tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדוגמה, עבור 1 ק"ג חומר נבדק, הפרמטרים ימדדו בפרקציית נוזל שתצא מהדוגמה אחרי מעבר של 2 ליטר (L/S=2) ואחרי מעבר של 10 ליטר נוזל (L/S=10).
הדגימה הראשונה שנאספת נקראת "מבחן פרקולציה" (C0) והיא דוגמת הנוזל הראשונה שיוצאת, אחרי מעבר של 0.1 ליטר הנוזל הראשונים.
גורמים המשפיעים על תשטיפיות עופרת
במחקר שבדק את הגורמים המשפיעים על תשטיפיות של יוני עופרת מחומר מיצוק-מיצוק נמצא שהגורם העיקר שמשפיע על תשטיפיות של עופרת בפסולת הוא ה-pH הסופי בתשטיף (leachate).
ה-pH הסופי נקבע בין השאר מחומציות נוזל השטיפה (leachant).
נמצא שעבור pH נתון, לסוג נוזל השטיפה (leachant) יש השפעה זניחה על התשטיפיות.
ניתן לחלק את תחום החומציות בתשטיף ל-3 שלבים בהקשר לתשטיפיות העופרת: תחום מאוד בסיסי ב- pH > 12, שם העופרת יוצרת קומפלקסים מסיסים עם אניונים של הידרוקסיד ולכן נשטפת החוצה.
תחום קיבוע נייטרלי בטווח pH בין 6 ל-12, בו העופרת נספגת ושוקעת ולכן מקובעת, ואזור תשטיפיות חומצי ב- pH < 6, בו קיבולת ניטרול החומצה של חומר המיצוב-מיצוק נהרסה לגמרי ולכן יוני העופרת נשטפו החוצה.
באנגלית יש מספר מינוחים רב יותר, בהשוואה לעברית, המשמשים כדי לתאר תשטיפיות.
לכן חשוב להבהיר את הטרמינולוגיה כאשר מדברים על תשטיפים.
תשטיפיות (תכונה) leachability – הקיבולת של פסולת לתשטיף.
הרחקה של מרכיבים מסיסים מפסולת על ידי מגע עם נוזל, כגון גשם, מי תהום ועוד.
תשטיפיות (תהליך) leaching - תהליך בו מרכיבים מסוימים יוצאים מחומר כלשהו, כתוצאה ממעבר נוזל דרכו.
תשטיף leachant - הנוזל שמשמש לביצוע בדיקת התשטיפיות או שגורם לתשטיפים נקרא באנגלית leachant ובעברית תשטיף, או נוזל שטיפה.
תשטיף leachate - מים/נוזל שזרם דרך פסולת ולכן מכיל מומסים (חומרי זיהום) רבים.
"תשובות למספר שאלות" הוא ספר שנכתב על ידי עבד אל-בהאא' ומכיל שאלות אותן נשאל על ידי לורה קליפורד ברני, הנוגעות לדת, פילוסופיה ומדע.
נושאים בהם עוסקת הדת הבהאית.
תשובות למספר שאלות הוא ספר שיצא לאור בשנת 1908. הספר מכיל שאלות אותן נשאל עבד אל-בהאא' על ידי לורה קליפורד ברני בשיתוף עם אתל ג'נר רוזנברג, הנוגעות לדת, פילוסופיה ומדע, במהלך מספר ביקורים שערכה האחרונה בחיפה בשנים 1904–1906 – יחד עם תשובותיו של עבד אל-בהאא' לשאלות אלה.
עבד אל-בהאא' היה בנו של בהאא אללה, מייסד האמונה הבהאית, ומונה להיות יורשו ומפרש מילותיו.
תשובותיו של עבד אל-בהאא' נכתבו לראשונה בפרסית על ידי גורם פקידותי ושוכתבו פעמיים על ידי עבד אל-בהאא' עצמו לאחר מכן.
ב-1908 יצאו לאור שלוש מהדורות בשלוש שפות: טקסט בשפה הפרסית, תרגום לאנגלית מאת לורה קליפורד ברני ותרגום לצרפתית על ידי בעלה, גם הוא מאמין בהאי, היפוליט דרייפוס.
ב-2014 פורסם תרגום נוסף לאנגלית שעודכן על ידי ועדה מטעם המרכז הבהאי העולמי.
כלל חלקי החיבור המובאים מטה מביאים אל פתחו של הקורא את עיקר הסוגיות והשאלות - בכלל המישורים בהם עוסק הספר, בהם דברי רוח ומהות ובהם גם התייחסויות לחומר ולמושגים אנושיים בני העולם הזה, ואותן שואלת קליפורד ברני את עבד אל-בהאא' ושעליהן משיב האחרון.
עבד אל-בהאא' פורש באמצעות תשובותיו לקליפורד ברני את רזי האמונה הבהאית על בוריה, מפרט בפניה בצורה קולחת את תפישתה הרוחנית המקבלת את יתר הדתות והאמונות - ובמקביל, מפרש ונותן מענה לקשיים העולים בהן כדי להביאן על פתרונן.
מבנה חלקיו השונים של החיבור מובא כעין מסמך שאלות ותשובות, בהתאמה, ביחס לכל סוגיה וסוגיה.
חיבור זה של עבד אל-בהאא' נועד להציג בפני קוראיו את תמצית תפישתו של כותבו, כיורש וכממשיך דרכו של בהאא אללה.
בולט במיוחד כיצד תפישותיהם של הבהאים הבאות לידי ביטוי, למעשה, מכסות מגוון רחב מאוד של נושאים מחייו הרוחניים, החומריים וגם מחיי היום-יום של האדם, כך גם את ההיסטוריה שלו, מקורותיו והאמונות השונות שעיצבו את החברה האנושית כולה.
בתוך כך, התשובות שמעניק עבד אל-בהאא' לקליפורד ברני סוקרות הן את החומרי והפיזי והן את המופשט והמטפיזי בעולם.
הללו מהווים יחדיו חלק מהמארג השלם של האמונה הבהאית, אשר אינה מכחישה את קיומן, סותרת או יוצאת בהכרח נגד אמונות אחרות – כי אם מעניקה להם פרשנות שונה ומחברת אותן לכלל שלם חדש.
בין כלל הנושאים שמכסה הספר המופיעים בסקירה, ניתן למצוא את נביאיו השונים של האל, ניתוחים ודיונים על אודות האבולוציה האנושית, נצחיותה של הנשמה, מערכת היחסים בין הנשמה לבין הגוף, גלגול נשמות וסוגיות שונות המופיעות בדת הנוצרית.
חלק א': על השפעת הנביאים על האבולוציה האנושית
החלק הראשון עוסק בשלל הנושאים העוסקים באופן כלשהו בהשפעתם של הנביאים בכלל הדתות על טבע הבריאה, מהותו של האדם - יציר הבריאה המשמעותי ביותר בתוך טבע זה - ויתר יצירי האל, על מהותם, התפתחותם והמשמעויות השונות שלהם.
בתוך כך, עבד אל-בהאא אללה שוטח בפני בת-שיחו תשובות על שאלות שהיא שואלת בסוגיות כמו החוק האוניברסלי האחד ששולט בטבע - מה הוא, איך הוא מתקיים ומי מנהל אותו.
בנוסף, היא מתעניינת הוכחות הנובעות מן ההיגיון וכמוהן הוכחות רוחניות לקיומו של אלוהים - ונענית על ידי עבד אל-בהאא' בצורה מפורטת כיצד אלה באים לידי ביטוי ביקום הסובב אותנו.
זאת ועוד, חלק זה עוסק בהתגלויות האל אל הנביאים – החל מאברהם, עבור דרך משה, ישו ומוחמד וכלה בבאב ובבהאא אללה.
חלק ב': מספר סוגיות הנוגעות לנצרות
חלק ב' של הספר, כחלק ממקבץ תשובותיו של עבד אל-בהאא' באשר לסוגיות העולות בדתות המונותאיסטיות השונות עוסק בצורה מקיפה למדי בנצרות.
עבד אל-בהאא' משיב לשאלותיה של קליפורד ברני על סוגיות כמו חשיבותה של הסימבוליות – "מובנותן של מציאויות וביטוייהן הרציונליים", העולה רבות בדיונים הפילוסופיים המצויים בפנים וסביבה של הברית החדשה.
כמו כן, בחלק זה עבד אל-בהאא' אינו פוסח על בחינה מדוקדקת ושבירה של מספר פסוקים מהתנ"ך, הם סיפורם של אדם וחוה, הולדתו וגדולתו של ישו והאמונה הבפטיסטית.
בנוסף על כך, חלק זה מעלה לדיון, מפרש ומתפלסף סביב מהותן של סוגיות בנצרות כמו נסים - אילו היו, מה הם נס של ממש - האם אלו מיתוסים וכיצד נסים קורים, כך גם נושא "סעודת האדון" [EUCHARIST], פטר הקדוש, מוסד האפיפיורות, תחייתו וביאתו של ישו, רוח הקודש ויום הדין.
חלק ג': על כוחות ומצבי ההתגלות האלוהית
חלק ג' של הספר עוסק בהרחבה בשאלת המהות של הכוח העליון - של האל ובורא העולם.
עבד אל-בהאא' מניח בפרק זה יסודות מושגיים להיבטים רוחניים וטרנסצנדנטליים.
לפיכך, עבד אל-בהאא' מעלה לדיון סוגיות כמו מה שמכונה בספר - חמשת האספקטים של הרוח, התחנות השונות בהן עוברת הרוח, הכוח והשפעת התגלויותיו השונות של הישות האלוהית.
יתרה מכך, השאלות והתשובות בחלק זה עוסקות במעגלים אוניברסליים, לצד הסוגים השונים של נביאים בדתות המונותאיסטיות השונות, מקרים של דברי תוכחה מצד הישות האלוהית המופנות לעבר הנביאים ושאלת – היות האל יכול לטעות או שמא לאו [INFALLIBILLITY].
חלק ד': על המקור, הכוחות ומצביו של האדם
אם בחלק א' ביקש עבד אל-בהאא' לבאר את השפעתם של הנביאים על הטבע ועל האבולוציה - חלקו הרביעי של הספר טומן בחובו פרשנות לתאוריית האבולוציה עצמה ולמקור שלה.
כך גם למקור היקום, להבדל בין בני אדם לבין חיות ומקורו של האדם עצמו.
בנוסף, מכיל החלק דיון בהבדלים בין נשמה, מוח ורוח, לצד דיון בטבע האדם, במקור רוחו ומוחו של האדם.
בתוך כך, עוסקות השאלות והתשובות בפרק זה, כנגזרת מכך, במערכת היחסים הקיימת בין הרוח לבין הגוף, במערכת היחסים בין אלוהים לבין האדם, בעוצמותיו הן הפיזיות והן האינטלקטואליות של האדם ובהבדלי האופי בין אדם לרעהו.
עוד סבות השאלות והתשובות של חלק זה סביב רמת הידע בה אדם מחזיק, כך גם בידע שהתגלויות האל מכילות, בידיעת האדם את אלוהים, בהיעדר המוסר של הנפש ובמעבר שעוברת הנשמה לאחר המוות.
לצדן, מכיל חלק זה דיון בשאלות כלליות על אמונה, בהשפעתם של הכוכבים על הנעשה עלי-אדמות, על רצון חופשי – כמו גם חזונות וחלומות.
החלק נחתם בשאלות ותשובות הסבות סביב סוגי התקשורת בין נשמות שונות ובסוגיות של ריפוי – הן רוחני והן פיזי של האדם – על מהותם וההבדלים ביניהם.
חלק מספר חמש, והאחרון, מעלה לדיון שאלות ותשובות העוסקות – למשל, בקיומו אל מול אי-קיומו של רוע בעולם העוטף אותנו.
לצד זאת ובמידת מה כנגזרת מכך, מעלה החלק דיון העוסק בסוגים שונים סבל ועינוי, לצד תפישות הצדק והרחמים של אלוהים כלפי יצירי כפיו.
זאת ועוד, חלקו האחרון של החיבור נוגע בשאלות על אודות ענישה בגין עוונות, על המציאות הכללית בה חיים בני האדם, כך גם על חיים קודמים אל מול גלגול נשמות.
ממולם, עוסק החלק האחרון גם בשאלות על אודות פנתאיזם – זיהוי האלוהות עם היקום, על סוגים שונים של תפישות עולם ומרחב והבנות ובסוגים שונים של אתיקה בקרב בני אנוש.
עיסוקם הספרותי העיקרי של הגאונים היה להשיב תשובות ליהודים ברחבי תבל.
תשובות רבות שרדו והודפסו בספרים שונים, הנקראים באופן קיבוצי תשובות הגאונים.
לפי הערכות שונות, קיימות בידינו בין 4,000 ל-10,000 תשובות הגאונים בנושאים מגוונים: הלכה, פרשנות תלמוד, אגדה, השתלשלות התורה, ועוד.
כבר בתלמוד הבבלי מוצאים הדים לכך שמרכזי התורה שלחו תשובות כתובות לשאלות שהופנו אליהם.
עם זאת, תופעה זו הפכה לרחבת היקף רק לאחר עליית האסלאם, אז הפכו רוב יהודי העולם להיות תחת שלטון אחד, ובפרט לאחר עליית בית עבאס שהפך את אזור עיראק של היום להיות מרכז האימפריה.
גורם נוסף שהגדיל את כמות השאלות היה הפצת התלמוד בקהילות היהודיות.
התשובות הקדומות ביותר שישנן בידינו הן מרב ששנא גאון, אמצע המאה ה-7.
כתיבת התשובות על ידי הגאונים נמשכה עד סוף תקופת הגאונים, אז הגיעה לשיאה, כאשר כמחצית מכלל התשובות המצויות בידינו נכתבו על ידי אחרוני גאוני פומבדיתא, רב שרירא ובנו רב האי.
לישיבות הגאונים היו פונים בשאלות מכל מרחבי העולם היהודי, ובפרט מצפון אפריקה (בעיקר לקירואן, אליה נשלחו למעלה ממחצית התשובות המצויות בידינו, אך גם לקהיר, פאס, גאבס, תלמסאן, סיג'ילמסה, טהראת ועוד) וספרד.
מעטות השאלות שנשלחו מקהילות בבל ופרס.
הרב שמחה אסף מונה לכך מספר סיבות אפשריות:
קהילות אלו פנו לישיבות בבל בעל פה, על ידי התלמידים שלמדו בהן והחכמים שהיו הולכים לירחי הכלה.
לקהילות המרוחקות היה צורך גדול יותר לשמר את התשובות, בשל ריחוקן, ולכן רק התשובות אליהן הגיעו לידינו.
בקהילות בבל ופרס חדלו להתקיים מרכזים תורניים לאחר תום תקופת הגאונים, והתשובות שנשלחו מערבה השתמרו רק בזכות העובדה שהיו בהן חכמים ולומדי תורה שלמדו והעתיקו אותן.
השאלות היו מועברות על ידי שיירות סוחרים, לצד תרומה כספית להחזקת הישיבה.
מכיוון שכך, היו מגיעות לישיבות בבת אחת שאלות (לפעמים אפילו יותר ממאה) בנושאים שונים.
רק הגאון (ראש הישיבה) עצמו היה מורשה להשיב על השאלות, ולא שאר חכמי הישיבה, אך הגאון היה נמלך בתלמידים בשאלה הנדונה ולכן התשובות מנוסחות תמיד בלשון רבים.
הגאונים היו עונים על צרור השאלות שהגיעו בבת אחת, ושולחים אותן לשולחיהן בחזרה עם השיירות.
כך נוצרו קובצי תשובות המכונים "קונטרסים" ("דרג" בערבית), הכוללים את כל התשובות שנענו יחד.
לעיתים קרובות הקהילות השואלות היו שומרות קונטרסים אלו במעין ספריה, לשם תיעוד או לימוד.
קהילות רבות שהסוחרים היו עוברים דרכן במסעם, היו נוהגות להעתיק לעצמן את התשובות או קיצוריהן, על מנת לשמור אותן בספריותיהן.
לפעמים היו עורכים מפתח לתשובות המצויות בכל קונטרס.
בשל צורת תקשורת זו, היה חולף זמן רב, לרוב כשנה, עד שהתשובות היו מגיעות ליעדן.
בדרך כלל, בכל קהילה היה נציג של הישיבה הבבלית, שתפקידו היה לאגד את השאלות וכספי התרומה ולשולחם לבבל, ולקבל בחזרה את התשובות.
אחד החכמים המפורסמים שנשא תפקיד זה בקירואן היה רבי יעקב בן נסים.
מרבית השאלות עוסקות בהלכה למעשה.
נושא נוסף שחוזר תדיר הוא פרשנות התלמוד, כאשר בדרך-כלל הם נשאלו על סוגיות בלתי מובנות או מסכתות שלמות, וכן בירורי גרסאות ושאלות על כללי התלמוד והפסיקה.
במקרים נדירים יותר נשאלו על סתירה בין מקורות תלמודיים שונים או בין התלמוד לבין המנהג (שאלה מפורסמת שנועדה להסדיר את המנהגים הקיימים בתחום התפילה היא שאלה מספרד שהתשובה אליה נודעה בתור סדר רב עמרם גאון).
עוד יותר נדירות (ומאוחרות) הן שאלות בנושאי אמונה ותאולוגיה, פרשנות פסוקים ותולדות מסירת התורה (המפורסמת שבהן היא שאלת חכמי קירואן שהתשובה אליה נודעה בתור אגרת רב שרירא גאון).
השאלות, ובהתאמה גם התשובות, נכתבו לעיתים בערבית יהודית, לעיתים בארמית ולעיתים בעברית, ולעיתים ערבוב ביניהן.
שימוש בתשובות הגאונים כמקור היסטורי
לתשובות הגאונים חשיבות היסטוריוגרפית רבה.
מתוכן השאלות, ניתן ללמוד על התפתחותם של מרכזי התורה בתפוצות, על עולמם הרוחני והתרבותי של יהודי התפוצות.
מהפרטים הריאליים ניתן ללמוד על חיי החברה והכלכלה.
עם זאת, יש חוקרים שהסתייגו משימוש כזה בתשובות הגאונים, בעקבות הנטייה של פרטים מסוג כזה להיעלם או להשתנות במהלך ההעתקות, שכן מעתיקי כתבי היד חפצו לשמר בעיקר את התשובה ההלכתית ולא ייחסו חשיבות לפרטים האחרים.
על מנת לשמר את התשובות, החלו בימי הביניים להעתיק את קונטרסי התשובות.
לעיתים, המעתיקים שמרו ברמה כלשהי על המבנה המקורי של הקונטרסים, ולעיתים בוצעו עריכות שמטרתן סידור וארגון החומר באופן שיקל על איתור תשובה על פי נושא (ולעיתים רחוקות על פי סדר הש"ס), וכן קיצורים התשובות תוך השמטת פרטים שאינם רלוונטיים מבחינה הלכתית.
כתבי היד שהגיעו לאירופה היו ברובם מהסוג השני.
כתבי יד אלו הם שהגיעו לדפוס, וכל הקבצים שהודפסו עד למחצית המאה ה-19 מקורם בהם.
מקור נוסף לקבצים אלו הוא מתוך חיבורים של הראשונים (בעיקר ספר העיתים לרבי יהודה אלברצלוני) שהרבו לצטט מתשובות הגאונים בתוך דבריהם.
לקבצים אלו הוכנסו גם חומרים שאינם "תשובות הגאונים" אלא חומרים מגאוני ארץ ישראל, חיבורים גאוניים שאינם תשובות ותשובות של ראשוני הראשונים בתפוצות, משלהי תקופת הגאונים.
החל מ-1887 התחילו להתפרסם קובצי תשובות שמקורם בגניזת קהיר ולא בכתבי היד.
קבצים אלו לא עברו את העריכות שעברו כתבי היד, ונשמרת בהן על פי רוב הצורה המקורית.
בגניזה נמצאו אלפי תשובות חדשות, אך גם נמצאו נוסחיהן המקוריים של תשובות שפורסמו כבר בקבצים קדומים יותר, וכן ניתן לשייכן לגאון שהשיב אותן.
קטעי תשובות רבים מהגניזה עדיין לא פורסמו, והם הולכים ומתפרסמים מעת לעת.
קבצים המבוססים על כתבי היד
הלכות פסוקות מן הגאונים (נקרא גם תשובות הגאונים רע"ו) - הודפס לראשונה בקושטא בשנת ה'רע"ו (1516).
יצא לאור מחדש על ידי יואל מילר, קרקוב ה'תרנ"ג.
תשובות הגאונים הקצרות (תשובות הגאונים של"ה) - הודפס בקושטא בשנת ה'של"ה (1575).
כמאה מן התשובות בקובץ זה מזויפות: כשישים הועתקו מהשולחן ערוך, קרוב לארבעים הועתקו מתשובות הרשב"א, וסימנים בודדים העותקו מספרים נוספים, ככל הנראה כדי להגדיל את נפח הספר.
נדפס מחדש על ידי מרדכי אליהו רבינוביץ', וילנה ה'תרמ"ה.
שערי צדק 533 תשובות, ערוכות לפי נושאים.
תשובות גאונים קדמונים הודפס בברלין ה'תר"ח בידי דוד קסל אשר ייחס את מלאכת קיבוץ התשובות לרבי יוסף טוב עלם, ייחוס אשר כיום מוטל בספק.
יעקב נחום אפשטיין פרסם תיקוני נוסח לתשובות אלו.
שערי תשובה - סלוניקי ה'תקס"ב.
תשובות הגאונים ליק או תשובות הגאונים מוסאפיה - קובצו על ידי הרב יעקב מוסאפיה מספליט.
הודפסו עם הערות שלמה בובר, ליק ה'תרכ"ד.
תשובות הגאונים קורונל - יצא לאור על ידי נחמן נתן קורונל, וינה ה'תרל"א.
תורתן של ראשונים או בית הנכות ההלכות - שתי חוברות (חלק א, חלק ב), יצא לאור על ידי הרב חיים מאיר הורוויץ, פרנקפורט על נהר מיין, ה'תרמ"ב.
תשובות גאוני מזרח ומערב, ברלין ה'תרמ"ח.
הקובץ מכיל תשובות של גאוני בבל ('מזרח') וגם חכמי ספרד וקירואן ('מערב').
תשובות הגאונים אסף, נערכו על ידי שמחה אסף, כרך א (ה'תרפ"ז).
תשובות הגאונים החדשות יצא לאור על ידי שמחה עמנואל, ירושלים, ה'תשנ"ה.
מהדורה שנייה נדפסה בשנת תשע"ט.
קבצים שיצאו לאור מהגניזה הקהירית
זיכרון לראשונים ולאחרונים המוכר יותר כ"תשובות הגאונים הרכבי", יצא לאור על ידי אברהם אליהו הרכבי, בהוצאת מקיצי נרדמים, ברלין ה'תרמ"ז.
התשובות נשמרו בפורמט המקורי של 'קונטרסים' וחלקן סודרו על פי מחברן: רב שמואל בן חפני גאון, רב שרירא גאון ורב האי גאון.
כמו כן נכללו בקובץ זה תשובות מרבי שמואל הנגיד ומהרי"ף.
קהלת שלמה יצא לאור בירושלים ה'תרנ"ט (1899) על ידי ר' שלמה אהרן ורטהיימר.
בשנים ה'תשנ"ב-ה'תש"ס יצא לאור על ידי נכדו הרב אברהם יוסף ורטהיימר בתוך שני כרכי "גנזי ירושלים" (חלק א; חלק ב).
גאוניקה יצא לאור על ידי לוי גינצבורג בשני כרכים באנגלית, ניו יורק ה'תרס"ט.
תשובות הגאונים אסף יצאו על ידי הרב שמחה אסף בירושלים.
כרך ב (ה'תרפ"ט), כרך ג מכונה גם "מספרות הגאונים" (ה'תרצ"ג).
תשובות הגאונים מרמורשטיין יצאו לאור על ידי הרב ד"ר אברהם מרמורשטיין, לונדון, ה'תרפ"ז.
גנזי שעכטער (שכטר) ב', לוי גינצבורג, בהוצאת בית המדרש לרבנים באמריקה, ניו יורק ה'תרפ"ט.
בנוסף על תשובות הגאונים, נכללו בקובץ זה כתבים קראיים ואגרת פרקוי בן באבוי.
תשובות רבות מהגניזה פורסמו בכתבי עת שונים, ובפרט במאסף גנזי קדם שנערך ונדפס על ידי בנימין מנשה לוין בין השנים ה'תרפ"ב - ה'תש"ד.
קבצים שנאספו על פי מחבר התשובות
תשובות רב נטרונאי בר הילאי גאון נאספו על ידי פרופ' ירחמיאל ברודי, ירושלים ה'תשנ"ד.
מהדורה שלישית יצאה לאור בשנת תש"ף.
תשובות רב שר שלום גאון נאספו על ידי הרב ד"ר שמואל רפאל וינברג, מוסד הרב קוק, ירושלים ה'תשל"ו.
תשובות ופירושי רב שרירא גאון נאספו על ידי הרב נתן דוד רבינוביץ, וסודרו על פי סדר השולחן ערוך.
תשובות רב האי גאון נאספו על ידי צבי גרונר, והודפסו בגיליון יג של כתב העת עלי ספר (בעריכת שלמה זלמן הבלין), בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1985.
תשובות הגאונים גרש ירחים - בעריכת הרב גרשום הרפנס.
איסור והיתר וסדר נשים ה'תשנ"ה.
ביאורי מקראות ומימרות חז"ל, ה'תשס"ד.
חלק מהקבצים הנזכרים לעיל סודרו כבר בכתבי היד לפי נושאים, ובפרט קובץ תשובות הגאונים 'שערי צדק'.
תשובת הקוזאקים הזפוריז'יאנים לסולטן מהמט הרביעי הוא ציור מאת הצייר הרוסי איליה רפין.
רפין צייר את הציור בין השנים 1880–1891. אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה רכש את הציור תמורת 35,000 רובלים, מה שהיה אז הסכום הגבוה ביותר בו נרכשה יצירת אמנות רוסית.
מאז הציור מוצב במוזיאון הרוסי בסנט פטרסבורג.
"תשובת הקוזאקים הזפוריז'יאנים לסולטן מהמט הרביעי" מתאר תמונה היסטורית משוערת, שהתרחשה בשנת 1676, המבוססת על סיפור העם העוסק בתשובת הקוזאקים לאולטימטום שהציב להם סולטאן האימפריה העות'מאנית, מהמט הרביעי.
לפי הסיפור, הקוזאקים, שחיו מעבר לאשדי הדנייפר, הביסו בקרב את כוחות האימפריה העות'מאנית.
אף על פי כן, דרש הסולטאן מהמט הרביעי מהקוזאקים להכפיף עצמם לשלטון העות'מאני.
האולטימטום שהציב הסולטן הוא כדלהלן:
הקוזאקים, בהובלת איוואן סירקו , הגיבו במכתב מלא גסויות, ניבולי פה ועלבונות.
התמונה נחשבת לקלאסיקה מוכרת בקרב תלמידים רוסים ואוקראינים.
תשוקה הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי בבימויו של פרנק בורזייגי עם גרי קופר ומרלן דיטריך בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה הגרמני "Die Schönen Tage von Aranjuez" של הנס סקלי ורוברט סטמלה (1933).
מדלן דה בופרה (מרלן דיטריך) היא נוכלת שמגיעה לחנות תכשיטים יקרים בפריז.
היא מציגה את עצמה לפני בעל החנות, אריסטיד דובאל (ארנסט קוסארט) כאשתו של הרופא המפורסם ד"ר פוקה (אלן מובריי) ומבקשת לרכוש שרשרת פנינים ב-2.5 מיליון פרנק.
לאחר מכן היא נפגשת עם הרופא ומציגה עצמה כאשתו של דובאל שסובל לדעתה מבעיות נפשיות ומפזר כספים.
כשמגיע דובאל למרפאתו של הרופא היא לוקחת ממנו את השרשרת ושולחת אותו לקבל את ההמחאה מהרופא.
עד שמתברר להם שמדובר ברמאות היא כבר במכוניתה לעבר ספרד.
בדרך היא נפגשת בטום ברדלי (גרי קופר), אמריקאי מדטרויט העובד כמהנדס מכונות בפריז ויוצא לחופשה בספרד באישור הבוס שלו, מר גיבסון (ויליאם פראולי), שמצייד אותו במכונית החברה עם שלטי פרסומת של החברה.
כאשר הוא עומד ליד מכוניתו כדי לצלם היא עוברת שם במהירות ומתיזה עליו בוץ.
בתחנת הגבול היא מגניבה את השרשרת לז'קט של טום ללא ידיעתו.
לאחר מכן היא מביימת תקלה במכוניתה, ומצטרפת לטום בדרך לסן סבסטיאן.
טום מחליף ז'קט והיא מנצלת את הרגע, גונבת את מכוניתו ומביימת תאונה.
היא מגיעה למלון ונפגשת עם המפעיל שלה "הדוד" קרלוס (ג'ון האלידיי).
בעזרת קצין משטרה (אקים טמירוף) מצליח טום להגיע למלון.
קרלוס ומדלן מתנצלים ורוצים לפצות אותו על המכונית.
קרלוס מנצל "טריק" של קוסם ומגלה את השרשרת היקרה בז'קט של טום.
הוא לוחץ על מדלן לעזוב את טום ורוצה להמשיך למדריד כדי למכור שם את השרשרת.
בינתיים מתפתח רומן אהבה ותשוקה בין מדלן וטום.
קרלוס מביא את "הדודה" אולגה (צפי טילבורי) מהכנופיה אך גם היא לא מצליחה לשכנע את מדלן לעזוב את טום.
לבסוף מתוודה מדלן לפני טום על עברה אבל זה לא משנה את רגשותיו כלפיה.
הם לוקחים בכוח את השרשרת מקרלוס, חוזרים לפריז, מחזירים את השרשרת לדובאל ומתנצלים בפניו ובפני ד"ר פוקה.
בסוף הסרט הם נישאים בפריז כאשר דובל וד"ר פוקה משמשים כעדים.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותגרי קופרטום ברדליהאבמרלן דיטריךמדלן דה בופרההאםאקים טמירוףקצין משטרהויליאם פראולימר גיבסוןמנהל מפעל רכבארנסט קוסארטאריסטיד דובלסוחר תכשיטיםג'ון האלידייהדוד קרלוסעברייןאלן מוברייד"ר פוקהפסיכיאטרצפי טילבורידודה אולגהעבריינית
תשוקה בצל האילנות הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן משנת 1958 בבימויו של דלברט מאן, עם ברל אייבס, סופיה לורן ואנטוני פרקינס בתפקידים ראשיים.
התסריט נכתב על ידי אירווין שו והוא מבוסס של מחזה בשם זה מאת יוג'ין אוניל משנת 1924. המחזה הוצג בתיאטרון הקאמרי בשנת 1952 עם חנה מרון בתפקיד הראשי.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר שחור-לבן.
דלברט מאן היה מועמד לפרס דקל הזהב.
ניו אנגלנד, 1840, אפרים קבוט (ברל אייבס), בעל חווה חקלאית, הולך עם עששית לשדה, הופך סלע, חופר ומוציא משם שק מטבעות.
אשתו השנייה ובנם הצעיר איבן עוקבים אחריו.
האם אומרת לאיבן כי החווה נקנתה בכספה וכי יידע לעמוד על כך שהיא תהיה ברשותו.
עברו שנים, איבן (אנטוני פרקינס) גדל וכן שני אחיו מהאישה השנייה - סימיאן (פרנק אוברטון) ופיטר (פרנל רוברטס).
האב מתייחס לכל בניו בזלזול ומכנה אותם בטלנים.
הם שונאים אותו ואת המקום.
אפרים יוצא לסידורים ואיבן מנצל זאת, שולף את מטמון המטבעות ולוקח משם 600 דולר.
הוא מציע לאחיו החורגים 300 דולר לכל אחד בתנאי שיחתמו לו על ויתור על חלקם בחווה.
סימיאון ופיטר עושים זאת בשמחה כי מטרתם היא לנסוע לקליפורניה ולמצוא שם זהב.
בינתיים חוזר אפרים עם אישה צעירה, אנה (סופיה לורן), מהגרת מאיטליה.
האחים מקבלים אותה בלגלוג ומודיעים לאב כי הם עוזבים את החווה.
איבן מקבל אותה בהתחלה ברגשות עוינים ואומר לה כי היא לא תחליף לאימו והוא לא ייתן לה להשתלט על החווה.
עם הזמן מתקרבים איבן ואנה זה לזו ומתנים אהבה באסם ומתחת לאילנות (מכאן שם המחזה והסרט).
אפרים רוצה שהיא תלד לו בן ממשיך והיא עושה זאת דרך איבן.
נולד להם בן ואפרים מזמין לחגיגה את כל תושבי הכפר.
למקום מזדמנים גם האחים סימיאן ופיטר לבושים בהידור ומלווים בנשותיהם, לוסינדה (רבקה וולס) ופלורנס (ג'ין וילס).
כל האנשים צוחקים ומרכלים על אפרים בן ה-75 כי כולם יודעים שהילד הוא של איבן.
דווקא הילד מהווה מחסום ביחסיהם של איבן ואנה.
איבן מתרחק ממנה וכדי להשיב את אהבתו היא חונקת את הילד.
איבן כועס עליה אבל אחר כך מבין ומחבק אותה ואומר שהוא ילך אחריה למאסר ויטען שהרצח הוא פרי תכנונו.
הם מגלים זאת לאב והוא מזעיק את השריף ומקווה שיישפטו ויוצאו להורג.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותברל אייבסאפרים קבוטבעל חווהסופיה לורןאנה קבוטאשתו של אפריםאנטוני פרקינסאיבן קבוטבנו הצעיר של אפריםפרנק אוברטוןסימיאון קבוטבנו של אפריםפרנל רוברטספיטר קבוטבנו של אפריםרבקה וולסלוסינדה קבוטג'ין וילספלורנס קבוט
תאווה, זהירות (בסינית מסורתית: 色，戒) הוא סרט ריגול אירוטי תקופתי משנת 2007 בבימויו של אנג לי, על פי הנובלה משנת 1979 מאת איילין צ'אנג.
הסיפור מתרחש בהונג קונג בשנת 1938 ובשאנגחאי בשנת 1942, אז עיר תחת כיבוש הצבא היפני הקיסרי שנשלטת על ידי ממשלת הבובות בראשות ואנג ג'ינג-וויי.
העלילה מתמקדת בקבוצה של סטודנטים סיניים מאוניברסיטת הונג קונג שמתכננת להתנקש בסוכן מיוחד ומגייס בכיר העובד עבור ממשלת הבובות, באמצעות אחת מבנות קבוצתם, צעירה מושכת, כדי לפתות אותו למלכודת.
הסרט מבוסס על האירוע ההיסטורי של הניסיון הכושל של המרגלת הסינית ג'נג פינגרו להתנקש בחייו של משתף הפעולה היפני דינג מוקון.
הסרט הופק בתקציב של 15 מיליון דולר והכניס 67 מיליון דולר.
עם סרט זה זכה אנג לי בפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה בפעם השנייה, הסרט הראשון היה עם הר ברוקבק.
העיבוד הקולנועי והסיפור מבוססים באופן רופף על אירועים שהתרחשו במהלך הכיבוש היפני בשאנגחאי.
סצנות המין המפורשות של הסרט הביאו לדירוג NC-17 בארצות הברית.
לשם הסרט, תאווה, זהירות, יש משמעות כפולה בסינית.
ניתן לקרוא את "תאווה" (色, sè) כ"צבע", בעוד ש"זהירות" (戒, jiè) יכולה להיקרא כ"טבעת" ולכן שם הסרט יכולה להיקרא גם כ"טבעת צבעונית", אובייקט שממלא תפקיד מרכזי בסיפור.
שתי הקריאות החלופיות של השם שזורות לסיפור אזהרה של תאווה ואהבה באמצעות השימוש הסמלי בטבעת.
הונג קונג 1938. במהלך המלחמה סין-יפן השנייה, סטודנטית ביישנית וחסרת ניסיון, וונג צ'יה צ'י, נוסעת משאנגחאי להונג קונג ולומדת בשנה הראשונה שלה באוניברסיטת לינגנאן.
סטודנט בשם קואנג יו מין, מזמין אותה להצטרף למועדון הדרמה הפטריוטי שלו, ועד מהרה היא הופכת לשחקנית ראשית ומעוררת השראה הן בקרב הקהל שלה והן בקרב עמיתיה.
בהשראת המחזות הפטריוטיים של הלהקה, קונג משכנע את הקבוצה לתרום יותר למלחמה נגד יפן.
הוא מתכנן תוכנית להתנקש בחייו של מר יי, סוכן מיוחד ומגייס ממשלת הבובות של ואנג ג'ינג-ויי שהוקם על ידי הכיבוש היפני בסין.
צ'יה צ'י היפהפייה נבחרה לקחת על עצמה את התפקיד הסמוי של "גברת מאי", אשתו האלגנטית של בעל חברת סחר.
היא מצליחה להכניס את עצמה למעגל החברתי של גברת יי.
צ'יה צ'י לוכדת את תשומת לבו של מר יי ומנסה לפתות אותו למקום בו אפשר יהיה להתנקש בחייו.
צ'יה צ'י היא עדיין בתולה והיא מסכימה בחוסר רצון לקיים יחסי מין עם סטודנט אחר המעורב במזימה, כדי לתרגל את תפקידה כאישה נשואה אם הייתה שוכבת עם יי.
קואנג, שיש לו רגשות כלפי צ'יה צ'י, נסער מכך, אך מסכים לכך.
נמשך לצ'יה צ'י, יי כמעט נופל למלכודת אך נסוג ברגע האחרון.
זמן קצר לאחר מכן, מר וגברת יי חוזרים לפתע לשאנגחאי ולא משאירים לסטודנטים שום סיכוי נוסף להשלים את תוכנית ההתנקשות שלהם.
בזמן שהם מתכוננים להתפרק, איש חמוש של יי מופיע ללא הודעה ואומר להם שהוא מודע לתוכניות שלהם.
לאחר מאבק אלים, הסטודנטים באוניברסיטאות הורגים אותו ואז מתחבאים.
שאנגחאי 1942. שלוש שנים מאוחר יותר בשאנגחאי הכבושה בידי יפן, צ'יה צ'י נתקלת שוב בקואנג, שהוא כיום סוכן סמוי של השירות החשאי של הקואומינטנג "ג'ונטונג", המבקש להפיל את כוחות הכיבוש היפניים ואת ממשלת הבובות שלהם.
הוא מגייס אותה לתוכנית חיסול מחודשת להרוג את יי.
בשלב זה יי הפך לראש מחלקת המשטרה החשאית תחת ממשלת הבובות והוא אחראי על לכידת והוצאתם להורג של סוכני התנגדות סינים העובדים עבור הקואומינטנג.
צ'יה צ'י עוברת אימונים להשתמש בכלי נשק וכלי ריגול אחרים.
ההתקדמות שלה להפוך לפילגשו של יי נושאת פירות ובמהלך המפגש המיני הראשון שלהם, יי אונס באלימות את צ'יה צ'י.
במהלך השבועות הבאים מערכת היחסים המינית שלהם הופכת אינטנסיבית יותר וגורמת לרגשות סותרים בצ'יה צ'י, שעדיין מעורבת במזימת ההתנקשות.
כאשר צ'יה צ'י מדווחת לקצין הממונה עליה, היא ממליצה עליו לבצע את ההתנקשות בקרוב כדי שלא תצטרך להמשיך בקשרי המין שלה עם יי, אך נאמר לה כי יש לעכב את ההתנקשות מסיבות אסטרטגיות.
צ'יה צ'י מתארת את הקונפליקט הרגשי הלא אנושי בו היא חיה, הקשורה מינית ורגשית לגבר אותו היא מתכננת להרוג.
כאשר יי שולח את צ'יה צ'י לחנות תכשיטים עם מעטפה סגורה, היא מגלה שהוא סידר לה יהלום ורוד גדול ונדיר במיוחד של שישה קראט, שיורכב על טבעת.
זה מספק להתנגדות הסינית אפשרות להגיע אל יי כאשר הוא לא מלווה בשומרי ראשו.
זמן קצר לאחר מכן, צ'יה צ'י מזמינה את יי להתלוות אליה לאסוף את טבעת היהלום.
כשנכנסת לחנות התכשיטים, היא שמה לב שכל חברותיה המעורבות במזימה נמצאות סמויות בחוץ.
כשהיא עוטה את הטבעת, היא מאיצה אותו בשקט לעזוב.
מתוך הבנת משמעות דבריה, יי בורח מיד מהחנות ונמלט מניסיון ההתנקשות.
בסוף היום, רוב קבוצת ההתנגדות נלכדת.
סגנו של יי היה מודע לתא ההתנגדות, אך לא הודיע על כך כי הוא קיווה לנצל את ההזדמנות כדי לתפוס את מנהיגם.
בסערת רגשות, יי חותם על צווי המוות שלהם וחברי קבוצת ההתנגדות, כולל צ'יה צ'י, מובלים למחצבה ומוצאים להורג.
כשכל חברי קבוצת ההתנגדות נאלצים לכרוע על ברכיהם בעוד התליינים מוציאים את אקדחיהם, קונג עצוב מביט בה.
בינתיים יי יושב על המיטה הריקה של צ'יה צ'י בחדר האורחים המשפחתי בזמן שאשתו שואלת אותו מה קורה, מכיוון שמזכירתו ושני הגברים לקחו את חפציה של צ'יה צ'י וכמה ניירות ממשרדו.
יי אומר לה לשתוק ולהמשיך להשתעשע בקומה התחתונה, כדי להימנע מלהודיע למישהו שמשהו לא בסדר.
אם מישהו שואל, הוא אומר, צ'יה צ'י חזרה להונג קונג.
טאנג וויי בתפקיד וונג צ'יה צ'י / "גברת מאי"
טוני לונג צ'יו-וואי בתפקיד מר יי
ג'ואן חן בתפקיד גברת יי
וואנג ליהום בתפקיד קואנג יומין
טו צ'ונג-הו בתפקיד וו הזקן
צ'ין קאר-לוק בתפקיד עוזר קצין צאו
צ'ו צ'י-אינג בתפקיד לאי שיוג'ין
קאו יינג-הסואן בתפקיד הואנג ליי
לורנס קו בתפקיד ליאנג ג'ונשנג
ג'ונסון יואן בתפקיד אויינג לינגוון / "מר מאי"
אוהד קואנג-יאו בתפקיד מזכיר צ'אנג
אנופם קר בתפקיד האלי סלהאדין
שיאם פאתק בתפקיד מוכר בחנות תכשיטים
אקיקו טאקשיטה בתפקיד גברת הטברנה היפנית
הייאטו פוג'יקי בתפקיד הקולונל היפני סאטו
בצורתו הלא מצונזרת, הסרט כולל שלוש סצנות של מין גרפי, עם עירום חזיתי מלא.
עשר הדקות של סצנות המין נחשבו על ידי לי לקריטיות לסיפור ולפי הדיווחים לקחו 100 שעות לצלמם.
במספר מדינות, בעיקר הרפובליקה העממית של סין והודו, נאלצו לחתוך רבים מסצנות המין לפני שניתן היה להוציא את הסרט.
בסינגפור, בעוד שמפיקי הסרט החליטו בהתחלה להוציא שם גרסה מצונזרת שקיבלה דירוג NC-16, זעקה ציבורית שקבעה כי מפיקי הסרט מזלזל בסטנדרטים של צנזורה במדינה (הסרט פורסם ללא צנזורה בהונג קונג וטייוואן) הובילה אותם להוציא בסופו של דבר את הגרסה שלא צונזרה עם דירוג R21, הגבוה בסינגפור.
הסרט זכה לדירוג R18 ויצא ללא צנזורה בניו זילנד.
הסצנות הבאות נחתכו מהגרסה שהופצה בסין היבשתית:
וונג צ'יה צ'י חולף על פני פליטים מתים ברחוב.
זירת דקירות נחתכה לדקירת סכין אחת בלבד.
שתיים מסצנות המין בהן מופיע הסטודנט, ושלוש בהשתתפות מר יי.
צילום עירום של וונג צ'יה צ'י בחלון.
וונג צ'יה צ'י במיטה לאחר סצנת המין הראשונה עם מר יי.
דיאלוג השתנה בזירת טבעות היהלומים כך שוונג צ'יה צ'י לא הסגירה את ההתנגדות בכך שהזהירה את מר יי.
כתוביות הסיום של הסרט מסתיימות בהתראה של דירוג 18 USC § 2257 המתריעים מפני סצנות למבוגרים בלבד.
בעקבות סצנות אלה, לא הותר לסרט "שאנגחאי" שמספר על אותה תקופה לערוך צילומים במדינה והמפיקים נאלצו להעביר את ההפקה לתאילנד.
טאנג וויי המגלמת הדמות הראשית הודחה מתעשיית הקולנוע בסין ולא עבדה במשך שלוש שנים מכיוון שהמינהל הממלכתי לקולנוע, טלוויזיה ורדיו לא אישר את סצנות המין בהשתתפותה.
כל המודעות המודפסות והתכנים המוצגים בהן נראית טאנג הוסרו.
היא הייתה אמורה לככב בסרט שובר הקופות הגדול של טיאן ג'ואנג-ג'ואנג "הלוחם והזאב" (2009), אך היא הוחלפה לבסוף על ידי מגי קיו.
בפברואר 2009, במהלך היעדרותה מתעשיית הקולנוע, דווח כי השתתפה זמן קצר בשיעורי דרמה באוניברסיטת רדינג בבריטניה.
הסרט הופק בשיתוף החברות האמריקאיות Focus Features ו-River Road Productions, והחברות הסיניות Shanghai Film Group Corporation ו-Haishang Films וחברת הפקת הסרטים היי שנג הטאיוואנית.
הבמאי אנג לי הוא מתאזרח אמריקני, כשהשחקנים / השחקניות הם מסין, הונג קונג וטייוואן וכן בארצות הברית.
הצילומים נערכו בשאנגחאי, פרובינציית ג'ג'יאנג הסמוכה, הונג קונג (באוניברסיטת הונג קונג), ובכמה מקומות בפננג ובאיפוה במלזיה ששימשו להצגת הונג קונג של שנות השלושים והארבעים.
במקור, מארגני פסטיבל ונציה ציינו כי הסרט הוא קופורודקציה אמריקאית-סינית.
עם זאת, כמה ימים לאחר מכן, פסטיבל ונציה שינה כך שהסרט מהווה הפקה של ארצות הברית-סין-טייוואן.
אך צעד זה ספג מחאה רבה מהרשויות בטייוואן.
לאחר הקרנת הבכורה של הסרט, טייוואן הגישה את הסרט כמועמד מטעמה לפרס הסרט הזר הטוב ביותר באוסקר.
עם זאת, מארגני טקס האוסקר ביקשו מטייוואן למשוך את הסרט מכיוון שחלק מאנשי צוות המפתח אינם מקומיים.
דוברת האוסקר, טני מלידוניאן, אמרה כי המארגנים סירבו לקבל את הסרט מכיוון שמספר לא מספיק של טייוואנים השתתפו בהפקת הסרט, במה שמהווה הפרה של כלל המחייב מדינות זרות לאשר את תושביהן כחלק מהיצירה האומנותית.
ב-13 בספטמבר 2007 קיימה גברת מבוגרת, ג'נג טיאנרו, מסיבת עיתונאים בלוס אנג'לס בטענה כי הסרט עוסק באירועים אמיתיים שהתרחשו במלחמת העולם השנייה, והציגה את אחותה הגדולה, ג'נג פינגרו, שלא כדין.
סוכנת חשאית מופקרת שפיתתה ובסופו של דבר התאהבה ביעד החיסול דינג מוקון (היא טענה כי הדמויות הוחלפו בסרט לוונג צ'יה צ'י ומר יי).
לשכת החקירות של טייוואן אישרה כי ג'נג פינגרו לא הצליחה להרוג את דינג מוקון מכיוון שאקדחה נתקע במקום לפתח קשר רומנטי עם היעד.
הבמאי אנג לי טוען כי איילין צ'אנג כתבה את הסיפור הקצר המקורי כסיפורת בדיונית.
המבקרים (כולל בריאן אפלייארד) ציינו כי המקומות של הונג קונג בסרט שהתרחש בסוף שנות השלושים כוללת "מוניות לונדוניות" משני סוגים (FX3, FX4) שיוצרו רק החל משנת 1948 ו-1958 בהתאמה.
הסרט כולל גם כתיב יפני שלא נעשה בו שימוש לפני 1946 בסצנת הכיתה; שעון היד של טוני קייונג הוא ללא ספק לא משנות השלושים.
הגודל גדול בהרבה משעון בצורה מלבני לגברים מתקופה זו.
תשואת נוחות היא תשואה מרומזת על החזקת מלאי.
זוהי התאמה לעלות האחזקה בנוסחת התמחור ללא ארביטראז' עבור מחירי פורוורד בשווקים עם מגבלות או אילוצי מסחר.
אם הוא מחיר פורוורד של נכס עם מחיר התחלתי ובשלות .
ואם נניח ש היא שיעור הריבית דרבית ברציפות למשך שנה אחת, אזי לאחר מכן, נוסחת התמחור ללא ארביטראז' צריכה להיות:
עם זאת, קשר זה אינו מתקיים ברוב שוקי הסחורות, בין היתר בשל חוסר היכולת של משקיעים והספקולנטים לבצע שורט בנכס הבסיס, .
במקום זאת, ישנו תיקון לנוסחת התמחור פורוורד הניתנת על ידי תשואת הנוחות .
מחיר ספוט הוא המחיר שיש לשלם כדי לרכוש כל נכס, לרבות ניירות ערך, סחורות ומטבעות, באופן מיידי.
בשם אחר זהו מחיר מזומן.
סוחר הבחין כי המחיר (F) של חוזי זהב עתידיים לעוד שישה חודשים () הוא 1,300 דולר לאונקיה, בעוד שמחיר הספוט (S) הוא 1,371 דולר לאונקיה.
עלות האשראי (ברבית פשוטה) עבור הלוואה לחצי שנה () הוא 3.5% לשנה, ועלות האחסון של הזהב היא זניחה (0%).
מכיוון שאנו יודעים שיש לנו את הקשר:
מהי תשואת הנוחות המשתמעת מהמחיר העתידי?
מהנוסחה לעיל, אנו מבודדים את תשואת הנוחות (), ומקבלים:
(לידיעה בלבד) :לו היה לנו שיעור אשראי מתמשך של 6 חודשים ולו היינו מחפשים את תשואת הנוחות ברבית דרבית ברציפות, הייתה לנו הנוסחה:
מדוע צריכה להתקיים תשואת נוחות?
משתמשים של נכסי צריכה עשויים לקבל תועלת מהחזקה פיזית של הנכס (כמלאי) לפני T (הבשלה) שאינה מתקבלת מהחזקת החוזה העתידי.
יתרונות אלו כוללים את היכולת להרוויח ממחסור זמני, ואת היכולת לשמור על תהליך ייצור.
אחת הסיבות העיקריות שזה כך היא בשל זמינות מלאי ומלאים של הסחורה המדוברת.
לכל מי שבבעלותו מלאי כזה יש את הבחירה בין צריכה (מכירה) היום לבין השקעה (מכירה) לעתיד.
משקיע רציונלי יבחר את התוצאה הטובה ביותר עבור עצמו.
כאשר המלאי גבוה, הדבר מצביע על מחסור נמוך יחסית של הסחורה כיום, לעומת זמן כלשהו בעתיד.
אחרת, המשקיע לא יבחין או יקלוט שיש תועלת כלשהי בהחזקה המלאי ולכן ימכור את המלאים שלו.
לפיכך, המחירים העתידיים הצפויים צריכים להיות גבוהים ממה שהם כרגע.
חוזים עתידיים או מחירי פורוורד של הנכס צריכים להיות אז גבוהים ממחיר הספוט הנוכחי, .
מהנוסחה לעיל, זה רק אומר לנו: .
קו ההיגיון המעניין מגיע כאשר המלאי נמוך.
כאשר המלאי נמוך, אנו מצפים שהמחסור כעת הוא גדול יותר מאשר בעתיד.
בניגוד למקרה הקודם, המשקיע לא יכול לקנות מלאי כדי לפצות על הביקוש היום.
במובן מסוים, המשקיע רוצה ללוות מלאי מהעתיד אך אינו מסוגל.
לכן, אנו מצפים שהמחירים העתידיים יהיו נמוכים מהיום ומכאן זה .
זה מרמז על כך .
כתוצאה מכך, תשואת הנוחות עומדת ביחס הפוך לרמות המלאי.
תשוקת הנצים (בספרדית: Pasión de Gavilanes) היא טלנובלה קולומביאנית שנכתבה על ידי חוליו חימנס.
הטלנובלה מבוססת על הטלנובלה Las aguas mansas משנת 1994 ששודרה בישראל בין השנים 2003–2004. עלילת העונה הראשונה דיברה על שלושה אחים שרוצים לנקום את מותה הטראגי של קרובת משפחה, אבל מתאהבים בבנות של האחראים למותה.
העונה שנייה המתרחשת 20 שנה לאחר אירועי הסדרה המקורית, משודרת החל מיולי 2022 בערוץ ויוה פרימיום.
הטלנובלה זכתה בפרס הראשון בתחרות ה-INTE (תחרות הפרס הבינלאומי לטלנובלות דרום אמריקאיות שנערך בארצות הברית) והייתה לטלנובלת השנה בקולומביה בשנת 2004.
לאחר שמזלם לא שפר עליהם במולדתם, החליטו האחים לבית רייס לחצות את הגבול ולפתוח מאפייה למחייתם.
חואן האח הבכור הוא ראש המשפחה והאחראי על העסקים.
הוא חזק וחרוץ, אך גם קפדן ומעט פרימיטיבי.
אוסקר הוא שאפתן ומחושב ומחפש רווחים בדרכים לא שגרתיות.
פרנקו הוא בוהמיין בנשמתו והרומנטיקן שבחבורה.
ליבייה האחות הצעירה היא רק בת 17, בבת עינם של אחיה הגדולים.
הבעיות מתחילות כשהנערה חסרת הניסיון, מתאהבת בגבר המבוגר ממנה בשנים רבות, ברנרדו אליסונדו, איתו היא מנהלת רומן סודי וסוער, על אף היותו נשוי.
כשהיא מגלה לאחיה על הריונה, הם, שאינם יודעים על היותו נשוי, מאלצים את ברנרדו לשאת אותה לאישה.
ברנרדו נאלץ להסכים, אך מספר ימים לאחר מכן נהרג בתאונה.
כשליבייה שומעת על מותו של אהובה, היא שמה קץ לחייה.
מעל קברה נשבעים אחיה לנקום את מותה.
השלושה מגיעים לאחוזת אליסונדו ומתחזים לעובדים שצפויים היו להגיע.
בתוכניתם לפתות את הבנות לבית אליסונדו, כשם שברנרדו פיתה את אחותם.
תוכניתם משתבשת, כאשר האחים נופלים למלכודת שלהם עצמם והאחוזה הופכת לשדה קרב, בה מעורבים אהבה, שנאה ו...תשוקה.
העונה השנייה משודרת החל מיולי 2022 בערוץ ויוה פרימיום בימים ראשון-חמישי בשעה 20:50.
משפחת רייס-אליסונדו היא המשפחה העשירה בעיירה.
שלוותה מתערערת כשבניהם של נורמה וחואן מואשמים ברצח.
כעת כולם ייאלצו להתמודד עם מבחן קשה לקשר העז שמאחד ביניהם.
דנה גרסיה (נורמה אליסונדו אקאבדו דה רייס) - בתם השנייה של ברנרדו וגבריאלה, שרה אחותה הגדולה וחימנה אחותה הקטנה, אשתו של חואן, ואמם של חואן דויד, לאון ואריק, וגיסתם של אוסקר, פרנקו וליביה.
נורמה שמורה מאוד ובעלת קסם שבמקום להיעלם עולה עם השנים.
נורמה פעילה מאוד ודואגת לא רק לביתה, אלא גם לענייני החווה, מבלי להזניח את הפרטים.
ערנית מאוד, אינטליגנטית, בעלת אישיות רבה, ומכבדת אנשים חשובים והעובדים המשרתים אותה.
הוא אוהב מאוד את חואן ואת שלושת ילדיו, אותם הוא מגן ומנסה להבין.
נורמה היא החברה ואיש סודן של אחיותיה, שמגיעות לעיתים קרובות לבקש את עזרתה ועצתה.
"תשובה?" הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת נרקיס שיצא לאור בסוף מרץ 2024. נדב (נאבי) אהרוני הפיק את האלבום.
שירי האלבום נכתבו על ידי נרקיס יחד עם צליל קליפי.
מרבית השירים נכתבו לפני אירועי השבעה באוקטובר, אל לדבריה של נרקיס, האירועים נתנו משמעות נוספת לשירים.
השיר "הבלדה למחכות" יצא לאור ב-5 בנובמבר 2023 בצל אירועי מלחמת חרבות ברזל והגיע למקום הרביעי במצעד של מדיה פורסט.
לאחר יציאת האלבום הוציאה את השיר "הכל לטובה" שעוסק בהתמודדות האישית שלה בחיי הרווקות.
השיר "גן המשחקים" עוסק באירוע תקיפה מינית אותו חוותה בגיל 5 בגן משחקים.
יציאת האלבום לוותה בשלושה וידאו קליפים שצולמו בהאנגר בפולין.
הקונספט המשותף לשלושת השירים הוא של הופעה לפני מסך בגובה 12 מטר אך עם חלל ריק מאדם נבחר כמשל על האדם הקטן מול האלוקות, ועל הפרופורציות החדשות שנוצרו בעקבות המלחמה.
השירים "הכל לטובה" ו"אמן" הצליחו להיכנס למצעדי הפזמונים השונים.
"אמן" הגיע למקום השני במצעד העברי של מדיה פורסט בשבוע ה-24 של שנת 2024, ו"הכל לטובה" הגיע למקום השני במצעד של השבוע ה-19 של אותה השנה.
תשיעיית האלים, או האניאדה או האניאדה הגדולה, התשיעייה הגדולה (בתעתיק ממצרית: פסצת) היא קבוצה של תשע אלוהויות במיתולוגיות המצריות.
הגרסה הקדומה משתקפת כבר בכתבי הפירמידות, והיא "תשיעיית האלים הגדולה אשר באון (הליופוליס)": אל השמש אתום; ילדיו שו ותפנות; ילדיהם גב ונות; וילדיהם אוסיריס, איסיס, סת ונפתיס.
בווריאציות השונות של התשיעייה משתנה שם האלוהות הראשית: כבר בהליופוליס התמזג בהמשך האל אתום עם האל רע; בממפיס התמזג אליהם האל פתח; מאוחר יותר בנוא-אמון (תבאי), כיום לוקסור, זוהה האל אמון עם האל רע, בשם המשולב אמן-רע, כראש התשיעייה הגדולה; אמון היה גם ראש שמיניית האלים של ח'מנו (הרמופוליס).
האניאדה כוללת לפעמים את הורוס האב, צורה עתיקה של אל הבז, לא בנם של אוסיריס ואיסיס.
האניאדה הגדולה הייתה רק אחת ממספר קבוצות כאלה של תשע אלוהויות במצרים העתיקה.
השם האנגלי ennead הוא שאילה מהשפה הלטינית של השם היווני enneás (ἐννεάς), שפירושו "התשעה".
המונח היה תרגום שאילה מהשם המצרי, נכתב psḏt (בתעתיק לעברית: "פסצת") ומשמעותו גם "התשעה".
ההגייה המקורית שלו אינה ודאית, מאחר שהירוגליפים אינם מתעדים תנועות, אך ייתכן שהיו /piˈsiːcʼat/ במצרית קדומה, /piˈsiːtʼaʔ/ במצרית תיכונה ו-/pəˈsiːtʼə/ במצרית מאוחרת.
אגיפטולוגים נוהגים לתמלל אותו כ-Pesedjet.
המצרים הקדמונים יצרו מספר אניאדות כאשר איחודן תחת השושלת הראשונה הביא פולחנים מקומיים רבים במגע זה עם זה.
למיתולוגיה המצרית העתיקה היו לעיתים קרובות הסברים רבים ושונים לאותה תופעה.
הרעיון הזה הוא ייחודי במיוחד משום שאף סיפור לא היה מדויק יותר מאחר, אלא האמת הייתה שילוב של כולם.
כתבי הפירמידות של השושלות החמישית והשישית מזכירים את "האניאדה הגדולה", "האניאדה הקטנה", "האניאדה הכפולה" ו"שבעת האניאדות".
חלק מהפרעונים הקימו אניאדות ששילבו את עצמם כאלים.
המקרה הבולט ביותר הוא סתי הראשון מהשושלת התשע-עשרה, שמקדש המתים שלו ברדסיה חגג אירוע של שישה אלים עיקריים ושלוש צורות אלוהות שלו עצמו.
האניאדה המוזכרת בלוח השנה המצרי של ימי מזל וחוסר מזל, עשויה להתייחס לפליאדות.
החשובה ביותר הייתה ה"גדולה" או ה"הליופוליטנית" של און (ביוונית "הליופוליס", במצרית קדומה: I͗wnw, "אונו"), הידועה תחת היוונים והרומאים בשם הליופוליס.
היא ביטאה את משפחתו של אל השמש אתום (המכונה לפעמים אתום-רע) ושגשגה מתקופת הממלכה הקדומה ועד לתקופה התלמית.
התפתחותה נותרה לא ברורה, אם כי נראה שהיא הופיעה לראשונה כאשר פולחן רע - העליון תחת השושלת החמישית - ירד בחשיבותו תחת השושלת השישית.
אגיפטולוגים קבעו באופן מסורתי שהכהונה ההליופוליטנית הקימה אותה כדי לבסס את הבכורה של אתום על פני האחרים, תוך שילוב מספר אלים עיקריים בעמדות נמוכות יותר והשמטה מוחלטת של אחרים.
הבולט מבין אלוהויות אלה היה אוסיריס, אל הצמחייה והחיים שלאחר המוות, ששולב באניאדה כנינו של אתום.
עם זאת, במאה ה-20, מספר אגיפטולוגים מפקפקים בתרחיש כולו.
לאחר שהאניאדה הגדולה התבססה היטב, פולחן רע - המזוהה עם אתום - החזיר לעצמו הרבה מחשיבותו עד שהוחלף על ידי פולחן הורוס.
השניים שולבו אז בתור רע-הורוס של האופק (Ra-Horus of the Horizons).
על פי סיפור הבריאה של כוהני הליופוליס, העולם נברא במקור ממימי הבריאה הקדומים הבראשיתיים כנו.
מהם עלה התל הראשון על פני האדמה.
על התל ישב האל אתום שהוליד את עצמו, והשתווה לאל השמש רע.
אתום התפתח מנו דרך יצירה עצמית.
אתום ירק או אונן, ויצר אוויר שמואנש כשו ולחות המאופיינת כתפנות.
האחים שו ותפנות הזדווגו כדי לייצר את כדור הארץ המתגלם כגב ואת שמי הלילה מאוישים כנות.
גב ונות היו הוריהם של אוסיריס, איסיס, סת ונפתיס, שהפכו לזוגות בהתאמה.
אוסיריס ואיסיס מייצגים פוריות וסדר, בעוד שסת ונפתיס מייצגים כאוס כדי לאזן את אוסיריס ואיסיס.
הורוס, בנם של אוסיריס ואיסיס, נכלל לעיתים קרובות במסורת הבריאה הזו.
בשל הדואליות של המיתוסים המצריים הקדמונים, זהו רק סיפור בריאה אחד מני רבים.
המצרים האמינו ששום מיתוס ספציפי לא נכון יותר מהאחר, אלא ששילוב כלשהו של מיתוסים אלו הוא הנכון.
סיפור הבריאה הזה, לפי המסורת ההליופוליטנית, הוא סיפור בריאה פיזיולוגי.
מסורות הבריאה העיקריות האחרות הן התאולוגיה הממפית ומיתוס הבריאה של אוגדואד ההרמופוליטני .
גרסאות הירוגליפים שונות עבור האניאדה
רוב האניאדה מתוארת בסרט "מלחמת האלים" (משנת 2016); המוקד העיקרי של הסרט הוא הקונפליקט בין האל הגיבור הורוס לעומת האל האנטגוניסט סת.
בפרק הראשון של מיני-סדרת היקום הקולנועי של מארוול משנת 2022, אביר הירח, סטיבן גרנט מצביע על בעיה עם חלק מהחומרים השיווקיים של המוזיאון שנראה כי מתייחסים לאניאדה כאל פנתיאון המורכב משבעה, ולא תשעה, אלים.
עם זאת, בפרק 3 הם מכנים את חתחור כחלק מהאניאדה, ומצביעים על סטייה מהפרשנות של הסדרה למיתולוגיה.
באניאדת ה-Manhwa BL, שנכתבה ואוירה על ידי מוג'יטו, סת (משתמש בשם Set) הוא הדמות הראשית.
הוא נשען רבות על המיתולוגיה המצרית הקלאסית ומתרכז בסכסוך בין הורוס לסת.
הרחבת שרידי תופת (Infernal Relics) למשחק הקלפים השיתופי של גיבורי העל Sentinels of the Multiverse הציגה קבוצה של נבלי-על שנקראו ביחד האניאדה.
כל אחד מחבריו אוחז בחפץ עתיק המעניק להם את הכוחות והמראה של חבר באניאדה המיתולוגית; ביקום המשחק, רוב הדת המצרית העתיקה מקורה בסיפורים על המחזיקים המקוריים של החפצים הללו.
בתחום דיני הנזיקין, תשלום עיתי ותשלום חד-פעמי הם שתי שיטות לתשלום פיצויים: פיצויים הנפרסים לאורך תקופה ארוכה (פיצויים עתיים) ופיצויים שניתנים באופן חד-פעמי.
קביעת סוג הפיצוי תלויה בגורמים רבים ויש לה השפעה רבה על הניזוק, על המזיק ועל מערכת המשפט.
בעת פסיקה למתן פיצויים חד-פעמיים, מלוא סכום הפיצויים שנפסק ניתן לתובע ללא דיחוי, בגין תקופת הפיצויים המשוערת כולה.
בפסיקה לפיצויים עתיים, לניזוק נשמרת הזכות לשינוי סכום הפיצויים אם חל שינוי שמצדיק זאת.
בשיטת הפיצויים החד-פעמיים יש מספר חסרונות - בית המשפט נאלץ לשער את מידת הפגיעה למשך זמן שאף הוא משוער.
בנוסף, לאחר מתן פסק הדין לא מתאפשרת בחינה מחדש של גודל הפיצוי, אף אם חלו שינויים מהותיים במצבו של הניזוק.
מהסיבות האלו בשיטה זו בהכרח קיימים אי דיוקים רבים.
עם זאת, היא שומרת על עיקרון סופיות הדיון - המאזן האזרחי בין הצדדים מסתיים עם ביצוע התשלום ואי אפשר לפותחו בשנית ובכך נמנע מאבק משפטי אינסופי.
שיטה זו גם נתפסת כבטוחה יותר משיטת התשלום העתי משום שהניזוק אינו תלוי במצבו הכלכלי של המזיק לאורך זמן ואין חשש ששינוי במצבו הכלכלי של זה יפגע בפיצויים.
פסיקת פיצויים בתשלום עתי נאמנה יותר למטרתו העיקרית של סעד הפיצויים - השבת המצב לקדמותו.
בניגוד לפסיקת הפיצויים החד-פעמיים, בית המשפט אינו נדרש לשער מה יקרה בעתיד.
הניזוק יכול לפנות לבית המשפט אם חלה החמרה במצבו ולבקש את הגדלת הפיצויים שנפסקו, לפי צרכיו באותה עת.
מנגד, ישנם חסרונות גם בשימוש בשיטה זו:
פסיקת פיצויים באמצעות תשלומים עתיים פוגמת בסופיות הדיון כיוון שהניזוק יכול לפנות שוב לבית המשפט, עם שינוי הנסיבות.
זכות זו מוגבלת, ופניית הניזוק חייבת להתאים לקריטריונים הנדרשים.
הצורך במנגנון ובפיקוח מתמיד ומתמשך על פני שנים, שיש בו סיכוי סביר להרבה הליכים משפטיים.
בשיטת הפיצוי באמצעות תשלומים עתיים, תלויים הניזוקים ביציבות הכלכלית של המזיק, שייתכן שלא יוכל לעמוד בתשלומים לאורך שנים רבות.
מבחינה פסיכולוגית וכלכלית רצוי להעניק לנפגע סכום פיצויים גבוה חד-פעמי שבאמצעותו יכול לשקם עצמו במהירות מבלי לפתח תלות בתשלומים העתיים.
לנתבע אין אפשרות לעיון חוזר, זכות זו נתונה לנפגע בלבד, כך שאם חל שיפור במצב הניזוק לאורך השנים, הוא ימשיך לקבל את הסכום שנפסק לו על ידי בית המשפט.
שאלת הבחירה בין פיצויים עתיים לפיצויים חד-פעמיים התעוררה עם כניסתן לתוקף של תקנות הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים.
התקנות תוקנו על ידי שר המשפטים מכוח סעיף 6 לחוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל"ה-1975, בעקבות המלצה של ועדת ברנזון.
התקנות הסדירו לראשונה את התנאים לפסיקת פיצויים עתיים.
ההנחה העומדת מאחוריהן היא שבית המשפט נעדר סמכות כללית, לפי דיני הנזיקין, לפסוק פיצויים עתיים.
זאת אנו למדים מן הפירוט הרב בתנאים למתן פיצויים עתיים.
בתחילת שנות השמונים, כחלק ממגמת החקיקה השיפוטית, בית המשפט הכיר לראשונה בסמכות לפסוק פיצויים עתיים גם לפי הפקודה הכללית (החוק עצמו) .
כיום, מקובל בפסיקה שלבית המשפט יש סמכות כללית לפסוק פיצויים עתיים על פי פקודת הנזיקין.
עם חלוף הזמן, התחדדו הקריטריונים לפסיקה מסוג זה .
למגמה זו היבט נוסף והוא שאלת היחס בין התקנות לנפגעי תאונות דרכים וההלכה החדשה.
בעוד שהתקנות קובעות קריטריונים למתן פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, הסמכות הכללית על פי פקודת הנזיקין מוגבלת רק על ידי ההלכה הפסוקה.
ב-30 בינואר 1978 נכנסו לתוקפן תקנות פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תשלומים עתיים), תשל"ח-1978. התקנות תוקנו על ידי שר המשפטים בהתאם לסעיף 6 לחוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים.
התקנות קובעות קריטריונים ברורים לפסיקת פיצוי בתשלום עתי.
ההסדר שנקבע בחוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים ובתקנות שהותקנו על פיו, מסמיך את בית המשפט לפסוק תשלומים עתיים לנפגעים ולתלויים בנפגע שנפטר, לאחר שאלה נפסקו לנפטר עצמו.
ההסדר חל במקרים בהם הנפגע איבד 40% או יותר מכושר השתכרותו, או כאשר הפיצויים ישמשו לו מקור עיקרי למחייתו.
בסוף שנות השמונים, בעקבות חקיקה שיפוטית החל בית המשפט לפסוק פיצויים עתיים גם במקרים שפקודת הנזיקין חלה עליהם.
ביהמ"ש אימץ מלכתחילה את שיטת הפיצוי החד-פעמי, בגין נזקיו העתידיים של נפגע, על פי הפרקטיקה האנגלו-סכסית.
בעבר, נפסקו פיצויים עתיים במקרים שעליהם חל חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים ובמקרים בהם הייתה הסכמה של שני הצדדים, כי הפיצוי ייפסק לניזוק על ידי תשלומים אלו.
לאחר מכן חל שינוי עקב חקיקה שיפוטית וביהמ"ש החל לפסוק פיצויים עתיים גם במקרים הנשלטים על ידי פקודת הנזיקין.
הדבר נגע בעיקר במקרים של נזק גופני חמור המוביל לקיצור אורך החיים של הניזוק, וביחס לאב הנזק של הפסד השתכרות והוצאות בעתיד בלבד.
פיצוי עתי עשוי להישקל בעיקר לגבי נפגעים צעירים מאוד שפגיעתם הייתה קשה, או לגבי נפגעים אשר מצבם עשוי להשתנות באופן רדיקלי בעתיד באופן שקשה לחזותו בעת המשפט.
בפרשת נעים נ' ברדה הוכרה סמכות בית המשפט לפסוק תשלומים עתיים בתביעות נזיקין על פי פקודת הנזיקין.
בפרשת עיריית חיפה נ' מוסקוביץ נפסקו פיצויים בתשלום חד-פעמי לקטינה כבת שנה וחצי שנפגעה קשות בעת ניתוח, שם השופטת נתניהו המירה את התשלום החד-פעמי לתשלום עתי.
השופט אור חיזק זאת בפרשת רחמים נ' גנדלר כשאמר כי ההלכה היא שגם בתביעות על נזקי גוף על פי פקודת הנזיקין מוסמך ביהמ"ש לפסוק פיצויים בדרך של תשלום עתי.
בפרשות עיריית חיפה נ' מוסקוביץ, עזבון סעידי נ' פור, כהן נ' עיריית ת"א, אסרף נ' המגן וקופת חולים נ' רחמן, נקבע קיומה של הסמכות מפורשות.
ביהמ"ש פוסק פיצויים עתיים בגין הפסדים הצפויים בעתיד, לגבי ההוצאות ואובדן השתכרות בעבר כמו גם כאב וסבל, ביהמ"ש פוסק תשלום חד-פעמי .
כך בפרשת עיריית חיפה נ' מוסקוביץ פסק ביהמ"ש עבור הוצאות עתידיות, לרבות הפסד השתכרות, פיצויים עתיים, בעוד שבגין כאב וסבל, התאמת מגורים ורכישת רכב נפסק תשלום חד-פעמי.
ביהמ"ש פוסק פיצויים בתשלום עתי כשיש חשש שבמקרים של תשלום חד-פעמי, הניזוק עלול להישאר, כעבור זמן, במצב בו לא יהיה לו מקור כספי לסיפוק צרכיו.
בנוסף נפסקים פיצויים בתשלום עתי כאשר עתידו של הניזוק אינו ברור מבחינות אחרות, כך בפרשת אבו סעדה.
כמו כן, גם במקרים של חוסר ודאות אודות תוחלת החיים של הניזוק נפסקים פיצויים עתיים.
במקרים עליהם חלה פקודת הנזיקין והניזוק אינו תושב הארץ, ביהמ"ש פסק תשלום חד-פעמי.
ביהמ"ש סירב לפסוק פיצויים עתיים כשעתידו הכלכלי של הנתבע אינו ברור, כך בפרשת גנאים נ' סועאד, בה הנתבעת הייתה חברת ביטוח אשר לגביה אין ודאות לגבי חוסנה הכלכלי לאורך השנים.
ברבות הימים נמצאו דרכים להבטיח את רציפות התשלומים העתיים, בין על ידי ערובה שתינתן בידי הגוף החייב ובין על ידי הקמת קרן שממנה הם ישתלמו.
בפרשת רחמים נ' גנדלר, נפסקו פיצויים בסכום חד-פעמי עד שלניזוק ימלאו 18 שנים וכשיעבור מבית הוריו למוסד רפואי יהיה זכאי לתשלומים עתיים.
בפרשות בית החולים המרכזי עפולה נ' פינטו ובפרשת ש.ר.ב (בי"ח מעיני ישועה) נ' אבישג אברהם נפסק גם כן פיצוי עתי ופיצוי חד-פעמי.
כאשר התקופה שבגינה נפסקים הפיצויים היא קצרה יחסית, אין טעם בפיצוי עתי, כך בפרשת סרולביץ נ' לוינטל, בה הנפגעת הייתה בת 75 בעת שנפגעה ובת 82 בעת שנפסק הדין בביהמ"ש העליון.
בפרשת נעים נ' ברדה השופט ברק (כתוארו אז), קבע כי לביהמ"ש נתונה הסמכות לפסוק תשלום עתי גם ללא הסכמת שני הצדדים, כך גם בפרשות טביב נ' כץ, עזבון סעידי נ' פור וקופת חולים נ' רחמן .
כמובהר לעיל, "פסיקת תשלומים עתיים מהווה כיום חלק אינטגרלי מדיני הנזיקין הכלליים".
ביהמ"ש המחוזיים אימצו את ההלכות שנקבעו בביהמ"ש העליון וביססו פסיקתם על הלכות אלו.
השיקולים שהביאו לפסיקת פיצויים באמצעות תשלומים עיתיים או חד-פעמיים זהים לאלו שנשקלו בעליון בכל מקרה בו דנו.
בפרשת לולו נ' מדינת ישראל ביהמ"ש המחוזי נקט צעד פטרנליסטי וקבע תשלום עיתי לניזוק בטענה שהתשלום העיתי יבטיח את איכות הטיפול ואין סכנה שהכספים יבוזבזו.
בפס"ד מחוזיים רבים אימצו את שיטת הפיצוי המשלבת תשלום עיתי ותשלום חד-פעמי.
כך בפרשת תום נ' שטראוס בה נפסקו פיצויים בתשלום עיתי ובתשלום חד-פעמי עד שלניזוק ימלאו 18 שנים.
ביהמ"ש המחוזי אף סירב לפסוק פיצוי בתשלום עתי, בהסתמך על הקריטריונים פרי החקיקה השיפוטית שנקבעו בביהמ"ש העליון לאורך השנים.
בפרשות עיזבון המנוח חיימס נ' ציון חיימס, בן חיון לידור נ' קרנית ומוחמד סולטאן נג'ום נ' סאלח נביל, ביהמ"ש המחוזי קבע שיש לפסוק תשלום חד-פעמי כיוון שלא מדובר במקרה בו קיימת אי ודאות.
בפרשת לוי סאני נ' מ"י ובפרשת דוד וענונו נ' עזבון המנוח יהודה נפסקו תשלומים עיתיים עקב קושי בהערכת שיעור תוחלת החיים של הניזוק.
בפרשת איוון בלגין נ' קרנית ביהמ"ש סירב לפסוק תשלום עיתי כיוון שלניזוק נשארו שנתיים עד הגיעו לגיל פנסיה, ובפרשת יפה בן מוחה נ' חליבה דוד, ביהמ"ש המחוזי קבע תשלום חד-פעמי על מנת שהנפגע ישקם את חייו במהירות האפשרית ללא תלות בגוף המפצה.
בפרשת כהן נ' החברה להגנת הטבע, בה הניזוק מתגורר מחוץ לישראל ביהמ"ש פסק תשלום חד-פעמי.
אם הנפגע יכול לשקם את חייו בעזרת הפיצוי החד-פעמי, ביהמ"ש לא פוסק פיצויים עיתיים, כך בפרשת יפרח נ' נתיבי אוויר לישראל.
נראה כי ביהמ"ש המחוזיים מיישמים לאורך השנים את ההלכות הנקבעות בביהמ"ש העליון ואינם סוטים בהכרעתם מפסיקת ביהמ"ש העליון.
מטרת הצעת חוק דיני ממונות (הקודיפיקציה) ליצור דבר חקיקה אחד על ידי איסוף פרקי החקיקה הקיימים ואיחודם יחד, תוך ביטול חוקים שאינם רלוונטיים ותיקון החוקים שיוותרו ולהוות קודיפיקציה של המשפט האזרחי בישראל.
חוק הפיצויים לנפגעי תאונות הדרכים לא הוכנס בכוונה תחילה לקודיפיקציה אך ישנו חלק חדש הנוגע לפיצויים עיתיים וחד-פעמיים - חלק משנה שישי, סימן ה': תשלומים עתיים.
זהו חידוש בעל חשיבות מרובה שכן נושא זה טרם הוסדר בחוק בהקשר של דיני הנזיקין.
ישנם שינויים של ממש מהכתוב בחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים.
בהצעת החוק נקבעת סמכותו של ביהמ"ש לפסוק פיצויים עתיים מפורשות במקרים עליהם חלה פקודת הנזיקין (§474).
החוק החדש מחזק את השוויון בין הניזוק למזיק בכך שמאפשר לראשונה למזיק לפנות לביהמ"ש (§477) על מנת שהאחרון יקטין/ יפסיק את התשלומים שנפסקו (§477(א)(2).
החוק מנסה אף להקטין את חשש הניזוק וביהמ"ש מפני פסיקת פיצויים בתשלומים עיתיים כאשר מדובר במזיק שעתידו הכלכלי אינו ברור.
לשם כך ניתנה סמכות לביהמ"ש להורות על המצאת ביטחונות להבטחת התשלומים העתיים(§475).
ביהמ"ש רשאי להמיר את התשלומים העתיים לתשלום חד-פעמי ובכך להתאים את פסיקתו לכל מקרה ונסיבותיו(§479).
החוק אף מבטיח את מעורבות ביהמ"ש לאורך השנים בכל שינוי שהוא בתשלומים העיתיים שנפסקו (§480).
הצעת החוק החדשה מצליחה לתקן את נקודות החולשה בהן נתקלו ביהמ"ש בעת פסיקת אופן תשלום הפיצויים.
מתוך הצעת חוק דיני ממונות (הקודיפיקציה):
פיצויים בדרך של תשלומים עתיים
474. בית המשפט רשאי להורות כי פיצויים בעד נזק ממון אשר נגרם בשל נזק לגוף, ישולמו, במלואם או בחלקם, בתשלומים עתיים.
475. בית המשפט רשאי להורות על המצאת ביטחונות מתאימים להבטחת התשלומים העתיים, שר המשפטים רשאי להתקין תקנות לעניין זה.
הגדלה או הקטנה של תשלומים עתיים
477. (א) נפסקו פיצויים בתשלומים עתיים, רשאי בית המשפט, לבקשתו של אחד הצדדים-
(1) לקבוע את הגדלתם של התשלומים העתיים אם מצא שחל שינוי של ממש בנסיבות ששימשו לקבלת ההחלטה בדבר התשלומים העתיים.
(2) לקבוע את הקטנתם או הפסקתם של התשלומים העיתיים אם מצא כי חל שינוי קיצוני בנסיבות כאמור בפסקה (1).
(ב) לא תוגש בקשה כאמור בסעיף קטן (א) בטרם חלפה שנה ממועד מתן החלטה קודמת בדבר התשלומים העיתיים, אלא אם כן התיר זאת בית המשפט מטעמים מיוחדים.
479. בית המשפט רשאי, בכל עת, להמיר תשלומים עתיים בתשלום חד-פעמי.
חוזה בדבר תשלומים עתיים שנקבעו