tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סויוז TM-30 שוגרה ב-31 באוקטובר 2000 מכן שיגור מס' 1 בקוסמודרום בייקונור שמופעל על ידי רוסיה ונמצא בקזחסטן.
העגינה בתחנת החלל הבין-לאומית בוצע ב-2 בנובמבר למודול זבזדה.
עם מעבר לתחנת החלל אחריות על המשך משימה הועברה לוויליאם שפרד שהיה מפקד משלחת מס' 1 לתחנת החלל הבין-לאומית.
תחילה אנשי הצוות הפעילו מערכות תחנת החלל שתומכות בחיי הצוות.
לאחר סיום פעולות אלו הם התחילו בביצוע ניסויים לפי התוכנית.
תוכנית זו כללה ניסויים בתחום בריאות, חקר כדור הארץ, גידול גבישים ועוד.
ב-8 במרץ לתחנת החלל הגיע מעבורת STS-102. בין היתר איתה הגיע צוות משלחת מס' 2 לתחנת החלל הבין-לאומית.
מפקד הטיסה היה ג'ים ות'רבי.
הצוות כלל 7 אנשים, מהם 3 (יורי אוסצ'וב, ג'יימס ווס וסוזן הלמס) היו אמורים להישאר בתחנת החלל כמשלחת מס' 2. לאחר העברה מסודרת של תחנת החלל לצוות חדש, יורי גידזנקו, סרגיי קריקאליוב וויליאם שפרד חזרו לכדור הארץ בטיסה של "STS-102" לאחר כ-141 ימים בחלל.
ב-18 באפריל חללית "סויוז TM-31" התנתקה ממודול "זאריה" ותוך זמן קצר חוברה למודול "זבזדה".
חללית "סויוז TM-31" נותרה מחוברת לתחנת החלל לשימוש במקרה חרום.
חללית "סויוז TM-31" חזרה לכדור הארץ ב-6 במאי 2001 כאשר על סיפונה טלגט מוסאבייב, יורי בטורין ודניס טיטו שהגיעו לתחנת החלל ב-30 באפריל 2001 בחללית סויוז TM-32. היא נחתה בשטח קזחסטן כמתוכנן.
סויוז TM-32 , הייתה משימת ביקור בתחנת החלל הבין-לאומית.
בספטמבר 2017 יחידת נחיתה של החללית הוצבה במוזיאון.
דניס טיטו - תייר חלל
ויקטור אפנסייב - מפקד וטייס החללית
קלודי אניירה - מהנדס טיסה
קונסטנטין קוזייב - מהנדס טיסה
סויוז TM-32 שוגרה ב-28 באפריל 2001 מכן שיגור מס' 1 בקוסמודרום בייקונור שמופעל על ידי רוסיה ונמצא בקזחסטן.
על הסיפון היה תייר חלל ששילם עבור נסיעתו כ-20 מיליון $.
העגינה בתחנת החלל הבין-לאומית בוצע ב-30 באפריל למודול "זאריה".
באותה עת בתחנת החלל שהה צוות משלחת מס' 2 בפיקוד יורי אוסצ'וב.
לאחר העגינה החל ביצוע תוכנית ניסויים שכלל בעיקר צילומי שטח קזחסטן.
לאחר שהייה של שבעה ימים בתחנת החלל, צוות המראה עזב את תחנת החלל בחללית סויוז TM-31.
חללית "סויוז TM-32" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חירום".
ב-31 באוקטובר החללית התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה צוות שהגיע לתחנת החלל בחללית סויוז TM-33 שבוע לפני זה.
ויקטור אפנסייב היה מפקד טיסת נחיתה.
החללית נחתה כמתוכנן בשטח קזחסטן.
סויוז TM-33 , הייתה משימת ביקור בתחנת החלל הבין-לאומית.
רוברטו ויטורי - מהנדס טיסה
מרק שאטלוורת' - תייר חלל
סויוז TM-33 שוגרה ב-21 באוקטובר 2001 מכן שיגור מס' 1 בקוסמודרום בייקונור שמופעל על ידי רוסיה ונמצא בקזחסטן.
עגינה לתא עגינה במודול "זאריה" עברה ללא בעיות.
באותה עת בתחנת החלל שהה צוות משלחת מס' 3 בפיקוד של פרנק קלברטסון.
במשך 8 ימים צוותים עסקו בניסויים מתוכננים בתחום מדעי החיים, תורת החומרים ומטאורולוגיה שהוכנו על ידי סוכנות החלל הצרפתית.
כמו כן בוצעו עבודות תחזוקה של תחנת החלל.
ב-31 באוקטובר צוות החללית נכנס לחללית סויוז TM-32 וחזר לכדור הארץ.
חללית "סויוז TM-33" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במקרה חרום.
ב-20 באפריל בוצע שינוי מיקום עגינה של החללית והיא עברה למודול "פירס".
ב-5 במאי 2002 החללית התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה צוות שהגיע לתחנת החלל בחללית סויוז TM-34 שבוע לפני זה.
סויוז TM-34 , הייתה משימת ביקור בתחנת החלל הבין-לאומית.
זו הייתה הטיסה האחרונה של דגם "סויוז TM".
סרגיי זליוטין - מפקד וטייס החללית
פרנק דה ווין - מהנדס טיסה
יורי לונצ'קוב - מהנדס טיסה
סויוז TM-34 שוגרה ב-25 באפריל 2002 מכן שיגור מס' 1 בקוסמודרום בייקונור שמופעל על ידי רוסיה ונמצא בקזחסטן.
באותה עת בתחנת החלל שהה צוות קבוע מס' 4 בפיקוד של יורי אונופריינקו.
החללית התחברה למודול "זאריה" בתחנת החלל ב-27 באפריל.
במשך 8 ימים צוותים עסקו בניסויים מתוכננים בתחומים שונים.
מרק שאטלוורת' השתתף בניסויים בתחום ביולוגיה.
כול הצוות חזר לכדור הארץ כעבור 8 ימים בחללית סויוז TM-33.
חללית "סויוז TM-34" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במקרה חרום.
ב-9 בנובמבר 2002 החללית התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה צוות שהגיע לתחנת החלל בחללית סויוז TMA-1 שבוע לפני זה.
סרגיי זליוטין היה מפקד הצוות בטיסת נחיתה.
סויוז TMA-1 , הייתה משימת ביקור בתחנת החלל הבין-לאומית.
זו הייתה הטיסה הראשונה של דגם "סויוז TMA".
בדור החמישי של חלליות הסויוז, סויוז-TMA, בוצעו שינויים שנדרשו לעמידה בתנאי נאס"א על מנת שחלליות "סויוז" יוכלו לשרת תחנת החלל הבינלאומית.
השינויים הללו כללו את התאמת חלליות "סויוז" לאנשים גבוהי קומה ושימוש במצנחים משופרים.
חלליות מסוג "סויוז-TMA" היו החלליות הראשונות שהשתמשו בטכנולוגיית הצגת נתונים דיגיטלית (המכונה באנגלית "Glass cockpit").
חלליות מסוג סויוז-TMA זהות במבנם החיצוני לחלליות סויוז מהדור הרביעי,"סויוז-TM", אך שונות במבנם הפנימי.
ניקולאי בודארין - מפקד וטייס החללית
בשנת 2001 נחתם הסכם מסגרת בין רוסקוסמוס לבין סוכנות החלל האירופית בקשר להגעת אסטרונאוטים של הסוכנות לתחנת החלל.
פרנק דה ווין היה הראשון שטז לחלל במסגרת תוכנית זו.
באביב 2001 הוחלט לדחות את השיגור לאוקטובר 2002. החללית שוגרה ב-30 באוקטובר 2002 מכן שיגור מס' 1 בקוסמודרום בייקונור שמופעל על ידי רוסיה ונמצא בקזחסטן.
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 5 בפיקוד של ולרי קורזון.
החללית התחברה למודול "פירס" של תחנת החלל ב-1 בנובמבר.
כל הצוות חזר לכדור הארץ כעבור 8 ימים בחללית סויוז TM-34.
חללית "סויוז TMA-1" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במקרה חרום.
ב-1 בפברואר 2003 התרחש אסון קולומביה.
בעקבות כך טיסות מעבורות חלל הופסקו והיה צורך לעבד מחדש תוכניות ביקור בתחנת החלל הבין-לאומית.
משך שהות של משלחת מס' 6. ב-28 באפריל לתחנת החלל התחברה חללית סויוז TMA-2 ואיתה משלחת מס' 7 בפיקוד יורי מלנצ'נקו.
החל הליך העברת אחריות על תחנת החלל והעברת ציוד ומצרכים.
ב-3 במאי 2003 החללית התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה צוות משלחת מס' 6 (ניקולאי בודארין פיקד על הטיס).
עקב בעיה טכנית בזמן הנחיתה החללית נחתה במרחק של כ-300 ק"מ מהאזור המתוכנן בשטח קזחסטן.
בתחנת החלל הבין-לאומית נותר צוות של משלחת מס' 7 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-2
סויוז TMA-03M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-21 בדצמבר 2011 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-1 ביולי 2012. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות.
סוניטה ויליאמס - מהנדסת טיסה
אקיהקו הושידה - מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-03M" שוגרה ב-21 בדצמבר 2011 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-23 בדצמבר והתחברה למודול "ראסווט".
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 30 בפיקוד דניאל ברבנק.
בהמשך צוות החללית עבר למשלחת מס' 31.
"סויוז TMA-03M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-1 ביולי 2012 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ באותו יום עם אותו צוות שהיה בהמראה.
סויוז TMA-04M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-15 במאי 2012 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-17 בספטמבר 2012. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 31 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סרגיי רווין - מהנדס טיסה
יבגני טארלקין - מהנדס טיסה
קווין פורד - מהנדס טיסה
בינואר 2012 יחידת הנחיתה של החללית לא עברה בדיקות ולכן סוכם לדחות את השיגור למאי 2012.
חללית "סויוז TMA-04M" שוגרה ב-15 במאי 2012 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-17 במאי והתחברה למודול "פואיסק".
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 31 בפיקוד אולג קונוננקו.
בהמשך הם עברו למשלחת מס' 32
"סויוז TMA-04M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-17 בספטמבר 2012 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ באותו יום עם אותו צוות שהיה בהמראה.
ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 32 לתחנת החלל הבין-לאומית.
יחידת נחיתה של החללית מוצבת כיום בבניין האוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן.
סויוז TMA-05M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-15 ביולי 2012 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-18 בנובמבר 2012. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 32 לתחנת החלל הבין-לאומית.
כריס הדפילד - מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-05M" שוגרה ב-15 ביולי 2012 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-17 ביולי והתחברה למודול "ראסווט".
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 32 בפיקוד גנאדי פדאלקה.
בהמשך הם עברו למשלחת מס' 33.
"סויוז TMA-05M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-19 בנובמבר 2012 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ באותו יום עם אותו צוות שהיה בהמראה.
ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 33 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סויוז TMA-06M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-23 באוקטובר 2012 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-16 במרץ 2013. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 33 לתחנת החלל הבין-לאומית.
אלכסנדר מיסורקין - מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-06M" שוגרה ב-23 באוקטובר 2012 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
לראשונה מאז שנת 1984 שיגור חללית מאוישת בוצע מכן שיגור 31. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG".
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-25 באוקטובר והתחברה למודול "פואיסק".
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 33 בפיקוד סוניטה ויליאמס.
בהמשך הם עברו למשלחת מס' 34.
"סויוז TMA-06M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-15 במרץ 2013 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ באותו יום עם אותו צוות שהיה בהמראה.
ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 34 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סויוז TMA-07M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-19 בדצמבר 2012 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-14 במאי 2013. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 34 לתחנת החלל הבין-לאומית.
קרן נייברג - מהנדסת טיסה
חללית "סויוז TMA-07M" שוגרה ב-19 בדצמבר 2012 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-21 בדצמבר והתחברה למודול "ראסווט".
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 34 בפיקוד קווין פורד.
בהמשך הם עברו למשלחת מס' 35.
"סויוז TMA-07M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-14 במאי 2013 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ באותו יום עם אותו צוות שהיה בהמראה.
ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 35 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סויוז TMA-08M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-29 במרץ 2013 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-11 בספטמבר 2013. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 35 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סרגיי ריאזאנסקי - מהנדס טיסה
מייקל הופקינס - מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-08M" שוגרה ב-29 במרץ 2013 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית כעבור 6 שעות והתחברה למודול "פואיסק".
זו הייתה הפעם הראשונה שחללית מאוישת מדגם "סויוז" התחברה לתחנת החלל במסלול שטיסה בו נמשכה מספר שעות בלבד.
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 35 בפיקוד כריס הדפילד.
בהמשך הם הצטרפו למשלחת מס' 36
"סויוז TMA-08M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-11 בספטמבר 2013 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ באותו יום עם אותו צוות שהיה בהמראה.
חללית נחתה בשטח קזחסטן כמתוכנן.
ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 36 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סויוז TMA-09M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-29 במאי 2013 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-11 בנובמבר 2013. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 36 לתחנת החלל הבין-לאומית.
קרן נייברג - מהנדס טיסה
ריצ'רד מסטרקיו - מהנדס טיסה
קואיצ'י וקאטה - מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-09M" שוגרה ב-29 במאי 2013 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית כעבור 6 שעות והתחברה למודול "ראסווט".
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 36 בפיקוד פאבל וינוגרדוב.
בהמשך הם עברו ל משלחת מס' 37.
"סויוז TMA-09M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-1 בנובמבר חללית התנתקה ממודול "ראסווט" ולאחר מספר שעות התחברה למודול "זבזדה" של תחנת החלל.
התמרון בוצע לצורך שחרור מודול "ראסווט" לחיבור חללית סויוז TMA-11M בהמשך.
ב-11 בנובמבר 2013 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ באותו יום עם אותו צוות שהיה בהמראה.
ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 37 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סויוז TMA-10M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-25 בספטמבר 2013 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-11 במרץ 2014. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 37 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סטיבן סוואנסון - מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-10M" שוגרה ב-26 בספטמבר 2013 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 37 בפיקוד פיודור יורצ'יחין.
במהשך הם עברו למשלחת מס' 38.
"סויוז TMA-10M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-10 במרץ 2014 החללית התנתקה מתחנת החלל (לאחר החלטה על הקדמת חזרה עקב תנאי מזג האוויר באזור הנחיתה) וחזרה לכדור הארץ בלילה 11 במרץ עם אותו צוות שהיה בהמראה.
הנחיתה בוצע ללא בעיות מיוחדות וחללית נחתה בשטח קזחסטן.
ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 38 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סויוז TMA-11M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-7 בנובמבר 2013 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-13 במאי 2014. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 38 לתחנת החלל הבין-לאומית.
ריד וייסמן - מהנדס טיסה
אלכסנדר הרסט - מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-10M" שוגרה ב-7 בנובמבר 2013 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית כעבור 7 שעות והתחברה למודול "ראסבט".
בעקבות הגעת החללית מספר אנשים השוהים בתחנת החלל גדל ל-9. זה היה חריג ונועד בין היתר להגעה לפיד אולימפי לחלל וחזרתו בחללית סויוז TMA-09M.
צוות החללית הצטרף למשלחת מס' 38 לתחנת החלל הבין-לאומית שהחלה לפעול ב-10 בנובמבר.
"סויוז TMA-11M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
בהמשך הם עברו למשלחת מס' 39.
ב-14 במאי 2014 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ.
ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 39 לתחנת החלל הבין-לאומית.
יחידת נחיתה של החללית מוצבת ב"בית המדע וטכנולוגיה" בקאזאן.
סויוז TMA-12M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-26 במרץ 2014 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-11 בספטמבר 2014. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 39 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סטיבן סוונסון - מהנדס טיסה
ילנה סרובה - מהנדסת טיסה
בארי וילמור - מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-12M" שוגרה ב-26 במרץ 2014 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החיבור לתחנת החלל היה מתוכנן להתבצע אחרי 6 שעות טיסה.
בגלל בעיות שהתגלו בביצוע תמרון הגעה לתחנת החלל החיבור נדחה.
החללית התחברה למודול "פואיסק" של תחנת החלל הבין-לאומית ב-28 במרץ.
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 39 בפיקוד קואיצ'י וקאטה.
צוות החללית הצטרף למשלחת מס' 39 לתחנת החלל הבין-לאומית שהחלה לפעול ב-11 במרץ.
בהמשך הם עבור למשלחת מס' 40
"סויוז TMA-12M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-10 בספטמבר 2014 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ.
ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 40.
הסויומבו (במונגולית:Соёмбо, ) הוא הסמל הרשמי של מונגוליה.
הסויומבו הוא סימן ניקוד המציין את תחילת הטקסט בכתב סויומבו, כתב שהומצא ב-1686 ומטרתו לפרש מילים בודהיסטיות בטיבטית למונגולית, דבר שהיה בלתי אפשרי בכתב המונגולי.
צורת הסויומבו היא להבה שמתחתיה שמש וירח, משולש ומלבן, וסמל היין-יאנג.
הלהבה מסמלת את העתיד, ההווה והעבר.
השמש והירח מסמלים את השמים.
מעגל היין-יאנג מסמל את הצד הנקבי והצד הזכרי.
כיום ניתן לראות את הסויומבו ברחבי מונגוליה, החל מקירות של מקדשים וכלי קודש ועד לשטרות המטבע המונגולי טוגרוג, ואפילו על דגל המדינה.
סוינוי (בפרואזית: Svínoy) הוא אי הממוקם בצפון מזרח איי פארו, מזרחית לאיים בורד'וי וויד'וי.
האי מחולק לשני חצאי אי, ובו יישוב אחד בשם "סוינוי" בו גרים כל תושבי האי.
חופי האי תלולים, וברובם מורכבים ממצוקים - התלול בהם הוא מצוק אייסטורהוודי (Eysturhøvdi) בחופו הצפוני של האי, שגובהו 345 מטרים.
באי שלושה הרים: קלדופיול (Keldufjall) שגובהו 461 מטרים, האונארטינדור (Havnartindur) שגובהו 587 מטרים, ומולין (Múlin) שגובהו 442 מטרים.
סוּיקינקוּצוּ (ביפנית: 水琴窟; באופן מילולי: "מערת קוטו-מים") הוא סוג של קישוט בגן יפני ומתקן מוזיקלי.
לב מתקן ה"סויקינקוצו" הוא כד שנקבר הפוך בקרקע.
בבסיס הכד נקדח חור שדרכו מטפטפים מים לתוך שלולית מים קטנה שבתוך הכד ההפוך והטפטוף יוצר צליל התזה נעים המהדהד בתוך הכד בדומה לפעמון.
הצליל דומה לצלילים שמשמיע קוטו, כלי נגינה יפני הדומה לסיטאר, ומכאן מקור השם ביפנית.
את ה"סויקינקוצו" בונים בדרך כלל בתוך הגן בסמוך לאגן אבן יפני מסורתי הקרוי צ'וזובאצ'י, שהוא חלק מה"צוּקוּבאי", מתקן נטילת הידיים הסמלית המקובלת בבודהיזם היפני, לפני ביצוע טקס תה יפני.
בניית "סויקינקוצו" קשה יותר מכפי שנראה על פניו משום שכל הרכיבים חייבים להיות מתואמים בדייקנות האחד למשנהו על מנת להבטיח צלילים הרמוניים.
הרכיב החשוב ביותר של ה"סויקינקוצו" הוא הכד הקבור הפוך בקרקע.
במקור נהגו להשתמש בבניית ה"סויקינקוצו" בכדים הנפוצים שנועדו לאחסן מים או אורז.
ניתן להשתמש בכדים מזוגגים או בכדים שאינם מזוגגים.
כדי "סויקינקוצו" מודרניים יכולים להיות עשויים ממתכת.
כדים שאינם מזוגגים נחשבים הטובים ביותר כיוון שהמשטח המחוספס עוזר ליצירת הטיפות.
גובה הכד משתנה בין 30 סנטימטר למטר אחד וקוטרו מ-30 עד 50 סנטימטר.
קוטר החור בבסיס הכד הוא כ-2 סנטימטר.
בדומה לפעמון, כד "סויקינקוצו" מאיכות טובה יצטלצל כשמקישים עליו.
כד המפיק צלצול טוב יפיק גם צליל "סויקינקוצו" טוב.
באופן דומה, כד סדוק, בדומה לפעמון סדוק, לא יפיק צליל טוב.
את ה"סויקינקוצו" מתחילים מבור חפור באדמה שאת תחתיתו נוהגים ליישר בעזרת מצע של אבני חצץ.
על החצץ מכינים שכבה אטומה למים, חמר או טיט מטויח.
הכד מונח הפוך על שכבה זו.
צינור ניקוז הנכנס לכד מלמטה מבטיח שהמים בתוך ה"סויקינקוצו" לא יעברו את הגובה שקבע היוצר.
את הבור ממלאים בחלוקי אבן קטנים עד שהם מכסים את הכד, כשעל ראש ה"סויקינקוצו" מניחים חלוקי אבן בגודל אגרוף המכסים את הכד לחלוטין ומסמנים את מיקומו.
לעיתים מניחים אריחי קרמיקה מצדי הכד לפני שממלאים את הבור בחלוקים.
ה"סויקינקוצו" המסורתי קבור בין אגן האבן היפני המכונה צ'וזובאצ'י המשמש לנטילת ידיים לפני טקס התה היפני, לבין אבן המדרך עליה עומדים לפני האגן בעת נטילת הידיים .
עיצוב ה"סויקינקוצו" והחומרים ממנו הוא עשוי משתנים באופן נרחב ולרוב תלויים באזור.
בדרך כלל נוהגים לקבור כד אחד בסמוך לאגן האבן היפני.
עם זאת, במקרים נדירים אפשר למצוא שני "סויקינקוצו" הסמוכים אחד לשני לפני אותו צ'וזובאצ'י.
התקנה כפולה מעין זאת ניתן למצוא לדוגמה לפני מצודת איוואסקי בעיר נישין שבמחוז אאיצ'י, בקמפוס קולג' מרכז האמנות בטאקאשי, מחוז גונמה, או באוניברסיטת קיוטו.
עם זאת, קיומם של שני פתחים במרחק של 50 סנטימטרים האחד ממשנהו מונע את יצירת הצלילים באופן טבעי בעת נטילת הידיים ולכן יוצרים את הצליל בצורה מלאכותית על ידי התזה מכוונת של מים על פתחי ה"סויקינקוצו".
קיימות כמה גרסאות מודרניות ל"סויקינקוצו" השונות במבנם, בחומרי הבנייה ובשימוש מה"סויקינקוצו" המסורתי.
"סויקינקוצו" מודרני לא תמיד מותקן בסמוך לצ'וזובאצ'י כפי שהיה נהוג מסורתית.
לעיתים בונים "סויקינקוצו" הניזון מזרם מים קבוע והמייצר צליל קבוע של "סויקטקיון", במקום התחלופה בין צליל ה"ריוסויון" לצליל ה"סויטקיון" כמו ב"סויקינקוצו" מסורתי .
מתקנים דמויי "סויקינקוצו" הותקנו מעל לקרקע למשל כחלק מפסלים.
"סויקינקוצו" אף הותקנו בתוך מבנים.
במבנים מסחריים (מסעדות, חנויות ואפילו משרדים) נוהגים להשמיע צלילים מוקלטים של "סויקינקוצו" באמצעות רמקולים.
צינור נוסף המתוקן בחלל ה"סויקינקוצו" מעביר את הצלילים למקום אחר, למשל לתוך המבנה.
בהיסטוריה היה ה"סויקינקוצו" ידוע כ-"טוֹסוּימוֹן" (יפנית, 洞水門), אבל כמעט שלא נעשה בו שימוש בגנים יפניים.
משערים כי במקור נקבר כלי הפוך בסמוך לאגן רחצה כאמצעי לניקוז של המים.
מתקן זה הפיק לעיתים צלילים נעימים, ולכן חפשו הגננים דרכים לשיפור איכות הצליל שהפיק המתקן.
הגידול בפופולריות של מכשיר זה והשם "סויקינקוצו" מקורם באמצע תקופת אדו (1603-1867), סביב התקופה בה פותח אגן האבן, ה"צ'וזובאצ'י".
לקובורי אנשו, המורה הידוע לכללי טקס התה של תקופה זו, היה "סויקינקוצו" בגן התה שלו, ולכן רבים זוקפים לזכותו את המצאת ה"סויקינקוצו".
בסוף תקופת אדו החלה ירידה בפופולריות של ה"סויקינקוצו", אך הוא זכה לתחייה שוב בתקופת מייג'י (1867-1912).
הן השם "סויקינקוצו" והן המתקן נשכחו כליל בתחילת המאה ה-20, תחילת תקופת שווה, ודוח של הפרופסור קצוזו היריאמה מאוניברסיטת טוקיו לחקלאות מ-1959 ציין שני מקומות בלבד ביפן בהם היו "סויקינקוצו", שניהם בלתי שמישים ומלאים באדמה.
עם זאת ב-1982 כתב עיתונאי מהיומון אסאהי שימבון מאמר על ה"סויקינקוצו", וביקש מהציבור מידע בנושא.
כתבה זו הובילה לגילוים מחדש של "סויקינקוצו" רבים ולמספר כתבות על "סויקינקוצו" באסהאי שימבון.
זמן קצר אחר כך, ב-1985, שידרה רשת הטלוויזיה הציבורית היפנית, ה-NHK, תוכנית על "סויקינקוצו" והציתה בכך את תחיית ה"סויקינקוצו" ביפן.
ביפנית יש כנוי מיוחד לצליל של ה"סויקינקוצו"-"סויקינון".
צליל זה מחולק לשתי תת-קבוצות, "ריוסויון" ו"סויטקיון".
ה"ריוסויון" הוא הצליל של הטיפות הראשונות של המים בתחילת נטילת הידיים.
ה"סויטקיון" מתאר הן את הצליל של מים רבים הניגרים ביחד בעת נטילת הידיים ואת הטיפות האיטיות יותר בסוף הרחצה.
"סויקינקוצו" מעולה מתאפיין בטיפות מים שמקורם בנקודות שונות על משטח הכד.
כדים בלתי מזוגגים סופגים לחות טוב יותר ולכן נוצרים בהם טיפות ממקומות רבים יותר על פני השטח.
ההתנגשות של טיפת המים בפני המים שבכד יוצרת צליל המוגבר בשל עיצוב הכד.
לעיתים מניחים בסמוך ל"סויקינקוצו" קנה חזרן שבעזרתו ניתן לשמוע טוב יותר את הצליל כשצד אחד של הקנה מונח על חלקו העליון של "סויקינקוצו" והשני מוצמד לאוזן.
אמירה מקובלת היא שכל "סויקינקוצו" נשמע אחרת.
חלק חשוב ברעיון מאחורי ה"סויקינקוצו" הוא שהמתקן סמוי מן העין, משום שאז כשמבקר נוטל את ידיו הוא שומע לפתע את הצלילים הנעימים שמקורם מתחת לקרקע.
פעולת רחצת הידיים היא בעצם מקבילה לנגינה ב"סויקינקוצו", והצלילים נשמעים זמן קצר לאחר הרחצה.
הצלילים הזכים של טיפות המים נחשבים כמרגיעים ומשככים, ואף תוארו כיפהפיים ושלווים.
בשנת 1995 הוכן תקליטור למכירה המכיל הקלטה של ה"סויקינקוצו" הכפול בקמפוס של קולג' מרכז האמנות בטאקאשי.
אמן נוסף הכין תקליטור ובו יצירה שחיבר באמצעות מחשב המחקה את צלילי ה"סויקינקוצו".
כמה מוזיקאים שילבו את צלילי ה"סויקינקוצו" ביצירות שחיברו.
בין החוקרים העיקריים של ה סויקינקוצו" נמצאת המוזיקאית, נאוקו טנקה.
סויוז TMA-9 היא חללית סויוז ששוגרה ב-18 בספטמבר 2006 בשעה 04:08 מקוסמודרום בייקונור.
החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות, בהם אנושה אנסארי, תיירת החלל הרביעית, האישה המוסלמית הראשונה בחלל והאיראנית הראשונה בחלל.
כמו כן, בחללית הגיעה לתחנת החלל משלחת מס' 14.
מייקל לופז-אלגריה – מהנדס טיסה
אנושה אנסארי – תיירת החלל הרביעית (שוגרה בסויוז TMA-9 וחזרה בסויוז TMA-8)
צ'ארלס סימוני – תייר החלל החמישי (שוגר בסויוז TMA-10 וחזר בסויוז TMA-9)
פגי ויטסון – מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-9" שוגרה ב-18 בספטמבר 2006 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
ב-20 בספטמבר בוצע עגינה בתחנת החלל.
באותה עת בתחנה שהה צוות משלחת מס' 13 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד פאבל וינוגרדוב.
אנשי משלחת קבועה מס' 13 ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל.
במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל לצוות משלחת מס' 14 לתחנת החלל הבין-לאומית.
על הטיסה הייתה אנושה אנסארי, תיירת חלל אמריקאית-איראנית.
במהלך שהותה בתחנת החלל היא ביצעה מספר ניסויים בהתאם לתוכנית של סוכנות החלל האירופית.
ב-28 בספטמבר צוות קבוע מס' 13 ואנושה אנסארי עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-8" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל.
תומאס רייטר מגרמניה שהיה חבר משלחת מס' 13 נותר בתחנת החלל והצטרף לצוות מס' 14.
חללית "סויוז TMA-9" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במצב חירום.
צוות משלחת מס' 14 בפיקוד מייקל לופז-אלגריה החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל.
בדצמבר לתחנת החלל הגיע מעבורת החלל דיסקברי במסגרת משימה STS-116. עם המעבורת הגיע חבר נוסף במשלחת מס' 14 סוניטה ויליאמס שהייתה אמורה להחליף את תומאס רייטר מגרמניה.
חברי המשלחת ביחד עם צוות STS-116 החלו בפעילויות בהרחבת תחנת החלל תוך שימוש בציוד שהגיע במעבורת.
המעבורת עזבה את תחנת החלל ב-19 בדצמבר 2006 ביחד עם תומאס רייטר.
ב-9 באפריל 2007 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-10 עם משלחת מס' 15 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד פיודור יורצ'יחין.
לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות קבוע מס' 14 המקורי וצ'ארלס סימוני מארצות הברית שהגיע עם "סויוז TMA-10" נכנסו לחללית "סויוז TMA-9" ונחתו בכדור הארץ אחרי כ-6 חודשי עבודה.
הנחיתה עברה ללא בעיות מיוחדות.
בתחנת החלל הבין לאומית נותר צוות משלחת מס' 15 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-10. סוניטה ויליאמס נותרה בתחנת החלל וצורפה לצוות משלחת קבועה מס' 15.
סויוז TMA-8 היא חללית סויוז ששוגרה ב-30 במרץ 2006 בשעה 02:30 מקוסמודרום בייקונור.
החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - האסטרונאוט האמריקאי ג'פרי ויליאמס, הקוסמונאוט הרוסי פאבל וינוגרדוב והאסטרונאוט הברזילאי מרקוס פונטס.
לאחר אסון קולומביה הופסקו טיסות של מעבורת חלל.
בעקבות כך תוכנית ניצול תחנת החלל הבין-לאומית עובדה מחדש.
החל משנת 2003 צוות התחנה צומצם לשני חברי הצוות בהתאם ליכולת של חלליות מדגם "סויוז".
חללית "סויוז TMA-8" שוגרה ב-30 במרץ 2006 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
ב-1 באפריל בוצע עגינה בתחנת החלל.
באותה עת בתחנה שהה צוות משלחת מס' 12 בפיקוד ויליאם מקארתור.
אנשי משלחת קבועה מס' 12 ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל.
במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל לצוות משלחת מס' 13. על הטיסה היה מרקוס פונטס, נציג סוכנות החלל הברזילאית.
הוא החל בביצוע תוכנית ניסויים שהוכנה עבורו.
ב-8 באפריל צוות משלחת מס' 12 ומרקוס פונטס עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-7" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל.
חללית "סויוז TMA-8" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במצב חירום.
צוות משלחת מס' 13 בפיקוד פאבל וינוגרדוב החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל.
ביולי לתחנת החלל הגיע מעבורת החלל דיסקברי במסגרת משימה STS-121. עם המעבורת הגיע חבר נוסף במשלחת מס' 13 תומאס רייטר מגרמניה.
בהתאם לכך, לראשונה משנת 2003 הרכב המשלחת הקבועה גדל ל-3 חברים.
ב-20 בספטמבר 2006 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-9 עם צוות משלחת מס' 14 בפיקוד מייקל לופז-אלגריה.
לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות קבוע מס' 13 המקורי ואנושה אנסארי מארצות הברית שהגיע עם "סויוז TMA-9" נכנסו לחללית "סויוז TMA-8" ונחתו בכדור הארץ אחרי כ-6 חודשי עבודה.
בתחנת החלל הבין לאומית נותר צוות משלחת מס' 14 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-9. תומאס רייטר נותר בתחנת החלל וצורף לצוות משלחת מס' 14.
ג'פרי ויליאמס - מהנדס טיסה
מרקוס פונטס - מהנדס טיסה (שוגר בסויוז TMA-8 וחזר בסויוז TMA-7)
ג'פרי וילימס - מהנדס טיסה
אנושה אנסארי - תיירת החלל הרביעית (שוגרה בסויוז TMA-9 וחזרה בסויוז TMA-8)
סרגיי וולקוב - מהנדס טיסה
סויוז TMA-7 היא חללית סויוז ששוגרה ב-1 באוקטובר 2005 בשעה 03:55 מקוסמודרום בייקונור.
החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות – הקוסמונאוט הרוסי ולרי טוקרב, והאסטרונאוטים האמריקאים ויליאם מקארתור וגרגורי אולסן.
ויליאם מקארתור - מהנדס טיסה
גרגורי אולסן - תייר חלל (שוגר בסויוז TMA-7 וחזר בסויוז TMA-6)
חללית "סויוז TMA-7" שוגרה ב-1 באוקטובר 2005 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
ב-3 באוקטובר בוצע עגינה במודול "פירס" של תחנת החלל.
באותה עת בתחנה שהה צוות משלחת מס' 11 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד סרגיי קריקאליוב.
אנשי משלחת מס' 11 ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל.
במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל למשלחת מס' 12 לתחנת החלל הבין-לאומית.
על הטיסה היה תייר חלל גרגורי אולסן ששילם כ-20 מיליון $.
ב-10 באוקטובר צוות משלחת מס' 11 וגרגורי אולסן עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-6" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל.
חללית "סויוז TMA-7" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במצב חירום.
צוות קבוע מס' 12 בפיקוד ויליאם מקארתור החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל.
במהלך שהותם בתחנת החלל תוכנן ביקור של מעבורת החלל דיסקברי בנסגרת משימה STS-121 אך הוא נדחה ל-2006
ב-18 בנובמבר בוצע שינוי מיקום החללית והיא חוברה למודול "זאריה"
ב-20 במרץ בוצע שינוי מיקום החללית והיא חוברה למודול "זבזדה"
ב-1 באפריל 2006 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-8 עם צוות משלחת מס' 13 בפיקוד פאבל וינוגרדוב.
לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות משלחת מס' 12 ומרקוס פונטס מברזיל שהגיע עם "סויוז TMA-8" נכנסו לחללית "סויוז TMA-7" ונחתו בכדור הארץ ב-8 באפריל 2006 אחרי כ-6 חודשי עבודה.
בתחנת החלל הבין-לאומית נותר צוות משלחת מס' 13 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-8.
סויוז TMA-14 היא חללית סויוז ששוגרה ב-26 במרץ 2009 מקוסמודרום בייקונור.
החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - הקוסמונאוט גנאדי פדאלקה, האסטרונאוט מייקל באראט ותייר החלל החוזר צ'ארלס סימוני העושה את מסעו השני לתחנת החלל הבינלאומית.
שני אנשי צוות נותרו בתחנת החלל והצטרפו לצוות ה-19 שלה, ותייר החלל חזר עם הצוות ה-18 של תחנת החלל על גבי סויוז TMA-13. סויוז TMA-14 נשארה בתחנת החלל עד 11 באוקטובר 2009.
גי לליברטה - תייר חלל (שוגר בסויוז TMA-16 וחזור בסויוז TMA-14)
שאנון ווקר - מהנדסת טיסה
אסתר דייסון - תיירת חלל
חללית "סויוז TMA-14" שוגרה ב-26 במרץ 2009 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
ב-28 במרץ בוצע עגינה במודול "זבזדה" של תחנת החלל.
באותה עת בתחנה שהה צוות משלחת מס' 18 בפיקוד מייקל פינק (בנוסף לו באותה עת צוות כלל גם יורי לונצ'קוב ו-קואיצ'י וקאטה).
אנשי משלחת מס' 18 ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל.
במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל לצוות משלחת מס' 19. על הטיסה היה צ'ארלס סימוני, אזרח ארצות הברית והונגריה.
ב-11 באפריל צוות מס' 18 יורי לונצ'קוב ומייקל פינק ובנוסף צ'ארלס סימוני עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-13" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל.
שליטה על תחנת החלל עברה לצוות קובע מס' 19 בפיקוד גנאדי פדאלקה.
חללית "סויוז TMA-14" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במצב חירום.
משלחת מס' 19 בפיקוד גנאדי פדאלקה החלה בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל.
ב-2 באוקטובר 2009 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-16 עם צוות משלחת מס' 21. לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות קבוע מס' 19/20 המקורי שהגיע עם "סויוז TMA-14" וגי לליברטה שהיגע ב"-סויוז TMA-16" נכנסו לחללית "סויוז TMA-14" ונחתו בכדור הארץ אחרי כ-6 חודשי עבודה.
בתחנת החלל הבין לאומית נותר צוות משלחת מס' 21 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-16.
סויוז TMA-6 היא חללית סויוז ששוגרה ב-15 באפריל 2005 בשעה 00:46 מקוסמודרום בייקונור.
החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - הקוסמונאוט הרוסי סרגיי קריקאליוב, האסטרונאוט האמריקאי ג'ון פיליפס שהיו חברי משלחת מס' 11 וטייס החלל האיטלקי רוברטו ויטורי.
אחרי קרוב לחצי שנה בה שהתה בתחנת החלל הבינלאומית, חזרה סויוז TMA-6 לכדור הארץ ב-11 באוקטובר.
ג'ון פיליפס - מהנדס טיסה
רוברטו ויטורי - מהנדס טיסה (שוגר בסויוז TMA-6 וחזר בסויוז TMA-5)
גרגורי אולסן - תייר החלל השלישי (שוגר בסויוז TMA-7 וחזר בסויוז TMA-6)
חללית "סויוז TMA-6" שוגרה ב-15 באפריל 2005 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
ב-17 באפריל בוצע עגינה במדודול "פירס" של תחנת החלל.
באותה עת בתחנה שהה צוות משלחת מס' 10 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד לירוי צ'יאו.
אנשי משלחת קבועה מס' 10 ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל.
במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל לצוות משלחת מס' 11. על הטיסה היה נציג איטליה רוברטו ויטורי שהחל בביצוע תוכנית ניסויים שהוכנה עבורו כחלק של תוכנית ENEIDE.
ב-24 באפריל צוות קבוע מס' 10 ויורי שארגין עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-5" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל.
חללית "סויוז TMA-6" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במצב חירום.
ב-19 ביולי בוצע שינוי מיקום עגינה - חללית נותקה ממדול "פירס" וחוברה מחדש למודול "זאריה"
צוות משלחת מס' 11 בפיקוד סרגיי קריקאליוב החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל.
במהלך שהותם בתחנת החלל בוצע ביקור של מעבורת החלל דיסקברי בנסגרת משימה STS-114.
ב-3 באוקטובר 2005 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-7 עם צוות משלחת מס' 12 בפיקוד ויליאם מקארתור.
לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, משלחת מס' 11 וגרגורי אולסן מארצות הברית שהגיע עם "סויוז TMA-7" נכנסו לחללית "סויוז TMA-6" ונחתו בכדור הארץ ב-11 באוקטובר 2005 אחרי כ-6 חודשי עבודה.
בתחנת החלל הבין-לאומית נותר צוות משלחת מס' 12 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-7.
סויוז TMA-5 היא חללית סויוז ששוגרה ב-14 באוקטובר 2004 בשעה 03:06 מקוסמודרום בייקונור.
החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - האסטרונאוט האמריקאי לירוי צ'יאו ושני הקוסמונאוטים הרוסים סליז'אן שריפוב ויורי שראגין.
אחרי קצת יותר מחצי שנה בה שהתה בתחנת החלל הבינלאומית, חזרה "סויוז TMA-5" לכדור הארץ ב-24 באפריל 2005.
לירוי צ'יאו - מהנדס טיסה, מפקד משלחת קבועה מס' 10
יורי שארגין - מהנדס טיסה (שוגר בסויוז TMA-5 וחזר בסויוז TMA-4)
החל משנת 2003 צוות התחנה צומצם לשני חברי הצוות בלבד בהתאם ליכולת של חלליות מדגם "סויוז".
חללית "סויוז TMA-5" שוגרה ב-14 באוקטובר 2004 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
ב-16 באוקטובר בוצע עגינה במודול "פירס" של תחנת החלל.
באותה עת בתחנה שהה צוות משלחת מס' 9 בפיקוד גנאדי פדאלקה.
אנשי משלחת מס' 9 לתחנת החלל הבין-לאומית ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל.
במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל למשלחת מס' 10. על הטיסה היה נציג רוסיה יורי שארגין שהחל בביצוע תוכנית ניסויים שהוכנה עבורו.
ב-20 באוקטובר צוות משלחת מס' 9 ויורי שארגין עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-4" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל.
חללית "סויוז TMA-5" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במצב חירום.
צוות משלחת מס' 10 בפיקוד לירוי צ'יאו החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל.
הם ערכו 17 ניסויים מדעיים וביצעו פעמיים פעילות חוץ רכבית.
ב-30 בנובמבר בוצע שינוי עגינה של החללית.
היא התנתקה ממודול "פירס" וחוברה למודול "זבזדה".
ב-17 באפריל 2005 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-6 עם צוות משלחת מס' 11 בפיקוד סרגיי קריקאליוב.
לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות משלחת מס' 10 ורוברטו ויטורי מאיטליה שהגיע עם "סויוז TMA-6" נכנסו לחללית "סויוז TMA-5" ונחתו בכדור הארץ ב-24 באפריל 2005 אחרי כ-6 חודשי עבודה.
בתחנת החלל הבין לאומית נותר צוות משלחת מס' 11 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-6.
סויוז TMA-4 היא חללית סויוז ששוגרה ב-19 באפריל 2004 בשעה 03:19 מקוסמודרום בייקונור.
החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - הקוסמונאוט הרוסי גנאדי פדלקה, האסטרונאוט האמריקאי מייקל פינק וטייס החלל ההולנדי אנדרה קויפרס.
אחרי קצת יותר מחצי שנה בה שהתה בתחנת החלל הבינלאומית, חזרה סויוז TMA-4 לכדור הארץ ב-24 באוקטובר 2004.
גנאדי פדלקה - מפקד טיסה ומפקד משלחת מס' 9
אנדרה קויפרס - מהנדס טיסה (שוגר בסויוז TMA-4 וחזר בסויוז TMA-3)
יורי שראגין - מהנדס טיסה (שוגר בסויוז TMA-5 וחזר בסויוז TMA-4)
בעקבות אסון קולומביה הופסקו טיסות של מעבורת חלל.
צוות חללית "סויוז TMA-4" עבר שיוני בעקבות שינויים אלו.
חללית "סויוז TMA-4" שוגרה ב-19 באפריל 2004 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
ב-21 באפריל בוצע עגינה במודול "זאריה" בתחנת החלל.
באותה עת בתחנה שהה צוות משלחת מס' 8 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד מייקל פול.
החללית הביאה איתה גם ציוד ומצרכים.
אנשי משלחת מס' 8 ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל.
במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל למשלחת מס' 9 לתחנת החלל הבין-לאומית.
על הטיסה היה נציג הולנד אנדרה קויפרס שהחל בביצוע תוכנית ניסויים שהוכנה עבורו.
ב-29 באפריל צוות משלחת מס' 8 ואנדרה קויפרס עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-3" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל.
חללית "סויוז TMA-4" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במצב חירום.
צוות משלחת מס' 9 בפיקוד גנאדי פדלקה החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל.
הם ערכו 21 ניסויים מדעיים וביצעו פעילות חוץ רכבית 4 פעמים.
ב-16 באוקטובר 2004 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-5 עם צוות משלחת מס' 10 בפיקוד לירוי צ'יאו.
לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות משלחת מס' 9 ויורי שראגין שהגיע עם "סויוז TMA-5" נכנסו לחללית "סויוז TMA-4" ונחתו בכדור הארץ אחרי כ-6 חודשי עבודה.
בתחנת החלל הבין לאומית נותר צוות משלחת מס' 10 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-5.
סויוז TMA-15 היא חללית סויוז ששוגרה ב-27 במאי 2009 מקוסמודרום בייקונור.
החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - הקוסמונאוט רומן רומננקו, והאסטרונאוטים פרנק דה ווין הבלגי מסוכנות החלל האירופית, ורוברט ת'ירסק מסוכנות החלל הקנדית.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבינלאומית ב-29 במאי, ולראשונה צוות תחנת החלל מונה שישה אסטרונאוטים קבועים.
גודל זה התאפשר עם התקנת מתקן מיחזור מים, שהובא במשימת STS-126, הממחזר שתן ולחות מן האוויר ומייצר מהם מי שתייה.
במשימה זו לראשונה היה ייצוג לחמש סוכנויות החלל המפעילות את התחנה - הרוסית, האמריקאית, הקנדית, האירופית והיפנית.
כאשר מפקד התחנה, גנאדי פדאלקה, חזר לכדור הארץ באוקטובר 2009, היה פרנק דה ווין המפקד האירופי הראשון של התחנה.
סויוז TMA-15 נשארה על תחנת החלל עד 1 בדצמבר 2009.
רוברט ת'ירסק - מהנדס טיסה
אנדרה קוייפר - מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-15" שוגרה ב-27 במאי 2009 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-29 במאי והתחברו למודול "זאריה".
באותה עת בתחנת החלל שהה משלחת מס' 19 בפיקוד גנאדי פדאלקה.
ביחד עם צוות "סויוז TMA-15" הם הרכיבו משלחת מס' 20 לתחנת החלל בין-לאומית שלראשונה מונה שישה אסטרונאוטים קבועים.
הישג נוסף של משימה זו הוא שבעקבות הגעתה לתחנת החלל, היה בה לראשונה ייצוג לחמש סוכנויות החלל הראשיות המפעילות את התחנה - הרוסית, האמריקאית, הקנדית, האירופית והיפנית.
כאשר מפקד התחנה, גנאדי פדלקה, חזר לכדור הארץ באוקטובר 2009, היה פרנק דה ווין המפקד האירופי הראשון של התחנה.
"סויוז TMA-15" נשארה על תחנת החלל עד 1 בדצמבר 2009 כחללית חירום כאשר היא חזרה לכדור הארץ עם צוות זהה לצוות ההמראה.
סויוז TMA-17 היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-20 בדצמבר 2009 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-2 ביוני 2010. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - מפקד המשימה אולג קוטוב, ומהנדסי הטיסה סוצ'י נגוצ'י וטימותי קרימר שהצטרפו למשלחת מס' 22 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של ג'פרי ויליאמס.
זו הטיסה ה-104 של החללית סויוז.
טימותי קרימר - מהנדס טיסה
סוצ'י נגוצ'י - מהנדס טיסה
דגלס וילקוק - מהנדס טיסה
סטושי פורוקאווה - מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-17" שוגרה ב-20 בדצמבר 2009 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-22 בדצמבר והתחברה למודול "זאריה".
באותה עת בתחנת החלל שהה משלחת מס' 22 בפיקוד ג'פרי ויליאמס.
צוות החללית הצטרף למשלחת שהורחבה בעקבות כך ל-5 חברים.
בהמשך הם עבור למשלחת מס' 23.
ב-12 במאי בוצע שינוי מיקום עגינה של חללית "סויוז TM-17" והיא עברה לעגינה במודול "זבזדה".
"סויוז TMA-17" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-2 ביוני 2010 היא חזרה לכדור הארץ עם אותו צוות שהיה בהמראה.
סויוז TMA-16 היא חללית סויוז ששוגרה ב-30 בספטמבר 2009 מנמל החלל קוסמודרום בייקונור ונחתה ב-18 במרץ 2010. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה שלושה אנשי צוות- מפקד המשימה מקסים סוראייב, מהנדס הטיסה ג'פרי ויליאמס ותייר החלל גי לאליברטה (מייסד קרקס השמש).
סויוז TMA-16 הביאה שני אסטרונאוטים נוספים לצוות המשלחת ה-21 של תחנת החלל הבינלאומית - מקסים סוראייב וג'פרי ויליאמס.
זוהי הטיסה ה-103 של חללית הסויוז, ולראשונה מאז 1969 שלוש חלליות סויוז שהו במקביל בחלל (סויוז TMA-14, סויוז TMA-15, וסויוז TMA-16), תקופה מסוימת כולם היו מחוברים לתחנת החלל.
שאנון ווקר - מהנדס טיסה
ברברה ברט - תיירת חלל
חללית "סויוז TMA-16" שוגרה ב-30 בספטמבר 2009 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-2 באוקטובר.
באותה עת בתחנת החלל שהה משלחת מס' 20 בפיקוד גנאדי פדאלקה שהייתה אמורה לסיים את פעילותה.
בחללית "סויוז TMA-16" הגיע גם לי לליברטה, תייר חלל מקנדה.
צוות החללית ואנשי משלחת מס' 20 החלו בהעברת אחריות למשלחת מס' 21 בפיקוד של פרנק דה ווין (שכבר שהה בתחנת החלל כחלק של משלחת מס' 20).
לאחר סיום התהליך, גנאדי פדאלקה, מייקל באראט וגי לליברטה נכנסו לחללית סויוז TMA-14 וחזרו לכדור הארץ.
משלחת מס' 21 החלה בפעילותה.
ב-21 בינואר 2010 חללית "סויוז TMA-16" התנתקה ממודול "זבזדה" וכעבור טיסה של 21 דקות התחברה למודול "פואיסק".
בטיסה זו בחללית היו סוראייב וויליאמס.
סויוז TMA-16 נשארה על תחנת החלל עד 18 במרץ 2010 כחללית חירום כאשר היא חזרה לכדור הארץ עם סוראייס וויליאמס.
משימת סויוז TMA-16 הייתה טיסת החלל האחרונה שבה שוגרו לחלל תיירי חלל באמצעות חלליות "סויוז" בגלל הפסקת פעילותן של כל מעבורות החלל של נאס"א והגדלת צוות תחנת החלל הבינלאומית לשישה, התפקיד של העברת הצוותים הוטל במלואו על חלליות הסויוז, כך שלא נישאר בהן מקום לתיירי חלל.
הדבר השתנה רק בשנת 2021 כאשר החלו טיסות של חלליות אחרות לתחנת החלל.
סויוז TMA-19 היא חללית סויוז ששוגרה מקוסמודרום בייקונור ב-16 ביוני 2010 בשעה 3:35 בבוקר שעון מקומי, אל תחנת החלל הבינלאומית.
היא עגנה בתחנה ב-17 ביוני בשעה 22:25 UTC (באותו זמן בביקונור כבר יהיה יום המחרת, 19 ביוני).
החללית שוגרה ביום השנה לשיגורה של ולנטינה טרשקובה, האישה הראשונה בחלל, ששוגרה מאותו כן שיגור, 47 שנים קודם לכן, ויום לפני יום השנה ה-27 לשיגור של סאלי רייד, האמריקאית הראשונה בחלל.
זהו גם השיגור ה-100 אל תחנת החלל הבינלאומית והטיסה ה-106 של החללית סויוז מאז טיסה המאוישת הראשונה בשנת 1967.
זוהי הטיסה הראשונה של האסטרונאוטית שאנון ווקר, שהיא האסטרונאוטית הראשונה מן העיר יוסטון, מקום מושבו של מרכז החלל ג'ונסון של נאס"א, המנהל את הטיסות המאוישות.
ווקר לקחה איתה לטיסה שעון יד שהיה שייך לאמיליה ארהארט, האישה הראשונה שהטיסה מטוס בטיסה טרנס-אטלנטית.
החללית עגנה בתחנת החלל, עם השעון, ביום השנה ה-82 לטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה של ארהרט (בה הייתה נוסעת).
דאגלס ווילוק יהיה הקצין הראשון מצבא ארצות הברית שיפקד על התחנה, בעודו בשירות פעיל.
עם הגעת האסטרונאוטים אל התחנה, הם יחזירו את גודל הצוות שלה לשישה אנשי צוות, לאחר ששלושה אנשי צוות עזבו את התחנה מוקדם יותר השנה.
דאגלס וילוק - מהנדס טיסה
קתרין קולמן - מהנדסת טיסה
חללית "סויוז TMA-19" שוגרה ב-16 ביוני 2010 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-18 ביוני והתחברה למודול "זבזדה".
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 24 בפיקוד אלכסנדר סקבורצוב.
בהמשך הם עברו למשלחת מס' 25.
ב-29 ביוני החללית התנתקה ממודול "זבזדה" ולאחר כחצי שעה התחברה למודול "ראסווט".
"סויוז TMA-19" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-18 בנובמבר התקבלה החלטה להקדים מועד הנחיתה מ-30 בנובמבר ל-26 בנובמבר, זאת בעקבות סגירת המרחב האוויר הצפויה של קזחסטן בעקבות כנס בין-לאומי.
ב-26 בנובמבר החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ באותו יום עם אותו צוות שהיה בהמראה.
סויוז TMA-18 היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-2 באפריל 2010 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-25 בספטמבר 2010. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - מפקד המשימה אלכסנדר סקבורצוב, ומהנדסי הטיסה מיכאיל קורניינקו וטרייסי קולדוול דייסון.
זו הטיסה ה-105 של החללית סויוז מאז טיסה המאוישת הראשונה בשנת 1967.
מיכאיל קורניינקו - מהנדס טיסה
אנדרי בוריסנקו - מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-18" שוגרה ב-2 באפריל 2010 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-4 באפריל והתחברה למודול "פואיסק".
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 23 בפיקוד אולג קוטוב.
בהמשך הם עברו למשלחת מס' 24
היא הייתה מתוכננת להתנתק מתחנת החלל ב-24 בספטמבר.
מערכת הניתוק לא פעלה באופן תקין ולכן פעולה זו נדחתה ל-25 בספטמבר בה היא בוצעה בהצלחה.
החללית חזרה לכדור הארץ באותו יום עם אותו צוות שהיה בהמראה.
סויוזמולטפילם הוא אולפן סרטי אנימציה הוותיק ביותר ברוסיה ואולפן הפקת סרטי אנימציה הגדול ביותר בתקופת ברית המועצות ואחד מאולפני הפקת סרטי האנימציה הגדולים ביותר ברוסיה.
מאז הוקם האולפן הפיק למעלה מ-1,500 סרטי אנימציה והוא נחשב לאחד הפורים בתקופת ברית המועצות.
במשך שנים רבות סמל האולפנים היה צ'בורשקה.
האולפן הוקם ב-10 ביוני 1936 במוסקבה ובאותה שנה יצא סרט האנימציה הסובייטי הראשון "באפריקה חם".
עם פירוק ברית המועצות התפצל האולפן למספר חברות והופסקה יצירת סרטים חדשים.
זכויות היוצרים על הסרטים הישנים נמכרו לחברה אמריקאית.
חוזה מכירת הזכויות נידון בבתי משפט במשך שנים רבות.
ב-1 ביוני 2010, אוגדו בצו נשיאותי של דמיטרי מדבדב 5 אולפני אנימציה רוסיים ליצירת תאגיד ממלכתי להפקת סרטי אנימציה, "אוסף הסרטים הממלכתי המאוחד" (Объединенная государственная киноколлекция).
סוּיְזָאי או סוּיְסַאי (ביפנית: 綏靖天皇 - "סויזאי טאנו" - "סויזאי קיסר יפן") היה קיסר יפן השני, לפי המסורת היפנית.
קיסר זה נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, מאחר שאין עדויות היסטוריות לשלטונות.
על פי המסורות היפניות, הקיסר שלט משנת 549 לפנה"ס.
ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של סויזאי ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן.
בקוג'יקי מצוינים רק שמו של הקיסר וייחוסו המשפחתי, וכן ישנו תיאור של נסיבות עלייתו לשלטון.
בניהון שוקי מצוינים גם מעשיו של הקיסר, אולם אלה מעשים אגדתיים, שאינם מבוססים על תיעוד היסטורי נוסף, וישנה סברה כי תיאורים אלה הועתקו מאגדות סיניות.
על פי המשורר היפני ג'י-ין, סויזאי היה אחד מבניו של ג'ימו, אשר שלט מארמון טאקאוקה-נו-מייה, בקצוראגי (כיום פרובינציית יאמטו).
על פי הקוג'יקי, סויזאי היה בנו הצעיר של אשתו הראשית של ג'ימו, איסוקיוריהימי.
קאמויאווימימי, בנם הבכור של ג'ימו ואיסוקיוריהימי היה יורש העצר ועתיד היה למלוך לאחר אביו; אולם לאחר מותו של ג'ימו, טאגישימימי, בנם של ג'ימו ואהירצושימה, רעיה נחותה יותר של ג'ימו, ניסה לתפוס את השלטון.
סויזאי שכנע את קאמויאווימימי לרצוח את טאישימימי, אולם זה נכשל, וסויזאי נאלץ להרוג את אחיו החורג בעצמו.
לאחר זאת קאמויאווימימי ויתר על השלטון והכריז שאחיו הצעיר סויזאי, בהיותו אמיץ יותר, צריך להיות הקיסר.
ישנה סברה לפיה סיפור אגדי זה מנסה להסביר את שינוי המנהג הקדום לפיו הבן הצעיר ביותר הוא היורש, למנהג מאוחר יותר לפיו הבן הבכור הוא היורש.
האגדה מנסה להסביר מדוע דווקא הבן הצעיר ירש את אביו.
על פי המסורות סויזאי מלך 45 שנים.
באתר הקבורה המלכותי של קיסרי יפן מצוי קברו של סויזאי.
סויוז TMA-20 היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-15 בדצמבר 2010 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-24 במאי 2011. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - מפקד המשימה דמיטרי קונדרטייב, ומהנדסי הטיסה קתרין קולמן ופאולו נספולי.
זו הטיסה ה-108 של החללית סויוז מאז טיסה המאוישת הראשונה בשנת 1967.
סאטושי פורוקאבה - מהנדס טיסה
במהלך הכנות לטיסה בקוסמודרום בייקונור נפגעה יחידת נחיתה.
בעקבות התיקונים שיגור החללית נדחה למספר ימים.
חללית "סויוז TMA-20" שוגרה ב-15 בדצמבר 2010 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-17 בדצמבר והתחברה למודול "ראסבט".
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 26 בפיקוד סקוט קלי.
בהמשך הוא עבר למשלחת מס' 27
"סויוז TMA-20" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-24 במאי 2011 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ באותו יום עם אותו צוות שהיה בהמראה.
סויוז TMA-21 היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-4 באפריל 2011 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-16 בספטמבר 2011. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - מפקד המשימה אלכסנדר סאמוקוטייב, ומהנדסי הטיסה אנדריי בוריסנקו ורון גארן.
זו הטיסה ה-109 של החללית סויוז מאז טיסה המאוישת הראשונה בשנת 1967.
רון גארן - מהנדס טיסה
אנטולי איוואנישין - מהנדס טיסה
דניאל ברבנק - מהנדס טיסה
במקור השיגור תוכנן ל-30 במרץ אך הוא נדחה עקב בעיוה טכנית.
חללית "סויוז TMA-21" שוגרה ב-4 באפריל 2011 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-6 באפריל והתחברה למודול "פואיסק".
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 27 בפיקוד דמיטרי קונדרטייב.
לציון 50 שנים לטיסה של יורי גגרין (טיסה מאוישת ראשונה שבוצע על ידי בן אדם) החללית קיבלה שם ייעודי "יורי גגרין".
"סויוז TMA-21" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-16 בספטמבר 2011 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ באותו יום עם אותו צוות שהיה בהמראה.
סויוז TMA-22 היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-14 בנובמבר 2011 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-27 באפריל 2012. זו הטיסה ה-111 של החללית סויוז מאז טיסה המאוישת הראשונה בשנת 1967. זו הייתה טיסה אחרונה של חללית מדגם "סויוז TMA".
חללית "סויוז TMA-22" שוגרה ב-14 בנובמבר 2011 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-16 בנובמבר והתחברה למודול "פואיסק".
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 29 בפיקוד מייקל פוסום.
בהמשך הם עברו למשלחת מס' 30.
"סויוז TMA-22" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-27 באפריל 2012 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ באותו יום עם אותו צוות שהיה בהמראה.
סויקו (ביפנית: 推古天皇; 554 – 15 באפריל 628, נהגה Suiko) הייתה הקיסרית ה-33 של יפן, והאישה הראשונה (מבין שמונה) לכהן בתפקיד זה.
סויקו שלטה משנת 592 ועד למותה בשנת 628. היא הייתה אלמנתו של הקיסר בידצו וילדה לו שמונה ילדים.
סואיקו הייתה אחת הקיסריות הבודהיסטיות הראשונות ביפן.
בזמן שלטונה פקדה רעידת אדמה משמעותי שהסבה נזק רב לאזור נארה.
לאחר מותה של סואיקו, ירש את הקיסרות הנסיך טמורה שהיה נכד של בעלה והוכתר בשם הקיסרי ג'ומיי.
סויוז TMA-2 , הייתה משימת לתחנת החלל הבין-לאומית.
בעקבות אסון קולומביה שהתרחש בתחילת השנה, תוכנית טיסות לתחנת החלל שונתה באופן יסודי והחל מטיסה זו ועד לשנת 2005 לא היו טיסות של מעבורת החלל.
יורי מלנצ'נקו - מפקד וטייס החללית, מפקד משלחת משלחת מס' 7 לתחנת החלל הבין-לאומית
אדוארד לו - מהנדס טיסה
יורי מלנצ'נקו - מפקד וטייס החללית, מפקד משלחת מס' 7
פדרו דוקה - מהנדס טיסה
בסוף 2002 הוחלט שעל חללית "סויוז TMA-2" יגיעו לביקור קצר לחלל גנאדי פדאלקה ופדרו דוקה.
מקום שלישי היה פנוי לתייר חלל.
היו מגעים עם צ'ילה שלא הסתיימו בחתימת הסכם.
בעקבות אסון קולומביה תוכנית אלו עברו שינוי והרכב צוות החללית שונה.
החל משנת 2003 צוות התחנה כלל רק שני אנשים בהתאם ליכולת של חלליות מדגם "סויוז".
חללית "סויוז TMA-2" שוגרה ב-26 באפריל 2003 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן.
ב-28 באפריל חללית התחברה למודול "זאריה" בחחנת החלל.
אנשי משלחת מס' 6 לתחנת החלל הבין-לאומית ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל.
ב-3 במאי צוות משלחת מס' 6 עזב את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-1" ונחת בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל.
חללית "סויוז TMA-2" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במצב חירום.
צוות משלחת מס' 7 החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל.
בנוסף לכך, במהלך המשימה יורי מלנצ'נקו התחתן עם בחירת ליבו.
ב-18 באוקטובר 2003 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-3 עם צוות משלחת מס' 8 בפיקוד מייקל פול.
לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות קבוע מס' 7 ופדרו דוקה שהגיע עם "סויוז TMA-3" נכנסו לחללית "סויוז TMA-2" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה.
בתחנת החלל הבין-לאומית נותר צוות משלחת מס' 8 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-3.
סויוז TMA-3 , הייתה משימת לתחנת החלל הבין-לאומית.
מטרת הטיסה הייתה להביא לתחנת החלל משלחת מס' 8 ולהיות חללית חילוץ בזמן פעילותם.
אלכסנדר קאלרי - מפקד החללית
מייקל פול - מהנדס טיסה, מפקד משלחת מס' 8
החל משנת 2003 צוות התחנה צומצם לשני אנשי צוות בלבד בהתאם ליכולת של חלליות מדגם "סויוז".
חללית "סויוז TMA-3" שוגרה ב-18 באוקטובר 2003 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
ב-20 באוקטובר בוצע עגינה במודול "פירס" של תחנת החלל.
באותה עת בתחנה שהה צוות משלחת מס' 7 בפיקוד יורי מלנצ'נקו.
אנשי משלחת מס' 7 ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל.
במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל למשלחת מס' 7. על הטיסה היה נציג ספרד פדרו דוקה שהחל בביצוע תוכנית ניסויים Servantes שהוכנה עבורו.
ב-27 באוקטובר צוות משלחת מס' 7 ופדרו דוקה עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-2" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל.
חללית "סויוז TMA-3" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במצב חירום.
צוות משלחת מס' 8 החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל.
ב-21 באפריל 2004 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-4 עם צוות משלחת מס' 9 בפיקוד גנאדי פדאלקה.
לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, משלחת מס' 8 ואנדרה קויפרס שהגיע עם "סויוז TMA-4" נכנסו לחללית "סויוז TMA-3" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה.
בתחנת החלל הבין-לאומית נותר צוות משלחת מס' 9 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-4.
סויסיי (ביפנית: すいせい, "שביט") היא גשושית של סוכנות החלל היפנית ששוגרה ב-1985. מטרתה של הגשושית הייתה להגיע לסביבת שביט האלי ולהעביר נתונים על השביט.
במקביל ליפן נשלחו לכיוון השביט גשושיות שנבנו על ידי ברית המועצות וסוכנות החלל האירופית.
הגשושית שוגרה ב-18 באוגוסט 1985 ממרכז החלל אוצ'ינורה בעזרת משגר מדגם M-3.
המבנה של הגשושית היה דומה למבנה של גשושית Sakigake ששוגרה בינואר 1985 באותה מטרה.
על הגשושית הותקן מכשיר CCD לביצוע צילומים בתחום אולטרה סגול ומכשיר למדידת רוח השמש.