tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך ביקורו חתמו שתי המדינות על הסכמים על שיתוף פעולה בתחומי התרבות והחינוך וכן על הסכם לביטול אשרות לבעלי דרכונים רשמיים ודיפלומטיים.
באוקטובר 2012 ערך שר החוץ הארמני אדוארד נלבנדיאן ביקור רשמי במקסיקו.
במהלך ביקורו הביע שר החוץ נלבנדיאן את דאגתו מההכרה של מקסיקו בשנת 2011 בטבח חוג'אלי, בו נהרגו 161 אזרים אתניים בעיירה חוג'אלי בפברואר 1992 במהלך מלחמת נגורנו קרבאך.
שר החוץ נלבנדיאן דאג גם להצעה של הצבת פסל לזכרו של נשיא אזרבייג'ן היידר אלייב בשדרה המרכזית פאסאו דה לה רפורמה במקסיקו סיטי.
לאחר התנגדות רבה מצד ארגוני זכויות אדם במקסיקו, פסלו של הנשיא אלייב הוסר והועתק לבית פרטי.
במהלך ביקורו במקסיקו פנה שר החוץ נלבנדיאן לסנאט המקסיקני, שם דיבר על שיפור היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות וכי ארמניה תפתח שגרירות במקסיקו.
בתחילת 2014 פתחה ארמניה שגרירות במקסיקו סיטי.
באפריל 2015 קיים הסנאט המקסיקני "שבוע תרבות ארמני" המוקדש להיסטוריה הארמנית ולהנצחת 23 שנות יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
נכון לעכשיו מקסיקו לא הכירה רשמית ברצח העם הארמני שביצעו הכוחות העות'מאנים בשנת 1915. בנובמבר 2017, שני חברי קונגרס מקסיקניים ערכו ביקור רשמי בארמניה כחלק מ"קבוצת הידידות מקסיקו–ארמניה" בהזמנת הממשלה הארמנית; ביקרו בשטח המחלוקת של נגורנו קרבאך שנכבש על ידי הכוחות הארמנים ונמצא בתוך אזרבייג'ן.
ביקורם לא אושר על ידי ממשלת מקסיקו ויצר התלקחות דיפלומטית בין אזרבייג'ן למקסיקו.
ביוני 2019 פתחה מקסיקו קונסוליית כבוד בירוואן.
ביקורים רמי דרג מארמניה למקסיקו
ראש ממשלת ארמניה אנדרניק מרגריאן (2002)
שר החוץ ורטאן אוסקניאן (2002)
שר החוץ אדוארד נלבנדיאן (2012)
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לארמניה
חברת הקונגרס מרגריטה בלנקה קואטה (2017)
חבר הקונגרס קרלוס ארנאנדס (2017)
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כמו מזכר הבנות להקמת התייעצויות פוליטיות בנושאי עניין הדדי (1993); הסכם להקמת משטר ויזה חינם ביחס לבעלי דרכונים דיפלומטיים ושירותים (2002) והסכם לשיתוף פעולה בתחומי תרבות וחינוך (2002).
בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות בכ-1.7 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של ארמניה למקסיקו כולל: תיבות כבלים, מעגלי חשמל וחלקים ואביזרים למכונות רנטגן.
הייצוא העיקרי של מקסיקו לארמניה כולל: אופנועים תלת גלגליים, בירה, טקילה, פירות יבשים וקפה.
ארמניה מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי.
מקסיקו מוסמכת לארמניה משגרירותה במוסקבה, רוסיה ומחזיקה בקונסוליית כבוד בירוואן.
יחסי ארמניה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה לצ'ילה.
ישנם כיום מעל 600 ארמנים המתגוררים בצ'ילה.
במהלך רצח העם הארמני ולאחריו; ארמנים רבים עלו על ספינות ל"אמריקה" מבלי שידעו שהאוניות נוסעות לאמריקה הדרומית.
הארמנים הראשונים שהגיעו לצ'ילה התיישבו בעיירה לילה-לייה, קרוב לנמל ולפראיסו.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 ממשלת צ'ילה עודדה את ההגירה לארץ, וכתוצאה מכך הגיעו ארמנים נוספים והתיישבו בצ'ילה.
ב-26 בדצמבר 1991 זכתה ארמניה בעצמאותה מחדש לאחר פירוק ברית המועצות.
ב-15 באפריל 1993 כוננו ארמניה וצ'ילה יחסים דיפלומטיים.
בשנת 2007 הכירה ממשלת צ'ילה ברצח העם הארמני.
בשנת 2010 מינתה ארמניה קונסול כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה.
ביולי 2014, נשיא ארמניה, סרז' סרקיסיאן, הגיע לביקור רשמי בצ'ילה.
במהלך הביקור נפגש הנשיא סרגסיאן עם נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט ושני המנהיגים דנו במגוון רחב של נושאים הנוגעים לחיזוק היחסים הדו-צדדיים הארמניים-צ'יליאנים ולעשות מאמצים משותפים לקידום שיתוף פעולה במספר תחומים מבטיחים.
שני המנהיגים חתמו על מזכר הבנות הדדי בשיתוף פעולה בין שתי המדינות של משרד החוץ.
בשנת 2016 מינתה צ'ילה קונסול כבוד תושב בירוואן.
באפריל 2018 חגגו שתי המדינות 25 שנות יחסים דיפלומטיים.
באותה שנה ביטלו שתי המדינות אשרות לבעלי דרכונים דיפלומטיים ורשמיים בין ארמניה לצ'ילה.
בשנת 2018 הסתכם המסחר בין ארמניה לצ'ילה ב-1.9 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של ארמניה לצ'ילה הוא עפרות ברזל.
הייצוא העיקרי של צ'ילה לארמניה כולל דגים ומשקאות אלכוהוליים (יין).
ארמניה מוסמכת לצ'ילה משגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה.
צ'ילה מוסמכת לארמניה משגרירותה במוסקבה, רוסיה, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד בירוואן.
יחסי ארמניה–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה לספרד.
חשיבותם של היחסים מתמקדת בתולדות הגירת הארמנים לספרד.
בספרד חיים כ-40,000 ארמנים וצאצאיהם.
שתי המדינות חברות במועצת אירופה .
הקשר הראשוני הראשון בין ארמניה לספרד התרחש בשנת 1382 כאשר המלך המודח ליאו החמישי מממלכת קיליקיה הארמנית הגיע לספרד בבקשה לסיוע מחואן הראשון, מלך קסטיליה, להחזרת ממלכתו.
בספרד, ליאו החמישי קיבל את התואר "לורד מדריד" ונשאר בספרד עד 1390 אז נפטר המלך חואן הראשון מקסטיליה.
במשך מאות שנים הגיעו ארמנים לספרד ונמלטו ממלחמה ואי וודאות במדינתם.
חלק מהארמנים השתתפו בעידן התגליות עבור ספרד בסוף המאה ה-15 ובתחילת המאה ה-16.
במהלך רצח העם הארמני בשנת 1915, רוב הארמנים לא היגרו לספרד, אלא היגרו לצרפת או לשטחי ארגנטינה ואורוגוואי שהיו בעבר בשליטת ספרד.
ב-26 בדצמבר 1991 הכריזה ארמניה על עצמאותה מחדש לאחר פירוק ברית המועצות.
ב-27 במאי 1992, ארמניה וספרד כוננו יחסים דיפלומטיים.
מאז העצמאות היגרו לספרד מעל 20,000 ארמנים.
בשנת 2003 ספרד פתחה קונסוליית כבוד בירוואן.
באוגוסט 2010 ארמניה פתחה שגרירות במדריד.
בשנים האחרונות, חמישה מחוזות ספרדיים הכירו ברצח העם הארמני (אראגון, האיים הבלאריים, חבל הבסקים, קטלוניה ונווארה).
בשנת 2010 הוקמה אנדרטה במיסלטה, ולנסיה, האנדרטה הראשונה המנציחה את רצח העם הארמני בספרד.
ביקורים רמי דרג מארמניה לספרד
שר החוץ מיגל מורטינוס (יוני 2007 ומרץ 2010)
שר החוץ חוסה מנואל גרסיה-מרגאיו (אפריל 2014)
ביקורים רמי דרג מספרד לארמניה
שר החוץ ורטן אוסקניאן (נובמבר 2000 ונובמבר 2007)
שר החוץ אדוארד נלבנדיאן (מאי ודצמבר 2010, יוני 2013)
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים, כגון הסכם לקידום הדדי והגנה על השקעות (1990); הסכם על תחבורה בינלאומית בדרך (2000); מזכר הבנות בתיירות (2013); הסכם למניעת מיסוי כפול והעלמת מס (2010) והסכם לשיתוף פעולה תרבותי, חינוכי ומדעי (2013).
בשנת 2015 הסתכם המסחר בין ארמניה לספרד ב-55.8 מיליון אירו.
הייצוא העיקרי של ארמניה לספרד כולל: עפרות, סיגים ואפר.
הייצוא העיקרי של ספרד לארמניה כולל: מוצרי קרמיקה, פירות וירקות משומרים, בושם, גומי ובשר.
חברת זארה, חברה רב לאומית ספרדית, פועלת בארמניה.
ארמניה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד.
ספרד מיוצגת בארמניה באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד בירוואן.
יחסי ארמניה–הודו הם היחסים בינלאומיים בין ארמניה להודו.
ההערכה היא כי ארמנים הגיעו להודו, כאשר חלק מהארמנים הצטרפו ליחידות העזר של הכוחות בפיקודו של אלכסנדר הגדול כשחצה את ארמניה בדרך להודו.
ההתייחסויות המתועדות המוקדמות ביותר ליחסים ההדדיים של ארמנים והודים נמצאות בסיורופדיה (משלחת פרסית), יצירה יוונית עתיקה מאת קסנופון (430 לפנה"ס – 355 לפנה"ס).
התייחסויות אלה מצביעות על כך שכמה ארמנים נסעו להודו, והם היו מודעים היטב לנתיבי היבשה להגיע להודו, כמו גם הגאוגרפיה הכללית והפוליטית, הסביבה החברתית-תרבותית והחיים הכלכליים של תת היבשת ההודית.
על פי זנוב גלק, אחד מתלמידיו הראשונים של גרגוריוס המאיר, פטרונה של ארמניה, לפחות 7 ערים הודיות הוקמו בארמניה בסביבות שנת 349 לפני הספירה.
זנוב כתב כי המושבה הוקמה על ידי שני נסיכים הודים מאוג'יין שמצאו מקלט בארמניה.
הם סגדו לגנשה וצאצאיהם התרבו ושלטו בחלק גדול מארמניה.
תחת השליטים הפגאנים, הערים ההודיות פרחו עד שחר הנצרות בארמניה בשנת 301 לספירה הריסות מנזר סנט קרפט, כיום בטורקיה, ניצבות באתר המקדשים ההינודאים.
עדויות ספרותיות מצביעות על קיומם של יישובים הודים בארמניה כבר בשנת 149 לפני הספירה.
יישובים הוקמו בטארון שבארמניה הגדולה (המקבילות בערך למחוז מוש של טורקיה של ימינו) על ידי שני נסיכים הודים, משפחותיהם וממלכתם, על אדמות שסופקו על ידי שליטי ארמניה דאז.
בספריית ארכיון (שפורסמה בשנת 1956) בדלהי נכתב כי סוחר-דיפלומט ארמני תומאס מקנה הגיע לחוף מלבר בשנת 780 לספירה בדרך היבשתית.
תומאס היה סוחר אמיד שעסק בעיקר בתבלינים ובמלמלה.
הוא גם שימש בקבלת צו, שרשום על לוח נחושת, משושלת צ'רה, שהקנה כמה פריבילגיות מסחריות, חברתיות ודתיות עבור נוצרי סנט תומאס המקומיים.
לארמנים היו קשרי מסחר עם כמה אזורים בהודו, ובמאה ה-7 הופיעו כמה יישובים ארמנים במדינת קרלה של ימינו בחוף מלבר.
הארמנים שלטו בחלק גדול מהסחר הבינלאומי באזור, במיוחד באבנים יקרות ובבדים איכותיים.
הקיסר המוגולי אכבר (1556–1605), הזמין את הארמנים להתיישב באגרה במאה ה-16, ובאמצע המאה ה-19 הייתה באגרה אוכלוסייה ארמנית גדולה.
סוחרים ארמנים ביקרו באגרה בתקופת האימפריה המוגולית.
אכבר העניק לארמנים כמה פריבילגיות, חופש דתי רב והזדמנויות לעבוד למען הממשלה.
מרים זמאני בגום, אחת מנשותיו של אכבר, הייתה ארמנית.
על פי צו קיסרי, סוחרים ארמנים קיבלו פטור מתשלום מיסים על הסחורה שיובאה וייצאה על ידם, והם הורשו להסתובב גם באזורי האימפריה המוגולית שבהם אסורה כניסת זרים אחרים.
בשנת 1562 הוקמה באגרה כנסייה ארמנית.
החל מהמאה ה-16 ואילך, הקימו הארמנים (בעיקר מפרס) קהילת סחר חשובה בסוראט, הנמל ההודי הפעיל ביותר באותה תקופה, השוכן בחופה המערבי של הודו.
בעיר הנמל סוראט נהגה בדרך כלל תנועה רציפה של ספינות סוחר מבצרה (בעיראק של ימינו) ובנדר עבאס (באיראן של ימינו).
ארמנים בנו שתי כנסיות ובית קברות בסוראט.
מצבה בעיר, שראשיתה בשנת 1579, ועליה כתובות ארמניות.
הכנסייה השנייה נבנתה בשנת 1778 והוקדשה למרים, אם ישו.
בכתב יד בשפה הארמנית שנכתב בשנת 1678, שנשמר כיום בספריית סולטיקוב-שכדרין, סנקט פטרבורג, יש תיאור של מושבה קבועה של ארמנים בסוראט.
הארמנים התיישבו בצ'ינסורה, ליד כלכותה, בנגל, ובשנת 1697 בנו שם כנסייה.
זו הכנסייה השנייה העתיקה ביותר במערב בנגל והיא עדיין שמורה היטב בגלל הטיפול בוועד הכנסייה הארמנית בכלכותה.
הערים הארמניות של Artashat, Metsbin ו-Dvin הפכו למרכז חשוב לסחר חליפין עם הודו בימי הביניים.
הודו ייצאה אבנים, עשבי תיבול וטקסטיל לארמניה, וייבאה עור וצבעים.
הקהילה הארמנית בהודו צמחה בגודלה ובעושרה לאורך המאה ה-17. הארמנים גם ניהלו מערכות יחסים שונות עם חברת הודו המזרחית הבריטית.
הארמנים תרמו תרומות מסוימות בתחומי אומנות, כולל ייצור נשק והדפסה.
ארמנים רבים בכלכתה עסקו במקצוע עריכת הדין מאחר שהיו בעלי השכלה גבוהה יחסית.
הכנסייה הקדושה של נצרת, הכנסייה הארמנית העתיקה והגדולה ביותר בכלכותה, נבנתה בשנת 1707. הכנסייה תוקנה וקושטה בשנת 1734. 250 שנה לכנסייה הקדושה של נצרת נחגג ב-25 בנובמבר 1957. המכללה הארמנית והאקדמיה הפילנתרופית ממוקמת בכלכותה.
כתב העת Azdarar בארמנית, שפורסם לראשונה במדרס בשנת 1794, היה כתב העת הארמני הראשון שהתפרסם ברחבי העולם.
בשנת 1994 הוציאה ארמניה חותמת דואר מיוחדת לציון 200 שנה לאזדארר.
בשנת 1773 פרסם שחאמיר שחאמיריאן, לאומני ארמני במדרס, את חזונו של אומה ארמנית עתידית, אשר הארמנים רואים בה ניסיון לנסח את החוקה הראשונה אי פעם של ארמניה עצמאית.
הזמר הקלאסי ההודי גוהאר ג'אן, שהפך בשנת 1902 לאדם הראשון שהוקלט על גרמופון, היה ממוצא ארמני.
לאחר עצמאות הודו ב-15 באוגוסט 1947 נדדה רוב הקהילה הארמנית בהודו לאוסטרליה, ארצות הברית ומדינות אחרות.
הקהילה הארמנית שנותרה בהודו מרוכזת בעיקר בכלכותה, כאשר מעטים מתגוררים גם במומבאי, דלהי, אגרה וצ'נאי.
בכל הערים הללו יש כנסיות ובתי קברות ארמנים.
נישואים בין הודים לארמנים הביאו לאוכלוסייה קטנה של הודו-ארמנים.
נשיא הודו סרוופלי רדהקרישנן ביקר ברפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הארמנית בספטמבר 1964, וראש ממשלת הודו אינדירה גנדי ביקרה ביוני 1976.
הודו הכירה בארמניה ב-26 בדצמבר 1991, שלושה חודשים לאחר שהכריזה על עצמאותה מברית המועצות.
היחסים הדיפלומטיים בין הודו לארמניה כוננו ב-31 באוגוסט 1992. הודו פתחה את שגרירותה בירוואן ב-1 במרץ 1999. ארמניה, שפתחה קונסוליית כבוד באפריל 1994, הקימה את שגרירותה בניו דלהי באוקטובר 1999.
נשיאי ארמניה לבון טר-פטרוסיאן ורוברט קוצ'ריאן ביקרו בהודו בשנת 1995 ובשנת 2003 בהתאמה.
יחסי ארמניה–עיראק הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה ועיראק.
לארמניה יש שגרירות בבגדאד ולעיראק יש שגרירות בירוואן.
ארמניה ועיראק מנהלות מערכת יחסים היסטורית עמוקה, בגלל קשר וקרבה עתיקים.
הקשר התרבותי בין ארמניה לעיראק תוארך בתקופת ארמניה העתיקה והשומרים, שהתגוררו במסופוטמיה.
היחסים הורחבו עוד יותר כאשר ארמנים החלו לעבור ולגור במסופוטמיה, דבר שתרם לקהילה ארמנית ותיקה וקיימת בעיראק, שם הקהילה הצליחה לשגשג בתקופות שונות לממלכת ארמניה היו יחסים נרחבים עם העם המסופוטמי.
השורש של הארמנים נחשב ממסופוטמיה, השוכנת בעיראק של ימינו.
כשהתרחש רצח העם הארמני עיראק הייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית.
ארמנים רבים גורשו בכוח, וטבחו בידי הצבא העות'מאני, ארמנים רבים מצאו מקלט בעיראק ובכורדיסטן העיראקית.
ערבים מקומיים רבים נתנו מקלטים ומקלט לארמנים, וכך שרדו מהתקופה הקשה.
לאחר כיבוש ארמניה על ידי ברית המועצות, יחסי ארמניה עם עיראק הועברו לסובייטים עד 1991.
ארמניה ועיראק כוננו יחסים לאחר שארמניה הכריזה על עצמאותה מברית המועצות בשנת 1992.ארמניה פתחה שגרירות בבגדאד בשנת 2000 ועיראק פתחה את מקבילה כעבור שנה.
ארמניה עצמה התנגדה למלחמת עיראק, אך שלחה כוחות לסייע למשימה האמריקאית במדינה.
עיראק היא אחת השותפות החשובות ביותר בארמניה.
בשנת 2016 המסחר ביניהם עמד על למעלה מ-140 מיליון דולר.
הסחר בשנת 2016 בין ארמניה לעיראק צמח ב-30%.
המתיחות הספורדית בין עיראק לטורקיה, האחרונה היא אויב הארכי של ארמניה, גרמה מספר פעמים להנהגת עיראק להוקיע את טורקיה וביקשה להכיר ברצח העם הארמני.
הנהגת כורדיסטן העיראקית גינתה במידה רבה את הזוועות והתנצלה בשם העם הכורדי בפני רצח העם.
בשנת 2017, הקהילה הארמנית בכורדיסטן העיראקית הצדיעה למשאל עם והתוצאות בכורדיסטן העיראקית תוך שהיא מתייחסת גם לגבי התמיכה הכורדית בארמנים במהלך רצח העם.
בשנת 2019 קרא שייח' יוסף אל-נאסרי, חברי הוועדה הקבועה העליונה לקיום משותף ושלום קהילה בממשלת עיראק, כמו גם משלחת אנשי הדת, להכרה ברצח עם ארמני.
חושבים כי לוחמים כורדים מעיארק הצטרפו לסכסוך נגורנו-קרבאך האחרון ב-2020, שם התעמת הכוח הבדלני הארמני עם כוחות הצבא האזרבייג'ניים באזור.
יחסי ארמניה–ברזיל הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין ארמניה לברזיל.
הקהילה הארמנית בברזיל היא השנייה בגודלה באמריקה הלטינית (אחרי ארגנטינה) ומונה כ-100,000 חברים.
הארמנים הראשונים הגיעו לברזיל בסוף המאה ה-19. גל ההגירה הגדול ביותר לברזיל התרחש בשנות העשרים של המאה העשרים כאשר אלפי ארמנים הגיעו לברזיל (בעיקר מלבנון וסוריה) רבים שרדו את רצח העם הארמני שבוצע על ידי האימפריה העות'מאנית.
רוב הארמנים התיישבו באזור סאו פאולו.
ב-26 בדצמבר 1991 זכתה ארמניה בעצמאותה לאחר התפרקות ברית המועצות.
בדצמבר 1991 ביקר שר החוץ הארמני, ראפי הובניניסיאן בברזיל כדי לסלול את הדרך לכינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
ב-17 בפברואר 1992, ארמניה וברזיל כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים.
ביוני 1992 הגיע נשיא ארמניה לבון טר-פטרוסיאן לביקור רשמי בברזיל.
בשנת 1998 פתחה ארמניה קונסוליה כללית בסאו פאולו.
בשנת 2006 פתחה ברזיל שגרירות בירוואן.
בשנת 2011 פתחה ארמניה שגרירות בברזיליה, ולאחריה הפכה הקונסוליה הכללית הארמנית בסאו פאולו לקונסוליית כבוד.
בשנת 2015 הכיר הסנאט הפדרלי בברזיל ברצח העם הארמני.
ביקורים רמי דרג מארמניה בברזיל
שר החוץ ראפי הובניסאניאן (1991)
נשיא ארמניה סרז' סרקיסיאן (2016)
שר החוץ אדוארד נלבנדיאן (2016)
ביקורים רמי דרג מברזיל בארמניה
שר החוץ אלויסיו נונס (2017)
ארמניה וברזיל חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים מאז כינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות בשנת 1992, כגון הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (2002) והסכם לביטול ויזה ביחס לבעלי דרכון דיפלומטי (2002).
בשנת 1985 קראה העיר סאו פאולו לתחנת מטרו על שם ארמניה.
בשנת 2003 נקראה כיכר במרכז העיר ירוואן, בירת ארמניה, על שם ברזיל.
ארמניה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה וקונסוליית כבוד בסאו פאולו.
ברזיל מחזיקה בארמניה שגרירות בירוואן.
יחסי ארמניה–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה לקנדה.
שתי המדינות חברות בארגון לה פרנקופוני ובאו"ם.
קנדה הכירה בארמניה זמן קצר לאחר פרידתה מברית המועצות בשנת 1991. בשנת 1992, ארמניה וקנדה כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים.
קנדה מיוצגת בירוואן מאז 1997 על ידי קונסולית כבוד.
שגרירות קנדה במוסקבה מוסמכת לארמניה.
ארמניה פתחה שגרירות באוטווה בשנת 1995.
במהלך השנים שתי המדינות חתמו על הסכמים דו-צדדיים, כגון הסכם סחר ומסחר (1999); הסכם קידום והגנה על השקעות (1999) והסכם למניעת מיסוי כפול ומניעת התחמקות פיסקלית ביחס למיסים על הכנסה ועל הון (1999).
CIDA מספקת מימון לארמניה באמצעות פרויקטים של עזרה טכנית אזורית.
יתר על כן, קרן קנדה לפרויקטים לפיתוח מקומי מנוהלת על ידי שגרירות קנדה במוסקבה (רוסיה), באזורים הכוללים בניית יכולות מדיניות סחר, פיתוח כפרי, פרויקטים בתחום הבריאות ותוכניות סביבתיות.
בשנת 2017, סך המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-35.7 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של ארמניה כולל: מתכות יקרות, אבנים ומוצרי טקסטיל.
הייצוא העיקרי של קנדה כולל: מוצרי מזון, מכונות וציוד ומוצרים כימיים.
יחסי ארמניה-סין הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה לסין.
ההתייחסויות הראשונות ליצירת קשר ארמני-סיני מצויות בעבודותיהם של ההיסטוריון המאה ה-5 מוזה מכורין והגאוגרף והמתמטיקאי מהמאה ה-6 אנאניה שיראקצי.
הרפובליקה העממית של סין הכירה רשמית ברפובליקת ארמניה ב-27 בדצמבר 1991. היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה לרפובליקה העממית של סין הוקמו ב-6 באפריל 1992. שגרירות סין בארמניה הוקמה ביולי 1992. השגרירות של ארמניה בסין החלה את פעילותה ב-10 באוגוסט 1996. שגריר ארמניה בסין מתגורר בשגרירות בייג'ינג.
נשיאי ארמניה לבון טר-פטרוסיאן ורוברט קוכריאן ביקרו ברפובליקה העממית של סין במאי 1996 ובספטמבר 2004. הנשיא סרז' סרקיאן שהה בסין במאי 2010 כדי להשתתף בטקס פתיחת "אקספו העולמי של שנחאי 2010".
ביקורים בדרג גבוה מסין בארמניה כללו חברי הוועדה הקבועה של הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית בסין לואו גן, בספטמבר 2003, ולי צ'אנגצ'ון, באפריל 2011.
היחסים הראשונים בין העם הארמני והסיני ניתן לייחס לסביבות שנת 1000 לספירה.
בסינית מבטאים את "ארמניה" "יא-מיי-ני-יה".
משמעות ארבע האותיות הללו היא "המשרתת היפה של אסיה".
באגדות וסיפורי אגדות ארמניים, סין נקראת מדינת צ'נס, צ'ינומאצ'ין או צ'ינסטאן.
בכמה מיצירות ספרות ארמניות עתיקות יש עקבות של אייקונים תרבותיים סיניים.
לדוגמה, ישנם עיצובים של צ'ילין, פנגהואנג ודהרמצ'אקרה בתנ"ך הארמני.
הארמנים ביקרו בסין לצורך מסחר וייבאו משי, חרסינה, בדים רקומים וסחורות אחרות.
בסין היה ביקוש רב לרפואה ארמנית, ירקות וצבעי מינרלים, במיוחד לקוצ'יניאל הארמני, ששימש לצביעת מיטב המשי הסיני וההודי.
החרסינה והסלדוניט הסיני שהתגלו במהלך חפירות ארכאולוגיות בערים הארמניות גרני, דווין, אני ומבצר אמברד הן עדות לסחר כלכלי ארמני-סיני בראשית ימי הביניים.
בתקופת האימפריה המונגולית שופרו היחסים בין ארמניה לסין.
ארמנים רבים החלו להתיישב בסין.
בשנת 1688 הסכימה חברת הודו המזרחית הבריטית לאפשר לארמנים גישה לסחר ימי בסין.
הארמנים עשו שימוש מלא בהסכם זה עם מרכזי הסחר הימי שהבריטים הקימו בשנגחאי ובמקאו.
ב-27 בדצמבר 1991 הכירה סין רשמית בארמניה כמדינה עצמאית.
ב-6 באפריל 1992, מדינות מרכז אסיה רבות כוננו יחסים דיפלומטיים עם סין.
ביולי 1992 הקימה סין שגרירות בבירת ארמניה, ירוואן.
בשנת 1996 הקימה ארמניה את שגרירותה בבייג'ינג.
הייצוא העיקרי של ארמניה הוא עפרות, בעוד שהמוצרים המיובאים מסין לארמניה הם מגוונים וכוללים בגדים, נעליים, מכונות, כימיקלים, ציוד, חומרי בניין, רהיטים, מזון וכו'.
ממשלות סין והארמניה הסכימו לשלוח 15 סטודנטים להחלפה ללמוד אחד במדינתו בכל שנה.
עם זאת, שתי המדינות טרם חתמו על הסכם המבטיח כי סטודנטים להחלפה יוכלו לקבל אשראי על עבודתם המלאה בחו"ל.
נכון לעכשיו, אין טיסות ישירות בין ארמניה לסין.
מדי שנה סין חוגגת את יום התרבות הארמני וארמניה חוגגת את יום התרבות הסיני.
הארמנים מתעניינים מאוד בתרבות הסינית ונהנים ממגוון הצגות תיאטרון סיניות.
מכון קונפוציוס נפתח באוניברסיטה הלשונית הממלכתית ירוואן בשנת 2008. מכון קונפוציוס נוסף נפתח במקומות אחרים בארמניה.
בנוסף, בשנת 2018 נפתח בירוואן בית הספר לידידות סין-ארמניה.
בשנים האחרונות היחסים הצבאיים בין סין לארמניה התחזקו בהתמדה.
לפי צ'אנג וונקוואן, שר במשרד ההגנה של סין העממית, הצבא הסיני והארמני שמרו על המגמה של ניהול חילופי ידידות ושיתופי פעולה פרגמטיים, והצבא הסיני קידם את ההתפתחות המתמדת של היחסים בין שני הכוחות המזוינים.
לדברי סיירן אוחניאן, שר ההגנה של ארמניה, ארמניה רואה בסין ידיד ושותף אמין.
הוא הביע שביעות רצון מהתפתחות היחסים הצבאיים הבילטרליים שנראו בשנים האחרונות והביע את תקוותו לקדם שיתוף פעולה בין שני הצבאות במגוון תחומים.
בינואר 2012 חתמו סין וארמניה על הסכם, שתואר על ידי משרד ההגנה הארמני כהסכם על שיתוף פעולה צבאי בין שתי המדינות.
בשנת 2013 אמר משרד ההגנה הארמני כי סין תספק לארמניה 5 מיליון יואן בסיוע צבאי מדי שנה.
באותה שנה קיימה סיירן אוחניאן שיחות עם שו צ'יאנג, סגן יו"ר הוועדה הצבאית המרכזית, וצ'אנג וונקוואן, שר משרד ההגנה של הרפובליקה העממית.
בשנת 2013 רכשה ארמניה רקטות (עם טווח של עד 130 ק"מ או 80 מייל) מסין.
יחסי ארמניה–סינגפור הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה לסינגפור.
לארמניה ולסינגפור אין שגריר תושב.
שגרירות ארמניה בבייג'ינג, סין מוסמכת לסינגפור.
בפברואר 2012 התכנסו ראשי ממשלות שתי המדינות בסינגפור ודיברו על הגדלת בריתות כלכליות ותרבותיות בין שתי המדינות, וכן דנו בהתפתחויות המתרחשות במדינותיהן.
יחסי ארמניה–הפיליפינים הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה לפיליפינים.
היחסים בין שתי המדינות השתפרו בהדרגה מאז היווצרותם ב-20 במאי 1992. שר החוץ הארמני אדוארד נלבנדיאן ביקר בפיליפינים בשנת 2012, והפך אותו לבכיר הממשלה הארמני הגבוה ביותר שביקר עד כה בפיליפינים.
היחסים הארמניים והפיליפינים התחזקו עוד יותר בביקורו של השגריר הארמני רייסה ורדניאן אצל שר החוץ אלברט דל רוסאריו ב-19 במרץ 2015. ההתקשרות הדיפלומטית האחרונה כללה מחויבות להגדלת סחר, השקעות ושיתוף פעולה חינוכי ומדעי בין שתי מדינות.
בשתי המדינות ישנם כיום שגרירים שאינם תושבים.
שגריר ארמניה הוסמך למנילה מהאנוי ואילו שגריר הפיליפינים הוסמך לירוואן ממוסקבה.
מבחינה היסטורית, ארמנים מילאו תפקיד משמעותי במסחר בפיליפינים.
הכומר הישועי מורילו ולארדה ציין כי הארמנים יחד עם נוצרים אורתודוקסים אחרים היו נוכחים במנילה כבר בשנת 1618. במאה ה-18, ארמנים במנילה שחלקם הגיעו ממדרס בהודו בה קיימת קהילה ארמנית גדולה, אפשרו את הסחר בין הפיליפינים.
אף שלא הוצהר על ידי הממשלה עצמה, כמה פוליטיקאים פיליפינים הביעו תמיכה בארמניה וברפובליקת ארטסך כנגד איומי אזרבייג'ן.
לפיליפינים, ארמניה וארטסאק (נגורנו קרבאך) קשרי דת עמוקים דרך הנצרות.
הנתונים בתרשים לעיל מראים את היקף הסחר בין ארמניה לפיליפינים בין השנים 2012 ל-2014.
על פי שגרירות הפיליפינים במוסקבה, ישנם לפחות 300 פיליפינים המתיישבים בירוואן, עיר הבירה של ארמניה, אך רק 70 רשומים בשגרירות בשנת 2018. מספר התיירים הפיליפינים בארמניה גדל גם הוא מ-674 בשנת 2014 ל-22,007 בשנת 2017, על פי ועדת התיירות במדינה.
בפיליפינים, הגעת התיירים הארמנים גדלה גם מ 84 בלבד בשנת 2012 ליותר מ-100 בשנת 2016.
מאז הכיבוש הספרדי בפיליפינים תועדו הארמנים והיוונים שהיו הנוצרים האורתודוקסים הראשונים בלוזון.
מסמך מהמאה השמונה עשרה שנכתב על ידי פדרו מורילו ולארדה, היסטוריון ישועי המתאר את עבודת המיסיונר של מסדרם בפיליפינים, מתעד את נוכחותם של מתיישבים כאלה במנילה כבר בשנת 1618. אף על פי שמספר הארמנים בפיליפינים אינו ידוע, ההערכה הייתה בסביבות 114.
יחסי ארמניה–פולין הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה לפולין.
שגרירות ארמניה שוכנת בוורשה ואילו שגרירותה של פולין שוכנת בירוואן.
יוזף פומיאנקובסקי, מרשל אוסטרי ממוצא פולני, היה אחת הדמויות הראשונות שגילו את כוונתם של הטורקים להשמיד את הארמנים, ורצח העם הארמני גונה בחריפות על ידי יוזף עצמו.
כשעורך הדין הפולני-אמריקאי רפאל למקין טבע את המונח ג'נוסייד, "רצח עם", בשנת 1943, הוא הביא את הטרגדיה הארמנית כדוגמה תקדימית לפשע מסוג זה.
לפני רצח העם, הארמנים נתפסו היטב על ידי האוכלוסייה הפולנית, ולכמה אישים מפורסמים פולנים יש שורש ארמני, כמו יוליוש סלובצקי.
פולין הכירה ברצח העם הארמני.
בשיאה של המלחמה הקרה, שתי המדינות היו מדינות קומוניסטיות שנשלטו על ידי הרפובליקה העממית הפולנית והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית.
חברות פולניות כמו לובאווה אס איי משתפות פעולה גם עם ממשלת ארמניה.
לובאווה-ארמניה ומשרד הביטחון הארמני הקימו בהצלחה מפעל תעשייתי צבאי, המסוגל לספק אפודים בליסטיים וקסדות, פתיחות רכב ואוהלים לכוחות הצבא הארמניים, ולפתוח שער לחברות פולניות שיסייעו בקבלת גישה ליורו-אסיה.
היבוא העיקרי של ארמניה מפולין הוא דובדבנים.
האדרה של רמיל ספארוב, קצין אזרי שרצח את הקצין הארמני גורגן מרגריאן בבודפשט, ספגה ביקורת בפולין, וגם בפולין הסתייגו מכך שהונגריה, בעלת ברית מסורתית של פולין, שחררה של רמיל ספארוב.
פולין נמנעה מלקחת צד בסכסוך, ובמקום זאת דחקה בארמניה ובאזרבייג'ן למצוא את הדרך לפתור את הבעיה.
בעקבות מלחמת נגורנו קרבאך ב-2020, ארמנים בפולין הפגינו בוורשה בדרישה מנשיא פולין אנדז'יי דודה ליטול עמדה מוצקה יותר נגד טורקיה ואזרבייג'ן.
יחסי ארמניה ופורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה לפורטוגל.
בשום מדינה אין שגריר תושב.
ארמניה מיוצגת בפורטוגל באמצעות שגרירותה ברומא (איטליה).
פורטוגל מיוצגת בארמניה באמצעות שגרירותה במוסקבה (רוסיה).
בנוסף פורטוגל מיוצגת בארמניה דרך קונסוליית הכבוד שלה ברחוב נלבנדיאן בירוואן.
הקונסול הוא מר סמואל סמואליאן.
פורטוגל, הכירה רשמית בעצמאותה של ארמניה ב-10 באוגוסט 1920 "ונכנסה לברית חגיגית, לא רק של כבוד, אלא כדי לשמור כנגד תוקפנות חיצונית, את שלמותה הטריטוריאלית ועצמאותה הפוליטית של ארמניה ..."
אחד הארמנים הבולטים שהתגוררו בפורטוגל היה קאלוסט גולבנקיאן.
הוא היה איש עסקים ופילנתרופ ארמני עשיר, שהפך את ליסבון למרכז של עסקיו.
הוא הקים ארגון צדקה בינלאומי, קרן קלוסט גולבנקיאן, בליסבון.
הוא גם ייסד את מוזיאון קלוסט גולבנקיאן בליסבון.
שר החוץ הארמני ורטן אוסקניאן ביקר בליסבון בנובמבר 2000 ונפגש עם נשיא פורטוגל ז'ורז'ה סמפאיו ושר החוץ ז'יימה גאמה.
ב-10 ביולי 2001 אמר הנשיא רוברט קוצ'ריאן כי ארמניה מייחסת חשיבות רבה לפיתוח היחסים עם פורטוגל.
שר החוץ הארמני ורטן אוסקאניאן נפגש עם משלחת פורטוגלית ב-11 ביולי 2001 במטרה לשפר את היחסים הכלכליים הדו צדדיים.
יו"ר הפרלמנט הפורטוגלי, ז'ואאו בוסקו מוטה אמרל, שוחח ב-19 ביוני 2002 עם שגריר ארמניה על פיתוח וחיזוק היחסים הבין-פרלמנטריים הארמנים-פורטוגזים.
יחסי ארמניה–סוריה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה לסוריה.
לארמניה יש שגרירות בדמשק וקונסוליה כללית בחלב.
בשנת 1997 פתחה סוריה שגרירות בירוואן.
שר החוץ הסורי פארוק א-שרע ביקר בארמניה במרץ 1992.
סוריה כוננה יחסים דיפלומטיים עם ארמניה זמן קצר לאחר קריסת ברית המועצות.
נשיא סוריה חאפז אל-אסד שמר על יחסים טובים בין השאר בגלל הקהילה הארמנית הגדולה בסוריה.
בסוריה חיים כ-120,000 איש ממוצא ארמני.
הם מרכיבים רוב בעיירות כסב ויעקוביה , ולוקחים חלק בחיים הפוליטיים של סוריה.
בתקופת רצח העם הארמני השתמשה האימפריה העות'מאנית בסביבות העיר דיר א-זור שבסוריה כשדות ההריגה העיקריים של הארמנים.
הערבים הילידים הסתתרו ותמכו בארמנים.
מתחם זיכרון לזכר הטרגדיה הזו נפתח בעיר.
הוא תוכנן על ידי סרקיס בלמנוקיאן ונחנך רשמית בשנת 1990 בנוכחות הקתוליקוס השל הכנסייה האפוסטולית הארמנית.
המתחם מכיל עצמות ושרידים שהושגו ממדבר דיר א-זור של קורבנות רצח העם והפך ליעד עלייה לרגל עבור ארמנים רבים לזכר מתיהם, לפני שנהרס חלקית על ידי המדינה האסלאמית.
למרות מלחמת האזרחים הסורית המתמשכת במדינה, שגרירות ארמניה עדיין פתוחה בדמשק והמדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים.
לאחר ניצחונו של הנשיא בשאר אל-אסד בבחירות לנשיאות סוריה בשנת 2014, בירך נשיא ארמניה סרז' סרקיסיאן את אסד באומרו: "אני מאחל לך [בשאר אל-אסד] בריאות טובה והצלחות ואני מאחל לעם הסורי הידידותי שלום נצחי."
ארמניה סיפקה גם טונות של סיוע הומניטרי לסוריה לאורך כל מלחמת האזרחים, ובמיוחד העבירה 40 טונות של סיוע הומניטרי כולל סיוע ומוצרי מזון בשנת 2017. שגריר ארמניה ארשק פולדיאן הצהיר כי הסיוע "היה תחת הוראות הנשיא ארמניה והוענק על ידי העם הארמני."
רצח העם הארמני ומלחמת נגורנו קראבך
סוריה הכירה ברצח העם הארמני בשנת 2015, והפכה למדינה הערבית השנייה אחרי לבנון שעשתה זאת, צעד שנתפס בחיוב על ידי ארמניה.
זה קרה על רקע מתיחות היחסים בין סוריה וטורקיה.
ממשלת טורקיה כעסה על ההכרה.
ארמניה מואשמת על ידי טורקיה וגם אזרבייג'ן בכך שהיא מאפשרת לפליטים סורים להתיישב מחדש בנגורנו קרבאך, על רקע מתיחות דיפלומטית בין טורקיה לסוריה.
בשנת 2020, כאשר פרצה מלחמת נגורנו קרבאך השנייה, הביע מנהיג סוריה בשאר אל-אסד את תמיכתו בארמניה, והאשים את טורקיה בשליחת מחבלים לאזור.
יחסי ארמניה–טג'יקיסטן מתייחסים ליחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה לטג'יקיסטן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-12 באוקטובר 1992. שתי המדינות נמצאות במספר ארגונים בינלאומיים ואזורים, כגון האומות המאוחדות, OSCE, CSTO ו-EEA.
ארמניה מיוצגת בטג'יקיסטן באמצעות שגרירותה באשגבאט, טורקמניסטן ויש לה קונסוליית כבוד בדושנבה.
טג'יקיסטן מיוצגת בארמניה באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
נשיא ארמניה רוברט קוכריאן (אפריל 2002)
שר החוץ ורטן אוסקניאן (אפריל 2003)
נשיא ארמניה סרז' סרקיסיאן (אוגוסט 2011)
נשיא ארמניה סרז' סרקיסיאן (ספטמבר 2015)
נשיא טג'יקיסטן אמומאלי רחמון (2003)
נשיא טג'יקיסטן אמומאלי רחמון (2004)
נשיא טג'יקיסטן אמומאלי רחמון (2005)
נשיא טג'יקיסטן אמומאלי רחמון (2010)
נשיא טג'יקיסטן אמומאלי רחמון (2017)
יחסי ארמניה–סרביה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה וסרביה.
היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה לרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה נוצרו ב-14 בינואר 1993; סרביה היא היורשת החוקית למדינה זו.
שתי המדינות מיוצגות באמצעות שגרירויותיהן באתונה, יוון, ושתיהן הקימו קונסוליות של כבוד, המשמשות כנציגות הדיפלומטיות היחידות בין שתי המדינות.
לארמניה יש סכסוך עם אזרבייג'ן בנגורנו-קרבאך, בה סרביה תומכת במציאת פתרון פוליטי שליו באמצעות תמיכה בקבוצת מינסק של OSCE ובעבודה.
לסרביה מחלוקת עם קוסובו על הכרתה כמדינה ריבונית, כאשר עמדתה הנטענת של ארמניה הייתה לא להכיר בעצמאותה של קוסובו.
שתי המדינות חברות באו"ם, במועצת אירופה, בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה, ושותפות בנאט"ו לשלום, בקרן המטבע הבינלאומית ובבנק הבינלאומי לשיקום ופיתוח.
סנט סאווה, בן לשושלת נמניץ' מימי הביניים ומייסד הכנסייה הסרבית האורתודוקסית, ביקר במספר מנזרים ארמנים בתחילת המאה ה-13. שם הוא נפגש עם אנשי דת ארמנים וביקש מהם להתפלל עבור סרבים מסוימים אותם הזכיר בשמם.
הסופר הסרבי מילוש קרניאנסקי כתב כי סאווה התרשם מהשליטה בבונים מקומיים והזמין אותם לבנות כנסיות בסרביה.
אחד העקבות הראשונים של הארמנים בסרביה ניתן למצוא במנזר בכפר ויטובניצה, ליד פטרובץ'.
המנזר מכיל לוח שיש עם כתובת דו-לשונית שנחצבה בסלאבונית הכנסית וגם בארמנית; הכתובת מתוארכת לשנת 1218 לספירה.
היא נכתבה על ידי ארמני – לדון, בנו של באבוג – שבנה כנסייה שנמצאה ככל הנראה בכפר הסמוך רנובץ'.
על פי האגדה, לוחמים ארמנים בשירות האימפריה העות'מאנית הקימו את מנזר ג'רמנצ'יץ' ליד סוקובאנג'ה זמן קצר לאחר קרב קוסובו ביוני 1389. נאמר כי ערקו לעבר הסרבים לאחר שגילו כי הם נלחמו באחיהם הנוצרים, לחמו נגד העות'מאנים, נסוגו להרים סביב סוקובאנג'ה לאחר התבוסה הסרבית ובנו שם את המנזר שלהם.
המנזר הושמד מספר פעמים על ידי העות'מאנים.
גרגוריוס הקדוש המאיר, הראש הרשמי הראשון של הכנסייה האפוסטולית הארמנית, תואר בכנסיות של סרביה מימי הביניים, והוא עדיין נערץ על ידי הכנסייה האורתודוקסית הסרבית.
היצירות הקדומות ביותר של הרפורמטור בשפה הסרבית במאה ה19, ווק סטפנוביץ' קרדז'יץ', פורסמו בווינה על ידי בית דפוס של מנגנונים ארמנים.
המנגנרים פרסמו גם את יצירותיהם של סופרים סרבים אחרים.
בסך הכל הדפיסו 37 ספרים וחוברות, כולל זר ההר מאת הנסיך-הבישוף המונטנגרי, פטר השני פטרוביץ'-נג'וש.
חצ'קר (צלב אבן), שגובהו 3 מטרים ועשוי סלע וולקני, ניצב בפתח כנסיית המלאך גבריאל בעיריית זמון בבלגרד.
האנדרטה הוקמה בשנת 1993 והיא מנציחה את הטייסים הסרבים שנספו בתאונת מטוס בשנת 1988 בעת שהעבירו סיוע הומניטרי לארמניה לאחר שהמדינה הוכה על ידי רעידת אדמה קטסטרופלית.
מושבה של מהגרים ארמנים בסרביה התקיימה במאה ה17. יש גם את בית הקברות הארמני והמבצר הישן של קלמגדן בנהר הדנובה, שהיה פעם גבול בין אוסטריה-הונגריה לאימפריה העות'מאנית.
לאחר שכבשו העות'מאנים את בלגרד, הם הרסו את בתי העלמין הארמנים והיהודיים בעיר.
כיום נותרה רק מצבה ארמנית אחת, יחד עם כתובת בסרבית המציינת את קיומו של בית קברות ארמני עד המאה ה-17. מפקד אוכלוסין משנת 1709 מראה כי ארמנים מבלגרד היו עשירים ונהנו ממעמד טוב בקהילתם.
מושבה נוספת של מהגרים ארמנים הוקמה במאה ה20 במהלך רצח העם הארמני ולאחריו.
הארמנים הנרדפים התיישבו בעיירות כמו בלגרד, ורניצ'קה בנג'ה, קרושבץ, מלדנובץ', זייג'אר, נגוטין, קניאז'בק ואלכסינאק.
מספר הארמנים שהגיעו לסרביה בתקופה זו נותר בלתי ידוע.
באמצע שנות השלושים, הקימו הארמנים בבלגרד את ברית הארמנים של יוגוסלביה והקימו את מטהם בבניין שזכה לכינוי הבית הארמני (סרבית: Jermenski dom), שהושמד בסוף שנות התשעים.
הגל השלישי של המהגרים הארמנים הגיע בתחילת שנות התשעים.
כמעט כל אלה היו נשות סרבים שהגיעו לארמניה וחיפשו עבודה אחרי רעידת האדמה ב-1988. פי הפובליציסט והדיפלומט בבקן סימוניאן, בשנת 2010 התגוררו בסרביה בסביבות 200 ארמנים, שלושה רבעים מהם התגוררו בבלגרד.
אוכלוסייה ארמנית משמעותית ניתן למצוא בוורניצ'קה באנג'ה ונובי סאד.
בעיר ולייבו יש גם אוכלוסייה ארמנית קטנה.
רוב הארמנים של ולייבו היגרו לסרביה מאזור קמה וחיפשו עבודה.
ענייני הקהילה של הארמנים של וואלבו מנוהלים באמצעות ארגון ארמנקה.
מכיוון שגם סרבים וגם ארמנים הם נוצרים בדרך כלל, רצח העם ידוע בקרב הסרבים.
רצח העם נחקר והיו מספר הצעות על רצח העם.
עם זאת, ממשלת סרביה טרם הכירה בשל תלות בהשקעות מטורקיה לפיתוח המדינה ודחתה הצעת חוק להכרה בה, בבעלות גישה פרגמטית.
בעוד סרביה טרם הכירה ברצח העם הארמני, רבים מחברי ממשלת סרביה ספדו לקורבנות רצח העם הארמני.
נשיא סרביה טומיסלב ניקוליץ' דחק להכיר ברצח העם.
הכרה ברצח העם הארמני, באופן לא רשמי, מכונה לעיתים קרובות עם תחושת אחווה אקזוטית, שהסרבים רואים בארמנים את אחיהם ואחיותיהם בסיבה אחת דומה.
היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה וסרביה נוצרו ב-14 בינואר 1993. בשום מדינה אין שגריר תושב.
בשנת 2014 הודיעו שר החוץ של ארמניה אדוארד נלבנדיאן ושר החוץ של סרביה איביצה דצ'יץ' כי סרביה תפתח שגרירות בירוואן.
שגרירויות ארמניה וסרביה באתונה, יוון אחראיות ליחסים בין שתי המדינות.
בין המדינות נחתמו שישה הסכמים של שיתוף פעולה הדדי.
הסכםחותמיםתאריךמקוםהצהרה משותפתואהן פפאזיאן, שר החוץ
ולדיסלב יובאנוביץ', שר החוץ4 ביוני 1995ירוואןפרוטוקול בין משרד החוץ של הרפובליקה של ארמניה לבין המשרד הפדרלי לענייני חוץ של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בנושא התייעצויות ושיתופי פעולהורטן אוסקניאן, שר החוץ
גורן סבילנוביץ', שר החוץ24 באוגוסט 2001בלגרדהסכם בין ממשלת רפובליקת ארמניה לממשלה הפדרלית של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בנושא שיתוף פעולה בתחומי החינוך, התרבות והספורטורטן אוסקניאן, שר החוץ
גורן סבילנוביץ', שר החוץ24 באוגוסט 2001בלגרדתוכנית פעולה בין משרד התרבות של הרפובליקה הארמנית לבין משרד התרבות של הרפובליקה של סרביה בנושא שיתוף פעולה בשנים 2011–2013סרז' סרקיסיאן, נשיא
בוריס טאדיץ', נשיא5 באפריל 2011בלגרדהסכם בין ממשלת הרפובליקה הארמנית לממשלת הרפובליקה של סרביה בנושא שיתוף פעולה בשירות האווירסרז' סרגסיאן, נשיא
בוריס טאדיץ', נשיא5 באפריל 2011בלגרדהסכם בין ממשלת רפובליקת ארמניה לממשלת רפובליקת סרביה בדבר ביטול דרישות הוויזה למחזיקי דרכונים דיפלומטייםסרז' סרגסיאן, נשיא
בוריס טאדיץ', נשיא5 באפריל 2011בלגרדאמנה בין ממשלת רפובליקת ארמניה לממשלת רפובליקת סרביה למניעת מיסוי כפול בגין מיסים על הכנסה ועל הוןאדוארד נלבנדיאן, שר החוץ
איוון מרקיץ', שר החוץ10 במרץ 2014ירוואןמקור: משרד החוץ של ארמניה
חברות ארמניה באיחוד המכס האירו-אסייתי (ECU) אפשרה סחר חופשי בין ארמניה וסרביה, מכיוון שסרביה קיבלה הסכם כזה עם הECU.
עוד לפני הצטרפות ארמניה ל-ECU, שר הכלכלה של ארמניה והראם אבאנסיאן הודיע על אפשרות לחתום על הסכם כזה עם סרביה במרץ 2014.
הייצוא של ארמניה לסרביה כולל גרוטאות וציוד מכני, ואילו הייצוא של סרביה לארמניה כולל מזון.
מחזור הסחר בין המדינות גדל פי ארבעה בשנת 2013 בהשוואה לשנת 2012 והסתכם ב-8.2 מיליון דולר.
בשנת 2013 פריטי הייצוא העיקריים של ארמניה היו חומרי כרייה, נחושת, ביגוד, רהיטים משומשים וחלקיהם, ואילו פריטי הייצוא העיקריים של סרביה היו תרופות, מכונות, קציר חקלאי, גרביונים וגרביים.
שר החוץ של סרביה, איוון מרקיץ', אמר במרץ 2014 כי ענפי החקלאות, ניהול המים, הכימיקלים, הפטרוכימיים והתרופות, כמו גם התיירות, הם המגזרים המציעים את הסיכויים הטובים ביותר לשיתוף פעולה.
חילופי הסחר בין ארמניה לסרביה נותרו קטנים, בעוד ששתי המדינות הבטיחו להרחיב את הסחר ההדדי שלהן.
הפורום העסקי הארמני-סרבי הראשון נערך בירוואן במרץ 2014, שנפתח במהלך ביקורו של שר החוץ של סרביה איוון מרקיץ'.
באוקטובר 2014 הודיעו שר החוץ הארמני אדוארד נלבנדיאן ושר החוץ הסרבי איביצה דצ'יץ' על יוזמה לביטול אשרות לכל אזרחי ארמניה וסרביה.
בפברואר 2015 אישרה ממשלת ארמניה את החתימה על הסכם עם סרביה לביטול דרישות אשרת הכניסה לאנשים בעלי דרכון לא דיפלומטי.
ממשלת ארמניה נימקה את החלטתה באומרו כי "לאחר החתימה על הסכם הקלת משטר הוויזה עם האיחוד האירופי, ביטול דרישות הוויזה בין ארמניה וסרביה עשוי להפוך לתנופה נוספת לפיתוח היחסים בין שתי המדינות." הממשלה אמרה כי "ההסכם נועד לחזק את הקשרים הכלכליים, ההומניטריים והתרבותיים בין שתי המדינות וגם לפתח את התיירות".
שאלת הריבונות של קוסובו היא אחד הנושאים הפוליטיים החשובים ביותר בסרביה.
ארמניה אינה מכירה בקוסובו כמדינה עצמאית, אך השקפותיה על הסכסוך הושפעו במידה רבה מהאינטרס שלה להבטיח את עצמאותה של הרפובליקה נגורנו-קרבאך מאזרבייג'ן השכנה.
בעוד באקו מדגישה כי נגורנו-קרבאך היא חלק מאזרבייג'ן, ארמניה גורסת כי האזור הארמני ברובו צריך להיות עצמאי בהתאם לעקרונות ההגדרה העצמית.
השר לשעבר לביטחון לאומי ומנהל המשא ומתן הראשי בקרבאך, דייוויד שחנזאריאן, טען כי גם אם קוסובו תשיג את עצמאותה, היא לא תיתן תקדים לנגורנו-קרבאך מכיוון שארמניה אינה דמוקרטית.
הוא מתח ביקורת על מדיניותן של מדינות המערב בגין "עקיפת הנורמות עליהן הגנו במשך 50 שנה", ואמר כי האפשרות היחידה של ארמניה אינה אלא לקחת זאת בחשבון בעת גיבוש מדיניות החוץ.
נשיא ארמניה לשעבר, סרז' סרקיסיאן, אמר כי ארמניה אינה יכולה להכיר בקוסובו כל עוד אינה מכירה בעצמאותה של הרפובליקה של ארטשאך, וכי זו הסיבה היחידה שארמניה לא תכיר בעצמאותה של קוסובו.
במרץ 2008 אמר סרקיסיאן כי ארמניה תמיד תמכה בזכותו של העם להגדרה עצמית וקבע כי ארמניה מברכת על עצמאותה של קוסובו.
הוא קרא לדיונים רציניים בנוגע לקוסובו ואמר שההכרה של ארמניה בקוסובו לא תפגע ביחסים בין ארמניה לרוסיה.
עמדת סרביה בנוגע לסכסוך נגורנו קרבאך
במרץ 2008 הייתה סרביה בין המדינות שהצביעו בעד החלטה 62/243 באספה הכללית של האו"ם.
ההחלטה עסקה במעמדה של נגורנו-קרבאך, אישרה "המשך הכבוד והתמיכה בריבונות ובשלמות הטריטוריאלית של אזרבייג'ן בגבולותיה המוכרים בעולם", דרשה "נסיגה מיידית, מוחלטת ובלתי מותנית של כל הכוחות הארמנים מכל השטחים הכבושים (של אזרבייג'ן) "והדגיש כי" אף מדינה לא תעניק סיוע או סיוע "כדי לשמור על כיבוש השטחים האזרבייג'ניים.
במהלך ביקורו בבאקו, אמר הנשיא טאדיץ' כי סרביה תומכת בשלמותה הטריטוריאלית של אזרבייג'ן ובעמדתה בנוגע לפתרון הסכסוך בנגורנו-קרבאך.
באוקטובר 2014 אמר דצ'יץ' לנלבנדיאן כי סרביה תתמוך בקבוצת מינסק של OSCE ובפעילותה במטרה "לשמור על השלום ולהביא פתרון פוליטי לבעיה".
בביקור בבאקו חודשיים לאחר מכן הצהיר דצ'יץ' כי סרביה מתעקשת הן על פתרון הסכסוך השלום והן על נסיגת הכוחות המזוינים הארמנים מנגורנו-קרבאך.
עבור שניהם, ארמניה ואזרבייג'ן, עמדתה של סרביה בנושא נגורנו-קרבאך חשובה שכן ב-1 בינואר 2015 לקחה סרביה את ראשות ארגון ה-OSCE, שמנחה את המשא ומתן על קרבאך באמצעות תהליך קבוצת מינסק.
בראיון מאוקטובר 2014 אמר נשיא סרביה טומיסלב ניקוליץ' כי במהלך כהונתה על ארגון ה-OSCE, סרביה תתעקש על עקרונות מדריד ותמוך במאמצי קבוצת מינסק "תוך כיבוד מלא לחוק הבינלאומי וליושר הטריטוריאלי".
יחסי ארמניה-טורקמניסטן הם היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה לטורקמניסטן.
בין המדינות יש יחסים דיפלומטיים מאז 9 באוקטובר 1992. ארמניה מיוצגת באשגבאט, טורקמניסטן, ובטורקמניסטן יש את השגרירות בירוואן.
שגריר ארמניה הנוכחי בטורקמניסטן הוא ולדימיר בדאליאן.
השגריר הנוכחי של טורקמניסטן בארמניה הוא מוכמדניאש משאלוב.
נשיא ארמניה לבון טר-פטרוסיאן (1993)
נשיא ארמניה לבון טר-פטרוסיאן (1997)
נשיא ארמניה רוברט קוצ'ריאן (2001)
שר החוץ אדוארד נלבנדיאן (2009)
נשיא ארמניה סרז' סרקיסיאן (2010)
ראש ממשלת ארמניה קארן קרפטיאן (2017)
נשיא ארמניה סרז' סרקיסיאן (2017)
נשיא טורקמניסטן ספרמורט ניאזוב (2001)
נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב (2012)
נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדו (2017)
לארמניה יש שגרירות באשגבאט מאז יולי 1994.
יחסי ארמניה–מצרים הם יחסי החוץ בין ארמניה ומצרים.
מצרים הייתה אחת המדינות הראשונות בעולם הערבי שהכירה בארמניה העצמאית בשנת 1991. במרץ 1992 כוננו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
במאי 1992 נחנכה בקהיר הנציגות הדיפלומטית הראשונה של ארמניה בעולם הערבי.
מצרים מחזיקה בארמניה שגרירות בירוואן.
בעקבות עצמאות ארמניה מברית המועצות, מצרים הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאות ארמניה, אמנה בנושא כינון היחסים הדיפלומטיים הבילטרליים נחתמה בשנת 1992. שגרירות מצרים בירוואן נפתחה במאי 1993 ואילו שגרירות ארמניה בקהיר נפתחה במרץ 1992.
הנקודה המשמעותית ביותר ביחסים הפוליטיים בין שתי המדינות היא ההערכה הארמנית כלפי עמדתה הנייטרלית של מצרים ביחס לסכסוך נגורנו קרבאך, כמו גם קליטת מצרים ארמנים שנמלטו מטבח שהתרחש נגדם, והשתלבותם במצרים.
בעשרים השנים האחרונות הצליחו ארמניה ומצרים ליצור שיתוף פעולה פוליטי, כלכלי, תרבותי, חינוכי ומדעי מצוין.
מצרים הייתה אחת המדינות הראשונות בעולם הערבי שהכירה בעצמאות ארמניה בשנת 1991. ארמניה ומצרים חתמו על יותר מ-40 מסמכים משפטיים דו-צדדיים, עשרות משלחות רשמיות רמי דרג ערכו ביקורים הדדיים, אירועים תרבותיים וציבוריים משמעותיים רבים ופרויקטים של שיתוף פעולה כלכלי עובדו על ידי מאמצים משותפים.
על פי העיתון האמריקני הארמני "אסבארז", בסוף 2013, על רקע המתיחות הטורקית-מצרית הגואה בעקבות הדחתו של נשיא מצרים מוחמד מורסי מתפקידו בתחילת יולי 2013, נכתבו מאמרי מערכת רבים במצרים שגינו את הכחשת רצח העם הארמני של ממשלת טורקיה.
מוסטפא בכרי, חברה עצמאית בפרלמנט המצרי, הציגה החלטה הקוראת להכרה ברצח העם הארמני; אם יאומץ, מצרים תהיה האומה המוסלמית הראשונה שתעשה זאת.
סרט תיעודי בשפה הערבית, "מי הרג את הארמנים?", הופק במצרים והוקרן בספריית הליופוליס.
בנאום בוועידת מינכן לביטחון 2019, נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי הכיר במשתמע ברצח העם הארמני, וציין כי מאה שנים קודם לכן אירחה מצרים פליטים ארמנים "אחרי רצח העם".
ההערות התקבלו בברכה על ידי הקהילה הארמנית במצרים.
יחסי ארמניה–צ'כיה הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת ארמניה לבין הרפובליקה הצ'כית.
צ'כוסלובקיה וארמניה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-30 במרץ 1992. מאוחר יותר, לאחר פירוק צ'כוסלובקיה בשנת 1993, ארמניה כוננה יחסים דיפלומטיים עם צ'כיה.
הוועדה הבין-ממשלתית הארמנית-צ'כית לשיתוף פעולה כלכלי הוקמה בשנת 2014. מאז התקיימו ארבעה מושבים של הנציבות - הראשון בשנת 2014 בירוואן, השני בשנת 2016 בפראג, השלישי בשנת 2017 בירוואן והרביעי בשנת 2018 בפראג.
צ'כיה הכירה ברצח העם הארמני.
בשנת 2018 הסתכם הסחר בין המדינות ב-42.9199 מיליון דולר.
סך היבוא הארמני מצ'כיה הסתכם ב-40.0167 מיליון דולר וכלל בעיקר מוצרי קונדיטוריה, בירה, מזון, תרופות וציוד רפואי, מוצרי פלסטיק, נייר וביגוד.
סך היצוא הארמני לצ'כיה הסתכם ב-2.9032 מיליון דולר וכלל בעיקר מוצרי מוליבדן, קרמיקה, פריטי עץ, שטיחים בעבודת יד, יהלומים גולמיים וחלקי ריהוט.
ארמניה מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
צ'כיה מחזיקה בארמניה שגרירות בירוואן.
יחסי ארמניה–פינלנד הם היחסים בין ארמניה ופינלנד.
שתי המדינות חברות ב, במועצת אירופה ובאו"ם.
שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הרוסית עד לשנת 1918. ב-30 בדצמבר 1991 הכירה פינלנד בעצמאות ארמניה, וב-25 במרץ 1992 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
ארמניה מיוצגת בפינלנד באמצעות שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה.
פינלנד מחזיקה בארמניה קונסוליית כבוד בירוואן.
יחסי ארמניה–הולנד הם יחסי החוץ בין ארמניה להולנד.
שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה ובאו"ם.
הקשר הבולט הראשון בין המדינות היה ב, כאשר סנט סרוואס, בישוף יליד ארמניה הפך לקדוש הפטרון של מאסטריכט והעיירות שינדל וגרימברגן.
לקהילה הארמנית יש כבר זמן רב מקום בהולנד.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-30 בינואר 1992. בשנת 2011 פתחה ארמניה שגרירות בהאג.
בהולנד מתגוררים בין 12,000 ל-20,000 אנשים ממוצא ארמני.
הולנד הכירה ברצח העם הארמני בשנת 2004.
על פי השירות הסטטיסטי הלאומי בארמניה, מחזור סחר החוץ בין ארמניה להולנד בינואר-דצמבר 2016 הסתכם ב-79.4 מיליון דולר, וצמח ב-3.4% באותה השנה.
הולנד מייבאת כמויות קטנות של מוצרים מיוצרים או מעובדים מארמניה ומייצאת כמויות קטנות של מכונות וציוד תחבורה.
בשנת 2020 הסתכם הסחר בין המדינות ב-126.7522 מיליון דולר.
הייצוא מארמניה להולנד הסתכם ב-97.3286 מיליון דולר, ואילו היבוא מהולנד לארמניה הסתכם ב-29.4236 מיליון דולר.
ארמניה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג וקונסוליית כבוד בהילברסום.
הולנד מחזיקה בארמניה שגרירות בירוואן.
יחסי ארמניה–מלזיה הם יחסי החוץ בין ארמניה למלזיה.
שתי המדינות חברות מלאות באו"ם.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-11 במרץ 1993. בשנת 2018 חגגו שתי המדינות 25 שנה לכינון היחסים.
בשנת 2020 הסתכם הסחר בין המדינות ב-14.9662 מיליון דולר.
הייצוא מארמניה למלזיה הסתכם ב-9,800 דולר, ואילו היבוא ממלזיה לארמניה הסתכם ב-14.9564 מיליון דולר.
ארמניה מיוצגת במלזיה באמצעות שגרירותה בג'קרטה, אינדונזיה.
מלזיה מיוצגת בארמניה באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
יחסי ארמניה–נורווגיה הם יחסי החוץ בין ארמניה ונורווגיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-5 ביוני 1992, זמן קצר לאחר עצמאותה של ארמניה מברית המועצות.
שתי המדינות חתמו על הסכם ביטול דרישות אשרה לבעלי דרכונים דיפלומטיים.
בשנת 2019 הסתכם המסחר בין המדינות ב-2.26 מיליון דולר, כאשר היצוא מארמניה לנורווגיה הסתכם ב-10,900 דולר, ואילו היבוא מנורווגיה לארמניה הסתכם ב-2.25 מיליון דולר.
ארמניה מיוצגת בנורווגיה באמצעות שגרירותה בקופנהגן, דנמרק.
נורווגיה מיוצגת בארמניה באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בירוואן.
יחסי ארמניה–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה לבין ממלכת מרוקו.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ביוני 1992. הסחר בין המדינות מצומצם, ובשנת 2019 הסתכם ב-357,000 דולר.
בין השנים 1994–2009 יוצגה ארמניה במרוקו באמצעות שגרירותה בקהיר, מצרים.
משנת 2013 מיוצגת מרוקו באמצעות שגרירותה בקייב, אוקראינה.
ארמניה אינה מיוצגת במרוקו לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
מרוקו מיוצגת בארמניה באמצעות שגרירותה בקייב, אוקראינה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בירוואן.
יחסי ארמניה–ונצואלה הם היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה לוונצואלה.
ב-14 ביולי 2005, האספה הלאומית של ונצואלה אימצה החלטה המכירה ברצח העם הארמני.
במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה בשנת 2019, ארמניה שמרה על עמדה נייטרלית, ולא הציעה הכרה רשמית לא לניקולאס מדורו ולא לחואן גואידו.
ארמניה אינה מיוצגת בוונצואלה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
ונצואלה מיוצגת בארמניה באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
יחסי ארמניה–קניה הם היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה לקניה.
ארמניה אינה מיוצגת בקניה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
קניה אינה מיוצגת בארמניה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי ארמניה-בחריין הם היחסים הבילטרליים בין ארמניה לבחריין.
כינון היחסים החל רשמית ב-25 באוקטובר 1996. למרות המרחק הגאוגרפי וההבדלים התרבותיים, הקשרים מתמקדים בעיקר בשיתוף פעולה דיפלומטי וכלכלי, עם קהילה קטנה של ארמנים בבחריין התורמת למימד התרבותי.
היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה לבחרין נוסדו ב-25 באוקטובר 1996, כחלק ממדיניות החוץ של ארמניה להרחיב קשרים עם מדינות המזרח התיכון.
בשנים האחרונות, היו אירועים דיפלומטיים בולטים, כגון מסירת אגרות כוננות על ידי שגריר בחרין לארמניה, נאסר מוחמד יוסף אל-בלושי, לנשיא ארמניה והאגן חאצ'טוריאן ב-7 ביולי 2023. כמו כן, ב-6 ביולי 2021, מסר שגריר ארמניה לבחרין את אגרות הכוננות למלך בחריין, חמד בן עיסא אל-חליפה.
אין עדויות למתיחויות משמעותיות, והקשרים נראים יציבים, עם דגש על פיתוח שיתוף פעולה דו-צדדי.
בשנת 2018 הסתכם היקף הייצוא של ארמניה לבחריין ב-169 אלף דולר.
עיקר הייצוא כלל רהיטים בשווי 42.4 אלף דולר, חליפות נשים בשווי 17.2 אלף דולר, ומעילי גברים בשווי 14.4 אלף דולר.
בין השנים 2018 ל-2023 צמח הייצוא של ארמניה לבחריין בשיעור שנתי ממוצע של 6.01%, מ-126 אלף דולר בשנת 2023 ל-169 אלף דולר בשנת 2018, על אף טעות בערך המקורי בנוגע לכיוון מגמת הייצוא.
בשנת 2023 הסתכם היקף היצוא של בחריין לארמניה ב-276 אלף דולר.
עיקר הייצוא כלל מיקרופונים ואוזניות בשווי של 270 אלף דולר, בשמים בשווי 5.2 אלף דולר, ומוצרי מזון אחרים בשווי 1.08 אלף דולר.
יחסי הסחר בין המדינות התאפיינו בגידול הדרגתי בהיקף הסחורות המיוצאות, תוך התמקדות במוצרים מתחומים שונים, בהם ציוד אלקטרוני, מוצרי הלבשה, ורהיטים.
קהילה קטנה של כ-50 עד 100 ארמנים חיה בבחרין, בעיקר במנאמה, והם הגיעו מלבנון וסוריה, מושכים על ידי הזדמנויות כלכליות.
הם שייכים לכנסייה האפוסטולית הארמנית (אורתודוקסית) תחת סמכות הכס הקדוש של קיליקיה, עם ניהול דרך הנציבות של כווית ומדינות המפרץ.
הסכם בולט הוא הסכם שיתוף פעולה בין-פרלמנטרי בין מועצת המכונסים של ממלכת בחרין לבין האספה הלאומית של הרפובליקה הארמנית, כפי שצוין באתר משרד החוץ הארמני.
יחסי ארמניה–ירדן הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של ארמניה לממלכה ההאשמית של ירדן.
הקשרים נוסדו רשמית ב-18 ביוני 1996, והם מושפעים במידה רבה מהנוכחות ההיסטורית של הקהילה הארמנית בירדן, שהוקמה בעיקר לאחר רצח העם הארמני ב-1915. הקהילה הזו, המונה כ-3,000 איש, תורמת לחיזוק הקשרים התרבותיים והחברתיים בין שתי המדינות.
הקשרים הדיפלומטיים הרשמיים בין ארמניה וירדן החלו ב-18 ביוני 1996, כחלק ממדיניות החוץ של ארמניה לבנות קשרים חיוביים עם מדינות המזרח התיכון.
לפני כן, הקהילה הארמנית בירדן, שהתגבשה בעיקר לאחר רצח העם הארמני, שיחקה תפקיד חשוב בקשרים הבלתי רשמיים.
הארמנים הראשונים בירדן היו בעיקר סוחרים ובעלי מלאכה, והיום הם כוללים גם רופאים, מורים, רוקחים ומהנדסים, עם נוכחות בולטת בתחומים כמו שענות וצילום בעמאן.
הקהילה הארמנית בירדן מונה כ-3,000 איש, כאשר כ-2,500 מהם הם חברים בכנסייה הארמנית האפוסטולית ודוברי ארמנית מערבית.
רובם מתרכזים בעמאן, ברובע הארמני וכן בערים כמו זרקא, מידבא, כרכ ועקבה.
הקהילה נוצרה בעיקר לאחר 1915, בעקבות גירוש הארמנים מארמניה המערבית במהלך רצח העם הארמני, עם הגירה נוספת מאזורים כמו עיראק, סוריה ולבנון.
הארמנים בירדן תורמים לחברה המקומית כסוחרים, בעלי מלאכה, וכן בתחומים מקצועיים כמו רפואה והוראה.
המנהיג הרוחני של הקהילה נמצא תחת הפטריארכיה הארמנית של ירושלים.
בפברואר 2020, מלך ירדן עבדאללה השני ביקר בארמניה בביקור היסטורי ראשון מסוגו, שתואר כצעד משמעותי בחיזוק היחסים.
במהלך הביקור, הוא פגש את נשיא ארמניה ארמן סרקיסיאן וראש הממשלה ניקול פשיניאן, ודנו בנושאים כמו שיתוף פעולה כלכלי, תיירות והסכמים דו-צדדיים.
המלך גם ביקש תמיכה ארמנית בנושא שמירת זהות ירושלים.
ב-2022, שר החוץ הארמני ארארט מירזויאן נפגש עם שר החוץ הירדני אימן אל־ספדי, ודנו בהרחבת היחסים, במיוחד בתחום הכלכלי, תוך התמקדות בחיזוק שיתוף הפעולה הכלכלי.
ארמניה מיוצגת בירדן על ידי קונסוליה בעמאן, המספקת שירותים קונסולריים לקהילה הארמנית ולתושבים מקומיים.
מצד ירדן, הייצוג הדיפלומטי בארמניה מתבצע דרך שגרירות ירדן במוסקבה, כאשר השגריר מתגורר במוסקבה ומטפל ביחסים עם ארמניה משם.
ישנם מספר הסכמים בילטראליים בין ארמניה וירדן, הכוללים:
הסכם על מתן ויזות לבעלי דרכונים דיפלומטיים בין ממשלת ארמניה לממשלת ירדן.
הסכם על שיתוף פעולה כלכלי בין שתי המדינות.
הסכם לעידוד והגנה הדדית על השקעות.
הסכם על שיתוף פעולה בתחומי הבריאות והרפואה בין משרדי הבריאות של שתי המדינות.
הסכם על שיתוף פעולה בתחום התיירות.
הסכם על שימוש שלום באנרגיה גרעינית.
יחסי ארמניה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ארמניה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת ארמניה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ארמניה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים המתבססים בעיקר על שיתוף פעולה מסחרי.
שווייץ סיפקה לארמניה סיוע בעת רעידת האדמה במקום ב־1988 כאשר היא עוד הייתה במשטר הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית תחת ברית המועצות.
שווייץ הכירה בעצמאותה של ארמניה מברית המועצות ב־23 בדצמבר 1991. שתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים כחמישה חודשים לאחר מכן, ב־30 באפריל 1992. השגריר הארמני לארגונים בינלאומיים היה אמון על שווייץ בשנת 2012. שווייץ פתחה שגרירות בירוואן בשנת 2011, לפני כן הייתה שווייץ מיוצגת באמצעות שגרירותה בטביליסי שבגאורגיה הסמוכה.
שווייץ הכירה ברצח העם הארמני בשנת 2003. בין 4,000 ל־6,000 בעלי מוצא ארמנים מתגוררים בשווייץ ומחזיקים באזרחות שווייצרית.
היחסים הכלכליים שבין שווייץ לארמניה הם יחסים מפותחים ואף ממשיכים להתפתח ולגדול.
שווייץ היא היבואנית השלישית בגודלה של מוצרים ארמנים (אחרי רוסיה ובולגריה) והיצואנית הרביעית בגודלה לארמניה (אחרי רוסיה, גאורגיה ואיחוד האמירויות הערביות).
שווייץ מייצאת לארמניה בעיקר מוצרי פרמצבטיקה ומכונות ומייבאת בעיקר חומרים לתעשיית הכנת השעונים וטקסטיל.
מתכות גם הן מהוות חלק חשוב בערך של הסחר בשני הכיוונים.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו בארמניה שלושים ושלושה אזרחים שווייצרים.
שווייץ מיוצגת בארמניה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בירוואן, בירת המדינה.
ארמניה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
ארמניה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
יחסי ארמניה–רוסיה היא מערכת היחסים הבילטרלית בין ארמניה לבין הפדרציה הרוסית.
היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה המודרנית לרוסיה כוננו ב-3 באפריל 1992; רוסיה הייתה שחקן חשוב בארמניה מאז תחילת המאה ה-19. מערכת היחסים ההיסטורית של שתי המדינות החלה במהלך מלחמת רוסיה–פרס (1826–1828) בין האימפריה הרוסית לבין פרס הקג'ארית שאחריה עברה מזרח ארמניה לרוסיה.
יתרה מזאת, רוסיה נתפסה כמגן על הנוצרים באימפריה העות'מאנית, כולל הארמנים.
לאחר התפרקות ברית המועצות, ארמניה הייתה שותפה לגישתה של רוסיה שמטרתה לחזק את חבר המדינות.
ארמניה ורוסיה חברות בברית צבאית, ארגון האמנה לביטחון משותף (CSTO), יחד עם ארבע מדינות סובייטיות לשעבר, מערכת יחסים שארמניה מוצאת חיונית לביטחונה.
בין החוזים וההסכמים, שקובעים יחסים בין ממשלתיים - הסכם ידידות, שיתוף פעולה וסיוע הדדי מה-29 באוגוסט 1997, הם מספר חוזים, המסדירים בסיסים של יחידות צבאיות רוסיות וקשרים ברפובליקה של ארמניה.
ארמניה הפכה לחברה מלאה באיחוד הכלכלי האירואסייתי ב-2 בינואר 2015.
החלק המשמעותי של השטח השייך כיום לארמניה שולב באימפריה הרוסית על פי הסכם טורקמנצ'אי משנת 1828 שנחתמה בין רוסיה לפרס לאחר מלחמת רוסיה–פרס (1826–1828).