tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השיר "אולי תיפתח הדלת" נבחר כחלק מהפרויקט והופק מוזיקלית בביצועה של עדן בן זקן.
השיר זכה לתהודה ציבורית נרחבת ולהשמעות רבות בתחנות הרדיו.
בספטמבר 2025, לאחר שחזרה מהשבי, נרשמה דניאלה גלבוע רשמית כיוצרת באקו"ם.
מהלך זה הסדיר את זכויות היוצרים שלה ושל משפחות חברותיה המנוחות על השיר, והכיר בהן כיוצרות מן המניין במוזיקה הישראלית בנוסף ציינו דניאלה גלבוע ועדן בן זקן שיקליטו את השיר כדואט משותף שלהם בעתיד.
מעבר לגרסת האולפן של עדן בן זקן, השיר זכה לביצועים חיים בעלי משמעות סמלית.
ביולי 2025 התארחו דניאלה גלבוע ושורדת השבי קרינה ארייב בתוכנית "מדינה בדרך" בהגשת הדר מרקס בגלגלצ, שם ביצעו את השיר בשידור חי לזכר חברותיהן לנחל עוז.
באוקטובר 2025, במהלך המופע "בלב ים" שנערך במוזיאון תל אביב לזכרה של סמ"ר ים גלס מפקדה של דניאלה גלבוע, עלתה דניאלה גלבוע לבמה וביצעה את השיר בטקס רב משתתפים שבו לקחו חלק גם אמנים דוגמת רונה קינן ואלון עדר.
המופע לווה באלבום הנצחה הכולל את השיר ויצירות נוספות שנכתבו סביב האובדן וההתמודדות עם אירועי 7 באוקטובר.
אוליבייה ניקולא אנדרי דאקור הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר.
דאקור שיחק במספר קבוצות רב יחסית, ביניהן שיחק באינטר מילאנו, לידס יונייטד פולהאם ואברטון.
בנוסף שיחק במדי נבחרת במסגרת אולימפיאדת אטלנטה וביורו 2004.
אוליביה דה הבילנד הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית ממוצא בריטי, אשר זכתה לעיקר פרסומה בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20.
בתחילת הקריירה התפרסמה מהשתתפות בסרטי הרפתקאות רבים לצידו של ארול פלין, כ"הרפתקאות רובין הוד" ו"קפטן בלאד", אך לאחר משחקה ב"חלף עם הרוח" החלה לגלם בעיקר דמויות ראשיות.
בסוף שנות הארבעים אף זכתה בשני פרסי אוסקר, על משחקה בסרטים "לכל אחד את שלו" ו"היורשת".
דה הבילנד נפטרה ב-26 ביולי 2020, מספר שבועות לאחר שחגגה את יום הולדתה ה-104, דבר שהפך אותה לאחד האישים האחרונים מתקופת הזהב של הוליווד.
דה הבילנד נולדה בטוקיו בירת יפן, שבה התגוררו הוריה עקב עבודתו של אביה.
אמה, ליליאן פונטיין, הייתה שחקנית תיאטרון.
אביה, וולטר דה הבילנד, היה עורך פטנטים, ודודו למחצה של הטייס ג'פרי דה הבילנד, מייסד חברת דה הבילנד.
כשהייתה דה הבילנד בת שנה נולדה אחותה הצעירה, ג'ואן פונטיין, לימים גם היא שחקנית קולנוע מפורסמת.
בשנת 1919 נפרדו הוריה, ודה הבילנד עברה להתגורר עם אמה ואחותה בסרטוגה שבקליפורניה.
בבתי הספר שבהם למדה השתתפה דה הבילנד במספר הצגות, בין היתר בדמותה של אליס ב"אליס בארץ הפלאות" ובדמותו של פוק ב"חלום ליל קיץ".
בתפקיד זה לכדה את עיניו של צייד כישרונות של במאי התיאטרון מקס ריינהרדט, והיא לוהקה כממלאת מקום לתפקידה של הרמיה במחזה שהועלה ב"הוליווד בוול".
כאשר עזבה גלוריה סטיוארט את ההפקה הפכה דה הבילנד לשחקנית הראשית.
בשנת 1935 השתתפה בסרטה הראשון, העיבוד הקולנועי ל"חלום ליל קיץ", שבוים גם הוא על ידי ריינהרדט.
שנות השלושים לצידו של ארול פלין
בעקבות "חלום ליל קיץ" הוחתמה דה הבילנד על חוזה עם חברת האחים וורנר.
לאורך שנות השלושים השתתפה דה הבילנד בשישה סרטים שונים לצידו של ארול פלין, כולם בבימויו של מייקל קורטיז.
דמותה ברוב הסרטים הייתה דומה: תפקיד ה"נערה במצוקה", שפלין נחלץ להצלתה.
שיתוף הפעולה הראשון בין השניים היה בסרט "קפטן בלאד" בשנת 1935. שניהם היו אז בתחילת דרכם הקולנועית, והצלחתו של הסרט הביאה להזנקת הקריירה שלהם.
תפקידה של דה הבילנד בסרט זה היה משני למדי, והיא השתכרה 200 דולר בשבוע בלבד.
עם זאת, כשרונה לא נעלם מעיני המבקרים, שציינו לטובה את השחקנית ה"מקסימה והמוכשרת".
כעבור שנה השתתפו השניים בסרט הרפתקאות נוסף, "הסתערות הבריגדה הקלה", שסיפר באופן רופף את סיפור מתקפה זו במלחמת קרים.
על אף אי-הדיוקים ההיסטוריים שבו, נחשב הסרט להפקה הוליוודית גדולה ומושקעת, עם תקציב של יותר ממיליון דולר.
גם סרט זה זכה להצלחה כספית.
שיאו של שיתוף הפעולה הגיע בשנת 1938, בסרט ההרפתקאות שובר הקופות "הרפתקאות רובין הוד", שבו גילמה דה הבילנד את דמותה של העלמה מריאן.
גם הפקת סרט זה הייתה גדולה ומושקעת, והיה זה אחד הסרטים הראשונים שצולמו בטכניקולור.
עד סוף העשור שיתפו פלין ודה הבילנד פעולה בשלושה סרטים נוספים- "ארבעה הם קהל", "דודג' סיטי" ו"חייהם הפרטיים של אליזבת' ואסקס".
על האחרון עבדה דה הבילנד במקביל לסרטה המפורסם ביותר, "חלף עם הרוח".
לפרסומה הגדול זכתה דה הבילנד בשנת 1939, כשהשתתפה בסרט "חלף עם הרוח", המבוסס על הרומן מאת מרגרט מיטשל.
תפקידה של מלאני בסרט הוצע לה על ידי הבמאי ג'ורג' קיוקור, בהמלצת אחותה ג'ואן פונטיין.
דה הבילנד הביעה עניין רב בתפקיד, ואף הרשימה את קיוקור והמפיק דייוויד או.
סלזניק במבחני הבד שעברה, אך חוזה עם חברת האחים וורנר אסר עליה להשתתף בסרטים של אולפנים אחרים.
לאחר שסירב מנהל האולפנים ג'ק וורנר לשחרר את דה הבילנד לסרט, פנתה דה הבילנד לאשתו של וורנר.
לאחר התערבותה, נעתר המפיק לבקשתה, ואישר את השתתפותה בסרט, בתמורה להשכרת שירותיו של ג'יימס סטיוארט מחברת מטרו גולדווין מאייר.
במהלך הצילומים פוטר הבמאי ג'ורג' קיוקור, והוחלף בוויקטור פלמינג.
דה הבילנד פיתחה יחסים טובים עם קיוקור, והיא לא הסתירה את מורת רוחה מחילופי הבמאים.
במהלך חודשי ההפקה הרבתה דה הבילנד, בדומה לחברתה לסרט ויוויאן לי, להיפגש עם קיוקור בביתו, ולקבל ממנו עצות על משחקה.
"חלף עם הרוח" הביא למפנה בקריירה של דה הבילנד.
אף על פי שגם בסרט זה היה תפקידה משני יחסית, הצלחתו הגדולה הביאה פרסום רב לדה הבילנד.
לראשונה אף הייתה מועמדת לפרס אוסקר, בקטגוריית שחקנית משנה, שאותה הפסידה לחברתה לסרט האטי מקדניאל.
את שנות הארבעים החלה דה הבילנד בשני סרטים נוספים לצידו של ארול פלין, "שביל סנטה פה" והמערבון "הם מתו במגפיהם" בבימויו של ראול וולש.
השניים השתתפו גם בסרט "הודו לכוכבי המזל שלכם", שבו לא חלקו סצנות משותפות.
בשנת 1941 גילמה לראשונה תפקיד ראשי, בסרט "עכבו בעד השחר", והייתה מועמדת בפעם הראשונה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, שאותו הפסידה לאחותה ג'ואן פונטיין.
באותה תקופה החלה דה הבילנד לחוש אי-שביעות רצון מתפקידיה המשניים, והחלה לסרב להצעות תפקידים כאלו.
החוק התיר לאולפני הסרטים להשעות שחקנים שסירבו לתפקידים, ולהוסיף את תקופת ההשעיה לתוקף החוזה.
בפועל אפשר החוק לאולפנים להחזיק בשחקנים המסרבים לתפקיד ככל אוות נפשם.
בשנת 1943 הגישה דה הבילנד תביעה נגד האחים וורנר, בבקשה לסיים את חוזה עם החברה.
בדצמבר 1945, בתום 18 חודשי משפט שבהם לא הורשתה להשתתף בסרטים, זכתה דה הבילנד בתביעה.
החלטת בית המשפט יצרה תקדים, הידוע עד היום כ"חוק דה הבילנד".
לאחר המשפט עברה דה הבילנד לסטטוס של עצמאית, והשתתפה במספר סרטים הן של סרטי פרמאונט והן של פוקס המאה ה-20, בעיקר בתפקידים ראשיים.
בשנת 1946 זכתה בפרס אוסקר ראשון, על גילום אם חד הורית בסרט "לכל אחד את שלו".
כעבור שנתיים הייתה מועמדת לפרס פעם נוספת, על הסרט "מאורת הצפעונים", שבו גילמה חולת נפש.
הסרט היה אחד הסרטים הראשונים שעסקו בנושא, ודה הבילנד קיבלה שבחים רבים על משחקה.
בשנת 1949 זכתה דה הבילנד בפעם השנייה בפרס האוסקר, הפעם על הסרט "היורשת".
בתחילת שנות הארבעים חלה הידרדרות ביחסיה של דה הבילנד עם אחותה ג'ואן פונטיין.
הביוגרף צ'ארלס הייאם ציין כי עוד מילדות היו יחסי השתיים מתוחים, אך תחרות סמויה ביניהן באותן שנים רק החריפה את המתח עוד יותר.
דה הבילנד הייתה הראשונה מבין השתיים להתחיל בקריירת משחק, וכאשר הלכה פונטיין בעקבותיה, השתמשה תחילה בשם הבמה "ג'ואן בורפילד".
לאחר מכן שינתה את השם ל"פונטיין", כשם הבמה של אימה.
בטקס האוסקר ה-14 זכתה פונטיין בפרס אוסקר על סרטו של אלפרד היצ'קוק "חשד", תוך שהיא גוברת על דה הבילנד המועמדת.
כאשר באה דה הבילנד לברך את אחותה, היא נדחתה על ידיה.
המאורע הביא לניתוק כמעט מוחלט בין שתיהן.
השתיים ניתקו כל קשר לחלוטין ב-1975, כאשר לאחר מות אימן סירבה פונטיין להגיע לטקס ההלוויה.
פונטיין מצידה טענה כי כלל לא הוזמנה.
החל משנות החמישים השתתפה דה הבילנד בסרטים באופן ספורדי בלבד.
היא דחתה את ההצעה לגלם את תפקיד בלאנש דאבווה בסרט "חשמלית ושמה תשוקה", תפקיד שלבסוף גילמה ויוויאן לי, חברתה ל"חלף עם הרוח".
לאחר תפקיד ראשי בסרט "דודנית רחל" ב-1952 עברה דה הבילנד להתגורר בפריז, בה התגוררה עד מותה.
בשנות השמונים הופיעה במספר סרטי טלוויזיה, כאשר על אחד האחרונים שבהם, "אנסטסיה", זכתה בפרס גלובוס הזהב.
בפברואר 2011 הופיעה בטקס פרס סזאר, הוצגה בפני הקהל בידי ג'ודי פוסטר וזכתה לתשואות הקהל.
בינואר 2015 אמרה דה הבילנד בריאיון עיתונאי שהיא עובדת על האוטוביוגרפיה שלה.
הסתערות הבריגדה הקלה – 1936
הרפתקאות רובין הוד – 1938
חייהם הפרטיים של אליזבת ואסקס – 1939
הרומנטיקה המלכותית של צ'ארלס ודיאנה – 1982
דיים אוליביה ניוטון-ג'ון הייתה זמרת-יוצרת, שחקנית ופעילה חברתית בריטית-אוסטרלית, ממוצא יהודי.
במהלך הקריירה זכתה בין היתר ב-4 פרסי גראמי והייתה גם מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
נוסף על כך, היא הייתה פעילה בנושאי איכות הסביבה ובהגברת המודעות לסרטן השד ועסקה גם ביזמות עסקית.
אמה, איירין בורן, הייתה בתו הבכורה של הפיזיקאי מקס בורן, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1954, יהודי שהתנצר כלותרני אשר נמלט מגרמניה עם רעייתו (בעלת שורשים יהודיים אף היא) בשנת 1933, בה עלו הנאצים לשלטון.
אביה, ברינלי ניוטון-ג'ון, יליד ויילס ובן למשפחה נוצרית, היה קצין ב-MI5 הבריטי, שנמנה עם המשתתפים בפרויקט פיצוח האניגמה והיה זה שעצר את רודולף הס עם צניחתו בסקוטלנד במאי 1941. לניוטון-ג'ון היו אח ואחות מבוגרים ממנה.
לאחר מלחמת העולם השנייה מונה האב לפרופסור לגרמנית בשלוחת אוניברסיטת ניו סאות' ויילס בניוקאסל שבאוסטרליה.
בשנת 1954, בהיותה בת חמש, עברה משפחתה למלבורן שבאוסטרליה, שם עמד אביה בראש אורמונד (Ormond) קולג' שבאוניברסיטת מלבורן עד 1958.
בגיל 15 הקימה ניוטון-ג'ון עם חברותיה לספסל הלימודים להקת בנות בשם Soul Four, וכעבור זמן לא רב החלה להשתתף בתוכניות טלוויזיה אוסטרליות שונות, כגון The Happy Show בערוץ HSV-7, כמו גם בתוכניות רדיו.
בנוסף השתתפה בתחרות הכישרונות הטלוויזיונית Sing, Sing, Sing בהגשת ג'וני או'קיף (O'Keefe), ובמסגרתה ביצעה את השירים Anyone Who Had a Heart ו-Everything's Coming Up Roses.
היא זכתה בתחרות ובפרס הראשון – נסיעה לאנגליה.
בתחילה ביקשה שלא לממש את הפרס, אך אמהּ עודדה אותה לנסוע ולהרחיב את אופקיה.
עם שובה לאוסטרליה השתתפה ניוטון-ג'ון ב-Go Show, שם פגשה את מי שלימים היו חבריה הטובים (ובהמשך נישאו זו לזה), הזמרת פאט קרול (Carroll) והמפיק המוזיקלי ג'ון פראר (Farrar).
זמן קצר לאחר מכן נסעה שוב לאנגליה עם אמה.
במשך זמן מה הופיעה יחד עם פאט קרול, שהגיעה אף היא לאנגליה, במועדוני לילה באירופה.
בשנת 1966, לאחר שאשרת השהייה של קרול פקעה והיא נאלצה לשוב לאוסטרליה, הקליטה ניוטון-ג'ון באנגליה את הסינגל הראשון שלה Till You Say You'll Be Mine.
לאחר מכן הצטרפה ללהקה Tomorrow מבית היוצר של המפיק האמריקני הנודע דון קירשנר.
הלהקה הקליטה אלבום וכיכבה במחזמר, אך הפרויקט נכשל והלהקה התפרקה תוך זמן קצר.
ניוטון-ג'ון הוציאה את אלבומה הראשון, If Not For You, בשנת 1971. שיר הנושא, שנכתב על ידי בוב דילן, היה להיטה הבין-לאומי הראשון והגיע למקום ה-25 במצעד של המגזין האמריקני בילבורד (להלן: המצעד האמריקני) ולמקום הראשון במצעד השירים העכשוויים למבוגרים בארצות הברית (להלן: AC).
השיר הבא, Banks of the Ohio, נכנס לעשירייה המובילה באנגליה ובאוסטרליה, אך כשל בארצות הברית (מקום 94 במצעד, מקום 34 ב-AC).
ניוטון-ג'ון נבחרה כזמרת הבריטית הטובה ביותר שנתיים ברציפות על ידי המגזין "רקורד מירור" (Record Mirror).
היא הופיעה פעמים רבות בתוכנית הטלוויזיה השבועית של קליף ריצ'רד וכיכבה לצדו בסרט הטלוויזיה The Case.
בארצות הברית נקלעה הקריירה שלה לקשיים לזמן מה, עד ליציאת השיר Let Me Be There בשנת 1973. השיר הגיע למקום השישי במצעד האמריקני, השביעי במצעד שירי הקאנטרי והשלישי ב-AC, וזיכה אותה בפרס גראמי לזמרת קאנטרי.
בעקבות יציאתו ניצב גם האלבום Let Me Be There בראש טבלת המכירות של אלבומי הקאנטרי במשך שבועיים.
בשנת 1974 עברה ניוטון-ג'ון מחברת התקליטים PYE לחברת EMI, והוציאה את אלבומה השלישי, Long Live Love.
באותה שנה היא ייצגה את בריטניה בתחרות האירוויזיון בברייטון עם שיר הנושא של האלבום, שנבחר על ידי הקהל הבריטי, אך הגיע רק למקום הרביעי, למגינת לבה (להקת אבבא זכתה באותה תחרות עם השיר "ווטרלו").
הצלחתו של האלבום Let Me Be There במצעדי הקאנטרי הובילה אותה להוציא את אותו אלבום בארצות הברית עם שירי קאנטרי נוספים בשם If You Love Me, Let Me Know.
שיר הנושא הגיע למקום חמישי במצעד האמריקני, מקום שני במצעד הקאנטרי ומקום שני ב-AC.
הסינגל הבא מאותו אלבום, בלדה בשם I Honestly Love You, הפך לסימן ההיכר שלה: הוא ניצב בראש המצעד האמריקני במשך שבועיים רצופים ובראש ה-AC במשך שלושה שבועות רצופים.
בעקבות הצלחת האלבום זכתה ניוטון-ג'ון בשני פרסי גראמי נוספים: תקליט השנה וזמרת הפופ של השנה.
האלבום עצמו הגיע אף הוא לראש טבלת המכירות – הן של מוזיקת פופ והן של מוזיקת קאנטרי.
הצלחתה של ניוטון-ג'ון בשוק מוזיקת הקאנטרי גררה טענות מצד המבקרים, לפיהן זמרת זרה המבצעת שירי קאנטרי מתובלים בפופ אינה שייכת באמת לז'אנר של מוזיקת הקאנטרי.
למרות זאת זכתה, בנוסף לפרסי גראמי, גם בתואר זמרת הקאנטרי של שנת 1974 מטעם ההתאחדות למוזיקת קאנטרי, וגברה על זמרות קאנטרי ידועות מאוד באותה עת דוגמת דולי פרטון, טניה טאקר , לורטה לין, אן מוריי ואחרות.
ההסתייגות של אמני קאנטרי מזכייתה של "זרה" בתואר הנכסף הובילה להקמת איגוד מתחרה של אמני קאנטרי, אולם בסופו של דבר זכתה ניוטון-ג'ון להכרה מצד מרבית חברי הקהילה.
את אלבומה 'Don't Stop Believin הקליטה בשנת 1976 באחד ממרכזי הקאנטרי האמריקניים – נאשוויל שבטנסי.
בהשראת הזמרת האוסטרלית הלן רדי, עזבה ניוטון-ג'ון את אנגליה ועברה לארצות הברית.
אלבומה הבא, Have You Never Been Mellow, ניצב בראש טבלאות המכירות של תקליטי פופ ושל תקליטי קאנטרי בארצות הברית.
מתוך האלבום יצאו לרדיו שני סינגלים: שיר הנושא של האלבום (מקום ראשון במצעד הפופ האמריקני, שלישי במצעד הקאנטרי וראשון ב-AC), והשיר Please Mr.
Please (מקום שלישי במצעד הפופ האמריקני, חמישי במצעד הקאנטרי וראשון ב-AC).
הקריירה של ניוטון-ג'ון דעכה מעט עם צאת אלבומה הבא Clearly Love.
הרצף של חמישה סינגלים בעשירייה הפותחת של המצעד האמריקני נקטע עם הסינגל הראשון מן האלבום, Something Better To Do, אשר הגיע למקום ה-13 בלבד במצעד האמריקני (19 במצעד הקאנטרי ומקום ראשון ב-AC).
למרות הצלחתה היחסית במצעדי הקאנטרי (להלן) וזכייה בתקליטי זהב, היא לא שבה לעשירייה הפותחת במצעד האמריקני עד שנת 1978.
ניוטון-ג'ון רשמה לזכותה עשרה סינגלים בראש ה-AC, מהם שבעה רצופים, בין 1974–1976. גם במצעד הקאנטרי עשתה חיל עם שבעה להיטים בראש המצעד עד 1976. אולם בשנת 1977 דעכה מעט הצלחתה גם במצעדים אלה.
אלבומה Making a Good Thing Better דורג בשיאו במקום ה-34 הכללי, ובמקום ה-13 בדירוג הקאנטרי.
הסינגל היחיד מן האלבום לא הגיע לעשירייה הפותחת אפילו ב-AC.
עם זאת, אלבום האוסף שהוציאה בסוף אותה שנה היה תקליט הפלטינה הראשון שלה.
הקריירה של ניוטון-ג'ון נסקה לאחר שכיכבה בשנת 1978 בגרסה הקולנועית של המחזמר "גריז", שהועלה קודם לכן על בימות ברודוויי.
התפקיד הנשי הראשי (סנדי) הוצע לה לאחר פגישה מקרית עם המפיק אלן קאר בארוחת ערב בביתה של הלן רדי בלוס אנג'לס.
אולם בעקבות כישלון להקת Tomorrow, ולאור חששה מאי-התאמתה לתפקיד של בוגרת בית ספר תיכון (בעת הצילומים הייתה בת 29), התעקשה לעבור מבחן בד עם הכוכב השני של הסרט, ג'ון טרבולטה.
הכימיה בין השניים הייתה ברורה ומיידית, וניוטון-ג'ון הסכימה להשתתף בסרט.
כדי להתמודד עם מבטאה האוסטרלי, שונתה הביוגרפיה של הדמות הנשית הראשית מזו של נערה אמריקנית למהגרת אוסטרלית.
הסרט היה ההצלחה הקופתית הגדולה ביותר בקולנוע בשנת 1978, ונותר פופולרי עד כדי כך שהופץ לבתי קולנוע בשנית בשנת 1998, עשרים שנה לאחר יציאתו הראשונה לאקרנים.
הפסקול של הסרט נמצא 12 שבועות בראש טבלת המכירות, והניב לניוטון-ג'ון שלושה סינגלים בחמישייה הפותחת של המצעד: You're the One That I Want (עם ג'ון טרבולטה) במקום הראשון; Hopelessly Devoted to You במקום השלישי; ו-Summer Nights (עם ג'ון טרבולטה ויתר משתתפי הסרט).
שני השירים הראשונים נכתבו על ידי המפיק הוותיק של ניוטון-ג'ון, ג'ון פראר, במיוחד עבור הסרט (לא הופיעו בגרסת המחזמר).
ניוטון-ג'ון הפכה לאישה השנייה בהיסטוריה (אחרי לינדה רונסטאדט ב-1977) שלה שני שירים במקביל בחמישייה הפותחת (Hopelessly Devoted to You, ו-Summer Nights).
היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקיד נשי בסרט מוזיקלי, ולפרס אוסקר על ביצועה לשיר Hopelessly Devoted to You בשנת 1979.
הטרנספורמציה שעברה על דמותה של ניוטון-ג'ון בסרט (סנדי), מנערה טובה למרדנית, עברה גם על הקריירה המוזיקלית שלה.
בנובמבר 1978 היא הוציאה את האלבום Totally Hot, שעל עטיפתו הופיעה תמונתה בבגדי עור שחורים, והיה אלבום הסולו הראשון שלה שנכנס לעשירייה הפותחת (במקום השביעי) מאז "Have You Never Been Mellow".
הסינגלים שיצאו מתוך האלבום (A Little More Love, Deeper Than The Night, Totally Hot) ייצגו מוזיקה אגרסיבית וקופצנית יותר, והצליחו בעיקר במצעד הפופ.
אף על פי שבאלבום אין מאפייני קאנטרי ברורים, הוא הגיע למקום הרביעי בטבלת הקאנטרי.
השיר Dancin' Round And Round הצליח יותר במצעד הקאנטרי (מקום 29, מקום 82 במצעד הפופ, ומקום 25 ב-AC), אך היה הסינגל המדורג האחרון של ניוטון-ג'ון במצעד זה.
את שנת 1980 החלה בדואט I Can't Help It עם אנדי גיב (מקום 12 במצעד הפופ, 8 ב-AC) מאלבומו של גיב After Dark.
בהמשך אותה השנה השתתפה בסרטה הראשון מאז גריז – הסרט המוזיקלי "זאנאדו" (Xanadu; לעיתים נכתב "קסנדו") עם ג'ין קלי ומייקל בק (Beck).
הסרט זכה לביקורות קטלניות ובקושי החזיר את ההשקעה הכספית (22 מיליון דולר בקופות ארה"ב מתקציב של 20 מיליון דולר), והפסקול שלו (תמונה משמאל) הגיע למעמד של אלבום פלטינה כפול.
חמישה סינגלים מן האלבום הגיעו ל-20 המקומות הראשונים במצעד האמריקני.
העיקריים שבהם הם השיר Magic (מקום ראשון במצעד הפופ ומקום ראשון ב-AC); הדואט Suddenly עם קליף ריצ'רד (מקום 20 במצעד הפופ, 4 ב-AC); שיר הנושא של האלבום והסרט יחד עם ELO (מקום 8 במצעד הפופ, 2 ב-AC).
הסרט היה מועמד לשישה פרסי פטל הזהב וביניהם הסרט הגרוע ביותר והשחקנית הגרועה ביותר וזאת בשנה הראשונה שבה נערך הטקס.
במאי הסרט, רוברט גרינוולד, זכה בפרס הראשון שהוענק לבמאי הגרוע ביותר.
הסרט נחשב מאז לסרט פולחן ושימש בסיס למחזמר מצליח שעלה על בימות ברודוויי בשנת 2007, והיה מועמד לפרס טוני בשנת 2008. בשנה שלאחר מכן זכתה לכוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד כאות הוקרה על פועלה.
בשנת 1981 הוציאה את אלבום האולפן המצליח ביותר שלה עד היום – Physical – אלבום פלטינה כפול.
שיר הנושא שהה עשרה שבועות במקום הראשון במצעד, ובכך השווה את שיא השהייה בראש המצעד של זמרת (השיא היה שייך לדבי בון ולשיר "You Light Up My Life").
הסינגל עצמו הגיע למעמד פלטינה ודורג כלהיט הגדול ביותר של העשור על ידי המגזין בילבורד.
הסינגל שהה עשרה שבועות במקום הראשון במצעד האמריקאי החל מ-21 בנובמבר 1981. אף שיר אחר לא שהה מספר זהה או רב יותר של שבועות במקום הראשון במצעד שם באותו עשור.
האלבום הניב עוד שני סינגלים: Make A Move On Me (מקום 5 במצעד הפופ, 6 ב-AC) ו-Landslide (מקום 52 במצעד הפופ).
כדי להצניע את הטון ה"מזמין" של שיר הנושא צילמה ניוטון-ג'ון וידאו קליפ המתאר פעילות בחדר כושר, והשיר הפך למעין "המנון" של הפעילות האירובית.
ניוטון-ג'ון הייתה חלוצה בתחום המתפתח של וידאו מוזיקלי כשצילמה אלבום וידאו מקביל לאלבום האודיו ובו קליפים לכל שירי האלבום ולשלושה משיריה הוותיקים יותר.
אלבום הווידאו זיכה אותה בפרס גראמי רביעי, שודר ברשת ABC בשעת צפיית שיא ודורג בין 10 התוכניות הנצפות ביותר במדד נילסן.
בעקבות הצלחת האלבום יצאה ניוטון-ג'ון לסיבוב הופעות בין-לאומי והוציאה אלבום אוסף שני שהיה אף הוא אלבום פלטינה כפול.
שני סינגלים מתוך האלבום זכו להצלחה יחסית: Heart Attack (מקום 3 במצעד הפופ) ו-Tied Up (מקום 38 במצעד הפופ).
סיבוב ההופעות צולם לתוכנית מיוחדת ששודרה ברשת HBO בשנת 1983. הווידאו המבוסס על התוכנית הקנה לניוטון-ג'ון מועמדות נוספת לגראמי.
בשנת 1983 שיתפה פעולה פעם נוספת עם ג'ון טרבולטה בסרט Two of a Kind.
הסרט נחל כישלון בקופות, אך הפסקול הצליח מאוד (אלבום פלטינה) והניב שלושה סינגלים מצליחים יחסית: Twist Of Fate (מקום 5 במצעד הפופ), Livin' In Desperate Times (מקום 31 במצעד הפופ) והדואט עם טרבולטה Take A Chance (מקום 3 ב-AC).
ניוטון-ג'ון הוציאה אוסף וידאו נוסף בשם Twist Of Fate ובו וידאו קליפים לארבעה משירי הפסקול ולשני שירים חדשים מהאלבום Olivia's Greatest Hits Vol.
2. באותה שנה פתחה עם פאט פראר את החנות Koala Blue, שנועדה לשמש לממכר מוצרי ייבוא מאוסטרליה, אך התפתחה לבסוף לרשת בגדי נשים.
בתחילת הדרך הרשת הצליחה, אולם בשנת 1992 היא פשטה רגל.
ניוטון-ג'ון נישאה לבן זוגה הוותיק מאט לטנצי (Lattanzi), אותו פגשה בעת צילומי הסרט "זאנאדו", בדצמבר 1984 (הנישואין נמשכו עד לשנת 1995).
בשנת 1985 הוציאה את האלבום Soul Kiss (שהגיע למקום 29 בטבלת המכירות).
רק סינגל אחד מתוך האלבום נכנס למצעדים – שיר הנושא – שהגיע למקום ה-20 במצעד הפופ ולמקום ה-20 ב-AC.
הריונה של ניוטון-ג'ון הגביל את יכולתה לשווק את האלבום.
באלבום הווידאו הנושא את אותו השם היו חמישה מתוך עשרת שירי אלבום האודיו.
הסינגל השני מתוך האלבום לא הצליח להיכנס למצעדים.
ב-17 בינואר 1986 נולדה לניוטון-ג'ון בת בשם קלואי רוז לטנצי.
בשנת 1987 השתתפה ג'ון בתשדירי השירות "אמור רק לא" יחד עם ננסי רייגן, כחלק מהמלחמה בסמים.
בשנת 1988, לאחר הפוגה של שלוש שנים שבהן גידלה את בתה, הוציאה ניוטון-ג'ון את האלבום The Rumour.
האלבום נכשל למרות קידומו בתוכנית מיוחדת של ערוץ הטלוויזיה HBO, ואף שהסינגל הראשון מתוכו – שיר הנושא – נכתב והופק על ידי אלטון ג'ון.
הסינגל הגיע אך ורק למקום ה-62 במצעד הפופ (33 ב-AC) והאלבום – למקום ה-67. הסינגל השני מתוך האלבום, Can't We Talk It Over In Bed, לא נכנס למצעדים כלל.
לעומת זאת, השיר חודש בשנה שלאחר מכן על ידי גרייסון היו (Grayson Hugh) והגיע למקום ה-19 במצעד הפופ.
בשנת 1989 הוציאה ניוטון-ג'ון את האלבום Warm and Tender שבו שירי ערש ושירי ילדים.
גם אלבום זה נכשל והגיע רק למקום ה-124 בטבלת המכירות.
ניוטון-ג'ון תכננה קאמבק נוסף בשנת 1992 כאשר הוציאה את האוסף Back To Basics – The Essential Collection 1971–1992, ועמדה לצאת לסיבוב ההופעות הראשון שלה מאז יציאת האלבום Physical.
זמן קצר לאחר יציאת האוסף היא אובחנה כחולה בסרטן השד.
בעקבות אירועים אלה נאלצה לבטל את התוכניות לקידום האוסף ולסיבוב הופעות.
ניוטון-ג'ון החלימה ממחלתה והפכה לפעילה למען מוּדעוּת לסרטן.
בין היתר שימשה כפרזנטורית של המוצר Liv-Kit לבדיקה עצמית של השד, והחלה לגייס כספים להקמת המרכז לסרטן על שמה במלבורן שבאוסטרליה.
מחלת הסרטן השפיעה גם על סוגי המוזיקה שהקליטה.
הכנסות האלבום שיצא בשנה שלאחר מכן, Grace And Gratitude, הוקדשו לצדקה.
בשנת 2008 גייסה ניוטון-ג'ון כספים למימון הקמת מרכז אוליביה ניוטון-ג'ון לסרטן ובריאות במלבורן.
במהלך אפריל עמדה בראש צעדה של 228 קילומטרים לאורך החומה הגדולה של סין, כשלצידה ידוענים שונים ואנשים שהחלימו מסרטן.
זמן קצר לאחר מכן הוציאה את התקליטור A Celebration In Song ובו דואטים – חדשים או מחודשים – עם זמרות וזמרים אחרים, כגון ג'ן ארדן, ג'ימי בארנז, ג'ון פראר, בארי גיב, דלתא גודרם, סאן הו, ריצ'רד מרקס, קליף ריצ'רד ועוד.
בשנת 2018 חזרה ניוטון-ג'ון להתמודד עם מחלת הסרטן, הפעם בשלב 4 עם גרורות בעמוד השדרה שלה.
בעשור הראשון של האלף השלישי הוציאה ניוטון-ג'ון כמה אלבומי חג-מולד.
בשנת 2000 הוציאה ביחד עם וינס גיל והתזמורת הסימפונית של לונדון את האלבום Tis The Season'; בשנה שלאחר מכן הוציאה אוסף לכבוד חג המולד (The Christmas Collection); ובשנת 2007 הוציאה עם איימי סקיי את האלבום Christmas Wish.
במקביל, הוציאה גם כמה אלבומי פופ.
בשנת 1998 הקליטה בנאשוויל את Back With a Heart שהגיע למקום התשיעי בטבלת אלבומי הקאנטרי.
הסינגל היחיד מן האלבום, גרסה מחודשת לשיר I Honestly Love You, הגיע למקום 67 במצעד הפופ ו-18 ב-AC.
שיר נוסף מן האלבום, Love Is A Gift, לא יצא כסינגל, אך הושמע באופרת הסבון As The World Turns וזכה בפרס אמי לשיר מקורי בתוכניות בוקר בשנת 1999.
אלבומיה הבאים של ניוטון-ג'ון יצאו בעיקר באוסטרליה.
סיבוב ההופעות שלה עם ג'ון פרנהם ואנתוני וורלו באוסטרליה צולם וזכה בפרס איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלית (להלן: ARIA) לדיסק הנמכר ביותר באוסטרליה.
היא ופרנהם הופיעו בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים בסידני בשנת 2000 עם השיר Dare To Dream.
בשנת 2002 הוציאה ניוטון-ג'ון את האלבום (2) (תמונה למעלה משמאל) ובו דואטים עם זמרים אוסטרלים ידועים ובהם דארן הייז, טינה ארינה, ג'ימי ליטל, בילי ת'ורפ, ג'וני או'קיפ ופיטר אלן.
באותה שנה נכנסה להיכל התהילה של ARIA.
בשנת 2004 הוציאה את האלבום Indigo: Women of Song ובו גרסאות כיסוי לשירים של הקרפנטרז, מיני ריפרטון, דוריס דיי, נינה סימון, ג'ואן באאז ואחרים.
היא הקדישה את האלבום לאמה שנפטרה שנה קודם לכן.
בינואר 2008 הוציאה DVD המתעד הופעה משותפת עם התזמורת הסימפונית של סידני בבית האופרה של סידני, וכן אלבום אודיו נלווה בשם Olivia's Live Hits.
גרסה מקוצרת של הסרט שודרה בתחנת טלוויזיה ציבורית בניו יורק באוקטובר 2007 ולאחר מכן בכל ארצות הברית במסגרת מסע לגיוס כספים של PBS.
בשנת 1996 הופיעה בתפקיד משנה בסרט הדרמה It's My Party, סרטה הראשון מאז Two of a Kind.
בשנת 2000 גילמה את בטסי מיי הארלינג, זמרת קאנטרי לסבית שזה עתה השתחררה מן הכלא בסרט Sordid Lives.
בשנת 2008 החלה לגלם את אותה הדמות בסדרת טלוויזיה הנושאת את אותו השם.
ניוטון-ג'ון כיכבה בסרטי הטלוויזיה A Mom For Christmas (1990) ו-A Christmas Romance (1994), אשר הגיעו לעשירייה הפותחת במדד הצפייה של נילסן.
בתה קלואי שיחקה את אחת מילדיה בסרט A Christmas Romance וגם בסרט נוסף, The Wilde Girls, בשנת 2001. ניוטון-ג'ון שיחקה את עצמה בסדרות הטלוויזיה "נד וסטייסי", "מרפי בראון" ו"בט" (בכיכובה של בט מידלר).
באוסטרליה הנחתה ניוטון-ג'ון את תוכנית הטבע Wild Life.
כמו כן התארחה בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "האיש מסנואי ריוור".
בשנת 2008 הצטרפה לג'ודי ברוקס ורוי וולקנהורסט בהנחיית תוכנית הטלוויזיה Healing Quest.
ניוטון-ג'ון הייתה נשואה לשחקן והרקדן האמריקאי מאט לטאנצי ולהם בת משותפת אחת, קלואי.
הם התגרשו בשנת 1995. ב-1996 פגשה את הצלם פטריק מק'דרמוט, עמו התראתה לסירוגין בין השנים 1996–2005 עד היעלמותו המסתורית בעת מסע דיג מול חופי קליפורניה.
אף אחת מן התאוריות אודות היעלמותו לא אוששה.
בשנת 2007 פורסם כי בתה קלואי סבלה מאנורקסיה.
קלואי השתתפה בעונה הראשונה של תוכנית המציאות של ערוץ MTV , Rock The Cradle, שהחלה באפריל 2008, והגיעה למקום השלישי בתוכנית.
ביוני 2008 נישאה ניוטון-ג'ון בחשאי לג'ון איסטרלינג, מייסד ונשיא חברת התרופות הטבעיות Amazon Herb.
השניים נפגשו 15 שנים קודם לכן, אך החלו לקיים קשר רומנטי רק בשנת 2007. השניים קיימו טקס נישואין באתר קדוש של האינקה בקוסקו שבפרו.
תשעה ימים לאחר מכן ערכו השניים טקס נוסף בפלורידה.
בשני הטקסים נכחה, נוסף לבני הזוג, רק בתה של ניוטון-ג'ון.
ניוטון-ג'ון בישרה על נישואיה באירוע חברתי שנערך בביתה במאליבו שבקליפורניה ב-4 ביולי 2008.
1973: ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של זמרת, Let Me Be There
1974: ביצוע הפופ הטוב ביותר של זמרת, I Honestly Love You
1982: הווידאו קליפ של השנה, לשיר Physical
1975: ביצוע הפופ הטוב ביותר של זמרת, Have You Never Been Mellow
1978: ביצוע הפופ הטוב ביותר של זמרת, Hopelessly Devoted to You
1980: ביצוע הפופ הטוב ביותר של זמרת, Magic
1981: ביצוע הפופ הטוב ביותר של זמרת, Physical
1982: ביצוע הפופ הטוב ביותר של זמרת, Heart Attack
1983: אלבום הווידאו הטוב ביותר, Olivia in Concert
1984: הווידאו הקצר הטוב ביותר, Twist of Fate
1974: האלבום הטוב ביותר בקטגוריית הקאנטרי, Let Me Be There
1974: זמרת הקאנטרי הטובה ביותר
1974: זמרת הפופ/רוק הטובה ביותר
1974: הסינגל הטוב ביותר בקטגוריית הפופ/רוק, I Honestly Love You
1975: האלבום הטוב ביותר בקטגוריית הפופ/רוק, Have You Never Been Mellow
1975: זמרת הקאנטרי הטובה ביותר
1975: זמרת הפופ/רוק הטובה ביותר
1976: זמרת הפופ/רוק הטובה ביותר
1978: האלבום הטוב ביותר בקטגוריית הפופ/רוק, Grease
1982: זמרת הפופ/רוק הטובה ביותר
1975: האלבום הטוב ביותר בקטגוריית הקאנטרי, Have You Never Been Mellow
1979: זמרת הפופ/רוק הטובה ביותר
1980: זמרת הפופ/רוק הטובה ביותר פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי (ACM)
פרסי האיגוד למוזיקת קאנטרי (CMA)
1975: המבצעת המוזיקלית של השנה
1977: המבצעת המוזיקלית של השנה
1979: המבצעת המוזיקלית של השנה
1978: מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט מוזיקלי בגין השתתפותה בסרט גריז.
1979: שיר בביצועה, Hopelessly Devoted to You, מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השיר הטוב ביותר.
1979: מינוי לחברה במסדר האימפריה הבריטית (DBE), על ידי אליזבט השנייה מלכת בריטניה.
1999: שיר בביצועה, Love Is A Gift, זוכה בפרס אמי לשיר מקורי בתוכניות בוקר.
2002: מינוי להיכל התהילה של מוזיקה אוסטרלית, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלית.
2006: מינוי לחברה במסדר של אוסטרליה (AO) בגין תרומתה לעסקי הבידור כזמרת ושחקנית, ולחברה בכללותה באמצעות ארגונים המקדמים טיפול בסרטן השד, חינוך, מחקר, וסביבה.
במהלך יותר מארבעים שנות פעילות הוציאה ניוטון-ג'ון כשישים סינגלים.
1965: Funny Things Happen Down Under 1965: Time for Terry 1970: Toomorrow 1978: Grease (גריז; מועמדת לפרס גלובוס הזהב – כשחקנית ראשית בסרט קומי או מוזיקלי)
2020: האחד והיחיד מר דנדי
2017: שארקנדו 5: הסתערות גלובלית (סרט טלוויזיה)
אוליבייה אסאיאס, הוא במאי קולנוע, ותסריטאי יהודי-צרפתי.
אסאיאס הוא בנו של הבמאי הצרפתי ז'אק רמי אסאיאס, שנולד ב-1910 בסלוניקי בשם רֶמִי אסאיאס למשפחה יהודית, אשר בהמשך היגרה למילאנו ומשם בראשית שנות ה-30 לצרפת.
אוליבייה אסאיאס הוא גם כתב במגזין הקולנוע הנחשב מחברות הקולנוע.
אביו של אוליבייה, ז'אק רמי, היה בערוב ימיו במאי טלוויזיה.
בשל בריאותו הרופפת, נרתם אוליבייה לעזור לו וכך נחשף לעשייה בתחום.
ב-1984 ביים סרט דוקומנטרי קצר בשם: Winston Tong en Studio, אשר נחשב ליצירת הבכורה שלו.
ב-1986 ביים סרט ראשון באורך מלא, שנקרא "חוסר סדר".
ב-1992 זכה בפרס הקולנוע הצרפתי ע"ש ז'אן ויגו, על סרטו "פאריז מתעוררת".
סרטו המפורסם ביותר הוא "אירמה ואפ" מ-1996 בו מככבת השחקנית מאגי צ'אנג מאן יוק, אשר שנתיים מאוחר יותר אף נישאה לו.
הסרט הוצג בפסטיבל קאן וזכה לתשבחות רבות מהמבקרים.
ככתב, הרבה אסאיאס לכתוב אודות במאים אירופאים מפורסמים, אך עיקר פרסומו היה בכתיבה הדוקומנטרית על במאים מזרח אסיאתים.
ב-2001 התגרש אסאיאס מאשתו, אך השניים המשיכו בקשרי עבודה מקצועיים, כאשר ב-2004 כיכבה מאגי צ'אנג לצד ניק נולטה בסרט "Clean"-(נקייה), אשר הוצג אף הוא בפסטיבל קאן של אותה השנה, היה מועמד לפרס דקל הזהב לסרט הטוב ביותר ולא זכה.
השחקנית מגי צ'אנג, זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר והסרט זכה בפרס על האפקטים הטכניים.
ב-2008 סרט הדרמה שלו "שעות קיץ" הוקרן בהקרת בכורה בפסטיבל הקולנוע של ניו יורק.
מרבית סרטיו של אסאיאס משלבים בין דרמות קולנועיות לבין מותחנים אשר גולשים לעיתים לכיוון הנאו נואר, כמו בסרטו Demonlover, מ-2002 המשלב גם אנימציה.
ב-2010 הוקרנה בטלוויזיה הצרפתית מיני-סדרת טלוויזיה מפרי עטו העוסקת בקורות חייו של הטרוריסט איליץ' רמירז סאנצ'ז הידוע בכינויו "קרלוס".
בשנה זו זכה אסאיאס בפרס גלובוס הזהב למיני-סדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר.
בשנת 2016 ביים וכתב את הסרט "קניינית אישית"; מותחן פסיכולוגי-על טבעי בכיכובה של קריסטן סטיוארט בתור צעירה אמריקאית בעובדת בפריז בתור קניינית אישית עבור סלבריטאים המנסה לתקשר עם אחיה התאום שנפטר.
הסרט הוא קופרודוקציה בינלאומית בין בלגיה, צ'כיה, צרפת וגרמניה, והוא נבחר להתחרות על פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 2016. בקאן, אסאיאס חלק את פרס הבמאי הטוב ביותר עם כריסטיאן מונגיו, שביים את "בגרות".
הסרט יצא לאקרנים ב-14 בדצמבר 2016 בצרפת וב-10 במרץ 2017 בארצות הברית.
הסרט זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים, ובפרט עבור הופעתה של סטיוארט.
בשנת 2017 לקח חלק בכתיבת התסריט לסרט "מבוסס על סיפור אמיתי", בבימויו של רומן פולנסקי.
בשנת 2022 ביים וכתב את המיני-סדרה "אירמה ופ" לרשת הטלוויזיה HBO; המיני-סדרה מבוססת על סרטו של אסאיאס באותו שם משנת 1996.
בשנת 2024 הוא התחי לביים סרט שמבוסס על ספר "הקוסם מהקרמלין".
אסאיאס היה במערכת יחסים עם הבמאית-תסריטאית מיה הנסן-לאב מ-2009 ועד 2016. בתם נולדה ב-2009.
אוליביה ויליאמס היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה.
היא מופיעה בסרטי קולנוע בריטים ואמריקאים.
ויליאמס נולדה בשכונת קמדן טאון שבעיר לונדון.
שני הוריה הם עורכי דין.
היא למדה ספרות אנגלית בניוהם קולג' שבקיימברידג' ואחר כך למדה שנתיים בבית הספר למשחק בריסטול אולד ויק.
הצטרפה ללהקת הרויאל שייקספיר קומפני, ושיחקה אתם במשך שלוש שנים.
במסגרת הרויאל שייקספיר קומפני הופיעה ויליאמס בסטרטפורד אפון אייבון ובלונדון.
ב-1995 השתתפה בסיור הופעות בארצות הברית בהצגה השייקספירית "ריצ'רד השלישי" בכיכובו של איאן מקלן.
הופעתה החשובה הראשונה על המסך הייתה ב-1996 כשגילמה את דמותה של ג'יין פיירפקס בסרט הטלוויזיה "אמה" עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן.
הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בשנת 1997 בסרט "הדוור", שאליו נבחנה על ידי קווין קוסטנר.
ב-1998 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "המרוץ לצמרת של מקס פישר" של וס אנדרסון.
אחר כך הופיעה בדמות אשתו של ברוס ויליס בסרט שובר הקופות "החוש השישי".
מאוחר יותר היא גילמה פרודיה של הדמות בסיטקום הבריטי " Spaced".
על תפקידה ב"לב חצוי" זכתה בפרס הקולנוע הבריטי העצמאי כשחקנית הטובה ביותר.
עוד הופיעה בעיבוד קולנועי ל"פיטר פן" כגברת דרלינג.
ב-2006 שיחקה בסרט "X-מן: המפלט האחרון" בתפקיד ד"ר מוירה מק'טגרט.
בטלוויזיה הופיעה ויליאמס בסרט "החרטות של מיס אוסטן" כשהיא מגלמת את דמותה של הסופרת ג'יין אוסטן.
בשנים 2009 ו-2010 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "בית הבובות" של רשת FOX בתפקיד אדל דה-ויט.
בנובמבר 2003 התחתנה עם רשאן סטון , שחקן תיאטרון ומחזאי אמריקאי.
מועמדת פרס הטלוויזיה של ג'ותהם להופעת המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (2025) 2025 מפלצת: סיפורו של אד גיין Monster: The Ed Gein Story עלמה רוויל
אוליביה ויילד היא שחקנית, דוגמנית ובמאית קולנוע אמריקאית.
ויילד נולדה בשם אוליביה ג'יין קוקברן (Olivia Jane Cockburn) בניו יורק שבארצות הברית.
הוריה הם לזלי (לבית רדליך) קוברן, מפיקת תוכנית הטלוויזיה "60 דקות" ועיתונאית אמריקאית, ואנדרו קוברן, עיתונאי שנולד בלונדון וגדל באירלנד.
דודיה, אלכסנדר קוברן ופטריק קוברן, היו עיתונאים, ואחותה הגדולה, קלואי קוברן, היא עורכת דין לזכויות אזרח בניו יורק; דודתה, שרה קאדוול, הייתה סופרת, וסבה מצד אביה, קלוד קוברן, היה סופר ועיתונאי.
ויילד סיפרה כי כתוצאה ממקצועם של הוריה, יש לה "נטייה חזקה לעיתונות", וכי היא "מאוד ביקורתית ואנליטית".
שני הוריה היו בולטים בסצנה החברתית בוושינגטון, והנחו אירועים חגיגיים רבים.
לדברי אוליביה, היא רצתה להיות שחקנית כבר מגיל שנתיים.
היא ומשפחתה גרו לזמן קצר בגילפורד, ורמונט.
היא סיימה לימודיה בתיכון בוושינגטון, וכן לימודיה באקדמיית פיליפס במסצ'וסטס בשנת 2002. למדה משחק בבית ספר למשחק בדבלין, אירלנד.
בשנת 2003, החלה ויילד את דרכה כשחקנית בסדרה "סקין".
בשנת 2004, שיחקה ויילד בסרט "איזו מין שכנה" לצידו של אמיל הירש.
באותה שנה היא התפרסמה עקב תפקידה בעונה השנייה של סדרת הנעורים "The O.C", בה גילמה דמותה של אלכס קלי, על אף שבמקור נבחנה לתפקיד מריסה קופר.
בשנת 2006 שיחקה בסרטים: "שיחות עם אישה אחרת", "טוריסטס" ו"אלפא דוג".
באותה שנה היא זכתה בפרס חבר השופטים בטקס פרסי "פסטיבל הקומדיה", על תפקידה בסרט הרעיונות המגניבים של ביקפורד שמקלר.
בשנת 2007 הייתה חלק מצוות השחקנים בסדרה קצרת החיים של רשת "NBC" האחים דונלי, בה גילמה דמותה של ג'ני ריילי, הדמות הנשית הראשית היחידה בה.
באותה שנה הופיעה בהצגה "Beauty on the Vine", מותחן פוליטי, בו גילמה שלוש דמויות שונות.
בספטמבר אותה שנה, הצטרפה לקאסט דרמת בית החולים של רשת "Fox", "האוס", בה היא גילמה את ד"ר רמי היידלי, המכונה שלוש עשרה, בחורה ביסקסואלית מסתורית, שנבחרה על ידי האוס מבין מספר מועמדים להצטרף לצוות שלו.
בריאיון למגזין "Star" כי דמותה משפיעה עליה גם בחייה הפרטיים, באומרה, "אני משוכנעת שאני רופאה.
אני מתכוונת, אם מישהו אומר שכואב לו משהו, אני כזה 'טוב, זה הטחול שלך'".
ב-2008 הייתה מועמדת ב"טקס פרסי הילדים והנוער" לפרס בקטגוריית "פריצת השנה בטלוויזיה - שחקנית", על תפקידה בהאוס, וכן נבחרה לצד ג'סי אייזנברג ל"כוכבת העולה" בטקס פרסי הקולנוע "וייל".
בשנת 2009 הופיעה בקומדיה "השנה הראשונה" בכיכובו של ג'ק בלאק.
היא גילמה דמותה של קווארה בסרט של "דיסני "טרון: המורשת", שהוקרן לראשונה ב-17 בדצמבר 2010. בגיליון דצמבר 2010/ינואר 2011 של מגזין "Details", טענה שנבהלה כשראתה לראשונה את הלבוש שלה לסרט: "ראיתי את הציצים בחליפה ואמרתי 'הו לעזאזל, לא.
אני עושה ונותנת מכות עם הדבר הזה'?".
בנוסף, דיבבה את אותה דמות באחד מפרקי הסדרה טרון: המרד, כשנראתה בפלאשבקים מעברה של פייג', בו הייתה מיודדת עם קווארה.
ויילד שיחקה בסרט המדע בדיוני "הפלישה למערב", בו גילמה את דמותה של אלה סוונסון, שפועלת עם ג'ייק לונרגן (דניאל קרייג) ועם וודרוו דולרייד (האריסון פורד) להציל את העולם מחייזרים.
היא גילמה את דמותה של סברינה מק'קיי, מושא אהבתו של מיץ' פלנקו (ראיין ריינולדס), בסרט "חיים בהחלפה".
ב-2011 עזבה את "האוס" כדי להשקיע בקריירת הקולנוע שלה, כשהפרק האחרון בו הופיעה היה "Charity Case".
במאי 2012 שבה לסדרה לשני פרקי האחרונים ("Holding On" ו-"Everybody Dies").
מגזין "The New York Observer" כינה אותה כבעלת "קול עמוק" ו"כריזמה צהבהבת עיניים רחבה, של הוליווד בימי קדם".
באותה שנה כיכבה בדמותה של ליסה בסרט "המלכודת" ובסרט "המילים", בו גילמה כתבת סקרנית בשם דניאלה המראיינת את הדמות הראשית בסרט, אותה מגלם דניס קוויד.
כמו כן הופיעה בסרט "גוף שלישי" כאנה, מוזה של סופר שנכנסת לחייו ומסבכת אותם.
היא שיחקה בסרט "אנשים כמונו" לצידו של כריס פיין.
בשנת 2013 היא הפיקה ושיחקה בסרט "חברים לשתייה", לצד ג'ייק ג'ונסון ואנה קנדריק.
הופיעה בתפקיד משני בסרט הדרמה העל-טבעי של ספייק ג'ונז, "היא", וגילמה את דמותה של ג'יין, שוליית קוסם, בסרט "בארט וונדרסטון המופלא".
בנוסף גילמה את דמותה של סוזי מילר בסרט הביוגרפי "Rush", המבוסס של חייהם של ג'יימס האנט ושל ניקי לאודה.
ב-2014 כיכבה כאליזבת רוברטס בסרט "כימיה טובה".
כמו כן כיכבה בתפקיד ביאטריס פיירבנקס בסרט "להתאהב בביאטריס", לצד ג'ייסון בייטמן ובילי קורדוף, העוסק במערכת יחסים של שלישייה.
ב-2015 כיכבה במותחן "אפקט לזרוס" בתפקיד זואי, חוקרת רפואית שנהרגת בטעות וקמה לתחייה.
באותה שנה כיכבה והפיקה בסרט הדרמה "נעלם", שבוים על ידי ריד מורנו ונכתב על ידי כריס רוסי.
הצגת הבכורה של הסרט התרחשה בפסטיבל הסרטים טרייבקה, ב-17 באפריל 2015.
בשנת 2018, כיכבה בסרטי הדרמה "החיים האלה" ו-"A Vigilante".
הצהירה בעבר כי היא שואבת השראה מהשחקניות מריל סטריפ, סיגורני ויבר, פרנסס מקדורמנד, קתרין קינר ורובין רייט פן.
בהשפעת הוריה, עיתונאים ויוצרי סרטים דוקומנטריים זוכי פרסים, הפיקה מספר סרטים דוקומנטריים.
הסרט הדוקומנטרי האחרון שיצרה, "האיש שנולד מחדש" (2015), עוקב אחר התפרצות האבולה במערב אפריקה.
הסרט זכה בפרס "הסרט הדוקומנטרי הקצר הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
בהמשך להתעסקותה בעולם הדוקו, לקחה חלק בסדרה הדוקומנטרית של רשת "PBS", "Half the Sky", שבוססה על ספרם של ניקולס כריסטוף ושריל וודון בעל אותו השם.
הסדרה עוקבת אחר ויילד החוקרת את חייהן של הנשים בניירובי, קניה.
ב-2016 ביימה וידאו קליפ ללהקה "אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס" יחד עם צלמת הקולנוע ריד מורנו.
כמו כן ביימה את הקליפ של "רד הוט צ'ילי פפרס" לשירם "Dark Necessities", מתוך האלבום "The Getaway", ובספטמבר כיכבה בקליפ של קולמן הל לשירו "Fireproof".
בשנת 2019 ביימה ויילד את סרטה הראשון, "חורשות את הלילה", קומדיה בכיכובן של ביני פלדסטין וקייטלין דיוור.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-24 במאי אותה שנה.
בשנת 2020 ביימה סרט קצר בשם "Woke Up" בכיכובה של מרגרט קוואלי.
בספטמבר 2022 יצא סרטה העלילתי השני כבמאית, "אל תדאגי יקירתי", מותחן פסיכולוגי אודות עקרת בית בשנות החמישים, בכיכובם של פלורנס פיו, הארי סטיילס, כריס פיין וקיקי ליין.
לוויילד אזרחות כפולה, בארצות הברית ובאירלנד.
היא שאבה את שם הבמה שלה, "ויילד", מהמחבר האירי אוסקר ויילד, כששינתה אותו כבר בהיותה בתיכון, כאות כבוד לסופרים רבים במשפחתה שהשתמשו בשם עט.
ויילד היא פסקטריאנית ובשלב מסוים אף הייתה צמחונית וטבעונית.
היא נבחרה על ידי ארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" כ"סלבריטאית הצמחונית הסקסית ביותר".
ב-8 בפברואר 2011 הודיעו השניים על פרידתם, וב-3 במרץ הגישה ויילד בקשה לגירושין בלוס אנג'לס, בשל "פערים שאינם ניתנים לגישור".
תהליך הגירושים הושלם ב-29 בספטמבר 2011.
בנובמבר 2011 החלה לצאת עם השחקן והקומיקאי ג'ייסון סודייקיס וב-2013 הם התארסו.
ב-23 באפריל 2014 נולד בנם אוטיס וב-11 באוקטובר 2016 נולדה בתם דייזי.
בין ינואר 2021 לנובמבר 2022 הייתה במערכת יחסים עם הזמר הארי סטיילס.
חברה בארגון "אומנים למען שלום וצדק" המספק שירותי חינוך ובריאות בהאיטי, וכן ב"איגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות" של דרום קליפורניה.
בעבר תמכה בארגון הנוער "18 in '08", כשהשתתפה בתשדיר השירות שלהם ששודר לראשונה ב-30 ביוני 2008. באותה שנה השתתפה לצד ג'סטין לונג ולצד עמיתה מהאוס קאל פן במסע הבחירות של מתמודד המפלגה הדמוקרטית, ברק אובמה.
בשנת 2015 השתתפה בקמפיין למען מתמודדת המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, הילרי קלינטון.
היא הופיעה בפרויקט למען הכנסת מודעות בנושא העוני העולמי, וקבלה שבחים מה-"Coalition of Immokalee Workers", איגוד של עובדים חקלאיים, בעקבות תמיכתה בפרויקט מזון הוגן.
ב-2013 הופיעה בקמפיין של "גוצ'י", "קריאה לשינוי", שנועד לגייס כספים ולעורר מודעות בנושא סוגיות עמן מתמודדות נשים בנושאי חינוך, בריאות וצדק.
ויילד פעילה בחברת המדיה "RYOT".
ב-21 במרץ 2016 כיכבה בקמפיין של מודעות השירות הציבורי למען היום הבינ"ל לתסמונת דאון לצד אישה צעירה בת 19 עם תסמונת דאון.
באוקטובר 2023, ויילד, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
אוליביה סמוליגה היא שחיינית אמריקאית, אלופת העולם (האנגג'ואו 2018 וקוואנגג'ו 2019) במשחה ל-50 מטר גב ושיאנית ארצות הברית במשחים ל-50 מטר גב (בריכת 25 מטר) ול-100 מטר גב (בריכת 25 מטר).
סמוליגה מתאמנת בהדרכת סטיב לידה בגלנוויו, אילינוי.
באליפות בית הספר התיכון שלה באילינוי, שנערכה בנובמבר אותה שנה קבעה סמוליגה שיא ארצות הברית לבתי ספר תיכונים, במשחה ל-100 יארד גב בתוצאה של 51.43 שניות ובמשחה ל-50 יארד חופשי בתוצאה של 21.99 שניות.
אלופת עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בדצמבר 2012 זכתה סמוליגה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו באומהה, נברסקה בסוף יוני 2016 זכתה סמוליגה במקום הראשון במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.02 שניות.
במשחקים עצמם היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 58.95 שניות וזכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות את סגנון הגב בתוצאה של 59.57 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט בסוף יולי, זכתה סמוליגה בשתי מדליות זהב לאחר ששחתה במשחי השליחות 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב בשלב המוקדמות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 58.77 שניות.
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אמריקה חדש של 55.47 שניות.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה סמוליגה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב במשחה ל-50 מטר גב בשיא אישי חדש של 27.33 שניות, לפני אטיין מדריוס מברזיל (27.44 שניות) ודריה וסקינה מרוסיה (27.51 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.91 שניות, אחרי קיילי מאס מקנדה (58.60 שניות) ומינה אתרטון (58.85 שניות).
שרה קרוליין אוליביה סינקלייר היא שחקנית קולנוע אנגלייה, זוכת פרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2018 עבור תפקידה בסרט "המועדפת", וכן פרס גלובוס הזהב לשנת 2016 עבור תפקידה בסדרה "ברודצ'רץ'" ובנוסף זכתה בשנת 2021 בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה "הכתר".
נולדה בשם שרה קרוליין אוליביה קולמן בנוריץ', אנגליה שבממלכה המאוחדת, למשפחה נוצרית.
אמה אחות ואביה מנהל חשבונות.
היא למדה בתיכון פרטי לבנות.
תפקידה הראשון היה בגיל 16 במחזה "אביבה של מיס ברודי" שהועלה בבית הספר.
היא החלה בלימודי הוראה לגילאי יסודי בקולג' הומרטון שבאוניברסיטת קיימברידג' שם פגשה את בעלה לעתיד שהיה סטודנט לעריכת דין.
לאחר זמן מה, עזבה את הלימודים והחלה ללמוד דרמה בבית הספר לתיאטרון בבריסטול.
בשנת 2000, הופיעה קולמן לראשונה בטלוויזיה בקומדיה "בריסר".
בשנת 2002, התארחה בפרק בסדרה "המשרד.
ב-2003, לאחר שהשתתפה בהפקות תיאטרון רבות, פרצה קולמן לתודעה כשלוהקה לסדרה הבריטית פיפ שואו בה הופיעה עד 2015.
בין השנים 2004–2006, שיחקה את דמות של האריט בסדרה "כנף ירוק".
בשנת 2007 שיחקה בסרטים "שוטרים לוהטים" ו"אף פעם לא אהיה שלך".
בין השנים 2008–2009, שיחקה את דמותה של דבי בסדרה "האנשים היפים".
ב-2009, היא התארחה בסדרות "רציחות במידסומר" ו"סקינס".
ב-2010, התארחה בפרק בסדרה "דוקטור הו".
בשנת 2011, שיחקה בסרט אשת הברזל, את קרול תאצ'ר, בתה של מרגרט תאצ'ר שגולמה על ידי מריל סטריפ.
על משחקה קיבלה שבחים רבים.
בנוסף באותה שנה, שיחקה בסרט הדרמה "טירנוזאור" וזכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל סאנדנס.
בשנת 2013 שיחקה בסרט "שנה גג".
באותה שנה החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "ברודצ'רץ'" של הזכיינית IMDb את "אלי מילר" תפקיד הראשי, והמשיכה גם לעונה השנייה ששודרה בשנת 2015. בין השנים 2014–2018 דיבבה את דמותה של מריון בסדרת ההנפשה הבריטית "תומס הקטר וחברים".
בשנת 2017 שיחקה לצד ג'וני דפ בסרט הפשע הבלשי של קנת בראנה "רצח באוריינט אקספרס" שמבוסס על ספר באותו שם מאת אגאתה כריסטי.
ב-2018 שיחקה במיני סדרה "עלובי החיים".
בספטמבר אותה שנה, זכתה בפרס השחקנית בפסטיבל הסרטים של ונציה על תפקידה בסרט "המועדפת".
על תפקידה בסרט זה זכתה גם בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב.
בין השנים 2019 - 2020, גילמה את אליזבת השנייה בעונה השלישית והרביעית של סדרת הטלוויזיה "הכתר" מאת נטפליקס.
על תפקיד זה זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
בנוסף ב-2020, התארחה בפרק בקומדיית המצבים" "משפחת סימפסון".
בשנת 2021 כיכבה בתפקיד לדה קרסו בסרט הבת האפלה.
על תפקידה בסרט קיבלה קולמן מועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר,פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה ופרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
מאז 2001 נשואה לאד סינקלייר, ולהם שלושה ילדים.
מאז 2013, היא משמשת כשופטת בפסטיבל הסרטים בנוריץ'.
בספטמבר 2025 קולמן הייתה בין יותר מ-1,200 אנשי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה שחתמו על עצומה בה הם מתחייבים שלא לעבוד עם מוסדות וחברות קולנוע ישראליות שלטענתם "מעורבות בפשעי מלחמה, ג'נוסייד ואפרטהייד נגד העם הפלסטיני".
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרת קומדיה (2025) TBA תקוות גדולות Great Expectations מיס האווישם מיני-סדרה עתידית של BBC ו-FX Networks
אוליביה הסטינגס הולט היא זמרת ושחקנית טלוויזיה אמריקאית.
ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של קים קרופורד בסדרה "בית ספר לאמנויות לחימה", וגילום דמותה של לינדי ווטסון בסדרה "זה הסוף שלי", שתיהן של ערוץ דיסני.
נולדה בגרמנטאון, במחוז שלבי שבטנסי, ארצות הברית, למארק וקים הולט ולה עוד שני אחים.
בגיל 3 עברה משפחתה למיסיסיפי, שם היא גדלה והתחנכה לאחר שגרה בקצרה בממפיס.
כשגדלה לקחה שיעורי התעמלות למשך שבע שנים.
בשנת 2011 עברה עם משפחתה שוב ללוס אנג'לס.
בשנת 2021 לוהקה לסדרת המסתורין שהפיקה ג'סיקה בייל לרשת Freeform "Cruel Summer" כקייט, אחת הדמויות הראשיות.
במסגרת פסקול הסרט "סקיילר נגד המפלצות" הוציאה הולט את השירים "Had Me @ Hello", "Fearless", "Nothing's Gonna Stop Me Now".
ב-2014 במסגרת הסרט התיעודי "Bears" מבית דיסני, הוקלט השיר Carry On וזכה להיות שיר הנושא של הסרט.
ב-2016 החלה הולט להפיץ שירים באופן עצמי.
הראשון היה "Phoenix" ומיד אחריו יצא לאור השיר "What You Love".
לאחר מכן הוציאה לאור את השיר "Thin Air" בהשתתפות השחקן ג'ורדן פישר.
בחודש יולי 2016 הוציאה עוד שני שירים נוספים: "History" ו" In the dark".
ב-28 באוגוסט 2020 יצא לאור השיר "Love U Again" עם הדי ג'יי R3HAB.
כשבועיים לאחר מכן יצא לאור הווידאו קליפ המלווה את השיר.
+שנהסרטתפקידהערות2009שחור וכחולקלייר2014טינקרבל ואגדת לעולם לאמורגןדיבוב2016ההתנגדותאיימי רוברטס2017שונה אך דומהרייגן הול2018Class Rankורוניקה קראוסStatus Updateדני מקנזימשחקי גמדיםבריטנידיבוב2019בלאגן על ארבעבלה2023לגמרי רוצחפאם בצעירותה2025Heart EyesאליTBAJingle Bell Heistסופי
שנה פרס קטגוריה עבודה תוצאה 2013 פרסי המוזיקה רדיו דיסני השיר הכי קליט סקיילר נגד המפלצת (Had Me @ Hello) פרסי שורטי השחקנית הטובה ביותר בית ספר לאמנויות לחימה
ליסה אוליביה מאן היא שחקנית, דוגמנית, וסופרת אמריקאית.
בשנותיה הראשונות על המרקע היא השתמשה בשם ליסה מאן.
מאן נולדה באוקלהומה סיטי, אוקלהומה שבארצות הברית, לאם פליטה וייטנאמית ממוצא סיני, ולאב אמריקאי מרקע נוצרי ממוצא גרמני ובריטי.
אמה נולדה וגדלה בווייטנאם ונמלטה לאוקלהומה עם סיום מלחמת וייטנאם בשנת 1975. היא נישאה לבעלה הראשון, אביה של אוליביה שנתיים אחרי סיום לימודיה בקולג'.
כשמאן הייתה בת שנתיים, נישאה אמה לבעלה השני, חייל בחיל האוויר האמריקאי.
למרות שהמשפחה נדדה פעמים רבות, את מרבית ילדותה בילתה מאן בטוקיו, יפן, היכן שאביה החורג הוצב.
בתקופה זו, היא הופיעה במספר הפקות תיאטרון מקומיות ומאוחר יותר הייתה לדוגמנית בתעשיית האופנה היפנית.
לאחר שאמה התגרשה מבעלה השני, חזרו השתיים לאוקלהומה, שם השלימה את לימודי התיכון שלה.
לאחר לימודי עיתונות באוניברסיטת אוקלהומה היא החלה לעבוד כמתמחה בערוץ טלוויזיה מקומי בטלסה, ומאוחר יותר עברה ללוס אנג'לס כדי לקדם את קריירת המשחק שלה.
בשנת 2004 היא החלה התמחות ברשת פוקס ספורט ועבדה כשדרנית שטח בסיקור משחקי פוטבול מכללות וכדורסל נשים.
ב-2006 הגישה תוכניות ברשת הטלוויזיה G4 שעסקה במשחקי מחשב וטכנולוגיה, שם הנחתה לצד קווין פריירה את "Attack of the Show!".
זמן קצר אחרי שעברה ללוס אנג'לס, היא לוהקה לתפקידים קטנים בסרטים ובווידאו קליפים.
בין השנים 2005–2010 ביצעה מספר תפקידים בסדרות טלוויזיה ובסרטים.
בשנת 2010 היא השתתפה בסרט הפעולה הקומי "דייט לילי" בכיכובם של סטיב קארל וטינה פיי, ובסרט "איירון מן 2" בכיכובו של רוברט דאוני ג'וניור.
הופעת הבכורה של בתוכנית הדיילי שואו של ערוץ קומדי סנטרל הייתה בחודש יוני 2010, היא הופיעה בתוכנית ב-16 פרקים, האחרון שבהם בספטמבר 2011. היא חזרה להופעה קצרה בתוכנית הפרידה מהמנחה ג'ון סטיוארט ששודרה ב 6 באוגוסט 2015.
בשנים שלאחר מכן הופיעה בתפקיד אורח כסוכנת סי-איי-אי בסדרה "צ'אק", והופיעה בסרט הקומי "אין לי מושג איך היא עושה את זה", לצידה של שרה ג'סיקה פרקר.
היא הופיעה בשלושה פרקים של הסדרה "הבחורה החדשה".
ושיחקה את דמותה של סלואן סבת' בתוכנית "חדר החדשות" של HBO.
בשנת 2014 שיחקה מאן בסרט "לילה מסוכן", וגילמה את ג'ן.
בשנת 2016 שיחקה מאן בסרטי הקומדיה "שחק אותה שוטר" לצד אייס קיוב וקווין הארט, "מסיבת השנה" לצד ג'ניפר אניסטון, וגם בסרט גיבורי-העל "אקס-מן: אפוקליפסה" בדמותה של פסיילוק.
ב-2017 דיבבה את דמותה של קוקו בסרט האנימציה "סרט לגו נינג'גו".
בשנת 2018 שיחקה בסרט "הטורף", מדע בדיוני-אימה, אשר מהווה הרביעי מסדרת הסרטים של "הטורף".
בשנת 2019 שיחק במיני-סדרה "הגשר" של רשת Starz, בתור מוניקה ריד, סוכנת של הארגון החשאי "BVA".
באותה שנה שיחקה גם בסרט "משחקי חברה" שביים ג'וש דוהאמל.
בשנת 2020 היא שיחקה בסרט "אהבה, חתונה והכל מהתחלה" את דמותה של דינה.
ב-2021 כיכבה בסרט הדרמה "Violet".
מאן השתתפה בקמפיינים של נייקי, פפסי ונוטרג'ינה.
בשנת 2006 היא הופיעה בשער של מגזין "קצף" ובמגזין הגברים "אדג'".
בשנת 2007 הופיעה במהדורה האיטלקית של מגזין "וניטי פייר", ובשנים שלאחר מכן הופיעה פעמיים כנערת השער במגזינים האמריקאים לגברים "פלייבוי" ו"מקסים".
בשנים 2012–2014 הייתה במערכת יחסים עם השחקן השוודי-יהודי ג'ואל קינמן.
בשנים 2014–2017 ניהלה מערכת יחסים עם שחקן הפוטבול האמריקאי ארון רוג'רס.
בנובמבר 2017 האשימה מון את במאי הקולנוע האמריקאי-יהודי ברט ראטנר בהטרדות מיניות ובפגיעה מינית חוזרות ונשנות כלפיה.
מאן תמכה בפומבי בארגונים הפמיניסטיים "MeToo" ו-"Time's Up" הן במאמץ אישי והן בהצהרות פומביות.
ממאי 2021 היא בזוגיות עם הקומיקאי האמריקאי ג'ון מולייני, ובאוקטובר 2021 הודיעו השניים שהם מצפים לילד.
+שנהסדרהתפקידהערות2006–2010; 2021Attack of the Show!מנחהתוכנית אירוח2006–2007Beyond the Breakמילי אקונה9 פרקים2009גריקלנה4 פרקים2010במקרה בכוונה (אנ')ניקולפרק: "Face Off"צ'אקגרטהפרק: "Chuck Versus the Anniversary"2010–2011Perfect Couplesליתפקיד ראשי; 13 פרקים2011רובוט צ'יקןד"ר ליז וילסוןדיבוב; פרק: "Kramer vs.
אוליביה האסי אייסלי הייתה שחקנית אנגלייה ילידת ארגנטינה.
היא התפרסמה כששיחקה בתפקיד יוליה בסרט הקולנוע "רומיאו ויוליה" שביים פרנקו זפירלי ב-1968, וזכתה על הופעתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס דויד די דונטלו לשחקנית הטובה ביותר.
הייתה מוכרת גם מתפקידה כמרים, אם ישו בסדרת הטלוויזיה "ישו מנצרת" מ-1977. בקולנוע כיכבה האסי בסרטים "חג מולד שחור" (1974), "רצח על הנילוס" (1978), "וירוס" (1980) ובסרט "Turkey Shoot" (מ-1982).
האסי נולדה בשם אוליביה אוסונה בבואנוס איירס שבארגנטינה לג'וי אלמה (שם נעורים: האסי), מזכירה בריטית, ולאנדרס אוסונה, זמר טנגו ארגנטינאי.
הוריה התגרשו כשאוליביה הייתה בת שנתיים.
היא התחנכה כקתולית, וכשהייתה בת שבע עברה עם אמה ואחיה הקטן לגור בלונדון.
היא למדה בבית ספר למשחק "Italia Conti Academy" במשך חמש שנים.
האסי אמצה לעצמה כשם במה את שם הנעורים של אמה, והופיעה על במת התיאטרון בלונדון בתפקיד ג'ני במחזה "פריחתה של מיס ברודי" לצדה של ונסה רדגרייב.
באחת מהופעותיה הבחין בה הבמאי פרנקו זפירלי והתרשם מיופייה ומכישרון המשחק שלה.
היא נבחרה מתוך 500 שחקניות לגלם את יוליה בעיבוד משנת 1968 של זפירלי ל"רומיאו ויוליה", וכיכבה בסרט "רומיאו ויוליה" לצדו של לאונרד ויטינג שגילם את רומיאו.
ב-1969 זכתה על הופעתה זו בפרס דויד די דונטלו, ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית החדשה של השנה.
במהלך הקריירה שלה השתתפה האסי ביותר מארבעים סרטי קולנוע.
ב-1974 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט האימה הקנדי "חג מולד שחור", שבישר את הז'אנר של "סרטי המרטש" בתחום של סרטי האימה.
ב-1977 גילמה את מרים, אם ישו בהפקה הטלוויזיונית של "ישו מנצרת", בו עבדה בפעם השנייה עם הבמאי פרנקו זפירלי.
ב-1978 שיחקה בתפקיד רוזלי אוטרבורן בסרט "רצח על הנילוס" בכיכובו של פיטר יוסטינוב.
עוד כיכבה בסרט היפני "וירוס" בתפקיד מאריט, וגילמה את רבקה מיורק בעיבוד משנת 1982 לרומן "אייבנהו".
ב-1990 הופיעה האסי בתפקיד נורמה בייטס, אמו של נורמן בייטס, בסרט "פסיכו 4: ההתחלה", פריקוול לסרטו של אלפרד היצ'קוק "פסיכו" משנת 1960. ב-2003 גילמה את דמותה של האם תרזה בסרט קולנוע על חייה.
על תפקיד זה זכתה בפרס "Character & Morality in Entertainment" שהוענק לה ב-12 במאי 2007 בהוליווד.
האסי הייתה מועמדת לפרס אנני על תפקידה כמדבבת על תפקידה כטליה בסדרת האנימציה "באטמן: הדור הבא".
עוד דיבבה את קאסאן מור במשחק הווידאו "Star Wars: Rogue Squadron".
בנוסף השתתפה במשחק "Star Wars: The Old Republic" בתפקיד ג'די מסטר יון פאר.
ב-1971 התחתנה האסי עם דין פול מרטין, בנו של הזמר דין מרטין.
ב-1973 נולד בנם אלכסנדר גנתר מרטין, שהיה לימים שחקן אף הוא.
דין פול מרטין נהרג בהתרסקות מטוס בהרי סן ברנרדינו שבקליפורניה בשנת 1987.
ב-1980 נישאה האסי למוזיקאי היפני אקירה פוּסֶה בשני טקסים, האחד בלוס אנג'לס והשני במיאמי.
בנם מקס נולד ב-1983, והם התגרשו ב-1989. ב-1991 התחתנה האסי עם המוזיקאי האמריקאי דייוויד גלן אייסלי, בנו של השחקן המנוח אנתוני אייסלי.