tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המשנה במסכת פסחים אינה מנמקת את דין ארבע כוסות ובספרות חז"ל המאוחרת יותר ניתנו הסברים שונים לעצם החיוב ולכך שהחובה היא לשתות דווקא ארבע כוסות - לא פחות ולא יותר.
ההסבר הנפוץ לארבע הכוסות הוא כי הן מכוונות כנגד ארבע לשונות של גאולה ("והוצאתי", "והצלתי", "וגאלתי", "ולקחתי") הנזכרות בספר שמות, פרק ו'.
מקורו של הסבר זה נעוץ בדברי ר' יוחנן בתלמוד הירושלמי.
לגבי הכוס החמישית, הרי שיש שהסבירו שהיא כנגד הלשון החמישית של גאולה המופיעה בשמות ו - "והבאתי".
הסברים נוספים הם שאם הכוסות הראשונות הן כנגד ארבע מלכויות, הרי שהכוס החמישית היא כנגד גוג ומגוג, או כנגד הישועה.
ארבע עשרה הנקודות הוא נאום שנשא נשיא ארצות הברית וודרו וילסון בקונגרס של ארצות הברית ב-8 בינואר 1918, ובו הציג תוכנית בת 14 נקודות להסכם שלום ולבנייה מחודשת של אירופה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
חלק מהנקודות היו ממוקדות, ואחרות היו כלליות יותר וכללו חופש תנועה בימים, חיסול הדיפלומטיה החשאית, פירוק נשק, השבת ריבונות לאדמות כבושות והזכות להגדרה עצמית.
הנאום, שנוצר בלי תיאום עם האירופאים, שותפיה של ארצות-הברית לברית, שימש כהשראה וכמפת דרכים לחבר הלאומים.
למרות האידיאליזם שבו, הבנייה המחודשת של אירופה בתקופה שלאחר המלחמה בוצעה במידה מוגבלת בלבד.
ובכל זאת, סעיף 22 לאמנת היסוד של חבר הלאומים - משטר המנדטים - הניע תהליך אנטי-קולוניאלי שגם אם התמהמה הרי שברבות השנים שינה סדרי עולם, פירק אימפריות והביא אוכלוסיות של מאות מיליונים להגדרה עצמית וביניהן מדינת ישראל.
ארבע עשרה הנקודות כפי שפורטו בנאום הן:
כינון ברית של שלום חופשי ופתוח, שלאחריו לא יתקיימו כל מגעים דיפלומטיים חשאיים או הבנות חשאיות וסודיות שאינן עולות בקנה אחד עם הכנות והפתיחות הנדרשות בעיני הציבור.
חופש מוחלט לשיט בימים, מחוץ למים הטריטוריאליים של המדינה, בזמני שלום ובזמני מלחמה, פרט למצבים בהם יעלה הצורך לסגור את הימים על מנת להבטיח קיום חוזים בינלאומיים.
הסרתם, עד כמה שאפשר, של כל החסמים הכלכליים וקיום מסחר שוויוני בקרב כל המדינות המסכימות לשלום ומתחייבות לשמרו.
יינתנו ויתקבלו ערבויות הולמות לפיהן מדינות תצמצמנה את מאגרי הנשק ותחמושת שלהן למינימום האפשרי לצורכי שמירה על הביטחון הלאומי.
תיקון חופשי, פתוח וחסר פניות של תביעות קולוניאליות, המתבסס על הקפדה על העיקרון שלפיו בכל השאלות של קביעת ריבונות יינתן משקל שווה לאינטרסים של האוכלוסיות הנוגעות בדבר לעומת תביעותיהן הצודקות של הממשלות שאת זכויותיהן יש לקבוע.
פינויים של כל השטחים הרוסיים והסדר של כל השאלות הנוגעות לרוסיה, כך שיובטח שיתוף הפעולה החופשי והטוב ביותר של מדינות העולם האחרות, כדי לאפשר לה באופן מכובד ולא פוגעני להחליט באופן עצמאי כיצד להתפתח באופן פוליטי ומדיני.
להבטיח את קבלתה הכנה אל תוך החברה החופשית של האומות במשטר שתבחר לה; וכמו כן, מלבד הכלתה גם מתן כל סיוע שהיא תזדקק לו.
היחס שיותאם לרוסיה על ידי אחיותיה המדינות בחודשים הבאים יהיה לאבן בוחן לרצונן הטוב, להבנתן את צרכיה כפי שהוסקו מהאינטרסים שלהן, וכן לאהדה הנבונה והמתחשבת שלהן.
העולם כולו יסכים שבלגיה חייבת להיות מפונה ומוחזרת למצבה הקודם, ללא כל ניסיון להגביל את הריבונות ממנה היא נהנית, בדומה לכל שאר המדינות החופשיות.
אף צעד יחיד אחר לא ישפיע כמו זה כדי להשיב את האמון ההדדי בין האומות בחוקים שהציבו וקבעו לעצמן לניהול היחסים ביניהן.
ללא צעד מרפא זה, כל מבנה החוק הבינלאומי ותקפותו דינם קיום לקוי לנצח.
יש לשחרר את כל השטח הצרפתי ולהחזיר את החלקים שפלשו אליהם.
יש לתקן את העוולות שנגרמו לצרפת על ידי פרוסיה במלחמת 1871 על אלזס ולורן, ואשר ערערו את השלום העולמי לאורך כמעט חמישים שנה.
זאת מתוך שאיפה להבטיח בשנית את השלום לטובת הכול.
יש לתקן את החזיתות האיטלקיות לצד הכרה ברורה בגבולות בינלאומיים מוכרים.
התושבים של האימפריה האוסטרו-הונגרית, שאת מקומם בין האומות נבקש לראות כמוגן ומובטח, צריכים לקבל את ההזדמנות החופשית ביותר להתפתחות אוטונומית.
רומניה, סרביה ומונטנגרו חייבות להתפנות; שטחים שנכבשו יוחזרו; סרביה תזכה לגישה חופשית ובטוחה לים; ויחסי מספר אומות בלקניות זו עם זו יוכרעו על ידי מדיניות ידידותית והתחשבות בגבולות היסטוריים של נאמנות ולאומיות; יינתנו ערבויות בינלאומיות של עצמאות פוליטית וכלכלית, ושל שלמות טריטוריאלית של מספר אומות בלקניות.
מדינה פולנית עצמאית צריכה לקום ולכלול בתוכה את כל השטחים בהם יושבות אוכלוסיות שהן ללא ערעור פולניות, ומדינה זו צריכה לזכות לגישה חופשית ובטוחה לים, ועצמאותה הפוליטית והכלכלית תובטח בהסכמים בינלאומיים.
יש ליצור ארגון כללי של מדינות תחת הסכמים ספציפיים למטרת הבטחת ערבונות הדדיים של עצמאות פוליטית ואחדות טריטוריאלית לאומות גדולות וקטנות כאחד.
נאום 14 הנקודות שכנע את גרמניה להיכנע, לאחר שבעלות בריתה כבר נכנעו, ובעיקר מכיוון שעותקים של העקרונות פוזרו ממטוסי מדינות ההסכמה על ערי גרמניה, וזו קיוותה שהסכם השלום יבוסס עליהם.
גרמניה אכן נכנעה, אך עשתה זאת לפני שנקבעו תנאי הסכם השלום בוורסאי.
תנאי ההסכם, שנוסחו בארמון ורסאי, היו שונים מ-14 הנקודות בכמה היבטים.
תנאי ההסכם הוגדרו כנקמניים ונוקשים.
מבחינה צבאית הוגבלה גרמניה למאה אלף חיילים, איסור על שימוש במטוסים, טנקים וכדומה, וכמה מן השטחים שלה פורזו.
גרמניה נדרשה לשלם פיצויים בסך חמישה מיליארד דולר.
בנוסף, ב-1921 נערכה ועדה נוספת שתכליתה לקבוע את סכום הפיצויים הנוספים.
מבחינת אשמה, כל האשמה הוטלה אך ורק על גרמניה, שחשה נבגדת ומושפלת.
למרות זאת, חלקים מנאום 14 הנקודות כן הופיעו בחוזה ורסאי, בהם יצירת חבר הלאומים וחלוקת שטחי אוסטרו-הונגריה לאוסטריה, הונגריה, צ'כוסלובקיה, יוגוסלביה, ולחלקים שסופחו לרומניה, לברית המועצות ולפולין.
ארבע עין (שם מדעי: Anableps tetrophthalmus) הוא סוג דגים ממשפחת הארבע עיניים.
דגים אלה הם הגדולים ביותר בבני סדרת הגמבוזאים ויכולים להגיע לאורך 34 ס"מ.
אורך הבוגרים: מגיע ל-34 ס"מ והם הגדולים ביותר בבני סדרת הגמבוזאים.
הם ניזונים ממגוון יצורים קטנים החיים במים ויכולים גם להביט אל חרקים המצויים מחוץ למים בערת עיניהם המיוחדות.
הם חיים בנהרות ומקווי מים כולל מים מליחים ואף לקרבת חופים טרופיים ממקסיקו עד לצפון אמריקה הדרומית.
דגים אלה קרויים כך בשל המבנה המיוחד של עיניו.
העיניים ממוקמות משני צידי הראש והן בולטות וגדולות במיוחד.
כל עין מחולקת על ידי קרום לשתי קרניות ושתי רשתיות, וכך יש להם מעין ארבע עיניים, שתיים עליונות ושתיים תחתונות.
מבנה זה מאפשר לדג לראות את הנעשה בתוך המים ומחוץ למים, בעת שהוא שוחה סמוך לפני המים.
ראשו קטן וחרטומו קצר וקהה.
גופו מוארך, סנפיריו מעוגלים וצבעו ירוק-זהוב.
מערכת המין של הדג גם היא מיוחדת במינה.
הזכר מסוגל להפרות את הנקבה רק בהפריה פנימית.
פתח איבר המין הנקבי נמצא רק באחד הצדדים, בצד ימין או בצד שמאל.
הזכרים יכולים להחדיר את זרעם לפתחה של הנקבה רק מצד אחד, יש כאלה מצד ימין ויש כאלה מצד שמאל.
לכן ההפריה מתאפשרת רק כשנקבה "ימנית" פוגשת זכר "שמאלי" או שזכר "ימני" נפגש עם נקבה "שמאלית".
כמו מרבית הדגים המשריצים, גם נקבת ארבע עין מסוגלת להשריץ מספר פעמים לאחר הפריה בודדת.
היא יכולה להשריץ עד 5 צאצאים בפעם בודדת.
אַרְבַּע פָּרָשִׁיּוֹת הן פרשות מיוחדות שתקנו חז"ל לקרוא בנוסף לפרשת השבוע בארבע שבתות לאורך חודש אדר הסמוך לניסן (דהיינו בשנה רגילה חודש אדר ובשנה מעוברת אדר ב'), החל משבת מברכין אדר ועד ראש חודש ניסן.
השבתות אינן מתקיימות ברציפות, אלא יש הפסקה של שבת או שתיים על מנת שהן יתקיימו בזמן הנכון.
השבתות עצמן נקראות בשמות מיוחדים: "פרשת שקלים", "פרשת זכור", "פרשת פרה", "פרשת החודש".
בשבתות הללו מפטירים בהפטרות מיוחדות, אין אומרים "אב הרחמים" ולא מזכירים נשמות קודם תפילת מוסף, אך אומרים "צדקתך" במנחה (אלא אם כן זה שבת ערב ראש חודש, שבת ראש חודש או ערב פורים שאין אומרים "צדקתך").
במנהג התפילה של נוסח אשכנז ישנם פיוטים רבים מיוחדים לשבתות אלו, אך רבים (בעיקר בארץ ישראל) מדלגים עליהם.
המקור לקריאת ארבע הפרשיות מופיע כבר במשנה, במסכת מגילה.
קביעת קריאת ארבע הפרשיות היא מתקופה קדומה יחסית, בה נהגו מנהגים שונים לסדר פרשיות השבוע והשלמת התורה, קודם לקביעת סדר אחיד המקובל כיום.
בתלמוד הבבלי, נחלקו האמוראים אם ארבע הפרשיות נקראות כתחליף לקריאת התורה הקבועה, או שהקריאה הקבועה נקראת כרגיל וארבע הפרשיות מתוספות כקריאה נוספת (בספר תורה שני).
מנהג ארץ ישראל הקדום היה לקרוא את ארבע הפרשיות כתחליף לקריאה הרגילה (מהמחזור התלת-שנתי), בעוד מנהג בבל היה להוסיף את קריאת ארבע פרשיות לקריאת פרשת השבוע, ולכן להוציא בשבתות אלה שני ספרי תורה.
לפי מנהג ארץ ישראל, הקריאות בתורה בארבע השבתות הללו קצרות מכדי להעלות בהן שבעה עולים לתורה כנדרש, ועל פי ממצאי גניזת קהיר נהגו בארץ ישראל להאריך את ארבע הפרשיות מעבר לנהוג כיום כדי לאפשר חלוקה של הקריאה לשבע עליות.
פוסקי ההלכה קיבלו את מנהג בבל, וכך נהוג היום בכל הקהילות.
עניינה: בשבת זו קוראים את "פרשת שקלים" () מתוך פרשת כי תשא.
פרשת שקלים עוסקת בחיוב המוטל על כל אחד מעם ישראל להביא את מחצית השקל עבור קרבנות הציבור שהקריבו בבית המקדש.
זמנה: שבת ראש חודש אדר או השבת שלפני ראש חודש אדר.
בשנה מעוברת זמנה לפני אדר ב'.
פרשת שקלים נקראת בזמן זה עקב דין המשנה שבאחד באדר מכריזים על איסוף השקלים, לקראת איסופם בפועל החל מט"ו באדר.
אם זו שבת ראש חודש, מוציאים עוד ספר תורה (אחד לקריאת פרשת השבוע, שני לקריאת "פרשת ראש חודש", ושלישי לקריאת "פרשת שקלים").
הפטרה: אשכנזים, איטלקים ותימנים מפטירים ב, ואילו הספרדים מתחילים מ.
ההפטרה עוסקת בנדבת העם לבדק הבית בבית המקדש.
בנוסח רומניא הפטירו ב עד .
בתקופת הגאונים נקראה גם בשם שבת מחיית עמלק או שבת פורענות עמלק.
עניינה: בשבת זו קוראים את "פרשת זכור" () מתוך פרשת כי תצא.
פרשת זכור עוסקת במצווה לזכור את מלחמת עמלק שארעה זמן קצר לאחר יציאת מצרים.
בהמשך לחיוב זה מצווה עם ישראל למחות ולהשמיד את זכר עמלק.
בשל ההבנה שהמן האגגי הוא צאצא של אגג, ולכן בעצמו מזרע עמלק, קוראים את הפרשה סמוך לחג הפורים, שבו נתלו המן ועשרת בניו.
הפטרה: , שעניינו מלחמת שאול בעמלק.
האשכנזים מפטירים ב (וכן נהגו בנוסח רומניא אלא שסיימו ב, ובק"ק פוזנא סיימו ב).
התימנים מתחילים עוד מ, ומסיימיים ב.
חיובה: חלק מן הראשונים ורוב האחרונים פוסקים ששמיעת פרשת זכור היא מצווה מהתורה, מצוות זכירת מעשי עמלק.
ברם, ישנן דעות, שאכן הקריאה של פרשת זכור היא מדרבנן, כמו כל ארבע הפרשיות ואין חיוב מיוחד בשמיעתה.
בשל חשיבותה של קריאה זו לפי רוב הדעות כמצווה מהתורה, נוהגים להקפיד על קריאת פרשה זו יותר מהרגיל (למשל, קריאה מספר תורה שכשרותו טובה, דקדוק בניקוד ובטעמי המקרא, הקפדה על הברת הקורא בתורה, הכרזה על הצורך בכוונה לפני הקריאה).
ישנן דעות שגם נשים חייבות בשמיעת הפרשה מן התורה.
אם שכחו לקרות פרשת זכור יש לה תשלומים ויכולים לקרותה עד שבת פרשת החודש, אך לאחר מכן אין לקרותה בציבור.
עניינה: בשבת זו קוראים למפטיר בפרשת פרה שבפרשת חקת, מתחילת הפרשה עד "תטמא עד הערב" ().
פרשת פרה עוסקת בטהרה מטומאת מת על ידי אפר פרה אדומה.
זמנה: חז"ל תקנו לקרוא את פרשת פרה בשבת שלפני שבת החודש מפני ששריפת הפרה הראשונה התקיימה סמוך לחודש ניסן כדי לטהר את ישראל מיד לאחר הקמת המשכן, כך אנו מתפללים שתחזור טהרה זו.
הפטרה: "וזרקתי עליהם מים טהורים..." ב.
האשכנזים והאיטלקים קוראים את , הספרדים והתימנים קוראים את , ובנוסח רומניא קוראים מ עד .
ההפטרה עוסקת בטיהורו הרוחני של עם ישראל על ידי הקב"ה.
חיובה: יש מן הראשונים האומרים שאף קריאת פרשת פרה היא מן התורה.
אך מנגד יש החולקים בטענה שאין שום רמז בתורה על כך.
אם סיים בעל הקורא במקום ב'תטמא עד הערב' ב'הגר הגר בתוכם לחקת עולם', צריך לחזור ולקרוא מתחילת הפרשה, ואם כבר בירך העולה ברכה אחרונה יחזור ויברך שוב לפני הקריאה הנוספת.
אם טעו וסיימו את הקריאה ב'מים חיים אל כלי' (כפי שמסתיימת העלייה בשבת פרשת חוקת) אף אם כבר בירך העולה את ברכת התורה של אחרי הקריאה, יחזרו ויקראו שוב מראש הפרשה, אך לא יברכו שוב לפניה ולאחריה.
על פי הקבלה, העולה לתורה יהיה מחשובי הקהל, ויש להעלות לכתחילה דווקא מי שכבר גדול ויש לו זקן, ובדיעבד אם בחור בר מצווה הכין את קריאת התורה וההפטרה אפשר להעלותו, ויקרא את המפטיר וההפטרה.
עניינה: בשבת זו קוראים את "פרשת החודש" () מתוך פרשת בא.
פרשת החודש עוסקת בדיני קורבן פסח.
כמו כן מוזכר בה שניסן הוא החודש הראשון ועל פי הדרש גם ענייני קידוש החודש.
זמנה: שבת ראש חודש ניסן או השבת שלפני ראש חודש ניסן.
אם זו שבת ראש חודש מוציאים בה עוד ספר תורה (בראשון פרשת שבוע, בשני פרשת ראש חודש, ובשלישי פרשת החודש).
הפטרה: "בראשון באחד לחודש" וכו' ב.
ההפטרה עוסקת בדיני חג הפסח וקורבנותיו בבית המקדש השלישי.
האשכנזים קוראים את עד .
הספרדים קוראים את עד .
האיטלקים קוראים את עד .
התימנים קוראים את עד .
בנוסח רומניא קוראים את עד .
מעבר לקריאה שתקנו חז"ל, נהגו לומר פיוטים מיוחדים לשבתות אלו – יוצר וקדושתא בכל אחת מארבע השבתות, ובשבת שקלים והחודש גם קרובה בתפילת מוסף.
יש קהילות שממשיכות לאומרם עד היום.
במחזור "חזונים כמנהג המערביים שנתגוררו בסיזיליא", נמצאים פיוטים אחרים לנשמת ויוצר לשבתות אלו, ובהם פיוטים מפייטני ספרד בהם רבי משה אבן עזרא, רבי שלמה אבן גבירול, רבי יצחק אבן גיאת ורבי יהודה הלוי.
מנהג זה לא נהוג היום באף קהילה.
יש נוהגים לקרוא בשבת זו את הפיוט מי כמוך ואין כמוך שחיבר ר' יהודה הלוי, המכיל את תקציר סיפור מגילת אסתר.
לפי המנהג המקורי, אמרו פיוט זה בברכות קריאת שמע אחרי הפסוק "מי כמוך באלים ה'", אך מנהג זה לא נשתמר בשום קהילה בעולם.
יש נוהגים לומר את הפיוט בתוך תפילת נשמת כל חי, ויש נוהגים לאומרו לאחר חזרת הש"ץ של תפילת שחרית סמוך לקריאת התורה או אחריה.
בקהילות אשכנז היה נהוג לומר פיוטי יוצר וקדושתא של רבי אלעזר בירבי קליר לשבת זו.
הקדושתא כוללת בין השאר את הפיוטים בלשון אשר הזכרת לזוכריך, ואץ קוצץ.
יש קהילות הממשיכות במנהג זה גם כיום.
על פי הלוח העברי הנהוג כיום, ראש חודש אדר הסמוך לניסן יכול לחול בארבעה מתוך שבעת ימי השבוע – שני, רביעי, שישי ושבת.
כדי שכל פרשה מתוך ארבע הפרשיות תצא בזמנה, נקבעה בכל שנה שבת או שתיים בחודש אדר, בהן הרצף נפסק ויש "הפסקה" מארבע הפרשיות.
הסימן לזכור באיזו שבת ההפסקה מובא בשולחן ערוך תרפ"ה בהלכות ארבע פרשיות סימן ו': "זטו בו דד וביו".
הפענוח – האות הראשונה היא היום בשבוע בו חל ראש חודש, האותיות אחר כך הן התאריך בחודש של שבת ה'הפסקה'.
בסוג ההפסקה של "זטו" (שנים בהן יוצא פורים משולש), במקומות בהם נחגג שושן פורים, קוראים בשבת זו למפטיר את הקריאה לפורים (ויבוא עמלק) ובהפטרה קוראים שנית את הפטרת שבת זכור.
מדברי המשנה ש"בחמישית חוזרים לכסדרן", הסיק מאיר איש שלום שהיה קיים מנהג לקרוא קריאה מיוחדת נוספת.
ואכן, בכמה קהילות של נוסח ארץ ישראל נהגה קריאה נוספת ב"שבת חמישית" (לא ברור אם מדובר בשבת שלפני פסח או בשבת הסמוכה לשבת החודש).
כנראה לא היה מנהג אחיד מהי הקריאה המיוחדת לשבתות אלה: מחלק מהמקורות עולה קריאה בפרשת "ויהי בחצי הלילה", וממקורות אחרים נראה שקראו "ראה ראיתי את עני עמי אשר במצרים".
ייתכן שהיו הבדלים בין הקהילות, או ששתי הקריאות נועדו לשתי השבתות בין שבת החודש לפסח.
מנהג נוסף היה לקרוא קריאה מיוחדת גם בשבת שאחרי פסח, בפרשת "ויסע משה את ישראל מים סוף ויצאו אל מדבר שור", כך שבארץ ישראל באותה תקופה היו "שש (או שבע) פרשיות" במקום "ארבע פרשיות".
השבת שלפני פסח נקראת שבת הגדול.
בניגוד לארבע הפרשיות שמקורן בימי חז"ל, שבת זאת מוכרת רק מימי הביניים.
לא נקבעה בה קריאת פרשייה מיוחדת בתורה (למעט המנהגים שנזכרו בפסקה הקודמת), אבל היו שנהגו לקרוא בה חלקים מההגדה.
שבת זאת מתאפיינת במיוחד בלימוד הלכות הפסח.
ארבע ערי הקודש (נקראו גם ארבע ארצות) הוא כינוי של ארבע ערים בארץ ישראל: הערים ירושלים, חברון, טבריה וצפת, שבהן הייתה מרוכזת מרבית האוכלוסייה היהודית של היישוב הישן בארץ ישראל.
כינוי ארבע הערים כערי קודש החל עוד לפני תקופת היישוב הישן כנראה סביב שנת 1640.
מוסד השד"רות שהתקיים מאות בשנים לשם איסוף קבוע של כספים בתפוצות לטובת היישוב בא"י התקיים עבור קהילות כל אחת מארבע ערים אלה, גם לפני שנטבע השימוש בביטוי ארבע ערי הקודש בהקשר זה.
אך ככל שהתפתח הארגון של איסוף הכספים ובפרט בתקופת היישוב הישן משלהי המאה ה-18 תחת ארגוני כספי החלוקה – גבר השימוש במינוח ארבע ערי הקודש.
במגביות הכספים שנוהלו בארצות הגולה הושם הדגש למטרת איסוף כסף לשם התמיכה בתלמידי-חכמים ובעניים בארץ ישראל היושבים בארבע ערי הקודש.
במחצית השנייה של המאה ה-17 חרבה טבריה כך שלתקופה זו שימשו רק שלוש ערים כיעדים מרכזיים לתרומות לא"י.
גם לכשהחלו יהודים לחזור לטבריה נספחו הם לתרומות העיר צפת.
לאחר ששוקמה מחדש ב-1740 חזרה גם טבריה להוות מוקד לאיסוף התרומות תחת שמה כפי שהייתה בעבר.
ערים אלה זכו לכינוי של קדושה מפני שריכזו את עיקר היישוב היהודי במשך מרבית תקופת הגלות, בשל המצאם של אתרים יהודיים היסטוריים וקברי אישים חשובים רבים בהן או בסביבתן, וכן בשל פעולתן של דמויות חשובות בהן במשך הדורות.
בערים אלה התגוררה רוב אוכלוסיית יהודי ארץ ישראל, אנשי היישוב הישן, משלהי ימי הביניים ועד סוף המאה ה-19. במאה ה-18 וה-19, היו רוב תושביהן היהודים חברי כוללים שונים.
וחלקם התפרנסו מכספי החלוקה שנאספו בארצות הפזורה היהודית עבור היהודים בארץ ישראל.
הרעיון של ייחוס קדושה לערים מסוימות מופיע כבר במשנה: "ארץ ישראל מקודשת מכל הארצות...
עיירות מוקפות חומה מקודשות ממנה...
לפנים מן החומה, מקודש ממנה".
על פי המסורת היהודית, ירושלים היא העיר החשובה בארבע ערי הקודש, בשל חשיבותו וקדושתו של בית המקדש ששכן בה.
לקדושת ירושלים יש השפעה על מצוות והלכות רבות.
בחברון נמצא מבנה מערת המכפלה, שעל פי הכתוב בספר בראשית, נקנתה על ידי אברהם אבינו בכסף מלא כקניין ראשון של האומה בארץ.
תחת מערת המכפלה נקברו על-פי המסורת אדם וחוה, ואבות ואמהות האומה – אברהם, יצחק ויעקב; שרה, רבקה ולאה.
עקב יחוסו של האתר הובאו לקבורה בסביבתו במהלך הדורות עוד רבים מהעם היהודי.
על-פי המסורת נקברו באזור זה גם עתניאל בן קנז, רות וישי אבי דוד המלך.
בעיר זו החלה מלכותו של דוד בטרם מלך בירושלים.
בטבריה קבורים התנאים רבי מאיר בעל הנס ורבי עקיבא ולאחר דורות נקברו בה הרמב"ם והרמח"ל.
קברי אמוראים ורבנים נוספים מצוינים בעיר.
טבריה הייתה מקום מושבה האחרון של הסנהדרין, טבריה הייתה בימי סוף בית שני ולאחר חורבנו, המרכז הרוחני הגדול ביותר בארץ ישראל.
טבריה נחשבת כעיר מוקפת חומה מימות יהושע ובה נערך ונחתם התלמוד הירושלמי.
בטבריה פעלו גם חכמי המסורה והאסכולות המרכזיות של נקדני התנ"ך מהמאה ה-10, בראשם משפחת בן אשר ומשפחת בן נפתלי.
נראה שמקומה של העיר הרביעית, צפת, ניתן לה גם עקב היותה מרכז לתלמידי חכמים בכמה דורות (האר"י, ר' יוסף קארו, ר' שלמה אלקבץ ועוד) והיותה מרכז תורני גדול.
קדושתה ניתנה לה גם בעקבות קברי התנאים והאמוראים הרבים שנמצאים בקרבתה ובהם קברו של ר' שמעון בן יוחאי (רשב"י) בהר מירון.
העיר שכם שבה קבור יוסף הצדיק וכן בית לחם בה מצוי קברה של רחל אמנו.
ומשכך באומנות התקופה המתייחסת למקומות בארץ ישראל לעיתים מצורפים גם הם לארבע ערי הקודש כמו גם מקומות אחרים.
למעשה מנהג ישראל להתייחס לכל מקום ישוב בארץ ישראל כ-עיר הקודש ת"ו, משום שהוא יישוב יהודי בארץ הקודש.
וכך נוהגים בארץ ישראל למשל בעת הקראת הכתובה בפני הקהל בחופה, שכאשר מציינים את הזמן ומקום החתימה אומרים: ...למניין שאנו מונין פה ב-(שם היישוב בו נמצאים) עיה"ק (עיר הקודש), ת"ו בב"א (תיבנה ותיכונן במהרה בימינו אמן).
ויש האומרים רק בקיצור ת"ו.
וכך נהגו לפתוח או לחתום בתכתובות מארץ ישראל, כפי שניתן לראות למשל באגרות הראי"ה במכתבים ששלח רבה של יפו והמושבות בשעתו, הרב אברהם יצחק הכהן קוק כשהוא פותח את מכתביו בהיגד: עה"ק (עיר הקודש) יפו ת"ו (תיבנה ותיכונן).
ארבע הפינות הוא שמו של מרובע גבולות בארצות הברית, בין הגבולות של המדינות יוטה, אריזונה, קולורדו וניו מקסיקו.
זוהי הנקודה היחידה בארצות הברית בה מתלכדים גבולותיהן של ארבע מדינות.
בין ארבע המדינות מפרידים קווים ישרים: בין יוטה וקולורדו לשכנותיהן מדרום מפריד קו הרוחב 37 צפון, ובין יוטה ואריזונה לשכנותיהן ממזרח מפריד קו האורך 109 מערב.
בנקודה, הממוקמת ברמת קולורדו, נמצא מונומנט ארבע הפינות הכולל גם מרכז מבקרים, והגובה דמי כניסה תמורת הזכות לראות את הנקודה המדויקת, בה נמצאת דיסקת ארד המציינת את הגבולות.
המונומנט מנוהל בידי בני שבט נאוואחו החיים באזור.
בקרבת מקום עובר הכביש המהיר US-160.
אזור ארבע הפינות הוא מקום משכנם של שבטי הנאוואחו, המרוכזים בשמורת האינדיאנים אומת נאוואחו, בעיקר בפינה הצפון-מזרחית של אריזונה, אך גם ביוטה ובניו-מקסיקו (אך לא בקולורדו).
הנקודה נמצאת גם בארבעת המחוזות סן חואן (יוטה), אפאצ'י (אריזונה), סן חואן (ניו מקסיקו) ומונטזומה (קולורדו).
אף על פי שמדובר באזור נידח שאינו מיושב בצפיפות, הרי שמספר המטיילים באזור רב יחסית, שכן במרחק נסיעה מהמקום נמצאים מספר פארקים לאומיים, ובהם:
באחד מפרקי סדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון" נוסעת המשפחה לביקור באתר "חמש הפינות", גרסה פרודית על ארבע הפינות.
בפרק מסדרת הדרמה שובר שורות, נוסעת גברת וייט לאתר.
בקנדה קיימת נקודה בשם זהה (60 צפון, 102 מערב) ובה מתלכדים גבולותיהם של מניטובה, ססקצ'ואן, הטריטוריות הצפון מערביות, וטריטוריית נונאווט.
מחלה בלתי מזוהה שפרצה באזור ב-1993 כונתה "מחלת ארבע הפינות" על שם האזור בו התגלתה.
המחלה לוותה בשיעורי תמותה גבוהים (75% מהחולים - רובם צעירים ובריאים - מתו).
ארבע התקופות הן מושג מקביל ביהדות לארבע עונות השנה המקובלות ברוב העולם.
התקופות קרויות על שם חודש תחילתן: תקופת ניסן היא עונת האביב, תקופת תמוז היא עונת הקיץ, תקופת תשרי היא עונת הסתיו ותקופת טבת היא עונת החורף.
ארבע התקופות מוזכרות כבר בתלמוד הבבלי, אך בלשון חז"ל המילה "תקופה" מתייחסת בדרך כלל לנקודות השוויון וההיפוך שבהן מתחילות העונות.
השימוש במילה "תקופה" לזמן תחילת רבעון מופיע כבר במגילות מדבר יהודה.
ההלכות הקשורות לתקופה הן עיבור השנה (בזמן שלא היה מחזור קבוע), כדי שפסח יחול באביב (תקופת ניסן) וחג הסוכות יחול בסתיו (תקופת תשרי), וכן זמן שאלת גשמים בברכת השנים בחוץ לארץ וסוף זמן תעניות גשמים של יחידים.
גם ברכת החמה נאמרת בהתאם לזמן התקופה.
כמו כן יש מנהג התלוי בתקופה, והוא איסור שתיית מים בחילופי תקופות.
החלוקה לתקופות נועדה לשקף את החלוקה של שנה טרופית לארבע עונות.
מאחר שבימי קדם לא היו נתונים מדויקים לגבי אורך השנה הטרופית, נקבעו התקופות לפי הערכות שונות של אורך השנה.
קירוב נוח לחלוקת התקופות הוא בעזרת הלוח הגרגוריאני שמבוסס על שנת החמה.
לפי קירוב זה המעברים בין התקופות הם היום הארוך והקצר ביותר בשנה, ושני ימי השוויון: 21 בדצמבר (היום הקצר ביותר בשנה), 21 ביוני (היום הארוך ביותר בשנה), 21 במרץ (יום השוויון באביב) ו-23 בספטמבר (יום השוויון בסתיו).
מכיוון שהחלוקה לתקופות היא החלוקה האסטרונומית של השנה, הרי שכל תקופה מכילה שלושה מהמזלות האסטרולוגיים:
תקופת ניסן: מזל טלה, מזל שור, מזל תאומים.
תקופת תמוז: מזל סרטן, מזל אריה, מזל בתולה.
תקופת תשרי: מזל מאזניים, מזל עקרב, מזל קשת.
תקופת טבת: מזל גדי, מזל דלי, מזל דגים.
בתלמוד הבבלי הוזכרה רק שיטת שמואל (), ובלוחות שנה מציינים גם את שיטת רב אדא.
שיטת רב אדא אינה מוכרת אצל הגאונים וכמעט שאינה מוזכרת בחיבורים מתקופת הראשונים.
חיים זליג סלונימסקי טען שהיא הומצאה בספרד באמצע המאה ה-10, אבל כבר מוחמד אבן מוסא אל-ח'ואריזמי מזכיר אותה בחיבורו משנת 824. בהרצאה של שי ואלטר נטען, על פי גרסת רבי אביתר גאון בפרקי דרבי אליעזר, שבתקופת מצבות צוער (המאה ה-5) השתמשו בשיטה זו לעיבור השנה.
באמת ישנן עוד שיטות, שעיקר ההבדל ביניהן הוא באורך שנת החמה, שמשפיע ממילא על אורכה של כל תקופה.
בכל השיטות - למעט שיטת האסטרונומים - ישנה סטייה כלשהי, שגורמת עם השנים להפרש של ממש בזמן התקופות.
להלן מסוכמות כל השיטות, אורכה של שנת החמה לפי כל שיטה, אורכה של התקופה, הסטייה מהזמן האמיתי, ותאריך התקופה בדורנו.
החישובים מסתבכים בשל התארכותה ההדרגתית של היממה, הנגרמת בעיקר מן החיכוך הנוצר מן הגאות והשפל.
שיטה זו התקבלה אף על פי שאינה מדויקת, משום שהיא פשוטה לחישוב ומתואמת עם הלוח היוליאני.
לפי שיטה זו השמש כעת במעלה ה- במזל .
אורך התקופה: 91 יום ½7 שעות
הסטייה לשנה: 11 דקות 15 שניות (675 שניות) (הסטייה נובעת מכך שחישוב אורך השנה אינו מדויק.
ואכן המפרשים דנו כיצד שמואל הביא חישוב שיש בו סטייה כה גדולה)
הסטייה בימינו: כ-15 יום (מובן בערך על פי חישוב הסטיות של כ-1,800 שנה, מאז זמנו של שמואל).
תאריכי התקופות (במאה ה-20 והמאה ה-21):
אורך השנה זהה לשנה יוליאנית ולכן תקופת שמואל מקבילה ללוח היוליאני ובכל פעם שההפרש בינו ללוח הגרגוריאני גדל ביום (כל שנת 100 שאינה מתחלקת ב-400) גם תאריך התקופה מתקדם ביום.
תקופת ניסן חלה תמיד בשקיעה או בזריחה או בחצות היום או בחצות הלילה.
תקופת תמוז חלה תמיד שעה וחצי אחר זמנים אלו.
תקופת טבת חלה תמיד שעה וחצי לפני זמנים אלו.
ותקופת תשרי חלה בדיוק באמצע שבין ארבעת הזמנים.
כעבור ארבע שנים התקופה נופלת שוב באותה שעה ביממה, זה נקרא מחזור קטן של חמה.
כעבור 28 שנה (4 × 7) התקופה נופלת גם באותו יום בשבוע, זהו אורך מחזור ברכת החמה.
+זמני התקופות לאורך המחזור הגדול (שעון חורף ישראל)מספר
מספר מקורות מגניזת קהיר סימנו כל שנה במחזור באמצעות ארבע (או חמש) אותיות: מספר השנה בגימטריה (א' עד כ"ח), י(ום) או ל(יל), יום בשבוע (א' עד ז'), השעה של תקופת ניסן (א' - תחילת שעה ראשונה - לזריחה או לשקיעה, ז' - תחילת שעה שביעית - לחצות היום או הלילה).
ואלו הם הסימנים: אלדא בלהז גיוא דיזז הלבא ולגז זידא חיהז טלזא ילאז יאיבא יביגז יגלהא ידלוז טויזא יויאז יזלגא יחלדז יטיהא כיוז כאלאא כבלבז כגיגא כדידז כהלוא כולזז כזיאא כחיבז.
תאריכי תקופת שמואל בלוח העברי נעים בטווח של חודש שהתחלתו וסופו מתאחרים ביום אחד מדי כ-300 שנה.
תקופת ניסן: כ"ז באדר ב' - כ"ח בניסן (חל לראשונה בשנת ה'תשע"ג).
תקופת תמוז: ל' בסיוון - א' באב (חל לראשונה בשנת ה'תשע"ג).
תקופת תשרי: ג' בתשרי (יחול רק עוד פעם אחת - בשנת ה'תתכ"ג) - ג' בחשוון.
תקופת טבת: ה' בטבת (יחול רק עוד פעם אחת - בשנת ה'תתמ"ב) - ו' בשבט (בשנת ה'תתל"א תיפול לראשונה בז' בשבט).
+חלות התקופות בשנים הקרובותתקופת תשריתקופת טבתתקופת ניסןתקופת תמוז
בפרקי דרבי אליעזר ובכמה כתבי יד מגניזת קהיר מתואר לוח שנה בעל מחזור של 16 תקופות ש-11 מהן 91 יום וחמש מהן 92 יום: השלישית בשנה הראשונה, השנייה בשנה השנייה, הראשונה והרביעית בשנה השלישית, הרביעית בשנה הרביעית.
כאשר תקופת שמואל נופלת לפני חצות היום אותו יום הוא הראשון של התקופה הבאה וכאשר התקופה נופלת בחצות היום או לאחר מכן אותו יום הוא האחרון של התקופה שעברה, כך תקופת ניסן מתחילה תמיד ב-26 במרץ בלוח היוליאני.
גאורגיוס סינקלוס מזכיר בכרונוגרפיה שלו לוח שנה יהודי שבו שמונה חודשים בני 30 יום והחודש האחרון בכל תקופה הוא בן 31 יום, כמו בלוח השנה במגילות קומראן, אלא שהחודש האחרון בשנה הוא בן 32 יום - כמו השנה הרביעית בלוח מהגניזה.
החודשים אצל סינקלוס נקראים באותם שמות של חודשי הלוח העברי, כמו בהתייחסויות של התלמוד ללוח שמשי.
השנה אצל סינקלוס מתחילה ב-25 במרץ שהוא יום השוויון לפי יוליוס קיסר, יום אחד לפני הלוח מהגניזה.
מחלוקת כזאת מוזכרת בגמרא - רבי יוסי מתאים לסינקלוס ורבי יהודה לגניזה.
אורך שנת החמה המיוחס לרב אדא מחושב על פי ממוצע של מחזור 19 שנות לבנה עם עיבוריהן (העיבורים בלוח העברי מסודרים במחזור של 19 שנה).
מסיבה זו יש לכל אחת מארבע התקופות טווח תאריכים קבוע בשנה העברית:
הסטייה לשנה: 6 דקות 40 שניות (400 שניות) (הסטייה נובעת מכך שחשבון המחזור עם עיבור השנים אינו מדויק).
תקופת טבת: 26 בדצמבר (נפלה לאחרונה ב-27 בשנת 1955 ותיפול לעיתים ב-25 החל משנת 2040)
תקופת רב אדא קצרה מתקופת שמואל ומשנה יוליאנית בכ-4.576 דקות ולכן התאריך נסוג עם השנים ליום מוקדם יותר.
בכל שנת מאה שאין בה 29 בפברואר בלוח הגרגוריאני תאריך התקופה מתקדם ביום אחד.
לאורך זמן ההתקדמות משפיעה יותר מהנסיגה.
יש להעיר כי שמואל ורב אדא נחלקו - בנוסף למחלוקתם באורכה של כל תקופה - גם מהו זמנה של תקופת ניסן הראשונה (בשנת א' לבריאת העולם).
לכל הדעות זמנה היה בתחילת ליל רביעי, אבל נחלקו באיזה שבוע: לשיטת רב אדא זמנה היה באותו לילה שבו היה מולד חודש ניסן (1 באפריל 3760 לפני הספירה), ולשיטת שמואל זמנה היה שבוע לפני כן (25 במרץ).
למחלוקת זו אין כמובן השלכה מעשית ישירה, אלא לחישובי התקופות שבכל השנים, עד ימינו.
בשנת ב'ר"ד נפלה תקופת טבת לפי שמואל כ-10 שניות לפני תקופת רב אדא (בט"ו בטבת - 25 בדצמבר 1558 לפנה"ס) ומאז תקופות שמואל מאוחרות יותר.
ההפרש כיום הוא ימים וכ- שעות.
מחזור 28 שנים של שמואל ומחזור 19 שנים של רב אדא מתלכדים יחד מדי 532 שנים (19 פעמים 28).
מחזור זה נקרא בגימטריה 'תקל"ב' וסיומו נחשב בכמה מקורות לעת רצון מיוחדת.
למרות שמחזור תקל"ב אינו שימושי בלוח העברי אלא בלוח היוליאני לחישוב מועד הפסחא, בכל זאת כתבי יד עבריים מזכירים אותו כחלק מהמחזורים היהודיים.
התקופה המדויקת על פי האסטרונומים
אורך השנה: 365 יום 5 שעות 48 דקות וכ-45 שניות (מתקצרת עם הזמן)
אורכה של כל תקופה שונה, כיוון שמסלולו של כדור הארץ אינו מעגלי מדויק, אלא אליפטי, ומהירותו משתנה במשך השנה:
תקופת ניסן: 92 יום 18 שעות
תקופת תמוז: 93 יום 16 שעות
תקופת תשרי: 89 יום 20 שעות
תאריכי התקופות: - בכל השנים התאריך זהה כמעט לחלוטין (משום שהסטייה מזערית):
התקופה על פי חכמי הודו והמזרח
גם חכמי הודו חישבו את "התקופה" (שנת כוכבים), ועל פי חשבונם:
התקופה על פי עדת היחד
לוח השנה במגילות קומראן מבוסס על השיטה האסטרונומית שבספר מהלך המאורות:
הסטייה לשנה: יום 1 וכמעט 6 שעות
ארבע חירויות הייתה אוניית מעפילים, אשר הגיעה לחופי ארץ ישראל מאיטליה ב-23 באוגוסט 1946. על סיפונה הפליגו 1,024 ניצולי השואה.
האונייה נלכדה על ידי הבריטים ומעפיליה גורשו למחנות המעצר בקפריסין.
"ארבע חירויות" הייתה אוניית המעפילים הראשונה שנוסעיה גילו התנגדות למעצרה בלב ים.
שמה של האונייה נלקח מנאומו המפורסם של נשיא ארצות הברית, פרנקלין רוזוולט, אשר נישא בקונגרס האמריקאי ונקרא "נאום ארבע החירויות"; בו קרא להשתתת החברה האנושית על בסיס ארבע חירויות, המנחות את העולם החופשי: חירות הביטוי, חירות הדת, חירות ממחסור וחירות מפחד.
האונייה נבנתה כאוניית נוסעים והייתה בעלת תפוסה של 650 טון ומנוע דיזל שאפשר לה מהירות של 10 – 12 קשר (18.5 - 22.5 קמ"ש).
אנשי המוסד לעלייה ב', בראשות יהודה ארזי, רכשו אותה באיטליה באמצעות אשת קש איטלקייה, אחת מבעלי חברת מספנה ובוני אוניות גדולה.
הרכישה הייתה באמצעות מוסו, סוכן ומתווך אוניות מחברת "דאקו פרסו מוסו מרקוצ'י" ("Dacco Presso Musso Marcutchi"), מפעילי המפלגה הרפובליקנית באיטליה.
הרכישה התבצעה במספנה בנמל אונליה באיטליה לחוף הים הליגורי, סמוך לגבול צרפת.
האונייה שימשה להפלגת העפלה ראשונה במאי 1946, אז נקראה "דב הוז".
האונייה הגיעה לנמל חיפה ומשם הפליגה לאיטליה, ולכן הייתה ידועה לבריטים.
האונייה הוכנה להפלגת העפלה שנייה, והפעם ניתן לה השם "ארבע חירויות" על ידי פועלים מקומיים וקבוצת עולים מהכשרת השומר הצעיר, שהיו אחר כך חברי הגרעין שייסד את קיבוץ זיקים.
הם שיפצו את התשתית שנשארה מהפלגתה כ"דב הוז" והוסיפו ארבע סירות הצלה מעץ ל-12 נפש, כל אחת.
מפקד האונייה היה איש הפלי"ם פבי גבר, ולצדו פטר הופמן, גם הוא איש הפלי"ם, שהדריך מעפילים בהפעלת מכונות האונייה.
הגדעוני היה אלי זוהר ("שמשון").
רב החובל וצוות הימאים היו איטלקים.
כמחציתם היו חברי תנועות הנוער היהודיות הציוניות וחברי המפלגות דרור, השומר הצעיר, בית"ר, המזרחי, אגודת ישראל, דרור-קדימה, הנוער הציוני, וגורדוניה.
המחצית השנייה של המעפילים מנתה קבוצות צעירים מסלוניקי ויהודים ממוצא פולני.
רוב המעפילים היו צעירים עד גיל 30 שנאספו על ידי אנשי המוסד במחנה בבוקה דה-מגרה.
הם שטו באסדות לאורך נהר מגרה עד לאזור שבו עגנה האונייה, בשפך הנהר למפרץ מדרום לבוקה דה-מגרה, מדרום מזרח לעיר לה ספציה.
המעפילים הגיעו לסיפון האונייה באמצעות סירות ממונעות שנעו בין החוף לאונייה.
לאחר שעלו לסיפון התארגנו הקבוצות וחולקו ביניהן תפקידים.
קבוצת הסלוניקאים הייתה אחראית לחלוקת המים, קבוצת גורדוניה - למזון וקבוצת השומר הצעיר - להתקנת המיטות.
קבוצה אחרת הייתה אחראית לניקיון.
לאחר שהחלו אי סדרים באונייה, בגלל השתלטות "בעלי זרוע", מונה צוות נציגים מכל הקבוצות והוסמך להתערב בניהול האונייה.
"ארבע חירויות" הפליגה ב-23 באוגוסט 1946, בשעה 03:00. האונייה חמקה במהירות מנקודת ההעמסה ונמל בוקה דה מגרה.
עם עליית המעפילים על הסיפון ציוו מפקדי האונייה על היציאה לדרך, בשל החשש מגילוי מוקדם על ידי הבריטים.
עבודות ההכנה לאכסון המעפילים נמשכו תוך כדי ההפלגה.
ככלל, התנאים בספינה היו קשים מאוד ונוסעים רבים חלו עקב כך.
כאשר הפליגה האונייה היה הים רוגש.
היא נעה בנתיב ההפלגה המתוכנן מנמל ההעמסה אל מצר מסינה, כרתים, משם לכיוון אלכסנדריה, במצרים.
במרחק של כ-50 מייל (כ-80 קילומטרים) מהחוף המצרי פנתה "ארבע חירויות" מזרחה לחופי הארץ והתקרבה אליהם מצד דרום.
בשלב זה התקבלה הודעה ממפקדת ההגנה בארץ ישראל להפליג לחוף שפיים.
ב-2 בספטמבר בשעות הצהרים התגלתה הספינה לראשונה על ידי מטוס בריטי שהמשיך לחוג מעליה.
האונייה הייתה אז במרחק של כ-20 – 30 מייל (30 - 50 קילומטרים) מתל אביב.
המעפילים תודרכו לקראת עימות עם הבריטים.
במהלך ההפלגה תורגלו המעפילים בירידה מהירה לבטן הספינה כאשר תתגלה וכן נערכו תרגילי תפיסת עמדות להתנגדות בפני השתלטות על הספינה.
קבוצת גורדוניה הייתה תחת פיקודו הישיר של פבי גבר והייתה אחראית לגשר האונייה.
קבוצת השומר הצעיר הייתה תחת פיקודו של אלי זוהר ומוקמה בחלק הקדמי של הספינה, ופטר הופמן היה אחראי לחלקה המרכזי.
הוכנו קופסאות שימורים שיזרקו על הבריטים כאשר יעלו על הסיפון, וכן הוסלק מטען חומר נפץ לשם פיצוץ האונייה בנמל חיפה לאחר פינויה.
למרות כל ההכנות, בפועל, מיד לאחר גילויה, נתן מפקד האונייה הוראה לשוט במהירות לכיוון תל אביב.
מכיוון צפון הגיעו שלוש משחתות של הצי המלכותי הבריטי וחסמו את נתיב ההפלגה במרחק 2 – 3 מייל (5 - 8 קילומטרים) מהחוף.
אחת המשחתות התנגשה בירכתי הספינה והרסה את מערכת ההיגוי, ונחתים בריטים ירו יריות באוויר והתיזו סילוני מים על המעפילים.
המעפילים החלו להשליך קופסאות שימורים לעבר הבריטים.
קבוצת הנחתים הראשונה שעלתה לסיפון נתקלה בהתנגדות עזה, והמעפילים הצליחו לגבור עליהם, לפרקם מנשקם ולהשליכו לים.
קבוצה נוספת של נחתים הצליחה לקשור את הספינה למשחתת, לאחר עימות ארך כשלוש וחצי שעות.
90 נחתים בריטים משתי משחתות, אה"מ צ'ילדרס (HMS Childers) ואה"מ שיוולרס (HMS Chivalrous) הצליחו להשתלט על האונייה.
בעת העימות לא פעל הקשר, ומכשיר הקשר שהיה בידי אנשי הפלי"ם הושלך המימה.
במהלך המאבק קרבה האונייה לחוף ושנים עשר נוסעים קפצו מהאונייה במטרה לשחות אל חופי הארץ, אולם הבריטים תפסו עשרה מהם.
לאחר העימות העניקו הבריטים סיוע רפואי לפצועים, אשר 13 מהם נזקקו לאשפוז.
יחסם ההומני של החיילים הבריטים, יחד עם תשישותם הרבה של המעפילים, מנעו כנראה התנגדות נוספת.
ב-3 בספטמבר הועלו המעפילים לספינת הגירוש אמפייר הייווד, שהובילה אותם למחנות המעצר בקפריסין קאראלוס ומחנה 55, ליד פמגוסטה.
לאחר שהתמלא מחנה 55, פתחו הבריטים את מחנה 62 ו-2 מחנות נוספים, אליהם הועברו שאר המעפילים המגורשים.
על פי הוראת מטה המוסד באיטליה היו המלווים, אנשי הפלי"ם, אמורים להצטרף אל המעפילים לאחר שהאוניה תיתפס על ידי הבריטים, לעלות עמהם לאוניות הגירוש לקפריסין, תוך שהם מבריחים דלק במכלים, כדי שישמש לשרפת ציוד במחנות המעצר.
ואכן שלושת המלווים התלוו אל המעפילים וגם מילאו מכלים בדלק.
אולם השריפה לא מומשה בסופו של דבר בגלל התנגדות מפקדת ההגנה בארץ ישראל.
המלווים חולצו ממחנות המעצר כעבור זמן קצר.
ארבע חתונות ולוויה אחת הוא סרט קומדיה רומנטית בריטי משנת 1994, בבימויו של מייק ניואל.
היה זה הראשון בסדרת סרטים שנכתבו על ידי התסריטאי ריצ'רד קרטיס בהם כיכב השחקן יו גרנט.
הסרט זכה להצלחה והפך לסרט הבריטי המרוויח ביותר בתולדות הקולנוע באותה תקופה, עם הכנסות של מעל 245,700,000 $.
הסרט זכה בפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר, וקיבל מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
הסרט עוקב אחר חוויותיה של קבוצת חברים דרך עיניו של אחד מחברי הקבוצה, צ'ארלס (יו גרנט), אשר נמשך אל קארי האמריקאית (אנדי מקדואל) שמתארחת בארבע החתונות שאליהן מוזמנים צ'ארלס וחבריו.
החתונה הראשונה היא של אנגוס (טימותי ווקר) ולורה (שרה קרואו), שבה צ'ארלס הוא השושבין.
צ'ארלס וחבריו הרווקים תוהים אם גם הם יזכו להתחתן אי פעם.
בחתונה זו צ'ארלס פוגש את קארי לראשונה, ומבלה איתה את הלילה.
לאחר שקארי חוזרת לארצות הברית, תוהה צ'ארלס אם הייתה זו הזדמנות שהחמיץ לאהבה.
החתונה השנייה היא של ברנרד (דייוויד הייג) ולידיה (סופי תומפסון), זוג שנפגש והכיר בחתונה הקודמת.
כאן השחקן רואן אטקינסון עושה את הופעתו השנייה בסרט, אך הפעם ככומר לכל דבר עם פליטות פה מביכות בעת עריכת טקס הנישואין.
צ'ארלס שמח לגלות כי קארי היא אחת המוזמנות, אך מתאכזב לאחר שזו מציגה לו את ארוסה, סר האמיש בנקס (קורין רדגרייב), פוליטיקאי עשיר מסקוטלנד.
בקבלת הפנים, צ'ארלס מוצא את עצמו יושב ליד השולחן עם כמה מחברותיו לשעבר, אשר מביכות אותו עם סיפורי העבר על חוסר יכולתו לשמור על דיסקרטיות.
צ'ארלס פוגש גם את חברתו מהעבר הנרייטה (אנה צ'נסלור), המכונה על ידי חבריו בכינוי המביך "פרצוף ברווז".
בתום החתונה סר האמיש בנקס נוסע לענייניו, וצ'ארלס מבלה לילה נוסף עם קארי.
קארי מונה באוזניו את 33 הגברים אתם שכבה, ומציינת שזה פחות מאשר מדונה אך יותר מאשר הנסיכה דיאנה.
בתשובה לשאלתו היא עונה שהוא במקום ה-32 והאמיש בנקס במקום ה-33 והאחרון.
החתונה השלישית היא של קארי וארוסה בטירה סקוטית, שם צ'ארלס מבין כי הוא מדוכא מהחמצת ההזדמנות לאהבה עם קארי.
במהלך החתונה מתוודה ידידתו של צ'ארלס, פיונה (קריסטין סקוט-תומאס) כי היא מאוהבת בו כבר שנים ארוכות, אך מבינה כי אהבתה לא תתגשם.
בעוד צ'ארלס מעכל את דבריה של פיונה, מתמוטט אחד מחבריו, גארת' (סיימון קאלו), ומת בעיצומו של טקס הנישואים.
במהלך הלוויה של גארת' מגלים צ'ארלס וחבריו כי מאת'יו (ג'ון האנה) היה מאהבו של גארת', והוא מקריא את השיר בלוז הלוויה מתוך אוסף שיריו של ויסטן יו אודן.
לוויה זו גורמת לצ'ארלס וחבריו להביט על החיים בצורה שונה, ולעשות חשבון נפש כל אחד לעצמו.
החתונה הרביעית מתרחשת לאחר עשרה חודשים, כאשר צ'ארלס מחליט להתחתן עם חברתו מהעבר הנרייטה.
כמה רגעים לפני טקס הנישואים מגלה צ'ארלס כי קארי, שהגיעה לחתונה, נפרדה מבעלה, דבר שגורם לו לפקפק בכוונותיו להינשא להנרייטה.
לאחר שיחה בשפת סימנים עם אחיו החירש-אילם דייוויד (באוור דוד), מחליט צ'ארלס לבטל את החתונה, דבר שמעלה את זעמה של הנרייטה וגורם לה לחבוט בפניו באגרופה.
כמה שעות אחרי ביטול החתונה יושב צ'ארלס עם חבריו בביתו ומהרהר במעשיו, אך כאן מפתיעה אותו קארי בביקור כדי לבדוק שהוא בסדר ומתנצלת על כך שבכלל נכחה בחתונתו.
צ'ארלס מתוודה בפניה כי בעת שעמד מתחת לחופה הבין בפעם הראשונה בחייו שהוא לגמרי מאוהב רק באישה אחת, "וזאת לא הייתה האישה שעמדה לידי בחופה".
במקום הצעת נישואין מסורתית מציע צ'ארלס לקארי מחויבות לכל החיים ללא נישואים, וקארי מסכימה: "I Do".
רואן אטקינסון - האב ג'רלד
קורין רדגרייב - סר האמיש בנקס
אנה צ'נסלור - הנרייטה ("פרצוף-ברווז")
עם יציאתו החלקית בצפון אמריקה, ב-11 במרץ 1994, הכניס הסרט 138,486 $ בחמישה בתי קולנוע, אך עם יציאתו הרחבה ב-15 באפריל, הסרט גרף הכנסות של 4,162,489 $.
שיר הנושא לסרט בוצע על ידי להקת Wet Wet Wet, בו ביצעה הלהקה את גרסת הכיסוי הגדולה ביותר שלהם ללהיטם הידוע של הטרוגס "האהבה נמצאת בכל מקום" (Love Is All Around), אשר זכה להצלחה בינלאומית גדולה ושהה עשרה שבועות בראש המצעד הבריטי.
ארבע העונות היא להקת פופ אמריקנית מהעיר ניו יורק שהגיעה לשיא הצלחתה בשנות השישים והשבעים, וממשיכה לפעול בהרכבים משתנים עד היום.
פרנקי ואלי היה ילד פלא שהקליט שירים וגם כשגדל, היה קול הפַאלסֶטוֹ לסימנו המסחרי.
יחד עם טומי דה-ויטו הקים את הלהקה The Variatones שבשנת 1956 קיבלה חוזה הקלטה בחברת תקליטי RCA ושינתה את שמה לשם The Four Lovers.
הלהיט היחיד שהקליטה, You're the Apple of my eye, הגיע למקום ה-62 במצעד האמריקאי.
בשנת 1959 הקליט ולי את הלהיט I go ape.
בשנת 1960 הצטרף ניק מאסי ללהקה והמפיק בוב קרו לקח אותה תחת חסותו.
ב-1961 הצטרף ללהקה בוב גאודיו מלהקת Royal Teens והשלים את ההרכב שהתפרסם בהמשך.
בפברואר 1962 שינתה הלהקה את שמה לארבע העונות.
חצי שנה לאחר מכן הקליטה הלהקה בחברת Vee-Jay את להיטה הראשון שנכתב ב-15 דקות על ידי בוב גאודיו ונקרא במקור Terry, בהמשך Jackie ולבסוף Sherry.
הלהיט הגיע לראש המצעד האמריקאי וכמוהו גם הלהיט השני של הלהקה Big girls don't cry והלהיט השלישי Walk like a man (שב-1985 חודש על-ידי דיוויין וב-1993 הפך ללהיט הנושא של הסרט גברת דאוטפייר).
בהמשך זכו ארבע העונות לשני להיטים שהגיעו למקום השלישי - Candy girl ו-(Dawn (go away שכבר הוקלט בחברת התקליטים החדשה של הלהקה - Mercury, נאבק בהצלחה במתקפת הפלישה הבריטית ולא הגיע לפסגה רק בגלל I want to hold your hand ו-She Loves You של הביטלס.
בשנים הבאות הקליטו ארבע העונות שרשרת של להיטים מצליחים והגיעו לשיא עם Rag doll שהגיע לפסגת המצעד האמריקאי ולמקום השני במצעד הבריטי.
במקביל החל פרנקי ולי ב-1967 בקריירת סולו, הגיע למקום השני במצעד האמריקאי עם Can't Take My Eyes Off You שהפך ב-1997 ללהיט הסרט "תאוריית הקשר", והמשיך עם להיטים נוספים שהצליחו פחות עד שבחצי השני של שנות ה-70 הגיע פעמיים לפסגה עם My eyes adore you ועם Grease מהמחזמר גריז.
ארבע לשונות של גאולה הן הביטויים שאומר הקב"ה למשה בספר שמות, המבטאים את שלבי גאולת עם ישראל משעבוד מצרים, כפי שבאו לידי ביטוי ביציאת מצרים.
לדעת רבי יוחנן בשם רבי בנייה המובא בתלמוד הירושלמי, ארבע הלשונות האלו הן המקור לשתיית ארבע כוסות בליל הסדר.
ארבע הלשונות נקראות בקיצור: "והוצאתי", "והצלתי", "וגאלתי", "ולקחתי" והן מופיעות בתורה:
יש שביארו כי ארבע לשונות אלו מבטאות רבדים שונים של חירות כך שהם שלבים זה על גבי זה בתהליך הגאולה.
יש שאמרו שישנה גם לשון גאולה חמישית, הכתובה בפסוק שלאחר מכן: כנגד לשון זו יש שנהגו לשתות או להניח בליל הסדר כוס חמישית הנקראת "כוסו של אליהו".
ואשר רומז בין היתר על הגאולה העתידה בהיותו מבשר הגאולה.
בפסח ישנו חיוב לשתות ארבע כוסות יין בליל הסדר.
טעם התקנה לא מופיע בתלמוד הבבלי.
ארבע עיניים (שם מדעי: Anablepidae) הם משפחה של דגים מסדרת הגמבוזאים.
הם חיים במים מתוקים והן במים מליחים מדרום מקסיקו עד לדרום אמריקה הדרומית.
דגים אלו בעלי עיניים גדולות ה"חצויות" לשניים ונראות כאילו לדג יש ארבע עיניים.
בשיטה זו הדג יכול לכוון את העיניים למעלה ולצפות במה שקורה מחוץ למים.
דגים אלה ניזונים בעיקר מחסרי חוליות מימיים ומחרקים שונים אך גם מדגים קטנים.
המין Anableps dowi מהסוג ארבע עין הוא הדג הגדול ביותר בסדרת הגמבוזאים ויכול להגיע לאורך 34 ס"מ.
סוג ארבע עין (Anableps) - בו 3 מינים
סוג Jenynsia - בו 14 מינים
ארבע על ארבע הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 2016 אותו ביים שי כנות וכתב רועי עידן.
הסרט הופק על ידי ארצה הפקות, משה אדרי וליאון אדרי.
עודד בלוך (אושרי כהן) הוא עובד בחברת הייטק שמנהל חיים משעממים שכוללים קראש חסר תוחלת על המלצרית החמודה בבית הקפה השכונתי שלו (אליאנה תדהר) וניסיונות כושלים להתחבב על הבוס המטורלל שלו, מוטי (עוז זהבי) במטרה לקבל את הקידום המיוחל לתפקיד סמנכ"ל בחברה.
כחלק מהניסיון להתקרב למוטי חובב האקסטרים והריגושים עודד מספר לו על חוף סודי בסיני אליו הוא נוהג לנסוע.
מדובר בשקר מוחלט ולא מזיק (כך עודד חושב) - אלא שלמרבה זוועתו מוטי מחליט לנסוע לשם ולקחת איתו את עודד ואת המתחרים האחרים על תפקיד הסמנכ"ל - טל החנפן והסאחי ממחלקת שיווק (שלומי קוריאט) ודימה (אבי דנגור) המתכנת המוזר עם הנטייה לגזענות.
כל ניסיונותיו של עודד לסכל את הנסיעה נכשלים והארבעה מגיעים לסיני, שם הסיוטים הכי גרועים שלהם מתגשמים.
הסרט יצא בקיץ 2016 וזכה להצלחה מסחרית למרות הסתייגות המבקרים.
רשת ארבע העונות היא רשת אירוח ובתי מלון יוקרתית שבסיסה בטורונטו, קנדה.
היא מפעילה יותר מ-100 מלונות ואתרי נופש ברחבי העולם.
מאז שנת 2007, ביל גייטס (באמצעות ) והנסיך אל-וליד בן טלאל (באמצכות קינגדום הולדינג קומפני) מחזיקים ברוב הבעלות על הרשת.
הסדרה "הלוטוס הלבן" מבית HBO צולמה במלונות הרשת "ארבע העונות הוואי" "ארבע העונות סיציליה", ו"ארבע העונות תאילנד".
איש העסקים הקנדי-יהודי ייסד את "ארבע עונות" ב-1960. בזמן שהיה אדריכל צעיר שעבד עבור אביו, שארפ תכנן מלונית לחבר משפחה, הצלחתו הניעה אותו לנסות ליצור מלון משלו.
הוא קנה חלקת אדמה גדולה באזור טורונטו, ותכנן להקימה כתחנת מעבר לאנשי עסקים.
מלון ארבע העונות הראשון נפתח בשנת 1961.
יוקרה הפכה לחלק מהמותג כאשר החברה התרחבה ללונדון.
כאשר היזם התקשר עם רשת ארבע עונות על בניית מלון בלונדון, שארפ תכנן אותו כדי להתחרות עם העולם הישן של בתי מלון, המלון נפתח ב-1970.
בשנות השישים פתחה הרשת מלון בנתניה, אומנם היא יצאה מניהולו לאחר שלא עמד בסטנדרטים המחמירים של הרשת.
לאחר המשבר העולמי בתיירות משנת 2000 ועוד יותר לאחר הפיגוע במגדלי התאומים החברה סירבה להוריד עלויות על מנת לשמור על יוקרת המותג וספגה על כך ביקורת.
ב-2007 החברה נמכרה לאיש העסקים האמריקני ביל גייטס ולנסיך הסעודי אל-וליד בן טלאל.
בעקבות המשבר הפיננסי העולמי ב-2007–2010 החברה פיטרה כ-10 אחוז מכוח האדם שלה בטורונטו.
בשנות האלפיים, ארבע עונות המשיכה להתרחב, בעיקר בסין.
היא פתחה מלונות בערים האנגג'ואו, גואנגג'ואו, שאנגחאי ובייג'ינג.
כמו כן יש לרשת מלון יחיד בהודו, בעיר מומבאי.
בשנת 2013, היא פתחה את המלון הראשון שלה ברוסיה Lobanov-Rostovsky Residence בסנקט פטרבורג, ולאחר מכן נפתח מלון שני במוסקבה.
באינדונזיה יש לרשת מלון אחד בג'קרטה ועוד שניים בבאלי.
משנת 2015, הרשת מציעה טיולים במטוס בואינג 757 מושכר שעבר שדרוג עם 52 מושבים.
ב-2021, שידרגה הרשת את מטוסה למטוס איירבוס A321.
באפריל 2021, דווח כי יוקם על ידי האמריקאית מלון בישראל של רשת המלונות ארבע העונות ברחוב אילת שבעיר תל אביב-יפו, במתחם בו עתידים להיבנות שלושה מגדלים בני 35–45 ובהם מגורים, מלונאות ומסחר.
"ארבע לפנות בוקר" הוא פזמון שכתב יעקב גלעד והלחינה וביצעה יהודית רביץ.
השיר יצא לאור באוגוסט 1980.
השיר נכלל באלבומה של רביץ "גלוי ונעלם".
עיבדו אותו רביץ, טומי פרידמן ואילן מוכיח.
הדוברת בשיר מתארת קשיי הירדמות בשעה ארבע לפנות בוקר.
היא נמצאת לבדה בבית ופונה אל נמען שאינו נמצא עימה, ושואלת אותו מתי יחזור.
כמו כן השיר הגיע למקום השביעי במצעד שירי יהודית רביץ שערכה רשת ג' במאי 2007.
ארבע ליגות הספורט המקצועיות הגדולות בצפון אמריקה הן התחרויות המקצועיות הגבוהות ביותר של ספורט קבוצתי בארצות הברית ובקנדה.
ארבע הליגות הכלולות בהגדרה זו הן ליגת ה-MLB (בייסבול), ליגת ה-NBA (כדורסל), ליגת ה-NFL (פוטבול) וליגת ה-NHL (הוקי קרח).
ליגות בולטות נוספות הן MLS (כדורגל, ארצות הברית), ליגת ה-CSL (כדורגל, קנדה), וליגת ה-CFL (פוטבול, קנדה).
ארבעת הליגות מכונות בדרך כלל "ארבע הגדולות".
בארבעתן משתתפות קבוצות הן מארצות הברית והן מקנדה, אך רוב הקבוצות מגיעות מארצות הברית.
בכל אחת מהן משתתפים המועדונים המקצועיים העשירים ביותר בענף הספורט שלה ברחבי העולם, ויחד עם הפרמייר ליג הם מהווים את חמש ליגות הספורט עם הכי הרבה הכנסות בעולם.
בנוסף, ענפי הספורט של ארבע הליגות הללו פותחו כולם בצורתם המודרנית בצפון אמריקה, וכולם למעט הפוטבול הפכו פופולריים בכל רחבי העולם.
מכיוון שהליגות נהנות ממקום משמעותי בתרבות הפופולרית בארצות הברית ובקנדה, השחקנים הטובים ביותר מהליגות האלה הופכים לעיתים קרובות לאייקונים תרבותיים בשתי המדינות, לדוגמה - בייב רות' (MLB) לברון ג'יימס (NBA), טום בריידי (NFL) ו-ויין גרצקי (NHL).
ארבע הליגות הגדולות כוללות כיום 30 או 32 קבוצות כל אחת, ורובן מרוכזות במטרופולינים המאוכלסים ביותר של ארצות הברית וקנדה.
הליגות מחולקות לשני אזורים: האזור המערבי והאזור המזרחי (או ה-AFC וה-NFC ב-NFL), המחולקים גם הם לבתים.
העונה מתחילה במשחקי הליגה הסדירה בתוך האזורים ובינם.
בסוף העונה עולות מספר קבוצות בשיטות שונות לפלייאוף.
משחקי הפלייאוף מפגישים ראשית את הקבוצות מכל אזור עד לקביעת אלופה אזורית, ואז שתי האלופות נפגשות לקרב על הזכייה בליגה.
בניגוד לשיטות העלייה והירידה הנהוגות בליגות ספורט ברחבי העולם, בליגות הספורט בצפון אמריקה משתתפות אותן קבוצות מעונה לעונה.
הרחבת הליגה מתרחשת בדרך כלל על ידי הוספת קבוצות שהוקמו לאחרונה, או במיזוגים עם ליגות מתחרות.
קבוצות לא עוזבות את הליגה אלא אם הן מתפרקות (מה שלא קרה מאז 1954) או מתמזגות עם קבוצה אחרת (מה שלא קרה מאז 1978).
שינוי מיקום יכול לשנות את שם הקבוצה, אך בדרך כלל היא עדיין נחשבת לאותה ישות.
למשל, פילדלפיה ווריורס זכתה ב-2 אליפויות BAA, שעדיין נחשבות לזכות גולדן סטייט ווריורס.
ליגהענף ספורטשנת ייסודקבוצותהכנסה ממוצעתמספר צופים ממוצעאלופה אחרונההכי הרבה אליפויותליגת ה-NFLפוטבול19203215.3 מיליארד דולר67,396פילדלפיה איגלסגרין ביי פאקרס ,13ליגת ה-MLBבייסבול19033010.7 מיליארד דולר30,042לוס אנג'לס דודג'רסניו יורק יאנקיז, 27ליגת ה-NBAכדורסל1946308.8 מיליארד דולר17,884בוסטון סלטיקסבוסטון סלטיקס, 18ליגת ה-NHLהוקי קרח1917325.1 מיליארד דולר17,442פלורידה פנתרסמונטריאול קנדיאנס, 25
בכל אחת מארבע הליגות הגדולות, כמו גם ה-MLS וה-CSL, ממוצעים של לפחות 15,000 צופים למשחק החל משנת 2018. שתי הליגות המשחקות באולמות, NHL וה-NBA, משחקות באולמות שבהם מתחת ל-19,000 מקומות ישיבה בממוצע, וכתוצאה מכך ה-CFL מחזיקה בממוצע השלישי בגובה הצופים מבין שש הליגות, קרוב ל-24,000 למשחק, אחרי ה-NFL וה-MLB.
בסך הכל, מתוך 124 הקבוצות ב-4 הליגות, יש לקנדה 9 נציגות ב-3 ליגות (חוץ מב-NFL).
בסך הכל כל הקבוצות זכו ב-47 אליפויות, 44 מהן בענף ההוקי קרח, בו יש לה 7 נציגות.
השימוש בביטוי "אלופי העולם" לזוכי הליגות
חוסר התחרות עם קבוצות משאר העולם וההכרה הכלל-עולמית בעליונות ארבע הליגות של צפון אמריקה מבחינת הרמה תרם לפרקטיקה ארוכת השנים אך שנויה במחלוקת של התקשורת בצפון אמריקה בהתייחס לאלופת ליגות הספורט הגדולות כאלופת העולם.
כיום הביטוי פופולרי יותר בארצות הברית אך הוא שומר על קבלה מסוימת בקנדה.
עם זאת, מנהג זה נלעג בדרך כלל על ידי לא-אמריקאים, מכיוון שאין תחרות אמיתית הקובעת מיהי אלופת העולם באף ספורט למעט כדורגל (ר' אליפות העולם לקבוצות).
השימוש בביטוי בבייסבול החל בארגון של סדרות אליפות בין אלופת הנשיונל ליג לבין האמריקן ליג, שלימים נקראה וורלד סיריס.
ה-MLB הקימה מאוחר יותר את ה-World Baseball Classic, תחרות בינלאומית ארבע-שנתית, במטרה להכתיר אלופת עולם אמיתית.
בשנות החמישים, הביטוי אלופי העולם היה בשימוש גם ב-NBA, והוא משמש עד היום.
הסופרבול, גמר ליגת ה-NFL, נקרא במפורש "משחק אליפות העולם" בגרסה הראשונה שלו.
בהוקי, גביע סטנלי היה פתוח בתחילה רק לקבוצות קנדיות, אך בשנת 1914 אפשרו נאמני הגביע לקבוצות אמריקאיות להתחרות, בתנאי שהזוכים בגביע סטנלי יוכרו כאלופי העולם.
הביטוי נחקק שוב ושוב בגביע, והמשיך גם כאשר ה-NHL קיבלה שליטה רשמית בגביע בשנת 1947. ההסכם שהתקבל דרש "שהזוכים בגביע זה יהיו אלופי העולם בהוקי המקצועיים המוכרים" (בניגוד לאליפות העולם בהוקי קרח של IIHF, שנערך אז רק לחובבנים).
כאשר איגוד ההוקי העולמי החל לפעול בשנות השבעים, ה-NHL הפסיקה לקרוא לאלופה לאלופת העולם, שכן בשלב זה, ליגת האליפות הסובייטית ניצחה באופן קבוע את ה-NHL בתחרויות בין הליגות ואליפות העולם של ה-IIHF נפתחה רשמית למקצוענים בשנת 1976. מאז קראה ה-NHL לאלופים שלהם אלופי גביע סטנלי.
מנהג שהחל בארבע הליגות הגדולות והתפשט לכל העולם הוא משחק האולסטאר, בו משתתפים טובי השחקנים בליגה בעיקר לשם מהלכים יפים ולא לשם הניצחון.
לרוב מתנהל האירוע בפורמט של כוכבי האזור המזרחי נגד כוכבי האזור המערבי.
עירמדינהNFLMLBNBANHLסה"כניו יורקניו יורק, ארצות הברית22228לוס אנג'לסקליפורניה, ארצות הברית22217שיקגואילינוי, ארצות הברית12115בוסטוןמסצ'וסטס, ארצות הברית11114דטרויטמישיגן, ארצות הברית11114דנוורקולורדו, ארצות הברית11114וושינגטון די.
ארבע העונות היא מיני-סדרה אמריקאית.
הסדרה היא דרמה קומית שנוצרה על ידי טינה פיי שגם משחקת בתפקיד ראשי, לאנג פישר וטרייסי וויגפילד עבור נטפליקס.
בתפקידים הראשיים גם סטיב קארל, קולמן דומינגו וויל פורטה.
הסדרה מבוססת על סרט אמריקאי באותו השם שיצא לאקרנים בשנת 1981, נכתב ובוים על ידי אלן אלדה, שזכה לתפקיד אורח בסדרה.
הסדרה עלתה לראשונה בנטפליקס ב-1 במאי 2025.
במאי 2025 הסדרה חודשה לעונה שנייה.
עלילת הסדרה עוסקת בשלושה זוגות של חברים ותיקים בשנות ה-50 לחייהם שיוצאים באופן קבוע 4 פעמים בשנה לחופשה משותפת, בכל אחת מעונות השנה, ליעד אחר בכל עונה.
אם בתחילת הסדרה נדמה שמדובר בקבוצה מגובשת, האיזון משתבש לאחר שאחד החברים מחליט להתגרש ואחד מגיבורי הסדרה מביא איתו לחופשות את בת הזוג הצעירה והדינמיקה הקבוצתית משתנה ומתערערת.
כל צמד פרקים מוקדש לחופשה ועונה אחרת, וקטעים מתוך היצירה "ארבע העונות" של ויוואלדי מובילים את מוזיקת הרקע.
הסדרה עוסקת בנושאים כמו שגרה בזוגיות וההבדל בין צרכים ופעולות אגואיסטיים והרצון להיות מאושר.
סטיב קארל בתפקיד ניק, בעלה לשעבר של אן
קולמן דומינגו בתפקיד דני, בן זוגו של קלוד, אדריכל
טינה פיי בתפקיד קייט, אשתו של ג'ק
ויל פורטה בתפקיד ג'ק, בעלה של קייט
קרי קני-סילבר בתפקיד אן, גרושתו העתידית של ניק
מרקו קלוואני בתפקיד קלוד, בן זוגו של דני
אריקה הנינגסן בתפקיד ג'יני, שיננית בת 32 שניק יוצא איתה לאחר שהתגרש מאן
ג'וליה לסטר בתפקיד לילה, בתם של אן וניק
אלן אלדה בתפקיד דון, אביה של אן
אשלין מדוקס בתפקיד בת', בתם של קייט וג'ק
ג'ייקוב באקנמאייר בתפקיד חוטב עצים
טובי האס בתפקיד טרי, גבר שאן יוצאת איתו
טומי דו בתפקיד קולבי, חבר של ג'יני
טיילור אורטגה בתפקיד רייצ'ל, אחת מהחברות של ג'יני
סימון רקסנר בתפקיד שרה, חברה נוספת של ג'יני
קלואי טרוסט בתפקיד מיקיילה, נציגת קבלה במלון קורטיארד מריוט
קול טריסטן מרפי בתפקיד קיילר, בנו של מרטי, בעל בית הלוויות
הסדרה בת שמונה החלקים היא עיבוד לסרטו של אלן אלדה משנת 1981 "ארבע העונות" שעסק באתגרים בחיי הנישואים.
התסריט עובד על ידי טינה פיי, לאנג פישר וטרייסי וויגפילד עבור נטפליקס.
שלושת התסריטאים הם גם המפיקים בפועל, יחד עם דייוויד מינר, אריק גוריאן וג'ף ריצ'מונד.
ב-14 במאי 2025 נטפליקס חידשה את הסדרה לעונה שנייה.
בינואר 2024 פורסם שטינה פיי גם תשחק בסדרה ובאפריל באותה שנה פורסם שגם סטיב קארל לוהק לסדרה.
ביוני 2024 פורסמו גם הליהוקים של קולמן דומינגו, אריקה הנינגסן, ויל פורטה וקארי קני-סילבר.
הליהוק של מרקו קלוואני פורסם מאוחר יותר, באוגוסט 2024. במרץ 2025 פורסמה רשימת שחקני המשנה בסדרה שכללה את ג'וליה לסטר, אלן אלדה, אשלין מדוקס, ג'ייקוב בקנמאייר ועוד.
הצילומים התקיימו במחצית השנייה של 2024, במדינת ניו יורק ובפוארטו ריקו.
הסדרה קיבלה ביקורות מעורבות מצד המבקרים.
באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes אחוז הביקורות החיוביות הוא 77%, זאת על בסיס 62 ביקורות.
באתר הסרטים Metacritic, קיבל הסרט ציון ממוצע משוקלל של 61 מתוך 100, בהתבסס על 30 ביקורות.
Club נתן לסדרה ציון B+ ונימק את הביקורת: "למרות היעדר הבדיחות (...) הסדרה אף פעם לא אינטנסיבית מדי, עם שמונה פרקים בני חצי שעה שחולפים בקלילות.
תנו לעצמות הכואבות שלכם מנוחה ותיהנו." אלן ספינוול מהרולינג סטון כתב על הסדרה ש"יש כמה רגעים משעשעים, וכמה נוגעים ללב באמת, אבל בסך הכול זה מרגיש דק – פחות תוכנית טלוויזיה ויותר תירוץ לחבורה של אנשים מוכשרים, כמה מהם חברים ותיקים במציאות, לבלות יחד בשלל מקומות יפים."
ב-6 במאי 2025 נטפליקס דיווחה שארבע העונות הייתה הסדרה הנצפית ביותר בפלטפורמה בשבוע שבין 28 באפריל ל-4 במאי, עם קרוב ל-12 מיליון צפיות תוך ארבעה ימים.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אמי לבידור בפריים טיים2025שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת קומדיה
"ארבע עונות השנה" הוא אלבומו השני של הזמר-יוצר אולי דנון, שיצא ב-14 בפברואר 2022.
כתיבת האלבום התבצעה במהלך התפרצות מגפת הקורונה בישראל, ותכניו הושפעו מתקופת הכתיבה.
את האלבום הפיק עומר שונברגר (אותו הכיר דנון בעת העבודה על אלבום המחווה לאלבום שיר טיול של אביתר בנאי), שגם ניגן על גיטרה חשמלית, גיטרה קלאסית, גיטרה בס, קלידים, סינתיסייזר וסיפק קולות.
בשניים מהשירים ניגן יובל גרעין על תופים, ובשיר אחד ניגן איתמר שץ על סקסופון גבוה.
שלושה משירי האלבום התפרסמו לפני צאתו כסינגלים.
"בין הענפים (אבודה ביפן)" התפרסם כסינגל ב-28 בפברואר 2021. "בכבישים" התפרסם כסינגל ב-12 באוגוסט 2021, עם וידאו קליפ בכיכוב עונג אפרון ונעמה שולמן, ובבימוי עמליה זילברשץ-בנאי.