tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קסטלה (ביפנית: カステラ, "קסוטרה") היא עוגת ספוג פופולרית ב, שמקורה בעוגה מקסטיליה שהביאו ליפן סוחרים פורטוגלים במאה ה-16. היא פופולרית במיוחד בעיר נגסאקי, שהייתה עיר הנמל העיקרית באותם ימים.
מרכיבי העוגה הם סוכר, קמח, ביצים וסירופ עמילן.
לרוב נמכרת העוגה ביפן באריזות ארוכות.
אורך ממוצע של עוגת קסטלה הוא 27 סנטימטרים.
עוגה זו מזכירה מאוד את עוגת המדריה, עוגה נוספת ששורשיה מפורטוגל, אך אחותה הקרובה ביותר היא עוגת הפאו דה-לו (pão-de-ló) הפורטוגזית.
במאה ה-16 ממלכת פורטוגל הגיעה ליפן והחלה בקשרי מסחר עם המדינה וכן בשליחת מיסיונרים לאיי יפן.
באותן שנים, נגסאקי הייתה עיר הנמל היחידה שפתוחה למסחר עם ציים זרים.
הפורטוגלים הראו ליפנים המצאות ותגליות חדשות עבורם, דוגמת נשק, טבק או אפילו דלעת.
העוגה הגיעה ליפן מאחר שיש לה חיי מדף ארוכים.
כך העוגה שרדה את המסע הארוך עד ליפן וגם הייתה מקור מזון למלחי פורטוגל.
בתקופת אדו, בין היתר מפאת מחיר הסוכר, עוגת הקסטלה הייתה עוגה יקרה להכנה.
כאשר משלחת של קיסר יפן הוזמנה לארוחה, שוגונות טוקוגאווה הגישה להם מנה של העוגה.
שם העוגה מתבסס על שמה בפורטוגזית: "Pão de Castela" שמשמעו "לחם מקסטיליה".
לעוגה יש שמות דומים ברחבי מדינות אירופה.
הסיבה לדמיון הגדול בין השמות נובע מכך שקסטיליה הייתה תחת שלטון ממלכת ספרד ומכאן כל הסופיות שמתייחסות למילה "ספרד" בשם העוגה.
במהלך השנים העוגה הומתקה כדי להתאים לחיך של היפנים חובבי הכיבוד המתוק.
בימינו יש לעוגה גרסאות שונות ומרובות, ביניהן עוגת קסטלה עם מאצ'ה, סוכר חום או דבש.
העוגה אף מוגשת בגדלים ובצורות שונות, בתבנית מרובעת, בתבנית עגולה או כמנה אישית.
סיבריה, גרסה של הקסטלה עם יוקאן (ג'לי יפני), הייתה פופולרית בתקופת מייג'י.
העוגה זכתה לפופולרית מחודשת מאז הקרנתו של סרט האנימציה הרוח העולה מאת הייאו מיאזאקי.
המילוי של הדוראיאקי, ממתק יפני מקושט המזכיר חביתיות, הוא עיסה של עוגת קסטלה וממרח מתוק של שעועית אזוקי.
עוגת הקסטלה נפוצה ברחבי טאיוואן משנת 1971, תקופה בה טאיוואן נשלטה על ידי יפן.
בגרסה הטאייוואנית של העוגה מוסיפים לה דבש וגבינה יפנית המוסיפים לה ארומה חזקה.
קסטל 3 היא מכונית פתוחה, 2 מושבים, בתצורת תלת אופן מסוג סייקלקאר מתוצרת Castle Motor Company אשר יוצרה בין השנים 1919–1922 בבריטניה.
דגם "קסטל 3" יוצר בעיר "Kidderminster" במחוז ווסטרשייר הממוקם באזור מערב המידלנדס באנגליה.
תלת אופן (2 גלגלים קדמיים, 1 גלגל אחורי).
קסטנופסיס (שם מדעי: Castanopsis) הוא סוג של עצים ירוקי-עד השייכים למשפחת האלוניים, שתפוצתו כיום מוגבלת לאזורים הטרופיים והסובטרופיים של מזרח אסיה.
בסין גדלים 58 מינים מקומיים כש-30 מהם אנדמיים.
המינים האחרים גדלים דרומה משם, דרך הודו-סין עד לאינדונזיה, באזורים ההרריים של טאיוואן וכן ביפן.
לעצים יש מאפיינים רבים טיפוסיים למינים ממשפחת האלוניים.
העצים הם לכל הפחות שיחים גדולים, אבל חלק מהמינים צומחים לעצים גדולים.
העלים שלהם בדרך כלל נוקשים ומכוסים קוטיקולה מפותחת.
העצים הם חד-ביתיים כשהפרחים הזכריים נוצרים בעגילים.
הפרחים הנקביים הם בעלי שחלה תחתית ומייצרים זרע בודד אבל הם מקובצים לאשכולות קטנים.
הפרי הוא בלוט, סוג של אגוז המוגן על ידי קליפה קשה (האופיינית לאלוניים) וקוצנית (בדומה לפרי הערמון).
בתחום התפוצה שלהם מסוגלים מיני הקסטנופסיס לאכלס מגוון רחב של בתי גידול מאקלים ממוזג עד אקלים טרופי, ולעיתים קרובות הם מין מפתח (keystone species) במערכות אקולוגיות שלהם.
הם נמצאים בשפע באקוטונים מגוונים כמו יערות הגשם ההרריים של בורנאו, יערות סובטרופיים ירוקי עד בטאיוואן ויערות ממוזגים של המשולש הצפוני במיאנמר.
בדרך כלל הם נפוצים ביערות הרריים שבהם עצים מסדרת האלונאים הם דומיננטיים, וביערות מסוג לאוריסילבה ממוזגים עד סובטרופיים.
בסוג האחרון הם אופייניים לצמחיית קלימקס, בעיקר בכל תחום תפוצתם באסיה היבשתית, כמו גם בטאיוואן.
צמחים מסוג זה גדלים בסוגי קרקעות רבים, בתנאי שאינם גיריים.
כמה מינים עברו התאמה לקרקעות פודסוליות, ביצות כבול, ביצות וקרקעות חומציות או לחות, או לקרקעות צחיחות דלות הנפוצות בבתי גידול צחיחים.
קסטנופסיס גדל בשפע בתקופה בין האוליגוקן למיוקן לאורך נהרות וביצות של אירופה שאקלימה אז היה סובטרופי.
חברת הצומח הפרהיסטורית Castanopsietum oligo-miocenicum היא המקור למרבית מרבצי הליגניט (פחם חום) במערב ובמרכז אירופה.
ממרבית המינים אפשר להפיק עץ יקר ערך, אבל חלקם הפכו נדירים בשל כריתת עצים.
כפי שצוין לעיל השימוש החשוב ביותר בקסטנופסיס הוא בצורתו המאובנת.
ב-2001 נכרו בגרמניה 175,400 טון של ליגניט, שמרביתו היה קודם עצי קסטנופסיס.
כבמינים אחרים של אלוניים האגוזים של מינים רבים של קסטנופסיס הם אכילים.
נוהגים לגדל את העצים עבור האגוזים, אבל לעיתים קרובות יותר הם משמשים ליערנות וכצמחי נוי, ומלקטים את האגוזים באופן אופורטוניסטי.
האגוזים הם מזון פופולרי לבעלי חיים רבים, כדוגמת ירגזים, עורבים, מכרסמים, איילים וחזירים.
רובע מגורו בטוקיו והעיר מצודו במחוז צ'יבה משתמשים ב"שיי" (椎, Castanopsis cuspidata) כאחד מהסמלים העירוניים שלהם.
שיטאקי, פטריות המאכל הידועות והחשובות כלכלית, גדלות היטב על גזעים כרותים של C.
cuspidata וזה גם מקור שמה המקובל "שיי-טאקי" שפירושו "פטריית Castanopsis cuspidata".
מינים שנכחדו הידועים כמאובנים מהמיוקן באירופה הם:
מינים אלו ידועים וזוהו מהפרי שלהם.
לא וודאי האם הם שייכים לסוג קסטנופסיס או לסוג Chrysolepis האנדמי למערב ארצות הברית, אבל דפוס הביוגאוגרפיה, ששני הסוגים נפוצים סביב האוקיינוס השקט, אבל אינם קיימים באמריקה הצפונית מזרחית להרי הרוקי מחזק את ההשערה כי הם אכן שייכים לקסטנופסיס.
Castanopsis praefissa ו-Castanopsis praeouonbiensis הם שני מינים של מאובנים שנתגלו ב"תצורת שֶׁנְגְג'וֹאוּ" מהמיוקן העליון במחוז ג'ג'יאנג בדרום-מזרח סין.
מאובנים אלו הושוו למינים קיימים של קסטנופסיס על בסיס העלים והבלוטים.
שני המינים נכחדו באזור זה משום שהאקלים בג'ג'יאנג התקרר משלהי המיוקן ועד ימינו.
קסטנופסיס דלאוויי (שם מדעי: Castanopsis delavayi; בכתב סיני: 高山栲; בפין-יין: gao shan zhui) הוא מין עץ ירוק-עד אנדמי לסין, השייך לסוג קסטנופסיס במשפחת האלוניים.
העץ גדל בגובה 1,500–2,800 מטרים ביערות של עצים רחבי עלים או ביערות מעורבים עם מחטניים במחוז גואנדונג דרום-מערב גוויג'ואו, בדרום-מערב סצ'ואן וביונאן.
עץ בגובה עד 20 מטרים וקוטר בגובה חזה 60 סנטימטרים.
קליפת הגזע של עצים צעירים חלקה בעוד שקליפת גזע של עצים בוגרים עבה וחרושה בתלמים.
העצה בגוון צהוב-חום כבדה, חזקה, עמידה ללחות ומתאימה לשמש כעמודים או לרהיטים.
אורך פטוטרת העלים בין 7 ל-15 מילימטרים, העלים גלדניים, מעט קשים ומתפוררים אחרי שהם מתייבשים.
צורתם נעה מסגלגלה ועד אליפטית, אורכם בין 5 ל-13 סנטימטרים ורוחבם בין 3 ל-7 סנטימטרים.
בסיס הטרף מעוגל וסימטרי ושפתותיו משוננים החל מאמצע הטרף.
העורק הראשי של הטרף שטוח ומשני צדדיו יש 6 עורקים משניים דקים מאוד ומעוגלים במקצת.
גוון עלים צעירים הוא חום-צהוב, והם מכוסים קשקשים.
גוון עלים בוגרים הוא אפור או אפור-כסוף.
העץ הוא צמח חד-ביתי והפריה מבוצעת באמצעות רוח.
הפרחים הזכריים בעגיל באורך 10 עד 15 סנטימטרים כשקוטר המוט המרכזי של התפרחת בין 2 ל-3 מילימטרים.
הפרחים הנקביים קצרים מאוד סביב באורך 0.5 מילימטרים, בדרך כלל במקבצים של 2 עד 3 פרחים.
הספלול הוא בתחילה אליפסואיד ואחר כך חצי כדור, לעיתים סגלגל רחב בקוטר בין 1.5 ל-2 סנטימטרים, המתפצל ל-2 או 3 מקטעים.
הפרי כמעט כדורי ובו בין אגוז אחד לשלושה.
עובי הקליפה בין 2 ל-3.5 מילימטרים והיא מכוסה בקוצים בקוטר 15 עד 20 מילימטרים ובאורך של עד 3 עד 6 מילימטרים כשהם צפופים במיוחד בבסיס הפרי.
האגוז סגלגל, אורכו בין 10 ל-15 מילימטרים וקוטרו בין 13 ל-14 מילימטרים כשקצהו מכוסה בדלילות בשערות עדינות.
הפריחה מתרחשת מאפריל עד מאי והפרי מבשיל בין ספטמבר לנובמבר שנה אחר-כך.
קסטנופסיס אורתאקנתה (שם מדעי: Castanopsis orthacantha; בכתב סיני: 毛果栲; בפין-יין: yuan jiang zhui) הוא מין עץ ירוק-עד אנדמי לסין, השייך לסוג קסטנופסיס במשפחת האלוניים.
העץ גדל בגובה 1,500–3,200 מטרים ביערות של עצים רחבי עלים או ביערות מעורבים עם מחטניים במערב מחוז גוויג'ואו, בדרום-מערב סצ'ואן וביונאן.
עץ בגובה עד שבין 10 ל-15 מטרים (20 מטרים במקרים קיצוניים) וקוטר בגובה חזה 50 סנטימטרים.
גוון הגזע חום והעצה בגוון צהבהב עד לבן צהבהב.
הענפים, הטרף של העלים ומוט התפרחת חלקים.
אורך פטוטרת העלים סנטימטר אחד, העלים גלדניים וצורתם נעה מסגלגלה ועד משולשת, אורכם בין 7 ל-14 סנטימטרים ורוחבם בין 2.5 ל-5 סנטימטרים.
בסיס הטרף מעוגל וסימטרי ושפתותיו משוננים.
העורק הראשי של הטרף שטוח ומשני צדדיו יש בין 9 ל-13 עורקים משניים.
הפרחים הזכריים בעגיל באורך 15 סנטימטרים וקוטרו בין 4 ל-7 מילימטרים.
הספלול הוא חצי כדור, לעיתים סגלגל רחב בקוטר בין 3 ל-3.5 סנטימטרים, המתפצל ל-4 מקטעים.
עובי הקליפה בין 2 ל-3.5 מילימטרים והיא מכוסה בקוצים באורך של עד 7 מילימטרים כשהם צפופים במיוחד בבסיס הפרי.
האגוז חרוטי, לעיתים קרובות שטוח בצד אחד ורוחבו בין 10 ל-15 מילימטרים מכוסה בצפיפות בשערות קצרות.
קסטיליה החדשה (בספרדית: Castilla la Nueva) הוא אזור היסטורי בספרד.
התואם בערך לטאיפה המורית ההיסטורית של טולדו, שנכבשה במהלך הרקונקיסטה של חצי האי על ידי הנוצרים ובכך הפכה לחלק הדרומי של קסטיליה.
הרחבתה של קסטיליה החדשה הוגדרה רשמית לאחר החלוקה הטריטוריאלית של ספרד ב-1833 כאיחוד של המחוזות הבאים: סיודאד ריאל, קואנקה, גוודלחרה, מדריד וטולדו.
המפתח לכיבוש מחדש של קסטיליה החדשה היו כיבוש טולדו ב-1085, שסיים את אמירות טולדו, והקרב על לאס נאבאס דה טולוסה ב-1212. היא המשיכה להיקרא ממלכת טולדו כשהייתה בכתר קסטיליה.
בהמשך, התחילה להיקרא קסטיליה החדשה במאה ה-18.
קסטלו ז'וניור לוקבה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ר.ב.
לוקבה גדל במחלקת הנוער של אולימפיק ליון.
ב-7 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד ברסט במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הצרפתית לעונת 2021/2022. ב-22 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה במועדון, בתיקו 1-1 נגד מץ במסגרת המחזור ה-19 בליגה.
לוקבה נכלל בסגל נבחרת צרפת עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023.
קסטל גנדולפו (באיטלקית: Castel Gandolfo) היא עיירה קטנה במרכזה של איטליה, במחוז לאציו, בנפת רומא.
בתחילת שנת 2024 מספר תושבי העיירה היה 8,651. העיירה מפורסמת, כיוון שאחוזת הנופש של האפיפיורים נמצאת בה.
קסטל גנדולפו כלולה בקבוצה מצומצמת של עיירות וערים, שהוגדרו "העיירות היפות ביותר באיטליה".
סבורים שמקור השם גנדולפו (Gandolfo) בגרמנית של ימי הביניים, בשם שהוא הלחם של שתי מילים.
גנד -Gand אשר פירושו מטה, או מטה קסמים, ואלוף-Ulf שמשמעותו זאב.
שמות דומים קיימים גם בשפות אירופאיות נוספות, בגרמנית, בספרדית ובצרפתית.
סבורים שהמשפחה בשם "גנדולפו" שעל שמה נקראת העיירה, היא משפחת גנדולפו שהגיעה לאזור מג'נובה.
קסטל גנדולפו משתייכת לקבוצה של עיירות הנקראות (באיטלקית: Castelli Romani), כיוון שבימיי רומא העתיקה אהבו אצילי רומא לנפוש באזור זה.
אזור העיירה גבעי, ושמו .
הגובה הממוצע מעל פני הים הוא 426 מטר.
המרחק של קסטל גנדולפו מרומא מסתכם בכ-25 קילומטר, גם המרחק בקו אווירי מהים הטירני הוא כ-25 קילומטר, ואילו מהים האדריאטי כ-140 קילומטר.
העיירה ממוקמת מעל לאגם געשי לא גדול בשטח של 5.76 קמ"ר, הנקרא אגם אלבנו .
האגם עצמו גבוה ב-292 מטרים מעל מפני הים, ונמוך ב-132 מטרים ביחס לגובה הממוצע של עיירה.
היישובים הקרובים גאוגרפית לקסטל גנדולפו הם אריצ'יה (Ariccia), גנזגי די רומא (Genzagi di Roma) ונמי (Nemi) וצ'יאמפינו .
עקב הימצאותה בסביבה גיבעית ופתוחה, האקלים באזור קסטל גנדולפו נח יותר מזה שברומא.
החודשים החמים ביותר בעיירה הם יולי ואוגוסט, עם טמפרטורה ממוצעת של 29 מעלות צלזיוס ביום, ו-18 בלילה.
החודש הקר ביותר הוא ינואר, בו יורד הממוצע ל-6 מעלות צלזיוס בלבד בממוצע, ביום כ-10 מעלות ובלילה כ-3 מעלות.
בנובמבר, החודש הגשום ביותר, ממוצע המשקעים עומד על 96.1 מילימטר עם 36% סיכוי ממוצע לגשם.
יולי הוא חודש השחון ביותר, הממוצע בחודש זה הוא רק 15.6 מ"מ גשם, והסיכוי לגשם עומד על 7% בממוצע בלבד.
בממוצע יש בשנה 0.3 ימי שלג בעיירה, בחודשי דצמבר וינואר.
ברוב המקרים מדובר בשלג וגשם היורדים חליפות, באותו היום עצמו.
ממוצע הגשם השנתי עומד על 626.7 מילימטרים.
האקלים הנח והסביבה השקטה היו הסיבות לכך, שכבר בעת העתיקה היו באזור קסטלי רומאני וילות רומאיות מפוארות, כולל הוילה של הקיסר דומיטיאנוס שנבנתה בסמוך לחוף המערבי של אגם אלבנו.
מאוחר יותר נבנו באזור טירות של אצילים.
יש היסטוריונים הסבורים, שמיקומה הנוכחי של קסטל גנדולפו הוא המקום שבו שכנה אלבה לונגה העתיקה, העיר האגדית שהייתה בירת הברית הלטינית, שהתקיימה לפני שרומא הפכה לאימפריה והשתלטה על המרחב כולו, לרבות על המקום בו הייתה קיימת אלבה לונגה.
לפי המסופר, רומולוס ורמוס מייסדי רומא נולדו באלבה לונגה.
העיר אלבה לונגה עצמה נהרסה במאה השביעית לפני ספירה.
קסטל גנדולפו הייתה מקום שכוח עד ראשית שנת 1200, כשמשפחת גנדולפו בנתה במקום טירה.
במסמך אפיפיורי קודם משנת 1037, מוזכר כי האזור הוא אזור חקלאי.
לאחר שהאפיפיורות השתלטה על המקום עקב חובות הבעלים, החל אפיפיורים להשתמש בטירה בקסטל גנדולפו כאתר נופש.
היה זה האפיפיור אורבנוס השמיני, שנבחר לכהונתו ב-1623, שהשתמש ראשון בעיירה כמקום של נופש.
במאה השבע עשרה נבנה בניין הכנסייה המרכזית של העיירה, בהוראת האפיפיור אלכסנדר השביעי.
מלאכת התכנון הוטלה על האדריכל, הפסל והאמן ג'ובאני לורנצו ברניני.
בשנים שלאחר מכן פיתחו את המקום אפיפיורים שונים, ואזרחים נקבצו ובאו לגור סביב הטירה והכנסייה.
לאחר שהמלך ויטוריו אמנואלה השני איחד את איטליה בשנת 1870, ניטלה מהאפיפיורים הבעלות על אחוזת הנופש, עד להסכמים הלטרניים שנחתמו על-ידי בניטו מוסוליני ב-1929. במסגרת ההסכמים הוחזרו לאפיפיורות סמכויות וגם שטחים ורכוש.
ההסכמים הלטרניים העבירו את הבעלות על האחוזה מהבעלים באותו הזמן, הנסיך לואיג'י ברבריני, לידיי האפיפיור.
ב-1933 הועבר גם מצפה הכוכבים לרשות הכנסייה, ומאוחר יותר החלה אוניברסיטת אריזונה לתפעל את מצפה הכוכבים, בשיתוף פעולה עם הוותיקן.
במלחמת העולם השנייה, ב־10 בפברואר 1944, הופצצו מהאוויר בטעות קסטל גנדולפו ואחוזת האפיפיור.
מפציצים אמריקאיים הטילו פצצות מהאוויר עקב מידע מודיעיני מוטעה שגרס, כי חיילים גרמנים מצאו במקום מקלט.
אחוזת האפיפיור בקסטל גנדולפו- אחוזת הנופש של האפיפיורים בקסטל גנדולפו היא יעד תיירותי מבוקש.
גם גני האחוזה מוגדים כמוזיאון, כיוון שהאתר ממוקם חלקית על הריסות הווילה של הקיסר אדריאנוס.
הכניסה למקום מותרת רק בהזמנה מראש לקבוצות, דרך אתר האינטרנט של מוזיאוני הוותיקן.
במקום פועלת גם חווה, המייצרת מוצרים חקלאיים ומוצרי חלב.
טומאסו דה וילנובה - נבנתה על ידי אומן הבארוק ג'ובאני לורנצו ברניני, ונמצאת בכיכר החירות (הכיכר הראשית של העיירה), במרחק קצר מאחוזת הנופש האפיפיורית.
אגם אלבנו - אגם לא גדול, שלחופיו נעשות פעילויות נופש, ספורט ומחנאות.
רבים אינם יורדים לאגם, ומעדיפים לצפות בו ממקומות תצפית בשולי קסטל גנדולפו.
על החוף המערבי האגם נמצא אתר נימפאון, "מרחצאות דיאנה" (באיטלקית - Bagni di Diana).
אנטיקוואריום (Antiquarium) ברבריני - אתר עתיקות שהיה שייך למשפחת האצולה ברבריני, אשר הועבר בשנת 1929 לרשות האפיפיורות.
האתר נמצא על גדת אגם אלבנו.
ציור - ציירים אהבו להעלות על בדיהם את נופי קסטל גנדולפו ואגם אלבנו.
כך הצייר הצרפתי ז'אן-בטיסט קאמי קורו בציורו "אגם אלבנו וקסטל גנדולפו", הצייר האנגלי ויליאם טרנר וציורו "אגם אלבנו", הציור "מראה קסטל גנדולפו ואגם אלבנו", מאת ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר הצרפתי, וציורו של אנטוניו דונגי האיטלקי, נוף נקסטל גנדולפו.
ספרים וסרטים - חלק מעלילת ספרו של דן בראון "צופן דה וינצ'י" מתרחש בקסטל גנדולפו, וכך גם עלילת הסרט "צופן דה וינצי", שיצא לאקרנים בעקבות הספר ב-2006. למרות שחלק מהעלילה מתרחש בקסטל גנדולפו, העיירה לא הייתה בין אתרי ההסרטה של הסרט.
סרט שאתר הסרטתו העיקרי היה בקסטל גנדולפו, הוא "שני האפיפיורים".
פסטיבל האפרסק (Sagre delle Pesche) - מתרחש בכל שנה ביום ראשון האחרון של חודש יולי.
פסטיבל האפרסק נערך בכיכר הראשית פיאצה דלה ליברטה - כיכר החירות, ובמסגרתו מוגשים משקאות, ממתקים, מאכלים וסלטים, שכולם עשויים מאפרסקים.
בעת הפסטיבל צעירי העיירה עורכים ברחובות העיירה מצעד, המסתיים בכיכר המרכזית
מרוץ חתירה בסירות (Palio del Drago) - המרוץ נערך באגם אלבנו, בחודש יוני מאז 2003 בין עיירות אזור קסטלי רומאני.
ביום המרוץ מתקיים על חוף האגם גם יריד אוכל ושתייה.
סבסטיאן - החגיגות נערכות מידיי שנה לכבוד הפטרון המגן של העיירה, סן סבטיאן, ביום א הראשון של חודש ספטמבר.
בחגיגות מושמעת מוזיקה, מתקיימים אירועי תרבות ונורים זיקוקין דינור.
שוק יד שנייה - השוק מתקיים ביום ראשון האחרון של כל חודש, בכיכר המרכזית פיאצה דלה ליברטה.
בימי השוק מוצגים ונמכרים חפצי אומנות, פריטים מיד שנייה ופריטי אספנות,
אולימפיאדה - במסגרת המשחקים האולמיפיים שנערכו רומא בשנת 1960, התקיימו באגם אלבנו תחרויות החתירה בסירות קאנו, וגם תחרויות שייט אחרות.
תיירים רבים מבקרים בעיירה מידיי שנה עקב נופיה, במיוחד זה של אגם אלבנו, וגם עקב הכללתה של העיירה ברשימת המקומות היפים ביותר באיטליה.
סיבה חשובה נוספת לביקורי תיירים היא הימצאותם בקסטל גנדולפו של ארמון הקיץ האפיפיורי, וגני ברבריני הצמודים אליו.
תחבורה ציבורית (אוטובוסים ורכבות), אינה נכנסת לתוך העיר העתיקה.
רכבת - ניתן להגיע לקסטל גנדולפו ברכבת מרומא, בנסיעה של 40 עד 60 דקות, תלוי במסלול ובמספר עצירות הביניים.
הרכבת יוצאת מהתחנה הראשית "טרמיני".
זמן ההליכה הרגלית מתחנת הרכבת של קסטל גנדולפו אל העיר העתיקה, מסתכם ברבע שעה בערך.
אוטובוס - אוטובוסים של שתי חברות (Atac ו-Cotral) מפעילות קו אזורי מרומא לקסטל גנדולפו ובחזרה.
נמל התעופה הקרוב ביותר הוא צ'אמפינו - Ciampino, במרחק של כ־10 קילומטרים מקסטל גנדולפו.
המרחק לנמל התעופה העיקרי של רומא לאונרדו דה וינצ'י, מסתכם בכ-40 קילומטרים.
באחוזת האפיפיור קיים מנחת מסוקים, אך הוא איננו עומד לרשות הציבור הרחב.
קסטלווניה היא סדרת אנימה-פנטזיה אפלה אמריקאית שנוצרה ונכתבה על ידי וורן אליס עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס", והופקה על ידי קווין קולדה, פרד זייברט ואדי שנקר.
במקור, תוכננה הסדרה להיות סרט באורך מלא, שפותח על ידי המפיק קווין קולדה והחברה שלו, "Project 51".
קולדה הצטרף לאולפני "Frederator" בשנת 2005, והמייסד פרד זייברט הסכים להשתתף בעלויות הפקת הסרט.
השניים חתמו על חוזה לתסריט עם הקומיקסאי וורן אליס בשנת 2007. עם זאת, נותרה הפקת הסרט בגיהנום הפיתוח עד לשנת 2015, במהלכה נרכשו זכויות הפקתה על ידי "נטפליקס".
לצוות ההפקה והפיתוח הצטרפו אולפני "Powerhouse Animation Studios", שכלל אנשי צוות שעבדו בתעשיית האנימה היפנית.
הסדרה עלתה לראשונה ל"נטפליקס" ב-7 ביולי 2017, והסתיימה בעונתה הרביעית ב-13 במאי 2021; כמו כן, זכתה הסדרה לשבחי המבקרים, ששיבחו במיוחד את הוויזואליה, עבודת ההנפשה, הדיבוב, קטעי הפעולה, אפיון הדמויות, התמות של העלילה ואת הכתיבה, אם כי קצב העלילה, במיוחד בעונות השלישית והרביעית, קיבלו ביקורות מעורבות.
סדרת ההמשך, "קסטלווניה: נוקטורנו", עלתה לשירות "נטפליקס" ב-28 בספטמבר 2023, ועלילתה מתמקדת בריכטר בלמונט, צאצאם של טרבור וסיפא; אלוקארד, אותו שב לדבב ג'יימס קליס; ומריה רנאר בתקופת המהפכה הצרפתית.
לאחר שאשתו האנושית מועלית על המוקד, לכאורה בעוון היותה מכשפה, הערפד ולאד דרקולה טאפש מכריז שכל תושבי ולאכיה ישלמו על כך בחייהם, ומזמן צבא של שדים שמשתלט על המדינה, שוחט את האוכלוסייה ומשאיר את הניצולים לחיות חיי פחד וחוסר אמון.
בלית ברירה, מתגייס טרבור בלמונט, הבן החי האחרון בשושלת אגדית של ציידי מפלצות שירדו מגדולתם ונודו, למלחמה נגד כוחותיו של דרקולה, בסיוע הקוסמת סיפא בלנאדס ובנו הערפד-למחצה של דרקולה, אלוקארד.
ריצ'רד ארמיטאג' – טרבור בלמונט, הבן האחרון לשבט בלמונט, שושלת-דם אגדית של ציידי מפלצות שירדו מגדולתם ונודו בקרב שאר ציידי המפלצות.
ג'יימס קליס – אדריאן "אלוקארד" טאפש, בנם הערפד-למחצה של דרקולה וליסה טאפש, המבקש להגן על האנושות מפני אביו.
גרהם מקטביש – ולאד דרקולה טאפש , ערפד עתיק-יומין הנשבע לנקום באנושות על רצח אשתו, ליסה, ולשם כך מזמן צבא של מפלצות במטרה להרוג את כל תושבי ולאכיה.
אלחנדרה ריינוסו – סיפא בלנאדס, קוסמת המשתייכת לקבוצת הדוברים ונכדתו של "הזקן", שביכולתה לתפעל קסם-יסוד רב-עוצמה.
מתיו פרויר – הבישוף , איש דת מושחת המורה על העלתה למוקד של ליסה טאפש בעוון כישוף, שמאוחר יותר ממונה לתפקיד הבישוף של גרסיט.
אמילי סוואלו – ליסה טאפש , אשתו האהובה של דרקולה שהועלתה על המוקד בטרגובישטה לאחר שהואשמה בהיותה מכשפה.
טוני אמנדולה – "הזקן" , סבה של סיפא ומנהיג קבוצת דוברים המסייעת לאנשי גרסיט.
תיאו ג'יימס – הקטור , מכשף אפל שנקרא לשרת את דרקולה במלחמתו נגד האנושות.
אדטוקומבו מ'קורמק – אייזק , מכשף אפל וחסיד נאמן של דרקולה העוזר לו להוביל את צבאו.
ג'יימי מארי – קרמילה , פילגשתו של דרקולה וחברה במועצת המלחמה שלו, המבקשת לגזול את כס המלוכה שלו; מנהיגת "מועצת האחיות".
פיטר סטורמר – גודברנד , ערפד ויקינגי שנקרא לשרת את דרקולה בקרב נגד ולאכיה.
ג'סיקה בראון פינדלי – לנור , החברה הדיפלומטית ב"מועצת האחיות".
רילה פוקושימה – סומי , סייף וצייד ערפדים מיפן.
ג'ייסון אייזקס – השופט , מנהיג עיירת לינדנפלד, הנחוש לשמור על שלום וסדר בעיירה בכל מחיר.
יסמין אל מסרי – מורנה , החברה האסטרטגית ב"מועצת האחיות".
איוונה מיליצ'ביץ' – סטריגה , החברה הצבאית ב"מועצת האחיות".
נאביד נגהבאן – סאלה , מנהיג הנזירים של לינדנפלד.
ביל ניג'י – סן ז'רמן , אדם מוזר החוקר ממלכה המכונה "המסדרון האינסופי".
טורו אוצ'יקדו – טאקה , קשת וצייד ערפדים מיפן.
גילדארט ג'קסון – עיני-זבובים , שד שנוצר על ידי אייזק.
לאנס רדיק – הקפטן , פיראט המתיידד עם אייזק ומסייע לו.
ברברה סטיל – מירנדה , קשישה בעלת כוחות קסם המסייעת לאייזק.
מלקולם מקדואל – וארני , ערפד יהיר מלונדון וסוכן לשעבר של דרקולה המבקש להחיות את אדונו.
טוקס אולגונדוי – זמפיר , השומר הראשי של בית המשפט המחתרתי של טרגוביסטה הנלחם נגד יצורי הלילה.
מרשה תומסון – גרטה מדנסטי , סייפת ממוצא קרתגי הנלחמת ביצורי לילה.
טיטוס ווליבר – ראטקו , חייל-ערפד סלאבי אכזרי המסייע לווארני במשימתו להחיות את דרקולה.
כריסטין אדמס – האלכימאית , קוסמת רבת-עוצמה השוכנת ב"מסדרון האינסופי" ושולטת בו.
מתיו ווטרסון – דראגן , גנרל-ערפד המסייע לווארני במשימתו להחיות את דרקולה.
במרץ 2007, רכשו אולפני "Frederator" את הזכויות להפקת עיבוד סרט הנפשה עבור משחק הווידאו "Castlevania III: Dracula's Curse", שנועד לצאת בהפצה ישירה ל-DVD ולפתוח סדרת סרטים שתבוסס על שאר המשחקים.
עבור כתיבת הסרטים, שכרו אולפני "Frederator" את הקומיקסאי והתסריטאי וורן אליס.
בריאיון ל-"Paste", הצהיר אליס שכאשר יצרו איתו קשר מהאולפנים לגבי כתיבת התסריטים, לא היה לו ידע קודם על "קאסלבניה" וכי במהלך מחקרו על הנושא גילה שזו "טרנספוזיציה יפנית לסרטי האימה של 'סרטי האמר' שאהבתי וגדלתי עליהם".
אליס הסביר כיצד עבד עם יוצר הזיכיון, קוג'י איגארשי על מנת להתאים את עלילת הסרט לציר הזמן של משחקי הווידאו, כולל כתיבת סיפור רקע חדש, וכיצד היה מתוסכל מכך שאיגארשי רצה שמונה שכתובים מלאים מחדש של חומר טרום-הפקה לפני שנתן אישור.
אליס ציין בנוסף כי המפיק קווין קולדה לא רצה שהסרט יתאים לילדים, מה שיאפשר לאליס להשתמש בדימויים ובסצנות גוריות לפי הצורך על מנת לספר את הסיפור שרצה לכתוב, דבר שאותו מצא אליס מגביל בעבודה על סדרת טלוויזיה מונפשת.
במהלך עיבוד המשחק עבור עלילת הסרט, לא רצה אליס לכתוב עיבוד נקודתי, אלא לספק חומר כלשהו במטרה לבטא את עולם המשחק והמרכיבים שמאחוריו.
באופן זה, אליס ציין שאם שני החלקים האחרים לא יזכו לאור ירוק, החלק הראשון "לא ידרוש את נוכחותם של שני החלקים האחרים ויעמוד כסרט בפני עצמו".
בשל מגבלת אורך הסרט, בחר אליס בחר להשמיט את דמותו של גרנט דנאסטי, פיראט המופיע במשחקים; אליס ציין שמלבד "שמו המטופש" של דנאסטי, הוא הרגיש שדמותו של דנאסטי מיותרת וכי אורך הסרט המוגבל לא יאפשר לו לפתח את הדמות במלואה.
מתישהו בסביבות 2008, העבודה על ההפקה נתקעה ונכנסה לגיהנום הפיתוח.
אליס השלים את התסריט שלו ביוני 2008, ובבלוג ההפקה נכתב באוגוסט 2008 שהם מעוניינים להפיק את הסרט ולהפיצו בבתי הקולנוע, אך לא הגיעו עדכונים נוספים לפני שהבלוג נסגר בשקט.
בסביבות 2012, הביע אדי שנקר עניין בבימוי גרסת לייב אקשן לתסריטו של אליס.
שנקר, שבאותו זמן סיים את עבודתו כמפיק בפועל של הסרט "השופט דרד (סרט)" (2012), אמר שהאולפן בראשו הוא עומד מעוניין להפיק סרט בסגנון סרטי "מלחמת האופל" עם תקציב דומה, נציג של אולפן קטן עם גיבוי עצמאי גדול.
עם זאת, בהמשך דחה שנקר את ההזדמנות מתוך תחושה שמדובר בדבר שהוא "250 אחוז שגוי", מכיוון שהוא חווה כבוד עמוק למשחק המקורי וכי עיבוד לייב אקשן למשחק תוזיל ותרדד אותו.
בעקבות זאת, פרש שנקר מהוליווד במטרה לחפש עוד פרויקטים עצמאיים, וציין את "זלזול האולפנים הגדולים במעריצים באופן בוטה" כסיבה לדחיית ההצעה.
התוכנית להפקת עיבוד כלשהו על בסיס סדרת משחקי הווידאו התחדשה כאשר סם דיטס מאולפני "Powerhouse Animation Studios" הצליח לנהל משא ומתן עם "נטפליקס" על ההפקה, באמצעות התסריטים הקיימים שנכתבו כמעט עשור קודם לכן.
"Powerhouse" פנו אל "Frederator" בבקשה לסייע בהפקת העיבוד, שהפך לסדרת טלוויזיה.
לדברי אליס, ב"נטפליקס" היו מאוד מרוצים מהתסריטים המקוריים שכתב ב-2007, ולכן הוא נאלץ לבצע רק כמה שינויים כדי להתאימם לפורמט הטלוויזיוני של "נטפליקס" תוך כדי שמירה על נאמנותו לגרסה של התסריט שנתן ל"קונאמי".
בנוסף, פנו מ"נטפליקס" לשנקר עם ההזדמנות להפיק את העיבוד הטלוויזיוני; להצעה זו שנקר הסכים מכיוון שלא "Powerhouse" או "Frederator" ביקשו להגביל את החזון היצירתי שהיה לו על פי התסריטים של אליס.
על הפקת הסדרה הופקדו גם פרד זייברט וקווין קולדה.
עוד נמסר כי על הלחנת הפסקול עבור הסדרה יופקד המלחין טרבור מוריס.
מנגינת "Bloody tears" המופיעה במשחקי קאסלבניה שונים הופיע בעונה השניה כשהחבורה נכנסה לטירה.
סגנון האמנות של הסדרה הושפע מאוד מהעבודה שעשה איאמי קוג'ימה עבור המשחק "Castlevania: Symphony of the Night".
בנוסף, נלקחו אלמנטים מיצירותיו של הבמאי סאטושי קון עבור אפיון הדמויות וסדרות כמו "קאובוי ביבופ", "קוטל השדים", ו"ברסרק" על מנת לשלב את ההומור והשנינות בין האלמנטים הרציניים יותר.
הסדרה הופקה באמצעות הנפשה דו-ממדית מצוירת ביד.
סדרות המנגה "ברסרק" ו-"Beide of the Immortal" צוטטו גם הן כמקורות השראה עבור הסדרה, ואף אחד מבמאי ההנפשה של הסדרה עבד בעבר על סרטי "ברסרק".
הפקת הסדרה עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם "קונאמי", מחזיקת זכויות הזיכיון של "קאסלבניה", שסייעה לזהות בעיות המשכיות קטנות, אך לבד מזאת הייתה מאוד פתוחה כלפי תהליך העבודה.
העונה הראשונה מייצגת את החלק הראשון של הטרילוגיה שכתב אליס בשנת 2007. אליס ציין כי העונה השנייה, שמשלימה את הטרילוגיה, היא המקום שבו הוא הצליח לסטות במידת מה מעלילת המשחק, וניתנה לו אפשרות טובה יותר לצפות את הפצת הסדרה בנטפליקס מבחינת סצנות ואורכי פרקים.
בנוסף, ציין שנקר שיש לצוות ההפקה הזדמנות לספר סיפורים נוספים על בסיס משחקים אחרים בסדרה, שמספרים "סיפור על משפחה ועל דורות מרובים של המשפחה הזו".
צוות ההפקה של העונה השנייה כלל אנשי צוות שעבדו על הפקות של חברת "Madhouse", כגון "Death Parade".
בפיתוח דמותו של דרקולה, הבהיר שנקר שאחת המטרות העיקריות של הסדרה הייתה להציג את דמותו של דרקולה לא כאנטגוניסט, אלא כדמות טרגית, שנדונה לאבדון.
מספר ימים לאחר עליית העונה השנייה לשירות, חידשה "נטפליקס" את הסדרה לעונה השלישית.
בנוסף, הודיע שנקר בנובמבר 2017 על כוונתו להפיק סדרת אנימה שתתבסס על סדרת משחקי הווידאו "Devil May Cry" מאת "Capcom", ותהפוך, לצד "קסטלווניה", לחלק ממעין יקום משותף.
ב-27 במרץ 2019, הודיעה נטפליקס על חידוש הסדרה לעונה רביעית, וב-16 באפריל 2020, הצהירה כי עונה זו תהיה עונתה האחרונה של הסדרה.
עונתה הראשונה של הסדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה של "נטפליקס" ב-7 ביולי 2017. עונתה השנייה של הסדרה עלתה לשירות ב-26 באוקטובר 2018; עונתה השלישית עלתה לשירות ב-5 במרץ 2020; ואילו עונתה הרביעית והאחרונה עלתה לשירות ב-13 במאי 2021.
עונתה הראשונה של הסדרה הופצה בפורמטי בלו-ריי ו-DVD ב-4 בדצמבר 2017 בהפצת "Viz Media".
יחד עם פרקי העונה הראשונה נכללו תוספות שהציגו את לוחות הסטוריבורד, גלריות אמנות ורצפים אנימטיים של תהליך ההנפשה.
העונה השנייה הופצה בפורמט בלו-ריי ב-5 בנובמבר 2018. העונה השלישית הופצה ב-23 במרץ 2020, והכילה תיעודים מתוך הפאנל של הסדרה בהשתתפות צוות המדבבים וההפקה מכנס הקומיק-קון, ניו יורק 2019. העונה הרביעית שוחררה בפורמטי בלו-ריי ו-DVD ב-19 ביולי 2021.
לדברי "Parrot Analytics", הייתה הסדרה לסדרת המקור הדיגיטלית הפופולרית ביותר בארצות הברית במהלך השבוע של 6–19 ביולי 2017, כשעבורה נוצרו 23,175,616 "ביטויי דרישה" בממוצע.
לפי "Parrot Analytics", "ביטויי דרישה" מציינים את "הביקוש הכולל של הקהל לסדרה בתוך המדינה", ונמדדים על ידי הפעלת תוכן הסדרה בשירות ההזרמה, הורדות פיראטיות וכן פעילות ואזכורים במדיות החברתיות.
הסדרה נשאה בתואר "הסדרה הדיגיטלית השביעי המבוקשת ביותר" בארצות הברית עד ל-11 באוקטובר 2017. עד לשלהי 2017, הפכה הסדרה לסדרת המקור הדיגיטלית ה-15 המבוקשת ביותר בשנה החולפת בארצות הברית, עם ממוצע של 18,137,196 "ביטויי דרישה" לאורך השנה.
הסדרה הייתה גם לאחת מ-20 סדרות המקור הדיגיטליות המבוקשות ביותר בשנה החולפת בבריטניה (מקום 20), יפן (מקום רביעי), ברזיל (מקום 10), מקסיקו (מקום 11), צרפת (מקום 13), קנדה (מקום 14), גרמניה (מקום 19) ואוסטרליה (מקום 20).
עוד בטרם הופצה העונה השנייה, על פי דיווחים וניתוחים פנימיים של "נטפליקס", צברה הסדרה קרוב ל-30 מיליון צופים ברחבי העולם והפכה לאחת מתוכניות ההנפשה המקוריות המצליחות ביותר שלה.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes" ניתנה לעונתה הראשונה של הסדרה הציון 83% על בסיס 29 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 10/10. בקונצנזוס המבקרים של האתר נכתב כי סדרה זו נחשבת לעיבוד הראשון למשחק וידאו בתולדות האתר שקיבל ציון "טרי".
באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", קיבלה העונה הראשונה את הציון 71/100 על בסיס 6 ביקורות, דבר הנחשב ל"ביקורות חיוביות לרוב".
בביקורתו עבור "Colider", העניק דייב טרומבור לסדרה ארבעה כוכבים מתוך חמישה, שיבח את הכימיה בין צוות המדבבים והשווה את האלימות בסדרה לשל אנימות כמו "Ninja Scroll".
מספר ביקורות נוספות גם הם שיבחו את צוות המדבבים, ובמיוחד את גרהם מקטביש וריצ'רד ארמיטאג'.
בביקותה של "IGN" קיבל וורן אליס שבחים על הכתיבה וגישתו לחומר המקור, אם כי סוייג שחלק מההומור שלו צורם במקצת.
באתר "The Verge" ניתנה לסדרה ביקורת מעורבת, בה צוין כי הגור אינו תורם לתחושת הסכנה ומרגיש "צעקני בכוונה", אם כי לסדרה, על אף הקלישאות הרבות שבה, קיים פוטנציאל רב.
מנגד, בביקורתו עבור "Uproxx" ביקר דן סייץ לשלילה את הסדרה, וכתב כי לסדרה קיימת בעיית קצב במסגרת העלילה, וכי מפיקי הסדרה התאמצו יותר מדי למצוא עומק בעלילת המסגרת של סדרת משחקי הווידאו עליה היא מבוססת.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", קיבלה עונתה השנייה של הסדרה את הציון 100%, עם דירוג ממוצע של 9.3/10, על בסיס 17 ביקורות.
"IGN" העניקה לעונה השנייה את הציון 10/10, ושיבחה את גישתו של אליס לסדרה כסדרה "שנונה ומודעת לעצמה מספיק על מנת לצחוק על עצמה כשצריך".
בביקורת של "Colider", ציין דייב טרומבור בשנית כי "אין כאן חוליה חלשה בצוות המדבבים".
עם זאת, רוב הביקורת הופנתה בעיקר לקצב התקדמות העלילה ועל זמן המסך שניתן לחצר המלוכה של דרקולה.
בביקורתו עבור "GameSpot", הביע מייקל רוז'ו את אכזבתו מכך שטרבור ובני בריתו בילו את רוב זמנם בספרייה, וכי דרקולה "לא ממש עושה כלום בעלילה.
בכל פרקים שראינו עד כה יש פלשבק אחד קצר שבו הוא טובח במועצה של סוחרים שפגעו בו, אבל זה לא מקדם את העלילה".
רוז'ו סיכם כי סצנות הפעולה בוצעו והונפשו בצורה יצירתית, אך שצוות המדבבים החדש קיבל פיתוח דמויות נוסף על חשבון הדמויות הקודמות, שנשארו "לטחון מים".
גם באתר "Film School Rejects" הובעה ביקורת דומה, וצוין כי העונה השנייה הייתה יותר כבת-ליווי לעונה הראשונה, אם כי מקטביש ושאר צוות המדבבים זכו שוב לשבחים רבים.
בדומה לשתי עונותיה הקודמות, גם העונה השלישית זכתה לביקורות חיוביות; באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", קיבלה העונה השלישית את הציון 95%, עם דירוג ממוצע של 10/10, על בסיס 19 ביקורות.
בביקורתו על העונה השלישית עבור "Colider", שיבח דייב טרומבור את סצנות הפעולה והכריז על הסדרה כ"אחת מעיבודי משחקי הווידאו הטובים ביותר שנעשו אי-פעם".
הכרזה זו זכתה לחיזוק מצד "IGN", שכינתה את הסדרה כ"עיבוד משחק הווידאו הטוב ביותר שיש".
בנוסף לכך, זכו כתיבתו של אליס על בסיס חומר המקור וביצועיהם של צוות המדבבים לשבחים.
בדומה לשלוש עונותיה הקודמות, גם העונה הרביעית זכתה לשבחי הביקורות; באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", קיבלה העונה הרביעית את הציון 100%, עם דירוג ממוצע של 10/10, על בסיס 13 ביקורות.
בקונצנזוס המבקרים של האתר נכתב כי
"IGN" שיבחה את יכולתה של הסדרה לסיים את העלילה בסוף מספק שאינו מרגיש מואץ.
ושיבחה בנוסף את הנפשת הסדרה וביצועיהם של צוות המדבבים.
בביקורת שכתב עבור "פורבס" מתח פול טאסי ביקורת על קצב העלילה בתחילת העונה, אך סיכם כי בסופה, הייתה העונה הרביעית "מצוינת" ו"חזרה במלוא כוחה לשיא" לאחר עונה שלישית ממוצעת.
ביולי 2019, נמסר לראשונה על פיתוחה של סדרת המשך, ללא מעורבותו של וורן אליס (עקב האשמות הנוגעות להתנהגות מינית בלתי הולמת).
במאי 2021, אושרה רשמית הפקתה של סדרה חדשה, שתכלול דמויות חדשות ולא תשמש כספין אוף ישיר של הסדרה המקורית, אלא תהווה סדרת המשך עצמאית שתתמקד במלחמתם של ריכטר בלמונט, צאצאם של טרבור וסיפא, ומריה רנאר, בערפדים ובשדים בשנת 1792, במהלך המהפכה הצרפתית.
במהלך האירוע הווירטואלי של "נטפליקס", "2022 Geeked Week", הוכרז על שמה הרשמי של הסדרה, "קסטלווניה: נוקטורנו".
הסדרה עלתה לראשונה במהלך שנת 2023, ועלילת עונתה הראשונה שאבה אלמנטים וחומרים ממשחק הווידאו "Castlevania: Rondo of Blood" משנת 1993 ומשחק ההמשך שלו, "Castlevania: Symphony of the Night" משנת 1997.
קסטלווניה: נוקטורנו היא סדרת אנימה-פנטזיה אפלה אמריקאית שנוצרה ונכתבה על ידי קלייב בראדלי והופקה על ידי המפיק קווין קולדה עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
במאי 2021, אושרה רשמית הפקתה של סדרה חדשה ביקום "קאסלבניה", ונמסר כי סדרה זו תכלול דמויות חדשות ולא תשמש כספין אוף ישיר של הסדרה המקורית, אלא תהווה סדרת המשך עצמאית שתתמקד במלחמתם של ריכטר בלמונט, צאצאם של טרבור וסיפא, ומריה רנאר, בערפדים ובשדים בשנת 1792, על רקע המהפכה הצרפתית.
במהלך האירוע הווירטואלי של "נטפליקס", "2022 Geeked Week", הוכרז על שמה הרשמי של הסדרה.
הסדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה של "נטפליקס" ב-28 בספטמבר 2023, וזכתה לשבחי המבקרים על ההנפשה, הבימוי, הכתיבה, התמות שבמרכזה וביצועיהם של צוות המדבבים, אם כי מנגד קיבלו קצב העלילה ופיתוח הדמויות ביקורות שליליות.
באוקטובר 2023, נמסר על חידוש הסדרה לעונה שנייה, שעתידה לעלות לשירות בינואר 2025.
עלילת הסדרה מתרחשת בשנת 1792 במהלך המהפכה הצרפתית, בעיקר בהתיישבות הצרפתית מאשקול ונאנט, ועוקבת אחר קורותיהם של צייד הערפדים הצעיר ריכטר בלמונט ואחותו המאמצת, מריה רנאר, בעודם מנסים למנוע את עלייתה האפוקליפטית של משיחה-ערפדה דמוית-אלה.
בעונה השניה אלוקארד מצטרף לחבורה שמאחדת כוחות עם רובספייר כדי להיאבק באריסטוקרטיה הערפדית ובתועבה ערפדית שהוחזרה לחיים על ידי בישופ בעל כוחות כישוף.
אדוארד בלומל – ריכטר בלמונט, צאצא של טרבור בלמונט ובעליו הנוכחי של שוט "רוצח הערפדים" האגדי.
את דמותו של ריכטר בילדותו מדבב בנג'מין פלסלה.
טוסו מבדו – אנט, שפחה לשעבר עם כוחות של אל אדמה אפריקאי שנמלטה מעבדות בקריביים הצרפתיים.
פיקסי דייוויס – מריה רנארד, אריסטוקרטית צעירה שהופכת למהפכנית במהלך המהפכה הצרפתית ודוברת שביכולתה לזמן רוחות של חיות לעזרתה.
ריצ'רד דורמר – עמנואל / אב המנזר, איש דת ממסדר ג'ון הקדוש שפועל לשמירה על כוחה של הכנסייה.
בעל כוחות כישוף ומשתמש בהם להחייאת גופות כשדים.
סידני ג'יימס הארקורט – אדואר, זמר אופרה וחברה הקרוב ביותר של אנט שסייע לה במרד העבדים לפני שברחו יחד לצרפת.
נסטסיה קינסקי – טרה רנאר, קוסמת המשתייכת לקבוצת "הדוברים", אמה של מריה ואמו המאמצת של ריכטר.
זאן מקלרנון – אולרוקס, ערפד אצטקי עתיק מהעולם החדש ויריב עתיק-יומין של שושלת בלמונט, המגיע לצרפת במטרה לחזות בעלייתה של "המשיחה הערפדה" ובסוף משתף פעולה עם החבורה.
אהרון ניל – מיזראק, אביר המשרת תחת אב המנזר ואהובו של אולרוקס.
סופי סקלטון – ג'וליה בלמונט , ציידת ערפדים ואמו של ריכטר.
אלריקה ג'ונסון – דרולטה צונטס, סגניתה המצרית ויד ימינה המסורה ביותר של ארז'בט שמכינה את אצולת הערפדים לבואה של גבירתה.
נהרגת על ידי אלוקארד אך עמנואל מחזיר אותה לחיים כתועבה חסינה משמש- אירוע חסר תקדים בתולדות הערפדים.
פרנקה פוטנטה – ארז'בט באטורי / סח'מת, מלכת ערפדים עתיקה ו"משיחה-ערפדה", שנמשכת לצרפת בעקבות המהפכה המתמשכת.
איאן גלן – ג'סט בלמונט, אביה של ג'וליה, סבו של ריכטר וצייד ערפדים לשעבר, צאצא ישיר של טרבור מהסדרה הקודמת, שהיה ידוע בנטייתו הטבעית לכישוף.
ג'יימס קליס – אדריאן "אלוקארד" טאפש, בנם הערפד-למחצה של דרקולה וליסה טאפש, שנלחם לצד טרבור בלמונט וסיפא בלנאדס שלוש מאות שנים קודם לכן.
ב-16 באפריל 2022,דווח על ידי "Deadline Hollywood" כי נטפליקס שוקדת על הפקת סדרת ספין אוף חדשה שתתרחש בעולם של "קסטלווניה", לאחר סיום סדרת האנימציה המקורית שלה, וכי סדרה זו תכלול דמויות חדשות.
עוד נמסר כי את הסדרה ישובו להפיק קווין קולדה וקלייב בראדלי, וכמו כן, הוכרז כי על הנפשת הסדרה תופקד אולפני "Powerhouse Animation" בעוד שסם ואדם דיטס יביימו פרקים מהעונה הראשונה.
ב-10 ביוני 2022, במהלך האירוע הווירטואלי של "נטפליקס", "2022 Geeked Week", הוכרז על שמה הרשמי של הסדרה.
צוות המדבבים המלא של הסדרה נחשף ב-27 ביולי 2023.
נעימת הגיבור של ריכטר "divine bloodlines", המופיעה במשחקים בכיכובו (לראשונה במשחק "קסטלווניה: Rondo of blood"), מופיעה במשחק פעמיים- לראשונה כשריכטר מקבל את כוחותיו בחזרה אחרי 9 שנים.
ב-6 באוקטובר 2023, שבוע לאחר עליית העונה הראשונה לשירות, חידשה "נטפליקס" את הסדרה לעונה שנייה, שעתידה לעלות לשירות בינואר 2025.
הסדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה של "נטפליקס" ב-28 בספטמבר 2023. שלושת הפרקים הראשונים הוקרנו יום קודם לכן במהלך התצוגה הווירטואלית של "נטפליקס", "DROP 01".
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes, קיבלה עונתה הראשונה של הסדרה את הציון 96%, על סמך 24 ביקורות עם דירוג ממוצע של 7.9/10. בקונצנזוס המבקרים של האתר נכתב כי באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", קיבלה העונה הראשונה את הציון 77/100 על בסיס שבע ביקורות, דבר המציין "ביקורות חיוביות לרוב".
בנוסף, הסדרה הייתה מועמדת לפרס "העיבוד הטוב ביותר" בטקס "The Game Awards 2023".
קסטלאבאטה (באיטלקית Castellabate, בשפה המקומית של אזור צ'ילנטו Castiellabbate) היא עיר קטנה וקומונה בדרום איטליה.
מספר תושבי העיר הוערך ב-1 בינואר 2025 - 8,679. העיר נכללה בשנת 2025 ברשימה המתחלפת של "היישובים היפים ביותר באיטליה" (I Borghi più belli d'Italia).
העיר מפוצלת גאוגרפית, וכוללת את קסטלאבאטה וגם את סנטה מריה די קסטלאבאטה (Santa Maria di Castellabate), בה ממוקם בית העירייה.
העיר כלולה בגבולות הפארק הלאומי צ'ילנטו וואלו די דיאנו, שזכה להכרת אונסק"ו כאתר מורשת עולמית לפי קריטריונים 3 ו-4. העיר עצמה בנפרד, אינה מוכרת כאתר מורשת עולמית, אלא כחלק מהפארקים הלאומיים.
את שמה של העיר קושרים לראש מנזר סמוך בשם קוסטביל ג'נטילקורה (Costabile Gentilcore), אשר בשנת 1123 בנה טירה מבוצרת על על גבעה במקום, במטרה להגן על תושבי האזור מפני פלישות ותקיפות של פיראטים סרצנים.
הכינוי של ראש מנזר הוא אבוט (Abbot ובמקור הלטיני abbatis).
באיטלקית טירה מכונה קסטלו (Castello, קסטל, ובמקור הלטיני קאסטרום-castrum).
שם המקום הוא הֵלְחֶם של שתי המילים קסטל עם אבאטיס (ראש מנזר), וחיבור שני החלקים ביחד יוצר את השם הנוכחי של העיר, קסטל+אבאטה=קסטלאבאטה (Castellabate), שמשמעותו "טירתו של ראש המנזר".
האגדות קושרות את קאסטלאבאטה לאודיסאוס, גיבור המיתולוגיה היוונית.
לפי סברה זו, כורכים את שמו של האי הקטנטן ליקוזה (Licosa) ליד חופי העיר, בשמה של הסירנה לאיקוזיה (Leucosia), אחת מהסירנות המיתולוגיות שניסו לפתות את אודיסאוס ואת צוות ספינתו.
לא הרחק מהמעגן של סנטה מריה די קסטלאבאטה, נמצאו ממצאים ארכאולוגיים המעידים על קיומו של נמל יווני-רומאי במקום.
עם זאת הסברה המקובלת היא, כי לראשיתה של העיר נחשבת שנת 1123, כאשר ראש המנזר האזורי קוסטביל ג'נטילקורה, הניח ב-10 באוקטובר את אבן הפינה לטירה שעל ראש הגבעה, שנועדה להגן על האזור בפני פיראטים סרצנים.
העיר התפתחה ופרחה סביב טירת המנזר, ובשלב מסוים הפכה לעיר העשירה ביותר באזור.
לבד מהסרצנים, פלשו לאזור ותקפו אותו במהלך הדורות גותים, נורמנים, ביזנטים, ספרדים וצרפתים.
עד 1266 היה האזור בשליטה שוואבית, ומאוחר יותר הפך לברונות של משפחת צ'ילנטו (שעל שמה נקראת רצועת החוף כולה גם במאה ה-21).
בין השנים 1412 בה מאכר אותו האפיפיור גרגוריוס ה-12 (לכיסוי חובותיו) ל-1806, עבר האזור בין ידיים רבות של פאודלים שונים, שמכרו אותו האחד לשני ואף העניקו במתנה.
לאחר ביטול הפאודליזם, הפכה קסטלאבאטה לבירה אזורית.
ז'ואקים מירא שביקר במקום בהיותו מלך נאפולי הוקסם מהמראות ואמר "כאן לא מתים" ("qui non si muore").
קאסטלאבאטה נחשבת למקום שסייע ב-1848 לתהליך איחודה של איטליה, שהסתיים ב-1861 כשוויטוריו אמנואלה השני הפך למלך כל איטלקי.
קסטלאבאטה זכתה במדליית ברונזה, על הסיוע שהגישה לכוחות הנחיתה של בעלות הברית בחופי סלרנו במבצע מפולת שלגים, במלחמת העולם השנייה.
קסטלאבאטה היא איחוד מוניציפלי של שני יישובים, קסטלאבאטה וסנטה מריה די קסטלאבאטה.
העיר מצויה בדרום איטליה, במחוז קמפניה, בנפת סלרנו.
קסטלאבאטה נמצאת למעלה על רכס, והחלק של סנטה מריה די קסטלאבאטה ממוקם על חוף הים הטירני, על רצועת חוף הקרויה "חוף צ'ילנטו".
העיר מרוחקת כ-63 ק"מ מסלרנו בירת הנפה, ומרחק הנסיעה לנאפולי בירת המחוז מסתכם בכ-117 ק"מ, לאמאלפי ולרוולו מעל ל-90 ק"מ.
העיר קרובה לאתר הארכאולוגי פאיסטום כדי 26 ק"מ.
גובהה של קאסטלאבאטה מעל פני הים עומד על 279 מטר, האזור של סנטה מריה די קסטלאבאטה נמצא על חוף הים, בגובה ממוצע של 10 מטרים בלבד מעל לפני הים.
היישובים הסמוכים ביותר לעיר הם פרדיפומו, (Perdifumo) כ-5.5 ק"מ, מונטקוריצ'ה (Montecorice) כ-5.9 ק"מ, סראמאצה (Serramezzana) כ-7.7 ק"מ, מרחק הנסיעה ללאורנה צ'ילנטו (Laureana Cilento) ולאגרופוליּ (Agropoli) מסתכם בכ-8 ק"מ.
תקופת הקיץ חמה ולחה ותקופת החורף קרה, אך אינה מקפיאה.
יחסית למיקומה הדרומי, מספר ימי הגשם גבוה ומסתכם ב-81 ימים בממוצע בשנה.
כמות הגשם הרב שנתית הממוצעת עומדת על 1,265 מ"מ.
את כמות הגשם הגבוהה יחסית ניתן לייחס לשילוב בין הקרבה לים, הקרבה המיידית לשמורת טבע גדולה, ולגבעיות האזור.
לפי המיקום הגאוגרפי, לא קיימת סטטיסטיקה אודות שלגים בעיר.
בחודשי הקיץ כמות הגשם צונחת, במקביל לעלייה בטמפרטורות.
טירה ראש המנזר: הטירה פתוחה לקהל כל השנה.
נשקפת ממנה תצפית מקיפה על האזור כולו, ומבקרים עולים אליה בין השאר גם למטרת צפייה בנוף.
הטירה עברה שינויים מבניים רבים במשך השנים.
בתוך המבנה פועלת גלריית אומנות ברמה בסיסית.
לאזור הטירה מגיעים אנשים רבים, לצפות בשקיעת השמש.
העיר העתיקה: העיר העתיקה בנויה על גבעה ומחלקיה הפתוחים נשקף נוף לכיוון האזור החופי של העיר סנטה מריה די קסטלאבאטה, ולעבר יישובי החוף, ואל קו הים שנמצא קרוב מאוד בקו אווירי.
בעיר העתיקה סמטאות צרות רבות, רחובות ורחבות קטנות המשובצות בחנויות, בתי קפה ומסעדות.
כיכרות: הכיכר הגדולה, החשובה והראשית בעיר היא פיאצה לוצ'יה (Piazza Lucia), המוקפת בבניינים עתיקים, בחנויות ובעסקים שונים המיועדים בעיקר לתיירים.
כיכר נוספת היא כיכר מטאראצו.
הכיכרות פונות לכיוון המעגן המקומי.
מכיכר מטאראצו יוצא מדרחוב קניות, קורסו אנדראה מטאראצו (corso Senatore Andrea Matarazzo).
בסוף רחוב משתרע פארק וילה מטאראצו, אזור עם עצים, ספסלים ושבילי הליכה.
וילה מטארצו: (Villa Matarazzo) מהמאה ה-19. הווילה הייתה בבעלות משפחת מטאראצו, ועברה לבעלות הפארק הלאומי צ'ילנטו ואלו די דיאנו ואלבורני.
לווילה יש חצר רחבת ידיים ובין השאר שתולים בה 220 סוגי ורדים, הכניסה לגני הווילה חופשית.
ארמון החתולים: הארמון (le Gatte) מן המאה ה-12 נמצא על קו המים, מול המעגן.
השימושים בארמון השתנו עם השנים, ובין השאר היה גם מחסן.
במאה ה-21 נפתחו בו עסקים בהם מנוהלים חיי לילה, ברים ומסעדות.
שמו נובע מכך שבעבר, הדייגים אשר היגעו לחוף עם שללם וניקו את הדגים שהביאו, נהגו לפנק את החתולים בארוחות משביעות.
לפי גרסה אחרת, השם נוצר, כאשר דייגים נהגו בלילות לתלות בקשתות הארמון נרות דולקים בתוך כלי זכוכית שקופים, ונרות אלה נראו בחשיכה מצד הים ונחזו כעיניי חתולים.
טיילות ים ושבילים: לאורך חוף ימה של העיר יש מספר טיילות, שאינן ביניהן רצף גאוגרפי, ובמרווחים יש חופי רחצה ובנויים גושי בניינים.
חופי רחצה: בעיר מספר חופי רחצה מוסדרים, שאינם ברצף אחד, ונמצאים בפיזור גאוגרפי בשכונות נפרדות.
האי ליקוזה: ליקוזה (Licosa) הוא אי קטנטן, צר וארוך, שסבורים שהוא האי המתואר אצל הומרוס, ובו הסירנות שאחת מהן הייתה לאוקוזיה (Laucosia), שניסו לפתות את אודיסאוס ואת צוות הספינה שלו.
האי אינו מיושב ומוצב עליו מגדלור, והוא כלול בסיורים של ספינות תיירים המפליגות מסנטה מריה די קסטלאבאטה, ועוגנות באי לפעילויות של תיירות ימית.
בסמוך לאי קיימים ממצאים ארכאולוגיים תת-ימיים, ובין היתר שרידים של וילה רומאית, הניתנים לצפייה בצלילה או בשנירקול.
הפארקים הלאומיים: הפארק הלאומי צ'ילנטו וואלו די דיאנו (Parco Nazionale del Cilento, Vallo di Diano ed Alburni) המוכר על-ידיי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, הוא הפארק השני בגודל שטחו באיטליה.
בפארק טבע וצמחייה אופיינית לאזור, אתרי היסטוריה ותרבות, פסגות הרים ונוף.
קאסטלאבאטו כלולה בשטח הפארק הלאומי, המשתרע על-פני קילומטרים רבים.
פאיסטום: פאיסטום (Paestum) הוא אתר עתיקות ובו מקדשים ומבנים בעיקר מתקופת יוון העתיקה, שנשמרו במצב יחסית טוב ועבר גם שחזור חלקי.
במקום פועל מוזיאון ארכאולוגי, שבתצוגתו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה היוונית, כדים, פסלים, תבליטים, ארונות קבורה מהנקרופוליס הקרוב ועוד.
אתר פאיסטום נמצא במרחק של כ-26 ק"מ מקסטלאבאטה.
החוף האמלפיטני: גם החוף האמלפיטאני על 15 היישובים הכלולים בתחומיו הוכר על אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
העיירה וייטרי סול מארה בחלק הצפוני של החוף, היא הקרובה ביותר לקסטלאבאטה, במרחק של כ-65 ק"מ.
באזור כלולות עיירות חוף דוגמת אמאלפי, אבל כלולות גם עיירות גב הר דוגמת רוולו.
סרט: הסרט "ברוכים הבאים לדרום" (Benvenuti al Sud).
חלק מעלילת הסרט מתרחשת בקסטלאבאטה, ובנוסף העיר שימשה גם כאתר הסרטה של קטעים מהסרט.
ליברי מרידוניאלי: "Libri Meridionali" הוא אירוע ספרותי שנתי, המתקיים בקסטלאבאטה כבר כמה עשורים ברצף.
ליברי מרידוניאלי (בתרגום חופשי ספרים דרומיים או ספרי הדרום) הוא מעין שבוע הספר, שנועד לקדם את ענייני הספרות, הספרים, הסופרים וקריאת ספרים באזור.
מיקום האירוע בתוך העיר משתנה, והוא כולל גם מתן פרסים, נאומים, מצגות, מוזיקה ועוד.
מוזיאון לאומנות דתית: המוזיאון לאומנות דתית (Museo d'arte sacra) נמצא בארמון מגדל מרלטה (palazzo della torre Merlata) שקסטלאבאטה.
המוצגים שבמוזיאון כוללים ספרי קודש מהמאה ה-19, מגילות קלף עתיקות מ-1600 והלאה, ויצירות אומנות הקשורות לדת.
הפריט היקר ביותר המוצג במוזיאון הוא דגל משי גדול של סן קוסטבילה.
הדגל הוכן בהזמנת קהילת קסטלאבאטה, שהאמינה כי הקדוש חולל נס והציל את העיר ממגפת הכולרה של שנת 1883. הדגל הוכן בעבודת יד בבית היתומים של נאפולי.
פרס לאיקוזיה: הפרס מוענק מידיי שנה מאז שנת 1986. הפרס על של הסירנה לאיקוזה מוענק לאנשים, (אמנים, אדריכלים ואחרים) שעשו למען תרבותו ופרסומו של אזור החוף צ'ילנטו מחוץ לגבולותיו.
הפרס מוענק בשבוע הראשון של חודש ספטמבר.
בין 20–21 ביוני 2025 נערך בפעם החמישית פסטיבל המוזיקה (Festa della Musica) בקסטלאבאטה.
אירוע מוזיקה קלאסית זה נערך ברחבת התצפית של מצודת ראש המנזר.
פסטיבל על הים: פסטיבל דל מארה (Festival del Mare) נערך באתרי חוף הים שבעיר, מדי שנה בחודש יולי, מזה עשורים (בשנת 2024 נערך בפעם ה-26).
הפסטיבל נמשך שלושה ימים ומלבד מוזיקה הוא כולל סוגי בידור נוספים, קניות, שתייה ועוד.
שבוע התרבות: השבוע המוקדש לתרבות (Settimana della cultura) ונערך באופן קבוע בחודשי פברואר, בדרך כלל בשני מוקדים, גם בקאסטלאבאטה וגם בסנטה מריה די קסטלאבאטה.
במרכז אירועי שבוע התרבות נושאי מדע, ספרות, אומנות, תזונה נכונה, ונושאי תרבות נוספים.
כיוון שקסטלאבאטה היא עיר קטנה, לא נמצאו נתונים סטטיסטיים הנוגעים ישירות אך ורק לכלכלתה, עם זאת קיימים נתונים המתייחסים לסלרנו, הנפה אליה העיר משתייכת.
התיירות ובמידה פוחתת והולכת המסחר והתעשייה, תופסים בהדרגה מקום יותר ויותר מרכזי בכלכלה, ובאים במקום הדיג והחקלאות שבעבר היוו מקור פרנסה עיקרי תושבי המקום והאזור.
בשנת 2023 עסקו 69% מתוך כוח העבודה שאינו חקלאי, בענפי שירות שונים ורק 31% בתעשייה.
לפי הסטטיסטיקה, אחוז העובדים בתעשייה פוחת באיטיות.
באזור קיימים עסקים קטנים רבים, העוסקים ומעסיקים בענפי מלונאות, הסעדה, ובענפי תיירות נלווים דוגמת שיט והפלגה, נהיגה, מכירת חפצים ומזכרות וכדומה.
המסעדות בעיר מתמחות בדגים ובמאכלי ים.
כבישים: הכביש החוצה את החלק התחתון של העיר, הוא הכביש החופי SP267. כבישים קרובים וכבישי המשך הם SP15 ו-SS18. אוטוסטרדת האורך E45 רחוקה למדי מהעיר, כ-42 ק"מ נסיעה לכיוון צפון.
אל ומ-אגרופולי, חוף פאיסטום וממקומות נוספים.
רכבת: תחנת הרכבת הקרובה ביותר נקראת אגרופולי-קסטלאבאטה, אך אף על פי שהתחנה נושאת רשמית גם את שם העיר, היא מרוחקת מעט למעלה מ-13 ק"מ הן מקסטלאבאטה והן מסנטה מריה די קסטלאבאטה, ונמצאת באגרופולי.
ניתן להגיע לאגרופולי ברכבת מנאפולי, מפומפיי, או מסלרנו.
מאגרופולי אפשר להמשיך לקסטלאבאטה באוטובוס או במונית.
תעופה: נמל התעופה הבין לאומי הקרוב ביותר נמצא בסלרנו (QSR-Salerno Costa d'Amalfi Airport), אך הוא נמל קטן, ומגוון היעדים ממנו מצומצם מאוד.
נמל התעופה המשמעותי הקרוב הוא נמל התעופה נאפולי, במרחק של כ-124 ק"מ.
שיט/הפלגה: שירות מעבורות מפליג בקו קבוע בעונת התיירות, מספר פעמים ביום לקאפרי, לאמאלפי, לסלרנו ולמעגנים נוספים באזור.
קסטלנואובו דון בוסקו (לשעבר: קסטלנואובו ד'אסטי) היא קומונה (עירייה) בנפת אסטי שבאזור פיימונטה שבצפון איטליה, הממוקמת כ-20 קילומטר מזרחית לטורינו וכ-25 קילומטרים צפונית-מערבית לאסטי, על גבעה סמוך למפגש הנחלים נביסאנו וברדלה.
מקורה של קסטלנואובו, כפי שמעיד השם ("הטירה החדשה"), קשור לבניית טירה לפני שנת 1000 לספירה, וסביבה התפתח היישוב במשך הזמן.
במרכז העיירה, בנקודה הגבוהה ביותר, ניצב מגדל שמקורו מימי הביניים בעל מבנה מרובע.
המגדל, המשולב במסלול "קסטלי אפרטי" של דרום פיימונטה, הוא יחד עם מספר שרידים סמוכים כל שנותר מן הטירה ששלטה בעבר על היישוב.
לצידו ניצב מקדש משלהי המאה ה-18, המוקדש ל"גבירת הטירה", שנבנה בסגנון בארוק.
כנסיית סנט אנדראה שוכנת גם היא בחלקו העליון של היישוב, ומאופיינת בחזית פשוטה מהמאה ה-18. תוכנית המבנה מרכזית, ובה שמור ציור מאת גוליילמו קאצ'ה, המכונה "מון-קלבו".
סביב מבנה הפולחן ניצבים מספר מבנים בולטים מתקופות שונות - מימי הביניים ועד לסגנון הליברטי (אר נובו).
לתקופה האחרונה משתייכת "קאסה פיליפֶלו" המוקפת בגינה.
בדרך היורדת לחלקו התחתון של הכפר ניצבים מבנים חשובים נוספים, בהם כנסיית סן ברתולומאו בסגנון המאה ה-18 וארמון ריבאלבה, שהקפלה שלו נכללת גם היא במסגרת מסלול "קסטלי אפרטי", ושוכן בכיכר מרכזית השולטת על הסביבה.
בקרבת היישוב, לאורך הדרך המובילה אל ברצאנו די סן פייטרו, נמצאת כנסיית סנט אוזביו הקטנה.
חזיתה שוחזרה במאה ה-18, בעוד ששאר חלקי המבנה עדיין מציגים מאפיינים מימי הביניים, ובהם מספר קשתות ממוסגרות באזור האפסיס.
באזור קיימים גם כנסיית סנטה מריה די קורנרטו, כנסיית סן מיקלה ארקאנג'לו הכפרית, וכנסיית סנטה מריה די רזטו (בפרציון מונדוניו).
הראשונה הייתה במצב ירוד עד שנת 2000, אז עברה שימור מקיף: שרידי אולם התפילה והפסולת של מגדל הפעמונים שקרס מאה שנה קודם לכן פונו, והאפסיס הרומנסקי שומר וחוזק, תוך סגירת חזית הכנסייה לשימוש כקפלה.
הכנסייה השנייה מצויה על גבעה חשופה ונופית על שביל המחבר בין קסטלנובו דון בוסקו למנזר וצולאנו.
הכנסייה השלישית עדיין פעילה כיום; היא שוכנת על גבעה סמוך לאזור גארזיו.
חזותה החיצונית שמורה למדי, בעוד החזית מן המאה ה־18 השתמרה פחות, ובתוכה מצוי פרוזדור שנבנה בראשית המאה ה־20, עם אפסיס מאבן ומבנה מלבנים.
בנוסף לבזיליקת דון בוסקו שבפרציון קולה דון בוסקו, הוקמה בעיירה בשנת 1898 אנדרטה לכבוד הקדוש – פסל מעשה ידי הפסל ג'ובאני אנטוניו סטוארדי, המוצב בחלקה התחתון של הכיכר המרכזית.
קׇסְטֶלמאַרֵה דִי סטַבִּיׇה (באיטלקית: Castellammare di Stabia) ובשפה המקומית נפוליטנית Castiellammare 'e Stabbia, היא עיר וקומונה באיטליה הדרומית.
קסטלמארה די סטביה אינה רחוקה מנאפולי, העיר המרכזית באזור הדרום.
העיר בנויה לאורך מפרץ נאפולי.
מספר תושבי קסטלמארה די סטאביה הוערך ב-62,157 נכון לתאריך 1 בינואר 2025. מספר התושבים המוסכם בתאריך 31 בדצמבר 2021 עמד על 63,330. אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת ירידה מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, בהתאמה למגמת צמצום האוכלוסייה הכללית באיטליה משנות האלפיים.
לשם העיר Castellammare di Stabia שני חלקים נפרדים.
החלק הראשון "Castellammare" מתייחס לטירה הבנויה בתחומי העיר, שנבנתה במקור למטרות הגנה.
התחילית של השם "קסטלמרארה" מהווה שיבוש לביטוי האיטלקי "Castello a Mare", אשר משמעותו המילולית היא "טירה ליד הים".
החלק השני בשם הוא "di Stabia", שפירושו "של סטביה", והוא נובע מעיר עתיקה סטביה שהתקיימה בסמוך למקום הנוכחי, שאת שמה אייתו בעת העתיקה "Stabiae".
השם השתבש עם השנים והפך ל-"Stabia" המודרנית.
המשמעות של חיבור שני חלקי השם היא: "הטירה ליד הים בסטביה".
העיר העתיקה סטביה (Stabiae) הייתה במרחק של כ-4.5 ק"מ בלבד מהעיר העכשווית קסטלמארה די סטביה.
היא נוסדה כפי הנראה במאה ה-8 לפני הספירה, ואוכלסה בתחילה על ידי סאמניטים דוברי אוסקנית (שפה מקומית עתיקה שנכחדה).
סטביה נכנעה לשלטון רומא ב-308 לפנה"ס.
ב-89 לפנה"ס נהרסה על ידי סוּלׇה במסגרת מלחמת בעלות הברית.
לאחר הרס העיר, הוקמו באזור וילות רומאיות פרטיות עבור שליטי ועשירי רומא העתיקה, שנמשכו לאזור על-ידי הנוף לים והמעיינות החמים במקום, וכך הפך האזור למעין אתר נופש רומאי לאצולת רומא.
לפי עדותו של ההיסטוריון פליניוס הזקן, בין בעלי הווילות היו גם יוליוס קיסר, אוגוסטוס, טיבריוס, וקיקרו.
ב-24 באוגוסט 79 לספירה התפרץ הר הגעש וזוב, הרס וכיסה בעפר וולקני לוהט את כל היישובים ברדיוס גדול ואת המבנים בסביבתו, באופן הזה כוסו בעפר וולקני גם המבנים בסטביה.
לאחר ההשמדה בהתפרצות הר הגעש וזוב, האזור היה מיושב בדלילות במשך מאות שנים.
הדוכס של סורנטו הורה לבנות טירה לרגלי הר פיאטו (Monte Faito), להגנה על רצועת החוף הצרה באזור.
הטירה דומה באופיה לטירת קאסטלו נואובו בנאפולי, והיא נזכרת לראשונה במסמך משנת 1086, כעובדה קיימת עוד מתקופה קודמת.
במהלך השנים הטירה עברה שינויים רבים, על ידי בית אראגון, בית אנז'ו ואחרים.
היישוב סטביה התפתח בצל הטירה, וב-1538 הפך לאחוזה פאודלית של משפחת פארנזה, ובחלק מהזמן שימשו הקומות התחתונות כבית כלא.
במאה ה-17 קסטלמארה הייתה לעיר, ולאחר מכן הטירה ננטשה.
העיר עברה להשפעה ספרדית, ומושליה ומלכיה התגוררו בנאפולי.
המלך פרדיננד הרביעי הפך ב-1783 את ממקום לנמל חשוב.
במאה ה-19 פותחו המעיינות החמים שנבעו במקום, ולפי בקשת המלך פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות נבנו מתקנים מסודרים שתוכננו בידי ארכיטקטים ידועים, והפכו את קסטלמארה די סטביה ליעד מבוקש של תיירות של מרפא והנאה.
ב-1861 אוחד המקום, ביחד עם יתר חלקי איטליה בתהליך איחוד איטליה, לתוך ממלכת איטליה, תחת מלכותו של המלך ויטוריו אמנואלנה השני.
לאחר האיחוד, שונה שם המקום ב-1863 ל"קסטלמארה", ובשנת 1912 השם שונה שוב לשם הנוכחי "קסטלמארה די סטביה".
בעת מלחמת העולם השנייה, העיר הופצצה בקיץ 1943 על ידי מטוסי בעלות הברית, ביחד עם היישובים השכנים ונגרמו לה נזקים.
בשנת 1943 התקיימה בעיר גם פעילות של המחתרת האיטלקית וגם פעולות התנגדות מזוינות נגד חיילי גרמניה הנאצית.