמד הפועלים, ואילו אוהדי אריס השתייכו למעמד הביניים ולחברה הסלוניקאית הוותיקה.
מכיוון שמאז שנות ה-80 ירדה קרנה של אריס סלוניקי והיא אינה מתמודדת בצמרת הכדורגל היווני, רבים מאוהדי פאוק מחשיבים את אולימפיאקוס, הקבוצה המעוטרת ביותר ביוון, כיריבה הגדולה ביותר של המועדון.
היריבות בין המועדונים החלה בשנות ה-60, כאשר הכוכב הגדול ביותר של פאוק, יורגוס קודאס, החליט לעבור לאולימפיאקוס, ולאחר מחאת אוהדי פאוק נגד הכוחניות של המועדון מפיראוס בוטלה ההעברה.
רבים מתושבי סלוניקי וצפון יוון חשים מקופחים, ולטענתם, המדינה נותנת עדיפות לאזור אתונה ופיראוס, ועל בסיס זה יש למועדון יריבות גדולה גם מול פנאתינאיקוס.
המשחקים בין פאוק סלוניקי לא.א.ק.
אתונה מכונים "דרבי העיטים הדו-ראשיים", על שם העיט הדו-ראשי המופיע בסמלי שני המועדונים.
בניגוד למשחקי דרבי המבוססים על הבדלים תרבותיים בין מחנות אוהדים, דרבי זה הוא ידידותי באופיו, מכיוון ששתי הקבוצות מייצגות את קהילת המהגרים מקונסטנטינופול, אשר חלקם התיישבו בסלוניקי וחלקם באתונה, ואחת הקבוצות שמוזגו לתוך פאוק בראשית דרכה נקראה א.א.ק.
סלוניקי (ראשי התיבות של א.א.ק הם "איגוד הספורט של קונסטנטינופוליס").
היריבות מבוססת בעיקרה על התחרות בין סלוניקי לאתונה, אך רבים מאוהדי שתי הקבוצות מגדירים את היריבה כ"קבוצה השנייה" שלהם.
פאות קדושות הוא שמו של הרכב מלכות דראג ישראלי העוסק בהופעות דראג מוזיקליות אמנותיות וקומיות, המשלבות לעיתים סטאנד-אפ (ידוע גם בשם סטנד-דראג).
בהרכב משתתפות מספר מלכות דראג ישראליות:
בעבר כללה הקבוצה גם את מלכת הדראג הירושלמית גלינה פור דה-ברה.
הרכב הדראג "פאות קדושות" הופיע לראשונה ב-27 בפברואר 2004 בירושלים, במטרה "להחזיר את הדראג לתיאטרון" ולרשת את מקומן של "בנות פסיה".
ההרכב כלל ששה אמני דראג ירושלמים: דני יאיר (דיווה D), ליאור כהן (קיארה דופלה), טל קלאי (טלולה בונט), גיל נוה (גלינה פור דה ברה), ג'ינג'ר, וליידי דיי.
יאיר, כהן וקלאי שעברו לתל אביב עם השנים, צירפו אליהם את יובל אדלמן (ציונה פטריוט) בשנת 2007.
במשך שנים הופיעו מלכות הדראג מדי שבוע בתל אביב בבר האוויטה בתל אביב-יפו וכן בפאב השושן, ששינה עם הזמן את שמו להקצה ואז להמקווה בירושלים.
ההופעה בדרך כלל התקיימה בהרכב זוגי משתנה מבין חברות ההרכב, וכללה קטעי ליפ סינק מוזיקליים עם מעברוני סטאנד-אפ ביניהם.
כיום, ההרכב פאות קדושות מופיע בהופעת תיאטרון שנושאת את אותו השם.
מדי שנה משתתף ההרכב במצעד הגאווה בתל אביב ובמצעד הגאווה והסובלנות בירושלים, לעיתים כמנחות בבמת האירוע.
בשנת 2007 הופיעה הלהקה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית במופע המרכזי לציון חגיגות 30 שנה להיווסדה של הקהילה הרפורמית "שער הזהב".
בשנת 2009 השתתפו במיני סדרה הישראלית "תמיד אותו חלום", שגם זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית המיני סדרה הטובה ביותר, בתפקיד עצמן.
במאי 2010 הופיעה הלהקה בהפלגה הגאה הראשונה בישראל, באוניית מג'יק 1, שיצאה מנמל אשדוד, עברה באלניה שבטורקיה ובלימסול שבקפריסין.
בשנת 2011 נשלחה הלהקה מטעם משרד החוץ לייצג את ישראל באירועי הגאווה באמסטרדם, הולנד במופע של כ-40 דקות אל מול קהל של עשרות אלפי אנשים.
בסיום המופע הקהל צעק "We want more".
בשנת 2013 הופיעה הלהקה בתוכנית האמנותית של הקדם אירוויזיון.
ב-6 באוגוסט באותה שנה עלה המופע "פאות קדושות", בהפקתם של ציפי מייזלר ויואב חיימובסקי ובבימויו של אמיר פרישר גוטמן.
בשנת 2014 ההרכב השתתף בשעשועון "דרבי הקריוקי" בערוץ המוזיקה.
באותה השנה השתתפו בקליפ של השיר "עלם חמודות" של מרגלית צנעני וזהבה בן.
בשנת 2016 השתתפה קיארה דופלה בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון" ושאר ההרכב התמנתה כלהקת ליווי ויובל אדלמן, אשר מוכר גם בדמות חברת הלהקה ציונה פטריוט השתתף בתחרות האפייה "בייק אוף ישראל".
בשנה זו הלהקה השתתפה בקמפיין אינטרנטי למשקה "קופי שוט" של שטראוס גרופ.
באותה שנה הופיעה הלהקה בתוכנית "חוגגים עצמאות 68" בערוץ הראשון.
ב-2017 הלהקה הובילה את קמפיין הביטוח "מיס פנסיה" של מנורה מבטחים פנסיה וגמל.
ב-2018 הלהקה הופיעה ב-"2018 Israel Calling", אירוע הפרומו לאירוויזיון 2018 שנערך בכיכר רבין בתל אביב.
במהלך השנים יצר ההרכב עשרות ערבי מחווה, בסגנון "חיים שכאלה" שעלו בבאר "האוויטה" שבתל אביב, לזמרות וזמרים, שכולם כיבדו בנוכחותם את הערב.
בין האמנים ניתן למצוא את: ציפי שביט, חני נחמיאס, ריטה, ירדנה ארזי, צביקה פיק, קובי אושרת, אילנית, מיכל ינאי, רוני דואני, שרון חזיז, אורנה דץ, שלומית אהרון, מירית שם-אור, מיקי קם, חנה לסלאו, שירי מימון והאמריקאית גלוריה גיינור.
פאוסניאס (יוונית: Παυσανίας; המאה ה־2 לספירה) היה גאוגרף ונוסע יווני, הידוע בשל חיבורו הארוך "תיאור יוון", המתאר את יוון העתיקה על פי מה שראה בנסיעותיו.
לא ידוע דבר על פאוסניאס, מלבד מה שניתן לדלות מתוך חיבורו.
עם זאת, סביר שנולד סביב שנת 110 למשפחה יוונית והיה ככל הנראה יליד חבל לידיה שבאסיה הקטנה.
רוב החוקרים סבורים שהוא איננו פאוסניאס איש דמשק .
בהיותו יליד אסיה הקטנה, היה פאוסניאס בעל מורשת יוונית.
הוא גדל וחי תחת שלטון האימפריה הרומית, אך העריך את הזהות, ההיסטוריה והתרבות היווניות שלו.
הוא השתוקק לתאר את תהילת העבר היווני, שהיה עדיין רלוונטי בימי חייו, למרות שארצו הייתה תחת שלטון רומא.
מהעובדה שפאוסניאס הזכיר בתיאורו אחדים מן הקיסרים הרומיים של השושלת האנטונינית כגון אדריאנוס ואנטונינוס פיוס, עולה שפעל במחצית השנייה של המאה ה-2 לספירה.
משנת 150 לערך ועד מותו סביב שנת 180, נסע פאוסניאס ברחבי יוון היבשתית, וכתב על מונומנטים שונים, מקומות מקודשים ואתרים גאוגרפיים בעלי חשיבות לאורך דרכו.
בכתיבת "תיאור יוון" ביקש ליצור תיאור כתוב ובר קיימא של "כל הדברים היווניים".
"תיאור יוון" הוא חיבור מפורט בשפה היוונית, הכולל עשרה ספרים.
הוא מתאר חלקים נרחבים של יוון העתיקה, בוודאי על פי מסעו של המחבר, ובעיקר את עריה והמונומנטים העיקריים שבהם.
עיקר התעניינותו של המחבר הופנתה למבני דת, ובהם הוא מדגיש את פרטי האומנות המשולבים בהם (פסלים וציורים).
מכאן חשיבותו של הספר לחקר האומנות של התקופות הארכאית והקלאסית של יוון, שכן הוא מביא פרטים רבים שכבר נעלמו ואינם, והוא עוד היה עד להם במו עיניו.
הוא גם מביא ביחס לכל מבנה את ההקשר ההיסטורי ואת ההקשר הדתי (פרטים רבים על האלים הקשורים למבנה ולפולחן שהתקיים בהם).
יש לתיאור חשיבות מרובה משום שהמחבר ראה ותיאר רבים מן המבנים, הפסלים והציורים, כאשר אלה עדיין עמדו על תִלם והיו שלמים, והוא מסייע למחקר כיום לשחזר אותם, על פי תיאורים ורמזים בספרו.
למרות שטען כי הספר כולל את כל הדברים היווניים, אין הדבר כך.
מרבית איי יוון וערי החוף היוני אינם נכללים, כמו גם האזורים הצפוניים של יוון.
פאוסניאס גם כמעט שאיננו מביא תיאור גאוגרפי־נופי, של האזורים שבין הערים היווניות.
לפאוסניאס סגנון כתיבה ישיר ופשוט.
הוא ישיר בלשונו, וכותב את סיפוריו ותיאוריו ללא פירוט.
עם זאת, כמה מתרגמים ציינו ששימושו בנטיות זמן שונות עלול לעיתים לבלבל.
כך למשל, הוא עשוי להשתמש במקרים מסוימים בפועל בזמן עבר במקום בזמן הווה.
הם מפרשים זאת כבחירה שנועדה לגרום לתיאור להישמע כאילו הוא עצמו נמצא באותה מסגרת זמן שבה נמצאים קוראיו.
בשונה ממדריך נסיעות מודרני, פאוסניאס נוטה להרחיב עם דיון על טקס עתיק או להקנות מיתוס הקשור לאתר בו הוא מבקר.
סגנון כתיבתו לא יהיה פופולרי שוב עד לתחילת המאה ה-19, כאשר מדריכי נסיעות בני הזמן דמו לשלו.
בהבט הטופוגרפי של חיבורו, פאוסניאס עושה סטיות רבות על פלאי טבע שתועדו באותו הזמן, אותות שבישרו על רעידת אדמה, תופעות הגאות והשפל, ימי הקרח של הצפון, ושבנקודת ההיפוך הקיצית השמש בצהרי היום אינה מטילה צל בסיינה (אסואן).
אף שהוא לעולם אינו מטיל מספק בקיומם של האלים והגיבורים המיתולוגיים, הוא מבקר כמה מהמיתוסים והאגדות שפגש בהם במהלך מסעותיו כשונים ממסורות תרבותיות קודמות שהוא מתייחס אליהם או מציין אותם.
תיאורי מונומנטים של אמנות הם פשוטים ולא מקושטים, ונושאים רושם של מציאות.
עד שבמאה ה-20 ארכאולוגים הגיעו לידי מסקנה שפאוסניאס מהווה מדריך מהימן לאתרי חפירה, חוקרי התקופה הקלאסית דחו ברובם את כתביו כספרות גרידא, עד כדי סברה שהוא לא ביקר ברוב המקומות אותם תיאר.
אולם המחקר הארכאולוגי המודרני חשף את דיוק המידע שהקנה פאוסניאס, ואף את הפוטנציאל שלו כמדריך לחקירות נוספות.
פאוסניאס היה מצביא ספרטני, בנו של קלאומברוטוס.
שימש כעוצר לפליסטרכוס, ופיקד על הכוחות היוונים בקרב פלטאיה.
אם כי לאחר זמן מה ערק לצד ממלכת פרס האחמנית.
פאוסניאס היה בנו של קלאומברוטוס אשר היה בנו של אנכסנדרידס השני מלך ספרטה ואחיו של לאונידס הראשון מלך ספרטה.
לאחר מותו של לאונידס בקרב תרמופילאי בשנת 480 לפנה"ס, הוכתר בנו פליסטרכוס כמלך במקומו, אולם הוא היה עדיין נער, ולפיכך קלאומברוטוס מונה כעוצר.
קלאומברוטוס מת זמן קצר לאחר מכן בנסיבות לא ברורות, ופאוסניאס נקרא למלא את מקומו.
פאוסניאס נבחר לפקד על הכוחות הספרטנים שיצאו לסייע לאתונאים נגד המצביא הפרסי מרדוניוס.
הפרסים והיוונים נפגשו בקרב פלטאיה, מרדוניוס היה מצביא מוכשר ובעל ניסיון, בעוד פאוסניאס היה חסר ניסיון לחלוטין, ורק מתוקף תפקידו כעוצר קיבל את התפקיד.
למרות זאת הקרב הסתיים בניצחון היוונים.
לאחר הסתלקות הפרסים מאירופה, יצא פאוסניאס עם הצי וכבש את קפריסין.
על פי מה שתיאר תוקידידס פאוסניאס יצא למסע הרפתקאות וביזה והעמיד פנים כביכול הוא עושה זאת למען יוון.
אולם משה עמית סובר שהמסע נועד להקשות על הצי הפרסי בפעם הבאה שיפלוש ליוון.
לא ידוע הרבה על המערכה עצמה.
לאחר מכן פנה פאוסניאס אל ביזנטיון שהייתה עדיין בידי הפרסים.
אם ביזנטיון תיכבש ייסתם הגולל על תוכניותיהם של הפרסים לפלוש לתראקיה.
אולם לאחר כיבוש ביזנטיון שחרר פאוסניאס כמה פרסים נכבדים שהיו בה והעמיד פנים כביכול הם ברחו.
הוא העביר מכתב למלך חשיארש הראשון בו הוא מביע את נאמנותו.
לאחר מכן הוא החל לנהוג בעריצות כלפי בעלי הברית וללבוש בגדים פרסיים, והרכיב לעצמו משמר של חיילים פרסיים ומצריים.
בעלי הברית פנו אל אתונה וביקשו ממנה לקחת את ההנהגה.
הספרטנים קראו אל פאוסניאס לחזור.
אולם פאוסניאס נמלט באנייה אל ביזנטיון.
והחל נושא ונותן עם הפרסים.
הספרטנים קראו לו לחזור והשליכו אותו לכלא.
אולם הוא הצליח להשתחרר והעמיד עצמו לחקירה.
לא נחשפה התקשורת שלו עם הפרסים, אם כי התנהגותו הכללית עוררה חשד.
אולם אחד מהשליחים ששלח אל הפרסים סיפר לאפורים על תוכן אחד המכתבים שהתבקש להעביר.
לאחר מכן תכננו האפורים לעצור אותו, אולם אחד מהם רמז על כך לפאוסניאס שמיהר והסתתר במקדש האלה אתנה, הוא ננעל שם ומת מרעב.
מותו מתוארך ל-471 לפני הספירה.
פאוסניאס היה מלך ספרטה מהשושלת האגידית, בנו של המלך פלייסטואנאקס.
הוא מלך בין 445-426 לפנה"ס כאשר אביו היה בגלות, ושוב בין 408-398 לפנה"ס עת הודח בגלל תוצאותיו של קרב הליארטוס.
פאוסניאס היה בנו של פלייסטואנאקס, מלך ספרטה.
הוא נקרא ככל הנראה על שם סבו המצביא פאוסניאס.
בשנת 445 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפלופונסית, הוביל אביו מסע מלחמה לאטיקה, שהיה מכוון כנגד אתונה.
עם זאת, פלייסטואנקס נסוג בצורה מעוררת חשד, ונטען שקיבל שוחד מפריקלס.
הוא הודח וגורש בידי האפורים ופאוסניאס הוכתר כמלך החדש.
מכיוון שהיה צעיר לימים, היה דודו קלאומנס השליט בפועל.
בשנת 426 לפנה"ס חזר אביו מהגלות וחזר למלוך עד מותו בשנת 409 לפנה"ס.
לאחר מות אביו, שוב הוכתר פאוסניאס כמלך.
בשנת 403 לפנה"ס מרדו הגולים האתונאים בהנהגת תרסיבולוס בשלטון השלושים הפרו-ספרטני ששלט באתונה לאחר המלחמה הפלופונסית.
המורדים התבצרו בפיראוס, וכונו לפיכך "אנשי פיראוס".
'השלושים' ביקשו עזרה מספרטה, והמצביא המהולל ליסנדרוס נשלח כדי לסייע להם.
עם זאת, בהדרגה החליטו שלטונות ספרטה שליסנדרוס עצמאי מדי, ובאוגוסט של אותה שנה מונה פאוסניאס למפקד החדש, כביכול כדי לסייע לליסנדרוס, אולם בפועל כדי לצמצם את כוחו.
לתרסיבולוס הונח לחזור לאתונה ולחדש בה את הדמוקרטיה, בתנאי שיישאר נאמן לספרטה, בעוד האוליגרכים הפרו-ספרטנים קיבלו את אלווסיס שהוכרה כעיר נפרדת מאתונה.
עם זאת, בספרטה לא אהבו את מעשהו, והוא נשפט בפני הגרוסיה.
14 סנאטורים, וכן המלך השני אגיס, הצביעו לרעתו, אולם 14 האחרים (הגרוסיה כלל 28 סנאטורים ואת שני המלכים) הצביעו לטובתו, כך שהוא יצא זכאי.
בשנת 395 לפנה"ס, התאחדו אתונה ותבאי בברית נגד ספרטה, ובכך פתחו את המלחמה הקורינתית.
בספרטה הכינו תוכנית לכיבוש העיר הליארטוס, שהייתה בעלת ברית של תבאי.
במסגרת התוכנית, נע הצבא הספרטני בשני ראשים מהפלופונסוס, ראש אחד בפיקודו של ליסנדרוס היה אמור לנוע דרך פוקיס, בעוד ראש שני בפיקודו של פאוסניאס היה אמור לנוע סביב הר קיתיירון.
שני הצדדים היו אמורים להיפגש בהליארטוס בתאריך שנקבע מראש.
פאוסניאס, שהתעכב כמה ימים בעמדת המוצא ובינתיים הקדים אותו ליסנדרוס, כבש בזריזות את אורכומנוס וחנה על גבעה מול הליארטוס.
פאוסניאס יצא לאחריו וכבש את פלטאיה.
על פי פלוטרכוס, שיגר ליסנדרוס איגרת אל פאוסניאס לחבור אליו במהירות האפשרית כדי שיצאו שניהם להתקפה המשותפת על הליארטוס.
השליח של ליסנדרוס נפל בשבי התבנים, שמיהרו להניע כוח גדול אל הליארטוס, בעוד את חיל המצב שבעירם תגברו בכוח אתונאי.
באישון ליל הכניסו התבנים בחשאי את צבאם להליארטוס, ולמחרת, משראה לינדרוס שפאוסניאס לא מגיע, החליט לצאת להתקפה בלעדיו.
תוצאת העזתו של ליסנדרוס הייתה קרב הליארטוס, שהסתיים בתבוסה ספרטנית כואבת ובמותו של ליסנדרוס עצמו.
המורל בקרב התבנים עלה, אולם אז הופיע פאוסניאס עם צבאו והתבנים מצאו עצמם שוב בסכנה.
למזלם, אז הגיעו התגבורות מאתונה בפיקודו של תרסיבולוס, ויחסי הכוחות היו כעת שווים.
פאוסניאס הבין שלא יוכל לנצח, וקיווה לפחות לקבור בכבוד את גופות הספרטנים שנהרגו בקרב, ובמיוחד את גופתו של ליסנדרוס, שהפך את ספרטה לשליטת יוון.
פאוסניאס קיווה להגיע להסכם עם התבנים והאתונאים, אולם חלק מיועציו התרעמו על כך, ויעצו לו "להיאבק על גווייתו [של ליסנדרוס] עם נשק ביד.
ואם ינצחו - יקברוהו, ואם ינוצחו - מן הכבוד הוא לנוח כאן יחד עם המצביא".
פאוסניאס הבין שלא ניתן לנצח את הכוח התבני-אתונאי המשולב, וידע שגם אם ינצח, הסיכוי לגאול את גופתו של ליסנדרוס הוא נמוך כיוון שכאמור לעיל, הוא מת ממש סמוך לחומות.
התבנים הסכימו להחזיר את הגופות רק בתמורה לנסיגה מלאה של הספרטנים מארצם.
פאוסניאס הסכים, והתבנים עקבו אחריו לאורך כל הדרך, ובכל פעם שחייל ספרטני סטה בטעות מהדרך הראשית והעז לדרוך בשדה כלשהו, הכוהו נמרצות והחזירו אותו לדרך.
פאוסניאס קבר את ליסנדרוס בכבוד, מיד כשיצא אחרון חייליו מבויאוטיה.
כאשר חזר פאוסניאס לספרטה הוא הועמד למשפט, ראשית כל על כך שלא הזדרז להגיע ולמנוע את התבוסה, ושנית על כך שעשה הסכם משפיל עם התבנים, תחת להיאבק בכבוד על גופתו של ליסנדרוס.
כמו כן חודשו נגדו ההאשמות הישנות משנת 403. פאוסניאס ידע שהוא עתיד לשלם בחייו, ועל כן נמלט לטגאה ומצא מקלט במקדשה של אתנה.
הוא מת מוות טבעי בסביבות שנת 385 לפנה"ס.
ירש אותו בנו אגסיפוליס הראשון.
פאוץ' (לפי האקדמיה ללשון העברית, פֻּנְדָּה) הוא תיק קטן שמחובר לחגורה.
בגרמניה הם נקראים "Bauchtasche" ("תיק בטן"), בצרפת, "banana bags", באנגליה, "bum bags" ובדרך כלל הם נקראים פאני פאקס (Fanny pack).
בישראל הם נקראים לרוב "פאוץ'".
הם נלבשים גם על ידי גברים וגם על ידי נשים.
האינדיאנים לבשו חגורות עם תיק וכך גם בימי הביניים.
בזמנו שימשו אף להסתרת נשק.
בימי הביניים נהגו ללבוש תיקים סביב החגורה בהם נשאו כסף ופריטים נחוצים אחרים.
תיק זה העיד על מעמד הלובש אותו.
במאה ה-15 לבשו הצרפתים תיק צמוד לחגורה שנקרא chatelaine bag.
הם השתמשו בו כדי לשאת מספריים, שעון, מפתחות וכדומה.
הסקוטים נהגו ללבוש תיק סביב החגורה הנקרא sporran.
הוא עשוי מעור או מפרווה ומקושט במכת, שער סוס, גדילים ואף ראש בעל חיים.הוא משמש בארנק כסף וכתיק לחפצים אישיים.
החל משנות ה-80 החלו ללבוש חגורות תיקים.
הלבוש נוח לספורט ובעיקר לריצות, אך גם ניתן למצוא אותו בתצוגות אופנה.
פאזל אלהי צ'אודהרי (באורדו ובפנג'אבי: فضل الہی چودہری; 1 בינואר 1904 – 2 ביוני 1982) היה נשיא פקיסטן החמישי, שכיהן בתפקיד בין השנים 1973 – 1978, קודם לתקופת המשטר הצבאי בהנהגתו של ראש מטה צבא פקיסטן, הגנרל מוחמד זיא אל-חאק.
לאחר הכינון המוצלח של חוקת פקיסטן החדשה ב-1973 נבחר צ'אודהרי כנשיא וירש בתפקיד את זולפיקאר עלי בהוטו.
כך הוא היה לנשיא הראשון מבין בני העם הפנג'אבי.
טרם בחירתו כנשיא הוא לקח חלק בפעילות התנועה הפקיסטנית בשנות ה-40 של המאה ה-20 והיה חבר בליגה המוסלמית.
ב-1947 הוא מונה לתפקיד שר בממשלתו של ליקאת עלי ח'אן וב-1951 הוא היה חלק מהמשלחת הקבוע של פקיסטן לאו"ם.
בתקופת נשיאותו של צ'אודהרי הוא היה דמות טקסית, שכן על פי החוקה החדשה, עברו הסמכויות הביצועיות לידיו של ראש הממשלה.
לאחר הצלחתו של "מבצע משחק הוגן" (Operation Fair Play), שם קוד למבצע להדחתו של זולפיקאר עלי בהוטו מהשלטון, המשיך צ'אודהרי לכהן כנשיא, אך לא הייתה לו השפעה על פעולות הממשלה והצבא.
בשל מערכת יחסים עכורה עם הצבא, ויתר צ'אודהרי על תפקידו כנשיא, על אף הפצרותיו של ראש המטה הכללי.
ב-16 בספטמבר 1978 העביר צ'אודהרי את הנשיאות למפקד השלטון הצבאי, הגנרל זיא-אל-חאק, שירש אותו כנשיאה השישי של פקיסטן.
פאזל אלהי צ'אודהרי נולד למשפחה בעל השפעה מבני הקבוצה האתנית הגורג'רית בכפר מראלה שליד העיר חריאן שבמחוז פנג'אב שבהודו הבריטית (כיום בפקיסטן).
לאחר שסיים את חוק לימודיו בכפרו, החל צ'אודהרי ב-1920 את לימודיו באוניברסיטה המוסלמית היוקרתית של אליגר וב-1924 סיים את לימודי המשפטים.
לאחר מכן הוא שב לפנג'אב והמשיך את לימודיו באוניברסיטה המקומית במשפטים ובמדע המדינה.
ב-1925 סיים צ'אודהרי את לימודי התואר השני במדע המדינה וב-1927 את לימודי התואר השני במשפטים.
לאחר סיום לימודיו הקים צ'אודהרי משרד עורכי דין בלאהור, שם עסק בעיקר במשפט אזרחי ובהמשך חזר למחוז נעוריו והמשיך לעסוק שם בעריכת דין.
ב-1930 הוא החל לגלות עניין בפוליטיקה והשתתף בבחירות הכלליות בהודו שנערכו באותה שנה ונבחר ללא מתחרים למועצת מחוז גוג'ראט.
ב-1942 הצטרף צ'אודהרי לליגה המוסלמית.
ב-1945 הוא נבחר לתפקיד נשיא הליגה.
הוא לקח חלק בבחירות של 1946 כנציג הליגה והיה פעיל מאוד כמי שהפיץ את רעיונות הליגה בקרב תושבי אזור מגוריו.
עם קבלת עצמאותה של פקיסטן, היה צ'אודהרי מעורב בפעילות הממשלה החדשה ומילא תפקידים בכירים באספה הלאומית.
לאחר קבלת העצמאות מונה צ'אודהרי לתפקיד מזכיר פרלמנטרי.
מאוחר יותר הוא מונה לתפקיד שר החינוך והבריאות.
ב-1951 הוא התמודד בבחירות לאספה המחוקקת של מחוז פנג'אב מטעם הליגה המוסלמית ונבחר לתפקיד.
ב-1952 הוא הצטרף למשלחת הפקיסטנית לאו"ם.
בבחירות של 1956 הוא נבחר לאספה המחוקקת של מערב פקיסטן.
ממאי 1956 ועד אוקטובר 1958 הוא שימש כיושב ראש האספה.
כאשר איוב ח'אן הכריז על עריכת בחירות הוא נבחר כסגן מנהיג האופוזיציה על בסיס ניסיונו והידע שלו בהליכים הפרלמנטריים.
צ'אודהרי הצטרף לוועידת הליגה המוסלמית ולאחר הבחירות של 1956 הוא נבחר כסגן יושב ראש האספה הלאומית.
ב-1970 נבחר צ'אודהרי לאספה הלאומית מטעם מפלגת העם הפקיסטנית ומאוחר יותר נבחר להיות יושב ראש האספה.
בבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-1972 הוא התמודד מול ח'אן אמירזדה ח'אן, נציג מפלגות האופוזיציה וב-1973 הוא הושבע כנשיא, כשבמקביל מונה מנהיג מפלגת העם, זולפיקאר עלי בהוטו כראש הממשלה.
כנשיא היה צ'אודהרי בעיקר דמות סמלית והיה הראשון מבין נשיאי פקיסטן שסמכויותיו היו פחותות מזה של ראש הממשלה.
היה זה בעקבות כינון החוקה החדשה של 1973 שנתנה יותר סמכויות לראש הממשלה.
קודם לכן היה למעשה הנשיא ראש הזרוע הביצועית של הממשלה והיה זה שממנה את ראש הממשלה.
צ'אודהרי כיהן כנשיא עד 1978, כאשר הוא התפטר לאחר שהשלטון במדינה נתפש על ידי מפקד הצבא, הגנרל מוחמד זיא אל-חאק.
פאוסטוס קורנליוס סולה היה מגיסטראט רומאי אשר שימש כקונסול בשנת 31 לספירה.
הוא היה בנו של לוקיוס קורנליוס סולה, אשר היה נכדו של הדיקטטור המפורסם בעל אותו השם ושימש כקונסול בשנת 5 לספירה.
אמו הייתה סקסטיה, נצר למשפחת הסקסטיי.
היה לו אח צעיר בשם לוקיוס קורנליוס סולה פליקס, אשר שימש כקונסול בשנת 32.
סולה נישא לדומיטיה לפידה הצעירה בתם של לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס ושל אנטוניה הזקנה.
הנישואים נערכו ככל הנראה זמן קצר לאחר שדומיטיה לפידה התאלמנה מבעלה הראשון מרקוס ולריוס מסאלה ברבאטוס הוי אומר בין 20 ל-23 לספירה.
נולד להם בן אחד פאוסטוס קורנליוס סולה פליקס, אשר נישא לקלאודיה אנטוניה, בתם של קלאודיוס ואליה פאיטינה.
בשנת 31 נבחר סולה כקונסול סופקטוס לצד סקסטוס טדיוס ולריוס קאטולוס.
הוא נפטר באזור שנת 40. אשתו נישאה מאוחר יותר לאפיוס יוליוס סילאנוס.
"פאוץ'" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נועה קירל.
השיר יצא לאור ב-22 ביולי 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים הישראלית רוברטו מיוזיק.
השיר נכתב והולחן על ידי רון ביטון, איתי שמעוני, ג'ורדי, דורון מדלי ונועה קירל והופק על ידי ג'ורדי.
השיר משלב את סגנון טראפ ומזרחית.
בריאיון לערוץ היוטיוב של גלגלצ היוצרים הסבירו על תהליך היצירה והמשמעויות בשיר וציינו שבפתיח סומפלה מנגינת כינורות מהשיר "Aramam" של הזמר הטורקי איברהים טטליסס.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שנכון למרץ 2025 צבר כ-8.9 מיליון השמעות.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, בוים על ידי נמרוד פלד, והועלה לערוץ היוטיוב של נועה קירל בשידור חי ב-22 ביולי 2019, בסמוך לצאתו כסינגל.
בקליפ ניתן לראות את קירל, כשהיא רוקדת עם רקדני ליווי לצלילי השיר.
נותנת החסות לקליפ היא חברת ההלבשה פילה.
בפחות מיממה, הצליח הקליפ לצבור למעלה מ-300 אלף צפיות.
נכון למרץ 2025, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-41 מיליון צפיות והוא הקליפ הנצפה ביותר של קירל בפלטפורמה.
מבקרת המוזיקה של אתר mako, מיטל שבח, הכתירה את השיר ואת הקליפ הנלווה אליו כ"ניצחון הענק של נועה קירל", כאשר היא מזהה אותו כשיאו של תהליך עלייתה של הזמרת הצעירה לפסגת הפופ הישראלי.
בלוגר המוזיקה יוסי חרסונסקי, לעומתה, כותב כי השיר הוא "התמסחרות בכל מובן המילה".
במסגרת מופע Play פסטיגל ביצעה קירל את השיר בסוף כל מופע.
קירל הופיעה עם השיר בגמר הכוכב הבא לאירוויזיון 2020. ההופעה הייתה חיה, אך קירל הופיעה עם פלייבק וביצעה ליפ סינק.
קירל הופיעה עם השיר בטקס הדלקת המשואות ה'תש"ף, יחד עם השירים "אהבה בסוף הקיץ", "טיקיטאס" ו-"מאושרים".
ביצעה את השיר גם במופע Sky High פסטיגל בשנת 2021 במחרוזת משיריה והיה לנאמבר הפותח במופע שלה בפארק הירקון באוגוסט 2022. השיר נכלל גם במופע Sing פסטיגל בשנת 2024.
שנהפרסקטגוריהתוצאה2019נבחרי השנה של פרוגישיר השנהמצעד המוזיקה השנתי של מעריב2020טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE"השיר האהוב
פאוסטינה האסה הודג'ס (; 7 באוגוסט 1822 – 4 בפברואר 1895) הייתה נגנית עוגב ומלחינה אמריקאית.
היא נולדה במלמסברי שבאנגליה, למלחין ונגן העוגב אדוארד הודג'ס.
בשנת 1838 היגרה יחד עם משפחתה לארצות הברית.
הודג'ס הייתה מורה למוזיקה בבית הספר המקומי, ועבדה גם כנגנית עוגב בתזמורת של הכנסייה הגדולה בברוקלין ובפילדלפיה, על-אף שהייתה אישה.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 החלה לפרסם שירים ולחנים שכתבה לפסנתר ולעוגב.
היא גם כתבה ופרסמה את הביוגרפיה של אביה.
הודג'ס נפטרה בפילדלפיה בגיל 72.
A psalm of life (כתיבה: הנרי ואדסוורת' לונגפלאו)
The dreary day (כתיבה: הנרי ואדסוורת' לונגפלאו)
The holy dead (כתיבה: הנרי ואדסוורת' לונגפלאו)
בריטני פאושיי' המוכרת בשם פאושיי, היא זמרת-יוצרת.
היא זכתה לתשומת לב רחבה כשהקולות של השיר שלה "Deep End" שימשו ללהיט של הראפר Sleepy Hallow בשנת 2020. היא הוציאה את אלבום הבכורה שלה Time Machine, ביוני 2021. לאחר מכן היא הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Softcore, ב-17 בנובמבר 2022.
פאושיי נולדה וגדלה בניו ג'רזי.
אמה הג'מייקנית הייתה מתופפת של PEP, להקת רגאיי ג'מייקנית של כל הנשים משנות ה-80. פושי כתבה את השיר הראשון שלה כשהייתה בת חמש.
בשנותיה הצעירות למדה קול, תקשורת, מוזיקה קלאסית, עיבוד רקע, גיטרה ופסנתר והופיעה עם קבוצות שהקימה עם חברי ילדותה.
היא למדה בבית הספר התיכון ברידג'ווטר-ריטן והמשיכה בפעילותה המוזיקלית לקולג'.
במאי 2018, הוציאה פאושיי את המיני-אלבום הבכורה שלה Speak Up.
בשנת 2019, עברה פאושיי להתגורר בלוס אנג'לס.
פאושיי הוזמנה לתרום דגימות ווקאליות ל-Splice, מאגר מוזיקה ללא תמלוגים.
Sleepy Hallow מצאה את השיר "Deep End" שלה והשתמשה בו בסינגל שלו "Deep End Freestyle" משנת 2020, שנזקף לזכותו במשך מספר חודשים בלבד לפני שקיבלה את הקרדיט שהיה אמור לה.
הודות לאתגרים שונים של ריקודים השירה הלא מוכרת של פאושיי הפכה לוויראלית בטיקטוק, למרות שהיא לא ידעה זאת בהתחלה.
פריצת דרך כאמן סולו ומשתף פעולה
בשנת 2020 פאושיי הוציאה גרסה משלה לשיר "Deep End", השיר הגיע למקום ה-10 במצעד ה-Alternative Airplay של בילבורד, מה שהפך אותה לאישה השחורה הראשונה שהגיעה לטופ 10 שם מאז "Crossroads" של טרייסי צ'פמן בשנת 1989.
ביוני 2020 הוחתמה פאושיי בחברת התקליטים RCA רקורדס.
באוקטובר 2020, מגזין "Essence" הקרין בבכורה את הסרטון שלה לרצועה שלה "By One".
במרץ 2021 מגזין בילבורד כינה אותה ככוכבת החדשה של מוזיקת ה-R&B/היפ הופ.
ב-4 ביוני 2021, הוציאה את המיני-אלבום שלה Time Machine.
באותו החודש היא זכתה בתואר אפל מיוזיק: הבא לאותו החודש והופיעה על השער של גיליון קיץ 2021 של מגזין Wonderland.
ב-29 במרץ הוציאה את הסינגל שלה "Gold Front" בהשתתפות ליל ויין, לאחר מכן התארחה ברצועה "Take Me Home" של וינס סטייפלס, וביצעה אותו בתוכנית "The Tonight Show Starring Jimmy Fallon".
ב-16 ביולי הוציאה את הקליפ לשיר "Clap for Him" בהשתתפות ליל יאכטי.
בספטמבר 2021, היא הופיעה עם ג'יימס בלייק בתיאטרון שיקגו אולם המוזיקה רדיו סיטי.
ב-13 ביולי 2022 השתתפה פאושיי בסינגל "Sunshine" של הזמר סטיב לייסי, אשר הייתה שותפה לכתיבה, וכן הייתה שותפה לכתיבת השיר "Bad Habit", ששניהם הופיעו באלבום של לייסי הנקרא Gemini Rights.
ב-2 בספטמבר 2022 חשפה פאושיי שתוציא את אלבום האולפן הבכורה שלה הנקרא Softcore, לאור ב-17 בנובמבר.
פאזל אהמט פאשא קפרולו (בטורקית עות'מאנית: كپرولى زاده فاضل احمد پاشا; בטורקית: Köprülü Fazıl Ahmet Paşa; 1635 – 3 בנובמבר 1676) היה הווזיר הגדול של האימפריה העות'מאנית בימי הסולטאן מהמט הרביעי.
תפקיד שאותו ירש מאביו מהמט פאשא קפרולו, אבי שושלת הווזירים הגדולים קפרולו שפעלה לאורך המאה ה-17.
לפני כניסתו לתפקיד הווזיר הגדול, שימש פאזל אהמט בתפקיד המושל העות'מאני של איילט דמשק (1660–1661) ושל איילט ארזורום (1659–1660).
פירוש כינויו 'פאזל' – 'החכם'.
הכינוי דבק בו בשל מהלכיו לפיתוח וקידום החינוך, ובתחום הכלכלה – הפחתת מיסים.
פאזל אהמט פאשא נחשב גם אכזר בשדה הקרב, הוא הנהיג את הצבא העות'מאני ב, השמיד את מבצר נובי זרין ולמרות שנחל מפלה מוחצת בקרב סנט גוטהרד הצליח להשיג לאימפריה שטחים בשלום ואשוואר .
חתימת ההסכם אפשרה לו להתמקד במלחמת כרתים ולכבוש את קנדיה , כיום הרקליון, מידי הרפובליקה של ונציה.
בתום המלחמה העות'מאנית-פולנית (1672–1676) שהוביל מול האיחוד הפולני-ליטאי, חתם קפורולו על חוזה בוצ'אץ' (1672) ועל חוזה ז'וראבנו (1676).
לחכמתו הדיפלומטית של קופרולו מיוחסת גם ההתמודדות של "השער הנשגב" בפרשת משיח השקר היהודי שבתי צבי, כליאתו, העברתו למבצר גליפולי בערב חג הפסח של 1666 והטבת תנאיו ובהמשך כפיית האסלאם על צבי, מהלך שגרם להתמוססות הדרגתית של התמיכה בו ומניעת התסיסה האפשרית בריכוזים היהודיים עקב מעצרו
פאוסטוס ממילווה היה בישוף מכת המניכאיזם, בן המאה הרביעית.
הוא זכור בזכות המפגש שלו עם אוגוסטינוס מהיפו, בקרתגו בסביבות שנת 383. הוא היה ממיילוויס , נומידיה (היום באלג'יריה).
הוא היה מרקע פגאני עני, הפך למורה, מטיף ומתדיין בעל מוניטין רב.
כפי שמתואר ב"וידויים", לאוגוסטינוס נודע לראשונה על פאוסטוס זמן קצר לאחר שהצטרף לאמונה המניכאית.
הבישוף נתפס כחבר המלומד ביותר בכת באזור, ורבות מהשאלות הקשות יותר שהציב אוגוסטינוס למוריו נדחו עד להגעתו לקרתגו: .
כשפאוסטוס מגיע לבסוף לקרתגו, אוגוסטינוס מתאר אותו כנעים באופיו ודיבור מאוד, אך לא מתאים למשימה של הגנה על התאולוגיה המניכאית; ואכן, אוגוסטינוס אומר שהכישרונות האמיתיים שלו טמונים בהתחמקות ברהיטות משאלות קשות.
הויככוח העיקרי בין פאוסטוס ואוגוסטינוס היה על ההיסטוריות של כתבי הקודש.
פאוסטוס טען שאלו רק סיפורי אגדות.
בשנת 386 הוגלה פאוסטוס עם שאר המניכאים, אך צו זה בוטל בינואר 387 על ידי תאודוסיוס הראשון ובנו ארקדיוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
פאוסטוס נפטר כנראה לפני שנת 400, מאחר שחיבורו של אוגוסטינוס מהיפו, קונטרה פאוסטום, מדבר עליו בלשון עבר.
פאז & ג'ופ היה מצעד מוזיקה שנתי שנערך על ידי רוברט כריסטגאו ופורסם על ידי העיתון האמריקאי וילג' ווייס.
מצעד המוזיקה, אשר מבוסס על מאות ביקורות של מבקרי מוזיקה, פעל ב-1971 ו-1974–2018. מצעד המוזיקה קרוי על שמו של מגזין המוזיקה האמריקאי ג'אז & פופ.
ב-1971, 1974–1978, מצעד המוזיקה הכיל רק את עשרת האלבומים הטובים ביותר.
מאז 1979, מצעד המוזיקה מכיל שני מצעדים נפרדים לאלבומים וסינגלים.
כמו כן, לאורך השנים, יצאו מצעדי מוזיקה משניים של מיני-אלבומים, וידאו קליפים, הוצאה מחודשת של אלבומים, ואלבומי אוסף.
ב-2016, מצעד המוזיקה שונה שמו שם מצעד המוזיקה לסקר מבקרי המוזיקה של וילג' ווייס, אך הוא שונה בשנה לאחר מכן לשמו הקודם.
על אף שמצעד המוזיקה הופסק ב-2018, מצעד מוזיקה מיוחד בעריכתם של גלן בות' וקית' ארטין פורסם תחת השם "Village Voice Pazz & Jop Rip-Off" ב-2019.
יצירות שדורגו במקום הראשון לפי קטגוריה
מצעד ההוצאות החוזרות של אלבומי מוזיקה
שנה אמן וידאו קליפ במאי מספר ביקורות הערות 1983 מייקל ג'קסון "Beat It" בוב ג'יראלדי 63 1984 Art of Noise "" זמיגנב ריבצ'ינסקי 35 1985 Artists United Against Apartheid "Sun City" ג'ונתן דמי, גודלי & קרמה 68 1986 פיטר גבריאל "Sledgehammer" סטפן ר.
פאוסטינו אורו (בספרדית: Faustino Oro; נולד ב-14 באוקטובר 2013 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא שחמטאי ארגנטינאי בדרגת אמן בין-לאומי וילד פלא בשחמט.
אורו היה השחמטאי הצעיר ביותר שקיבל דרגה זו באותה עת.
זה קרה בהיותו בן עשר, 8 חודשים ו-16 יום.
מכונה "נער הזהב" (שם משפחתו: 'אורו' שפירושו בספרדית הוא זהב), ו"מסי של השחמט".
נכון לאוקטובר 2025, אורו מצוי בשיאו ומדורג במקום שישי בארגנטינה, במקום 46 בין הנערים עד גיל 20 בעולם לפי מד כושר ובמקום הראשון בהיסטוריה ביחס לגילו.
אורו החל לשחק שחמט במהלך מגפת הקורונה.
בתחילה הוא התעמק במשחק באופן אוטודידקטי, ומאוחר יותר עבר להתאמן עם מאמנים מקצועיים.
לאחר שנה של מגורים ואימונים בספרד הוא חזר לארגנטינה.
במרץ 2024 ניצח את אלוף העולם לשעבר, מגנוס קרלסן במשחק במסגרת תחרות בולט באינטרנט, בה לכל יריב יש דקה לכל
הוא היה לצעיר ביותר בהיסטוריה שהשיג מד כושר 2300, שיא שנשבר אחר כך על ידי אית'ן פאנג האנגלי.
ב-20 בספטמבר 2025 הודיעה פיד"ה שהיא בוחרת להקצות לו מקום בגביע העולם בשחמט 2025.
מספר ימים לאחר מכן, השיג פאוסטינו את הציון הראשון (מתוך שלושה) לדרגת רב-אמן בטרם מלאו לו 12, והיה לאדם השני הצעיר ביותר בהיסטוריה המשיג ציון זה, לאחר אלוף העולם גוקש דומרזו.
לקראת סוף חודש ספטמבר שיחק בדו-קרב מקוון של שחמט מהיר, שאורגן על ידי ארגון השחמט האינטרנטי (ICC), נגד אניש גירי, לאחר שהאחרון זכה בתחרות השווייצרית הגדולה של פיד"ה 2025 והעפיל לתחרות המועמדים לאליפות העולם שתיערך ב-2026. הדו-קרב בין הארבעה משחקים הסתיים בתוצאה 0.5 : 3.5 לטובת גירי.
התחרות המשנית בטאטא סטיל 2025
פאזל (Puzzle) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2018 בבימויו של מרק טרטלבאום, עם קלי מקדונלד, אירפאן קאן ודייוויד דלמן בתפקידים הראשיים.
התסריט של אורן מוברמן ופולי מאן מבוסס על הסרט הארגנטיני Rompecabezas (פאזל בספרדית) משנת 2010.
העלילה היא על עקרת בית ששקועה כל הזמן בטיפול במשפחתה, ו"מגלה" את עצמה לאחר התעסקות בהרכבת לוחות פאזל וזכייה בתחרות.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס וזכה לביקורות טובות.
אגנס (קלי מקדונלד) היא עקרת בית שגרה עם משפחתה בברידג'פורט.
בעלה לואי (דייוד דלמן) הוא בעל מוסך והיא מתקשה להעירו בבוקר לאחר שהוא נוחר כל הלילה.
בנה זיגי (בובה ויילר) הוא עצלן שלא מצא עדיין את ייעודו בחיים ובנה גייב (אוסטין אברמס) רוצה לנסוע עם חברתו הטבעונית והבודהיסטית ניקי (ליב יוסון) לטיבט.
אגנס היא למעשה משרתת/שפחה של בעלה וילדיה שלא עוזרים לה כלל בעבודות הבית ובתחזוקתו.
היא כל הזמן מכבסת, מנקה, שוטפת עושה קניות וכו'.
היא גם אישה מאמינה ומשתתפת בפעילויות שונות של הכנסייה המקומית.
ליום הולדתה היא מקבלת מאחד החברים פאזל להרכבה ומרכיבה אותו בקלות.
היא נוסעת העירה לחנות הפאזלים בניו יורק וקונה עוד.
בחנות היא מבחינה בפתק של שחקן המחפש שותף לתחרות פאזלים בזוגות.
אגנס מחליטה להתקשר עם המבקש ונפגשת עם רוברט (אירפאן קאן), אדם אמיד גרוש ממוצא הודי שזכה בעבר בתחרויות וכעת רוצה לגשת לתחרות הזוגות הארצית שהמנצחים בה יטוסו לתחרות הפאזל העולמית בבריסל.
אגנס מסתירה זאת מבעלה ומהבנים ואומרת שהיא נוסעת לטפל בדודה אמילי (אודי נינן) ששברה רגל.
הקשר בין רוברט לאמילי מתהדק והם מקיימים יחסים אינטימיים.
אגנס מבינה לראשונה שהיא המשרתת של המשפחה ושכולם מצפים שתשרת אותם.
היא מתחילה להזניח את עבודות הבית ובעלה החשדן מטיח בה שהיא משקרת.
היא מגלה לו את יחסיה עם רוברט ואת הכנותיה לתחרות הארצית.
היא נעשית דעתנית ודורשת למכור את בית הנופש שיש להם כדי לממן את לימודי הבישול של זיגי והטיול של גייב.
רוברט קונה כרטיסים לבריסל אך ברגע האחרון היא מודיעה לו שהיא לא נוסעת ובעצם מנתקת את יחסיה איתו.
שם השחקן שם הדמות הערותקלי מקדונלדאגנסאירפאן קאןרוברטדייוויד דלמןלואיבובה ויילרזיגיאוסטין אברמסגייבליב יוסוןניקיאודרי נינןדודה אמילי
פאט (פאטריק) סאליבן , מפיק קולנוע ואנימטור אוסטרלי-אמריקאי.
ידוע בעיקר בשל סרטוני הראינוע המצוירים של פליקס החתול שהפיק בין השנים 1919–1930.
סאליבן נולד בסידני (ניו סאות' ויילס, אוסטרליה).
בין השנים 1905–1907 צייר קומיקס עבור העיתון "העובד".
ב-1909 היגר לאנגליה וניסה את מזלו בתחומים שונים: אגרוף, שירה, ריקוד, כמו גם ציור קומיקס.
תחילה עסק בציור רצועות קומיקס, מאוחר יותר עבר לאנימציה ואף הקים אולפן משלו.
דמותו של פליקס החתול הופיעה לראשונה בסרטון "השטויות של פלין" שהופק באולפנו של סאליבן בשנת 1919.
קיימת מחלוקת אם סאליבן יצר את דמותו של פליקס, או האנימטור אוטו מסמר שעבד באולפנו.
פליקס החתול היה הדמות המצוירת הפופולרית ביותר בקרב צופי הראינוע בשנות ה-20. הקרדיט לדמות יוחס לסאליבן מאז היווצרה, בין השאר הוא טען זאת בריאיון עיתונאי וחתימתו הופיעה על רצועות הקומיקס.
כמקובל אז, עקב היותו בעליו של האולפן, הוא היה בעל זכויות היוצרים על יצירותיהם של עובדיו.
רק שנים רבות לאחר מותו טענו מסמר, אנשי צוות מאולפנו של סאליבן והיסטוריונים של קומיקס, כי מסמר הוא שהיה יוצרו של פליקס.
ב-1928 המפיצים ביטלו את חוזהו של סאליבן עקב סירובו להתקדם מראינוע לקולנוע.
כששינה את דעתו ב-1930 הפיק שני סרטונים מדובבים שנחלו כישלון בקופות.
בעקבות כישלונותיו הידרדר מצבו הבריאותי והנפשי.
מותה של אשתו מרג'ורי במרץ 1932, מוטט אותו וכשנפטר ב-1933 הותיר את אולפנו בקריסה.
פאטאיה (בתאית: พัทยา, מבוטא על פי הנחיות מערכת התעתיק המלכותית התאילנדית-(RTGS), כ-Phatthaya) היא עיר בתאילנד, הממוקמת בחוף המזרחי של מפרץ תאילנד, כ-165 קילומטרים דרומית-מזרחית לבנגקוק, אולם אינה חלק ממחוז אמפו באנג לאמונג במחוז צ'ון בורי.
משמעות השם פאטאיה היא "הרוח הדרום-מערבית של המונסון".
העיר פאטאיה היא אזור מנהלי בעל שלטון עצמי המכסה את כל טמבון נונג פרו ונא קלואה וחלקים מהואי יאי ונונג פלא לאי.
פאטאיה היא גם מרכז אזור המטרופולין של פאטאיה-צ'ונבורי, מרכז היישובים של פרובינציית צ'ונבורי.
העיר ממוקמת באזור התעשייתי מאוד של גזרת הים המזרחית של תאילנד, שלאורכה גם אמפו סי ראצ'ה, לאם צ'אבאנג וצ'ון בורי.
פאטאיה נותרה בעיקר עיר תיירות, עם תעשייה דלה מאוד בקרבה.
פאטאיה שנייה רק לבנגקוק בצמיחתם של בניינים גבוהים, כשדירות רבות נבנות עבור תושבים זרים.
כלכלת העיר מבוססת ברובה על תיירות אשר מכניסה כ-59.3 מיליארד באט לשנה (2007), מתוכם 48.7 מיליארד באט מתיירות חוץ.
בעיר 357 בתי מלון ואכסניות שכוללים למעלה מ-38,000 חדרים (2007) ומאות פאבים, מועדונים ומסעדות.
חלק ניכר מהתיירות לעיר היא תיירות מין.
בפאטאיה ניתן למצוא אלפי נערות עובדות ברחובות וברחוב הראשי של העיר נמצאים מועדוני חשפנות, מכוני עיסוי ועוד מקומות לסיפוק צרכים מיניים.
פאטאיה היא אחת מערי הנופש לחוף הים המתוירות בעולם, עם 6.68 מיליון מבקרים בשנת 2007- מתוכם 4.48 תיירים זרים ועוד 2.2 מיליון מבקרים תאילנדים..
מספר הולך וגדל של תיירים מגיעים מרוסיה ומזרח אסיה.
מספר איים נמצאים מול חופי העיר.
כ-8 ק"מ מחופי העיר נמצאת קבוצת "האיים הקרובים" ובהם האי קו לאן שמוצג לתיירים גם בשם "אי האלמוגים", שטחו כ-4 קמ"ר, הוא בעל חופים יפים ומתויר, משמש כאתר צלילה ושנירקול.
סמוך אליו נמצאים האיים קו סאק, אי בצורת האות כ', והאי הפרטי קו קראק.
כ-21 ק"מ מקו החוף נמצאת קבוצת "האיים הרחוקים" ובהם האי קו פאי אשר מוכרז כשמורת טבע ולא מורשת בו לינת לילה וסמוך אליו האיים קו מאן וויצ'אי, קו הו צ'אנג וקו קלאנג באדאן מדרום והאי קו לואם מצפון-מערב.
דרומית לקבוצת "האיים הרחוקים" נמצאים האיים קו רין, קו הין-קאו והין טון מאי - סלע גדול המזדקר מהים.
רצועת החוף של פאטאיה מחולקת לשני חלקים עיקריים "חוף פאטאיה" אשר ממוקם במקביל למרכז העיר, ו-"חוף Jomtien" אשר ממוקם בחלקה הדרומי של העיר.
שתי רצועות החוף מופרדות ביניהם על ידי "גבעת Pratumnak".
יוסף אנטוניו קרטאגנה (בספרדית: Joseph Antonio Cartagena, נולד ב-19 באוגוסט 1970), הידוע בשם הבמה שלו פאט ג'ו (Fat Joe), הוא אמן ראפ והיפ הופ אמריקאי.
נולד ברובע הברונקס שבעיר ניו יורק.
האלבום הראשון של ג'ו יצא ב-1993, וב-1995 חתם חוזה עם חברת "אטלאנטיק רקורדס" כ"דון קרטאגנה".
ב-2006 הוציא אלבום נוסף בשם "Me, Myself & I" בחברת התקליטים "ימפריאל רקורדס" עם שירו "Make It Rain".
השיר המפורסם של פאט ג'ו הוא "Lean Back" .
לג'ו סכסוך ממושך עם הראפר האמריקאני 50 סנט בשל תקיפות הדדיות בשיריהם.
בשנת 2019, הוציא ביחד עם קארדי בי ואנואל AA את השיר "Yes".
פאטאנו (באיטלקית: Faetano) היא אחת מתשע היחידות האדמיניסטרטיביות - הקסטלי המרכיבות את סן מרינו (Castelli).
כמו כן זהו גם שמה של העיר הגדולה בקסטלי.
העיר ממוקמת במזרח המדינה ומשתרעת על שטח של 7.75 קמ"ר.
העיר גובלת עם איטליה ועם הקסטלים דומניאנו, פיורנטינו, מונטג'ארדינו ובורגו מג'ורה.
בשנת 2009 התגוררו בעיר 1159 תושבים.
במאה ה-13 הייתה העיר חלק מהקומונה של רימיני.
הזכות לשלטון בעיר נמסרה לסן מרינו על ידי האפיפיור פיוס השני בשנת 1463.
נורמן קוונטין קוק (נולד ב-31 ביולי 1963, באנגלית: Norman Quentin Cook, נולד בשם קוונטין ליאו קוק ; Quentin Leo Cook), אשר ידוע בעיקר תחת שם הבמה פאטבוי סלים (Fatboy Slim), הוא DJ, מוזיקאי ומפיק מוזיקלי בריטי מחלוצי מוזיקת הריקודים האלקטרונית.
קוק החל את הקריירה המוזיקלית שלו במהלך שנות השמונים כאשר הצטרף ללהקת האינדי רוק הבריטית The Housemartins, בה שימש בתור גיטריסט בס.
הלהקה לא האריכה ימים ובשנת 1988 היא התפרקה.
בעקבות כך קוק החל את קריירת הסולו שלו ואף זכה להכרה מסוימת כאשר הוציא את להיטו הראשון "Blame It on the Bassline" אשר הגיע למקום 29 במצעדים של שנת 1989.
בהמשך הקים קוק את ההרכב Beats International.
האלבום הראשון של ההרכב אשר יצא לשווקים בשנת 1990 זכה להצלחה רבה והכיל את הלהיט "Dub Be Good to Me".
אף על פי כן, האלבום השני של הלהקה "Excursion on the Version" אשר יצא לשווקים בשנת 1991 לא הצליח לשחזר את ההצלחה של קודמו.
לאחר מכן קוק הקים את ההרכב Freak Power יחד עם נגן הקרן אשלי סלייטר והזמר ג'סי גרהם.
אלבום הבכורה של ההרכב "Drive Thru Booty" יצא בשנת 1994 והכיל את הלהיט "Turn On, Tune In, Cop Out", אשר זכה לפרסום רב, במיוחד לאחר שחברת לוי'ס השתמשה בו במסע הפרסום שלה.
בהמשך עבד יחד עם הרכבים שונים בהם Pizzaman ו-Mighty Dub Katz.
בשנת 1995 הוציא קוק לשווקים, תחת שם הבמה Pizzaman, את אלבום הסולו Pizzamania אשר הכיל שירי האוס.
שלושה שירים מתוך האלבום הגיעו לצמרת המצעד הבריטי באותה העת - "Trippin' on Sunshine", "Sex on the Streets" ו-"Happiness".
ב-1996 אימץ את שם הבמה פאטבוי סלים והוציא לשווקים אלבום בשם "Better Living Through Chemistry" אשר שילב בין היתר סגנונות ומקצבים שונים משנות השישים והשבעים.
השיר "Everybody Needs a 303" מתוך האלבום הגיע לצמרת המצעד הבריטי באותה העת.
בשנת 1998 הוציא לשווקים את האלבום "You've Come a Long Way, Baby".
בשנת 2000 הוציא לשווקים את האלבום "Halfway Between the Gutter and the Stars" אשר הכיל שני שירים אותם הוא ביצע בשיתוף פעולה עם מייסי גריי ואת הלהיט "Weapon of Choice" אשר זכה להצלחה רבה, ידוע גם בזכות הווידאו קליפ שלו בו כיכב השחקן כריסטופר ווקן.
בשנת 2004 הוציא לשווקים את האלבום "Palookaville".
ב-19 ביוני 2006 יצא לשווקים אלבום האוסף המצליח של פאטבוי סלים "The Greatest Hits - Why Try Harder".
בשנת 2013 הוציא את השיר "Eat Sleep Rave Repeat" שנחל הצלחה גם בגרסת המקור וגם לרמיקס של קלווין האריס.
במאי 2014 הוציא את השיר "Eparrei" יחד עם Dimitri Vegas & Like Mike, דיפלו, בונדה דו רולה ופין, ברמיקס של W&W.
השיר הוחתם בלייבל "Smash The House" והוצג על ידי התקליטנים הטובים ביותר בעולם.
פאזל בובל (ביפנית: パズル, במערב משווק בעיקר בשם Bust-a-Move), היא סדרת משחקי וידאו שפותחה על ידי חברת טאיטו היפנית.
המשחק הראשון בסדרה יצא לשווקים בשנת 1994 למכונות הארקייד.
במהלך המשחק, על השחקן לכוון ולירות בועות בצבעים שונים לעבר חלקו העליון של המסך.
כאשר לפחות שלוש בועות באותו הצבע סמוכות זו, הן נעלמות, והבועות שנערמו מעליהן נופלות מעלה "קומה" אחת.
המטרה היא למנוע מצבירת בועות רבות מדי בחלק התחתון של המסך.
מעת לעת, מתווספת בחלק העליון של המסך שורת בועות.
כמו כן, לשחקן יש זמן מוגבל לירות את הבועות שברשותו.
במשחק משולבים דמויותיהם של דרקונים ירוקים וכחולים ממשחק הפלטמפורה הפופולרי "באבל בובל".
סדרת משחקי פאזל בובל מורכבת מחמישה משחקים עיקריים שיצאו לאורך השנים לקונסולות המשחק השונות.
בארצות הברית, כל המשחקים בסדרה משווקים תחת השם "Bust-a-Move".
באירופה, המשחק הראשון בסדרה שווק תחת השם "פאזל בובל".
2001 - Super Bust-a-Move (שווק לפלייסטיישן 2)
2002 - Super Bust-A-Move 2 (שווק לפלייסטיישן 2)
פאט בון הוא זמר אמריקאי, שחקן קולנוע, סופר ופרשן פוליטי שמרני.
בון נולד ב-1934 בשם צ'ארלס יוג'ין בון, בג'קסונוויל פלורידה, צאצא ישיר, לטענתו, לחלוץ האמריקני דניאל בון.
אביו, ארצ'י בון, היה קבלן בניין ואמו, מרגרט, הייתה אחות.
יש לו שתי אחיות ואח צעיר אחד בשם ניק, שהיה לימים גם הוא לזמר פופ בזכות עצמו, תחת השם ניק טוד.
את ילדותו, מגיל שש ואילך, בילה בעיקר בנשוויל, טנסי, מקום אליו הוא מרבה לשוב עד היום.
הוא מכונה "פאט" עוד מילדותו.
סיים לימודי בית ספר תיכון בנשוויל ב-1952, כשהוא משמש במהלך לימודיו כקריקטוריסט ועיתונאי בעיתון בית הספר, בו כיהן כיו"ר אגודת התלמידים.
שם הכיר את שירלי לי פולי (נולדה באפריל 1934, כחודש לפניו), בתו של זמר הקאנטרי הבולט רד פולי.
בנובמבר 1953, בגיל 19 וחצי הם נישאו, ויש להם כיום ארבע בנות.
שרי (שריל לין) ודבי (דבורה אן) הן סופרות וזמרות.
דבי אף זכתה ב-1978 בפרס הגראמי לתגלית השנה, על להיטה You Light Up My Life, שהיה ב-1977 התקליט הנמכר ביותר והוביל את המצעדים במשך עשרה שבועות|.
בון המשיך ללמוד בקולג' בנשוויל, אולם משקיבל מישרה ראשונה בתחנת טלוויזיה מקומית בפורט וורת', טקסס, עבר ללמוד באוניברסיטת המדינה של צפון טקסס, בעיר דנטון.
במחצית השנייה של שנות ה-50 הוא התיישב עם משפחתו בניו ג'רזי וסיים את לימודיו בבית הספר ללימודים כלליים של אוניברסיטת קולומביה, בהצטיינות יתרה, בשנת 1958.
היה נשוי לשירלי עד למותה ב-2019. הוא גר כיום בבוורלי הילס, קליפורניה, ועוסק בפילנתרופיה, בפרשנות פוליטית שמרנית ובעזרה לישראל.
בון הופיע לראשונה בפני קהל כבר כשהיה בן עשר.
בתקופת לימודיו בקולג' בנשוויל הוא הגיש לראשונה תוכנית רדיו משלו בשם Youth On Parade והחל בהופעות בתחרויות זמר שונות בטלוויזיה.
את שירו הראשון הוא הקליט בשנת 1954, בהיותו בן עשרים, בחברת ריפבליק רקורדס (Republic Records).
מ-1955 הוא החל להקליט גרסאות כיסוי לשירי רית'ם אנד בלוז של אמנים שחורים, שנועדו לקהל לבן, וזאת בעידן שבו בחלק ממדינות ארצות הברית עוד הייתה נהוגה הפרדה גזעית.
הוא הקליט תחילה גרסת כיסוי לשירו של פאטס דומינו, Ain't That a Shame, ומשהפך השיר ללהיט, המשיך להקליט גרסאות כיסוי לשירי רית'ם אנד בלוז נוספים.
עד מהרה החלו זמרים בולטים אחרים, דוגמת פרנק סינטרה ודוריס דיי, להקליט גרסאות כיסוי בסגנון זה.
בון הקליט בין השאר גרסאות כיסוי לשיריו של ריצ'רד הקטן Tutti Frutti ו-Long Tall Sally, את השיר I'll be Home של להקת הפלמינגוס, ועוד.
בשנת 1956 הגיע שירו, I Almost Lost My Mind, למקום הראשון במצעד.
היה זה ביצוע מחודש לשיר בן שבע שנים שהוקלט במקור על ידי אייבורי ג'ו האנטר (Hunter).
בסקר שנערך בין תלמידי תיכון בארצות הברית בשנת 1957 נמצא כי האהדה לבון, בקרב התלמידים, הייתה כמעט כפולה מזו שהייתה לאלביס פרסלי, ואילו בין התלמידות האהדה לבון הייתה כמעט פי שלושה מאשר לפרסלי.
באותה שנה, בגיל 23, בעקבות הצלחתו זו, הוא החל גם בקריירה טלוויזיונית, כמארח בתוכנית בידור שבועית בת חצי שעה, בשם: The Pat Boone Chevy Showroom.
התוכנית שודרה ברשת ABC האמריקאית במשך 115 שבועות, בשנים 1957 - 1960, והופיעו בה כמה מן האמנים הבולטים באותה תקופה בארצות הברית.
בתקופה זו ובתחילת שנות ה-60, היה בון זמר פופ מהמצליחים בארצות הברית.
הוא מכר למעלה מ-45 מיליון אלבומים ו-38 משיריו דורגו בין 40 הראשונים במצעד הלהיטים האמריקאי.
בשנת 1962 פרסם פאט בון את גרסת הכיסוי לשיר Speedy Gonzales.
השיר זכה להצלחה רבה בארצות הברית וברחבי העולם והגיע באותה שנה למקום ה-6 במצעד הבילבורד הוט 100 ונשאר במצעד במשך 13 שבועות.
הסינגל זכה להצלחה עצומה באירופה, שם נמכרו ממנו כמיליון עותקים
כישרונו כזמר וגם כשחקן קולנוע, לצד הליכותיו המבטאות ערכים מן הדור הישן, הוסיפו לאהדה בה זכה בציבור האמריקאי בתקופת הרוק אנד רול.
ללהיטיו של בון בסגנון רית'ם אנד בלוז הייתה השפעה בולטת על התפתחות האהדה העממית לרוק אנד רול.
על פי מגזין תעשיית המוזיקה האמריקאית בילבורד, אשר לדירוג מצעדיו מיוחסת בדרך כלל חשיבות רבה, בון מדורג שני בזמרי ארצות הברית בשלהי שנות ה-50, אחרי אלביס פרסלי.
בסיבובי ההופעות שערך בון בשנות ה-50 אף הופיע אלביס פרסלי כזמר פותח לפני הופעת בון.
ברשימת 100 זמרי הלהיטים הטובים בשנים 1955 - 1995, של בילבורד, מדורג בון במקום ה-9, מיד לאחר הרולינג סטונז ופול מקרטני ולפני אריתה פרנקלין וה-Beach Boys.
בון עדיין מחזיק בשיא של הזמר ששיר שלו היה במצעד הלהיטים במשך 220 שבועות רצופים.
הפלישה הבריטית סיימה את הקריירה של בון כזמר להיטים, אף שהמשיך להקליט במהלך שנות ה-60. בשנות ה-70 הוא החל שר בסגנון גוספל וקאנטרי, בדרך כלל עם משפחתו, אשר נהגה להופיע עמו ואף הקליטה עמו אלבומי גוספל.
בשנת 1997 הוא הוציא לאור אוסף של גרסאות כיסוי לשירי הבי מטאל בשם: In a Metal Mood: No More Mr.
כדי לקדם את האלבום הוא הופיע בטקס פרס המוזיקה האמריקאית כשהוא לבוש במעיל עור שחור.
עם פרסום האוסף הופסקה הופעתו הקבועה בתוכנית גוספל ברשת שידור נוצרית.
הוא הוחזר לתוכנית רק לאחר שהופיע יחד עם הכומר שלו והסביר כי הופעתו במעיל עור שחור הייתה פרודיה על עצמו.
בשנת 2003 הוכרה תרומתו למוזיקת הגוספל בארצות הברית לאחר שהוכנס להיכל התהילה של הגוספל בנשוויל.
בשנת 2006 הוציא לאור את האלבום Pat Boone R&B Classics – We Are Family, ובו 11 להיטי רית'ם אנד בלוז בביצועו.
לבון היה מראה מטופח ומוקפד וחזות נערית בזכותה זכה גם לחוזה קידום מכירות עבור חברת ג'נרל מוטורס בשלהי שנות ה-50, אשר נמשך בשנות ה-60. ג'נרל מוטורס אף הייתה נותנת החסות לתוכנית הטלוויזיה השבועית של בון.
במהלך הקריירה קידם בון מספר חברות ומוצרים נוספים, אולם הציבור זיהה אותו יותר מכל עם מכוניות מתוצרת שברולט.
בשנת 1978 נחקר בון על ידי הנציבות הפדרלית האמריקאית למסחר - Federal Trade Commission (גוף פדרלי אמריקאי המקביל לרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן והרשות להגבלים עסקיים בישראל).
ה-FTC חקר תלונה נגד יצרן משחה נגד אקנה, שנטען כי המשחה שלו איננה בעלת התכונות הנטענות על ידו.
בון השתתף עם בתו דבי, בפרסומות של אותו יצרן והואשם בקידום מכירות שקרי משום שטען בפרסומת כי כל ארבע בנותיו השתכנעו ביעילות המשחה נגד אקנה.
החקירה כנגד בון הסתיימה בהסכם עם הרשויות הפדרליות, לפיו הוא יפסיק את הופעותיו בפרסומות אלה ואף ישלם 2.5% מכל קנס שיוטל על היצרן בגין פרסומת שקרית.
בון פרסם בהקשר זה הודעה, לפיה הוא למד בהפתעה כי יעילותה המדעית של המשחה לא הוכחה, אף על פי שארבע בנותיו השתמשו בה.
בון שיחק במספר רב של סרטים בהוליווד.
1957 April Love - אהבת אפריל
בון הוא גם סופר פורה.
ספרו הראשון, Twixt Twelve and Twenty, שיצא לאור ב-1958 (שנת סיום לימודיו באוניברסיטת קולומביה) בהוצאת Prentice-Hall הגיע בשלב מסוים למקום הראשון ברשימת רבי המכר של אותה תקופה ונמכר היטב גם שנים לאחר מכן.
בתחילת שנות ה-60 הוא החל לכתוב סדרת ספרים לעזרה עצמית לבני נוער, אשר נמכרו היטב.
החל מ-1977 מארח בון מדי שנה טורניר גולף לסלבריטאים, אשר כל הכנסותיו מוקדשות לעזרה לילדי משפחות במצוקה.
ב-2010 הוא סייע לכריית באר מים נקיים ולהקמת מרכז רפואי בטנזניה, ומאז המשיך והביא אלפי תושבים של מזרח אפריקה למאה העשרים ואחת, כדבריו, על ידי הקמת מרפאות קטנות ואספקת מים נקיים לכפריהם שם.
בון הוא נוצרי אדוק וסירב לשיר שירים, או להשתתף בסרטים, אשר תוכנם עמד לדעתו בניגוד לערכיו, כך גם סירב לשחק בתפקיד שחייב אותו לסצנת אהבים עם מרילין מונרו.
בסרטו April Love סירב להעניק נשיקה במהלך הסרט לשירלי ג'ונס שהופיעה לצידו כיוון שהייתה נשואה אותה עת.
בון ממשיך גם כיום להופיע ואף להרצות, ומשמש בתוכניות רדיו וטלוויזיה שונות כפרשן פוליטי שמרן.
הוא תמך בשעתו ברונלד רייגן, הן במרוציו למישרת מושל קליפורניה והן לאחר מכן בשני המרוצים לנשיאות ארצות הברית ובשנות האלפיים תמך בג'ורג' בוש (הבן) ולאחר מכן במועמדות ג'ון מקיין שהפסיד לברק אובמה.
בון תמך במלחמת וייטנאם ובשנות האלפיים במלחמת עיראק.
בפברואר 2011, בוועידה ה-38 של השדולה השמרנית האמריקאית CPAC, קיבל בון פרס מפעל חיים מיוחד בגין תרומתו למטרות השמרניות.
פאט בון נחשב לשגריר הנוצרי הרשמי לארץ הקודש.
ב-1960 כתב בון את המילים לנעימת הסרט אקסודוס, של אוטו פרמינגר.
השיר היה המנון אהבה והערצה לעם ישראל ולזכותו על ארץ ישראל.
מנגינת השיר נכתבה על ידי המלחין האמריקאי ממוצא יהודי אוסטרי ארנסט גולד.
בפברואר 2013 ביקר בון בישראל, במסגרת אחד מני רבים מביקוריו כאן.
הוא עמד בראש קבוצה של כ-200 נוצרים אוונגליסטים אוהבי ישראל.
במסגרת הביקור הוא מסר ל"יד ושם" גלויה ובה מילות השיר.
הגלויה תוצג בעתיד במוזיאון יד ושם.
באחד מביקוריו הקודמים, בפברואר 2010, הוא עמד בראש קבוצה דומה של כ-170 נוצרים אוונגליסטים, יחד עם מייק האקבי, מושל ארקנסו לשעבר ומי שרץ למועמדות הרפובליקנים לנשיאות ארצות הברית ב-2008 וצולם חובש כיפה, ליד הכותל המערבי.
ב-1 במרץ 2016 הופיע בון לראשונה בישראל בהיכל התרבות בתל אביב.
פאט הרינגטון ג'וניור היה שחקן אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב ופרס אמי על תפקידו בתור דוויין שניידר בקומדיית המצבים ""כל יום מחדש".
דניאל פטריק הרינגטון ג'וניור נולד בניו יורק סיטי לשחקן התיאטרון הקנדי פאט הרינגטון האב.
הרינגטון היה בוגר "אוניברסיטת פורדהאם".
שירת במלחמת קוריאה כקצין מודיעין בחיל האוויר של ארצות הברית והגיע בצבא ארצות הברית עד לדרגת לוטננט ראשון.
הרינגטון בחר להמשיך בדרכו של אביו השחקן ולאחר שהשתחרר משירותו הצבאי החל להופיע על במות ברחבי ארצות הברית ולבסוף גם בברודוויי.
הוא התגלה לראשונה בתפקידי טלוויזיה משניים כשהבולט מכולם בסיטקום "Make Room for Dadd" בתפקיד פאט הניגן.
הוא הופיע כשחקן קולנוע לצידו של אלביס פרסלי בקומדיה המוזיקלית "בא בקלות, הולך בקלות" ובקומדיות "זוזי הצידה, מותק" ו"האנליסט של הנשיא".
את תפקידו המוצלח והמוערך בקריירה עשה הרינגטון בקומדיית המצבים "כל יום מחדש".
בסדרה שיחק בתפקיד דוויין שניידר, בעל הבניין בו מתגוררות אן רומנו ושתי בנותיה.
בעבור משחקו לאורך שנות ה-70 וה-80 זכה הרינגטון בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה ובפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר.
להרינגטון ארבעה ילדים מגירושיו ממריג'ו אן גורטנר שהייתה אשתו במשך כ-30 שנה.
פטרישה (פאט) מרי וו' בארקר, CBE, FRSL היא סופרת בריטית בשפה האנגלית.