tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא הצטיין כמסאי ב-Los españoles pintados por sí mismos ("הספרדים כפי שהם מציירים את עצמם", מדריד, 1843–1844).
הוא גם כתב כמה מערכונים בסגנון התנועה הספרותית של ה-.
הוא התחתן עם מריה דה לה אנקרנסיון דה קואטו אי אורטגה (María de la Encarnación de Cueto y Ortega; 1806–1885) ונולדו לו 9 ילדים, כולל:
אנריקה רמירס דה סאוודרה אי דה קואטו (1828–1914), דוכס ריבס הרביעי
גונסלו דה סאוודרה אי קואטו (1831–1899), ראש עיריית מדריד
אַנְזוּ, הידוע גם בשמות זו או אִימְדוּגוּד (בשומרית: 𒀭𒅎𒂂 DIM.DUGUDMUŠEN), הוא מפלצת במיתולוגיה המסופוטמית.
הוא נולד על ידי המים הטהורים של האבזו והארץ הרחבה, או כבנה של סיריס .
אנזו מתואר כציפור ענקית שיכולה לנשום אש ומים, ולעיתים כנשר בעל ראש אריה.
לאפוס של אנזו שתי גרסאות עיקריות.
האחת היא גרסה בבלית עתיקה, קצרה יחסית, מתחילת האלף ה־2 לפנה"ס, שבה ממלא האל נינגירסו את תפקיד הגיבור, וגם ממלא תפקיד חשוב; אלים אלה הם פטרונים של הערים גירסו ואומה (בהתאמה), שהיו חשובות בעיקר בסוף האלף ה־3 לפנה"ס.
לגרסה זאת אין מקבילה שומרית, ובאפוס השומרי של לוגלבנדה אנזו מופיע כדמות ציפור חיובית.
גרסה שנייה היא הגרסה הבבלית הסטנדרטית מהאלף ה־1 לפנה"ס, ארוכה יותר מקודמתה, ובה הגיבור הוא נינורתה.
ממצאים הקשורים לנינורתה מאותה תקופה מציגים אותו בקרב קוסמי, והתואר הנלווה לאנזו באפוס הוא bel, המקביל ל"בעל" בשמית מערבית.
במיתוס, גנב אנזו את "לוח הגורלות" מאנליל, תופס את השלטון על האלים וגורם לכאוס.
נינורתה מביס אותו בקרב, הכאוס חולף, ונינורתה מקבל מעמד חשוב בקרב האלים.
אנזו ז'רמי לה פה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בסנדרלנד.
לה פה החל את קריירת הכדורגל שלו באקדמיית הנוער של קריאדו, לפני שעבר לאקדמיית הנוער של לוריאן בגיל שמונה.
ב-13 בנובמבר 2018, הוא חתם על חוזה בקבוצה הבוגרת של המועדון.
את משחק הבכורה שלו במדי לוריאן במסגרת ליגת המשנה הצרפתית רשם בתיקו המאופס מול סושו ב-10 במאי 2019.
לאחר ארבע עונות בשורות לוריאן, שבהם גם הספיק לזכות באליפות ליגת המשנה בעונת 2019/20, הוא עבר ב-7 ביולי 2023 לסטאד רן.
משחקו הראשון במדי רן בליגת העל הצרפתית התקיים ב-13 באוגוסט, משחק שהסתיים בניצחון ביתי 1–5 על מץ.
לאחר עונה בודדת בשורותיה של רן, ב-10 ביולי 2024, הוא ביצע את מעברו לסרייה א' לקבוצה מבירת איטליה, רומא וחתם על חוזה לחמש שנים.
ב-10 בינואר 2025 הושאל לסנדרלנד מהצ'מפיונשיפ עד לסוף העונה.
לאחר שסייע לקבוצה לעלות לפרמייר ליג, ב-3 ביוני 2025 חתם בקבוצה באופן קבוע.
לה פה שותף במשחקי הנבחרות הצעירות של צרפת ובשנת 2021 היה חלק מהסגל של נבחרת צרפת האולימפית לאולימפיאדת טוקיו.
פלבייה אנזו תיאדור בויומו הוא כדורגלן קמרוני-צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אוססונה מלה ליגה ובנבחרת קמרון.
בויומו נולד בטולוז שבצרפת, והוא ממוצא קמרוני.
ב-30 במאי 2003 קיבל אזרחות צרפתית בשל התאזרחותו של אביו.
הוא גדל במחלקת הנוער של טולוז, ובשנת 2016 עבר למחלקת הנוער של בלקברן רוברס.
בחודש יוני 2020 עזב את המועדון.
בחודש אוגוסט 2020 חתם באלבסטה מהליגה הספרדית השנייה, ובסך הכל ערך 93 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת הליגה הספרדית השנייה ופרימרה דיוויסיון RFEF, בהן הבקיע שני שערים.
ב-7 ביולי 2023 חתם על חוזה לארבע שנים בריאל ואיאדוליד מהליגה הספרדית השנייה.
ב-19 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, בניצחון 0–1 על אספניול במסגרת המחזור הראשון לעונת 2024/2025. הוא ערך שלוש הופעות בלה ליגה במדי המועדון, לפני שחתם באוססונה מלה ליגה ב-29 באוגוסט.
ב-1 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–3 על סלטה ויגו במסגרת המחזור הרביעי בליגה, ובמשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
בסך הכל ערך 34 הופעות ליגה והבקיע שני שערים במדי אוססונה בעונה זו.
בחודש מרץ 2023 זומן בויומו לראשונה לסגל נבחרת קמרון, לקראת משחקי מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023 נגד נבחרת נמיביה.
ב-19 בנובמבר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על נבחרת זימבבואה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2025. ב-6 ביוני 2025 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–3 על נבחרת אוגנדה במשחק ידידות.
אנחנו המדיה: עיתונות עממית על ידי העם למען העם הוא ספר מאת דן גילמור שיצא ב-2004 בהוצאת O`Reilly Media.
הספר דן בהשפעה הדדית של האינטרנט על העיתונאים, על הקוראים והשיתוף המיוחד עד כדי טשטוש גבולות בין עיתונאים וקוראים ברשת.
התקשורת לפני האינטרנט משולה בספר להרצאה לעומת התקשורת הפועלת בעידן האינטרנט המשולה לשיחה או סימפוזיון.
קם דור חדש של עיתונאים ושל עיתונות עממית המשתמשים ברשת בכלל ובבלוגים בפרט כדי ליצור ולהביא חדשות בדרך חדשה בזמן אמת.
דן גילמור מציג את דבריו בספר באמצעות דוגמאות רבות.
בספר מוצג עיתונאי חדש, אזרח שקודם לכן השתייך לצד הקוראים או למאזינים וכעת עוסק בצורה חלקית או מלאה בעיתונות ובחדשות.
האינטרנט משפיע על המאזינים ועל העיתונאים כאחד כאשר הממשלות, אילי התקשורת, חברות הכבלים והטלפון, חברות הטכנולוגיה וחברות הבידור מבקשים לראות בראש ובראשונה את האינטרסים הצרים שלהם ורוצים לשלוט במה שהם רואים כזכויות היוצרים שלהם.
פרק 1: מתום פיין לבלוגים ומעבר
פרק 2: הווב לכתיבה ולקריאה
פרק 4: עושי החדשות הופכים השולחנות
פרק 5: ההסכמה על השליטה
פרק 6: עיתונאים מקצועיים מצטרפים לשיחה
פרק 7: המאזינים מהעבר מצטרפים למסיבה
פרק 9: טרולים, ספינים, וגבולות האמון
פרק 10: הנה מגיעים השופטים (ועורכי הדין)
פרק 11: האימפריה מכה שנית
פרק 12: הכנת החדשות שלנו
דן גילמור מונה בספר את האמצעים הטכנולוגיים העומדים לזכות העיתונאי הדיגיטלי.
הבלוג לפי הספר הוא האמצעי העיקרי של עיתונות המחר לשינוי הגדול שהפך את התהליך לרב שיח רב משתתפים.
אמצעים הטכנולוגיים נוספים לאתרי האינטרנט הם:
עת הספר נכתב ב-2004, גילמור אינו מציין בספר רשתות חברתיות מקוונות, אתרי שיתוף תמונות ווידאו ולא העברת קבצים גדולים בשירותים כמו You Send It.
בנוסף לשימוש בתוכנות ייעודיות ל-RSS שהוא מזכיר בספר, הוא אינו מציין פורטלים כמו Yahoo!
למשל, המאפשרים להכין דף אישי עם תוכן מבוסס RSS לפי בחירת המשתמש.
אם כי בהמשך הספר, הוא מדגיש את תרומתם הרבה בהפצת חדשות.
כיום גם מרבים להשתמש בתוכנות מסרים מיידיים מבוססי טקסט או קול ושירותי שיחה על גבי האינטרנט כדוגמת סקייפ.
דן גילמור מביא המלצות מפי סקובל לבלוגרים ארגוניים:
אמור את האמת, כל האמת ורק האמת.
אם למתחרה יש מוצר טוב יותר יש לקשר אליו ולהתמודד עם המצב.
הקוראים ימצאו את הקישור של המתחרה בכל מקרה.
לפרסם תגובות במהירות על חדשות טובות ועל חדשות והודעות לא טובות.
להגיב ולקשר לידיעות לפני שאחרים יעשו את זה וזאת כדי לזכות באמון וכדי לשמור על האמון של הקוראים.
מי שכותב בלוג שארגוני צריך להיות בעל עור עבה.
גם אם לחברה מוצר טוב ומיוחד תמיד יהיה מישהו שיכתוב דברים רעים על המוצר, זה חלק מהתהליך.
הכותב צריך לדעת לענות על כל השאלות בין אם הן טובות או רעות.
אנשים אמינים ומעדיפים סיפורים הכוללים ציטוט ממקורות רבים ולא הודעות יבשות לעיתונות.
המשך הגידול של העיתונות העממית ברשת כמו גם פעילויות שונות אחרות, נצפה על ידי דן גילמור על סמך הממצאים הבאים:
1. המשך הקיום של חוק מור המבטיח שמספר הטרנזיסטורים במעבד יגדל פי 2 כל שנה וחצי עד שנתיים ובקרוב גם עוצמת המחשוב.
2. התועלת של השימוש ברשת גדלה בריבוע של מספר המשתמשים.
לפי חוק מטקלפה Metcalfe, (על שם Bob Metcalfe), הערך של התקשורת ברשת תלוי בריבוע מספר הצמתים ברשת.
3. חוק ריד (על שם דוד ריד David Reed), רואה תקשורת מורכבת יותר של קבוצות, תקשורת של רבים לרבים, אחד לרבים וכדומה.
במקרה של קבוצות ברשת ערך התקשורת נקבע לפי העצרת של מספר הקבוצות.
4. לפי ההתפתחות של שרותי הרשת בכלל ושל שרותי העיתונות בפרט אצל גדולי הרשת יאהוו, מיקרוסופט, גוגל ואחרים.
היכולת לגזור ולהדביק טקסט ותמונות בעזרת המחשב טומנת בחובה סכנה להפצת טעויות והטעיות.
הטעויות עלולות לנבוע מכמה סיבות:
גזירה חלקית ללא אינפורמציה רלוונטית
עיבוד תמונה לשיפור המראה עד כדי שינוי המציאות
הצגת רקע דיגיטלי שונה מהמציאות בתמונות ובצילומי רקע
הצגת תמונות מעובדות שאינן מתארות כלל את המציאות
השימוש באמצעי התקשורת הדיגיטליים החדשים כמו פורומים ובלוגים יכול להשתבש על ידי טרולים ומטרידים.
בנוסף, ייתכן שיבוש באמצעות שימוש בתגובות ואינפורמציה לא נכונה או מוטה.
ישנו חשש מתמיד לשטף של אינפורמציה לא מהימנה.
הגיון, בדיקה מתמדת של נתונים ומקורות, הסתמכות על מגוון מקורות, ציטוט אנשים מהימנים, ציטוט מסמכים הנחשבים למקורות מהימנים בתחום המדובר הם הדרך להתגבר.
דן גילמור מציע לסגל הירכיה כללית של אמינות הקובעת לאיזה מקור מאמינים יותר כאשר ישנה סתירה בין המקורות.
אנחנו נדרשים לפעולה של אימות אינפורמציה כאשר זו עלולה להשפיע ממש על ההחלטות והמעשים שלנו.
דן גילמור מספר על המלצת עורכי העיתונים לכתבים הצעירים: אם אמך אומרת שהיא אוהבת אותך - בדוק זאת.
דן גילמור מרבה לעסוק בנושא זכויות יוצרים, חופש הביטוי ושימוש הוגן.
הכתיבה באינטרנט חושפת את הכותב לאפשרות שיתבעו אותו כיוון שהוא האחראי על כתיבתו.
הכתב עלול להיתבע גם על כך שהפר זכויות יוצרים בכך שהעלה לרשת חומר שהזכויות עליו שייכים למישהו אחר כמו ציטוט או העלאה של קטע מוזיקה או וידאו.
השימוש ההוגן שהיה מקובל לפני שנים מצטמצם על ידי החוק ועל ידי אמצעים טכנולוגיים.
כחלק מהמלחמה של חברות המוזיקה והסרטים בשיתוף קבצים ברשת ובעיקר בתוכנות עמית לעמית שגרמה כבר לסגירה ולהגבלה של מספר חברות כאלה ולפגיעה בשרות חשוב של העברת קבצים והעברת תוכן שאין בו פגיעה בזכויות יוצרים.
השימוש בדואר האלקטרוני הוכר בבית המשפט העליון בארצות הברית כחלק מהזכות של האזרח לחופש הביטוי.
קישור לאתרי אינטרנט הוא דבר מקובל ברשת עם המגבלה שקישור לאתר הפועל למען אלימות למשל הוא קישור שיש להימנע ממנו.
ישנן חברות המתנגדות לקישור עמוק לאתר שלהם בלי לעבור בדף הראשי של האתר.
דרישה כזו כבר עמדה במבחן משפטי והדרישה לא התקבלה.
אפשר למנוע קישור עמוק על ידי תוכנה והפתרון לא חייב להיות משפטי.
דן גילמור מביא את הדוגמה של פרסום מפתח הדי וי די ואת החומרה הרבה שהממשל האמריקאי ראה בפיצוח הקוד ובפרסומו.
הוויכוח על זכויות היוצרים ועל הזכות לקישוריות הגיע ללב הטכנולוגיה וללב האינטרנט.
ההבטחה (של האינטרנט) הייתה חופש ולזמן מה ההבטחה הזו הייתה מציאותית.
הממשלות, חברות התקשורת הגדולות, קרטל זכויות היוצרים של חברות הבידור, חלק מהחברות חלוצות הטכנולוגיה, חברות הטלפון וחברות הטלוויזיה בכבלים מנסים להגביל את ההתפתחות ואת החופש של רשת האינטרנט מתוך שמרנות ולמען האינטרסים שלהם.
התעשייה רוצה היום בקרה מלאה על זכויות היוצרים ומי שפוגע בבקרה המלאה הזו מכונה פיראט.
החידושים הטכנולוגיים מאיימים על החברות הוותיקות.
כך היה המצב עם המצאת הוידאו, המצאה שזכתה בהכרה חוקית על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית בשנת 1984. איום דומה קיים גם היום מצד הטכנולוגיה הדיגיטלית.
בלחץ התעשייה התקבל בארצות הברית חוק זכויות היוצרים הדיגיטליות של המילניום בו האיזון עבר לטובת בעלי זכויות היוצרים ביחס למה שהיה קיים בעבר ונחשב שימוש הוגן כמו הכנת העתק למשמרת או העתק לשימוש ביתי.
אנחנו יוצאים להילחם אתכם הוא משחק ילדים.
המשחק הוא משחק מלחמה, בו מחולקים השחקנים לשתי קבוצות.
המשחק היה נפוץ בישראל של ראשית עד אמצע המאה העשרים.
במקומות מסוימים (למשל חיפה) שיחקו בו בנות בלבד.
המשחק הוא משחק של משחקונים חוזרים, שבכל אחד מהם מוגדרת קבוצה מנצחת, אך אין מנצח מוגדר לכל המשחקונים.
חברי הקבוצה האחת בוחרים איש ביניים (למשל את שושנה) ופותחים בשיר משחק המהווה קריאת תיגר:
"אנחנו יוצאים להילחם אתכם, להילחם אתכם, להילחם אתכם.
מאיתנו תצא שושנה הגיבורה, שושנה הגיבורה, שושנה הגיבורה.
(ו)מי מכן תצא הראשונה, תצא הראשונה, תצא הראשונה?"
חברי הקבוצה השנייה בוחרים איש ביניים, למשל את רעיה, ועונים:
"מאיתנו תצא רעיה הגיבורה, רעיה הגיבורה, רעיה הגיבורה".
השחקנים הנבחרים, במקרה זה שושנה ורעיה, יוצאים זה אל מול זה כשהם מקפצים על רגל אחת וידיהם שלובות, ומנסים לגרום זה לזה לאבד את שיווי משקלם, לגעת בקרקע בשתי רגליים או ליפול.
המנצח מגדיר את קבוצתו כמנצחת.
הקבוצה המנצחת זוכה לפתוח בהתגרות בסיבוב הבא.
-"אנחנו יוצאים להילחם אתכם, להילחם אתכם, להילחם אתכם.
אנחנו יוצאים להילחם אתכם, ביום ובלילה.
מאיתנו יצא אבי הגיבור, אבי הגיבור, אבי הגיבור.
מאיתנו יצא אבי הגיבור, ביום ובלילה".
-"אנחנו יוצאים להילחם אתכם, להילחם אתכם, להילחם אתכם"
-"ומי מכם יצא הגיבור, יצא הגיבור, יצא הגיבור"
-"מאתנו יצא יוסי הגיבור, יוסי הגיבור, יוסי הגיבור"
חברי אחת הקבוצות עומדים כשפניהם לקיר.
חברי הקבוצה השנייה מתקרבים אליהם מאחור, וטופחים על גבם.
הטפיחה מהווה סימן לתחילת הקרב, אשר מתנהל כמו בגרסת אנשי הביניים, על רגל אחת בשילוב ידיים.
הקבוצה המנצחת היא הקבוצה שיש מי מחבריה אשר לא נפסל עדיין, כאשר חברי הקבוצה השנייה נפסלו כולם.
אנחל סאנס בריס (בספרדית: Ángel Sanz Briz, 28 בספטמבר 1910 – 11 ביוני 1980) היה דיפלומט ספרדי וחסיד אומות העולם.
בעת כהונתו בשגרירות ספרד בהונגריה בזמן מלחמת העולם השנייה סייע להציל אלפי יהודים מהשואה.
בריס נולד בעיר סרגוסה, במחוז אראגון שבספרד.
לאחר לימודי משפטים נרשם ב-1933 לבית הספר לדיפלומטיה.
זמן קצר לאחר סיום לימודיו פרצה מלחמת האזרחים בספרד, ובריס הצטרף לכוחות הלאומנים של פרנסיסקו פרנקו.
לאחר סיום מלחמת האזרחים ב-1939 קיבל את מינויו הדיפלומטי הראשון, שבו הוצב בקהיר.
בשנת 1942 נשלח סאנס בריס לבודפשט.
במהלך השנתיים הבאות סייע להציל את חייהם של בין 1,000 ל-5,200 יהודים תוך שימוש בסמכויות השגרירות הספרדית.
בין השאר השתמש בחוק הספרדי מ-1924 על-פיו צאצאי מגורשי ספרד זכאים לאזרחות ספרדית.
הוא השתמש בחוק זה גם כאשר היהודים האמורים לא היו באמת מצאצאי המגורשים.
יחד עם סאנס בריס עבדו דיפלומטים ממדינות נוספות, הבולט שבהם ג'ורג'ו פרלסקה, איטלקי שהתחזה לדיפלומט ספרדי.
בשנת 1944 נשלח סאנס בריס לשווייץ ופרלסקה נשאר בבודפשט והמשיך להציל יהודים.
לאחר המלחמה נמשכה הקריירה הדיפלומטית של בריס.
הוא הוצב בסן פרנסיסקו, וושינגטון הבירה, לימה, ברן, באיון, גואטמלה, האג ובריסל.
ב-1973 היה לשגריר הראשון של ספרד בסין.
ב-1976 נשלח לרומא כשגריר ספרד בוותיקן, ושם נפטר בשנת 1980.
בשנת 1966 קיבל סאנס בריס את תואר חסיד אומות העולם.
בשנת 1994 קיבל גם אות כבוד מממשלת הונגריה.
בשנת 1998, השרות הבולאי בספרד הנפיק בול עם דיוקנו של אנחל סאנס בריס.
אנחנו לא לבד הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2012 בבימויו של ליאור הר-לב.
זוהי דרמה קומית רומנטית בעלת אופי של סרטי אינדי העוסקת בבדידות וניכור אורבני.
הסרט הופק בעזרת "קרן הקולנוע הישראלי" והופץ על ידי יונייטד קינג.
הקרנת הבכורה שלו הייתה בפסטיבל חיפה שנערך באוקטובר 2011 והוא עלה לאקרנים בפברואר 2012.
אדי (אוהד קנולר), הוא איש ביטחון בודד ותמהוני הבודק את הנכנסים בשערי הקניון הגדול בו הוא עובד (דיזנגוף סנטר).
אדי מאמין בכל ליבו בתאוריה המבוססת על נבואה עתיקה, אשר חוזה את קיצה הקרוב מאוד של התרבות האנושית.
אותה תאוריה מבטיחה כי אלו שיגיעו לאי הפסחא בתאריך ה-23 במאי, יינצלו על ידי תרבות חוצנית מתקדמת.
בזמן שאדי עסוק בהכנות האחרונות לקראת הנסיעה בה הוא תולה את תקוותו להינצל, הוא פוגש במאי (אפרת בן יעקב), צעירה מרדנית וחסרת בית אשר משתכנת זמנית בקניון.
בימים המעטים שנותרו לו לפני נסיעתו המיועדת מכניסה את עצמה מאי בהדרגה לחייו ולליבו עד שלבסוף על אדי לבחור האם להישאר איתה ולוותר על תקוותו להימלט מהקץ הקרב, או לצאת לדרכו לעתיד חדש ולוותר על האפשרות לאהבה וקשר אמיתי.
אנחנו כאן היא להקת הפולקלור היהודי הייצוגית של ישראל והעיר תל אביב-יפו.
הלהקה נוסדה בקיץ 1956 בווילנה בירת ליטא, ברית המועצות.
עם פתיחת שערי ברית המועצות בשנות ה-70 היו חברי הלהקה בין הראשונים שעלו לישראל, החל משנת 1971 עלו חברי הלהקה לארץ ישראל וזמן קצר לאחר הגיעם חידשו את פעילותם יחד עם להקות דומות שהגיעו מקובנה ומערים נוספות, בארץ תחת השם העברי "אנחנו כאן" (ביידיש: "מיר זיינען דאָ").
מטרתה מאז היווסדה הייתה לשמר ולהפיץ את תרבות הפולקלור היהודי-ישראלי.
רפרטואר הלהקה מבוסס על שילוב בין תרבויות, מזרח ומערב, (שירה ומחול של יהדות ספרד, מזרח אירופה, תימן, מרוקו, אגן הים התיכון), צעירים ומבוגרים, (מקהלה יציבה מול רקדנים צעירים), ותיק מול חדש וה"צבר" מול ה"גלותי".
הלהקה נוסדה בשנת 1956 בעיר וילנה כמסגרת לקבוצות אמנים, זמרים, רקדנים ושחקנים שביקשו לשמור על מורשת התרבות היהודית, לאחר הכחדת חלק ניכר מהעם היהודי בשואה.
בקיץ 1956 נפגשו בסתר קבוצת יהודים בווילנה, והחליטו לצאת למאבק בשלטונות הסובייטיים, במטרה להחיות את הרוח היהודית בעיר.
בקבוצה היו משה פיאנקו, יו"ר הוועד והמנהל האמנותי; מרק מויזס, עוזר יו"ר הוועד ואחראי אמנותי; הירש שרפשטיין, השחקן הראשי של החוג הדרמטי; משה ויסמונסקי, צייר האנסמבל, ואישים נוספים, בהם שלמה מאירוביץ (מנצח התזמורת), יצחק דוגים (במאי, חוג דרמה), שחקני התיאטרון: מוטל כנוביץ, יולי כץ, שרה בקר, זינה שרפשטיין ואחרים.
הקבוצה פנתה אל ברל צסרקס, שהיה נגן כינור בתזמורת הפילהרמונית של ליטא, וזה פנה אל יו"ר הוועדה המרכזית של האיגודים המקצועיים בליטא ושכנע אותו כי קבוצת יהודים אשר תפעל כלהקת חובבים אינה דבר מזיק.
אישים נוספים שפעלו במסגרת המקהלה היו שאול בלכרוביץ', המנצח על המקהלה, ז'ניה רבינוביץ', מדריכת חוג הריקודים, הסולניות שרה סטרימלינג ועליזה בלכרוביץ'.
בפגישה הוחלט להקים חוג דרמה, בבימויו של יצחק דוגים.
בהמשך נוספו גם תזמורת מנדולינות ומקהלה מעורבת (גברים ונשים), בניצוחו של שאול בלכרוביץ', חוג ריקודים בהדרכתה של ז'ניה רבינוביץ' ותזמורת מנדולינות.
והלהקה – "להקת הפולקלור", בשמה אז – החלה להופיע בפני הקהילות היהודיות ברחבי ברית המועצות.
כפי שאמר מר מרק מויזס, מנהלה הראשון של הלהקה: "היה חבל שדבר כל כך יפה, האוצרות של הפולקלור היהודי האידישיאי, שירים וריקודים יפים כאלו – ייעלמו".
החזרה הראשונה התקיימה בבניין ברחוב גורקי 38.
חוג הדרמה פעל כתיאטרון עממי והעלה הצגות, הרקדנים והתזמורת פעלו כלהקת ריקוד וזמר.
אליהם הצטרפו במשך הזמן חובבי תרבות נוספים ויצרו להקה שמנתה כ-120 חברים.
הם ניסו להשיג אישור להופיע בצורה חופשית מעל הבמה, ולבצע שירים וריקודים יהודיים וישראלים.
הופעת הבכורה של האנסמבל התקיימה ב-27 בדצמבר 1956. ההופעה כללה כמאה משתתפים, והמופע הורכב ממשחק, ריקוד וזמר אשר ביטאו את תרבות הפולקלור היהודי.
וכשהחלה המקהלה לשיר ביידיש הדבר עורר התרגשות רבה בקרב הקהל ורבים פרצו בבכי.
לאור הביקוש, החלה להופיע גם מחוץ לגבולות וילנה.
בחורף 1967 הופיעה הלהקה בעיר לנינגרד.
בעקבות רצון של השלטון הסובייטי להפיק סרט תעמולה בהשתתפות הלהקה, שבו תוצג שמירת התרבות היידית ברוסיה, בניגוד למציאות, החליטו חברי הלהקה לפרק את האנסמבל ולעלות לישראל.
בשנת 1971 היו חברי הלהקה בין הראשונים שעלו מברית המועצות לאחר מאבק למען העלייה לישראל.
בארץ התאגדו החברים מחדש תחת השם העברי הסמלי "אנחנו כאן" וחידשו את פועלם יחד עם אמנים יהודים מערים אחרות.
ההופעה הראשונה בישראל, על טוהרת הפולקלור היהודי, נערכה ב-5 בנובמבר 1972 בהיכל התרבות בתל אביב, בנוכחות ראש הממשלה דאז גולדה מאיר.
ההדים בעיתונות ובטלוויזיה היו חיוביים מאוד; באחד העיתונים נכתב בסיכום לכתבה כי "עכשיו אנחנו מבינים איך יהודי ברית המועצות הצליחו להישאר יהודים".
במהלך העשורים שבהם פועלת הלהקה היא הייתה לשליחה של מורשת ישראל בקרב הקהילות היהודיות בעולם.
מופעיה משלבים מחול, שירת סולנים ומקהלה בליווי תזמורת.
התרבות היהודית הרחבה מיוצגת בנגינה, שירה ומחול טיפוסיים.
הפולקלור היהודי המיוצג במופע כולל בין היתר ריקודים חסידיים, מוטיבים מהחתונה היהודית והלימודים בחדר.
לצדם באים לידי ביטוי גם השירה והמחול של יהדות ספרד באים לידי ביטוי בריקודי ושירת הלדינו.
בישראל כולל הרפרטואר גם קטעי פולקלור ישראלי.
כיום אנסמבל "אנחנו כאן", המורכב מרקדנים, מקהלה, סולנים ונגן אקורדיון, מונה כ-50 חברים.
אנחנו המילרים הוא סרט מסוגת קומדיה שחורה מסע משנת 2013, בכיכובם של ג'ניפר אניסטון, ג'ייסון סודייקיס, אמה רוברטס, ויל פולטר ואד הלמס ובבימוי של ראוסון מרשל טורבר.
הסרט עוסק במשפחה המזויפת אותה יוצר סוחר מריחואנה ותיק, זאת כחלק מהמשימה שהוטלה עליו - לנסוע למקסיקו על מנת להבריח משלוח סמים של שני טון אל תוך ארצות הברית.
הסרט הופק בין היתר על ידי שון אנדרס, ששיתף פעולה בעבר עם אניסטון וסודייקיס כשביים ועזר בכתיבת הסרט בכיכובם "איך להיפטר מהבוס 2".
דייוויד קלארק (ג'ייסון סודייקיס) הוא סוחר סמים בכמויות קטנות המתגורר בדנוור שבקולורדו.
השכנים שלו הם, בין היתר, רוז (ג'ניפר אניסטון), חשפנית בגיל המעבר, וקני (ויל פולטר), נער בתול בן 18 שמעצבן אותו.
יום אחד קני רואה שבריונים ברחוב נטפלים לנערה (אמה רוברטס) והוא מתעמת איתם, ודייוויד נחלץ לעזרתו.
במהלך הקטטה קני פולט שדייוויד הוא סוחר סמים, ובעקבות זאת הבריונים שודדים ממנו את כל הכסף והסחורה שבביתו.
הנערה מהרחוב נקראת קייסי, היא נמלטה מביתה ומתקיימת מגנבות קטנות.
דייוויד עובד תחת הבוס העשיר שלו בראד גארדלינגר (אד הלמס), וחלק מהסכום שנגנב היה שייך לו.
בראד מטיל על דייוויד משימה, ואף כופה עליו לבצעה אם ברצונו לנקות את חובו - להבריח משלוח "מזערי" של סמים מקרטל אשר נמצא במקסיקו דרך גבול מקסיקו-ארצות הברית.
דייוויד מקבל עליו את המשימה, אך עד מהרה מגיע למסקנה שהוא יעורר את חשדם של אנשי מעבר הגבול אם יגיע לבדו, ולכן מחליט להקים משפחה מפוברקת, "המילרים" ביחד עם שכניו רוז וקני ועם הנערה חסרת הבית קייסי.
המילרים מצליחים לגרום לאנשי משמר הגבול להאמין שהם בחופשה משפחתית ולחצות את הגבול באמצעות קרוואן, אולם כשהם מגלים שהמשלוח קצת יותר גדול מ"מזערי" עם כמות של שני טון הם מתחילים לחשוש שלא יוכלו לעבור את הגבול בחזרה.
עם הרבה מאוד מזל משפחת מילר מצליחה לבסוף לעבור שוב את הגבול, הפעם בחזרה לשטחה של ארצות הברית, אם כי לא עובר זמן רב עד הבעיה הבאה כאשר הרדיאטור מתקלקל במהלך נסיעה במדרון תלול בשל העומס של המשלוח על הקרוואן.
המזל נוחת עליהם בפעם השנייה כאשר המשפחה אותה פגשו בזמן ההמתנה במחסום, משפחת פיצג'רלד, עוברת במקום ונחלצת לעזרתם.
בני משפחת פיצג'רלד הם דון (ניק אופרמן), אידית (קתרין האן) ומליסה (מולי קווין).
המילרים עוברים לקרוואן של הפיצג'רלדים, שגורר את הקרוואן שלהם, ובמהלך הנסיעה דייוויד מגלה שדון הוא למעשה סוכן במנהל לאכיפת הסמים לאחר שפתח את תא הכפפות.
במקביל ראש הקרטל במקסיקו, פבלו צ'אקון (תומר סיסלי) מגלה שנגנבה ממנו כמות עצומה של מריחואנה לאחר שמישהו הציג עצמו כעובד שלו בפני שומרי הסף שלו.
כעבור זמן מגיעות שתי המשפחות למוסך, אך מתברר שהוא סגור, והמילרים נאלצים להעביר את הלילה ביחד עם משפחת פיצג'רלד.
למחרת בבוקר הם חוזרים אל המוסך ונפרדים זה מזה, ועד מהרה המילרים נקלעים לצרה נוספת כאשר צ'אקון וחברו הנאמן עין-אחת (מת'יו וויליג) מופיעים לפתע ומחליטים להעניש את כולם על ההונאה על ידי הוצאה להורג.
המילרים חושפים בפניו את האמת לגבי המשפחה המפוברקת ומבטיחים לו שהם חשבו שהם מבצעים עסקה ולא גונבים ממנו.
צ'אקון לא משתכנע, אולם המילרים מצליחים להסיט את תשומת לבו מהעוול שנעשה לו אל העובדה שרוז היא חשפנית והוא מבקש הוכחה.
רוז מתחילה לרקוד למענו, ובשעת כושר היא משחררת אדים לכיוונו וכולם מצליחים לברוח, כאשר קני נוהג.
קני, חסר ניסיון בנהיגה מתחיל לזגזג עם הקרוואן עד לכדי ירידה משולי הכביש המהיר.
לאחר שהם מוודאים שכולם יצאו בשלום מהתאונה, הוא ננשך באשכים על ידי טרנטולה, שהתחבאה בקערת פירות אותה קיבלו המילרים מאמו של עין-אחת במסגרת המשלוח.
קני מפתח אלרגיה חריפה כתוצאה מכך, ובזמן שדייוויד ורוז מתווכחים אם הוא צריך לראות רופא או לא הוא מתעלף, והם נאלצים להגיע לבית החולים למורת רוחו של דייוויד.
דייוויד מודיע לגארדלינגר על העיכוב הלא מתוכנן, וזה מציע לו תמורה גבוהה יותר על המשלוח בתנאי שיהיה בידיו לא יאוחר מהשעה חצות, מה שגורם לדייוויד להשתלהב והוא מזדרז להכניס אל הקרוואן את קני, שיוצא ללא פגע אמנם עדיין סובל מחולשה, כאשר הוא מאיץ תוך כדי ברוז וקייסי להדביק פערים.
מריבה שמתפתחת לאחר מכן בין דייוויד והשאר גורמת לו לגלות שלא במתכוון על העסקה החדשה עם גארדלינגר, כמו גם על הרווח הגבוה משמעותית שהוא מקבל בהשוואה לכל האחרים.
הגילוי יוצר מתח וקנאה שלבסוף גורמים לדייוויד לנטוש את כולם בקרנבל מקומי, אולם לא עובר זמן רב עד שהוא מתחרט על כך ואף חש געגועים למשמע השיר ששרו יחד בדרך למקסיקו.
הוא חוזר לקרנבל ומתחנן בפניהם לחזור כשהוא מציע חלוקה שווה של הכסף בין כולם, ולאחר שהוא כורע על ברכיו הם נענים בחיוב.
בדרך לקרוואן הם פוגשים באידית ומליסה, בה קני הספיק להתאהב, ומריבה שפורצת בין המשפחות גורמת לקני לחשוף את האמת בפניהן כדרך להוכיח את אהבתו אל מליסה.
בדיוק אז מגיח עין-אחת עם כוונה לירות בכל הנוכחים, אך לפתע דון יוצא מהקרוואן ומכניע אותו.
צ'אקון מגיח מהצד השני כשהוא אוחז במליסה, מפנה כלפיה אקדח וכמו עין-אחת מאיים להרוג את כולם, אך הזיקוקים שנשמעים לרגל יום העצמאות מסיחים את דעתו ודייוויד וקני מצליחים להכניע אותו.
דון עוצר את צ'אקון אך הוא נותן למילרים לברוח.
דייוויד מגיע עם המשלוח אל גארדלינגר, שמודיע לו שאיחר את המועד ולכן העסקה ביניהם מבוטלת, ובנוסף מעיר שבין כה וכה לא היה משלם לדייוויד את חלקו.
בנקודה זו מתפרצים סוכנים של המנהל לאכיפת סמים אל תוך החדר ועוצרים אותו לאחר שהשיחה סיפקה להם מספיק ראיות נגדו.
מי שנמצא בראש המבצע הוא דון, שמודיע לו שהוא וכל מי שהיה עד לפשע, משמע שאר המילרים, ייאלצו להיכנס לתוכנית להגנת עדים עד לסיום המשפטים של גרלינגר וצ'אקון.
לאחר מכן המילרים נראים מתגוררים יחד כמשפחה בבית מרוחק בפרוורים.
הסרט גרף $269,994,119 דולר בהכנסות העולמיות על פי אתר מוג'ו, אולם ממבקרים זכה לתגובות מעורבות; אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט בחישוב הכללי 47% מתוך 100% בהסתמך על 147 ביקורות וטען כי "אנחנו המילרים מבזבז את הפוטנציאל שלו עם סיפור לא יציב שהורכב בעצלתיים".
אתר הביקורות Metacritic נתן ביקורת דומה עם ציון סופי של 44 נקודות מתוך 100 בהסתמך על 38 מבקרים וקיבל משוב של ביקורות "מעורבות או ממוצעות".
מנגד, סקר שערכה חברת CinemaScore הראה שהצופים העניקו לסרט ציון "טוב" בסקאלה של "מספיק" עד "טוב מאוד".
ב-25 בפברואר 2014 פורסם כי ניו ליין סינמה, אחת מחברות ההפצה של הסרט המשויכת להאחים וורנר, בחרה את התסריטאי שיכתוב את סרט ההמשך.
אנחל מרטין קוריאה (בספרדית: Ángel Martín Correa; נולד ב-9 במרץ 1995) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדות החלוץ, הקיצוני והקשר ההתקפי בקבוצת טיגרס מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת ארגנטינה.
בגיל 12 הצטרף לקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל סן לורנסו.
בעונת 2013 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הארגנטינאית במרץ של אותה שנה, כשנכנס כמחליף במשחק נגד ניואל'ס אולד בויס.
הוא כבש את שער הבכורה שלו במאי, במשחק נגד בוקה ג'וניורס.
הוא זכה עם סן לורנסו באיניסיאל (אליפות החלק הראשון של העונה) ב-2013 ובגביע ליברטדורס 2014.
במאי 2014 חתם קוריאה על חוזה לחמש שנים באתלטיקו מדריד מספרד.
בדיקות רפואיות שעבר אבחנו אצלו מום בלב והוא עבר ניתוח להסדרתו.
הוא שב להתאמן לקראת עונת 2015/2016. באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, במחזור הראשון מול לאס פאלמס.
בספטמבר הבקיע את השער הראשון שלו במדי אתלטיקו במשחק מול חטאפה.
סך הכל בעונתו הראשונה כבש 5 שערים ב-26 משחקי ליגה בהם שותף.
ב-9 ביולי 2025 עזב קוריאה את אתלטיקו אחרי 11 שנה וחתם בטיגרס מליגת העל המקסיקנית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטיגרס ב-20 ביולי, במחזור הליגה השני מול חוארז.
קוריאה היה חבר בסגל נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 שזכתה באליפות אמריקה הדרומית 2015 שהתקיימה באורוגוואי.
הוא כבש במהלך הטורניר 4 שערים, כולל שער ניצחון במשחק המכריע מול נבחרת אורוגוואי, שהביא להכתרת ארגנטינה כאלופה.
במאי 2015 השתתף עם ארגנטינה בגביע העולם עד גיל 20, הוא הבקיע צמד במשחק הראשון מול פנמה שהסתיים בתיקו 2-2.
ב-4 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה הבוגרת, הוא נכנס בדקה ה-80 וכבש לאחר שלוש דקות את שער הבכורה שלו בניצחון 0–7 על נבחרת בוליביה.
קוריאה היה חבר בסגל נבחרת ארגנטינה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), במהלך הטורניר כבש שער אחד בשלושה משחקי שלב המוקדמות בו הודחה הקבוצה.
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה לטורניר מונדיאל 2022 לאחר פציעתו של ניקולאס גונסאלס וזכה עמה בטורניר.
קוראה נולד בשכונת עוני ברוסאריו וגדל באזור עם שיעור פשיעה מהגבוהים בארגנטינה.
אביו נפטר בהיותו בן 10, והוא גם איבד שניים מאחיו, כאשר אחד מהם התאבד עקב התנכלות על רקע נטייתו המינית.
אנחל אמדאו לַבְּרוּנָה (ספרדית: Ángel Amadeo Labruna; 28 בספטמבר 1918, בואנוס איירס – 19 בספטמבר 1983) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ארגנטינאי.
לברונה הוא סגן מלך השערים ההיסטורי של ליגת העל הארגנטינאית, עם 293 שערים.
נחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים הארגנטינאים בכל הזמנים.
לברונה שיחק במשך מרבית הקריירה שלו, כ-20 שנה, כחלוץ שמאלי בקבוצת ריבר פלייט, שאוהדיה מכנים אותו "האליל הגדול מכולם" (בספרדית: El máximo ídolo) ומציינים ביום מותו את "היום הבין-לאומי לאוהד ריבר".
לברונה קבע בריבר פלייט מספר שיאי מועדון: הוא מלך השערים ההיסטורי, שני לשיאן ההופעות, מלך השערים ההיסטורי של הסופר קלאסיקו הארגנטינאי; הוא ניצב בראש טבלת זוכי התארים מבין שחקני המועדון ובמקום השני בטבלת הזוכים מבין המאמנים.
לברונה, שצמח במחלקת הנוער של ריבר פלייט, החל את הקריירה בקבוצת הבוגרים ב-1939, בעת ששחקני הקבוצה שבתו עקב קנס שהטיל המועדון על כוכב הקבוצה, "צ'ארו" מורנו.
לאור ביצועיו, נותר לברונה בהרכב גם לאחר הפסקת השביתה, ועמדתו של מורנו במגרש, שנתפסה על ידי לברונה, השתנתה.
לברונה היה חלק מ"המכונה" (La Máquina), חמישיית ההתקפה של ריבר פלייט בשנות הארבעים (שכללה גם את "צ'ארו" מורנו, אדולפו פדרנרה, פליקס לוסטו וחואן קרלוס מוניוס) הנחשבת על ידי רבים לאחת הטובות בהיסטוריה, ומיורשתה, "המכונה הקטנה" (La Maquinita), שזכתה בתארים רבים בשנות החמישים.
במהלך כל הקריירה – כעשרים שנה – הבקיע לברונה 293 שערי ליגה בארגנטינה (סגן מלך השערים ההיסטורי של ליגת העל הארגנטינאית), 317 בסך הכול במדי ריבר פלייט (מלך השערים ההיסטורי של המועדון) ב-515 משחקים רשמיים, ו-225 במשחקי ידידות.
לברונה הוא גם מלך השערים ההיסטורי של הסופר קלאסיקו הארגנטינאי, עם 16 כיבושים.
כשחקן בקבוצה עומד לברונה בראש טבלת הזוכים בתארים, עם 16 תארים – 9 אליפויות ארגנטינה, 4 גביעים לאומיים ו-3 גביעי אלדאו (בין-לאומיים).
לברונה השתתף ב-37 משחקים במדי נבחרת ארגנטינה, וכבש בהם 17 שערים.
הוא זכה עם הנבחרת באליפות דרום אמריקה בכדורגל (שמו הקודם של טורניר קופה אמריקה) במהדורת 1946 ובמהדורת 1955, והשתתף במונדיאל 1958 בשוודיה בגיל 40.
בגיל 41 עזב את ריבר פלייט, ואת הקריירה כשחקן סיים בקבוצות רמפלה ג'וניורס האורוגוואית, ריינג'רס הצ'יליאנית ופלטנסה הארגנטינאית, בכעשרים משחקים בסך הכול בשלושתן יחד.
בראשית שנות השישים שימש לברונה כעוזר מאמן בריבר פלייט.
ב-1966 הוא מונה למאמן ראשי בקבוצת דפנסורס דה בלגראנו אותה הוביל מהמקום האחרון בליגת המשנה הארגנטינאית אל המקום החמישי.
ב-1967 המשיך בקבוצה זו, ובמקביל אימן את קבוצת פלטנסה מליגת העל, שהגיעה עד חצי גמר טורניר המטרופוליטנו, שם הפסידה לאסטודיאנטס דה לה פלאטה, קבוצה שמאוחר יותר זכתה בטורניר, בגביע ליברטדורס ובגביע הבין-יבשתי.
בין השנים 1968 ו-1970 אימן לברונה את ריבר פלייט, שהגיעה למקומות הראשונים אך לא זכתה באליפות.
קדנציה זו של לברונה הייתה חלק מ-17 שנות ה"בצורת" בהן ריבר לא השיגה אליפויות.
בשנת 1971 מונה למאמן רוסאריו סנטראל וזכה איתה בטורניר הנסיונל של אותה שנה, תואר ראשון לקבוצה זו ותואר ראשון ללברונה כמאמן.
לאחר מכן שימש כמאמנן של לנוס, ראסינג קלוב וצ'קריטה ג'וניורס.
ב-1975 נקרא שוב לשמש כמאמן ריבר פלייט, והצליח להביא לסיומן של שנות הבצורת הארוכות עם שתי אליפויות (מטרופוליטנו ונסיונל) בשנה זו.
הוא נשאר בקבוצה עד 1981, כשהוא זוכה איתה במהלך השנים הללו בארבעה תארים נוספים.
בזכות ששת התארים הללו הוא עומד במקום השני ברשימת הזוכים בתארים כמאמנים בקבוצה.
עם עזיבתו, סירב לשמש כמנג'ר במועדון, שמינה באותה שנה את אלפרדו די סטפנו למאמן.
הוא מונה למאמנה של טאז'רס דה קורדובה, איתה הגיעה למקום הרביעי ב"נסיונל" של 1981, ולחצי הגמר ב"נסיונל" של 1982.
בינואר 1983 החל לאמן את ארחנטינוס ג'וניורס.
הוא הביא איתו לקבוצה שחקנים בולטים כמו אובלדו פיליול, חואן חוסה לופס והוביל אותה עד לחצי גמר ה"נסיונל", שם הפסידה לאינדפנדיינטה.
בחודש ספטמבר מת לברונה באופן פתאומי מדום לב, בעת שהתאושש מניתוח בכיס המרה, כשבחדרו מבקרים בנו אומר והשוער פיליול.
סגן מלך השערים ההיסטורי של ליגת העל הארגנטינאית
מלך השערים ההיסטורי של ריבר פלייט
מקום 26 ברשימת הכדורגלן הטוב ביותר באמריקה הדרומית ומקום 7 בארגנטינה במאה העשרים (IFFHS)
על כלכלה, חברה, מוסר ולאומיות בישראל" הוא ספר מאת שלי יחימוביץ' שיצא לאור בשנת 2011 בהוצאת "עם עובד" ובו פורשת יחימוביץ' את משנתה הפוליטית בענייני הפנים במדינת ישראל.
הספר הוא אנתולוגיה המחולקת למספר נושאים ומורכבת מנאומים שנשאה יחימוביץ' בכנסת, מפוסטים שכתבה בבלוג שלה, ממאמרים פרי עטה שהתפרסמו בעיתונים ומהפינה "גילוי דעת" שאותה הגישה במגזין "אולפן שישי" עוד בטרם עברה מהעיתונות לפוליטיקה.
הספר עוסק בנושאים שונים הנוגעים לחיים בישראל, מהתנהלות החברה וכלה בחינוך בישראל ובמוסר, בעיקר בראי המדיניות הכלכלית המונהגת בישראל בשנות האלפיים.
הספר מבקר בחריפות את המדיניות הקפיטליסטית ונאו-ליברלית וקורא לשוב למדיניות שהונהגה בעידן שלאחר מלחמות העולם בכלל ובישראל לאחר הקמתה בפרט ולכונן מדינת רווחה.
בהקדמה לספר כותבת יחימוביץ' כי הספר מהווה ניסיון להגדיר מחדש את המונח "אנחנו" בהיבטי ערכים משותפים, סולידריות ואחדות לאומית ומנסה לשכנע את קוראיו, בין היתר באמצעות סיפורים שונים המעוררים אי-נוחות בקרב הקורא, לחדול מלהתמקד בטובתו של ה"אני" ולהיות ערים גם למצבו של הזולת וכך ליצור חברה בריאה יותר.
לדבריה, הספר נכתב בכוונה בשפה פשוטה יחסית ומלווה בהסברים למונחים שאינם ברורים להדיוט (ועל כן מרחיקים אותו ביום-יום מעיסוק בנושאים שבהם דן הספר), שכן מטרתו לשכנע, להשפיע, להעניק כלים להבנה אלטרנטיבית של המציאות ולהניע את קוראיו לפעולה.
הספר כולל שלושה עשר פרקים, ובהם:
אנחנו, העבדים החדשים, בו מבקשת יחימוביץ' להוכיח כי העבודה בישראל, במקום שתחלץ אזרחים מעוני, הפכה בעצמה למחוללת שלו.
כמו כן, היא עוסקת במהלכו בשחיקת מעמדו של העובד ורמיסת זכויותיו בעקבות תופעת עובדי הקבלן ואיך תופעה זו משפיעה על זכויותיהם ותנאי העסקתם של אלה שאינם עובדי קבלן;
הביתה, העוסק בפיטורי ייעול ובקלות שבה מפוטרים עובדים במשק;
מכירת חיסול, העוסק בתהליך ההפרטה בישראל.
הפרק של מי האדמה, של מי הים מתאר את הקלות שבה מוותרת מדינת ישראל על אוצרות ומשאבי הטבע שלה מבלי שאזרחי המדינה ירוויחו מכך, אף על פי שלהם שייכים למעשה משאבים אלה;
חינם העוסק בחוסר ההשקעה בחינוך ובשחיקת מעמדו של המורה, אף על פי שלתפיסתה של יחימוביץ', עיקר המטען אותו צובר הילד בילדותו נצבר בין כותלי בית הספר וזה המקום שבו יש ליישר קו בין ילדי עשירים שזכו לכל טוב בגיל הרך לבין אלה שגורלם לא שפר עליהם ונולדו למשפחה ענייה.
הפרק עוסק גם בסכנה שבפתיחתם של בתי ספר פרטיים לבני עשירים ובפגיעה בהטרוגניות בבתי הספר הממלכתיים; בפרק נמתחת ביקורת על ההורים המושכים ידיהם מהניסיון לחנך את ילדיהם למוסר ומסיוע בפתרון דילמות בהן נתקלים הילדים, ומסתפקים בלפטור אותם באמירות בסגנון "תעשה מה שאתה מרגיש".
הפרק הג'ונגל של שוק ההון מנתח את האופן שבו מסתתרים בעלי הון מאחורי שמות של תאגידים, ומשתמשים בכסף שלהם, הנצבר בין היתר מהשקעותיהם של אזרחים ומחסכונותיהם, לכיסוי חובות, וסוקר את יחסי הון-עיתון.
פרקים נוספים עוסקים בשכר הבכירים המנופח הבא על חשבון שכרם, תנאיהם ולעיתים אף מקום עבודתם של העובדים הזוטרים בחברות, בקלות שבה עוברים חוק התקציב וחוק ההסדרים והאוטומטיות שבה מרימים חברי הכנסת את ידם בהצבעות, ובחשיבותו של מס ההכנסה לקיומה של מדינה.
הפרק הנדבן הידוע עוסק בהתעטפותם של בעלי ההון בכסות של נדבנים כדי לשמור על תדמיתם בציבור, אף על פי שכספי התרומות מגיעים, לפחות בחלקם, מכספי ההשקעות של הציבור בחברות שבשליטת בעלי ההון ולא מכיסם שלהם.
הפרקים האחרונים בספר עוסקים בניסיון הפגיעה במערכת המשפט בישראל ובחוסר האכפתיות של האזרח בישראל לכך שדאגתו למימוש זכויותיו (על פי רוב כצרכן) פוגעת לא פעם בזכויותיו של האחר.
הספר נחתם בפרק טבע האדם בו מבקשת יחימוביץ' לטעון כי על אף כל העוולות אותן שטחה בספרה המאיימות על קיומה של חברה מתוקנת בישראל, היא עודנה מאמינה בטבעו הטוב של האדם המוכן להקריב לא מעט, ולעיתים אף את חייו שלו, למען משפחתו, אמונתו ומדינתו.
באחת מהערות השוליים בפרק זה מספרת יחימוביץ' על מפגש מתנדבים שנערך בביתה שבו דיבר כל אחד מהמשתתפים בתורו וניתח את המצב הפוליטי בישראל, עד שאחד הפעילים, בתורו, פצח בשירת "אני מאמין" שכתב שאול טשרניחובסקי שאחד הבתים בו עוסק בטובו של טבע האדם: "שַׂחֲקִי כִּי בָאָדָם אַאֲמִין,
התוכנית מורכבת מסדרה של מערכונים בידוריים וסאטיריים, המציגים טיפוסים שונים בעולם הספורט הישראלי.
העונה הראשונה צולמה בחודשים יוני-אוגוסט 2015. העונה השנייה של התוכנית עלתה לשידור בינואר 2017.
בניגוד לתוכנית סאטירת הספורט האחרת של היוצרים, "בובה של לילה", התוכנית אינה עוסקת במקרים אקטואליים או דמויות וקבוצות ספציפיות (על אף שבמקרים מסוימים נרמז קשר לדמות אמיתית או קבוצה מסוימת), אלא מתמקדת בדמויות סטריאוטיפיות המייצגות תופעות נפוצות - לרוב שליליות - בעולם הספורט הישראלי.
שם התוכנית נגזר מציטטה מפורסמת של טל ברודי.
שיר הפתיחה של התוכנית בעונה הראשונה היה "שיר המכביה", שנכתב והולחן על ידי נעמי שמר לרגל המכביה האחת עשרה בשנת 1981, והוגש בביצועו המקורי, תוך שהוא מושר-כביכול בליפ סינק על ידי דמויות התוכנית.
בעונה השנייה קטע הפתיחה התבסס על הנעימה "Jägerlatein" של המלחין הגרמני ג'יימס לאסט, ששימשה שנים רבות כפתיח התוכנית "מבט ספורט".
קטע משיר הפתיחה מלווה גם את המעברים בין המערכונים, הכוללים ציטטות אמיתיות, בדרך כלל של אישיות ספורט, שמרמזות על תוכנו ונושאו של המערכון הבא אחריהן.
קטעים ודמויות - עונה ראשונה
זינה קירילניקוב (שלום מיכאלשווילי) היא מאמנת התעמלות אמנותית ממוצא סובייטי המנהיגה משטר אימון ותזונה קשוח באופן קיצוני על קבוצת המתעמלות אותה היא מאמנת.
היא מציקה במיוחד לאחת המתעמלות, בשם נטע (שירה נאור) שאינה משוייכת לעלייה הסובייטית, ובין השאר מתעקשת לקרוא לה בשם הרוסי "נטשה".
במערכון משולבים קטעים בהם מספרת המאמנת למראיין על משטר האימונים הקיצוני בהרבה תחתיו התאמנה היא עצמה כמתעמלת בברית המועצות, וטוענת שהמתעמלות הישראליות למעשה מפונקות.
אף על פי שלא נאמר במפורש, הדמות מתבססת על המאמנת אירה ויגדורצ'יק שאף התלוננה בריאיון עיתונאי שהתוכנית מוציאה את דיבתה רעה.
הדמות התבססה כמוכרת ביותר של התוכנית, ומופיעה בשידורי הפרומו לתוכנית בפרט ולמשדרי חברת HOT בכלל.
שופט בבית משפט (מוני מושונוב) גוזר את דינם של שני אוהדי כדורגל אלימים - במבי ויצמן (אסי ישראלוף) ודוד קבב (ציון ברוך).
על אף שלא נאמר במפורש, נרמז בבירור שהם אוהדי בית"ר ירושלים.
בתחילה מטיל השופט על השניים עונשים כבדים – אך השניים מערערים שוב ושוב, והשופט מקבל את ערעוריהם ללא סייג בזה אחר זה ומפחית בהדרגה את עונשם עד שלשניים נפסקים עונשים מגוחכים, רמז ליחס הסלחני של בתי המשפט לעבירות אלימות בספורט.
דובי גל התארח באחד המערכונים בתפקיד רמי, אוהד אלים נוסף.
שלישיית מה קשור כשלושה כדורגלנים, חברים לקבוצה, המביטים ללא הרף בתמונות חושפניות של שירלי, אשתו של חברם לקבוצה אליקיר (קובי פרג') באתרי רכילות הספורט, תוך שיחה בעלת אופי מיני על המראה שלה ואופן לבושה, ללא ידיעתו.
כאשר אליקיר נכנס לחדר ההלבשה, מסתירים השלושה את התמונות ומעמידים פנים כמדברים על נושא אחר.
סדרת המערכונים הזו טבעה את מטבע הלשון "אללי לי, אללי" שאומרת דמותו של ציון ברוך כביטוי התפעלות משירלי.
באחד הקטעים התארחה שיר אלמליח בתפקיד שירלי.
מני וקובי (שלום מיכאלשווילי וציון ברוך) הם שני כדורגלנים המתרברבים זה לזה על הצלחותיהם המיניות עם נשים ומעירים הערות הומופוביות, אך בפועל הם הומוסקסואלים בארון החושקים זה בזה.
איציק אופיר (צחי גראד) הוא עורך אתר ספורט בשם WOW, משל לאתרי הספורט הנפוצים בישראל.
כעורך האתר אין לו עניין בחשיבות הספורטיבית של הידיעות באתר, אלא בכמות הכניסות שהידיעות מביאות.
לצורך כך הוא אינו בוחל באמצעים, כגון כותרות עם כפל משמעות מינית או ניצול כל אפשרות להציג תמונות של נשים בלבוש מינימלי.
ליחס עוין במיוחד מצידו זוכה פינטו (אסי ישראלוף), עיתונאי ספורט המנסה להכניס לאתר ידיעות בעלי חשיבות ספורטיבית גם אם אינן מושכות אליו כניסות.
באחד המערכונים מתארח עידו רוזנבלום בתפקיד עצמו כאוהד קבוצת כדורגל.
ספי שטרקמן (מוני מושונוב) הוא מאמן כדורסל המנהל פסק זמן קריטי של קבוצתו לקראת סיום משחק צמוד, כאשר אחד מכוכביו הזרים פצוע ואינו יכול לשחק.
פיני שקד (צחי גראד) הוא מאמן נבחרת ישראל בכדורגל המתדרך את חניכיו (ביניהם דמויות הכדורגלנים שמגלמת שלישיית מה קשור במערכונים אחרים) לקראת קמפיין מוקדמות של טורניר גדול.
במהלך התדרוכים מתגלים חולייו של הכדורגל הישראלי – הכנה לקויה, קיצורי דרך באימונים, זלזול ביריבים ועוד.
בסוף כל תדרוך מוכנסות לחדר ההלבשה נערות ליווי, רמז לפרשת נערות הליווי שקרתה בנבחרת ישראל בכדורגל במהלך מוקדמות יורו 2000.
אלירן (שלום מיכאלשווילי) הוא יושב ראש "דירקטוריון הקומץ" – הגוף הניהולי של קבוצת אוהדי כדורגל קיצונית ואלימה.
בין חברי הדירקטוריון נמנים שני האוהדים ממערכוני בית המשפט, דוד קבב (ציון ברוך) ובמבי ויצמן (אסי ישראלוף) ונרמז בבירור שמדובר באוהדי בית"ר ירושלים.
על אף התוכן האלים של הישיבה, היא מתנהלת בנינוחות ונראית כישיבת דירקטוריון לכל דבר – ל"קומץ" יש מחלקת ארט, מחלקת תוכן, ויועצת משפטית (אותה מגלמת לוסי אהריש).
בטי אלוני (אורנה בנאי) היא מנהלת אמנותית של קבוצת מעודדות.
ככל שהמערכון מתקדם, גורמת המנהלת לרקדניות להשיל מעצמן עוד ועוד בגדים ולהישאר יותר ויותר חשופות.
שי-לי (מוני מושונוב), מעצב התלבושות של הלהקה, מתנגד באופן רפה לבקשותיה אך נכנע לכל אחת מהן.
יורם שפרינצק, יו"ר האיגוד (אסי ישראלוף) הוא עסקן ספורט שתפקידו לקדם ספורטאים ולדאוג לרווחתם, אך בפועל דואג רק לעצמו ולמעמדו.
לא מצוין ענף הספורט שבראש האיגוד שלו עומד שפרינצק, המסמל עסקן ספורט באופן כללי.
תפקיד נוסף שלו הוא לגייר באופן פיקטיבי ספורטאים שיוכלו לייצג את ישראל בזירה הבינלאומית.
בכך הוא זוכה לעצימת עין משרת הספורט (אורנה בנאי, על אף ששמה לא נאמר, מקולה ומשפת הגוף שלה ניכר שהדמות מבוססת על לימור לבנת) החולמת על קידום פוליטי באמצעות צילום עם ספורטאי מנצח.
זוג ההורים, דודו (שלום מיכאלשווילי) ושיפי (שיפי אלוני) דוחפים בכוח את בנם לירוי (איתן יהושע) להיות כדורגלן, ומשוכנעים שמדובר בעילוי כדורגל - למרות שבנם חלש גופנית, חסר כישרון, וכלל אינו רוצה להיות כדורגלן.
הכדורגלן מאור פרץ, המכונה MP3 (שלום מיכאלשווילי) מטופל אצל פסיכולוגית ספורט (שרון שטרק) עקב יכולת דלה במגרש.
מתברר שיכולותיו המקצועיות הדלות אינן מעניינות אותו – עולמו מורכב מהחוזה שלו, הגינונים החיצוניים הבונים את המותג שלו, משחקי קלפים, מכירות משחקים בלחץ גורמים עברייניים, והרפתקאות מיניות (למרות היותו נשוי ואב) כולל ניסיונות לפתות את הפסיכולוגית.
גאלה קוגן מגלמת את לירז, אשתו של מאור, ואסי ישראלוף מגלם את דקל, חברו הטוב.
המהמרים – עמוס (אסי ישראלוף) ואביגדור (ציון ברוך) הם שני חברים הממלאים טופסי טוטו ווינר באופן קבוע.
למרות התרברבותם כמומחים הגורפים פרסים גדולים, למעשה הם כמעט תמיד מפסידים כסף, וגם כשהם זוכים הם אינם יודעים לנצל כראוי את זכייתם.
ניקו חולודנקו (מוני מושונוב) הוא מאמן אתלטיקה קלה שנותן הוראות סתמיות לאתלטים שלו (בין השאר, שירה נאור כקופצת לרוחק וירון ברלד כהודף כדור ברזל).
הוראותיו מסתכמות ב"תקפצי יותר רחוק" או "תזרוק יותר חזק", גם כשהאתלטים מתלוננים שהוא אינו עוזר להם לשפר את הטכניקה שלהם.
בצלאל חביב (אסי ישראלוף) הוא מנהל קבוצה בליגה נמוכה (בין השאר מופיעים ירון ברלד כשוער וישראל אטיאס ככוכב הקבוצה), המנהל את הקבוצה בדרך של אלתור ומציאת פתרונות זולים לכל בעיה, כגון ביצוע הבדיקות הרפואיות אותן מחייבת ההתאחדות לכדורגל בישראל על ידי הווטרינר השכונתי.
אף על פי שלא נאמר במפורש, ממראהו ומאופי התנהגותו ניכר לראות שדמותו מבוססת על חננאל עדני, הבעלים לשעבר של הפועל מרמורק.
אגדות מהעבר - דמויות התוכנית מספרות על הספורטאים הגדולים של ישראל, כל אחת מזווית ראייתה.
המערכון המסיים כל תוכנית - מוני מושונוב כמנצח של תזמורת משטרת ישראל, המבצעת שירי אוהדים מוכרים בעיבוד תזמורתי-אופראי.
חברי צוות התוכנית מופיעים בין הנגנים.
את העיבודים לשירים יצר גיא מזיג, שמופיע כסולן התזמורת לצד זמר האופרה רון זילברשטיין.
באחד הקטעים, בו הושר שיר אוהדים שבתוכו השורה "סלים טועמה מחבל", הופיע סלים טועמה עצמו כנגן משולש.
קטעים ודמויות - עונה שנייה
פסיכולוגית הספורט מהעונה הראשונה (שרון שטרק) מטפלת הפעם במאמנת ההתעמלות האמנותית זינה קירילנקוב (שלום מיכאלשווילי), דמות חוזרת נוספת מהעונה הראשונה.
במהלך הטיפול מעלות השתיים תקריות בין המאמנת למתעמלותיה - רמז לתקריות שאירעו לכאורה בין המאמנת אירה ויגדורצ'יק, עליה מתבססת דמותה של זינה, לבין מתעמלותיה.
איימן דאודי (גורי אלפי) הוא מאמן כדורסל במגזר הערבי, המאמן את חניכיו ללא תנאים מינימליים - רמז לתשתיות הספורט הרעועות במגזר הערבי.
מנסה לגרום להם להגיע רחוק.
למרות רצונו הטוב, הוא נאלץ להתמודד עם מחאותיהם של שחקניו ובראשם מוניר (ציון ברוך).
באחד המערכונים התארח עבאס סואן בתפקיד עצמו.
אביהו לסרי (ציון ברוך), כדורגלן בליגת העל המזייף פציעה כדי לחמוק מאימון, ואשתו אודליה (שלום מיכאלשווילי) פוגשים בסופרמרקט ספורטאי עבר ישראלים, שכיום נאלצים לעבוד בסופרמרקט להשלמת הכנסה, משל למצבם של האתלטים והספורטאים האולימפיים בישראל ולניגוד ביניהם לבין כדורגלנים הזוכים בכסף ותהילה למרות ביצועים ומוסר עבודה ירודים.
רץ המרתון זוהר זימרו, הקופץ לגובה ניקי פאלי, הכדורידן עידן מיימון, הסייפת דלילה חתואל והג'ודוקא שגיא מוקי התארחו בתפקיד עצמם.
יוסי מלכה (צחי גראד) הוא מורה לחינוך גופני בבית ספר תיכון, שבפועל לא מעביר שיעור חינוך גופני כיוון שתלמידותיו מתחמקות משיעורים בתירוצים טיפשיים החוזרים על עצמם - למשל תלמידתו נופר (גיה באר גורביץ'), שבכל שיעור נמצאת כביכול במחזור, והדרישות לציון "עובר" הן מגוחכות.
במערכון מוצג החינוך הגופני הלקוי והבלתי יעיל שמקבלים התלמידים בישראל.
בצלאל חביב (אסי ישראלוף), מנהל הקבוצה מהליגה הנמוכה, דמות חוזרת מהעונה הראשונה, מכריח את שחקניו להשתתף במכירות משחקים - רמז להטיית המשחקים הנפוצה, לכאורה, בליגות הנמוכות בישראל.
במיוחד לוחץ בצלאל על שוער הקבוצה אלי גורמז'נו (גורי אלפי) ומכריח אותו בין השאר להיפצע בדקה מסוימת או להיות מורחק בדקה אחרת.
רפי ברונזה (אסי ישראלוף), נוכל בעל סוכנות לייצוג שחקנים ומאמנים.
מנסה תמיד לתפור בעלי קבוצות מליגות נמוכות ושחקנים המיוצגים על ידו רק לטובת רווח אישי שלו ולא של שחקניו, משל לעבודתם של סוכני שחקנים בישראל.
אלברט אילוז התארח באחד המערכונים כבעלים של קבוצה, שברונזה מנסה לשדך לו שחקן מפוקפק מגמביה.
נוהג לזרוק הערות מיניות למזכירתו טובה ולקבל את לקוחותיו במשפט "מה קורה זיין של ערומות?!" (למעט המערכון שבו כיכבו דודו ולירוי שבו הוא אומר "מה קורה זהב של אבא ובניו") הדמות מביעה מחאה על שקריהם של מייצגי שחקנים ומאמנים בישראל.
מישל (אסי ישראלוף) וליזט (ציון ברוך) הם זוג מפתחי גוף, כאשר מישל משמש גם כמאמנה האישי של ליזט.
למרות דיבור כלפי חוץ על עבודה קשה, משמעת וכוח רצון, למעשה מלעיטים השניים את עצמם בחומרים ממריצים וסטרואידים ללא גבול.
רוסלנה רודינה התארחה באחד המערכונים כמתאמנת המשוכנעת על ידי השניים ליטול חומרים ממריצים.
המהמרים ממלאי הטוטו ווינר (אסי ישראלוף וציון ברוך) חוזרים מהעונה הראשונה.
ציפי שביט ואסתי זקהיים מתארחות כנשותיהם של המומחים.
אפרים שמיר וגילה אלמגור התארחו בתפקיד עצמם.
בעונה הזאת מתגלה כי עמוס היה מאוהב בבחורה מסוימת ואביגדור לקח אותה.
בפרק האחרון של העונה, הם זוכים בכסף הנכסף, אך הדבר רחוק ממה שהם דמיינו עליו והם מדמיינים מה היה קורה אם לא היו זוכים.
אביגדור תמיד אומר: "בראש של יוסי ושל מנש!
אני לא משקר!" הוא חותם את המערכון במשפט "בראש של יוסי ושל מנש!
אני לא מיליונר!" במבט ראשון למצלמה.
מאמן נבחרת ישראל - דמות חוזרת מהעונה הראשונה, הפעם בגילומו של ששון גבאי, ובהשתתפות הכדורגלנים אותם גילמו חברי מה קשור בעונה הראשונה.
הפעם העלילה מתקיימת במעלית המלון בו שוהה הנבחרת ערב לפני המשחק, כאשר השחקנים מנסים להתחמק מהמלון כדי לבלות עד שעות מאוחרות, נתקלים במאמן, ונאלצים לאלתר תירוצים להופעתם ולבושם - רמז לפרשת נערות הליווי שקרתה בנבחרת ישראל בכדורגל במהלך מוקדמות יורו 2000.
פיני שקד (הפעם בגילומו של דב נבון), מאמן נבחרת ישראל בכדורגל ועוזרו איתן זילברבוש (שלום מיכאלשווילי) מנסים למצוא סיבות להפסדים של משחקי הנבחרת ולאי מוכנותם למשחקים ומוצאים את עצמם בסיטואציות מביכות.
הם גם מלינים על כך שהתקשורת והאוהדים רואים בהם דרך קבע כאחראים לכישלונותיה של הנבחרת, אך בפועל מתגלה שהביקורת מוצדקת והשניים הם עצלנים שעושים עבודה גרועה ושטחית - משל למתרחש בפועל, לדעת רבים, בנבחרת ישראל בכדורגל.
שלמה שרף ואליעד נחום התארחו באחד המערכונים בתפקיד עצמם.
אמוץ הר ציון (צחי גראד) הוא ראש מדור ספורטאים מצטיינים בצה"ל, המנסה להחדיר בכוח רוח צבאית בספורטאים המצטיינים שמועסקים בעיקר בעבודות רס"ר ומנסים למצוא זמן לאימונים.
עומר דרור מגלם במערכונים שחיין המשרת ביחידה ומנסה לקבל מהר ציון הקלות כדי להתאמן באופן סדיר, אך נתקל בסירוב תוך נאומים מלאי פאתוס פעם אחר פעם.
"כוכבי העבר" - חבורה של כדורגלני עבר בגיל זקנה, בהנהגתם של בנצי פינקוביץ' (שלום מיכאלשווילי) ובונדי (צבי שיסל) מתרכזים בבית קפה ומתרפקים על עברם בנוסטלגיה.
בפועל הם מתגלים כחבורה של מתנשאים ממורמרים בעלי נוסטלגיה מזויפת - ובעיקר כסקסיסטים, הומופובים וגזענים.
השירים שהם שרים יחד הם למעשה שירי רחוב משנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20.
זוג ההורים, דודו (שלום מיכאלשווילי) ושיפי (שיפי אלוני), עם בנם לירוי (איתן יהושע) הנדחף על ידם בכוח להיות כדורגלן, חוזרים מהעונה הראשונה עם דמות חדשה - הבת הגדולה ליטל (בר מיניאלי), כדורסלנית (שבהמשך עושה הסבה לג'ודו).
למרות שההורים מלווים אותה במשחקיה, דאגתו העיקרית של דודו היא שהספורט לא יפגע בנשיותה של ליטל או יהפוך אותה ללסבית.
דניאל מורשת התארח באחד המערכונים כנער שההורים מנסים לשדך לליטל, שימי ריגר התארח במערכון נוסף בתפקיד עצמו כמעריך את יכולתה של ליטל, ואריק זאבי התארח בתפקיד עצמו כשדודו משדל אותו לאמן את ליטל לאחר ההסבה לג'ודו.
ראש העיר (צחי גראד), השופט את כדאיות הקמת מתקני הספורט וקיום אירועי הספורט בשטח שיפוטו רק בראי הכסף שהם יכולים להכניס לעירייה.
כשעוזרו האישי (אסי ישראלוף) ואנשים אחרים מנסים לשכנעו לשקול גם שיקולים ספורטיביים או בטיחותיים, הוא תופס ומנער אותם כדי לראות אם נופל מהם כסף.
"הטאלנטים" - שלושה כדורגלני עבר (חברי "מה קשור") מנחים תוכנית רדיו בענייני ספורט ובפועל דואגים לקדם את ענייניהם האישיים באמצעות התוכנית, רמז לנעשה בתוכניות הספורט בישראל.
גאלה קוגן מגלמת את מפיקת התוכנית, המנסה ללא הצלחה לרסן את "הטאלנטים" ולשמור על מסגרת נאותה לתוכנית.
פינת "אגדות מהעבר" חוזרת מהעונה הראשונה, כשהפעם נכללים בפינה ספורטאים מהעולם.
יורם שפרינצק, יו"ר האיגוד (אסי ישראלוף) הדואג בעיקר לעצמו ולמעמדו, חוזר מהעונה הראשונה.
שיר האוהדים המסיים את התוכנית - במקום תזמורת משטרת ישראל מושרים הפעם שירי האוהדים בביצוע מקהלה, בהשתתפות חברי "מה קשור" וגיה באר גורביץ' ובראשם מנצח מוחצן עם קעקוע של השרה מירי רגב (שלום מיכאלשווילי).
גיא מזיג, שעיבד מוזיקלית את הקטעים, מופיע גם בעונה זו כסולן לצד רון זילברשטיין.
במהלך העונה הצטלבו דמויות מהמערכונים השונים:
דודו, האב הדוחף את בנו להיות כדורגלן, מגיע איתו למשרדו של הסוכן רפי ברונזה כדי שייצג אותו.
זינה, מאמנת ההתעמלות האמנותית, מגיעה כמורה מחליפה לבית הספר של המורה לחינוך גופני יוסי מלכה - ואפילו היא נכנעת, אך בהתנהגות אגרסיבית יותר מהמורה המקורי יוסי מלכה, לתלמידות הישראליות שמתחמקות מהשיעור.
אנחל מריה ויאר יונה (בספרדית: Ángel María Villar Llona; נולד ב-21 בינואר 1950 בבילבאו) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר.
ויאר גדל בקבוצת אתלטיק בילבאו, והיא הייתה לקבוצה המקצוענית היחידה בקריירה שלו.
הוא זכה עם הקבוצה בגביע המלך הספרדי, והעפיל עמה עד לגמר גביע אופ"א.
ויאר כיהן במשך שנים ארוכות בתפקיד נשיא התאחדות הכדורגל הספרדית.
כמו כן כיהן גם במספר תפקידים בפיפ"א ובאופ"א.
ויאר החל את קריירת המשחק בקבוצה הנוער של אתלטיק בילבאו מעיר הולדתו.
ב-1969, כשהיה בן 19 וסיים את גילאי הנוער, הושאל לגלדקאו ולגצ'ו החובבניות למשך עונה אחת בכל קבוצה.
ויאר הגיע לקבוצת הבוגרים של אתלטיק בילבאו בעונת , ומיד תפס את מקומו בהרכב הפותח של הקבוצה, עליו שמר במשך עשור.
בעונת זכו ויאר ובילבאו בגביע המלך הספרדי, לאחר ניצחון בגמר 2-0 על קאסטיון.
היה זה לתואר היחיד בקריירת המשחק של ויאר.
שנה אחר כך, ב-24 במרץ 1974, היה מעורב ויאר בתקרית אלימה, לאחר שבמשחק ליגה מול ברצלונה, שלח ויאר מרפק לפניו של כוכב היריבה, יוהאן קרויף.
בעקבות המעשה הושעה ויאר מארבעה משחקים.
אחת העונות המוצלחות ביותר של ויאר בבילבאו הייתה עונת .
הקבוצה סיימה שלישית בליגה הספרדית והעפילה עד לגמר גביע המלך שם נוצחה רק בדו-קרב בעיטות עונשין על ידי ריאל בטיס.
במקביל, רשמה הקבוצה קמפיין אירופי מוצלח באותה עונה, כשהעפילה עד לגמר גביע אופ"א.
הקבוצה הדיחה בדרך, בין היתר, את פ.צ.
בזל, מילאן וברצלונה, עד שפגשה בגמר את יובנטוס.
בילבאו הפסידה 1-0 בטורינו, ובגומלין הביתי חזרה מפיגור 1-0 לניצחון 2-1, שלא הספיק לה לזכייה ויובנטוס ניצחה בזכות חוק שערי חוץ.
בסיום עונת פרש ויאר בן ה-31 ממשחק פעיל.
לזכותו 361 הופעות, מתוכן 291 הופעות ליגה, במדי בילבאו.
ויאר רשם את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד תחת המאמן לאסלו קובאלה ב-17 באוקטובר 1973, במשחק ידידות מול שהסתיים בשוויון 0-0. הוא לא הצליח להשתלב בסגל הנבחרת, ומשחקו הבא הגיע רק שנה אחר כך, ב-12 באוקטובר 1974 מול .
שער הבכורה של ויאר נכבש ב-16 בנובמבר 1975, במשחק חוץ מול במסגרת מוקדמות יורו 1976. ספרד סיימה בראש הבית, אך נכשלה בשלב הפלייאוף מול ולא העפילה לטורניר הגמר.
ויאר היה שותף לטורניר מוקדמות מונדיאל 1978, ממנו הצליחה ספרד להעפיל, אך לא זומן לסגל הנבחרת לטורניר הגמר.
לאחר שסיים את דרכו בנבחרת ספרד, רשם הופעה בינלאומית נוספת במדי הנבחרת הלא-רשמית, נבחרת חבל הבסקים.
עוד בהיותו שחקן פעיל החל ויאר למלא תפקידים שונים בעולם הכדורגל.
הוא למד עריכת דין, וסיים את התואר בשנת 1979. שנה קודם לכן הוא היה ממקימי התאחדות הכדורגלנים הספרדית, ושימש בה כסגן נשיא.
בהמשך, נבחר לנשיא פדרציית הכדורגל של חבל הבסקים, מה שהפך אותו לחבר בפדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית.
בשנת 1988 נבחר לתפקיד נשיא פדרציית הכדורגל הספרדית.
תחת הנהלתו, זכתה נבחרת ספרד במדליית הזהב באולימפיאדת ברצלונה ב-1992, ובאותה שנה נבחר לסגן נשיא אופ"א.
בשנת 2000 התמנה לאותו התפקיד גם בפדרציית הכדורגל העולמית פיפ"א, אך עזב את התפקיד בעקבות כישלון הנבחרת הספרדית במונדיאל 2002. הוא נותר בתפקידו בפדרציה הספרדית, בתקופה בה הפכה ספרד לאחת מהנבחרות הטובות בעולם כשזכתה פעמיים באליפות אירופה (2008 ו-2012), ולראשונה בתולדותיה זכתה בגביע העולם במונדיאל 2010.
ב-16 בפברואר 2012 נבחר לקדנציה שביעית כנשיא הפדרציה הספרדית, מה שהבטיח לו את התפקיד עד ל-2016. הוא הוביל את המכרז לאירוח מונדיאל 2018 מטעם ספרד ופורטוגל, אך המכרז נכשל ובאירוח הטורניר זכתה רוסיה.
באוקטובר 2015, בעקבות פרשת שחיתות שנחשפה באופ"א ושבעקבותיה הושעה מישל פלאטיני מפעילות, קיבל ויאר את תפקיד נשיא אופ"א בפועל, עד למינוי נשיא קבוע בשנת 2016.
ב-18 ביולי 2017 נעצר ויאר בחשד לשחיתות.
זמן קצר לאחר מכן, הוא התפטר מתפקידיו הן בפיפ"א והן באופ"א.
אנחל פדראסה לאמייה (בספרדית: Ángel Pedraza Lamilla, נולד ב-4 באוקטובר 1962 בלה רינקונאדה שבספרד, נפטר ב-8 בינואר 2011 בברצלונה שבספרד) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ספרדי.
פדראסה, ששיחק כמגן וכקשר, גדל במחלקת הנוער של ברצלונה, שם החל את הקריירה שלו, ובהמשך שיחק 7 שנים במיורקה.
לאחר פרישתו ממשחק עבד כמאמן, בעיקר בליגות הנמוכות בספרד, לפני שנפטר ב-2011.
פדראסה נולד וגדל בלה רינקונאדה שבאנדלוסיה, ובצעירותו הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה.