tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביוני 1981, זה שונה ל"שלוש שנים של קשיים כלכליים", בכך כבר לא הואשם הטבע לבדו ברעב.
שינויים במדיניות שהשפיעו על אופן ארגון החקלאות התרחשו במקביל לבצורות ולשיטפונות.
מזג האוויר היה מתון יחסית במשך רוב שנות ה-50 של המאה ה-20, אך הפך גרוע במיוחד בשנת 1959, מה שיצר ירידה ביבול.
כתוצאה מכך, ייצור התבואה משנה לשנה ירד באופן דרמטי.
התמותה העודפת הקשורה לרעב הוערכה על ידי פקידי המפלגה הקומוניסטית הסינית לשעבר ומומחים בינלאומיים, במספרים שבין15 ל־55 מיליון מקרי מוות.
הסופר המאואיסט מובו גאו טוען כי סופרים אנטי-קומוניסטים מעדיפים למתוח את מספר ההרוגים גבוה ככל האפשר בעוד אלו האוהדים את המהפכה הסינית מעדיפים לראות את המספר נמוך ככל האפשר.
ישנם דיווחים נפוצים בעל פה, אם כי תיעוד רשמי מועט, על קניבליזם אנושי שהיה קיים בצורות שונות כתוצאה מהרעב.
על מנת לשרוד, אנשים היו צריכים לנקוט בכל אמצעי אפשרי, החל מאכילת אדמה ורעלים ועד לגניבה והרג ואפילו לאכילת בשר אדם.
בשל היקף הרעב, היו השערות שניתן לתאר את הקניבליזם שנוצר ככזה שהתרחש "בקנה מידה חסר תקדים בהיסטוריה של המאה ה-20".
הרעב הסיני הגדול נגרם משילוב של מדיניות חקלאית רדיקלית, לחץ חברתי, ניהול כושל כלכלי ואסונות טבע כמו בצורת ושיטפונות באזורי חקלאות.
המפלגה הקומוניסטית הסינית הציגה שינויים דרסטיים במדיניות החקלאות במהלך הקפיצה הגדולה קדימה.
במהלך הקפיצה הגדולה, התארגנה החקלאות בקומונות של אנשים ונאסר על עיבוד של חלקות בודדות.
בעבר חקלאים עיבדו חלקות אדמה שניתנו להם על ידי הממשלה.
הקפיצה הגדולה קדימה הובילה לתכנון מרכזי יותר ויותר של הכלכלה החקלאית.
מנהיגי המפלגה האזורית קיבלו מכסות ייצור עבור הקומונות שבשליטתם.
התפוקה שלהם נוכסה אז על ידי המדינה והופצה לפי שיקול דעתה.
המידה שבה הקומונות של אנשים השפיעו על הרעב שנויה במחלוקת.
כל אזור התמודד עם הרעב בצורה שונה, ולוחות הזמנים של הרעב אינם אחידים ברחבי סין.
אחת הטענות היא שאכילה מופרזת התקיימה בחדרי האוכל, ושהדבר הוביל ישירות להחמרת הרעב.
שיעור ההשתתפות בחדר האוכל הציבורי לא נמצא כגורם משמעותי לרעב באנחווי ובג'יאנגשי.
יחד עם הקולקטיביזציה, השלטון המרכזי קבע כמה שינויים בטכניקות חקלאיות שיתבססו על רעיונותיו של האגרונום הסובייטי טרופים ליסנקו, רעיונות שהוכחו ככוזבים מאוחר יותר בברית המועצות.
אחד הרעיונות הללו היה שתילה צמודה, לפיה צפיפות השתילים הוכפלה בהתחלה ואז הוכפלה שוב.
התיאוריה הייתה שצמחים מאותו המין לא יתחרו זה בזה.
בפועל בעקבות השינוי הם כן התחרו באופן מלא, מה שלמעשה עצרו את הצמיחה והביא ליבולים נמוכים יותר.
מדיניות נוספת המכונה "חריש עמוק " התבססה על רעיונותיו של עמיתו של ליסנקו, טרנטי מלטסב, שעודד איכרים ברחבי סין להימנע מעומקי חריש רגילים של 15–20 סנטימטרים ובמקום זאת לחרוש לעומק האדמה של 33 עד 66 ס"מ.
תאוריית החריש העמוק קבעה שהאדמה הפורייה ביותר נמצאת עמוק באדמה, וחריש עמוק בצורה יוצאת דופן תאפשר צמיחת שורשים חזקה במיוחד.
בעוד שחריש עמוק יכול להגדיל את התשואות בהקשרים מסוימים.
בפועל החריש הזה הפריע לצמיחת הגידולים בסין.
בקמפיין ארבעת המזיקים נקראו האזרחים להשמיד יתושים, חולדות, זבובים ודרורים.
ההדברה ההמונית של הדרורים הביאה לגידול באוכלוסיית החרקים אוכלי היבול, שלא היו לה טורפים ללא הדרורים.
החל משנת 1957, המפלגה הקומוניסטית הסינית החלה לדווח על ייצור מוגזם של תבואה בגלל לחץ מצד הממונים.
עם זאת, הייצור בפועל של תבואה ברחבי סין ירד מ-1957 ל-1961. לדוגמה:
במחוז סצ'ואן, למרות שהתבואה שנאספה ירדה מ-1958 עד 1961, המספרים שדווחו לממשלה המרכזית המשיכו לעלות.
סדרת אירועים זו הביאה ל"אשליה של שפע" והמפלגה האמינה שיש למדינה עודף של תבואה למרות שבפועל היבול היה נמוך מהממוצע.
ההשפעות של אשליית השפע היו משמעותיות, וגרמו לכמה היסטוריונים לטעון שזו הייתה הסיבה העיקרית למרבית הרעב ברחבי סין.
ייצור ברזל ופלדה זוהה כדרישת מפתח להתקדמות כלכלית, ומיליוני איכרים צוו להתרחק מעבודות חקלאות להצטרף לכוח העבודה בייצור הברזל והפלדה.
חלק גדול מהברזל שיצרה אוכלוסיית האיכרים היה חלש מכדי לשמש שימוש מסחרי.
הכלכלנים שין מנג, ננסי צ'יאן ופייר יארד הראו שכפי שטען קודם לכן חתן פרס נובל אמרטיה סן, הייצור המצטבר הספיק כדי למנוע רעב ושהרעב נגרם כתוצאה מרכש יתר והפצה לקויה במדינה.
הם מראים שבניגוד לרוב הרעבים האחרים, באופן מפתיע היו יותר מקרי מוות במקומות שיצרו יותר מזון לנפש, מה שמסביר שחוסר הגמישות במערכת רכש המזון המתוכננת מסבירה לפחות מחצית מתמותת הרעב.
ההיסטוריונים הכלכליים ג'יימס קונג ושו צ'ן מראים כי היה יותר רכש יתר במקומות שבהם פוליטיקאים התמודדו עם תחרות רבה יותר.
בנוסף, המדיניות של המפלגה הקומוניסטית הסינית ושל הממשלה המרכזית, במיוחד שלושת הדגלים האדומים ותנועת החינוך הסוציאליסטית (SEM), הוכחה כמזיקה אידאולוגית להחמרת הרעב.
שלושת הדגלים האדומים של המק"ס "הציתו את הקנאות של 1958".
יישום קו ההמונים, אחד משלושת הכרזות שאמרו לאנשים "להתחיל, לכוון גבוה ולבנות סוציאליזם עם תוצאות טובות יותר, טובות יותר וחסכוניות יותר", מצוטט בהקשר ללחצים שחשו פקידים לדווח על שפע של דגנים.
ה-SEM, שהוקם ב-1957, הוביל גם הוא להחמרת הרעב בדרכים שונות, כולל גרימת "אשליה של שפע-על".
ברגע שדווחו על ההגזמות בתשואות היבול, "אף אחד לא העז לדוח על פחות".
ה-SEM גם הוביל לביסוסן של תיאוריות קונספירציה שבהן האמינו שהאיכרים מעמידים פנים שהם רעבים כדי לחבל ברכישת התבואה של המדינה.
לממשלות מקומיות הייתה השפעה רבה, אם לא יותר, על הרעב באותה מידה מאשר לדרגים גבוהים יותר של השלטון.
ככל שהקפיצה הגדולה התקדמה, מנהיגי מחוז רבים החלו ליישר קו עם מאו ומנהיגי המפלגה הבכירים.
מנהיגים מקומיים נאלצו לבחור בין לעשות מה שטוב לקהילה שלהם לבין שמירה על המוניטין שלהם מבחינה פוליטית.
בעלי הבית החלו להוקיע כל אופוזיציה כ"ימין שמרני", המוגדר באופן רחב ככל דבר אנטי-קומוניסטי.
בסביבה של תיאוריות קונספירציה המכוונות נגד איכרים, שמירת תבואה נוספת לאכילה של משפחה, תמיכה באמונה שאין ליישם את הקפיצה הגדולה קדימה, או פשוט לא לעבוד מספיק קשה, כולם נתפסו כצורות של "ימין שמרני".
האיכרים לא הצליחו לדבר בגלוי על קולקטיביזציה ורכישת תבואה ממלכתית.
עם תרבות של פחד והאשמה ברמה המקומית והרשמית כאחד, דיבור ופעולה נגד הרעב הפכו למשימה בלתי אפשרית לכאורה.
בשנת 1958, היה שיטפון אזורי משמעותי של הנהר הצהוב שהשפיע על חלק ממחוז חנאן ומחוז שאנדונג.
הוא דווח כשיטפון החמור ביותר של הנהר הצהוב מאז 1933. ביולי 1958, שיטפון הנהר הצהוב השפיע על 741,000 אנשים בכפרים של והציף מעל חצי מיליון דונם של שדות מעובדים.
רוב המים מהשיטפון הופנו לים בוהאי ב-27 ביולי, והממשלה הכריזה על "ניצחון על השיטפון" לאחר ששלחה צוות חילוץ ללמעלה מ-2 מיליון איש.
אבל הממשלה עודדה לדווח על הצלחה ולהסתיר כישלונות.
מכיוון ש-2 מיליון פועלי החווה משני המחוזות נצטוו להתרחק מהשדות ולשמש כצוות חילוץ ותיקנו את גדות הנהר במקום לטפל בשדותיהם, "היבולים הוזנחו וחלק ניכר מהקציר נותר להירקב.
ההיסטוריון פרנק דיקוטר טען שרוב השיטפונות במהלך הרעב לא נבעו ממזג אוויר חריג, אלא מעבודות השקיה מסיביות, מתוכננות בצורה גרועה וביצוע גרוע שהיו חלק מהקפיצה הגדולה קדימה.
בזמן הזה, בעידודו של מאו דזה-דונג, אנשים בסין בנו מספר רב של סכרים ואלפי קילומטרים של תעלות השקיה חדשות בניסיון להעביר מים מאזורים רטובים לאזורים שחוו בצורת.
חלק מהעבודות, כמו תעלת הדגל האדום, תרמו תרומה חיובית להשקיה, אך חוקרים ציינו כי פרויקט הבנייה ההידראולי האדיר הוביל למקרי מוות רבים עקב רעב, מגפות וטביעה, שתרם לרעב.
עם זאת, היו חילוקי דעות לגבי המשמעות של הבצורת והשטפונות בגרימת הרעב הגדול.
על פי נתונים שפורסמו מהאקדמיה הסינית למדעי המטאורולוגיה, הבצורת ב-1960 לא הייתה נדירה וחומרתה נחשבה ל"קלה" בלבד בהשוואה לשנים אחרות.
יתרה מכך, יאנג ג'ישנג, עיתונאי בכיר מסוכנות הידיעות שינחואה, מדווח כי שוה מוקיאו, אז ראש הלשכה הלאומית לסטטיסטיקה של סין, אמר ב-1958, "אנחנו מספקים כל נתון שהפקידות העליונה רוצה" כדי להפריז באסונות טבע ולהקל על פקידים כולל את הסיבות לאחריות למקרי מוות כתוצאה מרעב.
יאנג טען שהוא חקר מקורות אחרים כולל ארכיון לא ממשלתי של נתונים מטאורולוגיים מ-350 תחנות מזג אוויר ברחבי סין, והבצורת, השיטפונות והטמפרטורות במהלך 1958–1961 היו בתוך הדפוסים האופייניים לסין.
למרות הטענות הללו, חוקרים אחרים סיפקו נתוני פאנל דמוגרפי ברמת המחוז שהוכיחו כמותית שמזג האוויר היה גם גורם חשוב, במיוחד באותם מחוזות שחוו תנאים רטובים מדי.
לפי הכלכלן דניאל האוזר ואחרים, 69% מהרעב נבע ממדיניות ממשלתית ואילו השאר (31%) נבעו מאסונות טבע.
מנהיגי המפלגות המקומיות, מצדם, קשרו קשר על מנת לטייח את המצב ולהטיל מחדש את האשמה על אחרים על מנת להגן על חייהם ועמדותיהם.
מאו לא היה מודע לחלק מהרעב של תושבי הכפר באזורים הכפריים שסבלו, שכן שיעור הילודה החל לצנוח ומקרי המוות גדלו בשנים 1958 ו-1959. בשנת 1960, כמחוות סולידריות, מאו לא אכל בשר במשך שבעה חודשים וג'ואו אנלאי קיצץ את צריכת הדגנים החודשית שלו.
בביקורים במחוז חנאן ב-1958, ראה מאו מה שגורמים מקומיים טענו שהוא עלייה בתפוקת היבול של אלף עד שלושת אלפים אחוז שהושגה, כביכול, בדחיפות מאסיביות של 24 שעות ביממה שאורגנו על ידי הפקידים, שאותם כינו "שיגור ספוטניק".
אבל המספרים זויפו, וכך גם השדות שבהם צפה מאו, שהוכנו בקפידה לקראת ביקורו של מאו על ידי פקידים מקומיים, שהוציאו זרעי דגן משדות שונים ושתלו אותם בזהירות בשדה שהוכן במיוחד עבור מאו.
הפקידים המקומיים נלכדו בהפגנות הדמה הללו בפני מאו, וקראו לאיכרים להגיע ליעדים בלתי ניתנים להשגה, בין היתר על ידי "חריש עמוק ונטיעות צמודות".
מה בסופו של דבר החמיר את המצב הרבה יותר; היבול נכשל לחלוטין, והותיר שדות עקרים.
אף אחד לא היה בעמדה לערער על רעיונותיו של מאו כשגויים, ולכן האיכרים עשו מאמצים קיצוניים כדי לשמור על ההצגה.
חלקם גידלו שתילים במצעים ובמעיליהם, ולאחר שהשתילים נבטו במהירות, "שתלו" אותם בשדות - המצעים גרמו לצמחים להיראות גבוהים ובריאים.
כמו ברעב האדיר שנוצר על ידי ברית המועצות באוקראינה (הולודומור), נאסר על הרופאים לרשום "הרעבה" כגורם למוות בתעודות המוות.
הונאה מסוג זה הייתה רחוקה מלהיות נדירה; תמונת תעמולה מפורסמת מהרעב מראה ילדים סינים ממחוז שאנדונג עומדים לכאורה על גבי שדה חיטה, גדל כל כך בצפיפות עד שהוא יכול ככל הנראה לתמוך במשקלם.
למעשה, הם עמדו על ספסל נסתר מתחת לצמחים, וה"שדה" שוב היה מורכב כולו מגבעולים שהושתלו בנפרד.
באפריל ומאי 1961, ליו שאוצ'י, אז נשיא הרפובליקה העממית של סין, הגיע למסקנה, לאחר 44 ימים של מחקר בכפרים של חונאן, שהסיבות לרעב היו 30% אסון טבע ו-70% טעות אנוש .
בינואר ופברואר 1962 התקיימה "ועידת 7000 הקדרים " בבייג'ינג, בה השתתפו יותר מ-7,000 פקידי המפלגה הקומוניסטית הסינית ברחבי הארץ.
במהלך הוועידה, ליו הכריז רשמית על מסקנתו על הסיבות לרעב הגדול, בעוד שהקפיצה הגדולה קדימה הוכרזה ככזו שהסתיימה על ידי המפלגה הקומוניסטית הסינית.
מדיניותו של מאו דזה-דונג זכתה לביקורת רבה.
הכישלון של הקפיצה הגדולה קדימה כמו גם הרעב אילצו את מאו דזה-דונג לסגת מקבלת החלטות פעילה בתוך המפלדה והממשל המרכזי, ולהעביר תחומי אחריות שונים לידי ליו שאוצ'י ודנג שיאופינג.
סדרה של רפורמות כלכליות בוצעו על ידי ליו ודנג ואחרים, כולל מדיניות שאפשרה שוק חופשי ואחריות משק בית לייצור חקלאי.
עם זאת, אי ההסכמה בין מאו דזה-דונג, ליו שאוצ'י ודנג שיאופינג בנוגע למדיניות כלכלית וחברתית הלכה והתגברה.
בשנת 1963, השיק מאו את מפלגת החינוך הסוציאליסטי ובשנת 1966, הוא יזם את מהפכת התרבות בסין, שבמהלכה הואשם ליו בהיותו בוגד וסוכן אויב על כך שייחס רק 30% לאסונות טבע.
ליו הוכה ונמנעה ממנו תרופה לסוכרת ודלקת ריאות, הוא נפטר בשנת 1969. דנג הואשם בהיותו "קפיטליסטי " במהלך מהפכת התרבות וסולק פעמיים.
בדצמבר 1978, דנג שיאופינג הפך למנהיג העליון החדש של סין והשיק את תוכנית הרפורמות והפתיחה ההיסטורית ששינתה מהותית את המערכת החקלאית והתעשייתית בסין.
עד תחילת שנות ה-80, עמדת הממשלה הסינית, שבאה לידי ביטוי בשם "שלוש שנים של אסונות טבע", הייתה שהרעב היה בעיקר תוצאה של סדרה של אסונות טבע בצירוף מספר טעויות תכנון.
במהלך תקופת " בולואן פאנג'נג " ביוני 1981, המפלגה הקומוניסטית הסינית שינתה רשמית את השם ל"שלוש שנים של קושי", והצהירה כי הרעב נובע בעיקר מהטעויות של הקפיצה הגדולה קדימה וכן קמפיין אנטי-ימני, בנוסף לכמה אסונות טבע והפיצול הסיני-סובייטי.
מחקרים אקדמיים על הרעב הסיני הגדול הפכו פעילים יותר גם בסין היבשתית לאחר 1980, כאשר הממשלה החלה לפרסם נתונים דמוגרפיים לציבור.
חוקרים מחוץ לסין טענו שהשינויים המוסדיים והמדיניות המסיביים שליוו את הקפיצה הגדולה קדימה היו גורמי המפתח לרעב, או לפחות החמירו את השפעתם של אסונות טבע.
במיוחד, חתן פרס נובל אמרטיה סן שטען כי חוסר דמוקרטיה הוא האשם העיקרי: "אכן, מעולם לא התרחש רעב מהותי במדינה דמוקרטית - לא משנה כמה ענייה".
הוא מוסיף כי "קשה לדמיין שדבר כזה יכול היה לקרות במדינה שהולכת לקלפיות באופן קבוע ושיש לה עיתונות עצמאית.
במהלך הפורענות הנוראה ההוא לא התמודדה הממשלה עם לחץ מצד העיתונים, שהיו בשליטה, ואף לא ממפלגות האופוזיציה, שנעדרו".
הרעב ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל הוא החרפת המשבר ההומניטרי שפרץ במלחמת חרבות ברזל, לכדי רעב המוני.
המשבר פרץ באוקטובר 2023, והגיע למצב של רעב בכלל רצועת עזה ורעב המוני בעיר עזה בסוף אוגוסט 2025.
בעקבות פעולות צה"ל שגרמו נזק לתשתיות, והפסקת הסיוע ההומניטרי, הופחתה אספקת המזון פעמיים במשך המלחמה.
בפעם הראשונה התפתח רעב לקראת יוני 2024, אז להערכת האו"ם חלק ניכר מאוכלוסיית עזה התמודדו עם רעב קטסטרופלי.
בפעם השנייה התפתח רעב המוני ביולי 2025, אחרי שבמרץ 2025 הפסיק צה"ל, בהוראת ראש ממשלת ישראל, את אספקת המזון לרצועה, ובמאי 2025 העבירה ישראל את אספקת המזון באופן בלעדי ל.
מומחים לנושא סיוע הומניטרי מתחו ביקורת חריפה על פעילותה של הקרן, ומימושה לווה בבעיות קשות ובמקרי הרג רבים.
על פי מדד ה-IPC המשמש לקביעת מצב הביטחון התזונתי במדינות ואזורים גאוגרפיים, נכון לדצמבר 2025, מעל 100,000 אזרחים ברצועה מתמודדים עם "רמה קטסטרופלית של חוסר ביטחון תזונתי" ומחסור מוחלט במזון, כחצי מיליון איש נמצאים בשלב 4 ("מצב חירום הומניטרי"), וכמעט מיליון איש נמצאים בשלב 3 ("משבר תזונה ומחייה ממשי").
זהו שיפור ביחס לסוף יולי 2025, שבו על פי קואליציית המומחים לרעב של האו"ם, 39% מתושבי הרצועה לא אכלו במשך ימים, וכרבע מהם (חצי מיליון תושבים) סבלו מרעב יום־יומי.
שאר האוכלוסייה התמודדה עם מצב חירום תזונתי.
ביולי 2025 התריעו מומחי ארגון IPC כי קיים מצב חירום תזונתי וסיכון לרעב קטסטרופלי בכל שטחי הרצועה, וכי 16.5% מאוכלוסיית הילדים מתחת לגיל חמש סובלים מתת־תזונה.
לפי משרד הבריאות של רצועת עזה, שנמצא תחת שליטת חמאס, 459 עזתים מתו מרעב במהלך המלחמה, בהם 154 ילדים.
ישראל וצה"ל שללו את קיומו של רעב ברצועה, לטענת צה"ל וגורמים אחרים חמאס הפעיל מערכת שיטתית של גניבת סיוע ואחסנתו או מכירתו על מנת לבסס את שליטתו ברצועה, נטען כי חמאס גנב בתחילת המלחמה עד 25% מהסיוע ובהמשך הסתפק ב-15%.
כמו כן במהלך המלחמה פרסמו כלי תקשורת שונים תיעודים ושיחות המעידות לטענתם כי חמאס גונב סיוע.
בשנת 2007, לאחר עליית ארגון הטרור חמאס לשלטון, הטילה מדינת ישראל, יחד עם מצרים, סגר על רצועת עזה, וכן השיתה סנקציות כלכליות והגבלות שמטרתן להחליש את שלטונו של חמאס.
כתגובה לטבח שבעה באוקטובר פתחה ישראל במלחמת חרבות ברזל במטרה למוטט את שלטון החמאס ברצועת עזה, וצה"ל הורה לתושבי הרצועה להתפנות מבתיהם לאזורים שבהם לא נערכים קרבות.
על מנת להפעיל לחץ על החמאס לשחרר את החטופים הידקה ישראל את הסגר על רצועת עזה, והחל מ-9 באוקטובר מנעה כניסת משאיות לרצועת עזה.
באותו יום החל משבר המזון ברצועה, כיוון שחלק גדול מהסיוע ההומניטרי כלל מזון בסיסי שחולק לתושבים.
ישראל גם ניתקה את החשמל שסיפקה לרצועה, וכתוצאה מכך נותק מתקן התפלת המים היחיד שאיפשר אספקת מים נקיים.
ב-18 באוקטובר הצהיר עלי זכי, דובר תוכנית המזון העולמית, כי אוכלוסיית עזה נמצאת בסכנת רעב.
שלושה ימים לאחר מכן פרסם האו"ם הצהרה לפיה מלאי המזון אוזל.
סינדי מקיין, מנכ"לית תוכנית המזון העולמית, הצהירה ב-23 באוקטובר שאנשים "ממש מתים ברעב בזמן שאנחנו מדברים".
באותה עת החלה ממשלת ישראל לאשר הכנסת משאיות סיוע לרצועת עזה, אך בכמות מינימלית.
כך, אושרה כניסתן של כ-20 משאיות ביום, עם מזון, מים וציוד רפואי, לעומת כ-500 שהיו נכנסות מדי יום לפני כן.
ב-3 בנובמבר מסר האו"ם שהתזונה הממוצעת של תושבי עזה מורכבת משתי פרוסות לחם ליום בלבד, וארגון ActionAid קבע כי מעל לחצי מיליון תושבים בעזה עומדים בפני מוות מרעב.
דיווחים דומים, שתיארו כיצד המצב הולך ומחמיר, נמשכו בחודשים שלאחר מכן.
ב-1 בדצמבר פורסם דו"ח IPC, לפיו כמעט כלל האוכלוסייה ברצועת עזה מסווגת לפחות בשלב 3 במדד הביטחון התזונתי, (משבר תזונה ומחייה ממשי), מתוכם 40% בשלב 4 (מצב חירום הומניטרי) ו-15% (378,000 איש) בשלב 5 (רעב/קטסטרופה הומניטרית).
הדו"ח מזהיר כי הסיכון להרחבת רמת הרעב והעמקתו תגדל אם המלחמה לא תיפסק.
ב-22 בדצמבר הזהיר יוניסף כי הסיכון לרעב עולה מדי יום.
ב-10 בדצמבר 2023 הזהירו האו"ם, ארגוני סיוע בין-לאומיים ועובדי סיוע בעזה מפני רעב המוני.
ב-15 בדצמבר הצהיר סגן ראש תוכנית המזון העולמית כי להערכתו תשעה מתוך עשרה תושבים בעזה לא אכלו אוכל במשך כל אותו היום.
ב-3 בינואר 2024 אמר הכלכלן הראשי של תוכנית המזון העולמית, עריף חוסיין, ש-80% מכלל האנשים בעולם שחווים רעב קטסטרופלי נמצאים ברצועת עזה, בהתבסס על הנתונים שמדד ה-IPC.
לדבריו, "מעולם לא ראיתי משהו בקנה מידה דומה למה שקורה בעזה ובמהירות כזאת".
על פי פרופסור אלכס דה ואל , מומחה למשברים הומניטריים, "החומרה, קנה המידה והמהירות של הרס המבנים הדרושים להישרדות, ואכיפת המצור, עולים על כל מקרה אחר של רעב מעשה ידי אדם ב-75 השנים האחרונות".
על פי מומחים, המצב בעזה ייחודי, בהשוואה למשברים אחרים, משום שהאנשים שחיים בה סגורים בשטח ללא אפשרות לחפש מזון במקומות אחרים.
ב-21 בינואר 2024 דיווח האו"ם כי רק 15 מאפיות עדיין פועלות ברצועת עזה כולה.
ב-12 בפברואר קבע ארגון המזון והחקלאות כי "מעולם לא נרשמו רמות חריפות של רעב וחוסר ביטחון תזונתי כמו אלה שיש בעזה."
בין ה-5 ל-12 בפברואר 2024 דווח על תושבים ברפיח העוצרים משאיות סיוע כדי לקחת מזון, עקב המצוקה ההומניטרית הקשה.
כמו כן, משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים(OCHA) דיווח ב-16 בפברואר על צורך דחוף בהקמת מרכז ייצוב ברפיח לטיפול בילדים הסובלים מתת-תזונה חמורה וסיבוכים רפואיים.
במרץ 2024 פורסמה הערכה נוספת של רמת חוסר הביטחון התזונתי ברצועת עזה.
מתוך הדוח עולה, כי על פי מדד IPC, מעל 670,000 (30%) תושבים ברצועת עזה סובלים מרעב ומעל 870,000 (69%) נמצאים במצב חירום הומניטרי.
מהדוח עולה שאם המצב לא ישתנה עד אמצע יולי 2024, מחצית תושבי רצועת עזה יסבלו מרעב.
ב-4 במאי 2024 אמרה סינדי מקיין, מנכ"לית תוכנית המזון העולמית, כי "יש רעב מלא בצפון הרצועה, והתופעה עושה דרכה דרומה".
ב-8 ביוני 2024 פורסם דו"ח מטעם משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, לפיו אינם יכולים לאשר או לדחות את הנתונים של רשת מערכות התרעה מוקדמת על רעב (FEWS NET) של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי.
הארגון הדגיש כי חוסר היכולת לאשש את הניתוח של FEWS NET נגרם מהיעדר נתונים עדכניים הכרחיים על המצב בצפון רצועת עזה, וברצועת עזה בכללותה, וקרא בתוקף לכל הצדדים לאפשר גישה הומניטרית לאזור.
בדו"ח של הוועדה הרשמית והמרכזית של האו"ם לחקר רעב וביטחון תזונתי מיוני 2024 נכתב כי בעקבות הגדלת הסיוע שהותר להיכנס למחוזות הצפוניים ושיפור בתחומי התזונה, תברואה והיגיינה, הראיות הזמינות אינן מצביעות על כך שהמצב הגיע לדרגת סיווג של רעב המוני.
הדו"ח אישר את הדירוג של ה-IPC לפיו בעזה יש מצב קטסטרופלי וקיים סיכון גבוה ומתמשך לרעב המוני (דירוג 4 לפי המדד).
ב-6 בספטמבר 2024 הזהיר האו"ם שהמצב בעזה הוא "יותר מקטסטרופלי".
מעל למיליון תושבים במזרח ומרכז רצועת עזה לא קיבלו מזון מארגוני הסיוע.
בעקבות הוראות הפינוי של צה"ל, שאילץ 70 מטבחים המספקים מזון להפסיק לפעול ולעבור למקום אחר, ארגוני האו"ם לא יכולים לתת את הסיוע הנדרש לתושבי רצועת עזה.
ב-15 באוקטובר 2024 פורסם כי המשבר ההומניטרי בצפון הרצועה מחריף, ותושבים רבים מעידים על רעב ועל מחסור חמור במצרכים בסיסיים כיוון שלא מוכנס סיוע לאזור.
מתיו מילר, דובר מחלקת המדינה הצהיר במסיבת עיתונאים שמספר משלוחי הסיוע שנכנסו לרצועת עזה בחודש ספטמבר היה מהנמוכים ביותר מאז פרוץ המלחמה.
במכתב חריף שנשלח מהממשל בארצות הברית לישראל, הזהירו מזכיר ההגנה ומזכיר המדינה האמריקאיים כי ארצות הברית תפסיק להעביר נשק אם זו לא תפסיק למנוע כניסת סיוע הומניטרי אמריקאי לרצועת עזה בתוך 30 יום.
ב-15 בנובמבר, מעל למאה משאיות עם סיוע הומניטרי שנכנסו לעזה דרך מעבר כרם שלום נבזזו על ידי כנופיות חמושות.
על פי אונר"א הבזיזה החוזרת ונשנית של שיירות סיוע הומניטרי היא תוצר של היעדר שיטור ברצועת עזה.
הרשויות הישראליות "ממשיכות להתעלם ממחויבויותיהן החוקיות על פי החוק הבין-לאומי" להבטיח שסיוע הומניטרי יגיע בבטחה לפלסטינים בשטח.
עד כניסת הפסקת האש ב-2025 לתוקפה, 91% מתושבי רצועת עזה עמדו בפני משבר רעב ומתוכם כ-340,000 הוגדרו במצב קטסטרופלי.
ב-10 במאי פורסם דו"ח IPC, לפיו 93% ברצועת עזה מסווגת לפחות בשלב 3 (משבר תזונה ומחייה ממשי) 66% לפחות בשלב 4 (מצב חירום הומניטרי) ו-12% בשלב 5 (רעב).
בסוף יולי 2025 פרסמה קואליציית המומחים לרעב של האו"ם (IPC), דו"ח על פיו 39% מתושבי הרצועה אינם אוכלים במשך ימים וכרבע מהם (חצי מיליון תושבים) סובלים מרעב יום־יומי.
עוד פרסמה אזהרה על פיה קיים מצב חירום תזונתי וסיכון לרעב קטסטרופלי בכל שטחי הרצועה.
ב-22 באוגוסט פורסם דוח ארגון מומחי הרעב של האו"ם (IPC).
זו הפעם החמישית בה מכריז הארגון על מצב של רעב המוני, והראשונה מחוץ לאפריקה.
על פי הדו"ח כל האוכלוסייה מסווגת לפחות בשלב 3 (משבר תזונה ומחייה ממשי).
80% מהאוכלוסייה מסווגים לפחות בשלב 4 (מצב חירום הומניטרי).
26%, תושבי העיר עזה המונים מעל 500 אלף, סווגו בשלב 5 (רעב), הדרגה הגבוהה ביותר במדד.
כמו כן אושר לראשונה באופן רשמי במזרח התיכון, מצב של רעב המוני בנפת עזה.
תחקיר CNN מאוקטובר 2025 מציג את השלבים העיקריים שבהם גרמה ישראל לרעב בעזה: עצירת הסיוע ההומניטרי, חסימת משאיות הסיוע לרצועת עזה, שיבוש דרכי הפצת המזון, הרג של למעלה מאלף מורעבים על ידי שימוש בנשק חם בנקודות חלוקת המזון, והשמדת 98.5% מן האדמות החקלאיות ברצועת עזה.
בעקבות הפסקת האש שנכנסה לתוקף באוקטובר 2025, פורסם על ידי UNICEF כי הרעב ברצועת עזה נחלש, ואין יותר חשש למוות מרעב, בעקבות הסיוע ההומניטרי וחידוש המסחר ברצועה, אך עדיין יש צורך בהרחבת הסיוע במזון, חקלאות ובריאות, כדי למנוע הידרדרות מחודשת במצב.
וכן יש צורך בסיוע הומניטרי רציף עקב ההרס הנרחב של אדמות חקלאיות, כבישים, תשתיות ופעילות הדיג.
ביקורת על נתוני ועדת הבדיקה של האו"ם
ביחידת מתאם פעולות הממשלה הישראלית בשטחים הפיקו דו"ח נגדי, הטוען לקשיים מתודולוגיים של IPC.
נטען שם, בין היתר, שכמות המזון שנכנסת מדי יום במשאיות מהווה עלייה של 80% בהשוואה למשאיות המזון היומיות הממוצעות שנכנסו לעזה לפני 7 באוקטובר.
עוד נטען שם שאת הנתונים לדוח האו"ם סיפקו גופים מקומיים כמשרד הבריאות שמנוהל על ידי חמאס, שהם בעלי אינטרס אסטרטגי להצגת מידע מוטעה.
גם בתמונות ובתיעודים ברשתות והדיווחים בתקשורת הפלסטינית ברפיח, במחנות הפליטים, במרכז ובצפון הרצועה, ניתן לראות שוקי מזון מלאים באוכל מכל הסוגים.
לפי מחקר, שנערך על ידי פרופ' אהרון טרואן, ופרופ' דורית ניצן, ושותפים נוספים, עולה כי לפי הממצאים ישראל עמדה בתקנים הבינלאומיים לסיוע במזון בתקופת המלחמה.
בין השאר, הממצאים מעלים כי בתקופה של ינואר עד אפריל השנה נרשמה עלייה מתמשכת של 53% בכמות המזון שהוכנסה לעזה.
לא רק זאת, נמצא כי הסיוע התזונתי שהוכנס לרצועה מטעם ישראל עמד בדרישות התזונתיות של ביטחון תזונתי לנפש, כפי שנקבעו ב-"Sphere Standards", המהווה את הסטנדרט הבינלאומי המוכר בכל הנוגע לביטחון תזונתי של אוכלוסיות מוחלשות באזורי מלחמה.
לפי ד"ר תמי קנר מהמכון למחקרי ביטחון לאומי, הנתונים העומדים בבסיס קביעות האו"ם מסתמכים על נתונים מספריים חסרים המגיעים ממקורות עזתים, תוך הצגה חלקית של העובדות והאירועים, וזאת ללא התייחסות למגבלות הנתונים וללא התייחסות לנתונים ולעובדות הנמסרים על-ידי ישראל.
על פי מחקר שפורסם ביולי 2025 על ידי מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים ועוסק בטענות להרעבה לפני מרץ 2025, ישנן מספר שגיאות עובדתית בנוגע ל"הרעבת אוכלוסיית עזה".
ובעת המלחמה עצמה, נתוני אונר"א בנוגע לכניסת מזון לרצועה הלכו ופחתו אך נתוני מתפ"ש הצביעו על אחוז גבוה בהרבה של סיוע שנכנס לרצועה).
גם מחקר זה מתח ביקורת על החלטתה של ישראל להפסיק להכניס סיוע לעזה במרץ 2025.
בתגובה לדו"ח ה-IPC מחודש יולי-אוגוסט 2025 טען מתאם פעולות הממשלה בשטחים, האלוף רסאן עליאן כי הדו"ח מבוסס על "פערים עובדתיים ומתודולוגיים חמורים" ועל שימוש במקורות מידע "מוטים ובעלי אינטרס שמקורם בחמאס".
לדבריו, מאז מאי הוכנסו לרצועת עזה על ידי האו"ם, הארגונים הבינלאומיים והסקטור הפרטי מעל 10,000 משאיות סיוע, 80% מתוכן הכילו מזון, מה שהוביל לירידה חדה במחירי המזון ושיפור זמינותו.
כמו כן טען כי הדו"ח מבוסס על סקרים טלפוניים שלא פורסמו והערכות של אונר"א שחלק מעובדיה "פעילי טרור".
במהלך אוקטובר ונובמבר 2023 הפציצה ישראל את רוב המאפיות וטחנות הקמח ברצועת עזה.
במאפיות הבודדות שהמשיכו לפעול נוצרו תורים ארוכים.
כמו כן הותקפו סירות דייגים ורוב הנמלים ברצועת עזה.
במספר מקרים במהלך ינואר ופברואר 2024 תקפה ישראל דייגים ברפיח ובדיר אל-בלח שניסו לדוג דגים למאכל.
בנוסף לכך, נהרסו בהפצצות ישראל מפעלי מזון, מחסני מזון ומשאיות להובלת מזון.
על פי ההערכות, עד דצמבר 2023 כ-22% מהשטחים החקלאיים נהרסו.
הערכות מאוחרות יותר אומדות את פגיעת המלחמה בתשתיות החקלאות ברצעה בין 80% ל־97%.
על פי הוושינגטון פוסט ו-CNN, עד אפריל 2024 נפגעו הרוב המוחלט של תשתיות החקלאות בתקיפות אוויריות, ודחפורים ישראלים הרסו פרדסים, חוות ומטעים.
על בסיס הוראות צה"ל, חקלאים עברו דרומה ועזבו את הגידולים והבקר, ואלו נפגעו ומתו.
דווח גם על מחסור משמעותי במים נקיים - נכון לנובמבר 2024 אבדו רוב מקורות המים ברצועה.
לפי משרד ההסברה בעזה, 700 בארות מים נהרסו או יצאו משימוש.
במרץ 2025 החליט שר האנרגיה אלי כהן על הפסקת הזרמת החשמל למתקן ההתפלה בעזה לאחר שהוא חודש ביולי 2024.
ב-16 בינואר דיווחו גורמים רשמיים על תמותת תינוקות שנולדו לאימהות שסבלו מתת-תזונה, ועל ילדים שנחלשו מהרעב ומתו מהיפותרמיה.
ב-10 בפברואר 2024 אמר דובר קרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים שבעזה יש את השיעור הגבוה בעולם של ילדים הסובלים מתת-תזונה.
ב-17 בפברואר דווח על מקרה של ילדה בת 8 שמתה מרעב והתייבשות.
לאחר מכן דווח על מקרים נוספים של תמותת תינוקות וילדים מתת-תזונה.
בהודעה לעיתונות שפרסם UNICEF ב-15 במרץ 2024, נמסר כי אחד מכל שלושה ילדים מתחת לגיל שנתיים בצפון רצועת עזה סובל מתת תזונה חריפה.
ברפיח, המובלעת בעלת הנגישות הגבוהה ביותר לעזרה, הוכפל שיעור הילדים מתחת לגיל שנתיים מ-5% בינואר ל-10% בפברואר, כאשר בזבוז חמור גדל פי ארבעה מ-1% ליותר מ-4% במהלך אותו חודש.
ב-13 ביוני 2024 העריך ארגון הבריאות העולמי כי כ-8,000 ילדים אובחנו בתת-תזונה על רקע הפגזות מתמשכות.
ביולי 2024 פורסם על ידי דובר צה"ל שחמאס הקים חמ"ל בעיר עזה, שבין השאר מתקיים בו קו של חלוקת סחורות ומזון תמורת שוברי אוכל שחולקו לתושבים, כדי ליצור תלות של התושבים בו.
מצה"ל נמסר כי נמצאו בתוך המתחם מכולת מזון, כולל אוכל לתינוקות.
במרץ 2025 לאחר שהסכם הפסקת האש קרס וישראל השיבה את המצור על הרצועה פרסמה UNICEF הודעה שבה הזהירה כי עצירת הכנסת הסיוע ההומניטרי לרצועת עזה תביא לתוצאות הרסניות עבור ילדים ומשפחות במצוקה.
ביוני 2025 פרסם הארגון דוח תזונה מקיף לפיו מספר הילדים עם תת-תזונה חריפה עלה בזמן שנחסמה היכולת להביא מזון, מים ותרופות.
לפי נתוניו, במהלך השבועיים הראשונים של חודש יוני אושפזו 1,648 ילדים במצב של תת-תזונה חריף ומתחילת השנה אושפזו כ-19 אלף ילדים מאותה סיבה.
על פי נתוני UNICEF מסוף יולי 2025 - ברצועת עזה היו אלפי ילדים מתחת לגיל 5 שסבלו מתת־תזונה חריפה, מתוכם אלפי ילדים נמצאים במצב של תת־תזונה קיצונית, זקוקים למזון טיפולי מיוחד וחייבים לקבל טיפול בידי צוותים רפואיים.
בהודעה שפרסם UNICEF בספטמבר 2025 דווח כי חמושים שדדו באיומים משאיות שהובילו מזון לתינוקות.
שוד זה מנע מ-2,700 תינוקות מזון החיוני להתפתחותם.
כמו כן דווח, כי למרות שישראל מאפשרת הכנסת מזון תינוקות חיוני לרצועת עזה, חמושים מהחמאס שודדים את המזון, במטרה להפיק רווחים לחמאס על חשבון הציבור.
בתגובה לכך גינה בחריפות מתאם פעולות הממשלה בשטחים האלוף רסאן עליאן את התקיפה ואמר .
בהמשך החמאס אף הקים מחסום שימנע ממשאיות סיוע נוספות להגיע לאזור.
ב-10 בדצמבר 2025 האשים פעיל פלסטיני את חמאס בכך שהוא מחביא טונות רבות של מזון לתינוקות במטרה להאשים את ישראל בהרעבת ילדים ולפגוע בה בזירה הבין-לאומית ובדעת הקהל.
הוא אף שיתף תיעוד של מזון שהוסתר.
לפי משרד הבריאות של רצועת עזה, למעלה מ-459 עזתים מתו מרעב במהלך המלחמה, בהם לפחות 154 ילדים.
בעיתון הפלסטיני "אל-קודס" דווח כי מקורות רפואיים ברצועת עזה טענו כי המספרים של מניין המתים מתת-תזונה והתייבשות משקפים רק את מי שמגיע לבתי החולים, כאשר עשרות פלסטינים נוספים מתים כתוצאה מרעב ללא יכולת להגיע לבתי חולים.
כן נטען שהרעב מחמיר את מצבם של הפצועים ברצועת עזה ומהווה גורם חלקי למותם, יחד עם הפציעה.
במרץ 2025 הזהיר יוניצף שעזה סובלת ממחסור חמור במים, ושרק 10% מהתושבים מקבלים מים ראויים לשתייה.
ארגונים שונים פרסמו הערכות גבוהות בהרבה לגבי מספר המתים מרעב.
על פי הערכה שהתפרסמה במחצית השנייה של יוני 2024, ומניחה שבאזורים שקוטלגו כנמצאים בדרגת רעב החמורה ביותר, בה נמצאים כ-495,000 בני אדם, מתו או מתים 5% מהאוכלוסייה, הוערך שכ-24,750 מתו או מתים ברעב.
באוקטובר 2024, בנספח למכתב שדרש מנשיא ארצות הברית להתערב כדי לכפות הפסקת אש במטרה למנוע קטסטרופה ברצועת עזה, העריכו הכותבים כי כ-62,413 עזתים מתו מרעב במהלך המלחמה, על סמך הכפלה של מספר האנשים הנמצאים באזורים שקוטלגו כנמצאים בדרגת רעב חמורה במדד ה-IPC בשיעור התמותה הנלווה לאותה דרגת חומרה.
מאוקטובר 2023 ועד יולי 2025 חלו שורת אירועים ומשברים סביב הכנסת סיוע הומניטרי לרצועת עזה.
ב-21 באוקטובר 2023 נפתח לראשונה מעבר רפיח לכניסת 20 משאיות סיוע.
בהמשך נרשמו חסימות סיוע מצד ישראל, ביניהן עצירת משלוחי קמח וציוד מזון, והגבלות על חלוקת מזון בצפון הרצועה.
בעקבות זאת החלו פעולות סיוע בינלאומיות, כולל הטלות מזון מהאוויר וכניסת סיוע ימי.
במרץ 2024 החלה ארצות הברית, לאחר מהלך דומה של ירדן וצרפת, בהצנחת מזון מהאוויר לעזה ממטוסי "C-130", ובמרץ הגיע גם משלוח ימי ראשון זה כ-20 שנה, מטעם World Central Kitchen.
בתחילת אפריל 2025 נשמעה הערכה של מערכת הביטחון הישראלית כי האספקה העודפת שהוכנסה לרצועה במהלך שלב העסקה הראשון, ושעל רובה השתלט חמאס, תספיק ל"עוד שבועות אחדים".
במרץ 2025, עם תום השלב הראשון של הסכם חמאס–ישראל ובהוראת ראש הממשלה בנימין נתניהו, סגר צה"ל את כל המעברים לרצועת עזה ועצר את כניסת הסיוע ההומניטרי לשטחה, צעד שחמאס הגדיר כהפרת ההסכם.
עד חודש מאי אזלו מלאי המזון של ארגוני סיוע המטבח המרכזי העולמי ותוכנית המזון העולמית.
בסוף מאי חודש הסיוע באופן מוגבל בעיקר במרכזי סיוע ברצועה המופעלים על ידי הקרן ההומניטרית לעזה, אך בתנאים שגרמו לעימותים קטלניים בעת חלוקתו.
מרכזי חלוקת הסיוע הוצבו רחוק ממרכזי האוכלוסייה, מה שהוביל להתנפלות המונית עם הגעת המשאיות, לרמיסת אנשים, ולירי חיילים לעבר ההמון מחשש לאיום.
ביולי גברה הביקורת הבינלאומית על הרעב ההמוני בעזה, ועל דיווחים על ירי של צה"ל לעבר אזרחים שביקשו סיוע.
צה"ל הכחיש קיומו של רעב, אך בתגובה ללחץ הוחל בהצנחת מזון, הפוגות הומניטריות יומיות, והגדרת מסדרונות סיוע מאובטחים לשיירות סיוע, כמו גם שיפור אספקת המים והגדלת כמות המזון.
מומחים התריעו כי צעדים אלו לא יספיקו לטיפול במקרי תת־תזונה חמורה, במיוחד בקרב ילדים, עקב הצורך בטיפול רפואי צמוד.
על פי צה"ל, חמאס הוא האחראי לרעב, מאחר שאנשיו גונבים סיוע הומניטרי, הורגים אנשים המבקשים סיוע הומניטרי, ושומרים לעצמם מזון במחסנים מוסתרים.
ארצות הברית והאו"ם הכחישו טענות אלה וציינו שלא סופקו ראיות התומכות בהן.
לפי נתונים המפורסמים על ידי האו"ם, בחודשים מאי-אוגוסט 2025 כ-90% מהמשאיות שנכנסו לעזה עם סיוע הומניטרי נבזזו על ידי אזרחים רעבים או גורמים חמושים לפני שהגיעו ליעדן.
בפברואר 2024 עצר שר האוצר בצלאל סמוטריץ' משלוחי קמח ומזון שיועדו לאונר"א, בעקבות מעורבות הארגון בטבח שבעה באוקטובר.
ישראל עיכבה אותם בנמל אשדוד למרות פניות בינלאומיות לשחררם.
בפברואר 2024 הודיעו תוכנית המזון העולמית ואונר"א על הפסקת הסיוע ההומניטרי לצפון עזה, מהלך שבמשרד התקשורת העזתי כינה "גזר דין מוות" לכ-750 אלף תושבים.
באותו חודש 2024 אירע "אסון הסיוע ההומניטרי ברחוב א-רשיד בעזה", שבו נהרגו מעל 100 פלסטינים בעת חלוקת קמח בעיר עזה.
במאי דחתה ישראל תוכנית לחלוקת מזון מוסדרת של האו"ם.
באוגוסט 2024 הודיעה תוכנית המזון העולמית על הפסקת פעילותה בעקבות ירי של צה"ל על רכב סיוע של האו"ם.
במאי 2024 דחתה ישראל תוכנית של האו"ם לחלוקת מזון מבוקרת למניעת הגעתו לידי חמאס.
על פי הוושינגטון פוסט, החל מחודש מרץ 2024, ישראל לא איפשרה כניסה של כמות מספקת של מזון כפי שהיה לפני תחילת המלחמה.
בעוד שלפני 7 באוקטובר הועברו בכל ימי השבוע כ-7,500 טון של טובין, כיום מועברים כ-1,500 טון ביום, דהיינו כחמישית מהכמות שהועברה לפני המלחמה.
רוב האספקה שנכנסת לעזה מאז תחילת המלחמה היא מזון.
מקרי הרג ואלימות במתחמי סיוע
ב-27 במאי 2025 יצאה אל הפועל תוכנית חלוקת הסיוע ההומניטרי ברצועת עזה, שהפעילה קרן סיוע אמריקאית-ישראלית.
סמוך למרכזי הסיוע של הקרן התרחשו לעיתים קרובות תקריות אלימות בהן נהרגו מאות בני אדם מירי, של ישראלושל חמאס.
לפי משרד זכויות האדם של האו"ם, בין 27 במאי 2025 ל-21 ביולי 2025, הרג צה"ל לפחות 1,054 פלסטינים בעת שניסו להשיג מזון, במרכזי סיוע ברצועה המופעלים על ידי הקרן ההומניטרית לעזה, ובסמוך לשיירות המופעלות על ידי ארגוני סיוע אחרים.
לדברי קצינים ולוחמים בצה"ל, הצבא ירה באמצעות מרגמות, מקלעים ותותחים לעבר אזרחים שבאים לפני שעת הפתיחה, כדי למנוע מהם להתקרב – או אחרי הסגירה, במטרה לפזרם.
גם אנתוני אגילר, איש צבא ארצות הברית שעסק באבטחת המתחם סיפר כי היה עד לפשעי מלחמה שביצעו כוחות צה"ל וקבלנים מהקרן האמריקנית.
לדבריו, הם ירו אש חיה, השתמשו בארטילריה, פצמ"רים ואש טנקים לעבר אזרחים באתרים לחלוקת מזון.
בצבא לא הכחישו תחילה את העדויות לפיהן לוחמים קיבלו הוראות לירות לעבר עזתים סמוך למרכזי הסיוע, אך מאוחר יותר ביקשו למסור תגובה נוספת שבה טענו כי לא ניתנה הנחיה כזו.
יו"ר הקרן ההומניטרית לעזה, הכומר ג'וני מור, טען כי במספר זה שפרסם נציב האו"ם לזכויות האדם, כלולים כל מקרי המוות – גם של חמושים.
בנוסף טען כי חמאס עצמו תקף ליד מתחמי הסיוע ומייחס את אותם הרוגים לאנשי הקרן עצמה או לצה"ל.
ב-18 בדצמבר 2023 האשים ארגון Human Rights Watch את ישראל ב"הרעבה מכוונת של אזרחים כשיטת לוחמה ברצועת עזה."
ב-16 בינואר 2024 האשימו מומחי זכויות אדם של האו"ם את ישראל ב"הרס מערכת המזון של עזה ושימוש במזון כנשק נגד העם הפלסטיני."
טענות בדבר הרעבה מכוונת נאמרו על ידי הסנאטור האמריקאי כריס ואן הולן, כמו גם הנציג העליון של האיחוד האירופי לענייני חוץ ומדיניות ביטחון ז'וזפ בורל, ומנהלת אמנסטי אינטרנשיונל, אנייס קלמאר.
ב-27 בפברואר אמר מייקל פח'רי, הדווח המיוחד של האו"ם לזכות למזון, כי ההרעבה המכוונת בעזה מהווה מצב של רצח עם.
ב-18 בפברואר 2024 פורסמה הצהרה משותפת של אוקספם ושבעה ארגונים הומניטריים נוספים, שבה נאמר: "אם המצב יימשך, הוא יהפוך לאחד האסונות הגדולים ביותר שעמדו בפנינו כהומניטרים...
המשבר הזה יגיע בקרוב לנקודת מפנה, שבה סיוע חירום למזון לא יספיק.
מניעת מוות המוני תהיה קשה יותר ככל שהרעב יגבר."
ב-11 במאי 2024 פורסם דו"ח שהעביר הממשל האמריקאי לקונגרס בו טען כי נראה שישראל הפרה את החוק הבין-לאומי בעזה.
על פי הדו"ח ישראל לא עושה מספיק להבטיח את העברת הסיוע ההומנטרי ומעכבת הנפקת ויזות לצוותי סיוע הומניטרי.
למרות זאת, לא נמצאו ראיות שישראל מנעה בכוונת מכוון סיוע הומניטרי לרצועה.
בתחילת מרץ 2025, עם תום השלב הראשון של הסכם חמאס–ישראל, צה"ל סגר את המעברים ועצר את הסיוע.
לפי "שיחה מקומית", העצירה המוחלטת של הסיוע לרצועה נחשבת ל"מדיניות מוצהרת של שימוש בהרעבה והצמאה כעונש קולקטיבי וכנשק במלחמה".
ב-1 במרץ 2024, נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ביקר בחריפות את הגבלת כניסת המזון מהיבשה לרצועת עזה ואמר:
שרי החוץ של גרמניה, בריטניה וצרפת פרסמו הצהרה משותפת בה קראו לישראל לעמוד בהתחייבויותיה הבין-לאומיות ולהבטיח את אספקת הסיוע ההומניטרי לתושבי רצועת עזה.
בביקור תמיכה בישראל של קנצלר גרמניה, אולף שולץ, הוא אמר גם: "איננו יכולים לעמוד מנגד ולצפות בתושבי עזה בסכנת רעב.
ב-21 בנובמבר 2024 הודיע בית הדין הפלילי הבין-לאומי כי הוציא צווי מעצר נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון לשעבר יואב גלנט בגין פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות ברצועת עזה.
על פי בית הדין, נתניהו וגלנט אחראים למספר פשעים, ביניהם הרעבה כשיטת לחימה ומניעת סיוע הומניטרי תוך הפרה של המשפט הבין-לאומי.
בנוסף השניים הואשמו בכך שהתנהלותם הובילה לשיבוש היכולת של ארגונים הומניטריים לספק סיוע חיוני לאזרחי עזה.
במאי 2025 ראש משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, טום פלטצ'ר, הוקיע את מדיניות ישראל כ"מצור ברוטלי", ואף הצהיר שהמצור "מהווה ענישה קולקטיבית אכזרית" שמופעלת נגד אוכלוסייה אזרחית.
פיליפ לזאריני, ראש סוכנות אונר"א של האו"ם, התייחס לרעב ההמוני ברצועה ואמר כי הוא "מעשה ידי אדם, ממניעים פוליטיים, והוא מבטא אכזריות מוחלטת".
בין יולי לאוגוסט 2025 גברו הקריאות הבין-לאומיות והפנימיות להפסקת המלחמה בעזה ולהגברת הסיוע ההומניטרי.
ב-21 ביולי פרסמו יותר מ-20 מדינות הצהרה משותפת הקוראת לסיום המלחמה ולהסרת ההגבלות על הסיוע, תוך גינוי חריף לישראל על "ההרג הלא-אנושי" ו"מודל הסיוע המסוכן", אך משרד החוץ דחה את ההאשמות.
למחרת, ב-22 ביולי, ההסתדרות הרפואית פנתה לראשי המדינה בדרישה להבטיח תנאים הומניטריים בסיסיים והכנסת ציוד רפואי לעזה.
ב-24 ביולי הגדיר ראש ממשלת בריטניה קיר סטארמר את המצב בעזה כ"קטסטרופה הומניטרית", וביום שלאחר מכן הוא, נשיא צרפת עמנואל מקרון וקנצלר גרמניה פרידריך מרץ קראו לישראל לאפשר זרימה חופשית של סיוע.
בהמשך, ב-27 ביולי, שוחח מרץ עם נתניהו ודרש לאפשר סיוע הומניטרי דחוף.
ב-28 ביולי הצטרפו חמישה נשיאי אוניברסיטאות ישראליות בקריאה לפתור את בעיית הרעב בעזה, תוך הדגשת החובה המוסרית ההיסטורית של העם היהודי שהיה קרבן לשואה.
ב-20 באוגוסט חתמו למעלה מ-80 רבנים אורתודוקסים בעולם על מכתב הקורא להתמודד עם הרעב בעזה מתוך מחויבות לערכי התורה.
תגובות השוללות מצב רעב בעזה
בין ינואר 2024 ליולי 2025 גורמים רשמיים בישראל טענו בעקביות שאין רעב ברצועת עזה.
ראש מנהלת תיאום וקישור לרצועת עזה, אל"ם משה טטרו, אמר בינואר 2024 כי אין רעב בעזה, והאלוף עליאן טען ביולי אותה שנה שחמאס משתלט על הסיוע ההומניטרי כדי לבסס את שלטונו.
צה"ל מסר שהדיווחים על רעב הם חלק מקמפיין תעמולה של חמאס, ושהנפטרים שמיוחסים לרעב סבלו ממחלות רקע שאינן קשורות לתזונתם.
ביולי 2025 חזר ראש הממשלה נתניהו על המסר שאין רעב או מדיניות של הרעבה, ושרים וחברי כנסת נוספים תמכו בעמדה זו.
לאחר פרסום דו"ח ה-IPC ביולי–אוגוסט 2025, משרד החוץ תקף את הדו"ח וטען שהוא מפוברק, כולל זיוף נתונים, התעלמות ממדדים רשמיים ופרסום מגמתי שנועד לשרת את הקמפיין של חמאס נגד ישראל.
נטען כי הארגון ביצע קטיף דובדבנים, ונכללו בדו"ח רק נתונים של חלק מהילדים שנבדקו, וכן שהמציאו מקרי מוות נוספים, הסתמכו על מרפאות מקומיות, התעלמו ממחירי המזון, הפריזו בתחזיות, וכן הסתירו סקר שמצא כי אין "רעב המוני", כל אלו נועדו להוביל לתוצאה המאפשרת הכרזת רעב המוני.
הרספלד-רוטנבורג הוא מחוז במזרח מדינת הסן שבגרמניה.
המחוזות במדינת הסן נקבעו בשנת 1821, ביניהם המחוזות הרספלד ורוטנבורג.
בשנת 1972 אוחדו המחוזות לכדי מחוז אחד.
סמל המחוז הוא איחוד של סמלי המחוזות הרספלד ורוטנבורג; הצלב בצד השמאלי של הסמל לקוח מסמל הרספלד, וענף התרזה לקוח מסמל רוטבורג.
רוטנבורג על נהר הפולדה אלהיים
הרעלה היא מצב שבו אורגניזם נפגע באופן כימי מרעל או ארס, או מצב שבו גורם חיצוני גורם לאורגניזם להיפגע באופן כימי מרעל או ארס.
הביטוי 'הרעלה' מתאר גם את המצב הסופי של האורגניזם וגם את הפעולה שהובילה אליו, במידה שהיא בוצעה במתכוון על ידי גורם חיצוני.
שימוש ברעל יכול להיעשות למטרת רצח.
בחירת הרעלה כשיטת הרצח עשויה לנבוע מכמה סיבות:
ריחוק – רצח באמצעות רעל הוא 'נקי' יותר, מאפשר לרוצח להימנע ממגע ישיר עם הקורבן, ומונע ממנו את הצורך לחזות בקורבן ברגע המוות.
אליבי – השימוש ברעל שפעולתו אינה מיידית, מאפשרת לרוצח למקם את עצמו רחוק מהנרצח בסמוך לשעת המוות, ומכך להפנות את כיווני החקירה ממנו והלאה.
קלות – השימוש ברעל אינו מצריך יכולות שימוש בכלי נשק ובמקרים מסוימים הגישה אליו פשוטה יותר מאשר נשק.
היסטוריה של שימוש ברעל למטרת רצח
בהיסטוריה האנושית, נעשה שימוש מאסיבי ברעלים מסוגים שונים לביצוע מעשי רצח פוליטי.
אישים פוליטיים נהגו להגן על עצמם מפני הרעלה באמצעים שונים, ביניהם טועם – אדם שתפקידו היה לטעום מכל דבר מאכל ומשקה המוגש לאישיות הפוליטית, מתוך מטרה לזהות רעל.
כמו כן ידועים מקרים של אנשים שפיתחו בכוונה תחילה עמידות לרעלים מסוימים כדי שיוכלו להשתמש ברעלים אלה לצורך הרעלה של יריביהם בלא להחשיד את עצמם.
כזה היה המקרה של מיתרידטס השישי, מלך פונטוס.
היוונים נהגו להשתמש בחיצים מורעלים בשם "טוקסיקון".
הפילוסוף סוקרטס שנידון למוות שתה כוס רעל.
מלכת מצרים, קלאופטרה, נהגה לנסות את הרעלים שלה על עבדיה, וכך גילתה שרעל הצפע הוא היעיל ביותר, ועל כן כשביקשה להתאבד, ביקשה שיובא לה זר פרחים ובו נחש צפע.
הקיסר הרומאי נירון הורה לשלם קצבה קבועה לאישה שנודעה כמרעילה.
הסברה היא שהרומים למעשה הרעילו את עצמם אט אט בכך שהשתמשו בצינורות עופרת להובלת מים ופגעו בכושר הפוריות שלהם.
הרוקח השווייצרי כריסטופר גלסר פתח בית מרקחת בפריז, בו מכר, בין השאר, רעלים.
הוא היה מעורב בפרשת המרקיזה דה בוורליה.
מאהבה, הקצין סן-קרואה, ככל הנראה רכש מגלסר רעל והרעיל את בעלה של המרקיזה.
בכלא הבסטיליה פגש סן-קרואה את האיטלקי גיזילי, שהרעיל בעצמו 150 אנשים, ויעץ לסן-קרואה להרעיל את שאר משפחתה של המרקיזה.
סן-קרואה והמרקיזה פצחו במסע הרעלה שבו הלכו לבתי חולים והגישו מאכלים ומשקאות מורעלים למאושפזים, כדי לגלות אילו חומרים יעילים במיוחד למטרות הרעלה.
ג'וליה טופאנה הודתה בהרעלת כ-600 גברים והוצאה להורג ברומא בשנת 1659.
הרעלת מזון היא תחלואה הנגרמת בשל קיומם של מיקרואורגניזמים כגון חיידקים ופטריות או רעלנים במזון שנאכל.
להרעלת מזון סימנים קלאסיים הכוללים כאבי בטן, הקאות ושלשולים חריפים.
סימנים נוספים המעידים על הרעלה קשה יותר הם חום גבוה, חוסר תחושה וסחרחורות.
כמו כן, מקרים בהם השלשול או ההקאות אינם מפסיקים לאחר מספר ימים, נחשבים לקשים ומסוכנים יותר ומחייבים פנייה לטיפול בהקדם האפשרי.
הסימנים הללו הם דרכו של הגוף להתמודד עם ההרעלה.
מטרת השלשול וההקאות היא לגרום למערכת העיכול להתרוקן ולהוציא מתוכה את החיידקים והרעלנים.
בדרך זו הגוף נפטר מהפתוגנים שמפריעים לו ולאחר מספר ימים הגוף ישוב לקדמותו.
הרעלת מזון שנגרמת על ידי מיקרואורגניזמים
קלקול מיקרוביאלי במזון נגרם לרוב כתוצאה מנוכחות, הישרדות וגידול של חיידקים, שמרים, פטריות או עובשים במוצר המזון.
החיידקים הללו מגיעים אל המזון בדרכים רבות.
חלקם מצויים באופן טבעי במזון עצמו וחלקם נוצרים בו מעצם החשיפה שלו לאוויר, לאדמה, להיגיינה לקויה או להחזקה בתנאים לא נאותים.
בארצות חמות, כמו ישראל, בשר, שלא נשמר בקירור או שלא טופל בחומרים משמרים כמו מלח ותבלינים אחרים, מתקלקל במהירות בעקבות התרבות המיקרואורגניזמים האלה.
עם הזמן, פעילות החיידקים גורמות לשינוי ניכר לעין במזון, בצבעו, במרקמו אך בעיקר גורמת להפרשת ריחות לא נעימים כתוצאה מתוצרי הלוואי של חילוף החומרים של המיקרואורגניזמים.
החיידקים הנפוצים ביותר שגורמים לכך הם סלמונלה, קמפילובקטר וחיידק האי קולי לסוגיו השונים.
סימני הרעלת מזון הנגרמת מחיידקים, מתחילים בדרך כלל מספר ימים אחרי החשיפה למזון.
יש צורך להמתין לתקופת דגירה של מספר ימים עד שהחיידקים יתרבו ויהפכו לאלימים ומסוכנים.
הרעלת מזון שנגרמת על ידי רעלנים
מצב נוסף הוא אכילה ישירה של רעלן הנמצא במזון.
הרעלנים הם חומרים המופרשים על ידי חיידקים.
בשמם המדעי המלא הם מכונים רעלנים (אקזוטוקסינים).
רעלנים יכולים, בהתאם למבנה הכימי שלהם, לגרום להקאות, שלשולים, כאבי בטן ועוד.
בדרך כלל, הרעלת מזון הנגרמת מרעלן מתרחשת מספר שעות אחרי החשיפה לרעלן (1–6 שעות), מפני שאין צורך להמתין לתקופת דגירה או לחכות להתרבות החיידקים – הרעלן כבר שהה במזון בטרם נאכל.
סימפטומים אלה כוללים לרוב הקאות, ובדרך כלל אין חום גבוה.
הרעלות מזון כאלו הן נפוצות - דוגמאות בולטות הן הרעלת של חיידק בשם סטאפילוקוקוס אוראוס (staphylococcus aureus) או בצילוס צראוס (bacillus cereus).
כשמשך הדגירה ארוך יותר (8–16 שעות), האורגניזם נמצא במזון ומייצר את הטוקסין במעי.
הקאות פחות נפוצות, הסימפטומים הנפוצים הם כאבי בטן.
בדרך כלל ללא חום גבוה.
הדוגמה הבולטת להרעלת מזון כזו היא של החיידק קלוסטרידיום פרפרינגס (Clostridium perfringens).
הימנעות מהרעלת מזון מושגת בעזרת הקפדה על הרגלי תזונה והיגיינה נכונים.
ניקוי המזון, קילוף ירקות ושמירה על מזון במקרר בלבד.
תשומת לב לתאריך התפוגה שעל מוצרי החלב.
אכילה במקומות נקיים ומסודרים והמעטה באכילה בדוכני רחוב.
הרתחה והכלרה של מים לפני שתייה.
העדפת מסעדות שתחלופת הסועדים בהן גדולה, כך שסביר שהמזון בהן טרי
הרעלת מים נוצרת כתוצאה משתיית כמות גדולה של מים עם ריכוז נתרן נמוך (כמו מים מינרליים בבקבוקים), בתוך זמן קצר.
כתוצאה מכך נגרמת ירידה בריכוז יוני הנתרן (+Na) בפלזמת הדם, ועלייה בכמות המים בתאי המוח.
נוצרת בצקת במוח, כלומר תאי המוח מתנפחים, ובסופו של דבר מפסיקים לתפקד.
בצקת עלולה להופיע גם ברקמות נוספות בגוף, שעשויות לעבור ציטוליזה (הרס התא) אשר נגרמת כאשר קרום התא, שאינו יכול לעמוד בלחץ האוסמוטי של המים, מתפוצץ והתא מת.
אם ריכוז הנתרן יורד מתחת ל-135 mEq (מיליאקוויוולנט) לליטר נחשבת הרעלה זו למצב מסכן חיים.
להרעלת מים אין סימפטומים מובהקים.
הסובל ממנה חש בהתחלה בחילה וכאב ראש המלווה בתחושה כללית רעה.
עם התקדמות המחלה מופיעים סימפטומים של בצקת מוחית, פרכוסים ותרדמת שלאחריהם נפטר החולה בתוך שעות ספורות.
מקובל כי ניתן לשתות עד ליטר בשעה ללא סיכון גבוה להרעלת מים באנשים נורמטיבים, אך מומלץ שלא להרבות בשתייה מרוכזת כך.
כל אדם שישתה כמויות מופרזות של מים, עלול ללקות בהרעלת מים, אך ישנם אנשים שנמצאים בסיכון גבוה מהרגיל:
תינוקות מתחת לגיל שנה ובמיוחד מתחת לגיל תשעה חודשים נמצאים בסיכון בשל מסת גוף נמוכה.
יש הממליצים להציע לתינוקות חלב אם או תחליף חלב לפני מים.
רצי מרתון וספורטאי סיבולת למרחקים ארוכים (אולטרא-מרתון, טריאתלון ארוך) - בשל ההזעה המרובה במהלך הריצה ישנה ירידה חדה בריכוז הנתרן בגופם של רצים אלו, בנוסף לכך צורכים הרצים כמות מים רבה ולכן הם נמצאים בסיכון גבוה להרעלת מים.
כדי להימנע מכך הם נדרשים לשתות משקאות המכילים מלחים להשלמת המחסור שנוצר, עוד במהלך הריצה.
חולי סוכרת - תוצר לוואי של מחלת הסוכרת הוא צימאון מוגבר שאינו נובע ממחסור במים בגוף, אלא מפגיעה הנוצרת במנגנוני הגוף האחראים על תחושה הצמא ולכן חולי סוכרת נמצאים בסיכון להרעלת מים.
צרכני סמים - סמים מסוימים ובמיוחד סמים מסוג אקסטזי גורמים להתייבשות ומגבירים את הצמא.
צרכני סמים שאינם מודעים לסכנת הרעלת המים עלולים לשתות כמויות מים רבות וללקות בה.
מתמודדי נפש - צימאון מוגבר על רקע נפשי הוא תופעה פסיכיאטרית אשר החולים בה מרגישים צורך לשתות כמויות גדולות של מים.
תופעה זו היא בדרך כלל סימפטום אחד מתוך הפרעה נפשית רחבה יותר.
אנשים בדיאטת צום - דיאטות רבות כוללות בתוכן ימי צום שבהן מותר לשתות רק מים (דיאטת מים) והצמים מסתכנים בהרעלת מים.
לכן דיאטות אלה נחשבות מסוכנות ביותר ורופאים ודיאטנים רבים ממליצים להימנע מהן.
מקבלי נוזלים בעירוי - חולים המקבלים נוזלים דרך הווריד, במיוחד מחוסרי הכרה, נמצאים בסיכון להרעלת מים וחייבים פיקוח לשמירה על איזון אלקטרוליטים.
ניתן למנוע הרעלת מים על ידי תזונה מאוזנת המכילה כמות מספיקה של מלח מדי יום ושתייה איטית של מים.
יש להקפיד לא לחרוג לאורך זמן משתייה של יותר מחצי ליטר מים בחצי שעה.
כמו כן, יש לבדוק ולעקוב אחר הפרשות תקינות של נוזלים מן הגוף (בעיקר מתן שתן).
אם אדם שתה כמות גדולה של מים ולא הטיל את מימיו תקופה ארוכה, זוהי נורת אזהרה.
כאמור לעיל, אתלטים נדרשים לשתות משקאות המכילים מלחים על מנת לעמוד בפעילות הגופנית המוגברת שבה הם נתונים.
"הָרֵעוּת" הוא שיר עברי שנכתב על ידי חיים גורי והולחן על ידי סשה ארגוב.
השיר נכתב בשלהי מלחמת העצמאות, כשנה לאחר פרוץ הקרבות, ועוסק בזכר הנופלים הישראלים במלחמה על הקמת המדינה.
מאז הפך השיר לנכס צאן ברזל בתרבות הישראלית, והוא מושר לעיתים קרובות בטקסי זיכרון.
את השיר ביצעו במקור להקת הצ'יזבטרון, בתוכניתם השלישית, "הפלמחניק מחפש את המחר", שהופעותיה התקיימו בעיצומה של מלחמת העצמאות, עם גדעון זינגר כסולן.
ביצועים ידועים נוספים של השיר הם של שושנה דמארי, יהורם גאון ולהקת הנח"ל בתוכניתם משנת 1972 "פלנחניק".
בין חברי הלהקה המבצעים את השיר ירדנה ארזי, אפרים שמיר, ענת גוב (מיבר) ונעמי כפרי (גבע).
מפקד הלהקה היה שמעון ויצמן.
במסגרת מצעד שירי היובל שנערך לכבוד חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, זכה השיר במקום השני.
במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל נבחר השיר בגלי צה"ל על ידי חיילי צה"ל כשיר העברי האהוב ביותר בהקדימו את 'ירושלים של זהב'.
ובמצעד "שיר השישים", בהצבעה שערכו הערוץ הראשון ורשת ג' זכה במקום השני.
השיר מייצג את האידיאלים החברתיים של תקופת תש"ח - ההקרבה למען המולדת, הדאגה של הפרט לכלל, אחוות הלוחמים ובעיקר את זכרם וקדושתם של הנופלים.
המשפט "נזכור את כולם", המופיע בפזמון החוזר, הפך למוטו מרכזי של הנצחת חללי צה"ל.
השיר נכתב כשנה לאחר פרוץ מלחמת העצמאות, ומתייחס אל המציאות הזו בשורה "כבר שנה, ונותרנו מעט - מה רבים שאינם כבר ביננו".
שימוש נוסף בלשון רבים בשיר כגון "הרעות נשאנוך בלי מילים אפורה עקשנית ושותקת" מדגיש את תחושת הקולקטיב, האחווה והרעות בין הלוחמים, זאת לעומת שירים עבריים רבים אחרים המדגישים דווקא את האובדן האישי כגון "אנחנו שנינו מאותו הכפר".
ערך ה"רעות" הפך מאוחר יותר באופן רשמי לאחד מערכי צה"ל.
בשנות ה-90, לאחר רצח יצחק רבין בעצרת השלום בכיכר מלכי ישראל, הפך השיר לאחד הפזמונים המזוהים עם הרצח ומורשת רבין.
רבין ציין לא אחת כי זהו השיר האהוב עליו, והוא הושמע בעצרת המרכזית לזכרו לאחר הרצח בביצועה של שושנה דמארי, וכן בעצרות הנוספות לזכרו.
בשנת 2000 הקליטה פוליאנה פרנק באלבומה "אחרי הציונות על שפת הים" את השיר בעיבוד חדש ללחנו של סשה ארגוב.
העיבוד האלגי, להבדיל מן הנימה הצבאית כפי שהיא משתקפת בגרסה המסורתית, יחד עם ההגשה המיוחדת של שרון בן-עזר, מבליטים את תחושות האסון, האימה והאובדן האישי הגלומות בטקסט.
בשנת 2010 עוצב בול יום הזיכרון על סמך השיר, ובו הובא הבית הרביעי שלו.
ב-2014 נחנך במצודת כ"ח "מוזיאון הרעות", המציג את סיפור הקרבות לכיבוש המצודה במלחמת העצמאות.
השיר נתן השראה לשם המוזיאון ומילותיו מוצגות על תקרת אולם המרכזי.
ב-2023, בעקבות הטבח בעוטף עזה בתחילת מלחמת חרבות ברזל, פרסמה תנועת החזית האזרחית גרסת כיסוי לשיר בביצוע ילדים שפונו מיישובי עוטף עזה.
בשיר "שלום חבר" שכתב יעקב רוטבליט והלחין שלום חנוך שולבה השורה כמחווה על כך שהשיר היה אהוב על יצחק רבין וגם שורת הפתיחה של השיר "שלום חבר" שכתב אפי נצר שלקוחה מהשיר, על בסיס אותה מחווה.
הרעב הסובייטי בשנים 1932–1933 השפיע על כל האזורים מפיקי התבואה בברית המועצות: אוקראינה, צפון הקווקז, אזור הוולגה, דרום הרי אורל, מערב סיביר וקזחסטן.
באוקראינה רעב זה מכונה הולודומור ויש רבים הרואים אותו כרצח עם.
על פי הערכות שונות מתו ברעב זה ברחבי ברית המועצות בין 5 ל-8 מיליון איש.
באוקראינה – 3.2 מיליון (הולודומור), בצפון הקווקז – 2.61 מיליון, ב – 2.74 מיליון, בשטח קזחסטן – כ-1–2.5 מיליון (לפי הערכות שונות) ובסיביר – 1.1 מיליון.
המשטר הסובייטי בראשות סטלין בברית המועצות כפה על האיכרים קולקטיביזציה של החקלאות.
התוכנית נועדה להחליף את החקלאות הביזורית בחוות קטנות שהשתמשה באמצעים פשוטים ובסיסיים בלבד, בחקלאות ריכוזית המאורגנת בקולחוזים וסובחוזים, המשתמשת באמצעים מודרניים, בחוות גדולות, כך שניתן יהיה לייצר אוכל באופן יעיל יותר.
הגורל הכלכלי של האיכר הסובייטי נשלט מעתה בידי הממשלה.
היא קבעה מראש את מכסת יבול התבואה של הקולחוז ואספה אותו בכוח תמורת פיצוי חומרי מזערי.
מכאן ואילך הותר לחברים בקולחוז למכור באופן פרטי רק תוצרת חקלאית שגודלה בחלקה קטנה בחצרם.
המטרה המוצהרת של המדיניות הייתה החדרת מודרניזציה.
התוכנית גרמה להרס מעמד איכרים שלם, ירידה דרסטית ברמת החיים של האוכלוסייה כולה, והאוכלוסייה הכפרית במיוחד, להתנגדות אלימה לשלטון בקרב מעמד זה, ולרעב הגדול באזורים אלה בשנים 1932–1933.
"הרעם", המכונה גם "תבונה מושלמת", היא פואמה שנתגלתה בין כתבי היד הגנוסטיים בנגע חמאדי שבמצרים בשנת 1945.
הפואמה כתובה כמונולוג חידתי מתמשך, שבו מגוללת הדוברת־הגואלת סדרה של אמירות פרדוקסליות באשר לטבע האלוהות הנשית.
היגדים פרדוקסליים אלה מזכירים את חידות הזהות של יוון העתיקה – צורה פיוטית שהייתה נפוצה באזור הים התיכון.
זמן חיבורהּ של הפואמה אינו ידוע, אך יש הסכמה על כך שבמקור היא נכתבה ביוונית, אם כי עד לימינו אנו שרדה רק גרסה קופטית בספריית נגע חמאדי.
פרופ' אן מקגווייר (McGuire) מקולג' האברפורד בפנסילבניה כותבת כי הפואמה "קיימת רק בגרסה הקופטית שנמצאה בנגע חמאדי (NHC VI 2:13, 1-21 ,32).
אין יודעים את זהות מחברהּ או את תאריך ומקום יצירתהּ, אך מתקבל על הדעת כי נוצרה באלכסנדריה בסביבות המאה ה-2 או ה-3. מכל מקום, ברור כי הטקסט נכתב במקור ביוונית לפני אמצע המאה ה-4, שאז בערך נוצר כתב היד הקופטי".
כיום שמור כתב היד במוזיאון הקופטי שבקהיר.
היצירה בכללותה כתובה כפואמה בסטרופות (כעין בתים) מקבילות, וניתן לשער כי המחבר שאב השראה מן האָרֶטָלוגיות (סוג של המנונות) לאלה המצרית איזיס או מספרות החוכמה היהודית, שגם בהן פורטת ישות שמימית נשית (איזיס או החוכמה, בהתאמה) את מעלותיה בלשון מונולוגית.
ייתכן כי החידות שבפואמה נשענות על מיתוס גנוסטי קלאסי, כמו זה המופיע באפוקריפון של יוחנן.
במדעי המחשב, הרעבה היא בעיה הנוצרת בסביבה המאפשרת ריבוי משימות (Multitasking), כאשר מתהליך מסוים נמנעת גישה לאחד ממשאבי המערכת כך שהתהליך לעולם לא יצליח לסיים את משימתו.
הרעבה דומה בתוצאתה לקיפאון (Deadlock), אך בהרעבה אחד מהתהליכים כן מסוגל לגשת למשאבי המערכת, בעוד שבקיפאון אף אחד מהם אינו מסוגל לגשת למשאבים.
הרעבה מודגמת באמצעות בעיית הפילוסופים הסועדים של אדסחר דייקסטרה.
הגורם להרעבה הוא אלגוריתם התזמון של סדרן התוכניות הפועל כחלק מליבת מערכת ההפעלה.
אלגוריתם זה אמור לוודא חלוקת משאבים שווה בין התהליכים השונים והקצאת משאבים באופן שלא יפלה או ירעיב אף אחד מהתהליכים הזקוקים להם.
מערכות הפעלה רבות מפעילות אלגוריתם תזמון התומך במנגנון קדימויות לתהליכים, כך שתהליך א' שרץ בקדימות גבוהה יקבל את המשאב הנדרש לפני תהליך ב' שרץ בקדימות נמוכה יותר.
אולם אם התהליך א' לא עוצר לעולם - תהליך ב' לעולם לא יוכל לקבל את המשאב שהוא זקוק לו וכך נוצרת הרעבה.
במידה וקיים תהליך ג' הרץ בקדימות גבוהה מזו של תהליך א', אפילו אם תהליך ג' ממתין לתוצאת הפעולה של תהליך ב', גם הוא לא יסיים את ריצתו ולעולם ימתין לסיום פעולתו של תהליך ב'.
באופן דומה, אם תהליך א' רץ בקדימות גבוהה ותהליך ב' רץ בקדימות נמוכה, ייתכן שבזמן ריצתו של תהליך א' הצטרפו לתור תהליכים נוספים.
אם תהליכים אלו בעלי עדיפות גבוהה מתהליך ב', הם יקבלו את המשאב לפני תהליך ב'.
אם תהליך ב' הוא בעל עדיפות נמוכה מאוד, ייתכן מצב שבו תמיד ימתינו תהליכים נוספים בעלי עדיפות גבוהה מעדיפותו של תהליך ב'.
במצב כזה תהליך ב' לעולם לא יקבל את המשאב הנדרש לו.
אלגוריתמי תזמון מתקדמים מבטיחים שכל תהליך מקבל חלק מינימלי מהמשאבים הנדרשים כך שלעולם לא יקרה מצב בו הוא יורעב.
כך למשל, נהוג להשתמש בעיקרון ההתיישנות.
על פי עיקרון ההתיישנות, ככל שעובר זמן, עדיפותו של תהליך עולה.