tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אילת מגיש פינה בנושא שירים ביידיש בתוכנית כאן יידיש המשודרת ב-כאן תרבות מידי שישי בשעה 14.
פרויקטים נוספים שהעלה על הבמה:
ב-2005 העלה את "מילים ולחן: חוה אלברשטיין", מופע יחיד שבו ביצע משירי הזמרת בעיבודים חדשים.
ב-2009 הפיק את המופע "אַ ייִדישע מאדרה", מחווה לשפות היידיש והלאדינו בשיתוף הזמרת דגנית דדו והסופר והלשונאי רוביק רוזנטל.
המופע הועלה לראשונה בבית אבי חי שיזם את ההפקה.
ב-2012 שהה בפולין והשתתף בהפקה "Szpera 42", שיתוף פעולה ישראלי-פולני בתיאטרון כוריאה (Chorea).
הפרויקט הועלה ברחובות אתר גטו לודז' ההיסטורי.
ב-2016 ערך וביים את "הדרך לאי שם" ערב משירי מאנוס חג'ידאקיס ב"גודמן - בית ספר למשחק בנגב".
ב-2020 ביים את הצגת הילדים "מנקי החלומות" מאת ערן שביט, שעלתה בבית בן-גוריון בתל אביב.
ב-2022 ביים את הצגת הנוער "ליל הסדר של השל" גם היא מאת ערן שביט, שעלתה בתיאטרון הארצי לנוער בשיתוף עם ההסתדרות הציונית העולמית ובביצוע השחקן רודיה קוזלובסקי .
ב-2023 ביים בניו יורק גרסה באנגלית להצגה זו (Heschel's Passover Eve), שהופיעה מאז ברחבי ארצות הברית ובלונדון.
ב-2010 יצא אלבומו הראשון של אילת, "ציגיינער נשמה" ("נשמה צוענית").
את האלבום הפיצה חברת התקליטים פונוקול, ובו אחת עשרה גרסאות ביידיש לשירים צועניים עממיים.
האלבום מבוסס על שירים מאלבומה של ירדנה ארזי "נשמה צוענית".
באותה שנה ביצע אילת את שירי האלבום על במת הפסטיבל למוזיקה יהודית באמסטרדם.
מאז הקליט אילת שירים נוספים, בעברית וביידיש, תוך שיתוף פעולה עם מעבדים שונים: רמי יוסיפוב (טיפקס), אלון עזיזי, דורון מזרחי, ליאור רונן ולהקת "די גאסן טריו".
יוני בור (Jonnie Boer; 9 בינואר 1965 - 23 באפריל 2025) היה שף הולנדי ובעליה של מסעדת "De Librije" (דה ליברייה), בזוולה, הולנד.
יוני בור נולד בכפר חיטהורן שבהולנד.
ב-1989 הפך לשף הראשי של מסעדת "דה ליברייה".
ב-1992 רכשו הוא ואשתו תרז את המסעדה.
הם זכו בכוכב הראשון במדריך מישלן האדום בשנת 1993, הם זכו בכוכב השני ב-1999, ב-2004 זכו בניקוד המקסימלי - שלושה כוכבים במדריך מישלן.
בשנים 2007 ו-2008 המסעדה קיבלה 19.5 נקודות מתוך 20 ממדריך גו מיו ונבחרה למסעדת השנה במהדורה ההולנדית של הגו מיו בשנת 2011. המסעדה נבחרה למקום ה-37 בטיבה בעולם בשנת 2010 ולמקום ה-46 בטיבה בעולם ב-2011, במדריך 50 המסעדות הטובות בעולם.
זכתה בפרס "המסעדה הטובה ביותר" באתר Very Best לשנת 2010.
המסעדה שוכנת במבנה ששימש כספריית מנזר מהמאה ה-16 (ומכאן השם "De Librije").
בנוסף לכך בור ואשתו היו הבעלים של "Librije's Winkel" (חנות בישול), מסעדת "Librije's Zusje", "Librije's Hotel" (מלון) ו-"Librije's Atelier" (בית ספר לבישול וליין).
כולם שוכנים במבנה ששימש כבית כלא לנשים.
יוני בור היה השף הראשי ואשתו תרז הייתה המארחת ואוצרת היין.
בור נפטר ב-23 באפריל 2025 כתוצאה מתסחיף ריאתי.
ספרים אותם כתב ביחד עם אשתו
ספרים אותם כתב ביחד עם אחרים
יוני (יונתן) גרשטין (נולד ב-23 בפברואר 1944) הוא צייר, מאייר וקריקטוריסט חרדי-ישראלי מהזרם הליטאי.
נולד בירושלים והתבלט בכישרונו האמנותי כבר בילדותו, יחד עם אחיו התאום דוד גרשטיין.
לאחר שירותו הצבאי למד ציור בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז בשנים 1965–1967.
בגיל 38 חזר בתשובה ולמד בישיבת נתיבות עולם.
בתחילה זנח את תחום הציור, אך בעצת הרב שך המשיך לעסוק במקביל ללימודיו גם באיור ובציור.
גרשטין נחשב לחלוץ המאיירים החרדים, וסגנונו השפיע במידה רבה על מאיירים חרדים שבאו אחריו.
את דרכו בציבור החרדי החל בעיתון יתד נאמן, שבו הוא מפרסם עד היום קריקטורה שבועית קבועה תחת הכותרת "פני הדור".
קריקטורות אלו קובצו וראו אור בשני כרכים בשם זהה - פני הדור.
לצד זאת עסק באיור ספרי ילדים ופרסומים נוספים.
בשנות ה־80 נחשב גרשטין לאמן החרדי היחיד שפעל באופן קבוע בתחום האיור.
גם עלון פרשת השבוע "מטעמים לשולחן שבת" מפרסם ציור מפרי עטו מדי שבוע.
גרשטין הוציא לאור ספרי קודש רבים המלווים באיורים שמטרתם להמחיש ולהנגיש את הבנת המשניות והסוגיות, ובהם הסדרות "פני המשנה" - על המשניות, "פני ישראל" - על פרקים מהתלמוד בבלי, וספר "ל"ט מלאכות של שבת" - על ל"ט אבות מלאכה.
גרשטין נשוי, אב לשמונה ומתגורר בשכונת רמת אלחנן בבני ברק.
יוני גנוט (נולד בי"ב באדר א' תשל"ג, 14 בפברואר 1973) הוא זמר ישראלי בסוגת מוזיקה יהודית מקורית וסולן בהרכבים בין השמשות ונושאי הכלים.
נשוי ואב לארבעה ילדים, ומתגורר במושב תרום.
נולד בבני ברק לאב איש עסקים ולאם מורה.
למד בישיבת בני עקיבא כפר הרואה.
לאחר שירותו הצבאי במסגרת ישיבת ההסדר הר עציון, קיבל תואר ראשון בחינוך ממכללת הרצוג ולאחר מכן תואר ראשון במחשבת ישראל מאוניברסיטת בר-אילן.
למד בבית מורשה בירושלים וכן למד מוזיקה בבית הספר רימון.
במקביל שימש הסולן של להקת "בין השמשות", שהייתה להקת הרוק הראשונה במגזר הדתי-לאומי.
בשנת 2000 יצא אלבום הבכורה של הלהקה שנשא את שמה של הלהקה – בין השמשות; ובשנת 2008 יצא אלבומה השני של הלהקה, שתיקת האדמה – שניהם בהוצאת חברת התקליטים "התו השמיני".
בהופעות רבות שיתף פעולה עם טל שגב.
בשנת 2010 הוציא אלבום עם להקת נושאי הכלים שהוא הסולן שלה.
היה ממייסדי ה"פאבמדרש" – ערבי לימוד פתוחים באווירה קלילה, המתאימים גם לציבור שאינו דתי.
ב-2012 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו – אות לאות.
באלבום הוא משתף פעולה עם אמנים מוכרים מסצנת הרוק הישראלית: אהוד בנאי, ארז לב ארי, אריק סיני, שי גבסו ודניאל סלומון.
מאלבום זה חדר לפלייליסט השיר "ברון יחד", המבוצע יחד עם אהוד בנאי.
בישיבת הר עציון, בה למד גנוט, נוהגים לשיר פיוט זה במנגינה זו בסוף "משמֶר" (לילות לימוד המתקיימים בדרך כלל בלילה שבין חמישי לשישי).
ב-2017 יצא לאור אלבום הסולו השני, "דבר אלי באדמית", האלבום מומן באמצעות אתר מימון ההמונים "הדסטארט".
גם באלבום זה שיתופי פעולה עם אמנים רבים ביניהם דניאל זמיר ואהרון רזאל.
אחד משירי האלבום הוא השיר ישמח לבי, שירו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק למוצאי שבת – שלאחר מכן ביצע אותו גנוט בגרסה מורחבת יחד עם אילן דמרי וישיבת ירושלים לצעירים בביצוע שזכה להצלחה ברשת וברדיו.
יונתן (יוני) המנחם (נולד ב-5 בספטמבר 1942) הוא צלם סטילס ישראלי עבור סרטי קולנוע וטלוויזיה.
יוני המנחם הוא בנו של עזרא המנחם, יליד העיר סקופיה שבמקדוניה (בעבר יוגוסלביה).
אמו, תמר, היא ילידת העיר טרנוב שבפולין.
אביו היה סופר וכתב בעיקר ספרים על ירושלים.
אמו הייתה דוקטור לכימיה ועבדה באוניברסיטה העברית.
היא ערכה את "האנציקלופדיה לחקלאות" ואת אחד הספרים הראשונים לבריאות המשפחה.
להמנחם אח אחד הצעיר ממנו.
המנחם נולד וגדל בירושלים, למד בגימנסיה רחביה.
בשנת 1952, בהיותו בן עשר, עבר עם הוריו לרמת גן, שם סיים בית ספר עממי ולמד שנה בתיכון, אחר-כך למד בפנימייה החקלאית במקוה ישראל.
בתום שירותו הצבאי עבד בחברות ביטוח שונות.
המנחם נשוי מ-1973 לשוש, ולהם שני ילדים ושישה נכדים.
במלחמת ששת הימים שירת במילואים בחיל ההנדסה.
שם היה לו חבר שצילם להנאתו.
המנחם התלהב מכך, ולבקשתו שלחו לו מצלמה מהבית, והוא החל לצלם.
לאחר שהמלחמה הסתיימה, המנחם שב לעבוד בביטוח ובזמנו הפנוי צילם וגם הקים בביתו חדר חושך ובו פיתח תמונות.
ב-1971 עזב את חברת הביטוח ופתח ביחד עם חבר חנות צילום בגבעתיים בשם "פוטו צבר".
כעבור שנה סגרו את החנות.
דודו, שהיה ממנהלי הסינרמה והכיר את יורם גלובוס, שהיה מפיק ומפיץ סרטים, ערך היכרות בין השניים, וכך הגיע לצילומי הסטילס.
הסרט הראשון שהמנחם צילם היה "הבית ברחוב שלוש" (1972) בבימויו של משה מזרחי.
השחקנית הראשונה שצילם הייתה גילה אלמגור, ששיחקה בתפקיד הראשי בסרט יחד עם שייקה אופיר.
מטרת צילומי הסטילס שהמנחם צילם הייתה לסייע במכירת הסרט.
באותם ימים היו בבתי הקולנוע חלונות ראווה ובהם תמונות מהסרטים השונים.
המנחם נכח וצילם בכל ימי ההסרטה של כל אחד מהסרטים השונים, מארבע בבוקר ועד אחרי השקיעה.
בראשית שנות האלפיים, עם חדירת מצלמות הווידאו שבעזרתן צילמו קדימונים לפרסום הסרטים, היה פחות צורך בצילומי סטילס ובסרטים האחרונים בהם צילם הוא נכח רק בכמה ימים נחוצים.
עד שנת 2012 צילם המנחם כמאה וחמישים סרטי קולנוע עלילתיים באורך מלא.
בנוסף לכך צילם תוכניות וסדרות טלוויזיה.
הוא אחד מצלמי הסטילס הבודדים לסרטים בארץ וצלם הסטילס שצילם את מספר הסרטים הרב ביותר בישראל.
הסרט "הכוכבים של שלומי" בבימויו של שמי זרחין (2003) היה הראשון אותו צילם במצלמה דיגיטלית.
הוא השתתף בהפקות זרות רבות שצולמו בארץ, בהן "סהרה" עם ברוק שילדס (1983); "השגריר" עם רוברט מיצ'ם ורוק הדסון, בבימויו של ג'יי לי תומפסון (1984) ו"רמבו 3" (1988) עם סילבסטר סטאלון.
הוא צילם גם סרטים במדינות שונות בעולם, רובם בהפקת חברת קנון של יורם גלובוס ומנחם גולן.
על המנחם צולם סרט תיעודי בן 95 דקות בשם "מבעד לעיניים – יוני המנחם", בבימויה של יעל קלופמן.
הסרט סוקר ארבעים שנות קולנוע ישראלי דרך תמונות הסטילס שלו.
בסרט התראיינו עשרות שחקנים, אנשי צוות, במאים ומפיקים (בהם משה אדרי, איתן אבן, מנחם גולן, משה מזרחי, בועז דוידזון, אסי דיין, ועוד), שחקנים ובעלי מקצוע שונים מתחום הקולנוע (כגון מעצבת התלבושות רונה דורון והצלם אמנון זלאייט).
הסרט הוקרן באוקטובר 2012, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-28 בחיפה, בו קיבל המנחם פרס על מפעל חיים.
באוקטובר 2012 הציג תערוכה במסגרת פסטיבל הצילום הבינלאומי השני ביפו.
בתערוכה הוצגו שבעים ושבעה צילומים מפורסמים שלו מתוך אלפים שמכיל ארכיונו.
התערוכה הוצגה בשנית בפסטיבל הסרטים השני בנתיבות, שנקרא "משפחה בסרט", בדצמבר 2012. התערוכה נמצאת בשני המבואות לאולמות הקולנוע של סינמטק תל אביב כתערוכה קבועה.
בשנת 2015, בזמן צילומי הסרט "ציפורי חול" הודיע המנחם על סיום הקריירה הקולנועית שלו כצלם סטילס.
הסצנה האחרונה אותה צילם הייתה עם השחקנית גילה אלמגור, אותה צילם גם בסצנה הראשונה יותר מ-40 שנה קודם לכן.
תמונות שצילם במהלך צילומי סרטי קולנוע
רשימת סרטי הקולנוע, וסדרות, תוכניות וסרטי הטלוויזיה
Roth) Stuart Gillard פיבי קייטס 1982 אלף נשיקות קטנות צבי שפילמן, שלמה מוגרבי מירה רקנטי דינה דורון, נירית גרוניך 1982 האיש שבא לקחת אמציה חיוני פרופסור א.
יוני (מסנסקריט: योनि; נהגה: yoni) הוא מונח שמתייחס לאיבר המין הנקבי, או לדבר מה שמזכיר אותו בצורתו.
מקבילו הזכרי הידוע יותר הוא פאלוס, איבר המין הזכרי, או סמל פאלי, דימוי ויזואלי שלו.
מקור המונח יוני מסנסקריט, והוא עשוי להתייחס לכל מערכת הרבייה של הנקבה: הן לאיברי המין החיצוניים (הפות), והן לפנימיים (הנרתיק והרחם).
השימוש בו בהשאלה מגוון, וכולל משמעויות רבות כגון: מקור, מעבר שמימי, מקדש, בית, קן, מקום מפלט, מכל, מעין ועוד.
שימוש ראשון במונח במערב מתועד בשנת 1778.
בהינדואיזם, המונח מופיע במגוון טקסטים עתיקים בפרשנויות שונות.
במסורת הטנטרית היוני הוא מקור החיים.
בטקסטים הינדואיים קאנוניים כגון הבהגאוואד גיטה והוודות, יוני היא צורת חיים, או מין ביולוגי.
בעולם קיימים 8,400,000 יונים, ובתהליך של גלגול נשמות ניתן להתגלגל ליונים שונים, לפי מעשים שנעשו בגלגולי חיים קודמים (קארמה).
לעיתים משמש יוני כיצוג של האנרגיה הנשית בעולם, הכוח היוצר והבונה, השאקטי והדווי.
פסלי הלינגאם הנפוצים בהודו, הקרויים גם לינגה-יוני, מורכבים מחפץ גלילי (שפעמים רבות מפורש כסמל פאלי) המונח על אגן ובו מגרעת, בשם יוני.
פסלים אלה, המשמשים לפולחן האל שיווה, מסמלים את חיבור הכוחות הגבריים והנשיים בעולם, המיוצגים בהתאמה על ידי שיווה ושאקטי.
לעיתים מיוחס היוני לבת זוגו של שיווה, פרוואטי.
בדומה לסמל פאלי, סמל יוניקי (או יוניני) הוא דימוי צורני לאיבר המין הנקבי.
דימויים נפוצים יכולים להיות מערות, בורות, שערים, פרחים, צדפות, מקווי מים וכדומה.
רעיונית, מזוהה הסמל היוניקי עם תכונות כמו הכלה ורכות.
בתנ"ך ובתלמוד נפוץ השימוש הספרותי בדימויים יוניקים לייצוג נשיות ומיניות נשית:
רבקה, רחל וצפורה המקראיות מוצאות להן זיווג בסמוך לבאר מים.
בציור הולדת ונוס מאת סנדרו בוטיצ'לי, אלת היופי ונוס עולה מהגלים בצדפה, שמפורשת כסמל יוניקי.
הציירת האמריקאית ג'ורג'יה אוקיף (1887-1986) הייתה ידועה בציורי פרחים המדמים את איבר המין הנשי.
המיצב הפמיניסטי המפורסם "ארוחת הערב" של האמנית ג'ודי שיקגו מציג דימויים יוניקים רבים.
סרטו של גיירמו דל טורו, המבוך של פאן, שבמרכזו נערה צעירה, רווי דימויים יוניקיים בהם מבוך, שער, גן, באר ודימויים לווסת.
היה מגדולי מרביצי התורה בדורם של הש"ך וה"תוספות יום טוב", מנהיג ציבור בתקופת גזרות ת"ח ות"ט, ורבן של הערים נמירוב, לובומל, בלז, הורודנה ופינסק.
לאחר חורבן הקהילות כיהן כרבה של מץ.
נודע בספרו קיקיון דיונה על התלמוד הבבלי, מספרי תקופת שיטת הפלפול שעדיין נלמדים בבתי המדרש ובישיבות.
נולד בפראג בשנת שנ"ו (1596), לרב ישעיה תאומים.
בצעירותו למד בקראקא שבפולין, בה התגורר דודו הרב פנחס הורביץ, גיסו של רבי משה איסרליש (הרמ"א).
הוא הראשון בשושלת רבני משפחת תאומים שנקרא גם פרנקל, וגם בדורות שאחריו לא אימצו הכל את שם המשפחה המורחב "תאומים-פרנקל".
כבר בהיותו כבן 20 החל מרביץ תורה לתלמידים, ובמשך 53 שנים עד יום מותו, העמיד אלפי תלמידים.
עם גדולי תלמידיו נמנים: רבי יצחק הגדול רבה של פוזנא, מחבר "שו"ת רבינו יצחק הגדול מפוזנא - באר יצחק"; ורבי יהודה בן ניסן מחבר "בית יהודה".
בישיבתו שנדדה עמו בין הערים בהן שימש ברבנות, הנהיג את שיטתו בלימוד, בה נלמדה הגמרא עם פירושיהם של רש"י ובעלי התוספות, בסגנון הפלפול המתון מבית מדרשם של מפרשי הש"ס העיקריים מהרש"א, מהרש"ל ומהר"ם, תוך דיון בדבריהם.
הוא השאיר אחריו כתבים רבים ובהם חידושים לתלמוד, פירושים על התורה וכתבים נוספים, אך בצוואתו הורה להדפיס רק את חידושיו למסכתות הש"ס, אותם כתב בעת זקנותו.
בשל אובדן חידושיו לחלק מן המסכתות, וקושי העתקה מכתב ידו, הדפיסו בניו את ספרו "קיקיון דיונה" בצורה חסרה, באמשטרדם בשנת תכ"ט – ת"ל [1670-1669].
והמהדורה שבדפוס אינה מקיפה את כל סוגיות הש"ס.
במקביל לעיסוקו בהוראת התלמוד, היה גם דיין ופוסק הלכה ושימש ברבנות בכמה קהילות יהודיות.
לפני מאורעות ת"ח ות"ט שימש כרבן של הערים נמירוב, לובומל (לובמלא), בלז, הורודנה, ופינסק.
בזמן הפוגרומים נמלט לווינה, בה שהו אותה העת, מחותנו הרבי ר' העשיל מקראקא, ורבי שפטל הורביץ.
לאחר שוך הפרעות גירוש ווינה התקבל כרב בקהילת מץ, בה שימש ברבנות עד יום מותו.
לפני מותו בחר בו ועד הקהילה היהודית בפוזנא לשמש כרבה של העיר, אך הוא שמר אמונים לבני קהילתו וסירב להצעה.
במקומו נתמנה אחד מבחירי תלמידיו רבי יצחק הגדול מפוזנא.
רבי יונה תאומים-פרנקל נישא פעמיים.
הוא נפטר בגיל 73, ביום החג הראשון של פסח, ט"ו בניסן תכ"ט (1669).
אביו של רבי יונה תאומים-פרנקל, הוא הרב ישעיה תאומים (נפטר אלול שצ"ח 1638), בנו של הרב משה אהרן תאומים מראשי הקהילה היהודית בפראג הנודע כאבי משפחת תאומים.
אשתו בזיווגו הראשון לא ידועה, ולהם שלוש בנות ובן.
הוא נישא בזיווג שני לביילא בתו של מאיר וואהל'ס חתנו של "השר" רבי שאול וואהל.
יעקב (נפטר תס"ג, 1703), נקרא ר' יעקב שולהויף על שם חמיו ר' אנשיל שולהויף מפראג.
אשתו יטלה (נפטרה ת"ע, 1710), על שמה קרויים צאצאיה בני משפחת ייטלס.
נכדה הוא יונה מיכל ייטלס (ייטלש) אבי האחים המפורסמים, הרבנים המשכילים יהודה וברוך ייטלס מפראג.
רבי ישראל צרפתי מגלוגאו, רבה של מץ אחרי אביו.
רבי יחזקיה יהושע פייבל תאומים.
רבי יוסף יוסקא, רבה של קראקא.
שרל (שרה), בזיווגה הראשון הייתה נשואה לרב מרדכי בנו של הרבי ר' העשיל, בעלה זה נפטר בצעירותו.
בזיווגה השני הייתה נשואה לנגיד ר' ישראל בנו של רבי משה ר' מנדלש מדייני פראג, ולאחר סכסוך עם ראשי הקהילה בפראג, עקרו לפוזנא, שם מת.
היא נישאה בזיווג שלישי לקרוב משפחתה הרב אהרן תאומים, רבן של וורמייזא וקראקא.
לאחר מותו התגוררה בבית אחיה יעקב שולהויף, עד מותה בתמוז תע"ט (1719).
עדל, אשת הרב אביגדור קרא, רבן של אפטא קונסטנטין וגלוגאו.
ככל הנראה היו לו עוד שתי בנות, האחת נישאה לרב ישראל יוסף משה גורדון, והאחרת לרב שאול קצנלנבוגן מפינטשוב.
מתשובה שכתב בעל התוספות יום טוב נראה שהם היו מחותנים (התשובה הובאה בחלקת מחוקק סימן קכט)
על שם צאצאיו הרבים שהוכרו כרבנים ותלמידי חכמים, אנשי ונשות מעשה, הוא כונה .
ספרו "קיקיון דיונה" נדפס לראשונה באמסטרדם לאחר מותו, בשנת ת"ל (1670) בידי בניו.
הספר בנוי בדרך לימודו של המחבר, כהערות על סדר דברי הגמרא ומפרשיה הנזכרים.
הוא נפוץ במהירות וזכה למהדורה נוספת בהנאו (תע"ב 1712), בהסכמת רבי שמואל שאטין מפרנקפורט (המהרשש"ך), והתקבל כאחד מספרי העיון היסודיים על סוגיות התלמוד בני תקופת האחרונים.
בשנת תרצ"ד (1934) הודפס הספר מחדש במהדורה מוערת על ידי הרב מיכאל דוב וייסמנדל בהוצאת ישיבת נייטרא, לאחר מלחמת העולם השנייה תכנן הרב וייסמנדל את הדפסת הספר מחדש, מאחר שרוב העותקים אבדו באירופה.
התוכנית לא יצאה אל הפועל, אך עם מותו בשנת תשי"ח (1958), הדפיסה הישיבה שנית את מהדורתה בדפוס צילום, במקום גלותה בארצות הברית.
יוני (יהונתן) גרא (נולד ב-2 ביוני 1978) הוא יוצר, במאי טלוויזיה, תסריטאי ושחקן ישראלי.
למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
החל את דרכו המקצועית ב-2004 כשיצר ביחד עם אילן רוזנפלד, קובי פרג' ועודד פז את "צרבת", תוכנית מערכונים יומית ששודרה בערוץ המוזיקה בתחילת דרכו.
בהמשך עבד עוד עם "הפיג'מות" וכתב מספר פרקים לסדרה.
ביים את סדרות הספין אוף של הפיג'מות "הפיג'מות בקפה קר סול" עונות 2+1 ו"הפיג'מות במופע של דובל'ה" ואף כתב חלק מהפרקים.
לאורך רוב עונות הסדרה "הפיג'מות" הופיע גרא כשחקן אורח בתפקיד ביי גינס (מנחה תוכנית בידור יומית) תחת השם "ערב סוף עם ביי גינס" פרודיה על התוכנית "ערב טוב עם גיא פינס".
ביים את הסדרה "העיר שלנו", תוכנית מערכונים בכיכובם של אילן רוזנפלד, קובי פרג', יובל סגל, עודד פז וליאת הר לב.
יצר יחד עם עודד פז וביים את הסדרה "הטבח המתוסבך", תוכנית בישול לילדים בהנחיית עודד פז ויובל סגל.
בנוסף ביים כתבות חוץ לתוכנית הבידור "Y" בערוץ 10, שימש כבמאי יומי בסדרת הריאליטי "האח הגדול" בעונות 2, 3, 4. ערך וביים את רצועת ההומור היומית של ערוץ המוזיקה בהנחייתו של דרור רפאל ("חידון האשליות").
ערך את תוכנית ההומור והסאטירה ברדיו 99 "סייד קיק".
בשנת 2006 יצר וביים את סדרת הדוקו הסלולרית הראשונה בישראל שעקבה אחרי הקלטות אלבומה הראשון של נינט טייב.
הסדרה הגיעה לשלב הגמר בפסטיבל מיפ בקאן 2006.
ב-2010 ביים את סדרת הילדים והנוער "המופע של שביט ונטורה" בערוץ דיסני.
מאז 2012 מביים את סדרת הילדים "הקלמרים" בכיכובם של כוכבי הילדים אודי ואביעד.
ב-2015 ביים את הסדרות "הנה אני בא" עם עודד פז ואילן רוזנפלד, "מיכל הקטנה והמפלצות", "חיבוק של שבת" עם סבא טוביה ותוכנית הילדים "דוקטור ליבי".
ב-2016 עלתה עונה 5 של הסדרה "הקלמרים" וצולמה גם עונה 6 שתעלה בהמשך.
באותה שנה ביים עונה נוספת של "מיכל הקטנה והמפלצות", ואת ה"תוכנית"- ספיישל מחווה של תוכניות הילדים והנוער של הערוץ הראשון בהשתתפות אילן רוזנפלד ואליאנה תדהר.
כמו כן עסק בפרויקטים שונים ביניהם ביים את "לילה הופ", את "שירים מבית סבא" ואת הסדרה "אחותי קפצה כיתה" בהשתתפות בר מיניאלי, עומר חזן, עודד מנשה, טלי אורן ואחרים.
ב-2018 יוני ביים את עונות 7–8 של "הקלמרים" שעתידות לעלות ב-2018–2019. כמו כן צולמה עונה 2 ללהיט אחותי קפצה כיתה.
בנוסף בשנה זו יוני המשיך לעבוד עם חברת הופ וביים עונה 3 למיכל הקטנה והמפלצות.
ב-2019 ביים את הסיטקום לילדים ונוער "משפחה בהנפקה" של חברת HOT.
ב-2020 ביים את הסדרה "מחנה אבא" ל-yes, בכיכובם של אסי ישראלוף, אורי גבריאל, אורי לייזרוביץ', קים אור אזולאי ועוד.
יוני הוא בנו של עו"ד אהוד גרא, מומחה למכרזים, לשעבר מנכ"ל משרד הכלכלה והתכנון, ונינו של גרו גרא, בכיר במשטרת וממשלת המנדט ונציב בתי הסוהר הראשון בישראל.
נשוי לאביגיל לאפין גרא, עיתונאית בקבוצת ידיעות אחרונות ובלוגרית (בלוג הפיה השחורה) ובספטמבר 2016 נולדה בתם הבכורה.
יהונתן (יוני) גבע (נולד ב-28 באוקטובר 1980) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
גבע נולד בירושלים, וגדל בשכונת קריית היובל.
הוא בוגר תיכון בויאר בירושלים.
לאחר שירותו הצבאי, בוגר לימודי תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות.
לאחר סיום הלימודים עסק בבימוי פרסומות, VFX והיה חלק מצוות הפיתוח של חברת Interlude.
במסגרת לימודיו בשנה א', יצר גבע סרט קצר בשם "אבוללה".
שלימים המשיך ופיתח אותו לסרט באורך מלא באותו השם, שיצא לאקרנים בחנוכה 2015. "אבוללה" זכה לביקורות חיוביות, הצלחה בקופות ונחשב פורץ דרך בקולנוע הישראלי הן בשילוב שנעשה בו בין צילום קולנוע (Live Action) ואנימציה והן בכמות האפקטים הממוחשבים בסרט ישראלי.
גבע מעיד שהסרט אבוללה הושפע רבות מלהיטיהם של ג'ורג' לוקאס וסטיבן ספילברג בהם צפה בילדותו.
גבע זכה בפרס "תגלית השנה" לשנת 2015 מטעם פורום מבקרי הקולנוע בישראל, על בימוי הסרט "אבוללה".
לאחר הסרט התמקד בהקמת מיזם VR באולמות סגורים שנסגר בעקבות מגפת הקורונה.
ב-2020 הקים יחד עם שותפים את סטודיו Parallax - אולפן ההפקות הווירטואליות הראשון בישראל, המתבסס על הצגת סימולציה אינטראקטיבית של תפאורה על גבי מסכים.
זוכה מספר פרסים בינלאומיים לסרט קצר.
העלילה מספרת על עזריאל גרימבורג (רפי אדיר), מלאך המוות המחוזי של גוש דן בניסיונו להתנער ממחויבות שגרתית כשליח האל כשלמעשה כל רצונו למצוא אהבה.
הבמאי מנחם גולן מגלם בסרט את אלוהים הרחום והחנון.
2015 - "אבוללה" - בהשתתפות מיכה סלקטר, נתי קלוגר, מכרם ח'ורי, עודד לאופולד, רותם קינן, דני קרפל ולאורה ריבלין.
יוני הרננדס וגה (בספרדית: Yonny Hernández Vega; נולד ב-25 ביולי 1988) הוא רוכב מרוצי אופנועים קולומביאני המתחרה בסבב ה-MotoGP.
הרננדס החל להתחרות בשנת 2003, בגיל 15, בקטגוריה של 85 סמ"ק ובעונתו הראשונה זכה בכל המרוצים ובאליפות, הישג עליו חזר שוב בשנת 2005. בשנת 2008 החל להתחרות בסבב מרוצי הסופרמוטו הספרדי וזכה במרוץ הבכורה בו השתתף.
בעונת 2009 סיים במקום הרביעי הכולל בקטגוריית הסופרספורט.
בעונת 2010 החל הרננדס להתחרות בסבב ה-Moto2 והיה הרוכב הקולומביאני הראשון שמתחרה בסבב.
אחרי שנתיים בסבב המשני עבר בעונת 2012 להתחרות בסבב ה-MotoGP עבר קבוצת אנטיביה רייסינג.
בסיום העונה עבר להתחרות עבור קבוצת פול בירד מוטורספורט (PBM) ובמהלך העונה עבר להתחרות עבור קבוצת פראמאק, עבורה הספיק להתחרות בחמשת המרוצים האחרונים של העונה.
בעונת 2016 עבר להתחרות עבור קבוצת אספר.
לקראת עונת 2017 נותר ללא קבוצה וחזר להתחרות בקטגוריית ה-Moto2.
יונוס מאלי (בטורקית: Yunus Mallı, נולד ב-24 בפברואר 1992 בקאסל שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני-טורקי המשחק בעמדת הקשר.
מאלי נולד בקאסל שבגרמניה להורים טורקים.
בראשית דרכו שיחק בקבוצת הנוער של בבורוסיה מנשנגלדבך בשנת 2007. בשנת 2010 שיחק מספר משחקים בקבוצת המילואים של המועדון, אך לא קיבל את ההזדמנות בקבוצה הבכירה, ולפני עונת 2011/12 חתם במיינץ 05 מהבונדסליגה.
בשתי העונות הראשונות שלו במיינץ, מאלי שיחק בקבוצה הבכירה ובקבוצת המילואים במקביל, והחל מעונת 2013/14 מאלי הוא שחקן קבוע בקבוצה הבכירה.
בעונה זו מאלי הבקיע עבור מיינץ חמישה שערי ליגה ב-23 הופעות, וסיים עם הקבוצה במקום השביעי בבונדסליגה.
בעונת 2014/15 הבקיע שישה שערים ופתח בכל המשחקים, וסיים עם מיינץ במקום ה-11. בעונת 2015/16 רשם מאלי עונת שיא אישית, כאשר הבקיע 11 שערי ליגה ובישל ארבעה, לרבות שלושער בניצחון 1–3 על הופנהיים וצמד בניצחון 1–3 על באייר לברקוזן.
מאלי הוביל את מיינץ בעונה זו למקום השישי בבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה בקישור עם יוליאן באומגרטלינגר, חאירו סמפריו, כריסטיאן קלמנס ודני לצה.
בינואר 2017, לאחר שפתח היטב את העונה במיינץ, חתם מאלי בוולפסבורג לארבע שנים וחצי, תמורת דמי העברה של 12.5 מיליון אירו.
המשך עונת 2016/17 היה מוצלח פחות עבור מאלי, שהבקיע שער אחד עד לתום העונה, וניצל עם הקבוצה מירידה רק לאחר צמד משחקי מבחן מול איינטרכט בראונשווייג, לאחר שוולפסבורג סיימה את העונה במקום ה-16. גם בעונת 2017/18 סיימו וולפסבורג ומאלי במקום ה-16 ונאלצו לשחק במשחקי מבחן, והפעם מול הולשטיין קיל.
וולפסבורג ניצחה בשני המשחקים, בתוצאות 1–3 ו-0–1, כשמאלי מבקיע את השער השלישי לוולפסבורג במשחק הראשון.
מאלי הבקיע בסך הכל חמישה שערים בעונה זו.
בעונת 2018/19, בה וולפסבורג דורגה בחלק העליון של הטבלה, מאלי ערך 21 הופעות והבקיע שער אחד.
בעונת 2019/20 איבד מאלי את מקומו בהרכב ולא ערך אפילו הופעה אחת במדי וולפסבורג, ובפגרת החורף של עונה זו הושאל לאוניון ברלין מהבונדסליגה עד תום העונה.
בהופעת הבכורה שלו באוניון ברלין, הפסיד מאלי עם קבוצתו בתוצאה 1–3 לר.ב.
בעבר, שיחק מאלי בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, ולזכותו 11 הופעות ושער אחד במדי נבחרת גרמניה עד גיל 21.
לאחר מכן בחר מאלי לשחק בנבחרת טורקיה הבוגרת, ואת הופעות הבכורה שלו ערך במשחקי ידידות של טורקיה מול נבחרת קטר ונבחרת יוון.
מאלי זומן לסגל הטורקי ליורו 2016, וערך הופעה אחת בהפסד 0–3 לנבחרת ספרד, כאשר החליף בדקה ה-70 את סלצ'וק אינאן.
טורקיה הודחה מהטורניר בתום שלב הבתים.
יונוס בק-יבקורוב (באינגושטית: Евкурнаькъан Баматгири Юнусбек) הוא מדינאי ואיש צבא רוסי ממוצא אינגושטי, סגן שר ההגנה של רוסיה, שבעבר כיהן במשך 11 שנה כראש רפובליקת אינגושטיה.
יבקורוב שירת כקצין צנחנים בצבא האדום ולאחר התפרקות ברית המועצות בצבא רוסיה.
הוא נשלח למשימות בצ'צ'ניה במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה ושירת בקוסובו ב-1999–2000. על פועלו בהשתלטות על שדה התעופה פרישטינה זכה בעיטור גיבור רוסיה.
צפון הקווקז הוא אזור ייחודי ברוסיה, שבו ישנה השפעה רבה ליחסים בין השבטים והעמים החיים שם.
לכן, הממשלה הפדרלית חותרת למנות אנשים ברפובליקות ההרריות שאין להם קשר הדוק עם האליטה המקומית ויכולים להתייצב כנגד כל מחלוקת שעולה ופועלים למנוע ניגוד עניינים בין הקבוצות היריבות באזור.
מסיבה זו הוא מונה באוקטובר 2008 לראש הרפובליקה של אינגושטיה על מנת לסייע במאבק בבדלנים בצפון הקווקז.
ביוני 2009 נפצע קשה בפיגוע מכונית תופת בעיר נזראן.
באוקטובר 2011 שוב היה למטרה של ארגוני הטרור, אך שוב נשאר בחיים.
לבסוף הודיע על פרישתו מהתפקיד ביוני 2019, לאחר 11 שנות שלטון ברפובליקה.
יבקורוב נולד למשפחה גדולה במשפחה אינגושטית במוצאה ממחוז פריגורודני שבצפון אוסטיה.
בסך הכל יש לו שישה אחים וחמש אחיות.
כילד גדל בכפר אנגושה, קיבל השכלה תיכונית כללית בפנימייה בבסלאן.
בשנת 1982 גויס יבקורוב לשירות חובה בכוחות המזוינים של ברית המועצות.
הוא הוצב לשרת בחיל הנחתים של צי האוקיינוס השקט.
בשנת 1984 סיים את שירות החובה.
בהמלצת מפקדיו החל ללמוד בבית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן, אותו סיים בשנת 1989 והוסמך לקצונה.
שירת כמפקד מחלקה ביחידת צנחנים שהוצבה בבלארוס.
בשנת 1990 הועברה יחידתו לקווקז, שם שמרה על אזור חיץ בין אזרבייג'ן לארמניה.
מילא שורה של תפקידים ביחידות הצנחנים של צבא רוסיה.
נטל חלק במלחמת צ'צ'ניה הראשונה.
בשנת 1997 סיים לימודים באקדמיה הצבאית על שם פרונזה.
יבקורוב השתתף במספר פעולות לחימה.
בדרגת מיור (רב-סרן) הוא מילא תפקידים של שמירה על השלום כחלק מהכוחות הרוסיים בבוסניה ב-1999 ולחם בהשתלטות שדה התעופה של פרישטינה.
שבזכותו הוענק לו עיטור גיבור רוסיה.
על פי כמה דיווחים, כוח של 18 אנשי הכוחות המיוחדים של הגה-אר-או השתלט על שדה התעופה בסיוע הכוחות העיקריים של הצנחנים.
הוא קודם לדרגת סגן אלוף והשתתף בשלבים הראשונים של מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
הוא גילה שוב ושוב אומץ אישי ויוזמה בניהול מבצעים צבאיים, כאשר בתפקידו כמפקד גדוד משמר, הסדיר את שחרורם של שנים-עשר חיילים רוסים מהשבי הצ'צ'ני.מעשיו לא נעלמו מעיני מפקדיו ובשנת 2000 הוענק לו עיטור גיבור רוסיה.
בשנת 2001 החל ללמוד באקדמיה של המטה הכללי, שבסיומם נשלח למחוז הצבאי של אוראל, בו שירת עד 2008.
בתקופה זו, באינגושטיה, התלקח סכסוך של ממש שאיים להפוך לעימות מזוין אמיתי.
המצב החמיר לנוכח עיבוי נוכחותה של מחתרת איסלאמית קיצונית.
מוראט זיאזיקוב, שכיהן כראש הרפובליקה פורש והממשל הפדרלי מקבל החלטה למנות לתפקיד נשיא אינגושטיה את יונוס-בק יבקורוב, היות שהוא לא היה חבר בשום ארגון ושבט אתני והיה צורך בדמות נייטרלית בהנהגת הרפובליקה.
טקס השבעתו היה צנוע ולא חגיגי והוא הסביר זאת ברצונו לחסוך בעלויות.
הנשיא החדש של אינגושטיה ערך את המפגש הראשון עם אזרחי הרפובליקה במסגד המרכזי בעיר נזראן.
כאן הוא החל לעודד את האליטה לתמוך בו בעת ביצוע תפקידו כראש הרפובליקה.
לאחר מינויו באוקטובר 2008, פעל למגר את השחיתות במחוז ולהיאבק בארגונים הבדלניים, אך הסכנה הגדולה ביותר שציפתה לו בשירות המדינה, הייתה ניסיון הרצח בשנת 2009 כאשר שיירתו הותקפה בעיר נזראן.
שיירת ראש הרפובליקה האינגושטית הותקפה על ידי מכונית מלאה בחומר נפץ.
כתוצאה מהפיגוע נהרג אחד המאבטחים של ראש הרפובליקה.
יבקורוב עצמו, אחיו, ואנשי שירות הביטחון נפצעו קשה.
למרות כל זאת, הוא הצליח לאחר זמן מה הצליח להתגבר על כל הקשיים וחזר למלא את תפקידו.
בשנת 2011 נעשה ניסיון התנקשות נוסף, ויבקורוב נפצע שוב.
רק לאחר סיומה הרשמי של מלחמת צ'צ'ניה השנייה, נרגעו הרוחות והוא הרשה לעצמו לפעול לייצוב המצב במחוז, תוך מאבק בבדלנות, בשחיתות ובשיפור אורח החיים בעידן שאחרי הרגיעה היחסית.
ברם, ביוני 2019, הצהיר כי נכשל להשיג שלווה וביטחון כלכלי לתושבים והצהיר על התפטרותו.
ביולי 2019 מונה לתפקיד המשנה לשר ההגנה של רוסיה והועלה לדרגת לוטננט גנרל.
ביוני 2023 היה מנציגי משרד ההגנה שניהל משא ומתן עם יבגני פריגוז'ין במהלך מרד קבוצת וגנר.
לאחר מכן התחיל לפקח על פעילות שכירי חרב רוסים באפריקה.
יוני אסיא (נולד ב-1 במרץ 1981) הוא יזם היי-טק, מנכ"ל ומייסד חברת eToro - פלטפורמה למסחר בשוק ההון המבוססת על רשת חברתית מקוונת.
נמנה עם מייסדי איגוד הביטקוין הישראלי ופורום תעשיית הבלוקצ'יין הישראלית.
יוני אסיא נולד ב-1981, בן לדוד אסיא, מחלוצי תעשיית התוכנה בישראל, יו"ר ומנכ"ל מג'יק תעשיות תוכנה, ולנעמי אסיא, בעלת משרד עורכי דין בתחום זכויות יוצרים.
במהלך שירותו הצבאי כמתכנת באגף המודיעין של צה"ל, החל ללמוד ניהול תיקי השקעות במכללת מיטב של מיטב בית השקעות.
במקביל ללימודיו הקים את הסטארט-אפ CDRide, חברה המספקת פתרונות לצילום ועריכה של סרטי וידאו לאטרקציות בפארקי שעשועים.
במהלך עבודתו כמנכ"ל בחברה זו, למד לתואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטה הפתוחה בשנים 2000–2002. בשנים 2004–2006 למד לתואר שני במדעי המחשב במרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנת 2007 הקים אסיא, עם אחיו רונן, את חברת eToro, והוא משמש כמנכ"ל החברה.
eToro רשת חברתית להשקעות פיננסיות הפועלת ב-140 מדינות בעולם, עם כ-10 מיליון משתמשים רשומים.
בזירות המסחר של איטורו, לצד מניות, קרנות סל, סחורות ומט"ח, נסחרים גם מטבעות דיגיטליים.
הרשת כוללת כלים של בינה מלאכותית, שמדרגים את תיקי ההשקעות וממליצים על אלה שנותנים את התשואה הגבוהה ביותר.
בשנת 2016 נבחר יוני לאחד מ-100 המשפיעים בתעשיית הFintech של המגזין City A.M.
במאי 2025 הונפקה eToro בבורסת נאסד"ק, לפי שווי של כ-4.3 מיליארד דולר.
ב-2013 כתב עם ארבעה מחברים נוספים מסמך אינפורמטיבי על Colored Coins, פלטפורמת המאפשרת לסחור מעל תשתית הביטקוין גם בסחורות אחרות.
בפברואר 2015 מונה לדירקטור בחברת ההזנק Colu.
חבר בוועד המנהל של מיטב דש.
יוני אסיא נשוי למור אסיא, מייסדת ומנכ"לית שותפה של iAngels, פלטפורמה להשקעות הון סיכון, אב לחמישה ומתגורר בסביון.
אחיו רונן אסיא, יזם ודירקטור פעיל בeToro, נשוי לסופרת נילי אסיא.
יוני ג'ירף הוא אלבומו השישי של המוזיקאי והזמר הישראלי יוני רכטר שיצא ב-27 בפברואר 2020.
האלבום הוא למעשה בנוי כמו סיפור ילדים (רובו שירי ילדים) שכל שיר מתמקד בחיה מסוימת: נמלה, עורב, ג'ירף, אווזות, גמל שלמה, דוכיפת, זברה, חתולים, צפרדע וקנגורו, ושירים אחרים על סיטואציות יומיומיות בין בני משפחה ועוד.
את השירים מבצעים יעל צבי, יעל נחשון ואיתי פרל, והאלבום הוקלט במשך כשנה.
בנוסף באלבום ישנו שיר בשם "פנינה" בו משתתפים חברי ההרכב "הכבש השישה עשר" (שהקליטו את האלבום המקורי 40 שנים לפני כן): יהונתן גפן, יהודית רביץ, גידי גוב, דויד ברוזה ורכטר עצמו.
יוני גדג' (נולד ב-1967) הוא קצין בצה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, אשר כיהן כמפקד חטיבת מכבים ועוצבת עמוד האש.
בשנת 2005 מונה למפקד עוצבת עמוד האש וכיהן בתפקיד במהלך מלחמת לבנון השנייה.
הוא סיים את תפקידו בשנת 2007. במקביל פיקד לסירוגין על חטיבת מכבים.
לאחר מכן מונה לראש מערך התותחנים בפיקוד הצפון.
בתפקידו האחרון היה ראש מחלקת הארגון באגף התכנון ואז השתחרר מצה"ל לאחר 27 שנות שירות.
לאחר שחרורו מונה בשנת 2012 למנכ"ל איחוד הצלה וכיהן בתפקיד עד 2013.
גדג' בוגר המכללה לביטחון לאומי תואר ראשון בכלכלה, סוציולוגיה ומדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
יהונתן דויטש (נולד ב-5 ביולי 1987) הוא מוזיקאי, מלחין, בסיסט וזמר-יוצר ישראלי.
דויטש נולד בשנת 1987 לאברהם דויטש, עורך דין, ואורנה, פסיכותרפיסטית.
הוא הקטן בין שלושה אחים.
למד בתיכון כצנלסון בכפר סבא ושירת כמפקד צוות בתותחנים.
בהמשך למד במכללת הד וסיים את בית הספר למוזיקה רימון במגמת ביצוע.
דויטש גדל במשפחה דתית-לאומית וחזר בשאלה.
בתחילת דרכו ניגן דויטש עם רעות יהודאי, הראל מויאל, אביגייל רוז, עומר מושקוביץ והרכבים שונים.
הוא ניגן במחזה שיקגו בכיכובה של רונה-לי שמעון שהוצג בתיאטרון יורם לוינשטיין.
בשנת 2015 הקים יחד עם דור הררי, עדן אטד, אריאל פדהצור, ויניב בין את הלהקה "Bones Garage".
בשנת 2017 הופיעה הלהקה בפסטיבל גלסטונברי, בפסטיבל The Great Scape בברייטון ובפסטיבל אינדינגב.
בשנת 2018 הופיעו בפסטיבל All Point East בפארק ויקטוריה בלונדון ובפסטיבל מטאור בלהבות הבשן.
בשנת 2019 הופיעו בפסטיבל SXSW באוסטין, טקסס ובפסטיבל New Coloseus Festival בניו יורק.
ב-2015 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "Massacre/ Dance".
ב-2019 יצא אלבומה השני, "Oi Ma Yesh", וב-2020 יצא האלבום השלישי, "Poland".
דויטש מנגן כבסיסט גם בלהקת "בוריטו" עם יעל קופלנד, סיון צוף-דהן ושחר לוי.
בשנת 2021 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "What We Have Now".
בשנת 2021 יצא אלבום הבכורה שלו "בלי תירוצים" באלבום עשרה שירים שאת כולם כתב והלחין.
באלבום משתתפת בת זוגו לחיים עומר מושקוביץ.
דויטש גם הפיק את האלבום ואחראי לעיבוד המוזיקלי.
להפקת האלבום היו שותפים שחר לוי ועדן אטד, שגם ניגן בגיטרה.
האלבום יצא תחת הלייבל של נענע דיסק.
שירי האלבום הושמעו בתחנות הרדיו וזכו לביקורות מצוינות.
הסינגל והקליפ הראשון מתוך האלבום, "סוני", יצא בחודש מאי 2021.
דויטש נשוי למוזיקאית עומר מושקוביץ והם מתגוררים בתל אביב.
יונוס דימוארה מוסא הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר באטאלנטה בהשאלה ממילאן מהסרייה א' ובנבחרת ארצות הברית.
מוסא נולד בניו יורק כאשר אמו הגנאית הייתה בחופשה בארצות הברית.
לאחר לידתו עבר להתגורר באיטליה.
מוסא החל לשחק באקדמיה של ג'ורג'ון, ובשנת 2012, בגיל 9, עבר למחלקת הנוער של ארסנל מהפרמייר ליג.
בקיץ 2019 חתם מוסא בוולנסיה מהלה ליגה, והחל לשחק בוולנסיה ב', קבוצת המילואים של המועדון.
לאחר הגעתו של המאמן החדש חאבי גארסיה, בילה מוסא את קדם עונת 2020/2021 עם הקבוצה הראשונה של המועדון.
ב-13 בספטמבר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 2–4 על לבאנטה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-1 בנובמבר הבקיע מוסא את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד חטאפה במסגרת המחזור השמיני בליגה, והפך למבקיע הלא-ספרדי הצעיר ביותר בהיסטוריה של ולנסיה, בגיל 17 שנים ו-338 ימים.
ב-4 בדצמבר 2020 האריך מוסא את חוזהו במועדון עד לשנת 2026. בעונתו הראשונה בקבוצה הראשונה של המועדון ערך מוסא 32 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-4 באוגוסט 2023 חתם לארבע שנים במילאן מהסרייה א'.
ב-19 בספטמבר עלה להופעת בכורה בליגת האלופות במשחק נגד ניוקאסל יונייטד.
ב-6 בינואר 2025 פתח בהרכב בגמר הסופר קאפ האיטלקי נגד אינטר ועזר לקבוצתו לזכות בתואר.
ב-1 בספטמבר 2025 הושאל לאטאלנטה.
בצעירותו, מוסא היה זכאי לייצג ברמה הבינלאומית את ארצות הברית, גאנה, איטליה ואנגליה.
הוא שיחק בנבחרות הצעירות של אנגליה.
ב-12 בנובמבר 2020 ערך מוסא את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, בתיקו 0-0 נגד נבחרת ויילס במשחק ידידות.
ב-15 במרץ 2021 הצהיר מוסא כי ימשיך לשחק עבור נבחרת ארצות הברית, על-אף שבאפשרותו לייצג נבחרות אחרות מכיוון שלא שיחק במשחק תחרותי במדי נבחרת ארצות הברית.
יונוס אקגון (בטורקית: Yunus Akgün; נולד ב-7 ביולי 2000 בקוצ'קוצ'קמג'ה שבטורקיה) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת גלאטסראיי ובנבחרת טורקיה.
אקגון גדל במחלקת הנוער של גלאטסראיי.
ב-27 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 6-0 על אלניהספור במסגרת המחזור השלישי בליגת העל הטורקית לעונת .
ב-25 בספטמבר 2020 הושאל אקגון לאדנה דמירספור מליגת המשנה הטורקית.
הוא ערך 28 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע חמישה שערים, וסייע למועדון להעפיל לליגת העל הטורקית.
ב-6 בספטמבר 2021 הושאל למועדון לעונה נוספת.
במהלך עונת הוא ערך 28 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע חמישה שערים.
בתום תקופת ההשאלה חזר אקגון לגלאטסראיי.
ב-27 באוגוסט 2023 הושאל ללסטר סיטי.
ב-4 ביוני 2022 ערך אקגון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה, בניצחון 4-0 על נבחרת איי פארו במסגרת ליגת האומות 2022/2023. ב-7 ביוני 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 6-0 על נבחרת ליטא במסגרת ליגת האומות 2022/2023. נכלל בסגל נבחרת טורקיה ליורו 2024.
יונה תדיר (נולד ב-5 באוקטובר 1943) הוא גינקולוג, פרופסור מן המניין נלווה באוניברסיטת קליפורניה באירווין ובאוניברסיטת תל אביב.
נולד בירושלים כצאצא לדור חמישי בארץ מצד אימו רבקה, וכבן לדוד וולץ-תדיר, שעלה לארץ כאתלט "קרב 10" יחד עם נבחרת ספורטאי "מכבי ורשה" שהגיעו למכביה השנייה (1935) שנשארה בישראל ובכך, ניצלה מהשואה.
וולץ-תדיר היה בין מקימי תשתית הספורט ב-"הפועל" והוועד האולימפי הישראלי.
שירת כחובש קרבי בחיל השריון וכמפקד קורס חובשים קרביים.
את שירות המילואים ביצע כרופא ביחידת החילוץ 669 בדרגת רס"ן (מיל').
בשנת 1967, החל את לימודי הרפואה באוניברסיטת וינה, המשיך באוניברסיטת תל אביב וסיים בהצטיינות בשנת 1974. מאותה השנה ועד לשנת 1980, התמחה בגינקולוגיה ומיילדות במחלקת נשים בבי"ח בילינסון, תחת הניהול של פרופ' סידני יואל-כהן ופרופ' ירדנה עובדיה.
במקביל, בשנת 1976, התמחה באנדוקרינולוגיה של הרבייה (Reproductive Endocrinology) בבי"ח שיבא אצל פרופ' ברונו לוננפלד, ושנתיים לאחר מכן, התמחה במיקרו-כירורגיה גינקולוגית אצל פרופ' R.M.L.
בשנים שלאחר מכן, ביצע השתלמויות נוספות בתחום הכירורגיה האנדוסקופית אצל פרופ' קורט סם בגרמניה, וכן בתחום ההפריה חוץ-גופית (IVF) ב-Bourne Hall Clinic באנגליה אצל Steptoe & Edwards, הנחשבים לפורצי הדרך בתחום.
התמחויות אלו היוו את הרקע להקמת היחידה לכירורגיה אנדוסקופית בשנת 1983, ואת יחידת ההפריה החוץ גופית בבי"ח בילינסון, אותה ניהל במשך 6 שנים בשנים 1985–1991. בשנתיים האחרונות בתפקיד, שימש גם כסגן מנהל מחלקת הנשים במקום.
בין השנים 1991 ל-1998, שימש כמנהל רפואי למכון המחקר Beckman Laser Institute and Medical Clinic באוניברסיטת קליפורניה באירוויין (UCI) .
לאחר סיום תפקידו ועד לשנת 2003, ניהל את רשת בתי החולים "רמת-מרפא" במסגרת "אסותא מרכזים רפואיים".
בשנת 2007, הקים וניהל את מרכז שרירני הרחם (Uterine Fibroids) במחלקת נשים בבי"ח בילינסון עד לשנת 2011.
לאחר סיום תפקיד הניהול של מכון המחקר Beckman Laser Institute ולאורך כל שנות הפעילות הניהולית והקלינית בישראל (1998–2024) נמנה במקביל גם עם הסגל האקדמי באוניברסיטת קליפורניה, במחקר והוראה.
תדיר שימש גם כעורך משנה לעיתון Lasers in Surgery and Medicine בארה"ב, וזכה בשנת 2021 לעיטור "פרס מפעל חיים" ע"י American Society for Laser Medicine and Surgery (ASLMS) על תרומה רבת שנים לפיתוח טכנולוגיות חדישות בתחום הלייזר הרפואי.
במהלך הקריירה, חיבור מעל 200 מאמרים בספרות הרפואית ו-4 ספרים בתחום רפואת הנשים, שימושי לייזר ברפואה, וכן חיבר את הספר "רפואת הנשים בישראל 1850–2023".
בין השנים 2005–2024, שימש כעורך אתר האינטרנט של האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה.
תדיר הוא גם שחיין בקבוצות "אקוותיקים" בקיבוץ גבעת חיים ו- "Mission Viejo Nadadores" בקליפורניה.
תדיר מחזיק בשיאי הגילאים בישראל בסגנונות החתירה והפרפר.
במסגרת פעילותו, זכה במדליית זהב מאליפות העולם בשחייה למאסטרס (2019 – דרום קוריאה), מדליה ארד במשחה 50 מ' פרפר באליפות אירופה (קאדיז, ספרד, 2009), מדליית כסף באליפות אירופה (2022 - רומא) במשחה 50 מטר חתירה, ארד באליפות העולם ביפן 2023, ומדליות זהב במשחקי המכביה בין השנים 2005–2022.
לזוג שלוש בנות, ענת הדס ויעל, ושבעה נכדים.
יוּנוּס אֶמְרֶה (בטורקית: يونس امره, ידוע גם בשם דרוויש יונוס (درویش يونس; פירוש: יוּנוס הדרוויש; 1240–1320), היה סופי, משורר עממי, אנטולי טורקי שהשפיע רבות על השירה הסופית ועל התרבות הטורקית.
ב-1991, במלאת 750 שנה להולדתו קבעה אונסק"ו את השנה, כ"שנת יונוס אמרה" הבינלאומית.
כמעט ואין מקורות ראשוניים מלבד שיריו המספקים מידע ביוגרפי על יונוס אמרה.
יונוס אמרה נולד ב-Sarıköy בשנת 1240. מהמידע בשיריו מובן שהוא היה נשוי ונולד לו בן בשם איסמעיל.
הוא מת בגיל 82 ולא ידוע היכן בדיוק נקבר.
מקורות שונים הזכירו שקברו נמצא ב־Sarıköy.
אמרה חי באנטוליה בתקופה בה היא הייתה תחת שלטון הסלג'וקים, אך בכפיפות לאימפריה המונגולית.
באזור דיברו אז ערבית כאשר דנו בדת ומדע, פרסית כשפת הספרות ומעמד האצולה, וטורקית כשפת הצבא והעם.
בתוך העושר התרבותי הזה יונוס אמרה החליט לכתוב את שיריו דווקא בטורקית, לשון העם והיה לראשון וגדול המשוררים הסופיים הטורקיים.
הוא היה בן דורו של ג'לאל א-דין רומי,
שיריו, שנכתבו כשירה עממית אנטולית, עוסקים בעיקר באהבה אלוהית וכן בגזירת גורל באסלאם, גורל האדם והציפייה המתמשכת ובלתי מושגת לפגישה עם מושא אהבתו, אלוהים.
זה מה שמעניק טעם לחייו ועילה לקיום האנושי.
עם זאת הוא מתייסר ואינו מוצא את מקומו בעולם, ומתאר את עצמו כמו: "נודד", "לא שפוי ולא משוגע".
שיר נוסף על ערגתו לאלוהים ובו הוא מזכיר את הקדושים: מוחמד, עלי אבן אבו טאלב, חסן אבן עלי וחוסיין בן עלי.
Yunus Emre: Aşkın Yolculuğu: דרמה טלוויזיונית בדיונית בת שתי עונות עם 44 פרקים, המבוססת על חייו של יונוס אמרה.
שודרה לראשונה ב-2015 בטלוויזיה הלאומית הטורקית (TRT).
Yunus Emre: Aşkın Sesi: סרט טורקי משנת 2014 המבוסס על חייו של יונוס אמרה.
Adımız Miskindir Bizim: שיר פולק-רוק פסיכדלי משנת 1973 מאת Mazhar ve Fuat, עם המילים שייך ליונוס אמר.
יונוס אמרה הוא דמות פופולרית במספר מדינות, החל מאזרבייג'ן ועד הבלקן.
שבעה יישובים שונים ברחבי העולם חלוקים בספק על הזכות להציב את קברו בגבולותיהם.
באשגבאט בירת טורקמניסטן, נקרא רחוב על שם יונוס אמרה וכן הוקמו שלושה אנדרטאות לכבודו.
שירתו של אמרה הייתה חביבה על יהודי טורקיה כי היא הזכירה להם את המשוררים העבריים, כמו שלמה אבן גבירול שאף הם עסקו בערגה לאלוהים.
יוני ציון אשר (נולד ב-17 ביולי 1986) הוא פעיל הסברה ישראלית מאז טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל.
משפחתו של אשר – חמותו, אשתו ושתי בנותיו, נחטפה לעזה מקיבוץ ניר עוז בשבעה באוקטובר.
אשתו ובנותיו הושבו לישראל במסגרת עסקת שחרור החטופים בנובמבר 2023.
אשר עוסק בייעוץ להשקעות בתחום המקרקעין עבור חברות ובעלי נכסים.
שימש כמנהל משרדו של שמאי המקרקעין אסא זהר במשך 4 שנים.
בבוקר השבעה באוקטובר 2023, נחטפו לעזה שתי בנותיו של אשר, אביב ורז, יחד עם אימן דורון, מקיבוץ ניר עוז, שם שהו בביקור בבית סבתן, אפרת כץ, שנחטפה אף היא ונרצחה במהלך החטיפה.
אשר עצמו שהה בביתו בעת החטיפה ומשנודע לו על האירוע, הצליח לאתר את הטלפון של אשתו וזיהה כי הוא נמצא בעזה.
הוא היה הראשון ליצור קשר עם התקשורת הממוסדת כדי לדווח על האפשרות של חטיפת אזרחים לעזה, בתוכניתו של אריה גולן בכאן ב', וכן בערוץ 12 בראיון לעודד בן עמי.
בשעות הערב נחשף לסרטון שהועלה לרשת על ידי חמאס ובו זיהה את אשתו, חמותו ובנותיו מובלות על טרקטור לכיוון עזה, וכך הבין בוודאות שהן חטופות.
משום היותן של בנותיו ואשתו אזרחיות גרמניות, פנה אשר לקנצלר גרמניה בבקשה להתערב מידית, ואף נפגש עם שרת החוץ הגרמניה, אנאלנה ברבוק, ועם שגריר גרמניה בישראל, שטפן זייברט.
במהלך 48 השעות הראשונות לאחר החטיפה, קיים אשר עשרות ראיונות לתקשורת הזרה והמקומית, במטרה להפיץ את סיפור משפחתו שנחטפה.
כשבועיים לאחר החטיפה השתתף ונאם בעצרת תמיכה בישראל בברלין, והציג בה את סרטון חטיפת משפחתו לנשיא גרמניה בפגישה אישית עימו.
בנובמבר 2023 נאם בפני הפרלמנט האירופי בדיון מיוחד שהתקיים בו, בהשתתפות בני משפחות החטופים, הנעדרים והנרצחים.
את נאומו סיים בקריאת "שמע ישראל" מול חברי הפרלמנט.
במהלך הביקור, נפגש אשר, יחד עם משלחת הסברה של משרדי התפוצות והחוץ, עם נשיאת הנציבות האירופית, אורסולה פון דר ליין, ועם שגרירים ממדינות רבות באיחוד האירופי בהן אוסטריה, יוון, איטליה ואירלנד.
במהלך 49 הימים בהם היו חטופות אשתו ובנותיו, קיים אשר כ-400 ראיונות לכ-100 רשתות תקשורת מקומיות וזרות, בין היתר בצרפת, גרמניה, בריטניה, ארצות הברית, שוודיה, פורטוגל, ברזיל, הודו, איחוד האמירויות, יוון, בולגריה, שווייץ, אוסטרליה, קנדה, ספרד, איטליה, רוסיה ואוקראינה.
כמו כן נפגש עם מדינאים בכירים, בהם קנצלר גרמניה, שרת החוץ של גרמניה, נשיא גרמניה, נשיאת האיחוד האירופי, אורסולה ון דר ליין, נשיאת הפרלמנט האירופי, רוברטה מצולה, שרת החוץ של בלגיה, שר החוץ של איטליה, יו"ר הצלב האדום, יו"ר נאט"ו, בכירים בפרלמנט האירופי וכן סנטורים מהקונגרס האמריקאי.
סיפורו עורר הדים רבים גם בקרב משפיענים וידוענים בינלאומיים, ורבים מהם שיתפו את דבריו ברשתות החברתיות, בהם גווינת' פאלטרו, מייקל דאגלס, סשה ברון כהן, איימי שומר, ג'יניפר גודווין, ג'ייסון אלכסנדר, גל גדות, מורן אטיאס, בר רפאלי, ושרון סטון.
דורון כץ אשר ובנותיה, אביב ורז, שוחררו בפעימה הראשונה בעסקת שחרור החטופים בנובמבר 2023. בנובמבר 2024 הודיע אשר כי הוא ודורון החליטו להיפרד.
בעת הפרידה הייתה דורון במהלך הריון, ולאחר הפרידה נולדה לזוג בת שלישית.
לאחר שחרורם מהשבי עוסק אשר בפעולות הסברה בזירה הבינלאומית, בין היתר בשיתוף פעולה עם אילון לוי, פעיל הסברה ודובר מערך ההסברה הלאומי בעבר.
כמו כן השתתף בפרויקט מיוחד של BBC Panorama והתראיין לרשתות תקשורת זרות לטובת הסברה.
עוד סייע לארגון "קרן היסוד" בגיוס כספים עבור פרויקטים שונים לטובת חיילים ונפגעים מהמלחמה.
על פועלו קיבל מכתב הוקרה מנשיאת הפרלמנט האירופי, רוברטה מצולה, וכן מכתב הוקרה רשמי מאת נשיא גרמניה.
על פועלו לטובת ארגון "קרן היסוד" זכה למכתב הוקרה מהארגון.
יונו שאולוביץ' סמיונוב היה סופר שכתב פרוזה, מחזאי ומנהל אמנותי בברית המועצות.
הוא כתב בלשון ג'והורי, ויצירתו התאפיינה במחזות שעסקו בנושאים אקטואליים, רוויי סרקזם והומור.
סמיונוב נמנה עם מייסדי תיאטרון הג'והורי בדרבנט.
נולד בדרבנט בשנת 1899 למשפחת בת מעמד הפועלים.
בשנת 1915 רכש השכלה תיכונית בבית הספר של קהילת יהודי ההרים, ובהמשך קיבל תואר במשפטים בסנקט פטרבורג.
סמיונוב הועסק כסדר בבית הדפוס של העיתון העירוני בדרבנט, שהוצא לאור ברוסית.
במהלך מלחמת האזרים ברוסיה, לחם לצד הבולשביקים והתפרסם כ"פרטיזן אדום".
לאחר מלחמת האזרחים שב לעבודתו בבית הדפוס.
משנת 1932 פרסם תשעה מחזות.
בשנת 1936 עבר יונו סמיונוב לבאקו עם משפחתו.
מאוחר יותר שב לעיר הולדתו.
הוא עבד בעיתון "העומל", שפורסם בשפת ג'והורי ו-1991 שינה את ל-"ואטן" .
ב־1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, שירת סמיונוב כסמל בכיר וכיהן ולחם בקרבות החזית האוקראינית הראשונה, בהמשך במסגרת החזית האוקראינית השנייה ואת המלחמה סיים בבודפשט.
סמיונוב שוחרר מהצבא האדום ב-23 ביוני 1945, וקיבל את מדליה על גילוי אומץ בשדה הקרב .
יוסיף סטלין הביע את תודתו במכתב ששלח לסמל יונו סמיונוב על השתתפותו בקרבות לכיבוש הערים וינה ובודפשט.
לאחר המלחמה עבד יונו סמיונוב ביקב ובו מילא תפקידי ניהול שונים.
מאוחר יותר פוטר מעבודתו, בטענה כי הוא קרוב משפחה של בוגד במולדת .
יונו סמיונוב נפטר בשנת 1961, בעת נסיעה ברכבת לוולגוגרד, ונקבר בעיר הולדתו, דרבנט.
מחזותיו ממשיכים להיות מוצגים בתיאטרון הג'והורי בדרבנט.
בשנת 1920, בדרבנט, עמד יונו סמיונוב בראש חוג דרמה של בני הנוער מקרב יהודי ההרים, שנקרא בשם המקוצר "מעגל אבני חן" .
עבור חוג זה כתב מחזות, בהם "מצ'ר", , ו"קורדון" .
בשנת 1924 העלה יונו סמיונוב שני מחזות במסגרת חוג "דרבנט יהודי ההרים": "שני מוכרי עורות" , ו"שדכן ערמומי" .
הנושאים המרכזיים במחזותיו של יונו סמיונוב היו היווצרותו של האדם הסוציאליסטי החדש, תעמולה אנטי-דתית – לדוגמה, השיר "קנה תנ"ך" , המאבק בשרידי העבר, והבנייה הקולקטיבית של חיים חדשים.
בשנת 1936, בעקבות קריאת המפלגה הקומוניסטית לעידוד ערבוב עמים ונישואין בין-אתניים, כתב סמיונוב את המחזה "אח חורג" , שעסק באהבתו של צעיר מיהודי ההרים לנערה לזגינית.
בשנת 1955, עשר שנים לאחר תום המלחמה, חיבר יונו סמיונוב את הפואמה "אני עד" , שבה תיאר את זוועות המלחמה שעבר.
יונוץ פאסקו (ברומנית: Ionuț Pascu; נולד ב-6 בספטמבר 1977) הוא זמר בריטון, מוזיקאי וסולן ראשון של האופרה הלאומית הרומנית בבוקרשט.
סיים את לימודיו באוניברסיטת המוזיקה בבוקרשט בשנת 2001 ובגיל 23 החל את הקריירה האמנותית שלו באופרה של קונסטנצה.
הוא סיים את לימודיו חמש שנים לאחר מכן עם הממוצע הגבוה ביותר מבין כל מחלקות המוזיקה באוניברסיטה באותה שנה, והוכר לא רק בתואר "Magna cum Laude" אלא גם עם תעודת מצוינות בלימודים, המוענקת מדי שנה לבוגר אחד באמנויות על ידי קרן סרגיי.
באופרה של קונסטנצה גילם תפקידים ב"דון ג'ובאני" מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט וב"לה בוהם" (מרצ'לו) מאת ג'אקומו פוצ'יני.
הוא לוהק לתפקידים ב"הטרובדור" (הרוזן די לונה), "נישואי פיגארו" (פיגארו), "מאדאם באטרפליי", "אבירות כפרית" (אלפיו) אסקמילו ב"כרמן" וכן ב"העטלף", וב"ארץ החיוכים" של להאר.
הוא הופיע רבות בהולנד, גרמניה, קוריאה, איטליה, הונגריה ואלבניה.
מאז אוקטובר 2005, הבריטון יונוץ פאסקו מופיע באופרה של בוקרשט.
בנוסף לקריירת השירה שלו, הוא השלים בהצלחה את לימודי הניצוח בקונסרבטוריון "ג'.
בעונת 2007–2008, הוא קיבל מלגה מתוכנית "זמן לגדול" של קרן "תיאטרון מוזיקלי של מרכז ומזרח אירופה", בחסות קרן דויטשה בנק ומשרד החינוך, האמנויות והתרבות הפדרלי של גרמניה.
הוא נשוי לסופרן מדלן פאסקו, הסולנית הראשונה של האופרה של בוקרשט.
יוֹנוּץ אנדריי רַאדוּ (ברומנית: Ionuț Andrei Radu; נולד ב-28 במאי 1997) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת השוער בסלטה ויגו מהלה ליגה.
ראדו נולד בבוקרשט שברומניה, והחל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של ויטורול בוקרשט, סטיאווה בוקרשט, דינמו בוקרשט, פרגולטסה ואינטר.
ראדו החל את הקריירה המקצוענית שלו באינטר, בה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 במאי 2016, במשחק נגד ססואולו במסגרת הסרייה א'.
ב-4 באוקטובר 2016, הוא חתם על חוזה חדש לארבע שנים במועדון.
ב-15 ביולי 2017, הושאל ראדו לאבלינו מהסרייה ב' למשך שנה.
ב-29 ביוני 2018, הושאל ראדו לגנואה מהסרייה א'.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-26 בספטמבר 2018, ושמר על שער נקי.
בעונת 2018/2019, הוא היה מועמד לפרס הכדורגלן הרומני של השנה.
ביוני 2019, לאחר שגנואה רכשה אותו, אינטר הפעילה סעיף רכישה חוזרת שהיה בחוזה שלו, וקנתה אותו בחזרה תמורת 12 מיליון יורו.
הוא הושאל שוב לגנואה, בה שיחק 17 משחקי ליגה.
בחלון ההעברות של ינואר 2020, הוא עזב את גנואה והושאל לפארמה מהסרייה א', אך לא שיחק במדיה.
בעונת 2020/2021, הוא שיחק בשני משחקי ליגה עבור אינטר, בעונה שבה זכתה בסרייה א' לראשונה מזה 11 שנים.
ב-27 באפריל 2022, טעות שלו עלתה לאינטר בהפסד לבולוניה.
ב-8 ביולי 2022, הושאל ראדו לקרמונזה מהסרייה ב' לעונה שלמה.
ב-25 בינואר 2023, הוא עבר בהשאלה נוספת לאוסר הצרפתית.
ב-27 ביולי 2023, הוא הושאל לבורנמות' מהפרמייר ליג האנגלית.
ב-3 בפברואר 2025, חתם ראדו על חוזה לחמישה חודשים בוונציה מהסרייה א'.
ב-9 ביוני 2025, סלטה ויגו מהלה ליגה החתימה את ראדו על חוזה לארבע שנים.
ראדו שימש כקפטן נבחרת רומניה עד גיל 21 כשהגיעה לחצי גמר יורו 2019, ובזכות הופעותיו זכה בתואר הכדורגלן הרומני של השנה לשנת 2019.
לראדו הייתה אחות גדולה שנפטרה בשנת 2006. הוא בן הדוד של אנדריי ראדו, שגם הוא כדורגלן.
יהונתן (יוני) הכהן הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף משנה המשרת כמפקד חטיבת שועלי מרום.
הכהן גדל בעתניאל, בנם של נעה והרב רא"ם הכהן.
במהלך מבצע צוק איתן שימש מפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 202. לאחר מכן שימש מפקד מגמה ביחידת מגלן, בעקבות פציעתו של הלוחם עילי חיות בתאונת אימונים, ננזף פיקודית, בוטל מינויו המתוכנן למפקד גדוד 890 של צנחנים וקידומו עוכב בשנתיים.
הוא שימש קצין אג"ם של חטיבת הצנחנים וב-2022 מונה למפקד צוות במלט"ק.
ביוני 2023 מונה למפקד גדוד 890 ופיקד על היחידה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ב-2025 מונה למפקד חטיבת שועלי המרום, ומפקד בא"פ לכיש.
יונתן (יוני) רכטר (נולד ב-18 בנובמבר 1951) הוא מוזיקאי, זמר, פסנתרן, מלחין, מפיק ומעבד מוזיקלי ישראלי, חבר להקת כוורת.
רכטר הוא חתן פרס א.מ.ת למוזיקה ופרס אקו"ם למפעל חיים.
רכטר נולד בתל אביב, בנם של האדריכל יעקב רכטר ושל המורה שרה שפיר.
אחיה של המאיירת מיכל לויט ואחיהם למחצה של השחקנית דפנה רכטר, האדריכל אמנון רכטר, ועפרה רכטר מרצה לפילוסופיה.
בגיל שמונה החל לנגן בפסנתר ובגיל 15 החל לכתוב מוזיקה.
השיר הראשון שהלחין היה "דמעות של מלאכים" למילותיו של חברו לכיתה דן מינסטר.
בגיל זה גם הקים שלישיית ג'אז.
בנוסף לעיסוקו במוזיקה, בימי לימודיו בתיכון (תיכון חדש), שיחק כדורסל בהפועל צפון תל אביב, קבוצה בת של הפועל תל אביב, אשר שיחקה בליגה השנייה.
רכטר החל את שירותו הצבאי בחיל המשטרה הצבאית, לאחר מכן עבר טירונות בבית הספר לחי"ר וקורס משנים טכניים בחיל התותחנים.
לאחר הקורס הצטרף ללהקת חיל התותחנים.
הוא שירת כקלידן, בתוכניתה "לה בומבה", שעלתה ב-1970. במקביל לשירותו הצבאי למד באקדמיה למוזיקה בתל אביב.
לאחר שחרורו המשיך בלימודי המוזיקה, אך עזב אותם לאחר שדני סנדרסון הזמין אותו ב-1972 להצטרף ללהקת "כוורת".
רכטר שימש כקלידן ופסנתרן הלהקה עד 1976, לצידם של גידי גוב, סנדרסון, יצחק קלפטר, מאיר פניגשטיין, אלון אולארצ'יק ואפרים שמיר.
רכטר שר סולו אחד בלבד במסגרת הלהקה, שיר מחאה פארודי ("אנטיביוטיקה"), שאת מילותיו כתב.
כיוצר הלחין לבדו בלהקה את "סוף ההצגה הלילה" והלחין במשותף עם סנדרסון את "מדינה קטנה" (שניהם מהאלבום השלישי "צפוף באוזן").
את יצירתו העצמאית הלחין רכטר מחוץ ל"כוורת".
במקביל לפעילות הלהקה הקים עם אבנר קנר את צמד הרוק המתקדם "ארבע-עשרה אוקטבות", וב-1975 יצא האלבום היחיד של הצמד, שנשא את שמו.
באלבום נכלל השיר "דמעות של מלאכים".
לאחר פירוק להקת "כוורת" חבר רכטר בן ה-24 לאריק איינשטיין, והפיק לו את אלבומו "האהבה פנים רבות לה", שיצא ב-1976. שיתוף הפעולה ביניהם התחיל כשאיינשטיין פנה לרכטר, שאותו הכיר מ"כוורת", שם התרשם מנגינתו.
במקור התכוונו רכטר ואיינשטיין ליצור אלבום שירי ילדים בעיבודיו של רכטר, אך שיתוף הפעולה ביניהם התפתח לאלבום למבוגרים, שרכטר הלחין, עיבד והפיק מוזיקלית.
רכטר הביא להקלטות את חבריו מ"כוורת" - אלון אולארצ'יק (בס) יצחק קלפטר (גיטרות) ומאיר פניגשטיין (תופים), ובין הלהיטים הבולטים באלבום היו "מה עושות האיילות" למילים של לאה גולדברג "זו אותה האהבה" ו"שיר אהבה סטנדרטי" למילים של איינשטיין.
ב-1977 יצא אלבום הופעה של איינשטיין בשם "אנשים אוהבים לשיר", בהפקתו המוזיקלית של רכטר.
רכטר שר בעצמו שיר אחד באלבום, "הימים חולפים", וכן ביצע את הקטע האינסטרומנטלי "הנקניק מצייטלין", שנקרא כך על פי כינויו של רכטר בפי איינשטיין.
לאלבומו של איינשטיין "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'", שיצא באותה שנה, הלחין רכטר את שירו של אברהם חלפי "עטור מצחך", שהפך לקלאסיקה ישראלית.
ב-1978 הפיק רכטר את אלבום הבכורה של גידי גוב, "תקליט ראשון".
רכטר הלחין את רוב שירי האלבום, ובהם "בלעדייך" ו"שלוש בלילה בעיר" למילים של דן מינסטר ו"העיקר זה הרומנטיקה" למילים של עלי מוהר.
עם השיר "שלוש בלילה בעיר" השתתף גוב בפסטיבל הזמר והפזמון של אותה שנה.
באותה שנה היה שותף ליצירת האלבום "הכבש השישה עשר", שהורכב משירי ילדים שכתב יהונתן גפן, להם התאים לחנים שהפכו, למרות מורכבותם, לקלאסיקה לילדים.
רכטר עיבד את שירי האלבום והלחין כמעט את כולם.
בין השירים המצליחים באלבום היו "הילדה הכי יפה בגן" ו"גן סגור".
ב-1979 הוציא יוני רכטר 3 תקליטים.
"אגדה בחולות", שהיה פסקול למופע של להקת המחול "ענבל", אלבום הסולו "התכוונות" ואלבום נוסף עם יהודית רביץ.
בהמשך לאלבום "הכבש השישה עשר", שיתף רכטר פעולה עם חברת ההרכב יהודית רביץ, שהייתה בראשית דרכה ועבדה על תקליט בכורה.
רכטר ורביץ יצאו במופע המשותף "באופן קבוע וחד פעמי", שאף תועד באלבום באותו שם.
האלבום הוקלט בהופעה חיה באולפן, ויצא ב-1979. שם המופע נלקח מהשורה הפותחת את השיר "שיר הפוך", שהלחין רכטר למילים של יובל דור.