tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היחס למשחקי המזל היה כמו לענפים כלכליים אחרים, וגם בהם קבע הממשל מונופולים.
כך למשל נקבעו מונופולים על משחק הפאן-טאן ועל הלוטו הסיני.
הזיכיון הראשון למונופול בהקמה ותפעול של בתי קזינו בסגנון מערבי ניתן לחברת טָאי שִׂינְג (בפורטוגזית: Companhia Tai Hing) ביוני 1934. המונופול הועבר ב-1961 לחברת STDM.
המונופול על בתי הקזינו נשבר עם קבלת הריבונות הסינית על מקאו ונכון ל-2010 פועלות במקאו מספר חברות בתי קזינו, כאשר ב-2007 עברה מקאו את לאס וגאס בהכנסות מהימורים.
ב-1901 החליט הממשל המקומי ליצור מטבע רשמי ואישר ל"בנק הלאומי שמעבר לים" או BNU (ראשי תיבות שמו בפורטוגזית - Banco Nacional Ultramarino) להנפיק שטרות תחת השם "פאטאקה" (Pataca) ובקיצור MOP - ראשי תיבות "פאטאקה של מקאו".
השטרות הראשונים נכנסו למחזור ב-1906 ו-1907. אף שה-BNU אינו קיים יותר, לאחר שהתמזג עם בנק פורטוגזי אחר ב-2001, ממשיך סניף הבנק במקאו להיות אחראי על הנפקת השטרות.
משנת 1995, כהכנה לקראת העברת הריבונות על מקאו לסין, אחראי גם הבנק הגדול ביותר בסין (Bank of China) להנפקת המטבע של מקאו בשותפות עם BNU.
שלא כמקרה מזרח טימור, שלמרות שהייתה שייכת לפורטוגל נכבשה במלחמת העולם השנייה על ידי היפנים ב-1942 יחד עם החלק המערבי שבשליטת הולנד, כיבדו היפנים את הנייטרליות הפורטוגזית במקאו, אך עד גבול מסוים.
עקב כך נהנתה מקאו מתקופה קצרה של שגשוג כלכלי כנמל הנייטרלי היחיד בדרום סין, לאחר שהיפנים השתלטו על גואנגג'ואו והונג קונג.
באוגוסט 1943 תפסו כוחות יפניים את ספינת הקיטור הבריטית "סיאן" (Sian) במקאו והרגו כ-20 שומרים.
חודש אחר כך הם תבעו קבלת "יועצים" יפניים כתחליף להשתלטות צבאית.
התוצאה הייתה שמקאו הפכה למדינת חסות של היפנים.
השלטון היפני במקאו הסתיים עם תום המלחמה, באוגוסט 1945.
בתחילת המאה ה-20, לאחר שהשתלטה על שני איים נוספים, השתרעה המושבה של מקאו על שטח של 11.6 קמ"ר שהתחלקו בין חצי האי מקאו (3.4 קמ"ר כולל "אילהה ורדה"), טייפה (2.3 קמ"ר) וקולואן (5.9 קמ"ר).
לקראת סוף המאה ה-20 הגדילה מקאו את שטחה היבשתי באמצעות סדרה של מיזמים של ייבוש הים ובין השאר ביצעה סדרה של עבודות עפר במצר היבשה שבין טייפה לקולואן ויצרה את אזור קוטאי (Cotai).
עבודות אלו הגדילו את שטחה היבשתי של מקאו ליותר מפי שניים ונכון ל-2010 משתרע האזור המנהלי המיוחד של מקאו על 28.6 קמ"ר, הכוללים את חצי האי מקאו (9.3 קמ"ר), טייפה (6.5 קמ"ר), קולואן (7.6 קמ"ר) וקוטאי (5.2 קמ"ר).
כאשר הקומוניסטים הסיניים עלו לשלטון ב-1949 הם הכריזו על פרוטוקול ליסבון כבלתי תקף בהיותו "חוזה כפוי" שנכפה על סין על ידי זרים.
גישה דומה נקטה בייג'ינג כלפי החוזים הנוגעים לטריטוריות של הונג קונג שבידי בריטניה.
עם זאת, למרות שסין הייתה יכולה לכבוש את מקאו בכל עת, החליטו הקומוניסטים בשנת 1949, עוד בטרם השתלטו על סין, שלא לתבוע את הריבונות על מקאו מטעמים מעשיים.
עם עליית הקומוניסטים לשלטון הוטל על סין אמברגו כלכלי מטעם מרבית מדינות המערב.
הסינים היו זקוקים למקאו על מנת שתשמש תחנת מעבר לסחורות שלא יכלו לקבל באופן ישיר: נפט, מתכות, כימיקלים וכו'.
ניסיון של פורטוגל ב-1952 לפקח על תכולת הסחורות בעקבות מחאה של נאט"ו גרמה לעצירת אספקת המזון מסין למושבה ולשרשרת תקריות גבול עם סין שנגמרו בהפסקת הפיקוח הפורטוגזי על תכולת הסחורות.
אחד המוצרים החשובים ביותר שיובא לסין היה זהב.
פורטוגל לא חתמה על הסכם ברטון-וודס של 1946 שאסר על ייבוא זהב לשימוש פרטי.
בניגוד להונג קונג, שהייתה כפופה להסכם זה בהיותה מושבה בריטית, יכלו הסוחרים במקאו לייבא זהב לסין, שנזקקה לו על מנת לקנות מוצרים בשוק השחור הבינלאומי.
בין 1949 ל-1973 (שנתיים לאחר שנשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון הכריז על ביטול תקן הזהב כבסיס לדולר ובכך ביטל למעשה את ההסכם) יובאו למקאו 934 טון זהב.
ב-1951 הכריז המשטר של הרודן פורטוגזי סלזר על מקאו, כמו גם על מושבות פורטוגזיות אחרות כמחוז מעבר לים של פורטוגל.
אלא שבפועל התנהלה מקאו על פי המדיניות שהתוותה בייג'ינג.
כך למשל התכוונו הפורטוגזים ב-1955 לחגוג 400 שנים לשלטונם במקאו.
הסינים, שהיו מוכנים מטעמים מעשיים לסבול את קיום המושבה הפורטוגזית על אדמתם, לא היו מוכנים לסלוח לעלבון זה, וראש ממשלת סין ג'ואו אנלאי העביר מסרים מאיימים לפורטוגזים דרך מושל הונג קונג.
על רקע מהפכת התרבות בסין פרצו במקאו מהומות ב-1966, כאשר סינים מקומיים התנגשו בשלטון המקומי.
המהומות הרציניות ביותר כונו תקרית 12-3 (משום שהתרחשה ב-3 בדצמבר 1966).
הם החלו כתוצאה מתגובת יתר של כמה פקידי ממשל פורטוגזיים לוויכוח שולי על רישיונות בנייה.
במהומות נהרגו 11 איש ונפצעו 200. בסופו של דבר ולאחר משא ומתן עם מנהיגי הקהילה הסינית (שקיבלו הנחיות מבייג'ינג) נכנע הממשל הפורטוגזי לכל התביעות שהוצגו בפניו.
האחד עם הקהילה הסינית המקומית, והשני עם ממשלת סין.
ההסכם השני חייב את הממשל לשלם למנהיגי הקהילה הסינית המקומית שני מיליון פאטאקות ולאסור כל פעילות של הקוומינטנג (מפלגת השלטון של הרפובליקה הסינית של טאיוואן) במקאו.
הסכמים אלו סיימו את העימות, והיחסים בין הממשל לארגוני השמאל נשארו בדרך כלל רגועים.
ההצלחה לה זכו במקאו עודדה שמאלנים בהונג קונג לבצע פעולה דומה, והובילה למהומות של שמאלנים בהונג קונג ב-1967. הצעה פורטוגזית להעביר את המושבה לידי סין נדחתה על ידי הסינים.
ב-1974, לאחר מהפכת הציפורנים האנטי-קולוניאליסטית, ויתרה פורטוגל על כל מושבותיה מעבר לים והציעה לסין ריבונות על מקאו.
העברת מקאו לריבונות הרפובליקה העממית של סין
פורטוגל והרפובליקה העממית של סין קשרו יחסים דיפלומטיים ב-8 בפברואר 1979, ובייג'ינג הכירה במקאו כ"טריטוריה סינית תחת מנהל פורטוגזי".
שנה אחר כך היה מלו אז'ידיו (Melo Egidio) למושל הראשון של מקאו שערך ביקור רשמי בבייג'ינג.
הביקור הדגיש את הרצון המשותף של שני הצדדים למצוא פתרון מוסכם על שניהם למצבה של מקאו.
במהלך תקופת הביניים בין אשרור ההכרזה ל-19 בדצמבר 1999 הייתה הממשלה הפורטוגזית אחראית לניהול מקאו.
החוק הבסיסי של האזור המנהלי המיוחד של מקאו אושר על ידי קונגרס העם הלאומי ב-31 במרץ 1993 כחוק יסוד למקאו, כשתחולתו החל ב-20 בדצמבר 1999.
ממשלת סין הבטיחה כי תחת נוסחת "מדינה אחת, שתי שיטות" לא תונהג במקאו השיטה הכלכלית הסוציאליסטית של סין ומקאו תיהנה מרמת אוטונומיה גבוהה בכל התחומים, למעט נושאי חוץ וביטחון, לפחות עד 2049, חמישים שנה לאחר שהריבונות על מקאו הועברה לידי סין.
כך תמה ההיסטוריה של הקולוניאליזם האירופי באסיה במקום שבו החלה.
אף שהוצעה להם שליטה על מקאו בשנות ה-70 של המאה ה-20 העריכו הסינים כי הזמן עדיין לא בשל לכך והעדיפו לחכות עד דצמבר 1999, שנתיים לאחר העברת הריבונות על הונג קונג לידי סין, על מנת לסיים פרק זה בהיסטוריה.
בפברואר 2018 נחנך גשר הונג קונג-ג'והאי-מקאו, המקשר בין מקאו וג'והאי הנמצאות בחלק המערבי של מפרץ נהר הפנינה, עם הונג קונג הנמצאת בחלק המזרחי יותר.
ההיסטוריה של מאלי תחילתה בערך במאה ה-11 במאלי המודרנית והיא נמשכת עד ימינו.
בהיסטוריה המוקדמת של מאלי המדינה נשלטה על ידי שלוש אימפריות מערב-אפריקאיות - אימפריית גאנה, אימפריית מאלי (כונתה: Manden Kurufa) ואימפריית סונגהאי.
אימפריות אלו שלטו על מעבר הסחורות במדבר סהרה שכללו זהב, מלח וסחורות יקרות אחרות והיו בקשר עם המזרח התיכון והתחברו עם התרבות ששלטה בו.
כל האימפריות הללו קמו באזור שמכונה סודאן המערבית במדבר סהרה שהוא אזור מלא בסוואנות שממוקם בין מדבר סהרה מצפון לבין יערות הגשם הטרופיים לאורך החוף של גינאה מדרום.
האימפריות התאפיינו במנהיגות חזקה וקשוחה אשר מבוססת על קשרים ופרוטקציות במינוי בעלי המעמד ומינוי קרובי משפחה לתפקידי המפתח.
אימפריית גאנה נשלטה על ידי הסונינקים שאזור מגוריהם היו בגבול המדינות מאלי ומאוריטניה.
היא הוקמה כנראה במאה ה-5 לספירה והייתה השולטת העיקרית במעבר הסחורות במדבר סהרה בין השנים 700–1075. האימפריה התרחבה בעיקר ברחבי מזרח מאוריטניה, מערב מאלי, וצפון סנגל.
האימפריה התפרקה בשנת 1078 בעקבות מריבות משפחתיות בין חברי השלטון.
סונדיאטה קייטה היה נסיך לוחם של שושלת קייטה , אשר קראה לשחרור העם המאלי משלטון מלך אימפריית סוסו, סומורו קאנטה.
בשנת 1360 פרצה מלחמת אזרחים על רקע מעבר המלוכה בירושה.
אימפריית מאלי הייתה כבר חלשה כאשר החלה מלחמת האזרחים, והמלחמה טלטלה אותה עוד יותר.
החל מ-1507 החלו מדינות שכנות לכבוש את השטחים הקיצוניים של מאלי.
לאחר שסכסוכי הירושה העמיקו את המשבר במאלי הצליחה אימפריית סונגהאי להרחיב את שטחה מערבה לאורך הסאהל.
שושלת סעדי שלטה באזורים: גאו, טימבוקטו ודז'נה, החל מנפילת אימפריית סונגהאי ב-13 במרץ 1591 ועד לסביבות סוף המאה ה-17.
לאחר שאימפריית סונגהאי התפרקה, לא נשארה שום מדינה ששלטה באזור ואפילו אימפריית סעדה לא הצליחה לכבוש את כל האזורים בארץ ולכן קמו מספר ממלכות קטנות שניסו לרשת את הארץ, אחת היורשות הבולטות הייתה מאלי.
אימפריית במברה / ממלכת סגוו
האימפריה במברה התקיימה כמדינה בין השנים 1712–1861 והתבססה בעיקר על בני שבט הסגוו.
מדינה זו שלטה באזורים של דרום ומרכז מאלי.
ב-10 במרץ 1861 הוכרזה קץ האימפריה.
הפיצול בשושלת של משפחת הסגוו הוביל להקמת מדינה זו שכונתה לפעמים במברה 2. המדינה שלטה בכל הצד המערבי של מאלי ופעלה בין השנים 1753–1854. האימפריה פורקה על ידי עומר טול מנהיג האימפריה הטוקולרית לפני שהלך להילחם באימפריית במברה.
ממלכת קנדוגו הוקמה במאה ה-17 ושלטה במה שהיום אזור הגבול של מאלי ובורקינה פאסו.
מדינה נוספת שקמה בעקבות ההתקוממות האיסלאמית באזורי מאלי.
המדינה כרתה ברית עם אימפריית במברה כנגד אימפריית טוקולר.
מדינה זו נכבשה לבסוף על ידי עומר טול בשנת 1862.
אימפריית טוקולר נוסדה על ידי אל חאג' עומר טול.
בשנת 1864 שלטה האימפריה ברוב שטחי מאלי של ימינו עד לכיבוש הצרפתי בשנת 1890.
אימפריית וואסולו התקיימה זמן מועט מאוד (כ-20 שנה) החל משנת 1878 ועד שנת 1898. בראש האימפריה עמד סמורי טור.
בתחילת קיומה של האימפריה שטחה היה מה שבימינו גינאה העליונה ודרום מערב מאלי, אך בהמשך עברה האימפריה לשטח חוף השנהב עד לכיבוש הצרפתי.
החל משנת 1892 החל במאלי שלטון קולוניאלי צרפתי.
בשנת 1893 מונה מושל מטעם ממשלת צרפת על אזור זה שנקרא בפיהם סודאן הצרפתית (צרפת סודאן) אך ההתנגדות לממשל הצרפתי המשיכה.
בשנת 1905 רוב השטח של מאלי היה בשלטון צרפת.
בשנת 1958 החלו התושבים לנסות ולהקים ריבונות משלהם והצטרפו לקהילה הצרפתית ובהמשך (ב-1959) גם הכריזו על הקמת מדינה עצמאית בשטח מאלי.
רק ב-31 במרץ 1960 הסכימה צרפת להכיר במדינה זו כמדינה עצמאית וב-20 ביוני 1960 הודיעו רשמית על הקמת המדינה ומינו את מודיבו קייטה לנשיאה הראשון.
+ תוצאות הבחירות של 8 במרץ 1959:רשומים2,148,667מצביעים693,335האיחוד הסודני - אפריקאי דמוקרטי522,080 קולותמפלגה לסולידריות ולקדמה167,575 קולות
כיוון שקונארה כיהן כנשיא למשך שתי קדנציות רצופות, המקסימום שמאפשר החוק במאלי, הוא לא היה יכול לגשת לבחירות ב-2002. על כן רץ לנשיאות אמדו טומני טורה והצליח לזכות בבחירות.
בחירות 2002 במאלי והעברת השלטון החלקה מקונארה לטורה סימלו את הפיכת המדינה לדמוקרטיה, למרות אי סדרים בבחירות ואחוז הצבעה נמוך.
בבחירות לפרלמנט, אף מפלגה לא זכתה ברוב הקולות, והנשיא הנבחר טורה הקים קואליציה כשהוא מבטיח לטפל בבעיות הדוחקות ולקדם את הפיתוח החברתי והכלכלי של מאלי.
בינואר 2012 החלה התקוממות בהובלת התנועה הלאומית לשחרור אזווד.
ב-22 במרץ דווח שמורדים הופיעו בטלוויזיה והכריזו שהם השתלטו על המדינה.
הכוח המניע של המורדים היה הסכסוכים שאיתם הנשיא לא הצליח להתמודד.
בעקבות המרד נאלץ הנשיא לשעבר להסתתר עד יעבור זעם.
בעקבות המרידה, הצליח הממשל הצבאי לשמר את השליטה רק על שליש מהמדינה, כשהוא משאיר את כל הצפון (אזוואד) לשליטת המורדים, שהצליחו להגיע למרחק של 700 קילומטרים בלבד מהבירה במקו.
המצב במאלי הביא לאמברגו והקפאת נכסים מצד הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה, מה שהותיר את מאלי שתלויה באספקת דלק מסנגל וחוף השנהב עם אספקה מועטה בלבד.
החל מ-17 ביולי 2012 החלו המורדים להידחק על ידי בני בריתם האסלאמיסטים, אל-קאעידה ואנצאר א-דין.
לעזרתה של מאלי נחלצה צרפת, השליטה ההיסטורית, שפתחה ב-11 בינואר 2013 במבצע סרוואל, במהלכו נפרסו אלפי חיילים במדינה והושבה השליטה לממשלה.
נגד האסלאמיסטים לחמה גם התנועה הלאומית לשחרור אזוואד, אם כי היא הואשמה גם בביצוע פיגועים נגד הצבא.
ב-18 ביוני נחתם הסכם שלום בין הממשלה למורדים משבט הטוארג.
באוגוסט 2013 נערכו הבחירות הכלליות לנשיאות מאלי בהם ניצח המועמד איברהים בובאכר קייטה.
ההסכם הופר בסוף נובמבר 2013 אחרי עימותים בעיר קידאל שבצפון.
ב-20 בפברואר 2015 הוסכם על הפסקת אש.
הכוחות הצרפתיים נשארו במדינה במסגרת מבצע ברקאן.
באוגוסט 2020, הצבא אילץ את הנשיא איברהים בובאכר קייטה להתפטר.
הוקמה ממשלת מעבר שאמורה לכהן 18 חודשים עד לחזרת השלטון האזרחי.
אף על פי כן, במאי 2021 דווח על הפיכה צבאית במדינה, והנשיא, ראש הממשלה ושר הביטחון של הממשלה הזמנית נעצרו על ידי הצבא.
בספטמבר 2021 נחתם חוזה בין המדינה המלינית לבין חברה צבאית רוסית פרטית המקושרת לקבוצה הצבאית הרוסית כוח וגנר.
המסמך קובע את פריסתם של שכירי חרב במדינה, בקשר עם צבא מאלי, והגנה על בכירים.
צרפת השיגה את כוחותיה ממאלי לניז'ר בשנת 2022. נסוגו 2,400 חיילים צרפתים וכוח אירופאי קטן יותר של כמה מאות, אשר נוצר בשנת 2020 כדי להפחית את הנטל על הכוחות הצרפתיים.
כ-18,000 איש ואישה מכח השלום של האו"ם נשארו במאלי.
כוחות האו"ם ומאות אנשי צוות במשימות האימונים של האיחוד האירופי הסתמכו על חיילים צרפתיים לתמיכה רפואית, אווירית וחירום.
כ-300 חיילים בריטים נשלחו גם למאלי.
היסטוריה של מגדר הוא תחום מחקר היסטורי, החוקר את העבר מן הפרספקטיבה של זהות מגדרית ויחסי מגדר.
תחום זה צמח בשנות השישים של המאה ה-20 מתוך ביקורת על ההיסטוריוגרפיה המסורתית, ונודעה לו השפעה משמעותית על יתר תחומי המחקר ההיסטוריים.
עד המאה ה-19 מיעטה ההיסטוריוגרפיה לעסוק בנשים.
ההתעלמות מן התפקיד שמילאו נשים בתהליכים היסטוריים נבעה בעיקר מתחומי העיסוק המסורתיים של הכתיבה ההיסטורית.
עד סוף המאה ה-19 התמקדו רוב המחקרים ההיסטוריים באירועים צבאיים, דיפלומטיים, מוסדיים ואינטלקטואליים.
נשים, כתוצאה ממעמדן החברתי, לא מילאו בתחומים אלה תפקידים בולטים וניכרים לעין.
כתוצאה מכך, רק נשים בודדות ויוצאות דופן, כגון ז'אן ד'ארק, אליזבת וקתרינה הגדולה, זכו להיכלל בתיאורים ההיסטוריים.
נוסף לביוגרפיות של נשים ספציפיות, היו גם היסטוריונים וביוגרפים שגילו עניין מיוחד בדמויות היסטוריות נשיות וחיברו קבצים ביוגרפיים שעסקו בנשים מפורסמות.
כבר במאה ה-2 לספירה פרסם ההיסטוריון היווני פלוטרכוס שורת ביוגרפיות של נשים חשובות, במטרה להצביע על היתרונות הטמונים בהשכלת נשים, ובתקופת הרנסאנס הלכו בעקבותיו ההומניסט האיטלקי בוקאצ'יו והמלומדת הפמיניסטית הצרפתייה קריסטין דה פיזאן.
אוספים ביוגרפיים מעין אלה המשיכו להופיע גם במאות ה-17 וה-18, ופעמים רבות עמדה מאחוריהם מטרה דידקטית ופולמוסית: להראות שנשים יכולות להגיע להישגים מרשימים, כאשר הן זוכות בהשכלה ובחופש הפעולה שמאפשר זאת.
כל עוד עסקה ההיסטוריוגרפיה רק בנשים יוצאות דופן, שהגיעו להישגים מרשימים למרות שיוכן המגדרי, נדחקו נשים בהכרח לשולי התיאור ההיסטורי.
בספרה, "חדר משלך", התלוננה וירג'יניה וולף:
ואמנם, לקראת סוף המאה ה-19, וביתר שאת במהלך המאה ה-20, התגבשה בהדרגה ההכרה שגם נשים הן מושא ראוי למחקר היסטורי.
שינוי זה נבע משתי סיבות עיקריות.
מחד גיסא, הופעתם של תחומי מחקר היסטוריים חדשים, כגון היסטוריה של יחסי עבודה, פולקלור, יחסי שארות ומשפחה, עוררה התעניינות בקבוצות שנדחקו בעבר לשולי הדיון ההיסטוריוגרפי, בהן גם נשים.
מאידך גיסא, עם עלייתן של תנועות הנשים והתביעות לשיפור מעמדן של נשים בסוף המאה ה-19, התעוררה אי-נחת מן ההתעלמות הגורפת מסיפורן ומגורלן של מחצית בנות המין האנושי.
התפתחויות אלה, לצד ההכרה ההולכת וגוברת בעובדה שגם מוסדות המשפחה וחלוקת התפקידים המגדרית השתנו באופן משמעותי במהלך ההיסטוריה, הובילו היסטוריונים והיסטוריוניות להתעניין לראשונה בשינויים שחלו במרוצת השנים במעמדן ובתפקידיהן של נשים בספירה הפרטית והציבורית.
במהלך המאה ה-19 הופיעה שורה של מחקרים היסטוריים שעסקו לראשונה בנשים כקבוצה חברתית.
עוד בסוף המאה ה-18 פרסם הרופא הסקוטי ויליאם אלכסנדר חיבור שעסק בנשים למן העת העתיקה ועד ימיו, וב-1848 פרסם הפילולוג הגרמני קארל ויינהולד חיבור שעסק בנשים גרמניות בימי הביניים ("Die deutschen Frauen in dem Mittelalter").
הסופרג'יסטית ג'ורג'יאנה היל פרסמה בסוף המאה ה-19 חיבור שעסק בנשות אנגליה למן ימי הביניים ועד העת החדשה, ובמפנה המאה ה-19 פורסמה שורה של מונוגרפיות שהתמקדו בחייהן של נשים גרמניות, איטלקיות וצרפתיות בתקופות היסטוריות ספציפיות, כגון תקופת הרנסאנס.
לאחר מלחמת העולם הראשונה גברה ההתעניינות בהיסטוריה של נשים, והפעם מפרספקטיבה רחבה יותר.
היסטוריונים עמדו על הצורך להפסיק להתייחס לנשים כאל קטגוריה חברתית אחת והחלו לבחון את מעמדן של נשים בקבוצות חברתיות שונות.
ההיסטוריונית הסוציאליסטית אליס קלארק, שפרסמה מונוגרפיה שעסקה בנשים עובדות במאה ה-17, הבחינה בין סוגים שונים של פעילות מקצועית בקרב נשים, וההיסטוריון היהודי-צרפתי לאון אבנסור (Abensour), שכתב על נשות צרפת ערב המהפכה, עסק בנפרד בנשות האצולה, בנשות הבורגנות ובנשים ממעמד בעלי המלאכה וממעמד הפועלים.
תפקיד מרכזי בשינוי היחס להיסטוריה של נשים מילאה אסכולת האנאל, שהתגבשה בראשית שנות השלושים.
אסכולה זו, המזוהה עם ההיסטוריונים מארק בלוך ולוסיין פבר, ביקשה להציע היסטוריה טוטלית, שתשלב את התחומים השונים של החיים האנושיים (כלכלה, חברה, פוליטיקה, תרבות ועוד) ותעסוק בהם כמכלול.
לתפיסת מהלך ההיסטוריה לא כפרי פעילותם המודעת של מספר מצומצם של שחקנים היסטוריים, אלא כתוצר של תהליכים מורכבים הנובעים מן הדינמיקה בין התחומים השונים של הפעילות האנושית, נודעה לבסוף השפעה משמעותית על תפיסת מקומן של נשים בתהליכים היסטוריים.
מהיסטוריה של נשים להיסטוריה של מגדר
בשנות השישים אירעו במקביל שתי התפתחויות חשובות שטבעו את חותמן על העיסוק ההיסטורי בנשים.
האחת היא הופעתה של ההיסטוריה החברתית החדשה, שהתעניינה בחיי היומיום של בני אדם "רגילים" ודחתה את העיסוק ההיסטוריוגרפי באישים מפורסמים ובאירועים יוצאי דופן.
הפרספקטיבה החדשה זו הובילה להתפתחות מואצת בתחום ההיסטוריה של המשפחה ושל יחסי השארות, ולהתעניינות מחקרית בנושאים כמו התנהגות מינית והיחס ליחסי מין בתקופות היסטוריות שונות.
באופן טבעי, בתחומי המחקר האלה תפסו נשים מקום מרכזי לא פחות מגברים.
ההתפתחות השנייה הייתה עלייתו של הגל השני של הפמיניזם, שהציע דרכים חדשות לחשוב על מגדר ועל יחסי מגדר.
בעקבות פעילותן הנמרצת של אקדמאיות פמיניסטיות, קמו לקראת סוף שנות השישים תוכניות ללימודי נשים במוסדות אקדמיים שונים, והללו נתנו דחיפה משמעותית למחקר ההיסטורי של נשים וחייהן.
תאוריות המגדר שהתפתחו באותה עת הובילו היסטוריונים לנסות ולעמוד על הסיבות ועל האמצעים לדיכוי נשים בתקופות היסטוריות שונות.
מחקרים נוספים עסקו במעורבותן של נשים בענייני הציבור באמצעות פעילות פילנתרופית, במאבקים היסטוריים של נשים לקידום זכויותיהן ובמעורבותן של נשים במאבקים של קבוצות אחרות, כגון התנועה לביטול העבדות והמהפכה הצרפתית.
אך למרות העלייה הניכרת בהיקף העיסוק ההיסטוריוגרפי בנשים, החלה להישמע גם ביקורת כלפי האופן שבו ניגשו היסטוריונים לסוגיה.
חרף חשיבותן של התוכניות ללימודי נשים בקידום העיסוק המחקרי בנשים ובחייהן, הועלו טענות שעצם קיומן של תוכניות כאלה דוחק את הנשים למקום שולי והופך את ההיסטוריה שלהן למעין "נספח" להיסטוריה הרשמית, הגברית.
המטרה שהציבו לעצמם היסטוריונים פמיניסטים הייתה לכתוב מחדש את ההיסטוריה הרשמית, כך שתכלול גברים ונשים כאחד ותביא בחשבון את השפעתם של יחסי המגדר על המבנים החברתיים ועל השינויים החלים בהם.
בשנת 1975 פרסמה ההיסטוריונית נטלי זימון דייוויס מאמר שקרא לשינוי משמעותי במתודות ובהנחות היסוד של ההיסטוריה העוסקת בנשים:
כחלק מן המהלך הזה החלו היסטוריונים רבים להחליף את המונח "היסטוריה של נשים" במונח "היסטוריה של מגדר".
מגדר כקטגוריה שימושית לניתוח היסטורי
המפנה הלשוני והופעת התאוריות הפוסט-סטרוקטרליסטיות השפיעו אף הם על התפתחות ההיסטוריה של המגדר.
היסטוריונים רבים זנחו את העיסוק בהיבטים הלגאליים, החברתיים והמוסדיים של יחסי המגדר לטובת ההיבטים התרבותיים שלהם, וההתמקדות בתפקידי מגדר הוחלפה בהתעניינות בייצוגים של גבריות ונשיות.
בשנת 1986 פרסמה ג'ואן וולך סקוט מאמר פורץ דרך בשם "מגדר: קטגוריה שימושית לניתוח היסטורי".
במאמרה תיארה סקוט את הקשיים התאורטיים הטמונים בגישות הקיימות ביחס למגדר ולהיסטוריה של יחסי המגדר והציעה להעמיד את ההיסטוריה של המגדר על שתי הנחות יסוד בסיסיות: ראשית, שמגדר הוא אלמנט שמבנה יחסים חברתיים המבוססים על מה שנתפס כהבדלים בין המינים, ושנית, שמגדר הוא דרך מרכזית לסימון יחסי כוח.
ההבנה שאבחנות מגדריות משמשות לסימון יחסי כוח באופן כללי הופכת, לטענת סקוט, את שאלת המגדר וייצוגיו לשאלה מועילה בניתוח של כל סוגיה היסטורית.
סקוט מציינת במאמרה מחקרים שונים ששפכו אור חדש על סוגיות היסטוריות מרכזיות באמצעות השימוש במגדר כקטגוריה אנליטית.
סקוט עצמה עשתה שימוש דומה בקטגוריות מגדריות בעבודתה על המהפכה הצרפתית.
ההיסטוריה של נבחרת ישראל בכדורסל החלה עוד לפני הקמת מדינת ישראל.
את גלגולה הראשון של הנבחרת ניתן למצוא בנבחרת ארץ ישראל מ-1947, שכללה שחקנים מאגודות "הפועל" ו"מכבי" גם יחד, וייצגה את ישראל בטורניר הפסטיבל הדמוקרטי שנערך בפראג ב-1947.
לאחר הקמת המדינה ייצגו את ישראל נבחרות במתכונות שונות.
תחילה באמצעות נבחרות צה"ל, נבחרות מכבי והפועל והנבחרת למכביה.
נבחרת ישראל במתכונתה הנוכחית הופיעה בטורניר לראשונה ב-1952 במשחקים האולימפיים בהלסינקי.
נבחרת ישראל משתתפת כמעט בקביעות באליפויות אירופה והשתתפה פעמיים באליפות העולם.
במסגרת המשחקים האולימפיים, השתתפה הנבחרת פעם אחת.
הישג השיא של הנבחרת הוא הזכייה במדליית הכסף באליפות אירופה (1979).
במסגרת משחקי אסיה זכתה הנבחרת בשתי מדליות זהב ומדליית כסף.
הנבחרת הארצישראלית הראשונה, שייצגה את ארץ ישראל בטורניר הבינלאומי שנערך בפראג ב-1947 בהשתתפות כ-60 מדינות (שמונה מהן השתתפו בטורניר הכדורסל), כללה את כוכבי התקופה ממועדוני הכדורסל של "הפועל" ו"מכבי", בין השאר יהושע ויסמן (הפועל ירושלים), יהושע רוזין, אברהם שניאור ומנחם קורמן (מכבי תל אביב) ועוד.
נבחרת זו זכתה במקום השלישי (אחרי קוריאה ופולין).
לאחר הקמת מדינת ישראל, המשחק הבינלאומי הידידותי הראשון ששוחק היה ב-24 בפברואר 1949 בין חיל האוויר הישראלי לבין נבחרת מלחים אמריקנים ונגמר בתוצאה 41:28 לישראלים.
לקראת סוף שנת 1949, יצאה קבוצת מכבי ישראל לסדרה של 13 משחקים בינלאומיים, בין היתר ביוון, איטליה, שווייץ וצרפת.
המשחק הראשון היה באתונה, נגד אולימפיאקוס ונגמר בניצחון 28:34 של ישראל.
ב-1950 שיחקה לראשונה נבחרת ישראל ב וסיימה במקום הרביעי.
בשנת 1951 נבחרת הפועל הוכתרה כאלופת ספורט הפועלים הבינלאומית הרביעית בליאז, לאחר שניצחה 11 משחקים מתוך ה-12 בטורניר.
בתחילת שנת 1952 הוקמה נבחרת צה"ל בכדורסל, לקראת יציאתה למשחק נגד הצבא הצרפתי.
שלד נבחרת צה"ל היווה את סגל הנבחרת הראשון שיצא לאחר מכן לאולימפיאדת הלסינקי.
ביולי 1952 נערך הטורניר המשמעותי הראשון בו השתתפה נבחרת ישראל בכדורסל היו המשחקים האולימפיים בהלסינקי.
פיפטי־פיפטי, כלומר אותו מספר של נציגים לשני האיגודים (כולל העסקנים) והיות שבמכבי היו 13 ובהפועל רק 12, הוסיפו עוד כדורסלן - את אליהו עמיאל.
בטורניר עצמו, הפסידה ישראל לנבחרת הפיליפינים 57:47 וליוון 54:52 וסיימה במקום ה-20 מבין 23 משתתפות.
הכדורסלנים שייצגו את ישראל בטורניר: דני ארז, משה דניאל, יהודה וינר, מרסל חפץ, פרדי כהן, עמוס לין, זכריה עופרי, אליהו עמיאל, ראובן פכר, מנחם קורמן, רלף קליין, שמעון שלח, אברהם שניאור.
ומאמן הנבחרת היה האמריקני מוריס (טאבי) רסקין.
במהלך הטורניר המאמן רסקין הסתכסך עם שחקני הנבחרת, ובמקומו ניהלו את המשחקים אברהם שניאור ואליהו עמיאל.
בתום הטורניר התפטר המאמן באופן רשמי.
אליפות אירופה בכדורסל מוסקבה 1953
ישראל השתתפה לראשונה באליפות אירופה בכדורסל בטורניר שנערך במוסקבה בשנת 1953.
בשלב הראשון שובצה ישראל בבית ד' עם נבחרות פינלנד, בולגריה, יוגוסלביה ולבנון, כאשר שתי הראשונות מעפילות לשלב הבא.
במשחק הבכורה שלה באליפות, הביסה ישראל את פינלנד 36:60. בהמשך ניצחה ישראל את בולגריה 48:61. במשחקה השלישי ספגה ישראל את הפסדה הראשון באליפות מול יוגוסלביה 57:55 בהארכה.
לבנון סירבה לשחק נגד ישראל ובכך השיגה ישראל ניצחון טכני.
יוגוסלביה, ישראל ובולגריה סיימו את הבית במאזן זהה ובזכות הפרש הסלים במאזן הפנימי בין הנבחרות, העפילה ישראל לשלב הבא מהמקום הראשון, יחד עם יוגוסלביה.
בשלב השני, בית הגמר, התמודדה ישראל נגד יוגוסלביה, איטליה, צ'כוסלובקיה, מצרים, צרפת, ברית המועצות והונגריה.
במשחקה הראשון, ניצחה ישראל את יוגוסלביה 29:40 ובכך גמלה לה על ההפסד מהשלב הקודם.
ישראל המשיכה וניצחה את איטליה 42:47, את צ'כוסלובקיה 53:59 והשיגה ניצחון טכני על מצרים, שסירבה להתמודד מולה.
בשלושת משחקיה האחרונים הפסידה ישראל לצרפת 62:45, לברית המועצות 75:25 ולהונגריה 66:20. כך ישראל סיימה במקום החמישי המכובד.
מאזנה הכללי של הנבחרת בטורניר היה שבעה ניצחונות וארבעה הפסדים.
הכדורסלנים שייצגו את ישראל בטורניר: אברהם שניאור, זכריה עופרי, מנחם קורמן, פרדי כהן, שמעון שלח, יהודה וינר, רלף קליין, מרסל חפץ, מרדכי ממרן, דני ארז, ראובן פכר, משה דניאל ודוד הייבלום.
מאמן הנבחרת היה יעקב שאלתיאל.
בעקבות הצלחתה באליפות אירופה, ישראל העפילה, לראשונה בתולדותיה, לאליפות העולם בכדורסל בשנת 1954 בריו דה ז'ניירו, ברזיל.
לממשלת ברזיל המארחת לא היו יחסים דיפלומטיים עם מדינות הגוש הקומוניסטי וסירבה להעניק אשרות כניסה לנבחרות ברית המועצות (אלופת אירופה), הונגריה (סגנית אלופת אירופה) וצ'כוסלובקיה (מקום רביעי באליפות אירופה).
לכן, ישראל, שסיימה חמישית באליפות אירופה, הוזמנה לטורניר לראשונה בתולדותיה.
בשלב הבתים הראשון שובצה ישראל בבית ד עם נבחרות פורמוזה וצ'ילה, כאשר שתי הראשונות מעפילות לבית הגמר.
ישראל פתחה את משחקיה בהפסד 49:45 לנבחרת פורמוזה, אולם ניצחון 49:55 על צ'ילה העלה אותה לבית הגמר בזכות יחס סלים עדיף על צ'ילה.
בבית הגמר התמודדה ישראל מול קנדה, ברזיל, הפיליפינים, צרפת, אורוגוואי, ארצות הברית ופורמוזה.
במשחקה הראשון הפסידה ישראל לקנדה 50:43. בהמשך הפסידה לברזיל המארחת 68:46 והובסה על ידי הפיליפינים 90:56. ישראל השיגה את ניצחונה היחיד בבית הגמר על צרפת בהארכה 45:48 ובהמשך הפסידה לאורוגוואי 73:69, לארצות הברית 74:30 ושוב לפורמוזה 51:38. בכך סיימה הנבחרת במקום השמיני והאחרון בבית הגמר.
מאזנה הכללי של הנבחרת בטורניר היה שני ניצחונות מול שבעה הפסדים.
אליפות אירופה בכדורסל איסטנבול 1959
נבחרת ישראל לא השתתפה באליפויות אירופה בשנים 1955 ו-1957 וחזרה להשתתף באליפות בשנת 1959. בשלב הראשון שובצה הנבחרת בבית ג' עם איטליה, צרפת, מזרח גרמניה וברית המועצות, כאשר שתי הראשונות מעפילות לשלב הבא.
ישראל פתחה את משחקיה בהפסדים לאיטליה 74:59 ולצרפת 77:66. בהמשך ניצחה את מזרח גרמניה 67:79 וסיימה בתבוסה מול ברית המועצות 90:44. ישראל סיימה במקום הרביעי בבית וירדה למשחקי הדירוג על מקומות 9–17.
במשחקי הדירוג על מקומות 9–17, שובצה ישראל בבית עם פינלנד ואירן.
ישראל ניצחה את פינלנד 55:56 ואת אירן 43:68 וסיימה ראשונה בבית, מה שהוביל אותה למשחקים על מקומות 9–11.
במשחקי הדירוג על מקומות 9–11, שובצה ישראל עם יוגוסלביה ואיטליה.
ישראל הובסה על ידי יוגוסלביה 72:54 ושוב על ידי איטליה 75:56 וסיימה אחרונה בבית ובמקום ה-11 הכללי בטורניר.
מאזנה הכללי של הנבחרת בטורניר היה שלושה ניצחונות מול חמישה הפסדים.
רלף קליין סיים כקלע הבולט של הנבחרת עם 120 נקודות (17.1 נקודות למשחק) ודורג במקום החמישי ברשימת הקלעים של האליפות.
סגל הנבחרת באליפות: אברהם שניאור, אלברהם חמו, חיים קסטן, עמוס לין, יעקב אדליסט, רלף קליין, יגאל דר, דוד קמינסקי, חיים חזן, ארז לוסטיג, שבתאי בן-בסט, דוד פריש.
הטורניר הקדם אולימפי רומא 1960
ישראל השתתפה לראשונה בטורניר הקדם אולימפי לקראת אולימפיאדת רומא בשנת 1960, לאחר שבאולימפיאדת הלסינקי, בה השתתפה שמונה שנים קודם לכן, לא התקיים טורניר מוקדמות.
הטורניר נערך בבולוניה, איטליה ובשלב הראשון שובצה ישראל לבית ד עם נבחרות יוון, פולין שווייץ ואוסטרליה, כאשר שתי הראשונות עולות לשלב הבא.
ישראל פתחה בניצחון 43:65 על יוון.
במשחקה השני הפסידה ישראל 78:53 לפולין.
בהמשך ניצחה ישראל את שווייץ 43:66 ואת אוסטרליה 49:64 וסיימה במקום השני בבית.
בשלב השני, שובצה ישראל לבית עם פולין (שתוצאת המשחק ביניהן נחשבה גם לשלב הזה), הונגריה ויוגוסלביה, כאשר שתי הראשונות מעפילות לטורניר האולימפי והשלישית מתמודדת על העלייה לאולימפיאדה מול הנבחרת השלישית מהבית המקביל.
ישראל הפסידה בשני המשחקים להונגריה 86:78 וליוגוסלביה 62:61 וסיימה במקום הרביעי והאחרון בבית.
ישראל לא העפילה לאולימפיאדה ובמשחק על המקום השביעי הפסידה לקנדה 60:59. ישראל סיימה במקום השמיני ומאזנה הכללי בטורניר היה שלושה ניצחונות וארבעה הפסדים.
סגל הנבחרת באליפות: אברהם הופמן, אברהם חמו, דוד קמינסקי, תנחום כה-מינץ, ארז לוסטיג, עמוס קופפר-תובל, רלף קליין, חיים קסטן, חיים חזן, דוד פריש, שבתאי בן-בסט ועזרי לובושיץ.
אליפות אירופה בכדורסל בלגרד 1961
ישראל שובצה לבית ד באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה יחד עם נבחרות מערב גרמניה ובולגריה, כאשר שתי הראשונות בבית מעפילות לשלב הבא.
ישראל הביסה את מערב גרמניה 41:70, הפסידה לבולגריה 48:42 והעפילה לשלב הבא מהמקום השני בבית.
בשלב השני שובצה ישראל לבית עם בולגריה (שתוצאת המשחק ביניהן נחשבה גם לשלב הזה), צ'כוסלובקיה, רומניה, צרפת וטורקיה, כאשר שתי הראשונות מעפילות לחצי הגמר.
ישראל הפסידה לצ'כוסלובקיה 64:51, רומניה 62:42 וצרפת 64:41, ניצחה את טורקיה 50:57 וסיימה במקום השישי והאחרון בבית.
בעקבות זאת עברה למשחקי הדירוג 9–12.
מאזנה הכללי של הנבחרת בטורניר היה שלושה ניצחונות וחמישה הפסדים.
סגל הנבחרת באליפות: תנחום כהן מינץ, ארז לוסטיג, עמי שלף, חנוך ברקון, אברהם חמו, עופר אשד, דוד קמינסקי, רלף קליין, דוד פריש, אברהם הופמן, יגאל דר, חיים חזן.
אליפות אירופה בכדורסל ורוצלב 1963
עקב העלייה בכמות הנבחרות המשתתפות, משנת 1963 ואילך החלו להיערך טורנירי מוקדמות לקביעת הנבחרות שישתתפו בטורניר הגמר.
נבחרת ישראל הייתה אחת מ-13 נבחרות שהעפילו אוטומטית לטורניר הגמר שנערך בוורוצלאב, פולין.
ישראל שובצה לבית א בטורניר הגמר יחד עם נבחרות בולגריה, יוגוסלביה, טורקיה, הונגריה, הולנד, איטליה ובלגיה, כאשר שתי הנבחרות הראשונות בבית מעפילות לחצי הגמר.
ישראל פתחה את משחקיה בטורניר בתבוסה 79:58 לבולגריה ובהפסד 80:73 ליוגוסלביה.
במשחקה השלישי השיגה ישראל ניצחון ראשון בטורניר 55:64 על טורקיה.
לאחר מכן הפסידה ישראל להונגריה 80:73 וניצחה את הולנד 55:70. ישראל סיימה את משחקי הבית בהפסד 63:57 לאיטליה ובתבוסה 93:68 לבלגיה.
ישראל סיימה במקום השישי בבית ועברה לשחק על מקומות 9–12.
במשחקי הדירוג 9–12 ניצחה ישראל את רומניה 47:57 ובמשחק על המקום התשיעי ניצחה ישראל את צ'כוסלובקיה 58:60. מאזנה הכללי של הנבחרת בטורניר היה ארבעה ניצחונות וחמישה הפסדים.
תנחום כהן מינץ סיים כקלע הבולט של הנבחרת עם 150 נקודות (16.7 נקודות למשחק) ודורג במקום השישי ברשימת הקלעים של האליפות.
סגל הנבחרת באליפות: תנחום כהן מינץ, עופר אשד, עמי שלף, צבי לובצקי, אברהם חמו, רמי גוט, יגאל דר, רלף קליין, שלמה בן זאב, אברהם הופמן, חיים חזן, אילן זייגר-זוהר.
הטורניר הקדם אולימפי טוקיו 1964
6 נבחרות השתתפו בטורניר מה שהצריך עריכת טורנירים מוקדמים.
הוחלט כי 8 הראשונות מרומא 1960 יעפילו אוטומטית, יחד עם המארחת, יפן.
ישראל השתתפה בטורניר הקדם אולימפי הפאן-אירופאי שנערך בז'נבה, שווייץ ממנו העפילו רק שתי נבחרות אולימפיאדת טוקיו.
ישראל שובצה לבית ב עם נבחרות מזרח גרמניה, פינלנד, אוסטריה, הונגריה, שווייץ ויוון, כאשר שתי הראשונות מעפילות לשלב הבא בטורניר.
בעקבות מיקומה, לא העפילה ישראל לשלב הבא בטורניר ועברה לשחק על מקומות 5–8.
במשחקי הדירוג 5–8 הפסידה ישראל לבלגיה 78:69 ולמזרח גרמניה 68:55 וסיימה במקום השמיני.
מאזנה הכללי של הנבחרת בטורניר היה ארבעה ניצחונות וארבעה הפסדים.
את הנקודות לישראל בטורניר קלעו: צבי לובצקי 96, תנחום כהן-מינץ 80, עופר אשד 75, אילן זייגר-זוהר 75, אלברט חמו 53, חיים חזן 47, יגאל דר (דר) 22, דוד פריש 20, עמי שלף 13, חיים שטרקמן 8, שלמה לוצקי 4.
אליפות אירופה בכדורסל מוסקבה 1965
נבחרת ישראל השתתפה לראשונה בתולדותיה בשלב המוקדמות לאליפות אירופה.
הנבחרת שובצה לבית ב, שמשחקיו התקיימו בפריז, צרפת, יחד עם לוקסמבורג, צרפת ואנגליה, כאשר שתי הראשונות עולות לטורניר הגמר.
ישראל הביסה את לוקסמבורג 42:81, הפסידה למארחת צרפת 77:75, הביסה את אנגליה 58:99 ועלתה לטורניר הגמר מהמקום השני בבית.
ישראל שובצה לבית א באליפות אירופה שנערכה במוסקבה, ברית המועצות יחד עם נבחרות הונגריה, ברית המועצות, רומניה, מזרח גרמניה, איטליה, צ'כוסלובקיה ופינלנד, כאשר שתי הראשונות בבית מעפילות לחצי הגמר.
ישראל פתחה בניצחון 49:60 על הונגריה.
לאחר מכן הובסה מול ברית המועצות המארחת 88:50. בהמשך ניצחה ישראל את רומניה 57:59 ואת מזרח גרמניה 55:56. לאחר מכן הפסידה לאיטליה 68:47 ולצ'כוסלובקיה 71:69 לאחר הארכה.
ישראל סיימה את משחקיה בבית בניצחון 51:52 על פינלנד וסיימה במקום הרביעי בבית.
בעקבות זאת עברה למשחקי הדירוג 5–8.
במשחקי הדירוג 5–8 ניצחה ישראל את יוון 67:69 אחרי הארכה ובמשחק על המקום החמישי הפסידה ישראל לבולגריה 63:51. ישראל סיימה במקום השישי ומאזנה הכללי בטורניר היה חמישה ניצחונות וארבעה הפסדים.
בדומה לאליפות אירופה הקודמת, גם הפעם סיים תנחום כהן מינץ כקלע הבולט של הנבחרת.
הוא קלע בסך הכל 111 נקודות (15.9 נקודות למשחק) ודורג במקום העשירי ברשימת הקלעים של האליפות.
סגל הנבחרת באליפות: תנחום כהן מינץ, עופר אשד, עמי שלף, צבי לובצקי, אלברט חמו, יגאל דר, רמי גוט, דוד קמינסקי, גדעון פרייטג, אברהם הופמן, אילן זייגר-זוהר, חיים חזן וחיים שטרקמן.
נבחרת הכדורסל של ישראל השתתפה לראשונה במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק, תאילנד בשנת 1966
בשלב הראשון שובצה ישראל לבית ב עם נבחרות איראן, דרום וייטנאם, קוריאה הדרומית, הפיליפינים ובורמה, כאשר שתי הראשונות בבית מעפילות לחצי הגמר.
ישראל פתחה בניצחונות על איראן 55:87 ועל דרום וייטנאם 70:100. לאחר מכן הפסידה ישראל לקוריאה הדרומית 62:48. במשחקה הרביעי ניצחה ישראל את הפיליפינים 86:91 וסיימה את משחקי הבית בניצחון 51:91 על בורמה.
ישראל העפילה לחצי הגמר מהמקום השני בבית.
בשלב חצי הגמר ניצחה ישראל את יפן 34:57 ובמשחק הגמר הביסה ישראל את תאילנד המארחת 42:90 וזכתה במקום הראשון במשחקי אסיה.
מאזנה הכללי של ישראל בטורניר היה שישה ניצחונות והפסד אחד.
סגל הנבחרת באליפות: אמנון אבידן, תנחום כהן מינץ, יגאל דר, גרשון דקל, עופר אשד, רמי גוט, דוד קמינסקי, צבי לובצקי, עמי שלף, חיים שטרקמן, אילן זייגר-זוהר, יצחק מזרחי.
אליפות אירופה בכדורסל הלסינקי 1967
משחקי הבית המוקדם בו שובצה ישראל נערכו באנטוורפן, בלגיה ובמהלכן התמודדה הנבחרת מול לוקסמבורג, דנמרק ובלגיה, כאשר שתי הראשונות עולות לטורניר הגמר.
ישראל הבטיחה את עלייתה לטורניר הגמר כבר אחרי שני משחקים, לאחר שהביסה 39:81 את לוקסמבורג ולאחר מכן הביסה גם את דנמרק 49:101. ישראל סיימה את משחקיה בהפסד חסר חשיבות לבלגיה המארחת 73:70 והעפילה לטורניר הגמר מהמקום השני בבית.
ישראל שובצה לבית ב באליפות שנערכה בפינלנד יחד עם נבחרות ברית המועצות, הונגריה, יוון, איטליה, מזרח גרמניה, צרפת ובולגריה, כאשר שתי הראשונות מעפילות לחצי הגמר.
ישראל פתחה את משחקיה בתבוסה צפויה לברית המועצות, הנבחרת החזקה באליפות, 93:65. לאחר מכן ניצחה ישראל את הונגריה 56:60 ואת יוון 81:91 אחרי הארכה.
בעקבות זאת עברה למשחקי הדירוג 5–8
במשחקי הדירוג 5–8 הפסידה ישראל לפינלנד המארחת 73:60 ולאיטליה 74:72 וסיימה במקום השמיני.
מאזנה הכללי של הנבחרת בטורניר היה ארבעה ניצחונות וחמישה הפסדים.
סגל הנבחרת באליפות: תנחום כהן מינץ, עופר אשד, גבי טייכנר, בילי וולד, שמואל אבישר, יגאל דר, רמי גוט, גרשון דקל, דוד קמינסקי, אברהם הופמן, חיים שטרקמן, אורי שטרן.
הטורניר הקדם אולימפי מקסיקו 1968
ישראל השתתפה בטורניר הקדם אולימפי הפאן-אירופאי שנערך בסופיה, בולגריה לקראת אולימפיאדת מקסיקו.
ישראל שובצה לבית א עם נבחרות פולין, הולנד, שוודיה, צרפת, בריטניה וצ'כוסלובקיה, כאשר שתי הראשונות מעפילות לשלב הבא בטורניר.
ישראל פתחה את משחקיה בטורניר בתבוסה 83:66 לפולין.
בהמשך ניצחה ישראל את הולנד 64:66, אך הפסידה לשוודיה 76:75 אחרי הארכה ולצרפת 68:44. ישראל ניצחה את בריטניה 58:66 וסיימה בתבוסה מול צ'כוסלובקיה 105:46. ישראל סיימה במקום החמישי בבית ועברה למשחקי הדירוג 9–12.
במשחקי הדירוג 9–12 שובצה ישראל בבית עם הולנד (שתוצאת המשחק ביניהן נחשבה גם לשלב הזה), יוון ופינלנד.
ישראל הפסידה ליוון 58:56, ניצחה את פינלנד 64:67 וסיימה במקום השני בבית ובמקום העשירי בטורניר.
סגל הנבחרת: גבי טייכנר, עופר אשד, אריה אלבו (לא שותף), מיכה שוורץ, יגאל דר, רמי גוט, מולי אבישר, גרשון דקל, דוד קמינסקי, חיים בוכבינדר, חיים שטרקמן ו-אילן זייגר-זוהר.
משחקי הבית המוקדם בו שובצה ישראל נערכו בסלוניקי, יוון ובמהלכן התמודדה מול פינלנד, אוסטריה, מערב גרמניה ויוון, כאשר שתי הראשונות עולות לטורניר הגמר.
ישראל פתחה את הטורניר עם שלושה ניצחונות על פינלנד 52:69, אוסטריה 73:85 ומערב גרמניה 50:76 וסיימה בהפסד 70:66 ליוון המארחת.
ישראל סיימה ראשונה בבית בזכות יתרון בהפרש סלים בבית פנימי עם יוון ואוסטריה והעפילה לטורניר הגמר.
ישראל שובצה לבית ב באליפות שנערכה באיטליה יחד עם נבחרות פולין, צ'כוסלובקיה, רומניה, איטליה וספרד, כאשר שתי הראשונות מעפילות לחצי הגמר.
ישראל הפסידה בכל משחקיה בשלב זה.
היא הפסידה 92:78 לפולין, 90:82 לצ'כוסלובקיה, 75:74 לרומניה, 79:66 לאיטליה המארחת, 90:81 לספרד וסיימה במקום השישי והאחרון בבית בעקבותיו עברה למשחקי הדירוג 9–12
במשחקי הדירוג 9–12 הובסה ישראל על ידי יוון 95:62 ובמשחקה האחרון בטורניר על המקום האחד עשר, השיגה ישראל את ניצחונה הראשון והיחיד בטורניר 83:92 על שוודיה.
ישראל סיימה במקום האחד עשר במאזן של ניצחון אחד ושישה הפסדים.
אייבן לישינסקי סיים כקלע הבולט של הנבחרת עם 103 נקודות (14.7 למשחק) ודורג במקום השמיני ברשימת הקלעים של האליפות.
סגל הנבחרת באליפות: גבי טייכנר, עופר אשד, אייבן לישינסקי, גיורא דורי, חיים בוכבינדר, גבי נוימרק, חיים שטרקמן, גרשון דקל, דוד קמינסקי, איתמר מרזל, מרק טורנשיין, אילן זייגר-זוהר.
ישראל שובצה לבית א באליפות שנערכה שוב בבנגקוק, תאילנד במטרה להגן על תוארה, יחד עם נבחרות דרום וייטנאם, סינגפור ויפן, כאשר שתי הראשונות בבית מעפילות לבית הגמר.
ישראל ניצחה בשלושת משחקיה בבית זה.
היא פתחה בניצחון 59:108 על דרום וייטנאם, המשיכה בניצחון 58:98 על סינגפור וסיימה בניצחון 64:82 על יפן.
ישראל סיימה במקום הראשון בבית והעפילה לבית הגמר.
בבית הגמר שובצה ישראל עם נבחרות יפן, טאיוואן, הודו, הפיליפינים וקוריאה הדרומית.
ישראל פתחה בניצחון 67:83 על יפן.
לאחר מכן הביסה את טאיוואן 73:114. בהמשך ניצחה ישראל את הודו 74:82 ואת הפיליפינים 78:83. במשחקה האחרון התמודדה ישראל מול קוריאה הדרומית, כשהמנצחת במשחק זה תזכה באליפות.
ישראל הפסידה 81:67, הפסדה היחיד בטורניר, וסיימה במקום השני
מאזנה הכללי של הנבחרת באליפות היה שבעה ניצחונות והפסד אחד.
סגל הנבחרת באליפות: דני ברזילי, תנחום כהן מינץ, הלל גלבוע, רוני גרין, חנן קרן, אייבן לישינסקי, איתמר מרזל, גבי נוימרק, מיכה שוורץ, חיים שטרקמן, גבי טייכנר, מרק טורנשיין.
משחקי הבית המוקדם בו שובצה ישראל נערכו לראשונה בארץ בתל אביב ובמהלכן התמודדה הנבחרת מול שוודיה, הולנד וספרד, כאשר שתי הראשונות עולות לטורניר הגמר.
ישראל הבטיחה את עלייתה לטורניר הגמר כבר אחרי שני משחקים, לאחר שניצחה את שוודיה 85:96 ואת הולנד 58:70. במשחק חסר חשיבות על המקום הראשון בבית הפסידה ישראל לספרד 70:59 והעפילה לטורניר הגמר מהמקום השני בבית.
שראל שובצה לבית ב באליפות שנערכה במערב גרמניה יחד עם נבחרות איטליה, טורקיה, בולגריה, יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה, כאשר שתי הראשונות מעפילות לחצי הגמר.
בדומה לאליפות הקודמת, גם הפעם הפסידה ישראל בכל משחקיה בשלב זה.
היא הפסידה 87:68 לאיטליה, 97:88 לטורקיה, 98:75 לבולגריה, 118:92 ליוגוסלביה, 113:85 לצ'כוסלובקיה וסיימה במקום השישי והאחרון בבית בעקבותיו עברה למשחקי הדירוג 9–12
במשחקי הדירוג 9–12 הובסה ישראל על ידי מערב גרמניה המארחת 99:76 ובמשחקה האחרון בטורניר על המקום האחד עשר, השיגה ישראל את ניצחונה הראשון והיחיד בטורניר 74:84 על טורקיה.
באליפות אירופה השנייה ברציפות, ישראל סיימה במקום האחד עשר במאזן של ניצחון אחד ושישה הפסדים.
טל ברודי סיים כקלע הבולט של הנבחרת עם 128 נקודות (18.3 למשחק) ודורג במקום השישי ברשימת הקלעים של האליפות.
סגל הנבחרת באליפות: יוסי לז'ה, גבי טייכנר, טל ברודי, מרק טורנשיין, חנן קרן, מיכה שוורץ, חיים שטרקמן, צבי ענבר, דני ברזילי, איתמר מרזל, אברהם זוכמן, בועז ינאי.
הטורניר הקדם אולימפי מינכן 1972
בניגוד לטורנירים הקדם אולימפיים הקודמים, בהם השתתפה ישראל, הפעם התמודדה הנבחרת בטורניר בין יבשתי ולא בטורניר פאן-אירופאי.
בטורניר שנערך באאוגסבורג, גרמניה שובצה הנבחרת לבית ב יחד עם נבחרות בולגריה, מקסיקו, קוריאה הצפונית, בריטניה ושווייץ, כאשר שתי הנבחרות הראשונות בבית מעפילות לשלב הבא.
ישראל פתחה בשני הפסדים לבולגריה 73:65 ולמקסיקו 78:76 שהכריעו למעשה את גורלה של הנבחרת בטורניר.
ניצחונות על קוריאה הצפונית 66:93, בריטניה 69:81 ושווייץ 60:96 לא מנעו ממנה לסיים במקום השלישי בבית ולעבור למשחקי הדירוג 5–8.
במשחקי הדירוג 5–8 שובצה ישראל בבית עם בריטניה (שתוצאת המשחק ביניהן נחשבה גם לשלב הזה), קנדה ושוודיה.
ישראל הפסידה לקנדה 91:81, ניצחה את שוודיה 68:74 וסיימה במקום השלישי בבית עם אותו מספר נקודות כמו שוודיה וקנדה שסיימו מעליה עקב הפרש הסלים בבית הפנימי מולן, ובמקום השביעי בטורניר
מאזנה הכללי של הנבחרת בטורניר היה ארבעה ניצחונות ושלושה הפסדים.
סגל הנבחרת: יוסי לז'ה, מולי אבישר, טל ברודי, מרק טורנשיין, חנן קרן, מיכה שוורץ, גבי טייכנר, גבי נוימרק, אלן פרידמן, איתמר מרזל, ג'ק אייזנר, בועז ינאי.
משחקי המוקדמות נערכו הפעם בשני שלבים.
בשלב הראשון, ישראל שובצה לבית א שמשחקיו נערכו בווינה, אוסטריה ובמהלכן התמודדה מול צרפת, מזרח גרמניה, אוסטריה, הולנד, סקוטלנד ודנמרק, כאשר שלוש הראשונות עולות לשלב הבא בטורניר המוקדמות.
בשלב הבא, שנערך גם הוא בווינה, התמודדה ישראל בבית עם צרפת, מזרח גרמניה, מערב גרמניה, טורקיה ויוון (כאשר תוצאות המשחקים מול צרפת ומזרח גרמניה נחשבות גם לשלב הזה).
ארבע הראשונות בבית מעפילות לטורניר הגמר.
ישראל הבטיחה את העפלתה לטורניר הגמר, כבר לאחר המשחק הראשון, כשניצחה את מערב גרמניה 73:84. בהמשך ניצחה ישראל גם את טורקיה 83:88 ואת יוון 73:75 וסיימה במקום הראשון בבית
בכך סיימה ישראל טורניר מוקדמות מוצלח שבמהלכו השיגה שמונה ניצחונות לעומת הפסד בודד אחד.
ישראל שובצה לבית א באליפות שנערכה בספרד יחד עם נבחרות צ'כוסלובקיה, רומניה, פולין, ברית המועצות וטורקיה כאשר שתי הראשונות מעפילות לחצי הגמר.
ישראל פתחה את משחקיה בהפסד 92:89 לצ'כוסלובקיה אחרי הארכה.
לאחר מכן ניצחה את רומניה 80:85 ואת פולין 84:98. הפסד 101:78 לברית המועצות קבע שישראל לא תעפיל לחצי הגמר.
במשחקה האחרון בשלב הבתים הפסידה ישראל לטורקיה 94:93 אחרי הארכה, סיימה במקום הרביעי בבית ועברה למשחקי הדירוג 5–8.
במשחקי הדירוג 5–8 הפסידה ישראל לאיטליה 94:73 ובמשחק על המקום השביעי ניצחה ישראל את טורקיה 78:96. כך סיימה ישראל שביעית בטורניר במאזן של שלושה ניצחונות וארבעה הפסדים.
סגל הנבחרת באליפות: יונתן זקס, שמואל אבישר, טל ברודי, גור בן-דוד, חנן קרן, מיקי ברקוביץ', בארי לייבוביץ', גבי נוימרק, צבי ענבר, איתמר מרזל, ג'ק אייזנר, בועז ינאי.
ישראל שובצה בסיבוב הראשון לבית ב' בטורניר הכדורסל במשחקי אסיה 1974 שנערכו בטהראן, איראן, יחד עם נבחרת , כאשר שתי הנבחרות מעפילות לשלב הבא (מה שהפך את המשחק ביניהן לחסר חשיבות מעשית).
במשחק עצמו ניצחה ישראל 73:122 והעפילה לשלב הבא מהמקום הראשון בבית.
בסיבוב השני שובצה ישראל לבית 2 עם נבחרות פקיסטן, קוריאה הדרומית ויפן, כאשר שתי הראשונות מעפילות לחצי הגמר.
ישראל השיגה ניצחון טכני על פקיסטן, שסירבה להתמודד מולה.
בהמשך, הביסה ישראל את קוריאה הדרומית 93:116 וסיימה את משחקיה בבית בניצחון על יפן 68:100. ישראל סיימה המקום הראשון בבית והעפילה לחצי הגמר
בשלב חצי הגמר, פגשה ישראל שוב את הפיליפינים, הפעם למשחק מכריע, ובו ניצחה ישראל 101:123. במשחק הגמר התמודדה ישראל מול האלופה המכהנת קוריאה הדרומית וגמלה לה על ההפסד באליפות הקודמת בניצחון 85:92 ובזכייה שנייה במשחקי אסיה.
ישראל סיימה את הטורניר במקום הראשון במאזן של שישה ניצחונות וללא הפסדים.
סגל הנבחרת באליפות: מוטי ארואסטי, שמואל אבישר, מיקי ברקוביץ', טל ברודי, ג'ק אייזנר, חנן קרן, איתמר מרזל, אביגדור מוסקוביץ', שמואל נחמיאס, שוקי שוורץ, בועז ינאי, שמריהו זסלבסקי.
ישראל העפילה אוטומטית לטורניר הגמר, לאחר שסיימה בין 8 הראשונות באליפות הקודמת.
ישראל שובצה לבית ב באליפות שנערכה ביוגוסלביה יחד עם נבחרות צ'כוסלובקיה, פולין וברית המועצות, כאשר שתי הראשונות מעפילות לבית הגמר.
ישראל הפסידה לצ'כוסלובקיה 86:85 ולאחר מכן גברה על פולין 84:90. במשחקה האחרון בשלב זה, הפסידה ישראל לברית המועצות 85:71 וסיימה במקום השלישי בבית, בעקבותיו עברה למשחקי הדירוג 7–12
במשחקי הדירוג 7–12 שובצה ישראל עם פולין (שתוצאת המשחק ביניהן נחשבה גם לשלב הזה), הולנד, טורקיה, יוון ורומניה.
ישראל ניצחה בכל משחקיה בשלב זה.
היא פתחה בניצחון 80:81 על הולנד, המשיכה בניצחון 77:101 על טורקיה (44 נקודות למיקי ברקוביץ'), ניצחה את יוון 76:87 וסיימה בניצחון על רומניה 105:119.ישראל סיימה במקום הראשון בבית ובמקום השביעי בטורניר
מאזנה הכללי של הנבחרת בטורניר היה חמישה ניצחונות ושני הפסדים.
מיקי ברקוביץ' סיים כקלע הבולט של הנבחרת בטורניר עם 100 נקודות (20 למשחק) ודורג במקום הרביעי ברשימת הקלעים של האליפות (מספר נקודות ממוצע).
בועז ינאי קלע 119 נקודות (17 למשחק) ודורג במקום השביעי ברשימת הקלעים של האליפות.
סגל הנבחרת באליפות: שלמה בלום, שמואל אבישר, טל ברודי, שוקי שוורץ, חנן קרן, מיקי ברקוביץ', בארי לייבוביץ', אביגדור מוסקוביץ', אור גורן, איתמר מרזל, ג'ק אייזנר, בועז ינאי.
הטורניר הקדם אולימפי מונטריאול 1976
ישראל השתתפה בטורניר הקדם אולימפי הפאן-אירופאי שנערך באדינבורו, סקוטלנד לקראת אולימפיאדת מונטריאול.
ישראל שובצה לבית א עם נבחרות צרפת, בריטניה ויוגוסלביה, כאשר שתי הראשונות מעפילות לשלב הבא.
ישראל ניצחה את צרפת 93:100 ואת בריטניה 80:91, הפסידה ליוגוסלביה 123:103 והעפילה לשלב הבא מהמקום השני בבית.
בשלב השני שובצה ישראל לבית עם יוגוסלביה (שתוצאת המשחק ביניהן נחשבה גם לשלב הזה), איטליה ופולין, כאשר הראשונה בבית מעפילה לאולימפיאדה.
ישראל, שגררה הפסד מול יוגוסלביה מהמשחק ביניהן בשלב הקודם, הפסידה גם לאיטליה 80:66 ואיבדה סיכוי לעלות.
במשחקה האחרון בבית, הפסידה ישראל גם לפולין 93-81 וסיימה במקום הרביעי והאחרון בבית.
ישראל סיימה את הטורניר הפאן אירופאי במקום הרביעי במאזן של שני ניצחונות ושלושה הפסדים.
למרות זאת, ישראל זכתה להזדמנות נוספת להעפיל למשחקים האולימפיים דרך הטורניר הבין יבשתי שנערך בהמילטון, קנדה.
ישראל שובצה לבית א עם נבחרות ברזיל, צ'כוסלובקיה, איסלנד, פינלנד ויוגוסלביה, כאשר שלוש הראשונות בבית מעפילות לשלב הבא.
סגל הנבחרת: טל ברודי, בועז ינאי, סטיב קפלן, חנן קרן, מולי אבישר, מוטי ארואסטי, איתמר מרזל, ג'ק אייזנר, אור גורן, אביגדור מוסקוביץ', שוקי שוורץ ושמואל נחמיאס.
ישראל שובצה לבית א באליפות שנערכה בבלגיה יחד עם נבחרות בולגריה, איטליה, ברית המועצות, צרפת ואוסטריה, כאשר שתי הראשונות בבית מעפילות לחצי הגמר.
ישראל איבדה סיכוי להעפיל לחצי הגמר כבר לאחר שלושה משחקים לאחר שהפסידה בהם: 88:86 לבולגריה, 78:73 לאיטליה ו-103:69 לברית המועצות.
בהמשך, ניצחה ישראל בשני המשחקים הנותרים, 82:96 על צרפת ו-87:103 על אוסטריה, סיימה במקום הרביעי בבית ועברה לשחק על מקומות 5–8.
ישראל המשיכה את רצף הניצחונות שלה, כשגברה על בלגיה 74:81 במשחקי הדירוג 5–8 ולאחר מכן כשגברה על בולגריה 78:88 במשחק על המקום החמישי.
בכך שחזרה הנבחרת את מיקום השיא שלה בטורניר מאז מוסקבה 1953.
מיקי ברקוביץ' סיים כקלע הבולט של הנבחרת בטורניר עם 166 נקודות (23.7 למשחק) ודורג במקום השני ברשימת הקלעים של האליפות.
כמו כן, הוא נבחר לחמישיית הטורניר ובכך היה לכדורסלן הישראלי הראשון שעושה זאת.
סגל הנבחרת באליפות: שמואל נחמיאס, שוקי שוורץ, אור גורן, פנחס חוזז, חנן קרן, מיקי ברקוביץ', בארי לייבוביץ', אביגדור מוסקוביץ', סטיב קפלן, איתמר מרזל, ראובן רוטשילד, בועז ינאי.
ישראל שובצה לבית ג' באליפות שנערכה באיטליה יחד עם נבחרות פולין, צרפת ויוגוסלביה, אלופת אירופה ואלופת העולם, כאשר שתי הראשונות מעפילות לבית הגמר.
ישראל פתחה את הטורניר ברגל ימין, כאשר ניצחה את פולין 78:86. הקלעים הבולטים לישראל במשחק זה היו בועז ינאי עם 19 נקודות ולו סילבר עם 18 נקודות.
במשחקה השני הפסידה ישראל לצרפת 92:83, למרות 33 נקודות של מיקי ברקוביץ', וסיכוייה להעפיל לשלב הבא נראו נמוכים מאוד.
ישראל הייתה חייבת לנצח את יוגוסלביה החזקה במשחקה השלישי והאחרון בבית.
המשחק, שהיה לאחד המשחקים הגדולים ביותר בתולדות הנבחרת אם לא הגדול שבהם, היה צמוד והפכפך.
ישראל הובילה 20:23, אך היוגוסלבים הפכו את התוצאה.
עם זאת, הם לא הצליחו לפתוח פער גדול והמחצית והסתיימה ב-45:42 ליוגוסלבים.
בפתיחת המחצית השנייה ישראל שבה להוביל 45:46 ואף עלתה ליתרון שיא 56:68, אך היוגוסלבים הצליחו להפוך את התוצאה ל-76:71 לטובתם שתי דקות וחצי לסיום.
בשלב זה סלים של מוסקוביץ' וברקוביץ' צמצמו את הפער לנקודה אחת בלבד 76:75, 21 שניות לסיום.
במצב זה איבדו היוגוסלבים את הכדור ומיקי ברקוביץ' קלע בהתקפה מתפרצת את סל הניצחון 76:77 ממסירה של מוסקוביץ'.
היוגוסלבים יצאו להתקפה אחרונה חמש שניות לסיום, אך קיצ'נוביץ' נבלם בכניסה לסל על ידי פיני חוזז, הכדור הגיע לסטיב קפלן שזרק אותו לתקרת האולם.
ניצחון סנסציוני וענק של הנבחרת שעלתה לבית הגמר וכבונוס לקחה איתה ניצחון על יוגוסלביה שהוכח שמשמעותי ביותר בהמשך.
קלעו לישראל:ינאי 18, ברקוביץ' 17, קפלן 12, חוזז 9, מנקין 8, סילבר 4, לייבוביץ' 3, מוסקוביץ', שוורץ וארואסטי 2 כ"א.
בנוסף לישראל ויוגוסלביה (שתוצאת המשחק ביניהן נחשבה גם לשלב הזה) העפילו לבית הגמר נבחרות איטליה, ספרד, צ'כוסלובקיה וברית המועצות, כאשר שתי הראשונות בבית יתמודדו במשחק הגמר.
במשחקה הראשון הפסידה ישראל לאיטליה המארחת 90:78 (29 נקודות לברקוביץ').
במשחקה השני השיגה ישראל ניצחון מרשים 84:88 על ספרד, כאשר ברקוביץ' קולע 33 נקודות.
במשחקה השלישי מול צ'כוסלובקיה שמטה הנבחרת יתרון בן 10 נקודות, ארבע דקות לסיום והמשחק הסתיים בשוויון 83:83 ששלח את שתי הנבחרות להארכה.
ישראל ניצחה לאחר הארכה 93:94, כאשר הפעם סילבר וינאי היו הקלעים הבולטים עם 27 נקודות כ"א וברקוביץ' עם 26 נקודות.
במשחקה האחרון הפסידה ישראל לברית המועצות החזקה 92:71 והמתינה למשחק האחרון בין ברית המועצות ואיטליה.
ישראל הייתה חייבת ניצחון של ברית המועצות על איטליה על מנת להעפיל לגמר היסטורי וברית המועצות אכן ניצחה וישראל העפילה למשחק הגמר מול ברית המועצות לאחר שסיימה עם אותו מספר נקודות כמו יוגוסלביה השלישית, אך דורגה לפניה בזכות אותו ניצחון שלה עליה במשחק ביניהן בשלב הראשון
במשחק הגמר הביסה ברית המועצות את ישראל 98:76. קלעו לישראל: ינאי 18, ברקוביץ' 16, סילבר 12, מנקין 10, ארואסטי וקפלן 6 כ"א, שוורץ 4, לייבוביץ' ובן ארי 2 כ"א.
ישראל זכתה במקום השני ובמדליית הכסף, ההישג הגדול ביותר בתולדות הכדורסל הישראלי.
מיקי ברקוביץ' נבחר לשחקן המצטיין באליפות ובכך היה לשחקן הישראלי הראשון שעושה זאת.
כמו כן, הוא נבחר לחמישיית הטורניר.
ברקוביץ' סיים כקלע הבולט של הנבחרת בטורניר עם 189 נקודות (23.6 למשחק) ודורג במקום השני ברשימת הקלעים של האליפות.
סגל הנבחרת באליפות: אריק מנקין, שוקי שוורץ, אורי בן ארי, מוטי ארואסטי, לו סילבר, מיקי ברקוביץ', בארי לייבוביץ', אביגדור מוסקוביץ', סטיב קפלן, שי שרף, פנחס חוזז, בועז ינאי.
הטורניר הקדם אולימפי מוסקבה 1980
ישראל השתתפה בטורניר הקדם אולימפי הפאן-אירופאי שנערך בשווייץ לקראת אולימפיאדת מוסקבה.
ישראל שובצה לבית א עם נבחרות טורקיה, צרפת, אוסטריה ונורווגיה, כאשר שתי הראשונות מעפילות לשלב הבא.
ישראל ניצחה את טורקיה 77:92, הפסידה לצרפת 85:81 אחרי הארכה, הביסה את אוסטריה 82:99 ואת נורווגיה 71:100. ישראל סיימה במקום הראשון בבית עם אותו מספר נקודות כמו צרפת השנייה וטורקיה השלישית, בזכות הפרש הסלים בבית פנימי ביניהן.
ישראל העפילה לשלב השני, אך נאלצה לגרור איתה את ההפסד לצרפת גם לשלב הבא
בשלב השני שובצה ישראל לבית עם צרפת (שתוצאת המשחק ביניהן נחשבה גם לשלב הזה), פולין, שוודיה, מערב גרמניה, איטליה, צ'כוסלובקיה וספרד כאשר שלוש הראשונות בבית מעפילות לאולימפיאדה.
ישראל פתחה בהפסד לפולין 89:74, אך התאוששה עם שלושה ניצחונות רצופים על שוודיה 62:69, מערב גרמניה 74:96 ואיטליה 98:99. אולם הפסד לצ'כוסלובקיה 90:78 קבע שישראל לא תעפיל למשחקים האולימפיים.
במשחקה האחרון, החסר חשיבות מבחינתה, הפסידה ישראל לספרד 100:89 וסיימה במקום החמישי.
מאזנה הכללי של הנבחרת בטורניר היה שישה ניצחונות וארבעה הפסדים.
סגל הנבחרת: אריק מנקין, ג'ים בוטרייט, אור גורן, מוטי ארואסטי, סטיב שלכטר, מיקי ברקוביץ', לו סילבר, אביגדור מוסקוביץ', סטיב קפלן, איתמר מרזל, פיני חוזז, בועז ינאי.
ישראל שובצה לבית א באליפות שנערכה בצ'כוסלובקיה יחד עם נבחרות אנגליה, ספרד, צרפת, יוון וצ'כוסלובקיה, כאשר שלוש הראשונות מעפילות לבית הגמר.
ישראל פתחה את הטורניר בניצחון 74:82 על אנגליה.
לאחר מכן הפסידה לספרד 89:81. ניצחונות על צרפת 76:88 ועל יוון 71:82 הבטיחו לישראל העפלה לבית הגמר.
במשחקה האחרון בשלב הזה, הפסידה ישראל לצ'כוסלובקיה המארחת 86:85, הפסד אותו גררה לבית הגמר, כמו גם ההפסד לספרד.
ישראל סיימה במקום השלישי בבית והעפילה לבית הגמר יחד עם שתיהן.
בנוסף לישראל, ספרד וצ'כוסלובקיה (שתוצאות המשחקים ביניהן נחשבו גם לשלב הזה), העפילו לבית הגמר נבחרות יוגוסלביה, ברית המועצות ואיטליה, כאשר שתי הראשונות בבית יתמודדו במשחק הגמר.
ישראל הפסידה בכל משחקיה בבית הגמר.
היא פתחה בהפסד מול יוגוסלביה 102:87, הפסידה לברית המועצות, בשחזור של משחק הגמר מהאליפות הקודמת, 112:84 וסיימה בהפסד לאיטליה 116:98 שמיקם אותה במקום השישי והאחרון בבית הגמר
מיקי ברקוביץ' סיים כקלע הבולט של הנבחרת בטורניר עם 169 נקודות (21.1 למשחק) ודורג במקום השני ברשימת הקלעים של האליפות.
סגל הנבחרת באליפות: ג'ים בוטרייט, ג'ון ויליס, חיים זלוטיקמן, גל קנז, סטיב שלכטר, מיקי ברקוביץ', בארי לייבוביץ', אביגדור מוסקוביץ', לו סילבר, דורון ג'מצ'י, פנחס חוזז, בועז ינאי.
ישראל שובצה לבית ב באליפות שנערכה בצרפת יחד עם נבחרות הולנד, ברית המועצות, פולין, צ'כוסלובקיה ומערב גרמניה, כאשר שתי הראשונות מעפילות לחצי הגמר.
ישראל פתחה את משחקיה בהפסד מאכזב להולנד 78:72. לאחר מכן הפסידה ישראל במשחק צמוד לברית המועצות 92:87, ההפסד הצמוד ביותר בכל מפגשיה מולה עד אז.
במשחקה השלישי השיגה ישראל את ניצחונה הראשון בטורניר, 62:64 על פולין.
במשחקה הרביעי ניצחה ישראל את צ'כוסלובקיה 89:93 לאחר הארכה.
במשחקה האחרון, הייתה זקוקה ישראל לניצחון על מערב גרמניה ולהפסד של הולנד מול פולין על מנת לעלות לחצי הגמר.
שני התנאים לא התקיימו כאשר הולנד ניצחה את פולין וישראל הפסידה למערב גרמניה 77:70 ועברה לשחק על מקומות 5–8, לאחר שסיימה במקום הרביעי בבית.
במשחקי הדירוג 5–8 ניצחה ישראל את יוגוסלביה 88–99 והפסידה במשחק על המקום החמישי לצרפת המארחת 92:88. ישראל סיימה במקום השישי במאזן כללי של שלושה ניצחונות וארבעה הפסדים.
מיקי ברקוביץ' סיים כקלע הבולט של הנבחרת בטורניר עם 149 נקודות (21.3 למשחק) ודורג במקום השני ברשימת הקלעים של האליפות.
דורון ג'מצ'י קלע 130 נקודות (18.6 למשחק) ודורג במקום השביעי ברשימת הקלעים של האליפות.
סגל הנבחרת באליפות: האווי לאסוף, ישראל אלימלך, לו סילבר, מוטי ארואסטי, סטיב שלכטר, מיקי ברקוביץ', חיים זלוטיקמן, שמוליק זיסמן, דורון ג'מצ'י, עופר יעקובי, ניב בוגין, ג'ון ויליס.
הטורניר הקדם אולימפי לוס אנג'לס 1984
ישראל השתתפה בטורניר הקדם אולימפי הפאן-אירופאי שנערך בצרפת לקראת אולימפיאדת לוס אנג'לס.
ישראל שובצה לבית ד עם נבחרות בולגריה, בריטניה והולנד, כאשר שתי הראשונות מעפילות לשלב הבא.
ישראל פתחה בניצחון 69:76 על בולגריה ולאחר מכן הפסידה 92:88 לבריטניה.