tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2002, נמכרה הקלר וקוך בע"מ לקבוצת משקיעים פרטיים, שכללה שני מנכ"ל קודמים ארנסט מאוך ודרק הולצקנכט, איש העסקים הלונדוני קית' הולסי, והיזם הגרמני אנדראס הֵשן שהפך לבעל המניות העיקרי של חברת האחזקות החדשה שהוקמה H&K Beteiligungs-GmbH (HKB), עם 46 אחוזים מהמניות ואופציה לרכוש חמישה אחוזים נוספים.
המודל העסקי של HKB סימן שינוי מהותי בדרך של הקלר וקוך וכלל השקעה בפרויקטים מניבי תשואה מחוץ לתחום הביטחוני.
הבעלים החדשים חילקו את החברה בשנת 2002 לשני תחומים: טכנולוגיית ביטחון שכוללת פעילות מול ממשלות, חטיבה המתכננת ומוכרת נשק למגזר האזרחי.
תחום נשקי הציד והספורט הופרד ומנוהל באופן עצמאי על ידי חברה נפרדת H&K Jagd - und Sportwaffen GmbH (HKJS).
באותה שנה רכשה הקלר וקוך את החברה Merkel Jagd und Sportwaffen GmbH בעיר זול , אך שמרה עליה כמותג עצמאי ואתר ייצור עצמאי, החברה שנרכשה היא יצרנית גרמנית של כלי נשק לציד וחברת הייצור והתעשייה הגדולה האחרונה שנותרה באתר ההיסטורי של ייצור כלי נשק לציד בעיר זול.
הרכישה לא הביאה רווחה להקלר וקוך ובשנת 2007, מרקל נרכשה על ידי Caracal International מאיחוד האמירויות הערביות.
בשנת 2008, דיווחה הקלר וקוך על הפסדים של מיליוני יורו.
הסיבה שצוינה הייתה מעורבות פיננסית בעסקאות כושלות והלוואות שניתנו לבעלי החברה ולחברות שבבעלותם.
בנוסף לכך חלק ניכר מההשקעה של 41 מיליון יורו בחברת "וולף גרטן" למוצרי גינון וחקלאות נמחק כאשר החברה פשטה את הרגל בינואר 2009. באפריל 2011, החזיק אנדראס הישן ב-51% ממניות החברה, קית' הלסי ב-40% ואלפרד שפנקר ב-9%.
באספת בעלי המניות של החברה בנובמבר 2023 נטען כי אנדראס הישן השתמש במשאבים הכספיים של הקלר וקוך על מנת לקבל הלוואות אישיות, וכן לרכוש חברות שונות שכללו מלבד וולף גרטן שני יצרני חומרי ניקוי, חברת מימון וחברות שרכשו מטוסים ואוניות.
משנת 2007 ואילך, הקלר אנד קוך אף החזיקה בנתח בחברה שסחרה בין היתר ביהלומים.
הישן גם ניהל משא ומתן על חוזי ייעוץ עם הקלר וקוך, דרכם קיבל סכומים נוספים.
הישן גם החזיר כמה הלוואות.
עם זאת, החברה נאלצה למחוק רבות מהן ולבטל אותן לחלוטין.
המטוסים והאוניות שנרכשו זמן קצר לפני המשבר הפיננסי הפכו לפתע לחסרי ערך.
חברת ההשקעות ספגה הפסדים עצומים וטרם התאוששה.
בנובמבר 2009, ארבע קרנות גידור הגישו תביעה בבית משפט אמריקאי נגד אנדראס הישן וקית' הלסי, בעלי השליטה בחברת הקלר וקוך.
הן טענו כי בעלי החברה עשו שימוש לרעה בהלוואה בסך 100 מיליון אירו שקיבלו בשנת 2006 מהבנק מריל לינץ' לחברת האחזקות HKB ותמורתה נתנה חברת הקלר וקוך כמשכנתא כבטוחה להלוואה.
נטען כי הכסף שימש לרכישת נדל"ן, מטוסים, מסוקים ויאכטה לשימוש פרטי.
התובעים דרשו לפיכך את החזר מיידי של מלוא ההלוואה באוגוסט 2010, בית המשפט האמריקאי דחה את התביעה מכיוון שמריל לינץ', מארגנת ההלוואה, לא הגישה תביעה בעצמה.
במאי 2017 דווח כי הקלר וקוך מתכננת לבנות מפעל חדש במדינת ג'ורג'יה בארצות הברית בעלות של 23 מיליון דולר, במטרה לייצר עבור שוק הנשק האזרחי.
העשור השני למאה העשרים ואחת
באספה הכללית השנתית 12 ביולי 2019, הודיע סמנכ"ל הכספים של החברה, כי רמת החוב של החברה גדלה מ-182 מיליון אירו ל-231 מיליון אירו בשנת 2018. והזהיר מפני "סיכון להמשך קיומה של החברה".
מאז יולי 2020 חברת ההחזקות הפיננסית הלוקסמבורגית CDE מחזיקה במניות הרוב בקבוצה, חברת ההחזקות הייתה בעלת מניות בהקלר וקוך מאז 2015 והגדילה את חלקה לכ-60 אחוזים.
בראש CDE עומד המשקיע הצרפתי ניקולא וולבסקי ומשרד הכלכלה הפדרלי הגרמני העניק ל-CDE אישור לרכישה.
CDF האשימה את היישן בניהול כושל וניסתה להדיח אותו כבר בשנת 2019 והצליחה להדיח אותו זמנית בשנת 2020. היישן נקט בצעדים משפטיים נגד החלטת האספה הכללית משנת 2021 ובית המשפט המחוזי בשטוטגרט פסק לטובת היישן מכיוון שלא היה ברור מתי בדיוק עבר רוב זכויות ההצבעה מהיישן ל-CDE.
פסיקה של בית המשפט המחוזי בפרנקפורט ב-15 בדצמבר 2023,אישרה למעשה את המצב בו CDE היא בעלת הרוב בית המשפט קבע כי אף על פי שבעלות על המניות לא עברה באופן מיידי לליישן יש חובה להעביר מעל 13 מיליון מניות ל-CDE כבעלים.
עם זאת, עצם העובדה ש-CDE רשומה בדוחות הכספיים של החברה כבעלת הרוב לא השתנתה.
תהליכים אלו היטיבו עם תעשיית הנשק ועם הקלר וקוך שלאורך שנות קיומה השקיעה את מרב המאמצים.
באספקת נשק לצבאות ברחבי העולם.
בסוף שנת 2024 הכריזה הנהלת החברה על רווחי שיא ברבעון הרביעי ורמת מכירות גבוהה מאוד, בדומה לשנת הכספים 2023 שהייתה השנה השנייה בטיבה.
המכירות הסתכמו ב-301.4 מיליון אירו, כמעט ברמה השיא של שנת 2022 (305.1 מיליון אירו).
הרווח לפני ריבית, מיסים, פחת והפחתות עמד על 62.2 מיליון אירו, הרווח לאחר מס (EAT) עמד על 28.7 מיליון אירו (לעומת 50.6 מיליון אירו ב-2022).
מאפיינים של מוצרי הקלר וקוך
לכלי נשק מתוצרת הקלר וקוך יש מספר מאפייני תכנון וייצור שמייחדים אותם.
כלי הנשק של H&K ידועים בדיוק ירי גבוה ובאמינות בתנאים קשים מאוד – בוץ, חול, מים, וקור קיצוני.
דגש חזק על עמידות לאורך זמן ויכולת פעולה עם תחזוקה מינימלית.
החברה שמה דגש והייתה חלוצה ביישום חומרים מתקדמים שילוב של פולימרים חזקים וקלי משקל, בשילוב סגסוגות מתכת.
דגמים רבים כוללים חלקים מודולריים שניתנים להחלפה והתאמה לצרכים שונים.
שמה של החברה מופיע על מספר כלי נשק ייחודיים שהציעו פתרונות הנדסיים מורכבים לבעיות שבהם נתקלו חיילים ואנשי כוחות הביטחון.
פתרונות אלו שבדרך קבע נמנעו מקיצורי דרך הביאו גם לתג מחיר גבוה יחסית שלעיתים פגע במכירות ובתחרות מול יצרנים אחרים.
והנכונות להסתכן בפתרונות חדשניים הביא לא רק להצלחות אלא גם לכישלונות.
החברה וכלי הנשק מתוצרתה מייצגים גישה שבה חדשנות אינה רק תגובה לצרכים קיימים, וייצרה כלי נשק שמגדירים מחדש את גבולות הביצועים והאמינות.
עד 2012, יוצרו כ-7 מיליון רובי G3, כשמתוכם כשלושה מיליון עדיין נמצאים בשימוש.
ברחבי העולם, זהו כלי הנשק הנפוץ ביותר אחרי הקלצ'ניקוב (70–100 מיליון) וה-M16 האמריקאי (12 מיליון).
רובי G3 מייצור ברישיון שאינו גרמני מיוצרים כיום רק בפקיסטן.
כוחות משטרה, יחידות מיוחדות וכוחות ביטחון אחרים בלפחות 61 מדינות משתמשים בסדרת תת-מקלעי ה-HK MP5, לעיתים קרובות במשך עשרות שנים.
משנת 2006 עד 2008, עבדה החברה עם חברת האבטחה האמריקאית בלקווטר וככל הנראה סיפקה לה נשק דרך חברת הבת שלה בארצות הברית, פיתחה איתה כלי נשק מיוחדים חדשים, והציעה לשכירי החרב שלה קורסי ירי.
חברת בלקווטר התפרסמה בזכות עבודתה כקבלן של ממשלת ארצות הברית, במיוחד במהלך מלחמת עיראק ומלחמת אפגניסטן, שם סיפקה שירותי אבטחה, ליווי דיפלומטים, ואימונים לכוחות מקומיים.
שיא פרסומה, הגיע בשנת 2007 בעקבות טבח כיכר ניסור בבגדאד, שבו נהרגו 17 אזרחים עיראקים מירי של עובדי בלקווטר.
אירוע זה הוביל לביקורת ציבורית חריפה, לחקירות משפטיות, ולפגיעה קשה במוניטין החברה.
בפברואר 2008 הודיעה הקלר וקוך כי תפסיק את שיתוף הפעולה שלה עם בלקווטר.
בין השנים 2001 ל-2011 קיבלה הקלר וקוך למעלה מ-900 חוזים ישירים ואחד עשר חוזי מחקר מהכוחות המזוינים הגרמניים.
החברה הייתה חברה באיגוד הרובאים הלאומי (NRA) ובקרן ספורט הירי הלאומית (NSSF) לפחות עד 2017, והציגה את כלי הנשק שלה בירידים שלהם.
על פי הצהרה רשמית של החברה משנת 2020, הקלר וקוך הפסיקה את חברותה וקשריה עם איגוד הרובאים.
את האקדח הראשון ה-HK4 עיצב אלכס זיידל, אחד מהמהנדסים המייסדים של הקלר וקוך, האקדח היה למעשה גרסה מחודשת של אקדח מאוזר HSc שגם הוא תוכנן על ידי זיידל.
התכונה הבולטת ביותר של ה-HK4 הייתה היכולת להחלפה פשוטה וללא כלים של קנים ומחסניות כדי להתאים לארבעה קליברים שונים.
ה-HK4 הושק בסוף שנות ה-60 וזכה להצלחה מסוימת בשוק האזרחי ובקרב כוחות משטרה וגבול בגרמניה המערבית, שאימצו אותו כנשק שירות.
סך הכל יוצרו כ-38,000 יחידות עד להפסקת הייצור בשנת 1984.
האקדח HK VP70 הוא אקדח פולימרי בעל פעולה כפולה בלבד (DAO) שיוצר משנת 1970 עד 1989. הוא היה האקדח הראשון בעולם עם מסגרת פולימרית שיוצר בייצור המוני, והקדים את הגלוק 17 ב-12 שנים.
ה-VP בכינוי האקדח הוא ראשי תיבות של המילה הגרמנית "Volkspistole", שפירושו בגרמנית "אקדח עממי", והמספר 70 מציין את שנת ההשקה שלו.
האקדח כלל מחסנית דו-טורית בעלת 18 כדורים, קיבולת גבוהה מאוד לזמנו.
הגרסה צבאית הייתה בעלת אפשרות לירי במצב של שלושה כדורים בלחיצה בודדת על ההדק (Three-round burst) כאשר מחוברת קת מיוחד ששימשה גם כנרתיק.
קצב האש במצב זה היה גבוה מאוד - כ-2,200 כדורים בדקה.
למרות החדשנות הטכנולוגית שלו, ה-VP70 לא זכה להצלחה מסחרית.
הוא סבל מביקורות על הארגונומיה שלו וההדק הכבד.
עם זאת, הוא נחשב לפריט אספנים בעל חשיבות היסטורית כיוון שהיה האקדח הפולימרי הראשון בייצור המוני והקדים את זמנו מבחינת עיצוב ותכונות.
ה-VP70 זכה להכרה רבה יותר בתרבות הפופולרית, במיוחד בזכות הופעתו כנשק הסטנדרטי של חיל הנחתים הקולוניאלי בסרט שובו של הנוסע השמיני ובסדרת משחקי הווידאו Resident Evil, שם הוא מוכר בכינוי "Matilda".
האקדח HK P7 הוא אקדח חצי אוטומטי ייחודי שפותח על ידי חברת הקלר וקוך בשנות ה-70 של המאה ה-20. הוא ידוע בעיקר בזכות מנגנון הפעולה הייחודי שלו.
הפיתוח של ה-P7 החל לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בשנת 1972, כאשר משטרת גרמניה המערבית החליטה שהיא זקוקה לאקדח שירות חדש ובטוח יותר.
הקלר וקוך הציגה אקדח עם עיצוב חדשני ששם דגש על בטיחות, מהירות שימוש וקומפקטיות.
האקדח נכנס לשירות בשנת 1979 בשם P7 ובשם PSP במשטרת המדינה של בוואריה ובמשמר הגבול הפדרלי הגרמני.
האקדח כלל מנגנון "Squeeze Cocker" שאפשר דריכה של הנשק בלחיצה של ידית האחיזה הקדמית.
שחרור הלחיצה משחרר את הנוקר ומפעיל את הנצרה הפנימית.
ה-P7 זכה להערכה רבה על החדשנות, הבטיחות והדיוק שלו.
הוא שימש כנשק שירות במספר יחידות משטרה וצבא ברחבי העולם, ועד היום הוא נחשב לאקדח איכותי וייחודי בקרב חובבי נשק ואספנים.
תת המקלע MP5 הוא אחד מכלי הנשק האיקוניים והמוצלחים ביותר בעולם.
במהלך השנים פותחו עשרות גרסאות שונות של ה-MP5, המותאמות לצרכים שונים.
למרות כמה חסרונות אפשריים, ה-HK MP5 נותר אחד מתתי המקלעים המוערכים והנפוצים ביותר בעולם.
השילוב של אמינות, דיוק, קצב אש ניתן לשליטה ומגוון רחב של דגמים מבטיח את המשך השימוש בו על ידי כוחות רבים גם בעתיד.
הוא הפך לסמל תרבותי ומופיע בסרטים, משחקי וידאו ותוכניות טלוויזיה רבות.
בשנת 1974, ממשלת גרמניה הזמינה את הקלר וקוך לפתח את רובה G11 עבור הבונדסוור.
והשקיעה בפרויקט 84.1 מיליון מארק.
עד שנת 1989. רובה ההקלר וקוך G11 הוא אחד הפיתוחים החדשניים ביותר בתולדות תעשיית הנשק הקל.
הרובה פותח בשיתוף עם חברת דינמיט נובל הגרמנית ונועד לשמש כרובה סער מהדור הבא.
ה-G11 התבסס על רעיון מהפכני של תחמושת חסרת תרמיל , שנועדה להקטין את משקל התחמושת, לשפר את קצב הירי ולהפחית את תקלות ההזנה והפליטה שנפוצות בכלי נשק קונבנציונליים.
התחמושת החדשנית הייתה קובייתית, עשויה מחומר דמוי פלסטיק דחוס שבתוכו הוטמע הקליע, והיא הוזנה למערכת הירי בתצורה ייחודית.
הרובה עצמו תוכנן לירות בשלושה מצבים: ירי בודד, צרור רגיל וצרור מהיר של שלוש יריות תוך אלפית שנייה, מה שאיפשר פגיעה מדויקת במטרות לפני שהרתע של הנשק יכולצהיה להשפיע על הדיוק.
למרות ההבטחות והפיתוח המתקדם, פרויקט ה-G11 נתקל בקשיים טכניים, בעלויות פיתוח גבוהות ובעיכובים רבים.
הרובה HK G36 הוא רובה סער מודרני בקליבר 5.56x45mm, שפותח על ידי חברת הקלר וקוך בשנות ה-90 של המאה ה-20. הוא אומץ כרובה השירות הסטנדרטי של הבונדסוור בשנת 1997, במטרה להחליף את רובה ה-G3 הוותיק והמוצלח.
למרות הצלחתו, ה-G36 ספג ביקורת רבה, בעיקר בנוגע לדיוק שלו בתנאי חום או לאחר ירי ממושך.
דו"חות שונים הצביעו על ירידה בדיוק לאחר שהרובה התחמם.
חברת הקלר וקוך הכחישה טענות אלו ברובן וטענה שהבעיות נבעו מתחמושת לא מתאימה שסופקה על ידי אחד היצרנים, או מתנאי שימוש קיצוניים שהרובה לא תוכנן עבורם.
התנהלו גם הליכים משפטיים בין משרד ההגנה הגרמני לבין הקלר וקוך בנושא.
בית משפט גרמני פסק בסופו של דבר שלמשרד ההגנה לא היו מידע מספיק ללקבוע את עמידות הרובה בחום מלכתחילה.
בסופו של דבר, הפרשה סביב בעיות הדיוק של ה-G36 הובילה את גרמניה להתחיל בתהליך מציאת רובה סער חלופי.
למרות המחלוקות, ה-G36 עדיין נמצא בשירות במדינות רבות אחרות בעולם.
בתחילת 1999, ספרד החליטה לרכוש 115,000 רובי HK G36 כנשק סטנדרטי עבור כוחותיה המזוינים וקיבלה רישיון ייצור עבורו.
ה-HK416 הוא רובה סער שפותח על ידי חברת הקלר וקוך בשיתוף פעולה עם כוח דלתא של ארצות הברית במהלך שנות ה-90 כמחליף ל-M4, והוא מבוסס על עיצוב מנגנון הירי של ה-G36 הידוע כבוכנת גז בעלת תנועה קצרה.
ה-HK416 הוא רובה השירות של נורווגיה, מונטנגרו, גרמניה בתהליך שצפוי להסתיים בשנת 2026, צרפת, חיל הנחתים של ארצות הברית (תחת השם M27), סינגפור (חיל הים) ואוסטרליה.
בנוסף, דגמי ה-HK416 השונים נמצאים בשירות יחידות שונות, לרוב יחידות מיוחדות, וגם יחידות טקטיות משטרתיות ברחבי העולם.
על בסיס ה-HK416 פותח גם רובה בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו בשם HK417, המאופיין בדיוק וטווח רב עם קצב אש נמוך יותר.
ה-HK417 משמש בעיקר כרובה קרב או רובה קלעים ונמצא אף הוא בשימוש מגוון יחידות צבא ומשטרה ברחבי העולם כולל צבא ארצות הברית (תחת השם M110A2) והצבא הגרמי (תחת השם G27 ו-G28).
כלי הנשק של חברת הקלר וקוך זכו לפופולריות ניכרת בתרבות הפופולרית, במיוחד בקולנוע, טלוויזיה ומשחקי וידאו.
הופעתם התכופה במדיה נובעת הן מעיצובם הייחודי והן הופעתם התדירה של כלי הנשק של הקלר וקוך בתקשורת כתוצאה מהשימוש הרב שנעשה בהם על ידי כוחות מיוחדים ברחבי העולם.
ה-MP5 שימש את יחידת SAS הבריטית במהלך פשיטה על שגרירות איראן בשנת 1980 – אירוע שתועד וצולם ותרם לפרסום של הנשק.
גם יחידות SWAT רבות בארצות הברית אימצו את הנשק הזה במהלך שנות ה-80 וה-90.
תת המקלע MP5 נחשב לאחד מכלי הנשק המזוהים ביותר בקולנוע של שנות ה-80 וה-90. הופעתו הידועה ביותר הייתה בסרט מת לחיות שיצא לאקרנים בשנת 1988 ובו הדמות הראשית ג'ון מקליין (ברוס ויליס) וגם הטרוריסטים איתם הוא נלחם משתמשים בדגם MP5A3. הסרט תרם רבות לדימוי האייקוני של הנשק.
ה-MP5 וכן דגמים נוספים כמו רובה בסער G36 והאקדח הקלר וקוך UMP הופיעו בסרטים נוספים כגון המטריקס בשנת (1999), ובסדרות טלוויזיה כמו 24, NCIS, The Unit וCSI: Miami.
מגוון רחב של משחקי מחשב, בעיקר משחקי ירי בגוף ראשון מציגים את כלי הנשק של הקלר וקוך כחלק בלתי נפרד מכלי הנשק בהם משתמשים השחקנים או הדמויות האחרות במשחק:
בסדרת המשחקים Call of Duty כלי נשק של הקלר וקוך מדגמים כמו MP5, G3, HK416 ו-UMP45.
במשחק Counter-Strike הדמויות משתמשות בכלי הנשק MP5 כתת-מקלע.
במשחק הטקטי Rainbow Six Siege דמויות כמו "דוק" ו"רוק" מצוידות ב-MP5, ואילו הדמות "אש" משתמשת ברובה סער G36C.
בסדרת המשחקים Battlefield עומדים לרשות השחקן כלי נשק מתוצרת הקלר וקוך כמו רובי הסער G36 ו־HK416.
בכמה יצירות אנימה ומנגה נעשה שימוש בדימויים של כלי נשק מתוצרת הקלר וקוך:
ביצירה Black Lagoon נראות דמויות משתמשות באקדח P8 ותת המקלע MP5K.
ביצירה Ghost in the Shell מופיעים בידי הדמויות כלי נשק דמויי אקדח ה HK P9 וגרסאות עתידניות של ה-G36.
המקלע MG4 (ר"ת בגרמנית: Maschinengewehr 4; 'מקלע דגם 4') הוא מקלע קל אשר פותח בגרמניה על ידי חברת הקלר וקוך, ומשמש את כוחות הבונדסוור משנת 2005 ועד היום, לצד מספר צבאות אחרים בעולם.
המקלע הקל MG4 פותח במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 כדי לשמש חלופה קלה וגמישה למקלע ה-MG3, מתוך כך חברת הקלר וקוך שמה דגש על משקל נמוך ודיוק רב על פני טווח וקליבר גדול.
המקלע כולל פעולת גז עם בריח מסתובב ויורה כדורי 5.56x45 מ"מ נאט"ו המוזנים באמצעות שרשיר מתכלה, בקצב אש של כ-800 כדורים לדקה.
הטווח האפקטיבי של המקלע הוא עד ל-400 מטר למטרה מדויקת ו-800 מטרים למטרה גדולה (מטרת שטח), הטווח המקסימלי הוא סביב 1,000 מטרים.
בתצורה הבסיסית של ה-MG4 מותקנת כוונת ברזל בחלק האחורי של המכסה העליון של המקלע, בנוסף ניתן להתקין כוונות מסוגים שונים לאורך מסילת פיקטיני.
בגרסת המקלע של הבונדסוור הגרמני, מותקנת כוונת טלסקופית (X3) המשולבת בידית נשיאה הדומה לזו המותקנת על ה-הקלר וקוך G36.
לצד מקלע MG5 שפותח כמקלע לשימוש כללי, ה-MG4 אומץ על ידי הבודסוור החל משנת 2005 כחלק מתוכנית שדרוג כללית ברחבי הכוחות המזוינים של גרמניה בשם "חי"ר העתיד" (IDZ).
- החל מ-2005 ה-MG4 משמש מקלע סיוע למחלקות החי"ר בבונדסוור, בנוסף הוא משמש כמקלע הרכוב של נגמ"ש הפומה.
- נקלט החל מ-2007 בתור המקלע הסדיר של הצבא הספרדי.
- משמש החל מ-2006 את הכוחות המיוחדים ויחידות הנחתים של מלזיה.
הקמפיין הפלסטיני לחרם אקדמי ותרבותי על ישראל הוא תנועת חרם על ישראל שנוסדה באפריל 2004. הקמפיין נוסד על ידי קבוצת אקדמאים ואנשי רוח פלסטינים ברמאללה, כחלק מפעילות ה-BDS.
התנועה קוראת לחרם ולחץ בינלאומי על ישראל, ובעיקר על מוסדותיה האקדמיים, המעורבים לטענת התנועה בהנצחת הכיבוש הישראלי.
בין נימוקי התנועה נאמר שישראל מדכאת את החופש האקדמי של הפלסטינים.
התנועה היא תת-ארגון של תנועת ה-BDS, ואחד ממייסדיה הוא עומר ברגותי.
התנועה נוסדה ברמאללה באפריל 2004. היא התבססה על הצהרה מאוגוסט 2002 הקוראת לחרם כלכלי, תרבותי ואקדמי על ישראל, ועל הצהרה מאוקטובר 2003 בה אקדמאים ואנשי רוח פלסטינים בשטחים הפלסטיניים ובפזורה הפלסטינית קוראים להחרים את האקדמיה בישראל.
על פי דוברי התנועה, הם שאבו השראה מהמאבק לביטול האפרטהייד בדרום אפריקה, שהצליח בין היתר בזכות חרם דומה.
באפריל 2005 ניסתה התנועה לרתום לשורותיה את איגוד המרצים באוניברסיטאות בבריטניה.
באיגוד הוחלט להחרים את אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת בר-אילן.
לאחר חודש בוטלה ההחלטה, בנימוקים הבאים: החרם מהווה פגיעה בחופש האקדמי, הוא פוגע בדיאלוג ובמאמצי השלום בין ישראלים לפלסטינים, ואין זה מוצדק להחרים את ישראל בלבד.
בשנת 2007 נעשה ניסיון דומה להחרים מוסדות אקדמיים בישראל, אך הוא נכשל.
בשנת 2009 הופיע הזמר לאונרד כהן באצטדיון רמת גן.
יומיים לאחר מכן נקבעה הופעה של כהן בהיכל התרבות החדש ברמאללה.
ההופעה אורגנה על ידי קדורה פארס ונמכרו כאלף כרטיסים, אך תנועת הקמפיין הפלסטיני לחרם אקדמי ותרבותי על ישראל קראה להחרים את ההופעה, בשל תמיכתו של כהן במדינת ישראל והופעותיו בפני חיילים בתקופת מלחמת יום הכיפורים.
בסופו של דבר בוטלה ההופעה ברמאללה.
בפברואר 2011 החלה התנועה לארגן הפגנות נגד ישראל במופעיה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ברחבי העולם.
באוקטובר 2017 גרמה התנועה לביטול הקרנת סרט של הבמאי הלבנוני זיאד דווירי ברמאללה, בטענה שהוא מעודד נורמליזציה ביחסים עם ישראל.
בספטמבר 2018, בלחץ התנועה, ביטלה הזמרת לנה דל ריי את השתתפותה בפסטיבל מטאור בלהבות הבשן.
בעקבותיה ביטלו אמנים רבים נוספים את השתתפותם.
הקמפוס החדש היא תוכנית של המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ולתקצוב לקידום מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל לחומש 2017 – 2022. התוכנית מבקשת להתמודד עם השינויים הגלובליים בעולמות ההשכלה הגבוהה ועם מהפכת האינטרנט.
למהפכה זו השפעה עצומה על עולם הלמידה, מתודות המחקר, עולם התעסוקה ובעקבות כך על היעלמותם של מקצועות מסוימים והתפתותם של חדשים, על גילאי הלמידה, וכן על העברה קלה יותר של ידע בין דיסציפלינות, בין מוסדות במדינה ומחוצה לה ועוד.
התוכנית בהובלת יו"ר ות"ת פרופ' יפה זילברשץ.
חזון הקמפוס החדש מתייחס לרכיבים שונים שכולם יחד יוצרים קמפוס שאמור לעודד פתיחות ויזמות ופועל להסרת המחיצות, בין הסגל לסטודנטים, בין הפקולטות השונות ובין האקדמיה לתעשייה.
העידן האינטרנטי מאפשר להגיע לתחומי דעת רבים באמצעים דיגיטליים שאינם בהכרח כיתה פרונטלית.
במסגרת שינויים אלו החלו לפתח בעולם קורסים דיגיטליים המהווים אמצעי ליצירת חוויית הלמידה מבוססת אינטרנט כמו גם להנגשת ההשכלה הגבוהה.
הקורסים האקדמיים הדיגיטליים מופקים ברמה אקדמית ומאפשרים למרצים כלים ואפשרויות שהופכים את ההוראה לחווייתית מבחינת הסטודנט, ובכלל זה שילוב של סרטונים ומצגות אינטראקטיביות וכלי מדיה.
הקורסים הדיגיטליים חינמיים, פתוחים ונגישים ברשת לכולם, ומשכך הם תורמים לצמצום פערים בחברה.
הם מאפשרים למועמדים להשכלה גבוהה ולציבור הרחב לטעום באופן חופשי ובחינם ממבואות ותחומי דעת שונים ולהעיזר בחומר המועבר בהרצאות על מנת להחליט בצורה מושכלת מה ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה.
כדי לחבור למהפכה עולמית זאת, נוצר קשר בין מיזם edX הבינלאומי, מיסודן של האוניברסיטאות הרווארד ו-MIT לבין מדינת ישראל.
החיבור מאפשר למוסדות האקדמיים בישראל להעלות על הפלטפורמה בינלאומית של TEDx קורסים שמופיעים תחת הכותר IsraelX.
בנוסף לכך, סייעה edX להקמת פלטפורמה ישראלית קמפוס IL שגם עליה ניתן להנגיש קורסים של המוסדות האקדמיים בישראל.
הוועדה לתכנון ולתקצוב והמועצה להשכלה גבוהה מבצעות מהלכים אלו באמצעות סדרה של קולות קוראים המעניקים תמיכה כספית להפקת עשרות קורסים דיגיטליים על פי הנורמות של edX העולמית.
מטה המיזם הלאומי ישראל דיגיטלית במשרד לשוויון חברתי שותף למהלך זה.
המוערך כי למידה הדיגיטלית תשנה את הרכב הסטודנטים בקמפוס.
לא עוד מקום שרק סטודנטים וסטודנטיות בשנות העשרים לחייהם מגיעים אליו כדי לרכוש ידע ומקצוע שבו יעסקו כל חייהם.
המהפכה הדיגיטלית מתאפיינת בכך ששוק העבודה משתנה, אנשים נוטים להחליף מקומות עבודה ואף לגוון בתחומי העיסוק.
הקמפוס החדש יוכל לאפשר לאנשים בגילאים מבוגרים יותר לרכוש השכלה אקדמית לשם הרחבת הידע או שינויי קריירה.
הקמפוס החדש הוא גם המרחב שבו ממומשת התקווה הישראלית למפגש בין כל קבוצות האוכלוסייה שלה וששהותם בקמפוס תסייע ללמוד להבין איש את רעהו.
מל"ג וות"ת סבורים כי הקמפוס החדש יתאפיין בסטודנטיות וסטודנטים מכל הזרמים והקבוצות באוכלוסייה, סטודנטים צעירים בראשית דרכם לצד סטודנטים מבוגרים יותר הלומדים לקראת קריירה חדשה ועד סטודנטים בגיל השלישי המעוניינים בהשכלה אקדמית והעשרת הידע הכללי.
ישראל היא מדינה בעלת אופי יזמי ומובילת חדשנות, אך עד לאחרונה המוסדות האקדמיים לא ראו ביזמות וחדשנות חלק ממטרותיהם.
חזון הקמפוס החדש נועד לחשוף ולהנגיש את עולם היזמות לסטודנטים מכלל הדיסציפלינות, תוך חיזוק החדשנות והיזמות בקרב החוקרים, בדומה לקיים במוסדות הטובים בעולם.
הנחת העבודה היא שהתרבות היזמית בקמפוס תהיה הרוח שמניעה את העשייה.
תרבות יזמית תיווצר, בין השאר, באמצעות בניית קהילות יזמות בתוך הקמפוס וארגון אירועים שונים, כגון: תחרויות, האקתונים, מיט-אפים וכיוצא בזה.
אירועים מעין אלו יוצרים עניין משותף ואשר סביבם סטודנטים וחוקרים יוכלו להיפגש תכופות, להחליף רעיונות, ללמוד, להכיר לעומק ובתקווה אף למצוא שותפים לדרך לפרויקטים מגוונים.
כמו כן "הקמפוס החדש" יאפשר לסטודנטים תקופת לימודים אקטיבית, תוך הפיכת המוסד האקדמי למרחב בו יוכלו לממש רעיונות יזמיים פורצי הדרך.
לצורך כך, יוקמו בקמפוסים מרכזי יזמות וחדשנות בהם סטודנטים מדיסציפלינות שונות יקבלו הכשרה ביזמות ויפעלו יחד עם המרצים והחוקרים, ובסיוע של מנטורים מקצועיים, לקידום פרויקטים משמעותיים בעלי השפעה על החברה, הכלכלה, הבריאות ועוד.
מרכזי היזמות ינצלו את הקמפוס ליצירת אקו-סיסטם יזמי ומותאם לעולמות החדשנות, המעודד יצירתיות, מסיר מחסומים ומחבר בין האקדמיה לתעשייה.
הצרכים של המשק משתנים, התעשייה מחפשת אנשים בעלי ראייה רחבה שיודעים לעבוד בשיתופיות ויכולים לתת מענה למנעד רחב של תחומים.
הקמפוס החדש ישמר את תחומי הדעת הקיימים זה עשרות ומאות שנים אך יפעל להסרת המחיצות בין הפקולטות השונות ועידוד לימודים אינטרדיסציפלינריים.
חזון הקמפוס החדש מתאפיין בתוכניות רבות של לימודים דו חוגיים שיאפשרו שילובים חדשים ומגונים המשלבים עולמות דעת שונים.
כך למשל, סטודנטים במדעים ילמדו את מדעי הרוח והחברה, וסטודנטים במדעי החברה והרוח יחשפו למקצועות הלימוד המדעיים.
קמפוס עתידי ומפותח חייב שיהיו בו סטודנטים מכל העולם.
פרויקט הבינלאומיות נועד ליצור תשתית במוסדות להשכלה גבוהה להשגת מטרה חשובה זו.
חיזוקה של הבינלאומיות תעלה את הרמה והתחרותיות של האקדמיה הישראלית על ידי קליטה של סטודנטים מצטיינים מחוץ לישראל וחיזוק המוניטין הבינלאומי של המוסדות בישראל.
מעבר לכך, לקידום הבינלאומיות בהשכלה הגבוהה ישנה חשיבות רבה גם בהיבטים המדיניים (קשרים דיפלומטיים עם מדינות זרות), חברתיים וכלכליים, וכן בהיבטים ציוניים של פתיחת המוסדות בפני יהדות העולם והפיכת ישראל למגדלור אקדמי.
על פי נתוני ות"ת, שיעור הסטודנטים הבינלאומיים הלומדים בישראל עומד על כ־1.4%, שיעור זה נמוך משמעותית מממוצע מדינות ה-OECD העומד על כ-6%.
השיעור הנמוך של סטודנטים בינלאומיים נובע, בין היתר, מקשיי שפה שכן רוב הלימודים במוסדות להשכלה גבוהה בישראל הם בעברית.
כמו כן, ישנם חסמים מדינתיים כגון ויזות ואישורי עבודה לבני הזוג שמעקבים את היכולת לפתוח את שערי המוסדות לסטודנטים זרים.
במסגרת התוכנית נקבעו יעדים כמותיים לקליטת סטודנטים בינלאומיים ולפיהם: בשנת 2022 צפויים ללמוד בישראל כ-24,000 סטודנטים בינלאומיים לעומת כ-11,000 סטודנטים בינלאומיים בשנת 2017.
המעבר למתודת "מדע פתוח" (open science) הוא חלק ממגמה עולמית להפיכת המחקר המדעי לנגיש לכל: הן חוקרים באקדמיה שמחקר בסיסי, מוטה סקרנות, הוא עיקר עיסוקם, והן חוקרים בתעשייה ובארגונים חוץ-אקדמיים שעיקר עיסוקם מחקר יישומי, כמו גם הציבור המתעניין בכללותו.
"המדע הפתוח" כולל בתוכו את כל שלבי המחקר המדעי, מאיסוף הנתונים, עיבודם וניתוחם ועד לשלב הפרסום.
בשלב איסוף הנתונים, מדובר על מעבר לשיתוף בנתונים (data sharing) על ידי שימוש בטכנולוגיות המאפשרות לחוקרים לחלוק מדידות כבר מהניסוי הראשוני מתוך הבנה כי ממצאים שאינם בעלי ערך לחוקר אחד עשויים להיות יקרים מפז לחוקר אחר.
בשלב עיבוד וניתוח הנתונים מדובר בהנגשה רחבה ומהירה של מתודות וכלי מחקר חדשניים לטובת דיסציפלינות קרובות כמו גם רחוקות.
בשלב הפרסום מדובר על מעבר לגישה פתוחה (open access) אשר מאפשרת הפצה של ממצאי המחקר בצורה שוויונית ומהירה: תהליך הערכת עמיתים (peer review) נעשה באופן שקוף, לעיתים לאחר הפרסום, והגישה לפרסום עצמו אינה חסומה על ידי דמי מנוי.
העצמת השיתופיות בצורה זו, כמו גם בשלבי האיסוף וניתוח הנתונים, עתידה לקדם מאוד את המחקר ולהעצים את ההישגים המדעיים הקולקטיביים.
רפואה ממוקדת אישית היא גישה למניעת מחלות ולטיפול בהן, המביאה בחשבון את השונות הגנטית, הביולוגית, ההתנהגותית והסביבתית בין בני האדם.
כך למשל, הידע הנרחב אשר מצטבר בשנים האחרונות במעבדות המחקר ובמוסדות הרפואה מצביע על שונות משמעותית בין חולים הסובלים מאותה מחלה עצמה.
לדוגמה, גידולים סרטניים מאותו מקור רקמתי (כגון: סרטן שד או סרטן הערמונית), אשר מתפתחים בחולים שונים, עשויים להיות שונים מאוד זה מזה בממאירותם ובעמידותם לטיפולים תרופתיים שונים.
שונות דומה נצפתה במגוון רחב של מחלות באדם, וברוב המקרים, המקור לשונות אינו ידוע.
מצב זה מקשה על פיתוח תרופות וגישות טיפוליות כלליות והן דורשות שיטות טיפול המותאמות באופן מיטבי לסוג המחלה של כל חולה וחולה.
תוכנית המחקר לרפואה ממוקדת אישית (רמ"א) תאפשר לחוקרים ישראלים לקדם מחקרים נרחבים המתבססים על נתוני עתק (big data) המצויים במסדי הנתונים של בתי החולים וקופות החולים בישראל.
הנגשת נתונים קליניים אלה ובנוסף לכך הצלבתם עם ריצופים גנומים של מתנדבים תקדם את יכולות המחקר בתחום בישראל, תסייע בהאצת קצב התגליות ופוטנציאל היישום של גישות טיפוליות חדשות, ותשלב אקדמאים מישראל בתחום הרפואה הממוקדת אישית.
השקעה משמעותית ועקבית ברמה הלאומית בפיתוח תחום המדע והטכנולוגיה הקוונטיים, ובפרט בפיתוח תשתיות המחקר שבו, צפויה לשפר את יכולות המחקר הישראליות בתחום.
פיתוח מדע וטכנולוגיה קוונטום נשען על הבנת האינטראקציה בין דרגות חופש בודדות של המערכת (למשל, פוטונים ואטומים בודדים) ופיתוח הטכנולוגיה הנדרשת לשליטה בהן.
יכולות אלו יאפשרו, ובחלקן כבר מאפשרות היום, בניית מחשוב חזק לאין שעור מהקיים היום, תקשורת מוצפנת חסינה מהאזנה, סימולציה של מערכות מורכבות מכדי לחשבן באמצעות מחשבים קיימים, חישה ברגישות גבוהה מהשיטות המקובלות, פיתוח חומרים בעלי תכונות ייחודיות, ועוד.
תחום מדע הנתונים מתייחס לאיסוף, ניהול, עיבוד, ניתוח וויזואליזציה של נתונים המשויכים למנעד רחב של דיסציפלינות אקדמיות ואפליקציות מסחריות.
התחום חווה צמיחה מוגברת ומואצת והשקעות כספיות, הן מצד התעשייה והן מצד אוניברסיטאות ומכוני מחקר פרטיים.
הסיבות להתפתחות התחום נעוצות בגידול המשמעותי בכמות ובזמינות של נתונים המיוצרת בעולם, בפיתוח מתמשך של שיטות, אלגוריתמים וטכנולוגיות זמינות ובהתפתחויות בחומרה ייעודית לתקשורת, אחסון ועיבוד נתונים.
למדעי הנתונים יש נגיעה לכמעט כל תחומי התוכן של המרחב האקדמי, והם טומנים בחובם פוטנציאל חדשנות ופריצת דרך לא רק במדעים המדויקים אלא גם במדעי החברה והרוח.
צפוי כי קידום התחום ישפר את ההוראה והמחקר בשלל רב של דיסציפלינות.
רשימה זו מציגה את 25 שחקני ליגת ה-NBA אשר קלעו את מספר הנקודות הרב ביותר במשחקי הפלייאוף.
הנתונים מתייחסים למשחקי הפלייאוף בלבד, כמקובל בליגת ה-NBA אשר מפרידה בין נתונים סטטיסטיים של העונה הסדירה לבין אלו של הפלייאוף.
לברון ג'יימס הוא השחקן המוביל את רשימת הקלעים עם 7,491 נקודות.
מאז הקמת ה-NBA החזיקו בתואר "הקלע המוביל" עשרה שחקנים שונים: ג'ו פולקס (–), ג'ורג' מייקן (–), דולף שייס (–), בוב קוזי (), בוב פטיט (–), אלג'ין ביילור (–), ג'רי וסט (–), כרים עבדול-ג'באר (–), מייקל ג'ורדן (–) ולברון ג'יימס (החל מפלייאוף ).
לברון ג'יימס מוביל את הטבלה גם במספר המשחקים ששיחק (260 משחקים), ומייקל ג'ורדן מוביל את הטבלה בממוצע נקודת למשחק (33.4).
הרשימה מעודכנת לסוף פלייאוף 2022
הקמפיין לדקת דומיה לזכר חללי מינכן באולימפיאדת 2012 היה קמפיין בינלאומי שנוצר על מנת לשכנע את הוועד האולימפי הבינלאומי לקיים דקת דומייה בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון 2012 כדי לזכור את הספורטאים הישראלים, שנרצחו בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שהתרחש ב-1972, טבח אשר בוצע על ידי ארגון הטרור הפלסטיני ספטמבר השחור.
התמיכה בקמפיין הגיעה ממספר אנשי ציבור וסלבריטים, בהם נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, מזכירת המדינה האמריקאית, הילרי קלינטון, מועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו ב-2012, מיט רומני, שר החוץ הגרמני, גידו וסטרוולה, הפרלמנט האיטלקי, הפרלמנט האוסטרלי, הפרלמנט הגרמני והפרלמנט הקנדי.
חרף התמיכה של גורמים אלו, דחה הוועד האולימפי הבינלאומי את הבקשה לקיום דקת דומייה בטקס הפתיחה של התחרות, אך גורמים בוועד כיבדו את הקורבנות בטקס שאורגן על ידי שגרירות ישראל בלונדון והקהילה היהודית בלונדון ונערך ב-6 באוגוסט 2012. ב-5 בספטמבר 2012 נערך טקס זיכרון בבסיס חיל האוויר פירסטנפלדברוק שבגרמניה.
נשיא הוועד, ז'אק רוג, שסירב בתוקף לדקת הדומייה הרשמית, ונימק זאת ב"אין לערב פוליטיקה באולימפיאדה", החליט בסופו של דבר לערוך דקת דומייה ספונטנית בטקס שהתקיים ב-23 ביולי.
טקס זה היה הפעם הראשונה בה הוועד האולימפי כיבד את הקורבנות הישראלים מטבח מינכן במהלך טקס בכפר האולימפי.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ב-2020 הוזכר במפורש טבח הספורטאים הישראלים במינכן ונערכה דקת דומייה רשמית לזכרם, לזכר הרוגי כל האולימפיאדות ולזכר הרוגי מגפת הקורונה.
משפחות הספורטאים שנרצחו ניסו מאז הטבח לקדם טקסי זיכרון רשמיים עבור הנרצחים וכבר החל מאולימפיאדת מונטריאול, הראשונה שנערכה אחרי הטבח.
אנקי שפיצר, אלמנתו של מאמן הסיף הישראלי שנרצח בטבח, אנדרי שפיצר סייעה להובלת הקמפיין, היא תיארה את רעיון דקת הדומיה או אף צורה אחרת של הנצחת הספורטאים כ"טבעית בעינינו [של המשפחות]", עם זאת מאחר שמאז אולימפיאדת מונטריאול הוועד האולימפי מתבצר בעמדתו לא להנציח באופן רשמי את הקורבנות.
באפריל 2012, השנה בו ציינו כ-40 שנים לטבח מינכן, נוצרה עצומה מקוונות שכותרתה הייתה "תגידו לוועד האולימפי הבינלאומי: 40 שנים זה מספיק!" וזאת על מנת לגרום לוועד האולימפי לכבד את זכרם של אחד עשר הספורטאים שנרצחו בעזרת דקת דומייה.
מרכז הקהילה היהודית במחוז רוקלנד שבמדינת ניו יורק יזם את העצומה יחד עם אנקי שפיצר, אלמנתו של אנדריי שפיצר.
לקראת האולימפיאדה, שנקבע כנהוג ליולי של אותה שנה, מעל 100,000 אנשים חתמו על העצומה.
עוד באותו החודש, סגן שר החוץ הישראלי, דני אילון כתב מכתב רשמי לוועד האולימפי הבינלאומי, בו ביקש להנציח את הספורטאים בדקת דומייה, איילון כתב במכתב כי "עלינו לשמור על ערנות נגד מעשה שנאה וחוסר סובלנות העומדים בניגוד לאידיאלים של האולימפיאדה הבינלאומית".
התמיכה בקמפיין דקת הדומייה בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון, קריאות נשמעו מפרלמנטים שונים ברחבי העולם ומגורמי ממשל מרחבי העולם.
בית הנבחרם הקנדי אימץ פה אחד את הצעתו של חבר הפרלמנט היהודי מהמפלגה הליברלית, ארוין קוטלר לתמוך במחווה מיוחדת לקורבנות הטבח במינכן.
הוא הוסיף כי גרמניה "מביטה לאחור בצער ובייסורים על טרגדיית מינכן".
שר החוץ גווידו ווסטרוול תמך בדקת שתיקה באולימפיאדת לונדון במכתב לז'אק רוג ', נשיא הוועד האולימפיאדה הבינלאומית.
" ווסטרוול הוסיף כי גרמניה "מביטה אחורה בצער ובייסורים על הטרגדיה של מינכן" ומחשבותיהם הן עם הקורבנות, משפחותיהם ואנשי הצוות הישראלי ששרדו.
נשיא הבונדסטאג, נורברט למרט התחייב לתמוך בדקה דומייה במכתב רשמי למקבילו הישראלי, יושב ראש הכנסת, ראובן ריבלין.
ריבלין אמר כי "גרמניה, שבשטחה בוצעו פיגועי הטרור, הצטרפה למטרה היא משמעותית ביותר".
האספה בלונדון הסכימה פה אחד להציע לראש העיר, בוריס ג'ונסון להבטיח כי קורבנות הטבח במינכן יוזכרו במהלך משחקי 2012 בדקת דומייה שתצוין בפארק האולימפי במהלך טקס הפתיחה או טקס הסיום.
הסנאט של ארצות הברית, העביר החלטה פה אחד שקראה לוועד האולימפי הבינלאומי לקיים דקת דומייה.
בהמשך, גם בית הנבחרים העביר פה אחד הצעה דומה שהביאה ועדת החוץ של בית הנבחרים אך ההצעה לא עלתה בסופו של דבר להצבעה.
בית הנבחרים אף קיים בעצמו דקת דומייה.
חבר בית הנבחרים, אליוט אנגל טען כי הוועד האולימפי מסרב בכך שהם חוששים מפגיעה בכמה מדינות ערב וטען כי הסיבה היחידה שהנרצחים טרם הונצחו במסגרת המשחקים היא לאור היותם ישראלים, דבר שהוא תיאר כמביש".
הנשיא, ברק אובמה אמר שהוא תומך "באופן מוחלט" בדקת דומייה.
דובר המועצה לביטחון לאומי, טומי ויטור, אמר כי "אנו תומכים לחלוטין בקמפיין למען דקת דומייה באולימפיאדה לכבוד הספורטאים הישראלים שנרצחו במינכן".
גם מזכירת המדינה, הילרי קלינטון כתבה לרוג בעניין וקראה לו לבטל את החלטת הוועד לא לקיים את דקת הדומייה.
המועמד הרפובליקני לבחירות לנשיאות שנערכו באותה שנה, המושל מיט רומני, תמך אף הוא בדקת דומייה.
אנדראה סול, הדוברת של רומני אמרה כי "המושל רומני תומך בדקת הדומייה לזכרם של הספורטאים הישראלים שנרצחו במשחקים האולימפיים במינכן".
רומני אף אמר בעצמו כי "כולנו זוכרים את 11 הספורטאים הישראלים שנרצחו בטבח באולימפיאדת מינכן 72'".
ג'יבריל רג'וב שהיה אחראי על המשלחת הפלסטינית לאולימפיאדה אמר כי דקת הדומייה היא כלי מאבק להצגת העניין הפלסטיני ובירך על ההחלטה לא לקיים את דקת הדומיה, אותה כינה "צעד גזעני".
הפרסום של הרשות באל-חיאת אל-ג'דידה, שהוא העיתון הרשמי של הרשות הפלסטינית נמנע מלהתייחס לרציחות במינכן כאל טרור, וכינה אותן בכינוי "מבצע מינכן"..
סגן שר החוץ הישראלי איילון גינה את השימוש במונח "גזעני" על ידי רג'וב והדגיש כי רצח הספורטאים הישראלים בשל לאומיותם הוא המעשה הגזעני.
ב־25 ביולי 2012 קיים בית הנבחרים האיטלקי דקת דומייה לציון 40 שנה לטבח במינכן ולכבוד קורבנות הטבח.
ב־29 ביולי גם חברי המשלחת האולימפית האיטלקית קיימו אף הם דקת דומייה.
הנוכחים כללו כ־30 אנשים, כמו גם שר התיירות והספורט האיטלקי פיירו גנודי, ראש הוועד האולימפי האיטלקי ג'אני פטרוצ'י, יו"ר הוועד האולימפי בישראל, צבי ורשביאק וראש המשלחת הישראלית אפרים זינגר.
ב־27 ביולי 2012, למעלה מ-20,000 איש ברחבי לונדון השתתפו בתוכנית "דקה למינכן" שארגנה הפדרציה הציונית הבריטית.
גם הישראלים ציינו את יום השנה ה-40 לטבח במינכן בלונדון, במהלכו הוקראו תפילות לזכר 11 הישראלים שנרצחו, הונחו זרים, ונחשפה לוחית במרחק של ארבעה קילומטרים מהאצטדיון האולימפי.
ראש עיריית לונדון, בוריס ג'ונסון השתתף באירוע ואף בנאומו הזכיר כי שהיה בן 8 צפה באירועי הטבח במינכן והוא ציין כי "מה שנדבק במוחי הייתה תחושת אימה כי אירוע הספורט הגדול בעולם צריך לסבול מתקיפה שכזו".
בנוסף, אנשי תקשורת ישראליים הקפיאו את שידורהם באופן לא רשמי לאורך של חצי דקת דומייה במהלך שידור טקס הפתיחה של האולימפיאדה.
הקמפיין לסולידריות עם פלסטין הוא ארגון של פעילי זכויות אדם למען הפלסטינים, הרשום באנגליה ווויילס.
הארגון החל לפעול בשנת 1982, בעקבות מלחמת לבנון הראשונה וטבח סברה ושתילה, אך נרשם באופן רשמי כעמותה רק בשנת 2004.
לקמפיין לסולידריות עם פלסטין יש ועדה ניהולית של 20 חברים, בתוספת שני חברים המייצגים את הוועדה המייעצת מאיגודי העובדים, הנבחרים באספה כללית שנתית על ידי חבריה.
היושב הראש הנוכחי שלה הוא יו לאנינג והמנכ"ל הנוכחי שלה הוא בן ג'מאל.
בסיס הארגון בלונדון, יש לו ארבעה אנשי צוות בשכר, בעוד הארגון מסתמך בעיקרו על מתנדבים לביצוע משימות שונות, כגון הפעלת קמפיינים וניהול סניפים.
אחד ממייסדי הארגון, טוני גרינשטיין, הוא יהודי, מייסדת נוספת היא סו בלקוול, פרופסור מן המניין באוניברסיטת בירמינגהאם, שהיא גם המייסדת של קמפיין החרם האקדמי על ישראל.
לקמפיין לסולידריות עם פלסטין יש כ-40 סניפים באנגליה, סקוטלנד ווילס.
פעילות הארגון בסקוטלנד מתואמת על ידי "קמפיין הסולידריות של פלסטין הסקוטי" .
"קמפיין לסולידריות אירית-פלסטינית" (IPSC) הוא ארגון נפרד, שהוקם בסוף 2001 על ידי פעילי זכויות אדם וקהילה באירלנד, כולל ראש עיריית דבלין, שבאפריל 2018, החליט שר הפנים אריה דרעי למנוע את כניסתו לישראל.
תמוך נוסף של הקמפיין הוא המאמן לשעבר של נבחרת אירלנד בכדורגל בריאן קאר.
בין הפעילים והתומכים הבולטים של הקמפיין לסולידריות עם פלסטין נמנים:
השחקנית הבריטית זוכת פרס אוסקר ג'ולי כריסטי
המוזיקאים פיטר גבריאל, רוג'ר ווטרס, והראפר לוקי.
במאי הקולנוע קן לואץ' ומייק לי.
הקמפיין תומך רשמית בתנועת BDS מאז 2001.
הקמפיין היה מעורב במאבק נגד התאגיד הצרפתי ויאוליה, שהקים והפעיל את פרויקט הרכבת הקלה בירושלים, מאחר שהוא עובר בשטח מזרח ירושלים.
הקמפיין גרם למועצה המקומית בלונדון, טאוור האמלטס, לבטל הסכם רב שנתי עם ויאוליה עקב מעורבותה בפרויקט.
בעקבות הלחץ החברה החליטה לצאת מהפרויקט.
הקמפיין הוביל מאבק נגד פעילות הקרן הקיימת לישראל בבריטניה, בניסיון להביא למחיקת הארגון מרשימת ארגוני הצדקה במדינה.
בטענה שקק"ל הוא ארגון גזעני שגזל אדמות מערבים והשתתף בטיהור האתני של פלסטין.
68 חברי פרלמנט אף חתמו על מכתב הקורא לשלול את מעמד הצדקה של הארגון.
בנוסף הביא הקמפיין לפרישתו של ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון, מרשימת הפטרונים של הקרן במדינה.
ב-2010 הוביל הקמפיין מאבק נגד ניסיון של המיליארדר הדרום אפריקאי נתן קירש לרכש את השליטה בחברת נדל"ן בריטית, מאחר שהוא מחזיק גם בשליטה בחברת מגל מערכות בטחון שבנתה את גדר ההפרדה.
ביוני 2011 היה הארגון מעורב בהקלטת השיר "Freedom for Palestine" (חופש לפלסטין) , כחלק מיוזמה לגיוס תרומות לארגון למען פליטים פלסטיניים.
בפרויקט השתתפה גם להקת קולדפליי הבריטית.
הקמפיין שיבוש הופעה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ברויאל אלברט הול, בפברואר 2011, גרם להפרעות חוזרות ונשנות, ולערוץ הרדיו BBC 3, ששידר את הקונצרט בשידור חי, להשהות את השידור.
ב-28 במאי 2012, כאשר להקת תיאטרון "הבימה" הופיעה בתיאטרון הגלוב בלונדון, הקמפיין וקבוצות אחרות ארגנו מחאה מחוץ לבניין.
ההפגנה הייתה, בין השאר, על רקע הופעת "הבימה" בהיכל התרבות באריאל.
באוגוסט 2012 שיבש הקמפיין הופעה של להקת בת שבע בפסטיבל אדינבורו.
בשנת 2014 הוביל הארגון קמפיין בעד הכרה של הפרלמנט של הממלכה המאוחדת במדינה הפלסטינית.
ההחלטה הסמלית עברה ברוב קולות, ב-14 באוקטובר 2014.
הקמפיין נגד הומופוביה (פולנית: "Kampania Przeciw Homofobii", הידוע לעיתים בראשי התיבות: "KPH") הוא ארגון הפועל לשיפור מעמד זכויות להט"ב בפולין, אשר מטרתו לקדם שוויון משפטי וחברתי לחברי הקהילה בפרט ולאזרחים המוגדרים מחוץ להטרונורמטיביות.
הארגון נוסד בוורשה בספטמבר 2001 על ידי הפעיל רוברט ביידרון, לימים המועמד לבחירות נשיאות פולין בשנת 2020.
"KPH" מחזיק בסניפים מקומיים בערים פולניות מחוץ לבירה בהן בקרקוב, ורוצלב, לודז', גדנסק, טורון ושלזיה.
הקמפיין נגד הומופוביה ולמדא ורשה, אשר לעיתים קרובות משתפים פעולה בהם במסגרת ארגון אירועים כגון צעדת השוויון בוורשה ופסטיבל התרבות לסובלנות בקרקוב, מוגדרים כארגונים הלא ממשלתיים הגדולים ביותר למען זכויות להט"ב בפולין.
הקמפיין נגד הומופוביה שואף לתרום להקמת "חברה סובלנית, שבה לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים, ביסקסואלים ומיעוטים נוספים ירגישו בנוח" בעודו פועל בתחומים רבים כגון,
פגישות עם פוליטיקאים ואנשי אקדמיה.
מתן ייעוץ משפטי ופסיכולוגי, בין היתר בפורטל האינטרנט "www.mojeprawa.info".
אכיפת חוק זכויות האדם הבינלאומי ומעקב אחר פרקטיקות.
שיתוף פעולה עם ארגונים דומים ממדינות נוספים וגופים בינלאומיים.
KPH" משתף פעולה עם ארגוני להט"ב נוספים החברים באיגוד הבינלאומי ללסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרסקס (ILGA).
שלושה חברים מטעם הארגון מונו לוועד המנהל של הארגון האירופי "ILGA-Europe" מטעם בבריסל בהם: ליזט קמפוס, תומאס שיפולה ובשנת 2013 את מירוסלבה מקוצ'ובסקה.
חלק מהפעילויות שביצע הארגון לאורך השנים זכו לפרסום עצום, והשפיעו על הציבור הפולני בהם נכללים:
הטיעונים לפיהם התמונות "יקדמו סטיות" גרמו לחברות פרסום חוצות לפרוש מהחוזים על הצגתן.
כתוצאה מכך הוצגו בגלריות לאמנות.
האירוע צוין כנקודה שבה אפליה נגד חברי קהילת הלהט"ב בפולין התגלתה ופורסמה בקנה מידה רחב לראשונה.
תערוכת ברלין-יוגיאקרטה הוצגה לראשונה באוקטובר 2009 במשך שלושה שבועות בספריית האוניברסיטה היוקרתית של אוניברסיטת ורשה, בה חולקו כ-500 חוברות ו-200 עותקים של עקרונות יוגיאקרטה (מסמך העוסק בזכויות אדם בתחומי נטייה מינית וזהות מגדרית, שפורסם כתוצאה במפגש בינלאומי של קבוצות זכויות אדם ביוגיאקרטה, אינדונזיה, בנובמבר 2006).
המסמך הוצג בנוסף גם בערים לובלין, ורוצלב וגדנסק.
Poznaj nas" (אני הומו, אני לסבית.
תכירו אותנו.) - סיור ברחבי אוניברסיטאות פולניות עם מפגשים חינוכיים לסטודנטים, מורים והורים של חברי הקהילה הפולנית אשר היווה עבור רבים הזדמנות ראשונה לדבר על הומוסקסואלים בגלוי.
"Festiwal Kultura dla Tolerancji w Krakowie" (תרבות לסובלנות בפסטיבל קרקוב) - פסטיבל שנתי המתקיים בקרקוב שנוסד על ידי חברי הארגון ומאורגן על ידי קרן התרבות לסובלנות אשר כולל כנסים, סדנאות, הקרנות סרטים ומסיבות.
סמלו הוא יצירת אמנות שנויה במחלוקת ובעלת קונספט גבוה מאת מיטב הסופרים בארצות הברית והאיחוד האירופי בליווי פעילויות רבות.
"Nie jesteś sam, nie jesteś sama" (אתה לא לבד) - קמפיין פוסטרים בערים נבחרות.
"!Spoko, ja też" (מגניב, גם אני!) - סרטונים המציגים תלמידים משתפים את סיפוריהם הקשורים לנטיותיהם החד מיניות והשפעתה על היבטים שונים של חייהם בבית הספר ומחוצה לו.
"Tęczowy Piątek" (שישי הקשת בענן) - קמפיין שיזם בשנת 2016 עבור הפגנת סולידריות ותמיכה בבני נוער בקרב הקהילה בסביבות בתי ספר.
הקמעות מארסלאן טאש הם שני קמעות שנמצאו בחדתו (ארסלאן טאש) בצפון־מערב סוריה, המכילים כתובות לחשים וציורים מאגיים.
הקמעות כתובים בעברית־פיניקית בכתב ארמי קדום ומתוארכים למאה ה־7 או ה־6 לפנה"ס.
ב־1933 רכש הרוזן רוברט די מניל די ביסון מאיכר שני לוחות אבן גיר כתובים, המסומנים כ־Arslan Tash 1 ("AT1") ו־Arslan Tash 2 ("AT2") הקטן יותר, ומוצגים כעת במוזיאון חלב.
רישומי ותצלומי AT1 פורסמו בשנת 1939. הרוזן יצר יציקות גבס מהלוחות, אך הם אבדו.
שני הקמעות עשויים מאבן גיר, וכתובות מכמה מעבריהן בעברית־פיניקית בכתב ארמי מוקדם.
בראש שני הקמעות נקובים חורים, דרכם השחילו חוטים לתלייה ונשיאה.
הכתובות מתוארכות על ידי רוב החוקרים למאה ה־7 לפנה"ס, אולם מיעוטם מתארכים למאה ה־6 לפנה"ס.
בצדו האחד מצויר כרוב בעל ראש אדם חבוש קובע מלחמה וגוף אריה מכונף, ומתחתיו דמות זאבה בעלת זנב עקרב הבולעת אדם עד למותניו.
בצד השני מצויר גבר לבוש לבוש אשורי, חגור חרב לשמאלו, מניף גרזן בידו הימנית, וידו השמאלית שלוחה לפניו בתנועת הרתעה.
הכתובות נכתבו הן בין ציורי הדמויות והן על הדמויות עצמן.
זהות הדמויות ומשמעותן אינה ברורה.
ויליאם אולבריט טען שהדמויות כולן מסמלות כוחות הרסניים.
נפתלי טור־סיני טען לעומתו שהדמויות מסמלות את הכוחות המגינים מפני שֵדות – הכרוב הוא חורון, הזאבה היא האלה המצרית סז הבולעת את השֵדות ונזכרת בכתובת, והגבר הוא אל כלשהו.
תאודור גסטר מבחין בין הדמויות – הוא האמין שהגבר הוא האל אשור הנלחם בשדות, והכרוב והזאבה מסמלים את השדות לילית המכונפת ו־barbārtu (כלומר "זאבה") הנזכרת בלוחות השבעה אכדיים.
יצחק אבישור האמין שהכרוב והזאבה הן אכן לילית וברברתו, אך הגבר מתאים יותר לחורון, כפי שמשתקף בתיאורים אוגריתים ומצריים.
הקמע השתמר כמעט באופן מושלם, בניגוד לקמע הראשון.
הקמע כתוב משני צדיו ומדפנותיו, ועל אחד מצדדיו מצוירת מפלצת דמונית בעלת ראש מעוגל ועין גדולה ועגולה, חסרת צוואר, בעלת גוף אדם, וכפות רגליה בצורת עקרבים.
כמו הזאבה מהקמע הראשון, המפלצת בולעת אדם עד מותניו.
בניגוד לקמע הראשון, אין כיתוב על הציור של הקמע השני.
די מניל די ביסון שיער שבשל הדמיון במוטיב בליעת האדם, ייתכן ששני הקמעות יוצרו בידי אדם אחד.
לדעתו, אופיה המזיק של המפלצת ניכר והיא האנשת עין הרע.
יצחק אבישור מאמין שהראש הוא כנראה ראש נחש, ושהעין הגדולה וחסרת האישונים רומזת לנחש, ויכולה לרמז גם לעין הרע שנגדה נכתבו קמעות רבים.
הוא השווה את הפה הגדול לתבליטים בבליים כמו חומבבה, ואת רגלי העקרבים לחותמי גליל בבליים קדומים לכתובת, וכן לעשרות קמעות מהתקופה היוונית והרומית עליהם מצוירות מפלצות עם רגלי נחשים.
עם זאת, הוא ציין כי אין זיהוי מוגדר למפלצת או למזיק בקמע.
הכתובת על הלוח הראשון ידועה בשם KAI 27, והיא מובאות כאן כפי שמובאות שם, אף שיש קריאות רבות לטקסט.
הכתובת השנייה מובאת לפי יצחק אבישור.
על הצד בו מצוירים הכרוב והזאבה כתוב בין הציורים:
הכתובת נמשכת בכתובת שעל צדו השני של הקמע, מסביב לציור הגבר עם הגרזן:
הכתובת מתחילה בצד ללא הציור:
הכתובת ממשיכה בצד השני, מסביב לציור המפלצת:
הכתובת הראשונה מכוונת כנגד שדים ומחלות: "עפתא", "חנקת אמר" (חונקת הכבש), ואולי גם "לילין" (שדים) או "לילית".
די מניל די ביסון, אולברייט ואבישור טענו שהקמע נועד לעזור ליולדת (חלקם מצאו בקריאה את המלים "חל ולד" ו"פתח רחם"), אולי למען אישה עקרה או אישה שנשות בעלה מציקות לה.
קמעות כאלה נהוגים עד היום בארצות המזרח, בשם הערבי "ללעישא".
טור־סיני טען לעומתם שהקמע נועד נגד הרוחות העפות בלילה בחדר החשוך.
בכתובות יש הד לשירה פיניקית.
תוכן הכתובת שעל הקמע הראשון כולל את התקבולת "בית אבוא בל תבואון / וחצר אדרוך בל תדרכון", הבנוי לפי חוקי התקבולת הכנענית־מקראית, וכולל צמדי מילים הנפוצים בשירה האוגריתית ובתנ"ך (בית/חצר, בא/דרך).
בלחשים מופיעה גם מליצת המספר העולה, הקיימת הן באוגרית והן במקרא: "ושבע צרותי / שמונה נשות בעלי".
גם בכתובת השנייה ניכר מבנה ספרותי כנעני מחושב, ודפוסים סגנוניים של השירה הכנענית־עברית.
הכתובתבנויה בחרוזים מסועפים, ומזכירה את המילה "ענ" (עין) מספר טיפולוגי של פעמים, שבע, הנפוץ בספרות הכנענית והעברית.
האותנטיות של הקמיעות הוטלה בספק על ידי חוקרים שבחנו את הממצאים במוזיאון הלאומי של חלב.
עם זאת, חוקרים אחרים הגנו על הקמעות כאמיתיים.
חוקרים נוספים השאירו את העניין פתוח לשאלה.
רוב החוקרים כיום מקבלים את האותנטיות של הקמעות.
ה-HK416 הוא רובה סער שפותח על ידי חברת הקלר וקוך הגרמנית ונמצא בשירות מספר מדינות החל מ-2004.
הנשק פותח בשיתוף פעולה עם כוח דלתא של ארצות הברית במהלך שנות ה-90 כמחליף ל-M4, והוא מבוסס על עיצוב הבריח של ה-G36. ה-HK416 הוא רובה השירות של נורווגיה, מונטנגרו, גרמניה (בתהליך קליטה), צרפת (בתהליך קליטה), חיל הנחתים של ארצות הברית (ה-M27), סינגפור (חיל הים) ואוסטרליה.
HK416: הדגם הבסיסי בקליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו בעל מספר וריאציות עם אורכי קנה שונים.
HK416C: דגם אולטרה קומפקטי בעל אורך קנה של 228 מ"מ (9 אינץ'), לא הוכנס לייצור.
HK416D: דגם שהתבסס על ה-D165RS (אורך קנה 419 מ"מ) כהתאמה לצורכי חיל הנחתים של ארצות הברית.
הוא הוכנס לשירות החיל ב-2011 בתור רובה חי"ר אוטמטי M27 בתפקיד רובה אוטומטי חולייתי (מקלע קל), החל מ-2018 הפך גם לרוס"ר הסדיר בחיל הנחתים (במקום ה-M4).
HK416N: דגם שפותח עבור דרישות הכוחות המזוינים של נורווגיה ונכנס לשירות בתור הרובה הסדיר של הכוחות הנורווגים.
HK416K: (kort - קצר) גרסה מקוצרת של ה-HK416N בשירות נורווגי.
HK416S: (skarpskytter - צלף) גרסת רובה קלעים בשירות נורווגי.
HK416F: דגם שפותח עבור דרישות הכוחות המזוינים של צרפת והחל בתהליך קליטה כרובה הסדיר של הצבא הצרפתי.
HK416A5: דגם שפותח עבור צבא ארצות הברית כמחליף לפלטפורמת ה-M4 קרבין, הדגם כלל בין היתר עיצוב שונה לקת, יכולת להרכבת משתיק קול ובקר אש דו-צדדי.
הדגם השתתף במכרז להחלפת הקרבין הסדיר בארצות הברית, אך לבסוף בוטל המכרז מבלי שנבחר מחליף ל-M4, עם זאת דגם זה הפך לדגם הסטנדרטי בהמשך הפיתוח והייצור של ה-HK416 והוא אף השתלב באופן מצומצם בבונדסוור וכוחות הביטחון והשיטור הגרמניים תחת השם G38.
HK416A7: דגם שפותח עבור פיקוד הכוחות המיוחדים וכוחות הצי המיוחדים של גרמניה, בשירות כוחות גרמנים הוא נקרא G95.
HK416A8: דגם שפותח כמחליף ל-G36 בתור רובה הסער הסדיר של הכוחות המזוינים של גרמניה.
הוא החל להיקלט ביחידות הצבא ב-2021 תחת השם G95A1, עם גרסה מקוצרת בשם G95KA1.
MR223: דגם חצי-אוטומטי שפותח ב-2007 לשוק האזרחי, בהמשך עם שינוי הקוטר שלו שונה שמו ל-MR556.
בשנת 1999 יצאה דרישה להספקה של נשק תקיפה כיתתי (מכונה על ידי חיל הנחתים של ארצות הברית "רובה חי"ר אוטומטי" או IAR), נשק שמטרתו מתן אש סיוע מתמשכת ללא החלפת קנה, התחממות, או מעצורים, ותוך שמירה על דיוק מול המטרה.
ב-2005 תוכנית הבחינה של כלי הנשק השונים החלה נוכח הניסיון הרב של כוחות ארצות הברית שנצבר בלחימה בעיראק ואפגניסטן, ביוני של אותה השנה חיל הנחתים של ארצות הברית שלח בקשות למספר ספקיות נשק ומכרז רשמי נפתח לבחירת רובה מתאים.
תהליך הניסוי שכלל הגשות מהקלר וקוך (גרסה של ה-HK416), קולט (שהגישו שני נשקים) וFN Herstal (גרסה של ה-FN SCAR), הסתיים בדצמבר 2009 עם בחירת הדגם של הקלר וקוך, לאחר מספר חודשי התאמות וניסויים הנשק קיבל את השם הרשמי רובה חי"ר אוטומטי M27.
ה-HK417 הוא רובה קלעים (רובה קרב) המבוסס על התאמת ה-HK416 לקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו.
הרובה המיוצר החל מ-2006, מדויק יותר ובעל טווח גבוה יותר, אך במחיר קצב אש נמוך ומחסנית קטנה יותר.
בשירות גרמני דגם זה נקרא G27 ו-G28, בשירות ארצות הברית M110A1, ובשירות הכוחות הבריטים (SAS) נקרא L2A1.
- בשירות מספר יחידות מיוחדות של הצבא והצי האיטלקי.
- בשירות הצי האינדונזי ויחידת הלוט"ר של משטרת אינדונזיה.
- דגם HK416A5 בשירות יחידות טקטיות של הגארדה שיכנה והכוחות המיוחדים של צבא ההגנה מ-2010.
- בשירות פיקוד הכוחות המיוחדים מ-2012.
- בשירות מספר יחידות צבא, נחתים, צי וכוחות משטרה, בהם: נאס"א, משטרת לוס אנג'לס, פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים וחיל הנחתים של ארצות הברית.
דגם ה-HK417 (בשם M110A1) גם הוא בתהליך הכנסה לשירות הצבא כנשק קלעים סדיר.
- דגמי HK416A3 ו-HK416A5 נמצאים בשירות יחידות טקטיות של המשטרה הפדרלית, חיל הים הברזילאי ופיקוד הכוחות המיוחדים מ-2012.
- דגמים שונים הוכנסו לשירות כוחות הביטחון הגרמניים; HK416A5 בשם G38 (בשירות המשטרה הפדרלית של גרמניה), HK416A7 בשם G95 (בשירות הצי הגרמני והכוחות המיוחדים) ו-HK416A8 בשם G95A1 (בשירות סדיר של כוחות הבונדסוור).
בנוסף דגמי ה-HK417 הוכנסו לשירות הצבא הגרמני תחת השמות G27 לרובה הקלעים הסטנדרטי (גרסת "סיור"), G27K לדגם המקוצר ו-G28 המבוסס על רובה הקלעים האזרחי.
- דגם HK416A5 בשירות המרכז ללוחמה בטרור.
- דגם HK417 (בשם L2A1) בשירות שירות האוויר המיוחד.
- דגם HK416A5 וה-HK417 בשירות יחידות מיוחדות בצי, חיל האוויר, הצבא, משמר הרפובליקה הלאומי וכוח השיטור הימי.
- בשירות הצי והכוחות המיוחדים של צבא סינגפור.
- דגם HK416F שפותח עבור הכוחות המזוינים של צרפת נמצא בתהליך הכנסה לשירות סדיר במקום ה-FAMAS.
ה-G3 הוא רובה קרב שתוכנן בשנות ה-50 של המאה ה-20 ומיוצר בגרמניה על ידי חברת הקלר וקוך.
הוא שימש כרובה הסדיר הראשון של הבונדסוור הגרמני עד שהוחלף ב-G36 בשנות ה-90, בנוסף יוצר ברישיון ויוצא לכ-70 מדינות מסביב לעולם, והיה לאחד הנשקים הנפוצים של המלחמה הקרה עם ייצור של כשמונה מיליון רובי G3 על שלל דגמיו.
שורשי ה-G3 נמצאים באב הטיפוס "MKb Gerät 06" (מכשיר קרבין אוטומטי מספר 6) שפותח על ידי מהנדסי מאוזר בשלהי מלחמת העולם השנייה.
הרובה פותח על בסיס קליבר 7.92x33 מ"מ בדומה ל-StG 44 וכלל מנגנון רתע דומה ל-MG 42 עם קנה מקובע, רובה זה קיבל את השם StG 45(M) (רובה סער 45) כממשיך דרכו של ה-StG 44 המוצלח, אך המלחמה הסתיימה לפני שהוכנס לייצור משמעותי.
בשנת 1950 עבר צוות הפיתוח לספרד והמשיך את עבודתו על הרובה כחלק ממרכז הפיתוח CETME, שם פותח "דגם 2" (Modelo 2) על בסיס קליבר 7.92x40 מ"מ CETME M53. משמר הגבור הפדרלי של מערב גרמניה, שבנה באותה העת את כוחותיו מחדש, הביע עניין ברובה וביקש להתאימו לקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו.
רובה זה נכנס לשירות הצבא הספרדי בתור CETME דגם 58, אם זאת משמר הגבול הגרמני העדיף לבסוף לרכוש את ה-FN FAL (נקרא G1 בשירות גרמני) אך במקביל הבונדסוור עצמו החל לבחון את רובה ה-CETME עם רכישה של 400 רובים ב-1956 לבחינת יכולותיו.
חברת הקלר וקוך הגרמנית ביצעה מספר התאמות לרובה לפי דרישות הצבא הגרמני וב-1959 הדגם המשופר אושר לקליטה בגרמניה המערבית תחת השם G3 (Gewehr 3; "רובה 3"), כאשר הקלר וקוך וריינמטאל קיבלו רישיון ייצור בגרמניה.
בשנת 1962 הוכנס לשירות דגם ה-G3A2 שכלל שיפור לכוונת הברזל, מספר חודשים לאחר מכן נכנס ה-G3A3 לשירות, דגם זה היה דגם הייצור המשמעותי הראשון וכלל מספר רב של שינויים בהם מעבר לקת ומתפסים עשויים פלסטיק ושיפורים ליכולת הרובה לשאת תוספים שונים (כגון דורגלים).
השיפור המשמעותי הבא היה בשנת 1974 כאשר יצא ה-G3A4 בעל קת מתכווננת וה-G3KA4 (קרבין) שכלל קת מתכווננת ואורך קנה קצר יותר.
משפחת ה-G3 (בעיקר ה-G3A3) הייתה פופולרית מאוד ברחבי העולם במהלך המלחמה הקרה עם יצור של כשמונה מיליון רובים מהדגמים השונים ובשימוש כ-70 מדינות שונות.
עיצובו המודולרי של ה-G3 הוביל גם לפיתוח של מספר רב של דגמים, התאמות מקומיות וגרסאות נגזרות בהם רובי קלעים וצליפה הן לשוק הביטחוני, לכוחות משטרה והן לשוק האזרחי.
G3: הדגם הראשוני שהתבסס על ה-CETME דגם 58, הוא הוכנס לשימוש ב-1960 וכלל מתפסים וקת מעץ.
G3A1: דגם שכלל קת מתקפלת במנגנון דומה ל-MP40, לבסוף נזנח משום הרתע הרב שנוצר.
G3A2: דגם שפותח ב-1962 וכלל כוונת אחורית מתכווננת וקנה צף שהקנה לדגם דיוק רב יותר.
G3A3: דגם נפוץ ומוצלח מאוד מ-1963, הוא כלל קת ומתפסים מפלסטיק, שיפורים לכוונת האחורית והקדמית, וסתרשף מותאם לרומה רימונים סטנדרטי של נאט"ו.
G3A3A1: גרסה של ה-A3 בשירות כוחות הביטחון הגרמניים בעל נצרה דו-צדדית.
G3A6: גרסה איראנית של ה-A3, עם חלקי פלסטיק בגוון ירוק כהה.
Gv M/66: גרסה בשימוש בדנמרק של ה-A3, נקרא גם G3A5.
AG-3: דגם מבוסס על ה-G3A5 בייצור מקומי בנורווגיה עם מספר שינויים כגון קת ארוכה בכ-2 ס"מ.
AG-3F1: גרסה עם קת מתכווננת.
AG-3F2: גרסה עם קת מתכווננת ומספר שיפורים בהם מסילות פיקטיני.
BA64: דגם מקלע קל בשירות מיאנמר, נקרא גם G4 בשירות מקומי.
G3P3: דגם ה-A3 בייצור מקומי בפקיסטן.
G3A7: דגם ה-A3 בייצור מקומי בטורקיה.
G3A4: דגם שנכנס לשירות ב-1974, בעל קת מתכווננת במנח קבוע.
G3A4A1: גרסה של ה-A4 בשירות כוחות הביטחון הגרמניים בעל נצרה דו-צדדית.
G3P4: דגם ה-A4 בייצור מקומי בפקיסטן.
G3A7A1: דגם ה-A4 בייצור מקומי בטורקיה.
G3KA4: דגם קרבין ("K": Karabiner) הכולל מתפסים בדומה להקלר וקוך HK33, קת מתכווננת וקנה מקוצר באורך 315 מ"מ.
G3KA4A1: גרסה של ה-KA4 בשירות כוחות הביטחון הגרמניים בעל נצרה דו-צדדית וחלקים עשויי פולימרים.
DIO G3-A3 בולפאפ: רובה סער שפותח על ידי איראן המבוסס על ה-G3 בתצורת בולפאפ ונמצא בשירות כוחות הביטחון האיראניים.
G3TGS: דגם ה-G3 הכולל מטול רימונים 40 מ"מ HK79 של הקלר וקוך.
G3A3ZF: דגם רובה קלעים של ה-G3A3 עם התאמה להרכבת כוונת טלסקופית.
- בשימוש סדיר באיראן על בסיס גרסה מקומית בשם G3A6, ופיתוח מקומי בתצורת בולפאפ מבוסס על ה-G3 בשם G3-A3.
- בשימוש סדיר של הבונדסוור בין שנות ה-50 עד שהוחלף בהדרגה בשנות ה-90 על ידי ההקלר וקוך G36. כיום מספר דגמים נמצאים בשימוש מצומצם בעיקר בכוחות מיוחדים וכוחות משטרה.
- כ-100,000 רובי G3 עודפי הכוחות הפורטוגלים שירתו בדרום אפריקה תחת הכינוי R2, הם הוחלפו בשנות ה-80 על ידי ה-R4 (מבוסס הגליל הישראלי).
- בשימוש סדיר בטורקיה על בסיס גרסה מקומית בשם G3A7.