tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-13 ביוני 2022 התקיים טקס הפתיחה לפארק רון ארד בשכונת רמות יצחק בעיר נשר.
על אבן הנצחה בפארק נכתב "מחכים לך בבית".
בית חינוך רון – בית חינוך אנתרופוסופי על שם רון ארד בפתח תקווה.
כביש 4313 נקרא גם דרך רון ארד.
רון-אלפ () היה אחד מ-27 חבלי צרפת, בין השנים 1972 לסוף 2015. בתחילת 2016 החבל אוחד עם החבל אוברן במסגרת רפורמה מנהלית שעברה צרפת המטרופוליטנית החבל המאוחד נקרא זמנית אוברן-רון-אלפ.
החבל קרוי על שמם של הנהר רון הזורם בשטחו והרי האלפים.
הוא מורכב משמונה מחוזות (départements), והוא גובל במדינות איטליה ושווייץ.
חוליו ססאר רומרו אינספראן (בספרדית: Julio César Romero Insfrán; נולד ב-28 באוגוסט 1960) המוכר גם כרומריטו (בספרדית: Romerito) הוא כדורגלן עבר מפרגוואי.
כמו כן הוא שיחק גם בנבחרת פרגוואי.
ב-4 במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם והיה הנציג היחיד של פרגוואי ברשימה זו.
רומת אל-הייב הוא יישוב בדואי בבקעת בית נטופה, מצפון לציפורי, השייך למועצה אזורית אל-בטוף (נטופה), בה הוא מהווה את היישוב הדרומי והמערבי ביותר.
ביישוב מתגוררים כ-2,600 תושבים (נכון לשנת 2025).
היישוב הוקם בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי בני השבט ערב אל-הייב אשר קראו ליישוב בהתחלה כשם השבט.
בשנת 1968 הוסב שם היישוב ל"רומת אלהייב", על שם חורבת רומא הסמוכה ממערב.
בפי הבדואים באזור נקרא היישוב בשם "פרוש רומאנה" (בעברית: "שדות רומאנה") - על שם הכפר הסמוך, רומאנה, שהוא לפי הסברה רימון המקראית.
בקרבת היישוב נמצאת אנדרטת הלוחם הבדואי.
רוב המפרנסים מועסקים בעבודות מחוץ ליישוב, כולל עבודה בכוחות הביטחון.
בשלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל, נדד שבט אלהייב לצפון ארץ ישראל והתיישב בשולי עמק החולה.
בימי המנדט הבריטי רכשו בני השבט קרקעות.
חלק מבני השבט נשארו בכפר טובא-זנגרייה, חלקם רכשו אדמות בבקעת בית נטופה והשאר ביישוב בית זרזיר.
רון ארד (נולד ב-24 באפריל 1951) הוא מעצב תעשייתי ישראלי בעל שם עולמי הפועל בעיקר בלונדון.
ארד הוא גם אדריכל, אך נודע בעיקר כמעצב רהיטים ומוצרים והוא נחשב לאחד המעצבים הבולטים בסגנון העיצוב הפוסט מודרניסטי.
ארד נולד וגדל בתל אביב, בנם הצעיר של הציירת אסתר פרץ-ארד והפסל והצלם גרישה ארד, ואחיו של הוויולן והמלחין עתר ארד.
בין השנים 1971–1973 למד בבצלאל ולאחר מכן למד אדריכלות בלונדון (עד 1979).
בשנת 1981 פתח משרד בלונדון יחד עם שותפתו קרוליין תורמן.
ב-1989 הקים את 'Ron Arad Associates', חברה העוסקת בעיצוב ובאדריכלות.
בשנת 1994 ייסד את 'Ron Arad Studio' בקומו שבאיטליה.
במאי 2008 היה שותף מייסד לחברת הבת "רון ארד ארכיטקטים", שעוסקת בארכיטקטורה.
אותה השנה נפתח בעזרתו מוזיאון הבאוהאוס בבית ביאליק בתל אביב.
במאי 2010 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב.
באוגוסט אותה שנה שימש כשופט בתחרות האדריכלית סוכה סיטי בניו יורק.
בספטמבר 2011 זכה במדליית העיצוב של לונדון, שניתן למעצבים שתרמו תרומה יוצאת דופן ללונדון.
מוצריו של ארד מתאפיינים במתכות מעוקמות ובצורות אמורפיות בעלות מראה גולמי ולעיתים גם הומוריסטי.
עבודותיו נמכרות בחנויות יוקרה ברחבי העולם ומציגות בתערוכות במוזיאונים חשובים: מרכז פומפידו בפריז, מוזיאון המטרופוליטן בניו יורק ומוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון.
בשנת 2002 הוא זכה לחברות כבוד של האגודה המלכותית לאומנויות בבריטניה.
ארד עיצב את מוזיאון העיצוב בחולון, שכבר לפני פתיחתו עורר עניין רב בשל צורתו הייחודית.
מגדלי תוצרת הארץ (ToHa) תוכננו על ידי רון ארד אדריכלים יחד עם המשרד הישראלי ישר אדריכלים.
רוֹן הוא נהר העובר בשווייץ ובדרום־מזרח צרפת ונשפך לים התיכון.
אורכו של הרון הוא 812 קילומטר.
מקורו באלפים, בהר דאמאשטוק שבשווייץ.
הוא זורם לאורך 265 קילומטר בשטח שווייץ עד לאגם ז'נבה.
הוא יוצא בצידו המערבי ליד העיר ז'נבה ונכנס לצרפת.
לאחר שהוא מתחבר עם יובל הארוו הוא מתפתל מערבה לאורך הרי היורה, עד שאפיקו מגיע לליון.
בליון מתחבר הנהר עם נהר הסון, יובלו העיקרי וממשיך דרומה בבקע הרון, כאשר נהרות האיזר והדיראנס זורמים לתוכו לאורך הדרך.
נהר הרון מתפצל לשתי זרועות בעיר ארל ויוצר את הדלתה של אזור קאמארג.
בדלתה זו קיימת שמורת טבע גדולה.
הזרוע המזרחית של דלתת רון, הרון הגדול, נשפך לים התיכון באזור מרסיי.
שפך זה הוכשר לשמש כאחד מנמליה של העיר.
הזרוע המערבית של הדלתה, הרון הקטן, נשפך לקודקוד הצפוני של מפרץ ליון.
בין הערים הנוספות השוכנות לגדות הרון ניתן למנות את אביניון ואורנז'.
נהר הרון משמש כנתיב שיט מהים התיכון לעיר ליון.
עמק הנהר היה מעבר היסטורי בין דרום צרפת לצפונה ומהים התיכון לים הצפוני.
בין השאר ערך חניבעל דרך מעבר זה את מסעו מהיספניה לאיטליה וגאיוס מריוס העמיד את צבאו כנגד פלישת הטווטונים.
מרגרט רומר גודן הייתה סופרת אנגליה, שכתבה מעל ל-60 ספרים.
היא גדלה יחד עם שלוש אחיותיה בנראיאנגאנג' אשר בהודו.
היא חזרה לבריטניה עם אחיותיה בראשית שנות ה-20 לחייה והכשירה עצמה לקריירה של רקדנית בלט.
בשנת 1930 נסעה לקולקטה לפתוח שם בית ספר לבלט לילדים אנגליים והודיים.
גודן ניהלה את בית הספר במשך 20 שנה בעזרת אחת מאחיותיה.
לאחר נישואים כושלים שנמשכו 8 שנים, עברה עם שתי בנותיה לקשמיר.
אחרי שנישאה בשנית בשנת 1949, חזרה לבריטניה בכוונה להקדיש את זמנה לכתיבה.
גם אחותה, ג'ון גודן, כתבה שני רומנים.
במועד מאוחר בחייה עברה גודן לקתוליות ואחדים מספריה שנכתבו לאחר מכן עוסקים בנשים בקהילות דתיות.
בספרים כמו Margaret Rumer Godden ו-In This House of Brede היא בוחנת בעין חדה את האיזון בין ההיבטים המיסטיים של הדת לכניעת הפרט למשמעת הרוחנית.
בשנות ה-70 לחייה פרשה לדאמפרישייר.
גודן מעלה בספריה את אווירת הודו באמצעות כל החושים: כתיבתה ססגונית ועשירה בפרטים של ריחות, מרקמים, אור, פרחים, רעשים וחוויות מישוש.
ספרי הילדים שלה, בייחוד כמה ספורי בובות שכתבה, מתארים באופן משכנע את המחשבות ומשאלות הלב הנסתרות של גיל הילדות.
Chinese Puzzle (1936), יצירתה הראשונה שיצאה לאור.
נרקיס שחור - Black Narcissus (1939), ספרה הראשון שהיה לסרט בשנת 1947 - סיפור על אובדן דרך של נזירות אירופאיות בהודו.
עובד לסרט קולנוע בשנת 1947.
The River (1946) עובד בשנת 1951 לסרט בבימוי ז'אן רנואר.
הסופרת הייתה שותפה לכתיבת התסריט.
The Doll's House (1947), ספר ילדים - סיפור על בובה הולנדית אמיצה בת 100 שנה, על משפחתה, על בית הבובות הוויקטוריאני שלהם ועל שתי הילדות האנגליות, שהם שייכים להן.
In Noah's Ark (1949), תרגום של קובץ שירים מאת המשוררת הצרפתית כרמן ברנו דה גאסטולד.
Miss Happiness and Miss Flower (1961), ספר ילדים על בובות יפניות והבית שנבנה בשבילן.
בעברית יצא לאור ב-1987 ספרה "קיזי הילדה הצועניה" בסדרת מרגנית בתרגומם של אוריאל אופק ועדית זרטל.
רומפלנאכט (בגרמנית וביידיש: Rumpelnacht; בתרגום חופשי: ליל הבלאגן או ליל ההעברה) הוא כינוי עממי בפי חלק מיהודי אשכנז לליל מוצאי חג הפסח (כ"ב בניסן, מוצאי שביעי של פסח, בארץ ישראל; או ליל כ"ג בניסן, מוצאי אחרון של פסח, בחוץ לארץ).
פירוש הביטוי בגרמנית הוא "ליל ההעברה", והוא מתייחס לאריזת כלי הפסח ואחסונם, ובמקביל – החזרת כלי החמץ הביתה לשימוש.
הכינוי "רומפלנאכט" שפירושו "ליל הבלאגן" מבטא את סיום חג הפסח בניגוד ל"ליל הסדר" שהוא תחילת חג הפסח.
לילה זה זכה לכינוי מיוחד משום שהוא מאופיין בדחיפות ובזריזות מיוחדת.
במשפחות רבות ממהרים כדי לאפסן את כלי הפסח בטרם יכניסו לביתם דברי חמץ.
משום כך גם במוצאי החג אינם אוכלים חמץ אלא אם כן הם יוצאים לאכול מחוץ לביתם.
בגרמניה סיום ה'רומפל' היה מצוין בשתיית בירה.
בלילה זה נחגג בקרב יהודי המגרב חג המימונה.
רון (רוני) בולוטין (נולד ב-1956) הוא שחיין פאראלימפי ישראלי, אלוף פאראלימפי בעל 11 מדליות פאראלימפיות, מהן 3 זהב ושיאן עולם לנכים.
המנהל המקצועי של הוועד הפראלימפי הישראלי וההתאחדות לספורט נכים.
בולוטין נולד ב-1956 בירושלים לגרפיקאי עמנואל בולוטין ולעדה שהייתה מורה לאיטלקית.
אחיו הם דנדן בולוטין ופרופסור גיל בולוטין.
בסמוך ללידתו עברה משפחתו לבאר שבע ובהיותו בן שנתיים אל תל אביב, בה הוא סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון א' לאמנויות תל אביב.
בנעוריו הוא עסק בשחייה תחרותית במסגרת הקאנטרי קלאב בתל אביב.
בשנת 1975 התגייס לצה"ל ושירת בסיירת שקד.
במהלך תאונת אימונים בחצי האי סיני הוא נפצע ממוקש, אחת מרגליו נקטעה וחודשים ספורים הוא סבל מעיוורון.
לאחר תקופת שיקום שב בולוטין בשנת 1976 לביתו.
במסגרת בית הלוחם בתל אביב הוא חזר לעסוק בשחייה וכעבור זמן היה חבר נבחרת ישראל לנכים.
באותה שנה הוא זכה באליפות ישראל בשחיית פרפר ובשנת 1979 זכה באליפות אירופה, בה הוא גם שבר שיא עולם משחה 100 מטרים בסגנון פרפר.
בין השנים 1980–2000 הוא לקח חלק בשש תחרויות המשחקים הפאראלימפיים וזכה ב-11 מדליות.
משנת 1988 הוא מאמן נבחרת השחייה הפאראלימפית ומשנת 1989 הוא עומד בראש המחלקה לספורט ואורח חיים בריא בחברה למתנ"סים.
בולוטין הוא בוגר תואר ראשון במנהל עסקים ומערכות מידע מאוניברסיטת תל אביב, מוסמך בחינוך גופני ובריאות הציבור ובעל דוקטורט בחינוך גופני.
כמו כן הוא מאמן שחייה מוסמך.
בשנת 2004 נבחר בולוטין לצד ספורטאים ישראלים בולטים נוספים להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
בשנת 2022 צורף על ידי עירית תל אביב להיכל התהילה של העיר.
בולוטין נשוי למירי בולוטין (במקור עומר) משנת 1990, להם שני ילדים.
רומרו בריטו (בפורטוגזית: Romero Britto; נולד ב-6 באוקטובר 1963) הוא אמן נאו פופ ברזילאי רב תחומי העוסק בציור, פיסול, הדפסת משי ובטכניקות יצירה נוספות.
ביצירתו משלב בריטו מרכיבי קוביזם, פופ ארט וגרפיטי.
בריטו מתגורר במיאמי ויצירותיו מוצגות במקומות רבים ברחבי העיר.
לבריטו שתי גלריות במיאמי וכן גלריה בסאו פאולו.
בריטו, יליד רסיפה, החל להתעניין באמנות החלה בגיל צעיר.
בהיותו בן 14 הציג את תערוכתו הראשונה ומכר את עבודתו הראשונה לארגון מדינות אמריקה.
לאחר שפקד בתי ספר ציבוריים זכה במלגת לימודים לקורס הכנה ממושך לקראת בחינות כניסה לאוניברסיטה ובגיל 17 החל את לימודי המשפטים באוניברסיטת פרנמבוקו.
חלק ניכר מיצירותיו של בריטו שואבות את השראתן מחיי היום-יום.
בריטו יצר גם פורטרטים של ידוענים רבים, בהם רוג'ר פדרר, דסטין הופמן, מייקל ג'ורדן, גלוריה אסטפן, אנדרה אגאסי וטד קנדי וכן דמויות נוספות רבות מתחומי הבידור והפוליטיקה.
בו בזמן עיצב בריטו מותגים וצייר ופיסל יצירות עבור חברות שונות, כגון אבסולוט וודקה, דיסני, אוויאן, BMW, פפסי, אפל ויבמ, razer.
רון אהרוני (נולד ב-1952) הוא מתמטיקאי ואיש חינוך ישראלי, פרופסור אמריטוס בפקולטה למתמטיקה בטכניון וזוכה פרס עפר לידר לעידוד היצירה הספרותית בין מדענים לשנת 2011.
את שלושת תאריו האקדמיים במתמטיקה קיבל בטכניון.
את עבודת המוסמך, בשם "על תכונות רדון-ניקודים במרחבי בנך", בהנחיית דוד פ' ספר, הגיש בשנת 1975. את עבודת הדוקטור בשם "בעיות קומבינטוריות בתורת המטריצות", בהנחיית אברהם (אבי) ברמן), הגיש בשנת 1979, ולאחר מכן עשה פוסט דוקטורט שנה באוניברסיטת ברנדייס ושנתיים ברידינג באנגליה.
במחקריו המתמטיים עסק בשידוכים בתורת הגרפים.
בין השאר עסק בשידוכים בתחום האינסופי והציע (יחד עם קריספין נאש-ויליאמס ושהרן שלח) הרחבה למשפט החתונה עבור גרפים אינסופיים.
הוכיח גרסאות של משפט קניג ומשפט מנגר לגרפים אינסופיים.
ההשג הנכבד ביותר של אהרוני הוא הכללה טופולוגית של משפט החתונה של הול.
הכללה שפתרה השערות קומבינטוריות שהיו פתוחות ושאין להן עד היום הוכחה קומבינטורית טהורה.
בשנת 2000 התנדב ללמד מתמטיקה בבית ספר היסודי במעלות-תרשיחא.
בעקבות זאת יצא ב-2002 נגד שיטת הוראת החשבון שהייתה נהוגה בישראל בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, "שיטת הבדידים" ("הגישה התבניתית"), שהשתמשה במודלים כמו בדידים וזנבגופים במקום לימוד ישיר של משמעות פעולות החשבון.
בשנת 2002 הקים ביחד עם אחרים את העמותה הישראלית לקידום החינוך המתמטי לכל שבין השאר פעלה לקידום שיטת הוראת החשבון של סינגפור בישראל.
אהרוני הוציא ספר על הוראת המתמטיקה עבור ההורים שנקרא "חשבון להורים".
ניסיונו ללמד מתמטיקה בהתנדבות בחטיבת ביניים נכשל לאחר שנתקל בבעיות משמעת חריפות של התלמידים.
בשנת 2010 יצא בביקורת יחד עם קבוצה של כ-30 פרופסורים למתמטיקה, כנגד תוכנית הלימודים בגאומטריה לחטיבות הביניים.
אהרוני הוא מבקר חריף של דתות, ורואה בהן נוגדות להיגיון.
מבחינה פוליטית בהקשר זה, חבר למפלגת אור שהיא בעלת מצע חילוני מובהק.
חשבון להורים - ספר למבוגרים על מתמטיקה של ילדים, הוצאת שוקן, 2004. תורגם לאנגלית, פורטוגזית, ספרדית, הונגרית והולנדית.
אלגברה להורים - מתמטיקה לחטיבת הביניים בגובה העיניים, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2013.
מתמטיקה שירה ויופי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008, תורגם לאנגלית (World Scientific 2015)
החתול שאיננו שם - חידה ושמה פילוסופיה, הוצאת מאגנס 2009.
האדם מנתק משמעות - בדיחות, שירים, ומה שביניהם, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011.
מעגליות: סודם המשותף של פרדוקסים, מהפכות מדעיות והומור, כנרת, זמורה-ביתן, 2016, תורגם לאנגלית (World Scientific 2016).
רון (צרפתית: Rhône) הוא מחוז בצרפת השוכן בחבל הארץ אוברן-רון-אלפ.
המחוז קרוי על שם הנהר רון.
מחוז הרון הוקם ב-12 באוגוסט 1793 כשהמחוז הקדום רון-ולואר פוצל לשני מחוזות - רון ולואר.
במקור, גבולו המזרחי של המחוז גבל בעיר ליון כך שהרשות המקומית של מזרח ליון השתייכה למחוז סמוך.
עם קצב גידול האוכלוסייה של ליון, ופיצול האזור האורבני על פני קומונות הפרוורים של העיר, נשפטו גבולות המחוז באופן לא מעשי כשהם מוצאים מתחומם של פרוורי ליון אל מחוץ לרון.
כך למעשה הוגדל המחוז מספר פעמים על מנת להכלילו בפרוורי ליון משכונות המחוז:
ב-1852 סופחו 4 קומונות לתוך רון ממחוז איזר.
ב-1967 סופחו 23 קומונות לתוך רון ממחוז איזר ו-6 קומונות ממחוז אין.
ב-1971 סופחה קומונה נוספת לתוך רון ממחוז איזר.
עם גידולי שטח אלו, שטחו של מחוז הרון גדל מ-2,791 קמ"ר ל-3,249 קמ"ר במצבו הנוכחי (עלייה של כ-16.4% מהשטח).
במחוז רון עוברים שני נהרות ראשיים - נהר הרון ונהר הסון.
המחוזות הגובלים במחוז הם איזר, אין, לואר וסון ולואר.
מעל ל-75% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת באזור המטרופוליני של ליון.
חוץ מוילפראנס-סור-סון, הערים הגדולות ביותר במחוז כולן חלק מהקהילה העירונית של ליון.
הנתונים הבאים נכונים למפקד האוכלוסין של שנת 1999:
קרחון הרון (גרמנית Rhonegletscher) הוא קרחון באלפים האוריים בקצה המזרחי של הקנטון השווייצרי, ואלה.הקרחון הוא מוצאו של נהר הרון ואחד ממקורותיו של אגם ז'נבה.
מכיוון שהקרחון ממוקם בקירוב לדרך מעבר הפורקה הוא נגיש בקלות.
קרחון הרון הוא הקרחון הגדול ביותר באלפים האוריים בשווייץ והוא שוכן בצד הדרומי של הרכס במקור של הרון.
הקרחון Undri Triftlimi, שגובהו 3,081 מטרים, מחברו לקרחון טריפט.
הקרחון ממוקם בחלקו הצפוני של קנטון ואלה, בין מעברי הגרימזל והפורקה והוא משתייך לעיריית אוברולד שבוואלה.
הדמאסטוק היא הפסגה הגבוהה ביותר בקרב קרחון הרון, בגובה של כ-3,630 מטרים.
קרחון הרון נגיש בקלות יתרה כך שהאבולוציה שלו נצפתה עוד מהמאה ה-19. הקרחון איבד בסביבות ה-1,300 מטרים במהלך ה-120 שנה האחרונות כשהוא משאיר מאחוריו מסלול של "אבן ערומה".
רונאלד ג'ייסון "רון" אלדרד הוא שחקן קולנוע אמריקאי.
התפרסם בתפקידיו בסרטים "בלאק הוק דאון", "בית של חול וערפל", "פגיעה קטלנית" ו"סליפרס".
אלדרד נולד בלונג איילנד, ניו יורק, הצעיר מבין שבעה אחים ואחיות.
משפחתו מרקע נוצרי ממוצא אירי וסקוטי.
אמו של אלדרד נהרגה בתאונת דרכים כשהיה ילד והוא נשלח לחיות עם קרובי משפחה.
סיים בהצטיינות לימודי הדרמה שלו ב"תיכון פיורלו לאגוארדיה לאומנות ולמוזיקה" שבניו יורק.
לפני שנכנס לתחום המשחק היה אלדרד מתאגרף מקצועי.
הופיע לראשונה בתפקיד ראשי בקומדיה "אהבת אמת" ומשני בקומדיה "תתפגר פרד".
ב-1992 השתתף בדרמה "ניחוח אישה" בה גילם את השוטר גור.
אלדרד התפרסם באמצע שנות ה-90 בעונה השנייה של סדרת הדרמה "ER" בתור הפרמדיק ריי שפרד המנהל מערכת יחסים עם האחות קרול האת'וויי אותה מגלמת ג'וליאנה מרגוליס.
שיחק בתפקידים משמעותיים בדרמת הפשע של בארי לוינסון "סליפרס" בתפקיד ההרוצח השכיר ג'ון ריילי, בקומדיה השחורה "ארוחת הערב האחרונה" לצידן של קמרון דיאז ואנבת' גיש בתור האקדמאי הליברלי פיט ובסרטה הראשון של אנג'ליקה יוסטון כבמאית "לברוח מקרולינה".
שיחק בסוף שנות ה-90 בסרט מותחן האסונות שובר הקופות בהפקתו של סטיבן ספילברג "פגיעה קטלנית" בתור ד"ר אורן מונש, מפקד מעבורת החלל "המשיח".
קיבל שבחים על תפקידו הראשי בתור הטוראי דייוויד מאנינג בסרט המלחמה של HBO "כשנדם קול החצוצרות", המבוסס בעיקרו על הקרב על יער הירטגן ועל השלכותיו.
בשנת 2001 שיחק אלדרד את טייס מסוק ה"UH-60 בלק הוק" השבוי מייקל דוראנט בדרמת המלחמה של רידלי סקוט "בלאק הוק דאון".
בשנת 2002 שיחק בסרט האימה "ספינת רפאים" בתור דוג' מצוות מחלצי הספינות של קפטן שון מרפי אותו מגלם גבריאל ביירן.
קיבל את התפקיד המפורסם והמוצלח בקריירה שלו ב-2003 בדרמה "בית של חול וערפל" בתור השריף לסטר בורדון שעוזר לקתי ניקולו אותה מגלמת ג'ניפר קונלי, להשיב את ביתה לאחר שהוא נמכר למשפחת גולים אירניים.
ב-2005 גילם את התפקיד הראשי של בלש משטרת ניו יורק ג'ים דונבאר בסדרת המשטרה "צדק עיוור".
ב-2006 שיחק בדרמה הספרותית "שקרים באפלה" בתפקיד השוטר הגזען דני מרטין.
כשנדם קול החצוצרות (1998) - סרט טלוויזיה
אבות ובנים (2005) - סרט טלוויזיה
המעגל העשירי (2008) - סרט טלוויזיה
רון אדלר (2 בינואר 1957 – 13 בינואר 1976) היה משורר ישראלי צעיר שהתאבד במהלך שירותו הצבאי.
אדלר נולד ב-1957 בקריית ביאליק, הצעיר מבניהם של ארלט ויוסף אדלר.
הוא למד בבית הספר הריאלי בחיפה והיה חבר בתנועת הצופים בעיר.
בגיל 17, לאחר חזרתו מטיול באירופה, החל לכתוב שירים.
על אף שהיה אדם עדין ורגיש, ביקש להתנדב לסיירת צנחנים, כמו חבריו.
לאחר שלושה חודשי טירונות החל קורס חובשים.
לקראת סיום הקורס, במהלך חופשה, התאבד ביריית אקדח.
הוא נקבר בבית העלמין הצבאי בחיפה.
לאחר מותו הוציאו הוריו מבחר מכ-175 שירים שכתב במהלך שנה וחצי בשני ספרים: "בשם כל הכאבים" (1976) ו"ממחר אקטוף ענן" (1980).
בניגוד לספרים רבים של שירי נופלים, זכו ספריו של אדלר להצלחה רבה ונדפסו ב-18 מהדורות.
חלק משיריו תורגמו לאנגלית ופורסמו בקובץ בעריכת אלכס זהבי ובתרגום ריצ'רד פלאנץ.
לאחר מותו, אמר המשורר חיים גורי: "אני מעז לומר שלשירה העברית אבד משורר אמיתי".
במבוא לספר "בשם כל הכאבים" כתב המשורר נתן יונתן: "אדם נמלא פליאה ופחד בפני מעשה נחרץ של עלם בן תשעה עשר אביבים.
איזו אימה רחפה על נשמתו להדוף אותה אל האין...
קללה מוטחת אל פרצוף העולם שנתן לו כל כך מעט תקוה; שיהיה לפחות המעט הזה, פרחי מלים וקוצי מלים שהשאיר רון, זר זיכרון על אפרו, שיפרח עם שמו לתמיד".
שלמה ארצי הקדיש לאדלר את שירו "באיזשהו מקום" מתקליטו "חום יולי אוגוסט", ושילב בו ציטטה משיר של אדלר: "אך באיזשהו מקום בים העצב והכאב/ ישנה איזושהי רפסודה והיא נקראת אהבה".
ב-1976 נוסדה קרן רון אדלר במסגרת אוניברסיטת חיפה על ידי בני משפחתו וידידים רבים.
בשם כל הכאבים: שירים, תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ז 1976.
ממחר אקטוף ענן: עוד שירים, תל אביב: ספרית פועלים, תש"ם 1980.
רומצ'רוד הוא השם המקוצר של "הוועד הפועל המרכזי של הסובייטים בחזית הרומנית, צי הים השחור ואזור אודסה" , גוף מהפכני בולשביקי, שישב בקייב והשפיע על המתרחש באזור אוקראינה ובסרביה בשנים 1917 - 1918.
רומצ'רוד נוסד באודסה, ב-23 במאי לפי לוח השנה היוליאני 1917 (9 ביוני לפי לוח השנה הגרגוריאני), כשרוב המייסדים היו מנשביקים וחברי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית והיו תומכי ממשלת המעבר הרוסית.
רומצ'רוד היה הגוף השלטוני של הרפובליקה הסובייטית של אודסה.
ניקולאי קרילנקו הדיח את הנהגת רומצ'רוד בטענה שאינה משקפת את רוח הציבור.
ב-1 בינואר 1918 רומצ'רוד פרסם צו מס' 1 ובו הודעה על כך שכל הסמכויות בבסרביה עוברות ל"פרונטוטדל" (Frontotdel), הגוף הצבאי של רומצ'רוד, שינהל את כל היחידות הצבאיות ואת כל המוסדות.
פרונטוטדל לקח את הפיקוח על הדואר, הטלגרף ותחנת הרכבת של קישינב.
פרונטוטדל הופעל גם נגד החיילים הרומנים מטרנסילבניה, שנפלו בשבי והיו בקייב, עד שנשלחו לבסרביה, לחיזוק כוחה של מועצת הארץ.
רון אשרוב (נולד ב-26 במאי 1969) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף אשר פיקד על החטיבה הצפונית ברצועת עזה ועל גדס"ר גבעתי.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1987 שובץ בחטיבת גבעתי.
בגבעתי עבר אשרוב הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר.
בהמשך שימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה, בהמשך שימש מפקד פלחה"ן גבעתי.
רון-רוברט צילר הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת השוער בפ.צ.
לצילר שש הופעות במדי נבחרת גרמניה, והוא היה חלק מהסגל שלה ליורו 2012 ומונדיאל 2014.
צילר נולד בקלן, גרמניה ושיחק בקבוצת הנוער של פ.צ.
בשנת 2005, כשהיה בן 16, עבר לאנגליה והתאמן בקבוצת הנערים של מנצ'סטר יונייטד.
בתחילת עונת 09–2008, זיילר זומן לסגל הקבוצה הבוגרת וקיבל את המספר 38 לראשונה.
ב-23 בספטמבר 2008, במשחק בגביע הפוטבול ליג נגד מידלסברו נקרא מהספסל וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק שהסתיים בניצחון 1–3.
ב-28 בנובמבר 2008 עבר בהשאלה ממנצ'סטר לנורת'האמפטון טאון.
ב-21 בפברואר 2009, ערך צילר את הופעת הבכורה שלו במדי נורת'האמפטון כאשר שיחק 90 דקות בניצחון הביתי 0–2 על וולסול.
ב-26 בפברואר 2009 חזר למנצ'סטר יונייטד.
ב-22 באפריל 2010 צילר חתם על חוזה של שנתיים בקבוצת הבונדסליגה, הנובר 96. החוזה החל ב-1 ביולי 2010 וכלל אופציה להארכת החוזה בשנה אחת.
צילר קיבל את המספר 20. תחילה שיחק בקבוצת המילואים של הנובר אך מאוחר יותר ב-16 בינואר 2011, ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה במשחק חוץ נגד איינטרכט פרנקפורט ושמר על שער נקי במשחק שהסתיים בניצחון 0–3 להנובר ומאז שימש כשוער הראשון של הקבוצה עד סוף העונה.
בסיום העונה האריך צילר את חוזהו בקבוצה עד ליוני 2015 וקיבל את החולצה מספר 1.
ב-3 ביוני 2016 חתם צילר לארבע שנים באלופת אנגליה לסטר סיטי.
ב-27 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה כשעלה כמחליף בניצחון 1–2 על סוונסי סיטי.
עם זאת, צילר מיעט מאוד לשחק ושימש בעיקר מחליף לקספר שמייכל.
ב-11 ביולי 2017 חתם צילר לשלוש שנים בשטוטגרט.
בעונת 2017/18 רשם צילר עונה טובה עם שטוטגרט וסיים עמה במקום השביעי בליגה.
בעונת 2018/19 נשרו שטוטגרט וצילר לבונדסליגה השנייה לאחר שסיימו את העונה במקום ה-16 והפסידו במבחני ההישרדות לאוניון ברלין.
לאחר ירידת הליגה עם שטוטגרט, חתם צילר בקבוצתו לשעבר, הנובר 96, שאף היא נשרה בעונה הקודמת לבונדסליגה השנייה.
ב-7 ביולי 2025 חזר לקלן וחתם לשנתיים.
באוגוסט 2011, זומן לסגל נבחרת גרמניה, אך לא שותף רשמית.
צילר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נגד נבחרת אוקראינה במשחק ידידות.
ב-28 במאי 2012, צילר נבחר לשוער השלישי עבור סגל הנבחרת ליורו 2012. ב-15 באוגוסט 2012, הוא פתח בשער הנבחרת במשחק ידידות נגד נבחרת ארגנטינה, במהלך המשחק, הוא הורחק בכרטיס אדום והפך לשוער הראשון בתולדות הנבחרת הגרמנית שמורחק כך.
רון אסולין (נולד ב-13 באוגוסט 1957) הוא במאי, תסריטאי, מנהל קריאטיבי, מפיק, מייסד ובעלים של חברת פילמיינד (Filmind) העוסקת בקולנוע, פרסום ותעמולה.
במאי האפוס הקולנועי "המסע לירושלים" ב והיצירה "מקדש אדם" המוצגת בקביעות בהיכל הספר במוזיאון ישראל.
במאי ומפתח התוכן של 15 מוזיאונים ומרכזי מבקרים בישראל.
מומחה לתעמולה אשר ניהל וביים תוכן ב-17 מערכות בחירות ארציות בישראל ובאירופה.
רון אסולין נולד בנס ציונה.
התגייס לשירות קרבי בחיל השריון (חטיבה 7) ושימש כמדריך בקורס מפקדי טנקים.
לאחר שירותו הצבאי החל את לימודיו בחוג לקולנוע וטלוויזיה, בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב, אותם סיים בשנת 1982. סרט הסיום שלו היה "צל אחר" על צעיר שבעקבות התאהבותו בנער אחר מחליט לספר להוריו על נטייתו המינית, והאב מגרש אותו מהבית.
עם סיום לימודיו השתלב בתעשיית המדיה הישראלית כבמאי ומפיק, ובשנת 1988 הקים את חברת "פילמיינד".
אסולין ביים פרסומות רבות, ביניהן: "רואים שיש לך פלפל", גבינת סקי ומעדן הגולן של שטראוס, נטורל פורמולה, "אם יש לך נגב", "שופ שובי דובי מתאים לי", טבע, אילנות דיסקונט ועוד.
בנוסף היה מנהל קריאטיבי של קמפיינים פרסומיים כגון: ילד הזכוכית "חיים תלויים במהירות שלך", הנהגת הנעלמת "מילים יכולות להרוג – אם נוהגים לא מסמסים", חומות הזכוכית "בחצייה תרגיש את הכביש", "אל תיתן לאלכוהול לנהוג במקומך", קמפיין הטלוויזיה "חתמת?
הוא גם הפיק פרסומות כגון אלו של הגרלת הלוטו וחישגד של מפעל הפיס.
אסולין אחראי על פיתוח אסטרטגיית המיתוג בארגונים שונים במגזר הציבורי והפרטי בישראל ביניהם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו וכרטיס אדי.
אסולין ביים פרויקטים תדמיתיים לחברות בישראל, ביניהן: תנובה, שרותי בריאות כללית, קומברס, רשות המים, רשות שדות התעופה, ריץ קרלטון, ואחרים.
אסולין פיתח קמפיינים בינלאומיים מעצבי דעת קהל, ביניהם: קמפיין הבטחת הקיום האנושי של שרי אריסון וקמפיין Unexpected Israel אותו יצר עבור משרד החוץ.
משנת 1984 משמש רון אסולין כבמאי ראשי ומנהל קמפיין המדיה במערכות בחירות ארציות בישראל ובחוץ לארץ.
בין הצלחותיו: ניצחון רה"מ בנימין נתניהו בשנת 1996, רה"מ אהוד ברק בשנת 1999 וקנצלר אוסטריה אלפרד גוסנבאואר בשנת 2006.
בבחירות 1996 היה אחראי לתשדירי התעמולה של ליכוד-גשר-צומת בראשות בנימין נתניהו, תחת האסטרטגיה של ארתור פינקלשטיין "עושים שלום בטוח".
בבחירות 1999 ביים וניהל את קמפיין הטלוויזיה והרדיו של ישראל אחת "ישראל רוצה שינוי" בראשות אהוד ברק.
בשנת 2010 יצר את קמפיין "הפרטנרים" עבור יוזמת ז'נבה, במסגרתו ביים את מנהיגי הרשות הפלסטינית סאיב עריקאת, ריאד אל מליכי, יאסר עבד רבו, ג'יבריל רג'וב וסופיאן אבו זיידה בפנייה ישירה אל הציבור בישראל.
בשנת 2019 הוביל את קמפיין מפלגת העבודה בראשות אבי גבאי בבחירות לכנסת ה-21 ואת קמפיין המחנה הדמוקרטי (מרצ) בראשות ניצן הורביץ לכנסת ה-22. באותה שנה התפרסם מאמר פרי עטו בספר "קילר אינסטינקט" מאת אייל ארד, משה גאון וד"ר ארז יעקובי.
משנת 1988 אסולין פיתח וביים תכנים למוזיאונים ומרכזי מבקרים.
בין הבולטים שבהם נמנים מוזיאון הרצל בירושלים, מרכז המבקרים של היכל הספר במוזיאון ישראל שבמרכזו היצירה "מקדש אדם", מרכז "שרשרת הדורות" בכותל המערבי, ומרכז "קסם הגולן" בקצרין.
בנוסף פיתח מרכזים חווייתיים מסחריים, בהם לבתי זיקוק לנפט, איגודן במתקן הטיהור השפד"ן וארבעת מרכזי Better Place בישראל, סין קנדה ודנמרק.
בשנת 2012 הקים עם חברת פילמיינד שבבעלותו את ביתן ישראל בפלוריאדה - תערוכה בינלאומית לפרחים שמתקיימת בהולנד פעם בעשור.
במסגרת הקמת הביתן פיתח את הקונספט "The Israeli Touch" ומיתג את ישראל כמובילה עולמית בתחומי החקלאות בעידן המודרני.
בשנת 2018 השיק את מרכז מבקרים המתקדם בישראל עבור "חברת החשמל" באתר "אורות רבין" בקיסריה.
רון אסולין הוא יוצר הסרטים והמנהל האמנותי של פורום השואה העולמי החמישי שהתקיים במוזיאון יד ושם בירושלים בינואר 2020, תחת הכותרת "זוכרים את השואה, מנצחים את האנטישמיות".
באירוע, שנחשב לכינוס הבינלאומי הגדול בישראל, השתתפו מלכי ספרד, הולנד ובלגיה, יורש העצר הבריטי הנסיך פיליפ, נציגים של בתי המלוכה מלוקסמבורג ונורווגיה, לצד 46 נשיאים וראשי ממשלה ומאות אורחים רמי דרג מרחבי העולם.
עם עלייתו לאוויר של ערוץ 2 הניסיוני ב-1987, ביים תוכניות טלוויזיה עבור הערוץ, ביניהן "שבע וחצי בעולם" עם אורלי יניב ותוכנית האופנה "פוזה" בהגשת ענת בירן, ולאחר הפיכתו לערוץ מסחרי, ביים את תוכנית המסעות "פספורט" בהגשתו של ניר חכלילי.
כמו כן, ביים פתיחים לתוכניות טלוויזיה ביניהן: "החדשות 2", "הלילה" עם גבי גזית, "גלגל המזל" עם ארז טל ועוד.
רון היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת הדרמה הקומית, שיצרו וכתבו רון פלדמן (שגם מביים אותה ומגלם את התפקיד הראשי בסדרה) וענת אורן, אשר עלתה לשידור ב-29 במרץ 2015 בערוץ Yes Comedy.
הסדרה הופקה על ידי יולי-אוגוסט הפקות, ואת הפסקול המקורי חיבר המלחין עומרי להב.
הסדרה נוצרה תחילה כפרויקט הגמר של רון פלדמן במסגרת לימודיו במכללת ספיר.
הפרויקט זכה במקום הראשון בפרס הפורמט הטלוויזיוני בפסטיבל קולנוע דרום 2012, ומודי בר און, שהיה המרצה של פלדמן במכללה, הפך לעורך התוכן של הסדרה ואף הופיע בה בתפקיד אורח.
רון (רון פלדמן) הוא רווק בשנות השלושים לחייו, חיפאי במקור, המתגורר בדירת סבתו המתפוררת בחולון, ונע בין עבודות זמניות לאבטלה.
הסדרה עוסקת בניסיונותיו של רון להתקדם בחייו למרות כל הקשיים.
רון מתאפיין כבחור עצלן, חסר שאיפות, שפשוט לא עושה כלום עם החיים שלו.
דרך מעלליו הסדרה מציגה את החיים היומיומיים וההתמודדות עם מוסדות הבירוקרטיה בישראל, דרך מפגשים עם דמויות רבות וסצנות שחלקן סוריאליסטיות.
במהלך העונה הראשונה פוגש בקורס נהיגה מונעת את ענת- שהופכת לספק ידידה ספק מושא לאהבה לא ממומשת.
ענת (ענת אורן) (עונות 1–2) - בחורה אותה פגש רון בקורס נהיגה מונעת.
גבוהה, מצחיקה וחובבת אותם התחביבים של רון.
עוזרת לו להתבגר ולתפוס את עצמו בידיים.
לא מוכנה לקשר בינה לרון כזוג כי אומרת שהוא לא בשל לזוגיות, אך בעונה השנייה מציבה לו מעין אולטימטום - זוגיות או פרידה.
אורי (אורי ברד) - בחור אותו הכיר רון בשיעורי כתיבה יוצרת, והופך לחבר שלו.
אודי (דניאל סבג) - חבר של רון, נשוי ואב לבת.
נפגש עמו בדרך כלל במפגשים של החבר'ה.
עופר (איתי פולישוק) חבר של רון ממפגשי החבר'ה, שגם משרת איתו במילואים
בנצי (לירון רחל אמנו) - חבר טוב של רון.
דליה (ניצה שאול) אמו של רון, נחמדה, נדיבה ותמיד שמחה לעזור לו, לטפל בו ולפנק אותו.
צבי (שלום שמואלוב) - אביו של רון, לא מרוצה אף פעם ומעיר לרון באופן תמידי על כל מה שהוא עושה.
לאורך פרקי הסדרה מופיעים שחקנים אורחים רבים, חלקם בכמה דמויות שונות בפרקים שונים.
עונה 1: נלי תגר, שלמה בר שביט, דולב מסיקה, איתי זבולון, ירמי שיק- בלום, ניב מג'ר, שמעון מימרן, אושרית סרוסי, חן רוטמן, רותם קינן, מודי בר-און, אבי אוריה, דני סנדרסון (בתפקיד עצמו)
עונה 2: רותי בורנשטיין, דובל'ה גליקמן, נעמי פולני, עידו מוסרי, טל טירנגל, חוה אורטמן, ששון גבאי (בתפקיד עצמו), אמיתי קדר
עונה 3: סוזנה פפיאן, דור מוסקל, יוגב יפת, יהויכין פרידלנדר, בני בשן
רון אטיאס (נולד ב-19 באפריל 1995 בבאר יעקב) הוא לוחם טאקוונדו ישראלי, סגן אלוף אירופה (2016) בקטגוריית המשקל של עד 58 ק"ג.
אטיאס החל להתאמן בקראטה, ובגיל 9 עבר להתאמן בטאקוונדו.
כבר כשהיה בן 12 החל להשתתף בתחרויות בינלאומיות.
באליפות אירופה לקאדטים שנערכה ב-2007 בבודפשט, הראשונה בה השתתף, הודח בשלב רבע הגמר.
באליפות אירופה לקאדטים שנערכה ב-2009 בזאגרב זכה אטיאס במדליית הזהב בקטגוריית המשקל של עד 49 ק"ג, והוכתר כאלוף אירופה.
ב-2010 השתתף לראשונה באליפות העולם לנוער בטיחואנה, והודח בקרב הראשון בשנת 2011, ימים ספורים לפני אליפות העולם שנערכה בקיונגג'ו, נפטר אביו.
הוא החליט להשתתף בכל זאת באליפות, כדי להגשים את חלומו של אביו.
בתחרות עצמה, בה השתתף כשהוא בן 16 בלבד, הודח בקרב השני.
בהמשך השנה זכה במדליית כסף באליפות אירופה לנוער שנערכה בפאפוס, בקטגוריית המשקל של עד 55 ק"ג.
בשנת 2012 השתתף אטיאס לראשונה באליפות אירופה לבוגרים, שנערכה במנצ'סטר, והודח בשמינית הגמר.
באליפות אירופה שנערכה באינסברוק ב-2014 הודח בסיבוב הראשון, ובאליפות אירופה שנערכה בבוקרשט ב-2015, אז התחרה בקטגוריית המשקל של עד 63 ק"ג, הודח בשמינית הגמר.
בשנת 2016 זכה במדליית הזהב בטורניר הקדם-אולימפי שנערך באיסטנבול, והבטיח את השתתפותו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
בכך, היה לגבר הראשון שמייצג את ישראל במשחקים בענף זה, לאחר שקדמו לו מאיה ערוסי ובת אל גטרר.
בהמשך השנה רשם את הישג השיא שלו, כשזכה במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה במונטרה שבשווייץ.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הפסיד בסיבוב הראשון לונילטון טורס טיישיירה מברזיל, והודח מתחרות מאחר שטיישיירה לא העפיל לגמר.
רון אלמוג (נולד ב-18 בנובמבר 1979) הוא מוזיקאי, מלחין, מתופף, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי.
רון אלמוג למד בבית הספר תלמה ילין במגמת הג'אז, לשם התקבל בתור נגן גיטרה.
בעת לימודיו התבלט אלמוג בשמירה על קצב, ומאחר שהיו מעט מתופפים בשכבתו, הועבר רון ללמידת תופים.
בשנת 1999, בזמן שכבר התחיל לעבוד עם להקת הבילויים, הצטרף ללהקת הדורבנים, בה היו חברים איתי גלוסקא, עידו אופק, גיא מזיג ואייל מזיג.
הלהקה הוציאה שלושה אלבומים מצליחים, בהם עזר אלמוג לעבד חלק מהשירים, ואף הלחין את השירים "סמבה סתיו" ו"רוצה לרקוד".
בשנת 2003 הצטרף להרכב בסגנון ביג בנד – האורקסטרה של אבי לייבוביץ', הרכב בו חבר אלמוג עד היום.
משנת 2014 מפיק אלמוג ביחד עם יאיר סלוצקי את ההרכב, בנוסף לכתיבת קטעים רבים.
בשנת 2006 זכה עם הדורבנים בתואר "הרכב השנה" בגלגלצ.
מאז פירוק הלהקה, עבד אלמוג עם אמנים כמו שלמה גרוניך, יוני רכטר, אלון אולארצ'יק, אסף אמדורסקי, שם טוב-לוי ואלי מגן.
בשנת 2005 כתב עם גיא מזיג את שיר הפתיחה לתוכנית הטלוויזיה "המאסטרו".
בשנת 2013, עזר להפיק, בשיתוף פעולה עם אייל מזיג וגיא מזיג את האלבום "אחרי הכל" של שלמה גרוניך, שממנו יצאו הסינגלים "בנאליה לפני השקיעה" ו"במקום שהם בנו", ובנוסף, ניגן בהופעות שליוו את האלבום, יחד עם אייל מזיג (באס), איתמר גרוס (קלידים) ועומרי אגמון (גיטרה חשמלית).
בנוסף באותה שנה, ניגן באלבום "מדבר אל עצמי", אלבום הסולו של שותפו ללהקת הדורבנים עידו אופק.
בשנת 2016 ניגן באלבומו של חנן בן ארי "איזון", יחד עם איתמר גרוס בהפקתו של אייל מזיג.
בנוסף באותה שנה, ניגן בסינגל "פשוט להיות" של זמרת הדיסקו הישראלית חדווה עמרני, גם הוא בהפקתו של אייל מזיג.
בחברה טובה (בשיתוף שם טוב לוי) (2015)
חיבורים (בשיתוף עם אמנים כגון: חוה אלברשטיין, יוני רכטר, איתי פרל) (2022)
רון ביטון (נולד ב-4 באוגוסט 1990) הוא מוזיקאי, פזמונאי ומלחין ישראלי.
בעבר פעל כראפר תחת שם הבמה רון בי.
ביטון נולד ב-1990 בקריית טבעון.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, החל ביטון לפעול כראפר בהרכב "האידיוטים", לצד הראפרים רון נשר, איזי ועומרי סגל.
ב-2011 הוציאו את אלבום המיקסטייפ הראשון והיחיד שלהם, "מי אידיוט?", המיקסטייפ כלל הופעות אורח של כלא שש והצל, בין היתר.
באמצע העשור השני של המאה ה-21, החל ביטון לפעול כפזמונאי ומלחין.
באותה התקופה הקים אולפן הקלטות יחד עם המפיק המוזיקלי מאור שטרית, בשם "אולפני B-Records".
ב-2017 השתתף בכתיבת שירם של האולטראס ושקד קוממי, "אל תכעס", שזכה למיליוני צפיות ביוטיוב.
בהמשך השנה, כתב והלחין עבור איתי לוי את שיר הנושא מתוך אלבומו השלישי, "שורדים אהבה".
ביוני השתתף בכתיבת השיר "הלו מאמי" של הראפר עומרי סגל יחד עם לוי.
באוגוסט, כתב יחד עם דורון מדלי עבור שלומי שבת את השיר "שורפת רחבות".
באוקטובר כתב והלחין את השיר "נשימה" מתוך אלבום הבכורה של אביאור מלסה.
במאי 2018 השתתף בכתיבה וההלחנה של שירה של השחקנית שירן סנדל, "בוא תישאר איתי פה".
ביוני 2019 כתב עבור איתי לוי את השיר "טכנו".
ב-22 ביולי 2019 השתתף ביטון בכתיבת הלהיט של הזמרת נועה קירל, "פאוץ'".
השיר זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום הראשון במצעד הרשמי של גלגלצ, ולמקום הראשון במצעד השנתי של MTV ישראל.
באותו החודש, כתב והלחין יחד עם ג'ורדי ואיתי שמעוני עבור כוכבת הרשת אלין כהן את השיר "Seven Sins".
ב-15 בספטמבר 2019, השתתף בהפקת המיני-אלבום של הזמר יהונתן מרגי "מה יהיה", תוך שלקח חלק בכתיבת השירים "פלוס אחד" ו"זה הסוף שלנו".
ב-3 בדצמבר השתתף גם בכתיבת שירם של יהונתן מרגי וסטפן לגר, "דיבור נגוע".
בפברואר 2020 כתב והלחין יחד עם ג'ורדי את השיר "בלוק" של אנה זק.
באפריל כתב והלחין יחד עם ג'וני גולדשטיין את השיר "לא יוצא למסיבות" של יהונתן מרגי.
ביוני כתב והלחין יחד עם גולדשטיין והמפיק הבריטי סקוט קין את השיר "זוט עני" בביצוע הזמרת אלה לי להב.
באותו החודש כתב והלחין יחד עם ג'ורדי ואיתי שמעוני את השיר "מיליון דולר" של הזמרת נועה קירל באירוח הראפר שחר סאול.
ב-24 ביוני יצא השיר "רק בנות" של איתי לוי וסטפן לגר שכתב והלחין יחד עם הצמד דולי ופן.
באותה השנה, כארבעה שירים שכתב, "מיליון דולר", "זוט עני", "דיבור נגוע" ו"לא יוצא למסיבות" הגיעו למצעדי הפזמונים העבריים השנתיים של גלגלצ ו-ynet וכאן גימל בהתאמה.
באותה השנה כתב יחד עם ג'ורדי את הלהיט של עדן בן זקן "אנא מג'נונה".
כמו כן, כתב ביטון את שיר הנושא ושיר הפתיחה של פסטיגל 2021 יחד עם איתי שמעוני.
בשנת 2022 כתב את השירים "בשורות טובות" ו"יותר חזק מה" של הזמרת אגם בוחבוט.
ביוני 2023 יצא אלבומו השביעי של עומר אדם, סוף העולם, מתוכו כתב את השירים "טאפס וטריפונס", "נתפוצץ כמו ילדים" ו"מזליקו".
באותו החודש, יצא השיר "לגעת בשמיים" של דודו אהרון, אשר נכתב במיוחד לרגל הצעת הנישואין וחתונתו של ביטון.
ב-12 בינואר 2025 התארח באלבום של רון נשר "אסיפת הורים" בשיר "זוז כמו אידיוט" לצד עומרי 69 סגל.
בשנת 2020, זכה ביטון בתואר "כותב השנה" במצעד השנתי של נוי אלוש כתב וקריין גלגלצ לשעבר.
ביטון זכה בפרס "כותב השנה" במצעד השנתי של גלגלצ ואתר וואלה!
לשנת 2021 פרס זה הוענק לראשונה בשנת 2021 וביטון הוא הראשון לקבלו, בנוסף ביטון זכה בפרס האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה על השתתפותו בכתיבת שיר הנושא לסדרה "PPS" בכיכובו של יהונתן מרגי.
רומרה בירדן (Romare Bearden; 1911 – 1988) היה אמן וסופר אמריקאי.
הוא יצר בצורות רבות - כולל קריקטורות, וקולאז'ים.
הוא החל את הקריירה האמנותית שלו ביצירת סצנות של דרום אמריקה.
מאוחר יותר הוא פעל לביטוי האנושיות שחש שחסרה בעולם לאחר התנסותו בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה בחזית האירופית.
עבודתו המוקדמת של בירדן התמקדה באחדות ובשיתוף פעולה בקהילה האפרו-אמריקאית.
לאחר שנות החמישים בה צייר בצורה מופשטת יותר, עבר ליצירות קולאז'ים בשנות השישים.
בירדן נולד ב־2 בספטמבר 1911, בשארלוט, צפון קרוליינה.
משפחתו עברה לעיר ניו יורק כשהיה פעוט, כחלק מההגירה הגדולה.
הוא התחנך בתיכון בפיטסבורג, ואז חזר לעיר ניו יורק.
הבית של בירדן הפך במהרה למקום מפגש של דמויות מרכזיות ברנסאנס של הארלם.
אמו בסיה בירדן, מילאה תפקיד פעיל במועצת החינוך בעיר ניו יורק, וכיהנה גם כמייסדת ונשיאה של הליגה הדמוקרטית לנשים.
היא הייתה גם הכתבת בניו יורק של "שיקגו דנדר", עיתון אפרו-אמריקני.
בשנת 1929 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בפיטסבורג.
הוא נרשם לאוניברסיטת לינקולן, המכללה השחורה הראשונה בארצות הברית, שנוסדה בשנת 1854. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת בוסטון, שם שימש כמנהל האמנותי של מגזין סטודנטים באוניברסיטה.
בירדן המשיך את לימודיו באוניברסיטת ניו יורק (NYU), שם החל להתמקד יותר באמנות ופחות באתלטיקה.
בירדן למד אמנות, חינוך, מדע ומתמטיקה, וסיים תואר במדעים ובחינוך בשנת 1935.
בתקופה זו בירדן עבד כקריקטוריסט פוליטי בעיתונים אפרו-אמריקאים, כולל השבועון האפרו-אמריקני בבולטימור, שם פרסם קריקטורות משנת 1935 עד 1937.
בירדן צמח כאמן על ידי חקר חוויות חייו.
ציוריו המוקדמים היו לעיתים קרובות של סצנות דרום אמריקאיות, וסגנונו הושפע מאוד מציורי הקיר במקסיקו, בעיקר של דייגו ריברה וחוסה קלמנטה אורוצקו.
בשנת 1935 הפך בירדן לעובד בהרלם של המחלקה לשירותים חברתיים בעיר ניו יורק.
במשך כל הקריירה שלו כאמן, בירדן עבד גם בעבודה אחרת, כתוספת להכנסתו.
במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף לצבא ארצות הברית, שירת משנת 1942 עד 1945, בעיקר באירופה.
לאחר שירותו בצבא הצטרף בירדן לגלריה סמואל קוץ', גלריה מסחרית בניו יורק שהציגה אמנות אוונגרדית.
הוא הפיק ציורים בתקופה זו בסגנון "אקספרסיוניסטי, ליניארי, מופשט למחצה." הוא חזר לאירופה בשנת 1950 ללמוד פילוסופיה והיסטוריה של אמנות בסורבון.
בירדן נסע ברחבי אירופה וביקר את פיקאסו ואמנים אחרים.
בתקופה זו חלו שינויים גדולים בעבודותיו.
הוא החל לייצר ייצוגים מופשטים של מה שהוא ראה כחיבור עם המטרות של האמנות האווגרדית שלאחר מלחמת העולם השנייה.
עבודותיו הוצגו בגלריה סמואל קוץ' עד שנחשבו לא מספיק מופשטות.
עבודותיו המוקדמות רומזות על חשיבות האחדות ושיתוף הפעולה של הקהילה האפרו-אמריקאית.
לדוגמה, בציור "הביקור" הוא מרמז על חשיבות שיתוף הפעולה בעזרת הצגת האינטימיות בין שתי נשים שחורות שמחזיקות ידיים.
הוא תיאר את שתי הדמויות בריאליזם מינימלי, אך גם מעוותות בחלקים מגופם כדי "להעביר תחושה חווייתית או נטייה סובייקטיבית"
בשנת 1942 ייצר בירדן את התמונה "עובדי המפעל" אשר הוזמנה על ידי המגזין "פורבס" ללוות מאמר שכותרתו "מלחמת הכושי".
המאמר "בדק את העלויות החברתיות והכספיות של האפליה הגזעית בזמן המלחמה, והטיף לשילוב מלא של המיעוטים במקומות העבודה." הציור "עובדי המפעל" משמש כדוגמה עיקרית להשפעת ציורי הקיר המקסיקניים בראשית דרכו של בירדן.
במהלך הצלחתו של בירדן הוא הפיק את "גולגותא"- ייצוג מופשט של הצליבה.
עינו של הצופה נמשכת לראשונה לאמצע הדימוי, שם בירדן צייר את גופתו של ישו.
חלקי הגוף מעוצבים כצורות גאומטריות מופשטות, ועם זאת הם עדיין מציאותיות מכדי להיות מופשטים באופן קונקרטי.
בעבודה זו יש תחושה של קוביזם מוקדם.
הגוף נמצא במיקום מרכזי ובניגוד כהה עם ההמונים.
המוני האדם נמצאים בצד שמאל וימין, וצבועים בצבעים בהירים של סגול ואינדיגו.
בירדן השתמש בצורות ובצבעים האלה בהשפעת הסגנון המופשט של התקופה, אך גם בגלל המשמעות שלהם.
הוא רצה להציג רעיונות של הומניזם ומחשבה שלא ניתן לראות בעין, אך "צריך לעכל את התודעה".
באותה תקופה יצרו אמנים אחרים ייצוגים מופשטים של אירועים משמעותיים מבחינה היסטורית.
בירדן תיאר את האנושיות באמצעות אקספרסיוניזם מופשט לאחר שהרגיש שלא ראה אותה במהלך המלחמה.
עבודתו של בירדן הייתה פחות מופשטת מאלה של האמנים אחרים, ולכן גלריית סם קוץ' הפסיקה להציג את עבודותיו.
בשנת 1954, בגיל 42, התחתן בירדן עם נאנט רוחאן, רקדנית בת 27 מסטטן איילנד, ניו יורק.
הזוג הקים בסופו של דבר את קרן בירדן כדי לסייע לאמנים צעירים.
בסוף שנות החמישים נעשתה עבודתו של בירדן מופשטת יותר.
הוא השתמש בשכבות של צבע שמן כדי לייצר אפקטים מוסתרים.
בשנת 1956 החל בירדן ללמוד אצל קליגרף סיני, שחשף בפניו רעיונות חדשים על מרחב וקומפוזיציה בהם השתמש בציור.
הוא גם הקדיש זמן רב ללימוד ציורים אירופיים מפורסמים שהעריץ, ובמיוחד עבודותיהם של האמנים ההולנדים יוהנס ורמיר, פיטר דה הוך ורמברנדט.
הוא החל להציג שוב בשנת 1960. בשנת 1961 הצטרף בירדן לגלריה קורדייה ואקסטרום בעיר ניו יורק, שתייצג אותו בשארית הקריירה שלו.
בתחילת שנות השישים בהארלם, בירדן היה חבר מייסד בקבוצת האמנות המכונה "הספירלה", שנוסדה "לצורך דיון במחויבותו של האמן השחור במאבק הנוכחי לחירויות אזרחיות, וכקבוצת דיון לבעיות אסתטיות."המפגש הראשון נערך בסטודיו של בירדן ב־5 ביולי 1963, והשתתפו בו בירדן, הייל וודרוף, צ'ארלס אלסטון, נורמן לואיס, ואחרים.
וודרוף היה אחראי על שם הקבוצה "הספירלה", והציע את הסמליות באופן שבו הספירלה עולה כלפי מעלה כמייצגת התקדמות.
עם הזמן הקבוצה התרחבה עם אמנים נוספים.
מבחינה סגנונית הקבוצה נעה בין אקספרסיוניסטים מופשטים לציירי מחאה חברתית.
עבודות הקולאז' של בירדן החלו להיווצר בשנת 1963 או 1964.תחילה שילב תמונות שנחתכו ממגזינים ונייר צבעוני, שלעיתים קרובות השתנו עוד יותר בעזרת נייר זכוכית, אקונומיקה, גרפיט או צבע.
[4] לאחר תערוכה מוצלחת של הקולז'ים שלו בגלריה קורדייר ואקסטרום בשנת 1964, בירדן הוזמן לערוך תערוכת יחיד בגלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון, ד.ס.י.
תערוכת יחיד זו הגבירה את הפרסום הציבורי שלו.
טכניקות הקולאז' של בירדן השתנו עם השנים, ובקטעים מאוחרים יותר השתמש בצילום, משי, נייר צבעוני ופיסות שלטי חוצות כדי ליצור קולאז'ים גדולים על קנבס וסיבית.
בשנת 1964 ערך תערוכה שכינה "פרוייקציה", שם הציג את סגנון הקולאז' החדש שלו.
עבודות אלה התקבלו יפה מאוד ונחשבות בדרך כלל לעבודה הטובה ביותר שלו.
מאז לבירדן היו תערוכות רבות של עבודותיו כולל בשנת 1971 במוזיאון לאמנות מודרנית.
הוא השתמש בקולאז'ים כדי להראות את דחייתו מהדגשת "קרן הרמון" (ארגון אמנות בעיר ניו יורק) את הרעיון שעל אמנים אפרו-אמריקאים לשחזר את תרבותם באמנותם.
בירדן חשב כי גישה זו מהווה נטל על האמנים.
הוא השתמש בסדרת הקולז'ים כדי לדבר נגד מגבלה זו על אמנים שחורים.
היצירה "שובו של אודיסאוס", אחד מהקולאז'ים שלו מדגימה את מאמצו של בירדן לייצג זכויות אפרו-אמריקאיות בצורה של קולאז'.
הקולאז' מתאר את אחת הסצנות באודיסיאה של הומרוס, שבה הגיבור אודיסאוס חוזר לביתו ממסעו הארוך.
עינו של הצופה נלכדת בהתחלה בדמות הראשית, אודיסאוס, שנמצאת במרכז היצירה ומושיט את ידו לאשתו.
כל הדמויות שחורות, מה שמגדיל את הקשר עם האגדה היוונית.
זו אחת הדרכים בהן פעל בירדן לייצוג זכויות אפרו-אמריקאיות - על ידי החלפת דמויות האנשים הלבנים בשחורים, הוא ניסה לפורר את נוקשות התפקידים והסטראוטיפים ההיסטוריים ולפתוח את האפשרויות והפוטנציאל של השחורים.
על ידי הצגת אודיסאוס כשחור, בירדן מיקסם את הפוטנציאל לאמפתיה בקרב קהלים שחורים.
בירדן אמר שהוא השתמש בקולאז'ים מכיוון ש"הרגיש שאמנות המתארת את חייהם של הקהילה השחורה לא נותנת ערך מלא ליחיד.
[...] בכך הוא הצליח לשלב אמנות מופשטת עם דימויים אמיתיים.
הוא טען שהטכניקה של הקולאז' שאוסף פיסות של יצירות אחרות יחדיו, ליצירה חדשה, מסמלת את התכנסות של מסורות וקהילות לחברה חדשה."
רומרה בירדן נפטר בעיר ניו יורק ב־12 במרץ 1988. הניו יורק טיימס תיאר את בירדן בדברי הספד שלו כ"אחד האמנים הבולטים באמריקה "ו"קולאג'יסט הראשון של האומה."
שנתיים לאחר מותו הוקמה קרן רומרה בירדן.
עמותה זו אינה משמשת רק כאחוזתו הרשמית של בירדן, אלא גם עוזרת "לשמר ולהנציח את מורשתו של אמן אמריקני בולט זה." היא יצרה תוכניות למתן מענקים שמטרתן לממן ולתמוך בילדים, אמנים צעירים.
בשארלוט נקרא רחוב על שם בירדן, המצטלב בשדרות ווסט, בצד המערבי של העיר.
בתוך הספרייה הראשית שרלוט-מקלנבורג, נמצא הפסיפס של בירדן, "לפני עלות השחר".
בשנים 15–2014, אירחה אוניברסיטת קולומביה תערוכה מרכזית בסמית'סוניאן, שנערכה על עבודתו של בירדן, וסדרת הרצאות, הופעות ואירועים נוספים המלווים את האמן.
בשנת 2017 הודיע מוזיאון וירג'יניה לאמנויות יפות בריצ'מונד על רכישת קולאז' של רומארה בירדן, "שלושה מוזיקאים עממיים" כחלק מאוסף הקבע של המוזיאון.
הקולאז', המציג שני נגני גיטרה ונגן בנג'ו, מצוטט לעיתים קרובות בספרי תולדות האמנות.
רונלד ברוס "רוֹן" בוּן הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1968–1981. לאורך הקריירה השתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר של ה-ABA, ובעונת 1970/1971 זכה באליפות ה-ABA כשחקן קבוצת יוטה סטארס.
מאז עונת הבכורה שלו ועד לפרישתו לא החמיץ אף משחק של קבוצתו, ובכך קבע שיאי ABA ו-NBA של 1,041 משחקים ברציפות.
ממוצעיו הכוללים לאורך 13 עונותיו בשתי הליגות הם 16.8 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק.
מאז שנת 1988 משמש כפרשן של משחקי יוטה ג'אז.
בון נולד באוקלהומה סיטי שבאוקלהומה, ובשנת 1964 החל ללמוד ב"מכללה הקהילתית קלרינדה" אשר באיווה.
לאחר שנה אחת עבר לאוניברסיטת המדינה של איידהו, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה – "איידהו סטייט בנגלס".
בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה, 1967 ו-1968, קלע 21.8 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1968 נבחר בון על ידי פיניקס סאנס בבחירה ה-147 (סיבוב מספר 11), אולם בחר לשחק עבור דאלאס צ'אפרלס מליגת ה-ABA.
בשתיים וחצי עונותיו עם הצ'אפרלס קלע בון 17.1 נקודות בממוצע למשחק.
במהלך עונת 1970/1971, בה השתתף לראשונה במשחק האולסטאר של ה-ABA, הועבר עם גלן קומבס בטרייד ליוטה סטארס, בתמורה לויין הייטאוור ודוני פרימן.
בפלייאוף של אותה עונה סייע לטארס לזכות באליפות ה-ABA היחידה בתולדותיה, לאחר שגברה על קנטקי קולונלס בסדרת הגמר (4–3).
לאורך הפלייאוף היה הקלעי השלישי של קבוצתו, אחרי וילי וייס וזלמו בייטי, עם 17.2 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 1973/1974 העפיל עם יוטה פעם נוספת לגמר ה-ABA, אולם הפעם הפסידה קבוצתו מול ניו יורק נטס (1–4).
בעונה העוקבת קלע שיא קריירה של 25.2 נקודות למשחק, אשר הציבו אותו במקום השלישי בליגה, אחרי ג'ורג' מקגיניס וג'וליוס ארווינג.
לאחר 16 משחקים בעונת 1975/1976 התפרקה קבוצת יוטה סטארס, ובון נמכר לקבוצת ספיריטס אוף סנט לואיס.
במהלך אותה עונה נבחר בפעם הרביעית והאחרונה בקריירה למשחק האולסטאר, לאחר שרשם ממוצעים של 22.0 נקודות, 5.0 אסיסטים ו-4.1 ריבאונדים למשחק.
בקיץ 1976 התמזגה ליגת ה-ABA אל ליגת ה-NBA, והספיריטס חדלו להתקיים.
לאורך הקריירה ב-ABA קלע בון 12,153 נקודות בסך הכול, אשר מציבים אותו במקום השלישי בתולדות הליגה (אחרי לואי דמפיר ודן איסל).
כמו כן ניצב בון במקום החמישי בתולדות ה-ABA בסך משחקים (662), במקום השישי באסיסטים (2,569) ובמקום התשיעי בחטיפות (403).
לקראת עונת הצטרף לקנזס סיטי קינגס מה-NBA, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל את קלעיה עם 22.2 נקודות בממוצע למשחק.
ב-26 ביוני 1978 הועבר בון בטרייד לדנוור נאגטס, ומיד נשלח בטרייד נוסף ללוס אנג'לס לייקרס, יחד עם שתי בחירות דראפט עתידיות, בתמורה לצ'ארלי סקוט.
בעונתו המלאה היחידה בקבוצה קלע 7.4 נקודות למשחק בלבד, והעפיל עם הלייקרס לחצי גמר האזור המערבי בפלייאוף.
באוקטובר 1979 הועבר בטרייד ליוטה ג'אז, במדיה שיחק עד לפרישתו ממשחק בסיום עונת .
ממוצעיו הכוללים לאורך 5 עונותיו ב-NBA הם 13.9 נקודות, 3.4 אסיסטים ו-2.8 ריבאונדים למשחק.
בשנת 1988 החל לשמש כפרשן של משחקי יוטה ג'אז, לצד השדרן "הוט רוד" האנדלי, ומאז הוא משמש כפרשן בשידורי משחקי הקבוצה בטלוויזיה וברדיו.
רון בוחניק (נולד ב-7 בדצמבר 1994) הוא זמר-יוצר ישראלי, התפרסם כשהשתתף בעונה השלישית של תוכנית המציאות הכוכב הבא לאירוויזיון, וידוע בביצוע הלהיטים "שקופים" ו"מעבר לנהר", יחד עם קרן פלס, ו"צבעים" מתוך אלבום הבכורה של גיל ויין.
בוחניק החל לעסוק במוזיקה בגיל 13, לאחר שקיבל גיטרה כמתנה לכבוד בר המצווה שלו, ובהמשך למד לנגן בכלים נוספים וכן לכתוב ולהלחין.
כזמר, החל בוחניק את דרכו המוזיקלית בשנת 2016, כשהשתתף בעונה השלישית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון" ועבר את שלב האודישנים, כששר את השיר "She Will Be Loved" של מארון 5, אולם לא עבר את שלב האודישנים האינטימי.
עוד באותה השנה, הוציא את סינגל הבכורה שלו, "שבילי חול", שהלחין למילותיו של בן-אור חבין.
בשנת 2018, פרץ בוחניק לתודעה כשביצע את השיר "צבעים", מתוך הפרויקט של המוזיקאי גיל ויין.
השיר הגיע למקום ה-10 במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ, ול-7 במצעד הפזמונים השנתי של כאן גימל, ואף למקום ה-61 מצעד העשור של התחנה.
כמו כן, היה לשיר העשירי המושמע ביותר לפי נתוני ספוטיפיי ישראל בשנת 2019, ובכך היה לאחד מן השירים הבולטים ביותר של אותה השנה.
בדצמבר 2018 יצא הדואט "שקופים", שביצע יחד עם הזמרת קרן פלס, מתוך אלבומה של פלס הנושא את אותו השם, שהגיע למקום הראשון במצעד ההשמעות ברדיו של מדיה פורסט, וכן גם למקומות ה-19 וה-24 במצעדים השנתיים של כאן גימל וגלגלצ בהתאמה.
במצעד העשור של כאן גימל דורג במקום ה-58. באפריל 2019 ביצע יחד עם פלס דואט נוסף, גם הוא מתוך אלבומה, בשם "מעבר לנהר", שהגיע למקום ה-8 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
עוד באותה השנה, הוכתר על ידי ynet כאחד מ"האמנים הישראלים המבטיחים של השנה".
בספטמבר 2019 הוציא את הסינגל "לב יפה", שנכנס לפלייליסט של תחנת הרדיו כאן גימל.
באוקטובר 2021 הוציא את אלבום הבכורה שלו "היום שאחרי" אלבום שדיבר על כל המסע שחווה מאז הפציעה בצבא ועד לעלייה על במות ענק.
בתחילת אפריל 2022 הוציא בוחניק, יחד עם הזמרת-יוצרת מירב הלינגר, את הדואט "נתמכר שוב" אותו כתבה והלחינה הלינגר.
ב-17 במרץ 2024 הוציא בוחניק את הסינגל "שמונה אפס שבע" שמוקדש לזכרו של שי-אל קנפו, שוטר שנפל בעת מילוי תפקידו במהלך טבח שבעה באוקטובר בשעה שהגן על משתתפי פסטיבל הנובה.
ב- 16 ביוני 2024 הוציא בוחניק את הסינגל "מטרה" מתוך פרויקט חדש.
ב-4 בנובמבר הוציא את הסינגל "בא לי לברוח" עם דודי בוזגלו.
בדצמבר 2024 חזר בפעם השנייה לתוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון" בעונה ה-11 במטרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2025 אך לבסוף לא עבר לשלב הנבחרת.
2018: "צבעים" (גיל ויין בהשתתפות רון בוחניק)
2019: "חוזרת אליי" (אביחי נפתלי בהשתתפות רון בוחניק)
2020: "שקיעות" (טליסמאן בהשתתפות רון בוחניק)
רונלד אלן קליין הוא יועץ פוליטי ועורך דין אמריקאי, ששימש כראש סגל הבית הלבן מתחילת כהונתו של ג'ו ביידן כנשיא ארצות הברית עד פברואר 2023.
קליין הוא חבר המפלגה הדמוקרטית.
לאחר שדווחו מקרי נגיף האבולה בארצות הברית, הוא מונה על ידי ברק אובמה לכהן כמתאם התגובה לאבולה בבית הלבן בסוף 2014 וכיהן בתפקיד מתחילת 2015.
קליין שימש כיועץ בכיר לקמפיין הנשיאות של ביידן בשנת 2000, והוא מייעץ לביידן גם בקמפיין לקראת הבחירות ב-2024.
קליין נולד באינדיאנפוליס, אינדיאנה, לסטנלי קליין, קבלן בניין, ולסראן וורנר (לבית הורביץ), סוכנת נסיעות.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון צפון סנטרל בשנת 1979 והיה בקבוצת משחקי המוח של בית הספר שסיימה כסגנית אלופת העונה.
הוא קיבל תואר ראשון באמנויות בהצטיינות מאוניברסיטת ג'ורג'טאון בשנת 1983. בשנת 1987 קיבל את תואר דוקטור למשפטים (JD) בהצטיינות מבית הספר למשפטים בהרווארד.
קליין היה עוזר משפטי של שופט בית המשפט העליון ביירון ווייט בשנים 1987–1988. בין השנים 1989–1992 שימש כיועץ ראשי של ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית.
במסגרת תפקיד זה, הוא פיקח על עבודת הצוות המשפטי של הוועדה בנושאים של משפט חוקתי, משפט פלילי, דיני מונופולים ומועמדות שופטים לבתי המשפט הפדרליים.
ג'ו ביידן היה ראש הוועדה, שעבודתה זכתה לסיקור נרחב כשנערך השימוע לקראת אישור מינויו של קלארנס תומאס לשופט בית המשפט העליון בשנת 1991.
קליין הצטרף לקמפיין קלינטון-גור בשנת 1992 והיה מעורב בשני הקמפיינים לנשיאות של ביל קלינטון.
הוא פיקח על המועמדות לשיפוט של קלינטון.
בבית הלבן היה קליין יועץ עמית לנשיא, ניהל את מאמצי הבחירה השיפוטית והוביל את הצוות שזכה לאישורה של שופטת בית המשפט העליון רות ביידר גינסבורג.
בשנת 1994 הוא הפך לראש סגל ויועץ לתובעת הכללית ג'אנט רינו וב־1995, מונה לראש הסגל של סגן נשיא ארצות הברית של אל גור.
בתקופת כהונתו של קליין כראש הסגל של גור, הוא נתפס כנאמן מדי לקלינטון על ידי כמה מיועציו הוותיקים של גור ובשנת 1999 פרץ סכסוכים בין נאמני קלינטון וגור.
קליין הודח על ידי יו"ר הקמפיין של גור, טוני קואלו באוגוסט 1999. באוקטובר 1999 הצטרף למשרד וושינגטון די.
של משרד עורכי הדין O'Melveny & Myers.
בשנת 2000 חזר קליין לקמפיין גור, שמינה אותו ליועץ הכללי של ועדת הספירה של גור.
קליין נרשם כלוביסט של פאני מיי עד 2005.
במהלך מסע הבחירות לנשיאות 2004, קליין עבד כיועץ של וסלי קלארק.
במהלך הבחירות, קליין היה מעורב מאוד מאחורי הקלעים בקמפיין של ג'ון קרי.
קליין שימש כיועץ לא רשמי של אוון ביי, ממדינת הבית של קליין, אינדיאנה.
בשנת 2005 עזב קליין את השותפות שלו ב-O'Melveny & Myers כדי להיות סגן נשיא בכיר והיועץ הכללי של Revolution, חברת הון סיכון טכנולוגית שהושקה על ידי מייסד AOL, סטיב קייס.
בזמן מינויו באוקטובר 2014 לרכז תגובת אבולה, הוא היה היועץ הכללי בחברת Revolution ונשיא חברת Case Holdings.
ב־12 בנובמבר 2008 הודיע "רול קול" כי קליין נבחר לכהן כראש הסגל של סגן הנשיא ג'ו ביידן, אותו תפקיד בו שימש עבור גור.
קליין עבד עם ביידן, לאחר ששימש כיועץ לוועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית, כאשר ביידן עמד בראש אותה ועדה וסייע לצוות כתיבת הנאום של ביידן במהלך מסע הבחירות לנשיאות ב־1988.
קליין הוזכר כמחליף אפשרי לראש סגל הבית הלבן, רם עמנואל, אך בחר לעזוב את הבית הלבן לתפקיד במגזר הפרטי בינואר 2011.
ב-17 באוקטובר 2014 מונה קליין ל"מרכז התגובה לאבולה" המכונה לעיתים "צאר האבולה" מינויו ספג ביקורת מכיוון שלקליין, על פי כתבת ג'ולי הירשפלד דייוויס מ"הניו יורק טיימס", לא היה "שום תיעוד או מומחיות באבולה ספציפית או בבריאות הציבור בכלל".
כהונתו כרכז תגובת אבולה הסתיימה בפברואר 2015.
מאז שעזב את ממשל אובמה, עבד קליין כיועץ חיצוני של קרן סקול לאיומים עולמיים והוא סגן נשיא בכיר ויועץ משפטי בחברת ההשקעות Revolution.
ב-11 בנובמבר 2020 הוכרז ב"ניו יורק טיימס" וב"וושינגטון פוסט" כי הנשיא הנבחר ג'ו ביידן בחר בקליין להיות ראש סגל הבית הלבן וג'ן אומלי דילון תהיה סגניתו.
הוא סיים את כהונתו בתפקיד ב-7 בפברואר 2023, והוחלף על ידי ג'ף זיינטס.
קליין נשוי למוניקה מדינה, עורכת דין ופעילה סביבתית ששימשה כסגנית ראש תת-סמנכ"ל המסחר באוקיינוסים ואטמוספירה וכיום נמצאת בקרן משפחת וולטון.
קליין גולם על ידי קווין ספייסי בסרט "Recount" מבית HBO המתאר את סערת הבחירות לנשיאות בשנת 2000.
רונלד ג'ין "רון" אסטיס הוא פוליטיקאי ומהנדס אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת קנזס, מאז אפריל 2017. אסטיס, חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן בשנים 2011–2017 כגזבר המדינתי של קנזס.
אחרי התפטרותו של חבר הקונגרס מייק פומפאו מבית הנבחרים לשם מינויו לראש ה-CIA, נבחר אסטיס להחליפו בבחירות מיוחדות וב-25 באפריל 2017 הושבע לתפקידו.
אסטיס נולד בטופיקה שבקנזס, דור חמישי למשפחה שערש הולדתה במדינה זו.
הוא השלים לימודי תואר ראשון בהנדסה אזרחית ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה הטכנולוגיה של טנסי, שם היה לחבר באחווה אומיקרון דלתא קפא, אגודת הכבוד הלאומית למנהיגות בארצות הברית.