tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מתוכנן מגוון רחב של ניסויים, כולל ניסויים בסינון מים וחקר סופות רעמים.
מוגנסן יחקור שינה ובריאות נפשית באסטרונאוטים, אך יחקור גם ייצור תוספים ורובוטיקה.
לאחר סיום פעילות משלחת מס' 69 לתחנת החלל מוגנסן פיקד על משלחת מס' 70. הוא חזר לכדור הארץ במרץ 2024.
אנדראס בדקר כְּרִיסְטֵנְסֶן (בדנית: Andreas Bødtker Christensen; נולד ב-10 באפריל 1996 בלילרוד שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הבלם בברצלונה ובנבחרת דנמרק.
הוא גדל במחלקת הנוער של ברונדבי, וכבר בגיל צעיר זכה להתעניינות מצד קבוצות אירופאיות בכירות.
ב-7 בפברואר 2012 חתם כריסטנסן בצ'לסי בהעברה חופשית.
עם הצטרפותו למועדון אמר: "בחרתי בצ'לסי כי הם משחקים את הכדורגל שאני אוהב".
ב-28 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 נגד שרוסברי טאון בגביע הפוטבול ליג.
ב-24 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כשהחליף את ג'ון אובי מיקל 12 דקות לסיום בניצחון 1–3 נגד סנדרלנד.
ב-10 ביולי 2015 הצטרף לבורוסיה מנשנגלדבך בהשאלה לשתי עונות.
ב-15 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות במשחק הליגה בו הפסידה בורוסיה מנשנגלדבך לבורוסיה דורטמונד בתוצאה 0–4. הוא שיחק בגלדבאך שתי עונות, בסיומן חזר לצ'לסי.
ב-4 ביולי 2022 חתם בברצלונה.
ב-8 ביוני 2015 ערך כריסטנסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, כשהחליף את פייר-אמיל הויביאו בדקה ה-69 במשחק הידידות נגד נבחרת מונטנגרו שהסתיים בניצחונה של נבחרת דנמרק בתוצאה 1–2.
אנדראס גרליץ הוא כדורגלן עבר גרמני, ששיחק בעמדת המגן הימני.
לגרליץ שתי הופעות במדי נבחרת גרמניה.
גרליץ החל את קריירת הבוגרים במינכן 1860 בשנת 2000, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים בעמדת הקשר.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה ערך בפברואר 2002, בהפסד 2-1 לנירנברג במסגרת הבונדסליגה.
בעונת 2003/04 הוסב גרליץ לעמדת המגן הימני, והחל לתפוס מקום קבוע בהרכב של מינכן 1860, ואת שערו הראשון בקבוצה הבקיע בניצחון 3-0 על איינטרכט פרנקפורט בפברואר 2004. עם זאת, בתום העונה נשר גרליץ עם מינכן 1860 אל הבונדסליגה השנייה.
גרליץ לא נשאר במינכן 1860 לאחר הירידה, וחתם בשורות היריבה העירונית, באיירן מינכן.
את עונת 2004/05 החל גרליץ היטב וזכה לשחק מספר משחקים בהרכב, אך נפצע בצורה חמורה במשחק ליגת האלופות מול יובנטוס בשלב הבתים, והחמיץ את שארית העונה וגם את עונת 2005/06. בתקופה זו, זכתה באיירן מינכן בשני דאבלים תחת המאמן פליקס מגאת.
בעונת 2006/07 חזר גרליץ לשחק, וערך 11 הופעות ליגה במדי באיירן מינכן, אך היה שותף לעונה מאכזבת בה הקבוצה סיימה במקום הרביעי ולא העפילה לליגת האלופות.
בקיץ 2007 הושאל גרליץ לקרלסרוהה, העולה החדשה לבונדסליגה, למשך עונה אחת.
בעונת 2007/08 גרליץ וקרלסרוהה סיימו עונה טובה מהמצופה, במקום ה-11 בבונדסליגה, הרחק ממאבקי התחתית.
בתום העונה, הושאל גרליץ לקרלסרוהה לעונה נוספת.
בעונה זו, גרליץ נפצע שוב וכמות הופעותיו פחתה, וקרלסרוהה נשרה אל הבונדסליגה השנייה.
בתום עונה זו חזר גרליץ לבאיירן מינכן, לשנה האחרונה שנשארה לו בחוזה.
בעונה זו, 2009/10, שיחק גרליץ בעיקר בקבוצת המילואים, אך הוקפץ לסגל הקבוצה לגמר ליגת האלופות 2010, בו הפסידה באיירן מינכן 2-0 לאינטר מילאנו.
גרליץ לא שותף בגמר זה.
באיירן מינכן זכתה באותה עונה בדאבל נוסף, לו גרליץ היה שותף.
בתום עונת 2009/10, שוחרר גרליץ מבאיירן מינכן עם תום חוזהו, וחתם באינגולשטאדט 04 מהבונדסליגה השנייה.
גרליץ היה שחקן הרכב בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה, שסיימה בהן בחלק התחתון של הטבלה, אך רחוק ממאבקי התחתית.
בעונה השלישית, 2012/13, גרליץ מיעט לשחק, ובתום עונה זו שוחרר מאינגולשטאדט וחתם בשנת 2014 בסן חוזה ארת'קווייקס מליגת ה-MLS, שם ערך שלוש הופעות בלבד בגין פציעה, ובסוף עונת 2014 שוחרר מהמועדון.
מעט לאחר שחרורו פרש גרליץ מכדורגל.
זו הייתה הופעתו השנייה והאחרונה של גרליץ במדים הלאומיים.
נוסף על היותו כדורגלן, גרליץ הוא גם מוזיקאי, המשמש גיטריסט וסולן בלהקת הרוק הגרמנית Room 77, בה היה חבר גם אחיו מרקוס.
בשנת 2009 הוציאה הלהקה אלבום בכורה.
אנדראס גאורגיוס פפנדראו היה כלכלן, מדינאי ופוליטיקאי יווני בולט בהיסטוריה של יוון.
כיהן כראש ממשלת יוון בשתי קדנציות - הראשונה בין השנים 1981–1989, והשנייה בין השנים 1993–1996.
פפנדראו היה מייסד התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית ומנהיגה במשך שנים רבות, וכיהן כראש ממשלת יוון הסוציאליסטי הראשון.
הוא הוביל להצלחתה של מפלגתו במספר מערכות בחירות לפרלמנט ההלני.
הוא היה פופולרי מאוד בקרב הציבור היווני, במיוחד בתחילת כהונתו.
היה אחראי למספר רפורמות, בהן רפורמה בחוקי הנישואים, קבע בחוק את האמנציפציה לנשים ואף הוריד את גיל ההצבעה מ-21 ל-18.
אביו, יורגוס פפנדראו (אין להתבלבל עם נכדו הנושא אותו שם), היה ראש ממשלת יוון שלוש פעמים (בשנים 1944–1945, ב-1963 וב-1964–1965), ומילא שורה של תפקידים פוליטיים בכירים נוספים.
אביו נאסר על ידי האיטלקים בזמן כיבוש יוון במלחמת העולם השנייה, ונאסר שוב על ידי החונטה הצבאית ב-1967(ראה בהמשך).
לפני שלמד באוניברסיטה, למד פפנדראו בבית ספר פרטי בשם מכללת אתונה, מכללה שהייתה אז בית ספר פרטי מוביל ביוון.
הוא למד משפטים באוניברסיטת אתונה בין השנים 1937–1938. בעת לימודיו באוניברסיטה הוא התנגד למשטר 4 באוגוסט של הגנרל יואניס מטאקסס.
לאחר המעצר הוא גורש לארצות הברית ושם הוא הקדיש את חייו ללימודים גבוהים.
בשנת 1943 פפנדראו קיבל כבר אזרחות אמריקאית.
הוא השלים לימודי דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת הרווארד.
לאחר קבלת הדוקטורט שלו, פפנדראו הצטרף לצי ארצות הברית ושירת בו במלחמת העולם השנייה בין השאר בתפקיד של בודק מודלים לשיפוץ אוניות מלחמה.
הוא חזר לעבוד באוניברסיטת הרווארד עם סיום מלחמת העולם השנייה בשנת 1946, ושימש כפרופסור ומרצה עד 1947. הוא הרצה במספר אוניברסיטאות בארצות הברית, ביניהן אוניברסיטת מינסוטה, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, (שם הוא היה ראש הפקולטה לכלכלה).
פפנדראו חזר ליוון בשנת 1959. עד שנת 1963 הוא כיהן בכמה תפקידים כלכליים.
בשנת 1963 הוא הצטרף לפוליטיקה בעקבות אביו וייסד סיעה שמאלנית בתוך המפלגה הליברלית של אביו, איחוד המרכז (EK) .
הוא נבחר לחבר בפרלמנט ההלני וכיהן כשר בממשלה בראשות אביו.
עמדותיו השמאליות הביאו לפיצול בתוך המפלגה.
ביולי 1965 ניצל המלך היווני הצעיר ניסיון התערבות של פפנדראו הבן במינוי שר הביטחון על מנת להדיח את אביו מראשות ממשלת יוון, בפרשה הקרויה "אפוסטסיה" .
באפריל 1967 השתלטה חונטה צבאית על יוון, והחל משטר הקולונלים.
בעקבות זאת נאסרו פפנדראו ואביו.
אחרי לחץ כבד של אינטלקטואלים אמריקאים כמו ג'ון קנת גילברת, ידידו של אנדראס מימי לימודיהם בהרווארד, שוחרר הבן מהכלא, שמונה חודשים לאחר מאסרו, בתנאי שיצא מהמדינה לגלות.
אביו של פפנדראו נפטר תחת מעצר בית בספטמבר 1968. פפנדראו יצא בפעם השנייה לגלות, עם אימו, אשתו וארבעת ילדיו, תחילה לשוודיה, שם לימד באוניברסיטת סטוקהולם.
כמו כן הרצה פפנדראו באוניברסיטת יורק שבקנדה.
פפנדראו פעל לשחרור יוון משילטון הקולונלים, והירבה לסייר בעולם ולנאום ולפעול כנגד השלטון הצבאי בארצו.
למרות הקריירה האקדמאית שלו בארצות הברית, הוא ראה ב-CIA את הגורם מאחורי ההפיכה הצבאית, וטען שיוון נמצאת תחת "כיבוש אמריקאי".
מאמציו תרמו לסיום המשטר הצבאי ביוון ב-1974.
עם נפילת המשטר שב פפנדראו ליוון.
הוא העיד על הקשרים בין החונטה הצבאית ל-CIA, והקים את התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית (PASOK), אליה הצטרפו רבים ממפלגת איחוד המרכז שהקים אביו, וכן אנשים ממפלגות שמאל אחרות.
בבחירות הכלליות של 1974 קיבלה PASOK 1 כ-13.5% מהקולות, ובבחירות של 1977 קיבלה 25% מהקולות, ופפנדראו הפך לראש האופוזיציה.
בבחירות הכלליות שנערכו ביוון ב-1981 זכתה מפלגתו של פפנדראו בניצחון סוחף בבחירות והוא נבחר לראשות ממשלת יוון.
בשנים הראשונות לכהונתו הוביל רפורמות רבות, ביניהן אמנציפציה לנשים.
בערך בשנת 1984 החל מצבה הכלכלי של יוון להתדרדר ומדיניות הרווחה שהנהיג רק הגדילה את הגירעון התקציבי בכלכלת יוון.
במקביל, שיעורי האבטלה והאינפלציה עלו במהירות והדבר התבטא במהומות רבות.
למרות כל זאת נבחר לכהונה שנייה בבחירות הכלליות בשנת 1985. במהלך הכהונה הזו נקשר שמו בפרשיות שחיתות שלטונית ובקשרי הון-שלטון.
ובמקביל, המצב הכלכלי המשיך להתדרדר.
ב-1989 ספגו פפנדראו ומפלגתו תבוסה גדולה בבחירות, ואיבדו 36 מושבים.
זאת לאחר שנחשדו במעילה בכספי הציבור, ובקבלת שוחד.
הפרשה הייתה קשורה לאיש עסקים ועובד בנק בשם בנק-כרתים בשם ג'ורג' קוסקוטס.
קוסטוקס החל לעבוד כעובד פשוט בבנק, הצליח להעביר לחשבונו 210 מיליון דולר מכספי הבנק, והשתמש בהם כדי להשתלט עליו.
קוסטוקס רכש והקים שני עיתונים יומיים וחמישה מגזינים, תחנת רדיו, ואף קנה את קבוצת הכדורגל אולימפיקאוס.
בסוף 1988 קוסקוטס נעצר ביוון בחשד של זיוף ומעילה של 210 מיליון דולר בכספי בנק כרתים.
קוסקוטס הצליח להמלט עם משפחתו מיוון, ונעצר בסופו של דבר בארצות הברית, בשל עבירות אחרות שביצע שם בעבר.
בעת מעצרו האשים קוסקוטס את פפנדראו שהורה לחברות ממשלתיות להפקיד כספים בבנק כרתים ולקח שוחד מכספים גנובים מהבנק.
באותה שנה, 1989, פרצה מחלוקת ציבורית אחרי שפפנדראו התגרש מאשתו מזה 38 שנה והתחתן עם המאהבת שלו, דיילת צעירה ממנו ב-37 שנה בשם דימיטרה ליאוני.
לאחר התבוסה בבחירות 1989, התקשה קונסטנדינוס מיצוטאקיס, מנהיג המפלגה היריבה "הדמוקרטיה החדשה", שזכתה במרב הקולות, להרכיב ממשלה.
זאת בשל תמרון פוליטי שנוי במחלוקת שביצעו פפנדראו וממשלתו, חודשיים לפני כן, בתוך המשבר בו היו שרויים עקב פרשת קוסטוקס: הם חוקקו חוק לפיו המפלגה שתרכיב את הממשלה תהיה חייבת לזכות ביותר מ-50% מהקולות.
מפלגתו של מיצוטאקיס זכתה "רק" ב-44% מהקולות.
בשל כך נערכו בחירות נוספות, בנובמבר 1989. עד לבחירות מונתה ממשלת מעבר זמנית בראשה עמד נשיא בית המשפט העליון.
גם בבחירות אלו השיגה "דמוקרטיה חדשה" את מרב הקולות, 46.2%.
שוב מונתה ממשלה זמנית בראשה עמד איש לא פוליטי, נגיד בנק יוון לשעבר, ושוב נערכו בחירות חדשות, באפריל 1990. לאחר בחירות אלו הצליח מיצוטאקיס להרכיב ממשלה לאחר שנציג של מפלגה אחרת, שזכתה במנדט בודד, הצטרף למפלגתו.
בשנת 1992 נוקה שמו של פפנדראו מההאשמות הקשורות לפרשת קוסקוטס, על ידי בית משפט עליון מיוחד, שקיים ביוון לפי סעיף 100 של החוקה היוונית, ומתכנס במקרים מיוחדים.
פפנדראו זוכה מההאשמות ברוב דחוק של 7 מול 6 שופטים.
הוא תקף את מדיניותה "הרכה מדי" של ממשלת מיצוטאקיס, בנושאים כמו קפריסין, הסכסוך עם מקדוניה (ראה בהמשך), ו"מדיניות פרו אמריקאית".
שנה לאחר מכן, ב-1993, הוא התמודד בבחירות בראש מפלגתו וזכה ברוב ברור.
פפנדראו הציג מדיניות פנים וחוץ מרוככת במעט, אך עדיין הייתה לו תדמית של מנהיג נוקשה.
ב-1994 הטילה ממשלתו אמברגו על מקדוניה הצפונית, שקיבלה את עצמאותה מיוגולסביה רק 3 שנים קודם לכן, ועימה היה ליוון יחסים מורכבים עוד מתחילת המאה העשרים.
יוון הפגינה מורת רוח רבה משמה של המדינה החדשה, וניסתה להאבק בה כל עוד לא תשנה את שמה.
לאורך השנים, פפנדראו שלט במפלגתו ביד רמה, ולא אפשר למתחריו מבית ומחוץ לצבור כוח או אהדה.
עם זאת, בריאותו הלכה והדרדרה בשנים אלו, ואיתה הלחץ שיפרוש מכהונתו.
רעייתו ליאני גוננה עליו, בעוד שהוא מינה אותה כראש המשרד שלו, והיו שראו בכך ניסיון שלה לרשת את מקומו.
ליאני הותקפה בעיתונות, כולל פרסום תמונות עירום שלה בחברת גברים ונשים עירומים אחרים.
ליאני האשימה את תאודור קטסנבס , חתנה של ביתו של אנדראס סופיה, בכך שהוא עומד מאחורי הפרסום.
אנראס פפנדראו הצטרף לטענות אלו של בת זוגו, ודרש מבניו להחרים את גיסם.
בינואר 1996 נאלץ לפרוש מהתפקיד בשל בריאותו הלקויה, וכחצי שנה לאחר מכן, ב-23 ביוני 1996, הלך לעולמו.
בהלווייתו נכח קהל עצום, שגודלו הוערך בין מאות אלפים למיליונים.
אנדראס פפנדראו היה איש כריזמטי שזכה לפופולריות יוצאת דופן ביוון, מה שהתבטא בין השאר בכך שבאופן חסר תקדים כתבו והתייחסו אליו בשמו הפרטי, "אנדראס".
הוא נודע בסגנון לבושו, שרבים מקרב היוונים הלכו בעקבותיו: במקום חליפות, העדיף אנדראס ללבוש סוודרים וסריגי גולף.
בכלי התקשורת השמרניים ראו בכך זלזול שלו בפרלמנט היווני, אך הדבר הגביר את הפופולריות שלו.
פפנדראו זכה לשבחים על ניהול מדיניות חוץ עצמאית רב ממדית, ויש שהגדירו אותו כמאסטר בכל הנוגע לדיפלומטיה, לאחר שהעצים את חשיבותה של יוון במערכת הבינלאומית.
למרות הקריירה האקדמאית המרשימה שלו בארצות הברית, הרטוריקה של פפנדראו ומפלגתו הייתה תמיד אנטי-אמריקאית.
עד שנות התשעים הוא סירב לערוך ביקור רשמי בארצות הברית, והנהיג מדיניות לעומתית בנושאים כמו השתתפותה של יוון בברית נאט"ו והבסיסים של הצבא האמריקאי ביוון.
הוא התנגד למעורבותה הצבאית של ארצות הברית ביוון ואף איים מספר פעמים להוציא את יוון מנאט"ו.
לרטוריקה זו היה חלק בפופולריות הגדולה שלו בציבור היווני, שראה במנהיגים הקודמים מהמפלגות השמרניות עושי-דברה של ארצות הברית.
לדעת תומכיו, פפנדראו היה הראשון שהתאים את צרכיה הביטחוניים של יוון לאינטרסים שלה, לאחר שמ-1947 ועד 1981 הייתה לארצות הברית יותר השפעה על המדיניות הביטחונית של יוון מאשר ליוון עצמה, בעיקר בשל המעורבות העמוקה של ארצות הברית במלחמת האזרחים היוונית.
עם זאת, עם עלייתו לשלטון מיתן את עמדותיו הרדיקליות ושימר חלק ממדיניות החוץ של יוון.
פפנדראו ידע להרחיב את השפעתה הבינלאומית של יוון, וליצור קואליציות בינלאומיות יוצאות דופן, למשל ב-1982 "יוזמת השש" עם מקסיקו, ארגנטינה, שוודיה, טנזניה והודו, שחברו יחד בעיקר כדי ללחוץ על ארצות הברית וברית המועצות להפסיק את הניסויים בנשק אטומי.
פפנדראו תמך בהקמת מדינה פלסטינית, נפגש פעמים רבות עם יאסר ערפאת, איפשר הקמת מטה של אש"ף ביוון, גינה את המדיניות הישראלית בשטחים הכבושים, ובכלל נקט רטוריקה אנטי ישראלית ולעיתים חריפה.
בכך המשיך פפנדראו את הקו האנטי ישראלי שהיה ביוון עוד לפני עלייתו לשלטון, ואף החריף אותו, כיוון שראה בישראל גרורה אמריקאית.
פפנדראו הוא בנם של זופיה וג'ורג' פפנדראו, פוליטיקאי ליברלי.
סבו מצד אמו, זיגמונט מינקו, היה אציל, קצין מהנדס ומדען פולני שהגיע ליוון ב-1878 עקב תפקידו כמהנדס ראשי, התחתן עם אישה יווניה ממשפחה חשובה, ויצר קשרים עם האינטליגנציה היוונית.
כן נטל חלק במלחמות של יוון נגד טורקיה ב-1897 וב-1913 וקיבל עיטור מיוחד על תרומתו לצבא היווני.
סבתו של פפאנדראו מצד אמו הייתה יוונייה.
משנת 1948 ניהל אנדראס פפאנדראו מערכת יחסים עם סטודנטית לעיתונאות בשם מרגרט צ'אנט, ובשנת 1951 הם נישאו.
לצ'אנט ופפנדראו נולדו שלושה ילדים וילדה אחת, בהם יורגוס פפנדראו, גם הוא פוליטיקאי, שכיהן כראש ממשלת יוון בזמן משבר החוב של יוון, הקרוי על שם אביו של אנדראס.
כמו כן, נולדה לו בשוודיה ב-1969 בת מחוץ לנישואין, מיחסים שהיו לו עם שחקנית שוודית בשם רניה ניבלום.
לפפנדראו היו שלוש נשים: לראשונה, כריסטינה רסיה, היה נשוי בשנים 1941–1951. לאחר מכן התחתן עם מרגרט צ'אנט, אימם של ארבעת ילדיו, לה היה נשוי בשנים 1951–1989. ב-1988 נחשף הרומן שלו עם דימיטרה ליאוני, דיילת אוויר צעירה ממנו ב-37 שנים.
ב-1989 הוא התגרש ממרגרט צ'אנט, ונישא לליאוני, לה היו נשוי עד מותו.
בעשור האחרון לחייו סבל מבעיות לב וכליות, שהקשו על תפקודו.
פרסום צוואתו ב-13 ספטמבר 1996 גרם לדיון ציבורי סוער, כיוון שהוא הותיר את כל רכושו לאשתו בת ה-41, בלי להשאיר דבר לאשתו השנייה צ'אנט, לה היה נשוי 38 שנה, וגם לא לאחד מחמשת ילדיו.
צוואתו של אנדראס פפנדראוס הובילה לפרשה נוספת: כשהתפרסמה צוואתו של אנדראס, התברר שהוא כלל בה מתקפה על קטסנבס, אז חתנה של בתו סופיה (הזוג התגרש בשנת 2000).
אנדראס כינה את קטסנבס "בושה למישפחה" והאשים אותו בכל שמטרתו הייתה "לרשת את פירות המאבק של גיאורגיוס פפנדראו (אביו) ואנדראס פפנדראו".
קטסנבס הטיל ספק באמיתות הצוואה.
כעבור כ-18 שנה, ב-2014, חלה התפתחות נוספת בפרשה: קטסנבס תבע בבית המשפט עורך בוויקיפדיה היוונית בשם Diu, בשל אזכור הפרשה בערך עליו.
קטסנבס תבע גם את האגודה היוונית לקוד פתוח, למרות שאין לאגודה שליטה בוויקיפדיה היוונית.
תחילה הורה השופט לבטל זמנית את האזכור מהערך.
אבל האזכור הוחזר על ידי עורך אחר.
התביעה של קטסנבס גרמה לאפקט סטרייסנד, כאשר הערך של קטסנבס, עם האזכור שהפריע לו, הועתק לויקיפדיות רבות בשפות אחרות.
ב-2018 נסוג קטסנבס מכל טענותיו ובכך באה הפרשה לסיומה, מבלי שהאזכור יוסר.
אנדראס ריינקה הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער, וזוהה בעיקר עם קייזרסלאוטרן ועם ורדר ברמן, עם שתיהן זכה הן באליפות הבונדסליגה והן בגביע הגרמני.
ריינקה החל את בשנת 1987 את קריירת הבוגרים שלו בדינמו שוורין, ששיחקה אז בליגות נמוכות במזרח גרמניה.
לאחר איחוד גרמניה, עבר ריינקה להמבורג מהבונדסליגה בשנת 1990, ושימש בה שוער משנה לריכרד גולץ.
במקביל, שיחק ריינקה שלוש עונות בקבוצת המילואים, וערך הופעת ליגה אחת בלבד בקבוצה הבוגרת, בהפסד 3-0 לשטוטגרטר קיקרס באוגוסט 1991. בקיץ 1993 חתם ריינקה בפ.צ.
סנט פאולי, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה.
ריינקה הציג יכולת טובה מאוד בשער הקבוצה, אך סיים עם הקבוצה רק במקום הרביעי, מרחק שתי נקודות מהמקום השלישי ממנו עולים לבונדסליגה.
בקיץ 1994 חתם ריינקה בקייזרסלאוטרן, ובעונת 1994/95 סיים עם הקבוצה במקום הרביעי בליגה.
בעונת 1995/96 ריינקה וקייזרסלאוטרן סיימו את העונה במקום ה-16 ונשרו לראשונה בהיסטוריית המועדון לבונדסליגה השנייה, על אף שריינקה ספג 37 שערים בלבד.
למרות ירידת הליגה, באותה עונה זכו ריינקה וקייזרסלאוטרן בגביע הגרמני לאחר ניצחון 1-0 בגמר על קרלסרוהה.
בעונת 1996/97, על אף הדחה מגביע אירופה למחזיקות גביע כבר בסיבוב הראשון, ריינקה וקייזרסלאוטרן חזרו תוך עונה אחת לבונדסליגה מהמקום הראשון, וכבר בעונת החזרה שלהם לבונדסליגה, 1997/98, זכו באליפות מפתיעה, והיו לקבוצה הראשונה בתולדות הבונדסליגה שזוכה באליפות עונה אחת אחרי שעלתה ליגה.
למרבה האירוניה, ריינקה ספג בעונת האליפות 39 שערים, יותר ממה שספג בעונה בה קייזרסלאוטרן ירדה ליגה.
בעונת 1998/99 ריינקה וקייזרסלאוטרן סיימו במקום החמישי בבונדסליגה, והגיעו בליגת האלופות עד לרבע הגמר, שם הודחו על ידי באיירן מינכן.
בעונת 1999/00 סיימו ריינקה וקייזרסלאוטרן שוב במקום החמישי, והודחו בסיבוב השלישי של גביע אופ"א על ידי לאנס.
בקיץ 2000 עזב ריינקה את קייזרסלאוטרן לאחר שש עונות, בהן ערך 161 הופעות ליגה.
עם עזיבתו את קייזרסלאוטרן, חתם ריינקה באירקליס סלוניקי, שם שיחק עונה אחת, וסיים עם הקבוצה במקום החמישי בליגת העל היוונית בכדורגל.
בקיץ 2001 חתם ריינקה בריאל מורסיה מליגת המשנה הספרדית.
בעונת 2001/02 סיימו ריינקה ומורסיה במרכז הטבלה.
בעונתו השנייה במורסיה, 2002/03, סייע ריינקה למורסיה להעפיל ללה ליגה מהמקום הראשון, כשהוא סופג 21 שערי ליגה בלבד ב-40 הופעות.
בזכות זאת, זכה ריינקה בפרס ריקרדו זאמורה, הניתן לשוער שספג הכי מעט שערים.
באותה עונה אף הבקיע שער, כשבעט פנדל מוצלח לרשתה של נומנסיה בניצחון 2-1.
בקיץ 2003 חזר ריינקה לגרמניה, וחתם בורדר ברמן, כאשר היה כבר בן 34. ריינקה זכה בדאבל כבר בעונתו הראשונה בברמן, 2003/04, כאשר זכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה, ובגביע הגרמני, לאחר ניצחון 3-2 בגמר על אלמניה אאכן.
בעונה זו, וגם בעונת 2004/05, לא החמיץ ריינקה אפילו שנייה אחת ושיחק את מלוא הדקות האפשרי במשחקיה של ורדר ברמן.
בעונת 2004/05 ריינקה וברמן סיימו במקום השלישי בבונדסליגה, אך הודחו מליגת האלופות לאחר צמד תבוסות בשמינית הגמר למונקו, בתוצאות 7-2 ו-3-0. בעונת 2005/06 שיחק ריינקה בהרכב עד למחזור ה-20, והחל מהמחזור ה-21 החל לשבת על הספסל ולהיות שוער מחליף לטים ויזה, שנחשב אז לכישרון עולה צעיר.
באותה עונה סיימה ורדר ברמן במקום השני בליגה, והודחה בשמינית גמר ליגת האלופות על ידי יובנטוס, בצמד משחקים בהם ויזה עמד בשער.
בעונת 2006/2007 בבונדסליגה ערך ריינקה שלוש הופעות, כשהאחרונה הייתה בהפסד 3-2 לארמיניה בילפלד במחזור ה-31. זו הייתה הופעתו האחרונה בקריירה של ריינקה, שבסיום עונה זו פרש ממשחק פעיל בגיל 38, והיה לשוער הראשון בהיסטוריית הבונדסליגה שזכה באליפויות בשני מועדונים שונים.
ריינקה התנסה באימון בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, שם היה מאמן שוערים, תפקיד אותו מילא גם בהאנזה רוסטוק.
לאחר מכן היה ריינקה מאמן ראשי בקבוצת SV בולקובר מהליגות האזוריות.
אליפות ליגת המשנה הספרדית: 2002/03
פרס ריקרדו זאמורה לליגת המשנה הספרדית: 2002/03
אנדראס לוּתֶה הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער.
אנדראס לותה החל לשחק כדורגל כשהיה בן שבע שנים, בקבוצת הכדורגל נידרבונספלד (SuS Niederbonsfeld).
הוא שיחק שם בין השאר בלם אחורי ומגן כנף; רק לאחר מעברו לבורוסיה פלברט הועבר לעמדת השוער.
ב-2001 עבר לקבוצת הנוער של בוכום.
בשנת 2006 הצטרף לותה לקבוצת המשנה של בוכום.
עבור עונת 2009/10 חתם על חוזה מקצועי ושימש, בתחילה, השוער הרביעי בקבוצה הבוגרת.
לאחר פיטוריו של המאמן מרסל קולר קודם לותה, תחת המאמן פרנק היינמן, לשוער השני של הקבוצה.
את המשחק הראשון שלו כמקצוען שיחק ב-22 בספטמבר 2009 בגביע הגרמני, כמחליפו של פיליפ הרוואגן, שסבל מלסת שבורה.
הבכורה שלו בבונדסליגה הגיעה ב-25 בספטמבר 2009 נגד נירנברג, אותה ניצחו 1:0, במשחק בו לא ספג לותה.
לאחר שני משחקים, שבהם המשיך לשחק כשוערה הפותח של הקבוצה, חזר לותה לספסל הקבוצה.
בסוף העונה ירדה בוכום לבונדסליגה השנייה.
בעונת 2010/11 היה לותה ביום המשחק החמישי לשוער הראשי, לאחר שהרוואגן עשה מספר טעויות במשחקי הקבוצה הקודמים.
בתחילת עונת 2012/13 היה לקפטן של הקבוצה.
לאחר שבוכום החלה את עונת 2015/16 עם חמישה ניצחונות, באמצע הסיבוב הראשון נפסקו הניצחונות, כך שמיום המשחק ה-11 עד יום המשחק ה-16 צברה רק שתי נקודות; בכל ימי המשחק הללו לא היה אף לא משחק אחד שבו לא ספג לותה, ובסך 16 משחקי הליגה ספג 17 שערים.
מאמנה הראשי של בוכום, חרטיאן ורבק (Gertjan Verbeek), הגיב עם שינויים בסגל והוריד את לותה לספסל ב-6 בדצמבר 2015 (הסיבוב ה-17), במשחק נגד פ.צ היידנהיים; ורבק החליט להחליפו במנואל רימן.
לותה הגיב להחלטת המאמן ביום שקדם למשחק בביקורת פומבית, שאותה פרסם ב-Facebook.
הוא ציין כי על פי מגזין הספורט kicker online, הוא נחשב לאחד השחקנים הטובים העונה בליגה השנייה כולה, וטען כי ב-16 משחקי ליגה לא עשה כל טעויות חמורות.
למרות התפתחות זו, הודה לוורבק בפוסט שפרסם, על שמאז הגעתו של המאמן לבוכום עשה אותו ל"שוער טוב יותר ויעיל יותר".
אחרי שנגד היידנהיים עדיין ישב על הספסל, הסביר המועדון ב-8 בדצמבר 2015 שלותה לקח לעצמו עד 3 בינואר 2016 "פסק זמן למחשבה" ממשחק ומאימוני הקבוצה.
המנהל הספורטיבי כריסטיאן הוכשטטר (Hochstätter) אמר שלותה מקבל את ההזדמנות "לעבד את האירוע שאירע שבוע שעבר".
לותה קיבל החלטה זו והתחרט על התזמון של הודעתו ב-Facebook.
בנוסף, הוא הודה כי לא העריך נכונה את השפעת צורת הביטוי שלו.
בעונת 2016/17 עבר לותה לקבוצת הבונדסליגה אאוגסבורג, וחתם על חוזה עד שנת 2020. ביום המשחק ה-33 של העונה, ב-1:1 מול בורוסיה דורטמונד ב-13 במאי 2017, שיחק את משחק הבכורה שלו, לאחר שהשוער הראשי של הקבוצה, מרווין היץ, נפצע בירכו.
באוגוסט 2020 חתם באוניון ברלין.
לותה שיחק במועדון לאורך עונת 2022/23 וסיים עמו במקום התשיעי בבונדסליגה השנייה.
לאחר עונה אחת בקייזרסלאוטרן, חתם לותה לעונה אחת בבוכום מהבונדסליגה.
לותה שימש שוער משנה למנואל רימן בעונת 2023/24, בה ערך הופעת ליגה אחת.
לנוכח העובדה שבוכום הידרדרה למשחק הישרדות על מקום בבונדסליגה כשסיימה במקום ה-16, קיבל לותה את ההזדמנות לעמוד בשער בצמד המשחקים מול פורטונה דיסלדורף.
לותה ובוכום הפסידו 3-0 במשחק הראשון, אך ניצחו בתוצאה זהה בגומלין, שבו לותה הצטיין ואף עצר את הפנדל המכריע בבעיטות ההכרעה, ובוכום נשארה בבונדסליגה.
בתום עונה זו, הודיע לותה על פרישה ממשחק פעיל.
מאז 30 ביוני 2015 משמש לותה נציג הבונדסליגה השנייה במועצת השחקנים של האיגוד המקצועי איחוד שחקני הכדורגל (VdV).
אנדראס גרנקוויסט (בשוודית: Andreas Granqvist; נולד ב-3 ביולי 1986) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת הבלם ושימש כקפטן בנבחרת שוודיה.
לאורך הקריירה שלו שיחק במספר קבוצות באירופה, וזכור בעיקר עבור הובלת נבחרתו לשלב רבע הגמר של מונדיאל 2018. ב-2017 זכה בפרס כדורגלן השנה בשוודיה.
גרנקוויסט, יליד פוארפ, החל לשחק בגיל צעיר בקבוצה המקומית פוארפ GIF.
בשנת 2004 עבר להלסינגבורג, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השוודית באותה שנה.
שנתיים מאוחר יותר, בגיל 21 בלבד, מונה גרנקוויסט לקפטן הקבוצה, והוביל אותה לזכייה בגביע השוודי.
בינואר 2007 הושאל לקבוצת ויגאן את'לטיק האנגלית, עם אופציה לרכישה.
ביוני 2007 חתם גרנקוויסט בוויגאן על חוזה לשנתיים.
במרץ 2008, לאחר שלא הרשים במדי ויגאן, הושאל לקבוצתו הקודמת.
ב-9 ביולי 2008 חתם גרנקוויסט על חוזה ל-4 עונות בחרונינגן ההולנדית, ששילמה עבורו 600 אלף פאונד.
חודשיים לאחר המעבר להולנד, כבש את שער הבכורה שלו בניצחון 2 - 0 על אוטרכט, כאשר רץ מרחק של 65 מטרים, תוך מעבר של שחקני היריבה.
גרנקוויסט כבש שער דומה במשחק האחרון של העונה הסדירה של , בניצחון 1 - 0 על נאק ברדה.
ב-3 עונות בחרונינגן שיחק גרנקוויסט ב-104 משחקים, וכבש 24 שערים בכל המסגרות.
ב-15 ביוני 2011 עבר גרנקוויסט למועדון האיטלקי גנואה, בעסקה ששוויה 2 מיליון אירו.
לאחר 2 עונות, בהן היה שחקן קבע בסגל גנואה, נמכר לקרסנודאר מליגת העל הרוסית.
ב-5 עונות ברוסיה הופיע גרנקוויסט ב-191 משחקים בכל המסגרות, בהם כבש 7 שערים.
ב-28 בינואר 2018 הוכרז כי גרנקוויסט יעבור למועדון בו החל את הקריירה המקצוענית שלו, הלסינגבורג, לאחר מונדיאל 2018. הוא חתם על חוזה ל-3 וחצי עונות, ועם תום חוזהו פרש ממשחק פעיל והחל לשמש כמאמן ספורטיבי בקבוצה.
ב-23 בינואר 2006 ערך גרנקוויסט את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שוודיה, בתיקו המאופס, במשחק הידידות מול .
גרנקוויסט זומן לסגל נבחרתו ליורו 2008, אולם לא ערך הופעות בטורניר זה.
ביורו 2012 פתח גרנקוויסט בשלושת משחקי נבחרתו, שהודחה בשלב הבתים.
ביורו 2016 שיחק 90 דקות בכל משחקיה של שוודיה, שהודחה פעם נוספת בשלב הבתים.
לאחר הטורניר מונה גרנקוויסט לקפטן הנבחרת, לאחר פרישת הקפטן הקודם, זלאטן איברהימוביץ'.
במשחק הראשון של שוודיה במונדיאל 2018, מול , הוביל גרנקוויסט את נבחרתו לניצחון, כאשר כבש בדקה ה-65 בפנדל את השער היחיד במשחק.
בסיום המשחק נבחר לאיש המשחק.
במשחק השלישי של שלב הבתים, כבש גרנקוויסט פעם נוספת בפנדל, בניצחון 3 - 0 על , וסייע להעפלתה של שוודיה לשלב שמינית הגמר.
גרנקוויסט זומן לסגל נבחרת שוודיה ליורו 2020 שנערך בקיץ 2021, אך לא ערך הופעות בטורניר.
אנדראס ווילסון (בשוודית: Andreas Axel Janota Wilson; נולד ב-7 במרץ 1981) הוא שחקן שוודי.
ווילסון נולד ב-7 במרץ 1981 בסטוקהולם, שוודיה.
בשנת 2003 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הנעורים "רוע" העוסק בנער ממשפחת מצוקה ההולך ללמוד בפנימייה יוקרתית, הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר, עקב תפקידו הוא נבחר לאחד "הכוכבים העולים" על ידי איגוד קידום הסרטים האירופאי (European Film Promotion).
ב-2004 ביצע את הדיבוב השוודי לקולו של ברקין מאייר בסרט גארפילד: הסרט.
ב-2005 שיחק בסרט "Den utvalde", בסרט גילם סטודנט באקדמיה לשוטרים החוקר מעשה פשע באוניברסיטת אופסלה ובאותה שנה שיחק בסרט "Animal" בה גילם חוקר צעיר המסתבך עם מחקר גנטי שביצע, ב-2006 שיחק בסרט "קיל יור דארלינג" שהיווה קופרודוקציה שוודית אמריקאית.
ב-2010 שיחק בסרט התעופה "פקס", ב-2011 שיחק בסרט האימה "מלחמת המתים" עם מיקו לפילאמפי.
ב-2012 החל לשחק בסדרה בני-אדם אמיתיים.
בנוסף לקריירת המשחק הוא גם דגמן לחנות של Abercrombie & Fitch.
שנהפרויקטתפקידהערות2003רועאריק פונטיתפקיד ראשי; סרט קולנוע שוודי2004גארפילד: הסרטג'ון ארבוקלדיבוב לשוודית2005Den utvaldeסטודנטAnimalחוקר2006קיל יור דארלינגאריקסרט שוודי-אמריקאי2010פקסכלת האופנייםג'יימס דין2011מלחמת המתיםמרטין סטוןסרט אימה2014צעיף הדמדומים
אנדראס הוגו הואלגבאום פריירה (בלועזית: Andreas Hugo Hoelgebaum Pereira; נולד ב-1 בינואר 1996) הוא כדורגלן ברזילאי-בלגי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בפולהאם מהפרמייר ליג.
בגיל 9 פריירה נרשם לקבוצת הילדים של PSV איינדהובן ההולנדית, בה הספיק לשחק 6 עונות.
ב-2011 פריירה נקנה על ידי קבוצת האקדמיה של מנצ'סטר יונייטד מליגת העל האנגלית.
בשתי עונותיו הראשונות בבוגרים של מנצ'סטר יונייטד הוא פתח רק 13 פעמים, והבקיע גול מבעיטה חופשית בגביע הליגה בניצחון 0–3 על איפסוויץ' טאון.
בשתי העונות הבאות, הוא הושאל לקבוצות מהליגה הספרדית, גרנאדה וולנסיה.
לאחר מכן הושאל ללאציו האיטלקית, למשך עונה.
לאחר מכן הושאל לפלמנגו הברזילאית, בשנים 2021–2022.
פריירה נולד וגדל בבלגיה, לאב כדורגלן עבר ברזילאי ולאם ממוצא גרמני.
על כן, לפריירה הייתה את האופציה לבחור בין נבחרת בלגיה לנבחרת ברזיל, והוא בחר תחילה בנבחרות הנערים של בלגיה, בהן שיחק עד 2013.
ב-2015 עבר לנבחרת הצעירה של ברזיל עד גיל 20.
ב-12 בספטמבר 2018 פריירה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברזיל הבוגרת, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה במשחק ידידות מול נבחרת אל סלבדור שנגמר בניצחון 0–5 של הברזילאים.
אנדראס יאניוטיס הוא כדורגלן יווני המשחק בנבחרת יוון בעמדת השוער בקסימפאשה.
את קריירת הכדורגל שלו התחיל יאניוטיס בקבוצת הילדים של אירקליס סלוניקי בגיל 13.
ב-2011 הצטרף יאניוטיס לסרס ליגת המשנה היוונית, במדיה הצטיין ובעקבות כך הוחתם על ידי קבוצת הפאר היוונית אולימפיאקוס.
בינואר 2014, לאחר שנתיים באולימפיאקוס בהן לא שיחק, הושאל יאניוטיס לפוסטיראס היוונית, כאשר לאחר מכן, באוגוסט של אותה עונה, עזב את פוסטיראס והושאל לפאס יואנינה.
ב-2015 הושאל יאניוטיס לפאניונוס, במדיה החל את הפריצה שלו ובעונת 2016/2017 זכה בתואר שוער השנה ביוון.
ב-2017, סגה אולימפיאקוס מהכוונה להאריך את חוזהו, לאחר שהצליחה להחתים את שוער נבחרת בלגיה סילביו פורטו, ויאניוטיס התיר את חוזהו במועדון והועבר לאטרומיטוס היוונית, במדיה המשיך להצטיין וזכה שוב בתואר שוער השנה בליגת העל היוונית לעונת 2017/2018.
עם סיומה של עונת 2017/2018, החליטה אולימפיאקוס להחזיר את השחקן לשירותיה והגיע לסיכום עם אטרומיטוס על טרייד במסגרתו תעביר הקבוצה לאטרומיטוס שחקן בהעברה חופשית, במקום לשלם את סעיף הרכישה בחזרה שהחזיקה אולימפיאקוס על יאניוטיס בגובה כ-300,000 אירו.
ב-9 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו, בניצחון אולימפיאקוס 4-0 על לוצרן, במסגרת הליגה האירופית.
ב-22 ביוני 2019 חתם במכבי תל אביב מליגת העל הישראלית על חוזה לשלוש שנים.
וב-24 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במכבי תל אביב בהפסד 0–1 לקלוז' בסיבוב השני של מוקדמות ליגת האלופות.
במהלך משחק במסגרת גביע הטוטו נגד קבוצת עירוני קריית שמונה נפצע בקרסול והוחלף על ידי דניאל טננבאום שגילה יכולת טובה.
גם לאחר שחזר מהפציעה המשיך טננבאום להיות השוער הראשון.
יאניוטיס זכה עם הקבוצה באליפות ושותף לראשונה במחזור ה-34 לאחר שהקבוצה כבר הבטיחה את הזכייה בתואר.
ב-6 באוגוסט 2020 חזר לאטרומיטוס והושאל עד לסוף העונה.
ב-1 ביוני 2021 הסתיימה השאלתו והוא חזר למכבי תל אביב.
ב-1 בספטמבר הודיעה הקבוצה על שחרורו.
ב-1 ביוני 2017 זומן לראשונה לנבחרת הלאומית על ידי המאמן מיכאל סקיבה והיה חלק מסגל הנבחרת במוקדמות מונדיאל 2018, בשלב הפלייאוף היבשתי מול בוסניה, אך לא שותף.
ב-27 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 על מצרים במסגרת משחק ידידות.
אנדראס אוולד קורנליוס (בדנית: Andreas Evald Cornelius; נולד ב-16 במרץ 1993) הוא כדורגלן דני, המשחק בעמדת החלוץ בפ.צ.
קורנליוס התחיל את הקריירה שלו בקבוצות מקומיות ולאחר מכן הצטרף לפ.צ.
ב-9 באפריל 2012, קורנליוס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד ארהוס.
ב-15 ביולי 2012, קורנליוס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד מיטיולן.
ב-20 בספטמבר, הבקיע את שער הניצחון במשחק בו ניצחה קופנהגן 1–2 את מולדה בשלב הבתים של הליגה האירופית.
קורנליוס, נבחר לכדורגלן החודש בספטמבר .
ב-15 באפריל 2013, כבש את שער הניצחון בניצחון 2–3 נגד נורשלן, ניצחון שהבטיח לקופנהגן את האליפות בסיום העונה.
ב-27 ביוני 2013, קורנליוס חתם לחמש שנים בקארדיף סיטי מהפרמייר ליג, ששילמה כ-8 מיליון פאונד, ובכך נשבר שיא המועדון.
דוחות מדנמרק הציעו שכר טרחה של 75 מיליון דולרים (כ -8 מיליון ליש"ט).
ב-25 באוגוסט 2013, קורנליוס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–3 נגד מנצ'סטר סיטי.
ב-31 בינואר 2014, קורנליוס חזר לקופנהגן.
קורנליוס סיים את העונה עם 5 שערים ב-13 משחקים.
ב-13 באפריל 2015, נפצע בקרסול וסיים את העונה.
ב-2 במאי 2017, קורנליוס חתם באטאלנטה מהסרייה א' תמורת 3.5 מיליון אירו.
ב-31 באוגוסט 2018, הושאל לבורדו מליגת העל הצרפתית עד לסיום העונה, עם אופציה לרכישה.
ב-18 ביולי 2019, קורנליוס הושאל לפארמה לתקופה של שנתיים, עם אופציה לרכישב.
ב-20 באוקטובר 2019, קורנליוס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–5 נגד גנואה בה כבש שלושער.
ב-9 באוגוסט 2021 חתם קורנליוס בטרבזונספור הטורקית.
ב-12 בספטמבר ערך הופעת בכורה וגם כבש שער ראשון בקבוצה בתיקו 2-2 עם גלאטסאריי.
ב-8 בספטמבר 2012, קורנליוס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק בתיקו 0-0 נגד .
לאחר שאת מונדיאל 2014 פספס עקב פציעה, קורנליוס השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2018.
ליגת העל הדנית: , ,
כדורגלן השנה בליגת העל הדנית:
אנדראס זיידל הוא מהנדס גרמני, המשמש כמנכ"ל קבוצת הפורמולה 1 סאובר.
שימש בעבר כמנהל הטכני של קבוצת פורשה באליפות העולם במרוצי סיבולת.
זיידל למד הנדסת מכונות באוניברסיטה הטכנית של מינכן.
בשנת 2000 החל לעבוד כמהנדס בקבוצת ב.מ.וו בפורמולה 1. לאחר פרישתה של הקבוצה מהאליפות בעונת 2009 היה שותף לחזרתה של הקבוצה לפעילות באליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM) בשנת 2012. בשנת 2013 הצטרף לקבוצת פורשה כמנהל המרוצים של הקבוצה בקטגוריית LMP1 באליפות העולם במרוצי סיבולת.
שנה לאחר מכן קודם לתפקיד מנהל הקבוצה.
במאי 2019 שב לפורמולה 1 כמנהל קבוצת המרוצים מקלארן.
בדצמבר 2022 עזב את מקלארן והתמנה למנכ"ל קבוצת סאובר.
אנדראס דג'ה הוא אנימטור ממוצא גרמני-אמריקאי, יליד פולין, אשר נודע בעיקר בזכות עבודותיו עבור חברת וולט דיסני.
דג'ה מתמחה בדמויות אנטגוניסטיות, והיה לאנימטור המפקח על דמויות כמו גסטון (בסרט "היפה והחיה"), ג'אפר (בסרט "אלאדין"), סקאר (בסרט "מלך האריות") והאדס (בסרט "הרקולס").
דג'ה נולד בעיר גדנסק, פולין, ב-1 באפריל 1957 להורים ממוצא גרמני.
בגיל צעיר מאוד עבר עם משפחתו לגרמניה.
הוא נחשף לראשונה לאנימציה כשהיה בן 11, אז צפה בסרט "ספר הג'ונגל" של חברת וולט דיסני משנת 1967 והחליט כי הוא רוצה לעסוק באנימציה.
באותה שנה, בגיל צעיר זה, שלח דג'ה מכתב לאולפני וולט דיסני שם הביע את התעניינותו בתעשייה.
לאחר זמן מה זכה למכתב תשובה מהחברה, אותו הוא שומר עד היום.
בראיון עמו חשף דג'ה את תוכן המכתב: "בבקשה אל תשלח לנו עוד עותקים של מיקי מאוס.
אנו יכולים ללמד אותך את זה.
תחילה עלייך להיות אמן בזכות עצמך.
צייר את החיות שתראה שם".
בהמשך סיפר דג'ה כי "לקחתי את זה ברצינות רבה ...
ידעתי שאני חייב להיות טוב.
ידעתי שאני חייב להיות מעל הממוצע".
באוגוסט 1980, כשהיה בן 23, קיבל דג'ה לראשונה הצעת עבודה מדיסני.
את ההצעה קיבל לאחר התכתבות עיקשת עם אריק לארסון, מהאבות המייסדים של החברה.
מספר שנים מאוחר יותר יצא לאקרנים הסרט הראשון עליו עבד כאנימטור מן המניין, "הקדירה השחורה".
לאחר שצבר ותק בחברה, החל דג'ה לקבל תפקידים בכירים ביותר ויותר סרטים, עד שלטענתו הבינו מפיקי הסרטים שדג'ה הכי אפקטיבי בתפקיד האנימטור המפקח על דמות הנבל.
על כן, במהלך שנות ה-90 פיקח דג'ה על כמה מדמויות הנבלים הגדולות והידועות ביותר בהיסטוריה הקולנועית החדשה של דיסני (הרנסאנס של דיסני): הוא פיקח על גסטון (בסרט "היפה והחיה"), ג'אפר (בסרט "אלאדין"), סקאר (בסרט "מלך האריות"), האדס (בסרט "הרקולס") והמלכה נריסה (בסרט מכושפת).
בנוסף לדמויות רשעיות, דג'ה ידוע גם כמי שהנפיש את הדמויות רוג'ר רביט (בסרט "מי הפליל את רוג'ר רביט"), המלך טריטון (בסרט "בת הים הקטנה"), לילו פלקאי (בסרט "לילו וסטיץ'"), מאמא אודי (בסרט "הנסיכה והצפרדע") וטיגר (בסרטי פו הדב).
בשנת 2011 פרסם דג'ה בלוג בו חשף עבודות מוקדמות של אנימטורי דיסני משנותיה הראשונות של החברה, שחלקם כבר נפטרו.
בנוסף באותה שנה קיבל את תואר "אגדת דיסני".
היו שטענו כי למיניות שלו הייתה השפעה על התפתחותן של מספר דמויות דיסני אותן יצר.
אנדראס מאלם (נולד ב-11 בנובמבר 1977) הוא פעיל גאוגרף וסביבתן שוודי, מומחה לאקולוגיה אנושית.
הוא מרצה בכיר באוניברסיטת לונד.
מאלם הוא חבר מערכת של כתב העת האקדמי Historical Materialism, ותואר כמרקסיסט.
The Climate", מתארת את מאלם כ"אחד ההוגים המקוריים ביותר" בנושא התחממות העולמית.
בשנת 2010 הצטרף מלאם למפלגה הטרוצקאית "Socialistiska Partiet" .
הוא היה בקשר עם המפלגה מאז השתתף במחנה קיץ שניהלו בשנת 1997
בשנת 2012, הגן מאלם על התזה שלו (שלימים עובדה לספרו Fossil Capital) כדי להשיג תואר דוקטור מאוניברסיטת לונד.
מאלם חיבר כמה ספרים והוא תורם למגזין ג'ייקובין.
בספרו How to Blow Up a Pipeline: Learning to Fight in a World on Fire (כיצד לפוצץ צינור: ללמוד להילחם בעולם בוער), הוא טען כי סבוטז' ונזק לרכוש יהוו מרכיב הגיוני בתנועה נגד התחממות האקלים.
במאמר שפורסם במאי 2021 בגרדיאן כתב ברט כריסטופרס כי מחקר של מאלם מציע כי יצרנים במהלך המהפכה התעשייתית עברו מכוח מים לאדים לא מפני שהקיטור היה זול יותר אלא מפני שהוא היה רווחי יותר.
בפרט, אדים אפשרו למנועים להיות ממוקמים ליד עבודה זולה ולא להיות כבולים לנתיבי מים מתאימים.
בספטמבר 2021, מאלם התארח ב-Radio Hour של הניו יורקר, שם חזר על טענתו המרכזי בספרו How to Blow Up a Pipeline לפי תנועת האקלים צריכות לנצל מגוון טקטיקות של סבוטז'.
בעת טבח שבעה באוקטובר הביע תמיכה בחמאס, ותיאר את טבח חמאס ב-7 באוקטובר כמעשה "לא בלתי מובן" של "לוחמי חירות", לגבי הטבח בפסטיבל נובה אמר "לגבי ההריגה הספונטנית שהתרחשה בתוך הכאוס, וזה נוגע, אני חושב, בעיקר ל… מה שקרה בפסטיבל סופרנובה.
אנחנו יודעים עכשיו שלוחמי החירות הפלסטינים לא היו מודעים לאירוע הזה.
אבל כשהם פרצו פנימה עם הדאונים הממונעים, הם ראו פתאום מאות אלפי אנשים רוקדים.
במרחק זריקת אבן ממחנה הריכוז שבו הם כלואים.
ומה שהתרחש אחר כך… היה בבירור טבח המוני של אנשים שרקדו.
דבר שהוא שוב ראוי לגינוי עמוק – אבל לא בלתי מובן.
בשנת 2024 הוציא לאור את ספרו The Destruction of Palestine Is the Destruction of the Earth ובו שוטח את דעותיו כלפי מדינת ישראל ומלחמת חרבות ברזל במהלכה מלם מציג את מתקפת ישראל על עזה כרצח עם שמתרחש במפורש, במודע ובהשתתפות פעילה של רוב מדינות המערב.
הוא מתאר בהרחבה את היקף ההרס: עשרות אלפי הרוגים, עשרות אלפים מתחת להריסות, מאות אלפי יחידות דיור שנהרסו, מערכות מים, חשמל, בתי חולים, מקומות קדושים ומוסדות חינוך — כולם נהרסו באופן שיטתי.
לדבריו זהו "הגנוסייד המתקדם הראשון של הקפיטליזם המאוחר".וזהו ביטוי לרצח עם מודרני המגובה על־ידי מעצמות מערביות ומשקף דפוס עמוק של אלימות קולוניאלית.
מלם מקשר בין השמדת פלסטין לבין ההרס הסביבתי העולמי, וטוען כי שניהם תוצרים של אותם מבני כוח של אימפריאליזם מערבי וקפיטליזם פוסילי, המתאפיינים בזלזול עקבי בחיי אוכלוסיות לא־לבנות ובהעדפת תשתיות המייצרות הרס מתמשך.
הוא מצביע על שורשים היסטוריים למבנה זה כבר במאה ה־19, כאשר התפיסה המערבית של פלסטין כ"ארץ ריקה" שימשה בסיס למדיניות קולוניאלית ולנכבה.
לדבריו, ההרס בעזה משלב אלימות צבאית עם פגיעה סביבתית קיצונית, עד כדי יצירת מרחב שאינו בר־חיים.
בסיכום דבריו טוען מלם כי שחרור פלסטין ומאבק האקלים הם מאבקים משולבים, וכי שניהם מחייבים שינוי יסודי בסדר הכוח הגלובלי.
אנדראס מלם, אלף הורנבורג, "גאולוגיה של המין האנושי?
ביקורת על נרטיב האנתרופוקן" (מתרגם: יניב פרקש), אנתרופוקן: עידן האדם, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2023
אַנְדְּרֵאָס מָטַאקְסְס היה פוליטיקאי, לוחם ודיפלומט יווני, אשר לחם במלחמת העצמאות היוונית וכיהן כראש ממשלת יוון בין 1843 ל-1844. מטאקסס היה ראש הממשלה היווני הראשון בתקופת המונרכיה החוקתית שהחלה לאחר מהפכת ה-3 בספטמבר 1843, במהלכה חתם אותון, מלך יוון, על חוקה שהגבילה את סמכויותיו והביאה את המונרכיה האבסולוטית לסופה.
מטאקסס נולד באיים היוניים ב-1790, עת היו חלק מהרפובליקה של ונציה.
משפחת מטאקסס הייתה משפחה אמידה ומוכרת שהיגרה מקונסטנטינופול במהלך המאה ה-15. על אף שלא ניתן לו חינוך מיוחד, מטאקסס ידע לדבר באופן שותף באיטלקית וצרפתית נוסף על יוונית שהייתה שפת האם שלו והיה למומחה בהיסטוריה של יוון העתיקה.
מטאקסס היה חלק מאחוות פיליקי אטריה ובפרוץ מלחמת העצמאות היוונית גייס מיליציה בת 350 איש לפלופונסוס.
מטאקסס נשלח עם כוחותיו, בהצעת דימיטריוס איפסילנטי, לכבוש את פטרס מידי האימפריה העות'מאנית.
עקב פציעתו של מטאקסס במהלך קרב לאלס, הוא היה מעורב רק במנהל הפוליטי להמשך מלחמת העצמאות.
במסגרת הפוליטית של הרפובליקה ההלנית הראשונה, מטאקסס צידד עם הרוזן יואניס קפודיסטריאס.
בסיומה של מלחמת העצמאות נותר מטאקסס חבר בממשלה היוונית הזמנית עד להגעתו של אותון, מלך יוון, זאת למרות מאבקים עם הפוליטיקאי רב ההשפעה יואניס קולטיס.
הממשל של אותון הונהג בידי עוצרות של פוליטיקאים מממלכת בוואריה אשר דגלו במונרכיה אבסולוטית.
מטאקסס היה מעורב במספר תפקידי מנהל משניים בפלופונסוס עד שהוגלה למרסיי, המונרכיה של יולי, בידי משטר העוצרות עקב דעותיו הליברליות.
בהמשך נקרא לשוב ליוון ושירת כשגריר יוון בממלכת ספרד והיה לשר לענייני הצבא בממשלתו של אלכסנדרוס מברוקורדאטוס.
במותו של המצביא והפוליטיקאי תיאודורוס קולוקוטרוניס הפך מטאקסס למנהיג 'המפלגה הרוסית' השמרנית, מלוכנית מתונה, אשר תמכה בחיזוק הקשרים של יוון עם האימפריה הרוסית.
מטאקסס היה מעורב, ביחד עם דמטריוס קאלרגיס (אנ'), בהוצאה לפועל של מהפכת ה-3 בספטמבר 1843, שהביאה את המלך אותון לחתום על חוקה אשר הביאה לסיום שלטון העוצרות והסדירה מונרכיה פרלמנטרית.
עם המהפכה וביטול העוצרות הגיע הממשל הבווארי ביוון לסיומו, ומטאקסס מונה לראש ממשלת יוון החדש.
מטאקסס היה הראשון מבין ראשי השרים היוונים שנקרא בתואר 'ראש ממשלה'.
ממשלתו של מטאקסס הייתה ממשלה זמנית והוטל עליה לפקח על ניקיון הבחירות הכלליות לאספה המחוקקת לפי חוק זכות הבחירה החדש שנקבע לפי החוקה.
לאחר מכן המשיך מטאקסס לפעול במספר תפקידי מפתח בממשלות שונות ונותר פוליטיקאי רב השפעה.
הוא כיהן בתור שר האוצר בממשלתו החדשה של יואניס קולטיס בין 1844 ל-1847. ב-1850 הועלה לדרגת לוטננט גנרל על פועלו והוענק לו עיטור מסדר הגואל מידי המלך אותון.
באותה השנה נשלח מטאקסס לקונסטנטינופול לשמש כשגריר יוון באימפריה העות'מאנית.
בפרוץ מלחמת קרים התפטר ממשרת השגריר בזעם ופרש מהפוליטיקה.
בשנותיו האחרונות היה מטאקסס מעורב בניהול ארגונים שונים לקידום חינוך ביוון.
הוא נותר בעל תדמית ציבורית של אדם כן, חזק, אמיץ ופטריוטי עם פטירתו באתונה ב-1860.
אנדראס סקוב אולסן (בדנית: Andreas Skov Olsen; נולד ב-29 בדצמבר 1999 בהילרוד שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת גלאזגו ריינג'רס ובנבחרת דנמרק.
אולסן גדל במחלקת הנוער של נורשלן מליגת העל הדנית, אליה הצטרף בגיל 12. ב-23 ביולי 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–3 על ברונדבי במסגרת המחזור השני בליגה לעונת .
בסך הכל ערך חמש הופעות ליגה בעונה זו, בהן שיחק 21 דקות בלבד במצטבר.
בעונת הפך אולסן לשחקן מפתח במועדון.
ב-12 ביולי 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על קליפטונוויל במסגרת סיבוב ההעפלה הראשון של הליגה האירופית לעונת 2018/2019. ב-22 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד אורהוס גימנסטיקפורנינג במסגרת המחזור השני.
בסך הכל ערך אולסן 36 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע 22 שערים וסיים כסגן מלך השערים של הליגה, אחרי רוברט סקוב.
ב-15 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–4 על ברשה במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2019/2020. ב-1 בדצמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על נאפולי במסגרת המחזור ה-14 בליגה.
בשתי עונותיו הראשונות במועדון ערך אולסן 52 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-28 בינואר 2022 חתם בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
ב-2 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 1-0 על גנט בגביע הבלגי.
ב-17 בינואר 2025 חתם בוולפסבורג הגרמנית.
ב-7 באוקטובר 2020 ערך אולסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, בניצחון 0–4 על נבחרת איי פארו במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת דנמרק לטורניר יורו 2020 בשנת 2021,, וערך שתי הופעות בטורניר, בו הגיעה נבחרתו לשלב חצי הגמר.
אנדראס בייר מקסו (בדנית: Andreas Beyer Maxsø; נולד ב-18 במרץ 1994 בהבידוברה שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת קולורדו ראפידס.
מקסו גדל במחלקת הנוער של ברונדבי, אליה הצטרף בגיל שש.
בשנת 2010 הצטרף מקסו אל מחלקת הנוער של נורשלן.
ב-9 בדצמבר 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1–4 לפ.צ.
קופנהגן במסגרת ליגת העל הדנית.
בסך הכל ערך 108 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-4 באוגוסט 2017 חתם מקסו באוסמנליספור מליגת העל הטורקית.
ב-13 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–3 לייני מלטיהספור במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
במשחק זה הבקיע את שערו היחיד במדי המועדון.
בסך הכל ערך 20 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-29 ביוני 2018 חתם מקסו על חוזה לשלוש עונות בפ.צ.
הוא ערך 28 הופעות ליגה במדי המועדון, והבקיע שער אחד.
ב-3 ביולי 2019 חתם מקסו באורדינגן 05 מהליגה הגרמנית השלישית.
הוא ערך חמש הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-9 בספטמבר 2019 חתם מקסו על חוזה לארבע עונות בברונדבי מליגת העל הדנית.
ב-27 בינואר 2023 חתם בקולורדו ראפידס.
ב-11 בנובמבר 2020 ערך מקסו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, בניצחון 0–2 על נבחרת שוודיה במשחק ידידות.
אנדראס טובה הוא מתעמל גרמני.
אביו הוא המתעמל הרומני מריוס טובה.
ב-2008 הוא זכה במדליית ארד עם הנבחרת שלו באליפות לילדים ונוער בלוזאן, ב-2009 החל להיות חבר בנבחרת הלאומית של גרמניה.
באליפות גרמניה באותה שנה הוא היה במקום השישי ושביעי.
לאחר מכן, באולימפיאדת 2012 היה במקום הרביעי.
באולימפיאדת 2016 עבר פציעה אך התחרה בסוס סמוכות ועזר לגרמניה להגיע לגמר, באותה שנה זכה בפרס במבי, פרס תקשורת גרמני.
באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021 הוא השתתף בתחרות בפעם השלישית.
נבחרתו הגיע לגמר וסיימה במקום השישי.
אנדראס היינריך מיכלזן היה ויצה-אדמירל ומפקד צבאי גרמני.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, פיקד על מספר סירות טורפדו ועל צי הצוללות, השתתף בקרב יוטלנד, וכן היה המפקד הגרמני המוביל במהלך קרב מצר דובר.
אנדראס מיכלזן נולד ב-19 בפברואר 1869 בהילדסהיים והיה בנם של אדוארד מיכלזן ואגנס מיכלזן לבית קיסקר.
הוא הצטרף לצי הקיסרי הגרמני כצוער באפריל 1888. הוא הועלה לדרגת לויטננט צור זי באפריל 1894, לקורבטנקפיטן במרץ 1906, ובמאי 1910 הועלה לדרגת פריגטנקפיטן.
בשנת 1903 שירת מיכלזן כשליש תחת הנס פון קסטר ובשנת 1905 פיקד על ה-SMS גרילה.
במשך זמן מה עבד גם כמרצה באקדמיה הימית.
מאוקטובר 1910 שימש כמפקד פיקוד הטורפדו, בו החזיק עד ספטמבר 1911. בינואר 1911 הועלה לדרגת קפיטן צור זי, ומונה לסגן מפקד ה-SMS פרידריך קרל.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה מונה מיכלזן למפקד הסיירת המשוריינת SMS פרינץ אדלברט.
בנוסף לאותו תפקיד, בין ה-20 באפריל עד ה-3 ביולי 1915 הוא גם כיהן בתפקיד ראש המטה של כוחות הסיור במזרח הים הבלטי.
ביולי 1915, ה-SMS פרינץ אדלברט ניזוקה קשות הודות להתקפת טורפדו, ומיכלזן הצליח לגרור אותה בחזרה לקיל, בהפלגה של 240 מיל ימי לאחור.
באוגוסט 1915 הוא מונה לרמטכ"ל הפיקוד העליון במזרח הים הבלטי, וב-14 באפריל 1916 הפך למפקד העליון של סירות הטורפדו (Erster Führer der Torpedobootsstreitkräfte).
בתפקיד זה, הוא גם השתתף בקרב יוטלנד, שם פיקד על ה-SMS רוסטוק.
ב-1 ביוני 1917 מונה למפקד כוח הצוללות (Befehlshaber der U-Boote), בו החזיק עד תום המלחמה.
לאחר חתימת שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918, שימש מיכלזן כראש המטה של צי הים הפתוח.
לאחר מכן, מ-22 בדצמבר 1918 שימש כרמטכ"ל מרחב הצי הצפוני.
ב-2 בינואר 1919 הוא הפך למפקד האזור הזה.
בנובמבר 1919 הועלה לדרגת קונטר-אדמירל ובינואר 1920 הועלה לדרגת ויצה-אדמירל.
בדצמבר 1920 הוא פרש לביתו, וב-8 באפריל 1932 הוא מת בגיל 64 בפאלינגבוסטל.
אנדראס קארו הוא כדורגלן קפריסאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הרמנשטאדט מליגת העל הרומנית ובנבחרת קפריסין.
קארו גדל במחלקת הנוער של נוטינגהאם פורסט.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות אפולון לימסול, נאה סלמיס פמגוסטה ופאפוס מליגת העל הקפריסאית.
ב-12 ביולי 2019 חתם קארו בלאציו מהסרייה א'.
ב-19 ביולי הושאל לסלרניטנה מהסרייה ב'.
הוא שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן ערך 30 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-30 בינואר 2021 חתם במאריטימו מליגת העל הפורטוגלית.
ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לספורטינג ליסבון במסגרת המחזור ה-17 בליגה לעונת .
הוא ערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-9 ביוני 2021 חתם קארו באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 53 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים.
ב-7 ביוני 2023 חתם קארו ב-OFI כרתים מליגת העל היוונית.
ב-20 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-2 על אריס סלוניקי במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
הוא ערך 13 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-1 בפברואר 2024 חתם במכבי פתח תקווה מליגת העל הישראלית.
ב-16 בנובמבר 2019 ערך קארו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קפריסין, בהפסד 2-1 לנבחרת סקוטלנד במסגרת מוקדמות יורו 2020. ב-28 במרץ 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2-2 נגד נבחרת ארמניה במשחק ידידות.
אנדראס מייסלינגר הוא מדען מדינה אוסטרי, מייסד ויו"ר לשעבר של שירות אוסטרי בחו"ל.
הוא גם המייסד של פרס זיכרון השואה האוסטרי, ימי ההיסטוריה העכשווית בבראונאו והוגה הרעיון של בית האחריות.
מייסלינגר למד משפטים ומדע המדינה בזלצבורג, וכן מדע המדינה והיסטוריה של מזרח אירופה בווינה.
במהלך לימודיו בזלצבורג, קידם מייסלינגר את השתתפות אוסטריה במרכז המפגש הבינלאומי לנוער באושוויץ; נשיא אוסטריה רודולף קירכשלגר דחה את ההצעה.
מאוחר יותר, הכיר קירשלגר בערכה של הצעת מייסלינגר לשירות אזרחי למען פיוס וכפרה הקשורים לשואה.
בשנת 1980 קיבל מייסלינגר תואר דוקטור על תזה בנושא בעיות מדיניות ההגנה האוסטרית.
לאחר מכן, כיהן בתפקידים במכון למדע המדינה באוניברסיטת אינסברוק, באוניברסיטת ניו אורלינס כפרופסור אורח, באוניברסיטת הומבולדט של ברלין לביקור מחקר, ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1982 הקים יחד עם אחרים את קבוצת העבודה של יוזמות שלום עצמאיות באוסטריה, ובשנת 1986 הפך לחבר בוועד המייסד של החברה האוסטרית-ישראלית בטירול.
עד 1996 פרסם טורים בעיתון "Jüdische Rundschau" (סקירה יהודית).
יחד עם אנדראס הרטנגל, הקים מייסלינגר את השירות למען זיכרון השואה באוסטריה.
הוא פעל בהצלחה להקמתו החוקית של סוג זה של חלופה לשירות הצבאי החובה, במטרה לקדם חינוך ולהעלות את המודעות לשואה.
בשנת 1998 הקים מייסלינגר, יחד עם אנדראס הרטנגל ומיכאל פרוחאצקה, את הארגון שירות אוסטרי בחו"ל שמציע למשרתים בשירות הלאומי האוסטרי תפקידים במקומות שונים בעולם.
באוקטובר ונובמבר 2009 ערך מייסלינגר סיור הרצאות וקידום בן שלושה שבועות בקנדה ובארצות הברית.
במאי 2023, פרש מייסלינגר מתפקידו כיו"ר שירות החוץ האוסטרי לאחר ביקורת ציבורית.
בשנת 2005 זכה מייסלינגר באות הכבוד בכסף לשירותים למען הרפובליקה של אוסטריה מהנשיא האוסטרי, היינץ פישר, ואת מדליית ההצטיינות של מדינת טירול מהרוויג ואן סטא ולואיס דורנוולדר.
ב-8 בנובמבר 2009 זכה אנדראס מייסלינגר בפרס מפעל חיים על "מאבקו בן 10 שנים להשגת הכרה רשמית בשירות אלטרנטיבי ופילנתרופי" בארוחת הערב השנתית השנייה של מוזיאון השואה בלוס אנג'לס, יחד עם ניצול השואה ומפיק הסרט רשימת שינדלר ברנקו לוסטיג.
ב-2 באוקטובר 2012 הוענק למייסלינגר אות מסדר ההצטיינות הלאומי שהונפק על ידי נשיא צרפת ניקולא סרקוזי בשגרירות צרפת בווינה.
אנדראס כריסטופר יונגדאל (בדנית: Andreas Kristoffer Jungdal; נולד ב-22 בפברואר 2002 בסינגפור) הוא כדורגלן דני-סינגפורי המשחק בעמדת השוער בקבוצת וסטרלו מליגת העל הבלגית.
יונגדאל נולד בסינגפור, כאשר אביו עבד במדינה.
בהמשך, חזרה משפחתו לדנמרק, ובגיל חמש החל לשחק במחלקת הנוער של סקיבט IF בוויילה.
בהמשך הצטרף לקבוצה הראשית של העיר, ויילה בולקלוב.
ב-16 ביוני 2019 הצטרף יונגדאל למחלקת הנוער של מילאן.
ב-18 באוקטובר 2021 האריך את חוזהו במועדון עד לשנת 2024. ב-10 בינואר 2023 הושאל לריינדורף אלטאך מהבונדסליגה האוסטרית עד לתום עונת .
ב-12 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לל.א.ס.ק.
לינץ במסגרת המחזור ה-17 בליגה.
בסך הכל ערך שש הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-10 באוגוסט 2023 חתם בהעברה חופשית בקרמונזה, שירדה לסרייה ב'.
ב-31 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על צ'יטאדלה במסגרת הסיבוב השני של קופה איטליה לעונת .
ב-12 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0–3 על ברשה במסגרת המחזור ה-13 לעונה זו.
ב-16 בינואר 2025 הושאל עד לתום עונת לווסטרלו מליגת העל הבלגית.
ב-19 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 לרויאל אנטוורפן במסגרת המחזור ה-22 בליגה.
בסך הכל ערך 17 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
יונגדאל רשאי לייצג את נבחרות סינגפור, בה גדל, ודנמרק, בשל מוצאם של הוריו.
בחודש מאי 2025 נכלל בסגל נבחרת דנמרק עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2025. ב-12 ביוני שיחק בניצחון 2–3 על נבחרת אוקראינה במסגרת שלב הבתים של הטורניר.
אנדראס שיולברג האנקה-אולסן (בנורווגית: Andreas Schjølberg Hanche-Olsen, נולד ב-17 בינואר 1997) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדות הבלם והמגן הימני במיינץ מהבונדסליגה ובנבחרת נורווגיה.
ב-26 בנובמבר 2015 חתם האנקה-אולסן על חוזה מקצועי ראשון בסטאבק, ומונה לקפטן הקבוצה לקראת עונת 2018. ב-5 באוקטובר 2020 עבר לגנט תמורת 800 אלף אירו.
את הופעת הבכורה שלו בליגה הבלגית ערך ב-17 באוקטובר 2020, וכבש בה שער.
ב-13 בינואר 2023 חתם האנקה-אולסן על חוזה לארבע וחצי שנים במיינץ 05 מהבונדסליגה.
אנדראס קלאוסן הֶלְמֵרְסֶן (בנורווגית: Andreas Klausen Helmersen; נולד ב-15 במרץ 1998) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת החלוץ בבודה/גלימט מליגת העל הנורווגית.
הלמרסן קודם לקבוצה הבוגרת של רוזנבורג ב-2015. את הופעת הבכורה הרשמית שלו ערך באפריל 2015 במשחק גביע נגד ווקו.
בפברואר 2018 חתם על חוזה חדש לשלוש שנים ברוזנבורג, ומספר ימים לאחר מכן הושאל לראנהיים מליגת העל הנורווגית למשך שארית העונה.
בתחילת עונת 2019 הושאל שוב, הפעם לאוד מליגת העל הנורווגית.
פחות מחודש לאחר שהצטרף, נפצע במשחק טרום עונה ונעדר עד סוף העונה, ולא שיחק אף משחק רשמי במדי אוד.
לאחר היעדרות של כשנתיים עקב פציעות, בינואר 2021 חתם הלמרסן על חוזה לשלוש שנים בראופוס מהליגה הנורווגית הראשונה.
במחצית השנייה של עונת 2022 הושאל להוד מהליגה הנורווגית השנייה.
בינואר 2024 חתם לשנתיים באגרסונד, גם היא מהליגה הנורווגית הראשונה.
ב-17 ביולי 2024, לאחר שישה חודשים בלבד באגרסונד, הצטרף לבודה/גלימט מליגת העל הנורווגית.
שחקן החודש בליגה הנורווגית הראשונה: מאי 2024
הוא נחשב לאבי ענף .
אנדראס פוגר נולד ונפטר באאוגסבורג.
יחד עם אחיו, יאקוב ומיכאל, קיבל לידיו את עסקי האריגה של אביו לאחר מותו.
הוא הצליח ליצור קשרים עם ונציה ולמד שם את שיטת הנהלת החשבונות הכפולה.
בזכות ההשפעה והידע שצבר בדרך זו, הצליח להרחיב את עסקי האריגה של האחים לכדי מסחר סיטונאי.
הוא היה חבר בגילדת האורגים ובנוסף עסק בצורפות.
בשנת 1454 עזב את העסק המשפחתי והותיר לאחיו יאקוב את הניהול הבלעדי.
בשנת 1431 נישא לברברה שטמלר פון אסט (Barbara Stammler vom Ast, 1415–1476), בת למשפחת פטריצים (אביה היה הסוחר אולריך שטמלר פון אסט, ואמה מרגרטה), וייסד את ענף "פוגר של האייל".
בסך הכול היו לאנדראס פוגר ארבעה בנים וחמש בנות.
הוא היה סוחר ואיש עסקים מצליח ביותר, שהתקדם במהירות בחברה של אותה תקופה והגיע למשרות ולמעמד מכובד.
הוא ישב במועצת העיר אאוגסבורג והיה בעל השפעה רבה.
בניו יאקוב (נולד ב-1430), (נולד ב-1439), מתאוס (נולד ב-1442) והאנס (נולד ב-1443) קיבלו בשנת 1462 מהקיסר פרידריך – בזכות המיומנות העסקית של אביהם וקשרי המסחר הטובים עם בית הבסבורג – את סמל פוגר הראשון: אייל זהוב מזנק על רקע כחול.
מכאן נובע הכינוי "פוגר של האייל".
עם אנדראס פוגר הפכו בני משפחת פוגר מבעלי מלאכה לסוחרים.
ההצלחה העסקית הגיעה במהירות, וכוחו והשפעתו של אנדראס גדלו בהתמדה.
עד מהרה הוא כונה "אנדראס העשיר", תואר שניתן אחריו רק ליאקוב פוגר מהענף האחר של המשפחה.
אף על פי שאנדראס, שנפטר ממחלת הדבר (מחלה) ב-1457, היה עדיין איש עסקים מצליח מאוד ובעל מוניטין רב באאוגסבורג ומחוצה לה, שקיעתה של שושלת פוגר של האייל החלה כבר בדור הבא.