tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מכן פאסילייה מתעמת עם טיאנה ומציע להגשים את חלום המסעדה שלה בתמורה לקמע, אך היא מסרבת כשהיא מבינה שאהבה אמיתית חשובה יותר והורסת את הקמע.
רוחות הוודו הכועסות תובעות את פאסילייה עצמו כתשלום על חובותיו וגוררות אותו אל השאול.
טיאנה ונאבין מגלים את אהבתם זה לזה ומסבירים את המצב לשרלוט, שמסכימה לנשק נאבין כדי שהוא וטיאנה יוכלו להיות יחד.
השעון מראה חצות לפני שהיא מספיקה לנשק אותו, אך השניים מחליטים שהם רוצים לחיות יחד כצפרדעים.
לאחר ההלוויה שנערכת לריי, מאמא אודי משיאה את טיאנה ונאבין.
בשל מעמדה החדש של טיאנה כנסיכה, הם חוזרים חזרה לצורתם האנושית לאחר שהתנשקו.
בני הזוג חוזרים לניו אורלינס כדי לחגוג, ובעזרת לואיס, טיאנה סוף סוף קונה ופותחת מסעדה חדשה.
דמות מדבבים בגרסה האנגלית מדבבים בגרסה העברית הערות טיאנה אניקה נוני רוז אילנית גרשון (קול)נינט טייב (שירה) הגיבורה הראשית של הסרט.
הנסיך נאבין ברונו קמפוס אסף פריינטא נסיך מפונק ועצלן שהפך לצפרדע על ידי ד"ר פאסילייה במהלך הסרט מתאהב בטיאנה.
דוקטור פאסילייה קית' דייוויד אלי גורנשטיין מכשף וודו מרושע אשר רוצה לשלוט בניו אורלינס, הפך את נאבין לצפרדע.
הנבל הראשי של הסרט, בסוף הסרט גורש על ידי הרוחות אל השאול.
לואיס מייקל-לאון וולי אילן וייל תנין שחי בבאיו מנגן בחצוצרה אשר חולם להיות מפורסם.
חבר של ריי שרלוט "לוטי" לה באף ג'ניפר קודי לורן סביר ביתו של אלי לה באף קצת מפונקת אבל בעלת לב טוב וחברה של טיאנה.
ריי ג'ים קאמינגס שרון כהן גחלילית קטן שחי בבאיו חבר של לואיס מאוהב בכוכב בשם אנג'יליין נהרג על ידי פאסילייה.
לורנס פיטר ברטלט אלברט כהן המשרת השמן של נאבין עד שהוא התחיל לעבוד עם פאסילייה.
הנבל המשנה של הסרט, נעצר ונשלח לכלא בסוף הסרט.
אלי "ביג דדי" לה באף ג'ון גודמן אריה צ'רנר אביה של לוטי וראש העיר של ניו אורלינס.
דיסני הודיעה בעבר כי הסרט "מרד החיות" משנת 2004 יהיה הסרט ה"מצויר" (בהנפשה קלאסית) האחרון של החברה.
לאחר שרכשה את חברת פיקסאר בתחילת 2006, אד קאטמול וג'ון לאסיטר, הנשיא החדש והמנכ"ל הקריאייטיב של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, חזרו מהחלטה זו והשיבו את ההנפשה הקלאסית באולפן.
אנימטורים רבים שפוטרו או עזבו את האולפן כשיחידות ההנפשה הקלאסית התפזרו בשנת 2003 אותרו מחדש והוזמנו לפרויקט.
"הנסיכה והצפרדע" הוכרז במקור כ"הנסיכה צפרדע" ביולי 2006, וקונספטים ראשונים ושירים הוצגו לציבור בישיבת בעלי המניות השנתית של חברת וולט דיסני במרץ 2007. הכרזות אלה גררו ביקורת מכלי תקשורת ממוצא אפרו-אמריקני, בשל אלמנטים של הסיפור, הדמויות, והמיקום שנחשבו חסרי טעם.
מבקרים אפרו-אמריקנים הביעו מורת רוח כלפי השם המקורי של הגיבורה, "מאדי", מפני שהרגישו שהוא נשמע קרוב מדי למושג המעליב "אִמָּא'לֶה".
הובעה ביקורת גם על המקצוע המקורי של מאדי כחדרנית, ועל הבחירה שמושא אהבתה של הגיבורה השחורה יהיה נסיך שאינו שחור, בעוד גבר שחור משמש כרופא אליל וודו שהוא הנבל של הסרט.
הכותרת "הנסיכה צפרדע" נחשב גם על ידי המבקרים כהשמצה על הצרפתים.
הביקורת התייחסה גם למיקום של הסרט: ניו אורלינס, שנפגעה קשות על ידי הוריקן קתרינה בשנת 2005, וכתוצאה מכך גורשו מספר גדול של תושבים שחורים ברובם.
המבקרים טענו כי הבחירה בניו אורלינס כסביבה של סרט דיסני עם גיבורה שחורה הייתה עלבון למצוקתם של קורבנות קתרינה.
קלמנטס ומוסקר אמרו שהם בחרו בניו אורלינס כמחווה להיסטוריה של העיר, לאיכות "הקסומה" של המקום, וכן משום שזו הייתה העיר האהובה על המפיק ג'ון לאסיטר.
בתגובה לביקורות הקודמות, הכותרת של הסרט שונה במאי 2007 מ"הנסיכה צפרדע" ל"הנסיכה והצפרדע".
השם "מאדי" שונה ל"טיאנה", והמקצוע של הדמות שונה מחדרנית למלצרית.
מנחת התוכנית הפופולרית אופרה וינפרי נשכרה כיועצת טכנית של הסרט, מה שהביא אותה להשתתף בדיבוב הסרט כאמה של טיאנה, יודורה.
"הנסיכה והצפרדע" בוים ונכתב על ידי רון קלמנטס וג'ון מוסקר, שעבודותיהם קודם לכן כוללות את "בת הים הקטנה" (1989), "אלאדין" (1992), "הרקולס" (1997), ו"כוכב המטמון" (2002).
פיתוח הסרט החל על ידי מיזוג שני פרויקטים נפרדים בפיתוח בדיסני ופיקסאר באותו זמן, שניהם מבוססים על האגדה "נסיך צפרדע".
אחד הפרויקטים היה מבוסס על "הנסיכה צרפדע" של אי.
בייקר, שבו הגיבורה של הסיפור (הנסיכה אמה) מנשקת נסיך שהפך לצפרדע (הנסיך אידריק), רק כדי להפוך לצפרדע בעצמה.
"הנסיכה והצפרדע" חזר לפורמט סרט מוזיקלי ששימש בעבר בהרבה סרטי אנימציה מצליחים של דיסני.
ג'ון לאסיטר הזמין באופן אישי את קלמנטס ומוסקר, שעזבו את החברה ב-2005, לחזור לדיסני כדי לביים ולכתוב את הסרט, והוא נתן להם לבחור את הסגנון של האנימציה (קלאסי או CGI) שבו הם ירצו להשתמש.
שירות הסטרימינג דיסני+ היה צפוי להתחיל את שידור סדרת ההמשך לסרט, "טיאנה" ב-2025. לבסוף הסדרה לא יצאה לאור בשל קשיים כלכליים עם מימונה, ובמקומה יצא פרק קצר.
הנסיכה הצפרדע הוא ספר מאת הסופרת אליזבת דוסון בייקר.
עלילת הספר נכתבה בהשראת המעשייה "הנסיך-צפרדע" של האחים גרים.
הסרט "הנסיכה והצפרדע" של אולפני וולט דיסני משנת 2009 מבוסס על גרסתה של בייקר.
הנסיכה אמרלדה, המכונה אמה, היא יורשת העצר של ממלכת גרינסוורד.
המאפיין הבולט ביותר שלה הוא צחוקה הדומה לנעירת חמור.
היחידה שמעריכה אותה היא דודתה גראסינה, המכשפה הירוקה הנוכחית.
כאשר מאלצים אותה להתחתן, בורחת הנסיכה ופוגשת בנסיך אידריק ממונטה ויסטה העליונה, שקולל על ידי המכשפה מודין והפך לצפרדע.
הנסיכה מנשקת אותו במטרה לנסות ולהפוך את הכישוף, אך הופכת בעצמה לצפרדע, והשניים יוצאים למסע הרפתקאות במטרה לנסות ולהפוך את הכישוף, כשאחריהם רודף כלב עקשן.
הנסיכה אמרלדה (המכונה אמה) ממלכת גרינסוורד אינה מרוצה מחייה.
היא מגושמת, צחוקה נשמע כמו נהירת חמור והיא מתקשה בביצוע קסמים בניגוד לדודתה, המכשפה הירוקה גראסינה.
כאשר הנסיך חורחה המתנשא מגיע לביקור, אמה מתגנבת אל הביצה.
בביצה, היא פוגשת צפרדע מדברת שטוענת שהיא הנסיך אדריק ממונטה ויסטה.
הוא קולל על ידי מכשפה רעה על שביקר את חוש האופנה שלה, ורק נשיקה מנסיכה יכולה לשבור את הכישוף.
מכיוון שאינה מעוניינת לנשק צפרדע שזה עתה פגשה ולא מרוצה מהגישה שלו, אמה חוזרת הביתה כדי לדבר עם דודתה, גראסינה על המפגש.
למחרת, המלכה מגלה שהיא אירסה את אמה לנסיך חורחה.
נואשת למישהו לדבר איתו, אמה חוזרת לביצה ומסכימה לנשק את אדריק.
להפתעתה, היא הופכת גם היא לצפרדע.
לאחר שהתרגלה לצורתה החדשה, היא ואדריק יוצאים למצוא את המכשפה ולבקש ממנה להפוך אותם חזרה לבני אדם.
עם הגעתם למקום בו קולל אדריק, הם מוצאים מכשפה, אך מבינים מאוחר מדי שהיא לא זו שהפכה אותו לצפרדע.
הם נלכדים ונלקחים לבקתה של המכשפה שם היא כלאה כל מיני חיות.
עטלף מגלה להם שהמכשפה השתלטה על הבקתה אחרי שמודין (המכשפה שקיללה את אדריק) חלתה ונעלמה בעשן לפני שנה.
המכשפה מתכננת להשתמש בלשונות ובבהונות הרגליים של הצפרדעים בכישוף כדי להפוך את עצמה לצעירה ויפה לנצח.
אמה מצליחה להשתמש באחד מספרי הכישופים של מודין כדי לשחרר את כל החיות.
היא מחליטה לחזור הביתה כדי לשאול את גראסינה איך להפוך בחזרה לבני אדם.
העטלף ונחש בשם פאנג מלווים אותם כהגנה במהלך מסעם ביער.
בטירה, גראסינה מגלה שכאשר אמה נישקה את אדריק, היא ענדה צמיד קסום שגראסינה נתנה לה כדי להגן עליה מלחשים של מכשפות.
כדי לחזור להיות בני אדם, אמה ואדריק יצטרכו להתנשק שוב בזמן שהיא עונדת את הצמיד.
אמה נזכרת שהוא נגנב על ידי לוטרה כשהיא הפכה לצפרדע, אז השלושה הולכים לביצה כדי לאסוף אותו.
אמה מתחפשת ל"פיה מהביצה" כדי לשכנע את הלוטרה למסור את הצמיד.
היא עונדת את הצמיד ומנשקת את אדריק בעוד הכלב שרדף אחריהם לאורך כל מסעם מתקרב.
השניים הופכים בחזרה לבני אדם וגם הכלב משתנה, ומתגלה כסוסו של אדריק, ברייט קאנטרי, שגם הוא קולל על ידי מודין.
הם מוצאים את גראסינה עם הלוטרה, אותה היא מזהה כמחזר לשעבר שלה, הייווד, אשר קולל על ידי סבתה של אמה לפני שנים רבות.
שני הזוגות מתכננים לשכנע את הוריהם שמצאו את אהבתם האמיתית.
הנסיכה מרגרט, רוזנת סנודן הייתה בתם הצעירה של ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת ואליזבת, המלכה האם.
לאחר נישואיה החזיקה בתואר "רוזנת סנודן" ולאורך השנים מילאה תפקידים ייצוגיים שונים מטעם בית המלוכה הבריטי.
מרגרט נולדה ב-21 באוגוסט 1930 בטירת גלאמיס שבסקוטלנד לדוכס ולדוכסית מיורק.
היא הוטבלה בארמון בקינגהאם על ידי הארכיבישוף מקנטרברי.
חונכה חינוך פרטי יחד עם אחותה, הנסיכה אליזבת.
בהיותה בת שש ויתר דודה, המלך אדוארד השמיני, על המלוכה ואביה הושבע למלך.
מתוקף היותה בתם השנייה הייתה מרגרט שנייה בסדר הירושה לכתר הבריטי (עד ללידת אחיינה הבכור, הנסיך צ'ארלס, בשנת 1948).
במהלך מלחמת העולם השנייה נותרה מרגרט בטירת וינדזור עם הוריה.
לאחר מות אביה בשנת 1952 הוכתרה אליזבת למלכת אנגליה.
מרגרט סייעה לה במילוי תפקידיה הממלכתיים.
בשנת 1955 נשלחה מרגרט לסיור במדינות חבר העמים הבריטי באיים הקריביים.
לאורך השנים היא ייצגה את בית המלוכה בחגיגות העצמאות של הקולוניות הבריטיות.
באנגליה התמקדה פעילותה בתחום הרווחה והתרבות, בין היתר בהיותה נשיאת הארגון הלאומי למניעת אלימות כלפי ילדים ולמען ילדים מוגבלים.
כמו כן היא החזיקה בתפקידים ייצוגיים במסגרת הצבא הבריטי.
בשנת 1954 עוררה מרגרט סערה ציבורית בעקבות מערכת יחסים עם פיטר טאונסנד, קצין בחיל האוויר הבריטי.
לאור נישואיו הקודמים של טאונסנד, שהסתיימו בגירושין, היה על מרגרט לקבל את הסכמת הפרלמנט הבריטי להינשא לו, ובכך לאבד את זכויותיה כבת משפחת המלוכה.
בעקבות לחץ ציבורי ומשפחתי הודיעה מרגרט על סיום יחסיהם.
בשנת 1960 נישאה לצלם אנתוני ארמסטרונג-ג'ונס וכעבור שנה הוענק להם התואר רוזן ורוזנת סנודן.
מנישואים אלה נולדו שני ילדיה של מרגרט, דייוויד ושרה.
הנסיכה מרגרט סבלה ממספר התקפי שבץ משנת 1998 ועד להתקף שהביא למותה, ב-9 בפברואר 2002.
הנסיכה יוג'יני (שם מלא: הנסיכה יוג'יני ויקטוריה הלנה, באנגלית: Princess Eugenie Victoria Helena; נולדה ב-23 במרץ 1990) היא נסיכת הממלכה המאוחדת, בתם השנייה של הנסיך אנדרו, דוכס יורק ושרה פרגוסון, דוכסית יורק.
יוג'יני נמצאת במקום ה-12 בסדר הירושה לכתר הבריטי.
הנסיכה נולדה בבית החולים פורטלנד.
היא הוטבלה בכנסיית מרי מגדלן בסנדרינגהאם שבנורפוק על ידי הבישוף של נוריץ' ב-23 בדצמבר 1990. זו הפעם הראשונה שהטבלה של בן או בת משפחת המלוכה הייתה אירוע ציבורי.
הוריה של הנסיכה התגרשו בהיותה בת שש.
ב-2003 השלימה יוג'יני את לימודיה היסודיים בבית הספר סנט ג'ורג' שבווינדזור, וב-2008 סיימה את לימודיה התיכוניים במרלבורו קולג', פנימייה יוקרתית בעיר מרלבורו שבווילטשייר.
בשנים 2009 עד 2012 למדה באוניברסיטת ניוקאסל, וסיימה בהצטיינות תואר בוגר אוניברסיטה בספרות אנגלית ובתולדות האמנות.
הנסיכה משתתפת באירועים רשמיים של משפחת המלוכה, אך איננה נדרשת למלא "חובות מלכותיות", כלומר איננה מייצגת את בית המלוכה בהופעות ציבוריות ברחבי הממלכה.
ב-22 בינואר 2018 הודיע הארמון על אירוסיה לג'ק ברוקסבנק, סוחר יינות לונדוני, צאצא למשפחת אצולה.
החתונה התקיימה ב-12 באוקטובר 2018 בכנסיית סנט ג'ורג' במתחם טירת וינדזור.
מלידתה ועד לנישואיה היה תארה הרשמי של הנסיכה "הוד מעלתה, הנסיכה יוג'יני מיורק".
עם נישואיה, היא איבדה את השיוך הטריטוריאלי של אביה והיא נקראת כעת "הוד מעלתה, הנסיכה יוג'יני, הגברת ג'ק ברוקסבנק".
ב-9 בפברואר 2021 נולד בנם הבכור.
הבן נקרא אוגוסט פיליפ הוק ברוקסבנק.
ב-30 במאי 2023 נולד בנם השני של השניים.
שמו הוא ארנסט ג'ורג' רוני: על שם סבו ג'ורג' ברוקסבנק, על שם סב-סבתה של הנסיכה, ג'ורג' החמישי, אשר שמו האמצעי היה ארנסט, ועל שם סבה של הנסיכה, מייג'ור רונלד פרגוסון.
ברביע הראשון והרביעי (השמאלי העליון והימני התחתון) שלושה אריות לבנים צועדים, על רקע אדום, מביטים לעבר הצופה.
ברביע השמאלי התחתון נבל בצבע צהוב על רקע תכלת.
בראש השלט חמש תגיות: בכל אחת משתי התגיות החיצוניות ובתגית האמצעית מופיע דרדר.
לשלט שני תומכים: חד-קרן כבול מימין ואריה משמאל.
הנסיכה והאפוּן (בדנית: Prinsessen på ærten, בתרגום חופשי: הנסיכה על האפונה, תורגם לעברית גם כהנסיכה על העדשה) הוא מעשייה לילדים מאת הסופר והמשורר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן.
הסיפור הקצר הוא על אודות נערה צעירה אשר זהותה כנסיכה נקבעת לפי מידת הרגישות הגופנית שלה.
הסיפור פורסם במקור יחד עם שלושה סיפורים נוספים אשר אוגדו יחד בספרון אשר יצא לאור ב-8 במאי 1835 בקופנהגן שבדנמרק, על ידי חברת ההוצאה לאור "C.
אנדרסן שמע את הסיפור כילד, ומקורו ככל הנראה בפולקלור השוודי, שכן הוא אינו מוכר בסיפורי העם הדניים, אשר סופרו באופן מסורתי בעל-פה.
"הנסיכה והאפונה", כמו גם סיפורים אחרים שכתב אנדרסן בשנת 1835, לא התקבלו בעין טובה על ידי מבקרים דנים.
אלה לא אהבו את סגנונם היום-יומי והפשוט ואת היעדרו של מוסר השכל.
הסיפור מסווג 704 בסיווג ארנה-תומפסון.
בשנת 1959 עובד הסיפור למחזמר תחת השם "Once Upon a Mattress" בכיכובה של קרול ברנט.
מאז יצא הסיפור במהדורות רבות חדשות, עובד לגרסאות טלוויזיה ואף משחק לוח.
עלילת הסיפור היא על אודות נסיך המבקש להינשא לנסיכה, אך מתקשה למצוא את האחת שתתאים להיות כלתו.
בכל אחת מהנשים אותן הוא פוגש יש משהו שלא מוצא חן בעיניו, והוא לא משוכנע בכך שהן נסיכות אמיתיות.
לילה סוער אחד מגיעה נערה צעירה לטירתו של הנסיך בעוד בגדיה מרופטים וספוגים במים, כדי לבקש מקלט מפני הגשם.
האורחת הלא-צפויה טוענת שהיא נסיכה, וכדי לבדוק את אמיתות דבריה מחליטה אמו של הנסיך להניח גרגר אפונה מתחת למיטה שהוצעה עבורה, ולכסות אותו בעשרים מזרנים ועשרים כריות ממולאות נוצות.
בבוקר מספרת הנערה לאמו של הנסיך כי היא סבלה מלילה נטול שינה בשל "משהו קשה במיטה" אשר הקשה עליה להירדם, והיא אף חוששת שהוא גרם לה לחבורה.
למשמע הדברים הפך הנסיך מאושר, שכן לדעתו רק נסיכה אמיתית תהיה רגישה מספיק כדי לחוש בגרגר אפונה מבעד לכמות גדולה של מזרנים.
השניים נישאים, וגרגר האפונה הונח במוזיאון המלכותי.
בהקדמת הספר "מעשיות וסיפורים" (Tales and Stories, 1863) טען אנדרסן כי שמע את "הנסיכה והאפון" בילדותו אך המעשייה מעולם לא הפכה לסיפור פולקלור בדנמרק.
אנדרסן ציין כי ייתכן ושמע כילד גרסה שוודית של הסיפור תחת השם "הנסיכה ששכבה על שבעת האפונים" המספר את סיפורה של ילדה יתומה אשר מגלה את זהותה לאחר שדמות מסייעת כלשהי (חתול או כלב) מגלה לה שחפץ כלשהו (שעועית, קש או אפון) הונח מתחת למזרן שלה.
"הנסיכה והאפון" עובד למחזמר בשנת 1959 תחת השם "Once Upon a Mattress" (משחק מילים בין "היה היה פעם" ובין "פעם מתחת למזרן"), בכיכובה של הקומיקאית קרול ברנט בתור הנסיכה.
המחזמר הועלה מחדש בשנת 1997, כאשר את התפקיד הראשי גילמה שרה ג'סיקה פרקר.
עיבוד לטלוויזיה של "הנסיכה והאפון" נעשה בשנת 1984 ובו כיכבה לייזה מינלי.
הסיפור עובד לשני סרטי קולנוע וסרט אנימציה אחד באורך מלא בשנת 2002, והפקת IMAX אחת בשנת 2001. בנוסף, חברת "Winning Moves", הוציאה לאור משחק לוח בעקבות הסיפור, והסופר ג'ון סחיזקה (Scieszka) כתב פרודיה על הסיפור.
בסדרה "הנסיכה סופיה הראשונה" נעשה פרק המבוסס על האגדה תחת השם "מפתח הברקת", כשבפרק עצמו האפון מוחלף בטבעת.
בישראל נעשו מספר עיבודים לאגדה, בין היתר היא הייתה אחת מארבע האגדות שעליהן התבסס המחזמר "הכל אגדה" (האגדות האחרות היו:סינדרלה, שלגיה ושבעת הגמדים וזהבה ושלושת הדובים) שעלה ב-2003, המחזמר "הנסיכה והאפון" בו שיחקה אפרת רייטן בתפקיד הנסיכה, גיא אריאלי בתפקיד הנסיך.
כמו כן, היא הופיעה בסדרה "ספר לי סיפור: אגדות" שמשודרת בHOT V.O.D וכן בסדרה "עולמו המופלא של אוגוסטוס האגדתי" ששודרה בערוץ הילדים.
בסרט 3096 ימים על פרשת חטיפת נטשה קמפוש, קורא החוטף וולפגנג לנטשה הקטנה את הסיפור לפני השינה, בלילה השלישי לחטיפתה לפני השינה, ויוצר אנלוגיה בין האגדה למצבה של הילדה הכלואה בחדרון במרתף ביתו.
הנסיכה מוד מוויילס הייתה אשתו של הוקון השביעי, מלך נורווגיה והמלכה הרעיה של נורווגיה.
מוד נולדה בבריטניה ב-26 בנובמבר 1869, לאדוארד, נסיך ויילס ואלכסנדרה, נסיכת דנמרק, והייתה נכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
ב-24 בדצמבר 1869 הוטבלה בבית מרלבורו על ידי ג'ון ג'קסון, הבישוף של לונדון.
הסנדקים שלה היו דודה מצד אביה, הנסיך לאופולד, דוכס אולבני, פרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל, אדלהייד-מריה, נסיכת אנהלט-דסאו, קרל החמישה עשר, מלך שוודיה, מריה, נסיכת באדן, לוביסה, נסיכת שוודיה, דאגמאר, נסיכת דנמרק (מריה פיודורובנה) וססיליה, הדוכסית של אינברנס.
הנסיכה מוד הייתה "טום בוי" בילדותה.
היא הייתה ידועה בשם "הארי" למשפחתה, על שם חברו של אביה, אדמירל הנרי קפל, שהתנהלותו במלחמת קרים נחשבה אמיצה במיוחד באותה תקופה.
מוד השתתפה כמעט בכל הביקורים השנתיים ובמפגשים המשפחתיים של אמה בדנמרק, ומאוחר יותר ליוותה את אמה ואחיותיה בהפלגות לנורווגיה ולים התיכון.
היא הייתה שושבינה בחתונתה של דודתה ביאטריס בשנת 1885 עם הנרי, נסיך בטנברג, ובחתונת אחיה ג'ורג' החמישי למרי מטק בשנת 1893.
מוד, יחד עם אחיותיה ויקטוריה ולואיז, קיבלו את המסדר הקיסרי של כתר הודו מסבתם המלכה ויקטוריה ב-6 באוגוסט 1887. כמו אחיותיה, היא גם החזיקה במסדר המלכותי של ויקטוריה ואלברט (מחלקה ראשונה) והייתה הצלב הגדול של מסדר בית החולים סנט ג'ון בירושלים.
בשנת 1896 נישאה מוד לדודנה, הנסיך קארל מדנמרק.
כיוון שהחתן היה קצין בצי הדני עברה מוד להתגורר באופן קבוע בדנמרק.
בשנת 1903 נולד בנם היחיד אלכסנדר אדווארד כריסטיאן פרדריק, נסיך דנמרק.
לאחר פירוק האיחוד השוודי-נורווגי, נורווגיה הכריזה על עצמאותה ובחרה בנסיך קארל כמלך החדש של המדינה.
היה זה מתוך מחשבה שעובדת היותו חתנו של מלך בריטניה תהיה לעזר למדינה הצעירה.
לאחר שהבחירה אושרה במשאל עם, הוכתרו מוד ובעלה (שבחר בשם המלכותי "הוקון השביעי") בקתדרלת נידארוס כמלך ומלכת נורווגיה.
המלכה מוד מעולם לא איבדה את אהבתה לבריטניה, אך במהרה הסתגלה לארצה החדשה ולחובותיה כמלכה בת זוג.
הוקמה חצר מלכות, ומארי מגדלנה רוסטאד מונתה לבת הלוויה שלה.
מוד מילאה תפקיד חזק ודומיננטי בחצר המלכות ובתוך המשפחה, אך תפקיד דיסקרטי בציבור.
מוד נפטרה ב-20 בנובמבר 1938 בעת ביקור בבריטניה.
על שמה קרויים ארץ המלכה מוד באנטארקטיקה ומפרץ הנסיכה מוד בנונאווט.
הנסיכה חוכמולוגה הוא ספר ילדים שנכתב ואויר על ידי בבט קול בשנת 1986, ותורגם לשפה העברית על ידי דני פלג.
חוכמולוגה היא נסיכה המסרבת להינשא מכיוון שמוטב לה להיות רווקה.
מוטב לה גם לגור בארמון עם החיות שלה.
יופייה ועושרה מהווים רצון לכל הנסיכים להינשא לה אבל היא עומדת על שלה.
היא רוצה לעשות כרצונה אולם התנהגותה מרגיזה את אמה.
יום אחד מבינה הנסיכה כי עליה לציית לאמה למרות התנגדותה החריפה.
על-מנת להישאר רווקה בכל זאת היא מציבה לנסיכים שבאו לחזר אחריה אתגרים קשים לביצוע.
אמנם הנסיך שיבצע את המשימה בהצלחה יוכל להנשא לה, אך הנסיכים כולם כשלו ולא נותר להם אלא לעזוב.
נדמה היה כי העניין נגמר וכך אכן היה לולא הגיע נסיך נוסף, נסיך בשם בלשחצר.
במקום לתת גם לו משימה הוא מבצע את המשימות שכשלו בהן הנסיכים האחרים והוא מבצע אותן בהצלחה.
אין הוא נכשל אף לא במשימה אחת ובטוח בכך שהנסיכה, על-אף שמה, לא חכמה במיוחד.
אבל הסתבר לו שטעה בעניין משום שהיא הפכה אותו, על ידי נשיקה, לקרפד.
הדבר העניק לנסיכה ניצחון סופי משום שהנסיכים לא רצו שייקרה להם מה שקרה לבלשחצר ומכאן לא רצו בנישואין עמה לעולם.
המשימות שנתנה הנסיכה לנסיכים ונעשו בהצלחה על ידי הנסיך בלשחצר בלבד, היו כדלקמן:
חיסול זחלי-הענק המפלצתיים שאכלו את גינתה
התחרות עמה בהחלקה על גלגיליות
חטיבת-עצים להסקה ביער המלכותי (העצים שם היו אנושיים וניידים)
אילוף סוס הפוני הפראי שלה
הוצאת טבעתה הקסומה מבריכת "דגי-הזהב" המפלצתיים.
הנסיכה האמריקאית הוא מחזה ישראלי פרי עטו של נסים אלוני, שהועלה בבכורה ב"תיאטרון העונות" בשנת 1963.
במרכזו של המחזה, מלך שחי בגלות בדרום אמריקה ומנסה להכין את בנו, יורש העצר, לחזור לממלכתו ולרשת את כס המלכות.
העלילה מתרחשת במדינה כלשהי בדרום אמריקה ובמרכזה שלוש דמויות.
המלך בּוֹנִיפַציוּס ויקטור-פליקס לבית הוֹהְנְשְוַאדְן, שהיה מלך "בחסד עליון" בבוגומניה הגדולה, נסיך אוגוסטה עילית ומרקיז חבל פוּק לשעבר, שחי בגלות לאחר המהפכה, ושינה את שמו לפליקס ואן שוואנק.
הוא מתפרנס בדוחק כמורה לצרפתית, אך חולם לשוב לכס המלכות ונוהג לצחצח את כתרו יום יום.
בה בעת דואג להכין את יורש העצר, בנו, פרדיננד - שבגלות נקרא פרדי, לחזור ולרשת את כס המלכות.
העלילה נפתחת בפרדי, הנחקר על ידי המפקח מיגל מגרס בתחנת המשטרה, על רצח אביו, המלך הגולה.
הבן מספר על אביו ועל השתלשלות הדברים.
האב והבן נוהגים לפקוד את אותה הפרוצה - "מריטה" מ"רחוב הירח", בסמוך לתחנת הרכבת, שפניה מזכירות את פניה של המלכה לשעבר (שאינה מופיעה בסיפור), ושניהם מתאהבים בה.
האב אינו יודע כי הם חולקים באותה האישה, והוא נוהג ללכת אליה בימי שלישי ובמוצאי שבת, אך מתבלבל בימים באחד השבועות ושם מוצא את בנו ומכחיש את קשרו אליה.
את העלילה מניעה חבילה המגיעה אל המלך ובתוכה רשמקול ומכתב ששולחת דולי קוקומָאקיס מאמריקה ומכנה את עצמה "הנסיכה האמריקאית" (שהאב משוכנע כי היא אחת ממאהבותיו הרבות).
במכתבה היא מבקשת מהמלך הגולה להקליט את זכרונותיו ובתמורה שולחת לו סכום של אלף פיזות לחודש.
בעקבות הקלטת הזכרונות היא מבקשת ליצור סרט על בסיס סיפור חייו ושולחת אליו את הבמאי, הגאון הקולנועי, ז'אן פול קרופניק, שיצלם את הסרט.
המלך מתנגד להצעה להיות דמות קולנועית ועבור הזכויות לסרט הוא פודה את מריטה מהסרסור שלה, אך בנו מסכים לגלם אותו בצעירותו ובשל כך הוא מגורש מהבית.
את המלך בזקנתו מגלם שחקן שנראה כמו העתק שלו, אך "הנסיכה" דורשת כי בתמונה האחרונה של הסרט, בה הבן רוצח את אביו, המלך עצמו יגלם את התפקיד.
המלך מגיע לצילום התמונה האחרונה, שבה הוא נרצח בידי בנו, אך בשל קנוניה של קרופניק ושל השחקן, כפילו של המלך, באקדח הושמו כדורים אמיתיים וכך המלך נהרג בידי בנו, במציאות.
בעיבוד הראשון של ההצגה בשנת 1963, הייתה זאת הצגת הדגל של תיאטרון העונות, בה שיחקו שני שחקנים בשלושה תפקידים.
יוסי בנאי בתפקיד בן המלך ואבנר חזקיהו בתפקיד המלך והשחקן המגלם את תפקידו בסרט על חייו.
על התפאורה הופקד יוסל ברגנר ואלוני ביים את המחזה.
המחזה הועלה על מספר במות, בהם באוסלו בנורווגיה בשנת 1965.
בפעם השנייה, המחזה הועלה בהפקה פרטית בשנים 1980-1981, על ידי שמואל קלדרון שגם שיחק לצידו של אלברט כהן.
ביים אותה ד"ר דן רונן ועל עיצוב תפאורה הופקד משה שטרנפלד .
בפעם השלישית הועלה המחזה בתיאטרון "הבימה", בינואר 1982. אלוני היה גם הבמאי, צייר התפאורות היה יוסל ברגנר והשתתפו בו משה בקר (פרדי) וישראל בקר (המלך והשחקן), ונוסף לעיבוד פרולוג ובו מיתוס פרספונה ודמויות משנה של נגן גיטרה ופועלי במה.
המחזה הועלה בשנת 1996 בתיאטרון "הקאמרי" בבימויו של עמי דיין ובהשתתפותם של יוסי פולק (האב) ואבשלום פולק (הבן).
המחזה הועלה בשנת 2002 בתיאטרון האוניברסיטה, אוניברסיטת תל אביב, בבימויו של יואב מיכאלי.
ב-2009 הועלה בגרסתו הראשונה (עם מספר קיצורים) בתיאטרון החאן בבימויו של אודי בן-משה, עם התפאורה של סבטלנה ברגר, התלבושות של עפרה קונפינו, המוזיקה של קרן פלס והתאורה של רוני כהן והשתתפו בה אודי רוטשילד בתפקיד פרדי ואריה צ'רנר בתפקיד המלך.
בהפקת החאן זכתה ההצגה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקן השנה שהוענק לצ'רנר, הצגת השנה בהעלאה מחודשת לשנת 2009, ופרס עיצוב התאורה של השנה הוענק לרוני כהן.
בספטמבר 2015 העלה מרט פרחומובסקי באולם נחמני בתל אביב (האולם שבו הוצג המחזה לראשונה) את "הנסיכה האמריקאית (חוזרת)", עיבוד עכשווי למחזה, בהשתתפותם של אוהד שחר ובני אלדר.
הנסיכה דוקהה מקוריאה (בהנגול: 덕혜옹주; בהנג'ה: 德惠翁主; דוקהה אונגג'ו; 25 במאי 1912 - 21 באפריל 1989) הייתה הנסיכה האחרונה של האימפריה הקוריאנית.
היא נולדה בארמון צ'אנגדאוקגונג בסיאול, בתם של קוג'ונג, קיסר קוריאה, ופילגשו, שהייתה ידועה אז בשם יאנג גווי-אין.
כשילדה הפילגש את הנסיכה דוקהה, העניק לה הקיסר תואר נאמנות, "בוקניונג" (Boknyeong).
הנסיכה דוקהה לא הוכרה רשמית כנסיכה על ידי האימפריה היפנית עד 1917, משום שלא הייתה בתה של המלכה.
באותה שנה הוכנס שמה באופן רשמי לרישום משפחת המלוכה.
אביה הקיסר אהב אותה מאוד והקים עבורה את גן הילדים של ארמון דוקסו בג'ונמיונגדאנג (준명당), באולם האמניונג.
בגן הילדים הזה היו גם ילדות בגילה ממשפחות אצולה.
בנסיכה דוקהה נקראת בקוריאה "דוקהה אונגג'ו" - תואר המתייחס לבנותיה של הפילגש, ולא "גונגג'ו" - המתייחס לבנותיה של המלכה.
הנסיכה דוקהה נולדה ב-1912 ליאנג גווי-אין (מאוחר יותר הגברת בוקניונג) והקיסר קוג'ונג, כאשר הקיסר היה בן 60. מאחר שלא ניתן לה שם, התעלמו ממנה והתייחסו אליה כאילו אינה קיימת.
ב-1917 הקיסר קוג'ונג שכנע את טראוצ'י מסטאקה, שהיה אז המושל הכללי של קוריאה, להכניס את שמה לרישום של משפחת המלוכה, ובכך להפוך אותה לחוקית ולהעניק לה את התואר נסיכה.
ב-1919 הקיסר קוג'ונג תכנן את האירוסין הסודיים בין הנסיכה דוקהה לקים ג'אנג-האן, אחיינו של קים הוואנגג'ין, מנהל לשכה בחצר המלוכה.
באמצעות האירוסין הללו, ניסה הקיסר להגן על בתו מפני יפן, אולם הן נכשלו עקב התערבות יפן.
לאחר כישלון האירוסין, קים הוואנגג'ין לא הורשה להיכנס לארמון דוקסו וב-21 בינואר 1919 מת פתאום הקיסר קוג'ונג.
ב-1921 הלכה הנסיכה דוקהה לבית הספר היסודי הינודיי בסיאול.
ב-1925 נלקחה דוקהה ליפן באמתלה של המשך לימודיה.
כמו אחיה, היא למדה בגאקושין.
היא תוארה כשקטה, מבודדת וחלשה.
עם קבלת החדשות בדבר מות אמה ב-1929, היא קיבלה רשות לבקר בקוריאה באופן זמני, כדי להשתתף בלווייתה של אמה ב-1930. אולם היא לא הורשתה להשתתף בלוויה בבגדים הולמים.
באביב 1930, עם תחילתה של מחלה נפשית (שהתבטאה בסהרוריות), היא עברה לארמונו של המלך לי, ביתו בטוקיו של אחיה, נסיך הכתר יי און .
בתקופה זו הרבתה לשכוח לאכול ולשתות.
רופאה אבחן את מחלתה כ-Dementia praecox , אולם בשנה לאחר מכן מצבה השתפר.
במאי 1931, בעקבות "שידוך" שנעשה על ידי הקיסרית טיימיי , בת זוגו של הקיסר יושיהיטו, היא נישאה לרוזן סו טייקיוקי (武志) , אריסטוקרט יפני.
הוחלט על הנישואין הללו כבר ב-1930; אחיה מחה על כך והנישואין נדחו בשל מצבה, אולם כאשר החלימה, הורו לה מיד שיש לקיים את הנישואין.
ב-14 באוגוסט 1932 היא ילדה בת, מסאיי (正惠), או ג'ונגהיי (정혜) בקוריאה.
ב-1933 דוקהה שוב נפגעה ממחלת נפש עד לנקודה של חוסר שליטה בצואה .
לאחר מכן שהתה שנים רבות במרפאות שונות למחלות נפש.
עם תבוסתה של יפן במלחמת העולם השנייה, קוריאה קיבלה מחדש את עצמאותה ובעלה של דוקהה איבד את תואר האצולה שלו, לאחר שמעמד האצולה בוטל.
לנישואין המאורגנים שלהם כבר לא הייתה משמעות והם החלו להתרחק זה מזו עד שבסופו של דבר התגרשו ב-1953. ידוע כי טייקיוקי סו נישא מחדש ב-1955 ליושי קטסומורה היפנית.
ב-1956 נעלמה בתה היחידה, שדווח שהתאבדה כתוצאה מהמתח שנגרם מגירושי הוריה.
כתוצאה מכך, מצבה של דוקהה הידרדר בקצב איטי אך משמעותי.
דוקהה שבה לקוריאה ב-26 בינואר 1962, לאחר 37 שנים, בהזמנת ממשלת קוריאה הדרומית.
בהתחלה סירבה הממשלה להתיר את שובה של האחרונה בשושלת המלוכה, מכיוון שהנשיא לי סינג-מן רצה להימנע מכאוס פוליטי.
אולם הכתב קים יול האן מצא את הנסיכה ושכנע את ממשלת קוריאה להתיר לה לחזור.
היא בכתה עם שובה למולדתה ולמרות מצבה הנפשי, זכרה בדייקנות את גינוני המלכות.
היא התגוררה באולם נקסון, בארמון צ'אנגדאוקגונג, עם נסיך הכתר והנסיכה יון, בנם הנסיך יי גו , אשתו ג'וליה מולוק , והגברת ביון בוקדונג, בת לווייתה.
דוקהה מתה ב-21 באפריל 1989 באולם סוגאנג בארמון צ'אנגדאוקגונג, ונקברה בהונגריורונג בנמיאנגג'ו , ליד סיאול.
ב-2016 יצא הסרט "הנסיכה האחרונה" , המספר את סיפורה של הנסיכה דוקהה, אותה מגלמת השחקנית סון יה-ג'ין .
פורסמה ביוגרפיה של הנסיכה דוקהה מאת הסופרת היפנית יסוקו הונמה (本馬恭子), שתורגמה לקוריאנית על ידי הון לי ופורסמה ב-1996.
ב-2009 פורסם הרומן רב המכר "הנסיכה דוקהה" מאת הסופרת קוון בי-יונג.
הזמרת הו שים-נאם יצרה ב-1963 שיר המבוסס על חייה של הנסיכה דוקהה.
שירה של הזמרת הקוריאנית הו ג'ינסול "שושן הדמעות" (הנגול: 눈물꽃) מבוסס על חייה של הנסיכה דוקהה והוקלט בקוריאנית וגם באנגלית.
ב-1995 הוצג במרכז האמנויות של סיאול מחזה המבוסס על הנסיכה דוקהה.
המחזמר הקוריאני "דוקהה, הנסיכה האחרונה" (הנגול: 덕혜옹주, 2013) מבוסס על חייה של הנסיכה דוקהה.
הנסיכה הגנובה הוא סרט הנפשה ממוחשבת אוקראיני מסוגת הרפתקאות ופנטזיה המבוסס על הסיפור "רוסלאן ולודמילה" מאת המשורר הרוסי אלכסנדר פושקין.
הסרט הוקרן לראשונה באוקראינה ב-7 במרץ 2018 ובישראל ב-20 בספטמבר 2018.
בגרסה העברית, את שיר הנושא של הסרט "תצעק חזק" ביצעה אגם בוחבוט, אשר דיבבה את מיה, הדמות הראשית בסרט.
בעידן של אבירים אמיצים, נסיכות יפות ומאבקי כישוף וקסם, מיה היפה, בתו של המלך, בורחת מהארמון.
היא מסרבת לדרישתו של אביה להינשא לנסיך, ונחושה למצוא את אהבת חייה בעצמה.
היא פוגשת את רוסלאן, אמן נודד החולם להיות אביר, והשניים מתחברים.
כשמכשף מרושע חוטף אותה ממש לנגד עיניו, כדי להפוך את כוח האהבה שלה לכוח הקסמים שלו, יוצא רוסלאן עם חבריו מעולם החיות למסע מאתגר רצוף סכנות ודרקונים יורקי אש, כדי להוכיח לעצמו ולעולם שאהבה אמיתית חזקה מכל קסם.
במאית הדיבוב בגרסה העברית הייתה טליה ברקאי, ומפיקי הדיבוב היו מיה שחר, יעל אללוף ודן שצברג.
שם הדמותשם המדבב/ת בעבריתמיהאגם בוחבוטרוסלאןאורי זלצמןלסטוריובל בינדרצ'רנומוראליעזר וייספין / סולטןעמי מנדלמןחתולאמנון וולףפארלאףגדי לוירוגדאידור סרוגוראטמיררועי ניבולדימירניר רוןשן זהבגיא קשפיצקיקרנייםדן שצברגענקיורם יוספסברגנינהמייה קדושמיה (תגובות קוליות) / דמויות שונותטליה ברקאי
הנסיכה דזירה, ברונית סילפברכיאלד (בשוודית: Désirée Elisabeth Sibylla Silfverschiöld; 2 ביוני 1938 – 21 בינואר 2026) הייתה אחותו של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה.
דזירה נולדה ב-2 ביוני 1938 בארמון האגה השוכן במטרופולין של סטוקהולם, לנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן ולזיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה ונקראה דזירה על שם דזירה קלארי.
ב-5 ביוני 1964 היא נישאה לברון נילס אוגוסט סילפברכיאלד, ונולדו לה שלושה ילדים.
מאז נישואיה היא התגוררה בטירת קוברג ובטירת גסבאדהולם שבבעלות משפחתה, היא נכחה מדי שנה בטקס הענקת פרס נובל ולקחה חלק באירועים של משפחת המלוכה השוודית, היא נהגה לעיתים קרובות ללבוש תכשיטים וכתרים השייכים למשפחת המלוכה.
ב-5 ביוני 1964 התחתנה דזירה עם הברון נילס אוגוסט סילפברכיאלד, ונולדו לה שלושה ילדים:
הנסיכה הלבנה הוא רומן היסטורי משנת 2013 מאת פיליפה גרגורי, כחלק מסדרת הרומנים "מלחמות בני הדודים".
זהו סיפורה של אליזבת מיורק, בתו של אדוארד הרביעי, מלך אנגליה ואליזבת וודוויל, שהייתה אשתו של הנרי השביעי ואמו של הנרי השמיני.
באוקטובר 2013 דווח בעיתון הטלגרף על תוכנית של ערוץ Starz להפיק מיני-סדרה המבוססת על הרומן.
הסדרה נועדה להיות סיקוול לסדרה "מלכה לבנה" משנת 2013, שהייתה עיבוד לרומנים "המלכה הלבנה" (2009), "המלכה האדומה" (2010), ו"בתו של ממליך המלכים" (2013).
הפקת המיני-סדרה בת השמונה פרקים החלה ביוני 2016.
ריצ'רד השלישי נהרג בקרב בוסוורת', ואחייניתו אליזבת מיורק שמאוהבת בו חייבת להתחתן עם הנרי טיודור הכובש שהביס את ריצ'רד, והוא המלך החדש של אנגליה, כדי להביא לסיום מלחמות השושנים הארוכות בין בית לנקסטר ובבית יורק.
כמלכה, אליזבת יכולה להבטיח את שלומם של אמה, המלכה האלמנה אליזבת וודוויל, ושל שאר בני משפחתה.
עם זאת היא מאמינה שהנרי - שבז לה בגלוי על קשריה עם מי שהיה אויבו - הוא האחראי לרצח אחיה אדוארד, מי שהיה היורש המיועד לכתר אנגליה.
לפי הצעתה של אמו הרודנית מרגרט סטנלי, הנרי מתעקש שאליזבת תיכנס להיריון ממנו לפני שהוא ישא אותה לאישה.
היא אכן נכנסת להיריון והשניים מתחתנים.
אליזבת יולדת בן ארתור, אבל שלטונו של הנרי עדיין אינו בטוח.
אדוארד הצעיר (הקרוי "טדי"), בנו של ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס, וטוען לכתר מבית יורק, מוחזק במאסר במצודת לונדון, בשל התפרצות תמיכה ציבורית בבית יורק.
הנרי מגלה שאמה של אליזבת תומכת בסתר ומממנת את תומכי בית יורק שנמצאים בגלות, והוא שולח אותה למנזר ברמונדזי.
אליזבת קרועה בין אמה התומכת בבית יורק ובין נאמנותה לבעלה ולבנה, ומתענה בשל הסוד הידוע לה.
על אף שהמלכה האלמנה הסתירה בכוונה מבתה את המזימות שלה, אליזבת יודעת שאמה שלחה את אחיה הצעיר ריצ'רד למקום מסתור בפלנדריה, ולמצודה נשלח נער מתחזה שנעלם יחד עם אדוארד וכנראה נרצח.
לאליזבת ולהנרי נולדת בת, מרגרט, ובן הנרי.
מרד מתפתח כשמופיע נער הטוען שהוא הנסיך ריצ'רד, והדוכסית מרגרט מבורגונדי, אחותו של אדוארד הרביעי, מזהה אותו כאחיינה.
בטענתו תומכים גם ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד ומלכי אירופה נוספים.
אצילים שנחשבו נאמנים להנרי מתחילים להימלט לסקוטלנד.
כשהכוחות נגדו הולכים וגדלים, והתמיכה בו הולכת ופוחתת, הנרי מתחיל לחשוד באליזבת ובבני משפחתה המורחבת.
כנגד כל הסיכויים הנרי נוחל הצלחה ולוקח בשבי את ריצ'רד המתחזה.
הצעיר הכריזמתי מוותר על תביעתו ומתקבל בברכה בחצר המלוכה בשם פרקין וורבק, עד שהנרי יחליט מה יעלה בגורלו.
וורבק הוא בבירור היורש של בית יורק, אבל אליזבת לא מעיזה להכיר בו כאחיה.
בינתיים הנרי התאהב באשתו של וורבק, קתרין הנטלי, שנענית לחיזוריו כדי לשמור על חייו של בעלה.
וורבק רוכש בעלי ברית והשפעה בחצר המלך, ואחרי שנכשל ניסיון התנקשות בוורבק, הנרי שם אותו במעצר במצודה יחד עם טדי.
אחר כך הוא דואג שייתפסו בניסיון בריחה.
השניים נאשמים בבגידה והם מוצאים להורג.
הספר יצא לאור בעברית בתרגומה של בתיה זיסו בשנת 2015 בהוצאת אופוס.
הסדרה שודרה בערוץ BBC One בבריטניה ובערוץ Starz בארצות הברית.
פרייה מייבור מגלמת את דמותה של אליזבת מיורק הצעירה.
על אף שתוכננה עונה שנייה לסדרה, ב-20 באוגוסט 2013 פורסם ב-BBC שלא תוזמן עונה נוספת.
באוקטובר 2013 דווח בעיתון הטלגרף שערוץ Starz מתכנן סיקוול בשם "נסיכה לבנה" המבוסס על הרומן של גרגורי.
בינואר 2014 פורסם שאמה פרוסט, התסריטאית של "מלכה לבנה" תעבוד על הפרויקט.
באוגוסט 2015 אישרה גרגורי שהפרויקט מתקדם.
ההפקה של המיני-סדרה החלה ביוני 2016. הסדרה בכיכובה של ג'ודי קומר בתפקיד אליזבת שודרה בשנת 2017.
"הנסיכה והרוח" הוא הסינגל הרביעי מתוך האלבום ימי התום (1988) של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור במרץ 1988. השיר נכתב על ידי עלי מוהר, הולחן על ידי יהודה פוליקר ועובד על ידי רמי קלינשטיין.
במקור, פוליקר וקלינשטיין הלחינו, עיבדו והקליטו את הלחן האוריינטלי ולבסוף העבירו אותו למוהר שיוסיף את מילותיו לשיר.
במרוצת השנים בוצע והוקלט השיר עשרות פעמים.
בין האמנים שהקליטו אותו היו שרית חדד, אלי לוזון, רמי קלינשטיין, יוני רועה והדר עוזרי.
השיר דורג במקום הראשון במצעד העברי השבועי של רשת ג' במשך שלושה שבועות.
ריטה סיפרה במהלך ריאיון לרדיו כי: .
באתר של עופרה עופר אורן צוין שהלחן קדם אם כן למילים, שכן הם העבירו את ההקלטה לעלי מוהר, שהיטיב להתאים את מילותיו לניחוחה האוריינטלי של המנגינה.
מוהר צייר נופי מדבר, אורחת גמלים, שודדי דרכים שחוטפים נסיכה וזוממים לקחת אותה אל חצרו של הסולטן.
בשנת 2019 פרסמה אורן ב-Xnet את כתבתה אודות "הנסיכה והרוח".
השיר נכלל באלבום ההופעה והווידאו של ריטה, One.
לאחר שנתיים שעקבו ליציאת אלבום האולפן השני של ריטה, ימי התום (1988), הוחלט שהיא תייצג את ישראל באירוויזיון 1990 עם השיר "שרה ברחובות".
היו שמתחו ביקורת על כך שביצוע השיר "שרה ברחובות", שהגיע למקום ה-18 בתחרות, לא היה הבחירה המיטבית לשלוח.
כמו כן, נאמר שאילו ביצעה את "הנסיכה והרוח" התוצאה הייתה אחרת.
גברי מזור, מנהלה לשעבר של הזמרת ירדנה ארזי, שהשתתפה באירוויזיון שנתיים קודם לכן, ציין שריטה הייתה צריכה .
עם זאת, לא ייצג השיר את ישראל באירוויזיון באותה השנה, אלא "שרה ברחובות" בוצע במקומו.
הווידאו קליפ של "הנסיכה והרוח" לא הועלה לערוץ היוטיוב של ריטה, אך פורסם ב-26 בספטמבר 2010. הקונספט שלו מגולל את הנושא בו עוסק השיר ולאורכו ניתן לראות עשרות שחקנית בלבוש אוריינטלי מבצעים תנועות ריקוד שונות.
ישנה סצנה שנעשתה באמצעות שימוש באפקטים חזותיים בה ריטה מעופפת מעל השחקנים.
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ריטה ב-29 במאי 2017, מספר עשורים ליציאתו המקורית.
הנסיכה מעמק הרוחות (ביפנית: 風の谷のナウシカ; בתעתיק Kaze no Tani no Naushika, בתרגום מילולי: נאוסיקה מעמק הרוחות) הוא סרט אנימה יפני משנת 1984, אשר בוים על ידי הייאו מיאזאקי.
הסרט מבוסס על מאנגה משנת 1982 שכתב מיאזאקי.
הוא משתייך לסוגת המדע הבדיוני והפנטזיה ועלילתו מתארת עולם פוסט אפוקליפטי שבו מנסה נסיכה צעירה להשכין שלום בעיצומו של מאבק בין מספר ממלכות אשר מביא להרס סביבתי.
זהו אחד הסרטים הראשונים של מיאזאקי כבמאי והצלחתו תרמה במידה רבה להקמת אולפני ג'יבלי.
הסרט נחשב על ידי מבקרים לאחד מסרטי האנימה הטובים בכל הזמנים.
מלחמה גרעינית הידועה בכינוי "שבעת ימי האש" הביאה לחורבן כמעט גמור של האנושות ולהרס סביבתי אדיר.
אלף שנים לאחר מכן, מעט השורדים חיים במספר ממלכות קטנות שנאבקות על הישרדותן בעולם מזוהם.
אחת מתוצאות המלחמה היא היווצרותו של יער רעיל, ממנו נפלטים גזים המסכנים את בני האדם.
ביער התפתחו גם חרקי ענק בשם אוהמו (Ohmu), המאיימים על תושבי הממלכה.
מעט האנשים שנכנסים ליער נדרשים לעטות מסיכות מיוחדות.
אחת מאותם בודדים היא הנסיכה נאוסיקה, בתו של שליט ממלכת הרוחות.
היא יוצאת לגיחות אל היער ומביאה משם אספקה וחומרי גלם לשימוש תושבי הממלכה.
ספינת תובלה מממלכת טולמקיה היריבה מתרסקת בעמק הרוחות.
נאוסיקה מגלה כי במטען הספינה שמור שריד ללוחמי הענק הקטלניים ששימשו לתחילת מלחמת ימי האש.
כוחות צבא מממלכת טולמקיה פולשים אל העמק כדי להחזיר אליהם את המטען שאבד, מתוך שאיפה להשתמש בו כדי להשמיד את יער הרעל.
קושאנה, מנהיגת הכוחות, מורה על חיסולו של שליט ממלכת הרוחות, אביה של נאוסיקה, ולאחר מכן לוקחת את נאוסיקה כשבויה.
במהלך מסעם, טייס בשם אסבל מפיל את כלי הטיס של הכוחות הטולמקים.
המטוסים נוחתים נחיתת אונס ביער, מה שמעורר את חמתם של חרקי הענק.
נאוסיקה נמלטת ויוצאת לחלץ את הטייס אסבל.
השניים מוצאים את דרכם לאזור תת-קרקעי ביער, שבו האוויר נקי ואינו מסוכן.
הם מגלים כי צמחי היער מטהרים את אדמת היער מן הזיהום שיצרו בני האדם לפני שנים רבות, וכך יכולים להיווצר שוב אוויר ומים נקיים.
הם מבינים גם כי עצי היער אינם מהווים איום כפי שחשבו, אלא דווקא יכולים לסייע לאנושות להציל את העולם הגוסס ולטהר את הזיהום.
בשובם לממלכה עדים השניים לפלישה המונית של חרקי הענק.
מורדים אנטי-טולמקים חבריו של אסבל מושכים את החרקים על ידי שביית אחד מצאצאיהם, מתוך תקווה כי הפלישה תבריח את החיילים הטולמקים מהעמק ותאפשר להם להשתלט על הטיטאן.
נאוסיקה משחררת את צאצא האוהם ומנסה לעצור את הנחיל הזועם הפולש לעמק, אולם נפגעת במהלך הניסיון.
חרקי הענק נרגעים למראה מאמציה ומסייעים להחיות את נאוסיקה הגוססת.
לאחר מכן עוזבים כוחות הצבא את העמק ותושביו מתגייסים כולם לשקם את ההריסות.
בסיום הסרט, נראים צמחים חדשים ובריאים צומחים במעמקי היער הרעיל.
לאחר הצלחת סרטו הראשון של מיאזאקי כבמאי, לופן ה-III: טירתו של קליוסטרו, הציע טושיו סוזוקי עורך המגזין Animage למיאזאקי לביים סרט נוסף.
לאחר שמספר רעיונות שהעלה מיאזאקי לסרטים נדחו, החל בכתיבת סדרת המאנגה "נאוסיקה מעמק הרוחות" בשנת 1979.
בעת כתיבת המאנגה, קיבל מיאזאקי השראה לדמותה של נאוסיקה ממספר מקורות, כגון דמותה של נאוסיקה בת מלך הפאיאקים מתוך האודיסיאה של הומרוס, וכן מדמות הנסיכה מהאגדה היפנית המסורתית מן המאה ה-12 "הנסיכה שאהבה חרקים".
בשני המקרים, נמשך מיאזאקי לרעיון היותן של שתי הדמויות נשים חופשיות ויוצאות דופן, אשר מסרבות להיכנע לתכתיבי החברה.
המאנגה הפכה במהרה למצליחה במיוחד ומייסדי המגזין עודדו את מיאזאקי לעבד אותה לסרט אנימציה.
מיאזאקי הסכים בתנאי שיוכל גם לביים את הסרט ובשנת 1983 החל את העבודה עליו.
פסקול הסרט הולחן על ידי ג'ו היסאישי, שהמשיך לצדו של מיאזאקי גם ברבים מסרטיו הבאים של הבמאי.
בין אמני האנימציה הרבים שלקחו חלק בהפקה זו נכלל גם הידאקי אנו, שלימים התפרסם בעקבות יצירת סדרת האנימה נאון ג'נסיס אוונגליון.
הסרט יצא לאקרנים ביפן ב-11 במרץ 1984. הכנסותיו בקופות ביפן נאמדות בכ-1.48 מיליארד ין יפני.
הסרט זכה להצלחה גם מעבר לים והוקרן באותה שנה במדינות רבות באירופה ובארצות הברית.
הסרט זכה במספר פרסים, בהם פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סרטי הפנטזיה האיטלקי Fantafestival בשנת 1985, ובפרס אופוג'י נובורו (大藤信郎賞) לסרטי אנימציה ביפן באותה שנה.
להצלחתו של הסרט והביקורות החיוביות שלהן זכה היו תרומה משמעותית להקמת אולפני ג'יבלי, חברת ההפקות של מיאזאקי.
הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF) הביעה תמיכה בסרט בעת צאתו לאקרנים, בעקבות תרומתו להפצת מסרים של שמירת הסביבה.
בתחילת הקרנת הסרט בבתי הקולנוע הוצג לוגו הפנדה של הארגון הסביבתי כסמל של הזדהות עם המסרים שמופיעים בו.
הסרט נכלל ברשימות דירוג סרטי האנימה הטובים בכל הזמנים וזכה לשבחים ממבקרים רבים לאורך השנים.
הנסיכה הספרדייה היא מיני-סדרה מסוגת דרמה היסטורית, שנכתבה על ידי אמה פרוסט ומתיו גרהם, עבור ערוץ Starz.
הסדרה מבוססת על הרומנים "קתרין מארגון" ו"קללת המלך" מאת פיליפה גרגורי.
זוהי סדרת המשך לסדרות "מלכה לבנה" ו"נסיכה לבנה".
העלילה מתמקדת בקתרין מאראגון (בגילומה של שארלוט הופ), הנסיכה הספרדייה שהופכת למלכת אנגלייה, אשתו הראשונה של המלך הנרי השמיני (בגילומו של רוארי אוקונור).
שידור הבכורה של הסדרה היה ב-5 במאי 2019, אז שודרו שמונה פרקים.
ב-3 ביוני 2019, הזמינה Starz שמונה פרקים נוספים.
העונה השנייה שודרה החל מ-11 באוקטובר 2020. בישראל הסדרה משודרת ב-yes.
הנסיכה הצעירה קתרין מאראגון, בתם של מלכי ספרד איזבלה ופרדיננד, נוסעת לאנגליה, כדי לפגוש את בעלה, ארתור, נסיך ויילס, יורש העצר של הנרי השביעי, מלך אנגליה.
קתרין הייתה מאורסת לארתור מאז היותה ילדה.
היא אינה מתקבלת בברכה על ידי כולם, אבל יחד עם אנשי החצר שלה, ביניהם בת הלוויה לינה, ממוצא מורי, הם משתדלים להסתגל למנהגים האנגליים.
קתרין נחרדת כשהיא מבינה שאחיו הצעיר של ארתור, הנרי (המלך הנרי השמיני) הוא זה שכתב לה מכתבי אהבה.
כשארתור מת בפתאומיות, גורלה כמי שתביא שלום בין ספרד לאנגליה מוטל בספק, עד שהיא שמה לה למטרה להינשא לנסיך הארי.
אליסיה בורצ'רו – איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה
אנדרו באקן – תומאס מור
לורה קרמייקל – מרגרט "מגי" פול
דניאל סרקוורה – דה פוונסאלידה, שגריר ספרד
אהרון קובהם – אוביידו, אחד מהשומרים של קתרין מארגון
אליוט קוואן – הנרי השביעי, מלך אנגליה
פיליפ קומבוס – תומאס וולזי
אנטוניו דה לה טורה – פרננדו השני, מלך אראגון
פיטר איגן – גנרל תומאס הווארד
אלבה גלוקה – חואנה הראשונה, מלכת קסטיליה
קלואי האריס – אליזבת "בסי" בלאונט
ג'ורג'י הנלי – מרגרט "מג" טיודור
שארלוט הופ – קתרין מאראגון ואחר כך קתרין מלכת אנגליה
אנגוס אימרי – ארתור, נסיך ויילס
סטפני לוי-ג'ון – לינה דה קרדונס, בת לוויה של קתרין מארגון
גורדון קנדי – ג'ון סטיוארט, דוכס אולבני
אלן מקנה – סר ריצ'רד פול
אלכסנדרה מואן – אליזבת מיורק
רוארי אוקונור – הנרי, דוכס יורק ואחר כך הנרי השמיני, מלך אנגליה
נדיה פארקס – רוזה דה ורגאס, בת לוויה של קתרין מארגון
ריצ'רד פפר – תומאס בולין, רוזן וילטשייר
ג'ורדן רנצו – צ'ארלס "צ'ארלי" ברנדון
אולי ריקס – אדוארד סטאפורד
ריי סטיבנסון – ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד
הארייט וולטר – מרגרט בופורט
ממאדו דומביה – ג'ו בלאנק
איילה מריק-לולס – הנסיכה מרי, אחותו של הנרי השמיני
מורגן ג'ונס – אדמונד דאדלי
ניק בארבר – אדמונד דה לה פול
מימי דה וינטון – אורסולה פול
ארתור בייטמן – רג'ינלד פול
מאט קאר (עונה ראשונה) תיאו אנשנט (עונה שנייה) – הנרי פול
לוק מולינס – ויליאם קומפטון
מארק ראולי – אלכסנדר סטיוארט
אנדרו רות'ני – אנגוס דאגלס
בריאן פרגוסון – גאווין דאגלס
אליס נוקס – אן בולין
בסי קואטס – מרי בולין
פול פורמן – פרנסואה השני, מלך צרפת
כריסטופר קרייג – לואי השנים עשר, מלך צרפת
מילו קאלהאן – הנרי סטאפורד
ת'ורן פרגוסון – האל סטיוארט
בילי גדסון – הנסיכה מרי, בתו של הנרי השמיני
לואיס ראסל – ג'יימי (לימים מלך סקוטלנד)
קנת קרנהאם – הבישוף ג'ון מורטון
פטריק גיבסון – ריצ'רד משרוסברי, דוכס יורק
לוקה פרוס – כריסטופר קולומבוס
נורמן באומן – ויליאם דאנבר
פיליפ אנדרו – פליפה הראשון, מלך קסטיליה
פיליפ מקגינלי – ג'ורג' נוויל
ב-15 במרץ 2018 אישרה רשת Starz את הפקת הסדרה.
אמה פרוסט ומתיו גרהם נבחרו כמפתחים, בנוסף להיותם מפיקים בפועל, יחד עם קולין קלנדר, סקוט האף, צ'ארלי פטינסון וצ'ארלי המפטון.
ב-17 במאי 2018 דווח שאת שני הפרקים הראשונים תביים בריג'יט סטרמוס, וגם שאר הפרקים יבויימו על ידי נשים.
ב-3 ביוני 2019 הוכרז שהסדרה תכלול שמונה פרקים נוספים שישודרו ב-2020. שארלוט הופ ורואיירי או'קונור יחזרו לגלם את קתרין והנרי.
עם ההכרזה על הבימוי, אושר ששארלוט הופ, סטפני לוי-ג'ון, אנגוס אימרי, הארייט וולטר, לורה קרמייקל, רואיירי או'קונור, ג'ורג'י הנלי, אליוט קוואן, אלכסנדרה מואן, פיליפ קומבוס, נדיה פארקס, אהרון קובהם, אלן מק'קנה, ריצ'רד פפר, אולי ריקס, ג'ונדן רנצו, דניאל סרקווירה, ואליסיה בורצ'רו, לוהקו להופיע בסדרה.
שלב הצילומים של הסדרה החל ב-15 במאי 2018 בקתדרלת ולס שבוולס בסאמרסט.
הצילומים לחלק השני של הסדרה החלו ב-26 בספטמבר 2019, וייסתיימו ב-11 במרץ 2020.
מריה כריסטינה אנה אגנס הדוויג אידה, הנסיכה מייקל מקֶנְט (נולדה הברונית פון רַייבְּניץ ב-15 בינואר 1945; באנגלית: Princess Michael of Kent, בגרמנית: Marie Christine Anna Agnes Hedwig Ida Freiherrin von Reibnitz) היא בת אצולה סופרת ונדבנית אוסטרלית-בריטית ילידת צ'כיה.
היא אשתו של הנסיך מייקל מקנט, דודנה של המלכה וה-49 בסדר הירושה, ונמנית עם משפחת המלוכה הבריטית.
מריה כריסטינה פון רייבניץ נולדה בקרלסבאד שברייכסגאו הסודטים, אז חלק מן הרייך הגרמני וקודם ולאחר מכן בצ'כוסלובקיה.
היא בת למשפחה מיוחסת משני הצדדים: אמה, מריה ואלפורגה, הייתה בתם של הרוזן ההונגרי פריג'ש דה ספארי ואשתו הנסיכה הבוהמית-אוסטרית מריה וינדיש-גרץ.
אביה הברון גינתר פון רייבניץ היה צאצא למשפחת אצולה שלזית עתיקה.
האב היה קצין ביחידת הפרשים של האס אס וחבר המפלגה הנאצית, אם כי דרגותיו היו טקסיות בלבד והוא שימש כרב-ציידים אזורי.
בתו הציגה מסמכים, שטענה שהוכיחו שהדבר נבע מהיותו קתולי אדוק ובלתי-מהימן בעיני המשטר הנאצי.
לאחר המלחמה, בית-הדין לדה-נאציפיקציה לא השית עליו הגבלות או עונשים וסיווג אותו כ"תומך זוטר." הוא נסע לאפריקה, ורכש חווה במוזמביק.
הוריה של הנסיכה התגרשו ב-1946. היא, אמה ואחיה הבכור היגרו לאוסטרליה.
המשפחה חיה בעוני בעוד האם עבדה כקוסמטיקאית (היא נישאה בשנית לאציל הפולני הגולה טדאוש רוגלה-קוצ'ורובסקי), ומריה כריסטינה למדה בבית-ספר קתולי סמוך לסידני.
בגיל 16 היא נסעה לאפריקה לבקר את אביה, וב-1964 נסעה לאירופה.
היא התארחה אצל בני משפחתה ולמדה היסטוריה של האמנות בווינה ובפירנצה.
ב-1967 עברה ללונדון, שם התמחתה כמעצבת פנים.
היא עבדה כמעצבת בבירה וזכתה להצלחה מסחרית: בין היתר, .
ב-14 בספטמבר 1971 נישאה לבנקאי תומאס טְרוּבְּרידְג' בטקס קתולי.
זמן קצר לאחר החתונה, היא פגשה בנסיך מייקל, בנו של הנסיך ג'ורג' ודודנה של המלכה.
החל ביניהם קשר רומנטי, ונפגעו יחסיה עם בעלה, ששהה בבחריין מטעם הבנק.
ב-1973 היא וטרוברידג' נפרדו בפועל.
רצונו של הנסיך מייקל לשאת אותה עורר שערורייה ותסבוכת חוקית, בגלל היותה קתולית וגרושה.
הרוזן מאונטבאטן התערב כדי לשכנע את המלכה (שהתבדחה ש"אפשר שהיא מיוחסת יתר על המידה עבורנו"), שהסכימה לכך ב-1976. ב-1977, טרוברידג' ורייבניץ התגרשו בגירושין אזרחיים.
היא עתרה אל הוותיקן כדי שנישואיה יופקעו על ידי הכנסייה, ובקשתה אושרה ברומא באפריל 1978. הנסיך גם הסכים להוצאתו מסדר הירושה לכתר, בהתאם לחוק שמנע זאת מנשואים לקתולים.
מקומו, שעודכן ל-49 מאז, הושב לו בעקבות שינוי החוק ב-2015. האפיפיור, מצדו, סירב להתיר לזוג חתונה קתולית משום שהנסיך הצהיר שילדיו יתחנכו כאנגליקנים.
השניים נישאו לבסוף בטקס אזרחי בווינה ב-30 ביוני 1978. ב-1983 הכנסייה הקתולית בירכה את נישואיהם, בטקס שנערך בבית הארכיבישוף מלונדון.
הנסיכה מייקל נקלעה במהלך נישואיה לסדרת שערוריות תקשורתיות ולמריבות עם החברים האחרים במשפחה המלכותית, שהפכו אותה לאחת הדמויות השנויות ביותר במחלוקת בבית המלוכה ולמטרה קבועה לסאטירה.
בין היתר, הנסיכה אן טבעה עבורה את הכינוי "הנסיכה הנפוחה" (Princess Pushy), שדבק בה.
היא הסתכסכה עם הנסיך פיליפ והנסיך צ'ארלס.
במהלך השנים פורסם בעיתונות שהיו לה קשרים מחוץ לנישואין עם איל הנפט הטקסני ג'יי וורד האנט, עם ג'ון וורנר ועם הטייקון הרוסי מיכאיל קרבצ'נקו, שנרצח ב-2012. ב-1985, כשהדיילי מייל פרסם את היות אביה קצין באס אס, התעוררה סערה נוספת בדעת הקהל.
ב-2004 העירה לסועדים אפרו-אמריקנים בניו יורק שעליהם "לחזור אל המושבות", וב-2006 טענה שהבריטים צריכים להיות מודאגים יותר מטוהר הדם של משפחותיהם.
בשלהי 2017 ספגה ביקורת ציבורית כשענדה תכשיט בצורת ראש מורי, במה שנתפש כמחווה גזענית, לסעודה שמייגן מרקל השתתפה בה.
הנסיכה משתתפת עם בעלה בחובותיו כבן בית המלוכה, אם כי הם עושים זאת לעיתים לא מזומנות.
בין היתר, ייצגו את הכתר בהכתרת המלך מסוואטי השלישי ב-1986. הם תומכים במאות קרנות צדקה ומיזמי רווחה שונים.
על אף שאינם זכאים לקצבה מלכותית, המלכה מימנה את מגוריהם בארמון קנזינגטון עד 2008, בהוקרה על שירותיהם.
הנסיכה פעילה למען שימור מין הצ'יטה באפריקה, והיא חברת כבוד בקרן להצלת הצ'יטה בנמיביה.
בנוסף ליתר פעילויותיה, הנסיכה מייקל היא סופרת של רומנים היסטוריים, וחיברה שבעה ספרים, שרובם מתרחשים באירופה של ימי הביניים.
הוענקו לה עיטורים ואותות מרובים, ובין היתר היא חברה במסדר יוחנן הקדוש ממלטה.
לה ולנסיך מייקל יש שני ילדים, לורד פרדריק וינדזור (נולד ב-1979), בנקאי ובעלה של השחקנית סופי וינקלמן; והגבירה גבריאלה (נולדה ב-1981), עיתונאית.
הנסיכה ליליבת מסאסקס , ובשמה המלא ליליבת דיאנה מאונטבאטן-וינדזור (Lilibet Diana Mountbatten-Windsor), היא בתם של הנסיך הארי, דוכס סאסקס, ומייגן, דוכסית סאסקס, ונכדתם של צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת והנסיכה דיאנה.
היא השביעית בסדר הירושה לכתר הבריטי.
ליליבת נולדה בבית החולים קוטג' בסנטה ברברה, קליפורניה, ב-4 ביוני 2021 בשעה 11:40. היא בתם של הנסיך הארי, דוכס סאסקס, ומייגן, דוכסית סאסקס, ואחותו הקטנה של הנסיך ארצ'י מסאסקס.
היא נקראת על שם סבתא רבתא מצד אביה אליזבת השנייה מלכת הממלכה המאוחדת וסבתה המנוחה מצד אביה דיאנה, הנסיכה מוויילס.
"ליליבת" היה כינויה של המלכה אליזבת השנייה בתוך המשפחה, כינוי שקיבלה כילדה מכיוון שלא יכלה לבטא את השם אליזבת.
הנסיכה ליליבת נמצאת במקום השביעי בסדר הירושה לכתר הבריטי והיא היורשת הבכירה ביותר בסדר הירושה שנולדה מעבר לים.
משפחת המלוכה החליטה שלא להעניק לילדיהם של הנסיך הארי, דוכס סאסקס ומייגן, דוכסית סאסקס תואר.
עם עליית צ'ארלס השלישי לכס המלוכה בספטמבר 2022 קיבלה ליליבת את התואר נסיכה כמתחייב בחוק הבריטי, וזאת עקב החלטתו של המלך ג'ורג' החמישי ב־1917 שכל נכדי המונרך יוגדרו נסיכים.
אתר משפחת המלוכה הבריטית עודכן לכלול את השם "הנסיכה ליליבת מסאסקס" ב-9 במרץ 2023.
בריאיון הטלוויזיה ב-2021, שערכה אופרה וינפרי עם הוריה של ליליבת לפני לידתה, אמרה הדוכסית מסאסקס כי נאמר לה שיבוצעו שינויים כדי להסיר את זכאותה לתואר במסגרת התוכניות של הנסיך צ'ארלס למלוכה מצומצמת.
אלא שבתקשורת דווח שוב ושוב, במשך יותר מעשור, כי צ'ארלס רוצה משפחת מלוכה מצומצמת והוא פועל לכך, זמן רב לפני שהנסיך הארי פגש את מייגן.
בדצמבר 2021 שוחרר לציבור התצלום הראשון של הנסיכה ליליבת כשהיא מופיעה בכרטיס חג המולד לצד הוריה הדוכסים.
התמונה צולמה על ידי הצלם הבריטי אלקסי לובומירסקי בבית המשפחה מוקדם יותר בשנת 2021.
ליליבט פגשה את סבתה רבתא אליזבת השנייה ואת סבה צ'ארלס השלישי, אז הנסיך מוויילס, באופן אישי בפעם הראשונה כשהמשפחה נסעה ללונדון לרגל יובל הפלטינה של אליזבת השנייה ביוני 2022.
ליליבט הוטבלה בטקס פרטי ב-3 במרץ 2023 על ידי הבישוף של לוס אנג'לס, ג'ון ה.
הסנדק שלה הוא השחקן והקומיקאי האמריקאי טיילר פרי.
הנסיכה דייזי היא דמות בדיונית פופולרית בזיכיון משחקי הווידאו "מריו", של חברת נינטנדו היפנית.
היא הופיעה לראשונה במשחק Super Mario Land משנת 1989 בתור השליטה של ממלכת סאראסאלנד .
דייזי מתוארת בתור טום בוי ומושא אהבתו של לואיג'י, כפי שהנסיכה פיץ' היא מושא אהבתו של אחיו מריו, מה שהיווה את בסיס עלילת הסרט האחים סופר מריו משנת 1993.
היא מופיעה כספורטיבית, אנרגטית, קשוחה ונמרצת.
היא גם הדמות האנושית הנשית היחידה במשחק "Mario Tennis Aces" שלובשת מכנסיים קצרים במקום חצאית, אבל יש גם משחקים שהיא לובשת בהם חצאית כדוגמת המשחק "Mario Tennis Open".
היא גם אוהבת לעשות קניות ולאכול במסעדות טובות אבל היא בעיקר מוותרת על הנאות על מנת להתאמן.
דייזי היא שלומיאלית, מפני שהיא רגילה ליפול מהבמה כשהיא מקבלת את הגביע במשחק "Mario Tennis".
דייזי בעיקר אוהבת למצמץ ולשלוח נשיקות באוויר.
דייזי הופיעה בהופעת בכורה במשחק סופר מריו לנד שיצא לגיים בוי בשנת 1989. דייזי היא נסיכה במלכת סאראסאלנד, עולם אשר נמצא מחוץ לממלכת הפטריות, והיא נחטפה על ידי חייזר רודן בשם טטאנגה, אשר זומם להתחתן איתה על מנת לשלוט בממלכתה.
מריו מוכרח לחצות את ארבע הממלכות של סאראסאלנד על מנת להביס את טטאנגה ולהציל את דייזי.
היא הופיעה בהופעת אורח במשחק NES Open Tournament Golf בשנת 1991 בתור נושאת הכלים של לואיג'י, מאז היא לא השתתפה בשום משחק עד לשנת 2000 במשחק Mario Tennis שיצא לנינטנדו 64, שם היא הפכה לאחד מהשחקנים הפעילים במשחק.
בשנת 2002 היא קיבלה עיצוב חדש ומקורי במשחק Mario Party 4.
דייזי היא דמות פעילה במשחק ברוב משחקי הספורט של מריו.
היא לובשת בחלק מהמשחקים בגדי ספורט המאפיינים את הטום בוי שלה, הכוללים חולצה צהובה ומכנסיים קצרים כתומים, ובמשחקים Mario Hoops: 3 on 3 ו-Mario Sports Mix גם היא וגם פיץ' זמינות מהרגע הראשון בחולצה ומכנסיים אתלטיים אבל לשתיהן יש גם חצאית טניס שאפשר להשיג.
כמו כן היא גם משתתפת בכל המשחקים של Mario & Sonic at the Olympic Games.
בספטמבר 2015, היא הופיעה בהופעת אורח במשחק הספין-אוף Mario & Luigi: Paper Jam בתור קלף קרב יחד עם פיץ' ורוזלינה, זו הייתה ההופעה הראשונה שלה במשחק ספין-אוף מאז Super Mario Land.
דייזי הייתה אחת מהדמויות הראשיות בסרט האחים סופר מריו משנת 1993, המבוסס על המשחקים, אותה גילמה סמנתה מתיס.
בסרט היא סטודנטית לארכאולוגיה באוניברסיטת ניו יורק שם לואיג'י (ג'ון לגוויזאמו) מתאהב בה.
כאשר היא חפרה על מנת למצוא עצמות של דינוזאורים מתחת לגשר ברוקלין, היא נחטפה בידי שני עוזרים של הנשיא קופה (דניס הופר), הדיקטטור של דינוהאטאן, שם דייזי היא הנסיכה החוקית.
סלמה בנאני או הנסיכה לאלה סלמא היא לשעבר נסיכת מרוקו בעקבות נישואיה למלך מרוקו, מוחמד השישי ועד לגירושיהם בשנת 2018. לאלה סלמא היא מוסלמית סונית.
בנאני היא אמם של הנסיך ויורש העצר של מרוקו, הנסיך מולאי חסן בן מוחמד והנסיכה לאלה חדיג'ה בת מוחמד השישי.
לאחר נישואיה, הנסיכה מילאה תפקידים חשובים, בעיקר ראש קרן לאלה סלמא למניעה וטיפול בסרטן ושגרירת הרצון הטוב של ארגון הבריאות העולמי.
החל משנת 2017 נעלמה מהעין הציבורית, דבר שהעלה השערות רבות על פרידתה מהמלך המרוקאי, במיוחד לאחר שעורך הדין של משפחת המלוכה בצרפת תיאר אותה כאשתו לשעבר בעקבות הצהרת הבהרה כדי להפריך שמועות אחרות על היעלמותה.
היא התגרשה מהמלך בשנת 2018.
בנאני נולדה בשנת 1978 בשם סלמה בנאני ככל הנראה בעיר פאס, במרוקו אם כי כמה מקורות מציינים את מרקש כמקום הולדתה.
סלמה בנאני שייכת מצד אביה למשפחת פאסי העתיקה, בעלת שורשים במרוקו, ואילו מצד אמה המנוחה שייכת למשפחת פאסי פיהרי, שלפי ההערכות היא משפחה שמוצאה מהאנדלוסים, ממשפחת עבדאלוויס שהייתה אחד הבתים הגדולים האנדלוסים שהתיישבו במחוז פאס, לאחר תקופת ח'ליפות אלמהד במאות ה-12–13. ישנן שמועות שאמה הייתה יהודייה שהתאסלמה.
אביה הוא האדג' עבד אלחמיד בנאני, מורה באוניברסיטה שלימד באקול נורמל סופרייר ואמה היא נאימה בנסודה, שנפטרה ב-1981, כשסלמה הייתה בת שלוש.
יש לה אחות גדולה (מרים, שהפכה לרופאה) ושלוש אחיות למחצה מנישואיו השניים של אביה.
עם מותה היא ואחותה מרים גודלו על ידי סבתה מצד אמה, חג'ה פאטמה עבדלאוי מאנה.
המשפחה התגוררה ברבאט, בירת מרוקו, עם בת דודתה למחצה סאירה, והשתיים נראות בדרך כלל יחד בציבור.
בנאני התחנכה ברבאט, שם למדה בבית ספר תיכון פרטי לייסי חסן ב-1995, היא סיימה בהצטיינות יתרה באגף ללימודי מתמטיקה בתיכון.
לאחר מכן למדה בקולג' לייסי מולאי יוסף, לאחר מכן למדה באוניברסיטת ENSIAS ברבאט ללימודי מדעי המחשב וסיימה תואר בהנדסת מחשבים.
לאחר שסיימה את לימודי ההנדסה בשנת 2000 עבדה כמה חודשים כמהנדסת מערכות מידע בחברת ONA Group, חברת האחזקות הפרטית הגדולה במדינה (שהיא גם בשליטת משפחת המלוכה המרוקאית).
מוחמד הומלך ב-23 ביולי 1999 בעקבות מות אביו.