tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מערכת זו, בשילוב העיצוב האירודינמי של ה-M-346, המתבסס על עקרונות עילוי מערבולת (vortex lift) המגדיל את כושר התמרון והשליטה של המטוס, מאפשרת יכולת תמרון גבוהה ושליטה במטוס גם בזווית התקפה גבוהה, מעל 30°.
מערכת בקרת הטיסה נשלטת ממוט ההיגוי והמצערת, שעליהם מותקנים חלק גדול ממתגי וכפתורי הפעלתה, תפיסה המכונה HOTAS.
ניתן להגביל את זווית ההתקפה ואת מגבלות כוחות הג'י, ובשילוב מעטפת הביצועים הרחבה של המטוס יכול ה-M-346 לחקות ביעילות את ביצועיהם של כמה מטוסי קרב מתקדמים או להעלות באופן הדרגתי את רף הקושי של המתאמן.
למטוס מערכת חירום הניתנת להפעלה על ידי הטייס, המחזירה את המטוס לנתיב טיסה מאוזן בעת הצורך.
לטענת אלניה איירמאקי, מערכת האוויוניקה הדיגיטלית של המטוס מקבילה למערכות של מטוסי קרב מתקדמים כמו הסאאב JAS-39 גריפן, לוקהיד מרטין F-22 ראפטור ויורופייטר טייפון, דאסו ראפאל, ועוד.
מכיוון שעלות שעת טיסה ב-M-346 זולה בהרבה מעלות שעת טיסה במטוס קרב מתקדם, ניתן לאמן את הטייסים במטוס במקום במטוסי הקרב ולהוזיל את עלות האימון.
הארכיטקטורה של מערכות האוויוניקה היא מודולרית, ומאפשרת הוספת מערכות חדשות במהלך הזמן, ובכך מאפשרת פוטנציאל התפתחות.
למטוס קוקפיט זכוכית (Glass cockpit) מתקדם עם אפשרות להתאמת אמצעי ראיית לילה.
בתא הטייס שלושה צגי LCD צבעוניים רב תכליתיים, תצוגה עילית, ומערכת תצוגת קסדה עילית אופציונאלית.
קיימת גם מערכת זיהוי דיבור המשולבת בכמה פונקציות כמו מערכת הניווט.
אחד המאפיינים החשובים של המטוס הוא מערכת אימון טקטי (tactical training system, ETTS) המוטמעת במערכות המטוס.
מערכת האימון יכולה לדמות מערכות שונות כמו מכ"ם, פוד ניווט, מערכות נשק ומערכות לוחמה אלקטרונית.
בנוסף, מערכת ה-ETTS יכולה לתקשר עם מערכות אמיתיות הנמצאות במטוס, כמו סוגי חימוש שונים.
המערכת יכולה לפעול באופן עצמאי; במצב זה מוזנים למערכת לפני ההמראה נתונים של ההדמיה המבוקשת, או לחלופין מועברים במהלך הטיסה בתקשורת נתונים בין המטוס לתחנה קרקעית.
לאחר הטיסה ניתן להשתמש במידע שנאסף במערכת לצורך תחקור והערכה.
החברה מציעה גם מערכת אימון משולבת (Integrated Training System, ITS) שבה ניתן לשלב את האימון בעת הטיסה עצמה עם לימוד יסודי של המטוס עוד בטרם המראה.
ל-M-346 תשע נקודות לתליית חימוש, ובסך הכל יכול המטוס לשאת עד 3,000 ק"ג של חימוש, תוך שמירה על יחס דחף:משקל גבוה.
הטייס יכול לקבל מידע על החימוש שברשותו על הצגים הרב-תכליתיים בתאו.
למטוס אמצעי הגנה עצמית הכוללים מקלט התרעת מכ"ם, משגרי מוץ ונורים, מערכות לוחמה אלקטרונית אקטיבית, ומערכת להקטנת חתימת המכ"ם של המטוס.
בנוסף ניתן להתקין על המטוס פוד לרכישת מטרות, מכ"ם בקרת אש, ועוד.
ניתן להסב את המטוס לביצוע משימות קרביות בקלות וגם בתנאי שדה.
למטוס יכולת לבצע משימות סיוע אווירי קרוב, תקיפת אוניות ואף לחימה אווירית במסגרת שיטור אווירי.
כדי לבצע משימות אלו יכול המטוס לשאת חימוש מגוון, שיכול לכלול (בין השאר) פוד מקלע בקוטר 12.7 מ"מ, טילי אוויר-אוויר מסוג סיידווינדר AIM-9 או איריס-טי, סוגים שונים של טילי אוויר-קרקע וטילים נגד ספינות, פצצות שימוש כללי, פצצות מונחות לייזר ורקטות.
כמו כן ניתן להתקין על המטוס פוד לניווט וסיור ופוד ללוחמה אלקטרונית.
רכישת המטרות ושיגור החימוש נעשים דרך כוונת הקסדה והצגים הרב-תכליתיים.
מערכות בקרת הטיסה והאוויוניקה מתוכננות כך שתהיה כפילות שתאפשר להמשיך להפעיל את המטוס גם אם יספוג נזקים.
טווח המטוס הוא 1,470 מיילים ימיים (2,723 ק"מ) עם שלושה מכלי דלק נתיקים.
ניתן להאריך את הטווח באמצעות תדלוק אווירי המתבצע באמצעות הניתן לפירוק.
ב-18 ביוני 2008, במהלך הסלון האווירי בפריז, הכריז שר הביטחון האיטלקי על רכישת תשעה מטוסי M-346. בכך היה חיל האוויר האיטלקי לראשון לרכוש ולהפעיל את המטוסים.
ב-25 בפברואר 2009 על זכיית המטוס במכרז שפרסם איחוד האמירויות הערביות לאספקת 48 מטוסי אימון ומשימות קרב.
בשנת 2010 תוקנה ההודעה ונמסר כי ההזמנה היא ל-20 מטוסים בגרסת אימון ו-20 מטוסים בגרסת קרב, ושמונה מטוסים נוספים שיועדו צוות אווירובטי.
אולם במהלך 2010 פורסם כי חתימת הסכם הרכישה מתעכבת על רקע חילוקי דעות באשר לתכונות המטוסים וכי איחוד האמירות שוקל שוב רכישת מטוס אימון אחר, כמו הT-50 מתוצרת קוריאה אירוספייס אינדוסטריז מקוריאה הדרומית או הוק 128 מתוצרת BAE סיסטמס הבריטית.
ב-28 בספטמבר 2010 הוכרז כי חיל האוויר של סינגפור בחר לרכוש 12 מטוסי M-346 כמטוס אימון מתקדם משרד הביטחון הסינגפורי הודיע כי חוזה הרכישה הוא ל-12 מטוסי אימון, זאת באמצעות חברה סינגפורית פרטית (ST Aerospace) שתהיה אחראית לאחזקת המטוסים, בעוד חברת בואינג תספק מערכות לאימון הטייסים.
בפברואר 2014 נמסר כי אספקת המטוסים מתקרבת לסיומה.
ב-18 בנובמבר 2011 התרסק אבטיפוס M-346 שהיה בתצוגה אווירית באבו דאבי בעת שהמריא בדרכו חזרה לאיטליה, צוות המטוס ניצל מן התאונה בעזרת כיסאות מפלט ללא פגיעות חמורות
בתחילת 2012 בחר חיל האוויר הישראלי במטוס ה-M-346 כמחליפם של מטוסי הסקייהוק המיושנים שלו, כמטוס לאימון מתקדם.
ב-2 ביולי 2012 אושרה תוכנית הרכישה בכנסת והמטוס החל להיכנס לשירות חיל האוויר הישראלי במהלך שנת 2014, במסגרת טייסת ההדרכה, טייסת 102 ("הנמר המעופף").
המטוס זכה לכינוי לביא, כהוקרה לפרויקט הלביא שבוטל.
בסך הכל רכש חיל האוויר הישראלי 30 מטוסים מדגם זה.
בדצמבר 2013 הודיעה חברת אלניה-איירמאקי כי זכתה במכרז של חיל האוויר הפולני למטוס אימון מתקדם.
פולין רכשה שמונה מטוסים עם אופציה לארבעה נוספים בעתיד, וכן סימולטור טיסה ועזרי אימון שונים.
ב-22 במרץ 2016 נמסר כי חיל האוויר האיטלקי החליט לרכוש תשעה מטוסים נוספים, ובכך להכפיל את מספר המטוסים שברשותו.
על פי הדיווח, ראשון המטוסים החדשים יימסר לחיל האוויר האיטלקי עוד ב-2016, והאחרון ב-2018.
החל מ-2010 נערכה החברה האיטלקית להשתתף במכרז הענק של חיל האוויר של ארצות הברית להחלפת מטוסי האימון המתיישנים שלו מדגם נורת'רופ T-38 טאלון.
המכרז, שנקרא תוכנית T-X, היה לייצור 350 מטוסי אימון, אך החברות שהתחרו בו קיוו שזכייה במכרז תביא לזכייה במכרזים נוספים עבור מטוסי תקיפה קלים ומטוסי אימון עבור צי ארצות הברית, וכם יכול היה סך ההזמנות לעבור את 1,000 המטוסים.
החברה האיטלקית תכננה בתחילה לגשת לבדה למכרז, ואם תזכה בו תעביר את ייצור המטוסים לארצות הברית.
ואולם בהמשך החליטה על מציאת חברה בארצות הברית שתהיה הקבלן הראשי לייצור המטוס.
בשלב הראשון של המכרז נמסר כי שיתוף הפעולה יהיה עם חברת ג'נרל דיינמיקס אך החברה האמריקנית נסוגה מהעסקה במרץ 2015. בתחילת 2016 הודיעה חברת ריית'יאון כי תשתף פעולה עם חברת אלניה איירמאקי, שבינתיים מוזגה לתאגיד לאונרדו-פינמכניקה.
שתי החברות תיגשנה למכרז בשיתוף חברת CAE הקנדית, שתספק את מדמה הטיסה, וחברת האניוול, שתייצר את מנועי המטוס, שזכה לסימול המחודש T-100. ב-27 בספטמבר 2018 נמסר כי חברת בואינג זכתה במכרז, ותייצר את מטוס האימונים הבא בשיתוף חברת סאאב.
סימול חיל האוויר האיטלקי החל מ-2012.
גרסה חמושה, הוצעה לחיל האוויר הפולני כמחליף למטוס התקיפה סוחוי Su-22 המתיישן.
גרסה רב תכליתית, לאימון ולתקיפה.
ללא שינוי בגוף המטוס, אך עם שינויים בתוכנה וביכולות חימוש שונות.
סימול לדגם המוצע במכרז T-X של חיל האוויר של ארצות הברית.
חיל האוויר האיטלקי - 18 מטוסים
חיל האוויר הישראלי - 30 מטוסים
חיל האוויר של הרפובליקה של סינגפור - 12 מטוסים
חיל האוויר הפולני - 8 מטוסים, בשלבי אספקה
חיל האוויר היווני - 2 מטוסים סופקו.
הנעה: שני מנועי סילון האניוול F124-GA-200, בדחף של 6,250 ליברות כל אחד
תשע נקודות נשיאת חימוש: (2 בקצות הכנפיים [1/9]; 3 מתחת לכל כנף [2/3/4/6/7/8] ; 1 מתחת לגוף המטוס [5]) למגוון אמצעי חימוש, הכוללים מארזי תותחים, רקטות, פצצות, טילי אוויר-אוויר וטילי אוויר-קרקע (סה"כ עד 3 טון חימוש).
נקודות חיבור 4/5/6 הן 'רטובות' (יכולות לשאת מכלי דלק נתיקים).
אלנטאון היא עיר הבירה של מחוז ליהיי במדינת פנסילבניה שבארצות הברית.
בעיר השוכנת על גדות נהר ליהיי מתגוררים כ-127,542 תושבים (נכון ל-2022), מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודל אוכלוסייתה בפנסילבניה, אחרי פילדלפיה ופיטסבורג.
המטרופולין של אלנטאון מכונה עמק ליהיי ומתגוררים בו למעלה מ-800,000 תושבים.
עמק ליהיי מהווה חלק מהמטרופולין של ניו יורק.
בעיר ישנם ארבעה בתי חולים מתקדמים ושתי אוניברסיטאות ידועות ברמה ארצית אמריקאית.
המובילה היא אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, הידועה בשמה " אוניברסיטת פן סטייט".
העיר נוסדה ב-1762 על ידי ויליאם אלן, שהיה סוחר וראש עיריית פילדלפיה בעברו, תחת השם נורת'האמפטון טאון.
אלן קיווה שנורת'האמפטון טאון תחליף את איסטון כבירת מחוז נורת'האמפטון ושתהפוך למרכז מסחרי אזורי.
עם זאת, בסופו של דבר נורת'האמפטון טאון לא הפכה לבירת המחוז.
ב-11 בספטמבר 1777, במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, כוחות ארצות הברית הפסידו בקרב ברנדיוויין לכוחות בריטניה והותירו את פילדלפיה, בירת ארצות הברית באותו זמן, חסרת הגנה.
עקב כך הוחלט להבריח את פעמון הדרור מפילדלפיה והוא שהה בנורת'האמפטון טאון באופן זמני.
ב-6 במרץ 1812 נוצר מחוז ליהיי בחלקו המערבי של מחוז נורת'האמפטון ונורת'האמפטון טאון נבחרה להיות בירת המחוז החדש.
ב-16 באפריל 1838 שם העיירה שונה לאלנטאון כהוקרה לוויליאם אלן.
ב-12 במרץ 1867 אלנטאון קיבלה מעמד של עיר.
במהלך המאה ה-19 אלנטאון עברה תהליך תיעוש גדול שהפך אותה מעיירה קטנה לעיר תעשייתית מרכזית באזור.
התעשיות העיקריות בעיר היו קשורות לברזל, וכן היא הייתה מרכז לייצור בירה.
עם זאת, העיר נפגעה בגלל מיתון בשנות ה-70 של המאה ה-19.
העיר השתקמה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 הודות לתעשיות הטקסטיל והמשי שנוסדו בעיר בתקופה זו.
תעשיית המשי בעיר התחילה לשקוע, כמו ביתר העולם, בשנות ה-30 של המאה ה-20. בעקבות תעשיית המשי התעשייה באלנטאון הצטמצמה ומפעלים רבים בעיר נסגרו או עברו למקומות אחרים.
שירו של בילי ג'ואל, "Allentown", עוסק בגורלם של אנשי הצווארון הכחול בעיר, כחלק מחגורת החלודה.
נמל התעופה הראשי של אלנטאון הוא נמל התעופה הבינלאומי עמק ליהיי, שנמצא במרחק של 5 קילומטרים צפון-מזרחית לעיר.
בנוסף בעיר נמצא נמל התעופה העירוני אלנטאון קווין סיטי, המשמש בעיקר לתעופה כללית.
תושבי האזור משתמשים גם בנמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי ובנמל התעופה הבינלאומי פילדלפיה שנמצאים במרחק קצר יחסית מאלנטאון.
העיר מקושרת במסילות רכבת למספר ערים באזור, כמו ניו יורק, פילדלפיה, ג'רזי סיטי והאריסברג.
מאז היווסדה בשנת 1762, אלנטאון הייתה לעיר הלידה או מגוריהם של מספר אישים בולטים, ביניהם:
לי איאקוקה, יושב ראש חברת קרייזלר לשעבר
לורן וייסברגר, סופרת "השטן לובשת פראדה"
חנה וירט-נשר, חוקרת ספרות בחוג לספרות אנגלית ולימודים אמריקניים באוניברסיטת תל אביב
איימי מולינס, ספורטאית פראלימפית, דוגמנית ושחקנית
ליל פיפ, אימו ראפר לשעבר, זמר, פזמונאי ודוגמן
שרה נאוס, האמריקאית הזקנה ביותר אי פעם והאדם השלישי המבוגר ביותר אי פעם
מאט רידל, אמן לחימה מקצועי
אלניה איירמאקי (באיטלקית: Alenia Aermacchi) היא חברת-בת איטלקית של תאגיד לאונרדו (לשעבר Finmeccanica) העוסקת בעיקר בייצור כלי טיס.
החברה משתפת פעולה בתכנון וייצור כלי טיס עם חברות ותאגידי תעופה וחלל אחרים כמו אמבראר, EADS ו-BAE Systems.
"אלניה איירמאקי" נוסדה ב-1 בינואר 2012 ממיזוגן של "אלניה איירונאוטיקה" וחברות הבת שלה "איירמאקי" ו"אלניה SIA".
החברה הקודמת "אלניה איירונאוטיקה" נוצרה בשנת 1990 על ידי ריכוזן של תעשיות החלל והביטחון של החברות "פינמקאניקה תעשיות חלל", "אייראיטליה" ו"סלנייה".
בתחילת שנת 2016 החברה נספגה בתוך חברת פינמקאניקה והפכה לדיוויזיה במסגרתה.
Aermacchi AM.3 - מטוס תצפית וסיור קל.
Alenia Aermacchi M-311/M-345 - מטוס תקיפה קל ומטוס אימון מתקדם.
Alenia Aermacchi M-346 Master - מטוס תקיפה קל ומטוס אימון מתקדם.
נמצא גם בשירות חיל האוויר הישראלי, במסגרת טייסת 102, וכינויו "לביא".
מיזם AMX International לבניית מטוס תקיפה להתקפת מטרות קרקעיות וסיוע קרקעי, בשיתוף עם חברת "אמבראר".
מטוס הנוסעים ATR 42, בשיתוף עם חברת ATR.
מטוס הנוסעים ATR 72, בשיתוף עם חברת ATR.
מטוס הקרב יורופייטר טייפון, בשיתוף עם חברת קסידיאן (מתאגיד EADS) ותאגיד BAE Systems.
אלנטה (בליטאית: Alanta, בהגייה המקומית: אַלוּנְטה; ביידיש: אַווּאַנטה) היא עיירה קטנה במחוז משנה מולייטי במחוז אוטנה שבליטא.
על שפך נחל האלנטה (אוואנטקי) לווירינטה, יובלו של נהר השוונטוי.
שמה של העיר נגזר משם הנהר הסמוך, אלנטה, ששמו נגזר מהפועל הליטאי "alėti" שפירושו זרימה או מרוצה.
אחרי 1598 הייתה העיירה שייכת למשפחת רדזיוויל, ומ-1828 עד מלחמת העולם הראשונה למשפחת האצולה פמרנקי.
בתקופת השלטון הרוסי בליטא, השתייכה אלונטה למחוז וילקומיר.
עם עצמאותה של ליטא סופחה העיירה למחוז אוטנה, וחיו בה כ-460 איש.
בשל מיקומה על צומת של שתי דרכים חשובות סבלה אלנטה רבות בעתות מלחמה שעברו על ליטא, פלישתו של נפוליאון לאימפריה הרוסית, מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
גם לאחר כינונה של ליטא העצמאית המודרנית, לא השתנה מספר תושבי העיירה, הוא עמד ב-1989 על 446; במפקד של שנת 2001 נמנו בעיירה 464 איש.
באלנטה שרד בית כנסת נדיר עשוי עץ שהיה בשימוש קהילת יהודי אלנטה.
אלנה מושוק (ברומנית: Elena Moșuc; נולדה ב-18 בינואר 1964) היא זמרת אופרה, בעלת קול סופרן, רומנייה-שווייצרית.
אלנה מושוק נולדה בעיר יאשי, שברומניה ולמדה בקונסרבטוריון ג'ורג'ה אנסקו בעיר זו.
עוד בתקופת לימודיה השתתפה בתחרויות בינלאומיות והגיעה למקום הראשון.
בשנת 2005 העניק לה נשיא רומניה את התואר "אביר האמנויות", שהוא תואר הכבוד הגבוה ביותר שיכול מוזיקאי לקבל ברומניה.
בשנת 2009 קיבלה תואר דוקטור במדעי המוזיקה על עבודה ב"נושא השיגעון באופרה האיטלקית במחצית הראשונה של המאה ה-19".
בשנת 2010 הוכתרה בתואר אזרחית כבוד של עיר הולדתה.
Notre Amour, שירים צרפתים ורומנים (עם טקסטים ותרגומים)
ג'ורג'ה אנסקו - שבעה שאנסונים של קלמנט מארו, אופוס 15
ארנסט שוסון - 5 שאנסונים
קלוד דביסי - Nuit d'Étoiles (ליל כוכבים)
גבריאל פורה - 6 שאנסונים
פסקל בנטויו (Pascal Bentoiu) - אפריל
אלנה סילביה רוג'ר היא שחקנית תיאטרון ארגנטינאית, שזכתה פרס אוליבייה בשנת 2009 עבור השחקנית הטובה ביותר במחזמר, על גילום דמותה של אדית פיאף במחזה "פיאף".
כמו כן, היא הופיעה בוסט אנד ב-"אוויטה", "Boeing-Boeing" וב-"Passion".
לפני שלוהקה לגלם את אווה פרון בהעלאה המחודשת בוסט אנד של "אוויטה", רוג'ר כבר הייתה שחקנית מוכרת במקום הולדתה - בואנוס איירס.
בשנת 1997, היא הייתה מועמדת לפרס גווארה טרינידד בגין "פריצת הדרך הטובה ביותר של שחקנית" על עבודתה ב-"Yo Que Tu Me Enamoraba".
היא המשיכה והופיעה במספר הפקות, לרבות "Nine", "הודיני", "היפה והחיה", "כנר על הגג"; כמו כן כיכבה ב-"עלובי החיים" בתפקיד פנטין, וב-"שיגעון המוזיקה", בתפקיד אנט.
על עונת 2002/2003, היא הייתה מועמדת לפרס ACE עבור השחקנית הטובה ביותר, על תפקידה ב-"Jazz, Swing, Tap".
בעונה שלאחר מכן היא כיכבה במופע "?Mina...che cosa sei", אותו היא כתבה במשותף עם הבמאית של המופע, ולריה אמברוסיו.
רוג'ר זכתה בפרס ACE עבור השחקנית הטובה ביותר במחזמר על ביצועיה בהפקה זו.
היא הופיעה גם בכמה תוכניות טלוויזיה בארגנטינה, לרבות "Hombres de Honor", "Pensionados" ו-"El sodero de mi vida".
מבחינה בינלאומית, היה לה סיבוב הופעות קצר באירופה עם "Tango por Dos".
בשנת 2014 שיחקה בסרט הדרמה והפנטזיה "Amapola", סרטו הראשון כבמאי של מעצב ההפקה הארגנטינאי אאוחניו זאנטי
במהלך עבודת תחקיר בבואנוס איירס, לקראת ההעלאה המחודשת של "אוויטה" בתיאטרון אדלפי שבוסט אנד של לונדון שתוכננה ל-2006, אחד מעובדי Really Useful Group - חברת ההפקות של אנדרו לויד ובר - צפה ברוג'ר מופיעה, והציע ללהק אותה בתפקיד הראשי של אווה פרון.
לאחר מספר סבבים של אודישנים, רוג'ר לוהקה לתפקיד, וזכתה לשבחים רבים מצד המבקרים על ביצועיה.
היא הייתה מועמדת לפרס אוליבייה בשנת 2007 עבור השחקנית הטובה ביותר במחזמר, אך איבדה את הפרס לטובת ג'נה ראסל, שזכתה על ביצועיה בהפקה של "יום ראשון בפארק עם ג'ורג'".
תפקידה הבא של רוג'ר על הבמה בלונדון היה כגבריאלה בהפקה של "בואינג-בואינג", בבימויו של מתיו וורצ'וס ב-Comedy Theatre.
בשנת 2008, רוג'ר שיחקה בתפקיד הראשי בתיאטרון Donmar Warehouse, שם הועלתה הפקה של "פיאף" שאף עליה זכתה רוג'ר, בשנית, בביקורות נלהבות.
בהמשך, ההפקה עברה לאולם תיאטרון Vaudeville, הגדול יותר, ורוג'ר זכתה בפרס אוליבייה בשנת 2009 עבור השחקנית הטובה ביותר במחזמר.
לאחר מכן, רוג'ר יצאה לסיבוב הופעות בינלאומי עם "פיאף", שכלל גם את עיר הולדתה בואנוס איירס.
בזמנה שהותה חזרה בבואנוס איירס, היא העלתה מחדש את "?Mina...che cosa sei" לתקופה קצרה.
בין ה-10 בספטמבר ל-21 בנובמבר 2010, רוג'ר כיכבה בדמותה של פוסקה בהעלאה המחודשת של המחזמר "תשוקה" מאת סטיבן סונדהיים וג'יימס לפין, שהועלה בתיאטרון Donmar Warehouse לתקופה מוגבלת.
ב-7 בפברואר 2011 הוכרז כי רוג'ר היא מועמדת בפעם השלישית לפרס לורנס אוליבייה, עבור השחקנית הטובה ביותר במחזמר, על עבודתה בתפקיד זה.
ניתן לשמוע רוג'ר באלבומי מחזות-הזמר של "?Mina...che cosa sei" ושל "אוויטה" (הפקות מחודשות משנים 2006 ו-2012), בביצוע משותף עם שאר החברים בצוותי השחקנים של ההפקות הנ"ל.
כמו כן, רוג'ר הקליטה שני אלבומי סולו: "Vientos Del Sur" וכן אלבום בהופעה חיה שהוקלט בבואנוס איירס בשם "(Nueva Edi) Recorriendo el Rock Nacional".
רוג'ר שבה לגלם את דמותה של אווה פרון בהעלאה המחודשת בברודוויי של "אוויטה", עם הצגות הרצה שהחלו בתחילת מרץ 2012, וערב בכורה שהתקיים ב-5 באפריל 2012 בתיאטרון "המרקיז".
את ההפקה הזו ביים מיכאל גרנדג'ה, עם כוריאוגרפיה של רוב אשפורד, ובכיכובם של ריקי מרטין בתפקיד צ'ה ומייקל סרבריס כחואן פרון.
הביקורות שיבחו את רוג'ר, וכתבו כי היא "שחקנית מצטיינת" וכי התברכה ב"שפע של אבק כוכבים שאוויטה שרה עליו".
שנה הפקה תפקיד תיאטרון פרסים1998 Nine1998 היפה והחיה2000 עלובי החיים פאנטין2001 שיגעון המוזיקה אנט2015 אי, כרמלה כרמלה
שנה הפקה תפקיד תיאטרון פרסים 2006 אוויטה אווה פרון תיאטרון אדלפי מועמדות פרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר 2007-2008 בואינג-בואינג גבריאלה תיאטרון הרולד פינטר 2008-2010 פיאף אדית פיאף זוכת פרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר 2010 תשוקה פוסקה תיאטרון Donmar Warehouse מועמדות פרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר
שנה הפקה תפקיד תיאטרון פרסים 2012-2013 אוויטה אווה פרון תיאטרון מרקיז
אלנה לוקרציה קורנרו-פיסקופיה (Elena Lucrezia Cornaro Piscopia; 5 ביוני 1646 – 26 ביולי 1684) הייתה פילוסופית איטלקייה ממעמד האצולה.
היא רכשה את השכלתה ממורים פרטיים אשר לימדו אותה בבית אביה, בהם מרצים מהאוניברסיטה המקומית וגם רב אשר לימד אותה עברית.
היא הורשתה לגשת לבחינות לשם קבלת התואר דוקטור לפילוסופיה, שקיבלה מאוניברסיטת פדובה בשנת 1678 בגיל 32, ובכך הייתה לאישה הראשונה שקיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה והאישה הראשונה בעולם שידוע בוודאות כי קיבלה תואר דוקטור.
קורנרו-פיסקופיה שלטה בצ'מבלו, קלאוויקורד, נבל וכינור, הלחינה מוזיקה והיטיבה בשירה.
בנוסף לאיטלקית, היא ידעה קרוא וכתוב בלטינית, יוונית, עברית, ספרדית, צרפתית וערבית.
הצטיינות זו העניקה לה את התיאור "Oraculum Septilingue", ביטוי שמתאר את שליטתה בשבע שפות.
אלנה קורנרו-פיסקופיה נולדה בפלאצו לורדאן ברובע סן מרקו שבוונציה, הרפובליקה של ונציה, ב-5 ביוני 1646. היא הייתה ילדתו השלישית של ג'אנבטיסטה קורנרו-פיסקופיה ופילגשו זנטה בוני.
אמה הייתה איכרה ולא נשואה לאביה (איתו היו לה עוד 5 ילדים) בזמן לידתה של אלנה.
ג'אנבטיסטה היה נציב כיכר סן מרקו, התפקיד השני בחשיבותו ברפובליקה של ונציה, אחרי דוכס ונציה.
מילוי התפקיד זיכה אותו במגורים בכיכר סן מרקו.
אלנה החלה בלימודי השפות בעקבות עצה של כומר שהיה ידיד המשפחה, ובגיל 7 כבר שלטה ביוונית ולטינית.
מאוחר יותר למדה שפות נוספות ולימודיה כללו גם מתמטיקה, פילוסופיה ותאולוגיה.
בעקבות המלצה של מורהּ הפרטי לפילוסופיה, קרלו רינלדיני, פליס רוטונדי עתר לאוניברסיטת פדובה להעניק לאלנה את התואר דוקטור לתאולוגיה.
כאשר הבישוף של פדובה, הקרדינל גרגוריו בארבאריגו, שמע שהיא מועמדת לקבל תואר זה, הוא סירב על בסיס היותה אישה אך הוא כן אישר לה לקבל תואר דוקטור לפילוסופיה, ולאחר מסלול לימודים נוסף היא קיבלה את התואר.
התעודה ניתנה לה ב-25 ביוני 1678, בקתדרלה של פדובה בנוכחות מומחים מהאוניברסיטה, פרופסורים מכל הפקולטות, סטודנטים ומרבית הסנטורים הונצניאנים, ויחד עם מוזמנים רבים מהאוניברסיטאות של בולוניה, פרוג'יה, רומא ונאפולי.
בטקס קבלת התואר קורנרו-פיסקופיה הרצתה במשך כשעה בלטינית קלאסית והסבירה חלקים מורכבים שנבחרו אקראית מעבודותיו של אריסטו.
הרצאתה נשמעה בעניין, וכשסיימה קיבלה תשואות בעוד פרופסור רינלדיני מעניק לה את דרגת הדוקטור, את ספר הפילוסופיה, מניח זר דפנה על ראשה, שכמייה (Mozzetta ) מפרוות הרמין לכתפיה ועונד טבעת לאצבעה.
מאורע זה אויר ב"חלון קורנרו" בחזית המערבית של הספרייה לזכרו של תומפסון בקולג' ואסאר בניו יורק.
מותה צוין בטקסי זיכרון בוונציה, פדובה, סיינה ורומא.
בשנת 1688 הוצאו לאור כתביה, הכוללים כתבים אקדמאים, תרגומים וחיבורים דתיים, בעיר פארמה.
ב-1685 הנפיקה אוניברסיטת פדובה מדליה לזכרה.
ב-1895 פתחה אם המנזר מתילדה פינסנט ממסדר הנזירות האנגליות הבנדיקטיות ברומא את קברה של אלנה, והעבירה את שרידיה לארון קבורה חדש, עליו נחקקה מצבה חדשה.
אלנוס לבן (שם מדעי: Alnus incana), או גם אלנוס אפור, הוא מין עץ נשיר מהסוג אלנוס בעל תחום תפוצה נרחב בחצי הכדור הצפוני.
זהו שיח גדול או עץ נשיר קטן עד בינוני בגובה בין 15 ל-20 מטרים, מקסימום 25 מטרים.
לאלנוס הלבן יש מערכת שורשים רדודה המתפרשת לרוחב למרחק שבין 2 ל-3 מטרים ולעומק של 90 סנטימטרים.
באזורים לחים במיוחד מייצר הצמח שורשים אדוונטיביים ההופכים לשורשים יונקים התומכים בצמח.
קוטר הגזע 40 סנטימטרים, וקליפתו חלקה בגוון אפור, אפילו בעצים מבוגרים.
לעץ יכול להיות גזע בודד או שהגזע מתפצל למספר גזעים, שמהם מתפצלים ענפים רבים ונוף עבות.
הענפים הצעירים בגוון ירוק-אפור עד חום-אדמדם, שעירים בקצוות.
העלים מסורגים, סגלגלים בגוון ירוק מט.
הפטוטרת באורך 2 עד 3 סנטימטרים.
הטרף באורך 5 עד 11 סנטימטרים וברוחב 4 עד 8 סנטימטרים.
העלים נושרים בסתיו כשהם ירוקים עדיין.
במקומם נוצרים שני עלי-לוואי שעירים שגם הם נושרים.
העץ הוא צמח חד-ביתי המופרה באמצעות הרוח.
הפרחים הם תפרחת של עגילים, המופיעים בתחילת האביב לפני שהעלים צומחים.
הפרחים הזכריים צומחים באשכול של שלושה עד חמישה עגילים באורך בין 7 ל-9 סנטימטרים.
בכל פרח ארבעה אבקנים, תחילה אדמדמים ואחר כך צהובים וארבעה עלי עטיף.
אורכו של עגיל הפרחים הנקביים הוא עד 1.5 סנטימטרים ורוחבו סנטימטר.
צבע הפרחים חום אדמדם, הם חרוטיים באורך 13–16 מילימטרים וקוטרם כסנטימטר.
הפרחים מבשילים במחצית השנייה של ספטמבר ואז יש בבסיסם קשקשים מעוצים כהים.
הזרעים נוצרים חודשיים אחרי ההפריה.
הם קטנים באורך 2 מילימטרים בצבע חום בהיר המוקפים בכנף צרה.
לאלנוס הלבן יש בין ארבעה לשישה תת-מינים, כמה חוקרים מתייחסים אליהם כאל מינים נבדלים:
תחום התפוצה: צפון אירופה ודרום מערב אסיה.
כמו כן באזורים ההרריים של מרכז ודרום אירופה, בייחוד באזורי הרי האלפים, הרי הקרפטים והרי הקווקז.
בהרים של צפון מזרח אסיה ומרכז אסיה.
Alnus incana kolaensisa – בצפון מזרח אירופה התת-ארקטית.
רכסי ההרים המכונים איי השמים המדרייניים בדרום-מערב אמריקה הצפונית, באריזונה, ניו מקסיקו וצפון מערב מקסיקו.
צפון-מזרח אמריקה הצפונית, כולל צפון-מזרח ארצות הברית
Alnus incana tenuifolia – מכונה "אלנוס ההרים" או "אלנוס העלים הדקים".
מערב אמריקה הצפונית, כולל ניו מקסיקו עד קליפורניה ואלסקה.
אלנוס לבן הוא עץ הגדל במהירות, הזקוק לאור שמש והגדל היטב על קרקעות דלות.
במרכז אירופה, הוא גדל על אדמות סחף לאורך פלגי ההרים והנחלים, בגבהים שעד 1,500 מטרים.
עם זאת, הוא איננו דורש קרקע לחה ויכול גם לגדול בערימות סלעים ומדרונות סלעיים.
בקצה הצפוני של תחום התפוצה שלו הוא מין עץ נפוץ ביערות, בשדות נטושים ובגדות האגמים בגובה פני הים.
כמה מינים של פרפרים משתמשים באלנוס הלבן כמזון לזחליהם.
באזור הטייגה של קנדה העץ צומח בחברת אשוחית שחורה (Picea mariana) בחברת היערות המכונים "אשוחית שחורה/אלנוס מנומר".
פדונקולגין (Pedunculagin) הוא אלגיטאנין (ellagitannin), סוג של טאנין, המופק מאלנוס מנצ'ורי (A.
microphylla) שבניסיונות על בעלי חיים הוכיח יעילות בריפוי דלקת עור אטופית.
העץ כמעט חסר ערך כלכלי.
העץ דומה לעץ של אלנוס שחור (Alnus glutinosa), אבל הוא בהיר יותר, המרקם פחות גרגרי והוא מבריק יותר.
בני הזוני השתמשו בקליפה של תת-המין tenuifolia על מנת לצבוע עורות איילים לגוון חום-אדמדם.
לעיתים משתמשים בעץ לייעור על קרקעות דלות אותן הוא מעשיר באמצעות קיבוע חנקן אטמוספירי באמצעות חיידקים מהמין Frankia alni השוכנים בפקעיות השורש.
כמו כן משתמשים בו לקבע מדרונות וסוללות עפר.
אלנה פטרשקנו (ברומנית: Elena Pătrăşcanu; 12 באפריל 1914 – 5 במאי 2000) הייתה פעילה קומוניסטית רומנייה-יהודייה מומרת ברומניה, מעצבת, רעייתו של לוקרציו פטרשקנו והמייסדת והמנהלת הראשונה של תיאטרון צנדריקה.
פטרשקנו נעצרה יחד עם בעלה, נאשמה, נשפטה ונידונה למאסר כבד על פשעים נגד המשטר הקומוניסטי, אך כעבור שנים שוחררה, טוהר שמה והוחזר לה רכושה.
אלנה פטרשקנו נולדה במשפחה יהודית בשם הרטה שוומן (Hertha Schwamen), בצ'רנוביץ, באימפריה האוסטרו-הונגרית, מקום שלאחר שינוי הגבולות בסוף מלחמת העולם הראשונה, הפך לחלק מממלכת רומניה.
היא למדה עיצוב בווינה והצטרפה למפלגה הקומוניסטית.
היא שבה לרומניה והייתה פעילה במפלגה הקומוניסטית הרומנית האסורה על פי החוק, לכן הועמדה למשפט.
עורך דינה במשפט, שהצליח להביא לזיכויה, היה לוקרציו פטרשקנו והשניים היו לזוג.
ב-1939 הם רצו להתחתן, אך החקיקה האנטישמית של התקופה אסרה על נישואי רומנים עם יהודים, לכן עברה הרטה שוומן האתאיסטית הטבלה לנצרות אורתודוקסית בעזרת גאלא גאלאקטיון והשניים נישאו והרטה שינתה שמה לאלנה פטרשקנו.
הזוג גר בבוקרשט בדירה של אמו של לוקרציו עד 1940, כאשר השלטונות עצרו את לוקרציו ושלחו אותו למחנה ריכוז במיירקוראה צ'יוק (Miercurea Ciucului) ולאחר מכן קבעו לו מגורים כפויים בפויאנה צאפולוי (Poiana Țapului), כפר בעמק הפרחובה, שם היה בית למשפחת פטרשקנו.
בהמשך נלקח לוקרציו למחנה הריכוז בטרגו ז'יו ושוב הוחזר למגורים כפויים בפויאנה צאפולוי עד 1944.
לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 הזוג חזר לדירה בבוקרשט.
לוקרציו היה לשר בממשלה ואלנה פטרשקנו השתלבה במוסדות התרבות החדשים, עבדה במחלקת ההתססה והתעמולה של המפלגה הקומוניסטית הרומנית והייתה חברה במועצה המייעצת של שר התרבות.
ב-1945, ביוזמתה של אלנה פטרשקנו ובסיוע של קרן המלך מיכאל הראשון ובעלה, לוקרציו פטרשקנו, נוסד תיאטרון הבובות צנדריקה.
פטרשקנו ניהלה את התיאטרון עד מעצרה יחד עם בעלה ב-1948. ב-1949, לאחר מעצרם של בני הזוג פטרשקנו, התיאטרון הפך לתיאטרון ממלכתי והניהול ניתן למרגרטה ניקולסקו.
בסוף אפריל 1948 נעצרו בני הזוג פטרשקנו, הופרדו ונלקחו לחקירה בבתים מיוחדים, שנועדו למטרות כאלה.
באוגוסט, לאחר חקירות ממושכות הועברה אלנה לבית שבנתה יחד עם בעלה ביער סנאגוב, ליד בוקרשט ולשם הובא גם בעלה והן נשארו תחת שמירה בביתם.
את הבית בסנאגוב בנו בני הזוג בשנים 1946 - 1947 על מגרש שקנו בכסף שקיבל לוקרציו כשכר סופרים עבור הספרים שפרסם.
במעצרים אלה לוקרציו נחקר "חקירה חברית" על ידי בכירים במפלגה הקומוניסטית.
בנוסף לבני הזוג פטרשקנו נעצרו ונחקרו גם המאהבת של לוקרציו פטרשקנו, המאהב של אלנה פטרשקנו ועוד ידידים, מכרים ואנשים נוספים איתם היה לוקרציו בקשר, קרוב לחמישים איש.
בלחץ החוקרים הודתה אלנה שבעלה לא האמין באשמתם של האישים הסובייטים גריגורי זינובייב, לב קמנייב וניקולאי בוכארין והיה בכך להרשיע אותו.
בעלה נשפט ונידון למוות והוצא להורג.
לאחר מות בעלה, באפריל 1954, דנו אותה ל-14 שנות בית סוהר עם עבודת פרך.
כעבור שנתיים מהמשפט שלה, ב-26 במרץ 1956, קיבלה חנינה, התבשרה על מות בעלה ושוחררה מהכלא.
ב-1968, כאשר הורה ניקולאה צ'אושסקו על חקירה מחודשת בנושא, זוכו וטוהרו לוקרציו פטרשקנו ומרבית המעורבים, כולל אלנה פטרשקנו.
אלנה נישאה לבמאי התיאטרון הקומוניסטי היווני יאניס ואקיס.
בנוסף למעורבותה במשפט בעלה, היא נזכרת כאחת ממייסדות תיאטרון הבובות ברומניה.
אלנור חוסיינוב (באזרית: Elnur Hüseynov; נולד ב-3 במרץ 1987) הוא זמר אזרי.
חוסיינוב נולד בשנת 1987 בעיר אשגבאט שבטורקמניסטן הסובייטית (טורקמניסטן של היום) להורים אזרים.
כשהיה בן 5 נשלח ללמוד בבית ספר למוזיקה לילדים מחוננים, שם הוכשר בנגינה על פסנתר.
בשנת 1999 הגרו הוריו לבאקו.
בשנת 2008 ייצג את אזרבייג'ן לראשונה באירוויזיון, יחד עם סמיר ג'וואדזאדה תחת השם "אלנור וסמיר".
הם צלחו את חצי הגמר והעפילו לגמר, שם סיימו במקום השמיני.
בשנת 2015, חוסיינוב השתתף ואף זכה בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "The Voice" בגרסה הטורקית (O Ses Türkiye).
הוא נבחר בבחירה פנימית שוב לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2015 עם השיר "Hour of the Wolf" ("שעת הזאב"), איתו צלח את חצי הגמר השני והעפיל לגמר, שם סיים במקום ה-12.
אלנה (לנוצה) צ'אושסקו (ברומנית: Elena Ceaușescu; 7 בינואר 1916 – 25 בדצמבר 1989) הייתה קומוניסטית רומנייה, רעייתו של ניקולאה צ'אושסקו ודמות חשובה בשלטון הקומוניסטי הרומני, שמילאה תפקיד של סגנית ראשונה של ראש ממשלת רומניה.
אלנה צ'אושסקו הודחה יחד עם בעלה במהפכה הרומנית (1989) ולאחר משפט מהיר הוצאה להורג.
אלנה נולדה במשפחת פטרסקו, בכפר פטרשט שברומניה.
הוריה היו איכרים עובדי אדמה, שגם עסקו במסחר זעיר.
לאלנה היה רק אח אחד, גדול ממנה, שהתחתן ועבר לבוקרשט.
אלנה למדה בבית ספר יסודי בפטרשט ובגיל 14, בהיותה בכיתה ד' של הגימנסיה (כיתה ח'), נכשלה בלימודים והצליחה רק במקצועות מלאכה, מוזיקה וספורט.
היא סיימה את הלימודים בבית הספר התיכון ללא תעודת בגרות.
לאחר שנתיים של עבודה בשדה עברה לבוקרשט, לגור עם אחיה ורעייתו והתחילה לעבוד כפועלת פשוטה בבית חרושת לתרופות.
בהמשך קיבלה עבודה כמתלמדת בבית חרושת לטקסטיל.
ב-1937 הצטרפה למפלגה הקומוניסטית הרומנית.
מרין צ'אושסקו, אחיו של ניקולאה צ'אושסקו, הכיר בין ניקולאה ובין אלנה באביב 1939 והשניים שמרו על קשר.
באוגוסט, בחגיגה, שהתארגנה ב"פארק השמחה", בבוקרשט, נבחרה אלנה למלכת החגיגה.
אלנה ביקרה כמה פעמים במחנה הריכוז בטרגו ז'יו, שם היו עצורים אחיה הגדול וניקולאה צ'אושסקו.
לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 נבחרה אלנה להיות בוועד המרכזי של איחוד הנוער הקומוניסטי, חרף העובדה שעבדה כלבורנטית פשוטה.
ב-23 בדצמבר 1947 נישאו אלנה פטרסקו וניקולאה צ'אושסקו.
אלנה קיבלה עבודה כמזכירה במשרד החוץ, אך פוטרה בגלל אי כשירות לתפקיד.
במקביל לעלייתו של בעלה בדרגות המנגנון השלטוני של רומניה הקומוניסטית, התחילה גם אלנה לקבל תפקידים חשובים יותר ויותר.
ב-7 בפברואר 1948 נולד לזוג צ'אושסקו הבן הראשון, ולנטין צ'אושסקו.
ב-1 במרץ 1949 נולדה הבת, זויה צ'אושסקו וב-1 בספטמבר 1951 נולד הבן הצעיר, ניקו צ'אושסקו.
ב-1957 אלנה צ'אושסקו התחילה לעבוד כחוקרת במכון למחקרים כימיים בבוקרשט.
במרץ 1964 נרשמה ללימודי דוקטורט בכימיה ובנובמבר מונתה למנהלת מכון המחקרים.
ב-1965 אלנה צ'אושסקו התמנתה לחברה בוועד הלאומי למחקר מדעי.
בדצמבר 1967 הוענק לאלנה צ'אושסקו תואר של "דוקטור מהנדס".
בהמשך קבלה גם תואר פרופסור לכימיה.
ב-1968 היא הפכה לחברה בוועד המוניציפלי של בוקרשט במסגרת המפלגה הקומוניסטית הרומנית.
בדיעבד התברר כי מחקריה פורצי הדרך בכימיה היו פרי רשת הריגול הרומנית שגנבה מאמרים מאוניברסיטאות במערב טרם פרסומם, ופרסמה אותם תחת שמה של צ'אושסקו.
בשנות ה-70 זכתה צ'אושסקו לקידום מהיר בהיררכיה השלטונית ברומניה.
ב-1972 נבחרה צ'אושסקו להיות חברה בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית וחברה בוועד הפועל של המועצה הלאומית למדע וטכנולוגיה.
ב-1973 היא נבחרה להיות חברה במועצה העליונה לפיתוח כלכלי וסוציאלי וב-1974, כהכרה בפועלה המדעי, היא התקבלה כחברה באקדמיה הרומנית.
בשנת 1974 היא ניהלה שיחות מדיניות עם בכירים במדינות אחרות, למרות שלא נשאה באופן רשמי בתפקיד מתאים.
בהמשך היא נבחרה גם לוועד הפועל הפוליטי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית ובתחילת 1977 נבחרה ללשכה המתמדת של הוועד הפועל הפוליטי וקיבלה את האחריות על המינויים במפלגה.
משלב זה נחשבה אלנה צ'אושסקו לשנייה במפלגה הקומוניסטית הרומנית רק לבעלה, ניקולאה צ'אושסקו.
בשנת 1979 היא ניהלה מבצע להחלפת כרטיסי החבר במפלגה הקומוניסטית ברומניה, שנחשב על ידי פרשנים למבצע טיהור פוליטי.
בשנות ה-80 הייתה סגן ראשון לראש הממשלה, שרת המדע וראש האקדמיה למדעים.
במהלך המהפכה הרומנית אלנה צ'אושסקו נותרה ברומניה בעת שבעלה היה בביקור באירן, וככל הנראה היא הייתה אחראית להוראה לירות במפגינים.
לאחר שהמחאות התגברו, צ'אושסקו ובעלה ברחו מבוקרשט במסוק, אך נתפסו ונעצרו באזור טרגובישטה.
השניים הועמדו בפני בית משפט מאולתר ולאחר משפט מהיר נידונו למוות והוצאו להורג.
ב-1986, ראשי המפלגה הקומוניסטית באזור בוזאו העניקו לאלנה צ'אושסקו, לרגל יום הולדתה, מתנת תכשיטי ענבר מקומי במסגרות כסף, סט שכלל תליון, זוג עגילים וטבעת.
אחרי המהפכה הושבו התכשיטים והוצבו במוזיאון הענבר בקולצי.
בתקשורת הזרה נטען שצ'אושסקו נהגה לארגן מלכודות מין לשרים רומנים ודיפלומטים זרים, בהם הסריטה את האישים בקיום יחסים עם נשים רומניות.
2014 – התמונה Untitled (Elena Ceausescu) מאת הצייר אדריאן גניה
אלניהספור (בטורקית: Alanyaspor) הוא מועדון כדורגל טורקי מקצועי מהעיר אלניה, טורקיה, המשחק בליגת העל הטורקית.
המועדון הוקם בשנת 1948, צבעיו הם כתום וירוק ואת משחקי הבית שלו הוא משחק באצטדיון אצטדיון בשאקשהיר אוקולורי.
בשנים 1989–1997 היה המועדון בליגה הטורקית הראשונה.
ב-1997 ירד לליגה השנייה, וב-2001 התדרדר לליגה השלישית שם היה המועדון עד 2004 אז חזר לליגה השנייה.
ב-2016 עלה המועדון לליגת העל הטורקית.
אלניהספור הצליחה מאוד בעונת 2019/2020 כשסיימה את העונה במקום ה-5 עם 57 נקודות בתום 34 משחקים וקיבלה את הכרטיס לאירופה לראשונה בתולדותיה.
היא הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי רוזנבורג כשהפסידה 0–1. עוד באותה העונה העפילה לגמר הגביע הטורקי שם הפסידה לטרבזונספור.
הייתה זו העונה המוצלחת ביותר בתולדות המועדון.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2020/2021 סיימה הקבוצה את העונה במקום השביעי עם 60 נקודות ב-40 משחקים.
אלנור ממאדלי (באזרית: Elnur Məmmədli; נולד ב-29 ביוני 1988) הוא ג'ודוקא אזרי, אלוף אולימפי מבייג'ינג 2008 וזוכה מדליית כסף מאליפות העולם מריו דה ז'ניירו 2007. ממאדלי הוא גם פעמיים אלוף אירופה משנת 2006 כאשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג ומשנת 2011 אז התחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.
ב-11 בדצמבר 2004, כאשר היה בן 16, זכה ממאדלי בפעם הראשונה באליפות אזרבייג'ן.
ב-13 בפברואר 2005, ממאדלי זכה במדליה הראשונה שלו בטורניר בינלאומי בקריירה הבוגרת, מדליית כסף בטורניר גביע העולם בודפשט (World Cup Budapest).
ב-28 במאי 2006, הוא התחרה באליפות אירופה שנערכה בטמפרה וזכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג לאחר שניצח בחצי הגמר את בריאן ואן דיק ההולנדי ובגמר את דניאל פרננדס הצרפתי.
ב-15 בדצמבר 2007, ממאדלי זכה במדליית הכסף באליפות העולם לאחר שהגיע עד הגמר ובו הפסיד לואנג גי-צ'ון הקוריאני.
ב-11 באוגוסט 2008, התחרה ממאדלי באולימפיאדת בייג'ינג וזכה במדליית הזהב.
בקרב הראשון הוא ניצח את דירק ואן טיכלט הבלגי, בשמינית הגמר ניצח את קונסטנטין סיאמיונאו הבלארוסי וברבע הגמר גבר על קים צ'ול-סו הצפון-קוריאני.
בחצי הגמר ניצח את עלי מאלוטמאט האיראני ובגמר ניצח באיפון, 13 שניות מהפתיחה את ואנג גי-צ'ון הקוריאני, לו הפסיד בגמר אליפות העולם שנה קודם לכן.
בספטמבר 2010 סיים במקום החמישי באליפות העולם שנערכה בטוקיו לאחר שהפסיד למסהירו טאקמצו היפני בקרב על מדליית הארד.
ב-16 בינואר 2011, הוא זכה במדליית הזהב בטורניר המאסטרס שנערך בבאקו, עיר הולדתו, בחצי הגמר ניצח את יואן ברטון הבריטי ובגמר ניצח את לאנדרו גוילהיירו הברזילאי.
ב-20 בפברואר הוא זכה במדליית ארד בגראנד פרי דיסלדורף.
ב-22 באפריל הוא שוב זכה באליפות אירופה, הפעם בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג לאחר שניצח בגמר את סרג'יו תומא המולדובי.
ב-19 ביוני זכה במדליית ארד בגראנד סלאם ריו דה ז'ניירו וב-18 באוקטובר זכה בארד בגראנד פרי אבו דאבי.
ב-15 בינואר 2012, הוא זכה שוב במדליית הזהב בטורניר המאסטרס שנערך באלמטי, בחצי הגמר ניצח את יואן ברטון ובגמר ניצח באיפון את טקהירו נאקאי היפני.
ב-19 בפברואר זכה שוב במדליית ארד בגראנד פרי דיסלדורף.
ב-31 ביולי 2012, השתתף באולימפיאדת לונדון והודח בסיבוב הראשון על ידי אנטואן ואלואה-פורטייה הקנדי שזכה לבסוף במדליית ארד.
לאחר אולימפיאדת לונדון 2012, פרש ממאדלי מג'ודו תחרותי ובשנת 2015 שימש כסגן נשיא איגוד הג'ודו האזרי.
בייג'ינג 2008: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג
ריו דה ז'ניירו 2007: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג
טמפרה 2006: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג
איסטנבול 2011: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג
תחרות המאסטרס בבאקו 2011: מדליית זהב
גראנד פרי דיסלדורף 2011: מדליית ארד
גראנד סלאם ריו דה ז'ניירו 2011: מדליית ארד
גראנד פרי אבו דאבי 2011: מדליית ארד
טורניר המאסטרס 2012: מדליית זהב
אלני פוריירה היא זמרת, שחקנית, רקדנית, ומעצבת אופנה יוונית.
פוריירה החלה את הקריירה שלה בלהקת "מיסטיק", לפני שניהלה קריירת סולו אחרי שהקבוצה התפרקה בשנת 2009. פוריירה מוכרת גם כנציגת קפריסין באירוויזיון 2018 אשר השתתפה עם השיר "Fuego", שהגיע למקום השני, דירוג שיא עבור קפריסין בתחרות.
פוריירה נולדה בעיר פייר שבאלבניה בשם אנטלה פורראי (Entela Fureraj).
כאשר הייתה בת שמונה, בשנת 1995, נמלטה משפחתה מאלבניה ליוון, עקב מלחמת אזרחים שהתרחשה במדינת הולדתה.
2007–2009: תחילה ופריצה בלהקת מיסטיק
בשנת 2007 פוריירה החלה את הקריירה המוזיקלית שלה כחברה בלהקת הבנות היוונית "מיסטיק".
באותו שנה יצא סינגל הבכורה של הלהקה "Se alli selida", כעבור שנה מכן יצא סינגל נוסף "Min kaneis pos den thimasai", אשר זכה להצלחה רבה.
בשנת 2009 הוכרז על פירוק שהלהקה.
אלני חתמה על חוזה סולו עם נציגות "יוניברסל מיוזיק" ביוון.
היא הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה בשנת 2010, והוא זכה למעמד של אלבום פלטינה ביוון.
מאוחר יותר היא חתמה עם חברת מינוס EMI, והמשיכה להוציא אלבומי אולפן, השני והשלישי שלה Ti poniro mou zitas ו-agapis Anemos ב-2012 ו-2014 בהתאמה.
שני האלבומים התקבלו היטב ביוון ובקפריסין.
פוריירה עזבה את חברת התקליטים Minos EMI בשנת 2015, וחתמה אצל Panik Records.
אלבום האולפן הרביעי שלה, Vasilissa, פורסם בשנת 2017.
בשנת 2016, ניסתה לייצג את יוון באירוויזיון עם השיר טיקיטאס, אותו כתב עבורה דורון מדלי, אותה ביצעה עם הזמר MIKE אך השיר נפסל.
שנה לאחר מכן ניסתה זאת שנית אך שוב נפסלה.
במהלך חודש בפברואר 2018, פורסם כי פוריירה תייצג את קפריסין, והשיר שתבצע פוריירה בתחרות האירוויזיון יקרא "Fuego" ויבוצע באנגלית.
ב-2 במרץ, יצא השיר "Fuego", על ידי תאגיד השידור הקפריסאי.
ב-12 במרץ יצא הקליפ לשיר.
ב-8 במאי הופיעה בחצי הגמר הראשון של האירוויזיון, והעפילה עם שירה לשלב הגמר.
ב-12 במאי התמודדה בשלב הגמר של התחרות, ובסיומו זכתה במקום השני, לאחר שקיבלה 436 נקודות.
2018–הווה: מופע פופ אפ ו-Gypsy Woman
כחודש לאחר אירוויזיון 2018 הוציאה אלני גרסה יוונית לשיר קרמלה, שאותו כתב עבורה דורון מדלי.
כמה ימים לאחר מכן הוציאה את הסינגל "Tómame" איתו הופיעה בקדמים של ספרד ואיסלנד לאחר הביצוע של Fuego.
השיר זכה להצלחה גדולה ביוון ואף הגיע למקום הראשון במצעד היווני.
ב-2 באוקטובר 2018, הוכרז שפוריירה תופיע במופע "פופ אפ" בישראל בחנוכה בישראל בשיתוף הזמרים עומר אדם, נינט טייב, מארינה מקסימיליאן.
ב-17 במאי 2019, יצא המיני אלבום הראשון של פוריירה שנקרא: "Gypsy Woman".
ב-18 במאי, הופיעה פוריירה בגמר אירוויזיון 2019 בתל אביב, פוריירה הייתה חלק ממחווה של כוכבי האירוויזיון מהעבר, לצידם של ורקה סרדוצ'קה, גלי עטרי, קונצ'יטה וורסט, ומונס סלמרלוב.
כמו כן, במהלך 2019, הוציאה פוריירה סינגלים נוספים: "Triumph" ,"Sirens", בו היא מתארחת לצד סנופ דוג בביצועו של הראפר KAAN.
לאחר מכן יצאו השירים "El Ritmo Psicodelico", אשר הצליחו גם הם במצעד היווני.
ב-10 בספטמבר 2019 פורסם שפוריירה ומשה פרץ יבצעו דואט חדש על בימת קיסריה.
ב-18 בספטמבר בהופעתו של פרץ בקיסריה שרו יחד בגרסה ישראלית לשירה של פוריירה שיצא כחודשיים לפני ההופעה "Loquita" שבמקור הוא דואט עם הזמר היווני קליידי.
ב-19 ביוני 2020, הוציאה את השיר "Temperatura", שבמקור נכתב לזמר עומר אדם ונקרא בעברית "טמפרטורה".
בשנת 2023, הופיעה בהופעה של הזמרת הישראלית נועה קירל בפארק הירקון מול 60,000 אנשים וביצעה את טיקיטאס ופוואגו.
החל משנת 2016 פוריירה היא בת זוגו של הכדורגלן הספרדי אלברטו בוטיה.
בנם של השניים נולד בפברואר 2023.
אלנה קונגוסט (בספרדית: Elena Congost; 20 בספטמבר 1987) היא אתלטית ספרדייה, אלופה פאראלימפית בריצת מרתון (ריו דה ז'ניירו 2016).
קונגוסט נולדה במדריד, ספרד ומתגוררת בקסטידפלס , ברצלונה.
היא עוסקת בהוראה, ומתחרה באתלטיקה לנכים (קטגוריה T12) עקב לקות ראייה שנובעת ממחלה תורשתית שמדרדרת את ראייתה.
בשנת 2009 אימצה אורח חיים טבעוני מטעמים אתיים, סביבתיים ובריאותיים.
80% מהתזונה שלה היא טבעונאית, ללא סוכר וגלוטן.
בשנת 2002, התחרתה בקפיצה לרוחק באליפות העולם באתלטיקה לנכים ודורגה במקום השביעי.
בשנת 2003, דורגה במקום החמישי בקפיצה לרוחק ובריצת 100 מטר ב-EPC European Athletics Championships.
באותה השנה, השתתפה ב-IBSA World Games Athletics וזכתה במדליית כסף במרוץ שליחים 4×400, ודורגה במקום החמישי בקפיצה לרוחק.
בשנת 2004, השתתפה במשחקים הפאראלימפיים באתונה ודורגה במקום השביעי בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
בשנת 2008, השתתפה במשחקים הפאראלימפיים בבייג'ינג ודורגה במקום הששי בריצת 1500 מטר ובריצת 800 מטר.
בשנת 2011, זכתה במדליית כסף באליפות העולם באתלטיקה לנכים בריצת 1500 מטר.
גם שנה לאחר מכן, זכתה במדליית כסף בתחרות זו בריצת 1500 מטר.
בשנת 2012, זכתה במשחקים הפאראלימפיים בלונדון במדליית כסף בריצת 1500 מטר (ילנה פאוטובה זכתה במקום הראשון).
בשנת 2016, זכתה במדליית זהב במשחקים הפאראלימפיים בריו דה ז'נרייו בריצת מרתון עם תוצאת זמן של 3:01:43
בשנת 2011, זכתה בתואר הספורטאית הנכה של השנה מטעם Castelldefels sports awards.
אלנוס מאדים, או גם אלמון אדום (שם מדעי: Alnus rubra; באנגלית: red alder), הוא מין עץ נשיר הגדול ביותר בסוג אלנוס ממשפחת השדריים.
הוא גדל ברצועה ברוחב 200 קילומטרים לאורך חוף האוקיינוס השקט באמריקה הצפונית החל מדרום-מזרח אלסקה דרך הטריטוריה יוקון והפרובינציה קולומביה הבריטית בקנדה ומדינות ארצות הברית וושינגטון, אורגון, קליפורניה, מונטנה ואיידהו, המקום הרחוק ביותר מהחוף שאלו מגיע העץ (600 קילומטרים).
מקור שם המין בעובדה שקליפה פגועה או שרוטה מפתחת צבע אדום חלודה בוהק.
אלנוס מאדים הוא עץ נשיר הגדל במהירות, מתחיל לייצר זרעים בגיל 10, וחי בממוצע בין 60 ל-70 שנים, אבל אף פעם לא יותר ממאה שנים.
זהו מין האלנוס הגבוה ביותר, גובהו בדרך כלל בין 20 ל-30 מטרים, אם כי במקרים יוצאי דופן יכול העץ יכול להגיע לגובה 37 מטרים.
מערכת השורשים של האלנוס המאדים תלויה במידת הניקוז של הקרקע.
בקרקעות שבהן הניקוז טוב השורשים חודרים לעומק.
בקרקעות בהן הניקוז גרוע מפתח האלנוס המאדים מערכת שורשים רדודה גדולה המתפשטת לרוחב.
למרות השורשים הרדודים העץ לא סובל מרוחות החורף העזות בשל היותו נשיר.
על שורשי העץ יש פקעיות שורש שבהם חיים חיידקים המקבעים חנקן מהסוג Frankia.
כמו כן מקיימים השורשים אקסומיקוריזה עם פטריות.
קוטר הגזע בגובה חזה הוא בין 35 ל-45 סנטימטרים, אם כי במקרים יוצאי דופן הוא מגיע לקוטר בגובה חזה של 80 סנטימטרים.
קליפת הגזע והענפים דקה, חלקה מנומרת בגוון אפור-אפר כשלעיתים קרובות צומחים עליה חזזיות לבנות וטחבי עלים.
קליפה פגועה או שרוטה מפתחת צבע אדום חלודה בוהק, וזה מקור שם העץ.
כשהעץ מזקין הקליפה מתחילה לקבל גוון כהה, ולהסתלסל ברצועות דקות.
לעץ יש גזע בודד ונוף צר או חרוטי.
הניצנים סגלגלים באורך 6 עד 10 מילימטרים על גבעול בין 2 ל-8 מילימטרים.
הניצנים עטופים בשני קשקשים ומכוסים בשרף.
הטרף באורך 6 עד 16 סנטימטרים וברוחב 3 עד 11 סנטימטרים.
שולי העלה משוננים וקצה העלה פונה כלפי מטה, מאפיין המבדיל בין מין זה למיני אלנוס אחרים.
תחתית העלה חלקה או מעט שעירה.
העלים מצהיבים לפני שהם נושרים בסתיו.
הפרחים הזכריים בגוון חום-אדמדם צומחים באשכולות תלויים של שניים עד שישה עגילים באורך בין 3.5 ל-14 סנטימטרים.
אורכו של עגיל הפרחים הנקביים הוא 1.5 עד 2 סנטימטרים.
האשכול ניצב בזמן ההאבקה, אבל תלוי בזמנים אחרים.
לאחר ההפריה מתפתח האשכול הנקבי לפרי יבש עצי סגלגל דמוי אצטרובל קטן באורך 2 עד 3 סנטימטרים.
בין 50 ל-100 זרעים נוצרים בין הקשקשים של ה"אצטרובל" והם מתפזרים באמצעות הרוח בשלהי הסתיו ובחורף.
הם קטנים מאוד (בקילוגרם יש 1,465,000 זרעים) המוקפים בכנף צרה ודקה והם מתפזרים למרחק של מאות מטרים עם כיוון הרוח.
אלנוס מאדים גדל מדרום-מזרח אלסקה ודרומה עד למרכז קליפורניה, כמעט תמיד במרחק שלא עולה על 200 קילומטרים מחוף האוקיינוס השקט, למעט התרחבות למרחק 600 קילומטרים לתוך היבשת מוושינגטון ואורגון לתוך הנקודה הצפונית ביותר במונטנה ולצפון-מערב איידהו.
העץ גדל לצורכי נוי גם באיי הוואי.
בדרום אלסקה, במערב קולומביה הבריטית ובצפון-מערב רכסי החוף של ארצות הברית האלנוס המאדים גדל על מדרונות קרירים וגשומים עד לגובה של 700 מטרים.
באזורים אלו הוא גדל ביערות בחברת תת-המין החופי של אשוח דאגלס (Pseudotsuga menziesii subsp.
בתוך היבשת ובקצה הדרומי של אזור התפוצה (קליפורניה) הוא גדל בעיקר לאורך גדות נחלים ובביצות.
דרומית-מזרחית לתחום התפוצה שלו מוחלף האלנוס המאדים באלנוס מעוין (Alnus rhombifolia), שהוא עץ דומה בצורתו, אבל שונה בשולי העלים שאינם מתקפלים כלפי מטה, ולזרעים אין כנפיים.
בהרים הגבוהים הוא מוחלף על ידי מין האלנוס הקטן יותר דמוי השיח Alnus viridis (באנגלית Sitka alder), ומזרחית לרכס קסקייד על ידי אלנוס לבן (Alnus incana subsp.
באזורים גשומים יתפשט האלנוס המאדים במהירות לאזורים שנשרפו או שהיער המקורי בורא, לעיתים קרובות מונע התבססות של מחטניים.
הוא יצרן זרעים פורה, אבל הזרעים הקטנים המתפזרים ברוח דורשים שטח פתוח על מנת לנבוט, ולכן עקבות צמיגים ואזורים אחרים שבהם הייתה הפרעה למרקם הטבעי בצורת בירוא או שרפה אידיאליים לזרעים.
באזורים אלו יכולים לצמוח מאות אלפי שתילים להקטר בשנה הראשונה לאחר שחלה ההפרעה.
הענפים הדקים והניצנים של האלנוס המאדים הם החלקים היחידים שבעלי חיים יכולים לאוכלם, אם כי איילים ואייל אציל אוכלים את הענפים בסתיו וענפים וניצנים בחורף ובאביב.
בונים אוכלים לעיתים את קליפת הגזע, אם כי אלנוס מאדים אינו המין המועדף על ידם.
כמה מיני פרושים אוכלים את זרעי האלנוס המאדים, בייחוד Carduelis flammea (באנגלית Common Redpoll) ו-Carduelis pinus (באנגלית Pine siskin), כמו גם אוגר יערוני (Peromyscus).
אלנוס מאדים מארח בפקעיות השורש חיידקים המקבעים חנקן מהסוג Frankia.
קשר זה מאפשר לאלנוס לגדול בקרקעות עניות בחנקן.
צבע – הילידים בחוף המערבי יצרו צבע חום-אדמדם באמצעות הרתחה של הקליפה והשתמשו בו לצביעת רשתות הדיג על מנת שיבלטו פחות מתחת למים.
תרופות מסורתיות – הילידים בחוף המערבי השתמשו בקליפת האלנוס המאדים לטפל בכוויות של מין הקיסוס הרעיל Toxicodendron diversilobum, בעקיצות חרקים ובגירויים בעור.
אינדיאנים מאומת הבלאקפוט השתמשו בעירוי עשוי מקליפת אלנוס מאדים על מנת לטפל במחלות לימפטיות ושחפת.
מחקרים קליניים אחרונים אימתו שאלנוס מאדים מכיל בטולין (C30H50O2) ולופאול ( C30H50O), תרכובות שהוכחו כיעילות כנגד מגוון של גידולים.
שיקום יערות – אלנוס מאדים הוא בין הצמחים הראשונים הגדלים במקומות שעברו פגיעה כדוגמת יערות שנשרפו או שטחים שהוצפו, בעיקר בשל יכולתו לקבע חנקן בקרקע.
תכונת דישון עצמי זו מאפשרת לאלנוס מאדים לגדול במהירות, ולכסות ביעילות קרקעות שמרקמם הטבעי נפגע למשל בשל זיהום ממכרות.
עלי האלנוס, הנושרים בסתיו, נרקבים במהירות ויוצרים הומוס עשיר בחנקן.
לעיתים משתמשים באלנוס מאדים לצורך מחזור זרעים כדי לצמצם את סכנת הפתוגן של שורשי המחטניים, הפטרייה Phellinus weirii שסימני המחלה שהיא יוצרת קרויים באנגלית Laminated root rot.
חורשות קטנות של עצי אלנוס מאדים יכולים גם לצמצם את הפגיעה של חדקונית האשוחית (Pissodes strobi) בחורשות של אשוחית סיטקה בחצי האי אולימפיק.
עצי נוי – לעיתים שותלים אלנוס מאדים כעץ נוי המצליח היטב בגדות נחלים או בקרקעות שמרקמם קל והמתנקזות היטב.
אלנוס המאדים אינו מצליח בקרקעות כבדות חרסיתיות לחות.
שתילה בחצרות חייבת להיות רחוקה ממרזבים, צינורות ביוב וצינורות מים, כיוון שהשורשים עלולים לפלוש לצינורות ולסתום אותם.
עבודות עץ – הגוון של העץ של האלנוס המאדים נע בין לבן דרך ורדרד לחום בהיר.
המרקם רך יחסית, ויש לו ברק בינוני.
את העץ קל לעבד אותו, הוא נדבק היטב והגימור שלו מצוין.
העץ לא נחשב כחומר עמיד מחוץ לבית, אבל משום שקל לעבד אותו וקל להכין את הגימור הוא משמש לרהיטים ולשידות.
מכיוון שהעץ רך יותר מעץ של עצים נשירים אחרים פופולריים כדוגמת אדר, אגוז מלך ומילה, לא נחשב האלנוס היסטורית כעץ בעל ערך גבוה.
עם זאת, כיוון שמחירו נמוך יותר בהשוואה לעצים האחרים הוא הפך לחלופה פופולרית.
בין היוצרים של כלים המוזיקליים יש המעריכים את העץ עבור גיטרות חשמליות בשל הטונאליות המאוזנת שלו.
ילידי אמריקה השתמשו בעץ לעיתים קרובות כדי לייצר מסיכות, קערות, ידיות לכלים וחפצים קטנים אחרים.
עישון דגים – בשל העשן השמנוני שלו האלנוס המאדים הוא העץ המועדף לעישון דגי סלמון.
כסמן סביבתי – מדענים משתמשים באלנוס מאדים כדי לאתר אזורים שבהם יש סכנה לזיהום באוזון, כיוון שהעלים מגיבים לריכוז גבוה של אוזון באמצעות שינוי הצבע של העלים לאדום, חום עד סגול.
יעור – המצאי הנוכחי של אלנוס מאדים מוערך ב-210 מיליון מטרים מעוקבים, והוא מהווה 60% מנפח העצים הנשירים באזור הפסיפיק נורת' וסט, והוא העץ הנשיר בעל הערך הרב ביותר בהתייחס למגוון המוצרים, הערך הכלכלי וכמות המועסקים בייצור.
הערך הגדל של גזעי האלנוס בשילוב עם הבנה טובה יותר של התפקיד האקולוגי של המין, הובילו כמה בעלי קרקעות לגלות סבלנות כלפי העץ, ובמקרים מסוימים, לנהל אותו.
העניין באלנוס גדל כיוון שערך העץ מגיע ולעיתים עובר את הערך של אשוח דאגלס.
עם זאת, העניין בעץ מוגבל מכיוון שהתפוקה של העץ ליחידת שטח נמוכה במידה משמעותית מזו של אשוח דאגלס או של צוגה מערבית.
עקב כך, כיוון שמרבית אדמות היערות בצפון-מערב הפסיפיק מיועדים לגידול מחטניים, רק באורגון לבדה מרססים מעל ל-8,000 קילומטרים רבועים בקוטלי עשבים שנועדו לעצור התפשטות של אלנוס ועצים נשירים נוספים.
הגידול המהיר של האלנוס המאדים יכול לפגוע במטעי המחטניים.
הריסוס בקוטלי עשבים כנגד אלנוס מאדים על פני שטחים נרחבים באורגון ובוושינגטון גררו כמה תביעות משפטיות בטענה שהריסוס גורם לבעיות בריאות, כולל מומים מולדים ובעיות בריאות אנושיות נוספות.
אֶלָנטְרִיס הוא רומן פנטזיה שנכתב על ידי הסופר האמריקאי ברנדון סנדרסון.
הספר פורסם לראשונה ב-21 באפריל 2005 על ידי טור ספרים, והוא הספר הראשון שפרסם סנדרסון.
עד עשור לפני תחילת אירועי הספר, העיר אלנטריס כונתה "עיר האלים" ותושביה האלנטרים נחשבו כאלים בעיני האנשים הפשוטים, בשל מראם הקסום ויכולתם ליצור ולרפא בהנפת יד בלבד.
כל אדם בארלון וסביבותיה היה יכול להפוך לאלנטרי, באירוע אקראי של שינוי ("השאוד"), בין אם היה קבצן או אציל טרם השינוי.
באותו זמן התרחש אירוע לא מוסבר, המכונה ה"ראוד", שלווה ברעידת אדמה חזקה, ובעקבותיו הפכו האלנטרים שקודם לכן נדמו כאלים ל"מקוללים".
האלנטרים איבדו את בריאותם, יופיים וכוח הקסם המיוחד שלהם.
תושבי המדינה שנבהלו מהקללה הפכו את העיר לגטו המבודד את תושביו האלנטרים משאר החברה האנושית.
כל אדם חדש שעבר את השאוד והפך לאלנטרי מקולל הוכנס לאלנטריס.
ראודן נסיך ארלון היה מאורס לנסיכת טאוד כאשר מכה בו השאוד - ימים ספורים לפני חתונתם.
ראודן הפך באחת לאלנטרי מקולל: שיערו הפך מחום לאפור דהוי ועורו התכסה בטלאים שחורים חולניים.
ראודן מוכנס לאלנטריס ולתושבי ארלון נמסר שנפטר.
זמן קצר לאחר מכן מגיע הראתן - כהן בכיר בדרגת גיורן של מדינת פיורדן - לארלון, במטרה להמיר את דתם של כל תושביה, ולהכפיף אותם לכהונת פיורדן.
סריני, ארוסתו של ראודן שהגיעה לארלון באותו יום, נאבקת לסכל את תוכניות הכהן.
ראודן מאחד בין תושבי אלנטריס הסובלים, מאתר את הסיבה בשלה הפכה העיר למקוללת ומצליח להחזיר את קסמה.
ראודן - נסיך ארלון ומאורס לסריני.
עובר את השאוד בתחילת הספר ומוגלה לאלנטריס, אך לציבור מופץ שהוא מת.
במהלך שהותו בארלון מנסה להבין מה קרה לאלנטריס ולאלנטרים, ומצליח לתקן זאת.
הוא האדם הנערץ ביותר על ידי אזרחי ארלון, ומאמין גדול בטוב שבאדם.
סריני - נסיכת טאוד ומאורסת לראודן, ללא שפגשה בו באופן פיזי משיקולי תועלת אך מהתכתבויות איתו היא מפתחת חיבה כלפיו.
לאחר שנמסר שראודן מת, חוזה הנישואין קובע שהיא נשואה אליו למפרע - והיא הופכת לנסיכת ארלון.
סריני מתוארת בתור גבוהה באופן חריג לתושבי אלרון.
לאחר שהיא קולטת שהראתן מנסה לפעול בארלון, היא עושה כל שביכולתה על מנת להפר את תוכניותיו.
מזהה בחכמה שהסכנה האמיתית היא מדת השו-דרת, ולא ממלכת פיורדן.
הראתן - גיורן דרתי (הדרגה כמעט הגבוהה ביותר בדת השו-דרת, מלבד הווירן וגרגדט).
מנסה להמיר את דתם של תושבי ארלון בתוך שלושה חודשים, ולא - יושמדו על ידי כוחות פיורדן.
מעריך מאוד חיי אדם, אך לא נמנע משימוש במניפולציות זמניות על מנת להשיג את מטרת העל - המרת דת לשו-דרת.
מבין בסוף את העיוות שבדרכו של ווירן, פועל נגדו ומציל את טאוד וראודן וכך גם את אלנטריס.
גלדון - אלנטרי דולאדלי, אשר מדריך את ראודן בתחילת דרכו כאלנטרי, והופך לידידו הקרוב בהמשך.
אביו היה אלנטרי שמת לפני הראוד.
דילאף - מזוהה בתחילה ככהן דרתי זוטר, שהראתן הופך ל"משרת אישי" שלו.
חותר תחת הראתן, ובעל להט דתי חזק.
מתגלה בסוף הספר כ"גרגדט" מנזר דאחור, הדרגה הגבוהה ביותר - מלבד ווירן - בדת הדרתית.
אוונטאו - מלך טאוד, אביה של סריני.
ממסכם עם הראתן שימסור לידיו את טאוד אם ירפא את סריני, ומודיע שיקיים את ההסכם אף לאחר שהתברר שהיא לא באמת הייתה חולה.
רואיאל - האציל החשוב ביותר בארלון, תומך בראודן ובאידאולוגיה שלו.
ווירן - הנביא העליון של הדת הדרתית.
בעל הסמכות השלטונית העליונה באימפריה הדרתית.
בעולם של אלנטריס שלוש מערכות קסמים אשר שואבות את כוחן מה"דור":
אאון-דור - מערכת הקסם המוכרת והנפוצה ביותר (אף שהיא קיימת רק באראלון ובאזורים הקרובים ביותר אליה).
אאון-דור מופעל על ידי סימון של אאונים.
אף שכל אדם יכול לסמן אאון, הקסם יופעל רק אם אלנטרי יסמן אותו.
האאון-דור שואב את כוחו מהקיום של צורה, ומאחר והצורה שמסמלת אותו נוצרת מהעיר אלנטריס והערים הסמוכות לה, הוא תלוי בקיומן, ועוצמתו נחלשת ככול שהסימון מבוצע רחוק יותר מהעיר.
סנדרסון תכנן המשך רשמי ל"אלנטריס", אם כי הוא לא בטוח מתי הוא ייכתב.
הוא הצהיר כי ההמשך יתקיים עשר שנים לאחר האירועים של הספר הנוכחי, ויתרכז בכמה מהדמויות השוליות שהופיעו בסיפור.
"The Hope of Elantris" ("התקווה של אלנטריס") הוא סיפור קצר שפורסם בשנת 2007 בפורמט אלקטרוני.
בתחילה נמכר על ידי אמזון, אך לאחר שפג הסכם המכירה בין סנדרסון לחברה, פרסם אותו סנדרסון באתר שלו.
הסיפור נכתב כמחווה למאטיס, סטודנטית של אשתו של סנדרסון אשר הכינה יומן קריאה מושקע על הספר "אלנטריס" והרשימה בכך את הסופר.
גיבורת העלילה היא מאטיס - נערה שתפקידה היה לשמור על ילדי אלנטריס.
האירועים בסיפור מתרחשים במקביל לאירועים המתרחשים בסוף הספר "אלנטריס", ולכן מציע הסופר לקרוא את הסיפור רק אחרי קריאת "אלנטריס" כדי להימנע מספוילרים.
ב-2013 כתב סנדרסון נובלה בשם "The Emperor's Soul" ("נשמת הקיסר"), שזכתה בפרס הוגו לנובלה הטובה ביותר בשנת 2013. הנובלה מתרחשת בעולם שבו מתקיים "אלנטריס", אך באזור אחר לחלוטין, ולדברי סנדרסון, אין צורך לקרוא את "אלנטריס" על מנת להבין את העלילה.
הסופר האמריקאי אורסון סקוט קארד, מחברם של ספרי אנדר, כתב באתר האינטרנט שלו כי .
כתב העת קירקוס ריוויוז שיבח את הספר, משום שלא נכתב כספר הראשון בסדרה "בלתי נגמרת", וכן את מערכת הקסם המורכבת שהגה סנדרסון.
אלנוס נפאלי, או גם אלמון נפאלי (שם מדעי: Alnus nepalensis), הוא מין עץ נשיר גדול בסוג אלנוס ממשפחת השדריים.
הוא גדל ברמות הסובטרופיות של ההימלאיה.
העץ משמש באחזור קרקע כעץ להסקה ולייצור פחם עץ.
זהו העץ המדינתי של מדינת נאגאלנד בהודו.
אלנוס נפאלי הוא אלנוס נשיר שגובהו עד 30 מטרים, הגזע הבודד ישר, קוטרו בגובה חזה 60 סנטימטר (עד 2 מטרים במקרים יוצאי דופן) וגונו אפור כהה, לעיתים קרובות עם כתמים צהבהבים.
מערכת השורשים של האלנוס הנפאלי מסועפת ומתפשטת לרוחב.