tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במערכון אחר הוצג מישהו שהתמודד בעשינו עסק (גיל ססובר) שרצה למכור את הדחליל שבו זכה, לשמחתו של בעל מגרש המכוניות (צביקה הדר) שרצה אותו בתור מתקן לשלט של המגרש עצמו ובתמורה נתן לו את המכונית של בחור אחר (איתי שגב) שזכה בה ב"גלגל המזל" שתכנן למכור אותה.
באחד הפרקים של "שמש" שמש מראה לאתי שתי מעטפות ושואל אותה באיזו מעטפה היא תחליט לקחת והיא משווה אותו למנחה של עשינו עסק שהחליף את צבע שיערו בכל תוכנית (בדיחה פנימית על צביקה הדר עצמו).
בסרט "הרקולס" של דיסני מגרה אומרת, לאחר שהיא רואה את רגליו של הרקולס מבצבצות מאחורי וילון, "בואו נראה, מה יש מאחורי וילון מספר 1".
בספיישל לכבוד "הגשש החיוור" ששודר בשנת 1994 בהנחיית אברי גלעד.
המערכון שפתח את זה שהש.ג.
מכלא 6 (ישראל פוליאקוב) מבקש מאברי שיעזור לו לאחר שחברו (גברי בנאי) החליט להיתקע על צלחת לוויין, וכך התבצע מבצע החילוץ כמשחק של "עשינו עסק" כשאברי הציע לחייל השני סכום כסף מסוים על כל שלב שבו הוא ירד מן הסולם (על אף שהחייל שמגלם גברי רצה דחליל).
באחת התוכניות של "הקרנבל של מיכל" אבנר עשה שעשועון בבית, כשבחלקו נעשה בסגנון "עשינו עסק", כשאת דמות הדחליל גילם סער בן יוסף (בתור הדחליל מהמחזמר "הקוסם!").
עשור הוא תקופת זמן של עשר שנים.
מקובל להתייחס לעשור כעשר שנים הנספרות החל מתחילתה של שנה עגולה, כמו בשימוש של העשור הראשון של המאה ה-21, שהחל בשנת 2000 והסתיים בסוף שנת 2009, או בתיאור כללי של גילו של אדם, למשל ב"העשור השלישי לחייו" אף על פי שכל תקופה של עשר שנים היא עשור.
למשל 10 השנים האחרונות אצל תקופת חיי אדם נקראת "העשור האחרון בחייו", כלומר מזמן פטירתו, עשר שנים אחורה ולא באופן עגול.
עשהאל הוא התנחלות ויישוב קהילתי תורני בהר חברון.
היישוב נמנה עם יישובי חבל יתיר ושייך למועצה האזורית הר חברון.
היישוב צופה על גבולו הצפוני של יער יתיר, בגובה 680 מטרים מעל פני הים וממוקם בסמוך לאזור התעשייה מיתרים ולמפגש הכבישים 60 ו־317. היישוב הוקם כמאחז ב־2001 והוכר ב־2023.
היישוב קרוי על שם עשהאל בן צרויה, מגיבורי המלך דוד שהתהלך בגבעות האזור לפני כ-3,000 שנה, בתקופת נדודיו טרם ימי המלוכה בחברון.
בינואר 1983 החליטה הממשלה להקים במקום יישוב בשם יתיר ג', אך ההחלטה לא יצאה לפועל והיישוב לא נבנה.
היישוב שלא הוקם קיבל בשנת 1992 את השם עשהאל.
עשהאל הוקמה כנקודת יישוב בשנת תשס"א (2001) על ידי גרעין צעירים ששאפו להקים במקום נקודת התיישבות חקלאית המשותפת לדתיים ולחילוניים.
לאחר התפזרות הגרעין בשנת תשס"ד (2005), עלתה לנקודה קבוצת משפחות בעלי תשובה.
לאחר מספר שנים גם קבוצה זו התפזרה ונותרה בעשהאל משפחה אחת שהחזיקה את הנקודה.
בשנת תשע"ב (2012) עלה גרעין בן 2 משפחות לנקודה, ביוזמת צביקי בר-חי ראש מועצת הר חברון, והרב איציק אמיתי מטנא עומרים, ראש ישיבת ההסדר במצפה אשתמוע.
ביישוב תושבים רבים שפונו מביתם בגוש קטיף, ביניהם הרב מאיר בראלי, נכדו של הרב משה צבי נריה, שהוכתר בשנת תשע"ה (2014) כרב היישוב.
נכון לשנת תשפ"ד (2024) מתגוררות ביישוב כ־100 משפחות, להם כ-350 ילדים.
ביישוב מקווה טהרה לנשים, בית כנסת, מעון יום לפעוטות ושלושה גני ילדים.
בעשהאל פועלת תנועת הנוער "אריאל" אשר מופעלת על ידי נוער היישוב.
בתשרי תשע"ט נחנך ביישוב 'מעיין עשהאל', לזכרו של סמ"ר .
נכון לינואר 2024 המתחם סגור למבקרים.
תושבי היישוב מתפרנסים ממקצועות מגוונים ועובדים בהר חברון, בבאר שבע, בערד, בירושלים ובמרכז הארץ.
בעשהאל קבוצה גדולה של אנשי רפואה העובדים במרכז הרפואי סורוקה בבאר שבע ובמערך רפואת החירום בהר חברון.
ב-1 בינואר 2019 קרא השר לביטחון הפנים גלעד ארדן לראש הממשלה בנימין נתניהו להסדיר את היישוב, "לאור העובדה שאין למעשה מחלוקת שההתיישבות בהר חברון אינה התיישבות זמנית", ומדובר ביישוב שנמצא על אדמות מדינה ותושביו סובלים מבעיות תשתית, חינוך וביטחון.
בפברואר 2023 החליט הקבינט המדיני ביטחוני להכשיר את היישוב, כהתנחלות עצמאית במועצה אזורית הר חברון.
ב-6 בספטמבר 2023 חתם אלוף פיקוד מרכז יהודה פוקס על צו הקובע את עשהאל כיישוב שיפוט מועצה אזורית הר חברון.
שטח היישוב שנקבע בצו הוא 880 דונם, המהווה הרחבה משמעותית למאחז שהשתרע על 55 דונם.
"עשו אהבה, לא וורקראפט" הוא הפרק השמיני בעונה העשירית של קומדיית המצבים המונפשת "סאות' פארק".
הפרק שודר לראשונה ב-4 באוקטובר 2006.
הפרק התמקד באופן סאטירי בסוגיית ההתמכרות למשחקי וידאו מקוונים ובסטריאוטיפים מסוימים שנמצאים בשימוש נרחב בעיקר בקרב שחקני משחק הווידאו וורלד אוף וורקראפט.
בשנת 2007 הפרק זכה בפרס אמי בקטגוריית פרק האנימציה הטוב ביותר.
"ג'נקינס" הוא כינויה של אחת הדמויות במשחק וורלד אוף וורקראפט, והוא מסתובב בעולם המשחק והורג באופן תדיר דמויות אחרות ללא סיבה, מבלי שיסכימו לדו-קרב.
ג'נקינס הורג את הדמויות של הילדים בעולם המשחק פעמים רבות באופן חוזר ונשנה.
ג'נקינס מתואר כאדם מבוגר, שקט, כפייתי, שמן יתר על המידה ו"חסר חיים".
על אף שאביו של סטן, רנדי, החל להתמכר גם הוא למשחק, דמותו במשחק נהרגת גם כן על ידי ג'נקינס.
בעקבות כך הם מחליטים לעשות משהו בעניין כאשר קרטמן אוסף בהמשך את כל הבנים בני גילם מרחבי העיירה ומשכנע את כולם כדי להיכנס במקביל לעולם המשחק על מנת על מנת להביס בכוחות משותפים את ג'נקינס.
למרות זאת ג'נקינס מצליח לגבור עליהם והורג את כולם בקלות רבה.
בעקבות כך הבנים אשר הובסו מחליטים להפסיק לנסות להילחם בג'נקינס.
הבכירים ב-Blizzard Entertainment מגלים בהמשך כי המשתמש של אותה דמות משחק בוורקראפט כמעט בכל שעה של כל יום במשך שנה וחצי ברצף מאז שהמשחק הושק.
לטענתם ג'נקינס הגיע לרמה כה גבוהה במשחק המאפשר לו לשחק בעולם המשחק מבלי שיהיה חייב לפעול במסגרת חוקי המשחק, כאשר הוא מסוגל להרוג שחקנים אחרים ללא כל הפרעה.
משום כך לטענתם רק מי שיגיע גם הוא לרמת "חסר חיים" יוכל לנצח אותו.
קרטמן מחליט כי הוא לא מוכן לוותר, ובעקבות כך הוא משכנע את סטן, קייל, וקני להמשיך ולשחק במשחק.
קרטמן רוקם תוכנית שתאפשר לבנים להביס את ג'נקיס – לטענתו הם יצליחו להגיע לרמה גבוהה במיוחד שתאפשר להביס את ג'נקינס אם הם יהרגו חזירים רבים במיוחד.
מכיוון שחזירים לא שווים הרבה נקודות עליהם להרוג עשרות מיליוני חזירים.
בעקבות כך, במשך החודשים הבאים הבנים משחקים במשחק במשך 21 שעות ביממה, הורגים מיליוני חזירים בעת שהם מצליחים לפעול בסתר מבלי שג'נקינס יאתר אותם ויהרוג אותם.
במסגרת תהליך זה, הנערים הופכים עצלנים במיוחד, מגדלים שיער ארוך במיוחד, וצוברים משקל עודף רב.
בכירי חברת בליזארד מגלים בינתיים שארבעת הבנים הגיעו לסופר היי לבל תוך שבועות ספורים בלבד ומקווים כי הם יוכלו להביס את ג'נקינס שכן אחרת המגמה עשויה להוביל לכך שאף אחד לא ירצה יותר לשחק במשחק וורלד אוף וורקראפט.
עם זאת, הבכירים של החברה מעריכים כי על אף שהבנים הגיעו לרמה מאוד גבוהה במשחק, רוב הסיכויים הם שג'נקינס יביס אותם.
בכירי חברת בליזארד אשר נחושים כעת לסייע לבנים להביס את ג'נקינס מחליטים להעניק להם כלי עזר בשם "חרב אלף האמיתות" – כלי נשק בעל עצמה כה רבה שהוא מסוגל לגרום לנזק רב ליריב במכה אחת.
החרב נוצרה בידי מתכנתי המשחק, אך הוסרה ונשמרה בדיסק און קי מכיוון שנחשבה לכלי בעל עצמה רבה מדי עבור המשתמשים.
הבנים, אשר אינם מודעים לתוכנית שרקמו בכירי חברת בליזארד, מנהלים קרב גורלי מהמחשבים בביתו של קארטמן נגד ג'נקינס אשר כבר נערך במשך 17 שעות רצופות.
אף על פי כן, בכירי חברת בליזארד צופים שקרב זה יסתיים ללא הצלחה במידה שחרב אלף האמיתות תהיה בידיהם של הבנים.
בינתיים בכירי חברת בליזארד, אשר אינם מודעים לכך שהבנים נמצאים בביתו של קארטמן, מגיעים לביתו של סטן עם הדיסק און קי, ומפצירים באביו (שגם לו יש דמות במשחק) לתת לבנו את חרב אלף האמיתות לפני שדמותו תמות בקרב.
רנדי מתחבר לוורקראפט ומעביר לסטן את החרב, אך במקביל ג'נקינס הורג את דמותו של רנדי.
סטן בתגובה מכה את ג'נקינס באמצעות החרב ומסיר ממנו את השריון והמגן.
קארטמן, קייל וקני מנצלים את הרגע שבו ג'נקינס חשוף למתקפה והורגים אותו.
לאחר שהבנים הצליחו להרוג את הדמות ג'נקינס, דמויות של שחקני ווקראפט רבים יוצאות מהמחבוא וחוגגות את מותו של ג'נקינס, בעודן משבחות את הבנים.
הפרק מסתיים כאשר סטן שואל את הבנים מה כעת, וקרטמן עונה לו בתגובה "מה זאת אומרת?
עכשיו אנחנו יכולים סוף הסוף לשחק את המשחק".
הפרק עושה שימוש רבות בגרפיקה ממוחשבת תלת־ממדית שנוצרה ברינדור בזמן אמת (תהליך המכונה Machinima).
במקור הפרק היה אמור להיות הפרק ה-14 של העונה התשיעית אך בשל עיכובים בשל המורכבות של תהליך יצירת קטעי הגרפיקה התלת-ממדיים העבודה על הפרק הסתיימה זמן רב לאחר התאריך המתוכנן ושודר בשל כך במקור בתחילת העונה העשירית.
שיתוף הפעולה עם חברת בליזארד אנטרטיינמנט
יוצרי סאות' פארק טריי פארקר ומאט סטון שיתפו פעולה עם Blizzard Entertainment אשר היו אחראים להפקת קטעי הגרפיקה הממוחשבת התלת־ממדית של הפרק.
במארז ה-DVD ציינו סטון ופארקר שהם היו המומים לחלוטין שהחברה הסכימה לסייע להם בהפקת הקטעים עבור הפרק.
מייקל מורהיים (Michael Morhaime), הנשיא והמייסד של חברת Blizzard Entertainment, פרסם הצהרה הנוגעת לשיתוף הפעולה עם יוצרי סאות' פארק בה ציין:
בעקבות שיתוף הפעולה חלק מתקליטורי ה-DVD של הפרק שנמכרו בהמשך כללו גרסת ניסיון ל-14 ימים ללא תשלום של המשחק וורלד אוף וורקראפט.
בעקבות שידור הפרק חברת Blizzard Entertainment שילבה את "חרב אלף האמיתות" שהופיעה בפרק בגרסת הבטא של חבילת ההרחבה של המשחק World of Warcraft: The Burning Crusade, על אף שלחרב לא היו את אותן התכונות שהוצגו בפרק.
הפרק זכה באופן כללי לביקורות טובות.
אתר האינטרנט IGN, המתמקד בביקורות של משחקי וידאו, העניק לפרק את הדירוג 9.3 והגדיר את הפרק בתור "אחד הפרקים המצחיקים ביותר שיוצרו אי פעם".
בשידור הטלוויזיה המקורי של הפרק צפו 3,400,000 צופים, רובם בין הגילאים 18 עד 49 – אחד מהפרקים הנצפים ביותר של ערוץ קומדי סנטרל בכל הזמנים.
עם זאת את הרייטינג הגבוה ביותר באותה העונה קיבל הפרק "The Return of Chef" בו צפו במקור מעל ל-3.5 מיליון צופים.
במהלך שנת 2007 פרק זה זכה בפרס אמי בקטגוריית פרק האנימציה הטוב ביותר.
עשו הוא רומן מאת הסופר הישראלי מאיר שלו, שיצא לאור בשנת 1991. זהו הרומן השני של מאיר שלו, ואף הוא כקודמו הפך לרב-מכר עם צאתו לאור, ומכר 55,000 עותקים תוך חצי שנה.
מקור שמו של הספר בעובדה כי המספר מכנה עצמו "עשו".
גם ספר זה, בדומה לספרו הראשון, נסוב סביב ההוויה החברתית, החלוצית והחקלאית של התקופה שבטרם הקמת המדינה, של המתיישבים הראשונים במושבים, במושבות ובקיבוצים.
במהלך 1992 תורגם ופורסם הספר להולנדית, צרפתית, גרמנית אנגלית ועוד.
בשנת 2016 יצא כספר מוקלט בקריינותו של שדרן הרדיו בועז כהן.
הספר עובד לסרט קולנוע באותו שם, בבימויו של פאבל לונגין ובכיכובם של הארווי קייטל, ליאור אשכנזי, מארק איווניר, יוליה פרסילד וגילה אלמגור.
בשיחה שנערכה עמו בשנת 2020, בחר מאיר שלו בספר זה כאהוב עליו מבין הספרים שכתב למבוגרים.
הספר מתאר את קורותיה של משפחת אופים המתגוררת בשפלה ומקורה בירושלים.
בספר מתוארת ראשיתה של המשפחה בירושלים והקורות אותה עד שהשתקעה בשפלה והקימה את המאפייה.
המספר מכנה עצמו "עשו" ומספר את סיפורו בשנת 1978 עם שובו לכפר בו גדל, לאחר 30 שנה בהן חי בארצות הברית, לאחר שנודע לו על ההחמרה במחלת אביו.
הוא פוגש שוב את אחיו התאום, יעקב, אביהם של רומי ומיכאל.
יעקב הוא גם אביו השכול של בכורו, בנימין, ששירת כלוחם ביחידה מובחרת, ונהרג מאש ידידותית בעת פעולה מבצעית.
בהמשך מתברר כי "עשו" עזב לאחר שבשנת 1948 הוכרעה סוגיית הירושה בין התאומים, ממש כמסופר בפרקי ספר "בראשית": יעקב זכה גם במאפייה וגם בלאה היפה, ואילו "עשו" עזב את הכפר לארצות הברית שם כתב ספר שנושאו "לחם" וכל הסיפורים בו הם פרי דמיונו העשיר.
בעשו נתקיימה נבואתה של אמו: "לא יהיה לך משפחה.
דמותו של שלו מופיעה לרגע בספרו, בחור צולע עם משקפיים, אשר הוא חברו של בנימין מן הסיירת שנפצע בתקרית בה נהרג, המתרועע עם רומי.
כספרים אחרים של מאיר שלו, הספר כתוב בשפה עשירה המתובלת בהומור דק ודמיון פרוע ונרחב.
יוסף אורן מפרש את הרומן כתיאור כשלון המפעל הציוני.
עשהאל צוקרמן (23 במרץ 1898 - 1 באוקטובר 1970) היה בן לאנשי ביל"ו שהיו מייסדי המושבה גדרה.
ממתנדבי הגדודים העבריים ופעיל בארגון ההגנה.
פעיל בכיבוש העבודה העברית בארץ ובגאולת קרקעות בדרום הארץ.
התגייס לצה"ל במלחמת העצמאות ובמהלכה מונה למושל הצבאי הראשון.
לאחר שחרורו המשיך לעסוק בחקלאות במשקו בגדרה.
עשהאל נולד ב-1898 בגדרה לשלמה זלמן צוקרמן (יליד סמרגון) ורבקה לבית חנקין (אחותו של יהושע חנקין וילידת קרמנצ'וג).
אביו, שעלה לארץ ב-1883, התקבל כחבר בביל"ו והיה ממייסדי גדרה ב-1884.
עשהאל סיים בית ספר יסודי בגדרה ואת המחזור הראשון בבית הספר הריאלי בחיפה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרף לגדודים העבריים ועסק בתחום הביטחון ביישובו.
לאחר פירוק הגדודים הצטרף להגנה והיה פעיל באזור הדרום.
בתקופה שלאחר המלחמה (בערך ב-1927) הצטרף לפעילות לכיבוש העבודה העברית בארץ מידי הערבים ועסק בחקלאות באזור השרון.
ב-1930 עבד עשהאל כמנהל עבודה במשקו של נחום שיפר שהיה ממייסדי כפר הדר בהוד השרון (נקרא "משק שפר").
לאחר מאורעות תרפ"ט (1929) החל עשהאל לעסוק ברכישת קרקעות באזור הדרום מטעם קק"ל .
בולטת במיוחד הרכישה, ב-1936, של אדמות "אבו זבורה" שעליהן הוקם, ב-1943, מצפה גבולות (בהמשך הוקם במקום קיבוץ גבולות).
גם אדמות קיבוץ נגבה נרכשו על ידי האחים צוקרמן.
בתקופת מלחמת העצמאות שירת עשהאל כקצין אפסנאות במחוז השפלה ובנובמבר 1948 מונה למושל הצבאי הראשון כשאחריותו על אזור הדרום.
בתקופה זו גר בקומה העליונה של בית המרקחת של זכריאס הערבי הנוצרי בכיכר גולומב.
לאחר סיום תפקידו הוחלף על ידי מיכאל הנגבי.
ב-1949 השתחרר מצה"ל והתיישב במשק שרכש בגדרה.
ב-1922 נישא ליעל הנקין (שהוריה גם הם ממייסדי גדרה).
נפטר בגדרה ב-1970. השאיר אחריו בת ובן שממשיך את דרכו ומעבד את המשק בגדרה.
עשירון הוא מונח מתחום הסטטיסטיקה התיאורית, המתייחס לנקודת החתך שמעליה ומתחתיה נמצא מספר שלם של עשיריות מתוך האוכלוסייה, או לקבוצת הערכים שבין שני עשירונים רצופים.
העשירון ה-k הוא הנקודה שמעליה נמצאים k עשיריות מהאוכלוסייה.
למשל, "העשירון העליון" הוא הקבוצה של עשירית ממשקי הבית, שהכנסתם היא הגבוהה ביותר, ואילו העשירון התחתון הוא הקבוצה של עשירית ממשקי הבית שהכנסתם היא הנמוכה ביותר.
העשירון העליון כולל את שני הערכים הגבוהים ביותר ברשימה זו, דהיינו 15 ו-30; כל ערך בין 11 ל-15 עשוי לשמש כנקודת חתך בדוגמה זו.
עשהאל בן שבת (נולד ב-9 במאי 1988) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם.
בן שבת התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מ.ס.
אשדוד ולאחר מכן עבר למחלקת הנוער של מכבי נתניה.
ב-16 בינואר 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד הכח עמידר רמת גן במסגרת גביע הטוטו.
עונה לאחר מכן ערך עוד 7 הופעות במפעל ולקראת סיום העונה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 0-2 נגד מכבי הרצליה.
באוגוסט עזב להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית במדיה עשה את הצעדים הראשונים שלו כשחקן מוביל בקבוצת בוגרים.
בכפר סבא ערך 27 הופעות בליגה והבקיע שני שערי ליגה.
בקיץ חתם בהפועל ניר רמת השרון עימה העפיל בסיום עונת לליגת העל לראשונה בתולדות המועדון.
את שער הבכורה שלו בליגת העל כבש בניצחון 0-1 נגד בית"ר ירושלים.
בינואר נחקר במסגרת פרשת "גול עצמי" בה נחקר בחשד להימורים במשחקי קבוצתו בה נמצא דובר שקר.
ב-28 בינואר 2014 חתם בפאנטראקיקוס היוונית.
ב-28 באוגוסט 2014 חתם בקרקירה.
בקרקירה לא מצא את מקומו ועזב את המועדון כבר בינואר.
ב-22 באוקטובר 2015 חתם בהפועל פתח תקווה עד לסיום העונה.
בקיץ חתם בהפועל בני אשדוד מליגה ג'.
ב-23 בדצמבר 2016 עבר להפועל עירוני באקה אל גרבייה מליגה א'.
בינואר שוחרר מהקבוצה וחזר לבאקה אל גרבייה.
עשו שונא ליעקב הוא ציטוט ממדרש העוסק בפגישת יעקב ועשו.
השימוש המקובל במונח זה הוא שלנצח קיימת בעמים שנאת ישראל; אם כי יש מהרבנים שערערו על הסבר זה.
מקור הציטוט הוא מדרש ספרי על הפסוק .
על פי המסורה, מופיעות נקודות על המילה "וישקהו".
מדרש ספרי עוסק בהסבר הנקודות המופיעות בתורה מעל מספר מילים ומסביר גם את הנקודות על מילה זו: "וישקהו - שלא נשקו בכל לבו".
על עמדה זו מובאת במדרש עמדתו החולקת של רבי שמעון בר יוחאי: "והלא (הלכה) בידוע שעשו שונא ליעקב?
אלא נהפכו רחמיו באותה שעה ונשקו בכל לבו".
כלומר, רשב"י שואל כיצד זה שעשיו שקודם לכן התגלה כשונאו של יעקב, רץ ומנשק את יעקב?
ותשובתו של רשב"י: באותו הרגע עשיו ריחם על יעקב ולכן היחס שלו ליעקב השתנה והוא נישק אותו בכל ליבו.
יש שמוכיחים מהמילה "הלכה" כי שנאת עשו לישראל היא נצחית.
בספר "עמק הנצי"ב" (על מדרש ספרי) פירש "הלכה - כמו בלשון התלמוד 'גמירי' פירוש: מקובל אנכי".
כלומר, לדעתו משמעות המילה "הלכה" היא - כך קיבלתי במסורת.
ברוח זאת ביאר בפירוש "באר היטב" על פירוש רש"י לפרשת וישלח: "ופשוטו...שכך הסכימו בבית המדרש להלכה, וכן דרך הירושלמי לומר על כל דבר הלכה", כלומר שאמירה זו מבטאת הסכמה מוחלטת בבית המדרש.
כלומר, לדעתו של הרב פיינשטיין, מדרש זה בא לומר שהשנאה של עשיו ליעקב, ושל העמים לישראל, היא נצחית.
בתשובה זו הרב פיינשטיין מדבר על הבריטים, וזיהויה של בריטניה עם עשיו מתיישב עם מסורת המזהה את הנצרות ככלל כהמשך דרכו של עשיו.
באופן דומה ביאר מהר"ץ חיות.
אליאב שוחטמן טוען שנפלה טעות סופר בעריכת הספרי, והמילה "הלכה" מקורה במילה "הלא" שנכתבה בקיצור "הל'".
אף לשיטת הפרשנים הסוברים כי "עשו שונא ליעקב" הוא כלל נצחי, היה ניתן להבין אימרה זו רק לגבי האדומים, צאצאי עשו.
אמנם הרמב"ן ביאר שבדברי חז"ל אדום זו הנצרות, ולפי זה יש שהבינו כי הכוונה לשנאת עמי הנוצרים לישראל.
בהתאם לכך, הרב פיינשטיין בדבריו הנ"ל עושה שימוש במושג זה לגבי הבריטים.
כך משתמע גם מפוסקים נוספים כדוגמת הרב אליעזר יהודה וולדנברג.
בדיני הקניין במשפט הישראלי עשיית דין עצמית על פי חוק המקרקעין היא זכות הניתנת למחזיק כדין במקרקעין למנוע הסגת גבול מצד מי שאינו רשאי להחזיק במקרקעין.
על פי חוק המיטלטלין ניתנת זכות זו גם למחזיק כדין במיטלטלין.
על פי סעיף 18 לחוק המקרקעין שכותרתו "שימוש בכוח כנגד הסגת גבול" -
(א) המחזיק במקרקעין כדין רשאי להשתמש בכוח במידה סבירה כדי למנוע הסגת גבולו או שלילת שליטתו בהם שלא כדין.
(ב) תפס אדם את המקרקעין שלא כדין רשאי המחזיק בהם כדין, תוך שלושים ימים מיום התפיסה, להשתמש בכוח במידה סבירה כדי להוציאו מהם.
על פי סעיף 8 לחוק המיטלטלין יחול סעיף 18 לחוק המקרקעין גם על הגנת הבעלות וההחזקה במקרקעין.
עשיית דין עצמי במקרקעין באמצעות משטרת ישראל
על פי הפסיקה, אדם המגלה פלישה למקרקעין בהם הוא מחזיק כדין, והפלישה היא 'טרייה', רשאי לפנות למשטרת ישראל ולדרוש כי תסייע לו בסילוק הפלישה, על פי הוראת סעיף 18 (ב) לחוק.
כן נקבע כי תקופת שלושים הימים נעצרת ברגע בו פנה המחזיק לעזרת המשטרה.
המדיניות השיפוטית מבקשת לצמצם את זכות עשיית הדין העצמית, ולתעדף במקומה פנייה לערכאות שיפוטיות.
בשל כך נפסק כי במקרה של סכסוך מורכב, כגון שוכר שתקופת שכירותו תמה והוא מסרב לעזוב את המושכר, לא תסייע המשטרה למשכיר לפי סעיף 18 (ב) ועל המשכיר יהיה להגיש תביעה לבית המשפט לסילוק ידו של השוכר.
עשהאל לובוצקי (נולד ב-1983) הוא רופא ילדים, דוקטור לרפואה (MD-PhD), חוקר, מחבר הספרים "מן המדבר והלבנון" על שירותו בצה"ל ו"לא דרכי האחרונה".
עשהאל לובוצקי נולד ב-1983 לירדנה ופרופ' אלכס לובוצקי, וגדל באפרת.
למד בישיבת ההסדר במעלה אדומים, התקבל לשייטת 13 אך בחר להתגייס לגדוד 51 של חטיבת גולני.
עבר מסלול הכשרה כלוחם, נבחר למצטיין פלוגתי, ולאחריו עבר קורס מ"כים חי"ר אותו סיים בהצטיינות.
שימש מפקד כיתה, יצא לקורס קציני חי"ר, ושירת כמפקד מחלקה בגולני.
הוביל את מחלקתו בלחימה ברצועת עזה ובמלחמת לבנון השנייה.
לחם בקרבות בהם נהרגו ונפצעו חבריו לנשק, עד פציעתו בקרב בינת ג'בייל.
הפציעה הותירה אותו עם נכות בשתי רגליו, והוא מתנייד עם קביים.
לאחר השיקום מהפציעה, ובעקבותיה, החל בלימודי רפואה בירושלים, ובסיומם הוסמך לדוקטור לרפואה.
לצד עבודתו כרופא, לובוצקי מרצה בנושאי גבורה והתמודדות.
בשנת 2017 הוענק לו אות המופת השיקומי מטעם משרד הביטחון.
לובוצקי התמחה כרופא ילדים בבית החולים שערי צדק בירושלים.
במקביל הצטרף למעבדתו של פרופ' חיים סידר במחלקה לביולוגיה התפתחותית וחקר הסרטן באוניברסיטה העברית, והיה לדוקטורנט במעבדה של פרופ' יובל דור ופרופ' רות שמר.
בשנת 2019 זכה ד"ר לובוצקי בפרס סיוורסטן לחקר הסרטן (The Sivartsen Prize in Cancer Research) מטעם האוניברסיטה העברית, בזכות גילויים בעבודתו על מקטעי דנ"א חופשי בדם כסמנים לסרטן.
בשנת 2020 זכתה קבוצת המחקר במענק מחקר מקרן ביל ומלינדה גייטס על סך 500 אלף דולר עבור מחקרם העוסק בזיהוי מוקדם של מחלת אלצהיימר באמצעות בדיקת דם.
לובוצקי זכה בפרס לחקר מחלות מוח מטעם המכון הלאומי לפסיכוביולוגיה בישראל (NIPI) והאיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית לשנת 2021.
במחקר פותחה בדיקת דם חדשה (ביופסיה נוזלית), המאתרת מקטעי דנ"א בדם של חולי סרטן מרקמות שונות ומאפשרת לזהות נזק שנגרם על ידי גרורות, גם ברקמות בהן לא ניתן לזהות נזק באמצעות בדיקות דם רגילות.
בשנת 2022 זכה לובוצקי במלגת רוטשילד לחוקרים צעירים מצטיינים.
ביוני 2022 פורסם מחקר בהובלתו, לפיו נמצא קשר בין פסיכוזה שנגרמת מסכיזופרניה ומוות של תאי מוח.
כמו כן אוששה שיטה לזהות נזק אקוטי שמתרחש תוך כדי התקף, באמצעות בדיקת דם.
זאת על בסיס השיטה שפותחה במעבדה של המנחים של לובוצקי לדוקטורט, פרופ' יובל דור ופרופ' רות שמר, לזיהוי איברי מקור של מקטעי דנ"א בדם על סמך דגם המתילציה הייחודי להם.
ספר הביכורים של לובוצקי, "מן המדבר והלבנון" המתאר את קורותיו בלחימה ברצועת עזה ובמלחמת לבנון השנייה ואת שיקומו לאחר פציעתו, יצא לאור בשנת 2008 בהוצאת ידיעות ספרים, היה לרב-מכר, הוקלט לספר קולי ותורגם לאנגלית.
ספרו "לא דרכי האחרונה" המתעד את סיפור חייו של סבו, הפרטיזן וקצין האצ"ל איסר לובוצקי, יצא לאור בשנת 2017 בהוצאת ידיעות ספרים, בשיתוף מרכז מורשת מנחם בגין.
לובוצקי זכה בפרס לייטרסדורף לאומנויות לשנת 2017.
לובוצקי הוא בנם של ירדנה, מרצה לאמנות (בתו של פרופ' מאיר רוסטון), ושל פרופ' אלכס לובוצקי, חתן פרס ישראל לחקר המתמטיקה (בנו של איסר לובוצקי).
נשוי לאביטל (לבית שימל), פסיכולוגית רפואית, ולהם שישה ילדים.
המונח עשה שבתך חול ואל תצטרך לבריות הוא כלל בהלכות שבת, ובהלכות צדקה, לפיו אדם שאין לו יכולת כלכלית לקיים את מצוות עונג שבת, עליו להימנע מלענג את השבת כדי לא להיזקק למתנות מהבריות.
כלל זה מופיע מספר פעמים בתלמוד הבבלי בשם רבי עקיבא:
כמו כן רבי יוחנן מוסר את הכלל הזה בשם אנשי ירושלים.
בגמרא מעמידים את דברי המשנה במסכת פאה לפיהם מי שיש לו מזון ארבע עשרה סעודות לא יטול מכספי הצדקה כשיטת רבי עקיבא.
כלל זה נפסק להלכה, כגון בדברי הרמב"ם:
לאדם זה מובטח בהלכה ובאגדה כי הקב"ה ישיב לו את ההוצאות שהוציא למען עונג השבת.
אדם עני שאף אם ילווה לא יוכל לפרוע את חובו – אל לו ללוות מאומה לצורך השבת, ועליו נאמר "עשה שבתך חול ואל תצטרך לבריות".
למרות הכלל לפיו אין ליטול כספי צדקה לצורך מצוות עונג שבת, מצאנו כמה מצוות בהן ההדרכה היא ליטול צדקה כדי לקיימן:
לגבי הדלקת נרות חנוכה - כתב הרמב"ם: "אפילו אין לו מה יאכל אלא מן הצדקה שואל או מוכר כסותו ולוקח שמן ונרות ומדליק".
לגבי ארבע כוסות בליל הסדר - כתב השולחן ערוך: "אפילו עני המתפרנס מן הצדקה, ימכור מלבושו או ילוה או ישכיר עצמו בשביל יין לארבע כוסות".
ויש שביארו שאם נזקק לכך, ייטול צדקה.
עשו הוא סרט ישראלי-רוסי-בריטי בבימויו של פאבל לונגין על פי תסריט של יבגני רומן ומאיר שלו, המהווה עיבוד דובר אנגלית לספרו של שלו, "עשו", שצילומיו נערכו בישראל.
עלילת הסרט מגוללת את סיפורו של סופר בן 40 החוזר לבית משפחתו בו גדל ושנמלט לאחר חצי חיים, כדי להתמודד מול אחיו שנשאר, ירש את המאפיה המשפחתית שלהם ונשא לאישה את זו ששניהם אהבו.
זהו סרטו הדובר אנגלית הראשון של לונגין.
עם זאת, זהו לא הסרט הראשון שלונגין צילם ושיתף בו שחקנים ישראלים, קדם לו הסרט "המנצח" והוא גם ביים את העיבוד הרוסי, "מולדת", לסדרה "חטופים".
הוא מתכחש לעבר, אך לא גידל שורשים חדשים.
הוא כותב ספרים על אפיית לחם שמצליחים, אך מעולם לא הפך לסופר אמיתי.
אין לו אישה, אין לו ילדים, הבית הגדול שלו ריק.
שיחת טלפון לילית משנה את חייו.
הוא שומע קול נשי מוכר שמבקש את עזרתו.
20 שנה אחר כך הוא חוזר הביתה.
ראש המשפחה היה אחיו יעקב, שירש את המאפיה של אביו, הפך לאב לילדים וכעת הוא בעלה של זו ששניהם חלמו עליה.
ביוני 2019 הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשנחאי.
עשהאל אבלמן (נולד ב-1975) הוא היסטוריון של היהדות בעת החדשה, פובליציסט, מחבר ועורך ספרים ישראלי.
מרצה להיסטוריה במכללת הרצוג (בעבר ראש החוג) ובמרכז האקדמי שלם, מנהל אקדמי בקרן תקווה וראש התכנית הרב-תחומית במדעי הרוח (היסטוריה, ספרות ופילוסופיה) בישיבת שפע של הרב עדין אבן ישראל-שטיינזלץ.
אבלמן בעל תפיסת עולם שמרנית, פרסם מאמרים רבים בכתבי עת ובעיתונים פופולריים בישראל ובארצות הברית.
נשוי לאחותו של מתן כהנא.
תולדות היהודים: היסטוריה ישראלית, חבל מודיעין: דביר, 2019.
הלל ציטלין ויצירתה של התרבות היהודית במזרח אירופה 1871–1919, דיסרטציה, אוניברסיטת בר-אילן תשס"ז.
תהליכי חילון בחברה היהודית באירופה ובארץ ישראל במפנה המאות התשע עשרה והעשרים והניסיון ליצור תרבות עברית חילונית: המקרה של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, חייו, הגותו והשפעתו הציבורית, עבודת גמר (MA), אוניברסיטת בר-אילן תשס"ג.
מכל הלשונות - למה אנחנו מדברים עברית?
ביחד עם חנוך גמליאל, כנרת, זמורה, דביר 2022.
קהלת – סדק של אור (יחד עם יונתן גרוסמן), מגיד, 2023 (תשפ"ג).
בסבך הלבנון : מלחמת לבנון השנייה - זיכרון, קרבות, משפחות, ירושלים: ראובן מס, 2010
ורד מור, מגילת גרות : מסען של מתגיירות, ירושלים: ראובן מס, 2010
אפרים חמיאל, הדרך הממוצעת - ראשית צמיחת הדתיות המודרנית : תגובות למודרנה בהגות של מהר"ץ חיות, רש"ר הירש ושד"ל, ירושלים: ראובן מס, 2010
יצחק גרינברג, הדרך היהודית : החיים וההיסטוריה במעגל החגים, מאנגלית: ענבל קארו, ירושלים: ראובן מס, 2010
(מתרגם ועורך) הרב אהרן ליכטנשטיין, מקרא אהרן (מאמר), אלון שבות: מכללת הרצוג - תבונות, תשע"ה
גרטרוד הימלפרב, משפט ההיסטוריה : מבחר מאמרים, מאנגלית: צור ארליך, ירושלים: הוצאת שלם, תשע"ח
עשיית דין עצמית משמעותה בלשון פשוטה: "לקיחת החוק לידיים", דהיינו שימוש בכוח פיסי על ידי האדם על מנת להגן על זכויותיו, מבלי לפנות לרשויות המשפט והחוק.
ישנם שני היבטים מרכזיים בהם עשיית הדין העצמית יכולה לבוא לידי ביטוי: ההיבט הפלילי וההיבט האזרחי.
ההיבט הפלילי עניינו בהשלטת חוק וסדר, על ידי יחידים או קבוצות הפועלים באורח עצמאי.
בהיבט האזרחי נראה כי הכוונה היא ל"סיפוק/הבטחת דרישה על ידי מעשה עצמאי של הדורש".
העושה את הדין לעצמו לא מתכוון להגן על ערכים כלליים או על טובת ציבור, אלא לשמור על ענייניו הפרטיים.
על פניו, במשפט העברי ישנה מגמה של התנגדות לעשיית דין עצמית שכן עשיית הדין היא תפקידם של הדיינים.
מגמה זו עולה מתוך דוגמאות רבות בתורה: ל"גואל הדם" נאסר להרוג עד שמעמידים את ההורג "לפני העדה למשפט" (במדבר לח, יב); בן סורר מורה – ההורים לא מענישים אותו בעצמם אלא צריכים להביאו 'אל זקני עירו ואל שער מקומו" (דברים כא, יט).
כך גם במקרה בו הופקד פיקדון והשומר טוען שהפיקדון נגנב ממנו.
המקרא קובע שהבעלים-המפקיד נדרש לפנות לבית הדין: "ונקרב בעל הבית אל האלהים (שופטים)..".
למרות זאת, בדברי חז"ל חלוקות הדעות בדבר עשיית דין עצמית; וגם לדעת האוסרים, האיסור אינו מוחלט ויש לו חריגים.
ראשית יש לברר האם עשיית דין עצמית יסודה מהתורה או שמא זוהי תקנת חכמים (התלויה במחלוקת האמוראים שתוצג בהמשך).
הרב נפתלי צבי יהודה ברלין (הנצי"ב מוולוז'ין) סבור שיסוד הדין הוא מהתורה.
הנצי"ב מבין מכאן שהחובה להביא את הנאשם בפני בי"ד קיימת דווקא בדיני נפשות ולא בדיני ממונות, ומכאן שבדיני ממונות, במקרים מסוימים, מותרת עשיית דין עצמית.
מקור נוסף מהתורה ממנו ניתן ללמוד אודות עשיית דין עצמית הוא הדין המקראי הקובע עונש חמור לאישה המתערבת במריבה בין בעלה לאיש אחר, על ידי כך שהיא שולחת את ידה ומחזיקה במבושי האחר.
הגמרא הדנה בפסוק זה קובעת שהוא נאמר רק כאשר היא יכולה להציל את בעלה על ידי דבר אחר.
במקרה בו איננה יכולה להצילו על ידי דבר אחר "נעשה ידה כשליח בי"ד, ופטורה".
דהיינו היא רשאית לעשות דין עצמי.
אמוראים נחלקו בשאלה האם רשאי אדם לעשות דין לעצמו, דהיינו האם רשאי להשתמש בכוח כנגד העומד מולו כדי להחזיר לעצמו זכות משפטית שנלקחה ממנו שלא כדין, או שמא הברירה היחידה היא פניה למערכת השיפוטית המקובלת.
רב יהודה טוען ש"לא עביד איניש דינא לנפשיה", כלומר אדם אינו רשאי לעשות דין לעצמו.
הרציונל לכך הוא שאם יש לאדם ברירה למנוע את העוול על ידי פניה לבית-הדין, אסור לו להשתמש באלימות.
מכאן ניתן ללמוד שבנסיבות בהן אין בידי ביהמ"ש להושיע, והברירה היחידה העומדת לרשות הנפגע, כדי למנוע את הפגיעה, היא נקיטת פעולה אלימה - יש להתיר עשיית דין עצמית.
כך הבין התלמוד: "היכא דאיכא פסידא, כולי עלמא לא פליגי דעביד איניש דינא לנפשיה" (במקום שיש הפסד, לדעת כולם עושה אדם דין לעצמו).
בתלמוד מופיעים מספר מקרים כאלה:
(1) אדם הדולה מים מבור, ואינו שועה להפצרותיו של הבעלים להפסיק זאת: אמנם ניתן להגיש תביעה ולהוציא צו שיכריח אותו להפסיק את השאיבה, אך בינתיים נגרמים לנפגע נזקים עקיפים (הפגיעה ביבול שאינו מקבל השקיה), שעליהם לא יוכל לתבוע בעתיד (בגין הכלל 'גרמא בנזיקין פטור').
במצבים כאלה גם רב יהודה יסכים שמותר לבעל הבור לפעול בכח ולמנוע את גניבת המים, שאילולי כן ייגרם לו נזק בלתי הפיך.
לעומת רב יהודה, רב נחמן מרחיב יותר את האפשרות לעשיית דין עצמית.
לדעתו, "עביד איניש דינא לנפשיה" (עושה אדם דין לעצמו).
הרציונל לכך הוא, שאם עשיית הדין העצמית היא צודקת אין לאלץ את הנפגע לנהל מאבק משפטי, אלא הוא רשאי להשתמש בכוחו ולהגן על זכויותיו.
ההבדל בין רב יהודה לרב נחמן מתקיים בנסיבות בהן לא צפוי להיגרם הפסד לנפגע אם ימתין ויפנה לערכאה שיפוטית: לדעת רב נחמן גם בנסיבות כאלה ניתן להשתמש בכח.
רוב הראשונים פסקו להלכה כרב נחמן, הסובר, כאמור, שאדם עושה דין לעצמו.
שיטות הראשונים בעשיית דין עצמית
כאמור, לדעת רוב הראשונים (רי"ף, רא"ש, רבינו חננאל ) הלכה כרב נחמן, על פי הכלל התלמודי "הלכתא כרב נחמן בדיני (= בדיני ממונות)".
לעומתם, רבינו אפרים בהשגותיו על הרי"ף, טוען שגם אם הזכות הנפגעת היא כספית, עשיית הדין העצמית והפעלת הכוח כנגד האחר הן בגידרם של איסור והיתר, ולכן ההלכה צריכה להיות כרב יהודה.
הסבר אפשרי למחלוקת זו, תלוי בשאלה האם מוקד הדיון בעשיית דין עצמית הוא סמכות האדם להכות את חבירו או לגרום לו נזק תוך כדי הצלת הממון – ואז ההכרעה היא ב"איסור והיתר", או שמוקד הדיון הוא הזכות לתפיסת ממון הנמצא אצל חברו – ואז מדובר ב"דיני" (דיני ממונות).
רבנו מנחם המאירי ("המאירי") מצמצם את תחולת עשיית הדין העצמית לזמן הגזלה או הפגיעה עצמם.
לאחר שהחפץ כבר נמצא ברשות הגזלן, אין רשות לעשות דין עצמי ויש לפנות לערכאות.
האור זרוע והמרדכי, חששו מאנרכיה משפטית, ולכן הם צמצמו את המקרים בהם אדם רשאי לעשות דין עצמי רק לנסיבות שבהן ברור וידוע לכל שהחפץ – מושא עשיית הדין - הוא שלו.
אם הדבר לא ידוע, הרי שגם אם עלול להיווצר לו הפסד, אסור לאדם לעשות דין עצמי.
זאת, כדי להימנע מאובדן סדר ציבורי, המאפשר לכל אדם להכות את חבירו או לחטוף ממנו את נכסיו.
לעומתם, הנימוקי יוסף סבור כי אין צורך שיהא ידוע לכל שהחפץ שלו, אלא די שיש בידו ראיה שיוכל להוציא מהגזלן את החפץ בבית דין.
עוד משמע ממנו שניתן לעשות דין לעצמו בין בשעת הגזילה ובין לאחריה.
הרמב"ם, כמו רוב הראשונים, פסק כרב נחמן:
'יש לאדם לעשות דין לעצמו אם יש בידו כח, הואיל וכדת וכהלכה הוא עושה, אינו חייב לטרוח ולבוא לבי"ד, אף על פי שלא היה שם הפסד בנכסיו אילו נתאחר ובא לבי"ד...'.
עם זאת, ייתכן שלדעת הרמב"ם ההיתר לעשיית דין עצמית קיים רק כאשר הפגיעה גורמת הפסד (כמו בדוגמת שאיבת המים מבור ללא רשות הבעלים).
השולחן ערוך פוסק: "יכול אדם לעשות דין לעצמו: אם רואה שלו ביד אחר שגזלו – יכול לקחת מידו, ואם האחר עומד כנגדו – יכול להכותו עד שיניחנו.
[הגה:] אם לא יוכל להציל בעניין אחר (טור) אפילו הוא דבר שאין בו הפסד אם ימתין עד שיעמידנו בדין.
והוא שיוכל לברר, ששלו הוא נוטל בדין".
פרשני השולחן ערוך מסייגים את פסקו, כדלקמן:
כשצפוי הפסד ברור אם ימתין האדם עד שילך לביה"ד ויתבע את הפוגע, "אז ודאי מותר לעשות ע"פ עצמו הכאה דבודאי יהיה ניזק ולא ישלם לו היזקו על ידי ביה"ד".
במקום בו אין הפסד ברור אך ישנו חשש שעד שילך לביה"ד ייגרם לו הפסד - יכול להכותו, כדעת רב נחמן שאדם עושה דין לעצמו גם במקום שאין לו הפסד.
לעומת שני אלו, במצב השלישי אסור להכות:
כשברור לאדם שיוכל להציל את שלו ולא ייגרם לו שום הפסד אם יתבע בביה"ד– אסור לו להכות את חבירו, כי יכול "להציל בעניין אחר".
רבי עקיבא איגר קובע שיש להשתמש בכוח במידה הנדרשת, וכל מעשה נלווה שאין בו תועלת להשבת החפץ, כגון ביזוי וחירוף, אסור לבעל החפץ לעשותו.
אחרונים הציעו הצעות שונות באשר למקורה ואופייה של הסמכות לעשיית דין עצמית:
1. יש שהסבירו שהניזק העושה דין לעצמו פועל כ"שוטר", המוציא את הדין לפועל, אך אין לו כח של "דיין" לפסוק ולחתוך את הדין.
לכן, אם בא גזלן לגזול את ממונו – מותר לו להכותו.
2. לפי דעה אחרת, הניזק פועל כ"דיין", כלומר יש לו סמכות לחתוך את הדין, ומכאן שעשיית דין עצמית תהיה מותרת גם לאחר גזילת החפץ.
לפי הגישה האחרונה הניזק פועל מכח בית דין והוא משמש מעין "שליח בית דין".
הניזק פועל כשליח בית דין בשני היבטים:
מניעה מן החטא: כשם שלבית הדין כוח למנוע מהאדם לעשות עוול, כך לניזק עצמו, כשליח ביה"ד, הזכות למנוע את חבירו מלהזיק לו באיסור.
מניעת הפסד ממון: לנפסד רשות להגן על עצמו ממי שבא להפסידו.
3. לפי גישה אחרת הניזק שואב את הכח לעשיית דין עצמית מכח בעלותו או מכח זכות הקניין שלו (ולא מכח שליחות בית דין).
1. עשיית דין עצמית בחוב
לפי דין התלמוד אין רשות למלווה להיכנס לביתו של החייב כדי ליטול ממנו משכון.
הרא"ש מבאר שאין כאן היתר לעשיית דין עצמית, משום שאדם רשאי לעשות דין לעצמו, דווקא אם בא חבירו לגזול ממנו או כשהוא רואה חפץ השייך לו ביד חבירו.
לעומת זאת, למשכן חייב עבור חוב שחייב לו מכבר, אין לו רשות.
כיוון שאין לאדם רשות למשכן בעל כרחו של הלווה, אם עבר הנושה ומישכן את הלווה בעל כרחו והזיק לו– חייב.
עשיית דין עצמית על ידי אחרים
הרמ"א, קובע כי דווקא האדם בעצמו יכול לעשות דין לעצמו, אבל "אסור על ידי עכו"ם".
האחרונים נחלקו בפירושה של הלכה זו: האם על ידי ישראל אחר ניתן לעשות דין עצמי או שאף על ידי ישראל אחר גם כן יהיה אסור.
יש מהאחרונים שכתבו שדווקא על בעל החפץ הקילו שייקח את שלו, אפילו בכח, אבל לאדם אחר אסור לעשות כן בשבילו.
עשיית דין עצמית בתלמיד חכם
לפי דין התלמוד "צורבא מרבנן עביד דינא לנפשיה במילתא דפסיקא ליה" (= תלמיד חכם עושה דין לעצמו בדבר שפסוק [שידוע בבירור] לו).
מן התלמוד נראה שתלמיד חכם יכול לנדות את האדם המזיק, וזוהי עשיית הדין העצמית מצידו.
החידוש באשר לת"ח הוא שהוא רשאי ליטול זכויותיו בכוח, ואינו צריך לחוש לעניין חילול השם בדבר.
באופן אחר תלמיד חכם, בשונה מאדם אחר, יכול לעשות דין לעצמו בכל עניין, גם מבלי שיוכל לברר את צדקתו בבית הדין.
בתי הדין ופוסקים בימינו נדרשים לא אחת לסוגיה זו של עשיית דין עצמית.
1. דוגמה למקרה רווח של עשיית דין עצמית מובא בפסק של הרב דב ליאור: מדובר בסככה לא חוקית שבנה פלוני ואשר שכניו הרסו, בטענה כי פעלו מכוח עשיית דין עצמית.
נפסק שפלוני פעל בניגוד לרישיון העירייה, וללא הסכמת דירי הבניין שחששו ממפגע אקולוגי ולכן הייתה להם רשות להרוס את הסככה.
עם זאת, נקבע שאם ניתן בטרחה מעטה למנוע הפסד מן המזיק, יעשו כך ולא יגרמו לו הפסד.
עוד נקבע שלא נדרש מן השכנים לפרק את הסככה שנבנתה שלא כדין על ידי מסגר מקצועי, משום שהנפגע זכאי לעשיית דין עצמית מבלי להוציא על כך הוצאות.
2. במקרה אחר דן בית הדין במקרה בו אדם קנה מצרכים בחנות, וכשהגיע לביתו שם לב שחסר אחד המצרכים.
כאשר חזר לבעל החנות הלה לא האמין לו, וביה"ד נשאל האם הקונה יכול לקחת, ללא ידיעת בעל החנות, את הפריט החסר כשברור לו ששילם.
לאחר דיון נרחב בדברי הראשונים והאחרונים בסוגיה, פסק הרב יצחק אלמליח שאף על פי שברור לו ששילם על המצרך הנוסף, אין לקחת חפץ תמורת הכסף שנתן בלי ידיעת המוכר, דהיינו אין לעשות דין לעצמו.
אולם, אם יבוא לידו חפץ של המוכר הוא יכול להחזיק בחפץ לעצמו או למכור אותו.
3. שאלה אחרת עוסקת באזעקה של מפעל המשמיעה רעש ומפריעה לשכנים לישון.
מטרת האזעקה היא התרעה מפני גנבים, אך כיוון שהתקלקלה היא מרעישה לחינם.
השכנים פנו לבעל המפעל על מנת שיטפל בתקלה, אך ניסיונותיהם העלו חרס, ולפיכך שאלו אם מותר להם לשבור את מנגנון האזעקה כדי להשביתו.
הרב זילברשטיין פסק שקול שמפריע לישון נחשב ל"מקום פסידא" (מקום הפסד) שכן השכנים מפסידים את שנתם ולכן מותר להם לעשות דין לעצמם ולפגוע במנגנון האזעקה על מנת להשבית אותו ואם יעשו כך יהיו פטורים מלשלם על הנזק.
עשיית הצרכים, הנקראת גם פעולת מעיים, היא הפעולה המסיימת את תהליך העיכול, ובמהלכה מופרשת צואה ממערכת העיכול דרך פי הטבעת.
עשיית הצרכים מתבצעת לאחר שמערכת העיכול מסייעת לגוף לספוג את החומרים שהוא זקוק להם מן המזון הנכנס לגוף, והחומרים הנותרים יוצאים בצואה.
לפעולה זו יש שמות סלנג רבים, כמו "חירבון", "לעשות קקי", "לעשות קיבה", "להתרוקן", "מספר 2" ועוד.
נושא זה נחשב לטאבו בחברה, והתפתח סביבו הומור בתי שימוש.
ליצורים שונים תדירות נורמטיבית שונה לעשיית צרכים – בני אדם, למשל, מפרישים צואה בתדירות הנעה בין כמה פעמים ביום לכמה פעמים בשבוע.
כאשר התדירות חורגת מהנורמה נגרמות תופעות של שלשול ועצירות.
בתחילת תור הקמבריון, שהחל לפני כ-540 מיליוני שנים, היצורים הקדומים ביותר פלטו את הפסולת שלהם דרך אותו פתח ממנו נכנס המזון.
בתקופה זו התפתח בהדרגה פי הטבעת שהשפיע על מבנה גופם של היצורים, ששינו בהדרגה את מבנם מ"שק" שיש לו פתח אחד ל"צינור" לו פתח כניסה ופתח יציאה.
עם התפתחותם של יצורים בעלי חיי חברה מתקדמים יותר, והתפתחותן של דינמיקות מורכבות יותר בין בעלי חיים לבתי גידול ספציפיים, התפתחו במינים שונים מגוון רחב של התנהגויות סביב עשיית צרכים, שמטרתן הימנעות מעשיית הצרכים במקומות מרכזיים בבית הגידול – פעולה שעלולה להגביר את תפוצתן של מחלות.
אף על פי שמטרתה הביולוגית המרכזית של עשיית צרכים היא פינוי פסולת מהגוף, בקרב מינים שונים של בעלי חיים יש לעשיית צרכים תפקידים משמעותיים גם מבחינה התנהגותית, וגם כחלק מקיומה של מערכת אקולוגית.
בשל היכולת של הצואה לתמוך בצמיחת חיידקים, כולל פתוגנים פוטנציאליים, עשיית הצרכים באופן לא זהיר עלולה להגביר את הסיכוי להידבקות ממחלות.
כדי להימנע מסכנות אלו, פיתחו מינים שונים התאמות התנהגויות שונות לעשיית צרכים באופן שמפחית את הסיכון.
התאמות אלו חשובות במיוחד עבור חרקים חברתיים, אשר מתנהלים תוך נאמנות גדולה יותר למיקום הקן, ובתנאי מחיה צפופים יותר, ולכן נמצאים בסיכון מוגבר במיוחד להידבקות ממחלות באמצעות צואה.
דבורי הדבש, למשל, יוצאות למעוף מיוחד שמטרתו עשיית צרכים מחוץ לכוורת.
אצל מינים שונים של זחלים התפתחה יכולת לפלוט את הצואה שלהם למרחק רב, שירחיק את הצואה מאזור המחיה.
מיני חרקים, שמשתמשים בצואה שלהם למגוון שימושים כמו בניית קן או אזורים מוגנים, פיתחו בצואתם תרכובות אנטי מיקרוביאליות שמונעות התפתחות פתוגנים מסוכנים, ומינים אלו יכולים לעשות את צורכיהם סמוך יותר לאזור המחיה שלהם.
מינים שונים של חיות – מזבובים וחיפושיות זבל, דרך תולעי אדמה, ועד למורים וארנבת הרים – פיתחו חסינות דומה והם אוכלים את צואתם או צואת אחרים ומפרישים אותה מחדש לאחר שספגו ממנה שאריות של חומרים מזינים שנותרו בה קודם לכן.
לעיתים עשיית צרכים קשורה בסימון טריטוריה.
למשל, מינים שונים של פרפראים וחיפושיות נמנעים מהטלת ביצים באזורים בהם פרטים אחרים של אותו מין עשו את צורכיהם, כדי להפחית את הסיכוי שצאצאיהם ייתקלו בתחרות עזה מדי על משאבי מחייה.
גם יונקים רבים מסמנים טריטוריה באמצעות עשיית צרכים.
כוס המחילות עושה את צרכיו במחילות בקרבת הקן שלו, במטרה למשוך כך טרף, דוגמת חיפושיות זבל, ולארוב לו.
ישנם מינים, בעיקר של חסרי חוליות, שנמנעים מעשיית צרכים.
היתרונות האבולוציונים של התפתחות זו עשויים להיות הימנעות מהפצת מחלות באמצעות צואה, וכן התגוננות מטורפים או טפילים שמסוגלים לאתר בעלי חיים באמצעות הצואה שלהם.
מחקר שבדק את עשיית הצרכים בקרב עשרות מיני יונקים, מצא כי אף על פי שגודל פי הטבעת משתנה בטווח של בין 4 ל־40 ס"מ, כמעט כל היונקים עושים את צורכיהם בטווח זמן דומה של בין 7 ל־12 שניות.
במחקר שפורסם בכתב העת Soft Matter הראו החוקרים שאצל יונקים גדולים אמנם הצואה כבדה יותר, אולם הגוף מייצר שכבה רירית עבה יותר שמחליקה את הצואה ביתר קלות, ולכן משך זמן עשיית הצרכים נשאר דומה בלי קשר לגודל הצואה.
כך למשל פילים עושים את צורכיהם במהירות של 6 ס"מ בשנייה, מהר פי 6 מכלבים, ומהר פי 3 מבני אדם שעושים את צורכיהם במהירות של 2 ס"מ בשנייה.
יש חיות דוגמת הקואלה שעושות את צרכיהן מאות פעמים ביום.
בגוף האדם, המזון מתמיין במעי הדק, בו נספגים החומרים התזונתיים השימושיים.
המעי הדק מעביר את הפסולת למעי הגס, שהוא צינור שרירי באורך של כשני מטרים, המעביר צואה לפי הטבעת.
כשהצואה נעה דרך המעי הגס, הנוזלים מוסרים ונספגים בגוף.
מהמעי הגס ממשיכה הצואה לחלחולת .
החלחולת היא איבר דמוי צינור המחובר לפי הטבעת דרך צינור קטן ודק הנקרא התעלה האנאלית.
החלחולת היא האיבר האחרון במערכת העיכול, והיא משמשת לאגירת הפסולת הנוצרת במעי הגס, עד להפרשתה כצואה.
כאשר החלחולת מלאה בפסולת, דפנות פי הטבעת מתרחבות ונוצר דחף לעשות צרכים.
בזמן עשיית צרכים, התנועה הפריסטלטית של המעי הגס דוחפת את הצואה אל מחוץ לחלחולת, דרך פי הטבעת.
עשיית צרכים מתבצעת באופן רצוני, על ידי מתיחה והרפיה מכוונת של שרירי פי הטבעת.
ישנם שני שרירי סוגר עיקריים שהצואה צריכה לעבור דרכם כדי לצאת מהגוף: הסוגר האנאלי הפנימי והסוגר האנאלי החיצוני .
שריר הסוגר הפנימי הוא "לא רצוני".
הוא נרגע באופן אוטומטי ונפתח בחלק העליון של התעלה האנאלית כדי לאפשר לצואה לעבור.
כשהצואה נכנסת לתעלה האנאלית העליונה, היא "נדגמת" על ידי תאי העצב הרגישים.
כאשר התהליך מושלם, לאנשים עם תחושה עצבית נורמלית יש דחף לעשות את צורכיהם.
אם לא עושים את הצרכים לאחר התעוררות הצורך, הדחף מוקל בתוך דקה או שתיים.
שריר הסוגר החיצוני הוא שריר "רצוני", ובתפקוד תקין נמצא בשליטה של האדם.
באופן זה מסייע שריר הסוגר החיצוני בשמירה על הצואה בפי הטבעת עד שהאדם מוכן לעשות את צרכיו.
טיב היכולת לשלוט בשרירי הסוגרים האלו, תלוי בטיב תפקודו של אזור רצפת האגן.
לצד זאת, עשיית הצרכים עלולה להתרחש באופן לא רצוני, בין אם בגלל בעיות פיזיולוגיות, ובין אם בגלל שלל תופעות שונות כמו כאב, פחד או עליית טמפרטורה.
משך הזמן הלוקח בין אכילת המזון לבין עשיית הצרכים תלוי בסוג המזון, ונע לרוב בין יום אחד לשלושה ימים.
מינון עשיית הצרכים התקין נחשב בין 3 פעמים ביום לבין 3 פעמים בשבוע.
התאפקות ממושכת והימנעות חוזרת מעשיית צרכים בעת הצורך עלולות לגרום לפעילות לא-תקינה של מערכת העיכול ולעצירות.
עלייה בתדירות עשיית הצרכים מעבר לנורמה נקראת שלשול, והיא תסמין של מגוון מחלות.
מבנה ומרקם הצואה תלוי בגורמים רבים, בהם משך הזמן בו ישבה הצואה במעי הגס, כמות הנוזלים שנספגו וכמות הסיבים התזונתיים והנוזלים בתזונה.
בזמן עשיית הצרכים, לרוב מתעורר גם המנגנון להטלת שתן.
בעולם המערבי נהוג לעשות צרכים בבית שימוש, והצואה מועברת באמצעות מערכת הביוב למנגנוני טיהור שפכים.
במדינות מתפתחות נהוג גם לעשות צרכים בשטחים פתוחים.
לאחר עשיית צרכים נהוג לנקות את אזור פי הטבעת משאריות צואה.
מנהג זה קרוי היגיינה אנאלית.
בתרבויות שונות קיימות מגוון שיטות לניקוי אזור פי הטבעת.
בתרבויות המערב נהוג לנגב את הישבן עם נייר טואלט, או לשטוף את האזור במים באמצעות בידה.
במדינות מוסלמיות רבות, הודו, נפאל, ותאילנד מקובל להתיז מים ולרחוץ את אזור פי הטבעת באמצעות מקלחת יד הצמודה לבידה (הקרויה Bidet shower; בסלנג Bum gum).
נייר הטואלט משמש לאחר מכן לייבוש האזור.
בבתי שימוש ביפן מותקנות "אסלות מתקדמות" עם בידה מובנה לשטיפת האזור, ובנוסף לכך מגיעות איתו גם אפשרויות רבות, כגון חימום מושב האסלה, שמיעת מוזיקה, ועוד.
במספר תרבויות קיימות דמויות מיתולוגיות הקשורות לעשיית צרכים.
באיי מאלוקו שבאינדונזיה קיימת דמות מיתולוגית בשם , שתוארה לראשונה בעולם המערבי על ידי ג'וזף קמפבל.
על פי האגדה, זוהי נערה צעירה המפרישה חפצים בעלי ערך מפי הטבעת: עגילי זהב, אלמוגים, כלי חרסינה, חרבות, קופסאות נחושת וגונגים.
חפצים אלה מוענקים במתנה לגברים.
בקטלוניה קיימת דמות מסורתית בשם המופיעה בין הדמויות במיצג חג המולד המתאר את לידת ישו באסם.
זוהי דמות של איכר בעל מצנפת אדומה שמכנסיו מופשלות והוא עושה את צרכיו בשטח הפתוח שליד האסם.
ביהדות יש כמה דינים שעניינם הלכות בית הכסא.
למשל, ברכת אשר יצר לאחר עשיית צרכים ואמירת התכבדו מכובדים לפני הכניסה לשירותים.
יש איסור להתאפק מדי וכן הדרכות לנהוג בצניעות בשירותים.
בספר דברים יש ציוויים מיוחדים להתנהגות צנועה בעשיית הצרכים במחנה צבאי: המצווה להקצות מקום להתפנות מחוץ למחנה, והמצווה להתקין יתד לכיסוי הצואה לאחר עשיית הצרכים.
עשייה לשמה הוא מונח בהלכה שמשמעותו הכנת תשמישי מצווה בכוונה מיוחדת לשם מצווה אותה המצווה.
לדוגמה, על מנת שטלית תהיה כשרה לקיום המצווה, חובה לקשור את הציציות לשם מצוות ציצית.
כוונה זו יכולה להיעשות רק על ידי שחייב במצוות מהתורה (החל מגיל בר מצווה) והוא חייב באותה המצווה, ולא על ידי קטן או גוי.
בתלמוד בבלי למדו חיוב כוונה לשמה בכמה מהמצוות מפסוקי התורה העוסקים באותן המצוות.
בשונה מהכוונה בעת קיום המצווה, שנחלקו בתלמוד האם מצוות צריכות כוונה או לא, כוונה זו של 'לשמה' שהיא בעת עשיית חפצי המצווה, מעכבת לדעת כולם.
בתלמוד נחלקו האם מצוות צריכות כוונה או לא.
פירוש הדבר האם בעת קיום המצווה יש לכוון שעושה את המעשה לשם המצוה.
אמנם בעת עשיית חפץ המצווה עצמו אין צורך לכוון כל כוונה.
כך למשל ניתן לצאת ידי חובת ארבעת המינים גם אם לא כיוונו כל כוונה בעת לקיטתם וכדומה, בתנאי שיכוון בעת שמקיים את המצווה לסוברים שמצוות צריכות כוונה.
מלבד כוונה זו, למדו חז"ל, לעניין כמה מהמצוות, שיש לכוון בעת שמכין את גוף המצווה עצמו שעושה זאת לשם המצווה.
ואם עשאם ללא כוונה, לא ניתן לקיים בחפץ זה את המצווה על מנת לצאת בהם ידי חובה.
כך לדוגמה על מנת שתפילין יהיו כשרות להנחה, חובה שתהליך עשייתם יהיה לשם מצוות תפילין.
בספר ברכת שמואל חידד הרב ברוך בער את ההבדל בין דין לשמה לדין כוונה:
כאמור בתלמוד נאמר על כמה מהמצוות שחובה לעשותם לשמן - לשם המצווה, ואם לא – לא יצא בהן ידי חובתו או שנפסלו:
מלבד חיוב הכוונה בעת ההקרבה לשם מצווה, למדו בתלמוד שיש חובה לשחוט את הקורבן לשם הבעלים ולשם אותו סוג קרבן שהתחייב.
אם חשב מחשבה "שלא לשמה" – מחשבת פיגול – כלומר, הקריב את הקורבן לשם קורבן אחר (למשל: קורבן חטאת שהכהן חושב בשעת הקרבתו לשם קורבן שלמים), או לשם כפרה על אדם שאינו בעל הקורבן, בקורבנות חטאת ופסח הקורבן נפסל לגמרי, מאחר שהקפידה בהם התורה במיוחד שהקרבתם תעשה לשם ייעודו המקורי.
אמנם בשאר הקורבנות, אף המחשבה לשם קורבן אחר או אדם אחר איננה פוסלת את הקורבן, ויש להמשיך את הקרבתו כסדרה, אך בעליו לא יצאו בקרבן ידי חובה, ועליהם להביא קורבן חדש במקומו.
עשיית הציצית צריכה להיעשות לשם מצוות ציצית.
דין זה נלמד מהפסוק: , מהמילה 'לך' דרשו חז"ל: "לך – לשם חובך".
בפוסקים נחלקו מהם שלבי הכנת הציצית שצריכים להיעשות לשמה:
שזירה: שזירת חוטי הציצית צריכה לכל הדעות להיעשות עם כוונה לשמה.
תליית החוטי הציצית: בשולחן ערוך לא נתפרש דין תליית חוטי הציצית.
ובדעת הרמב"ם נחלקו האחרונים, יש שכתבו שלדעתו אין חובה לתלות את הציצית עם כוונה.
יש שכתבו משלשון רש"י נראה שדעתו שהתליה צריכה להיות לשמה.
ניפוץ לשמה: בראשונים נחלקו האם שזירת חוטי הציצית צריכה ליעשות במחשבת לשמה או לא.
בשולחן ערוך לא הזכיר את דין הטוויה, ובהגהת הרמ"א כתב .
במשנה ברורה פסק כי לכתחילה יש להחמיר לנפץ לשמה.
בתהליך עשיית התפילין ישנם פעולות רבות, על חלקן מוסכם כי הם צריכות להיעשות לשמה, ובחלקן נחלקו בתלמוד ובעקבותיהם בפוסקי ההלכה:
כתיבת סת"ם: לדעת כולם על הסופר לכוון בעת הכתיבה שכותב "לשמה" כלומר לשם ספר התורה, התפילין או המזוזה.
ולעניין הכתיבה עצמה על ידי מכונה (או רובוט), פסקו האחרונים שלא יוצאים ידי חובת הכתיבה, והסת"ם יהיו פסולים.
ואפילו אם יאמר המפעיל בתחילת הפעולה שעושה זאת לשם קדושת סת"ם, לא יועיל, שכן "כתיבה" בהלכה היא מעשה שנעשה על ידי כח גברא של ההמחויב בדבר.
עיבוד הקלף: תנאי מחייב נוסף הוא כוונת המעבד שהקלף יהיה לשם מצוות ספר תורה (עיבוד 'לשמה'), עור שעובד ללא כוונה פסול.
שירטוט: הקלף צריך להיות משורטט לפני הכתיבה, ואם נכתב ללא שרטוט פסול.
תפירת היריעות: בסיום כתיבת האותיות על גבי הקלף, תופרים את היריעות זו לזו עם גיד.
ישנם מקומות שבהם נשים היו תופרות את היריעות.
בתלמוד נחלקו האם רק כתיבת הגט צריכה להיות לשמה, או שרק חתימת הגט.
("עדי מסירה כרתי או עדי תחימה כרתי") דעה נוספת היא שגם כתיבת הגט וגם חתימתו צריכים להיות לשמה.
בתלמוד מבואר כל שלבי הכנת המצה צריכים להיעשות בכוונה לשם מצווה 'לשמה', דין זה למדו מדין כזית מצה הנאכלת בליל הסדר לשם חובת מצוות אכילת מצה, שצריכה להיעשות לשם מצת מצווה.
אמנם גדר דין לשמה שנאמר במצה אינה מבואר בתלמוד, ובפסוקים נחלקו במהות הגדר, כן נחלקו בפוסקים מהם חלקי הכנת המצה בהם נדרש לכוון לשם מצווה.
מחמת דין 'לשמה' שנאמר בעשיית מצוות אלו, דנו בתלמוד ובפוסקים בדינים שונים, כגון מי הם הכשרים לעשייה זו: האם אישה קטן גוי כשרים לכך, או לא:
בתלמוד נאמר כי בכל אותן מצוות שאישה אינה מחויבת, היא אינה יכולה לעשותם לשמה, לכן אישה שפטורה ממצות ציצית, אינה כשרה לקשור את חוטי הציצית אף שאומרת שעושה כן לשמה.
חרש שטה וקטן שאין להם כוונה, אינם כשרים לפעול בכל אותן מצוות שיש בהם חובה לעשותם לשמה.
עם זאת נאמר בתלמוד שקטן יכול לעשות לשמה, אם גדול עומד על ידו בעת עשייתו ומלמדו שיכוון לשם המצווה.
גוי פסול מעשייה לשמה, מאחר שאינם מכוונים לשם המצווה.
כאשר ישראל עומד על גביו ומלמדו לעשות לשמה, לדעת הרא"ש במקומות בהם נצרכת מחשבת לשמה רק לזמן קצר, מהני, אך במקום שהעשייה היא מתמשכת, לא מועיל שישראל עומד על גביו.
במשנה ברורה דייק מלשון השולחן ערוך, שיש לאמר בפיו שעושה זאת לשם המצווה, ולא די במחשבה.
בדיעבד, שלא אמר בפיו, וחשב בלבו, נשאר המשנה ברורה ב'צריך עיון' האם מועיל.
אמנם לעניין תליית חוטי הציצית בבגד, כתב המשנה ברורה שניתן להקל אם חשב בלבד, מאחר שאפשר שההלכה כדעת הרמב"ם שתליית חוטי הציצית אין צריך שתעשה לשמה.
כמו כן מצינו לגבי כוונת לשמה בעיבוד עורות לספרי תורה תפילין ומזוזות פסק שו"ע (חלק יורה דעה סימן רע"א סעיף א') שיאמר בפה, מכיוון שהראשונים הסתפקו בדבר.
על דעת ראשונה הוא עושה
בפוסקים כתבו, כי אין צורך לאמר לאורך כל העשיה שעושה לשמה, ודי שיאמר בתחילת העשייה, מאחר שאנו אומרים שכל העשיה שלאחר מכאן היא לפי דעתו הראשונה (='על דעת ראשונה הוא עושה').
סביב השאלה של היתר מצות מכונה התחולל פולמוס עז במאות השנים האחרונות, מאז הכניסה המהפכה התעשייתית, בשנות ה-20 של המאה ה-19, את המכונות גם לתחום אפיית המצות.
טענת המתנגדים למצות המכונה הייתה שיש צורך שיהיה מי שיכוון בעת עשיית המצה "לשם מצווה", דבר שלשיטתם אינו אפשרי במכונה.
כן נטען כנגד מצת עבודת יד שבגלל חוסר הקפדה על הזמנים יש חשש שהמצות יחמיצו.
לשיטתם, עדיף לאכול מצות מכונה, מצד הידור המצווה, כיוון שבהן מתאפשרת הקפדה טובה יותר מבחינת הזמנים כדי שלא יחמיצו.
המצדדים במצת יד דוחים את הטיעון בדבר ההקפדה הטובה יותר על הזמנים במצת מכונה, שהרי בזמנים קדומים השתמשו רק במצות יד, ולא היה חשש בכך.
יש אף המשתמשים בהקשר זה בטיעון הלכתי קלאסי המכונה בשפת ההלכה מוציא לעז על הראשונים.
על פיהם, מי שיאסור מצות יד, יוציא לעז על הדורות הקודמים שלא היה באפשרותם לאכול מצת מכונה כאילו אכלו חמץ או אפילו ספק-חמץ.
"עשיר בהפתעה" הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי שיצא לאקרנים ב-23 באוגוסט 2018 ומבוסס על הרומן "אסייתים עשירים מטורפים" מאת קווין קוואן.
"עשיר בהפתעה" הוא סרט האולפנים הראשון מאז "חוג שמחת המזל" שיצא בשנת 1993 שכל כוכביו ממוצא אסייתי.
רייצ'ל צ'ו, פרופסורית לכלכלה בניו יורק, מנהלת מערכת יחסים עם ניק יאנג.
לאחר שנה של זוגיות, ניק מזמין את רייצ'ל להצטרף אליו לסינגפור לחתונתו של חברו הטוב ביותר ולהכיר את משפחתו.
במהלך הטיסה, רייצ'ל מגלה שניק הוא יורש לאחת המשפחות העשירות ביותר באסיה ואחד הרווקים המבוקשים בסינגפור.
עם הגעתם, היא מתמודדת עם קנאתן של נשים מקומיות ועם אמו הקשוחה של ניק, אלינור (מישל יאו), שאינה מרוצה מהקשר ביניהם.
הסרט מציג את ניסיונותיה של רייצ'ל להשתלב בחברה הגבוהה של סינגפור, תוך התמודדות עם אתגרים תרבותיים ומשפחתיים, ובוחן את השפעת העושר והמעמד על מערכות יחסים.
רייצ'ל צ'ו (קונסטנס וו): פרופסורית לכלכלה בניו יורק, בת לאם חד-הורית, המגלה שבן זוגה מגיע ממשפחה עשירה בסינגפור.
ניק יאנג (הנרי גולדינג): בן זוגה של רייצ'ל, יורש למשפחה העשירה ביותר בסינגפור ואחד הרווקים המבוקשים במדינה.
אלינור יאנג (מישל יאו): אמו הקשוחה של ניק, המפקפקת בהתאמתה של רייצ'ל לבנה.
אסטריד יאנג-טאו (ג'מה צ'אן): אחותו של ניק, המתמודדת עם בעיות בנישואיה.
פייק לין גו (אקוופינה): חברתה מהלימודים של רייצ'ל, המספקת תמיכה קומית לאורך הסרט.
וויי מון גו (קן ג'ונג): אביה של פייק לין, המוסיף נופך הומוריסטי לעלילה.
אה מא (ליסה לו): סבתו של ניק, המייצגת את המסורת המשפחתית.
ארמינתה לי (סונויה מיזונו): הכלה לעתיד, שחגיגות החתונה שלה מהוות רקע מרכזי בסרט.
קולין קו (כריס פאנג): חתנה של ארמינתה וחברו הטוב של ניק.
אדי צ'נג (רוני צ'יינג): בן דודו של ניק, המתמודד עם לחצים משפחתיים.
נכון לספטמבר 2019, הסרט "עשיר בהפתעה" הפך לקומדיה הרומנטית המצליחה ביותר של אולפן הוליוודי של העשור השני של המאה ה-21 בארצות הברית עם הכנסות של 117 מיליון דולר.
הסרט עקף את "אסון מהלך" של איימי שומר משנת 2015, שהכניס 107 מיליון דולר והוא הקומדיה הרומנטית הרווחית ביותר של אולפן הוליוודי מאז "ההצעה" (2009) בכיכובם של ראיין ריינולדס וסנדרה בולוק.
הסרט "אופטימיות היא שם המשחק" הכניס יותר מ"עשיר בהפתעה", כ-132 מיליון דולר, אך הוא הופץ על ידי אולפן עצמאי ולא על ידי אחד האולפנים הגדולים.
הסרט זכה לשבחים על עלילת "דג מחוץ למים" בסגנון אופרת סבון, עם דמויות נשיות חזקות.
עורך מדור הביקורות של אתר "סרט", יאיר הוכנר, תיאר את הסרט כ"שעתיים מושלמות של הומור קלאסי, רומנטיקה בלי בושה וצוות שחקנים מקסים וסקסי".
הוכנר ציין כי לא הפריע לו לצפות 121 דקות בקולנוע ולהתענג מכל רגע.
תוכניות לסרט המשך פורסמו מיד לאחר יציאת הסרט ב-2018, עם ג'ון מ.
נכון לנובמבר 2024, אין תאריך יציאה או החלטות ליהוק רשמיות לסרט ההמשך, אך המפיקים מאשרים שהפרויקט בתהליך.
סרט ההמשך צפוי לעקוב אחרי הספר השני בסדרה, "China Rich Girlfriend", אשר עוסק בחיפוש של רייצ'ל צ'ו וניק יאנג אחרי אביה הביולוגי של רייצ'ל.
הספר "China Rich Girlfriend" מתאר את חייה של רייצ'ל בעולם העושר בסין, כולל אירועים כמו חתונות מפוארות ומרוצים של רכבים אקזוטיים.
ייתכן שהסרט ההמשך יכלול גם את סיפור האהבה בין אסטריד (ג'מה צ'אן) וצ'ארלי (הארי שום ג'וניור), לאחר שאסטריד נפרדת מבעלה.
סיפורם של אסטריד וצ'ארלי צפוי להופיע גם בסדרת ספין-אוף של האחים וורנר, שכתיבתה הופקדה בידי ג'ייסון קים.
איימי וונג, שהייתה עורכת סיפורים בסדרה "האחים סאן", כותבת את תסריט סרט ההמשך.
תסריטאית הסרט המקורי, אדל לים, עזבה את הפרויקט בגלל פערים בשכר בין תסריטאים.
באפריל 2024, חברת האחים וורנר הודיעה שהיא מפתחת גרסה מוזיקלית לסרט.
צ'ו, שביים את הסרט, יביים לראשונה מופע תיאטרון ויהיה במאי המחזמר.
עדיין לא פורסם תאריך בכורה למחזמר, אך המפיקים מבטיחים אירוע טרום ברודוויי.
המוזיקה תולחן על ידי המלחינה הלן פארק, מועמדת לפרס טוני.
המחזמר מופק על ידי חברת האחים וורנר, תחת ניהולו של מארק קאופמן.
החברה הפיקה גם את המחזמר "ביטלג'וס", את "היומן" ואת "נערי הכרך".
עשורא, ענושבור, פודינג נח או טריגו קוסו הוא דייסה או פודינג מתערובת סוגים שונים של דגנים, אגוזים, פירות טריים ויבשים ולעיתים גם קטניות.
זאת מנה חגיגית הנהוגה במועדים שונים בקרב מוסלמים, נוצרים ויהודים.
בחבל הבלקן ובטורקיה, מוסלמים סופיים מכינים את המנה ליום עשוראא שמתקיים ביום העשירי ("עשוראא") בחודש מוחרם.
הארמנים מכינים אותה כמנה חגיגית לחג המולד ולשנה החדשה.
יהודים ספרדים מכינים את המנה לכבוד ט"ו בשבט.
בחלק מהמסורות היהודיות, הנוצריות והמוסלמיות, נהוג להכין עשורא גם לציון צמיחת השן הראשונה של ילד או מותו של בן משפחה.
עבור תושבי המזרח הקדום, מזונות המורכבים מדגנים מלאים מבושלים התקשרו לטקסי האביב והקציר מאז ימי קדם.
אסוציאציה זו התפשטה לאסיה, אירופה ואפריקה.