tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רומולו ארנסטו בטנקור בייו (בספרדית: Rómulo Ernesto Betancourt Bello; 22 בפברואר 1908 – 28 בספטמבר 1981) היה פוליטיקאי ופובליציסט ונצואלי, שכיהן כנשיא ונצואלה בשנים 1945–1948 ו-1959–1964. הוא היה מייסדה ומנהיגה של מפלגת "הפעולה הדמוקרטית" AD בעלת הצביון הקרוב במידה מסוימת לסוציאל-דמוקרטיה וכונה לפעמים "אבי הדמוקרטיה הוונצואלית".
רומולו בטנקור נולד בשנת 1908 בגואטירה, במדינת מירנדה בוונצואלה.
הוא היה בנם של לואיס בטנקור בייו, מהגר מהאיים הקנריים ושל קראולית ילידת גואטירה (ונצואלה) בשם וירחיניה בייו מילנו.
היו לו שתי אחיות – מריה תרסה והלנה.
ב-1914 התחיל ללמוד בבית ספר יסודי פרטי ביישוב הולדתו.
ב-1920 עברה המשפחה לגור בעיר הבירה, קאראקס.
נרשם לתיכון "קאראקס" (כיום תיכון "אנדרס בֶייו") שבראשו עמד המחנך והסופר רומולו גאייגוס.
עם מורי בית הספר נמנו פרט לגאייגוס, אישים כמו פרננדו פאס קסטיו, קאראסיולו פארה לאון, חוסה אנטוניו ראמוס סוקרה.
בגיל 10 התייתם בטנקור מאמו, שנפטרה תוך כדי ניסיונות של רופאים להצילה מסרטן.
מגיל 14 עבד על מנת לפרנס את לימודיו.
ב-1927 התקבל בטנקור ללימודי משפטים באוניברסיטה המרכזית של ונצואלה.
עבד תקופה במשרד עורכי דין ובלשכת עורכי הדין והסניגורים.
כתלמיד תיכון ואחר כך כסטודנט הקדיש בטנקור חלק מזמנו לקריאה, לכתיבת סיפורים ועבד גם כעוזר לעסק למינהל של אביו.
בעת "שבוע הסטודנט" ב-6–12 בפברואר 1928 השתתף במפגני המחאה שהוביל ראול לאוני נגד ממשלתו של הדיקטטור חואן ויסנטה גומס.
בראש פעולות המחאה עמדו כמה קבוצות של סטודנטים.
בין המשתתפים בהן בלטו פרט ללאוני, חברים נוספים ללימודים של בטנקור, כמו חוביטו ויאלבה, אנדרס אלוי בלנקו, ארמנדו סולואגה, מיגל אקוסטה סן, פיו טמאיו, חואקין גבלדון מארקס, גיירמו פרינסה לארה, חואן אורופסה ואחרים, שכונו "הדור של 28".
בטנקור עצמו הפך לאחד המנהיגים הבולטים של האופוזיציה המחתרתית למשטר של גומס.
עקב השתתפותו במתקפה על הקסרקטין סן קרלוס נאסר ואחר כך נאלץ לצאת לגלות קוסטה ריקה.
בקוסטה ריקה הקים בטנקור והנהיג מספר קבוצות סטודנטים רדיקליים וקומוניסטים.
בשנים 1931–1935 השתתף לעיתים בישיבות של הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של קוסטה ריקה, מפלגה צעירה, עדיין לא מסונפת לקומינטרן, שנוסדה בשנת 1931 על ידי מנואל מורה ואלוורדה ואחרים.
בטנקור לא היה חבר רשמי בהנהגת המפלגה אך כתב בביטאון בשבועי שלה, "טראוואחו" (Trabajo) ונאם באספות ובהפגנות המאורגנות על ידה ולימד ב"אוניברסיטת הפועלים".
באותה תקופה קרא בטנקור ספרים רבים – ספרות סוציאליסטית אוטופית (פורייה וסן-סימון), כתבי הגל וקרל מרקס, הרולד לאסקי, ז'אן ז'ורס, ויקטור סרז', לנין ולב טרוצקי, כתבי סימון בוליבר, ספרי היסטוריה על ונצואלה ושל הקומונה הפריזאית וכו', ספרות קלאסית יוונית, ספרי פילוסופיה, כלכלה וסטטיסטיקה.
בשנת 1931 בברנקייה, בקולומביה, הקים בטנקור את הארגון ARD – הברית המהפכנית של ארגוני השמאל (Alianza revolucionar de Izquierdas).
בפברואר 1936 אחרי מותו של הנשיא גומס, שב בטנקור למולדת.
עזב את התנועה הקומוניסטית ויחד עם אלברטו אדריאני ומריאנו פישון סאלאס הקים את תנועת "הארגון הוונצואלי" ORVE.
במשך שלוש שנים פעל במחתרת.
במשך שלוש שנים עמד בראש קבוצה נמרצת של פועלים, איכרים, מורים, סטודנטים ואנשי מקצועות חופשיים, ונאבק בשתי חזיתות: נגד הימין ונגד הקומוניזם בעל אוריינטציה פרו-סובייטית.
על בסיס זה הקים את המפלגה הדמוקרטית לאומית ששינתה בשנת 1941 את שמה ל"מפלגת הפעולה הדמוקרטית".
מפלגה זו לבשה צביון סוציאל-דמוקרטי.
את רעיונותיו פרסם תחת שם בדוי במדור "כלכלה ופיננסים" של העיתון "אהורה".
ב-13 במרץ 1937, בצו של הנשיא אלאסאר לופס קונטרראס, גורש שוב בטנקור מארצו יחד עם עוד 36 מנהיגי אופוזיציה.
בשנת 1940 שהה בגלות בצ'ילה, בה פרסם את ספרו "שאלות ונצואליות".
בשובו השקיע מאמצים רבים בארגון מפלגתו, הפעולה הדמוקרטית.
חרש את הארץ כדי להפיץ את רעיונות הפוליטיים ופרסם מאמרים בעיתונים.
בתום כהונתו של לופס קונטרראס ותום הגלייתו, שב בטנקור לוונצואלה ותמך במועמדותו הסמלית של רומולו גאייגוס לנשיאות בסימן התנגדות למועמד הרשמי איסאיאס מדינה אנגריטה.
במאי 1941 בחר הקונגרס הלאומי באחרון לנשיא לתקופת 1941–1946.
כהונתו הראשונה כנשיא זמני ("טריאֵניו אדקו El Trienio Adeco" או "שלוש השנים של שלטון מפלגת AD")
בטנקור התחיל את כהונתו הראשונה כנשיא ארצו באוקטובר 1945, בעקבות הפיכה צבאית-אזרחית בהן השתתפו המפלגה הקומוניסטית, מפלגת הפעולה הדמוקרטית ואנשי צבא ליברליים שהדיחו מהשלטון את הנשיא איסאיאס מדינה אנגריטה.
הנשיא מדינה אנגריטה התנגד להנהגת זכות הצבעה כללית ונהג באי יושר באוצר המדינה.
אחרי ההפיכה התמנה בטנקור לראש "החונטה המושלת המהפכנית" והנהיג אותה באמצעים דמוקרטיים.
ממשלתו שיתפה פעולה עם ארגון הפליטים הבינלאומי שבחסות האו"ם בהענקת סיוע לפליטים ולעקורים מאירופה שלא יכלו או לא רצו לחזור לארצותיהם בתום מלחמת העולם השנייה.
היא לקחה על עצמה את יישובם וקליטתם של רבבות פליטים בוונצואלה.
היוזמה לקליטת הפליטים הייתה נושא למחלוקת עמוקה בקרב חברי הממשלה ולבסוף הוכרעה הכף לטובת עמדתו של אדוארדו מנדוסה גויטיקואה (1917–2009), שר החקלאות הצעיר של בטנקור, שהוביל את המבצע ההומניטרי הגדול.
בימי שלטונו הארץ עברה מבצע רחב של הגברת האורינות הבסיסית בקרב העם, חיזוק החינוך היסודי וונצואלה הייתה המדינה הטרופית הראשונה שלחמה בהצלחה במגפת המלריה.
לקראת הבחירות בשנת 1947, הודיע בטנקור שלא יתמודד, ומפלגתו, "הפעולה הדמוקרטית", הציגה כמועמד את הסופר רומולו גאייגוס.
בבחירות חיזקה המפלגה את מעמדה כמפלגה פופולרית ודומיננטית שזכתה ב-71% מהקולות.
בטנקור פינה ב-1948 את כסאו לטובת הנשיא הנבחר גאייגוס, אולם בעיתונות נטען שבעצם הוא שלט בפועל במדינה מאחורי הקלעים.
כעבור תשעה חדשים, בנובמבר 1948 גאייגוס הודח בהפיכה צבאית חדשה בפיקודם של מרקוס פרס חימנס וקרלוס דלגדו צ'לבו.
במהלך ההפיכה הסתתר בטנקור בשגרירות קולומביה ולאחר מספר שבועות גלה לקולומביה.
בטנקור נאלץ לצאת לגלות ניו יורק.
במהלך השנים סבר שיחזור לשלטון בתנאי שוונצואלה תחזור לעקרונות הדמוקרטיים.
בשנות הגלות הירבה לנסוע, ביקר בקובה, קוסטה ריקה ופוארטו ריקו ונותר מנהיג האופוזיציה בגולה.
באותה תקופה, במקום שלו בפוארטו ריקו, חיבר את ספרו "ונצואלה: נפט ופוליטיקה", התחיל למעשה לכתוב את הספר עוד בשנות 1937–1938 בגרסה שאבדה בזמן פשיטה של אנשי צבא בביתו.
הספר פורסם במקסיקו בשנת 1956 אך נאסר בוונצואלה.
עקב נפילת הדיקטטורה של פרס חימנס בשנת 1958, בטנקור שב למולדת ואחרי שני נשיאי מעבר, ב-7 בדצמבר 1958 נבחר הוא בעצמו לנשיא.
עם נשיאותו החלה הרפובליקה הוונצואלית הרביעית.
לפני עלייתו לשלטון, ב-31 באוקטובר 1958 השיג בטנקור הסכם שנודע כהסכם פונטו פיחו, שבו מנהיגי שלוש מפלגות הרוב במדינה סיכמו על שיתוף פעולה על מנת לחזק את המשטר הדמוקרטי ב-40 השנים הבאות.
הוא נכנס לתפקיד ב-13 בפברואר 1959 וביקש להחזיר למדינה את כושר הפרעון.
בשנת 1960 הקים שר המכרות והנפט שלו, חואן פבלו פרס אלפונסו, את התאגיד הוונצואלי לנפט CVP שנועד לפקח על תעשיית הנפט הלאומית.
כמו כן, יחד עם ערב הסעודית, כווית, עיראק ואיראן הקים את אופ"ק, ארגון המדינות המייצאות נפט.
בעת כינוס שנתי לנפט בקהיר, השליח של ונצואלה, דובר ערבית שוטפת, שכנע את המדינות מפיקות הנפט במזרח התיכון, לחתום על הסכם חשאי שיקדם את הסולידריות ואת הפיקוח בתחום משאבי הנפט הלאומיים שלהן.
ארגון אופ"ק עצמו קם בספטמבר 1960 בבגדאד.
החלטה זו זורזה על ידי חוק משנת 1960 שהונהג על ידי נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר שכפה על ונצואלה מכסות ייצוא מוגבלות אל ארצות הברית בעוד שהפלה לטובה את תעשיות הנפט של קנדה ומקסיקו.
אייזנהאואר נימק את ההקלות על קנדה ומקסיקו במניעים ביטחוניים ועל ידי חשיבות הגישה היבשתית למשאבי אנרגיה בעת מלחמה.
בטנקור הגיב איפוא ביוזמה לכריתת ברית עם ארצות ערביות ואיראן כאסטרטגיה מונעת שנועדה להגן על האוטונומיה המתמדת ועל רווחיותו של הנפט הוונצואלי.
בנוסף הוא הנהיג חוקה חדשה שנשארה בתוקף בוונצואלה עד שנת 1999.
רפורמה אגררית שתכנן חילקה מחדש את האדמות הפרטיות הבלתי פוריות ואת האדמות בבעלות ציבורית על מנת לעצור את מגמת הירידה בתפוקה החקלאית.
ניסיון התנקשות בחייו שאורגן בתמיכת הרודן של הרפובליקה הדומיניקנית, רפאל טרוחיו, העלה את יוקרתו בזירה הבינלאומית.
בעלי האחוזות שנפגעו מהפקעת אדמות פוצו בנדיבות.
אחרי הבחירות הדמוקרטיות בדצמבר 1963 העביר בטנקור את השלטון לראול לאוני, שנבחר בבחירות דמוקרטיות שבהן השתתפו 90% מבעלי זכות ההצבעה.
התמודדות עם תנועות גרילה שמאלית
מתוך האגף השמאלי של מפלגת AD של בטנקור התפצל פלג של צעירים שהקימו את MIR – התנועה השמאלית המהפכנית.
ב-1961 היו חברי תנועה זו מעורבים במרידות בברצלונה ובבסיסי הצי.
בטנקור לקח אמצעים של הגבלות חירויות אזרחיות.
פעולות גרילה בעיר ובכפר בוצעו גם על ידי חברי פלגים מן המפלגה הקומוניסטית ומפלגות שמאליות אחרות שהקימו ארגון בשם FALN – הכוחות המזוינים לשחרור לאומי.
עם פעולותיהם נמנו חבלה בצינורות הנפט, פיצוץ במחסן של חנויות סירס, חטיפת הכדורגלן אלפרדו די סטפנו ופיצוץ בשגרירות ארצות הברית בקאראקס.
FALN לא הצליחה למשוך אליה את העניים הכפריים ולהפריע לתהליך הבחירות בשנת 1963.
בסופו של דבר חברי הפרלמנט מן ה-MIR ומן המפלגה הקומוניסטית נעצרו.
הסתבר שהפעילות הרדיקלית נהנתה מסיוע מהשלטון החדש של פידל קסטרו בקובה.
ונצואלה מחתה בפורום של ארגון מדינות אמריקה OAS.
בטנקור היה חשדן כלפי משטרו של קסטרו מלכתחילה והתנגד לדריסת הרגל שהעניק משטר זה לברית המועצות באזור.
בטנקור התנגד למקלט שמצא הדיקטטור לשעבר חימנס בארצות הברית.
כמו כן הוקיע את הרודנות של הנשיא רפאל טרוחיו ברפובליקה הדומיניקנית.
טרוחיו פיתח מצידו שנאה אובססיבית כלפי בטנקור ותמך בקנוניות של גולים מוונצואלה נגדו.
ונצואלה מחתה נגד טרוחיו בארגון מדינות אמריקה.
טרוחיו, נזעם, הורה אז לסוכניו לרצוח את בטנקור בקאראקס.
בפיגוע ב-24 ביוני 1960 התפוצצה מכונית חונה עם מטען בקרבת מכונית הנשיא שעברה בשדרות לוס פרוסרס במרכז הבירה.
בטנקור נפצע פצעי כווייה בשתי ידיו, ראש האבטחה שלו נרצח והנהג שלו נפצע פצעים חמורים שגרמו למותו.
בעקבות ההתנקשות בחייו, הילתו של בטנקור עלתה בעיני דעת הקהל באזור.
ב-30 במאי 1961 נרצח טרוחיו עצמו על ידי קושרים מקרב הצבא.
אחד ההישגים הגדולים, אולי הגדול ביותר, של בטנקור, היה הצלחת הבחירות הדמוקרטיות בשנת 1963. על אף איומים בהפרעת התהליך, כמעט 90% מהבוחרים השתתפו ב-1 בדצמבר 1963 בהצבעה.
ב-11 במרץ 1964, למרבה גאוות העם הוונצואלי, בוצעה העברת שלטון דמוקרטית מסודרת אל הנשיא החדש, ראול לאוני.
עד לרפורמות של בטנקור כל נשיאי ונצואלה היו נבחרים על ידי הקונגרס.
הדגם שיצר בטנקור שרד במדינה שנים רבות.
סלידתו של בטנקור משלטון בלתי דמוקרטי השתקפה במה שנקראה "דוקטרינת בטנקור" לפיה ונצואלה לא תעניק הכרה דיפלומטית לכל משטר, ימני או שמאלי, שהגיע לשלטון באמצעות הפיכה צבאית.
בטנקור ייצג והגן בהתמדה את הערכים והעקרונות הדמוקרטיים באמריקה הלטינית.
גישה זה העמידה אותו בעימות עם שליטים צבאיים באזור.
בנאומו הראשון כנשיא ונצואלה, בתחילת כהונתו השנייה ב-12 בפברואר 1959, בטנקור הצהיר:
בעת משבר הטילים בקובה בין ארצות הברית לקובה, התהדקו היחסים בין בטנקור לנשיא ג'ון קנדי יותר מתמיד.
לצורך התאום והיוועצות בין השניים נקבע קו חם בין הבית הלבן לארמון מיראפלורס
כמתורגמנית בשיחות ביניהם שימשה בתו של בטנקור, וירחיניה, שהייתה אשת אמוני אביה.
מאוחר יותר מצא הנשיא רפאל קלדרה שדוקטרינת בטנקור איננה ריאלית והיא עלולה לבודד את ונצואלה בעולם.
בשנת 1964, בתור נשיא לשעבר, התמנה בטנקור לסנטור לכל החיים בסנאט של ונצואלה.
את שנותיו האחרונות הקדיש בטנקור במידה רבה לכתיבה ולאשתו השנייה, ד"ר רנה הארטמן.
הוא נפטר ב-28 בספטמבר 1981 בבית החולים "דוקטורס" בניו יורק בעקבות אירוע וסקולרי מוחי.
נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, ביכה את מותו כאובדן של פטריוט ונצואלי וידיד קרוב של ארצות הברית.
"היה לנו הכבוד, שאדם אמיץ זה, שחייו הוקדשו לעקרונות החירות והצדק, – אדם שנאבק בדיקטטורות מימין ומשמאל – שהה בימיו האחרונים במקומותינו".
רייגן הזכיר את היותה ארצות הברית ארץ מקלט עבור בטנקור בכמה הזדמנויות בעבר.
גופתו הוטסה למולדת והובאה אחרי טקס ממלכתי לקבורה בבית הקברות המזרחי, כ-24 ק"מ מעיר הבירה.
אשתו הראשונה, איתה התחתן בשנת 1934 בנישואים אזרחיים, ללא טקס דתי, הייתה כרמן ולוורדה, חברה למאבק הפוליטי וגננת במקצועה, בת למשפחה קוסטה-ריקנית, בעלת שורשים אינדיאנים מאל סלוודור.
היא הייתה הגברת הראשונה של ונצואלה בשנים 1945–1948 ושוב ב-1959–1964. בתם היחידה הייתה וירחיניה בטנקור ולוורדה, ילידת 1935. אחרי גירושיו מולוורדה, התחתן בטנקור שוב עם ד"ר רנה הרטמן.
המודל הפוליטי שנקבע בהסכם פונטו פיחו משנת 1958 העניק לוונצואלה יציבות פוליטית רבה, תוך שמירה על כללים דמוקרטיים, להבדיל משכנותיה.
הוא אפשר גם שילוב המעמדות העממיים במערכת הפוליטית תוך יישום מנגנון של חלוקת המשאבים מחדש.
בעיני רבים בוונצואלה נחשב בטנקור ל"אבי הדמוקרטיה" או לאחד ממקדמי הדמוקרטיה בארצו.
בשנות ה-1980–1990 חלה הידרדרות באמון הציבור בשיטת הממשל הקפואה, בעיקר בגלל השחיתות שפשתה, המשבר הכלכלי וירידת ההכנסות מן נפט.
בשנות ה-1990–2000 האשים המנהיג החדש הוגו צ'אווס שהגיע לשלטון בשנת 1999 את בטנקור המנוח בכך שהקים משטר אוליגרכי, מושחת וקליינטליסטי שכונה לפי הסכם פונטו פיחו "פונטופיחיזם" ושהנציח את השלטון לסירוגין של שתי מפלגות.
הוא האשים את בטנקור שהיה סוכן של ה-CIA.
רומבי קטדזה (נולדה ב־17 בינואר 1974) היא במאית, מפיקה, תסריטאית ושדרנית רדיו זימבבואית.
רומבי קטדזה למדה בבית ספר יסודי ובית ספר תיכון בהארארה שבזימבבואה.
היא סיימה את לימודיה לתואר הראשון באומנויות באוניברסיטת מקגיל שבקנדה.
בשנת 2008, קטדזה קיבלה את מלגת צ'בנינג שאפשרה לה להמשיך ללמוד קולנוע.
היא גם בעלת תואר שני באמנויות הקולנוע ממכללת גולדסמית שבלונדון .
לרומבי קטדזה יש ניסיון בהפקת סרטים וסדרות טלוויזיה, בימוי, כתיבה והצגת תוכניות ברדיו.
בין השנים 1994 עד 2000, קטדזה הפיקה והציגה תוכניות רדיו בנושאים של נשים, אומנות ותרבות, היפ הופ וג'אז, עבור "CKUT-FM" (מונטריאול) ו-"Zimbabwe Broadcasting Corporation" (זימבבואה).
בין השנים 2004 עד 2006 היא שימשה כמנהלת של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בזימבבואה .
החל משנת 2008, קטדזה הפיקה סדרות וסרטים רבים.
רומבי קטדזה היא מרצה במשרה חלקית במחלקה לאומנויות ותיאטרון באוניברסיטת זימבבואה.
היא גם אחראית על הסרטים והסדרות החדשות לאורך כל השנה, מטעם המועצה הלאומית לאמנויות של זימבבואה .
בנוסף היא לוקחת חלק פעיל בממשלת זימבבואה, בשביל לתמוך בתעשיית הקולנוע.
רומוסוזומאב (בלועזית: romosozumab) הוא החומר הפעיל בתרופה איבניטי (evenity).
רומוסוזומאב משמשת לטיפול בדלדול עצם (אוסטיאופורוזיס) בנשים לאחר גיל המעבר, הנמצאות בסיכון גבוה לשברים, ומוגדרות כבעלות היסטוריה של שברים אוסטיאופורוטיים או בעלות גורמי סיכון מרובים לשברים, או לחולות עם דלדול עצם אשר אינן סבילות לטיפולים אחרים או שנכשלו עם טיפולים אחרים עבור דלדול עצם.
דלדול עצם היא מחלה המחלישה את העצמות ומגדילה את הסיכון לשברים פתאומיים ובלתי צפויים.
המחלה מתקדמת לעיתים, ללא תסמינים או כאב.
באופן כללי, דלדול עצם אינו מתגלה עד שהעצמות החלשות גורמות לשברים כואבים, לעיתים בגב (וגורמים לכאבי גב כרוניים) או בירכיים.
קיים קשר ישיר בין חוסר באסטרוגן לאחר הפסקת המחזור החודשי\גיל המעבר אצל נשים, והתפתחות של דלדול עצם.
לאחר הפסקת המחזור החודשי\גיל המעבר גוברת ספיגת עצם (פירוקה) על בנייה של עצם חדשה.
רומוסוזומאב הוא נוגדן חד שבטי הומני, כנגד החלבון סקלרוסטין.
עיכוב של חלבון זה מאפשר לאוסטיאובלסטים לקדם ייצור עצם ומעכב ספיגת עצם על ידי אוסטיאוקלסטים.
מחקרים הראו שהתרופה רומוסוזומאב מגבירה את היווצרות העצם בשילוב עם הפחתה בספיגת העצם אצל נשים לאחר גיל המעבר עם צפיפות עצם נמוכה.
רומוסוזומאב אושר לשיווק בעקבות שני ניסויים קליניים, אקראיים וכפולי סמיות, שכללו יותר מ-11,000 נשים עם דלדול עצם בגיל המעבר.
בניסוי הקליני הראשון (FRAME), טיפול של שנה אחת עם רומוסוזומאב הפחית את הסיכון לשבר חדש בעמוד השדרה (שבר חולייתי) ב-73% בהשוואה עם אינבו.
תועלת זו נשתמרה על פני השנה השנייה של הניסוי הקליני, כאשר החולים טופלו עם דנוסומאב (טיפול אחר לדלדול עצם), וזאת בהשוואה לשימוש באינבו שלאחריו טיפול עם דנוסומאב.
בניסוי הקליני השני (ARCH), טיפול עם רומוסוזומאב למשך שנה אחת, ואחריו טיפול של שנה אחת עם אלנדרונאט (טיפול אחר לדלדול עצם), הפחית את הסיכון לשבר חולייתי חדש ב-48%, בהשוואה לטיפול בן שנתיים עם אלנדרונאט בלבד.
טיפול עם רומוסוזומאב ולאחריו אלנדרונאט, הביא אף להפחתות בסיכון לשברים לא-חולייתיים (19%) ובשיברי ירך (38%), בהשוואה לטיפול עם אלנדרונאט בלבד.
הסיכון לשברים קליניים, עם רומוסוזומאב, פחת בצורה משמעותית, בשני הניסויים, לאחר 12 ו-24 חודשים, ב-27% עד 33%.
תוצאותיהן של אנליזות פוסט הוק של 2 הניסויים הקליניים FRAME ו-ARCH, אשר פורסמו בינואר 2022, הראו כי טיפול עם רומוסוזומאב, שניתן על פני תקופה של 12 חודשים, נמצא קשור עם הפחתות משמעותיות בדרגות של שברים חולייתיים, במיוחד בדרגות מתונות וחמורות של שברים, לעומת אינבו ואלנדרונאט.
יתר על כן, נמצא כי ההשפעה של רומוסוזומאב, הייתה בלתי תלויה בהימצאות ובחומרה של שברים חולייתיים, בתחילת הטיפול.
תופעות הלוואי השכיחות כוללות כאבי ראש, כאבים במפרקים וכאבים במקום ההזרקה.
במחקר מבוקר של רומוסוזומאב מול אלדנרונט (ARCH) נצפתה עלייה באירועי לב ושבץ בקבוצה שקיבלה רומוסוזומאב; אמנם במחקר מול פלצבו (FRAME) לא היה הבדל בין הקבוצות.
בעקבות זאת, מנהל המזון והתרופות האמריקאי מזהיר נגד שימוש ברומוסוזומאב במטופלים שלקו בהתקף לב או בשבץ בשנה הקודמת.
במחקר עולם אמיתי למטופלים ברומוסוזומאב היו פחות אירועי לב ושבץ בהשוואה למטופלים שקיבלו אנלוגים ל-PTH.
מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) העניק את אישור השיווק של רומוזוסומאב לחברת אמג'ן בשנת 2019. הנוגדן התגלה במקור על ידי חברת קיירוסיינס הבריטית אשר נרכשה על ידי חברת סלטק בשנת 1999. בשנת 2002 נכנסה סלטק לשותפות בפיתוח המוצר, עם חברת אמג'ן.
סלטק הבריטית נרכשה על ידי חברת יו.סי.בי בשנת 2004.
רומוסוזומאב אושר לשימוש על ידי משרד הבריאות הישראלי בהתוויות הבאות
: טיפול של דלדול עצם (אוסטיאופורוזיס) חמור בנשים, לאחר הפסקת המחזור החודשי, אשר נמצאות בסיכון גבוה לשברים, המוגדר כהיסטוריה של שבר אוסטיאופורוטי, או קיומם של מספר גורמי סיכון לשברים; או כאשר טיפול אחר בדלדול עצם נכשל, או כאשר המטופל אינו יכול להשתמש בתרופה אחרת לדלדול עצם.
רומוסוזומאב נכלל בסל הבריאות מתאריך 31 בינואר 2020.
התרופה כלולה בסל הבריאות הממלכתי לנשים וגברים עם אוסטיאופורוזיס על רקע שינויים הורמונלים ו/או תופעות גיל המעבר:
התרופה תינתן לטיפול בהתקיים אחד מאלה:
חולים עם אוסטיאופורוזיס קשה (t score נמוך מ-3.5-) או שבר אוסטאופורוטי (שבר באזור אופייני בשלד שלא נגרם מחבלה קשה) אשר אינם מסוגלים לקבל טיפול אחר (ביספוספונאטים במתן פומי או תוך ורידי או רלוקסיפן) עקב הוראות נגד או תופעות לוואי
חולי אוסטיאופורוזיס שבמהלך טיפולים אחרים (כולל ביספוספונאטים במתן פומי או תוך ורידי או רלוקסיפן) חלה הידרדרות משמעותית במצבם (*), המוגדרת כאחד מאלה:
הרעה מובהקת במדידות חוזרות של צפיפות העצם, מעבר לטעות המדידה (ירידה, הכוללת את טעות המדידה של המכשיר, של לפחות 5%, בעמוד השדרה או בירך (total hip)) לאחר שנתיים של מיצוי הטיפולים הקיימים.
הערה: לאור ההסתייגות של האגודה הישראלית לאנדוקרינולוגיה, יש לעשות שימוש במדד זה באופן זהיר ומושכל.
האמור בפסקאות משנה (א) ו-(ב) כפוף לשלילת סיבות נוספות לכישלון הטיפולי כגון חסר בוויטמין D, עודף ב-PTH וכיוצא בזה.
במהלך מחלתו חולה יהיה זכאי לקבל טיפול באחת מהתרופות – Romosozumab, Teriparatide.
רומולוס מטדדה (באיטלקית: Romolo del Tadda; 1544, פייזולה, טוסקנה – 1621, פירנצה) היה פסל איטלקי.
רומולוס בן למשפחה של סתתים ופסלים מפייזולה שקיים לגביה תיעוד מהמאה החמש עשרה ועד המאה השבע עשרה, אביו היה הפסל פרנצ'סקו פרוצ'י המכונה דל טדדה והם עבדו יחדיו.
עבודותיו מצויות בגני בובולי ובווילה בלוסגוארדו קארוזו באזור פירנצה שם מצוי מוזיאון אנריקו קארוזו.
רומולה הוא סרט דרמה אילם אמריקאי משנת 1924 בבימויו של הנרי קינג.
מככבים בסרט ליליאן גיש, דורותי גיש, ויליאם פאוול ורונלד קולמן.
הוא מבוסס על הרומן באותו שם מאת ג'ורג' אליוט.
עותק של הסרט שמור בארכיון הקולנוע והטלוויזיה UCLA.
זה היה הסרט השני אותו ביים הנרי קינג בכיכובם של ליליאן גיש ורונלד קולמן עבור חברת ההפקה העצמאית Inspiration Films.
בסרטים שהופקו בחברה זו כיכבו לרוב ליליאן גיש וריצ'רד ברת'למס.
בפירנצה של תקופת הרנסאנס, סוחר פלורנטיני פוגש אדם זר שניצל מספינה טרופה, ומציג את עצמו בשם טיטו מלמה, מלומד צעיר איטלקי-יווני.
טיטו מתוודע לפלורנטינים נוספים, בהם נלו הספר ונערה צעירה בשם טסה.
כמו כן הוא מתוודע למלומד עיוור בשם ברדו דה ברדי, ולבתו רומולה.
טיטו משתקע בפירנצה, עוזר לברדו במחקריו, ומתאהב ברומולה.
ויליאם פאוול – טיטו מלמה
רונלד קולמן – קרלו בוצ'ליני
צ'ארלס ויליס ליין – בלדסאר קלבו
הרברט גרימווד – ג'ירולמו סבונרולה
בונאוונטורה איבאנז – ברדו ברדי
פרנק פוליה – אדולפו ספיני
טינה צ'קאצ'י רנלדי – מונה גיטה
אוגו אוצ'ליני – הבישוף של נומורס
אלפרדו מרטינלי – קפטן הספינה
רומבוזואה (שם מדעי: Rhombozoa, ידועה גם בשם Dicyemida) היא מערכה המונה כ-75 מינים של טפילים חסרי חוליות קטנים החיים באוקיינוסים.
אורכם של הרומבוזואים 0.5 עד 7 מילימטרים וניתן לראותם בקלות בעזרת מיקרוסקופ פשוט.
הרומבוזואים חסרי מערכת נשימה, מחזור דם, מערכת שתן, מערכת עיכול ומערכת עצבים.
הרומבוזואים מתרבים גם ברבייה אל-זוויגית וגם ברבייה רגילה, והם חיים בדיונונים ותמנונאים צעירים, שהם הפונדקאים שלהם.
לרוב המינים יש פונדקאי אחד או שניים, אך מינים אחרים נטפלים לכמה פונדקאים.
ההשפעות של הרומבוזואים על הפונדקאים שלהם אינן ידועות.
הסיווג של הרומבוזואים שנוי במחלוקת: במקור הם סווגו יחד עם המערכה אורתונקטידה (Orthonectida) בקבוצה מזוזואה (Mesozoa).
עם זאת, מדענים אחרים סיווגו אותם כקרובים לתולעים נימיות (Nematoda) ולאחר מכן כשייכים לקבוצה לופוטרוכוזואה (Lophotrochozoa).
הרומבוזואים אינם מחולקים לסדרות או מחלקות אלא לשלוש משפחות.
רומואלדו מארנקו (באיטלקית: Romualdo Marenco 1 במרץ 1841 - 9 באוקטובר 1907) היה מלחין איטלקי, שנודע בראש ובראשונה במוזיקה לבלט.
מארנקו החל את הקריירה המוזיקלית שלו ככנר בתיאטרון דוריה בגנואה.
היצירה הראשונה שלה הייתה הבלט "נחיתת גריבלדי במרסאלה".
הוא התמנה למנצח התזמרת בלה סקאלה, מילאנו וכן ניהל את להקת הבלט שם במשך שבע שנים.
הבלטים המוכרים ביותר שלו נכתבו בשיתוף פעולה עם הכוריאוגרף לואיג'י מאנזוטי במהלך תקופה זו.
מארנקו זכור בייחוד בבלט "אקסלסיור", שחובר בשנת 1881. "אקסלסיור" הוא מחווה לקדמה המדעית והתעשייתית של המאה ה-19, מתאורת החשמל ועד לטלגרף, קטר קיטור, מנהרת הרכבת פרז'וס ותעלת סואץ.
כמות שהוא, בישר הבלט את תנועת הפוטוריזם.
בתשעת החודשים הראשונים עלה הבלט עלהבמה 100 פעמים באיטליה ומחוצה לה.
הוא עדיין מבוצע וב-2002 הוצג במילאנו.
"לורנצינו דה מדיצ'י" (לברית מאת ג.
"אי מונקאלדה" (לברית מאת פולג'י, מילאנו 1880)
"פדריקו סטרואנזה" (נובי ליגורה 1908)
"אסטרטגיית האהבה" (לברית מאת ק.
"נחיתת גריבלדי במרסאלה" (כוריאוגרפיה פרטזי, מילאנו 1868)
"אהבה ואמנות" (מילאנו, לה סקאלה 1869)
"ביאנקה מנברס" (מילאנו, לה סקאלה 1872)
"שבעת החטאים" (מילאנו, לה סקאלה 1873)
"פיתוי" (נקרא מחדש: "אראמנציה", מילאנו, לה סקאלה 1874)
"אקסלסיור" (מילאנו, לה סקאלה 1881)
"L'astro di Afgan" (מילאנו, לה סקאלה 1883)
"חניבעל" (מילאנו, תאטרו דאל ורמה 1888)
"טאודורה" (מילאנו, לה סקאלה 1889)
"אאוריקה" (מילאנו, לה סקאלה 1901)
"באקו וגמברינוס" (מילאנו, לה סקאלה 1904)
שיר לכת לפתיחת התערוכה בטורינו
רומולוס רוסין-סנדי (בהונגרית: Ruszin-Szendi Romulusz; נולד ב-4 במאי 1973) הוא גנרל שלושה כוכבים (Lieutenant General) הונגרי (מקביל לרב-אלוף), היה מפקד (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה ההונגריים.
רוסין-סנדי נולד במישקולץ ב-4 במאי 1973. הוא למד במכללת יאנוש הוניאדי באגר, ולאחר מכן במכללה הצבאית לאיוש קושוט, וב-1995 התגייס לחיל התותחנים של צבא הונגריה.
ב-1997 מונה לסגן מפקד סוללה והמשיך להתקדם בסולם הדרגות.
במקביל, רכש השכלה אקדמית ואף השתתף בקורסים צבאיים מיוחדים בארצות הברית.
בין 2007–2008 שירת בעיראק בכוח שמירת שלום, ולאחר מכן כמדריך גדוד בצבא עיראק.
בין 2011–2012 שירת באפגניסטן בכוח נאט"ו.
ב-2016 מונה למפקד בריגדת חיל הרגלים אישטוואן בוצ'קאי בדברצן עד 2019. לאחר מכן מילא תפקידי מנהל ומטה עד 3 ביוני 2021 אז מונה למפקד כוחות ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).
ב-27 באפריל 2023, בהמלצתו של שר ההגנה קרישטוף סלאי-בוברובניצקי, נשיאת הונגריה קטלין נובאק פיטרה את רוסין-סנדי מתפקיד מפקד כוחות ההגנה, ובמקומו מונה לתפקיד גנרל גאבור בורונדי.
פיטוריו באו על רקע תוכנית התחדשות של ממשלת הונגריה, אשר במסגרתה פוטר מהמטכ"ל כל גנרל שגילו עלה על 45 ושרת למעלה מ-25 שנים.
רומונגה היא העיר הרביעית בגודלה בבורונדי.
העיר היא בירת מחוז רומונגה בדרום־מערב המדינה.
גובהה הממוצע הוא 790 מטרים מעל פני הים.
היא שוכנת לחופי אגם טנגניקה.
העיר ממוקמת כ־20 קילומטרים מערבית לבורורי, כ־60 קילומטרים דרומית לבוג'ומבורה (בירתה הקודמת של המדינה) וכ־80 קילומטרים מדרום־מערב לבירת המדינה, גיטגה.
רומואלד טראוגט (בפולנית: Romuald Traugutt; 16 בינואר 1826 – 5 באוגוסט 1864) היה גנרל וגיבור מלחמה פולני הידוע בעיקר בשל פיקודו על מרד ינואר של 1863. מאוקטובר 1863 עד אוגוסט 1864 הוא היה מנהיג המרד.
הוא עמד בראש הממשלה הלאומית הפולנית מ-17 באוקטובר 1863 עד 20 באפריל 1864, והיה שר החוץ שלה.
טראוגט נולד באחוזת שסטקובה במחוז Hrodna שבאימפריה הרוסית (כיום הכפר שסטקובה במחוז קמניץ שבבלארוס).
הוא סיים את לימודיו בגימנסיה סוויסלוץ' ב-1842 והצטרף לצבא.
לפני המרד היה לוטננט קולונל בצבא האימפריה הרוסית, שם זכה בהצטיינות במלחמת קרים.
הוא פרש מהצבא ב-1862 והסתבך עם לאומנים פולנים.
לאחר שהוביל יחידת פרטיזנים במרד הראשוני, הוא הפך למנהיג כוחות המורדים באוקטובר 1863.
לאחר שההתקוממות נכשלה, טראוגט נבגד על ידי ארתור גולדמן, נעצר בדירתה של הלנה קירקורובה ונידון למוות על ידי בית המשפט הרוסי.
הוא נתלה ליד מצודת ורשה ב-5 באוגוסט 1864, בן 38, יחד עם מפקדי המורדים ראפאל קראייבסקי, יוזף טוצ'יבסקי, רומן ז'ולינסקי ויאן יז'ראנסקי.
הכנסייה הקתולית שוקלת את הקדשתו בשל מסירותו הגורפת לאלוהים והקרבתו למען מולדתו פולין.
אחד מהביוגרפים המוקדמים שלו היה האב מריאן, יוזף ג'רז'בובסקי (1897–1964), שהקדיש שלושה כרכים לחייו וליצירתו של טראוגט.
בשנת 1916 הוקמה בוורשה אנדרטה במקום הוצאתו להורג, ובשנת 1925 הוקדש האזור סביבה כפארק טראוגט.
בשנת 1945, הוא זכה לכבוד על בול הדואר הראשון של הרפובליקה של פולין שקמה מחדש, כחלק מסט של שלושה בולים לכבוד גיבורים לאומיים.
הוא זכה קודם לכן בבול ב-1938 שנקבע למלאת 20 שנה לעצמאותה של פולין לאחר מלחמת העולם הראשונה.
פולין הנפיקה בולים נוספים לכבודו ב-1962 ו-1963. הוא הונצח גם על השטר הפולני של 20 זלוטי של שנות ה-80.
בית הספר התיכון בצ'נסטוחובה נקרא על שמו, ועמוד זיכרון שלו הוקם בשנת 1933 בצ'חוצ'ינק.
יש גם אנדרטה לטראוגוט בעיירה סוויסלוץ' בבלארוס.
רומולד קלים היה אתלט רוסי-בלארוסי.
אלוף אולימפי (מינכן 1972), סגן אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968), אלוף אירופה (בודפשט 1966), סגן אלוף אירופה (אתונה 1969) ושיאן עולם (1969) ביידוי פטיש.
קלים נולד ב-1933 בכפר קובבו (Khvoevo) (מחוז מינסק, בלארוס, ברית המועצות) למשפחה שעסקה בחקלאות.
החל לעסוק בספורט כבר בבית הספר ובכיתה י' הפך לאלוף המחוז בזריקת דיסקוס והדיפת כדור ברזל.
ב-1952, לאחר שוויתר קלים על חלומו להיות קצין בצי, החל להתמקד בספורט ונכנס למכון הבלארוסי לתרבות גופנית (BGOIFK).
בתקופה זו המליץ לו מאמנו לעבור למקצוע יידוי פטיש.
ב-1956, עם סיום לימודיו, הפך למורה באקדמיה החקלאית הבלארוסית בגורקי.
ב-1960 החליט קלים להתמקד בספורט תחרותי ועבר עם משפחתו לגור בעיר ויטבסק.
במהלך הקריירה הספורטיבית שלו מ-1963 עד 1973 זכה בשתי מדליות אולימפיות וחלק גדול מתקופת הקריירה שלו (1972-1966) כיהן כקפטן נבחרת ברית המועצות באתלטיקה.
ב-1973, לאחר פרישתו מספורט תחרותי, החל קלים לעסוק באימון וב-1989 עבר לעבוד כפרופסור מייעץ באקדמיה הביילורוסית לתרבות גופנית וספורט במינסק.
בספרטקיאדה שנערכה במוסקבה זכה במדליית ארד ביידוי פטיש.
באולימפיאדת טוקיו זכה קלים במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא משחקים של 69.74 מטר לפני ג'ולה ז'יבוצקי מהונגריה (69.09 מטר) ואווה באייר ממערב גרמניה (68.09 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה זכה קלים במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא משחקים של 70.02 מטר לפני ג'ולה ז'יבוצקי מהונגריה (68.62 מטר) ואווה באייר ממערב גרמניה (67.28 מטר).
באולימפיאדת מקסיקו סיטי זכה קלים במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של 68.96 מטר אחרי ג'ולה ז'יבוצקי מהונגריה (73.28 מטר) ולפני לזר לובס מהונגריה (69.78 מטר).
ביוני שבר קלים את שיא העולם ביידוי פטיש בתחרות שנערכה בבודפשט, הונגריה בתוצאה של 74.52 מטר תוך שהוא משפר ב-76 ס"מ את שיא העולם הקודם שקבע ג'ולה ז'יבוצקי מהונגריה בספטמבר 1968. שיאו של קלים נשבר בספטמבר אותה שנה על ידי אנטולי בונדרצ'וק מברית המועצות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון זכה קלים במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של 72.74 מטר אחרי אנטולי בונדרצ'וק מברית המועצות (74.68 מטר) ולפני ריינהרד ת'ימר ממזרח גרמניה (72.02 מטר).
1965 - עיטור אות הכבוד של ברית המועצות
1976 - ייסוד תחרות יידוי פטיש על שמו במינסק
קלים נישא ונולדו לו 3 ילדים (בת וזוג תאומים)
רומד ויידר (Romed Wyder; נולד ב-1967) הוא יוצר קולנוע שווייצרי.
רומד ויידר נולד בשנת 1967 בעיר בריג-גליס בקנטון וואלה, שבשווייץ.
בשנת 1995 סיים את לימודי התואר במחלקה לקולנוע של אוניברסיטת ז'נבה לאמנות ועיצוב (HEAD) (לשעבר École Supérieure des Beaux-Arts, ז'נבה).
ויידר הוא חבר לשעבר ב-Cinéma Spoutnik והקים את Laika Films עם חמישה יוצרי סרטים נוספים בשנת 1993. רומד פיתח מערכת קלטת לסרט ומחולל ווידג'טים מקוון.
הוא הקים את Paradigma Films SA בשנת 2003. במהלך 12 שנים הוא היה חבר בוועדת הקולנוע הפדרלית.
בין 2005 ל-2008 הוא היה נשיא איגוד יוצרי הסרטים השווייצרי וכיום הוא חבר בחבר הנאמנים של סרטים שווייצרים ושל הוועד המנהל של האקדמיה השווייצרית לקולנוע.
הוא עובד כבמאי, מפיק ותסריטאי מאז 1990.
מפגש חולף (Une histoire provisoire) בבימויו של רומד וידר; נכתב על ידי נאסים אחמדפור ורומד ויידר, בהפקת רומד ויידר, סיריל גרבר, באדי מינק, אלכסנדר דומרייכר-איבנסאנו (2022, בדיוני, 85 דקות, DCP)
בימוי וכתיבה של רומד וידר; הפקה על ידי יסמין עבד אל עזיז ורומד ויידר (2018, סרט תיעודי, 52 דקות, DCP)
שחר בבימויו של רומד ויידר; נכתב על ידי בילי מקינון; מבוסס על רומן מאת אלי ויזל; הופק על ידי סמיר ורומד ויידר (2014, בדיוני, 95 דקות, DCP)
אבסולוט ביים והפקה של רומד ויידר, נכתב על ידי רומד ויידר, איב מוגני ומריה ווצלאוויק (2004, עלילתי, 94 דקות, 35 מ"מ)
Pas de café, pas de télé, pas de sexe בימוי והפקה של רומד ויידר, נכתב על ידי רומד ויידר ומריה ווצלאוויק (1999, בדיוני, 87 דקות, 35 מ"מ)
Écran d'argile בימוי, כתב והפקה של רומד ויידר ומריה ווצלאוויק (1997, סרט תיעודי, 53 דקות, 16 מ"מ)
סקוואטרס בימוי, כתב והפקה של רומד ויידר (1995, סרט תיעודי, 70+55 דקות, 16 מ"מ)
נובמבר ליד הים בימוי, כתב והפקה של רומד ויידר (1992, בדיוני, 5 דקות, 16 מ"מ)
"רומה" הוא אלבום האולפן השמיני של הזמר עמיר לב, אשר יצא בשנת 2022. האלבום כולל, בין היתר, את השירים "העתיד קרוב", "מיליוני דולרים", "חזרתי למים" ו"מאמין ליונים".
דודי פטימר כתב על האלבום: "האלבום החדש של עמיר לב ("רומה") הוא ממתק חלומי המציג בצורה אפוקליפטית ומתוקה את המציאות שלנו בנימת מלנכוליה אישית וביקורת חברתית העטופה בצלילים נוגעים הממזגים בין מזרח למערב בצורה מדויקת."
בן שלו מ"הארץ" כתב על האלבום: "בכל פעם שנדמה כי שיריו של לב לא יכולים להיות יותר קונקרטיים, הוא מוציא אלבום חדש קטן וספציפי יותר.
אחרי שבאלבומיו האחרונים נטש את המלודיה, ב"רומה" הוא מוצא פתרון כדי להסתדר בלעדיה."
רומולו ז'וזה קרדוסו דה קרוז (בפורטוגזית: Rômulo José Cardoso da Cruz; נולד ב-8 בפברואר 2002 במריאלבה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ר.ב.
קרדוסו גדל במחלקת הנוער של מריאנגה, ובשנת 2018 הושאל למחלקת הנוער של אתלטיקו פרנאאנסה.
בחודש יולי 2019 חתם על חוזה קבוע במועדון.
בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הברזילאית ואליפות פרנה .
הוא ערך 63 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-7 בפברואר 2024 הושאל לגזטפה מליגת המשנה הטורקית.
הוא ערך 13 הופעות ליגה בעונת , בהן הבקיע חמישה שערים.
בתום העונה העפיל עם המועדון לליגת העל הטורקית.
ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הטורקית, בתיקו 0-0 נגד אנטליהספור במסגרת המחזור הראשון לעונת .
ב-17 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בתיקו 2-2 נגד פנרבחצ'ה במסגרת המחזור השני בליגה.
ב-15 באוגוסט 2025 חתם על חוזה לחמש שנים בר.ב.
רומולאה צידונית (שם מדעי: Romulea tempskyana) היא מין ממשפחת האירוסיים.
לרומולאה צידונית פרח סגול בן שישה עלי כותרת הפתוחים באופן סימטרי עם אבקנים וצלקת בצבע צהוב.
שמו של הצמח, "רומולאה צידונית" נגזר מהעובדה שהוא נמצא לראשונה בעיר צידון שבלבנון.
"רומולאה צידונית" גדל בכרמל, בגליל העליון, ובדרום לבנון.
רומיאו ויוליה הוא מחזה טרגי מפורסם מאת ויליאם שייקספיר.
העלילה מתרחשת בוורונה, שם חיו רומיאו ויוליה, צאצאים לשתי משפחות שהיריבות ביניהן ארוכת שנים.
בבית קפולט מתכוננים לנשף גדול שעורך לורד קפולט, אביה של יוליה, לחבריו.
אף על פי שבני משפחת מונטגיו, בהיותם אויביה המושבעים של משפחת קפולט, אינם מוזמנים, מחליט רומיאו, בן משפחת מונטגיו, להתגנב אל המסיבה כשהוא מחופש, בתקווה שיפגוש שם נערה שאהב בשם רוזלין.
בבית קפולט נמשכו ההכנות למסיבה.
יוליה התכוננה בחדרה עם המטפלת שלה ועם אימה, המסבירה לבתה שהגיעה לגיל שבו היא כבר בשלה לנישואים - דהיינו, ארבע עשרה - ומפצירה בה להינשא לצעיר בשם פאריס.
כשהגיעה שעת הנשף, חמקו רומיאו, בנווליו דודנו וחברם מרקוציו אל המסיבה כשהם מסתתרים מאחורי מסכות.
טיבלט קפולט (דודנה של יוליה) הבחין ברומיאו, אך אביו עצר בעדו מלתקוף אותו כדי לא לגרום למהומה בנשף.
בינתיים הבחינו רומיאו ויוליה זה בזה, והתאהבו ממבט ראשון.
הם חמקו החוצה ורק אחרי שהם התוודעו זה לזאת הם נוכחים לדעת כי בעצם הם עומדים משני צדי המתרס וכי משפחותיהם הן אויבות גמורות.
רומיאו המאוהב סירב לעזוב את המקום, ובאישון לילה הוא התגנב אל חצר ביתה של יוליה, טיפס על אחד העצים וצפה בחלונה.
ב"סצנת המרפסת" המפורסמת עומדת יוליה בחלון, ומבלי לדעת שרומיאו צופה בה, היא מביעה את אהבתה לו ואת תסכולה מן העובדה שהוא בן למשפחת מונטגיו, אויביה הגדולים ביותר של משפחתה.
רומיאו אינו יכול לעצור בעצמו, מטפס אל החלון ומתוודה בפניה על אהבתו אליה.
השניים מחליפים נדרים ונשבעים להינשא למחרת, בתאו של הכומר לורנצו.
רומיאו מיהר אל האב לורנצו וביקש ממנו להשיאם.
האב ניסה תחילה להניאו מן הרעיון, אך לאחר שהבין כי בנישואי השניים טמונה האפשרות לשים קץ לסכסוך ארוך השנים בין שתי המשפחות, הסכים לסייע לזוג האוהבים.
רומיאו חזר לחבריו בנווליו ומרקוציו, המספרים לו שטיבלט הזמין אותו לדו־קרב.
רומיאו שולח עם המטפלת של יוליה הודעה לאהובתו כי האב לורנצו הסכים להשיא אותם בשעות אחר הצוהריים של אותו היום, והשניים נישאים בחשאי במעונו של האב לורנצו.
לאחר הנישואים שב רומיאו לחבריו, שם הוא פוגש את טיבלט שהזמין אותו שוב לדו־קרב.
היות שטיבלט הוא כעת קרוב משפחתו רומיאו מסרב לאתגר, אף על פי שטיבלט מאשים אותו בפחדנות.
מרקוציו, חברו של רומיאו לא הבין מדוע דחה חברו את ההזמנה לדו-קרב ומיהר להילחם במקומו.
במהלך הקרב נדקר מרקוציו ומת בזרועותיו של רומיאו.
רומיאו מרגיש צורך לנקום את מות חברו, והוא קם והורג את טיבלט ולאחר מכן מתחבא בביתו של האב לורנצו עד לשמיעת גזר דינו מאת נסיך ורונה.
עונשו של רומיאו, כפי שנודע לו במהרה, הוא גלות עולמים לעיר מנטובה – עונש גרוע ממוות באותם הימים היות שמשמעותו הוא גירוש מכל הדברים אותם אהב והכיר ובראשם אשתו הטרייה – יוליה.
רומיאו הנואש שוקל להתאבד, אך האב לורנצו מבטיח לסייע לשניים.
הוא הציע כי רומיאו יתגנב לבית אהובתו שם יסביר לה את המצב ומיד לאחר מכן יברח מן העיר.
בינתיים יבהיר האב לורנצו את המצב לראשי שתי המשפחות וידאג כי יאפשרו את חזרתו של רומיאו לביתו.
פאריס ביקש את ידה של יוליה מאביה, שהניח כי בתו הצעירה תשמח להינשא לגבר נאה ומבוקש זה.
האב הסכים להצעה וקבע תאריך לחתונה בעוד מספר ימים.
בשומעו את סירובה של יוליה, עלתה חמתו של אביה והוא סטר לה ואיים לנשל אותה מן הירושה אם תסרב להתחתן עם פאריס.
יוליה הבוכייה ברחה אל ביתו של האב לורנצו, שם שכנע אותה הכומר הטוב לא לשים קץ לחייה.
הוא נתן ליוליה סם שיגרום לה להיראות כמתה למשך 42 שעות.
הוא ביקש ממנה לקחת את הסם בערב שלפני חתונתה המיועדת עם פאריס ובמקביל שלח שליח שיחזיר את רומיאו ממנטובה.
הוא הסביר לצעירה שכאשר היא תקום משנתה רומיאו ימתין לצדה והשניים יוכלו להתחיל בחייהם המשותפים.
מלאה בתקווה המחודשת לקחה יוליה את הסם ושבה לביתה.
וכך יוליה העמידה פנים כי היא מסכימה להינשא לפאריס ואביה המאושר החליט להקדים את המאורע ביום.
בערב יום שלישי לפני לכתה לישון התחילו להתגנב ספקות לליבה של יוליה.
היא לקחה פגיון והניחה אותו לצדה, כדי שתוכל להתאבד אם תוכניתו של האב תיכשל.
לבסוף, לאחר התלבטות, אהבתה לרומיאו גברה עליה והיא בלעה את הנוזל.
בבוקר יום רביעי מצאה המטפלת את גופתה של יוליה על המיטה ובית קפולט החל בהכנות להלוויית בתם האהובה.
על אף שנראה היה כי תוכניתו של האב לורנצו עומדת להצליח, השליח ששלח למנטובה לא הצליח להגיע אל רומיאו.
במקום זאת, באלטסאר, שליחו של רומיאו, הגיע כדי לבשר לאדונו על מותה של אהובתו.
רומיאו סירב להאמין למשמע אוזניו עד שיראה את גופתה של יוליה במו עיניו, וכך הוא מיהר בחזרה לוורונה.
לפני שהוא הגיע לעיר, עצר רומיאו וקנה לעצמו בקבוק של רעל – אם נכונה השמועה, אין טעם לחייו.
כשרומיאו הגיע אל אחוזת הקבר של יוליה, הוא נעצר על ידי פאריס שחשב שרומיאו הגיע כדי לחלל את קברה של יוליה.
הוא התעמת עם רומיאו ונהרג תוך כדי הניסיון להגן על קברה של ארוסתו.
כשרומיאו ראה את יוליה שוכבת מתה לפניו לבו נשבר והוא לגם את כל בקבוק הרעל, בתקווה להתאחד איתה במותו.
ברגע שבו שתה רומיאו מהבקבוק נכנס האב לורנצו אל החדר – אך הוא איחר את המועד.
ברגע זה התעוררה יוליה, וגילתה את אהובה רומיאו שוכב מת לצדה.
היא הרימה את בקבוק הרעל וקירבה אותו לשפתיה, אך הבקבוק היה ריק לגמרי.
לאחר שנישקה את רומיאו בתקוות שווא שנשאר מעט רעל על שפתיו, היא דקרה את עצמה בחזה עם פגיונו של רומיאו ומתה.
בין מעריצי המחזה יש המאמינים שהמרפסת שבה התוודו רומיאו ויוליה על אהבתם היא המרפסת המוצגת לתיירים בוורונה, ב־Via Cappello 23 בחזיתו של בית מן המאה ה־13.
עם זאת, במחזה לא מוזכרת אותה מרפסת.
עיון בסצנה הרלוונטית (מערכה שנייה, סצנה שנייה) מגלה שמדובר בחלון.
הפקות תיאטרון של המחזה בישראל
מחזהו של שייקספיר נתן השראה ליוצרים רבים אחרים אשר עיבדו אותו לקולנוע, אופרות, שירים ויצירות מוזיקליות אחרות ומחזות.
בין העיבודים הבולטים ניתן למנות את יצירתו המוזיקלית של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, סרטו של פרנקו זפירלי מ-1968 וסרטו של באז לורמן מ-1996. גם המחזמר "סיפור הפרברים" של ליאונרד ברנשטיין הוא למעשה עיבוד למחזה המקורי של שייקספיר.
בין העיבודים בשפה האנגלית נמנים אלה:
המחזה נתן השראה לשיר המפורסם של להקת "דייר סטריטס", "Romeo and Juliet".
בשנת 2006 יצא סרט האנימציה האמריקני "רומיאו ויוליה: חתום בנשיקה", שבו היריבות היא בין משפחות כלבי ים.
בשנת 2007 שודרה הטלנובלה הארגנטינאית "Romeo y Julieta" (רומיאו ויוליה) המבוססת על המחזה של ויליאם שייקספיר.
התוכנית שודרה בישראל ובדרום אמריקה ובמקומות רבים בעולם.
בשנת 2019 עלה בוסט אנד המחזמר & ג'ולייט העוסק בשאלה מה היה קורה אילו יוליה לא הייתה מתה בסוף המחזה.
בשנת 2022 המחזמר עלה בברודוויי.
באוקטובר 2024, הפקת "רומיאו ויוליה" בבימוי סאם גולד נפתחה בברודוויי בכיכובם של קיט קונור ורייצ'ל זגלר, והוצהר כי היא מיועדת לדור ה-Z.
ההצגה מלווה במוזיקה של ג'ק אנטונוף, כולל שירים חדשים כמו "Man of the House" בביצוע זגלר.
ההפקה מבוצעת בתיאטרון Circle in the Square עם במה מעגלית, שעוצבה בדימוי של מועדון ריקודים עכשווי וכוללת תקליטן וריקודים מודרניים.
קונור מגלם את רומיאו בסצנות יצירתיות, כולל עלייה למיטת יוליה במקום טיפוס על מרפסת, תוך שמירה על שפתו המקורית של שייקספיר.
בשפה העברית קיימים העיבודים הבאים למחזה:
התרגום והעיבוד הראשון של המחזה נעשה על ידי יצחק סלקינסון, בשנת 1878. תרגום זה יצא לאור שוב במהדורה חדשה ב-2015.
בשנת 1974 כתב אפרים קישון פארודיה על המחזה - "הו, הו יוליה", שעוסקת בשאלה כיצד היו נראים חיי הנישואים של רומיאו ויוליה אלמלא מתו.
עיבוד טלוויזיוני למחזה נעשה בתוכנית "כל העולם במה" ששודר בערוץ הילדים.
מערכון מפורסם של שלישיית פרוזק עוסק ברומיאו ויוליה.
המערכון מחולק לשני חלקים: בחלקו הראשון הבמאי (אופיר לובל) מנדב שני אנשים מהקהל (יובל סמו ושלומי קוריאט) ומתדרך אותם, ובחלקו השני מוצג המחזה עצמו, אשר אינו דומה כלל למחזה השייקספירי, כשהבמאי בתפקיד המספר.
בתוכנית "יצפאן", ששודרה בשנים 1998–1999 בערוץ 2 בזכיינית "רשת", הוצג מערכון המבוסס על סצנת המרפסת של יוליה.
השיר "רומיאו ויוליה" מאלבומו של אביב גפן, "לילות לבנים", המדבר על זוגיות והתאבדות.
בשנת 2025 עלתה בתיאטרון הבימה ההצגה ההצגה "רומי + ג'ולייט", עיבוד מודרני למחזה.
סצנות ואזכורים קצרים בפרקי טלוויזיה
סצנת המרפסת מתוך המחזה הופיעה בתוכנית "הקומדי סטור", כשאת רומיאו מגלם צביקה הדר ואת יוליה מגלם אסף אשתר.
סצנת המרפסת הוצגה בתוכנית "קריאת כיוון" בפרק שעסק בסיפורי אהבה על ידי שתי נשים שגילמו את הדמויות בהתאם.
אחד מפרקי הסדרה "השלישייה" עסק במחזה, כשבמקום קרב חרבות בין שתי המשפחות, היה משחק כדורגל.
בשנת 1998 שודר בסדרת הטלוויזיה "שמש" פרק שנשא את השם מבצע רומיאו ויוליה, שהתבסס על המחזה הקלאסי.
בפרק זה הוצגה דמותה של אתי (גלית גיאת) כדמות יוליה, ודמותו של מנו (צ'רלי בוזגלו) כרומיאו, כאשר הפרק כלל קטע קצר המתייחס לעלילת המחזה.
בשנת 2003 בפרק האחרון של הטלנובלה "משחק החיים" הועלתה ההצגה רומיאו ויוליה בהשתתפותם של הדמויות של הסדרה בכיכובם של ליה ברגר (לירון ויסמן) ,ירון שר (גיא אריאלי), קובי גבע (ניר לוי) והניצבים של הסדרה.
בשנת 2014 שודר פרק המבוסס על רומיאו ויוליה בסדרה "סברי מרנן", כשאת רומיאו ויוליה מגלמים גיבורי הסדרה בכיכובם של שי רוזן (דביר בנדק) ושני חסון (רותם אבוהב).
את תפקיד הכומר מגלם הבדרן חיים אוסדון.
באותה שנה עלה עיבוד של המחזה שביים אוסקרס קרסונובס מליטא, בו שתי פיצריות מתחרות, האהבה מבוטאת באמצעות בצק, ואילו הקמח מסמל את המוות.
בשנת 2015 שודר פרק מהסדרה "הפיג'מות" שמדבר בקטע קצר ממנו על המחזה בו ימית סול היא יוליה ואילן רוזנפלד הוא רומיאו.
בשנת 2021 שודר פרק מהסדרה "האחיין שלי בנץ" בו כולו מדובר בעיוות מצחיק של רומיאו ויוליה.
בשנת 2022 שודר פרק בסדרה "בלאדי מורי" (עונה 1, פרק 9) ובו אלמנטים שונים סביב רומיאו ויוליה לכל אורכו.
סצנת המרפסת הוצגה בסדרה "קסם של הורים" בפרק "מה ההבדל" שבו קוזמו הוא רומיאו וונדה היא יוליה.
באחד הפרקים של "האופנוברים ממאדים" שעסק במחזותיו של שייקספיר, צ'רלי הייתה בתפקיד יוליה וויני בתפקיד רומיאו.
באחד הפרקים של "ארתור" גילי הופיעה בקטע הפתיחה בתור יוליה, בהמשך לאותו פרק ארתור מספר לה בקצרה את המחזה.
באחד הפרקים של "צעירי בוורלי הילס" הועלתה הפקה של "רומאו ויוליה".
רומי שניידר הייתה שחקנית קולנוע אוסטרית-גרמנייה.
אחת הדמויות הנשיות הבולטות ביותר בקולנוע האירופאי בשנות ה-50, ה-60 וה-70.
נולדה בשם רוזמרי מגדלנה אלבך (Rosemarie Magdalena Albach) בווינה, לאב השחקן אוסטרי וולף אלבך-רטי ולאם השחקנית הגרמנייה מגדה שניידר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, התגוררה עם משפחתה בסמוך לקן הנשרים - מעוז הנופש ההררי של אדולף היטלר בדרום גרמניה הנאצית, וכילדה צעירה ביקרה שניידר מספר פעמים בביתו של היטלר שהיה מיודד עם אמה, שהייתה השחקנית הגרמנייה המועדפת עליו ולימים אף נטען כי אולי היה בין השניים סוג של רומן.
ב-1945, לאחר גירושי הוריה, נשארה בחזקת אמה אשר גם פיקחה על התפתחות הקריירה שלה ואף שיחקה לצד בתה במספר סרטים.
התחנכה בפנימייה בזלצבורג וכבר בגיל 15 ערכה את הבכורה הקולנועית שלה בסרט הגרמני "Wenn der weisse Flieder wieder bluht".
בסרטה השני ב-1954 זכתה כבר לפרסום כאשר שיחקה בסרטו של הבמאי ארנסט מרישקה, "Mädchenjahre einer Königin" (נעוריה של מלכה), בתפקיד ויקטוריה הצעירה.
את פרסומה העיקרי קנתה בסדרה של שלושה סרטים שבוימו גם הם על ידי ארנסט מרישקה ועסקו בחייה של אליזבת, נסיכת בוואריה: "סיסי" (1955), "סיסי הקיסרית הצעירה" (1956) ו"גורלה של מלכה" (1957).
אף על פי ששיחקה במהלך הקריירה שלה בעוד עשרות סרטים שזכו להצלחה, חלקם בתפקידים בעלי אופי שונה לחלוטין מתפקידה כ"סיסי", דבקה בה דמות זאת עד מותה.
למרות רצונה המוצהר להתרחק מדמותה ותדמיתה של הנסיכה, היא מילאה שוב את דמותה של אליזבת מבוואריה בסרטו של לוקינו ויסקונטי "לודוויג" (1972) אודות לודוויג השני מלך בוואריה, דודנה של אליזבת.
ב-1958, לאחר ששיחקה בשני סרטים עם הכוכב הגרמני הורסט בוכהולץ, עמו גם הייתה לה מערכת יחסים קצרה, היא שיחקה לראשונה לצד השחקן הצרפתי אלן דלון בסרט "כריסטין" (על פי רומן של ארתור שניצלר).
אמה, מגדה, שיחקה בתפקיד כריסטין בגרסה הקודמת של סרט זה, שביים מקס אופולס ב-1933. בזמן הצילומים התפתח רומן בין שני השחקנים הראשיים בסרט, ושניידר עברה להתגורר עם דלון בפריז, דבר שעורר שערורייה בגרמניה.
בפריז החלה לחפש אתגרים נוספים, מלבד הסרטים בהם המשיכה לשחק, ומ-1960 היא החלה להופיע על במות התיאטרון בפריז, בין היתר, בהצגות אשר בוימו על ידי ג'ון פורד ולוקינו ויסקונטי.
ב-1962 זכתה לפרסום בינלאומי נרחב כשהשתתפה בסרט בוקאצ'ו 70 שהורכב מארבעה חלקים שבוימו על ידי ארבעה במאים שונים.
היא הייתה כוכבת בחלק "Il lavoro" שבוים על ידי ויסקונטי.
באותה שנה השתתפה בסרטו של אורסון ולס "המשפט" לפי ספרו של פרנץ קפקא).
ב-1963 שיחקה בסרטו של אוטו פרמינגר "הקרדינל".
באמצע שנות השישים השתתפה שניידר בשני סרטים אמריקאים, בקומדיה "Good Neighbor Sam" עם ג'ק למון וב"מה חדש, חתלתולה?" שנכתב על ידי וודי אלן.
ב-1966 שיחקה שוב עם אלן דלון בסרטו של הבמאי הצרפתי ז'ק דריי, "הבריכה"
ב-1970 שיחקה לראשונה בסרט של הבמאי קלוד סוטה, "כאלה הם החיים".
שניידר המשיכה ועבדה עם שני במאים אלו גם בהמשך הקריירה שלה.
ב-1971 שיחקה עם ריצ'רד האריס בהפקה הבריטית-ישראלית "בלומפילד".
הסרט, אשר צולם בישראל ב-1969, בוים על ידי ריצ'רד האריס (בעזרתו של אורי זוהר) ולא זכה להצלחה.
ב-1972 שיחקה שוב עם אלן דלון (ועם ריצ'רד ברטון) בסרטו של הבמאי ג'וזף לוסי, "רצח טרוצקי".
היא שיחקה באותה שנה גם בסרטו המצליח של קלוד סוטה "סזאר ורוזאלי" לצד איב מונטאן.
ב-1973 גילמה יהודייה הנמלטת ברכבת מהצבא הנאצי הכובש את צרפת בסרט "Le Train".
בתפקיד הראשי לצדה שיחק ז'אן-לואי טרנטיניאן, והשניים שיתפו פעולה בסרט נוסף ב-1974. כאשר שיחקה באותה שנה בסרטו של הבמאי פרנסיס ז'ירו "Le Trio infernal" בתפקיד רוצחת, קשה היה לקהל האירופאי לקבל את המהפך שעבר על "הנסיכה סיסי", והסרט נכשל.
ב-1975 שיחקה בסרט "L'Important c'est d'aimer" וקיבלה את פרס סזאר על משחקה בו.
באותה שנה השתתפה במותחן "תמימים ומזוהמים".
אחד השחקנים הראשיים בסרט היה רוד שטייגר, וביים אותו קלוד שברול.
באותה שנה גילמה את התפקיד הראשי לצד פיליפ נוארה בסרטו של הבמאי רובר אנריקו "הרובה הישן" (Le Vieux Fusil).
ב-1978 שיחקה עם קלוד ברסר וברונו קרמר בסרטו של קלוד סוטה "Une histoire simple" ("לאהוב מחדש").
ב-1981 שיחקה לצד לינו ונטורה במותחן "חקירה לילית" בבימויו של קלוד מילר.
סרטה האחרון היה "עוברת אורח בסן סוסי" ב-1982. גם סרט זה היה קשור לשואה, והיא שיחקה בו עם מישל פיקולי.
בניגוד לתדמיתה הזוהרת בסרטים, היו חייה האישיים של רומי שניידר רצופים במשברים ובטרגדיות.
היא אף התבטאה בנושא ואמרה: "אינני יכולה לעשות דבר בחיים - אבל בקולנוע אני יכולה לעשות הכל".
לאחר שנזנחה על ידי אלן דלון ב-1963, היא נישאה ב-1965 לשחקן הגרמני ממוצא יהודי הרי מיין ואף התגיירה למענו, אך נפרדה ממנו ב-1972. מותו של מיין בהתאבדות ב-1979 השפיע קשות על שניידר.
לשניים נולד בן, דייוויד-כריסטופר, ב-1966. ב-1975 נישאה למזכירה האישי, התסריטאי דניאל ביאסיני, בעת נישואיהם הייתה שניידר בהריון, אולם בעקבות תאונה, היא הפילה את הוולד, מה שגרם לה לדיכאון ממושך.
ב-1977 נולדה לשניים בת, השחקנית הצרפתייה, שרה-מגדלנה ביאסיני.
השניים נפרדו ב-1981. בדומה לאלן דלון, גם לאחר הפרידה נשאר ביאסיני בקשר טוב עמה ותמך בה בתקופות קשות.
שניידר עישנה כל חייה, ובשנותיה האחרונות גם סבלה מאלכוהוליזם, במיוחד לאחר מותו הטרגי של בנה בן ה-14, שמת מאיבוד דם לאחר פציעתו כתוצאה מניסיון טיפוס על גדר מחודדת בביתו של סבו החורג.
כאשר נמצאה שניידר מתה בדירתה שבפריז ב-29 במאי 1982, פשטה שמועה כי איבדה את עצמה לדעת בקוקטייל של אלכוהול וגלולות שינה.
אף על פי שלא נערכה נתיחה שלאחר המוות, נקבע על ידי המשטרה כי מותה היה טבעי והיה תוצאה של דום לב.
אמה, מגדה, אמרה על כך: "מה, בשם שמיים, כל כך טבעי במותה של אישה צעירה, בגיל 43?"
למרות השנים הרבות שחלפו מאז מותה, נותרה אחת הדמויות הנשיות הבולטות בתרבות הגרמנית.
ב-2005 דורגה על ידי הצהובון הגרמני "בילד" כראשונה ברשימת 50 הנשים הגרמניות היפות בכל הזמנים.
ב-2006 דורגה על ידי רשת הטלוויזיה הגרמנית ZDF במקום השלישי בסקר לבחירת השחקן הגרמני המועדף בכל הזמנים.
רומי שניידר היא אחת מגיבורות סיפורו הקצר של יצחק בן נר, "מותשים, 1969" .
בסיפור מתוארת דמותה בסרטים כפי שהיא מצטיירת בעיני הסופר:
בנובמבר 2009 יצא לאור בגרמניה סרט הטלוויזיה "רומי" שעוסק בחייה של השחקנית.
את הסרט ביים תורסטן סי.
פישר ובתפקיד הראשי שיחקה ג'סיקה שוורץ.
החל מ-1984 מוענק על שמה פרס רומי שניידר , פרס לשחקנית המבטיחה בקולנוע הצרפתי (כולל שחקניות שאינן צרפתיות).
היא קומדיית מצבים אמריקאית שהופקה ומשודרת על ידי ערוץ ניקלודיאון.
הסדרה שודרה לראשונה ב-13 בספטמבר 2003. כוכב הסדרה הוא הראפר הצעיר ליל רומיאו.
הסדרה צולמה בוונקובר, קנדה בזמן שהעלילה מתרחשת בסיאטל, ארצות הברית.
הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-23 ביולי 2007, והיה הפרק ה-54 במספר.
רומיאו מילר (ליל רומיאו): ילד במשפחת מילר.
רומיאו הוא אחיהם של ג'ודי, לואיס וגרי.
ובנוסף לכל הוא הסולן של הלהקה "חלקי הפאזל" (או בעתיד: "המופע של רומיאו") השייכת לילדי המשפחה.
פרסי מילר (מאסטר פי): אב המשפחה ומפיק מוזיקאי.
ג'ודי מילר (אריקה אוקויט): אחותם הגדולה של רומיאו, לואיס וגרי ובנוסף לכל זמרת הליווי בלהקה חלקי הפאזל.
לואיס טסטרוורדה (נוהל קלהן): הבן המאומץ של משפחת מילר והקלידן של חלקי הפאזל.
גרי מילר (זאקרי ווליאמס): האח הקטן של רומיאו, ג'ודי ולואיס.
ובנוסף לכל הדי ג'יי של חלקי הפאזל.
גברת רוג'רס (ויקטוריה ג'קסון) (עונה ראשונה ושנייה): המטפלת של ילדי משפחת מילר.
מיירה סלינגר (בריטני וילסון): מאוהבת ברומיאו ומנסה להשיג אותו בכל מיני דרכים.
דניאלה מילר (אלכסנדרה פייפר): אימם של הילדים ואשתו של פרסי מתה לפני תחילת הסדרה אבל איך לעיתים קרובות מוזכרת בסדרה.
ג'ייק סלינגר: אביה הקפדן של מיירה שונא את רומיאו.
קריסטינה סלינגר: אמה הנחמדה של מיירה לא כמו בעלה היא אוהבת מאוד את רומיאו.
מר בנג'מין (סוני קריץ'): מורה להיסטוריה בבית הספר שבו לומד רומיאו.
זאק הוליסוונגרת' (ניקו לטו): חברו הטוב של לואיס ומאוהב קשות באיימי.
אנג'לין מילר: (דקוטה שוורץ): אשתו החדשה של פרסי.
המאמן ג'ו (טרי וולש): המאמן הספורט בבית ספר.
איימי סלינגר (מליסה סיבנר): אחותה הגדולה של מיירה.
גברת צ'ייני מונרו: השכנה של רומיאו.
מר ראסל מונרו: בעלה של גברת מונרו.
הסדרה שודרה בישראל בערוץ ניקלודיאון מ-2004 עד 2010 וזכתה להצלחה רבה בקרב בני נוער וילדים בישראל.
רומי גלעדי-אבולעפיה (נולדה ב-21 בינואר 1984) היא שחקנית, דוגמנית, תסריטאית ויוצרת ישראלית.
רומי אבולעפיה נולדה, גדלה והתחנכה בתל אביב.
למדה קולנוע בתיכון עירוני א' שבתל אביב.
אחיה אדם ואמה רינת כיכבו גם הם בהפקות קולנועיות וטלוויזיוניות.
היא שירתה בצבא ביחידת ההסרטה של דובר צה"ל, אמה היא שדרנית ועורכת בגלי צה"ל ואחותה-למחצה מאיה נשואה לשחקן מארק איווניר.
ב-2004 עזבה לראשונה אבולעפיה את ישראל ללימודי קולנוע ב-London Film School שבאנגליה, ולאחר כארבע שנים שבה ארצה.
בילדותה, היא השתתפה ב-1991 בקלטת הווידאו לילדים "כמו גדולים" של אריק איינשטיין עם אחיה אדם.
ב-1998 השתתפה בקליפ של הזמר בן ארצי "אני אפס", באותה השנה שיחקה בסרט עלילתי ראשון בקריירת המשחק שלה "סודות משפחה".
במהלך עונה זו ביצעה שיר נוסף שדניאלה אותה היא מגלמת מנסה להתקבל עמו לקדם אירוויזיון, אולם שיר זה לא זכה להפצה.
בשנת 2006 השתתפה בסרט האמריקאי "הסגת גבול" של הבמאי אנתוני מינגלה לצד ג'וד לאו וז'ולייט בינוש.
בשנת 2007 היא גילמה את עצמה בתפקיד אורח בסדרה "קרוב לוודאי" בערוץ 10. בשנת 2008 השתתפה בסרט קצר של הבמאית רוני קידר, בשנת 2009 נבחרה להשתתף בעונה השנייה של סדרת הדרמה המוזיקלית דני הוליווד, בתפקיד רננה פרידמן, וכן השתתפה בסדרה "תיבת נח".
ב-2010 שיחקה בסרט האמריקאי החוב לצד הלן מירן וסאם וורת'ינגטון, שיצא לאקרנים ב-2011. באותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "החברים של נאור" בערוץ 10 וגם כיכבה בסרט הקולנוע העצמאי של רוני קידר בשם "ג'ו + בל".
שנה אחר-כך כיכבה בסרטו של נוני גפן "לא בתל אביב".
בשנת 2012 כיכבה בסדרת המתח "אלנבי" בערוץ 10 בתפקיד "נוקי" החשפנית.
בשנת 2014 השתתפה בסדרה "איש חשוב מאוד" לצד יהודה לוי.
לאחר מכן, השתתפה גם בסרט "זינוק בעלייה", בבימוי אורן שטרן.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד מרכזי בסדרה "החדש של עומרי גורדון" בערוץ 2 של קשת.
ב-2017 הצטלמה לסדרה "הרמון" של רשת בה היא מגלמת את הודיה.
בשנת 2019 כיכבה בסדרה הקומית "מזל טוב את אבא" עבור ערוץ טדי.
בשנת 2020 שיחקה בסדרת הדרמה "הטבח" לצד גל תורן וגורי אלפי.
בשנת 2022 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "כפולים" לצד יוסי מרשק שגילם את בעלה, החקלאי יאיא מישור.
היא גילמה תפקיד כפול של עובדת בחברה, החשודה בפיגוע כימי (דפנה מישור), וגם של אחותה התאומה, ששומרת על ילדיה בארץ (תמר).
בגיל 18 אבולעפיה לוהקה כנערת קסטרו הראשונה, היא דגמנה במשך עונה אחת לקמפיין של החברה.
במהלך לימודי הקולנוע בלונדון, אבולעפיה העבירה כתבות מוזיקה עבור "המגזין" של ערוץ 24, וכתבות שטח עבור ערב טוב עם גיא פינס.
במקביל לקריירת המשחק שלה, היא עובדת גם כעורכת וידאו.
בשנת 2019 היא התחילה לפתח סדרת טלוויזיה לענקית התוכן Endeavor Content, שאותה היא יוצרת עם בעלה בן גלעדי והבמאי חגי לוי.
היא נשואה למפיק הקולנוע וטלוויזיה בן גלעדי, בנם של השחקנית חנה לסלאו ואיש התקשורת אביב גלעדי.
בראשית 2018 נולד לבני הזוג בן ובשנת 2022 נולדה בתם.
רומיאו ויוליה היא יצירה מוזיקלית מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי המבוססת על מחזה רומיאו ויוליה של שייקספיר.
צ'ייקובסקי אפיין את היצירה כאוברטורה-פנטזיה, אך מבנה היצירה מזכיר פואמה סימפונית בצורת סונאטה עם הקדמה ואפילוג.
צ'ייקובסקי, בדומה למלחינים אחרים בני דורו, כהקטור ברליוז וסרגיי פרוקופייב, קיבל השראה רבה ממחזותיו של שייקספיר, והלחין בנוסף גם את הסערה ואת המלט המבוססים על מחזותיו.
ליצירה שלוש גרסאות כשהגרסה המוקדמת הושמעה לראשונה ב-16 במרץ 1870, והגרסה הסופית הושלמה עשר שנים לאחר מכן, ב-10 בספטמבר 1880. הפרימיירה של רומיאו ויוליה בגרסתה האחרונה בוצעה בטביליסי רק כעבור שש שנים, ב-1 במאי 1886 תחת ניצוחו של מיכאיל איפוליטוב-איבנוב.
היצירה לא נחלה הצלחה בתחילה, אך כיום היא אחת מיצירותיו המפורסמות של צ'ייקובסקי.
נעימת האהבה מתוך האוברטורה הוא החלק המוכר ביותר של היצירה, ונעשה בה שימוש בסרטים רבים כגון "זמר הג'אז", "קלולס" ו"עולמו של ויין", וגם בסדרות כגון "קולומבו", "בובספוג מכנסמרובע", "סאות'פארק", "אנימניאקס", "קים פוסיבול", "סקראבס" ו"רן וסטימפי".
חלק מהנעימה מושמע גם במשחק המחשב המצליח The Sims כאשר שתי דמויות במשחק מתנשקות.
רומיין גואסאגבה-סאטו-לבל (צרפתית: Romain Guessagba-Sato-Lebel; נולד ב-2 במרץ 1981 בבימבו, הרפובליקה המרכז-אפריקאית) הוא כדורסלן GCRמרכז-אפריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.