tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אולם רודולף איננו מעוניין במחויבות שכזו, והוא נוטש אותה, ומותיר אותה המומה, חולנית ומיואשת.
בהמשך היא מחדשת את קשריה עם ליאון ונסחפת לרומן ארוך ונועז עמו.
בעלה, שארל, לא יודע דבר על כל אלו.
לאחר שאהבתו של ליאון כלפיה קהה, היא נגררת לחובות כלכליים המאיימים להביא לעיקול משק הבית הנמצא תחת אחריותה.
הגברים שבחייה אינם מעוניינים לעזור לה, והיא מוצאת את עצמה בודדה, זועמת על גורלה ועל החברה.
לבסוף אמה מוצאת את סופה הטראגי בהתאבדות.
הרומן עובד למספר סרטי קולנוע כמו גם מיני-סדרות טלוויזיוניות וסרטי טלוויזיה.
העיבוד הראשון לקולנוע היה סרטו של הבמאי הצרפתי ז'אן רנואר משנת 1933. העיבוד הידוע ביותר הוא סרט משנת 1949 של חברת MGM בבימויו של וינסנט מינלי ובכיכובם של ג'ניפר ג'ונס, ג'יימס מייסון וואן הפלין.
ב-1991 יצא סרטו של קלוד שברול בכיכובה של איזבל הופר.
ב-1964 עובד הספר עבור ה-BBC על ידי ג'יילס קופר, תסריט ששימש לסרט נוסף בשנת 1975. גרסה נוספת הועלתה ב-BBC בשנת 2000 לפי תסריט של היידי תומאס ובכיכובם של פרנסס או'קונור ויו בונוויל.
בשנת 2014 הופק סרט קולנוע באורך מלא בכיכובה של מיה וסיקובסקה
מאדאם באטרפליי (באיטלקית: Madama Butterfly) היא אופרה בשלוש מערכות (במקור בשתי מערכות) מאת ג'אקומו פוצ'יני, שנכתבה ללברית מאת לואיג'י איליקה וג'וזפה ג'אקוזה.
העלילה עוסקת במלח אמריקני המוצב ביפן, הנושא לאישה גיישה צעירה ונולד להם ילד משותף.
"מאדאם באטרפליי" נחשבת לאחד מנכסי צאן הברזל של האופרה והיא מועלית דרך קבע על כל בימות האופרה בעולם.
עלילת האופרה מתרחשת בעיר נגסאקי.
על פי החוקר האמריקני ארתור גרוס היא מבוססת על אירועים שאכן התרחשו בעיר בשנות התשעים המוקדמות של המאה ה-19.
האופרה מבוססת בחלקה על סיפור קצר מאת ג'ון לות'ר לונג, אשר עובד למחזה על ידי דייוויד בלאסקו.
כמו כן, נתבססה האופרה אף על הרומן "Madame Chrysanthème" מאת פייר לוטי (1887).
גרסתה הראשונה של האופרה עלתה על הבמה לראשונה ב-17 בפברואר 1904 בבית האופרה לה סקאלה שבמילאנו.
האופרה הייתה מחולקת לשתי מערכות ולא נתקבלה באהדה רבה על ידי הקהל.
ב-28 במאי של אותה השנה הוציא פוצ'יני לאור גרסה חדשה ומשופצת.
בגרסה זו המערכה השנייה, שבמקור הייתה ארוכה מאוד באופן חסר פרופורציות, חולקה לשני חלקים וכן נערכו בה שינויים נוספים.
הבכורה התקיימה בברשה בצפון איטליה.
בצורתה החדשה, בכיכוב סולומיה קרושלניצקה, קצרה "מאדאם באטרפליי" הצלחה גדולה, ואף יצאה את גבולות אירופה והוצגה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בשנת 1907. פוצ'יני המשיך וערך שינויים בפרטיטורה במהלך השנים שלאחר הבכורה וכך נוצרו גרסאות שונות.
כיום מקובלת "הגרסה הסטנדרטית" בשלוש מערכות והיא הגרסה המוכרת שאותה נהוג לבצע.
ראויות לציון במיוחד הקלטות המופת של מאריה קאלאס בתפקיד באטרפליי (עם ניקולאי גדה בתפקיד פינקרטון ותחת שרביטו של הרברט פון קאראיין) ושל רנאטה סקוטו בתפקיד הראשי (עם קרלו ברגונצי בתפקיד פינקרטון ורולנדו פנראי בתפקיד שארפלס, תחת שרביטו של סר ג'ון ברבירולי).
זמרת האופרה היפנית הנודעת מיורה טאמאקי זכתה בתהילה עולמית בעבור ביצועיה כצ'ו-צ'ו-סאן, גיבורת האופרה, ואף ניתן למצוא פסל בדמותה, לצד פסל של פוצ'יני, בגן גלובר שבנגסאקי.
בנג'מין פרנקלין פינקרטון, מלח בצי האמריקני, נושא לאישה בטקס יפני מסורתי, מתוך יצר הרפתקנות ורהבתנות, גיישה בת חמש עשרה בשם צ'ו-צ'ו סאן (ביפנית: "גברת פרפר"), אותה הוא מכנה באנגלית "מאדאם באטרפליי".
משנקרא הוא לשוב לארצות הברית, מבטיח לה כי "ישוב בעונת הקינון של אדום-החזה" אך למעשה אינו מתכוון כלל לשוב.
צ'ו-צ'ו סאן, המאמינה אמונה עיוורת באהבתו, מחכה לו יחד עם בנה שנולד בינתיים מנישואים אלו, ואינה מקשיבה לדברי הקרובים לה המנסים לשכנעה כי האמריקני נטש אותה.
לאחר שלוש שנים חוזר פינקרטון לנגסאקי, אך בלוויית אשתו החדשה שלה נישא בארצות הברית.
פינקרטון בא על מנת לקחת את ילדו, שעל קיומו שמע מהקונסול שארפלס.
חלומה של באטרפליי נשבר באחת לנוכח המציאות, והיא מבקשת מפינקרטון ומקייט, אשתו, להיפרד מבנה ביחידות בטרם יקחוהו ממנה.
היא מבקשת לפגוש אותם כעבור חצי שעה על הגבעה.
באטרפליי משלחת החוצה את משרתתה ונפרדת בסצנה קורעת לב מבנה.
לאחר מכן שמה בידיו בובה ואת דגל ארצות הברית וקושרת מטפחת סביב עיניו.
באטרפליי קוראת אז את הכיתוב החרוט על הפגיון של אביה: "ימות בכבוד מי שאינו מסוגל לחיות בכבוד" ולאחר מכן מתאבדת בביצוע מעשה ספוקו ("חרקירי").
פינקרטון, שבינתיים נמלא חרטה, נכנס בסערה לביתה של באטרפליי על מנת לבקש את סליחתה, אך מאחר את המועד.
Ovunque al mondo - רומנסה ששר פינקרטון במערכה הראשונה.
Quanto mar - קטע המושר על ידי באטרפליי ומקהלת נשים.
Viene la sera - דואט של באטרפליי ופינקרטון.
Un bel dì vedremo - האריה המפורסמת של באטרפליי.
"Coro a bocca chiusa" - קטע מקהלה המושר בפה סגור בסוף המערכה השנייה.
Io so che alle sue pene - טריו מהמערכה השלישית המושר על ידי פינקרטון, שארפלס וסוזוקי.
Addio, fiorito asil - דואט החרטה של פינקרטון.
מושר על ידי פינקרטון ושארפלס.
tu - מונולוג הפרידה של מאדאם באטרפליי מבנה.
1915 - עיבוד האופרה לסרט על ידי סידני אולקוט.
1922 - סרט נוסף בשם "קריאת הים" שבו שיחקה אנה מיי וונג.
בעיבוד זה העלילה מתרחשת בסין.
1984 - אמרגן הפופ הבריטי מלקולם מקלארן חיבר וביצע להיט בשם "מאדאם באטרפליי" (על פי האריה הנודעת Un bel dì vedremo).
1987 - מונולוג הפרידה של באטרפליי "Con onor muore" מושמע באחת הסצנות של המותחן הארוטי "חיזור גורלי".
בסצנה זו דאן גאלאגר (מייקל דאגלס) מספר לאלכס פורסט (גלן קלוז) על זיכרון הילדות שלו שבו אביו לוקח אותו לצפות באופרה.
מאוחר יותר בסרט, אלכס מנסה להתאבד כשדאן עוזב ובכך משחקת כביכול בעצמה את תפקידה של מאדאם באטרפליי.
באטרפליי" מוקיע דייוויד הנרי הוואנג את הסטריאוטיפים של החברה המערבית על האישה האסייתית "הביישנית והכנועה".
1989 - המחזמר מיס סייגון בוסס בחלקו על האופרה מאדאם באטרפליי.
בגרסה זו העלילה מתרחשת בווייטנאם ובתאילנד על רקע מלחמת וייטנאם ונפילתה של סייגון.
1995 - פרדריק מיטראן ביים גרסת סרט לאופרה בתוניסיה.
1996 - האלבום "פינקרטון" של להקת הרוק "ויזר" התבסס באופן רופף על האופרה.
2004 - לכבוד יום ההולדת המאה לאופרה, חיבר המלחין היפני שיגֶאקי סאאֶגוסה את האופרה "Jr.
Butterfly" ללברית מאת מאסאהיקו שימאדה.
2015 - בדצמבר של אותה השנה העלתה האופרה הירושלמית גרסה מחודשת ומקורית של הבמאי גבריאלה ריביס.
בגרסה זו, האופרה מתרחשת בשנות ה-50 של המאה ה-20, לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי, מקום העלילה.
מאדאם דו דפאנד (Madame du Déffand, 25 בדצמבר 1697 - 23 באוגוסט 1780), מחברת מכתבים צרפתייה.
מארי דה וישי שאמרון, נולדה בטירה המשפחתית במחוז סאון-א-לואר שבחבל בורגון בצרפת.
היא התחנכה במנזר של מסדר הבנדיקטינים בפריז.
ב-1718 הוריה השיאו אותה למרקיז דו דפאנד, שהיה קרוב משפחה, אך כעבור ארבע שנים היא נפרדה ממנו.
ב-1721 פגשה בוולטר ומאז התפתחה ביניהם ידידות רבת שנים.
החל ב-1749 קיימה בביתה בפריז חוג ספרותי שבו השתתפו וולטר, מונטסקייה, ברנאר דה פונטנל, ד'אלמבר ואנשי רוח רבים אחרים, והקסימה אותם בשיחתה השנונה.
ב-1754 איבדה את מאור עיניה, אך המשיכה לקיים את החוג הספרותי בעזרת אחייניתה, ז'ולי לפינאס, שעברה להתגורר אִתה בביתה.
ד'אלמבר, שהיה ידידה הקרוב ביותר של מאדאם דו דפאנד, החל להעדיף את חברתה של אחייניתה.
ב-1764 עזבה ז'ולי לפינאס את בית דודתה והחלה לקיים חוג ספרותי במקום מגוריה החדש.
ד'אלמבר ורבים אחרים העדיפו את החוג החדש וחדלו לבקר בביתה של מאדאם דו דפאנד.
ב-1766 פגשה מאדאם דו דפאנד בסופר האנגלי הוראס וולפול, ומאז התקיימו ביניהם ידידות נפלאה והתכתבות שנמשכה עד מותה ב-1780.
מכתביה של מאדאם דו דפאנד לד'אלמבר, למונטסקייה ולאנשי רוח אחרים יצאו לאור ב-1809, ומכתביה להוראס וולפול פורסמו בשנה שלאחריה.
מכתבים אלה משקפים את רוח המאה השמונה עשרה בצרפת.
במכתבה האחרון להוראס וולפול כתבה מאדאם דו דפאנד: "אני סבורה שמצבי זה מבשר את סופי.
אין בי עוד כוח לפחד מן המוות, והיות שלא אראה אותך עוד, אין לי מה להפסיד.
ידידי, השתעשע כל עוד תוכל, ואל נא תצטער על מצבי."
מאדאם דה סטאל הייתה אשת-רוח, סופרת ואשת חברה ידועה צרפתייה ממוצא שווייצרי, שבסלון שלה אירחה את טובי האינטלקטואלים של תקופתה.
אן לואיז ז'רמן דה סטאל (Anne Louise Germaine de Staël), נולדה בפריז כבתם של הבנקאי השווייצרי ז'אק נקר (לימים שר האוצר של לואי השישה עשר מלך צרפת) ושל סוזאן קורשו (שהייתה קודם לכן אהובתו של אדוארד גיבון).
היא למדה אנגלית, לטינית, ריקוד ומוזיקה והצטיינה בלמודיה.
ב-1776 הפך אביה לשר האוצר של צרפת, וב-1786 הוריה השיאו אותה לברון דה סטאל-הולשטיין, שגריר שוודיה בצרפת, שהיה מבוגר ממנה ב-17 שנה.
לאחר נישואיה קיימה בביתה בפריז חוג ספרותי שבו השתתפו, בין היתר, המרקיז דה לה פאייט, המרקיז דה קונדורסה ושארל-מוריס דה טליראן.
בהיותה מושפעת מרעיונותיהם של ז'אן-ז'אק רוסו ושל אנשי עידן האורות, מאדאם דה סטאל תמכה במהפכה הצרפתית, וסייעה לקיים את פגישת אספת המעמדות הצרפתית בורסאי (5 במאי 1789).
אך החל מ-1792 הסתבך מצבה.
בהיותה תומכת ברעיון המלוכה החוקתית, נרדפה הן על ידי הרפובליקנים והן על ידי האריסטוקרטים.
ב-1793 נאלצה לצאת לגלות באנגליה, אך ב-1795 אחרי מפלתו של מקסימיליאן רובספייר, שבה לפריז וחידשה את החוג הספרותי.
במאי 1795 עברה מאדאם דה סטאל לפריז, הפעם כשבנז'מן קונסטאן לצדה – כפטרון וכמאהב.
דה סטאל דחתה את רעיון הזכות להתנגדות, שהוכנס לחוקה הצרפתית של 1793 (שמעולם לא יושמה), והושמטה מחוקת 1795. בשנת 1796 פרסמה את ספרה העיקרי, 'על השפעת היצרים על היחידים והחברה' (Sur l'influence des passions), שבו שיבחה את רעיון ההתאבדות ודנה באופן שבו תשוקות משפיעות על אושרם של היחיד ושל החברה.
ספר זה עורר את תשומת לבם של הסופרים הגרמנים שילר וגתה.
ב-3 בינואר 1798 פגשה לראשונה בנפוליאון בונפרטה.
היא ראתה בו ליברל שהגשים את רעיונות המהפכה הצרפתית, אך התאכזבה עד מהרה כאשר תפס את השלטון בהפיכה צבאית (9 בנובמבר 1799).
נפוליאון, שראה בה אשת מדנים מסוכנת, גירש אותה מפריז, והיא עברה להתגורר בטירה המשפחתית בשווייץ, שם כתבה את הרומן "דלפין" שיצא לאור ב-1802. באותה שנה התאלמנה, ובשנים 1803 - 1804 ערכה מסע בגרמניה יחד עם אהובה הסופר בנז'מן קונסטן (שאותו הכירה ב-1794).
בגרמניה נפגשה עם פרידריך שילר ועם יוהאן וולפגנג פון גתה וגילתה את הספרות הגרמנית.
אחרי שובה לטירתה שבשווייץ נסעה לאיטליה כדי להכין את החומר עבור הרומן "קורין" שיצא לאור ב-1807 והביא לפרסומה של מאדאם דה סטאל ברחבי אירופה.
ב-1808 ביקרה שוב בגרמניה וליקטה חומר עבור יצירת המופת שלה "על גרמניה" (1810) שבה הציגה את הספרות הגרמנית בפני צרפת.
על יצירה זו השיב לה היינה מאוחר יותר בטקסטים "מצבים צרפתיים" (Französische Zustände) ו"על ההיסטוריה של הדת והפילוסופיה בגרמניה".
ב-1811 נישאה מאדאם דה סטאל לאלברט דה רוקה, קצין שווייצרי צעיר.
ב-1814 חידשה את החוג הספרותי בפריז, אחרי הגלייתו של נפוליאון ועלייתו לשלטון של לואי השמונה עשר לבית בורבון.
מאדאם דה סטאל נפטרה בפריז אחרי שלקתה בשיתוק.
על השוויון הטבעי בתוך 'האדם המשתחרר: הנאורות והמהפכה הצרפתית : מבחר מקורות' / עורך: דניס שרביט ; מצרפתית שירן בק, אבנר להב; הקדמה ראובן מירן.
על השירה (מתוך 'גרמניה'), תרגום: רותם עטר, בתוך 'דחק - כתב עת לספרות טובה', כרך י', 2018.
על רוח הספרות - הוצאת דחק, 2019. מצרפתית: רותם עטר, הקדמה: רות בונדי.
מאדאם טוסו הונג קונג הוא סניף של רשת מוזיאוני השעווה של מאדאם טוסו.
הסניף ממוקם במגדל הפסגה שעל פסגת ויקטוריה באי הונג קונג שבהונג קונג.
המוזיאון הוא אחד משלושת סניפי הרשת באסיה, לצד שאנגחאי ובבנגקוק.
במוזיאון מוצגות 100 בובות שעווה של דמויות היסטוריות וידוענים.
כשליש מהבובות הן בובות של דמויות אסייתיות ו-16 מבובות השעווה הן של דמויות הונג קונגיות.
בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 הוקמו מספר סניפים של מוזיאון מאדאם טוסו הלונדוני באירופה (אמסטרדם) ובארצות הברית (בניו יורק ובלאס וגאס).
באסיה הוצגה תערוכה נודדת שעברה בין סינגפור ואוסטרליה וזכתה להצלחה רבה.
בעקבות הצלחה זו הוחלט להקים מוזיאון קבוע בדרום מזרח אסיה, והונג קונג נבחרה בשל מיקומה.
המוזיאון נפתח במגדל הפסגה בשנת 2000.
המוזיאון שופץ בספטמבר 2005 בעלות של 20 מיליון דולרים הונג קונגים ונפתח מחדש ב-18 במאי 2006.
במוזיאון מוצג פסל השעווה של מירים יאונג הייחודי בכך שפסל שעווה זה מצחקק כאשר המבקרים מתקרבים אליו, באמצעות חיישנים המהווים חלק מהפסל.
כמו כן פסלו של אנדי לאו הוא פסל אנימטרוניקה העשוי סיליקון ולא שעווה.
מאד (בהונגרית: Mád, במקורות היהודים נקראת לעיתים מאדע) הוא כפר בצפון-מזרח הונגריה, במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן.
הכפר נמצא באזור הידוע בתעשיית היין של טוקאי.
עד לימי השואה הייתה בכפר קהילה יהודית שנודעה בשל רבנים ידועי שם שכיהנו בה.
מאד היא נקודת המוצא והסיום של דרך רבני הפלאים (הונגריה).
תעודות מראות על הימצאות יהודים באזור כבר במאה ה-17. מהמאה השמונה עשרה ידוע על קהילה יהודית מסודרת בכפר.
היהודים עסקו בעיקר בתעשיית היין, שהייתה מפותחת באזור.
מקצתם היו בעלי כרמים ומקצתם עסקו בייצור ומסחר ביין.
בית כנסת מפואר נבנה במאד בסוף המאה ה-18 והוא קיים עד היום.
עם פרוץ שואת יהודי הונגריה, רוכזו היהודים בבית הכנסת המקומי, ומשם הועברו לעיר שאטוראליאויהיי, ומשם נשלחו ברכבות לאושוויץ שם נספו רובם.
לאחר המלחמה חזרו מעט יהודים לכפר אך לאחר זמן קצר עזבוהו.
על אף היותה של קהילת מאד קהילה קטנה, היא נודעה ברבנים ידועי שם, שלחלקם יצא שם ברחבי הונגריה כולה ואף מעבר לה.
הרב הראשון של הקהילה שידוע לנו היה הרב משה ואהל, שנפטר שם בכ"ד באב ה'תקנ"ט, הרב משה ליטמן, הרב צבי הרש.
משנת ה'תקס"ט כיהן כרב המקום בנו של הרב משה ואהל, הרב ישראל עוזר ואהל, עד לפטירתו בא' בשבט ה'תק"ף.
לאחר פטירתו, מונה כרב המקום הרב עמרם רוזנבוים.
רבה של הקהילה בין השנים 1842 ו-1861 היה רבי נתן פייטל רייניץ (אבי משפחת הרבנים לבית רייניץ, ומחותנו של הרב אשר אנשיל יונגרייז מצ'נגר).
לאחריו, בין השנים 1861 ל-1881 פעל במקום הרב עמרם בלום, מחבר שו"ת בית שערים.
הוא גם עמד בראש הישיבה שהייתה במקום עוד מתקופת רבנותו של סבו – ר' עמרם חסידא – שעלה להתיישב בצפת.
לאחריו נתקבל כרב יליד המקום – הרב אברהם יהודה הכהן שוורץ, מחבר שו"ת קול אריה.
הוא היה רב המקום עד פטירתו בשנת 1883. לאחריו שימש ברבנות בנו, גם הוא יליד מאד – ר' נפתלי הכהן שוורץ, מחבר שו"ת בית נפתלי.
גם הוא כאביו עמד בראש הישיבה במקום עד פטירתו הפתאומית בשנת 1897.
אחריו היה רב המקום – הרב מרדכי יהודה ליב וינקלר, מחשובי הרבנים במרכז אירופה באותה תקופה.
בימיו הגיעה הישיבה במאד לשיא גדולתה.
הוא שימש כרב המקום וכראש הישיבה עד פטירתו בהיותו זקן מופלג בשנת 1932.
לאחריו היה רב המקום הרב חיים צבי אהרנרייך, מחבר שו"ת קב חיים, עד פטירתו בשנת 1936. החליף אותו בנו הרב משה לייב אהרנרייך שנספה בשואה.
ארתור פטרי, עד 1899 פצאואר- Patzauer ( 1873 – 1918 או לפני כן) היה עיתונאי, משורר יהודי-הונגרי.
מאדאם דה-סאד הוא מחזה פרי עטו של יוקיו מישימה משנת 1965.
"מאדאם דה סאד" הוא מחזה היסטורי שמבוסס על זכרונותיה של רנה דה סאד, אשתו של המרקיז דה סאד.
הוא מתאר את מאבקן של רנה, משפחתה ומכריהם במהלך לאורך תקופות שונות בהן נכלא המרקיז דה סאד.
כל הדמויות הנוכחות על הבמה במחזה הן נשים.
אחרי שקרא אודות המרקיז ומאדאם דה סאד, מישימה ניסה לבדוק למה רנה חיכתה עד שהמרקיז שוחרר לבסוף מהכלא עד שהיא עזבה אותו.
מאדאם דה-מונטריי, אמהּ של רנה.
אן-פרוספר, אחותה הצעירה של רנה.
שרלוט, המשרתת של מאדאם דה-מונטריי.
לדבריו של מישימה, כל דמות מסמלת אופי מסוים של הטבע האנושי, לכן המחזה מתפקד כאלגוריה.
הוא מתאר אותן כדלקמן: מאדאם דה-סאד (רנה) מייצגת מסירות, כפי שיאה לרעיה; מאדאם דה-מונטריי, היא החוק, החברה והמוסר; אן, אחותה הצעירה של רנה מפגינה נשיות תמימה וחוסר עקרונות; הברונית דה-סימיאן מייצגת את הדת; הרוזנת דה-סנט-פונד מסמלת את תאוות הגוף; ושרלוט (המשרתת), מייצגת את האנשים פשוטי העם.
המערכה הראשונה מתרחשת בסלון בפריז, בביתה של מאדאם דה-מונטריי, בסתיו 1772. במערכה אנו עורכים היכרות עם כל הדמויות ומתוודעים בקצרה לאופיין.
מערכה ראשונה היא המערכה היחידה בה כל הדמויות מופיעות על הבמה (הברונית דה-סימיאן נעדרת מהמערכה השנייה והרוזנת דה-סנט-פונד נעדרת מהמערכה השלישית).
הסצנה נפתחת כשסימיאן וסנט-פונד מחכות בסלון, אחרי שמאדאם דה-מונטריי זימנה אותן.
אנו למדים במהרה שמונטריי מבקשת מהן לבוא לביתה כדי לבקש מהן טובה.
היא מבקשת מהן להשתמש בהשפעתן כדי לשחרר מהכלא את חתנה, המרקיז דה סאד.
שתי הנשים מבטיחות לעזור, סימיאן משתמשת בקשריה רבי ההשפעה בכנסייה וסנט-פונד משתמשת ברשת מאהביה ושותפיה למיטה.
במהרה רנה מגיעה ואנו לומדים שהמרקיז ברח מהכלא ונמצא במנוסה מזה כמה חודשים.
לאחר שיחה קצרה הרוזנת והברונית עוזבות ומשאירות את רנה ואמהּ לשוחח על ענייניו של המרקיז.
רנה מתחננת בפני אמהּ להציל את בעלה מהכלא והשתיים מתווכחות ביניהן.
מונטריי דורשת לדעת את מקום הימצאו של המרקיז, אולם רנה טוענת שאינה יודעת דבר על מקום הימצאו.
הוויכוח מסתיים כשהלחץ על רנה גובר והיא מסתחררת וכמעט נופלת.
כשמונטריי ורנה עוזבות את הבמה, נכנסות לסצנה אן ואחותה ועוזרת הבית שרלוט.
ממש לפני שאמה נכנסת לסצנה, אן מספרת לשרלוט שהיא אינה מעוניינת לראות את פניה של אחותה.
אן מגלה שהיא זה עתה שבה מטיול לוונציה, איטליה ביחד עם חבר, שבתחילה אין היא נוקבת בשמו.
לאחר שאמהּ חוקרת אותה היא מגלה לה שחברה למסע היה לא אחר מאשר גיסה, המרקיז דה סאד.
אן ממשיכה ומספרת לאמהּ שהיא ניהלה רומן עם המרקיז ושרנה יודעת גם על הרומן וגם על מיקומו של המרקיז.
אחרי שהיא שומעת לחרדתה את החדשות על חוסר נאמנותו של חתנה עם אן, מונטריי זועמת.
אחרי שאן חושפת את מיקומו של המרקיז, מונטריי כותבת שלושה מכתבים.
השניים הראשונים מיועדים לרוזנת דה-סנט-פונד ולברונית דה-סימיאן, בהן היא מבקשת מהן לחדול ממאמציהן לשחרורו של המרקיז, השלישי מיועד למלך צרפת.
בסיום המערכה הראשונה, מונטריי מבקשת מאן שתעביר את המכתבים.
המערכה השנייה מתרחשת שש שנים מאוחר יותר, בסוף קיץ 1778. אן ורנה נפגשות על הבמה, אן מנופפת באיגרת שבידה.
שתי האחיות מנהלות ביניהן מרדף, עד שלבסוף רנה משיגה את המכתב.
במכתב כתוב שהמרקיז דה-סאד פרש, עונשו הומתק והוא שוחרר מהכלא, רנה נכנסת לאקסטזה.
שתי האחריות משוחחות על הנתק בין רנה ואמהּ בשש השנים האחרונות וכיצד רנה תופשת כעת את אמהּ, לאחר שהיא התחילה לעזור לדה סאד פעם נוספת.
האחיות ניגשות לאימן ושלושתן משוחחות על כיצד הן רואות את טבעו האמיתי של המרקיז.
כשרנה מתחילה לבטא את תשוקתה לשוב לביתה ומכינה את אחוזת לה קוסט להגעתו של בעלה, אן ומונטריי מחליפות ביניהן מבטים.
מונטריי משכנעת את רנה להישאר איתה מעט יותר ורנה ממשיכה להלל את אמהּ על כך שסייעה לשחרר את המרקיז.
מונטריי מנסה להרשים את רנה בדבר הצורך להתנהג בצורה מוסרית ובאופן שיהיה מקובל בחברה.
כשמונטריי מתחילה להוקיע את המרקיז דה-סאד, רנה ואן נחפזות להגנתו ואן נזכרת במסעה לוונציה.
בעוד הנשים ממשיכות להתווכח, שרלוט נכנסת לחדר ומודיעה להן שהרוזנת דה-סנט-פונד עומדת לקפוץ לבקור.
רגעים ספורים לאחר מכן סנט-פונד נכנסת לחדר.
הרוזנת דה-סנט-פונד מסבירה שהייתה לה התגלות וצריכה לראות את מונטריי מייד כדי לספר לה.
סנט-פונד מתחילה לספר לנשים על כניסתה לעולם הסאדו-מאזו.
היא השתתפה לאחרונה במיסה שחורה בארמון המלוכה.
במיסה שכבה עירומה על גבה, החזיקה נרות דולקים.
הכומר הקריב כבש ודמו של הכבש טפטף על גופה.
כתוצאה מכל זה היא הגיעה למסקנה שהיא אינה שונה מהמרקיז:
כשמונטריי ואן מתחילות ללעוג לסנט-פונד, הרוזנת שואלת את רנה על התאריך של ההכרזה על שחרורו של אלפונסו.
רנה נוכחת לדעת שהתאריך הוא חודש וחצי לפני שאמהּ הכריזה על כך.
מתגלע ויכוח בין רנה, אמהּ ואן אחותה, אותה מלבה הרוזנת.
כשהוויכוח מתמשך, אן מציעה לסנט-פונד אם ללוות אותה בטיולה בסביבה.
השתיים עוזבות ביחד, ומשאירות את רנה ומונטריי, שממשיכות לריב.
אימה של רנה מבקשת ממנה בכל לשון של בקשה לעזוב את המרקיז, אולם רנה מסרבת.
מונטריי מספרת לרנה שהיא שכרה חוקר פרטי לרגל אחרי המרקיז ורנה.
החוקר צפה ברנה לוקחת חלק בכמה מפעילויות הסאדו-מאזו של דה-סאד, בהן התעללו בה.
מונטריי אומרת לבתה שבכך שהיא נשארת עם המרקיז דה-סאד היא תביא עליה את כלייתה.
רנה אומרת לאימה שכשהמצב היה טוב, מעמדו של אלפונס העניק למשפחתה השפעתה ולכן אימה הייתה שבעת רצון מהנישואים, אולם כשאלפונס נקלע לצרות ושמו הטוב לא הועיל יותר למשפחתה, היא התכחשה לו.
ככל שמונטריי מגנה את אימה, כך אימה הופכת ליותר מודאגת, עד שלבסוף היא מוציאה אותה משיווי המשקל.
ואז נערכת ביניהן השיחה הבאה שחותמת את המערכה השנייה:
בסיומה של המערכה השנייה כל אחת מהדמויות ויתר על משהו או הקריבה משהו.
מאדאם דה-סאד מתכננת להצטרף למנזר, אותו מנהלת הברונית דה-סימיאן; אן עוזבת את ביתה ומשפחתה ועוברת עם בעלה להתגורר באיטליה; הרוזנת דה-סנט-פונד עברה למארסיי ועבדה בזנות.
כשנערכו הפגנות נגד הממשלה היא צעדה ביחד עם המפגינים ומשהשוטרים דיכאו את ההפגנה בכוח, היא נמחצה למוות.
למחרת ההמון ערך תהלוכה ונשא את גופה אחר כבוד; מאדאם מונטריי איבדה את שתי בנותיה (אם כי ייתכן שלא לתמיד) שעברו להתגורר במרחק רב ממנה.
שרלוט היא היחידה שמרוויחה בסיום המחזה, בכך שהיא מאבדת את ארשת פניה הכנועה והמושפלת.
הצגת הבכורה של מאדאם דה-סאד התקיימה ב-14 בנובמבר 1965 באולם קינוקוניה, טוקיו.
ביים אותו טקאו מצורה והוא הופק בידי תיאטרון הספרות החדשה.
יצוקו טאנאמי גילמה את דמותה של רנה; יושי מינאמי גילמה את דמותה של מאדאם דה מונטריי; הידקו מורמאצן גילמה את דמותה של אן; נצוקו קהארה גילמה את דמותה של הברונית דה-סימיאן; מיקי מאסאקי גילמה את דמותה של הרוזנת דה סנט-פונד; וג'אנקו מיאאוצ'י גילמה את דמותה של שרלוט.
ב-2008 הוצג המחזה בצרפת וזכה לתשבחות מהביקורת.
במרץ 2009 תיאטרון דונמאר ווירהאוס בלונדון העלה הפקה של המחזה בתיאטרון וינדהאמס, בבימויו של מייקל גרנדז'.
כיכבו בו רוזמונד פייק (בתפקיד מאדאם דה סאד) וג'ודי דנץ' בתפקיד אמהּ, מאדאם דה מונטריי.
שיחקו בו גם פרנסס ברבר, דברה פינדלי, ג'ני גאלוווי ופיונה בוטון.
ג'ודי דנץ' נאלצה להיעדר ממספר הצגות לאחר שהיא מעדה בכניסת הבמה ונקעה את קרסולה.
ממלאת מקומה, מרג'ורי הייוורד, החליפה אותה.
כשדנץ' שבה לשחק ארבעה ימים לאחר הפציעה, היא נעזרה במקל הליכה.
מאדאם מאסק היא דמות בדיונית של נבלת-על המופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Tales of Suspense #98 מינואר 1968 כוויטני פרוסט וכמאדאם מאסק בחוברת Iron Man #17 מספטמבר 1969, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ין קולן.
מאדאם מאסק הוא האלטר אגו של ג'ולייטה קריסטינה נפאריה, בתו של האריסטוקרט העשיר לוצ'ינו נפאריה ופושעת מיומנת בעצמה.
היא אחת ממנהיגי צבא הפשע של הברדס, יחד עם הברדס עצמו וג'ון קינג.
כמו כן, היא חובשת מסכה על מנת להסתיר את צלקותיה.
את דמותה של וויטני פרוסט בעונתה השנייה של סדרת הלייב אקשן "הסוכנת קרטר" גילמה השחקנית ווין אברט.
לידה, חייה, שליטה על המאגיה והמסכה
ג'ולייטה קריסטינה נפאריה נולדה ברומא, איטליה ללוצ'ינו ורנטה נפאריה.
רנטה מתה בלידת ג'ולייטה, ומתוך רצון שבתו תחיה חיים מכובדים, לוצ'ינו מסר את ג'ולייטה לביירון פרוסט, עובד עשיר בוול סטריט.
ביירון קרא לילדה וויטני, וגידל אותה כבתו.
בבגרותה, וויטני גדלה בחברה הגבוהה, והתארסה לפוליטיקאי רוג'ר ויין.
לאחר מותו של אביה המאמץ, אביה האמיתי ניגש לג'ולייטה וגילה לה את עברה, והביע רצון כי היא תתפוס את מקומו כמנהיגת ארגון המאגיה, המבוסס באופן רופף על המאפיה של החוף המזרחי.
לאחר שרוג'ר דחה אותה כאשר גילה על קשריה בעולם התחתון, היא הסכימה להצעה והתאמנה כדי להפוך למוח קרימינלי ולוחמת מיומנת.
כאשר אביה נכלא, ג'ולייטה תפסה את מקומו כמנהיגת המאגיה, ובתפקיד זה נאלצה להילחם באיירון מן.
כאשר ברחה מפשיטה על תעשיות סטארק, המסוק בו ברחה התרסק והיא צולקה קשות אך ניצלה ממוות על ידי הפושע מרדכי מידאס, אשר העניק לה את מסכת הזהב שלה.
היא נעשתה עובדת עבור מידאס, האובססיבי לזהב בדומה למידאס המקורי.
עם מסכה זו, היא אימצה את האלטר-אגו מאדאם מאסק.
מאהבתו של איירון מן, השיבוט והמשמר הפנימי
ג'ולייטה פגשה את טוני סטארק, האלטר אגו של איירון מן.
סטארק הראה דאגה לצלקותיה, ועבור הצלת סטארק, ג'ולייטה בגדה במידאס.
סטארק עזב אותה בגלל עברה הפלילי, אך היא חזרה אליו במסווה של מזכירה בשם קריסטי לונגפלו.
השניים גילו אחד לשני את זהויותיהם הסודיות, והחלו במערכת יחסים רומנטית.
כאשר אביה של ג'ולייטה גסס לאחר שניסה להשיג כוחות על-אנושיים, ג'ולייטה שכרה את אנשי-החיה להביא את אביה אליה, ואז ביקשה מסטארק שיצור עבורו תרופה.
כאשר נעשה ניסיון לכפות על סטארק למצוא תרופה באמצעות אלימות, סטארק החל בקרב נגד אנשי החיה.
ג'ולייטה נדרשה להחליט לצד מי תעמוד: לצד אביה או מאהבה.
כאשר התומך של אביה נפגם בקרב, ג'ולייטה התמלאה אשם וצער והשתגעה.
מאוחר יותר, היא חוזרת כמנהיגת המאגיה ונלחמה באיירון מן וחבריו לעיתים קרובות.
בשלב מסוים, ג'ולייטה פיתחה פרנויה ושיבטה את עצמו.
אחד משיבוטיה, מאסק, הפכה לבעלת ברית של האוונג'רס.
ג'ולייטה יצרה משרתים רובוטיים, וביססה את שמותיהם על אלו של גאי פוקס, בנדיקט ארנולד, מרקוס יוניוס ברוטוס, וידקון קוויזלינג וג'יימס סקוט, דוכס מונמות' הראשון.
היא כינתה אותם בשם "המשמר הפנימי", בהם נעזרה לעיתים.
אחד מחברי המשמר, בנדיקטוס, לכד את השיבוט מאסק.
מאסק ניסתה לשכנע את ג'ולייטה כי האוונג'רס הם נדיבים, ושעליה לחזור לסטארק.
היא ממשיכה להיות דמות חשובה בעולם התחתון, אך כאשר אביה לוצ'ינו חזר והשמיד את בסיסה, היא נאלצה לסייע לאוונג'רס ולת'נדרבולטס נגד אביה.
בסתר, ג'ולייטה תכננה לבגוד בשני הצדדים, היות שבגלל הפרנויה שלה חשבה כי הקבוצות זוממות להרוג אותה.
מאסק ניסתה שנית לשכנע את ג'ולייטה לחזור למוטב, וכאשר ג'ולייטה סירבה, מאסק נלחמה במקומה.
לוצ'ינו רצח את מאסק, וכאשר ראתה את צערו של סטארק, ג'ולייטה הבינה כי מאסק הייתה חברה של ממש באוונג'רס.
היא הצטרפה לקרב, ומילאה חלק מרכזי בתבוסתו של אביה והתנערה מעברה הפלילי.
היא סירבה להצעתו של מכה-II להצטרף לקבוצת ת'נדרבולטס, אך לפני שעזבה, ביקשה ממכה-II להודות לשתי הקבוצות בשמה, ולאיירון מן בפרט.
במהלך מלחמת האזרחים ביקום מארוול, הברדס צירף את ג'ולייטה לצבא הפשע שלו על מנת לנצל את הפיצול בין גיבורי-העל הנגרם כתוצאה מחוק רישום העל-אנושיים.
היא הפכה לשנייה בפיקוד ומאהבתו של הברדס, ונלחמה יחד עם שאר צבא הפשע באוונג'רס החדשים.
היא הובסה על ידי דוקטור סטריינג', ונלקחה למעצר של סוכנות S.H.I.E.L.D.
קבוצת מסתננים מגזע הסקרול במסווה סוכני S.H.I.E.L.D ניסו לחקור אותה, וזאת על מנת שיוכלו להסתנן לצבאו של הברדס ביעילות.
הברדס הגיע למקום, והרג את כל הסקרולים פרט לאחד.
במקום לא ידוע, ג'ולייטה ושאר צבא הפשע גילו על תוכנית הפלישה המתקרבת, והאמינו כי היא תהווה איום על מטרתם.
היא נראתה בקרב הסופי נגד הסקרולים, שנגמר במותה של מלכת הסקרולים על ידי נורמן אוסבורן.
במהלך אירועי שלטון אפל, אוסבורן שם פרס על ראשו של סטארק.
הוא קרא לג'ולייטה באופן אישי, והציע לה מיקומי מחסני-נשק תוצרת סטארק על מנת ללכוד אותו.
היא עקבה אחריו לרוסיה, שם עינתה את פפר פוטס.
סטארק הגיע, והודה לג'ולייטה כי תמיד אהב אותה.
כאשר נדרש לבחור בין פפר לג'ולייטה, סטארק בחר בפפר וברח לאפגניסטן.
פפר הביסה את ג'ולייטה בקרב פנים אל פנים, ונכלאה בחליפת דינאמו הארגמן של סטארק.
פפר התחזתה לה, דיווחה כי היא הרגה את פפר בלחימה, וחזרה לארצות הברית בשריון רסקיו, אשר מוקם במחסן השריונות אשר נרכש על ידי אוסבורן.
ג'ולייטה חזרה, ונראתה כחלק ממתקפת פתע על האוונג'רס החדשים.
כאשר הברדס תקף את דוקטור סטריינג' כדי להפוך למכשף העל, ג'ולייטה סייעה לו בהתמודדות עם כוחותיו של דורמאמו, הורידה את מסכתה והתוודתה על רגשותיה כלפיו.
כאשר אוסבורן חידש את הציד על סטארק - אשר שהה במצב וגגטיבי מתמשך - ג'ולייטה שכרה את הרוח לחסל את סטארק, אך הוא נכשל.
במהלך המצור על אסגרד, ג'ולייטה נראתה כחלק מכוחות המצור.
לאחר שלוקי נתן לברדס את אבני הנורן כתחליף לכוחותיו של דורמאמו, הוא לקח אותן בחזרה כדי לסייע לאוונג'רס נגד "הריק" שהשתלט על הסנטרי.
ג'ולייטה עזרה לברדס לברוח, ויצאה איתו למסע בעקבות אביה, לוצ'ינו.
האוונג'רס החדשים עקבו אחר השניים באמצעות ג'ון קינג הבוגדני, ולבסוף לכדו אותם.
הם הובאו למריה היל, ששלחה אותם למאסר.
במהלך "עידן הגיבורים", הברדס נמלט מכלאו, ואסף את יהלומי וכפפת האינסוף.
באמצעות יהלום המציאות, הוא ריפא את צלקותיה של ג'ולייטה.
נגד מון נייט והוקאיי, אדוני הרשע
כאשר לוצ'ינו נפצע בקרב נגד מון נייט, הוא גייס את ג'ולייטה להביא אליו את ראשו של אולטרון.
למרות שנרפאה, היא המשיכה להשתמש במסיכת הזהב שלה.
למרות מאמציה, ג'ולייטה נכשלה והובסה על ידי מון נייט.
במדריפור, היא השתתפה במכירה פומבית על קלטת המציגה את הוקאיי מתנקש בחיי דיקטטור מדינה באסיה.
ג'ולייטה האמיתית התגלתה כבולה בחדר המלון שלה, וכי תלבושתה נגנבה על ידי קייט בישופ.
לאחר הרס הקלטת, ג'ולייטה נדרה לנקום בבישופ.
מאסק ניסתה ללכוד את בישופ, בכך שפיתתה אותה לביתה בקליפורניה וסיממה אותה.
לאחר שבישופ ברחה והרסה את הבית, ג'ולייטה נשבעה לנקום שנית.
מאוחר יותר, היא נראתה חברה בקבוצת אדוני הרשע של ברון זמו כיד ימינו של זמו.
מאדאם X הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1966 בבימויו של דייוויד לוול ריץ' עם לנה טרנר בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על המחזה "מאדאם X" של המחזאי הצרפתי אלכסנדר ביסון משנת 1908. המחזה הוא על אישה הנשואה לגבר עשיר ונאלצת לנטוש את ביתה ובנה לאחר שהואשמה בבגידה.
כעבור שנים רבות היא מתחברת לגבר שמאיים לחשוף את עברה והיא הורגת אותו.
היא מובאת למשפט ומסרבת למסור את שמה האמיתי.
מגן עליה עורך דין שהוא בנה שאינו מזהה את אמו.
המחזה זכה לעיבודים רבים לקולנוע בגרסאות שונות עוד בתקופת הסרט האילם בשנים 1916, 1920 ו-1929 וכן בהפקות בשנים 1937, 1948 1952 1954, ו-1981 (סרט טלוויזיה עם טיוזדיי וולד).
הולי פארקר (לנה טרנר) ממעמד נחות נישאת לקלייטון אנדרסון (ג'ון פורסיית') עורך דין ממשפחה עשירה שיש לו שאיפות להתמנות לתובע הכללי בוושינגטון.
היא מתקבלת בקרירות ובחשדנות על ידי אמו של קלייטון, אסטל (קונסטנס בנט-נפטרה מיד בסיום הצילומים משבץ מוחי) שלא סובלת אותה מהרגע הראשון בגלל היותה ממעמד נמוך.
היא עוקבת אחריה כל הזמן וממתינה למעידתה.
לזוג נולד בן אך קלייטון מרבה להיעדר מהבית בגלל עבודתו.
באחד הבילויים המשותפים שלהם היא נפגשת בפיל בנטון (ריקרדו מונטלבן) שמתחיל לחזר אחריה.
פיל לוקח אותה להצגות ולמסעדות והקשר ביניהם מתהדק.
כאשר קלייטון מודיע לה כי הוא עומד להתמנות לתובע כללי והם יהיו כעת כל הזמן ביחד, היא מתכוונת להפסיק את קשריה עם פיל.
היא נוסעת אל פיל ומודיעה לו כי החליטה להפסיק את הקשר אתו.
הוא מסרב ובוויכוח שמתפתח ביניהם היא הודפת אותו ממנה.
הוא מתגלגל במדרגות, שובר את מפרקתו ומת.
הולי נמלטת מהדירה ושוכחת את הצעיף שלה.
כשהיא מגיעה לביתה מחכה לה אסטל המגישה לה את הצעיף שהובא על ידי בלש שעקב אחריה.
אסטל מציעה לה שכדי לשמור על כבוד המשפחה היא תביים טביעה שלה.
הולי תעבור לאירופה בזהות אחרת וסכום כסף חודשי יופקד למחייתה.
עם השנים הולי מתחילה לשתות ומתדרדרת.
היא נוסעת למקסיקו ופוגשת שם באחד הברים הזולים את דן סאליבן (ברג'ס מרדית').
שניהם משתכרים והולי פולטת פרטים על עברה.
הוא מגלה את שמה האמיתי, מפתה אותה לטוס לארצות הברית ומגלה לה את תוכנית הסחיטה שלו.
היא יורה והורגת אותו כדי למנוע זאת ממנו.
היא מובאת למשפט אך מסרבת למסור את שמה האמיתי ומופיעה בתור "מאדאם X".
עורך הדין שנבחר להגן עליה הוא קלייטון אנדרסון הצעיר (קייר דוליאה).
באולם יושבים גם קלייטון ואמו.
הולי עולה על דוכן העדים ומעידה כי עשתה את המעשה כדי להגן על בנה אך לא מוסרת פרטים נוספים.
אז מזהים אותה קלייטון ואמו אך לא אומרים דבר.
לאחר עדותה חשה הולי ברע, נלקחת לחדר סמוך ומתה שם ליד בנה עורך הדין שאינו מזהה אותה.
מאדאם בובארי היא מיני-סדרה בריטית משנת 2000, בבימויו של טים פייוול.
הסדרה מבוססת על הרומן באותו שם מאת הסופר הצרפתי גוסטב פלובר.
המיני-סדרה שודרה בשני חלקים מ-6 עד 13 בפברואר בערוץ WGBH-TV בארצות הברית, וב-10 ו-11 באפריל בערוץ BBC Two בממלכה המאוחדת.
פרנסס או'קונור – אמה בובארי
יו בונוויל – צ'ארלס בובארי
איילין אטקינס – מארי לואיז
יו דנסי – לאון דופואי
המיני-סדרה הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית עיצוב התלבושות הטוב ביותר ובקטגוריית האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר.
פרנסס או'קונור הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה.
מאד מאן - בייסיקס בע"מ היא חברת תקליטים ישראלית, שהוקמה בשנת 1995 על ידי הראפר וזמר הדאנסהול צ'ולו.
במהלך שנות התשעים, חזר המוזיקאי צ'ולו מסיבוב הופעות בעולם ופתח חנות בגדים בשם "מאד מאן" בתל אביב, שהפכה למקום מפגש של אמני היפ הופ צעירים, ואחד מהם היה הראפר סאבלימינל בנעוריו.
צ'ולו החליט להקים עבורם אולפן בחדר אחורי בחנות, בו הוקלט אלבום האוסף "ישראלים עצבניים אחד אחד".
באלבום השתתפו, בין היתר, צ'ולו עצמו, סילברדון, קוטג' וסאבלימינל, בגיל 17. בשנת 2000, הוציא הלייבל אלבום אוסף נוסף בשם "מיקרופון למקסימום", בו השתתפו אמני היפ הופ רבים, בהם צ'ולו, כלא 6, MC שירי, סניקס, סאבלימינל, הצל ותאמר נפאר.
אלבום ההמשך, "מיקרופון למקסימום 2", יצא לאור שנה לאחר מכן, ב-2001, והשתתפו בו, בין היתר, צ'ולו, אבי מסיקה, כלא 6 וסניקס.
אמנים שונים - ישראלים עצבניים אחד אחד (1998)
אמנים שונים - מיקרופון למקיסמום (2000)
אמנים שונים - מיקרופון למקסימום 2 (2001)
פרודוקס - תחיית המתים (2010)
דאבל קאסט - הקופסה השחורה (2013)
נצ'י נצ' - ברוכים הבאים לפתח תקוה (2015)
בני אסתרקין - יום אחד כל זה יהיה שלנו (2015)
רביד פלוטניק - ועכשיו לחלק האומנותי (2019)
מאדאם ווב הוא סרט גיבורי-על אמריקאי המבוסס על דמות ב מבית מארוול קומיקס, המופק על ידי סרטי קולומביה ומופץ על ידי סרטי סוני.
הסרט מבוים על ידי אס.
קלארקסון, נכתב על ידי ברק שארפלס ומאט סזאמה, ובתפקיד הראשי מככבת דקוטה ג'ונסון.
הסרט הוא הרביעי ביקום ספיידרמן של סוני.
בספטמבר 2019, נמסר כי "סרטי סוני" החלו בפיתוחו של סרט העוסק בדמותה של מאדאם ווב עבור היקום שלהם, שעל כתיבתו יהיו אמונים שארפלס וסזאמה.
במאי 2020, נמסר על הצטרפותה של קלארקסון לפרויקט כבמאית.
צילומי הסרט החלו באמצע יולי 2022, בבוסטון וברחבי מסצ'וסטס והסתיימו באמצע אוקטובר.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ובישראל ב-14 בפברואר 2024.
בשנת 1973, ביער האמזונס בפרו, צוות מחקר בראשות קונסטנס ווב ההרה מגלה מין עכביש לא מזוהה עם תכונות ריפוי נדירות.
אזקיאל סימס, האיש שקונסטנס שכרה להגנה ואבטחה, בוגד בצוות ולוקח לעצמו את העכביש, תוך כדי שהוא יורה בקונסטנס במהלך מאבק ונמלט עם העכביש, ומשאיר אותה למות.
שבט מקומי מנסה להציל אותה על ידי כך שעכביש אחר מאותו מין עוקץ אותה.
עם זאת, קונסטנס מתה זמן קצר לאחר לידת בתה, קסנדרה.
שלושים שנה מאוחר יותר, קסנדרה, שכעת עונה לשם "קסי," עובדת כפרמדיקית בניו יורק לצד חבריה לעבודה בן פארקר ואוניל.
במהלך קריאה מסוכנת, קסי נופלת למים וחווה חוויה קרובה למוות.
בן מציל אותה, אך היא מתחילה לחוות חזיונות.
בתחילה, היא מתייחסת אליהם כדז'ה-וו, אך לאחר שאינה מצליחה למנוע את מותו של אוניל, קסי מבינה שהיא מסוגלת לראות את העתיד.
אזקיאל, שיש לו יכולת ראיית עתיד מוגבלת ויכולות פיזיות משופרות, אוסף מידע על שלוש נערות מתבגרות: ג'וליה קורנוול, אניה קוראזון, ומאטי פרנקלין.
חזיונותיו מובילים אותו להאמין שהן מיועדות להרוג אותו.
קסי נמשכת גם היא אל אותן נערות ומתערבת כדי לעצור את אזקיאל ממארב בתחנת גרנד סנטרל.
היא גונבת מונית ולוקחת את הנערות אל מחוץ לעיר כדי להסתיר אותן ביער סמוך.
קסי חוזרת לדירתה ומוצאת את רישומיה של אמה, המספרים על זהותו של אזקיאל ועל טבעם האמיתי של כוחותיו.
למרות הוראותיה של קסי, הנערות הולכות למסעדה, שם אזקיאל מוצא אותן.
לאחר שהיא פוגעת בו זמנית עם הרכב, קסי לוקחת את הנערות חזרה לקווינס והן מוצאות מקלט בביתו של בן.
קסי טסה לפרו ומאתרת את סנטיאגו, ראש השבט שניסה להציל את אמה.
הוא מעביר את קסי טקס שמפריד את נשמתה מגופה.
היא חווה מישור של תודעה גבוהה שבו כל היצורים החיים מחוברים וכל העתידים האפשריים נגלים.
קסי מגלה שקונסטנס חיפשה את העכביש לא לשם תהילה או כסף, כפי שחשבה, אלא כדי להציל אותה ממחלת מיאסטניה גרביס, שממנה סבלה קונסטנס עצמה.
סנטיאגו אומר לקסי שקבלת האחריות שלה יכולה לפתוח את כוחותיה האמיתיים.
גיסתו ההרה של בן, מרי, נכנסת ללידה מוקדמת ובן לוקח אותה לבית החולים יחד עם הנערות, שנראות במצלמות האבטחה בזמן הנסיעה.
אזקיאל מיירט אותם שוב, אך קסי מצילה את הנערות באמבולנס ומסיחה את דעתו של אזקיאל כדי שבן ומרי יוכלו להימלט.
הקבוצה מפתה את אזקיאל למפעל זיקוקים נטוש ומתקינה מלכודות כדי לבלבל אותו, בעוד קסי מזעיקה מסוק רפואי למקום.
אזקיאל הורס את המסוק ומפריד בין הנערות, תוך שהוא מלעיג על קסי על מותה של קונסטנס.
קסי משתמשת בכוחותיה כדי להנחות את הנערות למקום מבטחים.
היא מפתה את אזקיאל למלכודת הסופית, שמרסקת אותו למוות.
זיקוק פוגע בקסי בפניה וגורם לה לפציעות חמורות.
הנערות מצילות את קסי והיא מועברת לבית החולים בדיוק כאשר מרי יולדת את בנה, פיטר פארקר (ספיידרמן) קסי מתעוררת ומגלה שהיא עיוורת ומשותקת בעקבות פציעותיה.
עם זאת, יכולת הראייה שלה לעתיד נשארת, והיא מבטיחה לנערות שהיא תדריך אותן בתפקידיהן העתידיים כאשר יגיע הזמן.
דקוטה ג'ונסון – קסנדרה ווב / מאדאם ווב, אישה בעלת תפיסה על-חושית, המאפשרת לה לראות אל תוך נבכי "יקום העכביש".
סידני סוויני – ג'וליה קרפנטר / ספיידרוומן
סלסט אוקונור – מאטי פרנקלין / ספיידרוומן
איזבלה מרסד – אניה קוראזון / ארניה
טהר ראחים – אייזיקיאל סימס
בנוסף, נמסר על ליהוקם של מייק אפס, אמה רוברטס, ואדם סקוט לתפקידים שטרם פורסמו.
לאחר עבודתם על הסרט "מורביוס" (2022), הסרט השלישי ביקום ספיידרמן של סוני, נמסר בספטמבר 2019 כי סרטי סוני שכרו את מאט סזאמה וברק שארפלס על מנת לכתוב תסריט שיתמקד בדמותה של מאדאם ווב.
עוד נמסר עי על הסרט יפקח באופן אישי סגן הנשיא הבכיר של "סרטי סוני", פאלאק פאטל.
בעבר נכתבה טיוטה עבור הסרט על ידי התסריטאי כרם סנגה.
במאי 2020, נמסר כי על בימוי והפקת הסרט, שתואר כסרט מארוול הראשון של סוני המתמקד בנשים, תהיה אמונה הבמאית אס.
עוד נמסר כי האולפנים היו מעוניינים ללהק שחקנית בולטת כמו שרליז ת'רון או איימי אדמס לתפקיד הראשי, לפני ששכרו תסריטאית חדשה עבור המשך פיתוח הסרט.
לאחר שנפגשו עם מספר שחקניות בולטות עבור התפקיד הראשי, "סרטי סוני" צמצמו את הרשימה הקצרה שלה, ובשלהי 2021 נמסר כי דקוטה ג'ונסון נחשבת לשחקנית המובילה ברשימה.
בתחילת פברואר, נמסר כי ג'ונסון נמצאת במשא ומתן על גילום דמותה של מאדאם ווב, ואושר רשמית כי קלארקסון תביים את הסרט.
במרץ 2022, נמסר על משא ומתן מצד סידני סוויני על הצטרפות לצוות השחקנים.
ג'סטין קרול מ"דדליין הוליווד" תיאר את הסרט כ"גרסתה של סוני ל'דוקטור סטריינג''" בשל יכולותיה של מאדאם ווב בחוברות הקומיקס, אם כי ציין כי ייתכן שהסרט חורג מחומר המקור מכיוון שגרסת הקומיקס של מאדאם ווב היא אישה מבוגרת בשם קסנדרה ווב, המחוברת למערכת תומכת-חיים דמוית קורי עכביש.
מ"סקרין רנט" צוין כי טרם ברור אם ג'ונסון תגלם את דמותה של קסנדרה ווב או של ג'וליה קרפנטר.
חודש לאחר מכן, נמסר כי הסרט יעלה לאקרנים ב-7 ביולי 2023, ואושר ליהוקן של ג'ונסון וסוויני.
את הסרט מפיקה חברת "Di Bonaventura Pictures" לצד סרטי קולומביה.
במאי 2022, נמסר מטעם מנכ"ל ויו"ר "סרטי סוני", טום רוטמן, כי צילומי הסרט יתחילו באביב, ונודע על ליהוקה של סלסט אוקונור לצוות השחקנים של הסרט, שתואר כסיפור מקור לדמותה של מאדאם ווב.
ביוני 2022, נמסר על ליהוקם של איזבלה מרסד, טהר ראחים ואמה רוברטס.
מ"גיזמודו" נטען כי ייתכן וכל השחקניות שלוהקו יגלמו דמויות "מוכרות יותר", כמו ג'סיקה דרו / ספיידרוומן וגוון סטייסי וכי ייתכן שהסרט ישאב השראה מקשת העלילה "ספיידרמן: יקום העכביש".
מדיווח אחר נטען כי הסרט ישתמש בדמותה של מאדאם ווב על מנת לספר סיפור גדול יותר.
בנוסף, נמסר כי הצילומים עתידים להתחיל באמצע יולי 2022; ועל ליהוקם של מייק אפס ושל אדם סקוט לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו ב-11 ביולי 2022, ברובע הפיננסי של בוסטון, והסתיימו באוקטובר 2022. מתמונות שדלפו מהסט נרמז כי עלילת הסרט תתקיים בניו יורק במהלך שנות ה-2000. הצילומים התקיימו גם באזורים אחרים בחוף הדרומי של מסצ'וסטס, כולל האנגר לשעבר של תחנת התעופה הימית בדרום ווימות'.
הצילומים במסצ'וסטס נמשכו עד לספטמבר 2022, וצילומים נוספים התקיימו בניו יורק ובמקסיקו.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-14 בפברואר 2024. במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-7 ביולי 2023,ב-6 באוקטובר 2023, ולאחר מכן ב-14 בפברואר 2024.
בדצמבר 2022, חתמו "סרטי סוני" על הסכם ארוך-טווח עם שירות הזרמת המדיה הקנדי "Crave" עבור הפצת סרטיהם החל מאפריל 2023, לאחר הפצתם בבתי הקולנוע ובמדיות הביתיות.
השירות חתם על זכויות הפצת מספר סרטים למשך חלון זמן של 18 חודשים, כולל הפצת הסרט.
מאד'האוס הייתה להקת יורודאנס צרפתית/הולנדית/טורקית שהורכבה ממוקנדי מ'במבי אדולף (די ג'יי, מפיק מוזיקלי), סטפן דוראנד (מפיק) וביוס אנלו (סולן; נולד ב-30 דצמבר 1981).
הלהקה הייתה ידועה ביצירת גרסאות כיסוי לשיריה של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה.
הלהקה הייתה פעילה רק במשך רוב שנת 2002; היא התפרקה באוקטובר.
סינגל הבכורה של הלהקה, "Like a Prayer", היה להיט בין-לאומי שהגיע למקום הראשון בגרמניה ובאירלנד.
מאד'האוס הוקמה באביב 2002, בהשראת והשפעת מאשאפ האינטרנט, "You Are Like a Prayer to Me" שכלל את מדונה ובלאק לג'נד .
סינגל הבכורה שלה, "Like a Prayer", נמכר בעשרות אלפי עותקים ברחבי אירופה.
מאוחר יותר, הקליטה מאד'האוס את "Into the Groove" ו-"Holiday", שני סינגלים נוספים שהם גרסאות כיסוי לשיריה של מדונה.
מתוך כוונה לנצל את ההצלחה בהולנד של סינגל הבכורה של הלהקה, "Like a Prayer", יצאה מאד'האוס בסופו של דבר לסיבוב הופעות ברחבי אירופה.
ב-3 בספטמבר 2002 הוציאה מאד'האוס את אלבום הבכורה והאולפן היחיד שלה, Absolutely Mad (במסגרתו הוקלטו "La Isla Bonita", "Frozen" ושירים נוספים של מדונה).
באוקטובר 2002, מאד'האוס יצאה לסיבוב הופעות אך מעולם לא הופיעה מחוץ לרחבי אירופה.
לאחר ההופעה האחרונה שלה, ביוס אנלו החליט לעזוב, להפסיק את הקריירה שלו ולעבור לגדל את הבן שלו; דמיאן אנג'לו ג'רונימו וירג'יליו, ב-17 באוגוסט באותה השנה (התאריך בה חדלה הלהקה לפעול).
"מאדאם X" הוא סרט הופעה תיעודי משנת 2021 בכיכובה של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, העוקב אחר סיבוב ההופעות האחד-עשר שלה, "Madame X Tour".
הסרט, שנכתב והופק על ידי מדונה בעצמה, צולם בינואר 2020 כאשר ערכה את ההופעות שלה בליסבון, פורטוגל בקוליסאו דוס רקריוס.
את הסרט ביימו ריקרדו גומס ו-SKNX (סשה קאסיוהא ונונו שיקו).
הבכורה הרשמית של הסרט נערכה ב-23 בספטמבר 2021 במועדון פרדייז על גבי מלון טיימס סקוור אדישן בניו יורק.
הסרט פורסם ב-8 באוקטובר 2021 בפרמאונט+, וב-MTV באזורים שבהם פרמאונט+ אינו זמין.
אלבום הופעה נלווה יצא לאור באותו יום של הסרט.
ההקדמה כוללת מונטאז' של כתבות, עיתונים וצילומים מהקליפים של מדונה, המציגים את מאבקה נגד שנאת נשים, סקסיזם, גילנות, קנאות, גזענות וקידום פמיניזם ושחרור אמנותי.
הדבר מוצג כשברקע הרמיקס של האני דיז'ון ל-"I Don't Search I Find".
המופע הרשמי מתחיל בציטוט של ג'יימס בולדווין: "האמנות כאן כדי להוכיח שכל בטיחות היא אשליה...
אמנים נמצאים כאן כדי להפר את השלווה".
ואז, אישה בצללית יושבת ליד מכונת כתיבה; כל לחיצה על מקש נשמעת כמו יריית אקדח, מלווה ברקדנית מטלטלת ונרתעת כאילו נורתה.
לאחר מכן, מדונה מופיעה כשהיא מבצעת את "God Control" בזמן שהיא מוקפצת בין מגנים של שני שוטרים.
באותו הקטע ישנם שוטרים שתוקפים רקדנים ומתחת למונטאז' מוצגים קטעי וידאו של חדשות.
"Dark Ballet" מבוצע לאחר מכן, עם התייחסויות לז'אן ד'ארק והזמרת נלחמת ברקדנים במסכות גז המזכירות את העכברים ב"מפצח האגוזים" (1892).
לאחר מכן, מדונה צועקת "לעזאזל עם הפטריארכיה!" לפני שנגררת על ידי רקדנים לבושים כשוטרים לתוך תא מעגלי בבמה.
הדבר מוביל לביצוע של "Human Nature", כאשר אצבעות מצביעות מוקרנות על פני הבמה.
לקראת הסוף היא מנגנת סולו בונגו ומוקפת ב-11 נשים שחורות – כולל בנותיה התאומות סטלה, אסתר ומרסי ג'יימס – וקוראת את המשפט "אני לא הכלבה שלך!" לאחר מכן, ביצוע א-קפלה ל-"Express Yourself" והפסקה קצרה שבה מדונה פונה לקהל.
מדונה ובנותיה מתייחסות לאפשרות שאלוהים יהיה אישה, לתנועת Me Too ו-Time's Up.
לאחר מכן, מדונה מחליפה תלבושת מאחורי כמה מראות איפור עם שניים מהרקדנים שלה לבושים במעילי טרנץ' ומשקפי שמש.
בינתיים, היא מבצעת בדיחות קומיות עם הקהל כשברקע מתנגנת המוזיקה של מוצרט.
"Vogue" ו-"I Don't Search I Find" מבוצעים עם רקדניות דומות החובשות פאות בלונדיניות, לובשות מעילי טרנץ' ונועלות עקבים.
לאחר מכן, מדונה מנגנת בגיטרה עבור "American Life" בזמן שמדים נופלים מעל הבמה, ורקדנים לבושים כחיילים סוחבים ארון קבורה.
בהמשך, מדונה לובשת מעיל פרווה מלאכותי ומצלמת סלפי באמצעות מצלמת פולארויד.
ברקע מוצגים צילומים שונים לפיהם מעריצים תורמים כסף עבור התמונות, שמועבר לארגון הצדקה שלה, להעלות את מלאווי .
כאשר "Batuka" מתנגן, תזמורת הכוללת 14 נשים מנגנות בתופים בעת שמדונה יושבת בצד.
בסמוך לכך, מתנגן השיר "Fado Pechincha" של איזבל דה אוליביירה, בשילוב שתי רצועות מ- "Killers Who are Partying" ו-"Crazy" – האחרון נוגן באקורדיון.
קטע "צ'ה-צ'ה-צ'ה" הלקוח מ-"La Isla Bonita" ושיר חדש בשם "Welcome to My Fado Club", עם אלמנטים של "Sodade" של סזריה אבורה מבוצע.
לקראת הסוף "Medellín" מושמע, כאשר מאלומה מוצג על המסכים, ו-"Extreme Occident" מתנגן ברקע.
בהופעה עם "Medellín", דייוויד בנדה מצטרף אליה כדי ליצור "אווירת קונגה".
מדונה מקיימת אינטראקציה נוספת עם הקהל כולל הקומיקאי דייב שאפל שמשבח אותה על היותה מהפכנית.
לאחר מכן, ישנה הפוגה של רקדנים שעושים מהלכים מסונכרנים למילים של "Rescue Me".
לקראת הסוף, "Frozen" מתנגן בעת שהזמרת מופיעה באמצע הבמה כשתאורה כבדה מכוונת לעברה.
בעת שביצעה את "Come Alive", מדונה והרקדנים שלה עושים שימוש בגלימות צבעוניות.
"מאדאם X" כולל צילומים מחופשתה ב-2018 במרוקו עם משפחתה.
לאחר מכן, היא מנגנת בפסנתר עבור "Future" ואליהם מצטרפים רקדנים עם נורות אדומות בעיניים; המילה "אזהרה" מהבהבת על הבמה מאחוריה כשהיא שרה.
ב-"Like a Prayer" היא מופיעה מול גרם מדרגות בצורת X כשהיא מוקפת במקהלה והקליפ של השיר מוקרן על הבמה.
ההופעה הסופית כוללת ביצוע של "I Rise" והיא מתחילה עם אלמנטים מנאומה במהלך טקס פרסי הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה לשנת 2019, והפסקת הווידאו כוללת קטעי חדשות של מחאות ומצעדים, מתוך הקליפ שלה לשיר משנת 2019 עם מגזין טיימס.
באמצע ההופעה, המסך מציג את צבעי דגל הגאווה כאשר מדונה ורקדניה יצאו מהבמה עם אגרופים מורמים.
מדונה הוציאה את אלבום האולפן הארבעה-עשר שלה, Madame X, בשנת 2019, בעת שהתגוררה בליסבון, פורטוגל.
היא קיבלה השראה לכתוב את האלבום לאחר שהוזמנה לעיתים קרובות ל"מפגשים בסלון" עם מוזיקאים מקומיים שמנגנים מוזיקת פאדו, מורנה וסמבה.
היא גם הביאה את המוזיקאים האלה לבמה של "Madame X Tour"; סיבוב הופעות שכולו אירע בתיאטראות כדי לקדם את האלבום.
סיבוב ההופעות נערך בעשר ערים ברחבי אמריקה הצפונית ואירופה, בין 17 בספטמבר 2019 ל-8 במרץ 2020, והכניס כ-51.4 מיליון דולרים במכירות כרטיסים.
ב-12 בינואר 2020, חברת שירותי ההפקה מליסבון, קריפטון אינטרנשיונל, פרסמה דרך חשבון האינסטגרם הרשמי שלה תמונה של "כרטיס גישה לכל הבמות" לערב ההופעה בליסבון שהתרחשה באותו היום, ואחריה הקטעים שצולמו והקלטת ההופעה ההיא.
במהלך פברואר 2021, לאחר חודשים של פרסומי תהליך העריכה מביתה, מדונה צילמה מחדש אלמנטים ספציפיים של ההופעה עבור הסרט.
ב-14 באפריל 2021, היא פרסמה בחשבון הפייסבוק הרשמי שלה שנערכה הקרנה פרטית של "מאדאם X" בתיאטרון של 500 מושבים.
הסרט הוקרן בשלושה אירועי הקרנה בלעדיים, ב-8 באוקטובר בלה גרנד רקס בפריז, ב-9 באוקטובר בנייט-אוול דרייב אין במיאמי וב-10 באוקטובר בתיאטרון הסיני TCL בלוס אנג'לס.
ב-8 באוקטובר, מדונה הופיעה ב-The Tonight Show בכיכובו של ג'ימי פאלון כדי לקדם את סרט ההופעה Madame X ומאוחר יותר, קיימה הופעה בהפתעה בהארלם במסגרתה ביצעה את "Dark Ballet", "", "" ו-"La Isla Bonita" במסגרת The Red Rooster.
בהמשך לכך, התהלכה ברחובות וביצעה את "Like a Prayer" מול הכנסייה האפיסקופלית של סנט אנדרו.
מאדאם X זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל מהמבקרים.
במאגר הביקורות של רוטן טומייטוז, הוא קיבל דירוג של 67%, על סמך 6 ביקורות.
ב-Metacritic, המקצה דירוג ממוצע משוקלל, הסרט קיבל ציון ממוצע של 62 מתוך 100, על סמך 4 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
מיק לסאל מסן פרנסיסקו כרוניקל שיבח את הסרט על יכולתה של מדונה לדמיין את עצמה מחדש ולהעלות רעיונות חדשים, ותיאר אותו כ"איפשהו בין הצלחה לניצחון".
ג'ון דפור מהוליווד ריפורטר שיבח את המגוון החזותי שלו, אך מתח ביקורת על רשימת השירים שבוצעו במסגרתו.
בביקורת שלילית, אוון גליברמן מווראייטי מתח ביקורת על הטון הרציני של הסרט ועל השימוש בשירים מ-Madame X.
ב-26 ביולי 2022, מדונה קיבלה מועמדות בקטגוריית "הקליפ הארוך הטוב ביותר" במהלך טקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2022.
שנהארגוןפרסתוצאהמקור2022פרסי הווידאו קליפים של MTVהקליפ הארוך הטוב ביותר
ב-22 באוקטובר 2021, מדונה העלתה טיזר לחשבון האינסטגרם שלה מהתכנסות שאלות ותשובות שאירע במהלך הקרנת הבכורה של "מאדאם X".
ההקלטה של התכנסות השאלות והתשובות נוהלה על ידי SKNX (סשה קאסיוהא ונונו שיקו) והייתה זמינה לצפייה בפרמאונט+ ב-18 בנובמבר 2021. ההתכנסות הונחתה באמצעות המנצחים של תוכנית הטלוויזיה "המרוץ לדראג של רו פול": סימון ואקווריה.
ב-28 באוקטובר 2021, מדונה המשיכה לפרסם רשימה של אמנים שהגישו לה שאלות ביניהם, ליל ויין, בילי אייליש, דוג'ה קאט, איימי שומר, קייטי פרי, קים קרדשיאן, סנופ דוג, FKA טוויגס, ג'רמי סקוט, ליל נאז X, אריאנה גרנדה וג'ימי פאלון.
מאדאם ד'אוטלינגר או הברונית ד'אוטלינגר הוא כינויה של אישה שנחשבה לאחת מסוכניו של נפוליאון.
השמועות סיפרו כי היה לה חלק בהפלתו של הדוכס מאנייה, ובריגול אחרי מלך שוודיה במהלך שהותו בגרמניה.
בין השנים 1803 - 1805, שהה מלך שוודיה, גוסטב הרביעי אדולף בגרמניה, שם התגורר עם משפחת רעייתו בקרלסרוהה, בירת דוכסות באדן.
מטרתו הייתה לשהות בסביבה בה משפחתו תהיה מוגנת יותר, אך גם להכיר מקרוב את הפוליטיקה הגבוהה ולהיות קרוב יותר לגבול הצרפתי, לבחון את צעדיה של צרפת ולנסות לנהל משא ומתן עם המלוכנים הצרפתים הגולים ועם בני משפחת בורבון.
בתקופה זו, התמלאה העיר במרגלים צרפתים שהקיפו את המלך, אך כנראה שהמוצלחת ביותר הייתה ד'אוטלינגר.
השמועות סיפרו כי היה לה חלק בנפילתו של הדוכס מאנייה, שהוצא להורג על ידי נפוליאון בשנת 1804 וכי היא הייתה בשירותו של שארל-מוריס דה טלראן.
בזכות יכולתה המפותחת להקסים אנשים, היא יצרה קשר עם שרלוט לואיז דה רוהן, אשר נישאה בחשאי לאנייה, והציגה את עצמה בפניה כמעריצה של הדוכס.
עם הגעתה של ד'אוטלינגר לקרלסרוהה, כתבה הרוזנת השוודית קרוליין לוונהאופט, שהתגוררה אז בשטרסבורג, לחברתה הרוזנת גילדנשטול :
למרות האזהרות סביב הגעתה לקרלסרוהה, ד'אוטלינגר הצליחה לצבור פופולריות רבה בקרב החברה הגבוהה בעיר.
השמועות אודותיה סיפרו כי ניהלה מערכת יחסים עם הדוכס שנרצח, והיא אכן הציגה את עצמה כצרפתייה מלוכנית גולה, מוכת יגון עקב מותו של אהובה אנייה, שאף הופיעה בפני הרוזנת גילדנסטולפה לבושה בבגדי אבל.
המלך השוודי רחש אהדה גלויה לאנייה, וזעם מאד על פשעו של נפוליאון כלפיו, כך שמי שנחזתה להיות אהובתו המתאבלת זכתה בקלות בקרבתו.
היא תוארה כיפהפייה שנונה בעלת קסם רב, וכן כבעלת ממון אותו הוציאה בראוותנות.
היא אירחה קבלות פנים של האצולה, בהן הופיעה בשירת המנגינה האהובה על הדוכס מאנייה תוך כדי נגינה בנבל, כשהיא מציגה את עצמה כמלוכנית ששמרה על נאמנותה במשך כל הזמן.
היא נפגשה עם המלך השוודי ועם המזכירים המלכותיים, גוסטב לאגרבילקה וקרל ארון ארנגרנט, ושני האחרונים התאהבו בה נואשות.
כך עלה בידה להשיג את מסמכי המלך שפירטו את תוכניותיו בנוגע לנפוליאון, אותם העבירה לפריז.
הפעם האחרונה בה נראתה הייתה בפריז בשנת 1815, על ידי האציל השוודי דה לה גרדי.
הימצאותה שם תומכת במידת מה בחשדות נגדה.
ברנט פון שינקל (in Swedish) : Minnen Ur Sveriges Nyare Historia (זכרונות מההיסטוריה המוקדמת של שוודיה)
מאדאם טוסו סידני הוא סניף של רשת מוזיאוני השעווה מאדאם טוסו הממוקם בדרלינג הרבור, סידני, אוסטרליה.
מאדאם טוסו סידני הוא סניפה השלושה עשר של רשת מוזיאוני השעווה מאדאם טוסו, אשר נפתח ב-16 באפריל 2012. זהו הסניף היחיד של הרשת ביבשת אוקיאניה.
בשנת 2015, קיים המוזיאון השקה של שלושה פסלים שונים בדמותה של זמרת הפופ האמריקאית מדונה.
הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של הרשת בה השקה כללה מספר פסלים בדמותו של אדם אחד.
מאדאם דה פומפדור הוא שמו של דיוקן אישה המתאר את מאדאם דה פומפדור.
ציור השמן, שנעשה לפי הזמנה של לואי החמישה עשר, מלך צרפת, נוצר בשנת 1756 בידי הצייר הצרפתי פרנסואה בושה.
היצירה מוצגת באולם 12 של הפינקוטק הישן במינכן, ומאז שנת 1971 היא מוצגת שם בהשאלה קבועה מקבוצת HVB.
הציור מתאר את מאדאם דה פומפדור (1721–1764), פילגשו של לואי החמישה עשר מצרפת, בהיותה בת 37, בארמון ורסאי היא לבושה בשמלה עשירה ורחבה, ויושבת בנוחות על ספת יום.
סביבה נראים חפצים המאפיינים אותה: ספרים, תווי נגינה, רישומים, וחותם המדינה המונח על שולחן צד - כסמל להשפעתה הפוליטית.
הנר הכבוי, השעון המוצב ברקע, והוורדים הפזורים על הרצפה, מרמזים על רעיון ה"ואניטאס" - ארעיות החיים.
בתחתית הציור, משמאל, נראית כלבתה "מימי".
הוורדים שעל הרצפה ועל השולחן משתלבים עם עיטורי שמלתה.
היצירה מציגה רגע שגרתי מחיי היום־יום של מאדאם דה פומפדור.
היא מתארת את סביבתה הפיזית, את אורח חייה המפואר, ומבליטה את דמותה כאישה משכילה ובעלת זיקה לאמנויות.
מרבית הציור בוצע בסדנתו של האמן, ורק לצורך ציור פניה שימשה מאדאם דה פומפדור כמודל חיה.
מאדאם דה פומפדור צוירה יותר מעשרים פעמים בידי בני תקופתה; פרנסואה בושה צייר אותה במספר יצירות שונות.
מאדאם דה פומפדור ליד נול רקמה הוא ציור שמן מאת פרנסואה־אובר דרואה , שנוצר בין השנים 1763–1764. היצירה מציגה את מאדאם דה פומפדור בדירתה בארמון ורסאי, וממחישה את דמותה בתקופה שבה כבר לא הייתה פילגש המלך, אלא דמות ציבורית בולטת וכפטרונית של האמנות.
הפורטרט מתאר את מאדאם דה פומפדור בדירתה בוורסאי כדמות כמעט אמהית, המדגימה מוסר עבודה וסגולה בורגנית, בעת שהיא עוסקת באריגת שטיח בליווי כלבה.
זוהי היצירה הטבעית ביותר מבין הפורטרטים שלה, והיא נמנעת מהפורמליות הנוקשה או מההקשרים המיתולוגיים האופייניים לציור החצר.
סביבתה של הדמות משקפת את התעניינותה באמנות ובספרות.
בחינה מדוקדקת של היצירה מעלה כי הציור מורכב למעשה משני קנבסים: קנבס קטן יותר – הכולל את הראש, הכתפיים והאמה הימנית – שולב בתוך פורטרט באורך מלא.
בציור זה בולטת מגמה להציג את מאדאם דה פומפדור באופן טבעי ומציאותי, השונה מהפורטרטים הרשמיים או האלגוריים שהיו מקובלים בציור החצר.
היא מופיעה כדמות בוגרת, המעוררת זיקה לערכים בורגניים של מוסר עבודה, עמל ותרבות.
בחירת האמן להציג אותה כשהיא רוקמת, מוקפת חפצי אמנות וספרות, מבטאת את מעמדה כפטרונית מרכזית של האמנויות ואת דימויה הציבורי כדמות מתוחכמת ורבת־עניין.
הציור נשמר בידי האמן עד שנמכר, ככל הנראה, למרקיז דה מריני - אחיה של מאדאם דה פומפדור - ומופיע ברשימת רכושו מ־1781 באולם הסעודה החורפי של מלון מנאר בפריז.
לאחר מכן ייתכן שהיה בבעלותו של אנטואן־שארל דילאק, ונמכר בפריז באפריל 1801. בהמשך עבר, ככל הנראה, למרקיז פרנסואה־ז'וזף לה ליאבר, ונמכר לאחר מותו בדצמבר 1808. ייתכן שנכלל גם במכירה לאחר מות המרקיז דה סיפייר ב־1845 ונרכש על ידי בורדלה.
הציור עבר לאוסף של ג'ון ווב, וממנו נמכר בלונדון במרץ 1869 לדייוויס בשם הברון מאיר אנשל רוטשילד.
משנת 1883 נמצא באחוזת מנטמור טאוארס שבבקינגהאמשייר, שהוקמה עבור הברון.
בהמשך עבר בירושה לבית רוזברי, והוזכר ב־1976 כתלוי בגרם המדרגות הראשי.
במאי 1977, לקראת מכירה פומבית, נרכש הציור בידי הגלריה הלאומית בלונדון בהסכם פרטי תמורת £385,000, לאחר שהוגדר על ידי משרד האוצר הבריטי כיצירה בעלת חשיבות עליונה.
הציור נחשב לאחד מדיוקנאותיה העצמיים הידועים ביותר של האמנית, שבו שילבה ביטוי של אימהות, רוך וביטחון עצמי אמנותי.
בציור מתוארת ויז'ה-לה ברן ישובה על ספסל, כשבתה ז'ולי נשענת אל גופה בחיבוק מלא חום.
זרועותיהן שלובות זו בזו, והבעת הפנים משדרת שלווה ואהבה הדדית.