tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין שירי האלבום שהתפרסמו ניתן למנות את "גן נעול", "רוח בהרים" (שהלחין שוקי למילותיה של לאה גולדברג) ו"על נהרות בבל" (בלחנו של המלחין האנגלי בן המאה ה-18 פיליפ הייז, שהתפרסם בביצועו של דון מקליין, והושר באלבום עם המילים המקוריות מ).
ב-1982 השתתף הצמד בפסטיבל הזמר המזרחי (דרור - למנצח שיר מזמור) עם השיר "תני לי את ידך".
באותה שנה הקליטו את השיר "יום חדש" שזכה להצלחה.
ב-1983 הופיע הצמד במופע המשותף "שיישאר בינינו" בצוותא עם יורם טהרלב.
הצמד הקפיא את עבודתו המשותפת ב-1984.
דורית החלה לעבוד על שירים עם הנרי ברטר (המפורסם שבהם הוא השיר "סרפד" שכתבה רחל שפירא).
בשנת 1988 נישאו שוקי ודורית זה לזה וחזרו לשתף פעולה באופן מקצועי, כאשר הקליטו את השיר "תותים" למילותיו של יורם טהרלב.
השיר זכה להצלחה יחסית ובעקבות זאת הוציאו בשנת 1990 את אלבומם השני והאחרון "תותים".
לאחר יציאת האלבום הפסיקו לעבוד יחד על שירים חדשים.
שוקי עבד כטכנאי הקלטות, ודורית החלה קריירת סולו.
בשנים האחרונות מופיע הצמד ברחבי הארץ.
בראשית עבודתם המשותפת של הצמד לא היה ביניהם קשר רומנטי.
במהלך שנות ה-80, התגרשה דורית מבעלה וב-1988 נישאה לשוקי, והם נשואים עד היום.
לשניים בת משותפת בשם תמר שוקי (שאוקי), זמרת.
בעונה השנייה של ארץ נהדרת, הופיעה סדרת מערכונים על זוג ישראלי ממוצע: שוקי (דב נבון) ודורית (עלמה זק) על שמם של הצמד.
באוקטובר 2018 הקליטו השניים את השיר אל ארצי של רחל המשוררת, בלחנו של שוקי, לציון 128 שנה להולדת המשוררת ולציון 70 שנה לעצמאות ישראל.
שוקרוט גארני הוא מאכל המזוהה עם חבל אלזס שבצרפת.
המתכון להכנתו של שוקרוט גארני כולל כרוב כבוש, עם נקניקיות וחלקי בשר לבן אחרים שעברו עיבוד מוקדם - בישול, המלחה ועישון.
נהוג להכין את המתכון בתוספת תפוחי אדמה.
סופר האוכל ג'פרי שטיינגרטן כתב, שכל מתכון מסורתי כולל גם פלפל שחור, ציפורן, שום, גרגרי ערער, בצלים, ותפוחי אדמה; רובם כוללים עלי דפנה ויין.
הרכיבים השונים מבושלים בסיר למשך מספר שעות על גבי מצע הכרוב הכבוש.
באלזס נוהגים לבשל את השוקרוט ביין לבן, ובגרמניה בבירה ושומן חזיר או אווז.
מחוץ לאלזס יש החורגים מהיותו מאכל עניים ומבשלים אותו בשמפניה (שוקרוט רויאל) ומוסיפים לו חלקים יוקרתיים (כמו פואה גרא ובשר ציד).
גרסת המטבח ההונגרי כוללת כרוב ממולא בתוספת מרכיבים אחרים.
ניתן להוסיף לשוקרוט חתיכות כרוב שאינו כבוש על-מנת להפיק גרסה מעט פחות חומצית.
השוקרוט התפתח כמאכל איכרים, שבמשך החורף הייתה תזונתם מבוססת על מזון משומר, ומקור שמו מהמילה "שוקרוטייר" - כבישת כרוב.
למרות שבמקורו השוקרוט הוא מתכון גרמני, הביא הסיפוח הצרפתי של אזור אלזס ולוריין בעקבות שלום וסטפאליה ב-1648 את התבשיל לצרפת ומאז הוא הפך לפופולרי ברחבי המדינה.
השוקרוט נפוץ כיום ברחבי צרפת כמשומר או בצורה שמוכנה לחימום במיקרוגל.
יהושע (שוקי) שטאובר (נולד ב-16 באוקטובר 1954) הוא חוקר, יועץ, עיתונאי ומרצה ישראלי שכתב 18 ספרים ומאות רבות של כתבות ומאמרים מקצועיים בתחומי התמחותו: ניהול, קריירה ועבודה.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר החקלאי "הכפר הירוק" התגייס לצה"ל והיה לקצין קשר.
לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1984 הוסמך לתואר שני בלימודי עבודה.
עבודת התזה שלו בחנה את עוצמת הוועדים הארציים בשירות המדינה ויחסי הגומלין שלהם עם ההסתדרות הכללית.
בשנת 1981 החל לעבוד במסגרת המכון לפריון העבודה והייצור והחל לצבור בו ניסיון מקצועי, לצד המשך לימודיו.
בשנת 1986, לאחר ביצוע תפקיד ניהולי, יצא לדרך עצמאית ומאז לא שב לפעול כעובד שכיר.
בין השנים 1987–2001 עסק בפעילות מקצועית שכללה עבודות ייעוץ לחברות ולארגונים בסקטור הפרטי ובסקטור הציבורי.
הוא פיתח פעילות הדרכה ענפה שכללה ריכוז אקדמי של קורסי הכשרה למנהלים, בדרך כלל במסגרת לימודי חוץ של האוניברסיטאות (המכללות היו אז רק בתחילת דרכן).
לדוגמה: ניהול ההכשרות השנתיות לניהול משאבי אנוש בלימודי החוץ של האוניברסיטה הפתוחה ("תפנית"), באוניברסיטה העברית בירושלים ("מכון מגיד"), במכללת עמק הירדן, במכללת אילת ועוד.
יזם קורסים מגוונים, כמו קורס הכשרה למנהלי משאבי אנוש בענף המלונאות במסגרת אוניברסיטת חיפה, קורס לניהול מערכות תגמול וקורס לניהול בשיטת האאוטסורסינג במסגרת המרכז הישראלי לניהול (המי"ל), קורס לניהול מערכות גיוס במסגרת האוניברסיטה העברית ועוד.
כמו כן עסק, באותן שנים, בפיתוח מנהלים בחברות עסקיות ובארגונים ציבוריים, ובייעוץ ארגוני.
בשנת 1988 החל לכתוב בשבועון הכלכלי "כספים" כמומחה לניהול, ומשם עבר לעיתון "גלובס".
הטור השבועי שלו "ניהול" התפרסם ב"גלובס" לסירוגין במשך מספר שנים ובמסגרתו, לצד טורי דעה, גם ערך שיחות עם מאות מנהלים.
במקביל כתב במגזינים מקצועיים כמו הירחונים "סטטוס", "ניהול", "משאבי אנוש", "ועדים" ועוד.
בשנת 2001 הפסיק לכתוב טור קבוע בעיתון "גלובס" והמשיך לפרסם מאמרים וכתבות ככותב עצמאי.
בשנת 2005 חזר לכתוב את הטור "ניהול" באתר החדשות ynet, הפעם כטור דעה שהתפרסם מדי שבוע במשך כארבע וחצי שנים, עד לשנת 2009. מאז שב לפעול ככותב עצמאי.
משנת 2006 מתפרסמים מאמריו גם באתר הבית שלו.
מתראיין לעיתים קרובות בעיתונות הכתובה והמקוונת ובמדיה האלקטרונית, בתחומי התמחותו ואודות ספריו.
שטאובר עוסק בהתנהגות עסקית נאותה (אחריות תאגידית) ופועל לקידומה.
הוא מרבה לכתוב, להתראיין, להרצות ולייעץ בתחום זה.
לדוגמה, בספריו, "זה לא רק הכסף" ו"אני המותג!" כלולים פרקים הדנים, בהתאמה, בהעסקה הוגנת ובשיווק הוגן.
כתב סקירה מקיפה, "אחריות תאגידית בישראל", בעברית ובאנגלית.
כתב 18 ספרי ניהול והוציאם לאור במסגרת שיתופי פעולה מקצועיים מגוונים.
הספרים מופיעים ברשימות קריאה של מוסדות לימוד רבים.
"אני המותג!" – אסטרטגיות שיווק בישראל ודרכי יישומן
"מי פה המנהל?" – 150 דרכים מעשיות לניהול איכותי
"זה לא רק הכסף" – ניהול עובדים בארגונים איכותיים
"מגיע לי?" – המדריך השלם למעסיק ולעובד
"עו"ד ועוד" – על קריירה של עורכי דין ומשפטנים בישראל
"שירות לקוחות" – ניהול מערכות שירות בארגונים בישראל
"אאוטסורסינג" – העברת פעילות מהארגון לניהול חיצוני
"התפקיד – שלך!" – 303 עצות מעשיות לחיפוש עבודה
"דרושים" – תהליכי גיוס ומיון של עובדים בארגונים בישראל (2001)
"מטבע לצ'ק פוינט" – שיחות עם מנהלים על עסקים וארגונים בישראל בעידן הגלובלי
"START" - סיפור בחרוזים המספר את תולדותיו של יוני, המנכ"ל המצליח.
"דרושים" - תהליכי גיוס ומיון של עובדים בארגונים בישראל (2013) - מהדורה חדשה ומורחבת של הספר משנת 2001.
"מהקונקורד לכיפת ברזל" - ניהול מערכות טכנולוגיות במאה ה-21 (יחד עם ד"ר אביגדור זוננשיין), 2014.
"ישראלים בברלין: קהילה בהתהוות", ידיעות ספרים, 2017
"כן זה אפשרי - ניהול שינוי בארגון חינוכי", 2019.
כתב גם דו"ח מקיף וספר (שלא פורסם) על קריסתה ושלבי פירוקה של חברת הביטוח "הסנה".
שוקיצ'י נצוי (ביפנית: 夏井 昇吉; 10 באוקטובר 1925 - 13 בספטמבר 2006) היה ג'ודוקא יפני שהיה לאלוף העולם הראשון בג'ודו.
משום שבאליפות העולם הראשונה טרם הייתה חלוקה לקטגוריות משקל, היה נצוי לאלוף היחידי בתחרות.
בשנת 1951 השתתף נצוי לראשונה באליפות יפן בג'ודו וסיים במקום השמיני בתחרות.
באליפות יפן של 1952 סיים במקום ה-16 ובאליפות שנערכה בשנת 1953 שוב במקום השמיני.
באליפות יפן שנערכה בשנת 1954 זכה נצוי במדליית הארד ובמדליית הכסף ב-1955.
בשנת 1956 ארגנה פדרציית הג'ודו הבינלאומית, שהוקמה חמש שנים קודם לכן, את אליפות העולם הראשונה בג'ודו.
באליפות השתתפו 31 ספורטאים מ-21 מדינות.
נצוי, בעל דאן-6, ובן ארצו, יושיהיקו יושימצו, בעל דאן-7, היו בעלי הדרגות הגבוהות ביותר בתחרות.
בסיבוב הראשון של התחרויות הדיח נצוי את המתחרה הקמבודי באיפון תוך שלוש שניות בלבד מתחילת הקרב, ובסיבוב השני ניצח מתמודד דני ב-8 שניות.
נצוי פגש בסיבוב השלישי של הקרבות מתמודד בלגי אותו הדיח ב-44 שניות.
גם בחצי הגמר ניצח נצוי תוך 8 שניות בלבד, הפעם את המתחרה הצרפתי.
הוא פגש בגמר הטורניר את יושימצו, וגבר גם עליו בדרך למדליית הזהב הראשונה בתולדות המשחקים.
נצוי זכה במדליית הזהב גם באליפות יפן בג'ודו של שנת 1957, שחזרה להתקיים לאחר היעדרות של שנה בשל אליפות העולם.
שוקי שחרור (נולד ב-1956) הוא איש צבא ישראלי בדרגת תת-אלוף, לשעבר ראש מטה פיקוד הצפון.
שחרור גדל והתחנך בירושלים, דור 12 בארץ.
למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר בעיר מגוריו (במחזור שיצאו ממנו "חמשת הגנרלים": אלעזר שטרן, ישי בר, יאיר נוה, שוקי שחרור ורפי פרץ).
בשנת 1975 התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני וממנה לסיירת.
עם תום הקורס שב לגולני ושימש במספר תפקידי פיקוד ובהם מפקד מחלקה, מפקד פלוגה וכמפקד פלחה"ן גולני.
במלחמת לבנון שימש כסגן מפקד גדוד 51 ומיד עם תחילת הלחימה, עקב פציעת המג"ד - הוא קיבל פיקוד על הגדוד להמשך הלחימה.
בהמשך שימש קצין אג"מ גולני, כמפקד גדוד 51 בין השנים 1984–1986 וסמח"ט גולני, משם נסע למכללה לפיקוד ומטה של המרינס האמריקאי.
כשחזר שימש כמפקד עוצבת ברעם בין השנים 1989–1991 וכסגן ומפקד אוגדת עזה בשנים 1992–1994. במבצע ענבי זעם שימש כקצין אג"ם של פיקוד הצפון.
ב-1978, בעת שהיה מפקד פלוגה, היה שחרור מעורב בתאונת דרכים קטלנית והורשע בארבע עברות: בגרימת מוות, בהתנהגות שאינה הולמת קצין, בנהיגה ללא רישיון ובעקיפה בדרך שאינה פנויה.
בשנת 1998 מונה לראש מטה פיקוד הצפון.
ב־2002 מונה לנספח צבאי בסינגפור.
במלחמת לבנון השנייה שימש במילואים כסגן מפקד פיקוד הצפון.
לאחר שחרורו מונה כאחראי על האפיון המבצעי של חברת אלביט מערכות.
במילואים משמש שחרור כסגן מפקד פיקוד צפון.
כמו כן הוא משמש כיושב ראש מרחב מרכז (27 סניפים) של האגודה למען החייל.
שׁוֹקֶר חַשְׁמַלִּי (מַהֲלוֹם) הוא נשק אל הרג, המשמש לניטרול באמצעות מכת חשמל על ידי שיבוש תפקוד השרירים השטחיים ו/או על ידי גרימת כאב, מבלי לגרום לפציעה משמעותית לזה שעליו מופעל הנשק.
ניסיונות ראשונים לפיתוח מכשירים חשמליים לנטרול בני אדם החלו בארצות הברית בשנות ה־30, אך היו מוגבלים ביעילותם.
בשנת 1969 פיתח ג'ק קובר, פיזיקאי ומהנדס אמריקאי, את הטייזר, שנרשם כפטנט ב־1974 והיווה בסיס לדגמים המודרניים.
מאז שנות ה־70 המכשיר אומץ בהדרגה על ידי כוחות אכיפת חוק, ובשנות ה־90 הפך לנפוץ יותר בעקבות שיפורים טכנולוגיים.
בישראל נכנס השוקר לשימוש רשמי במשטרת ישראל בתחילת שנות ה־2000.
שימוש על ידי כוחות ביטחון
במשטרה, ביחידות צבאיות וביחידות אחרות השוקר הנמצא בשימוש הוא מסוג "אקדח טייזר" (המכונה גם "אקדח שוקר" או פשוט כ"טייזר"), היכול לפעול ממרחק של כמה מטרים בודדים מהמטרה.
במשטרה השוקר משמש למטרות של פיזור מפגינים, טיפול בגורמים אלימים ולנטרול פושע במקרים בהם הוא מתפרע ולא מפסיק לזוז.
בצבא השוקר משמש כאשר תופסים מחבל, כאשר נגמרים הכדורים בנשק או כאשר המטרה נמצאת בטווח קרוב (עד 2.5 מטרים).
ביחידות כגון ימ"מ, SWAT, GIGN, GSG-9, SAS ועוד, מייעדים את השוקר למקרים כגון חטיפת בני ערובה, מרדפים מטווח קצר ולחימה בשטח בנוי (במבנים קטנים כגון חדרי דירה).
ברוב מדינות העולם (בהן ישראל) השוקר נמצא בדגם הסטנדרטי לצורך הגנה עצמית מטווח אפס ממקרים של שוד, אלימות, תקיפה, פיגוע דקירה ועוד.
נכון לאוקטובר 2015, נשיאת שוקר חשמלי במרחב הציבורי מותרת.
עם זאת ישנם מקומות (כמו קניונים, בתי משפט, בתי חולים וכולי) אשר מגבילים נשיאת שוקר חשמלי בכניסה אליהם, ולעיתים ניתן להפקידו בכניסה.
יהושע (שוקי) בן פורת (נולד ב-ט' בכסלו ה'תשי"א, 18 בנובמבר 1950) הוא איש עסקים, יזם, במאי, תסריטאי ומפיק ישראלי.
יהושע בן פורת נולד בקיבוץ חפציבה שבגלבוע, למרים ורומי בן פורת.
בגיל 14 עבר לגור באתיופיה עקב שליחותו של אביו כנספח צבאי.
בהמשך חזר ארצה לבדו ונרשם אל הכפר הירוק, שם היה ראש ועדת תרבות במשך ארבע שנים.
היה חבר להקת חיל התותחנים, עזב וסיים את תפקידו בצה"ל בתפקיד מדריך סיירי אוויר.
לאחר שחרורו הכיר את ציפי לוין, לימים ציפי רפאלי.
הם חיו בלונדון ושם נולד בנם הבכור המשותף, ניל בן פורת (יליד 1976).
חזרו ארצה והקימו את "המועדון" ביחד עם רפי ותדי שאולי.
בתקופה זאת נולד הירחון מוניטין אותו יזמו שוקי ורפי בשותפות עם שאול אייזנברג, דוד מושביץ, עו"ד גדעון קריב, מיקי אלבין ועוד.
המועדון נסגר לאחר תקלת חשמל שגרמה לשרפתו.
גם מוניטין נסגר לאחר מותו של מיקי אלבין.
עם סגירתו של מוניטין הקים תחנת הכבלים הראשונה בישראל בטלוויזיה פיראטית בנתניה.
בשנת 1978 יצר וכתב את הסרט הישראלי-הוליוודי, "קשר האורניום" בבימוים של ג'אנפרנקו בלדנלו ומנחם גולן, ובכיכובם של פאביו טסטי, ג'נט אוגרן, אסי דיין, זיגפריד ראוך, עודד קוטלר, ג'יאני ריזו והרברט פוקס.
בשנת 1985 יצר וכתב את הסרט ההוליוודי, "גולאג" בבימויו של רוג'ר יאנג ובכיכובם של דייוויד קית', מלקולם מקדואל, דייוויד סושה, וורן קלארק וג'ון מקאנרי.
הנישואין לציפי הסתיימו כעבור 10 שנים.
שוקי נשא בשנית את סגנית מיס עולם ענת זמיר.
אך השניים התגרשו לאחר 5 שנים.
אז הכיר את קים, אשתו השלישית, הם נישאו ונולדו להם ארבעה ילדים: אליהו (יליד 1988), שיר (ילידת 1992), שני (ילידת 1994), וזוהר (ילידת 1995).
ב-1991, חזר בתשובה בגיל 40. בת זוגו הנוכחית היא תמר בן-יעקוב.
הקים בישראל חברת חקלאות אורגנית בשם "אסיף השדה" בשותפות עם שוקי שלמון.
טבע את המונח השיווקי דלורית ויזם את מרוץ הסוסים הגדול בגעש במרץ 1991. יזם את הקמת היישוב "ארסוף" ליד קיבוץ שפיים.
הפיק כמה סרטים דוקומנטריים עם מיכה לימור.
בשנת 1997 הפיק ויזם בן פורת את תוכנית הבידור והאירוח של "אורי זוהר" בהפקת הערוץ הראשון שזכו ל-43% רייטינג.
התוכנית המשיכה לעונה שנייה בשם "אורי זוהר 2", והיא שודרה לפרקים עד שנת 1999. סך הכל צולמו 15 תוכניות, בכל תוכנית זוהר אירח ארבעה אורחים לשיחה אישית, והיה יוצא לצילומים מחוץ לאולפן בנושאי דת ונושאים נוספים.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 היה תלמידו הקרוב ביותר של הרב מוטי גל ושותפו להפקת 4 סרטי קולנוע חרדי: "לילה בגומחה", "דג מלוח", "שדה מוקשים" ו"הנבל הכחול", חלקם השאירו חותם בציבור החרדי וזכו לאהדה גדולה, והציבו רף גבוה בתעשיית הקולנוע החרדי.
שנה שם תפקיד הערות1978קשר האורניום יוצר, תסריטאיעלילתי, דרמה1985גולאג 1999לילה בגומחהבמאי, יוצר, תסריטאי, מפיק2000דג מלוח2001שדה מוקשיםשדה מוקשים (חלק 2)2003הנבל הכחולהנבל הכחול (חלק 2)
שנה שם תפקיד הערות1997-1999אורי זוהריוצר, מפיקתוכנית אירוחאורי זוהר 2
שוקר הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #46 ממרץ 1967, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ון רומיטה האב.
שוקר הוא האלטר אגו של הרמן שולץ, צעיר תושב ניו יורק, שנהיה פושע לאחר שהמציא לעצמו זוג כפפות הלם חשמלי, עקב גאונותו.
שולץ היה חבר במספר קבוצות נבלי על, ביניהן "תריסר המרושעים" של נורמן אוסבורן, "שבע המרושעים" של הובגובלין וכן "ששת המרושעים" של דוקטור אוקטופוס.
את דמותו של הרמן שולץ בסרט הלייב אקשן "ספיידרמן: השיבה הביתה" מגלם השחקן בוקים וודביין, וגרסה נוספת של שוקר, כג'קסון ברייס, מגלם לוגאן מרשל-גרין.
הרמן שולץ נולד בניו יורק, והוריו של הרמן נפטרו כשאחיו הצעיר מרטי נולד.
שולץ המחונן נשר מבית ספרו חרף גאונותו הרבה, והחליט להיות פושע.
לבדו, הוא המציא זוג כפפות הלם ששימשו אותו לפתיחת כספות, אך התנודות הקוליות היו עזות כל כך עד ששולץ המציא בנוסף גם חליפה מבודדת הלם.
הוא אימץ את הכינוי שוקר, ובפעילותו הראשונה תחת שם זה נתקל בספיידרמן ואף הביסו, והשניים נהפכו לאויבים מושבעים.
בשלב מוקדם בקריירה שלו, השוקר חבר ליריביו הבולטים של ספיידרמן, סייע למיסטריו בהקמת "שבעת המרושעים", והצטרף לצוותים רבים המורכבים מאויביו של ספיידרמן.
הוא הצטרף לקבוצת אדוני הרשע כדי להפליל את הנרי פים, שעמד לדין בעוון בגידה, אך הם הובסו על ידי האוונג'רס.
במהלך אחת מהרפתקאות הסולו שלו עם דוקטור אוקטופוס, הוא השתתף בפשיטה על אחוזת האוונג'רס, בתקווה לכבוש את האחוזה כשהגיבורים נעדרים בקשת הסיפור סאגת האינסוף, אך כשהאוונג'רס חוזרים בעקבות סיועם של קבוצת שומרי הגלקסיה שוקר ואוקטופוס נמלטים.
למרות שלשוקר היו כמה הזדמנויות להרוג את ספיידרמן, הוא דחה אפשרויות אלו מכיוון שבמקרים אלו האחרון היה מעולף, פצוע או ישן.
כשהוא והנבל ספיד דמון ביצעו שוד בנק, השניים גויסו לקבוצת ת'נדרבולטס.
במרדף של המשטרה אחריו, הוא ניצל על ידי חברי הקבוצה, אך ספיד דמון גונב את שללו של שוקר.
לפני ששוקר הורג את דמון, מתגלה כי הוא התכוון להשתמש בכסף זה כדי לממן את פעילויות הקבוצה.
הוא פורש מהקבוצה, נהיה סוכן שטח סמוי של ג'סטין האמר ולכאורה מתאייד כשהידרו-מן מציף את ניו-יורק.
במהלך אירועי מלחמת האזרחים של מארוול, שולץ חוזר לחיים ומצטרף לקבוצת ששת המרושעים של דוקטור אוקטופוס, אך הקבוצה מפורקת בהתקפה משותפת של קפטן אמריקה והאוונג'רס הסודיים.
הוא נראה מאוחר יותר יושב בבר נבלי על, המתפוצץ כשהמעניש משליך אליו רימון יד, אך שולץ שורד פיצוץ זה ובורח.
שוקר נראה מאוחר יותר עם בומרנג והידרו-מן המנסים לשדוד בית מכירות פומביות, אך מובס על ידי חברי היוזמה וור משין וקומודו בניסיונם ללכוד את ספיידרמן.
הם נמלטים, אך מובסים בידי צוות הסקרלט ספיידר.
הוא נשכר לאחר מכן על ידי איש מאפיה מסתורי לפוצץ רכבת תחתית, אך הוא נכנס למצב קצר של עילפון כשספיידרמן גונב את כפפותיו ומשתמש בהן נגדו.
כששוקר מקבל בחזרה את כפפותיו הוא ממוטט את כל מערכת הרכבת התחתית, אך ספיידרמן מחלץ את כל הנוסעים ושוקר בורח.
לאחר מכן, הוא מתאחד עם בומרנג ונוקם בספיידרמן.
בקשת הסיפור "אי העכביש", הרמן נאבק בספיידרמן ומובס פעם נוספת.
מאוחר יותר, הוא נהיה נגוע בווירוס העכביש, ההופך אותו ליצור בעל שש זרועות.
כשהוא שודד בנק, ספיידרמן נאבק בו ומובס, ושוקר נהפך לעכביש ענקי, כמו שאר תושבי ניו-יורק, אך, ככל הנראה, הוא נרפא כשספיידרמן מבטל את הווירוס.
שוקי התוכי היא סדרת ספרים חרדית בהוצאת ספרייתי לילדים בת 6 ספרים של הסופרת רחל שטיגליץ.
הספר הראשון, שוקי כפול שתיים, יצא בשנת תשס"ב, 2002. מאיירת הסדרה היא רחל דוד.
יענקל, שכנם המבוגר של משפחת ביכלר, הלך לבית עולמו בגיל 85. בימי חיותו היה בן בית אצל המשפחה ונהג לבקר אותם רבות.
אולם, מעולם לא הזמין איש אליו, מה שסיקרן מאוד את הילדים.
לאחר מותו ביקש אבי המשפחה מהילדים ללכת ולסדר את דירתו של יענקל.
להפתעתם, לאחר שהם נכנסו לדירה הם גילו ששכנם היה בעלים של תוכי מסוג ג'קו אפריקני העונה לשם שוקי.
שמו של התוכי ניתן לו על שם בחור אמריקאי שהתגורר בביתו של יענקל במשך חודש, אז עזב בבהילות לארצות הברית משום שאביו חלה.
לאחר התלבטות הסכימו ההורים ביכלר לאמץ את התוכי אליהם, לשמחת הילדים ושוקי התוכי הפך לחלק מהמשפחה והשתתף בכל עלילות הסדרה.
עינו קצת צרה במיכלי אחותו הקטנה מצליחה לפתור בעיות ביתר קלות.
מיכלי - ילדת הסנדוויץ' של המשפחה, אוהבת להמציא פטנטים וקצת שתלטנית.
יודי - יש לו שער שחור ועיניים כחולות.
נחומי - לומד בכיתה א'.
תולעת ספרים שתמיד יודעת הכול על הכול.
שוקי התוכי בתעלומת בית הכנסת
שוקי הופמן (נולדה ב-13 ביולי 1952) היא כוריאוגרפית ובמאית, העוסקת בעיקר בהוראת ריקוד ובהפקת אירועי מחול ותרבות.
ב-1988 היא ייסדה בירושלים, יחד עם בעלה שלומי, את בית הספר לריקוד "מחולה", שהפך ברבות הימים לרשת של בתי ספר למחול.
על כך, הוענק לה אות "יקיר ירושלים" בשנת 2008.
שוקי הופמן נולדה בירושלים בשם שושנה סוויד ליעקב ומזל, יצרני תכשיטים שעלו מדמשק שבסוריה.
בשנת 1966 בגיל 14 החלה לרקוד בלהקת "הורה ירושלים", בתקופה זו גם הכירה את בן-זוגה שלומי, אקורדיוניסט, שניגן במסגרת להקות והופעות מחול שונים ומאז הם ביחד.
בשנת 1970 התגייסה לצבא, שם שירתה כמדריכת ספורט.
במקביל השתתפה בקורס הוראת ריקודי עם.
עם שחרורה מהצבא, בשנת 1972, נישאה לשלומי והשניים החלו להופיע במופעי מחול, בין היתר במועדוני החאן הירושלמי וירושלים של זהב.
בשנת 1973 החלה הופמן לקחת שיעורים באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שם למדה במשך שלוש שנים.
בשנת 1975 החלה לעבוד כאחראית על תחום המחול בעיריית ירושלים, בין היתר בקידום חוגי המחול העירוניים.
בסוף שנות ה-70, קיבלה לידיה לנהל אמנותית את להקת "הורה ירושלים" שם עבדה עד 1988. בשנת 1983 זכתה הלהקה במדליית ארד בפסטיבל הפולקלור בדיז'ון שבצרפת.
יצרה כוריאוגרפיות עבור להקות רבות, ביניהן: אנחנו כאן-ת"א, להקות משגב, הורה אשקלון, תזוזה בקרית מלאכי, להבים בדרום, להקות קריית שמונה, להקות שהם וכן ללהקות יהודיות בברזיל, אנגליה וקנדה.
בין יצירותיה הידועות בעולם המחול הישראלי:
לא תפגע בי עין רע, דואו (שזכה בריקוד השנה מאמנות לעם), הורה סחרחורת, עת קציר (שזכה בפרסים רבים כולל מדליית כסף בדיז'ון), לירושלים, חיזורים, סובבוני, לא עוזב את העיר, טריו, מעוף, חסקה, פורים ועוד .
בשנת 1988 עזבה הופמן את עיריית ירושלים, וביחד עם בעלה, הקימו בית ספר ירושלמי למחול - מחולה, בתחילת הדרך היה זה עם זוג חברים ואחרי שנתיים, המשיכו לבד.
בית הספר "מחולה" בראשותם, כלל אולמות עם רצפות מחול, מראות, חדרי הלבשה והיה ברמה טובה יחסית לתקופה.
בהמשך הקימה ב"מחולה" את הלהקות הייצוגיות ושימשה כמנהלת האמנותית של הלהקה הבוגרת במשך כ-15 שנים.
הופמן אחראית לכוריאוגרפיות של מופעי תיירות רבים בירושלים, ממועדוני "ירושלים של זהב" ו"החאן הירושלמי" בשנות ה-70 וה-80 ועד למופעי "הצברים" בימ.ק.א – ירושלים בשנות ה-2000.
בנוסף להיותה כוריאוגרפית, יצרה הופמן העמדות רבות, לתיאטרון החאן בירושלים, למחזות הזמר "הנה הלהקות" ו"אנני", וכן לתוכניות טלוויזיה שונות.
אחראית על מרבית עיצובי התלבושות של להקות "מחולה".
כמו כן, היא שותפה מרכזית ואחראית על הניהול האמנותי של כל התמונות ההמוניות של רקדני מחולה לאורך השנים בטקסים הגדולים של טקס הדלקת המשואות בהר הרצל,
בטקסים של "תגלית" ו"מסע אחר" בלטרון, ועוד.
תעודת הצטיינות בפסטיבל תזמורות-מקהלות-להקות מחול
מדליית ארד בפסטיבל דיז'ון, צרפת, 1983 (במסגרת להקת הורה ירושלים)
מדליית כסף בפסטיבל דיז'ון, צרפת, 1992 (במסגרת להקת מחולה)
להקה מצטיינת בפסטיבל מחולות צמח עם הריקודים: מעוף, ראש השנה ועת קציר
ריקוד השנה של "אורות המחול" על הכוריאוגרפיה "עדיין כאן" מטעם אמנות לעם
זכייה במופע ישראלי שלם עם להקת מחולה עבור הכוריאוגרפיה, שנת 1999
"יקיר ירושלים" על תרומתה לפיתוח תחום המחול
"יא וואלי" \ מקום ראשון על הכוריאוגרפיה בתחרות הג'אז בפסטיבל כרמיאל 2014
"עת קציר" \ מקום ראשון בתחרות כוריאוגרפיה לבמה - פסטיבל "אשדודאנס" 2018
"פרס מפעל חיים בתחום המחול הישראלי לבמה" - 7 ביולי 2022
הופעות על בימות ענק עם להקת מחולה בפסטיבל רוקלנד בניו-יורק, ארצות הברית ובפסטיבל דרומונדביל, מונטריאול, קנדה 1999 העמדת טקס הדלקת המשואות, ירושלים.
השתתפות להקת מחולה בביתן הישראלי באירועי המילניום באורלנדו 2000 הפקת המופע "ROCKדים" בפסטיבל כרמיאל 2001 הפקת המופע "ואתם רוקדים" בפסטיבל כרמיאל 2002 הפקת המופע "אהבתיה" בפסטיבל כרמיאל.
העמדת טקס הדלקת המשואות, ירושלים.
2014 המקום הראשון עבור הכוריאוגרפיה והמקום הראשון בעיצוב תלבושות בפסטיבל המחול כרמיאל, בתחרות הג'אז הארצית 2015 כוריאוגרפיה למופע הפתיחה של מכבי אירופה באמפיתיאטרון Waldbühne בברלין במלאת 70 שנה לניצחון על הנאצים 2017 "רוקדים שוקי" מופע מחווה לשוקי לכבוד 40 שנות יצירה, בביצוע רקדני מחולה מכל השנים.
עלה באודיטוריום סמולרש, בהיכל אמנויות הבמה הרצליה ובהיכל התרבות כרמיאל.
2019 במאית מופע הפתיחה של פסטיבל "אשדודאנס" - "מזל טוב - השמחות שלנו".
2022 הוענק פרס מפעל חיים בתחום המחול הישראלי לבמה.
יהושע (שוקי) זיסו (נולד ב-5 באוקטובר 1961) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת תת-ניצב.
בתפקידו האחרון כיהן כסגן ראש אגף שיטור וביטחון.
הוא פרש מהמשטרה בעקבות החלטה לא לקדמו
זיסו שירת במשטרת ישראל במגוון תפקידי פיקוד.
פיקד על פלוגת מג"ב בבסיס אבו דיס בשנים 1989 עד 1992. שימש ראש מדור מבצעים במטה הארצי וריכז את העבודה המבצעית לקראת ההערכות המשטרתית להשפעות באג 2000, שירת כמפקד משטרת התנועה הארצית ומפקד מרחב מוריה במחוז ירושלים.
ב-2009 מונה לסגן מפקד מחוז ש"י (יהודה ושומרון) וב-2011 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב.
ב-2013 מונה לסגן ראש אגף שיטור וביטחון ושירת בתפקיד עד יולי 2016 כאשר פרש עקב אי-קידומו בדרגה.
שוקי ריבק (נולד ב-4 במאי 1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון שימש כראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר.
קודם לכן שימש מפקד חטיבת עודד, סגן מפקד חטיבת גולני ומפקד גדוד 51.
ריבק נולד וגדל בחיפה ולמד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבת מרכז הרב.
התגייס לצה"ל והתקבל לסיירת גולני.
היה מפקד מחלקה, מפקד פלוגה רובאית ומפקד פלגה ג' ביחידת אגוז.
לאחר מכן מונה למפקד בית הספר להכשרות ביחידה זו בתקופת מרדכי כהנא.
לאחר נפילתו של רועי קליין במלחמת לבנון השנייה, מונה תוך כדי לחימה, לשמש כמחליפו בתפקיד סגן מפקד גדוד 51.
בשנת 2008 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 51, והוביל אותו בלחימה במבצע עופרת יצוקה, שימש בתפקיד עד שנת 2010. לאחר מכן מונה לראש ענף חי"ר במרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י בשנים 2010–2012. בשנים 2012–2013 היה מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי.
לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בשנים 2013–2014, בין היתר במהלך מבצע צוק איתן.
לאחר תום המבצע החליף ריבק את פיני יוסף, ושימש מ"מ מפקד יחידת אגוז עד להחלמת המפקד, יונתן רום.
בשנת 2015 לאחר שהשתלם במב"ל, הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עודד, עד שנת 2017. ביולי 2017 מונה לראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר.
ריבק שימש בתפקיד עד שנת 2019, כאשר הוחלף על ידי שרון אלטיט.
אקיושי קנצ'ו שוקי מטסואי, (Shokei Matsui, נולד ב-15 בינואר 1963) ראש שיטת הקראטה של הקיוקושין ונשיא ארגון הקיוקושין העולמי (IKO), תפקיד שאותו ירש ממייסד השיטה מסוטאצו אוימה.
מטסואי הוא שיהן בעל חגורה שחורה דאן 8 בקיוקושינקאי (קראטה).
מטסואי החל ללמוד קיוקושין בגיל 13. ב-1976 הוא הצטרף לקיטה נגרה-הדוג'ו של אויאמה.
לאחר שנה של אימונים קיבל את הדאן הראשון שלו, זמן זה נחשב בין הקצרים שהיו.
ב-1986 עבר בהצלחה את אחד המבחנים הקשים ביותר בקיוקושין, קרב נגד 100 אנשים, כאשר עשה את המבחן היה דאן 4. במאי 1992, מטסואי פתח את הדוג'ו שלו באסקוסה, טוקיו, ולאחר מכן הפך הדוג'ו שלו לדוג'ו המרכזי, על ידי החלטת אויאמה.
לקראת סוף חיו של אויאמה (בתקופה זאת היה מטסואי כבר דאן 5) הפך להיות ראש שיטת ה-IKO והמשיך את דרכו.
כיום מטסואי מחזיק בחגורה שחורה דאן 8 בקיוקושין, והוא המנהל הרשמי של ארגון הקיוקושין הבינלאומי הרשמי (IKO).
ההישגים של מטסואי בתחרויות השונות:
1980 - זכה במקום ה-4 באליפות יפן הפתוחה לכל הרמות והגילים כאשר היה רק בן 17.
1981 - זכה במקום ה-3 באליפות יפן הפתוחה.
1982 - זכה במקום ה-3 פעם נוספת באותה אליפות.
1984 - זכה במקום ה-3 באליפות העולם הפתוחה.
1986 - זכה במקום ה-1 באותה אליפות, ובנוסף לכך באותה שנה עבר את מבחן הקרב נגד 100 אנשים.
1987 - זכה במקום ה-1 באליפות העולם הפתוחה הרביעית, והפך לזוכה במקום הראשון הצעיר ביותר אי פעם.
Shure הוא תאגיד אמריקאי המייצר מוצרי אודיו.
החברה נוסדה על ידי סידני נ.
שור בשיקגו, אילינוי ב-1925. החברה מייצרת מוצרי אודיו מקצועיים כמו מיקרופונים, מערכות אלחוטיות, מערכות לחדרי ישיבות ומיקסרים.
החברה מייצרת גם מוצרי האזנה, כמו אוזניות אולפן, אוזניות in-ear ומוניטורים.
שור היא אחת מחברות מוצרי האודיו הגדולות בעולם, לה נציגויות בכל הגלובוס, כולל בישראל.
שועאע "שוקי" תחאוכה הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת ניצב, כיהן כמפקד מחוז הצפון.
תחאוכה גדל בכפר כמא בן למשפחה צ'רקסית.
התגייס למשטרת ישראל ב-1990. הוא שירת כמפקד ימ"ס רצועת עזה.
במהלך שירותו עוטר בעיטור המופת של המשטרה.
העיטור הוענק לו על אומץ לב שגילה במרץ 1990 בפעילות מיוחדת.
בשנים 2012–2016 שירת כמפקד מג"ב עוטף ירושלים.
באוגוסט 2016 מונה למפקד מג"ב צפון.
ביולי 2017 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב עמקים.
הוא הצ'רקסי הראשון בדרגה זו במשטרת ישראל.
בתפקידו זה פיקד ב-2019 על גזרת הר מירון במבצע מירון (ל"ג בעומר).
בעקבות המבצע בשנה זו הציע, בניגוד לקו המוביל במשטרה, להגביל את מספר המשתתפים בהילולה – הצעה שהייתה עשויה למנוע את האסון שהתרחש שנתיים מאוחר יותר, אך נדחתה בידי מפקד המחוז בזמנו אלון אסור ומחליפו שמעון לביא.
ב-2020 מונה לסגן מפקד מחוז חוף וב-2021 חזר למחוז הצפון כסגן מפקד המחוז.
בספטמבר 2022, לאחר פרישת מפקדו שמעון לביא בעקבות האסון, הוחלט על מינוי תחאוכה לתפקיד בדרגת ניצב.
בחודש ספטמבר 2024 ביקש לפרוש ממשטרת ישראל.
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב.
שוקי גוטמן (נולד ב-3 במרץ 1966) הוא משורר ישראלי, מייסד הוצאת 'אשכולות פואטיקה - שירה עברית לעם'.
בנוסף, עוסק בתחום החינוך כמורה לאזרחות ומחנך בתיכון המושבה שבזכרון יעקב, מעורב בפעילות קהילתית ומרצה, עסק ביחסי ציבור של ארגונים ובאימון אישי.
שוקי גוטמן נולד, גדל והתחנך בכפר סבא.
הוריו, יוסף מלך גוטמן וקרולינה גוטמן, עלו לישראל מארגנטינה ב-1963, התגוררו בתחילה בקיבוץ מגל והתיישבו בכפר סבא.
אביו היה אח אורתופד, ממייסדי המחלקה האורתופדית בבית החולים מאיר בכפר-סבא לצד פרופ' קונפורטי.
לשוקי אחות, יהודית קליינמן, המבוגרת ממנו בשלוש שנים.
גוטמן בוגר תיכון כצנלסון במגמה צרפתית.
במהלך לימודיו בתיכון כתב במשך שנתיים במקומון "על המקום" בכפר סבא (לימים "על השרון") מרשת ידיעות תקשורת, תחת העורך יצחק בר-יוסף; בתקופה זו פורסמו שיריו ב"מעריב לנוער".
בצה"ל שירת כסמל תכנון כוח אדם בחיל האוויר (1984–1987).
גוטמן בוגר תואר ראשון במדעי המדינה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1990-1987).
היה מזכיר תא 'אופק' סטודנטים ברוח ערכי תנועת העבודה.
בתקופת לימודיו עבד כעוזר פרלמנטרי לח"כ עמנואל זיסמן וככתב בכיר לנושאים פוליטיים ומוניציפליים ב"ירושלים", רשת המקומונים של רשת 'ידיעות תקשורת', בתקופת טדי קולק כראש העיר, תחת העורך שמעון אלקבץ.
לאחר מכן שימש כיועץ התקשורת של דני אלדר, שהתמודד על ראשות עיריית כפר-סבא מול ראש העיר המכהן יצחק ולד והפסיד.
גוטמן כיהן כדובר עיריית הוד השרון ויועץ תקשורת לראש העירייה עזרא בנימיני (1996–1993).
סגן יו"ר האיגוד הארצי של הדוברים ברשויות המקומיות (1996-1995), חבר הנהלה, יו"ר ועדת חברים וסגן יו"ר האיגוד הישראלי ליחסי ציבור (1998-1996).
גוטמן שימש כדובר מגן דוד אדום בישראל וממונה על פניות הציבור בתקופת יו"ר מד"א, האלוף מיל.
היה מנכ"ל 'גוטמן תקשורת' – משרד לתקשורת שיווקית (2005-2000), בין לקוחותיו: ארגון 'משפחה חדשה', התאחדות בעלי המלאכה והתעשייה ותנועת 'הצופים'.
כיהן כדובר האגודה למען החייל, לצד ראשי האגודה האלוף מיל.
במהלך השנים הרצה על תקשורת ותפקיד הדובר בארגון.
עבר קורס קואוצ'ינג במרכז הישראלי לניהול, הקים את חברת "מרקם תקשורת" ופעל כמאמן אישי למיתוג אישי ותקשורת בין אישית (2010-2008).
ב-2010 החל גוטמן לעסוק בחינוך, ועבד כמורה לאזרחות בתוכנית היל"ה, בנימינה - גבעת עדה.
החל משנת 2011 ועד היום (2020) הוא מורה לאזרחות ומחנך כיתה ב'תיכון המושבה', זכרון יעקב.
בעל תעודת הוראה מאורנים - המכללה האקדמית לחינוך (2010–2011).
בוגר תואר שני בהוראה רב תחומית מהמכללה האקדמית אורנים (2015-2011).
למד NLP במכללת רידמן וגישור במרכז גבים.
החל משנת 2011 ועד היום (2020) הוא מרצה לחשיבה יצירתית ומנטור לתקשורת בין אישית.
מאמן אישי (MCI) וניהולי (EMCI).
חבר איק"א, האיגוד הישראלי לקואוצ'ינג.
ב-1999 יצא "לא מתאים לאף אחד" – סינגל לרדיו אותו גוטמן כתב ושר, נתן כהן עיבד (הנשמות הטהורות) וליאור בן-שלוש הלחין; השיר שודר במספר תחנות רדיו, ביניהן קול ישראל.
גוטמן בוגר שבע סדנאות שירה בהליקון, הוציא שני ספרי שירה בעריכת יקיר בן-משה, מעצב העטיפות הוא יוסי למל, ספר השירה השלישי שלו בעריכת דורי מנור התפרסם בהוצאת עיתון 77. שיריו התפרסמו ב"מאזנים", ב"ישראל היום", ב"מעריב", ב"במחנה" וב"הארץ" וב-1984 בספר "שרידי החלקיקים", קובץ שירה צעירה בהוצאת סער.
הוא מנחה סדנאות כתיבת שירה לנוער.
ב-2016 הקים את קבוצת השירה "אשכולות פואטיקה" – משוררים תושבי הצפון שנפגשים מדי חודש להקראת שירה ומקיימת תערוכות, הרצאות, סדנאות ומופעי שירה לקהל הרחב.
בשנת 2020 הוקמה 'אשכולות פואטיקה – הוצאה לאור' המציעה הדרכה, עריכה ופרסום של ספרי שירה.
גוטמן ערך אנתולוגיות וספרי שירה לפרופ' רם הרשטין ומיכאל היימר.
חבר הוועד המנהל של אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל החל מנובמבר 2021.
חתן פרס בית לוחמי הגטאות (פרס הקרן ע"ש בלה זרחי למורשת יהדות פולין) על יצירה כתובה, (תשפ"ה, 2025)
שוקי גוטמן נשוי לנורית איתן גוטמן, מנהלת השירות הסוציאלי בשירותי בריאות כללית, בתו של הרמטכ"ל והשר רפאל איתן.
השניים הורים לשלושה ומתגוררים בפרדס חנה-כרכור.
פסנתר מושתק קול, הוצאת פרדס, ערך: יקיר בן-משה, 2016
מיקוד עצמי, הוצאת אשכולות פואטיקה, ערך: יקיר בן-משה, 2018
כוכבים ביום, הוצאת עתון 77, ערך: דורי מנור, 2020
לאן אתה רץ - מבחר שירה לנוער, הוצאת אשכולות פואטיקה, 2020
מה איבדת בפולין ?, הוצאת אשכולות פואטיקה, ערך: יקיר בן-משה, 2022
2024 'פחד הגבהים של הפינגווינים', בהוצאת אשכולות פואטיקה.
אנתולוגיות שערך בהוצאת 'אשכולות פואטיקה'
2020 'קולי קולך' - משוררים מתכתבים עם משוררים (בשיתוף יורם רומם)
2021 'גיבורים מקומיים' - שירת הפריפריה (בשיתוף יורם רומם)
2022 'על בטן מלאה', שירת הקולינריה (בשיתוף יורם רומם)
2022 'להתעורר אל עצמי', שירת החלומות (בשיתוף יורם רומם)
2023 'מעוף אינסוף' - שירה השואה וזכרה
2023 'הייתי בגילך' - שירת ימי התבונה
2024 'רוח בי חיה'- שירת השואה וזכרה
2024 'חול ואש'-שירת השואה וזכרה
יהושע (שוקי) וייס (נולד ב-19 ביוני 1952) הוא מפיק, יזם ואמרגן ישראלי.
החברה שייסד, "שוקי וייס יזמות והפקות בע"מ", עוסקת ביזמות והפקת אירועים ציבוריים.
וייס החל את דרכו בעולם המוזיקה בשנות ה-70, כשניהל את חנות התקליטים "מסדה", שייבאה לישראל באופן פרטי אלבומי רוק מהעולם כמו האלבום "Wish You Were Here" של להקת פינק פלויד.
ב-23 בפברואר 1983 פתח וייס, יחד עם שלושה שותפים, את מועדון "קולנוע דן", בית קולנוע לשעבר שהפכו לאולם ייעודי להופעות רוק.
לצורך כך שופץ המקום, כולל התקנת מערכת תאורה ומערכת הגברה מתקדמת לתקופה.
לצד מתן במה ראשונה לאמנים ישראליים כמו משינה, אהוד בנאי והקליק; המועדון התמקד בארגון הופעות של אמני הגל החדש מחוץ לישראל, בהם: באוהאוס, איאן דיורי וסוזי והבנשיז.
עם זאת, למרות הצלחתו המועדון לא היה רווחי, בעיקר בגלל העלות הגבוהה של הבאת אמנים מחו"ל.
באמצע שנות ה-80 הקים וייס יחד עם מירון רכטמן את חברת ההפקות "רידינג הפקות".
השניים הביאו זמרים ולהקות בינלאומיים להופעות בארץ, וכן סיפקו שרותי הפקה והגברה להופעות ואירועים גדולים.
וייס החל להפיק גם את פסטיבל ערד (עד שנת 1994) והיה בין האחראים להפיכתו מפסטיבל זמר עממי לפסטיבל המוזיקה והרוק הגדול בישראל.
בתחילת שנות ה-90 הקים את חברת ההפקות "שוקי וייס יזמות והפקות בע"מ" והביא להופעות בארץ אמני רוק בינלאומיים רבים, ובמקביל החל לנהל ולהפיק אמנים ישראלים כמו רמי פורטיס, משינה, דויד ברוזה ואביב גפן.
בשנת 1993 הקים וייס את "פסטיבל הבלוז והנשמה" בנמל חיפה שבמשך שלוש שנות פעילותו ארח את במסגרתו אמנים בינלאומיים בתחום.
בשנת 1998 זכה במכרז להפקת המפגן המרכזי באצטדיון רמת גן, במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל.
בשנת 2009 הפיק וייס את שתי הופעות הסיכום של סיבוב ההופעות Sticky & Sweet Tour של הזמרת מדונה, אליהן נמכרו כ-100,000 כרטיסים.
ההופעות הן המופע הבינלאומי הגדול ביותר שנערך בישראל אי פעם.
שנתיים אחר כך הפיק שוב את הופעתה בישראל, במסגרת סיבוב ההופעות The MDNA Tour.
ב החל וייס להתמודד עם גל של ביטולים וחרמות מצד אמנים זרים, בעקבות הקמפיין הפלסטיני לחרם אקדמי ותרבותי על ישראל, שבין הפעילים הבולטים שלו נמצא רוג'ר ווטרס.
וייס הפיק את ההופעה של ווטרס בישראל ב-2006, והוא אף דחה אז קריאה לבטלו; אולם אחר כך הפך פעיל מרכזי בקמפיין.
בין האמנים שוייס ארגן להם הופעות בישראל, ואחר כך ביטלו היו: דייב מת'יוס בנד, גורילז, דוראן דוראן, ניל יאנג, ועוד.
בשנת 2019 שודר בערוץ כאן 11 סרט תיעודי על פועלו של וייס בשם "זה רק רוקנ'רול".
הופעות בינלאומיות בישראל בהפקת שוקי וייס
1991 – ג'ו קוקר, האחים נוויל, ג'ק ברוס וג'ינג'ר בייקר
1997 – רייג' אגינסט דה מאשין
2000 – רייג' אגינסט דה מאשין
2010 – אוזפסט (אוזי אוסבורן, קורן, סולפליי, בצפר)
שוקי המוזיקה המוקלטת הגדולים בעולם רשומים מדי שנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית (IFPI).
הדירוג מבוסס על שווי קמעונאי שכל שוק מייצר בהתאמה לשנה.
מכיוון שכל הנתונים הכספיים ניתנים בדולר אמריקני, שיעורי השינוי השנתיים עבור כל המדינות שאינן ארצות הברית מושפעים מאוד מתנודות בשערי חליפין וכן משינויים בפועל בהכנסות במונחי מטבע מקומי.
המידע להלן הוא על הכנסות מתעשיית המוזיקה המוקלטת: מוזיקה מוקלטת והכנסות עזר שנוצרו מהקלטות אלה.
מקור: הנתונים בטבלה מבוססים על דו"ח המוזיקה העולמי של IFPI 2018.
שׁוֹקֶן, קיסרית יפן (ביפנית: 昭憲皇后; נולדה בתור אִיּצִּ'גוֹ מָאסָאקוֹ, 一条勝子; 9 במאי 1849 – 9 באפריל 1914) הייתה אשתו ורעייתו הקיסרית של מייג'י, קיסר יפן (ידוע במערב כמוצוהיטו).
נודעה בעיקר על תרומותיה הרבות להקמת הצלב האדום היפני אשר פעל במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה.
איצ'יגו מאסאקו נולדה לבית אצולה יפני בקיוטו, הבירה המלוכנית, דאז בתקופת שוגונות טוקוגאווה.
איצ'יגו הייתה בתו השלישית של טאדאקה איצ'יג'ו, שר ממשלה וראש מחוז איצ'יג'ו של שבט פוג'יווארה.
בילדותה נחשבה איצ'יגו למבריקה מאוד, בשל יכולתה לקרוא ולכתוב שירה יפנית מסורתית כבר בגיל צעיר.
היא למדה גם סינית קלאסית, קליגרפיה יפנית, קוטו (כלי הנגינה היפני המסורתי), הדרמה של נו (דרמה מוזיקלית יפנית קלאסית), איקבנה (אמנות סידור הפרחים היפנית) וטקס התה היפני.
בנו בן ה-14 מוצוהיטו ירש את מקומו ונודע בשמו שלאחר מות אביו כקיסר מייג'י.
זמן קצר לאחר עלייתו לכס, הציעו פקידי הקיסר את מאסאקו איצ'יג'ו ככלה אפשרית.
הקיסר היה צעיר מהכלה לעתיד בשלוש שנים ודבר זה נחשב למכשול בנישואין.
עם זאת, בעיה זו נפתרה על ידי שינוי שנת הלידה הרשמית של הכלה מ-1849 ל-1850.
מאסאקו איצ'יג'ו התארסה לקיסר מייג'י ב-2 בספטמבר 1867, והיא אימצה את השם המלוכני הרוקו.
החתונה התעכבה עד 11 בינואר 1869, לאחר שהקיסר ערך את הג'נופוקו שלו (טקס גיל ההתבגרות).
הקיסרית החדשה תהיה הקיסרית הראשונה של יפן שתמלא תפקיד ציבורי.
לקיסר מייג'י היו חמישה עשר ילדים מידי חמש גבירות מלכותיות, אך רק חמישה ילדים שרדו לבגרות.
הקיסרית אימצה רשמית את יושיהיטו, בנו הבכור של בעלה אשר שרד, כנהוג.
יושיהיטו ירש את אביו כקיסר ונודע כקיסר טאישו, שמו שלאחר מותו.
הקיסרית הביאה לרפורמות בזכויות בתוך האצולה הקיסרית.
היא תרמה כספים רבים אל ארגון הצלב האדום היפני אשר בשנת 1887 הוכר בינלאומית בידי הצלב האדום הממוקם בשווייץ.
בשנת 1912, עם מות בעלה, הקימה הקיסרית שוקן את קרן תרומות על שמה אליו העבירה 100,000 ין יפני מכספה המלכותי עם הקמתו.
בשנת 1934, טיימיי, קיסרית יפן וקוג'ון, קיסרית יפן העבירו תרומה שנייה שהעלתה את ערך הארגון לכדי 200,000 ין.
רוב הכסף, כאשר לא הלך לתמיכה ביפן, הועבר למדינות עולם שלישי, בעיקר באפריקה.
בשנת 1989 כלל הסכומים אשר הגיעו מתרומות הקיסרים הוסדרו לידי ארגון הצלב האדום הבינלאומי.
יהושע (שוקי) פרידמן (נולד בשנת 1972) הוא מנכ"ל המכון למדיניות העם היהודי ומרצה למשפטים במרכז האקדמי פרס.
בעבר עמד בראש הוועדה לקידום סנקציות נגד איראן במשרד ראש הממשלה.
תחומי מחקרו הם משפט, דת ומדינה, ציות ומלחמה בטרור.
למד בישיבת הר עציון, שם הוסמך לרבנות מטעם הרבנות הראשית לישראל.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים, בכלכלה ובלימודי המזרח התיכון; ותואר שני במשפטים, באוניברסיטת בר-אילן.
הוא עבד כיועץ משפטי לסיעת המפד"ל בכנסת בנושאי חקיקה, כיועצו של חבר הכנסת נחום לנגנטל, וכעיתונאי בעיתון מקור ראשון.
הוא התמחה במשרד עורכי דין הרצוג, פוקס, נאמן כמתמחה של פרופ' יעקב נאמן.
את לימודי הדוקטורט שלו השלים באוניברסיטת בר-אילן ועבודת הדוקטורט שלו עוסקת במשפט הציבורי (השריעה) באסלאם.
במקביל עבד פרידמן כחוקר במכון הישראלי לדמוקרטיה שם עסק בסוגיות הקשורות ליחסי דת ומדינה.
במהלך לימודי הדוקטורט הוא עבד במשרד ראש הממשלה, ושם נשא בשורה של תפקידים, ביניהם ראש תחום משפט בינלאומי.
במהלך עבודתו התמחה בסוגיות הנוגעות לרגולציה מקומית ובינלאומית בתחום הפיננסי ולציות של מוסדות פיננסיים.
הוא יזם את התאמתו של משטר הסנקציות נגד איראן בישראל ושימש יו"ר ועדת הסנקציות נגד איראן.
עם סיום עבודתו במשרד ראש הממשלה המשיך פרידמן לעבוד כיועץ למשרד ראש הממשלה.
במסגרת זו הוא כיהן כמזכיר הוועדה לבחינת תקציב הביטחון (ועדת לוקר).
מאז שנת 2013 פרידמן הוא חבר סגל בבית הספר למשפטים במרכז אקדמי פרס, שם הוא מלמד משפט חוקתי ומשפט בינלאומי.
נוסף על כך הוא יועץ לחברות מקומיות ובינלאומיות בתחום הציות, ובין השאר יעץ לבנק לאומי ולבנק הפועלים בתחומים אלו.
בשנים 2015-2021 כיהן פרידמן כמנהל המרכז ללאום, דת ומדינה במכון הישראלי לדמוקרטיה.
במהלך תקופה זו הוא יזם שורה של מחקרים והצעות לרפורמה בסוגיות הליבה ביחסי דת ומדינה.
הוא ניסח הצעה לסטטוס קוו חדש, שזכתה לתמיכה פוליטית נרחבת.
הוא פרסם שורה של מחקרים ומעל מאתיים טורי דעה בעיתונים הארץ (שם הוא מנהל בלוג בשם "מרכזניק"), ישראל היום ואחרים, וכן בעיתונות באנגלית בישראל ובארצות הברית.
במקביל הוא עסק רבות גם בשילוב החרדים בחברה הישראלית ופרסם על כך מאמרים ומחקרים.
בשנת 2021 התמנה פרידמן לסגן הנשיא של המכון למדיניות העם היהודי (JPPI).
בספטמבר 2024 התמנה למנכ"ל המכון.
תחומי המחקר המרכזיים של פרידמן הם יחסי דת ומדינה בישראל, יחסי ישראל והתפוצות, משפט חוקתי, משפט בינלאומי ומשפט המוסלמי.
בנוסף לכתיבתו המחקרית פרידמן כותב גם ספרות.
במרוצת השנים הללו שירת פרידמן במילואים בתפקיד מפקד פלוגה ולאחר מכן בתפקיד יועץ משפטי.
פרידמן נשוי ולו חמישה ילדים, ומתגורר בגבעת שמואל.
שוקי פרידמן, ועשית ככל אשר יורוך?
– פסיקה רבנית בסוגיות מדיניות בתוך: ידידיה שטרן ושוקי פרידמן (עורכים), רבנות - האתגר, הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה ועם עובד, ירושלים, 2011.
ידידיה שטרן ושוקי פרידמן (עורכים), רבנות: האתגר, הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה ועם עובד, ירושלים, 2011.
שוקי פרידמן ועמיחי רדזינר, חיים כהן - בין אתמול למחר, עיוני-משפט (כתב העת של הפקולטה למשפטים בתל אביב), כט(1) עמ' 167.
שוקי פרידמן, מצרים - בין ליברליזם לאסלאם, בתוך: נחום לנגנטל ושוקי פרידמן (עורכים), הקונפליקט - בין דת ומדינה בישראל, הוצאת ידיעות אחרונות, תל אביב, 2002.
נחום לנגנטל ושוקי פרידמן (עורכים), הקונפליקט - בין דת ומדינה בישראל, הוצאת ידיעות אחרונות, תל אביב, 2002.
שוקי פרידמן, לא אהבנו מדי, בהוצאת ידיעות ספרים, 2023
שׁוּר הוא חבל ארץ בצפון סיני, בסמוך לגבול המזרחי של מצרים העתיקה, ששימש כשער למצרים עבור הבאים אליה או היוצאים ממנה.
הדרך העוברת דרכו או אליו מכונה "דרך שור", והמדבר הסמוך אליו (ככל הנראה ממזרח) מכונה "מדבר שור".
יש המשערים כי השם "שוּר" המוזכר במקרא הוא "חומה" (כמו בארמית, שוּר=חומה) ועל פי כן מזהים את המקום עם "חומות המושל" המוזכרות בתעודות מצריות עתיקות.
משערים כי אלו שרשרת מצודות שהקימו המצרים מעבר לאגמים המרים ואף עד חבל קנטרה (כיום במרכז תעלת סואץ), שהגנו על המצרים מפני פולשים נוודים שבאו מאזור סיני אל האגמים המרים.
אזור זה המשיך להיות מבוצר גם בתקופת החיקסוס ובתקופת הממלכה החדשה.
אחרים משערים כי "שוּר" מורה על מקור מים, ועל פי כן מזהים את המקום עם תעלת מים עתיקה שהייתה נמשכת בסמוך לזרוע המזרחית של הדלתה של הנילוס, "הזרוע הפֵּילוסית" (הזרוע התייבשה בהדרגה בימי הביניים).
תעלה זו יצאה מהזרוע הפילוסית באמצעה, ונמשכה רוחבית לכיוון מזרח עד לאגם תמסח (על גדותיו קיימת כיום העיר אסמאעיליה), ומשם סובבה צפונה בקו תעלת סואץ שכיום.
התעלה שימשה כגבול למצרים, והיוותה מכשול הפרדה מפני פלישות אויבים הבאים אל הדלתה.
שרידים מתעלה זו התגלו בסוף המאה ה-20.
לאלו המזהים את "שור" עם "חומות המושל", שטח "מדבר שור" הוא ממזרח לאזור האגמים המרים, בצפון-מערב רמת א-תיה.
אך גם לאלו ניתן – וכך מעדיפים במחקר – להרחיב את שטח המדבר על פני כל אורך הגבול המזרחי של הדלתה של הנילוס, מהאגמים המרים ועד לחוף הים התיכון.
בספרות חז"ל מזוהה המקום עם "מדבר כוב".
המקום "כוב" מוזכר בספר יחזקאל, ונראה מהפסוק כי הוא מקום בסמיכות למצרים, אולם זיהויו הברור אינו ידוע.
דרך שור היא דרך המובילה מדרום כנען אל אזור "שור".
נקודת המוצא המזרחית שלה, שבכנען, היא אזור באר שבע, קדש ברנע וקצימה, וכך גם מורה תרגום ירושלמי, המתרגם "שור - חלוצה", מה שמצביע לעיר הנבטית חלוצה הממוקמת כ-20 ק"מ דרומית-מערבית לבאר שבע, בינה לבין ניצנה.
הקצה המערבי של דרך שור הוא באזור "שור".
לאלו המזהים את "שור" עם "חומות המושל", והמצמצמים את שטח מדבר שור, "דרך שור" מסתיימת באגמים המרים והתוואי של דרך זו חופף לכביש איסמעיליה–ניצנה–באר שבע שנסלל על ידי הבריטים בימי מלחמת העולם השנייה.
לאלו המרחיבים את שטח מדבר שור, מערב דרך שור ממוקם צפונה מהאגמים המרים - במבצר הגבול "סילה" (כיום סמוך לקנטרה), המקום שממנו החל דרך הים (או "דרך ארץ פלשתים").
המקום "שוּר", וסביבותיו המכונות על שמו, מופיעים מספר פעמים במקרא, בעיקר בספר בראשית:
הגר, שפחתה של שרה, כאשר גורשה מביתם של אברהם ושרה, ברחה דרומה אל המדבר, ושם פגשה במלאך .
במהלך נדודיו של אברהם אבינו, אחר הפיכת סדום ולפני לידת בנו יצחק, עקר אברהם מאלוני ממרא שבסמוך לחברון אל האזור שמדרום לכנען ושנמשך עד למצרים, עד שבא אל מקום מושבו החדש: .
בתקופה זו אירעה לקיחת שרה אל בית אבימלך מלך גרר.
מקום מושבם של בני ישמעאל, על שבטיהם, התפרס: .
מיד לאחר קריעת ים סוף, לקח משה את בני ישראל אל מדבר שור.
במלחמת שאול בעמלק, הביס שאול את עמלק, והרג את העמלקיים אשר .
את "מדבר שור" מתארים חז"ל: , וכן מתארים את האפעה המצוי בו: ש.
חז"ל מספרים גם על אדם שהלך במדבר זה וראה נחש שהיקפו היה "כקורת בית הבד", ואף על פי שהנחש עצמו לא ראה אותו משום שישן, נחרד אותו אדם מנחש זה עד שנשרו שערותיו והוא נותר קירח לצמיתות.
מעשה נוסף מופיע במדרש על שבור מלך פרס, שעברו במדבר זה שלוש שיירות השייכות לו ונחש בלע אותן בזו אחר זו; עד שמצאו תחבולה לתת לו לבלוע 10 שקי תבן, מה שגרם למותו.
בספרות חז"ל נדרש "מדבר שור" במספר אופנים:
שיציאת מצרים וקריעת ים סוף היו .
(שור - חומה עם בעלים).
בספר הזוהר דורש אף הוא את השם "מדבר שור":
רבי יעקב אנטולי דרש את "שור": .
יהושוע (שוקי) סלומון (נולד ב-15 בנובמבר 1980, ז' בכסלו ה'תשמ"א) הוא יזם, איש נדל"ן, יוצר, זמר, ומגיש חרדי מודרני ישראלי.
נולד בירושלים לישראל ומלכה, גדל בעיר בני ברק, למד בישיבה לצעירים ברחובות, ולאחר מכן בישיבת "עטרת ישראל" בירושלים.
בשנת 2008 ייסד את חברת "סלומון נכסים והשקעות" וחברת "הדסים" יחד עם שותפו שמואל הלפרין, והיו מחלוצי התחום במגזר החרדי.
החברה החלה את פעילותה בבני ברק, ולאחר מכן התרחבה לפרויקטים שונים ברחבי הארץ.
בשנת 2011 גילם איש מכירות בתחום הנדל"ן בסרט "הזכייה הגדולה" של יהודה גרובייס.
בשנת 2018 השתתף במחזמר "שירים ונפלאות" באצטדיון רמת גן במהלך חג החנוכה.
באפריל 2022 לוהק לסרטו של יהודה גרובייס - "רשב"י".
בשנת 2023 השתתף בתוכנית "החברים של ישי" בערוץ הידברות.
בשנת 2019 שימש כמנחה משנה בעונתה השנייה של תוכנית הריאלטי "הקול הבא" ששודרה ברדיו קול חי.
בשנת 2021 החל להגיש באתר כיכר השבת את התוכנית תוכנית "שובר מסך" העוסקת בבעיות שונות במגזר החרדי, לצד הרב חיים הורביץ.
התוכנית שודרה למשך 2 עונות.
בשנת 2022 הגיש עם קובי סלע וחברת אל-על סדרת סרטונים "שוקי וקובי עושים את העולם" באיטליה, יוון ואירלנד ונבחר כפרזנטור של חברת אל על למגזר החרדי.
נכון ליולי 2023, מגיש את פרשת השבוע בערוץ ערכים יחד עם הרב ישי וליס, מגיש ומשתתף בתוכניות שונות בכיכר השבת, ערוץ הידברות וערוצים אחרים במגזר.
באוקטובר 2023, זכה במקום שני בקטגוריית "זמר השנה" במצעד השנה של האתר כיכר השבת.
סלומון הוא ממובילי המיזם החברתי "אהבת-חינם" ו-"לשון הרע לא מדבר אליי".
ב-2001 נישא לתמר (לבית גויטיין).
לזוג שלוש בנות והם מתגוררים בגבעת שמואל.
יהושע (שוקי) גלייטמן (נולד ב-12 באוקטובר 1949) הוא משקיע הון סיכון ישראלי, דוקטור לכימיה, לשעבר המדען הראשי במשרד התעשייה והמסחר ומנכ"ל המשרד.
שוקי גלייטמן נולד ב-1949, בן לאב שהיה בעל קונדיטוריה.
למד בבית הספר התיכון הדתי "בית וגן" בעיר.
בשנת 1976 קיבל תואר שני בכימיה פיזיקלית על עבודה שכותרתה "נטור של זיהום אויר בעזרת מס ספקטרומטריה של יונים שליליים".
בשנת 1981 קיבל תואר דוקטור על עבודה שכותרתה "ריאקציות בין פוטו יונים לבין מולקולות הלחץ גבוה בעזרת ספקטרומטר מאסות", שנעשתה בהנחייתה של פרופ' חוה ליפשיץ.
בשנים 1993–1996 שימש כמדען הראשי במשרד התעשייה והמסחר, תחת השר מיכה חריש.
ביוני 1996 מונה במקביל למנכ"ל המשרד, תחת השר נתן שרנסקי, ושימש בתפקיד זה עד מרץ 1997. באפריל 1997 מונה למנכ"ל חברת אמפל.
בשנים 2001–2005 היה מנכ"ל חברת שרפ"ק טכנולוגיות.
שימש מנהל קרן הון הסיכון פלטינום מקבוצת שרם-פודים-קלנר.
בסוף 2006 נמנה עם מייסדי חברת SPAC בשם אדבנסד טכנולוג'י אקוויזישן (ATAC), שבשנת 2017 גייסה 175 מיליון דולר בבורסת AMEX , אך לא הצליחה למצוא חברה להתמזג איתה, והחזירה למשקיעיה את כספם.
משמש במשך שנים רבות כיועץ בכיר לבנק העולמי בנושאי מדיניות מחקר ופיתוח לאומית, וכיועץ למדינות אחדות, בהן סינגפור, קוריאה הדרומית, דרום אפריקה, סרביה ופולין.
מונה לדירקטור בקרן הון סיכון תעוזה, הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ובהמשך מונה ליו"ר דירקטוריון הקרן.
בנוסף הוא יו"ר הדירקטוריון של חברת קפיטל פוינט, הנסחרת אף היא בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
כיהן כיו"ר הוועד המנהל של המכון הטכנולוגי חולון וחבר בוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב.
מסוף המאה העשרים הוא מכהן כקונסול כבוד של סינגפור בישראל.
בשנת 2018 הוענקה לו אזרחות כבוד של העיר גואנגג'ואו שבסין.
בתחילת 2023 נמנה עם מבקרי הרפורמה המשפטית וממשלת ישראל.
נישא לשרה (שרי), שנפטרה בדצמבר 2023, ולהם שלושה ילדים.
שוקי שדה (נולד ב-1976) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב תחקירים במיזם העיתונאי שומרים, וכותב בעיקר בתחומי הכלכלה והפנים.
מאז 2008 שימש ככתב מגזין בעיתון TheMarker.
עבודתו עוסקת בין היתר בנושאים של כלכלה פוליטית, שוק ההון וקשרי הון-שלטון.
שדה החל את דרכו העיתונאית בשנת 2000 ככתב מוניציפלי בעיתון המקומי של רמת השרון קול ברמה.
לאחר מכן (בין השנים 2003–2007) הצטרף לשבועון כל העיר בירושלים, תחילה ככתב כלכלי ולאחר מכן ככתב מגזין.
מאז ינואר 2008 משמש שדה כתב מגזין ב־Markerweek (המוסף השבועי של עיתון דה־מרקר) ובמגזין החודשי של אותו עיתון.
עבודתו מתמקדת בנושאים כגון כלכלה פוליטית, שוק ההון ויחסי הון־שלטון.
שדה הוא בוגר תואר ראשון בתקשורת וניהול במכללה למנהל, ותואר שני במנהל ומדיניות ציבורית (תוכנית מצטיינים) בבית הספר למדיניות ציבורית ואדמיניסטרציה באוניברסיטה העברית בירושלים.
במהלך הקריירה שלו פרסם שדה עשרות כתבות פרופיל ותחקירים בנושאי הון ושלטון.
בין השמות שעליהם כתב ניתן למנות את הלוביסט בוריס קרסני ואת איש העסקים קובי מימון, עליהם חשף רשת קשרים פוליטיים.
בשנת 2012 פרסם שדה באתר וואלה תחקיר נרחב על פעילותו והשפעתו של בוריס קרסני בשוק הישראלי והמפגש בן הון ושלטון.
בשנת 2020 הוביל שדה כתבת פרופיל בשם "בונה על תשובה", שהתמקדה בפעילותו העסקית של היזם צחי אבו ושגררה תביעה משפטית לגביה, אשר בסופו של דבר נמחקה.
במאי 2020 הופיעה במוסף Markerweek כתבת עומק שחיבר יחד עם רותי לוי על הבעלים של בית"ר ירושלים, משה חוגג.
בתחקיר חשף את התנהלותו העסקית והשנויה במחלוקת של איש העסקים משה חוגג.
הכתבה, שהתפרסמה ימים ספורים לאחר מעצרו של חוגג, הציגה תמונה מקיפה של פעילותו העסקית, תוך התמקדות בחשדות להונאה, הלבנת הון, קבלת דבר במרמה ועבירות מין.
התחקיר התבסס על מסמכים משפטיים, עדויות וראיונות עם גורמים שונים, והציג כיצד חוגג גייס מאות מיליוני שקלים ממשקיעים לפרויקטים בתחום הקריפטו והטכנולוגיה, תוך הצגת מצגים מטעים לגבי פעילות החברות והבטחות לתשואות גבוהות.
בנוסף, הוצגו קשרים עם גורמים עברייניים, שימוש בכספים למטרות פרטיות, והעברת נכסים בין חברות בשליטתו כדי להקשות על איתורם על ידי נושים ורשויות האכיפה.
נוסף לכך, שדה השתתף בחשיפות עיתונאיות בינלאומיות: הוא היה בין משתתפי תחקיר 'מסמכי פנמה' (2016), פרויקט בינלאומי שזכה בפרס פוליצר.
במסגרת שיתופי פעולה עם ארגון שומרים פרסם שדה באוקטובר 2021 כתבה בעיתון על מסמכים דלופים על נכסים של ישראלים ב'מסמכי פנדה'.
מאז ינואר 2023 שדה משמש ככתב תחקירים בגוף העיתונאי של שומרים- המרכז לתקשורת ודמוקרטיה.
בשנת 1995 הוציא שוקי שדה לאור ספר שירים פרי עטו בשם אשר על בדידות, בהוצאת סער.
מלבד זאת פרסם מאמרים וספרי יד בשוליים, והשתתף בפרסומים אקדמיים ותקשורתיים בנושא ניהולי וכלכלי.
שור הבר או בקר בר הידוע גם כאורוקס (שם מדעי: Bos primigenius) הוא מין שנכחד בסוג פר.
היה נפוץ בכל אירופה ובאזורים רבים באסיה ובאפריקה, ומשערים שממנו פותחו כמה מגזעי הבקר המשמשים את האדם.
אורכו של שור הבר היה כשלושה מטרים וגובהו הגיע ל-1.8 מטרים.
צבעו היה שחור ולאורך גבו נמתח פס לבן.
לפי הממצא הארכיאו-זואולוגי השור התקיים בתחומי ארץ ישראל עד שלהי תקופת הברזל, בידי המדע שפע ראיות על קיומו במרחב המערב אסייתי של שור הבר.
בתנ"ך מוזכר הוא כבעל חיים מוכר עד תקופתו של דוד המלך, ומאוחר יותר בספרי הנביאים.
במונומנטים אשורים מתואר המרדף והציד אחריו בזמן השושלות הקדומות.
יוליוס קיסר ראה ותיאר אותו בגרמניה ביער הרקניה, ועד ימי הביניים לא נכחד מאירופה, על פי עדויות אחרונות שור הבר נכחד כליל מן העולם בשנת 1627 בפולין.
גודלו ועצמתו של שור הבר הרשימו את האדם מאז ימי קדם, האדם הקדמון נהג לצוד אותו כדי לאכלו והוא גם מופיע בציורי מערות, בסמל מולדובה ובסמלה של מקלנבורג.
ממשלת רוסיה ניסתה להשיבו לטבע על ידי הכלאה של ביזון אירופי עם פרה (ראה על כך בערך ביזון אירופי).
שורי הבר חיו בארץ ישראל בתקופות קדומות, שרידיו נתגלו בכרמל, בעמק הירדן ובאתרים רבים בחבל הים תיכוני לאורך עידני התקופות הפרהיסטוריות.
מספר הממצאים הארכאו-זואולוגיים הולך ופוחת לאחר מכן והאחרון שבהם הוא משלהי תקופת הברזל בתל חשבון שבעבר הירדן.
קיימת סברה ששור הבר הוא למעשה התאו המקראי והמין המכונה היום תאו הוא בעצם המין המכונה בלשון חז"ל "כוי".
כמו כן, קיימת סברה אחרת שהשור הוא הראם המקראי, שכן הוא מופיע בתקבולת עם הפר (; ; ).
שוּרוּ הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של שבי גביזון, שיצא לאקרנים בשנת 1990. יונתן ארוך ויוחנן רביב הפיקו והיו שותפים בכתיבת התסריט.
"שוּרוּ" נחל הצלחה וזכה לשבחים.
בטקס פרסי אופיר, הראשון שנערך באותה שנה, גרף הסרט שישה פרסים, בקטגוריות: הפסקול, העריכה, התסריט, השחקן הראשי (משה איבגי), הבימוי (גביזון) והקטגוריה הראשית - הסרט המצטיין של השנה.
לאחר מכן זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים, הופץ למדינות שונות בעולם, וההקרנות המסחריות של הסרט בישראל החלו בדצמבר 1990.
אשר ישורון (משה איבגי), איש עסקים כושל, חסר יושרה אך כריזמטי, מנסה לקדם את מכירות ספרו "לגרש את העורב".
חייו משתנים כאשר הוא מתארח בתוכנית טלוויזיה, שלאחר שידורה מתקבצת סביבו חבורה, או כת, שהופכת אותו למנהיגה הרוחני.
בתוך החבורה ישנם בגידות, סודות ואהבות.
הסרט מגולל את סיפורם של אנשים הנתפסים כתל אביבים הטיפוסיים של שנות השמונים והתשעים.
משה איבגי - אשר ישורון
קרן מור - שמרית ישורון, אשתו של אשר
עזרא כפרי - פרופסור אבירם קונאר, המאהב של שמרית
אלברט אילוז - ג'קי, נהג מונית
סיני פתר - אלי, בעל הפאב
שרון הכהן-בר - טל המאהבת של אשר
משה פרסטר - סוכן מכירות מדלת לדלת
עופר זוהר - שוטר רומנטי
אברהם פלטה - אביו הנכה של אשר
ערן צור - זמר בפאב
מקהלת קיבוץ העוגן - בתפקיד אורח
שוֹרוּ (בפורטוגזית: Choro; בכי) או שוריניו (בכי קטן) הוא ז'אנר מוזיקלי פופולרי ברזילאי שמקורו במאה ה-19.
למרות משמעות השם המרמזת על עצבות, הקצב תוסס ושמח, הדורש מיומנות טכנית ושליטה מלאה בכלי בו מנגנים, לצד יכולת אלתור.
חליל, מנדולינה וקווקיניו (כלי נגינה הדומה לגיטרה קלאסית עם חור עגול במרכזו) מבצעים את הסולו.
כלי נגינה נוספים, כמו גיטרה, קלרינט ופאנדיירו מוסיפים לקצב.
כתוצאה מביטול העבדות בברזיל נוצרה אוכלוסיית נגנים חדשה שהנמנים עליה היו חסרי השכלה מוזיקלית ונהגו לנגן בצוותא.
השפעת שילובם של מוזיקת הריקודים הסלוניים וכלי נגינה שהגיעו מאירופה עם בית המלוכה השפיעו על קבוצה זו והביאו להיווצרות הז'אנר.
בשנת 1870 ארגן ז'ואקים קלדו, נגן חליל, מלחין ופרופסור בקונסרבטוריון, קבוצת נגנים איכותית ובה שתי גיטרות, קווקיניו וחליל, בו נשף בעצמו.
נגני כלי המיתרים ביצעו נגינה מאולתרת במתכוון, מעין דו-שיח בין נגינת הסולו לבין נגינת הלווי.
מאפיינים אלה נשמרים עד היום בנגינת השורו.
על אף שרק בעשור הראשון של המאה ה-20 הוכר השורו כז'אנר מוזיקלי, קלדו נחשב כאחת הדמויות החשובות בהתפתחותו.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הלחין הייטור וילה לובוס 16 יצירות של מוזיקה קלאסית אשר הוקדשו לשורו, בהן ניתן להתרשם מאיכות הז'אנר.