tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אולם גם במהלך שנים אלו התקיים בין שתי המדינות קשר חשאי הדוק באמצעות המוסד, בשל האינטרס המשותף: המלחמה בטרור האסלאמי.
ב-17 בספטמבר 1950, הודו הכירה רשמית במדינת ישראל.
בעקבות הצהרת ההכרה, נהרו אמר: "אנו הכרנו (בישראל) עוד מזמן, משום שישראל היא עובדה.
נמנענו (מלעשות זאת בפומביות) עקב רצוננו לא לפגוע ברגשות ידידינו במדינות ערב." בשנת 1953 הותר לישראל לפתוח קונסוליה בבומביי.
עם זאת, ממשלת נהרו לא רצתה לקיים יחסים דיפלומטיים מלאים עם ישראל מכיוון שהיא הביעה תמיכה בעמדה הערבית בתוך הסכסוך הישראלי-פלסטיני, והאמינה כי מתן אפשרות לישראל לפתוח שגרירות בניו דלהי יפגע ביחסיה עם העולם הערבי.
מכתביו של נהרו לבתו, אינדירה גנדי מזמן תקופות מאסרו בשנות השלושים נערכו לספר הקרוי "הצצות בהיסטוריה עולמית".
במאסרו בין השנים 5–1942 הוא כתב את "גילויה של הודו", היסטוריה של הודו עם פרשנותו; לאחר מכן, הוא כתב אוטוביוגרפיה שהייתה רב מכר ברשימת הניו יורק טיימס.
כתביו של נהרו נושאים את חותם האינטלקטואליזם והרגישות שלו, וכן את המזג המדעי שלו.
נאומו המפורסם של נהרו, "פגישה עם הגורל", אותו נשא ערב העצמאות של הודו, הוא אחד הנאומים המכוננים של התרבות הפוליטית ההודית וכמוהו גם נאומו "האור נדף מחיינו" בעקבות רצח גנדי.
גליקשטיין, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1942.
מכתבים מבית-הכלא; המכתבים תורגמו מאנגלית בידי אלישבע, עין חרוד: הקיבוץ המאוחד, תש"ג.
בתו היחידה אינדירה גנדי, הייתה לראש ממשלה לאחר שיורשו של נהרו, לאל בהדור שסטרי מת בינואר 1966. בריאיון למגזין אמריקני, אמר נהרו כי "המורשת שלי להודו היא, כך אני מקווה, 400 מיליון אנשים היכולים למשול בעצמם".
יום הולדתו של נהרו, 14 בנובמבר, מצוין בהודו כיום הילד, כזיכרון לאהבתו לילדים.
לנהרו היה תפקיד חשוב ביותר ביצירת מוסדות אזרחיים יציבים ופרוגרסיביים, עיתונות חופשית, מערכת שפיטה חזקה ובעלת אחריות סוציאלית, צבא הכפוף למערכות האזרחיות ושוויוניות בחברה.
יש המשבחים את נהרו על כך שהציב את הבסיס לחינוך טכני, לתוכנית הגרעינית, לתוכנית החלל, למערכת הרכבות ההודית הנרחבת, לתעשיית התרופות והפלדה, ולתעשיות כבדות אחרות.
מנגד טוענים כי הוא הציב מחסומים בפני יזמות פרטית באותם שטחים.
חסידיו של נהרו טוענים כי הוא שאף להעמיק את המוסדות והרוח הדמוקרטית בהודו.
מצד שני ניתן לבקר אותו על כך שהחזיק במשך 17 שנה בתפקיד ראש הממשלה, וגם אז רק מותו גדע את כהונתו, וכי הוא ניסה להחזיק בשלטון עד אשר בתו, אינדירה, הייתה מוכנה לרשת את מקומו.
ב-35 השנים שחלפו מ-1929, כשגנדי בחר בנהרו כנשיא מושב הקונגרס בלאהור, עד מותו, כראש ממשלה, ב-1964, נשאר נהרו – למרות ירידת קרנו עקב המלחמה הקצרה עם סין ב-1962 – דמות ההנהגה הראשית של עמו ואישיות מוערכת מאוד בהודו עצמה.
גישתו החילונית לפוליטיקה עמדה למראית עין בניגוד לגישה הדתית והמסורתית של גנדי, שבמהלך חייו של זה האחרון הוסיפה לפוליטיקה ההודית השפעה דתית.
ניגוד זה היה מטעה ושגוי למעשה, שכן, אף על פי שגנדי נראה בהווייתו שמרן דתי, הוא היה למעשה נון-קונפורמיסט חברתי שניסה לקדם הקלה במערכת המסורתית הנוקשה של ההינדואיזם.
ההבדל האמיתי בין נהרו לגנדי לא היה ביחסיהם לדת אלא ביחסם לציוויליזציה.
בעוד נהרו קידם מודרניזציה בזרועות פתוחות, גנדי השתרש בקריאות לשיבה לתהילה של הודו העתיקה ושימור מערכות חברתיות.
בין חשיבותו של נהרו בפרספקטיבה של ההיסטוריה ההודית היא העובדה שהוא ייבא והעניק ערכים ודרכי חשיבה מודרניים, אותם התאים לתנאים ההודיים.
מלבד הדגש שלו על החילוניות ועל האחדות הבסיסית של הודו, למרות המגוון האתני והדתי שלה, נהרו היה עסוק בהובלת הודו לעידן המודרני של גילוי מדעי והתפתחות טכנולוגית.
בנוסף, הוא עורר בעמו מודעות לנחיצות הדאגה החברתית לעניים ולמנודים ולכבוד לערכים דמוקרטיים.
אחד ההישגים שבהם היה גאה במיוחד היה הרפורמה בקוד האזרחי ההינדי העתיק, שאפשרה סוף סוף לאלמנות ההינדיות ליהנות משוויון עם גברים בענייני ירושה והעברת רכוש.
היא סופרת אמריקאית מז'אנר הרומן הרומנטי והרומן ההיסטורי.
כל ספריה הגיעו לרשימת רבי המכר של עיתון הניו יורק טיימס ורבים מהם אף הגיעו לראש הרשימה.
את ספרה הראשון פרסמה בגיל 25 (1977) והוא נקרא "הכלה השבויה" (Captive Bride).
כל ספריה של ג'ואנה לינדסי הפכו לרבי מכר, נכון להיום כ-58 מיליון עותקים הופצו ותורגמו לשתים עשרה שפות.
ג'והנה נולדה ב-1952 בגרמניה ורוב ילדותה עבר עליה בנדידה ממקום למקום עקב עבודתו של אביה בצבא ארצות הברית.
הנדידה הסתיימה בשנת 1964 כאשר משפחתה השתקעה בהוואי, מקום אליו נמשכה ג'והנה בגלל יופיו.
היא המשיכה לגור שם יחד עם שלושת ילדיה.
ג'והנה החלה לכתוב רומנים בילדותה בתור תחביב וממשיכה עד היום.
דבריה על כתיבת רומנה הראשון היו: "מעולם לא חשבתי להתחיל להיות סופרת מגיל צעיר.
עכשיו איני רוצה לעשות דבר אחר".
באוקטובר 2019 היא נפטרה בשל מחלת הסרטן.
האביר השתלטן (1999) – Joining
מתנה מסתורית (2002) - The Present
ניצחון האהבה (2002)- The Pursuit
תככי בחצר המלוכה (2009) A Rogue of My Own
לתת לאהבה למצוא אותך (2012)
הארדרד הוויקינגיםספרתרגוםשנההוצאהמתרגםברנהגאריק הארדרדFires of Winterלהבות החורף1980שלגיענת ויקסלבאוםרויסקריסטן הארדרדHearts Aflameלבבות לוהטים1987אור-עםגד כהנובאריקהסליג/אולג הארדרדSurrender My Loveכניעה1994שלגייפעה הדר
סטרטוןספרתרגוםשנההוצאהמתרגםקין 'שנדוס' סטרטוןקורטני הרטA Heart So Wildלב פראי1986אור-עםישראלה קלצלקייסי סטרטוןדמיאן רוטלדג'All I Need Is You את עולמי1997שלגיאיטה ישראלי
לוקספרתרגוםשנההוצאהמתרגםדנקן מקטווישסברינה למברטThe Heir היורש2000שלגיישראלה קלצלרפאל לוקאופליה רידThe Devil Who Tamed Her 2007רופרט סט.
ג'ון רבקה מרשלA Rogue of My Ownתככים בחצר המלוכה2009שלגירות גוראמנדה לוקדווין בולדוויןLet Love Find Youלתת לאהבה למצוא אותך2012שלגיעמוס זלינגר
לי סאן טר ספרתרגוםשנההוצאהמתרגםדאלדןבריטני קאלהןHeart Of A Warriorאהבה מעולם אחר2001שלגיענת ויקסלבאוםשאנלפאלון ואן-ירKeeper Of The Heartאהבת הלוחם1993שלגיגילת בנטל
ויומינגספרתרגוםשנההוצאהמתרגםצ'ייס סאמרסג'סי בליירBrave the Wild Windסופה רוגעת1984שלגייפעה הדרSavage Thunder1989אנג'לקסי סטיוארטAngel אנג'ל1992אור-עםישראלה קלצל
מונטנהספרתרגוםשנההוצאהמתרגםהאנטר קלהאןטיפני וורןOne Heart to Winלב כפול2013שלגיעמוס זלינגרדיגן גרנטמקסיןWildfire In His Arms אש בזרועותיו2015שלגיעמוס זלינגרמורגן קלהאןויולט מיטשלMarry Me by Sundown2018
רשימת ספריה שלא תורגמו לעברית
ג'וודט סונאי (בטורקית: Cevdet Sunay; 1899 – 22 במאי 1982) היה איש צבא וראש המטות המשולבים של טורקיה וכן נשיאה החמישי.
סונאי נולד בטרבזון והתחנך בבית הספר התיכון הצבאי באיסטנבול.
במלחמת העולם הראשונה לחם בזירת ארץ ישראל בחיל התותחנים ונפצע ונפל בשבי הבריטי.
לאחר שחרורו נטל חלק במלחמת העצמאות של טורקיה, תחילה במלחמת טורקיה–צרפת ולאחר מכן במלחמת יוון–טורקיה.
בשנות העשרים של המאה ה-20 השלים סונאי את השכלתו באקדמיה הצבאית.
לאחר ההפיכה הצבאית הראשונה במדינה, באוגוסט 1960, מונה לראש המטות המשולבים של טורקיה.
סונאי כיהן בתפקיד עד שנת 1966. במהלך כהונתו התמודד עם מרידות נגד השלטון, בפברואר 1962 ובמאי 1963 וכן במתיחות בקפריסין בתחילת 1964.
ב-14 במרץ 1966 התפטר מהצבא ומונה לחבר הסנאט של האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, כדי שיחליף את נשיא טורקיה ג'מל גירסל ששכב מחוסר הכרה בבית חולים בוושינגטון לאחר שעבר שבץ.
לאחר שנקבע שקלושים הסיכויים שגירסל יוכל לשוב לתפקידו, נבחר סונאי לנשיאה החמישי של המדינה ב-28 במרץ 1966, בהסכמת כל שש המפלגות בפרלמנט.
הוא נבחר בפרלמנט ברוב של 461 קולות מול 11 של יריבו ו-47 נמנעים.
לקראת סיום תקופת כהונתו בת שבע השנים ב-28 במרץ 1973, נוצרה מתיחות בין הפרלמנט לצבא ביחס לזהות מחליפו.
בשלב מסוים הוצע להאריך את כהונתו בשנתיים כפשרה, אולם לבסוף מונה מועמד הפרלמנט לנשיא על אף התנגדות הצבא.
סונאי שב להיות חבר הסנאט בהתאם להוראות חוקת טורקיה.
הוא נפטר במאי 1982 וגופתו הועברה ב-1988 אל בית העלמין הממלכתי של טורקיה באנקרה.
ג'וואל, או חברת הסלולר הפלסטינית – ג'וואל , היא חברת הסלולר הראשונה ברשות הפלסטינית.
החברה, המעסיקה קרוב ל-900 עובדים, הוקמה ב-1999, ונכון ל-2012 יש לה 2.5 מיליון מנויי סלולר, המהווים 81% מנתח השוק.
קידומת הסלולר המקומית של החברה, שהוקצתה על ידי משרד התקשורת הישראלי, היא 059.
בשנת 2007 הוקמה חברת וטנייה מובייל במטרה להתחרות בג'וואל.
ג'והר אבו לאשין הוא מתאגרף ערבי-ישראלי, שלוש פעמים אלוף העולם באגרוף למשקל בינוני (אם כי לא מטעם אחת מארבע התאחדויות האגרוף הגדולות).
הוא היה אלוף לשנת 1992 של ארגון התאחדות האגרוף העולמית (WBF) ואלוף לשנת 1998 של ארגון האגרוף הבין-לאומי (IBO).
אבו לאשין יזם את קיום משחק אליפות העולם בעיר הולדתו נצרת למרות הקשיים הלוגיסטיים הרבים שהיו כרוכים בדבר.
אחר כך ניסה בעזרתו של יאסר ערפאת לקיים אליפות עולם בעזה אולם לבסוף לא הצליח בכך.
אבו לאשין עמד במרכזו של סרט דוקומנטרי, השכן של ישו בבימויו של דוקי דרור, אשר זכה בפרס הראשון בפסטיבל דוקאביב בשנת 2002.
כיום הוא מתגורר בטנסי שבארצות הברית.
ג'וואן אנטוניו הווארד הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד.
בשבע השנים הראשונות בקריירה שלו שיחק בוושינגטון ויזארדס ולאחר מכן שיחק בדאלאס מאבריקס, בדנוור נאגטס, באורלנדו מג'יק, ביוסטון רוקטס, בשארלוט בובקאטס, בפורטלנד טרייל בלייזרס ובמיאמי היט.
ב-1996 שיחק במשחק האולסטאר של ה-NBA עם נבחרת המזרח, ובאותה שנה נבחר גם לחמישיית העונה השלישית.
עונה אחת לפני כן נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה, ושיחק גם במשחק שחקני השנה הראשונה נגד שחקני השנה השנייה שבסוף שבוע האולסטאר.
הווארד גדל והתחנך בבית סבתו בדרום העיר שיקגו, מכיוון שאימו, שהייתה בת 17 בלבד בעת לידתו, לא רצתה לגדלו.
הוא למד בתיכון מקומי בעיר במדיו שיחק כדורסל.
בשנתו האחרונה בתיכון, שנת 1991, בחר בו המגזין Parade לשחקן השנה בתיכונים בארצות הברית והוא אף נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
בסיום לימודיו התיכוניים, החליט הווארד ללכת וללמוד באוניברסיטת מישיגן.
מספר שעות לאחר שהודיע לסבתו על החלטתו ללמוד במישיגן, נפטרה סבתו מהתקף לב, והווארד עבר לגור עם מאמנו בתיכון, ריצ'רד קוק.
בעת ששיחק הווארד באוניברסיטת מישיגן היה חבר בחמישייה שנחשבת לאחת הטובות והבולטות בתולדות ה-NCAA, שזכתה לכינוי ה-"Fab Five".
מלבדו כללה החמישייה את כריס ובר, ג'יילן רוז, ג'ימי קינג וריי ג'קסון.
בעונתו הראשונה במישיגן קלע הווארד 11.1 נקודות בממוצע למשחק ב-34 משחקי קבוצתו.
הקבוצה הגיעה בסוף השנה לגמר טורניר ה-NCAA, בו קלע 9 נקודות ב-29 דקות משחק על אף שסבל מבעיות רפואיות.
בעונתו השנייה במכללה שיפר הווארד את ממוצע הנקודות שלו ל-14.6, אז גם הפך לפותח קבוע בחמישייה.
גם בעונה זו הגיעה הקבוצה לגמר ה-NCAA, אך במשחק הגמר שותף הווארד מעט מכיוון שנכנס לבעיית עבירות מוקדמת.
בעונתו השלישית במישיגן קבע ממוצעים של 20.8 נקודות ו-9 ריבאונדים למשחק, שיפור משמעותי ביחס לעונות הקודמות.
למרות עונתו הטובה הקבוצה לא העפילה בעונה זו לגמר הטורניר.
בתקופתו במכללה נחשב הווארד לשחקן הגנה מוכשר ואחד הפאוור פורוורדים המצטיינים בהיבט ההגנתי.
מאמנו סטיב פישר כינה אותו "צוק גיברלטר".
לאחר משחק ב-1994 תיאר אותו סקיפ מיסלנסקי (Skip Myslenski), כתב הכדורסל של עיתון "שיקגו טריביון" כ"עוגן של קבוצתו, שחיזק את יציבותה פעמים רבות עת שהיא התערערה.
הוא אף היה מושיעם והציל אותם מטעויות רבות שעשו במשחק".
בתקופתו במכללה תיאר אותו מאמן הכדורסל ושחקן העבר דאג קולינס כשחקן שיכול לשחק עם הגב לסל, יכול לזרוק אף ממרחק של חמישה מטרים ומשחק עם אנרגיה רבה ואמוציות.
העיתון "The Baltimore Sun", בכתבה לאחר בחירתו בדראפט ה-NBA בידי וושינגטון בולטס, תיאר אותו כפאוור פורוורד עם יכולת לשחק גם כסנטר וציין שבאוניברסיטת מישיגן היה יותר אפקטיבי כששיחק עם הגב לסל, אבל העיר גם כי הוא בעל יכולת מסירה טובה וקלעי טוב מ.
מאמן וושינגטון בולטס ג'ים לינאם (Jim Lynam) תיאר את הווארד כ"שחקן נהדר, שיכול להגן והן לקלוע היטב".
הווארד נבחר בבחירה מספר 5 בדראפט 1994 על ידי הוושינגטון בולטס.
בתחילת עונת 1994/1995 לא היה הסכם קיבוצי ב-NBA.
בעקבות זאת לא היה חתום הווארד על חוזה בבולטס שבועיים לפני שמחנה האימונים של הקבוצה החל.
הוא המשיך להתאמן עד סוף ספטמבר בביתו שבשיקגו.
לאחר מכן התחילו שמועות על אפשרויות שהוא יישלח לקבוצה אחרת ב.
ב-9 בנובמבר הפך הווארד לשחקן האחרון שנבחר בסיבוב הראשון של הדראפט שאין לו חוזה.
הוא החמיץ את רוב המשחקים בחודש הראשון של עונת ה-NBA, וגר בתקופה הזו במלון שהיה קרוב לנמל התעופה שיקגו או'הייר.
ב-17 בנובמבר חתם הווארד בבולטס, וכבר במשחקו הראשון פתח בחמישייה.
אל הווארד הצטרף חברו לשעבר ב-Fab Five, כריס ובר, שהועבר לבולטס בטרייד מגולדן סטייט ווריורס.
אליהם חברו בקו הקדמי השחקנים גאורגה מורשאן וקווין דאקוורת'.
במהלך העונה הפך הווארד לפותח קבוע בחמישייה, והוא השיג ממוצע של 17 נקודות למשחק.
בנוסף הוא סיים 17 משחקים בדאבל דאבל.
הוא השיג יותר מ-30 נקודות בשלושה משחקים.
ב-11 בפברואר 1995 השתתף הווארד במשחק הרוקיז נגד הסופמורס בסוף שבוע האולסטאר של ה-NBA.
בסיום העונה נבחר הווארד לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה, אך קבוצתו סיימה את העונה במאזן עגום של 21-61 בלבד.
בתחילת העונה בחרו הבולטס בדראפט את ראשיד וולאס.
וולאס המשחק בעמדתו של הווארד אמור היה להקטין את כמות הדקות שלו.
למרות זאת, שלושה משחקני הבולטס שמשחקים גם כן בעמדתו של הווארד נפצעו, ופציעותם נמשכו בחלק גדול מהעונה.
בזכות פציעות אלו ניתנו להווארד דקות משחק נוספות.
בעונה זו הוא היה אחד מהשחקנים הבולטים בליגה.
את העונה הוא סיים במקום השלישי מבין כל שחקני ה-NBA בכמות הדקות שקיבל, במקום השישי בכמות הנקודות שקלע ובמקום העשירי בממוצע הנקודות שקלע (22.1).
ב-19 באפריל 1996 קלע הווארד 42 נקודות במשחק נגד טורונטו ראפטורס, שיא קריירה בנקודות למשחק אחד.
במהלך העונה השיג הווארד דאבל דאבל 22 פעמים, וקלע לפחות 20 נקודות במשחק 16 פעמים.
הוא הצליח להיבחר לתואר שחקן ה-NBA של החודש באפריל ונבחר בפעם היחידה בקריירה למשחק האולסטאר של ה-NBA.
בסיום העונה הוא נבחר לחמישיית העונה השלישית.
בנוסף, הוא נקנס ב-5000$ על כך שבעט במימיית מים על פני הפארקט ועשה תנועה מגונה במהלך המשחק מול שארלוט הורנטס.
אחרי שהשיג ממוצעים של 17 נקודות ב שלו וקצת יותר מ-22 ב שלו, הפך הווארד לשחקן חופשי.
הבולטס הציעו לו חוזה בשווי 89 מיליון דולר, ואילו מיאמי היט הציעו חוזה של שבע שנים בשווי 98-101 מיליון דולר.
עם זאת, ההיט לא חשבו על תקרת השכר המותרת ב-NBA.
הם נתנו בונוסים גדולים לטים הארדוויי ופי.
בראון, ועדיין היו צריכים לחשוב על משא ומתן מחודש עם אלונזו מורנינג לפני שהגיעו לחוזהו הגדול של הווארד.
ההיט ניסו להחתים את הווארד בכל זאת, אבל הליגה דחתה את הצעתם להווארד, שבסופו של דבר חתם ב-5 באוגוסט 1996 בבולטס.
הוא הפך לשחקן ה-NBA הראשון בהיסטוריה שחתם על חוזה ששווה יותר מ-100 מיליון $, כשהחוזה כלל שבע שנים עם שכר של 105 מיליון $.
בתחילת עונת 1996/1997 הפכו הבולטס לוושינגטון ויזארדס כדי להפוך את שם הקבוצה לחיובי יותר.
הווארד סיים את העונה עם ממוצעים של 19.1 נקודות ו-8 ריבאונדים כשהוא משיג דאבל דאבל 24 פעמים.
עונה זו הייתה היחידה בקריירה שלו בה הופיעה עם הויזארדס בפלייאוף.
הוא השיג 18.7 נקודות ב-43 דקות בממוצע.
הויזארדס סיימו את העונה הרגילה עם מאזן 44-38. הם הודחו כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף בסוויפ לשיקגו בולס.
הבולס המשיכו בדרכם כדי לזכות באליפות שנייה ברציפות.
בתחילת עונת 1997/1998 עברו הויזארדס מאולמם הקודם, ה-US Airways Arena, ל-MCI.
הווארד השיג דאבל דאבל 11 פעמים.
הוא הציג ממוצעים טובים של 18.5 נקודות עם 8 ריבאונדים למשחק.
הוא היה פצוע 18 משחקים בעונה זו.
הויזארדס סיימו את העונה עם מאזן 42-40 ולא עלו לפלייאוף.
במהלך אותה עונה, ב-6 באפריל 1998, הגישה אישה תלונה על הטרדה מינית נגד הווארד וחברו לקבוצה כריס ובר, אחרי מסיבה בביתו של הווארד.
חבר המושבעים שמע עדות מכל 40 המשתתפים במסיבתו של הווארד, וקבע שהתביעה לא הייתה מוצדקת והתיק נסגר במאי.
ביוני הגיש הווארד תביעה נגד האישה שתבעה אותו.
הוא ביקש פיצוי על המצוקה הרגשית שגרמה לו ועל הנזק למוניטין שלו.
בנובמבר פוצה הווארד ב-100,000$ על פיצויים עונשיים והוצאות משפטיות.
בנוסף הוא קיבל פיצוי סמלי של דולר.
במהלך עונתו הבאה החמיץ הווארד 14 משחקים בעקבות פציעה חוזרת בקרסול.
הוא השיג דאבל דאבל 11 פעמים, ופעמיים 15 ריבאונדים במשחק.
הוא סיים את העונה עם ממוצעים של 18.9 נקודות ו-7 ריבאונדים.
בעונתו הבאה הוא השיג דאבל דאבל 10 פעמים עם ממוצעים של 14.9 נקודות ו-8.1 ריבאונדים.
לראשונה מזה שש עונות בוושינגטון הפך הווארד ללא פופולרי ומאכזב לפי ה-Chicago Tribune.
בעונת 2000/2001 חזר הווארד להציג ממוצע נקודות של יותר מ-18, כשהשיג 18.2 עם 7 ריבאונדים בממוצע.
ב-31 בדצמבר 2000 השיג הווארד שיא קריירה כשקלע 15 זריקות עונשין במשחק נגד דטרויט פיסטונס.
ב-22 בפברואר 2001 העביר מייקל ג'ורדן (שהפך לאחד מבעלי הויזארדס) את הווארד לדאלאס מאבריקס ביחד עם אובינה אקזיאה וקלווין בות' בתמורה ללוי ואט, איתן תומאס, יוברט דייוויס, קורטני אלכסנדר ו-3 מיליון דולר.
הטרייד היה מיועד כדי לפנות לוויזארדס מקום מתחת לתקרת השכר לקראת העונה הבאה.
את העונה הזו הויזארדס סיימו עם מאזן רע של 19-63.
בדאלאס הפך הווארד לפאוור פורוורד הפותח בחמישייה.
הקודם שפתח בעמדה זו, דירק נוביצקי, עבר לפתוח בעמדת הסמול פורוורד.
כך נוצרה חמישייה גבוהה במאבריקס.
אף על פי שהקבוצה הייתה רוויה באול-סטארים כמו נוביצקי, מייקל פינלי, וה-MVP לעונה זו - סטיב נאש, קיבל הווארד את השכר הגבוה ביותר.
במהלך העונה הצליח הווארד להשיג דאבל דאבל 16 פעמים, ולקלוע מעל 30 נקודות חמש פעמים.
ממוצעיו הגיעו ל-17.8 נקודות עם 7.1 ריבאונדים למשחק.
ב-20 במרץ השיג הווארד שיא הקריירה של חמש חסימות במשחק נגד פורטלנד טרייל בלייזרס.
בפלייאוף של העונה הזו ניצחו המאבריקס בסיבוב הראשון את יוטה ג'אז 3-2 אך הפסידו בחצי גמר המערב לסן אנטוניו ספרס 1-4. הפלייאוף הזה הוא היחיד בקריירה של הווארד בו הוא עבר את הסיבוב הראשון.
במהלך הסדרה מול הג'אז הכה הווארד את הגארד שלהם, דרק אנדרסון, שמעד ופרק את כתפו.
בעקבות זאת הושעה הווארד מהמשחק.
בעונתו הבאה במאבריקס השיג הווארד דאבל דאבל 17 פעמים.
ממוצעיו ירדו מעט, ל-14.6 נקודות עם 7.6 ריבאונדים.
זו הייתה העונה הראשונה מאז עונת הרוקי שלו שהוא לא פתח בחמישייה בכל המשחקים.
ב-31 בינואר הוא השיג שיא קריירה חדש של 16 ריבאונדים במשחק נגד יוסטון רוקטס.
אחרי 53 משחקים ששיחק בעונה זו דאלאס שלחה אותו ב לדנוור נאגטס ביחד עם דונל הארווי, טים הארדוויי, ובחירת דראפט בסיבוב ראשון בתמורה לריף לפרנץ, אייברי ג'ונסון, ניק ואן אקסל וטאריק עבדול-ואהד.
לפני תקופת הטרייד נחשב הווארד למגן הגבוה הטוב ביותר של המאבריקס.
בדנוור פתח הווארד בחמישייה בכל המשחקים.
הנאגטס סיימו את העונה עם מאזן של 27-55 ולא עלו לפלייאוף, ואילו המאבריקס סיימה את העונה עם מאזן 55-27, ועלו לחצי גמר המערב ללא הווארד.
במשחק טרום עונה של הנאגטס ניסה הווארד לחבוט עם אגרופיו באל הרינגטון וג'רמיין אוניל.
בעקבות זאת השעתה אותו הליגה מהמשחק הזה ומשני המשחקים הראשונים של עונת ה-NBA הבאה.
בעונה עצמה השיג הווארד דאבל דאבל 18 פעמים וממוצעים של 18.4 נקודות עם 7.6 ריבאונדים.
הווארד פתח בחמישייה בכל המשחקים בעונה זו.
בתחילת העונה הבאה הוא חתם כשחקן חופשי באורלנדו מג'יק.
הוא השיג דאבל דאבל 16 פעמים.
ממוצעיו הגיעו ל-17.2 נקודות עם 7.1 ריבאונדים.
הוא שיחק ב-81 משחקים ופתח בחמישייה ב-77 מהם.
קבוצתו השיגה מאזן 21-61, הגרוע ביותר בליגה תחת המאמנים דוק ריברס וג'וני דייוויס.
ב-29 ביוני 2004 עבר הווארד ליוסטון רוקטס בטרייד בו הועברו לרוקטס גם טרייסי מקגריידי וטיירון לו.
לאורלנדו הועברו סטיב פרנסיס, קוטינו מובלי וקלווין קייטו.
במהלך העונה השיג הווארד דאבל דאבל 7 פעמים.
הוא קלע 9.6 נקודות עם 5.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
עונה זו הייתה הראשונה בה הוא לא קלע במספרים כפולים, והראשונה בה הוא קיבל פחות מ-32 דקות בממוצע למשחק.
בתחילה הווארד לא פתח בחמישייה, אך בהמשכה הוא הפך לפותח קבוע.
הרוקטס הגיעו למאזן 51-31 בסיום העונה הסדירה תחת המאמן ג'ף ואן גנדי, והודחו בסיבוב הפלייאוף הראשון על ידי דאלאס מאבריקס.
הווארד סיים את העונה לפני שהרוקטס הודחו בפלייאוף, כשב-14 במרץ הוא נקע את ברכו הימנית.
במקביל להתרחשות הפציעה פיתח הווארד תסמינים של דלקת נגיפית של שריר הלב, עם פעמת, כאב בחזה וחום.
בסופו של דבר אובחן זיהום נגיפי בלבו.
בעקבות זאת הפעילות הספורטיבית שלו הוגבלה.
בעונת 2005/2006 הווארד השיג הווארד דאבל דאבל 10 פעמים.
הוא העלה את ממוצעיו ל-11.8 נקודות עם 6.7 ריבאונדים.
זו הייתה העונה האחרונה בקריירה שלו שהוא שיחק יותר מ-30 דקות בממוצע, ושהוא פתח ביותר מחצי מהמשחקים בחמישייה.
יוסטון סיימה את העונה במאזן 34-48 ולא עלתה לפלייאוף.
בעונתו הבאה ברוקטס הוא סיים 9 משחקים עם דאבל דאבל והשיג ממוצעים של 9.7 נקודות עם 5.9 ריבאונדים.
הרוקטס החתימו את שיין באטייה שמשחק בעמדתו של הווארד ופתח בחמישייה בכל המשחקים בעונה.
למרות זאת פתח בחמישייה הווארד ב-38 משחקים, זאת בעיקר בגלל היעדרותו מהמגרש של יאו מינג הפצוע.
הרוקטס סיימו את העונה במאזן 52-30 ועלו לפלייאוף, אבל הפסידו בסיבוב הראשון ליוטה ג'אז.
ממוצעיו של הווארד בסדרה זו היו 5 נקודות עם 4.4 ריבאונדים למשחק.
אף על פי שהווארד תואר כמנהיג של יוסטון בחדר ההלבשה, השכר שלו נתפס כשערורייתי.
ב-14 ביוני 2007 הועבר הווארד למינסוטה טימברוולבס.
הרוקטס קיבלו את מייק ג'יימס וג'סטין ריד.
הווארד אמר שהוא ציפה לשחק ביחד עם קווין גארנט, אבל גארנט הועבר ב-31 ביולי לבוסטון סלטיקס.
לאחר שגארנט עבר לסלטיקס אמר הווארד שהוא לא רוצה להיות חלק מקבוצת הצעירים של הוולבס, וביקש שישלחו אותו לקבוצה אחרת.
חוזהו הגדול יחסית של הווארד הקשה על עסקאות ההעברה של הוולבס, ובעלי הקבוצה אמר שהוא ירצה לענות על צרכיו של הווארד, אבל זה לא יהיה קל.
בסופו של דבר הווארד ומינסוטה הגיעו להסכם והם שחררו אותו.
ב-31 באוקטובר 2007 חתם הווארד בדאלאס מאבריקס, ושיחק איתם קדנציה שנייה.
במהלך העונה הוא שיחק ב-50 משחקים בלבד, ולא פתח בחמישייה כלל.
ממוצעיו ירדו ל-1.1 נקודות ו-1.6 ריבאונדים בלבד.
כמות הדקות הגדולה ביותר שקיבל במשחק אחד הייתה 18. השיאים העונתיים שלו היו שבעה ריבאונדים ושש נקודות.
זו הייתה העונה היחידה בקריירה של הווארד שהוא לא פתח בחמישייה אפילו במשחק אחד.
את העונה סיימה דאלאס עם מאזן 51-31 והיא הפסידה בסיבוב הראשון של הפלייאוף לניו אורלינס הורנטס.
בשלושת המשחקים שהשתתף בהם נגד ניו אורלינס הוא קיבל 11 דקות במצטבר.
ב-3 באוקטובר 2008 חזר הווארד לקדנציה שנייה בדנוור נאגטס.
הוא שוחרר מיד אחרי שקבוצתו ביצעה טרייד שבו היא קבלה את צ'אנסי בילאפס, אנטוניו מקדייס ושייח סאמב.
הדטרויט פיסטונס קיבלו את אלן אייברסון.
הווארד הספיק לשחק 3 משחקים בנאגטס בהם לא קיבל הרבה דקות.
ב-12 בדצמבר חתם הווארד בשארלוט בובקאטס.
בבובקאטס הוא שיחק 42 משחקים.
הוא השיג ממוצעים של 4.1 נקודות ו-1.8 ריבאונדים למשחק.
שיאי העונה שלו היו 5 ריבאונדים ו-14 נקודות.
הבובקאטס סיימו את העונה במאזן 35-47 ולא עלו לפלייאוף.
ב-17 בספטמבר 2009 חתם הווארד על חוזה של שנה אחת בפורטלנד טרייל בלייזרס.
בעונה זו הוא השיג דאבל דאבל פעמיים, וממוצעיו עלו ל-6 נקודות עם 4.6 ריבאונדים.
הווארד פתח בחמישייה ב-27 משחקים מתוך ה-73 ששיחק.
פורטלנד סיימה את העונה עם מאזן 52-30 ועלתה לפלייאוף, אך הפסידה בסיבוב הראשון לפיניקס סאנס.
במשחקיהם של הבלייזרס בפלייאוף השיג הווארד ממוצעים של 3.3 נקודות ו-2.7 ריבאונדים למשחק.
ב-20 ביולי 2010 חתם הווארד במיאמי היט על חוזה מינימום לשחקן ותיק.
אף על פי שחוזהו במיאמי הוא חוזה מינימום, הוא עדיין בשנתו הרביעית של הסכם ההשתחררות שלו ממינסוטה.
בפלייאוף של העונה הזו העפיל הווארד לראשונה בקריירה לגמר הליגה.
ההיט עברו בסיבובים הראשונים את פילדלפיה 76', בוסטון סלטיקס ושיקגו בולס.
בגמר יפגוש הווארד את דאלאס מאבריקס בה שיחק בעבר בשתי קדנציות.
ההיט הפסידו למאבריקס 4-2, והווארד עדיין ללא אליפות.
הווארד שנולד ב-7 בפברואר 1973 (בן 40) היה השחקן המבוגר בליגה נכון לספטמבר 2013.
הווארד היה חזק אגרסיבי ואינטנסיבי, ובאופן מפתיע גם זריז יחסית לפאוור פורוורד, אך מהירותו פחתה ככל שהתקדמה הקריירה שלו.
היה ידוע בשל שחרור הזריקה הייחודי שלו, המתבצע גבוה מעל ראשו.
חצי מהנקודות שלו באו מחדירות לסל והתמקמויות בצבע, וחמישית בהתקפות מעבר.
שחקן מנוסה שעבר 19 עונות בליגה, ושמר על תחרותיות גם בגיל מתקדם.
היה מסיים מהלכים טוב, ונותן לחבריו בקבוצה ליצור מהלכים בשבילו.
שיחק בצורה חכמה, ושחקן שמותאם בצורה קלאסית לפיק-אנד-רול.
מראה נכונות לעשות את מה שנדרש ממנו.
החיסרון העיקרי שלו הוא חוסר אתלטיות.
הווארד ידוע בהגנתו החזקה, למרות חוסר האתלטיות.
היה יכול לחטוף מסירות פנימה של הקבוצה היריבה.
היה לו קשה להתמודד עם שחקנים הגבוהים ממנו.
לא הייתה לו מספיק מהירות כדי להתמודד עם שחקנים זריזים, אז הוא נותן להם מרווח.
התמודד טוב מול שחקני ספסל ושחקני גיבוי, אבל ככל שהזדקן התקשה יותר.
היה חלק מה-"FAB 5" של אוניברסיטת מישיגן.
אחרי ששיחק במישיגן נבחר על ידי וושינגטון בולטס בדראפט 1994 בבחירה מספר 5, ושיחק שם שש וחצי עונות.
יכולתו בוושינגטון הייתה הגבוהה בקריירה שלו, ושם הוא הגיע להישגים האישיים היחידים שלו בקריירה: חמישיית העונה השלישית, חמישיית הרוקיז השנייה של העונה והופעה במשחק האולסטאר.
בשנים 2001–2004 הוא עבר בשלוש קבוצות נוספות (דאלאס, דנוור ואורלנדו), ובשלוש השנים שאחר כך שיחק ביוסטון רוקטס.
בעונותיו האחרונות חזר לקדנציות שניות במאבריקס ובנאגטס, ולאחר מכן שיחק בשארלוט בובקאטס ובפורטלנד טרייל בלייזרס.
בעונה הזו חבר הווארד לגלאקטיקוס של מיאמי היט ביחד עם לברון ג'יימס, דוויין וייד וכריס בוש, ושם סיים את הקריירה.
הווארד נחשב תושב שיקגו לאורך כל קריירת ה-NBA שלו.
ב-1996 הוא קנה בית באזור הלופ הנחשב שבשיקגו.
ב-2005 הוא קנה עוד בית בדרום פלורידה שעלה לו 11,775 מיליון דולר.
בבית הזה נבנה מעגן ליאכטה החדשה שקנה שנקראה FAB 5. ב-2009 הוא רכש עוד בית בשיקגו, הפעם באזור הטראמפ אינטרנשיונל הוטל & טאוור, שגם הוא ממוקם בשיקגו.
בית זה עלה לו 2.55 מיליון דולר.
בנו של הווארד, ג'וואן הווארד ג'וניור, (נולד ב-5 בפברואר 1992), הוא ילדה של הווארד ומרקיטה בליידן, שזכתה במקום השני בתחרות מיס מישיגן בכדורסל.
אחותה התאומה הובילה את התיכון שלה לאליפות הכדורסל בנשים.
הווארד הבן סיים את שנת בית הספר האחרונה שלו ב-2010 (אחרי שמסיבות משפחתיות נאלץ לפספס את שנה זו).
הוא למד בבית הספר התיכון פרשינג שבדטרויט.
הוא התחייב לשחק בעתיד באוניברסיטת מישיגן, היכן שאביו למד.
בני-דודיו הם הכדורסלנים ג'יילן וג'יידן מקדניאלס.
ב-6 ביולי 2002 נשא הווארד לאישה את ג'ני וורדלי.
בזמן הזה הווארד היה בן 29 והיא בת 27. בנם, ג'ייס, נולד מוקדם יותר בספטמבר 2001. שמו של בנם השני הוא ג'ט, גם הוא כדורסלן, והוא קטן יותר בשנתיים מאחיו.
הווארד הוא פעיל בטיפוח נוער המשחק כדורסל דרך פעילויות.
הוא עושה זאת דרך קרן ג'וואן הווארד, שעוזרת לנוער מקופח בוושינגטון הבירה ובשיקגו.
הוא זוהה כאחד מ"הבחורים הטובים מהספורט" , והמגזין ספורטינג ניוז אמר זאת גם עקב פעילותו העקבית ותרומותיו לחברה.
באפריל 2010 זכה הווארד בפרס האכפתיות לקהילה ב-NBA, על ניסיונותיו לעזור לחברה, על עבודותיו הפילנתרופיות ותרומותיו הכספיות הגדולות.
אחת משותפות התרומות שלו היא מערכת בתי הספר הציבוריים בשיקגו.
הווארד מכניס 30,000 ילדים לאתגר קריאה, ו-300 הקוראים הטובים ביותר זוכים להיכנס למחנה כדורסל בניהולו.
הקרן של הווארד משתפת פעולה לא רק עם מערכת בתי הספר הציבוריים בשיקגו, אלא גם עם ג'ורדן ברנד, דל, EMI, אנרג'י ברנדס וה-NBA.
בעזרת כל אלו למחנה שהוא מקיים ל-300 הילדים אין עלות למשתתפים.
להווארד תפקיד קטן בסדרה הבית הלבן, בה הוא מופיע בפרק "המשוגעים והנשים האלו" (הפרק החמישי של העונה הראשונה) שהתרחש ב-1999. בתפקיד זה הוא מגלם את מר גרנט, בוגר אוניברסיטת דיוק וקבוצת הכדורסל שלה, העובד עם הנשיא על כושר גופני.
גרנט מצטרף למשחק כדורסל לא רשמי ביחד עם הנשיא הפיקטיבי ג'וסיה ברטלט, והם משחקים נגד חברי הצוות של הנשיא.
גרנט ניצח במשחק בשביל הנשיא.
הווארד הופיע בסרט "חולמים כדורסל" ב-1994. ב-15 באוגוסט 1999 השתתף הווארד בפרק "האומנות בגיב אנד טייק" בסדרה ארליס.
בנוסף, הוא השתתף בפרק "ה-FAB 5 של מישיגן" בעונה החמישית של הסדרה "מעבר לתהילה" ששודר ב-2005. הוא גם הופיע ב-9 בנובמבר 1996 בעונה השנייה של הסדרה "זמן בילוי" בפרק "החתן" .
ג'וואד חסון ויליאמס הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד.
בשנתו הראשונה בתיכון סנט אדוארד, ויליאמס שיחק דקות מעטות בקבוצה שבה כיכבו סם קלנסי, וסטיב לוגן בעונה שנגמרה בזכייה באליפות אוהיו.
במשך שאר שנותיו בתיכון, הוא נכלל בחמישייה הראשונה של "כל-אוהיו", ורבות בקבוצות "כל-אמריקה" וזה בפרסים נוספים.
ויליאמס שיחק בכדורסל מכללות תחת המאמנים מאט דוהרטי ורוי ויליאמס באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
הוא החל לשחק כבכיר בקבוצת "טאר הילס" שזכתה באליפות המכללות ב-2005.
ויליאמס לא נבחר בדראפט ה-NBA ב-2005. בכל זאת הוא הוחתם כשחקן חופשי בלוס אנג'לס קליפרס במהלך עונת .
הוא הופיע בארבעה משחקי טרום-עונה בקליפרס, פתח באחד מהם, אך לא הצליח להיכנס לסגל הסופי של הקבוצה.
אחרי ששיחק בספרד, יפן וישראל (בהפועל גליל עליון של קטש), ויליאמס הצטרף לקבוצת ליגת הקיץ של קליבלנד קאבלירס ביולי 2008, והצטרף לסגל הקבוצה במחנה האימונים.
ב-23 באוקטובר, קליבלנד ויתרה על הגארד הוותיק רונלד דופרי, ולראשונה בקריירה, ויליאמס הפך לשחקן רשמי בקבוצת NBA.
החוזה שלו בקליבלנד לא היה מובטח עד ל-10 בינואר 2009, אז החוזה היה מובטח.
ויליאמס שיחק את משחקו הרשמי הראשון וקלע את נקודותיו הראשונות ב-NBA ב-12 בדצמבר 2008 במשחק נגד פילדלפיה 76'.
ויליאמס הפך לשחקן השישי מהקבוצה של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית שזכתה באליפות המכללות ב-2005, שהפך לשחקן ב-NBA: רשאד מקנטס, שון מיי, ריימונד פלטון, מרווין ויליאמס ודייוויד נואל.
ויליאמס שוחרר מקליבלנד ב-7 בינואר 2009. חמישה ימים לאחר מכן הוא חתם מחדש בקליבלנד לחוזה בן עשרה ימים.
ב-2 בפברואר, שוחרר שוב מקליבלנד בתום החוזה קצר-הטווח.
ב-14 בפברואר הוא הצטרף לקבוצת ריו גראנדה ואלי וייפרס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-8 באפריל, הוא חתם על חוזה מחודש עם קליבלנד עד לתום העונה.
ב-9 בפברואר 2010 ויליאמס קבע את משחק השיא שלו ב-NBA אותו סיים עם 17 נקודות, 3 ריבאונדים, 2 אסיסטים וחטיפה אחת ב-28 דקות משחק.
בסוף עונת 2010, ויליאמס חתם לעונה נוספת בקליבלנד, אך כבר ב-27 בדצמבר 2010 הוא שוב שוחרר.
בפברואר 2011 הוא חתם בקבוצת הפועל ירושלים מליגת העל הישראלית.
בפברואר 2014 חתם בקבוצת גזיאנטפ בסקטבול מליגת העל הטורקית.
גְ'ווָאנְשׂוּ' (בסינית מפושטת: 颛顼, בסינית מסורתית: 顓頊, בפיניין: Zhuānxū), אשר נודע גם בשם אדון גָאויָאנְג (高陽), היה שליט אגדי בסין העתיקה ונחשב על פי מקורות רבים לאחד מחמשת הקיסרים.
גְ'ווָאנְשׂוּ', נכדו של הקיסר הצהוב מבנו צָ'אנְגיִי (昌意), היה מטבעו יסודי ורב תושיה.
הוא שימש עוזר של שָׁאוהָאו במשך 15 שנים, ניהל את האזור של תשעת שבטי לי, וקיבל לנחלה את גָאויָאנְג (בתחום מחוז חנאן של היום), ומכאן הכינוי "אדון גָאויָאנְג".
עם מותו של הקיסר הצהוב עלה גְ'ווָאנְשׂוּ' לשלטון מאחר שנודע כבעל סגולה.
הוא היה בן 20 באותה עת.
כפי הנראה הוביל את שבט שְׁה כשהיגרו מזרחה לשאנדונג של ימינו, שם הגדילו והרחיבו את השפעתם השבטית באמצעות קשרי נישואין עם שבטי דונְגיִי (東夷, מילולית: הברברים מהמזרח).
הארמון בו השתכן הקיסר גְ'ווָאנְשׂוּ' נקרא "הארמון האפל" והיה הארמון הצפוני.
על פי המסורות הסיניות כיוון צפון מתקשר לצבע השחור, והאלמנט שלו מבין חמשת האלמנטים הוא מים, ולפיכך בעת העתיקה נהגיו להגיד כי גְ'ווָאנְשׂוּ' עלה לשלטון בסגולת המים, והוא נודע גם בכינוי "הקיסר האפל".
העיר דִיצְ'יוֹ (帝丘 "גבעת הקיסר", כיום במחוז חנאן) שימשה עיר הבירה שלו, וכמו מנהיגים אחרים מאותה תקופה, גם לו מיוחסים מינויים של שרים שנעשו מאוחר יותר לאלים במיתולוגיה הסינית (אם כי ייתכן שהיו דמויות מיתולוגיות מלכתחילה, ומעולם לא התקיימו בפועל).
לאחר שעלה לשלטון יישם ביד קשה את קווי המדיניות של הקיסר הצהוב, והביא לרגיעה בקרב העם.
כמו כן היה לו חלק ביצירת לוח השנה האחיד, באסטרולוגיה וברפורמות נגד הדת השאמאנית.
הוא יישם שיטה חברתית פטריארכלית (בניגוד לשיטה המטריארכלית שהייתה נהוגה בתקופות קדומות יותר), ואסר על נישואי קרובים.
על פי רשומות ההיסטוריון הוא העביר ביקורת על טיפשותו של אחד מבניו.
מאחר שידועים שמותיהם של שני בנים בלבד, ייתכן שהננזף היה גוּן - אביו של הקיסר יוּ', או צְ'יוֹנְגְצָ'אן - מאבותיו של שׁוּן.
גם יָאו העביר ביקורת על גוּן והגדיר אותו כבלתי-כשיר והרסני.
רשומות ההיסטוריון מגדירות את צְ'יוֹנְגְצָ'אן כפשוט עם חסר חשיבות, אם כי לא ברור כיצד ירד מגדולתו.
לגְ'ווָאנְשׂוּ' היו גם שמונה בנים ששמם לא צוין, אך ידוע שהיו בעלי מוניטין טוב, ופעלו מאוחר יותר בשירות שׁוּן.
על פי המסופר, בשנה ה78 לשלטונו, בגיל 98, נפטר ונקבר בפּוּיָאנְג (במחוז חנאן של היום), ואת כסאו ירש קוּ, הבן של בן-דודו.
מלכי מדינת צ'וּ בתקופת המדינות הלוחמות נחשבו לצאצאיו - בשיר הנודע "צער הפרידה" של צ'וּ' יְוֵּ'אן (屈原《离骚》) הכותב מייחס עצמו לזרעו של גְ'ווָאנְשׂוּ', וידוע כי היה בן לאותו שבט של מלכי צ'וּ.
על פי האגדות, בימיו האחרונים של הקיסר הצהוב האמינו תשעת שבטי לי בכישוף, זבחו לשדים ורוחות, הזניחו את ענייני העולם הזה, קבעו החלטות על בסיס הטלת גורלות שביצעו מכשפים אשר ניתן היה למצוא בכל משק בית, והאנשים הפסיקו להתייחס ברצינות לפולחן השמיים.
ומכל אלו גם הייצור החקלאי נפגע.
על מנת לטפל בבעיה ביצע גְ'ווָאנשׂ'וּ רפורמה בדת, ובעצמו ביצע באדיקות ובלב שלם את פולחן השמיים ופולחן האבות, ובכך היווה דוגמה אישית לעם כולו.
בנוסף מינה את המפקח על הדרום לאחראי על חג פולחן על מנת להרגיע את הרוחות.
ואת המפקח על הצפון (כפי הנראה מבני לי) מינה לאחראי על הממשל ובכך הרגיע את העם, השיב את העם לדרכי העולם ולעיסוק בייצור חקלאי, ועודד אנשים להכשיר את השדות.
פקודתו האוסרת תיקשור באמצעות הטלת גורלות החזירה את העם לדרך הישר והסדר שב על כנו.
גְ'ווָאנשׂ'וּ נחשב גם לאל של כוכב הצפון, ולאביו של טָאוווּ (梼杌), אשר על פי רשומות ההיסטוריון היה אחד מארבעה מנהיגי שבטים שהובסו על ידי שׁוּן, אך במיתולוגיה הסינית קיבל דמות של מפלצת איומה.
ג'וּז'ונְג (סינית: 祝融, פיניין: Zhurong) הוא אל סיני קדום הידוע גם בשם "הקיסר האדום", במהלך הדורות נעשה לאל האש, ובגואנגדונג גם זכה לתואר "אל הים הדרומי".
על פי הקלאסיקה של ההרים והימים מקום משכנו של ג'וּז'ונְג הוא בפאתי הדרום, שם הפיץ את השליטה באש ושם לימד את האנשים טכניקות שימוש באש.
שיוכו של ג'וּז'ונְג לשלושת המלכים וחמשת הקיסרים אינו חד משמעי:
ישנם מקורות בהם מסופר כי ג'וּז'ונְג הוא למעשה ג'וּנְג לִי, צאצא של הקיסר גְ'ווָאנשׂ'וּ, ומי ששימש במשטרו של הקיסר קו בתפקיד נציב האש.
על פי המובא כאן, ג'וּז'ונְג היא משרה, כאשר "ג'וּ" משמעו "גדול", ו"ז'ונְג" משמעו "מקרין".
גם בביטוי "להקרין" בציטוט שלפנינו הופיע אותו סימן ל"ז'ונְג".
השם "לִי" מקבל משמעות מעניינת נוספת במדרש השם הבא:
הביטוי "אותו לי" יכול להצביע על כך שמדובר על מכובד בן שבט לִי.
בזמנו של הקיסר גְ'ווָאנְשׂ'וּ היו תשעה שבטים הידועים בתור "תשעת שבטי לִי", אותו סימן (黎) המשמש בשמו של לִי במקורות.
ייתכן שהכוונה כאן לבן אחד מן השבטים הללו, לאציל מאותם שבטים או למנהיגו, ובעיקר לאור הסימן "ג'וּנְג" (重) אשר כבר בספרים קדומים משמש לציון כיבוד ויוקרה.
ואולם ישנם מקורות המזהים אותו עם דמויות היסטוריות אחרות:
וישנו אף ייחוס לשושלת קיסר הלהט במקום הייחוס במקומות אחרים לשושלת הקיסר הצהוב:
וגָאו יוּאוּ מפרש: "ג'וּז'ונְג, הצאצא של גְ'ווָאנְשׂ'וּ ובנו של לָאוטונְג, הריהו ווּ חְווֵי, שימש נציב האש של אדון גָאושִׂין, ובמותו נעשה לאל של הממונים על האש." על בסיס פרשנות זו, ייתכן שהיותו האב הקדמון של שושלת נציבי האש המלכותיים הפכה אותו לאל האש במסגרת פולחן האבות הנפוץ בסין.
ג'וּז'ונְג ידוע במלחמתו בגונְגְגונג, אשר קיבל עם הזמן מעמד של אל מים ובחלק מן המקורות נחשב בנו של ג'וּז'ונְג.
על פי חלק מהמקורות באותה מלחמה הביס ג'וּז'ונְג את גונְגְגונְג ושב כמנצח, על פי אחרים כשל והוצא להורג.
גונְגְגונְג מוכר בפולקלור הסיני כגורם לשיטפונות ומרבה להופיע במסורות הסיניות כיריב כאוטי ואימפולסיבי של שליטים קדומים אשר מייצגים את השלטת הסדר והביטחון בקרב העם.
נראה שהמסורת על המלחמה שלו מול ג'וּז'ונְג היא חלק מאותו רצף מסורות.
לסיפור הראשון המובא כאן יש גרסאות בהן היריב של גונְגְגונְג הוא הקיסר גְ'ווָאנשׂ'וּ ולא ג'וּז'ונְג.
בני האדם הרבו לסגוד לג'וּז'ונְג מאחר שלימד אותם להשתמש באש, ואל המים גונְגְגונְג לא יכל לשאת זאת.
"הלא כל הדברים בעולם קשורים קשר ישיר למים" חשב "ומדוע סוגדים בני האדם רק לג'וּז'ונְג ולא לי?", וככל שהרהר בכך נעשה מצב רוחו עכור.
לפיכך אסף את מימי ארבעת הנהרות וחמשת הימים ושיגרם אל הרי קונלון, ואש הקודש אשר על הרי קונלון כבתה ומיד שקע העולם כולו באפלה.
כאשר גילה זאת ג'וּז'ונְג בערה בו חמתו והוא התייצב לקרב אדירים מול גונְגְגונְג כשהוא רכוב על דרקון אש.
מאחר שטבעם של מים לזרום ממקום גבוה למקום נמוך, ירדו המים בשיטפון מהרי קונלון, וג'וּז'ונְג ניצל את ההזדמנות ושיגר מתקפה שצלתה את גונְגְגונְג היטב.
אך ההפסד לא היה לרוחו של גונְגְגונְג, ובזעמו הכה בהר בּוּג'וֹאוּ, אשר למרבה הצער היה עמוד התווך של השמיים, וכאשר נשבר מן המכה קרסו גם השמיים ונגרמו אסונות רבים בעולם.
מכאן כבר מתחילה האגדה על נוּ'וָה שתיקנה את השמיים.
הגרסה האחרת מספרת כי לאחר מותו של פֿוּשִׂי פתח גונְגְגונְג במרד.
הקיסר הצהוב שלח את ג'וּז'ונְג לדכא את המרידה, וזה אכן הביס את גונְגְגונְג, אך לא חיסל את כל בני שבטו של גונְגְגונְג, ובשל כך הוציא הקיסר הצהוב את ג'וּז'ונְג להורג.
לאחר מכן מינה את אחיו ווּ חְווֵי לממלא מקומו כנציב האש, ועל פי הנוהג גם העביר אליו את התואר "אדון ג'וּז'ונְג".
על פי המסורת צאצאיו של ווּ חְווֵי התחלקו לשמונה משפחות: משפחת צָאו(曹), משפחת פֶּנְג (彭), משפחת טוּ (禿), משפחת דונְג (董), משפחת יוּ'ן (妘), משפחת גֶ'ן (斟), משפחת גִ'י(己), ומשפחת מִי (羋).
אלו ידועות בתור "שמונה משפחות ג'וּז'ונְג".
ג'וּז'ונְג עוזר לשאנג להביס את שְׂיָה
קיבלתי את צו השמיים, והשמיים הורו לז'ונְג לשלח אש בפינה הצפון-מערבית של ביצורי עיר שְׂיָה."
הקלאסיקה של ההרים והימים בפרק "הקלאסיקה של הימים הפנימיים" מתארת אגדה סינית עתיקה על שיטפונות, על פיה היה צריך גוּן שהיה אביו של יוּ' לעצור את השיטפונות ולשם כך גנב בסתר אדמה נושמת מקיסר השמיים על מנת לבנות סכר, "ולא עלה הדבר בקנה אחד עם פקודת הקיסר".
לפיכך מינה קיסר השמיים את אל האש ג'וּז'ונְג להרוג את גוּן בפאתי הר הנוצה, במותו הפך גוּן לצב ביצה בעל שלוש רגליים (או לחְוָאנְג נֶנְג, ויו' נולד מתוך בטנו של גוּן והמשיך במשימותיו הבלתי גמורות של אביו.
גילוי הדלקת האש באמצעות אבנים
באחד ממסעות הנדודים בהנהגת הקיסר הצהוב, ויש מי שיאמרו שבהנהגת ג'וּז'ונְג עצמו, כבתה האש שנשא ג'וּז'ונְג ובלילה האנשים נותרו רעבים ורועדים מקור.
ג'וּז'ונְג ניסה במשך זמן רב להדליק אש באמצעות קדיחה במקל, בשיטה שהמציא סְווֵיְזֶ'ן, אולם כל נסיונותיו לא צלחו, והוא הותש מן הקדיחה הממושכת.
בתסכולו השליך את האבן בה השתמש לקדוח על צלע הר סמוך, ולהפתעתו מהמכה ניתזו גיצים.
אולם היה דרוש דבר מה נוסף על מנת ליצור להבה מן הגיצים.
יש המספרים שג'וּז'ונְג אסף עשבים יבשים והבעיר אותם באמצעות אבנים שחוממו בשמש, יש המרחיבים על אספת התייעצות שבסופה קרע אחד מהנוכחים קש או כותנה מבגדיו והציע לג'וּז'ונְג להשתמש בזה כחומר בערה, ומרגע שתפסה האש, ליבה אותה ג'וּז'ונְג בנשיפות.
ובכל מקרה גילה ג'וּז'ונְג דרך קלה ומהירה להבערת אש, ומאז לא היה עוד צורך לשמר אש-תמיד בעת נדודים, או לטרוח שעות רבות על יצירת בערה באמצעות קדיחה במקלות.
ישנן אגדות המציינות כי ג'וּז'ונְג נעשה לאל מים, בנוסף להיותו אל אש, לאחר שניצח אל מים בקרב.
המסורת הדאואיסטית מספרת כי בתקופה שאחרי גילוי הבערת האש באמצעות קדיחה במקלות בידי סְווֵיְזֶ'ן, עדיין לא ידעו לשמר אותה ולהשתמש בה כיאות.
ולאחר שהמציא ג'וּז'ונְג שיטות לשמר אש ושיטות להשתמש בה, הפקיד אותו הקיסר הצהוב על האש בארמון בתפקיד נציב האש.
מאחר שג'וּז'ונְג הכיר את המצב בדרום הארץ, נשלח מאוחר יותר לסביבות הר חֶנְג לשמש שם שר העם.
לאחר מותו נקבר בהר חֶנְג, כי הפסגות הדרומיות בו היו המקום בו השיג ג'וּז'ונְג את הדרך.
כיום הפסגה הגבוהה ביותר בהר חֶנְג נקראת פסגת ג'וּז'ונְג, ובראשה ניצב מקדש בשם "היכלו של ג'וּז'ונְג".
בסינית היומיומית המודרנית, "ג'וּז'ונְג" הוא שם נרדף לשריפה, והוא מופיע לא מעט בכותרות העיתונים.
אך כינוי זה בטעות יסודו -ג'וּז'ונְג היה אחראי על האש המועילה שמבעירים לשם מחיה, בעוד גורמי השריפות היו ציפורים פלאיות או חיות פלאיות, כגון בִּי פָאנְג.
הגבירה ג'וּז'ונְג מן הרומאנסה של שלוש הממלכות טוענת כי היא מצאצאיו של ג'וּז'ונְג.
ג'וואד טבאטבאי (בפרסית: سید جواد طباطبایی; 14 בדצמבר 1945 – 28 בפברואר 2023) היה פרופסור וסגן דיקן הפקולטה למשפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת טהראן.
לאחר שלמד תאולוגיה, משפטים ופילוסופיה, השלים גוואד דוקטורט בפילוסופיה פוליטית, באוניברסיטת פריז.
הוא היה מרצה אורח במכון למחקר מתקדם בברלין, כמו גם במכון מויניהאן לעניינים גלובליים באוניברסיטת סירקיוז.
ד"ר טבאטבאי פרסם תריסר ספרים על ההיסטוריה של רעיונות פוליטיים באירופה ובאיראן.
ג'וואד עריב הוא אתלט עבר מרוקאי.
הוא פעמיים ברציפות אלוף העולם (פריז 2003 והלסינקי 2005) וסגן אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) בריצת מרתון.
עריב נולד בחניפרה שבהרי האטלס להורים ממוצא ברברי, אך הוא התייתם מהוריו.
בגיל 20, צפה במרתון מרקש, בשידור חי בטלוויזיה והחל להתעניין בריצות ארוכות ובריצות מיוחדות למרחקים ארוכים במיוחד.
כישרונו בא לביטוי כשסיים במקום תשיעי באליפות העולם בריצת חצי מרתון בתוצאה של 1:01:41 שעות.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט 2001 סיים עריב במקום 11 בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 28:05.45 דקות.
חודש לאחר מכן, במשחקי הים התיכון שנערכו בראדס שבתוניסיה בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 28:58.97 דקות.
באליפות העולם בחצי מרתון שנערכה בבריסל שבבלגיה במאי 2002 זכה עריב במדליית כסף בשיא אישי חדש של 1:00:42 שעות, אחרי פול קוסגי מקניה (1:00:39 שעות) ולפני ג'ון יודה מטנזניה (1:00:57 שעות).
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכה עריב במדליית זהב בריצת מרתון בשיא אליפות חדש של 2:08:31 שעות, לפני חוליו ריי מספרד (2:08:38 שעות) וסטפנו בלדיני מאיטליה (2:09:14 שעות).
בשנת 2004 זכה עריב במדליית ארד במרתון לונדון בשיא אישי חדש של 2:07:12 שעות, בהמשך אותה שנה הוא סיים במקום 11 באולימפיאדת אתונה (2004) בריצת מרתון בתוצאה של 2:15:12 שעות.
בשנת 2005 זכה עריב במדליית כסף במרתון לונדון בתוצאה של 2:07:49 שעות ובאליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת מרתון בתוצאה של 2:10:10 שעות, לפני כריסטופר איזנגווה מטנזניה (2:10:21 שעות) ו צויושי אוגטה מיפן (2:11:16 שעות).
בשנת 2006 סיים עריב במקום שמיני במרתון לונדון בתוצאה של 2:08:45 עות וזכה במדליית ארד במרתון פוקואוקה שביפן בתוצאה של 2:07:19 שעות.
בשנת 2007 סיים עריב במקום רביעי במרתון לונדון בתוצאה של 2:07:54 שעות וזכה במדליית כסף במרתון שיקגו 2:11:11 שעות, שהוכרע בבדיקת פוטופיניש ושהעניקה את הניצחון לפטריק איווטי מקניה עם אותה תוצאה.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה עריב במדליית כסף בריצת מרתון בתוצאה של 2:07:16 שעות, אחרי סמואל וונג'ירו מקניה שקבע שיא אולימפי חדש של 2:06:32 שעות ולפני טסגאי קבדה מאתיופיה (2:10:00 שעות).
במרתון לונדון שנערך בשנת 2009 זכה עריב במדליית ארד בשיא אישי חדש של 2:05:27 שעות ובמרתון ניו יורק שנערך בנובמבר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 2:10:25 שעות.
במרתון לונדון שנערך ב-25 באפריל 2010 זכה עריב במדליית ארד בתוצאה של 2:06:55 שעות, אחרי טסגאי קבדה (2:05:19 שעות) ועמנואל קיפצ'ירצ'יר מקניה (2:06:23 שעות) וזכה במדליית זהב במרתון פוקואוקה בתוצאה של 2:08:24 שעות.
שנה לאחר מכן, במרתון לונדון שנערך ב-17 באפריל 2011 הוא סיים במקום שישי בתוצאה של 2:08:26 שעות.
שנה לאחר מכן, במרתון לונדון שנערך ב-22 באפריל 2012 הוא סיים במקום חמישי בתוצאה של 2:07:44 שעות.
ג'והנה "ג'ו" קונטה היא טניסאית מקצוענית בריטית ילידת אוסטרליה.
מדורגת במקום רביעי בעולם בדירוג ה-WTA (יולי 2017), דירוג השיא שלה.
הישגי השיא שלה הם הגעה לשלב חצי גמר בטורנירי גראנד סלאם, באליפות אוסטרליה הפתוחה (2016) ובאליפות וימבלדון (2017).
קונטה נולדה וגדלה בסידני להורים שהיגרו מהונגריה ושם הכירו.
אביה, גאבור, מנהל מלון ואמה, גבריאלה, רופאת שיניים.
היא החלה לשחק טניס בגיל 8. בגיל 14 היא החלה ללמוד באקדמיה של קסל סנצ'ז בברצלונה.
בזמן שהיא הייתה בספרד עברו הוריה להתגורר באיסטבורן, אנגליה.
היא קיבלה אזרחות בריטית בשנת 2012 והחלה לייצג את בריטניה.
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בשנת 2016 ניצחה קונטה בסיבוב הראשון את ונוס ויליאמס מארצות הברית (8 בעולם) בשתי מערכות (4-6, 2-6).
היא הגיעה לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לאנגליקה קרבר מגרמניה (7 בעולם) בשתי מערכות (7-5, 6-2) שלבסוף זכתה באליפות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הגיעה קונטה לשלב רבע גמר לאחר שניצחה את סבטלנה קוזנצובה מרוסיה בסיבוב השלישי ב-3 מערכות (6-3, 5-7, 5-7).
בשלב רבע הגמר היא הפסידה לאנגליקה קרבר (2 בעולם) בשתי מערכות (6-1, 6-2).
בינואר 2017 זכתה קונטה באליפות סידני הפתוחה, לאחר ניצחון במשחק הגמר על אגניישקה רדוונסקה מפולין (3 בעולם) בשתי מערכות (4-6, 2-6).
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה לאחר מכן, היא ניצחה בסיבוב השלישי את קרולין וזניאקי מדנמרק (17 בעולם) בשתי מערכות (3-6, 1-6).
ברבע הגמר היא הפסידה לסרינה ויליאמס (2 בעולם) בשתי מערכות (6-2, 6-3).
ב-1 בדצמבר 2021 הודיעה על פרישה ממשחק פעיל.
גְ'ווָאנְסוּן שְׁה (בסינית מסורתית: 顓孫師, בסינית מפושטת: 颛孙师, בפין-יין: Zhuānsūn Shī.
לפנה"ס), ידוע גם בתואר הכבוד שלו דְזְה גָ'אנְג (סינית: 子張, פין-יין:Zi Zhang, וייד-ג'יילס: Tzu-chang), היה תלמיד בולט של קונפוציוס, שליווה את קונפוציוס במסעותיו למדינות אחרות, ומאוחר יותר גם יצר אסכולת קונפוציאניזם משלו.
גְ'ווָאנְסוּן שְׁה (דְזְה גָ'אנְג) נולד בשנת 503 לפנה"ס, והיה צעיר ב-48 שנים מקונפוציוס.
על פי הספר "שורש היוחסין" (世本), סבו היה נסיך ממדינת צֶ'ן אשר שימש בממשלת מדינת לוּ, מולדתו של קונפוציוס.
על אף שרשומות ההיסטוריון מזהות את דְזְה גָ'אנְג כאיש צֶ'ן, הוא כפי הנראה נולד וגדל במדינת לוּ.
דְזְה גָ'אנְג התמצא היטב בטקסים, אך נאמר עליו שהיה חלש ברדיפה אחר אנושיות.
דְווָאנְמוּ צְה, תלמיד בולט אחר של קונפוציוס, אמר על דְזְה גָ'אנְג: "אינו מתפאר בהצטיינותו מעוררת ההערצה, אינו מראה שמחה על מעמדו האציל, לא חצוף ולא עצל, אינו מתנשא על הנתמך.
אלו הם מאפייניו של גְ'ווָאנְסוּן שְׁה".
גְ'ווָאנְסוּן שְׁה פתח מאוחר יותר אסכולה משלו, ותלמידיו היוו ענף של הקונפוציאניזם שידוע בתור "פלג דְזְה גָ'אנְג", אשר הוזכר על ידי הפילוסופים שׂוּ'ן דְזְה והָאן פֵיי דְזְה, מאות שנים לאחר זמנו של דְזְה גָ'אנְג.
המאמרות מכילות שלושה פרקים מאמרותיו של גְ'ווָאנְסוּן שְׁה.
כאשר חלה במחלה קשה, אמר לבנו שֶׁנְשְׂיָאנְג (申祥): "אנחנו מדברים על סופו במקרה של איש המעלה, ועל מותו במקרה של האיש הפחות.
האוכל לקוות שהאפשרות הראשונה תתקיים במקרה שלי היום?"
במקדשי קונפוציוס, לוח רוחו של גְ'ווָאנְסוּן שְׁה נמצא חמישי מבין תריסר החכמים, במערב.
במהלך שושלת טאנג, הקיסר שׂוֵ'אנְדְזונְג העניק לגְ'ווָאנְסוּן שְׁה את תואר האצולה "רוזן צֶ'ן" (陳伯).
במהלך שושלת סונג הוסיפו לו את התארים מרקיז וָאנְצְ'יוֹ (宛丘侯), מרקיז יִינְגְצְ'ווָאן (穎川侯) ודוכס צֶ'ן (陳公).
צאצאים של גְ'ווָאנְסוּן שְׁה החזיקו בתואר "דוקטור לחמש הקלאסיקות" (五經博士; Wǔjīng Bóshì).
ג'וואן ג'ונסון הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת באיירן מינכן.
ג'ונסון החל את דרכו בעונת 2007–2008 באוניברסיטת פרדו, שם שיחק תחת הדרכתו של המאמן מאט צייר.
בעונתו הראשונה (בגיל 17) העמיד ממוצעים של 5.4 נקודות ו-3.1 ריבאונדים למשחק וסייע לקבוצתו להעפיל לטורניר NCAA, כאשר את המשחק בסיבוב הראשון נגד ביילור סיים עם 10 נקודות, 8 ריבאונדים ו-2 חסימות ב-20 דקות.
במהלך העונות שלאחר מכן, המשיך ג'ונסון את יכולתו הטובה בקבוצה, שיפר את ממוצעיו באופן ניכר והוביל את מכללתו להישגים מרשימים, כשעל הדרך אסף לא מעט תוארי הצטיינות אישיים ונכנס לספר השיאים של המכללה.
לאחר מספר שנים בהם שקל לעשות זאת, העמיד ג'ונסון את עצמו לבחירה בדראפט 2011 ונבחר במקום ה-23 בסיבוב הראשון על ידי ברוקלין נטס, אלא שבמסגרת טרייד - הועבר לידי בוסטון סלטיקס יחד עם מארס ברוקס.
במהלך עונת 2011–2012 קיבל ג'ונסון זמן משחק מוגבל, ואף שהצטיין במספר משחקים מיעט לקבל דקות, בעקבות חוסר העקביות אותו גילה.
ליגת הפיתוח של ה־NBA, הליגה האיטלקית והליגה הסינית
לאחר שלא מצא את מקומו ב־NBA, החל ג'ונסון לשחק בליגת הפיתוח וסיפק ממוצעים נאים.
לקראת עונת 2013–2014 עבר לפיסטויה האיטלקית, לאחריה עבר לגואנגדונג מהליגה הסינית.
לקראת עונת 2014–2015, חתם ג'ונסון בבשיקטש מליגת העל הטורקית בכדורסל, ששיחקה באותה עונה גם במפעל היורוליג.
את משחק הבכורה שלו ערך ג'ונסון ב-11 באוקטובר ובו הרשים עם 28 נקודות, 7 ריבאונדים וחסימה אחת.
את עונת היורוליג סיים ג'ונסון עם ממוצעים נאים של 14.1 נקודות ו-5.8 ריבאונדים.
ב-31 ביוני 2015 חתם ג'ונסון בקרסני אוטיבר מליגת העל הרוסית.
ב-26 בנובמבר חתם בקאנטו האיטלקית ובה שיחק עד לשנת 2017.
ב-14 ביולי 2017 חתם ג'ונסון בקבוצת דרושפאקה מליגת העל הטורקית והיורוקאפ לשתי עונות.
תחת המאמן הישראלי דייוויד בלאט, זכה ג'ונסון בעונת 2017–2018 - עונתו הראשונה במועדון עם קבוצתו באליפות היורוקאפ ונבחר לחמישייה השנייה של העונה במפעל.
את העונה ביורוקאפ סיים עם ממוצעים של 13.9 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-0.3 חסימות למשחק.
ג'וואט ריפאט אטילהאן (בטורקית: Cevat Rıfat Atilhan; 1892, קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית – 4 בפברואר 1967, איסטנבול, טורקיה) היה סופר, פובליציסט ועיתונאי טורקי אשר נמנה עם הבולטים שבין הפעילים האנטישמיים בטורקיה בהשראת גרמניה הנאצית, ופעילותו הייתה מהגורמים המרכזיים לפרוץ הפרעות ביהודי תראקיה הטורקית ב-1934.
ג'וואט ריפאט אטילהאן נולד בקונסטנטינופול למשפחה שהיגרה מאזור בולגריה.
הוא גדל בדמשק, בה כיהן אביו כקאימקאם מטעם השלטון העות'מאני.
בהמשך, רכש השכלה תיכונית בקונסטנטינופול.
הוא שירת כקצין בצבא העות'מאני במלחמת הבלקן השנייה ובמלחמת העולם הראשונה בה לחם בחזית ארץ ישראל ונחשף לפעילות מחתרת ניל"י.
בהמשך, לחם במלחמת העצמאות של טורקיה.
הוא נהג להתרברב שהוא שתפס את המרגלים היהודים בארץ-ישראל, והוציא להורג רבים מהם.
על פי משנתו, תבוסת האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה נגרמה מ"בוגדנות היהודים" וממעשי הריגול שלהם.
לאחר המלחמה כתב שני ספרים אנטישמיים: "המרגלים היהודים במערכה על סיני" ו"יומנה של סוזי ליברמן", אשר 40,000 עותקים ממנו נרכשו על ידי הצבא הטורקי וחולקו לחייליו.
אטילהאן השתייך לזרם הפוליטי הפאן-טורקי (בטורקית: Türkçülük), שדגל באחדות לאומית גלובאלית של כל העמים ממוצא טורקי, ומשנה זו רווחה בחוגי הטורקים הצעירים.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 הקצינה משנתם של הפאן-טורקים לכיוון גזעני ושאבה את רעיון טוהר הגזע הטורקי מהמשנה הנאצית, שדגלה בטוהר הגזע הגרמני.
ב-1933 יצא אטילהאן לגרמניה הנאצית ביחד עם קבוצת פאן-טורקים, ובמשך מספר חדשים למד את האידאולוגיה הנאצית, נפגש עם אנשי התנועה ובהם יוליוס שטרייכר, וזכה לכתבה אודותיו ואודות פעילותו בעיתון "דר שטירמר".
ספרו "יומנה של סוזי ליברמן" תורגם לגרמנית והופץ בגרמניה.
עם שובו מגרמניה החל אטילהאן בהפצת העיתון האנטישמי "המהפכה הלאומית" (בטורקית: Milli Inkılap) באיסטנבול.
בעיתון פורסמו מאמרים וקטעי ספרים אנטישמיים שונים וחומרי תעמולה שסופקו על ידי מערכת ה"דר שטירמר".
ככל הנראה הושם דגש על פעילות אנטי-יהודית דווקא בחלק האירופי של טורקיה, בהנחיה ובמימון גרמניים לאטילהאן.
אף על פי שהעיתונים הקשורים לגורמי השלטון ועיתוני השמאל תקפו בחריפות את המגמה שהוביל אטילהאן, מסריו נקלטו בקרב האספסוף והובילו לגל אנטישמיות נגד יהודי תראקיה הטורקית אשר כלל גם צעדים כלכליים וחברתיים נגד יהודי החבל.
ב-21 ביוני 1934 התחוללו פרעות נגד יהודי צ'נקלה, ב-24 ביוני הותקפו יהודי קרקלארלי וב-3 ביולי יהודי אדירנה, אוזונקפרי, סיליברי, באבאסקי, לולבורגאז, צ'ורלו, ולאפסקי.
נרשמו מעשי שוד, אונס וכן מעט פגיעות בנפש.
כפועל יוצא מהפרעות, ברחו מבתיהם לפחות 3,000 מתוך 13,000 יהודי החבל, רובם לאיסטנבול, ולא שבו לבתיהם.
לאחר התמהמהות ראשונית מצד השלטונות בטיפול באירועים, ובהנחיית מוסטפא כמאל אטאטורק, התערבו גורמי השלטון להפסקת המהומות והרגעת השטח.
לאחר האירועים הוצרו צעדיו של אטילהאן.
ב-1942 הוא נעצר, נשפט ונדון ל-11 חודשי מאסר בעוון חתרנות.
ב-1952 נעצר בחשד לסיוע לניסיון הרצח של העיתונאי הליברלי אהמט אמין ילמאן ושוחרר לאחר כשנה.
אטילהאן היה פעיל במערכת הפוליטית: ב-1945 נמנה עם מייסדי "המפלגה לפיתוח לאומי של טורקיה", ושנתיים מאוחר יותר נמנה עם מייסדי "המפלגה השמרנית הטורקית" ו"המפלגה האסלאמית הדמוקרטית" הטורקית.
לאורך שנות פעילותו פרסם אלפי מאמרים וחיבר 74 ספרים ומסות המביעים כולם קו אנטי-יהודי.
ג'וואט ריפאט אטילהאן מת ב-1967 מהתקף לב.
חאג' ג'וואד ע'פארי (בפרסית: جواد غفاری), המוכר גם בשם סייד ג'וואד, הוא גנרל איראני, מפקד גיס סוריה-לבנון (גיס 18000) של כוח קודס במשמרות המהפכה האסלאמית, בעבר פיקד על יחידה 4000 למבצעים מיוחדים של משמרות המהפכה, שימש כמפקד גדוד 18700 של הכוחות האיראנים בסוריה והוביל את מאמצי ההתבססות באזור.
בסיוע סגנו, אבו באע'ר הוא היה אחראי על גיוס ואימון אנשי מליציות שיעיות בשירות הכוחות האיראנים.
על פי מקורות מסוימים, שמו המקורי הוא אחמד מדני.
ע'פארי, הידוע גם בכינויו "הקצב של חלב", עבר לסוריה באמצע שנת 2014 והגיע להכרה במהלך קרבות חלב ובזכות המצור עליה.
ע'פארי, מבוגרי מלחמת איראן-עיראק, היה מצוי תחת פיקודו הישיר של מפקד כוח קודס, קאסם סלימאני, עד שזה חוסל, והוא הופקד האחראי לניסיון פיגוע הרחפנים ב-24 באוגוסט 2019.
ג'וויריה בנת אל-חארת' הייתה אחת מנשותיו של מוחמד, נביא האסלאם.
בעת חתונתם, הייתה ג'וויריה בת 20, והוא היה בן 58. כמו כן, הייתה ג'וויריה בתו של הצחאבי אל-חארת' בן אבי דראר .
ג'ווהן קרישנה בלייק הריסון הוא אתלט אמריקאי, המתחרה בקפיצה לרוחק ובקפיצה לגובה.
הוא בעל תוצאת השנה בעולם (2021) בקפיצה לרוחק.
אמו ילידת ג'מייקה, ג'ורג'יה הריסון, הייתה אצנית מצטיינת ואביו דניס בלייק היה חבר בנבחרת ג'מייקה שזכתה במדליית ארד בריצת שליחים 4X400 באולימפיאדת אטלנטה.
הצטיין מנעוריו בכדורסל, בקפיצה לרוחק ובקפיצה לגובה.
ב-2018 החל ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת מדינת לואיזיאנה.
באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה בשיא אישי של 2.23 מטר, תוצאה זהה למנצחים אך עם יותר פסילות.
ב-2019 זכה באליפות המכללות הן בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.20 מטר והן בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.27 מטר.
הוא האתלט הראשון בתולדות האליפות שזוכה בשתי התחרויות במקביל.
באליפות המכללות באולם שנערכה בפאייטוויל, ארקנסו ב-12 במרץ 2021 הוא זכה בשתי מדליות זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.30 מטר ובקפיצה לרוחק בשיא אישי ובתוצאת השנה בעולם של 8.45 מטר.
בתחרות שנערכה בבריאן-קולג' סטיישן, טקסס ב-14 במאי 2021 הוא ניצח בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.36 מטר.
ביוני סיים ראשון בקפיצה לגובה באליפות ארצות הברית שהיוותה גם את המבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת טוקיו, בתוצאה של 2.33 מטר וכמה שעות אחר כך סיים ראשון גם בקפיצה לרוחק בשיא אישי של 8.47 מטר.
הוא האמריקאי הראשון מאז ג'ים ת'ורפ שנבחר לחבר המשלחת בשני המקצועות.
במשחקים האולימפיים סיים שביעי בגמר הקפיצה לגובה בתוצאה של 2.33 מטר וחמישי בגמר הקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.15 מטר.
באליפות העולם סיים תשיעי בתוצאה של 2.27 מטר.
הריסון זכה באליפות ארצות הברית ובשלוש תחרויות ליגת היהלום בקפיצה לגובה.
באליפות העולם זכה במדליית כסף בתוצאה של 2.36 מטר, תוצאה זהה לזו של המנצח ג'אנמרקו טאמברי, אך עם יותר פסילות.
ג'וואד אל-יאמיק הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת הבלם באל-ווחדה מכה.
אל-יאמיק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולימפיק ח'וריבגה.
כבר מגיל צעיר התלבט והצטרף לקבוצה הבוגרת בשנת .
בקיץ אל-יאמיק חתם ברג'א קזבלנקה.