tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא זכתה להכרה על הופעתה בסרט "אהבה של קיץ" משנת 2004 וזכתה בפרסים מטעם חוג מבקרי הקולנוע של לונדון ומטעם פרסי הקולנוע הבריטי של איבנינג סטנדרד.
עוד הייתה מועמדת לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע בקטגוריית השחקנית האירופית הטובה ביותר.
ההופעה המקצועית הראשונה של פרס בתיאטרון הייתה במחזה "The Weather" מאת קלייר פולארד, שהועלה בתיאטרון רויאל קורט ב-2004 במסגרת עונת מחזאים צעירים.
ב-2005 גילמה פרס את קאדי טורווידרופ (לבית ג'ליבי) בסדרת הדרמה "בית קדרות" של ה-BBC, עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס.
עוד ב-2005 השתתפה בדרמה הטלוויזיונית "מר הארווי מדליק נר".
ב-2005 כיכבה פרס בסרט "Song of Songs" של ג'וש אפיגנאנסי , שזכה בפרס הסרט הבריטי הטוב ביותר בפסטיבל אדינבורו.
ב-2006 שיחקה פרס בסרט קצר של אותו במאי "Ex Memoria", בהפקה של המפיקה זוכת האוסקר מיה בייז (Mia Bays).
הסרט עוסק באישה החולה במחלת אלצהיימר.
פרס גילמה את הדמות הראשית בצעירותה.
הסרט היה מועמד לפרס הסרט הקצר הטוב ביותר מטעם הקולנוע הבריטי העצמאי.
ב-2006 הופיעה פרס בסרט "Red Road" (בבימויה של אנדריאה ארנולד שביימה גם את "Wasp") שזכה בפרס בפסטיבל קאן בשנת 2006. עוד שיחקה בדרמה בת שני חלקים בשם "Damage" ששודרה בטלוויזיה האירית.
באותה שנה זכתה בפרס מגזין גלאמור לשחקנית החדשה הטובה ביותר.
ב-8 במרץ 2007 הופיעה פרס בערב התרמה שנערך בגלריית אמנות וייטצ'אפל לצדם של ריס איוואנס, מרטין מק'קוצ'ון וסמנתה מורטון.
ב-2007 הייתה פרס, יחד עם ססיליה דין והלנה כריסטנסן, אחת מ"הפנים החדשות" של חברת הביגוד היפנית Uniqlo.
עוד באותה שנה השתתפה בווידאו קליפ של השיר "Stalker" של להקת Turin Brakes.
באוקטובר 2007 שיחקה במחזה רדיופוני של ה-BBC בשם "Wes Bell" מאת מת'יו ברוטון.
ב-2008 הופיעה פרס בסרט קצר בשם "Son" שכתב וביים דניאל מולוי, שזכה בפרסים בינלאומיים בהם הסרט הקצר הבריטי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אדינבורו.
היא גם כיכבה בסרט "Inseparable" לצדו של בנדיקט קמברבאץ', ובסרט "In Transit", סרט דרמה המתרחש ברוסיה בתקופת מלחמת העולם השנייה, בהשתתפות ג'ון מלקוביץ'.
ב-2010 הייתה פרס מועמדת לפרס אינדפנדנט ספיריט בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרט "50 גברים מתים מהלכים".
ב-2012 הופיעה פרס בתפקיד הראשי בדמות רוזמרי בדרמה התקופתית "Where I Belong".
ב-2015 גילמה את דמותה של אמילי דייוויסון בסרט הקולנוע "סופרג'יסטיות".
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2001 הולבי סיטי Holby City קלייר ברדלי בפרק "Mother Knows Best" 2002 Is Harry on the Boat?
פיגי סרט טלוויזיה 2003 Peter in Paradise מריה סרט טלוויזיה 2004 עדות אילמת Silent Witness ניקולה בטלר בפרק "Death by Water" Outlaws לורה בפרק "Sins of the Father" Lie with Me שינה קאסט סרט טלוויזיה 2005 מר הארווי מדליק נר Mr.
נטליה זברבה היא טניסאית עבר סובייטית שלאחר פירוק ברית המועצות המשיכה לשחק תוך ייצוג בלארוס.
זברבה הייתה אחת משחקניות הזוגות הבולטות בעולם בשנות ה-90. היא זכתה ב-18 תחרויות גראנד סלאם לזוגות נשים ובסך הכל זכתה ב-80 טורנירים.
בנוסף לכך היא זכתה 4 פעמים בתחרויות יחידות ופעמיים בתחרויות זוגות מעורבים בתחרויות גראנד סלאם.
בתחרויות גראנד סלאם היא הגיעה לגמר אליפות צרפת הפתוחה בשנת 1988 והפסידה לסטפי גראף.
בהיותה נערה היא ניצחה באליפות וימבלדון בשנת 1986 ובאליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 1987. לאחר מכך היא עברה לטניס מקצועי לנשים.
זברבה זכתה פעמיים בגראנד סלאם (זכייה ברצף בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם) בתחרויות לזוגות נשים.
בשנים 1992/1993 עם ג'יג'י פרנאנדס ובשנים 1996/1997 עם ג'יג'י פרנאנדס (3 זכיות) ומרטינה הינגיס (זכייה רביעית).
בנוסף זכתה במדליית ארד בטורניר הזוגות באולימפיאדת ברצלונה בשנת 1992.
זברבה פרשה בשנת 2003 וכיום היא עוסקת באימון טניסאיות מבלארוס.
| bgcolor="98FB98"|זכייה1992אליפות וימבלדון <small>(2) ג'יג'י פרנאנדס יאנה נובוטנה לריסה נילנד6–4, 6–1זכייה||1992||אליפות ארצות הברית הפתוחה <small>(2) || ג'יג'י פרנאנדס|| יאנה נובוטנה לריסה נילנד||7–6(7–4), 6–1
| bgcolor="98FB98"|זכייה1993אליפות אוסטרליה הפתוחה <small>(1) ג'יג'י פרנאנדס פם שרייבר אליזבת סמיילי6–4, 6–3זכייה||1993||אליפות צרפת הפתוחה <small>(3) || ג'יג'י פרנאנדס|| יאנה נובוטנה לריסה נילנד||6–3, 7–5
| bgcolor="98FB98"|זכייה1994אליפות צרפת הפתוחה <small>(4) ג'יג'י פרנאנדס לינדזי דבנפורט ליזה ריימונד6–2, 6–2זכייה||1994||אליפות וימבלדון <small>(4) || ג'יג'י פרנאנדס|| יאנה נובוטנה ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו||6–4, 6–1
| bgcolor="FFA07A"|סגנית||1996||אליפות צרפת הפתוחה <small>(3) || ג'יג'י פרנאנדס|| לינדזי דבנפורטמרי ג'ו פרנאנדס||2–6, 1–6
| bgcolor="98FB98"|זכייה1996אליפות ארצות הברית הפתוחה <small>(4) ג'יג'י פרנאנדס יאנה נובוטנה ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו1–6, 6–1, 6–4זכייה||1997||אליפות אוסטרליה הפתוחה <small>(3) || מרטינה הינגיס|| לינדזי דבנפורט ליזה ריימונד||6–2, 6–2
|bgcolor=lime|זכייהגמרחצי גמרחצי גמרסיבוב שני5 / 1566–10אליפות ארצות הברית הפתוחהסיבוב ראשוןסיבוב שנירבע גמרחצי גמרזכייה
נטלי פרץ (נולדה ב-18 באוגוסט 1990) היא זמרת ישראלית השרה בעיקר בסגנון מוזיקה מזרחית-ים תיכוני.
פרץ הוציאה בשנת 2013, את השיר "תי רשרש", שצבר ביוטיוב כ-1.5 מיליון צפיות, בשנת 2017, את השיר "על סף דיכאון", ולאחר מכן את השיר "מחכה לו", שנכתב והולחן על ידי דנה לפידות, וצבר, נכון למרץ 2018, למעלה מ-327 אלף צפיות.
פרץ התגלתה לראשונה בתוכניתו של אייל גולן, "אייל גולן קורא לך", בשנת 2011, ובשתי התוכניות "התבוריס" ו-"פרח נולד".
בראיון שנערך עם פרץ, היא אמרה כי: "גדלתי בבית מרוקאי אותנטי, לאימי הייתה קריירה מצליחה אבל כשנולד הילד הראשון, היא החליטה לוותר עליה לטובת המשפחה.
אז, שלא כמו היום, לא ניתן היה לשלב קריירה לצד משפחה.
סבי אכן היה פייטן ומנהל להקה, בקיצור חונכתי בבית מוזיקלי."
בינואר 2012, הוציאה פרץ את הסינגל הראשון שלה, "רק בגללך".
השיר הגיע אל המקום ה-10 במצעד ה-TV של מדיה פורסט.
לאחר מכן הוציאה את "ללא מילים", ואז בשנת 2013, הוציאה את השיר "תי רשרש".
האודיו שהעלתה לערוצה ביוטיוב צבר קרוב למיליון צפיות, והקליפ שלו צבר 1.5 מיליון צפיות.
בסמוך לכך, הוציאה פרץ לשיר קליפ נלווה.
באותה שנה הוציאה את השיר "חובי", שזכה בתואר "שיר השבוע" של גלי ישראל, ואף זכה לקידום מצד מדיה פורסט.
עם תחילתה של שנת 2014, הוציאה פרץ את השיר "הייתי שם", וכשנה לאחר מכן את השיר "אין לך מילה", שאותו הלחינה בעצמה, השיר זכה להצלחה מרובה.
בנוסף לכך, בתקופה זו הוציאה פרץ מחרוזת בשם "חפלה נוסטלגית" באותה השנה היא אף ביצעה את הדואט "שנינו יחד", עם אלי לוזון.
בשנת 2017, הוציאה פרץ את השיר, "על סף דיכאון", שאותו כתב והלחין אופיר כהן, ואז את השיר "מחכה לו", שנכתב והולחן על ידי דנה לפידות.
כמה חודשים לאחר מכן, בשנת 2018, הוציאה את "כוחה של אהבה".
מאוחר יותר, ביצעה גרסת כיסוי אקוסטית לשיר "מישהו הולך תמיד איתי", של עפרה חזה.
כמה חודשים לאחר מכן הוציאה את הקליפ עבור הסינגל "ילדה של אמא", שנכתב על ידי מאור אדרי.
נטליה אלכסנדרובנה טימאקובה היא אשת עסקים, מדינאית ועיתונאית רוסייה.
מכהנת כסגניתו של יושב ראש בנק ונשאקונומבנק מאז 17 בספטמבר 2018.
כיהנה בעבר כמזכירת העיתונות של ראש ממשלת הפדרציה הרוסית (2012-2018) ומזכירת העיתונות של נשיא הפדרציה הרוסית (2008-2012).
היא נולדה בקזחסטן ב-12 באפריל 1975. אך גדלה בעיירה קוטקובו, שבפרברי מוסקבה.
הוריה של נטליה טימקובה חיו שם לפני שנולדה ושניהם עבדו כמהנדסים בחברה ממשלתית.
לאחר הלימודים בבית הספר, נטליה התקבלה לאוניברסיטה ההומניטארית במוסקבה ולאחר מכן למדה בפקולטה לפילוסופיה.
שם החלה לכתוב את המאמרים שלה.
ב-1998 סיימה את לימודי הפילוסופיה באוניברסיטת מוסקבה.
הרצון להיות עיתונאית ולצלול לתוך עולם החדשות והעיתונות הגיע לנטליה בצעירותה.
מאז 1995, כסטודנטית, כשהחלה את הקריירה שלה עבדה כעיתונאית, תחילה במחלקה הפוליטית של מערכת העיתון "הקומסומולץ המוסקבאי".
בשנת 1997 עברה נטליה בבית ההוצאה קומרסנט, ככתבת פוליטית במערכת העיתון.
בשנת 1996 הייתה חברה בקמפיין הבחירות לנשיאות של בוריס ילצין.
ממרץ ועד אוקטובר 1999 הייתה הפרשנית הפוליטית של סוכנות הידיעות "אינטרפקס".
באוקטובר 1999 מונתה לממלאת מקומו של דובר ראש הממשלה דאז ולדימיר פוטין ועבדה במקביל כסגנית מנהל המחלקה למידע ממשלתי בקרמלין.
ב-11 בנובמבר 1999 לאחר מינויו של מיכאיל קוז'וחוב לדובר הנשיא, התמקדה בעבודה כסגנית מנהל המחלקה למידע ממשלתי.
בשנת 2000 — עברה לקרמלין ועבדה בלשכת הנשיא.
בשנים 2000—2002, מונתה לסגני ראש מינהל העיתונות של הנשיא.
בשנים 2002—2004, הפכה לסגנית דובר הקרמלין.
בשנים 2004—2008 ניהלה את מחלקת ההסברה והדוברות של הנשיא.
מה-13 במאי 2008 ועד ה-21 במאי 2012, כיהנה כדוברת הקרמלין ודוברתו של נשיא רוסיה דאז, דמיטרי מדבדב.
היא המשיכה לכהן כדוברת של מדבדב גם לאחר ה-22 במאי 2012, כשמונתה לדוברת ראש הממשלה ולסגנית מזכיר הממשלה תפקיד שמילאה עד קיץ 2018.
ב-18 בספטמבר 2018 עברה רשמית למגזר הפרטי כשהתקבלה לעבוד בונשאקונומבנק.
היא נשואה לאלכסנדר בודברג שמאז 1991 עבד בתור עיתונאי בעיתון "הקומסומולץ המוסקבאי".
מ-1996, היה חבר במה שמכונה "בריכת הקרמלין", קבוצת עיתונאים שמסקרת את פעילות נשיא רוסיה.
מאז העשור השני של המאה העשרים ואחת הוא עוסק ביחסי ציבור ומשמש כיועץ לנשיא בנק VTB.
נטליה ונדיקטובנה ליסובסקאיה היא אתלטית עבר סובייטית, אלופה אולימפית (סיאול 1988), אלופת עולם (רומא 1987), סגנית אלופת עולם (טוקיו 1991) ושיאנית העולם הנוכחית בהדיפת כדור ברזל, מאז שנת 1987. היא מחזיקה בארבע תוצאות הדיפת כדור ברזל הטובות ביותר לנשים.
ליסובסקאיה נולדה וגדלה באלגזי שבבשקורטוסטן.
היא התאמנה בקבוצת ספרטק מוסקבה.
בתחרות שנערכה בסוצ'י, רוסיה ב-27 במאי 1984 קבעה בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 22.53 מטר, שיפור לשיא העולם בן ה-4 שנים של אילונה סלופיאנק מגרמניה המזרחית (22.45 מטר).
בגלל החרם של ברית המועצות על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) נמנע ממנה לזכות במדליית זהב במשחקים אלה.
במשחקים העולמיים באולם שנערכו בפריז בינואר 1985 זכתה ליסובסקאיה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.07 מטר, לפני אינס מילר מגרמניה המזרחית (19.68 מטר) ובת ארצה נונו אבשידזה (18.82 מטר).
באליפות העולם באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה במרץ 1987 זכתה ליסובסקאיה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.52 מטר, לפני אילונה סלופיאנק (20.28 מטר) וקלאודיה לוש מגרמניה המערבית (20.14 מטר).
בתחרות שנערכה במוסקבה ב-7 ביוני אותה שנה היא קבעה שיא עולם חדש של 22.60 מטר, אותו שיפרה והעמידה על 22.63 מטר (השיא הנוכחי).
שלושה חודשים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה ברומא בתחילת ספטמבר היא זכתה במדליית זהב בשיא אליפות חדש של 21.24 מטר, לפני קתרין ניימקה ממזרח גרמניה (21.21 מטר) ואינס מילר (20.76 מטר), שתיהן ממזרח גרמניה.
באולימפיאדת סיאול (1988) היא זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 22.24 מטר, לפני קתרין ניימקה (21.07 מטר) ולי מייסו מהרפובליקה העממית של סין (21.06 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בספליט, קרואטיה בשנת 1990 היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 20.06 מטר, אחרי אסטריד קומברנוס (20.38 מטר) ולפני קתרין ניימקה (19.96 מטר), שתיהן מגרמניה המזרחית.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכתה ליסובסקאיה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.29 מטר, אחרי הואנג צ'יהונג מהרפובליקה העממית של סין (20.83 מטר) ולפני סבטלנה קריבליובה בת ארצה (20.16 מטר).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) היא סיימה במקום תשיעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.60 מטר בלבד.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 19.58 מטר ועלתה שנייה לשלב הגמר.
ליסובסקאיה נישאה לאלוף האולימפי, אלוף העולם ושיאן העולם הנוכחי ביידוי פטיש, יורי סדיך, ולזוג בת יחידה בשם אלכסיה.
נטליה דודניק התגוררה בכפר ברוכבצקאיה, מצפון לעיר קרסנודאר שברוסיה של כיום.
הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם, לאחר שבמהלך מלחמת העולם השנייה והשואה הצילה ילדה יהודייה ממוות.
בשנת 1941 התיידדה דודניק עם משפחה יהודית ששכרה דירה משכניה, בני הזוג איליה וחיה מלכה זלמן, בתם, רבקה, ובמיוחד עם נכדתם טניה דובוביק, שהזכירה לדודניק את בתה המנוחה.
משפחה זו פונתה מבורוביצ'י שבמחוז לנינגרד.
באוגוסט 1942, כבשו כוחות גרמניה הנאצית את אזור קרסנודר.
על פי הוראות הכובשים הנאצים, דיווחו שכניה של דודניק על שוכרי דירתם היהודים.
משפחת זלמן נעצרה, ונשלחה למעצר בבית הכלא הסמוך שבעיר טימאשבאסק.
לאחר מכן הוצאו להורג בני הזוג זלמן.
דודניק, שידעה שגורל דומה מחכה לטניה הקטנה, החליטה להציל אותה בעזרת סיפור כיסוי, שסיפרה למשטרה המקומית.
היא טענה כי מוצאה של טניה הוא רוסי, ושעקב המהומה בזמן הכיבוש, היא אבדה, וכך הגיעה לידי משפחה היהודית.
המשטרה האמינה לסיפורה, ואישרה לה להשאיר את טניה בחסותה.
כאשר האזור שוחרר מהכיבוש הנאצי בפברואר 1943 הצליחה רבקה דובוביק, למצוא את בתה, טניה.
רבקה הייתה מלאת הוקרה לנטליה על שהצילה את בתה היחידה ממוות בידי הנאצים.
השתיים שמרו על קשר עד למותה של רבקה בשנת 1970.
ב-4 ביוני שלחה רבקה דובוביק מכתב ליד ושם, בו פירטה את אירועי חייה, וביקשה להכיר בדודניק כחסידת אומות עולם.
ב-21 ביולי 1997 הוכרה נטליה דודניק כחסידת אומות עולם, עשרים שנים אחר מותה.
שמה נחרט בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
נטלי (בן אקסס) שוחט (נולדה ב-28 באוגוסט 1967) היא סופרת, משוררת, עורכת לשון ובלוגרית ישראלית.
נטלי שוחט נולדה והתחנכה בעיר רמת גן.
למדה בבית הספר התיכון בליך.
ב-1988 למדה לתואר ראשון במדעי המדינה ובהיסטוריה כללית.
ההתמודדויות הרבות עם מצבה הבריאותי הביאו עמן את הצורך הדוחק והמרפא לכתוב.
בלוג בשם "חייבת ללדת סיפורים".
כמו כן, במקביל, במקום עבודתה בארכיון צה"ל יזמה את פתיחתו של הבלוג "מאוצרות ארכיון צה"ל" שבו תיעוד ממסמכי ארכיון צה"ל הפתוחים לציבור.
כמו כן, כתבה בבלוג בתחום הטיולים ובו פרסמה המלצות על טיולים בישראל ובעולם.
בנוסף, כתבה במהלך השנים 2003–2004 במדור 'יחסים' בעיתון האינטרנטי "מגפון".
לצד כל אלה, שימשה כתבת בעיתון האגפי באגף התקשוב, משרד הביטחון עד פרישתה לגמלאות.
ב-2010 החלה ללמוד עריכת לשון ותוכן בשפה העברית במכללת בית ברל, ומאז ערכה למעלה מ-70 כותרים של ספרי מקור בעברית, לצד ספרות מתורגמת מאנגלית ומגרמנית – פרוזה, ספרי עיון והעצמה אישית.
מסיבה בעיר העיגולים (הוצאת סער, 2006).
בלבולי חיות (רימונים הוצאה לאור, 2011).
סגורות – הכמיהה לאימהות: תשעה עשר סיפורים, משאת נפש אחת (הוצאת רב מכר, 2017 – תורגם לאנגלית).
החברה של אנה – בלוג של נערת בת מצווה (הוצאת רב מכר, 2017 – תורגם לאנגלית).
פתקי הלב הצהובים - מבחר שירים כולל שירים בעקבות "השבת השחורה" 7/10/23 ומלחמת "חרבות ברזל" (הוצאה עצמית, 2025)
נטלי פאק היא זמרת בלגית שייצגה את צרפת באירוויזיון 1989.
פאק נולדה בלייז' ובילדותה השתתפה בחוגי דרמה וריקוד.
בשנת 1989, נבחרה פאק על ידי ערוץ France 2 לייצג את צרפת באירוויזיון עם השיר "J'ai volé la vie", ובגיל 11 בלבד, הייתה לזמרת הסולו הצעירה בהיסטוריה שהופיעה באירוויזיון.
בתחרות עצמה סיימה פאק במקום השמיני.
כתוצאה מהופעתה השנויה במחלוקת באירוויזיון מפאת גילה, יחד עם גילי נתנאל בן ה-12 שייצג את ישראל באותה התחרות, הוציא איגוד השידור האירופאי כלל לפיו, על המתמודדים להיות לפחות בני שש עשרה.
בהמשך, הוציאה פאק מספר סינגלים במהלך שנות התשעים, ב-1996 יצא אלבומה "C'est vrai… je t'aime" וב-1998 יצא אלבומה השני "Chante-nous la vie".
כן השתתפה פאק במספר מחזות זמר וביניהם טיטניק ושיר אשיר בגשם.
בעשור הראשון של המאה ה-21 השתתפה במספר פרקים של תוכנית המוזיקה "Chanter la vie".
נטליה דניאל דייר היא שחקנית אמריקאית המוכרת בעיקר בשל גילום דמותה של ננסי וילר בסדרת המדע בדיוני "דברים מוזרים" בנטפליקס.
דייר היא הצעירה מתוך שלוש אחיות, היא גדלה למשפחה נוצרית בנאשוויל, טנסי, וסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון לאמנויות הבמה של נאשוויל.
לאחר מכן היא עברה לניו יורק ונרשמה לאוניברסיטת ניו יורק, ולמדה שם בבית ספר גאלאטין ללימודים אינדיבידואליים.
דייר הופיעה לראשונה על המסך בדמותה של קלריסה גריינג'ר, מעריצה של האנה מונטנה בסרט "האנה מונטנה: הסרט", בשנת 2009. בשנת 2011, היא הופיעה בסרט "החיוך של ויטני בראון".
בגיל שש עשרה הצטלמה דייר לסרט העצמאי "אני מאמינה בחדי-קרן", שיצא לאקרנים רק שלוש שנים לאחר מכן במהלך פסטיבל SXSW 2014.
בשנת 2016, דייר לוהקה לדמותה של ננסי וילר בסדרת המקור של נטפליקס, "דברים מוזרים".
בשנת 2019, דייר כיכבה בדמותה של קוקו בסרט האימה המקורי של נטפליקס "מסור חשמלי מקטיפה".
בשנת 2021 שיחקה בסרט המתח והאימה "דברים ששמענו וראינו" בדמותה של ויליס האוול; הסרט מספר על אישה צעירה (אמנדה סייפריד) שעוברת ממנהטן לכפר קטן עם בעלה ומגלה שם סודות אפלים.
בינואר 2022, דייר לוהקה לסרט האימה "All Fun and Games" לצד אייסה באטרפילד.
מאז שנת 2016, דייר מנהלת זוגיות עם השחקן האנגלי צ'ארלי היטון, המשחק לצידה בסדרה "דברים מוזרים".
Reality Winnerזוכת ריאליטידיבוב; סרט דוקומנטרי דברים ששמענו וראינו ויליס האוול2023All Fun and Gamesבילי פלטשרChestnutאנני
שנה סדרה תפקיד הערות 2016–2025 דברים מוזרים ננסי וילר תפקיד ראשי (5 עונות)2020Acting for a Causeג'יין איירפרק: "Jane Eyre"2023מבוסס על סיפור אמיתי (אנ')קלואי לייק2 פרקים
שנה כותרת מבצע הערה 2018Wild Love ג'יימס ביי
נטליה יאקובלבנה דַנְקוֹ (דנקו-אלכסיינקו, ברוסית: Ната́лья Я́ковлевна Данько́, Данько́-Алексе́енко; 1892 – 1942) הייתה פסלת-קרמיקה סובייטית.
נטליה דנקו נולדה בשנת 1892 בטיפליס במשפחת עובדי הרכבות - יעקב אפנסביץ' ואולגה יוסיפובנה דנקו.
בשנים 1900–1902 למדה במכללה לאמנות סטרוגנוב במוסקבה.
אחר כך למדה באולפנים פרטיים שונים.
בשנים 1906–1908 למדה אצל הלמר ג'נסון בווילנה.
בשנים 1908–1909 למדה בפטרבורג בסדנאות של ל.
בשנים 1909–1914 עבדה בעיקר בפטרבורג הבירה, שם עסקה בעיטור פיסול של בנייני האדריכלים ו.
בשנת 1911 ביצעה עבודות פיסול בתערוכות ברומא ובטורינו.
קוזנצוב, עבדה בבית המלאכה לפיסול של בית החרושת הקיסרי לחרסינה בפטרוגרד.
בשנת 1919 היא הפכה לראש מחלקת הפיסול של המפעל.
נטליה דנקו יצרה יותר מ-300 עבודות פיסול.
היא גם יצרה דיוקנאות של ניז'ינסקי, אנה אחמטובה ומאיירהולד (1935).
רבות מהיצירות המוקדמות עוצבו על ידי אחותה של נטליה, ילנה דנקו.
24 יצירות פרפור שלה הוצבו בעולם הראשי של טרמינל הנהר הצפוני במוסקבה.
במהלך המלחמה הפטריוטית הגדולה הייתה נטליה דנקו בלנינגרד הנצורה.
בסוף פברואר 1942, יחד עם אחותה ואמה, היא פונתה לעיר אירביט.
לאורך הדרך, עקב השפעות התשישות, נפטרו האחות והאם.
נטליה דנקו עצמה מתה ב-18 במרץ 1942, זמן קצר לאחר שהגיעה לאירביט.
אבא - יעקב אפנסביץ' דנקו (1860 -?) - פעיל בתנועה המהפכנית.
אחות - ילנה יאקובלבנה דנקו (1898–1942) - סופרת ואמנית סובייטית.
מיוני 1935 עד 27 בפברואר 1942 - התגוררה ברחוב גדות תעלת גריבודוב 9, דירה 57 בלנינגרד.
נטליה גורדיינקו (; נולדה ב-11 בדצמבר 1987) היא זמרת מולדובנית.
בשנת 2006 ייצגה גורדיינקו לראשונה את מדינתה באירוויזיון עם שירה "Loca", וסיימה במקום ה-20. גורדיינקו נבחרה בשנית לייצג את מולדובה באירוויזיון 2020 עם שירה "Prison".
לאחר ביטול התחרות, גורדיינקו השתתפה באירוויזיון 2021, עם השיר "Sugar" וסיימה במקום ה-13.
גורדיינקו נולדה בקישינב ב-11 בדצמבר 1987 והיא בעלת מוצא אוקראיני.
גורדיינקו שרה במקהלת בית הספר שלה, למדה פסנתר בבית ספר למוזיקה ורקדה באנסמבל של בית הספר שלה למשך עשר שנים.
בגיל 15 החלה גורדיינקו בהשתתפות בתחרויות שירה.
בשנת 2005 נהפכה גורדיינקו לזמרת של הלהקה "מילניום".
באותה השנה הלהקה השתתפה בגמר לאומי של תחרות ה"קלאה ויקטוריי" והגיעו בלמקום השלישי.
מילניום הוזמנה להשתתף בתחרות בינלאומית ברומניה.
ב-20 במאי 2006 ייצגה גורדיינקו את מולדובה באירוויזיון עם שירה "Loca".
השיר הגיע למקום ה-20 מתוך 24 כשהוא מקבל 22 נקודות בלבד.
ב-2008 זכתה גורדיינקו בתואר "אמן אמירטוס" במולדובה.
בשנת 2009 החלה גורדיינקו בפרויקט בשם "DJ Star" בו היא מוכשרת בתור די ג'יי.
היא זכתה בפרס בפרויקט אך לא בקלות מכיוון שהתחרתה מול תקליטנים מקצוענים בעוד שהיא חסרת ניסיון.
בשנת 2010 גורדיינקו הוציאה לאור את האלבום הראשון שלה, וב-2011 אלבום שני.
ב-2015 הוציאה לאור סינגל חדש בשם "Summertime".
בינואר 2020 הוכרזה גורדיינקו כאחת המתמודדות בקדם המולדובני לאירוויזיון עם שירה "Prison".
גורדיינקו זכתה בקדם כשהיא גוברת על 18 מתמודדים נוספים ונבחרה לייצג את מולדובה באירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד.
לאחר ביטול התחרות, היא נבחרה פעם נוספת לייצג את מולדובה באירוויזיון 2021. ב-20 במאי 2021, גורדיינקו ביצעה את "Sugar" בחצי הגמר השני של התחרות, והגיעה למקום השביעי עם 179 נקודות.
נטליה זורבובה (נולדה ב-1975) היא ציירת ישראלית וחברה בקולקטיב הציירות "הברביזון החדש".
זוכת פרס דיסקונט במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית לשנת 2019.
זורבובה נולדה בשנת 1975 במוסקבה לאב ממוצא ארמני, שעבד ככלכלן, ולאם יהודייה.
מגיל שנתיים ציירה ובגיל שלוש רשמו אותה הוריה לבית ספר ניסיוני לילדים בתחום האמנות.
בגיל עשר החלה ללמוד בבית הספר היוקרתי ליציום לאמנות.
בגיל עשרים למדה באקדמיה הרוסית לאמנות התיאטרון במוסקבה, ושלוש שנים לאחר מכן למדה בברלין, באוניברסיטה לאמנויות.
בשנת 2004 עלתה לישראל עם בן זוגה ובתה התינוקת.
בעבר ייצגה את זורבובה גלריה נגא ולאחר מכן גלריה רוזנפלד.
בחמש השנים האחרונות היא פועלת באופן עצמאי.
סגנון הציור של זורבובה הוא פיגורטיבי, מתוך התבוננות והתמקדות בתכנים מחייה.
בשנת 2005 הציגה תערוכת יחיד ראשונה, "שיטוטים", במוזיאון ינקו דאדא בעין הוד.
הציורים שהוצגו, בצבעי אקריליק על בדים גדולי ממד, מתארים סצנות משפחתיות של אב, אם ובת.
למרות הצבעים העזים, הציורים משדרים ניכור ובדידות של מהגרים.
מוניטור שהוצב במרכז החלל הקרין ציורים נוספים שיצרה זורבובה בעזרת תוכנת מחשב.
בשנת 2009 נרקם קשר בין זורבובה לבין האמנית זויה צ'רקסקי, ברשת החברתית לייבג'ורנל, המאפשרת פרסום תמונות ובלוגים ונחשבת לפופולרית ברוסיה.
החיבור עם צ'רקסקי הוליד, שנה לאחר מכן, את קבוצת "הברביזון החדש", שחברות בה גם אנה לוקשבסקי, אסיה לוקין ואולגה קונדינה — כולן אמניות ילידות מדינות חבר המדינות שעלו לישראל.
ציוריה של זורבובה במסגרת "הברביזון החדש" מתארים דמויות שוליים של נשים מהגרות, פליטים, עובדים זרים וחסרי בית, באופן שמדגים את הרבגוניות בחברה הישראלית.
חברות הקבוצה הציגו יחד במוזיאון ישראל, במוזיאון תל אביב לאמנות ובמוזיאון עין חרוד.
בשנת 2010 הציגה זורבובה בגלריה שבאוניברסיטת בן-גוריון תערוכת יחיד, "כמיהה לאגם", שאצר חיים מאור.
הסממנים המקומיים בציורים – ה"ברזלים" על המדרכה, "צפרדע" לאיסוף אשפה – מובהקים, אך העיר באר שבע מוצגת באופן אוניברסלי.
הציורים צבעוניים ומסוגננים עם מראה בינלאומי של גרפיקה ממוחשבת אינטרנטית, ומתארים באופן אירוני תכנים, כמו צרכנות יתר, חברת ראווה, גזענות ושנאת זרים.
באותה תקופה הציגה זורבובה גם בגלריה נגא לאמנות עכשווית בתל אביב ובגלריה איראגי במוסקבה, שם הציגה תערוכת יחיד של ציורי נוף תל אביבי.
בשנת 2011 זכתה זורבובה בפרס האמן המבטיח ביריד האמנות העכשווית "צבע טרי".
בנימוקי השופטים נאמר שציוריה הריאליסטיים מתארים מצבים אקטואליים בצבעוניות, הומור ביקורתי ואמפתיה.
בשנת 2013 יזמה זורבובה והחלה לנהל בתל אביב את פרויקט החינוך הציבורי "בית הספר לאמנות שמצלאל".
הפרויקט מזמין את משתתפיו לצייר מתוך התבוננות ולהשתלב בסביבתם.
במסגרת הפרויקט ציירו המשתתפים מודלים בהעמדה דומה לדמויות מיצירות אמנות מוכרות, כשרקע העיר בגבם.
בשנת 2019 זכתה זורבובה בפרס דיסקונט לאמנות והציגה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית את תערוכת היחיד "דיבוצ'קי" ("בנות" ברוסית).
בתערוכה הציגה ציורי שמן על בד ועבודות נייר בגדלים שונים במגוון טכניקות וסגנונות – עפרונות צבעוניים וגירי שמן על נייר.
הציורים ריאליסטיים, בעלי צבעוניות חיונית, ומתארים דינמיקה של יחסי אם-בת בתא משפחתי יחידני, המאפיין מהגרות רבות מחבר העמים.
הדימויים מדגישים מנעד תחושות הנעות בין זרות וניכור שנובעות מקשיי קליטה, ובין חוויית שייכות והתערות בחברה החדשה.
התערוכה אפשרה לעקוב אחר השינויים שעברו על זורבובה ועל בתה בדירתן ביפו, ואחר השינויים בשפת הציור של זורבובה במהלך השנים.
בעבודותיה המאוחרות התרחקה מציור נטורליסטי מסורתי שאפיין את עבודותיה המוקדמות, המעיטה בפרטים, ועברה מצבעים אפורים ומעברים הדרגתיים של גוני ביניים למשטחי צבע רחבים בעלי צבעוניות אקספרסיבית.
בשנת 2020 בתערוכת היחיד שלה, "קרן אור", בגלריה עינגע בתל אביב, הציגה זורבובה עבודות בסגנון ריאליסטי אקספרסיבי.
לצד עבודות גדולות של נוף הולנדי, הוצגו ציורי תפנים — טבע דומם, חתולה, משפחה יושבת לשולחן האוכל ודיוקנאות של בתה.
סצנות התפנים בתערוכה זו פחות אישיות ואינטימיות בהשוואה לתערוכות קודמות, ובעלות גוון אוניברסלי יותר.
את הציורים הגדולים בתערוכה, יצרה זורבובה בעקבות סגר מגפת הקורונה, מתוך ניסיון לייצר תחושה של מקום שניתן להיכנס אליו, בדומה לתיאטרון.
2000-1995 לימודים באקדמיה לאמנויות התיאטרון, מוסקבה
2000-2003 לימודי תואר שני באמנות, האוניברסיטה לאמנויות בברלין
1999 - מלגת אגודת האמנויות KulturAXE, וינה
2000 - פרס יצירת הביכורים, הפסטיבל החמישי לתיאטרון, מוסקבה
מלגת קרן Open Society, מוסקבה
שהות-אמן אקדמיית וולנד, גטבורג, שוודיה
2011 - פרס האמן המבטיח צבע טרי 4, תל אביב
2014 - שהות אמן ארטפורט, תל אביב
2015 - מלגת Asylum Art, ארצות הברית
2017 - מלגות מכון ישראל, ארצות הברית לשהות -אמן באוניברסיטת טקסס, אוסטין
2018 - פרס שרת העלייה והקליטה לעולים יוצרים על שם יורי שטרן
2019 - פרס דיסקונט לעידוד היצירה, מוזאון הרצליה לאמנות עכשווית.
2005 - "שיטוטים", מוזיאון ינקו דאדא, אוצרת: אורה קראוס
2008 - "דרך חברון", גלריה איראגי, מוסקבה
2010 - "כמיהה לאגם", גלריית הסנאט, אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע, אוצר: חיים מאור
2012 - "מחתונה להלוויה ובחזרה," צבע טרי 5, אוצרת: שרית שפירא
"תקופות באקריליק ושמן", גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2013 - "חמש עובדות על עצמי", גלריה איראגי, מוסקבה
2013 - "ציור על המחר", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2016 - "עבודות קטנות", גלריה מנשר, תל אביב
2019 - "דיבוצ'קי", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, אוצרת: איה לוריא
"חום אדום", גלריה איראגי, מוסקבה.
2024 - "נטליה זורבובה חיה בציור", מוזיאון חיפה לאמנות, אוצר: קובי בן-מאיר
נטלי רייץ (נולדה ב-1 ביולי 2002) היא מתעמלת אמנותית ישראלית.
מאמנתה האישית היא אירה ויגדורצ'יק ומאמנותיה הקבוצתיות הן אירה ויגדורצ'יק, נועה קדוש ורחלי ויגדורצ'יק.
היא החלה להתאמן בהתעמלות אמנותית בגיל 6. לפני שהחלה להתאמן בענף זה, למדה התעמלות קרקע.
בעקבות פעילותה בהתעמלות אמנותית עברה משפחתה להתגורר במרכז הארץ.
בשנת 2019, במסגרת תחרויות גביע העולם זכתה במקום ראשון בקרב רב בתחרות שהתקיימה בעיר קלוז'-נאפוקה שברומניה.
בשנת 2020, במסגרת תחרויות אלו, זכתה במדליית כסף בקרב רב בתחרות שנערכה בטשקנט, בירת אוזבקיסטן.
בשנת 2021, היא זכתה במדליית ארד קבוצתית ובמדליית ארד מדינתית באליפות אירופה.
רייץ ייצגה את נבחרת ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020) לצד יוליאנה טלגין, קארין וקסמן, יאנה קרמרנקו ואופיר דיין.
נטליה גבריליצה נולדה בשנת 1977 בכפר מליישט (מליישטי) בנפת גריגוריופול, אז ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובית, בברית המועצות, (כיום בשטח "הרפובליקה המולדובנית של הדנייסטר" ("טרנסניסטריה") במשפחתם של ולריו ונינה (לבית צ'קירלן) קטרינסקו.
בשנות ה-90 כיהן אביה של גבריליצה כסגן יו"ר הקונצקן הממלכתי למשק המים וניהל את המכון הממלכתי "Aquaproject" למערכות לניהול המים.
היה סגן יו"ר הארגון לניהול מים "משאבי מים במולדובה" ומנהל המכון לתכנון מערכות ניהול מים הרפובליקני.
בשנת 2000 גבריליצה סיימה את לימודיה בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הממלכתית המולדובית בקישינב.
בשנת 2003 זכתה במלגת אדמונד מאסקי לשנתיים לימודים בארצות הברית.
ב-2005 קיבלה תואר שני במדעי המדינה בבית הספר למנהל על שם ג'ון פ.
בשנים 2000–2003 עבדה כעוזרת לעניינים פוליטיים במשרד לעניינים כלכליים ופוליטיים בשגרירות ארצות הברית בקישינב.
בשנת 2005 הייתה יועצת בלשכת סגן יושב ראש לענייני אירופה ומרכז אסיה בבנק העולמי בוושינגטון די.
בשנים 2005–2006 עבדה כסטז'רית ואחר כך כיועצת מחלקה בוועדה האירופית לכלכלה בבריסל.
בשנים 2007–2008 הייתה מנהלת המחלקה לפוליטיקה ופיתוח תוכניות מקרו-כלכליות במשרד הכלכלה והמסחר של מולדובה.
ובשנים 2008–2009 הייתה ראש המחלקה לתוכניות ותיאום סיוע שליד ממשלת מולדובה.
בשנים 2009–2013 הייתה יועצת בכירה בחברה בינלאומית לייעוץ פיננסי באוקספורד.
בשנים 2013–2015 הייתה ראש צוות ואחר כך מזכירת מדינה במשרד החינוך של מולדובה שנוהל באותה תקופה על ידי השרה מאיה סנדו.
היא שימשה גם כמנהלת אקזקוטיבית בתוכנית הבנק העולמי לרפומרות בחינוך.
בשנים 2015–2019 כיהנה גבריליצה כמנהלת הקרן הגלובלית לחדשנות שבמסגרתה ניהלה תיק שכלל 11 מיזמי חדשנות עם תקציב של 13.5 מיליון דולר – מיזמי השקעות עבור מספר מדיניות ואזורים מתפתחים באפריקה (ניגריה) ואסיה (אינדונזיה, הרשות הפלסטינית וטג'יקיסטן).
בשנת 2019 הייתה נטליה גבריליצה שרת האוצר בממשלת מאיה סנדו.
בתפקיד זה הצטיינה בגיוס תמיכה תקציבית של כ-100 מיליון דולר ובשיקום היחסים וחידוש הסיוע מטעם קרן המטבע הבינלאומית והאיחוד האירופי.
בנתה תקציב לסולידריות שכלל עליות שכר לקטגוריות אחדות של מעסיקים, עזרה לנזקקים ועלייה בקצבאות.
בתחילת שנת 2021 הטילה הנשיאה מאיה סנדו על נטליה גבריליצה את המשימה להרכיב ממשלה אולם מועמדותה נדחתה על ידי קואליציה אופוזיציונית של PSRM ומפלגת "שור".
לבסוף כראש ממשלה זמני כיהן נציג אחר של מפלגת "הפעולה והסולידריות", PAS, איגור גרוסו.
בעקבות תוצאות הבחירות המוקדמות לפרלמנט ב-11 ביולי 2021 נבחרה גבריליצה לפרלמנט ברשימת מפלגתה PAS.
ב-6 באוגוסט 2021 בהצבעה בפרלמנט (61 קולות מתוך 94 נוכחים ו-7 נעדרים) אושר מינויה כראש הממשלה וכן אושרה תוכנית ממשלתה "מולדובה של זמנים טובים".
ממשלתה כוללת 13 שרים לעומת הממשלה הקודמת שכללה 9.
בממשלתה כיהנו ניקו פופסקו כשר החוץ, אנטוליה נוסאטי כשר הביטחון, אנה רוונקו כשרת הפנים ודומיטרו בודיאנסקי כשר הבריאות.
אחרי פברואר 2022 ממשלתה התמודדה עם ההשלכות של פלישת רוסיה לאוקראינה, שכנתה של מולדובה.
בפברואר 2023 גבריליצה התפטרה והוחלפה כראש הממשלה על ידי דורין רצ'אן
גבריליצה הייתה נשואה לוולדימיר גבריליצה, פקיד לשעבר של משרד הפנים, שעבד בגוף הביקורת של ראש הממשלה מאיה סנדו.
גבריליצה מחזיקה גם באזרחות רומנית ושולטת בשפות רומנית, רוסית, אנגלית, צרפתית וספרדית.
נטליה מיכאילובנה דודינסקאיה 1912 – 29 באוגוסט 2003 בסנקט פטרבורג) הייתה פרימה בלרינה רוסייה, ששלטה בבלט קירוב משנות ה-30 עד שנות ה-50. על עוצמת שליטתה בלהקה תעיד העובדה, שמנעה מכל רקדנית אחרת לבצע את תפקיד ז'יזל.
אמה של דודינסקאיה הייתה נטליה טגליאורי, בלרינה שלמדה בהדרכתו של אנריקו צ'קטי.
דודינסאקיה, שקיבלה את הכשרתה אצל אגריפינה ואגאנובה, סיימה את לימודיה ב-1931. היא רקדה את כל התפקידים הראשיים בתיאטרון קירוב, לרבות תפקיד הכוכבת בבלט "סינדרלה" של סרגיי פרוקופייב.
בהמשך יצרה במקור תפקידים ב"להבות פריז" ו"טאראס בולבה" של בוריס אספייב.
בעיקר נודעה בביידרה, "דון קישוט" והתפקיד הראשי ב"לורנציה", שיצרה.
בני-זוגה התדירים לריקוד היו בעלה, קונסטנטין סרגייב, הרקדן גיאורגי המפורסם ואחטנג צ'בוקיאני ובסוף הקריירה שלה, רודולף נורייב בן ה-21, שבו בחרה כבן-זוגה ב"לורנציה".
התערערות בריאותה אילצה אותה לפרוש בשנת 1961. היא רקדה, מכל מקום, בגרסת הסרט של בעלה ליפהפייה הנרדמת משנת 1964 בתפקיד קאראבוס.
במהלך הקריירה קיבלה ארבע פעמים את פרס ברית המועצות.
בשנת 1957 עוטרה בתואר אמן העם של ברית המועצות.
עם פרישתה, הייתה דודינסקאיה למורה לבלט בבלט קירוב ואחת המורות המהוללות של מכון ואגאנובה.
לאחר עריקת נורייב למערב בשנת 1961, נפלו היא ובעלה, קונסטנטין סרגייב, קורבן לנזיפות השלטון הסובייטי.
בסופו של דבר, לאחר עריקתה של נטליה מאקארובה בשנת 1970, איבדו שניהם את משרותיהם בלהקה, אבל דודינסקאיה המשיכה ללמד רקדנים מתקדמים.
אנסטסיה וולוצ'קובה ואוליאנה לופאטקינה היו בין הבלרינות האחרונות שעבדו בהדרכתה.
דודינסקאיה אף עזרה לבעלה לביים את הפקותיו לקלאסיקות רוסיות מחוץ לרוסיה, כשבאה, למשל, לבלט בוסטון, בשנות ה-80 וה-90 לעבוד על ז'יזל, אגם הברבורים, הביידרה ו"לה קורסר".
דודינסקאיה מתה בשנת 2003, בגיל 90.
נטלי צוקרמן (נולדה ב-4 באוגוסט 1978) היא יוצרת, במאית ושחקנית תיאטרון ישראלית.
נולדה לדוד ונורית צוקרמן, גדלה ביישוב הקהילתי עשרת ולמדה בתיכון האזורי באר טוביה.
בגיל 12 עברה תאונה קשה כשהתמוטט עליה מבנה של סנאדות בצופים, שיווי המשקל שלה נפגע והיא סבלה מצליעה, נאלצה לזנוח את שאיפותיה בתחום המחול, ופנתה למשחק.
בגיל 19 התקבלה למכינה של סטודיו יורם לוינשטיין, ולוינשטיין עצמו היה זה שדחף אותה לפתח קריירה כבמאית וקבע עבורה אודישן לסמינר הקיבוצים, שם השלימה תואר ראשון בחינוך ובימוי.
בשנת 2000 עברה ללמוד בקונסרבטוריון המלכותי של סקוטלנד בגלאזגו, סיימה תואר ראשון בהצטיינות יתרה, והחלה ליצור ולהציג עבודות מיצג.
ב-2015 השלימה תואר שני בהצטיינות יתרה באומנות הביצוע בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2010 יזמה צוקרמן יחד עם ליחי בקרמן את פסטיבל "תלוי במקום" בתל אביב, פסטיבל תיאטרון שבו מועלות יצירות ייחודיות לארכיטקטורה ולהיסטוריה של המקום בו הן מתרחשות.
כיום צוקרמן מלווה תהליכי יצירה בתיאטרון הבית, תיאטרון עצמאי הפועל לצד סטודיו ניסן נתיב, מרצה לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב ובסמינר הקיבוצים, מלמדת בתיכון עירוני א' לאומנויות, רכזת מגמת תיאטרון בבית החינוך המשותף חוף השרון, משמשת כמנהלת אומנותית במרכז כלים לכוריאוגרפיה, וחברה באי"ב.
בשנת 2021 הייתה חברת ועדת השיפוט של פרס קיפוד הזהב, וכמו כן חברת ועד בעמותת "מקומות שמורים" המתמחה בהנגשה קוגניטיבית וחושית של תרבות ואמנות לילדים.
שיחות עם הברמן - אחת מהצגות הפרינג' הוותיקות בישראל, שיצרה צוקרמן עם הבמאית ליחי בקרמן, ורצה ברציפות מאז 2006
דינג דונג - מופע של אנסמבל 209 בבמת מיצג בתחנה המרכזית בתל אביב, שהוא עיבוד למחזה "בית ברנרדה אלבה" של לורקה.
35 מדרגות אבל מי סופר כשנהנים - עבודה במסגרת פסטיבל "יוצרים מציאות" 2010 שבו עלתה וירדה צוקרמן במדרגות במשך כמה שעות
הגוף האחר - הצגת יחיד שיצרה במסגרת פסטיבל א-ז'אנר 2013 ומסלול שחקן יוצר-חוקר בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
צוקרמן יצרה את ההצגה בשיתוף עתליה ברנזבורג שגם ביימה אותה.
זוכת פרס מבצעת השנה קיפוד הזהב 2014
Practice Makes Perfect - זוכת פרס הפרפורמר בפסטיבל עכו 2015 ופרס קיפוד הזהב על עבודת אנסמבל 2016
עץ משפחתי - מופע שיצרה במסגרת "טלפון שבור", מופע רב תחומי בהשתתפות אנסמבל של כ-20 אמנים.
- זוכת פרס במאית מצטיינת בפסטיבל NRLA , גלאזגו, 2003.
אה, אה - מחזה על פי רומן מאת ג'ניפר דאוסון בהשתתפות תלמידי הסטודיו של תיאטרון חולון, 2006
אביה של נטלי, דוד צוקרמן, הוא איש הייטק לשעבר ומופיע בתפקיד אורח לצידה ב"גוף האחר".
נטליה וורוזביט (באוקראינית: Наталія Анатоліївна Ворожбит, נולדה ב-4 באפריל 1975) היא במאית, מחזיאת ותסריטאית אוקראינית.
בשנת 2021 היא זכתה בפרס אוקריאנה הממלכתי על שם דובז'נקו.
נולדה בקייב בשנת 1975. בשנת 2000 היא סיימה לימודים במכון לספרות על שם גורי במוסקבה.
את המחזה הראשון שלה היא כתבה שנת 1994 והוא הוצג על במת תיאטרון בקייב.
לאחר סיום הלימודים היא המשיכה בכתיבת מחזות שהועלו בעל במה בתיאטראות במוסקבה, ריגה, לונדון וערים נוספות.
בשנת 2013 היא לקחה חלק פעיל ביברומאידאן.
בשנת 2015 וורוזביט הקימה בקייב תיאטרון חדש.
היא כתבה תסריט לסרטים כמו קיבורגים, "שדה פראי".
על בסיס מחזה שהיא כתבה בשנת 2017 היא כתבה תסריט והייתה במאית של סרט "דרכים רעות".
על מחזה זה היא זכתה בפרס אוקראינה על שם שבצ'נקו בשנת 2022.
בשנת 2021 היא זכתה בפרס אוקראינה הממלכתי על שם דובז'נקו.
בשנת 2022 היא התחילה לעבוד עד סרט נוסף שמתאר יחסים אוקראינה-רוסיה.
צילומי הסרט הופרעו על ידי פלישת רוסיה לאוקראינה, אך הסתיימו והוא שוחרר להקרנה.
נטליה גונצ'רובה הייתה אמנית אוונגרד רוסית, ציירת, מעצבת תלבושות, סופרת, מאיירת ומעצבת תפאורה.
בן זוגה לכל החיים היה אמן האוונגרד הרוסי מיכאיל לריאונוב.
היא הייתה חברה מייסדת ב"קבוצת נסיך יהלום" (1909–1911), שהייתה קבוצת אמנים שהציגו עצמאות רדיקלית לראשונה במוסקבה, וב"קבוצת זנב חמור" שהייתה רדיקלית יותר (1912–1913).
היא גם הייתה חברה בתנועת האמנות הגרמנית "הפרש הכחול".
נולדה ברוסיה, עברה לפריז ב-1921 והתגוררה בה עד מותה.
הציור שלה השפיע רבות על האוונגרד ברוסיה.
תערוכותיה שהתקיימו במוסקבה ובסנקט פטרבורג (1913 ו-1914) היו התערוכות הראשונות לקידום סגנון אמנות "חדש".
בתקופה שלפני המהפכה הרוסית, שבה ציור דקורטיבי ואייקונות היו מקצוע בטוח, הגישה המודרנית שלה הייתה בעייתית.
נטליה סרגייבנה גונצ'רובה נולדה ב-3 ביולי 1881 בנגאיבו (במחוז טולה).
אביה, סרגיי מיכאילוביץ' גונצ'רוב, היה אדריכל ובוגר המכון היוקרתי של מוסקבה לציור, פיסול ואדריכלות.
גונצ'רובה הייתה נינה של המשורר הרוסי אלכסנדר פושקין.
משפחתה הקרובה הייתה משכילה וראתה עצמה ליברלית פוליטית.
אביה בנה ועיצב את הבית בו גדלו נטליה ואחיה אפנסיי.
גידול וחינוך שני הילדים הופקד בידי אמם וסבתם.
עד מהרה עברה גונצ'רובה למוסקבה (בשנת 1892) כדי ללמוד בגימנסיה וסיימה ב-1898. היא ניסתה כמה מסלולי קריירה (זואולוגיה, היסטוריה, בוטניקה ורפואה), לפני שהחליטה על פיסול.
גונצ'רובה התקבלה למכון לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בסתיו 1901, שם למדה פיסול אצל פאבל טרובטסקוי, שהיה קשור לתנועת מיר איסקוסטבה ("עולם האמנות").
ב־1903, החלה להציג בסלונים רוסיים גדולים, ובשנים 1903–1904 זכתה במדליית כסף לפיסול.
במכון מוסקבה פגשה סטודנט עמית בשם מיכאיל לריאונוב, ולא עבר זמן רב עד שהם החלו לחלוק סטודיו ומרחב מחיה.
בסוף המאה ההפרדה המגדרית במוסדות האמנות הרשמיים לא יושמה עוד, אך עדיין נשללה מנשים הזכות לקבל את הדיפלומה בסיום.
היא פרשה ממכון מוסקבה בשנת 1909, לטובת שיעורים באולפנים של איליה משקוב ואלכסנדר מיכאילובסקי, שם יכלה ללמוד ציור עירום גברי ונשי.
בשנת 1910, מספר תלמידים גורשו מכיתת הדיוקן של קונסטנטין קורובין בשל חיקוי הסגנון של המודרניזם האירופי ביניהם היו גונצ'רובה, לריאונוב, רוברט פלק, פיוטר קונצ'לובסקי, אלכסנדר קופרין ואיליה משקוב.
קבוצות "נסיך יהלום" ו"זנב חמור"
התלמידים שנדחו מכיתותיו של קורובין, ואחרים, הקימו עד מהרה את קבוצת המציגים העצמאית הרדיקלית הראשונה של מוסקבה, "נסיך יהלום", שנקראה כך על ידי לריונוב.
התערוכה הראשונה של הקבוצה (דצמבר 1910–1911) כללה ציורים פרימיטיביסטיים וקוביסטים של גונצ'רובה.
הקבוצה התפצלה ב-1912 כדי ליצור את הקבוצה הפרובוקטיבית יותר, "זנב חמור".
בתערוכה הראשונה של הקבוצה האחרונה (מרץ–אפריל 1912) שאורגנה על ידי לריונוב, הוצגו יותר מחמישים מציוריה.
גונצ'רובה שאבה השראה לפרימיטיביות מאיקונות רוסיות ואמנות עממית, הידועה גם בשם לובוק.
קבוצת זנב החמור נתפסה כפרישה מכוונת מהשפעת האמנות האירופית והקמת בית ספר רוסי עצמאי לאמנות מודרנית.
התערוכה הייתה שנויה במחלוקת, והצנזור החרים את יצירתה של גונצ'רובה בנושא דתי "האוונגליסטים" (1910-1911), וראה בה חילול השם.
בין השאר משום שהיא ערבבה דימויים קדושים וחילוניים, וגם מאחר שהיה טאבו לנשים לצייר אִיקוֹנוֹת.
השפעתו של הפוטוריזם הרוסי ניכרת בציורים המאוחרים של גונצ'רובה.
היא התחילה בציור אִיקוֹנוֹת ובפרימיטיביות של אמנות עממית רוסית אתנית, אך עד מהרה החלה לערבב אלמנטים קוביסטים ופוטוריסטיים ביצירתה, מה שהוביל לתחילתו של הקובו-פוטוריזם.
ברוסיה, היא התפרסמה בזכות עבודתה בסגנון זה, כמו בציור "רוכב אופניים".
ב-1911 היא ולריונוב פיתחו את הריוניזם, והפיקו ציורים רבים בסגנון זה.
כמנהיגים של הפוטוריסטים הרוסים, הם ארגנו ערבי הרצאות פרובוקטיביים בדומה לעמיתיהם האיטלקים.
גונצ'רובה עסקה גם בעיצוב גרפי – כתיבה ואיירה מספר ספרים אוונגרדיים.
השתתפותה בתערוכות לפני מלחמת העולם הראשונה היוותה כר לשילוב באוונגרד של מוסקבה בין המודרניזם המערבי-אירופי והמסורת המזרחית.
באחד הראיונות שלה, היא אמרה שהיא קיבלה השראה מפיקאסו, לה פוקונייה ובראק.
גונצ'רובה הייתה חברה בקבוצת "הפרש הכחול" האוונגרדית מיום היווסדה ב-1911. ב-1915 החלה לעצב תלבושות ותפאורות לבלט בז'נבה.
בשנת 1915 היא החלה לעבוד על סדרה של עיצובים לבלט שהוזמן על ידי סרגיי דיאגילב.
כמו כן, הייתה מעורבת בפרויקט, שעבורו הוזמן איגור סטרווינסקי להלחין את הפרטיטורה, אך הבלט מעולם לא הוצג.
יחד עם לריונוב היא עזבה את רוסיה ונסעה לפריז ב-29 באפריל 1914. באותה שנה עיצבה תלבושות ותפאורות לבכורה של הבלט הרוסי בפריז של דיאגילב.
גונצ'רובה ולריונוב שיתפו פעולה בארבעה אירועים בפריז שבהם היו מעורבים אמנים רוסיים, מתחומים שונים.
בין 1922 ל-1926, יצרה גונצ'רובה עיצובי אופנה עבור חנויות עילית בפריז.
עיצובי השמלות הרקומות העשירות שלה הושפעו מאוד מאמנות עממית רוסית, פסיפסים ביזנטיים ועבודותיה עבור הבלט הרוסי.
בהשפעת סגנונות האמנות בפריז, סגנונה עבר מהקוביזם והתקרב לנאו-קלאסיציזם.
בשנת 1938 הפכה גונצ'רובה לאזרחית צרפתית.
ב-2 ביוני 1955, ארבע שנים לאחר שלריונוב לקה בשבץ מוחי, שני האמנים נישאו בפריז כדי לשמור על זכויות הירושה שלהם.
גונצ'רובה הייתה הראשונה מבני הזוג שמתה, שבע שנים מאוחר יותר, ב-17 באוקטובר 1962, בפריז לאחר מאבק בדלקת מפרקים שגרונית.
נטליה "נטלי" גריגורייבנה קושניר היא שחקנית כדורעף יהודייה-סובייטית בעבר.
זוכת מדליית כסף אולימפית (מונטריאול 1976) ואלופת אירופה (1971) בכדורעף.
שיחקה כדורעף בקבוצת לוקומוטיב מוסקבה.
באליפות אירופה שנערכה באיטליה בשנת 1971 היא זכתה במדליית זהב.
לצידה שיחקה לריסה ברגן אף היא שחקנית כדורעף יהודייה.
נטלי שטוצמן היא זמרת קונטרה אלט ומנצחת צרפתייה.
היא גם מנגנת בפסנתר, בבסון ובהרכבים קאמריים.
היא ידועה בפרשנויות שלה למלודיות צרפתיות וללידר גרמני.
שטוצמן נולדה בסירן, צרפת, להורים מוזיקאים.
אמה הייתה זמרת הסופרן כריסטיאן שטוצמן ואביה היה הבס כריסטיאן דופוי .
תחילה למדה עם אמה, ולאחר מכן בקונסרבטוריון של נאנסי בצרפת.
בהמשך למדה באקול ד'ארט ליריק של האופרה הלאומית של פריז, תוך התמקדות בשירת הליד, בהדרכתו של הנס הוטר .
שטוצמן הופיע לראשונה כזמרת קונצרטים באולם פלייל בפריז ב־1985 במגניפיקט של באך.
הופעת הבכורה שלה ברסיטל הייתה בשנה שלאחר מכן בנאנט.
היא החלה להופיע ולהקליט עם הפסנתרנית אינגר סודרגרן בשנת 1994. כמו כן היא לקחה חלק בפרויקט של טון קופמן ושל תזמורת הבארוק והמקהלה של אמסטרדם בהקלטת מכלול היצירות הווקאליות של באך.
בנוסף לקונצרטים שלה, לימדה שטוצמן באוניברסיטת ז'נבה למוזיקה.
סטוצמן קיימה את הופעת הבכורה שלה בניו יורק כזמרת ב-1995 בלינקולן סנטר ואת הופעת הבכורה שלה בקרנגי הול שנתיים לאחר מכן.
שטוצמן החלה לעסוק בניצוח בתחילת שנות ה-2000. המנטורים שלה כמנצחים היו יורמה פאנולה, סייג'י אוזאווה וסיימון ראטל.
ב-2009 הקימה סטוצמן את התזמורת הקאמרית אורפיאו 55 איתה הופיעה כסולנית ומנצחת כאחד.
היא שימשה כמנהלת האמנותית של התזמורת עד שזו הפסיקה את פעילותה באפריל 2019.
בספטמבר 2017, הפכה שטוצמן למנצחת אורחת ראשית של התזמורת הסימפונית הלאומית בדבלין, אירלנד, עם חוזה לשלוש שנים.
בשנת 2018, היא מונתה למנצחת הראשית של התזמורת הסימפונית של קריסטיאנסנד, בקריסטיאנסנד, נורווגיה, המנצחת הראשית הראשונה בתולדות התזמורת.
בדצמבר 2020, הוארך החוזה שלה עד 2023. היא סיימה את כהונתה בקריסטיאנסנד בסיום עונת 2022–2023.
בדצמבר 2020 תזמורת פילדלפיה הודיעה על מינויה של שוצמן למנצחת אורחת ראשית, המנצחת הראשונה אי פעם שמונתה לתפקיד זה בתזמורת.
בנוסף, בדצמבר 2020, התמנתה שטוצמן למנצחת אורחת של התזמורת הסימפונית של אטלנטה.
היא חזרה בפברואר 2021 לפרויקט נוסף, בקונצרט מוקלט.
באוקטובר 2021, הודיעה התזמורת על מינוייה של שטוצמן למנהלת המוזיקלית החל מעונת 2022–2023, עם חוזה התחלתי לארבע שנים.
שטוצמן הייתה המנצחת הראשונה שהוגדרה כמנהלת מוזיקלית של תזמורת זו.
במאי 2023, קיימה שוצמן את הופעת הבכורה שלה במטרופוליטן אופרה של ניו יורק, כשניצחה על דון ג'ובאני וחליל הקסם של מוצרט.
ביולי 2023, היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בניצוח בפסטיבל ביירוית.
היא הייתה האישה השנייה בהיסטוריה ב־150 שנות קיומו של הפסטיבל, בנצחה על טנהויזר של וגנר.
זמן קצר לאחר מכן, הוכרז שהיא תחזור לעונת 2024.
כמה מההקלטות הנערצות ביותר שלה כזמרת הן של מנגינות שומאן לידר, שאוסון פולנק, הסימפוניה השנייה של מאהלר עם סייג'י אוזאווה, ניסי דומינוס של ויוואלדי (תהילים קכ"ז) ומסע החורף של שוברט ועוד.
הפרסים שלה עבור הקלטות ווקאליות כוללים את פרס מבקרי התקליטים הגרמניים, פרס Diapason d'Or הצרפתי ופרס האוסקר לתקליטים של יפן.
היא זכתה במועמדות לגראמי על הקלטתה של "מות הקדושים סבסטיאן" של דביסי.
1987: הפרס הראשון של Neue Stimmen
2001: שבלייה של מסדר האמנויות והספרות
2014: קצינת מסדר ההצטיינות התרבותית (מונקו)
2019: אבירת לגיון הכבוד הצרפתי
נטליה גודינה (באוקראינית: Наталія Гудина, ברוסית: Наталья Гудина; נולדה ב-11 בנובמבר 1977) היא ספורטאית מקצועית ורקדנית על הקרח לשעבר מישראל.
היא הופיעה לצד בעלה אלכסיי בלטסקי כמייצגת את ישראל והגיעה למקום 14 באליפויות בעולם, למקום 9 באליפויות אירופה והתחרתה אף במשחקים האולימפיים.
בעבר ייצגה את אוקראינה עם שותפה הקודם, ויטלי קורקודים, וזכתה במדליית הארד באליפות העולם לנוער בשנת 1996.
גודינה החלה להחליק בגיל ארבע.
בתחילת הקריירה שלה התחרתה עם שותפה ויטלי קורקודים עבור אוקראינה.
גודינה וקורקודים זכו במדליית הארד באליפות העולם לנוער בשנת 1996. השותפות ביניהם הסתיימה ב-1998.
מאוחר יותר בשנת 1998, גודינה חברה לאלכסיי בלטסקי.
הם התחרו יחד עבור אוקראינה עד סוף עונת 1998/1999, ולאחר מכן עברו לייצג את ישראל.
גודינה ובלטסקי הם זוכי מדליית הכסף באליפות ישראל בשנים 2000–2005 והגיעו למקום ה-19 באולימפיאדת החורף 2002. הם התאמנו תחת הדרכתם של גנאדי קרפונוסוב ונטליה ליניצ'וק.
גודינה ובלטסקי נישאו בשנת 1999.
נטליה גוטמן היא נגנית צ'לו סובייטית-רוסית ממוצא יהודי.
בשנת 1991 היא קיבלה תואר אמן העם של ברית המועצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות היא מתגוררת בעיקר בגרמניה.
נטליה גוטמן נולדה בשנת 1942 בקאזאן לאם יהודיה.
תוך זמן קצר היא התחתנה עם נגן צ'לו רומן ספוז'ניקוב.
החל מגיל חמש נטליה למדה צ'לו אצל האב ההורג ובהמשך אצל סבה שהיה בוגר הקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג.
בגיל 8 נטליה החלה ללמוד בבית ספר ליד הקונסרבטוריון של מוסקבה וסיימה לימודי קונסרבטוריון בשנת 1964. בשנת 1968 היא סיימה לימודי המשך בלנינגרד אצל מסטיסלב רוסטרופוביץ'.
לפי עדותה צורת הנגינה שלה הושפעה רבות מסביאטוסלב ריכטר איתו היא הייתה ביחסי ידידות במשך שנים ואולג קוגן בעלה.
אולג קוגן היה כנר בולט.
החל משנת 1962 נטליה גוטמן החלה להופיע.
היא ביצעה יצירות של מלחינים רבים.
היא הופיעה ביחד עם הפילהרמונית של וינה, הפילהרמונית של ברלין, הפילהרמונית של מינכן, התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג, התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית, תזמורת פילדלפיה ועוד.
בתחום מוזיקה קאמרית היא נגנה לצד ריכטר, אייזק שטרן, יורי בשמט, יבגני קיסין, יוליאן רחלין ונגנים נוספים.
נטליה גוטמן הייתה שופטת במספר תחרויות מוזיקה.
החל משנת 1990 היא מארגנת פסטיבל שנתי לזכר בעלה שמתקיים בגרמניה.
בתקופות שונות היא הייתה מלמדת בקונסרבטוריון של מוסקבה, בית ספר גבוה למוזיקה בשטוטגרט, בפריז ובאיטליה.
נטליה גוטמן זכתה במספר תחרויות מוזיקה החל מזכייה הראשונה בשנת 1959 בווינה.
על פעילותה גוטמן קיבלה מספר עיטורים ברוסיה ובגרמניה.
בשת 2000 היא זכתה בפרס הפדרציה הרוסית.
מבעלה השני לגוטמן יש שני ילדים.
נטלי קוטיק (נולדה ב-7 ביולי 1999) היא שחיינית אמנותית ישראלית בעבר.
באליפות אירופה שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת במאי סיימה יחד עם עדן בלכר, אביב בובליל, יעל פולקה, גל ליטמן, נועה ולדמן, אלינה חלמסקי ואליז ארנבורג במקום תשיעי בתרגיל קבוצתי חופשי בתוצאה של 75.7333 נקודות, ובמקום תשיעי בתרגיל קבוצתי טכני בתוצאה של 70.7897 נקודות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה ביולי סיימה יחד עם עדן בלכר, גל ליטמן, אנסטסיה פורמן, שלי בובריצקי, אלינה חלמסקי, אמילי גרין וטלי אוסטרובסקי במקום 21 בתרגיל קבוצתי טכני בתוצאה של 72.3289 נקודות, ובמקום 22 בתרגיל קבוצתי חופשי בתוצאה של 73.0667 נקודות.
נטליה ניקולייבנה אייסמונט היא עיתונאית בלארוסית המכהנת כ-מזכירת העיתונות של נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו.
נטליה אייסמונט נולדה ב-16 בפברואר 1984 שם נעוריה היה סליון; היא עבדה בטלוויזיה תחת השם קירסנובה.
סיימה את לימודיה במכללה למוזיקה של מינסק על שם גלינקה , ולאחר מכן באקדמיה הממלכתית לאמנויות של בלארוס .
בשנת 2006 החלה לעבוד בחברת הטלוויזיה והרדיו הבלארוסית כמגישת טלוויזיה.
בין היתר הנחתה את התוכניות "חדשות אזוריות" ו"חיי עסקים" בערוצי הטלוויזיה הארציים.
שם פגשה את בעלה לעתיד, איוון אייסמונט (שם בדוי מיכאילוב), שוטר שהוזמן להופיע בטלוויזיה.
בשנת 2014 מינה אותה אלכסנדר לוקשנקו למזכירת העיתונות שלו.
נטסקייפ, או Netscape Communications Corporation, היא החברה שפיתחה את הדפדפן המסחרי הראשון Netscape Navigator, אותו היא שיווקה בהמשך כחלק מחבילת התוכנה Netscape Communicator .
פעולתה תרמה רבות להצלחתו הראשונית של האינטרנט.
החברה נוסדה ב-4 באפריל 1994 על ידי מארק אנדריסן וג'ים קלארק, ונקראה Mosaic Communications Corporation.
הדפדפן הראשון של החברה נקרא Mosaic Netscape 0.9, והפצתו החלה ב-13 באוקטובר 1994. בהמשך שונה שמו של הדפדפן ל- Netscape Navigator, ושם החברה שונה ל- Netscape Communications Corporation, כדי למנוע מחלוקת על סימן מסחר עם NCSA, המוסד שפיתח את הדפדפן NCSA Mosaic, וממנו פרשו מייסדי נטסקייפ.
הדפדפן Netscape Navigator צבר תאוצה ופופולריות, והגיע לשליטה בשוק הדפדפנים.
מדיניות ההפצה של הדפדפן הייתה "קוד סגור" ותחת רישיון הפצה (EULA - End User license Agreement) סטנדרטי ששמר את כל זכויות התוכנה לחברה המפתחת.
ב-9 באוגוסט 1995 הונפקה החברה לראשונה בבורסה.
המניה הונפקה במחיר של 28 דולר, וכבר ביום המסחר הראשון זינק שערה ל-72 דולר.
מוצריה הראשונים של החברה היו:
דפדפן האינטרנט Netscape Navigator, למערכות ההפעלה Windows, מספר ניבים של יוניקס, OS/2 ולמחשבי מקינטוש.
עם עליית הפופולריות של לינוקס, בסוף שנות ה־90', יצאה גרסה גם עבור מערכת זו.
שרת האינטרנט לשימוש עסקי Netsite Commerce, שלו נוספה יכולת טיפול בפרוטוקול SSL.
בשנים הבאות פיתחה החברה עוד מוצרים רבים לסביבת האינטרנט.
אחד החשובים שבהם הוא שפת התכנות JavaScript.
במחצית השנייה של שנות ה-90 נכנס הדפדפן אינטרנט אקספלורר של חברת "מיקרוסופט" לשימוש נרחב, בעיקר מפני שחולק חינם וכברירת מחדל עם מערכת ההפעלה חלונות 95.
בסוף שנות ה-90 שלט אינטרנט אקספלורר ללא עוררין בשוק דפדפני האינטרנט.
ב-1998, כשרווחיות הדפדפן של "נטסקייפ" ואחוזי המשתמשים בו מקרב המשתמשים באינטרנט הלכו וירדו, הוחלט לפתוח את קוד המקור של התוכנה לציבור הרחב.
בהדרגה התברר שהקוד המקורי היה לקוי, ונכתב דפדפן חדש כמעט לחלוטין שקוטלג כ"גרסה 6", בלי שתצא לפניו (או אחריו) "גרסה 5".
בשנת 1999 קנתה חברת AOL את חברת נטסקייפ.
נטסקייפ עבדה באותה עת על מוזילה, דפדפן אינטרנט נוסף, אבל ההתקדמות בעבודה הייתה איטית.
יצאו גרסאות בטא של הדפדפן החדש, כמו גם גרסאות נוספות של הדפדפן הישן שהורחבו ושופרו.
עם זאת, גרסה 6.0 של נטסקייפ, הראשונה על בסיס מוזילה, נחשבה כקטסטרופה, לטענת רבים: הדפדפן היה מבוסס על גרסה שלא ניתן היה להכריז עליה אפילו כאלפא – Milestone 18. הגרסה הייתה איטית להפעלה, והיו בה באגים בנושאים רבים.
עם זאת, הקוד השתפר במשך השנים, נופו באגים ותוקנו בעיות.
גרסה 6.1 גררה תגובות חיוביות יותר והדפדפן השתנה כמעט לגמרי.
ביולי 2003 נסגרה החברה והמשך פיתוחו של הדפדפן הועבר לאחריותה של קרן מוזילה (אז יצאה גרסת Netscape 7.1, על בסיס Mozilla Suite 1.4).
עם זאת, באוגוסט 2004, יצאה Netscape 7.2 מטעם AOL, שכללה שיפורים, על בסיס Mozilla Suite 1.7.
ובכל זאת, AOL בחנה אפשרויות נוספות.
בנובמבר 2004, הודיעה החברה על כוונתה לנסות לבסס את הנטסקייפ על הדפדפן מוזילה פיירפוקס, שצבר תאוצה רבה.
במרץ 2005 יצאה גרסה 8 של נטסקייפ, המבוססת על פיירפוקס עם מספר תוספות, כמו אפשרות פיענוח דפים כמו אינטרנט אקספלורר, בנוסף לפיענוח (רינדור) הרגיל של מוזילה ופיירפוקס וגם גלישה בו זמנית עם מספר לשוניות כמו בפיירפוקס.
עם זאת, גרסה זו פותחה על ידי חברה חיצונית עבור AOL.
בעוד AOL עדיין מחזיקה בזכויות על הסימן המסחרי Netscape, כל עובדי החברה לשעבר פוטרו או הועברו לתפקידים אחרים כאשר נסגרה החברה, ואינם עוסקים עוד בפיתוח דפדפן זה.
ב-29 בדצמבר 2007 הודיעה חברת AOL כי היא מבטלת סופית את נטסקייפ והחל מ־1 בפברואר 2008 הפיתוח, העדכונים והתמיכה פסקו.
נטליזומאב (Natalizumab) היא טיפול לטרשת נפוצה מסוג התקפי-הפוגתי, המונעת את כניסת תאי מערכת החיסון אל המוח ובכך מגינה עליו מפני הרס עצמי.
זהו נוגדן המהונדס חלקו מנוגדן אדם וחלקו האחר מנוגדן עכברי.
התרופה נמכרת בישראל בשם המסחרי טיסברי (Tysabri).
בטרשת נפוצה, תאי ה-T עוברים מן הפריפריה דרך מחסום דם-מוח, השולט על העברה של חומרים מהדם למוח, ותוקפים את המיאלין.
הנטליזומאב נקשרת לתאי המערכת החיסונית (תאי T ותאי B) ומונעת את כניסתם למוח דרך מחסום דם-מוח.
כתוצאה מהטיפול ישנה ירידה בתדירות התלקחויות הסימפטומים של המחלה.
נטליזומאב נקשרת למולקולות הדבקה על תאי הדם הלבנים.
מולקולות ההדבקה נקראות Alfa 4 Integrin.
על ידי קשירת הנטליזומאב למולקולות ההדבקה הנמצאות על תאי הדם הלבנים, נמנעת חדירתם של תאי הדם הלבנים ממערכת הדם אל המוח.
בנוסף נקשרת הנטליזומאב גם למולקולות הדבקה הנקראות VCAM, הנמצאות על תאים אנדותליאלים דלקתיים בעורקים, בוורידים ובנימים.
על ידי כך נמנעת כניסתם של תאי הדם הלבנים למוח.
במחקר רב-מרכזי וכפול-סמיות שבדק את יעילותה של נטליזומאב לעומת פלצבו ב-942 חולים הלוקים בטרשת נפוצה מסוג התקפי-הפוגתי נמצא כי מינון של 300 מ"ג נטליזומאב שניתן כל 4 שבועות בעירוי, למשך 116 שבועות המחקר, הפחית באופן מובהק את תדירות ההתקפים השנתית ב-68% (P<0.001).
כמו כן נצפתה ירידה של 54% בהתקדמות הנכות הקבועה של החולים (P<0.001).
בדיקות MRI שנערכו לחולים בתום שנתיים הראו ירידה של 92% בנגעים מואדרי גדוליניום (Gd+) המעידים על תהליך דלקתי פעיל חדש (P<0.001).
שיפור מובהק נמצא גם במצב הקוגניטיבי של החולים (PASAT3 test), וירידה מובהקת באטרופיה של המוח יחסית לפלסבו (P=0.005)
נטליזומאב ניתנת בעירוי תוך-ורידי האורך כשעה אחת לארבעה שבועות
תופעות לוואי בשכיחות נמוכה הן זיהומים, כולל דלקת ריאות, רגישויות כגון פריחה, חום, תת-לחץ דם, כאבים בחזה ודיכאון.
תופעות לוואי נפוצות יותר הן זיהומים בדרכי השתן, במערכת הנשימה, במערכת העיכול, כאבי ראש, דיכאון, כאבי פרקים והפרעות בווסת.
תופעת לוואי נוספת היא חולי מוח מתקדם רב-מוקדי, מחלה נדירה ולרוב גם קטלנית אשר נגרמת מנגיף ה-JC virus על רקע הפגיעה החיסונית הכרוכה בטיפול בנטליזומאב.
הסיכון היחסי ללקות בחולי מוח מתקדם רב-מוקדי מוערך בפי 1.35 לאחר טיפול של שנה בנטליזומאב.
נטע אלוני (נולד ב-1945) הוא מלחין ישראלי של מוזיקה קלאסית בת זמננו.
נטע אלוני למד במשך חמש שנים לימודי קומפוזיציה ותאוריה עם המלחין הישראלי פרופסור אנדרה היידו, והשתלם עם המלחין ראובן סרוסי.
כמו כן הוא השתלם במשך שנתיים במסגרת לימודי קומפוזיציה באוניברסיטת בר-אילן עם המלחינים בטי אוליברו וגדעון לבינסון.
אלוני כתב יצירות קאמריות, מקהלתיות וסולניות.
חלק מיצירותיו הוקלטו על ידי רשות השידור ומשודרות במסגרת קול המוסיקה ובקונצרטים בארץ ובעולם.
יצירתו "את כולי סיפרתי עד תום" לקול ולאנסמבל כלי, ייצגה את רשות השידור בתחרות הרוסטרום הבינלאומית של רשויות שידור.
הוא זכה בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים לשנת 2013. מנימוקי ועדת הפרס: "יצירותיו של נטע אלוני מצטיינות באנינות טעם.
[...] יצירותיו מפגינות תחושה ברורה של מרחב מוזיקלי ושליטה ביד אמן של מבנה ומרקם צלילי."
אלוני הוציא עד כה חמישה תקליטורים:
רגעים עם עצמי (1996) הכולל יצירות לפסנתר ולחליל בביצוע הפסנתרנית אורה רותם-נלקן והחלילנית הישראלית עדית שמר.
חמש יצירות קוליות (2000) לקול ואנסמבלים כליים.
היצירות מושרות על ידי מירה זכאי, אסתי קינן ואביטל רז.
ללא הפוגה (2007) הכולל יצירות על טהרת הבייאן (אקורדיון כפתורים) בביצוע נגן הבייאן יבגני מיכאלינקו.