tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא תושב רחובות, נשוי לרחל ואב לחמישה.
בעל תואר שני בהצטיינות במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
צבי (צביקי) הירש (מוכר גם בשם העט צבי איל) (נולד בשנת 1977) הוא רב, סופר ומטפל בפסיכודרמה ישראלי.
הירש הוא בוגר ישיבת ההסדר רמת גן בה גם מלמד.
כתב מספר ספרים: "מי שטעם יין הונגרי" עם אלי טייב, "אוהב ימים" ו"כששומעים סיפור זה אחרת".
ערך והוציא לאור את הספר של רבו המובהק, הרב יהושע שפירא, 'לצאת מהדעת'.
ואת הספר "יש לך כנפי רוח - על אמון האדם בעצמו ובחייו" מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בשנת 2016 חיבר ספר לילדים, עם איורים, על פי מעשיה של רבי נחמן מברסלב.
במרץ 2017 ארגן הפגנה של תלמידי ישיבת רמת גן מול ביתו של הרב דוד סתיו.
פרסם בכתב העת "אסיף" מאמרים העוסקים בפסיכודרמה ובתורת הרב קוק.
חבר 'תאיר ארץ', בית מדרש לסוגיות אמוניות.
פיתח את משחק הקופסה "תכירותי", משחק להכרות והעמקת קשרים, שיצא דרך ידיעות ספרים.
כששומעים סיפור זה אחרת - צבי איל.
טוב לו ושמח והמלך רותח.
יש לך כנפי רוח - על אמון האדם בעצמו ובחייו.
לקט פסקאות מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק מחולקות לנושאים ומפורשות.
ערך: צבי איל, מלווה באיורים של אלחנן בן אורי, בהוצאת ידיעות ספרים.
מציץ מן החרכים : על האור הא-להי המפציע מתוך מסתרי העולם הזה / שיחות שניתנו בישיבת רמת גן מאת הרב יהושע שפירא ; עריכה ועיבוד: צביקי הירש.
ישיבת ההסדר רמת גן, תשרי תש"ס.
צבי כלפו (צביקה) כהן (נולד ב-1961) הוא פוליטיקאי ישראלי, איש מפלגת ש"ס, המשמש סגן וממלא מקום ראש עיריית ירושלים.
בעבר שימש במגוון תפקידים בשלטון המקומי, היה ממלא מקום ראש עיריית טבריה, ראש המועצה המקומית וראש העירייה הראשון של אלעד וראש המועצות המקומיות התעשייתיות רמת חובב ומגדל תפן.
כהן למד ישיבת מעלות התורה.
כהן שימש כחבר מועצת העירייה טבריה.
בין השנים 1989–1998 שימש כסגן ומ"מ ראש עיריית טבריה יוסי פרץ.
לאחר מכן היה חבר מועצת העיר טבריה למשך שנים נוספות.
כהן כיהן כמשנה למנכ"ל הרשות לפיתוח הגליל.
ב-22 במאי 2002 מונה כהן לראש מועצת רמת חובב כמינוי של שר הפנים אלי ישי; תפקיד בו החזיק עד 2003. בספטמבר 2004 נבחר לראשות המועצה המקומית אלעד מטעם ש"ס, כשהוא גובר על ראש המועצה הקודם צוריאל קריספל.
בנובמבר 2006 הוכרזה אלעד כעיר.
לקראת הבחירות באלעד ב־2008 בחרה ש"ס להריץ את יצחק עידן לראשות העירייה במקום כהן.
ב-4 בספטמבר 2011 מונה כהן לראש המועצה האזורית התעשייתית מגדל תפן, תפקיד בו החזיק עד 2013.
בשנת 2013 נבחר לכהן כחבר מועצת העיר ירושלים.
במאי 2014, עם השעייתו של אליעזר שמחיוף (בשל הרשעה בפרשת הולילנד), מונה כהן במקומו כראש סיעת ש"ס בעיריית ירושלים כמו כן כהן הוא סגן ראש העירייה ומחזיק תיק מנח"ח (מינהל החינוך החרדי).
בבחירות 2018 לעיריית ירושלים הוצב כהן בראש רשימת ש"ס למועצת העיר.
לאחר הבחירות החל לשמש כסגן ומ"מ ראש העיר, מחזיק תיק הכספים ואחראי על המינהלים הקהילתיים החרדים.
גם בבחירות 2023, שנדחו בהמשך ל-2024, הוצב בראשות רשימת ש"ס למועצה.
כהן נשוי ואב ל-13 ילדים.
צבי (צביקה) לוי (13 בינואר 1948 - 29 בדצמבר 2018) היה פעיל חברתי ישראלי שכונה "אבי החיילים הבודדים".
חתן פרס ישראל למפעל חיים לשנת ה'תשע"ז (2017).
לוי נולד ב-13 בינואר 1948 בקיבוץ גבת בעמק יזרעאל ומשפחתו הייתה בין מקימי קיבוץ יפעת הסמוך, שם הוא גר עד למותו.
אביו היה מקווקז ואמו הייתה מפולין.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לוי לחטיבת הצנחנים ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת ההתשה.
בשירות המילואים שירת לוי כלוחם וכרב-סמל פלוגתי בגדוד 697 שבעוצבת חצי האש.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה הוענקה לו דרגת קצונה מבלי שעבר קורס קצינים על אומץ הלב שגילה תחת אש.
בהמשך, בשל תפקידו כאחראי על החיילים הבודדים בתנועה הקיבוצית, הועלה בדרגה לסגן-אלוף.
בשנת 2016 קיבל דרגת ייצוג אלוף-משנה.
בשנת 1983, לאחר מות בתו עופרי, קיבל על עצמו בהתנדבות, בעצת הרמטכ"ל רפאל איתן, לאסוף בחורים מעיירות פיתוח שקיבלו פטור מהצבא, ולעזור להם להתגייס.
התנדבות זו נעשתה במקביל לעבודתו של לוי בגידולי שדה בקיבוץ.
בדצמבר 1994 נתמנה על ידי ראש אכ"א יורם יאיר (יה־יה), לנהל את פרויקט חיילים בודדים בצבא.
לוי כונה "האבא של החיילים הבודדים" בזכות עשייתו רבת השנים למען אלפי חיילים מחוסרי אמצעים וטיפול במשפחות השכולות מטעם התנועה הקיבוצית.
הוא היה ממונה על התיאום והקישור בין התנועה הקיבוצית לבין צה"ל בכל נושא ההלנה והטיפול בחיילים הבודדים, הפנייתם למשפחות מאמצות בקיבוצים, מעקב אחר היקלטותם ומתן מענה לכל בקשה ומצוקה שלהם.
בקיבוץ יפעת הכיר לוי את נעמי, ילדת חוץ מקריית טבעון, שסייעה לו בפעילותו ההתנדבותית.
הם התחתנו בשנת 1974, ונולדו להם חמישה ילדים.
ב-1981 נפטרה בתו עפרי בת השמונה החודשים ממוות בעריסה.
בשנת 2016 חלה לוי בניוון שרירים (ALS).
גם לאחר שחלה, המשיך לבקר בהתנדבות משפחות וחיילים בודדים.
ב-29 בדצמבר 2018 נפטר כתוצאה מהמחלה ונקבר בקיבוץ יפעת.
צביקה רוזנברג (נולד ב-17 באוקטובר 1949) הוא טיפוגרף, מעצב גופנים ומעצב גרפי, מייסד חברת מסטרפונט.
רוזנברג, יליד תל אביב, נמשך מגיל צעיר לתחום העיצוב הגרפי והטיפוגרפיה, ובהיותו בן 17 כתב הגדה של פסח קליגרפית באמצעות רפידוגרף.
לאחר לימודי התיכון התגייס לצה"ל ושם שובץ כגרפיקאי בבית הדפוס הצבאי בו התפעל ממכונת הלינוטייפ שיוצקת אותיות עופרת.
לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד עיצוב גרפי באקדמיה בצלאל אצל פרופ' אשר אורון, שם התמחה בטיפוגרפיה.
לאחר שסיים את התואר עיצב בולים רבים שזכו בתחרויות של השירות הבולאי.
עם הופעת המקינטוש בשנת 1984, החליט להמשיך ולהתמחות בטיפוגרפיה, ולמד ב"אוניברסיטת המפתחים" של אפל וכן בחברת אדובי מערכות.
היה מראשוני המעצבים שפרצו דרך להפיכתה של האות העברית לפונט דיגיטלי.
את המהפכה הזו יצר בשיתוף פעולה עם חברת אפל, כדי שזו תוכל להציע מבחר פונטים עבריים למשתמשי המקינטוש בישראל.
בשנת 1985 הקים את חברת מסטרפונט, החברה הגדולה ביותר בישראל לייצור גופנים.
מאז הקמת החברה עיצב מאות טיפוסי אות שונים, והתמחה בין השאר בעיצוב פונט מותג ייחודי לחברות מובילות כמו מיקרוסופט (פונט רב לשוני שהוא חלק עיקרי בממשק משתמש גרפי), ב.מ.וו מיני וביטוח הראל.
צבי (צביקה) מיכאל קליין הוא עיתונאי ופרשן ישראלי-אמריקאי, העורך הראשי של העיתון הג'רוזלם פוסט.
כמו כן הוא פעיל חברתי בתחום של יחסי ישראל-יהדות ארצות הברית.
לפני כן, היה כתב לענייני העולם היהודי, עלייה וקליטה בעיתונים מעריב, ג'רוזלם פוסט ומקור ראשון.
בעקבות עבודתו זכה בשלושה פרסי עיתונות והוא משמש כדובר ופרשן בכנסים ובתקשורת סביב נושאים אלה.
שימש כיועץ בבית הנשיא לנושא יהדות התפוצות.
קליין נולד בשיקגו שבארצות הברית, לצ'ארלס ולבוורלי קליין.
לצביקה קליין אח, אבי, ואחות, דינה.
הוריו גדלו והתחנכו בתנועת בני עקיבא בשיקגו, ובעקבות כך הפכו מחוברים לציונות והחליטו לעלות לישראל.
קליין עלה לישראל עם משפחתו כילד, בשנת 1985. היה פעיל אף הוא בבני עקיבא כמדריך.
שירת בצה"ל כמייסד וראש דסק תקשורת דתית-חרדית בחטיבת דובר צה"ל.
הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה והרוח מהאוניברסיטה הפתוחה.
בשנים 2005–2006 שימש כשליח הסוכנות היהודית ובני עקיבא העולמית לדרום פלורידה.
בשנים 2006–2009 שימש כמנהל פרויקט שליחי "בן עמי" בהסתדרות הציונית העולמית.
במקביל שימש כדובר תנועת בני עקיבא העולמית, עד לשנת 2011.
בשנים 2011–2022 שימש ככתב וכפרשן לענייני העולם היהודי, עלייה וקליטה בעיתון "מקור ראשון".
בשנים 2012 ל-2014 שימש גם כעורך ראשי של ערוץ "nrg יהדות" וכתב לענייני העולם היהודי, עלייה וקליטה בעיתון "מעריב".
בשנת 2012 היה מהעיתונאים הראשונים שהגיעו לזירת הפיגוע בבית הספר היהודי "אוצר התורה" בטולוז, וסיקר את ההפגנות הקטלניות בכיכר מאידאן שבקייב בירת אוקראינה, סביב חילופי השלטון.
בשנת 2014 היה העורך הראשי של תוכנית הטלוויזיה "היהודי הגולש" בהגשתו של גיל קופטש בערוץ 20.
שימש בשנים 2018–2019 כמנהל קהילת בוגרי תוכנית "קומיוניטי" למובילי דעת קהל ישראליים בנושא התפוצות, בבית הנשיא.
החל מפברואר 2022 משמש כפרשן וכתב לענייני העולם היהודי בעיתונים ג'רוזלם פוסט ומעריב.
ב-8 באוגוסט 2023 מונה לסגן העורך הראשי של הג'רוזלם פוסט.
ארבעה חודשים לאחר מכן, בדצמבר 2023, מונה לעורך הראשי של הג'רוזלם פוסט.
בפברואר 2024 פרסם כתבה שכללה לראשונה בעיתון ישראלי ראיון עם פקיד ממשל קטרי, עבדאללה בן מוחמד אל-ת'אני, שגריר קטר בגרמניה, ובה קרא קליין לשמור על דיאלוג עם קטר כמתווכת מרכזית בשחרור החטופים מעזה.
ובמרץ 2024 ביקר בדוחה ונפגש עם בכירים בממשלת קטר, כולל ראש ממשלת קטר מוחמד בן עבד א-רחמן בן ג'אסם אאל ת'אני.
הביקור אורגן על ידי ישראל איינהורן, יועץ תקשורת ישראלי שהועסק על ידי גורמים קטריים לשיפור תדמית המדינה בישראל.
לאחר הביקור תיאם אלי פלדשטיין, יועץ תקשורת החשוד גם הוא בפרשה, ראיונות בינו לבין רביב דרוקר ועופר חדד.
במרץ 2025 הוא נחקר באזהרה בפרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר.
במסגרת עבודתו, זכה קליין לפרסים רבים, בהם:
פרס עיתונות של בני ברית לשנת 2013, למצוינות בסיקור התפוצות בתקשורת הישראלית.
פרס סמולר-ג'וינט לעיתונות לשנת 2014. ועדת השיפוט קבעה כי "עבודתו הענפה של צביקה קליין מביאה לקהל מגוון רחב של היבטים, הבונים מארג מרשים ויוצא דופן של סיקור תקשורתי אינטליגנטי וחשוב הפונה לקהלים רבים ושונים, המציף את המורכבות של נושא היהדות הגלובלית והקשר בין הקהילות היהודיות ברחבי העולם וישראל".
איש השנה בתקשורת של ארגון "ישראל שלי" לשנת 2018, על סדרת הראיונות "קרובים רחוקים" על יחסי ישראל-יהדות ארצות הברית.
אחד מ-100 האנשים המשפיעים בצורה חיובית על העולם היהודי בשנת 2015 מטעם אתר החדשות היהודי-אמריקני "אלגמיינר"
המרכז העולמי של בני ברית זיכה את קליין בפרס לעיתונאות למצוינות בסקירת התפוצות בתקשורת הישראלית לשנת 2019 על שם וולף והילדה מטסדורף ז"ל
– ימים ספורים אחרי הפיגוע ב"היפר כשר" בפריז, צילם קליין סרטון עם מצלמה נסתרת, אז צעד ברחובות פרי ופרבריה עם כיפה וציצית.
הוא ספג קללות, איומים ויריקות מצד מקומיים.
הסרטון, שעלה לאתר nrg הפך תוך שעות ספורות לוויראלי, ולו יותר מ-5 מיליון צפיות ביו טיוב ואזכורים בעיתונות העולמית.
סדרת הראיונות "קרובים רחוקים" בעיתון מקור ראשון, שעסקה ביחסי ישראל יהדות ארצות הברית - במשך חצי שנה ראיין קליין 23 בכירים ישראליים ויהודיים מארצות הברית ודן עימם במהות היחסים.
קליין נישא בשנת 2014 לאביטל טקל ולזוג שלושה ילדים.
גיסו הוא העיתונאי יהודה שלזינגר.
צביקה פלג (נולד ב-1 ביולי 1953 בחיפה) הוא שדרן רדיו ועיתונאי ישראלי.
נולד בשם "צבי פולינרו" ברובע העיר התחתית שבחיפה, בן יחיד לחביבה ולנחום.
גדל והתחנך בשכונת קריית אליעזר שבעיר הולדתו.
התחנך בבית הספר היסודי שלווה.
צביקה פלג החל את דרכו הרדיופונית בתחנת הרדיו הפיראטית "רדיו 2", שבה שידר מדי בוקר בין 6 ל-8 תוכנית יומית למען חובבי מוזיקת ה"אולדיס" הלועזית משנות ה-50, ה-60 וה-70. משנת 1998 משדר בתוכנית יומית ברדיו האזורי "קול רגע".
תוכנית הרדיו שלו, "מועדון הסיקסטיז", משודרת כבר מעל 30 שנה, מאז 6 בספטמבר 1991. כיום משודרת התוכנית למשך שעתיים מדי יום שלישי ורביעי בערב מ-21.00 ל-23.00 ברדיו צפון 104.5FM.
מוגדר כפצוע צה"ל מאז מרץ 1983. נשוי למלכה, ואב לשלושה.
בנו ירדן פלג ("ג'ורדי") הוא מפיק מוזיקלי.
צביקה קראוס (נולד ב-16 בנובמבר 1964) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין חימוש ראשי של צה"ל (כיום קצין הטכנולוגיה והאחזקה הראשי)
צביקה נולד בחיפה ולמד בתיכון בסמ"ת.
הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה וחינוך מאוניברסיטת חיפה (1993), תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה (1995), ובוגר המכללה לביטחון לאומי ותואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה (2008).
שימש כקצין חימוש במספר רב של תפקידים בשדה ובמטה וביניהם באגד ארטילרי במילואים, קצין חימוש בחטיבת חי"ר במילואים ועוזר קצין חימוש באוגדת שריון סדירה.
ב-1993 מונה למפקד סדנת רק"ם, לאחר מכן שימש קצין חימוש בבית הספר לשריון ועוזר קצין חימוש בבאלי"ש.
ב-1998 מונה לקצין חימוש של אוגדת שריון במילואים ובשנת 2000 מיד עם פרוץ האינתפידה השנייה מונה לקצין חימוש של אוגדת יהודה ושומרון.
תקופה המאופיינת בפעילות ומבצעים רבים ביניהם "חומת מגן" ב-2002 מונה לראש ענף שדה ותורה במפקדת קצין החימוש הראשי.
ב-2004 מונה לקצין החימוש של פיקוד הדרום בדרגת אל"ם.
ב-2008 מונה למפקד מרכז ציוד לחימה וחלפים.
בשנים 2010 עד 2014 כיהן כקצין חימוש ראשי.
לאחר שחרורו בחר ללכת לכיוון העסקי הפרטי הקים חברת ייעוץ פרטית וחברה ליבור ושיווק.
משמש דירקטור בגופים שונים בהם החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי, וקבוצת אברות תעשיות.
כיום בעלים של מפעל לייצור רכיבים אלקטרוניים, יבוא חלקי חילוף ומוצרים בתחום החקלאות ועוד
קראוס הוא חבר תנועת הביטחוניסטים.
צביקה שווימר (נולד ב-1978) הוא מנכ"ל בחברת אלקטרה מוצרי צריכה.
בעבר היה המנכ"ל של פוקס, ללין, דלתא ואדידס
שווימר נולד בשנת 1978 בפתח תקווה, ושבועיים לאחר לידתו משפחתו עברה לבאר שבע, שם למד והתחנך בבית הספר היסודי "מעיין דוד" ובתיכון עמל מקיף ז'.
במרץ 1997 התגייס אל חיל התותחנים, שם שירת כמפקד צוות ורס"פ יחידה.
במהלך שירותו הצבאי נדד בין בסיסים שונים באזור יהודה ושומרון ובגבול לבנון.
עם שחרורו מהצבא, בשנת 2000, החל לימודי תואר ראשון במנהל עסקים במכללה האקדמית פרס, ולאחר מכן המשיך ללימודי תואר שני (Executive MBA) באוניברסיטת בר-אילן.
לאחר שחרורו מהשירות הצבאי החל לעבוד כמנהל משמרת בסניף רשת פוקס בבאר שבע, ובתוך חודש מונה למנהל חנות.
ב-2000–2002 עבד כמנהל אזור של הרשת, וב-2003 הקים את הזרוע הבינלאומית של פוקס בסינגפור, שם שהה במשך שנה ופתח 16 סניפים של חנויות פוקס.
ב-2006 מונה למנהל הרשת וכיהן בתפקיד כ-7 שנים.
ב-2008 מונה למנכ"ל רשת ללין מקבוצת פוקס, שם כיהן בתפקיד כ-4 שנים.
ב-2012 מונה למנכ"ל מותג ההלבשה התחתונה דלתא, שם הוביל את השקת הפעילות של רשת ההלבשה התחתונה FIX, הקמת אתר הסחר של הקבוצה, והגדלת מכירותיה רשת דלתא בישראל.
ב-2018 מונה למנכ"ל אלקטרה מוצרי צריכה במקומו של זאב קלימי.
באפריל 2021, הוביל את רכישת השליטה בחברת סער א.ת יזמות ומסחר ואת רכישת השליטה ברשת קמעונאות המזון יינות ביתן.
במהלך כהונתו כמנכ"ל אלקטרה מוצרי צריכה ביסס שווימר את חטיבות קמעונאות המזון, חשמל, ספורט ופנאי, והנדל"ן.
מאז מינויו ב-2018 ועד ל-2022 עלה שווי החברה פי 6 - מכ-750 מיליון שקלים, לשווי של כ-4.5 מיליארד שקלים.
בתפקידו כמנכ"ל אלקטרה מוצרי צריכה קידם הקמת מפעל מיחזור ראשון מסוגו בישראל למכשירי חשמל.
החברה, בשיתוף קבוצת אולטרייד ותאגיד מ.א.י, הקימה מפעל למיחזור מקררים ומכשירי חשמל גדולים שצפוי למחזר ב-30,000 טון פסולת אלקטרונית בשנה ולהפחית כמיליון טון CO2 בשנה.
שווימר מכהן כחבר הוועד המנהל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
במסגרת תפקידו הוא מקדם שיתופי פעולה בין האוניברסיטה לאלקטרה בתחומי ההוראה, פיתוח ומחקר אקדמי בנושאי שינויי האקלים.
במסגרת שיתוף הפעולה תתקיים התמחות בהנדסת אקלים במסגרת תואר בהנדסה.
שווימר משמש כדירקטור בעמותת "חסד לרש" בבאר שבע המסייעת למשפחות קשות יום.
תחת ניהולו העניקה חברת אלקטרה חסות לנבחרות ישראל בכדורגל בקמפיינים ליורו 2020 ומונדיאל 2022, ולאיגוד השופטים.
הוא עשה מילואים במשך 20 שנים באותו התפקיד בו שירת, ואף לקח חלק במבצע צוק איתן.
לצד הקריירה, שווימר מתנדב במספר עמותות ומטפח את התחביב שלו כדורגל.
צבי "צביקי" בר חי הוא איש ציבור ישראלי, כיהן כראש מועצה אזורית הר חברון בשנים 1999 עד 2013 ומנכ"ל החטיבה להתיישבות.
בר חי גדל בכפר הרא"ה.
למד בישיבת הסדר קריית ארבע.
ב-1983 היה חבר בגרעין ההקמה של ההתנחלות סוסיא ושימש מזכיר היישוב.
הוא עבד בתנועת אמנה, ריכז את הפיתוח במועצה אזורית הר חברון ובתקופת ממשלת ישראל העשרים ושבע שימש עוזרו של שר התשתיות הלאומיות אריאל שרון.
ב-1999 נבחר לראש המועצה האזורית הר חברון.
הוא כיהן בתפקיד עד 2013. בתקופת המחאה נגד תוכנית ההתנתקות שימש קצין המבצעים של מועצת יש"ע לריכוז המאבק.
ב-2016 מונה למנכ"ל החטיבה להתיישבות תפקיד בו כיהן עד דצמבר 2020.
נשוי ללאה ולזוג שישה ילדים.
בנם דביר נפצע באורח קשה במבצע עופרת יצוקה.
בתם מרים נשואה לאלוף-משנה אלישב בהרב.
צבי (צביקה) מור (נולד ב-15 בספטמבר 1976, כ' באלול תשל"ו) הוא דוקטור לפסיכולוגיה, ויו"ר פורום תקווה.
בנו, איתן מור, נחטף מפסטיבל נובה במסגרת אירועי טבח שבעה באוקטובר ושוחרר שנתיים לאחר מכן.
מור נולד וגדל בבני ברק.
למד בישיבה התיכונית בנחלים, בישיבת ההסדר בקרית שמונה ובשנים 2000–2005 למד בישיבת שבי חברון.
שירת בחטיבת הצנחנים במסגרת ההסדר.
לאחר מכן שירת בחטיבת צנחנים 55 במילואים.
שימש במשך מספר שנים כמחנך בישיבת תיכונית קריית ארבע, ובחלקן כמורה באולפנת קריית ארבע.
בשנים 2012–2013 שימש כמחנך בישיבה התיכונית חורב בירושלים.
בשנת 2001 השלים תואר ראשון בחינוך במכללת ליפשיץ.
ב-2016 קיבל דרגת מאמן בכיר ומדריך מוסמך מטעם לשכת המאמנים בישראל.
ב-2017 השלים תואר שני בניהול וארגון מערכות חינוך במכללת הרצוג.
בשנת 2020 סיים קורס NLP במכללת תוצאות בתל אביב.
בשנת 2025 השלים דוקטורט במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת קורדובה בספרד בתחום הפרעות הקשב.
עבודת המחקר שזיכתה את מור בתואר ד"ר, היא "השפעת מודל אימון קוגניטיבי-התנהגותי (CBC) על ויסות עצמי בקרב מתבגרים עם הפרעת קשב (ADHD)" (The Effect of a Cognitive-Behavioral Coaching Model on Self-Regulation of ADHD Adolescents), בהנחיית פרופ' אליאנה מ.
ב-7 באוקטובר 2023, עם פרוץ טבח שבעה באוקטובר, נחטף בנו הבכור איתן לרצועת עזה ממתחם מסיבת הנובה, בה שימש כמאבטח.
בעקבות מחלוקות אידאולוגיות עם מנהלי מטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים, הקים מור עם מספר משפחות נוספות את פורום תקווה.
הפורום מתנגד לעסקאות חלקיות לשחרור חטופים, דורש את הכנעת החמאס באמצעות לחץ צבאי, ומתנגד לנסיגה של צה"ל מציר פילדלפי, ציר מורג ומציר נצרים, ולסיום המלחמה טרם השגת כל מטרותיה.
מור נבחר להשתתף בצוות השופטים של חידון התנ"ך העולמי לנוער תשפ"ה (2025).
בוועידה הארצית ה-כ"ה של בני עקיבא, העניקה התנועה תעודת הוקרה למור על "עמידתו האיתנה במשימה הלאומית של הניצחון במלחמה".
במהלך ועידת הימין הישראלי, שהתקיימה ביולי תשפ"ד (2024), קיבל את אות הציונות.
לאחר שזכה בתואר ד"ר, הצטרף לחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי.
בסיכום שנת תשפ"ה של העיתון בשבע, מור נבחר כאיש השנה.
אחרי שחרור בנו איתן משבי החמאס, בוועדת "האחדות והניצחון" שהתקיימה בדצמבר תשפ"ו (2025), הוענק למור "אות גבורה" על "ניהול המאבק האחראי להשבת החטופים כשטובת מדינת ישראל לנגד עיניו".
כיו"ר פורום תקווה, במהלך מלחמת חרבות ברזל התראיין מאות פעמים במגוון כלי תקשורת בישראל ובעולם (ביניהם ג'רוזלם פוסט, The Times of Israel).
כמו כן, ערך לשם כך מסיבות עיתונאים בכנסת, בקריה בתל אביב ובמקומות נוספים, השתתף בוועדת החוץ והביטחון, ועדת חוקה, חוק ומשפט, ועוד.
בנוסף על פעילותו התקשורתית, נוהג לקיים הרצאות גם בכנסים ובפורומים מצומצמים, כבתי כנסת, מתנ"סים ומוסדות חינוך.
נשוי לאפרת, ולהם שמונה ילדים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, בהיותו אביו של חטוף ויו"ר של פורום תקווה, שירת במילואים בצפון.
צַבָּע או סייד (לעיתים נקרא בטעות צַבָּעִי) הוא אדם שמקצועו סיוד וצביעה של מבנים (קירות, דלתות, משקופים, סורגים).
מלאכתו של הצבע נעשית בשני הקשרים:
במסגרת פעולות הגימור של בניין חדש, שבהן יש לצבוע את הקירות, המשקופים והדלתות בבניין זה.
במסגרת התחזוקה השוטפת של בניינים קיימים.
צביעת רהיטים נעשית בדרך כלל על ידי נגרים.
כלי העבודה העיקריים של הצבע הם המברשות המשמשות אותו לצביעה.
בנוסף נעזר הצבע במרית, סרט דביק (מסקינגטייפ), נייר זכוכית, מלטשת ודבק שפכטל לתיקון ויישור המשטחים המיועדים לצביעה ובסולם, המאפשר לו להגיע לחלקים הגבוהים של הדירה או האולם.
חלק ניכר מהצבעים פועלים כעצמאיים, המקבלים הזמנות מקבלני בניין ומלקוחות פרטיים.
ההכשרה למקצוע הצבע נעשית בדרך של חניכה.
אדם הרוצה להיות צבע מצטרף כשוליה לצבע ותיק, ולומד ממנו את רזי המקצוע.
צבע מאכל הוא צבע המוסף למזון או למשקה על מנת לשנות את מראהו.
הצבעים נועדו לשוות מראה ססגוני ויפה יותר למיני מזונות שצבעם הטבעי אינו מושך דיו, או כדי לשמר את צבעו הטבעי של מוצר שתנאי האחסון עלולים להקהותו.
בין המאכלים בהם נעשה שימוש בצבעי מאכל נמנים: גלידות, שלגונים, ממתקים למיניהם (חמצוצים, אבקה, סוכריות גומי, טופי ועוד), וכן המרציפן ובצק הסוכר.
השפעת צבעי מאכל על הבריאות
בשנים האחרונות התעוררה מודעות של הצרכנים לנזק אפשרי הטמון בצבעי מאכל, ולכן פועלים יצרני מזון לייצר מזון נטול צבעי מאכל, תוך שהם מדגישים זאת באופן בולט על גבי אריזת המזון.
בין צבעי המאכל יש כאלה העשויים מנפט.
אלו הן תרכובות ארומטיות המכונות "צבעי זפת הפחם" (Coal tar Dyes), אלו הם הצבעים הצהובים, הכתומים והאדומים המייפים את המזון או המשקה, שחור, סגול, כחול וכדומה.
משרד הבריאות מגביל את מינון הצבעים הללו במזון משווק.
במוצרי מזון רבים כדוגמת המשקאות הקלים והמוגזים וכן חטיפים למיניהם, חל איסור שימוש בצבעי מאכל אלו.
כמו כן מחייב משרד הבריאות את יצרני המזון לציין במפורש על התווית שעל גבי האריזה את הימצאות הצבעים.
פתרון אחר לבעיה זו הוא שימוש בצבעי מאכל טבעיים שאינם מזיקים, כלומר צבעי מאכל המופקים ממזון או אצות.
קרמל הוא צבע מאכל המופק מסוכר, וניתן למצוא אותו במשקאות קולה.
אנאטו הוא צבע מאכל כתום המופק מרכיב בשם ביקסין שבשיח הטרופי Bixa orellana.
צבעים אחרים עשויים ויטמינים כמו ויטמין B2 שנותן צבע צהוב בוהק וקרוטינים שמספקים צבעים כתומים.
גם תבלינים כגון פפריקה, אבקת סלק או כורכום משמשים כצבעי מאכל טבעיים שאינם מזיקים.
חרף האפשרות לשלב במוצרי המזון צבעי מאכל טבעיים, ממשיכה תעשיית המזון לעשות שימוש רב בצבעים הסינתטיים למרות הנזק האפשרי שבצריכתם וזאת בשל מחירם הנמוך יחסית.
רוב צבעי המאכל מיוצרים מצמחים, ולכן אין בהם בעיות כשרות, מלבד E163 שמיוצר לפעמים משיירי ענבים שנסחטו ליין, במקרים כאלה אם צבע המאכל יוצר על ידי גויים, חל עליו איסור 'סתם יינם'.
ישנם צבעי מאכל שמופקים מבעלי חיים, מאחר שבפועל הם מיוצרים מבעלי חיים שאינם כשרים, ולכן גם הם אסורים במאכל לשומרי כשרות.
ביניהם: E120 המופק מכנימות ו-E161g שלעיתים מופק משרימפס.
בישראל נהוגה השיטה האירופאית של סימון תוספי מזון, ובכללם צבעי מאכל, על ידי קוד מספרי E המתחילים באות E.
כל המספרים בטווח שבין E100 ל-E199 שמורים עבור צבעי מאכל.
להלן פירוט הקודים המצויים בשימוש:
צבע הוא תוצאה של קליטת גלים אלקטרומגנטיים על ידי מערכת החושים של אורגניזם.
גלים בטווח תדרים מסוים נתפסים כצבע.
הם נקלטים על ידי איברי החישה, ומפורשים על ידי מערכת העצבים לפי תדירות הגל.
בבעלי חוליות טווח גלים זה נקלט על ידי העיניים ומפוענח על ידי המוח.
גם בחסרי חוליות, שמערכת העצבים שלהם מבוזרת ואין להם מוח מרכזי שמעבד את המידע, העיניים קולטות את הגלים האלקטרומגנטיים ומערכת העצבים מפרשת את האותות כצבעים שונים.
למשל דבורים נמשכות לצבע הפרחים, ובעיקר לצהוב.
לצמחים יש מערכות אחרות שמגיבות לאורכי גל מסוימים, למשל צמחים צומחים לכיוון אור השמש כדי להפיק את המרב מפוטוסינתזה.
האדם קולט את טווח הגלים בספקטרום הנראה, שהוא התדרים מכ-400 עד 790 הרץ.
הגלים האלה מפורשים על ידי מערכת הראייה של האדם כצבעים מסגול עד אדום.
במקום בתדר, לתחום הנראה נהוג להשתמש ביחידות של אורך גל ובהן התחום הנראה הוא כ־380 עד 750 ננומטר.
ראיית צבעים מסייעת ליצור החי בזיהוי עצמים, ומשפיעה על רגשותיו.
לדוגמה, אורך גל האור המוחזר לעין מעלה פשוט של צמח הוא בין 565 לבין 500 נ"מ.
אורך גל זה שונה לחלוטין מזה שמוחזר מעלה הכותרת של הפרח או מהפרי.
לכן חלקי הצמח השונים נראים אחרת לגמרי למתבונן בעל ראיית צבעים תקינה.
ראיית הצבעים מסייעת לבעלי חיים, הניזונים מצוף ומפירות למצוא את מזונם, ומשרה תחושת יופי באדם המתבונן בצמח.
בלשון הדיבור תכונת הצבע משויכת לעצמים בלבד, אף על פי שהיא תלויה בגורמים נוספים.
המדע העוסק במדידת צבע נקרא קולורימטריה.
תמונה זו תוצג בגוון מדויק על צגים בעלי תיקון גמא ל-1.5.ספקטרום של צבעי מחשב
את הצבע שבשורה העליונה ניתן לייצר על ידי חיבור שלושת צבעי היסוד בעוצמות המתוארות בשורות התחתונות.
אור השמש מכיל את כל הספקטרום הנראה ולכן הוא לבן.
הצבעים השונים בספקטרום הנראה יכולים להופיע בנפרד כתוצאה מפגיעה בפיגמנטים, כתוצאה משבירת קרני אור, או כתוצאה מלומינסנציה.
פיגמנטים הם מולקולות שבולעות אורכי גל מסוימים בספקטרום הנראה ומחזירות טווח מצומצם של אורכי גל.
למשל הפיגמנט לצבע כחול אולטראמרין בולע את כל אורכי הגל בספקטרום מלבד אלה שבסביבת הצבע הכחול.
שבירת קרני אור גורמת להיפרדותם, תהליך הקרוי נפיצה.
כך נראים, למשל, צבעי הקשת בענן והצבעים בבועות סבון.
לומיניסנציה היא קרינה של חומרים מסוימים, למשל בתאורת לדים ובפיקסלים בצגים אלקטרוניים.
תחושת הצבע הנתפסת של עצם איננה תכונה של העצם לבדו.
הצבע הנתפס על ידי המוח נקבע על ידי כמות ההארה שמגיעה אל העין בכל אורך גל בתחום הנראה.
כמות הארה זו נקבעת על ידי מכפלה של שני גורמים: ספקטרום הפליטה של מקור האור ועקומת ההחזרה הספקטרלית של העצם.
כאשר אור ממקור כלשהו פוגע בעצם, חלק מהקרינה האלקטרומגנטית נבלעת בעצם וחלקה מוחזרת ממנו.
הבדלים פיזיקליים בין עצמים יכולים לגרום להם להחזרה שונה באורכי גל שונים, והבדלים אלה גורמים לנו לתחושת צבע שונה.
מצד שני, ישנם עצמים בעלי החזרה שונה באורכי גל שונים שתחת תאורה מסוימת יוצרים תחושת צבע זהה, אף על פי שתחת תאורות אחרות צבעם ייראה שונה.
התגובה המתקבלת בעין הצופה תלויה בספקטרום האור הנקלט וגם ברגישות העין לאורכי גל שונים של האור.
על כן, למשל, יהיה צבעו של עצם שונה אם מסתכלים עליו תחת תאורות שונות, והוא יכול להתפס כשונה בעיני אנשים או בעלי חיים שונים.
בדרך כלל כשמתייחסים לצבע של עצמים מתכוונים לצבע בתאורה "לבנה" (ולא, למשל, אור ירוק – שבו כל העצמים ייראו בגוונים ירקרקים) כשרואה אותם צופה בעל ראיית צבע נורמטיבית.
מאחר שזוהי הגדרה רופפת למדי, ניתן במקרים רבים לשטות במוח (על ידי אשליה אופטית מסוימת) וליצור תחושת צבע מטעה.
את התלות במקור האור או ברגישות הצופה ניתן לסלק רק על ידי שימוש במכשור מדויק (ספקטרופוטומטר למשל) שלא מסתפק בתחושת הצבע הסובייקטיבית אלא מודד את עקומת ההחזרה עצמה.
"אור לבן" מורכב מאנרגיה בתחום הנראה של אורכי גל אשר מגרה את שלושת סוגי המדוכים באופן מאוזן.
האור הנראה הוא חלק קטן מספקטרום הקרינה האלקטרומגנטית, ומאופיין באורכי גל שבין 400 ננומטרים ועד 700 ננומטרים (בקירוב).
זהו תחום הרגישות של הפוטורצפטורים שעל רשתית העין.
בתחום זה ניתן לחלק באופן גס את רגישות העין של האדם הממוצע לתחומי הצבעים בטבלה למעלה.
אורכי הגל בטבלה מדודים בננומטר (נ"מ), ועל מנת להמירם למטרים יש להכפילם ב-10−9. התדירויות נמדדות בטרה הרץ (טה"צ), שהם 1012 הרץ.
צבעו של עצם שאינו מחזיר כלל אורכי גל שהעין רגישה להם יהיה שחור.
בחיי היום-יום לא קיימים עצמים שלא מחזירים כלל אור בתחום הנראה, אבל העין לא יכולה להבחין בקרינה בעוצמה נמוכה מסף מסוים שתחתיו נראה העצם שחור לחלוטין.
סף זה משתנה ביחס לתאורה הכללית.
עצם לא חייב דווקא להחזיר אור כדי שיוכל להיראות.
למשל, כאשר מתבוננים דרך זכוכית צבעונית או נייר צלופן, האור הנראה הוא האור המועבר דרך החומר.
חומר יכול גם לפלוט אור בעצמו: חומרים זרחניים, נורות פלואורסצנטיות, לייזר ונורות להט כולם פולטים אור משל עצמם, באמצעות מנגנונים שונים.
נורת הלהט פולטת בעיקר קרינת גוף שחור – היא מתחממת לטמפרטורה מסוימת, אשר הצבע המאפיין אותה הוא צבע צהבהב.
בה במידה, ברזל מלובן פולט אור בצבע אדום כאשר הוא מתחיל להתחמם, מכיוון שהוא נמצא בטמפרטורה שבה עיקר הפליטה של גוף שחור הוא באדום.
רוב הקרינה מן השמש מגיעה מקרינת הגוף השחור שלה, אשר מרכזה נמצא בצבע הירוק.
ראיית הצבעים של בעלי חיים ממינים שונים, שונה זו מזו.
הרגישות לתחומים שונים של אורכי גל תואמת את צורכי הישרדותו של הפרט.
ראיית צבע חשובה לבעלי חיים ממגוון סיבות:
סיוע בניווט: הבדל הצבע מסייע להבדיל מרחוק בין גוף מים (נראה מרחוק ככחול), בין אזור עתיר צמחייה (ירוק) ובין קרקע חשופה (ספקטרום של צהוב וחום בהתאם לסוג הקרקע).
מציאת מזון, זיהויו והערכת איכותו.
למשל, ראיית צבע מאפשרת להבדיל בין סוגים שונים של פירות ופרחים, בין מזון טרי ושאינו טרי או לזהות טרף.
תקשורת: במינים רבים צבעם של פרטים שטרם בגרו מינית יש צבע אחר מזה של הבוגרים, במיוחד מזה של בוגרים בעונת החיזור או בעת ייחום.
אולם, לראיית צבע יש גם חסרונות.
ככל שראיית הצבע מפותחת יותר חדות התמונה עלולה לרדת.
על כן נמצא יכולת ראיית צבעים מפותחת יותר ככל שהאורגניזם תלוי יותר בראיית צבעים.
למרבית העופות יש ראיית צבע מפותחת יותר מזו של מרבית היונקים.
זאת משום שעופות, ככלל, צריכים לנווט יותר מיונקים וגם מסתמכים פחות על חוש הריח שלהם.
לחיות ליליות יש ראיית צבעים מפותחת פחות מזו של חיות פעילות יום ולחיות המצויות במים עמוקים או עכורים יש ראיית צבע מפותחת פחות מזו של החיות המצויות במים רדודים או צלולים, או שמצויות על היבשה.
במהלך האבולוציה כל סוגי המדוכים נוצרו מסוג מדוך בודד, כאשר השלב הראשון בתהליך זה היה הכפלה של מיקום הגן הבודד, שקודד לחלבון קולט האור, של סוג המדוך הבודד, לשני מיקומים של גנים זהים.
בהמשך היה באחד העותקים שוני קל שהפך אותו לרגיש לאור באורך גל שונה במעט מזה של העותק השני.
בהמשך תאי מדוך שונים ביטאו כל אחד רק את אחד הגנים לחלבון קולט האור וכך נוצרו שני סוגי מדוכים.
האבולוציה של ראיית הצבע ביונקים ובעופות מכילה גם הליכים של צמצום מספר המדוכים ואפילו תהליכים של צמצום והרחבה לסירוגין.
דוגמאות: כלל היונקים והעופות אינם רואים על-סגול משום שאיבדו יכולת זו והמינים הבודדים מהם שכן רואים קטע ספקטרום זה, רכשו יכולת זו מחדש; במהלך האבולוציה של היונקים ירד מספר סוגי המדוכים מארבעה לשניים ובהמשך אצל חלק מהסדרות הוא עלה חזרה לשלושה.
אצל רוב סדרות היונקים נשארו שני סוגי מדוכים אולם ישנן סדרות בהן הוא ירד לאחד.
ברשתית שבעיניהם של בעלי החיים בעלי החוליות, כולל האדם, ישנו אוסף של תאים רגישים לאור.
תאים אלה הם החיישנים שבעזרתם מומרת התמונה המתמקדת על הרשתית לאותות חשמליים המועברים לעיבוד ראשוני בתאי העצב שבעין ואחר כך, דרך עצב הראייה למוח.
תאים אלה נחלקים לשני סוגים: קנים ומדוכים.
הקנים הם תאים פחוסים שרגישותם לאור ולשינויים בעוצמת האור היא גבוהה, אך הם אינם רגישים לצבעו של האור.
המדוכים הם תאים ארוכים הרגישים לצבע הנקלט אבל רגישותם לאור היא נמוכה והם זקוקים לתאורה רבה יותר כדי ליצור תמונה.
אצל מרבית האורגניזמים בעלי הראייה, המדוכים מחלקים גם הם לקבוצות, על פי רגישותם לאורכי גל של אור שונים חלוקה זו מקנה את היכולת להבדיל בין צבעים שונים.
רגישות המדוכים לאור מתוארת בעקומה הפוטופית ורגישות הקנים לאור מתוארת בעקומה הסקוטופית.
ככל שעוצמת התאורה יורדת, מגיע למוח בעיקר מידע מקנים ולא ממדוכים, ויכולת ראיית הצבע יורדת.
בחשיכה הראייה היא למעשה בשחור-לבן וכמעט שאין יכולת להפריד צבע.
קיימים מספר סוגי מדוכים, מספר זה תלוי במין בעל החיים, כל אחד בעל עקומת רגישות ספקטרלית שונה.
תחושת הצבע הנוצרת במוח מושפעת מעוצמתם של שלושת האותות השונים.
לדג הזברה יש ארבעה סוגי מדוכים.
לחלק מהאורגניזמים שהם בעלי ארבעה סוגי מדוכים, יש אפשרות לראות אולטרה סגול.
אדם הסובל ממחלה של המדוכים (שלושת סוגי המדוכים) עלול לסבול מאבחנת צבעים מוגבלת, מקושי בראיית מרכז התמונה או מקושי בראייה בתאורה חזקה.
המדוכים מעבירים את המידע אל תאי עצב המצויים ברשתית ותאים אלה מעבדים אותו למידע בשתי סקאלות צבע: סקאלה אדומה-ירוקה וסקאלה כחולה-צהובה.
עצב הראיה מעביר את המידע הראיתי מהרשתית אל רקמות שונות באונה העורפית של המוח.
אזורים שונים באונה זו מנתחים מידע שונה הקשור לראייה.
הצבע מפוענח על ידי קטע רקמה ספציפי באונה זו.
אנשים שקטע רקמה זה נפגע אצלם מאבדים את ראיית הצבע ומדווחים גם על תחושה של "תמונה מלוכלכת".
מכיוון שלאדם יש שלושה סוגי מדוכים ניתן לאפיין את ראיית הצבע שלו כמרחב תלת־ממדי – ניתן לקבוע את תחושת הצבע אם נתונים שלושת הערכים שמודדים המדוכים השונים.
הקושי בקביעה כזו הוא להגיע לכימות נייטרלי של גדלים אלה, כך שניתן יהיה להשוות תחושה של אדם אחד לאחר, בלי תלות בשום גורם.
לצורך כימות ומדידה מדויקת של צבע קיימים מספר תקנים, שנוצרו על ידי בדיקה שיטתית של התחושה שיוצרות טבלאות בצבעים שונים אצל אוסף גדול של צופים.
הגוף שהגדיר את התקנים הוא הוועדה הבין-לאומית לתאורה (Commission Internationale de l'Éclairage – CIE).
הוועדה הגדירה במשך השנים מספר שיטות למדידת צבע כמותית.
בשיטת כימות תפיסת הצבע הייתה הגדרה של "צופה סטנדרטי" ממוצע, וקביעה של צורת המסננים השונים של הקנים ברשתית, שמאפשרת חישוב של עוצמת שלושת החיוויים השונים שלהם – הקואורדינטות.
קואורדינטות אלו הן למעשה נוסחאות שממירות עקומת תאורה ספקטרלית לשלושה מספרים – קואורדינטות הצבע.
ב-1931 הוגדרו קואורדינטות xyY, וב-1976 הוגדרה שיטה נוספת, *L*u*v.
אלו שתי השיטות העיקריות שבשימוש כיום.
התקן המפורסם ביותר של הוועדה העולמית מכונה CIE (chromaticity) chart והוא מפה דו־ממדית בצורה שמזכירה פרסת סוס, שמציגה את כל הגוונים שניתן לראות.
הציר האופקי והאנכי של המפה הן x ו-y, שתיים משלוש קואורדינטות הצבע (הקואורדינטה השלישית Y היא הבהיקות).
היקף הפרסה מייצג את הצבע שמייצר אור מונוכרומטי.
חלק מהצבעים במפה לא ניתן ליצור בדפוס או במחשב כי לדיו (או לצג) אין תכונות ספקטרליות מתאימות לכך.
ככל ששיטת הדפסה או תצוגה מסוגלת לכסות שטח גדול יותר על מפה זו, ניתן לייצר באמצעותה צבע נאמן יותר למציאות.
מבנה העין של החרק ומבנה רקמות העצב הקשורות בראייה שונים מאלו של בעלי החוליות.
לחרקים יש עיני פסיפס (קרויות גם עיני תשבץ) העשויות כל אחת מאלפי עיניות קטנות שלכל אחת מהן עדשה ורשתית משלה ואונות הראיה של החרקים מצויות בקדמת מוחם ובחלק מהמינים בנפרד משאר המוח, בניגוד לבעלי החוליות שאצלם האונה העורפית מעבדת את המידע הנראה.
אולם, בדומה לבעלי החוליות, גם לחרקים יש תאי קנים ותאי מדוכים הקולטים את האור וגם אצלם רק המדוכים רואים צבעים ולא הקנים.
ספקטרום האור הנראה של מרבית החרקים כולל אור אולטרה סגול שאינו נראה למרבית בעלי החוליות (כולל האדם) והם מבחינים בין אור זה לבין אור סגול – דהיינו רואים את האולטרה סגול כצבע נפרד או צבעים נפרדים אחדים מן הסגול.
לעומת זאת, מרבית החרקים אינם רואים חלק גדול מהאור שהאדם מזהה כאדום.
יתרה מזאת, ניסויים בדבורי דבש הראו כי אף על פי שלדבורים יש שלושה סוגי מדוכים כמו לאדם, הן אינן מבדילות בין ירוק, צהוב, כתום ואדום.
לדבורים יש סוג אחד של מדוכים שרגיש בעיקר לעל סגול, שני שרגיש בעיקר לכחול וסוג שלישי שרגיש בעיקר לירוק, בניגוד לאדם שיש לו מדוכים הרגישים בעיקר לסגול, לירוק ולצהוב.
נהוג להשתמש בביטוי שחור על גבי לבן במשמעות "הברור ביותר".
מקור הביטוי הוא דף לבן שעליו מודפסות אותיות שחורות.
אין זה באמת הצירוף הברור ביותר – הבחירה של צבע הנייר והדיו בעיתונים לא נעשתה לאחר מחקר למציאת הניגודיות (קונטרסט) המיטבית, אלא מתוך התפתחות היסטורית.
מניסויים שנעשו מתברר שהצירופים הקריאים יותר הם דווקא לפי הסדר הבא (בסדר קריאות יורד):
1. שחור על גבי צהוב
2. ירוק על גבי לבן
3. אדום על גבי לבן
4. כחול על גבי לבן
5. לבן על גבי כחול
6. שחור על גבי לבן
בשל העובדה שלאדם יש שלושה סוגי מדוכים , ניתן להפיק ערבובי צבעים שונים שנראים לאדם כמו רוב הצבעים הקיימים בטבע בעזרת שלושת צבעי היסוד, לבן ושחור.
דוגמאות לערבובי צבעים אלו מתוארות בגלגל הצבעים.
גלגל הצבעים הוא ייצוג מופשט של גוני הצבע השונים הנתפשים על ידי עין אנושית, על פני מעגל.
צבע יסוד הוא צבע שאינו תלוי בצבעים אחרים, כך שלא ניתן ליצור אותו על ידי ערבוב צבעים אחרים ביחסים מסוימים.
בדרך כלל מגדירים קבוצה של שלושה או ארבעה צבעי יסוד, שמהם ניתן ליצור את רובם המכריע של הצבעים.
צבעי היסוד מהם ניתן ליצור את מרבית הצבעים הם ציאן, צהוב, מג'נטה, לבן ושחור.
צבעי יסוד שהיו ידועים בעבר הם, כחול, אדום, וצהוב, אולם, אם מערבבים מג'נטה וצהוב, נקבל אדום.
אם נערבב ציאן ומג'נטה, נקבל כחול.
תחומי הגדרה של צבעי יסוד
ישנם שני תחומים עיקריים שבהם נהוגה חלוקה לצבעי יסוד:
צבעי יסוד של האור – תאורה, צגים, טלוויזיות, מצלמות וידאו ומקרנים.
צבעי יסוד של הדיו – כפי שהם מתבטאים באמנות ובדפוס.
המשותף לכולם הוא הצורך ליצור מגוון גדול ככל שניתן של צבעים שונים, תוך ערבוב מספר מועט של צבעי יסוד.
ההבדל המהותי בין שני תחומים אלה הוא האם מדובר ביצירת אור בצבע כלשהו, או ביצירת משטח שצבעו נקבע כשהוא מואר.
צגי המחשב והטלוויזיה פולטים אור, ובמקרה זה כל צבע שמתווסף מוסיף את האור הנפלט.
לעומת זאת, באמנות ובדפוס כל צבע שמוסיפים לתערובת בולע ומפחית מהאור שיחזיר המשטח הצבוע.
לכן נקראת השיטה הראשונה "חיבור צבעים", והשנייה – "חיסור צבעים".
בהתאם, יש שתי הגדרות מקובלות לקבוצות צבעי יסוד – קבוצה אחת בכל תחום.
הקבוצה הראשונה היא אדום, ירוק וכחול (RGB), המופיעה לדוגמה בהקשר של צגי מחשב.
הקבוצה השנייה היא ציאן, מג'נטה וצהוב, המופיעה לדוגמה בהקשר של לוחות צבעים בדפוס והדפסת כל הצבעים על ידי ערבובם בתוספת לוחות שחור ולבן.
ביישומים פחות טכניים מדפוס, למשל ציור או גרפיקה, מכנים את השלושה כחול-אדום-צהוב בשם "שלושת צבעי היסוד" שלמעשה הם שלושת פיגמנטי היסוד (צבענים).
באמצעות שלושת הצבעים האלה ניתן ליצור מגוון רחב של צבעים, אך פחות מאשר השלשה ציאן - מג'נטה - צהוב.
צבע אינו תכונה של אור אלא הוא תחושה סובייקטיבית, הנוצרת במוח כשהוא קולט מידע ויזואלי מהעין.
האור המגיע אל העין כספקטרום רציף של אורכי גל מתפרש על ידי מערכת הראייה של האדם כצבע, בהסתמך על תחושה שנוצרת בשלושה סוגי חיישנים בעין האנושית – המדוכים.
למעט מקרים נדירים, ספקטרום שונה ייתן תחושה של צבע אחר.
בעלי חיים שונים מהאדם יכולים לפרש את אותה תערובת פוטונים כצבע אחר לחלוטין; לרוב היונקים רק שני סוגים של מדוכים, אך ישנם מיני ציפורים ודגים שבעיניהם עד חמישה סוגי מדוכים.
כמו כן לבעלי חיים מסוימים, לדוגמה דבורים, מדוכים שרגישים לאורכי גל שכלל אינם בתחום הנראה לאדם, למשל בעל סגול.
יצורים אלה רואים את העולם אחרת מבני האדם, ועבורם יידרש מספר שונה של צבעי יסוד כדי לפרוש את מרחב הצבע.
היסטוריה של חקר צבעי היסודות
בימי הביניים ידעו האמנים שהם יכולים ליצור ממספר צבעי יסוד צבעים נוספים, אך זו לא הייתה הגדרה מדעית, והיא בלבלה בין מושג הצבע לבין מושג הצבען (פיגמנט).
באותם ימים לא ידעו שניתן ליצור מגוון צבעים רחב מאוד תוך שימוש בצבעי יסוד בודדים.
הציירים של אותם ימים נאלצו להסתפק במגוון צבעים מצומצם וכהה ביחס למקובל כיום, ואין עדויות שלפני המאה ה-18 ידעו שניתן להרכיב צבעים רבים משלושה צבעי יסוד בלבד.
במהפכה המדעית של המאה ה-17 וה-18 החלו הדברים להשתנות.
התאוריות האירופיות החלו להתבסס על ממצאים מדויקים והדירים, ובוצע מאמץ רב לפתח צבעים, במיוחד לתעשיית הטקסטיל.
ב-1664 טען הכימאי האירי רוברט בויל שצבעי היסוד הם אדום, צהוב, ירוק, שחור ולבן, ומהם "ניתן לחקות את הגוונים המצויים בטבע (אם כי לא את הדרם)".
בערך בתקופה זו החלה להתפתח התפיסה בציור, שלפיה מערבוב מספר צבעי יסוד ניתן ליצור כל צבע שהוא.
אייזק ניוטון, שגילה שהאור הלבן מורכב מצבעים שונים, וב-1704 פרסם זאת בספרו "אופטיקה", סבר שששת צבעי הקשת שבהם הבחין הם צבעי יסוד, שמהם מורכבים כל הצבעים האחרים.
ניוטון טען שתוך שימוש בצבעים סגול, כחול, ירוק, צהוב, כתום, אדום, לבן ושחור ניתן ליצור כל צבע שאינו נמצא בספקטרום, למשל חום.
תאוריה זו הותקפה באירופה במשך יותר ממאה שנים, במיוחד מפני שלא הבדילה בין חיבור צבעים לחיסורם: היא לא יכלה להסביר את מה שציירים כבר ידעו – שלפעמים אי אפשר להגיע לגוון מסוים על ידי ערבוב צבענים מסוימים (חיבור צבעים) אלא רק על ידי הוספת צבען לצבע המטרה (חיסור צבעים).
ב-1802 טען תומאס יאנג שלא ייתכן שבעין יש די מקום לחיישן נפרד לכל צבע אפשרי.
יאנג פיתח את התאוריה התלת-צבעית, שלפיה הראייה מתבססת על תאים משלושה סוגים בלבד, שנמצאים בעין.
בתחילה סבר יאנג שהצבעים הם אדום, צהוב וכחול, אך ב-1807 שינה את דעתו וטען שהם אדום, ירוק וסגול.
מדענים אחרים לא הוסיפו לחקור את הנושא.
רק לאחר 150 שנה אוששה תאוריה זו בממצאים מדעיים.
לעומת יאנג וניוטון, הרמן פון הלמהולץ הבין את ההבדל האיכותני בין חיבור צבעים לחיסורם, והבין שערבוב צבענים הוא שונה מהותית מחיבור אורות.
בספרו מ-1850 טען כי כל צבע שהוא ניתן להגדרה על ידי קולטנים משלושה סוגים.
בספרו הוא כלל גם עקומות רגישות של הקולטנים, שדומות במידה רבה לעקומות המקובלות כיום.
ב-1853 פרסם הרמן גראסמן תאוריה על ראיית צבעים ועל ערבוב צבעים, ובה קבע את חוק גראסמן המקובל גם כיום, שלפיו תגובת העין לצבע שנוצר על ידי חיבור של מספר מקורות אור תהיה זהה לחיבור התגובות של העין לכל מקור אור בנפרד.
ג'יימס קלרק מקסוול היה הראשון שהגה את רעיון חיבור הצבעים כדי ליצור תמונה.
מקסוול הורה לצלם את אותה התמונה שלוש פעמים.
בכל פעם כוסתה עדשת המצלמה במסכה שהעבירה רק אדום, ירוק או כחול.
את שלוש התמונות הקרינו משלושה מקרנים שונים על אותו מקום, כאשר כל מקרן מכוסה מסכה המתאימה, התוצאה הייתה תמונת צבע.
בחיבור צבעים משלבים בין מקורות אור שונים (הכוונה למקורות הפולטים אור באורכי גל שונים) כדי ליצור צבעים חדשים.
לדוגמה אפשר לקחת כמה פנסים, מכוסים בצבעים מתאימים, ולכוונם לאותה נקודה.
לצבעי יסוד בחיבור צבעים קוראים גם אורות יסוד.
באיור ניתן לראות כמה שילובים נוספים כמו:
אדום + ירוק = צהוב
אדום + כחול = מג'נטה
כחול + ירוק = ציאן
אדום + ירוק + כחול = לבן
שלושה צבעים אלה משמשים ליצירת תמונות בטלוויזיות, בצגי מחשב ובמקרנים.
זאת משום שהם מאפשרים להרכיב את מרחב הצבעים הרחב ביותר המורכב משלושה צבעים.
מרחב הצבעים שיכול להיווצר משילוב שלושה צבעים אלו (למשל בצג מחשב) אינו מרחב הצבעים המלא שמסוגל אדם לראות, אלא רק חלק ממנו.
בטכנולוגיות חדישות בונים כיום מקרנים וטלוויזיות שבהם מספר גדול יותר של צבעי יסוד, מארבעה ועד שישה, כדי לתמוך במגוון צבעים רחב יותר.
הצבעים הנוספים (צהוב, ציאן ומג'נטה או חלק מהם) מסייעים "למתוח" את המשולש בתמונה העליונה לריבוע, למחומש או למשושה שכולל צבעים נוספים, במיוחד צבעי צהוב ותכלת.
מוצרים אלה טרם הפכו למסחריים.
בחיסור צבעים אור שמוטל על פני שטח כלשהו מוחזר ממנו לאחר שאורכי גל מסוימים מוסרים (באופן מלא או חלקי) על ידי בליעתם במשטח.
בליעת אורכי גל אלו גורם לשינוי בצבע פני השטח.
דוגמה מצוינת לכך היא ציור או דפוס.
דף הנייר הלבן מחזיר בקירוב את כל הקרינה הפוגעת בו באורכי הגל שבתחום הנראה.
צביעתו בחומר כימי - הצבע - חוסמת תחומים מסוימים.
הצבע בולע חלק מהאור שפוגע בו ומחזיר אור בעל אורך גל שונה ולכן אנו רואים צבע שונה מזה שמאיר על הדף), כפי שניתן לראות באיור.
צבעי היסוד המקובלים בחיסור צבעים הם ציאן, מג'נטה וצהוב.
צבעים אלו נבחרו כך שהחפיפה ביניהם תהיה קטנה ככל האפשר, כי הדבר מאפשר השגת מגוון גדול יותר של צבעים.
ניתן לראות כמה דוגמאות לחיסור צבעים:
בדוגמאות אלו מובלעת הנחה שמקור האור פולט אור לבן, שהנייר יכול להחזיר אותו ולהיראות לבן אף הוא.
אך מובן שאילו היה הנייר ה"לבן" מואר באור ירוק, הוא היה נראה ירוק.
כלומר, הצבע הנוצר תלוי לא רק בנייר ובצבענים שמשתמשים בהם אלא גם בתאורה.
כך למשל, אם התאורה לא תהיה אור לבן אלא אדום, משטח שנצבע ב (ציאן+מג'נטה) לא יהיה כחול אלא שחור.
באופן מעשי יוצר ערבוב צבעים צבע שונה במקצת מזה שצופה התאוריה, זאת בגלל שונות בתהליכים הכימיים הדרושים להפקת צבעי היסוד והנייר שעליו מושמים הצבעים.
בעיה מיוחדת היא יצירת צבע שחור – במציאות אין השחור (חסר מוחלט של אור) מתקבל על ידי שימוש בשלושת הצבעים, מכיוון שהם אינם זרים זה לזה לגמרי.
מסיבה זו מוסיפים בדרך כלל את הצבע השחור כצבע יסוד רביעי.
רביעיית צבעי יסוד זו מכונה CMYK והיא נפוצה מאוד בתחום הדפוס.
בשנות ה-90 הציגה חברת פנטון מודל צבע מורחב לדפוס, הכולל שישה צבעי יסוד, למקרים שבהם נדרש דיוק צבע טוב במיוחד.
המודל, ששמו הקסה-כרום, כולל את הצבעים ציאן, מג'נטה, צהוב, שחור ובנוסף כתום וירוק.
באמנות מגדירים ערבוב של שני צבעי יסוד כצבע מנוגד, או צבע משלים לצבע היסוד השלישי.
למשל, באופן זה ערבוב של אדום וכחול יוצר את הצבע מג'נטה, שהוא הצבע המנוגד לירוק (בשיטה המתארת את שלושת צבעי היסוד כאדום, כחול וירוק) וכיוצא בזה.
הצבעים המנוגדים מהווים כלי ליצירת הדגשה והבלטה.
צבע יסוד על רקע הצבע המנוגד לו ייצור אובייקט בולט ומובחן יותר מאשר על רקע צבע אחר.
באופן זה יבלוט הצבע המג'נטה על גבי הירוק בצורה ניכרת מאשר על גבי הכחול.
שימוש נוסף של הצבעים המנוגדים בציור הוא יצירת הצללה: הוספת הצבע המנוגד לאזור המוצלל על פני אובייקט תגרום לו להראות כהה יותר, ולפיכך הוא ממחיש את הצל הנופל עליו.
לכל קבוצה של צבעי יסוד מתאימים 3 צבעים מנוגדים שונים.
אמנים מערבבים צבעים לעיתים קרובות באמצעות לוח צבעים (פלטה) – משטח קשיח (לרוב עשוי מעץ) המונח על ידו וזרועו של האמן ועליו הוא מסדר ומערבב צבעים.
צֶבַע הוא כינוי למשפחה של חומרים שמכסים בהם גופים (על ידי משיחה, ציפוי וכדומה) כדי שישנו את צבעם.
בימינו מורכב חומר כזה מפיגמנט (צבען), מבסיס (חומר מאחז שאוחז הן את הצבען הן את הגוף הנצבע), ומחומרים מדללים.
אדם שמקצועו צביעה נקרא צַבָּע.
צבע יכול לשמש למטרות שימושיות, כגון הגנה על משטחים רגישים מפני שיתוך (קורוזיה), הבדלה בין פרטים או הדגשת פרטים (דף מודפס למשל), וכן למטרות אומנותיות.
השימוש בצבע למטרות אומנותיות מאפשר שינוי של אווירה והשפעה על הרגש שמעבירה יצירה לצופה בה, ולכן השימוש בו הוא נפוץ ביותר.
בתהליכי הייצור של כמעט כל פריט בחיי היום יום משתמשים בצבעים כדי להשיג את המראה הרצוי.
צבע הוא כלי בסיסי באמנות, בעיצוב תעשייתי וכמובן גם בשימוש ביתי, בו הוא מיושם על קירות ומשטחים אחרים.
האדם משתמש בצבע בפיסול ובציור מזה עשרות אלפי שנים – בציורי המערות ואצל הסינים הקדמונים, ששכללו את ייצור הצבע והשימוש בו.
מאוחר יותר השתמשו המצרים הקדמונים בצבעים לכתיבת הירוגליפים ולקישוטים, ואחריהם עשו כן היוונים והרומאים.
בציורי קיר השתמשו אז בצבעים מבוססים על פיגמנטים מינרליים בשעוות דבורים, ידע שאבד אחר כך והוחלף בצבעי שמן.
צבעים מיוחדים היו מבוקשים ויקרי ערך כבר בימי קדם.
לדוגמה, את צבע התכלת הפיקו מחילזון ימי והשתמשו בו לצביעת בגדי הכוהן הגדול, והנוזל שהופק מהחילזון היה יקר יותר מזהב.
עד ימי הביניים היו הצבעים ששימשו לאמנות ולצביעת בתים ובדים בעיקר צבעי אדמה – הם הופקו בדרך כלל מפחם ומאדמה שהכילה תחמוצות ברזל צבעוניות.
הציורים ששרדו מאז מכילים בעיקר את הצבעים שניתן היה להפיק מחומרים אלו: שחור, חום, אדום וצהוב.
כדי ליצור כחול או ירוק שחקו אבנים יקרות למחצה לאבק צבעוני.
בימי הביניים התווספו כמה גוונים חדשים לצבעים שלמד האדם לייצר.
במקרים רבים הצבעים יוצרו מחומרים רעילים, (למשל, את הצבע הירוק הפיקו מארסן) אך הביקוש לצבעים היה כה רב שהייצור והשימוש בהם נמשכו למרות רעילותם.
גוון צהוב מסוים הופק משתן פרות שעורב בבוץ וזוקק בלונדון, וצבע חום יוצר מדיו של דיונונים.
בתקופת הרנסאנס למדו באירופה כיצד להפיק את הצבע המבוקש כחול אולטראמרין והחלו לייצר זכוכית קובלט כחולה.
גילו דרכים ליצור פיגמנטים חדשים, ורוד וארגמן, מפירות יער ומגזעי עצים, ודרכים לצבוע בדים בכחול אינדיגו.
במקביל גילו האינדיאנים באמריקה דרך להפיק אדום שני מגופן של חיפושיות – תהליך שבעזרתו מפיקים צבעי מאכל עד ימינו.
עופרת לבנה, צבען לבן ובסיס נפוץ (ורעיל), הגיע אז בעיקר מוונציה.
במאות ה-18 וה-19, החל מהמהפכה התעשייתית, גילו שיטות לייצור צבעים שרעילותם נמוכה יותר, והחלו לייצר צבעי שמן מבוססים על תרכובות מיסודות שהופרדו ממינרלים, כגון מנגן וקובלט, שאפשרו לצייר בצבעים שעד אז הצליחו ליצור רק בזכוכית צבעונית אך לא על הבד.
כמו כן פותח בפעם הראשונה צבע ניתן לרחיצה, ובפעם הראשונה יוצרו צבעים לשימוש ביתי בקנה מידה מסחרי, שלא דרשו ניסיון מקצועי או אמצעי בטיחות מיוחדים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 פותחו צבעי האקריליק על ידי תעשיית הפטרוכימיה, והם היום בשימוש נרחב.
באותן שנים החלה המגמה להיפטר מצבעים רעילים, ויצרנים החלו להחליף את הצבענים המבוססים על עופרת בחומרים בטוחים יותר.
בשנות ה-50 הופיעו תקנים רבים האוסרים שימוש בעופרת בצבע ובסוף שנות ה-70 נאסר השימוש בעופרת בצבע לשימוש בבתים.
גודל השוק של תעשיית הצבע על פלחיה השונים הוא כעת בשווי עשרות מיליארדי דולרים בשנה.
שלושת המרכיבים העיקריים בצבע הם בסיס, מדללים, פיגמנט ותוספים אחרים.
המרכיב החיוני ביותר אינו הפיגמנט אלא הבסיס – זהו המרכיב שמתקשה והופך לשכבה עמידה הנאחזת בגוף הנצבע.
המדללים מאפשרים שליטה בצמיגות הצבע ומכיוון שהם נדיפים הם אינם חלק של שכבת הצבע היבשה.
הפיגמנט משפיע על הגוון הסופי.
חומרי בסיס נפוצים הם שרפים טבעיים או מלאכותיים כגון אקרילים, פוליאוריתנים, פוליאסטרים, מלמינים, שמנים וגומי.
מדללים נפוצים כוללים ממסים אורגניים כדוגמת אלכוהולים, קטונים, אסטרים ועוד.
גם מים הם ממס נפוץ, למשל בצבעי גואש ובצבעי מים.
בגלל הזמן הארוך שלוקח למים להתייבש אין השימוש במים כממס תעשייתי אלא כממס ביתי או אמנותי.
התוספים השונים הם אוסף של חומרים רבים שמטרותיהם מגוונות – זרזים, מסמיכים, מייצבים, מתחלבים, שוברי ברק ועוד.
לאחר היישום, מתקשה שכבת הצבע, באופן שתלוי בבסיס.
במקרים מסוימים התקשות זו נגרמת כתוצאה מפילמור של הבסיס, התאיידות של המדללים, או קירור פשוט.
בצבעי שמן ההתקשות היא תוצאה של חמצון.
תחליבים הם משפחת צבעים שבהם הבסיס מדולל במים (תמיסה), וכשהם מתנדפים נקשרות מולקולות הבסיס זו לזו, ונוצר צבע שאינו מסיס במים.
פיגמנטים (צבענים) הם לרוב אבקות בלתי מסיסות שמשפיעות על גוון הצבע ועל שקיפותו או אטימותו.
הפיכת הצבע לאטום הוא אחד התפקידים החשובים של הפיגמנט.
האטימה לאור מגנה על העצם הנצבע מקרינת השמש, במיוחד מהקרינה המייננת האולטרה סגולה שלאורך זמן גורמת נזק.
צבעם של פיגמנטים חדישים מסוימים תלוי בזווית הפגיעה של האור בהם, תכונה מיוחדת ומסובכת להשגה, שגרמה לשילובם בשטרות כסף.
קיימים מספר סוגים של צבעים על בסיס חומרים שונים.
צבעי שמן הם פיגמנטים המעורבבים בתוך שמני ייבוש.
שמנים נפוצים כוללים את שמן פשתן, הפרג, אגוז מלך וחריע.
השמנים השונים קובעים את תכונות הצבע, למשל גוונו וזמן התייבשותו.
צבע שמן נמסך במים הוא סוג של צבע שמן לשימוש אמנים, אשר ניתן לערבוב עם מים למטרות דילול וניקוי.
לאחר שהמים מתאדים והצבע מתייבש, שכבת הציור חסינת מים.
ניתן להשתמש בצבע שמן נמסך במים גם עם ממיסים רגילים, כגון טרפנטין, בכל שלבי הציור.
צבע מים הוא צבע לציור המורכב מפיגמנטי צביעה, מים וגומי ערבי לעיבוי וייבוש.
צבעי מים ניתנים לשימוש על מצעי ציור רבים, ביניהם קרטון, בד, קיר ועוד, אך לרוב מצוירים על גבי נייר עבה ומותאם במיוחד לספיגה, הקרוי נייר אקוורל.
צבעי מים מגיעים לצרכן בשני אופנים: צלוחיות ושפופרות.
גואש הוא סוג של צבעי מים בעלי גוון אטום.
בנוסף, לעיתים קיימת כמות של צבען גיר בצבעי גואש, על מנת לשפר את עובי ומרקם הצבע.
צבע מים אחר, שהיה מקובל בעיקר בעבר, הוא צבע מבוסס חלב.
צבע ניתן ליישום כמוצק, כתרחיף גזי או כנוזל.
ליישום הצבעים ניתן להשתמש במגוון שיטות, הבחירה בטכניקה מסוימת תלויה בצרכים האמנותיים או המסחריים.
כשלב מקדים מקובל לשים צבע פרמייר.
בצביעה ידנית מניחים ומורחים את הצבע תוך שימוש במברשת, מכחול, גלגלת, ספוג, או אמצעים אחרים.
יתרונה של שיטה זו על אחרות היא שבזמן שעד ייבוש הצבע ניתן לערב ולמזג אותו באופן רציף עם אזורים שצבועים בצבעים שונים.
זמן זה ניתן לשינוי על ידי שליטה בכמות המדלל או על ידי הוספת מעכב ייבוש.
ביישום צבע בצורת תרחיף או גז, הצבע מרוסס על העצם הנצבע ונדבק אל פניו.
יתרונותיה של שיטה זו בחוסר המגע עם העצם וביכולת להשיג שכבה אחידה ומבוקרת מאוד.
יישום כזה ניתן להשגה באמצעים שונים החל מתרסיס המיועד לכיסוי שטחים קטנים ועד לשיטת האיירלס שבעזרתה ניתן ליישם חומרים צמיגיים על משטחים גדולים.
בשיטה זו הצבע המוצק (אבקה) או הנוזלי נצמד אל המשטח ומחומם בתנור בטמפרטורה גבוהה עד להמסתו כך שהוא נדבק לפני השטח.
צביעה בשיטה זו מבטיחה ציפוי אחיד ועמיד לפגעי מזג האוויר והיא משמשת בייצור תעשייתי לצביעת חלקי מתכת.
צבע מים או אַקוָורֶל (מצרפתית: aquarelle) הוא צבע לציור המורכב מפיגמנטי צביעה, מים וגומי ערבי לעיבוי וייבוש.
צבעי מים ניתנים לשימוש על מצעי ציור רבים, ביניהם קרטון, בד, קיר ועוד, אך לרוב מצוירים על גבי נייר עבה ומותאם במיוחד לספיגה, הקרוי .
הצלוחיות מכילות תיבה קטנה של צבע מים מיובש, שניתן להמיסו במגע עם מים, והשפופרות מכילות צבע מים לח, שניתן לדללו במים או למרחו ישירות.
צבעי מים מתייבשים במהירות על הדף לשכבה שקופה למחצה (בהתאם למידת הדילול של הצבע בעת המריחה) וניתן לעבוד עליהם בשכבות, כמו גם להרטיב את הדף על מנת ליצור מחיקה של שכבה או פיזור שונה לשכבת צבע.
שימוש בצבעי מים מאפשר רמות שקיפות שונות, החל מצבעים כמעט שקופים ועד אטימות מוחלטת.
פעמים רבות נדרשת עבודה במספר שכבות על מנת להגיע למורכבות של צבע וטקסטורה.
לפיכך, נדרשת מיומנות בעבודה עמם.
הצבעים מתאימים לעבודות אמנות מופשטת באותה מידה שהם יכולים לשמש לעבודות היפר ריאליסטיות ומדויקות.
בטכניקת הציור בצבעי מים, מתחיל הצייר לרשום בעזרת צבע בהיר ומדולל במים ובהדרגה הוא מוסיף שכבות כהות ומדוללות פחות.
זאת מכיוון שטיבם החצי-שקוף של צבעי המים אינו מאפשר בנוחות להבהיר את הגוון, ושכבה נוספת תכהה תמיד את זו שמתחתיה.
בנוסף, הנייר וצבעו מהווים אלמנט מכריע בציור, כיוון שהוא משתקף דרך שכבות הצבע.
בציורים רבים מהווה הנייר הבהיר תחליף לפיגמנט הלבן שאינו נמצא בדרך כלל בשימוש בעת ציור בצבעי מים.
הציור נעשה בעזרת מכחולים בעלי סיבים רכים מאוד הקרויים מכחולי צובל, או מכחולים מסיבים סינתטיים אחרים.
קיימים גם צבעי מים אטומים, הקרויים גואש, שטכניקת השימוש בהם דומה לציור בצבעי שמן או אקריליק.
צבעי מים נחשבים למדיום פופולרי לציור בחיק הטבע, היות שהם דורשים מעט הכנות מוקדמות, יחסית לשיטות ציור כגון צבעי שמן.
בהתאם, כמעט לכל מותג של צבעי מים יש גרסה ניידת, שהיא קופסה ובה סדרת צלוחיות ומגש ערבוב, או סדרת שפופרות קטנות.
ניתן לפיכך לצייר בנוחות בצבעי מים בנסיעות ארוכות, כמו גם בחנייה ארעית בחיק הטבע.
כצבעים מהירי ייבוש, קל לעבוד בשכבות מהירות ואקספרסיביות וללכוד על הדף מצבים משתנים כגון חיות בר ומזג אוויר.
רבים מבני האצולה האנגלים ציירו בצבעים אלה באופן זה.
אחת הבעיות העיקריות עם צבעי מים היא המסיסות במים.
גם כשהצבע יבש, מגע עם מים ימוסס אותו מחדש, וכך רסס אקראי עלול להרוס לחלוטין ציור בצבעי מים.
מגע עם אוויר לח יכול אף הוא לשנות את הגוונים על הדף.
על מנת לשמור על ציור בצבעי מים לאורך זמן, יש להשתמש בנייר בעל יכולת שימור, ולמסגר את הציור הגמור תחת זכוכית אטומה.
במסגרת הגנת העורף בישראל, צבע אדום היא מערכת התרעה המזהירה, באמצעות מערכת כריזה, מפני ירי של רקטות קצרות טווח ופצצות מרגמה אל עבר יישובי עוטף עזה.
כאשר המערכת מזהה שיגור רקטה או פצמ"ר אל עבר אזור מאוכלס, מושמעת בו מספר פעמים הקריאה "צבע אדום" בקול של אישה, המתריעה מפני פגיעה צפויה תוך זמן קצר ומיידעת שיש לתפוס מחסה במהירות.
התרעת צבע אדום צפויה להישמע אף באזורים מאוכלסים נוספים, העלולים להיפגע משברי יירוט הרקטה.
מערכת ההתרעה נועדה להוות תחליף מקומי למערכת האזעקות הארצית, משמע, באזורים קרובים יותר לרצועת עזה תשמע קריאת צבע אדום, כמו בעיר שדרות ובישוביי עוטף עזה.
באזורים מרוחקים יותר, כמו הערים אשקלון או קריית גת, תישמע אזעקה עולה ויורדת בשל הזמן הארוך יותר שניתן להגיע בו למרחב מוגן.
בעקבות התרחבות מעגל הירי מרצועת עזה לטווחים הרחוקים יותר מעוטף עזה, המונח "צבע אדום" מתאר כיום גם אזעקה עולה ויורדת המתריעה על צורך בהתגוננות בפני ירי רקטות ברדיוס קרוב או רחוק יותר מרצועת עזה ואף בגזרות אחרות כגון טבריה או חיפה בירי רקטות מאזור לבנון.
בנוסף, במערכת צופרים זו של פיקוד העורף קיימת התרעה על חדירת כלי טיס עוין.
המערכת הופעלה לראשונה בשנת 2004 בשדרות וביישובי עוטף עזה, על מנת להתריע על שיגור רקטות קסאם מתוך רצועת עזה.
הכריזה מתבצעת באמצעות צופרי האזעקה של פיקוד העורף הפרושים בעיקר על גגות של מבני ציבור.
במקרה של מטחים מושמעת מעין צריבה אלקטרונית המסמלת שהמטח עוד לא חלף ושיש להמתין במקלטים עד לקבלת הנחיות סותרות.
באשקלון הופעלה המערכת לראשונה ב-27 בפברואר 2005 לאחר שטילי קסאם וגראד פגעו פגיעות ישירות בבתי מגורים.
מערכת ההתרעה הותקנה כשנה לפני הפעלתה, אך עיריית אשקלון חששה שמערכת הכריזה תופעל בכל פעם שישוגר טיל מהרצועה, ותגרום לאזעקות שווא אשר יובילו לירידת ערך הנדל"ן.
לאחר שנתברר כי מערכת הכריזה לא מכסה את כל אזורי העיר אשקלון, הוחלט לחבר את מערכת ההתרעה של צבע אדום לאזעקות המלחמה הרגילות, כצפירה עולה ויורדת, כך שבנוסף למערכת הכריזה של צבע אדום הנשמעת בדרום העיר יושמעו גם צפירות עולות ויורדות בעיר בעת שיגור רקטה לעבר העיר.
כמו כן, הוסיף פיקוד העורף כעשרה צופרים נוספים ברחבי העיר.