tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לואיס דורסטה ודומינגו מנריקה ניצחו בדגם ההולנדי המעופף, חוסה ואן דר פלואג ניצח בדגם פין, ג'ורדי קלפאט וקיקו סאנצ'ס ניצחו ב-470 לגברים, תרסה סאבל ופטריסיה גרה ניצחו ב-470 לנשים ונטליה ויה דופרסנה זכתה במדליית כסף בדגם יורופ.
ספרדי נוסף, שהגיע למקום השישי בדגם סולינג, היה יורש העצר הספרדי, פליפה, נסיך אסטוריאס.
הנסיך גם נשא את הדגל הספרדי בטקס הפתיחה.
באתלטיקה זכו הספרדים ב-4 במדליות.
פרמין קאצ'ו זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר ודניאל פלאסה זכה במדליית זהב בהליכה ל-20 ק"מ.
אנטוניו פניאלוור זכה במדליית כסף בקרב עשר וחאווייר גארסיה זכה במדליית ארד בקפיצה במוט.
שתי ג'ודאיות ספרדיות זכו במדליות זהב, אלמודנה מוניוס ומרים בלאסקו.
השחיין מרטין לופז זוברו, אחיו הצעיר של דוד שזכה במדליית ארד במוסקבה, קבע שיא אולימפי חדש במשחה ל-200 מטר גב (1:58.47).
במדליות זהב נוספות זכו רוכב האופניים חוסה מנואל מורנו, במרוץ נגד השעון, ונבחרת הקשתים.
הטניסאית ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו זכתה במדליית ארד לאחר שהפסידה בחצי הגמר לג'ניפר קפריאטי, וכן במדליית כסף בטורניר הזוגות, יחד עם שותפתה קונצ'יטה מרטינס.
טניסאי ספרדי נוסף, ז'ורדי ארסה, זכה אף הוא במדליית כסף, לאחר שהפסיד במשחק הגמר למארק רוסה.
המתאגרף פאוסטינו רייס והמתעמלת האמנותית קרולינה פסקואל זכו כל אחד במדליית כסף.
נבחרות ספרד השונות בענפי הכדור הגיעו אף הן להישגים גבוהים.
נבחרת הכדורגל, בכיכובם של ז'וזפ גוארדיולה, קיקו, סנטיאגו קניסארס ולואיס אנריקה, זכתה במדליית הזהב לאחר שגברה במשחק הגמר 3–2 על נבחרת פולין.
נבחרת הנשים בהוקי שדה זכתה אף היא במדליות זהב, לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת גרמניה.
נבחרת הגברים בכדורמים זכתה במדליית כסף, לאחר שהפסידה לנבחרת איטליה 8–9 בהארכה.
נבחרת הנשים בכדורסל ונבחרות הגברים בהוקי ובכדוריד סיימו במקום החמישי, נבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום השביעי ונבחרת הגברים בכדורעף סיימה במקום השמיני.
אף שלא שחזרה את הישגיה מאולימפיאדת ברצלונה, הגיעה ספרד להישגים גבוהים במשחקים שנערכו אחריה.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) השתתפו 294 ספורטאים ספרדים, שזכו ב-17 מדליות, בהן 5 מדליות זהב.
השייטת תרסה סאבל שמרה על תוארה בדגם 470, אף שהתחרתה הפעם לצדה של שייטת אחרת, בגוניה ויה-דופרסנה.
פרננדו לאון וחוסה לואיס באייסטר זכו אף הם במדליית זהב, בדגם טורנדו.
במרוץ אופני כביש נגד השעון, דורגו שני ספרדים במקומות הראשונים: מיגל אינדוראין זכה במדליית הזהב, ואברהם אולנו זכה במדליית הכסף.
במדליית זהב נוספת זכתה נבחרת ההתעמלות האמנותית.
הטניסאית ארנצ'ה סאנצ'ס הגיעה להישגים הפוכים מאלה שהגיעה אליהם בברצלונה: מדליית כסף בטורניר היחידות (לאחר הפסד ללינדזי דבנפורט) ומדליית ארד בטורניר הזוגות (עם קונצ'יטה מרטינס).
סרג'י ברוגרה זכה במדליית כסף בטורניר היחידים, לאחר שהפסיד בגמר לאנדרה אגאסי.
הג'ודוקא ארנסטו פרס זכה במדליית כסף, ושתי ג'ודאיות נוספות, יולנדה סולר ואיסבל פרננדס, זכו במדליות ארד.
פרמין קאצ'ו איבד את תוארו בריצת 1500 מטר וזכה במדליית כסף וולנטי מסנה זכה במדליית ארד בהליכה ל-50 ק"מ.
המתאגרף רפאל לוסאנו זכה אף הוא במדליית ארד.
נבחרת הכדורמים זכתה במדליית הזהב, לאחר שגברה במשחק הגמר 5-7 על קרואטיה.
נבחרת הגברים בהוקי שדה זכתה במדליית כסף, לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת הולנד, ונבחרת הכדוריד זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 25-20 לנבחרת שוודיה, וגברה על נבחרת צרפת 25-27 במשחק על המקום השלישי.
נבחרת כדורגל, בכיכובם של ראול, פרננדו מוריינטס ואוסקר גארסיה, הודחה בשלב רבע הגמר לאחר שהובסה 4-0 בידי ארגנטינה.
לאולימפיאדת סידני (2000) שלחה ספרד 324 ספורטאים, שזכו ב-11 מדליות (ב-10 ענפים שונים), בהן 3 מדליות זהב: רוכב האופניים ז'ואן ליאנרס במרוץ הנקודות, המתעמל ז'רוואסיו דפר בתרגיל הקפיצות והג'ודאית איסבל פרננדס (שבאטלנטה זכתה במדליית ארד).
המתאגרף רפאל לוסאנו שיפר את הישגו מאטלנטה וזכה במדליית כסף, וגם לוחם הטאקוונדו גבריאל אספארסה זכה אף הוא במדליית כסף.
צמד הטניסאים אלברט קוסטה ואלכס קורג'ה זכו במדליית ארד בטורניר הזוגות, והישג דומה רשמו האתלטית מריה ואסקו (בהליכה ל-20 ק"מ), השחיינית נינה ז'יוואנבסקאיה (במשחה ל-100 מטר גב) ורוכבת האופניים מרגריטה פוליאנה (במרוץ אופני הרים).
נבחרת הכדורגל, בה היו חברים גם קרלס פויול, אלברט לוקה וצ'אבי, זכתה במדליית הכסף לאחר הפסד לנבחרת קמרון, במשחק שהוכרע בבעיטות עונשין.
נבחרת הכדוריד זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 32-25 לשוודיה, וגברה על יוגוסלביה 22-26 במשחק על המקום השלישי.
נבחרת הנשים בהוקי שדה סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה להולנד במשחק על מדליית הארד.
נבחרת הכדורמים סיימה אף היא במקום הרביעי, לאחר הפסד 8-3 ליוגוסלביה במשחק על מדליית הארד.
מספר הספורטאים הספרדים עלה ל-342 באולימפיאדת אתונה (2004), והם זכו ב-20 מדליות, בהן 3 מדליות זהב.
השייטים הספרדים זכו ב-3 מדליות.
חאווייר פרננדס ואיקר מרטינס זכו במדליית זהב ב-49er, רפאל טרוחיו זכה במדליית כסף בפין, וסנדרה אסון ונטליה ויה-דופרסנה זכו במדליית כסף ב-470. עבור ויה-דופרסנה הייתה זו מדליה אולימפית שנייה, לאחר ש-12 שנים קודם לכן זכתה במדליית כסף בדגם יורופ.
המתעמל ז'רוואסיו דפר שמר על תוארו בקפיצות, וגם סיים במקום הרביעי בתרגיל הקרקע.
רפאל מרטינס סיים במקום החמישי בקרב-רב וויקטור קאנו סיים במקום החמישי בסוס הסמוכות.
אצל הנשים, זכתה פטריסיה מורנו במדליית ארד בתרגיל הקרקע ואלנה גומס סיימה במקום השמיני בקרב-רב.
שתיהן סיימו במקום החמישי עם הנבחרת הספרדית.
חותר הקאנו דוד קאל זכה במדליית זהב במקצה ל-1000 מטר ובמדליית כסף במקצה ל-500 מטר.
עוד בענף הקאנו/קיאק: הקיאקיסטיות באטריס מנצ'ון וטרסה פורטלה סיימו במקום החמישי במקצה הזוגות ל-500 מטר והיו חברות ברביעיית הקיאקיסטיות שסיימה במקום החמישי במקצה ל-500 מטר.
פרנסיסקו ירה ודמיאן וינדל סיימו במקום השישי במקצה המקביל לזוגות גברים, וחותרי הקאנו חוסה אלפרדו ברה ודוד מסקאטו סיימו במקום השביעי במקצה הזוגות ל-1000 מטר.
חמישה רוכבי אופניים ספרדים זכו במדליות.
ז'ואן ליאנרס איבד את תוארו במרוץ הנקודות, אך זכה במדליית כסף, וכן סיים במקום השישי במרוץ מדיסון, יחד עם מיקל אלסאמורה.
חוסה אנטוניו אסקורדו זכה אף הוא במדליית כסף, בקיירין, ובמדליית כסף שלישית זכה חוסה אנטוניו ארמידה, במרוץ אופני הרים.
סרג'י אסקובר זכה בשתי מדליות ארד, במרוץ המרדף האישי והקבוצתי.
באתלטיקה זכו הספרדים בשלוש מדליות: פאקיו פרננדס זכה במדליית כסף בהליכה ל-20 ק"מ, ז'ואן לינו מרטינס זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק ומנואל מרטינס גוטיירס זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל.
מרטינס גוטיירס דורג תחילה במקום הרביעי, אך בשנת 2012 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי לשלול מהאוקראיני יורי בילונוג את מדליית הזהב בה זכה, לאחר שהתברר כי נטל חומרים אסורים, והספורטאים שדורגו אחריו קודמו בדירוג.
ברכיבה, זכתה נבחרת הדרסאז' במדליית כסף, ובאטריס פרר-סאלאט זכתה גם במדליית ארד במקצה היחידים.
כדורעפני החופים חאווייר בוסמה ופבלו הררה זכו במדליית כסף, והישג דומה רשמה הקלעית מריה קינטנאל, בטראפ.
הטניסאיות קונצ'יטה מרטינס ווירחיניה רואנו פסקואל זכו אף הן במדליית כסף, בטורניר הזוגות.
בטורניר היחידים הודח קרלוס מויה ברבע הגמר, בידי הצ'יליאני ניקולאס מאסו.
נבחרת הגברים בהוקי שדה סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה לנבחרת גרמניה 4-3 לאחר הארכה.
נבחרת הנשים בכדורסל סיימה במקום השישי.
נבחרת הגברים בכדורסל, בשורותיה שיחקו, בין היתר, פאו גאסול, חוסה קלדרון, פליפה רייס וחואן קרלוס נבארו, סיימה את שלב הבתים ללא הפסד, אך הודחה ברבע הגמר בידי נבחרת ארצות הברית וסיימה במקום השביעי.
גאסול היה הקלע המצטיין בטורניר כולו, עם 22.4 נקודות בממוצע למשחק.
נבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום השישי ונבחרת הגברים סיימה במקום השמיני.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) השתתפו 286 ספורטאים ספרדים, והם זכו ב-18 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
רוכב האופניים ז'ואן ליאנרס השיב לעצמו את תוארו במרות הנקודות, וגם זכה במדליית כסף במרוץ מדיסון, יחד עם אנטוניו טאולר.
טאולר גם סיים במקום השישי במרוץ הנקודות.
סמואל סאנצ'ס זכה במדליית זהב במרוץ אופני כביש, וגם סיים במקום השישי במרוץ נגד השעון.
רוכבת אופניים נוספת, ליירה אולאברייה, זכתה במדליית ארד במרוץ הנקודות לנשים.
אלברטו קונטדור סיים במקום הרביעי במרוץ נגד השעון.
הקיאקיסטים סאול קרביוטו וקרלוס פרס זכו במדליית זהב במקצה הזוגות ל-500 מטר.
חותר הקאנו דוד קאל איבד את תוארו מאתונה, אך זכה בשתי מדליות כסף, במקצים ל-500 ול-1000 מטר.
חותר הקאנו אנדר אלוסגי סיים במקום הרביעי בסלאלום, ורביעיית הקיאקיסטיות סיימה במקום החמישי במקצה ל-500 מטר.
שייטי הטורנדו אנטון פאס ופרננדו אצ'אווארי זכו במדליית זהב, ואילו שייטי ה-49er חאווייר פרננדס ואיקר מרטינס איבדו את תוארם וזכו במדליית כסף.
גולשת הניל פרייד RS:X מרינה אלבאו סיימה במקום הרביעי ושייטי ה-470 אונאן באריירוס ואארון סרמיינטו סיימו במקום החמישי.
במדליית הזהב החמישית זכה הטניסאי רפאל נדאל, שגבר בחצי הגמר על הסרבי נובאק ג'וקוביץ' ובמשחק הגמר על הצ'יליאני פרננדו גונסאלס.
וירחיניה רואנו פסקואל זכתה במדליית כסף שנייה ברציפות בטורניר הזוגות, הפעם עם אנבל מדינה גאריגס, לאחר שהפסידו במשחק הגמר לאחיות ונוס וסרינה ויליאמס.
השחייניות הצורניות ג'מה מנגואל ואנדראה פואנטס זכו בשתי מדליות כסף, בדואט ועם הנבחרת הספרדית.
המתעמל ז'רוואסיו דפר איבד את תוארו בקפיצות, אך זכה במדליית כסף בתרגיל הקרקע.
במדליה נוספת, מדליית ארד, זכה סייף הדקר חוסה לואיס אבאחו.
מרימת המשקולות לידיה ולנטין זכתה במדליית כסף.
נבחרת הכדורסל, בהרכב דומה לזה ששיחק באתונה, זכתה במדליית כסף, לאחר שגבר בחצי הגמר 86-91 על נבחרת ליטא, והפסידה לארצות הברית 118-107 במשחק הגמר.
פאו גאסול שוב הוביל את טבלת הקלעים בטורניר, עם 19.6 נקודות בממוצע למשחק.
נבחרת הגברים בהוקי שדה זכתה אף היא במדליית כסף, לאחר הפסד 1-0 לגרמניה במשחק הגמר, ונבחרת הנשים סיימה במקום השביעי.
נבחרת הגברים בכדוריד זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 36-30 לנבחרת איסלנד, וגברה על נבחרת קרואטיה 29-35 במשחק על המקום השלישי.
באולימפיאדת לונדון (2012) השתתפו 282 ספורטאים ספרדים.
הם זכו ב-18 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
הגולשת מרינה אלבאו זכתה במדליית הזהב בדגם ניל פרייד RS:X, וגם צוות שייטות האליוט 6 מטר זכה במדליית זהב.
רפאל טרוחיו, שזכה במדליית כסף באתונה בדגם פין, סיים במקום השמיני.
מרימת המשקולות לידיה ולנטין זכתה במדליית זהב לאחר ששלוש הראשונות בתחרות נפסלו בשל אימרוץ.
במדליית הזהב הרביעית זכה לוחם הטאקוונדו ז'ואל גונסאלס.
שני לוחמי הטאקוונדו הספרדים האחרים שהשתתפו בלונדון, ניקולאס גארסיה ובריז'יטה יגואה, זכו במדליות כסף.
כל חותרי הקיאק והקאנו הספרדים שהשתתפו בלונדון העפילו למקצי הגמר.
חותר הקאנו דוד קאל זכה במדליית כסף במקצה ל-1000 מטרים, שהייתה המדליה האולימפית החמישית שלו.
אלפונסו בנאווידס סיים במקום הרביעי במקצה ל-200 מטר ואנדר אלוסגי רשם הישג דומה בסלאלום.
חותר הקיאק סאול קרביוטו זכה במדליית כסף במקצה ל-200 מטר, מאיאלן צ'וארוט זכתה במדליית ארד בסלאלום, מריה תרסה פורטלה סיימה רביעית במקצה ל-200 מטר, סמואל הרנאנס סיים חמישי בסלאלום ופרנסיסקו קובלוס סיים שביעי במקצה ל-1000 מטר.
השחיינית מיריה בלמונטה זכתה בשתי מדליות כסף, במשחים ל-800 מטר חופשי ו-200 מטר פרפר, וכן סיימה במקום השמיני במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
אריקה וייאסיחה גארסיה סיימה במקום השמיני במרתון ל-10 ק"מ במים פתוחים.
אונה קרבונל ואנדראה פואנטס זכו במדליית כסף בשחייה צורנית, ויחד עם הנבחרת הספרדית זכו גם במדליית ארד בתחרות הנבחרות.
בטריאתלון זכה חאבייר גומס במדליית כסף ואיינואה מורואה סיימה במקום השביעי.
המתאבקת מאידר אונדה זכתה במדליית זהב.
נבחרת הכדורסל זכתה במדליית כסף שנייה ברציפות, לאחר שגברה בחצי הגמר 59-67 על נבחרת רוסיה והפסידה במשחק הגמר לנבחרת ארצות הברית בתוצאה 107-100. פאו גאסול הוביל את הנבחרת בנקודות (19.1 במשחק; אם כי דורג הפעם במקום הרביעי בין כלל השחקנים בטורניר) ובריבאונדים (7.6 במשחק), ונבחר לחמישיית הטורניר.
לצדו שיחקו בנבחרת גם סרג' איבקה, מארק גאסול, סרחיו יוי, חואן קרלוס נבארו, ויקטור סאדה, פרננדו סן אמטריו, רודי פרננדס, ויקטור קלאוור, חוסה קלדרון, סרחיו רודריגס ופליפה רייס.
נבחרת הנשים בכדורמים זכתה אף היא במדליית כסף, לאחר שגברה על נבחרת הונגריה 9-10 בחצי הגמר והפסידה לנבחרת ארצות הברית 8-5 במשחק הגמר.
נבחרת הגברים סיימה במקום החמישי.
נבחרת ספרדית שלישית שזכתה במדליה הייתה נבחרת הנשים בכדוריד, שהפסידה למונטנגרו 27-26 בחצי הגמר, וגברה על קוריאה הדרומית במשחק על המקום השלישי, בתוצאה 29-31 לאחר הארכה.
נבחרת הגברים הודחה ברבע הגמר בידי נבחרת צרפת.
נבחרת ההוקי שדה סיימה במקום השישי, ואילו נבחרת הכדורגל, בכיכובם של דוד דה חאה, חאבי מרטינס וחואן מאטה, כלל לא עברה את שלב הבתים.
במספר ענפים רשמו הספרדים הישגים נאים, אף שלא זכו במדליות.
גם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו הספרדים ב-17 מדליות, אך מספר מדליות הזהב עלה ל-7, המספר הגבוה ביותר פרט למשחקים אותם אירחה ספרד בברצלונה ב-1992.
ארבע מהמדליות, בהן שלוש ממדליות הזהב, הגיעו מענף הקאנו/קיאק.
הקיאקיסט מרכוס ואלס ניצח במקצה ל-1000 מטר, סאול קראוויוטו וכריסטיאן טורו ניצחו במקצה הזוגות ל-200 מטר, וקראוויוטו זכה גם במדליית ארד במקצה היחידים ל-200 מטר.
במדליית הזהב השלישית זכתה מאיאלן שורו, בסלאלום.
רביעיית הקיאקיסטים סיימה במקום החמישי במקצה ל-1000 מטר וטרסה פורטלה סיימה שישית במקצה ל-200 מטר.
חותר הקאנו אלפונסו בנאווידס סיים במקום הרביעי במקצה ל-200 מטר ואנדר אלוסחי סיים במקום השמיני בסלאלום.
באתלטיקה זכו הספרדים בשתי מדליות.
רות בייטייה זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה ואורלנדו אורטגה זכה במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות.
דוד בוסטוס סיים שביעי בריצת 1500 מטר ובאטריס פסקואל סיימה שמינית בהליכה ל-20 ק"מ.
גם בשחייה זכו הספרדים בשתי מדליות, את שתיהן השיגה מיריה בלמונטה.
היא זכתה במדליית הזהב במשחה ל-200 מטר פרפר, זכתה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי וגם סיימה במקום הרביעי במשחה ל-800 מטר חופשי.
השחיין הספרדי היחיד מלבדה שהעפיל למשחה גמר היה ז'ואן לואיס פונס, שסיים שמיני במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
שחקנית הבדמינטון קרולינה מארין זכתה במדליית זהב, והייתה לאישה הראשונה מחוץ לאסיה שרושמת הישג כזה, ולאדם הראשון מחוץ לאסיה שזוכה במדליית זהב אולימפית בבדמינטון מאז 1996. הטניסאים רפאל נדאל ומארק לופס זכו במדליית זהב בטורניר הזוגות, לאחר שגברו במשחק הגמר על הצמד הרומני פלורין מרג'אה והוריה טקאו.
בטורניר היחידים סיים נדאל במקום הרביעי, לאחר שהפסיד בחצי הגמר לחואן מרטין דל פוטרו ובמשחק על מדליית הארד הפסיד לקיי נישיקורי.
טניסאי ספרדי נוסף, רוברטו באוטיסטה אגוט, הודח בשלב רבע הגמר, אף הוא בידי דל פוטרו.
בטורניר הזוגות לנשים הודחו גרביניה מוגורוסה וקרלה סוארס נבארו בשלב רבע הגמר.
בטאקוונדו זכתה אווה קאלוו במדליית כסף, ז'ואל גונסאלס איבד את תוארו וזכה במדליית ארד, וחסוס טורטוסה סיים במקום החמישי.
נבחרת ההתעמלות האמנותית זכתה במדליית כסף, וקרולינה רודריגס סיימה במקום השמיני בתחרות היחידות.
רוכב האופניים הספרדי היחיד שזכה במדליה בריו היה קרלוס קולומה, שזכה במדליית ארד באופני הרים.
ג'ונתן קסטרווייחו סיים רביעי במרוץ נגד השעון, בו סיים יון איזאגירה במקום השמיני, וז'ואקים רודריגז סיים חמישי במרוץ אופני כביש.
מרימת המשקולות לידיה ולנטין הייתה לספרדייה הראשונה שזוכה במדליה אולימפית בהרמת משקולות, מדליית ארד.
אנדרס מאטה סיים במקום השביעי.
נבחרת הנשים בכדורסל זכתה במדליית כסף, לאחר שגברה בחצי הגמר 54-68 על סרביה, והפסידה 101-72 לארצות הברית במשחק הגמר.
שחקנית הנבחרת אסטו נדור הייתה החוסמת המצטיינת בטורניר, עם 2.1 חסימות בממוצע למשחק.
נבחרת הגברים פתחה את הטורניר עם שני הפסדים, אך בהמשך התאוששה, בדרך לזכייה במדליית ארד, לאחר הפסד לארצות הברית 82-76 בחצי הגמר, וניצחון על אוסטרליה 88-89 במשחק על המקום השלישי.
שחקן הנבחרת פאו גאסול היה הריבאונדר המצטיין בטורניר, עם 8.9 בממוצע למשחק.
נבחרת הנשים בכדורמים סיימה במקום החמישי ונבחרת הגברים בכדורמים ונבחרת הנשים ברוגבי שביעיות סיימו במקום השביעי.
גם שתי נבחרות ההוקי שדה ונבחרת הנשים בכדוריד הודחו בשלב רבע הגמר.
באולימפיאדת פריז (2014) השתתפו 383 ספורטאים ספרדים ב-31 ענפי ספורט.
בענף השייט, בקטגוריית סקיף - 49er זכו במדליות זהב דיאגו בוטין (Diego Botín) ופלוריאן טריטל (Florián Trittel).
באתלטיקה, בענף מרתון הליכה שליחים מעורבים זכו במדליות זהב אלברו מרטין ומריה פרס.
בנוסף, בענף קפיצה משולשת גברים זכה ג'ורדן דיאס במדליית זהב.
בכדורגל (עד גיל 23) זכתה נבחרת הגברים הספרדית במדליית זהב וכך גם נבחרת הנשים בכדורמים.
נבחרת כדורגל זכתה במדליית זהב.
במשחקי החורף היו הישגי הספרדים צנועים יותר.
הפעם הראשונה בה התקרבו ספורטאים ספרדים לזכייה במדליה הייתה באולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956), אז סיימו גולשי המזחלות ויסנטה סרטוריוס ואלפונסו דה-פורטגו במקום הרביעי, אך הייתה זו הבלחה חד-פעמית.
באולימפיאדת סאפורו (1972) זכה גולש הסקי האלפיני פרנסיסקו פרננדס אוצ'ואה במדליה הראשונה של ספרד במשחקי החורף - מדליית זהב בסלאלום.
ערב אולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018), זוהי מדליית הזהב היחידה בה זכה ספורטאי ספרדי במשחקי החורף.
באולימפיאדת סרייבו (1984) הגיעה אחותו הצעירה של פרננדס אוצ'ואה, בלנקה, למקום השישי בסלאלום ענק, ובאולימפיאדת קלגרי (1988) סיימה במקום החמישי בסלאלום.
באולימפיאדת אלברוויל (1992) שיפרה עוד יותר את הישגה, וזכתה במדליית ארד.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) סיימה מריה חוסה ריינדה במקום השישי בסלאלום, באולימפיאדת טורינו (2006) דורג גולש השלג ז'ורדי פונט במקום הרביעי, ובאולימפיאדת סוצ'י (2014) סיים המחליק האמנותי חאווייר פרננדס במקום הרביעי, וגולש השלג לוקאס אגיבאר סיים במקום השביעי.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכה המחליק האמנותי פרננדס במדליית ארד וגולש השלג רג'ינו הרננדס זכה במדליית ארד בסנואבורד קרוס.
ספרד השתתפה לראשונה ב בתל אביב (1968), מאז משתתפת במשחקים דרך קבע ואף ארחה את המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992).
במשחקי החורף החלה ספרד את השתתפותה ב.
ב זכתה ספרד במדליית הזהב בטורניר כדורסל הגברים, מדליה אותה השיבה, לאחר שנמצא כי שני ספורטאים בלבד, מנבחרת של 12 כדורסלנים היו בעלי לקות אינטלקטואלית.
בעקבות שיתופם שלא כחוק של הספורטאים הספרדים, השעה הוועד הפאראלימפי הבינלאומי את שיתופם של ספורטאים בעלי לקות אינטלקטואלית עד להמשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012).
ספרד החלה את השתתפותה במשחקים הפאראלימפיים במשחקים שנערכו בתל אביב בשנת 1968. היא הצליחה לזכות במדליית הזהב הראשונה שלה ב בה זכתה בארבע מדליות זהב פאראלימפיות.
האתלט אנטוניו דלגאדו היה הבולט במשלחת כשזכה בשתי מדליות זהב, אחת במרוץ ל-100 מטר ואחת בתחרות הקפיצה לרוחק.
הפריצה של המשלחת הגיעה ב כשספורטאיה הנכים של ספרד הצליחו לסיים עם 44 מדליות, מהן 22 מדליות מזהב, ודורגו במקום ה-13 בטבלת דירוג המדליות.
האצנית פּוּרִיפִיקַסיוֹן סַנְטָמַרְטָה זכתה בשתי מדליות זהב (קטגוריה B1) במרוץ ל-400 מטר וקבעה שיא עולם כשניצחה במירוץ ל-100 מטר עם תוצאה של 14.46 שניות, והשחיינית אנה פיירו זכתה בשלוש מדליות זהב ושתי מדליות ארד.
הספורטאים הבולטים בשורות המשלחת הספרדית לאורך השנים הם האצנית פּוּרִיפִיקַסיוֹן סַנְטָמַרְטָה שזכתה ב-16 מדליות פאראלימפיות, מהן 11 מדליות זהב, השחיין ריקארדו אוריבה שזכה ב-14 מדליות, שמונה מהן מזהב, השחיין סבסטיאן רודריגז שזכה גם הוא בשמונה מדליות זהב, מתוך סך של 12 מדליות בהן זכה.
במשחקי החורף בלט גולש הסקי האלפיני אריק ויאלון שזכה בתשע מדליות, מהן חמש מדליות זהב.
ספרדים (בספרדית: Españoles) הם קבוצה אתנית ולאום שקמו בשטחי ספרד של ימינו וששפתה השפה הספרדית.
בימינו מושג זה מתייחס גם לכל אזרחי ספרד, לרבות כאלו שלא נולדו בספרד אלא היגרו אליה (nacionalidad española, Nación española).
הזהות הספרדית התגבשה במיוחד אחרי איחוד ממלכות קסטיליה ואראגון בעקבות נישואי המלכים פרננדו של אראגון ואיזבלה של קסטיליה בשנת 1469. בשנת 1492 עם סיפוח אמירות גרנדה על ידי קסטיליה ובשנים 1514–1511 עם סיפוח נווארה הושג בחצי האי האיברי איחוד השטחים המרכיבים את ספרד היבשתית של ימינו.
השפה של תושבי קסטיליה, שפה רומאנית הידועה כקסטיליאנית או ספרדית הפכה לשפה הרשמית של כל ממלכת ספרד בימי השלטון הריכוזי של המלכים משושלת בורבון.
אף על פי שממלכת ספרד המאוחדת קיימת כבר החל מן המאה ה-15–16 מידת האימוץ של הזהות הספרדית באזורים ההיסטוריים השונים שלה לא הייתה אחידה.
הזהות הספרדית היא החזקה ביותר בחבלים קסטיליה, ארגון, אסטוריה ונווארה.
בגליסיה, קטלוניה וארץ הבסקים בולטת זהות כפולה – ספרדית לצד זהות אתנית מקומית חזקה, ובתוכם קיימות תנועות פוליטיות חזקות הדוגלות בבדלנות.
גם באנדלוסיה, בוולנסיה, וגם באיים בלאריים והאיים הקנריים קיימת לצד הספרדיות, זהות מקומית חזקה, אך עם פחות נטיות בדלניות.
בעם הספרדי נטמעו במאות ה-15–17 גם צאצאים של "מורים" (ממוצא ערבי וברברי) ויהודים שהתנצרו בלחץ חוקי המלכות הספרדית הקתולית אחרי שנת 1492, כמו כן צוענים (gitanos, mercheros).
חוקת ספרד משנת 1978 קובעת בסעיף 3.1 שלה כי השפה הספרדית (הקסטיליאנית) היא השפה הרשמית של המדינה כולה, לכל אזרחיה חובה להכירה והזכות להשתמש בה.
הסעיף 3.2 מכיר ב"שפות ספרדיות" נוספות כרשמיות במישור אזורי.
בקטגוריה זו נכללות השפה הקטלאנית או ולנסיאנית, השפה הבסקית והשפה הגליסיאנית.
קיימות בספרד שפות אזוריות נוספות שאינן נהנות ממעמד רשמי, כמו, למשל, האראגונית, האסטוריאנית, הפורטוגזית (באוליבנסה), והברברית (אמזיג) והערבית במחוזות הספרדים שבצפון-מערב אפריקה בגבול עם מרוקו – סאוטה ומלייה.
לעומת זאת בקטלוניה מוכרת השפה האוקסיטנית (פרובנסלית) בגרסתה האראנית כשפה רשמית נוספת.
לחלק גדול מתושבי ארצות אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית, המרכיבות את אמריקה הספרדית אבות ספרדים רחוקים פחות או יותר, החל מההתיישבות הספרדית הגדולה שלאחר גילוי אמריקה.
הספרדים מכנים את עצמם español, (אספניול) ברבים españoles (אספניולס).
כפי שהוכיח הפילולוג השווייצרי פאול אבישר השימוש בשם התואר והאתנונים "אספניול" התחיל במהלך המאה ה-13בפרובאנס בשפה האוקסיטנית במאה ה-12 בכתב (espaignol).
המונח "אספניול" הופיע לראשונה כשם של איש באזור אורטז, אחר כך בטולוז ובאז'ן.
מאוחר יותר הופיע כאתנונים בשיר של רמבו דה וקיירס.
בכרוניקות בימי הביניים השתמשו במונחים Hispani, Christiani ו Gothi.
מקור המילה "אספניול" הוא בלטינית, נגזרת של שם הגאוגרפי היספניה - היספניולה.
השם הרומי "היספניה" (Hispania) התייחס בזמנו לחצי-האי האיברי .
לפי אחת ההשערות, השם הוא שיבוש של השם הפיניקי "אי שפניא" (אי השפנים) שאנשי קרתגו נתנו למושבה שלהם בחצי-האי, אשר פרחה בין המאה השמינית לבין המאה השלישית לפנה"ס.
משמעות השם הפיניקי היא "אי השפנים",כנראה במובן של ארבנים.
נמצאו בספרד גם מספר מטבעות רומיים שעליהן כתוב "Hispania" בלטינית, ומוטבע עליהן דמות ארנבון
באפיגרף לכרוניקה הספרדית הראשונה "Estoria de Espanna" (תולדות ספרד) ב-1282 או 1284 שחוברה מיוזמת המלך אלפונסו העשירי "החכם", נתיני המלך מכונים "היספניס" ובגרסה הספרדית ,איספאנוס".
בשיר של פרנאן גונסאלס וב"ספר על אלכסנדר" במאה ה-13 פוגשים גם את השם "אספניון".
הצליינים הצרפתים בדרך לסנטיאגו דה קומפוסטלה קוראים "אספניולס" לתושבים הנוצרים של חצי האי האיברי אשר, לדברי גונסלו דה ברסאו באו להוקיר את יעקב הקדוש, פטרון ה"אספניולס".
כטופונים אנולוגי בשם "לה אספניולה " בחר קולומבוס לקרוא לאי שאותו גילה במסעו הראשון בעולם החדש ב-1492.
בין השימוש בשם הלטיני "אספניה", ספרד של היום, להופעת האתנונים "אספניול" חלף אלף שנים.
הרומאים המשכילים קראו לחצי האי האיברי "היספניה" והעם שחי בו ודיבר לטינית היה מבטא "אספניה" .
החכמים היהודים בימי הביניים הדביקו לחצי האי האיברי את השם התנ"כי "ספרד".
משם זה נגזר גם השם העברי של תושבי ספרד - ספרדים וגם זה של העדה הספרדית, נוסח ספרד ונוסח הספרדים.
המילה ספרד מופיעה בתנ"ך פעם יחידה בספר עובדיה א"כ, שבו מתייחס הנביא עובדיה לעיר או ארץ שאליה הוגלו יהודים.
לדבריו גולים אלה ישובו וישלטו לימים בערי הנגב.
מתוך השערות מרובות, חוקרים נטו לזהות את המקום "ספרד" בעיקר עם העיר סרדיס, בירת לידיה.
אם מקור השם הוא סרדיס לא ברור הקשר שלו לחצי האי האיברי.
ייתכן כבחירת שם זה דומה לבחירת השמות הגאוגרפיים העבריים אשכנז וצרפת.
לפי הירונימוס היה מדובר באזור ספר של העולם שבו נפוצו תפוצות ישראל.
תרגום יונתן מזהה כבר את ספרד עם חצי האי האיברי.
בעברית וארמית בתקופת התלמוד היה קים גם השם "אספניה" בהמשך "אספמיה".
ספרד השתתפה בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הספרדים 35 מדליות, מתוכן חמש מדליות זהב.
ספרד זכתה ב-29 מדליות, מתוכן ארבע מדליות זהב, במשחקי הקיץ לנוער ושש מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה, במשחקי החורף.
ספרד מדורגת במקום השלישי בענף סקי הרים לאחר שזכתה בשלוש מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה וראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
המשלחת הראשונה של ספרד למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
המשלחת כללה 46 ספורטאים שהתחרו ב-15 ענפי ספורט.
המשלחת זכתה באחת עשרה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה.
המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים במספר ענפים.
בענף האתלטיקה ספורטאי המשלחת זכו במדליית זהב בקפיצה במוט לנערים, דורגמו במקום החמישי בריצת 400 מטר משוכות לנערים, במקום השישי קפיצה משולשת לנערות ובמקום התשיעי בהליכה תחרותית למרחק של 10 ק"מ לנערים.
בענף ההתעמלות המשלחת הגיעה למספר הישגים בהתעמלות מכשירים.
החל מזכייה בשתי מדליות כסף בתרגיל המתח לנערים ותרגיל הקפיצות לנערות, ובשתי מדליות ארד בתרגילי הקפיצות והטבעות לנערים, ודורגו במקום השביעי בתרגיל קרקע לנערים ובמקום התשיעי בקרב רב לנערות.
בענף השחייה המשלחת זכתה בשתי מדליות כסף במשחים ל-100 מטר ו-200 מטר בסגנון שחיית פרפר לנערות, מדליית ארד במשחה 50 מטר בסגנון שחייה חופשית לנערים, במקום החמישי במשחים 200 מטר בסגנון שחיית חזה ו-400 מטר בסגנון שחייה חופשית לנערות, ובמקום השישי במשחה 200 מטר בסגנון שחייה מעורב אישי לנערים.
ספורטאי המשלחת זכו במדליית ארד בטאקוונדו בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג נערות וג'ודו בקטגוריית משקל עד 55 ק"ג נערים.
בענף הקאנו/קיאק ספורטאי המשלחת זכו במדליית ארד בתחרות ספרינט לנערים ובמקום הרביעי בתחרות ספרינט לנערות בקיאק.
המשלחת קצרה הישגים בענפים שיט עם דירוג במקום הרביעי בגלישת רוח על גלשן מסוג טכנו ביט 293 ובמקום השמיני בשיוט על מפרשית מדגם ביט, קרב חמש מודרני עם דירוג במקום החמישי בטורניר הנערים, והרמת משקולות עם דירוג במקום השישי בקטגוריית משקל עד 49 ק"ג לנערות.
ספורטאי המשלחת דורגו במקום ה-11 בטורניר הנערות בענף הטריאתלון והעפילו לרבע גמר בטורניר הנערות בענף הבדמינטון.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים אופניים, חתירה, כדורסל וקשתות.
המשלחת למשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שספרד שלחה עד כה.
המשלחת מנתה 66 ספורטאים שהתחרו ב-16 ענפים.
המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענף האתלטיקה עם זכייה במדליית זהב בקפיצה במוט לנערים, בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
כמו כן, ספורטאי המשלחת דורגו במקום הרביעי בריצת 100 מטר לנערים, ובמקום החמישי בריצת 3000 מטר וריצת 110 מטר משוכות לנערים, במקום השישי בהליכה תחרותית לנערים ולנערות, ובמקום השמיני בריצת 400 מטר לנערים.
בענף הכדורסל נבחרת הנערות זכתה במדליית ארד, ובמדליית זהב בתחרות הכישורים לנערות ובמקום הרביעי בתחרות הכישורים לנערים.
בענף השחייה המשלחת זכתה במדליית כסף במשחה 800 מטר בסגנון שחייה חופשית לנערות ומדליית ארד במשחה 200 מטר בסגנון שחיית גב לנערות.
ספורטאי המשלחת דורגו במקום הרביעי במשחה 200 מטר בסגנון מעורב אישי לנערות ובמקום החמישי לנערים.
במרוצי 100 מטר שליחים בסגנון שחייה חופשי ובסגנון שחייה מעורב, נבחרת השליחים דורגה במקום השישי, בעוד נבחרת השליחים המעורבת הגיעה למקום השמיני במרוצי 100 מטר שליחים בסגנון שחייה חופשי ובסגנון שחייה מעורב.
ספורטאי המשלחת זכו במדליית ארד בענפים הוקי שדה בטורניר הנערים, ג'ודו בקטגוריית משקל עד 78 ק"ג לנערות, טאקוונדו בקטגוריית משקל עד 55 ק"ג לנערים, וקאנו/קיאק בתחרות הספרינט לנערות בקיאק.
המשלחת העפילה לרבעי גמר בטורנירי הנערות בענפים בדמינטון וקשתות.
בענף הטריאתלון הספורטאים דורגו במקום השישי בטורניר הנערים ובמקום התשיעי בטורניר הנערות.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים אופניים, חתירה, גולף, קרב חמש מודרני, רוגבי ושיט.
ספרד השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק.
המשלחת כללה תשעה ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט.
המשלחת הגיעה להישגים בענפים סקלטון עם דירוג במקום ה-13 בטורניר הנערים, וגלישת שלג עם דירוג במקום ה-17 בגלישה במדרון לנערים.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים הוקי קרח, סקי אלפיני וסקי למרחקים.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה שישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט.
המשלחת הגיעה להישגים בענפים סקי אלפיני כאשר סיים במקום ה-13 במסלול הסלאלום לנערים, ובובסלי עם דירוג במקום ה-15 בטורניר הנערים.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים גלישת שלג וסקי למרחקים.
המשלחת למשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה 24 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי ספורט.
ספרד נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים שמונה פעמים, מאז הופעת הבכורה שלה בשנת 1985 עד לפרישתה בשנת 1999. ספרד ניצחה בתחרות חמש פעמים, מספר הניצחונות הכי גבוהה בתחרות עד כה.
ספרד נטלה חלק בתחרות 8 פעמים מתוכם ניצחה 5 פעמים.
כיום נמצאת ספרד במקום הראשון בטבלת הזכויות לבדה, שבמקום השני מאחוריה נמצאת פולין.
נכון להיום, ספרד ביחד עם פולין הם המדינות היחידות שניצחו בתחרות פעמיים ברצף.
בנוסף ספרד היא המדינה היחידה שניצחה שלושה וארבע פעמים ברצף בתחרות.
הישג מרשים נוסף של ספרד הוא שהיא המדינה הראשונה שזכתה באירוויזיון לרוקדים צעירים
ספרד זכתה במקום הראשון 5 פעמים: בפעם הראשונה ב-1985, בפעם השנייה ב-1991, בפעם השלישית ב-1993, בפעם הרביעית ב-1995 והפעם החמישית ב-1997.
ספרד זכתה גם במקום השלישי פעם אחת ב-1999.
הרקדנים שייצגו את ספרד באירוויזיון לרוקדים צעירים
הניב האנדלוסי של ספרדית (בספרדית: andaˈluθ - andaluz) מדובר באנדלוסיה, סאוטה, מלייה ובקרב תושבי אותם האזורים אשר היגרו לערים ספרדיות אחרות.
הניב נפוץ גם בגיברלטר, טריטוריה של הממלכה המאוחדת, ובפורטוגל, במזרח אלגארבה בקרב ערים הנמצאות על גבול מחוז ולווה.
זהו ניב דרום-ספרדי של ספרדית קסטיליאנית, השונה מאוד מהניבים הצפוניים ומהספרדית הסטנדרטית (קסטיליאנית).
בזכות מספר התושבים הגבוה של אנדלוסיה, הניב האנדלוסי הוא בין הניבים הנפוצים ובעלי מספר הדוברים הגבוה ביותר בספרד.
לניב האנדלוסי יש מאפיינים רבים במשותף עם הניבים הנפוצים באזור אקטסמדורה, קסטיליה-לה מנצ'ה ובאזור מורסיה.
עקב ההגירה העצומה מאנדלוסיה למדינות דוברות ספרדית בדרום אמריקה ובמקומות אחרים, לרוב הניבים במדינות דוברות ספרדית באמריקה הדרומית יש מאפיינים רבים במשותף עם הניב האנדלוסי המערבי, כגון השימוש ב-ustedes במקום vosotros עבור גוף שני רבים, ותופעת ה-"ססאו".
ניבים רבים של ספרדית, ביניהם ספרדית קנרית, ספרדית קאריבית וניבים דרום אמריקאים רבים אחרים מבוססים על ספרדית אנדלוסית.
לספרדית אנדלוסית יש מספר מאפניים פונולוגים, מורפולוגים, תחביריים ולקסיקלים מיוחדים.
חלקם קיימים גם בניבים אחרים ונפוצים גם בשטחים שבהם ספרדית אנדלוסית אינה מדוברת, אך ברוב המקומות בהם הניב האנדלוסי נפוץ, רוב המאפיינים הללו קיימים.
רוב הניבים בספרדית מבדילים בין דרך ההגייה של ⟨z⟩ ושל ⟨c⟩ (שאותן הוגים כ-/θ/ אם אחריהן עומדת האות ⟨e⟩ או ⟨i⟩) לבין דרך ההגייה של ⟨s⟩, שאותה מבטאים כ-/s/.
עם זאת, במקומות רבים שבהם מדובר הניב האנדלוסי, הדוברים אינם מבדילים בין שתי צורות ההגייה ומבטאים את האותיות כ-/s/ בשני המצבים.
תופעה זו ידועה בשם "ססאו" (seseo).
במקומות אחרים, האותיות מתבטאות בתור [s̄] (צליל דומה, אך לא זהה לחלוטין ל-[θ]).
תופעה זו נקראת ס'ס'או (ceceo).עם זאת, קיימים גם אזורים שבהם הדוברים מבדילים בין שני הצלילים.
הס'ס'או נפוץ יותר בחלקה הדרומי של אנדלוסיה, כולל מחוז קדיס, דרום ולווה, רוב מחוז מאלגה וסביליה (חוץ מאזורם הצפוני של שני המחוזים ושל העיר סביליה) ודרום-מערב גרנדה.
סטראוטיפ נפוץ הוא שתופעת הס'ס'או שכיחה בעיקר באזורים כפריים, אך השימוש המרובה בס'ס'או בערים גדולות כגון מאלגה, ולווה וגרנדה (שבהן חלק משמעותי מן האוכלוסייה יודע גם להבדיל בין הצלילים) הוא הוכחה מספקת לכך שאין הדבר נכון.
הססאו נפוץ במיוחד בקורדובה, בצפון סביליה ומאלגה ובמערב ולווה.
בערים סביליה וקדיס תופעת הססאו שולטת, אך בכל האזורים סביבן שולט, לעומת זאת, הס'ס'או.
העיר קדיס וסן פרננדו (Isla de León) הם האזורים היחידים במחוז קדיס כולו שבהם הס'ס'או אינו התופעה הדומיננטית.
ההבדלה קיימת לרוב במחוז אלמריה, במזרח גרנדה, בחאאן, ובאזורים הצפוניים של ולווה ושל קורדובה.
מחוץ לאנדלוסיה, תופעת הססאו התקיימה גם באזורים מסוימים של אקסטרמדורה ושל מורסיה עד לשנת 1940 לפחות.
רבים מן תושבי מערב אנדלוסיה מתחילים לאמץ בשנים האחרונות את ההבדלה הסטנדרטית אשר תמיד הייתה שכיחה בעיקר במזרח אנדלוסיה, במיוחד חלקה הצעיר יותר של אוכלוסיית המערב המתגורר באזורים עירוניים.
השפעתם החזקה של המדיה ושל בתי הספר מצליחה לערער את מסורת תופעות הססאו והס'ס'או.
יאיזם היא תופעת מיזוג של שני הצלילים, /ʝ/ ו-/ʎ/ לאחד והיא שכיחה ברוב שטחה של אנדלוסיה.
במערב אנדלוסיה, מבטאים את /ʝ/ כ-[ɟʝ] מחוכך בכל מצב, בניגוד לספרדית הסטנדרטית, שבה יש להגות אותה כך רק כאשר האות עומדת לאחר צליל אפי או לאחר עיצור.
העיצור הבין-תנועי /d/ מושמט ברוב המקרים, לדוגמה *pesao (פסאו) במקום pesado (פסדו), שמשמעותו "כבד", *a menúo (אה מנואו) במקום a menudo (אה מנודו), שמשמעותו "לעיתים קרובות".
התופעה נפוצה במיוחד בפעלים בזמן עבר, לדוגמה: he acabado (אה אקבדו) הופך ל-*he acabao (אה אקבאו), שמשמעותו "סיימתי".
תופעת השמטת ה-/d/ (ד) בסיומת -ado (אדו), הנוספת לסוף מרבית הפעלים בזמן עבר בספרדית, נפוצה בקרב כל הניבים בספרד שממוקמים בשטח חצי האי, וכך גם ברוב חלקה הדרומי של ספרד.
זהו המשך הנטייה להחלשה בלטינית וולגרית, אשר התפתחה והפכה לשפות הרומאניות.
ניתן לראות זאת באמצעות השוואה של המילה "חיים"; vīta (הגייה: ˈwiːta) בלטינית, vita (הגייה: ˈvita) באיטלקית, vida (הגייה: ˈvidɐ) בפורטוגזית ברזילאית, vida (הגייה: ˈviðɐ) בפורטוגזית אירופאית, vida (הגייה: ˈbiða עם ð בין-תנועי [כמו ה-th של "this" באנגלית]) בספרדית סטנדרטית, viá (הגייה: 'vjo) בניב הוויברו-אלפי של אוקסיטנית ו-vie (הגייה: vi) בצרפתית.
בשניים האחרונים העיצור /d/ מושמט, כפי שנעשה בספרדית אנדלוסית (vida, הגייה: ˈbi.a).
באופן דומה, נוטים להשמיט גם את העיצור הבין-תנועי /ɾ/, אך את התופעה הזו ניתן למצוא רק באזורים מסוימים.
לדוגמה, הגיית המילה parece (פרסה), שמשמעותה "נדמה לי", הופכת ל-paece (פאסה), quieres (קיירס), שמשמעותה "את/ה רוצה", הופכת ל-quies (קייס), padre (פדרה), שמשמעותה "אבא", הופכת ל-pae (פאה) ו-madre (מדרה), שמשמעותה "אמא", הופכת ל-mae (מאה).
את התופעה הזו ניתן למצוא גם באזורים אחרים בספרד (כמו במילה para (פרה), שמשמעותה "בשביל", אשר הופכת ל-pa (פה)).
עיצורים סותמים (כגון /b d ɡ p t k f s x θ/) ועיצורים צליליים (/r m n l/) מדמים לעיתים קרובות את בסיס החיתוך של העיצור שנמצא אחריהם ויוצרים הכפלת עיצור (או מנושפות).
ניתן למצוא את התופעה במילים כגון perla (פנינה) [ˈpe̞hla]~[ˈpe̞lːa] ו-carne (בשר) [ˈkahne̞]~[ˈkãnːe̞].
בספרדית אנדלוסית ובספרדית מורסית העיצור /s/ מאוד לא יציב כאשר הוא מופיע בסוף הברה; הוא נוטה להפוך ל-[ɸ] כשהוא מופיע לפני העיצור /b/.
דוגמה למילה שבה ניתן להתקל בתופעה זו היא desbaratar, שמשמעותה "לשבש", (הגייה מקורית: דסברטר).
במילה זו, העיצור /sb/ משנה את צורת ההגייה מ-[hβ], ל-[hɸ] ולבסוף ל-[ɸː].
עיצורים כגון /s/, /x/ ו-/θ/ הממוקמים בסופו של מבע (שבהם בדרך כלל תופעת הס'ס'או או ההבדלה שכיחה מאוד) לרוב הופכים למנושפים (נהגים כעיצור [h] מנושף) או מושמטים במלואם.
בספרדית אנדלוסית מזרחית, וכך גם בספרדית מורסית, מנמיכים גם את התנועה הקודמת.
באופן הזה, ניתן להבדיל בין המילים la casa (לה קסה, "בית", הנהגית la ˈkasa) ו-las casas (לאס קסאס, "בתים", הנהגית læ̞(k) ˈkæ̞sæ̞) בזכות /s/ סופית מנושפת או מושמטת והתנועות הקדמיות, בניגוד לספרדית צפונית, שבה הוגים את העיצורים [s] ו-[θ], וכך גם את התנועות האמצעיות.
כתוצאה מכך, בניבים האלו קיימות חמש פונמות תנועתיות, כל אחת מהן עם אלופון מתוח (הדומה להגייה בספרדית צפונית; [a], [e̞], [i], [o̞], [u]) ועם אלופון רפה ([æ̞], [ɛ], [i̞], [ɔ], [u̞]).
בנוסף, לעיתים נוצר תאם תנועות כאשר תנועות מתוחות ממוקמות לפני תנועות רפות, מה שגורם להן להפוך גם כן לרפות בעצמן.
לדוגמה במילה trébol (תלתן) המקבלת את ההגייה [ˈtɾe̞βo̞l], בהשוואה לצורת הרבים שלה, tréboles, המקבלת את צורת ההגייה [ˈtɾɛβɔlɛ].
תופעת ה-/s/ המנושפת שכיחה ברוב חלקה הדרומי של ספרד, ועם הזמן עוברת גם לחלקה הצפוני.
כמו בספרדית סטנדרטית, הגייה אפית של תנועות פונטיות נוצרת בין עיצורים אפיים או כאשר האות האחרונה בהברה היא אפית.
עם זאת, בניגוד לספרדית סטנדרטית (שבה שומרים על עיצורים אפיים בסוף הברה) בניב האנדלוסי נוהגים להשמיט עיצורים אפיים סופיים, כמו במילה bien ("טוב"), הנהגית [ˈbjẽ̞] באנדלוסית.
במקרים רבים, נוטים להשמיט עיצורים סופיים.
זה לא גורם להנמכת התנועה הקודמת; לדוגמה comer (הגייה: [ko̞ˈme̞]), "לאכול" או pared (הגייה: [paˈɾe̞]), "קיר".
לעיתים רבות הדבר מביא למצב שבו שתי מילים שונות נהגות בצורה זהה לחלוטין, כמו בדוגמה הבא: שם הפועל "לחתוך" cortar (קורטאר - העיצור הסופי מושמט), בהשוואה לצורת הציווי "חתוך" cortad (קורטאד - העיצור הסופי מושמט גם כן).
העיצור המחוכך /tʃ/ הופך ל-[ʃ] במערב אנדלוסיה, כולל ערים כגון סביליה וקאדיס.
לדוגמה "הוא/היא מקשיב/ה" escucha נהגה בצורה הבאה: [ɛˈkuʃa].
את העיצור /l/ נוהגים לעיתים להגות כ-/r/ כאשר הוא נמצא בסוף הברה, כמו במילה "נפש", alma, שמקבלת את צורת ההגייה [ˈarma] במקום [ˈalma].
לעיתים קורה גם ההפך הגמור, העיצור /r/ הופך ל-/l/ (לדוגמה המילה sartén, שמשעותה "מחבת", המקבלת את צורת ההגייה [salˈtẽ̞]).
העיצור /x/ בדרך כלל מנושף או נהגה כ-[h], חוץ מאזורים מסוימים במזרח אנדלוסיה (כגון חאאן, גרנדה ואלמריה) שבהם צורתו המקורית של העיצור הגבי [x] נשמרת.
זה קורה גם ברוב שטחה של אקסטרמדורה וחלקים מסוימים בקנטבריה.
כאשר /r/ עומד לפני /h/, יש לו שתי צורות הגייה אפשריות: לפעמים נוטים להשמיט אותו משאירים את ה-[h] בלבד, ולעיתים משאירים אותו, אך מנושפות ה-[h] מתגברת.
כך, צורת ההגייה של המילה virgen ("בתול/ה") הופכת להיות [ˈbihẽ̞] או [ˈbirhẽ̞].
רבים מדוברי מערב אנדלוסית מחליפים את vosotros, כינוי בגוף שני רבים לא רשמי, בצורתו הרשמית ustedes (אולם משמעות הרשמיות של המילה נעלמת, בניגוד ליתר אזורי ספרד).
אף על פי שעקב השפעתה המשמעותית של התקשורת, רבים התרגלו לשימוש בכינוי המושא המקובל le, תושבי אנדלוסיה רבים עדיין נוהגים להשתמש ב-lo, כמו בדוגמה lo quire mucho (אני אוהב את זה) במקום le quiero mucho.
לאיזם (חילוף שגוי של כינוי המושא הסטנדרטי le ב-la) המצוי באזורים מסוימים בספרד, אינו שכיח באנדלוסיה.
שימוש זה שגוי, אך ניתן לשמוע אותו לעיתים קרובות בתוכניות טלוויזיה וברדיו.
הצורה הסטנדרטית של הציווי עבור גוף שני רבים (אתם) היא הסיומת -aos או -aros בשפה המדוברת, אך בספרדית אנדלוסית ומספר ניבים אחרים, משתמשים ב-se במקום.
המין הדקדוקי של מילים מסוימות לא תמיד תואם למין של אותן המילים בספרדית סטנדרטית.
לדוגמה la calor (החום) אשר מקבלת את צורת הנקבה, בניגוד לאותה המילה, el calor, בספרדית סטנדרטית, הנחשבת לזכר.
במהלך מלחמת העולם השנייה שמרה ספרד על נייטרליות, על אף קרבתה האידאולוגית למדינות הציר.
מדיניות זו של ספרד הביאה לתסכול מצידן של מדינות הציר, שהיו מעוניינות בכיבוש גיברלטר הבריטית.
פרנקו שקל זאת לאחר נפילת צרפת ב-1940, אך ידע שכוחותיו לא יוכלו למנוע מבריטניה לכבוש את האיים הקנריים ומרוקו הספרדית.
המאה ה-20 נפתחה בשקט יחסי לספרד.
הקולוניזציה של מרוקו הספרדית, סהרה הספרדית (כיום סהרה המערבית) וגינאה המשוונית פיצתה על ההיחלשות באמריקה.
במלחמת העולם הראשונה שמרה ספרד על נייטרליות, שאפשרה לה לספק חומרי גלם לשני הצדדים הלוחמים, ובכך לפרוח כלכלית.
עם זאת, ההאטה הכלכלית העולמית לאחר המלחמה, לצד התפרצות השפעת בספרד, פגעו בה קשות והמדינה נכנסה לחובות.
כמו כן, ב-1919 התנהלה שביתת פועלים גדולה.
בשנת 1921 אירעה התקוממות במרוקו הספרדית, ושנודעת בשם מלחמת הריף; בשיא המרד הצליחו המקומיים להשתלט על רוב שטחי מרוקו הספרדית, למעט סאוטה ומלייה.
נחיתה מסיבית של כוחות ספרדיים בפיקודו של פרנסיסקו פרנקו ב-1925 וכניסת צרפת לסכסוך הביאה לחיסול המרד.
ב-1923 תפס מיגל פרימו דה ריברה את השלטון בהפיכה בתמיכת הצבא, בעלי האחוזות וארגוני סוחרים.
כראש הממשלה הבטיח דה ריברה לקיים רפורמה ולערוך בחירות במהירות.
הוא האמין כי הפוליטיקאים הרסו את ספרד וכי בלעדיהם הוא יכול לשקם אותה.
סיסמתו הייתה "ארץ, דת, מונרכיה".
בתקופתו זכתה ספרד בניצחון המכריע במלחמת הריף.
המלחמה שנמשכה מאז 1917 עלתה לה 800 מיליון דולר.
בסוף שנות ה-20 נפגעה ספרד מהשפל הגדול.
בתחילת 1930 נאלץ אלפונסו ה-13, מלך ספרד לפטר את דה ריברה.
בעקבות כך נערכו ב-12 באפריל 1931 בחירות מוניציפליות בספרד, בהן זכו הרפובליקנים בערים המרכזיות.
המלך, שחש כי נותר עם מעט תומכים, נמלט מהמדינה ב-14 באפריל, שהפך ליום כינון הרפובליקה הספרדית השנייה.
תחת הרפובליקה הספרדית השנייה, הורשו הנשים לראשונה להצביע בבחירות הכלליות.
הרפובליקה העבירה סמכויות ממשל רבות לקטלוניה, ולתקופה קצרה במלחמת האזרחים, גם לארץ הבסקים.
שני הצדדים חשבו כי יש לעצור את הצד השני, והסוגיה המרכזית הייתה תפקיד הכנסייה הקתולית בספרד.
מימין ראו בה ערך חשוב שיש להגן עליו, ואילו משמאל חשבו כי היא האויב העיקרי של הקדמה והעם הספרדי.
סכסוכים כלכליים, חובות משמעותיים וקואליציות שלטון רופפות הביאו להסלמה באלימות הפוליטית ולניסיונות הפיכה מימין ומשמאל.
בבחירות 1934 ניצחה מפלגת הימין-מרכז CEDA, והיא הקימה קואליציה עם הימין הקיצוני.
בשל כך נערך מרד הכורים שמרכזו היה באסטוריאס.
ב-1936 נערכו בחירות חדשות והשמאל, שהתמודד ברשימה אחת, החזית העממית, ניצח.
באותה שנה פרצה מלחמת אזרחים.
ב-17 ביולי 1936 פרצה מלחמת אזרחים בספרד, בעקבות הקדמה של ניסיון הפיכה צבאית במרוקו הספרדית שהובל על ידי פרנקו.
הכוחות הצליחו לכבוש במהרה את מרוקו הספרדית, ובין 29 ביולי ל-5 באוגוסט הועברו 5,000 חיילים ספרדים ממרוקו לספרד גופא ברכבת אווירית של מטוסי יונקרס שסופקו על ידי גרמניה הנאצית.
3,000 חיילים נוספים הועברו על ידי ספינות סוחר איטלקיות.
ב-27 בספטמבר נחלו הלאומנים ניצחון כשהעיר טולדו נפלה בידיהם.
במשך שלוש שנים התנהלה מלחמת האזרחים שהסתיימה ב-1 באפריל 1939 עם ניצחון הלאומנים.
המלחמה הסבה נזקים קשים לספרד וכחצי מיליון הרוגים.
מעצמות זרות גם כן היו מעורבות במלחמה, כשגרמניה, איטליה ופורטוגל מעבירות סיוע למורדים.
גרמניה גם שלחה את לגיון הקונדור לשרת בספרד.
לעומתן, ברית המועצות העבירה סיוע לרפובליקנים, מתוך רצון לייסד מדינה קומוניסטית נוספת באירופה, שתהיה גרורה שלה.
גם מקסיקו סייעה לרפובליקה במשלוחי רובים ומזון.
הכוחות המזוינים של המדינה הספרדית ב-1940
עם סיום מלחמת האזרחים ב-1939 עברו משרדי הצבא והצי ארגון מחדש, והוקם משרד האווירייה.
בשל היותו בשגרה, נותר צבא ספרד נייח, וללא שינויים אסטרטגיים משמעותיים, לא הייתה בידו הניידות המבצעית בדומה לצבאות הגדולים באירופה, וכמו כן ניסיון בלוחמה משולבת חי"ר ושריון.
המשוריינים החדישים ביותר ששימשו במלחמת האזרחים בספרד היו ה-T-26 הסובייטי, הפאנצר סימן 1 הגרמני וטנקי L3/35 האיטלקים אשר נחשבו למיושנים ב-1940.
בסוף מלחמת העולם השנייה שירתו בצבא ספרד 300 אלף חיילים, 25 אלף קצינים שלא זומנו לשירות, ו-25 אלף קצינים ששירתו.
עם זאת, בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית המהירה שהתרחשה במהלך המלחמה, החימוש הספרדי נחשב למיושן.
גרעין הצי הספרדי נוסד בשנת 1940 כספינת מלחמה כבדה, חמש סיירות קלות, משחתת וחמש צוללות.
אף שהיה מדובר בכוח ימי חשוב, לא היה זה הכוח שספרד הייתה זקוקה לו כדי להגן על האינטרסים הימיים שלה כמדינה שעברה מלחמת אזרחים הרסנית ושקיבלה כמעט את כל הייבוא שלה בדרכים ימיות.
גם בסיסי הצי היו במצב לא טוב.
היעדר קצינים, מחסור בחלקי חילוף ובדלק והכשרה ברמה נמוכה של הצוותים, הפחיתו עוד יותר את הערך המעשי של הצי.
גם מטוסי הצי, אשר טרום מלחמת האזרחים עמד מספרם על 100, ירדו לטמיון בעקבות חיסול פיזי של הקצינים בשלבים הראשונים של המלחמה.
חודשים ספורים לפני פרוץ המלחמה יצא מטוס הדלאדוס.
ב-8 בספטמבר 1939, במטרה לחזק את הצי, החליטה ממשלת פרנקו לבנות ארבע ספינות קרב, שתי סיירות כבדות, שתים-עשרה סיירות קלות, חמישים וארבע משחתות, שלושים ושש ספינות טורפדו, חמישים צוללות, מאה סירות טורפדו וחלקי חילוף.
התוכנית מעולם לא יצאה לפועל בעקבות עלויות גבוהות והשתלשלות האירועים בהמשך.
התוכנית התבססה על סיוע שהייתה צפויה לקבל ספרד, שכן תעשייתה לא הייתה מסוגלת לבנות אניות מלחמה מודרניות.
בהתאם לכך פתחה ספרד במגעים עם איטליה לבניית ספינות קרב, אולם עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופסקה התוכנית הימית והמאמץ התעשייתי התמקד במודרניזציה של היחידות הקיימות ובהשלמת בניית הספינות שבנייתן החלה לפני מלחמת האזרחים.
בשנת 1940 היו מטוסי חיל האוויר הספרדי ברמה נמוכה יותר לעומת אלה הגרמנים והבריטים.
בעוד במהלך מלחמת האזרחים הייתה הצלחה יחסית עבור המטוסים, בעקבות מלחמת העולם השנייה הוקפא המשך פיתוחם.
החוק שעבר ב-9 בנובמבר 1939 הביא להקמת חיל האוויר הספרדי, שב-17 באוקטובר 1940 הוקם.
באותה עת היו בספרד 1,148 מטוסים מ-95 סוגים שונים, אם כי רבים מהם היו זקוקים לטיפולים דחופים, ועוד 370 שהיו בשלב השלמת בנייה או בתהליכי רכישה.
עם זאת, האמברגו מנע את חידוש צי המטוסים, שהפך בהדרגה לחסר תועלת ומיושן.
ב-1 באפריל 1939 הסתיימה מלחמת האזרחים בספרד ופרנסיסקו פרנקו החל לכהן כראש המשטר החדש בספרד.
חצי שנה מאוחר יותר החל היטלר בפלישה לפולין והדבר הביא לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
בשל כך, עבור פרנקו הסתמנו שלוש אפשרויות: להיות אויבן של גרמניה ואיטליה שסייעו לו במלחמת האזרחים ואשר יש למשטר בספרד זיקה אידאולוגית ופוליטית אליהן; להיות אויבן של בעלות הברית, המקיפות את ספרד באמצעות המושבות הצרפתיות בצפון אפריקה והצי הבריטי שיכול להטיל סגר; או להישאר נייטרלי.
הדמיון היחיד בין שני המקרים הוא התסיסה הפנימית.
עם זאת, הנייטרליות הספרדית לא נמשכה זמן רב, ואחרי כניסת איטליה למלחמה ב-10 ביוני 1940, שינתה ספרד את מדיניותה מ"נייטרליות" ל"אי–לוחמה" ב-12 ביוני אותה שנה.
מפגש הפסגה באנדאי התקיים ב-23 באוקטובר 1940 ובו נועדו פרנקו והיטלר בליווי שרי החוץ שלהם, רמון סרנו סונייר מספרד ויואכים פון ריבנטרופ מגרמניה.
בסיכום הוועידה לא נכנסה ספרד למלחמה לצד מדינות הציר, אולם ישנה מחלוקת באילו נסיבות קרה הדבר, האם בעקבות סירובו של היטלר להיעתר לתנאים, האם ייתכן שפרנקו העלה את הדרישות המופרזות כדי לגרום לגרמניה לסרב ובכך לשמר את הנייטרליות של המדינה, והאם שילוב שתי הנסיבות הביא לאי-כניסת ספרד למלחמה.
בוועידה נדונה גם באיזו מידה השפיע המידע הסודי שהעביר וילהלם קנריס (שמניחים כי בפגישותיו עם פרנקו שטח את הערכתו לפיה גרמניה לא תנצח במלחמה) על קבלת ההחלטות של פרנקו מאוחר יותר.
מצידו של היטלר, בסיס באחד האיים הקנריים ובסיס ימי באסואירה או באגאדיר וכנראה את האי ביוקו.
מצידו של פרנקו, נוסף למושבה הבריטית בגיברלטר, מסירת אוראן, מרוקו והשפעה נרחבת במפרץ גינאה לידיה של ספרד.
נוסף על כך עלתה האפשרות להעביר לידי ספרד את מחוז רוסילון שבדרום צרפת.
היו שסברו כי היטלר (וייתכן שגם מוסוליני) ילחצו על ספרד שתיכנס במוקדם או במאוחר לצד מדינות הציר.
אך היטלר שינה את תוכניותיו, ייתכן בשל צרכים דחופים יותר (הכנת מבצע ארי-הים ומבצע ברברוסה) והעריך כי כניסת ספרד לצידו במלחמה לא תהיה בעלת חשיבות מכרעת.
יצוין כי היטלר ראה את "מרחב המחיה" של הרייך השלישי במזרח אירופה ולא בים התיכון או בצפון אפריקה; הדבר דחף את גרמניה להתרחב על חשבון ברית המועצות ועל כן דחק היטלר במדינות כמו הונגריה, סלובקיה ורומניה לסייע לו במלחמה.
בשל מיקומה של ספרד בחצי האי האיברי היא הצליחה להימנע מלחצים דומים.
הוועידה הסתיימה עם פרסום הכרזות עמומות וללא הסכם.
מדיניות שלוש החזיתות הייתה המדיניות הרשמית של ממשלת ספרד במהלך מלחמת העולם השנייה.
מדיניות זו הייתה פרו-נאצית במלחמת גרמניה נגד ברית המועצות; נייטרלית במלחמה שבין גרמניה לבעלות הברית המערביות; ובעלת ברית עם האמריקאים במלחמתם נגד יפן.
עמדתו של פרנקו התפתחה במהלך המלחמה, ושמרה על נייטרליות מעורפלת ככל שהדבר הועיל לאינטרסים שלה.
כך, אחרי תבוסת צרפת ביוני 1940, ומשנראה כי הרייך השלישי יביס את בריטניה, נפגש פרנקו עם היטלר באנדאי והציע לו את הדיוויזיה הכחולה כדי לתמוך בהתקפה על ברית המועצות, ואפשר לגרמניה לתדלק את צוללותיה בנמלים הספרדיים.
הידיעות על התבוסות הגרמניות נגנזו, ולסוכנים הגרמנים של האבווהר היה חופש נרחב בשטחי ספרד.
ב-25 בנובמבר 1941 חתמה ספרד על האמנה המתוקנת נגד הקומינטרן, טקסט בחסות גרמניה הנאצית והאימפריה היפנית.
עם זאת, החל מנובמבר 1942, ומשנראה כי חלה נקודת מפנה במלחמה, בעקבות הניצחונות האמריקאים במרוקו ובאלג'יריה, הניצחון הבריטי בקרב אל-עלמיין השני וההפסד הגרמני בקרב סטלינגרד, הבין פרנקו את המצב החדש ושב לנייטרליות קפדנית ואף הציע לבעלות הברית יתרונות צבאיים מסוימים, דומים לאלה שהציע קודם לכן למדינות הציר.
במהלך המלחמה, שאפה ממשלתו של פרנקו לכבוש את העיר אוראן שבצפון אפריקה, כיום חלק מאלג'יריה.
אוראן נכבשה לראשונה על ידי הספרדים בשנת 1509, ושנית בשנת 1732 עד מכירתה לעות'מאנים ב-1792. על מנת להשיג את מטרתה, הפעילה ממשלת ספרד בשנים 1940–1942 לחצים דיפלומטיים ועיתונאיים.
שירותי המודיעין של ממשלת וישי כינו את המאמץ הספרדי בשם מבצע ברבורים.
אולם השתלשלות האירועים הייתה מורכבת יותר.
אף שלא ידוע רבות על הנוכחות הספרדית בחזית האוקיינוס השקט, היא הייתה בעלת חשיבות מכרעת.
חיילים, מיסיונרים, סוחרים, מרגלים וממציאים ספרדים התאחדו תחת הדגל האמריקאי כדי להביס את יפן.
הדבר אירע לאחר תבוסת הצד הרפובליקני, כשגולים ספרדים רבים היגרו למושבות לשעבר של ספרד באוקיאניה ובעיקר בפיליפינים, שם נקלעו למלחמה בין יפן וארצות הברית.
הספרדים במקום הצטרפו לצד האמריקאי, וניהלו מלחמת גרילה נגד היפנים.
לא כל הספרדים בפיליפינים הוגלו.
ביניהם היה גם אנדרס סוריאנו, האיש העשיר ביותר בפיליפינים שעזר למורדים במהלך המלחמה והיה גם ידידו האישי של הגנרל דגלאס מקארתור.
גיבור נוסף היה לאונצ'יו פנה, שהיה חלק מכיתת לוחמים ממנה ניצלו רק שניים.
לאחר שלחם באוקינוואה, עבר לארצות הברית בה קיבל את כוכב הברונזה ומדליית הלב הסגול על פעולותיו במלחמה.
יצוין גם כי החיילים ששרדו את קרב גוודלקנל היו ממוצא ספרדי.
בשנת 1944, כשבעלות הברית הלכו והתקרבו לניצחון, הצעד הבא היה כיבוש הפיליפינים, שעל ידי כיבושה הצליחו היפנים לנתק את משלוחי הנפט ממלאקה וסומטרה.
אחרי הנחיתה הגיעו האמריקאים למנילה, שבה התגוררו כ-1,700 ספרדים, ובה ערכו היפנים את הטבח הגדול ביותר בחזית כולה.
הקצינים היפנים הורו לרצוח מאות אזרחים ספרדים ופיליפינים.
הטבח הגדול ביותר מבין שורה של מעשי טבח, היה בשכונת אינטראמורוס, שם ניסו האזרחים להסתתר במבני דת, אך היפנים הציתו את הבניינים עם הדיירים שבתוכם, השליכו רימונים פנימה וירו בכל מי שיצא מהבניינים.
לפי הדו"ח, נרצחו 12,700 אזרחים בטבח.
אחרי הטבח השתנה היחס של העיתונות הממלכתית בספרד כלפי יפן.
העיתונות, שעד אז הייתה פרו-יפנית, שינתה את דעתה בצורה מוחלטת, בשל ההבנה כי בעלת ברית לא יכולה לעשות דבר כזה לאזרחי ספרד.
העיתונות תמכה בהכרזת מלחמה על יפן, בידיעה כי אין סיכון במקרה שכזה, ומשום שזו תוכל להיות הדרך ליישב את חילוקי הדעות עם בעלות הברית אחרי המלחמה.
יוקישירו סומה, בא כוחו של שר החוץ היפני במדריד, הודיע על ניתוק היחסים עם ספרד ב-12 באפריל 1945.
בין הספרדים שהצטיינו בסיוע באוקיינוס השקט, נכללים הממציא, הטייס והמהנדס הרקליו אלפארו פורנייה, שתרם לחידושים ושיפורים במטוסים האמריקאים, ופדרו ארופה, ישועי, אשר נודע בשליחותו לנאגאטסוקה (בסמוך להירושימה), שסעד מיסיונרים אחרים וסייע לפצועים שסבלו מפיצוץ פצצת האטום.
עם תום מלחמת העולם השנייה, משטר פרנקו לא ניתק עצמו מחזון מדינות הציר, שתמכו בו בעת מלחמת האזרחים ושהיו שותפות אידאולוגיות שלו.
זאת ניתן לראות בסוכנות הידיעות הרשמית EFE, שב-2 במאי 1945 הקדישה למותו של היטלר עמוד שלם בעיתון ב, ושיבחה את דמותו מבלי להזכיר שהוא התאבד; בעיתון נכתב "מת מול האויב הבולשביקי ובעל מקום של כבוד" בהגנה על הציווליזיציה הנוצרית.
סוכנויות נוספות, דוגמת ABC ו-Ya שדיווחו על מותו של היטלר והסתירו שהוא התאבד.
בעיתון האנטישמי של קורטז קוונילס נכתב הספד בזכותו של היטלר, שהיה מ"הביצורים האחרונים של הציווליזיציה המערבית", ושהקדיש את חייו למלחמה נגד כל הדברים המיושנים "הליברליזם, הסוציאליזם, המרקסיזם והיהדות".
כמו כן, הידיעות הראשונות שהופיעו בדבר מחנות הריכוז הנאצים פורסמו רק באפריל 1945, ומבלי לכתוב כי היהודים חיו בתנאי עוני.
לא זו בלבד, הידיעות הופיעו בליווי עדכונים על ההרס שזרעו הפצצות בעלות הברית בגרמניה ועל טבח יער קאטין שבוצע בהוראתו של סטלין.
נוסף על כך, האירועים במחנות ההשמדה של הנאצים הושוו ל"רדיפות" הנאצים והפשיסטים, והודגשה הריגתו של מוסוליני בידי הפרטיזנים האיטלקים.
העיתונות החלה לפרסם ידיעות ברורות יותר על הזוועות מהמחנות בגרמניה רק לאחר השינוי האסטרטגי עליו עדכן גנרל פרנקו, שניסה לשרוד את תבוסת מדינות הציר; כמו כן, ביולי 1945 מינה פרנקו ממשלה חדשה שבה הפלנחה נדחקה הצידה ומונה בין היתר גם שר חוץ חדש.
לאחר המלחמה קלטה המדינה הספרדית משתפי פעולה ותומכים של הרייך השלישי שביקשו מקלט בספרד.
ספרד אף קלטה כמה מהאחראים לשואה.
ספרד תחת פרנקו סייעה למלט אלפי נאצים ומשתפי פעולה, נתנה מקלט לפושעים כמו וייקוסלאב לובוריץ', ולחלקם אף נתנה אזרחות ספרדית, כמו לאון דגרל.
עם זאת, לאור לחץ בינלאומי, העבירה ספרד מספר פושעי מלחמה למשפט בארצות הברית.
כיום מאמינים כי כ-40 אלף נאצים מכל רחבי אירופה מצאו מקלט בספרד עם תום המלחמה, כשאחרים השתמשו בה כנקודת מעבר בדרכם לארגנטינה תחת שלטון חואן דומינגו פרון.
ההערכה היא כי הנאצים הותירו בספרד סחורות בשווי 1–2 מיליארד פזטה.
הדיוויזיה הכחולה הייתה יחידה שהייתה מורכבת מחיילים ספרדים מתנדבים שנשלחו לשרת בצבא גרמניה הנאצית במלחמתן בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1941 לאור הצעתו של שר החוץ הספרדי רמון סרנו סונייר, ופורקה ב-1943. בתחילת מבצע ברברוסה שלח פרנקו הצעת סיוע רשמית, וב-24 ביוני 1941 נענה היטלר להצעה.
בתחילה תכננה ממשלת ספרד לשלוח 4,000 גברים, אך התנדבו לשרת 18,104 חיילים, מתוכם 2,612 קצינים, רבים מתוכם ותיקי מלחמת האזרחים, וחברי מפלגת הפלנחה הספרדית.
היו גם שהתנדבו בעקבות קשרים מן העבר לרפובליקה ונענו ללחץ או לרצון לסייע לקרוביהם שישבו בבתי הכלא.
ב-13 ביולי יצאה רכבת המתנדבים הראשונה לבוואריה, שם עברו חמישה שבועות של אימונים מתקדמים.
באותה עת הוקמה גם "הטייסת הכחולה", שהפילה 156 מטוסים סובייטים במהלך המלחמה.
ב-20 באוגוסט נשלחה הדיוויזיה לחזית, שם שירתה החל מאוקטובר 1941 בחזית וולחוב, ומאוגוסט 1942 עברה לסנקט פטרסבורג.
בסך הכול שירתו 45 אלף חיילים ספרדים בחזית המזרחית.
ב-10 באוקטובר 1943 הודיע פרנקו על הסגת הדיוויזיה, לאחר לחצים מצד בעלות הברית וספרדים אוהדי בריטניה.
עם זאת, לא כל החיילים הסכימו לחזור, עד שב-3 בנובמבר איימה ממשלת ספרד כי חיילים שלא יחזרו לספרד יאבדו את אזרחותם.
בסופו של דבר, 3,000 חיילים לא חזרו.
חלק מהן אכן שבו ב-1944, וחלקם הצטרף ליחידות הגרמניות.
ב-14 ביוני 1940, כשהתבררו ממדי הניצחון הגרמני על צרפת, כבשו כוחות הצבא הספרדי את האזור הבינלאומי של טנג'יר בצפון מרוקו.
הפרה זו של המעמד הבינלאומי של העיר הוצדקה על ידי משטר פרנקו בכך שנפילת צרפת הפכה את העיר לבלתי ניתנת לשליטה.
ב-1945 עזבו הכוחות הספרדים את העיר והכריזו עליה כעיר פתוחה.
במרץ 1941 עצרה משטרת ספרד מאה בני אדם באלמריה, באשמת חברות בארגון סודי שסייע לאסירים אנטי-פשיסטים ושהפיץ את הידיעה על ההתפתחות במלחמה.
שמונה מהעצורים נדונו למוות והוצאו להורג ב-11 באוגוסט 1942.
עשרות מטוסים משני הצדדים הלוחמים נחתו או התרסקו בשטחי ספרד בימי המלחמה.