tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאן דורשים כמעט תמיד שהחבורה תכבד את המבנה הקיים: איברי החבורה אינם יכולים להיות סתם פונקציות, אלא למשל פונקציות ליניאריות (במקרה הראשון) או רציפות (במקרה השני).
במקרה הראשון ההצגה אינה סתם הומומורפיזם של החבורה אל החבורה הסימטרית של כל הווקטורים במרחב (חבורה זו הורסת לחלוטין את המבנה החיבורי, ולכן אין לה שום חשיבות), אלא אל החבורה של כל ההעתקות הליניאריות ההפיכות , שהיא חבורת המטריצות ההפיכות (כאשר הוא ממד המרחב מעל שדה ).
החבורה פועלת על הווקטורים על ידי כפל מטריצות רגיל.
הפעולות השונות של חבורה על מרחבים וקטוריים (בדרך כלל מממד סופי) הם האובייקט היסודי בתורת ההצגות של חבורות, שממנה צמחו רוב המשפטים החשובים בתורת החבורות בשליש האמצעי של המאה ה-20. פעולות על מרחבים טופולוגיים הם נקודת הפתיחה של הטופולוגיה האלגברית.
כדוגמה נוספת, חבורה יכולה לפעול על קבוצת הקודקודים של גוף מישורי או מרחבי, תחת האילוץ שהגוף יתפוס בסיום הפעולה את אותו המקום שתפס לפניה.
לדוגמה, חבורה הפועלת על קודקודיו של מצולע משוכלל בעל קודקודים היא תת-חבורה של החבורה הסימטרית , שאיבריה שומרים על יחסי השכנות של קודקודי המצולע.
הפעולות המותרות הן סיבוב או שיקוף המצולע.
חבורה זו נקראת החבורה הדיהדרלית מסדר .
פעולת החבורה על מחלקת את הקבוצה למחלקות שקילות הנקראות מסלולים: המסלול של נקודה , המסומן או כולל את כל הנקודות שניתן להגיע אליהן מ- בעזרת אברי .
אם הקבוצה מורכבת כולה ממסלול יחיד (כלומר, אפשר להגיע מכל נקודה לכל נקודה אחרת), אז הפעולה היא טרנזיטיבית.
המייצב של נקודה הוא אוסף כל האיברים ב- השומרים על במקומו: (לעיתים מסמנים גם ).
המייצב של כל נקודה הוא תמיד תת-חבורה של , וגודל המסלול של תלוי בגודלו של המייצב: כאשר החבורה סופית מתקיים .
כמו כן, אם נמצא במסלול של אז המייצב של צמוד למייצב של :
בפרט, אם הפעולה טרנזיטיבית אז כל המייצבים צמודים זה לזה.
הלמה של ברנסייד קושרת את האינדקסים של מייצבים בחבורה למספר המסלולים.
קבוצת כל המסלולים של תחת פעולת החבורה נכתבת (ולעיתים נדירות יותר ), ונקראת מרחב המנה של הפעולה.
בהקשרים גאומטריים היא מכונה לעיתים מרחב המסלולים, ואילו בהקשרים אלגבריים היא מכונה לעיתים מרחב הקו־אינווריאנטים, ומסומנת , בניגוד לאינווריאנטים (הנקודות הקבועות), המסומנים (הקו־אינווריאנטים הם מרחב מנה, בעוד שהאינווריאנטים הם תת־קבוצה.
המונח והסימון של קו־אינווריאנטים נפוצים במיוחד בהומולוגיה של חבורות ובקוהומולוגיה של חבורות, שבהן נהוג להשתמש באותו סגנון של סימון עליון/תחתון).
בהינתן ב־ ו־ ב־ כך ש־, נאמר ש־ היא נקודה קבועה של , או ש־ מקבעת את .
לכל ב־, תת־החבורה המייצבת של ביחס ל־ (נקראת גם חבורת האיזוטרופיה או החבורה הקטנה) היא קבוצת כל האיברים ב־ שמקבעים את :
זוהי תת־חבורה של , אך לרוב אינה נורמלית.
הפעולה של על היא חופשית אם ורק אם כל תתי־החבורות המייצבות הן טריוויאליות.
הגרעין של ההומומורפיזם אל חבורת התמורות ניתן על ידי חיתוך תתי־החבורות המייצבות לכל ב־.
אם טריוויאלי, נאמר שהפעולה היא נאמנה (או אפקטיבית).
יהיו ו־ שני איברים ב־, ויהי איבר חבורה כך ש־
אז תתי־החבורות המייצבות ו־ קשורות על ידי:
הוכחה: לפי ההגדרה, אם ורק אם .
החלת על שני אגפי השוויון נותנת , כלומר .
הכללה הפוכה מתקבלת באופן דומה על ידי לקיחת ו־.
האמור לעיל אומר שתתי־החבורות המייצבות של איברים באותו מסלול הן צמודות זו לזו.
לכן, לכל מסלול ניתן לשייך מחלקת צמידות של תת־חבורה של (כלומר, קבוצת כל הצמודים של תת־החבורה).
נסמן את מחלקת הצמידות של ב־.
אז המסלול הוא מסוג אם תת־החבורה המייצבת של איבר כלשהו (או כלשהו) ב־ שייכת ל־.
סוג מסלול מקסימלי נקרא לעיתים סוג מסלול עיקרי.
פעולה ישירה היא צורה של אקטיביזם פוליטי ששואף להתמודד עם מצבים שנתפסים כלא צודקים, באופן ישיר ומיידי, בניגוד לפעולות כגון בחירת נציגים שמבטיחים להביא לשינוי במועד עתידי כלשהו.
פעולה ישירה יכולה לכלול פעולות כגון: שביתה, חרם כלכלי או חרם חברתי, התבצרות במקום העבודה, ישיבה על עץ, חסימת דרכי גישה, סבוטז', סקווטינג, לוחמת גרילה, ונדליזם אידאולוגי ואמצעים אגרסיביים פחות כדוגמת הקמת מרכזים קהילתיים רדיקליים או גינון מחתרתי.
פעולה ישירה היא לעיתים קרובות צורה של אי-ציות אזרחי, ובמקרים מסוימים יכולה להוות עבירה על החוק.
הכשלת גורם או ארגון אחר מלבצע מעשה, לו מתנגדים הפעילים.
לפתור בעיות שמוסדות חברתיים גדולים (כגון עסקים, ממשלות, הממסד הדתי, איגודים מקצועיים) אינם מתייחסים אליהן.
פעולות ישירות נעשו, קרוב לוודאי, לאורך כל ההיסטוריה, אך התאוריה של פעולה ישירה התפתחה בעיקר בהקשר של מאבקי עובדים.
בספרו משנת 1920, "פעולה ישירה", הציב ויליאם מלור את הפעולה הישירה במאבק בין העובד למעסיק על השליטה "על החיים הכלכליים של החברה".
מלור הגדיר את הפעולה הישירה כ"שימוש בסוג מסוים של עוצמה כלכלית על מנת להבטיח את התוצאה המבוקשת על ידי אלו שמחזיקים בעוצמה זו".
מלור תיאר את הפעולה הישירה כשיטה של העובדים ושל המעסיקים גם יחד ומסיבה זו כלל בהגדרתו גם השבתה וקרטל, כמו גם שביתה וסבוטז'.
האנרכיסטית האמריקאית, וולטרין דה קלייר, הגנה על הפעולה הישירה וקישרה אותה למאבק למען זכויות אזרח:
באמצע המאה ה-20 התרחב התחום של פעולה ישירה, אף שמשמעות המושג ככל הנראה הצטמצמה.
מרבית המאבקים למען שינוי חברתי (כגון המאבק למען זכות הצבעה לנשים, שיפור תנאי העסקה וסביבתנות) כוללים בתוכם לפחות סוגים מסוימים של פעולות ישירות אלימות ולא-אלימות.
התנועה למען פירוק הנשק הגרעיני השתמשה בפעולה ישירה, במיוחד בשנות ה-80 של המאה ה-20. קבוצות רבות שהתנגדו להכנסת טילי שיוט אל תוך בריטניה, אימצו טקטיקות של פריצה והתבצרות בבסיסי חיל האוויר של ארצות הברית, חסימת כבישים על מנת למנוע תנועה של שיירות צבאיות, הפרעה לעבודות בנייה הקשורות לפרויקטים צבאיים ועוד.
בארצות הברית, הפגנות המוניות נגד שימוש באנרגיה גרעינית, נשק והתערבות צבאית לאורך כל העשור, הובילו לאלפי מעצרים.
קבוצות רבות גם הקימו "בסיסי שלום" קבועים-למחצה מחוץ לבסיסי חיל האוויר.
הפגנות נגד הגלובליזציה זכו לפרסום רב בשנת 1999, כאשר אילצו את ארגון הסחר העולמי לסיים את כינוסו מוקדם מהמתוכנן, באמצעות שימוש בשיטות של פעולה ישירה כגון חסימת כבישים ופגיעה ברכוש של רשתות תאגידים רב-לאומיים.
אחת מהפעולות הישירות הגדולות ביותר התרחשה בשנת 2003 בסן פרנסיסקו, יום לאחר תחילתה של מלחמת עיראק.
20,000 איש הפגינו ברחובות, ולמעלה מ-2,000 אנשים נעצרו בפעולות של קבוצות זיקה, באזור בו נמצאים תאגידים הקשורים לצבא, כגון תאגיד בכטל.
פעולות ישירות התרחשו גם בהיקף קטן יותר.
הפליט סאלים רמבו ניצל מהחזרתו מבריטניה לקונגו, כאשר אדם אחד עמד בתוך המטוס, וסירב לשבת.
לאחר עיכוב של שעתיים בטיסה, האיש נעצר, אך הטייס סירב לטוס כל עוד רמבו נמצא על המטוס.
סאלים רמבו שוחרר בסופו של דבר ממשמורת המדינה, וכיום הוא אדם חופשי.
ארגון פלסטין אקשן מבצע פעולות מסוג זה באופן קבוע.
בעקבות מספר תקריות משרד הפנים של בריטניה שוקל להכריז עליו כארגון טרור.
פעולה ישירה לא-אלימה היא פעולה ישירה שאינה מתבססת על טקטיקות אלימות.
כתביו של מהטמה גאנדי בנושא הסאטיאגראהא (כוח האמת) היוו השראה לרבים מחסידי הפעולה הישירה הלא-אלימה, על אף שהשימוש בפעולה ישירה לא-אלימה לא מרמז בהכרח על מחויבות אידאולוגית לפציפיזם.
ב-1963 מנהיג מאבק האפרו-אמריקאים לשוויון זכויות בארצות הברית, מרטין לותר קינג, תיאר את מטרתה של הפעולה הישירה הלא-אלימה במכתבו מהכלא בברמינגהאם: "פעולה ישירה לא אלימה שואפת ליצור משבר ולייצר מתח שכזה, עד כדי כך שקבוצה אשר סירבה לפתוח במשא ומתן תהא מחויבת להתעמת עם הנושא המדובר.
היא מחפשת לעשות דרמטיזציה לנושא כך שלא יהיה אפשר עוד להתעלם ממנו".
בקרב העוסקים בפעולה ישירה עולה לדיון השאלה האם גרימת נזק לרכוש, בניגוד לפגיעה באנשים או בעלי-חיים, נחשבות לאלימות.
דיון זה מתעורר, למשל, בתגובה לפעולות של קבוצות כגון החזית לשחרור כדור הארץ, החזית לשחרור בעלי החיים ואנרכיסטים נגד הגדר.
קבוצות אלו משתמשות בשיטות של סבוטז' והשחתת רכוש במסגרת פעולות ישירות.
על אף שפעולות כאלו הן סוג של אלימות, התומכים בפעולות אלו מגדירים אלימות כפגיעה המכוונת כלפי אנשים או בעלי-חיים, ולא כלפי רכוש.
מלבד זאת, הם טוענים שהרכוש שנפגע מייצג אלימות או מנוצל למען פעולות אלימות בעצמו.
בשנים האחרונות ישנה עלייה בשימוש בפעולה ישירה לא-אלימה בישראל, בעיקר בקרב קבוצות שמאל וימין רדיקליות, אך גם בקרב קבוצות מהזרם המרכזי, כגון סטודנטים, שבמהלך שביתתם בשנת 2007 חסמו כבישים רבים ברחבי הארץ.
יש המחשיבים חסימת כבישים ושבילי אופניים כפעולה אלימה, מאחר שזו פוגעת בזכות של כלל הציבור לשימוש במשאבים ציבוריים אלו.
השימוש המסיבי הראשון בפעולה ישירה בישראל, לא היה מוצהר.
אנשי "גוש אמונים" עלו לקרקע ביהודה והשומרון בניגוד להוראות הממשלה, ועם הזמן פעלו להכשיר את חלק מהיישובים ככל הניתן (דפוס המאפיין את מפעל ההתנחלות עד ימינו אלה).
פעולה ישירה מוצהרת החלה בקבוצות שמאל רדיקלי כגון קבוצת "אנרכיסטים נגד הגדר", וקבוצות למען זכויות בעלי חיים ואיכות הסביבה, כגון "פעולה ירוקה" ו"מאבק אחד".
דוגמה למאבק בו נעשה שימוש בפעולה ישירה לא-אלימה הוא המאבק נגד כביש חוצה ישראל, במהלכו ניסו פעילים לשבש את עבודות הבנייה של הכביש.
בשנת 2005 שבו קבוצות ימין להשתמש בטקטיקה זו, בעיקר במסגרת המחאה נגד תוכנית ההתנתקות, במהלכה חסמו הפעילים כבישים, נעלו שערים של בתי ספר, התבצרו במקומות שיועדו לפינוי ועוד.
מחקרים השוואתיים בתקשורת המונים ובמדעי המדינה בישראל מראים על יעילות השיטה, דבר המעודד עלייה במחאה וירידה בהשתתפות הממוסדת.
פעולה ישירה היא מרכזית במובנים רבים של התאוריה האנרכיסטית בכך שהיא מעודדת פעולה עצמאית וישירה, שלא דרך נציגים, ומדגישה את היכולת של היחיד לפעול בעצמו כנגד עוולות ואי-צדק.
קבוצות אנרכיסטיות רבות מעודדות ומשתמשות בשיטת הפעולה הישירה.
בתורת החבורות, פעולה טרנזיטיבית היא סוג מיוחד של פעולה של חבורה על קבוצה.
נניח שהחבורה פועלת על הקבוצה .
אם לכל שתי נקודות קיים איבר המעביר את ל-, אז הפעולה היא פעולה טרנזיטיבית.
במקרים רבים לקבוצה יש מבנה נוסף (כגון אם הוא גרף או מרחב מטרי).
מן העובדה שקיימת חבורה הפועלת על באופן טרנזיטיבי (ושומרת על המבנה), כשלעצמה, נובע שכל הנקודות של דומות זו לזו; במקרה כזה אומרים ש- מרחב הומוגני (אם הוא גרף, הוא נקרא גרף טרנזיטיבי).
פעולה טרנזיטיבית מתוארת באופן מלא על ידי המייצב של נקודה, שהוא תת-החבורה .
כל המייצבים צמודים זה לזה, והקבוצה איזומורפית (כקבוצה עם פעולה של ) למרחב הקוסטים .
המייצב הוא תת-חבורה מקסימלית אם ורק אם הפעולה פרימיטיבית.
כאשר החבורה פועלת על קבוצה , היא פועלת מניה וביה גם על המכפלה הקרטזית של עם עצמה, ובאופן כללי יותר על כל חזקה של .
הפעולה מוגדרת לפי , כלומר פעולה על כל רכיב בנפרד.
גם אם מוציאים מהחזקה את האלכסון המוכלל ומשאירים רק את הקבוצה של הווקטורים באורך שכל רכיביהם שונים זה מזה, קבוצה זו עדיין מצוידת בפעולה של , המכלילה את פעולתה על הרכיבים.
אם פועלת באופן טרנזיטיבי על , אז הפעולה שלה על היא פעולה -טרנזיטיבית.
ניסוח אחר: פועלת -טרנזיטיבית על , אם לכל שונים זה מזה, ולכל שונים זה מזה, קיים איבר של החבורה המעביר .
אם יש בחבורה איבר יחיד כנ"ל, אז הפעולה היא -טרנזיטיבית חדה.
כמובן שפעולה 3-טרנזיטיבית היא תכונה חזקה יותר מפעולה 2-טרנזיטיבית, וכן הלאה.
(פעולה 2-טרנזיטיבית היא תמיד פרימיטיבית).
לדוגמה, הפעולה של החבורה הסימטרית על הקבוצה היא פעולה n-טרנזיטיבית (חדה), בעוד שהפעולה של חבורת התמורות הזוגיות על אותה קבוצה היא ()-טרנזיטיבית (חדה).
כאשר , הפעולה של היא -טרנזיטיבית אבל אינה חדה.
פעולה על קבוצה אינסופית נקראת טרנזיטיבית במידה רבה (highly transitive) אם היא -טרנזיטיבית לכל , ואוליגומורפית אם לכל יש מספר סופי של מסלולים של קבוצות בגודל .
מיון של כל הפעולות הטרנזיטיביות הוא משימה חסרת תוחלת, משום שכמוהו כמיון כל הזוגות , שהרי פועלת טרנזיטיבית על מרחב המנה , וכל פעולה טרנזיטיבית היא כזו (כאשר נקבע עד כדי הצמדה).
עם זאת, המיון של פעולות טרנזיטיביות המקיימות תנאים חזקים יותר הוא בעיה חשובה שהולידה תוצאות רבות בתורת החבורות.
יש ארבעה סוגים של פעולות טרנזיטיביות על קבוצה מסדר ראשוני.
(1) החבורה הסימטרית וחבורת התמורות הזוגיות.
(2) תת-חבורות של חבורת ההעתקות האפיניות המכילות את החבורה החיבורית של השדה.
(3) תת-חבורות של החבורה הליניארית המוכללת המכילות את
במקרים שבהם הסדר של המרחב הפרויקטיבי עליו פועלת החבורה הוא מספר ראשוני.
(4) שלושה מקרים ספורדיים: בהצגה (לא סטנדרטית) מדרגה 11, וחבורות מתיו ו-.
המיון הראשון של חבורות 2-טרנזיטיביות ניתן על ידי ברנסייד.
כל חבורה סופית G הפועלת 2-טרנזיטיבית היא או כמעט פשוטה (כלומר כאשר פשוטה לא אבלית), או מטיפוס אפיני (כלומר מוכלת בחבורה האפינית של הפעולות על מרחב וקטורי סופי, ומכילה את ההזזות באברי המרחב עצמו).
רשימה מלאה של החבורות (ה-2-טרנזיטיביות) מהסוג הראשון אפשר למצוא ב-Praeger-Soicher, 1997.
מתברר שפעולה נאמנה בעלת סדר טרנזיטיביות גבוה היא תופעה נדירה למדי בין החבורות הסופיות.
ב-1873 הוכיח Jordan שהחבורות היחידות הפועלות באופן 4-טרנזיטיבי חד הן וחבורת מתיו ; שהחבורות היחידות הפועלות באופן 5-טרנזיטיבי חד הן וחבורת מתיו , ושהחבורות היחידות הפועלות באופן -טרנזיטיבי חד, עבור , הן .
ב-1936 הראה Zassenhaus שהחבורות היחידות הפועלות באופן 3-טרנזיטיבי חד הן (לכל חזקת-ראשוני ), ו- (לכל חזקת-ראשוני שהיא ריבוע אי-זוגי); היא תת-חבורה של המכילה את .
כתוצאה ממיון החבורות הפשוטות הסופיות, ידוע היום שפרט לחבורות ו-, החבורות היחידות הפועלות באופן 4-טרנזיטיבי הן ארבע מבין חמש חבורות מתיו (היינו: ו- הן 4-טרנזיטיביות, ו- ו- הן 5-טרנזיטיביות)
פעולות היומיום, הידועות גם בראשי תיבות ADL הן פעולות המהוות בסיס לעצמאות גופנית של אדם ולחוסר תלות שלו בזולת.
רבות מפעולות אלו נכללות בפעולות הטיפול העצמי.
איכות עשיית פעולות אלה משמשות להערכת מצבו התפקודי של אדם.
הערכה זו היא כלי במודל הפסיכוסוציאלי של הרפואה, המועיל במיוחד להערכת התלות של הפרט בזולת, למשל עבור קשישים, חולי נפש, חולים במחלות כרוניות ואנשים הלוקים במוגבלות שכלית התפתחותית.
הערכת פעולות היומיום כוללת מספר מרכיבים, אולם אין מדובר ברשימה סגורה ואחידה.
שימוש בטכנולוגיה מסייעת כגון מכשור סיוע לפעילויות היומיום עשוי לשפר באופן דרמטי את ביצוען של פעולות אלה.
אולם, לא כל אדם מעוניין או מצליח להשתמש בציוד כזה.
הערכה בסיסית של פעולות היומיום
העוסקים במקצועות הבריאות ובמיוחד מרפאים בעיסוק, בוחנים היבטים רבים של פעולות היומיום.
פעולות הן מהוות את הבסיס לעצמאות גופנית ולחוסר תלות בזולת.
השימוש בעזרים לראיה, לשמיעה, לאכילה ועוד
בנסיבות מסוימות (כגון בעת טיפול בקשישים) רופאים, אחיות, פיזיותרפיסטים ומרפאים בעיסוק מתמקדים בהערכת היכולת בתחומי ההלבשה, רחצה, אכילה, הפרשות, ניידות (בין כותלי הבית) וכן הצורך בהשגחה.
קיימות שיטות שונות לכימות מספרי (מתן ניקוד) של רמת התפקוד בממדים השונים של פעולות היומיום.
שיטות אלה מועילות לצורך קבלת החלטות באשר למתן עזרה לאלה שתלותם בזולת רבה והם נזקקים לסיוע מן הזולת.
כך למשל, החלטות באשר להענקת גמלת סיעוד לקשישים בישראל, במסגרת ביטוח סיעוד על פי חוק הביטוח הלאומי מתקבלות על יסוד בדיקת פעולות היומיום של הקשיש על ידי אנשי מקצוע.
הערכה אינסטרומנטלית של פעולות היומיום
הערכה זו כוללת פעולות שאינן הכרחיות לתפקוד הבסיסי, אולם הם מועילות מאוד בקביעת מידת התלות בזולת.
בין הפעולות: בישול, עריכת קניות, ניקיון הבית ויכולת שימוש בתחבורה.
מרפאים בעיסוק מבצעים אף הערכה אינסטרומנטלית של פעולות היומיום.
בהערכה אינסטרומנטלית של פעולות היומיום בוחנת 11 תחומי פעילות שאינם בהכרח נחוצים לפרט וניתן להעביר את ביצועם לאחרים.
השגחה וטיפול באחרים (כולל השגחה על מטפל)
יכולת לפנות לעזרה רפואית וקבלת טיפול רפואי
הערכת פעולות היומיום לצורך ביטוח סיעוד בישראל
הזכאות לגמלת סיעוד על פי חוק הביטוח הלאומי בישראל נקבעת על פי הניקוד אותו צובר המבוטח ב"הערכת תלות" הנערכת לו.
הערכת התלות מתבססת בעיקרה של הערכת פעולות היומיום כפי שהיא נבדקת על ידי אחות בריאות הציבור ומתבצעת בדרך כלל בביתו של המבוטח.
הבדיקה כוללת את תיאור משק הבית של המבוטח, התרשמות כללית מהופעתו ומצב רוחו, תיאור הניקיון האישי של הנבדק וסביבתו, רשימת התרופות שהוא צורך ואופן נטילתן, תלונות הנבדק ובני משפחתו, סדר היממה של הנבדק, השירותים והעזרה העומדים לרשותו וניקוד תפקודו בפעולות היומיום.
פעולות היומיום הנבדקות לצורך הערכת התלות הן: ניידות, הלבשה, רחצה, אכילה ושתייה, הפרשות וכן הצורך בהשגחה בתוך הבית.
בכל אחד ממדדים אלה יקבל הנבדק ניקוד בהתאם לדרגת תלותו בזולת, כך לדוגמה בפעולת רחצה, מבוטח המסוגל להתרחץ ללא עזרה יקבל ניקוד אפס, מי שזקוק לסיוע קל (למשל בוויסות המים, חפיפת ראש, סיבון הרגליים, וכדומה), או מי שזקוק לנוכחות בעת הרחצה בגלל חשש לנפילה, יקבל 0.5 נקודות.
מי שמסוגל לרחוץ רק את ידיו ופניו, אך זקוק לעזרה ברחצה מלאה, יקבל נקודה אחת.
מי שזקוק לעזרה מלאה בכל פעולות הרחצה, יקבל נקודה וחצי.
ניקוד בשיטה דומה נעשה בכל שאר מדדי פעולות היומיום.
לצורך זכאות לגמלת סיעוד צריך הנבדק לצבור מינימום של 2.5 נקודות במידה והוא מתגורר בגפו ו-4 נקודות במידה והוא גר עם בן זוג המסוגל לסייע לו.
ב-9 בינואר 1948 נהרגו אחד עשר חיילי חטיבת גבעתי ליד גן יבנה על ידי ערבים משבט ערב ס'וקריר (عرب صقرير) שבאו מהכפר אבו סוירה .
כעבור שעות השיבו הבריטים אחת עשרה גופות מושחתות ועשרה ראשים כרותי אוזניים.
"כדי לטשטש מעט את הזוועה, או לשם הפרוטוקול המתוקן, הניחו השוטרים ראש אצל גופה, אלא שגולגולת של זה דבוקה הייתה בגוף לא-לה".
כנקמה התקיף כוח של החטיבה את הכפר אבו סווירה, במטרה להרוג את גבריו ולפוצץ את בתיו, אך הסתפק בפיצוץ בתים, משום שהבריטים הזהירו את התושבים ואלו נטשו את הכפר מבעוד מועד.
נפילת האחד עשר מראשון לציון
בתחילת מלחמת העצמאות היו גדודי חטיבת גבעתי עסוקים בגיוס ואימון מתגייסים חדשים בד בבד עם משימות ביטחון שוטף.
גדוד 52 בפיקודו של יעקב פרי (פרולוב) הקים בסיס אימונים במושבה גן יבנה.
בראשית ינואר 1948 נשלחה לשם מחלקת מגויסים מראשון לציון לצורך אימונים.
ב-9 בינואר 1948 יצאו מגן יבנה שתי כיתות שמנו 25 חיילים, לסיור בשטח ממערב לכביש ולמסילת הרכבת.
החיילים היו מגויסים צעירים ללא כל ניסיון צבאי.
בשל החשש לשאת רובים שאינם ניתנים להסלקה מהירה לאור היום במקרה של חיפוש על ידי הבריטים, החליט מפקדם לקחת לסיור שני אקדחים ושני רימונים בלבד.
בשטח שהו ערבים מהשבט ערב סוכריר שבאו מהכפר אבו סווירה על גדות ואדי סוכריר - נחל לכיש.
הם עקבו אחרי החיילים וראו שאינם חמושים.
שני ערבים חמושים ברובים פקדו עליהם להרים ידיים ומכיוון שהופתעו הם נכנעו והובלו כשבויים לעבר אבו סווירה.
בדרך הבחינו בערבי נוסף המזעיק את חבריו והחליטו לברוח.
אותה שעה הופיעו פרשים מזוינים שרדפו אחריהם ופתחו עליהם באש.
כמה מהבורחים הצליחו להגיע עד למסילת הרכבת אבל לא יכלו לחצות בגלל מעבר רכבת.
שלושה מהם נשבו והובלו לאבו סווירה שם נרצחו.
מבין 25 החיילים הצליחו לחזור רק 14.
מיד התארגן כוח חיפוש אך הבריטים הקדימו ותפסו עמדות בשטח ומחשש להסתבכות איתם ניתנה הוראה לחזור לבסיס.
למחרת, ב-10 בינואר 1948, הובאו לגן יבנה על ידי הצבא הבריטי גופותיהם של שמונה מהנעדרים וזמן מה לאחר מכן עוד שלוש גופות נוספות של השלושה שנשבו ליד מסילת הרכבת ונרצחו בתוך הכפר אבו סווירה.
כל הגופות היו עירומות, מושחתות ומרוסקות איברים.
פיצוץ בתי הכפר אבו סוירה
נפילת האחד עשר הכתה את חטיבת גבעתי בזעזוע עמוק.
מפקד החטיבה שמעון אבידן הורה למפקד גדוד 52 להכין מיד פעולת תגמול בקנה מידה שלא היה עד אז במרחב הדרום.
מטרת הפעולה הייתה הריסת הכפר אבו סווירה והריגת תושביו הגברים.
אבו סווירה נמצא שלושה ק"מ מקבוצת יבנה, שם רוכז כוח בגודל שתי פלוגות עם יחידת חבלנים וסבלים עמוסים בכמות גדולה של חומר נפץ.
ב-25 בינואר 1948 בשעה 02:00 יצא הכוח מקבוצת יבנה והתמקם מצפון לאבו סווירה.
בשעה 03:15 פרצו לכפר תוך יריות וזריקת רימונים.
להפתעתם לא נתקלו בכל תגובה.
התברר שתושבי הכפר הוזהרו על ידי הבריטים על הפעולה ואלה נטשו את הכפר עם חשיכה ונסו לחולות שפת הים.
הלוחמים פוצצו את רוב בתי הכפר.
פעולה זו מופיעה בחלק מהמקורות כ"קרב סוכריר" אף על פי שקרב לא היה בה.
על אדמות אבו סווירה הוקמו היישובים ניר גלים ובני דרום.
באשדוד, בפארק בן-גוריון, הוקמה האנדרטה לנופלים על שחרור אשדוד במלחמת העצמאות בני ראשון לציון.
בראשון לציון ברח' הפורצים, נמצא "גן הי"א" ובו אנדרטה לזכרם.
בראשון לציון יש רחוב על שמם (רחוב האחד עשר).
בראשון לציון קיים מועדון שחמט על שם אחד הנופלים - , שהיה שחמטאי מחונן.
בגן יבנה קראו חורשה לזכר י"א הנופלים (חורשת הי"א), בקרבה למיקום בסיס האימונים.
בעיר צפת "רחוב האחד עשר" יש רחוב הנקרא על שמם.
פעולות צבאיות לא-מלחמתיות (בר"ת: פצל"ם; באנגלית: Military Operations Other Than War, ר"ת: MOOTW) הן פעולות הנעשות על ידי הצבא ואינן קשורות באופן ישיר או עקיף לפעילות לוחמה.
פעילות הנדסית למטרות אזרחיות, כגון הקמת גשרים ופריצת דרכים, באמצעות יכולותיו הצבאיות של חיל הנדסה.
חילוץ והצלה, באמצעות יחידות החילוץ וההצלה של הצבא ויחידות נוספות, כגון חיל ים.
פעולות שבאופן מסורתי נעשות על ידי גופים ממשלתיים אחרים, אך מסיבות שונות הוטלו על הצבא, כגון הקניית אוריינות לחיילים.
שבירת שביתה: הפעלת שירותים חיוניים, כגון נמל או נמל תעופה, בעת שביתה ממושכת בהם.
פצל"ם נעשות לעיתים על ידי יחידות צבאיות המופנות באופן זמני למשימות אלה, תוך שימוש ביכולות שהוקנו להן למטרות צבאיות, ולעיתים על ידי יחידות ייעודיות, שהוקמו מלכתחילה לפצל"ם.
במדינות שבהן מתקיים גיוס חובה, יחידות פצל"ם מאפשרות לחלק מבעלי האידאולוגיות הפציפיסטיות למלא את חובת הגיוס.
לעיתים מטושטש הגבול בין משימות שאינן לוחמתיות, אך נועדו להגשמת יעדי הצבא, לבין פצל"ם.
פעולות להעלאת מוטיבציה ורוח לחימה של החיילים, על ידי הנחלת האתוס הלאומי להם, משרתות את היערכותו של הצבא ללחימה, אך עלולות לגלוש לאינדוקטרינציה של החיילים בהפנייתן מערכי העם לערכי המשטר.
פעולות תרבות: שידורי רדיו הצבא האדום בברית המועצות, שידורי גלי צה"ל בישראל.
פעולות שיטור ושמירה על סדר: בתקופת מלחמת העולם השנייה היה צבא ארצות הברית מעורב בפעולות שיטור כנגד אוכלוסייה ממוצא יפני.
בזמן מלחמת וייטנאם דוכאו בארצות הברית מהומות אזרחיות על ידי צבא ומשמר לאומי במשולב.
כך גם פעולת משמר הגבול במדינת ישראל, שמשרתיו מגויסים כחיילים אך מקבלים סמכויות ומבצעים משימות שיטור.
עידוד שלום: פעולות סיוע של צבא לאוכלוסיות זרות על-מנת לקרבן לדמוקרטיה, או למדינה ששלחה את צבאה לסיוע, הן פצל"ם.
כך פעולות הצבא האיטלקי בבוסניה והרצגובינה.
במנדט MOOTW מוגדר במפורש שעידוד שלום מצד אוכלוסיות שכנות במרכז אמריקה הוא אינטרס לאומי, וזה מאפשר ייעוד יחידות צבא למשימת פצל"ם זו.
המסתייגים משימוש זה בפצל"ם רואים את עידוד השלום והדמוקרטיה כהמשך הקולוניאליזם.
אז, השתלטו מדינות אירופה על שטחים באפריקה באסיה בנימוק של הכנת תושבי המקום לשלטון עצמי.
שאלת הטלתן של משימות כאלה על הצבא שנויה במחלוקת.
במדינת חוק מוסדרת הפעלתו של הצבא בחוק, ולעיתים מתייחסת החקיקה באופן ספציפי לפצל"ם, בהיותו חריגה ממטרות היסוד של הצבא.
כאשר חיילים מיפן נשלחו לפעול ככוח שלום תחת מנדט האו"ם, ובפעולות נגד טרור בראשות קואליציה אמריקנית, הוחלט: הכוח הוגבל ל-600 חיילים, יפעל בשיקום מתקנים אזרחיים שנפגעו במלחמה וייסוג תוך שנתיים מהישלחו, ללא קשר להשגת המשימה.
בארצות הברית מופעל פצל"ם על פי חוק ה-Military Support to Civil Authorities (MSCA), המאפשר הקצאת כוחות צבא למשימות אזרחיות פנימיות באופן זמני, תוך שהוא מגביל שימוש בכוחות פדרליים לאכיפת החוק, אלא אם כן זה מאושר על ידי החוקה והקונגרס.
כך נערכו כוחות צבא לדכא מהומות בקליפורניה ב-1992, בהתאם לחוק מאושר.
כן מוגדר השימוש בכוחות צבאיים למחצה, כמו משמר החופים (Coast Guard) והמשמר הלאומי (National Guard) כנגד איומים לאומיים מסוג הגירה לא-חוקית, מכיוון מקסיקו והים הקאריבי.
חקיקה בנושא בקונגרס משתנה תדיר, בהתאם לאיום ולמדיניות השלטת.
הטלת פצל"ם על צבא, במיוחד פעילות שיש לה השלכות פוליטיות פנימיות, מעלה את סוגיית הפגיעה בדמוקרטיה.
צה"ל עסק בפצל"ם מראשית ימיו.
עם זאת, פקודת סדרי השלטון והמשפט, שהסמיכה את הממשלה להקים כוחות מזוינים קבעה כי תפקידם יהיה "הגנה על המדינה".
חוק יסוד: הצבא שנחקק בשנת 1976, הוא חוק קצר, שלא הגדיר במפורש את תפקידיו של צה"ל.
רק בשנת 1995 תוקנה פקודה סדרי השלטון והמשפט, ונקבע בה כי הכוחות יוכלו לבצע גם פעולות לשם השגת יעדיה הביטחוניים והלאומיים של המדינה.
בין היתר, עוסק הצבא בפעילויות כגון:
חינוך והנחלת השפה העברית בעזרת מורות חיילות, וכן בבסיסים כמו מחנה מרקוס בחיפה, כפר ילדים וחוות השומר.
בתשכ"ה (1965) אף ניתן לצה"ל פרס ישראל בתחום החינוך.
פרויקט נערי רפול השקיע בחינוך נוער במצוקה.
סיוע לעלייה, לקליטה ולתושבי המעברות בעת הצפות.
הקמת גשרים (בעיקר גשרי ביילי, שבהם מצויד חיל ההנדסה).
הפעלת תחנת רדיו (גלי צה"ל) והוצאה לאור (באמצעות קצין חינוך ראשי).
פעולות חילוץ והצלה, בישראל ומחוץ לה.
פעולות שיטור אזרחיות באמצעות יחידה ייעודית שהוקמה לשם כך - חיילות חיב"ה.
פעולות של ייצור אמצעי לחימה משרתות את צורכי הצבא, אך בדרך כלל הן מבוצעות (גם בישראל) על ידי מפעלי תעשייה שמחוץ לצבא.
עם זאת, הוקמו במסגרת צה"ל מפעלים אחדים לייצור אמצעי לחימה, ובראשם המפעל לייצור הטנק "מרכבה".
במסגרת ההיערכות לביצוע תוכנית ההתנתקות הוגשה עתירה לבג"ץ כנגד השימוש בצה"ל לשם פינוי המפונים מבתיהם ומיישוביהם.
טענת העותרים: "יש להבחין הבחנה חדה בין פעולות של אכיפת חוק המתבצעות בתחומי מדינת ישראל ומופנות כלפי אזרחים ישראלים, לבין שמירה על ביטחון המדינה מפני אויבים מחוץ.
אכיפת חוק אזרחית נמצאת בסמכותה הבלעדית של משטרת ישראל, ואילו הצבא מופקד על שמירת ביטחון המדינה מפני אויביה.
שימוש בצה"ל ובחייליו לצורכי שמירה על הסדר הציבורי אל מול אוכלוסייה אזרחית חוטא למהות תכליתו של הצבא שהוא צבא חובה".
עתירה זו נדחתה תוך קביעה כי "יישום ההתנתקות הינה יעד ביטחוני-לאומי"'.
פעולת האצ"ל בעיראק היא פעולה חשאית בימי מלחמת העולם השנייה, שעירבה את השתתפותם של ארבעה חברי תנועת האצ"ל.
חברי התנועה נשלחו מישראל על ידי הבריטים לחבניה שבעיראק במטרה לחבל במצבורי הדלק ששימשו את מטוסי גרמניה הנאצית.
בסופו של דבר הפעולה שונתה והפכה לפעולת מודיעין במהלכה הצליחו שניים מחברי הקבוצה לצלוח את המדבר ולדווח חזרה שדרך הכניסה לבגדאד פנויה.
הדבר הוביל לכניסת הבריטים לבגדאד ולהצלת יהודי עיראק מהמשך הפרהוד.
במאי 1941, בתקופת מרד רשיד עאלי אל-כילאני, פנה קולונל סימפסון אל האצ"ל בהצעה שהארגון ישגר יחידת קומנדו לבגדאד לפגיעה במצבורי הדלק ששימשו את מטוסי גרמניה הנאצית שסייעו לאל-כילאני.
מפקד האצ"ל, דוד רזיאל, הסכים למלא את המשימה וביקש לכלול בה גם:
חטיפת כהן הדת המוסלמי הפרו-נאצי חאג' אמין אל-חוסייני, מראשי המהפכה האנטי-בריטית והפרו-גרמנית, ששם בראש מעייניו לעזור לנאצים להשתלט על המזרח התיכון, והקים לשם כך גדודי חיילים שעמדו לרשות הנאצים וכן רשתות שידור בארבע מדינות באירופה.
הצלת יהדות עיראק משואה מידית ובעקיפין הצלת היישוב היהודי.
לפעולה יצאו מפקד האצ"ל דוד רזיאל, סגנו יעקב מרידור, וחברי האצ"ל יעקב סיקא אהרוני ויעקב טרזי.
במהלך המשימה נדחתה תוכנית פיצוץ מכלי הדלק ובמקום זאת הוחלט שהקבוצה תעסוק בפעולות מודיעין ותספק מידע על כוחות צבא בדרך לבגדאד.
רזיאל, שהיה בג'יפ עם קצין בריטי, נהרג מהפצצה של מטוס גרמני.
יעקב סיקא אהרוני מונה למפקד הפעולה ויצא עם יעקב טרזי כדי לתור אחר מידע מודיעיני.
השניים המשיכו במשימתם, תוך סכנת התגלות על ידי שבטים נודדים במקום.
הם סיימו את המשימה בהצלחה, כשהם מספקים את המידע החשוב שהוביל לכניסת הבריטים לבגדאד.
הפעולה שאפשרה את הכניסה המידית של הבריטים לבגדאד הובילה למעשה להפסקת פרעות הפרהוד תוך התערבות בריטית בנעשה והצילה באופן זה יהודים רבים.
בתורת החבורות, פעולה פרימיטיבית היא פעולה על קבוצה שבה אף חלוקה לא טריוויאלית אינה נשמרת.
פעולה שאינה פרימיטיבית אפשר לפרק לחלקים - הפעולה על רכיבי החלוקה, והפעולה בתוכם - ולכן פעולות פרימיטיביות נחשבות קשות יותר לטיפול.
בפעולה שאינה פרימיטיבית, מרכיבי הפעולה נקראים בלוקים.
לדוגמה, פעולת החבורה על עצמה על ידי כפל משמאל אינה פרימיטיבית (אלא אם החבורה ציקלית מסדר ראשוני), משום שהפעולה שומרת על החלוקה של החבורה לקוסטים של תת-חבורה.
הפעולה של חבורה על הקוסטים היא פרימיטיבית אם ורק אם תת-חבורה מקסימלית.
רוברט קרמייקל שמיין את הפעולות האלה ב-1937 מציין שמ-22 הפעולות הפרימיטיביות מדרגה 16, כולן פרט לפעולת החבורה הסימטרית וחבורת התמורות הזוגיות הן תת-חבורות של החבורה האפינית על המרחב ה-4-ממדי מעל השדה הסופי .
כל פעולה 2-טרנזיטיבית היא פרימיטיבית, וכל פעולה פרימיטיבית היא טרנזיטיבית.
אם חבורת תמורות פרימיטיבית מדרגה שאינה מכילה את ,
את החסם הזה אפשר לשפר: אם החבורה פרימיטיבית ואינה 2-טרנזיטיבית אז הסדר אינו עולה על , ועבור החבורות ה-2-טרנזיטיביות קיים קבוע כך ש-
לפי משפט Wielandt, תת-החבורה הפרימיטיבית היחידה של חבורת התמורות הסופיות היא תת-החבורה של התמורות הזוגיות.
"פעולה ירוקה - תנועה לשינוי חברתי סביבתי" היה ארגון התנדבותי אקו-חברתי אשר נוסד בתל אביב ב-1994. נעשו ניסיונות מספר, להקים לו סניפים גם בחיפה ובירושלים.
חדשנותו של הארגון, נבעה בין-השאר מיצירת הקשר, בין נושאים סביבתיים לנושאים חברתיים.
על הפעילים המרכזיים בארגון, נמנו צ'אד לנצ'נר, רותם שפע, שגית טריסטר, רוני ערמון, ארבל גל, דניאל קלטי, מירה אסאו ועוד.
במשך מספר שנים, שכן הארגון בשכונת כרם התימנים ובתחילת שנת 2000, עבר לשכונת פלורנטין.
בתחילת שנת 2000, היה ארגון "פעולה ירוקה" שותף מרכזי, בהקמת "קואליציית הארגונים לשינוי חברתי", בה נטלו חלק גם מרכז השל, "מאבק סוציאליסטי", "אנימלס", "תנו לחיות לחיות", "תנו לעבוד בכבוד" ועוד עשרות ארגונים סביבתיים, חברתיים ועוד.
בשלהי שנת 2000, עקב כשלים חמורים בניהולו, נקלע הארגון לקשיים והתמוטט.
במרוצת השנים הבאות, נעשו מספר ניסיונות כושלים להקימו מחדש.
ניסיונות אלה הניבו מספר פעילויות, בעיקר בתחומי ההתנגדות למזון מהונדס גנטית, התמיכה בסחר הוגן והמאבק נגד תרבות הצריכה.
כן לקחו פעיליו חלק גם בארגון "פסטיבל אקטיביזם".
פעולה קולקטיבית היא שילוב של פעילויות, משאבים ומיומנויות של יחידים בתוך מסגרת אחת שמטרתה השגת יעדים משותפים בעלי תועלת לכלל.
הצורך בקיום פעולות קולקטיביות נובע מכך שלעיתים היחיד אינו מסוגל לבדו להגיע ליעדים מסוימים הקשורים לחייו ולהתנהלותו, כמו ביטחונו, איכות סביבתו, חינוך ילדיו ועוד.
ישנם יעדים אחרים שהיחיד לא יכול לבצע לבדו, כי הוא זקוק להסכמה ולתמיכה של "הקולקטיב".
כדי להגביר את הסיכוי שפעולה קולקטיבית תצליח בהשגת יעדיה, צריך להביא לכך שמספר המשתתפים בה יהיה רב ככל האפשר.
כאשר מספר המשתתפים גדל, גדלים איתו המשאבים הפיננסיים והאנושיים הדרושים להשגת היעדים המשותפים.
בנוסף, ישנו צורך בטיפוח תחושת "השייכות לקבוצה" בקרב היחידים, המתבטאת באמון הדדי, נתינה, אימוץ ערכים אנושיים, אמונה ואופטימיות, דבר שמגדיל את סיכויי הצלחת הפעולה הקולקטיבית.
על פי ג'ורג' הרברט מיד, ממייסדי הפסיכולוגיה החברתית, האורגניזם החברתי איננו יחיד ממשי, אלא קבוצה חברתית של אורגניזמים יחידים.
כלומר, היחיד החברתי תמיד ממוקם בתוך קבוצה חברתית.
קיימים סוגים רבים של פעולות חברתיות, חלקן פשוטות מאוד וחלקן מורכבות.
חייה של חברה מכילים בתוכם את הצבר כל סוגי הפעולות החברתיות בכל רמות המורכבות.
פעולת 15 באוגוסט 1915 הייתה קרב ימי קטן, בין מפרשית בריטית חמושה לבין צוללת גרמנית, אשר התרחש בעת מלחמת העולם הראשונה, מול חופי גרייט ירמות' (Great Yarmouth) שבחוף המזרחי של אנגליה.
הקרב נסתיים, בניגוד גמור ליחסי הכוחות שבין כלי השיט, בהטבעת הצוללת על כל אנשי צוותה.
במלחמת העולם הראשונה ערכו הגרמנים מתקפת צוללות במטרה להחניק את הספנות של מדינות ההסכמה.
הגרמנים ניסו לפגוע במיוחד בספנות הבריטית, כיוון שבהיות בריטניה אי, הייתה תלויה במיוחד בנתיבי הים לכלכלתה.
האמצעי היעיל ביותר היה הגנת אוניות הסוחר בשיירות, ואולם אמצעי זה היה נתון בוויכוח עז והוכנס לשימוש רק ב-1917; בשלב זה פעל הצי הבריטי על פי תפיסה התקפית, שמשמעותה - ניסיון לתקוף את הצוללות.
ואולם, אמצעי גילוי לא היו קיימים, ולא היה נשק שיכול היה לפגוע בצוללת מתחת לפני המים - פצצות העומק טרם הומצאו.
אחד הרעיונות שהועלו, בהמשך לקו מחשבה זה, היה אוניות פתיון: אוניות סוחר שנראו תמימות, אך למעשה נשאו חימוש.
המטרה הייתה לאפשר לצוללת להתקרב אל האונייה ואז לפתוח עליה באש ולהטביע אותה.
כדי לפתות את הצוללת להתקרב, היה על אוניית הפתיון להיות מטרה קטנה, כזו שהצוללת לא תרצה להשקיע בה טורפדו יקר אלא תעדיף לצוף לידה ולנסות להטביע אותה באש תותחים, או להעלות עליה צוות השתלטות.
כך נולדה אוניית ה-Q, אחד מן הסודות השמורים ביותר של המלחמה.
אחת מאותן ספינות פיתיון הייתה ה"אינברליון" (Inverlyon), ספינת דיג המונעת בכוח מפרשים.
הספינה גויסה לצורכי הצי המלכותי הבריטי בתחילת אוגוסט 1915, וחומשה בתותח שלוש ליטראות.
על הספינה פיקד ארנסט מרטין ג'האן (Jehan).
ב-14 באוגוסט תקפה הצוללת הגרמנית UB-4 את אוניית הסוחר הבריטית הקטנה בונה פידה (Bona Fide, בתרגום חופשי מלטינית: "באמונה שלמה").
הצוללת עצרה את האונייה והטביעה אותה באמצעות חומר נפץ שהונח על ידי צוות השתלטות.
ג'האן, אשר שייט על ה"אינברליון" מול גרייט ירמות' (בחופה המזרחי של אנגליה), קיבל את הידיעה על ההטבעה והפנה את ספינתו למקום הידוע האחרון של ה"בונה פידה".
ואכן, בשעה 20:20 הצוללת צפה ועלתה מול ה"אינברליון" והתריעה שצוות השתלטות עומד לעלות עליה.
ג'האן המתין עד שהצוללת קרבה למרחק של כ-25-30 מ', ואז פקד להניף את דגל הצי הבריטי וירה שלושה פגזים, ואחריהם עוד שישה.
לאלה הצטרפו יריות של נשק קל.
הצוללת נפגעה והחלה להתמלא במים, ולבסוף טבעה בהיותה במצב אנכי כמעט.
כל אנשי צוותה, 14 במספר, נהרגו.
עם טביעתה, נלכדה הצוללת ברשת הדיג של "אינברליון", שהייתה קרובה אליה.
כיוון שכך, ג'האן הציע בשדר לאדמירליות שהצוללת תובא עמו לנמל.
האדמירליות סירבה לכך, והרשת נחתכה.
על פעולה זו ג'האן זכה בצלב השירות המצוין, והועלה לדרגת סגן.
פעולת דיבור (או מעשה דיבור; באנגלית: speech act), בתחום הבלשנות ובתחום הפילוסופיה של הלשון, היא פעולה המתממשת על ידי הבעת מבע.
כך למשל, המבע "אני מבטיחה לך שאגיע בזמן" אינו רק משפט חיווי המתאר את פעולת ההבטחה, אלא הוא עצמו בגדר ביצוע של פעולת ההבטחה.
ההנחה המצויה בבסיס מושג זה היא שלדובר יש כוונה העומדת מאחורי דבריו והמבע הלשוני נועד לממש כוונה זו.
עולה מכך שמשמעות של מבע אינה נקבעת רק על פי התוכן הסמנטי שלו, אלא גם על פי כוונת הדובר ועל פי האופן שבו הוא מנסה לממש כוונה זו באמצעות פעולת הדיבור.
המושג פעולת דיבור נטבע על ידי הפילוסוף ג'ון אוסטין ופותח על ידי ג'ון סרל ובלשנים ופילוסופים נוספים ונחשב למושג יסוד בתחום הפרגמטיקה.
פעולות דיבור נפוצות הן בקשה, התנצלות, הבטחה, אזהרה, פקודה, סירוב ועוד.
ניתן להבין את החידוש במושג פעולות דיבור על רקע העיסוק הבלשני והפילוסופי במשמעות של מילים ומשפטים במחצית הראשונה של המאה ה-20 על ידי פילוסופים כדוגמת פרגה, ראסל, הפילוסופים הפוזיביסטיים, חברי החוג הווינאי וממשיכיהם.
התפיסה המקובלת שפותחה על ידיהם הייתה שמשמעות של מילים קשורה בקשר הדוק להוראה שלהן (Reference) וכי משמעות של משפטים קשורה בקשר הדוק לערך האמת שלהם.
על רקע תפיסה זו, עיקר העיסוק הבלשני והפילוסופי היה במשפטי חיווי – משפטים המבקשים לציין עובדות בעולם ושניתן לומר עליהם שהם אמיתיים או שקריים.
הניתוח המסורתי של השפה באמצעות המונחים אמת-שקר, תוך התמקדות בפסוקי חיווי זכה לכינוי "פילוסופיית השפה האידיאלית".
ניתוח זה התרחק משפת היום-יום מתוך ניסיון לזקק את הלוגיקה של השפה, ורק אז להחיל אותה על שפת היום-יום.
כנגד תפיסה זו יצאה קבוצת פילוסופים, ובראשם ג'ון אוסטין, שגישתה כונתה "פילוסופיית השפה הרגילה".
פילוסופים אלה ביקרו את הפנייה ללשון "אידיאלית" אשר לדבריהם מייצרת בעיות פילוסופיות מלאכותיות ופתרונות מלאכותיים.
לפי הגישה החדשה יש להבין מילים ומשפטים מתוך ההקשר שלהם בשפה והשימוש בהם לצורכי תקשורת לשונית ביום-יום.
הפנייה לשפה הרגילה הובילה לפירוק הקשר בין משמעות לבין אמת ולסילוק מרכזיותו של פסוק החיווי בהבנת השפה.
המסקנה העולה מתפנית זו היא כי באמצעות מילים ומשפטים לא רק אומרים דברים, אלא גם, ובעיקר, עושים דברים, פועלים בעולם.
כדי לנתח את הפעולות הנעשות באמצעות מבעים לשוניים, יש להידרש לא רק למשמעות הסמנטית שלהם, אלא גם להקשר ולנסיבות החוץ-לשוניות של המבע.
באופן זה, הפך העיסוק בפעולות דיבור לעיסוק מרכזי בענף הפרגמטיקה בבלשנות.
פעולות הדיבור על פי ג'ון אוסטין
המושג פעולת דיבור נטבע על ידי הפילוסוף ג'ון אוסטין (John Langshaw Austin) בסדרת הרצאות שנשא בשנת 1955 באוניברסיטת הרווארד ואשר קובצו בספרו רב ההשפעה "איך עושים דברים עם מילים" (How to do Things with Words).
ההבחנה בין מבע קביעתי (constative utterance) לבין (performative utterance) מופיעה בראשית הרצאותיו של אוסטין.
מבע קביעתי הוא מבע אשר "קובע עובדה כלשהי", מבע שתכליתו אינה דבר מה מעבר לאמירה שהיא אמיתית או שקרית.
לעומתו, מבע ביצועי הוא מבע שאינו מתאר או קובע דבר מה ולכן אינו אמיתי או שקרי.
בנוסף לכך, הוא מבע אשר הבעתו מהווה עשייה של פעולה."כיצד עלינו לכנות פסוק או מבע מסוג זה?
הצעתי היא לכנותו פסוק ביצועי או מבע ביצועי...
השם לקוח כמובן מהפועל לבצע (to perform) המושלם בדרך כלל על ידי פעולה (action).
שם זה מצביע על הגיית המבע כביצוע של פעולה – אל לנו לחשוב על הגיית המבע כאמירה של דבר מה ותו לא".אוסטין מדגים את דבריו במשפטים כדוגמת: "הרי את מקודשת לי בטבעת זו...", "אני מוריש את שעוני לאחי", "אני קורא לספינה זו המלכה אליזבת".
בעוד שהשיפוט של מבע קביעתי נעשה במונחים של אמת ושקר, השיפוט של מבע ביצועי ייעשה, על פי אוסטין, במונחים של הצלחה או כישלון כשם שנהוג לשפוט פעולות אחרות כפעולות שהצליחו או שכשלו.
קשה להבחין בין מבע קביעתי לביצועי, שהרי לעיתים גם כשאנשים מביעים קביעה כלשהי הם תוך כדי זה עשויים גם לבצע דבר באמצעותו, למשל בהודעת התפטרות העובד מכריז ומבצע אותה, תוך כדי כך שהוא מדווח עליה.
משום כך בהמשך הרצאותיו המיר ג'ון אוסטין את ההבחנה בין מבע ביצועי למבע קביעתי בהבחנה חדשה, בין שלושה סוגים של פעולות דיבור (acts) במבע (לוקוציו Locutio – נאום בלטינית):
לוֹקוּציה, המבע עצמו – המילים כשלעצמן כלומר התוכן המילולי.
אילוֹקוּציה, הכוונה – הפעולה שהדובר מצפה לה מכוח המילים שאמר.
פעולת הדיבור בשיחה באה לידי ביטוי בפעולות אילוקוציוניות.
פֶּרלוֹקוּציה – התוצאה של המבע.
שלושת סוגי הפעולות הללו מתקיימים בכל מבע.
לדוגמה במבע (שהוא במקרה זה משפט יחיד) "האם תוכלי לפתוח את החלון?" נעשות שלוש פעולות:
פעולה לוֹקוּציונית המבע המילולי (locutionary act) המשמעות הראשונית של האמירה כשאלה לגבי יכולתה של השומעת לפתוח את החלון.
פעולה אילוֹקוּציונית (illocutionary act), הפעולה אליה התכוון אומר המבע, כלומר בקשה וציפייה שהשומעת תפתח את החלון.
פעולה פֶּרְלוֹקוּציונית (perlocutionary act) תוצאת הדיבור.
תגובת (או אי תגובת) השומעת לכוונת השומע.
אם תפתח את החלון היא תקיים את בקשתו.
אם שמעה את הבקשה ולא פתחה, הבקשה לא קוימה, על אף שאכן הייתה בקשה כזו.
כלומר הבקשה נתבקשה (כוונת הפעולה הובעה, נעשתה פעולה אילוקוציונית) אך התוצאה לא התקבלה בהתאם לה והפעולה הפרלוקוציונית לא קוימה.
כוונת הדובר יכולה להיות מידע (טענה, הודעה), ציפייה מעשית (בקשה, דרישה), הכרזה וקביעת מצב, וכדומה.
פעולות הדיבור על פי ג'ון סרל
הסיווג המפורסם ביותר של פעולות הדיבור נעשה על ידי הפילוסוף ג'ון סרל.
סרל ממיין פעולות אלה לחמש קבוצות:
באמצעות שימוש במשפט כלשהו ניתן לבצע יותר מפעולת דיבור אחת, ופעולות הדיבור הללו יכולות להשתייך לקטגוריות שונות.
כך למשל, המשפט "תלמדו טוב למבחן!" יכול לשמש בו בזמן כדרישה, עצה או איום.
המשפט "סלח לי, לא קלטתי את שמך" יכול לשמש כהתנצלות, כבקשה מהנמען לומר שוב את שמו או כשילוב של שתי הפעולות יחד.
כבר אוסטין עומד על כך שמבע לשוני לא יהפוך לפעולת דיבור אם הוא אינו ממלא תנאים מסוימים.
לדבריו, מבע לשוני לא יהפוך לפעולת דיבור אם הוא אינו נתון במסגרת של מוסכמות חברתיות מסוימות שמקנות לו את משמעותו ומביאות אותו לידי מימוש.
כך למשל, כדי שהמשפט "הרי את מקודשת לי בטבעת זו כדת משה וישראל" יהפוך לפעולת דיבור הצהרתית אשר משנה את הסטטוס של זוג לנשוי על פי ההלכה, צריכים להתקיים תנאים שונים, למשל, ענידת טבעת, הימצאותם של עדים ועוד.
פסק דין שלא יינתן על ידי שופט לא יהיה בעל תוקף וכן הלאה.
סרל ממשיך לפתח רעיון זה ומתאר ארבעה סוגים של תנאים שצריכים להתקיים כדי שניתן יהיה לבצע פעולה כלשהי באמצעות מבע:
תנאי התוכן הטענתי: ביצוע תקין של פעולת דיבור מותנה במאפיינים מסוימים של התוכן הטענתי המובע בפעולה זו.
כך למשל, פעולת דיבור של הבטחה תכלול תמיד טענה הנוגעת למעשה עתידי כלשהו של הדובר.
גם כאשר ההבטחה באופן מפורש נוגעת למישהו שאינו הדובר עצמו, למשל במשפט "אני מבטיח שהכלב שלי לא יהרוס לך את הפרחים", היא במובלע כוללת את התחייבותו של הדובר לכך שהוא יעשה משהו עתידי שימנע מהכלב להרוס את הפרחים.
תנאים מקדימים: ביצוע תקין של פעולת הדיבור מותנה גם בידע קודם שהדובר והנמען חולקים יחד.
כך למשל, כדי לאיים על מישהו, הדובר צריך לדעת שהנמען חושש מהתממשותו של האיום.
אם האיום הוא: "תתנהג יפה או שלא תקבל את האוטו היום", אך הנמען כלל אינו מעוניין באוטו, הביצוע של פעולת הדיבור אינו תקין.
תנאי הכנות: ביצוע תקין של פעולת הדיבור דורש שלדובר יהיו האמצעים והכוונות למימושה.
כך למשל, כאשר הדובר מבטיח משהו, הוא צריך להתכוון לבצע הבטחה זו ושיהיו לו האמצעים לביצועה.
בלי כוונה ואמצעים, ההבטחה תהיה פגומה.
התנאי המהותי: תנאי זה הוא אילוץ כלשהו שפעולת הדיבור שמה על תנאי התוכן הטענתי, ואילוץ זה יכול להשתנות מפעולת דיבור אחת לאחרת.
למשל, כדי שתוכן טענתי מסוים ייחשב להבטחה לא מספיק שהדובר יפרט מעשה עתידי שהוא יעשה, אלא יש צורך שתוכן זה ייחשב כהתחייבות לביצוע המעשה.
פעולות דיבור מפורשות ופעולות דיבור עקיפות
מקובל להבחין בין פעולות דיבור ישירות לבין פעולות דיבור עקיפות.
פעולות דיבור ישירות הן פעולות שבהן האקט הלוקציוני מעיד באופן מפורש על האקט האילוקציוני.
כלומר, תוכן המבע מבטא באופן ישיר את כוונתו של הדובר.
לעומת זאת, בפעולות דיבור עקיפות, תוכן המבע רומז רק בעקיפין לכוונתו של הדובר ולפעולה שהוא ביקש לבצע באמצעות המבע.
כך למשל, המבע "אני מבקש שתעביר לי בבקשה את המלח" הוא פעולת דיבור ישירה של בקשה, ואילו המבע "אתה יכול להעביר לי את המלח?" הוא פעולת דיבור עקיפה של בקשה.
השימוש בפעולות דיבור עקיפות נובע לעיתים מכך שפעולות דיבור ישירות עלולות להתפרש כבוטות מדי וכסוטות מכללי הנימוס.
אפשר למצוא דרגות שונות של "עקיפות" בשימוש בפעולות דיבור.
מידת העקיפות תלויה ביחסים בין המוען לנמען, במידת הפורמליות של הנסיבות, ובתפקיד החברתי של השותפים בשיח.
כמו כן, היא משתנה בין תרבויות שונות, בייחוד בפעולות דיבור של בקשה והתנצלות.
הגישה העקיפה בולטת גם בתעמולה ובפרסום, והיא נובעת ככל הנראה מהתחושה שיש מידה של חוסר נימוס בפנייה ישירה ושפנייה זו פחות יעילה ועשויה לעורר התנגדות.
כדי שהנמען יבין בצורה נכונה את פעולות הדיבור העקיפות הוא צריך להכיר את הקונוונציות הלשוניות של השיח שבו הוא משתתף וכן לפרש נכונה אימפליקטורה שיחתית.
בעיית הפענוח בולטת במיוחד בתרגום של פעולות דיבור משפה לשפה.
המתרגם צריך להבין לא רק את המשמעות העילית של המבע, אלא גם את המשמעות האילוקוציונית שעומדת בתשתיתו.
הבנה זו מחייבת ידע חוץ-לשוני של נסיבות השיח, מאפייני התרבות ועוד.
דרך ההתבוננות בפעולות הדיבור ניתן לאפיין את הקודים התרבותיים של חברות שונות וכן למצוא הבדלים בין קבוצות ובין מעמדות המשתייכים לאותה חברה.
מכך ניתן להסיק כי לימוד שפה זרה ומעבר בין חברות ותרבויות שונות כרוך, בין השאר, ברכישת המיומנות לבצע בצורה תקנית והולמת את פעולות הדיבור.
מחקרים שנעשו בארץ ובעולם מצאו שישנם הבדלים בין פעולות דיבור של נשים לבין פעולות דיבור של גברים.
מקובל להניח כי סגנון הדיבור של נשים הוא עקיף יותר משל גברים, אך הנחה זו אינה מוכחת בכל המחקרים ובנוגע לכל פעולות הדיבור, ויש פעולות דיבור שבהן סגנון הדיבור של נשים היה ישיר יותר משל גברים בסיטואציות מסוימות.
הבדלים בין גברים לנשים נמצאו למשל בפעולת הדיבור של התנצלות.
ממחקר שנעשה בארץ עולה כי גברים הגיבו בהתנצלות קצרה ולעיתים אף בהומור ובאירוניה המבטאים אי קבלת אחריות למעשיהם כאשר עמדו בסיטואציה שבה נגרם נזק על ידיהם.
לעומתם, נשים נטו להתנצל באריכות רבה, לקבל אחריות מלאה למעשיהן ולעיתים אף להגיב בהאשמה והלקאה עצמית.
בלשון המחמאות של נשים נמצאו ביטויי העצמה רבים, בעוד שלשון המחמאות של גברים נמצאה מאופקת ולעיתים אף צינית.
פעולות דיבור נוספות שנחקרו מבחינה מגדרית הן פעולות הבקשה והסירוב לבקשה.
מקובל לחשוב שגברים מבצעים בקשות ישירות יותר מנשים, אך הנחה זו אוששה רק בחלק מהמחקרים ובחלק מהחברות.
מכיוון שאחד המאפיינים של החברה הישראלית הוא הדיבור הישיר ("דוגריות"), ההבדל בין גברים לנשים לעניין זה עשוי להתבטל.
מבחינת דרכי הסירוב לבקשות נמצא כי מבעי הסירוב של נשים היו עקיפים יותר.
מבחינת הנטייה לסרב לבקשות נמצא כי קיימים הבדלים בין גברים לנשים, אך הללו מותנים במידת ההשכלה של הנבדקים.
בסיטואציות משפחתיות שונות נשים נטו להגיב בסירוב יותר מגברים כאשר רמת ההשכלה של הנבדקים הייתה גבוהה, בעוד שגברים נטו לסרב יותר מנשים כאשר רמת ההשכלה של הנבדקים הייתה נמוכה יותר.
הדעות הרווחות בציבור באשר לדרכי הבקשה והסירוב של נשים מובילות לפרשנויות מוטעות שעלולות להיות פוגעניות כלפי נשים.
ביטוי לכך ניתן למצוא בשיר של דן אלמגור משנת 1963 "כשאת אומרת 'לא', למה את מתכוונת?", כאשר האקט הלוקוציוני המגולם באמירת "לא" אינו מתפרש בהכרח כפעולת דיבור של סירוב, אלא כהסכמה ואולי אף כהזמנה.
רוב פעולות הדיבור תלויות לא רק בכללי הלשון והשיח אלא גם בהקשר התרבותי שבתוכו הן מתבצעות, מכיוון שהן קשורות במוסכמות הנקבעות על ידי ערכי הדת, המוסר והאתיקה בכל חברה.
על אף שפעולות הדיבור הן ברובן אוניברסליות ומשותפות לחברות שונות, מחקרים רבים מצאו הבדלים באופן הביצוע של פעולות אלה.
הבדל משמעותי נמצא במידת הישירות של הדוברים בביצוע הפעולות.
דוברים אמריקאים התגלו כישירים יותר מדוברים יוונים, ודוברים גרמנים ביצעו בקשות ותלונות באופן ישיר יותר מדוברים בריטים.
במחקר נוסף, הושוו דפוסי התלונה במקומות עבודה במקומות שונים בעולם.
המחקר מצא שבעוד שדפוס דומה של תלונה בין עמיתים לעבודה ("קיטור") נמצא בקרב בני לאומים שונים, דפוס של תלונה בפני בעל סמכות במטרה לשנות את המצב הקיים, נמצא בעיקר בקרב גברים אירופים.
הבדלים נוספים נמצאו בפעולות דיבור של סירוב, מתן מחמאות ועוד.
ישראלים בהשוואה לבני תרבויות אחרות
ממצא בולט העולה מחקרים שונים הוא כי פעולות הדיבור של דוברי עברית ישירות הרבה יותר מאלו של דוברי שפות אחרות.
הדיבור הישיר וה"דוגרי" זוכה להערכה גבוהה בחברה הישראלית ומשקף את האתוס התרבותי שלה.
הבדל נוסף קיים בביצוע פעולות דיבור של מחמאה ותגובה עליה.
דוברים ישראלים בהשוואה לדוברים אמריקאים מתקשים לתת מחמאות וגם מרגישים שלא בנוח לקבל מחמאות.
הבדלים נמצאו גם בין דוברי עברית ילידיים לדוברי עברית כשפה שנייה.
מחקר שבדק ביצוע פעולות דיבור המבטאות אי-שביעות רצון, תלונה ונזיפה מצא שדוברי עברית ילידיים משתמשים בשפה ישירה ובוטה שאף כוללת לעיתים קללות ואיומים, בעוד דוברי עברית כשפה שנייה מבטאים את אי-שביעות רצונם בדרך מרוככת יותר הכוללת הצטדקות, בקשה, ולעיתים גם האשמה.
בתכנות מחשבים, פעולה על סיביוֹת מופעלת על רצף סיביות אחד או יותר, כאשר הפעולה מופעלת על כל אחת מהסיביות בנפרד.
זו פעולה מהירה ופרימיטיבית הנתמכת ישירות על ידי המעבד, ומשתמשים בה לצורך השוואות וחישובים.
במעבדים בעלות נמוכה, בדרך־כלל, פעולות על סיביות מהירות משמעותית מפעולות חילוק, מהירות מכפל, ולעיתים מהירות אפילו מפעולות חיבור.
אף־על־פי שמעבדים כיום מבצעים חיבור וכפל במהירות הזהה לפעולות על סיביות בזכות השימוש בצינור הוראות ובחירות אחרות הקשורות בעיצוב ארכיטקטורת מעבדים, פעולות על סיביות בדרך־כלל משתמשות בפחות חשמל עקב השימוש בפחות משאבים.
בהסבר הכתוב מטה, סדר הסיביות הוא כך שמיקום הסיבית בעלת הערך הנמוך ביותר נמצאת בצד ימין, וההתקדמות היא כלפי שמאל.
לדוגמה, עבור הערך הבינארי 0001 (שערכו הדצימלי 1) יופיעו אפסים בכל מקום חוץ מאשר במיקום הראשון של המספר.
הפעולה NOT על סיביות, או השלמה, היא פעולה אונארית שמבצעת שלילה לוגית עבור כל אחת מהסיביות, ומייצרת את המספר המשלים ל־1 עבור ערך בינארי נתון.
סיביות שהיו 0 הופכות להיות 1, וסיביות שהיו 1 הופכות להיות 0. לדוגמה:
NOT 0111 (שערכו 7 בבסיס דצימלי)
תוצאתה של פעולת השלמה שכזו תמיד תהיה גדולה באחד מהייצוג של המספר שעליו בוצעה הפעולה בצורת המשלים ל־2. אם משתמשים בשיטת המשלים ל־2, אז:
עבור מספרים שלמים אי־שליליים, פעולת המשלים על מספר מסוים תפעל כמעין "מראה" שתחזיר את המספר התואם לו בחצי השני של טווח המספרים האי־שלילי.
לדוגמה, עבור מספרים אי־שליליים בני 8 סיביות יתקיים NOT x = 255 - x.
ניתן להמחיש זאת על ידי גרף עם שני קטעים, אחד העולה מ־0 עד 255 והשני היורד מ־0 ועד 255. צורה פשוטה להמחיש רעיון זה תהיה להפוך את הצבעים של תמונה בגווני אפור (grayscale image) בה כל פיקסל מאוחסן כמספר שלם אי־שלילי.
הפעולה AND על סיביות לוקחת שני ייצוגים בינאריים של מספרים באורך זהה, ומבצעת פעולת וגם לוגית על כל זוג סיביות תואם על ידי הכפלה שלהם.
AND 0011 (שערכו 3 בבסיס דצימלי)
ניתן להשתמש בפעולה כדי להחליט האם סיבית מסוימת דלוקה (1) או כבויה (0).
לדוגמה, כדי להחליט האם הסיבית השנייה דלוקה בתוך רצף הסיביות 0011 (שערכו הדצימלי 3), ניתן להשתמש בפעולה AND על רצף סיביות שכולל 1 רק בסיבית השנייה:
AND 0010 (שערכו 2 בבסיס דצימלי)
מכיוון שהתוצאה 0010 אינה אפס, אנחנו יודעים שהסיבית השנייה ברצף הסיביות המקורי הייתה דלוקה.
לטכניקה זו קוראים bit masking.
(כאנלוגיה לשימוש של הדבקת נייר דבק, או מסיכות – masks, על החלקים שאין צורך לשנות או על אלו שאין בהם עניין.
במקרה זה, עשינו masking על הסיביות שאין בהן עניין.)
ניתן להשתמש גם בפעולה AND על־מנת לכבות סיבית מסוימת ברצף הסיביות.
לדוגמה, עבור הרצף 0110 (שערכו הדצימלי 6), אפשר לכבות את הסיבית השנייה על ידי ביצוע פעולת AND עם רצף הסיביות שבו יש אפס רק בסיבית השנייה:
בזכות תכונה זו, קל לבדוק את הזוגיות של מספר בינארי על ידי בדיקה של הסיבית התחתונה שלו.
ניתן להשתמש ב־AND לכך כמו בדוגמה הבאה:
AND 0001 (שערכו 1 בבסיס דצימלי)
לכן 6 הוא מספר זוגי.
הפעולה OR על סיביות לוקחת שני ייצוגים בינאריים של מספרים באורך זהה, ומבצעת פעולת או לוגית על כל זוג סיביות תואם.
התוצאה היא 0 אם שתי הסיביות הן 0, בעוד בכל מקרה אחר התוצאה היא 1. לדוגמה:
OR 0011 (שערכו 3 בבסיס דצימלי)
הפעולה OR יכולה לשמש כדי להדליק סיבית מסוימת ולהפוך אותה ל־1. כך, לדוגמה, ניתן להשתמש באוגר מסוים כדי לאחסן מספר, בו כל סיבית מייצגת מצב בוליאני נפרד.
לפי דוגמה זו, רצף הסיביות 0010 (שערכו 2 בבסיס דצימלי) יכול לשמש כדי לאחסן מצבים של ארבעה דגלים שונים, כך שהדגלים הראשון, השלישי והרביעי מכובים, והדגל השני דלוק.
ניתן לסמן את הדגל הרביעי כדלוק על ידי שימוש בפעולת OR בין ערך זה לבין רצף סיביות בו הסיבית הרביעית היא היחידה שדולקת:
OR 1000 (שערכו 8 בבסיס דצימלי)
טכניקה זו יעילה במיוחד לאחסון מספר ערכים בוליאניים למטרות חיסכון בזיכרון.
הפעולה XOR על סיביות לוקחת שני ייצוגים בינאריים של מספרים באורך זהה, ומבצעת פעולת או מוציא לוגית על כל זוג סיביות תואם.
התוצאה היא 1 אם רק הסיבית הראשונה היא 1 או אם רק הסיבית השנייה היא 1, אבל 0 אם שתי הסיביות הן 0 או ששתי הסיביות הן 1. בצורה זו אנחנו מבצעים השוואה בין שתי סיביות, כאשר התוצאה היא 1 אם שתי הסיביות שונות ו־0 אם שתי הסיביות זהות.
ניתן להשתמש בפעולת XOR כדי להפוך את מצבן של סיביות מסוימות.
ניתן להפוך את המצב של סיבית מסוימת על ידי ביצוע פעולת XOR עליה עם 1. לדוגמה, בהינתן רצף הסיביות 0010 (שערכו 2 בבסיס דצימלי) ניתן להפוך את הסיבית השנייה והרביעית אם נעשה פעולת XOR עם רצף סיביות הכולל 1 במקום השני ובמקום הרביעי:
ניתן להשתמש בטכניקה זו על מנת לשנות רצפי סיביות המייצגים רצפים של מצבים בוליאניים.
בשפת אסמבלי מתכנתים משתמשים לעיתים ב־XOR כקיצור על מנת לערוך את הערך של אוגר מסוים ל־0. תוצאת ביצוע הפעולה XOR על ערך מול עצמו תמיד תהיה אפס, ובארכיטקטורות מעבד רבות הפעולה לוקחת מספר קטן יותר של מחזורי שעון וזיכרון מאשר טעינת הערך אפס ושמירתו לתוך האוגר.
בהנחה ש x > y, עבור כל מספר שלם אי־שלילי, ניתן להביע פעולות על סיביות באופן הבא:
כאשר הוא מספר הסיביות ב־ עבור כל .
הזזת סיביות נחשבת לעיתים כפעולה על סיביות, מכיוון שהיא מטפלת בערך כסדרה של סיביות ולא ככמות מספרית.
בפעולה זו הסיביות זזות שמאלה או ימינה.
לאוגרים במעבד המחשב יש גודל קבוע, ולכן סיביות "יזוזו החוצה" מהאוגר בצד אחד, בזמן שסיביות אחרות "יזוזו פנימה" מהצד השני.
ההבדל בין סוגים שונים של הזזת סיביות טמון בערכים של הסיביות הנכנסות פנימה.
בהזזה אריתמטית, הסיביות שמוזזות החוצה לכל אחד מהצדדים אובדות.
בהזזה אריתמטית לשמאל, אפסים זזים פנימה מצד ימין; ובהזזמה אריתמטית לימין, סיבית הסימן (הסיבית המשמעותית ביותר, MSB) זזה פנימה משמאל, וכך שומרת על הסימן של רצף המספר.
המשפט האחרון אינו תקף לטיוטה האחרונה של תקן שפת C.
אם בוצעה הזזה על ערך שלילי, התוצאה היא "תלוית מימוש", מה שאומר שאינה עקבית במעבר בין פלטפורמות.
זו דוגמה להסטת מספר בן שמונה סיביות:
במקרה הראשון, הספרה השמאלית ביותר הוזזה מחוץ לאוגר, ו־0 חדש הוזז לתוך המיקום הימני ביותר.
במקרה השני, הערך הימני ביותר 1 הוזז החוצה (ייתכן שלתוך דגל הנשא) ו־1 הועתק למיקום השמאלי ביותר על מנת לשמר את הסימן (אבל לא בהכרח, לפי הטיוטה האחרונה של שפת C.
הזזות מרובות יכולות להתבצע במכה.
00010111 (שערכו +23 בבסיס דצימלי) הזזה-לשמאלה-שתי-פעמים
הזזה אריתמטית לשמאל n פעמים זהה להכפלה ב־2n (בהינתן שלא הייתה גלישה נומרית), בזמן שהזזה אריתמטית לימין n פעמים בשיטת המשלים ל־2 זהה לחלוקה ב־2n ועיגול לעבר אינסוף שלילי.
אם המספר הבינארי מטופל בצורת משלים ל־1, אז תוצאת הפעולה של הזזה ימינה היא חלוקה ב־2n ועיגול כלפי 0.
בהזזה לוגית, אפסים נכנסים במקום הסיביות שיצאו.
מסיבה זו, הזזה אריתמטית והזזה לוגית לשמאל הן למעשה אותה פעולה בדיוק.
בניגוד להזזה לוגית לשמאל, בהזזה לוגית לימין סימן ה־0 נכנס לסיבית המשמעותית ביותר, במקום שתתבצע העתקה של סיבית הסימן.
מסיבה זו, הזזה לוגית היא אידיאלית למספרים בינאריים אי־שליליים, בזמן שהזזה אריתמטית אידיאלית למספרים בינאריים בעלי סימן המיוצגים בשיטת המשלים ל-2.
הזזה מעגלית (cyclic shift) הנקראת גם סיבוב סיביות (bitwise rotation), שימושית במספר תחומים ביניהם קומבינטוריקה, קריפטוגרפיה, תורת הקודים ועוד.
והיא שימושית במיוחד כאשר רוצים לשמר את כל סיביות הערך.
הזזה מעגלית היא "סידור מחדש" של כל הכניסות ב-n-יה סדורה על ידי העתקה של כל כניסה פוזיציה אחת לשמאלה או לימינה ותכולת הכניסה האחרונה מועתקת לראשונה.
בפעולה זו, הסיביות "מסתובבות" כאילו הקצה הימני והקצה השמאלי היו מחוברים במעין מעגל כמו שעון.
למעשה הזזה מעגלית היא סוג של תמורה ציקלית שהיא עצמה מקרה פרטי של תמורה.
בניסוח מתמטי אפשר להציג הזזה מעגלית כפונקציה על כניסות המחרוזת.
למשל אם נתונה מחרוזת באורך סיביות, אם מתחילים מימין (כלומר הסיבית הכי פחות משמעותית נמצאת בפוזיציה 0):
עבור כל הכניסות עד .
חזרה על הזזה מעגלית פעמים תחזיר את מצב המחרוזת לקדמותה.
במחשב ניתן לבצע הזזה מעגלית עם אופרטורי הזזה לימין ולשמאל המובנים בשפות התכנות הנפוצות ומיוצגים בדרך כלל על ידי הסימנים ">>" ו-"<<" בהתאמה, כך:
סיבוב עם סחיבה דומה לסיבוב ללא סחיבה, אך שני הקצוות של האוגר מופרדים על ידי דגל הנשא.
הסיבית שמוזזת פנימה (בצד כלשהו) היא הערך הישן של דגל הנשא, והסיבית שמוזזת החוצה (בצד השני) הופכת להיות הערך החדש של דגל הנשא.
סיבוב עם סחיבה פעם יחידה יכול לדמות הזזה לוגית או הזזה אריתמטית של מקום אחד על ידי הגדרת דגל הנשא לפני כן.
לדוגמה, אם דגל הנשא מכיל 0, אז הוא הזזה לוגית לימין, ואם דגל הנשא כולל עותק של סיבית הסימן, אז הוא הזזה אריתמטית לימין.
מסיבה זאת, בחלק מהמיקרו-בקרים כמו בקר PCI יש אפשרות לעשות רק סיבוב וסיבוב עם סחיבה, ואין אפשרות לעשות הזזה לוגית או אריתמטית.