tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שחייליו של לונגסטריט הגיעו לשדה הקרב בצהרי ה-29 באוגוסט, לי הורה לו לפתוח בפעולת איגוף על צבא האיחוד שהתרכז בתקיפת ג'קסון.
לונגסטריט התעכב במשך שעות הצהריים, וביקש זמן כדי לבצע סיור אישי בשטח.
למרות הביקורת נגדו, ביצועיו של לונגסטריט למחרת היום ב-30 באוגוסט היו מהטובים שלו במלחמה.
הגנרל פופ האמין שג'קסון מתחיל לסגת ולונגסטריט ניצל זאת ותקף יחד עם 25,000 חיילים את האגף השמאלי של האיחוד.
במשך כיותר מארבע שעות לונגסטריט כיוון בעצמו את האש הארטילרית על האיחוד ושלח בריגדות לקרב.
חייליו של פופ נאלצו לסגת באופן הדומה לנסיגה המבישה של האיחוד בקרב בול ראן הראשון.
לונגסטריט נתן את כל הקרדיט על הניצחון ללי ותיאר את המערכה כ'מבריקה ופיקחית'.
בשניים מהקרבות ההגנתיים הגדולים של הקונפדרציה ב-1862, אנטיאטם ופרדריקסברג, לונגסטריט אישש את השערותיו לכך שטקטיקת ההגנה מוצלחת בהרבה מתקיפה.
בקרב אנטיאטם שנערך בחודש ספטמבר לונגסטריט החזיק בעמדותיו ההגנתיות כנגד כוח הגדול ממנו פי שניים.
בסיומו של היום העקוב ביותר מדם במלחמה, לי קיבל את פניו באומרו: "אה!
הנה לונגסטריט; הנה סוס המלחמה הזקן שלי!".
ב-9 באוקטובר, מספר שבועות לאחר הקרב, לונגסטריט קודם בדרגה ללוטננט גנרל.
לי ארגן זאת כך שהקידום של לונגסטריט יקדים את זה של ג'קסון ביום אחד, ובכך יהפוך את סוס המלחמה הזקן לקצין בדרגת לוטננט גנרל הבכיר ביותר בצבא הקונפדרציה.
לונגסטריט כעת פיקד על הקורפוס הראשון המורכב מחמש דיוויזיות - כ-41,000 חיילים.
בחודש דצמבר 1862, הקורפוס של לונגסטריט מילא תפקיד מכריע בקרב פרדריקסברג.
מאחר שלי נתן ללונגסטריט פקודה לנוע לעבר פרדריקסברג לפני שכוחות האיחוד הגיעו לעיר, הוא הספיק לבסס קו הגנה חזק, ונתן הוראה לבניית שוחות, משוכות, וביצורי שדה.
בנוסף לכך, לונגסטריט הציב את חייליו מאחורי חומת אבן על רמת מרי'ס ששלטה על העיר, והצליח להדוף ארבע עשרה התקפות מצד האיחוד, כשהוא מסב להם כ-8,000 אבדות לעומת 1,000 שלו.
פעולותיו של לונגסטריט בקרב גטיסברג יהיו במרכז המחלוקת שסבבה אותו במשך יותר ממאה.
לונגסטריט, שהיה מודאג מעמדות ההגנה החזקות של האיחוד, הציע ללי לאגף את האויב משמאל ולהקים עמדות הגנה שיאלצו את מפקד האיחוד מייג'ור גנרל ג'ורג' מיד לתקוף אותו.
לי דחה את ההצעה, באומרו: "אם האויב יהיה שם מחר, אנו מוכרחים לתקוף אותו".
בתוכניתו של לי ליום הקרב השני היה על לונגסטריט לתקוף את אגף שמאל של האיחוד, כשלאחריה תבוא מתקפה של הדיוויזיה של א.
היל על רכס בית הקברות במרכז, והתקפה של ריצ'רד איוול על אגף ימין.
לונגסטריט, שכוחותיו לא היו ערוכים לתקוף בזמן, קיבל רשות מלי להמתין עד שכל חייליו יגיעו לשדה לפני שיפתח בהתקפה.
כדי לנוע בהסתר מעיני חיילי האיחוד היה על לונגסטריט לבצע מעקף ארוך שגזל זמן רב.
ביקורות לאחר המלחמה טענו כי לונגסטריט קיבל פקודה מלי לתקוף בשעות הבוקר המוקדמות, והעיכוב שלו היה לאחד הגורמים המרכזיים בתבוסה של הדרום בקרב.
מאידך, לי הסכים לעיכובים של לונגסטריט כדי שיתאפשר לכל חייליו להגיע בזמן, ונתן את הפקודה הרשמית לתקוף רק בשעה 11:00 בבוקר.
היסטוריונים רבים מסכימים כי לונגסטריט לא פעל במרץ אחר הוראותיו של לי.
בליל ה-2 ביולי, לונגסטריט נמנע מההרגל הקבוע של להיפגש עם לי במפקדתו כדי לדון על יום הקרב שהיה בטענה שהוא עייף מדי.
בשעות הבוקר של ה-3 ביולי הגיע לי למפקדתו של לונגסטריט, והורה לו לתקוף בכל הכוח את המרכז של צבא הצפון.
לונגסטריט ידע כי להתקפה החזיתית הזו יש מעט מאוד סיכויים להצליח מאחר שמערך ההגנה של האיחוד היה דומה לזה שהוא הקים בפרדריקסברג.
חיילי הקונפדרציה יאלצו לעבור 1.5 קילומטר בשטח פתוח כשבדרך הם יצטרכו להתגבר על גדרות ומכשולים תחת אש.
בזיכרונותיו טוען לונגסטריט כי העלה את חששותיו בפני לי:
ההתקפה שנודעה כ'ההסתערות של פיקט', על שמו של ג'ורג' פיקט שהוביל אותה, נהדפה באבדות כבדות והייתה לנקודה המכריעה בהפסד של הקונפדרציה בקרב.
למחרת היום הורה לי על נסיגה בחזרה לווירג'יניה.
באוגוסט 1863, לונגסטריט כתב מכתב פרטי לשר המלחמה ג'יימס סדון, שבו ביקש לעבור לזירה המערבית ולשרת תחת פיקודו של ידידו הוותיק הגנרל ג'וזף א' ג'ונסטון.
נשיא הקונפדרציה דייוויס יחד עם לי הסכימו לבקשה ב-5 בספטמבר, מאחר שארמיית הטנסי של בראג הייתה נתונה ללחץ גובר מצד האיחוד בטנסי.
באחד מהמסעות הלוגיסטים המסובכים ביותר במלחמה שנמשך כשלושה שבועות, לונגסטריט עבר יחד עם הקורפוס שלו כ-1,247 קילומטרים על פני 16 מסילות רכבת עד אשר נפגש עם הארמייה של בראג בצפון ג'ורג'יה.
בקרב צ'יקאמאוגה שנערך בין ה-19 ל-20 בספטמבר, לונגסטריט פיקד על אגף שמאל בארמייה של בראג שנלחמה כנגד ארמיית קמברלנד בפיקודו של וויליאם רוזקרנס.
ביום השני לקרב, לונגסטריט תקף את קווי ההגנה של האיחוד וניצל טעות של רוזקרנס שיצרה פער בשורותיו.
אגף ימין של האיחוד קרס בעקבות ההתקפה ורוזקרנס ברח משדה הקרב.
מייג'ור גנרל ג'ורג' תומאס הצליח לערוך מחדש את חיילי האיחוד הנסוגים והקים עמדות הגנה על גבעה סמוכה.
הוא הצליח להחזיק בעמדותיו כנגד התקפות חוזרות ונשנות של לונגסטריט שלא קיבל סיוע מספק מאגף ימין של הקונפדרציה.
עם רדת הלילה נגמר הקרב, אף על פי שבראג הניח לחיילי האיחוד לסגת מבלי שינהל אחריהם מרדף, הקרב נחשב לניצחון הגדול ביותר של הקונפדרציה בחזית המערבית וללונגסטריט היה חלק חשוב בניצחון.
כשגילה לונגסטריט כי יוליסס גרנט מונה למפקד צבא האיחוד, הוא אמר לעמיתיו הקצינים ש"הוא ילחם בנו בכל יום ובכל שעה עד סוף המלחמה." בקרב הערבות שנערך ב-5 במאי 1864, לונגסטריט שב ונלחם יחד עם לי ועזר להציל את הקונפדרציה מהפסד, כשהוא משתמש בטקטיקות חדשניות כדי להתמודד עם תנאי שטח קשים.
ההיסטוריון אדוארד סטיר זקף חלק גדול מהניצחון של הדרום ל"תצוגה הטקטית הגאונית של לונגסטריט שפיצתה על החיסרון המספרי של צבאו." הוא נפצע בקרב מירי כוחותיו רק 6.5 קילומטרים מהמקום בו ג'קסון נפצע שנה קודם לכן.
הכדור עבר דרך כתפו, כשהוא פוגע בעצבים, ומותיר שסע בגרונו.
לונגסטריט טופל בלינצ'ברג, וירג'יניה, והמשיך את התאוששותו באוגוסטה שבג'ורג'יה.
הוא סבל במשך שנה משיתוק בידו הימנית, אך חזר לפקד על חייליו עוד באוקטובר 1864. במצור על פיטרסברג הוא הופקד על הגנת ריצ'מונד, ולאחר מכן נסוג יחד עם לי בתום המערכה על אפומטוקס.
כששקל לי להיכנע, לונגסטריט יעץ לו כי הוא מאמין שגרנט יתייחס אליהם בצורה הוגנת, אך כשרכב לי לבית המשפט של אפומטוקס ב-9 באפריל 1865, אמר לו לונגסטריט: "גנרל, אם הוא לא ייתן לנו תנאים טובים, חזור הנה ותן לנו להילחם עליהם."
לאחר סיום המלחמה, לונגסטריט ומשפחתו עברו להתגורר בניו אורלינס, שהייתה פופולרית בקרב מספר גנרלים לשעבר בקונפדרציה.
הוא נכנס לעסקי הכותנה והפך לנשיאה של חברת ביטוח.
הוא הגיש בקשה לחנינה לנשיא אנדרו ג'ונסון, בחסות ידידו הוותיק יוליסס גרנט.
אולם ג'ונסון סירב לבקשה, ואמר ללונגסטריט בפגישה בין השניים: "ישנם שלושה אנשים מהדרום שלעולם לא יזכו לחנינה: ג'פרסון דייוויס, הגנרל לי, ואתה.
הסבת יותר מדי צרות לאיחוד." ביוני 1868 השיב לו הקונגרס של ארצות הברית את זכויותיו כאזרח.
לונגסטריט הפך לאחר המלחמה ל'מורד משוקם', ותמך בשוויון זכויות לשחורים ובאיחוד המדינה, והיה לקצין הדרומי היחיד שהצטרף להמפלגה הרפובליקנית בתקופת השיקום.
סיבות אלו, בנוסף לתמיכתו בגרנט במרוץ לנשיאות של 1868 הובילו לניכורו בקרב מרבית התושבים הדרומיים.
ב-1872 מונה לונגסטריט למפקד כל כוחות המיליציה והמשטרה בניו אורלינס.
במהלך מחאה שנערכה כנגד אי סדרים בבחירות של 1874, כוח מזוין של 8,400 חברים מה"ליגה הלבנה" התקדם לעבר בניין הממשלה.
לונגסטריט, שפיקד על כוח של 3,600 שוטרים וחיילי מיליציה אפרו-אמריקאים, רכב לעבר המפגינים אך הופל מסוסו ונלקח בשבי.
הליגה הלבנה הסתערה וגרמה למרבית מחייליו של לונגסטריט לנוס או להיכנע, כשלבסוף נדרשו חיילים פדרליים להגיע למקום כדי להשיב את הסדר.
הימצאותם של חיילים שחורים בפיקודו של לונגסטריט הגבירו עוד יותר את הניכור והגינוי כלפיו בקרב הדרומיים.
ב-1875 עזבה משפחת לונגסטריט את ניו אורלינס ועברה להתגורר בגיינסוויל, ג'ורג'יה.
ב-1880 מינה אותו הנשיא רתרפורד הייז לשגריר באימפריה העות'מאנית, ומ-1897 עד 1904 הוא היה חבר ועדת הרכבות של ארצות הברית.
בנוסף, הוא שירת כמרשל בין השנים 1881–1884, אך עלייתה לשלטון של המפלגה הדמוקרטית סיימה את הקריירה הפוליטית שלו, והוא פרש לחוותו.
בדצמבר 1889 נפטרה אשתו, ולונגסטריט נישא מחדש ב-1897 להלן דורטץ', הצעירה ממנו ב-42 שנים.
בספר זכרונותיו בשם ממנאסס עד אפומטוקס שיצא לאור ב-1896, לונגסטריט הפריך את מרבית הטענות שהשמיעו כלפיו ותיקי הקונפדרציה.
שנותיו האחרונות התאפיינו בבריאות רופפת כשהוא סובל מחירשות חלקית ושיגרון קשה.
הוא חלה בדלקת ריאות ונפטר בגיינסוויל, ונקבר בחלקת הקברות באטה ויסטה.
מספר רב של מקומות בגיינסוויל ובג'ורג'יה נושאים את שמו, ביניהם גשר לונגסטריט וחלק מכביש 129.
כביש לונגסטריט בפורט בראג, קרוליינה הצפונית.
במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו ספינת ליברטי.
ב-1998 הוקם בפארק הלאומי בגטיסברג פסל של לונגסטריט בו הוא נראה רוכב על סוסו האהוב הירו.
אגודת לונגסטריט היא מוזיאון בגיינסוויל, המוקדש ללימוד חייו.
דמותו של לונגסטריט מוצגת בנובלה 'כמה מעט נותרו' (How Few Remain) פרי עטו של הסופר הארי טרטלדאב, המתארת היסטוריה חלופית בו נצחה הקונפדרציה במלחמה, ובנובלה של רוברט קונרוי, '1901'.
הוא גם מתואר בסרט גטיסברג על ידי השחקן טום ברנג'ר, ובפריקוול אלים וגנרלים של הבמאי ברוס בוקסלייטנר.
ג'יימס דייוויד מאסלו הוא שחקן, דוגמן וזמר-יוצר אמריקאי ממוצא יהודי.
ידוע בעיקר בתפקידו כג'יימס דיאמונד בסדרת הטלוויזיה "ביג טיים ראש" בניקלודיאון.
ג'יימס נולד בעיר ניו יורק וגדל בקליפורניה.
אביו של ג'יימס יהודי ואימו קתולית; ג'יימס גדל בתור יהודי, למד בבית-ספר עברי, ואף חגג בר מצווה.
הוא מתאר את עצמו בתור "אדם דתי ורוחני".
בגיל שש, מאסלו החל ללמוד פיתוח קול כאשר הוריו רשמו אותו למקהלת הילדים בסן דייגו.
הוא למד ב-La Jolla בבית הספר היסודי "טורי פינס", ובבית הספר התיכון "Muirlands", ולמד בסן דייגו בבית ספר לאמנויות הבמה.
היה לו תפקיד קטן בבית האופרה של סן דייגו הוא הגיע למחנה משחק בתיאטרון לה הויה, היה לו את הסוכן הראשון שלו בגיל 14, והופיע כמריוס בהפקה של "עלובי החיים".
לאחר הפרישה מתיכון לאמנויות הבמה עד לכיתה י', ג'יימס עבר לתיכון קונורדו (CoSa), וסיים את לימודיו בהצלחה בשנת 2007.
בשנת 2008 ביצע מאסלו את הופעת המשחק הראשונה שלו בקומדיית המצבים לנוער - "ICarly" בערוץ ניקלודאון בתור שיין (עונה 2 - פרק 4).
בשנת 2009 לוהק לאחת הדמויות הראשיות בסדרת הקומדיה המוזיקלית לנוער של ניקלודיאון "ביג טיים ראש" לצדם של קנדל שמידט, קרלוס פנה ולוגן הנדרסון.
בשנת 2010 שיחק בסרטו הראשון "urFRENZ", שם הוא גילם את ברנדון.
ביג טיים ראש היא להקת בנים אמריקאית שהוקמה ב-2009. שלושת חבריה האחרים הם קנדל שמידט, קרלוס פנה ולוגן הנדרסון.
ניקלודיאון רצו קומדיית מצבים חדשה ב-2007. מאסלו שלח קלטת אודישן שלו, וקיבל את התפקיד של ג'יימס דיאמונד שנתיים מאוחר יותר.
אלבום של שירים מקוריים מהעונה הראשונה ועוד כמה אחרים שוחרר ב-11 באוקטובר 2010, בשם B.T.R.
הוא נמכר ב-67,000 עותקים בתחילת אותו שבוע, והיה לאלבום זהב שישה חודשים לאחר מכן, באפריל 2011.
ב-21 בנובמבר 2011 הלהקה שחררה את אלבומה השני, Elevate, שנמכר ב-70,000 עותקים בתחילת אותו שבוע.
מאסלו ושאר חברי הלהקה כתבו שמונה מתוך שנים עשר השירים.
הגרסה הבריטית של האלבום כללה שיר בונוס הנקרא "Epic", שמאסלו השתתף בכתיבתו.
מאסלו יחד עם ביג טיים ראש הוציאו אלבום שלישי בשם "24\seven" ביוני 2013. הלהקה קידמה את האלבום בסיבובי הופעות משותפים עם ויקטוריה ג'סטיס, ב-21 ביוני וביולי-אוגוסט בסיבובי הופעות עם דרייק בל ב-31 ביולי עד 28 באוגוסט.
מאסלו וביג טיים ראש החליטו לקחת הפסקה של שנה בעקבות שכל אחד רצה לבדוק כיוונים חדשים וגם בעקבות חברו ללהקה קרלוס פנה שהתחתן בשנת 2014.
לאחר ביג טיים ראש: 2014 - הווה
בשנת 2014 מאסלו השתתף בעונה ה-18 של תוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים" לצד הרקדנית המקצועית פטה מורגטרויד וזכה במקום רביעי.
בשנת 2015 שיחק בתפקיד הראשי של בארט פוקסוורת'.בסרט הטלוויזיה "פרחים נבלו קמלו" של ערוץ לייפטיים, המבוסס על הרומן באותו שם מאת הסופרת האמריקאית ו.
ב-24 ביולי 2015 מאסלו הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Lies".
ב-23 באוקטובר 2015 הוציא את הסינגל השני שלו "Circles".
בנוסף, יש לו שני קאברים, "Cheerleader" ו-"One Call Away"; שניהם זמינים לרכישה ב-iTunes.
ב-3 במרץ 2017, מאסלו הוציא לאור את אלבום הסולו הראשון שלו "How I Like It", ממנו יצא הסינגל באותו שם.
לקראת סוף 2017, ג'יימס שיתף פעולה עם הבמאי ג'ושוע שולץ עבור הווידאו-קליפ שלו לשיר "Who Knows", מתוך אלבום הבכורה שלו.
בשנת 2018 השתתף בעונת ה-VIP הראשונה של תוכנית המציאות האמריקאית "האח הגדול", בה הודח ביום ה-14 והיה למודח השישי, בעוד שהמנצחת של העונה הייתה השחקנית מריסה ג'ארט וינוקור.
בשנת 2018, מאסלו הוציאה סינגלים חדשים "Falling" ו-"All Day".
ב-26 באפריל 2019, הוציא מאסלו את הסינגל "Love U Sober", והודיע שהוא עומד להתחיל לשחרר עוד סינגלים.
ב-12 בספטמבר 2019 שחרר את הסינגל "DID YOU FORGET" בו הוא משתף פעולה עם הדי ג'יי LTX.
ב-27 בספטמבר של אותה שנה הוציא את הסינגל "Delirious".
ב-3 באוגוסט 2020 הוציא סינגל חדש "History" בה הוא מארח את הזמרת הת'ר סומר ומשתף פעולה בשנית עם הדי ג'יי LTX.
ב-20 באפריל 2020, הלהקה "ביג טיים ראש" התאחדה מחדש באופן וירטואלי, כשהם העלו מופע בשידור חי לפלטפורמות המדיה החברתיות של הלהקה, ושיתפה כמה משאלות המעריצים לגבי מגפת הקורונה.
ב-16 ביוני 2020, הלהקה הוציאה קאבר אקוסטי לשירם "Worldwide".
ב-19 ביולי 2021, הקבוצה פרסמה סרטון המודיע על הופעות משותפות.
ב-13 בדצמבר 2021 הלהקה הוציאה את הסינגל "Call It Like I See It", מה שמציין את שירם הראשון מאז פירוקם ב-2013. ב-21 בפברואר 2022, הלהקה הודיעה בתוכנית הבוקר "בוקר טוב אמריקה" שהיא תערוך סיבוב הופעות איחוד במהלך 2022. ב-25 בפברואר, הלהקה הוציאה סינגל נוסף בשם "Not Giving You Up".
מאסלו החליט לבוא לארץ בתאריך ה-9 ביוני 2015 וביקר במספר מקומות בישראל ושהה בתל אביב במסגרת פרויקט תגלית שהביא אותו לארץ.
מאסלו היה בארץ עד ל-23.6, קיים פגישת מעריצים בתל אביב והתראיין לשבועון הנוער "מעריב לנוער".
ב-2016 התארח בניקלודיאון ישראל, בתוכנית מתיחות שנקראה: סתאאאם!, בה נמתח על ידי דנה פרידר ומאיה רונן.
באפריל 2022 ביקר שוב בישראל.
בנובמבר 2023 הגיע לישראל על-מנת להביע תמיכה במדינה ולסייע בהסברה בעת מלחמת חרבות ברזל ובעקבות טבח שבעה באוקטובר.
ג'יימס מגנוסן הוא שחיין אוסטרלי, פעמיים ברציפות אלוף העולם (שנגחאי 2011 וברצלונה 2013), במשחה ל-100 מטר חופשי ובעל התוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים במשחה זה (47.10 שניות).
בעל שתי מדליות אולימפיות (לונדון 2012), כסף וארד.
הוא האוסטרלי הראשון שמחזיק בתואר אלוף העולם במשחה של 100 מטר חופשי.
מגנוסן נולד בפורט מקווארי בניו סאות' ויילס.
הוא מתאמן בסידני בהדרכתו של ברנט בסט.
באליפות אוסטרליה בשחייה שנערכה בסידני, במרץ 2010 סיים מגנוסן במקום שלישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.43 שניות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירוויין,קליפורניה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:14.30 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא תחרות חדש של 3:11.74 דקות.
כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.25 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.94 שניות.
חודשיים לאחר מכן, במשחקי חבר העמים שנערכו בדלהי, הודו באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 3:13.92 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה מגנוסן בשלוש מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.63 שניות, לפני ברנט היידן מקנדה (47.95 שניות) וויליאם מיינר מצרפת (48:00 שניות) ובכך היה לאוסטרלי הראשון שהחזיק בתואר אלוף העולם במשחה של 100 מטר חופשי.
הוא זכה במדליית זהב נוספת במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מת'יו טרגט, מת'יו עבוד ואיימון סאליבן בתוצאה של 3:11.00 דקות, לפני צרפת (3:11.14 דקות) וארצות הברית (3:11.96 דקות).
כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 47.49 שניות.
תוצאה זו הייתה המהירה ביותר בעולם שנקבעה ללא שימוש בחליפות השחייה שהוצאו משימוש.
כשחיין אחרון הוא שחה את המשחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 47.00 שניות, המהירה באליפות.
באליפות אוסטרליה ב-2012 קבע במאה מטר חופשי תוצאה של 47.10 שניות, התוצאה המהירה בעולם ללא חליפה אסורה (חליפות שנאסרו לשימוש ב-2010).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה מגנוסן בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.53 שניות, אחרי נתן אדריאן מארצות הברית (47.52 שניות) ולפני ברנט היידן מקנדה (47.80 שניות), מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:31.58 דקות, אחרי ארצות הברית (3:29.35 דקות) ויפן (3:31.26 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.00 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר ביחד עם מת'יו טרגט, איימון סאליבן וג'יימס רוברטס בתוצאה של 3:11.63 דקות.
כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 48.03 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכתה בברצלונה שבספרד ביולי 2013, זכה מגנוסן בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי, בתוצאה של 47.71 שניות, לפני ג'ימי פייגן (47.82 שניות) ונתן אדריאן (47.84 שניות), שניהם מארצות הברית ובכך הגן על תוארו.
מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אשלי דילייני, כריסטיאן ספרנגר וטומאסו ד'אורסוניה בתוצאה של 3:31.64 דקות, אחרי צרפת (3:31.51 דקות) ולפני יפן (3:32.26 דקות).
כשחיין חופשי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.28 שניות.
הרביעייה האמריקאית שסיימה ראשונה בפער ניכר נפסלה בשל זינוק מוקדם של שחיין החזה.
נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.79 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:11.58 דקות.
כשחיין ראשון הוא שחה בתוצאה של 48.00 שניות.
ג'יימס דייוויס "ג'ים" לייטבודי היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בריצות למרחקים בינוניים (800 ו-1500 מטר), בעל 6 מדליות אולימפיות, מהן 4 מדליות זהב.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה לייטבודי ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ומדליית כסף אחת.
מדליית כסף בריצה הקבוצתית ל-4 מייל כחבר בנבחרת שיקגו אליהם הצטרף אלבר קורה מצרפת.
בריצה עצמה הוא סיים שני אחרי ניוטון ממועדון האתלטיקה של ניו יורק שזכו במדליית הזהב.
באליפות איחוד אתלטים חובבים שנערכה בשנת 1905 זכה לייטבודי בשתי מדליות זהב בריצות ל-800 ול-1500 מטר.
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה לייטבודי בשתי מדליות, זהב וכסף.
הוא הגן על תוארו וזכה במדליית זהב בריצה ל-1500 מטר בתוצאה של 4:12.0 דקות, לפני ג'ון מקגאו מבריטניה (4:12.6 דקות) וקריסטיאן הלסטרם משוודיה (4:13.4 דקות) ומדליית כסף בריצה ל-800 מטר כ-60 ס"מ אחרי בן ארצו פול פילגרם (2:01.5 דקות) ולפני וינדהם הלסוול מבריטניה.
נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי בריצת 400 מטר בתוצאה של 53.0 שניות.
באולימפיאדת לונדון (1908) לא הצליח לייטבודי לעלות לשלב הגמר בריצות בהן השתתף ולא הצליח להגן על תאריו.
הוא סיים במקום תשיעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.6 דקות, במקום עשירי בריצת 3200 מטר מכשולים.
בשנת 1953 נפטר בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה.
ג'יימס מדיו הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
התפרסם בזכות תפקידו סרט "יומן נעורים" ובסדרה "אחים לנשק".
מדיו נולד ברובע הברונקס שבניו יורק.
ב-1992 הופיע בתפקיד קטן בדרמה הקומית "גיבור" וב-1995 התפרסם לצידם של לאונרדו די קפריו ומארק וולברג בדרמת הנעורים "יומן נעורים", בתור פדרו חברם הקטין הסוחר בסמים.
ב-2001 השתתף בסדרת המלחמה המופתית של סטיבן ספילברג וטום הנקס "אחים לנשק", בסדרה שיחק בתפקיד החייל פרנק פרקונטה מפלוגה ה', רגימנט 506, הדיוויזיה המוטסת ה-101. על מנת להיכנס לדמות, נפגש מדיו עם פרקונטה וקיבל ממנו עצות ופרטים אישיים.
ב-2003 שיחק בסדרת הדרמה המשפטית "עליונות בקווינס", בתפקיד מייק פאוול, עוזר משפטי.
בשנת 2023 לוהק לדמות לא ידועה למיני-סדרה "הפינגווין" אשר תשודר במהלך 2024 ברשת HBO Max.
ג'יימס ר' ליפטון היה סופר, משורר, מלחין ושחקן יהודי-אמריקאי.
ליפטון שימש בעבר כדיקן "הסטודיו למשחק" - בית הספר לדרמה באוניברסיטת פייס שבניו יורק.
הוא המפיק, הכותב והמנחה של סדרת הטלוויזיה בכבלים ברשת בראבו "סטודיו למשחק", אשר עלתה לשידור לראשונה בשנת 1994. כמו כן הוא היה טייס וחבר באיגוד טייסים ובעלי מטוסים.
ליפטון נולד בדטרויט שבמישיגן בשנת 1926, לבטי (במקור ויינברג) ולורנס.
אמו בֶּרתי לבית ויינברג הייתה מורה ואביו לורנס ליפטון היה סופר, משורר ועיתונאי, בעל טור יומי ביומון היהודי "פארווערטס".
לאחר מלחמת העולם השנייה עבר ליפטון לפריז ועבד במשך תקופה קצרה בתור סרסור של זונות בצרפת.
בהמשך ליפטון חזר לארצות הברית, והחל את הקריירה שלו כתסריטאי וכשחקן באופרות סבון - במהלך תקופה זו ליפטון כתב תסריטים לאופרות הסבון "Another World", "The Edge of Night", "Guiding Light" ו-"Capitol", וכמו כן הוא שיחק למעלה מ-10 שנים באופרת הסבון "Guiding Light".
בשנת 1994 ליפטון הקים את בית הספר למשחק "הסטודיו למשחק" בניו יורק.
במקביל, החל להנחות את תוכנית הראיונות "סטודיו למשחק", בהשראת תוכנית האירוח הצרפתית "אפוסטרוף" בהנחיית ברנאר פיבו, בה הוא מראיין סלבריטאים בולטים בהוליווד.
לאורך השנים התארחו בתוכנית מאות שחקנים, תסריטאים ובמאים בולטים, בהם אנשים כמו פול ניומן, רוברט רדפורד, סידני פולאק, סטיבן ספילברג, וברט ריינולדס.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 פרסם את הספר האוטוביוגרפי "Inside Inside".
ליפטון נפטר בביתו ב-2 במרץ 2020 מסרטן שלפוחית השתן.
בין השנים 1954–1959 ליפטון היה נשוי לשחקנית נינה פוש.
מאז 1970 היה נשוי לדוגמנית ולסוכנת הנדל"ן קדאקיי טרנר.
סר ג'יימס מארי אירלנד (כיום צפון אירלנד ) – 1871, דבלין אירלנד) היה רופא, כימאי ותעשיין אירי.
ג'יימס מארי נולד ב-1788 בכפר קאלנאדי (Culnady) שליד דרי, למשפחה קתולית.
בשנת 1807 התקבל כחבר באיגוד הרופאים (College of Surgeons) של דבלין.
באותה שנה גם התמנה לרוקח בבית החולים המלכותי של בלפסט, אולם כעבור שנה פתח מרפאה משלו.
ב-1829 טפל במושל אירלנד באמצעות "נוזל המגנזיה" שלו, בעקבות הצלחת הטיפול נתמנה לרופא של המושל וקיבל תואר סר.
ב-1831 עבר לדבלין, שם התגורר עד סוף ימיו.
ב-1857 פרש סופית מפעילותו כרופא.
מארי היה נשוי ונולדו לו כמה ילדים.
נפטר בדבלין ב-8 בדצמבר 1871.
את מחקריו החל במטרה לשפר את דרכי השימוש במגנזיום הידרוקסיד כתרופה לבעיות מעיים.
הוא פיתח את "נוזל המגנזיה" וב-1817 רשם פטנט על תהליך הייצור והקים מפעל לייצורו.
ב-1873 נרשם פטנט בארצות הברית על ידי הרוקח צ'ארלס הנרי פיליפס, שגם נתן לתרופה את השם "Milk of Magnesia".
מארי חיפש שימושים למוצרי הלוואי שהתקבלו תוך ייצור "נוזל המגנזיה", ביניהם אשלג ביקרבונט, נתרן ביקרבונט וסיליקטים.
הוא היה מודע לניסויים שנעשו ב-1808 לייצור דשן מעצמות (שבהן יש זרחן) על ידי טיפול עם חומצה גופרתית, כך כנראה הגיע לעסוק במה שנקרא בזמנו "חקלאות כימית".
על סמך מידע זה החל ב-1817 בייצור דשן מורכב.
תהליך הייצור שפיתח היה הגבת סידן זרחתי עם חומצה גופרתית במשך מספר ימים.
את העיסה שנתקבלה ערבו בנתרן חנקתי, גואנו וחומרים אורגניים כמו סובין, קליפות עצים ונסורת.
התוצר הסופי היה דשן בעל תכונת שחרור איטי, בצורת אבקה שהייתה נוחה לאחסון ולתובלה.
יוצרו מספר סוגי דשנים מותאמים לגידולים השונים.
ב-1835 נתן סדרת הרצאות ב-Royal Exchange בדבלין על השימוש בפוספטים מסיסים כדשן.
ב-1842 נתן סדרת הרצאות בבלפסט בנושא "חקלאות כימית".
באותה שנה החל בניסויים להשוואת הדשנים החדשים לזבל אורגני, אולם אלו היו ניסויים בקנה מידה קטן ולא הגיעו לשלב של ניסויי שדה מלאים.
באותה שנה רשם בנו ג'והן מארי פטנט בסקוטלנד וגם באנגליה.
בספר שהוציא ב-1843 תיאר 3 סוגים של "דשנים מחומצנים" (Oxygenated Fertilisers).
ב-1846 נרכש הפטנט של מארי על ידי מתחרהו העיקרי ג'ון בנט לוז, אולם מארי כנראה לא נטש את הנושא כי ב-1857 הוציא פטנט נוסף על דשן כימי.
זכות הראשונים על הדשן הכימי
הדעה המקובלת מיחסת את המצאת הדשן הכימי לג'ון בנט לוז, אולם נראה שהרופא האירי ג'יימס מארי הקדים אותו בלמעלה משני עשורים.
מארי פיתח תאוריה על השפעות החשמל באטמוספירה על בריאות האדם
הוא גם קשר לכך את כמשון תפוחי האדמה שגרם לרעב הגדול של שנת 1847.
רחוב בבלפסט קרוי על שמו
ב-2005 הוצבה לוחית זיכרון על הבית בו היה גר בבלפסט.
ג'יימס נורמן "ג'ים" מאטיס הוא גנרל בדימוס בחיל הנחתים של ארצות הברית ששירת כמפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה במלחמת עיראק וכמפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית.
כיהן כמזכיר ההגנה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא דונלד טראמפ.
מאטיס נולד וגדל בעיירה פולמן שבמזרח מדינת וושינגטון.
בשנת 1972 התגייס לחיל הנחתים.
הוא הוכשר כלוחם ועבר קורס קציני חי"ר.
לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה רובאית וכמפקד מחלקה מסייעת בדיוויזיית הנחתים השלישית, שירת כמפקד פלוגה רובאית וכמפקד פלוגה מסייעת ברגימנט ה-1 בחיל.
במלחמת המפרץ שירת כמפקד הגדוד הראשון ברגימנט ה-7 של החיל.
על אומץ הלב שהפגין במלחמה עוטר מאטיס בכוכב הארד.
במלחמת אפגניסטן פיקד על הרגימנט ה-7 ולאחר מכן על חטיבת המשלוח הראשונה.
בלחימה בעיראק פיקד על דיוויזיית הנחתים הראשונה והוביל אותה במסע הלחימה עד לבגדאד.
בשנת 2004 פיקד עליה בקרבות בפלוג'ה.
ב-2006 מונה למפקד כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים.
לאחר מכן פיקד על מפקדת הפיתוח הקרבי של חיל הנחתים.
בהמשך שימש כמפקד פיקוד הכוחות המשולבים של ארצות הברית וכמפקד פיקוד בניין הכוח של צבאות ברית נאט"ו.
באוגוסט 2010 מונה למפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית.
ב-2013 כיהן כעמית אורח במכון הובר.
בדצמבר 2016 בחר הנשיא הנבחר דונלד טראמפ את מאטיס לכהן כמזכיר ההגנה.
מכיוון שטרם עברו שבע שנים מיום שחרורו, הזדקק מאטיס לאישור מיוחד של לפחות 60 מחברי הסנאט של ארצות הברית על מנת להתמנות לתפקיד.
ב-20 בינואר 2017 אישר הסנאט את מינויו (ברוב של 98–1), והוא הושבע לתפקידו.
ב-22 במרץ 2017 אישר את השארת מעט הכוחות האמריקאים בעיראק שנותרו לאחר סיום קרב מוסול.
ב-20 בדצמבר 2018 הודיע מאטיס לנשיא טראמפ על התפטרותו אשר נכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2019. התפטרותו באה על רקע התנגדותו של מזכיר ההגנה לנסיגה מסוריה ולמדיניות הצבאית הבדלנית של טראמפ.
לאחר התפטרותו מתפקיד מזכיר ההגנה
ב-2019 התפרסמה האוטוביוגרפיה שלו, Call Sign CHAOS: Learning to Lead, בה הוא מתאר את הקריירה הצבאית שלו, וכן מגן על הגישה האינטרנציונליסטית.
ביוני 2020, במהלך הפגנות שנערכו בעקבות הריגתו של ג'ורג 'פלויד, מאטיס מתח ביקורת פומבית על טראמפ ותיאר אותו כ"נשיא הראשון בחיי שלא מנסה לאחד את העם האמריקני - אפילו לא מתיימר לנסות.
במקום זאת, הוא מנסה לפלג אותנו".
בשיחת טלפון שנערכה בינואר 2017 דיבר מאטיס עם יורש העצר הסעודי, מוחמד בן סלמאן.
בשיחה מאטיס הצהיר כי הוא מכיר ב"חשיבות היחסים האסטרטגיים בין ארצות הברית לסעודיה".
מאטיס תומך בתמיכה אמריקאית במערכה צבאית בהנהגת סעודיה נגד המורדים השיעים והחות'ים בתימן ואף ביקש מהנשיא טראמפ להסיר את המגבלות על התמיכה האמריקאית בסעודיה במערכת הצבאית שהיא כבר מנהיגה.
מאטיס הצהיר בעבר כי הוא תומך בפתרון שתי מדינות לשני עמים על מנת לפתור את הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
לדבריו, המצב הנוכחי בישראל הוא "בלתי נסבל", וכי התנחלויות ביהודה ושומרון פוגעות בסיכויים לשלום ובביטחונה של מדינת ישראל.
הוא שיבח את מאמציו של מזכיר המדינה ג'ון קרי לקדם הסכם שלום במזרח התיכון, ובפרט שיבח את קרי על היותו "ממוקד בחכמה כמו קרן לייזר" לעבר מטרת השגת שלום בין ישראל לפלסטינים.
בעת שימועיו בסנאט, אמר כי בירת ישראל היא תל אביב-יפו, זאת, לדבריו, בהמשך למדיניות האמריקנית לפיה ירושלים אינה מוכרת רשמית כבירת ישראל.
ב-20 באפריל 2017 ביקר מאטיס לראשונה כמזכיר הגנה בישראל, ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, נשיא המדינה ראובן ריבלין ושר הביטחון אביגדור ליברמן.
במהלך מסיבת עיתונאים בקריה הצהיר כי דבריו בעבר על "סכנת התנחלויות" היו כחלק מהשקפתו לחיזוק ביטחונה של ישראל, ובנוסף הוא רואה את חובתה של ארצות הברית ליתרון ביטחוני על איראן והתמודדות מול האיומים של חזבאללה וארגוני הטרור.
ג'יימס לי ברק הוא סופר מותחנים אמריקאי שיצר את דמותו של דייב רובישו, החוקר הפרטי לשעבר ובלש המשטרה.
ברק נולד ביוסטון וגדל בלואיזיאנה.
הוא בעל תואר ראשון מטעם אוניברסיטת לואיזיאנה בלפאייט ותואר שני מטעם אוניברסיטת מיזורי.
בין היתר עבד בתעשיית הנפט, כעיתונאי ועובד סוציאלי.
הוא לימד כתיבה יצירתית באוניברסיטת ויצ'יטה.
ברק זכה פעמיים בפרס אדגר על ספרים אודות גיבורו דייב רובישו.
שניים מספריו, "אסירי גן עדן" (Heaven's Prisoners) ו"אל תוך הערפל החשמלי עם מתי הקונפדרציה" (In the Electric Mist with Confederate Dead), עובדו לסרטי קולנוע בהם גילמו אלק בולדווין וטומי לי ג'ונס את דמותו של דייב רובישו.
ספרי ברק שתורגמו לעברית הם:
"פגאסוס נוחת", הוצאת אריה ניר, 2008.
ג'יימס פול לנקפורד הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית המכהן כסנאטור מטעם אוקלהומה החל משנת 2015. לפני שנבחר לסנאט היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג המחוז החמישי של אוקלהומה.
הוא מכהן כיו"ר ועדת האתיקה של הסנאט של ארצות הברית.
לנקפורד נולד בדאלאס שבטקסס, בנם של לינדה ג'ויס וג'יימס וסלי לנקפורד.
אמו הייתה ספרנית בבית ספר יסודי, וסבו וסבתו מצד אמו היו בעלי עסק קטן לניקוי יבש.
הוא התגורר עם אמו ואחיו הגדול זמן מה בדירת המוסך של סבו וסבתו.
הוא נעשה נוצרי בגיל שמונה.
אמו נישאה בשנית כשהיה בן שתים עשרה, ולנקפורד עבר לעיר גרלנד עם אביו החורג ואמו.
הוא סיים תואר ראשון במדעים באוניברסיטת טקסס באוסטין ב-1990, ותואר שני בתאולוגיה בשנת 1994.
לאחר שסיים את לימודיו הוא עבר לאדמונד, פרבר של אוקלהומה סיטי, שם הוא מתגורר עד היום.
ב-1 בספטמבר 2009 החליט לנקפורד לרוץ לקונגרס של ארצות הברית לאחר שמרי פאלין, חברה בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז החמישי של אוקלהומה, הכריזה כי היא מוותרת על מושבה כדי להתמודד למשרת מושל אוקלהומה, לנקפורד התמודד על מקומה בבית הנבחרים.
הוא זכה בבחירות וב-3 בינואר 2011 הושבע לבית הנבחרים של ארצות הברית.
בשנת 2014 התמודד לנקפורד לסנאט על מנת להחליף את הסנאטור הרפובליקני מאוקלהומה המכהן שפרש מהסנאט, טום קובורן.
לנקפורד נשוי לסינדי ולהם שני ילדים.
ג'יימס מארס הוא קצין בדימוס בדרגת מייג'ור גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית.
מארס ב-1987 תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית.
הוא הוכשר כקצין מודיעין, שירת במרכז ללוחמה אלקטרונית של חיל האוויר ובטייסת המודיעין ה-18. לאחר לימודים במכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר שירת כראש ענף אסטרטגיית אוויר וחלל במחלקת התכנון של חיל האוויר.
מיוני 2001 עד אוגוסט 2002 פיקד על טייסת המודיעין ה-91. בשנים 2004–2005 שימש עוזרו לענייני ביטחון לאומי של סגן נשיא ארצות הברית דיק צ'ייני.
ביולי 2005 מונה למפקד לשכת הסוכנות לביטחון לאומי בטקסס ומפקד להק המודיעין 543. בשנים 2007–2009 מונה למפקד כנף המודיעין, ריגול וסיור ה-480. ביוני 2009 מונה לראש מחלקה במטה חיל האוויר העוסקת בענייני המועצה לביטחון לאומי והמטות המשולבים.
ביולי 2010 מונה לעוזרו הצבאי של תת-מזכיר ההגנה לענייני מודיעין.
באוגוסט 2011 מונה לקצין המודיעין של כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי וסגן לענייני מודיעין של כוחות ארצות הברית באפגניסטן.
ביולי 2012 מונה לסגן ראש אגף המודיעין במטות המשולבים וראש כוח המשימה לאפגניסטן-פקיסטן במחלקת ההגנה.
במרץ 2014 מונה לקצין המודיעין של פיקוד הסייבר של ארצות הברית.
ביוני 2015 מונה לראש אגף המודיעין במטות המשולבים.
באוגוסט 2017 מונה לעוזר ראש אגף המודיעין, מעקב וסיור במטה חיל האוויר.
הוא פרש משירות הקבע בינואר 2020.
מארס בעל תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת הרווארד ובעל תואר שני בלימודי כוח אווירי מבית הספר ללימודים מתקדמים של חיל האוויר.
ג'יימס תומאס לין היה איש הקבינט של ארצות הברית ופקיד ממשל אמריקאי.
הוא כיהן כמזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית משנת 1973 עד 1975 וכמנהל משרד הניהול והתקציב משנת 1975 ועד 1977.
לין נולד בקליבלנד שבמדינת אוהיו ב-27 בפברואר 1927, לפרידריך רוברט לין ולדורותי אסטל לין (לבית פטרסן).
ב-1948 הוא סיים את חוק לימודיו בכבוד רב ביותר באוניברסיטת ווסטרן ריזרב (כיום "קייס ווסטרן ריזרב"), ובשנת 1951 סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד.
בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד היה לין העורך של כתב העת המשפטי של הרווארד.
לין נישא לג'ואן מילר ב-5 ביוני 1954. היו להם שתי בנות ובן אחד.
הוא עבד עבור משרד עורכי הדין ג'ונס דיי, משרד עורכי הדין הגדול ביותר בקליבלנד, הפך לשותף בחברה ב-1960 ועבד שם עד 1969, עת התמנה ליועץ המשפטי של מחלקת המסחר של ארצות הברית.
ב-1971 הוא התמנה לתת מזכיר המסחר.
הנשיא ריצ'רד ניקסון מינה את לין לתפקיד מזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית, מיום 2 בפברואר 1973 ועד 5 בפברואר 1975. הנשיא ג'רלד פורד, מחליפו של ניקסון, מינה אותו למנהל משרד הניהול והתקציב מיום 10 בפברואר 1975 עד ה-20 בינואר 1977.
לין הצטרף למועצת המנהלים של חברת אטנה בשנות ה-70 של המאה ה-20 ושימש כיושב ראש ונשיאה שלה במהלך שנות ה-80. בשנים 1978–1988 היה לין ראש "מועצת העיר הפדרלית", מוסד ללא כוונת רווח החותר לפיתוח כלכלי בוושינגטון הבירה ושמשפיע רבות על הקונגרס של ארצות הברית.
לין היה גם היועץ המשפטי של הוועדה הרפובליקנית הלאומית בשנת 1979 ונשיא קרן ג'יימס ס.
בריידי הנשיאותית בתחילת שנות ה-80. בשנות ה-90 שימש לין כחבר במועצת המנהלים של מספר חברות, ביניהן חברת פייזר.
כמו כן, לין היה עמית כבוד של מכון ברוקינגס.
הוא נפטר משבץ מוחי בביתו בבת'סדה שבמרילנד, ב-6 בדצמבר 2010.
ג'יימס מארי הוא שחקן אנגלי.
ב-1998 שיחק באופרת הסבון של רשת ITV "קורוניישן סטריט" בתפקיד סנדי האנטר.
ב-2003 הופיע מארי בתפקיד גלן בסדרת הטלוויזיה של ערוץ 4. ב-2005 שיחק בעונה רביעית של הסדרה "קצוות מפוצלים" של ערוץ BBC One בתפקיד ליאם קרני.
מארי כיכב בסדרת הדרמה מדע בדיוני "בראשית" של רשת ITV בתפקיד סטיבן הרט בעונה הראשונה (2007) ובשנייה (2008).
ב-2008 גילם מארי את דמות האב, פרנק דייוויס, בסרט "It's Alive", גרסה מחודשת של סרט האימה הקלאסי של לארי כהן משנות השבעים של המאה העשרים.
מארי שיחק בתפקיד ראלף לונגשאפט בסדרת הפנטזיה הקומית "קרוד מאנדון וחרב האש הבוערת" עבור ערוצי הטלוויזיה קומדי סנטרל ו-BBC Two ששודרה החל מאפריל 2009.
מנובמבר 2010 עד אפריל 2011 הופיע מארי בסדרה "CHAOS" של רשת CBS, בתפקיד בילי קולינס.
ב-2012 שיחק מארי בתפקיד אורח בפרק בעונה התשיעית של סדרת הטלוויזיה "תחבולות חדשות" של ה-BBC בתפקיד לוק אוסוולד.
מארי הופיע בעונה השנייה של הסדרה "Death in Paradise" בדמות בשם רוני סטיוארט בפרק "A Dash of Sunshine" ששודר בפברואר 2013 וצולם בגוואדלופ.
הוא השתתף בפרק הראשון בעונה ה-16 של הסדרה "רציחות במידסומר" בשודר בחג המולד 2013. הוא גילם דמות של חייל בטראומה בשם אולי טבורי.
מארי לוהק לתפקיד ניילס פוטינגר בעונה השנייה של הסדרה "Defiance" שהופקה בטורונטו החל מאוגוסט 2013 עד דצמבר אותה שנה.
העונה שודרה לראשונה החל מ-19 ביוני 2014. הוא הופיע בפרק אחד בעונה השלישית של הסדרה ששודרה ב-27 ביוני 2015.
ב-2015 הופיע מארי בפרקים אחדים בתפקיד דניאל בסדרה "מלפפון" של ערוץ 4.
ב-2016 שיחק מארי בעונה החמישית של הסדרה "Suspects" בתפקיד פקד בילוש דניאל דראמונד.
ששת פרקי הסדרה שודרו מה-3 עד 31 באוגוסט 2016.
מארי כיכב בתפקיד האב, אדוארד, בסדרה בת שלושה חלקים של ITV בשם "HIM" ששודרה מ-19 באוקטובר עד 2 בנובמבר 2016.
עוד ב-2016 הופיע מארי בפרק בסדרה "מדיצ'י" של נטפליקס בתפקיד דוג'ה פוסקארי.
ב-15 בדצמבר 2007 התחתן מארי עם השחקנית שרה פאריש, שכיכבה לצדו בסדרת הטלוויזיה "קצוות מפוצלים", אחרי רומן שנמשך שנתיים.
ב-18 בינואר 2008 פורסם ששרה בהיריון עם ילדם הבכור.
בתם נולדה בלידה מוקדמת במאי 2008 ונפטרה בינואר 2009 בשל מום לב מולד.
לזכרה פאריש ומארי מגייסים כספים עבור יחידת טיפול נמרץ לילדים בבית החולים הכללי בסאות'המפטון שם היא טופלה.
ב-21 בנובמבר 2009 נולדה בתם השנייה נל.
ג'יימס דניאל מדיסון הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בטוטנהאם הוטספר ובנבחרת אנגליה.
מדיסון, יליד קובנטרי, מערב המידלנדס, החל לשחק בגיל צעיר בקבוצת קובנטרי סיטי המקומית.
הוא נכלל לראשונה בקבוצה הבוגרת בעונת , עת שיחקה קובנטרי בפוטבול ליג הראשונה, הליגה השלישית בחשיבותה באנגליה.
מדיסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה באוגוסט 2014, כאשר נכנס כמחליף בהפסד הביתי 1–2 לקארדיף סיטי, במסגרת גביע הפוטבול ליג.
את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך בהפסד 1–3 לבריסטול סיטי, בו נכנס גם כן כמחליף.
הוא פתח לראשונה בהרכב במשחק העוקב, מול אולדהאם אתלטיק, ובמשחק זה כבש את שערו הראשון ככדורגלן מקצועי.
בנובמבר 2014 חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו, לשלוש וחצי שנים.
הוא החמיץ את רוב המשך עונת עקב הרחקה במשחק מול דונקסטר רוברס ופציעה.
ב-1 בפברואר 2016 חתם בנוריץ' סיטי על חוזה לשלוש וחצי שנים, והושאל באופן מיידי לקובנטרי, קבוצתו הקודמת, עד לסיום העונה.
ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לאברדין מליגת העל הסקוטית, למחצית הראשונה של עונת .
במהלך ארבעת החודשים בהן שיחק בסקוטלנד הופיע ב-14 משחקי ליגה, בהם כבש שני שערים.
מדיסון ערך את הופעת הבכורה במדי נוריץ' ב-17 באפריל 2017, כאשר נכנס כמחליף בניצחון החוץ 1–3 על פרסטון נורת' אנד.
ביוני 2017 חתם על חוזה חדש בנוריץ' לארבע שנים.
עם הגעת המאמן הגרמני דניאל פארקה לנוריץ', הפך מדיסון לשחקן הרכב פותח קבוע בעונת .
בעונה זו ערך מדיסון 46 הופעות בכל המסגרות, והבקיע 15 שערים.
הוא נבחר לשחקן העונה של נוריץ', והיה מועמד לפרס השחקן הצעיר המצטיין בצ'מפיונשיפ.
כמו כן נכלל בנבחרת העונה בליגה.
מדיסון הצטרף ללסטר סיטי ביוני 2018, ששילמה עבור ההעברה 25 מיליון לירות שטרלינג, חתם על חוזה לחמש שנים וקיבל את הספרה 10. הוא כבש את שער הפרמייר ליג הראשון שלו במחזור השני של העונה, ב-18 באוגוסט, בניצחון הביתי 0–2 על וולבס.
עונת 2021/2022 הייתה העונה הטובה ביותר שלו בלסטר, הוא כבש 12 שערים והוסיף שמונה בישולים ואף היה מועמד לתואר כדורגלן העונה באנגליה.
בתום עונת 2022/2023 נשר ליגה עם הקבוצה לצ'מפיונשיפ.
ב-28 ביוני 2023חתם בטוטנהאם הוטספר כ-40 מיליון אירו ששולמו ללסטר סיטי.
באוגוסט 2023, לאחר עזיבת הארי קיין לבאיירן מינכן, מונה מדיסון לקפטן משנה יחד עם כריסטיאן רומרו, וקיבל גם כן את הספרה 10 שהייתה שייכת להארי קיין.
ב-13 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי טוטנהאם ב-2-2 מול ברנטפורד, בו בישל לראשונה במדי הספרס.
מדיסון זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 במרץ 2016, אך לא שיחק עקב פציעה.
הוא שיחק לראשונה בנבחרת הצעירה של אנגליה בניצחון 0–2 על אוקראינה.
שחקן העונה בנוריץ' סיטי -
שחקן החודש בפרמייר ליג - אוגוסט 2023
ג'יימס לורנסון היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בריטי יליד ניו זילנד.
לורנסון נולד במרטון שבאי הצפוני בניו זילנד.
הוא למד בקולג' אוניברסיטת קנטרברי בכרייסטצ'רץ', שם הופיע בהצגות בבימויה של נאיו מארש.
תפקידו הבולט היה בדמות הראשית במחזה "מקבת'" בתיאטרון סיביק שבכרייסטצ'רץ'.
באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 עבר לורנסון לבריטניה.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בשנת 1969 בסרט "נשים אוהבות".
באותה שנה שיחק בתפקיד קטן ללא קרדיט בסרט "The Magic Christian".
לורנסון הופיע במספר רב של הפקות שייקספיריות בהן "ריצ'רד השני", בתפקיד רוזנקרנץ ב"המלט", ובסדרת המרתון ברדיו "Vivat Rex".
ב-1970 שיחק לורנסון בתפקיד פירס גייבסטון בהפקה של המחזה "אדוארד השני" מאת כריסטופר מרלו לצדו של איאן מקלן.
עוד הופיע בדרמות תקופתיות "אליזבת ר." ובתפקיד רוזן לינקולן בדרמה "The Shadow of the Tower" (מ-1972).
באותה שנה כיכב בתפקיד מפקח בילוש נפוליאון "בוני" בונפרטה בסדרת הדרמה האוסטרלית "בוני" בדמות בלש ממוצא אבוריג'יני.
ב-1974 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הטלוויזיה "The Prison" המבוסס על רומן מאת ז'ורז' סימנון, שהיה הפרק הראשון בסדרה "Armchair Cinema" של טלוויזיית תיימז ויוסטון פילמס.
עוד הופיע בדמות אביו של פינק בסרט "פינק פלויד - החומה" משנת 1982.
ב-1984 לוהק לורנסון לתפקיד ראשי בדמות ג'וליאן מארש בהפקה של הווסט אנד למחזמר "רחוב 42" בתיאטרון המלכותי דרורי ליין.
עוד בתיאטרון הופיע במחזה "Falling Over England" לצדה של שארלוט קורנוול בתיאטרון גריניץ'.
לאורך הקריירה שלו הופיע לורנסון בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה רבות כגון "Z-Cars", "חלל: 1999", "המקצוענים", "Hammer House of Horror", "רמינגטון סטיל", "קגני ולייסי", "המפקח מורס", "ברז'ראק", "בון", "לאבג'וי", "החשוד העיקרי", "שארפ", "A Touch of Frost", "בקצב הלב", "עדות אילמת", "טגארט", "רציחות במידסומר", "שם המשחק", "הנוכלים", "אנדוור" ו"ספוקס".
לורנסון הרבה להופיע ברדיו ה-BBC, בין תפקידיו היו אדון האחוזה של אלטרנון בעיבוד משנת 1991 לרומן "פונדק ג'מייקה" מאת דפנה דה מוריאה.
ב-2012 גילם לורנסון את רוזן וסטמורלנד בעיבוד של ערוץ BBC Two למחזות "הנרי הרביעי, חלק ראשון" וחלק שני.
ב-2013 הופיע בתפקיד פרופ' הילרי אמברוז בפרק בסדרה "האב בראון" של ערוץ BBC One.
ב-2016 שיחק בתפקיד ג'ון וייר בסדרת הדרמה של נטפליקס "הכתר".
לורנסון התגורר בעיר השוק פרום שבסאמרסט באנגליה.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1969 נשים אוהבות Women in Love שר 1969 The Magic Christian איש צוות אוקספורד ללא קרדיט 1971 אליזבת ר.
סר ג'יימס מארי היה מילונאי ובלשן אנגלי ממוצא סקוטי.
משנת 1879 ועד מותו שימש כעורך הראשי הראשון של המילון האנגלי של אוקספורד (OED).
ג'יימס מארי נולד בכפר דנהולם (Denholm) בקרבת העיירה האוויק (Hawick) במחוז הסקוטי הדרומי, רוקסבורגשייר (Roxburghshire), ב-7 בפברואר 1837, כבנו הבכור של תומאס מארי (1811–1873) חייט הכפר, ואשתו מרי (1803–1888) שהייתה בתו השישית של צ'ארלס סקוט, יצרן מצעים וכלי מיטה בדנהולם.
אביו של מארי, תומאס, נמנה בין נכבדי קהילת הכנסייה המקומית, היה פעיל במועדוני הקריאה והגינון ובאגודות נוספות שתרמו לרווחת התושבים בכפר.
השכלתו הפורמלית של האב הייתה מוגבלת מאוד ואין כל מידע על מסורת של השכלה פורמלית רחבה או אקדמית כלשהי בקרב דורות קודמים במשפחה.
ג'יימס מארי נודע כילד מחונן שכבר בגיל שנה וחצי הכיר את כל אותיות האנגלית והכיר את הכתב היווני לפני הגיעו לגיל שבע.
כילד, נהג להעתיק לפיסות נייר רשימות של פסוקים בעברית ואף בסינית מתוך תנ"ך וספרים ברשות הוריו.
מארי התחנך בתחילה בבית הספר קייברס (Cavers) שליד כנסיית הקהילה אליה השתייך כפר מגוריו.
בית הספר היה מרוחק כ-3 מייל מדנהולם.
בשנים אלה, תוך כדי צעידותיו בדרך ללימודים, התפתח אצלו עניין רב בטבע הסובב אותו ובבוטניקה.
בשנת 1845 הוא חזר ללמוד בבית הספר בדנהולם, שם היה תלמיד מצטיין שלמד דקדוק, גאוגרפיה ומתמטיקה, והיה היחיד בבית הספר שלמד לטינית.
בשעות הפנאי שלו החל להתעניין באסטרונומיה, זיהוי צמחים בשמותיהם הלטיניים, זיהוי ומיון בעלי חיים, וכן גילה עניין בתצורות סלעים ובגאולוגיה.
בעקבות מגפת כולירה שפרצה בכפר בשנת 1849 נסגר בית הספר והמשפחה עברה להתגורר בחוות בקר סמוכה, שם בילה מארי מספר חודשים כרועה, ובשעות הפנאי שקד על לימוד הדקדוק הלטיני.
לקראת סוף הקיץ של 1849 חזרה המשפחה לדנהולם ומארי עבר לבית הספר בכפר הסמוך מינטו (Minto) בו פגש מנהל רב השפעה, שיצר עבורו תוכנית לימודים שכללה לימודי צרפתית, גרמנית, איטלקית ויוונית עתיקה.
בגיל ארבע עשרה וחצי עזב מארי את בית הספר והחל לסייע בפרנסת המשפחה כשהועסק בעבודות זמניות, בין השאר בכריכת ספרים.
בשנת 1854 עזב את בית הוריו והתקבל למשרת עוזר למנהל בית הספר היסודי בהאוויק (Hawick) ובשנת 1857 מונה כמנהל בית הספר הפרטי "אקדמיית האוויק" (Hawick Academy).
מעבר לעבודתו בבית הספר המשיך לעסוק בנושאים הקרובים לליבו.
בשנת 1855 צירף לשמו את שמות הביניים "אוגוסטוס הנרי" על מנת להבדיל את עצמו מ"ג'יימס מארי" רבים אחרים באזור מגוריו.
הוא החל ללמוד שפות זרות רבות נוספות (כ-25) ביניהן רוסית ושפת הטונגה, וערך מחקר על הניבים של אנגלית באזור הגבול בין סקוטלנד ואנגליה.
בנוסף ערך באזור זה מחקרים ותצפיות על הגאולוגיה, ועל החי והצומח.
בשנת 1856 מונה למזכיר האגודה הארכאולוגית שנוסדה באותה עת בהאוויק.
בחופשתו בשנת 1857 השתתף באדינבורו בקורס לאמנות הנאום בהדרכתו של המלומד והמחנך אלכסנדר מלוויל בל, ממציא שיטת "הדיבור הנראה" (Visible Speech), אביו של ממציא הטלפון אלכסנדר גרהם בל, שהפך ברבות הימים לידידו הקרוב של מארי.
כשעבר מארי להתגורר בלונדון היה זה אלכסנדר מלוויל בל שהציג אותו בפני האגודה לבלשנות.
משנת 1859 החלה האגודה הארכאולוגית בהאוויק לעסוק גם בנושאי בלשנות, תוך התמקדות במחקר היסטורי של ניבי השפה האנגלית בדרום סקוטלנד.
מארי זיהה צורך במחקר שיעסוק בהתפתחות השפה האנגלית ברחבי האיים הבריטיים.
הוא למד גאלית, חקר את הניבים הנפוצים בדרום סקוטלנד ואף תכנן מפתח סימנים פונטיים למילון השפה הסקוטית משנת 1808 שחובר על ידי ג'והן ג'יימיסון (John Jamieson).
כמו כן למד מארי את שפת התקופה האנגלו-סקסית כפי שהשתמרה בכתביו של המלך אלפרד הגדול.
חברי האגודה הארכאולוגית בהאוויק הפקידו בידיו ספרים רבים ששימשו את מארי במחקריו, ובלימודי השפות.
כך למשל למד את השפה הגותית מתוך העתק של תרגום הברית החדשה לשפה זו מהמאה הרביעית לספירה (Codex Argenteus).
מארי היה בבחינת זאב בודד, ללא קשרים עם חוקרים בתחומו .
הוא צימח שיער שופע עד כתפיו וזקן עבות אדמוני שהפך ברבות השנים ארוך ולבן והעניק לו את המראה המרשים והמיוחד.
ב-12 באוגוסט 1862 נישא מארי למגי (מרגרט) סקוט (1834–1865) מורה למוזיקה בבית ספר יסודי, בתו של מזכיר הכפר בהאוויק.
הזוג נישא בבלפסט, שם התגוררה מגי, ואז שבו לסקוטלנד והתגוררו בהאוויק.
בינואר 1864 נולדה לבני הזוג בת בשם אנה, שמתה כעבור זמן קצר באוגוסט אותה שנה.
גם מצבה הבריאותי של מגי התדרדר בשל מחלת השחפת ורופא המשפחה יעץ להם להעתיק את מגוריהם למקום בו מזג האוויר נוח יותר.
בני הזוג עברו לדירה שכורה בלונדון ומארי התקבל לעבודה כפקיד ב"בנק המורשה של הודו סין ואוסטרליה".
בריאותה של מגי לא השתפרה והיא נפטרה בספטמבר 1865. ב-17 באוגוסט 1867 נישא מארי בשנית לבת שכניו, אדה אגנס רוטוון (Ada Agnes Ruthven 1845–1936).
בטקס הנישואין שימש אלכסנדר גרהם בל כשושבין.
חיי הנישואים של בני הזוג היו מאושרים, כאשר מארי אדיש ומתעלם מענייני הממון ואדה מתגלה כחיונית ומעשית באופן יוצא דופן.
כבר בתקופה זו התמקד מאריי במחקר בלשני, אטימולוגיה ושפות, שהיו לנושא העיקרי בעבודתו.
עדות לבקיאותו העמוקה בנושאים אלה ניתן ללמוד מבקשה ששלח למוזיאון הבריטי בניסיונו להתקבל שם למשרה בספרייה.
במכתבו הוא מציין כי יש לו היכרות קרובה עם השפות איטלקית, צרפתית, קטלאנית, ספרדית ולטינית ובמידה פחותה יותר גם עם פורטוגזית, וודואה (ניב שווייצרי צרפתי), פרובנסאלית וניבים שונים נוספים.
כמו כן יש לו ידיעה ברמה סבירה של השפות הולנדית, גרמנית ודנית.
הוא מציין במכתבו כי מחקריו על הלשונות האנגלוסקסיות והמואזו-גותיות (לשון גרמאנית עתיקה של חבל מואסיה בבלקן) הם יסודיים ביותר וכן, שהוא בעל ידע בשפה הקלטית, ועוסק בשפה הסלובנית לאחר שהגיע לרמת ידע מועילה ברוסית.
הוא לא שכח להוסיף את ידיעותיו המספקות בעברית, והמעט פחות מספקות בארמית, סורית, קופטית, ופניקית.
הוא לא התקבל לעבודה במוזיאון.
מארי נרשם לספריית המוזיאון הבריטי וחידש את התעניינותו בבלשנות השוואתית ובחקר הניבים של אזור הגבול בין אנגליה וסקוטלנד.
בלונדון יצר מארי קשרים ענפים בסיועו של אלכסנדר מלוויל בל, והחל להיפגש עם בלשנים וחוקרים יידועי-שם של השפה האנגלית.
במהרה נחשף לפעילות אגודת הבלשנות האנגלית וכן לפרסומיה של אגודה נוספת שעסקה בחקר האנגלית העתיקה.
בין השנים 1868–1869 הוזמן מארי שלוש פעמים להציג מאמרים פרי מחקריו באסיפות אגודת הבלשנות.
כאשר הושלם ספרו על ניבי האנגלית בשנת 1873, הוא הוצא לאור ביוזמת אגודת הבלשנות.
פרסום הספר הקנה למארי מוניטין רב בקרב חוגי מלומדים רחבים, והוא אף הוזמן לכתוב חיבור על תולדות השפה האנגלית למהדורה התשיעית של ה"אנציקלופדיה בריטניקה".
בין יתר הבלשנים אליהם התוודע היה המלומד הנמרץ והמפוקפק, פרדריק פורניוואל (Frederick J.
Furnivall), מתמטיקאי ובלשן, שייסד ללא הרף אגודות וארגונים למטרות קידום והפצת לימוד השפה והספרות האנגלית.
הדעות על אופיו של פורניוואל היו שנויות במחלוקת ורבים ראו בו בליין שערורייתי ורודף שמלות.
בין השנים 1871–1875 ערך מארי מספר מאמרים פרי עטו של פורניוואל והוכיח באמצעותם את נחישותו וכישוריו לעבודת עריכה קפדנית.
בשנת 1870 עזב מארי את משרתו בבנק והתמנה למנהל בית הספר היסודי מיל-היל בכפר הנושא שם זה שמצפון מזרח ללונדון.
במסגרת המשרה החדשה הוא עבר לבית עם גינה במרחק כחמש דקות הליכה מבית הספר.
שנותיו בבית זה תוארו על ידו כשמאושרות ביותר בחייו.
הוא ייסד במקום אגודה לטבע, ועודד את תלמידיו לצאת לחקור את החי והצומח בסביבתם.
מארי ניחן בכישרון נדיר להוראה שהעניק לתלמידיו שיעורים מרתקים ומבדרים.
בשיעורי הגרמנית נהג להמציא חריזה משעשעת על מנת להדגים הטיות שמות עצם בשפה.
נכדתו אליזבת (Elisabeth Murray) העידה כי בשנים 1870–1875 עסק מארי במקביל להוראה גם בעריכה מדעית לעבודותיהם של כמה וכמה בלשנים, כתב מאמרים לאגודת הבלשנות, שקד על טקסטים עבור האגודה לאנגלית עתיקה, וערך ספרים עבור הוצאות שונות.
בנוסף לפעילותו הבלשנית הענפה, למד מארי לתואר ראשון במסגרת לימודי החוץ של אוניברסיטת לונדון.
הוא השלים תואר BA בשנת 1873 ובשנת 1874 הוענק לו תואר דוקטור כבוד למשפט (LLD) מטעם אוניברסיטת אדינבורו.
עתה יכול היה להתהדר באופן רשמי בגלימה ובמגבעת הטקסיים של בוגרי המוסדות האקדמאים.
מאז, ובמשך כל שנות עבודתו הבאות, חבש מארי את המגבעת הטקסית יום יום בצאתו לעבודה.
מעמדו הרם בתחום הבלשנות האנגלית הושג למרות מסלול לימודיו המקוצר באקדמיה הפורמלית.
בשנת 1878 התמנה מארי לנשיא אגודת הבלשנות.
בין השנים 1868–1888 נולדו לבני הזוג מארי 11 ילדים שגדלו וחונכו כולם באווירה אינטלקטואלית.
בשמות כל ילדיו שולב שם הנעורים של אמם – רוטוון.
חינוכם כלל הימנעות מקריאת רומנים ספרותיים אך הם עודדו לכתוב סיפורים ושירים בעצמם.
מארי התעקש שילדיו יעסקו בתחביבים ותחומי עניין כפי שהוא חווה בילדותו כגון היסטוריה, בוטניקה, ארכאולוגיה וכדומה.
בנו הבכור הרולד גיימס רוטוון הפך להיסטוריון חשוב בתחום השח, ובנו וילפריד ג'ורג רוטוון (Wilfrid George Ruthven) כתב זכרונות אודות אביו.
בשנת 1857 החליטה אגודת הבלשנות להתחיל בעבודה על מילון אנגלי חדש שיכלול את כל המילים הידועות באנגלית על שימושיהן השונים.
המילון אמור היה לאסוף מילים שהיו בשימוש עוד טרם הכיבוש הנורמני ואת כל המילים באנגלית מאז הכיבוש.
הצורך במילון חדש נבע מהתיישנותם של המילונים העיקריים שהיו אז בשימוש – המילונים של צ'ארלס ריצ'רדסון (Charles Richardson), נוח וובסטר (Noah Webster) וג'וזף ווסטר (Joseph Worcester).
היו אלה מילונים נכבדים ואמינים אך המילון החדש נועד להתבסס על עקרונות מחקר היסטורי.
הכוונה הייתה שכל הגדרה של מילה במילון החדש תלווה במובאות שידגימו את התפתחות המובנים והשימושים השונים במילה בתקופות שונות.
המובאות יאספו ממקורות ספרותיים מוכרים (שייקספיר, צ'וסר, דיקנס, וכדומה), מכל התקופות, אך גם ממקורות ספרותיים פחות נחשבים וכן ממגוון מקורות נוספים כגון מכתבים, עיתונים, ספרות טכנית, קטלוגים, מילונים ועוד.
הרברט קולרידג' (Herbert Coleridge) מונה לעורך המילון החדש, וכצעד ראשון בנה תוכנית לאיסוף המובאות הדרושות לכל מילה ומילה.
הוא גייס מאות מתנדבים שיעסקו בקריאת מקורות ובציטוט משפטים הממחישים שימוש במילים שונות בשפה האנגלית.
אחד המתנדבים הפוריים והדייקנים ביותר היה דר' ויליאם צ'סטר מינור ששלח במשך עשרות שנים אלפי ציטוטים באיכות גבוהה למערכת המילון.
לימים התברר שדר' מינור, רופא אמריקאי, נשפט וכלוא במאסר עולם, במוסד לחולי נפש באנגליה, לאחר שירה למוות בשנת 1871 תוך התקף של טירוף בפועל שהיה בדרך לעבודה במבשלת שיכר בלונדון.
למרות היענות הציבור העבודה על המילון החדש התקדמה באיטיות ובשנת 1860 נאספו רק כעשירית מהמובאות הנדרשות.
בשנת 1861 נפטר העורך קולרידג', ופרדריק פורניוואל מונה תחתיו.
פורניוואל נכשל במשימה לקדם את המילון החדש, ובמשך שנים המיזם היה תקוע ללא התקדמות ממשית.
במרץ 1879 לאחר דיונים רבים ומשא ומתן ממושך הועבר המיזם מידי האגודה לבלשנות לידי הוצאת הספרים של אוניברסיטת אוקספורד (Oxford University Press) ונודע מאז בשמו חדש "המילון האנגלי של אוקספורד" (The Oxford English Dictionary בראשי תיבות OED).
לאחר התייעצויות עם חוקרים רבים הוצע תפקיד העורך הראשי במיזם המתחדש לג'יימס מארי שקיבל את ההצעה, והתכוון להמשיך במשימת איסוף החומר והעריכה במקביל לעבודתו בבית הספר מיל-היל.
להערכתו הכנת המילון החדש תארך 10 שנים בהיקף של כ-7000 עמודים.
בסופו של דבר הכרך הראשון של המילון החדש ראה אור רק בשנת 1884 והאחרון למעלה מארבעים שנה לאחר מינוי מארי לתפקיד העורך, בשנת 1928. בגרסתו הסופית הכיל המילון למעלה מ-16,000 עמודים.
לצורך העבודה על המילון בנה מארי בגינת ביתו חדר עבודה אותו כינה ה"סקריפטוריום" ושנועד גם לאפסן את הכמויות הגדולות של פתקים שהכילו מובאות שנאספו מהמתנדבים במשך השנים.
העורכים שהועמדו לרשות מארי נאלצו להתמודד עם מיון כמות עצומה של חומר שהועבר בשקים מהמחסן בו נשמרו אל הסקריפטוריום.
מצבם של פתקי המובאות הללו התדרדר עם הזמן בגלל תנאי אחסון לא נאותים.
חלקם התפורר בגלל הלחות ובאחרים דהה הכיתוב.
מארי גילה במהרה שהמובאות שנאספו אינן מכסות את כל המקורות האפשריים באנגלית.
בזמן שחלף מאז תחילת המיזם יצאו לאור באנגליה הדפסות של טקסטים עתיקים שהיו קיימים עד אז רק בכתבי יד.
מארי יזם סריקה של מקורות עתיקים אלה לשם איסוף מובאות נוספות.
כשנתקל מארי בשמו של דר' ויליאם צ'סטר מינור בחומר שהצטבר במערכת המילון הוא סבר שמדובר ברופא מצוות המוסד לחולי נפש "ברודמור" (Broadmoor) שבכפר קראותורן (Crowthorne) שבמחוז ברקשייר.
רק בשנת 1880, במהלך שיחה עם אורח אמריקאי שביקר בסקריפטוריום, התברר למארי כי תורם המובאות החשוב למילון, דר' מינור, הוא בעצם אסיר עולם המאושפז במוסד הסגור.
בשנת 1885 פורסם הכרך השני של מילון אוקספורד החדש.
מארי עבר להתגורר עם משפחתו בבית גדול בצפון אוקספורד שם הוא הקדיש את כל זמנו למילון.
בגן הבית נבנה "סקריפטוריום" חדש וגדול יותר כדי לאכלס את הכמות העצומה של טופסי המובאות שהמשיכו לזרום למערכת.
דואר שהיה ממוען בפשטות "לכב' מר מארי אוקספורד" מצא את דרכו על נקלה לכתובתו המדויקת של מארי.
בעקבות כמות הדואר העצומה שמארי עצמו שלח למתנדביו הרבים הציב משרד הדואר תיבת איסוף מיוחדת עבור המיזם מחוץ לביתו.
הוא עבד עם צוות מצומצם ב"סקיפטוריום" בו סבלו כולם מקור ולחות.
הסקריפטוריום הישן בבית הספר בקרבת לונדון, שתוכנן מראש להיות נייד, הוענק לבית הספר מיל-היל.
בשנת 1902 הסקריפטוריום הישן במיל-היל עלה באש, אך שופץ ומשמש כחדר קריאה בבית הספר.
לנוכח היקפו העצום של המיזם מינתה הוצאת אוקספורד, בין השנים 1889–1901, שלשה עורכים שותפים נוספים, תחת פיקוחו של מארי, במטרה לקדם את העבודה על אותיות שונות שהשלמתן התעכבה.
בשלושים שנות מגוריו באוקספורד (1885–1915) הקדיש מארי את מרבית זמנו למילון.
למעט חופשות קצרות בבריטניה, ומספר חודשים של היעדרות כשנסע לדרום אפריקה לקבל תואר ד"ר כבוד מאוניברסיטת קייפטאון, הוא עבד ללא הפסקה על המילון בסיועם של עוזריו וגם כמה מילדיו.
בהקדמה לכרך הראשון של המילון צוין כי אחד מילדיו של מארי תרם כ-27,000 מובאות שהופיעו במהדורה.
במרבית שנות עבודתו על המילון היה מארי נתון ללחץ בלתי פוסק של הנהלת הוצאת אוקספורד שדחקה בו להאיץ את קצב העבודה ולהביאה לכלל סיום.
המילון הוקדש למלכה ויקטוריה בשנת 1897. במהלך השנים הרצה מארי מספר פעמים אודות המיזם.
בהרצאה מפורסמת בתיאטרון שלדוניאן (Sheldonian) באוקספורד, ביוני 1900, על "התפתחות המילונאות של השפה האנגלית" סקר את ראשית הופעת רשימות מילים ומשמעותן כבר בתקופה שלפני הכיבוש הנורמני, והתפתחותן של אלה במשך מאות השנים שחלפו – מרשימות שנועדו להסביר רק "מילים קשות" עד ליצירת מילונים של השפה כולה.
כעשר שנים לאחר שנודעה למארי זהותו האמיתית של דר' מיינור האמריקאי, נפגשו השניים בשנת 1891 כשמארי ביקר את הרופא הכלוא בתאו בבית החולים בברודמור.
בין השניים נקשרה ידידות עמוקה והם חזרו ונפגשו עשרות פעמים במהלך השנים הבאות.
סר מארי ורעייתו, ליידי אדה, סייעו במאמצים שעשו בני משפחתו של דר' מינור להעבירו לאשפוז בארצות הברית – מאמצים שנשאו פרי בשנת 1910.
הודות למפעלו זכה מארי לתשעה תוארי דוקטור כבוד מאוניברסיטאות ברחבי העולם ביניהן, קיימברידג' בשנת 1913. בשנת 1914 הוענק לו תואר דוקטור לספרות מטעם אוניברסיטת אוקספורד.