tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף, בשנים האחרונות נכנס לצה"ל מיקרו־תבור דור ג' המבוסס על תבור X95 פלאט־טופ עם קנה ארוך יותר.
בספטמבר 2021 פורסם בתקשרות כי צה"ל החליט לא להמשיך בשימוש במיקרו תבור בחטיבות החי"ר הסדירות זאת לאחר עשור בהם שימש התבור את חלק מחטיבות החי"ר הסדירות של צה"ל, והחל בהוצאה משימוש לטובת ה־M4 האמריקני בטענה שהנשק האמריקני התגלה כיעיל יותר, פרסום זה הוכחש על ידי צה"ל ורכישת הנשק לצבא המשיכה.
ב-25 ביוני 2023 פורסם כי חברת IWI תספק לצה"ל במסגרת הזמנת-המשך 2,800 רוס"רי תבור X-95 פלאט-טופ, בשווי 10.5 מיליון ש"ח, שיסופקו לחטיבות החי"ר נח"ל, גולני וגבעתי ויחידות נוספות עד לשנת 2024.
המיקרו־תבור נרכש גם על ידי מספר צבאות זרים, כגון צבא הודו, שם מיוצר ברישיון הזיטארה, מיקרו־תבור בקליבר 5.56x30 מ"מ הייחודי להודו.
ה"מיקרו־תבור" נועד עבור יחידות מיוחדות הזקוקות לנשק קומפקטי במיוחד.
הוא יכול גם לשמש כנשק אישי להגנה עצמית מאחר שהוא קומפקטי, קל ונוח לשימוש.
בשל הקנה הקצר המיקרו־תבור טוב בעיקר ללחימה בטווח קרוב כגון לוחמה בשטח בנוי.
בדגם X-95-L הארכת הקנה ל־38 ס"מ מאפשרת טווח ירי משופר ושימוש ברובה גם כנשק אישי של לוחם החי"ר היעיל עד לטווח של כ־500 מטר.
ייחודו של ה"מיקרו־תבור" הוא תמיכתו בשלושה קליברים.
על ידי החלפה פשוטה של הקנה והמכלול יכול הרובה לתפקד הן כרובה סער ולירות תחמושת 5.56 מ"מ נאט"ו מסוג SS-109 (כדור עוצמתי יותר) או תחמושת 5.45x39 מ"מ (התחמושת המקבילה במדינות הגוש המזרחי ומדינות ברית המועצות לשעבר) והן כתת־מקלע ואז לירות תחמושת 9 מ"מ פרבלום של תת־מקלעים.
לכל גרסאות המיקרו־תבור יש אפשרות לשינוי צד ידית הדריכה וצד פליטת התרמיל ויש נצרה לשינוי מצב ירי ומשחרר מחסניות בשני צידי הרובה.
כמו התבור, ה"מיקרו־תבור" בנוי בתצורת הבולפאפ (Bullpup) – ידית האחיזה וההדק ממוקמים לפני מנגנון הירי (הבריח והמחסנית), שממוקמים בתוך הקת.
תצורה זו מאפשרת את קיצור האורך הכללי של הרובה, מבלי להתפשר על אורך הקנה (ככל שהקנה ארוך יותר הביצועים הבליסטיים של הרובה – טווח ודיוק – טובים יותר).
הפחתה במשקל הושגה באמצעות חומרים מרוכבים, קלים אך חזקים מאוד, שהחליפו חלקי מתכת ופלסטיק רבים.
חומרים אלה קלים לתחזוקה ועמידים לחומרי ניקוי סטנדרטיים (כמו תערובת ניקוי שעשויה 90% ספירט לבן ו־10% שמן למשל), שבהם משתמש החייל בשדה.
לגרסה הצה"לית של "מיקרו־תבור" יש נצרה בוררת בת 2 מצבים: נצור (safe) וירי חצי־אוטומטי (semi-auto – "בודדת").
גוף ומשען לחי ארגונומיים, שמביאים את כוונת הרובה באופן אוטומטי לשדה ראייתו של היורה, ומגדילים בכך את סיכויי הפגיעה כבר בירי הכדור הראשון.
התאמה קלה של הרובה ליורה ביד ימין ולזה היורה ביד שמאל.
באמצעות פירוק הנשק והתאמת חלקים מסוימים יכול יורה שמאלי להתאים את הנשק לצרכיו ללא עזרת נשק מוסמך או סדנת נשק.
הכוונת מורכבת על הקנה במקום על גוף הרובה.
בכך משיגים דיוק גבוה שכן הכוונת לא יוצאת מאיפוס עם הקנה.
על המיקרו־תבור ניתן להרכיב מגוון כוונות, כאשר הנפוצות שבהן הן כוונת M5, כוונת MARS, כוונת מאפרו מור וכוונת מפאור־21 (נקראת בסלנג הצה"לי "מפרו" קיצור של מפרולייט יצרנית הכוונת הנ"ל).
הדגם הצה"לי מצויד בכוונת M5, אך בדכ מפקדים מקבלים כוונת מארס וקצינים מצטיידים בכוונת מאפרו מור .
יכולת מעבר לחימה מיום ללילה מושגת באמצעות האפשרות להכללת אופטיקה מאחורי הכוונות הקיימות תוך שמירת תיאום הכוונות הקיים.
X-95 הדגם הרגיל, בעל קנה באורך
X-95-L בעל קנה באורך , גרסה משופרת של ה־X-95. נקרא בצה"ל בשם "מיקרו תבור קלעים".
X-95-SMG גרסת תת־מקלע בקליבר 9 מ"מ.
X-95-S גרסת תת־מקלע עם משתיק קול אינטגרלי וקנה קצר במיוחד.
ב־2016 עשתה חברת IWI רפורמה בדגמים וכיום היא מציעה את הדגמים הבאים, שתומכים ב־3 קליברים (5.56x45 מ"מ נאט"ו, 5.45x39 מ"מ ו־9x19 מ"מ פרבלום):
X-95 FLATTOP SMG – גרסת תת־מקלע עם קנים באורך ו־
X-95-S FLATTOP SMG – גרסת תת־מקלע בקליבר 9x19 מ"מ פרבלום עם קנה מושתק אינטגרלית
בחו"ל מציעה IWI את הדגמים הבאים:
X-95 US version / X-95 SAR – הגרסה האזרחית של המיקרו־תבור לשוק האזרחי האמריקני, מיוצר במפעל IWI שבארצות הברית, למעט הקנה שמיוצר בישראל (לכן חרוט על הקנה "Made in Israel").
אורך קנה והדק קל יותר ויש רק שני מצבים: חצי־אוטומטי ונצור.
מאפיין נוסף של דגם זה הוא שעל המתפסים יש מסילות (למעלה למטה ומשני הצדדים) ועליהן ניתן להרכיב אביזרים נוספים.
פורט-224 (Fort-224) – גרסה מקומית שמיוצרת באוקראינה עם 3 מצבי ירי־נצור, חצי אוטומטי ואוטומטי.
נמצא בשימוש הכוחות המזוינים של אוקראינה כשמותקנת עליו כוונת מפואר 21. גם על הדגם הנ"ל יש מסילות פיקטיני מכול צידי המתפסים (כמו בדגם האמריקאי) שניתן להרכיב עליהן אביזרים.
זיטארה – דגם של ה־X-95 בקליבר 5.56x30 מ"מ, מיוצר ברישיון בהודו עבור הצבא המקומי.
כמו כן ישנו גם דגם מיקרו־תבור־מטול שהוא מיקרו־תבור שהקנה שלו הוארך ל־46 סנטימטר (460 מ"מ) והותקן מתחתיו מטול רימונים M203 שמשמש בין היתר גם רובים כגון רובה M16 ורובה M4 (עדיין לא ידוע מתי ייקלט בצה"ל מטול הרימונים GL40 שהוזכר לעיל).
הגרסה הראשונה של הנשק שיצאה ב־2010 ויועדה תחילה ליחידות מיוחדות אך אומצה החל משנת 2012 על ידי לוחמי צה"ל שהשתמשו עד כה בתבור הרגיל (מדגם CTAR-21).
תוספות: מתאם למחסניות, ידית הסתערות, מתפס למשתיק קול (ישנו עמעם ייחודי לגרסת המיקרו), כוונת מפאור־21 (מתוצרת מפרולייט) (נקראת "מפרו").
ידוע גם בשם "מיקרו תבור קלעים" או "מיקרו תבור משופר", גרסה המיועדת לקלעי סער של צה"ל שהחלה להיות מחולקת ללוחמים החל מ־2014:
מהירות לוע: 880 מטר לשנייה.
תוספות (בגרסה הצה"לית): מתאם למחסניות, תפס מחסנית דו־צדדי, מסילת פיקטיני, ידית הסתערות, דורגלים, מתפס למשתיק קול (ישנו עמעם ייחודי לגרסת המיקרו), כוונת טריג'יקון ACOG
צבע מתפסים: שחור, ירוק זית או מדברי.
גרסת תת-מקלע המיועדת ליחידות מיוחדות
מהירות לוע: 860 מטר לשנייה.
תוספות: מתאם למחסניות, ידית הסתערות, מתפס למשתיק קול (ישנו עמעם ייחודי לגרסת המיקרו), כוונת "מפרו־מור" (מתוצרת מפרולייט).
גרסת חצי־אוטומטית המיועדת לשוק הנשק האזרחי בארצות הברית:
תוספות: ערכת המרה לקליברים נוספים (כגון 9 מ"מ), מתאם למחסניות, ידית הסתערות, מתפס למשתיק קול (ישנו עמעם ייחודי לגרסת המיקרו), כוונת "מפרו־מור" (מתוצרת מפרולייט).
היחידות המובחרות שייטת 13, יהל"ם, לוט"ר, יחידת עוקץ, יחידת הניוד 444, סיירת אלון (יחידה 209)
חיל הרגלים: חטיבות גולני, גבעתי הנח"ל
: נמצא בשימוש בחלק מהכוחות המזוינים של אוקראינה, מיוצר בשם פורט־224.
: בשימוש משטרת הקפיטול של מדינת פנסילבניה.
בנוסף, נמצא בשימוש בגרסה אזרחית X-95 US version משמש לציד והגנה עצמית.
: בשימוש המשטרה PNC למשימות בט"ש ופעולות מיוחדות.
: הודו רכשה רובי מיקרו־תבור שהותאמו לקליבר 5.56x30 מ"מ בשם זיטארה.
: נמצא בשימוש הכוחות המיוחדים.
: בשימוש הכוחות המיוחדים של מרוקו.
: בשימוש המשטרה הלאומית של קולומביה.
מונוגליה: בשימוש הכוחות המיוחדים של צבא מונגוליה.
: בשימוש יחידות מסוימות בצבא פנמה.
מיקרו-קופי הן המילים שבהן משתמשים במוצרים דיגיטליים – כגון אתרים, אפליקציות, מכונות לשירות עצמי ומערכות מקצועיות – הקשורות ישירות לפעולה של המשתמשים, במסגרת חוויית המשתמש:
ההנחיות הניתנות למשתמשים תוך כדי הפעולה
התגובות שמקבלים המשתמשים אחרי שביצעו את הפעולה
גם התרעות בתוך הממשק, דואר אלקטרוני ומסרונים שקשורים לחוויית המשתמשים נכללים בהגדרה זו.
תכנים שיווקיים שאינם קשורים ישירות לפעולות שמבצע המשתמש אינם נחשבים מיקרו-קופי.
בשנת 2009 כתב מאפיין חוויית המשתמש ג'ושוע פורטר (Joshua Porter) פוסט שכותרתו "Writing Microcopy".
בפוסט הוא סיפר שפיתח תהליך תשלום לאתר מכירות, אבל קיבל שגיאות חוזרות ונשנות הקשורות לכתובת של משתמשים באתר.
השגיאות האלה התרחשו ב-10%-5% מהעסקאות.
לבסוף החליט פורטר להוסיף משפט אחד מעל לשדות הכתובת: "אנא הקלידו את הכתובת המקושרת לכרטיס האשראי שלכם".
"בן לילה התחלנו לעשות יותר כסף", הוא מספר, "הבעיה נעלמה לחלוטין, ולא קיבלנו עוד שום מייל בנושא".
פורטר שיתף עם קוראיו מחשבה שעלתה אצלו בעקבות המעשה: מילים קטנות, כשהן מופיעות במקום הנכון ובזמן הנכון, משנות לגמרי את חוויית המשתמש.
בפוסט שכתב הוא גם המציא למילים האלה שם: מיקרו-קופי.
בהרצאה שנתן בכנס UXLx הוא סיפר שהפוסט הזה – שלקח לו פחות מ-20 דקות לכתוב – נחל הצלחה מסחררת, ושהוא קיבל פניות רבות מאנשי חוויית משתמש שהודו לו על שנתן שם למילים שהיו חשובות כל כך בעיניהם.
ברבות השנים התפתח באנגלית מונח מקביל שמשמש לתאר את אותן המילים – UX writing.
בעברית מקובל להשתמש במונח 'תוכן UX'.
לעזור למשתמשים לבצע את הפעולה המבוקשת – מיקרו-קופי נועד לפשט את התהליך; להנחות את המשתמשים לגבי איזו פעולה לבצע, באיזה אופן ומתי; להבהיר מונחים לא ברורים; להפיג חששות; להשיב לשאלות שעלולות לצוץ; וליצור עבור המשתמשים תהליך חלק ונטול חיכוכים ככל האפשר.
ליצור מעורבות (Engagement) וחוויה חיובית – לעורר אצל המשתמשים רגשות של אמון, של מעורבות רגשית, ולעיתים גם של צחוק והנאה, כדי לעודד את שיתוף הפעולה שלהם, ולהשאיר בהם חותם חיובי מפעולתם בממשק.
במותגים צרכניים, כמו חנויות אונליין או אפליקציות פנאי, מיקרו-קופי עשוי היטב יכול לתרום להגדלת מכירות או כמות נרשמים; במוצרים מקצועיים, מיקרו-קופי מוצלח יתרום ליצירת מוצר איכותי, נוח לשימוש ומקצועי, שיאפשר למשתמשים להפיק ממנו את המיטב.
לחזק את המיתוג – מיקרו-קופי נכתב השפה הייחודית של המותג, וכך מחזק את המיתוג שלו ואת הבידול שלו ממתחרים בתחומו.
בהירות – התכונה החשובה ביותר של מיקרו-קופי היא בהירות, שכן מטרתו העיקרית היא שמשתמשים יוכלו להבין אותו במהירות ובקלות ולהשתמש בנוחות בממשק.
תמציתיות – השאיפה היא לכתוב בתוך הממשק כמה שפחות מילים, כדי שלא ליצור עומס ויזואלי וקוגניטיבי.
לכן המיקרו-קופי ייכתב בקצרה ככל האפשר, בעיקר בתהליכים שבהם המשתמשים צריכים לבצע פעולות רבות, מורכבות או מהירות.
עם זאת, במקומות שבהם יש למשתמשים חוויה רגשית כלשהי, למשל בסיום רכישה או בהצטרפות לקהילה שחשובה להם, המיקרו-קופי עשוי להיות ארוך יותר ולתמוך בחוויה.
אנושיות – מיקרו-קופי נבדל מכתיבה טכנית בכך שהוא מבקש לתת למשתמשים הרגשה שהם משוחחים עם בני אדם.
לכן מיקרו-קופי ייכתב בשפת שיחה אנושית, אפילו אם מדובר במערכת מקצועית.
מותגים שונים יכולים לאמץ משלבים שונים במיקרו-קופי שלהם, משפה תקנית ורשמית ועד לסלנג פרוע, לפי אופיו של המותג.
תכונה זו מבוססת, בין היתר, על מחקרים של פרופ' קליפורד נאס שפורסמו בספרו The Man Who Lied to His Laptop, שמצא שבני אדם מצפים מממשקים שיתנהגו באנושיות ועל פי נורמות חברתיות.
תועלת - מיקרו-קופי צריך להועיל למשתמשים.
תועלת יכולה להיות למשל הסבר במקום הנכון, הפגת חשש או הנחיה מדויקת.
תועלת יכולה להיות גם רגשית, למשל שימוש בהומור כדי לשפר את החוויה.
רגישות להקשר – מיקרו-קופי צריך להשתנות על פי הסיטואציה שבה הוא נמצא.
כשהמשתמשים מתוסכלים – עליו להיות קצר ומעשי במיוחד, אבל גם אמפתי; בסיטואציות שבהן המשתמשים שמחים – הוא יכול לתמוך בחוויה ולהיות גם הוא משמח; כשהמשתמשים מבולבלים – כדאי שיהיה תכליתי וינסוך ביטחון, וכן הלאה.
דוגמה טובה במיוחד להתאמת המיקרו-קופי להקשר אפשר לראות באפיון השפה של Mailchimp.
הכלה – חשוב שהממשק יפנה למשתמשים בלי להניח את מוצאם, תרבותם או המגדר שלהם, אלא אם כן הוא פונה לקבוצה בעלת דמוגרפיה ספציפית.
לכן במיקרו-קופי שנכתב עבור הקהל הרחב לא יופיע סלנג אזוטרי-תרבותי, מילים שמוכרות רק באזור גאוגרפי מסוים, פנייה למגדר יחיד, ולא יהיו בו גזענות, גילנות או סקסיזם.
מיקרו-קופי הוא חלק משפת המותג , עליה מחליטים בתהליך שנקרא אפיון שפה (Voice and tone design).
במחקרי חוויית משתמש נמצא כי אפיון שפה משפיע במידה ניכרת על תפיסת המותג בעיני המשתמשים.
תהליך אפיון השפה מורכב על פי רוב מארבעה שלבים:
בחינת החזון, המשימה והערכים של המותג
בחינת הצרכים, התקוות והחששות של קהל היעד
ריאיון עם אנשי מפתח במותג (בעלים ואנשי שיווק, דיגיטל וחוויית משתמש)
לאחר כתיבת המסמך, ניתן להתחיל לכתוב מיקרו-קופי לפי אפיון השפה.
כך מוודאים שלמותג יהיה קול אחיד בכל הפלטפורמות הדיגיטליות, וכן שהשפה שלו תהיה ייחודית ותבדל אותו מאחרים.
רשימת מרכיבי ממשק שבהם משתמשים במיקרו-קופי
טופסי הרשמה וכניסה (Signup forms)
טופסי יצירה ושחזור של סיסמה (Password reset forms)
זמני המתנה וטעינה (Loading Times)
רשימות בחירה מרובה (Radio buttons)
עמוד יצירת קשר (Contact forms)
מסרון שהוא חלק מתהליך לא שיווקי
הודעת דואר אלקטרוני שהיא חלק מתהליך לא שיווקי
יש הטועים לחשוב כי מיקרו-קופי פירושו טקסטים מצחיקים בממשק.
למעשה, שימוש בהומור יכול לשרת את המותג או לפגוע בו, תלוי באופי המותג, בקהל היעד שלו ובסיטואציה.
פרופ' קליפורד נאס מצא במחקריו שהומור אכן משפיע לטובה על משתמשים, גורם להם להרגיש טוב יותר עם עצמם, לאהוב יותר את הממשק ולפעול יותר בקלות.
עם זאת, הוא ממליץ שלא להשתמש בהומור ציני שפוגע במשתמשים.
מאחר שמטרתו העיקרית של המיקרו-קופי היא שמישות, ומאחר ששתיים מתכונותיו העיקריות הן בהירות ורגישות לסיטואציה – השילוב של הומור בממשקים בחוסר תשומת לב או בעומס עשוי למשוך תגובות שליליות של המשתמשים.
לכן יש להשתמש בו ברגישות ובמינונים נמוכים, אלא אם כן מדובר במותג שהומור הוא אחת מתכונותיו המרכזיות.
מיקרו-ירוקים או עלי מיקרו הוא כינוי לירקות ירוקים אשר נקצרים לאחר פרישת הפסיגים של הנבט, ולעיתים עם קן אחד של עלים "אמיתיים".
הם נמכרים כתוסף תזונתי רב-ערך ונחשבים מזון-על (Super food).
משמשים עבור הוספת צבע טעם ומרקם למנות אחרות, בעיקר למסעדות יוקרה (Fine dining).
שפים עושים שימוש במיקרו-ירוקים צבעוניים כדי לצור מנות יוקרה מרהיבות וטעימות, עם מרקמים מסוימים וטעמים כמו מתוק וחריף.
מיקרו-ירוקים קטנים יותר מאשר "עלי בייבי" (כגון של תרד, כרוב על, ארוגולה ורדישיו (עולש מתורבת רב-שנתי)), אולם נקצרים בשלב מאוחר יותר מאשר נבטים פופולריים (כגון של ברוקולי, סויה, חיטה וחמניות).
בחנויות של מוצרי איכות, מיקרו-ירוקים נחשבים למומחיות עבור סלטים, מרקים, כריכים ומנות אחרות.
הם נקצרים לרוב בגיל 10–14 ימים מרגע הנביטה, בנקודת חיבור הגבעול לקרקע, ואורכם הטיפוסי הוא סנטימטרים בודדים, עם פסיגים מפותחים וסט עלים מפותח למחצה.
מיקרו-אגרסיה הוא מונח המתאר ביטויי השפלה, עוינות או ביזוי קצרים ומהירים, אשר מתרחשים באופן שגרתי ויום יומי.
ביטויים אלו יכולים לבוא לידי ביטוי בצורה מילולית, התנהגותית או סביבתית והם מתקשרים באופן מכוון או לא מכוון עם דעות קדומות עוינות, כינויי גנאי או התייחסות שליליות כלפי קבוצה חברתית מסוימת ובמיוחד כלפי קבוצות שוליות תרבותית.
מיקרו-אגרסיה היא צורה מעודנת של אפליה, אשר מעבירה מסרים שליליים ומבזים כלפי מגוון של אנשים וקבוצות.
עם זאת, אנשים שפועלים בצורה מיקרו-אגרסיבית יכולים להיות גם בעלי כוונות טובות.
זאת משום שפעמים רבות הם אינם מודעים להשפעה הפוטנציאלית של דבריהם ואינם מתכוונים לגרום לפגיעה בזולת.
עם זאת, גם מיקרו-ארגסיות שמופעלות באופן לא מודע וללא כוונה רעה, עלולות להשפיע באופן שלילי על האנשים שהן מכוונות כלפיהם.
המונח מיקרו-אגרסיה הוטבע על ידי הפסיכיאטר והפרופסור מאוניברסיטת הרווארד צ'סטר מ.
Pierce בשנת 1970, כדי לתאר מקרים חוזרים שבהם היה עד לאמריקאים לא-שחורים אשר מפנים ביטויים של עלבונות וביטול כלפי אפרו-אמריקאים.
הוא התייחס להתנהגות זו כצורה מעודנת של גזענות, אשר שודרה באופן שגרתי לאנשים של צבע, לרוב באופן בלתי מודע.
בראשית המאה ה-21, השימוש במונח מיקרו-אגרסיה הוחל גם על ביטויי השפלה אגבית של כל קבוצה מודרת חברתית, כולל אנשים מקהילת הלהט"ב, אנשים החיים בעוני ואנשים עם מוגבלות.
מיקרו-אגרסיה יכולה להתייחס גם למערכות חינוכיות, כלכליות, פוליטיות או בירוקרטיות המשדרות עלבונות עוינים, שליליים או משפלים כלפי אנשים משולי החברה, אך ורק בעקבות הסטטוס החברתי שלהם.
מיקרו-אגרסיה מקושרת למונחים כמו סטראוטיפים, סטיגמה, אפליה, דיכוי, יכולתנות ועוד.
סטריאוטיפ - סטריאוטיפ הוא מצב שבו מתרחשת הכללת יתר של אמונות אודות קבוצה מסוימת של אנשים.
הסטראוטיפים אינם נושאים אופי שלילי מעצם טבעם, אלא משמשים כאמצעי להתמודדות עם כמויות גדולות של מידע ומצבים של היצף מידע.
מבחינה זו ניתן להתייחס אליהם כסוג של סכמה קוגניטיבית, המאפשרת לארגן כמויות גדולות של מידע באופן יעיל.
עם זאת, סטריאוטיפים עלולים להיות בעייתיים כשהם הופכים לדעה קדומה.
זוהי אחת הדרכים שבהן החשיבה יכולה להשפיע על הרגשות.
סטיגמה - סטיגמה היא אפיון של אדם כשונה מאחרים, לרוב באופן הנתפס כשלילי.
הסטיגמה גורמת לאנשים שהיא מופעלת נגדם לשמש כמטרה למיקרו-אגרסיה.
אפליה - אפליה מתרחשת כאשר אדם פועל על פי דעה קדומה על ידי כך שהוא מתייחס למישהו בצורה שונה.
אפליה יכולה לבוא לידי ביטוי במגוון דרכים, אשר אחת מהן היא מיקרו-אגרסיה.
דיכוי - דיכוי הוא תוצאה של אפליה שיטתית, נרחבת ובלתי צודקת.
יכולתנות - יכולתנות היא צורה של דיכוי המופעלת כלפי אנשים עם לקויות.
היכולתנות היא התנהגות מפלה ואימוץ של דעות קדומות נגד אנשים עם נכויות.
יש המשווים בין התנהגות זו, אשר מפלה על בסיס מוגבלות פיזית, לבין סקסיזם וגזענות, המפלים על בסיס מין וגזע.
היכולתנות עלולה להיות מופעלת לא רק על ידי אנשים בריאים ללא מוגבליות, אלא גם על ידי אנשים עם מוגבלויות שנמצאים באותה הקבוצה שכלפיה מופעלת הסטיגמה.
גזענות - על פי רוב, מיקרו-אגרסיות בעלות אופי גזעני הן פעולות גלויות המכוונות כנגד אנשים של צבע ומכונות מיקרו-תקיפות micro-assault.
לצידן יכולות להיות גם מיקרו-עלבונות micro-insults או מיקרו-ביטולים micro-invalidations שמועברים מאדם לאדם ללא כוונה.
השפעה מצטברת של הצטלביות על ביטויי מיקרו-אגרסיה
הִצְטָלְבִיוּת הוא מושג המוכר בספרות האקדמית בעברית גם כ"אינטרסקציונליות", "שוליות מרובה", "שוליות מצטלבת", ו"הצטלבות מיקומי שוליים", היא מסגרת תאורטית בה נחקרת ההצטלבות בין צורות או מערכות דיכוי, שליטה ואפליה.
בהתאם לכך, מיקרו-אגרסיביות יכולה להתרחש גם בתגובה ליותר ממאפיין אחד של האדם ותתכן חפיפה בין תחומים שונים.
למשל, קיימת חפיפה בין ביטויי מיקרו-אגרסיה המופנים כנגד נשים לבין אלו המופנים כלפי אנשים עם מוגבלויות.
מקרו-אגרסיה בעלת אופי הצטלבותי היא צורה עדינה של אפליה, אשר מושפעת מיותר ממאפיין אחד או זהות אחת של האדם.
האופן שבו האדם מתייחס לקבוצות הזהות שלו יכול להשפיע על האופן שבו הוא תופס ומושפע ממקרים של מיקרו-אגרסיה, כך שככל שהוא מזדה יותר עם זהות מסוימת כך הוא יהיה רגיש יותר למקרו-אגרסיות שקשורות אליה והשפעתן עליו תהיה שלילית ועצמתית יותר.
סוגים וביטויים שונים של מיקרו-אגרסיה
קיימים מספר סוגים של מיקרו-אגרסיה, אשר יכולים לבוא לידי ביטוי בדרכים מגוונות.
פעולה מסוימת של מיקרו-אגרסיה יכולה להשתייך ליותר מסוג אחד בו זמנית.
כמו כן, יכולים להיות הבדלים בין סוגי המיקרו-אגרסיה אשר מופנים כלפי אנשים עם מאפיינים שונים או אנשים המשתייכים לקבוצות חברתיות שונות.
פגיעה בשוויון ההזדמנויות - סוג זה של מיקרו-אגרסיה מתרחש כאשר חלה פגיעה בשוויון ההזדמנות.
למשל, כאשר זכותם של אנשים עם מוגבליות לגישה שווה נחשבת לבלתי סבירה, בלתי מוצדקת וטרחנית.
במקרה זה המיקרו-אגרסיה יכולה לכלול מחסומים סביבתיים או מחסור בהתאמות, אשר מונעים מאנשים עם מוגבלויות גישה למקומות או משאבים הנגישים לשאר האוכלוסייה.
היא יכולה לכלול גם מצבים שבהם השימוש בשירותים מסוימים כרוך בעלות גבוהה יותר או טרחה נוספת שאינם נדרשים מאנשים ללא מוגבלויות.
נחיתות, אזרחות סוג ב', התעלמות וזלזול - מיקרו-אגרסיות הכרוכות בהתעלמות או זלזול באדם שהן מופנות כלפיו, מעבירות את המסר שהוא פחות חשוב או שהוא נמצא במעמד נחות יותר.
דוגמה לכך היא שימוש בכינויי גנאי אשר מולווים בהאשמות של רגישות יתר.
דוגמה נוספת היא ההנחה שנשים של צבע אינן מחזיקות בעמדות כוח, אשר גורמת לאנשים לחשוב שהן עובדות כאומנות או שמרטפיות גם כשהן לא.
עבור אנשים עם מוגבלויות, פעמים רבות סוג זה של מיקרו-אגרסיה יכול לבוא לידי ביטוי גם בתחושה של חוסר נראות, אשר נגרמת בעקבות נטייה של אנשים בסביבתם להתעלם מנוכחותם ולדבר עליהם במקום אליהם כאשר הם נמצאים באותו החדר.
הנחה של עבריינות - זהו סוג של מיקרו אגרסיה הנובע מתוך הנחה שהאדם שכלפיו היא מופנית מעורב בפעילות עבריינית, שהוא סוטה או מסוכן.
מיקרו-אגרסיות מסוג זה מופנות במקרים רבים כלפי אנשים של צבע וכלפי אנשים שלא של מגדר.
הכחשה של הזהות האישית - סוג זה של מיקרו-אגרסיה כולל התייחסות רק למאפיינים הסטיגמיים המיוחסים לאדם מסוים, תוך התעלמות משאר המאפיינים שלו.
ציפייה לתפקד כדובר - מיקרו-אגרסיה מסוג זה מטילה על האדם את האחריות להיות הנציג או הדובר של כל האנשים מהקבוצה החברתית שהוא מיוחס אליה, כאשר התפקיד מוצג או נתפס כמחייב ואינו נתון לבחירה.
למשל, מצבים שבהן נשים של צבע נדרשות לקבוע האם משהו נחשב לפוגעני או לא.
מצבים אלו יכולים להיות פוגעניים ומלחיצים, משום שכשאדם מסוים נתפס כנציג של קבוצה - התגובה שלו תוכלל על קבוצה שלמה של אנשים.
הדרה או בידוד מקבוצה חברתית - סוג זה של מקרו אגרסיה שלול את ההשתייכות של האדם עם קבוצה חברתית, על סמך אי עמידה בקריטריונים של הדובר לשייכות לקבוצה זו.
למשל, להגיד לאישה ממוצא מעורב שהיא "לא מספיק שחורה" או "לא מספיק לבנה".
אמרות מוטות בנוגע למראה החיצוני - סוג זה של מיקרו אגרסיה מתייחס להערות או "מחמאות" בנוגע למראה החיצוני של האדם אשר מושפעות מהזהות שלו או מאחד ממאפייניו.
הצהרות מסוג זה נושאות אופי פוגעני ללא קשר לכוונה של הדובר.
את לא נראית חולה, את תהיי בסדר", "אתה נראה טוב/צעיר מידי בשביל להשתמש במכשירי עזר", "בתור ילדה שחורה היא דווקא יפה", "את נראית כל כך נשית, איך יכול להיות שאת לסבית?".
הכחשה של גורמי קושי והשפעותיהם - סוג זה של מיקרו-אגרסיה מתרחש כאשר אדם שאינו סובל מקושי מסוים לא מקבל את קיומו של אותו הקושי אצל אדם אחר, או ממעיט בהשפעתו ולא מקבל את החוויה האישית של האדם שכלפיו מופנית המיקרו-אגרסיה.
הוא כולל גם האשמת אנשים עם מוגבלות בכך שהם מזייפים או מגזימים כדי לרמות את המערכת ולקבל הטבות שאינן מגיעות להם.
עבור מצבים של נכות בלתי נראית, האשמות מסוג זה יכולות להיות מלוות בטענות שהאדם "נראה טוב", אשר ממזערות או מכחישות את קיומה של המגבלה והשפעותיה על האדם שכלפיו מופנית המיקרו אגרסיה.
חדירה לפרטיות - סוג זה של מיקרו-אגרסיה מתבטא בדרישה לקבל מידע אישי על האדם, אשר מתבצעת באופן מפורש או מרומז.
עבור אנשים עם מוגבלות, החדירה לפרטיות יכולה לבוא לידי ביטוי בהצגת שאלות אודות הגורמים למגבלה (למשל - "מה קרה לך?"), או שאלות על האופן שבו המגבלה משפיעה על חייו של אותו אדם.
סוג זה של מיקרו-אגרסיה יכול לכלול גם מצבים שבהם בני משפחה, חברים ואנשים זרים מרגישים נוח לתת עצות רפואיות מבלי שהתבקשו לכך, דבר המכונה "unsolicited medical advice".
החדירה לפרטיות יכולה לכלול גם מגע ללא הסכמה בגופו או ברכושו של האדם.
הנחה על חוסר אונים או צורך בעזרה - סוג זה של מיקרו-אגרסיה מבוסס על ההנחה שהאדם שהוא מופנה כלפיו הוא חסר אונים או שהוא נזקק לעזרה מתמדת.
עבור אנשים עם מוגבלות, הדבר יכול לבוא לידי ביטוי בהצעה של עזרה במצבים שבהם היא אינה נחוצה או בהגשת סיוע בלי לוודא אם הוא נחוץ או רצוי.
אף על פי שהדבר נעשה מתוך כוונות טובות, במקרים רבים העזרה המוצעת או המוגשת אינה נחוצה או רצויה ובמקום זאת היא מעבירה את המסר שאנשים עם מגבלות הם חסרי אונים.
מיקרו אגרסיה מסוג זה יכולה להתרחש גם על בסיס מגדר ושיוך גזעי, למשל ההנחה שנשים של צבע זקוקות לגברים לבנים שיושיעו אותן.
הנחה על יכולות מונמכות - סוג זה של מיקרו-אגרסיה מבוסס על ההנחה שההשתייכות של אדם לקבוצה חברתית מסוימת מעידה על יכולות נמוכות, גם בתחומים שלא בהכרח קשורים למאפיינים המשייכים אותו לאותה הקבוצה.
למשל, ההנחה שלאדם של צבע יהיו קשיים בתפקוד האקדמי או אינטליגנציה נמוכה.
באופן דומה מיקרו-אגרסיות מסוג זה יכולות לבוא לידי ביטוי בהתייחסות לאדם עם מגבלות פיזית כאל אדם עם מגבלה קוגניטיבית או כאל אדם עם רמת משכל נמוכה.
מיקרו הבעה היא הבעת פנים שנמשכת רק לרגע קצר.
זוהי תוצאה של תגובה רגשית רצונית ובלתי רצונית שקורות בו-זמנית ומתנגשות זו עם זו, המתרחשת כאשר האמיגדלה מגיבה כראוי לגירויים שאדם חווה, בעוד שהאדם רוצה להסתיר את הרגש הספציפי הזה.
כתוצאה מכך האדם מציג לזמן קצר מאוד את רגשותיו האמיתיים ומיד לאחר מכן תגובה רגשית שקרית.
רגשות אנושיים הם תגובה ביו-פסיכו-סוציאלית לא מודעת הנובעת מהאמיגדלה והם נמשכים בדרך כלל 0.5–4.0 שניות, אם כי מיקרו-הבעה תימשך בדרך כלל פחות מ-½ שנייה.
בניגוד להבעות פנים רגילות, קשה מאוד או כמעט בלתי אפשרי להסתיר תגובות מיקרו-הבעה.
אי אפשר לשלוט במיקרו-הבעות, משום שהן קורות בשבריר שנייה, אבל אפשר ללכוד הבעות כאלו עם מצלמה במהירות גבוהה ולהציג אותן מחדש במהירויות איטיות בהרבה.
מיקרו-הבעות מבטאות את שבעת הרגשות האוניברסליים: גועל, כעס, פחד, עצב, אושר, בוז והפתעה.
אולם, בשנות התשעים, הרחיב פול אקמן את רשימת הרגשות וכלל בה מגוון של רגשות חיוביים ושליליים שלא כולם מתבטאים בשרירי הפנים.
הרגשות שהוא הוסיף הם: שעשוע, מבוכה, חרדה, אשמה, גאווה, הקלה, שביעות רצון, עונג ובושה.
מאובן שניתן לחקור בעין בלתי מזוינת או בהגדלה נמוכה, כגון עדשת יד, מכונה מקרו-מאובן .
המחקר של מיקרו-מאובנים מכונה מיקרו-פלאונטולוגיה .
זהו אחד התחומים המתפתחים ביותר בתחום הפלאונטולוגיה, הוא מצריך שימוש בציוד מעבדה מתקדם, ומהווה חלק חשוב בחיפושי גז טבעי ונפט.
הם נפוצים ביותר במרבצים של סביבות ימיות, אך מופיעים גם במים מליחים, מים מתוקים ומרבצי משקע יבשתיים.
כך מחקר אחד נערך על מיקרו מאובנים של צמחים, כגון גרגרי עמילן ופיטוליטים, שנמצאו במשקעים, כלי אבן, ובאבנית שיניים מאלרַּקַּה בסוריה כדי לסייע בהבנת התזונה באותה תקופה
מיקרו-סטיגמה היא מושג מתחום הסוציולוגיה והפסיכולוגיה החברתית המתאר צורות עדינות, יומיומיות ולעיתים בלתי מודעות של סטיגמה המופנות כלפי יחידים או קבוצות חברתיות.
בניגוד לסטיגמה גלויה ובוטה, מיקרו־סטיגמה באה לידי ביטוי בהערות אגב, בדיחות, רמיזות לשוניות, מחוות או הנחות מתקדמות, אשר כל אחת מהן לבדה עשויה להיראות שולית, אך בהצתברותן יוצרות פגיעה ממושכת.
המונח קשור למושגים כגון מיקרו-אפליה ומיקרו-אגרסיה, אך מדגיש במיוחד את ההיבט הסמלי והחברתי של תיוג שלילי.
מיקרו-סטיגמה אינה בהכרח מבטאת כוונה לפגוע, ולעיתים אף נאמרת מתוך נורמות חברתיות מקובלות, מה שמקשה על זיהויה ועל ההתמודדות עמה.
אופייה המרומז גורם לכך שהיא נטמעת בשיח היומיומי ונתפסת כטבעית.
מיקרו-סטיגמות יכולות להופיע בהקשרים שונים, ובהם שפה, חינוך, תקשורת, סביבה משפחתית ומקומות עבודה.
הן עשויות להתבטא בהנחות מוקדמות לגבי יכולות, מוסר, התנהגות או זהות של אדם, על סמך שיוך חברתי מסוים.
לעיתים הן מועברות באמצעות שימוש בלשון סטריאוטיפית, הכללות או השוואות פוגעניות שאינן נתפסות כקיצוניות.
הערות אגב על מראה, מוצא או זהות מינית.
בדיחות או מימיקים שמחזקים סטריאוטיפ של אדם.
הנחות מוקדמות על יכולות או מוסר.
מחקרים מצביעים על כך שלהצטברות של מיקרו־סטיגמות עלולה להיות השפעה שלילית על תחושת הערך העצמי, השייכות והביטחון החברתי של הנפגעים.
אף שכל אירוע בודד עשוי להיראות זניח, החשיפה החוזרת יוצרת עומס רגשי וחברתי, ולעיתים תורמת להעמקת פערים ולהפנמה של דימוי עצמי שלילי.
המודעות למיקרו-סטיגמה נחשבת לכלי חשוב בקידום שיח מכבד ושוויוני.
זיהוי דפוסים לשוניים וחברתיים מסוג זה מאפשר בחינה ביקורתית של נורמות מקובלות, ועשוי לתרום לצמצום תיוגים פוגעניים גם כאשר אינם נאמרים במפורש.
ארגונים, בתי ספר ומוסדות חינוך רבים מקיימים סדנאות והדרכות שמטרתן להעלות את המודעות למיקרו־סטיגמות ולמיקרו־אגרסיות.
המונח "מיקרו-סטיגמה" צמח מהמחקר הפסיכולוגי והסוציולוגי על סטיגמה חברתית ומיקרו-אגרסיות, בעיקר בשנות ה־90 וה־2000.
המחקר התמקד בהשפעות לא מודעות של סטריאוטיפים והעמיד את הדגש על החוויות היומיומיות הקטנות שמצטברות לאורך זמן.
מיקרואורגניזם (Microorganism; ידוע גם כ"מיקרוב" – Microbe; המונח העברי שקבעה האקדמיה ללשון: "יצורון") הוא כל יצור שניתן לראותו רק באמצעות מיקרוסקופ.
הענף בביולוגיה החוקר את המיקרואורגניזמים הוא המיקרוביולוגיה.
בין המיקרואורגניזמים כלולים יצורים בעלי תכונות שונות, שהמשותף לכולם הוא גודלם הזעיר.
ביניהם: חיידקים, פטריות קטנות כמו שמרים, אצות זעירות ויצורים חד-תאיים כגון האמבה והסנדלית.
מרבית המיקרואורגניזמים הם יצורים חד-תאיים המתקיימים כבודדים או בצברים, יש גם מיקרואורגניזמים החיים במעין מרבדים בבתי גידול מימיים.
ישנם גם בעלי חיים רב-תאיים שהם מיקרואורגניזמים, כגון דובוני מים ורוב הנמטודות.
אצל רבים רווחת הדעה כי חיידקים, נגיפים ומיקרואורגניזמים אחרים הם מזיקים הגורמים מחלות לבעלי חיים (כולל האדם) ולצמחים.
הדימוי של מיקרואורגניזמים בכלל ושל חיידקים בפרט כמזיקים נכון חלקית בלבד, למעשה רק כ-1% מאלפי המינים הידועים של מיקרואורגניזמים גורמים למחלות.
ללא מיקרואורגניזמים לא היו יכולים להתקיים חיים על פני כדור הארץ, שכן בלעדיהם לא היו מתרחשים תהליכים חיוניים רבים בטבע, כגון עיכול תאית על ידי מעלי גירה; פירוק גופם של יצורים מתים לא היה מתאפשר והם היו מצטברים על פני כדור הארץ, וכך היה נמנע מיחזור החומרים בטבע.
חומרים חיוניים לא היו זמינים ובעקבות זאת חברות ואוכלוסיות רבות של יצורים לא היו מתקיימות.
כך גם חלק תהליך הפוטוסינתזה (מבחינת כמות החומר) שהופך מים ופחמן דו-חמצני לחמצן וסוכר מתבצע על ידי אצות חד-תאיות.
בנוסף לתהליכים הטבעיים המתקיימים הודות למיקרואורגניזמים, גם רבים מהתהליכים התעשייתיים לא היו מתקיימים בלעדיהם, למשל: הכנת לחם, מוצרי חלב, יין, בירה ותרופות אנטיביוטיות.
על פי עדויות מתקופות קדומות, מיקרואורגניזמים הם בין היצורים הקדומים ביותר על פני כדור הארץ, ותפוצתם רחבה מאוד, הרבה יותר מאשר תפוצתם של יצורים אחרים.
ניתן למצוא מיקרואורגניזמים, בעיקר חיידקים, כמעט בכל מקום.
מיקרואורגניזמים מצויים בקרקע, במים, מפוזרים באוויר על גבי גרגרי אבק וחלקיקים אחרים.
הם נפוצים על פני כדור הארץ באזורים שעד לפני שנים מעטות לא שיערו שיכולים להתקיים בהם חיים.
למשל: ניתן למצוא חיידקים במעמקי הים החשוכים, במעיינות של מים רותחים, בימות מלוחות כמו ים המלח, ובקרחונים.
מיקרואורגניזמים מצויים על פני המזון שלנו, על פני גופנו ובתוכו.
גילוי המיקרואורגניזמים, במאה ה-17, התאפשר לאחר פיתוח המיקרוסקופ הפשוט שבאמצעותו התאפשר לראשונה לראות אותם.
פיתוח אמצעים משוכללים יותר מאפשר כיום גילויים ושימושים רבים במיקרואורגניזמים.
הסוחר ההולנדי אנטוני ואן לוונהוק (Antony van Leeuwenhoek; 1632–1723) היה חוקר חובב ועסק בתצפיות במיקרוסקופ שפיתח.
ב-7 בספטמבר 1676 הוא שלח לחברה המלכותית בלונדון את אחד התיעודים המוקדמים ביותר על גילויים של מיקרואורגניזמים:
במשך כמאתיים שנה לאחר גילוי החיידקים על ידי ואן לוונהוק הם נשארו נושא להתעניינותם של סקרנים בלבד.
אנשי המדע לא הקדישו להם תשומת לב ולא ייחסו להם חשיבות.
רק במחצית השנייה של המאה ה-19 החלו החוקרים להבין את התפקידים החשובים של המיקרואורגניזמים כגורמי מחלות וכמשתתפים בתהליכים ביולוגיים, ובאותה תקופה גם החל המחקר המעמיק בתחום זה.
במיחזור חומרים בטבע: המפרקים שממחזרים חומרים אורגניים לחומרים אי-אורגניים החיוניים לצמחים.
בשירות האדם בתעשיית המזון: גבינות, יין, ירקות כבושים, משקאות חריפים, לחם.
ראה רשימת מיקרואורגניזמים המשמשים בהכנת מזון ומשקאות.
בגוף: מיקרואורגניזמים הכרחיים מצויים בגוף האדם, בין השאר במערכת העיכול ובמערכת הרבייה.
אצל הפרה קיים מיקרואורגניזם החיוני לעיכול עשב.
מונעים את התפתחות החיידקים שמזיקים ובכך מונעים מחלות.
שימוש בחיידקים לצורך ייצור חומרים כגון פניצילין או הורמונים (אינסולין, למשל) בעזרת הנדסה גנטית.
מיקרואלקטרוניקה היא תחום באלקטרוניקה, העוסק בתכנון ובייצור מעגלים אלקטרוניים זעירים.
מעגלים אלקטרוניים הם מעגלים חשמליים העובדים בזרמים ומתחים נמוכים ונקראים גם מעגלי זרם חלש.
תחילתו של תחום המיקרואלקטרוניקה בהמצאת הטרנזיסטור, שהחליף את שפופרות הריק ששימשו עד אז בתעשיית האלקטרוניקה.
הטרנזיסטור התבסס על שימוש בחומרים הנקראים מוליכים למחצה, בעלי תכונות הולכה הנעות בין חומרים מוליכים לבין חומרים מבודדים.
ניתן לקבוע תכונות אלו בזמן תהליך הייצור ולשלוט עליהן (עד למידה מסוימת) בזמן הפעלת המעגל.
מידותיו המזעריות של הטרנזיסטור איפשרו הקטנה משמעותית בגודלם הפיזי של מעגלים חשמליים שהיו בשימוש אז.
כמו כן, התפתחו שיטות הייצור של הטרנזיסטור לכדי שיטות של ייצור המוני (mass production) בעלות נמוכה.
כתוצאה מכך, הפך הטרנזיסטור לרכיב זול ונפוץ מאוד, מה שאפשר תכנון וייצור של מעגלים אלקטרוניים מורכבים ומסובכים יותר ויותר, המתבססים על מספר גדל והולך של טרנזיסטורים.
כיום המיקרואלקטרוניקה היא בפועל ננואלקטרוניקה בה מיוצרים רכיבים בקנה מידה ננומטרי הכוללים ננו-מעגלים.
פריצת הדרך הבאה בתור, הייתה התפתחות תהליכי הייצור לכדי תהליכים המאפשרים לחבר מספר טרנזיסטורים ביחד עם רכיבים נוספים, כגון דיודות, קבלים ונגדים, למעגל אלקטרוני מזערי על גבי פרוסת סיליקון.
מעגלים אלה נקראו מעגלים משולבים (Integrated Circuits או בקיצור IC).
המעגלים המשולבים הראשונים היו מעגלים פשוטים יחסית, שמנו עשרות עד מאות אחדות של טרנזיסטורים.
עם התפתחות תעשיית המיקרואלקטרוניקה הלך וקטן גודלם הפיסי של הטרנזיסטורים, בעוד שהמעגלים המיוצרים בשיטה זו (הנקראים גם רכיבים) הלכו והתרחבו, וכללו מספר גדל והולך של טרנזיסטורים.
כיום, רכיב מיקרואלקטרוניקה יחיד, כדוגמת מעבד, יכול להכיל מאות מיליוני טרנזיסטורים.
התפתחות כלי תכנון ממוחשבים (Computer Aided Design או בקיצור CAD), מאפשרת בתחילת המאה ה-21 שילוב של מספר מעבדים (CPUs) והתקני מולטימדיה (לדוגמה, כרטיס קול וכרטיס מסך) או התקנים אחרים על אותו רכיב VLSI.
בתחילת המאה ה-21, מדברים החוקרים על חומרים פלסטיים שישמשו כמוליך למחצה, אשר בתהליכי הדפסה יעוצבו להתקנים חשמליים או התקנים פולטי-אור.
אלה, מן הסתם, לא יחליפו את הסיליקון בזמן הקרוב אלא יוסיפו תכונות וישומים נוספים כמו מסכים גמישים.
ההיסטוריה של מיקרואלקטרוניקה קשורה במרכז ההדרכה והמחקר אשר הוקם בשנת 1979 בטכניון על ידי פרופסור יצחק קדרון ופרופסור אדיר בר-לב.
תהליכי ייצור של רכיבי מוליכים למחצה מתבסס על מגוון רחב של תהליכי ננוליתוגרפיה כימיים ואחרים, ביניהם פוטוליתוגרפיה, ו המקנים לחומר תכונות שונות באזורים שונים שלו.
רוב הייצור הסדרתי כיום מתבסס על שימוש בפרוסות של סיליקון גבישי (wafers) אשר מיוצרות ממוט של סיליקון חד-גבישי.
בתום תהליך הייצור של רכיבי מיקרו-אלקטרוניקה, מכילה כל פרוסה כזו מאות או אף אלפי רכיבים זהים, שצורתם בדרך כלל מרובעת.
רכיבים אלה מופרדים בתום התהליך על ידי חיתוך הפרוסה לאורך ולרוחב.
כל מרובע כזה, המכיל רכיב אחד, נקרא פיסת סיליקון (באנגלית "die").
הרכיבים שהופרדו מהפרוסה עוברים תהליך שנקרא זיווד, שבסופו כל רכיב ארוז בתוך אריזה מחומר פלסטי או קרמי, שממנו נשלחים מוליכים לצורך חיבור הרכיב לתוך המעגל האלקטרוני.
הרכיב הארוז נקרא שבב ("Chip") והוא משמש להרכבת מעגלים מודפסים.
חלק נרחב מהטכנולוגיה הסובבת אותנו כיום מתבססת על המיקרואלקטרוניקה:
המחשבים בנויים ברובם מרכיבים מיקרואלקטרוניים, גם החלקים המכניים, כגון דיסק קשיח, או האופטיים, כגון המסך, נשלטים על ידי רכיבים מיקרואלקטרוניים.
בקרים רבים העוזרים לנו בחיי היומיום, הנמצאים במכונת כביסה וכלי רכב בנויים רובם ככולם כהתקנים מיקרואלקטרוניים.
כל עולם הבידור הדיגיטלי, נגני MP3, טלפונים סלולריים, DVD, מצלמות דיגיטליות ורבים אחרים בנויים מהתקנים מיקרואלקטרוניים.
מעבר לשימושים אלה של המיקרואלקטרוניקה, משמשת הטכנולוגיה גם למימוש רכיבים המשלבים אלקטרוניקה עם תחומים שונים אחרים.
כיום ניתן למצוא יישומים מחקריים ומסחריים בהם, על גבי הפרוסות, מומשו:
רכיבים אלקטרו-אופטיים, לצורכי שידור וקליטה בתקשורת אופטית על קווי הסיבים האופטיים המאפשרים מהירויות תקשורת אדירות אך גם עבור דברים פשוטים יותר כמו שלט רחוק.
רכיבים מיקרו-מכניים - רכיבים מכניים זעירים כמו מערך מקבילי של מראות זעירות מתכווננות שמשמש למקרני וידאו, חיישנים שונים הממוקמים במדפסות הזרקת דיו, גלגלי כלי רכב (בהם הם מודדים לחץ אוויר) ובמכשירים למדידת לחץ דם.
רכיבים ביולוגיים (למשל לזיהוי DNA או אחוז חמצן בדם).
מִיקְרוֹבִּיוֹלוֹגִיָה (מיוונית: "μῑκρος" – מיקרוס, קטן; "βίος" – ביוס, חיים; ו-"-λογία" – לוגיה, תחום חקר) היא תחום בביולוגיה, העוסק במבנה ובתפקוד של מיקרואורגניזמים – יצורים שכדי לראותם יש להשתמש במיקרוסקופ.
קיימים שלושה סוגי מיקרואורגניזמים: ארכאונים (Archaea), אאוקריוטים וחיידקים, הנבדלים בצורתם, בגודלם ובדרך חייהם.
בנוסף לחקר מיקרואורגניזמים, התחום עוסק בחקר נגיפים, וירואידים, שהם חלקיקים מיקרוסקופיים חסרי תאים ואינם מקיימים את ההגדרה המלאה של המושג אורגניזם.
אך המיקרוביולוגיה חוקרת את כל היצורים הקטנים שלא ניתן לראותם בעין בלתי מזוינת גם אם אינם אורגניזמים.
במיקרוביולוגיה קיימים מספר תתי-תחומים עיקריים: תורת החיידקים (בקטריולוגיה), תורת הנגיפים (וירולוגיה), תורת הפטריות (מיקולוגיה), תורת הטפילים (פרזיטולוגיה) ותורת האצות (פיקולוגיה).
עוד בזמנים קדומים, מאות שנים לפני תגלית המיקרוביולוגיה, עשו בני אדם שימוש בשיטות שונות של מיקרוביולוגיה של מזון ליישום ניצול של מיקרואורגניזמים, כמו בייצור יין, לחם וגבינות, כמו גם שיטות שימור מזון כגון המלחה וייבוש.
עם זאת הדבר בוצע על בסיס ניסוי וטעיה ללא הבנת עקרונות היסוד שמעורבים בנושא.
משום כך כאשר במהלך המאה ה-19 התקיימה בעיה בקרב יצרני יין בצרפת הם היו חסרי אונים ופנו למומחים כמו פסטר כדי שינסה להבין מדוע חלק מהיין מתקלקל.
עוד לפני המאה ה-17, שבה החלו לחקור את החיידקים, העלו מספר חוקרים השערות בנוגע לאופן העברת מחלות.
כך למשל בשנת 1020 פורסם הספר הקנון של הרפואה שנכתב על ידי אבן סינא המתאר את המחלות הידועות בתקופתו.
בספר מוצגת ההשערה בנוגע לשחפת ומחלות מידבקות אחרות שהן עוברות באוויר.
הוא אף ממליץ לטפל בהתפשטות המחלות בעזרת בידוד.
בשנת 1546, ג'ירולמו פרקסטורו שיער בספרו על הדבקה ומחלות מידבקות כי המחלות נגרמות מיצורים חיים.
1677: גילוי הבקטריות על ידי אנטוני ואן לוונהוק שנחשב לאבי תורת המיקרוביולוגיה.
הוא כינה יצורים אלו אנימלקולס, בלטינית: יצורים קטנים.
למעשה ייתכן כי הישועי הגרמני אתנסיוס קירכר צפה במיקרואורגניזמים אלה לפני כן, בספר שנכתב ב-1646. עם זאת הוא כתב את ספריו בלטינית ואילו לוונהוק כתב מכתבים אל לחברה המלכותית לקידום המדע בלונדון, כך שרוב החוקרים והמלומדים שמעו על קיום החיידקים על פי פרסומיו של לוונהוק.
1828: כריסטיאן גוטפריד אהרנברג היה הראשון שהשתמש בשם בקטריה.
1840: הפתולוג הגרמני יאקוב הנלה מעלה את התאוריה למחלות מידבקות.
1857–1895: לואי פסטר נותן אישושים במחקריו כי המחלות נגרמות על ידי מיקרואורגניזמים.
הוא היה הראשון שביצע מחקרים מסודרים על מספר מחלות ועל חיסונים.
במחקריו דחה את תאוריית הספונטניות.
1873–1882: הרופא והחוקר הגרמני רוברט קוך הצליח לגלות את החיידק הגורם למחלת השחפת.
בנוסף ניסח (ביחד עם הנלה) את העיקרים של קוך הקובעים אם ומתי אורגניזם הוא פתוגני מנקודה זו תאוריית החיידקים כגורמי מחלות מבוססת בצורה משכנעת מספיק ומושכת מספר גדל והולך של חוקרים ומוסדות מחקר לתמוך בה ולקיים מחקרים נוספים לאורה בסיוע השיטה של קוך.
1884: הרופא הדני הנס כריסטיאן גראם המציא שיטה ראשונית לסיווג חיידקים.
השיטה נקראת על שמו צביעת גראם.
1912: פאול ארליך פיתח לראשונה טיפול יעיל נגד עגבת.
1917: גילוי הבקטריופאג' על ידי המיקרוביולוג האנגלי פרדריק טוורט והביולוג הקנדי ממוצא צרפתי, פליקס ד'ארל (Félix d'Hérelle).
1928: הרופא והגנטיקאי פרדריק גריפית' גילה שחיידקים יכולים להעביר חומר תורשתי בתהליך שנקרא טרנספורמציה.
הגילוי הזה הוא אבן היסוד של הגנטיקה המולקולרית.
1929: אלכסנדר פלמינג גילה חומר אנטי-בקטריאלי שאותו כינה פניצילין.
הפניצילין הוא האנטיביוטיקה הראשונה שהתגלתה.
1944: אלברט שץ וזלמן אברהם וקסמן גילו את הסטרפטומיצין שהייתה התרופה האנטיביוטית הראשונה מסוגה שנתגלתה, ממשפחת ה'אמינו-גליקוזידים' והתרופה הראשונה שהופקה למחלת השחפת.
1960: פרנסואה ז'קוב וז'אק מונו ערכו לראשונה ניסוי באופרון לבקרת ביטוי הגנים באופרון.
מחקר זה היווה דוגמה ראשונה לוויסות רמות מנגנון האנזימים בכל התאים בדרך של שעתוק.
1977: קארל ווס חקר את הRNA הריבוזומלי וגילה צורת חיים שלישית, הארכאונים (Archaea), בנוסף לאאוקריוטים ולחיידקים.
1986: בשימוש באחד מהאנזימים של החיידק Thermus aquaticus, קארי מוליס המציא את ה-PCR, טכניקה מרכזית בביולוגיה מולקולרית שמאפשרת הגברה של קטעי DNA ספציפיים.
טכניקה זו נמצאת בשימוש עד ימינו בין השאר לזיהוי מינים נכחדים בהמצאות ה-DNA וכן לבדיקות זירות פשע ובדיקת אבהות.
1995: בוצע מיפוי שלם ראשון של הגנום של החיידק Haemophilus influenzae על ידי קרייג ונטר וחבריו ב-TIGR (המכון למחקר גנטי).
מיפוי זה היה מיפוי הגנום השלם הראשון של יצור חי.
המחקר האנטומי של סוגים שונים של מיקרואורגניזמים מסווג אותם לשלוש קבוצות גדולות: הפרוקריוטיים (בעלי תא חסר גרעין), האיקריוטיים (בעלי תא עם גרעין) והווירוסים, שהם מיקרואורגניזמים ללא יכולת התרבות עצמית התלויים במאכסן משתי הקבוצות הראשונות לצורך התרבותם.
הפרוקריוטיים מחולקים מבחינה טקסונומית לשתי על-ממלכות:
האאוקריוטים היא על-ממלכה בפני עצמה וכוללת מגוון גדלים של אורגניזמים מבין שלוש העל-ממלכות, החל מחד תאיים ועד לרב תאיים.
המיקרוביולוגיה, כאמור, עוסקת רק ביצורים הקטנים ולכן עוסקת בחד תאיים כדוגמת:
אנליזות גנטיות הוכיחו שארכאונים שונים מחיידקים באותה מידה שהם שונים מאאוקריוטים מבחינה פילוגנטית.
הפרוקריוטים הם אורגניזמים שבתא שלהם אין גרעין ומיטוכונדריה.
את הפרוקריוטים נהוג לשייך לשני טקסונים:
רוב האקסטרמופילים (חיים בסביבות קיצוניות כגון בתנאיי חום קיצוניים, תנאי יובש, תנאי לחץ וכדומה) הם מקבוצה זו.
אולם, חלק מהארכאונים חיים בסביבות רגילות כגון בביצות או במערכת העיכול כך שאי אפשר לשייך אוטומטית את הארכאונים לאקסטרמופילים, גם אם אנו מוצאים בקבוצה זו את רוב האקסטרמופילים.
חיידקים הם היצורים המוכרים ביותר הנמצאים בסביבתנו: בקרקע, במזון ובגוף האדם.
עם זאת, חלק מהחיידקים הם אקסטרמופילים.
בניגוד לפרוקריוטים, לאאוקריוטים יש גרעין שסביבו יש קרום המשמש כממברנה (מפריד בין סביבת הגרעין לסביבה שמחוץ לגרעין).
הקרום וכן שלד התא גורמים לאיקריוטים להיות גדולים מהפרוקריוטים.
את האיקריוטים נהוג לחלק למספר ממלכות:
אצות: בשונה מהפטריות ומהפרוטוזואה, האצות מכילות כלורופיל המאפשר להן לבצע פוטוסינתזה כך שהן מזינות את עצמן (אוטוטרוף).
האצות גדלות בקרקע, בצמחים, במים מתוקים ובמי ים.
פטריות: רוב הפטריות ניזונות מרקב של אורגניזם (חומר אורגני לא חי), אך, קיימות פטריות הניזונות מחומר אורגני חי בצורה טפילית.
הפטריות גדלות בקרקע, בצומח, בפסולת צמחית וכטפיל של גוף האדם, צמחים ובעלי חיים.
פרוטוזואה: בניגוד לאצות לפרוטוזואה אין דופן תא ולכן חלקן ניזונות בצורת אנדוציטוזה (המזון נקלט על ידי קרום התא), למשל אמבות.
הפרוטוזואה גדלים בקרקע, מים מתוקים, מי-ים אך גם כטפילים של גוף האדם ובעלי חיים.
אף על פי שאנו כוללים באיקריוטה גם את ממלכת הצומח (בעל זיקה לאצות) ואת בעלי חיים (בעל זיקה לפרוטוזואה) הם לא מוגדרים כמיקרואורגניזם מפני שהם לא חיים ולא מתרבים בצורה של חד-תאיים.
רוב הפרוקריוטים הם בסדר גודל של 0.5 מיקרון ועד 3 מיקרון.
כושר ההפרדה של העין האנושית הוא 100 מיקרון, כך שתאי המיקרואורגניזמים הבודדים קטנים מכדי להראות לעין.
יש יוצאי דופן לשני הכיוונים.
האאוקריוטים הם בגודל של 2–200 מיקרון, כך שחלק מתאי האיקריוטים הגדולים נראים לעין (כגון אצות חד תאיות).
במיקרוביולוגיה קיים מספר רב של תתי תחומים:
בקטריולוגיה: תחום העוסק בחקר החיידקים.
וירולוגיה: תחום העוסק בחקר הנגיפים.
מיקולוגיה: תחום העוסק בחקר הפטריות.
פרזיטולוגיה: תחום העוסק בחקר הטפילים.
פיקולוגיה: תחום העוסק בחקר האצות.
פיזיולוגיה מיקרואורגניזמית: תחום העוסק בחקר אופן הפעולה הביוכימית של תאים של מיקרואורגניזם.
תחום זה כולל מחקר על גדילה של מיקרואורגניזם, חילוף חומרים של מיקרואורגניזם, ומבנה תא של מיקרואורגניזם.
גנטיקה של מיקרואורגניזם: תחום העוסק בחקר הגנטיקה של המיקרואורגניזם.
בוחן איך הגנים מסודרים, ויחס בין הגנים לפעולה התאית שלהם.
תחום זה קרוב לביולוגיה מולקולרית.
מיקרוביולוגיה תאית: תת-תחום של ביולוגיה תאית החוקר את יחסי הגומלין בין המיקרואורגניזמים לתאים אליהם הם פולשים.
מיקרוביולוגיה רפואית: תחום העוסק בחקר חיידקים פתוגניים (חיידקים הגורמים מחלות) ובחלק שלהם במחלות בבני אדם.
בנוסף, התחום עוסק בחקר חיידקים הגורמים למגפות התחום גם קשור לתחום הפתולוגיה והאימונולוגיה (חקר מערכת החיסון).
מיקרוביולוגיה וטרינרית: תחום העוסק בחקר חיידקים פתוגניים במחלות בבעלי חיים.
מיקרוביולוגיה סביבתית: תחום העוסק בחקר הרכב החיידקים ופעולת החיידקים בסביבתם הטבעית.
התחום כולל גם מחקר של אקולוגיה חיידקית, גאומיקרוביולוגיה ושונות של החיידקים.
כמו כן, המחקר מנסה למצוא מפתחות למושבות של חיידקים בכל מיני סביבות כגון: ריזוספירה (מערכת אקולוגית של שורשים), קרקע, מערכת אקולוגית של מי תהום, אוקיינוס או סביבות קיצוניות (אקסטרמופילים).
אבולוציה מיקרוביולוגית: תחום העוסק בחקר האבולוציה של החיידקים.
חקר זה כולל את חקר מיון עולם הטבע של החיידקים.
מיקרוביולוגיה תעשייתית: תחום העוסק במחקר מיקרואורגניזם שיכול לשמש בתהליכים תעשייתיים.
למשל שימוש בחיידקים בתהליכי תסיסה, סינתזה של חומרים בתחום הפרמצאוטי, סינתזה של אנזימים לצרכים תעשייתיים, טיהור שפכים וכדומה.
תחום זה קרוב גם לתחום הביוטכנולוגיה.
במרוצת השנים הניבו מחקרים במיקרוביולוגיה פיתוחים חשובים אשר תרמו להארכת תוחלת החיים של בני אדם וכן להבנת מאפיינים שונים של האורגניזם.
תהליך שהומצא באמצע המאה ה-19 על ידי לואי פסטר וקלוד ברנאר ונועד לצמצם משמעותית את מספר המיקרואורגניזמים (לרוב חיידקים ופטריות) מנוזלים, על מנת להאריך את חיי המדף של הנוזל מבלי לפגוע בערך התזונתי שלו.
התהליך מתחיל מחימום הקוטל כמות ניכרת של המיקרואורגניזמים ואז קירור הנוזל לטמפרטורה נמוכה המונעת התרבות של האורגניזם ששרד את החימום.
מאחורי התהליך עומד הרעיון שככל שיהיו פחות מיקרואורגניזמים בנוזל, כך יתעכב ויתארך משך הזמן שבו הנוזל אינו מתקלקל ואינו מזיק לבריאות.
תהליכי העיקור (סטריליזציה, בלעז) נועדו להרוג את כל המיקרואורגניזמים הקיימים.
החיטוי קוטל מיקרואורגניזמים באמצעים כימיים.
שני התהליכים משמשים בתעשייה וברפואה למניעת זיהומים.
התהליכים האלה מבוצעים על מיקרואורגניזמים מחוץ לגוף האדם.
אנטיביוטיקה היא קבוצת תרכובות אורגניות הגורמות לקטילתם או להפסקת גדילתם של חיידקים.
רוב האנטיביוטיקות מיוצרות באופן טבעי על ידי פטריות, חיידקים ויצורים אחרים.
האנטיביוטיקות שנעשה בהן שימוש רפואי בדרך-כלל אינן מזיקות לבעלי חיים ולבני אדם, ולכן נעשה בהן שימוש נרחב ביותר כתרופות.
ישנם חומרים קוטלי חיידקים ממקור פטרייתי שהם רעילים לבני אדם ובעלי חיים.
האנטיביוטיקה הראשונה, הפניצילין, התגלתה בשנת 1928 על ידי אלכסנדר פלמינג שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ביחד עם ארנסט בוריס צ'יין שדיווח ב-1940 על שימוש בחומר שהתגלה לריפוי ויחד עם הוארד פלורי שדיווח על זנים עמידים באותה שנה.
גילוי זה גרם לחקר ופיתוח סוגים נוספים של אנטיביוטיקה ולשיפור הפעילות של אנטיביוטיקות קיימות על מנת לתתמענה למגוון גדול יותר של חיידקים פתוגנים.
מיפוי הגנום של חיידקים משמש להבנת אופן הפעולה של החיידק ומאפשר למצוא תרופה או דרך טיפול לאנשים שנדבקו באותו חיידק.
מיפוי גנום שלם ראשון נעשה על החיידק Haemophilus influenzae.
שיטות שנמצאו והומצאו לטובת מיפוי זה, עזרו לאחר מכן בפרויקט הגנום האנושי.
מיקרוגְלִייָה (Microglia) הם סוג של תאי גלייה במערכת העצבים המרכזית.
הם מהווים את קו ההגנה הראשון בהגנה על המוח מפני פגיעות.
גודלם קטן יחסית לתאי גלייה אחרים, ומכאן שמם – מיקרו-גלייה.
הם שונים במוצאם העוברי ובפונקציה שלהם במוח.
תאי המיקרוגלייה מהווים כ-20% מכלל תאי הגלייה במוח, וכ-12% מכלל תאי המוח.
תאי המיקרוגלייה נמצאים בכל חלקי המוח כשהם במגע הדוק עם הסינפסות, גופי תאי העצב וכלי הדם.
מוצא תאי המיקרוגלייה הוא במזודרם (המקור ליצירת מח העצם), ובשלב מסוים של ההתפתחות העוברית הם נודדים למערכת העצבים ומתיישבים בה.
ניתן לזהות במורפולוגיית המיקרוגלייה מורפולוגיה אמבואידית (דמוית אמבה): הם תאים גדולים ונפוחים.
צורה זו משמשת אותם בתפקידם בסילוק שיירי תאי העצב המתים.
במוח הבוגר קיימת מורפולוגיה שונה לתאי המיקרוגלייה: גוף תא קטן והרבה שלוחות מסועפות, הנמצאות בתנועה מתמדת וחשות את סביבתן.
כאשר נוצר נזק למוח יש התקבצות שלוחות מיקרוגלייה בזמן קצר מאוד.
הכניסה המסיבית של השלוחות יוצרת בידוד של האזור הפגוע מהסביבה.
המידע על הנזק מתקבל מתאי העצב ותגובת המיקרוגלייה נחלקת לשני סוגים: תגובה מהירה ותגובה מאוחרת.
תגובה מהירה – שליחה מסיבית של שלוחות מגוף תא המיקרוגלייה לאזור הנזק ליצירת בידוד האזור.
תגובה מאוחרת – עלייה במספר תאי המיקרוגלייה על ידי חלוקת תאים נמרצת ונדידת התאים החדשים (לאחר החלוקה) לאזור הנזק.
התאים שנדדו לאזור במוח שניזוק משנים את המורפולוגייה שלהם לצורה עגולה ואמבואידית, המאפיינת תאים בעלי יכולת פגוציטוזה.
בליעת זיהום חיידקי או זיהום נגיפי בפגוציטוזה.
סילוק שאריות שברי תאים או תאים מתים.
משמשים כתאים מציגי אנטיגנים, כך שיכולים לשלוח סיגנל לתאי T של מערכת החיסון.
מפרישים פקטורים שתומכים בהישרדות תאי העצב הפגועים.
מיקרוגרפיה (מיקרו-זעיר גרפיה-כתב) היא אמנות יהודית של יצירת ציורים המורכבים מאותיות זעירות.
המיקרוגרפיה הייתה מצויה כבר בכתבי היד העבריים הקדומים ביותר ששרדו בידינו ממאה ה-10. המיקרוגרפיה מתבטאת בכתיבה בכתב עברי זעיר עד זערורי, היא עשתה שימוש בפרט בטקסטים של רשימות המסורה הגדולה אם כי קיים גם שימוש בטקסטים מקראיים אחרים.
אמנות זו עיטרה לרוב את השוליים בכתבי יד של התנ"ך והיא יוצרת בכתב הזעיר את קו היקף של צורות גאומטריות קישוטיות או פיגורטיביות.
עיטורים אלו לעיתים נוצרו גם לצורך איור.
יש המשערים כי לתופעה קיימת השפעה דתית, מחמת ההגבלה ביהדות על יצירת צורות מסוימות.
בנסיבות דומות לכך התפתחה גם הקליגרפיה המוסלמית .
המיקרוגרפיה באה לביטוי גם כיצירת אמנות בכתיבה זערורית על פני חומרים שונים, כמו גרגרי אורז, או בדחיסת טקסטים על שטח מסוים שבכתיבה רגילה היא בלתי אפשרית להכלה.
מיקרוגרפיה הוא ספרו רב המכר של רוברט הוק שיצא לאור בשנת 1665 בלונדון.
הספר יצא לאור בחסות החברה המלכותית של לונדון לשיפור הידע במדעי הטבע והפרסום שלו עזר לשמה הטוב של החברה ככזו המיטיבה לפעול בשליחות הקידמה המדעית.
במיקרוגרפיה מתאר הוק תצפיות שערך בעזרת מיקרוסקופ שבנה.
מופיעים בו עשרות רישומים מעשה ידיו של מספר רב של אובייקטים בהם צפה ובנוסף לכך הסברים, תיאורים והשערות.
בפרט מופיעות בספר תצפיות בשכבות דקות של נציץ, בועות סבון, ושכבות שמן על מים.
תצפיות אלו הובילו את הוק למסקנה שהאור הוא סוג של גל הנע במהירות גבוהה מאוד.
הוק מתאר בספר גם עין של זבוב ותאי צמח.
הוא השתמש לראשונה במונח תא כי המראה הזכיר לו חדרים של נזירים.
המראות המרהיבים והתרשימים שהכין הוק הראו את העוצמה הגלומה בשימוש במיקרוסקופ.
הספר הפנה את תשומת הלב לעולם הזעיר המיקרוסקופי.
הוא כולל גם דיון בנושא כוכבים, תאוריה של האור, מקור המאובנים ונושאים פילוסופיים, טיפות הנסיך רופרט ומדעיים אחרים.
הרושם הרב שהספר הותיר אחריו הביא את סמיואל פיפס לכתוב שזהו הספר המבריק ביותר שהוא קרא מעודו.
מיקרוהיליים , ולעיתים צפרדעים צרות פה, היא משפחה בסדרת חסרי הזנב.
המשפחה כוללת 413 מינים המסווגים ב-69 סוגים - מספר הסוגים הרב ביותר מבין כל משפחות חסרי הזנב.
הצפרדעים ממשפחת המיקרוהיליים חיים באזורים הטרופיים והחמימים בצפון אמריקה, דרום אמריקה, אפריקה, מזרח הודו, דרום-מזרח אסיה, גינאה החדשה ואוסטרליה.
למרות שרובם נמצאים באזורים טרופיים או סובטרופיים, מספר מינים יכולים להימצא באזורים צחיחים ו/או לא-טרופיים.
מינים אלו מהווים את הרוב של המינים החיים בגינאה החדשה ובאוסטרליה.
כפי ששמם רומז, הצפרדעים במשפחת המיקרוהיליים הן לרוב קטנות.
גודלם של מרבית המינים אינו עולה על 15 מ"מ, אולם כמה מינים מהמשפחה שגודלם עולה על גודל זה נצפו בעבר.
הצפרדעים מהמשפחה יכולות לחיות בסביבה עצית או יבשתית, וחלקן אף יחיו בקרבת מקור מים.
אלו שחיות ביבשה נמצאות לעיתים קרובות מתחת לעלים שנשרו ביער, והן יוצאות לתפוס את טרפן בלילה.
קיימות שתי צורות אופייניות לצפרדעים ממשפחה זו: אחת עם גוף רחב ופה צר, והשנייה עם פרופורציות רגילות של צפרדע.
אלו מהסוג הראשון אוכלות בעיקר טרמיטים ונמלים, ואלו מהסוג השני ניזונות מהמזון האופייני לצפרדעים רגילות.
אחדים מהמינים שלהם אף יטילו את ביציהן מתחת לאדמה, ולא במים כמרבית חסרי הזנב.
המיקרוהיליים של גינאה החדשה ואוסטרליה חסרים את שלב הראשן, והם מתפתחים ישירות מביצה לצפרדע.
מסיבה זו, המיקרוהיליים העציים יכולים להטיל את ביציהם על העצים, ואין הם צריכים להסתכן בהטלת ביציהם על האדמה.
למינים שאינם מדלגים על שלב הראשן, לרוב יש ראשנים ללא שיניים.
מיקרוטום הוא מכשיר לחיתוך רקמות המשמש במחקר הביולוגי.
המיקרוטום כולל סכין פלדה חדה ביותר אשר נעה מעלה ומטה באמצעות מנוע חשמלי.
הדגימה לחיתוך מקובעת בפרפין; החיתוך במיקרוטום מפיק יריעות דקות של רקמת תאים (עוביין בין 2 ו-25 מיקרומטר).
את יריעות הרקמה מניחים לאחר מכן על גבי משטח זכוכית לשם צפייה תחת המיקרוסקופ.
המיקרוטום משמש לעיתים קרובות בהיברידיזציה באתר.
תהליך הקיבוע אורך זמן רב (כ-16 שעות); לחלופין ניתן להקפיא את הרקמה לפני חיתוכה ולחתכה כשהיא קפואה.
תהליך זה חוסך זמן רב (הוא אורך מספר דקות) ומשתמשים בו לעיתים קרובות ברפואה, כשנדרשת אבחנה מהירה בזמן ניתוח, למשל.
מכשירי אולטרה-מיקרוטום מסוגלים לבצע חיתוכים ברוחב של 60 ננומטר.
הלהב במכשירים אלו עשוי יהלום או זכוכית.
חיתוכים אלו משמשים להכנת דגימות לצפייה במיקרוסקופ אלקטרונים.
מכשירי מיקרוטום לייזר משתמשים בקרן לייזר במקום בסכין.
במכשירים אלו, אשר פותחו לאחרונה והם יקרים מאוד, אין צורך בהכנה מיוחדת של הרקמה.
המיקרוטום הוא מהמכשירים המסוכנים ביותר במעבדה; חוסר זהירות ואי-הקפדה על הנהלים מביאים לפציעות חמורות.
הפיזיולוג והאנטומיסט הצ'כי יאן אוונגליסטה פורקינייה נחשב לפעמים לראשון שהשתמש במיקרוטום.
רדיו פוטוניקה או מיקרוגל פוטוניקה RF/Microwave Photonics הוא תחום טכנולוגי השייך להנדסת חשמל המשלב את האלקטרומגנטיות בתחומי אורכי גל של רדיו ומיקרוגל, עם האופטיקה והפוטוניקה, ליצירת יישומים חדשים ומגוונים.
היישומים הם בתחומי תקשורת אופטית, האלחוטית והניידת וביישומים צבאיים כגון מכ"ם, לוחמה אלקטרונית, מערכות איכון, זיהוי, ניווט מיגון אישי ואיסוף מודיעיני אלקטרוני, Sigint מודיעין אותות ומודיעין אנושי – Humint ומודיעין לייזר – Lasint בזמן אמת בשדה הקרב.
ההתפתחות הרבה בענף הפוטוניקה בעשורים האחרונים אפשרה את פיתוח תחום הרדיו-פוטוניקה.
צרכים חדשים בתחומים כמו מערכות תקשורת ומכ"ם מכתיבה עלייה חדה בקצבי השידור, רוחב הפס והתחום הדינאמי.
יישומים רבים מחייבים מיזעור, כוונון (Tunability) רחב וגמיש, הספק נמוך, ממדים ומשקל נמוכים והפחתה משמעותית בעלויות.
השימוש בשבבים מהירים לטיפול דיגיטלי באותות המיקרוגל מאוד נפוץ אך מוגבל בקצבי פעולה ורחבי סרט גבוהים מאוד – בעיה הידועה כ "צוואר הבקבוק האלקטרוני".
היכולת של רכיבים פוטונים לעיבוד אותות אופטי בתנאים אילו מהווה אלטרנטיבה מתקדמת לעיבוד אותות מיקרוגל רחבי סרט.
האינטגרציה של כל המערכות הללו להתקנים ממוזערים ויעילים יותר מהמערכות הקיימות.
תחום זה עתיד להשפיע על שדה הקרב העתידי.
ההגדרה של תחום זה היא רחבה מאוד ואיננה חד משמעית ומדויקת וכוללת בתוכה מספר רב של טכנולוגיות, רכיבים ויישומים המשלבים בין המיקרוגל לפוטוניקה הן ברמת רכיבי המיקרו וננו והן ברמת המערכת הכוללת.
עיבוד נתונים אופטי בעולם המחשוב ובעולם התקשורת, טכנולוגיות כגון AON – All Optical Networks ומחשוב אופטי קיבלו תפנית משמעותית בתחילת שנות האלפיים בעקבות התפתחות האינטרנט אך מאז 2002 חלה האטה בתחום התקשורת האופטית והדבר השפיע גם על תחום הרדיו-פוטוניקס בו יש דרישה לרכיבים רדיו-פוטונים מהירים שמחיר פיתוחם גבוה יחסית.
אולם הצורך הגובר במערכות מתוחכמות לתחום הביטחוני הביא להתעניינות חוזרת בתחום זה, שבעקבותיה גדל מספר פרויקטי פיתוח והמחקר באוניברסיטאות ובגופי הביטחון השונים בארצות הברית, באירופה ובאסיה.
ההתקדמות של פיתוח רכיבים פוטוניים לתקשורת אופטית כתוצאה מהתפתחות האינטרנט מחד והתגברות איומי הטרור מאידך הביאו לעניין רב ביישומים הביטחוניים השונים.
מיקרו מערכי חלבון היא שיטה המשמשת למעקב אחר פעילות של חלבונים והקישור ביניהם על מנת לקבוע את תפקידם.
היתרון העיקרי בשיטה זו היא בכך שניתן לאתר פעילות של מספר חלבונים גדול במיוחד, מאותו סוג או מסוגים שונים, על אותו מערך בו זמנית.