tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדליות זהב במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב, לאחר ששחה בשלב המוקדמות ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 20.99 שניות, אחרי ולדימיר מורוזוב מרוסיה (20.55 שניות) ופלורן מנודו מצרפת (20.88 שניות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 זכה ארווין במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם נייתן אדריאן, ריאן לוכטה וג'ימי פייגן בתוצאה של 3:11.42 דקות, אחרי צרפת (3:11.18 דקות) ולפני רוסיה (3:11.44 דקות).
כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.44 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.65 שניות בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 21.42 שניות, 2 מאיות השנייה איטי משיא ארצות הברית ועלה מהמקום השני.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט קווינסלנד, אוסטרליה בשנת 2014 הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי (21.73 שניות, אחרי ברונו פרטוס מברזיל (21.44 שניות) ולפני נייתן אדריאן (21.80) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:13.36 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.57 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 סיים ארווין במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.02 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה השמינית בתחרות, אך זהה לזו של ולדימיר מורוזוב.
בתחרות הכרעה ביניהם לעליה לשלב הגמר (swim off) הוא סיים שני בתוצאה של 21.98 שניות, אחרי מורוזוב (21.90 שניות) ולא עלה לשלב הגמר.
נוסף לכך, הוא השתתף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי וסיים עם חבריו רק במקום 11 ולא עלה לשלב הגמר.
האלוף האולימפי המבוגר ביותר בהיסטוריה ופעם שנייה לאחר 16 שנים
ארבעה חודשים לפני אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) החל ארווין להתאמן בהדרכתו של דייוויד מארש במועדון שלו, SwimMAC Carolina.
במבחנים האמריקאים שנערכו באומהה ב-2 ביולי 2016 סיים ארווין במקום שני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.52 שניות, אחרי נייתן אדריאן (21.51 שניות).
ב-2017 הונצח ארווין ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
אנתוני צ'ארלס אדוארדס הוא שחקן קולנוע, במאי ומפיק קולנוע אמריקאי.
בין היתר שיחק בסרטים "אהבה בשחקים" ו"נקמת היורמים", ובסדרות הטלוויזיה "חשיפה לצפון" ו-"ER".
אדוארדס נולד בסנטה ברברה, קליפורניה, בנם של אמנית וציירת נוף ושל אדריכל.
במשפחתו שתי אחיות מבוגרות ממנו ושני אחים צעירים.
כבר בנערותו גילה עניין במשחק.
הוא זכה במלגה ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה באנגליה (Royal Academy of Dramatic Arts).
הוא למד לימודי תיאטרון באוניברסיטת דרום קליפורניה, אך עזב את הלימודים בגיל 19 לאחר שהוצעו לו תפקידי משחק מספיקים.
בתחילת דרכו שיחק אדוארדס בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה It Takes Two.
ב-1984 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקומדיה "נקמת היורמים" (Revenge of the Nerds), בדמותו של גילברט לואו.
הוא זכה לחשיפה ציבורית בעקבות השתתפותו ב-1986 בסרט "אהבה בשחקים" (Top Gun) בתפקיד סגן-משנה ניק "גוס" בראדשו.
דמות זו, אשר נספתה בתאונה אווירית, הייתה בין הבולטות ביותר בסרט.
תפקיד נוסף אשר הביא לו פרסום עולמי היה של חולה סופני בסרט Hawks מ-1988. הוא כיכב גם בסרט Downtown מ-1990. בשנים 1992–1993 הוא הופיע בתפקיד מייק מונרו ("האיש בבועה") בעשרה פרקים של סדרת הטלוויזיה "חשיפה לצפון".
תפקידו הידוע ביותר עד כה היה גילום דמותו של ד"ר מרק גרין, דמות ראשית בסדרת הדרמה הרפואית הטלוויזיונית אי.אר.
הוא הופיע בסדרה מראשיתה ב-1994 ועד סיומה של העונה השמינית שלה ב-2002, וגם זכה לביים במסגרתה לראשונה (הוא ביים ארבעה פרקים).
רצונו לעבור לעסוק בבימוי (ולבלות זמן רב יותר עם משפחתו) הביא אותו לבקש שדמותו תוצא מן הסדרה, ובסיפור עלילה מרגש נפטרה דמותו שם מסרטן המוח.
לפי פרסומים שונים הרוויח אדוארדס עבור שלוש עונות של אי.אר.
סכום של 35 מיליון דולר – שכר שהפך אותו לאחד משחקני הטלוויזיה המכניסים ביותר עד כה.
אדוארדס וחברו לסדרה ג'ורג' קלוני הציעו להפיק פרק של הסדרה בשידור חי, ואכן הפרק הראשון של העונה הרביעית בוצע בשידור חי פעמיים, בגרסה אחת לחוף המזרחי של ארצות הברית וגרסה נוספת לחוף המערבי שלה.
ב-2007 הופיע אדוארדס בסרט זודיאק (Zodiac) בבימויו של דייוויד פינצ'ר בתפקיד מפקח משטרת סן פרנסיסקו, שרדף אחרי הרוצח הסדרתי זודיאק, שהטיל את אימתו על העיר בשנות ה-60 וה-70.
ב-2008 הופיע אדוארדס שוב בפרק אחד של הסדרה אי.אר., בתפקיד ד"ר גרין (בתמונות מן העבר (Flashback Scenes)), במסגרת העונה ה-15 והאחרונה של הסדרה.
בשנת 2016 ביים את הסרט "My Dead Boyfriend", סרט קומדיה בכיכובה של הת'ר גראהם.
אדוארדס היה מועמד ארבע פעמים ברציפות (1995–1998) לפרס אמי לשחקן הראשי בסדרת דרמה על תפקידו בסדרה אי.אר., אך לא זכה בפרס.
ב-1998 הוא זכה על תפקידו באי.אר.
בפרס גלובוס הזהב לשחקן בסדרת טלוויזיה והיה מועמד לפרס זה שלוש פעמים נוספות (1996, 1997, 1999).
אדוארדס זכה שש פעמים בפרס גילדת שחקני המסך, פעמיים כשחקן בסדרת דרמה על תפקידו בסדרה אי.אר.
(והיה מועמד עוד 4 פעמים לפרס זה), ועוד ארבע פעמים על הופעה קבוצתית (Ensemble) בסדרת דרמה (גם כן עבור אי.אר.).
ששת פרסים אלה הופכים אותו לשחקן שזכה הכי הרבה פעמים בפרסי הגילדה.
אדוארדס זכה בפרס אמי ב-2001 על הפקת תוכנית הטלוויזיה לילדים My Louisiana Sky.
אדוארדס נישא בשנת 1994 לג'נין לובל (Jeanine Lobell), ונולדו להם בן אחד ושלוש בנות.
הוא מתגורר בעיר ניו יורק.
בין השאר הוא משמש כיושב ראש של ארגון ללא מטרת רווח הפועל למען רווחת ילדים באפריקה.
מארס הרפרהחל מעונה 32022Tales of the Walking Deadד"ר צ'ארלס אוורטפרק: "Amy / Dr.
ביוגרפיה של אנתוני אדוארדס באתר Filmreference.
ביוגרפיה של אנתוני אדוארדס באתר Film.Com.
אנתוני אנדרסון הוא שחקן, קומיקאי, מנחה טלוויזיה ותסריטאי אמריקאי.
מוכר בשל משחקו בסרטי הקולנוע "אני, עצמי ואיירין", "ביג מאמא", "מת לצעוק 3", "מלחמות הראפ", "השתולים", ובסדרות הטלוויזיה "חוק וסדר" המגן" ו"שחור כזה", עליו היה מועמד לחמישה פרסי אמי לשחקן הראשי הטוב ביותר בסדרה קומית.
אנדרסון נולד וגדל בעיר קומפטון שבמערב לונג ביץ'.
אמו דוריס הייתה מפעילת טלפון ושחקנית ואביו החורג סטרלינג באומן עבד בתעשיית פלדה לפני שפתח בלוס אנג'לס שלוש חנויות בגדים.
אנדרסון לא צלח את תחילת דרכו בתור קומיקאי ואף הודה שהופעתו הראשונה בפני קהל נחלה כישלון.
אנדרסון שהיה על סף ייאוש ופרישה מהתחום פגש את הקומיקאי גיא טורי אשר האמין ביכולותיו של אנדרסון ותמך בו להמשיך ולהעלות על הבמה.
אנדרסון הוא בוגר "תיכון הוליווד" שבלוס אנג'לס ואוניברסיטת הווארד.
אנדרסון השתתף לראשונה בסרט קולנוע ב-1999 כשהופיע בדרמה הקומית "מאסר עולם".
בשנת 2000 הופיע בתפקידים קומיים בתור ג'מאל בנו של השוטר צ'ארלי בעל פיצול האישיות (ג'ים קארי) בסרט "אני, עצמי ואיירין", בתור המאבטח הלא יוצלח נולאן בסרט "ביג מאמא" ובתור מוריס חייל בכיר בכנופיה של איזאק אודי והשומר האישי של בתו טריש (אליה) בסרט הפעולה "רומיאו חייב למות".
וכן גילם תפקיד משני בסרט האימה "אגדה עירונית 2".
במאי סרטי הפעולה אנז'יי בארטוייאק שליהק אותו לסרטו "רומיאו חייב למות", בחר בו גם בשני סרטי הפעולה שלו "בשם החוק" בדמותו של טי.
קיי עוזרו של סוחר הסמים לאטרל ווקר (DMX) ו-"2 צעדים למוות" בדמותו של טומי.
ב-2002 שיחק בדרמה הקומית "המספרה" וגילם את הגנב ג'יי די אשר מחפש בכל מהלך הסרט דרך לפתוח את הכספומט אותו גנב.
הופעותיו הקומיות ב-2003 כללו את מארגן קרבות הראפ מאהליק בפרודיה "מת לצעוק 3" על דמותו של "פיוצ'ר" מהדרמה המוזיקלית "8 מייל", פי ג'יי שחקן המתחפש בתשלום לגאנגסטר בקומדיה "המבוקשים של מאליבו" ולואיס בוקר בקומדיית הפשע "קנגורו ג'ק".
הופיע בתפקיד דרמטי בדרמת הפשע "מלחמות הראפ" בו גילם את דמותו של קי טכנאי קול מצליח שעוזר לחברו העבריין די ג'יי (טרנס הווארד) לפרוץ בתחילת דרכו כראפר.
ב-2006 הופיע במותחן הפשע של מרטין סקורסזה "השתולים" בדמותו של בראון בלש ביחידת החקירות המיוחדת של משטרת בוסטון וחברו להכשרה המשטרתית של בילי קוסטיגן (לאונרדו דיקפריו).
ב-2007 שיחק בתפקיד קטן בעיבוד של מייקל ביי לסדרת האנימציה היפנית "רובוטריקים" בתור גלן וויטמן האקר מחשבים שמפצח את שפת הרובוטים.
חזר לאחר שלוש שנות היעדרות קולנועית ב-2010 לתפקיד משני בקומדיה "תוכנית גיבוי".
אנדרסון השתתף גם בסדרות הטלוויזיה "המגן" בה הופיע ב-15 פרקים בתור אנטון מיטצ'ל ו"חוק וסדר" אליה הצטרף בעונה ה-19 של הסדרה בדמותו של הבלש קווין ברנארד.
אנדרסון חזר לגלם את דמותו של הבלש קווין ברנרד בעונתה ה-21 של התכנית בשנת 2022, אך פרש בסופה.
ב-2003 יצר אנדרסון את הסיטקום "הכל על האנדרסונים" אודות חייו הפרטיים.
בשנת 2023 שיחק בתפקיד קטן בסרט הקומדיה הרומנטית "איזה אנשים" שהוקרן באולמות קולנוע נבחרים ולאחר שבוע ב-27 בינואר שוחרר בנטפליקס.
ב-2024, הנחה את טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-75, בהשתתפות אימו שתפקידה היה לעצור נאומים ארוכים של זוכי הפרסים.
אנדרסון התחתן ב-1995 עם חברתו לספסל הלימודים אלבינה סטיוארט, לזוג בת ובן ביחד.
ב-28 ביולי 2004 הואשם אנדרסון באונס בנסיבות מחמירות כאשר משטרת מחוז שלבי במדינת טנסי טענה כי פיתה אישה להיכנס לקרוואן ההפקות בו שהה בעת צילומי הסרט "מלחמות הראפ" בממפיס.
לטענת משרד השריף של המחוז אנדרסון ואדם נוסף בשם ויין ווית'רספון תקפו ניצבת על סט הצילומים.
בהצהרה שמסרה למשטרה אמרה האישה כי ווית'רספון הוריד את בגדיה בברוטליות בתוך הקרוואן ואנדרסון ששהה באותו העת ברכב היה שותף מלא למעשה הזימה.
האישה המשיכה לטעון בתלונה שהגישה שהשניים נגעו בה וצילמו אותה בעירום, עד שהעיד לטובת הבחורה אמר לשוטרים ששמע את האישה זועקת וראה אותה פורצת בכוח את דלת הקרוואן.
בסופו של הדבר התביעה נגד אנדרסון נפלה בשל טיעוניה המוזרים והלא עקביים של התביעה, כך לטענת שופט הפרשה אנטוני ג'ונסון.
ב-16 בספטמבר 2004 הוגשה תביעה על סך 900 אלף דולרים כנגד אנדרסון וחברת "האחים וורנר" על ידי אשה נוספת אשר טענה כי אנדרסון אחז באיבר מינה והטריד אותה מינית בחדר ההלבשה של תוכניתו "הכל על האנדרסונים".
הרולד וקומר משתוללים באמריקה (2004)
ארתור והמינימונים (2006) - דיבוב
דוק רופאת צעצועים (2016) - דיבוב
משפחת פראוד: קולניים יותר, גאים יותר (2023) - דיבוב
אנתוני קורין ג'רלד אנדרוז הוא שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי.
זכה בפרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א על תפקידו בסדרה "חמדת ימים".
נמנה עם שחקני הדרמה ההיסטורית "נאום המלך".
אנדרוז נולד בלונדון וגדל בפרבר צפון פינצ'לי שבצפון העיר.
בנם של הרקדנית ג'רלדין אגנס ושל המוזיקאי טומאס אנדרוז.
אנדרוז שימש ב"תיאטרון צ'ינצ'סטר" בתור עוזר במאי וכמפיק.
התגלה לראשונה במחזהו של אלן בנט "ארבעים שנים קדימה" בתפקיד תלמיד בית ספר.
ב-1974 השתתף בסדרת הטלוויזיה "משפחת פאליסר", עיבוד לסדרת הרומנים של אנתוני טרולופ, בתפקיד לורד סילברברידג'.
שנה אחר כך גילם תפקיד נוסף של אריסטוקרט אנגלי המרקיז מסטוקברידג' בסדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים".
עיקר פרסומו בבריטניה וברחבי העולם בא לו ב-1982 כשזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה על תפקידו בסדרה "חמדת ימים" בתפקיד הלורד סבסטיאן פלייט.
בעבור התפקיד זכה גם בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס אמי.
באותה השנה זכה לפרסום גם בעקבות התפקיד הראשי שלו בעיבוד הקולנועי לרומן "סקרלט פימפרנל", בתור האריסטוקרט סר פרסי בלקני.
הופעתו הזכורה ביותר של אנדרוז בהוליווד הייתה ב-1984 בדרמה של ג'ון יוסטון "למרגלות הר הגעש", שם גילם את אחיו למחצה של הקונסול האלכוהוליסט ג'פרי פרים (אלברט פיני).
ב-1987 גילם את דמותו של הקצין הבריטי האגדי ריצ'רד מיינרצהגן בדרמת המלחמה "פרשי הקרב", מהיקרות ביותר בקולנוע האוסטרלי, המגוללת את סיפור קרב באר שבע.
ב-1988 שיחק בדרמה הביוגרפית של מנחם גולן "מלחמתה של חנה", אודות חייה של הצנחנית היהודייה חנה סנש.
ב-1994 שיחק במותחן האימה המיסטי של לואיס גילברט "רדוף אהבה" בתור רוברט, אחיה הגדול של כריסטינה מריל (קייט בקינסייל).
ב-2003 השתתף אנדרוז בסדרת הריגול ההיסטורית "מרגלי קיימברידג'" וגילם את המלך ג'ורג'.
ב-2010 גילם את סטנלי בולדווין, ראש ממשלת בריטניה בתקופת כהונתו של המלך ג'ורג' השישי (קולין פירת') בסרט "נאום המלך".
בשנת 2020 שיחק במיני-סדרת הטלוויזיה "המשחק האנגלי" שפותחה על ידי ג'וליאן פלוז עבור Netflix, בתור הפוליטיקאי הסקוטי ארתור קיינדארד.
לאנדרוז שלושה ילדים מאשתו השחקנית ג'ורג'ינה סימפסון.
אנתוני (מלקולם) באקרידג' היה סופר ומחזאי בריטי שכתב בעיקר סיפורים לילדים ולנוער.
באקרידג' נולד בלונדון, כאשר אביו נהרג במלחמת העולם הראשונה.
הוא למד בפנימייה בריטית טיפוסית ולימים גם לימד כמורה בפנימייה שכזו, והדבר שימש אחר כך כרקע למרבית יצירתו.
בהיותו סטודנט (הוא לא סיים את לימודיו) הוא הפגין דעות סוציאליסטיות ואנטי מלחמתיות.
במלחמת העולם השנייה, בעת "הקרב על בריטניה" בשנת 1940, שימש באקרידג' כבאי וגם דבר זה משתקף בחלק מיצירותיו.
באקרידג' כתב עשרות ספרים לילדים ולנוער ואף מספר מחזות.
הוא ידוע בעיקר בזכות סדרת הספרים "ג'נינגס", אשר הופיעה לראשונה כתסכית רדיו בשנת 1948. הספר הראשון בסדרה, "הרפתקאות ג'נינגס בבית הספר", יצא לאור בשנת 1950. הספר השני "ג'נינגס הבלש" יצא לאור בשנת 1951, ובאותה שנה הופיע גם "הבקתה הקטנה של ג'נינגס".
הסדרה כללה בסופו של דבר 25 ספרים, וחלקם אף הוסרטו וזכו להצלחה מפתיעה דווקא בנורווגיה.
הסדרה עוסקת בהרפתקאותיהם של ג'נינגס וחברו הטוב דארבישייר, בבית הספר היסודי "לינבורי" - פנימייה בריטית טיפוסית, בקשיי ההסתגלות שלהם בה ובאירועים שהם חווים למול דמויות שונות, בהם מוריהם וחבריהם לכיתה; הסדרה מתייחדת בהומור הרב המאפיין אותה.
תשעה מתוך 25 ספרי הסדרה תורגמו לעברית, חלקם בשנות השישים וחלקם בשנות התשעים של המאה העשרים (כולם בהוצאת מ.
באקרידג' כתב גם סדרת ספרים נוספת (חמישה ספרים), שגיבורה רקס מיליגן הוא אף הוא תלמיד בית ספר.
סדרה זו לא תורגמה לעברית.
אנתוני מייקל "טוני" בורדיין היה שף, סופר ואישיות טלוויזיונית אמריקאי ממוצא יהודי.
נודע בשל ספרו "סודות מחיי המטבח: הרפתקאות בבטן הרכה של הקולינריה" (התפרסם באנגלית ב-2000, התפרסם בעברית ב-2003) והוא הנחה את התוכניות "Anthony Bourdain: No Reservations" בערוץ הנסיעות, העוסקת בהרפתקאות קולינריות ותרבותיות, ו"Anthony Bourdain: Parts Unknown" זוכת פרס אמי.
ב-1978 הוא סיים את לימודיו במכון הקולינרי של אמריקה (The Culinary Institute of America) והוא בישל במסעדות שנים רבות, בורדיין היה השף האחראי של בראסרי לה האל, ניו יורק, שם כיהן כשף בפועל במשך שנים רבות.
אנתוני בורדיין נולד בניו יורק לפייר (נפטר ב-1987) וגלאדיס בורדיין, וגדל בליאוניה, ניו ג'רזי.
בורדיין הוא נצר לשושלת צרפתית-קתולית מצד אביו, סבו מצד אביו היגר לניו יורק מצרפת אחרי מלחמת העולם הראשונה.
בורדיין למד בבית הספר דווייט-אינגלווד וסיים את לימודיו ב-1973. הוא למד בוואסאר קולג', אבל נשר ממנו כעבור שנתיים.
בורדיין נישא לחברתו מבית הספר התיכון, ננסי פוטקוסקי, בשנות השמונים, הם היו נשואים במשך שני עשורים לפני שהתגרשו; בשנותיו האחרונות חי עם אשתו השנייה, אוטביה בוסיה.
יש להם בת משותפת, אריאן, נולדה ב-9 באפריל 2007; הזוג נישא ב-20 באפריל 2007. בוסיה הופיעה במספר פרקים של תוכניתו No Reservations.
בספר "סודות מחיי המטבח", מתאר בורדיין כיצד ניצתה אהבתו לאוכל בצרפת כשטעם את האויסטר הראשון שלו בסירת דיג אויסטרים כשהיה נער בעת חופשה משפחתית.
לימים, כשלמד בוואסאר קולג', הוא עבד במסעדות פירות ים בפרובינסטאון מסצ'וסטס, שם החליט לבחור בבישול כקריירה.
בורדיין אמר שהוא אינו מתגעגע לעבודה במטבח ומאמין שזהו מקצוע עבור צעירים וגמישים – בראש, גוף ורגש."
בורדיין זכה לפופולריות מיידית החל מפרסום ספרו "סודות מחיי המטבח: הרפתקאות בבטן הרכה של הקולינריה" שהיה רב-מכר של הניו יורק טיימס וצמח מתוך מאמרו שהפך כיום למפורסם בכתב העת ניו יורקר שנקרא "אל תאכל לפני שתקרא את זה."
אחר-כך כתב בורדיין שני ספרים רבי-מכר נוספים ברשימת הניו יורק טיימס A Cook's Tour A Cook's Tour (2001), תיאור אקזוטי של האוכל שלו ומסעותיו ברחבי תבל, שנכתבו ביחד עם סדרת הטלוויזיה הראשונה שלו, The Nasty Bits (2006), זהו אוסף נוסף של אנקדוטות ומאמרים אקזוטיים, פרובוקטיביים והומוריסטיים המתמקדים בעיקר באוכל.
כתבותיו ומאמריו של בורדיין ראו אור באכסניות רבות, בכללן ניו יורקר, הניו יורק טיימס, טיים מגזין, לוס אנג'לס טיימס, האובזרבר, Gourmet, מקסים, אסקווייר (בריטניה), Scotland on Sunday, The Face, Food Arts, Limb by Limb, BlackBook, אינדפנדנט, Best Life , Financial Times u- Town & Country.
באינטרנט, הבלוג של בורדיין עבור העונה השלישית של התוכנית Top Chef היה מועמד לפרס וובי כבלוג הטוב ביותר בתחומי התרבות/אישי ב-2008.
מבקר אחד כותב שבורדיין "כותב כפי שהוא מדבר, אלא שהכתיבה מתובלת במילת ה"ז'" ומונחים טכניים דומים שכפי הנראה משתמשים בהם במטבחים של מסעדות.
הדפים מלאים בדרך של זרם התודעה שמותיר בנו את הרושם שהסופר כמעט מוכרח לבטא את מחשבותיו ולרוקנן מראשו לעמוד על מנת שהוא יוכל להמשיך הלאה להרפתקה נוספת, שנראה שממנה הוא מתפרנס בערוץ הנסיעות."
ביולי 2006, בורדיין היה בביירות וצילם פרק לתוכנית No Reservations כשפרצה מלחמת לבנון השנייה.
בורדיין וצוותו פונו ביחד עם אזרחים אמריקאים נוספים בבוקר של ה-20 ביולי בידי חיל הנחתים האמריקני.
בגלל המלחמה הבלתי צפויה צולמו רק שעות בודדות מהמסעדה הראשונה אותה תכננו לצלם.
הפרק היה מועמד לפרס אמי ב-2007.
בורדיין הופיע חמש פעמים כשופט אורח בתוכנית המציאות של תחרות הבישול Top Chef בערוץ בראבו.
הוא גם היה אחד השופטים הראשיים בעונה השמינית של התוכנית Top Chef All-Stars ב-2010. הוא הופיע בפרק בתוכנית המציאות קעקועים בע"מ, של רשת TLC.
הוא הופיע כאורח בפרק של התוכנית Bizarre Foods with Andrew Zimmern ב-2007. הוא השתתף בהופעת קמאו בסרט הקולנוע Far Cry בשנת 2008, ובסרט מכונת הכסף משנת 2015.
ב-2010 הופיע בורדיין בתוכנית הטלוויזיה יו גאבה גאבה!
בורדיין שימש כיועץ ותסריטאי לסדרת הטלוויזיה Treme של רשת HBO.
מאז 2013 הנחה את תוכנית האוכל והתיירות "Anthony Bourdain: Parts Unknown" במשך 11 עונות, ברשת CNN שזכתה בפרס אמי.
הקומיקס משלב בתוכו הומור, אלימות, וביקורת נוקבת על תעשיית המזון האמריקאית.
לרומן זה יצא מאוחר יותר רומן המשך החוקר את מקורותיו של ג'ירו הנקרא "Blood and Sushi".
ב-8 ביוני 2018 נמצא ללא רוח חיים בחדר בבית מלון בצרפת, לאחר שככל הנראה שם קץ לחייו.
בורדיין נבחר לסופר האוכל של השנה בשנת 2001 בידי כתב העת Bon Appétit עבור ספרו " סודות מחיי המטבח".
ספרו A Cook's Tour נבחר כספר האוכל של שנת 2010 בידי הגילדה הבריטית של כותבי האוכל.
הפרק בביירות של הסדרה Anthony Bourdain: No Reservations, שתיעד את חוויותיהם של בורדיין וצוותו במהלך מלחמת לבנון השנייה, היה מועמד לפרס אמי כתוכנית המידע הטובה ביותר לשנת 2007.
הבלוג של בורדיין עבור תחרות המציאות Top Chef היה מועמד לפרס וובי כבלוג הטוב ביותר בקטגוריית תרבות/אישיות ב-2008.
ב-2008 בורדיין נכלל ב"מי ומי של האוכל והמשקה באמריקה" של קרן ג'יימס בירד.
ב-2009 התוכנית Anthony Bourdain: No Reservations הייתה מועמדת לפרס אמי לכתיבה לא-בדויה.
תורגם לעברית בשם: סודות מחיי המטבח: הרפתקאות בבטן הרכה של הקולינריה, מאנגלית - עדי יותם, אור יהודה: הוצאת כנרת, תשס"ד 2003.
סר אנתוני אוליפנט , היה עורך דין, שופט מטעם ממשלת בריטניה ונשיא בית המשפט העליון בציילון.
אנתוני אוליפנט נולד בסקוטלנד לאבנעזר אוליפנט ולמרי סטירלינג, השלישי משישה אחים.
משפחתו היגרה לקייפטאון ושם אוליפנט למד משפטים והיה לעורך דין מצליח ואמיד.
אחיו הבכור, לורנס אוליפנט (1791-1862) היה חבר פרלמנט.
אחים נוספים היו ג'יימס אוליפנט (1796-1881), יו"ר בחברת הודו המזרחית הבריטית בין השנים 1844 ועד 1857 ותומאס אוליפנט.
אוליפנט התחתן עם מריה קמפבל, בתו של קולונל רונלד קמפבל שהיה לקוחו.
כעבור שנה נולד בנם היחיד לורנס אוליפנט.
אנתוני אשלי-קופר, רוזן שפטסברי השביעי, ברון קופר מפולט, ברון אשלי מווימבורן סנט ג'יילס היה נדבן, פוליטיקאי ורפורמטור חברתי בריטי, מן הידועים שבתקופה הוויקטוריאנית.
הוא היה מנהיג הזרם האוונגליסטי בתוך הכנסייה האנגליקנית ונמנה עם המבשרים הנוצרים של הציונות.
אנתוני אשלי-קופר היה בנו הבכור של רוזן שפטסברי השישי, ושל אן, הבת הרביעית של דוכס מרלבורו השלישי.
הוא נולד ב-1801 בככר גרוסבנור 24 בלונדון.
באותה תקופה אביו לא החזיק עדיין את התואר רוזן, אותו ירש יחד עם האחוזות בשנת 1811. מן אותו רגע הוא עבר לגור עם משפחתו לסנט ג'יילס בדורסט, מושבם הרשמי של רוזני שפטסברי.
אנתוני אשלי למד בבית הספר הארו ואחר כך בכרייסט צ'רץ' קולג' באוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 1822 קיבל את התואר הראשון בלימודים קלאסיים.
את התואר דוקטור במשפט אזרחי D.C.L.
בשנת 1826 נבחר לראשונה לבית הנבחרים הבריטי מטעם מפלגת טורי תחת השם "לורד אשלי".
הוא ייצג את וודסטוק, מקום מושבה של משפחת מרלבורו.
הוא תמך בתקופה זו בממשלות של לורד ליברפול וג'ורג' קנינג.
בשנים 1830–1831 היה לורד אשלי נציג של דורצ'סטר ובשנים 1831–1846 ייצג את מחוז דורסט.
בנאומו הראשון בפרלמנט תמך שפטסברי בהענקת קצבה למשפחת שר החוץ, ג'ורג' קנינג, שמת באופן פתאומי.
בשנת 1828 התמנה בממשלת הדוכס ולינגטון לנציב לענייני הודו (Commissioner of the Board of Control) ובשנת 1834 מינה אותו רוברט פיל ללורד ראשון של האדמירליות.
אולם לורד אשלי ויתר מהר על קריירה מנהיגותית, מפני שנמשך לתחום המאבק לרפורמות חברתיות וביקש להיות פחות תלוי בממסד.
בגיל 29 הוא התחתן עם ליידי אמילי קרוליין קתרין קאופר, בתו של הרוזן פיטר קאופר.
נישואים אלה, שהיו מוצלחים ופוריים, זימנו ללורד אשלי ייחוסים חשובים נוספים.
אחרי נישואי חמותו, אלמנת הרוזן קאופר, ללורד פלמרסטון הפך לורד אשלי לחתן החורג של המדינאי המפורסם הזה שהיה לימים ראש הממשלה.
יש סבורים שליידי אמילי עצמה הייתה למעשה בת מחוץ לנישואים של לורד פלמרסטון.
דוד מצד האם שלה היה לורד מלבורן, גם הוא לימים ראש ממשלה.
בשנת 1851 במות אביו, ירש לורד אשלי את התואר רוזן שפטסברי.
הוא הפך מאוחר יותר למנהיג התנועה לרפורמה בתנאי החיים בבתי החרושת ובמכרות של בריטניה אחרי שנחשפו התנאים הזוועתיים שבהם הועסקו ילדים ונשים במכרות הפחם, פעל לורד שפטסברי בשנת 1842 לשם אישור ה-Coal Mines Act (חוק מכרות הפחם) לפיו נאסרה העסקתם של נשים ושל ילדים מתחת לגיל 10 במכרות אלה.
בשנת 1847 וב-1853 פעל להנהגת "חוקי בתי החרושת" (Factory Acts).
בשנת 1845 נמנה עם תומכי ה-Lunacy Act.
בשנת 1847 היה מעורב במאמצים נוספים להגן על הילדים ובייחוד בנוגע לתנאי העסקתם.
שפטסברי היה יושב ראש ה-Ragged Schools Union ותומך של פלורנס נייטינגייל.
שאיפותיו לשיבת ציון ותמיכתו בפעילות המיסיונרית הפרוטסטנטית
כאוונגליסטי אדוק, דגל לורד אשלי בשמירה קפדנית של יום הראשון, בפעילות מיסיונרית פרוטסטנטית, אימץ עמדה אנטי-קתולית ותמך ברעיון שיבת ציון.
כיבוש ארץ ישראל וסוריה על ידי שליט מצרים, מוחמד עלי ובנו אברהים פאשה, בשנת 1831, השפיעו על מדיניות המעצמות האירופיות במזרח התיכון.
בעקבות תהפוכות אלה שכנע שפטסברי את חמיו החדש, שר החוץ הנרי טמפל, רוזן פלמרסטון למנות קונסול בריטי ראשון בירושלים.
מנקודת מבט נוצרית ואנגלית שפטסברי ראה יתרונות פוליטיים וכלכליים בעידוד שיבת בני העם היהודי לארץ ישראל.
הוא היה משוכנע שזה גם רצונו של אלהים.
בינואר 1839 הוא פרסם מאמר ב"קוואטרלי רוויו" שכלל, פרט לדברי פרשנות לספרו של הלורד לינדסי "מכתבים על מצרים, אדום ועל ארץ הקודש" שהופיע ב-1838, גם הצעה ראשונה של מדינאי חשוב ליישב מחדש את היהודים בארץ ישראל.
הלורד שפטסברי היה שותף בהקמת הבישופות הפרוטסטנטית בירושלים שעם יוזמיה העיקריים נמנו הברון הפרוסי כריסטיאן פון בונזן ומלכו, פרידריך וילהלם הרביעי.
מתוקף תפקידיו כיושב ראש, במשך מספר שנים, של הBritish and Foreign Bible Society (החברה הבריטית והזרה לכתבי הקודש), והחל משנת 1848 ועד מותו, כחבר בהנהגת החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים - LJS, עודד הלורד את הפעילות המיסיונרית בקרב היהודים ובקרב הנוצרים הלא-פרוטסטנטים בארץ ישראל.
אשתו אמילי נפטרה ב-15 באוקטובר 1872,
לזוג היו שישה בנים וארבע בנות.
ליידי ויקטוריה אשלי (נפטרה ב-15 בפברואר 1927), שהייתה אשתו של הרי צ'יצ'סטר, הברון השני טמפלמור
אנתוני אשלי-קופר, הרוזן השמיני שפטסברי (27 ביוני 1831 – 13 באפריל 1886)
אוולין מלבורן אשלי (24 ביולי 1836 – 15 בנובמבר 1907), שהיה נשוי לסיבלה צ'רלוט פרקוהר
ב-1893 הוקמה בככר פיקדילי בלונדון מזרקה, הידועה כממוריאל שפטסברי, על מנת להנציח את מעשיו.
מעל המזרקה הוצב פסל של מלאך עירום, "מלאך החסד הנוצרי", שבמהלך השנים, זוהה כארוס, אל האהבה של היוונים הקדומים ולכן האתר קרוי בפי הבריות "הממוריאל שפטסברי וארוס".
הפסל, שעוצב באלומיניום על ידי האמן אלפרד גילברט, נחשב בהתחלה לשערורייתי, אך עם הזמן הפך לאחד הסממנים של לונדון.
העיתון "איוונינג סטנברד" משתמש בדמות דומה של מלאך בלוגו שלו.
"אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית" היא מיזם שנוסד בחודש מאי 2012 על ידי נילי דגן.
האנתולוגיה מאגדת מאות משוררים, ותיקים וצעירים, המייצגים מבחר מגוון של שירה עברית עכשווית ואלפי שירים.
את האנתולוגיה יזמה, מפיקה ועורכת המשוררת נילי דגן.
ייעוץ תוכן המשורר והעורך עמוס לויתן, הזנת תכנים ועיצוב שרית שץ מייסדת ועורכת כתב העת המקוון הראשון "עיין ערך שירה".
האנתולוגיה דינמית והיא גדלה ומתפתחת על בסיס קבוע.
היא מהווה מרקם פואטי רב דורי ושיקוף של פני השירה הישראלית כיום.
כמו כן מספקת האנתולוגיה במה למשוררים בתחילת דרכם.
האנתולוגיה מייצגת משוררים חילוניים, דתיים-לאומיים, חרדים וערבים, במטרה להציף את ריבוי הקולות בשירה הישראלית.
שירי האנתולוגיה מופצים בקרב תלמידים, סטודנטים, אנשי הוראה, משוררים, סופרים, וקהלים שוחרי שירה ותרבות ברחבי האינטרנט.
במסגרת שיתוף פעולה בין האתר, לבין עיתונים וכתבי עת לשירה, מתפרסמים שירי האנתולוגיה במדורי התרבות בעיתון ישראל היום, בעיתון 77 בערב ערב באילת ואחרים.
האתר פועל ברישיון אקו"ם ובסיוע מועצת הפיס לתרבות ואמנות.
האתר פועל להפצת השירה ללא מטרות רווח.
אסופת מלחיני משוררים ישראלים, אסופה נבחרת של מלחינים מתחומי המוזיקה הקלה הפופולרית.
אנתוני אוג'ה הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ.
אנתוני אוג'ה נולד באוגבוקולו, ניגריה, ושיחק במועדון הספורט של הבירה אבוג'ה, ולאחר מכן במועדון וארי וולבס.
בשנת 2010 חתם בלילסטרום מליגת העל הנורווגית, שם שיחק עונה וחצי.
הופעתו הידועה ביותר בלילסטרום נערכה במרץ 2011, אז הבקיע רביעייה בניצחון 0–7 על סטאבק, ובסך הכל הבקיע עבור לילסטרום 27 שערי ליגה ב-36 הופעות.
הצלחתו של אוג'ה בלילסטרום גררה התעניינות מליגות בכירות יותר, ובפגרת החורף של עונת 2011/12 חתם אוג'ה במיינץ 05. אוג'ה שיחק חצי עונה במיינץ, והבקיע שני שערים ב-12 הופעות.
קלן ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה במטרה לסייע למועדון לשוב אל הבונדסליגה.
אוג'ה הבקיע 13 שערים בעונת ההשאלה לקלן, אך לא הצליח להעפיל עם המועדון לבונדסליגה.
בתום עונה זו חתם בקלן על חוזה קבוע, ובעונתו השנייה במועדון הבקיע 11 שערים וסייע לקלן להעפיל לבונדסליגה מהמקום הראשון.
בעונת 2014/15 אוג'ה הבקיע עשרה שערים עבור קלן וסיים עם הקבוצה במקום ה-12 בבונדסליגה.
בקיץ 2015 חתם אוג'ה בורדר ברמן על חוזה לארבע שנים.
אוג'ה רשם עונה מוצלחת מבחינה אישית בורדר ברמן, בה הבקיע 11 שערי ליגה ב-30 הופעות.
עם זאת, הקבוצה שיחקה בתחתית הטבלה לאורך כל העונה, וניצלה מירידה רק במחזור הסיום.
ב-5 ביולי 2016, לאחר עונה אחת בלבד בורדר ברמן, חתם אוג'ה בליאונינג ווהווין הסינית תמורת דמי העברה של 13 מיליון אירו.
אוג'ה ערך 39 הופעות במועדון זה והבקיע עשרה שערים.
בפגרת החורף של עונת 2017/18 חזר אוג'ה לבונדסליגה כאשר חתם במיינץ 05, בה שיחק בעבר, על חוזה לשלוש שנים וחצי.
אוג'ה שיחק במיינץ עונה וחצי, כאשר במחצית השנייה של עונת 2017/18 לא הבקיע כלל, ובעונת 2018/19 הבקיע ארבעה שערים.
בקיץ 2019 נמכר אוג'ה לאוניון ברלין, העולה החדשה לבונדסליגה, וחתם בשורותיה על חוזה לשלוש עונות.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2019/20, היה אוג'ה חלק מרכזי מהצלחת הקבוצה, שרק העפילה לבונדסליגה וסיימה את עונת הבכורה שלה במקום ה-11. עם זאת, אוג'ה החמיץ את כל עונת 2020/21 וערך שלוש הופעות בלבד בעונת 2021/22 בגין פציעות מרובות, ובקיץ 2022 שוחרר מהקבוצה.
ב-2 באוגוסט 2022 חתם באיינטרכט בראונשווייג מהבונדסליגה השנייה.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2022/23, הבקיע אוג'ה עשרה שערי ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום ה-15, לאחר מאבקי תחתית.
בעונת 2023/24 אוג'ה ובראונשווייג סיימו שוב במקום ה-15, כשאוג'ה מבקיע שלושה שערים.
בתום עונה זו שוחרר מהקבוצה.
בקיץ 2024 חתם אוג'ה בבוטב פלובדיב מליגת העל הבולגרית בכדורגל.
אוג'ה פתח את העונה היטב במפעלים האירופיים, אך נפצע בתחילת העונה ולא שב לשחק עד תומה, ולבסוף שוחרר מהקבוצה לאחר שערך 5 הופעות והבקיע שני שערים בכל המסגרות.
אוג'ה משחק בנבחרת ניגריה החל משנת 2013, והוא השתתף עם הנבחרת הניגרית בגביע הקונפדרציות 2013, בו שותף במשחק אחד, בניצחון 1–6 על נבחרת טהיטי, שלא הספיק לניגריה כדי לעלות שלב.
למונדיאל 2014 אוג'ה לא זומן.
איררדי הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל ששירת כראש אגף מבנה הכוח, משאבים והערכה במטות המשולבים.
ב-1982 סיים תואר ראשון בניהול באוניברסיטת וושינגטון ולי שבוירג'יניה והתגייס לצבא ארצות הברית.
הוכשר כקצין שריון ושירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הפרשים העשירי בדיווייזית החי"ר הרביעית.
לאחר קורס קציני שריון מתקדם שירת כמפקד מחלקה ובמטה מפקדת הגדוד השני של רגימנט הפרשים המשוריין השני בבמברג שבגרמניה המערבית.
הוא השתתף עם הרגימנט במלחמת המפרץ.
בשנים 1993–1994 שירת כקצין מבצעים בגדוד השני של רגימנט השריון ה-72 בדיוויזיית החי"ר השנייה המוצבת בקוריאה הדרומית.
ב-1996 מונה לעוזר לענייני אמריקה הלטינית של מפקד פיקוד דרום וב-1997 לעוזרו של מפקד כוחות נאט"ו ומפקד פיקוד אירופה.
ביוני 1998 מונה למפקד הגדוד הראשון ברגימנט הפרשים השביעי ובהמשך שימש קצין מבצעים של דיוויזיית הפרשים הראשונה.
לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי מונה ביוני 2002 למפקד החטיבה הראשון של דיוויזיית החי"ר השנייה בקוריאה הדרומית וביולי 2004 מונה לראש מטה הדיוויזיה.
בספטמבר 2005 מונה לראש מחלקת פיתוח יכולות במרכז שילוב היכולות של הצבא.
בשנים 2006–2008 פיקד על כוח המשימה המשותף של מחלקת ההגנה של ארצות הברית ופיקוד צפון למלחמה בסחר בסמים ובטרור שמפקדתו בפורט בליס.
ביוני 2008 הוצב באפגניסטן כסגן מפקד לנושא תכנון בפיקוד העברת השליטה הביטחונית.
בנובמבר 2009 מונה לכראש מחלקה באגף מבנה הכוח, משאבים והערכה של המטות המשולבים, במסגרת זו שימש מנהל קבוצת התכנון לפתרון בעיית מטעני הצד (IED) שבמשרד תת-מזכיר ההגנה.
ביולי 2010 מונה לראש אגף מחלקת ניהול הכוח במטה צבא ארצות הברית.
בדצמבר 2010 קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
ביוני 2012 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה בפורט הוד, בתקופה שבה הקורפוס השלישי הוצב באפגניסטן שימש גם כמפקד בפועל של בסיס פורט הוד.
במרץ 2014 מונה לסגן מפקד הקורפוס השלישי ושירת בתפקיד עד יולי אותה שנה.
מיולי עד דצמבר 2014 שימש עוזר מיוחד למנהל מטה הצבא.
בדצמבר 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לראש אגף מבנה הכוח, משאבים והערכה במטה צבא ארצות הברית.
ב-2015 מונה לראש אגף מבנה הכוח, משאבים והערכה במטות המשולבים במקום מארק רמזי.
הוא שירת בתפקיד עד אוגוסט 2019.
לאחר פרישתו מונה לראש מטה חברת Rebellion העוסקת בפיתוח תוכנה בתחום הביטחוני.
איררדי בעל תואר שני בלימודי אמריקה הלטינית מאוניברסיטת ג'ורג'טאון, בוגר המכללה לפיקוד ומטה של צבא מקסיקו (Escuela Superior de Guerr), בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצי.
אנתוני גילדאס קופי אנאן הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בטורון פאלוסאורה.
אנאן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של סופר ריינבו סטארס, בהמשך שיחק בונומוס וייפרס, אדלייד וסקונדי וייס פיית'רס.
בשנת חתם בסקונדי האסאאקאס, ואחרי שנתיים הצטרף להארטס אוף אוק מליגת העל הגנאית.
ב-26 בינואר 2007 אנאן חתם בסטארט מליגת העל הנורווגית.
אנאן ערך את הופעת הבכורה שלו במחזור הראשון של העונה בהפסד 4-2 נגד אלסונד.
את העונה, אנאן התחיל כשחקן הרכב אך במהלך העונה נפצע ולא זכה לדקות משחק רבות גם כשחזר.
בסיום עונת הושאל אנאן לסטאבק עד לאוגוסט .
אנאן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד מולדה במחזור הראשון של הליגה.
לאחר שאנאן גילה יכולת טובה בסטאבק, המועדון פנה לסטארט על מנת לרכוש את כרטיס השחקן שלו, אך אנאן קיבל הצעה מבלקברן רוברס מהפרמייר ליג שלבסוף לא הגישה לו הצעה.
למרות זאת, אנאן עורר עניין בקרב מועדונים נוספים באירופה כגון: ארסנל, מנצ'סטר יונייטד, ראסינג סנטאנדר, מילאן ואתלטיקו מדריד.
ב-29 באוגוסט 2008 אנאן הצטרף לרוזנבורג בלקלאב תמורת 10 מיליון כתר נורווגי.
ב-14 בספטמבר 2008 אנאן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד פרדריקסטאד.
בעונת אנאן זכה עם רוזנבורג באליפות ונכלל בנבחרת העונה.
עונה לאחר מכן, אנאן נבחר לכדורגלן העונה של המגזין "ורדן גאנג".
ב-28 בינואר 2011 אנאן חתם לשלוש שנים בשאלקה 04 מהבונדסליגה תמורת 3.5 מיליון אירו, כמחליפו של איוואן רקיטיץ' שעבר לסביליה.
ב-4 בפברואר אנאן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בתיקו 0-0 נגד בורוסיה דורטמונד.
לפני עונת אנאן היה במשא ומתן עם ספרטק מוסקבה, אך בסופו של דבר הושאל לויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית עד לסיום העונה.
ב-10 בספטמבר 2011 אנאן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-0 לא.ז.
לפי עונת אנאן הושאל לאוססונה מליגת העל הספרדית.
ב-22 בספטמבר 2012 אנאן ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 3-1 לריאל סרגוסה.
בנובמבר של אותה עונה, אנאן נפצע וגמר את העונה ובסיום העונה חזר לשאלקה.
אנאן חזר לשחק במדי שאלקה בהפסד 3-1 לריאל מדריד במסגרת ליגת האלופות.
למרות משא ומתן עם מאלמה, ב-3 בספטמבר 2014 אנאן חתם בה.י.ק.
הלסינקי מליגת העל הפינית עד לסיום העונה.
ב-12 בספטמבר, אנאן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד קופס כמחליפו של טימו טאיניו.
ב-26 בינואר 2015 אנאן חתם במינכן 1860. ב-9 בפברואר אנאן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לפ.צ.
בקיץ אנאן חזר לקדנציה בסטאבק.
ב-19 בספטמבר אנאן ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד טרומסה.
הלסינקי ובה חתם עד שנת .
עם הגעתו, אנאן סבל מפציעה ורק ב-10 ביולי 2016 אנאן חזר לשחק כדורגל במשחק הליגה נגד קאמי.
ב-5 בפברואר 2019 אנאן חתם בבית"ר ירושלים מליגת העל.
ב-18 בפברואר אנאן ערך את הופעת הבכורה שלו בבית"ר, בהפסד 3-1 להפועל באר שבע.
ב-20 במרץ 2007 אנאן זומן לראשונה לסגל נבחרת גאנה כמחליפו של מייקל אסיין הפצוע, לקראת משחקי הידידות נגד ו.
ב-27 במרץ 2007 אנאן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד ברזיל.
ב-15 בנובמבר 2009 אנאן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד .
אנתדון (ביוונית עתיקה: Ἀνθηδών) הייתה עיר נמל הלניסטית במישור החוף הדרומי של ארץ ישראל, בקרבת העיר עזה.
אנתדון הייתה מיושבת עוד מהתקופה המיקנית בהיסטוריה של יוון (תקופת הברונזה).
ראשיתה של העיר הייתה כנמל שאוכלס על ידי מתיישבים מהעיר אנתדון שבאזור בויאוטיה שביוון.
בתקופה ההלניסטית הפכה לעיר עצמאית בשם אנתדון.
לעיר היה אופי הלניסטי לחלוטין, והיו בה אגורה ומקדשים.
העיר נוהלה בידי מועצה בת 500 חברים, והחזיקה צבא.
רוב התושבים התפרנסו מדייג ומהנמל.
העיר נזכרת לראשונה בספרות רק בימי אלכסנדר ינאי.
היא נכבשה ונחרבה על ידו.
כשכבש פומפיוס את הארץ בשנת 63 לפני הספירה, הוא שחרר את אנתדון, ויורשו גביניוס בנה אותה מחדש.
היא סופחה לפרובינקיה סוריה ובהמשך עברה לפרובינקיה יודיאה.
הורדוס שיפץ את העיר ואת הנמל, וקרא לה "אגריפיאס" או "אגריפיון" על שם מרקוס אגריפה.
אריה כשר שיער שהורדוס בחר לשקם דווקא את אנתדון, משום שהייתה עיר-נמל מתחרה לנמל עזה, בת בריתם של אויביו הנבטים.
על פי תיאורו של יוסף בן מתתיהו, במהומות של תחילת המרד הגדול (קיץ שנת 66) התנפל המון יהודים על הערים עזה ואנתדון, בזז אותן והרג את כל הגברים.
חוקרים רבים טוענים שזו גוזמה.
ב הפכה אנתדון למושב בישוף (אם כי נותרו בה שרידים של פולחנות אליליים).
היירוקלס , מחבר "סינקדמוס" , מונה אותה ברשימת הערים הביזנטיות במאה ה-6.
ויקטור גרן הציע לזהות את אנתדון בתל אל עג'ול, דרומית מערבית לעזה.
פלינדרס פיטרי זיהה את אנתדון בתל אבו סלימה שבצפון מזרח חצי האי סיני, בניגוד למקורות המצביעים על מיקומה בין עזה לאשקלון.
עמדתו לא התקבלה על ידי משלחתו של יוחנן אהרוני משנת 1957.
הזיהוי המקובל הוא באתר הנקרא בערבית תל בלקייה, הנמצא כיום בתוך העיר עזה, כשני ק"מ צפונית לנמל עזה.
האתר נחפר בין השנים 2005-1994 על ידי צוות חוקרים פלסטינים-צרפתים בראשות הארכאולוג והכומר ז'אן-בטיסט אימבר .
באתר התגלו בתים רומאים בסגנון הלניסטי עם השפעה נבטית שלהם קירות מצוירים, שרידי מבצר ושער מן המאה הראשונה לפנה"ס.
בשנת 2012 הוצע האתר כמועמד לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
בשנת 2013 נהרסו שרידי נמל אנתדון על ידי חמאס, שבנה במקום מתקן צבאי.
בדצמבר 2022 הודיע משרד התיירות העזתי כי ליד האתר נתגלה בחפירות הצלה, לפני בניית פרויקט מגורים, בית קברות עתיק מהתקופה הרומית (המאה ה-2 לספירה), ובו מעל ל-60 קברים.
אנתוני אודונל הוא שחקן ולשי.
ב-1982 הוענק לו פרס חוג מבקרי התיאטרון של לונדון לשחקן החדש המבטיח ביותר עבור הופעתו בעונת סטרטפורד.
אנתוני אשלי קופר, רוזן שפטסברי הראשון היה פוליטיקאי אנגלי בולט בימי האינטררגנום והרסטורציה.
הוא היה חבר בפרלמנט של 1660, שהכריז שצ'ארלס השני הוא הריבון, והכין את הקרקע להשבת המלוכה.
החל מ-1661 היה קופר חבר בבית הלורדים.
הוא היה אחד משמונת הלורדים-הבעלים של פרובינציית קרוליינה.
במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-17, לאחר שהשתכנע שיורש העצר, ג'יימס, הדוכס מיורק, עשוי להוביל את אנגליה לקתוליות ולאבסולוטיזם, הפך קופר ליריב של הכתר.
הוא דרש כינוסים תכופים של הפרלמנט, תמך בניסיונות להגן על אנגליה מפני המזימה האפיפיורית (שהתבררה כבדיה) וקידם, ללא הצלחה, הצעת חוק למנוע מג'יימס את הכתר.
המשבר הפוליטי שנוצר בעקבות פעולות אלה הניח את היסודות למפלגה הוויגית.
לאחר שמאמציו נכשלו וצ'ארלס חלה, הוא קידם רעיונות למרד נגד ג'יימס.
לבסוף נאלץ קופר לגלות להולנד, שם נפטר.
שפטסברי היה הפטרון של הפילוסוף ג'ון לוק.
תמיכתו בסובלנות דתית כלפי הפלגים הפרוטסטנטיים הלא-אנגליקנים, והתנגדותו לקתוליות ולשלטון אבסולוטי, השפיעו רבות על התאוריה הפוליטית של לוק.
השניים שיתפו פעולה בכתיבה של החוקה היסודית של קרוליינה ב-1669.
נולד בבית סבו מצד אמו, אן אשלי, בווימבורן סנט ג'יילס שבדורסט.
אביו היה סר ג'ון קופר, מרוקבורן שבהמפשייר.
הוא היה ברונט וייצג את העיירה בפרלמנטים של 1625 ו-1629. הוריו הבטיחו לסבו מצד אמו, סר אנתוני אשלי, שהילד יישא את שמו המלא כשמו הפרטי.
גם משפחת אשלי וגם משפחת קופר השתייכו לאצולה הכפרית (gentry) הנמוכה.
עם הזמן המשפחות הגדילו את נכסיהן, כך שהנישואים של ג'ון ואן איחדו אדמות נרחבות יחסית בדרום אנגליה.
דרך קשרי משפחה ונישואין היו למשפחת קופר קשרים עם מספר אישים רבי השפעה באנגליה.
אמו של אנתוני אשלי קופר מתה ב-20 ביולי 1628, כשהיה בן שבע.
פחות משלוש שנים מאוחר יותר, ב-23 במרץ 1631, מת גם אביו.
לפני שאביו הלך לעולמו הוא התחתן בשנית עם מרי מוריסון, אלמנה עשירה וסבתו של ארתור קאפל, שעתיד היה להיות רוזן אסקס הראשון.
עם מות האב, קופר ירש את תאריו (עד 1661 הוא נקרא סר אנתוני אשלי קופר, ברונט), את הונו ואת קשריו הפוליטיים.
עם זאת לאב היו גם חובות כבדים בעקבות הפסדים בהימורים.
קופר נשלח לאחר מות האב לבית של סר דניאל נורטון, שהיה פוריטן ונאמן של אביו, לא רחוק מפורטסמות'.
לאחר שנורטון הלך לעולמו ב-1636, קופר עבר לבית של נאמן אחר של אביו, אדוארד טוקר, ליד סולסברי.
בשנת 1637 קופר התחיל את לימודיו בקולג' אקסטר שבאוניברסיטת אוקספורד.
ב-1638 החל ללמוד באכסניית המשפט לינקולנז אין.
שנה לאחר מכן הוא התחתן עם מרגרט קובנטרי, בתו של הברון קובנטרי הראשון.
במרץ 1640 נבחר לפרלמנט הקצר כנציג של טיוקסברי.
בתחילת מלחמת האזרחים, שפרצה ב-1642, הוא נמנע מלהשתתף באירועים.
באביב 1643 הוא הצטרף למלוכנים והקים רגימנט רגלים ומשמר פרשים שנלחמו למען המלך צ'ארלס.
בפברואר 1644 הוא החליף את נאמנותו, ועבר ללחום לצד כוחות הפרלמנטרים בדורסט.
מאוחר יותר הוא טען שהשינוי נבע מכך שהבין שמדיניות המלך היא מסוכנת לדת ולמדינה.
מסיבות שאינן לחלוטין ברורות, במהלך 1645 הוא הפסיק למלא תפקיד אקטיבי בצבא הפרלמנט ועבר לתפקידים אזרחיים.
ב-1646 קופר החל להשקיע בעסקים בקולוניות.
הוא רכש מטע סוכר בברבדוס, שהעסיק עבדים והשקיע במניות בספינה שעסקה בסחר העבדים האטלנטי.
אשתו הראשונה של קופר מתה ביולי 1649. באפריל 1650 הוא נישא בשנית לפרנצ'ס ססיל, בתו של רוזן אקסטר השלישי.
בנו הבכור (לימים, אנתוני אשלי קופר, רוזן שפטסברי השני) נולד ב-1652.
בשנת 1652 הפרלמנט "המקוצץ" (the Rump Parliament) מינה את קופר לשרת בוועדה שהייתה אמורה לסייע בקביעת רפורמות חוקתיות.
הוועדה התכנסה לזמן קצר והמדיניות שהציעה לא התממשה.
ב-1653 הוא קיבל חנינה רשמית על מעשיו בתחילת מלחמת האזרחים, והוא מונה לפרלמנט (Barebone's Parliament) כנציג של וילטשייר.
הוא שכנע את הרוב בפרלמנט לאפשר לאוליבר קרומוול להפוך ללורד פרוטקטור, מונה למועצת המדינה, וכיהן כחבר בפרלמנט של 1654.
תמיכתו בקרומוול הסתיימה בסוף 1654 היות שסבר שקרומוול נוטה לשלוט באמצעות הצבא ולא באמצעות הפרלמנט.
בתחילת ינואר 1655 הוא הפסיק לקחת חלק בישיבות מועצת המדינה ותמך בהחלטת פרלמנט לאסור על הממשל לשלם או לאסוף כספים ללא הסכמת הפרלמנט.
קרומוול פיזר את הפרלמנט בסוף אותו החודש.
באותה שנה קופר נישא בשלישית למרגרט ספנסר, פחות משנה לאחר שנפטרה אשתו השנייה.
בפברואר 1655 כתב המלך הגולה צ'ארלס השני לקופר בקשה שיצטרף למאמצים להחזרת שלטון בית סטיוארט בתמורה לחנינה.
קופר לא השיב לו בשלב זה.
הוא נבחר שוב לפרלמנט ב-1656, ושמו נכלל ברשימה של כמאה נציגים שמועצת המדינה סרבה לישיבתם בפרלמנט.
הוא מחה יחד עם אחרים כנגד צעד זה, ובסופו של דבר קיבל את המושב בפרלמנט ב-1658. האופוזיציה שלו לקרומוול בשלב זה הייתה ברורה.
קרומוול פיזר את הפרלמנט שבועיים אחרי שקופר וחברי פרלמנט אחרים שנכללו ברשימה החלו לכהן.
קופר המשיך לכהן כנציג בפרלמנט שהתכנס תחת שלטונו של ריצ'רד קרומוול ולקדם שליטה אזרחית בצבא.
הוא נעצר לתקופה קצרה באוגוסט 1659 בחשד ששיתף פעולה עם ניסיון התקוממות מלוכנית, אך שוחרר וזוכה מהחשדות כעבור מספר שבועות.
בסוף אותה שנה, לאחר שהצבא השתלט על מועצת המדינה, הוא שיתף פעולה עם קבוצה של מדינאים שהקימו מועצת מדינה אלטרנטיבית וביקשו להשיב את הפרלמנט המקוצץ.
הוא גם שיתף פעולה בניסיון שנכשל להשתלט על מצודת לונדון.
בדצמבר הפרלמנט המקוצץ התכנס ומינה את קופר כאחד משבעה נציבים בעלי שליטה זמנית על הצבא ואחד משלושה נציבים בעלי שליטה על מצודת לונדון.
הוא תמך בצעדה של ג'ורג' מונק ללונדון וברסטורציה של הפרלמנט הארוך.
כשהפרלמנט הארוך התכנס הוא מונה שוב למועצת המדינה.
באפריל 1660 הוא נבחר כנציג של וילטשייר לפרלמנט (Convention Parliament) והצביע בעד הרסטורציה.
הוא נבחר לאחד משנים-עשר הנציגים שנשלחו להאג להזמין את צ'ארלס השני לחזור לאנגליה.
קופר חזר לאנגליה יחד עם צ'ארלס ב-2 במאי 1660 ובאותו החודש מונה לחבר במועצה המלכותית.
הוא קיבל חנינה על פעולותיו תחת שלטון קרומוול ותמך במדיניות מתונה כלפי אחרים ששיתפו פעולה עם השלטון בתקופת האינטררגנום.
המדיניות שהתקבלה היא שרק אלה שהיו מעורבים ישירות בהחלטה להוציא את המלך להורג ובהוצאה להורג עצמה לא יקבלו חנינה.
באפריל 1661 הוא קיבל מצ'ארלס השני את התואר ברון (הברון אשלי מוימבורן סנט ג'יילס).
במאי אותה שנה הוא קיבל מושב בבית הלורדים ומונה לשר האוצר (Chancellor of the Exchequer).
הוא מונה גם לסגן של הלורד הראשון של האוצר, שהיה דודו הרוזן סאות'המפטון.
כחבר במועצה המלכותית הוא ישב בוועדות רבות, כולל במועצת הסחר ובוועדה שעסקה במטעים בקולוניות מעבר לאוקיינוס.
לורד אשלי התנגד לנישואין של צ'ארלס השני וקתרינה מברגנסה, כיוון שחשש שברית עם פורטוגל, בת בריתה של צרפת ויריבתה של ספרד, תכניס את אנגליה למרחב ההשפעה הצרפתי.
בכך הוא יצא כנגד המדיניות שהתווה הרוזן קלרנדון, וזו הייתה תחילתה של יריבות ארוכת שנים ביניהם.
עם זאת, יחסיו עם המלך התחממו, והוא הפך בהדרגה לדמות משמעותית ביותר בחצרו.
בשנת 1663 אשלי קיבל, יחד עם שבעה אצילים אחרים, את הזכות על שטח נרחב בצפון אמריקה, פרובינציית קרוליינה.
בשנת 1667 אשלי תמך בחוק שמנע יבוא של בקר מאירלנד לאנגליה.
זו הייתה הפעם הראשונה שהוא צידד בעמדת הרוב בבית הנבחרים, שלא היה מרוצה מהמדיניות של המלך.
התמיכה של אשלי בחוק והתרחקותו מחצר המלך עלו לו בכך שלא מונה ללורד הראשון של האוצר לאחר מותו של הרוזן סאות'המפטון.
באותה שנה אשלי הזמין את הפילוסוף ג'ון לוק להיות מזכירו ובן ביתו.
לאחר הכישלון במלחמת הולנד–אנגליה השנייה, קלרנדון איבד את אמון המלך ואת תפקיד הלורד צ'נסלור.
למרות היריבות ביניהם, אשלי לא תמך בהדחה של קלרנדון והצליח למנוע את כליאתו במצודת לונדון.
הממשל שירש את קלרנדון כונה על ידי היסטוריונים הקאבא"ל (CABAL), ראשי תבות של האצילים שלכאורה הובילו אותו, כאשר אשלי מיוצג על ידי ה-A השנייה (קליפורד, ארלינגטון, בקינגהאם, אשלי ולודרדייל).
בפועל החמישה לא היו קבוצה מאוחדת, ואשלי לא היה בתחילה בקבינט של המלך או במרכז קבלת ההחלטות.
עם זאת, לאחר שהחלים מניתוח מסובך ב-1668, הוא חזר לכהן במספר ועדות חשובות שעסקו במסחר ובקולוניות, והוא המשיך להרחיב את השקעותיו בקולוניות.
בעזרת לוק הוא כתב את החוקה היסודית של קרוליינה ב-1669. באותה שנה הוא צורף לוועדה לענייני חוץ ותמך באיחוד פוליטי עם סקוטלנד, שלא יצא לפועל.
העובדה שצ'ארלס וקתרינה לא הצליחו להביא ילדים, ושיורש העצר נותר אחיו של צ'ארלס, ג'יימס הדוכס מיורק, עוררה את חששם של רבים, ובכללם אשלי.
אשלי תמך בקריאה לצ'ארלס להצהיר על בנו הלא חוקי, ג'יימס, דוכס מונמות' כחוקי, אך צ'ארלס לא נענה לניסיונות השכנוע.
הוא תמך גם בהצעת חוק שהונחה במרץ 1670, לפיה צ'ארלס יוכל להתגרש ולהתחתן מחדש, וטען שנישואין הם עניין אזרחי, לא כנסייתי.
הצעת החוק התקבלה, אבל צ'ארלס סירב לפעול לפיה.
, לפיה צרפת ואנגליה ישתפו פעולה במלחמה נוספת נגד הולנד וצ'ארלס יכריז על עצמו קתולי, נשמרה בסוד מאשלי.
כדי להבטיח את שיתוף הפעולה שלו (ושל בקינגהאם ולודרדייל) עם התוכניות למלחמה, הוכנה "אמנת כיסוי" (cover treaty או traité simlulé) שתנאיה דומים לאלה של האמנה הסודית, אך לא נוגעים לדת של המלך.
אשלי חתם על האמנה יחד עם שאר חברי הקאבא"ל, לאחר שהתעקש על הגדלת חלקה של אנגליה בטריטוריות ההולנדיות שייכבשו.
הוא תמך גם בהכרזת האינדולגנציה של 1672, שפטרה קתולים ופרוטסטנטים לא קונפורמיסטיים מעונשים.
המטרה הרשמית של ההכרזה הייתה להבטיח את שיתוף הפעולה של זרמים לא קונפורמיסטיים במלחמה נגד הולנד הפרוטסטנטית.
הכרזת המלחמה הובילה גם לסבב נוסף של האצלת תארים על חברי הקאבא"ל, במטרה להבטיח את נאמנותם, ואשלי קיבל תואר רוזן (Earl).
בהתאם, החל מ-1672 הוא נקרא רוזן שפטסברי הראשון.
באותה שנה הוא גם מונה ללורד צ'נסלור.
הכרזת האינדולגנציה עוררה סערה וכעס בבית הנבחרים ובציבור.
שפטסברי הגן עליה, אך לבסוף היא בוטלה.
על אף תמיכתו בה הוא תמך גם בחוקי המבחן של 1673 (the Test Act), אשר הפלו לרעה קתולים ופרוטסטנטים לא קונפורמיסטיים.
אחת הסיבות להתרחקות של שפטסברי מהמלך היא החשש מפני יורש עצר קתולי.
ג'יימס לא לקח את הסקרמנט האנגליקני בפסחא 1673, ובאותה שנה החליט לשאת לאישה את מרי ממודנה הקתולית.
שפטסברי מחה על כך באופן גלוי ואפשר לבית הנבחרים למחות על הנישואין.
בתגובה, ג'יימס דרש מצ'ארלס שיפטר את שפטסברי.
צ'ארלס, שכך או כך כבר חשד ששפטסברי אינו נאמן, פיטר את שפטסברי ב-9 בנובמבר 1673.
לאחר פיטוריו מתפקיד הלורד צ'נסלור, המשיך שפטסברי לכהן כנציג בפרלמנט.
הוא סירב בתחילה לניסיונות גישור בינו לבין המלך והמשיך לטעון כנגד האפשרות של מלוכה קתולית באנגליה.
הוא סולק מהמועצה המלכותית ב-1674 והוצא צו שהורה לו לצאת מלונדון.
עם זאת, כשהפרלמנט התכנס שוב ב-1675 ונידונה בו הצעה של לורד דנבי להחמרה של חוקי המבחן האנטי-קתוליים, שפטסברי התנגד להצעת החוק ובאופן זמני נוצר שיתוף פעולה בינו לבין ג'יימס.
הוא אף נקרא חזרה לתקופה קצרה לחצר המלך.
זו הייתה תחילתה של יריבות ארוכת שנים בינו לבין דנבי.
באותה שנה הוא כתב (ייתכן שבעזרת לוק) את הפמפלט "A Letter from a Person of Quality to His Friend in the Country" שהוקיע את דנבי כאויב של הפרלמנט וכתומך באבסולוטיזם המגובה ברעיון זכותם האלוהית של מלכים.
בפברואר 1677 נפתח מושב חדש של הפרלמנט.
שפטסברי, יחד עם מספר הציגים אחרים, ניסו להעביר החלטה לפיה, על פי חוק מתקופת אדוארד השלישי, לא קיים פרלמנט חוקי ועל המלך לכנס פרלמנט חדש.
תקוותם הייתה שאם ההחלטה תתקבל הפרלמנט החדש יהיה רדיקלי יותר ויאפשר התנגדות חריפה יותר למדיניות המלך.
אולם, התוכנית נכשלה ובעקבותיה שפטסברי נשלח ב-15 בפברואר למאסר במצודת לונדון.
הוא היה כלוא במצודה עד שהסכים להתנצל על מעשיו ב-25 בפברואר 1678. מספר ימים לאחר שחרורו, חזר שפטסברי לבית הלורדים.
בשנת 1678 החל טיטוס אוטס לפרסם את תאוריית הקונספירציה שהמציא אודות המזימה האפיפיורית להתנקש במלך ולהפוך את אנגליה לממלכה קתולית.
בתום שלוש שנים של סערה התברר שהמזימה היא בדיה, אך הציבור והפוליטיקאים בלונדון התייחסו אליה בתחילה ברצינות.
לשפטסברי היה תפקיד מרכזי בניסיון לטפל במזימה ולעצור את מי שלכאורה שיתף איתה פעולה.
על אף שלא הייתה לו יד ביצירת הבדיה, הוא ידע להשתמש בה לטובתו הפוליטית.
לרבים בציבור ובפרלמנט נראה היה שהתחזיות הקודרות של שפטסברי על השתלטות קתולית עוינת עומדות להתממש, והוא הצליח למצב את עצמו כדמות מפתח במאבק נגד תרחיש זה.
הוא תמך בהחמרה של החוקים נגד קתולים ובהרחקה של המלכה ושל ג'יימס מחצר המלך.
בנוסף, הוא דאג לכך שאוטס יקבל הגנה ומקום מגורים, כך שניתן יהיה לחקור את המזימה ואת עדויותיו.
אזרחי לונדון ראו בשפטסברי דמות מרכזית בניסיון להילחם בקונספירציה, והם אף שילמו עבור הרחבת ההגנה סביבו.
שפטסברי בחר להפנות את מאמציו הפוליטיים כנגד ג'יימס, במטרה למנוע ממנו לרשת את המלוכה.
ב-3 במרץ 1679 ג'יימס יצא בהוראת המלך לגלות זמנית בבריסל.
באותו החודש נשא שפטסברי בפרלמנט החדש (Habeas Corpus Parliament) נאום בו הוא טען כי "קתוליות [popery] ועבדות הולכות יד ביד כמו שתי אחיות".
במהלך הדיונים על המזימה הוקראו בבית הנבחרים מכתבים שבהם התגלה שדנבי, אויבו של שפטסברי, ניהל מגעים סודיים עם צרפת בשעה שהפרלמנט התייחס למדינה השכנה כאויבת.
דנבי נאלץ להתפטר, אך למורת הרוח של יריביו המלך הבטיח לו פנסיה נדיבה ותואר מרקיז.
בתגובה, הרוב בבית הנבחרים הצביע בעד צו פרלמנטרי (bill of attainder) שהאשים את דנבי בבגידה.
שפטסברי העדיף שדנבי, כמו ג'יימס, יוגלה מאנגליה, אך לבסוף הוא תמך בצו שהביא לכליאה של דנבי במצודה.
צ'ארלס חשב שניתן להשקיט את שפטסברי על ידי מינויו לתפקיד בכיר, ומינה אותו ללורד נשיא המועצה, תפקיד שגם הבטיח משכורת נדיבה של 4,000 פאונד בשנה.
אולם, החישובים של צ'ארלס היו מוטעים.
במאי 1679 שפטסברי קידם הצעת חוק (Bill of Exclusion) בבית הנבחרים, לפיה ג'יימס לא יורשה לרשת את המלוכה.
ההצעה עברה בקריאה שנייה ב-21 במאי, ומספר ימים לאחר מכן פיזר המלך את הפרלמנט כדי למנוע מההצעה להפוך לחוק.
המשבר החוקתי והסערה הפוליטית סביב הניסיון למנוע מג'יימס לרשת את הכתר כונה על ידי היסטוריונים "משבר ההחרגה" או "פולמוס השלילה" (The Exclusion Crisis).
הקבוצה שהתגבשה סביב שפטסברי כאופוזיציה לג'יימס, לא הייתה מאוחדת, אך יש שרואים בה את היסוד להתגבשות המפלגה הוויגית.
שפטסברי פוטר מתפקיד הלורד נשיא המועצה באוקטובר 1679, לאחר שיזם, ללא התייעצות עם המלך, ישיבה של המועצה בה נידונה החלטת המלך לאפשר לג'יימס לעבור מבריסל לסקוטלנד.
זמן קצר לאחר מכן הוא יצר קשר עם הדוכס ממונמות' שהוגלה גם הוא מאנגליה, וקרא לו לחזור.
הדוכס היה בנו הלא חוקי של צ'ארלס ושפטסברי ראה בו אלטרנטיבה לג'יימס.
מונמות' הקשיב לשפטסברי והתקבל ברחובות לונדון בקריאות שמחה.
בנוסף, שפטסברי אסף חתימות לעצומה שקראה למלך לכנס את הפרלמנט החדש (צ'ארלס השעה את הפרלמנט שנבחר בקיץ לפני שהספיק להתכנס) וניסה להאשים את ג'יימס בפני חבר מושבעים גדול בקשר קתולי.
הפרלמנט התכנס לבסוף באוקטובר 1680 והצעת החוק למנוע מג'יימס את המלוכה עברה לבית הלורדים, שם היא נדחתה למרות נאום נרגש ששפטסברי נשא בעדה.
הוא המשיך לקדם את מטרותיו, ולבסוף המלך נאלץ לפזר את הפרלמנט ולקרוא לבחירות חדשות.
הפרלמנט החדש - פרלמנט אוקספורד - התכנס בפברואר 1681, ושפטסברי המשיך לקדם בו את שלילת המלוכה מג'יימס.
הוא הכריז באופן גלוי על תמיכתו בדוכס מונמות' וקרא למלך להכריז עליו כבן לגיטימי.
הצעת החוק לשלילת המלוכה מג'יימס הוחזרה כחודש לאחר שהפרלמנט התכנס וצ'ארלס פיזר את הפרלמנט יומיים לאחר מכן.
הלך הרוח החל להשתנות ב-1681 לטובת תומכיהם של צ'ארלס וג'יימס (שיש המזהים אותם כבסיס לצמיחת המפלגה הטורית).
ביולי 1681 שפטסברי נעצר באשמת בגידה והובא בפני חבר מושבעים גדול.
האישומים היו חלשים ומרבית המושבעים היו תומכי הוויגים.
שפטסברי שוחרר מחוסר אשמה ותומכיו הטביעו מדליה כדי לחגוג את האירוע.
אולם, הוא לא הפסיק את פעולותיו כנגד ג'יימס.
כשצ'ארלס חלה ב-1682 ועלה החשש שחילופי השלטון עשויים להתרחש בקרוב, הוא החל לתכנן מרד, בשיתוף פעולה של מונמות' ואצילים אחרים.
בסופו של דבר המרד לא יצא לפועל כיוון שצ'ארלס החלים.
באותה השנה נערכו בחירות חדשות לחבר המושבעים הגדול והרכבם השתנה משמעותית לטובת הטורים.
שפטסברי הבין שאם האישומים נגדו יועלו שוב סיכוייו לחמוק ממאסר או עונש כבד יותר נמוכים.
כדי להימנע מכך הוא ברח להולנד והתיישב בדצמבר 1682 באמסטרדם.
הבריאות של שפטסברי, שסבל ממחלת כבד כרונית, התדרדרה במהלך המסע שלו לאמסטרדם.
הוא התוודה בפני הכומר רוברט פרגוסון שהוא מאמין אריאני, ויום לאחר מכן, ב-21 בינואר 1683 הוא נפטר.
הוא נקבר במקום בו נולד בדורסט.
לורד אשלי החל לעסוק בקולוניות בעולם החדש ב-1646 או לפני כן, כאשר השקיע במטעי סוכר בברבדוס.
כחלק מהשקעותיו שם הוא השקיע גם בסחר בעבדים וקנה מניות בספינה שהובילה עבדים מאפריקה לאיים הקריביים.
בהמשך הוא היה חבר בוועדה שעסקה במסחר ובמטעים בקולוניות (Council of Trade and Plantations).
הוא היה אחד המייסדים של חברת מפרץ הדסון והחזיק בחלק נכבד ממניותיה.
בשנת 1673 הוא מונה לסגן מושל של החברה, תפקיד בו כיהן עד שמכר את מניותיו ב-1679. בנוסף הוא השקיע בעסקים באיי בהאמה ובברמודה.
הוא היה המושל של חברת איי סאמרס ששלטה בברמודה.
הוא עזר לארגן את החברה האפריקנית המלכותית , שעסקה בסחר העבדים האטלנטי, והשקיע בה סכום נכבד.
הוא כיהן כמשנה למושל של החברה, תחת ג'יימס הדוכס מיורק שכיהן כמושל.
המעורבות המרכזית של אשלי בקולוניאליזם החלה כאשר ב-1663 הוא קיבל יחד עם שבעה אצילים אחרים צ'רטר מלכותי על האדמות של פרובינציית קרוליינה, שטח נרחב שנמצא כיום בדרום מזרח ארצות הברית.
השמונה נקראו יחד הלורדים-הבעלים (Lords-Proprietors).
מבין השמונה, ההשקעה של שפטסברי והמעורבות שלו בענייני הפרובינציה הייתה המשמעותית ביותר.
המאמצים למשוך מתיישבים אנגלים לקורליינה לא עלו יפה בתחילה, והחוקה היסודית של קרוליינה, שנכתבה על ידי אשלי ולוק, נועדה בין השאר למשוך מתיישבים חדשים.
החוקה שהודפסה ב-1669 הכריזה על כוונת הבעלים להפוך את קרוליינה לממשל פרלמנטרי שאינו דמוקרטי, אך מבוסס על עקרון של שלטון החוק.
סעיפים 71–78 בחוקה קובעים הסדרים מדוקדקים ליצירת פרלמנט שיתכנס באופן קבוע (בניגוד לפרלמנט האנגלי שכונס על פי הוראת המונרך).
סעיף 90 קובע שליטה אזרחית בנוגע לרישום נישואים, לידות ופטירות.
החוקה התבססה גם על עיקרון של סובלנות דתית כלפי מאמינים.
סעיף 95 קובע שאף אדם אתאיסט לא יוכר כאדם חופשי בקרוליינה.
סעיף 97 קובע שהשלום הציבורי יישמר תחת ריבוי של דעות וששלומם של יהודים, עובדי אלילים ואחרים שחורגים מהדת הנוצרית יישמר.
הוא קובע גם שכל שבעה אנשים שמאוחדים תחת דת מסוימת יוכלו להקים כנסייה ולתת לה שם.
עקרונות אלה שיקפו את העמדות של לוק ושפטסברי לגבי חשיבותה של הסובלנות והעליונות של החוק בממשל.
במאה ה-18 וולטר העריך את העקרונות האלה וכתב: "הביטו לעבר ההמיספרה האחרת, ראו את קרוליינה, שהמחוקק החכם שלה הוא לוק".
אולם, החוקה גם נתנה לגיטימציה לעבדות וקבעה ש"לכל אדם חופשי בקרוליינה כוח וסמכות אבסולוטיים על עבדיו השחורים, יהיו דתו ודעותיו אשר יהיו" (סעיף 107).
באותה שנה שבה פורסמה החוקה היסודית החליטו הלורדים הבעלים שתצא משלחת בפיקודו של ג'וזף ווסט כדי להקים ישוב קבע בפרובינציה.
ב-1680 הם הקימו את העיר צ'ארלס טאון (לימים צ'ארלסטון), במקום נוח למעגן בו מספר נהרות נפגשים ונשפכים לאוקיינוס האטלנטי.
שני הנהרות שעוברים בתוך העיר נקראים על שם אנתוני אשלי קופר, נהר אשלי ונהר קופר.