tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כתוצאה מכך הופנו כמעט 1.4 מיליארד דולר כדי לאזן את תקציב המדינה.
היא גם יצרה את תוכנית Infill Housing שמטרתה לבנות דיור בר השגה על קרקע בבעלות המחוז במחוז שלה.
במהלך כהונתה פעלה לוין קאווה להגנת הסביבה.
בשנת 2017, היא תמכה בהחלטה לתמוך בהסכם האקלים של פריז.
בתגובה לנוכחות של חיידקי צואה במפרץ ביסקיין בתחילת 2020, היא גם תמכה בחקיקה לשיפור בדיקות המים באזור.
בשנת 2018, יצרה לוין קאווה יוזמה להגנה על הולכי רגל ורוכבי אופנועים מפני פגיעה.
היוזמה כללה תוכנית ליצירת קשרים עם הקהילה העסקית כדי ליצור תמריצים שיוכלו להכשיר אנשים להיות נהגים טובים יותר ואג'נדה לשיפור נגישות האופניים בכבישים.
לוין קאווה זכתה לתמיכה מאיגודי עובדים כמו איגוד עובדי השירות הבינלאומי, ו-AFL-CIO, וקבוצות סביבתיות כמו מועדון סיירה.
בתחילת 2020, הודיעה לוין קאווה על ריצתה לבחירות לראשות עיריית מיאמי-דייד ב-2020, על מנת להחליף את ראש העיר המכהן קרלוס גימנז, שכהונתו הסתיימה.
היא זכתה בתמיכה של ארגונים ועיתונים גדולים רבים, כולל מיאמי הראלד, וקיבלה את אישורם של דמוקרטים בולטים רבים, כולל חברות הקונגרס דבי מוקרסל-פאוול ודונה שלאלה.
לוין קאווה גם קיבל מימון משמעותי מדונלד זוסמן, בכיר בקרן גידור שהיה התורם היחיד הגדול ביותר להילרי קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016.
בפריימריז ב-18 באוגוסט, לוין קאווה הגיע למקום השני אחרי חבר הנציב אסטבן בובו.
היא קיבלה 28% מהקולות לעומת 29% של בובו, כאשר ראש עיריית המחוז לשעבר, אלכס פנלאס, נשאר במקום השלישי עם 24%.
מכיוון שלא לוין קאווה ולא בובו קיבלו למעלה מ-50% מהקולות, נערכו בחירות חוזרות בין שני המועמדים, ב-3 בנובמבר 2020. לוין קאווה ניצחה בבחירות השניות עם 54% מהקולות.
היא נשואה לרוברט קאווה, רופא ממוצא איטלקי-אמריקאי.
יש להם שני ילדים, אליזה ואדוארד.
דניאלה זמיר (נולדה ב-1983) היא מתרגמת ספרות ישראלית עכשווית.
תרגמה לאנגלית, בין השאר, יצירות של דב אלפון, שרה בלאו, הילה בלום, עידו גפן, ומיכל בן-נפתלי.
זמיר הייתה שותפה לזכייה בפרס סמי רוהר לספרות יהודית לשנת 2023 על תרגומה לרומן "חוף הים של ירושלים" מאת עידו גפן.
יש לה תואר ראשון בספרות מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בכתיבה יצירתית מאוניברסיטת City בלונדון.
זמיר היא אחותו של הפוליטיקאי והדיפלומט אסף זמיר.
דודה, יצחק זמיר, היה שופט בית המשפט העליון.
שותפות (25%) בפרס סמי רוהר לספרות יהודית לשנת 2023 שהוענק לעידו גפן על הרומן "חוף הים של ירושלים"
פרס CWA International Dagger (בשותפות עם המחבר) לשנת 2019 על תרגומה למותחן לילה ארוך בפריז מאת דב אלפון
"איך לאהוב את בתך" מאת הילה בלום (2023)
"חוף הים של ירושלים" מאת עידו גפן (2022)
"לילה ארוך בפריז" מאת דב אלפון (2019)
"מאושרי והלאה" מאת הילה עמית (2020)
"שלושה גברים באמריקה" מאת ג'וליה פרמנטו (2017)
"סרגוסה בברלין" מאת יפתח אלוני (2015)
דניאֶלֶה ביאנקי (באיטלקית: Daniele Bianchi; נולד ב-31 באוגוסט 1982) הוא פרופסור חבר בבית הספר לכלכלה ומימון באוניברסיטת קווין מרי בלונדון.
הוא מתמחה באקונומטריקה ובמתודות בייסיאניות.
לפני תפקידו הנוכחי שימש מרצה בכיר בבית הספר לעסקים באוניברסיטת ווריק בקובנטרי.
את הדוקטורט שלו השלים ב-2014 באוניברסיטת בוקוני.
דניאלה מוניץ (נולדה ב-9 בדצמבר 2007) היא מתעמלת אמנותית ישראלית.
שותפה לזכייה הקבוצתית במדליית ארד באליפות אירופה (באקו 2023 וטאלין 2025), אלופת אירופה באלות (בודפשט 2024).
מוניץ מתאמנת במועדון מכבי מקפת פ"ת.
באליפות אירופה לנערות שנערכה בתל אביב-יפו זכתה בשתי מדליות זהב: בתחרות הסרט ובתחרות הקבוצתית.
באליפות אירופה בהתעמלות אומנותית הייתה שותפה לזכייה במדליית ארד קבוצתית, יחד עם עדי כץ והנבחרת הבוגרת.
בחודש מרץ זכתה במדליית זהב בתרגיל הכדור בתחרות גביע העולם שנערכה באתונה שביוון.
זכתה בתואר אלופת אירופה באלות, כמו גן זכתה במדליית ארד בכדור ומדליית ארד מדינתית.
סיימה את תחרות הקרב רב במקום החמישי.
בתחרות גביע העולם במסגרת הסבב העולמי שנערכה בסופיה שבבולגריה באפריל סיימה במקום 18 בקרב רב אישי בתוצאה של 102.800 נקודות.
היא סיימה במקום 11 בתרגיל הסרט בתוצאה של 26.000 נקודות, במקום 14 בתרגיל האלות בתוצאה של 26.350 נקודות, במקום 29 בתרגיל החישוק בתוצאה של 25.500 נקודות, ובמקום 31 בתרגיל הכדור בתוצאה של 24.950 נקודות.באליפות אירופה זכתה במדליית ארד מדינתית יחד עם הנבחרת, מיטל סומקין וליאן רונה.
סיימה את תחרות הקרב רב במקום השמיני.
באליפות ישראל שנערכה בירושלים זכתה בתואר סגנית אלופת הארץ בקרב- רב ובמדליות כסף בתרגילים חישוק, אלות וסרט, בכדור זכתה במדליית ארד.
השתתפה באליפות העולם בריו וסיימה את הקרב רב במקום ה-15 (ניקוד מצטבר של 108.400 נקודות).
דניאלה אמודיי היא חוקרת ויזמית בתחום הבינה המלאכותית, ממוצא יהודי איטלקי-אמריקאי.
היא מכהנת כנשיאת ומייסדת-שותפה של חברת אנת'רופיק, העוסקת בפיתוח מערכות בינה מלאכותית מתקדמות.
דניאלה למדה בתיכון לואל ולאחר מכן סיימה בהצטיינות תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.
אמודיי החלה את הקריירה שלה בתחום הבריאות הגלובלית והפוליטיקה, ושיחקה תפקיד בקמפיין קונגרס מוצלח בפנסילבניה.
לאחר מכן ניהלה לזמן קצר את תחום התקשורת עבור חבר בית הנבחרים מאט קרטווייט בוושינגטון די.
סי., לפני שעזבה את עולם הפוליטיקה ועברה לתעשיית הטכנולוגיה.
בשנת 2013 הצטרפה לחברת השירותים הפיננסיים Stripe כאחת העובדות הראשונות, ולאחר מכן עברה ל-OpenAI בשנת 2018. היא שימשה כסגנית נשיא לבטיחות ומדיניות שם, אך עזבה בשנת 2020 כדי להקים את Anthropic יחד עם אחיה.
באוגוסט 2017 נישאה דניאלה להולדן קרנופסקי, מייסד-שותף של קרן הפילנתרופיה Open Philanthropy, המבוססת על עקרונות האלטרואיזם האפקטיבי – גישה פילנתרופית השואפת למקסם את ההשפעה החיובית של תרומות ומשאבים באמצעות ניתוח נתונים ומחקר, על מנת לפתור בעיות גלובליות דחופות בצורה היעילה ביותר.
בספטמבר 2023, דניאלה ואחיה דריו נבחרו לרשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בתחום הבינה המלאכותית של מגזין Time (Time100 AI).
דניאלה היא זן עגבניות המאופיין בחיי מדף ארוכים ובתכונות נוספות.
הזן פותח בישראל בשנת 1991 על ידי הזרע סידס בשיתוף עם האוניברסיטה העברית.
פרופסור נחום קידר, שעמד בראש צוות מטפחי העגבניות בפקולטה לחקלאות, שכלל גם את פרופסור חיים רבינוביץ, יזם את השימוש בגן RIN בפיתוח זני עגבניות חדשים תוך שיפור הטעם, המוצקות והצבע.
הצוות חיפש מקורות גנטיים לכל אחת מהתכונות הרצויות והחל בתהליך ארוך של הכלאה וברירת הפרטים המתאימים ביותר.
בשיתוף פעולה עם צוות האגרונומים בחברת הזרע סידס הוחדר לשוק זן העגבניות מס' 144, שקיבל את השם המסחרי "דניאלה".
בזן החדש היו יתרונות רבים: המגדל קיבל יבול רב, איכות גבוהה ורווחיות, רשתות השיווק קיבלו זמני אחסון והובלה ארוכים יותר והצרכנים זכו לטעם, לצבע מפתה ולמוצקות).
מהזן דניאלה פותח זן המשך, "גבריאלה", שיש בו גן מעכב הבשלה.
חיי המדף הארוכים יחסית של עגבניית דניאלה מאפשרים את גידולה באזורים עם אקלים חם והובלתה לאזורים עם אקלים קר יותר מבלי שתירקב בדרך.
דניאלה גילארדי (באיטלקית: Daniele Ghilardi; נולד ב-6 בינואר 2003 בלוקה שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת רומא מהסרייה א', בהשאלה מהלאס ורונה.
מגיל חמש עד תשע שיחק גילארדי במחלקת הנוער של לוקזה כשוער וכחלוץ.
בגיל תשע עבר למחלקת הנוער של פיורנטינה, וב-22 בספטמבר 2021 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון עד לשנת 2024. בחודש ינואר 2022 הצטרף בהשאלה עם אופציית רכישה להלאס ורונה, וב-16 ביולי מימשה הקבוצה את אופציית הרכישה, והשאילה אותו למנטובה מהסרייה ג', במדיה ערך 23 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-13 באוגוסט 2023 הושאל לסמפדוריה מהסרייה ב', במדיה ערך 38 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
בעונת 2024/2025 שיחק גילארדי בהלאס ורונה.
ב-4 באוקטובר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על ונציה במסגרת המחזור השביעי בליגה.
בסך הכל ערך 24 הופעות ליגה בעונה זו.
גילארדי נכלל בסגל נבחרת איטליה עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 לשנת 2023, וערך שש הופעות בטורניר, בו הפסידה נבחרתו לנבחרת אורוגוואי בגמר.
הוא נכלל בסגל נבחרת איטליה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2025, וערך ארבע הופעות בטורניר.
דניאלה פאולה מסטריקיו (בספרדית: Daniella Mastricchio; נולדה ב-18 בנובמבר 1987) היא שחקנית וזמרת ארגנטינאית, המוכרת מתפקידה כסול בטלנובלה "קטנטנות" מבית היוצר של כריס מורנה.
החלה את קריירת המשחק בגיל שמונה בסדרת הטלוויזיה הארגנטינאית "קטנטנות".
בסדרה היא גילמה את דמותה של סול, ילדה שננטשה על ידי אביה כשנולדה, ולאחר שאמה מתה, חברתה הטובה ביותר של האם, בלן פרגה (רומינה ז'אן), מאמצת אותה.
מסטריקיו שיחקה ב"קטנטנות" עד סוף העונה הרביעית ואז פרשה ממנה לטובת לימודים, והמשיכה את קריירת המשחק שלה בפרופיל נמוך.
לאחר מכן יחד עם ידיד היא העלתה הצגה איתה רצו השניים על במות קורדובה.
בשנת 2002 היא חזרה להופיע בטלוויזיה וקיבלה תפקידים משניים בטלנובלות "קצ'ורה" ו"דרך הלב".
בשנת 2005, ילדה בן בשם ולנטין שנולד מזוגיות שהייתה לה עם בן זוג מהיותה בת 14 שעזב אותה בהיותה בהיריון ומאז היא החלה לגדל אותו כאם חד-הורית.
בשנת 2012 נולדה לה בת בשם סול מורנה מבן זוגה באותה עת.
ב-7 ביולי 2016 נישאה מסטריקיו בטקס אזרחי למאורו יאקימיו.
ב-2017 נולד בנם המשותף שנקרא באוטיסטה, ובאותה השנה השניים התגרשו.
ב-10 במרץ 2022 מסטריקיו התארסה למטי פביאני ונישאה לו באותה השנה.
ב-11 בנובמבר 2025 נולדה לשניים בת בשם קלריטה.
דניאלה מרקורי די אלמיידה (בפורטוגזית: Daniela Mercuri de Almeida; נולדה ב-28 ביולי 1965) היא זמרת-יוצרת, רקדנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה ברזילאית שסגנונותיה המוזיקליים כוללים פרבו, מוזיקה פופולרית ברזילאית (MPB) ומוזיקת אָשֶה (Axé music),
מרקורי נולדה בסלבדור, באהיה, לאב פורטוגזי מהעיר בראגה שבצפון פורטוגל ולאם שהיגרה מאיטליה.
לתנועת הטרופיקליה יש השפעה חזקה עליה.
המוזיקה שלה מונעת על ידי תיפוף עקשני (היא השתמשה בהרכב אולודום במספר שירים), ומבצעת אזכורים מקומיים באופן תדיר, כולל קרנבל וקנדומבלה (Candomblé).
אלבומה הראשון, הקרוי על שמה, היה הצלחה מיידית, אבל הלהיט הגדול ביותר שלה נכון לעכשיו הוא אלבומה השני, O Canto da Cidade, עם יותר מ-2 מיליון עותקים שנמכרו, הוא היה האלבום הנמכר ביותר בשנת 1993.
בשנת 2000, עם Sol da Liberdade, היא קיבלה את תואר אלבום הפלטינה האחרון שלה והאלבום שיצא בשנת 2001, Sou de Qualquer Lugar, מכר מעט עותקים בהשוואה לאלבומים האחרים, וקיבל רק תואר של אלבום זהב.
ב-24 ביולי 2003 הופיעה דניאלה מרקורי בישראל לראשונה במסגרת סיבוב הופעות בארצות הברית ואירופה.
בשנת 2004 היא שרה בקונצרט עם פול מקרטני, וקיבלה תשומת לב תקשורתית רבה בברזיל.
בשנת 2005 היא הוציאה את אלבום ההופעה החיה הראשון שלה, מסדרת Ao Vivo ב־MTV.
הוא מכר טוב יותר מאשר האלבום שיצא בשנת 2001, אבל מכר פחות עותקים, בגלל משבר התעשייה הפונוגרפית, וקיבל תואר אלבום זהב בשבוע השני.
מרקורי השתתפה בקמפיין ממשלתי ללחימה במחלת האיידס ובעוד מחלות המעוברות באופן מיני במהלך חגיגות הקרנבל בברזיל בשנת 2005. היא הופיעה בתשדירי שירות בטלוויזיה המקדמים חלוקה של מיליוני קונדומים בחינם ומעודדים את השימוש בהם.
התפקיד שלה כתומכת בקמפיינים של סקס בטוח ואיידס מנעו ממרקורי את ההזדמנות להשתתף בחגיגות חג המולד של הוותיקן ב-2005. הוותיקן הזמין אותה בעבר, אבל שינה את דעתו כאשר ראה שהיא מעדיפה את השימוש בקונדומים על פני הינזרות במלחמה נגד האיידס.
אלבומיה עם קומפניה קליק (Companhia Clic)
דנידין הרואה ואינו נראה היא סדרת ספרי ילדים ישראלית בת 29 ספרים מאת שרגא גפני (בשם העט און שריג) שהופיעה בשנים 1961–2001.
דנידין (בהתחלה: דני תפוחי) היה ילד רגיל שגר ברחוב שמשון מס' 6 בשכונת הברושים, תל אביב.
בפתיחת הספר הראשון בסדרה, ב-1961, שותה דנידין הצמא נוזל סגול שהניח פרופ' קתרוס לרגע על אדן החלון, והופך מאותו רגע לרואה ואינו נראה.
עלילותיו של דנידין מתארות את זווית המבט המיוחדת של מי שרואה ואינו נראה.
בספרים הראשונים, דנידין מסייע לילדי השכונה, ונכנס לצרות, בעקבות היותו בלתי נראה.
בהמשך הסדרה, המוקד החשוב הוא הגשמת משימות לאומיות שאין הממסד יכול לבצע עקב מגבלותיו, ולכן הממסד פונה אל הילד בעל כוחות ההיעלמות המיוחדים.
במהלך הספרים דנידין משתף פעולה עם הצבא בהגנה על המולדת, כשבהתחלה ב-1964 ("דנידין בשירות הריגול") הוא בחיל המודיעין, ואחרי שנתיים ("דנידין במלחמת ששת הימים") הוא בחיל השריון.
בספר "דנידין בשבי" הוא מועלה לדרגת אלוף-משנה, כדי שניתן יהיה להחליפו בעסקת שבויים עם קולונל מצרי.
במהלך שרותו זכה דנידין בעיטור הגבורה ("דנידין גיבור ישראל"), בחמישה צל"שי מח"ט (אחד ב"דנידין בשירות המודיעין" וארבעה ב"דנידין במלחמת ששת הימים"), צל"ש אלוף ממפקד חיל האוויר ("דנידין במטוס החטוף") וצל"ש הרמטכ"ל ("דנידין משגע את סדאם").
כמו כן הוא הרג 720 חיילים ו-7 קצינים עיראקים בספר זה, ומספר לא ידוע של מצרים בספר "דנידין במלחמת ששת הימים".
דינה דין: בת דודה של דנידין.
הפכה לבלתי נראית אחרי שנדבקה ממנו.
פרופסור קתרוס: ממציא מפוזר שיצר את המים הסגולים ושתה מהם בטעות בעצמו.
בין השאר מצא את מחולל מזג האוויר של ד"ר מריאן.
המפקח תבורי: פקד במשטרה, ראש אגף המודיעין הנגדי.
הראשון שגייס את דנידין לכוחות הביטחון, ומופיע בכמה ספרים כאיש הקשר שלו.
אלוף-משנה רפי: המפקד של דנידין בצבא, בהתחלה מח"ט שריון בחזית הדרומית.
לאחר מלחמת ששת הימים מונה למח"ט הצנחנים.
מזרחי (תחת השם "און שריג"), אם לא מצוין אחרת על הספר, אויר על ידי מ' אריה.
ב-1993 עברו הספרים הראשונים עריכה מחדש ועדכון לשוני בידי המחבר.
הרפתקאות דני הרואה ואינו נראה, אייר אליעזר ויסהוף, 1961
דנידין ואוצר שודדי הים, 1964
דנידין במלחמת ששת הימים, 1968
דנידין במשימה בלתי אפשרית, 1970
דנידין מקים חבורה, 1979, מבוסס על המחזמר באותו שם
דנידין וחבורתו יוצאים לפעולה, 1988, מבוסס על המחזמר
דנידין הרואה ואינו נראה משגע את סאדאם, אופוס, 1991. (פרק מספר זה הופיע לראשונה תחת השם "דנידין במערב עיראק" בעיתון "ידיעות אחרונות - עיתון תל אביב" 15 בפברואר 1991, עם איורים של מ.
הספר אויר בידי פזית מלר-דושי.
הרפתקאות דנידין ודינדין הרואים ואינם נראים, 1994. בספר זה מופיעה לראשונה דינה בת דודה של דנידין, שהופכת כמוהו לבלתי נראית.
הרפתקאות דנידין ודינדין באליפות הכדורסל, 1994
הרפתקאות דנידין ודינדין שומרי השלום, 1995
הרפתקאות דנידין ודינדין בהרפתקה בחלל, 1996
דנידין ודינדין מצילים את הנשיא, 1996
דנידין ודינדין משגעים את החייזרים, 1997
דנידין בג'ונגל, 2001. בספר זה מבקר דנידין בזימבבואה ופוגש ישראלי בשם "שירן" שהפך למקביל של טרזן ונילחם בנומה האריה.
כן הופיעו בסדרה שני סיפורים קצרים שלא ראו אור בספר:
"דנידין נלחם בחמאס", עיתון תל אביב (ידיעות תקשורת), 23 באפריל 1993.
"עלילות הרואה ואינו נראה באולימפיאדת אטלנטה", כל העיר, 2 באוגוסט 1996, עמ' 74, 77 – דנידין עוזר ליעל ארד באולימפיאדה (ככל הנראה נכתב בידי עיתונאי).
בנוסף, אמורים היו להיות ספרים נוספים בסדרה שלא יצאו:
דנידין יוצא למשימה סודית, (אחרי "דנידין בשבי")
דנידין בקומנדו הימי, (אחרי "דנידין משחרר השבויים" ו"דנידין ודינדין משגעים את החייזרים")
דנידין מתנחל בהר הפלאות, (אחרי "דנידין לוכד המחבלים")
דנידין במלחמת השכונות, (אחרי "דנידין וחבורתו יוצאים לפעולה")
דנידין מנהל את מלחמת המפרץ, (אחרי "דנידין משגע את סאדאם")
דני דין אליל הג'ונגל, (אחרי "דנידין בג'ונגל")
מאוקטובר 2020 עד 2021 יצאו עוד שלושה ספרים דיגיטליים בסדרה מאת שאול גפני (בנו של שרגא גפני), בה שם המחבר הוא שם האב אבל הספרים נכתבו בשנים האחרונות:
דנידין הרואה ואינו נראה - חוזר לשכונה (2020)
דנידין הרואה ואינו נראה - משגע את הווירוס (2021)
דנידין הרואה ואינו נראה - גיבור על (2021)
היה מחזמר על דמותו של דנידין בשם "הרפתקאות דני דין הרואה ואינו נראה" שיצא גם כתקליט "הרפתקאות דנידין הרואה ואינו נראה" מאת "און שריג" (גפני) בתיאטרון לילך עם יגאל סלע-לוי ואבירמה גולן שהופיעה בתור דני דין.
ספרים 20 ו-21 בסדרה הם עיבוד שלו.
בשנת 2020 יצאה בתיאטרון גושן הצגה בשם "דני דין וספינת המעפילים" שעלילתה מתרחשת בימי המנדט הבריטי.
במדור ההומור "ZOO הארץ" אותו פרסמו ב.
מיכאל, חנוך מרמרי, קובי ניב, אפרים סידון, דודו גבע ודיק קודור בשבועון "העולם הזה" הופיעה ב-11 בספטמבר 1974 פרודיה בה הופיעה הדמות "זלמנזל - הילד השומע ואינו נשמע".
ב-1975 הוצגה בתוכנית הטלוויזיה ניקוי ראש פרודיה בשם "ירמיהו מיאו (דובי גל), הילד הנוזל ואינו מנוזל בשירות המטאורולוגי" מאת "שאון חריג".
הסיפור הפארודי גדידין בהרפתקאות נגד הריגול הנגדי בקובץ געגועי לקיסינג'ר (אתגר קרת, 1994) כתוב מנקודת ראותו של גדי, בנו של דנידין, המתאר כיצד נעזב אביו בידי הממסד הביטחוני ובידי פרופסור קתרוס ומת מנזק לכבד שנגרם בגלל הנוזל הסגול ששתה.
הסיפור מסתיים כאשר ירון זהבי מחסמבה, שהפך לסוכן בכיר במוסד, רודף אחר גדי דין כדי להשיג מסמכים סודיים שהיו כביכול בידי אביו.
בתוכנית הטלוויזיה "קומדי סטור" הופיעה דמותו של דני דין, שבכל מספר שנים הופך לפרחח ועושה שמות בכל מקום.
את דמותו של דני דין גילם גיל ססובר, ואת דמותו של פרופסור קתרוס גילם צביקה הדר.
בהמשך לאותו מערכון סופר גם על אנשים אחרים שיש להם תופעות דומות כגון: יש לי יש לי (אסף אשתר) שהוצג כ"צוחק שאינו מצחיק", וברנש (אסף אשתר גם כן) שהכינוי שלו הוא השישי ושאינו שושש (כלומר, שהחוש השישי שלו מתריע על דברים שאינם קורים).
המוזיקאי והראפר הישראלי רוני לוי ידוע בשם דנידין, על שמו של גיבור הספר.
דנידין היא עיר בניו זילנד, השנייה בגודלה באי הדרומי ובירת מחוז אוטאגו.
אף שהיא העיר השמינית בגודלה בניו זילנד כולה, מקובל לראות בה, מסיבות היסטוריות ותרבותיות את אחת מארבע הערים החשובות, לצידן של ולינגטון, אוקלנד וקרייסטצ'רץ'.
בשנת 2007 התגוררו בה כ-114,000 תושבים, כ-20,000 מהם סטודנטים, שלהם השפעה רבה על אופייה של העיר.
ארכאולוגים גילו ממצאים המעידים על התיישבות מאורית באזור בסביבות שנת 1100. לאורך השנים יישבו המאורים את האזור לסירוגין.
ג'יימס קוק הגיע למקום בו שוכנת דנידין בראשית 1770. דיווחיו על פינגווינים וכלבי ים במקום, משכו אליו ציידים, שהתעמתו עם התושבים המאורים.
ב-1815 ייסד ויליאם טאקר את היישוב האירופאי הראשון במקום, אך רק בשנת 1831 הוקם יישוב קבע, על ידי ציידי לווייתנים.
תוך מספר שנים החלו מתיישבים נוספים לפתח חקלאות והוקם גם מיסיון.
דנידין הוקמה רשמית על ידי מתיישבים סקוטים בשנת 1848. הם קראו לה על שם בירתם, אדינבורו (בסקוטית: Dùn Èideann), ואף ניסו לעצבה בדמותה.
גילוי זהב דרומית מזרחית לדנידין ב-1861 הביא לגידול מהיר באוכלוסייתה.
רוב התושבים החדשים היו אירים, אך הגיעו גם איטלקים, צרפתים, גרמנים, יהודים וסינים.
הגידול באוכלוסיית העיר הביא להאצת הפיתוח שלה.
בשנת 1869 נוסדה בה אוניברסיטת אוטאגו, האוניברסיטה הוותיקה ביותר בניו זילנד.
בשנת 1878 הגיעה אליה מסילת הברזל מקרייסטצ'רץ' וב-1879 נפתח הקו לאינוורקרגיל.
ב-1881 הייתה לאחת הערים הראשונות בעולם שבהן פעלו באופן סדיר חשמליות.
בנוסף, החלה לשגשג תעשיית הבשר הקפוא.
התפתחותם של ענפים נוספים הביא לכך שגם כאשר הבהלה לזהב דעכה, העיר המשיכה להתפתח.
בראשית המאה העשרים החלה התעוררות באי הצפוני, מה שהביא לירידה במעמדה של דנידין, אם כי היא עדיין נותרה מרכז חשוב.
התפתחותה של העיר במחצית המאה ה-19 הותירה חותם בארכיטקטורה הוויקטוריאנית של דנידין.
בעיר יש לא מעט מוזיאונים וגלריות.
הגן הבוטני, שפועל משנת 1868, אף הוא מהווה מקור משיכה לתיירים.
בחצי האי אוטאגו חיים בעלי חיים רבים, כגון אלבטרוסים, פינגווינים, כלבי ים ואריות ים, ומספר סוכנויות בעיר מציעות סיורים בשטחי המחיה שלהם.
על פי ספר השיאים של גינס, רחוב בולדווין הנמצא כ-3.5 ק"מ ממרכז העיר, מחזיק בשיא העולמי כרחוב התלול ביותר בעולם, עובדה שהופכת אותו לאטרקציה תיירותית בעיר.
רוני לוי (נולד ב-21 ביולי 1982), הידוע יותר בכינוי דנידין, הוא ראפר ומוזיקאי ישראלי.
רוני נולד ביפו לדוד ואהובה לוי.
במהלך תקופת שירותו הצבאי, החל לוי להופיע לצד זמר ההיפ הופ הישראלי אבי מסיקה בלהיטים "מציאות מדומה" ו"תני לי אהבה".
במהלך תקופה זו בחר לוי בשם הבמה "דנידין" (על שם הדמות הבדיונית דנידין הרואה ואינו נראה).
במרץ 2006 התארח באלבום השני של הרכב הראפרים כלא 6 "חופשי להתשחרר" בשיר "שקוף".
בספטמבר 2006 יצא אלבום הבכורה של לוי "מחזיק מעמד" אשר הכיל להיטים כמו "שיר אהבה למוזה", "הסוד שלי ממך", "חלום עצוב" ועוד.
באלבום זה אירח דנידין אמנים כמו אלון דה לוקו, שורטי, אלון שר, לירון לב ועוד.
בשנת 2009 התארח ברימיקס לשיר, "מה אתה אומר" מתוך האלבום של שי 360 "כולם רוצים את האמת" יחד עם פלד ואורטגה, מטרו, כלא 6 ו-dj בריינדד.
בשנת 2012 התארח דנידין בשיר "מצב טיסה" של הדיג'יי והיוצר ינון יהל ובנוסף, השתתף בשיר "רחוק מכאן" של עידו בי וצוקי.
בשנת 2013 התארח דנידין בשיר "אמביציה" של הראפר בוקה.
בשנת 2015 הוציא לאור שלושה סינגלים: "עד שתחזרי", "חופשי לנשום", "קצת משוגע".
בשנת 2016 התארח בשיר "שלוקה" של הראפר רון נשר.
בשנת 2017 התארח בשיר של הדי ג'יי צביקה ברנד, "לא פראיירית".
בנוסף, התארח בשיר של הרכב הראפרים אפוקליפסה: "מחפש תיקון".
באותה שנה התארח בשיר "תרקדי" של עומרי 69 סגל ביחד עם רון נשר, לוקץ', בומרנג, ג'הבי ואקסום.
במרץ 2024 התארח דנידין בשיר "מוזה" מתוך אלבום ה-EP של הראפר וייב איש - ב ח ו ץ.
במרץ 2025 הוציא סינגל קאמבק בשם "היי את".
ב-17 בנובמבר הוציא את המיני אלבום "דני (פרק ב')" עליו עבד עם דודא, גיל ויין ועוד
דניה ג'יזל רמירז היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית, ילידת הרפובליקה הדומיניקנית.
היא ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בסדרות "גיבורים" ו-"עוזרות בית נחושות", ובסרט "אקס-מן: המפלט האחרון".
רמירז נולדה בסנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית.
מגיל צעיר ידעה רמירז כי היא רוצה להיות שחקנית כשתגדל.
צייד כישרונות גילה אותה בגיל 15 כאשר עבדה בחנות בניו יורק, והיא לוהקה לתפקיד קטן בפרסומת לסודה.
רמירז למדה משחק באוניברסיטת מונטקלייר בניו ג'רזי, אותו סיימה בהצלחה בשנת 2001. במהלך לימודיה היא השתתפה במשחקי כדורעף.
לאחר סיום לימודיה עברה ללוס אנג'לס כדי לקדם את קריירת המשחק שלה.
רמירז הופיעה בקליפים של קרלוס סנטנה, ג'יי זי ואל אל קול ג'יי.
בשנת 1997 השתתפה רמירז כניצבת בסרט "סיפורי רכבות".
שם היא פגשה את ספייק לי שליהק אותה לסרטו "היא שונאת אותי" (2004).
ב-2006 היא שיחקה בסרט "X-מן 3: המפלט האחרון" בתור קאליסטו.
בשנת 2005 שיחקה בסרט הטלוויזיה "רומי ומישל: ההתחלה" לצד קתרין הייגל, הסרט אשר שודר בABC Family מהווה פריקוול לסרט "רומי ומישל – פגישת מחזור" משנת 1997.
בטלוויזיה שיחקה רמירז בתפקידים קטנים בסדרות "באפי ציידת הערפדים" ו"הסופרנוס".
בסדרה "גיבורים" היא גילמה את מיה, בעונה השנייה וגם הגיחה כאורחת בעונה השלישית.
בשנת 2013 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "עוזרות בית נחושות" ברשת Lifetime, בתפקיד רוזי וסטמור.
את תפקיד זה גילמה למשך 4 עונות עד שהסדרה סיימה את שידוריה ב-2016.
בשנת 2017 לוהקה רמירז לדמות ראשית בעונה השביעית של סדרת הפנטזיה "עד עצם היום הזה", לבתפקיד של סינדרלה.
בשנת 2021 שיחקה בסדרה "סוויט טות:נער עם קרניים" בתפקיד איימי
דניה יצאה עם הבמאי ג'סי טררו עד שנת 2008. היא התארסה בספטמבר 2011 לבמאי ג'ון בברלי "ביב" לנד.
הזוג התחתן על חוף הים בפונטה קאנה, הרפובליקה הדומיניקנית ב-16 בפברואר 2013, לבעלה יש בן מנישואים קודמים לשחקנית שרון ליל.
ב-15 ביולי 2013 הודיעה רמירז כי היא בהריון עם תאומים.
היא ילדה תאומים: בן (ג'ון) ובת (גאיה).
+שנהסרטתפקידהערות2002השעה ה-25דפני2004The Ecology of Loveאלילהלחצות את הברונקסמיההיא שונאת אותיאלכס גואררואלברט השמןלורי2006אקס-מן 3: המפלט האחרוןקאליסטו2007הצעה בלתי חוקיתאנה2008הכדור לא משקרכרמןהדיבר החמישיאנג'לשטח הסגרסאדי2010Brooklyn to Manhattanג'סיקה2012אמריקן פאי: האיחודסלינהשליחות עירוניתונסה2015Mojave הבלשית בימונט2017Lycanאיזבלה קרוז2018Off the Menuחאווירה טורסSuicide Squad: Hell to Payסאבאג'דיבוב2019ג'ומנג'י: השלב הבאפליים
דניאלה פיק (נולדה ב-21 בנובמבר 1983) היא זמרת ישראלית.
הייתה חברה בצוות המוזיקלי "האחיות פיק" יחד עם אחותה שרונה.
פיק נולדה ברמת השרון, בת לזמר צביקה פיק ולפזמונאית מירית שם אור.
בנוסף לאחותה שרונה יש לה אח גדול.
פיק סיפרה בראיונות שהיא "שרה עוד לפני שהחלה לדבר", ושחלמה לשיר ולהיות זמרת מגיל צעיר מאוד.
שירתה ביחידה 9900 בחיל המודיעין.
שרונה ודניאלה פיק פעלו כהרכב פופ מצליח בשם "האחיות פיק" בשנים 2002–2005. את הסינגל הראשון שלהן, "זאת אהבה", הוציאו בנובמבר 2002. הסינגל המוכר ביותר שלהן הוא "השיר הזה", אותו הוציאו בשנת 2003. בשנת 2004 הוציאו מיני-אלבום, גם הוא בשם "השיר הזה".
המיני-אלבום נמכר ביותר מ-20,000 עותקים וזכה באלבום זהב.
בשנת 2005 השתתפו השתיים בקדם אירוויזיון 2005 עם השיר "הלו הלו", וסיימו במקום ה-12. זמן קצר לאחר מכן פורק ההרכב, והשתיים פנו לקריירות שירה נפרדות.
עם פירוק הצמד הוציאה דניאלה פיק את הסינגל "רחוק", ששימש כשיר הנושא של הסדרה "פיק אפ" ששודרה בערוץ 10 ב-2005.
בשנת 2007 השתתפה פיק בעונה השלישית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים".
במרץ 2009 השתתפה פיק בתוכנית המציאות "האח הגדול VIP" עם אחותה שרונה.
בסוף ספטמבר 2011 הוציאה פיק סינגל בין-לאומי ראשון, אשר הוקלט באנגליה, בשם "Yalla Yalla".
ביוני 2012 הוציאה פיק גרסת כיסוי בסגנון בלדה לשיר "What is Love" של הזמר "Haddaway".
לצד גרסת הכיסוי, פיק פרסמה שני שירים נוספים באנגלית, כחלק מדיסק מתוכנן.
באותה שנה השתתפה בתוכנית "הדיבור", בהנחייתו של אלירז שדה.
ביוני 2019 הופיעה פיק הופעת קמאו בסרטו של בעלה, קוונטין טרנטינו, "היו זמנים בהוליווד".
בנובמבר 2018 נישאה לבמאי ויוצר הקולנוע האמריקאי קוונטין טרנטינו.
השניים הכירו כבר בשנת 2009, כאשר טרנטינו הגיע לישראל לרגל קידום סרטו ממזרים חסרי כבוד.
בפברואר 2020 נולד בנם הראשון.
דניאלה נרדיני היא שחקנית סקוטית זוכת פרס באפט"א.
נרדיני גדלה בעיירה לארגס שבמערב סקוטלנד, בה ניהלו הוריה גלידרייה.
היא למדה בבית הספר למשחק באדינבורו אך לא הצליחה להתקבל לאקדמיה הסקוטית למוזיקה ודרמה בגלאזגו.
היא קיבלה מספר תפקידים קטנים, ובתקופות מסוימות הייתה מובטלת.
בשלב מסוים שקלה לוותר על קריירת משחק ולהיות מורה, אך אז לוהקה לסדרת הדרמה של ה-BBC, "החיים האלה".
בסדרה זו, ששודרה בשנים 1997-1996 גילמה את דמותה של אנה פורבס, עורכת דין שאפתנית, דעתנית וחדת לשון.
התפקיד הקנה לה את פרס באפט"א הסקוטי בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר ב-1997, ובפרס באפט"א באותה קטגוריה ב-1998.
בעקבות הצלחתה בסדרה, לוהקה ב-1998 לתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "Big Women", שעסקה בקבוצה פמיניסטית בשנות ה-70. בהמשך גילמה תפקידים רבים בטלוויזיה ובקולנוע .
ב-2001 השתתפה בסדרה של ה-BBC, "לשבור את הכלים", כחיילת, אחת משתי הנשים היחידות בפלוגה של גברים, בקורס שאוכלס מאז ומתמיד רק בגברים.
ב-2005 השתתפה בסרט הקולנוע "פסטיבל" שעסק בפסטיבל אדינבורו.
הסרט לא זכה להצלחה רבה, אך הוא הקנה לה מועמדות נוספת לפרס באפט"א הסקוטי.
כן השתתפה במחזות שונים שהוצגו בתיאטראות בלונדון ובגלאזגו.
לנרדיני גם ניסיון בימתי רב, כולל התפקיד הראשי בהפקתו של דייוויד מקוויקר את קמיל בליריקה, "המרסמית" בשנת 2003; "בנות מובילות" בתיאטרון הסיטיזנס, גלאזגו ב-2004, "קיו קטלני" בתיאטרון אולפני ריברסייד (2004).
בשנת 2005 הופיע נרדיני בתפקיד הראשי באטה ג'נקס בתיאטרון פינבורו, לונדון.
בין יולי לאוקטובר 2009 הופיעה "חשמלית ושמה תשוקה" בלונדון.
לנרדיני בן ובת, והיא חיה עם בן זוגה בגלאזגו.
דניה, או הוד הכרמל, היא שכונה בדרום חיפה, בחלקה ההררי, שהוקמה החל משנות ה-60 של המאה ה-20.
דניה והשכונות הסמוכות אליה מהוות את רובע המגורים המבוסס ביותר של מטרופולין חיפה.
שכונות היוקרה נבנו על שטחי טרשים ויער באזור הפריפריאלי המרוחק של העיר, בסגנונות בנייה מגוונים, שבהם דגש על צמודי-קרקע על מגרשים גדולים מהמקובל, ואוכלוסייתן כוללת את הדמויות המשפיעות ביותר בכלכלה העירונית.
דניה היא מהשכונות היוקרתיות בישראל.
האזור המזרחי של דניה, לרבות קריית אוניברסיטת חיפה של ימינו, נכלל לפנים בשטח מצוקי מיוער שנודע בשם ח'רייבה - והגיע עד ליאג'ור שלמרגלות הכרמל.
על שטח זה הוחלה בשנות ה-30 תוכנית פיתוח ובינוי נרחבת שיזמו מוסדות היישוב, שגולת הכותרת שלה הייתה נקודת התיישבות שתיקרא בשם "פסגת הכרמל".
רחוק מחיפה, בעומק הכרמל הפראי, תכננה חברת הכשרת היישוב מאמץ חלוצי שיבטיח את התרחבות חיפה העברית – שאת קצה הבנוי סימנה אז השכונה הצעירה אחוזה – עוד דרומה.
קרקעות קבוצת "המנחיל" נקנו עוד באמצע העשור הקודם, והדרך הראשית שחיברה את חיפה עם עספיא, לימים שדרות אבא חושי, קיבלה משקל רב במיוחד כחלק מאוטופיה של דרך בין-אזורית שתשרת את כל שכונות הרכס, עם חיבור ליערות הכרמל.
רוחבו של הכביש, כפי שנקבע בידי השלטונות, היה 20 מטר, והחזון כלל יצירת שכונות מקבילות משני עבריו.
ב-1941, עם התחזקותם של זרמים "ירוקים" בשיח ההתיישבותי והעירוני, הורחבה הדרך ל-30 מטר, וזאת כדי לצמצם את הבינוי שלאורך הכביש וכך להימנע מפגיעה בנוף לעבר הים התיכון.
ל"חורשת הארבעים" היה יעוד להישאר גן ציבורי מחוץ לשטח הבנוי האורבני, ולמעשה השטח כולו, מ"המנחיל" ודרומה, הוגדר על ידי הממשלה כשמורת יער, והעירייה תחת שבתי לוי אף היא התנגדה לפיתוח מסיבות אקולוגיות.
בחלוף שני עשורים החלה בנייתה של שכונת דניה - אם כי לא באתר המקורי של "פסגת הכרמל"; וכעבור עשור נוסף, ביולי 1971, אושררה הכרזת מרבית השטחים הפתוחים שנותרו כפארק הכרמל, תוך גניזת חלק מחזונות הבינוי.
עד 1969, שנת מותו של ראש העיר אבא חושי, נקרא הכביש הראשי "דרך דליה", ובשנה זו הוסבה הדרך על שמו.
השכונות הוד הכרמל, רמת גולדה, רמת אלמוגי וסביוני דניה כמו גם קמפוס האוניברסיטה, מהווים כיום חלק מרובע סטטיסטי בשם "רמות הכרמל".
אשכול זה קרוי גם "ציר אבא חושי", והוא גובל באחוזה מצפון, בטירת כרמל ממערב, מדרום בפארק הכרמל וממזרח בנשר ובנווה שאנן.
ב-2008 גרו בדניה-רבתי 11,090 תושבים, כששטח ממוצע של יחידת דיור ברובע עומד על 154 מ"ר.
שני שלישים בקירוב ממשקי הבית מחזיקים בשתי מכוניות או יותר.
הילדים לומדים ברובם בבית הספר היסודי "איינשטיין" שבגבול עם אחוזה, ובתיכון אליאנס שב"עמק השמש".
כמו כן משרת את הרובע סניף בית הספר התיכון הריאלי שבקמפוס בית בירם באחוזה.
לתושבי האזור אין מתנ"ס המשרת אותם כיום, אף כי קיימות תוכניות להקים מתנ"ס כזה עבור שכונות דניה וסביוני דניה בסמוך לבנין יבמ מחקר.
אפקטיבית, ממלא מועדון הספורט דניה חלק מתפקידי המתנ"ס השכונתי.
בשנות ה-70 התגלתה תחת מדרכה בדניה מערת נטיפים קטנה, עשירה בזקיפים ובנטיפים בני אלפי שנים.
ב-1992 נוסד מועדון רוטרי "הוד הכרמל", שמאז עוסק ברכישת ציוד לבתי חולים, אימוץ מועדוניות ילדים, מתן מלגות לסטודנטים ואירועי גאלה.
ב-1993 גילתה רשות העתיקות מערת קבורה מסועפת בעת עבודות להרחבת כביש.
במערה, שנחצבה בגיר בעידן הסנון, נמצאו 11 דמויות קבורות בשישה כוכים.
דליקות שפרצו ביער הסמוך היוו איום מתמשך על החיים בשכונה, כך בשרפה ב-1989, בשרפה ב-1998 – אז נפגעו 40 בתים, ובשרפה ב-2010.
בחודש יולי 2024 התברר שעיריית חיפה רוצה לכרות 1799 עצים כדי שישמו כאזור חיץ תושבי השכונה מתנגדים.
בעקבות הגשת עררים לפקיד היערות הארצי, הרישיון הוקפא.
התוכנית לשכונה הראשונה אושרה ב-1961, והיא כללה 600 וילות על שטח של 900 דונם, ממערב לכביש חיפה-עספיא.
כשנבנתה, החל משנה זו, היא הייתה מנותקת משאר חלקי חיפה.
חברת הבנייה הראשונה שבנתה בה הייתה דניה סיבוס, והשם "דניה" הוענק לרחוב הראשון, ודבק בשכונה.
העירייה, אמנם, העדיפה לקרוא למקום "הוד הכרמל", אך שם זה לא אומץ על ידי התושבים.
בהמשך יוחס שם הרחוב לדנמרק, והרחובות הבאים שנסללו קיבלו גם הם שמות של מדינות ידידותיות.
בשלב מסוים הוצע לקציני חיל הים להתיישב בשכונה.
הם סירבו בשל הריחוק מלב העיר.
בחלוקה המוניציפלית של שנות ה-70 עדיין סומנו רחובותיה הדלילים של השכונה כחלק מ"אחוזה", ורק בהמשך הפכה לתת-רובע נפרד.
ב-2008, לאחר סדרה של פריצות לבתים שאירעה לאורך השנה החולפת, התאגדו התושבים והציבו מחסומים מאוישים לא-חוקיים בפתח הרחובות דניה ושוודיה, ובכך הביאו לצמצום של מעל 90% בהיקף עבירות הרכוש בשכונה.
הגבלת הגישה לשכונה עוררה מחאה ציבורית.
בדניה א' מרכז מסחרי, מרכז קהילתי פעיל, שבט של תנועת הצופים העבריים שבט לטם וקופת חולים.
תושביה מבוגרים יחסית לממוצע ברובע, והיא נמצאת בראש המדרג הארצי של שכונות היוקרה.
נחלים העוברים בה הם נחל עובדיה - שמפריד בינה לבין רמת גולדה שמצפון, ונחל נדר, מדרום.
השכונה היא גם שכונת המגורים הגבוהה ביותר בחיפה, והאזור הוא נקודת התחלה לטיולים בפארק הכרמל הסמוך.
ב-1971 אושרה בנייה בהמשך לדניה על שלוחה שפורצת מערבה במורדות האוכף.
חלק מהאדמות נמנות עם אדמותיו של הכפר א-טירה שנחרב במלחמת העצמאות.
הבנייה נמשכה עד שנות ה-90, וכיום הרחובות הקיצוניים נושקים לטירת כרמל.
בשכונה מועדון ספורט עם בריכת שחייה ומגרשי טניס וכן מרכז מסחרי שכונתי.
המגורים הם בעיקר בבתים דו משפחתיים, ובמעט ווילות בודדות.
הרחוב הראשי הוא אברהם שלונסקי.
השכונה טובלת בוואדיות ירוקים כמעט מכל עבריה.
בין רחוב שלונסקי לרחוב הולנד עובר נחל טירה.
מחירי הנכסים בשכונה נמוכים בהשוואה לדניה א'.
גם משכונה זו ניתן לצאת לטיולים בשמורת הטבע הסמוכה, דרך הכניסה ברחוב רובינשטיין.
בראשיתה נקראה "רמת אדי", אולם בחרה לאמץ את שם הפרויקט שבנתה חברת דניה סיבוס בשנות ה-80. עיריית חיפה העניקה לשכונה את השם "סביוני הכרמל".
סביוני דניה נבנתה בשטח תלול מצדן המזרחי של שדרות אבא חושי, לצד דרך 705 היורדת אל העיר נשר.
בשנות ה-90, לאחר עשור של שקט בגזרת הנדל"ן בשכונה המבודדת, באה תנופה של בניית מגדלי מגורים רבים ופנטהאוזים.
אלו גובלים כיום במגדלים של שכונת קדמת דניה בנשר, ואוכלוסייתם מבוגרת יחסית, במקרים רבים משפרי-דיור, מהם אף שעברו מדניה הוותיקה.
בשנת 2017, הוקם בשכונה מרכז מסחרי קטן.
חלק מהמבנים שנבנו בשכונה הועברו, בעקבות פסיקת בג"ץ משנת 2007, לשטח השיפוט של נשר.
דניה סיבוס בע"מ, המציגה עצמה מאז 2020 בשם "קבוצת דניה", היא חברה העוסקת בביצוע עבודות בנייה קבלניות, בייצור ואספקת חומרי גלם לבנייה, תשתיות, זכיינות, וייזום בנייה למגורים באמצעות חברת "אפריקה ישראל מגורים".
בדצמבר 1960 נוסדה חברה בשם "דניה חברה לפיתוח בע"מ", לצורך בניית שכונת דניה בחיפה, על ידי משקיעים מדרום אפריקה.
בשנת 1964 החלה החברה לבנות את שכונת רמת דניה בירושלים.
באפריל 1985 נרכשה "דניה חברה לפיתוח בע"מ" על ידי חברת אפריקה ישראל להשקעות והפכה לחברה בת של אפריקה.
במרץ 1986 שינתה החברה את שמה ל"דניה סיבוס חברה לבניה בע"מ".
בשנת 1997 הוקמה חברת דרך ארץ על ידי דניה סיבוס ושותפים נוספים, לשם התמודדות במכרז לסלילה ותפעול של חלקו המרכזי של כביש חוצה ישראל, ובסוף 1999 החלה בסלילת הכביש.
בינואר 1997 רכש לב לבייב מבנק לאומי את השליטה באפריקה ישראל, וביצע ארגון מחדש של עסקיה.
בדצמבר 1997 התאגדה דניה סיבוס בע"מ כחברה פרטית בבעלות מלאה של דניה סיבוס החזקות (1965) בע"מ (אשר שינתה את שמה ונקראת כיום אפריקה ישראל מגורים בע"מ).
בשנת 2000 פרסמה החברה תשקיף הנפקה לציבור, שעל פיו הונפקו לציבור ונרשמו למסחר ניירות ערך של החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בדצמבר 2010 התקשרה "דניה סיבוס בע"מ" בהסכם עם "אפריקה ישראל להשקעות בע"מ", במסגרתו רכשה את מלוא החזקותיה של אפריקה ישראל ב"אפריקה ישראל מגורים בע"מ".
בשנת 2015 נמחקו ניירות ערך של החברה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, אחרי הצעת רכש של אפריקה ישראל להשקעות לבעלי מניות המיעוט בחברה.
בינואר 2020 הושלם הסדר חוב לחברה האם, אפריקה ישראל להשקעות, שכלל את מכירת החברה, כולל בעלותה על חברת "דניה סיבוס", לחברת "לפידות קפיטל" שבשליטת יעקב לוקסנבורג (80%) ולחברת אלטשולר שחם גמל ופנסיה (20%).
בעקבות המכירה הפכה החברה לפרטית, אך חזרה לבורסה לניירות ערך בתל אביב והונפקה בפברואר 2021. בסוף 2020, החברה עברה מיתוג מחדש, ומציגה עצמה בשם "קבוצת דניה", בלי לשנות את שמה הרשמי של החברה.
בשנת 1962 הוקם מפעל בקריית אונו "סיבוס רימון תעשיות מבנים בע"מ" לבניה מתועשת על בסיס ידע שנרכש מחברת "CEBUS" הצרפתית, על ידי חברת אפריקה ישראל להשקעות.
"אפריקה ישראל מגורים בע"מ" היא הגלגול הנוכחי של "דניה חברה לפיתוח בע"מ".
"דניה סיבוס בע"מ" מחזיקה ב-74% ממניות החברה.
חברת "אלום דניה", חברה המתמחה בתכנון וביצוע עבודות אלומיניום בבניני מגורים.
בינואר 2018 פורסם שמשטרת ישראל פתחה בחקירת תיק 1803 - פרשה שבה, על פי החשד, העבירה דניה סיבוס כספי שוחד לדוד ביטן, בזמן שזה כיהן כסגן ראש עיריית ראשון לציון, בתמורה לקידום אינטרסים של החברה.
בתום החקירה החליטה הפרקליטות להעמיד לדין את ביטן באשמת קבלת שוחד, אך לא להעמיד לדין את דניה סיבוס ומנכ"לה.
באוגוסט 2019 הוגש כתב אישום נגד החברה ומנכ"לה, רונן גינזבורג, באשמת עבירות על חוק התחרות הכלכלית, עקב עריכת הסדר כובל בקשר למכרז תשתיות בשוהם.
בהסדר טיעון נגזרו על גינזבורג חודשיים עבודות שירות וקנס של 100 אלף ש"ח, ועל החברה נגזר קנס של מיליון ש"ח.
בעקבות קריסת חניון הברזל, שאותו בנתה החברה, הודיעה פרקליטות מחוז תל אביב (פלילי) לחברה, לגינזבורג ולחשודים נוספים שנשקלת העמדתם לדין בכפוף לשימוע בחשד לגרימת מוות ברשלנות של 6 עובדים באתר.
לאחר השימוע החליטה הפרקליטות שלא להעמיד לדין את דניה סיבוס ומנכ"לה.
בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד
הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב
דניאלה ספקטור (נולדה ב-8 בדצמבר 1981) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
ספקטור נולדה בשם דניאלה פפיש במושב רמות השבים.
אמה, רינה פפיש, עבדה במשך שנים רבות בטלוויזיה החינוכית כבמאית ומפיקה.
בילדותה ניגנה ספקטור בפסנתר ומגיל צעיר החלה להופיע במסגרות שונות.
בשנת 2006, עשתה ספקטור את הניסיון הראשון שלה לפריצה בתחום המוזיקה כשהקליטה יחד עם הרכב משלה מיני-אלבום שכלל שישה שירים, איתם גם הופיעה ברחבי הארץ.
לצד ההופעות עם השירים שלה, הופיעה ספקטור באותה תקופה גם בהרכב בשם "Two Drops" (עם בן ספקטור בקלידים ושירלי קונס בשירה).
בנוסף הלחינה מוזיקה למופעי מחול (למשל, "כל החלונות פתוחים" של נדר רוסנו ו"תשוקת ההומלסים" של רובי אדלמן), להצגות תיאטרון וסרטים קצרים (למשל, הסרט "כלא" של עדי הראל).
בשנת 2009 הוציאה ספקטור את אלבום הבכורה שנקרא "דניאלה ספקטור".
האלבום, שאת רובו הקליטה בעצמה בבית, יצא ב-1 בספטמבר 2009 בהוצאה עצמית, ומתוכו התפרסמו השירים "הירושימה", "הכוכב הזה מת", "לישון בלעדיי" ו"זה הזמן".
ספקטור כתבה והלחינה את כל השירים באלבום.
האלבום זכה לביקורות מפרגנות והושמע גם ברדיו, בעיקר על ידי שדרני תחנת הרדיו 88FM, גדי ליבנה ובועז כהן.
בשנת 2010 זכתה ספקטור בפרס "תגלית השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של ערוץ המוזיקה ורשת ג'.
עוד באותה שנה התארחה ספקטור באלבומו של דניאל סלומון "גאות", שבו שרה בדואט עם סלומון את השיר "אהוב לבי".
כמו כן התארחה באלבומו של צח דרורי "כיוון הרוח", שבו שרה את השירים "אם תבוא" ו"רגעים".
ביום הזיכרון 2010 השתתפה ספקטור בפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל, ובמסגרתו הלחינה את השיר "נוף" של , שנפל במלחמת ששת הימים.
על השיר כתבה ספקטור בפוסט שהעלתה בדף הפייסבוק שלה: "הלחנתי את "נוף" כחלק מפרויקט של גל"צ ליום הזיכרון 2010, מתוך קבוצת השירים שנתנו לי לבחור הוא ממש זהר בתמונה החיה שהוא הביא, תמונת נוף רחבה ובתוכה הטבע והאדם מתחברים.
אחר כך למדתי שזה נבע באופן טבעי מאישיותו וחייו של האיש שכתב אותו, יורם מושקט, שהיה אדם מלא חיות השראה והומור, פסל צייר משורר ואיש חזון, עסק בפעילות תרבותית וחינוכית ברחבי הארץ, עבד עם ילדים ונוער והיה בין מקימי קיבוץ נחשולים.
בנוסף היה איש משפחה ואבא לשלושה ילדים."
במרץ 2011 הוציאו דניאלה ובן ספקטור את אלבומם המשותף באנגלית "Love is".
הסינגל הראשון מהאלבום, "Cut it out", דואט משותף לדניאלה ול- M Jack Bee (אמן-יוצר אוסטרלי), הגיע למקום הראשון במצעד גלגלצ.
דניאלה ספקטור כתבה את השירים, ובן ספקטור הפיק את האלבום.
השניים הופיעו ברחבי הארץ וגם יצאו לסיבוב הופעות באירופה במטרה לקדם את האלבום.
הניסיון לקידום האלבום מחוץ לישראל לווה במעבר של השניים לברלין לתקופה קצרה של כחצי שנה.
בדצמבר 2014 יצא אלבומה השלישי "כל הדברים היפים באמת", אותו כתבה, הלחינה והפיקה מוזיקלית.
מהאלבום התפרסמו השירים "כל הזמן אנחנו שוכחים", "אברהם", "לווייתן" ו"כל הדברים היפים באמת".
בריאיון לטל גורדון סיפרה ספקטור על תהליך הכתיבה ועל החיבור ל"ישראליות": "יש משהו בכתיבה בארץ, שהיא מאוד מקומית, היא מאוד בנופים המקומיים, היא מאוד אישית ומאוד קונקרטית, ובאלבום הראשון שלי רק רציתי להתרחק מזה.
כתבתי על הירושימה, על דוב לבן בקוטב, על כוכב, ניסיתי כמה שיותר להתרחק מזה, ובאלבום הזה דווקא אמרתי, אני רוצה להתקרב לכתיבה ישראלית, מקומית, שמדברת על משפחה ועל מקום, ועדיין לטעון את זה במשהו אותנטי שלי."
ב-2015 הופיעה עם המוזיקאי גבע אלון במופע משותף במסגרת פסטיבל הפסנתר.
שיתוף הפעולה המוצלח בין השניים המשיך גם לסיבוב הופעות משותף ברחבי הארץ.
ב-2017 הקליטו השניים גרסת כיסוי לשיר "זמר נוגה" של החלונות הגבוהים.
השיר יצא במסגרת פרויקט המחווה שהפיקו בתחנת גלגלצ לציון 50 שנה ליציאת האלבום של ההרכב.
ב-2018 הוציאה את השיר "תרקדי את זה", דואט משותף עם דאנה איבגי.
השיר "בהתחלה", שכתבה על חוויית הלידה והאמהות, יצא בפברואר 2019, בהפקתו של אלון לוטרינגר.
אחריו יצא "עדיין בוער" בהפקתו של תומר ישעיהו.
שלושתם מתוך אלבומה הרביעי, "בהתחלה", שיצא בדצמבר 2019. באותה שנה התארחה גם באלבומו של תומר ישעיהו "מנואלה" בשיר "בוקר טוב".
בשנת 2020, אלבומה הראשון הופק גם כתקליט, ולכבוד "Record Store Day", השיקה ספקטור את התקליט ב-28 באוגוסט באוזן השלישית שבתל אביב.
בחודש אוקטובר השתתפה יחד עם רותם בר-אור במיזם "צו השעה" בחידוש לשיר "אל תפחד" (ביצוע במקור של אהוד בנאי).
ב-2021 העלתה ספקטור מופע להקה במסגרת "פסטיבל הפסנתר" בתל אביב.
המופע הוקלט ויצא שנה לאחר מכן באלבום "דניאלה ספקטור בהופעה חיה בפסטיבל הפסנתר".
ב-3 במרץ 2024 הוציאה ספקטור את הסינגל "לחיות" מתוך אלבומה החמישי.
את השיר כתבה והלחינה בשנת 2023 לאחר שעברה מקום מגורים, בהשראת הסביבה והטבע החדשים.
המפיק המוזיקלי של השיר והאלבום הוא אלון לוטרינגר.
ב-29 במאי הוציאה לאור את הסינגל "כשאין בי אהבה".
ב-31 ביולי, הוציאה שיר בשם "סימן טוב", שנכתב והולחן על ידה בשיתוף אלון לוטרינגר.
זהו הסינגל השלישי מאלבומה החמישי, "לחיות", שיצא במלואו בשלושה לספטמבר, 2024.
ספקטור נישאה ב-2009 למוזיקאי וטכנאי הקול בן ספקטור, שמלווה אותה בהקלטות מתחילת דרכה המוזיקלית ושותף לעיבוד ולהפקת אלבומיה.
ההיכרות הראשונה בין השניים הייתה דרך אימו, מורה לציור, אצלה לקחה דניאלה שיעורי ציור מגיל ילדות.
המשפחה מתגוררת בפרדס חנה כרכור.
Love Is (במשותף עם בן ספקטור) (2011)
כל הדברים היפים באמת (2014)
דניאלה ספקטור בהופעה חיה בפסטיבל הפסנתר (2021)
דניאלה קרטס (נולדה ב-11 במרץ 1989) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
שיחקה את נועה שפרלינג, הדמות הראשית ב"אדומות" ששודרה בערוץ הילדים.
בנוסף שיחקה בסרט האמריקאי "מלחמת העולם Z" לצד בראד פיט.
קרטס נולדה בירושלים לגבריאל ודורותי, אביה הוא אדריכל שעלה מטרנסילבניה שברומניה, ואמה מורה לאנגלית שעלתה מבלגיה, והייתה בעבר בעלת הגלריה הירושלמית "אריאל".
בגיל 15 משפחתה עברה עמה לתל אביב.
אחיה הוא טייס קוברה בחיל האוויר.
למדה בתיכון א' לאמנויות תל אביב.
בגיל 18 החליטה קרטס לא להתגייס לצה"ל עקב סרבנות מצפונית.
בשנים 2004–2005 שיחקה בשתי עונות של הסדרה "אדומות" ששודרה בערוץ הילדים, שם גילמה את הדמות הראשית נועה שפרלינג.
סדרה זו זכתה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה".
בשנת 2007 שיחקה קרטס בסדרת הדרמה, "מסכים", ששודרה ב-yes, שם היא גילמה את דמותה של זהר.
בשנת 2008 החליטה לוותר על שירותה הצבאי כדי לקדם את הקריירה שלה וגילמה את ליה בסדרה, "לאהוב את אנה" ששודרה בערוץ 10 ואת הדמות תמר בסדרת הדרמה, "משמורת", ששודרה בערוץ 2.
בשנים 2009–2010 שיחקה קרטס את הגר בסדרת הטלוויזיה, "האמת העירומה".
בשנת 2013 גילמה קרטס קצינת צה"ל בשם סגן בסרט האמריקאי "מלחמת העולם Z" לצד בראד פיט.
את התפקיד הייתה אמורה לגלם מלי לוי, אך הדבר נבצר ממנה עקב דרכון לא מתאים.
בשנת 2014 הופיעה בסרט "מבצע חמניה".
בשנת 2015 השתתפה בסדרת הטלוויזיה של HOT3, "הצורף" לצד אדיר מילר.
באותה שנה השתתפה בסרט האימה הבריטי "AfterDeath".
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "אוטונומיות" ששודרה ב-HOT3, בתור אנה, לצידו של אסי כהן.
בשנת 2019 שיחקה בסרט הקולנוע "ימים נוראים" של ירון זילברמן.
בשנת 2020 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "שטיסל", לצידו של מיכאל אלוני.
בשנת 2025 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "10 קילו קוקאין", שנוצר בהשראת סיפורה האמיתי של שרון יצחקי, בבימויו של דורון ערן.
בשנים האחרונות התגוררה בניו יורק שבארצות הברית.
היא במערכת יחסים עם הצלם יותם מנדה לוי.
+שנהפרויקטתפקידהערות2004–2005אדומותנועה שפרלינגתפקיד ראשי; 2 עונות2007מסכיםזהר2008לאהוב את אנהליהמשמורתתמר2009–2010האמת העירומההגר2015הצורףחפציבה2018אוטונומיותאנהתפקיד ראשי2020–2021שטיסלרחל לאה "רחלי" ורבורגעונה 3
+שנהפרויקטתפקידבמאיהערות2013מלחמת העולם Zסגןסרט אמריקאימבצע חמניהגילה (28)אברהם קושניר2015AfterDeathסרט בריטי2019ימים נוראיםנאוה ולדמןירון זילברמןסרט קולנוע
דניאלה סופיה קורן רוח היא שחקנית אמריקאית-פורטוגזית-יהודייה.
ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של הסוכנת קנזי בליי בסדרה "NCIS: לוס אנג'לס" ברשת CBS.
רוח נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית, בתם היחידה של ד"ר מויזס קרלוש בנטש רוח ושל קתרינה ליה אזאנקוט קורן.
אביה עשה את התמחותו כרופא ברפואת אף אוזן גרון בתוכנית המשותפת של אוניברסיטת בוסטון ואוניברסיטת טאפטס.
כשהייתה בת חמש, אביה סיים את התמחותו ומשפחתם חזרה לפורטוגל, שם הוריה התגרשו.
בפורטוגל, דניאלה למדה בבית ספר לאנגלית.
אביה של רוח שייך למשפחה ידועה בקהילת יהודי פורטוגל, והיא קרובת משפחה של ארתור קרלוש דה בארוש באשטו.
סבה מצד אמה היה יהודי אשכנזי מוורוצלב שבפולין, וסבתה מצד אמה הייתה בת לאם יהודייה מאודסה ואב ספרדי חצי-יהודי.
בן-דוד מדרגה שנייה של אביה היה ראש הקהילה היהודית בליסבון שבפורטוגל, ורוח היא חברה פעילה בקהילה.
בגיל 18 עברה רוח ללונדון כדי ללמוד לתואר ראשון באמנויות הבמה מהאוניברסיטה המטרופוליטנית של לונדון (London Metropolitan University, ידועה גם כ"לונדון מט") אשר בלונדון.
בשנת 2007 עברה לגור בניו יורק כדי ללמוד במכון לי סטרסברג.
רוח התחילה לשחק באופרות סבון פורטוגזיות כשהייתה נערה.
היא ביצעה את הופעת הבכורה שלה בגיל 16, כשגילמה את שרה באופרת הסבון "Jardins Proibidos" ("גנים אסורים").
לאחר סיום לימודיה בלונדון, היא חזרה לפורטוגל כדי להמשיך בקריירת המשחק שלה.
בשנת 2006, היא זכתה בתחרות הריקודים "Dança Comigo" (הגרסה הפורטוגלית של "רוקדים עם כוכבים") וקיבלה תפקידים ראשיים בסדרות טלוויזיה, סרטים קצרים ותיאטרון.
החל משנת 2009, היא משחקת את דמותה של קנזי בסדרת הפעולה "NCIS: לוס אנג'לס".
על תפקידה זה, זכתה רוח בפרס גלובוס הזהב הפורטוגלי בקטגוריית Newcomer of the Year לשנת 2010, ובנוסף היא גם זכתה בפרס TV Action Icon Award והייתה מועמדת לפרס פרסי בחירת הנוער.
בשנת 2011, רוח נמנתה על הרכב השחקנים שזכה בפרס Asians on Film Festival להרכב שחקנים הטוב ביותר על הסרט הקצר "Tu & Eu".
בשנת 2012, שיחקה בסרט "זנבות אדומים", ודיבבה את דמותה של מרידה בסרט האנימציה "אמיצה".
רוח הנחתה את אירוויזיון 2018 שנערך בליסבון שבפורטוגל, לצדן של קטרינה פורטדו, פילומנה קאוטלה וסילביה אלברטו.
רוח מזוהה עם כתם לידה בתוך עינה הימנית .
ב-19 ביוני 2014 נישאה רוח לארוסה דייוויד פול אולסן (אחיו של השחקן אריק כריסטיאן אולסן, המשחק עמה ב-NCIS: לוס אנג'לס) בפורטוגל.
יש לה בן (שנולד ב-30 בדצמבר 2013) ובת (שנולדה ב-4 בספטמבר 2016) המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה.
גיסתה היא השחקנית שרה רייט .
שנה סרט תפקיד הערות 2012 זנבות אדומים סופיה אמיצה הנסיכה מרידה דיבוב לפורטוגזית
דניאלה שמי (30 ביוני 1943 – 16 באפריל 2016) הייתה סופרת, עיתונאית וסאטיריקנית ישראלית.
שמי נולדה באיטליה לפלורה ואיזי דורון, בני יהדות יוגוסלביה, במשפחה בת שני ילדים.
לה אח הצעיר ממנה בעשר שנים.
עלתה לישראל עם משפחתה בגיל שמונה וגדלה בירושלים.
לאחר שירותה הצבאי עברה להתגורר בתל אביב ועבדה בעבודות מזדמנות.
בגיל 21 נישאה לגבריאל מוקד, עד גירושיהם כעבור שלוש שנים.
בשנת 1970 החלה לעבוד בחברת "אל על", נישאה בשנית לסופר אהרן שמי (עד מותו ב-2010) ונולדו להם שני בנים.
בשנת 1980 התפטרה מ"אל על" ונסעה עם בני משפחתה לטיול של חצי שנה בארצות הברית.
לאחר מכן החלה לעבוד כעיתונאית במשך כ-25 שנים בשבועון "העולם הזה" ובעיתון "ידיעות אחרונות" בטור "דניאלה יקרה" וכעשר שנים בתוכנית הסאטירה בגלי צה"ל "יתוש בראש".
בהמשך כיכבה בתוכנית בישול בטלוויזיה.
היא השתתפה בתוכנית "אין עם מי לדבר" בערוץ 2, לצידם של הצייר יאיר גרבוז, המאייר דני קרמן, בעלה אהרן שמי, המוזיקאי יאיר ניצני, המשורר יהונתן גפן, השחקנית אודיה קורן ונשיא המדינה לימים רובי ריבלין.
בנה גיא היה גיטריסט בלהקת "מרסדס בנד".
שמי נפטרה בשנת 2016 בגיל 72 לאחר התמודדות עם מחלה קשה.
לבקשתה נטמנה בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
מטבח, שני חדרים וסלון לא גדול, תל אביב: רכנגולד – עירית שגיב, 1986. (עצות, מתכונים, סודות וקוריוזים)
דניאלה יקרה: שאלות לעיתון ותשובות שהגיעו להן; עריכה: טובי סופר, תל אביב: פואטיקה – הוצאה לאור, תשמ"ז 1987.
בישול בצ'יק צ'ק; צילומים: נלי שפר, ירושלים: כתר, 1989. (ספר בישול לילדים שמכר לאורך השנים כ-80 אלף עותקים)
איך לעצבן את האישה שלך: המדריך השלם!; איורים: איתן קדמי, ירושלים: כתר, 1995.
הלן פיין ושרי שניידר, הכללים: (איך לכבוש את לבו של הגבר האידיאלי); תרגום ועיבוד: דניאלה שמי, תל אביב: קשת, 1995.
איך לעצבן את הגבר שלך; איורים: איתן קדמי, ירושלים: כתר, תשנ"ז.
דניגומודו (בנאורית: Denigomodu) הוא מחוז במדינת נאורו שבאוקיינוס השקט.
המחוז ממוקם בחלקו המערבי של האי.
במחוז קיים יישוב שבו מתגוררים עובדי כריית זרחה.
כמו כן פועלים במחוז שני בתי חולים ובית מלון.
שטח המחוז הוא 1.18 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 429 תושבים נכון לשנת 2006.
דניאלה קולוט-פריש היא סופרת ילדים, ציירת ומאיירת גרמנייה.
ספריה מאופיינים בסגנון עליז ובהומור בלתי שגרתי.
קולוט נולדה בעיירה שונגאו שבבוואריה.
החלה לצייר כבר בשנות ילדותה המוקדמות, ולדבריה, "ציירה וצבעה בכל מה שנגעו אצבעותיה".
למדה עיצוב באוניברסיטת אאוגסבורג למדע שימושי.
קולוט גרה ועובדת בעיר אאוגסבורג שבגרמניה.
היא כותבת ספרים מצוירים, מאיירת ספרים של סופרים אחרים, ומציירת.
ציוריה הוצגו בתערוכות יחיד בגרמניה ובמדינות אחרות.
בריאיון שנערך עימה השיבה קולוט כי לדעתה, ספרה הטוב ביותר הוא "בולדווין וגונדולה".
"אני מאמינה שהצלחתי להעביר נושא לא קל (אבות ואימהות חד-הוריים) בצורה קלילה ולא עצובה."
ספריה תורגמו ליותר מעשרים שפות.
המסע המופלא שלנו לגן הילדים (תרגום: חנה לבנת)
התנין הקטן והאהבה הגדולה (תרגום: דובי לנץ)
תנין וג'ירפה - משפחה שכזאת (תרגום: דובי לנץ)
איזה כיף לחטט באף (תרגום: דובי לנץ)
תנין קטן ורגש לו גדול (תרגום: דובי לנץ)
תנין וג'ירפה - זוג מוזר ומאוהב (תרגום: דובי לנץ)
מר שניף מוצא חבר (עם הורטנזה אולריך)
באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה ב 1985 זכתה סיליבאש בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, בתרגיל קורה ומדליית כסף, בתחרות הקבוצתית.
באליפות העולם שנערכה ברוטרדם, הולנד ב 1987 זכתה סיליבאש ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית, בתרגיל מקבילים מדורגים ובתרגיל קרקע.
מדליית ארד, בתחרות קרב-רב אישי.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה סיליבאש ב-6 מדליות מהן 3 זהב.
מדליות זהב, בתרגיל מקבילים מדורגים בציון מושלם של 20.00 נק', בתרגיל קורה (19.924 נק') ובתרגיל קרקע בתוצאה של 19.937 נק'.
מדליות כסף, בתחרות הקבוצתית בתוצאה של 394.125 נק', אחרי ברית המועצות (395.475 נק') ולפני מזרח גרמניה (390.875 נק'), תוך כדי שהיא קובעת ב-4 תרגילים (מתוך 8) את הציון המקסימלי של 10.0 נק'!
ומנצחת ב-3 תרגילים מתוך 4 תרגילים ובתחרות קרב-רב אישי בתוצאה של 79.637 נק', אחרי יריבתה הגדולה ילנה שושונובה (79.662 נק') ולפני סווטלנה בוגינסקאיה (79.400 נק'), שתיהן מברית המועצות ומדליית ארד בתרגיל קפיצות בתוצאה של 19.818 נק', אחרי סווטלנה בוגינסקאיה (19.905 נק') ובת ארצה גבריאלה פוטורק (19.830 נק').
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה ב 1989 זכתה סיליבאש ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב, בתרגיל מקבילים מדורגים, בתרגיל קורה ובתרגיל קרקע.
סילבאש פרשה מהתעמלות בשנת 1991 והיגרה לארצות הברית ועובדת מאז כמאמנת התעמלות במדינת ג'ורג'יה.
בשנת 2002 היא הוכנסה להיכל התהילה העולמי של התעמלות.
בשנת 2003 נישאה לסקוט הרפר ולהם שלושה ילידם.
דניאלה פשטובה (בצ'כית: Daniela Peštová; נולדה ב-14 באוקטובר 1970) היא דוגמנית צ'כית.
פשטובה נולדה בטפליצה, היא התגלתה בתיאטרון בפראג.
היא תכננה ללכת ללמוד בקולג' לימודי שפה במטרה להיות מורה, אך לאחר שזכתה בתחרות דוגמנות עברה לפריז על מנת לדגמן שם.
היא הופיעה בשערי המגזינים: GQ, מארי קלייר, קוסמופוליטן, גלאמור ו-Elle.היא דגמנה ללוריאל ונבחרה למלאכית של ויקטוריה'ס סיקרט, בין הבולטות שהיו.
היא כיכבה פעמים רבות משנות התשעים ועד תחילת שנות האלפיים בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד ומתוכם הייתה שלוש פעמים על שער הגיליון.
פשטובה נישאה לטומאסו בוטי (לשעבר מנכ"ל של 'Fashion Cafe') בשנת 1995, אך הם התגרשו בשנת 1998. לזוג בן אחד (נולד בשנת 1996).
יש לה בת (נולדה ב-21 ביולי 2002) ובן (נולד בשנת 2009) מבן זוגה הנוכחי, הזמר הסלובקי פאבול הברה, סולן הלהקה הסלובקית "TEAM".
פסטובה זכתה לכינוי "הזיקית" על ששינתה ללא הרף את המראה שלה.
היא דוברת רוסית, אנגלית, צרפתית, איטלקית באופן שוטף, וכמו כן צ'כית, שפת האם שלה.
דניאלה נאנה (ברומנית: Daniela Nane; נולדה ב-29 בנובמבר 1971) היא שחקנית ודוגמנית רומנייה.
נאנה נולדה ביאסי כבת יחידה להוריה.
בשנת 1991 נבחרה למיס רומניה (הראשונה ברומניה המודרנית - לפני כן נערכה תחרות היופי במדינה רק בשנות העשרים) וייצגה את רומניה בתחרות "מיס תבל" שנערכה בלאס וגאס.
נאנה למדה משחק ודרמה באקדמיה לקולנוע ותיאטרון של בוקרשט.
ב-1998 הנחתה את "Selecția Națională", התחרות לבחירת השיר שייצג את רומניה בתחרות האירוויזיון.
ב-2000 שיחקה בסרט "אפיסנטר", לצד טרייסי לורדס.
ב-2005 שיחקה בסרט "בלודריין", לצד קריסטנה לוקן.
ננה שיחקה גם בקופרודוקציה האמריקאית-רומנית "דרקולה 2: ההתעלות".
בנוסף, השתתפה בהפקות רבות בארץ הולדתה וזכתה בשני פרסים על משחקה.
דניה קרת-מאיר (נולדה ב-1953) היא שופטת בכירה בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו בדימוס.
דניה קרת-מאיר נולדה בשנת 1953 בשווייץ.
היא גדלה במועצה המקומית סביון וב-1971 סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון בן צבי שבקריית אונו.
באותה שנה התגייסה קרת-מאיר לצבא הגנה לישראל ושירתה שם עד 1973.
בשנת 1978 סיימה בהצטיינות את לימודיה הגבוהים במשפטים כבוגרת אוניברסיטה באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1976–1978 התמחתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו ובמשרד עורכי דין.
ב-1979 סיימה בהצטיינות יתרה לימודי תואר שני במשפטים.
בשנים 1979–1980 עבדה כעורכת דין שכירה.
בין השנים 1981–1992 היא עבדה כיועצת משפטית בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנים 1977–1983 שימשה כאָסִיסִטֶנְטִית באוניברסיטת תל אביב.
בחודש אפריל 1992 נבחרה לשופטת בבתי משפט השלום במחוז תל אביב ובאוקטובר 2000 נבחרה להיות סגנית נשיא בתי משפט השלום במחוז תל אביב.
בחודש דצמבר 2002 מונתה לכהונת שופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב ובפברואר 2016 מונתה לכהונת שופטת בכירה בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
ב-24 באוגוסט 2010 מונתה יחד עם השופטים ח'אלד כבוב ורות רונן להיות שופטת במחלקה הכלכלית בבית המשפט המחוזי בתל אביב (בית המשפט הכלכלי) לאחר שאושרה בכנסת הצעת החוק להקמת בית המשפט הכלכלי הראשון בישראל בידי נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש.
היא פרשה מתפקידה בחודש פברואר 2017 והוחלפה בידי השופט מגן אלטוביה.
דניאלה יעל קרוקובר (בספרדית: Daniela Yael Krukower; נולדה ב-6 בינואר 1975) היא ג'ודוקא ארגנטינאית-ישראלית, אלופת העולם (2003).
קרוקובר נולדה בבואנוס איירס שבארגנטינה למשפחה יהודית.
כאשר היא הייתה בת שבע משפחתה עלתה לישראל והתיישבה בכרמיאל, שם קרוקובר החלה להתאמן בג'ודו.
היא למדה בתיכון אורט הורוביץ ובצבא שירתה כמדריכת קרב מגע.
לאחר שירותה הצבאי היא חזרה להתאמן בג'ודו ובשנת 1999 חזרה לארגנטינה.
בשנת 1998 היא זכתה במדליה הראשונה שלה בקריירה המקצועית כאשר זכתה בארד בתחרות 'Moscow International Tournament' לאחר ניצחון על קטרינה וולטה הגרמנייה.