tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדברי רוזין, רק בין השנים 1956–1991. כ-1,500 לוחמים פלסטינים עברו הכשרה צבאית בברית המועצות (אש"ף – 1021, החזית הדמוקרטית – 392 והחזית העממית – 69).
בשנת 1990 הפך משרד אש"ף במוסקבה לשגרירות.
בשנת 1995, כתוצאה מהסכמי אוסלו בין ישראל לאש"ף, נציגות רוסיה ברשות הפלסטינית החלה לפעול בעזה, שהועברה בשנת 2004 לרמאללה שבגדה המערבית (יהודה ושומרון).
ב-29 באפריל 2005, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין היה ראש ממלא המדינה הראשון ברוסיה שביקר ברשות הפלסטינית.
במהלך השיחות הבטיח פוטין למחמוד עבאס שרוסיה תמשיך לסייע לפלסטינים בהקמת מדינה משלה.
במאי 2006 ובספטמבר 2008. רוסיה סיפקה פעמיים לרשות הפלסטינית סיוע כספי הומניטרי, והעבירה 10 מיליון דולר אמריקני לסייע לצרכים החברתיים העדיפים של הפלסטינים.
באוגוסט 2007 וביוני 2008 על פי החלטת ממשלת הפדרציה הרוסית, סיוע הומניטרי (מזון, תרופות ואוהלים) המיועד לאוכלוסיית עזה הועבר לעמאן באמצעות מטוסי משרד החירום הרוסי.
בינואר 2011 נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב פתח את המוזיאון ומתחם הפארק הרוסי ביריחו, ביוני 2012, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין פתח את המרכז הרוסי למדע ולתרבות בבית לחם.
ב-1 בספטמבר 2014 בבית לחם, בהשתתפותה הכספית של רוסיה, נפתח בית ספר מקיף תיכון עם לימוד מעמיק של השפה הרוסית.
במאי 2017 נפתח בבית לחם מתחם רב תכליתי שנבנה בהשתתפות רוסיה, עם אולם לאמנויות לחימה, בית ספר למוזיקה, מרכז עסקים ובית קפה.
הוקם רחוב ולדימיר פוטין בבית לחם וביריחו – דמיטרי מדבדב.
בשטחה של מזרח ירושלים קיימת נציגות רוחנית רוסית בירושלים, וכן מספר כנסיות אורתודוקסיות ומנזרים של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
במשך עשורים רבים, רוסיה, בהתאם להחלטה 194 של העצרת הכללית של האו"ם מיום 11 בדצמבר 1948, תמכה בזכותם של הפלסטינים להקים מדינה משלהם כשבירתה מזרח ירושלים.
בהקשר זה, רוסיה התנגדה להכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל ולהעברת שגרירות ארצות הברית מתל אביב לירושלים.
רוסיה מתעקשת על רישום פוליטי וחוקי של מעמד מזרח ירושלים (לפני השליטה הישראלית בשנת 1967).
מוסלמים-רוסים תומכים בדרישות הפוליטיות של הפלסטינים.
נשיא רוסיה נפגש עם עמיתו הפלסטיני באופן קבוע.
ובנוסף, יו"ר הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס ביקר במוסקבה באפריל 2016, מאי 2017 ובפברואר 2018, שם ניהל משא ומתן עם הנשיא פוטין באווירה ידידותית.
יחסי הרשות הפלסטינית–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין הקונפדרציה השווייצרית לבין הרשות הפלסטינית.
שווייץ לא מכירה במדינה פלסטינית.
לפני הקמת מדינת ישראל, שווייץ יוצגה בפלשתינה (א"י) על ידי הקונסוליה בירושלים וסוכנות קונסולרית בתל אביב.
מאז 1948 שווייץ תמכה באונר"א.
תוכנית פיתוח הוקמה בשנת 1993 כדי להשלים את מאמצי הסיוע ההומניטרי של שווייץ.
שווייץ הקימה משרד שיתוף פעולה במזרח ירושלים בשנת 1994 על רקע תהליך השלום באוסלו.
מאוחר יותר פתחה את נציגותה ברמאללה בשנת 2001.
היחסים בין שווייץ לרשות הפלסטינית מושפעים מהסכסוך הישראלי-פלסטיני.
שווייץ מבקשת לשמור על יחסים טובים עם שני הצדדים.
בניית שלום, שיתוף פעולה בפיתוח, סיוע הומניטרי וקידום זכויות אדם ומשפט הומניטרי בינלאומי מהווים את אבני היסוד של מדיניות החוץ השווייצרית ב.
בסוף 2018 התגוררו בשטחי הרשות הפלסטינית 120 אזרחים שווייצרים.
אף על פי ששווייץ אינה מכירה במדינה פלסטינית, היא שמרה על יחסים עם הרשות הפלסטינית מאז שנחתם הסכם אוסלו א' בשנת 1993. בשנת 2015 הוקמה מסגרת לשיתוף פעולה ברמה דו-צדדית המתארת כמה היבטים מרכזיים בשיתוף הפעולה.
התייעצויות פוליטיות מתקיימות מדי שנה מאז 2013. הביקורים ברמת השרים הוגברו גם בשנים האחרונות.
הנציגות השווייצרית ממוקמת ברמאללה והסוכנות לפיתוח ושיתוף פעולה השווייצרית מקיימת משרד שיתוף פעולה במזרח ירושלים.
היחסים הכלכליים בין שווייץ לרשות הפלסטינית הם צנועים בהיקפם.
הסכם סחר חופשי בין איגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA) לבין ארגון השחרור הפלסטיני (אש"ף) קיים מאז 1999.
חוקרים ואמנים פלסטינים עשויים להגיש מועמדות למזכירות המדינה לחקר חדשנות וחינוך (SERI) לקבלת מלגות מצוינות מממשלת שווייץ.
שווייץ מעניקה סיוע לפלסטינים באמצעות מגוון ארגונים הומניטריים ויוזמות שיתוף פעולה בפיתוח, כולל קידום זכויות אדם וממשל תקין.
יחסי הרשות הפלסטינית–שוודיה הם היחסים הבילטרליים בין הרשות הפלסטינית לשוודיה.
שוודיה הכירה במדינה פלסטינית ב-30 באוקטובר 2014. לרשות הפלסטינית יש שגרירות בסטוקהולם, שנפתחה בפברואר 2015.
שוודיה נמנתה עם המדינות שתמכו בתוכנית החלוקה בכ"ט בנובמבר 1947. פולקה ברנדוט, דיפלומט שוודי שהיה מתווך מטעם האו"ם בסכסוך הישראלי-ערבי, נרצח על ידי פעילי לוחמי חרות ישראל שהאשימו אותו בהעדפת הערבים על פני היהודים, זאת אחרי שהציג תוכנית לשלום.
שוודיה תיווכה גם בהסרת האיסור של ארצות הברית על קיום שיחות ישירות עם אש"ף.
באוקטובר 2014 שוודיה הכירה במדינה פלסטינית לאחר שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית זכתה בקולות רבים בבחירות הכלליות בשוודיה 2014. הפלסטינים ותומכיהם בירכו על החלטת שוודיה, וראו בה כצעד משמעותי לקראת השגת הכרה בינלאומית במדינה פלסטינית.
יחסי הרשות הפלסטינית–תימן הם יחסי החוץ בין הרשות הפלסטינית לתימן.
תימן הייתה ממדינות ערב הראשונות שהכירו במדינה פלסטינית ב-1988.
משנות ה-70 של המאה ה-20 החלו להגיע לתימן קבוצות פלסטיניות במגזר החינוך שנתמכו על ידי מלגות.
זה קרה בתקופה שבה תימן ניסתה לבסס את יציבותה בעקבות מלחמת האזרחים של צפון תימן.
אירוע זה המשיך בסדרה של שלבים עוקבים, שהבולטים שבהם היו אלה שהגיעו לאחר המצור על ביירות במלחמת לבנון הראשונה ב-1982. הגעתן של קבוצות נוספות נמשכה עד ל-2003 זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת עיראק.
בשנת 1990 תימן התאחדה רשמית למדינה אחת, והממשלה החדשה שהוקמה המשיכה לתמוך ברשות הפלסטינית.
תימן הצביעה בעקביות בעד החלטות התומכות בהקמת מדינה פלסטינית באו"ם, והעניקה תמיכה כספית ופוליטית לפלסטינים.
יחסי תאילנד-הרשות הפלסטינית נוסדו באופן רשמי ב-1 באוגוסט 2012, לאחר שממלכת תאילנד הכירה במדינת פלסטין כמדינה ריבונית ב-18 בינואר 2012. שגרירות תאילנד בעמאן מוסמכת על ידי הצד הפלסטיני ולרשות הפלסטינית יש שגרירות שאינה תושבת המדינה בקואלה לומפור שבמלזיה.
שתי המדינות חברות ב וכן בתנועת המדינות הבלתי מזדהות .
במהלך מלחמת עזה בשנת 2014, תמכה ממשלת תאילנד בפתרון שלום לסכסוך וקראה לישראל ולפלסטין לגלות איפוק.
עוד נאמר בהודעה שתאילנד תמשיך לתמוך בשני הצדדים, אך לא תסבול פעילות טרור מצד אף אחד מהצדדים.
בשנת 2016, הנשיא מחמוד עבאס ביקר בתאילנד ונפגש עם ראש הממשלה פריות צ'אן-אוצ'ה.
בתגובה לטבח שבעה באוקטובר, ראש ממשלת תאילנד , סרטה תוויסין, הביע את תנחומיו העמוקים לממשלת ישראל ולעם ישראל גינה את מתקפת החמאס והביע את דאגתו לאזרחים התאילנדים שבסכנה.
הוא גם הציב את חיל האוויר המלכותי התאילנדי בכוננות לפינוי אזרחיו במידת הצורך.
סגן שר החוץ Jakkapong Sangmanee אמר מאוחר יותר כי עמדת המדינה היא "נייטרלית" וכי הממשלה מעדיפה "פתרון שתאפשר לפלסטין ולישראל להתקיים יחד ".
במהלך טבח נהרגו 49 אזרחים תאילנדים, ו-31 נחטפו לרצועת עזה, מהם 2 מהם מתו בשבי ו-23 שוחררו בעסקת שחרור החטופים ישראל–חמאס (2023).
חמישה אזרחים תאילנדים נוספים שוחררו בינואר 2025.
ב-27 באוקטובר 2023, תאילנד הייתה אחת מ-121 מדינות שהצביעו בעד החלטה ES-10/21 של העצרת הכללית של האו"ם שקראה להפסקת אש מיידית למלחמה בעזה.
ההחלטה אושרה ברוב גורף על ידי העצרת הכללית של האו"ם ב-12 בדצמבר 2023.
ב-12 בינואר 2024 ביקר וליד אבו עלי, שגריר פלסטין בתאילנד (המתגורר בקואלה לומפור), ביקר אצל סגן ראש ממשלת תאילנד ושר החוץ.
שני הצדדים הצהירו כי הם מוכנים לקדם כל תחום שבו עשוי להיות עניין משותף ובמיוחד סחר ותיירות.
בין מדינת ישראל לרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם שוררים יחסים דיפלומטיים מלאים נכון ל-2024. הקשרים הדיפלומטיים בין שתי המדינות מוסדו לראשונה ב-12 ביולי 1993. כיום יש לישראל שגרירות בהאנוי, ולווייטנאם שגרירות בתל אביב.
משנת 2023 קיים בין המדינות הסכם סחר חופשי.
שגריר ישראל בווייטנאם הוא ירון מאיר ושגריר וייטנאם בישראל הוא לאי דוק טראנג (שניהם מאז 2022).
המגעים הראשונים בין מנהיגי שתי המדינות החלו בשנת 1946, בשעה שדוד בן-גוריון, יו"ר הנהלת התנועה הציונית וראש ממשלתה הראשון לעתיד של מדינת ישראל, והו צ'י מין, יו"ר הפוליטביורו של צפון וייטנאם, שהו באופן מקרי באותו מלון בפריז, ויצרו קשר ידידותי אחד עם השני.
במסגרת שיחה ידידותית הציע הו צ'י מין לבן-גוריון כי העם היהודי יזכה למולדת בגלות בווייטנאם, אך בן-גוריון דחה את ההצעה ואמר להו צ'י מין כי: "אני סמוך ובטוח כי נוכל להקים ממשלה יהודית בפלשתינה".
עם זאת, הקשרים בין שתי המדינות הצטננו במחצית המאה הבאה בעקבות המלחמה הקרה, כאשר בעוד וייטנאם הייתה חלק מן הגוש הסוציאליסטי בהנהגת ברית המועצות, ישראל בחרה לזהות עצמה עם העולם החופשי בהנהגת ארצות הברית.
בשנת 1977, לאחר איחוד וייטנאם, נמשו כמה עשרות פליטים שספינתם נסחפה בלב ים, על ידי אוניית משא ישראלית ששייטה באזור וייטנאם, ונקלטו במדינת ישראל בהוראת מנחם בגין, אולם רק מיעוט מהם נותר בישראל.
בראשית שנות ה-90, ומעט לאחר סופה של המלחמה הקרה, וייטנאם וישראל כוננו לראשונה יחסים דיפלומטיים מלאים ב-12 ביולי 1993. בעקבות זאת פתחה ישראל לראשונה שגרירות בהאנוי בדצמבר 1993, ושגרירה הראשון שם היה דוד מתנאי.
בספטמבר 2009, כעבור 16 שנים מיום השקתם של היחסים הדיפלומטים בין שתי המדינות, פתחה וייטנאם לראשונה שגרירות בישראל, אשר מקום מושבה בתל אביב, וזאת לאחר שבשנים 1993–2009 תפקד שגריר וייטנאם בקהיר גם כשגריר לא תושב למול מדינת ישראל.
במהלך טקס הגשת האמנה הרשמי אמר נשיא מדינת ישראל שמעון פרס לשגריר החדש, דין סואן ליו: "אני מברך את הממשלה הווייטנאמית על ההחלטה שלה להקים שגרירות בישראל.
הקמתה של השגרירות פותחת עידן חדש ביחסים בין שתי המדינות".
מאז כינון היחסים הדיפלומטיים מקיימות שתי המדינות ביקורים הדדיים בתדירות גבוהה, אשר נועדו לחיזוק הקשרים בתחומי העסקים, החינוך, התרבות, שיתוף הפעולה והטכנולוגיה החקלאית, אשר יש בה חשיבות גבוהה עבור וייטנאם, בה החקלאות תופסת מקום מרכזי בכלכלה.
המשלחות מטעם מדינת ישראל כללו יזמים ואנשי עסקים, קבוצות אקדמיות, עיתונאים, אמנים ומוזיקאים, וכן הלאה.
בנובמבר 2011, בהזמנתו של נשיא וייטנאם טרואונג טאן סאנג, קיים נשיא המדינה שמעון פרס ביקור רשמי בווייטנאם, בתאריכים 21–27 בנובמבר, יחד עם שרי ממשלה נוספים ואנשי עסקים ישראלים.
ביקור רשמי זה, הראשון מסוגו, נועד לחזק ולהרחיב את הקשרים האסטרטגיים המדיניים והכלכליים בין ישראל לווייטנאם.
במרץ 2017 ביקר הנשיא ראובן ריבלין ביקור רשמי בווייטנאם.
באוגוסט 2023 נחתם הסכם שימוש בוויזה אלקטרונית לווייטנאם, עבור ישראלים.
ב-13 בינואר 2026 קבוצת טכנולוגיה בין לאומית FPT שמקורה בווייאטנם השיקה את פעולותיה בישראל
החל מכינונם של היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לווייטנאם, אנשי עסקים ישראליים הראו עניין רב בקשרים הכלכליים עם וייטנאם, וארגנו מספר משלחות עסקיות לווייטנאם כדי לבחון הזדמנויות להשקעה בתחומי החקלאות, חקלאות ימית, תיירות, נפט וגז, ותקשורת.
בשנת 1995 החלו מיזמים עסקיים מקומיים עם חברות ישראליות, בשיתוף המכון הישראלי לייצוא, לפיתוח קשרים כלכליים ברמה גבוהה.
בעקבות כך החלה היענות מיבואנים ויצואנים להתעניין בפיתוח עסקי במדינה.
במהלך השנים נחתמו מספר הסכמים כלכליים בין המדינות, ביניהם הסכם לשיתוף פעולה חקלאי בשנת 1997, והסכם לשיתוף פעולה מסחרי וכלכלי בשנת 2004.
בשנת 2005 הגיע היקף המסחר הדו-כיווני השנתי בין שתי המדינות לסך של כ-70 מיליון דולר, ובשנת 2007 עלה לסך של 135 מיליון דולר.
בשנים 2012–2013 עמד היקף הסחר התעשייתי ההדדי בין שתי המדינות על היקף של כמיליארד דולר בשנה, עלייה של כ-600% לעומת שנת 2007.
החל משנת 2007 פועל בין שתי המדינות פרוטוקול פיננסי, המאפשר לחברות משתי המדינות לבצע פרויקטים משותפים תוך שימוש בהלוואות המגובות על ידי משרדי האוצר.
במהלך השנים סייעה ממשלת ישראל בהכשרתם של מומחים וייטנאמים בתחומי החקלאות, חקלאות ימית, ייצור חלב, הפעלת שירותי ממשל זמין ועוד.
וייטנאם, הנחשבת כיום לאחת הכלכלות המתפתחות בקצב המהיר בעולם, מסתמכת בנושאים מסוימים על טכנולוגיות ושיטות פיתוח ישראליות.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה והתעשייה מפעיל נספחות כלכלית בווייטנאם.
בנוסף למשרד הראשי בהאנוי, מפעילה הנספחות המסחרית משרד בבירה הכלכלית של וייטנאם הו צ'י מין סיטי.
בדצמבר 2020 חתמו שתי המדינות על הסכם תעופה שיאפשר פתיחת קו תעופה ישיר בין המדינות.
ביולי 2023 נחתם בירושלים הסכם סחר חופשי בין המדינות, במעמד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ולו קואנג טראן סגן ראש ממשלת וייטנאם.
באוגוסט 2023 פורסם כי יופעלו שתי טיסות שבועיות ישירות מנמל התעופה הבין-לאומי נוי באי לנמל התעופה בן-גוריון, הטיסות יופעלו על ידי חברת התעופה Vietjet.
לאורך השנים, שתי המדינות ביצעו עסקאות לייצוא נשק ישראלי לווייטנאם, כשההיקפים נמדדים ביותר ממיליארד דולר.
יחסי צ'כיה–וייטנאם הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הצ'כית לבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם.
שתי המדינות היו סוציאליסטיות במהלך המלחמה הקרה ווייטנאם שמרה על המשטר הסוציאליסטי שבה עד היום.
היחסים הדיפלומטיים שבין צ'כוסלובקיה לבין וייטנאם כוננו ב-2 בפברואר 1950.
יחסים דיפלומטיים עם צ'כיה העצמאית כוננו באופן אוטומטי עם עצמאותה של צ'כיה מכיוון שממשלת וייטנאם רואה בממשלת צ'כיה כממשיכת דרכה הישירה של ממשלת צ'כוסלובקיה.
בעשור השני של המאה ה-21, צ'כיה ווייטנאם מתנהגות באופן אסטרטגי בנוגע ליחסיהן הכלכליים.
מטרתן היא לעבור את רף מיליארד הדולרים בשנה בסחר מקיף ונקי בעתיד הקרוב.
בשנת 2005 הייבוא הצ'כי מווייטנאם כלל פירות ים, תוצרת חקלאית כגון: קפה, תה ופלפל.
הייבוא הווייטנאמי מצ'כיה באותה השנה כלל מוצרי תעשייה וציוד פטרוכימי.
צ'כיה מיוצגת בווייטנאם באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בהאנוי, בירת המדינה.
וייטנאם מיוצגת בצ'כיה באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בפראג, בירת המדינה.
המיעוט הווייטנאמי בצ'כיה הוא המיעוט השלישי בגודלו בצ'כיה (אחרי הסלובקים והאוקראינים), והוא מנה כ-61,097 נפש ב-2018. זוהי הקהילה הווייטנאמית השלישית בגודלה באירופה (אחרי צרפת וגרמניה).
הגירה זו החלה בזמן המשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה והואצה לאחר נפילתו.
יחסי וייטנאם–קטר הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין מדינת קטר.
לקטר יש מערכת יחסים ידידותית עם וייטנאם, כמו כל מדינות העולם הערבי.
במקרה הקטרי הקשר נוצר כתוצאה מקשרים חזקים של קטר עם מספר מדינות מ-ASEAN.
בעקבות הרפורמה הכלכלית שקטר עברה ב-1986, וייטנאם הפכה ליעד מרכזי חדש למשקיעים הקטריים.
שלא כמו ההשקעות של איחוד האמירויות הערביות, המשקיע הערבי הגדול ביותר בווייטנאם, ההשקעות הקטריות בווייטנאם מתמקדות בחקלאות, באנרגיה, ובייצוא וייבוא סחורות ממדינה אחת לשנייה.
הסחר בין שתי המדינות תואר כמשמעותי בידי השגריר הקטרי בווייטנאם.
יותר מ-10,000 אזרחי וייטנאם מתגוררים בקטר.
קטר מיוצגת בווייטנאם בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בהאנוי, בירת המדינה.
וייטנאם מיוצגת בקטר בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בדוחה, בירת המדינה.
יחסי וייטנאם–יוון הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין הרפובליקה ההלנית.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1975. השגרירות היוונית בהאנוי נפתחה בשנת 2007 בניגוד לשגרירות הווייטנאמית שנפתחה בשנת 2011. היחסים בין המדינות התפתחו באופן משמעותי במהלך העשור האחרון.
המדינות החלו לפתח את הקשרים הכלכליים ביניהם והביקורים בין המדינות גדלו באופן משמעותי.
אולם, יש מעט יוונים המתגוררים בווייטנאם.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מיוון לווייטנאם הגיעה לסך 68.5 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה כותנה גולמית, נייר ממוחזר, אגוזים, תרופות ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מווייטנאם ליוון הגיעה לסך 213 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה ציוד שידור, מחשבים, קפה, נייר, מחשבונים, טלפונים ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מיוון לווייטנאם הגיעה לסך 25.3 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה סכיני גילוח, כותנה גולמית, נייר ממוחזר, תרופות, אבנים ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מווייטנאם ליוון הגיעה לסך 154 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה ציוד שידור, קפה, נייר, מחשבים, פילה, גומי, בגדים ועוד.
יוון מיוצגת בווייטנאם על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בהאנוי, בירת וייטנאם.
וייטנאם מיוצגת ביוון על ידי שגרירות שהיא מחזיקה באתונה, בירת יוון.
יחסי וייטנאם–פקיסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין וייטנאם ופקיסטן.
בין המדינות קשרי מסחר ופוליטיקה.
שגרירות פקיסטן בווייטנאם ממוקמת בהאנוי, ושגרירות וייטנאם בפקיסטן ממוקמת באסלאמאבאד.
שיתוף הפעולה בין המדינות מתבטא בכמה מישורים.
למשל, בתקופת השיטפונות בפקיסטן ב-2010, וייטנאם סיפקה ציוד בשווי 50,000$ לממשלת פקיסטן.
שווי המסחר בין שתי המדינות גדל מ-10 מיליון דולרים בשנת 1999 ל-150 מיליון דולרים בשנת 2008. פקיסטן היא יבואנית התה הגדולה ביותר מווייטנאם.
הייצוא של פקיסטן לווייטנאם כולל בעיקר כותנה, עור ומוצרים רפואיים.
בין היתר הוא כולל גם יצוא אופנועים, מוצרי פלסטיק, כלי ניתוח והשקעות בחציבת פחם.
על אף כי וייטנאם אינה קונה קבועה של כלי נשק פקיסטניים, היא רכשה בעבר מספר כלי נשק מפקיסטן.
במאי 2001 הגנרל הפקיסטני פרבז מושארף קיים ביקור רשמי לווייטנאם.
במרץ 2004 הנשיא הווייטנאמי טראן דאק לואנג, בהזמנתו של הנשיא פרבז מושארף, ביקר בפקיסטן.
פקיסטן מחשיבה את וייטנאם כשותפה דיפלומטית חשובה, עקב חברותה המלאה של וייטנאם באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה.
ווייטנאם תומכת בהפיכתה של פקיסטן לחברה מלאה באיגוד.
על כן, תחת מדיניות חוץ פקיסטנית בשם "אסטרטגיית החזון לדרום מזרח אסיה", וייטנאם מנסה לקדם אינטרסים משותפים באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, בעוד שפקיסטן תומכת בהצעתה של וייטנאם לחברות לא קבועה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
התנגדות פקיסטנית להשפעה הודית בווייטנאם
פקיסטן עוקבת באופן רציני אחר הדיפלומטיה הווייטנאמית בעניין הקשרים החזקים בין הודו לווייטנאם.
להודו יחסים מתוחים עם פקיסטן, בעוד שווייטנאם מקיימת מערכת יחסים מתוחה עם סין, בעלת ברית ותיקה של פקיסטן.
"אסטרטגיית החזון לדרום מזרח אסיה" הפקיסטנית נקבעה כדי לאזן את היחסים בין המדינות.
אזורים בעלי אוכלוסייה משמעותית של פקיסטנים בווייטנאם כוללים את האנוי והו צ'י מין סיטי.
פקיסטנים רבים עובדים בשגרירות פקיסטן בהאנוי.
ראשיתם של יחסי וייטנאם–מלזיה (במלזית: Hubungan Malaysia–Vietnam; בוייטנאמית: Quan hệ Malaysia–Việt Nam) מתוארכים לסיבות המאה החמש עשרה.
מלזיה כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם ב-30 במרץ 1973 ויחסים אלו קיימים עד ההווה.
במהלך שנות השבעים והשמונים של המאה העשרים המאוחרות, היחסים בין המדינות נעשו מתוחים כתוצאה מזרימת פליטים וייטנאמים למלזיה בעקבות המלחמה הווייטנאמית-קמבודית.
ההכרעה המאוחרת של סוגיות אלה הובילה לטיפוח יחסים בילטרליים בין שתי המדינות במישורי המסחר והכלכלה, והמסחר הבילטרלי בין המדינות הלך וגבר, עם התרחבות למישורי טכנולוגיית מידע, חינוך וביטחון לאומי.
וייטנאם ומלזיה חולקות גבול ימי במפרץ תאילנד ובים סין הדרומי, ויש להן תביעות טריטוריאליות חופפות על איי ספראטלי.
לשתי המדינות שגרירויות השוכנות בערי בירתן; לווייטנאם שגרירות בקואלה לומפור, ולמלזיה שגרירות בהאנוי ובקונסוליה בהו צ'י מין סיטי.
רישומים היסטוריים מראים כי אנשים וייטנאמיים ביקרו בקבוצות קטנות במדינות ובסולטנויות המרכיבות את מלזיה המודרנית מאז המאה השמונה עשרה.
מלזיה מהווה את ביתם של קהילת גולים וייטנאמים גדולה, המורכבת ממהגרי עבודה, עובדי דואר וסטודנטים, המונים כ-100 אלף איש.
וייטנאם מארחת גם היא קהילת מלזים קטנה, המורכבת בעיקר מאנשי עסקים בהו צ'י מין סיטי והאנוי.
יחסי וייטנאם–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
בין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו נחתמו הסכם שני הסכמים דיפלומטיים רשמיים:
הסכם דיפלומטי רשמי על כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם - 6 ביולי 2007.
הסכם דיפלומטי רשמי לשיתוף פעולה מוגבר בנושא המיסים הכולל בתוכו אמנה למניעת כפל מס - 14 בפברואר 2013.
סן מרינו אינה מיוצגת בווייטנאם בשום דרג, לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסולרי.
וייטנאם אינה מיוצגת בסן מרינו בשום דרג, לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסולרי.
יחסי וייטנאם–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים עקב היותה של וייטנאם שותפת סחר חשובה לשווייץ.
בשנת 2016 חגגו שווייץ ווייטנאם 45 שנים של יחסים דיפלומטיים רשמיים.
וייטנאם היא, על פי משרד החוץ השווייצרי "שוק מבטיח" לשווייץ.
ערך הסחר שבין שתי המדינות הגיע לכמעט 2 מיליארד פרנקים שווייצרים בשנת 2016, עלייה של 36.5% לעומת המסחר בשנה הקודמת.
עם כמעט מאה חברות שווייצריות הפועלות במדינה, שווייץ היא אחת מהמשקיעות האירופאיות הגדולות בווייטנאם.
בין איגוד הסחר החופשי האירופי, בו חברה שווייץ, לבין וייטנאם נחתם הסכם סחר חופשי.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו בווייטנאם שש מאות שבעים ותשעה אזרחים שווייצרים.
שווייץ מיוצגת בווייטנאם בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בהאנוי, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת בווייטנאם גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בהו צ'י מין סיטי.
וייטנאם מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
וייטנאם מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
יחסי וייטנאם–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין וייטנאם לבין תאילנד.
לווייטנאם שגרירות בבנגקוק ולתאילנד שגרירות בהאנוי.
שתי המדינות חברות באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה.
בעבר הרחוק היו שתי המדינות תחת השפעתה של הודו כשסיאם וחלקה הדרומי של וייטנאם, צ'אמפה, היו בעלי תרבויות הודיות.
עם זאת, הקשר הראשון בין וייטנאם לתאילנד נוצר רק במהלך המאה ה-16.
וייטנאם ותאילנד נלחמו ביניהן לאורך השנים בסדרת מלחמות גדולות שהחלו בראשית המאה ה-18. עם זאת, הסכסוכים הגדולים ביותר בין המדינות תועדו אחר כך.
לאחר הפלת שליט נגויאן, נגויאן אה, הניצולים ביקשו לנקום על ידי בקשת סיוע מסיאם.
הכוח הסיאמי פלש באופן מסיבי לדרום וייטנאם וביצע בה מעשי זוועה.
מאוחר יותר הוכה הכוח הסיאמי על ידי כוח תאי סון שהונהג על ידי נגויאן הו.
במהלך המאה ה-19 שתי המדינות נקלעו לשתי מלחמות שהובילו להרס חלקים נרחבים בקמבודיה.
וייטנאם הביסה את סיאם במלחמה אחת, ואילו השנייה הסתיימה בקיפאון.
בהיעדר הכרעה ברורה בין המדינות, היריבות ביניהן נותרה עד פלישת צרפת לקוצ'ינצ'ינה, מהלך שמנע פרוץ מלחמה שלישית.
תאילנד השתתפה במלחמת וייטנאם לצידה של ארצות הברית בשל החשש מתאוריית הדומינו לפיה הקמת משטר קומוניסטי במדינה ישפיע על שכנותיה וההתקוממות הקומוניסטית בתאילנד.
תאילנד שלחה בין 12 ל-15 אלף חיילים על מנת שיילחמו במלחמה זו; מתוכם, היו למעלה מ-2,000 חללים.
אחרי 1975, היחסים בין וייטנאם לתאילנד המשיכו להיות קרים ועוינים.
אחרי פלישת וייטנאם לקמבודיה שהביאה להפלת החמר רוז', וייטנאם נכנסה לסכסוך עם תאילנד בשל תמיכתה של האחרונה במשטר שהופל.
גיחות אוויריות בוצעו בגבולות שתי המדינות שהביאו להרס ניכר בקמבודיה, בדומה למלחמות הקודמות בין שתי המדינות.
העוינות בין המדינות המשיכה עד פינוי כוחות וייטנאם מקמבודיה ב-1989.
אחרי רפורמות שבוצעו בה ב-1986, וייטנאם הפכה ממדינה סוציאליסטית למדינה יותר קפיטליסטית.
כתוצאה מכך, נרשם שיפור מהיר ביחסים בינה לבין תאילנד.
תאילנד, חברה מייסדת באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, תמכה בהצטרפות וייטנאם לארגון, ווייטנאם הפכה לחברה בו ב-1995. כיום, היחסים בין המדינות חזקים וביניהן קיימת ברית ושיתוף פעולה רחב.
במקביל, עליית וייטנאם והלאומיות בה הביאה לעליית היריבות בינה לבין תאילנד, דבר שגרם ליריבות בין המדינות בתחום הכדורגל.
בשנת 2015, תאילנד הייתה המשקיעה העשירית בגודלה בווייטנאם עם השקעות של כ-7 מיליארד דולר.
תאילנד גם הייתה שותפת הסחר החמישית בגודלה של וייטנאם.
יחסי ונואטו–טורקיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ונואטו לבין הרפובליקה הטורקית.
השגרירות הטורקית בקנברה, בירת אוסטרליה היא זו האמונה על היחסים עם ונואטו.
ונואטו מצידה מחזיקה קונסוליית כבוד בעיר איסטנבול.
טורקיה נוהגת לסייע לוונואטו בשיקום שלאחר אסונות טבע ותומכת בפרויקטים לפיתוח ונואטו.
אזרחי ונואטו אשר מחזיקים בוויזת שנגן או של כל מדינה אחרת ב-OECD רשאים להיכנס, לבקר ולשהות בטורקיה עם e-Visa (אשרה אלקטרונית).
טורקיה אינה מיוצגת בוונואטו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
טורקיה האמינה את שגרירותה שבקנברה, בירת אוסטרליה הסמוכה, על ונואטו.
ונואטו אינה מיוצגת בטורקיה בדרג השגרירות.
ונואטו מיוצגת בטורקיה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר איסטנבול.
יחסי וייטנאם–יפן (ביפנית: 日越関係, בוייטנאמית: Quan hệ Nhật Bản - Việt Nam) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין יפן.
היחסים הראשוניים בין היפנים לווייטנאמים בני יותר מאלף שנים.
מקורם של יחסי המסחר בין העמים מוערכים לפחות במאה ה-16. היחסים המודרניים בין המדינות מבוססים על הכלכלה המתפתחת של וייטנאם ועל תפקידה של יפן כמשקיע חשוב וחיוני לכלכלה הווייטנאמית.
כבר במאה ה-16 הגיע הקשר בין יפן לווייטנאם בצורה של סחר וסחר חליפין.
יחד עם סיאם (תאילנד) ומלזיה, ספינות החותם האדומות היפניות פקדו את נמלי וייטנאם.
מהרישומים הווייטנאמים עולה כי כאשר נמל חאיי אן נפתח על ידי הלורד נגוין הונג בראשית המאה ה-17, מאות סוחרים יפנים כבר התגוררו בו.
סוחרים וייטנאמים קנו כסף, נחושת וברונזה מיפן בתמורה למשי, סוכר, תבלינים ואלגום וייטנאמי, שהשיגו רווח עצום ביפן.
כדי לטפל בזרם הסוחרים הוקם בווייטנאם מחוז יפני.
שתי המדינות נהנו מיחסי ידידות חמים.
שנגון טוקוגאווה אייאסו החליף עם הלורד נגויאן מכתבים חביבים.
בנו של הלורד, התחתן עם בתו הנסיכה של נגוק קואה לאראקי שוטארו, סוחר יפני בולט.
סוחרים מיפן תרמו לעיתים קרובות כסף למקומיים הווייטנאמים וטופלו היטב על ידי היפנים.
יפנים רבים התיישבו בווייטנאם והוטמעו במהירות בסביבתם החדשה.
כשנכנסה יפן לתקופה של בידוד עצמי המשיך המסחר בין המדינות לזרום, באמצעות תכנון של תושבי קבע או באמצעות סוחרים הולנדים מתווכים.
עם זאת, בשנת 1685 הצבא היפני גילה מכרות כסף ונחושת אשר היו מנוצלים יתר על המידה בווייטנאם, וכתוצאה מכך הוגבלה הגבלה על המסחר עם וייטנאם.
בגלל חשיבותן של מתכות אלה, התקנות החדשות דרדרו את הסחר בין יפן לווייטנאם, כמו גם את חלקו הגדול של דרום אסיה.
בנוסף לקולוניות שכבר הוקמו בטאיוואן ובמנצ'וריה, החלה יפן לכבוש את מרבית ערי החוף בסין, ביניהן שאנגחאי, וכן את הודו-סין הצרפתית אשר כללה בתוכה את וייטנאם.
בספטמבר 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, נכנעה צרפת של וישי (שהייתה כפופה באותו הזמן לגרמניה הנאצית) לדרישתה של האימפריה היפנית לגבי הכנסת כוחות צבא יפניים לתחומה של טונקין (וייטנאם).
לאחר שקיבלה את השליטה בטונקין שימרה יפן את המדיניות והמנהיגות הצרפתית במדינה.
ב-9 במרץ 1945, כאשר צרפת נשלטה ברובה על ידי בעלות הברית, גרמניה ניהלה קרבות נסיגה אחרונים וארצות הברית שלטה ברוב מרחבי האוקיינוס השקט, החליטה יפן להשתלט על הודו-סין כולה.
היפנים שלטו בפדרציה עד לכניעתם באוגוסט של אותה שנה לאחר ההתקפה הגרעינית על הירושימה ונגסאקי.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ניסתה צרפת לשקם את מעמדה כשליטת האזור של הודו-סין, אך נתקלה בהתנגדות מצדו של ה"וייט מין", ארגון קומוניסטי-לאומי וייטנאמי שהונהג על ידי הו צ'י מין.
אך לפני שהספיק להשלים את צעדיו אלו, פלש כח בריטי-צרפתי-הודי, בסיוע שבויי מלחמה יפניים לווייטנאם וכונן שם מחדש את המשטר הצרפתי.
קרבות מרים התפתחו במדינה, ובשנת 1950 הכריז הו בשנית על הקמת הרפובליקה כאשר הפעם הוא זוכה לתמיכתן של ברית המועצות וסין.
הלחימה נמשכה עד למרץ 1954 כאשר הווייטנאמים גברו לבסוף על הצרפתים.
ניצחון זה גם פילג את המדינה לצפון וייטנאם, שנשלטה בידי הוייט-מין, ולדרום וייטנאם אשר ידועה גם כרפובליקה של וייטנאם שנתמכה על ידי ארצות הברית, בריטניה וצרפת.
לאחר הפיצול תם עידן שליטתה של צרפת באזור והיא פינתה את מקומה לארצות הברית שהתערבה בפוליטיקה האזורית, התערבות שבסופו של דבר התפתחה למלחמת וייטנאם.
באותה שנה, במהלך ועידת ז'נבה, ויתרה צרפת רשמית על כבעלותה הטריטוריאלית באזור הודו-סין.
בזמן המלחמה בין צפון וייטנאם לדרום וייטנאם (מלחמת וייטנאם), יפן ניסתה כל הזמן לכונן יחסים דיפלומטיים עם צפון וייטנאם.
הדבר נעשה בעקבות לקיחת השלטון היפני באזור הודו-סין על ידי בעלות הברית, ובפרט ארצות הברית.
יפן שלחה כוחות צבאיים רבים אל צפון וייטנאם כדי לסייע לה בלחימה מול ארצות הברית בדרום וייטנאם.
יש הרואים בכניסת יפן למלחמת וייטנאם כמעין צעד נקמה על הפסדם במלחמת העולם השנייה ועל הכיבוש האמריקאי שאירע ביפן לאחר מלחמת העולם השנייה.
במהלך המלחמה יפן פתחה לראשונה את שגרירותה בצפון וייטנאם.
לאחר המלחמה בסיוע צבאי רחב של יפן וברית המועצות נכנעה דרום וייטנאם, וצפון וייטנאם הפכה לשליטה היחידה בווייטנאם.
בשנת 1986, הסחר היפני עם וייטנאם אשר התנהל באמצעות חברות סחר יפניות והאיגוד לסחר ביפן-וייטנאם, המורכב מכ-83 חברות יפניות עמד על כ-285 מיליון דולר.
פקידי ממשל יפניים ביקרו גם בהאנוי כדי לתמוך בסחר בין המדינות.
היצוא היפני לווייטנאם כלל ברובו כימיקלים, טקסטיל, מכונות וציוד תחבורה.
בתמורה, היצוא הווייטנאמי ליפן כלל בעיקר מוצרים ימיים ופחם.
בסוף שנות ה-80, וייטנאם התמודדה עם בידוד בינלאומי: התמיכה של הגוש הסובייטי בווייטנאם דעכה, הלחימה הבלתי פוסקת בין וייטנאם וקמבודיה לבין לאוס גבתה קורבנות וייטנאמיים רבים ובעיות כלכליות רחבות היקף פקדו את המדינה.
האנוי משכה את רוב כוחותיה הצבאיים מקמבודיה בשנת 1989. וייטנאם פנתה למעצמות הכלכליות אשר היו בסביבתה לפתוח עימה ערוצים של שיתוף פעולה, סחר וסיוע כלכלי.
אף על פי שחלק מהעסקים היפנים התעניינו בהשקעה ובסחר עם וייטנאם וקמבודיה, הממשלה היפנית עדיין התנגדה לשיתוף פעולה כלכלי עם אותן מדינות עד שיהיה הסדר כולל עם לאוס.
יפן הבטיחה הבטחות לא פורמליות כי טוקיו, בירתה של יפן, מוכנה לשאת חלק גדול מהנטל הכספי כדי לייסע לווייטנאם בהסדר הכולל עם לאוס.
לאחר 23 באוקטובר 1991, הסיום האחרון של ועידת פריז הבינלאומית בקמבודיה בין מפלגות לאוס, אינדונזיה (כיו"ר משותף עם צרפת), וחמשת חברי הקבע במועצת הביטחון של האו"ם, יפן הקימה מייד את היחסים הדיפלומטיים והסתיימה מגבלות כלכליות עם קמבודיה ווייטנאם.
בנובמבר 1992, טוקיו הציעה לווייטנאם סיוע בסך 370 מיליון דולר.
יפן לקחה גם תפקיד מוביל בפעילות לשמירת השלום בקמבודיה.
אקשי יאסושי היפני, מזכ"ל האו"ם לפירוק נשק, היה ראש רשות המעבר של האו"ם בקמבודיה.
יפן התחייבה לשלושה מיליון דולר ואף שלחה כ-2,000 עובדים, כולל אנשי SDF, להשתתף ישירות בשמירת השלום.
למרות אובדן שומר שלום יפני שנהרג במארב, הכוח נשאר בקמבודיה עד שהקמבודים הצליחו לבחור ולהקים ממשלה.
יפן התחייבה לשלם לקמבודיה כדי לעזור בפיתוחה ולשמירת השלום בינה לבין לאוס שלושה מיליון דולר ואף שלחה כ-2,000 עובדים, כולל אנשי SDF, להשתתף ישירות בשמירת השלום.
למרות אובדן שומר השלום היפני, הכוח נשאר בקמבודיה עד שהקמבודים הצליחו לבחור ולהקים ממשלה.
יפן היא המדינה התורמת הגדולה ביותר של וייטנאם.
בשנת 2007 היא העבירה סיוע למדינה בסכום של 890 מיליון דולר.
וייטנאם ויפן פתחו מרכז למחקר על מינרלים נדירים כדי לאתגר את מונופול האספקה של סין.
בשנת 2010 חתמו יפן ווייטנאם על הסכם לשיתוף פעולה בניצול המינרלים.
וייטנאם מעריכה כי היא נמצאת בעשירייה הראשונה בעולם מבחינת עתודות אדמה נדירות.
כעת השניים פתחו מרכז טכנולוגי במימון משותף, שיעזור לעבד ולהפריד את העפרות עם האלמנטים הנדירים שנשלחו אז ליפן.
הסיוע ההתפתחותי הרשמי (ODA) של יפן בווייטנאם הגיע ל-1.76 מיליארד דולר אמריקני בשנת 2011. הסכום אשר נתרם על ידי יפן היה גדול פי ארבעה מהתרומה של דרום קוריאה, התורמת השנייה בגודלה בווייטנאם, בסכום של 412 מיליון דולר.
יתרה מזאת, סכום התרומה של יפן לשנת 2012 אל וייטנאם הוערך בכ-3 מיליארד דולר.
בנאום שנערך במאי 2014, אישר ראש הממשלה היפני שינזו אבה כי יפן תספק למדינות דרום-מזרח אסיה את "התמיכה המרבית" שלה במחלוקות הטריטוריאליות של ים סין הדרומי.
הגנרל נג'ן צ'י וינה, סגן שר ההגנה הווייטנאמי, טוען כי נמסר לו שווייטנאם צפויה לקבל כמה אוניות ממשמר החופים היפני בתחילת שנת 2015. הראשונה מבין האוניות אשר הובטחו לווייטנאם הועברה למשמר החוף הווייטנאמי בפברואר 2015.
וייטנאם מחזיקה בשגרירות בטוקיו, בירת יפן, בנוסף לשתי קונסוליות באוסקה ופוקואוקה.
יפן מחזיקה בשגרירות בהאנוי, בירת וייטנאם, בנוסף לקונסוליה בעיר הו צ'י מין סיטי.
יחסי וייטנאם–קוריאה הדרומית נוסדו ב-22 בדצמבר 1992, אם כי הן קיימו יחסים ארוכים עוד קודם לכן.
כבר בעת העתיקה עברו קווי דמיון בין שתי המדינות, כששתיהן היו חלק מהספירה התרבותית המזרח-אסיאתית וחלקו את האמונה והפילוסופיה שבקונפוציאניזם וכן את מבנה הממשל, התרבות והחברה שבשתי המדינות.
צ'ו צ'י-וון, מושל ומשורר קוריאני, חשף בפני בני עמו את הידע של צפון וייטנאם בחיבורים שכתב.
המעטים שהצליחו לשרוד לאחר נפילת שושלת לי נמלטו לקוריאה אחרי הטבח שבוצע בהם, אחת הניצולות היה לי לונג-טונג שבהמשך סייע להביס את המונגולים ולסיים את הכיבוש הארוך של חצי האי קוריאה, אם כי אחרי סילוקם הפכה קוריאה לווסל של המונגולים.
אחרי שניצח את המונגולים, הפך לי לונג-טונג לגיבור ולאחת הדמויות החשובות במלחמות המונגוליות, דבר שסייע לביסוס הקשרים בין קוריאה לווייטנאם, במשך שמונה מאות השנים שעברו מאז.
במהלך מלחמת וייטנאם שתי המדינות בקוריאה, הן הצפון והן הדרום, גילו מעורבות במלחמה וסייעו לצד שהיה קרוב להשקפתן.
שתי המדינות סייעו בין היתר בכוח אדם, ציוד וכדומה, אם כי דרום קוריאה שלחה יותר סיוע בהשוואה לשכנתה מצפון.
נשיא דרום קוריאה, לי סינג-מן, הציע לשלוח לדרום וייטנאם כוחות ב-1954, אולם הצעתו נדחתה על ידי מחלקת המדינה האמריקאית.
הכוחות הראשונים מדרום קוריאה שהגיעו לווייטנאם כעבור 10 שנים לא היו לוחמים, והיו חלק ממשלחת בית החולים של קוריאה הדרומית.
בסך הכל, בין השנים 1965 ל-1973, לחמו בווייטנאם 213,853 חיילים דרום קוריאנים, ולפי משרד התרבות והתקשורת של וייטנאם הם גרמו להריגתם של 41,400 לוחמי הצפון ו-5,000 אזרחים.
עם זאת, לא מדובר במספרים רשמיים מאחר שלא התקיימה חקירה בנושא.
לאחר מלחמת וייטנאם היו במדינה אלפי ילדים שנולדו כתוצאה מאונס נשים וייטנאמיות על ידי חיילי דרום קוריאה.
בשנת 2001 התנצל נשיא דרום קוריאה קים דה-ג'ונג על הסבל והכאב שגרמה לתושבי וייטנאם במהלך המלחמה, הגם שלא מדובר במעשה מכוון.
הוא הבטיח להמשיך לתמוך בפיתוחה של וייטנאם.
בשנת 2006, אחרי ניסוי גרעיני של צפון קוריאה, הביע דובר משרד החוץ בווייטנאם את דאגתה הכבדה של ממשלת וייטנאם מהניסוי, וקבע כי הוא יגביר את המתיחות ויאיים על היציבות באזור, וכן כי ממשלתו תומכת בפירוז חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני.
בשנת 2009 הסכימו שתי המדינות על העלאת היחסים לדרגת "שותפות מקיפה".
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות בכ-67.2 מיליארד דולר אמריקאי.
עיקר הסחורות שווייטנאם ייצאה לקוריאה הדרומית, בשווי כולל של 19.6 מיליארד דולר, היו ציוד אלקטרוני, פריטי לבוש וציוד אופטי.
עיקר הסחורות שקוריאה הדרומית ייצאה לווייטנאם באותה שנה בהיקף כולל של 47.6 מיליארד דולר, היה ציוד אלקטרוני, אופטי ופלסטיק.
נכון ל-2018, כ-3,485,406 דרום קוריאנים ביקרו בווייטנאם, המדינה השנייה בגודלה מבחינת התיירות הנכנסת לווייטנאם (המדינה הראשונה היא סין עם 4,966,468 תיירים).
יחסי וייטנאם–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין וייטנאם לרוסיה.
וייטנאם קיבלה סיוע משמעותי מברית המועצות במהלך מלחמת הודו-סין הראשונה ובמהלך מלחמת וייטנאם.
כבר בשנת 1955 קיבלה וייטנאם מברית המועצות ללא תשלום 170 אלף טונות אורז, 8,000 טונות סוכר ו-9 מיליון מ"ר בדי כותנה.
מחזור הסחורות של ברית המועצות ווייטנאם בשנים 1955–1960 גדל כמעט פי 14 מ-3.3 מיליון רובל עד 42.8 מיליון רובל.
ב-3 בנובמבר 1978 במהלך הביקור הידידות הרשמי בברית המועצות של המפלגה הווייטנאמית ומשלחת הממשלה נחתמה אמנת ידידות ושיתוף פעולה בין ברית המועצות לבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם, וב-10 בדצמבר 1981 נחתה אמנה במוסקבה בין ברית המועצות לבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם על סיוע בעניינים אזרחיים, משפחתיים ופליליים.
וייטנאם קיבלה תמיכה ניכרת מברית המועצות עד להתמוטטותה של האחרונה, מאחר שווייטנאם הייתה חלק מקומקון ונחשבה למדינה סוציאליסטית.
בשנת 1994 נחתם במוסקבה הסכם על עקרונות יחסי ידידות.
במרץ 2001, במהלך ביקורו הרשמי הראשון של נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין בווייטנאם, נחתמה ההצהרה על שותפות אסטרטגית בין רוסיה לווייטנאם.
נשיא הפדרציה הרוסית ערך ביקורים רשמיים בווייטנאם בנובמבר 2006, אוקטובר 2010 ונובמבר 2013.
באוקטובר 2002 ויולי 2010, בהזמנת נשיא הפדרציה הרוסית, נערכו ביקורים רשמיים ברוסיה של מזכ"ל הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית בווייטנאם.
באוגוסט 1998, מאי 2004 ואוקטובר 2008, נשיא הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם ערך ביקור רשמי בפדרציה הרוסית.
ישיבות של ראשי המדינות מתקיימות באופן קבוע בפורומים בינלאומיים רב-צדדיים.
ב-9 במאי 2010, נשיא וייטנאם נגויין מין טריט השתתף בחגיגות במוסקבה לרגל 65 שנה לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה.
ב-5 במרץ 2015 החל ראש הממשלה דמיטרי מדבדב את ביקורו הרשמי בווייטנאם, במהלכו דנו המשלחות בסוגיות רבות.
בשנת 2017, ניתן סיוע לווייטנאם להתמודדות עם נזקי הטייפון מטעם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
40 טונות של סיוע הומניטרי נשלחו דרך משרד החירום וכן סכום של חמישה מיליון דולרים.
באותה שנה החל שיתוף פעולה דו-צדדי בתחום הצבאי.
בשנים 2003–2012 כמעט והוכפל סך הייצוא הרוסי לווייטנאם: מ-357 מיליון דולר ל-658 מיליון דולר.
עם זאת, באותה תקופה, היבוא הווייטנאמי בפדרציה הרוסית צמח ביותר מפי עשרה: מ-156 מיליון דולר ל-2.313 מיליארד דולר.
בשנת 2012, וייטנאם היוותה 16.3% מכלל היצוא הרוסי של ציוד וכלים חשמליים.
בשנת 2012 עיקר הייצוא הרוסי לווייטנאם כלל ציוד וכלים חשמליים, פלדה מעורגלת, דשנים וציוד טלקומוניקציה.
בשנת 2012 40.1% מהיבוא מווייטנאם לפדרציה הרוסית היה ציוד טלקומוניקציה, 9.7% היו בגדים, 7.5% היו נעליים, 7.3% היו דגים.
ב-2012 ייבאה רוסיה 38% מייצוא הירקות והשורשים הווייטנאמיים, 25% מהדגים, 23% התה, 16% מהפירות המשומרים, 15% מהקקאו, 10% מהמכשירים הביתיים, 10% ציוד התקשורת, 6% מהטבק, 6% מהתרופות, 5% מהמחשבים.
וייטנאם מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-2 קונסוליות ביקטרינבורג וולדיווסטוק.
רוסיה מחזיקה בווייטנאם שגרירות בהאנוי ו-2 קונסוליות בהו צ'י מין סיטי ודה נאנג.
יחסי וייטנאם–צרפת הם היחסים ההיסטוריים והדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין הרפובליקה הצרפתית.
היחסים בין צרפת לווייטנאם החלו בראשית המאה ה-17 עם בואו של המיסיונר הישועי אלכסנדר דה רודוס לווייטנאם.
בסביבות הזמן הזה, וייטנאם רק החלה להתפשט דרומה - כיבוש הדלתא של המקונג, שטח שהיה חלק מאימפריית החמר (קמבודיה של היום) ובמידה פחותה על חשבון ממלכת צ'אמפה, שבמרכז ווייטנאם הנוכחית, אשר הובסה בשנת 1471.
דה ג'נווילי ספג לביקורת על מעשיו והוחלף על ידי אדמירל פייג' בנובמבר 1859, עם הנחיות להשגת הסכם המגן על האמונה הקתולית בווייטנאם, אך נמנע מהישגים טריטוריאליים.
דוק - הוא ויתור על שלושה נמלים בהסכם באזורי אנאם וטונקין, ובכל קוצינצ'ינה.
צרפת קיבלה שליטה על צפון וייטנאם בעקבות ניצחונה על סין במלחמת סין–צרפת (1884–1885).
לאוס נוספה לאחר מלחמת צרפת-סיאם בשנת 1893.
הפדרציה התקיימה עד 21 ביולי 1954. בארבעה אזורי החסות, הצרפתים השאירו בשלטון רשמי את השליטים המקומיים (קיסרי וייטנאם, מלכי קמבודיה, ומלכי לואנג-פרבאנג), אך למעשה הצרפתים השאירו את כל הסמכויות בידיהם.
לאחר מלחמת העולם, עתרה צרפת לביטול האמנה הצרפתית-סיאמית של 1938 והשתלטה מחדש על האזור, אך התנגשה עם וייט מין - קואליציה של לאומנים קומוניסטים וייטנאמים בהנהגתו של הו צ'י מין, מייסד המפלגה הקומוניסטית.
נשיא ארצות הברית רוזוולט וגנרל סטילוול דגלו במפורש שהצרפתים לא ישתלטו מחדש על הודו-סין הצרפתית לאחר תום המלחמה.
צ'יאנג קאי-שק איים על הצרפתים במלחמה והכריח אותם להגיע להסכם שלום, ובפברואר 1946 הוא גם אילץ אותם למסור את כל השטחים שלהם בסין, ולוותר על זכויות היתר החוץ-טריטוריאליות שלהם בתמורה לנסיגה מצפון הודו-סין, מה שאיפשר לצרפתים לכבוש מחדש את האזור החל במרץ 1946.
ב-2 בספטמבר 1945, בדיוק באותו יום שבו התקיים טקס כניעת האימפריה היפנית והוכרז באופן רשמי על סיומה של מלחמת העולם השנייה, הכריז הו צ'י מין עצמאות לרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם לאחר ששכנע את הקיסר הווייטנאמי לוותר לטובתו.
קרבות קשים החלו במלחמת הודו-סין הראשונה, כאשר הו וממשלתו לקחו את הגבעות.
ממשלתו של הו הוכרה על ידי הממשלות הקומוניסטיות האחרות של סין וברית המועצות, וממשלת מאו נתנה לאחר מכן תנופה להתקפה לכוחותיו של הו, וכן אספקה נרחבת של כלי נשק.
באוקטובר 1950, הצבא הצרפתי ספג את התבוסה הגדולה הראשונה שלו עם הקרב של כביש קולוניאלי 4. מאמצים מאוחרים יותר של הצבא הצרפתי הצליחו לשפר את מצבם רק בטווח הקצר.
ב־20 ביולי 1954, הכינו את הסכמי ז'נבה בין צפון וייטנאם לצרפת.
בוועידה זו ויתרה צרפת על כל תביעה לטריטוריה בחצי האי ההודו-סיני.
לאוס וקמבודיה נעשו עצמאיות ב-1954, אך שתיהם נמשכו למלחמת וייטנאם.
היחסים לאחר עצמאות וייטנאם (1954-הווה)
צרפת הכירה בעצמאותה של וייטנאם הצפונית וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-12 באפריל 1973.
ב-1990 היה פרנסואה מיטראן הנשיא הצרפתי הראשון שביקר בווייטנאם וזאת במטרה להגביר את שיתופי הפעולה שבין צרפת לקולוניה שלה לשעבר.
מאז, צרפת ממשיכה לקיים יחסים קרובים עם וייטנאם, בעקבות הקשרים ההיסטוריים הקרובים ונוכחות וייטנאם בארגון לה פרנקופוני.
צרפת מיוצגת בווייטנאם בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בהאנוי, בירת המדינה.
צרפת מיוצגת בווייטנאם גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בהו צ'י מין סיטי.
וייטנאם מיוצגת בצרפת בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בפריז, בירת המדינה.
יחסי וייטנאם–צ'ילה הם היחסים ההיסטוריים הנוכחיים בין צ'ילה לווייטנאם.
שתי המדינות חברות ב-APEC והן שותפות עיקריות בארגון השותפות הטראנס-פסיפית.
צ'ילה ווייטנאם כוננו לראשונה מערכת יחסים בשנת 1972, כאשר עוד וייטנאם ההייתה מחולקת ובעת שמלחמת וייטנאם הייתה בעיצומה.
עם זאת, לאחר שאוגוסטו פינושה ביצע הפיכה בשנה לאחר מכן ובעקבות ניצחונה של צפון וייטנאם בשנת 1975 היחסים התמתנו.
פינושה, אנטי-קומוניסט, היה עוין לממשלה הקומוניסטית שהוקמה אז בווייטנאם ולא היה שום קשר רשמי בשנות ה-80 בין החונטה הימנית האנטי-קומוניסטית הצ'יליאנית לבין וייטנאם הקומוניסטית.
במקביל, הכלכלה המתוכננת של וייטנאם גמגמה תוך שצ'ילה עדים לצמיחה כלכלית משמעותית אשר זכה לשבחים כמו "נס של צ'ילה".
בשלהי שנות השמונים שתי המדינות היו עדים לשינויים גדולים.
וייטנאם החלה את הרפורמה הכלכלית שלה בשנת 1986 ואילו צ'ילה עברה משלטון חונטה צבאית לדמוקרטיה בשנת 1990. היחסים הופשרו וצ'ילה הפכה לאחת המשקיעות הכלכליות הגדולות של אמריקה הלטינית בווייטנאם.
נכון ל-2017, וייטנאם היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של צ'ילה ב-ASEAN.
שתי המדינות חתמו על הסכם סחר חופשי בשנת 2014 ואשר אושרר מחדש על ידי הנשיאה מישל בצ'לט בביקורה בווייטנאם בשנת 2017.
צ'ילה מחזיקה בווייטנאם שגרירות בהאנוי וקונסוליה בהו צ'י מין סיטי.
וייטנאם מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי וייטנאם–ספרד הם היחסים הרשמיים בין ספרד לבין וייטנאם.
ספרד מילאה תפקיד קטן במלחמת וייטנאם כאשר פרנסיסקו פרנקו, הדיקטטור האנטי-קומוניסטי של ספרד, הסכים לסייע לארצות הברית ולדרום וייטנאם על ידי פריסת קבוצה רפואית ולחימה חשאית לאורך כל הסכסוך.
במכתב לנשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון אמר פרנקו על הו צ'י מין כי "עלינו לתת לו קרדיט על היותו פטריוט שאינו יכול להיות אדיש להשמדת מדינתו", והוסיף כי "הוא יכול, ללא ספק, להיות האיש של השעה הדרושה לווייטנאם".
לאחר המלחמה ומותו של פרנקו כוננו היחסים בין ספרד לווייטנאם, אך נותקו לאחר מלחמת קמבודיה–וייטנאם בגלל תמיכת ספרד בסנקציות נגד וייטנאם והחזרת שגריר ספרד מווייטנאם.
היחסים בין המדינות נותרו קרים עד שנות ה-90, כאשר וייטנאם נרמלה את היחסים עם מספר מדינות כולל ספרד באשר להשפעה של תהליך הדוי מוי ונפילת ברית המועצות.
מאז תום המלחמה הקרה שתי המדינות פיתחו יחסים קרובים יחסית, כולל שיתוף פעולה כלכלי ופוליטי.
ספרד היא גם אחת התורמות הכלכליות הגדולות ביותר לווייטנאם באיחוד האירופי.
התרחבות השפה והתרבויות הספרדית הגיעה גם לווייטנאם, כמו שירים בשפה הספרדית ולה ליגה, שלעיתים קרובות משכו אליה תומכים וייטנאמים גדולים כאחד.
ספרד מחזיקה בווייטנאם שגרירות בהאנוי.
וייטנאם מחזיקה בספרד שגרירות במדריד.
יחסי וייטנאם–לוקסמבורג הם היחסים הדו-צדדיים בין לוקסמבורג לבין וייטנאם.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1973.
בדצמבר 2008 קראה וייטנאם ללוקסמבורג לתמוך בקשריה עם האיחוד האירופי.
וייטנאם מצידה תומכת במועמדותה של לוקסמבורג לתפקיד חברה לא קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.
וייטנאם היא אחת מעשר המדינות המרכזיות בתוכנית לשיתוף פעולה בפיתוח של לוקסמבורג.
המדינות הסכימו לבנות מסגרת חוקית שתקל על קשרים עסקיים.
בפגישה שנערכה בין ראש ממשלת וייטנאם נגווין טון דנג למקבילו בלוקסמבורג, ז'אן-קלוד יונקר, בספטמבר 2006, שני ראשי הממשלה הסכימו על הצורך להגביר את קשרי הסחר הדו-צדדיים על בסיס השילוב של הטכנולוגיה המתקדמת של לוקסמבורג וכוח העבודה האינטנסיבי של וייטנאם.
נגוין טון דנג, באוקטובר 2007, שיבח את שיתוף הפעולה של חברות לוקסמבורג בתחום הפיננסים והחינוך והביע את רצונו להגביר את הקשרים הדו-צדדיים עם לוקסמבורג בתחומים אלו.
בדצמבר 2008, לדברי יו"ר האספה הלאומית בווייטנאם נגויין פו טרונג, היה עדיין פוטנציאל רב לשיתוף פעולה כלכלי ומסחרי נוסף.
לוקסמבורג התחייבה בסיוע של 35 מיליון אירו לתקופת 2002–2005.
במהלך תקופת 2006–2010, תוכנית שיתוף הפעולה השנייה (ICP) יישרה את ההתערבויות של לוקסמבורג עם תוכנית הפיתוח החברתית-כלכלית החמש-שנתית של וייטנאם ותמכה, בתקציב של 50 מיליון אירו, במדיניות פיתוח ובאסטרטגיות להשגת MDG של ממשלת וייטנאם.
על פי המטרה הכוללת של הפחתת עוני, ICP השני הקדיש תשומת לב מיוחדת לסיוע למחוזות העניים ביותר והמחוזות המרוחקים ביותר.
עם תקציב של 42 מיליון אירו, ל-ICP השלישי (2011–2015) הייתה גישה כפולה.
הפחתת עוני נותרה המטרה העיקרית, תמיכה באמצעות תוכניות במגזרים חברתיים, כלומר בריאות ופיתוח מקומי.
בנוסף מטופלים בצרכים ובאתגרים החדשים שעומדת בפני מדינה עם הכנסה בינונית באמצעות התמקדות מוגברת בבניית יכולות ופיתוח משאבי אנוש בתחום הבנקאות והפיננסים וכן בתחום ההכשרה המקצועית, כולל תיירות ואירוח.
עם בריאות, פיתוח מקומי והכשרה מקצועית כמגזרי עדיפות ועם ריכוז פעילויות בארבעת המחוזות תואה ת'ין הואה, קאו באנג, באק קאן ונגה אן, ICP השלישי מזהה את אותם סדרי עדיפויות כמו התוכנית הקודמת.
אם ה-ICP הנוכחי הוא המשכיות להתערבויות קודמות, הוא מהווה גם איחוד של תמיכת לוקסמבורג ומטרתו לגוון את היחסים בין שתי המדינות.
עם השגת מעמדה של מדינה עם הכנסה בינונית, אינטגרציה בינלאומית ואזורית משופרת ועם המשך התיעוש, צרכיה של וייטנאם במונחים של סיוע בינלאומי השתנו.
לוקסמבורג מתאימה את שיתוף הפעולה שלה לפיתוח ומציעה תמיכה נוספת בתחום הצמיחה הירוקה, בניית יכולות בתחום הפיננסים והבנקאות וכן בתחום המחקר הרפואי.
מאחר שיישום פעילויות אלה יכול להסתמך על מומחיות ספציפית שמבוססת בלוקסמבורג, הם מהווים אמצעי הולם למעבר ליחסים חזקים ומגוונים מעבר לשיתוף פעולה פיתוח בין שתי המדינות.
ICP השלישי לוקח בחשבון גם את ההתפתחויות האחרונות בתחום יעילות הסיוע.
דגש חזק יותר על שיתוף פעולה עם המגזר הפרטי מתבצע באמצעות התערבויות בתחום הבנקאות והפיננסים ואילו פרויקטים של פיתוח מקומי מכוונים לשיתוף פעולה הדוק עם החברה האזרחית וארגונים מבוססי קהילה.
ה-ICP כולל גם מגוון של שיטות סיוע כגון גישות מוכוונות יותר לתוכנית בתחום הבריאות, שיתוף פעולה מוסמך לתוכנית התמיכה במגזר הבריאות המיושמת על ידי הנציבות האירופית ושיתוף פעולה עם סוכנויות האו"ם.
20% מהמסגרת הכספית של ICP השלישי מוקדשת לפרויקטים רב-צדדיים המכוונים לאותם מגזרים כמו הפרויקטים הדו-צדדיים, במטרה לחזק את הסינרגיה ולהגדיל את השפעתם.
שיתוף הפעולה בפיתוח לוקסמבורג תורם לקרן האו"ם האחת (2012–2016) שתומכת ישירות ביישום תוכנית האו"ם האחת בווייטנאם.
הוא עובד גם ישירות עם חמש סוכנויות של האו"ם בווייטנאם: UNCTAD, UN Women, UNICEF, ILO ו-UNESCO.
ההערכה גם הסיקה מסקנות בדבר הצורך לגוון עוד יותר את היחסים בין שתי המדינות.
לוקסמבורג מיוצגת בווייטנאם באמצעות שגרירותה בבנגקוק, תאילנד.
וייטנאם מיוצגת בלוקסמבורג באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה.
יחסי וייטנאם–סלובקיה הם היחסים הרשמיים בין וייטנאם לסלובקיה.
המנהיג הקומוניסטי של צפון וייטנאם, הו צ'י מין, ביקר בסלובקיה בשנת 1957, כאשר סלובקיה הייתה חלק מצ'כוסלובקיה הקומוניסטית.
מאז סלובקיה שמרה על יחסים קרובים יחסית עם וייטנאם, גם לאחר קריסת ברית המועצות בשנות התשעים.
חטיפתו של טרין שואן תאן משנת 2017
טרין שואן תאן, חבר מפלגה קומוניסטית לשעבר ואיש עסקים שהואשם בשחיתות, נחטף בסתר בברלין על ידי קבוצה של וייטנאמים אנונימיים שההערכות הן שהיו סוכנים וייטנאמים בגרמניה.
נמצא כי החוטפים השתמשו במרחב האווירי של סלובקיה ובמטוס של ממשלת סלובקיה כדי להרחיק את טרין מהארץ; זה עורר כעסים ואיים להקפיא את היחסים בין סלובקיה לווייטנאם.
התיק נסגר לאחר שלא נאספו מספיק ראיות על החטיפה, אך המתיחות סביב חטיפתו של טרין שואן תאן עדיין נמשכת ביחסים הפוליטיים בין שתי המדינות.
בשנת 2019, במהלך ביקור, דיווחה אנגלה מרקל, קנצלרית גרמניה, על החטיפה לעמיתיה הסלובקי והפכה אותה למורכבת.
למרות שיתוף המורשת הצ'כוסלובקית המשותפת וההגירה הווייטנאמית, הקהילה הווייטנאמית בסלובקיה נותרה פחות רלוונטית בהשוואה לשכנתה צ'כיה.
כמו רוב האנשים הווייטנאמים במזרח אירופה, הם נתפסים כמשולבים היטב בחברה הסלובקית.
סלובקיה מחזיקה בווייטנאם שגרירות בהאנוי וקונסוליה בהו צ'י מין סיטי.
וייטנאם מחזיקה בסלובקיה שגרירות בברטיסלאבה.
יחסי וייטנאם–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין וייטנאם למקסיקו.
שתי המדינות חברות ב-APEC, בפורום שיתוף הפעולה מזרח אסיה-אמריקה הלטינית ובאו"ם.
מקסיקו ווייטנאם הן שתי מדינות שחולקות היסטוריה משותפת בעובדה ששני העמים היו בהשפעתה של האימפריה הצרפתית השנייה: המושבה של הודו-סין הצרפתית (כולל וייטנאם) והאימפריה המקסיקנית השנייה קצרת-הימים שנתמכה על ידי צרפת.
בשנת 1945 הכריזה וייטנאם על עצמאות מצרפת ועד מהרה נכנסה וייטנאם למלחמת הודו-סין הראשונה (1946–1954) ולאחר מכן למלחמת וייטנאם (1955–1975).
במהלך מלחמת וייטנאם מקסיקו נותרה נייטרלית.
לאחר סיום המלחמה באפריל 1975, שתי המדינות כוננו במהרה יחסים דיפלומטיים באותה השנה.
מאוחר יותר באותה שנה, וייטנאם פתחה שגרירות במקסיקו סיטי ומקסיקו בעקבותיה פתחה שגרירות בהאנוי בשנת 1976; עם זאת, מקסיקו סגרה את שגרירותה בשנת 1980 בגלל סיבות כלכליות.
מקסיקו פתחה מחדש את שגרירותה באוקטובר 2000.
בשנת 1979 הגיע ראש ממשלת וייטנאם פם ון נג לביקור רשמי במקסיקו.
בשנת 2011 חשפה מקסיקו פסל של היו"ר הו צ'י מין במקסיקו סיטי.
בשנת 2015, שתי המדינות חגגו 40 שנה ליחסים דיפלומטיים.
בנובמבר 2017 ביקר נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו בווייטנאם כדי להשתתף בפסגת APEC בדה נאנג, ונפגש עם הנשיא טרון צ'י קוואנג.
ביקורים רמי דרג ממקסיקו בווייטנאם
נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו (2017)
ביקורים רמי דרג מווייטנאם במקסיקו
ראש ממשלת וייטנאם פם ואן נג (1979)
סגן ראש הממשלה הראשון נגוין טון דנג (2001)
ראש ממשלת וייטנאם פאן ואן ח'י (2002)
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם לביטול דרישות הוויזה לבעלי דרכון רשמי ודיפלומטי של שתי המדינות (2002); מזכר הבנות להקמת מנגנון התייעצויות והסכם לשיתוף פעולה חינוכי ותרבותי (2002); הסכם לשיתוף פעולה טכני ומדעי (2011); הסכם בחקלאות וייעור (2011) והסכם לשיתוף פעולה כלכלי, סחר והשקעות (2016).
בשנת 2018, הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-4 מיליארד דולר.
הייצוא העיקרי של מקסיקו לווייטנאם כולל: שרימפס, לובסטרים, קלמרי, טרקטורים, קמח, בשר ואלכוהול (בירה).
הייצוא העיקרי של וייטנאם למקסיקו כולל: אלקטרוניקה, מעגלים חשמליים וטקסטיל.
וייטנאם היא שותפת הסחר ה-12 בגודלה של מקסיקו באזור אסיה-פסיפיק.
שתי המדינות עבדו מקרוב כחברות מייסדות בשותפות טרנס-פסיפיק.
מקסיקו מחזיקה בווייטנאם שגרירות בהאנוי.
וייטנאם מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי.
יחסי וייטנאם–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים שבין וייטנאם וניו זילנד.
לניו זילנד יש שגרירות בהאנוי וקונסוליה כללית בהו צ'י מין סיטי.
שתי המדינות כוננו יחסים ב-1975, כאשר ניו זילנד הייתה אחת המדינות הראשונות שייצרו יחסים דיפלומטיים עם וייטנאם שזה עתה אוחדה.
שתי המדינות חגגו 40 שנה ליחסים דיפלומטיים בשנת 2015. טיסות ישירות בין שתי המדינות החלו בשנת 2016.
ניו זילנד השתתפה במלחמת וייטנאם ושלחה כ-3,000 אנשי צבא ואזרחים בתמיכה בדרום וייטנאם.
בשנת 2013, שר ההגנה הווייטנאמי גנרל פונג קוואנג תאן טס לניו זילנד ונפגש עם שר הביטחון ג'ונתן קולמן ושר החוץ מוריי מקולי.
בנובמבר 2016 ביקר סגן ראש הממשלה פאם בינה מין בניו זילנד ונפגש עם מאריי מקולי כמו גם עם ראש הממשלה ביל אינגליש.
במאי 2017 ביקר שר הסחר הניו זילנדי, טוד מקליי, בווייטנאם ופגש את ראש הממשלה נגווין שואן פוק ושר התעשייה והמסחר טראן טואן אנח.
נכון לנובמבר 2015, וייטנאם הייתה שוק הייצוא הצומח ביותר בניו זילנד ושוק הייצוא ה-19 בגודלה; זה הוביל להסכמים על תעופה, בריאות וחינוך בין שתי המדינות.
מוקדם יותר באותה שנה הוגדר על ידי שתי המדינות יעד להכפיל את הסחר בין שתיהן.
בניו זילנד יש קהילה וייטנאמית קטנה יחסית המונה כ-6,000 איש, המורכבת מפליטים ומשפחותיהם, מהגרים כלכליים וסטודנטים.
יחסי וייטנאם–מונגוליה הם היחסים בין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם למונגוליה.
לווייטנאם יש שגרירות באולן בטור.
נשיא וייטנאם הו צ'י מין ביקר במונגוליה בשנת 1955.
נשיא וייטנאם טראן דוק לואונג ביקר במונגוליה בשנת 2004.
נשיא מונגוליה פונסלמג'ין אוצ'ירבאט ביקר בווייטנאם בשנת 1994.
נשיא מונגוליה נמברין אנחבאיאר ביקר בווייטנאם בשנת 2002.
נשיא מונגוליה נצגין באגאבנדי ביקר בווייטנאם בשנת 2005.
קרן כריסטינה הובל לילדים היא ארגון צדקה המממן טיפול רפואי בילדי רחוב בשתי המדינות.
יחסי וייטנאם–סין הם יחסים החוץ בין וייטנאם לבין הרפובליקה העממית של סין.
אורכו של הגבול בין המדינות הוא 1,281 ק"מ.
באופן מסורתי סין ווייטנאם עוינות זו את זו.
לאחר אלף שנות שלטון סיני במהלך המאה ה-10 וייטנאם הצליחה להשיג עצמאות, אך מאוחר יותר היו עוד כמה סכסוכים בין המדינות.
בסוף המאה ה-19 והמחצית הראשונה של המאה ה-20, סין ווייטנאם אוחדו במידה מסוימת על ידי המאבק נגד הקולוניאליזם האירופי, ולאחר מכן על ידי האידאולוגיה הקומוניסטית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר פעילויות הקומוניסטים הוצאו מחוץ לחוק בצרפת (שהמושבה שלה באותה תקופה הייתה הודו-סין), מייסדה העתידי של המדינה הווייטנאמית המודרנית, הו צ'י מין ופעילים אחרים של המפלגה הקומוניסטית הווייטנאמית מצאו מקלט בסין.
סין סיפקה תמיכה משמעותית לווייט מין במהלך המאבק המזוין עם צרפת, אשר כתוצאה ממנה וייטנאם זכתה בעצמאות שוב.
צבא משמעותי (כולל שיגור כוחות הנדסה ונ"מ) וסיוע כלכלי הוענק גם לצפון וייטנאם הקומוניסטית במהלך מלחמת וייטנאם.
יחד עם ברית המועצות, סין הקומוניסטית הייתה בעלת ברית אסטרטגית חשובה של צפון וייטנאם במהלך מלחמת וייטנאם.
סין סיפקה נשק וצרכים בסיסיים לצפון וייטנאם, וכן סיפקה סיוע בהכשרה של אנשי כוח אדם.
עם זאת, הקומוניסטים הווייטנאמים חשדו בניסיון של סין להגביר את השפעתה בווייטנאם.
בשנות השישים הייתה וייטנאם חלק ממלחמה אידאולוגית במהלך הפיצול הסיני-סובייטי.
לאחר התקרית במפרץ טונקין בשנת 1964, התחייב דנג שיאופינג בחשאי לספק 1,000,000,000 יואן לצפון וייטנאם בצורה של סיוע צבאי וכלכלי, בתנאי שהווייטנאמים יוותרו על כל סוגי התמיכה הסובייטית.