tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא משמש גם במספר מדינות אי ואיים נוספים באזור: ניואה, טוקלאו, פיטקרן, וכמטבע עיקרי באיי קוק (לצד דולר איי קוק).
הדולר הניו זילנדי מסומן בסימן $, או לחלופין NZ$ כדי להבדילו ממטבעות אחרים המסומנים בסימן הדולר.
הדולר הניו זילנדי מתחלק ל-100 סנט.
בעבר היו קיימים מטבעות בערך של 1, 2 ו-5 סנט וכן שטרות בערך של דולר אחד ושני דולר, אך הם הוצאו מהמחזור.
השטרות עשויים מפולימר פלסטי על מנת להגדיל את עמידותם ולהקשות על זיופם.
כמו כן בכל שטר משובץ חלון שקוף כאמצעי ביטחון נוסף.
דולצ'ה וגבאנה (באיטלקית: Dolce & Gabbana) היא חברת אופנה שהוקמה על ידי המעצבים האיטלקים דומניקו דולצ'ה (יליד פלרמו, סיציליה) וסטפאנו גבאנה (יליד מילאנו) ב-1985. דולצ'ה וגבאנה ידועים, בין היתר, בזכות עיצוב תלבושות לכוכבי קולנוע.
הם עיצבו בגדים עבור מדונה, מוניקה בלוצ'י, איזבלה רוסליני, קיילי מינו ואחרות.
מרכז החברה בעיירה לניאנו ליד מילאנו.
שני המייסדים היו גם שותפים לחיים; במישור האישי נפרדו דרכיהם בשנת 2005, אך העסק מתנהל כבעבר.
דולצ'ה וגבאנה הכירו זה את זה בשנת 1982, במועדון מילאנו ועיצבו עבור מותג האופנה של ג'ורג'יו קורג'ארי.
בשנת 1983 הם הקימו סטודיו לייעוץ למעצבים תחת השם "דולצ'ה וגבאנה".
הם הציגו את קולקציית הנשים הראשונה שלהם ב-1985, במילאנו, שם שנה לאחר מכן החנות שלהם פתחה את שעריה.
בשנת 1987 הציגו דולצ'ה וגבאנה השיקו את קו האופנה לנשים "Il Gattopardo/The Leopard", ובשנת 1989 החלו לעצב הלבשה תחתונה ובגדי ים.
דולצ'ה וגבאנה החלו לייצא את מוצריהם ליפן ולמדינות אחרות כולל ארצות הברית, שם הם הקימו אולם תצוגה משלהם בשנת 1990.
בשנת 1990, באותה שנה שבה הציגו את קולקציית הגברים שלהם לשנת 1991–1992, הם גם השיקו את הבושם הראשון שלהם.
הם זכו בפרס Woolmark בשנת 1991, על הבושם.
בנוסף לעיצוב בגדים, דולצ'ה וגבאנה כתבו יחד כמעט שני תריסר ספרי אופנה.
ההכנסות של רבים מהספרים הללו עוברים לעמותות צדקה.
עד סוף שנות ה-90, הכנסות החברה עמדו על כ-500 מיליון דולר ובשנת 2003 הגיעו הכנסותיה ל-633 מיליון דולר.
ב-2005, המחזור שלהם היה 600 מיליון אירו.
במרץ 2007, החליט בית האופנה להפסיק מסע פרסום, לאחר סערה ציבורית בשל פרסומת שהתאפיינה באלימות כלפי נשים.
הפרסומת, תיארה סצנה שיכולה להתפרש כמציגה גבר כופה את עצמו על אישה.
בקיץ 2012, השיקו לראשונה אוסף של בגדי תפירה עילית (הוט קוטור).
בדצמבר 2012 הוגש נגדם כתב אישום בגין העלמת מס.
הם הואשמו במכירת מותגיהם לחברת החזקות שהקימו בלוקסמבורג ב-2004, כדי להשתמט מתשלום מיסים באיטליה.
החקירה נגדם החלה כבר בשנת 2008, אז טענו פקידי מס במילאנו כי הקימו שתי חברות קש בלוקסמבורג, במטרה להסתיר רווחים בסך 260 מיליון אירו (404 מיליון דולר), ולשלם פחות מיסים באיטליה בין השנים 2004–2006.
ב-19 ביוני 2013 הרשיע בית משפט במילאנו את צמד המעצבים בהעלמת הכנסה של 1.3 מיליארד יורו מרשויות המס, והעונש שהוטל על שניהם הוא 20 חודשי מאסר בפועל.
ביולי 2013 סגרו את החנויות שלהם במילאנו, למשך שלושה ימים, במחאה על הרשעתם בהעלמת מס.
באוקטובר 2014 הפך בית המשפט העליון של איטליה את ההחלטה על פיה וזיכה את השניים מעבירת העלמות מס.
במרץ 2015 חוללו דולצ'ה וגבאנה מהומה תקשורתית, אחרי שבראיון לעיתון האיטלקי "פאנורמה" הם התבטאו נגד נישואים חד מיניים וגידול ילדים על ידי משפחות כאלה.
בראיון אמרו, "המשפחה היחידה היא המשפחה המסורתית.
בלי עזרים כימיים או רחם להשכרה: לחיים יש זרימה טבעית, ויש דברים שלא צריכים להשתנות".
בנוסף אמר דולצ'ה ש"ילדים שנולדו מתרומת ביציות או הזרעה מלאכותית הם ילדים של הכימיה, ילדים סינתטיים", ואילו גבאנה הוסיף, "משפחה אינה גחמה.
יש בה תחושה עמוקה של שייכות".
אולם אחרי יומים ביקשו להתנצל ואמרו כי מדובר היה בעמדות "מסורתיות" ולא שיפוטיות שלהם ולא שיפוט על אחרים.
בנובמבר 2018, קראו צרכנים הסינים להחרים את המותג, והקמעוניות המקוונות הגדולות בסין הודיעו על השעיית מכירת מוצרי היוקרה של החברה, לאחר
שבית האופנה הציג בפרסומת דוגמנית סינית מנסה לאכול פיצה עם מקלות אכילה סיניים.
בפברואר 2022 הודיעה החברה כי תפסיק להשתמש בפרווה במוצריה.
בשנת 2006 חתמו על הסכם חסות עם נבחרת איטליה בכדורגל, ועיצבו את בגד הנבחרת.
בקיץ 2010 חתמו על הסכם חסות עם קבוצת הכדורגל צ'לסי מאנגליה.
החנות היחידה של דולצ'ה וגבאנה בישראל היא בכיכר המדינה בתל אביב.
הבשמים של המותג נמכרים גם בחנויות התמרוקים.
בפברואר 2006, חתמה חברת "לוקסאוטיקה" על הסכם לשיווק בישראל, של משקפים מתוצרת דולצ'ה וגבאנה.
ביוני 2007, קיבלה קבוצת "פלאנט" את הזיכיון לשיוק תכשיטי ושעוני דולצ'ה וגבאנה בישראל.
הדולר (LRD) הוא ההילך החוקי של ליבריה מאז שנת 1943. בין השנים 1847 ל-1907 היה הדולר מטבע רשמי.
סימונו של הדולר הליברי הוא סימן הדולר $, אך ניתן לסמן אותו כך L$ כדי להבדיל בין הדולר הליברי לשאר הדולרים.
הדולר הליברי מורכב מ-100 יחידות קטנות יותר הנקראות סנט.
הדולר הליברי הראשון הוטבע בשנת 1847. הוא היה שווה ערך לדולר האמריקאי והופץ לצידו עד 1907, כאשר ליבריה אימצה את הפאונד המערב אפריקאי אשר הוצמד ללירה שטרלינג.
המהדורה האחרונה הוטבעה בשנת 1906.
הדולר האמריקאי החליף את הפאונד המערב אפריקאי הבריטי בליבריה בשנת 1935. החל משנת 1937 טבעה ליבריה מטבעות משלה אשר הופצו לצדו של המטבע האמריקאי.
הברחה של מזוודות עמוסות בדולרים בהתמוטטות הכלכלית ב-12 באפריל 1980 יצרה חוסר במטבעות, אשר רק הוחמר כאשר הממשלה החלה לטבוע מטבעות של חמישה דולרים.
המטבע בעל ה-7 צדדים היה באותו משקל ובאותו גודל כמו המטבע של ה-1 דולר, והדמיון בין שני המטבעות נוצל לעיתים קרובות להונאה על ידי סוחרים, אשר היו מחזירים עודף במטבע של דולר אחד במקום מטבע של 5 דולר.
בשלהי שנות השמונים הוחלפו המטבעות בשטרות בעיצוב חדש שעוצבו לפי השטר האמריקאי (שטרות ג'וזף ג'נקינס רוברטס).
העיצוב שונה במהלך מלחמת האזרחים (1990–2004) כדי להחרים שטרות שנגנבו מהבנק המרכזי של ליבריה.
דבר זה יצר למעשה שני אזורי מטבע - השטרות ה"חופשיים" שהיו הילך חוקי באזורים שהמדינה החזיקה בהם (בין השטחים שהמדינה החזיקה הייתה עיר הבירה מונרוביה), ואילו השטרות הישנים היו הילך חוקי באזורים שהמדינה לא שלטה בהם.
כל שטר היה לא חוקי בטריטוריה השנייה.
בבחירות לממשלה של צ'ארלס טיילור בשנת 1997 הוכנסה לשימוש סדרה חדשה של שטרות.
בשנת 1937, הוטבעו מטבעות בערכים של ½, 1 ו-2 סנט.
שטרות של 5 דולר הוכנסו לראשונה לשימוש בשנת 1989, נשאו את הדיוקן של ג'וזף ג'נקינס רוברטס אשר היה הנשיא הראשון של ליבריה, שטרות אלו כונו בשם "שטרות ג'זף ג'נקינס רוברטס".
בשנת 1991 הודפסו שטרות דומים לאלו אך במקום דיוקנו של רוברטס הודפס "Liberia's arms".
שטרות אלו כונו "השטרות החופשיים".
דולר הונג-קונגי (ISO 4217: HKD) הוא המטבע הרשמי של הונג קונג.
הוא המטבע התשיעי הנסחר ביותר בעולם.
הוא מסומן בדרך כלל בסימן הדולר ($), או HK$, כדי להבדילו משאר המטבעות הנקראים בשם דומה.
דולר דיסני היה תו קנייה שנמכר לציבור על ידי חברת וולט דיסני.
החברה שאפה להציג את פארקי השעשועים שלה כממלכה עצמאית קסומה, ולפיכך יצרה תווי קנייה דומים פיזית לשטרות כסף ובעלי מאפיינים של מטבע רשמי.
ערכו של דולר דיסני היה שווה לערכו של דולר אמריקאי.
התווים נמכרו בפארקים ובחנויות דיסני, ובמקומות אלה ניתן היה גם להמיר אותם לדולרים אמריקאים.
הם שימשו לתשלום בשטחי פארקי השעשועים של חברת וולט דיסני (אתר הנופש דיסנילנד ודיסניוורלד) וכן בספינות קו הספנות של דיסני, בחנויות דיסני ובקאסטאווי קי (האי הפרטי של קו הספינות).
דולר דיסני היה מקור הכנסה לחברת וולט דיסני, משום שחלק מהתווים שנרכשו נשארו בידי הרוכשים כמזכרת.
כאשר התווים מומשו, נהנתה החברה מהחזקת הדולרים בין רכישת התווים למימושם.
חברת וולט דיסני חדלה להדפיס דולרי דיסני במאי 2016.
משני צדי הדמות המרכזית מצוירת דמותה של טינקר בל.
במקום שבו על שטר הדולר חתום נגיד הבנק הפדרלי של ארצות הברית, בדולר דיסני חתום סקרוג' מקדאק.
דולרי דיסני הופצו לציבור לראשונה ב-5 במאי 1987. התווים הראשונים הופצו בערכים נקובים של דולר אחד או חמישה דולרים.
בשנת 1990 החלה הפצת תווים בערכים של 10 דולרים.
מרגע הפצתם הפכו התווים לשווי כסף אמיתי בפארקים של דיסני - ניתן היה לרכוש בהם מוצרים בחנויות ומסעדות הפארק, ולהחליפם לדולרים אמריקאים.
בשנת 2005 הופץ במהדורה מוגבלת דולר דיסני בערך נקוב של 50 דולרים, שעוצב ונחתם על ידי צ'ארלס בוייר, לרגל חגיגות 50 שנה לייסוד דיסנילנד.
חברת וולט דיסני הפסיקה להדפיס ולהפיץ דולרי דיסני ב-14 במאי 2016. למרות זאת, עדיין ניתן להשתמש בהם בחלק מהפארקים של דיסני.
דולרי דיסני הודפסו במספר סדרות: סדרה "A" הודפסה באנהיים שבקליפורניה וסדרה "D" הודפסה בדיסניוורלד שבפלורידה.
החל משנת 2005 החלה הדפסת סדרת "T" שנמכרה בחנויות דיסני.
הסדרה המוגבלת שהודפסה בשנת 2005 בערך נקוב של $50 נשאה את הסימון "B".
כיוון שלדולרי דיסני ערך כספי מוטמעים בהם אמצעים נגד זיוף, ובהם דיו שקשה לצלם ולהעתיק, וכן מספר סידורי ייחודי לכל תו.
דולרי דיסני היוו בסיס לבדיחה בסדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון".
בפארק "ארצם של איצ'י וסקרצ'י" המהווה פרודיה על דיסניוורלד, ורכש הומר סימפסון "שטרות איצ'י וסקרצ'י" בשווי של $1,100, אשר מובטח לו שהם בני המרה בכסף רגיל בפארק.
בהגיע המשפחה לפארק הוא מגלה שהחנויות בפארק אינן מקבלות את השטרות.
ככל שהמלחמה נטתה כנגד הקונפדרציה, אמון הציבור במטבע פחת, דבר אשר גרם לאינפלציה.
עד סוף שנת 1863, עמד ערכו של דולר הקונפדרציה על 6 סנט בזהב, ואף נפל עוד יותר מכך לאחר מכן.
הדולר של הקונפדרציה, אשר כונה לעיתים קרובות "גרייבק" על שום צבעו האפור, הונפק לראשונה והוכנס למחזור בחודש אפריל 1861, כאשר הקונפדרציה הייתה רק בת חודשיים, בערב פרוץ מלחמת האזרחים.
בתחילה, היה המטבע מקובל בדרום כאמצעי חליפין בעל כוח קנייה גבוה.
אך עם זאת, ככל שהתקדמה המלחמה, אמון הציבור בהצלחתו האולטימטיבית דעך, סכום כסף הנייר גדל, ותאריכי הפדיון שלהם הוארכו אל תאריכים עתידיים.
על רוב השטרות הודפס בחלקו העליון של השטר המשפט , ובאמצע .
וככל שהתקדמה המלחמה, המטבע פוחת ובשוקי הדרום המחירים הרקיעו שחקים באופן אופייני לאינפלציה.
לקראת סוף המלחמה, איבד המטבע את ערכו כאמצעי חליפין כמעט לחלוטין, כיוון ולא היה מאובטח או מגובה באמצעות נכסים.
ובדיוק כמו המטבע שהונפק על ידי הקונגרס הקונטיננטלי במלחמת העצמאות נחשב חסר ערך.
הדולר של הקונפדרציה, על גרסאותיו, נחשב כיום לפריט אספנים.
קיימים גם זיופים רבים של השטרות, מכיוון שלעיתים הם הודפסו בחופזה, נחתכו במספריים ונחתמו על ידי פקידים.
באופן אירוני, חלק מהשטרות המזויפים נחשבים אף הם לפריטי אספנים ונמכרים במחירים גבוהים.
דולר בליזי הוא ההילך החוקי בבליז.
הוא מסומן בדרך כלל עם סימן הדולר $, או לחלופין BZ$ כדי להבדיל אותו ממטבעות אחרים המסומנים בסימן הדולר.
הדולר הבליזי מחולק ליחידות משנה של 100 סנט.
בדולר הבליזי מונהג שער חליפין קבוע ביחס לדולר האמריקני, כשהערך הרשמי שלו הוא - 2$BZ = 1$US.
הדולר הראשון שהיה בשימוש בבליז כשעוד נקראה הונדורס הבריטית היה הדולר הספרדי (אנ'), שעל חלק ממטבעותיו הוטבעה המונוגרמה GR .
הם היו בשימוש בין השנים 1765–1825 וערכם היה 6 שילינג ו-8 פני, כלומר שליש לירה שטרלינג.
בשנת 1825, יצא צו המועצה האימפריאלית שמטרתו הייתה החדרת הלירה שטרלינג הבריטית למושבות הבריטיות שמעבר לים.
צו זה קבע את שער החליפין בין הליש"ט לבין הדולר הספרדי על 1 $ ל-4 שילינג ו-4 פני.
שער חליפין זה היה אמור להיות מבוסס על ערכו של הדולר הספרדי בהשוואה לסובריין הבריטי, שערכו ההיסטורי היה שווה ללירה שטרלינג.
אך שער החליפין הריאלי באותה התקופה היה 4.80 $ ל-1 ליש"ט - שווה ערך ל-4 שילינג ו-2 פני.
ולכן שער החליפין הלא מציאותי שהיה כלול בהוראת צו המועצה של שנת 1825 הביא לכך שהיוזמה להחדרת הליש"ט לא נחלה הצלחה.
ב-1838 יצאה חקיקה מתקנת (שלא חלה על מושבות צפון אמריקה, עקב מרידות בקנדה העליונה והתחתונה) שקבעה את שער החליפין הריאלי ($ 1 =4 שילינג ו-2 פני).
כאשר הוצג צו המועצה המקורי מ-1825 בג'מייקה, ברמודה והונדורס הבריטית, הרשויות המקומיות ביטלו את הערך השגוי של $ 1 = 4 שילינג ו-4 פני, והשתמשו באופן לא רשמי בערך החלופי $ 1 = 4 שילינג.
(גם איי הבהאמה אימצו מאוחר יותר את אותה גישה).
עם כניסתה לתוקף של החקיקה המתקנת בשנת 1838, הליש"ט כבר היה מבוסס היטב באזורים אלה, הדולר הספרדי יצא משימוש, מפני שהרשויות לא רצו לאמץ את הפיחות הנובע מהערך החוקי של $ 1 ל-4 שילינג ו-2 פני.
כך שהן המשיכו להשתמש במערכת שנוצרה בה השילינג הבריטי שכונה על ידי המקומיים "מקרוני", היה שווה לרבע דולר, והמערכת עבדה בצורה משביעת רצון.
עד אמצע המאה ה-19 המשיכה הונדורס הבריטית להפעיל את המערכת המוניטרית הבריטית ממש כמו בג'מייקה ובברמודה.
אך בעקבות המשבר הפיננסי של 1873, פסו הכסף של גואטמלה השכנה דחק את המטבע הבריטי משימוש.
בניסיון להחזיר את הונדורס הבריטית לתקן הזהב, ובהשפעת העובדה שרוב הייבוא להונדורס הבריטית הגיע מניו אורלינס בארצות הברית, הונהג מטבע חדש בהונדורס הבריטית על בסיס הדולר האמריקני, מה שהביא את הונדורס הבריטית ליישור קו עם קנדה.
באותה תקופה הדולר הקנדי היה על בסיס תקן הזהב, ודולר קנדי אחד היה שווה לדולר אמריקני אחד.
זו הנקודה בה ההיסטוריה המוניטרית של הונדורס הבריטית מתחילה להיבדל מזו של שאר איי הודו המערבית הבריטיים.
בשנת 1885 הוטבעו מטבעות של סנט אחד, ואחריהם בשנת 1894 יחידות גבוהות יותר.
זו הייתה השנה בה הדפיסה הממשלה גם שטרות, ובה התרחש המעבר מפסו הכסף של גואטמלה לדולר האמריקני העשוי זהב כבסיס למטבע, עם שער חליפין של 4.866 דולר אמריקאי ל-1 ליש"ט.
(הפער בין ה-4.866 דולר האמריקאי לליש"ט, לעומת ה-4.80 דולר הספרדי, מוסבר בכך שכאשר הדולר האמריקני נוצר לראשונה בשנת 1792, הוא התבסס על המשקל הממוצע של מבחר דולרים ספרדיים שחוקים.
לפיכך, לדולר האמריקני היה ערך מעט פחות מזה של מקבילו הספרדי).
לאחר הכנסת תקן הזהב של הדולר האמריקני להונדורס הבריטית, מטבעות 25 סנט נקראו שילינג בגלל קרבתם לערך השילינג שטרלינג.
כאשר בריטניה זנחה את תקן הזהב בשנת 1931 המשיך הדולר של הונדורס הבריטית בהתקשרותו לדולר האמריקני ועקב כך הוא לא הפך לחלק מגוש השטרלינג.
אך עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשונה מקנדה, ניופאונדלנד והונג קונג, הונדורס הבריטית הצטרפה לאזור השטרלינג (אנ'), עם זאת היא שמרה על שער החליפין הקבוע שלה ביחס לדולר האמריקני.
(אין לבלבל בין גוש השטרלינג לבין אזור השטרלינג.
גוש השטרלינג הוא קבוצה של מדינות שהצמידו את המטבעות המקומיים שלהם לליש"ט כאשר בריטניה זנחה את תקן הזהב בשנת 1931. ואילו אזור השטרלינג הוא קבוצת מדינות שעשו הסדר בקרת חליפין שהונהג כאמצעי חירום עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.)
מכיוון שהדולר של הונדורס הבריטית הוצמד לדולר האמריקני, הדבר גרם לעלייה פתאומית בערך הדולר ההונדורי הבריטי ביחס לפאונד.
וגרם למחאות שהובילו לבסוף לקביעת פיחות הערך של הדולר ההונדורי הבריטי לשווי של 70 סנט אמריקאי (שווה ל-5 שילינג שטרלינג).
בנובמבר 1967 לאחר שראש ממשלת בריטניה הרולד וילסון הכריז על פיחות בערכו של הליש"ט מ-2.80 ל-2.40 דולר.
עבר גם הדולר ההונדורי הבריטי פיחות בהתאם, וערכו נקבע על 60 סנט אמריקני.
בשנת 1978 ננטש הקישור ללירה הבריטית בערך של 4 דולר אמריקני = 1 ליש"ט ושוב הוצמדה יחידת של דולר בליזי (ב-1973 הונדורס הבריטית שינתה שמה לבליז) לדולר האמריקני בשער קבוע של 2 דולר בליזי ל-1 דולר אמריקני.
שער חדש זה שנמשך עד היום, משקף פיחות של 50% ביחס לשווי המקורי של הדולר הבליזי ביחס לדולר האמריקני שהחל ב-1885, והוחל לאחרונה בשנת 1949.
מטבעות אלו הוטבעו במטבעה המלכותית וסגנונם היה דומה לזה של מטבעות חלקים אחרים של הדולר הקולוניאלי הבריטי המשמש בהונג קונג ובקנדה.
קופר-ניקל החליף את הכסף במטבע חמש הסנט בשנת 1907, וזה עצמו הוחלף על ידי ניקל פליז בשנת 1942.
בשנת 1952 החליף הקופר-ניקל את הכסף במטבעות של 25 סנט, כאשר אותו הדבר קרה גם עבור מטבעות ה-50 ו-10 סנט ב-1954 וב-1956 בהתאמה.
בעקבות צמצום גודלו בשנת 1954, עבר המטבע של סנט אחד לצורה מסולסלת בשנת 1956. בשנת 1976 הוטבעו מטבעות אלומיניום של 1 ו-5 סנט.
מטבע של 1 דולר בעל עשר צלעות (דקגון) העשוי ניקל פליז הוטבע בשנת 1990.
בשנת 1952 הודפסו לראשונה שטרות בערך של 20 דולר.
בשנת 1973 הוחלף שמה של הונדורס הבריטית לבליז.
ובשנה שלאחר מכן יצאה לאור משפחה חדשה של שטרות הנושאים את שם המדינה החדש.
ב־1 בנובמבר 1976 הוקמה הרשות המוניטרית בבליז, שהשתלטה על הדפסת השטרות, והשטרות הראשונים והיחידים שהונפקו בשמה היו שטרות של 100 דולר שהודפסו ביוני 1980. כיוון שבינואר 1982 הוקם הבנק המרכזי של בליז, ובהתאם לחוק החדש עברה הדפסת השטרות להיות באחריותו הבלעדית.
וב-1983 הוא החל בהדפסת שטרות.
ב-1990 החלה הדפסה מחדש של שטרות בערך של 50 דולר, ובאותה שנה בה הודפס שטר של דולר בפעם האחרונה, והוחלף במטבע.
ב-30 באפריל 2012 הוציא הבנק המרכזי של בליז מהדורה מיוחדת של שטר בסך 20 דולר (שהודפס ב-1 בינואר 2012) לרגל חגיגות 30 שנה לבנק המרכזי.
המהדורה המיוחדת דומה למהדורה הנוכחית של שטר ה-20 דולר, אך עם תוספת חסידות היאבירו וטקסט ההמציין "30 שנה לבנק המרכזי של בליז".
על גב השטר המיוחד מודפסת תמונה של מטה הבנק המרכזי של בליז בעיר בליז סיטי.
הדולר של ברוניי (במלאית: ringgit Brunei, קוד מטבע: BND), הוא המטבע הרשמי של הסולטנות של ברוניי מאז 1967. המטבע מסומן בדרך כלל בסימן הדולר $, או לחלופין B$ כדי להבדיל אותו ממטבעות אחרים הנקובים בדולר.
הוא מחולק ל-100 סן (מלאית) או סנט (אנגלית).
הדולר של ברוניי מונפק על ידי אוטוריטי מונטרי ברוניי דרוסלאם (הרשות המוניטרית של ברוניי דרוסלאם).
על פי הסכם החלפת המטבע בין ברוניי לסינגפור משנת 1967, הדולר של ברוניי ניתן להמרה בשתי המדינות עם הדולר הסינגפורי בערך זהה וללא עמלה.
אמצעי התשלום הקדום ביותר בברוניי היה צדפות קאורי.
ברוניי מפורסמת גם בזכות קומקומי הברונזה שלה, ששימשו כמטבע לסחר חליפין לאורך חופי צפון בורנאו.
ברוני הנפיקה מטבעות בדיל הנקובות בפיטיס ב-1868. אחריהם הגיע מטבע של סנט אחד ב-1888. סנט זה היה מאית דולר מושבות המצרים.
כפרוטקטורט של הממלכה המאוחדת בראשית המאה ה-20, השתמשה ברוניי החל מ-1906 בדולר מושבות המצרים (מושבות בריטיות בדרום-מזרח אסיה), בדולר מלאי משנת 1939 ובדולר מלאיה ובורנאו הבריטית משנת 1953 ועד 1967, אז החלה להנפיק מטבע משלה.
הדולר של ברוניי החליף את דולר מלאיה ובורנאו הבריטית בשנת 1967 לאחר הקמת מלזיה ועצמאות סינגפור.
בהתאם להסכם משולש בין סינגפור, ברוניי ומלזיה, ניתן היה להחליף את הרינגטג המלזי בדולר הסינגפורי ובדולר ברוניי, בשער זהה וללא עמלה.
ב-23 ביוני 1973 פרשה מלזיה מההסכם, אך ברוניי וסינגפור עדיין מכבדות הסכם זה.
היסטוריה של מטבעות המשמשים בברוני
בשל הקשרים ההדוקים בין סין לברוניי, סוג המטבעות הראשון ששימש בברוניי היו מטבעות סיניים שכונו בתחילה 'פיטיס'.
מאוחר יותר הם נקראו 'קיו' כאשר הוצג מטבע 'פיטיס' מקומי.
במטבעות 'פיטיס' המקומיים הוטבע בחזיתם הכיתוב 'סולטנות ברוניי' ובצדם השני הוטבע סמל המטריה המלכותית.
מטבעו אלו הונפקו מהמאה ה-16 עד המאה ה-19. מטבעות איסלאמיים קודמים נקראו גם 'פיטיס'.
סוג אחר של מטבעות ששימשו בברוניי היו 'Duit besi' (שמתורגם בערך ל'כסף ברזל').
ברזל נחשב יקר באותם ימים, ועל כן שימש כמטבע עובר לסוחר.
100 חתיכות ברזל בגודל 1 אינץ' רבוע הוערכו בשווי דולר אחד.
המטבע האחרון שהונפק לפני כניסת מטבע מושבות המצרים היה 'דויט בינטנג', הידוע גם בשם 'מטבע הכוכב' או 'סנט סנט'.
זה נקרא מטבע הכוכב בגלל הכוכב שהוטבע על החלק האחורי של המטבע.
הוא הוטבע בברמינגהאם, אנגליה, בשנת 1887. הוא היה עשוי מנחושת.
עם כניסתו של מטבע מושבות המצרים, המטבעות ששימשו בעבר הוצאו מהמחזור.
אך הם עדיין שימשו בשערי חליפין מסוימים.
דולר מושבות המצרים הוצג בברוניי בשנת 1906. מאוחר יותר הוא הוחלף בדולר המלאי שהוכנס למושבות הבריטיות ולברוניי בשנת 1939. זה החליף את הדולר של המצר בשווי שער החליפין של 1:1. הדולר המלאי הונפק על ידי מועצת נציבי המטבע במלאיה.
הדירקטוריון הפסיק להנפיק את הדולר המלאי במהלך פלישת יפן במלחמת העולם השנייה.
בדולר המלאי היה דיוקן המלך ג'ורג' השישי.
בשנת 1952 שונה שם הדירקטוריון לחבר הנציבים של מלאיה ובורנאו הבריטית.
חבר הנציבים הנפיק שטרות למלאיה, סינגפור, סראוואק, צפון בורנאו הבריטית וברוניי בשנת 1953. מטבע זה היה ידוע בשם הדולר המלאי ובורנאו הבריטית.
בשנת 1967 הוחלף דולר מלאיה ובורנאו הבריטית בשלושה מטבעות חדשים: רינגיט מלזי, הדולר הסינגפורי ודולר ברוניי.
הדולר הסינגפורי עדיין מוחלף בדולר ברוניי כיום.
פרט לסנט הברונזה 1, המטבעות הושלכו בקופרו-ניקל.
בשנת 1986 החליפה הברונזה פלדה מצופה נחושת.
מאוחר יותר, בשנת 2008, המטבעות בסנט אחד העבירו קומפוזיציות לפליז.
שטרות של 500 ו-1,000 דולר הגיעו בשנת 1979. בשנת 1989 הוחלף הכיתוב על הכסף ל"נגרה ברוניי דרוסלאם", השם הרשמי של המדינה, והמונח המלאי ל"מדינת ברוניי, משכן השלום".
באותה שנה הוצגו שטרות של 10,000 דולר.
כל התווים נושאים את הכינוי במלאית (גם האלף-בית המלאי וגם בג'אווי) ובאנגלית.
הצבעים של שטרות של 1 דולר, 5 דולר ו-10 דולר היו זהים לכל סדרת השטרות.
סדרה ראשונה (1967) – מטבע עם דיוקנו של עומר עלי סיף א-דין השלישי, השליט ה-28 בברוניי.
סדרה שנייה – סדרה זו הייתה זהה לסדרה הראשונה למעט שהדיוקן של הסולטאן עומר עלי סייפודין הוחלף על ידי דיוקנו של חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי, השליט ה-29 והנוכחי של ברוניי.
כל מטבע הבא כולל את דיוקנו של חננאל בולקיה.
בנוסף, הונפקו שתי עדות גבוהות יותר בשנת 1979.
סדרה שלישית – סדרת פוסט עצמאות.
סדרה זו הוחלפה בהדרגה בסדרה הרביעית.
50 דולר – חום, ירוק, כתום
הסדרה הרביעית (1996–2000): כל התווים למעט גליונות הפולימר כבר אינם מודפסים.
שטרות פולימרים הוצגו בשנת (2004) עקב מקרים גבוהים של זיוף שטרות.
השטר של 100 דולר לסדרה זו זכה בפרס מדליית זהב על תכונות האבטחה שלה בפרס הדפוס הלאומי ה-22 באוסטרליה במאי 2005.
השטרות של 10,000 דולר סינגפורי ו-10,000 דולר ברוניי הם השטרות היקרים ביותר בעולם, בשווי 8,000 דולר נכון לספטמבר 2014 (שנמצאים רשמית במחזור).
הם שווים פי שמונה מהערך הבא החשוב ביותר, שטר הפרנק השווייצרי (1063 דולר).
החל מ-6 בנובמבר 2020, AMBD הודיעה כי תפסיק להדפיס שטרות של 10,000 דולר ברוניי כדי להפחית את הסיכון להלבנת הון.
ברוניי עצרה את ההנפקה של 10,000 דולר ברוניי ונמצא בתהליך של משיכתו למחזור פעיל.
לזכר יום הולדתו ה-65 של הסולטאן חסנאל בולקיה.
זמן קצר לאחר הוצאת השטרות, נקודות הברייל בפינה השמאלית העליונה של פתקי הפולימר החדשים אינן מורמות.
באופן ספציפי, ריווח הנקודות אינו נכון, וחסר את תו ההובלה המציין כי המספרים עוקבים.
השטרות יצאו במהלך יובל הכסף (יום השנה ה-25) לסולטאן חסנאל בולקיה שהצטרף לכס המלוכה.
העיצוב הוא של סדרת המטבע משנת 1989.
ב-27 ביוני 2007 חגגו סינגפור וברוניי 40 שנה להסכם חילופי המטבע (מאז 12 ביוני 1967) בהנפקה משותפת של שטרות 20 דולר.
שתי הרשויות מנפיקות גרסאות שונות של השטרות החדשים בסך 20 דולר.
שניהם צהובים, בגודל 149 × 72 מ"מ, עשויים מפולימר.
ההפכים כמעט זהים למעט כך שלגרסת ברוניי יש כותרת המדינה שלהם בכתב ג'אווי, ואילו לגרסה הסינגפורית יש את כותרת המדינה של ברוניי בכתב לטיני.
החלק האחורי של הגרסה הסינגפורית דומה לסדרת הדיוקנאות הנוכחית, ואילו החלק האחורי של גרסת ברוניי דומה ל-50 דולר ול-100 דולר בסדרה 2004.
יש סט במהדורה מוגבלת, המורכב משתי הגרסאות בתיקיה, עם מספר סידורי תואם.
בשטרות מודפס "הסכם החלפת מטבע 40 שנה".
בנוסף, בגרסה הסינגפורית יש סמל המדינה של שתי המדינות מעל טקסט ההנצחה.
רק 12,000 סטים זמינים, 10,000 מהרשות המוניטרית בסינגפור ו-2,000 מהמטבע והמטבע בברוניי.
גרסת המחזור זמינה מאז 16 ביולי 2007.
בשנת 2017, ברוניי וסינגפור הנפיקו שטרות פולימרים בסך 50 דולר לציון יום השנה ה-50 להסכם החלפת המטבע שלה.
בשנת 2017, הרשות המוניטרית של ברוניי דרוסלאם ("Autoriti Monetari Brunei Darussalam") הוציאה שטר פולימר בסך 50 דולר לציון יום השנה ה-50 להצטרפותו של הסולטאן חסן אל-בולקיה לכס המלוכה.
דולר הזהב של תערוכת לואיס וקלארק הוא מטבע זיכרון שנטבע בשנים 1904 ו-1905 כחלק מהשתתפות ממשלת ארצות הברית בתערוכת מאה השנים למשלחת של לואיס וקלארק, שהתקיימה בפורטלנד.
המטבע עוצב על ידי המטבעה הלאומית של ארצות הברית.
המטבע לא נמכר היטב ופחות מעשירית מ־250,000 המטבעות המורשים הוטבעו ונמכרו בסופו של דבר.
המטבעות, ברובם, נמכרו על ידי הסוחר פרן זרבה.
חלק גדול מההנפקה, הומסו מכיוון שלא הצליחו להימכר.
המטבעות המשיכו לעלות בערכם, והיום שווים בין מאות לאלפי דולרים, תלוי במצב.
דולר הזהב של לואיס וקלארק הוא המטבע האמריקאי היחיד ש"דו-ראשי", עם דיוקן של אחד מראשי המשלחת בכל צד.
משלחת לואיס וקלארק, הייתה ההפלגה הבין-יבשתית האירופית-אמריקאית הראשונה שהגיעה לחוף האוקיינוס השקט.
בראשות המשלחת עמדו מריווד'ר לואיס וויליאם קלארק, לאחר רכישת לואיזיאנה ב-1803. בין 1804 ל-1806, חבריה נסעו מסנט לואיס לחוף אורגון ובחזרה, סיפקו מידע והפריכו מיתוסים על השטח הגדול שנרכש על ידי ארצות הברית.
יריד פורטלנד הנציח את יום השנה המאה למסע ההוא.
רכישת לואיזיאנה ב-1803 יותר מהכפילה את שטחה של ארצות הברית.
בשאיפה לרכוש ידע והבנה על השטח החדש, הנשיא תומאס ג'פרסון השיג הקצאה מהקונגרס עבור משלחת חקר, ומינה את מזכירו הפרטי, מריווד'ר לואיס, להוביל אותה.
לואיס בחר בוויליאם קלארק, סגן לשעבר בצבא ארצות הברית ואחיו הצעיר של גיבור מלחמת העצמאות האמריקאית ג'ורג' רוג'רס קלארק, כמנהיג שותף של המשלחת.
לואיס וויליאם הובילו יחד את המשלחת ובחרו כשלושים איש, במה שכונה כ"חיל התגליות", שילוו אותם.
רבים מהם היו אנשי צבא מקנטאקי, כמו גם ימאים ואחרים בעלי כישורים נחוצים.
המשלחת יצאה מאזור סנט לואיס ב-14 במאי 1804.
המשלחת רכשה ידע רב על השטחים שנרכשו על ידי ארצות הברית, כיננה יחסים עם אינדיאנים באזור והגבירה רבות העניין הציבורי במערב לאחר פרסום יומניהם.
יתר על כן, חקר מדינת אורגון סייע מאוחר יותר לתביעות אמריקאיות לאזור זה.
כהכרת תודה על שירותם לאומה, הקונגרס העניק ללואיס וקלארק מענקי קרקע והם מונו למשרדי ממשלה במערב.
המטבעה של פילדלפיה הפיקה 25,000 דולרים לתערוכת לואיס וקלארק בספטמבר 1904, ועוד 28 נוספים, שנשמרו לבדיקות.
זרבה הזמין עוד 10,000 במרץ 1905. המטבעה יצקה 35,000 מטבעות נוספים למקרה שזרבה ירצה לקנות עוד, אך מכיוון שהוא לא הזמין מטבעות נוספים בסופו של דבר, 25,000 מהם הומסו.
דולר תערוכת לואיס וקלארק היה מטבע הזהב הראשון להנצחה שיוצר ותוארך מזה שנים רבות.
בסך הכל הונפקו 60,069 מטבעות, משתי השנים, מתוכם 40,003 הומסו בסופו של דבר.
תערוכת המאה של לואיס וקלארק ויריד המזרח האמריקאי נפתחה בפורטלנד ב-1 ביוני 1905. היא לא הוגדרה כתערוכה בינלאומית, ולא גררה פרסום רב אפילו בתוך ארצות הברית.
עם זאת, שניים וחצי מיליון איש ביקרו ביריד בין יום הפתיחה לסגירה ב-14 באוקטובר.
16 מדינות זרות קיבלו הזמנות ממארגנים להצגת מיצגים בתערוכה.
התערוכה הייתה אחת הבודדות מסוגה שהרוויחו, וככל הנראה תרמה לגידול משמעותי באוכלוסייתה וכלכלתה של פורטלנד בין 1905 ל-1912.
כספים ממכירת המטבע יועדו להשלמת פסל בפארק בפורטלנד.
זרבה התרכז במכירת המטבע בכמויות גדולות לסוחרים, וגם במכירות מזדמנות ביריד במחיר של 2 דולר; הוא גייס את סוחר המטבעות של פורטלנד אבריל כדי לבצע מכירות קמעונאיות בדואר.
היו גם כמה בנקים ועסקים אחרים שמכרו מטבעות ישירות לציבור.
אבריל פרסם פרסומות בעיתונות, ובתחילת 1905 העלה מחירים על היצירות מ-1904, בטענה שהם קרובים למיצוי.
זה היה שקר: למעשה, המטבעות המתוארכים לשנת 1904 נמכרו כל כך גרוע, שכ-15,000 הומסו במטבעת סן פרנסיסקו .
זרבה ביקש מ-אבריל למכור את המהדורה משנת 1905 במחיר מוזל של עשרה דולרים לשישה מטבעות.
תחילה, המטבעות היו לא פופולריים במיוחד בקהילת האספנות, שראתה את הירידה בערכו של מטבע הרכישה של לואיזיאנה מאז הנפקתו.
עם זאת, שווי ההנפקה של מטבע דולר הזהב של לואיס וקלארק לא ירד מתחת למחיר ההנפקה, אלא עלה בהתמדה.
למרות מספר מעט גבוה יותר של מטבעות שנרשמו כקיימים, הנפקת 1905 נחשבת בעלת ערך רב יותר מהנפקת 1904; גסקת המטבע משנת 1905 נסחרה במשך שנים רבות בפחות ממהדורת 1904, אך עד 1960 השתווה למחיר הגרסה הקודמת ובשנות ה-80 אף גברה עליו.
מהדורת 2014 של הספר A Guide Book of United States Coins מציגה את מהדורת 1904 כבעלת שווי של בין $900 ל-$10,000, בהתאם למצב המטבע, ואילו את מהדורת 1905 בשווי בין $1,200 ל-$15,000. מטבע אחד משנת 1904, במצב כמעט מושלם, נמכר בשנת 2006 במכירה פומבית תמורת 57,500 דולר.
דולצימר הררי או דולצימר אפלצ'י הוא כלי מיתר בעל שלושה או ארבעה מיתרים, מאזור האפלצ'ים בארצות הברית.
צורת תיבת התהודה של הכלי היא על פי רוב מוארכת, ובעלת מבנה של שעון חול או הספרה 8, אך לעיתים בצורות של דמעה, מלבן ארוך וצר או טרפז.
המיתרים מתוחים לכל אורך תיבת התהודה, ומתחתם ישנו לוח לאיצבוע הכולל שריגים המכוונים על פי רוב בסולם דיאטוני (בניגוד לכלי נגינה כמו גיטרה או בנג'ו, בהם השריגים מכוונים על פי רוב בסולם כרומטי).
תיבת התהודה על פי רוב בעומק אחיד של 5-6 ס"מ ולה על פי רוב שניים עד ארבעה חורים, שניים בחלק התחתון ושניים בחלק העליון.
בקצהו של הכלי ראש ובו מכוונים המאפשרים את מתיחת וכיוון המיתרים - ובצידו הנגדי מגולף שקע בלוח האיצבוע המכונה 'שקע פריטה', ובו פורטים על הכלי.
הכלי משתייך למשחת הציתר - כלי נגינה בהם המיתרים אינם מתמשכים מעבר לתיבת התהודה, אך בניגוד לחלק מכלי הנגינה במשפחה זו, הנגינה עליו היא על פי רוב באמצעות מפרט ולא באמצעות הקשה על המיתרים בפטישים.
בדרך כלל מונח הכלי על גבי הברכיים או על שולחן עץ, כשיד ימין פורטת על המיתרים ויש שמאל לוחצת על השריגים.
על פי רוב מוחזק הכלי כשהמיתר הגבוהה קרוב לגוף הנגן ומתיר הבס רחוק.
התיעודים הראשונים של הכלי הם בקרב קהילות מהגרים סקוטים ואירים באזור הרי האפלצ'ים בראשית המאה ה-19, זאת על אף שאין תיעוד מוקדם יותר של הכלי באירלנד עצמה, בסקוטלנד או בצפון אנגליה.
לפיכך, עד לאחרונה לא היו ידיעות וודאיות על פיתוחו של הכלי.
דולצימרים מלפני 1880 שבנה ג'יי אדוארד תומאס ממחוז נוט בקנטקי, נשתמרו.
הכלי שימש ככלי נגינה שמתאים לנגינה ביתית לאור הצליל הלא חזק שלו.
כמעט ולא קיימות הקלטות שמע של הכלי מלפני סוף שנות ה-30 של המאה ה-20.
המחקר מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 מציע כי מקורותיו של הכלי במספר כלים אירופאיים דומים דוגמת ההומל השוודי, לנגלייק הנורווגי, השייטולט הגרמני והאפינט דה ווז' הצרפתי.
צ'ארלס מקסון, בונה כינורות מהאזור האפלצ'י מוולגה שבווירג'יניה המערבית, שיער כי המתיישבים הראשונים התקשו לייצר את כינורות בשל המורכבות הטכנית והמחסור בכלים ובזמן, וכי זה היה אחד הגורמים שהובילו לבניית הדולצימר, שמבנהו פשוט יותר.
גם הוא ציין את הלנגלייק, השייטולט והאפינט דה ווז' כמקורות מוקדמים לכלי.
בין הבונים המוקדמים של הכלי בארצות הברית ניתן למנות את היקס מצפון קרוליינה, משפחת מלטון מגאלקס שבוירג'יניה וג'יי אדוארד תומאס ממחוז נוט, קנטקי.
זמרת הסופרן לורין ויימן ששרה שירי עם אפלצ'יים בתקופת מלחמת העולם הראשונה הביאה לכלי פרסום כשניגנה בו בקונצרטים, ואף צולמה אוחזת בו למגזין ווג.
אולם ויימן העדיפה על פי רוב לשיר בליווי פסנתר.
הכלי זכה לרנסאנס משמעותי יותר בשנות החמישים על ידי ג'ין ריצ'י, נגנית מקנטאקי שהופיעה איתו מול קהלים בניו יורק.
בתחילת שנות ה-60 ריטצ'י ובעלה ג'ורג' פיקאוו החלו להפיץ דולצימרים שנבנו על ידי קרוב משפחתם מקנטאקי, ג'תרו אמבורגיי, מדריך נגרות בבית הספר ההתיישבותי הינדמן.
בהמשך החלו לייצר כלים בעצמם בניו יורק.
במקביל, גם זמר הפולק ריצ'רד פרינייה (1937-1966) חשף את הכלי לקהלים נוספים.
בנוסף לאמבורגיי, החל מאמצע שנות ה-60 נוספו ייצרני דולצימרים נוספים כמו הומר לדפורד, לין מקספדן, א.וו.
בשנת 1969 מייקל והווארד ראג הקימו חברה בשם Capritaurus שהחלה בייצור המוני של הכלי.
הם ביצעו בו גם שינויים מסוימים בעיצוב כדי להקל על הייצור והנגינה בו - הגדילו את הגוף שלו והתקינו בו מכוונים ממתכת בדומה לגיטרה במקום יתדות העץ המסורתיות.
בריאן ג'ונס, מהרולינג סטונס, ניגן בגרסה חשמלית של הכלי באלבומם Aftermath משנת 1966, ובמיוחד בשיר "Lady Jane".
ג'וני מיטשל עשתה בו שימוש באלבום Blue (1971) ובהופעות.
מנגן אף הוא בדולצימר חשמלי.
הזמרת סינדי לאופר למדרה לנגן על דולצימר עם נגן הפולק דויד שנאוופר.
הדולר של ניואה הוא המטבע בניוּאֶה.
ניוּאֶה היא מדינה הנמצאת בקשר חופשי עם ניו זילנד, משתמשת רק במטבע חוקי רשמי אחד, שהוא הדולר הניו זילנדי.
לפני יצירת הדולר הניו זילנדי בשנת 1967, ניואה השתמשה בלירה ניו זילנדית.
ומטבעות הזיכרון המוקדמים ביותר של ניואה היו במרווחי לירה או שילינג.
ניואה החלה לראשונה להנפיק מטבעות בשנת 1966. אלה היו בעיקר מטבעות זיכרון מטילים ומתכות בסיסיות שאינן במחזור.
הם מקובלים כהילך חוקי בניואה, אם כי סביר להניח שלא יימצאו בשום מקום באי.
בשנת 2009, ניואה החלה להנפיק את סט המטבעות הסטנדרטי הראשון שלה בערכים של 5, 10, 20, 50 סנט ודולר אחד; הם עבים יותר ממטבעות ניו זילנד וגם בעלי הרכב מתכתי שונה.
הם גם באותו גודל והרכב בדיוק כמו סט המטבעות המיוחד של איי פיטקרן.
כל מטבעות הסטנדרטיים נושאים תמונות הרלוונטיות למדינה, מוקפים בגבול ברור.
כל מטבעות ניואה מתארים את סמל המדינה או בובת דמות רשמית של המלך הבריטי המכהן על צדם הקדמי.
בשנת 2011, הפיקה המטבעה של ניו זילנד סט מהדורה מוגבלת של מטבעות דולר ניו זילנדי כאמצעי חוקי, כהנפקה רשמית של ניואה לזכר סדרת סרטי "מלחמת הכוכבים", שאושרה על ידי , ומתארת דמויות ראשיות רבות מהסדרה בצבע.
הדולר של איי קוק הוא המטבע הנוכחי של איי קוק, המשמש לצד הדולר הניו זילנדי.
הדולר מחולק ל-100 סנט, כאשר כמה מטבעות ישנים יותר של 50 סנט נושאים את הערך "50 טן".
בשנת 1972 הוצגו מטבעות ברונזה בערכים של 1 ו-2 סנט, וקופרו-ניקל בערכים של 5, 10, 20 ו-50 סנט, ודולר אחד.
כולם היו באותו גודל, באותו משקל ובהרכב כמו המטבעות הניו זילנדיים המקבילים, אולם מטבע הדולר הייחודי בגודל כתר בריטי היה במחזור הרבה יותר בקלות ממטבע הדולר המקביל הניו זילנדי.
כל מטבע תיאר צמחים, בעלי חיים ופריטים ייחודיים לאיי קוק.
בשנת 1983 הופסק ייצור מטבעות הסנט ה-1 וה-2, ושני המטבעות הוסרו מאוחר יותר מהמונטיזציה – כמעט 10 שנים לפני שהמקבילה התרחשה בניו זילנד.
לאיי קוק מוניטין ארוך שנים של מוזרויות כספיות תכופות.
זו הייתה אחת המדינות האחרונות שהחזיקו במטבעות גדולים בגודל כתר (1 דולר מההנפקה של 83–1972) בעוד שבמקומות אחרים, מטבעות בגודל כזה אינם מוטבעים עוד בכמויות גדולות מספיק המיועדות למחזור.
בשנת 1987, קטן יותר וקל יותר בעל קצה צדפת מטבע דולר אחד בגודל וצורה דומים לאלו של הונג קונג הונפק מטבע של 2 דולר.
מטבע זה יוצר כדי להחליף את קודמו המגושם.
עם יציאתו של המטבע החדש באותה שנה, איי קוק הפכו למדינה המודרנית הראשונה שהנפיקה מטבע משולש במחזור, יחד עם דודקגון (בעל שתים עשרה צדדים).מטבע של 5 דולר בגודל ובצורה שווים למטבע של 50 סנט אוסטרלי.
דולר אחד ו-2 דולר היו מורכבים מקופרו-ניקל ומטבע של 5 דולר היה עשוי מאלומיניום ברונזה.
בשנת 1988 עוצב מחדש מטבע ה-50 סנט, המטבע הראשון במדינה שנשא שם ערך נקוב.
אף על פי שמוכר באופן נרחב כ"סנט", מטבע זה מתאר את המילה "טנה", המקבילה המאורית של איי קוק למילה האנגלית סנט.
בשנת 1995, דולר איי קוק הוסר מהמטבע לטובת דולר ניו זילנדי בלבד.
מטבעות מקומיים נותרו בשימוש וטכנית הפכו לנקובים בדולר ניו זילנדי, כך גם בהנפקות עתידיות, אף על פי שהמילים "איי קוק" המשיכו להיות חרוטות עליהם.
דולר איי קיימן הוא המטבע של איי קיימן.
הוא מקוצר בסימן הדולר $, או לחלופין "CI$" כדי להבדילו ממטבעות אחרים הנקובים בדולר.
דולר איי קיימן הונהג בשנת 1972 (10 שנים לאחר ההפרדה ממושבת ג'מייקה), והחליף את הדולר של ג'מייקה בערך נקוב.
הדולר של ג'מייקה נותר הילך חוקי עד 31 באוגוסט 1972, אז חדל המטבע הג'מייקני להיות הילך חוקי.
דולר איי קיימן הוצמד לדולר אמריקאי.
מאז 1 באפריל 1974, כאשר נחקק חוק המטבע משנת 1974. בשנת 1983, חוק 1974 בוטל והוחלף בחוק המטבע המתוקן, אשר עצמו הוחלף בשנת 1997 על ידי סעיף 22 לחוק הרשות המוניטרית.
על פי סעיף 22 לתיקון חוק הרשות המוניטרית משנת 2013, ערך הדולר הקיימני בדולרים אמריקאים נקבע על ידי המושל.
בפברואר 2023 דווח כי הרשות המוניטרית מבקשת את דעת הציבור על סט חדש של עיצובים של מטבעות ושטרות, שיציגו את דמותו של המלך צ'ארלס השלישי.
לאחר השלמת תהליך זה, הרשות המוניטרית תאשר את הפקת העיצובים החדשים, ולאחר מכן תכניס אותם בהדרגה למחזור.
ה-1 סנט הוטבע בברונזה, והערכים האחרים היו בקופרוניקל.
משנת 1992, נחושת ופלדה מצופה ניקל החליפו את הברונזה והקופרוניקל, בהתאמה.
סדרת השטרות הנוכחית הונפקה ב-4 באפריל 2011.
הרשות המוניטרית הנפיקה שטרות של 70 דולר בשנת 2023 לציון יום השנה למותה של אליזבת השנייה.
הדולר של איי קיימן הוא שלוחה של הדולר הג'מייקני, שהוא למעשה חצי לירה שטרלינג.
ג'מייקה הלכה בעקבות דרום אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד והשתמשה ביחידה של חצי לירה במקום לירה שטרלינג כיחידת חשבון כאשר אימצה את השיטה העשרונית.
בחירת השם "דולר" נבעה מהעובדה שהערך המופחת של היחידה החדשה תאם יותר את ערך הדולר האמריקאי מאשר את ערך הלירה שטרלינג.
דום מטאל הוא תת־ז'אנר קיצוני בתחום ההבי מטאל אשר נוצר בשנות ה־70 של המאה ה-20 והתגבש לכדי סוגה מובחנת באמצע שנות ה־80. מתאפיין בקצב נגינה איטי יותר, גיטרות מכוונות נמוך ובסאונד "עבה" או "כבד" הרבה יותר מז'אנרים אחרים של מטאל.
סגנון הדום מטאל נולד כאשר להקות כמו פנטגרם (Pentagram), קנדלמאס (Candlemass), סיינט ויטוס (Saint Vitus) ו-Trouble הקצינו את הסגנון המתבטא בשלושת האלבומים הראשונים של בלאק סבאת' (Black Sabbath) צעד קדימה, הפכו אותו לכבד עוד יותר, והתמקדו בקצב נגינה איטי יותר.
הן המוזיקה והן המילים מתכוונות לעורר תחושה של ייאוש, עוגמה, אבדון מתקרב וחשש מהבאות.
להקות דום מטאל שרות על מוות, אבל, דיכאון, פחד, טרגדיה, אהבה ולעיתים הכול בעת ובעונה אחת.
חלק מהלהקות שרות על נושאים יותר מבוססי מציאות ואחרות שרות על נושאים מבוססי פנטזיה, על ממלכות חרבות וגזעים אבודים.
את העקבות הראשונים של דום במוזיקת רוק אפשר היה לשמוע עוד בשיר "(I Want You (She's So Heavy" של להקת הרוק הביטלס משנת 1969. הדום מטאל התחיל להתפתח בתחילת שנות השבעים עם להקת בלאק סבאת', להקה הנחשבת ללהקת ההבי מטאל הראשונה.
המוזיקה של בלאק סבאת' מושרשת (כשלעצמה) סגנונית בבלוז, אבל עם נגינת הגיטרה הרועשת בכוונה של טוני איומי, הליריקה והאווירה האפלה והפסימית אשר לא הייתה נפוצה בתקופה זו, הם קבעו את הסטנדרטים של ההבי מטאל המוקדם והעניקו השראה ללהקות דום מטאל שונות.
שלושת האלבומים הראשונים של בלאק סבאת' נחשבים לא רק להבי מטאל, אלא גם לפרוטו-דום, והייתה להם השפעה רבה על התפתחות ז'אנר הדום מטאל.
בתחילת שנות ה-70, גם בלאק סבאת' וגם פנטגרם הלחינו וביצעו את המוזיקה הכבדה והאפלה הזו, שבשנות ה-80 התחילה להיות ידועה ומכונה דום מטאל על ידי מוזיקאים, מבקרים ומעריצים רבים.
בתורו, הדת'-דום הוליד את תת-הז'אנר הקשור בקשר הדוק, פיונרל דום, וכן את המטאל הגותי הנחשב למלודי, קודר ורומנטי יותר.
גיטריסטים ובסיסטים לרוב מכוונים את הכלים שלהם לתווים נמוכים מאוד ועושים שימוש בכמויות גדולות של דיסטורשן, ובכך מייצרים צליל גיטרה "עבה" או "כבד" מאוד, שהוא אחד המאפיינים המגדירים את הז'אנר.
מאפיין מגדיר נוסף הוא ההתמקדות העקבית בקצב נגינה איטי, ריפים איטיים ומרוסקים ושירים אפיים ארוכים.
זמרי דום מטאל מסורתיים מעדיפים שירה נקייה, שמבוצעת לרוב בתחושת ייאוש.
להקות מסוג "אפיק דום" לעיתים קרובות לוקחות את זה צעד קדימה, ושרות בסגנון אופראי.
להקות דום מטאל שמושפעות מז'אנרים קיצוניים אחרים של מטאל משתמשות לרוב בגראולינג או בצווחות, כמו במקרה של דת'-דום, בלאק-דום ופיונרל דום.
חלק מלהקות הדום מטאל משתמשות בנושאים דתיים במוזיקה שלהן.
השימוש בנושאים דתיים הוא למטרות אסתטיות וסמליות בלבד.
לדוגמה: כתיבה על יום הדין כדי לעורר אימה, או שימוש בצלבים ובמצבות בצורת צלב כדי לסמל את המוות.
יתר על כן, חלק מלהקות הדום מטאל כותבות מילים על סמים או התמכרות לסמים.
דבר זה נפוץ ביותר בקרב להקות מסוג סטונר דום, שמתארות לעיתים קרובות הזיות וחוויות פסיכדליות.
בתחילת שנות ה־90 של המאה ה-20 התפתח הדום מטאל למגוון של תת-סגנונות.
כיום, להקות שעדיין מנגנות בסגנון של חלוצי הסוגה, נחשבות ללהקות "דום מטאל מסורתי".
להקות דום מסורתי משתמשות בכוונוני גיטרה גבוהים יותר, ומנגנות פחות לאט, מלהקות דום מטאל אחרות.
קצב הנגינה הוא איטי עד בינוני, והצלילים כבדים.
השירה היא בדרך כלל נקייה, אם כי מדי פעם יש שאגה או צרחות.
מילות השירים קודרות ואפלות כמו שאר להקות הדום מטאל.
אפיק דום מטאל משלב את הצד הגרנדיוזי והאפי של ההבי מטאל, יחד עם הקצב האיטי והאווירה הפסימית של דום מטאל מסורתי יותר.
אפיק דום מטאל מאופיין בגישה העוצמתית והאופראית שלו לשירה, המבוצעת בקול נקי וגבוה, שניתן לעיתים להשוות לסגנון השירה בפאוור מטאל.
מילות השירים ודימויים שונים הם בדרך כלל בהשראת פנטזיה או מיתולוגיה, וקיימת תחושה חזקה של ליריקה דרמטית.
הלהקה Candlemass הם היוצרים של סגנון האפיק דום מטאל, ושם תת-ז'אנר זה לקוח מאלבומם הראשון, Epicus Doomicus Metallicus.
סטונר מטאל (Stoner Metal) או סטונר דום (Stoner Doom) הוא סגנון המשלב בין דום מטאל לרוק פסיכדלי, אסיד רוק ובלוז רוק, מה שמעצים את חוויית השמיעה של המאזין.
להקות סטונר דום מנגנות בדרך כלל בקצב איטי עד בינוני, תוך שימוש בשירה מלודית.
לרוב, ישנו שימוש כבד ורב בדיסטורשן בסטונר דום.
סגנון הסטונר דום מטאל התפתח בתחילת-אמצע שנות התשעים על ידי להקות חלוצות בסגנון, כמו Sleep, Electric Wizard, Acid King ו-Kyuss.
דת'-דום (Death-Doom) הוא סגנון מטאל המשלב דום מטאל ודת' מטאל, ובפרט את הקצב האיטי והאווירה הפסימית של הדום מטאל עם שאגות הגראולינג העמוקות של הדת' מטאל, ותיפוף ה"דאבל-קיק".
הדת'-דום מתאפיין בשירת גראולינג, קצב נגינה איטי עד בינוני, ליריקה אפלה וחזרות רבות.
פיונרל דום הוא סגנון של דום מטאל שניתן לתאר כמעין סגנון מלנכולי של דת'-דום, בעל קצב נגינה איטי במיוחד, בהשראת שירי לוויה ואבל (dirge).
פיונרל דום שם דגש על יצירת תחושה של ריקנות, ייאוש ומצב רוח דיכאוני.
נעשה שימוש רב בדיסטורשן של הגיטרות החשמליות, ואלמנטים של דארק אמביינט, כגון שימוש בקלידים, משמשים לעיתים כדי ליצור אווירה דמוית-חלום.
השירה נעשית בדרך כלל במזמורים מלאי-אבל וגראולינג.
הלהקות החלוצות של הפיונרל דום הן Mournful Congregation (אוסטרליה), Esoteric (בריטניה), Evoken (ארצות הברית), Funeral (נורווגיה), Thergothon ו-Skepticism (פינלנד).
סלאדג' מטאל (ידוע גם כסלאדג' דום), הוא סגנון המשלב דום מטאל והארדקור פאנק.
כמקובל בדום מטאל, להקות סלאדג' מנגנות בדרך כלל שירים כבדים, איטיים, עם גיטרות מכוונות נמוך, ועושות שימוש כבד בדיסטורשן, אך בנוסף לכך כוללות שירה צועקת או צווחנית, קטעים מהאגרסיביות, ומדי פעם קצב מהיר של ההארדקור פאנק.
הסלאדג' מטאל לרוב מכיל צלילים שוחקים מאוד.
מילות השירים מתמקדות בעיקר בסבל, התמכרות לסמים, פוליטיקה ומיזנתרופיה.
בנוסף למלווינס (Melvins), שהאטו את קצב הפאנק רוק (Punk rock) כדי לפתח צליל איטי וכבד משלהם, להקות מפתח בפיתוח של סלאדג' מטאל כוללות את Dystopia, Eyehategod, Down, Crowbar, Corrupted, Buzzoven, Acid Bath ו-Grief.
דום מטאל גותי (Gothic-Doom), הידוע גם בשם דום גותי, הוא סגנון המשלב אלמנטים מסורתיים יותר של דום מטאל עם מטאל גותי ורוק גותי.
בדרך כלל, להקות דום גותי משתמשות בכלים הקשורים יותר למוזיקה קלאסית, לצד כלי דום מטאל מסורתיים, על מנת ליצור אווירות אפלות יותר.
מילות השיר של להקות הדום מטאל הגותי משלבות את האלמנטים הדרמטיים והרומנטיים של המטאל הגותי עם הצער והמלנכוליה הקיימים בדום מטאל, תוך התבוננות פנימית יותר וממוקדת בחוויות אישיות כמו אהבה, אבל, אובדן בלתי הפיך, אובדן אמונה וכו'.
דת'-דום גותי הוא דום גותי שבו יש דגש על דת'-דום עם הגראולינג המאפיין את הדת' מטאל ושירת היפה והחיה.
דרון מטאל (ידוע גם כדרון דום) הוא סגנון דום מטאל שמושפע ביותר מדרון (מוזיקה): תווים או אקורדים שנשמרים וחוזרים על עצמם בקטע מוזיקלי.
באופן טיפוסי, הגיטרה החשמלית מנוגנת כך שהיא יוצרת הדים מסוג Reverberation וכן היזון חוזר של קול.
לעיתים קרובות, השירים ארוכים ואיטיים.
הסגנון התפתח בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 והלהקות החלוצות בו היו Earth, Boris ו-(((Sunn O.
דום לב הוא מצב בו ישנה הפסקה מוחלטת בפעילות הלב.
מכיוון שפעילות הלב פסקה, יש הפסקה מיידית של זרימת הדם לרקמות הגוף.
חוסר באספקת דם גורם למוות של תאים עקב חוסר בחמצן.
חוסר חמצן במוח גורם ללוקים בדום לב לאיבוד הכרה ולהפסקת נשימה תוך זמן קצר מאוד מרגע הפסקת פעולת הלב.
פגיעה מוחית תתרחש קרוב לוודאי תוך כארבע דקות (כשאחרי 4 דקות ייגרם נזק מוחי בלתי הפיך), למעט בנפגעי היפותרמיה.
אדם שליבו פסק מלפעום ולא טופל במשך זמן זה, סביר מאוד שלא יוכל לחזור להיות בין החיים בשל מות התאים בגזע המוח עקב חוסר בחמצן, מצב המכונה מוות מוחי.
דום לב הוא מצב חירום רפואי שניתן לעיתים לטפל בו בהצלחה בקבוצות חולים מסוימות, אם טיפול יעיל ונכון יינתן תוך 4–6 דקות מרגע הפסקת פעילות הלב.
הטיפול הראשוני העיקרי בדום לב הוא ביצוע החייאה באדם שליבו נדם, על מנת לחקות את פעולת הלב ולהזרים דם למוח, ובכך לדחות זמנית את הופעת המוות המוחי.
הגורם העיקרי לדום לב פתאומי הוא אוטם בשריר הלב (בשמו הרפואי: MI, Myocardial Infarction) (בשפת העם: התקף לב) אצל הסובלים ממחלת לב איסכמית.
בעקבות אירוע לבבי עלול החולה לפתח הפרעות בקצב הלב (המכונות בשפה המקצועית אריטמיות).
ישנן מספר הפרעות קצב שהופעתן גורמת ללב לחדול מייד מלפעום: העיקרית שבהן היא "פרפור חדרים" (Ventricular Fibrillation); במצב זה שיבוש בפעילות החשמל בלב מייצר כשל מכני בהזרמת הדם בין חללי הלב, ולכן לא מוזרם מספיק דם מהלב אל הרקמות ואיברי הגוף.
מחלות לב שאינן איסכמיות: "קרדיומיופתיה", אי ספיקת לב גודשית, אי סדירויות מבניות בלב ובכלי הדם הלבביים, ועוד.
בעקבות פציעה ייתכנו הפגיעות הבאות, שבתורן יכולות להוביל לדום לב: "חזה אוויר בלחץ" (בו אוויר יוצא מריאה פצועה ונלכד בתוך החזה עד דחיקת הלב ממקומו); "טמפונדה לבבית" (בה דם נלכד בין שריר הלב לשק העוטף אותו, ומפריע לפעולת הלב), "הלם תת-נפחי" (הנגרם בעקבות איבוד דם מאסיבי), ועוד.
גורמים נוספים: הפרעות במאזן המלחים בגוף, הרעלות מסוימות, חמצת של הדם, ועוד.
אופי אבחון דום הלב ישתנה בהתאם לרמה המקצועית של המטפל הניגש לסייע לאדם, ולרמת הציוד שישנה ברשותו:
עובר אורח, ללא הכשרה רפואית או בעל הכשרה רפואית בסיסית, מונחה להתייחס לכל מצב בו האדם שמולו מחוסר הכרה ואיננו נושם (או נושם בצורה לא יעילה – נשימה אגונלית) כאילו מדובר באירוע של דום לב.
בעל הכשרה רפואית יאבחן דום לב על ידי בדיקה וחיפוש של דופק בעורק הצוואר (קרוטיד) בחולה מבוגר או בעורק הזרוע (ברכיאלי) בתינוק.
בנוכחות מיכשור מתקדם היכול להציג את קצב הלב, יאבחנו אנשי סגל רפואי את דום הלב, ואף יגדירו מהו קצב הלב הנוכחי בזמן דום לב/פרפור חדרים (VF), טכיקרדיה חדרית רחבת קומפלקס (VT), אסיסטולה או PEA .
הטיפול הראשוני והמיידי בדום הלב יכלול ביצוע החייאת לב-ריאה בסיסית על ידי המזדמנים הראשונים לאירוע, והזעקת צוותי רפואה למקום.
בבית החולים יוזנק צוות החייאה בדרך כלל, ומחוץ לכותלי בית החולים – יוזנק אמבולנס (בדרך כלל יוזנקו כונני תגובה ראשונה, אמבולנס לבן ואמבולנס טיפול נמרץ)
כל אדם הנתקל באירוע של דום לב יכול לבצע פעולות בסיסיות להצלת חיי הזולת, ובמדינות מסוימות הוא אף מחויב לכך בחוק (בישראל קיים חוק לא תעמוד על דם רעך).
יצירת קשר עם מוקד חירום טלפוני ודיווח על מיקום ואופי האירוע יחישו את הגעת העזרה הרפואית לאותו אדם, ונחשבים כעמידה בדרישות החוק.
החייאה בסיסית (BLS-CPR) כוללת עיסויי לב והנשמות, וניתנת לביצוע גם ללא כל ציוד רפואי או הכשרה רפואית קודמת (אך בהחלט מומלץ להכיר מבעוד מועד את אופי הפעולות).
העיקרון המנחה הוא הצורך בביצוע לחיצות חזקות במרכז החזה, שיגרמו לכיווץ הלב; הלחיצות יגרמו לדם לצאת משריר הלב דרך אבי-העורקים לכיוון איברי הגוף, ובכך יסופק דם וחמצן, ויידחה במקצת מות התאים.
דפיברילציה הוא השם המקצועי למתן שוק חשמלי לשריר הלב בזמן דום לב.
מטרת הדפיברילציה היא "לאפס" את הפרעת הקצב הפתולוגית, מתוך תקווה לחזרה לקצב הלב התקין.
מחקרים הוכיחו כי ככל שהדפיברילציה מבוצעת תוך זמן קצר ביותר מהופעת דום הלב - כך תושג מטרתה בצורה טובה יותר, ותיתכן חזרה לקצב לב המייצר תפוקה לבבית באחוזים גבוהים יותר.
בעבר רק מטפל רפואי בכיר (רופא או פרמדיק) היה מורשה לבצע דפיברילציה, אך מאז הופעת דפיברילטורים חצי אוטומטיים הורחבה ההרשאה לכל אדם המסוגל להפעיל את המכשיר, פעולה שאיננה דורשת כל ידע קודם.
המכשיר הוא שיחליט על הצורך בביצוע דפיברילציה, וכל שעל המטפל לעשות הוא לחברו לחזהו של החולה ולהישמע להוראותיו.
החייאה מתקדמת (ALS-CPR) הוא כינוי לסדרת פעולות החייאה, המבוצעת על ידי רופא או פרמדיק, וכוללת מגוון פעולות נוספות מעבר להחייאה הבסיסית: מתן תרופות בדרכים שונות, השגת נתיב אוויר דפיניטיבי (אינטובציה, קוניוטומיה וכו'), ביצוע דפיברילציה ידנית (בשונה משימוש בדפיברילטור חצי אוטומטי), ועוד.
דוּם הוא משחק פעולה ממוחשב מסוגת משחקי יריות בגוף ראשון שפותח על ידי חברת id Software וראה אור בשנת 1993. המשחק מהווה ציון דרך בתחומו בזכות שימושו בטכנולוגית דו-ממד הממומשת בצורה שמהווה אשליה שהמשחק הוא בתלת-ממד, באפשרות למשחק מרובה משתתפים ברשת מחשבים ובתמיכה ביצירת הרחבות אישיות למשחק (קובצי WAD).
עקב הגרפיות של המשחקיות האלימה, עורר המשחק עם יציאתו מחלוקת בנוגע להשפעת משחקי מחשב על התנהגות האדם מחוץ לעולם המשחק.
דום, שהופץ כתוכנה שיתופית והורד על ידי כ-10 מיליון אנשים בפרק זמן של שנתיים, העלה את הפופולריות של משחקי השלבים וייסד תת-תרבות משחק שלמה של משחקי יריות בגוף ראשון, הפופולרית עד ימינו.
משחקי יריות בגוף ראשון ששווקו בשנות ה-90 אף כונו תכופות "שיבוטי דום".
הזיכיון של דום המשיך עם המשחק דום II: גיהנום על כדור הארץ משנת 1994, ומספר רב של חבילות הרחבה, בהן נמנות "דום האולטימטיבי" למשחק הראשון ו"שלבים מתקדמים לדום 2" משנת 1995. בהמשך יצא המשחק Final Doom משנת 1996 ואחריו דום 64 בשנת 1997 שהותאם לקונסולת הנינטנדו 64 בלבד.
במקור המשחקים פותחו לסביבת DOS, אך מאוחר יותר עברו התאמה למערכות רבות אחרות, בהן גרסאות חדשות לעשר קונסולות משחקים שונות.
זהו המשחק השני למחשב האישי (MS-DOS) מבחינת כמות הגרסאות לפלטפורמות השונות אחרי טטריס, והשלישי למחשב בכללי אחרי טטריס, ונמלולים.
המשחק אף עבר התאמה ל-אייפון בשנת 2009. סדרת המשחקים איבדה את השליטה בשוק באמצע שנות ה-90 עם התפתחות הטכנולוגיה וירידת קרנו של מנוע המשחק של דום.
למרות זאת, מעריצי המשחק המשיכו לייצר הרחבות אישיות ולשנות את קוד המקור שפורסם ב-1997.
הזיכיון קיבל תשומת לב נוספת ביציאתו של המשחק דום 3 ב-2004, שהיה למעשה עיבוד מחודש ועתיר גרפיקה לעלילת המשחק המקורי, כמו גם ביציאתו של סרט הקולנוע "דום" ב-2005 וכן ביציאתו של המשחק "Doom Resurrection" למערכות ההפעלה של מכשיר ה-אייפון.
זהו המשחק הראשון בהיסטוריה למחשב האישי, שהייתה לו השפעה בסדר גודל כזה על תעשיית הגיימינג.
עד ליציאת משחק זה, עיקר המשחקים שהייתה להם השפעה על התעשייה היו משחקי קונסולות כהאחים סופר מריו וסוניק הקיפוד, משחקי ארקייד כדוגמת פאקמן וסטריט פייטר, ומשחקים לקומודור אמיגה, כמו נמלולים ו-Worms.
בשנת 2025, מגזין רולינג סטון דירג את המשחק במקום ה-13 ברשימת 50 משחקי הוידאו הגדולים בכל הזמנים.
דום מתבסס על עלילה פשוטה שהמוטיבים המרכזיים בה הם מדע בדיוני ואימה, כאשר ההשראות המרכזיות לפי המפתחים הם מערכה אחת של מבוכים ודרקונים שבה שדים מהגיהנום פולשים לעולם החומרי, כמו גם סרטי האימה "שובו של הנוסע השמיני" ו"מוות אכזרי 2".
הרקע העלילתי ניתן רק במדריך למשחק, ואילו העלילה עצמה נגלית בעיקרה בסדרה של הודעות קצרות המוצגות במעבר בין ההרפתקאות במשחק .
השחקן נכנס לדמות של נחת חלל חסר שם.
הנחת, "אחד מהקשוחים ביותר של כדור הארץ, חושל בקרב ואומן לפעולה", הוגלה למאדים לאחר שתקף קצין בכיר אשר פקד עליו להרוג אזרחים לא חמושים, ונאלץ למצוא תעסוקה בחברת איגוד התעופה והחלל (The Union Aerospace Corporation) – תאגיד צבאי-תעשייתי המבצע ניסויים סודיים בטלפורטציה בין הירחים של מאדים, פובוס ודימוס.
משימת השחקן לשמור על הנחת בחיים, לגלות מה קרה, ולהשמיד את היצור האחראי למתקפה.
כדי לסיים את המשחק, השחקן צריך לעבור דרך ארבע הרפתקאות המכילות תשעה שלבים כל אחת.
שבעת השלבים הראשונים בכל הרפתקה הם שלבים רגילים, בעוד שהשלב השמיני הוא שלב קרב עם אויב חזק (בוס) והשלב התשיעי הוא שלב סודי שניתן להגיע אליו מתוך אחד מהשלבים הרגילים.
השלבים מכונים כ-ExMy (הרפתקה x, "מפה" y – כאשר מפה היא שם נרדף לשלב), אך בנוסף לכל שלב יש שם ספציפי.
ההרפתקה הראשונה, הידועה בשם "שקוע עד הברכיים במתים" (Knee-Deep in the Dead) והיחידה שמופיעה בגרסת השותפה, ממוקמת בבסיסים הצבאיים עתירי ההיי טק על פובוס, כאשר בסופה, בשלב "אנומליית פובוס" (Phobos Anomaly) השחקן נלחם בזוג "ברונים מהגיהנום" (Barons of Hell) ולאחר מכן נכנס לטלפורטר שמוביל לחדר סגור, מוקף במפלצות.
ההרפתקה מסתיימת כשהשחקן על סף המוות, אך עדיין חי, ובסיומה נודע שהגיבור מצא עצמו על הירח השני של מאדים, דימוס.
בהרפתקה השנייה, הידועה בשם "חופי הגיהנום" (The Shores of Hell), הנחת משוטט במתקנים של UAC על דימוס, שהאזורים בו שזורים בשילוב בין ההיטק של ההרפתקה הקודמת ואדריכלות מפלצתית.
השחקן יורד במגדל לפני השטח וההרפתקה השלישית והאחרונה, "השאול" (Inferno), מתחילה.
לאחר השמדת הבוס הסופי של דום, שהוא גם השני הכי חזק במשחק (הראשון הוא שד הסייבר), "העכביש הגאון" (Spider Mastermind), נפתחת דלת סתרים המובילה לכדור הארץ עבור השחקן, שהוכיח כי "הוא קשוח מדי עבור הגיהנום".
בחבילת ההרחבה "דום האולטימטיבי" נוספה הרפתקה רביעית, "בכלות בְּשרךָ" (Thy Flesh Consumed), המתרחשת בכדור-הארץ.
השמות של כמעט כל השלבים בפרק זה לקוחים מהתנ"ך ומהברית החדשה, למעט השלב הסודי E4M9, "פחד" ("Fear"), שאינו לקוח מאף אחד מהשניים.
בסיום המשחק, נראה הנחת אוחז בראשה הערוף של ארנבת המחמד שלו, דייזי, אשר נהרגה על ידי השדים שפלשו לכדור הארץ.
העלילה במשחק דום II, אשר תעסוק בפלישת השדים לכדור הארץ, ממשיכה בקו רציף מסיום ההרפתקה הרביעית במשחק הראשון.
דום הוא משחק יריות בגוף ראשון, כלומר, השחקן רואה את העולם דרך העיניים של הדמות הראשית.
המטרה בכל שלב היא למצוא את חדר היציאה המוביל לשלב הבא (לרוב מסומן בשלט "EXIT").
בדרך על השחקן להתגבר על סכנות ומכשולים שונים כגון מפלצות, תקרות הצונחות על השחקן, שטחים מזוהמים בפסולת רדיואקטיבית ודלתות נעולות שעבורן נדרש למצוא מפתח או מפסק הפותח אותן.
ברוב השלבים קיימים חדרים סודיים המכילים כלי נשק וחפצים חיוניים אחרים כגון ערכות עזרה ראשונה, שריון ותחמושת.
פרט לחדרים הסודיים, קיים בכל אחת מההרפתקאות גם שלב סודי (שלב מספר 9).
כדי להגיע לשלב הסודי של הרפתקאה מסוימת, השחקן נדרש למצוא יציאה חלופית באחד משלבי ההרפתקה.
יציאה זו נמצאת בדרך-כלל בחדר סודי או במקום שקשה להגיע אליו.
אחד העקרונות שהנחו את מעצבי השלבים היה קיומו של לפחות פתרון אחד לכל שלב, כך ששחקן עם מיומנות טכנית סבירה והכרה טובה של השלב יוכל להתחיל ממצב בסיסי (עם הנשק החלש ביותר במשחק בלבד – אקדח, שהוביל לביטוי Pistol Start המבטא מצב תחילתי זה) ולסיים את השלב בהצלחה.
גישה זו לפיתוח שלבים ננטשה במשחק ההמשך, דום 2. בחלק מהשלבים הפתרון דרש "חשיבה מחוץ לקופסה" והיווה אתגר מחשבתי, אתגר שבמקרים בודדים פוצח רק שנים לאחר הפצת המשחק.
המשחק מעמיד לרשות השחקן ארסנל כלי נשק מגוון ורחב, שהפך בעקבות המשחק למודל לחיקוי בקרב משחקי יריות בגוף ראשון.
תחילה, הנחת חמוש באקדח שבדרך כלל יעיל רק נגד המפלצות החלשות ביותר ובאגרופן, שנועד למקרה שהתחמושת אזלה ובנוסף הופך לקטלני עם בונוס מסוג Berserk ("טירוף").
לנשקי הפלזמה תחמושת מוגבלת, והם מיועדים למצבים הקשים ביותר במשחק.
פרט לכלי הנשק, קיים מגוון רחב של חפצים שמועילים לשחקן, חלקם רק לפרק זמן קצוב.
גלגל עין אדום מאפשר לגיבור להיות בלתי-נראה חלקית לזמן מוגבל, כך שחלק מהתקפות המפלצות יחמיצו, וכדור ירוק עם פנים מרושעות מאפשר לו להיות חסין פגיעות לגמרי לזמן קצר.
במהלך המשחק מתמודד השחקן מול שלל יצורים ודמויות מפלצתיות, בהם שדים, רוחות רעות ואנשים אחוזי-דיבוק.
יריבים אלה הם גורם משחקיות עיקרי, ומכונים בז'רגון המשחק "מפלצות".
עולם המשחק מאכלס עשרה סוגי מפלצות שכאלה, כאשר מספרן, סוגן והתנהגותן תלויים ברמת הקושי שנבחרה.
ברמת קושי גבוהה עשוי השחקן להיתקל אף בעשרות מפלצות בחדר אחד.