tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
איתן גינזבורג, יעל רון בן משה ב-1 ביולי 2025 התפטרו מהכנסת גדי איזנקוט ומתן כהנא ובמקומם נכנסו איתן גינזבורג ויעל רון בן משה
ב-24 ביולי 2025 הודיעה אורית פרקש-הכהן על עזיבת המפלגה וחבירה למפלגת "ישר!".
אולם לא התפטרה מהכנסת כדי לא לחזק את הקואליציה על ידי החלפתה בנציג "תקווה חדשה"
במרץ 2024 פירק סער את השותפות עם בני גנץ והקים את סיעת "הימין הממלכתי".
משלא צורף לקבינט המלחמה המצומצם, פרש מהקואליציה.
בספטמבר 2024 חזר לממשלה ומונה לשר בלי תיק וחבר בקבינט המדיני-ביטחוני, ובמרץ 2025 התמזגה סיעתו עם "הליכוד".
כחול לבן (שם מלא: כחול לבן בראשות בני גנץ) הייתה רשימה ציונית ישראלית במרכז המפה הפוליטית, וסיעה בכנסת.
הרשימה הוקמה בינואר 2019 לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת מאיחוד מפלגות חוסן לישראל ותל"ם יחד עם יש עתיד, אך מאז 2020 ועד פירוקה כללה רק את חוסן לישראל.
במרץ 2020 התפצלו יש עתיד ותל"ם מהסיעה ובכנסת ה-23 היא כללה רק את חברי חוסן לישראל, אליהם הצטרפה חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה ממפלגת יש עתיד.
לאחר חקיקת החוק הנורווגי הצטרפו לסיעה גם חברות הכנסת מיכל קוטלר-וונש שהשתייכה למפלגת תל"ם (שעזבה אותה אחרי פיזור הכנסת) ותהלה פרידמן שהשתייכה למפלגת יש עתיד.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, ב-29 בינואר 2019, הכריזו מפלגת "חוסן לישראל", בראשות בני גנץ, ומפלגת תל"ם של משה יעלון, שתיהן מפלגות חדשות בראשות רמטכ"לים לשעבר, על ריצה משותפת לכנסת.
ב-21 בפברואר 2019, יום לפני המועד האחרון להגשת הרשימות, הודיעו המפלגות על ריצה ברשימה משותפת יחד עם מפלגת "יש עתיד" בראשות יאיר לפיד.
במסגרת הסכם האיחוד לריצה משותפת בבחירות, הוסכם שהחלטות הסיעה יתקבלו במשותף על ידי גנץ, לפיד, יעלון ואשכנזי.
יושב ראש חוסן לישראל ויושב ראש יש עתיד רשאים להוסיף כל אחד לגוף זה נציג מטעמו, כשמטעם יאיר לפיד מונה עפר שלח ומטעם בני גנץ מונה אבי ניסנקורן.
עוד הוחלט כי אם על מועמד הסיעה יוטל להרכיב ממשלה, ותוקם ממשלה בראשותו, תהיה רוטציה בראשות הממשלה: בתחילה בני גנץ, ולאחר שנתיים וחצי בתפקיד, בינואר 2022 יחליף אותו לפיד לתקופת זמן של שנה וחצי.
עוד לפי הסיכומים: בתפקיד יושב ראש הכנסת יכהן ח"כ מיש עתיד, ואילו בתפקיד יו"ר הקואליציה יכהן ח"כ מחוסן לישראל כשגנץ יכהן כראש הממשלה ולאחר מכן ח"כ מיש עתיד כשלפיד יכהן כראש הממשלה.
במסגרת ההסכם לחלוקת תיקים בממשלה במקרה שתורכב על ידי אנשי "כחול לבן" נקבעה גם חלוקת 10 תיקים לאנשי "כחול לבן", וסדר קביעת התפקידים.
לפי ההסכם זהו סדר קביעת התיקים: בני גנץ, יאיר לפיד, משה (בוגי) יעלון, גבי אשכנזי, נציג יש עתיד, נציג חוסן לישראל, נציג יש עתיד, נציג יש עתיד, נציג חוסן לישראל, נציג יש עתיד.
עוד נאמר כי אם יהיו לסיעה שרים נוספים, תיקבע זהותם לאחר התייעצות בהנהגה המשותפת.
כל ראש מפלגה יהיה אחראי למינוי השרים ולמינוי בעלי תפקידים אחרים, וכן להפסקת כהונתם, בהתאם לשיוכם המפלגתי.
בבחירות לכנסת ה-21 הרשימה קיבלה 35 מנדטים.
עם השבעת הכנסת ה-21 הפכה לסיעה הגדולה ביותר יחד עם סיעת הליכוד.
לאחר מעברו של אלי בן-דהן מהליכוד הפכה הסיעה לגדולה ביותר בכנסת.
בבחירות לכנסת ה-22 התמודדה הרשימה באותו הרכב.
כמו כן נותר בעינו הסכם הרוטציה בין גנץ ללפיד על ראשות הממשלה.
הרשימה קיבלה 33 מנדטים והייתה הסיעה הגדולה בכנסת.
בבחירות אלה שמרה כחול לבן על כוחה והייתה למפלגה השנייה בגודלה.
נשיא המדינה ראובן ריבלין העניק את המנדט להקמת הממשלה על בני גנץ, בהסתמך על המלצותיהם של 61 חברי הכנסת של המפלגות: כחול לבן, העבודה–מרצ (מלבד חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס שנמנעה מלתמוך במועמד כל שהוא), ישראל ביתנו והרשימה המשותפת.
ב-26 במרץ 2020 הגישו מפלגות יש עתיד וחלק מחברי תל"ם בקשה להתפצל מכחול לבן, בעקבות המגעים להצטרפות כחול לבן לממשלת אחדות עם הליכוד.
בקשת הפיצול, הכוללת את התנאים, ההבנות וההסכמים לביצוע פיצול סיעות, הוכנה מבעוד מועד בהנחיית יאיר לפיד, למקרה שתרחיש שכזה יתממש.
ב-29 במרץ אישרה הוועדה המסדרת בכנסת את הפיצול לשלוש סיעות: כחול לבן בראשות בני גנץ וגבי אשכנזי, יש עתיד – תל"ם בראשות יאיר לפיד ובוגי יעלון, ודרך ארץ של חה"כ צבי האוזר ויועז הנדל.
סיעת יש עתיד – תל"ם הפכה לשנייה בגודלה בכנסת עם 16 חברי כנסת, בעוד סיעת כחול לבן חולקת את המקום השלישי עם הרשימה המשותפת ולה 15 חברי כנסת.
למרות זאת סיעת "דרך ארץ" מתואמת עמה ומשתתפת בישיבות הסיעה.
במשא ומתן הקואליציוני סוכם כי תקום ממשלת חילופים, במסגרתה חברי דרך ארץ ימונו על חשבון מכסת תפקידי כחול לבן.
באופן דומה גם מפלגת "העבודה" תחושב על חשבון כחול לבן, אשר אף הביעה רצון לריצה משותפת בבחירות העתידיות.
שלוש הסיעות פועלות יחד בכנסת במסגרת הקואליציה ההחלטות והישיבות הסיעתיות ופעילות הממשלה.
עם פרישת מפלגות "יש עתיד" ותל"ם מרשימת כחול לבן, הוקם מטה הצעירים של המפלגה.
תחת מטה הצעירים, הוקם גם "נוער כחול לבן", ארגון נוער השייך למפלגת "כחול לבן" ודומה באופיו לזה של "נוער יש עתיד" הפועל במסגרת מפלגת "יש עתיד".
ב-17 במאי 2020, הושבעה ממשלת ישראל ה-35 בה כחול לבן היא שותפה בכירה.
חברי הסיעה החזיקו בממשלה בתיקי הביטחון, החוץ והמשפטים.
עם פיזור הכנסת ה-23, חברי הרשימה גבי אשכנזי, אבי ניסנקורן, ורם שפע הודיעו שלא יתמודדו מטעמה בבחירות הבאות.
גנץ הודיע למיקי חיימוביץ' ואסף זמיר כי לא יכללו ברשימה.
השר ניסנקורן הצטרף למפלגת הישראלים של רון חולדאי, יחד עם חברת הכנסת עינב קאבלה.
גם השרה לשוויון חברתי מירב כהן הודיעה שלא תרוץ ברשימה והצטרפה ליאיר לפיד במפלגת יש עתיד.
שר המדע יזהר שי הודיע כי יצטרף למפלגת "תל"ם" בראשותו של משה יעלון.
רם שפע הצטרף לבסוף למפלגת העבודה והתמודד בפריימריז שלה.
הילה שי-וזאן הודיעה ב-31 בינואר 2021 כי היא מצטרפת ל"תקווה חדשה" בראשות גדעון סער.
במהלך הבחירות לכנסת העשרים וארבע, כחול לבן עמדה לא פעם בפני האפשרות שלא לעבור את אחוז החסימה.
יתרה מכך, בפברואר 2021 התפרסם מכתב שנחתם בידי 130 בכירים לשעבר במערכת הביטחון הישראלית – בהם עמירם לוין, אהוד ברק, דני יתום ודן חלוץ – שקראו לגנץ לפרוש מהמירוץ לכנסת.
גנץ מיאן לפרוש ודחה את המכתב.
בסופו של דבר, חרף עננת אחוז החסימה שהטילה חיתתה על המפלגה, כחול לבן לא בלבד שהצליחה להיכנס לכנסת אלא גרפה בליל הבחירות שמונה מנדטים, כפול מכפי שנצפה לה בידי הסוקרים והפרשנים.
ב-10 ביולי 2022, הכריזו בני גנץ וגדעון סער על ריצה משותפת של המפלגות חוסן לישראל ותקווה חדשה ברשימת המחנה הממלכתי במסגרת הבחירות לכנסת ה-25..
מבחינה מדינית, הרשימה מתנגדת לנסיגה חד צדדית ודוגלת בהליך מדיני לשם היפרדות מהפלסטינים באמצעות ועידה אזורית.
במסגרת המצע נקבע כי בקעת הירדן תהיה גבול הביטחון המזרחי של ישראל וחופש הפעולה של צה"ל ישמר בכל יהודה ושומרון.
הרשימה תתמוך בחיזוק ההתנחלויות בגושי ההתיישבות, אך מאידך תתמוך בפינוי התנחלויות הנמצאות מחוץ לגושים, במסגרת הסכם.
בענייני דת ומדינה, הרשימה תתמוך בהפעלת תחבורה ציבורית בשבת באזורים חילוניים, ביטול חוק המרכולים והחלת לימודי ליבה על כל התלמידים במערכת החינוך.
מבחינה חברתית, המצע קורא להחלת יום לימודים ארוך באופן הדרגתי, סבסוד מעונות יום והרחבת תקציב הבריאות במטרה להקל על העומס בבתי החולים.
הרשימה תומכת בהגבלת הכהונה של ראש הממשלה לשמונה שנים ברצף או לחלופין, לשלוש קדנציות בלבד.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש פרסמה הרשימה מצע הדומה למצע שפורסם לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים המתמקד בעיקר ברפורמות בתחומי החינוך, ביטחון, כלכלה ובריאות.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הוצג מצע מעודכן.
עם פרישתן של "יש עתיד" ותל"ם מרשימת כחול לבן באפריל 2020 הוקם מחדש מטה צעירים של המפלגה.
תחת מטה הצעירים הוקם במרץ 2020 נוער "כחול לבן" – ארגון בו חברים נערים אשר גילם עומד על 13–18.
במרץ 2019 ביקש ראש עיריית מעלה אדומים בני כשריאל, העומד בראש רשימה בשם "כחול לבן" למנוע את השימוש בשם.
באפריל 2020, תבע אחד מראשי הרשימה לשעבר, יאיר לפיד, את בני גנץ על המשך השימוש בשם "כחול לבן", וכן בלוגו המפלגה, בטענה להפרת זכויות יוצרים ותביעתו נדחתה.
בחירותמנהיגמנדטיםחברי הכנסתהערותהכנסת ה־21 אפריל 2019בני גנץ וחוסן לישראל (15): בני גנץ, גבי אשכנזי, אבי ניסנקורן, מיקי חיימוביץ', מיכאל ביטון, חילי טרופר, אורית פרקש-הכהן, מירב כהן, אסף זמיר, יזהר שי, עומר ינקלביץ', ר'דיר מריח, אלון שוסטר, רם שפע, איתן גינזבורג
יש עתיד (15): יאיר לפיד, מאיר כהן, עפר שלח, אורנה ברביבאי, יעל גרמן, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, אלעזר שטרן, מיקי לוי, פנינה תמנו-שטה, רם בן ברק, יואב סגלוביץ, בועז טופורובסקי, עידן רול, יוראי להב-הרצנו
תל"ם (5): משה יעלון, יועז הנדל, צבי האוזר, אורלי פרומן, גדי יברקןרשימת מועמדים מלאההכנסת ה־22ספטמבר 2019חוסן לישראל (15): בני גנץ, גבי אשכנזי, אבי ניסנקורן, מיקי חיימוביץ', מיכאל ביטון, חילי טרופר, אורית פרקש-הכהן, מירב כהן, אסף זמיר, יזהר שי, עומר ינקלביץ', ר'דיר מריח, אלון שוסטר, רם שפע, איתן גינזבורג
יש עתיד (14): יאיר לפיד, מאיר כהן, עפר שלח, אורנה ברביבאי, יעל גרמן, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, אלעזר שטרן, מיקי לוי, פנינה תמנו-שטה, רם בן ברק, יואב סגלוביץ, בועז טופורובסקי, יוראי להב-הרצנו
תל"ם (4): משה יעלון, יועז הנדל, צבי האוזר, אורלי פרומן, רשימת מועמדים מלאה
יש עתיד (13): יאיר לפיד, מאיר כהן, עפר שלח, אורנה ברביבאי, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, אלעזר שטרן, מיקי לוי, פנינה תמנו-שטה, רם בן ברק, יואב סגלוביץ, בועז טופורובסקי, עידן רול
תל"ם (5): משה יעלון, יועז הנדל, צבי האוזר, אורלי פרומן, אנדריי קוז'ינוברשימת מועמדים מלאה
16 מהם הקימו את סיעת יש עתיד – תל"ם
2 מהם הקימו את סיעת דרך ארץעם פיצול הסיעה:עם תום הכהונה:חוסן לישראל: בני גנץ, גבי אשכנזי, , מיקי חיימוביץ', , , , , אסף זמיר, יזהר שי, עומר ינקלביץ', פנינה תמנו-שטה, , , איתן גינזבורג
מיכל קוטלר-וונש, , תהלה פרידמן, , יעל רון בן משה, רות וסרמן-לנדהלאחר הפילוג בסיעה ב־29 במרץ 2020
חילי טרופר, במקומו נכנס יוראי להב-הרצנו שחבר לסיעת יש עתיד – תל"ם
אלון שוסטר, במקומו נכנסה מיכל קוטלר-וונש
אסף זמיר, במקומו נכנסה עינב קאבלה
מיכאל ביטון, במקומו נכנסה תהלה פרידמן
ב-21 ביוני 2020, הפסיק את חברותו בכנסת יזהר שי במסגרת החוק הנורווגי, במקומו נכנסה הילה שי-וזאן
ב-6 באוקטובר 2020, הפסיקה את חברותה בכנסת אורית פרקש-הכהן במסגרת הודעת החלפה בחוק הנורווגי, במקומה חזר לכנסת אסף זמיר
ב-8 בינואר 2021, התפטרה מהכנסת מירב כהן על רקע מעברה למפלגת יש עתיד, במקומה נכנסה רות וסרמן-לנדה
ב-31 בינואר 2021, התפטר מהכנסת רם שפע מהכנסת במקומו נכנסה בשנית רות וסרמן-לנדה
ב-2 בפברואר 2021, התפטרה מהכנסת הילה שי-וזאן במקומה נכנסה ענת כנפו שחברה לסיעת יש עתיד – תל"םהכנסת ה־242021חוסן לישראל: בני גנץ, , , מיכאל ביטון, , אלון שוסטר, איתן גינזבורג, יעל רון בן משה
מופיד מרעי, רות וסרמן-לנדה, אלון טלב-15 ביוני 2021, הפסיקו את חברותם בכנסת במסגרת "החוק הנורווגי":
חילי טרופר, במקומו נכנס מופיד מרעי
אורית פרקש-הכהן, במקומה נכנסה רות וסרמן-לנדה
פנינה תמנו-שטה, במקומה נכנס אלון טל
כחול מופלא או כחול עמוק הוא סרט טבע משנת 2003, מבית ה-BBC אשר מבוסס על סדרת הטבע מ-2001: הכוכב הכחול.
זהו הסרט הראשון שהוציאה לאקרנים חברת "BBC Worldwide".
את הסרט ביימו אלסטייר פות'רגיל ואנדי ביאט, ואת עבודת הקריינות מבצעים מייקל גמבון, דייוויד אטנבורו ופירס ברוסנן.
הסרט שודר גם בישראל ב-2004 בקריינותו של דליק ווליניץ.
הסרט הוקרן בלמעלה מ-20 מדינות (לא כולל ארצות הברית) בין 2003 ל-2005 והכניס ב-30 מיליון דולר, כך שהוא סרט הטבע המרוויח ביותר שיצא בגרמניה וגם ביפן הגיע למקומות הראשונים.
באתר Metacritic הוא קיבל ביקורות טובות יחסית כש-11 מבקרים אמריקאים מתוך 17 שצפו בסרט העניקו לו ציונים חיוביים.
שישה מבקרים נתנו לו ביקורות מעורבות.
נוסף לסרט יצא מארז DVD תומך שמעל 480,000 עותקים שלו הופצו באירופה.
הסרט עוסק בבתי הגידול של האוקיינוסים והימים השונים ובבעלי החיים הימיים שמאכלסים אותם.
הצילומים מתבססים ברובם על קטעים ששודרו בסדרה של ה-BBC, מתוך מעל 70,000 שעות צילום תת-מיימי, אם כי רבע מהקטעים בו לא שודרו קודם לכן.
רובו הגדול של הסרט אילם כשרק 15 שורות מקוריינות.
בצורתו הוא דומה לסרט המצליח עולם גדול מופלא שיצא בשנת 2007 ומבוסס על הסדרה עולם מופלא.
בסרט נראים החיים באוקיינוס הפתוח בו חיים מינים שונים של דגים, כמו טונה זהובה, עמלץ כחול, מפרשניים, ומנטות.
לצידם לווייתן צפוני ועופות ים, הניזונים כולם מדגים שונים.
בחופים נראה סרטן בועות חול מסנן מזון ופרטי קטלן חוטפים אריות ים צעירים מהיבשה.
במימי הקטבים נראים דוב קוטב שוחה, לבנתנים ופינגווינים קיסריים הצועדים על הקרח.
בשוניות אלמוגים נראים צניניות הרודפות אחרי דגים קטנים, אלמוגים הפורחים ומתרבים בלילה ולהקה של כרישון לבן-קצוות בציד, לחופי קליפורניה יערות של קלפ שופעי דגים ונקבת לווייתן אפור עם גורה נודדים בעקבות הקריל אך מותקפים בידי קטלנים רעבים ובימים הממוזגים הדרומיים נראה סוסון האצה וטריגוניים מרחפים סמוך למבוך סלעים.
מהמעמקים מגיחים יצורי מוזרים העולים לפני השטח בלילה ואז חוזרים למצולות בהם חכאים טורפים, דיונונים שקופים, מסרקניות וניבני תהומות ובקרקעית הים נראות נביעות הידרותרמיות רותחות ואיים מרוחקים המושכים אליהם פטישנים, צבי ים ודגי שמש.
בסוף הסרט נראה בעל החיים הגדול בעולם - הלווייתן הכחול המצוי בסכנה עקב הפגיעה בימים.
כחול מצרי (CaCuSi4O10 או CaOCuO(SiO2)4) הוא פיגמנט שהיה בשימוש במצרים העתיקה במשך אלפי שנים.
צבע זה נחשב לפיגמנט הסינתטי הראשון, והיה ידוע לרומאים בשם "כחול שמיים" .
לאחר התקופה הרומית, הלך ופחת השימוש בכחול המצרי, עד שדרכי יצירתו נשכחו.
בעידן המודרני הצליחו מדענים לנתח את ההרכב הכימי של הפיגמנט ולשחזר מחדש את דרכי יצירתו.
המונח המצרי לצבע זה הוא ḫsbḏ-ỉrjt, שמשמעותו היא "לפיס לזולי (ḫsbḏ) מלאכותי".
השימוש המתועד הראשון ב"כחול מצרי" כשם צבע באנגלית הוא משנת 1809.
כחול-זים (שם מדעי: Lepomis macrochirus) הוא מין של דג טורף ממשפחת החמנוניים.
הוא חי בנחלים, נהרות, אגמים, בריכות וביצות בארצות הברית שממזרח להרי הרוקי.
תפוצתם היא לרוב במזרח ארצות הברית שבין וירג'יניה לפלורידה ומערבה עד לטקסס וצפון מקסיקו.
מין זה גם הופץ לאורך צפון אמריקה, אירופה, דרום אפריקה, זימבבואה, יפן, דרום אמריקה וכמה מדינות באוקיאניה.
לדג זה גוני ירוק בהיר-צהבהב המורכב מכרומטופורים על קשקשיו, המשתנה מעט בין האוכלוסיות אך מכיל פסים אנכיים בצבע זית כהה והבטן כתומה עד צהובה.
הדג בעל אזור אוזן או זימים כחולים, מהם קיבל את שמו.
דג זה יכול להגיע לאורך של 30 ס"מ ולמשקל של 2 ק"ג, אם כי נתפס גם דג במשקל 4 ק"ג.
כחול-הזים הוא דג השוכן במים מתוקים רדודים יחסית, בהם הוא יכול להימצא בין צמחי מים שונים ולהתחבא מטורפים.
הוא ניזון בדרך ליקוט עם לסתותיו הרחבות ממגוון מזונות הכוללים בעיקר דגים קטנים יותר וחרקי מים.
בתורם הם מהווים מזון חשוב למגוון אוכלי דגים שונים כמו אנפות, נחשוניים, סלמוניים, זאבי נהרות, פרקיים גדולים, צבים נשכניים, שלדגיים, עיטמים ולוטרות.
הוא נטרף אפילו בידי חמנוניים גדולים יותר.
כחולי-זים הם גם דגי מאכל פופולרים ונפוצים הנידוגים לאורך בריכות רבות.
למרות זאת אוכלוסייתם גבוהה והם אינם בסכנה בטבע.
"כחולת עיניים" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית עלמה זהר.
הוא יצא לאור ב-28 באוגוסט 2016, בהוצאה עצמית, כסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום הראשון שלה, חיים משוגעים (2018).
את השיר כתבה והלחינה זהר להפקה של דודו טסה וניר מימון.
השיר נכתב והולחן על ידי עלמה זהר והופק על ידי דודו טסה וניר מימון.
בכתבה שפורסמה בכלכליסט על ידי אלעד בילו נכתב: .
גם בידיעות אחרונות פורסמה כתבה אודות השיר כאשר יצא.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם28 באוגוסט 2016הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתהוצאה עצמית
"כחול וירוק" הוא שיר של הזמר הישראלי עמיר לב מתוך אלבומו השלישי, "פעם בחיים".
לב סיפר שהשיר מבוסס על חוויות עם אימו בתקופת ילדותו המוקדמת, כשהשניים היו מבלים יחד, רק שניהם, לעיתים נדירות.
אמו ההרפתקנית הייתה סוחפת את עמיר הילד להרפתקאות שונות ו"אסורות" (כמו ביקור בכנסייה למשל).
אחד הזכרונות של לב מנסיעותיהם המשותפות היה ביקור של השניים אצל רופא האלרגיה שטיפל בעמיר.
הביקור עליו חשב לב בהתייחס לשיר היה ביום גשם, כשעמיר הצעיר לובש מעיל דובון בצבע כחול ואמו לבושה בירוק.
לב סיפר שבמהלך תהליך הכתיבה היה בקשר עם לואי להב, שקיבל את מילות השיר ולא אהב את הגרסה ששלח לו לב.
להב דרש מלב למצוא תמונה אישית מחד, אך כזו שתתאר חוויה חוץ-גופית המתארת את הסיטואציה האישית שהשיר מתאר, כפי שהייתה נחזית על ידי צופה מן החוץ.
בשלב זה נזכר לב בסיטואציית הביקור אצל הרופא וכך נוצר הפזמון, ובעיקר שורת המפתח "יד ביד היינו הולכים, כחול וירוק".
בשיר מתאר לב את מערכת היחסים שלו עם אמו, משנות הילדות המוקדמות ועד למועד כתיבת השיר.
השיר מתחיל בציון העובדה שלב ואמו מתרחקים, והקשר שהיה ביניהם הולך ומתרופף ().
לב מציין כי הוא לא שומר על קשר וממעט להגיע לאירועים משפחתיים, ושאמו כבר לא הולכת לים.
לב מספר שאמו רוצה בטובתו, אך לא תמיד מבינה את ההשלכות הנלוות לאותה נוחות, כשהוא מציין שהיא הייתה מעדיפה שיגור בגבעתיים (לב מתגורר ביישוב כליל שבגליל המערבי), אך ההשלכות של אותה בחירה יהיו שהוא ימות בודד באותה דירה תאורטית, ורק השכנים יתייחסו למותו ().
בפזמון מתאר לב את זיכרון הילדות שלו הולך עם אמו לרופא האלרגיה, כשאמו קונה לו ממתקים על מנת שיירגע, והשניים צועדים כשלב במעיל הכחול ואמו לבושה ירוק ().
בבית השני מציין לב שברור לו שאמו תאהב אותו תמיד ללא תנאים (), אך הוא מאוכזב מכך שאמו התאכזבה מזוגתו, שלא התנהגה בצורה נשית מספיק לטעמה (), ומבהיר בסיום שלמרות אכזבתה של אמו הוא בוחר בזוגתו.
השיר לא צעד במצעדי הפזמונים, אך ברבות השנים זכה להערכה מצד מבקרי מוזיקה, ונחשב, גם 25 שנה לאחר צאתו לאור, לאחד השירים המזוהים עם לב יותר מכל.
בשלב מסוים הפסיק לב לשיר את השיר בהופעות מאחר שהרגיש הוא לא מחובר אליו עוד, אך בהופעה בזאפה שר אותו כהדרן והרגיש שהרגש גואה בו.
מאז חזר לבצע את השיר בהופעות, והוא ממשיך לבצע אותו בכל הופעותיו גם למעלה מ-20 שנה אחרי שיצא.
ברבות השנים השמיע לב לאמו את השיר, וזו כלל לא הבינה שהשיר מדבר עליה.
לב ציין שהעובדה שאמו לא הבינה שהשיר מדבר עליה ועל מערכת היחסים ביניהם הבהירה לו עד כמה עולמות התוכן שלהם התרחקו עם השנים.
בכתבה לרגל יום הולדתו ה-50 של לב, ציין עינב שיף, מבקר המוזיקה של "וואלה", שלדעתו "כחול וירוק" היה חציית רוביקון שלא היה קיים עד אז במוזיקה הישראלית.
בהתייחס למשפט "התאכזבת מהאישה שלי, היא לא לבשה שמלה, ואני רוצה אותה, רק אותה", כתב שיף שהוא .
לב ביצע את "כחול וירוק" יחד עם זמרים שונים, בהם נונו (בין היתר עבור קליפ סיום העונה הראשונה של "מקום שמח"), ארז לב ארי, יהלי סובול ודן תורן, משינה וערן צור וגבע אלון.
בנוסף, ביצע לב את השיר יחד עם התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד, ביצוע שכלול באלבום ההופעה "פעם בחיים - הופעה בבארבי".
כמו כן, ארז לב ארי ביצע לבדו גרסת כיסוי לשיר.
"כחול" הוא אלבום הבכורה של הזמר והשחקן הישראלי ניר כנען.
האלבום יצא לאור ב-4 בדצמבר 2024 תחת הוצאת חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק.
ניר כנען התפרסם כשחקן במספר הצגות תיאטרון ובסדרות טלוויזיה, כולל "הבאר", "מי שמע על חווה ונאווה" וגם בסרט "תמונת הניצחון" של אבי נשר.
בשנת 2023 התחיל כנען להופיע עם הלהקה שלו.
ביולי 2023, לפני מלחמת חרבות ברזל, הוציא כנען את סינגל הבכורה שלו "מה אני לא עושה בסדר".
ב-14 בפברואר 2024 יצא לאור הסינגל הראשון מתוך האלבום, "שיר לנטע", שהפך ללהיט בטיקטוק הישראלי, עם מיליוני צפיות ומאות אלפי האזנות.
השיר הפך ללהיט גם בספוטיפיי, עם מאות אלפי האזנות, וזכה לגרסאות כיסוי מעדן חסון ונטע ברזילי.
השיר שימש כמלודיה פופולרית בסרטוני טיקטוק על מערכות יחסים רומנטיות או אהבה בין בני משפחה וחברים.
את השיר מלווה קליפ שיצר כנען יחד עם עלמה קבילרו.
בפברואר 2025 השיר "סווטשירטים באוגוסט" יצא לאור כסינגל שיווקי לתחנות הרדיו הישראלי ואף נכנס לפלייליסט גלגלצ.
האלבום מתאר את התקופה שמתחילת הזוגיות שלו עם נטע רוט ועד סופה, עם כל החוויות בין לבין.
כנען טען שהשירים באלבום נכתבו בצורה אישית, בלי לחשוב על עיבודים, והם מאוד ישירים ורגשיים.
כנען תיאר את האלבום ככזה שמשלב משהו נוסטלגי עם רוח צעירה, והוא מושפע מהמוזיקה של יוני רכטר, גידי גוב ויהודית רביץ.
השיר "שיר לנטע" הוא בלדת פופ רוק אינטימית בהשראת שירים משנות ה-70 שנכתב לבת זוגו לשעבר של כנען, נטע רוט, כמתנת יום הולדת.
השיר "די" נכתב בעקבות מערכת היחסים עם רוט, והוא נולד בתקופה בה היה פרוד טרי.
השיר "סווטשירטים באוגוסט" מתאר תחושות של קלאוסטרופוביה, פחדים פנימיים ומאבקים אישיים, עם שורות כמו "לחיות בגוף הזה זה קלסטרופובי זה צפוף" ו"פוחד לומר דברים מידי בקול".
השם "סווטשירטים באוגוסט" מסמל את הניגוד בין החום החיצוני לקור הפנימי, ומדגישה את הקונפליקט הפנימי של כנען.
"כחולה כחלום" הוא שיר שכתב אורי אסף והלחינה נורית הירש והתפרסם בביצוע שלישיית גשר הירקון באלבומם השני והאחרון "התוכנית החדשה" שיצא בשנת 1966.
שיתוף הפעולה בין נורית הירש ואורי אסף, הוליד את השיר "פרח הלילך" שבוצע לראשונה בידי שלישיית שריד ב-1965. לאחר הצלחתו של השיר, ביקשו השניים משלישיית שריד לבצע גם את שירם השני "כחולה כחלום", אולם הם נדחו בטענה שמילות האהבה בשיר נועזות מדי עבורם.
השיר הוצע לאחר מכן, לשלישיית גשר הירקון, שהקליטו אותו באלבומם השני "התוכנית החדשה" מ-1966.
כחול של אוגוסט הוא ציור שמן על בד מאת האמן הבריטי הנרי סקוט טיוק.
הציור מתאר ארבעה נערים בסירה ובסביבתה, כשהם רוחצים בים.
טיוק החל לצייר את היצירה בשנת 1893, ככל הנראה באוויר הפתוח (en plein air) על סיפון סירה בנמל פאלמות', קורנוול.
הציור הושלם והוצג בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית בשנת 1894, ונרכש מיד לאחר מכן עבור גלריית טייט, שם הוא מוצג עד היום.
ליצירה סגנון קליל בעל השפעות אימפרסיוניסטיות, ייתכן שהושפעו ממסעותיו של טיוק לאיטליה, קורפו ואלבניה בשנת 1892.
הנרי סקוט טיוק נולד בעיר יורק בשנת 1858, אך משפחתו עברה לפאלמות' כעבור שנה, מתוך תקווה שהאקלים המתון יותר יסייע להקל על מחלת השחפת ממנה סבל אביו, ד"ר דניאל האק טיוק.
טיוק גילה כישרון אמנותי כבר בילדותו, ולמד בבית הספר לאמנות סלייד בלונדון בין השנים 1874–1879, ולאחר מכן בפריז בשנים 1881–1883. בהמשך ערך מסעות לימודיים לאיטליה.
בשנת 1883 חזר לקורנוול והשתקע בפאלמות', והוא מזוהה לרוב עם אסכולת ניולין.
רבות מיצירותיו מתארות נערים או צעירים, לעיתים קרובות בסמוך לים או בתוכו, ולרוב בעירום, אם כי בדרך כלל בתנוחות המסתירות את איברי מינם.
היצירה מתארת ארבעה נערים רוחצים בנמל פאלמות': אחד מהם אוחז בדופן סירת משוטים בעודו במים, השני עומד על הסירה ואוחז בבד או מגבת, ושניים נוספים יושבים בסירה – האחד נשען לאחור בירכתיים ונראה משתזף, והשני נשען קדימה ליד המשוטים.
שלושת הראשונים ככל הנראה עירומים, ואילו הרביעי לובש חולצה כחולה ואפודה חומה.
הצבע הדומיננטי בציור, בהתאם לשמו, הוא כחול – השמיים הבהירים מעל, אור זהוב החודר מבעד להם ויוצר גוונים זוהרים, ומי הים הכחולים שמתחת, המשתקפים עם צל ירקרק של הסירה.
ברקע נראים כלי שיט נוספים, עוגנים בנמל כשמפרשיהם המרובעים מקופלים.
הקומפוזיציה המדויקת מדגישה את בריאותם ונעוריהם של הדמויות, בסגנון רענן ומודרני, הנבדל מן הדמויות הקלאסיות הסטטיות והאידיאליות שאפיינו ציורים אקדמיים של אותה תקופה, ואף מיצירותיו המוקדמות של טיוק.
הציור ניתן לפרשנויות מגוונות: כהאדרה של אידיאל הגבריות האתלטית; כשיקוף של תמימותו וטהרתו של הנעורים, החופשיים ואינם מודעים לעצמם בסביבה טבעית; או לחלופין, כיצירה בעלת מטען הומו-ארוטי ברור.
בשנת 2000 הוסר ממנו לכה שהצהיב עם הזמן, אך עדיין ניתן להבחין בכתמים אפורים בפינות השמאלית התחתונה והימנית העליונה, ייתכן שכתוצאה מעובש במבנה הצבע שמתחת.
שם היצירה נלקח מן הבית האחרון של השיר "הטללית" (The Sundew) מאת אלג'רנון צ'ארלס סווינברן, שפורסם בשנת 1866. השיר מתאר מפגש אוהבים בביצות, כפי שהוא נצפה על ידי צמח טללית, ומסתיים במילים:
"לא היית ראויה לקיץ הירוק // ולא לחיות עד כחול אוגוסט, // הו טללית, אשר לא זוכרת אותה."
ציוריו של טיוק, המתארים נערים עירומים רוחצים, שימשו השראה לכמה יצירות של משוררים בני התקופה הידועים כ"אוראניים" (Uranian poets), אשר כתיבתם עסקה בהתאהבות אפלטונית או אידיאליסטית בנערים.
בין השירים שנכתבו בהשראת הציור: "הנוקטורן של השחר (כחול של אוגוסט)" מאת אלן סטנלי (1894), "סונטה על ציור מאת טיוק" מאת צ'ארלס קיין ג'קסון (1889) ו"בלדה על נערים רוחצים" (1890) מאת פרדריק רולף, הידוע בכינויו "הברון קורבו".
טיוק הכין מספר רישומים וסקיצות מוקדמות לקראת יצירת "אוגוסט כחול", המתעדים את תהליך העבודה והחיפוש אחר הקומפוזיציה הסופית.
היצירה זכתה להצלחה רבה עם הצגתה בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית בשנת 1894. עם זאת, היו מבקרים שטענו כי סגנונה האימפרסיוניטי הלא-פורמלי מעניק לה מראה של סקיצה יותר מאשר יצירה גמורה.
הציור נרכש ישירות מטיוק על ידי גלריית טייט תמורת 500 גיניאות (525 ליש"ט), באמצעות קרן הרכישות של צ'נטרי (Chantrey Bequest Fund), אשר נועדה לקידום האמנות הבריטית על ידי רכישת יצירות בולטות שנוצרו בבריטניה.
זהו הציור השני של טיוק שנרכש על ידי הקרן, לאחר "כל הידיים למשאבות" (All Hands to the Pumps) בשנת 1889 – מחווה נדירה לאמן.
טיוק המשיך לצייר יצירות דומות רבות, בהן "אודם, זהב ומלכיט", שהוצגה באקדמיה המלכותית בשנת 1902. בתקופה הוויקטוריאנית והאדוארדית ציורי נערים עירומים בהקשרים שאינם קלאסיים לא היו מקובלים לרוב, למעט בתיאורי רחצה – דוגמה נוספת לכך היא הציור "בריכת השחייה" (The Swimming Hole, 1884–1885) מאת תומאס אייקינס.
טיוק נבחר כחבר נספח באקדמיה המלכותית בשנת 1900, וחבר מלא בשנת 1914. יצירותיו נותרו פופולריות עד סוף מלחמת העולם הראשונה, שסימנה את קץ תור הזהב של אנגליה הוויקטוריאנית והאדוארדית.
זהות הדוגמנים שצייר טיוק אינה תמיד ברורה, בשל נטייתו לשלב תווי פנים וגופים שונים בציוריו.
עם זאת, ידוע כי אחד הדוגמנים היה מוריס קליפט, אחיינו של ידיד המשפחה, אשר נהרג בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה.
דוגמן נוסף היה האמן לינדזי סימינגטון, ששימש כמודל לנער האוחז בסירה מתוך המים.
לאחר המלחמה דעכה הפופולריות של טיוק, והוא נפטר בשנת 1929. יצירתו זכתה לעדנה מחודשת בשנות ה-70, עם גילויה מחדש על ידי דור של חובבי אמנות גאה.
הנרי סקוט טוק, 1858-1928, ההתכתבות של ג'יימס מקניל ויסלר, אוניברסיטת גלאזגו
"הפרספקטיבה המינית: הומוסקסואליות ואמנות ב-100 השנים האחרונות במערב", עמנואל קופר עמ'.
"הרומנטיקה של רחצה של בנים: תקדימים פואטיים ומשיבים לציוריו של הנרי סקוט טוק", מאת ג'וליה פ.
האדוארדיאנים: הנרי סקוט טוק, advocate.com
"חזונות ספרותיים של הומוסקסואליות", סטיוארט קלוג, עמ'.
"כחול כביסה" (bluing) הוא הכינוי הישראלי לפיגמנט כחול שנהגו להוסיף לכביסה של אריגים לבנים, כדי לשוות להם מראה לבן בוהק.
הפיגמנטים המקובלים הם אולטרמרין סינתטי ולעיתים כחול פרוסי.
כחול כביסה היה נפוץ במאות ה-19 וה-20, ולאחר מכן ירד השימוש בו, ומחליפים אותו מבהירים אופטיים .
בדים לבנים נוטים להצהיב במשך הזמן, בגלל חומרי לוואי במי הכביסה, חשיפה לשמש, לכלוך, וגורמים אחרים.
פיגמנטים פועלים על ידי בליעת חלק מהספקטרום הנראה - למשל פיגמנט כחול בולע את אורכי הגל של כל הצבעים מלבד אורך הגל של צבע כחול, ולכן נראה לעין כחול.
כחול וצהוב הם צבעים משלימים, הצבע הכחול בולע את אורכי הגל במרכז הספקטרום הנראה, שהם באזור הצהוב, לכן הוספת טיפת צבע כחול בולעת חלק מאורכי הגל הצהובים ומעניקה לבד מראה לבן נקי יותר.
בסביבות 1960 החל שימוש ב"מבהירים אופטיים", שהם חומרים פלואורסצנטיים שבולעים קרניים אולטרה סגולות ופולטים אור נראה לבן.
חומרים אלה החליפו את כחול הכביסה, והם נמצאים בדטרגנטים לכביסה ובמרככי כביסה לאריגים לבנים.
השימוש בכחול כביסה כמעט חלף מהעולם המערבי.
הוא עדיין נמצא בשימוש בחלק מהמקומות, למשל בהודו.
כחול כביסה היה מיוצר כתערובת של חומר נושא כדוגמת עמילן, ובה קמצוץ מהפיגמט.
הוא שווק כאבקה, כנוזל, או דחוס לצורת טבליות, גלילים או קוביות.
אחת הצורות המקובלות היו שקיקי בד שבהם אבקה דחוסה לצורת גליל במשקל של כ-20 גרם, והם היו נטבלים במי השטיפה האחרונה וצובעים את המים בכחול.
שקיק אחד הספיק לעשרות כביסות.
"כחול כביסה" מסוגים שונים היה בשימוש במשך מאות שנים, להלבנה של בגדים ומצעים לבנים מכותנה או פשתן.
זכוכית קובלט כחולה (smalt) - במאות ה-16 וה-17 כובסות בבתים אמידים באירופה השתמשו באבקה של זכוכית קובלט כדי להבהיק לובן של אריגים.
תוספת קטנה של קובלט לזכוכית נוזלית (0.025 עד 0.1 אחוז) צובעת את הזכוכית בכחול, ואבקה מזכוכית זו היא פיגמנט כחול חזק.
אינדיגו – הופק בעבר מהצמח ניל הצבעים, והוא אחד מהמכחילים הנפוצים באסיה, אפריקה ואירופה.
הוא משמש לצביעת בדי ג'ינס.
בסוף המאה ה-19 הומצא אינדיגו סינתטי.
אולטרמרין - הופק בעבר מכתישה של המחצב הכחול לפיס לזולי, והיה יקר.
ב-1826 הומצא אולטרמרין סינתטי, שהיה זול יותר והביא לתוצאות עקביות יותר.
כחול פראי: הגברים והנערים שטסו על מטוסי B-24 מעל גרמניה הוא ספר עיון מאת ההיסטוריון והסופר סטיבן אמברוז.
הספר ראה אור בשנת 2001, והפך לרב-מכר של הניו יורק טיימס.
הוא עוסק בחוויותיהם של טייסים, נווטים, קשרים, מטילי פצצות ותותחני אוויר שטסו על מטוסי ה־B-24 ליברייטור של חיל האוויר של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, במסגרת ההפצצות על גרמניה הנאצית.
עיקר הספר סובב סביב סיפורו של ג'ורג' מקגוורן, לימים מועמד לנשיאות ארצות הברית, שהיה טייס ראשי בטייסת ההפצצה ה־455 שפעלה מאיטליה.
מקגוורן ביצע 35 גיחות הפצצה – משימה שבאותם ימים הסיכוי לשרוד אותה במלואה עמד על כ־50% בלבד.
הצוותים ביצעו את משימותיהם במהלך שעות היום, בטיסות הדוקות ומסוכנות, על אף תנאי מזג אוויר קשים וירי מסיבי של נ"מ גרמני מדויק וקטלני.
סטיבן אמברוז שימש כפרופסור להיסטוריה במשך 35 שנה, בין השנים 1960–1995. החל משנת 1971 לימד באוניברסיטת ניו אורלינס, ובשנת 1989 מונה לפרופסור להיסטוריה על שם בויד.
על אף הישגיו האקדמיים הרבים, שמו נפגם בשלהי הקריירה עקב האשמות בפלגיאט – בעיקר בעקבות פרסום "כחול פראי", שהיה ספרו האחרון.
עיתונאי ה־וויקלי סטנדרד פרד בארנס חשף כי אמברוז העתיק קטעים מ־Wings of Morning מאת ההיסטוריון תומאס צ'ילדרס, מאוניברסיטת פנסילבניה.
אומנם אמברוז ציין מקורות, אך לא סימן במירכאות ציטוטים ארוכים שלקח מצ'ילדרס.
במהדורות מאוחרות יותר של הספר, התייחס אמברוז לנושא.
למרות המחלוקות, נחשב אמברוז לאחד ההיסטוריונים הפופולריים בארצות הברית.
ספרו המקיף על דוייט אייזנהאואר, "The Supreme Commander" מ־1970, וכן ביוגרפיה בשני כרכים שפורסמה בשנות ה־80, נחשבים ליצירות מופת בתחום והפכו לכתבי יסוד בנושא.
הערצתו לוותיקי הצבא ניכרת גם בכתיבתו ב"כחול פראי", ומושפעת מאותו יחס שגילה כלפי אייזנהאואר וסביבתו הצבאית.
ארתור שלזינגר הבן כתב על אמברוז כי "שילב סטנדרטים מחקריים גבוהים עם היכולת להחיות את ההיסטוריה עבור הקורא הכללי".
אמברוז חיבר גם ביוגרפיה רחבת היקף על ריצ'רד ניקסון, אף שהתנגד לנשיאותו.
בזמן לימודיו באוניברסיטת קנזס, שימש כפרופסור למלחמה ושלום על שם דוייט אייזנהאואר, ואף השתתף בהפגנות נגד נאום שניקסון נשא בקמפוס.
הוא התנגד למלחמת וייטנאם, עמדתו שבאה בניגוד לעיסוקו המחקרי בנשיאים ובצבא בתקופה שבה נושאים אלה נתפסו בעיני רבים באקדמיה כמיושנים ושמרניים.
ייתכן שבספר "כחול פראי" ביקש אמברוז במובלע לשוב ולהציג את מקגוורן – שהפסיד לניקסון בבחירות 1972 – כפטריוט אמריקאי אמיץ, וזאת בניגוד לדימויו השלילי בקמפיין, שם הוצג לעיתים כתומך משתמטים מהגיוס ואנטי־אמריקאים.
לדברי ההיסטוריון תאודור ווייט, כבר במהלך בחירות אמצע הקדנציה של 1970, נאלץ מועמד מוביל כמו אדמונד מוסקי להתמודד עם טענות מצד הנשיא ניקסון וסגנו ספירו אגניו כי הדמוקרטים אינם פטריוטים.
ב־1972 נבחר מקגוורן כמועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, אך המפלגה הייתה חצויה, ועמדתו להביא לסיום מיידי של המלחמה לא התקבלה בקונגרס.
הסיפור מקבל חשיבות מיוחדת משום שמטוס ה־B-24 ליברייטור היה המפציץ הנפוץ והמיוצר ביותר במהלך מלחמת העולם השנייה, אך מעטים הספרים שתיארו בפירוט את האתגרים עמם התמודדו צוותי האוויר שטסו עליו בגיחות הפצצה על גרמניה.
כ־18,500 יחידות של ה־B-24 יוצרו, מתוכן 8,685 על ידי חברת פורד, והוא מחזיק במספר שיאים כמפציץ כבד, מטוס רב־מנועי ומטוס צבאי אמריקאי שיוצר במספר הגדול ביותר אי פעם.
על פי מקורות שונים, שיעור האבדות בצוותים הגיע לכדי 50% – בשל הסיכון שבגיחות יומיות, אימונים מסוכנים, ומפגעים טכניים ואקלימיים.
גם מטוסים אחרים סבלו משיעורי אובדן דומים ואף גבוהים יותר: ב־"ממפיס בל", מפציץ מסוג B-17 שפעל מבסיס באנגליה, נרשמה בשבועות הראשונים לפעולתו תחושת תמותה של כ־80% בקרב טייסי קבוצת האוויר ה־8 שאליה השתייך.
בדומה למטוסים אחרים ביחידתו, ה־B-24 של מקגוורן היה בעל ארבעה מנועים ואויש בידי צוות של 9–10 איש.
הסיכון הטמון בהמראות ובנחיתות של מטוס כה כבד ועמוס חומר נפץ היה גבוה במיוחד, במיוחד לאור מסלולי ההמראה המאולתרים – לעיתים שדות חקלאיים לשעבר שכוסו ברשתות מתכת.
הטייסים נאלצו להתמודד עם טיסות ארוכות במיוחד, כאשר גלגל ההיגוי הגדול – "יוק" – לא כלל היגוי כוח, והיה צורך בכוח פיזי רב כדי להפעילו.
לוח המחוונים בתא הטייס היה מסורבל ומסובך, וכלל עשרות חוגנים, מדדים, מצערות ומתגים: 27 מדים, 12 מצערות (למדחס טורבו, תערובת הדלק וכו'), ארבע מצערות מימין לטייס ועוד ארבע לשמאלו של הטייס המשנה, מעל תריסר מתגים נוספים, בלמים, דוושות הגה ומערכות שליטה רבות נוספות.
על פי דברי אמברוז, "ה־B-24 היה מטוס לגברים.
הוא יכול היה להיות אכזרי ובלתי סלחני.
הוא דרש, ולעיתים אף דרש ממש, כוח-על אנושי כדי לטוס בו".
אחת הבעיות המרכזיות הייתה העייפות הגופנית שנוצרה במהלך המשימות הארוכות.
באימונים עצמם, כתב טייס: "כל שלושה ימים אנחנו בטיסות של עשרים שעות, ובין לבין יש ימים של שבע־עשרה שעות...
אנחנו טסים כל יום, ולפעמים חוזרים הביתה בשלוש לפנות בוקר – אבל קמים שוב מיד.
אני מאמין שקרב יהיה דווקא מנוחה לעומת זה".
משימות הפצצה לגרמניה עצמה ארכו לרוב בין שש לשמונה שעות, ובמקרים מסוימים אף למעלה מעשר שעות, במיוחד אם נגרם נזק למנועים.
תנאי הטיסה במטוס היו קשים ופרימיטיביים.
לא הייתה בו מערכת שירותים, וגם לא מטבח – אף על פי שהטיסות ארכו שעות רבות.
בגובה של מעל 10,000 רגל, היה צורך לעטות מסכת חמצן כדי לנשום, ולעיתים המסכה קפאה על פני הטייס.
החום נעדר לחלוטין, והטמפרטורה בגבהים של 20,000 רגל ירדה לעיתים ל־40 ואף ל־50 מעלות מתחת לאפס.
הרוח חדרה דרך המטוס, במיוחד בעת פתיחת דלתות תא הפצצות.
שתן ניתן היה להטיל רק דרך שתי צינורות הקלה – אחד בחזית ואחד בירכתיים – אך בשל הקור העז וריבוי שכבות הביגוד, הייתה הפעולה איטית, כואבת ומסוכנת – עד כדי סכנת כוויות קור.
לעיתים השתן קפא בצינורות עצמם.
גם הזיעה, שנצברה בגין הפעילות הפיזית והלבוש הכבד, הייתה קופאת לעיתים קרובות.
ביחס למקבילו המפורסם, ה־B-17, היה ה־B-24 קשה יותר לשליטה, ובעל ביצועים נמוכים יותר במהירויות נמוכות.
עם זאת, נחשב למפציץ מהיר ובעל טווח גדול, שהתאים גם לטיסות טראנס-פסיפיות.
גובה השיוט המרבי שלו היה נמוך יותר, והמבנה שלו – קל יותר אך פחות עמיד.
חיפויו היה מאלומיניום דק במיוחד, עד כי ניתן היה לחתוך אותו בסכין.
לפי אמברוז, פגיעה בכנפיים של מטוס זה הייתה קריטית יותר מאשר ב־B-17.
הסיכוי לשרוד היה נמוך מאוד.
במהלך שנת הפעילות הראשונה וחצי של חיל האוויר ה־15, לפני שמקגוורן השלים את הכשרתו, הופלו 1,756 מטוסי B-24 ו־624 מטוסי B-17 מתוך סך של 3,544 מטוסי B-24 ו־1,407 מטוסי B-17 – שיעור אובדן הקרוב ל־50%.
על כן, כאשר עלה מקגוורן למשימת ההפצצה הראשונה שלו לקראת סוף 1944, סיכויו להשלים את כל 35 המשימות בלי להיפגע, להילכד או למות, היו נמוכים רק במעט מכך.
לוטננט ראלף "ביל" ראונדס, טייס משנה – עליז, רודף נשים, ומומחה לטיסה מבצעית מדויקת; חלם להיות טייס קרב
סרג'נט קנת היגינס, איש קשר – בעל חוש הומור חד שידע "לנפץ יומרנות"
סרג'נט איזדור אירווינג סיגל, תותחן אחורי – אקסצנטרי, ישן עם אקדח טעון, אך דיבר טובות על מקגוורן
סרג'נט ויליאם "טקס" אשלוק, תותחן צד – מטקסס, בעל דיבור איטי וסמכותי
סרג'נט רוברט אוקונל, תותחן קדמי – שחקן פוקר מעולה
סרג'נט מייק ואלקו, מהנדס טיסה – נמוך קומה, שתיין, אך כנוע למקגוורן
סרג'נט ויליאם מקאפי, תותחן צריח תחתון – עליז ופופולרי
לוטננט סם אדמס, נווט ומטיל פצצות – אינטלקטואל, שקדן, תכנן להיות כומר
מריון קולוורט, נווט מחליף כאשר מקגוורן נחת עם גלגל שהתפוצץ – יליד קנזס ושחקן פוטבול לשעבר בקולג'
מילס, תותחן אחורי גבוה, החליף את סיגל שהודח בהצבעת הצוות.
היה רגוע עד כדי כך שישן בטיסות חזרה
הרומן מספק רקע ותיאורים חלקיים עבור רוב חברי הצוות.
לפני שמקגוורן החל את הכשרתו, 177 מטוסי B-24 של חיל האוויר השמיני השתתפו באחת המשימות החשובות – והכושלות – ביותר: הפצצת בתי הזיקוק בפלויאשט, רומניה, שסיפקו כ־60% מתצרוכת הדלק של הצבא הגרמני.
ענני קומולוס פיזרו את המטוסים, שהמשיכו בהפצצה ללא קוהרנטיות תחת אש כבדה של נ"מ גרמני.
אף שחלק מבתי הזיקוק הושמדו, 54 מטוסים הופלו – כמעט שליש מכוח התקיפה.
בעקבות האבדות, הואצה הכשרת הטייסים כדי לעמוד בקצב ייצור המטוסים, מה שהשפיע על הכשרת מקגוורן – שהייתה מהירה ולחוצה יותר אך ייתכן שפחות איכותית.
מקגוורן זכה בעיטור צלב התעופה המצוינת על אומץ לבו ונחישותו במהלך טיסות בהן נחת עם מטוסים פגועים.
בגיחה השנייה שלו, ב־15 בדצמבר 1944, נורה רסיס פצצה שהתנפץ דרך השמשה ונעצר סנטימטרים בלבד מגופו.
מקגוורן המשיך במשימה ללא היסוס, ושמר את הרסיס כמזכרת שנים רבות לאחר מכן.
הגלגל שהתפוצץ בדרך לאודרטל, גרמניה
ב־16 בדצמבר 1944, בגיחה השלישית שלו, התפוצץ אחד מגלגלי המטוס של מקגוורן במהלך ההמראה – שלב מסוכן במיוחד.
לא ניתן היה לעצור על המסלול, ולכן המטוס המריא עם הגלגל הפגום והמשיך למשימת הפצצה על בתי זיקוק באודרטל.
בדרכו חזרה לנחיתה מסוכנת בבסיסו בצ'רינולה, איטליה, ביצע מקגוורן נחיתה מושלמת תוך איזון מדויק של מצערות המנועים משני צדי המטוס, ללא כל נזק נוסף – פעולה שנחשבה לשיא מקצועי ולבסיס ההמלצה הראשונה שלו לעיטור הגבורה.
ב־20 בדצמבר 1944 השתתף מקגוורן בגיחה להפצצת מפעלי סקודה בעיר פלזן.
האתר היה יעד מבוצר ביותר עקב היותו מרכז תעשייתי מרכזי.
אחד ממנועי המטוס שבק חיים, ומנוע נוסף עלה באש.
כדי להוריד משקל, השליך הצוות תחמושת, ציוד, תותחים, מכלי חמצן ועוד.
לאחר שנכשל הניסיון לשוב לאיטליה, נחת מקגוורן באי ויס שבחופי יוגוסלביה, בשליטת הפרטיזנים של יוסיפ ברוז טיטו.
על אף שתשישות אחזה בצוות, הצליחו מקגוורן וראונדס לבלום את המטוס, ולעצור אותו על המסלול לאחר נחיתה קשה במיוחד עם שני מנועים מושבתים.
זמן הטיסה הלוך ושוב היה בין שש לשמונה שעות, וההישג נחשב למופתי.
העיטור הוענק לו על "אומץ לב גבוה וכישורי טיסה מרשימים".
הגיחה האחרונה של מקגוורן התקיימה ב־25 באפריל 1945 – יום סיום הסבב הקרבי – לעבר העיר לינץ, אוסטריה.
למרות שקיבל אפשרות לטיסה בטוחה יותר, בחר במשימה המסוכנת.
המטוס שלו, שכונה "הדקוטה קווין" על שם רעייתו, נפגע קשות ונוקבו בו 110 חורים.
המערכת ההידראולית יצאה מכלל פעולה, תותחן הצד נפצע, ומהנדס הטיסה התמוטט נפשית.
מקגוורן הצליח להנחית את המטוס ביד אומן, תוך הפעלת בלמים מיד בנחיתה ושימוש בשני מצנחים שהוצמדו לצריחי הצד כדי להאט את המטוס.
את כן הנסע הנמיך הצוות ידנית זמן קצר לפני הנחיתה.
הטיסה כולה, מרחק של כ־1,000 מיילים במהירות של כ־200 מייל לשעה, ארכה כחמש עד שש שעות.
במאי ויוני 1945, לאחר סיום המלחמה באירופה, המשיך מקגוורן לשרת בטייסת 741 של חיל האוויר, והשתתף בהטסת עודפי מזון וציוד לאזור טריאסטה שבצפון־מזרח איטליה.
האספקה הועברה באמצעות משאיות לאוכלוסיות רעבות – כולל לשבויי מלחמה גרמנים.
חוויות אלה השפיעו עליו לעתיד לבוא.
בשלב מאוחר יותר בקריירה הפוליטית שלו, שירת כשגריר ארצות הברית לסוכנויות המזון והחקלאות של האו"ם, והיה חבר בוועדת הסנאט האמריקאי לתזונה ולצרכים הומניטריים.
בשנת 2001 מונה לשגריר הגלובלי הראשון של תוכנית המזון העולמית למאבק ברעב.
בתקופת ממשל ג'ון פ' קנדי שימש גם כמנהל תוכנית "מזון לשלום" (Food for Peace), שהייתה חלק מהמאמצים הבין-לאומיים להילחם ברעב ולשפר את מצב התזונה בעולם.
בביקורת של קירקוס ריוויוז צוין כי אחד מחוזקות הספר היא יכולתו של אמברוז להציג את הרקע של מקגוורן וחברי צוותו, ולשאול "מהיכן באו אנשים כאלה?".
הסקירה מתארת את הרקע של מקגוורן – בנו של מטיף פרוטסטנטי – ואת דרכו בתיכון כחובב ויכוחים, וכמישהו ששאף לחינוך איכותי, מושפע מאביו שהאמין בעבודה קשה ובשירות לזולת.
לאחר שירותו, למד מקגוורן באוניברסיטת דקוטה וסליאן ולאחר מכן קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה מאוניברסיטת נורת'ווסטרן.
גם לאחר תבוסתו לניקסון ב־1972, המשיך בפעילות הומניטרית רחבת היקף.
קירקוס טוענים כי ייתכן ומקגוורן ביקש להקל מעל ארצו את עול המלחמה – כפי שראה בעצמו – במסגרת תיקון האטפילד-מקגוורן שקרא לסיום מהיר יותר של מלחמת וייטנאם.
הסקירה מתארת את הספר כעשיר ב"געגועים והערצה", אך פחות אנליטי – ועדיין קריאה מהנה ומרובת פרטים מדויקים על מטוסי ה־B-24 וחייהם של הטייסים, במיוחד מקגוורן.
העיתון The Capital Times ציין כי הספר התקבל באהדה, וכי מקגוורן הקים בשנת 1996 את "מרכז תרזה מקגוורן", מוסד שטיפל בכ־400 מקרים בשנה של התמכרות לסמים ואלכוהוליזם.
בעיתון הוושינגטון פוסט, כתב ריצ'רד פירסון כי גישתו הנוסטלגית של אמברוז נובעת ככל הנראה ממחקריו הקודמים על דוייט אייזנהאואר, ומאמונתו כי החיילים ששבו ממלחמת העולם השנייה היו "ענקים שהצילו את העולם מהברבריות".
אמברוז עצמו תיאר את עצמו כ"מעריץ גיבורים", וציין כי היסטוריה משכה אותו בשל זיכרונות ילדות על חיילים אמריקאים שחזרו מן המלחמה.
בסקירה של Enotes נכתב כי חיל האוויר האמריקאי יצר תרבות פנימית שונה, בהיותו גוף פחות פורמלי מזרועות אחרות – בשל משימותיו הייחודיות.
כל חבר צוות היה חיוני להישרדות המטוס, ולעיתים שגיאה אחת של אחד מהחברים הייתה עלולה להוביל לאסון.
אמברוז מתואר כמציג היטב את רוח הצוות והערך האישי של כל אחד מאנשיו.
הסקירה מציינת גם את תנאי השירות הקשים – מטייסים ששהו באוהלים, אכלו מזון ירוד ונדרשו לביצועים מושלמים למרות העייפות והלחץ.
בנוסף תוארה הסכנה שבטיסות מבנה: התנגשות בין מטוסים, הפלת פצצות על עמיתים ואפילו התפוצצות באוויר ללא סיבה נראית לעין – תופעות ששיקפו את האכזריות והכאוס שבמלחמה האווירית.
כחלאים (שם מדעי: Coraciiformes) היא סדרה במחלקת העופות, בה עופות קרקע קטנים עד בינוניים שחלקם חיים בסמוך למקווי מים.
המינים בסדרה ססגוניים במיוחד ומצטיינים בצבעים זוהרים בעלי ברק מתכתי.
לרובם 11 אברות-יד ו-12 אברות בזנב.
רובם שוכני עצים ומיעוטם עופות קרקע.
הם שומרים על תחום מחייתם ומתגוננים כנגד אויביהם.
מרביתם דוגרים בחורים, בכוכים ובמקומות אפלים.
מספר הביצים הוא 2–8, והן לבנות או ורודות.
מזונם מורכב מחרקים, מיונקים קטנים, מדו-חיים ומדגים.
הגדולה בבני הסדרה היא קוקברה צוחקת (Dacelo novaeguineae) שאורכה עד 45 ס"מ ומשקלה עד 450 גרם ודומה לה בגודלו המין קורול (Leptosomus discolor), שייתכן ששייך לסדרה עצמאית.
הקטן ביותר הוא טודי פוארטו ריקו (Todus mexicanus) שאורכו עד 11 ס"מ והוא שוקל רק 5–6 גרם.
משפחת קורוליים (Leptosomidae) בו מין יחיד קוּרוֹל (Leptosomus discolor) שייתכן ששייך לסדרה עצמאית
משפחת טודיים (Todidae) - בו סוג אחד טודי (Todus)
שלוש משפחות השלדגים אוחדו למשפחה אחת - השלדגיים.
בעבר נכללו בסדרה גם משפחת הדוכיפתיים (Upupidae) ומשפחת דוכיפתיות עצים (Phoeniculidae), אך עתה הן מסווגות כסדרה נפרדת - דוכיפתאים.
המשפחות הקלאוניים וקלאוני הקרקע גם יצאו מהסדרה לסדרת הקלאונאים.
כָּחָל הוא מושב עובדים חקלאי-קהילתי בעל אופי חילוני, השייך לתנועת המושבים במועצה האזורית מבואות החרמון.
המושב הוא הדרומי ביותר מבין יישובי המועצה האזורית.
הוא נוסד באוקטובר 1980, במסגרת תוכנית המצפים בגליל, וב-1990 הפך למושב קהילתי.
נכון לשנת 2021 מנה היישוב 472 תושבים.
המושב שוכן מדרום לצפת וראש פינה, כ־5 ק"מ דרומית־מערבית לצומת עמיעד, בגובה 76–140 מטרים מעל פני הים, על הגבול בין הגליל העליון לבין הגליל התחתון, ומשקיף אל הכנרת ואל הרי הגולן.
המקום בו שוכן המושב כונה בעבר "מעין עין כחל".
מקור שמו של המושב מגיע ממספר מקורות:
בעקבות האגדה הקדומה על "מעין עין כחל", בו הוסתרו חלק מכלי בית המקדש, שסופרה לעולים לקרקע בידי ההיסטוריון פרופסור זאב וילנאי.
לפי האגדה, מקומו של המעיין הוא בנחל עכברה הסמוך למושב, בקרבת עתיקות היישוב התלמודי עכברה.
על שם כחל מצוי, עוף ממשפחת הכחליים המצוי באזור.
בהשראת צבעה הכחול של הכנרת.
כינוי ארעי קודם של היישוב היה "הר כור", כשמה המקורי של הגבעה.
עם עלייתו לקרקע מנה כחל 14 משפחות וכיום מתגוררים בו כ-400 תושבים המתפרנסים ממקצועות חופשיים ומשלבים חקלאות של מטעי מנגו, ליצ'י, תאנים, רימונים והדרים, גידול בקר, תיירות ואירוח.
כחליים (שם מדעי: Coraciidae) היא משפחת עופות מסדרת הכחלאים הכוללת 2 סוגים, ובהם 11 מינים.
בישראל קיים מין אחד ממשפחת הכחליים: כחל מצוי ונצפה פעם אחת גם המין כחל רחב-מקור.
זוהי משפחת עופות בעלי צבעים עזים שהעיקרי בהם הוא הכחול, ומכאן שמם בשפה העברית.
שלא כברוב העופות צבעוניותם זהה בין הזוויגים.
מבנה גופם מוצק בעלי צוואר קצר וראש גדול דבר המשווה להם מראה דומה לשל עורביים, ומכאן שמם המדעי, (Coraciidae).
תפוצתם מוגבלת לעולם הישן כאשר שבעה מינים חיים באפריקה מדרום לסהרה וארבעה מינים חיים באזור המדבריות של מערב אסיה ובמזרח אירופה.
אורך מיני המשפחה נע קרוב ל-30 סנטימטרים.
הכחליים הם מעופפים טובים ובעונת החיזור הם מבצעים תרגילי אירובטיקה מרהיבים.
ולעומת זאת רגליהם חלשות עד כי הם אינם הולכים אלה מקפצים קפיצות מגושמות כדי להתקדם על הקרקע.
מזונם מורכב מחרקים, רכיכות, וחולייתנים קטנים.
אותם הם צדים על ידי המתנה בנקודות תצפית, מהן הם עטים על טרף חולף.
הכחליים מקננים במחילות שהם חופרים בסלע בכוכים מוכנים ואף בעצים חלולים, הם אינם מרפדים את קיניהם.
הנקבה מטילה כ-2–4 ביצים לבנות.
כאשר שני בני הזוג משתתפים בדגירה ובטיפול בגוזלים לאחר הבקיעה.
הגוזלים בוקעים ערומים, ושוהים בקן כ-3–4 שבועות.
כחום הלילה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1967 בבימויו של נורמן ג'ואיסון.
הסרט מבוסס על נובלה בעלת אותו שם של ג'ון בול משנת 1965. הסרט מגולל את סיפורו של וירג'יל טיבס, שוטר אפרו-אמריקאי, המסתבך בפרשת רצח בעיירה גזענית במיסיסיפי.
הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר ובתוכם הסרט הטוב ביותר.
בסרט מככבים סידני פואטייה, רוד סטייגר ו-וורן אוטס.
בנוסף, הסרט עובד לסדרת טלוויזיה בעלת אותו שם.
במהלך השנים פורסמו דבריו של פואטיה, שגילם את טיבס, לפיהם בתסריט המקורי וירג'יל טיבס לא היה אמור לסטור לאריק אנדריקוט בחזרה, אך הסצנה שונתה בשל התעקשותו.
העיתונאי מארק האריס חשף שהתסריט המקורי כבר כלל את מתן הסטירה בחזרה ושפואטייה לא אחראי לשינוי התסריט.
הסרט יצא בתקופת מתיחות בארצות הברית כאשר האזרחים האפרו-אמריקאים נלחמו על זכויותיהם.
הסרט נחשב לפורץ דרך בנוגע לייצוג שחורים בקולנוע האמריקאי.
הסרט דורג בשלוש רשימות של מכון הסרטים האמריקאי; מאה שנים...
מאה סרטים - הגרסה המעודכנת במקום ה-75, מאה שנים...
מאה גיבורים ונבלים במקום ה-19 עם הגיבור וירג'יל טיבס ומאה שנים...
מאה ציטוטים במקום ה-16 עם הציטוט "They call me Mister Tibbs!".
ב-2002, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
נכון לשנת 2012 הסרט זכה לדירוג של 96% באתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 28 ביקורות.
כַּחְלוֹן הַשִּׁטָּה (שם מדעי: Azanus ubaldus, שם קודם: כחליל השיטה) הוא פרפר-יום המשתייך למשפחת הכחליליים.
כחלון השיטה הוא מין ממוצא אפריקאי אשר חדר לאזורנו דרך השבר הסורי אפריקאי זהו מין טרופי אשר מצוי באזורים יבשים ערבתיים ומדבריים.
כחליל השיטה הוגדר בשנת 1782 על ידי פרטים שנמצאו בסרי לנקה.
כחלון השיטה הוא ממיני הפרפרים הקטנים בעולם.
המין מתאפיין בעלי דו-פרצופיות או דו-צורתיות זוויגית.
הזכרים כחולים והנקבות חומות אפורות.
חלק הכנף התחתון אפור בהיר עם קווים כהים, בחלקן התחתון של הכנפיים האחוריות ישנן נקודות כהות קרובות לגוף הפרפר ושתי נקודות כהות בשפת הכנף החיצונית.
הפרפרים הבוגרים מעופפים סביב ענפי שיטה סלילנית ושיטת הנגב המהווים צמחים פונדקאים למאכל לזחלי הפרפר אשר ניזונים מכפתורי הפרחים.
תפוצתו: דרום תוניס, חופי חצי האי ערב, חצי האי סיני, הודו וסרי לנקה.
כחליל השיטה תועד לראשונה בישראל באזור תמנע על ידי דובי בנימיני.
בישראל הוא מצוי בעיקר בדרום הארץ (נצפה באזור באר שבע באזור נחל סוללים), בשדה בוקר, באזור המכתשים, בים המלח ובעין גדי.
שני פרטים של כחליל השיטה נצפו בשנת 2011 בירושלים.
הפרפרים הבוגרים נראים בערבה החל מחודש פברואר ולאורכה של השנה עד דצמבר ומקימים כמה דורות במהלך השנה.
באזור הר הנגב נצפה מטיל ביצים על שיטה אוסטרלית.
בתצפיות בכחלילי השיטה באזור הנגב התברר שאוכלוסיות הפרפר אינן שורדות את ירידת הטמפרטורה בחורף.
ביצה לבנה, עגולה, שטוחה ובעלת זיזים.
היא מוטלת יחידה בין ניצני הפרחים של השיטה.
הזחל הבוקע מהביצה צבעו לבן עם ראש שחור והוא שעיר, עם גדילתו משתנה צבעו לירוק ולחום ירוק, השינוי הצבעוני מקנה לו הסוואה טובה על ענפי השיטה.
בדומה לגלמי מיני כחליליים רבים גם גולם כחליל השיטה הוא מטיפוס גולם החגורה.
כַּחְלוֹן הַשֵּׁיזָף (שם מדעי: Tarucus rosacecus, שם עברי קודם כחליל השיזף) הוא פרפר יום ממוצא אפריקאי המשתייך למשפחת הכחליליים.
כחלון השיזף מעופף בקרבת עצי השיזף (Ziziphus).
המין הוגדר על ידי פרטים שנמצאו בשנת 1885 באלכסנדריה.
המין ידוע כמין נודד והוא דוגמה לחדירה סודאנית של מיני כחלילים אפרוטרופים אשר השתקעו באזורים ערבתיים שחונים לאורך השבר הסורי אפריקאי באזורי הערבה והנגב.
שם הסוג Tarucus ניתן על שמה של משפחת Taruca מסביליה.
שם המין rosaceus, מלטינית "ורדרד", מתייחס לגוון הברק הנוטה לוורדרד של כנפי הפרפר.
כחלון השיזף הוא פרפר קטן.
הוא מתאפיין בדו-פרצופיות או דו-צורתיות זוויגית.
הזכרים כחולים-סגולים והנקבות חומות אפורות.
אין הבדל בין זכרים לנקבות בחלקן התחתון שהוא בהיר בגוון קרמי ומעוטר בכתמים שחורים.
בקצה הכנף התחתונה ישנם מחושים מדומים וכתמים המדמים עיניים כדי להשלות טורפים פוטנציאלים אשר ינסו לתפוס חלק זה של הפרפר - זה האחרון ינוס במהרה ויינצל, לא פעם תוך אובדן חלק מכנפו.
הפרפרים הבוגרים מעופפים סביב ענפי השיזף ממרץ ועד אוקטובר.
תפוצת כחלון השיזף: מחלקיה היובשניים של אפריקה ועד הודו, ובכלל זה: צפון אפריקה, מזרח אפריקה, מצרים, ירדן, ישראל, ערב הסעודית, איראן ועד צפון מערב הודו
בישראל הוא מצוי בעיקר באזור הערבה והנגב: בבקעת הירדן, מדבר יהודה, עין גדי, דרום מערב השפלה והאזורים שונים של הנגב.
כחלון השיזף מעמיד כמה דורות בשנה.
הביצה בתחילה בעלת גוון כחול, המשתנה לירוק ולבסוף ללבן.
הזחל הבוקע מהביצה צבעו ירוק והוא מעט שעיר.
הזחלים פותחים חלונות בעלי השיזף וצבעם התואם לצבעי העלים מקנה להם הסוואה.
בדומה למיני כחלילים רבים גם כחליל השיזף מקיים קשר סימביוטי עם נמלים.
הזחלים מפרישים נוזל מתוק עשיר בסוכרים אשר מושכים נמלים, אלה מלקקות את טל הדבש, בתמורה הן מעניקות לזחלים הגנה צמודה מפני טורפים ומזיקים.
בדומה לגלמי מיני כחליליים רבים גם גולם כחלון השיזף הוא מטיפוס גולם החגורה.
גלמי הסתיו נכנסים לדיאפאוזה של חודש-חודשיים עד לימי האביב
מין כחליל המעופף בקרבת עצי השיזף הוא כחלון הבלקן שלעיתים מזוהה בטעות ככחלון השיזף.
כַּחְלוֹן הָאָפוּן (שם מדעי: Lampides boeticus, שם קודם: כחליל האפון) הוא פרפר יום המשתייך למשפחת הכחליליים.
הוא אחד ממיני הפרפרים הנפוצים בעולם.
כחלון האפון הוא מין נודד ותפוצתו החובקת תבל מוסברת ביכולת ההסתגלות שלו למיני צמחים פונדקאים רבים המשתייכים למשפחת הפרפרניים, וליכולת ההסתגלות שלו לאזורי אקלים שונים כולל יערות גשם.
כחלוני האפון בולטים בצבעם הכחול ובמעופם התזזיתי.
הם בעלי דו-פרצופיות או דו-צורתיות זוויגית.
הזכרים כחולים-סגולים בגוון מתכתי בוהק, כנפי הזכרים מסתיימות בשפה חומה.
הנקבות חומות עם רקע כחלחל.
תצפיות שערך דובי בנימיני על תנועת כחלון האפון הובילו אותו לזיהוי מאפיין התקדמות ייחודי של הפרפר, טקטיקת דילוגים מפונדקאי פורח למישנהו לאורך השנה - עדות נוספת ליכולת ההשרדות הבולטת של המין.
שם הסוג נגזר מהמילה היוונית lamnph שמשמעותו "קצף" - אולי בשל הדגם שעל כנפיו התחתונות הדומה לקצף, ושם המין הוא כפי הנראה על שם האזור Baetica שמו הרומי של חבל ארץ בדרום ספרד.
כחלון האפון הוגדר על ידי הביולוג לינאוס על ידי פרטים שנתפסו באלג'יר.
תפוצתו בכל המרחב הכולל את אפריקה, אסיה כולל מלזיה, אוסטרליה,גינאה החדשה ואף איי הוואי וניו זילנד, פרט לאמריקה והקטבים.
בישראל הפרפר נפוץ בכל הארץ החל מחודש מרץ ועד נובמבר, והוא אחד מהבולטים שבפרפרי האביב.
ניתן לראותו סביב מיני פרפרניים כאשר הוא נמשך לפרחים ולפירות.
הביצה עגולה ופחוסה, בעלת דגם מרושת וצבעה צהבהב-ירקרק.
לזחל שני מופעים עיקריים: 1. גוף ירקרק, המקנה לו הסוואה על-גבי העלים.
לאורך גבו קו אדמדם ובצדיו פס ירוק.
הזחל ניזון מעלי הפרחים ומפירות.
הצמחים הפונדקאים העיקריים ממשפחת הפרפרניים הם: אחירותם החורש, האפונה, הקרקש, התורמוס, הלוביה, הלוטוס, הביקיה, האספסת ומינים רבים נוספים המאפשרים את השרדותו של כחלון האפון באזורים נרחבים של העולם.
מסביב לשיחי הקרקש הצהוב מעופפים שני מיני כחליל: כחלון האפון וקרקשי הסנה - זה האחרון גדול יותר.
בדומה לגלמי מיני כחליליים רבים גם גולם כחלון האפון הוא מטיפוס גולם החגורה.
גלמי כחלון האפון משמיעים קולות, בעיקר בשלב הצעיר של הגולם.
השמעת הקולות משמשת כפי הנראה כאמצעי להגנה.
גלמי כחלון האפון אינם היחידים המשמיעים קולות מבין מיני הכחליליים וישנם מינים נוספים שגלמיהם משמיעים קולות דוגמת, כחליל הרימון, כחלון השיטה וכחליל השברק.
כָּחָל מָצוּי, הקרוי גם כָּחָל אֵירוֹפִּי (שם מדעי: Coracias garrulus) הוא מין עוף במשפחת הכחליים.
זהו מין הכחל היחיד שמתרבה באירופה.
תחום-התפוצה שלו מגיע גם למזרח התיכון, מרכז אסיה ומרוקו.
הכחל האירופי חולף ומקייץ גם בישראל.
הכחל נקרא כך על שום צבעו התכלת-כחול.
פירוש שמו המדעי הוא "צווחן דמוי עורב" (Coracias = שדומה לעורב, garrulus = צווחני, רעשני) וזאת בשל צווחותיו הדומות לאלו של העורב והעורבני (שגם שמו נגזר מצווחותיו).
כחל מצוי הוא עוף גדול וחסון דמוי עורב.
המקור קצר וחסון, ומעוקל בקצהו.
צבע הרגליים מצהוב-אפור דהוי עד בז'-אפור.
קולו של כחל מצוי הוא צווחה הדומה לזו של עורבני.
רוב גופו של הכחל צבוע בתכלת-טורקיז, מלבד גבו הערמוני (מעין צבע חום) וכנפיו הצבועות בחום, שחור וכחול.
אברות היד והאמה שלו צבועות בכחול בוהק ועמוק מצידן הגחוני ובכחול כהה עד שחור בצידן הגבי.
סוככות הכתף צבועות בצבעי חום, סגול-כחול ותכלת מצידן הגבי ובתכלת מצידן הגחוני.
נוצות הזנב בצבע תכלת אך המרכזיות שבהן צבועות בבסיסן בכחול כהה, ובתכלת בקצוות ובצדדים.
לעיתים צבע התכלת של הכחל עז, ולעיתים הוא דהוי.
צבע התכלת מסווה אותו על רקע השמיים - הן בתעופה והן כשהוא ניצב על עץ או עמוד ותר אחר טרף.
צבע הנוצות דומה בין שני הזוויגים אך דהוי יותר ונוטה לירוק בצעירים.
הכחל מחליף את נוצותיו בחורף ובעונה זו צבעו נוטה יותר לתכלת-ירוק.
הכחל המצוי הוא עוף טורף.
הוא ניזון מפרוקי-רגליים וחולייתנים קטנים בהם חרקים, עקרבים, לטאות קטנות, מכרסמים וצפרדעים (ולעיתים גם גוזלים קטנים), אך עיקר התפריט שלו הוא חיפושיות וחגבים (כגון חרגולים וצרצרים).
התנהגות אופיינית לכחל המצוי היא ישיבה על עצים, עמודי חשמל או כבלי חשמל וטלפון, משם הוא צופה על הסביבה ומחפש טרף.
כאשר הוא מזהה טרף הוא עט עליו, מכה בו עד אבדן הכרה, מרכך אותו ואז בולע אותו.
לכחל מעוף ישר ומהיר, ולעיתים הוא גולש באוויר ודואה.
למעשה, אינו הולך אלא מנתר ממקום למקום.
הכחל ידוע בריקוד החיזור שלו, שמורכב ממעוף ראוותני, גלגולים באוויר, נסיקה וצלילה בספירלת "בורג".
מכאן גם שמו העממי באנגלית: Roller.
לעיתים הוא משליך אבנים קטנות באוויר ואז תופס אותן תוך כדי מעוף.
את המעוף האווירובטי מלווה הכחל גם בצווחות, הדומות לקולות העורבני והשרקרק.
הכחלים מקננים בחורים ומחילות שהם חופרים בקירות עפר אך גם בחורים ונקרות בעצים ובמבנים מעשי ידי אדם.
(באירופה הם דוגרים גם בתיבות קינון).
התטולה של כחל מצוי היא 4–5 ביצים לבנות ועגלגלות במשקל 12 גרם.
שני בני הזוג דוגרים על הביצים במשך 18–19 יום.
הגוזלים בוקעים עיוורים ועצומי-עיניים ופורחים מהקן רק כעבור חודש.
בארץ ישראל הקינון נמשך ממאי עד יוני.
מחוץ לתקופת החיזור והקינון הוא מעדיף לחיות לבדו.
בית הגידול המועדף על הכחל הוא שטחים פתוחים עם מעט עצים פזורים, כגון שדות בתה וגריגה.
הוא מקנן בחורים שהוא חופר בקירות עפר.
הכחל המצוי הוא עוף נודד.