tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הכנסייה האיטלקית-אלבנית הקתולית - 1784.
הכנסייה היוונית-קתולית המקדונית - 1918.
הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית - 1726.
הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית - 1697.
הכנסייה הקתולית הרוסית - 1905.
הכנסייה הרותנית הרוסית - 1646.
הכנסייה היוונית-קתולית הסלובקית - 1646.
הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית - 1595.
רוב מאמיני הכנסייה המזרחית-קתולית בישראל הם חברי הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית, ולכן נקראים לרוב הנוצרים היוונים קתולים.
את הכנסייה בישראל מנהיג בישוף, רבים מאנשי הכמורה מקבלים חינוך במוסדות קתולים "מערבים" של הוותיקן, והזיהוי כקתולי מזרחי אינו חזק כבעבר.
נָקַדַה (מערבית: نقادة) הוא אתר ארכאולוגי במצרים שבו שכנה עיר שנקראה בימי מצרים העתיקה נובט, ובתקופה ההלניסטית אומבוס (Ombos).
בקרבת מקום לעיר העתיקה שוכנת כיום עיירה בשם נָקַדַה, שעל שמה קרוי האתר.
הן העיירה והן העיר הקדומה שכנו על הגדה המערבית של הנילוס.
השם "נבּוּת" מקורו במילה המצרית "נבּוּ" (nbw), שפירושה זהב, ונראה כי העיר הייתה קרובה למכרות הזהב שבמדבר המערבי.
ממצאי נקאדה הם מן התקופה הפרהיסטורית שלפני תקופת הממלכה הקדומה במצרים העתיקה, בין 4400 ל-3000 לפנה"ס.
במקום שגשגו תרבויות שונות, שעקבותיהן נמצאו גם בחפירות אחרות במצרים.
הכמות הגדולה של השרידים שנותרו בנקאדה אפשרה לארכאולוגים את תארוך התרבויות באופן התקף גם למקומות אחרים וסביבות אחרות.
בשנת 1894 חפר במקום הארכאולוג הבריטי פלינדרס פיטרי.
פיטרי ואנשיו מצאו כ-3,000 קברים מהתקופה הקדם-שושלתית במצרים העתיקה.
בעת החפירות הבחין פיטרי בקברים מורכבים שכללו מספר שכבות של קברים, כשבכל אחת כלים שונים.
פיטרי שם לב שבדרך זו נוצרות שכבות של קבורה שניתן להבדיל ביניהן (השתכבות), וניסה לתארך את השכבות לשלוש תקופות שונות, אותן כינה על פי אתרי חפירה שבהם נמצאו הקברים – תקופת עַמְרֶה (Amratian), תקופת גֵרְזָה (Gerzeh) ותקופת סמאינה (Semainean).
בשנת 1957 חפר במקום ורנר קייזר.
הכרונולוגיה של קייזר מתחילה מוקדם יותר משל פיטרי, והיא משמשת בסיס לכרונולוגיה בה משתמשים כיום, השונה מעט משל קייזר:
תקופת נקאדה I, a-b-c – בין 4,400 ל-3,500 לפנה"ס, מתאפיינת בכלי חרס צבועים בעלי מכסה שחור, בסחר עם נוביה, עם נווי מדבר במדבר המערבי, ומזרח הים התיכון, וזכוכית געשית המיובאת מאתיופיה.
תקופה זו מאופיינת בכלי חרס עשויים מחוואר ובעיבוד מתכת.
תרבות זו התפשטה במצרים כולה.
התקופה מאופיינת בכלים עדינים יותר, צנצנות בצורת גליל ובהופעת הכתב.
בין הממצאים המעניינים שנמצאו בנקאדה היה קבר קדם שושלתי שכלל לוחות משנהב ושרידי אגרטלים וחמר שנשאו את שם פרעה חור אחע ושמה של אשתו, נאיטחוטפ.
הקבר היה שייך כפי הנראה למנהלן מתקופת השושלת הראשונה.
קברים נוספים באותו אזור שויכו לתקופה מאוחרת יותר, לתקופת הממלכה הקדומה ותקופת הביניים שלאחריה.
גודלם של בתי הקברות שנמצאו באזור מראה כי נקאדה הייתה עיר חשובה בתקופה הקדם-שושלתית המאוחרת, וייתכן שגרמה לכך קרבתה למכרות הזהב במדבר המערבי.
האל המקומי של נקאדה היה סת.
במקום נמצא מקדש לסת מתקופת הממלכה החדשה, ובו ממצאים המשויכים למספר פרעונים מן השושלת השמונה-עשרה.
במקום נמצאה גם פירמידה קטנה מתקופת השושלת השלישית, המכונה "פירמידת המדרגות של אומבוס".
נִקבּת נפטון (גרמנית: Neptungrotte) היא מבנה גן בגני סנסוסי בפוטסדאם שבגרמניה, בחלקו המזרחי של הפארק, בצורת נִקבּה מלאכותית.
על גג מבנה הגן ניצב פסל של נפטון, שתי נאידות ושני טריטונים, עשוי שיש לבן וורוד משלזיה.
הפסל, שהושלם בידי בנקרט בשנת 1760, עשוי ככל הנראה לפי מודל של הפסל גאורג פרנץ אבנהך, שהיה הראשון שקיבל את המשימה אך לא השלימה מסיבות בריאותיות.
משני צדי המבנה ערוכים צדפים בצורת אשדות, שעליהם היו אמורים לזרום כבמפל מימי נהר ההאפל.
אלא שבשל קשיים טכניים תכנון זה לא עלה יפה, ורק כמאה שנה מאוחר יותר, בתקופת פרידריך וילהלם הרביעי, אחרי שנבנתה משאבה מונעת בכוח הקיטור, הופעל מפל מלאכותי זה.
את חלל המבנה עיטר בנקרט בגבישי קריסטל הררי מהרי ההרץ ומשלזיה ובאלמוגים וצדפים מהולנד.
במסגרת שיפוץ שנערך בשנים 1840-1842 הוחלפו אלה בקישוטים מפורצלן ועל פתח המבנה הותקן סריג ברזל.
נַקדִימון אַלטשוּלֶר (ט"ו בשבט תרנ"ג, 1 בפברואר 1893 – כ' בטבת תש"מ, 9 בינואר 1980) היה איכר איש רחובות ופעיל התיישבות.
בשנות ה-40 היה נציג פיק"א וקק"ל בסוריה, וכן איש המחלקה הערבית והמחלקה הסורית בפלמ"ח.
לאחר קום המדינה היה איש הסוכנות היהודית.
נקדימון אלטשולר היה מילדיה הראשונים של המושבה רחובות.
הוריו, מחלה ויצחק זאב אלטשולר, היו מחלוצי העלייה הראשונה וממייסדי רחובות.
למד בבית הספר ברחובות ובבית הספר למל בירושלים.
בין השנים 1910–1911 עבד בסג'רה כמדריך קבוצת הפועלות.
במלחמת העולם הראשונה הסתיר יחד עם חברו מרדכי בשיסט את יוסף לישנסקי, חבר מחתרת ניל"י הפצוע שנמלט מאנשי השומר, ביקב הנטוש ברחובות.
זמן קצר לאחר מכן נמלט לישנסקי לכיוון נבי רובין ובדואים מהאזור הסגירוהו לטורקים.
בין השנים 1919–1923 נסע להולנד ללמוד גידול וטיפוח בהמות חלב ותעשיית גבינות.
כששב לארץ ישראל, עבד במשך שלוש שנים במקוה ישראל כמדריך בתחום זה.
בשנות ה-30 עסק ביבוא זבל אורגני מהמדינות הערביות השכנות בשביל החקלאות העברית בארץ ישראל.
בסוף שנות ה-30 סייע למשה סמילנסקי ברכישת קרקעות בנגב.
בין השנים 1940–1943 שימש קצין הביטחון של מפעל האשלג בצפון ים המלח.
הוא שלט בשפה הערבית והכיר את מנהגי הערבים והבדואים.
הוא התגורר בחברת הערבים בקלי"ה, והיה ממונה על איסוף ידיעות מודיעיניות ועל קשר עם אנשי ההגנה.
בשנת 1943 גויס על ידי דוד בן-גוריון, שעמד בראש הסוכנות היהודית, לשמש נציג פיק"א וקק"ל בסוריה, ששוחררה אז משלטון וישי על ידי צבא צרפת החופשית.
תפקידו היה לפקח על רישום הקרקעות של היהודים בחורן במסגרת ה"קדסטר" (רישום קרקעות) שערכו הצרפתים בסוריה.
במסווה זה סייע ללוחמי המחלקה הערבית של הפלמ"ח, ביניהם ירוחם כהן ומנשה הראל, שנשלחו לארגן את העלייה הבלתי ליגאלית מסוריה.
הוא השתתף עמם בארגון העלייה הבלתי ליגאלית, ועסק באיסוף ידיעות על המתרחש בסוריה ובעיראק.
הוא סיכן את עצמו ורכב בלילות לקיבוץ עין גב כדי להעביר את המידע לטדי קולק, מוכתר היישוב, ולקבל ממנו הוראות וכסף עבור הלוחמים, שעסקו בהברחת יהודים לארץ ישראל.
באותה תקופה הוא קיים קשר עם מנהיג הכורדים בדמשק ועם האמיר ראזק עבד אל-קאדר, נינו של עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי, שהובא לסוריה על ידי הצרפתים מתוך כוונה שלא התממשה להמליכו על דמשק.
לימים, לאחר הקמת המדינה, פעל ראזק עבד אל קאדר בשירות המוסד הישראלי באירופה.
בשנים 1943–1946 התגורר אלטשולר בסאחם אל ג'ולן והיה היהודי היחידי בגולן.
פעילותו בחורן נמשכה עד שנת 1946, כאשר הצרפתים החלו לעזוב את המקום והסיכוי לאחיזה היהודית בחורן אבד.
לאחר הקמת המדינה עבד בסוכנות היהודית ועסק בהתיישבות.
בשנת 1970, בפרוס חגיגות ה-80 לעיר, הוענק לאלטשולר תואר יקיר העיר רחובות.
אלטשולר היה אהוב נעוריה של רחל המשוררת כשהגיעה לרחובות בימיה הראשונים בארץ ישראל.
על תמונתה, שהעניקה לו, רשמה הקדשה: "לנקדימון, אהבת נעורי, הלא תזכרני?
היה האחרון שנפרד מרחל לפני מותה, לפי בקשתה, על אם הדרך מרחובות לתל אביב.
יום לפני פטירתה, בעודה גוססת, רצתה להיפרד מידיד נעוריה אלטשולר וביקשה שיעמיסו אותה על עגלה ויביאו אותה אליו.
אלטשולר, שהיה אז בעל משפחה, יצא לראותה ופרץ בבכי.
מילותיה האחרונות של רחל היו "שלום נקדימון".
בשיחה עם אורי מילשטיין, נכד אחותה של רחל, אמר אלטשולר שאין הוא סולח לעצמו על שלא טיפל ברחל בלובשטיין בימי מחלתה.
דמותו של נקדימון אלטשולר הונצחה בסיפור של משה סמילנסקי "נקדימון" ("העולם", 1907).
סמילנסקי מתאר את אלטשולר כילד פרא עצמאי, משוטט בוואדיות וניזון מענבים בכרמים, שקדים בגנים ואבטיחים בגני הירק.
אהבתו נתונה לסוסים, שעליהם היה דוהר בלי רשות הבעלים, "יש אשר ירכב לא כדרך בני אדם אלא להפך: פניו אל אחורי הסוס ואחוריו אל פניו".
כעבור תשעים שנה, בשנת 1996, תיאר אותו גם ס.
יזהר בנובלה "ריצה אצל הים".
לדעת נכדתו, ד"ר מור אלטשולר, היחס המיוחד של יזהר לנקדימון אלטשולר נבע מכך שהוא ראה בו זכר ושריד למשפחות הוותיקות סמילנסקי, וייץ ואלטשולר, חלוצי העלייה הראשונה והעלייה השנייה, וכמו כן הוא ראה בו בבואה של יחיעם ויץ, שהיה אחיינו של אלטשולר ובן דודו של יזהר.
בשנת 1927 נישא לחיה לבית אפשטיין, נצר לעליית החסידים בשנת 1777. אביה, חיים דוד אפשטיין, נולד בטבריה והיה בן-נינו של חיים-דוד "הקטן", ראש הכוללים של טבריה.
אמה פרל לבית יפה נולדה בחברון, מצאצאי ישראל יפה, "המדפיס מקאפוסט".
שני בניו הם גדעון אלטשולר, אביהן של ד"ר מור אלטשולר ובשמת סלע; ובנימין אלטשולר, אביו של גילעד אלטשולר, מהמייסדים והבעלים של חברת ההשקעות "אלטשולר שחם".
נִצְרָן (שם מדעי: Balistes) הוא סוג דג הנמנה עם משפחת הנצרניים.
הסוג כולל ארבעה מינים, בהם גם נצרן ים-תיכוני המצוי בחופי ישראל.
בני הסוג נצרן הם נצרניים גדולים יחסית (כ-40 ס"מ אורך).
תפוצתם באוקיינוס האטלנטי, בחלקיו הממוזגים והטרופיים ובימים שכנים.
כל בני הסוג טורפים, אף כי חלקם משלימים את תזונתם באצות.
את בני הסוג דגים למאכל וחלקם מוחזקים כדגי נוי.
נִצְרָנִיִּים (שם מדעי: Balistidae) היא משפחה במחלקת דגי הגרם.
משפחה זו מחולקת ל-12 סוגים ובהם 40 מינים, המצויים בעיקר בימים חמים.
יש להם צבעי אזהרה בולטים ושלושה קוצים הדומים בצורתם לנצרה, משם מגיע שמם.
רוב מיני הנצרנים חיים במים רדודים.
סוג ומין יחיד אחי-נצרן קווי (Balistapus undulatus)
סוג ומין יחיד פיחון אדום-שן (Odonus niger)
פיקסון (Rhinecanthus) - בו פיקסון ים-סופי
הנצרניים הם דגים קטנים עד בינוניים, והגדולים מביניהם מגיעים לאורך מטר.
הם מאופיינים במבנה גוף פחוס.
עורם של הנצרניים מכוסה קשקשים גרמיים גדולים וקשים המשמשים להם הגנה.
לדגים הללו יש שני סנפירי גב.
על אחד מהסנפירים יש שלושה קוצים, מהם הקדמי הוא הגדול ביותר.
בדרך כלל הקוצים מקופלים בתוך שקע המצוי על הגב.
לנצרניים יש שיניים חזקות המשמשות לפיצוח טרפם.
הנצרניים ניזונים מסרטנים, רכיכות וקיפודי ים, את שלדיהם מפצח בשיניו.
בשעת סכנה, חודרים דגים אלה לסדק צר בין סלעים ואלמוגים וזוקפים את הקוץ העבה, הנתמך על - ידי שני הקוצים האחרים.
הקוץ נתפס בתוך נקיק הסלע ואינו מאפשר לשלוף את הנצרן ממחבואו.
בשרם של רבים מבני המשפחה רעיל ואינו אכיל.
ייתכן שזו הסיבה שלרבים מהם יש צבעים בולטים לעין, שהם אינם אלא צבעי אזהרה.
בתקופת הרבייה הזכר חופר גומה והנקבות מטילות בה את ביציהן.
ההטלות נשמרות על ידי הזכר בין יום למספר ימים ואחר כך בוקעות ביצי הדגים לים - הפתוח.
בזמן השמירה עלול הזכר להיות תוקפני כלפי מי שמתקרב לביצים.
תקופת הרבייה היא בתחילת האביב וסוף הקיץ.
12 מינים חיים בחופי ישראל, בעיקר במפרץ אילת:
נקג'ימה B5N (כינוי בעלות הברית למטוס היה קייט (Kate)) היה מפציץ הטורפדו העיקרי בשירות הצי הקיסרי היפני שהמריא מנושאות מטוסים במלחמת העולם השנייה, והוא לקח חלק ברוב פעולותיו המבצעיות של הצי הקיסרי.
אף על פי שעלה בביצועיו על מקביליו בקרב בעלות הברית, TBD דבסטייטור, פיירי סורדפיש, ופיירי אלבקור, הפך ה-B5N למיושן כבר ב-1941. למרות זאת, פעל המפציץ לאורך כל המלחמה, וזאת בשל עיכובים בפיתוח דגמים מתקדמים יותר.
בתחילת המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט הגיעו מפציצי הטורפדו להישגים מרשימים, בעיקר בהתקפה על פרל הארבור, בקרב ים האלמוגים, בקרב מידוויי, ובקרב איי סנטה קרוז.
את ה-B5N פיתח קצוגי נקמורה, בהתאם לדרישות הצי הקיסרי ב-1935, לבניית מפציץ טורפדו שיחליף את המפציצים המיושנים.
האב טיפוס הראשון המריא ב-1937, ותוך זמן קצר נכנס לייצור המוני עבור הצי, וזכה לכינוי הרשמי מפציץ נושאת מטוסים סוג 97.
הפעילות המבצעית הראשונה של מפציצי B5N הייתה במלחמת סין–יפן השנייה, במהלכה נחשפו מספר חסרונות במטוס, בעיקר המחסור במיגון עבור הצוות ועבור מכלי הדלק.
הצי, שלא רצה להוסיף את משקל המיגון, הורה להגביר את מהירות המפציץ כדי שיוכל לחמוק ממטוסי קרב של האויב.
דגמי ה-B5N2, שיצורם החל ב-1939, צוידו במנוע חזק יותר, וכן נערכו מספר שיפורים לגוף המטוס, אך המפציץ נותר פגיע כשהיה.
למרות זאת, בחר הצי הקיסרי להשתמש ב-B5N2 בהתקפה על פרל הארבור, וכן בקרבות מכריעים נוספים, כגון קרב ים האלמוגים וקרב מידוויי.
למפציצי טורפדו אלה מיוחסים טיבוע נושאות המטוסים האמריקניות לקסינגטון והורנט, ופגיעה ביורקטאון, שהובילה לטיבועה.
בסופו של דבר החליף הנקג'ימה B6N את ה-B5N בתור מפציץ הטורפדו של הצי הקיסרי, והאחרון עבר לשמש כמטוס אימונים וללוחמה נגד צוללות.
בעת המערכה בפיליפינים ב-1944, שימשו מפציצי B5N לתקיפת הכוחות הימיים של הצי האמריקני מבסיסים יבשתיים, אך ספגו אבדות רבות, ובשנה האחרונה של המלחמה החל הצי הקיסרי להשתמש במטוסים אלה למשימות קמיקזה.
נַקַּאי אֵילָתִי (שם מדעי: Labroides dimidiatus) הוא מין של דג ימי ממשפחת השפתוניים המצוי בשוניות אלמוגים טרופיות שונות.
דג זה הוא אחד הידועים והנחקרים מבין דגי הנקאי השונים שהתפתחו בסביבות ימיות שונות.
הנקאי נוהג להעניק לדגי שונית שירותי ניקוי שיניים ועור מת, וכן הסרת טפילים, כולל לדגים טורפים הגדולים ממנו בהרבה.
זהו דג קטן מאוד, באורך 10–14 ס"מ בממוצע, והוא בעל גוף לבן, פס עבה שחור אנכי העובר לאורך כל הגוף מקצה השפתיים, דרך העיניים ועד לזנב השחור כולו.
סמוך לסנפיר הזנב ישנו עוד פס שחור אנכי העובר עד לזנב.
הסנפירים הגביים והתחתיים וצדי הזנב כחולים-בהירים.
הראש קטן עם שפתיים משורבבות.
דג זה שוחה במי האלמוגים בתחנות ניקוי מיוחדות בין האלמוגים, שאליהן נאספות חיות שונית רבות ושונות.
הדג מסתחרר במים בריקוד ומתהפך במים כדי למשוך פונדקאים.
הדג יכול להיכנס אל פתחי הפה והזימים של הדגים שמגיעים אליו ולאכול טפילים וחיידקים או עור מת מגופם.
בתמורה הוא מקבל מזון וגם נשמר מטורפים כשהוא יכול להתחבא בפיותיהם של דגים טורפים גדולים.
לדג זה יש מתחזה תוקפני יותר: חקיין נקאי, ממשפחת הקרנוניים.
דג זה דומה לנקאי האמיתי, ומושך אליו דגים וכשהם פותחים את הפה הוא נוגס בבשרם ולא רק מרחיק מהם טפילים.
התנהגות דומה מפגין דג נוסף משפחת הקרנוניים בשם מַטְעֶה כְּחֹל-קַוִּים (Plagiotremus rhinorhynchos).
תצפיות ומחקרים מדעיים רבים נערכו על דגי נקאי, אשר חשפו מורכבות רבה ביחסים בינם לבין "לקוחותיהם", המזכירה תופעות מוכרות מכלכלת השוק החופשי.
חוקרים מעריכים כי האינטראקציות האופייניות לתחנות ניקוי מעידות על יכולות קוגניטיביות מפותחות גם מצד ה"לקוחות" וגם מצד "ספקי השירות".
כך למשל, "לקוחות" יכולים להזמין ניקוי באמצעות מחווה גופנית אופיינית או פשוט באמצעות הישארות ללא תנועה ליד תחנת הניקוי; והם יכולים אפילו להסתדר בתורים בהמתנה לשירות.
בנוסף, "לקוחות" יימנעו מלהגיע לתחנת ניקוי בה חזו ב"שירות גרוע" – נקאי שאכל עור חי (ולא רק עור מת וטפילים) וגרם תגובת כאב ללקוח.
נראה גם שהנקאים מודעים לכך – וחשוב להם לשמור על המוניטין הטוב של תחנת הניקוי שלהם – שכן נמצא כי הם עושים עבודה זהירה יותר כשיש להם יותר לקוחות ממתינים שצופים בהם.
נקאים עובדים לעיתים בצמדים של זכר ונקבה, וכשהנקבה הקטנה יותר מכעיסה לקוח בנשיכת-יתר, הזכר רודף אחריה ו"מעניש" אותה במופגן על הפגיעה במוניטין של העסק המשותף.
נַקַּאי (שם מדעי: Labroides) הוא סוג של דג ממשפחת השפתוניים, שכולל מספר מינים שחיים באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט.
מינים אלה הם בין דגי הנקאי המוכרים והמובהקים ביותר.
הנקאים הם שוכני שוניות אלמוגים, וידועים בכך שהם חיים במעין תחנות ניקיון משלהם, אליהם מגיעים דגים וחיות ים אחרות על מנת לעבור ניקוי מטפילים.
הנקאי אוכל את העור המת והטפילים שעל הדג, ושאריות מזון מתוך הפה שלו.
לנקאי מגיעים גם דגים טורפים כגון כרישים וברקודות.
נקאות התפתחה מספר פעמים באופן בלתי תלוי בסביבות מימיות שונות ברחבי העולם (בכך היא מהווה דוגמה לאבולוציה מתכנסת).
עם זאת למעט סוג זה, שאר הדגים הנקאים אינם "בלעדיים".
השיטה עובדת כך: דג נקאי או צמד נקאים פותחים "תחנת ניקוי" במיקום קבוע.
כשהלקוחות מגיעים, הם מחכים לתורם לקבל טיפול.
הלקוחות אינם פאסיביים לפני הטיפול ובמהלכו.
לפניו הם עשויים לאותת לנקאי על רצונם בטיפול באמצעות תנועות או שינוי צבע.
כשמגיע תורם הם ניגשים לתחנת הניקוי ומותחים את סנפיריהם כדי להקל על דגי הנקאי להגיע לכל אזור בגופם.
לקוחות משנים את צבעיהם לקראת הניקוי או במהלכו (זו אחת הסיבות שצלמים אוהבים לצלם אינטראקציות ניקוי – צבעי הדגים לרוב עזים ומרשימים במיוחד).
שינוי הצבע מסמן לנקאי את הרצון בטיפול ומקל על מלאכתו (הדגשת הצבעים מבליטה את הטפילים על הגוף) ועשוי גם לשקף שינוי רגשי למצב נינוח יותר.
לעיתים נקאים מחכים ללקוחות בחוסר תעסוקה, אך יש תחנות ניקוי בהן אף פעם לא חסרה עבודה.
מחקר על שונית המחסום הגדולה מצא שדג נקאי שפתוני משרת בממוצע 2,297 לקוחות ביום.
עוד הראה המחקר שדגים מסוימים מבקרים נקאי מסוים בממוצע 144 פעמים ביום – רמז לכך שניקוי אינו הדבר היחיד שדגים מקבלים מהטיפול.
הטיפול עצמו כולל הסרת טפילים, עור מת (כולל טיפול בגלדי פצעים) ואצות מגופו של הלקוח וכן "צחצוח שיניים" (ניקוי שאריות מזון המצטברות ביניהן), עיסוי ("גירוי מישושי" בלשון המדעית) – והפגת מתחים (הפחתת רמות הסטרס).
הלקוח זוכה בטיפול ספא בריא, מפנק ומרגיע – והנקאי זוכה במזון.
גם לעיסוי עצמו הנכלל בניקוי יש אפקט מרגיע על התנהגות הדגים.
מחקר הראו שדגים שנגרם להם סטרס מכוון (המתבטא גם ברמת קורטיזול גבוהה בדם) ביקשו לאחר מכן הרבה יותר את קרבתו וטיפולו של "דג נקאי" (למעשה הייתה זו בובה נעה בצורת דג נקאי) והתחככו בהם שוב ושוב.
למרות שהאינטראקציה עם בובת הנקאי הייתה רחוקה מלהיות "הדבר האמיתי" – היה די בה כדי להפחית רמת הסטרס של הדגים (ואת רמת הקורטיזול בדמם).
ניסוי זה ואחרים מחזקים את ההשערה שדגים מבקרים בתחנות ניקוי גם כדי להקל מתח וכי זה מרגיע ומהנה עבורם.
בניסויים שבחנו למידה וכישורים קוגניטיביים, הוכיחו נקאים יכולות מפתיעות, גבוהות לעיתים אפילו משל פרימטים.
במסגרת ניסוי שערך צוות של עשרה מדענים מגרמניה, שווייץ וארצות הברית, הניחו לפני כל "נבחן" (מלבד נקאים בחנו בניסוי גם קופי קפוצ'ין, אורנגאוטנים ושימפנזים) שתי מגשיות עם מזון – כחולה ואדומה.
אחת הסיבות להצטיינות הנקאים במשימה היא התאמתה למשימות המנטליות שנקאים נדרשים להן בטבע: תיעדוף לקוחות.
מסתבר שנקאים מסוגלים להבדיל בין לקוחות קבועים שחיים בשונית ובין לקוחות מזדמנים שרק חולפים בה – ומעדיפים לנקות תחילה את הלקוחות הלא מוכרים, שעלולים להמשיך ולהתנקות בתחנה אחרת.
הם גם יעדיפו לקוחות מוכרים שלא הגיעו הרבה זמן לניקוי (ולכן מבטיחים יותר מזון) על פני לקוחות שקיבלו טיפול לאחרונה.
הם גם מתאימים את איכות וזהירות הניקוי למסוכנות הלקוחות (דגים טורפים, למרות שלא תועדו טורפים נקאי מעולם, זוכים ליחס מועדף וליותר עיסוי), למספר הלקוחות שממתינים וצופים בניקוי (לתחנות ניקיון יש מוניטין), ולעומס העבודה.
מחקר שפורסם ב-2019 מצא שדגי נקאי שפתוניים מסוגלים לזהות את עצמם במראה, יכולת שנחשבת כמעידה על מודעות עצמית, וזוהתה עד כה רק בקרב מינים מעטים של יונקים ועופות שנחשבים כאינטליגנטיים במיוחד.
הסוג נקאי שפתוני מכיל 5 מינים.
נקבוביות מוגדרת כיחס בין נפח החללים של חומר (מצע) נקבובי לנפח החומר הכולל.
המונח נקבוביות משמש בתחומים רבים בהם גאולוגיה ומדעי כדור הארץ, הידרולוגיה ופיזיקה של הקרקע, חקלאות והשקיה, מכניקת קרקע וביסוס מבנים, הנדסת חומרים ומטרולוגיה, הנדסת רקמות ורפואה.
לנקבוביות השפעה מכרעת על תהליכים כמו זרימת מים בתוך המצע הנקבובי, תנועה של מומסים וחלקיקים, ראקציות כימיות ותופעות מעבר מסה וחום, בידוד תרמי, גמישות ועמידות בפני עומסים ומאמצים.
בתחומי ההידרוגאולוגיה ומדעי כדור הארץ מקובל לסמן את הנקבוביות באות או כדלקמן:
כאשר הוא נפח החללים ו- הוא הנפח הכולל.
נוח להסביר את מושג הנקבוביות בעזרת סכמה של שלוש הפאזות (מוצק, נוזל וגז).
הנפח של הפאזה המוצקה מוגדר כ- , הנפח של הפאזה הנוזלית (למשל מים) הוא והנפח של הפאזה הגזית (אוויר) מסומן כ-.
נפח החללים שווה לסכום הנפחים של הפאזה הנוזלית והפאזה הגזית, , והנפח הכולל שווה לסכום נפח החללים והפאזה המוצקה, .
בנוסף לנקבוביות, מקובל להגדיר את יחסי הנפחים של הפאזות בעזרת הערכים הבאים: מנת החללים מוגדרת כ-, תכולת הרטיבות הנפחית כ- ודרגת הרוויה כ- .
תכולת הרטיבות משתנה בין ערך נמוך (שאריתי) במצב של קרקע יבשה לערך מקסימלי שמתקבל במצב בו הקרקע רוויה במים ושווה לנקבוביות.
תחום הערכים של דרגת הרוויה נע בין במצב יבש למצב רוויה בו כל הנקבובים מלאים במים.
הקשרים בין יחסי הנפחים מאפשרים להגדיר את הנקבוביות בעזרת תכולת הרטיבות ודרגת הרוויה, או בעזרת מנת החללים .
ביטוי נוסף לנקבוביות תלוי בשתי הגדרות עבור צפיפות, צפיפות יבשה וצפיפות מוצקים , כאשר היא המסה של הפאזה המוצקה.
היות שהערך של בסלעים ובקרקעות שווה, על פי רוב, ל- 2.65, מדידה של הצפיפות היבשה () מספקת הערכה לנקבוביות.
הקשר בין נקבוביות והמוליכות ההידרולית ברוויה
ככלל, המוליכות ההידרולית ברוויה גדלה עם הנקבוביות.
הסיבה העיקרית היא שעבור נקבוביות גדולה, שטח החתך הפנוי לזרימה גדל והמרחק הממוצע בין חלקיקי הזורם והפאזה המוצקה גדל.
אלא שהנקבוביות אינה הגורם היחיד שקובע את ערכה של המוליכות ההידרולית.
יתרה מכך, יש מקרים בהם ההתנהגות הפוכה: קרקע חרסיתית מאופיינת בנקבוביות גדולה מזו של קרקע חולית אבל המוליכות ההידרולית שלה נמוכה יותר.
גורמים נוספים שמשפיעים על המוליכות ההידרולית הם התפלגות הגודל של הנקבובים, הסידור המרחבי של חלקיקי המצע הנקבובי (שמתואר לעיתים על ידי ערך הפתלתלות ), מידת החספוס של פני המוצק ותכונות הזורם (בעיקר צמיגות).
משוואות כמו משוואת קוזני-קרמן ומשוואת אֵרְגוּן מספקות הערכה של המוליכות ההידרולית בתלות בנקבוביות ובגורמים נוספים.
נקבוביות היא תכונה שיכולה להשתנות במרחב ובזמן.
שינויים במרחב מתרחשים למשל במעבר בין שכבות ויחידות גאולוגיות ובהשפעת העומס העצמי של הקרקע.
שינויים בזמן מתרחשים כתוצאה מתהליכי תפיחה והתכווצות שנובעים, בן השאר, ממחזורי ייבוש והרטבה.
ערכים אופייניים של נקבוביות של קרקעות ותצורות סלע שונות מוצגים בטבלה:
נקבוביות, מיצוע מרחבי ותורת הרצף
נקבוביות היא תכונה שמתקבלת ממיצוע בתוך נפח מייצג , שכן ללא מיצוע מתקבלים ערכים שאינם מייצגים את המצע הנקבובי.
למשל, הנקבוביות בנקודה שממוקמת בתוך נקבוב תהיה שווה ל-1 ואילו בנקודה בתוך הפאזה המוצקה, הנקבוביות התאורטית תהיה שווה ל-0.
גודלו של הנפח המייצג צריך להיות מספיק גדול כדי ששינויים קלים בגודלו לא ישפיעו על תוצאת המיצוע אך גם מספיק קטן כדי שניתן יהיה לתאר את השינויים של הנקבוביות במרחב.
זרימה במצע נקבובי מתרחשת בתוך רצף של חללים המחוברים זה לזה.
קיימים מצבים בהם חלק מהנקבובים מנותקים מהרצף ולכן אינם חלק מהחלל דרכו מתרחשת הזרימה.
נקבוביות אפקטיבית מייצגת את החללים בהם מתרחשת זרימת מים בתנאי רוויה והשימוש בה מאפשר טיפול נפרד ברצף הנקבובים שמשתתף בזרימה.
נהוג להשתמש במושג נקבוביות אפקטיבית לתיאור זרימה בקרקע המכילה אזורים של מוליכות הידרולית נמוכה, כמו אגרגטים ועדשות חרסית קטנות, אשר כמעט ולא מאפשרים למים לזרום דרכם.
שם זה מתייחס לרעיון תאורטי המציע להתייחס למצע הנקבובי כמורכב משתי פרקציות נקבוביות בעלות אינטראקציה הדדית.
למשל, בסלעים סדוקים ניתן להגדיר שתי פרקציות; פרקציה של מטריצת הסלע הרציפה ופרקציית סדקים כאשר לכל אחת מהפרקציות מוגדרת נקבוביות שונה.
רישום של משוואות הזרימה ומשוואות ההסעה עבור כל אחת מהפרקציות ותיאור של תופעות המעבר בין הפרקציות משפר במקרים רבים את ההתאמה בין חישובים ומדידות של תהליכים המתרחשים בסביבות מורכבות.
מקובל להתייחס לגודל החללים כדי לאפיין את השפעתם על תהליכי המעבר של מומסים.
בעוד במצע בעל חללים קטנים התנועה של המומסים תתרחש בעיקר על ידי דיפוזיה מולקולרית, במצע בעל חללים גדולים התנועה תתרחש בעיקר על ידי הסעה.
נקאי סנוריטה (שם מדעי: Oxyjulis californica) הוא מין של דג גרם יחידי בסוגו ממשפחת השפתוניים החי לחופי מערב ארצות הברית במימי האוקיינוס השקט באזור שבין קליפורניה לבאחה קליפורניה, מקסיקו ומצוי גם ליד האי סדרוס.
שפתון זה מגיע לאורך 25 ס"מ בממוצע וצורתו דמוית-סיגר בצבעי חום-ברונזה עם צידיים צהובים עד כתומים ובטן לבנה.
הזנב דק ובעל כתם שחור לאורכו.
השפתון בעל שפתיים צרות בעלות שינים חזקות המשמשות לגירוד יצורים קטנים החיים בערוגות הקלפ הקליפורני.
דג זה חי במים הקרירים הקרובים לחופים של קליפורניה ומקסיקו ביערות קלפ המכילים יצורי ים רבים.
הוא מצוי עד לעומק 73 מטר אך נפוץ יותר בעומק של 20 מטרים בלבד.
דג זה מרחף בין האצות בחבורות קטנות אך כשהוא מוטרד הוא יורד ומתחפר בקרקעית.
בלילה הוא צולל לקרקעית ושם מתחפר עד לראשו.
הדג ניזון ממיני דגים קטנים, דיונונים, חלזונות, סרטנים, צדפות ותולעים ימיות שונות ובכמויות קטנות גם אצות.
הנקאי בדומה לדגי הנקאי הטרופיים משמש כמנקה הדדי המנקה מטפילים של יצורי ים גדולים יותר בעיקר ממכסי זימיהם, בין השאר: טחן קליפורני, דקר הקלפ, גריבלדי, דג שמש מגובשש, סטראולפיס גיגאס, הדגים: Atherinopsis californiensis, Atherinops affinis, כרומית פנקטיפיניס (Chromis punctipinnis) והאלמוגיות Girella nigricans ו-Medialuna californiensis.
הוא עצמו משמש טרף לורדונים: ורדון בוקאצ'ו (Sebastes paucispinis) וורדון קונסטלטוס (Sebastes constellatus) ודקר הקלפ אך עקב ההדדיות ביניהם הטריפה מתרחשת לעיתים נדירות ובעיקר לצעירים.
טורפים נוספים כוללים את קורמורן ברנט (Phalacrocorax penicillatus) וארי ים קליפורני.
דג זה אינו מצוי בסכנת הכחדה גדולה והוא אינו נידוג כמעט עקב הרגלו לצלול עמוק אל בין סלעים, שם הוא פוגע בקרסים ובחכות.
נִצְרְתָן זֵיתָנִי או נצרתן טיטאני (שם מדעי: Balistoides viridescens) הוא דג ימי ממשפחת הנצרניים החי במימי האזור האינדו פסיפי (אך לא בהוואי) עד לעומק של 50 מטר.
מין זה השני בגודלו במשפחתו לאחר המין Pseudobalistes naufragium, ממערב האוקיינוס השקט שמגיע לאורך של 1 מטר.
הנצרתן הוא דג צבעוני בעל גוני ירוק, אפור, כחול בהיר, צהוב, ורוד, חום כהה ולבן.
הוא מגיע לאורך של 75 ס"מ בממוצע והוא בעל ראש גדול משולש עם שפתיים מחודדות גדולות ושיניים חזקות הבולטות החוצה מפיו.
העיניים קטנות ומצויות בחלק העליון של הגולגולת והסנפירים קטנים, ללא סנפיר גבי אך עם סנפירי שת גבוהים וזקורים וזנב רחב וחזק.
אלה נותנים לו כוח להתפרץ במהירות קדימה, מה שמסייע לו להתנגח בטורפים ודגים יריבים.
זהו דג יחידאי המשוטט לאורך השוניות, ושולף בעזרת חרטומו יצורים קשיחים כמו קיפודי ים, רכיכות שונות, סרטנים, תולעים ואלמוגים.
הוא קורע את הטרף לחתיכות עם לסתותיו הגדולות.
צורת אכילתו מפוזרת מה שגורם לדגים רבים לאכול מהשיריים שלו, אם כי הוא טריטוריאלי ויתקוף דגים מסיגי גבול.
תצפית מאיים בים סוף הראתה נצרתן זיתני המזנק היישר מהמים כדי לתפוס סרטנים בין בריכות גאות ומזנק חזרה למים.
דבר זה היה ידוע עד כה רק מדגי מים מתוקים.
דג זה מאיים גם על אנשים, ובהם צוללים שמתקרבים לשטחו יותר מדי.
בדרך כלל מדובר בזכר טריטוריאלי או בנקבה מקננת שמנסה להרחיק טורפים.
הוא יכול לרדוף אחרי הפולש כמה מטרים ולתקוף כשהוא מתגלגל לצד.
נשיכתו יכולה לגרום לפצעים חמורים, אך לא למוות.
נקאלה הידועה גם בשם נקאלה או פורטו (נקאלה עם הנמל) היא עיר בחוף הצפוני של מוזמביק, במחוז נמפולה .
בשפת שבט ה-eMakua המקומי העיר נקאלה-פורטו נקראת "מאיה Maiaia".
העיר ממוקמת בצידו הדרומי מזרחי של מפרץ פרנאו ולוסו , יש הקוראים למפרץ מפרץ נקאלה.
בצידו הדרום מערבי של מפרץ נקלאה נמצאת העיר נאקלה-א-ולחה "נקאלה הישנה/העתיקה" ("Old Nacala"), יש הטועים בין שתי הערים.
נמל נקאלה הוא הנמל הטבעי העמוק ביותר בחוף המזרחי של אפריקה.
נקאלה משמשת כמסוף ראשי של מסילת הרכבת נקאלה , בקו הרכבת למלאווי הנמצאת בפנים יבשת אפריקה ללא מוצא לים.
מדרום לנאקלה נמצא האי מוזמביק, בו שכנה בעבר בירת מוזמביק הפורטוגזית, הוא אתר אתר מורשת עולמית.
נקאלה נוסדה כעיר נמל קטנה והתפתחה לעיר נמל של מים עמוקים ומרכז תעשייתי, חקלאי ליבוא ויצוא.
בתקופה האחרונה של שלטון הפורטוגזי שהסתיים באמצע שנות השבעים, בין התעשיות העיקריות שהתקיימו בעיר היו תעשיית המלט, תעשיית הסיסל ואגוזי הקשיו.
מעסיקים חשובים נוספים שהיו, נמל הים, בית החולים המודרני הקטן ושירותי בנקאות, ביטוח ומינהל.
באמצע שנות התשעים של המאה ה-20 סופת ציקלון הרסה את מתקני נמל נקאלה.
הנמל שוקם והוצבו בו מתקני נמל מודרניים.
מפעל המלט בנקאלה הוא אחד משלושת מפעלי המלט במוזמביק.
בעיר שדרות רחבות מרוצפות, מסעדות ומלונות, בנקים שונים וסוכנויות סליקה והשילוח.
לאורך החוף פועלים חופים חוליים רחבים המושכים תיירות.
מדרום לנאקלה נמצא האי, אילהה דה מוזמביק, שמפותח יותר לתיירות מאשר החופים של נקאלה.
בנקאלה, הנמצאת בצד המזרחי של מפרץ נקאלה, נמצא נמל נקאלה , הוא הנמל הטבעי העמוק ביותר בחוף המזרחי של אפריקה.
מסוף הפחם, המופעל על ידי רשויות נמל נקאלה, ממוקם בעיר נאקלה-א-ולחה בצד המערבי של מפרץ נקאלה.
הנמל הוא נמל מים עמוקים עם עומק מים של מעל 60 מטר, המאפשר עגינת אניות סוחר גדולות ביותר.
ארבעה רציפים זמינים למטען כללי, בתוספת מסוף מכולות.
כ־200 ספינות עוגנות בנמל מדי שנה.
נמל נקאלה הוא אחד משלושת הנמלים המרכזיים במוזמביק.
הנמל מאפשר ייצוא עפרות טנטלום של חברת הכרייה היילנד אפריקה בע"מ (The Highland African Mining Company Ltd) לתאילנד וארצות הברית.
קו הרכבת באורך 918 קילומטרים (CFM -Nord) דרך Nampula ו-Cuamba עד Lichinga (לשעבר Vila Cabral) שייך לנמל נאקלה.
קו רכבת זה מתחבר לקו הרכבת נקאלה דרום המחבר את נמל נקאלה עם נמל ביירה.
נמל נקאלה הוא הקרוב ביותר למלאווי מבין שני הנמלים.
באמצעות קווי הרכבת המתאימים והקישוריות שביניהם מדינות מרכז אפריקה מקושרות לנתיבי הים הבינלאומיים.
נמל התעופה נקאלה , הקטן שמצפון לעיר שהיה בעבר שדה תעופה צבאי, שהוסב לשדה תעופה בינלאומי, עם אפשרות לנחיתת מטוסי בואינג מדגם 747 המודרניים.
קיבולת השדה הראשונית תוכננה על 500,000 נוסעים בשנה ו-5,000 טונות מטען.
הפרויקט בשווי 200 מיליון דולר מומן על ידי ממשלות ברזיל ומוזמביק.
שדה התעופה של נקאלה נחנך על ידי נשיא מוזמביק ארמנדו גבוזה בדצמבר 2014 .
נמל נקאלה הוא מסוף הקצה המזרחי שעל שפת האוקיינוס ההודי, של המסדרון הבינלאומי שנקרא "מסדרון נקאלה" המחבר את נמל נקאלה ופנים יבשת אפריקה בעיקר להעברת סחורות ממלאווי.
מסילת הברזל נקאלה מתחברת למסילת הרכבת המרכזית במזרח אפריקה (CEAR) של מלאווי.
מערכת הרכבות נוהלה על ידי התאגיד לפיתוח רכבות האמריקאי עד ספטמבר 2008, אז נמכר התאגיד לקבוצת משקיעים ממוזמביק.
גיל נשים וגברים: 17.1 גיל הגברים בממוצע וגיל הנשים 16.7 שנים.
האקלים מסווג כ-Aw על פי סיווג Köppen-Geiger.
הטמפרטורה הממוצעת השנתית של C° 25.4 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית היא 951 מילימטרים.
עד לחניכתו של שדה התעופה הבינלאומי של נקאלה ושיפור הכבישים במסדרון נקאלה ההגעה לאזור הייתה קשה, והתיירים היו בעיקר תרמילאים.
כביש אספלט אחד מוביל לאזור.
בנוסף, מצפון לעיר נמצא שדה תעופה הבינלאומי של נקאלה.
לאורך החופים כפרים נידחים שבהם חיים בני שבט המקואה eMakua המקומי.
החוף בתולי עם קילומטרים של חופים חוליים המגובים במנגרובים ובשיחים סובטרופים.
קו החוף נקי ולא מזוהם.
בים קרוב לחופים יש שוניות ואניות טרופות שטרם צללו מתחת לפני הים.
לווייתנים נודדים באזור מיולי עד ספטמבר ורואים דולפינים לעיתים קרובות.
ישנם באזור שלושה אזורים עיקריים לתיירות האי מוזמביק שהוכרז על ידי אונסקו, כאתר מורשת עולמי - Ilha de Mocambique, שמורת הטבע לה ורנדה (La Veranda Nature Reserve) וחצי האי Baixo do Pinda .
האי מוזמביק (פורטוגזית Ilha de Moçambique) הוא אי השוכן בין מצר מוזמביק למפרץ מוסוריל (Baía de Mossuril) במחוז נמפולה (província de Nampula) בצפון-מזרח מוזמביק.
האי שימש משך כ-400 שנים כנמל פורטוגזי חשוב באוקיינוס ההודי וכבירת האימפריה הפורטוגזית במזרח אפריקה.
הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1991. ניתן להגיע לאי בנסיעה ברכב על גבי גשר העבר מחוף על גבי הים ועד לאי.
על האי נמצאת עיר קולוניאלית פורטוגזית ישנה, הידועה בכינוי "עיר האבן" בגלל המבצר שנבנה בחלק הצפוני של האי.
בעיר נמצאות כנסיות ישנות, מסגדים, מקדש הינדי, בתי מסחר, בית חולים ועוד.
בקצה הדרומי של העיירה נמצא כפר גדול משתרע עד החוף אזור זה מכונה "עיר הקנים" .
באנטומיה ובאוסטאולוגיה, נקב או פוראמן (בלועזית: Foramen, Foramania, Foramens) הוא חור פתוח הקיים בבעלי שפיר עוברי קיימים ונכחדים.
הנקבים אשר קיימים בתוך גופם של בעלי החיים, מאפשרים בדרך כלל לעצבים, עורקים, ורידים או מערכות אחרות להתחבר מחלק אחד של הגוף לחלק אחר.
לגולגולות של בעלי חוליות יש נקבים שדרכם עוברים עצבים, עורקים, ורידים ומערכות אחרות.
לדוגמה, לגולגולת אנושית יש נקב פריאטלי.
בכל עצם בתוך עמוד השדרה של בעלי החוליות, כולל בעמוד השדרה של בני האדם, יש נקב בחלק העליון והתחתון כדי לאפשר מעבר של עצבים, עורקים, ורידים וכו'.
נקאליפיתקוס (שם מדעי: Nakalipithecus), הוא סוג נכחד של קוף אדם ממשפחת ההומינידיים, אשר התקיים באפריקה במשך המיוקן שלפני 9 מיליון שנה מזמננו.
הוא התגלה בממצאי מאובנים בקניה בשנת 2007 ונקרא בידי החוקר היפני יוקטה קונימטשו (Yutaka Kunimatsu) על שם תצורות Nakali, בהם התגלה שנתיים לפני כן בידי צוות חוקרים יפנים וקנייתים ואלה הועברו אל המוזיאון הלאומי של קניה (National Museums of Kenya).
משמעות שמו הוא: "קוף האדם מנקאלי".
הסוג מכיל מין יחיד - Nakalipithecus nakayamai, הקרוי לכבוד הגאולוג היפני קצוהירו נאקאיאמה.
פרימט זה ידוע ממספר מאובנים של שיניים טוחנות, שיניים נוספות ממספר סוגים בעלות כיסוי אמייל חזק ועצמות לסת עליונה שבורה.
אלה דמו במראם לשיני הומיניד קדום הדומה מעט לגורילה ואולי לאורנגאוטן.
היה זה אחד מראשוני ההומינידיים דמויי-האדם שהתקיימו מהמיוקן.
פרימט זה היה אולי קרוב לסוג כורורפיתקוס (בעבר נחשב למין בסוג זה) ולראשוני הגורילות, אך הוא התקיים באזורים יבשים יותר ובחורשים חמימים לאורך קניה.
ממדיו היו דומים לזה של גורילה מודרנית והוא הותאם לאכילת צמחייה נוקשה וזרעים.
נקב העורף הגדול הוא פתח גדול בצורת אליפסה בעצם העורף של הגולגולת.
זהו אחד מכמה פתחים סגלגלים או מעגליים (פורמינה) בבסיס הגולגולת.
חוט השדרה, שלוחה של המוח המוארך, עובר דרך נקב העורף הגדול ביציאתו מחלל הגולגולת.
מלבד ההעברה של המוח המוארך והממברנות שלו, נקב העורף הגדול מעביר את עורקי החוליות, עורקי השדרה הקדמיים והאחוריים, הממברנות הרצועתיות (Tectorial membrane of atlanto-axial joint) ורצועות אלאריות, רצועות צוואר (Alar ligament).
הוא גם מעביר את עצב הלוואי לתוך הגולגולת.
נקב העורף הגדול הוא תכונה חשובה ביונקים דו-רגליים.
אחת התכונות של נקב העורף הגדול של דו-רגלי היא הזזה קדימה של הגבול הקדמי של הטנטוריום המוחי על ידי קיצור בסיס הגולגולת.
מחקרים על תנוחת נקב העורף הגדול הראו קשר להשפעות על תפקוד יציבה ותנועה כאחד.
ההזזה קדימה של נקב העורף הגדול ניכרת בהומיניניים דו-רגליים, כולל בני אדם מודרניים, אוסטרלופיתקוס אפריקנוס ופרנתרופוס בויזאי.
על סמך מאפיין נפוץ זה של הומינינים דו-רגליים טען מישל ברונט שסהלאנתרופוס צ'אדנסיס היה גם דו-רגלי, וייתכן שהוא הקוף הדו-רגלי המוקדם ביותר הידוע.
הגילוי של תכונה זו העניק למדענים דרך נוספת לזיהוי יונקים דו-רגליים.
הוא קיים בבני אדם, ובבעלי חיים רבים אחרים.
מלפנים, הוא תחום על ידי ה-basiocciput.
מאחור, הוא תחום על ידי ה-supraocciput.
לרוחב, הוא תחום על ידי הקונדילים האוקסיפיטליים (Occipital condyles).
על עצם העורף, נקב העורף הגדול מציג שני ציוני דרך צפלומטריים (Cephalometry) בקו האמצע.
האופיסטיון (opisthion) הוא נקודת האמצע בשוליים האחוריים של נקב העורף הגדול.
הבאזיון (basion) נמצא בנקודת האמצע בשוליים הקדמיים של נקב העורף הגדול.
הרצועה האלארית, המחוברת בכל צד לפקעת של הקונדיל העורפי (Occipital condyle), מחלקת את נקב העורף הגדול לתא קטן קדמי ותא גדול אחורי.
לפי הגודל והמיקום, נקב העורף הגדול יכול לעזור לקבוע גורמים רבים.
בבני אדם, נקב העורף הגדול ממוקם מלמטה.
בחלק מהמכרסמים והיונקים נקב העורף הגדול ממוקם מלפנים בגולגולת.
נקב העורף הגדול משתנה בגודלו בין הפרטים.
התאבנות מוקדמות יותר של עצם העורף מובילה לנקב קטן יותר.
נקב העורף הגדול משתנה בגודל ובצורה בין אוכלוסיות שונות.
אצל בני אדם, גברים נוטים להיות בעלי נקב גדול יותר מאשר נשים.
בבני אדם, נקב העורף הגדול נמצא רחוק יותר מתחת לראש מאשר אצל הקופים הגדולים האחרים.
לכן, בבני אדם, שרירי הצוואר (כולל שריר האוקסיפיטופרונטליס) אינם צריכים להיות חזקים כל כך כדי להחזיק את הראש זקוף.
השוואות של מיקומו של נקב העורף הגדול במיני הומינידים מוקדמים שימושיות כדי לקבוע כמה נוח היה למין מסוים בהליכה על שני גפיים (דו-רגליות) ולא על ארבע (quadrupedalism).
להומינין מוקדם, פרנתרופוס בויזאי (הידוע גם בשם Australopithecus boisei), יש נקב מגנום הדומה לצורה של לב או קרדיואידה.
כאשר KNM-ER 406 נבדק בהשוואה למינים אחרים, נקב העורף הגדול היה שונה.
בהשוואה לנקב מגנום הרגיל בצורת אליפסה, צורתו של הנקב באוסטרלופיתקוס בויזאי התקצרה.
בנקב מגנום של אוסטרלופיתקוס בויזאי, גם הנקב הקדמי וגם האחורי שונים בגודל ובקוטר.
הקדמי היה בעל קוטר רוחבי גדול יותר והיה רחב יותר בהשוואה לזה שאצל הומינינים מוקדמים אחרים.
הקוטר הרוחבי של נקב העורף הגדול האחורי התקצר ויצר צורה קרדיואידית.
הקצוות הקדמיים של נקב העורף הגדול באוסטרלופיתקוס בויזאי חסרים את העקומה הסגלגלה שבדרך כלל יש במינים אחרים עם מגנום סגלגל עד עגול.
צורתו הייחודית של נקב העורף הגדול נראתה גם בכמה יציקות של מיני הדר (Hadar).
אצלם נראות תכונות ומאפיינים של בעל צורה קרדיואידית דומה.
השינוי בצורת נקב העורף הגדול נחקר כדי לזהות אפשרות של פונקציות שונות.
קיים מתאם פוטנציאלי בין שינוי הצורה של נקב העורף הגדול לאופן פעולתו בגוף.
בהשוואה להומינינים אחרים, המסלול שהדם עובר דרך נקב העורף הגדול באוסטרלופיתקוס בויזאי הוא ישר וישיר יותר, אם כי הדבר עדיין נבדק.
עם הרחבה של נקב העורף הגדול הקדמי, התאפשר ניקוז ורידי יותר מהסינוסים האוקסיפיטליים והשוליים.
נקב העורף הגדול מעביר מספר מבנים חשובים בין הצוואר לנוירוקרניום (Neurocranium).
מבנים העוברים דרך תא קדמי (osseoligamentous compartment) כוללים:
הרצועה הקודקודית וקצה חולית הציר.
הרצועה העליונה של הרצועה הצולבת של האטלס (חוליה C1).
מבנים העוברים דרך התא האחורי (תא נוירווסקולרי) כוללים:
הקצה התחתון של המוח המוארך, המוקף בקרומי המוח.
החלק הרביעי של עורק החוליה, מוקף במקלעת סימפתית של עצבים.
עורקי עמוד השדרה הקדמיים והאחוריים.
השקד של המוח הקטן כמו בבקע שקד המכונה מום קיארי.
ייתכן שנקב העורף הגדול הוא גדול מדי, קטן מדי או בנוי בצורה שגויה.
נקב קטן עלול לגרום לבעיות נוירולוגיות, ומחזור הדם המופחת של נוזל המוח יכול לגרום להידרוצפלוס.
מצב זה עשוי להיות מטופל בכריתת חלק מהגולגולת – suboccipital decompressive craniectomy.
נקב עורף גדול קדמי יש ביונקים דו-רגליים אחרים מלבד אדם.
לירבוע (Jerboa), מכרסם דו-רגלי, יש גם נקב עורף גדול.
אבולוציה של נקב עורף גדול במאובנים
מחקרים רבים מסיקים שהמקום של נקב העורף הגדול בגולגולת הוא משמעותי במאובנים.
על ידי היכולת לאתר את נקב העורף הגדול, אנתרופולוגים וחוקרים אחרים מסוגלים לקבוע אם המינים היו דו-רגליים או לא.
מיקומו של נקב העורף הגדול משתנה עם הזמן במאובנים שונים.
ניתוח נקב העורף הגדול במאובנים כמו ארדיפיתקוס רמידוס קושר את המאובן להומינידים מוקדמים ומאוחרים אחרים החולקים מאפיינים דומים של הנקב הקדמי ומאפיינים דו-רגליים אחרים.
אף על פי שלא הוכח, יש מתאמים לכך שנקב העורף הגדול ממוקם קדמי יותר ליכולתם של יונקים ללכת על שני גפיים.
בהשוואה זו לבעלי חיים אחרים, כגון פרימטים מסוימים, נקב העורף הגדול ממוקמים יותר בעמדה אחורית בגולגולת.
כאשר נקב העורף הגדול נמצא במיקום קדמי בגולגולת, הגוף של יונקים דו-רגליים מקבל מרכז כובד שונה בהשוואה ליונקים הולכי-על-ארבע.
הנקב הקדמי מעביר את משקל הגוף לאגן ולעצם הירך, אצל פרימטים מסוימים, כמו קופי אדם.
עם נקב עורף גדול אחורי, עומס היישור ומשקל הגוף נופל יותר לרוחב מאשר מתחת לראש.
נקב עורף גדול מאפשר לבני אדם ויונקים דו-רגליים אחרים ללכת על שתי גפיים.
גם עם נקב עורף גדול אחורי, חלק מהפרימטים עדיין מסוגלים להשתמש בשתי הגפיים התחתונות כדי ללכת.
כשנקב עורף גדול קדמי נפוץ במאובנים, ניתן לחקור את המאובנים כדי לקשר ליונקים פוטנציאל של דו-רגליות.
ככל שיימצאו יותר מתאמים ודמיון של מאובנים עם נקב עורף גדול קדמי, תתחזק ההשערה שמינים אלה עשויים היו להיות דו-רגליים.
השינוי בנקב עורף גדול הנע לעבר עמדה קדמית יותר בגולגולת, הוליד את הרעיון של דו-רגליות אפשרית.
נַקַאטַמַאל (בספרדית: Nacatamal) הוא מאכל ניקרגוואי מסורתי הדומה לטמלה ולהלאקה .
Nacatamales נקשרו לשבטי ניקאראו אשר אכלסו את מערב ניקרגואה, מקור שמה בשפת הנוואט בה דיברו הניקאראו ומתורגם ל'טמאלה בשר'.
בתקופה הפרה-קולומביאנית, בני הניקראו השתמשו בבשרים שניצודו כמו צבאים ותרנגולי הודו שהוכנו עם מרכיבים כמו עגבניות, אנאטו ועשבי תיבול, כדי לתבל ולהגביר את טעמו של הנקאטמאל לפני נעטף בקליפות תירס והוכן כמאודה.
לאחר הכיבוש הספרדי, נקאטמאלים הוכנו עם בשרים כמו חזיר.
הם גם התפתחו לכלול מרכיבים טעימים כמו בצל ועלי בננה לבישול שהחליפו את קליפות התירס.
הנקאטמאל הוא אולי המאכל המיוצר ביותר במטבח הניקרגואני המסורתי והוא נאכל בדרך כלל בסוף השבוע, לארוחת ערב או לארוחת בוקר; הוא נאכל על פי רוב יחד עם לחם לבן ומשקה עם קפאין כמו קפה שחור, קוקה קולה או פפסי.
מקובל ליהנות מ-nacatamales (ברבים) באירועים מיוחדים ולהזמין משפחה מורחבת ושכנים להשתתף.
נקאטמאל מורכב בעיקר מקמח תירס מיוחד (מעין בצק שנעשה באופן מסורתי מתהליך הנקרא ניסקזאר) ושומן חזיר, אך כולל תבלינים כמו מלח ואצ'יוטה (אנאטו).
שילוב זה מבושל באופן מסורתי במנה גדולה על אש עצים.
התוצאה הופכת לבסיס לנקאטמאל והיא מכונה גם "מאסא".
את הבסיס הזה יוצקים על עלי הבננה לבישול המשמשים כעטיפה למנות בודדות גדולות.
העלים עוברים הכנה משלהם בנפרד.
לפני שניתן לעטוף נקאטמאל ולהביא אותו לשלב האחרון של תהליך הבישול, יש למלא אותו.
המילוי מורכב בדרך כלל מבשר חזיר מתובל באנאטו; אורז; פרוסות תפוחי אדמה, פלפלים, עגבניות, בצל, זיתים, נענע.
ופלפלי צ'ילה , הצ'ילה הוא קטן מאוד בצורת ביצה שנמצא בניקרגואה.
לעיתים ניתן להוסיף שזיפים מיובשים, צימוקים או צלפים.
לאחר מכן עוטפים את המסה והמילוי בעלים, קושרים בחוט ויוצרים צרורות בצורת כרית.
לאחר מכן מאדים או מבשלים אותם בסיר לחץ במשך מספר שעות.
התהליך כולו הוא מאוד אינטנסיבי ולרוב דורש הכנה במהלך יומיים.
ייתכן שיהיה צורך לערב את כל המשפחה, כדי להשלים אותו.
כיום מקובל לעטוף נקאטמאלס גם בעלי בננה ולאחר מכן גם ברדיד אלומיניום לפני הבישול.
הבישול נמשך עד חמש שעות ובאמצע הדרך הופכים את הנקטמלים כדי להגיע עלבישול אחיד.
פיליפו נביאני (באיטלקית: Filippo Neviani; נולד ב-6 בינואר 1972), ידוע בשם הבמה נק, הוא זמר-יוצר איטלקי.
הוא צבר פופולריות באיטליה וקרב דוברי הספרדית בעולם, והוציא רוב אלבומיו בשתי השפות, איטלקית וספרדית.
בשנת 1997 השתתף בפסטיבל סן רמו השנתי.
על-אף שלא זכה, שירו, "Laura non c'è", הפך ללהיט באירופה ואמריקה הלטינית.
אלבומו הרביעי, Lei, gli amici e tutto il resto, נמכר בכמיליון עותקים ברחבי אירופה.
זה היה אלבומו הראשון שהוקלט כולו בספרדית.
לאחר שמונה עשרה שנים שב להתחרות באירוע בסן רמו עם השיר "Prima di parlare", שדורג במקום השני.
במרוצת הקריירה המוזיקלית שלו הוציא לאור שלושה-עשר אלבומי אולפן וארבעים ושמונה סינגלים, הכוללים את הלהיטים "Sei solo tu", "Almeno stavolta", "Lascia che io sia", "Instabile" ו-"La voglia che non-vorrei".
דווח כי נתוני המכירות שלו עומדים על עשרה מיליון עותקים ברחבי העולם.
נק השתתף יחד עם פרנצ'סקו רנגה בפסטיבל סן רמו 2024, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה.
שירם לתחרות, "Pazzo di te", סיים בערב המגמר במקום ה-25.
נקב הצוואר (בלועזית: jugular foramen) הוא אחד משני הנקבים הגדולים (משמאל וימין) בבסיס הגולגולת, הממוקם מאחורי תעלת הצוואר.
הוא נוצר על ידי עצם הרקה (העצם הטמפורלית) ועצם העורף.
הוא מאפשר מעבר מבנים רבים, כולל סינוס הפטרוס התחתון, שלושה עצבי גולגולת, הסינוס הסיגמואידי ועורקי קרום המוח.
נקב הצוואר נוצר בחזית על ידי הפטרוס בעצם הרקה ומאחור על ידי עצם העורף.
בדרך כלל הוא מעט גדול יותר בצד ימין מאשר בצד שמאל.
בנקב הצווארי שלושה תאים (חלקים), כל אחד עם תוכן משלו.
החלק הקדמי מעביר את סינוס הפטרוס התחתון.
חלק הביניים מעביר את עצב הלשון והלוע, העצב התועה ועצב הלוואי.
החלק האחורי מעביר את הסינוס הסיגמואידי (הופך לווריד הצוואר הפנימי) וכמה ענפי קרום המוח מהעורק האוקסיפיטלי ומעורק הלוע העולה.
קיים תת-סיווג חלופי מבוסס הדמיה, המתוחם על ידי עמוד השדרה הצווארי (Jugular Spine) שהוא רכס גרמי המפריד חלקית את נקבי הצוואר לשני חלקים:
התא הקטן יותר, האנטרומדיאלי, "pars nervosa" מכיל את עצב הלשון והלוע (CN IX, עצב טימפני, ענף של CN IX), ומקבל את ההחזר הוורידי מסינוס הפטרוס התחתון.
התא הגדול יותר, האחורי, pars vascularis, מכיל את העצב התועה (CN X) וכן את עצב הלוואי (CN XI), עצב ארנולד (או ענף אוריקולרי של העצב התועה המעורב ברפלקס ארנולד, שבו גירוי שמיעתי חיצוני גורם לשיעול), פקעת צוואר וענף קרום המוח האחורי של עורק הלוע העולה.
חסימה של נקב הצוואר עלולה לגרום לתסמונת נקב הצוואר.
בגאומטריה, נקודה היא מושג יסודי המאופיין באמצעות האקסיומות העוסקות בו.
בצורה פחות פורמלית, נקודה מציינת מקום מדויק במרחב.
לנקודה ממד 0 – היא חסרת אורך, רוחב ועומק.
זאת לעומת ישר, בעל ממד 1 (אורך, לדוגמה קו אינסופי), מישור, בעל ממד 2 (אורך ורוחב, למשל ריבוע) ומרחב, בעל ממד 3 (אורך, רוחב ועומק, כדוגמת קובייה).
אף שהחלה כמושג יסודי בגאומטריה, הנקודה מופיעה בענפים רבים של המתמטיקה והפיזיקה.
בגאומטריה אנליטית, המושג נקודה מוגדר כ-n-יה סדורה באשר n הוא הממד של המרחב הרלוונטי.
הנקודה משמשת לציון מיקום מדויק על גבי ציר, מישור, מרחב, או מרחב-זמן, ביחס לראשית הצירים (נקודת ה-0).
בפיזיקה הנקודה כהגדרתה המקובלת הינה חסרת מסה אך כן עשויה לייצג חלקיק כגון פוטון, או את מרכז המיקום של אובייקט בעל מסה.
בהקשר כללי יותר במתמטיקה, כל איבר של מרחב טופולוגי נקרא נקודה.
אקסיומות הגאומטריה האוקלידית העוסקות בנקודה:
יש לפחות שתי נקודות שונות זו מזו.
לכל שלוש נקודות שאינן על ישר אחד יש מישור אחד ויחיד המכיל אותן.
כל מישור מכיל לפחות נקודה אחת.
מחוץ לכל מישור יש לפחות נקודה אחת.
אם לשני מישורים יש נקודה משותפת, יש להם לפחות עוד נקודה משותפת.
כאמור, בגאומטריה אנליטית, המושג נקודה מוגדר כ-n-יה סדורה באשר n הוא הממד של המרחב הרלוונטי, שהוא לרוב או .
נקודה על גבי ציר (לדוגמא: ישר) בעל מימד 1 (אורך, לדוגמה קו אינסופי) מיוצגת באות x.
לדוגמא x=1 הינו יצוג של נקודה במיקום +1 על גבי הציר
נקודה במישור, בעל 2 מימדים (אורך ורוחב, למשל ריבוע) מיוצגת על ידי (x,y).
לדוגמא (1,2) כאשר הנקודה נמצאת במיקום +1 על ציר ה-x, ו- +2 על גבי ציר ה-y ביחס לראשית הצירים (0,0).
נקודה במרחב, בעל ממד 3 (אורך, רוחב ועומק, כדוגמת קובייה).
מיוצגת על ידי (x,y,z) בהתאמה.
מבחינה פילוסופית, הנקודה הייתה מושא לפולמוס.
היוונים הקדומים טענו שקו לא יכול להיות מורכב מנקודות והציגו מגוון רב של פרדוקסים הנובעים מההנחה שזה אכן כך, המפורסמים שבהם הם הפרדוקסים של זנון.
לפרדוקסים אלה קשר מהותי לתפיסה האטומיסטית המציעה מושג דומה "אטום" שהגדרתו היא "בלתי ניתן לחלוקה" אך בשונה מהנקודה הגאומטרית יש לו גודל ממשי, וכן ממד.
בפרדוקסים אלה נגעו היוונים בסוגיית עצמאות המתמטיקה אל מול תיאור המציאות והמציאות ממש, והציגו גישה מערבת, שאינה מבחינה בין מתמטיקה ובין פיזיקה.
להיבטים אלה התייחסו גם אפלטון ואריסטו, אך גם הם באופן מערב.
לעומת זאת, מדעני הרנסאנס והעת החדשה המוקדמת כמו גלילאו גליליי ואייזק ניוטון אימצו את הפרדוקסליות הזאת כתכונה של הטבע וראו בנקודה עצם לגיטימי שקיים בעולם.
ניוטון אף פיתח את החשבון אינפיניטסימלי המבוסס כולו על מעין נקודה – האינפיניטסימל.
באותן שנים של המהפכה המדעית ניתן גם מיסוד פילוסופי רחב ומעמיק, בין היתר על ידי דקארט ושפינוזה ליחסים שבין המציאות ותיאור המציאות ועל הפער שבין הגאומטריה, הפילוסופיה של הטבע והטבע, ובמונחים עכשוויים המתמטיקה, הפיזיקה והמציאות.
בחשבון אינפיניטסימלי ניסו לעקוף את הבעיה על ידי שימוש בקטעים קטנים כרצוננו במקום נקודה, לחישוב גבולות ואינטגרלים ומאוחר יותר אף פתחו את תורת המידה כדי לטפל בקשיים שנוצרו באנליזה הממשית הבנויה על אינפיניטסימלים וגבולות.
בעקבות הצלחת החשבון האינפיניטסימלי, ניסו המתמטיקאים להעמיד את הגאומטריה על יסוד האנליזה והמספרים הממשיים – שקיומם אז נחשב לוודאי.
העמדה זו, שזיהתה את הנקודה עם מספר ממשי או זוג סדור של מספרים ממשיים, תיארה צורות גאומטריות באמצעות משוואות אלגבריות.
הניסוח הראשון של גישה זו סופק על ידי רנה דקארט בספרו על גאומטריה אנליטית והצגת מערכת הצירים הקרטזית.
בעקבות מחקריו של גאורג קנטור על תורת הקבוצות, הבינו המתמטיקאים שהמספרים הממשיים אינם כה ודאיים ופשוטים, שכן אפשר לממשם רק באמצעות קבוצות המכילות אינסוף איברים (אינסוף אקטואלי).
לכן, ננטשה הגישה שמנסה לבסס את הגאומטריה על האנליזה.
המתמטיקאי דויד הילברט הציע בתזת האקסיומטיות שלו שהנקודה היא לא פחות ולא יותר מאשר העצם שמוגדר לקיים את אקסיומות הגאומטריה הנוגעים לעצם כזה.
מאחר שהנקודה בעצם נבנית על ידי הגדרה כך שתקיים את האקסיומות, ברור שאין כעת שום פרדוקס או סתירה לוגית.
למעשה, שאלת האמיתות של קיום הנקודה, כפי שהוגדרה על ידי הילברט, הופכת לחסרת משמעות.
ברם, הנקודה של הילברט איננה הנקודה הממשית שאנו מתייחסים אליה ומדברים עליה (אף על פי שההגדרות נבנו כך שיהיה דמיון רב בין השתיים).
לכן, התשובה של הילברט טובה רק לגבי הנקודה שהגדיר ולא לגבי הנקודה הגאומטרית.
סוגיות אלה – של אקטואליזם מול פוטנציאליזם – עדיין נמצאות במחלוקת בין פילוסופים של המדע, הלשון והמתמטיקה.
נקדן טקסט הייתה תוכנת ניקוד אוטומטית שפותחה בשנת 1996 על ידי מט"ח (המרכז לטכנולוגיה חינוכית) כחלק מפרויקט "רב מילים" לניתוח צורני ממוחשב של השפה העברית, המאפשרת זיהוי של רוב המילים בעברית בנטיות שונות, כינויים ואותיות שימוש.
הפרויקט בוצע בראשותו של פרופסור יעקב שויקה.
כיום שייכת התוכנה לחברת מלינגו, אשר המשיכה לפתח אותה, ומפעילה גרסה עדכנית שלה באתר נקדן מורפיקס.
תוכנת נקדן-טקסט, שהייתה תוסף למעבד התמלילים Word, אפשרה לנקד ממילה בודדת ועד מסמך מלא באופן אוטומטי, תוך שהיא בוחרת, במקרה של כמה אפשרויות, את המילה השכיחה ביותר והמתאימה ביותר להקשר.
לתוכנה זו היה גם אשף ניקוד ידני, שאפשר לבחור מתוך רשימת מילים מנוקדות, ולנקד מילים באופן חופשי ובקלות.
אחוזי ההצלחה בניקוד אוטומטי בתוכנה זו היו גבוהים (לטענת המפתחים: 90% - 95% הצלחה), והיא זכתה בפרס איל"א ליישומי מחשב.
הגרסה העדכנית של התוכנה פועלת כאמור באתר נקדן מורפיקס, בתשלום דמי מינוי.
דוגמה לטקסט שנוקד על ידי התוכנה
אפשר לשים לב שבטקסט, שיש בו 102 מילים, יש כתריסר טעויות מובהקות (מודגשות) ועוד כמה מילים לא מזוהות.
למשל, כמה פעמים ניקדה התוכנה את המילה "תוכנה" עם מפיק באות ה'.
בפעם הראשונה ("בתוכנה זו") אין כל הצדקה מורפולוגית לכך, שכן לפי ניתוח הצירוף על פי ניקוד התוכנה עולה כך: תוכן+שלה+זו.
צירוף זה בלתי אפשרי בעברית, שכן היה צריך להיות תוכן+שלה+זה.
לכן גם בכל הנוגע לזיהוי צורני־תחבירי התוכנה איננה מושלמת כלל.
מאז נרכשה "נקדן" על ידי חברת מלינגו כמעט לא פותחו בה שינויים ושיפורים לשוניים.
שגיאות שונות שהיו עוד בתחילת הדרך נותרו בעינן.
כפי שניתן לראות, הטעויות נובעות מניקודים אפשריים אך לא נכונים בהקשר הנתון.
ניתוח ההקשר של התוכנה השתפר במהלך שנות פיתוחה.
כיום באתר נקדן מורפיקס, בקטע המנוקד הנ"ל יש שלוש טעויות מתוך 102 מילים.
טקסט מקור הטקסט שהתקבל בנקדן הטקסט כפי שראוי לנקד עוף גמל
על שבעת הימים טוס ופרח
בטקסט זה, שיר בן 15 מילים בלבד מאת חיים גורי, הציעה התוכנה 9 מילים שגויות (60 אחוז שגיאות).
מתוכן מילה אחת (וברכם) כלל לא מופיעה כאופציה לניקוד.
ניקוד שירה הוא אתגר מיוחד לתוכנות ניקוד אוטומטי.
כשיש כמה אפשרויות ניקוד למילה מסוימת, התוכנה בוחרת במילה השכיחה יותר בשימוש והמתאימה להקשר התחבירי הנתון.
אך השפה השירית בוחרת לרוב במילים הפחות שכיחות ובמבנים תחביריים בלתי שגרתיים.
אתגר נוסף הוא צורת הציווי, שהיא נדירה סטטיסטית בטקסטים עבריים כלליים, אך עשויה להופיע בשיר מסוים מספר פעמים.
בדרך כלל אתגר כזה נפתר על ידי בחירת צורת הציווי בממשק הגהה שמציע את כל אפשרויות הניקוד התקניות של המילה (כמו בנקדן מורפיקס).
נקודה חמה (Hotspot) היא מתחם או אזור בו קיימות נקודות גישה אלקטרוניות ומתאפשרת גישה לחיבור אלחוטי לאינטרנט, באמצעות מחשב נייד, מחשב כף יד, טלפון חכם, מחשב רכב או כל מחשב המצויד בכרטיס רשת אלחוטי.
נקודות חמות נמצאות לרוב באזורים ציבוריים, כגון בתי מלון, בתי קפה, ספריות, שדות תעופה, כנסים ואירועים, תחנות רכבת, קניונים מסחריים ועוד.
כיום גם מכשירי טלפון חכמים ואף מחשבי רכב מצוידים ב SIM עם גישה לאינטרנט, ומצד שני במקלט/משדר WiFi ולכן יכולים להפוך להיות נקודה חמה פרטית עבור מכשירים אחרים בסביבתם.
לדוגמה: אם ברשותך טלפון חכם ומחשב נייד, ניתן להפעיל בטלפון החכם נקודה וחמה ולהתחבר אליה מהמחשב הנייד כדי לספק גישה לאינטרנט עבור המחשב הנייד.
המידע מועבר בתקשורת אלחוטית בתדרי רדיו בין הכרטיס האלחוטי המצוי במחשבים לנקודות הגישה המבוססות על שידור דו כיווני, על פי תקני 802.11.
נקודות גישה של נקודות חמות מאפשרות אימות נתונים ותשלום באמצעות פורטל פנימי הנכלל בהן.
באפריל 2005 נמצאו בישראל, על פי נתוני חברת מפה, 309 נקודות גישה.
הנקודה המשולשת היא שילוב של תנאים, שבהם יכול חומר להימצא בו-זמנית בשלושת מצבי הצבירה – מוצק, נוזל וגז.
בתנאים אלו, האנרגיה של החומר בשלושת מצבי הצבירה זהה, לכן המצבים שקולים אנרגטית.
נקודה זו מאופיינת בערכים מסוימים של צפיפות, לחץ וטמפרטורה הנקבעים על פי משוואת המצב של החומר.
לכל חומר נקודה משולשת משלו.
כאשר מסתכלים על מעברים בין מצבי צבירה בלחץ של אטמוספירה אחת, מקבעים את הלחץ ומשנים את הטמפרטורה.
אז ניתן לדבר באותה מידה על טמפרטורת רתיחה כמו על נקודת רתיחה, על טמפרטורת קיפאון כמו על נקודת קיפאון (או נקודת התכה).
עם זאת, כאשר הלחץ משתנה, הטמפרטורה של נקודות אלו משתנה.
אם כן, נקודת הרתיחה היא עקומת דו-קיום של שני מצבי צבירה, במישור המתאר את הטמפרטורה והלחץ.
בהתייחסות זו היא קרויה עקום הניזול.
גם נקודת הקיפאון היא עקומה במישור זה.
נקודת החיתוך של שתי העקומות היא הנקודה המשולשת.
הנקודה המשולשת למעשה מייצגת את הלחץ המינימלי שבו הפאזה הנוזלית יכולה להתקיים.
בלחצים שמתחת לנקודה המשולשת (כמו בחלל החיצון), קרח מוצק שמחומם מומר ישירות לאדי מים, בתהליך שנקרא המראה.
בלחצים שמעל לערך הלחץ בנקודה המשולשת, קרח שמחומם ניתך תחילה למים נוזליים, ולאחר מכן (בטמפרטורה גבוהה עוד יותר) רותח ויוצר אדים.
האנתלפיה של תהליך ההמראה בסביבת הנקודה המשולשת שווה לסכום האנתלפיות של תהליך ההתכה ותהליך הרתיחה בקרבת הנקודה המשולשת.
כיוון שכך, ניתן להסיק את משוואת עקומת ההמראה בסביבת הנקודה המשולשת מהתנהגות עקומת הרתיחה ועקומת הקיפאון, זאת באמצעות שימוש בקשר קלאוזיוס קלפרון.
חשיבותה של הנקודה המשולשת היא רבה, בייחוד מהבחינה המעשית.
באמצעותה אפשר לכייל תרמומטר (מד-חום) או מכשירי מדידה אחרים.
באמצעות הנקודה המשולשת של המים כוילה סקלת צלזיוס של הטמפרטורה.
הנקודה המשולשת של מים היא בטמפרטורה של 273.16 קלווין (או 0.01 מעלות צלזיוס) ולחץ של 611.2 פסקל (כ-0.006 אטמוספירות).
צפיפות המים, שהיא קבועה, היא כ-1,000 קילוגרם למטר מעוקב.
למים יש דיאגרמת פאזות לא טיפוסית – לעקום הקיפאון (המפריד בין הפאזה הנוזלית למוצקה) יש שיפוע שלילי – כאשר הטמפרטורה יורדת הלחץ שהם יוצרים עולה.
אפקט זה הוא הודות לתכונה ייחודית של המים הנקראת "האנומליה של המים", והוא בא לידי ביטוי בכך שמים במצב צבירה מוצק (קרח) צפופים פחות ממים נוזליים.
נקודה (".") היא סימן פיסוק המשמש לרוב לציין את סיומו של המשפט.
בשפות רבות בעולם משתמשים בנקודה לסיום משפט.
כך נוצרת הפרדה בין המשפטים שעוזרת לקרוא בצורה ברורה יותר.
לדוגמה, בעברית: "אתמול הלכתי לטייל.
בשפה האנגלית הנקודה משמשת לציין קיצורים לדוגמה:
בשפה הסינית משתמשים בסימן הנקודה להפריד בין שם פרטי לשם משפחה בכתיבת שמות זרים.
שאשיביה) התעתיק הסיני של שמו של ויליאם שייקספיר.
אין משתמשים בסימן זה בכתיבת שמות סיניים.
כמו כן משתמשים בנקודה על מנת להפריד בין שמו של ספר לשמו של פרק בספר כאשר אלה נכתבים אחד לאחר השני.
בארמנית מקובל לסמן נקודה בצורה של נקודתיים (։).
הנקודה משמשת להפרדה בין חלקים של שמות קבצים ושמות אתרי אינטרנט.
שם קובץ: test.docx (כאן test הוא השם ו-docx היא הסיומת המציינת את סוג הקובץ)
הנקודה המפרידה בין שני חלקיו של שבר עשרוני קרויה נקודה עשרונית.