tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ידוע במיוחד בשל תרגומו המעובד לספר "הקוסם מארץ עוץ" וסדרת ההמשך שחיבר לספר זה (השונה לגמרי מסדרת ההמשך של מחברו המקורי של הספר ל.
נולד באוסקמן שבקזחסטן, במבצר צבאי, למשפחה של איש צבא בדימוס.
בגיל 12, סיים בהצטיינות את בית ספרו באוקסמן, בו מאוחר יותר החל את קריירת ההוראה שלו.
ב-1907 התקבל למכון הפדגוגי בטומסק.
לאחר שנתיים, ב-1909 סיים את לימודיו במכון עם דיפלומה הנותנת לו זכות ללמד את כל המקצועות של תוכנית הלימודים מלבד מקצועות הקשורים לדת.
החל לעבוד כמורה בעיר הולדתו.
בשנת 1910 עבר למחוז נובוסיבירסק (רוסיה) שם עבד כמורה בעל התמחות במתמטיקה.
ב-1920 עבר לירוסלבל שם עבד כמנהל בית ספר בזמן שלמד במכון המתמטי בעיר.
עבר למוסקבה ב-1929, שם עבר כראש החלק החינוכי ברבפק.
סיים תוך שבעה חודשים קורס ועבר את המבחנים של המכון הפיזיקלי-מתמטי באוניברסיטת מוסקבה.
ב-1931 קיבל משרה של פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת מוסקבה ונותר במשרה זו במשך עשרים שנה.
בגיל 24 נפגש וולקוב בנשף באוקסמן עם קליראה גוביניה, מורה להתעמלות אומנותית וריקוד בגימנסיה.
לאחר חודשיים הם נישאו וכעבור שנה נולד בנם הראשון, ויויאן (נפטר בגיל 5 מדיזנטריה).
לאחר שלוש שנים נולד בנם השני, רומואלד (נפטר בגיל שנתיים מדלקת גרון, קנה נשימה וסימפונות).
לאחר מספר שנים, נולדו להם עוד שני ילדים, אשר נשאו את שמם של אחיהם הבכורים.
בשנת 1939 תרגם וולקוב את "הקוסם מארץ עוץ" לרוסית בשם "הקוסם מעיר האיזמרגד" , תוך עיבוד חופשי ושינויים רבים, בכללם הוספת פרקים והשמטת אחרים, שינוי שם הגיבורה מ"דורותי" ל"אלי", מתן קול דובר לכלב טוטו ועוד.
מחבר הספר באום לא הוזכר בשמו ובמקום שם המחבר הוזכר "סופר אמריקאי, בעיבוד אלכסנדר וולקוב".
הייתה זו שיטה נפוצה ביותר לפרסום ספרים בברית המועצות וכך תורגמו/עובדו לרוסית ספרים זרים רבים.
את הספרים אייר ליאוניד ולדימירסקי.
בשנות השישים פרסם וולקוב את סדרת ההמשכים שלו שהייתה שונה לגמרי מסדרת הספרים שפרסם באום.
הספר השישי פורסם ב-1982 לאחר מותו של וולקוב.
אחד השינויים העיקריים שהכניס וולקוב הוא מימד פוליטי ומוסרי, כאשר ברבות מהעלילות נלחמים הגיבורים בניסיונות השתלטות אריסטוקרטיים או פיאודלים על עוץ.
לדברי מתרגמת ספרי עוץ לעברית, גילי בר-הלל, "הסדרה הרוסית יותר דרמטית, משתמשת באלמנטים רבים של פולקלור והרבה יותר פסימית; לרוב אין בה את רוח השטות והתמימות שאפיינו את ספריו של באום".
עם זאת משלבים ספרי המשך של ולקוב אלמנטים מתוך ספרי ההמשך של באום.
כך למשל בספר השני יש אבקת קסמים שמחייה בובות עץ ויש צבא מרד שמנסה להפיל את הדחליל, שליט עיר האיזמרגד, אבל העלילה שונה לגמרי, צבא המרד הוא צבא של בובות עץ שהוקם על ידי קוסם מרושע.
ספריו של וולקוב תורגמו לשלל שפות והיו מוכרים ופופולריים יותר ברוסיה ובמזרח אירופה מסדרת ספריו של באום.
בשנות התשעים תורגמו ספריו גם לאנגלית.
לאחר מותו של וולקוב המשיכו סופרים אחרים בהם יורי קוזנצוב, סרגיי סוחינוב והמאייר ליאוניד ולדימירסקי ליצור ספרי המשך לסדרת עוץ של וולקוב.
בנוסף לסדרת עוץ פרסם וולקוב מספר ספרים נוספים.
בהם ספר מדע בדיוני פנטסטי בשם "כדור נפלא" () על הקוסמונאוט הראשון שראה אור ב-1940, לפני עידן הטיסות לחלל.
קארל אלכסנדר מילר היה פיזיקאי שווייצרי ממוצא יהודי.
חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1987, ביחד עם יוהנס גאורג בדנורץ, על גילוי מוליכי על בטמפרטורה גבוהה.
מילר נולד בבזל לאירמה לבית פייגנבאום ולפאול מילר.
בהיותו תינוק עברה משפחתו לזלצבורג, שם למד אביו מוזיקה.
אמו עברה עמו לבית הוריה בעיירה דורנאך הסמוכה לבזל.
מאוחר יותר עברו ללוגאנו, שם למד לדבר איטלקית שוטפת.
אמו נפטרה כשהיה בן 11.
קיבל את התואר הראשון מהמכון הטכנולוגי של ציריך, שם גם הציג את הדוקטורט שלו בשנת 1957. שימש כפרופסור באוניברסיטת ציריך.
במקביל, ניהל מחלקת מחקר ב-י.ב.מ.
בציריך וקיבל תואר "עמית IBM".
קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ז'נבה ומאוניברסיטת פאביה.
חקר את אפקט הול בבדיל.
התמקד בחקר SrTiO3 (סטרונציום טיטנאט) ומבני פרובסקיט דומים.
במסגרת מחקרו בתחום מוליכות-על בטמפרטורות גבוהות, השיג יחד עם יוהנס גאורג בדנורץ הישגים במוליכות-על.
ב-1983 בדנורץ ומילר החלו לחקור באופן שיטתי את התכונות החשמליות של חומרים קרמיים המבוססים על תחמוצות של מתכות מעבר, וב-1986, הם הצליחו לגלות מוליך על (LaBaCuO) שהטמפרטורה הקריטית שלו להולכת-על היא 35 מעלות קלוין, 12 מעלות יותר מהשיא הקודם של הולכת על.
הגילוי הזה הוביל למחקרים נוספים של הולכת על בטמפרטורה גבוהה על חומרים נחושתיים עם מבנים דומים ל-LaBaCuO, במהרה גילו תרכובות כמו BiSrCaCuO שהטמפרטורה הקריטית עבורו היא 107 מעלות קלוין ו-YBaCuO שעבורו הטמפרטורה הקריטית היא 92 מעלות קלוין.
בשנת 1987 גאורג בדנורץ ואלכסנדר מילר זכו ביחד בפרס נובל לפיזיקה "על פריצת הדרך החשובה בגילוי מוליכות על בחומרים קרמיים".
מילר התחתן עם אנגבורג מרי לואיז וינקלר.
אלכסנדר מיטרוביץ' (; נולד ב-16 בספטמבר 1994) הוא כדורגלן סרבי המשחק באל הילאל ובנבחרת סרביה.
מיטרוביץ' הוא מלך שערי סרביה בכל הזמנים.
נולד בעיר סמדרבו, והחל לשחק באקדמיית הנוער של ענקית הכדורגל הסרבית פרטיזן בלגרד בגיל 11. את הבכורה שלו בקבוצת בוגרים, ערך במועדון חסות של פרטיזן, טלאופטיק, בעונת 2011–2012. הוא כבש בעונה זו שבעה שערים ב-25 משחקי ליגה.
ב-27 ביוני 2012 חתם מיטרוביץ' על חוזה מקצועני ראשון ארבע-שנתי בפרטיזן, יחד עם שני עמיתיו לקבוצה מטלאופטיק.
הוא ערך את הופכת הבכורה הרשמית שלו במועדון נעוריו, במשחק מוקדמות ליגת האלופות מול המועדון המלטזי ולטה, וכבש שער בכורה תשע דקות בלבד מהרגע שנכנס למשחק כמחליף.
ב-23 באוגוסט 2012 כבש מיטרוביץ' בנגיחה במשחק מול טרומסה הנורווגית, במשחק הפלייאוף על ההעפלה לליגה האירופית.
שלושה ימים לאחר מכן, הוא כבש את שער הליגה הראשון עבור פרטיזן, במשחק ביתי נגד יגודינה.
ב-17 בנובמבר 2012 כבש מיטרוביץ' את השער הראשון במשחק הדרבי הנצחי של בלגרד, בו פרטיזן הפסידה 2–3 לכוכב האדום בלגרד.
חמישה ימים לאחר מכן, הוא כבש שער נוסף עבור קבוצתו, בתיקו החוץ במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית מול נפטצ'י באקו מאזרבייג'ן.
בסופה של עונת הבכורה שלו בפרטיזן, הוא סיים כמלך שערי הקבוצה בכל המסגרות, כאשר כבש 15 שערים ב-36 משחקים.
בזכות נתונים מרשימים אלו, מיטרוביץ' נבחר להיות חלק מנבחרת העונה של ליגת העל הסרבית.
ב-12 באוגוסט 2013, לאחר שמועות רבות, הוכרז רשמית באתר האינטרנט של פרטיזן בלגרד שמיטרוביץ' יימכר למועדון הבלגי אנדרלכט, ב-30 באוגוסט 2013, לאור בקשתו של השחקן ומשפחתו.
הוא נמכר תמורת חמישה מיליון אירו, שהייתה לשיא מועדון עבור רכישת שחקן באנדרלכט.
ב-1 בספטמבר 2013, מיטרוביץ' בישל שני שערים בהופעת הבכורה שלו במועדונו החדש, לאחר שנכנס כמחליף בראשית המחצית השנייה, במשחק ליגת העל הבלגית מול זולטה ורכם.
ב-10 בדצמבר 2013, במשחק האחרון בשלב הבתים של ליגת האלופות מול אולימפיאקוס היוונית, מיטרוביץ' נכנס לעמוד בשער הקבוצה כשוערה, לאחר שהשוער המקורי סילביו פרוטו הורחק בכרטיס אדום.
מיטרוביץ' נכשל בעצירת בעיטת העונשין (כתוצאה מעבירתו של פרוטו) וספג שער מרגלי אלחנדרו דומינגס.
בעונתו השנייה בקבוצה הבקיע מיטרוביץ' 28 שערים, וצבר התעניינות מכמה קבוצות באירופה.
ב-21 ביולי 2015 חתם מיטרוביץ' בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג עבור 13 מיליון ליש"ט.
ב-31 בינואר 2018 מיטרוביץ' הושאל לפולהאם מהצ'מפיונשיפ.
מיטרוביץ' כבש 12 שערים וסייע לקבוצתו לעלות לפרמייר ליג.
ב-30 ביולי 2018 רכשה פולהאם את מיטרוביץ'.
בסוף העונה ירד עם הקבוצה חזרה לצ'מפיונשיפ, וב-7 ביולי 2019 האריך את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2024.
מיטרוביץ' פתח את עונת 2019/20 בצורה טובה, כאשר הבקיע חמישה שערים בששת המשחקים הראשונים.
באוקטובר הבקיע שישה שערים בחמישה משחקים, כולל שלושער מול לוטון טאון ונבחר לשחקן המצטיין של החודש.
בסיום העונה העפילה פולהאם בחזרה לפרמייר ליג לאחר שסיימה את הליגה במקום הרביעי וניצחה בשלב הפלייאוף, כאשר מיטרוביץ' מבקיע 26 שערים ב-41 משחקים ומסיים כמלך השערים.
בסיום עונה שלאחר מכן נשר שוב עם הקבוצה לצ'מפיונשיפ.
לאחר חזרתה של פולהאם לצ'מפיונשיפ, כבש מיטרוביץ' בעונת 2021/22 שערים רבים.
ב-29 בספטמבר 2021, כבש שלושער ראשון לעונה, בניצחון 3–1 סוונסי סיטי, כאשר כל שלושת השערים נכבשים במחצית הראשונה של המשחק.
תחילת העונה המדהימה שלו נמשכה עד אוקטובר כשהוא כבש שמונה שערים, כולל שלושער נוסף, הפעם מול וסט ברומיץ' אלביון.
הופעות אלו זיכו אותו בפרס שחקן החודש.
מיטרוביץ' כבש את השלושער השלישי שלו לעונה בניצחון 6–2 על בריסטול סיטי ב-15 בינואר 2022, והעלה את מאזן השערים שלו ל-27 שערי ליגה ב-24 משחקים בלבד.
ב-12 בפברואר, כבש מיטרוביץ' את שערו ה-31 לעונה עם השער היחיד בניצחון על האל סיטי, והשווה את שיא השערים לעונה אחת בצ'מפיונשיפ שנקבע על ידי איוואן טוני בעונה הקודמת, כאשר נותרו שישה עשר משחקים לעונה.
הוא שבר את השיא הזה תשעה ימים לאחר מכן, כשהבקיע את השערים ה-32 וה-33 שלו לעונה, בניצחון 1–2 על פיטרבורו יונייטד.
ב-19 באפריל כבש את שערי הליגה ה-39 וה-40 שלו בניצחון 0–3 על פרסטון נורת' אנד.
התוצאה אישרה את עלייתה של פולהאם חזרה לפרמיירליג.
ב-24 באפריל נבחר מיטרוביץ' לשחקן העונה בצ'מפיונשיפ בטקס פרסי ה־EFL השנתי.
הוא גם נבחר בקבוצת העונה, לצד חבריו לקבוצה טוסין אדרבייו, אנטוני רובינסון והארי וילסון.
ב-2 במאי 2022, בניצחון 0–7 על לוטון טאון, מיטרוביץ' כבש 2 שערים והשווה ושבר את השיא של גאי ויטינגהם לעונה בליגה האנגלית במתכונת של 46 משחקים על ידי הבקעה של 43 שערים בעונה.
הניצחון גם הבטיח לפולהאם את אליפות הצ'מפיונשיפ.
בעונת 2022/23 כבש 14 שערי ליגה ב-24 שערי ליגה, ועזר לקבוצה לסיים במקום ה-10 בפרמייר ליג.
ב-19 באוגוסט 2023 חתם מיטרוביץ' באל-הילאל הסעודית.
מיטרוביץ' זומן לראשונה לסגל הנבחרת הסרבית הבכירה על ידי המאמן סינישה מיכאילוביץ', לקראת משחק מוקדמות מונדיאל 2014 מול נבחרת בלגיה.
הוא פתח בהרכב במשחק זה, ושיחק במשך 69 דקות, עד שהוחלף על ידי מרקו שצ'פוביץ'.
במהלך המשחק, הוא אף הספיק לקבל כרטיס צהוב בשל עבירה על הבלגי אקסל ויטסל.
לאחר הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, לקח מיטרוביץ' חלק כשחקן מפתח בקמפיין ההעפלה של נבחרת סרביה עד גיל 19 ליורו 2013 לנבחרות עד גיל זה בליטא.
מיטרוביץ' הוביל את נבחרתו לזכייה ראשונה היסטורית בטורניר הגמר ואף זכה בתואר השחקן המצטיין בטורניר.
ב-6 בספטמבר 2013 כבש את שערו הראשון במסגרת הנבחרת הבוגרת, בתיקו 1-1 מול נבחרת קרואטיה.
מיטרוביץ' היה שחקן הרכב במונדיאל 2018 במדי סרביה וכבש שער אחד בהפסד 1–2 לשווייץ.
ב-14 בנובמבר 2021 כבש שער ניצחון בדקה ה-90 בניצחון 1–2 על נבחרת פורטוגל, שער שהעניק לנבחרתו את הכרטיס למונדיאל 2022 בקטר על חשבון האחרונה.
נבחרת סרביה עד גיל 19
אליפות אירופה לנבחרות עד גיל 19: 2013
נבחרת העונה של ליגת העל הסרבית: 2012/2013
שחקן הזהב של אליפות אירופה לנבחרות עד גיל 19: 2013
מלך השערים של ליגת העל הבלגית: 2014/2015
השחקן המצטיין של החודש בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ: מרץ 2018, אפריל 2018, אוקטובר 2019, אוקטובר 2021
נבחרת העונה של פוטבול ליג צ'מפיונשיפ מטעם התאחדות הכדורגלנים המקצוענים (PFA): 2019/2020, 2021/2022
אלכסנדר מנס היה פיזיקאי ומטאורולוג ישראלי, בין החלוצים לקידום אנרגיה מתחדשת בישראל.
מבכירי החוקרים בארץ בנושא האקלים בכלל ובתחום אנרגיית הרוח בפרט.
בעל תואר דוקטור בפיזיקה ממכון ויצמן למדע.
קיבל פרס מפעל חיים בכנס אילת-אילות לאנרגיה מתחדשת, בעבור תרומתו לתחום אנרגיית הרוח בישראל.
היה העורך המדעי הראשון של המהדורה העברית של סיינטיפיק אמריקן.
אלכסנדר מנס נולד בבילגוריי, עיירה יהודית-פולנית קטנה ליד לובלין.
עם הכיבוש הגרמני, ברחה המשפחה לגבול פולין-רוסיה ומשם הוגלתה, בסוף 1940, יחד עם המשפחה המורחבת לסיביר.
עם סיום מלחמת העולם השנייה חזר מנס עם משפחתו לפולין, לעיר לודז', שם השלים תעודת בגרות.
ב-1950 עלה לישראל עם הוריו ואחיו.
ב-1960 נישא לאילנה ביתם של לאה וגבריאל וייסמן, שלה היה נשוי 60 שנים.
עם סיום לימודיו בטכניון בשנת 1956 התחיל מנס לעבוד בשירות המטאורולוגי הישראלי.
בתחילת שנות ה-70 סיים מנס תואר שני בנושא עכירות השמיים, בהדרכת פרופ' יהויכין יוסף במחלקה למדעי כדור הארץ באוניברסיטת תל אביב וב־1988 סיים תואר שלישי בפיזיקה בממכון ויצמן למדע בנושא מדידות קרינה על משטחים נטויים בהדרכת פרופ' גדעון יקותיאלי.
בין תפקידיו בשירות המטאורולוגי, במשך קריירה ארוכה שנמשכה למעלה מ-40 שנה, כיהן כסמנכ"ל השירות למחקר ופיתוח.
פיתח וקידם את מודל התחזית העונתית למשקעי החורף בישראל.
הקים וניהל במשך שנים רבות את מערכת הבקרה לסירוגין (מב"ס) השומרת על איכות האוויר מפני זיהום של מקורות גבוהים.
היה הראשון לקדם פעילות למיפוי רוח לאומית (אטלס רוח), יזם והיה מעורב בקליטת המחשב הגדול הראשון של השירות המטאורולוגי, בתכנון ופיתוח מנהרת הרוח, בהקמת המרכז הלאומי לקרינת השמש בבית-דגן ובהתקנת מכ"ם הגשם.
כיהן כיושב ראש האיגוד המטאורולוגי הישראלי והיה הנציג הישראלי בוועדת המחקר של הארגון המטאורולוגי העולמי.
תחת ניהולו החל לראשונה השימוש בלוויינים לחיזוי מזג אוויר.
מנס היה בין החלוצים לקידום אנרגיה מתחדשת בישראל.
במקביל לתפקידיו המקצועיים שימש גם כיו"ר ועד העובדים של השירות המטאורולוגי בשנות ה-60.
במקביל לעבודתו בשירות המטאורולוגי הישראלי הרצה ולימד במשך עשרות שנים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן והעמיד דור שלם של תלמידים, כמו כן הנחה עבודות מחקר בנושאי אקלים בבית-הספר פורטר ללימודי הסביבה באוניברסיטת תל אביב.
תרם רבות להכשרת מדענים במסגרת המרכז האזורי להדרכה של הארגון המטאורולוגי העולמי.
בנוסף, היה מבוקש מאוד בפעילות הסיוע הבין-לאומית של ישראל בעולם במסגרת המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי.
שנים רבות היה מנס הנציג הישראלי בוועדת המחקר של הארגון המטאורולוגי העולמי, שם קשר קשרים עם נציגי המדינות השונות ופעל לקידום המחקרים הבסיסיים בארץ ובעולם.
בשנות ה-80 כיהן מנס כיושב ראש האיגוד המטאורולוגי הישראלי (אמ"י).
בשנת 2001 לקח על עצמו מנס את משימת עריכת המהדורה העברית של סיינטיפיק אמריקן ישראל.
בה בעת ערך את כתב העת המקוון של החברה הישראלית לפיזיקה – "פיזיקה פלוס".
אלכסנדר מנס נפטר בתל אביב ב-29 בנובמבר 2010 והותיר אחריו אלמנה, אילנה מנס, בן ובת ושני נכדים.
אלכסנדר מדלונג הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם.
מדלונג העביר את רוב הקריירה בוולפסבורג, עמה זכה באליפות הבונדסליגה בעונת 2008/09.
למדלונג שתי הופעות במדי נבחרת גרמניה.
מדלונג החל לשחק בנוער של הרטה ברלין בשנת 1999 והתקדם במהרה לקבוצת המילואים של המועדון, בה שיחק בקביעות.
באוקטובר 2002 ערך מדלונג את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה כשפתח בהרכב בניצחון הרטה ברלין 2-0 על אנרגי קוטבוס במסגרת הבונדסליגה.
עד לסיום העונה ערך מדלונג עוד שמונה הופעות.
בעונת 2003/04, אותה סיימה הרטה ברלין במקום ה-12 בבונדסליגה, מדלונג הפך לשחקן משמעותי בהרכב, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם מרקו רהמר, ארנה פרידריך, יוסיפ שימוניץ' ודיק ואן ביוריק.
את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת הבקיע בנובמבר 2003. שער זה הקנה להרטה ברלין יתרון 2-1 מול בורוסיה מנשנגלדבך, והיווה בדיעבד שער ניצחון.
עד לסיום העונה הבקיע מדלונג שני שערים נוספים.
בעונת 2004/05 הבקיע מדלונג ארבעה שערי ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי בבונדסליגה, כשהרטה ספגה 31 שערים בלבד והוכתרה כהגנה הטובה ביותר בבונדסליגה.
בעונת 2005/06 סיימו הרטה ומדלונג במקום השישי בבונדסליגה, כשמדלונג מבקיע שוב ארבעה שערי ליגה.
באותה עונה, מדלונג והרטה השתתפו בגביע אופ"א, וצלחו את שלב הבתים מבלי לספוג שער בארבעת המשחקים, ששלושה מהם הסתיימו בתיקו 0-0. עם זאת, הודחה הקבוצה כבר בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי ראפיד בוקרשט.
בקיץ 2006 עזב מדלונג את הרטה ברלין, וחתם בוולפסבורג.
בעונתו הראשונה בוולפסבורג, 2006/07, היה מדלונג שחקן הרכב, והבקיע ארבעה שערי ליגה, כשהוא משתף פעולה עם פקונדו קירוגה וקווין הופלנד.
הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-15, שלוש נקודות בלבד מעל הקו האדום.
בעונת 2007/08 עברה וולפסבורג מהפכה בסגל לאחר מספר עונות בתחתית, ומדלונג היה חלק מעונה מוצלחת שהסתיימה במקום החמישי בבונדסליגה.
בעונת 2008/09 ההצלחה של וולפסבורג המתחדשת הגיעה לשיא, כאשר הקבוצה זכתה באליפות מפתיעה.
מדלונג הבקיע בעונה זו שלושה שערי ליגה, ושיתף פעולה בהגנה עם אנדראה ברצאלי, מרסל שפר, סשה ריטר, יאן שימונק ופטר פקאריק.
באותה עונה השתתפו וולפסבורג ומדלונג בגביע אופ"א, שם הצליחו פחות, כשצלחו את שלב הבתים, אך הודחו כבר בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי פריז סן-ז'רמן.
בעונת 2009/10 וולפסבורג ומדלונג סיימו רק במקום השמיני בבונדסליגה.
את שלב הבתים של ליגת האלופות סיימו וולפסבורג ומדלונג במקום השלישי, ממנו המשיכו לליגה האירופית, שם נעצרו ברבע הגמר על ידי פולהאם.
בעונת 2010/11 סיימה הקבוצה רק במקום ה-15 בבונדסליגה, כשמדלונג ערך 20 הופעות בלבד.
בעונת 2011/12 סיימו וולפסבורג ומדלונג במקום השמיני בבונדסליגה.
עונת 2012/13 הייתה האחרונה של מדלונג בקבוצה.
בעונה זו, וולפסבורג סיימה במקום ה-11, כשמספר ההופעות של מדלונג הצטמצם משמעותית.
מדלונג לא שיחק כלל במחצית הראשונה של עונת 2013/14, ובמחצית העונה עבר לאיינטרכט פרנקפורט.
מדלונג ערך 16 הופעות עד לתום עונת 2013/14 במדי איינטרכט פרנקפורט, ושיתף פעולה בהגנה עם קרלוס סמבראנו, מרקו רוס, סבסטיאן יונג ובסטיאן אוצ'יפקה.
את העונה הזו סיימה פרנקפורט במקום ה-13. את שער הבכורה שלו בפרנקפורט הבקיע מדלונג במרץ 2014, בתיקו 1-1 מול המבורג, ועד לסיום העונה הבקיע שער נוסף.
בעונת 2014/15 סיימו פרנקפורט ומדלונג במקום התשיעי.
מדלונג הבקיע ארבעה שערים בעונה זו, ביניהם הצמד הראשון של מדלונג בקריירה, בהפסד 5-4 לשטוטגרט באוקטובר 2014. בסיום עונה זו, עזב מדלונג את פרנקפורט, וחתם בפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה.
בעונת הבכורה של מדלונג בפורטונה דיסלדורף, 2015/16, סיימה הקבוצה במקום ה-14 בבונדסליגה השנייה, על אף שנוסף למדלונג, שיחקו בהגנת הקבוצה שחקנים נוספים בעלי ניסיון בבונדסליגה ככרים חגוי והשוער מיכאל רנסינג, ועל כן נחשבה עונה זו כאכזבה עבור הקבוצה.
בתום עונת 2016/17 שוחרר מדלונג מהקבוצה, ופרש מכדורגל.
מדלונג ערך 13 הופעות והבקיע שני שערים במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה הבכירה ערך מדלונג באוקטובר 2006, בניצחון 2-0 על נבחרת גאורגיה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-84. במרץ 2007 ערך מדלונג את הופעתו השנייה והאחרונה במדים הלאומיים, בהפסד 1-0 לנבחרת דנמרק.
במשחק זה שיחק מדלונג 90 דקות.
שתי הופעותיו של מדלונג בנבחרת גרמניה נערכו במשחקי ידידות.
גוראן אלכסנדר סיוסטרום מילושביץ' (בשוודית: Goran Alexander Sjöström Milošević הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פורטסמות'.
מילושביץ' החל לשחק כדורגל בריסנה, עיר הולדתו, לאחר מכן עבר לשחק בואסלונדס.
עד גיל 17 תופקד בעמדת החלוץ, לאחר מכן הועבר לשחק כקשר ולבסוף כבלם.
בשנת 2010 החל לשחק בסגל הקבוצה הבוגרת ובמהלך העונה הבקיע חמישה שערים.
ב-1 בפברואר 2011 חתם על חוזה ל-4 עונות בקבוצת א.י.ק סולנה.
בעקבות פציעתו של פל קרלסון במהלך ההכנות לפתיחת העונה קיבל מילושביץ' מקום בהרכב הפותח של הקבוצה.
משחק הבכורה נערך מול קבוצת מיאלבי ובסיומו נבחר לשחקן המצטיין של המשחק.
הצלחתו משכה את תשומת לבן של קבוצות שונות כגון ארסנל וליברפול.
ורדר ברמן אף הציעה סכום של כ-600 אלף אירו, אך נענתה בשלילה.
ב-22 באפריל 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בבעיטה מתוך עיגול האמצע של המגרש.
ב-7 בינואר 2015 חתם על חוזה לשלוש וחצי עונות בקבוצת בשיקטש תמורת כמיליון אירו, אך במהלך העונה שותף בשני משחקים בלבד.
ב-1 בפברואר 2016 הושאל לקבוצת הנובר 96, ששיחקה בבונדסליגה על לסיום העונה.
ב-17 באוגוסט חתם על חוזה השאלה לעונה אחת לקבוצת דרמשטאדט 98.
אביו של אלכסנדר היגר לשוודיה מסרביה, כך שאלכסנדר מחזיק באזרחות כפולה.
בשנת 2009 שיחק חמישה משחקים במסגרת נבחרת סרביה עד גיל 17. בשנת 2011 הוזמן על ידי הנס לינדבום, מאמן נבחרת שוודיה עד גיל 19 למחנה אימונים, בעקבותיו זומן גם לנבחרת עד גיל 21, בה שיחק במסגרת מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21. הוא שותף ב-11 משחקים והבקיע 2 שערים.
במהלך האליפות שותף ב-4 משחקים והיה שותף לזכיית הנבחרת באליפות.
ב-26 בינואר 2016 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת, כשעלה כמחליף במשחק הידידות מול נבחרת פינלנד.
אלכסנדר איוואנוביץ' מדבדב הוא עסקן ספורט ואיש עסקים רוסי, שכיהן כיו"ר ומנכ"ל מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג (מפברואר 2019 עד אוגוסט 2025).
בעבר כיהן כנשיא ליגת ה-KHL בשנים 2008–2014, סגן יו"ר דירקטוריון גזפרום (בשנים 2008–2019) ומנכ"ל חברת גזפרום אקספורט, חברת הבת העוסקת בייצוא גז טבעי.
בוגר המכון המוסקבאי לפיזיקה וטכנולוגיה (Московский физико-технический институт), בו השלים את לימודיו ב-1978.
בשנים 1978–1989 עבד במכון לכלכלה עולמית וליחסים בינלאומיים של האקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1989 מונה למנהל דונאו בנק בווינה שבאוסטריה ולאחר מכן ניהל את חברת הבת של הבנק "Inter Trade Consult GmbH".
בשנים 1998–2002 היה מנהל חברת IMAG, Investment Management and Advisory Group GmbH באוסטריה ובשנות ה-90 של המאה ה-20 עבד בחברת טומסקנפט.
ב-2002 מונה למנכ"ל חברת גזאקספורט, חטיבת הייצוא של תאגיד גזפרום.
באותה שנה גם היה לחבר בדירקטוריון גזפרום.
באפריל 2005 היה לסגן יו"ר דירקטוריון החברה כשהוא ממשיך לשמור על תפקידו כמנכ"ל גזאקספורט שבנובמבר 2006 שינתה את שמה ל"גזפרום אקספורט" והחלה להשקיע הון בפיתוח ומימון קבוצות הוקי קרח ברוסיה ואת ליגת העל בהוקי קרח.
בשנים 2006-2025 שימש כיו"ר דירקטוריון מועדון ההוקי קרח סק"א סנקט פטרבורג מועדון ש-75% ממניותיו מצויים בידי חברת גזפרום.
בתחילת 2008 היה ממארגני יוזמת הקמת ליגת ההוקי הפתוחה ואליפות רוסיה הפתוחה בהוקי קרח והוביל להקמת ליגת ההוקי הקונטיננטלית.
ב-9 באפריל 2008 מונה לנשיא ליגת ה-KHL, תפקיד שמילא עד שנת 2014 כשהוחלף על ידי דמיטרי צ'רנישנקו.
בפברואר 2019 מונה למנכ"ל ויו"ר דירקטוריון מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג.
בספטמבר אותה שנה נבחר לחבר בוועד הפועל של ארגון המועדונים האירופיים.
בקיץ 2025, הוחלף על ידי קונסטנטין זיריאנוב במשרת יו"ר דירקטוריון קבוצת זניט.
משמש כיו"ר דירקטוריון קבוצת הכדורסל זניט סנקט פטרבורג.
אלכסנדר מורוזביץ' הוא שחמטאי רוסי בדרגת רב-אמן.
היה אלוף רוסיה בשחמט, התחרה באליפות העולם בשחמט.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום ה-6 ברוסיה וה-74 בעולם, לפי מד כושר.
בשנת 1993 הוענק לו תואר רב-אמן.
באותה שנה בטילבורך לראשונה נערכה תחרות בשיטת נוקאאוט ומורוזביץ' ניצח בו את מייקל אדמס.
בהמשך הוא ניצח במספר תחרויות.
בשנת 1995 יכולתו של מורוזביץ' ירדה ומד כושרו ירד ל-2590. אמנם לקראת שנת 1998 הוא התאושש והחל לנצח בתחרויות.
בשנת 1998 הוא ניצח לראשונה באליפות רוסיה בשחמט.
בשנת 1999 הוא דורג במקום השלישי באליפות העולם, אך בסופו של דבר לא השתתף.
בשנת 2000 הוא דורג במקום השני באליפות העולם אך הודח בסיבוב הרביעי.
בשנת 2002 הוא דורג במקום השלישי באליפות העולם אך הודח בסיבוב הרביעי על ידי רוסלן פונומריוב, שזכה בתואר.
בשנת 2004 הוא דורג במקום השני באליפות העולם, אך לא התייצב.
באליפות העולם בשחמט 2007 הוא הגיע למקום השישי.
בשנת 2005 הוא הגיע למקום הרביעי באליפות העולם.
במהלך שנת 2008 הוא דורג שני בעולם לפי מד כושר.
בין השנים 1994 ל-2008 השתתף אלכסנדר מורוזביץ' ב-7 אולימפיאדות שחמט:
אלכסנדר ויצ'סלבוביץ' מיכאילין הוא ג'ודוקא רוסי.
מיכאילין מתחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג והוא זוכה מדליית הכסף מאולימפיאדת לונדון 2012. מיכאילין מחזיק ב-3 מדליות זהב ו-2 מדליות ארד מאליפויות עולם וב-11 מדליות מאליפויות אירופה.
בגיל 19, התחרה מיכאילין באליפות רוסיה 1997 וזכה במדליית הכסף לאחר שהפסיד בגמר ליורי סטיופקין.
בשנת 1999 החל לזכות בתארים משמעותיים וב-24 בינואר השתתף בטורניר 'Moscow International Tournament' וזכה במדליית הזהב כשניצח בקרב הגמר את האלוף האולימפי לשעבר אנטל קובאץ' ההונגרי.
כחודש לאחר מכן התחרה בטורניר 'World Masters Munich' וזכה במדליית הארד.
ב-22 במאי השתתף באליפות אירופה שנערכה בברטיסלאבה וזכה במדליית הארד.
ב-7 באוקטובר באותה השנה השתתף באליפות העולם שנערכה בברמינגהאם וזכה במדליית הארד.
בקרב הראשון הוא ניצח את דאנו פנטיץ' הסרבי, בשמינית הגמר ניצח את באסל אל גארבאווי המצרי וברבע הגמר גבר על לאוניד סביריד הבלארוסי.
בקרב חצי הגמר פגש את ג'אנג סונג-הו הקוריאני, הפסיד ונשר לקרב על מדליית הארד מול סטפן טרנו הצרפתי.
בקרב על הארד מיכאילין היה יותר פעיל לאורך הקרב והצרפתי ספג שידו (עברה), פחות מדקה לסיום הקרב מיכאילין הצליח להפיל את הצרפתי וקיבל ניקוד ווזארי שהספיק עד לסוף הקרב.
ב-26 בנובמבר 2000, התחרה מיכאילין באליפות רוסיה וזכה בשתי מדליות זהב בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג ובקטגוריית המשקל הפתוח.
באליפות אירופה 2001 הוא התחרה בקטגוריית המשקל הפתוח וזכה במדליית הזהב.
בשמינית הגמר הוא ניצח את ג'רום דרייפוס הצרפתי, ברבע הגמר את סלים טטרוגלו הטורקי, בחצי הגמר את רמאז צ'וצ'ישווילי הגיאורגי ובגמר גבר על דניס ואן דר חיסט ההולנדי.
באליפות העולם 2001 שנערכה במינכן מיכאילין זכה בשתי מדליות זהב בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג ובקטגוריית המשקל הפתוחה.
ב-26 ביולי הוא התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וניצח בקרב הראשון את הצרפתי ג'רום דרייפוס, בשמינית הגמר ניצח את סונג פן הסיני וברבע הגמר ניצח באיפון את אלוף העולם המכהן שיניצ'י שינוהארה היפני.
בחצי הגמר מיכאילין ניצח את סעיד מחמוד מירן האירני ובגמר ניצח את סלים טטרוגלו הטורקי.
ב-29 ביולי, שלושה ימים לאחר מכן התחרה בקטגוריית המשקל הפתוח.
בקרב הראשון גבר על מוחמד דביטאו ממאלי, בשמינית הגמר ניצח את יאסויוקי מונטה היפני וברבע הגמר את עבדולו טנגרייב האוזבקי.
בחצי הגמר ניצח את הברזילאי דניאל אנדריי הרננדס ובגמר גבר באיפון על אריק זאבי הישראלי 24 שניות מפתיחת הקרב.
ב-16 במאי 2002 התחרה באליפות אירופה בקטגוריית המשקל הפתוח וזכה במדליית הכסף לאחר שהגיע עד הגמר ובו הפסיד להולנדי דניס ואן דר חיסט.
בנובמבר זכה בטורניר 'World Masters Bucharest' כשניצח בגמר את סלים טטרוגלו הטורקי.
עוד באותה השנה זכה בטורניר 'Grand Prix Moscow' עם ניצחון בגמר על בן ארצו הרוסי טימור בוצ'וקורי.
באליפות אירופה 2003 שנערכה בדיסלדורף זכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל הפתוח עם ניצחון בגמר על דניס ואן דר חיסט.
באליפות אירופה בשנת 2005 מיכאילין זכה שוב במדליית הזהב.
ברבע הגמר ניצח את הישראלי אנדריאן קורדון, בחצי הגמר את דניס ואן דר חיסט ובגמר ניצח את הפולני יאנוש ווינרוביץ'.
ב-3 בדצמבר הוא השתתף באליפות אירופה הפתוחה שנערכה במוסקבה בה יכל ג'ודוקא מכל משקל להשתתף, מיכאילין זכה במדליית הכסף לאחר שהפסיד בגמר לטאמרלן טמנוב הרוסי.
באליפות העולם 2005 שנערכה בקהיר מיכאילין התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וזכה במדליית הזהב.
בקרב הראשון הוא ניצח את ילדוס אחסנגלייב הקזחי, בשמינית הגמר את קים סונג-בום הקוריאני וברבע הגמר את פייר רובין הצרפתי.
בחצי הגמר גבר על פאולו ביאנצ'סי האיטלקי ובגמר ניצח באיפון את היפני יאסויוקי מונטה כדקה וחצי לסיום הקרב.
באליפות אירופה הפתוחה בשנת 2006 זכה מיכאילין במדליית הזהב עם ניצחון בגמר על אדם אוקרואשווילי הגיאורגי.
באליפות אירופה 2007 שנערכה בבלגרד התחרה מיכאילין בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וזכה במדליית הארד כאשר ניצח בקרב על המדליה את מתיאס סראיי הסלובני.
ב-1 בדצמבר הוא השתתף באליפות אירופה הפתוחה שנערכה בוורשה וזכה במדליית הזהב כשניצח בגמר את איהר מקראו הבלארוסי.
תחילת היריבות עם טדי רינר
באליפות העולם הפתוחה 2008 שנערכה בלובלואה-פרה שבצרפת, זכה מיכאילין במדליית הכסף.
בקרב הראשון גבר באיפון על הרומני דניאל מטיי, בשמינית הגמר ניצח את הצרפתי המקומי ז'אן סבסטיאן בונויסין וברבע הגמר ניצח את יאנוש ווינרוביץ' הפולני.
בחצי הגמר ניצח באיפון את מתיו בטאיי הצרפתי ובגמר פגש צרפתי נוסף, טדי רינר והפסיד.
באליפות אירופה 2009 הוא זכה במדליית הארד לאחר ניצחון על אנדראס טולצר הגרמני בקרב על המדליה.
עוד באותה השנה זכה במדליית כסף בגראנד סלאם פריז היוקרתי כאשר הגיע עד הגמר והפסיד שוב לטדי רינר.
עוד זכה במדליית זהב בגראנד סלאם מוסקבה כשניצח בגמר את הגרמני אנדראס טולצר.
באליפות העולם 2011 שנערכה בפריז, מיכאילין התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וזכה במדליית הארד.
בקרב הראשון הוא ניצח את עבדולו טנגרייב האוזבקי, בקרב השני את איהר מקראו הבלארוסי, בשמינית הגמר את הרומני ולאדוט סימיונסקו.
ברבע הגמר הפסיד לקים סונג-מין הקוריאני ונשר לבית הניחומים שם ניצח את בארנה בור ההונגרי ועלה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על המדליה מיכאילין גבר על אוסקר ברייסון הקובני.
כחודשיים לאחר מכן מיכאילין התחרה באליפות העולם הפתוחה שנערכה בטיומן וזכה שוב במדליית הארד כשניצח בקרב על המדליה את הקוריאני קים סונג-מין.
ב-11 בדצמבר מיכאילין התחרה בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי וזכה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את צ'ו גו-האם הקוריאני.
באליפות אירופה 2012 שנערכה בצ'ליאבינסק שברוסיה, זכה מיכאילין במדליית הזהב.
בחצי הגמר ניצח את יאנוש ווינרוביץ' הפולני ובגמר ניצח את בארנה בור ההונגרי תוך פחות מ-40 שניות לאחר תרגיל אוצ'י מטה שעליו קיבל ניקוד איפון.
באולימפיאדת לונדון 2012, מיכאילין התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וזכה במדליית הכסף.
ב-3 באוגוסט מיכאילין השתתף לראשונה במשחקים האולימפיים, בקרב הראשון הוא ניצח את סדריק מנדמבו קביקה מקונגו, בשמינית הגמר את כריסטופר שרינגטון הבריטי וברבע הגמר את רפאל סילבה הברזילאי.
בחצי הגמר ניצח את אנדראס טולצר הגרמני ובגמר הפסיד לטדי רינר הצרפתי.
בגיל 37, בפברואר 2018, מיכאילין זכה במדליית זהב בטורניר 'European Open Sofia' לאחר שניצח בגמר את בנג'מין הרמגניס הבלגי.
אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה , היה חתנו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה ובנו של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, סופר, חוקר וקצין בצי הרוסי הקיסרי.
אלכסנדר נולד ב-13 באפריל 1866 בטיפליס, שם היה אביו הנציב העליון במלכות המשנה של הקווקז, למיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ולצציליה, נסיכת באדן, בתם של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן וסופיה, נסיכת שוודיה.
בצעירותו שירת אלכסנדר כקצין בצי הרוסי הקיסרי, ואף ערך במסגרת זו ביקורים באימפריה היפנית ובאימפריה הברזילאית.
בשנת 1891 הוא היה היוזם והמייסד המהדורה הראשונה של הספרייה הרוסית השנתית של הצי הצבאי, והוא ערך אותה עד לשנת 1906.
ב-6 באוגוסט 1894 התחתן אלכסנדר עם קסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה ודאגמאר, נסיכת דנמרק, ממנה נולדו לו 7 ילדים.
אלכסנדר אהב לבלות את חופשותיו בצרפת, במיוחד בביאריץ ובקוט ד'אזור, שם אחיו הבכור, מיכאיל מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה מימן בשנת 1908 את בניית מלון קרלטון, בקאן.
בשנת 1895 הוא פיתח תוכנית לחיזוק הצי הרוסי באוקיינוס השקט.
בין השנים 1901–1902 הוא שימש כמפקד ספינת המלחמה רוסטיסלאב בים השחור, ובשנת 1903 הוא התמנה לקצין דגל זוטר בצי הים השחור.
במקביל, בין השנים 1901–1905 הוא שימש כמפקח ראשי ויו"ר של כמה מועצות הקשורות לספנות ולנמלים.
בתפקידים אלה תרם לפיתוח הספנות המסחרית, בנייה וציוד של הנמלים החדשים, הכשרת מלחים לצי הסחר, יצירת קווי ספנות למרחקים ארוכים ושיפור חקיקת הסחר הימי.
במלחמת רוסיה–יפן בשנים 1904–1905 הוא פיקח על ספינות העזר של הצי ההתנדבותי.
אלכסנדר לקח חלק בפיתוח תוכניות שנועדו לבנות מחדש את הצי, הביא אותם לידיעת הממשלות והציבור, והיה תומך נלהב של בניית ספינות קרב חדשות.
בשנת 1909 הוא הועלה לדרגת סגן-אדמירל.
אלכסנדר מילא תפקיד מרכזי בהקמת כוח אווירי צבאי רוסי, והיה היוזם של בית-הספר לטיסה לקצינים ליד סבסטופול בשנת 1910. במלחמת העולם הראשונה הוא היה מפקד חיל האוויר הרוסי הקיסרי, ומדצמבר 1916 היה אלכסנדר מפקח השדה של חיל האוויר הרוסי הקיסרי.
בתחילת 1917 הוא דגל בהרכבת ממשלה בהשתתפות אנשי ציבור, כשהוא מדבר נגד "המשרד האחראי".
לאחר מהפכת אוקטובר נעצר אלכסנדר על ידי הבולשביקים והושם במעצר ליד סבסטופול, אולם במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה, והכוחות הגרמניים שחררו את חברי משפחת המלוכה.
באפריל 1919 עזבו אלכסנדר ומשפחתו את חצי האי קרים יחד עם חמותו מריה פיודורובנה ובני משפחה אחרים, על גבי הסיירת הבריטית מרלברו.
לאחר מכן התגורר אלכסנדר בפריז, שם כתב את זכרונותיו, ואילו אשתו התגוררה בלונדון.
ב-26 בפברואר 1933 מת אלכסנדר ברוקברין-קאפ-מרטן, ואילו קסניה מתה בשנת 1960.
ב-6 באוגוסט 1894 התחתן אלכסנדר עם קסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה ודאגמאר, נסיכת דנמרק, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
אירינה אלכסנדרובנה, נסיכת רוסיה (1895–1970), התחתנה עם הנסיך פליקס יוסופוב
אנדריי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה (1897–1981), התחתן עם אליזבטה רופו-סאסו, ולאחריה התחתן עם נדין מקדוגל
פיודור אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה (1898–1968), התחתן עם הנסיכה אירינה פבלובנה פאליי
ניקיטה אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה (1900–1974), התחתן עם הרוזנת מריה וורונסובה-דשקובה
דמיטרי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה (1901–1980), התחתן עם הרוזנת מרינה סרגייבנה גולנישצ'בה-קוטוזובה, ולאחריה התחתן עם שיילה צ'יזהולם
רוסטיסלב אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה (1902–1978), התחתן עם הנסיכה אלכסנדרה פבלובנה גליצין, ולאחריה התחתן עם הדוויג פון צ'אפויס
וסילי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה (1907–1989), התחתן עם הנסיכה נטליה אלכסנדרובנה גולטיסינה
אלכסנדר מליקופוליס היה הוגה נאופלאטוני.
הוא חיבר חיבור קצר, בן 26 פרקים, נגד המניכאיזם.
בפרק השני הוא אומר שהוא שאב את הידע שלו על תורת המאנס "מחברו של האיש" (הנביא מאני עצמו).
החיבור הוא דוגמה לתהליך אנליטי יווני בשירותה של תאולוגיה נוצרית, "מחאה שקטה אך נמרצת של האינטלקט המדעי המאומן נגד הדוגמטיזם המעורפל של התאוסופיות המזרחיות".
החיבור מעיד על התפשטות הדת המניכאית במצרים במחצית השנייה של המאה השלישית לספירה.
פוטיוס אומר שאלכסנדר היה בישוף של ליקופוליס (באזור התבאיס במצרים), אולם אוטו בארדנהוור סבור שהוא היה פגני ופלאטוניסט.
אלכסנדר מתייחס בחיבורו פעמיים ל"היסטוריה יהודית" (Contra Manichaei Opiniones Disputatio, 24-25), כאשר הוא מביא דוגמאות מתוך שני פרקים בספר בראשית, על הכנת בנו של אברהם לקורבן לאל ועל הזדווגות בני האלהים עם בנות האדם.
אלכסנדר מָטְקוֹבְסְקִי (במקדונית: Александар Матковски, בסרבו-קרואטית: Aleksandar Matkovski; 30 במאי 1922, קרושבו, ממלכת יוגוסלביה – 15 באפריל 1992, סקופיה, מקדוניה) היה היסטוריון, פילולוג ומזרחן מקדוני, חוקר תולדות מקדוניה ויהדות מקדוניה.
בילדותו עברה משפחתו לגוסטיבר ובהמשך לסקופיה.
הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, ולאחר כיבושה של ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית לחם בשורות הפרטיזנים של טיטו.
לאחר המלחמה רכש תואר ראשון באוניברסיטת סקופיה, תואר שני באוניברסיטת זאגרב, וב-1961 דוקטורט באוניברסיטת בלגרד.
חבר האקדמיה למדעים ואמנויות של מקדוניה .
מטקובסקי חקר את תולדות מקדוניה, את תולדות יהודי מקדוניה, ואת המאבק החמוש נגד הכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-1983 פרסם מחקר מקיף על תולדות יהודי מקדוניה בספרו "ההיסטוריה של יהודי מקדוניה".
ב-1990 היה שותף לכתיבת פרקים מהספר "תולדות השואה – יוגוסלביה", בהוצאת יד ושם, בעריכת מנחם שלח.
אלכסנדר מיכאילוביץ' (אנשל מויסייביץ') אוֹרְלִיקוֹב Орликов; 5 במאי 1919 – 2 במרץ 1945) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כמפקד פלוגת טנקים של הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.
נולד בעיר אודסה במשפחת פועלים יהודים בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה.
סיים בית ספר עם תקופת לימוד שבע שנים בעיר ובהמשך בית ספר מקצועי.
עבד כמסגר במפעל לבניית מכונות בעיר.
ב-1939 התגייס משם לצבא האדום שם נרשם במסמכים כרוסי.
ביוני 1941 לפי אחד המקורות הגיע לחזית מלחמת העולם השנייה והשתתף בהגנת קייב.
לפי מקור אחר, התחיל את המלחמה בחזית קרליה והמשיך להילחם בה עד 1 בינואר 1942. נפצע ב-23 בפברואר 1943. לאחר השיקום סיים את מכללת הטנקים של עיר פושקין ששכן אז בעיר .
באותה השנה הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
במסגרת החזית האוקראינית הראשונה ב-25 בינואר 1944 עם יחידת טנקים הצליח לכבוש את הכפר , נפצע קלות ועל הפעולה הזו עוטר בעיטור "הכוכב האדום" הראשון.
ב-30 ביולי בקרב במהלך חציית ויסלה החליף מפקד הפלוגה שנפצע וקידם את צליחת ויסלה.
בהמשך בקרב ליד פאקשיווניץ התקדם וחסם צליחה נגדית של וורמאכט ליד עיירת טרנובז'ג ועל הפעולות הללו עוטר בעיטור "הכוכב האדום" השני.
בהמשך פרץ ראשון לעיירה לונטשיץ.
על כך בפקודת הנשיאות ברית המועצות הוחלט להעניק לו עיטור "גיבור ברית המועצות" ב-27 בפברואר 1945, עיטור כוכב הזהב ועיטור לנין.
נפצע ב-21 בינואר בהמשך הקרבות והובל לבית חולים שדה.
אלכסנדר ואסילייביץ' מסליאקוב היה מנחה טלוויזיה סובייטי ורוסי.
היה דמות אייקונית ידועה במיוחד ברחבי ברית המועצות לשעבר, לאחר שהופיע על המסך במשך למעלה מ-50 שנה, בכך הושווה לאישים כמו בוב ברקר או אפילו דיק קלארק בטלוויזיה האמריקאית.
ידוע בתור המנחה האגדי של תוכנית הבידור KVN.
הוא גם היה המנחה הראשון (1974) של מה שהפך לאחר מכן לאחת מתוכניות המשחק הארוכות ביותר ברוסיה, "מה?
מסליאקוב היה המנחה הקבוע של הסיקור הסובייטי בפסטיבלים עולמיים לנוער וסטודנטים, שהתקיימו בבירות עולמיות מרכזיות כמו סופיה, הוואנה, (מזרח) ברלין, פיונגיאנג ומוסקבה וכן אירח מספר תחרויות שירים סובייטיים בסגנון האירוויזיון.
KVN עלה לשידור בשנת 1961 ומסליאקוב הפך למנחה שלה בשנת 1964, כשהיה עדיין סטודנט בעצמו.
עד מותו בשנת 2024 הוא היה בראש ההגה ושימש כמנהל את חברת ההפקה שבבעלותה המופע עצמו והזיכיון, אף שבשנים האחרונות שלו העביר מקצת מהסמכויות לבנו, אלכסנדר מסליאקוב הבן.
מסליאקוב שימש עד מותו כנשיא האיחוד הבינלאומי של KVN שאירח את משחקי הליגה הבכירה של KVN וכן של פסטיבלי KVN השנתיים בסוצ'י ויורמאלה.
מסליאקוב סיים את לימודיו בשנת 1966 במכון למהנדסי תעבורה במוסקבה ובשנת 1968 סיים קורסים גבוהים לעובדי טלוויזיה.
הוא קיבל פרס ממלכתי לאמנויות של הפדרציה הרוסית, היה חתן לרב Ovation ב-1994 וחבר ב.
בשנת 2002 הוענק לו הכבוד הגבוה ביותר של האקדמיה לטלוויזיה רוסית, פרס TEFI עבור תרומה פרטנית להתפתחות הטלוויזיה המקומית.
בשנת 2006, לציון יום השנה ה-45 ל-KVN, נשיא הפדרציה הרוסית העניק לו עיטור ממלכתי כתרומה משמעותית להתפתחות הטלוויזיה הביתית ושנים רבות של פעילות יוצרת.
הוא זכה בשלל פרסים ועיטורים ביניהם:
אמן כבוד של הפדרציה הרוסית
עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית
עיטור מסדר המולדת דרגה רביעית
מסדר ההצטיינות האוקראיני, דרגה 3
עיטור מסדר המולדת דרגה שנייה
מסדר ההצטיינות של רפובליקת דאגסטן
תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית
מחלוצי מחברי-הספרים בתחום הרפואה בארץ ישראל.
ב-1928 חיבר את "מילון רפואי-עברי".
מלחי חידש מילים רבות בשפה העברית מתחומי הרפואה, גוף האדם ומדעי הטבע במילון שהוציא.
נולד ב-1894 באימפריה הרוסית בשם אלכסנדר זלצמן ליעקב ויוכבד.
עלה לארץ ישראל ב-1909. ב-1913 סיים את המחזור הראשון בגימנסיה העברית הרצליה, משם המשיך ללימודי רפואה בברלין.
נשא את רות, בתו של אברהם צבי מוסקוביץ.
עבד כרופא בבית החולים הבריטי בירושלים.
מלחי היה מדוברי העברית הראשונים בארץ.
ב-1928 הוציא לאור את הספר "Thesaurus medicus hebraicus - מילון רפואי עברי" בהוצאת "אחדות" בתל אביב.
מילון זה היה פורץ דרך, משום שהוא נדרש לראשונה לתרגם מאנגלית או מלטינית מילים בשפה העברית מתחומי הרפואה ושאר מדעי הטבע.
בהם מתחומי הבוטניקה, הצואולוגיה, הפיזיקה והכימיה.
במילון נכללו הערות וציונים בתחתית כל עמוד, המציינים את מקורה של כל מילה.
רבות מהם הצעות מקוריות של מלחי, שנכנסו ללקסיקון העברי.
בין המקורות רבים מפנים לתלמוד ולארון הספרים היהודי, אחרים להוגים ומחברים ציוניים בני התקופה, ואחרים מתבססים על שפות זרות.
נפטר ב-1979 ונקבר בבית העלמין בחולון.
השחפת : מהותה, התפשטותה והשמירה מפניה.
כולל מונחים בחכמת הרפואה ומדעי הטבע, בצירוף הערות וציונים".
"הטפול בילד הבריא והחולה בארץ ישראל - ספר שימושי לאחיות ולאימהות".
1945. הוצאת שרברק תל אביב.
אלכסנדר שמילייביץ' מליק-פאשאייב (בארמנית: Ալեքսանդր Մելիք-Փաշայան – אלכסנדר שאמיל מליק-פאשאיאן, ברוסית: Алекса́ндр Шами́льевич Ме́лик-Паша́ев; 23 באוקטובר 1905 – 18 ביוני 1964) היה מנצח ארמני-רוסי וסובייטי, יליד גאורגיה, מלחין, פסנתרן ומורה.
בשנת 1951 הוענק לו התואר "אמן העם של ברית המועצות".
נודע במיוחד כמנצח ראשי ומנהל מוזיקלי של תיאטרון האופרה בולשוי במוסקבה בשנים 1953–1963.
מליק-פאשאייב נולד בשנת 1905 ביישוב שולאוורי, כיום שאומיאני, במחוז כארתלי תחתית שבגאורגיה, בימי האימפריה הרוסית, במשפחה של ארמנים שמצד האב מוצאם באזור שושה (שושי) (בחבל קרבאך).
היישוב שולאוורי השוכן כ-40–50 ק"מ מטביליסי, היה מאוכלס בעיקר בארמנים.
מליק-פאשאייב היה הבן הקטן מתוך שמונה ילדים, שמתוכם שרדו בילדות שישה בנים.
האם, יקתרינה גאורגייבנה, הייתה בת למשפחה הארמנית 'כלנתרוב (כלנתריאן) הוותיקה, שמוצאה הרחוק היה באזרבייג'ן.
בני מליק-פאשאייב עברו לגור בהמשך בטביליסי.
אלכסנדר התייתם מאביו בגיל ארבע או חמש ואחיו הבכור, גאורגי, שהיה בוגר, משפטן בהכשרתו, לקח אותו לחסותו כל ילדי המשפחה קיבלו חינוך מוזיקלי ממורה פרטית לפסנתר, אולם אלכסנדר לא נמשך לשיעורה והיא הגדירה אותו לבלתי מוכשר למוזיקה.
עם הזמן הוא הקסימו אותו הקלטות אופרות בגרמופון המשפחתי וכן מופעי האופרה שצפה בהם בבית האופרה של טביליסי.
התחיל להתקדם בנגינת פסנתר, קריאת תווים וגם הלחנה בלימוד עצמי, בדרך כלל על ידי חיקוי אופרות שעיין.
מאוחר יותר למד בקונסרבטוריון בטביליסי, אצל ניקולאי צ'רפנין.
בעידוד זמר האופרה יסצקי החל משנת 1921 פעל כפסנתרן-רפטיטור של תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי (כיום התיאטרון הגאורגי לאופרה ולבלט על שם פליאשווילי).
בשנים 1923–1931 איוואן פליאשווילי, אחיו של המלחין הלאומי זכריה פליאשווילי, קידם אותו כמנצח במוסד מוזיקלי זה.
המופע הראשון שמליק-פאשאייב ניצח עליו היה האופרה "ליילה" מאת ויקטור דולידזה.
בבית האופרה של טביליסי התוודע מליק-פאשאייב לזמרים ידועים כמו סרגיי מיגאי, ולריה ברסובה, אלכסנדר פירוגוב, וסרגיי למשב הצעיר.
בשנת 1924 ניצח מליק-פאשאייב על האופרות
"פאוסט מאת גונו, "כרמן" מאת ז'ורז' ביזה ו"יבגני אונגין" מאת צ'ייקובסקי בבית האופרה והבלט של לנינאקאן (שחזרה כיום לשמה המקורי גיומרי) .
בעזרת מלגה ממשלתית בשנים 1928–1930 למד מליק-פאשאייב בקונסרבטוריון הממלכתי בלנינגרד (כיום סנט פטרסבורג).
הוא למד אמנות הניצוח אצל ניקולאי מאלקו – עד להגירתו למערב – ואחר, רוב התקופה, אצל אלכסנדר גאוק.
בתחום תאוריית המוזיקה השתלם אצל ח.ס.
נכח גם בשעוריו של הזמר איוואן ירשוב.
בתקופת שהותו בלנינגרד רושם עז עשו עליו כמה מהמנצחים האורחים מגרמניה, בעיקר ברונו ולטר ואוטו קלמפרר.
אחרי סיום בהצטיינות את לימודיו בלנינגרד שב מליק-פאשאייב לזמן קצר בטביליסי ושיתף פעולה עם במאי האופרות ולדימיר לוסקי.
החל משנת 1931 הוזמן על ידי מלינובסקאיה, מנהלת התיאטרון בולשוי, לעבוד אצלה במוסקבה.
נענה בחיוב אחרי היסוסים וסירוב התחלתי, ובהתאם לבקשתו, הופיע לראשונה בבולשוי כמנצח על האופרה "אאידה".
בשנת 1953 החליף את ניקולאי גולובנוב בתפקיד המנצח הראשי של התיאטרון בולשוי ונשאר בתפקיד עד שנת 1963. בתקופתו הורחב רפרטואר האופרה ליותר אופרות מן הרפרטואר ה"מערבי" (לרבות יצירות של ורדי, ז'ול מאסנה, רוג'רו ליאונקוואלו, ביזה, פוצ'יני ), גם כן כמה אופרות רוסיות חדשות מאת דמיטרי קבלבסקי או יורי שאפורין.
בשנים 1933–1934 היה גם המנהל המוזיקלי של הסטודיו לאופרה שעל יד הקונסרבטוריון של מוסקבה .
בשנת 1963 כיהן מליק-פשאשייב כמנהל מוזיקלי של אירועי "עשור התרבות הארמנית" במוסקבה.
ב-1956 התמנה ליועץ לאריועי "העשור השני" שאורגנו במוסקבה.
בשנת 1943 פונה יחד עם כל צוות התיאטרון בולשוי לעיר קויבישב (סמרה) והם מסרו את פרס סטלין שזכו בו לקרן ההגנה.
עם ביצועי האופרה שבהם הצטיין ניתן למנות "רוסלן ולדומילה" מאת גלינקה, פיק דאם ו"נעלי המלכה" מאת צ'ייקובסקי, "מלחמה ושלום" מאת פרוקופייב, וילהלם טל מאת רוסיני
מליק-פאשאייב ניצח גם יצירות סימפוניות מונומנטליות של בטהובן, ורדי, יוהנס ברהמס, צייקובסקי,
המנצח הגרמני הרמן אבנדרות שביקר בברית המועצות באותה תקופה העריך מאוד את ביצועה של תזמורת הבולשוי את האופרה של בטהובן, פידליו,
מליק פאשאייב ניצח שוב באופרה של ירוואן בשנת 1958 וכמו כן ערך סיורי קונצרטים בחוץ לארץ.
ניצח שם בין היתר על מופעי אופרה כמו הנסיך איגור (מאת בורודין 1958) ו"כרמן" מאת ביזה בפראג, "פיק דאם" (1961) בקובנט גרדן ב לונדון ובאוסטרבה, פאוסט בבודפשט, וכן אאידה (1963) שוב בקובנט גארדן עם גלינה וישנבסקאיה בתפקיד הראשי.
מליק פאשאייב נפטר מהתקף לב במוסקבה בשנת 1964, בגיל 58, זמן לא רב אחרי שאולץ בהפתעה לפרוש מתפקידו בבולשוי לטובת יבגני סבטלנוב .
הוא הובא לקבורה בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה (גוש ג)
מליק-פאשאייב היה נשוי לרקדנת הבלט מינה סולומונובנה שמלקינה (1909–1995), רקדנית סולנית של תיאטרון בולשוי
בנו, אלכסנדר (אלכסנדר אלכסנדרוביץ') מליק-פאשאייב (יליד 1941) הוא אמן, חוקר רוסי ידוע בפסיכולוגיה של האמנות.
בשנים 1934–1940 הזוג מליק-פאשאייב נמצא בידידות קרובה עם הסופר מיכאיל בולגקוב ואשתו, ילדה.
1938 – פרס שני בתחרות לניצוח של ברית המועצות
1942 ו-1943 – פרס המדינה של ברית המועצות על שם יוסיף סטלין
1953 – גראן פרי דו דיסק Grand Prix du Disque בצרפת עבור הקלטת האופרה "הנסיך איגור" משנת 1951 עם הזמרים מרק רייזן, אלכסנדר פירוגוב, אנדריי איבנוב, סרגיי למשב, יבגניה סמולנסקאיה, ואחרים
1962 – גראן פרי דו דיסק בצרפת על הקלטתו את האופרה "בוריס גודונוב"
1964 – פרס האקדמיה האמריקאית לאמנויות על הקלטת האופרה "בוריס גודונוב"
אחרי שב-1987 מועצת היישוב שאומיאני בגאורגיה החזירה את בית המשפחה שהולאם בשנת 1926, שנבנה על ידי אדריכל בשם כלנתרוב.
נפתח בו בית מוזיאון לזכרו של מליק-פאשאייב.
הכולל פריטים אישיים, כתבי יד וכו' .
2006 – הדואר של ארמניה הנפיק דואר עם דיוקנו של מליק-פאשאייב לכבוד מאה שנה להולדתו
האופרה "פצ'ורין" (לפי מיכאיל לרמונטוב)
הלילה השנים עשר " (לפי ויליאם שייקספיר)
על שירים מאת אלכסנדר פושקין, איליה ארנבורג וכו'
1954 – הפתיחה החגיגית לתזמורת מאת דמיטרי שוסטקוביץ'
איכותו המיוחדת של אמנותו נשמרה בהקלטות רבות עם תזמורת תיאטרון בולשוי:
כרמן" – הקלטה חיה עם אירינה ארכיפובה ומריו דל מונקו
החיים למען הצאר (איוואן סוסאנין) מאת מיכאיל גלינקה.
בוריס גודונוב – בשתי גרסאות – אחת עם זמרי הבריטון-באס האמריקאי ג'ורג' לונדון, והשנייה – עם איוואן פטרוב בתפקיד הראשי
יבגני אונגין – יחד עם הנמצח אלכסנדר אורלוב
הרקוויאם של ורדי – עם התזמורת הפילרמונית של לנינגרד
הסימפוניה השישית "הפתטית" מאת צ'ייקבוסקי עם תזמורת הבולשוי
אלכסנדר ניקולייביץ' מלינין הוא זמר אסטרדה סובייטי ורוסי.
בשנת 1997 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית, בשנת 2004 תואר אמן העם של אוקראינה.
בשנים הראשונות לשהותו במוסקבה הופיע ויגוזוב כחבר בלהקות שונות, עבד בפילהרמונית האזורית במוסקבה.
4 שנים לאחר הגעתו, הוא הצטרף ללהקה של סטס נמין.
אלכסנדר לא שכח את הצמיחה המקצועית, ובמקביל לעבוד בלהקות פופולריות, למד בבית הספר למוזיקה.
1986 הייתה נקודת מפנה, מלינין נקלע לתאונה נוראית ושרד בדרך נס.
הרופאים עשו ככל יכולתם, אך התחזית נשמעה מאכזבת.
לדברי הרופאים, לאלכסנדר מחכה עכשיו כיסא גלגלים, והשירה לא באה בחשבון.
בגיל 28 נראה היה שהאמן איבד הכל - עבודה, אשה, חברים, כישרון.
הוא פנה לאלוהים והוטבל בכנסייה האורתודוקסית.
היצירות של ולדימיר ויסוצקי עזרו גם הם, שאת שיריו האזין במשך ימים ארוכים.
וקרה נס: אלכסנדר החל ללכת שוב, והכי חשוב - לשיר.
במהלך השנה, אלכסנדר קיבל הצעה מחבר אמריקאי, המלחין דייוויד פומרנץ (David Pomeranz), להגיע לארצות הברית להקליט אלבום סולו.
אלכסנדר שינה את שמו מויגוזוב למלינין וכבר הופיע איתו בפסטיבל רוק עם שירים אותם ביצע סולו לליווי הגיטרה שלו.
שנה לאחר מכן, בתחרות שירה "יורמלה 88", מלינין זכה להצלחה מרעישה בקרב הקהל והפרס העיקרי של הפסטיבל הוענק לאלכסנדר מלינין.
האמן נבדל בסגנון מיוחד של ביצועים: הוא חזר למוזיקה עממית באופן של בלדות רוק, מה שנתן לשירים צליל ייחודי חדש.
הרפרטואר של הזמר הועשר ברומנסים, בלדות לשירתם של ניקולאי גומיליוב, סרגיי יסנין וכן שירי עם פופולריים.
כעת לאלכסנדר הייתה הזדמנות להגשים את החלום עם מופע סולו, אותה כינה "הנשפים של אלכסנדר מלינין".
במהלך הקונצרטים הראשונים בקומפלקס הספורט אולימפיסקי, שבר מלינין את כל שיאי הנוכחות: במשך 3 שבועות של הופעות ביקרו בקונצרטים 350 אלף צופים.
הפורמט המקורי של ההופעה נהיה סימן ההיכר של הזמר, ואחרי הקונצרט הראשון הוא נתן יותר מעשרה כאלה.
בשנת 1994 הוזמן למונטה קרלו, שם קיבל את פרס "פרסי המוזיקה העולמית" כזמר הנמכר ביותר ברוסיה.
במשך 30 שנה של קריירת הסולו שלו, מלינין יצר יצירות מופת ווקאליות שזכרו במיוחד על ידי הקהל ינהם "מילים לשווא" (Напрасные слова), "פורוצ'יק גליצין" (Поручик Голицын), "הגברת גמילטון" (Леди Гамильтон), "סוס לבן" (Белый конь), "חופים" (Берега).
בנובמבר 2024 נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי שלל את התואר אמן העם של אוקראינה מאלכסנדר מלינין על תמיכתו בפלישה הרוסית לאוקראינה.
אלכסנדר (אלכס) מיאקינין (נולד ב-22 בפברואר 1995) הוא מתעמל ישראלי.
זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (2020), במכשיר המתח, ומדליית זהב בסבב גביע העולם בהתעמלות (2023).
מיאקינין נולד וגדל ברוסיה, שם למד באוניברסיטה הממלכתית הרוסית לחינוך גופני, ספורט, נוער ותיירות.
ראשית קריירת ההתעמלות של מיאקינין הייתה כשייצג את רוסיה בתחרויות התעמלות בתחילת 2018.
בקיץ 2018 עלה לישראל והחל להתעמל באגודת מכבי תל אביב ולייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות.
באוגוסט 2019 זכה מיאקינין במדליית הארד בתרגיל המתח בגביע האתגר (הצ'אלנג קאפ) שנערך בהונגריה, עם 13.766 נקודות.
2020 מדליית ארד באליפות אירופה
באליפות אירופה בהתעמלות מכשירים שהתקיימה במרסין, טורקיה בדצמבר 2020 זכה מיאקינין במדליית ארד בתרגיל המתח.
באליפות זו זכה עם חברי נבחרת ישראל בהתעמלות מכשירים במקום רביעי בתחרות הקבוצתית.
בספטמבר זכה במדליית ארד בתחרות של הונגריה עם
2022 מדליית ארד בסבב גביע העולם בהתעמלות מכשירים
ב-27 בפברואר 2022 קוטבוס בגרמניה, זכה במדליית ארד במכשיר המתח על תרגיל ברמה גבוהה (6.1) ובציון של 14.1 נקודות.
2023 מדליית זהב בסבב גביע העולם בהתעמלות מכשירים
ב-4 במרץ - דוחה 2023, זכה במדליית זהב בסבב גביע העולם בהתעמלות מכשירים עם 14.333 נקודות בגמר תרגיל המתח, וב-12 במרץ - באקו 2023 זכה במדליית זהב נוספת בסבב גביע העולם בהתעמלות מכשירים עם 14.200 נקודות בגמר תרגיל המתח.
אלכסנדר ולדימירוביץ' מן היה כומר רוסי אורתודוקסי ממוצא יהודי, תאולוג, חוקר מקרא וסופר שכתב על תאולוגיה, היסטוריה נוצרית ודתות אחרות.
השפעתו עדיין מורגשת באופן נרחב ומורשתו ממשיכה לגדול בקרב נוצרים ברוסיה ומחוצה לה.
הוא נרצח מוקדם בבוקר של יום ראשון, ב־9 בספטמבר 1990, על ידי תוקף חמוש בגרזן מחוץ לביתו בסמחוז ברוסיה.
אלכסנדר מן נולד במוסקבה למשפחה יהודית ב-22 בינואר 1935. אמא של מן עוד בהיותו אישה צעירה התקרבה לנוצרות.
הוא הוטבל בגיל חצי שנה יחד עם אמו בכנסיית הקטקומבות האסורה, סניף של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית שסירב לשתף פעולה עם הרשויות הסובייטיות.
כאשר מן היה בן 6, ה-NKVD עצר את אביו וולף גרש-ליבוביץ' (ולדימיר גריגוריביץ') מן (נולד בשנת 1902).
וולף שהה יותר משנה עצור ואז נשלח לעבודה בהרי האורל.
בנו אלכסנדר למד במכון הפרווה במוסקבה, אוניברסיטה במוסקבה.
בשנת 1955 והועבר למכון החקלאות באירקוטסק ממנו גורש בשנת 1958 בשל אמונותיו הדתיות.
באותה שנה חודש לאחר גירושו הוסמך לדיאקון.
בשנת 1960 הוא הפך לכומר עם סיום לימודיו בסמינר התאולוגי של לנינגרד.
בשנת 1965 סיים את לימודיו באקדמיה התאולוגית במוסקבה.
באות התקופה הוא הכיר של מיכאל אגורסקי והם הפכו לחברים.
אלכסנדר מן הפך למנהיג בעל השפעה ניכרת ומוניטין טוב בקרב נוצרים מקומיים ומחוצה לה, בקרב קתולים ופרוטסטנטים, כמו גם אורתודוקסים.
הוא שירת במספר קהילות ליד מוסקבה.
שילוב ייחודי של השכלה רחבה, פתיחות לתרבות חילונית, מדע, לדתות שאינן נוצריות, ושורשים נוצריים עמוקים מכנסיית הקטקומבות, הניעו אותו לשורותיהם של מטיפים נוצרים מובילים.
החל בראשית שנות השבעים, מן הפך לדמות פופולרית בקהילה הדתית ברוסיה, במיוחד בקרב מעמד האינטליגנטציה.
מן משך את תשומת ליבם של הק.ג.ב בגלל מאמציו המיסיונרים והאוונגליסטיים הפעילים.
בסוף שנות השמונים הוא השתמש בכלי התקשורת ההמוניים כדי להפיץ את מסריו הנוצריים (הוצע לו לארח תוכנית לאומית בטלוויזיה בנושא דת); ימיו ולילותיו היו מלאים בהוראה והרצאות באולמות הרצאות עמוסים.
מן היה ממייסדי אגודת התנ"ך הרוסית בשנת 1990; באותה שנה הקים את האוניברסיטה הפתוחה האורתודוקסית ואת כתב העת "עולם התנ"ך".
מאמציו בחינוך האוכלוסייה הרוסית ביסודות ובדינמיקה של האמונה האורתודוקסית הביאו לקיטוגו כשליח מודרני לעם הסובייטי.
עם זאת, כמה מנציגי החוגים האורתודוקסים והמתעניינים באורתודוקסיה העריכו את דעותיו של האב אלכסנדר כ"לא אורתוקסי לחלוטין", ויעצו שלא להשתמש בספריו כמבוא לאורתודוקסיה.
ביום ראשון בבוקר, 9 בספטמבר 1990, מן נרצח כשהלך בשביל החורש מביתו בכפר הרוסי סמחוז אל רציף הרכבת המקומי.
הוא היה בדרכו לתפוס את הרכבת לנובאיה דרבניה כדי לחגוג את הליטורגיה.
מן שירת בקהילה בנובאיה דרבניה במשך 20 שנה.
השימוש של התוקף או התוקפים שלו בגרזן הצביע על מניע נקמה אפשרי.
הרצח התרחש בסמוך לקריסת ברית המועצות, ולמרות ההוראות שנתנה ממשלת ברית המועצות (ובהמשך הממשלה הרוסית) לחקור את המקרה, הרצח נותר בלתי פתור.
הלווייתו נערכה ביום בלוח השנה האורתודוקסי המנציח את עריפת ראשו של יוחנן המטביל.
מאז מותו, עבודות ורעיונותיו של מן נתפסו כמעוררים מחלוקת בקרב הפלג השמרני של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית כמו אלכסיי אוסיפוב, תוך ציון נטיותיו החזקות לאקומניזם (תמיכה באחדות בין זרמים שונים בנצרות) שנמצאים בספריו.
עם זאת, למן יש מספר לא מבוטל של תומכים, שחלקם טוענים להסמכתו לקדוש.
הרצאותיו משודרות דרך קבע ברדיו הרוסי.
ספריו מתפרסמים בחופשיות ברוסיה בימינו.
במהלך חייו היה עליהם להדפיס בחו"ל; בעיקר בבריסל, על ידי הוצאת הספרים "Foyer Chrétien Oriental" והופצו בחשאי.
כמה קהילות מרכזיות אורתודוקסיות רוסיות מעודדות הליכה בעקבות דוגמתו של מן כמי שהלך בדרכו של ישו.
באתר הרצח של מן הוקמו שתי כנסיות אורתודוקסיות רוסיות ומספר הולך וגדל של מאמינים ברוסיה ומחוצה לה רואים בו קדוש מעונה.
יחד עם השנה ה-25 להנצחת הזיכרון, החלה הוצאת הספרים הנוצרית-אורתודוקסית איזדטל'סטבו במוסקבה בפרויקט לפרסום עבודותיו של מן שנאספו בסדרה של 15 כרכים.
בנו של מן, מיכאיל מן, הוא דמות פוליטית רוסית שכיהן בין השנים 2005–2013 כמושל מחוז איבנובו וכיום כשר לענף הבנייה, השיכון וכלי העזר בקבינט של דמיטרי מדבדב.
הוא גם מוזיקאי הידוע מחוץ לרוסיה כמקים להקת הרוק "פרויקט מייקל מן".
יצירתו החשובה ביותר של אלכסנדר מן היא תולדות הדת שלו, שפורסמה בשבעה כרכים תחת הכותרת "חיפוש הדרך, האמת והחיים" (כרכים 1–6, בריסל, 1970–1983; מהדורה שנייה מוסקבה, 1991–1992) בספר זה המחבר בוחן את ההיסטוריה של דתות לא נוצריות כדרך לנוצרים במאבק המאגיות והמונותאיזם.
כולל גם הכרך השביעי את יצירתו המפורסמת ביותר, "בן האדם" (בריסל, 1969; מהדורה שנייה מוסקבה, 1991).
בגלל הרדיפה בברית המועצות באותה תקופה, מהדורות בריסל פורסמו תחת שם בדוי.
האב אלכסנדר מן היה מראשוני חלוצי ה"סאמיזדאט" (הוצאה עצמית) הנוצרי של שנות ה-60.
תרגום לאנגלית של "בן האדם" מאת הסופר המורמוני סמואל בראון הושלם בשנת 1998, אך כעת הוא יוצא מהדפוס, כמו גם כמה יצירות אחרות בתרגום לאנגלית.
בשנת 2014, התחיל פרויקט חדש על ידי הכומר אלסטייר מקנוטון (1954–2017), כומר אנגליקני וחוקר רוסי, לתרגם לראשונה את כל תולדות הדת לשפה האנגלית.
כרך 1 פורסם בשנת 2018. יצירותיו האחרונות של אלכסנדר מן בתרגום לאנגלית כוללות:
"צעד פנימי לקראת אלוהים: כתבים ותורות על תפילה", (2014) ;
תולדות הדת: בחיפוש אחר הדרך, האמת והחיים כרך 1", טרנס.
יצירות רבות אחרות מאת אלכסנדר מן התפרסמו ברוסית, ובמיוחד:
גן עדן עלי אדמות (1969), פורסם בחו"ל תחת שם בדוי, שהונפק מחדש מאוחר יותר ברוסיה;
"מאיפה כל זה בא?" (1972), פורסם בחו"ל תחת שם בדוי, שהונפק מחדש מאוחר יותר ברוסיה;
"איך לקרוא את התנ"ך?" (1981), פורסם בחו"ל תחת שם בדוי, שהונפק מאוחר יותר ברוסיה;
"איזגוגיקה: צוואות ישנות וחדשות" (2000);
"מסתורין, מילה, דימוי" (בריסל, 1980, מהדורה שנייה.
אלכסנדר ולדימירוביץ' מלניק היה במאי ותסריטאי רוסי, חבר בגילדת במאי הקולנוע הרוסית.
היה חבר באיגוד הקולנוענים הרוסי, חבר האקדמיה לאמנויות הקולנוע "ניקה", שגם זכה בפרס ניקה.