tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקיץ 2018 יצא האלבום "לעולם ועד".
באלבום זה נוצר לראשונה שיתוף פעולה עם המעבדים יואלי דיקמן, נפתלי שניצלר, אברומי ברקו, יאן פרייטור ואלי לישינסקי בנוסף למעבד הוותיק ישראל לאם.
זמן קצר לאחר מכן פורסמה גרסת 'קליפ' ללהיט של האלבום 'אשמח'.
בין שירי האלבום שהצליחו: 'אשמח', 'יברכך' ו'לעולם ועד'.
השיר 'תפילת חופה מבוצע כולו על ידי הסולן אליהו לוי.
כוכבים נוספים: אלישע ואלי כהן.
אלבום זה כקודמו לא הצליח לבלוט יותר מידי, וסימל דעיכה בפופולריות של המקהלה.
בפסח 2019 המקהלה עלתה עם מופע שבמרכזו מחזמר בשם "Save the Day" (שמור את היום).
המחזמר מגולל את סיפורם של ילדים המנסים להציל את בית ספרם מסגירה בעקבות קשיים כלכליים.
5 שירים חדשים נכתבו לכבוד המופע, והציגו בו מלבד ילדי המקהלה גם 2 מבוגריה: יושי בנדר ויוחנן בורשטיין.
כוכבי המופע היו אלישע כהן ומארק רוזנשטוק.
המחזמר יצא ב־DVD בשנת 2020.
באותה שנה ירחמיאל ביגון התארח במופע האסק שערכה לו מחווה לרגל 45 שנות פעילות.
ירחמיאל ניגן ושר להיטים מכל הזמנים יחד עם הזמרים שלום למר ושמחה ליינר ועם סולן המקהלה מרק רוזנשטוק.
עם תחילת מגפת הקורונה עלה לרשת אתר סטרימינג עם כל אלבומי המקהלה.
בפסח 2021, כשנה לאחר פרוץ הקורונה התקיים מופע באצטדיון פתוח ועם שמירה על ריחוק בין המושבים.
לאחר שבמשך שנה שלמה לא התקיימו מפגשים, נותרו רק 6 ילדים במקהלה, שהופיעו יחד עם כמה מכוכבי האלבום 'לעולם ועד' שקולם כבר התבגר.
בתחילת 2022 נערך בניו יורק מופע ענק לציון 50 שנות מוזיקה יהודית בהשתתפות גדולי הזמר ובניצוחו של ישראל לאם.
גם פרחי מיאמי הופיעו באירוע.
בחנוכה 2022 המקהלה התארחה במופע של ארגון 'עורה', ובהדלקה המרכזית של בית חב"ד בלוס אנג'לס.
בתחילת 2023 המקהלה הופיעה במופע של האסק 2023.
באוקטובר 2023 בעקבות המתקפה על ישראל יצא השיר "We Stand With Israel".
באפריל 2024 אחרי שש שנים בהם לא הוציאה המקהלה אלבומים יצא החלק הראשון של האלבום "One Voice".
קטע מתוך השיר 'ירושלים סביב לה' מתוך ה-DVD 'יבוא' תפס תאוצה והפך לתופעת רשת.
בסרטון שעלה ב-22 באוגוסט נראים ארבעה מסולני המקהלה: יושי בנדר, עקיבא אברמוביץ, דוד הרשקוביץ ובנימין אברמוביץ כשהם מבצעים קטעי סולו.
אלפי משתמשים מכל רחבי עולם העלו סרטוני תגובה, דירגו את הסולנים האהובים עליהם ושלחו עשרות אלפי תגובות של התפעלות מהכוריאוגרפיה, התלבושות והביטחון העצמי של הילדים.
הפרסום גרם לחשיפת הלהקה גם בקרב מי שאינם יהודיים.
מנתונים שפורסמו חודשיים לאחר מכן (22 באוקטובר) עולה כי יש בטיקטוק למעלה מ-200 מיליון צפיות בנושא פרחי מיאמי.
לקראת חג החנוכה של אותה שנה, קיימה המקהלה מופע ענק בלוס אנג'לס שבקליפורניה, בהשתתפות אלפי צופים, רבים מהם אינם יהודים.
נכון ל-דצמבר 2023 עמוד הטיקטוק של המקהלה מונה 201 אלף עוקבים ו-6.9 מיליון לייקים.
DVD מיאמי אקספיריאנס 1 + תקליטור שמע (1991)
DVD מיאמי אקספיריאנס 2 + תקליטור שמע (1992)
It's מן השמיים + תקליטור שמע (1993)
DVD מיאמי אקספיריאנס 3 + תקליטור שמע (1993)
מיאמי אקספיריאנס 4 + תקליטור שמע (1994)
מיאמי אקספיריאנס 5 + תקליטור שמע (1995)
חנוכה - האירו את הלילות (1996)
DVD מיאמי בשמחה רבה (2016)
נחמן סלצר - מייסד מקהלת שירה חדשה
יצחק רוזנטל - מייסד מקהלת שלשלת
אברהם וויליג - רב, זמר ומלחין
"פרחים הצמיחו קוצים" הוא הרומן השלישי בסדרת הפרחים (הידועה גם כסדרת דולנגיינג'ר - Dollanganger series) של הסופרת האמריקאית ו.
הוא יצא לאור בשנת 1981, שנה לאחר יציאת קודמו בסדרה, "עלי כותרת עפים ברוח".
הספר "פרחים הצמיחו קוצים" מסופר, לסירוגין, מנקודת מבטם של האחים ג'ורי ובארת.
שני הספרים הקודמים של הסדרה נכתבו בגוף ראשון כשהמספרת היא קאת'י.
קאת'י היא גיבורת הסדרה, ג'ורי ובארת' הם ילדיה.
קאת'י נשואה לד"ר כריסטופר שפילד.
כריסטופר הוא אחיה, שיחסיה אתו התחילו בסדר בעודם כלואים בעליית הגג.
הם מגדלים יחד את בארת וג'ורי ילדיה של קאת'י.
ג'ורי הוא בנו של ג'וליאן מרקט, בעלה הראשון של קאת'י.
ג'וליאן היה רקדן בלט שהתאבד אחרי תאונת דרכים קשה.
ג'ורי הוא נער יפה תואר ומוכשר, נעים הליכות.
הוא שואף ללכת בעקבות אימו ולהפוך לרקדן בלט מפורסם.
בארת' הוא בנה של קאת'י מיחסיה עם אביה החורג, בארת' ווינסלאו.
הוא ילד מגושם, מריר וכועס.
שכנה חדשה ומסתורית עוברת לגור בסמוך לבית המשפחה.
בארת' מתחבר אליה ולמשרתה, ג'ון עמוס.
הוא אינו יודע שהשכנה היא בעצם סבתו, קורין.
הוא גם אינו יודע שהוריו נמלטו ממנה שנים רבות קודם אחרי שהיו כלואים באחוזת פוקסוורת'.
השכנה משכנעת את בארת' לשמור את קיומה ואת יחסיה אתו בסוד.
ג'ון משכנע את בארת' כי המין הנשי מושחת ונשים כמו אמו, החושפות את גופן על הבמה, הן מופקרות.
ג'ון נותן לבארת' לקרוא את יומנו של מלקולם פוקסוורת' (בלי שבארת' ידע שהוא היה סבה של אמו) בארת' נסחף בתוך דמותו של מלקולם ומשתכנע שהמין הנשי הוא אכן בזוי.
בקביל קאת'י נפצעת במהלך ריקוד בעקבות פציעתה לא תוכל לרקוד שוב.
בעודה מרותקת לכיסא גלגלים, היא מתחילה להעלות את זיכרונותיה על הכתב.
משפחתו של בארת' מבחינה בשינויים בהתנהגותו.
קאת'י מגלה את זהותה של השכנה המסתורית ומתעמתת עמה.
בארת' מסייע לג'ון והם כולאים את שתי הנשים במרתף ביתה של קורין.
אך בארת' מתעשת כשהוא מבין שהוא אוהב את אמו ומציל אותה.
הבית עולה בלהבות וקאת'י ניצלת, אך קורין וג'ון נספים בשריפה.
כשאמה מובלת למנוחות קאת'י מצליחה לסלוח לה.
קאת'י: היא גיבורת הסדרה, שני הספרים הראשונים בסדרה נכתבו בגוף ראשון בקולה.
ג'ורי ובארת' המספרים את הסיפור הנוכחי לסירוגין הם ילדיה.
קאת'י נשואה לד"ר כריסטופר שפילד, שהוא אחיה, ושניהם מגדלים את ילדיה.
עלילת הסדרה סובבת סביב ארבעה אחים שנכלאו על ידי אמם בעליית גג, הבריחה שלהם משם וחייהם אחר כך.
הספר הנוכחי ממשיך את חייהם מהשלב בו קאת'י וכריס הגיעו להיות בוגרים ומגדלים ילדים בעצמם.
ולמרות השלב המאוחר בחייה קאת'י אינה מסוגלת לשחרר את הכעס והטינה שיש לה כלפי אמה שכלאה אותם בעליית הגג.
הוא מלווה את קאת'י מאז היותם ילדים בעליית הגג ועד היותו לבן זוגה ומגדל יחד איתה את שני ילדיה.
ג'וליאן "ג'ורי" יאנוס מרקט: בנם של קאת'י וג'וליאן מרקט (בעלה הראשון).
הוא יפה תואר ונעים הליכות.
בעל כישורי ריקוד מבריקים שואף להיות רקדן כאמו כשיגדל.
בארט שפילד: בנה השני של קאת'י, ילד משותף לה ולבארט וינסלו.
בארט וינסלו היה בעלה השני של אמה של קאת'י.
בארט שפילד מקנא באחיו הגדול ג'ורי, שלדעתו הוא הבן האהוב על אמם.
הוא מאמין שפול שפילד הוא אביו.
הוא ילד סקרן, מבחין שהוא שונה מפול - לא נראה כמוהו, אין לו עניין להיות רופא - ותוהה על כך.
קורין דולנגיינג'ר: אמם של הילדים מנישואיה הראשונים לכריסטופר דולנגיינג'ר האב.
מופיעה בספר כשכנה אלמונית ורק אחרי שקאת'י חושפת את זהותה מתברר שזו אמה.
קורין וקאת'י נכלאות על ידי בארט וג'ון במרתף, ורק כשבארט מתעשת הוא מחלץ אותן מהמרתף.
קורין נספית בשריפה הפורצת בבית.
ג'ון איימוס: בן דודה של אוליביה (אמה של קורין).
היה משרת באחוזת פוקסוורת' שם נכלאו הילדים.
בספר הזה ג'ון יוצר קשר עם בארת' ומשכנע אותו שנשים הן מושחתות ואמו מופקרת.
הוא משכנע אותו להשתתף בכליאת אמו וסבתו במרתף במטרה להרעיבן למוות.
הוא נספה בשריפה שפורצת בבית.
בשנת 2015 הספר עובד לסרט טלוויזיה בעל אותו השם, בבימויה של ננסי סאבוקה.
"פרחים נבלו קמלו" הוא הרומן הרביעי בסדרת הפרחים (הידועה גם כסדרת דולנגיינג'ר) מאת הסופרת האמריקאית ו.
הוא פורסם ב-1984, כשלוש שנים לאחר הספר הקודם בסדרה, "פרחים הצמיחו קוצים".
הספר מביא את סאגת משפחת דולנגיינג'ר לסיומה.
אחריו פורסם "גן של צללים" שאף הוא חלק מהסדרה ומספר את קורות משפחת פוקסוורת' לפני לידתם של קאת'י וכריס.
הספר נכתב בגוף ראשון דרך עיניה של קאת'י בת ה-52. היא מגיעה עם בעלה-אחיה כריס לבית החדש של בנה בארט.
בארט ירש את הונו העצום של סבה של קאת'י, מלקולם פוקסוורת'.
הבית החדש הוא העתק מדויק של אחוזת פוקסוורת', ביתו של מלקולם.
בית בו קאת'י ואחיה כריס (לימים בעלה) היו כלואים יחד עם אחיהם התאומים קורי וקארי.
אחוזת פוקסוורת' המקורית נשרפה בסוף הרומן "עלי כותרת עפים ברוח".
בארט ירש את הונו של מלקולם לאחר שהתחבב על סבתו קורין, אמה של קאת'י.
הוא עדיין מריר, כועס על קאת'י וכריס בשל יחסיהם האסורים.
הוא מקנא באחיו ג'ורי, רקדן בלט מצליח, שבהרגשתו היה חביב יותר על הוריו.
במהלך ביקור משותף של כל המשפחה באחוזה, שכולל את ג'ורי ואשתו מלודי, קאת'י וכריס, ובתם המאומצת סינדי, המתח מצטבר והשהות אינה נעימה.
דמות חדשה מופיעה במפתיע בחיי המשפחה: ג'ואל, הטוען כי הוא בנו של מלקולם ואחיה של קורין.
במשך שנים רבות נחשב למת, כשבפועל שהה במנזר באיטליה.
בארט רואה בג'ואל דמות אב.
ג'ואל מרעיל את נפשו בדיבורים קיצוניים על דת, חטא ועונש.
בארט הופך בהשפעתו למריר אף יותר.
לאחר תאונה במהלך הופעה, ג'ורי הופך משותק ממותניו ומטה.
אשתו ההרה, מלודי, מתוסכלת ופונה לבארט למענה על צרכיה.
אחרי לידת תאומים, דארן ודירדרה, מלודי אינה עומדת בלחץ ובורחת.
היא משאירה את התאומים באחריותם של ג'ורי הנכה ובני משפחתו.
קאת'י רואה בתאומים דמיון רב לאחיה התאומים המנוחים קורי וקארי.
למרות דמיונה לאחוזה בה נכלאו לאורך ילדותם קאת'י וכריס נשארים באחוזה לאורך השנים.
זהו המקום בו הסיפור מגיע לקיצו כשכריס נהרג בתאונת דרכים, בדומה לאביו, וקאת'י מתה מצער בישיבה בעליית הגג.
לאחר תהפוכות רבות, סאגת משפחת דולנגיינג'ר-שפילד סוגרת מעגל לכאורה במקום בו התחילה - בגלגולו החדש של אותו בית אחוזה בו נכלאו לראושנה ילדי המשפחה.
קאת'י: היא גיבורת הסדרה, ספר הזה (כמו את שני הספרים הראשונים בסדרה) מסופר על ידה.
הספר הנוכחי מתחיל בביקור של המשפחה באחוזתו של בנה של קאת'י בארט.
במהלך הביקור יש מתח מצטבר והשהות לא נעימה.
בנה ג'ורי עובר תאונה הגורמת לזעזוע בחייו - הוא נשאר משותק ואשתו בורחת ומשאירה אותו עם שני תאומים.
למרות חוסר הנוחות שהאחוזה מעוררת בה (היא העתק של האחוזה בה נכלאה כילדה ונערה) תאונת דרכים שעובר ג'ורי גורמת לה ולכריס להישאר שם לאורך השנים.
סיום הספר מביא את קאת'י לתחילת סיפור חייה - גבר חשוב ואהוב בחייה נהרג בתאונת דרכים, והיא יושבת בעליית גג באחוזה.
הוא האדם עליו היא סומכת לאורך כל חייה מרגע כליאתם בעליית הגג באחוזת פוקסוורת'.
הספר הנוכחי מביא את שניהם שוב לאחוזה שם הם מוצאים עצמם שוב נאלצים להישאר בניגוד לרווחתם.
כריס מוצא את מותו ממש כמו אביו בתאונת דרכים.
ג'וליאן "ג'ורי" יאנוס מרקט: בנה של קאת'י מנישואיה הראשונים לג'וליאן מרקט.
קריירת הריקוד שלו נגדעת באיבה על ידי תאונה במהלך הופעה המרתקת אותו לכיסא גלגלים.
אשתו מלודי נוטשת אותו ואת שני התאומים שנולדו להם.
הוא נעזר בהוריו כדי לגדלם, ובהמשך יוצר קשר זוגי עם אנטוניה, האחות שנשכרה לטפל בו.
בארט דמות פחות יציבה ונוטה למרירות ולתוקפנות.
הוא יורש את הונו של סבו ומקים אחוזה בצלם דמותה של האחוזה שנשרפה.
הוא יוצר בריתות קצרות עם דמויות שונות בספר: אשתו של אחיו מלודי, ג'ואל פוקסוורת', אנטוניה וינטרס ובסופו של הספר אנחנו מוצאים אותו מתחבר לסינתיה שפילד.
ג'ואל פוקסוורת': אחיה של קורין.
מוזכר בשני ספרים אחרים: "גן הצללים" שם מוזכר כאחיה למחצה של קרוין, וב"פרחים בעליית הגג".
במהלך מפולת שלגים הניחו שג'ואל נהרג, לטענתו התגורר במנזר איטלקי במהלך כל הזמן.
הוא רוצה לזכות באמונו של בארט ובחל מירושתו ולכן ממלא את ראשו של בארט ברעיונות מזיקים על אלוהים וגיהנום.
סינתיה "סינדי" שפילד: בתם המאומצת של קאת'י וכריס.
בגיל שנתיים התייתמה עם מות אימה הביולוגית, ניקול.
ניקול הייתה תלמידה בבית הספר לבלט של קאת'י.
סינדי היא יפה, היא משוגעת על ילדים וחופשייה.
בסוף הספר, בארט וסינדי הם סוף סוף חברים לאחר ילדות והתבגרות הקשים.
אנטוניה 'טוני' וינטרס: האחות שקאת'י וכריס שוכרים כדי לטפל בג'ורי.
יש לה רומן קצר עם בארט אך נפרדת ממנו לאחר שנחשפת לצד האפל שלו.
את התאומים של ג'ורי, דירדרה ודארן, היא מגדלת כילדים שלה.
בסוף הספר היא נכנסת להריון וג'ורי אומר שהם מתכננים לקרוא לילדם כריסטופר או קתרין, על שם הוריו.
דירדרה ודארן: הילדים התאומים של ג'ורי ומלודי.
הדמיון שלהם (פיזית ונפשית) לקארי וקורי, האחים התאומים של קאת'י וכריס.
קאת'י לפעמים מתבלבלת בין שני זוגות התאומים במוחה.
אך בניגוד לקארי וקורי שחלק גדול מחייהם היה בעליית גג בה היו נעולים, דירדרה ודארן הם ילדים מאושרים ובריאים שמשפחה אוהבת סובבת אותם.
ג'ואל מנסה להשפיע עליהם אך נתפס לפני שהוא גורם נזק ממשי.
מלודי: אשתו הראשונה של ג'ורי ואימם של דירדרה ודארן.
היא מתקשה להתמודד עם תוצאות התאונה בעקבותיה ג'ורי נשאר משותק.
היא מנהלת רומן עם בארט.
היא עוזבת את חייה הנוכחיים: מתגרשת מג'ורי ונוטשת את ילדיה.
היא מחדשת את קריירת הריקוד שלה בניו יורק עם בן זוג חדש איתו היא מתחתנת.
טרבור: לבארט הייתה נטייה לפטר משרתים, המשרת היחיד שבארט במהלך הספר היה טרבור.
הוא מוצא בעליית הגג את גופתה ומכתבה של קאת'י.
בשנת 2015 הספר עובד לסרט טלוויזיה בעל אותו השם, בבימויו של שון קו.
פרחִיה בֶּק (Pirhiya Beck; 11 במרץ 1931 – 28 באוגוסט 1998) הייתה חוקרת אמנות קדומה ופרופסור בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב.
בק נולדה ב-11 במרץ 1931 בסוקל שבפולין וגדלה בטרטקוב (Tartakow).
בגיל ארבע הגיעה עם אמה לארץ ישראל, וכעבור שנתיים עלה גם אביה והמשפחה התיישבה בהרצליה.
פרחיה למדה בבית ספר יסודי בהרצליה ובתיכון חדש בתל אביב.
עם סיום התיכון שירתה כחצי שנה בשירות לאומי בקיבוץ ארז.
אחר כך למדה בסמינר גורדון להוראה בחיפה.
בהמשך למדה לתואר שני בלימודי מקרא וארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולפרנסתה עסקה בהוראת עברית במעברת הר טוב שליד בית שמש.
בשנת 1955 נטלה חלק בחפירות השניות שנערכו בחצור.
בין השנים 1958–1960 השתתפה עם עוזה זבולון ורות עמירן בכתיבת הספר "הקראמיקה הקדומה של ארץ-ישראל" (יצא בהוצאת מוסד ביאליק).
בשנת 1961 השתתפה בחפירה הראשונה שנערכה בערד.
בין השנים 1962–1963 עבדה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.
בשנת 1963 החלה את לימודי הארכאולוגיה באוניברסיטת שיקגו, אולם נאלצה להפסיק את לימודיה בעקבות מחלה.
שנה לאחר מכן המשיכה את לימודיה באוניברסיטת קולומביה אצל אדית פורדה (Edith Porada), היסטוריונית ידועה של אמנות המזרח הקדום.
עם חזרתה ארצה החלה ללמד באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1985–1989 שימשה ראש החוג לארכאולוגיה.
בשנת 1991 הוענק לה פרס שימל על תרומתה לארכאולוגיה.
פִּרְחֵש (שם מדעי: Orius insidiosus) הוא פשפש המשמש להדברה ביולוגית, בשל אכילת ביצים של מזיקים, ובעיקר של בני סדרת התריפסאים.
שמו העברי הוא הלחם בסיסים של פשפש ופרח מכיוון שניתן למצוא אותו על פרחים.
חרק זה אוכל חרקים אחרים, ובייחוד ביצי חרקים, על ידי עקיצת החרק המותקף בחדק חד, והחדרת נוזל המסה, ואחר כך שאיבת תוכן החרק או הביצים.
הפרחש עוקץ גם בני אדם, ובאנגלית הוא נקרא "פשפש שודד הים" בשל יכולתו להכאיב למרות היותו זעיר, ועקיצתו כואבת במיוחד.
סביב העקיצה עשויה להתפתח נפיחות קלה.
הפרחש נמכר על ידי מדבירים אקולוגיים, שימושו נפוץ בחממות והוא משמש למניעת מזיקים שונים, ובייחוד תריפס הפרחים המערבי (התריפס הקליפורני).
פרחים לאלג'רנון הוא סיפור קצר מסוגת המדע הבדיוני שנכתב על ידי דניאל קיז ב-1958 ופורסם לראשונה באפריל 1959 במגזין "The Magazine of Fantasy & Science Fiction".
הסיפור זכה בפרס הוגו לסיפור הקצר ביותר ב-1960. דניאל קיז הרחיב את הסיפור, שפורסם כרומן ב-1966, וזכה בפרס נבולה לרומן הטוב ביותר לאותה שנה (יחד עם בבל-17).
הסיפור כתוב כיומנו של צ'ארלי גורדון, אדם מוגבל שכלית, שהופך לאדם הראשון שעובר ניתוח להעלאת רמות האינטליגנציה.
דפי היומן של צ'ארלי, שנקראים "דוחות התקדמות", מתארים כרונולוגית את עלייתה וקריסתה של יכולתו השכלית, כמו-גם של אלג'רנון - עכבר מעבדה שעליו נוסה ההליך הכירורגי, קודם שבוצע על צ'ארלי.
בדומה לצ'ארלי, גם אלג'רנון מציג בתחילה שיפור מטאורי ביכולותיו המוטוריות והקוגניטיביות ולאחר-מכן נסיגה והידרדרות מהירה.
מאחר שאלג'רנון עבר את ההליך הרפואי לפני צ'ארלי, הרי שהוא מקדים את צ'ארלי בשיפור (ובכך נוטע מוטיבציה בצ'ארלי) אך יחד עם זאת הוא מקדימו גם בהידרדרות (ובכך נוטע חרדה ותסכול בצ'ארלי).
הסיפור נוגע בשאלה הפילוסופית של "הברכה שבבורות" (האם אי-הידיעה היא קללה המונעת מהאדם מלהתפתח או ברכה המונעת ממנו חרדות ועוגמת נפש), מציג את חוסר התוחלת ויכולת המימוש שממנה סובל מי שנמצא בתחתית סולם היכולות השכליות לעומת הבידוד, הניכור והתסכול שחווה מי שנמצא בקיצוניות השנייה של הטווח.
הסיפור גם מציב מראה בפני החברה, בה משתקפת חוסר יכולתה לקבל ולהכיל את האדם "השונה", בין אם הוא מוגבל שכלית ובין אם הוא גאון.
העובדה כי כמה דמויות משנה בסיפור דווקא מגלות חמלה כלפיו רק מדגישה זאת.
צ'ארלי מנסה במהלך כל הסיפור ליצור קשר אנושי "רגיל" ויציב עם הסובבים אותו, אך נכשל בכך שוב ושוב.
באופן אירוני, הדמות היחידה שאיתה הוא מזדהה בהצלחה היא דמותו של אלג'רנון, עכבר המעבדה שעבר גם הוא הליך כירורגי לשיפור האינטליגנציה.
לאחר שהידרדרותו הקוגניטיבית החדה של אלג'רנון מביאה בסופו של דבר למותו, צ'ארלי הוא זה שקובר אותו ומניח פרחים על קברו של העכבר ומכאן שמו של הסיפור.
הספר עובד ב-1968 לסרט קולנוע בשם "צ'ארלי", בכיכובו של קליף רוברטסון שזכה בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט.
הסיפור הקצר והרומן חולקים אלמנטים זהים רבים בעלילה, אך הרומן מרחיב בהתפתחות הרגשית והנפשית של צ'ארלי, יחד עם ההתפתחות האינטליגנטית שלו, זכרונות מילדותו, ויחסיו עם משפחתו ומיס קיניאן, מורתו (Miss.
הסיפור מסופר בצורת יומן הנכתב על ידי גיבור הסיפור, צ'ארלי גורדון, אדם עם מנת משכל של 68, העובד כמנקה במאפיה.
הוא נבחר לעבור ניתוח נסיוני שיעלה את רמת האינטליגנציה שלו, ניתוח שנוסה בהצלחה על עכבר מעבדה בשם אלג'רנון (Algernon).
הניתוח עובר בהצלחה גם על צ'ארלי והוא מתחיל להחכים מיום ליום.
צ'ארלי מתאהב במורתו לשעבר בבית הספר לאנשים מוגבלים שכלית, אליס קיניאן, אך עם חוכמתו הגוברת מיום ליום הוא עוקף אותה אינטלקטואלית והם אינם מצליחים למצוא שפה משותפת.
חוכמתו הפורחת מפחידה את עמיתיו לעבודה במפעל שמבקשים לפטרו.
כאשר מגלה זאת צ'ארלי הוא מתפטר בעצמו.
בעוד חוכמתו של צ'ארלי מגיעה לשיאה, אלג'רנון מתחיל לאבד לפתע מהאינטליגנציה שלו ומת זמן קצר לאחר מכן.
כך מגלה צ'ארלי כי חוכמתו המלאכותית היא זמנית בלבד.
ללא יכולת למנוע את השינוי, צ'ארלי חוזר בסופו של דבר למצב הקוגניטיבי בו היה לפני הניתוח.
הוא מנסה לחזור לעבודתו ולחייו הקודמים אך הוא אינו מצליח להתמודד עם הרחמים של הסובבים אותו ומחליט להמשיך הלאה.
משאלתו האחרונה של צ'ארלי לפני שהוא עוזב היא שלא ישכחו להניח פרחים על קברו של אלג'רנון.
הסיפור פותח בציטטה מספרו של אפלטון "המדינה", המרפה את ידיהם של אנשים הצוחקים על אנשים מבולבלים וחסרי חזון.
צ'ארלי גורדון הוא אדם בן 32, מוגבל שכלית, ובעל מנת משכל של 68, העובד כמנקה במאפיה.
את העבודה מצא עבורו דודו, כדי שלא יאולץ להישלח למוסד מיוחד.
מתוך רצון לשפר את השכלתו, הולך צ'ארלי לשעורי קריאה וכתיבה ב"מרכז ביקמן למבוגרים מפגרים".
מורתו היא אליס קיניאן, אישה צעירה ומושכת.
שני חוקרים ממרכז ביקמן, המחפשים מועמד לניתוח להגדלת האינטליגנציה, לאחר שהניתוח עבר בהצלחה על עכבר מעבדה בשם אלג'רנון, בוחרים בצ'ארלי כמועמד, לאחר שקיבלו המלצות מאליס קיניאן ולאחר שהבחינו במוטיבציה שלו להחכים.
הניתוח עובר בהצלחה, ותוך שלושה חודשים עולה מנת המשכל של צ'ארלי ל-185. אך תוך עליית הבנתו את העולם, מערכות היחסים שלו עם חבריו והאנשים הקרובים אליו מתדרדרים.
שותפיו לעבודה במאפיה, שנהגו לצחוק עליו ולבזותו, מפחדים ומתרעמים על האינטליגנציה המפותחת שלו, ומשכנעים את מעסיקם לפטרו.
לילה אחד במהלך מסיבת קוקטייל, צ'ארלי, שהשתכר, מתעמת עם חונכיו החוקרים על יחסם המתנשא כלפיו.
צ'ארלי מתחיל גם ביחסים רומנטיים כלפי אליס, יחסים שנתקלים בקשיים.
מכיוון שאינו יכול להתייחד עם אליס, בה הוא מאוהב, צ'ארלי מתחיל במערכת יחסים המבוססת על מין בלבד עם פיי לילמן, אומנית הגרה בדירה השכנה.
כשהוא אינו שותה בלילות, עובד צ'ארלי במשך שבועות וממשיך ומפתח בעצמו את מחקרם של החוקרים שניתחו אותו, ועוקב אחר התפתחותו של אלג'רנון, הגר עמו בדירה.
עבודתו של צ'ארלי מגלה פגם בתאוריה של הגברת האינטליגנציה, פגם שעתיד לגרום לירידת מנת המשכל שלו, ומצבו הנפשי והמנטלי, חזרה למצבם המקורי.
מסקנותיו מוכחות כנכונות כאשר אלג'רנון מדרדר עד שהוא מתנהג כעכבר רגיל, ולבסוף מת.
צ'ארלי מנסה לתקן את מערכות היחסים שלו עם הוריו, שאותם לא ראה שנים רבות, אך ללא הצלחה.
הוא מתחיל להיזכר בזכרונות מילדותו והתבגרותו, ביניהן הזכרונות על אימו, שניסתה להכניסו למוסד מיוחד על אף התנגדותו של אביו.
צ'ארלי חוזר, לאחר שנים רבות, לבית משפחתו בברוקלין, ומגלה כי אימו סובלת משיטיון, אך בכל זאת מזהה אותו ואף מנסה לדקור אותו.
אביו של צ'ארלי לעומת זאת, שניתק את קשריו עם משפחתו שנים רבות לפני כן, לא מזהה את צ'ארלי כשזה בא ומבקר אותו במספרה בה הוא עובד.
היחידה עימה מצליח צ'ארלי לתקשר היא אחותו הצעירה, שבילדותם שנאה אותו מפני מוגבלותו השכלית.
צ'ארלי מגלה כי אחותו ידידותית כלפיו, ומבטיח לשלוח לה כסף שיעזור לה להשגיח על אימם.
עם נסיגתו המנטלית והשכלית של צ'ארלי, פיי מתחילה לנתק את קשריה עמו, בעיקר בגלל מצבי רוחו המשתנים, אך יחד עם זאת הוא מגיע לבגרות רגשית מספיקה למערכת יחסים קצרה אך משמעותית עם אליס, הגרה איתו עד שההרעה במצבו המנטלי גורמת לצ'ארלי לבקש ממנה לעזוב אותו.
למרות נסיגתו ל"עצמו" המקורי, צ'ארלי עדיין זוכר כי בעבר היה גאון.
מכיוון שאינו יכול לסבול את רחמיהם של חבריו וידידיו החוקרים, מחליט צ'ארלי לעבור למוסד מיוחד, בו אף אחד לא יודע על הניתוח שעבר.
בהערתו האחרונה ביומנו, מבקש צ'ארלי מאליס קיניאן להניח פרחים על קברו של אלג'רנון, בגינה האחורית של ביתו לשעבר של צ'ארלי.
"פרחים לאלג'רנון" כתובה בצורת רומן מכתבים, בה נאספו "דוחות ההתקדמות" שכתב צ'ארלי בהוראת אליס והחוקרים המנתחים, החל ממספר ימים לפני הניתוח, עבור דרך הנסיקה המטאורית ביכולותיו השכליות ותחילת הדעיכה המהירה ועד להידרדרות המוחלטת שבסוף הסיפור.
דוחות ההתקדמות שבתחילת הסיפור מלאים בשגיאות כתיב ותחביר, בהתאם ליכולותיו השכליות של צ'ארלי טרם הניתוח.
בהמשך, לאחר הניתוח, חל אט-אט שיפור בכתיבתו של צ'ארלי ובמשלב הלשוני שבו הוא מתבטא.
לאט-לאט כתיבתו הופכת רהוטה יותר וחפה משגיאות.
צ'ארלי מתחיל לראות נכוחה את אופיים של האנשים שסובבים אותו ואף שלו עצמו ולגלות הבנה טובה יותר של המניעים העומדים מאחורי התנהגותם.
בהמשך, השכלתו של צ'ארלי פורצת לתחומי מדע ותרבות ועולה אף על השכלתם של המדענים הסובבים אותו.
בשלב זה, דוחות ההתקדמות של צ'ארלי משלבים ביקורת ברורה על אותם מדענים ועל חוסר השכלתם יחד עם תחושת תסכול וניכור ל"אנשים הרגילים" שסביבו.
עם תחילת הנסיגה ביכולותיו השכליות והמוטוריות ובהשכלתו, חוזרות ומופיעות בדוחות ההתקדמות שגיאות הכתיב והתחביר והמשלב הלשוני הנמוך.
הסיפור הקצר המקורי זכה בפרס הוגו לסיפור הקצר הטוב ביותר לשנת 1960. הרומן המורחב זכה בפרס נבולה (יחד עם בבל-17) לרומן הטוב ביותר לשנת 1966, והיה מועמד לפרס הוגו לרומן הטוב ביותר לשנת 1967 (הזוכה היה הספר "עריצה היא הלבנה").
ארגון כותבי המדע הבדיוני והפנטזיה של אמריקה (Science Fiction and Fantasy Writers of America בקיצור - SFWA) החליטו בסוף שנות ה-60 להעניק פרסי נבולה בצורה רטרואקטיבית לספרים שנכתבו עד ל-31 בדצמבר 1964, אז נוסד פרס נבולה.
גרסת הסיפור הקצר של "פרחים לאלג'רנון" זכה במקום השלישי מבין 132 מועמדים ופורסם בכרך הראשון (1929–1964) של היכל התהילה לספרי המדע הבדיוני ב-1970. בשנת 2000 קיבל דניאל קיז את התואר "סופר אמריטוס" - תואר כבוד של SFWA, על תרומה משמעותית לסוגת המדע הבדיוני והפנטזיה.
הסיפור הקצר תורגם לעברית שלוש פעמים:
באוסף "מבחר הסיפורת הבדיונית" בעריכת רוברט סילברברג, בהוצאת עם עובד (1981) בשם "פרחים לאלג'רנון", ובתרגום עמנואל לוטם.
באוסף "מדע בדיוני, הטוב שבטוב – 2" בעריכת אייזק אסימוב, בהוצאת לדורי, בשם "פרחים לעכבר הלבן", ובתרגום: אילנה בינג.
בגיליון מס' 18 של המגזין הישראלי "פנטסיה 2000" (1980-81), בשם "פרחים לאלג'רנון", ובתרגום שירה טמיר.
הספר המלא תורגם לעברית, ופורסם בשם "צ'רלי", מאת דניאל קיז.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 העלה שחקן התיאטרון, אלכס פלג, את הצגת היחיד "פרחים לעכבר לבן" בתרגום של אהוד מנור ובימוי של יצחק שאולי.
ב-2004 העלה ארז גוטליב הצגת יחיד חדשה, בעיבודו, שנקראה "צ'ארלי".
ב-2017 הספר תורגם על ידי ד"ר יורי פונר בשם "פרחים לעכבר לבן".
פרחים לאלג'רנון עובד פעמים רבות לסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה, מחזות ותוכניות רדיו, אשר חלקם מצוינים כאן:
סדרת דרמה ששודרה בטלוויזיה בשנת 1961 בשם: "The Two Worlds of Charlie Gordon" (שני העולמות של צ'ארלי גורדון).
סרט קולנוע בשם "צ'ארלי" משנת 1968 בכיכובו של קליף רוברטסון (שכיכב גם בסדרת הטלוויזיה משנת 1961) שזכה בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט.
תסכית רדיו משנת 1991 בשם "פרחים לאלג'רנון" בכיכובו של טום קורטני, ששודר ב-BBC Radio 4.
מחזה בשם "פרחים לאלג'רנון" משנת 1969 שעובד על ידי דייוויד רוג'רס.
סרט טלוויזיה משנת 2000 בשם "פרחים לאלג'רנון" בכיכובו של מת'יו מודין.
בעונתה התשיעית בסדרת הטלוויזיה פילדלפיה זורחת היה פרק פארודי על הספר שנקרא "פרחים לצ'ארלי".
דמותו של Swan ("ברבור") ממשחק הווידאו "Fallout 4" מבוססת ברפרוף על דמותו של צ'ארלי.
Swan בעבר היה עובד ניקיון בשם אדגר סוואן בארגון בשם "המוסד" (אחת מהאגודות במשחק) שעבר ניסויים עם וירוס בשם "Forced Evolutionary Virus" ששינה אותו למוטאנט אכזרי.
לאחר שברח מהמוסד, Swan מתגורר באגם בפארק בבוסטון הדיסטופית והשחקן יכול להילחם בו ולמצוא את היומן שאדגר כתב בזמן שעבר את הניסוי (שדומה ליומנו של צ'ארלי מהספר).
"פרחים בקנה" הוא שיר שכתב דודו ברק, הלחין אפי נצר ועיבד בני נגרי.
את השיר ביצעה לראשונה להקת חיל התותחנים ב-1970, והוא היה לשיר המזוהה ביותר עמה.
ברק כתב את השיר בעקבות מלחמת ששת הימים, והוא מבטא את תחושת האופטימיות שאחזה אז, בציפייה לתום עידן המלחמות ("בשדות האש ייתם הקרב האחרון", "וכל אשר אתמול ידע מכאוב ושכול לא עוד ידע שלכת וקרב").
סולנית הלהקה יהודית שוורץ ביצעה את השיר כשהיא חולה, וכדי להתגבר על צרידותה הרימה את קולה, באופן שנשמע לעיתים כצעקה, ומזוהה מאוד עם השיר.
חבר נוסף בלהקה בעת שביצעה את השיר היה יוני רכטר שניגן על האורגן.
השיר צעד במקום הראשון בגל הקל במצעדים השבועיים בנובמבר 1970 במשך שבועיים ומאוחר יותר הגיע למקום ה-14 במצעד הפזמונים של קול ישראל לשנת תשל"א.
במצעד שירי הלהקות הצבאיות שערך אתר MOOMA לרגל יום העצמאות 2004 הגיע השיר למקום החמישי, אחרי "חורף 73", "שיר לשלום", "הרעות" ו"מה אברך".
לאורך השנים ביצעו אמנים נוספים גרסאות כיסוי לשיר.
אתניX ביצעו גרסת כיסוי לשיר באלבומם אתה.
רותי נבון ביצעה אותו בשנת 2002, כשיר הנושא של הסדרה התיעודית "ירוקות" שעסקה בטירוניות במחנה 80, הביצוע של נבון הגיע למקום ה-39 במצעד הפזמונים של רשת ג' לשנת תשס"ב.
כמו כן ביצעו אותו מחדש סאבלימינל, הצל ומשפחת תאקט לכבוד מצעד שירי הלהקות הצבאיות שערך אתר MOOMA והתוכנית של דודו טופז "הראשון בבידור" לרגל יום העצמאות.
הביצוע של סאבלימינל, הצל ומשפחת תאקט הגיע למקום ה-13 במצעד הפזמונים של גלגלצ בשנת תשס"ד ולמקום ה-14 במצעד של רשת ג'.
בכך היה השיר לשיר הראשון ששלושה ביצועים שונים שלו מגיעים למצעדי הפזמונים העבריים השנתיים.
גרסת כיסוי נוספת של השיר, בביצוע שחקני החמישייה הקאמרית, היא גרסה סאטירית, כאשר במהלך ביצוע השיר הופכת נימת הביצוע מעדינה ואופטימית לאגרסיבית.
פרחית נעמי (שם מדעי: Oxythyrea noemi; נקראת גם זיבלית-פרחים נעמי וזיבל-פרחים נעמי) היא חיפושית פרחים ממשפחת הזבליתיים.
פרחית נעמי היא חיפושית בצבע שחור בוהק שעליו תבנית מורכבת של נקודות וכתמים לבנים, וגודלה נע בין 10 ל-15 מילימטר.
פרחית נעמי היא המין הנפוץ ביותר של הסוג Oxythyrea בארץ ישראל, וניתן למוצאה בכל חלקי הארץ.
החיפושית פעילה ביום בעיקר בסוף החורף ובאביב (עד יוני) על פרחים מהם היא ניזונה.
הפגיות (לרווה) ניזונות משורשי צמחים.
מינים נוספים בסוג Oxythyrea בישראל הם פרחית אביגיל ופרחית נקודתיים.
מראם הכללי דומה לזה של פרחית נעמי: גוף שחור ועליו נקודות לבנות, אך תבנית הנקודות שעליהם שונה מאשר זה של פרחית נעמי והם נדירים יותר.
סימן זיהוי בולט של פרחית נעמי לעומת מינים אלה הוא פסים לבנים בצידי החזה.
פרט הוא יחידת סלעים בסיסית בחלוקה סטרטיגרפית, יחידה ליתוסטרטיגרפית המשמשת למטרת מיפוי גאולוגי.
פרט הוא חלוקת משנה של תצורה.
הפרט הגאולוגי מורכב מסלעים, הנראים לעין, אשר להם זיקה בשלבי יצירתם, והנבדל משכניו על ידי גבולות סלע ברורים.
לפרט הגאולוגי יש תפוצה גאוגרפית מסוימת.
להגדרת שכבה כפרט נקבעו הכללים הבאים:
הפרט ניחן בתכונות המבדלות בינו לבין החלקים הקרובים אליו בתצורה:
הבדל בתכונות הליתולוגיות: סוג הסלע, גודל הגרגירים, צבע, הרכב מינרלים, מרקם וכו'
הבדל כימוסטרטיגרפי כלומר שוני בגאוכימיה של הרכבו.
לדוגמה יחידת סלע של פצלים עשויה להיות יותר סולפידית בבסיסה ופחות סולפידית בחלקה העליון, הבדל זה מאפשר לבצע חלוקת משנה של יחידת הסלע לפרט סולפידי.
הבדל ביוסטרטיגרפי כלומר שוני בהרכב המאובנים.
לדוגמה שכבת סלע המכילה אמוניטים
אין דרישה מחייבת לגבי עובי מינימלי או מקסימלי של הפרט או גודל שטחו המינימלי.
תצורה תחולק לפרטים רק כשיש לחלוקה מטרה מועילה
רק חלק מהתצורה יכול להיות מורכב מפרטים, כאשר פרט יכול להשתרע על יותר מתצורה אחת.
הכינוי אותו מקבל הפרט מורכב משתי מילים.
סוג הסלע העיקרי הבונה את הפרט ושם המקום בו מצוי הפרט.
אם אין בפרט סוג סלע אחד בולט נוהגים להשמיט את שם הסלע ולהסתפק בשם המקום כשלפניו מוסיפים את המילה פרט.
לדוגמה "פרט חפיר" בתצורת טקיה בנחל צין - דרגש אבן גיר מהקנומן החוצה את סלעי החרסית של תצורת טקיה.
הרב פרחיה בן משולם היה חכם יהודי בתימן במאה ה-14.
כתב שו"ת העוסק באמונת ישראל ובמחשבת ישראל.
סך התשובות שהשתמרו הוא 40. השאלות נשאלו על ידי הרב יעקב הכהן ב"ר יפת.
הרב יוסף קאפח ההדיר את החיבור בשנת התשמ"ה, תרגמו והעיר הערות.
לדברי הרב קאפח, הרב פרחיה עסק בנושאי מחשבה ופילוסופיה, ובלט בבקיאותו בדברי הרמב"ם ובהעמקה בהם.
פירושיו למקראות אינם ידועים לנו, וכפי הנראה היו ידועים רק בתימן.
פרחי מאכל הם פרחים (שאינם נחשבים לפירות או ירקות) אשר ניתן לאכלם ללא חשש לפגיעה בבריאות האדם.
מקובל לשלבם במנות ממטבחים שונים כגון במטבח האסייתי, במטבח האירופאי, במטבחי המזרח התיכון ובמטבח המודרני.
פרחי מאכל רבים מכילים נוגדי חמצון וחומרים פעילים אחרים שהם טובים בכמויות נמוכות אך הופכים מסוכנים בצריכה מוגברת.
את פרחי המאכל מוסיפים למזון הן כדי לספק טעם וארומה והן כדי שישמשו כקישוט צבעוני למנות.
הם מהווים תוספת בכל המנות: מנות ראשונות כגון סלטים למיניהם, מנות עיקריות וקינוחים.
ניתן לשלבם כחומרי טעם בליקרים, בממרחים כגון חמאה, בשימורי פירות, בחומץ, במרינדות וברטבים.
חלקם עברו תהליך ייבוש והם משמשים כעשבי תיבול.
רבים מפרחי המאכל שניתן לאכלם אינם טעימים ורבים אכילים אבל מרירים.
מומלץ להשתמש בפרחים טריים שנקטפו בתחילת היום ולהימנע מחלקיהם המרים, כגון אבקנים וגבעולים.
פרחיה של אידה (בדנית: Idas blomst) ידוע לעיתים גם כפרחיה של אידה הקטנה.
הוא סיפור ילדים שנכתב בידי הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן.
ילדה קטנה בשם אידה מספרת לידידה שפרחיה נבלו.
הידיד מסביר לה שאין זה נכון והם רק עייפים משום שרקדו בלילה בטירת המלך.
הוא מספר לאידה המרותקת שבכל לילה כמעט עורכים הפרחים מסיבות ריקודים, ואין איש יודע.
אידה מאמינה לסיפור, ולכן מפנה את מיטתה של בובתה ומניחה את הפרחים בתוכה כדי שיוכלו לנוח.
את הבובה היא מניחה במגירה עם שאר הצעצועים.
בלילה היא מתעוררת כאשר היא שומעת נגינת פסנתר מן החדר הסמוך.
להפתעתה היא מגלה שם את כל הפרחים רוקדים.
וגם הפרחים הנובלים שלה והצעצועים מצטרפים לריקוד.
הפרחים הנובלים מודים לבובה על שפינתה את מיטתה עבורם, ומבקשים ממנה להגיד לאידה לקבור אותם למחרת באדמה, כיוון שזהו היום האחרון שנותר להם לחיות.
אם יקברו באדמה - הם יפרחו שוב באביב.
אידה שומעת כל זאת, ולמחרת תובעת מהבובה להגיד לה מה אמרו הפרחים למסור לה.
אידה מניחה את הפרחים בתוך ארון מתים מאולתר, ובעזרת בני דודיה מנורווגיה קוברת אותם באדמה.
פרחים בבוץ הוא סרט דרמה תקופתית משנת 2017 בבימויה של די ריס.
הסרט נכתב על ידי ריס יחד עם וירג'יל ויליאמס, ומבוסס על הרומן באותו השם מאת הילרי ג'ורדן.
בסרט מככבים קארי מאליגן, גארט הדלונד, ג'ייסון קלארק, ג'ייסון מיטשל, ומרי ג'יי בלייג'.
הסרט מתאר שני יוצאי מלחמת העולם השנייה – אחד לבן, אחד שחור – אשר חוזרים למיסיסיפי וכל אחד מהם מתמודד עם גזענות והפרעת דחק פוסט-טראומטית בדרכו שלו.
בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל סאנדנס ב-21 בינואר 2017, ואז הופץ לבתי קולנוע באופן מוגבל, וכן יצא בנטפליקס.
המבקרים שיבחו את התסריט, הבימוי, ואת השחקנים (במיוחד את מיטשל ובלייג') ובטקס פרסי גלובוס הזהב ה-75 זכה הסרט למועמדויות עבור שחקנית המשנה הטובה ביותר (בלייג') והשיר המקורי הטוב ביותר ("Mighty River").
בדרום של ארצות הברית בתקופה של מלחמת העולם השנייה, משפחת מקאלן הלבנה מגיעה מחיים נוחים יותר בממפיס, ומוצאים שהם אינם מוכנים לקשיים שבחיים כחוואים במיסיסיפי.
בינתיים, האפ ופלורנס ג'קסון הם אריסים, צאצאי עבדים שחורים, אשר עיבדו את אדמתם מזה דורות, בקושי רב, אך לא מוותרים על בניית חלום קטן משלהם, על אף המחסומים החברתיים והחוקיים העומדים בפניהם בדרום של תקופת ג'ים קרואו.
המלחמה מערערת את תוכניות שתי המשפחות, אך כשבני המשפחות חוזרים מהמלחמה, ג'יימי מקאלן הלבן ורונסל ג'קסון השחור מפתחים ביניהם חברות אמיצה, אך לא קלה, אשר קוראת תיגר על המציאות של החיים בחברה בה הם חיים.
פיתוח הסרט הוכרז ב-21 במרץ 2016, עם די ריס כבמאית וקארי מאליגן, גארט הדלונד, ג'ייסון קלארק וג'ייסון מיטשל בצוות השחקנים.
ב-25 מאי הצטרפה מרי ג'יי בלייג' לצוות השחקנים.
ב-31 במאי ג'ונתן בנקס ורוב מורגן לוהקו, והחלו הצילומים בניו אורלינס, לואיזיאנה.
תהליך פוסט-פרודקשן התחיל בממלכה המאוחדת ביולי 2016.
די ריס ביקשה מהצלמת רייצ'ל מוריסון להתמקד "ברעיון של החלום האמריקאי לעומת המציאות האמריקאית", אז מוריסון פנתה לספרים של רשות החוות שפרסמו צילומים תקופתיים, בעיקר כדי ללמוד על צבע וקומפוזיציה; בפרט מצילומיה של דורותיאה לאנג - וכן ארתור רוטשטיין, בן שאן וווקר אוונס.
מקור נוסף שלה היה המאמר של גורדון פארקס במגזין זמן לייף משנות ה-50, "A Segregation Story" (סיפור הפרדה גזעית).
על פי מוריסון, המטרה הייתה להשיג מראה של "נטורליזם סובייקטיבי".
ההתמקדות הייתה על האלמנטים הגשמיים, ולא על הדרמה: .
באתר הביקורת Rotten Tomatoes, הסרט זכה לדירוג של 96% בהתבסס על 162 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 8.2/10. בקונצנזוס הביקורתי נכתב: באתר Metacritic, אשר מקצה דירוג מנורמל לביקורות, הסרט מחזיק בציון משוקלל ממוצע של 85 מתוך 100, בהתבסס על 43 מבקרים, ציון המציין "שבחים אוניברסליים".
ריצ'רד רופר מעיתון "שיקגו סאן-טיימס" נתן לסרט 3.5 מתוך 4 כוכבים, ושיבח את השחקנים ואת הבימוי.
כותב "רולינג סטון", פיטר טרוורס, גם נתן לסרט 3.5 מתוך 4 כוכבים, ושיבח את משחקה של בלייג', את הבימוי של ריס, ואת הצילום של מוריסון.
פרסקטגוריהמועמדתוצאהAACTA International Awardsשחקנית המשנה הטובה ביותרמרי ג'יי בלייג' AARP's Movies for Grownups Awardsאנסמבל השחקנים הטוב ביותרצוות השחקנים פרסי האוסקרפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותרמרי ג'יי בלייג' פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותרדי ריס, וירג'יל ויליאמס פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר"Mighty River" – Mary J.
Blige and Taura Stinson האנסמבל הטוב ביותרצוות השחקנים פרס גלובוס הזהבפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנועמרי ג'יי בלייג' השיר המקורי הטוב ביותר"Mighty River" – Raphael Saadiq, Mary J.
פרחים שבורים הוא סרט קולנוע דרמה-קומי אמריקאי-צרפתי משנת 2005, שכתב וביים ג'ים ג'ארמוש.
הסרט מתמקד בדון, מעין "דון חואן" מודרני לשעבר, היוצא למסע חוצה מדינות בארצות הברית, לאחר שקיבל מכתב אנונימי בו נכתב שיש לו בן, כדי לאתר ארבע ממאהבותיו לשעבר.
בסרט משחקים: ביל מארי, ג'פרי רייט, שרון סטון, פרנסס קונרוי, ג'סיקה לאנג, טילדה סווינטון, ז'ולי דלפי, מארק ובר, קלואי סביני, כריסטופר מקדונלד ואלכסיס דז'ינה.
דון ג'ונסטון (ביל מארי), מעין דון חואן מזדקן שעשה הון קטן בהיי-טק, הוא פנסיור שחי חיים שלווים בפרברים.
הוא נוהג לצפות בסרטים ישנים ולהאזין למוזיקה קלאסית ולמוזיקה קלה.
חברתו הנוכחית, שרי (ג'ולי דלפי) מסיימת את מערכת היחסים ביניהם ועוזבת את הבית כאשר היא מוצאת מכתב במעטפה ורודה על סף הדלת.
לאחר שהיא יוצאת, דון קורא את המכתב, בו נטען כי המוענת היא בת זוג לשעבר שלו הכותבת בעילום שם, ובו היא מיידעת אותו שיש לו בן (בן כמעט 19) שאולי מחפש אותו.
בהתחלה, דון לא מתכוון לעשות דבר בעניין, אך שכנו הנלהב וינסטון (ג'פרי רייט) שהוא חובב ספרי מתח, מעודד את דון לפתור את התעלומה.
וינסטון חוקר את המיקומים הנוכחיים של חמש הנשים שסביר להניח שכתבו את המכתב ומספק לדון את המידע יחד עם מפות והזמנת טיסות, ומשכנע אותו לבקר אותן.
בסופו של דבר דון נפגש עם ארבע נשים (החמישית מתה לפני אירועי הסרט), כל מפגש גרוע מהאחרון וכל אישה נפגעה בדרך כלשהי:
לורה (שרון סטון) עובדת כמארגנת ארונות ומגירות.
היא אלמנתו של נהג מכונית מרוץ.
היא עורכת לדון קבלת פנים חמה, אך יש לה בת מתבגרת מפותחת לגילה בשם לוליטה (אלכסיס דז'ינה) שמסתובבת בבית בעירום מול דון לפני שאמה מגיעה.
באותו לילה לורה ישנה עם דון.
דורה (פרנסס קונרוי) היא מתווכת, "ילדת פרחים" לשעבר, שהשתנתה מקצה לקצה, וכיום והיא חיה חיים שמרנים ובורגנים בפרברים.
היא נשואה לגבר בשם רון (כריסטופר מקדונלד).
אף על פי שעל פני השטח המפגש הוא ידידותי, מתחת לפני השטח נראה שרון מהווה איום עבור דורה, והיא כאובה ועצבנית.
כרמן מרקובסקי (ג'סיקה לאנג) עובדת כ"מתקשרת בעלי חיים".
דון נזכר איך היא הייתה כל כך נלהבת מלהפוך לעורכת דין.
כרמן קרה כלפי דון, ונראה שהיא מקיימת מערכת יחסים קרובה עם המזכירה שלה (קלואי סביני) המגוננת עליה מאוד ולא מתרשמת מהביקור הפתאומי של דון.
פני (טילדה סווינטון) מתגוררת באזור כפרי בקרב אופנוענים.
נראה שהיא עדיין נושאת תרעומת רבה כלפי דון, וכשהוא שואל האם יש לה בן, היא כועסת מאוד.
שניים מהאופנוענים מכים את דון, ולמחרת בבוקר הוא מוצא את עצמו במכוניתו, באמצע שדה, עם חתך עמוק ליד עינו השמאלית.
מאוחר יותר דון עוצר ליד חנות פרחים לקנות פרחים מאישה צעירה בשם סון גרין (פל ג'יימס).
דון משאיר את הפרחים על מצבתה של האישה החמישית, מישל פפה.
לבסוף, דון חוזר הביתה שם הוא מוצא מכתב ורוד משרי, בו היא מתוודה שהיא עדיין אוהבת אותו.
הוא משוחח על המסע ועל המכתב השני עם וינסטון, שמאמין כי שרי אולי כתבה את המכתב המקורי כמתיחה.
לאחר מכן הוא חוזר הביתה להשוות בין שני המכתבים.
מאוחר יותר, דון פוגש בחור צעיר ברחוב (מארק וובר) שהוא חושד כי הוא בנו.
הוא קונה לו ארוחה, אך כשהוא מעיר כי הצעיר מאמין שדון הוא אביו, הצעיר נסער ונמלט.
דון מנסה לרדוף אחרי האיש אך מוותר, עומד באמצע צומת דרכים.
דון מבחין פולקסווגן חיפושית חולפת, בה יושב נוסע צעיר (הומר מארי, בנו של ביל מארי בחיים האמיתיים).
הנוסע יוצר קשר עין עם דון, ואותה מוזיקה שדון האזין לה במהלך נסיעתו מתנגנת מהרכב החולף.
שרון סטון – לארה מילר
אלכסיס דז'ינה – לוליטה מילר
פרנסס קונרוי – דורה אנדרסון
ג'סיקה לאנג – ד"ר קרמן מארקובסקי
קלואי סביני – העוזרת של ד"ר קרמן מארקובסקי
כריסטופר מקדונלד – רון אנדרסון
הסיפור נותר במכוון ללא פתרון.
ג'רמוש ביקש מכל אחת מארבע השחקניות המובילות לכתוב מכתב בנייר ורוד משלהן "באופי הדמות" כדי לשתול במוחן את האפשרות שהיא אם בנו של דון.
(המכתב ששימש בסרט היה מורכב מארבעתם).
בנוגע לסוף הסרט, ג'רמוש אמר שהסרט עוסק ב"כמיהה למשהו שאתה חסר ולא בהכרח יכול להגדיר מהו".
הסרט מוקדש לבמאי הצרפתי ז'אן אוסטאשה (Jean Eustache).
בראיון אמר ג'רמוש שהוא חש קרוב לאוסטאשה בגלל מחויבותו להפיק סרטים בצורה ייחודית ועצמאית.
ריד מרטין תבע את ג'רמוש במרץ 2006 וטען כי הבמאי גנב את הרעיון של הסרט מתסריט דומה מאוד שהופץ בין כמה אנשים שבסופו של דבר היו מעורבים בהפקה.
ג'רמוש הכחיש את ההאשמות וקבע בתגובה כי לטענתו של מרטין "אין כל זכות".
ב־28 בספטמבר 2007, שופט בית משפט מחוזי פדרלי ביטל את התביעה של מרטין לפיה ג'רמוש ופוקוס פיצ'רים גנבו ממנו את התסריט.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל קאן ב-16 במאי 2005. ב-5 באוגוסט 2005 הסרט יצא בארצות הברית בהפצה מוגבלת.
ויצא לווידאו ב-3 בינואר 2006.
הסרט הוקרן באולמות הקולנוע בארצות הברית במשך 15 שבועות, וגרף 13,744,960 דולר.
הסרט הצליח יותר מחוץ לארצות הברית, שם גרף 32,975,531 דולר נוספים, בסך הכל הרוויח 46,720,491 דולר.
על פי מאגר הביקורת באתר Rotten Tomatoes 87% מבין 194 מבקרים העניקו לסרט ביקורת חיובית, עם דירוג ממוצע של 7.49/10. הקונצנזוס הביקורתי באתר נכתב: "הסגנון העדין והמאופק של ביל מוריי משלים היסטוריטלינג המינימנליסטי של הבמאי ג'ים ג'רמוש, בקומדיה המושנה וחסרת ההבעה הזו."
פיטר ברדשאו (Peter Bradshaw) כינה זאת "יצירתו המהנה והנגישה ביותר של ג'רמוש מזה זמן, אולי סרטו הנדיב ביותר מבחינה רגשית - כמו קרוננברג, הוא לקח מיזם נועז אל תוך הזרם המרכזי, עם סרט שיוצר ענן עדין של אושר.
הסרט, יש לומר, הרבה יותר סלחני לגברים מזדקנים מאשר סרטי הדרכים של אלכסנדר פיין אודות שמידט או דרכים צדדיות, אבל זה עדיין קטע אטרקטיבי מאוד של עשיית סרטים, מגובה בהופעות נהדרות של צוות שחקני-על, בראשם ביל מוריי הרגיש בלי קץ, הרגיש באופן מפתה."
פסקול הסרט הוא תערובת אקלקטית של סגנונות מוזיקליים.
רובו מכיל בעיקר קטעים אינסטרומנטליים שהולחנו על ידי אמן הג'אז האתיופי מולטו אסטטקה, ועל ידי קליף אידלמן.
בנוסף, נכללים בפסקול קטעים של מוזקאים אחרים, מז'אנרים מגוונים: גראז' רוק, סטונר רוק, מוזיקת נשמה, רוקסטדי, רגאיי ומוזיקה קלאסית.
רשימת השירים באלבום פסקול הסרט
"I Want You" – מרווין גיי
"Yekermo Sew" – מולטו אסטטקה
"הרקוויאם של פורה ברה מינור, אופ' 48" (Pie Jesu) – Oxford Camerata
כמה שירים בסרט אינם נכללים באלבום הפסקול:
"Dream" – להקת האחים אולמן
"Aire" (פאבן A 5 בדו מינור) שהלחין ויליאם לוס, בביצוע Fretwork
"Fantasy" (A 6 בפה מז'ור) שהלחין ויליאם לוס, בביצוע Fretwork
פרחי פרג (בהולנדית: Stilleven met viscaria) הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1887. שוויו המוערך של הציור נע בין 50 ל-55 מיליון דולרים.
הוא נגנב ממוזיאון מוחמד מחמוד ח'ליל שבקהיר באוגוסט 2010, ולא נמצא מאז.
רק מספר שעות לאחר הגנבה, הרשויות במצרים עצרו שני אזרחים איטלקיים בנמל התעופה הבינלאומי של קהיר, אך התברר כי הם לא השודדים.
זוהי הפעם השנייה שבה נגנב הציור.
בפעם הראשונה הוא נגנב ביוני 1977, והושב רק לאחר כעשור מכווית.
בציור מתואר אגרטל עם פרחי פרג צהובים ואדומים.
צבעוניות הפרחים מנוגדת לרקע הכהה.
ואן גוך שאב את הניגודיות הזו מאדולף מונטיצ'לו.
מונטיצ'לו היה צייר צרפתי שואן גוך ראה את יצירותיו בפריז ב-1886 והושפע מהם רבות.
מוערך כי הציור נעשה בשנת 1887, כשלוש שנים לפני התאבדותו של ואן גוך.
ב-2010 בית המשפט במצרים הרשיע אחד עשר עובדים ממשרד התרבות המקומי, כולל סגן השר, ברשלנות שהובילה לגנבת הציור.
המורשעים קיבלו עונשי מאסר של עד שלוש שנים, אך רובם שוחררו בערבות.
המיליארדר המצרי נגיב סאווירס הציע פרס של 175 אלף דולר תמורת מסירת מידע שיוביל למציאתה של היצירה הגנובה.
פרחיה (פירי) ביבי (נולדה ב-19 בפברואר 1979) היא כדורגלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה בליגת הנשים הבכירה מאז הקמתה ב-1998 ועד שנת 2012 וכן בנבחרת ישראל.
ביבי החלה לשחק ולהתאמן בבית ספר "רודמן" בקרית ים במסגרת טורנירים בית ספריים ואף השתתפה באליפות העולם לבתי ספר.
עוד לפני הקמתה של הליגה בארץ, שיחקה ביבי במחוז צפון בליגת המחוזות.
עם פתיחתה של הליגה, הצטרפה ביבי למכבי חיפה וזכתה עם הקבוצה ב-3 גביעים ו-2 אליפויות.
הקבוצה התפרקה ב-2003 וביבי הצטרפה להפועל פתח תקווה ושיחקה בה בעונת 2004/2005. בעונה שלאחר מכן שיחקה בבנות קיסריה טבעון.
בעונת 2006/2007 הצטרפה לאלופת המדינה מכבי חולון וזכתה עמה בדאבל.
בין השנים 2007–2012 חזרה צפונה ושיחקה במכבי צור שלום עד פרישתה.
ביבי השתייכה לסגל נבחרת ישראל מאז הקמתה בשנת 1997 ורשמה 7 הופעות במדים הלאומיים.
פרחי לונדון היא מקהלת ילדים מסוגת המוזיקה החסידית, שפעלה בין השנים 1970–1999 בלונדון, בניצוחו של המוזיקאי, המלחין והמנצח יגאל צליק.
המקהלה נחשבת לחלוצה ולפורצת דרך בתחום המוזיקה החסידית, ולאחת מיסודות הזא'נר החסידי העכשוי.
יגאל צליק, יליד דרום תל אביב שהיגר בנערותו עם משפחתו ללונדון, עבד בעיר כמורה ליהדות בבית ספר יהודי אך לא דתי בלונדון.
לדבריו, שם זיהה את הצורך ביצירת מוזיקה יהודית דתית.
לשם כך הוא אסף קבוצת ילדים ובשיתוף עם ג'פרי קריימר איש מוזיקה מקומי ייסדו את מקהלת 'פרחי לונדון'
אלבום הבכורה של המקהלה יצא לאור בשנת 1970 בשם 'מה נאוו' והוא כלל 14 שירים שאת רובם הלחין צליק עצמו.
על ההפקה המוזיקלית הופקד ג'פרי קריימר.
שירים בולטים מתוך האלבום הם 'שמעו מלכים', 'המבדיל' (בלחנו של ג'פרי קריימר), כי הם חיינו (בלחנו של ש.
האלבום התקבל באהדה רבה, ותוך זמן קצר הפכה המקהלה להצלחה מסחררת.
לקראת סוף שנת 1971 יצא אלבומם השני 'ברכי נפשי', גם כן בהפקתו המוזיקלית של ג'פרי קריימר.
באלבום זה נכללו כמה להיטים הנחשבים עד היום כנכסי צאן ברזל במוזיקה החסידית, 'מראה כהן' ו'דרכך אלוקינו' שהלחין צליק ו'באין מליץ יושר' ובמרום בלחנו של ג'פרי קריימר
שיר ידוע נוסף הוא 'יקום פורקן' בלחנו של ספנסר ליכטיג שאף מתארח לקטע סולו בשיר.
בשנת 1973 יצא האלבום השלישי שנקרא 'פרחי לונדון ותזמורת נגינה' ומוכר יותר בשם 'אשירה להשם'.
באלבום נכללו להיטים רבים אשר מאפיינים עד היום את המקהלה.
בין השירים ניתן למצוא את 'חמול', 'פדה בשלום', 'וכי ידיו של משה עושות מלחמה', 'מצא חן במדבר' 'לכו בנים' ו'אשירה להשם בחיי'.
לדעת רבים מדובר באלבום המוצלח ביותר של המקהלה.
באותה שנה צליק פגש בלונדון בחור ישיבה בן 18 בשם יוסי גרין, צליק זיהה אצלו כישרון מוזיקלי וביקש ממנו שילחין שירים עבור המקהלה.
גרין נענה להצעתו והלחין 3 שירים שהתפרסמו באלבום הבא.
מאוחר יותר התפרסם יוסי גרין בזכות כשרון ההלחנה שלו והוא נחשב לאחד מגדולי המלחינים במוזיקה החסידית.
בשנת 1974 הקים צליק שלוחה ישראלית למקהלה, ובאותה שנה יצא האלבום 'פרחי ירושלים יד בזמר' בהפקתו של מונה רוזנבלום.
גם באלבום זה נכללו כמה שירים המאפיינים את המקהלה, 'קן ציפור', 'נכספה', 'מציון באהבה לבני ציון' שכתב והלחין צליק, ואת 'הנה מה טוב' 'ואמרתם כה לחי' ולהיט האלבום 'קול ברמה נשמע' שהלחין יוסי גרין.
על העטיפה נכתב שיגאל צליק הלחין גם את השירים הללו ולא יוסי גרין, דבר שגרם למתיחות בין השנים.
לאחר תקופה הם השלימו וחזרו לעבוד יחד.
בערך בשנת 1976 יצא לאור האלבום החמישי של המקהלה הנקרא 'London live' (לונדון בהופעה חיה) אלבום זה כשמו הוקלט בקונספט של הופעה כשבין השירים מושמעים דברי הסבר ומערכוני קישור.
גם באלבום זה נכללו להיטים כמו 'למען אחי' (לחנו של אביעזר וולפסון), 'אחת שאלתי', 'שיר', 'אני מאמין' והלהיט הגדול 'שמע בני' בלחנו של ר' חיים בנט.
האלבום הבא יצא בשנת 1978 ונקרא בשם 'עשור לפרחי לונדון'.
שירי האלבום הולחנו על ידי דודי רוזנברג ובעיבודים של ישראל לאם.
בין השירים שהצליחו ניתן למצוא את 'המלאך הגואל', 'מודה אני', 'מזמור לדוד', 'ויתן לך', ו'ידיד נפש'.
באותה תקופה המקהלה כבר לא ממש התבלטה, היות שכבר פעלו ברחבי העולם מקהלות ילדים רבות כגון פרחי טורונטו, פרחי מיאמי, פרחי עמודי שש ועוד.
גם פריצתו של הזמר מרדכי בן-דוד החלה באותן שנים.
דבר זה הוביל ככל הנראה להחלטתו של יגאל צליק לקחת פסק זמן מתעשיית המוזיקה ולסגור את המקהלה.
לאחר עשור של הפסקה יגאל צליק החליט לפתוח מחדש את המקהלה, ובסיוע בנו יואל הוציא בשנת 1988 אלבום בשם 'לונדון חוזרת'.
את רוב השירים הלחין יגאל עצמו ואת חלקם בנו יואל.
האלבום הבא יצא בשנת 1991 בשם 'The London school of Jewish song', ומוכר גם בשם 'אנעים זמירות'.
באלבום זה הוא שב לשתף פעולה עם יוסי גרין שהלחין 5 שירים, וביניהם את 'אשת חיל', 'אלה ברכב' ו'step' שהולחן על מילותיו של יגאל צליק.
שיר נוסף שזכה להצלחה הוא 'אנעים זמירות' בלחנו של יואל צליק.
באותה שנה המקהלה התארחה במופע האסק 04. קטעים מהופעה זו נכנסו לאלבום האוסף 'דקות בלתי נשכחות' של מופעי האסק.
בשנת 1997 יצא אלבומם האחרון של המקהלה 'ונישא ברכה', או באנגלית 'Mama'.
האלבום כלל 7 שירים חדשים ומחרוזת להיטים מהשנים הקודמות.
שירים בולטים מתוך האלבום הם 'יהי החודש', 'ונישא ברכה' ו'אודה'.
המקהלה המשיכה להופיע כשלוש שנים אחרי צאת האלבום ולאחר מכן נסגרה.
הופעותיה של המקהלה התאפיינו בכוריאוגרפיה ובתלבושות ייחודיות.
צליק עצמו נהג להופיע על הבמה יחד עם הילדים, כשאופן עמידתו ותנועותיו תפסו לא מעט פוקוס בזמן ההופעה.
מקהלת פרחי לונדון נחשבת לפורצת דרך במוזיקה החסידית כיוון שעד להקמתה היו בודדים בציבור הדתי שעסקו במוזיקה.
מסיבה זאת אנשים רבים זוקפים לזכותה של המקהלה את התפתחות הז'אנר החסידי.
בעקבות הצלחת המקהלה קמו לה מקהלות מתחרות רבות.
ולאחר מספר שנים בהשראת המקהלה החלו גם קריירות סולו.
שירים רבים של המקהלה נחשבים ל'נכסי צאן ברזל'.
בתחנות הרדיו החרדיות מקובל להשמיע את השירים 'קן ציפור' בשבוע פרשת 'כי תצא' שבה מסופר אודות מצוות שילוח הקן, ואת השיר 'קול ברמה' בסמיכות לציון יום השנה לפטירת רחל אמנו.
בקיץ 2016 נערך בפתח תקווה מופע הצדעה למקהלת פרחי לונדון ביוזמתו ובהפקתו של חנן בר סלע ובניצוחו של יואלי דיקמן.
באירוע הופיעו הזמרים יוסף חיים שוואקי, אברימי רוט,עמית ליסטוונד ועוזיה צדוק ששרו שירים נוסטלגיים של המקהלה.
אברהם פריד מבצע את השיר 'מראה כהן' באלבום 'מעגל השנה'.
קאברים נוספים לשיר 'מראה כהן' בוצעו על ידי זמרים רבים באלבומים ופרויקטים שונים, וביניהם: א-ברען, האסק, קצב הלב, לשנה טובה עם ר' אלתר ועוד.
'מראה כהן' הוא שיר הנושא באלבומו השני של הזמר שלמה כהן.
מקהלת הילדים של יוסי גרין 'אידיש-נחת' מבצעת את השיר 'קול ברמה נשמע' באלבום 'שיר לעתיד לבוא'.
בוגר המקהלה הזמר דוד נדב מבצע את השיר 'פדה בשלום' באלבום 'מונה 3' ואת השיר 'באין מליץ יושר' באלבום 'מונה 5' בהפקתו של מונה רוזנבלום.
אברימי רוט מבצע את השיר 'לכו בנים' באלבומו 'זיץ'.
אברימי רוט הוציא כסינגל קאבר לשיר 'שמעו מלכים'.
להקת ענבי הגפן בניצוחו של רועי ידיד חידשה בקליפ יחד עם הזמר מנדי ג'רופי את השיר 'עולם הבא'.
בני פרידמן מבצע את השיר 'המלאך הגואל' באלבומו השני בסדרת אלבומי 'לחישות הלב'.
ארגון קרן השביעית הוציא קליפ בכיכובו של מוטי שטיינמץ, ששר מילים ביידיש שחוברו על הלחן 'באין מליץ יושר'.
הזמר אפרים מרקוביץ הוציא שיר בשם 'לוי היכן אתה' על המנגינה של 'למען אחי'.
אשירה להשם\פרחי לונדון ותזמורת נגינה (1973)
פרחי ירושלים יד בזמר (1974)
בין בוגרי המקהלה בלונדון והשלוחה הישראלית שהמשיכו לעסוק במוזיקה ניתן למצוא את הזמר דדי גראוכר, האחים חיים ודוד נדב, הזמר מיכאל סקופסקי, הזמר עקיבא מרגליות, המוזיקאי דודי ליבוביץ והחזן ישראל רנד.
נמנים עוד דמויות מפורסמות מבוגרי המקהלה שאינם מתעסקים במוזיקה כיום וביניהם הרב דניאל וולפסון.
רבינו פרחיה בן ניסים היה מחכמי פוסטט שבמצרים במאה השלוש עשרה.
כתב פירושים על הלכות הרי"ף.
לא ידועים פרטים רבים על תולדותיו של רבי פרחיה.
רבינו פרחיה היה בן אחותו של רבי חננאל בן שמואל וכשגדל התחתן עם בת דודתו, (בתו של רבי חננאל) כך שהוא היה גם אחיין וגם חתן של רבי חננאל.
בתו השנייה של רבי חננאל נישאה לרבי אברהם בן הרמב"ם ולכן היה רבי פרחיה גם גיסו של רבי אברהם בן הרמב"ם ודודו של רבי דוד הנגיד.
ככל הנראה למד רבינו פרחיה אצל חותנו רבי חננאל וגיסו רבי אברהם, במקום אחד בפירושו הוא אף מעיד על הנהגה הלכתית שראה אצל גיסו רבי אברהם.
בשנת ה'מ"ו (1286) חתם רבינו פרחיה יחד עם אחיינו רבי דוד הנגיד ועוד חכמים על החרם שהכריז ראש הגולה ישי בן חזקיה על רבי שלמה פטיט מעכו שהתנגד לכתביו של הרמב"ם.
רבינו פרחיה כתב פירושים להלכות הרי"ף כמו חותנו רבי חננאל בן שמואל.
בפירושיו לרי"ף מביא רבינו פרחיה פעמים רבות את פירושי הרמב"ם לש"ס שהיו בידו.
בגניזה הקהירית שרדו חלקים מפירושיו על הלכות הריף למסכתות שבת, יבמות ועבודה זרה בכתב ידו של רבינו פרחיה עצמו.
בנוסף לפירושים ששרדו בכתב ידו שרד גם פירוש על כל מסכת שבת שבסופו כתוב "סליקא מסכת שבת שליקטתי פירושה מפירוש רבינו פרחיה" שהוא כנראה ליקוט שנעשה מתוך כתב יד שלם של פירוש רבינו פרחיה על שבת שהיה בידיו של המעתיק ברכות בן שר שלום הכהן.
חלקים מפירושו של רבינו פרחיה נדפסו על ידי רבי מסעוד חי רקח בתוך ספרו מעשה רקח, במקום אחד הוא מציין (כנראה על פי קולופון שהיה בכתב היד שברשותו) שרבינו פרחיה כתב את פירושו על מסכת שבת בשנת ה'ז' (1247).
פרחים ועצים הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1932. הסרט הופק על ידי וולט דיסני, בוים על ידי ברט גילט והופץ על ידי חברת יונייטד ארטיסטס.
זה היה הסרט הראשון שיצא מסחרית והופק בתהליך צבע מלא של שלוש רצועות בשיטת טכניקולור, לאחר מספר שנים של סרטי טכניקולור בשני צבעים.
הסרט זכה להצלחה מסחרית וביקורתית, וזכה בפרס האוסקר הראשון לסרט המצויר הקצר הטוב ביותר.
הוא הסרט ה-29 בסדרת "סימפוניות טיפשיות".
בשנת 2021, הסרט נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס בשל היותו "משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית".
במהלך האביב הפרחים, הפטריות והעצים עושים את הכושר שלהם.
כמה עצים מנגנים מנגינה, משתמשים בגפנים למיתרי נבל ומקהלת רובינים.
מאבק פורץ בין עץ חלול למראה צרעה לעץ צעיר ובריא יותר על תשומת הלב של עץ נקבה.
העץ הצעיר יוצא מנצח, אבל העץ החלול מחזיר לו אש.
הצמחים ובעלי החיים מנסים לכבות או להתחמק מהשריפה.
על ידי ניקור חורים בעננים והורדת גשם ולבסוף מצליחות הציפורים לכבות את האש, אף על פי שהעץ החלול גווע בלהבות לאחר שנקלע אליהן בעצמו.
לאחר מכן, העץ הצעיר מציע נישואים לעץ הנקבה, עם זחל המשמש כטבעת, והם מתחבקים כשמאחוריהם נוצרת קשת בענן ב-12 צבעים.
במאי 1932 הושלמה מצלמת הטכניקולור של שלוש הרצועות הראשונות.
הרברט קלמוס רצה לבדוק את זה בתחום האנימציה, לתת לחברה זמן לבנות מספיק מצלמות כדי להציע את כל תעשיית הסרטים, אבל לא הצליח למצוא אנימטורים מעוניינים.
לבסוף, וולט דיסני הסכים לנסות את זה כניסוי על פרחים ועצים, שכבר היה בהפקה בשחור-לבן, והורה לחדש את הסרט בצבע.
האנימציה הצבעונית גרמה להפקה לחרוג מהתקציב, מה שעלול היה להרוס את דיסני מבחינה כלכלית, אבל הסרט הוכיח כל כך שהרווחים פיצו על חריגות התקציב.
כתוצאה מהצלחתו של הסרט, כל הסרטים העתידיים של "סימפוניות טיפשיות" הופקו בטכניקולור של שלוש רצועות.
החידוש הנוסף של הצבע עזר להגביר את התשואות המאכזבות של הסדרה בעבר.
סדרת הסרטים המצוירת האחרת של דיסני, סרטי מיקי מאוס, נחשבו מוצלחים מספיק כדי לא להזדקק לתוספת של צבע, ונשארו בשחור-לבן עד ל"קונצרט הלהקה" (1935).
החוזה הבלעדי של דיסני עם טכניקולור היה אמור להיות בתוקף עד סוף 1935, לפיכך, דיסני אילץ מפיקי הנפשה אחרים כמו אב אייוורקס, האנימטור הראשי לשעבר של דיסני, וחברו הקרוב, מקס פליישר, להשתמש בתהליך שני הצבעים הנחות של טכניקולור או במערכת שני צבעים מתחרה כגון בתור סינקולור.
הסרט היה סרט ההנפשה הראשון שזכה בפרס האוסקר בטקס פרסי האוסקר ה-5 בשנת 1932. הוא זכה בסרט המונפש הקצר הטוב ביותר, קטגוריה שהוצגה לראשונה באותה שנה.
פרחים הופיעו בהקשרים אמנותיים שונים ונשאו מסרים שונים בתרבויות שונות מתקופות שונות ובמקומות שונים.
הפרחים משכו את האמנים בצבעיהם הנאים, בצורותיהם המגוונות וגם בהימצאם בהישג יד.
הרישומים הבוטניים הראשונים הופיעו במאה ה-1 לפני הספירה, כאשר הרופא היווני קרטואס צייר בדייקנות צמחי מרפא אשר הוזכרו בספריו.
בשלב מאוחר יותר, הבוטניקה נפרדה מהרפואה, שם היא שימשה ענף משני.
בכך החלה התייחסות אמנותית לפרחים, בכתבי הבוטניקה.
בהמשך, הפכו הפרחים גם אובייקט אסתטי, ללא אלמנט של תועלתיות.
לפי הידוע לנו, הפרח הראשון ששולב בסוגי אמנות שונים היה פרח הלוטוס, במצרים העתיקה, לפני יותר מ-4000 שנה.
שם הוא נחשב קדוש וסימל את השמש, את הבריאה והלידה מחדש.
הוא מופיע כקישוט בפריטים ארכאולוגיים רבים, כגון מגילות פפירוס, קמעות ופריטי קרמיקה שונים.
במצרים העתיקה, פרחים גם שימשו ליצירת חפצי נוי שונים, אשר אמורים היו לשמש את המתים בעולם הבא.
הדוגמה הידועה ביותר היא הימצאות קולרים עשויים פרחים בקברו של תות-אנך-אמון.
בימי הביניים נוצרו בפרס ציורים שתיארו סידורי פרחים בעלי סגנון נטורליסטי ואילו בסין נוצרו כלי חרסינה עם ציורי פרחים מסוגננים.
מסורת תדפיסי הפרחים המשיכה בסין וביפן, וגם היום כמעט בכל בית יפני נמצא תדפיס כזה.
באסיה, בבודהיזם, הלוטוס מסמל לידה ותחיה, מאחר שפרחיו נפתחים עם זריחת השמש ונסגרים בשקיעה.
הוא גם מסמל את הדרגה העליונה בהארה, משום שמקורו בבוץ ומשם יוצא אל אור השמש.
בהודו, אצל מאמיני ההינדואיזם, פרח היסמין מסמל אהבה ופוריות.