tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על שמו נקראים גם מוסדות מחקר חשובים בתחום מחשבת ישראל, ובמהלך השנים נערכו כנסים וערבים רבים לזכרו.
כמו כן, בסיום העברתה של ספרייתו המקיפה בתחום הקבלה לספרייה הלאומית, נקראה הספרייה על שמו, נערכה תערוכה על חייו ופועלו, ויצא לאור קטלוג בעל שני כרכים המתאר את תוכנה.
עם זאת, לא רק במפעלו החשוב של שלום מצאו החוקרים עניין אלא גם בחייו האישיים.
במשך השנים יצאו לאור מספר ביוגרפיות וספרים המתעדים את חייו ואת קשריו עם בני משפחתו ועם חוקרים ואישים בעלי שם אחרים בעולם.
העניין בשלום וחייו איננו נעצר בישראל, והביוגרפיות על חייו ופועלו נכתבות ומתורגמות לשפות רבות על ידי חוקרים חשובים מכל העולם.
שלום החל לכתוב מגיל צעיר יחסית ולא פסק עד למותו.
מרבית חיבוריו הם בתחום המיסטיקה היהודית וכוללים למעשה את כל הנושאים בתחום זה.
מחקרו הגדול הראשון בתחום היה עבודת הדוקטורט שכתב על ספר הבהיר, שאותו פירש ותרגם לגרמנית.
במשך השנים הוא פרסם מאמרים נוספים על ספר הבהיר, ספר היצירה ועל מקורות נוספים של המקובלים הראשונים, וחקר את היחסים בינם לבין יורדי המרכבה וספרות ההיכלות והמרכבה.
כמו כן, בדק את השפעת תורת הגנוסטיות ותורת הקתרים על מקובלים אלה.
ספר הזוהר שימש אף הוא מושא למחקרים רבים שלו, בפרט בשאלת זהות מחברו, מקורותיו, לשונו והדוקטרינה שלו.
בנוסף, חיבר מחקרים על תורת האר"י ותנועת החסידות.
עם זאת, התחום איתו היה מזוהה יותר מכל היה תחום חקר השבתאות, שמחקריו הכלולים בו, נחשבים לדוגמה למצוינות מחקרית.
תחום אחר שבו נודע היה תחום הביבליוגרפיה, ואין ספק כי ידיעותיו הרבות בתחום זה סייעו לו לבסס היטב את מחקריו בתחום הקבלה.
בנוסף חיבר שלום מספר ספרים על חברוֹ ולטר בנימין, וכן מאמרים על חכמת ישראל, משיחיות, סמלים יהודים (כגון מגן דוד), אלכימיה ומאגיה יהודית.
גרשם שלום ידוע היה במחקרים מעמיקים, בהם דקדק בפרטים הקטנים ביותר, וכן בשל השתדלותו להימנע ממעורבות רגשית בקשר לנשוא מחקריו.
הוא נקט בזהירות יתירה וקביעותיו היו מבוססות היטב.
אף על פי כן לעיתים דבריו נסתרו והוא חזר בו בחלק מקביעותיו.
דוגמה טובה לכך היא השינוי בדעתו בקשר לזהות מחברו של ספר הזוהר.
טענות בקשר למניעים שהנחו את שלום בחקירותיו ומידת השפעתם על המסקנות אליהם הגיע, הועלו כנגד שלום על ידי ברוך קורצווייל, בביקורת שכתב על ספרו: שבתי צבי והתנועה השבתאית בימי חייו.
שלום עצמו העדיף לשמור על שתיקה בנושא וסירב לענות לטענותיו של קורצווייל.
זאת ועוד, חלק מהנושאים אותם חקר כללו נושאים שנגעו לעיקרי האמונה של חלקים מהאוכלוסייה היהודית בארץ, בפרט אנשי קהילת היהדות האורתודוקסית.
מטבע הדברים כאשר מסקנות חקירותיו סתרו חלק מעיקרי אמונה אלה, עוררו הדברים מחלוקות קשות.
מבין המפורסמות שבין המחלוקות האלה, ניתן למנות את המחלוקת בקשר לשאלת זהות מחבר הזוהר, האם רבי שמעון בר יוחאי או ר' משה די לאון; המחלוקת עם הרב ראובן מרגליות בשאלה האם היה רבי יהונתן אייבשיץ שבתאי נסתר; והמחלוקת עם רבי חיים ליברמן בקשר לדרכי המחקר האקדמי של תנועת החסידות.
שלום עצמו לא התבודד במגדל השן האקדמי, הוא היה מעורב פוליטית ונהג לפרסם את עמדותיו בענייני השעה באכסניות רבות.
גם על עמדותיו אלה הותקף שלום לא פעם.
מחלוקת מפורסמת בקשר לכך היא המחלוקת שהתעוררה עם חנה ארנדט, בקשר לפועלה של הציונות בארץ ישראל ובקשר לתפיסת השואה.
מחלוקות נוספות שהתעוררו בזמנו היו, בין היתר, המחלוקת עם אברהם יערי בקשר לשאלת מחבר הספר חמדת ימים; המחלוקת בקשר לשאלה האם היה רבי ישראל סרוק תלמיד האר"י; ומחלוקת בשאלת קיומם של יסודות משיחיים בחסידות.
גם לאחר מותו של שלום, התעוררו מספר מחלוקות בקשר למשנתו, כגון המחלוקת בקשר לשאלת מרכזיותה של המיסטיקה ביהדות, ושאלת מקורותיהם של המקובלים הראשונים.
שלום כתב במהלך חייו מאות מאמרים.
הרשימה הביבליוגרפית שהוכנה במלאת לו 80 שנה הכילה 579 כותרים.
מאז פרסום הרשימה ועד מותו הוא פרסם מאמרים רבים נוספים.
לאחר מותו התרחבה הרשימה אף יותר, וקובצי מחקריו ממשיכים לצאת לאור, אם בכינוס מספר מחקרים בנושא משותף לספר אחד ואם בפרסום מחדש של ספריו החשובים.
מחיבוריו המפורסמים, שיצאו לאור בימי חייו, ניתן לציין את הפרסומים הבאים:
מצווה הבאה בעבירה, להבנת השבתאות, כנסת, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תרצ"ו.
מהדורה על פי נוסח כתב היד, עם תוספת תרגום מאמרים מגרמנית, נדפסה בעריכת יונתן מאיר, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תשפ"ג (לקריאת פתח הדבר)
התנועות המשיחיות בישראל: הרצאות, בעריכת יונתן מאיר, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תשפ"ג (לקריאת פתח הדבר)
שבתי צבי והתנועה השבתאית בימי חייו, שני כרכים, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשי"ז.
הספר יצא בשלוש מהדורות בעברית, במהדורה אנגלית, שהיא מהדורה מורחבת ומעודכנת של המהדורה העברית השלישית ותורגם לשפות רבות.
הספר יצא בהוצאה מחודשת בהוצאת כרמל ב-2021.
מחקרים ומקורות לתולדות השבתאות וגלגוליה, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תשל"ד-1974.
פרקי יסוד בהבנת הקבלה וסמליה (תורגם מגרמנית על ידי יוסף בן שלמה), ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תשל"ו-1976. תרגום של חלק מהרצאותיו בחוג "ארנוס".
ספרייתו של גרשם היא הספרייה המקיפה ביותר בתחום תורת הסוד היהודית, וכוללת בתוכה את מרבית החיבורים שנכתבו בתחום זה ונשתמרו במשך הדורות.
הספרייה הייתה בביתו שבשכונת רחביה, בירושלים, והיא סודרה על-פי הנושאים השונים ובהתאם לחלוקה לתקופות השונות של תורת הסוד היהודית.
לאחר שנפטר, בשנת 1982, ובהתאם להנחיותיו, הועברה הספרייה לבית הספרים הלאומי, בשנת 1987, שם היא מוצגת בשני אולמות קריאה, המוקדשים לה בלבד.
האוסף כולו מזוהה בשם אוסף גרשם שלום והוא בעל קטלוג חיפוש משלו.
בשנת תשנ"ט, פורסם קטלוג של ספריית גרשם שלום בתורת הסוד היהודית.
סך כל הכותרים הרשומים בקטלוג הוא 12,270, והוא כולל חיבורים שרכשה הספרייה לאחר מותו.
הקטלוג סודר בהתאם לצורה שבה סודרו הספרים בספרייתו של שלום בביתו.
שלום התחיל לאסוף ספרים כבר מגיל צעיר וככל הנראה כבר אז שאף ליצור ספרייה שתכלול בתוכה את כל החיבורים בתורת הסוד היהודית.
כשעלה לישראל כלל האוסף 1767 ספרים, מהם 503 היו בתחום הקבלה.
כאמור לעיל, הוא פרסם בשנת 1927 רשימה ביבליוגרפית הכוללת את כל חיבורי תורת הסוד היהודית שהיו ידועים לו עד לזמן חיבור הרשימה.
בנוסף, הוא פרסם את קונטרס עלו לשלום, רשימת ספרי קבלה וחסידות המבוקשים לאוסף ספריו של גרשם שלום; ברלין, תרצ"ז, כדי לנסות להשלים את ספרייתו.
משהתפרסם שלום בעולם האקדמי ולאחר שרבים שמעו על שאיפותיו בקשר לספרייתו, החלו לשלוח אליו מלומדים מכל העולם העתקים מחיבוריהם.
במקביל, שלחו אליו סוחרי ספרים, קטלוגים של ספרים בתחום תורת הסוד, או פנו אליו בכל פעם שהגיעו אליהם ספרים בתחום זה (אם כדי להתייעץ איתו ואם כדי לעניין אותו ברכישת הספרים).
במשך השנים, המשיכה ספריתו לגדול ולפני מותו הכילה כ־25,000 ספרים ודברי דפוס אחרים.
כחצי מכלל הספרים היו ספרים שנדרשו לשלום לעבודתו, כגון, ספרי היסטוריה, פילוסופיה, תורת הדתות וכו'.
החצי האחר, כלל את ספרי תורת הסוד היהודית.
שלום הקפיד להוסיף לאוסף של תורת הסוד לא רק כל ספר, חוברת, כתב עת, מאמר, כתבה עיתונאית, או תמונה, בתחום זה, אלא גם את כל המהדורות האחרות של חיבורים אלה.
נכון לשנת 2012, קיימים בספרייה 35,000 חיבורים לערך.
המנהלת הראשונה של ספריית שלום הייתה ד"ר אסתר ליבס.
מאז שנת 2011 ד"ר צבי לשם מנהל את הספרייה.
לצד אוסף שלום בתורת הסוד היהודית, הועבר לבעלות הספרייה הלאומית גם ארכיונו האישי של שלום, הכולל, בין היתר, כתבי יד, תמונות, מכתבים ממנו ואליו, חומר ביוגרפי, רשימות, שירים, פואמות ויומנים אישיים שכתב במהלך חייו, חיבורים ומאמרים, חיבורים עליו, קטעי-עתונות ועבודות של תלמידיו.
על בסיס ספרות ביוגרפית זו, מתפרסמים מחקרים המנתחים את דמותו של שלום, כפי שהיא עולה מתוך ספרות זו ומחומר נוסף מהארכיון, ולעיתים אף מתוך היכרות אישית של החוקר עם שלום (אם כחוקר־עמית ואם כתלמיד).
חלק מהחוקרים נתלים בפרסומים הביוגרפיים ובכתביו הלא אקדמיים של שלום, כדי להבין את הדרך שבה בחר להציג את הדברים, ואת העולם שממנו הגיע והשפעתו של עולם זה על מחקריו ועל קביעותיו, ועל ידי כך לנסות ולהוכיח טענות משלהם בחקר המיסטיקה והקבלה, או לחלופין לנסות ולסתור הנחות יסוד שהניח בשעתו שלום.
עמוס גולדרייך (אחרון תלמידיו) איתמר גרינוולד
משה אריה פרלמוטר שלמה צוקר
גרשיים (") הם סימן פיסוק המשמש לציון ראשי תיבות בשפה העברית.
הגרשיים נכתבים לפני האות האחרונה של ראשי התיבות (לדוגמה, צה"ל) ואינם מוזזים משם בהטיה.
למשל, סמג"ד (שפירושו "סגן מפקד גדוד") וברבים סמג"דים.
גרשיים מציינים בעברית גם אותיות המשמשות כמספרים.
שימוש זה בולט במיוחד בתאריכים עבריים, לדוגמה, י"א בתשרי ה'תש"ף.
שימוש נוסף לגרשיים הוא ציון רצף אותיות שאינו מילה כמו שורשים ושמות האותיות.
בעבר, היה נהוג להציב גרשיים לפני האות האחרונה של המילה במילה לועזית ששולבה בטקסט עברי.
דוגמאות רבות לכך מופיעות בפירושיו של רש"י לתורה ולתלמוד.
בספרות הקבלה והחסידות נהוג לציין בגרשיים מילה הרומזת למשמעות עמוקה או שמות מלאכים.
השם גרשיים לקוח מסימן דומה בטעמי המקרא.
Windows 8 ובגרסאות חדשות יותר, וכן מערכות לינוקס (ת"י 1492 2012): צירוף של מקש AltGr ומירכאות (") (בקצה הימני של שורת האותיות הימנית).
Windows 7 וגרסאות ישנות יותר: יש להחזיק את מקש ה־Alt לחוץ, להקיש במקלדת הנומרית 0 2 1 6 ואז לשחרר את מקש ה־Alt.
macOS: מקש ", עם האות הלטינית, בקצה הימני של שורת האותיות הימנית.
גופנים מסוימים לא מבדילים בין שני הסימנים.
בקידוד התווים Windows-1255 או ISO-8859-8-I, תו הגרשיים מקודד במספר 216, והמרכאות במספר 34.
בקידוד התווים של תקן Unicode, תו הגרשיים מקודד בנקודת הקוד U+05F4, והמרכאות בנקודת הקוד U+0022.
גָּשוֹשִית היא חללית בלתי מאוישת המשוגרת על מנת לחקור את הירח, כוכבי לכת וגופים אחרים במערכת השמש, כולל השמש עצמה.
ניתן לשגר את הגשושית מפני כדור הארץ או מתוך חללית גדולה יותר.
גָשושיות נשלחו על ידי סוכנויות החלל של ארצות הברית, רוסיה, ברית המועצות לשעבר, האיחוד האירופי, סין, יפן, הודו, ישראל ואיחוד האמירויות.
גשושיות שמטרתן לחלוף ליד כוכבי לכת, אסטרואידים, שביטים או ירחים אחרים במערכת השמש (גשושית יעף) נחשבות קלות יחסית לתכנון ובנייה, היות שהן לא דורשות מערכות ניווט מסובכות או הנעה נוספת מעבר לתאוצה הראשונית בעת השיגור ותנועה במסלול הוהמן.
אפשרות תאוצה מסובכת יותר היא על ידי התקרבותן לכוכבי לכת בעלי מסה גדולה, וצבירת תאוצה בעיקרון מקלעת כבידתית.
טכניקה זו דורשת זמן מעבר גדול יותר של הגשושית, אך היא הכרחית לגשושיות המיועדות לצאת את גבולות מערכת השמש או להגיע לכוכבי הלכת החיצוניים.
גשושיות המיועדות להיכנס למסלול סביב כוכב לכת אחר (מקפת) או לנחות עליו (נחתת) וכן גשושיות המיועדות להתנגש באסטרואיד או בעצם קטן אחר (גשושית פגיעה), דורשות מערכות ניווט משוכללות וכן אמצעי הנעה זמינים לאורך המסע, שיאפשר להן לבצע תמרון מסלולי או תיקון מסלול אם נדרש.
אמצעי הנעה זה יכול להיות מבוסס מנוע רקטי, מנוע יונים ועוד.
באופן טבעי, המחקר התמקד מהקרוב לרחוק, ולכן הגשושיות הראשונות נשלחו אל העצם השמימי הקרוב ביותר לכדור הארץ, הירח ואחריו לנוגה וכן הלאה.
"פיוניר 0" שוגרה על ידי ארצות הברית ב־ 17 באוגוסט 1958, ומשימתה הייתה להיכנס למסלול סביב הירח.
הגשושית התפוצצה כעבור מעט יותר מדקה, אך היא נחשבת לגשושית הראשונה ששוגרה אל הירח.
לאחר מספר שיגורים כושלים, שיגרה ברית המועצות ב־ 2 בינואר 1959 את הגשושית לונה 1, אשר משימתה הייתה לפגוע בירח.
למרות זאת, היא החטיאה אותו בפחות מ־ 6,000 ק"מ ונכנסה למסלול סביב השמש.
לונה 1 הייתה הגוף המלאכותי הראשון שעזב את המסלול סביב כדור הארץ וגם הראשון שנכנס להקפה סביב השמש.
פיוניר 4 שוגרה על ידי ארצות הברית ב־ 3 במרץ 1959. היא הייתה הניסיון החמישי מתוך סדרה של תשעה ניסיונות, והיחידה ששיגורה צלח.
למרות זאת, הוא לא היה מדויק והיא החטיאה את הירח ב־ 60,000 ק"מ לערך ונכנסה למסלול סביב השמש.
לונה 2 שוגרה על ידי ברית המועצות ב־ 13 בספטמבר 1959, ומשימתה הייתה לנחות על פני הירח.
אף על פי כן שהצליחה ללכוד את הירח, היא התרסקה על אדמתו.
לונה 3 הסובייטית שוגרה ב־ 4 באוקטובר 1959, והיא הייתה הראשונה שנכנסה למסלול סביב הירח, והקיפה אותו.
משימתה הייתה שיגור תמונה של הצד הנסתר של הירח, וצלחה זאת.
אחרי 10 ניסיונות כושלים, אשר חלקם הגיעו לירח אך התרסקו, הפכה הגשושית הסובייטית לונה 9, אשר שוגרה ב־ 31 בינואר 1966, לגשושית הראשונה שביצעה נחיתה רכה על הירח ושידרה את התצלומים הראשונים מפני הירח.
היא נחתה על פניו ב־ 3 בפברואר.
בדצמבר אותה שנה הצליחה גם לונה 13 לנחות נחיתה רכה כחלק ממשימתה.
לונה 10 הסובייטית, אשר שוגרה ב־ 31 במרץ 1966 הייתה אמורה להיכנס להקפה סביב הירח, צלחה זאת, ובכך הפכה ללוויין המלאכותי הראשון שנכנס למסלול סיבובי סביב הירח.
באותה שנה הצטרפו אליה גם לונה 11 ולונה 12.
פרויקט לונר אורביטר היה פרויקט אשר הפעיל בין השנים 1967–1966 מספר גשושיות שהקיפו וסרקו את פני הירח, על מנת לאתר מקום מתאים להנחתת חללית מאוישת על פניו.
משימתה הייתה איסוף דגימות קרקע ממנו.
ב־ 24 בספטמבר שבה בהצלחה לכדור הארץ.
זו הייתה המשימה המוצלחת הראשונה לאחר חמישה כישלונות שיגור.
הגשושית הקודמת בסדרה, לונה 15, אולם אכן הצליחה להגיע לירח, אך התרסקה בעת ניסיון הנחיתה על פניו בתאריך ה־ 20 ביולי 1969.
ב־ 24 בינואר 1990 שוגרה הגשושית היפנית הִיטֵן (שמיים ביפנית).
זה היה השיגור הראשון לירח שלא נעשה על ידי אחת משתי המעצמות הגדולות.
הגשושית נעה במסלול אליפטי גבוה שהקיף את כדור הארץ ואת הירח תוך כדי תמרונים ושינויי מסלול מרובים.
התמרונים השתמשו בכבידה של כדור הארץ והירח, וכן בחיכוך בשכבות הגבוהות של האטומוספרה.
הגשושית הקיפה כך את הירח 10 פעמים במרחקים שונים.
היא התרסקה על פני הירח ב־ 10 באפריל 1993. הגשושית נשאה עימה גשושית נוספת בשם אָגוֹרוֹמוֹ ששוגרה כבר בהקפה הראשונה ב־ 18 במרץ 1990 כדי שתכנס להקפה קבועה סביב הירח אולם המשדר שלו כשל כבר ב-21 בפברואר ולא ידוע מה עלה בגורלו.
ב-27 בספטמבר 2003 שיגרה סוכנות החלל האירופית את סמארט-1 שהיה השיגור האירופי הראשון לירח.
הגשושית בדקה אמצעים טכנולוגים שונים וב-3 בספטמבר 2006 התרסקה על פני הירח.
ב-14 בספטמבר 2007 שוגרה הגששית היפנית סֶלֶן שנקראה ביפנית קאגויה.
הגשושית חקרה את הירח במשך שנה ושמונה חודשים, ורוסקה במכוון ב-10 ביוני 2009.
ב-24 באוקטובר 2007 שוגרה הגשושית הסינית צ'אנג-אה 1 שהקיפה את הירח למשך למעלה משנה ושיגרה צילומים ששימשו למיפוי תלת־ממדי איכותי של הירח.
הגשושית התרסקה על פני הירח ב-1 במרץ 2009.
ב-22 באוקטובר 2008 שוגרה הגשושית ההודית צ'נדריאן 1. הגשושית נכנסה למסלול סביב הירח ב-8 בנובמבר.
היא צילמה ומיפתה אותו וכן חקרה ומיפתה את הרכבו הכימי.
ב-14 בנובמבר היא שיגרה גשושית נוספת שרוסקה על פני הירח.
הגשושית צ'נדריאן 1 הייתה הראשונה לגלות מולקולות מים על פני הירח.
עקב הצטברות תקלות הפסיקה הגשושית לפעול ב-29 באוגוסט 2009.
טיל אטלס 5 שוגר ב-18 ביוני 2009 במסגרת פרויקט Lunar Precursor Robotic Program.
ה-LRO מתוכננת להקיף את הירח במשך 5 שנים במסלול העובר בין הקטבים.
ה-LCROSS מתוכנן להתרסק לתוך הירח.
התרסקות זו תגרום להעלאת ענן אבנים וקרקע ירחית שאפשר יהיה לבחון ולנתח, בנוסף תאפשר לבדוק האם יש קרח או אדמה קפואה המכילה מים סמוך לקליפת הירח במקום ההתרסקות.
ב-1 באוקטובר 2010 שוגרה הגשושית הסינית צ'אנג-אה 2. הגשושית המשיכה ושיפרה את הנתונים של קודמתה צ'אנג-אה 1 כהכנה לנחיתה רכה על הירח.
ב-8 ביוני 2011 השלימה את משימתה סביב הירח והועברה לאתרים נוספים בחלל הבין-פלנטרי.
ב-2 בדצמבר 2013 שוגרה צ'אנג-אה 3 שהייתה הגשושית הסינית הראשונה שנחתה נחיתה רכה על הירח.
היא נכנסה למסלול סביב הירח ב-6 בדצמבר וב-14 בדצמבר נחתה על פניו והחלה לשדר.
הייתה זו הנחיתה הרכה הראשונה על הירח במאה ה-21. כמה שעות לאחר הנחיתה יצא מהחללית הרכב הרובוטי יוטו והחל לתור את הסביבה.
הוא הפסיק לפעול כעבור חודשיים בגלל תקלה.
ב-7 בדצמבר 2018 שוגרה צ'אנג-אה 4, הגשושית הרביעת בתוכנית הירח הסינית.
היא נכנסה להקפה ב-12 בדצמבר וב-3 בינואר 2019 נחתה בהצלחה והייתה ללרכב החלל הראשון שנחת על הצד האפל של הירח.
לאחר הנחיתה יצא לשטח הרכב הרובוטי יוטו-2.
ב-22 בפברואר 2019 בשעה 3:45 לפי שעון ישראל, שוגרה הגשושית הישראלית בראשית בהצלחה מקייפ קנוורל שבפלורידה לירח, והיא ניסתה לנחות על הירח ב-11 באפריל 2019, אך התרסקה על פני הירח בשל כשל טכני במנועי האטת הנחיתה.
בכך הייתה לגשושית הישראלית הראשונה שהגיעה לירח.
את הפרויקט הובילה עמותת SpaceIL הישראלית.
גשושיות ששוגרו לכוכב הלכת נוגה:
ונרה 1 הייתה גשושית סובייטית ששוגרה ב־ 12 בפברואר 1961, ומשימתה הייתה להילכד בכוח הכבידה של נוגה.
היא נחשבת לגשושית הראשונה ששוגרה לעברו.
אולם עקב בעיות תקשורת, לא ניתן לדעת האם השלימה את משימתה בהצלחה.
מארינר 1 הייתה גשושית אמריקאית אשר שוגרה אל נוגה ב־ 22 ביולי 1962, אך הושמדה באופן יזום בזמן השיגור עקב כך שמערכת הניווט שלה כשלה, וכתוצאה מכך עלה חשש שהיא עלולה להתרסק באזור נתיבי הספנות של האוקיינוס האטלנטי.
נשאה מספר מכשירי מדידה, אך לא נשאה ציוד צילום.
מארינר 2 שוגרה ב־ 27 באוגוסט 1962, ומשימתה הייתה למצוא בנוגה הוכחות לקיום חיים.
הגשושית חלפה על פני נוגה ב־ 14 בדצמבר אותה שנה.
היא הייתה זהה בהרכבה ובמבנה למארינר 1, ולטענת נאס"א הייתה גשושית המחקר הבין־פלנטרית המוצלחת ביותר הראשונה.
היא חלפה ליד נוגה במרחק של 34,835 ק"מ.
לאחר מכן, המשיכה ונכנסה למסלול סביב השמש.
מארינר 2 חשפה לראשונה, בעזרת גלי מיקרו ומכשירי מדידה שהתמקדו בקרינה תת-אדומה, שקצוות העננים של נוגה הם אמנם קרירים, אך הטמפרטורה על פני השטח היא לפחות 425°C.
גילוי זה ביטל את התקווה שיש סיכוי לקיום חיים על נוגה.
מחקרה של מארינר 2 נתן מושג טוב יותר לגבי מסתו של כוכב הלכת והראה שאין לכוכב הלכת שדה מגנטי משמעותי או חגורות קרינה.
ונרה 7 הסובייטית שוגרה ב-15 באוגוסט 1970, והיא הייתה הגשושית הראשונה שנחתה על פני נוגה.
אף על פי שמצנחה לא פעל כראוי בשלב האחרון, דבר שגרם לנחיתה תוך התנגשות בקרקע במהירות של כ־ 60 קמ"ש, הגשושית שרדה והייתה לגשושית הראשונה שהחזירה מידע מפני הקרקע של נוגה.
ונרה 9 הסובייטית שוגרה ב-8 ביוני 1975, והגיעה למסלול סביב נוגה ב-20 באוקטובר.
הגשושית שיגרה רכב נחיתה, אשר נחת כעבור יומיים על נוגה.
מגלן, אשר שוגרה לעבר נוגה ב־ 4 במאי 1989, הגיעה לנוגה ב־ 10 באוגוסט 1990 והקיפה אותו במשך 8 חודשים בהם מיפתה וצילמה את כוכב הלכת.
סיבובי מדידה נוספים נערכו בין ה־ 15 במאי 1991 ל־ 14 בספטמבר 1992. ב-11 באוקטובר 1994 סיימה הגשושית את תפקידה בהצלחה וצללה לתוך אטמוספירתו הצפופה של נוגה.
גשושיות ששוגרו לעבר כוכב הלכת מאדים:
מארס 1 הסובייטית שוגרה בשנת 1962 וחלפה סמוך למאדים.
מארינר 4 שוגרה ב־ 28 בנובמבר 1964, והגיעה למרחק מינימלי של 9,844 ק"מ ממאדים ב-14 ביולי 1965. החל ממרחק 16,900 ק"מ ועד שעברה את הכוכב והתרחקה ל-11,900 ק"מ, צילמה תמונות כל 48 שניות, אותן אחסנה על סרט הקלטה ושידרה מאוחר יותר אל כדור הארץ.
מארינר 6 שוגרה ב-24 בפברואר 1969, והגיעה אל מאדים ב-31 ביולי.
מארינר 7 שוגרה ב-27 במרץ 1969, והגיעה אל מאדים ב-5 באוגוסט.
הן טסו לאורך קו המשווה והקוטב הדרומי של מאדים, וניתחו את האטמוספירה והקרקע של מאדים בעזרת ציוד חישה מרחוק.
שתי הגשושיות צילמו 143 תמונות בעת התקרבן אל הכוכב, ו-55 תמונות תקריב.
המרחק המינימלי ממאדים היה 3,550 ק"מ.
בנוסף, צולם במשימה זו גם הירח פובוס.
מארס 2 הסובייטית שוגרה ב-19 במאי 1971, הגיעה למאדים לאחר כשישה חודשים, ונכנסה למסלול.
ב-27 בנובמבר שחררה את רכב הנחיתה, אך הוא התרסק על הקרקע לאחר שרקטות הבלימה שלו לא פעלו.
מארס 3 שוגרה ב-28 במאי אותה שנה, והגיעה ב-2 בדצמבר.
רכב הנחיתה שלה נחת בהצלחה, אך הפסיק לפעול לאחר ששלח 20 שניות של צילום וידאו.
ויקינג 1 הייתה הראשונה מבין שתי גשושיות שנשלחו למאדים על ידי נאס"א במסגרת תוכנית ויקינג.
הגשושית שוגרה ב-20 באוגוסט 1975, הגיעה למאדים לאחר 10 חודשים ונכנסה למסלול סביבו.
הנחתת נפרדה מהמקפת ב-20 ביולי 1976 ונחתה בשלום.
נחתת ויקינג 1 הייתה המשימה הראשונה שנחתה על מאדים והשלימה את משימתה, והחזיקה בשיא הפעילות על מאדים (2245 ימי מאדים) עד ל-19 במאי 2010, אז התואר נלקח ממנה על ידי הרובר אופרטוניטי.
ויקינג 2 שוגרה ב-9 בספטמבר 1975 וכללה מקפת ונחתת זהים לאלו של משימת ויקינג 1. נחתת ויקינג 2 פעלה על אדמת מאדים 1,281 ימי מאדים עד לכיבויה ב-11 באפריל 1980 בעקבות סיום הסוללות שלה.
המקפת פעלה עד ל-25 ביולי 1978 ושלחה קרוב ל-16,000 תמונות מפני מאדים במהלך 706 הקפות סביבו.
מארס פאת'פיינדר היא גשושית אמריקאית אשר שוגרה על ידי נאס"א ב־ 4 בדצמבר 1996. הנחיתה תחנת מחקר ורובר על מאדים ב-1997. אחרי הנחיתה הנחתת נפרשה ושחררה את הרובר שערך מספר ניסויים על פני השטח של מאדים.
המשימה כללה מכשורים מדעיים לבחינת האטמוספירה, האקלים, הגאולוגיה ואת הרכב הסלעים והאדמה במאדים.
ספיריט ואופורטוניטי הן שתי גשושיות שנחתו על מאדים וחקרו את פני השטח והגאולוגיה של כוכב הלכת במטרה למצוא עדויות על פעילות מים בעבר.
הגשושיות שוגרו ב-2003, נחתו ב-2004 ונכון ל-2007 עדיין פעילות אף על פי שתוכננו לפעול רק שלושה חודשים.
אופורטיוניטי גמאה עד היום יותר מ-40 ק"מ על מאדים שזה שיא הנסיעה על גלגלים מחוץ לכדור הארץ.
המקפת לסקר מאדים גשושית רב-משימתית למחקר כוכב הלכת מאדים, שוגרה על ידי סוכנות החלל האמריקנית נאס"א ב-12 באוגוסט 2005. משדרת תמונות מוצלחות.
הפיניקס שוגרה ב־ 4 באוגוסט 2007 ונחתה בשלום על פני הקרקע בסביבת הקוטב הצפוני של מאדים ב-25 במאי 2008. מטרתה העיקרית של המשימה היא חקירת הקרח במאדים והתנאים בהם הוא מפשיר.
החללית אינסייט שוגרה למאדים ב-5 במאי 2018 ונחתה על פניו ב-26 בנובמבר.
היא מצוידת במצלמות ובמכשירי מדידה.
ב-20 ביולי 2020 שוגרה מיפן הגשושית הערבית הראשונה.
הגשושית ששמה "תקווה" נבנתה על יד סוכנות החלל של איחוד האמירוית והיא תחקור את המאדים.
גשושיות שנשלחו לחקר כוכב חמה:
הגשושית הראשונה לחקר כוכב חמה הייתה מארינר 10 של נאס"א, ששוגרה ב-3 בנובמבר 1973. היא השתמשה בשיטת המקלעת הכבידתית והשתמשה בכבידה של נוגה כדי להגיע לכוכב חמה.
לאחר מכן הגשושית נעה במסלול סביב השמש כאשר בכל פעם פוגשת שוב את כוכב חמה.
היא חלפה על פי כוכב חמה שלוש פעמים בשנים 1974 ו-1975 וצילמה חלק מפני השטח שלו.
משימת מסנג'ר שוגרה ב-3 באוגוסט 2004 וביצעה יעף ראשון סביב חמה ב-14 בינואר 2008. הגשושית הכילה מכשירי מדידה רבים וציוד צילום משוכלל.
הראשונים נעשו ביעפים תוך כדי הקפה של השמש וובשלבים המתקדמים נכנסה הגשושית להקפה סביב הכוכב עצמו.
לאחר סיום כל המשימות התרסקה הגשושית על פני הכוכב ב-30 באפריל 2015.
ב-20 באוקטובר 2018 שיגרה סוכנות החלל האירופית בשיתוף עם יפן את בפיקולומבו (BepiColombo) שאצורה להגיע לכוכב חמה בדצמבר 2025. השיגור נעשה מבסיס בגיאנה הצרפתית.
השיגור כולל שתי גשושיות נפרדות - בפיקולומבו האירופית ומיו היפנית, אשר לאחר ההגעה לכוכב חמה ישוחררו ויצאו למסלולי הקפה נפרדים.
גשושיות ששוגרו לעבר צדק ושבתאי:
פיוניר 10 נשלחה אל החלל ב-2 במרץ 1972. פיוניר 10 הייתה הגשושית הראשונה שחצתה את חגורת האסטרואידים והייתה הגשושית הראשונה שצילמה את צדק מקרוב ב-3 בדצמבר 1973.
פיוניר 11 הייתה גשושית המחקר השנייה של NASA שנשלחה לחקור את צדק ואת מערכת השמש החיצונית, והראשונה לחקור את שבתאי ואת טבעותיו הראשיות.
פיוניר 11 שוגרה ב-6 באפריל 1973. לבד משבתאי, הגשושית נשלחה לחקור גם את הקרינה הקוסמית, את רוח השמש ואת מאפייני חלקיקי האבק העפים ברחבי מערכת השמש.
וויאג'ר 1 שוגרה ב-5 בספטמבר 1977 במטרה לעבור בסמוך לצדק ולשבתאי.
וויאג'ר 2 שוגרה ב-20 באוגוסט 1977 במטרה לעבור בסמוך לארבעה כוכבי לכת: צדק, שבתאי, אורנוס, נפטון.
גלילאו שוגרה ב-18 באוקטובר 1989 מסיפון מעבורת החלל אטלנטיס בטיסה STS-34 והגיעה לצדק ב-7 בדצמבר 1995.
קאסיני היא גשושית שנשלחה על ידי נאס"א וסוכנות החלל האירופית לחקור את כוכב הלכת שבתאי וירחיו.
היא שוגרה ב-15 באוקטובר 1997 ונכנסה למסלול סביב שבתאי ב-1 ביולי 2004.
הויגנס (Huygens) - גשושית נחיתה על ירחו של שבתאי, טיטאן.
הגשושית נבנתה על ידי סוכנות החלל האירופית ושוגרה כחלק ממשימת קאסיני.
היא שוגרה מקאסיני ב-25 בדצמבר 2004 ונחתה על טיטאן ב-14 בינואר 2005. הגשושית החזירה 350 תמונות מפני טיטאן.
וויאג'ר 2 הצליחה, בשל סידור גאומטרי נדיר של כוכבי הלכת שמתרחש אחת ל-175 שנה לעבור גם ליד אורנוס.
המעבר הקרוב ביותר של הגשושית בקרבת אורנוס התרחש ב-24 בינואר 1986. הגשושית גילתה עשרה ירחים חדשים וחקרה את האטמוספירה הייחודית של כוכב הלכת (בשל הטיית הציר של אורנוס, בסך 97.77 מעלות) ואת מערכת הטבעות שלו.
לעבר כוכב הלכת נפטון נשלחה רק גשושית אחת מכדור הארץ, וויאג'ר 2, והיא הגיעה לנפטון ב-25 באוגוסט 1989. משום שנפטון הוא ענק גזים, אין לו קרקע מוצקה, לכן לא ניתן לשלוח רכב מחקר לפני השטח.
וויאג'ר 2 גילתה שישה ירחים שלא היו ידועים, הנמצאים במסלול סביב נפטון, כאשר רק 3 מהם צולמו (פרוטאוס, נראיד וטריטון).
הגשושית חקרה את האטמוספירה של נפטון, את המגנטוספירה, את טבעות נפטון ואת ירחיו.
ידע רב נצבר במהלך ביקור וויאג'ר 2 כאשר התגליות היותר משמעותיות היו הכתם האפל הגדול והגייזרים של טריטון.
פלוטו מהווה אתגר לחוקרים עקב גודלו הקטן ומרחקו הרב מכדור הארץ וההשמש.
הגשושית הראשונה שהגיעה לחקור את פלוטו היא הגשושית ניו הוריזונס של נאס"א כחלק מתוכנית הגבולות החדשים.
הגשושית יוליסס היא גשושית שנבנתה לחקר השמש על ידי סוכנות החלל האירופית, ושוגרה באמצעות מעבורת החלל דיסקברי (משימה STS-41) ב־ 6 באוקטובר 1990. משקלה בעת ההמראה היה כ-370 ק"ג.
יוליסס נועדה להקיף את הקטבים של השמש.
לשם הגעה ליעדה נעזרה ב־ 8 בפברואר 1992 בעזרת הכבידה של צדק.
אל האזור שמעל לקוטב השמש הגיעה ב־ 13 בספטמבר 1994.
פיונר 5 – גשושית אמריקאית אשר שוגרה ב־ 11 במרץ 1960 על מנת לחקור את המרחב בין כדור הארץ לנוגה.
המשימה נעשתה במסגרת תוכנית פיוניר המוקדמת, והייתה היחידה בתוכנית שהתבצעה בהצלחה.
קלמנטיין – גשושית אמריקאית אשר שוגרה ב־ 25 בינואר 1994. היא שוגרה במסגרת פרויקט משותף של ארגון ההגנה נגד טילים בליסטיים (BMDO) ונאס"א.
מטרתה הייתה לבחון את רכיביה בתנאי חשיפה לחלל ולבצע תצפיות מדעיות של הירח ושל הגוף קרוב-הארץ 1620 גאוגרפוס.
התצפיות על גאוגרפוס לא בוצעו בעקבות תקלה במחשב הגשושית, ומשימתה נכשלה.
סטארדאסט – גשושית אמריקאית אשר שוגרה ב־ 7 בפברואר 1999 על מנת לחקור את הרכבו של השביט וילד 2 ואת זנבו.
רוזטה – גשושית אירופית אשר שוגרה ב־ 2 במרץ 2004 במטרה לנחות על השביט 67P/צ'וריומוב-גרסימנקו.
משימה זו הושלמה ב־ 12 בנובמבר 2014, כאשר הנחתת של רוזטה, פיליי, נחתה על השביט.
פגיעה עמוקה – גשושית אמריקאית אשר שוגרה ב־ 12 בינואר 2005 במטרה ללמוד ולחקור את ההרכב הפנימי של השביט טמפל 1. ב־ 4 ביולי 2005 האימפקטור של הגשושית התנגש בהצלחה בשביט.
הגשושית איבדה קשר עם כדור הארץ באוגוסט 2013.
היאבוסה – גשושית של סוכנות החלל היפנית אשר שוגרה ב־ 9 במאי 2003. מטרתה הייתה לנחות על האסטרואיד איטוקוואה, אחד מהאסטרואידים קרובי ארץ, ליטול דגימה מפני השטח שלו ולשוב לכדור הארץ.
ב־ 13 ביוני 2010 חזרה הגשושית לכדור הארץ והנחיתה קפסולה שהכילה את הדגימה שנאספה.
היאבוסה 2 – גשושית של סוכנות החלל היפנית אשר שוגרה ב־ 3 בדצמבר 2014. היא שימשה למשימת מחקר של האסטרואיד קרוב הארץ רְיוּגוּ, איסוף דגימה ממנו והחזרתה לכדור הארץ לניתוח.
היא הגיעה אליו ב־ 27 ביוני 2018. משימת החקר של הגשושית נמשכה כשנה וחצי, והחזירה ממנו דגימות אל כדור הארץ בתוך קפסולה ב־ 5 בדצמבר 2020.
NEAR Shoemaker – גשושית אמריקאית ששוגרה על ידי נאס"א ב־ 17 בפברואר 1996 כחלק מתוכנית דיסקברי.
היא שוגרה על מנת לחקור את ארוס, גוף קרוב-ארץ, במסלול נמוך למשך שנה.
הגשושית הצליחה להתקרב אל האסטרואיד, הקיפה אותו מספר פעמים ובסופו של דבר נחתה על פניו ב־ 12 בפברואר 2001.
שחר - גשושית אמריקאית שנשלחה על ידי נאס"א על מנת לחקור את שני הגופים הגדולים ביותר בחגורת האסטרואידים - וסטה וקרס.
אוסיריס-רקס – גשושית של נאס"א אשר נשלחה על מנת לחקור את האסטרואיד קרוב הארץ 101955 בֶּנוּ, איסוף דגימה ממנו והחזרתה לכדור הארץ.
היא שוגרה למשימתה ב־ 8 בספטמבר 2016. היא מתוכננת לחזור לכדור הארץ בשנת 2023.
פיוניר 10 ו-11, ו-ויאג'ר 1 ו-2 - כולן גשושיות בין-כוכביות ששוגרו על ידי נאס"א בשנות השבעים.
גשושיות אלה חקרו את כוכבי הלכת מאדים, צדק, שבתאי, אורנוס ונפטון.
הן תוכננו לעזוב את מערכת השמש בסיום פעולתן וצוידו בדסקית עם נתונים על מיקום כדור הארץ אם ייאספו על ידי ציויליזציה מתקדמת.
נכון ל-2007 כל הגשושיות עזבו את מערכת השמש.
וויאג'ר 1 היא הגשושית מרחיקת הלכת ביותר ונמצאת במרחק של למעלה מ-120 יחידות אסטרונומיות מכדור-הארץ.
לאותות המתקבלים ממנה אורך 14 שעות ויותר להגיע למתקן המעקב ב-JPL.
גשושית זו השיגה את מהירות הבריחה הנדרשת כדי להתגבר על כוח המשיכה של השמש.
בספטמבר 2013 התברר כי הגשושית יצאה לחלל הבין-כוכבי ובכך הפכה לעצם מעשה ידי אדם היחיד שהצליח לעשות זאת.
גרשֹם קורט פרייער היה חוקר אמנות ופילוסופיה שעסק ביישום התאוריה המרקסיסטית בתולדות האמנות ובפילוסופיה ההומניסטית.
גרשם קורט פרייער נולד בעיירה דַרְקֶמֶן שבפרוסיה המזרחית (כיום אוֹזְיוֹרְסְק במחוז קלינינגרד, רוסיה), למשפחה יהודית אמידה.
אביו היה רופא וסבו רב בעיירה מַרְגְרַבּוֹבָה, אף היא בפרוסיה המזרחית (כיום אוֹלֶצְקוֹ בפולין).
בילדותו עברה משפחתו לשטטין שבפרוסיה (כיום בפולין), שם גדל.
בנעוריו נמנה עם מקימי הארגון הציוני הראשון בשטטין, שהתאפיין בנטייה לסוציאליזם (אם כי שנים אחרי כן העיד כי הבריות לא ידעו אז באמת מהו סוציאליזם).
מגיל צעיר התעניין בספרות, פילוסופיה ואמנות, והחל לאסוף רפרודוקציות של יצירות אמנות.
בבחרותו נסע ללמוד באוניברסיטת מינכן, ובשנת 1911 קיבל תואר דוקטור לאמנות.
בתקופה זו נשא לאישה את אנה היימן.
מאחר שכיהודי התקשה לקבל משרה באקדמיה, פנה לתחום המוזיאונים, ושימש במשך שנים אחדות כעוזר וסגן-מנהל במוזיאונים לאמנות בערים האגן, האלה ופלנסבורג.
בהאלה נולדה בתו הבכורה, ובפלנסבורג שתי בנות נוספות.
ב-1916, בעת מלחמת העולם הראשונה, גויס לצבא גרמניה, ושירת כמורה לאיתות בבית הספר למתרגמים בברלין.
בעת שהותו שם התקרב שוב לתנועה הציונית.
עם תום המלחמה חזר לפלנסבורג, אך גילה שעקב המשבר הכלכלי קוצצו תקציבי המוזיאונים, ומשרת סגן-המנהל בוטלה.
בעזרת הקשרים שיצר בברלין, השיג שם משרה בהוצאת ספרים יהודית ועבר לשם עם משפחתו.
כעבור שנים אחדות פתח חנות ספרים עצמאית בשם "אוטופיה", שהתמחתה בספרים נדירים ועתיקים ובספרות סוציאליסטית.
ב-1933, זמן קצר לאחר עליית הנאצים לשלטון, עברה המשפחה לאמסטרדם, ובה הצטרף כשותף לחנות ספרים אחרת.
ב-1936 הצליח להשיג סרטיפיקט ועלה לארץ ישראל.
תחילה התגורר ברמת גן והתפרנס בדוחק מהרצאות והוראה, אך ב-1940 עבר לקיבוץ כפר סאלד, בו היו חברות שתיים מבנותיו.
בקיבוץ עבד בספרייה, עסק בהוראה ובהדרכת מורים, ובמקביל התפנה לכתיבת ספריו.
פרייער נפטר בכפר סאלד ב-24 במאי 1973, ערב יום הולדתו ה-88, כשבועיים לאחר שסיים את כתיבת ספרו האחרון, שיצא לאור לאחר מותו.
גרשם קורט פרייער הוא סבם של העיתונאי וחוקר הלשון רוביק רוזנטל ושל הסופר דן שביט.
מחקריו המוקדמים של פרייער התמקדו באמנות בגרמניה בימי הביניים.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה בניתוח אמנותי של שערי ערים גרמניות, ומאמרים נוספים שכתב עסקו באמנות עממית ובפיסול.
בתקופת המשבר הכלכלי שלאחר מלחמת העולם הראשונה התעניין פרייער במצב הסבל האנושי, וכתב ספר קצר על שפינוזה ועל תורתו כדרך להתגבר על הסבל.
בתקופה זו גם התפתחה בו הכרה עמוקה של המרקסיזם.
הוא הקדיש זמן רב לקריאת ספרות סוציאליסטית וקומוניסטית והזדהה עם רעיונותיה, אם כי מעולם לא הצטרף למפלגה.
גמלה בו ההחלטה לכתוב על עקרונות המרקסיזם ולהפיצם בדרכים אינטלקטואליות ולא באמצעים פוליטיים.
לאחר השתקעותו בישראל החל לשלב במחקריו את שני הנושאים שעניינו אותו במיוחד: האמנות והפילוסופיה המרקסיסטית.
מתוך הזדהותו עם המרקסיזם, התעורר בו הרצון לבחן מחדש את הנחות היסוד שעליהן הושתתו ידיעותיו בתחום האמנות, לאור הפילוסופיה המרקסיסטית.
שני ספריו הראשונים שיצאו לאור בעברית עסקו במחקר זה.
מחקרו הסתעף לדיון בשתי בעיות: הסוציולוגיה של האמנות ותולדות האמנות.
בעיית הסוציולוגיה דנה במקום האמנות בבניין החברה וביחסים שבין האמנות לבין חייה החומריים והמדיניים וחיי הרוח של החברה.
בעיית תולדות האמנות דנה בדמיון ובהבדל בין יצירות אמנות בנות תקופות שונות ובגורמים לתמורות ההיסטוריות בסגנונות, מתוך ניסיון לזהות את חוקי התהליך המתחולל בתמורות אלו.
אולם כבר בראשית מחקרו מבהיר פרייער כי ההפרדה בין הבעיות היא מתודולוגית בלבד, וכי למעשה מדובר בשני פנים של אותה בעיה: ראייה אופקית של התופעה החברתית באמנות, וראייה אנכית שלה בציר הזמן.
הבנת כל אחת מנקודות המבט חיונית להבנת רעותה.
פרייער התבסס על קביעתו של קרל מרקס כי "ההוויה היא הקובעת את התודעה", ועל עקרון המטריאליזם ההיסטורי, וקבע כי האמנות בכל תקופה משקפת את תודעת אנשי התקופה כפרטים וכחברה, ומכאן גם את ההוויה שיצרה את התודעה הזו.
כך למשל, האמנות בתקופה הפיאודלית מתאפיינת בדמויות שאינן מייצגות פרטים אנושיים אלא טיפוסים אידיאליים של בני אדם, במבנה התמונה שולטת חוקיות סימטרית קפואה, אין כמעט התייחסות לחומרים ולתיאור החלל – הכל מצוי במשטח אחד.
כשם שהחברה הייתה משועבדת לשלטון אבסולוטי והיררכי, כך מראה גם האמנות חוקיות אבסולוטית.
לעומת זאת, בתקופת הרנסאנס, עם התפתחות מעמד בורגני בערים, החלה התודעה האנושית להתמקד במציאות ובאנושיות – מעבר מאידיאליזם למטריאליזם והומניזם.
אמנות הרנסאנס משקפת היטב את השינוי באמצעי הייצור ובתודעה החברתית שהשתנתה בעקבותיו: הדמויות מייצגות אנשים אמיתיים עם הבעות ורגשות, ויש פירוט רב של חפצים, של אריגים וחומרים אחרים ושל עומק החלל.
פרייער אף טוען כי האמנות מצביעה על שינויים בתודעה החברתית, לעיתים עוד בטרם חלחלה ההכרה בשינויים אלו בתודעת ההמונים והשלטון.
כדוגמה הוא מביא את השינוי בתיאור רגלי ישו הצלוב, אשר בימי הביניים היו מצוירות כמסומרות זו לצד זו, אך מתחילת המאה ה-13 החלו לציירן במערב אירופה כמשׂוכלות זו על גבי זו.
המעבר מסמל טרנסצנדנטי סימטרי, על-אנושי וכבול, לתיאור הנובע מהתבוננות בטבע ובאנושי ולהבעה של חופש התנועה האינדיבידואלי, מעיד על תמורות במבנה החברתי, עוד בטרם הכירו בכך אנשי התקופה.
האמנות אינה רק ייצוג של ההוויה והתודעה החברתית, אלא יש בכוחה להשפיע עליהן.
פרייער מבהיר כי "אמנות" אינה רק יצירתו של האמן, אלא התהליך המתחולל בינה לבין הצופה.
לדבריו, "חווית האמנות היא תמיד התייחסות בין התודעה החברתית האובייקטיבית המעוצבת ביצירה האמנותית, לבין התודעה הסובייקטיבית הפועלת בצופה".
תודעת הצופה מושפעת מחוויית האמנות ומעוררת תגובה, המשפיעה בתורה על התודעה החברתית של החברה שהוא חלק ממנה.
בכך תורמת החוויה האמנותית להנעת התהליך הדיאלקטי הבונה את החברה ומשנה אותה.
מתוך ניסיונו בהוראה ובהדרכת מורים, חש פרייער כי חסר ספר לימוד שיציג באופן סדור וממצה את השקפת העולם המרקסיסטית, ולקח על עצמו לכתוב מבוא לפילוסופיה המרקסיסטית.
המבוא מציג את העקרונות המרכזיים של המרקסיזם – מטריאליזם ודיאלקטיקה – על רקע הרצף של הפילוסופיה המערבית, מיוון הקלאסית ועד העת החדשה, ודן באמצעותם בשאלות הריאליזם והאידיאליזם, תורת ההכרה ותורת המוסר.
בספרו האחרון מיקד את הדיון בהומניזם המרקסיסטי, מתוך רצון להשיב על ביקורת והשגות כנגד המרקסיזם, על כך שהתמקד במבנה החברתי-כלכלי והזניח את הפרט, ועל הניסיון של המהפכה הרוסית והמהפכה הסינית.
נוכח ביקורת זו, טוען פרייער כי המרקסיזם עודו תפיסה מסכמת ובסיס להבנת כל התופעות המהותיות של האדם והחברה.
בספרו הוא מבקש להציג את מהות ההומניזם המרקסיסטי ולבחון באיזו מידה הוגשם ומה ניתן לעשות כדי להביאו להגשמה מלאה.
לשם כך הוא מתאר את התפתחות ההומניזם מהרנסאנס ועד ימינו, ואת העקרונות המרכזיים שלו: שוויון, חירות, זכויות האדם ופיתוח חופשי של האישיות האינדיבידואלית.
הניגוד העיקרי בין ההומניזם הבורגני לזה המרקסיסטי, לדידו, מתבטא בכך שבעוד שהבורגני עוסק במושגים מופשטים של "האדם", "החוזה החברתי" ו"רוח העולם", נקודת המוצא של המרקסיסטי היא בני אדם של ממש וקיומם החומרי.
עניינו של ההומניזם המרקסיסטי, אם כן, אינו "מהו האדם" אלא "מהו האדם במסגרת היחסים החברתיים ההיסטוריים הממשיים".
פרייער משווה את החברה הקפיטליסטית, הסוציאליסטית והקומוניסטית מנקודת מבט של עקרונות השוויון, החירות, הדמוקרטיה וזכויות האדם.
הוא סוקר את הגשמתם של עקרונות ההומניזם המרקסיסטי במדינות שונות בעולם, תוך ביקורת חריפה על המדינות הקומוניסטיות, ברית המועצות בראשן, אשר עיוותו את העקרונות המרקסיסטיים והפכו למשטרי דיכוי.
אולם עיוות זה אינו פוגם באמונתו כי עקרונות ההומניזם המרקסיסטי נכונים, והספר מסתיים בהצעת דרכי פעולה להגשמתו.
האמנות, התהוותה והתפתחותה, הוצאת ספרית פועלים, 1953
אמנות המופת ותמונת העולם, הוצאת ספרית פועלים, 1957
מבוא לפילוסופיה המרכסיסטית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1963
הומאניזם מרקסיסטי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1974
גשם־שלג (לעיתים נקרא בטעות גם: ברד; באנגלית: Sleet) הנקרא גם שלג מימי מגדיר משקע המורכב מפתיתי שלג וטיפות גשם הנופלים במעורב, בו זמנית.
בשפת המטאורולוגים הוא קרוי לעיתים בשם הקיצור גמב"ש (גשם מעורב בשלג).
גשם־שלג נוצר כשיורד שלג ובדרכו מטה עובר דרך שכבת אוויר חמה יחסית הגורמת להפשרת חלק מפתיתי השלג.
דבר זה מתרחש כשהטמפרטורה היא בין 1-0 מעלות צלזיוס, נקודת הקיפאון של המים.
המשקע המעורב לא מצטבר על הקרקע, אך עלול ליצור קרח דק ושקוף, מאוד מסוכן לעוברי דרך, המכונה קרח שחור.
"גשם, קיטור ומהירות: מסילת הרכבת המערבית הגדולה" הוא ציור שמן על בד מעשה ידי הצייר האנגלי ויליאם טרנר.
תאריך ציור היצירה אינו ודאי, אולם הציור הוצג בשנת 1844 בתערוכה באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון ועל כן צויר לכל המאוחר בשנה זו.
הציור מתאר רכבת מחברת הרכבת המערבית הגדולה (GWR), שקישרה בין היתר בין בריסטול ללונדון.
טרנר, כצייר רומנטיקן, מפגיש בציור בין הסמל הטכנולוגי של תקופתו לבין הטבע הגדול והעצום.
הוא מתאר את פסי הרכבת ועליהם הרכבת עצמה כחוצים את השממה.
הם מתוארים בפרספקטיבה, בהסטה לכיוון הצופה, אולם הנוף שממנו מגיחה הרכבת הוא מטושטש וערפילי.
"גרשונה שונה" הוא ספר אשר נכתב על ידי נאוה סמל בשנת 1988. הספר מספר על החיים בארץ בשנות ה-50 כאשר אירועי הספר מתרחשים בקיץ של 1958.
בספר ישנם מספר דמויות עיקריות שהגיבורה היא "גרשונה".
העלילה בספר מתחילה כאשר אביה נוסע באוניה לאמריקה להביא את סבא שלה, אביו, שלא הכירו מעולם.
כעבור שישה חודשים הוא חוזר באוניה יחד עם סבה.
סבה של גרשונה הוא עיוור.
למרות המגבלה, בינו לבין גרשונה נרקם קשר מיוחד.
הסיפור מתחיל ומתרחש בבית של גרשונה כאשר אמה וסבתה הולכות להביא את אביה וסבה מהנמל ולקבל את פניו של סבה.
גרשונה בכלל לא ידעה שיש לה סבא והיא לא מבינה איך הסתירו ממנה זאת בכל הימים?
בספר זה יש עלילות רבות לגרשונה שכולן מסופרות בעניין רב.
סבה של גרשונה מגיע והיא בכלל לא מכירה אותו ולא יודעת מה זה סבא אך כעבור זמן מה הם נהנים יחד ומתחברים.
ילדים רבים לא אוהבים את גרשונה וצוחקים על שמה ועל כך שהיא מעט מוזרה.
אהבתה לנמרוד, אשר איננה יכולה להתוודות בפניו לגביה.
בסופו של הספר הבעיות נפתרות למעט זו של האהבה לנמרוד בשל אירוע בין גרשונה לנמרוד.
גרשונה - גרשונה בעת הסיפור בת 12 בת יחידה לאם ניצולת שואה ומשפחה של ניצולי שואה ברובה.
גרשונה שונאת את שמה וילדים אחרים צוחקים על שמה ומכנים אותה בשמות כגון "גרשונה פרימדונה".
גרשונה גרה בבית יחד עם אביה, סבה, סבתה ואמה.
עד שסבה וסבתה עוברים לגור יחד והיא מבקרת אותם כל יום לאחר בית הספר ובינה לבין סבה העיוור נוצר קשר חזק מאוד.
כאשר מגיע נמרוד לבית השכן היא מתאהבת בו וגם בינם נוצר קשר טוב למדי, והם נהיים חברים.
נמרוד - עולה חדש שבא לבית השכן וכעבור זמן מה עובר לנגב במטרה להתיישב בו.
נמרוד עלה ארצה רק עם אביו ואיבד את כל משפחתו בשואה.
נמרוד מתידד עם גרשונה ונהיה חבר שלה.
הסבא - סבה של גרשונה היה באמריקה מאז שבנו (אביה של גרשונה) נולד.
כעבור שנים רבות בנו נוסע לאמריקה וכעבור שישה חודשים חוזר איתו.
גְּשׁוּר הייתה ממלכה קטנה ששכנה באזור הגולן הדרומי, לאורך חופהּ המזרחי של הכנרת והגדה הצפונית של נחל הירמוך.
ייסוד הממלכה התאפשר, ככל הנראה, בעקבות כינון ברית של ערים קטנות באזור בתקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת שעל יסודות ברית זאת קמה, בראשית תקופת הברזל, ממלכת גשור.
המידע ההיסטורי המצומצם אודות ממלכת גשור מקורו במקרא.
יש להבדיל בין ממלכת גשור לבין קבוצה נוספת שכונתה בתנ"ך בשם "גשורי" ומושבה, ככל הנראה, בדרום הארץ באזור הפלשתים.
חוקרים נחלקים בדבר מוצאם של הגשורים, בעוד שחלקם מאמינים כי מוצאם מהחורים, אחרים טוענים כי מוצאם הוא מהחתים.
את הגשורים הוצע לזהות עם אחת מקבוצות הארמים שלאחר תקופה התגבשו לכדי ממלכת גשור, קביעה שמקובלת כיום על ידי מרבית החוקרים.
חיזוק לטענה זאת ניתן לראות בסמיכות ציון ממלכות גשור וארם בספר דברי הימים ובכתובת ארמית לשקיא (שייך לשר המשקים) שנחשפה, בשנות ה-60 של המאה ה-20, באתר פולחני בתל עין גב (אתר המזוהה עם אחת מערי הממלכה).
לדעתו של הארכאולוג בנימין מזר כינון ברית הערים הקטנות מהן צמחה ממלכת גשור מוזכר באחד ממכתבי אל-עמארנה:
לדעתו של מזר ייתכן שנפלה טעות בעת כתיבת מכתב זה והמחבר השמיט את ההברה שׁוּ מהשם גארי המוזכר.
לדעתו מופיעה בתוכן המכתב תלונה של מלך עשתרות, בדבר העובדה כי ברית הערים שנקראת גשורי הפקיעה ממנו מספר ערים תוך כדי מלחמה איתו ועם מלך פחל.
ממלכת גשור מוזכרת בספר דברים כגבול נחלתו של חצי שבט מנשה בעבר הירדן המזרחי:
התנחלותם של בני שבט מנשה בעבר הירדן הותנתה בסיועם ליתר השבטים במלחמה נגד הכנענים ממערב לנהר הירדן.
מתוך המסופר בהמשך הפרק, הנשים והילדים נותרו בנחלות שבעבר הירדן המזרחי ואילו הגברים הצטרפו ליתר השבטים למלחמה בכנענים, אולם כשחזרו לביתם גילו כי חלק מאדמותיהם באזור הופקעו על ידי הגשורים והארמים:
בסיפור כיבושי יהושע בן נון והתנחלות השבטים בארץ כנען ניתן למצוא חיזוק נוסף למתואר לעיל:
בספר שמואל מוזכרים העמים עליהם שלט איש בושת לאחר הכתרתו בידי אבנר בן נר:
אמנם הגשורים אינם מוזכרים באופן מפורש בפסוקים המוזכרים לעיל, בתרגום השבעים לפסוקים אלה נכתב במקום וְאֶל-הָאֲשׁוּרִי, ואל-הגשורי.
חוקרים רבים מסכימים כי כוונתו המקורית של המחבר הייתה, ככל כנראה, לגשור ולא לממלכת אשור הרחוקה.
ממלכת גשור המשיכה לשמור על עצמאותה גם בימי דוד וכוננה ברית שלום עם ממלכת ישראל.
הדבר בא לידי ביטוי בנישואי דוד למעכה, בתו של תלמי מלך גשור ולהולדת אבשלום ותמר:
בעקבות רצח אמנון, ברח אבשלום לארמון סבו תלמי בממלכת גשור ושם שהה שלוש שנים:
בתום שלוש השנים נקרא אבשלום לשוב לירושלים, אולם בשובו אינו מוזמן להפגש עם דוד אביו ועל כן מתלונן בפני יואב בן צרויה:
גשור החלה לשקוע בתקופת המלחמות שניהלו אחאב ובן הדד השני מלך ארם דמשק.
הממלכה חרבה במאה ה-8 לפנה"ס לאחר כיבושה של ארם דמשק בשנת 732/3 לפנה"ס על ידי תגלת פלאסר השלישי, מלך אשור.
"פרויקט ארץ גשור" הוא מיזם ארכאולוגי שנערך בראשותו של הארכאולוג משה כוכבי, מטעם אוניברסיטת תל אביב, ששם לו למטרה לחקור את ארץ גשור המקראית בחמישה אתרים מרכזיים מתקופות הברונזה והברזל (מתחם לביאה, גלגל רפאים, תל הדר, תל עין גב ותל סורג).
הפרויקט החל בשנת 1986 בביצוע סקר בגולן הדרומי ונמשך עד לשנת 2004, עת נערכו חפירות באקרופוליס בתל עין גב.
במסגרת פרויקט ארץ גשור והמכון לחקר הגולן נחשפו, במרוצת השנים, ארבע ערים שכיום מיוחסות לממלכת גשור.
תל בית צידה – מזוהה על ידי החוקרים כעיר "צֵר" המופיעה במקרא בתחום נחלת שבט נפתלי ().
גודלה, עושרה וכן ביצוריה המרשימים מעידים כי הייתה עיר מרכזית ורבים מן החוקרים אף סוברים שהייתה בירת הממלכה.
תל הדר – עיר מבוצרת המוקפת במערכת של שתי חומות מעגליות התוחמות מבנה שלטוני.
מאוחר יותר עבר המרכז השלטוני לעין גב, ובמקום המשיך להתקיים כפר דייגים וחקלאים.
תל עין גב – מרכז שלטוני מבוצר ועיר נמל בגודל של 30 דונם, המוקף בחומת סוגרים.
העיר נבנתה על אחד מסעיפיה של דרך הים וחלשה על נתיב מסחר ותחבורה מרכזי בעת העתיקה.
תל סורג – תל קטן דרום-מערבית לקיבוץ אפיק.
היישוב המבוצר במקום שימש, ככל הנראה, כמצודת דרכים ארמית-גשורית אשר חיברה בין רמת הגולן למרכז השלטוני בעין גב.
חלק מן החוקרים מציעים לזהות את תל סורג עם אפק, המוזכרת בסיפור מלחמות אחאב עם בן הדד השני, אחרים דוגמת יוחנן אהרוני ומשה כוכבי, מציעים לזהות את תל עין גב עם אפק ולו בשל גודלה ומרכזיותה בהשוואה לתל סורג.
בנובמבר 2020 נחשפו ממצאים מחפירת מצודת חיספין – מצודה שנחשפה בתוך מושב חיספין במסגרת חפירות הצלה.
במצודה נמצאו אבן גדולה ועליה תחריט של 2 דמויות מניפות ידיים, צלמית מנגן, טבעת חרוזים ועוד.
המצודה מתוארכת למאה ה-10–11. היא ניצבת מעל נקודת חציה נוחה של נחל אל על.
היא בנויה אבני גוויל גדולות ועובי חומותיה הוא כ-1.5 מטרים.
חופרי המקום משערים כי המתחם נבנה לצורך שליטה אזורית על ידי ממלכת גשור.
גש עבי היא עיירה מרכזית במערב אתיופיה, הממוקמת במחוז מערב גוג'ם באזור אמהרה.
העיירה קרויה על פי מיקומה, ליד הר גיש וליד מקורות הנילוס הכחול שנמצאות למרגלות ההר.
לפי הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה, בשנת 2005 מנתה האוכלוסייה בגש עבי 3,385 אנשים, מתוכם 1,615 גברים ו-1,770 נשים.
העיר נוסדה במקור במקום שנקרא ידב, אזור הררי שנכבש על ידי כוחות איטלקים במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה.
במהלך המלחמה היה המבצר האיטלקי תחת מתקפה מתמדת של המקומיים, והאיטלקים עזבו את המבצר.
בהמשך החלו תושבים להתיישב בידב.
העיר התפתחה וגדלה עד חוסר מקום, שהובילה לכך שבשנת 1987 הוקמה עיר חדשה בסמוך.
חינוך מודרני החל בשנת 1952 עם פתיחתו של בית הספר היסודי בעיר.
גשם הוא מחזהו הראשון של גלעד עברון.
המחזה עלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי, בבימויו של רמי דנון, ב-3 ביולי 1988.
גשם הוא דרמה בעלת היבטים קומיים על אדם ששמו מלך, המתגורר בנגב עם בתו הלוקה בשכלה וכל פרנסתו מושתתת על הפיצויים שהוא מקבל מדי שנה מקרן הבצורת.
העיקרון של קיומו הוא אנרכי שכן הוא מושתת על ציפייתו שגשם לא ירד, מה שנוגד את הערכים הציוניים של הפרחת השממה וכיבוש האדמה.
למקום מגיעים שני פועלים כדי להציב תנורים להורדת הגשם.
הופעתם ומעשיהם מערערים את מהלך החיים במקום.
מלך פותח מאבק כדי לסלק את שני הזרים ולהרוס את התנורים.
הוא נלחם על חייו, שכן אם ירד גשם, הוא יחדל לקבל את פיצויי הבצורת המקור היחידי להכנסתו.
סגנונה של ההצגה נע בין ריאליזם לאבסורד והיה שיתוף פעולה ראשון של עברון עם השחקן יגאל נאור ששיחק במספר מהצגותיו.
עיצוב תלבושות ותפאורה - אדריאן ווקס
מלחין מוזיקה - אורי וידיסלבסקי
עיצוב תאורה - ג'קי לי
שם הדמות שם השחקנ/ית מלך יוסף כרמון בתו בשמת אלוני פועל משרד החקלאות יגאל נאור פועל משרד החקלאות יוסי קאנץ
גרשם היא עיר במחוז מולטנומה במדינת אורגון בארצות הברית.
גרשם נמצאת ממזרח לעיר פורטלנד והיא חלק מהמטרופולין שלה.
האזור בו נמצאת העיר היה במאה ה-19 מקום חנייה לאנשים ברכם מערבה לפורטלנד, והוא נודע בשם קמפגראונד.
עם הזמן התפתחה התיישבות קבע באזור.
עם הזמן ההתיישבות התפתחה לעיירה ולצורך המסמכים הרשמיים על הקמתה הוצע לקרוא לה גרשם על שמו של וולטר גרשם, מדינאי, משפטן ואיש צבא אמריקאי.
גרשם קיבלה מעמד של עיר ב-1905.
העיר נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 84, המקשר בין מדינת יוטה לפורטלנד.
ממלכת גְּשׁוּר הדרומית שכנה מדרום לערי הפלשתים, נזכרה בספר יהושע כאחת מן הארצות שלא נכבשו בידי יהושע.
בספר שמואל נזכר שדוד המלך בעת שבתו בצקלג כאשר קיבל עליו את חסותו של אכיש מלך גת, פשט על עריהם.
יהודה קיל בפירוש דעת מקרא ליהושע משער על פי שמה הקדום של בירת החורים שהיה גשור, כי העם הגשורי שבדרום היה שייך לחורים.
"גשם" הוא אלבומו השני של מאיר בנאי, שכתב, הלחין ושר את כל שירי האלבום.
האלבום הופיע ב-1987. המפיק המוזיקלי והמעבד של האלבום הוא מתי כספי.
בין הבולטים שבשירי האלבום: "אצלך בעולם", "תגידי אש תגידי מים", "אל תלכי מכאן", "הלילה של אתי", "המסיבה שנגמרה" ושיר הנושא, "גשם" שהפך ללהיט.
הקלטת כל הפלייבקים לאלבום ארכה כשבוע, ואת השירה לכל האלבום סיים בנאי להקליט בשלוש וחצי שעות.
תוך חודשים ספורים הגיע האלבום למעמד אלבום זהב, על מכירות של 20,000 עותקים
מאיר בנאי - שירה, גיטרה אקוסטית ופסנתר
מתי כספי - קלידים, כלי הקשה, הפקה מוזיקלית, עיבודים
יאיר מיכאל - גיטרות חשמליות
הוקלט ב"אולפני קולינור" וב"אולפני הרולד"
טכנאי הקלטה: דודו רודן (אולפני קולינור), אייל מדיין (אולפני הרולד)
טכנאי מיקס: יעקב מורנו באולפני "טריטון"
גרשֹם לוי (Levy; 4 ביולי 1937 – 21 במרץ 2009) היה אָרַכנולוג ישראלי שעסק במחקר טקסונומי של סדרות העכבישנים בארץ ישראל.
גרשם לוי, בנם של אירמה לבית פישר וולטר (היינץ) לוי, נולד ב-1937 בתל אביב ומשנת 1943 גדל בירושלים.
למד ביולוגיה באוניברסיטה העברית, בשנת 1964 קיבל תואר מוסמך בביולוגיה (M.Sc) (כותרת התזה: הסיסטמטיקה והביולוגיה של העכשובאים בישראל) ובשנת 1969 קיבל תואר דוקטור (כותרת הדיסרטציה עסקה במין יפרוחית, הנקרא גם סרטביש הפרחים: "הביולוגיה ותופעת חילופי הצבע של Thomisus onustus והסיסטימטיקה של משפחת ה-Thomisidae (Araneae) בארץ ישראל").
גרשם לוי נישא בשנת 1964 והיה אב לשלושה.
עבודת חייו הייתה להרחיב את אוסף העכבישנים הלאומי של ישראל ולתאר את מיני העכבישנים של ארץ ישראל והאזור הסמוך.
גרשם לוי עסק בעיקר במחקר טקסונומי של עכשובאים, עקרבאים ועכבישאים (בהם לדוגמה מברישימון הערבה), ופרסם עשרות מאמרים מדעיים ומספר ספרים, בהם עריכת כרך באנציקלופדיה של החי והצומח בישראל (בעברית).
מ-1978 ועד מותו היה אוצר אוסף העכבישנים הלאומי בישראל והביאו לרמה בינלאומית (הגדול ביותר במזרח התיכון).
גרשם לוי הקדיש את הקריירה האקדמאית שלו לקידום המחקר הטקסונומי על עכבישנים בישראל, ובמהלכה תיאר מעל 140 מיני עכבישים, עקרבים ועכשובים ומספר סוגים חדשים למדע, כולל משפחה חדשה של עקרבים (Akravidae).
בזכות פועלו, אוסף העכבישנים ממשיך לשמש מדענים רבים מכל רחבי העולם.
האוסף כולל ספרות נרחבת בעלת ערך מדעי והיסטורי, מאות פרטי אב טיפוס ואלפי פריטים מכל שמונה סדרות העכבישנים שנאספו מישראל ומהאזור: אקריות, זוטקרבאים, עכבישאים, עכשובאים, עקרבאים, עקרבישאים, רגלבישאים ו-Palpigradi.
גרשם לוי חקר ופרסם מאמרים על יצורים ייחודיים למערת איילון, שלא ניתן למצוא בשום מקום אחר בכדור הארץ.
הוא תיאר מין, סוג ומשפחה חדשה של עקרב, ללא עיניים אבל עם שערות ומסרקות, שאינו ידוע ואינו מתאים למשפחה קיימת.
בעקרבים כמו גם בעקרב זה אבר החישה נמצא על הבטן והוא חש תנודות בקרקע.
עקרבים דומים לאלה שנמצאו במערה, נמצאו באמריקה ובאינדונזיה בסמוך לקו המשווה אולם שם נמצאו פרטים בעלי עיניים מנוונות ואילו לאלו שבמערה לא היו שרידים לעיניים.
במהלך חייו ולכבודו נכתבו מספר פרסומים מדעיים ומספר מינים של עכבישנים נקראו על שמו :
העקרב קטלן עברי (תת-מין, יש ויכוח טקסונומי האם זה מין ולידי) Androctonus amoreuxi levyi Fet, 1997
לאחר מותו ולכבודו נקראו על שמו עקרב
Levymanus gershomi Zonstein & Marusik, 2013 (משפחת הבחנינניים) - עכביש חדש שהתגלה בישראל, באזור קטורה שבערבה: לֵוִימָנוֹס גרשומי (Levymanus gershomi).
עזריה אלון (עורך), החי והצומח של ארץ ישראל: אנציקלופדיה שימושית מאוירת, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1982–1990, כרך ב: חסרי חוליות יבשתיים, ערך גרשם לוי.
(עורכים), אנטומולוגיה למתחילים, חוברת מעבדה.(1961).
אנטומולוגיה – סיסטמטיקה, מורפולוגיה, ביולוגיה ואנדוקרינולוגיה ג.
לוי (עורך) 1963: הרצאות באנטומולוגיה כללית, אנטומולוגיה למשתלמים ואנטומולוגיה רפואית.
גשוואנדט (בבווארית: Gschwandt) היא עיירה במחוז גמונדן שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
העיירה גשוואנדט שוכנת באזור הררי עם נוף אל העיר טראונשטיין.
כ-40% מאדמות העיירה מיוערים, ו-53% הם אדמות חקלאיות.
גשאו איילה (נולד ב-22 באוגוסט 1996) הוא אתלט ישראלי, ממועדון מכבי תל אביב ובנבחרת ישראל בריצת מרתון, אלוף אירופה קבוצתי, סגן אלוף אירופה (בריסל 2025) וזוכה מדליית ארד באליפות אירופה (מינכן 2022) בריצת מרתון.
שיאן ישראל בעבר בריצת מרתון ובריצת 10,000 מטר.
איילה נולד בכפר גוג'ם שבאתיופיה לאביו טבק ואמו טספיה, הורים ממוצא יהודי, ובגיל שנתיים עבר עם משפחתו לעיר גונדר שבצפון המדינה.
כשהיה בן 13, עלה איילה יחד עם הוריו וארבעת אחיו ואחיותיו לישראל.
משפחתו התגוררה תחילה במרכז קליטה בצפת ומאוחר יותר עברה ליפו.
איילה למד בפנימיית "אביר יעקב" שבנהריה.
לקראת סיום לימודיו בתיכון, הוא החל להתאמן באתלטיקה במועדון "הסמטה דרום ת"א-יפו".
את שירותו הצבאי הוא עשה במעמד של ספורטאי מצטיין.
איילה אוהד את קבוצת הכדורגל מכבי חיפה.
איילה החל את דרכו באתלטיקה בגיל 18, לקראת סוף לימודיו בתיכון, כאשר החל להתאמן בריצות במועדון "הסמטה דרום ת"א-יפו" תחת הדרכתו של המאמן יובל כרמי.
שנתיים לאחר מכן עבר למועדון האתלטיקה של מכבי תל אביב שם התאמן בהדרכתו של דן סלפטר.
עם תחילת דרכו בענף הוא התמקד בריצות למרחק 10,000 מטר ובגיל 24 תחת הדרכתו של המאמן גזצ'או יוסף, עבר לריצות מרתון.
בשנת 2017 הוא השתתף במשחקי המכביה והתחרה בריצת 5000 מטר, שם זכה במדליית הכסף בזמן של 14:46.25 דקות.
בדצמבר 2021, רץ גשאו איילה לראשונה בקריירה ריצת מרתון כאשר התחרה במרתון ולנסיה וסיים במקום ה-21 עם תוצאה של 2:09:29 שעות.
בתחרות שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת בחודש מאי 2022, סיים איילה במקום הרביעי וקבע שיא ישראל חדש בריצת 10,000 מטר, עם תוצאה של 27:49.88 דקות והיה לישראלי הראשון שיורד מ-28 דקות בריצה זו.
מדליית ארד אישית ומדליית זהב קבוצתית באליפות אירופה בריצת מרתון
באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה ב-15 באוגוסט 2022 זכה איילה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במרתון קבוצתי, ביחד עם מארו טפרי וימר גטהון.
ומדליית ארד במרתון בתוצאה של 2:10.29 שעות, אחרי ריכרד רינגר מגרמניה (2:10.21 שעות) ומארו טפרי (2:10:23 שעות).
במרתון סביליה שנערך ב-19 בפברואר 2023 קבע איילה שיא ישראלי חדש של 2:05:33 שעות, שיפור לשיא בן חודשיים וחצי של מארו טפרי (2:06:43 שעות).
במרתון סביליה שנערך ב-18 בפברואר 2024 זכה במדליית ארד וכן קבע שיא ישראלי חדש של 2:04:53 שעות, ובזכות כך איילה גם הבטיח את מקומו באולימפיאדת פריז (2024).
באליפות אירופה 2024 שנערכה ברומא, בשל הקרבה למשחקים האולימפיים בפריז, נערכה תחרות חצי מרתון במקום ריצת מרתון מלא כבדרך כלל.
איילה סיים במקום השביעי בתוצאה של 1:01:28 שעות.
עם זאת הוא זכה במדליית כסף קבוצתית ביחד עם מארו טפרי שסיים במקום הרביעי (1:01:10 שעות) וגירמה אמרה שסיים במקום תשיעי (1:01:31 שעות) בזמן מצטבר של 3:04:09 שעות, אחרי איטליה (3:03:34 שעות) ולפני גרמניה (3:05:33 שעות).
באולימפיאדת פריז סיים במקום ה-31 בתוצאה של 2:11:36 שעות.
בחצי מרתון ליסבון שנערך ב-9 במרץ 2025 איילה הפך לישראלי הראשון בהיסטוריה ששבר את מחסום ה-60 דקות בחצי מרתון, כאשר קבע תוצאה של 59:59 דקות וסיים במקום ה-5 במירוץ.
מדליית כסף אישית וזהב קבוצתית באליפות אירופה
באליפות אירופה שנערכה בבריסל-לוון שבבלגיה ב-13 באפריל הוא זכה במדליית כסף בריצת מרתון בתוצאה של 2:09:08 שעות אחרי איליאס אאוואני מאיטליה (2:09:05 שעות) ולפני מארו טפרי מישראל (2:09:17 שעות).
איימרו עלמיה מישראל סיים במקום רביעי.
באליפות העולם באטלטיקה בטוקיו הוא היה מקום שביעי בתוצאה של 2:10:27
איילה בזוגיות עם הרצה למרחקים ארוכים ברטוקן טסרה (23), ומתגורר בחולון.
אחיו הצעיר דרבה יהודה איילה גם הוא אצן.
גשושית לחקר דינמיקת השמש .
הוא נבנה בשיתוף עם מדעני אוניברסיטת קולורדו בולדר.
גשש לפעילות סייסמית ומגנטית של השמש (Helioseismic and Magnetic Imager) שנבנה בשיתוף עם אוניברסיטת סטנפורד.
גשש בעל יכולת דיוק נתונים בעשרות אחוזים גבוה יותר מגששים קודמים ומעביר נתונים כל 10 שניות.
מראה פעילות אטמוספירית ( Atmospheric Imaging Assembly) שנבנה בשיתוף עם לוקהיד מרטין.
הוא מעביר נתונים על כרומוספירה במספר ערוצים כל 12 שניות.
ניתן למדוד טמפרטורות עד 20 מיליון מעלות קלווין.
האחריות הכוללת על התכנון היא על מרכז טיסות החלל גודרד.
הגשושית פועלת במסלול גאוסינכרוני בגובה של כ-35,789 ק"מ.
הנתונים שמתקבלים מעוברים למדענים באתרים שונים.
לקליטת הנתונים מהחלל נבנו אנטנות מיוחדות במטווח הטילים וייט סנדס.
היקף הנתונים היומיים מגיע לכ-1.5 טרהבייט.
גשם הוא ציור שמן על בד מאת וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1889, בעת שהיה מאושפז בהתנדבות בבית המחסה בסן-רמי-דה-פרובאנס.
ואן גוך צייר שוב ושוב את הנוף שנשקף מחלון חדרו, כשהוא מתעד את הצבעים והגוונים של השדות והגבעות שמסביב לסן-רמי בזמנים שונים של היום ובתנאי מזג אוויר מגוונים.
גודל הציור 73.3 ס"מ × 92.4 ס"מ והוא מוצג כיום במוזיאון פילדלפיה לאמנות, בארצות הברית.