tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה שנה, U2 הופיעה בטלוויזיה האירית באירוע התרמה לקורבנות אומה, עיר בה גבה פיגוע טרור שהתרחש ב-15 באוגוסט 1998 את חייהם של 29 בני אדם וגרם לפציעת רבים.
בתחילת 1999 חזרה U2 אל אולפן ההקלטות, שוב עם בריאן אינו ודניאל לנואה כמפיקים.
במהלך תקופה זו שיתפה הלהקה פעולה עם הסופר הידוע סלמאן רושדי.
רושדי כתב את המילים לשיר "The Ground Beneath Her Feet" המבוסס על הספר שלו בעל אותו השם.
שיר זה, יחד עם אחרים, הופיע בפסקול סרט הקולנוע "מלון מיליון הדולר", המבוסס על סיפור שכתב בונו.
הסרט בוים על ידי הבמאי הגרמני וים ונדרס.
האלבום זכה לביקורות טובות ודורג על ידי מגזין רולינג סטון כ"יצירת המופת השלישית" של הלהקה לאחר "Achtung Baby" ו-"The Joshua Tree".
האלבום זכה בשבעה פרסי גראמי.
כמו בעבר, במהלך אביב 2001 ליוותה U2 את יציאת האלבום בסיבוב הופעות בשם "Elevation".
הסיבוב כלל 113 הופעות וגרף יותר מ-143 מיליון דולר.
הביקורות הטובות על האלבום, יחד עם סיבוב הופעות רווחי ומצליח, גרמו למעריצים לחוש כי U2 הצליחה לבסס מחדש את מעמדה כ"להקה הגדולה בעולם", ומספר סקרים שנערכו בקרב מגזינים של מוזיקה הראו כי רבים ברחבי העולם רואים בלהקה כלהקת ההופעות הטובה ביותר.
בשנת 2001 דורגה U2 בידי המגזין טיים בין עשר הלהקות הטובות בעולם.
לאחר סיום סיבוב ההופעות "Elevation" בסוף 2001, הלהקה העניקה מופע מרשים של שלושה שירים בניו אורלינס לואיזיאנה, במהלך הפסקת המחצית של משחק הסופרבול XXXVI.
במהלך השיר "Where the Streets Have No Name" הוקרנו שמותיהם של קורבנות פיגועי 11 בספטמבר על המסך.
במהלך 2002 המשיך בונו בקמפיין התומך במחיקת חובותיהן של מדינות מתפתחות ובמאבק נגד האיידס.
ב-2002 זכתה הלהקה בפרס גלובוס הזהב על השיר "The Hands That Built America" עבור סרטו של מרטין סקורסזה "כנופיות ניו יורק".
הגרסה הגולמית של האלבום הבא של U2 נגנבה בניס שבצרפת ביולי 2004. לאחר הגנבה היה חשש כי הגרסה תופץ ברשת, וזמן קצר לאחר מכן הצהיר בונו בתקשורת שאם האלבום יופץ ברשת הוא יופץ על ידי הלהקה גם בחנות המוזיקה המקוונת אייטונס ובחנויות איריות חודש לאחר מכן.
למרות החשש, האלבום לא הופץ בסופו של דבר באופן פירטי, וב-24 בספטמבר 2004, יצא הסינגל הראשון מתוכו, "Vertigo".
הסינגל זכה לזמן שידור נרחב ברשתות השונות, ונכנס למקומות גבוהים במצעדים ברחבי העולם.
האלבום המלא, אשר נקרא "How to Dismantle an Atomic Bomb", יצא לחנויות ב-22 בנובמבר באותה השנה.
האלבום הגיע למקום הראשון ב-34 מדינות, ביניהן ארצות הברית, בריטניה, קנדה ואירלנד.
כבר בשבוע הראשון להפצתו נמכרו 840,000 עותקים של האלבום בארצות הברית בלבד.
"How to Dismantle an Atomic Bomb" קודם בעזרת מסע יחצנות נרחב מאוד.
הלהקה אף ערכה הופעות אורח בתוכניות טלוויזיה כמו "CD:UK" ו-"The Jonathan Ross Show" בבריטניה, ובתוכנית הידועה "סאטרדיי נייט לייב" בארצות הברית.
הלהקה אף נתנה לראשונה את הסכמתה לכך שסינגל שלה, "Vertigo", יופיע בפרסומת טלוויזיונית לאייטונס.
אף על פי שהלהקה לא קיבלה תמלוגים עבור השימוש בשיר, בזכות הפרסומת הוא הפך לידוע ומוכר הרבה לפני צאת האלבום.
דבר זה גרר שותפות נוספת בין U2 ואפל, לה שייכת חנות המוזיקה המקוונת אייטונס.
אפל הוציאה גרסה מיוחדת של נגן האייפוד בעיצוב חברי הלהקה, בצבע שחור ואדום (בדומה לעטיפת האלבום), וחתימות חברי הלהקה חרוטות על צידו האחורי.
באפריל 2004 כלל המגזין רולינג סטון את U2 בין 100 האמנים הטובים ביותר בכל הזמנים.
הוכחה נוספת למעמדה של הלהקה התקבלה ב-14 במרץ 2005, כאשר U2 נכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
במרץ 2005, כארבעה חודשים לאחר צאת האלבום, פתחה להקת U2 בסיבוב הופעות בשם "Vertigo".
ההופעה הראשונה בסיבוב התקיימה בסן דייגו שבקליפורניה.
הסיבוב כלל 110 הופעות, גרף 260 מיליון דולר והיה סיבוב ההופעות שגרף הכי הרבה כסף ב-2005.
הלהקה החלה את העבודה על האלבום ה-12 שלה ב-2006. האלבום, שנקרא "No Line on the Horizon", הופץ באירופה ב-2 במרץ 2009, ולמחרת בארצות הברית.
האלבום כלל את הסינגל "Get On Your Boots".
המגזין רולינג סטון העניק לאלבום חמישה כוכבים.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעדים בכ-30 מדינות.
מיד לאחר יציאת האלבום הודיעה הלהקה על סיבוב הופעות מתוכנן שנקרא "360°" ואשר נמשך כשנתיים וכלל מופעים בכמאה מדינות.
בשנת 2011 "360°" הפך לסיבוב ההופעות הרווחי ביותר וגרף כ-900 מיליון דולר, ובכך שבר את השיא שקבעה הרולינג סטונז עם סיבוב ההופעות "The Bigger Bang Tour" בשנת 2007. הבמה בסיבוב ההופעות ניצבה במרכז האצטדיונים והייתה מוקפת על ידי הקהל מכל עבריה.
ב-25 באוקטובר 2009 שדרה U2 מופע מלא בשידור חי מאצטדיון רוז בול שבפסדינה קליפורניה ביוטיוב.
במופע צפו כ-10 מיליון אנשים.
לאחר צאת האלבום "No Line on the Horizon", הלהקה הודיעה על תוכניות טנטטיביות לאלבום שיקרא "Songs of Ascent".
עם זאת, חברי הלהקה לא הצליחו לייצר משהו שיספק אותם ובסופו של דבר האלבום לא יצא לפועל.
בסוף 2013, הלהקה הוציאה שיר חדש בשם "Ordinary Love" עבור הסרט "מנדלה - הדרך הארוכה אל החופש".
בנובמבר 2013, פול מקגינס סיים את תפקידו כמנהל הלהקה.
מקגינס, אשר ניהל את U2 במשך 30 שנה, הוחלף על ידי גיא עוזרי.
בפברואר 2014, הלהקה הוציאה שיר נוסף בשם "Invisible".
ב-9 בספטמבר 2014, U2 הכריזה על אלבום האולפן ה-13 שלה, "Songs of Innocence" בעת אירוע השקה של אפל, ושחררה את האלבום בצורה דיגיטלית ובחינם באותו היום לכל לקוחות אייטונס.
האלבום היה זמין ליותר מ-500 מיליון לקוחות אייטונס במהלך שמנכ"ל אפל, טים קוק, כינה "השקת האלבום הגדולה בהיסטוריה".
האלבום הוסף באופן אוטומטי לכל חשבונות האייטונס, דבר אשר הכעיס אנשים רבים.
האלבום הופק על ידי דיינג'ר מאוס, פול אפוורת', ראיין טדר, דקלן גפני ופלוד.
U2 יצאה לסיבוב הופעות בשם "Innocence + Experience" ב-16 במאי 2015. הסיבוב כלל 76 הופעות ובמהלכו U2 הופיעו בצפון אמריקה ובאירופה.
הסיבוב הסתיים בדצמבר של אותה השנה.
הרווח מסיבוב ההופעות היה 152.2 מיליון דולר.
ההופעה האחרונה בסיבוב ההופעות הייתה אחת משתי ההופעות שהיו אמורות להתקיים בפריז אבל נדחו בגלל הפיגועים אשר התרחשו בעיר ב-13 בנובמבר 2015. ההופעה הוקלטה והוקרנה ברשת HBO בארצות הברית, ובנוסף שוחררה ב-DVD.
הלהקה עבדה על אלבום בשם "Songs of Experience", אך על אף שהאלבום כבר כמעט הושלם, הלהקה החליטה לדחות את הוצאתו.
ב-2017, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות לכבוד 30 שנה לאלבום "The Joshua Tree" בו הם נגנו את כל שירי האלבום לפי הסדר, בתוספת שירים אחרים.
הסיבוב החל ב-12 במאי בוונקובר, קנדה וכלל הופעה בפסטיבל Bonnaroo במנצ'סטר, טנסי ב-9 ביוני.
ב-1 בדצמבר 2017, יצא אלבומה ה-14 של הלהקה, "Songs of Experience".
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. הוא הפך את הלהקה ללהקה הראשונה שאלבומים שלה הגיעו למקום הראשון בארצות הברית בכל עשור מאז שנות ה-80. הוא הגיע למקום הראשון גם בקנדה.
בבריטניה הוא הגיע למקום הרביעי.
הלהקה הכריזה על סיבוב הופעות בשם "Experience + Innocence" אשר החל בטלסה, אוקלהומה ב-2 במאי 2018.
סיבוב ההופעות לכבוד "The Joshua Tree" הגיע לאוקיאניה ולאסיה ב-2019, וזו הייתה הפעם הראשונה מאז סיבוב ההופעות "360°" ב-2010 ש-U2 הופיעה באוסטרליה ובניו זילנד.
זו הייתה הפעם הראשונה ש-U2 הופיעה בקוריאה הדרומית, סינגפור, הודו והפיליפינים.
הלהקה הוציאה סינגל בשם "Ahimsa" עם המוזיקאי איי-אר רהמן ב-2019 כדי לקדם את ההופעה שלהם בהודו.
ההופעות של הלהקה ב-2019 הכניסו 73.8 מיליון ונמכרו להן 567,000 כרטיסים.
סיבוב ההופעות כולו הכניס 390.8 מיליון דולר ונמכרו לו 3.3 מיליון כרטיסים.
בינואר 2023, U2 הכריזה על האלבום "Songs of Surrender" אשר יכלול 40 גרסאות חדשות של שירים מהקטלוג של הלהקה.
במהלך הפסקת הפרסומות של סופרבול LVII, הלהקה הכריזה על סיבוב הופעות מוגבל שישיק את אודיטוריום ההופעות הספירה בלאס וגאס ב-2023. מספטמבר 2023 עד מרץ 2024, U2 ערכה 40 הופעות בשם "U2:UV Achtung Baby Live at the Sphere".
ההופעות התמקדו באלבום של הלהקה מ-1991 "Achtung Baby".
מולן ג'וניור לא השתתף בסיבוב ההופעות עקב החלמה מניתוח.
זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1978 ש-U2 הופיעה בלעדיו.
המתופף ההולנדי בראם ואן דן ברג מהלהקה "Krezip" החליף אותו.
רצף ההופעות הכניסו 244.5 מיליון דולר ממכירת 663,000 כרטיסים, מה שהפך אותו לרצף ההופעות הרביעי הרווחי בכל הזמנים.
ההופעה צולמה לסרט בשם "V-U2" שהחל להיות מוקרן באופן בלעדי בספירה בספטמבר 2024.
מלבד העבודה במסגרת הלהקה, שתפו חברי הלהקה פעולה עם מוזיקאים אחרים וכן יצרו בנפרד.
בונו הקליט את השיר "In A Lifetime" עם הלהקה האירית קלאנאד.
דה אדג' ובונו כתבו יחד את השיר "GoldenEye" שבוצע על ידי טינה טרנר והיה שיר הנושא של הסרט "גולדן איי" מסדרת סרטי ג'יימס בונד.
הם אף כתבו את השיר "She's A Mystery To Me" עבור רוי אורביסון.
השיר מופיע באלבומו "Mystery Girl".
אדם קלייטון ולארי מולן ג'וניור יצרו רמיקס לשיר הנושא של הסרט "משימה בלתי אפשרית" ב-1996.
U2 אף שיתפה פעולה עם אמנים אחרים, כדוגמת הסופר האמריקני ויליאם ס.
בורוז, אשר הופיע זמן קצר לפני שנפטר כאורח בווידאו קליפ לשיר "Last Night on Earth".
הפואמה שלו "A Thanksgiving Prayer" הופיעה על גבי מסכי הווידאו בסיבוב ההופעות "Zoo TV".
השפעתה של U2 על עולם המוזיקה באה לידי ביטוי גם ביצירתם של אמנים אחרים.
להקות כמו אר.אי.אם., פרל ג'אם, פט שופ בויז, The Chimes, Mica Paris וג'וני קאש יצרו גרסאות כיסוי לשירי הלהקה.
השפעה נוספת של הלהקה נכרת גם אצל אמנים פלסטיים כמו הצייר האוסטרי קאווה אטפי (Kave Atefie) שהקדיש ללהקה שתי סדרות אמנותיות.
מאז תחילת שנות ה-80 חברי הלהקה שיתפו פעולה עם מוזיקאים, אמנים, סלבריטאים ופוליטיקאים כדי לטפל בנושאים הקשורים לעוני, מחלות ואי-צדק חברתי.
ב-1984 בונו ואדם קלייטון השתתפו בפרויקט "בנד אייד" כדי לגייס כספים למען רעבי אתיופיה.
היוזמה הזו הולידה את הלהיט "Do They Know It's Christmas?" שגם בו בונו ואדם קלייטון לקחו חלק.
ביולי 1985 U2 השתתפה במופע "לייב אייד".
לאחר מכן, בונו ואשתו, אלי, ביקרו באתיופיה בהזמנת וורלד ויז'ן אינטרנשיונל.
בונו אמר שהטיול הזה הניח את היסודות לפעילותו למען אפריקה ולכמה מהשירים שכתב.
ב-1986, U2 השתתפה בסיבוב ההופעות "A Conspiracy of Hope" למען אמנסטי אינטרנשיונל ובמופע "סלף אייד" למען מחוסרי העבודה באירלנד.
באותה השנה בונו ואשתו ביקרו בניקרגואה ובאל סלוודור בהזמנת "Sanctuary Movement".
האירועים האלה השפיעו מאוד על כתיבת האלבום "The Joshua Tree".
במהלך סיבוב ההופעות "Zoo TV" ב-1992 U2 השתתפה במופע "Stop Sellafield" יחד עם גרינפיס כמחאה על המפעל הגרעיני Sellafield.
האירועים בסרייבו בזמן מלחמת בוסניה היוו השראה לשיר "Miss Sarajevo".
בונו, דה אדג' ובריאן אינו ביצעו את השיר באירוע צדקה של לוצ'אנו פבארוטי ובמופע צדקה של ארגון הצדקה "War Child" .
ב-1998 הלהקה הופיעה בבלפסט כמה ימים לפני ההצבעה על הסכם יום שישי הטוב.
הם העלו לבמה את דייוויד טרימבל ואת ג'ון יום על מנת לקדם את ההסכם.
בהמשך אותה שנה, U2 הוציאה את הסינגל "Sweetest Thing" וכל הכנסותיו נתרמו לארגון Chernobyl Children International למען נפגעי אסון צ'רנוביל.
הלהקה הקדישה את השיר "Walk On", שיצא ב-2000, לאונג סן סו צ'י אשר הייתה אז במעצר בית.
ב-2003 בונו ודה אדג' השתתפו בהופעה בהנחיית נלסון מנדלה בשם "46664" בקייפטאון, דרום אפריקה להעלאת המודעות לאיידס בדרום אפריקה.
באותה שנה בונו היה מועמד לפרס נובל לשלום על פעילותו ההומניטרית.
ב-2005 U2 השתתפה במופע "לייב 8" בלונדון, אנגליה כדי לתמוך בקמפיין "Make Poverty History".
ב-2006 הלהקה והמנהל שלה באותה תקופה, פול מקגינס, קיבלו את פרס שגריר המצפון מאמנסטי אינטרנשיונל עבור עבודתם לקידום זכויות אדם.
בונו הוא ממקימי המותג "Product Red" הפועל לגיוס כפסים לקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה.
בונו הוא גם ממקימי הארגון "ONE Campaign" הפועל למיגור עוני ומחלות, בעיקר באפריקה.
במהלך הופעה בלאס וגאס ב-8 באוקטובר 2023, בזמן מלחמת חרבות ברזל, הקדישה הלהקה את השיר "Pride (In the Name of Love)" כמחווה לישראל בעקבות הטבח בפסטיבל נובה.
U2 מכרה מעל ל-170 מיליון אלבומים והיא אחת הלהקות שמכרו הכי הרבה אלבומים בהיסטוריה.
האלבום החמישי של הלהקה, "The Joshua Tree", הוא אחד האלבומים הנמכרים ביותר בעולם עם מכירות של יותר מ-25 מיליון עותקים.
U2 נמצאת במקום ה-21 ברשימת הלהקות שמכרו הכי הרבה יחידות בארצות הברית עם 52 מיליון יחידות.
U2 נמצאת במקום השלישי יחד עם לד זפלין במספר הפעמים שאלבומים של להקה הגיעו למקום הראשון במצעד האמריקאי עם שבעה אלבומים.
ללהקה היו 10 אלבומים ושבעה סינגלים שהגיעו למקום הראשון בבריטניה.
הלהקה נמצאת במקום 11 בהיסטוריה מבחינת זמן במצעדים בבריטניה עם 1,452 שבועות.
על פי מגזין הבילבורד, U2 הרוויחה 1.67 מיליארד דולר ממכירת כרטיסים מ-1990 ועד 2016, מקום שני אחרי הרולינג סטונז.
מבין 25 הלהקות המרוויחות ביותר מהופעות, U2 הייתה היחידה שמכרה את כל הכרטיסים לכל ההופעות שלה בין 2000 ל-2009.
המגזין רולינג סטון דירג את U2 במקום ה-22 ברשימת 100 האמנים הטוב ביותר בכל הזמנים.
בונו דורג במקום ה-32 ברשימת הזמרים הטובים ביותר בכל הזמנים ודה אדג' דורג במקום ה-38 ברשימת הגיטריסטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
מגזין Q דירג את U2 במקום הרביעי ברשימת האמנים הטובים ביותר בהסתמך על מכירת אלבומים, זמן שהיו במצעדים הבריטים וגודל הקהל בהופעות.
ערוץ VH1 דירג את U2 במקום ה-19 ברשימת 100 האמנים הטובים בכל הזמנים.
שמונה משיריה של U2 נמצאים ברשימת 100 השירים הטובים ביותר בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון, וחמישה מאלבומיה ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר.
U2 הייתה מועמדת לפרס גראמי 46 פעמים וזכתה ב-22 פרסים, יותר מכל להקה אחרת.
נכון ל-2024, היא במקום ה-13 מבחינת כמות זכיות באופן כללי ולא רק ללהקות.
הלהקה זכתה ב-7 פרסי המוזיקה הבריטית, וב-14 פרסי מטאור.
פרסים נוספים בהם זכתה הלהקה הם פרס המוזיקה האמריקאית אחד, ארבעה פרסי VMA, אחד עשר פרסי Q, שני פרסי ג'ונו, שלושה פרסי NME ושני פרסי גלובוס הזהב.
הלהקה נכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול במרץ 2005.
2001 – 7 אוספים ושיתופי פעולה
האות U (יו) היא האות העשרים ואחת באלפבית הלטיני.
במקור הייתה האות U וריאציה של האותיות V או I.
כמו כן שימשה לעיתים לציין את העיצור אותו מייצגת כיום האות V.
באנגלית מודרנית, ובכמה שפות אחרות,האות מייצגת תנועה אחורית, חצי-פתוחה, בלתי-מעוגלת (/IPA: /ʌ), כהגיית הפתח או הקמץ, אך לפעמים היא מייצגת תנועה אחורית, סגורה, מעוגלת, כהגיית השורוק או הקובוץ (/IPA: /u), ולעיתים היא נהגית "יוּ" (/IPA: /ju), ממש כמו שמה.
באלפבית פונטי מיוצגת האות על ידי המילה "יוניפורם" (Uniform)
בקוד מורס האות מיוצגת על ידי שתי נקודות וקו: · · -
וו פרוטו שמיתוו פיניקיתאופסילון יווניתאטרוסקיתלטינית - Vלטינית - U
בביוכימיה, U מייצגת את אורציל.
בלוחות שנה, U מייצגת את יום ראשון כאשר S מייצגת את שבת - מאחר שבמרבית השפות הלטיניות שני הימים מתחילים באותה אות.
בכימיה, U מייצגת את היסוד אורניום.
בהנדסת חשמל, U מסמלת מתח חשמלי.
בהיסטוריה, יו היה מלך קוריאה.
במלחמת העולם השנייה, U - הקידומת של צוללות קריגסמרינה (חיל הים) של גרמניה הנאצית.
בתחבורה, האות U מציינת פְּנִיַּת פַּרְסָה.
ברשתות תקשורת, מייצגת האות U קנה מידה למדידת גובה בארונות תקשורת.
Unterseeboot 110 (U-110) הייתה צוללת מסוג IXB של הקריגסמרינה אשר נתפסה על ידי הצי המלכותי ב-9 במאי 1941 כשבה מכונת ההצפנה אניגמה ומספר מסמכי צפנים סודיים.
תפיסת ה-U-110 זכתה בהמשך לשם הקוד מבצע פרימרוס והייתה אחד הסודות הגדולים של המלחמה.
תפיסתה נשמרה בסוד במשך שלושים שנה.
וינסטון צ'רצ'יל מסר את המידע על תפיסת הצוללת לנשיא האמריקני פרנקלין רוזוולט רק בינואר 1942.
הצוללת יוצרה במספנת AG וזר בברמן שבגרמניה.
היא נכנסה לשירות ב-21 בנובמבר 1940 תחת פיקודו של פריץ-יוליוס למפ (Lemp).
U-110 ערכה שני סיורים, היא הטביעה שלוש ספינות במשקל כולל של 10,149 טון ופגעה בשתיים נוספות במשקל כולל של 8,675 טון.
ב-23 במרץ 1941, תותח ה-105 מ"מ שעל סיפונה התפוצץ במהלך ירי, ושלושה אנשים נפצעו.
U-110 התקיפה שיירה יחד עם U-201 באוקיינוס האטלנטי הצפוני דרומה מאיסלנד.
למפ שגה כאשר צפה בפריסקופ במשך זמן רב מדי, ואז הבחינו בו אוניות הליווי.
אוניית הליווי, הקורבטה אה"מ Aubretia הבחינה בצוללת והחלה להטיל פצצות עומק.
הצוללת שרדה את התקיפות הראשונות אך כאשר הצטרפו למתקפה המשחתות אה"מ Bulldog ו-Broadway, נפגעה U-110 ונאלצה לעלות אל פני הים.
Bulldog התכוונה למסלול התנגשות; למפ ראה את מסלולה והורה לנטוש את הצוללת, כנראה מאחר שהניח שהספינה עומדת להתנגש בה ולהטביעה, וסודותיה - כדוגמת ספרי קוד ורשימות הגדרת אניגמה - יהיו בטוחים.
מפקדה של Bulldog, הקברניט ג'ו בייקר-קרסוול הבחין כי תפיסת הספינה אפשרית ושינה את מסלולו.
למפ ראה שהצוללת לא טבעה וניסה לשחות חזרה אליה על מנת להשמיד את החומר המסווג.
ייתכן שנורה במים על ידי מלח בריטי (כפי שהעיד עד ראייה גרמני), אך גורלו לא נודע.
ישנן סברות שאיבד עצמו לדעת לאחר שהבין שסודות הצוללת נחשפו.
15 איש (כולל למפ) נהרגו בפעולה ו-32 נתפסו.
צוותה של Bulldog רוקן את U-110 מכל ציוד נייד ובכלל זה מסמכיה הסודיים ומכונת ההצפנה האניגמה.
U-110 נגררה לאנגליה אך טבעה בדרכה לסקפה פלו שבאיי אורקני, סקוטלנד.
ההטבעה הייתה ספק תאונה וספק מכוונת; האדמירליות הבריטית הבינה שעדיף שדבר הלכידה לא ייוודע, ולכן מוטב שהצוללת תטבע בים.
הסוד אכן נשמר, ואפילו אנשי צוותה של הצוללת לא ידעו שציודה נלכד.
המסמכים שנתפסו ב-U-110 סייעו לשוברי הצפנים בבלצ'לי פארק לפצח את נוהל הגיבוי הידני שהיה שיטת הצפנה ידנית לגיבוי במקרה שהאניגמה אינה פועלת.
News & World Report הוא מגזין חדשות אמריקאי אשר נוסד בשנת 1933. הוא נחשב למגזין השלישי בתפוצתו לאחר מגזין Time וניוזוויק.
ביוני 2008 הוכרז כי המגזין יצא מדי שבועיים ולא מדי שבוע.
בנובמבר 2008 הוחלט כי המגזין יצא פעם בחודש.
העיתון United States News הוקם על ידי דייוויד לורנס (1888 - 1973) בשנת 1933, ובשנת 1946 ייסד את העיתון המתמקד בחדשות חוץ World Report.
בשנת 1948 איחד לורנס את שני העיתונים לכדי עיתון אחד.
בשנת 1984 נרכש העיתון על ידי מורטימר צוקרמן, בעלי הניו יורק דיילי ניוז.
מטה החברה שוכן בוושינגטון הבירה.
משנת 1983 מפרסם המגזין את America's Best Colleges, רשימת הקולג'ים הכי טובים באמריקה אשר נחשב לאחד מהרשימות בעלות הכי הרבה השפעה.
כך גם לגבי America's Best Hospitals report, רשימת בית החולים הכי טובים בארצות הברית.
U-1206 הייתה צוללת מדגם VIIC של הצי הגרמני במלחמת העולם השנייה.
היא הושקה ב-30 בדצמבר 1943 במספנת שישאו ורקה בדנציג, והוכנסה לשירות פעיל בצי ב-16 במרץ 1944. סמל הצוללת היה חסידה לבנה ירוקת-מקור וירוקת-רגליים על מגן שחור.
באחד מסיוריה התמלאה מים כתוצאה מהפעלה שגויה של אסלת השירותים , ומשום שלא ניתן היה להצילה - הוטבעה במכוון על ידי מפקדה.
לאחר כניסתה לשירות פעיל, תחת פיקודו של אוּבֶּר-לוֹיטְנָנְט גונתר פריץ, נטלה הצוללת חלק באימוני פלגת הצוללות השמינית עד יולי 1944, אז הועברה אל פלגת הצוללות האחת-עשרה.
הפיקוד על הצוללת נמסר לידי קפיטן-לויטננט קרל-אדולף שליט (Schlitt), והיא צוידה בצינור שינור (שנורקל) .
ב-28 במרץ 1945 הפליגה הצוללת מקיל להפלגת האימונים הראשונה שלה בים הצפוני וב-30 במרץ היא שבה לנמל.
ב-2 באפריל יצאה הצוללת מהורטן להפלגת סיור בת-יום, ולהפלגתה המבצעית הראשונה נשלחה ב-6 באפריל מכריסטיאנסנד.
ב-14 באפריל, תוך כדי הסיור, התמלאה הצוללת מים וטבעה כתוצאה מהפעלה שגויה של אסלת השירותים שלה.
U-1206 הייתה אחת מן הצוללות של שלהי המלחמה שצוידה באסלת שירותים ימית מסוג חדש.
האסלה פעלה בלחץ גבוה והותאמה לשימוש כשהצוללת נמצאה מתחת לפני המים, גם בעומק רב.
ריקון האסלה לים היה מסובך ביותר, וימאים בצוללת עברו הכשרה מיוחדת כיצד להפעילה.
ב-14 באפריל 1945, 8 מייל (13 ק"מ) מפטרהד , סקוטלנד, בעודה שטה בעומק של 200 רגל (61 מ'), הופעלה האסלה החדשה בצורה שגויה, וכתוצאה מכך חדרו לתוך הצוללת כמויות גדולות של מי ים.
על פי הדוח הרשמי של מפקד הצוללת, דבר החדירה של מים לחלקה הקדמי של הצוללת נמסר לו בשעה שסייע בתיקון אחד ממנועי הדיזל בחדר המכונות.
המים הציפו את מצברי הצוללת, שנמצאו מתחת לשירותים, וגרמו להשתחררות גז כלור, כך שלא נותרה כל ברירה אלא לעלות אל פני המים.
ברגע בו הגיחה U-1206 מן המעמקים היא התגלתה על ידי ספינות סיור בריטיות שפתחו מיד באש תותחים.
לקפיטן-לויטננט שליט לא נותרה ברירה אלא להטביע במכוון את הצוללת ולנטוש אותה.
בהתקפה נהרג אדם אחד, ושלושה אחרים טבעו בים הסוער לאחר הנטישה.
46 מאנשי הצוות נפלו בשבי.
שליט דיווח כי הצוללת טבעה בנ"צ , אך לא ניתן היה למצוא אותה שוב.
באמצע שנות השבעים, במהלך סקר תת-ימי לקראת הנחת צינור נפט משדה פורטיס של חברת בריטיש פטרוליום (BP) אל מפרץ קְרוּדֶן , התגלו שרידי U-1206 בנ"צ ובעומק 230 רגל (70 מ') בקירוב.
מספר רב של מקורות מיחסים בטעות את המקרה לצוללת U-120.
U-480 הייתה צוללת מטיפוס VII של הקריגסמרינה, צי המלחמה של גרמניה הנאצית.
ייחודה של הצוללת היה בציפוי המיוחד שניתן לה, שאמור היה "לבלוע" את גלי הקול של מכשירי האיתור של אוניות בעלות הברית, הסונאר (ASDIC, בכינויו הבריטי).
הציפוי נקרא אלבריך (Alberich , על שם דמות מהמיתולוגיה הנורדית שהייתה בעלת היכולת להפוך לבלתי נראית.
הציפוי עשה את U-480 לצוללת החמקנית הראשונה בעולם.
הצוללת נבנתה במספנת דויטשה וורקה.
הבנייה החלה ב-8 בדצמבר 1942 והצוללת הושקה ב-14 באוגוסט 1943 ונכנסה לשירות ב-6 באוקטובר 1943. מפקד הצוללת הראשון (והיחיד) היה אובר-לויטננט צור זה האנס יואכים פרסטר.
בשל ציפוי האולבריך נשלחה הצוללת למשימות מבצעיות בתעלת למאנש המוגנת היטב.
הציפוי הוכיח את יעילותו, ו-U-480 לא התגלתה על ידי הסונאר במהלך משימותיה.
שימוש ראשון בציפוי בולע מכ"ם
בעקבות עבודתו של הפיזיקאי הגרמני ארנולד זומרפלד (1868–1951) והערותיו בנושא, פיתחו הגרמנים חומרים בולעי אותות מכ"ם (Radar absorbant material), אשר תפקדו כבולמי זעזועים אלקטרומגנטיים, כלומר חומרים שמטרתם לספוג את הגלים האלקטרומגנטיים ולהמיר את האנרגיה האלקטרומגנטית שאצורה בהם לסוגים אחרים של אנרגיה (תנודות מכניות, חום וכו').
החומרים המרוכבים המיוחדים הללו היו ידועים בגרמניה בכינויים Sumpf ו-Schornsteinfeger, ובהם נעשה שימוש כדי לצפות את הפריסקופים של הצוללות הגרמניות כדי להפחית את הנראות שלהם למכ"ם בתחום אורכי הגל שסביב 20 ס"מ שהיה בשימוש בעלות הברית.
לפי לואיס רידנאור (1911–1959), אחד הפיזיקאים האמריקאיים הבולטים בפיתוח המכ"ם,
הציפוי המיוחד אותו פיתחו הגרמנים היה היה יריעה עבה של גומי סינתטי בעובי 4 מילימטר, ששיככה קול בתחום התדרים 10 עד 18 קילוהרץ ל-15% מעוצמתו הרגילה.
תחום התדרים הזה תאם את תחום הפעולה של הסונאר האקטיבי של בעלות הברית, והכיל סדרה של חורים שמיקומם תוכנן היטב שנועדו לספוג את האנרגיה של גלי הקול.
הטכנולוגיה החדשה הציפה מספר אתגרים, ובהם שינוי בתפקוד החומר בעומקים שונים כתוצאה מדחיסת החללים על ידי לחץ המים.
המבחנים הראשונים בצוללת נערכו ב-1940, אך לא נעשה בה שימוש מבצעי עד 1944. כיום נקרא ציפוי מסוג זה ציפוי אנטי הדי (Unechonic tile), וכמעט כל הצוללות המודרניות מצופות בו במידה זו או אחרת.
בפטרול המבצעי הראשון הותקפה הצוללת על ידי סירה מעופפת מסוג PBY קטלינה של חיל האוויר המלכותי הקנדי מטייסת 162. הצוללת הצליחה לפגוע במטוס ולהפיל אותו.
U-480 יצאה למשימתה השנייה ב-3 באוגוסט 1944 מברסט, בצרפת הכבושה.
בפטרול זה הטביעה הצוללת שתי אוניות מלחמה - הקורבטה מסדרת פלאואר אלברני של הצי המלכותי הקנדי ב-21 באוגוסט ושולת המוקשים אה"מ לויאלטי של הצי המלכותי הבריטי למחרת.
ב-23 באוגוסט הטביעה הצוללת את אוניית המשא פורט ייל, שהפליגה בשיירה, ויומיים לאחר מכן את אוניית המשא אורמיניסטר.
על הצלחתו עוטר פרסטר בצלב האבירים של צלב הברזל ב-18 באוקטובר 1944.
הצוללת יצאה למשימתה השלישית והאחרונה ב-6 בינואר 1945, ממנה לא שבה.
ב-1997 מצאו צוללנים במקרה שרידים של צוללת גרמנית מדגם VIIC מדרום מערב ל, ושנה לאחר מכן זוהו השרידים בוודאות כשרידיה של U-480 המצופה באלבריך.
המחקר קבע בהמשך כי הצוללת נתקלה בשדה מוקשים ימי, בין 29 בינואר ל-20 בפברואר.
מוקש פגע בחלקה האחורי והצוללת טבעה בעומק 55 מטרים.
איש מאנשי צוותה לא שרד.
קו U1 הוא אחד מקווי הרכבת התחתית של וינה.
בקו זה, שאורכו 14.5 קילומטרים (בין רוימאן-פלאץ Reumannplatz ללאופולדאו Leopoldau), פועלות כ-19 תחנות.
נכון לשנת 2016, תחנה נוספת, Oberlaa, והמסילה המובילה אליה, נמצאים תחת בניה.
עם סיום ההרחבה (יעד לסיום ב-2017), U1 יהפוך לקו הארוך ביותר ברכבת התחתית (כיום קו ה-U6 הוא הארוך ביותר).
קו זה נפגש עם קו U2 ועם U4 בתחנת קרלספלאץ (Karlsplatz), עם קו U3 בתחנת שטפאנסנפלאץ (Stephansplatz), עם קו U4 בתחנת שוודנפלאץ (Schwedenplatz) ועם קו U2 בתחנת פראטרשטרן (Praterstern).
הקו נפתח לראשונה ב-25 בפברואר 1978.
קישור ל-U2, U4 ורכבות מקומיות
התחנה של U4 נמצאת במקומה של הרכבת העירונית משנת 1898, ומשלבת חלקים ממנה
עיצוב מסובך מאחר שהנהר וינה זורם מתחת לקרקע של הרציפים של U2 ו-U4
ישנם יותר דרגנועים מכל תחנה אחרת במערכת
לשעבר תחנה של הרכבת העירונית (1901)
ניתן לראות שרידים של חומת העיר העתיקה
קישור ל-U2, הקו הראשי ו-S-Bahn
התחנה נמצאת מתחת לגשר האימפריה.
12. קייזרמילן / וינה אינטרנשיונל סנטר (3 בספטמבר 1982)
קו U2 הוא אחד מקווי הרכבת התחתית של וינה.
בקו זה, שאורכו 16.7 קילומטרים (מתחנת Karlsplatz לתחנת Seestadt), פועלות כ-20 תחנות.
קו זה נפגש עם קו ה-U1 ו-U4 בתחנת קארלספלאץ (Karlsplatz), קו U3 בתחנת וולקסתיאטר (Volkstheater), קו U4 בשוטנרינג (Schottenring) ו-U1 בפראטרשטרן (Praterstern).
בסמוך לבית האבות היהודי מיימונידס צנטרום
3 מסילות, 2 סימטריים בתוך הרציפים
התחנה נפתחה לכבוד משחקי יורו 2008 שהתקיימו בעיר
18. פולקסתיאטר (התיאטרון העממי) (30 באוגוסט 1980)
התחנה נפתחה ב-1965 בשם בורגגאסה ברכבת הקלה התת-קרקעית
19. מוזיאומסקוורטיר (רובע המוזיאונים) (3 באוגוסט 1980)
קישור ל-U1, U4 ורכבות מקומיות
קו U1 הוא אחד מקווי הרכבת התחתית של ברלין.
קו זה, שאורכו תשעה קילומטרים, כולל 13 תחנות.
עבור מסלול פעיל זה של הרכבת יועדה, החל משנת 1928, האות "B".
תוואי המסלול של הרכבת העוברת בקו זה הוא בכיוון מזרחהּ של ברלין למערבהּ - וחזרה, כאשר הרכבת עוברת דרומית לקו הרכבת ההיסטורי של מרקיזוּת שְלֶזִיָה.
המסלול הנוכחי של ימינו, הוא למעשה הארכה של קו הרכבת, עד הגיעה לתחנת הרכבת של מרקיזוּת שְלֶזִיָה ההיסטורית.
תחנה זו ממוקמת בתחילתו של רחוב וַרְשָאוּאֶר .
לאחר מכן חוצה הרכבת את שכונת קרוֹיצְבֶּרג, וממשיכה עד כיכר וִיטֵנבֶּרגפְּלַאץ, כיכר השוכנת בשדרת קורפירסטנדאם.
הקו עובר ברבעים: פרידריכסהיין-קרויצברג, מיטה, טמפלהוף-שנברג ושרלוטנבורג-וילמרסדורף.
חלקו המזרחי של הקו מאופיין בנסיעה ברכבת עילית , וחלק זה מהווה את קו הרכבת התחתית העתיק ביותר של ברלין.
בדומה לקווי הרכבת U2, U3 ו-U4, גם קו U1 נבנה לפני שנת 1914. עד שנה זו, פעלה בברלין רכבת תחתית ראשית אחת בלבד.
לאחר שנה זו, נבנו ונפתחו בברלין קווי רכבת תחתית חדשים, שהיוו התפצלויות של מסלול הרכבת התחתית הראשית המקורית.
באמצעותם, הורחבה התשתית של רשת הרכבות התחתיות הברלינאית, וניתן היה להגיע באופן פשוט ונגיש הרבה יותר- למגוון רחב של אתרים ויעדים נוספים בברלין, שלא היו נגישים דיים טרם בנייתם ופתיחתם של קווים אלו.
הקווים החדשים נבנו מתוך מחשבה ותכנון עתידי - למזער את השטח הכולל של רשת הרכבות התחתיות הברלינאית.
בעקבות השקפה זו, נבנו רכבות צרות יותר, ובהתאם לכך, גם רוחב המנהרות בהן נסעו פחת באופן משמעותי.
השקפה זו יצרה לבסוף את המונח: "רשת רכבות תחתיות בקנה מידה קטן".
חלק הארי של הקו מחבר בין תחנת "וִיטֵנבֶּרגפְּלַאץ" ובין תחנת "שער שלזיה" .
ב-1966 נקבעו שמות מסלולי הרכבות השונים, העוברים ברחבי ברלין.
השמות כללו הן מספרים והן אותיות, ששולבו יחדיו - עבור מסלול נתון של רכבת מסוימת.על כן, מאז שנת 1966, קו רכבת זה קיבל את המספר "1".
בשנת 1984 נוספה למספר גם האות "U", ומכאן שמו של הקו עד ימינו אלה - "U1".
כמו כן, מאז שנת 1966, הוארך תוואי המסלול של קו זה פעמיים נוספות, במסגרת עבודות שיפוץ ופיתוח רשת הרכבות התחתיות הברלינאית.
הארכת המסלול באה לידי ביטוי בשינוי מיקומה של נקודת הסיום המערבית של הקו, פעמיים נוספות, מאז 1966.
בימים עברו, הרכבות של קו U1 נסעו עדיין מתחנת רוּלֵבֶּן אל תחנת שער שְלֶזִיָה, כמתואר במחזמר הגרמני, קו 1 .
הרכבת התחתית הברלינאית כוללת קו נוסף, U12. מאז שנת 1993, נסע קו זה, במקרים מיוחדים ובאופן זמני בלבד במסלולו של קו U1.
יש לציין, כי קו זה קישר בתחילה אך ורק בין רחוב אוּלַאנְד ותחנת "שער קוֹטְבּוּסֶר" (מסלול קצר יותר, לפני הארכתו של הקו).
החל משנת 2003, לעיתים בלבד, קו U1, שהחליף את קו U15 - מתחיל כיום מתחנת הרכבת התחתית "קְרוּמֶה-לַאנְקֶה" , ומסתיים בחלקהּ המזרחי של "כיכר נוֹלֵנְדוֹרף" ("נוֹלֵנְדוֹרף-פְּלַאץ") , שם ממוקמת תחנת הרכבת התחתית "נוֹלֵנְדוֹרף-פְּלַאץ" .
עד שנת 2003, הסתיימה תנועת הרכבות של קו U15 בשעות הקודמות לשעת השיא בתחנת "וִיטֵנבֶּרגפְּלַאץ", ופעילותן באותו יום, לאחר שעה זו, לא חודשה עוד.
קו רכבת זה מחבר בין אולאנד-שטראסה ובין ורשאואֶר שטראסה .
בעיות התחבורה ההולכות וגוברות במטרופולין של מיליוני התושבים של ברלין, הובילו, בסוף המאה ה-19, לחיפוש אחר אמצעי תחבורה חדשים ויעילים יותר- מאלו שכבר היו קיימים.
במהלך שנת 1880, בעקבות הצעה שהעלה ורנר סימנס: ליצור אמצעי תחבורה חדשים בעיר, הועלו רעיונות רבים לבניית מערכת מונוריילים (רעיון שאכן יצא לפועל מאוחר יותר, בדומה לאופן פעולתהּ של הרכבת התלויה בוופרטל ), או מערכת של רכבת מנהרות , בדומה לרכבת התחתית של לונדון.
לבסוף, הגיש סימנס את תוכניתו – הקמת רכבת עילית ברחבי ברלין – לאבות המייסדים של העיר.
תוכנית זו הסתמכה על מודל הרכבת העילית של ניו יורק, אשר נבנתה קודם להגשת תוכנית זו.
לאחר הגשתהּ, דחו אבות העיר את התוכנית, זאת- מאחר שלטענתם, לא היה זה אסתטי לבנות רכבת עילית, אשר תעבור בתוך רחוב "פרידריכשטראסה" היוקרתי.
נוסף על הצעתו של סימנס, הגיש גם תאגיד מוצרי החשמל הגרמני AEG רעיונות מעניינים - עבור פרויקטים אפשריים, העוסקים בשיפור התעבורה בעיר.
למרות זאת, התנגדו חברי מועצת העיר לבניית מערכת רכבות תחתיות כלשהי בעיר, כיוון שחששו מנזקים אפשריים למערכות ניקוז הביוב, שנבנו אך זה עתה, בפעם הראשונה בתולדות העיר.
נזקים אלו, כך טענו, היו עשויים להיגרם בעקבות הקמה אפשרית של מערכת רכבות תחתיות מסוג זה.
בינתיים, בנתה חברת AEG מנהרה תת-קרקעית, המכונה "שְפּריטוּנֶל", המקשרת בין שְטרַלַאוּ ובין ברלין-אַלְט-טְרֶפּטוֹ .
במהלך בנייתהּ של מנהרה זו נעשה, בפעם הראשונה בפועל, שימוש בטכניקת מיגון מנהרות , לאחר חפירתן באמצעות מכונה לכריית מנהרות.
גם כאשר המנהרה שימשה בזמנים ההם כרכבת הנוסעת ברחובות העיר, היווה הדבר תקדים עבור רכבת תחתית , אשר עתידה הייתה בבוא העת להיבנות.
בנייתן של רכבות עיליות לאורך הרחובות: פרידריכשטראסה ולייפציגר לא קיבלה היתר בנייה, משום צרוּתם של רחובות אלה.
קו U2 הוא אחד מקווי הרכבת התחתית של ברלין.
בקו זה, שאורכו 20.7 קילומטרים, פועלות 29 תחנות.
הקו מתחיל בצפון-מזרחה של ברלין, בפנקו.
לאחר מכן הוא עובר במרכזה של ברלין, באלכסנדרפלאץ; ממשיך למרכז העיר העתיק דרך כיכר פוטסדאם ומרכזה של מערב ברלין (ויטנברגפלאץ וגן החיות של ברלין), ועובר גם באצטדיון האולימפי של ברלין לפני הגיעו לתחנתו האחרונה, רולבן (Ruhleben).
בדומה לקווי הרכבת U3, U1 ו-U4, גם קו U2 נבנה לפני שנת 1914. עד שנה זו, פעלה בברלין רכבת תחתית ראשית אחת בלבד.
לאחר אותה שנה, נבנו ונפתחו בברלין קווי רכבת תחתית חדשים, שהיוו התפצלויות של מסלול הרכבת התחתית הראשית המקורית.
באמצעותם הורחבה התשתית של רשת הרכבות התחתיות הברלינאית, וניתן היה להגיע באופן פשוט ונגיש הרבה יותר למגוון רחב של אתרים ושל יעדים נוספים בברלין, שלא היו נגישים דיים טרם בנייתם ופתיחתם של קווים אלו.
הקווים החדשים נבנו מתוך מחשבה ותכנון עתידי – למזער את השטח הכולל של רשת הרכבות התחתיות הברלינאית.
בעקבות השקפה זו, נבנו רכבות צרות יותר, ובהתאם לכך – גם רוחב המנהרות בהן נסעו פחת באופן משמעותי.
השקפה זו יצרה לבסוף את המונח: "רשת רכבות תחתיות בקנה מידה קטן" (בתרגום מגרמנית: "Kleinprofil-Netz", אשר משמעותו היא "רשת (רכבות) בעלת פרופיל קטן").
U-blox היא חברה שווייצרית לייצור מוליכים למחצה אלחוטיים, ומודולים לשוק הצרכני, לשוק רכב ולשווקים תעשייתיים.
החברה פועלת במודל מיקור חוץ כמעצב ויצרן של מעגלים משולבים.
הפתרונות האלחוטיים שלה מחברים בין מכונות, כלי רכב, ואנשים כדי לאתר את המיקום המדויק שלהם, ומתקשרים באמצעות תקשורת קצרת טווח (WI-FI, Bluetooth) או רשתות סלולריות.
באמצעות תיק המוצרים שלה הכולל צ'יפים, מודולים ופתרונות תוכנה ניתן לייצר תת-מערכות ומוצרים כדי למלא את הצרכים של ה"אינטרנט של הדברים" (IoT) וכן פתרונות M2M או Car2Car מהירים ויעילים עלותית (Cost effective).
החברה רכשה כתריסר חברות לאחר ההנפקה הראשונית ב-2007, שתי הרכישות האחרונות היו Connectblue ב-2014 ו Lesswire ב-2015
שווי השוק של החברה מוערך (נובמבר 2016) בכ-1.34 מיליארד דולר.
Tú הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה הרביעי, ?Dónde Están los Ladrones.
הסינגל יצא לאור ב-2 בנובמבר 1998, כסינגל השני מתוך האלבום.
את השיר כתבה שאקירה לבדה, והוא הופק על ידי שאקירה ולסטר מנדז.
מבקריה ומעריציה של שאקירה מייחסים לשיר חשיבות רבה.
במצעדים העיקריים הגיע השיר למקום ה-1 במצעד השירים הלטיניים, וה-1 במצעד שירי הפופ הלטיניים.
הווידאו הנלווה שיצא לשיר צולם ובוים על ידי אמיליו אסטפן.
צוות הצילום ואסטפן החליטו כי הקליפ יצולם בשחור-לבן, וכי הוא לא יכלול פרטים רבים.
לאורכו ניתן לראות את שאקירה יושבת על ספת ביתה, ומדי פעם קמה לקחת מזון מהמקרר.
נכון למרץ 2020, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-63 מיליון צפיות.
השיר זכה להצלחה רבה כאשר נכנס היישר אל המקום הראשון במצעד השירים הלטיניים ובמצעד שירי הפופ הלטיניים.
"Të ka lali shpirt" spirit") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האלבנית סילבה גאנברדהי, בשיתוף עם שני הראפרים האלבנים מאנדי ודאפי.
השיר יצא לאור ב-18 בינואר 2013, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר נכתב על ידי 2 סטאפ, והולחן על ידי אלפרד סולה.
השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את הדאנס.
ביולי 2013, הוציאה הזמרת דסיסלבה גרסה משלה לשיר בשם "Pusni go pak", שנעשתה בשיתוף עם מאנדי ועם הפה.
גרסה זו זכתה להצלחה רבה גם כן, ומונה הצפיות של הקליפ אשר יצא במיוחד עבור גרסה זאת, עומד על כ-15 מיליון צפיות.
שנה לאחר מכן ב-2014, ביצעה הזמרת הישראלית שרית חדד, גרסת כיסוי של השיר בעברית בשם "אל תאהב אותי".
בסמוך לכך הוציא הזמר הלבנוני עמל חיג'אזי, גרסה משלו לשיר בשפה הערבית בשם, "El layli".
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, הועלה לערוץ היוטיוב של גאנברדהי באותו זמן שיצא כסינגל רשמי.
בתחילת הקליפ, ניתן לראות את מאנדי כשהוא שר את השיר בחדר מלכותי עם תקרה מצופה בזהב, ואת סילבה כשהיא שרה את השיר במקומות שונים כגון: מועדון ריקודים, כביש מהיר, מבנן וכדומה.
לאחר מכן, נכנסת סילבה לביתו של מאנדי, ובאותו זמן היא מחליפה בגדים, לבגדים "יוקרתיים", כשביניהם ניתן למנות מעיל מפרווה, טבעת יהלום וכדומה.
לסוף, מגיע דאפי לשיר את השורות שלו, באותו החדר של מאנדי.
הקליפ זכה להצלחה בין-לאומית, ונכון לשנת 2020, מונה הצפיות שלו עומד על כ-525 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לאחד מן הקליפים הנשיים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
Tüm Şarkıları הוא אלבום האוסף הראשון של הזמרת-יוצרת הטורקייה, אירם דריג'י.
אלבום האוסף יצא לאור ב-14 באוגוסט 2015, על ידי חברת התקליטים GNL אנטרטיינמנט.
מתוך אלבום האוסף יצא לאור הלהיט "Kalbimin Tek Sahibine", שהפך לאחד מהשירים הטורקיים המצליחים ביותר בכל הזמנים.
אלבום האוסף הופק על ידי חולוסי דריג'י, בדומה לקודם Üç, ולזה שיצא לפניו İki, שהופקו על ידו גם כן.
ב-15 במאי 2014, יצא לאור השיר "Kalbimin Tek Sahibine", שנכלל באלבום האוסף.
הקליפ של השיר הועלה ליוטיוב באותו היום, וזכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-238 מיליון צפיות.
בהמשך, יצא השיר "Neredesin Sen", אשר זכה להצלחה נאה גם כן, והקליפ שלו צבר למעלה מ-4 מיליון צפיות.
U15 (אוניברסיטאות בגרמניה) ) היא אגודה של חמש עשרה אוניברסיטאות מרכזיות עתירות מחקר ומובילות בגרמניה שהתמזגו בשנת 2012 ומקום מושבה בעיר פרייבורג.
קבוצת האוניברסיטאות U15, הן מהמוסדות הנחשבים והבין-לאומיים ביותר במערכת האקדמית הגרמנית, כמעט שליש מכלל הסטודנטים באוניברסיטאות, שליש מכל הפרופסורים וכשליש מכלל הסטודנטים הבין-לאומיים באוניברסיטאות בגרמניה לומדים ועובדים בקבוצת אוניברסיטאות U15 הגרמניות.
בין 2014 לשנת 2016 הוענקו 43% מכלל מימוני הצד השלישי שהוענקו על ידי הקרן הגרמנית למדע (DFG) ו-49% מכלל מענקי גרמניה ממועצות המחקר האירופיות לפרויקטים וחוקרים מהאוניברסיטאות החברות בקבוצת U15. אוניברסיטאות U15 שייכות למרכזי הרפואה האוניברסיטאיים החזקים ביותר בגרמניה.
האגודה היא פלטפורמת תקשורת שבה מוגדרים יעדים משותפים ומנוסחים אסטרטגיות הקבוצה.
והיא מיצגת את האינטרסים של הקבוצה יחד.
הקבוצה היא מקור לרעיונות ודחפים לגוף האוניברסיטאי ומדיניות המחקר המשותפת.
הקבוצה מודיעה לציבור על חשיבותן של אוניברסיטאות מחקר גדולות לחברה.
השקיפות היא בין-לאומית והקבוצה בעלת מוניטין מחקרי גבוה ורמת מודעות גבוהה.
בוגרי אוניברסיטאות הקבוצה מבוקשים בין-לאומיים בתחום המדע, החברה, העסקים והפוליטיקה.
קבוצת האוניברסיטאות מציעה מכלול תחומי מחקר במדעי הרוח, החברה, הטבע ומדעי החיים.
באוניברסיטאות הקבוצה יש כ-543,388 סטודנטים, מ־2,803,916 סטודנטים בסך הכל מ-399 אוניברסיטאות גרמניות, המכינים אותם לקריירה האישית שלהם.
31% מכלל הסטודנטים הבין-לאומיים ו 43% מכלל הדוקטורנטים הבין-לאומיים בגרמניה נרשמים באוניברסיטאות הקבוצה.
חברי קבוצת האוניברסיטאות מפרסמים פרסומים רשמיים, פעילויות וחדשות אונליין באתר U15.
ההחלטות מרחיקות הלכת בדבר תכנון עתידי של מערכת המדע הגרמנית שהתקבלו או שמשמעותן קרובה בשנים האחרונות מחייבות כי על האוניברסיטאות עתירות המחקר להביע את האינטרסים שלהן באופן שתואם את חשיבותן למערכת המדע.
על רקע זה אוניברסיטאות U15 מילאו תפקידים משותפים רבים בשנים האחרונות: המשך בתחרות המצוינות, קידום אקדמאים צעירים, לעתיד מערכת ההסמכה, אך גם לחוק הגנת המידע של האיחוד האירופי או לחוק זכויות יוצרים.
על פי התקנון של U15, הדירקטוריון נבחר כל שנתיים ונפגש לפחות פעמיים בשנה.
האספה הכללית של ה-U15 הגרמנית מורכבת מהנשיאים והרקטורים של האוניברסיטאות החברות.
על פי התקנות, מפגשי האספה הכללית מתקיימים לפחות פעמיים בשנה.
האוניברסיטאות משתפות פעולה חוצת מדינות, במטרה להנגיש את תוצאות המחקר לאירופה מכוונת עתיד וחדשנות.
המשימה המשותפת היא לשרת את החברה ברשת של אוניברסיטאות מחקר חזקות.
האוניברסיטאות כמוסדות לחינוך ומחקר, מאפשרות ביטחון ארוך טווח לעתיד על ידי הנגשת ידע חדש לחברה.
האוניברסיטאות מחויבות לאפשר לסטודנטים ללמוד בצורה הטובה ביותר לעתיד במדע, בחברה, בפוליטיקה ובעסקים.
האוניברסיטאות רואות עצמן כמקומות של יצירת ידע ומקומות של העברת ידע, זה כולל חינוך של סטודנטים, בוגרים, עובדים וצוות המחקר והניהול.
משימות הליבה, שנמצאות בהנחיות היסוד של הרשת, הן:
אפשרות מחקר בסיסי חזק בטווח הארוך.
העברת ידע בחברה, פוליטיקה וכלכלה
U15 חברה ברשת הגלובלית של אוניברסיטאות מחקר מנובמבר 2014. רשת אוניברסיטאות מחקר עולמית זו, שנוסדה בשנת 2013, מאגדת כ-180 אוניברסיטאות מחקר מאוסטרליה, סין, בריטניה, יפן, קנדה וארצות הברית תחת קורת גג אחת.
הרשת כוללת את הארגונים הבאים: קבוצת ראסל (בריטניה, שבסיסה בלונדון), איגוד האוניברסיטאות האמריקאיות (ארצות הברית של אמריקה, שבסיסה בוושינגטון די.
סי.), הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר (אירופה, שבסיסה נמצא בלוון, בלגיה), איגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה (יבשת סין, יפן, דרום קוריאה, הונג קונג וטאיוואן), ליגת C9 (סין), קבוצת השמונה (אוסטרליה, שבסיסה בקנברה), אוניברסיטאות מחקר RU11 (יפן) וקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15, שבסיסה באוטווה.
U15 (אוניברסיטאות בגרמניה) הצטרפה לשותפיה ברשת הגלובלית בחתימה על ההצהרות הבאות:
שם האוניברסיטה, מדינה ובסוגריים שנת ייסוד האוניברסיטה:
אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (1810)
האוניברסיטה החופשית של ברלין (1948)
U-505 הייתה צוללת גרמנית מדגם IX.
היא נכנסה לשירות בשנת 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה.
הצוללת נשבתה בידי צי ארצות הברית ב-4 ביוני 1944, במהלך אותה מלחמה.
במהלך שירותה, יצאה הצוללת ל-12 פשיטות והטביעה שמונה אוניות של בעלות הברית.
כל ההטבעות היו בשנת 1942.
במהלך מבצע השבייה, אחרי שהצוללנים נכנעו, ניסה אחד הצוללנים לפתוח את מכסה ההשמדה העצמית של הצוללת, ולהטביע אותה.
מבצע שביית הצוללת היה סודי, ודבר הנפילה בשבי נשמר בסוד במשך כל המלחמה.
על סיפונה נתפסו מסמכים מסווגים רבים, וגם מכונת האניגמה לפיענוח צפנים.
ארצות הברית השאירה את האונייה בברמודה במטרה לאפשר לבעלות הברית ללמוד בעזרתה את מבנה הצוללות הגרמניות, ולפתח טקטיקות נגדן.
על מנת לשמור על סודיות תפיסת הצוללת, היא נצבעה בצבעי אוניות אמריקאיות וניתן לה השם USS Nemo ("אוניית צי ארצות הברית נמו").
לאחר תום המלחמה נעשה בה שימוש לגיוס כספים לממשלת ארצות הברית.
כל מי שרכש איגרות חוב מדינתיות (E War Bond) יכול היה לבקר על הצוללת.
ביוני 1945 הצוללת ביקרה בעיר ניו יורק, בפילדלפיה ובבולטימור, וכן בוושינגטון הבירה.
לאחר תום השימוש בה, החליט צי ארצות הברית בשנת 1945 להשתמש בה כספינת מטרה לאימוני ירי עבור הצי.
האב ג'ון גאלרי, אחיו של האדמירל דניאל גאלרי שמע על כך, והחליט לנסות ולהציל את הספינה.
גאלרי פנה למוזיאון המדע והתעשייה, בשיקגו, והציע להם להציל את הצוללת.
הצוללת נתרמה למוזיאון בספטמבר 1954 על ידי ממשלת ארצות הברית, ותושבי העיר שיקגו תרמו 250,000 דולרים - עלויות הבאתה לעיר (הצוללת נגררה על ידי משמר החופים של ארצות הברית דרך הימות הגדולות אל העיר שיקגו.
ב-25 בספטמבר 1954 הוצגה הצוללת כמוצג קבוע במוזיאון.
בשנת 1989, לאחר שהתברר כי הצוללת היא הצוללת היחידה מסוג זה ששרדה, היא הוכרזה כאתר מורשת היסטורי לאומי של ארצות הברית.
"Tímida" (בעברית: "ביישנית") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הברזילאית פבלו ויטאר, ביחד עם הזמרת-יוצרת המקסיקנית טליה.
השיר יצא לאור ב-19 במרץ 2020, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק ברזיל, כסינגל מתוך האלבום 111.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום העשירי במצעד שירי הפופ שבצ'ילה.
השיר נכתב על ידי רודריגו גורקי, דניאל סאנצ'ס, פבלו ביספו, זבו, גייל, ארתור מארקס ומפלדה והופק על ידי בראבו מיוזיק טים.
המיקס בשיר נעשה על ידי פיליפ ניקוליק.
לאחר שפבלו ויטאר הוציאה את "Clima Quente", כסינגל הראשון מתוך האלבום 111, הוחלט להוציא את השיר הזה כסינגל השני מתוכו.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-20 במרץ 2020, יום לאחר צאתו כסינגל.
לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את פבלו ויטאר ואת טליה רוקדות לצלילי השיר, בכמה סצנות שונות.
חלק מהסצנות צולמו כאשר כל אחת נמצאת לבדה, בעוד חלק מהסצנות צולמו כשהן ביחד.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם19 במרץ 2020הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתסוני מיוזיק ברזיל
Tócame הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הברזילאית אניטה, ביחד עם ארקנגל ודה לה גטו.
השיר יצא לאור ב-10 ביולי 2020, על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס כסינגל מתוך האלבום, Girl from Rio.
השיר הגיע למקום התשיעי במצעד השירים הלטיניים הדיגיטליים.
השיר נכתב על ידי אניטה, אנדרס טורס, ארקאנג'ל, גטו דה לה, מאוריסיו רנגיפו וראיין טדר והופק על ידי טורס, רנגיפו וטדר.
ב-2 ביוני 2020, הודלפה העטיפה הרשמית של הסינגל, תוך שהדליפו את השם הרשמי שלו.
ב-2 ביולי פרסמה אניטה באופן רשמי את העטיפה של הסינגל ואת תאריך היציאה שלו.
אניטה ביצעה את השיר לראשונה ב-11 ביולי 2020 ב-"Altas Horas".
היא גם ביצעה אותו ב-21 באוגוסט ב-"The Late Late Show with James Corden" עם ג'יימס קורדן.
מקוםתאריםמכירותברזיל (Pro-Música Brasil)פלטינה40,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
Tú Sólo Tú (באנגלית You, Only You, ובעברית: אתה, רק אתה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Dreaming of You.
השיר יצא לאור ב-5 ביולי 1995, על ידי חברת התקליטים EMI רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר נכתב במקור על ידי פליפה ואלדס לייל והופק על ידי חוסה הרננדס.
המוזיקאי פליפה ואלדס לייל, הוציא את השיר בשנת 1949 וגם כתב אותו.
באותה השנה, הוא הוקלט על ידי מיגל אסבס, פדרו אינפנטה, לואיס פרס מסה ורוזיטה קינטנה.
רוברטו קנידו וקולומבה דומינגז הקליטו אותו עבור הסרט "Pueblerina".
לה טורקצ'יטה הקליטה אותו עבור הסרט "Perdida".
לואיס אגילאר הקליט אותו עבור הסרט "Tú, solo tú".
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם5 ביולי 1995תקליט • תקליטורEMI
"Tú Quieres Volver" (בעברית: "אַתָּה רוֹצֶה לַחֲזוֹר") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Timeless.
השיר יצא לאור בשנת 1997, כסינגל הרביעי מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים איסט וסט רקורדס.
הוא נכתב על ידי חברי להקה ג'יפסי קינגס.
כאשר הופץ ברחבי העולם, צורפו אליו השירים "O mio babbino caro" ו-"Heaven Is Here".
השיר "Tú Quieres Volver" בוצע והוקלט גם על ידי ג'יפסי קינגס ונכלל באלבום, Gipsy Kings.
גרסתה של הלהקה זכתה להצלחה באזורים שונים ברחבי העולם.
בשנת 2001, הוציאה ברייטמן את אלבום האוסף, The Very Best of 1990–2000, בו נכלל השיר.
פרק זמן לצאתה, עלתה הגרסה של השיר משנת 1987, לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליחה לצבור שם למעלה מ-13 מיליון השמעות.
עבור "Tú Quieres Volver" לא יצא וידאו קליפ רשמי, אך ב-15 במאי 2011 פורסם לראשונה ביוטיוב סרטון הכולל הופעה של ברייטמן עם השיר, כשברקע ישנה תזמורת.
אותה ההופעה הצליחה לצבור למעלה מ-100,000 צפיות בסך הכול.
סרטון מילים לא רשמי של "Tú Quieres Volver" פורסם ביוטיוב ב-2 בספטמבר 2013.
ב-16 בפברואר 2012, פורסם ביוטיוב סרטון מילים של השיר, שהצליח לצבור קרוב למיליון צפיות.
הצוללת הגרמנית U-47 הייתה צוללת מטיפוס VIIB של הקריגסמרינה של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
היא הונחה ב-25 בפברואר 1937 ב-Friedrich Krupp Germaniawerft בקיל כמספר 582 ונכנסה לשירות ב-17 בדצמבר 1938 בפיקודו של גינתר פרין.
במהלך הקריירה של U-47, היא הטביעה בסך הכל 31 ספינות אויב, כולל את אוניית המערכה הבריטית אה"מ רויאל אוק, ופגעה בתשע ספינות קרב נוספות.
U-47 מדורגת כאחת מהצוללות הגרמניות המצליחות ביותר במלחמת העולם השנייה.
בשנת 2016 נמצא וזוהה אחד הטורפדות הפגומים שנורו לעבר אה"מ רויאל הוק.
לצוללות הגרמניות מטיפוס VIIB קדמו הצוללות הקצרות יותר מסוג VIIA.
ל-U-47 הייתה תפוסה של כאשר שטה על פני השטח ו- בזמן הצלילה.
הצוללת הונעה על ידי שני מנועי Germaniawerft F46 ארבע פעימות, שישה צילינדרים דיזל מוגדשים, המייצרים בסך הכל 2,800–3,200 כוחות סוס (2,060–2,350 קילוואט) לשימוש מעל פני השטח, שני מנועים חשמליים שתי פעימות מסוג AEG GU 460/8-276 המייצרים סך של 740 כוחות סוס (550 קילוואט) לשימוש בזמן הצלילה.
היו לה שני גלי הנע ושני מדחפים בקוטר .
הצוללת הייתה מסוגלת לפעול בעומקים של עד .
לצוללת הייתה מהירות מרבית מעל פני השטח של 17.9 קשרים (33.2 קמ"ש) ומהירות צלילה מקסימלית של 8 קשרים (15 קמ"ש).
כשהצוללת מתחת לפני המים, היא יכלה לפעול לאורך 90 מיילים ימיים (170 ק"מ) במהירות של 4 קשרים (7.4 קמ"ש); כאשר עלתה, היא יכלה לשוט 8,700 מיילים ימיים (16,100 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
לצוללת היו בין 44 ל-60 אנשי צוות.
U-47 ביצעה עשרה סיורים קרביים ובילתה בסך הכל 238 ימים בים.
היא הטביעה 31 ספינות אויב (בסך הכל 162,769 BRT ו-29,150 טון) ופגעה בשמונה נוספות.
לפני היעלמותה במרץ 1941, איבדה U-47 איש צוות אחד, היינריך מאנטיק, שנפל מהסיפון ב-5 בספטמבר 1940.
U-47 הוקצתה לשייטת הצוללות השביעית ב-17 בדצמבר 1938 (היום שבו נכנסה לשירות).
היא פעלה תחת השייטת השביעית במשך כל הקריירה שלה.
U-47 נשלחה לים בצעד מנע לפני פרוץ המלחמה בספטמבר 1939; מהלך זה יאפשר לה להטביע כלי אויב מיד עם תחילת המלחמה.
היא יצאה לסיור המלחמה הראשון שלה ב-19 באוגוסט 1939 (שבועיים לפני תחילת הלחימה), מנמל קיל.
במהלך הסיור הראשון שלה, היא הקיפה את האיים הבריטיים ונכנסה למפרץ ביסקאיה כדי להתחיל את הסיור באזור I.
ב-3 בספטמבר הוכרזה מלחמה ו-U-47 קיבלה פקודות ליזום פעולות איבה נגד ספינות בריטיות, אך היא לא נתקלה באף אונייה ביום הראשון.
חדשות על טביעת SS אתניה על ידי U-30 הגיעה לפרין למחרת, יחד עם הוראות נוספות לדבוק בקפדנות בפרוטוקול הצוללות.
הספינה הראשונה שנתקלה בה U-47 במהלך המלחמה הייתה ספינת משא יוונית נייטרלית שפרין בדק אך שחרר ללא פגע.
שני כלי שיט נייטרליים נוספים נתקלו ופרין סירב אפילו לעצור אותם.
מיד לאחר עלות השחר ב-5 בספטמבר, אנגלברט אנדרס – ששירת כקצין שמירה ראשון על סיפון U-47 – הבחין ב-SS "בוסניה" מזגזגת ובמצב חשוך.
פרין עלה על פני השטח וירה ירייה בודדת מתותח הסיפון 88 מ"מ שלו כדי לעצור את הספינה, אך במקום זאת "בוסניה" הגבירה מהירות והחלה לשדר התראה ('SSS') יחד עם שמה ומיקומה.
לאחר מכן פרין ירה מיד ארבעה פגזים נוספים מתוכם שלושה פגעו בספינה, מה שגרם לצוותה לנטוש את הספינה.
U-47 העניק סיוע לצוות של בוסניה, העלה אותם על הצוללת וסייע בחילוץ סירת הצלה שהתהפכה במהלך בריחת הצוות.
ספינה נורווגית הגיעה גם היא והעלתה את כל הניצולים.
לאחר עזיבתה, פרין ירה טורפדו בודד שהרס את הספינה שטבעה עם מטען הגופרית שלה כמעט מיד.
ה-2,407 BRT בוסניה הפכה לכלי השיט הבריטי השני, ולספינת המשא הראשונה, שטבעה אחרי אתניה.
מאוחר יותר למחרת U-47 נתקלה בספינת משא בריטית גדולה יותר, ה-4,086 GRT SS "ריו קרלו".
שוב, פרין בחר לעלות על פני השטח וליזום התקפת תותח על אוניית הסוחר.
בעוד שהריו קרלו אכן הפסיקה לנוע, היא בכל זאת שידרה את התראת הצוללות, מה שגרם לפרין לירות יריית אזהרה לא יעילה.
שלוש יריות נוספות מתותח הסיפון אל הגשר של ריו קרלו, כאשר השידור נפסק והצוות נטש את הספינה.
לאחר שהצוות נעלם, פרין הטביע את כלי השיט ושלח את המטען המעורב שלו לתחתית עם טורפדו בודד.
בזמן שצוות ה-U-47 בחן את סירות ההצלה והבטיח שלניצולים יש אספקה, הופיע כלי טיס ו-U-47 צללה, עזבה את האזור והותירה את הצוות לאחרים שיחלצו אותם.
ב-7 בספטמבר, פרין נתקל בספינת משא בריטית נוספת, ושוב יזם עליה מתקפה עילית.
בניסיון להימלט, SS גרטבון שידרה את התראת הצוללת, משכה אש מתותח הסיפון.
התורן ואנטנת הרדיו נהרסו בשריפה והספינה הגיעה בזמן שהצוות הוכנס לסירת הצלה.
פרין הופתע, מאחר שצוות הגרטבון הפנה את הספינה לכיוונו בניסיון לתקוף את הצוללת התוקפת.
היא החלה להפליג לאחר שהצוות שלה עזב ופרין נאלץ לנקוט באמצעי חירום כדי להימנע מהספינה.
לאחר שהתחמק מגרטבון הנטושה, פרין בדק את סירת ההצלה ולאחר שצוותה דחה את ההצעה להביא סירת הצלה שנייה מספינת המשא הסובבת, הוא עזב אותם (כולם שרדו).
פרין סירב להתקשר לסיוע בגלל הניסיון לדפוק אותו.
הוא חזר לגרטבון וניסה לסיים אותה כפי שעשה בפעמים הקודמות, אך הטורפדו התקלקל ופרין השתמש בתותח הסיפון כדי להרוס את הספינה ולהטביע את מטען עפרות הברזל שלה.
במהלך סיור ראשון זה, שהסתיים עם הגעתה לקיל ב-15 בספטמבר 1939, הוטבעו שלושה כלי שיט בסכום כולל של 8,270 GRT.
ב-1 באוקטובר 1939, פרין קיבל את ההוראה ממפקד צי הצוללות (BdU) קרל דניץ לחדור לנמל הצי הבריטי סקפה פלו.
דניץ נתן לפרין לפחות 24 שעות לחשוב על המשימה ההתנדבותית, אבל פריין הסכים כבר למחרת.
פקודה זו דמתה ל"קומנדו התאבדות", מאחר שהנמל היה מאובטח בכבדות, שתי צוללות גרמניות (SM U-18 ו-SM UB-116) כבר הוטבעו במשימות דומות במלחמת העולם הראשונה וההתקפה עקב זרם חזק הייתה אפשרית רק על פני השטח.
ליל 13–14 באוקטובר נבחר כתאריך התקיפה על מנת לנצל את החושך העמוק של ליל ירח חדש.
ב-8 באוקטובר, U-47 יצאה מקיל ויצאה למסע הארוך כ-1100 ק"מ.
למרות כל המכשולים בדמות ספינות טבועות, רשתות חסימה, סירות סיור ולילה בהיר באופן בלתי צפוי בגלל זוהר השמש, הצליח פרין לחדור אל סקפה פלו מעל המים בסביבות חצות.
בערך בשעה 1:00 הוא ירה שלוש טורפדות לעבר אוניית ראשה אותה ראה, אך רק טורפדו אחד התפוצץ בחרטום או בשרשרת העוגן של אוניית המערכה אה"מ רויאל אוק.
מאחר שהמפקדים הבריטים לא ייחסו את הפיצוץ לפגיעת אויב, הנמל נשאר רגוע.
פרין ניצל זאת, טען מחדש את צינורות הטורפדו, וחמש עשרה דקות לאחר ההתקפה הראשונה, ירה שלוש טורפדות נוסות, שכולם פגעו ברויאל אוק.
הספינה טבעה 13 דקות לאחר הפגיעה, 833 מלחים מתו.
לאחר חגיגה מפוארת בברלין על הטבעת אה"מ רויאל אוק שבה התקבלו אנשי הצוות של U-47 על ידי אדולף היטלר ועוטרו, חזרה הצוללת לים ב-16 בנובמבר 1939. לאחר שהצוללת עזבה את קיל ב-16 בנובמבר, היא יצאה לים הצפוני.
לאחר שנסעה ברחבי האי הבריטי אל מפרץ ביסקאיה ותעלת למאנש, U-47 הטביעה שלוש ספינות נוספות, נאבסוטה ב-5 בדצמבר, ספינת הקיטור הנורווגית MV Britta ב-6 בדצמבר ו-"Tajandoen" ב-7 בדצמבר.
לאחר טביעת נאבסוטה, משחתות בריטיות ירו לזמן קצר מטעני עומק לעבר הצוללת, אך היא הצליחה להתחמק בבטחה מהתקיפה ללא כל נזק.
U-47 יצאה מנמל וילהלמסהאפן והחלה את הסיור הרביעי שלה ב-11 במרץ 1940. במשך 19 ימים היא שוטטה בים הצפוני בחיפוש אחר שיירות של בעלות הברית.
עם זאת, היא הצליחה לטרפד את אוניית הקיטור הדנית בריטה מצפון לסקוטלנד רק ב-25 במרץ.
לאחר טביעת בריטה, U-47 חזרה לווילהלמסהאפן ב-29 במרץ.
הסיור החמישי של U-47 היה הסיור הראשון שלה שלא הביא להטביעת ספינות.
היא עזבה את וילהלמסהאפן ב-3 באפריל 1940 ויצאה שוב אל הים הצפוני.
היא אמנם לא הטביעה שום כלי שיט של בעלות הברית בסיור החמישי שלה, אבל בסביבות 19 באפריל, היא ירתה טורפדו שכוון לעבר ספינת הקרב הבריטית אה"מ וורספייט אבל הטורפדו החטיא את מטרתו או לא הצליח להתפוצץ עם הפגיעה.
כמה משחתות סמוכות ניסו להטביע את הסירה באמצעות מטעני עומק אך U-47 הצליחה להימלט.
הסיור השישי של U-47 היה הרבה יותר מוצלח.
לאחר שעזבה את קיל ב-3 ביוני 1940, היא יצאה לים הצפוני ופעלה מול החוף הדרומי של אירלנד.
יחד עם שש צוללות נוספות בלהקת זאבים פרין, היא תקפה את שיירה HX 47 והספינה הראשונה שנפלה קורבן לצוללת הייתה ה-SS "Balmoralwood" הבריטית; שהוטבעה ב-14 ביוני.
תוך פחות מחודש הטביעה הסירה שבעה כלי שיט נוספים, "סן פרננדו" ב-21, "קתרין" ב-24, "לנדה" ו"לטיסיה" ב-27, "Empire Toucan" ב-29, "גאורגיוס קיריאקידס" ב-30 ו-SS ארנדורה סטאר ב-2 ביולי.
הצוללת הגרמנית חזרה לקיל ב-6 ביולי לאחר 34 ימים בים ושמונה ספינות אויב שטובעו.
הסיור השביעי של U-47 כלל הפלגה מצפון לאיים הבריטיים ואל צפון האוקיינוס האטלנטי, מדרום לאיסלנד.
במהלך תקופה של 30 יום, היא הטביעה בסך הכל שישה כלי אויב ופגעה באחר.
בעקבות הניצחונות הללו, ב-25 בספטמבר, U-47 נכנסה לנמל הצרפתי לוריאן, שהיה כעת בשליטה גרמנית בעקבות הקרב המכריע על צרפת.
הסיור השמיני של U-47 החל ב-14 באוקטובר 1940 כשעזבה את נמל הבית שלה, לוריאן.
בעוד הסיור השמיני שלה נמשך עשרה ימים, היא הטביעה ארבעה כלי שיט אויב ופגעה בשניים נוספים תוך יומיים בלבד.
ב-19 באוקטובר, U-47 פגעה בכלי השיט הבריטי "שיראק" והטביעה את "אוגנדה" ו-"Wandby", ששניהם היו רשומים כבריטיים.
למחרת, הצוללת גרמה נזק לספינה הבריטית "Athelmonarch" והטביעה "את לה אסטנסיה" וכן את "ויטפורד פוינט".
היא חזרה לנמל שלושה ימים לאחר מכן ב-23 באוקטובר.
U-47 עזבה את נמל הבית שלה לוריאן ב-3 בנובמבר 1940 ויצאה לצפון האוקיינוס האטלנטי בחיפוש אחר שיירות בעלות הברית.
במהלך הסיור התשיעי שלה, היא גרמה נזק לשלוש ספינות, "Gonçalo Velho", "Conch" ו-"Dunsley", והטביעה את ויל ד'ארלון.
U-47 חזרה ללוריאן בפעם האחרונה ב-6 בדצמבר.
U-47 יצאה מלוריאן בסיור העשירי והאחרון שלה ב-20 בפברואר 1941. היא נעלמה ב-7 במרץ 1941 ובאותה העת האמינו שהוטבעה על ידי המשחתת הבריטית אה"מ וולבריין ממערב לאירלנד, כאשר צוללת הותקפה על ידי אה"מ וולבריין ואה"מ וריטי.
הערכה לאחר המלחמה הראתה שהצוללת שהותקפה שם הייתה UA, שרק ניזוקה.
אה"מ וולבריין ביצעה התקפה מוקדמת יותר על צוללת בשעה 05:10, 5 דקות לאחר מתקפת הטורפדו הידועה האחרונה של U-47 על הספינה של מפעל הלווייתנים "Terje Viken".
שום דבר נוסף לא נשמע מ-U-47 לאחר זמן זה.
נכון להיום, אין תיעוד רשמי של מה שקרה ל-U-47, אם כי קיימות מגוון אפשרויות אחרות, כולל מוקשים, כשל מכני, קורבן של הטורפדות שלה, או אולי מתקפה מאוחרת יותר שלא אושרה על פי טענות של צוות הקורבטות אה"מ קמליה ואה"מ ארבוטוס.
על U-47 היה צוות של 45 קצינים ומלחים במהלך הסיור האחרון שלה בצפון האוקיינוס האטלנטי בתחילת 1941, שכולם ככל הנראה מתו.