tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רונלד כהן נולד בקהיר בשנת 1945 למשפחה יהודית שמוצאהּ מהעיר חלב שבסוריה, למיכאל מוראד כהן וסוניה לבית דואק מבריטניה, שמשפחתהּ גם כן מחלב.
אביו התעניין מאוד בתרבות הערבית והיה מעורה בה.
כהן עצמו נשלח לבית ספר שנוהל על ידי נזירים, שם למד ערבית וצרפתית.
בשנת 1957 בעקבות מבצע סיני ורדיפות שהיו במצרים לאחר מבצע סואץ, הפכו חיי המשפחה בלתי נסבלים והם נאלצו לעזוב את מצרים והגיעו ללונדון, לשכונת גולדרס גרין, בחוסר כל.
כהן, שלפי עדותו לא ידע כלל אנגלית, פתח במסע להרחבת אופקיו בהדרכת אחד המורים בבית ספרו.
המורה הכין לו רשימת קריאה מגוונת ובסוף תקופתו בבית הספר השיג את מטרתו והתקבל לאוקספורד עם מלגה.
באוקספורד היה פעיל במועדון הדיבייט "אוקספורד יוניון" ואף נבחר לנשיאו (תפקיד אותו מלאו כמה מראשי ממשלת בריטניה והפוליטיקאים הבכירים שם).
באוקספורד קיבל תואר בפילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה.
לאחר לימודיו באוקספורד למד בבית הספר למנהל עסקים בהרווארד וקיבל תואר מוסמך.
לאחר סיום לימודיו בהרווארד החל לעבוד בתאגיד הייעוץ מקינזי וב-1971 הקים קרן ההשקעות, שלאחר איחוד עם קרן דומה שהוקמה בארצות הברית הפכה לאייפקס פרטנרס.
החברה צמחה לאיטה בשנות ה-70 אך נהנתה מגידול מהיר בשנות ה-90 של המאה העשרים.
הקרן מעורבת בהנפקות שונות והשקעות במספר רב של תחומים, ובהם: טכנולוגיה וטלקומוניקציה, רפואה, שירותים פיננסים ועסקיים, קמעונאות וצריכה.
בין היתר השקיעה בכ-500 חברות הזנק ובחברות מבוססות.
בתחילת המאה ה-21 חדרה לשוק הישראלי ורכשה את השליטה בחברות בזק ותנובה.
בשנת 2008 פרש כהן מניהול הקרן.
ב-1996 סייע להקמת את בורסת ה-Easdaq המתרכזת במניות טכנולוגיה, כמקבילה ומתחרה אירופאית לבורסת הנאסד"ק.
כהן הקים קרנות השקעה נוספות שנועדו לתת פתרונות כלכליים לבעיות חברתיות, בהן הוא עסק נכון ל-2008: "פורטלנד טראסט" (Portland Trust) היא קרן ללא כוונת רווח שנועדה להשקעה במזרח התיכון.
בין שאר פעולותיה, פורטלנד טראסט השקיעה למעלה ממיליארד דולר בבניית בתים ברמאללה ובשכם.
כהן מאמין בהשפעת הכלכלה על פתרון סכסוכים עקובים מדם, ורואה בצפון אירלנד דוגמה להצלחה.
בהקשר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני, הוא סבור כי אם ישתפר מצבה של המשפחה הפלסטינית הממוצעת ובפרט בתחום הדיור והחינוך, הרי עמדת הבסיס של הסכסוך תשתנה.
כהן מעורב גם בקרן לשם רווח בשם "ברידג'ס ונצ'רס" להשקעה באזורים לא מפותחים בבריטניה והשגת שוויון.
קרן אימפקט בשם Social Finance שהקים בשנת 2007, נחשבת ליזמה חלוצית בתחום השקעות האימפקט, וגייסה כספים עבור מיזם שהצליח לייצר רווח למשקיעים תוך כדי הגשמת מטרות של שילוב אסירים משוחררים בשוק העבודה.
Social Finance פתחה שלוחות גם בארצות הברית ובישראל, ובשנת 2018 הודיעה קרן השקעות נוספת של כהן שתשקיע במיזמי אימפקט בישראל 75 מיליון דולר.
בתחילת דרכו היה מזוהה עם המפלגה הליברלית בבריטניה, כיוון שלדבריו סלד מהגישה המעמדית של המפלגה השמרנית, ואף התמודד מטעמה, ללא הצלחה, לפרלמנט הבריטי והאירופי.
ב-1996 החל לתמוך במפלגת העבודה הבריטית ובטוני בלייר.
כהן הוא מהתורמים הגדולים למפלגה ובפרט נחשב למממן מרכזי של ראש הממשלה גורדון בראון.
כהן זכה בתואר אבירות בשנת 2000 על תרומותיו לענף הון הסיכון, והוא ידוע מאז בבריטניה כ"סר רונלד".
הוא כתב ספר (The Second Bounce of the Ball) על קורותיו בעולם העסקים.
כהן מכהן במספר מועצות מנהלים של ארגוני צדקה וציבור, הוא דירקטור של המוזיאון הבריטי ועומד בראש ועדה שמטרתה לחלק לצדקה כספים מחשבונות רדומים בבנקים.
אשתו השלישית ואם שני ילדיו היא שרון הראל, ישראלית ובתו של יוסי הראל, מפקד האקסודוס, ומפיקת סרטים ("הלהקה", "דיזנגוף 99" ו"פארק גוספורד").
הוא חבר בבית הכנסת הרפורמי של מערב לונדון .
סר רונלד רוס היה רופא בריטי, פרזיטולוג ואפידמיולוג, אשר גילה את מנגנון ההידבקות במחלת המלריה.
רוס נולד באלמורה שבהודו (כיום במדינת אוטראקהאנד), לגנרל קמפבל קליי גרנט רוס מצבא הודו ולמתילדה שרלוט אלדרטון.
בגיל 8 נשלח להתחנך באנגליה.
סיים תואר ברפואה בבית החולים סנט ברתולמיו בלונדון ב-1880 והצטרף לשירות הרפואי ההודי.
רוס הוסיף לעשות וחקר את התפשטות המחלה במדינות שונות בעולם, ופרסם מודלים מתמטיים שתיארו את האפידמיולוגיה של המחלה.
כאשר שב לאנגליה כפרופסור למחלות טרופיות, הצטרף כחבר ל, בה גם שימש כסגן הנשיא.
מונה כחבר ב"מסדר האמבט" על ידי המלך אדוארד השביעי.
על שמו נקראים רחובות רבים בהודו, בית החולים למחלות טרופיות בהיידרבד, ובלונדון נוסד על שמו "מכון רוס" למחלות טרופיות והיגיינה.
רונלד ראלדס בלקאסר (בספרדית: Ronald Raldes Balcázar; נולד ב-20 באפריל 1981 בסנטה קרוס דה לה סיירה) הוא כדורגלן עבר בוליביאני ששיחק בעמדת הבלם.
ראלדס החל את הקריירה בקבוצת קלוב דסטרוירס בשנת 1998. לאחר שנתיים במועדון, חתם בקבוצת אוריינטה פטרולרו, עימה זכה באליפות ליגת העל הבוליביאנית בשנת 2001. לאחר כמה עונות מרשימות מאוד בליגה הבוליביאנית ובנבחרת, הוחתם ראלדס על ידי המועדון הארגנטינאי רוסאריו סנטראל בשנת 2003.
בשנת 2008, לאחר חמש עונות בארגנטינה, הכריז ראלדס שיעזוב את המועדון ברגע שתסתיים עונת הקלאוסורה, באמצע חודש יוני.
זמן קצר לאחר הודעתו, חתם במועדון הסעודי אל-הילאל.
ב-20 במרץ 2009, לאחר תקופה קצרה ביותר בערב הסעודית, חתם ראלדס בשורות המועדון המקסיקני קרוס אסול.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במקסיקו ב-22 באפריל 2009, במשחק נגד אטלנטה, במשחק הראשון מבין שניים של גמר ליגת האלופות של CONCACAF.
אחרי שתי הופעות ליגה בלבד בקרוס אסול, רונלד החליט לוותר על חוזהו במקסיקו על מנת לחתום במועדון הישראלי מכבי תל אביב בספטמבר 2009, ובמדיה שיחק עונה אחת.
ב-10 במאי 2010 חזר ראלדס לארגנטינה, וחתם בקבוצת קולון דה סנטה פה.
ב-9 בינואר 2014 חזר לקבוצה הבוליביאנית אוריינט פטרולרו, במדיה שיחק שלוש שנים נוספות.
בפברואר 2017 חתם בקבוצת בוליבר.
ראלדס משחק במדי נבחרת בוליביה משנת 2001. הוא היה שותף לסגל נבחרתו במהלך טורניר הקופה אמריקה בשנת 2007 ובשנת 2011. בשנת 2015 פרש ראלדס מהנבחרת ביחד עם מרסלו מורנו בגין חילוקי דעות עם המאמן חוליו ססאר בלדביאסו.
בשנת 2016, לאחר שבלדביאסו הוחלף בגיירמו אנחל אויוס, חזרו ואלדס ומורנו לנבחרת.
ויליאם רונלד דודס פיירברן היה פסיכואנליטיקאי ופסיכותרפיסט ממוצא סקוטי וחבר בחברה הפסיכואנליטית הבריטית.
מחלוצי ההוגים של גישת יחסי האובייקט.
פיירברן נולד באדינבורו ולמד באוניברסיטת אדינבורו לימודי דתות ולימודי יוון.
בהמשך שירת תחת הגנרל אלנבי במערכה על ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
בשובו לבריטניה למד רפואה ועסק בהוראת פסיכולוגיה ובטיפול.
בזכות כתביו, זכה להיות חבר בחברה הפסיכואנליטית הבריטית.
פיירברן היה אחד ממייסדי קבוצת האמצע בפסיכולוגיה - קבוצה שדגלה באנליזה המתרכזת ביחסים בין אנשים (יחסי אובייקט), זאת בשונה משני הזרמים בפסיכולוגיה של אותה התקופה, הזרם הקלייניאני וזה של אנה פרויד, אשר שמו את עיקר הדגש על הדחפים שבאדם.
אחת מתרומותיו החשובות ביותר של פיירברן לתאוריה הפסיכואנליטית הייתה בהצגתה של נקודת מבט אלטרנטיבית בנוגע לליבידו.
בניגוד לפרויד, אשר הציג את הליבידו כמכוון עונג, פיירברן חשב על הליבידו כמוכוון אובייקט - כלומר כמוכוון ליצירת קשר עם האחר.
הקשר הראשוני והמשמעותי ביותר הוא הקשר הנוצר בין הילד להוריו, קשר המביא לחיבור חזק מאוד ביניהם ומעצב את חייו הרגשיים.
האובייקטים הראשוניים של ההורים מהווים אבטיפוס לקשרים עתידיים וכך הקשר הראשוני איתם קובע במידה רבה את חוויותיו הרגשיות של הילד בהמשך חייו.
פיירברן טען שהאובייקטים שהילד רוכש בשלבי חייו הראשונים מהווים מודל לכל חוויותיו העתידיות הנוגעות לקשרים עם אחרים.
יחסי האובייקט הפנימיים מתארים יחסים המתקיימים בנפשו של האדם.
הורים נורמליים יצרו אצל הילד אוריינטציה המכוונת החוצה כלפי אנשים אמיתיים ויצירתם של קשרים אמיתיים.
כשצרכיו הפסיכולוגיים של הילד לא מסופקים על ידי הוריו, מתפתחת פתולוגיה של הימנעות מפנייה אל המציאות החיצונית, ובמקום יחסים אמיתיים עם אחרים מפתח האדם אובייקטים פנימיים, מדומיינים, ומקיים עימם יחסים פנטזמטיים.
על פי פיירברן, ילד להורים בלתי זמינים רגשית יפריד בין הפן המגיב בהוריו (האובייקט הטוב) לבין הפן שאינו מגיב (האובייקט הבלתי מספק).
הילד מפנים את האספקטים שאינם מגיבים בהורים ותופס את המאפיינים הללו כחלק ממנו - זאת משום שהם אינם נוכחים במציאות.
מנגנון הגנה זה מכונה "פיצול העצמי", ובו המאפיינים הטובים והרעים של ההורה מופרדים ואין מקום לשילוב בין שני החלקים ולתחושה אמביוולנטית.
פרברן תרם תרומה משמעותית בתחום האישיות בתיאוריו הנוגעים לאישיות הסכיזואידית.
המאפיינים העיקריים של אישיות זו הם ניתוק רגיש ונסיגה ממעורבות רגשית.
לדעתו, זוהי הפרעה האופיינית לפגיעה ביחסי עצמי-אובייקט.
ההימנעות והניתוק מרגשות מקורם ביחסים עם אובייקט, שנחוו בינקותם כמכאיבים וכמתסכלים.
רונלד לי ארמי היה שחקן קולנוע אמריקאי ומדריך טירוני מארינס בדימוס בדרגת רב-סמל.
התפרסם בעיקר בזכות תפקידיו בסרטים "שבעה חטאים", "גבר מת מהלך", "מיסיסיפי בוערת", ובשני הסרטים העדכניים בסדרת סרטי האימה "המנסרים מטקסס".
על תפקידו בתחילת הסרט "מטאל ג'אקט" היה ארמי מועמד לפרס גלובוס הזהב.
ארמי נולד בעיר אמפוריה שבקנזס.
הוא התגייס לחיל הנחתים בשנת 1961 ושירת ברחבי ארצות הברית בתור סמל משמעת במשך שנתיים.
הוא השתתף במלחמת וייטנאם ושירת במשך 14 חודשים באגף התמיכה הקרקעית.
את שארית שירותו לאחר המלחמה העביר בעיקר במסעות חובה צבאיים באוקינאווה שביפן.
בעקבות פציעות שעבר נאלץ לפרוש לאחר 11 שנות שירות בדרגת סמל משנה.
בשנת 2002 הועלה ארמי כאות הוקרה על שירותו במארינס לדרגת Gunnery Sergeant, המקבילה לדרגת רב-סמל.
את הדרגה קיבל ממפקד חיל הנחתים הגנרל ג'יימס ג'ונס.
לאחר שסיים את שירותו הצבאי עבר לחיות בפיליפינים ולמד דרמה וקרימינולוגיה ב"אוניברסיטת מנילה".
הוא נהג לערוך מופעים להעלאת המוראל בגזרות הלחימה של צבא ארצות הברית באפגניסטן ובמפרץ הפרסי.
לארמי שתי בנות מנישואיו הראשונים, וארבעה ילדים עם אשתו השנייה נילה ארמי.
כישוריו וניסיונו הצבאי של ארמי היו הבסיס להתחלת דרכו כשחקן, את דרכו התחיל בדרמת המלחמה "הנערים בפלוגה סי" בה שיחק מדריך טירונים העומדים להישלח לווייטנאם.
ארמי עבד עם פרנסיס פורד קופולה ושימש לו יועץ טכני ביצירתו "אפוקליפסה עכשיו" בה גם שיחק בתפקיד קטן בתור טייס מסוק קרב.
לאחר מכן עבד עם לואיס גוסט ג'וניור בסרט "קצין וג'נטלמן" וייעץ לו בנוגע לתפקיד סמל אמיל פולי, מדריך הטירונות הקשוח של הצי האמריקאי עליו זכה גוסט באוסקר.
ב-1987 שכר סטנלי קובריק את שירותיו של ארמי כדי שיהווה יועץ טכני למדריך טירוני המארינס בחלק הראשון של הסרט "מטאל ג'אקט".
קובריק, שהתלהב ממשחקו של ארמי, בחר לבסוף לתת לו את תפקיד מפקד הכשרת הטירונים הארטמן.
ארמי זכה לכבוד רב מקובריק, שנתן לו את האפשרות לכתוב בעצמו את הדיאלוגים שלו עם חיילי המחלקה.
הופעתו הקצרה בסרט זיכתה את ארמי בשבחים ובמועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנה שלאחר מכן, בתפקידו הראשון מחוץ לתדמית הצבאית שבנה לעצמו, שיחק ארמי בדרמת הפשע של אלן פארקר "מיסיסיפי בוערת" בתור טילמן, מושל העיירה הנגועה בגזענות.
ב-1989 שיחק בקומדיית הפשע "עף עם הרוח", ב-1991 בדרמת הפעולה "חיילי צעצוע", וב-1994 הופיע בסרטו של סטיבן סיגל "על קרקע בוערת".
ב-1995 התפרסם בדרמה הפסיכולוגית של דייוויד פינצ'ר "שבעה חטאים", בה גילם את מפקח המשטרה, ובזכות הופעתו בדרמת הפשע "גבר מת מהלך" בתור קלייד, אביה של הנערה אותה רצח באכזריות הנידון למוות מת'יו פונסלט (שון פן).
ארמי גילם את השופט בסרט "רצח מדרגה ראשונה", ודיבב את בובת חייל הצעצוע בסרט האנימציה "צעצוע של סיפור" (את התפקיד המשיך לדבב גם בסרטי ההמשך " צעצוע של סיפור 2" ו"צעצוע של סיפור 3").
ב-2001 שיחק בקומדיה "להציל את סילברמן".
ב-2003 הופיע במותחן האימה "ווילארד" בתפקיד הבוס הנוקשה של ווילארד סטילס (קריספין גלובר).
ארמי גילם את השריף הסדיסט הוייט ממשפחת הקניבלים יואיט בשתי הפקותיו העדכניות של מייקל ביי לסרט האימה הקלאסי "המנסרים מטקסס".
ב-2009 הגיש ארמי את התוכנית "אר.
לי ארמי יוצא לקרב", הסוקרת את מיטב כלי הנשק של הצבאות המתקדמים בעולם.
המצור על בסיס גלוריה (1989)
רונלד הארווד CBE היה מחזאי, שחקן, תסריטאי ומפיק יהודי-בריטי.
הארווד נולד בקייפטאון שבדרום אפריקה כבן למהגרים היהודים יצחק הורביץ ואיזובל פפר ובגיל 17 היגר ללונדון כדי להיות שחקן.
אחרי שלמד ב-RADA הוא התקבל על בסיס המלצתו של סיר דונלד וולפיט ללהקה השייקספירית המלכותית.
בשנים 1953–1958 היה עוזרו האישי של וולפיט, ואת חוויותיו איתו עיבד במחזה "המלביש".
הארווד הרבה לעסוק בנושאים הקשורים למלחמת העולם השנייה.
בשנת 2001 הוא כתב את "מחיר הניצחון" על וילהלם פורטוונגלר, ובשנת 2002 כתב את הסרט המפורסם ביותר שלו "הפסנתרן" בו זכה בפרס האוסקר בקטגוריית "התסריט המעובד הטוב ביותר".
בן-דודו הוא השחקן אנטוני שר גם הוא הגיע מדרום-אפריקה ללונדון.
הארווד נפטר ב-8 בספטמבר 2020.
הארווד כתב עוד כעשרים מחזות שלא תורגמו לעברית.
מנדלה (1987) - סרט טלוויזיה של HBO
Being Julia (2004) להיות ג'וליה
Oliver Twist (2005) אוליבר טוויסט
כמו כן כתב רומנים, נובלות וסיפורים.
רונלד ג'רלד ויין הוא מהנדס אמריקאי, ממקימי חברת המחשבים "אפל" (עם סטיב ג'ובס וסטיב ווזניאק).
12 יום לאחר הקמת החברה ב-1976, הוא פרש וויתר על חלקו בחברה החדשה.
הוא עבד כשרטט בכיר לצד ג'ובס בחברת משחקי המחשב "אטארי".
ב-1 באפריל 1976 ייסדו שניהם יחד עם ווזניאק את חברת "אפל".
ויין אייר את הסמל הראשון של אפל, הוא כתב את הסכם השותפות בין השלושה, וכן כתב את מדריך השימוש במחשב Apple I אותו ייצרו ווזניאק וג'ובס.
עם זאת, 12 ימים לאחר ייסוד החברה, מכר ויין את חלקו בחברה (10%) תמורת 800 דולר; בתוספת ל-1,500 דולרים נוספים שקיבל בהמשך לאותה שנה תמורת הימנעות מכל תביעה כספית כלפי החברה – קיבל ויין בסך הכול 2,300 דולר על חלקו בחברה.
ויין העדיף לפרוש במהירות מהחברה, בשל זהירות רבה בה נקט מאז שנכשל בעסק אחר שהקים מספר שנים לפני כן.
זאת במיוחד משום שכמבוגר מבין שלושת השותפים (הוא היה בן 42 והם בתחילת שנות ה-20 לחייהם), היו לו יותר נכסים שמהם יכלו נושים אפשריים לגבות חובות.
לאחר פרישתו החברה צמחה בהדרגה, ונכון ל-2020 היא חברת המחשבים הגדולה בעולם, עם שווי שוק המוערך ביותר משני טריליון דולר.
לאחר שעזב את אפל ולא נענה לבקשות שותפיו לשעבר לחזור, הוא שב לתפקידו בחברת "אטארי", וב-1978 הצטרף למעבדה הלאומית לורנס ליברמור.
שנתיים לאחר מכן הצטרף לחברת "Thor Electronics" בסלינאס, קליפורניה כמהנדס בכיר, ו-16 שנה לאחר מכן פרש לגמלאות.
בבעלותו עשרות פטנטים שהמציא, אך בשל חוסר במשאבים הוא לא הצליח להוציא אף אחד מהם לפועל.
ב-1994 מכר ויין את החוזה המקורי של ייסוד "אפל", אותו הוא הדפיס במכונת כתיבה, תמורת 500 דולר.
ב-2011 נמכר המסמך במכירה פומבית במחיר של מיליון לירות שטרלינג.
בריאיון מ-2013 אמר ויין שזה הדבר היחיד עליו הוא מתחרט בכל מה שקשור לאפל.
רונלד (רוני) פורר (נולד בשנת 1951) הוא איש עסקים, אספן וסוחר אמנות ישראלי.
רונלד פורר נולד בשנת 1951 בתל אביב.
לאחר שירות צבאי ביחידת מודיעין, נסע לשווייץ, שם השלים תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת לוזאן.
בין השנים 1976–1994 חי בלונדון, שם ייסד וניהל את חברת Contitrade Corporation, שעסקה בסחר בינלאומי בברזל ופלדה.
בשנת 1994 חזר לישראל והקים את גולקונדה אמנות, המתמחה באמנות ישראלית.
בשנת 1998 יצא לאור ספרו "ציור ישראלי: מפוסט אימפרסיוניזם עד פוסט ציונות" בהוצאת Overlook Press בניו יורק.
בשנת 2000 השלים את לימודי הדוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת St.
תקציר מחקרו, "יצחק דנציגר ויגאל תומרקין: מפגשים", העוסק בהשוואת יצירתם של האמנים יגאל תומרקין ויצחק דנציגר, יצא לאור בשנת 2001 בהוצאת "בבל".
כיום הוא מנהל את גלריה קונטמפוררי ביי גולקונדה וגולקונדה אמנות ומכהן במועצות המנהלים של Golconda International ומוזיאון נחום גוטמן.
הוא מייצג אמנים שונים, כגון צומי היאשי, דוד ניפו ובני אפרת.
לכבוד יום הולדתו ה-60 צייר האמן דוד ניפו את דיוקנו של פורר.
בשנת 2013 נבחרה היצירה להיכלל בתחרות הדיוקנאות שעורך הנשיונל פורטרט גלרי בלונדון מדי שנה (BP Portrait Award 2013).
הדיוקן הוצג ב-NPG ובגלריות נבחרות ברחבי אנגליה עד מאי 2014. בשנים 2014–2015 הדיוקן הוצג במוזיאון תל אביב לאמנות באגף הדיוקנאות של מחלקת האולד מאסטרס.
האסכולה הלונדונית – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
יצחק דנציגר – רישומים ופסלים, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
יגאל תומרקין – רישומים ומודלים, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
דניאל אלנקווה – ציורים, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
אלי אברהמי – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
ערן רשף – ציורים, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
חנן שלונסקי – טבע דומם, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
מחווה ליצחק רבין – יגאל תומרקין, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
עמודים – יגאל תומרקין, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
צבי מאירוביץ' – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
הדר מאור דגני – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
פרוטומות ראובן קופרמן – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
ציור ישראלי, מפוסט אימפרסיוניזם עד פוסט ציונות – בנק UBS, ניו יורק
יצחק דנציגר – פסלים, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
אורית חופשי – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
סיגל צברי – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
צבי מאירוביץ – גואש, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
פמלה לוי – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
דוד ניפו – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
שירת העלים – אלי אברהמי, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
אביגדור אריכא – עבודות נבחרות, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
ויקטור מאן – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
צבי לחמן – קנבסים על רקע שחור, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
גן החיות של פמלה – פמלה לוי, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
ערן רשף – עבודות חדשות, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
מאוסף הגלריה – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
דוד ריב – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
מיה זר – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
ישראל הדני – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
אמני הגלריה – עבודות חדשות, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
STILL ALIVE - עינת עריף-גלנטי, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
אין ממוריאם – פמלה לוי, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
פסח סלבוסקי – עבודות חדשות, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
אלי אברהמי – עבודות חדשות, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
מרטן שפווי – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
דוד ניפו – עבודות חדשות, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
עמידה – צבי לחמן, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
מאיר אפלפלד – ציורים, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
אירית בלוך – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
מסע – ישראל הדני, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
מדבר הנגב – אורי בלייר, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
עאסם אבו שקרה – עבודות נבחרות, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
איליה גפטר – ציורים, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
תל אביב 2008 – גבריאל ריגל, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
אבני פינה: מאז ועד הלום – גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
אביגדור סטימצקי – עבודות מאוחרות, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
סוניה ויצחק – דנציגר ודנציגר, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
ויקטור מאן – עבודות נבחרות, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
זיכרונות ילדות – אלקה מטסרו, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
הבסטה של רוני – דוד ניפו, גלריה גולקונדה אמנות, תל אביב
|Zentropa – אבירם ולדמן, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
מה שנשאר – מאיה ישראל, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
צפון-אמיתית, דרום-בהירה- אוהד מטלון, אוצר: אוהד מטלון, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
H1N1 Surviving – אוולין אקסל, ג'ורדן וולפסון, ניק מאוס, דוויין מייקלס, בבט מנגולט, דליה ניס, אליסיה קוואדה, אנט רונזלר, סשה רוסמן, אלינה שאפוצ'ניקוב, אוצר גיום רושון, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
Olive Glove- שרי כראל, אוצרת טלי תמיר, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
בקעת באר שבע – אדמות כבדות והדיסקוס ההידראולי-פנאומטי של שיניצקי – דוד ניפו, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
Chief of Stuff – איתמר גלבוע, אוצר איתמר גלבוע, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
אמנות על האש – מוריה אדר פלקסין, אבנר גבריאלי, נועם ונטורה, שחר כהן, אייל פינקס, שני פרי-נס, סיגל פריידקס, יערה צח, אלי קופלביץ, אדווה קרני, חיה רוקין, אסתר שניידר, אוצרת טלי תמיר קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
Contemporary – יואב אפרתי, ארנון בן דוד, ג'ניפר בר-לב, יוסי ברגר, אליעזר זוננשיין, ליז חג'ג', שי יחזקאלי, אלישבע לוי, דוד ריב, אוצרת מעין אמיר, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
סווט-שופ – איתן בן משה, דרור דאום, שי יחזקאלי, אוהד מטלון, רמי מימון, רוית מישלי, ראובן קופרמן, אוצר אוהד מטלון, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
ריח בראשית – בני אפרת, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
קדושה, קדשה, קדישא – נשים בחטא ובטומאה, רעיה ברוקנטל, נחמה גולן, היידי שטרן, אוצר ליאב מזרחי, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
גן החשמל – עדי ברנדה, גיא גולדשטיין, שריף ואכד, הילה טוני נבוק, שחר יהלום, נבט יצחק, ערן נווה, רן סלוין, אריאלה פלוטקין, שחר פרדי כסלו, נעמה צבר, טליה קינן, גבי קריכלי, יוסף קריספל, ברק רביץ, אבינעם שטרנהיים, אוצרת: נעמי אביב, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
כלבי דם – עדי בר, אוצרת טלי תמיר, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
שתי וערב – אוצרת טלי תמיר, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
פרויקט הספרים בנוף – אביטל גבע, אוצר אורי דסאו, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
אש ורודה – עודד ידעיה, אוצר אורי דסאו, קונטמפוררי ביי גולקונדה, תל אביב
הוספה לחיסור – קרל אנדרה, בני אפרת, דורון גולן, לותר המפל, אוצר אורי דסאו, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
אקספלורר גילי אבישר, תומר אזולאי, ליהי חן, רענן חרל"פ, פיטר יעקב מלץ, הרן מנדל, גלעד קידר, אוצרת איריס מנדל, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
אינלוזיו – ליטל נידם, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
ונותר המקום – אבי אייזנשטיין, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
דיוקנאות – דוד ניפו, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
– דוד טרטקובר, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
BYOB – Bring your own beamer – עדיה פורת קליגלר ודורון גולן, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
מה שרואים מכאן – צילום, ניצן מקויר, רמי צלקה, נורית ירדן, אוצרת טלי תמיר, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
סינכרוניסיטי יצורים – רון ארליך, אוצרת עדיה פורת קליגלר, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
אפילו – אביטל גבע ויצחק דנציגר, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
בחזרה להתחלה – גבריאלה קליין, דנה לב לבנת, אמנדה מהל, הילל רומן, גוסטבו זגורסקי, אוצרת איריס מנדל, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
גאומטריה מלוכלכת – אוסוולדו רומברג, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
לבד – רון ארליך, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
Throng.Figure – דורון גולן, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
שני ירחים על החוף, ציפור מכנית ביער נורווגי: הרוקי מורקמי ואמנות עכשווית – עאסם אבו שקרה, פריד אבו שקרה, טסוקו אמאדה, יונסאינג באיק, סנפורד ביגרס, דרור בן-עמי, פסי גירש, נצומי היאשי, אילת זהר, אנדריאה חזן, נאשון נאשונבאטו, מאירו קואיזומי, פני קלפוצ'בסקה.
אוצרת: אילת זהר, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
שני וארגמן – שי אזולאי, זהר אלפנט, בני אפרת, אריה ארוך, אבנר בן גל, איתן בן משה, עדו בר-אל, יוסי ברגר, תמר גטר, משה גרשוני, דרור דאום, פבל וולברג, נחום טבת, רפי לביא, סיגלית לנדאו, מתן מיטווך, מיכל נאמן, משה ניניו, דוד עדיקא, גיל שני.
אוצרת שרית שפירא, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
דריוס – דניאל צאל, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב.
עבודות חדשות לצד עבודות משנות השבעים.
אוצר: רוני פורר, קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב.
חולות – Sand-ness: מגוון עבודות ציור, צילום, פיסול ווידאור.
גלעד אפרת, חליל בלאבין, אירית בלוך, איה בן רון, יצחק דנציגר, ערגה יערי, אביטל כנעני, סיגלית לנדאו, טלי מילשטיין, קרין מנדלוביץ, בנדטה פדונה, משה קופפרמן, שי קוצ'יארו, אסרף שושן, יחיאל שמי.
קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב.
פתאום החלטת שאת שמש - יואב הירש.
ארגונית – רוני קרני, עבודות נייר.
Black Is A Colour – דרור בן עמי, עבודות פחם.
אוצרים: רונלד פורר ולורה שוורץ.
יהודים - אביטל גבע, מיכה אולמן, עבודות של יצחק דנציגר.
תליית קיץ מאוסף הגלריה - פרנק אאורבך, אבי אייזנשטיין, בני אפרת, אביגדור אריכא, ערן וובר, רוני טהרלב, משה מוקדי, דוד ניפו, לוסיאן פרויד, רונלד קיטאי.
BEUYS, BEUYS, BEUYS - מחווה ליוזף בויס, אלון אנדורן, אריה ארוך, טלי בן בסט, אביטל גבע, ורדה גצוב, יצחק דנציגר, גדעון לוין, אריאן ליטמן, לי סקופ, הדס עפרת, אולף קונמן.
קונטמפוררי ביי גולקונדה תל אביב
אורז פרא - עבודות של ליאור מודן (ארצות הברית).
אטלנטיס - עבודות של כילי קורן.
בתולות וחוחיות – עבודות של רוני טהרלב.
האריסטוקרטית – עבודות של איתן בוגנים.
חזרה נצחית – עבודות פאסטל של דוד ניפו ופסלים של ערן וובר.
שתיקת הפרפר – יונתן דנציגר.
דיוקן עצמי - אבי אייזנשטיין.
בשנת 1998 יצא לאור ספרו של רוני פורר "ציור ישראלי: מפוסט אימפרסיוניזם עד פוסט ציונות" בהוצאת Overloo Press בניו יורק.
תקציר מחקרו של רוני פורר, "יצחק דנציגר ויגאל תומרקין: מפגשים", העוסק בהשוואת יצירת של האמנים יגאל תומרקין ויצחק דנציגר, יצא לאור בשנת 2001 בהוצאת "בבל".
בשנת 2012 ייסד פורר בחלל העליון של גלריה קונטמפוררי ביי גולקונדה את "פרויקט המבחנה", שמטרתה לחשוף ולהציג אמנים צעירים ומבטיחים שטרם התבססו בעולם האמנות המקומי.
2014 – דריוס דניאל צאל, אוצר: רוני פורר
2015 – Black is A Colour דרור בן עמי, אטלנטיס כילי קורן.
2016 – האריסטוקרטית איתן בוגנים, שתיקת הפרפר''' יונתן דנציגר.
רונלד נמברס היה היסטוריון אמריקאי, חוקר ההיסטוריה של המדע, של הדת, של הבריאתנות ושל התכנון התבוני.
נמברס הוא בנו של מטיף שהשתייך לכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי, וגם נמברס השתייך לכת זו בנעוריו, אך בהמשך חייו הפך לאגנוסטי.
הוא קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה של המדע מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1969. בין השנים 1989–1993 היה נמברס עורך "איסיס" , כתב עת להיסטוריה של המדע.
כיהן פרופסור להיסטוריה של המדע והרפואה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
בשנת 2008 הוענקה לו מדליית ג'ורג' סארטון , אות הכבוד הגבוה ביותר של החברה האמריקאית להיסטוריה של המדע , עבור "הישג מחקרי יוצא דופן ומתמשך".
נמברס ערך עם דייוויד לינדברג שתי אנתולוגיות על היחסים בין דת ומדע.
ב-2014 ערך עם לינדברג סדרה בת שמונה כרכים על ההיסטוריה של המדע.
בשנת 1976 פרסם נמברס את ספרו הראשון, "נביאת הבריאות", על יחסה של המטיפה אלן וייט לרעיונות פופולריים על בריאות הציבור בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
בשנת 1992 פרסם נמברס את ספרו "הבריאתנים: האבולוציה של הבריאתנות המדעית", היסטוריה של מקורות ההתנגדות לאבולוציה.
הספר נערך והורחב בשנת 2006, עם תוספת בנוגע לתכנון תבוני.
הספר תואר בתור "ההיסטוריה המקיפה ביותר, ככל הנראה, של ההתנגדות לאבולוציה." הספר קיבל ביקורות אוהדות הן ממדענים והן מחוגים דתיים.
רונלד קראופורד מונרו פרגוסון, ויקונט נובאר הראשון היה מדינאי ומושל קולוניאלי סקוטי.
הוא כיהן כמושל הכללי השישי של אוסטרליה בין השנים 1914 – 1920 והוא נחשב ככל הנראה כבעל ההשפעה הפוליטית החזקה ביותר מבין כל האישים שכיהנו בתפקיד זה.
לאחר שובו לבריטניה הוא כיהן כשר המדינה לענייני סקוטלנד בין השנים 1922 – 1924.
מונרו פרגוסון נולד בשם רונלד קראופורד פרגוסון בבית משפחתו שליד העיר קירקדי שבמחוז פייפ שבסקוטלנד.
הוא היה בנו הבכור של לוטננט-קולונל רוברט פרגסון, אדם עשיר בעל שורשים סקוטים עתיקים שהיה חבר בבית הנבחרים הבריטי.
אמו, אמה אלייזה, הייתה בתו של ג'יימס הנרי מנדלוויל ממחוז סארי.
הוא היה נכדו של גנרל ריצ'רד פרגוסון.
ב-1864 ירש אביו את האחוזות של נובאר במחוז מוראישייר, וכך נוסף לו השם האמצעי, מונרו.
הוא התחנך במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, הצטרף למיליציית הפרשים הקלה הראשונה של פייפ ב-1875 והמשיך בקריירה צבאית עד ל-1884, לאחר ששב משירות בהודו.
ב-1884 נבחר פרגוסון לבית הנבחרים, אך בבחירות של נובמבר 1885 הוא הובס בבחירות והשיג תוצאה דומה בבחירות שהתקיימו שנה לאחר מכן.
בבחירות ביניים שהתקיימו ביולי 1886 הוא הצליח להיבחר שנית.
הוא מונה להיות מזכירו האישי של הלורד רוזברי, ממנהיגי המפלגה הליברלית.
כמו רוזברי, נעשה פרגוסון אימפריאליסט ליברלי, וידיד אישי שלו.
הוא ליווה את רוזברי ואת אשתו האנה, בסיורם בהודו ב-1886 – 1887 ושוב ב-1892 – 1894. כאשר נבחר רוזברי לתפקיד ראש ממשלת בריטניה, קודם פרגסון לתפקיד במשרד האוצר עם אחריות על סקוטלנד.
הוא המשיך לדגול בגישה הרדיקלית למתן שלטון בית לסקוטלנד כמו ידידו רוזברי.
במהלך מלחמת הבורים הוא תמך במדינות האימפריאליסטית של הממשלה השמרנית, ועורר עליו את זעמם של חברי האגף הרדיקלי, האנטי-מלחמתי של המפלגה הליברלית.
לפיכך, הוא לא ציפה לקבל תפקיד בממשלותיהם של הנרי קמפבל-באנרמן והרברט הנרי אסקווית', למרות כישרונותיו הבולטים.
בדצמבר 1905 הוא ביקש מממשלת הליברלים להתמנות כמושל בומביי, אך בקשתו נדחתה.
בפברואר 1914 שמח פרגוסון לקבל את המינוי לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה (בקשותיו להתמנות כמושל אוסטרליה הדרומית ב-1895 וכמושל ויקטוריה ב-1910, נדחו).
לפני מינויו ב-18 במאי 1914, הוא קיבל את התואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
הרקע הפוליטי שלו, קשריו עם ממשלת הליברלים בלונדון, והשקפותיו האימפריאליסטיות, הקנו לו מיומנויות גבוהות ויכולת לקחת חלק פעיל בפוליטיקה האוסטרלית בצורה משמעותית יותר בהשוואה לקודמיו בתפקיד.
באותה מידה הוא השכיל להגביל את פעילותו הפוליטית אל מאחורי הקלעים.
הוא תואר כ"מפקח אימפריאלי פעיל" על ידי העיתונאי קית מרדוק והוא הצליח לדווח ללונדון באופן דיסקרטי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התגלעו חיכוכים בין הממשלה הפדרלית לבין מושל ניו סאות' ויילס, סר ג'רלד סטריקלנד, שהגיעו לשנאה הדדית בינו לבין פרגוסון, בעיקר על רקע המימון שהזרימה הממשלה הבריטית לממשלה הפדרלית של אוסטרליה, תוך התעלמות מהוצאותיהן של ממשלות המדינות.
פרגוסון יצר קשרי ידידות קרובים עם שניים משופטי בית המשפט העליון של אוסטרליה, סר סמואל גריפית', נשיא בית המשפט העליון וראש ממשלת קווינסלנד לשעבר, וסר אדמונד ברטון, לשעבר ראש ממשלת אוסטרליה.
בהזדמנויות לא מעטות הוא נועץ בשניים, בעיקר בנוגע ליישום סמכויותיו כנציג הכתר.
ניסיונו הפוליטי של פרגוסון היה לעזר כאשר הוא הגיע למלבורן ומצא עצמו בעיצומו של משבר פוליטי.
לממשלתו הליברלית של ג'וזף קוק היה רוב של מושב אחד בבית הנבחרים ולעומת זאת למפלגת הלייבור היה רוב בסנאט בו היא השתמשה באופן שיטתי לגרום תסכול לממשלה.
קוק היה נחוש בדעתו לפזר את שני בתי הפרלמנט על פי סעיף 57 לחוקה.
ב-2 ביוני 1914, שלושה שבועות לאחר כניסתו של פרגסון לתפקיד, הגיש קוק באופן רשמי בקשה לפיזור שני בתי הפרלמנט.
לפרגסון היו כמה שיקולים שהיה עליו לקחת בחשבון.
הפרלמנט נבחר שנה קודם לכן ועדיין נותרו שנתיים לסיום הקדנציה שלו.
קוק לא נחל תבוסה בבית הנבחרים.
הסיבה היחידה שבגללה הוא ביקש את הפיזור הכפול הייתה אי יכולתו לשלוט בסנאט.
למצב כזה לא היה תקדים בבריטניה, שם הבית העליון לא נבחר על ידי ציבור הבוחרים.
כאשר פרגסון נעתר לבקשה, הוא זכה לגינוי נזעם מצד מפלגת הלייבור, שטענה שקוק עשה שימוש בעורמה בחוקה כדי להשיג רוב בסנאט.
פרגסון, שהיה מושפע מהמשבר שאירע בבית הלורדים בבריטניה ב-1910, סבר שעל בית הנבחרים להיות הדומיננטי.
באופן פרדוקסלי, הייתה זו המפלגה הליברלית בהנהגת קוק שטענה שהמושל הכללי חייב להישמע לעצות ראש הממשלה שלו, בעוד שמפלגת הלייבור טענה שעליו להפעיל שיקול דעת משל עצמו.
בעיצומה של מערכת הבחירות הגיעה לאוסטרליה הידיעה על פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
אירוע זה גרם למשבר חריף בממשלת אוסטרליה.
הפרלמנט כבר פוזר והממשלה הייתה כבר ממשלת מעבר.
יותר מכך, ב-1914 לא הייתה לאוסטרליה עדיין את הזכות לקחת חלק באירועים בינלאומיים, וכן הפוליטיקאים האוסטרלים לא היו מנוסים באירועים כאלה.
בנסיבות אלה, פרגסון היה האדם היחידי עם הסמכות ועם הביטחון לנקוט פעולה.
הוא היה זה שכינס את הממשלה, יישם את תוכנית הגיוס ותיקשר עם הממשלה בלונדון.
התמרונים של קוק השיגו את התוצאה הפוכה ובספטמבר ניצחה הלייבור בבחירות ואנדרו פישר נבחר שוב כראש הממשלה.
המשימה לגייס חיל משלוח של 20,000 איש הוטלה על מייג'ור גנרל ויליאם ברידג'ס.
ברידג'ס והגנרל ווייט היו מרוצים מהעובדה ששר ההגנה, ג'ורג' פירס, השתתף בוועידת הביטחון האימפריאלית ב-1911 ותמך בעמדותיה הבינלאומיות של בריטניה.
בתחילה היה אמור לקום גיס אחד, אך עד מהרה הוקם גיס נוסף ודובר גם על האפשרות של הקמת ארמייה שלמה שכוח האדם שלה יהיה אוסטרלי כולו.
ב-1914 הוחלף ברידג'ס על ידי הגנרל ויליאם בירדווד שהגיע מצבא הודו.
פרגוסון היה תומך נלהב של החיילים האוסטרלים.
הוא ציין בפני שר המושבות, אנדרו בונאר לואו, שהגנרל המילטון השמיע הערות חסרות טקט על רמתם של הקצינים האוסטרלים במהלך מערכת גליפולי.
אך קודם לכן שיגר המילטון מכתב לבונר לואו שדווקא שיבחר את האוסטרלים.
באוקטובר 1915 החליף בילי יוז את פישר בתפקיד ראש הממשלה.
יוז היה הכוח המניע מאחורי מאמצי המלחמה והמדיניות למען גיוס חובה.
לראש הממשלה החדש היו יחסים קרובים עם פרגסון שהכיר ביכולותיו.
פרגסון גרס שתפקידו בתקופת המלחמה הוא להיות שליח שיישם את מאמצי המלחמה הבריטיים, לא רק נציג הכתר.
הוא תמך בפומבי באלה שראו עצמם מחויבים למלחמה והתנגד לאלה שהיו נגדה.
הוא סייר ברחבי אוסטרליה, נפגש עם חיילים ואישי ציבור וביקר במפעלי תחמושת.
הוא היה גם מעורב במינויים של קציני צבא בכירים.
כאמור, הוביל יוז את המאבק למען גיוס חובה והוא היה משוכנע שרק באמצעי זה תוכל אוסטרליה לעמוד במחויבותה למאמץ המלחמתי.
פרגוסון העניק לו את כל הגיבוי במאבקו זה.
הוא ראה בכישלון משאלי העם על שאלת גיוס החובה, שנערכו באוקטובר 1916 ובדצמבר 1917, כאסון למאמץ המלחמתי.
הוא האמין בשילובם של הכוחות האוסטרלים בכוחותיהם של שאר מדינות האימפריה הבריטית.
לאחר שיוז הורחק משורות מפלגת הלייבור בעקבות כישלונו במשאל העם, אפשר לו פרגוסון להמשיך לכהן כראש ממשלת מיעוט בתמיכת מפלגתו של קוק.
הוא עודד את יוז ואת קוק להקים מפלגה חדשה, המפלגה הלאומית שתרוץ על מצע של ניצחון במלחמה.
במהלך המערכה לקראת משאל העם השני, התחייב יוז שהוא יתפטר עם משאל העם לא יעבור.
לאחר שהמשאל נכשל ויוז ביקש לעמוד בהתחייבותו ולהתפטר, לא נראה מועמד רציני שיוכל להחליפו ופרגסון הטיל עליו להמשיך ולכהן כראש הממשלה.
כאשר נבחר דייוויד לויד ג'ורג' לתפקיד ראש ממשלת בריטניה, נפתח ערוץ תקשורת ישיר בינו לבין יוז.
השניים התכתבו ישירות (לעיתים בשפה הולשית) ופרגסון חש שתפקידו כמתווך בין ממשלת אוסטרליה לממשלת בריטניה איבד מחשיבותו.
לאחר המלחמה שבה תנועת הסחר בין אוסטרליה לבריטניה לסדרה, אך המדיניות הפרוטקציוניסטית והבדלנית השמרנית איימה על חזון האחדות הליברלית.
במאי 1919 הביע פרגוסון את רצונו להתפטר מתפקידו.
במהלך ביקורו של הנסיך מוויילס ב-1920 הופעל עליו לחץ לחזור בו.
פרגוסון היה המושל הכללי המוצלח ביותר של אוסטרליה עד אותה עת.
אוסטרליה לקחה חלק חשוב במאמץ המלחמתי, אך יוז הוביל מהלכים של ניתוק הדרגתי של הקשר עם האימפריה, העם האוסטרלי דרש תהליך של דמוקרטיזציה.
באוקטובר 1920 עזב פרגוסון את אוסטרליה לאחר יותר משש שנים בתפקיד.
בשובו לבריטניה הוענק לו תואר האצולה, ויקונט נובאר.
לויד ג'ורג' מינה אותו להיות סגן נשיא מועצת החינוך.
הוא היה שותף פוליטי קרוב של סר אדוארד גריי.
עם עלייתה לשלטון של ממשלת בונר לואו, מונה פרגסון כשר המדינה לענייני סקוטלנד.
הוא קיבל אזרחות כבוד של העיר אדינבורו וגילה עניין רב בהיסטוריה ובמסורות של מולדתו.
לאחר הפוגה קצרה בשלטון הלייבור הוא סיים את תפקידו ומונה להיות יושב ראש ועדת הכיבודים.
עוד בהיותו השר לענייני סקוטלנד הוא נהיה חבר הוועדה לאתרים היסטוריים.
הוא כיהן כדירקטור של חברת ביטוח ושל הבנק של סקוטלנד.
ב-1926 הוענק לו תואר אביר מסדר הדרדר.
רונלד אלפרד פיקאפ היה שחקן אנגלי.
פיקאפ נולד בצ'סטר שבמחוז צ'שייר, לדייזי (שם נעורים ויליאמס) ולאריק פיקאפ.
הוא התחנך בבית הספר "King's School, Chester" ואת הכשרתו המקצועית רכש באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) בלונדון.
מאוחר יותר היה חבר ב-RADA.
ב-1964 הופיע פיקאפ לראשונה בטלוויזיה בעונה הראשונה של הסדרה "דוקטור הו" בפרק "The Reign of Terror", וקיבל שכר של 30 ליש"ט.
ב-1973 כיכב בסדרת הדרמה "The Dragon's Opponent" בתפקיד צ'ארלס הווארד רוזן סאפוק, שהיה מומחה לסילוק פצצות במלחמת העולם השנייה.
ב-1982 גילם פיקאפ את התפקיד הראשי במיני-סדרה "חיי ורדי" בבימויו של רנטו קסטלאני וגילם את דמותו של ג'וזפה ורדי.
ב-1983 הופיע פיקאפ לצדה של פנלופי קית' בסיטקום "Moving", ושיחק בתפקיד פרידריך ניטשה בסדרה "ואגנר" (בכיכובו של ריצ'רד ברטון).
ב-1984 השתתף בסרט הטלוויזיה "האפיפיור יוחנן פאולוס השני" בתפקיד יאן טירנובסקי.
ב-1987 שיחק בסדרת הדרמה "תהפוכות מלחמה" לצדם של אמה תומפסון וקנת בראנה וגילם את דמותו של האריסטוקרט הרוסי-בריטי הנסיך יאקימוב.
הסדרה מבוססת על סדרת רומנים מאת הסופרת הבריטית אוליביה מאנינג .
בעיבוד של ה-BBC לספר "האריה, המכשפה וארון הבגדים" מ-1988 דיבב פיקאפ את אסלאן, כמו גם בסדרות ההמשך "דברי ימי נרניה" המבוססות על הספרים מאת ק.ס.
פיקאפ כיכב בסיטקום קצר הימים "Not with a Bang" ששודר ב-1990 ובאותה שנה שיחק לצדו של מייקל קיין בסרט "ג'קיל והייד".
ב-1992 הופיע לצדה של דרוולה קירוואן בעיבוד הטלוויזיוני של הספר "A Time To Dance" מאת מלווין בראג.
תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסדרות "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן", "The Riff Raff Element", "הנוכלים", "המלחמה של פויל", "רציחות במידסומר", "להעיר את המתים", "The Bill", "עדות אילמת", "שרלוק הולמס", "דוק מרטין" ובסדרה "המפקח מורס".
ב-1991 השתתף בדרמה "רצח מתוחכם", עיבוד לספר באותו שם מאת ג'ון לה קארה.
ב-2004 שיחק בדרמה לילדים "Feather Boy" של ה-BBC.
עוד גילם את פקד מור בסרט הטלוויזיה "A Case of Coincidence" מסדרת "סיפורי המסתורין של רות רנדל".
פיקאפ שיחק בתפקיד קבוע בסיטקום "The Worst Week of My Life" של ה-BBC.
ב-1989 כיכב לצדה של ג'ודי דנץ' בסדרה של ערוץ 4 "Behaving Badly".
בפברואר 2010 הופיע בתפקיד אורח, כפגלג, בסדרת הדרמה התקופתית "הדרך לקנדלפורד".
בסדרה "הולבי סיטי" שיחק פיקאפ בתפקיד צ'ארלס לורד ביירן.
בנובמבר 2014 השתתף בהופעת קמע בפרק בסדרה "קורוניישן סטריט".
רונלד פיקאפ עבד עם לורנס אוליבייה בתיאטרון המלכותי הלאומי, במיוחד במחזות "שלוש אחיות" ו"מסע ארוך אל תוך הלילה".
ב-1998 היה מועמד לפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה על הופעתו במחזה "עולמה של איימי".
ממרץ ועד אוגוסט 2009 שיחק בתפקיד לאקי בהפקה של שון מתיאס למחזה "מחכים לגודו" מאת סמואל בקט לצדם של סר איאן מקלן (אסטרגון), פטריק סטיוארט (ולדימיר) וסיימון קאלו (פוזו).
המחזה הוצג בסיור הופעות שנפתח במאלוורן שבווסטרשייר ומשם במילטון קינס, ברייטון, באת', נוריץ', אדינבורו וניוקאסל.
ב-1973 הופיע פיקאפ בסרט "נשיא על הכוונת".
בשנה לאחר מכן השתתף בסרטו של קן ראסל "מאהלר".
ב-1988 שיחק בסרט "ג'וזף אנדרוז" המבוסס על ספרו של הנרי פילדינג.
ב-1978 שיחק פיקאפ בתפקיד אחד הסוכנים הפרוסיים הזוממים לפוצץ את בתי הפרלמנט בסרט "39 המדרגות".
את הסרט ביים דון שארפ וכיכבו בו רוברט פאוול בתפקיד האניי, קארן דוטריס בתפקיד אלכס וג'ון מילס בתפקיד קולונל סקודר.
בעיבוד של ה-BBC למחזה "הנרי השמיני" משנת 1979 גילם פיקאפ את קרנמר, הארכיבישוף מקנטרברי.
ב-1979 שיחק בתפקיד לוטננט הרפורד בסרט "Zulu Dawn", ב-1980 גילם את דמותו של איגור סטרווינסקי בסרט "ניז'ינסקי", ב-1982 שיחק בתפקיד הנסיך ג'ון בסדרה "אייבנהו", וב-1983 השתתף בסרט הג'יימס בונד "לעולם אל תאמר לעולם לא" בכיכובו של שון קונרי.
ב-1986 שיחק בתפקיד המושל הפורטוגזי, דון הונטאר, בסרט "המיסיון".
ב-1989 הופיע בתפקיד המורה הקפדן, קפטן לנקסטר, בסרט "Danny, the Champion of the World", ובאותה שנה השתתף בסרט "עונת יובש לבנה".
ב-2004 הופיע פיקאפ בסרט "Secret Passage" לצדו של ג'ון טורטורו.
ב-2005 שיחק בתפקיד משנה בסרט "The Adventures of Greyfriars Bobby" ובסרט המדע בדיוני "סופרנובה".
ב-2012 שיחק בתפקיד נורמן קאזנס בסרט הקולנוע "מלון מריגולד האקזוטי", וחזר לגלם את אותה דמות בסרט ההמשך "מלון מריגולד האקזוטי השני" שיצא לאקרנים ב-2015.
פיקאפ נפטר ב-24 בפברואר 2021. הותיר אחריו אישה, לאנס טראוורס, ושני ילדים: השחקנית רייצ'ל פיקאפ וסיימון פיקאפ.
רונלד ובתו רייצ'ל הופיעו יחד ב-2008 בפרק בסדרה "רציחות במידסומר" (The Magician's Nephew) וב-2016 בסרט "Schadenfreude".
רונלד צ'ארלס קולמן היה שחקן אנגלי שהיה פופולרי בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים.
הוא זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בסרט "חיים כפולים" (1947) והיה מועמד לפרס האוסקר על הסרט "קציר הגורל" (1942) ועל הסרטים "בולדוג דראמונד" ו-"Condemned" (שניהם מ-1929).
לקולמן שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד על תרומתו לתחום הקולנוע והטלוויזיה.
הוא נכלל ברשימת השחקנים ההוליוודיים שגם זכו באוסקר ויש להם גם כוכב בשדרת הכוכבים.
קולמן נולד בריצ'מונד שבמחוז סארי שבאנגליה, למשפחה נוצרית.
הוא היה הילד הרביעי של צ'ארלס קולמן ואשתו מרג'ורי ריד פרייזר.
הוא התחנך בפנימייה בליטלהמפטון, שם גילה שהוא אוהב לשחק על אף ביישנותו.
הוא תכנן ללמוד הנדסה באוניברסיטת קיימברידג', אבל זה נמנע ממנו בגלל קשיים כלכליים עקב מותו הפתאומי של אביו מדלקת ריאות בשנת 1907.
בשנים 1908 ו-1909 הפך קולמן לשחקן חובב ידוע למדי באגודת התיאטרון של וסט מידלסקס.
הופעתו המקצועית הראשונה על במת התיאטרון הייתה בשנת 1914.
כשעבד בחברת הספנות הבריטית בסיטי של לונדון הצטרף קולמן ב-1909 לרגימנט "לונדון הסקוטית" כחייל בצבא הבריטי.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס ובספטמבר 1914 חצה את תעלת למאנש לצרפת להשתתף בלחימה בחזית המערבית.
ב-31 באוקטובר 1914 נפצע קולמן מרסיס בקרסול בקרב איפר הראשון.
הפציעה גרמה לו לצליעה אותה ניסה להסתיר במשך כל הקריירה שלו.
כתוצאה מכך שוחרר מהצבא מטעמי בריאות בשנת 1915. שחקנים הוליוודיים נוספים כמו קלוד ריינס, הרברט מרשל , סדריק הרדיק ובזיל רת'בון שירתו אף הם ברגימנט לונדון הסקוטית במהלך המלחמה.
רונלד קולמן החלים מפצעיו וב-19 ביוני 1916 יכול היה להופיע בתיאטרון קוליסאום בלונדון בתפקיד רהמט שייך במחזה "The Maharani of Arakan" יחד עם לנה אשוול.
בדצמבר אותה שנה שיחק בדמות סטיבן ות'רבי במחזה "The Misleading Lady" מאת צ'ארלס גודארד ופול דיקי בתיאטרון פלייהאוס.
במרץ 1917 גילם את ובר במחזה "Partnership" בתיאטרון רויאל קורט.
עוד בתיאטרון הקורט שיחק שנה אחר כך במחזה "Damaged Goods" מאת אז'ן בריו .
בפברואר 1918 הופיע קולמן במחזה "The Little Brother" בתפקיד ג'ורג' לובין.
בשנת 1920 נסע קולמן לאמריקה ושיחק בסיבוב הופעות של המחזה "The Dauntless Three" יחד עם רוברט ווריק, ובמחזה "East is West" עם פיי ביינטר.
בינואר 1921 הופיע בתיאטרון בות' בניו יורק במחזה "The Green Goddess" מאת ויליאם ארצ'ר.
באוגוסט 1921 שיחק בדמות צ'ארלס במחזה "The Nightcap" בתיאטרון רחוב 39. בספטמבר 1922 זכה להצלחה רבה כשהופיע בתפקיד אלאן סרגיל במחזה "La Tendresse" בתיאטרון אמפייר בניו יורק.
בקולנוע שיחק קולמן לראשונה בבריטניה ב-1917 וב-1919 עבור הבמאי ססיל הפוורת', ובהמשך הופיע בסרט "Snow in the Desert" בהפקת ברודווסט פילם קומפני .
כשהופיע על הבמה בניו יורק במחזה "La Tendresse" ראה אותו הבמאי הנרי קינג, וליהק אותו לתפקיד הגברי הראשי בסרט "The White Sister" לצדה של ליליאן גיש.
הוא זכה להצלחה מיידית, ולאחר מכן קולמן כמעט נטש את במת התיאטרון למען הקולנוע.
הוא היה כוכב סרטי ראינוע בהם סרטים רומנטיים וסרטי הרפתקאות.
בזכות שיערו ועיניו הכהים, ויכולת הרכיבה שלו (הוא עשה בעצמו את רוב הפעלולים) הוא תואר על ידי המבקרים כמין ולנטינו, ולעיתים קרובות לוהק לתפקידים דומים ואקזוטיים.
לקראת סוף תקופת הראינוע הרבה קולמן לשחק לצדה של השחקנית וילמה באנקי בסרטיו של סמואל גולדווין, והם היוו צמד מתחרה לגרטה גרבו וג'ון גילברט.
על אף הצלחתו הרבה בקולנוע האילם הוא לא ניצל את אחד הנכסים החשובים שלו שהיה קולו היפה.
על המסך נראה קולמן לעיתים קרובות כג'נטלמן אנגלי נעים הליכות, שקולו גילם את האבירות ושיקף את הדימוי של הג'נטלמן האנגלי הטיפוסי.
סרט הקולנוע המצליח הראשון של קולמן היה ב-1930, אז היה מועמד לשני פרסי אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור הסרטים "Condemned" ו"בולדוג דראמונד".
לאחר מכן הופיע בסרטים בולטים כמו "Raffles" ב-1930, "The Masquerader" ב-1933, "Clive of India" ו"בין שתי ערים" ב-1935, "תחת שני דגלים", "השבוי מזנדה" ו"האופק האבוד" ב-1937, "אילו הייתי מלך" ב-1938, "אילו הייתי מלך" ו"שיחת העיר" ב-1942. ב-1948 זכה קולמן בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בסרט "חיים כפולים".
בעת מותו היה לקולמן חוזה עם מטרו גולדווין מאייר לשחק בתפקיד הראשי בסרט "כפר הארורים".
אחרי מותו גילם את התפקיד ג'ורג' סנדרס שמאוחר יותר נשא לאשה את אלמנתו של קולמן, בניטה יום .
רונלד קולמן מוזכר ברומנים רבים.
במפורש הוא מוזכר ברומן "האדם הבלתי נראה" מאת רלף אליסון בשל קולו הידוע והמקסים.
לדברי הדמות הראשית ברומן הוא היה רוצה קול כמו של רונלד קולמן בהיותו קולו של ג'נטלמן או אדם מתוך המגזין אסקווייר.
ב-1945 הופיע קולמן לראשונה בתפקיד אורח בתוכנית הרדיו "התוכנית של ג'ק בני" לצדה של אשתו השחקנית בניטה יום.
הופעתם הקומית בתוכנית של בני הובילה לקומדיה רדיופונית משלהם בשם "The Halls of Ivy" ששודרה בין השנים 1950 עד 1952.
סדרת התסכיתים ששודרה ברדיו NBC הועברה לטלוויזיה ברשת CBS ושודרה ב-1954 ו-1955.
עוד בטלוויזיה היה קולמן המגיש של הסדרה "Favorite Story" ששודרה ב-NBC החל מ-13 בספטמבר 1947 עד 1949 ולעיתים כיכב בה.
אחת מהופעותיו הבולטות בסדרה הייתה גילום הדמות של סקרוג' בהפקה משנת 1948 של "מזמור חג המולד"
קולמן היה נשוי מ-1920 ל-1934 לתלמה ריי, ומ-1938 עד למותו לשחקנית בניטה יום .
רונלד קולמן מת ב-19 במאי 1958 בגיל 67 ממחלת ריאות חסימתית כרונית.
הוא נטמן בבית הקברות של סנטה ברברה.
השאיר אחריו בת, ג'ולייט בניטה קולמן, שנולדה ב-1944.
ב-1975 פרסמה בתו ג'ולייט בניטה את הביוגרפיה שלו "Ronald Colman: A Very Private Person".
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1921 Handcuffs or Kisses לודיארד במאי ג'ורג' ארצ'נבוד 1923 The White Sister קפטן ג'ובני סבריני במאי הנרי קינג The Eternal City ניצב במאי ג'ורג' פיצמוריס 1924 Twenty Dollars a Week צ'סטר ריבס במאי Hamon F.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות1929 בולדוג דראמונד Bulldog Drummond קפטן יו "בולדוג" דראמונד מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר Condemned מישל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר1930 Raffles ראפלס The Devil to Pay!
קולמן היה מועמד שלוש פעמים לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
בטקס השלישי של פרסי האוסקר היה מועמד עבור שני סרטים "בולדוג דראמונד" ו-"Condemned".
ב-1942 היה מועמד לפרס על הסרט "קציר הגורל".
ב-1947 זכה בפרס על הופעתו בסרט "חיים כפולים".
בסרט הוא שיחק בדמות אנתוני ג'ון שחקן שמגלם את אותלו ומתחיל להזדהות עם הדמות.
עוד זכה קולמן בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר על הופעתו ב"חיים כפולים".
ב-2002 נמכר פסלון האוסקר של קולמן במכירה פומבית בכריסטי'ס עבור 174,500 דולר.
קולמן קיבל את פרס ג'ורג' איסטמן מטעם "בית ג'ורג' איסטמן" על תרומתו הייחודית לאמנות הקולנוע.
לקולמן שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד שבלוס אנג'לס האחד על הופעותיו בקולנוע והשני על הופעותיו בטלוויזיה.
רונלד אוון פרלמן הוא בנקאי, איש עסקים, משקיע ופילנתרופ יהודי-אמריקאי.
חברת ההחזקות שלו, "MacAndrews & Forbes", היא חברת החזקות המשקיעה במספר גדול של חברות, כשביניהם חברות סיגריות, כלי רכב, מייקאפ, ליקריץ', טלוויזיה, מצלמות, ציוד מחנאות, אבטחה, משחקים, בנקים, תכשיטים וחברת הוצאה לאור של קומיקסים.
פרלמן הוא אחד התורמים הפילנתרופיים הגדולים בעולם.
נכון למאי 2022 פרלמן הוא האדם ה-1,188 העשיר בעולם, עם הון מוערך של 2.6 מיליארד דולר.
בשיאו, הונו נאמד בכ-14.5 מיליארד דולר, אך עסקיו נקלעו לקשיים כלכליים בשל מגפת הקורונה בארצות הברית.
בעקבות הקשיים הכלכליים בשנת 2024 נאלץ פרלמן למכור נכסים רבים ובניהם יצירות אומנות רבות יאכטה ואת ביתו במחיר של כמעט מיליארד דולר
בספטמבר 2017 כלל מגזין פורבס את פרלמן ברשימת "100 המוחות העסקיים החיים הטובים ביותר".
ב-1965 נישא לבנקאית פיית' גולדינג, ממנה התגרש ב-1984. ב-1985 נישא לעיתונאית קלאודיה כהן, והשניים התגרשו ב-1995. ב-1995 נישא לפעילה הפוליטית פטרישיה דאף, והשניים התגרשו ב-1996. בשנת 2000 נישא לשחקנית אלן בארקין, והתגרש ב-2006. ב-2010 נישא לפסיכיאטרית ד"ר אנה צ'פמן.
סר רונלד פורבס אדם, הברונט השני היה קצין בצבא הבריטי, שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה ושימש לאחר מכן בסגן ראש המטה הכללי הקיסרי.
אדם נולד ב-30 באוקטובר 1885 בבומביי, לפרנק פורבס אדם, שהיה נשיא בנק בומבי והועלה לדרגת ברונט, ב-15 בפברואר 1917, ואשתו רוז פרנסס קמבל.
אחיו הצעיר אריק פורבס אדם היה שחקן קריקט ודיפלומט, בעוד אחיו הצעיר ממנו קולין פורבס אדם היה מספר שנים סגן המנהל של קינגסטון אפון האל.
אחותו היחידה הטה ריי קליפורד פורבס אדם קיבלה תואר חברת מסדר האימפריה הבריטית (MBE).
מכיוון שתמותת התינוקות הייתה גבוהה בהודו, הוא נשלח לאנגליה לחיות עם קרובי משפחה כשהיה בן שלוש.
הוא התחנך בפרייברג, גרמניה ובתיכון בסאסקס, ולאחר מכן למד במכללת איטון.
ב-27 ביולי 1905 הוא התגייס ל, והצטרף לרגימנט ארטילריית השדה המלכותית, ובמאי 1911 יצא לסבב שירות בהודו הבריטית.
בשנת 1913 הוא התארס במהלך חופשה עם אנה דורותי פיטמן, בתו של פרדריק I.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא הפליג לצרפת דרך תעלת סואץ, והצטרף לחיל המשלוח הבריטי.
אדם לחם בקרבות החזית המערבית, למעט למשך תקופה קצרה שבה לחם בחזית האיטלקית.
בינואר 1915 הוא התחתן עם דורותי פיטמן, ממנה נולדו לו 4 בנות.
במרץ 1918 הוא מונה לקצין אג"ם של הקורפוס ה-14, ולאחר מכן מונה לקצין אג"ם של הדיוויזיה ה-23.
לאחר המלחמה הוצב אדם במחוז מס' 5, פיקוד אלדרשוט כקצין אג"ם חטיבתי, ובשנת 1920 הוא נשלח לימודים במכללה לפיקוד ומטה בקימברלי.
לאחר מכן הוא הוצב בחזרה משרד המלחמה כקצין מטה באגף המבצעים צבא ומודיעין, והפך לסגן מנהל אגף מבצעים (DDMO) בדרגה זמנית של בריגדיר כאשר המנהלה אורגנה מחדש ב-1 באוקטובר 1936. באותה שנה מונה למפקד הארטילריה של הדיוויזיה ה-1, ובשנת 1937 מונה למפקד המכללה לפיקוד ומטה בקימברלי והועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
בשנת 1938 הוא מונה לסגן ראש המטה הכללי הקיסרי והועלה לדרגת לוטננט גנרל, ובמהלך תפקידו חיזק מאוד את יחידות השריון והנ"מ כהכנה למלחמה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה רצה לורד גורט למנותו לראש מטה חיל המשלוח הבריטי, אולם לסלי הור-בלישה סירב לכך.
באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-3, אשר היה אמור להישלח לסקנדינביה, אולם לבסוף נשאר בצרפת ולחם עם הקורפוס במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ובמהלך מבצע דינמו.
לאחר שובו לבריטניה מונה אדם למפקד פיקוד הצפון, ובשנת 1941 מונה לראש אגף כוח אדם, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1946. בשנת 1946 הוא קיבל את תואר אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט, ובשנת 1947 קיבל את עיטור לגיון ההצטיינות האמריקני.
לאחר פרישתו מהצבא הוא היה יו"ר ומנכ"ל המועצה הבריטית בשנים 1946–1954, וכן יו"ר המכון הלאומי לפסיכולוגיה תעשייתית בין השנים 1947–1952, במועצת מכון החינוך באוניברסיטת לונדון בין השנים 1948–1967, ויו"ר הוועד המנהל של ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם (אונסק"ו).
בנוסף הוא מילא תפקידים בכירים במערכת החינוך הבריטית.
בסוף שנות ה-60 חלתה אשתו ואחותו היי עברה לגור עמם, ובשנת 1972 מתה אשתו.
בשנת 1977 מתה גם אחותו, וב-26 בדצמבר 1982 מת אדם בביתו בפייגייט, מערב סאסקס.
רונלד זרפלד הוא שחקן גרמני.
בין היתר השתתף בסרטי הקולנוע "ברברה" משנת 2012, "בין שני עולמות" ו"פניקס" משנת 2014. הופיע גם בסדרת הטלוויזיה "ברברים".
זרפלד נולד ב-15 בינואר 1977 במזרח ברלין, אז גרמניה המזרחית.
זרפלד ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2005 עם תפקיד ראשי בסרט "הקקאדו האדום" של הבמאי דומיניק גראף.
הוא כיכב בסרט הפיראטים הקומי "12 צעדים ללא ראש" בבימויו של סוון טאדיקן שם שיחק בתפקיד הפיראט קלאוס סטרטבק.
בשנת 2010 הוא שיחק בתפקיד ראשי כבלש משטרת ברלין האידיאליסט בסדרת הטלוויזיה, בת עשרה פרקים, "Im Angesicht des Verbrechens".
בשנת 2011 הוא שב לעבוד עם גראף בדרמת הפשע "אזהרת קסנדרה" (2011) הפעם בתפקיד הנבל, ובדרמת הפשע בטלוויזיה "הילדה הבלתי נראית".
באותה שנה הוא השתתף בתפקיד משנה במותחן המסתורין של מתיאס גלסנר "שעת הזאב".
בשנת 2012 שיחק בסרט הקולנוע "ברברה" של הבמאי כריסטיאן פטצולד, שזכתה בפרס דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-62 בברלין.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-85, אך הוא לא הגיע לרשימה הקצרה הסופית.
בשנת 2014 הופיע זרפלד בכמה סרטים.
בסרטו ההיסטורי של דומיניק גרף "אחיות אהובות" הוא שיחק את וילהלם פון וולזוגן, חבר הקולג' של הדמות הראשית פרידריך שילר.
הסרט נבחר לנציג הגרמני פרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-87, אך לא היה מועמד.
בדרמת המלחמה "בין שני עולמות" הוא הופיע כחייל גרמני באפגניסטן.
הוא שיחק גם בדרמה של כריסטיאן פטצולד "פיניקס" לצד נינה הוס.
בשנת 2015 שיחק בסרט "האמת של פריץ באוור" כעו"ד צעיר, עוזרו של באוור.
זרפלד זכה בפרס הקולנוע הגרמני לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט.
בשנת 2016 שיחק בסרט הישראלי "הפורצת", בביומוי הגר בן-אשר.
בשנת 2020 לוהק לתפקיד "ברולף" בסדרה "ברברים" בהפקת נטפליקס.
בשנת 2023 שיחק לצדה של ויקי קריפס בסרט הדרמה הביוגרפי, "Ingeborg Bachmann – Journey into the Desert" שביימה וכתבה מרגרטה פון טרוטה אודות חייה של הסופרת אינגבורג בכמן.
בשנת 2024 שיחק בסרט "חשבון משותף" שביימה וכתבה נטייה ברונקהורסט.
רונלד מקדונלד הוא דמות ליצן, המשמשת כקמע העיקרי של רשת המזון המהיר, מקדונלד'ס.
הקמע התפרסם בעיקר בזכות סרטוני הפרסומת של החברה.
אישים רבים עובדים במשרה מלאה בתחפושות של רונלד מקדונלד, חלק מבקרים ילדים חולים בבתי חולים וחלקם משתתפים באירועים שונים.
בשיאו של המותג היו בין 100 ל-300 ליצנים שעבדו במשרה מלאה במקדונלד'ס.
בנוסף לכך קיימים גם בתי רונלד מקדונלד, בהם ההורים יכולים לשים את ילדיהם במתקנים לטיפול במחלות כרוניות.
היוצר של הדמות היה ככל הנראה וילארד סקוט, שהיה אז איש רדיו בוושינגטון שגילם דמות של ליצן מקומי בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. סקוט התפרסם כליצן שנשא את הכינוי "רונלד מקדולנד".
הדמות הופיעה לראשונה בפרסום טלוויזיה לאומי ב-1965, במהלך מצעד חג ההודיה של מייסיס.
לאחר שהתפרסמה במצעד חג ההודיה הפרסומת כיכבה ב-1966 במשחק הסופרבול, שנחשב לאחד מהמשחקים הנצפים והאהובים בטלוויזיה האמריקאית.
באותה תקופה עבד סקוט עבור אוסקר גולדשטיין, הזכיין של מקדונלד'ס.
אישים רבים תיארו את תפקידו של סקוט כ"לא יותר מהשחקן של הליצן רונלד מקדונלד" בזמן שגולדשטיין קיבל במרבית המקרים את הקרדיט על יצרת הקמע.
לאורך שנים רבות לא הכירה או הכריזה החברה שסקוט אכן יצר את הדמות.
רק במרץ 2000 הודה הנרי גונזלס, נשיא החטיבה הצפונית-מזרחית של החברה לסקוט על כך שיצר את הדמות.
בסוף 2010 ניסו כ-550 חברות וארגונים בבוסטון להוציא לפרישה את הדמות של רונלד מקדונלד לאור התרחבות הופעת ההשמנת יתר בקרב ילדים, אותם ארגונים טענו כי הדמות מעודדת השמנת יתר ואכילת ג'אנק פוד.
חרף הלחץ הציבורי שהופעל על החברה הצהיר מנכ"ל החברה, ג'ים סקינר כי אין בכוונת החברה להוציא את הדמות לפרישה.
בינואר 2011 פעיל פוליטי בשם יאני לינונן הוכרז בתקשורת כמנהיג קבוצה בשם "צבא שחרור המזון".
חברי הקבוצה גנבו פסל רונלד מקדונלד ממסעדת מקדונלד'ס בהלסינקי, ופרסמו קטעי וידאו באינטרנט בהם הם מביעים ביקורת על חברת מקדונלד'ס ומאיימים "לערוף את ראשו" של הליצן אם החברה לא תשנה את אופי פעולותיה.
באפריל 2014 הודיעה מקדונלד'ס כי רונלד מקדונלד צפוי לעבור "מהפך" ובגדיו יוחלפו בכאלו חדשים יותר.
בנוסף לכך הם הצהירו כי הדמות תתחיל לכבב בפרסומות החדשות שלהם, באתרי הרשתות החברתיות כמו טוויטר.
באוקטובר 2016, בזמן שהתרחבה תופעת הליצנים המפחידים הכריזה החברה כי רונלד מקדונלד "יוריד פרופיל" ודמותו פחות תככב לזמן מה בפרסומות או בסניפי החברה.
הקמפיין גרר מאות ואלפי תומכים בעזרת פרסומות מזויפות אלו ומופעי רחוב, והגיע גם לבריטניה.
הקמפיין נמשך עד היום, ולדבריהם של מקדמי הקמפיין, הם לא יפסיקו אותו עד שהחברה תשנה את יחסה לתרנגולות.
מאז 1993, אז נכנסה מקדונלד'ס לשוק הישראלי, מגלם שלומי לניאדו (כיום חלק מהצמד "שלומי וסתם") את דמותו של "רונלד מקדונלד הישראלי" מטעם חברת מקדונלד'ס.
בין היתר כיכב בתוכנית "קצפת", כשמקדונלד'ס חילקה בתוכנית ארוחות ילדים, וב"פסטיגל 1998", כשמקדונלד'ס נתנה חסות למופע.