tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסיבה לכך היא כי מטרתם של מאמיני השינטו היא להשיג מאגוקורו, לב כן וטהור לגמרי דבר הניתן להשיג רק באמצעות הקאמי.
כתוצאה מכך הבני אנוש צריכם להוקיר את החיים ואת הדמם, כי בשניהם ישנם קאמי.
בשנת 1946 מסר קיסר יפן, הירוהיטו, הודעה אשר נקראת "נינגֶן סֶנגֶן" ("הצהרת אנושיות") בה הוא הצהיר רשמית כי הוא אינו "אָקיטסוּמי-קאמי" ("אל גלוי" או "אל פיזי") ושהוא אינו בן לשושלת שמקורה באלת השמש, אָמָטֶראסוּ.
כדי לעודד את רוחות הקאמי לשכון במשכן קדוש (כגון מקדשי שינטו אך גם מקומות משכן אחרים) נדרשו טקסים ארוכים ומורכבים.
במקדשים מסוימים, לכהנים לוקח 10 שנים ללמוד את כל הטקסים.
מקדש אחד היה מכשיר את כהניו מתוך אותן ארבע משפחות על פני מאות שנים.
ברבות המקרים, הכהנים גם נעזרו ב"מיקו", נערה לא נשואה לבושה בקימונו לבנים.
בנוסף למיקו נפוצות היו גם כהנות ממין נקבה.
הכהן או הכהנת לא חיו חיים סגפניים והיה נפוץ שהיו נשואים.
בנוסף, לא צפו מהם לעסוק במדיטציה על פי המסורת כמו הנזירים היפנים.
עיסוקם העיקרי היה שימור הקשר בין עולם הרוחות לעולם החיים.
דוגמאות לטקסים בדת השינטו הם: חגיגות השנה החדשה ופסטיבל הסתיו.
בחגיגות השנה החדשה נהוג לנקות את הבית ושראש המשפחה יברך את שאר האנשים.
במקדשים גם צילצלו בגונג 108 פעמים על מנת להסיט את האדם מ-108 סוגים של תשוקה.
בשינטו ישנם גם טקסים אישיים כמו החגיגות של גיל 3 אצל בנות וגיל 5 אצל בנים.
טקסים רבים אחרים הם טקסים הנועדים לפייס את הקאמי.
אמטראסו אומיקאמי – אלת השמש
סרותאהיקו אוקאמי – הקאמי של האדמה
סוסונו- נו -מיקיטו – אל הים והסערה
אנארי אוקאמי – אל השועלים
איזאנאגי נו מיקיטו – האדם הראשון
איזאנאמי נו מיקוטו – האישה הראשונה
בני אדם שקיבלו מעמד של קאמי
הקיסר ג'ימו – הקיסר האגדי הראשון של יפן, על פי האגדות – צאצא ישיר של אמטראסו
הקיסר מייג'י – קיבל מעמד של קאמי לאחר מותו
אודה נובונאגה, טויוטומי הידיושי וטוקוגאווה אייאסו – דמויות מפתח באיחוד יפן בשלהי המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17
קאמי היא בובה המופיעה בגרסה הדרום אפריקנית לרחוב סומסום (הנקראת גם "טאקאלני ססמי" בשפת הוונדה הנפוצה בדרום אפריקה).
קאמי היא מפלצת צהובה, בעלת שיער כתום, לבושה בבגדים ותכשיטים אפריקנים מסורתיים.
יחודה של קאמי, המופיעה משנת 2002, היא בהיותה הבובה הראשונה בתוכניות ילדים בכלל וברחוב סומסום בפרט, אשר נושאת את נגיף האיידס.
בסדרה קאמי קיבלה את נגיף האיידס דרך אמה (העברה באמצעות הריון) ואף איבדה את הוריה למחלה.
מטרתה של קאמי היא קידום סובלנות כלפי ילדים ומבוגרים חולי איידס במדינה בה הנגיף הפך למגפה.
שמה הוא נגזרת מהמילה "קאמגולו" אשר פירושה קבלה או ברכה במספר שפות אפריקניות.
לעיתים קאמי נושאת על בגדיה את הסרט האדום - סימן להזדהות עם החולים.
כאשר הודיעה חברת ההפקה של רחוב סומסום על יצירתה של בובה נושאת איידס, קיבלו רבים את הרושם שהבובה תופיע בגרסה האמריקנית לרחוב סומסום.
חוגי הימין הנוצרי, פוליטיקאים ובעלי תחנות שידור התנגדו נחרצות לרעיון.
קאמי הופיעה במספר כנסים של ארגונים בינלאומיים, ביניהם הבנק העולמי והאומות המאוחדות.
ב-2003 אף מונתה להיות שגריר הילדים של ארגון יוניצ"ף.
לוסי סמפליס קאמי בנואה דמולן (Lucie Simplice Camille Benoist Desmoulins; 2 במרץ 1760 – 5 באפריל 1794), עיתונאי ופוליטיקאי צרפתי בתקופת המהפכה הצרפתית.
דמולן נולד בגיז שבאן (פיקרדי), או-דה-פראנס.
בגיל 14 עבר לפריז, שם למד באותו בית ספר עם רובספייר.
לאחר סיום לימודיו כעורך דין נכנס בשנת 1785 לפרלמנט הצרפתי.
במהלך אירועי המהפכה הצרפתית פעל דמולן בשיתוף פעולה הדוק עם ז'ורז' דנטון, עמו היה חבר במועדון הקורדליירים.
במהלך שלטון הטרור, דמולן כתב ביקורות על הטרור ועל המלחמה שצרפת ניהלה באותה תקופה מה שגרם לו להישפט לצד דנטון במשפט ראווה.
רובספייר הציע בהתחלה לדמולן לשרוף את הביקורת שלו בפומבי אך דמולן סירב.
דמולן הוצא להורג ב-5 באפריל 1794 בגיל 34 בגיליוטינה.
אשתו לוסיל הוצאה להורג שמונה ימים אחר כך ב-13 באפריל 1794.
קאמה סוטרה (בסנסקריט: कामसूत्र, מילולית: "סוטרת התשוקה") הוא טקסט הודי עתיק העוסק בין היתר בהתנהגות מינית בין בני אדם, שנחשב בין היתר גם לנוהגי האהבה המקובלים בספרות הסנסקריטית.
הטקסט מיוחס לפילוסוף ההודי ואטסיאיאנה, אך חוקרים לא הצליחו לאמת את כותבו או את תקופת כתיבתו.
חוקרים שונים מיקמו את זמן כתיבתו בין המאה הרביעית לפנה"ס והמאה השנייה לספירה.
נהוג להתייחס אליו כחלק ממסורת כתיבה ענפה על מיניות בפילוסופיה ההודית הנקראת קאמה-שאסטרה.
התרגום המילולי והישיר למילה "קאמה" הוא תשוקה.
המילה סוטרה משמשת כשם לטקסטים דתיים ופילוסופיים בתרבות ההודית.
השם מוכר גם בשמות נוספים, למשל "ואטסיאיאנה קאמאסוטרום".
יש הטוענים כי הכתבים הקדומים של הקאמה שסטרה (שכללו מגוון רחב וכמות נכבדת ביותר של אינפורמציה) נכתבו על ידי נאנדי, הוא השור הקדוש, שומר השער של שיווה, שהיה עד לדברי מלל מקודשים בעוד שהיה עד למעשי האהבה של האל ובת זוגו פרוואטי.
במהלך המאה ה-8 לפנה"ס, שווטאקטו, בנו של אודאלאקה, ערך סיכום לעבודתו זו של נאנדי, אלא שהסיכום כביכול עדיין היה נרחב מדי מכדי שאפשר יהיה להפכו לנגיש לקריאה.
בהמשך, אדם משכיל בשם באבאראוויה, יחד עם כמה מתלמידיו, ערכו את סיכומם שלהם לסיכומו זה של שווטאקטו, אלא שגם סיכום זה נשאר סיכום נרחב מדי בהיקפו.
בין המאה ה-3 לפנה"ס לבין המאה ה-1 לפנה"ס, מספר מחברים נוספים ערכו חלקים אחרים של הסיכום הזה של באבאראוויה ותלמידיו בכמה וכמה חיבורים.
אלו מביניהם ששמותיהם ידועים כיום הם: צ'אראיאנה, גוטאקאמוקה, גונארדייה, גוניקאפוטרה, סווארמרמרבאה ודאטאקה.
דאטאקה ערך את עבודתו על יצאנית שואטסיאיאנה שיחזר לאחר מכן כמעט במלואו בספרו קאמה סוטרה.
בחיבורו של סווארמרמרבאה מצוינת דמותו של שאטאקארני שאטאוואנה, המלך ההודי מהמאה הראשונה לפני הספירה שהרג את רעייתו בשוגג במהלך מין סדיסטי, דבר המרמז על התקופה בה נכתב החיבור.
יאשודהארה, בפרשנותו אודות הקאמה סוטרה, מייחס את מקורו של מדע האירוטיקה למאלאנאגה, הוא "נביא ה-האסוראס", על פיו יש להבין שמקור הכתבים הם בזמנים נבואיים וקמאיים.
נאנדי, כך נטען על פי המסורת, היה האדם שהעביר את הכתבים לאנושות.
ייחוס השם "מאלאנאגה" למחבר ואטסיאיאנה מקורו בבלבול בתפקידו כעורכו של הקאמה סוטרה ביחס ליוצרו המיתי של מדע האירוטיקה.
מתקבל הרושם שואטסיאיאנה חי במאה הרביעית לספירה, בתקופה של שגשוג תרבותי הידוע בשם "עידן גופטה".
עצם העובדה שב-בריאהד סאמהיטה (שתרגמו הוא "האופוס הגדול"), מצוינת דעתו של ואטסיאיאנה שהוא שאב את השראתו מהקאמה סוטרה, ועצם העובדה שבקאמה סוטרה מצוינת דמותו של המלך שאטאקארני שאטאוואנה שחי במאה הראשונה לספירה, מעלות את טווח האפשרויות ביחס לתקופה שבה נכתב הספר קאמה סוטרה.
יתר על כן, ואטסיאיאנה טען שברקע עריכתו את הכתבים וכתיבתו את הספר המוכר כיום עמד לנגד עיניו הקושי ההולך וגובר במציאת הכתבים הללו ובנגישותם לקהל המעוניין לקרוא בהם.
בספר הקאמה סוטרה 35 פרקים, המסודרים בשבעה חלקים, כשכולם כתובים על ידי מומחים ספציפיים בכל תחום ותחום.
בספר הקאמה סוטרה מופיעות 64 תנוחות מין, תוך תיאורן כאמנות לכל דבר.
לטענתו של ואטסיאיאנה קיימות שמונה דרכים להתנות אהבים תוך הכפלתן של כל אחת מהן בשמונה תנוחות נוספות, להן קרא כאמור "64 אומנויות".
הפרק המפרט את התנוחות המיניות הוא הפרק המוכר והידוע ביותר מבין שאר הפרקים, והתרגום שלו מופיע בגרסאות רבות.
הפרק הזה נגנב למעשה מהתרגום שנערך בשנת 1980 בידי הינדרה שינה.
רבים הם אלו שטועים ומייחסים אותו בטעות לסוטרה.
יחד עם זאת, התנוחות המיניות מהוות לא יותר מ-20% מהספר.
שאר הפרקים מספקים הדרכה הנוגעת לאופן שלפיו ייחשב אדם לאזרח טוב, לרבות עיון מעמיק באישיותם של גברים ונשים ומערכות היחסים שביניהם.
זאת ועוד, מעשי האהבה בקאמה סוטרה מוגדרים כ-"איחוד שמיימי".
ואטסיאיאנה האמין שסקס כשלעצמו לא היה דבר שאינו ראוי, אך עשייתו בקלות דעת ובקלות ראש היא מעשה חטא לכל דבר.
כתבי הקאמה סוטרה סייעו לאנשים רבים ליהנות מאומנות האהבה ברמות עמוקות יותר, וניתן גם להגדירם למעשה כמתן עזרה וסיוע מעשיים להנאה מינית לרבות היותם אמצעי להתבוננות ולעיון במנהגים ובנוהגים בהודו של אותם ימים עתיקים.
מחולק ל-5 פרקים: אודות האהבה בכלל ומקומה של האהבה בחייהם של גברים ונשים
ההתנהלות של האדם העירוני המטופח
מחשבות אודות אמצעים שונים שמסייעים לאוהבים במעשיהם
חלק שני – פיתוח האהבה
מחולק ל-10 פרקים: דיון מעמיק אודות נשיקות, סוגים שונים של משחק מקדים ועוררות מינית, הפורקן המיני, רשימה של תנוחות מין, מין אוראלי (הטרוסקסואלי והומוסקסואלי), מין אנאלי, סטיות מין, ו"משולש רומנטי" (בני זוג שלאחד מהם יש מאהב).
פתיחה ומסקנות אודות משחק האהבה
חלק שלישי – כיבוש האישה
מחולק ל-5 פרקים אודות מסגרות וסוגי נישואים, הרפיית האישה, כיבוש האישה, התעסקות לבד ואיחוד באמצעות נישואים.
חלק רביעי – זכויות וחובות האישה
מחולק ל-2 פרקים אודות התנהגות אישה יחידה והתנהגות האישה הראשית ויתר הנשים.
חלק חמישי – נשות הגבר האחרות
מחולק ל-6 פרקים אודות עצת העוזרים (assistants) בדבר בחירת המאהבים, איך להתיידד, בחינה של רגשות (סנטימנטים), המלאכה של להלך "בין לבין" (go-between), תענוגות המלך והתנהגות בחצרות (מגורי) הנשים.
מחולק ל-6 פרקים אודות עצת העוזרים בדבר בחירת המאהבים, חיפוש מאהבת קבועה, דרכים לעשיית כסף, חידוש ידידות עם מאהבת קודמת, רווחים מזדמנים ורווחים והפסדים.
חלק שביעי – שיטות סמויות
מחולק ל-2 פרקים אודות שיפור משיכה פיזית ועירור יצר וכוח מיניים שנחלשו.
חוסה מונחה קרוז,José Monje Cruz הידוע יותר בשם הבמה קאמארון דה לה איסלה (בספרדית: Camarón de la Isla; 5 בדצמבר 1950 – 2 ביולי 1992), היה מגדולי זמרי הפלמנקו של המאה ה-20, וסמלה של הקהילה הצוענית באנדלוסיה.
קאמארון נולד למשפחה ענייה בעיר סן פרננדו במחוז קדיס.
אביו הנפח ושאר משפחתו נהגו לשיר, לנגן ולרקוד פלמנקו באופן חובבני, וכבר כשהיה ילד צעיר נהג לשיר עמם.
קאמארון לא זכה להשכלה פורמלית, ועד יום מותו לא ידע קרוא וכתוב.
כילד פלא נהג קאמארון להופיע ברחבי ספרד, וכבר בגיל 19 יצא אלבום הבכורה שלו שהכיל השפעות של ג'אז, רוק ומוזיקת עולם.
עד מותו בשנת 1992 מסרטן הריאות, גרם קאמארון למהפכה בפלמנקו, יחד עם אמנים נוספים עמם גם הופיע כגון פאקו דה לוסיה, ויסנטה אמיגו וטומטיטו.
את המהפכה אמנם החלו אמנים כמו רמון מונטויה, כבר בראשית המאה ה-20, אך את נפחה המשמעותי קיבלה בזכות קאמארון וחבריו, שהפכו את הפלמנקו ל"פלמנקו מודרני".
ה"פלמנקו המודרני" נותן יותר ביטוי לנגינה וירטואוזית על הגיטרה, ובנוסף פתוח לשימוש בכלים נוספים כמו ה"קחון" - תוף הפלמנקו, פסנתר, סקסופון, גיטרה חשמלית, בס וכדומה.
שם הבמה "קאמארון", שפירושו בספרדית חסילון, ניתן לו על ידי דודו בשל עורו הבהיר.
הסיומת "דה לה איסלה", שמשמעה "מהאי", ניתנה לו שכן עיר מוצאו סן פרננדו שוכנת על אי (איסלה דה ליאון).
עם פאקו דה לוסיה וטומטיטו
Soy Gitano 1989 - יצא לאור יחד עם המקהלה הפילהרמונית המלכותית, עם הופעת אורח של טומטיטו.
קאמה הוא היובל השמאלי והארוך ביותר הזורם אל הנהר וולגה.
הקאמה זורם לאורך 1,805 קילומטרים, בתחום רוסיה האירופית, עד למפגש עם הוולגה באזור קאזאן.
במפגש הנהרות לנהר קאמה ספיקה גדולה יותר אך הוולגה ארוכה יותר ולכן קאמה נחשב ליובל של הוולגה.
שטח אגן הניקוז של קאמה הוא כ-37% משטח אגן הניקוז הכולל של הוולגה.
סימון ארשקוביץ' טר-פטרוסיאן או בכינויו קאמוֹ (27 במאי 1882 - 14 ביולי 1922) היה בולשביק גאורגי ממוצא ארמני, איש פלוגת מחץ, שהיה חבר ושותף מוקדם של סטלין.
קאמו, שקיבל את כינויו מסטלין היה ידוע כ"אמן התחפושות" והתפרסם בעיקר בשל מעורבותו בשוד הבנק של טיפליס ב-12 ביוני 1907 בכיכר ירוואן (כיום כיכר החירות) בטביליסי.
בין השנים 1959–1996 נקראה העיר הארמנית, גאוואר (Գավառ), על שם קאמו.
קאמו נולד בגורי שבפלך טביליסי (כיום גאורגיה), עיר הולדתו של סטלין.
אביו, שהיה סוחר ארמני, התחתן עם אימו כשהיה בן 35 כאשר אימו, שהייתה בת 16 בעת נישואיה, ילדה לו 11 ילדים, שמתוכם שרדו קאמו וחמש מאחיותיו.
ילדותו עברה עליו בהתעללות מצד אביו, שהיה מכה אותו בשל היותו "מרדני".
קאמו גורש מספר פעמים מבית הספר בגין התנהגות רעה והישגים נמוכים, ובכל פעם התחנן אביו בפני מנהלי בתי הספר ואף שיחד אותם כדי שיחזירו את בנו ללימודים.
כשהתבגר קאמו הוא איים להרוג את אביו.
כשהיה בן 16 חלתה אימו ונפטרה זמן קצר לאחר מכן.
אביו שלח אותו להתגורר עם דודתו בטביליסי.
הדודה שכרה חונכים פרטיים עבור קאמו, ואחד מהמורים הפרטיים היה קובה (סטלין).
הדודה לא ידעה שקאמו והחונך שלו ביקרו תכופות במרכזי הפשע בעיר.
את כינויו קאמוֹ קיבל לו מפי החונך שלו סטלין, כאשר האחרון היה משועשע מהעובדה כי ביטא את המילה הרוסית קוֹמוּ (кому) שפירושה "למי" כ"קאמוֹ" (камо).
כינויו זה כמו גם כינוי של סטלין, קובה, היו עניין מקובל בעולם התחתון.
פושעים רבים היו ידועים בכינויים.
החיבור של קאמו לסטלין וההיכרות שלו עם עולם הפשע בטביליסי הביאו את קאמו לבצע מעשי שוד.
כיוון שהיה חבר קרוב של סטלין שימש קאמו באותה תקופה כמקור להכנסה עבור סטלין בכך שהיה מעביר לו חלק מן השלל בשוד.
התחברותו של קאמו לעולם הפשע הייתה מוחלטת.
הוא החזיק מקום מחבוא, במרתף של בית ברחוב גונצ'אמאיה 2 בטביליסי, ששימש כבית מגורים של אישה מזדקנת, שבו החזיק את כלי הנשק.
את פעילותו המחתרתית החל בשנת 1901 בהדפסה והפצה סודית של ספרות לטביליסי, באקו, בתומי, כותאיסי, גורי וערים אחרות.
בנובמבר 1903 הוא נעצר ובספטמבר 1904 הוא ברח מהכלא.
בין השנים 1905–1907 הוא השתתף בהכנות פלוגה בולשביקית למבצע קרבי.
בדצמבר 1905 הוא נעצר ונכלא בכלא מטחי שבטביליסי וברח משם.
ב-12 ביוני 1907 בכיכר ירוואן פיקד קאמו על שוד הבנק של טיפליס, שמטרתה הייתה שוד כספי הבנק למימון הפעילות בולשביקית.
בסתיו 1907 הוא נתפס בגרמניה עם מזוודה של חומרי נפץ נעצר ובסוף 1909 הוסגר לרוסיה.
הוא נכלא שוב בכלא מטחי אולם באוגוסט 1911 הוא ברח מבית החולים של הכלא.
בשנת 1912 ניסה לשדוד משלוח של בנק הדואר.
שוחרר מהכלא רק בעקבות מהפכת פברואר.
בשנים 1919–1920 היה פעיל בפעילות מהפכנית סובייטית נגד השלטון ברפובליקות הקווקז.
עם הצטרפות גאורגיה לרוסיה הסובייטית נטל חלק בממשל הגאורגי הסובייטי.
ב-14 ביולי 1922, הוא נהרג מפגיעת מכונית בעודו רוכב על אופניים, בטביליסי.
סיימון סבאג מונטיפיורי (2010), סטלין הצעיר (עברית)
קאמארג הוא חבל ארץ של אדמת ביצות בדלתה של הנהר רון בדרום צרפת.
הקאמארג משתרע על שטח של 930 קילומטר רבוע ומהווה את הדלתה הגדולה ביותר במערב אירופה.
הוא מופרד מן הים על ידי גבעות חול ומוקף מים מכל צדדיו.
יש בו לגונות של מים מלוחים ובמרכזו יש לגונה גדולה המשתרעת על שטח של 65 קילומטר רבוע שעומקה פחות משני מטרים.
הקאמארג הוא אתר טבע המשמש כתחנה בנדידת עופות, והוא מפורסם גם בשל סוסי הפרא הגדלים בו מזה מאות בשנים.
יש בו עדרי בקר הגדלים בתנאים טבעיים בפיקוח בוקרים רכובים על סוסים.
רוב הפרים מיוצאים לספרד ומשמשים שם במלחמות שוורים.
אנפית הבקר מצטרפת לעדרים, ואוכלוסיית בעלי החיים כוללת גם את הפלמינגו הגדול וזנים שונים של דגים.
הצמחייה עשירה ורבגונית וכוללת בין היתר את אשל המים.
חלק גדול של הקאמארג יובש לצורכי חקלאות ובהם גידול אורז, כבשים וסוסים.
בפארק האזורי שהוקם ב-1970 יש מוזיאון שבו מוצגים הצמחייה ובעלי החיים המיוחדים לחבל ארץ זה.
בירת האזור היא העיר ארל שבגבולו הצפוני של הקאמארג.
הסרט הצרפתי ("Crin-Blanc", 1953) בבימויו של אלבר למוריס מתעד את אופיו המיוחד של חבל ארץ זה.
קאמבריה הוא מחוז טקסי () ומחוז כפרי () בצפון-מערב אנגליה.
המחוז גובל במחוזות הבאים: נורת'מברלנד, צפון יורקשייר, דרהאם ולנקשייר.
לרוב נהוג לחלקו מנהלתית למספר אזורי משנה: דרום, מערב ומזרח, כאשר כל אזור מורכב משני רבעים: המזרח מכיל את Carlisle ו-Eden, המערב את Copeland ו-Allerdale, והדרום את Barrow-in-Furness ו-South Lakeland.
את המחוז חוצה נהר הלאות'ר.
בשטחי המחוז מצוי הפארק הלאומי אזור האגמים וחלק מפארק היורקשייר דיילס.
למחוז קאמבריה שישה נציגים בבית הנבחרים הבריטי, שנבחרו על פי אזורי-ייצוג המצויים במחוז.
חלקם כמו Carlisle ו-Copeland תואמים לרבעים, ואחרים כמו Penrith and The Border פרושים בגבולות אחרים.
בשנת 2007 עלתה הצעת חוק שביקשה להפוך את שיטת שתי השכבות (מחוז ורבעים) לאחידה, עם מועצה אחת לכל מחוז קאמבריה.
קאמבריה הוכרזה כמחוז בשנת 1974 תוך איחוד של שני מחוזות מנהליים קודמים: וסטמורלנד וקאמברלנד.
חלקים מקאמבריה בחלוקתה הנוכחית היו שייכים למחוזות גובלים, כגון Furnass שהיה חלק מלנקשייר.
שרידים מהמחוזות הישנים ניתן למצוא בשמות עיתונים שונים שעדיין יוצאים לאור, כגון The Westmorland Gazette, ובמידת הזיקה של תושבי המקום למחוז.
כך למשל התושבים שעד 1974 היו חלק מלנקשייר הביעו בסקר זיקה פחותה למחוזם החדש (55% ב-Furnass הביעו זיקה חזקה או חזקה מאוד, מתוך 79% מכלל תושבי המחוז שהצביעו על זיקות דומות).
קאמבריה היא אחד המחוזות הבריטים בעלי הגיוון הנמוך ביותר: כ-96% מתושביה הם ממוצא לבן, ואינם מהגרים.
המחוז רובו ככולו כפרי, כאשר העיר היחידה היא קרלייל (Carlisle) והעיירה הגדולה אחריה היא בארו בפורנס (Barrow in Furness).
אחת הדמויות הידועות שהתגוררה במחוז היא סופרת הילדים, ביאטריקס פוטר.
אזור קאמבריה היה נתון לניסיונות כיבוש רבים מצד ממלכת סקוטלנד, וכתוצאה מכך פיתח מסורת של פטריוטיות אנגלית.
האזור עבר לשליטה אנגלית (Anglian) במהלך הניכוס של אומבריה הצפונית (Kingdom of Northumbria).
לפני כן, וגם תקופה ממושכת לאחר מכן, היו התושבים בעלי זיקה קלטית והוא היה חלק מהצפון הקדום (בוולשית: Hen Ogledd).
במהלך ימי הביניים המוקדמים קאמבריה הייתה נתונה להשפעת ממלכת סטרת'קלייד הקלטית מצפון.
עד המאה ה-11 חלקים נרחבים ממנה היו תחת שלטונה.
קאמבריה הייתה גם מקור לפלישות ויקינגיות רבות, ועד היום יש סימנים גנטיים אצל תושבי המקום, המעידים על קשר נורדי.
כתוצאה מהשפעות תרבותיות אלו, התפתח במקום ניב מיוחד הקרוי קאמברית (Cumbrian Dialect) ובו השפעות נורדיות וקלטיות חזקות.
מקורו ההיסטורי והאטימולוגי של השם קאמבריה הוא מולשית: Cymru, שמשמעותה ארץ האחווה (Land of compatriots בתרגום לאנגלית).
קאמבר היה ראשון מלכי קאמבריה (כיום ויילס) על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".
אין כל תעוד היסטורי לקיומו של קאמבר, והוא אחד מהמלכים האגדיים של בריטניה.
על פי ג'פרי, קאמבריה (שמה הרשמי של ויילס במאה ה-12 - מועד כתיבת ספרו של ג'פרי, נקראת על שמו של קאמבר.
על פי ספרו של ג'פרי, קאמבר היה בנו של ברוטוס, נכדו של איניאס מפליטי מלחמת טרויה, והראשון של מלכי בריטניה.
לאחר מותו של ברוטוס חולקה ממלכתו.
בכור הבנים לוקרינוס קיבל את אנגליה, צעיר האחרים אלבאנאקטוס שלט בממלכת אלבה וקאמבר קיבל את אזור ויילס.
לאחר הרצחו של אלבאנאקטוס על ידי האמבר מלך ההונים חברו יחד לוקרינוס וקאמבר ונקמו את מותו של אלבאנאקטוס.
קאמולוס (Camulus או Camulos) היה אל המלחמה במיתולוגיה הקלטית.
פולחנו של האל היה נפוץ בעיקר באזור בלגיה של ימינו, אולם התגלו שרידים ארכאולוגיים של פולחנו גם בבריטניה בעיר הקדומה קאמולודונום (כיום קולצ'סטר שבאסקס) הקרויה על שמו של האל.
עם המפגש בין התרבות הקלטית לתרבות הרומית זוהה קאמולוס עם אל המלחמה מהמיתולוגיה הרומית - מרס.
קאמולוס הוזכר בסדרת הטלוויזיה מסוגת המדע בדיוני "סטארגייט SG-1" כאחד מראשי המערכת של הגואולד.
קאמולודונום היא עיר רומאית שהייתה ממוקמת במקום בו נמצאת כיום העיר קולצ'סטר במחוז אסקס שבאנגליה.
עיר זו נחשבת כיום לעיר העתיקה ביותר בבריטניה, והייתה עיר גדולה בתקופה הקלטית שקדמה לכיבוש הרומאי של אנגליה.
עדויות היסטוריות שהתגלו באתר מראות כי במקום היה יישוב החל משנת 1,000 לפנה"ס.
בעקבות הכיבוש הרומי של העיר, היא הפכה למקום מגוריהם של חיילים רומים משוחררים רבים ונקראה "קולוניה קלאודיה ויקטריקנסיס" (Colonia Claudia Victricensis).
שמה המקובל של העיר בתקופה הרומית "קאמולודונום" מקורו בשם הקלטי "מצודת קאמולוס".
קאמולוס היה אל מלחמה קלטי.
האזור בו נמצאת העיר היה מיושב על ידי שבט הטרינובנטים הקלטי, אשר בנה באתר את בירתו, והגן עליה בביצורי עפר נרחבים אשר כללו חפיר וחומות עפר.
ככל הנראה היה זה אדדומארוס, מלך הטרינובנטים אשר הפך את העיר לבירתו בין השנים 25 לפנה"ס ל-10 לפנה"ס.
מטבעות שהתגלו במקום מלמדים שבשנת 10 לפנה"ס נכבשה עיר על ידי טאסקיוואנוס, מלך שבט הקאטוולאוני (אשר הנפיק מטבעות בעיר, וציין את שמו כמלך העיר).
כיבוש זה היה קצר מועד, וככל הנראה הטרינובנטים גירשו את הקאטוולאוני מהעיר בסיוע הצבא הרומאי.
בנו של אדדומארוס, דובנוולראונוס ירש אותו ושלט בעיר זמן קצר עד שזו נכבשה על ידי קאנובלינוס, בנו של טאסקיוואנוס.
לאחר מותו של קאנובלינוס ירשו אותו בניו קאראטאקוס וטוגודומנוס, אשר הגנו על העיר בעת הפלישה הרומית בשנת 43 בראשות אאולוס פלאטיוס.
הקיסר הרומאי קלאודיוס בעצמו פיקד על הצבא הרומי אשר התקרב לעיר.
כאשר המלכים הקלטים ראו את הצבא הגדול ואת פיליו של קלאודיוס, העיר נכנעה בלא קרב.
לאחר כיבושה, הוקמה בעיר מצודה של הלגיון הרומי, וחיילי הלגיון התיישבו בעיר.
לימים הפכה העיר למושבה של חיילים שפרשו מהליגיון, ולעיר הבירה של בריטניה הרומית.
בשנת 44 הוקם בעיר מקדש לקלאודיוס.
על פי ההיסטוריון טקיטוס, בעת מרד בודיקה בשנת 60–61 הייתה העיר בלא ביצורים, והגנו עליה רק 200 חיילים רומאיים.
המורדים כבשו את העיר והרסו אותה.
אזרחי העיר הרומים ביצרו עצמם במקדש קלודיוס, והגנו עליו במשך מצור שנמשך יומיים, שבסיומם נכבש המקדש ונהרס.
לאחר דיכוי המרד, ובמקום לשקם את העיר, הועברה הבירה ללונדיניום (לונדון של ימינו).
קאמי ד'אוסטן דה לה בומה, דוכס טאלאר (צרפתית: Camille d'Hostun de la Baume, duc de Tallard; 14 בפברואר 1652 – 20 במרץ 1728) היה אציל, דיפלומט ואיש צבא צרפתי.
טאלאר קיבל פיקוד על יחידה בצבא צרפת כבר בגיל 15. מאוחר יותר הוא שירת תחת פיקודו של הנסיך קונדה בארצות השפלה הדרומיות, והחל מ-1764 תחת אנרי דה לה טור ד'אוברן באלזס.
הוא קודם לדרגת מרשל דה קאם ב-1678, ושירת במלחמת תשע השנים שנערכה בשנים 1688–1697.
ידידותו עם המלך לואי הארבעה עשר סייעה לו להגיע לתפקידים בעלי חשיבות.
לאחר המלחמה הוא שירת במשך שנתיים כשגריר לחצר סנט ג'יימס, היכן שהידע המקיף שלו בנושאים שונים בפוליטיקה של אירופה הוכיח את עצמו כבעל ערך.
כשהמלך ג'יימס השני מת בספטמבר 1707, הכיר לואי בבנו של ג'יימס כיורש לכתר האנגלי.
בעקבות כך החליט המלך ויליאם השלישי לגרש את טאלאר מלונדון ב-1702.
הקריירה הצבאית של טאלאר הגיעה לשיאה במלחמת הירושה הספרדית.
ב-7 בספטמבר 1703 כבשו דוכס בורגונדיה וטאלאר את העיר רייזאך, ולאחר מכן המשיך טאלאר ופלש ללנדאו באמצע אוקטובר.
כוח עזר בפיקודו של הנסיך מהסן-קאסל הובס על ידי כוחותיו של טאלאר בקרב שפיירבאך ב-15 בנובמבר.
כתוצאה מכך נכבשה לנדאו כעבור יומיים.
זמן קצר לאחר מכן הוענקה לטאלר דרגת מרשל של צרפת.
ב-1704 נשלח טאלאר לחזק את הצבא הפרנקו-בווארי של מקסימיליאן השני עמנואל ושל פרדיננד דה מדסין, שחנה על גדות הדנובה והיה מאוים על ידי צבא הברית בפיקודם של הדוכס ממרלבורו והנסיך אויגן מסבויה.
טאלאר יצא משטרסבורג ב-1 ביולי, אך למרות שהמצור על וילינגן הוכיח את עצמו כמאמץ עקר הוא הצליח להעביר 34,000 חיילים דרך היער השחור, והגיע לאולם ב-5 באוגוסט.
טאלאר הוצב כמפקד הצבא הפרנקו-בווארי המאוחד, אך בקרב בלנהיים שנערך ב-13 באוגוסט 1704 הוא נחל מפלה ניצחת ממרלבורו.
לאחר תום הקרב הוא נלקח בשבי, הובא לאנגליה ונכלא בנוטינגהאם.
לאחר ששוחרר ב-1711 חזר לצרפת.
למרות האסון של בלנהיים נראה היה כי לואי לא רוחש איבה למרשל.
טאלאר קיבל תואר דוכס ב-1712, וב-1715 צורף לאצולה הגבוהה של צרפת.
לואי הארבעה עשר הורה בצוואתו למנות את טאלאר למועצת המלוכה, אך הדוכס מאורליאן הצליח להביא לביטול הצוואה.
טאלאר נבחר לנשיא האקדמיה הצרפתית למדעים ב-1724, וב-1726 התמנה לשר בממשלה.
קאמאז והיא חברת בת של תאגיד רוסטך, לייצור כלי רכב הנקראת על שם נהר קאמה.
זו החברה הגדולה ביותר ברוסיה ובחבר המדינות שמייצרת טרקטורים, משאיות וכלי רכב כבדים.
המפעל הראשי נמצא בנאברז'ניה צ'לני, שבטטרסטן, רוסיה.
מאז 2002, מנכ"ל החברה הוא סרגיי קוגוגין.
המפעל נפתח בשנת 1969 על פי הוראת ממשלת ברית המועצות מאוגוסט אותה שנה.
כבר בסוף פברואר 1970, יצאה את שערי המפעל המשאית הסובייטית הראשונה ובשנות ה-80 בכל רחבי ברית המועצות היו מפוזרים למעלה מאלפיים מפעלים ב-500 ערים.
בשנות ה-90 חלה ירידה בתפוקת המשאיות, אולם קצב הייצור הוגבר עם פתיחת המאה ה-21 וכיום קצב הייצור הוא מהגבוהים בעולם.
משאיות קאמאז מיוצאות לאסיה וצפון אפריקה.
בנובמבר 2018 החל שיווק המשאיות בישראל.
בשנת 2021 החברה החברה בפיתוח רכב חשמלי תחת המותג Atom.
שםתחילת כהונהסוף כהונההערות לב ואסילייב 1969 1981 כיהן גם כשר לתעשייה קלה מ-1984 עד 1988 וסילי פאוסטוב 1981 1987 ניקולאי בך 1991 1997 איוואן קוסטין 1997 2002 סרגיי קוגוגין 2003 היה חבר בדירקטוריון אווטוואז ומושל מחוז זלנודולסק בשנים 1994–1999. כיום יחידה מינהלית בטטרסטן.
47.1% ממניות החברה מוחזקות בידי התאגיד הממלכתי רוסטך;
23.54% מהמניות נמצאים בשליטת חברת Avtoinvest Limited שאוזכרה במסמכי פנמה כחברה שהייתה מעורבת בעסקאות אוף-שורינג.
15% מהמניות נמצאים בבעלות חברת Daimler.
14.36% מהמניות מצויים בידי חברת רדיופריבור הטטרית.
קבוצת המשאיות קאמאז מאסטר נחשבת לאלופת ראלי דקאר בכל הזמנים, בקטגוריית המשאיות והיא מחזיקה ב-18 גביעי המקום הראשון.
קאמי לאקור הוא שחיין צרפתי.
לאקור נולד בנרבון והחל להתאמן בשחייה בגיל 5. ב-2002 זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב באליפות צרפת לנוער, ב-2003 שחזר את הישגו וזכה גם במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב, ובאליפות שנערכה ב-2004 זכה במדליות זהב בשני המשחים.
ב-2003 החל להתחרות גם באליפות צרפת לבוגרים, ולהישגים גבוהים ראשונים הגיע ב-2005, כשזכה בשתי מדליות ארד, במשחים ל-50 ול-100 מטר גב.
באליפות צרפת בבריכות קצרות שנערכה באותה שנה, ניצח במשחים ל-100 ו-200 מטר גב.
ב-2007 הוכתר לראשונה כאלוף צרפת, הן במשחה ל-50 מטר גב והן במשחה ל-100 מטר גב.
במשחה ל-50 מטר גב אף קבע שיא לאומי חדש, 25.46 שניות.
חרף הישגיו, נעדר לאקור מאולימפיאדת בייג'ינג (2008), מאחר שלקה בשלבקת חוגרת שפגעה בהכנותיו לאליפות צרפת באותה שנה, ושהיוותה את מבחני הכניסה למשחקים.
מסיבה זו גם לא נטל חלק באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן.
באליפות צרפת שנערכה ב-2009 חזר לכושרו, וזכה במדליית הזהב במשחה ל-50 מטר גב, תוך שהוא קובע שיא לאומי חדש - 24.78 שניות.
במשחה ל-100 מטר גב הסתפק במקום הרביעי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא אותה שנה, התברג לראשונה בצמרת העולמית, כשסיים במקום החמישי במשחה ל-50 מטר גב.
בשלב חצי הגמר, שוב שיפר את שיאו, והעמידו על 24.46 שניות.
ב-2010 שב לאקור וזכה באליפות צרפת במשחה ל-50 מטר גב, וגם החזיר לעצמו את התואר במשחה ל-100 מטר גב, אחרי 3 שנים.
בנוסף, זכה במדליית הארד במשחה ל-200 מטר גב.
באותה שנה רשם את הישגי השיא שלו, באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, כשזכה ב-3 מדליות זהב.
במשחה ל-50 מטר גב קבע שיא לאומי חדש, 24.07 שניות, הנמוך ב-3 מאיות השנייה בלבד משיא העולם של הבריטי ליאם טנקוק, שסיים במקום השני.
במשחה ל-100 מטר גב קבע שיא אירופי חדש, 52.11 שניות, והקדים בלמעלה משנייה את בן ארצו, ז'רמי סטרביו.
בנוסף, היה שותף לניצחונה של נבחרת השליחים במשחה ל-100X4 מטרים מעורב, יחד עם עמיתיו פרד בוסקה, הוג דובוסק ופביאן ז'ילו.
הארבעה הקדימו את הרביעייה הרוסית בקרוב לשתי שניות, והתוצאה שקבעו, 3:31.32 דקות, מהווה שיא אליפות.
חודשים ספורים אחר כך השתתף באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדובאי.
הוא זכה במדליית הכסף במשחה ל-100 מטר גב, ואילו במשחה ל-50 מטר גב סיים במקום הרביעי, 3 מאיות בלבד מסון שיאוליי ואשווין וילדבור שחלקו במקום השני.
בסיום השנה בחרה בו ליגת השחייה האירופית לשחיין השנה באירופה.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי ב-2011 חלק לאקור את מדליית הזהב במשחה ל-100 מטר גב עם בן ארצו ז'רמי סטרביוס, לאחר ששניהם סיימו בתוצאה 52.76 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.51 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי 2017 זכה לאקור בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.35 שניות, לפני ג'וניה קוגה מיפן (24.51 שניות) ומאט גריוורס מארצות הברית (24.56 שניות).
מארי אנמון קאמי ז'ורדן היה מתמטיקאי צרפתי שעסק בתחומים רבים במתמטיקה ובין היתר היה ממשיך דרכו העיקרי של גלואה בפיתוח שיטתי של תורת החבורות.
בנוסף כתב ז'ורדן את הספר "קורס באנליזה" (צרפתית: Cours d'analyse), שהשפיע על מתמטיקאים רבים (הארדי בספרו "התנצלותו של מתמטיקאי" מציין את הספר כנקודת מפנה בתפיסת עולמו כמתמטיקאי).
ז'ורדן נולד בליון שבצרפת, שם התגורר ולמד בילדותו, וב-1855 עבר עם אשתו הטרייה (מארי איזבל מונה - בתו של סגן העיר ליון) לפריז כדי ללמוד באקול פוליטקניק.
הוא למד שם הנדסה, וב-1861 נבחן על הדוקטורט שלו.
עם תום לימודיו עזב ז'ורדן את פריז ועבד כמהנדס בפריבאס ולאחר מכן בשאלון-סור-סון, עד שלבסוף חזר לפריז.
במהלך תקופה זו נולדו לו ולאשתו לא פחות משני בנים ושש בנות.
ב-1873 התקבל ז'ורדן כבוחן באקול פוליטקניק, ב-1876 נתמנה לפרופסור לאנליזה, ובשנים 1883-1885 קיבל משרת הוראה מקבילה בקולז' דה פראנס.
לאחר מותו נאספו כל כתביו לארבעה כרכים עבי-כרס בהוצאת Gauthier-Villars.
שניים מהם מכילים את כל כתביו בתורת החבורות, אחד מהם עוסק באלגברה ובתורת המספרים, והאחרון עוסק בטופולוגיה של פאונים, משוואות דיפרנציאליות ומכניקה.
בתקופתו של ז'ורדן טרם הייתה מקובלת החלוקה לנושאים כפי שהיא מקובלת היום, וכך נושאים טופולוגים שימשו כר פורה לרבות מעבודותיו הראשונות.
היכרותו עם עבודתו של רימן ורעיונותיו בנושא סימטריות הביאו אותו לכדי ניסוח של חבורות סימטריה והומוטופיה ללא שימוש בכלים מתורת החבורות וללא שנחשף לעבודתו של מביוס.
עבור ז'ורדן חבורה הייתה מה שאנו היינו מכנים היום חבורת תמורות (מושג החבורה כמבנה מופשט יותר יומצא רק כמה שנים מאוחר יותר).
מתוך ניתוח מעמיק של הרעיונות של גלואה הגדיר ז'ורדן את מושג סדרת ההרכב והוכיח את משפט ז'ורדן הולדר.
בנוסף עסק ז'ורדן בבעיית הסיווג של חבורות סופיות.
למרות שהסיווג של חבורות אבליות סופיות היא משימה פשוטה באופן יחסי, הסיווג של חבורות הרכב סופיות אינה כזו.
אף על פי כן סימן ז'ורדן יעד זה כמטרה למחקריו, ודבק בה גם בידיעה כי ייתכן שלעולם לא תבוא על סיומה.
גישתו הייחודית ושיטותיו פורצות הדרך סללו את הדרך למתמטיקאים רבים אחריו.
ז'ורדן ליקט את רעיונותיו החדשים בשנים 1860-1870 לספר על תמורות ומשוואות אלגבריות (צרפתית: Traité des substitutions et des équations algebraique).
ספר זה, שכלל בין היתר את הניסוח המקורי של צורת ז'ורדן, החזיר את רעיונותיו של גלואה למרכז הבמה ושימש כאבן יסוד בהוראת תורת החבורות באוניברסיטאות ברחבי העולם.
משפט הפירוק של ז'ורדן בתורת המידה
משפט החבורות הליניאריות הסופיות של ז'ורדן (ידוע גם כמשפט ז'ורדן-שור)
הלמה של ז'ורדן בתורת המספרים
קאמבק הייתה תוכנית הומור סאטירית בערוץ HOT-קומדי סנטרל.
התוכנית כוללת מערכונים הומוריסטים, ראיונות עם ידוענים ושירים.
מנחה התוכנית הוא אורי גוטליב, שמגלם את דמותו של בנימין זאב הרצל, חוזה המדינה, שמנסה להנחות תוכנית אירוח.
הוא מלווה במעיין בלום, שמגלם מספר דמויות היסטוריות מתחלפות.
בתוכנית מתארחות מגוון דמויות משנה, המגולמות בידי שחקנים שונים.
בעונה השנייה, גוטליב מגלם דמות בשם "לי-כיף תמרי", בלום הפך לשחקן מן המניין, והמגיש המשני הוא אחת מהדמויות הקבועות.
בנימין זאב הרצל - חוזה המדינה.
מתוסכל מכישלון המדינה שלו ומנסה בסוף כל תוכנית להפנות את האשמה על הכישלון אל האזרחים.
אוהב להגיד שהוא "לא חזה" דברים מסוימים.
גר עם אמא שלו, וחולה עגבת.
לי-כיף תמרי - פליט ריאליטי מהתוכנית הדור הבא 24/7, שהחליף את הרצל לאחר שזה נדרס בידי ניידת צוות השידור של התוכנית עובדה.
קיבל את התוכנית בעקבות פליטת פה של עורך תוכנית הריאליטי עליו.
נוטה להגיד "על הכיפאק" ו"יופי".
מביא לאורחים מתנות שקשורות לתוכנית שבה השתתף ואליו.
מתחנף לראש הממשלה, בנימין נתניהו.
גולדה מאיר - מעשנת כבדה, צרודה, ממורמרת, גברית, החזירה את הרצל ונתנה לו את התוכנית.
רוצה להביא את טל ברמן שיחליף את הרצל.
נוטה להגיד שהז'קט של הרצל דומה לז'קט של אבי דור.
צוחקת על הרצל באופן קבוע ומשפילה אותו.
מאיר כהנא - מוצג כעולה חדש חברותי וחביב עם מבטא אמריקאי.
אומר שבשנים קודמות הוא הציע כל מיני רעיונות שהתקבלו במרוצת השנים, וכך גורם להרצל להגיד "כהנא צדק".
אומר שתמיד חשבו שבגלל הרעיונות שהוא "מטורף".
יוסף טרומפלדור - חייל בודד רוסי, קטוע יד.
אוהב לספר על איך שדופקים אותו בצבא וגורמים לו לעשות דברים שגורמים לידו לנשור.
נוהג לומר צ'יחונוי (מילה מומצאת שמתארת כל דבר) ומדבר בגוף שלישי ובעברית קלוקלת.
בעונה השנייה, נהיה חבר ביחידה ללוחמת סייבר.
רות המואביה - עובדת זרה שהגיעה ממואב כדי לעבוד בסיעוד אך עובדת בתור מעסה ארוטית.
מדברת במבטא זר, אומרת דברים במואבית ("שרלטן"-קואצ'ר במואבית) ושונאת את אלי ישי.
זוהר ארגוב - זמר מכור להרואין.
מקשר כל דבר להרואין ותמיד לא בפוקוס.
אריק לביא - זמר שחי בשנות ה-80, אוהב לשיר בקול רובוטי ולקרוא להרצל "צ'יפופו".
מאושר תמיד, אוהב את כוכב נולד ואת יוצאיו.
סדאם חוסיין - אוהב לרצוח כורדים, אוהב את העולם הערב מפני שנהגו לחקות אותו ומאוכזב ממה שנהיה מארז טל ואברי גלעד במרוצת השנים.
שונא גם את אלירז שדה.
מפורסם בפרפרזה שלו על ג'ון לנון, החיים הם מה שקורה לך כשאתה מתכנן רצח עם.
אדמונד ג'יימס דה רוטשילד - צרפתי סנוב שמתנער מהציונות ומעדיף להעסיק אלפי עובדים ממדינות נחשלות בשכר נמוך.
רוקדת לצלילי "Loca People" של Sak Noel, ושרה "מה איתך?!" לחברתה יעקובה.
עורכות מסיבות שבהן הן לכאורה מוחות על הימין הקיצוני אבל תומכות בו.
אביתר - חבר של יותם לצמד הטכנו הגרמני "אובר-שנאוצר סינתיפופ".
אוהב להקות גרמניות שאף אחד לא מכיר ושונא מיין סטרים.
מנגן על אורגן עם קולות מוזרים.
חיים הבדרן - חבר של אבי עזרא מחוג הליכה לאחור.
צרוד, מבולבל ושונא את החיים הגרועים שלו.
ביחד הם צמד הסודוכים- צמד של מוכרי טוסט נקניק עממיים שמנסים ליצור מערכונים.
קיא ג'ונג-איל - מבוסס על רודן קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-איל.
מנכ"ל ערוץ 2, אוהב לדחוף ריאליטי ולהשתמש בטקטיקות פרסום לא הולמות, מדבר כמו דיקטטור.
גמד שאוהב כשמכריזים על שמו ואז לצעוק "שלום!
סנדי - נער הפיתוי של המוסד.
תפקידו הוא לפתות גברים עוינים למדינת ישראל למרות שאינו הומוסקסואל.
לא אוהב כשרומזים שהוא הומו.
נוטה לפתות אותם באמצעות דברים "של הומואים" (לדוגמה: "גייוזה", "ספגייטי" וגלידת סורבה- שהיא כבר של הומואים).
כשהוא מקיים יחסי מין, הוא נוהג לשיר שירים עבריים ישנים אליהם הוא מוסיף גניחות.
יעקב שריקי - תינוק בן שנתיים וחצי.
היורש היחיד של משפחת פשע שכל בני משפחתה הוסגרו לארצות הברית.
נוהג להגיד שעסקיו הם "לגיטימיים" למרות שידוע שהם עוסקים בסמים ובזנות.
אוהב להשתין באולפן וכשמפעילים לו את המובייל.
התקווה 1 - פליט של התקווה 6. אוהב לשיר את אותו שיר כל הזמן עם אותה תבנית ולהעמיד פנים שהוא מג'מייקה.
ביום העצמאות, התאחד עם להקת התקווה 6.
מועמר אל-קודס - ערביינו לענייני כתבים.
מובא בתור כתב לענייני ערבים, ומתקן את הרצל בכל פעם.
נוטה להשליך תסריט של מהומות בארצות ערב על "העולם הכתבי".
אבי עזרא - ערס שנוטה להגיד "אחלה בחלה, דוד של גבר!" ו"בום!
דמות עממית ג'נרית שאומר שכיף לצחוק עליו.
אומר שהוא מציל את התוכנית ומנסה לשנות לה את הפורמט.
ג'יהאד "גידי" אל מנצור - תא רדום (או "תא נם") של אל-קאעידה בתל אביב.
העתק מדויק של מועמר אל קודס שאומר שהוא דמות חדשה.
אומר שהוא מוכן לעשות פיגוע מתי שצריך, וכמעט עושה פיגועים בגלל בעיות "תל אביביות" (שכר דירה, השותפה שלו אלינור, ובמיוחד בגלל איתי תורג'מן ואושרי כהן שמעצבנים אותו כי הם תופסים את הים ובגלל שלא עשו צבא).
מנסה להשתלב בתרבות התל אביבית.
נכנס עם הפתיח של TLV - עושים את תל אביב - "הנה עיר" של מוקי וקרן פלס.
בעונה השנייה, לוקח הפסקה מאל-קאעידה והופך להיות פעיל במחאת האוהלים, והוא ואלינור נאלצים להכניס עוד שותף לדירתם- אנר הקיבוצניק.
מועמר קקה-דאפי - מבוסס על שליט לוב מועמר קדאפי.
מנכ"ל ערוץ 10, מעתיק הכל מערוץ 2 ומציג את הכל כרעיונות מקוריים.
הוא בעצמו העתק של קיא ג'ונג-איל, גמד שאוהב כשמכריזים על שמו ואז לצעוק "סלאם!
שיקו ורסאנו - קנטאור, שהוא חצי סוס וחצי זמר מזרחי.
בן של זמר מזרחי מפורסם וסוסה.
הופך כל דבר לשיר, עם תוספת של "ילדה, לעולמים!" בסוף.
אוהב לצהול, ולהטיל גללים באולפן.
לא מודע לכך שהוא סוס.
גבי - רובוט משוכלל מהעתיד, המחסל מטעם מפלגת הליכוד שנשלח לעבר על מנת לחסל מתנגדים, ומגיע לתוכנית במסגרת חיסול כל האנשים בעלי השם של המבוקש, כשהוא מגלה שבתוכנית עובד מישהו עם השם שהוא מחפש.
מחסל את עובדי התוכנית שלי-כיף לא מרוצה מהם ומגלה שצריך לחסל אדם אחר.
ואדים ואדימוביץ' - החייל הזקן ביותר והמעוטר ביותר בעולם.
חושב שהוא עדיין קשוח ומבקש שירביצו לו מכות, ואז נופל.
מעריץ את אלי אילדיס וחושב שהוא גבר.
חופית אריקסון-אופק - הפקצה העשירה ביותר בישראל.
אבא שלה קונה לה הרבה דברים שאין לה מושג מה לעשות איתם.
רוב הפרויקטים שלה מסתיימים במוות של אנשים שאותו היא מצדיקה בפתגמים אותם היא לא מבינה נכון.
שלומי מייזל - ימני קיצוני ודתי.
שונא עובדים זרים, ערבים ושמאלנים.
מתמודד לכנסת במסגרת רשימת "ז"ין קטן".
עושה הכל בגלל שחושש שאותם אנשים נגדם הוא מסיט יגנבו לו בחורות.
ברטה כרמון- שחקנית תיאטרון מהוללת.
שונאת מזרחים ומנסה לחדש את התיאטרון באמצעות הצגות על זמרים מזרחיים.
חצי מצמד "שיבולי הפורצלן" עם בעלה, שנוהג לשיר שירים נוסטלגיים וגזעניים.
אסתי גאגא- קרובת משפחה של ליידי גאגא.
שרה את השירים שלה בזמן שאורחים בכל מיני מקומות אוכלים ממנה.
אומרת שהיא "מסתורית" בגלל מה שכותבים עליה במקומונים.
מתארת את עצמה כ"גנובה מהתחת".
רחל דנקנשנירר - עשירה, בעלת חברות גדולות, נשואה לבעלים זקנים.
צריכה שיעזרו לה בכל פעולה פיזית.
מפזרת כסף כשלי-כיף שואל אותה שאלות נוקבות.
כשהיא מתקשרת לבעלה הזקן והגוסס, צריכה לעבור דרך מנקה, מטפלת, אחות וכושית, ולא מצליחה לדבר איתו בסוף.
קסניה- שחיינית צורנית מצוות השחייניות של לימור לבנת.
בעלת בעיה מוחית משום שנזרקה לים כשהייתה קטנה.
לפי אחותה, ריטה, היא שוחה "כמו דולפין".
זוהרה כפריאלוב - סוכנת שחקנים שמייצגת אנשים שבכלל לא קשורים לעסקי המשחק.
וובוס צ'אבס - שגריר פרו בישראל.
מלווה בלהקה שלו- פקונדו נגן הגיטרה וסילבריו הנגן שלא באמת מנגן (מהשיר "סילבריו" של זוג הפרברים), וביחד הם צוות ההסברה של פרו.
נוטים לשיר שירים אנטישמיים שמוסר ההשכל שלהם הוא שלא הייתה שואה.
ג'יפסי ספנדר - אוליגרך צועני.
נוהג לקנות דברים כדי לעשות מהם קרקס או להפוך אותם לאוכל.
אביב שלם - פרסומאי על.
אוהב לירוק, להסניף קוקאין ואומר שהוא "רקוב".
נוטה לקרוא לכל הציבור "Puppets" (בובות) ונכנס עם השיר של הלהקה מטאליקה- Master of Puppets, ואוהב להגיד שמות בצורה משובשת.
שולץ שם-טוב - רב שממונה להיות רב ראשי של כל מיני דברים.
נוטה לקרוא יזכור על כל דבר, ומקנח בקריאת יזכור על התוכנית.
אליהו כרמון - בעלה של ברטה והחצי השני מצמד "שיבולי הפורצלן".
שחקן תיאטרון שנוטה להגיד בקול עמוק "אני!".
מחמם את קולו בצורה מוזרה.
שונא מזרחים והומוסקסואלים ושר שירים נוסטלגיים.
רוקדת לצלילי "Loca People" של Sak Noel, ושרה "מה איתך?!" לחברתה ראובנה.
יותם - חברו של אביתר לצמד הטכנו הגרמני "אובר-שנאוצר סינתיפופ".
שר שירים בשפה הגרמנית עם כמה מילים מובנות.
ראובן voice - זמר מזרחי מפורסם.
שר שירים קצרים ולאחר מכן מנשק את הנגנים שמאחוריו.
ג'חנון ביבר - תימני מראש העין שמחקה את ג'סטין ביבר.
נוהג לדבר בצורה לא ברורה, לעשות יחסי ציבור, להזמין אנשים למועדון "החרגול והגרב", לחקות אנשים ולשייך הכל לעדה התימנית.
מוטי אלמושנינו - מגיע במקום בנו.
חושק שבנו יהיה מפורסם ומוכן לעשות הכל בשביל זה.
בסוף הורג את בנו ומחליט להתרכז בבנו השני.
נוטה לסטור לבנו עם איבר מינו פעמיים.
בשלב מסוים הוא בעצמו מתפרסם לאחר שהעלה לYouTube וידאו בו הוא סוטר לבנו עם איבר מינו.
קנדי גולדשטיין - בובת מין שמתקבלת להנחות כל מיני דברים.
מנסים לרמוז לה שהיא בעצם בובה, אך היא חושבת שכולם מזלזלים בה כי היא מטבריה.
גאיה גרינברג - סופרת ילדים שמתחתנת עם אנשים מוזרים (שאהיד, אמא שלה, היטלר) ואומרת שזה "בסדר גמור" ובסוף כותבת על כך ספר.
רם אורן - מבקר המדינה החדש.
אגואיסט ונוטה להגיד "כל הכבוד לי".
בספריו, בעיצומה של סצנת סקס, נאמרים כשלים במוסדות המדינה.
דוד סקוץ' - אלוזיה לבוב ספוג.
מישהו שבגלל חובות הימורים נאלץ לשחק דמות חינוכית ממוסדות שונים (רשות התעופה, הכור הגרעיני) ונוטה לשיר שירים שאומרים שאסונות זה כיף.
תמיד יוצא מהדמות בזמן הצילומים.
יהיר לפין - פארודיה על יאיר לפיד.
כוכב פורנו שתמיד באמצע סצנות סקס בסרטים נאלץ לצלם אותן פעם נוספת, ובשביל לא להגיע לאורגזמה חושב על דברים רציניים מאוד.
עוזי שרגא - מפקד סיירת מטכ"א, סיירת עם 100% הצלחה במבצעים.
מגמגם, אומר שהוא לא מכיר את המילה "לטעות" למרות שהפעולות שלו אינן באמת צבאיות ("השתטות" על ספינת המרמרה במקום השתלטות, עזרה לעזר במקום לעזה וכו').
ריטה - אחותה של קסניה.
שחיינית צורנית מצוות השחייניות של לימור לבנת.
מעריצה את לבנת, ועושה בשחיה מייצגים שמפארים את הימין.
חנה חיימסון - כוכבת פורנו חרדית.
מספרת על קטעים מסרטי הפורנו שלה שבהם היא מבצעת דברים רגילים לחלוטין, שהיא אומרת שלא מקובלים בחברה החרדית, ומתעצבנת כשלי-כיף לא מגיע לסיפוק.
ג'מה - עובד זר מדרפור, שממנים אותו כל פעם להיות אחראי על נושא אחר מטעם הממשלה, למרות שהוא מנקה.
ארלט - מתקשרת עם אנשים חיים.
יריב וייסברג - סוכן ביטוח שהוא גם גיבור על.
מנסה להיות גיבור על למרות הביורוקרטיה הישראלית ולמרות שתמיד מנסה למכור פוליסות.
מה קורה עכשיו בערוץ 24 - פינה שבה מראים קטעים מיוטיוב אותם מקשרים לתוכניות בערוץ 24.
רשימות אוחובסקי - קטע בו גל אוחובסקי מוציא מהארון אנשים מסוימים.
אלון גל עוזר לאנשים - קטע בו אלון גל עוזר לאנשים שנפגעו מאסונות.
ליאור שליין צוחק באופן שרירותי מדברים - קטע בו ליאור שליין נראה צוחק על דברים מסוימים שלא קשורים לסיטואציה.
____ או משהו שהמצאתי - פינה שבה הרצל שואל את האורח אם דברים מסוימים בתחום שבו הוא עוסק הם אמיתיים או משהו שהמציא.
מי יודע יותר על ____ - פינה בה האורח ומעיין בלום מתחרים בחידון בנושא שהאורח מבין בו, אולם לבלום ניתנות שאלות קלות ולאורח קשות.
תירס סקסואל - פינה בה הצמד תירס סקסואל שר שירים הומוריסטיים.
לוקאץ - פינה בה הראפר איתי לוקץ' שר שירים הומוריסטיים.
חוק חדש לפניך - פינה בה מדברים על חוק חדש של הכנסת, ומסכמים ב"בן זונה של חוק".
פרשננו, דני נוימן - פינה בה דני נוימן מסביר דברים.
חיות חמודות עוזרות ל___ - פינה בה משמיעים התבטאויות מעוררות מחלוקת תוך כדי שמראים חיות חמודות.
ניצה ולחם - פינה בה שני קומיקאים מתמודדים עם בעיות בחיי היום-יום.
קאמולי (באיטלקית: Camogli) היא עיירה שבנפת ג'נובה במחוז ליגוריה בצפון מערב איטליה.
משמעות המילה "קאמולי" היא "בית הנשים".
ה"פאלאצאטה" הוא רחוב מגורים בן 60 בניינים בני 6–8 קומות.
קאמבק קיד היא להקת הארדקור פאנק מקנדה שהוקמה בשנת 2002.
בפברואר 2005 פרסמה הלהקה את אלבומה המלא הראשון, Wake the Dead.
לאחר כמה סיבובי הופעות, זמר הלהקה סקוט וייד עזב את הלהקה, והוחלף בזמר אנדרו נויפלד, איתו החלה הלהקה בהקלטת אלבומה השני, Broadcasting.
שחרור האלבום נעשה בד בבד עם סיור הופעות יחד עם רייז אגאינסט בצפון אמריקה.
בסוף 2007 הלהקה לקחה הפסקה קצרה.
בזמן זה עזב את הלהקה הבסיסט קווין קול והוחלף במאט קיל.
בשנת 2008 פורסם הדיסק "Through The Noise", סרט דוקומנטרי על 6 השנים הראשונות של הלהקה.
במהלך סיבוב ההופעות הנלווה להוצאת הדיסק בקנדה, נויפלד היה שותף לתאונת ואן שבעקבותיה נכתב השיר "G.M.
אלבומה החמישי של הלהקה, Die Knowing פורסם ב-4 במרץ 2014.
ב-4 ביולי 2019 הופיעה הלהקה בישראל במועדון הבארבי בתל אביב, יחד עם הלהקות הישראליות Not on Tour, האחים צברי ו־Kids Insane.
קאם ניוטון הוא שחקן פוטבול אמריקאי ששיחק בליגת ה-NFL.
כשחקן קרוליינה פנתרס נבחר ל-MVP ולשחקן ההתקפה של עונת 2015 ב-NFL.
ניוטון נולד באטלנטה שבג'ורג'יה, בנם של ג'קי וססיל ניוטון.
אחיו ססיל אף הוא שחקן פוטבול מקצועני ששיחק בליגת ה-NFL.
ב-2007 החל ללמוד באוניברסיטת פלורידה ושיחק בנבחרת הפוטבול כמחליפו של הקוורטרבק הפותח טים טיבו.
ב-2008 נעצר לאחר שנתפס עם מחשב נייד גנוב אותו רכש מסטודנט אחר באוניברסיטה.
הוא הושעה מפעילות ספורטיבית, כתב האישום נגדו נמחק לאחר שביצע עבודות לתועלת הציבור.
ב-2009 עבר לבלין קולג', קולג' קהילתי בטקסס.
הוא הוביל את קבוצת הפוטבול של הקולג' לזכייה באליפות ה-NJCAA (ארגון הקולג'ים הקהילתיים).
הוא הוביל את נבחרת הפוטבול של האוניברסיטה לזכייה בתואר האליפות הארצית של ה-NCAA, לאחר ניצחון בגמר על אוניברסיטת אורגון 19-22. ניוטון רשם במשחק הגמר 262 יארד במסירה, שתי מסירות לטאצדאונים וחטיפה אחת.
כמו כן השיג 65 יארד בריצה.
הוא זכה במהלך העונה בגביע הייזמן לשחקן הפוטבול המצטיין במכללות.
ב-2011 נבחר במקום הראשון בדראפט ה-NFL על ידי קרוליינה פנתרס וחתם על חוזה ל-4 שנים בהיקף של 22 מיליון דולר.
במשחק הראשון של העונה הסדירה מסר ל-422 יארד, שיא עבור קוורטרבק במשחקו הראשון בליגה.
את העונה סיימה קרוליינה במאזן 6–10, כשניוטון רושם 4,051 יארד במסירה, 21 מסירות לטאצ'דאון, 17 חטיפות ולכך הוסיף עוד 706 יארד בריצה ו-14 טאצ'דאונים בריצה.
בתום העונה נבחר לרוקי השנה בהתקפה ולמשחק הפרו בול.
לאחר שתי עונות בהן רשמה הקבוצה בהנהגתו מאזן שלילי, הוביל ניוטון ב-2013 את קרוליינה לראשות בית NFC דרום עם מאזן של 12–4, אך בפלייאוף הפסידו במשחק הראשון לסן פרנסיסקו 49'.
עונה לאחר מכן החמיץ את המשחק הראשון של הקבוצה בעקבות פציעה.
את עונת 2014 סיימה קרוליינה במאזן של 7 ניצחונות, 8 הפסדים ותיקו אחד וזכתה שוב בראשות הבית.
במהלך העונה נפצע ניוטון בתאונת דרכים וסבל משני שברים בגבו, הוא החמיץ את משחק המחזור ה-14 ושב לשחק כעבור 12 יום.
במשחק הפלייאוף הראשון גברה קרוליינה על אריזונה קרדינלס ובסיבוב השני הפסידה לסיאטל סיהוקס.
את עונת 2015 פתחו קרוליינה וניוטון במאזן מושלם של 14 ניצחונות ללא הפסד וסיימו עם המאזן הטוב בליגה של 15 ניצחונות והפסד בודד.
ניוטון השיג בעונה זו 35 טאצ'דאונים במסירה, שיא קריירה, הוא נחטף 10 פעמים (המספר הנמוך בקריירה שלו) ובנוסף השיג עוד 10 טאצ'דאונים בריצה.
הוא נבחר ל-MVP ולשחקן ההתקפה של העונה ב-NFL.
בפלייאוף הוביל את קרוליינה לזכייה באליפות ה-NFC ולהעפלה לסופרבול 50, בו הפסידו 10–24 לדנוור ברונקוס, במהלך המשחק איבד ניוטון את הכדור שלוש פעמים והופל שש פעמים על ידי הגנת דנוור.
ב-24 במרץ 2019 שוחרר ניוטון מהפנתרס לאחר 9 שנים בקבוצה.
ביולי 2020 חתם על חוזה מינימום לעונה אחת בניו אינגלנד פטריוטס.
את העונה סיים עם שמונה טאצ'דאונים במסירה ועוד 12 בריצה, הקבוצה סיימה במאזן של 7–9 והחמיצה את הפלייאוף.
לקראת פתיחת עונת 2021 נופה מסגל הקבוצה והצטרף שוב לקרוליינה פנתרס.
הקאמורה (Camorra; בהגייה נאפוליטנית: בהגייה טוסקנית: ) היא סוג של אגודת סתרים וארגון פשע איטלקי בין-לאומי, שמקורו באזור קמפניה ובירתו נאפולי.
לעיתים מבלבלים את הקאמורה עם המאפיה הסיציליאנית, אך שני הארגונים נפרדים ובעלי אופי שונה.
ראשיתו של הארגון, מן הוותיקים והגדולים באיטליה, עוד במאה ה-16. בניגוד למבנה הפירמידלי שהתאפיינה בו המאפיה הסיציליאנית, המבנה הארגוני של הקאמורה ניתן לתיאור כמבנה פדרטיבי; כתוצאה מכך נוטות קבוצות של הקאמורה לפעול בנפרד זו מזו.
השימוש הרשמי הראשון במילה במשמעותה הנוכחית מוכר מצו מלכותי משנת 1735 שאישר את הקמתם של שמונה בתי הימורים בנאפולי.
סבורים כי מקור המילה בהלחם בסיסים של "קאפו" – "בוס", ומשחק הרחוב הנאפוליטני "מורה" , שבו שולפים שני אנשים את ידיהם בו-זמנית, בעוד קהל המהמרים המתקהל סביבם מהמר על מספרן הכולל של אצבעות השחקנים השלופות (גרסה מורכבת קמעה של משחק "זוג או פרט").
בשל אופיו, נאסר המשחק בידי השלטונות, והחלו מתארגנות קבוצות שתבעו דמי חסות תמורת שמירה על הנאספים ומארגני ההימורים מפני המשטרה.
הקאמורה, כארגון גדול ובעל כוח, נולדה לתוך הכאוס השלטוני של מפנה המאה ה-19, בעקבות המהפכה הצרפתית.
מאז הסתעפה פעילות הקבוצות השונות המרכיבות אותה, ורמת השפעתה של הקאמורה על המערכת הפוליטית ידעה עליות ומורדות.
בשנת 1983 העריכו רשויות אכיפת החוק האיטלקיות כי קיימות רק כתריסר חמולות של הקאמורה.
מעריכים כי קיימות למעלה מ-100 משפחות קאמורה וקרוב ל-7,000 חברים בנאפולי ובסביבתה הקרובה.
רוברטו סביאנו, עיתונאי חוקר ומחבר הספר "קאמורה – המאפיה של נאפולי", סבור כי הרשת המאורגנת של חמולות הקאמורה מגמדת את המאפיה הסיציליאנית, את נדראנגטה ואת שאר ארגוני הפשע של דרום איטליה – הן במספר חבריה ובאלימותה האכזרית והן בהיקף השפעתה הכלכלית.
קאמי פוליה (; 1908, אנסי – 9 באפריל 1945, אקס-לה-בן) היה חסיד אומות העולם מצרפת שנהרג בקרב עם הגרמנים.
קאמי פוליה היה הרביעי מבין שמונה ילדים במשפחתו.
הוא למד בבית ספר ברומילי שבסבואה עילית.
הוא למד לימודי דת בלה קלוסה תחת חסותו של הכומר המקומי.
הוא השתתף בפעילויות דת, היה חבר במקהלה וליווה את שירתה בנגינה בעוגב.
פעם אחת כשהיה עליו לשרת בצבא, שירות אותו סיים בדרגת רדיו, ובפעם השנייה כאשר התבקש להחליף מורה חולה וללמד במשך כשלושה חודשים בתון .
פוליה הוסמך לכמורה בשנת 1932 באנסי ולאחר מכן לוויקאר.
הוא ארגן מחנות לנוער צרפתי, ובעזרת כישוריו בנגינה על פסנתר, הרמוניום ועוגב פעל בארגון הנוער הנוצרי העובד .
בשנת 1936 תמך במאבק הפועלים בעיירה אוז'ין , מאבק שהוכתר בהצלחה ובהעלאת משכורות העובדים.
לעיתים נהג לפרוש למנזר נוטרדם דה טאמי ולהתבודד למשך שעות ולעיתים ימים.
בסתיו 1940, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, שב פוליה לאנסי כדי להשתתף בחנוכתה של כנסייה חדשה.
שם החל להיות שותף בפעילותן של שתי רשתות להצלת יהודים: רשת שהקים ארגון ימק"א ורשת "השישית".
במקביל היה מעורב בפעילות רווחה, ארגון תעסוקה למובטלים, סיוע בסעד לעניים ומתן מחסה ליהודים נרדפים.
כמו כן סייע לצעירים נוצרים רבים שביקשו לברוח משירות החובה של הצרפתים בגרמניה הנאצית , אליו גויסו בכפייה למעלה מ-100,000 צעירים צרפתים בשנות מלחמת העולם השנייה.
פוליה סייע להם במתן מחסה ובמעבר הגבול לשווייץ, הסמוכה לאנסי.
פוליה הפיץ את עיתונו המחתרתי של פייר שאייה, "מחברותיו של עד ראייה נוצרי" (Les Cahiers du Témoignage Chrétien).
הוא העביר מודיעין למתנגדי המשטר ולתנועת ההתנגדות הצרפתית ויצר קשר עם צעירים שבשנת 1943 ארגנו את המחתרת עליה פיקד ז'אן מולן.
בפעילות ההצלה שלו הסתייע פוליה בקרדינל פייר-מארי ז'רלייה שלימים הוכר אף הוא כחסיד אומות העולם.
במקביל המשיך פוליה לקיים את טקסי המיסה בכנסייתו באנסי.
פוליה היה נתון למעקב משטרתי ונאלץ לרדת למחתרת.
הוא המשיך בפעילותו וסייע בהקמת מחנות אימונים של המאקי.
ב-10 ביוני 1943 נעצר פוליה על ידי יחידה של OVRA , הארגון האיטלקי הפשיסטי לדיכוי אנטי-פשיסטים, וזאת במסגרת מבצע מעצרים במסגרתו נעצרו בתוך שעות מעטות מספר בכירים במחתרת הצרפתית, בהם ז'אן מולן, ריימונד אוברק, אנדרה לסן , ברונו לרה , אלבר לקז , שרל דלסטרה , אמיל שוורצפלד ואחרים.
פוליה הצליח לקרוע ולבלוע מסמך מרשיע בעת מעצרו.
הוא הועבר בין מספר בתי כלא ונחקר בעינויים על ידי גרמנים ואיטלקים.
ב-30 ביולי נדון פוליה, עם מספר חברי מחתרת אחרים, ל-10 שנות מאסר.
הוא כתב מכתב מחאה לויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.
לאחר המשפט הועבר עם אסירים נוספים לקונאו והוחזק בכלא בפוסאנו .
בכלא הכיר את אמיליו סרני, לוחם מחתרת, קומוניסט ואחיו של אנצו סרני.
פוליה הצליח להימלט מהכלא ופנה בכתב לקרדינל איטלקי בבקשת מעמד של שבוי מלחמה.
הוא היה הצרפתי היחיד בין 300 עצורים יוגוסלבים.
לאחר התערבות הצלב האדום שוחרר פוליה ב-21 במרץ 1944. הוא הגיע לליסיו שבצפון צרפת בעצת הבישוף שלו, שהציע לו להשתלם שם.
לאחר מכן כיהן בתור כומר בארז'נטואי ושם תמך בקבוצת מחתרת.
באוגוסט 1944 הגיע לפריז ושם השתתף בקרבות על שחרור העיר.
בדצמבר שירת עם אחת מיחידות תנועת ההתנגדות הצרפתית במזרח צרפת.
במרץ 1945 נפצע פוליה קשה בקרב נגד הגרמנים בדרום צרפת, בגבול איטליה, ומת מפצעיו בבית חולים באקס-לה-בן, ב-8 באפריל 1945, חודש לפני כניעת גרמניה הנאצית.
את קבורתו ארגנו אנשי תנועת הנוער הנוצרי העובד .
הוא נקבר עם סמלי הקונפדרציה הצרפתית של העובדים הנוצריים , קונפדרציית העבודה הצרפתית , המפלגה הקומוניסטית של צרפת והמפלגה הסוציאליסטית הצרפתית - תנועות אליהן השתייך.
לאחר המלחמה הוענקו לפוליה, לאחר מותו, אות צלב המלחמה, מדליית ההתנגדות, אות לגיון הכבוד הצרפתי וצלב מלחמת העולם השנייה .
בשנת 1991 הוכר פוליה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
קאמי ארנסט היה מושל מחוז וחסיד אומות העולם מצרפת.
ארנסט נולד למשפחה קתולית מאלזס.
הוא למד באגנו, בשטרסבורג ובפריז.
בשנת 1924 מונה לתפקיד מורה בבית הספר האלזסי ברובע השישי של פריז.
לאחר מכן מונה לתפקידים בכירים במשרדי המושל באזורים במזרח צרפת, בהם אלזס, אורן ומז.
בעת כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית היה ארנסט בתפקיד פקידותי במחוז בר-לה-דוק.
הוא סירב להכיר בכיבוש הגרמני וקרא לאוכלוסייה להתנגד בדרכים לא אלימות.
ב-14 ביולי 1940, יום העצמאות הצרפתי, תלה את דגל צרפת על בניין המושלות וקרא לתושבי העיר להתכנס ליד אנדרטה להנצחת חללי צרפת במלחמה.
בתגובה נאסר, נשפט על ידי בית דין צבאי גרמני, ונדון לשמונה ימי מאסר ולקנס.
לאחר שחרורו הוחרם רכושו והוא גורש על ידי הגרמנים לדרום צרפת.
הוא היה חבר תנועת ההתנגדות הצרפתית.
משטר וישי מינה אותו בספטמבר 1940 לפקיד בכיר במחוז ארו והוא פעל ממונפלייה.
בתפקידו זה היה ראש הז'נדרמריה, תפקיד שאפשר לו להיות מעורב בהצלת חייהם של מספר יהודים.
בין היתר הציל את חייו של יהודי גרמני שעמד בפני גירוש, על ידי "מעצרו" בבית סוהר.
כמו כן הזהיר מראש מספר יהודים בעת שהוצאו נגדם צווי מעצר, ואלה הסתתרו.
בנובמבר 1942, עם פלישת גרמניה לדרום צרפת וכיבוש אזור השליטה של משטר וישי, סיפק ארנסט סיוע ליהודים גרמנים שהתגוררו באזור המחוז שבשליטתו.
הוא סייע להם במידע וכן הודיע להם על מקומות מסתור בטוחים באזור.
במקביל החל בפעולות של יצירת קשר עם תנועת ההתנגדות הצרפתית.
הוא פעל במרסיי עם אנשי מחתרת שמוצאם היה מאלזס, כמותו.
הוא סייע בהברחת צעירי מחתרת צרפתים לספרד.
הוא סיפק תעודות זהות מזויפות לאסירים, עריקים, זרים שנמלטו מפני מעצר על ידי הכובש הגרמני, וכן יהודים.
בין היתר סייע בשחרורם של מאות ילדים יהודים שנכלאו במחנות ריכוז גרמניים בדרום צרפת וסייע בארגון העברתם למוסדות הצלה יהודיים, בהם מוסדות שהסתייעו בקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת.
בפברואר 1943 נעצר ארנסט על ידי שלטונות וישי, שכעת קיבלו את הוראותיהם ישירות מהגסטפו במונפלייה.
הוא שוחרר לאחר שמונה ימים, אך פוטר מעבודתו וסמכויותיו נשללו.
באפריל מונה לתפקיד מנהלתי זוטר יותר במרסיי, משם המשיך בפעולות ההצלה שלו, אך בנובמבר נעצר שוב ונכלא בבית סוהר במרסיי, ומשם הועבר למחנה הריכוז קומפיין שמצפון לפריז.
הוא גורש למחנה הריכוז דכאו אך שוחרר על ידי הכוחות האמריקניים ב-8 במאי 1945.
לאחר שחרור צרפת שב ארנסט לתפקיד מושל מחוז וכיהן במחוז ארדן.
הוא סייע בשיקום האזור ובייצוב הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית.
הוא היה מושל מחוז אן וכן מושל באלג'יר.
משם שלח דיווחים על תנועות מחתרת שלימים היוו את הכוח האלג'יראי הלוחם במלחמת העצמאות של אלג'יריה.
עם שובו לצרפת היה ארנסט מושל במספר מחוזות ברחבי צרפת.
במקביל סייע בגיבוש מערכת חבלי צרפת.
בסוף הקריירה הציבורית שלו היה בעל תפקיד בכיר במשרד הפנים.
בשנת 1965 תמך בשרל דה גול בבחירות לנשיאות.
בשנת 1971 הוכר ארנסט על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
על שמו נקראה כיכר במונפלייה, לא רחוק מבית הכנסת "מזל טוב" בעיר.
קאמה (באסטונית: Kama; בפינית: Talkkuna) היא תערובת של קמח גרוס היטב המהווה חלק מהמטבח האסטוני והפיני.
אבקת הקאמה היא תערובת קלויה של שעורה, שיפון, שיבולת-שועל, וקמח אפונה.
את שיבולת השועל ניתן להחליף בקמח חיטה, ולעיתים אף מוסיפים שעועית שחורה טחונה לתערובת.
מבחינה היסטורית קאמה הוא מזון שאינו מתכלה במהרה, קל משקל ושניתן להופכו בקלות לחטיף על ידי ערבולו בחמאה או בשומן.
כמו כן, התערובת לא הצריכה אפייה מאחר שכל רכיביה קלויים.
בימינו תערובת הקאמה משמשת להכנת קינוחים.
בתערובת נעשה שימוש בתור ארוחת בוקר שמוסיפים לה חלב, חובצה או קפיר והתוצר המתקבל הוא דמוי דייסה.
לרוב ממתיקים אותה עם סוכר ואוכמניות שחורות, ולעיתים עם פירות או דבש.
בקאמה נעשה גם שימוש במוצרי חלב וקינוחים חמוצים, יחד עם פירות יער שמוצאם באסטוניה ובפינלנד.
את הקאמה ניתן לרכוש בתור מזכרת באסטוניה, שכן היא מהווה את אחד המאכלים הייחודים ביותר של המטבח האסטוני.
בשפה האסטונית והפינית המדוברת פירוש המילה "קאמה" הוא דברים או חומר, אך בתור סלנג משמעותה סמים.
קאמאז נאברז'ניה צ'לני הוא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מהעיר נאברז'ניה צ'לני שבטטרסטן.