tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מקצועות האומנויות והמלאכה, ש"המשותף להם הצורך בדייקנות גבוהה של תנועות ובסבלנות רבה בעבודה ביחידות לעיתים קרובות", מושכים גם הם חלק ניכר מהאוטיסטים, מבלי לדרוש "כישורים חברתיים או מילוליים מתקדמים".
כך גם לגבי מקצועות מכניים.
חלק ניכר מהאוטיסטים רוצים לעבוד בספריות, אך רצון זה מתיישב רק לעיתים רחוקות עם המציאות במקצוע זה ועם מספר התפקידים הפנויים.
יש הזדמנויות קריירה במגזר האוטיזם עצמו, הן בצרפת והן בעולם דובר האנגלית, בין היתר כדי להבטיח שאנשים אוטיסטים יהיו מיוצגים בפני רשויות ציבוריות.
עבור מבוגרים אוטיסטים בעלי כישורים גבוהים, השכלה גבוהה ומחקר הם לפעמים אפשרויות הקריירה היחידות.
בחירת עיסוקים ואורחות חיים מבודדים סיפקו באופן היסטורי מקלט למבוגרים אוטיסטים, כגון רועים, נזירות וסגפנות, אורח חיים ללא מגעים חברתיים המלווה בשגרה קבועה ובטקסים קבועים החוזרים על עצמם.
מגזרים מסוימים ידועים בכך שאינם מתאימים לפרופילי האוטיסטים.
גרנדין, למשל, מייעצת שלא לעבוד במדע המדינה, במסחר ובתפקידים הכרוכים בשימוש קבוע בטלפון, בגלל הבעיות של עומס חושי ושימוש בשידול יתר הדורש מיומנויות חברתיות ברמה גבוהה.
מחקר משנת 2024 של 1,115 מבוגרים אוטיסטים המועסקים בהולנד, מצא שיש סיכוי גבוה יותר (בהשוואה למבוגרים שאינם אוטיסטים) לעבוד במגזר הבריאות והרווחה, בטכנולוגיית האינטרנט, בצבא, כמו גם במגזר הציבורי והצדקה.
מצד שני, עובדים אוטיסטים היו מיוצגים בחסר במגזרי הכלכלה והפיננסים ובמגזרי התעשייה והבנייה.
שיעורים כמעט שווים בשתי האוכלוסיות נמצאו במגזרי החינוך, נותני השירותים, האירוח והמדע; כמו גם במגזר היצירתי, התרבותי והבידורי.
לקשיים בהם נתקלים אוטיסטים בשוק העבודה יש הסברים מרובים, הקשורים בין היתר לתקשורת ואינטראקציות חברתיות עם מעסיקים, עמיתים, לרגישות יתר חושית שלהם, אך גם לעבודה בסביבה שאינה מתאימה למוגבלותם ולחוסר הבנה של אוטיזם מצד מעסיקים פוטנציאליים, הנוטים להתמקד ב"חסרונות" של האדם, מבלי לראות את החוזקות שלהם.
מעט מאוד מחקרים לוקחים בחשבון את תפקידם של גורמים סביבתיים בהגבלת הגישה לתעסוקה, למרות שהמודל החברתי של מוגבלות צריך לקבל עדיפות על המודל הרפואי בהקשר זה.
נראה כי שיעור האבטלה אינו ניתן להפחתה מבלי לקחת בחשבון היבט חברתי זה מצד המעסיק.
רמת ההסמכה מצוטטת לעיתים רחוקות יותר כגורם מגביל בהשוואה לגורם של בעיות של תקשורת וארגון במקום העבודה, בפרט חוסר ההתאמה של הסביבה והציוד.
"התנהגויות בעייתיות", לפי המינוח הרשמי, ניתנות לצמצום באמצעות חיזוק חיובי.
הסירוב התכוף של מבוגרים אוטיסטים לתקשר אודות האוטיזם שלהם במקום העבודה מוביל למחסור באמצעי תמיכה ומודעות, כמו גם לפירוש שגוי של התנהגותם, וכתוצאה מכך לכשלים בשילוב.
הפרופיל של מבוגרים אוטיסטים מערער, לעיתים קרובות, את היציבות עבור עמיתיהם ומעסיקיהם.
הקישור הנפוץ בין האוטיזם לילדוּת מעכב את ההתייחסות לתופעה.
ז'וזף שובנק מסכם את גישת עולם התעסוקה: "תעסוקה וחיים בוגרים אינם חלק מהחזון של אוטיזם באופן מסורתי ולכן אינם יכולים להיות בראש סדר העדיפויות".
הטיעון הנפוץ להצדקת תת-תעסוקה של אנשים מוגבלים - חוסר כישורים - לא חל תמיד על העסקת אנשים אוטיסטים.
סקירה של הספרות המדעית מראה שהמבוגרים האוטיסטים שנדחו הכי הרבה מעבודה הם למעשה אלה עם הכי הרבה בעיות התנהגותיות.
תוכניות הלימודים שבהן משתתפים אנשים עם אוטיזם מקושרות לרוב לתחומי העניין שלהם, שאינם מתאימים במיוחד למציאות בשוק העבודה.
תוצאות המחקר של סקוט וצוותו (2015) מראות כי למרות שנראה ששתי הקבוצות (עובדים ומעסיקים) מעורבות בתהליך ההעסקה, יש הבדל בהבנה של סוג התמיכה הנדרשת במקום העבודה, הציפיות והפריון.
דרישות, אשר מעכבות את הצלחתו של האוטיסט בתעסוקה.
לדברי המחברים, "ממצאים אלה מדגישים את הצורך להקל על התקשורת בין עובדים למעסיקים כדי להבטיח הבנה ברורה של הצרכים של שתי הקבוצות".
לבסוף, עלות אמצעי התמיכה בתעסוקה יכולה להוות מכשול, שכן אוטיסטים נחשבים לאחת הקבוצות היקרות ביותר מבחינת התמיכה הנדרשת.
שיעור התעסוקה של מבוגרים אוטיסטים הוא בדרך כלל נמוך, נמוך בהשוואה לקבוצות מוגבלות אחרות.
על פי נתוני בריטניה לשנת 2020, רק ל-21.7% מהמבוגרים האוטיסטים היו כל סוג של עבודה.
ממצאים דומים דווחו במחקרים קודמים של חוקרים אחרים.
יתרה מזאת, כ-46% מאלה המועסקים הם בעלי כישורי יתר לתפקידם הנוכחי.
ראיון העבודה מצוטט במחקרים ככנראה "החלק הקשה ביותר בחיפוש עבודה לאנשים עם אוטיזם" ותפיסה שלילית של מועמדים אוטיסטים על ידי מראיינים לא אוטיסטים מצוטטת לעיתים קרובות כמחסום עיקרי בפני השגת תעסוקה למבוגרים אוטיסטים.
על פי הסקר של Malakoff Médéric, ראיון עבודה "נראה כמחסום מפלה מאוד עבור אדם אוטיסט שאינו משחק היטב את הקומדיה החברתית הקשורה לטקס המעבר הזה.
הם נכשלים במבחנים הפסיכולוגיים, שממלכודותיהם הם נמנעים רק לעיתים נדירות".
ליתר דיוק, מועמדים אוטיסטים "נתפסים כבעלי גוון דיבור מונוטוני יותר, פחות מרוכזים וממוקדים, ומפגינים פחות קשר עין ומחוות טבעיים מאשר עמיתיהם הלא-אוטיסטים, וקיבלו דירוג נמוך יותר עבור הסבירות שתהיה להם גישה חברתית".
לדברי ז'וזף שובנק, ראיונות עבודה קשים עד בלתי אפשריים למעבר לאנשים על הספקטרום האוטיסטי, כיוון שהשיפוט מבוסס לא על החזקה בכישורים הנדרשים לתפקיד, אלא על כיבוד הקודים החברתיים (נימוס, לבוש, תסרוקת...) במהלך הראיון, שהם נקודות קושי המשותפות לכל האוטיסטים.
הכשרה מוקדמת מסייעת להתכונן לשאלות הנשאלות בראיון מסוג זה, ומשפרת את סיכויי ההצלחה.
ברוב המדינות, מבוגרים אוטיסטים שקיבלו גישה לתפקידים הרצויים עשו זאת באמצעות קואופטציה, מבלי לעבור ראיון עבודה.
בין האתגרים העיקריים שמציב אוטיזם הם ניהול מיומנויות חברתיות וחברות, קשיי תקשורת (במיוחד בקיום וניהול שיחות), וקשיים בניחוש רצונות ומחשבות של אחרים (תאוריה של תודעה).
אדם אוטיסט עלול להיראות לא בכוונה גס רוח כלפי עמיתים או חסר דיפלומטיה.
ניהול ההיררכיה בעבודה הוא בעייתי וכך גם חוסר ההבנה של מערכות היחסים בין העובדים, במיוחד כשמדובר בתחרות.
כ-80% מהמבוגרים האוטיסטים שרואיינו לסקר Malakoff Médéric אמרו שהם חשים לא בנוח בקבוצה.
קידום בעבודה יכול להיות לא רצוי ואף מזיק, שכן הוא כולל לעיתים קרובות את הצורך לפקח או לנהל קבוצות עבודה, מיומנויות שהן ידועות כנקודות התורפה של עובדים אוטיסטים.
במקרים גרועים במיוחד, עובדים אוטיסטים ניסו להתאבד לאחר קידום שהוביל לשינוי בסוג הפעילות שלהם, אם הם מצאו את עצמם מתרחקים מהמשימות והמטלות שנהגו לבצע ונהנו מהן בעבר.
האבולוציה של מגזרים כלכליים מסוימים הייתה לרעתם, כולל IT, אשר דורש יותר ויותר כישורים חברתיים מתקדמים יותר.
מגייסי כוח אדם מופתעים לעיתים קרובות לרעה מהפרופיל של אנשים אוטיסטים בעלי כישורים גבוהים, שכן חברות גם מצפות מהם להיות בעלי כישורים חברתיים וניהוליים טובים.
טמפל גרנדין מדגישה את הצורך ללמד אנשים אוטיסטים לא לבקר את עמיתיהם והממונים עליהם, ולעבוד על כישוריהם הארגוניים.
היא גם מאמינה שחשוב לגרום לעמיתים ולממונים להיות מודעים לקשיים החברתיים איתם מתמודדים אוטיסטים.
היא גם מתעקשת על קבלה של העולם המקצועי: "לקבל שאדם שמציג הפרעה התפתחותית נרחבת יכול להתברר כמשתף פעולה מצוין, אם תקדיש את הזמן להבין ולקבל אותו כפי שהוא".
קשיים בניהול רגשות כמו כעס, חרדה ודיכאון קשורים לעיתים קרובות לאוטיזם.
לחץ בעבודה הוא נפוץ מאוד, כאשר כמעט כל העובדים האוטיסטים מעידים על כך שהם חווים ומושמים בקלות במצבי לחץ כאלה, במיוחד על ידי הבלתי צפוי.
התרועעות עם בני גילם שאינם אוטיסטים היא גם מקור ללחץ.
בעיה עם עיכוב בתחבורה ציבורית יכולה לעורר התקף פאניקה, או היעדרות מהעבודה.
לחץ זה בעבודה ידוע כגורם לפגיעה עצמית.
אחד הגורמים העיקריים לכישלון בשילוב אוטיסטים, כביכול בעלי תפקוד גבוה, הוא הפרעה בשגרה שלהם.
רגישות לבלתי צפוי מתורגמת לרוב לתגובות חזקות להפרעות במהלך משימה הדורשת ריכוז, אצל כמחצית מהעובדים האוטיסטים.
מחצית מהעובדים האוטיסטים גם מדווחים כי חוו שחיקה פסיכולוגית אחת לפחות.
לפי טמפל גרנדין, רוב האוטיסטים שנתקלים בבעיות תעסוקה גדולות בבגרותם סובלים במיוחד מרגישות יתר תחושתית כאשר הפרעות חושיות אלו מהוות גורם לאובדן עבודה.
הסקר של קרן Malakoff Médéric (2015) מדגיש ש"לקיחה בחשבון של היבטים תחושתיים חיונית להצלחה והמשכיות של הכללה בתעסוקה": שלושה רבעים מ-99 העובדים האוטיסטים שנסקרו אמרו שיש להם רגישות יתר לרעשים, ריחות, טעם או מגע.
אנשים עם אוטיזם עשויים להיות מוטרדים גם מתפיסות חזותיות מסוימות.
רגישויות יתר אלו מובילות לעייפות משמעותית בעבודה, במיוחד בשל המאמץ הנדרש להסתגלות.
רוב העובדים האוטיסטים אומרים שהם לא יכולים לעבוד כראוי בפריסת חלל פתוח, בעיקר בגלל רעש הסביבה בסביבות עבודה אלה, והם יעדיפו משרד בודד.
מוטיבציה ותפיסות שונות של קושי
לעיתים קרובות מתעלמים מרצונות התעסוקה והשאיפות של מבוגרים עם אוטיזם, בשל המספר הנמוך של משרות נגישות.
ההעדפות והציפיות של אוטיסטים בעבודה יכולות להיות שונות בתכלית מאלה של אנשים לא אוטיסטים.
באוכלוסייה הכללית, חלק מגורמי המוטיבציה בעבודה מבוססים על שכר ובונוסים, סיכוי לקידום הנתמך בסמליות הכוח והטבות חברתיות במונחים של פנאי ומפגשים מיוחדים.
לפעמים, אף אחד מהגורמים המניעים הללו לא עובד עבור אדם אוטיסט, מה שמוביל לפיטורין.
פרופילים אוטיסטים בדרך כלל אינם נמשכים לעמדות אחריות או כוח.
מבוגרים עם אוטיזם מעדיפים בדרך כלל עבודות הכוללות מידה מסוימת של שגרה.
לפי Autisme Europe, סטיגמטיזציה ואפליה הם הקשיים הגדולים ביותר שיש להתגבר עליהם.
לדברי לורן מוטרון, מעסיקים מחלקים לעיתים קרובות אנשים אוטיסטים למשימות "עבדותיות" החוזרות על עצמן, מבלי להבין למה האנשים האלה מסוגלים.
טמפל גרנדין מציינת כי אנשים אוטיסטים המועסקים בעבודות עם כישורים נמוכים נוטים יותר לסבול מאפליה וסבל בעבודה מאשר אלו בתפקידים מתגמלים יותר, שכן אקסצנטריות מסוימת נסבלת אצל אנשים הנחשבים למוכשרים.
אלה האחרונים עלולים, לעומת זאת, לעורר את קנאתם של עמיתיהם.
בעיות חברתיות בעבודה נפוצות מאוד.
יתרה מכך, יש לקחת בחשבון חיבור של אפליות: בארצות הברית, למשל, אוטיסטים לבני עור נוטים יותר למצוא עבודה מאשר אנשים כהי עור.
ניתוח של תלונות על אפליה בעבודה של אנשים עם מוגבלות בארצות הברית מראה כי תלונות של מבוגרים עם אוטיזם הן רבות ביותר נגד המגזר הקמעונאי.
לפי נתוני NAS שפורסמו ב-2016, 43% מהאוטיסטים בבריטניה שנמצאים או היו בעבודה אומרים שהם איבדו מקום עבודה עקב אפליה הקשורה לאוטיזם.
81% נוספים אומרים שהם חוו הטרדה, אי צדק או חוסר תמיכה במקום העבודה.
מעסיקים ומנהלי משאבי אנוש בדרך כלל אינם מודעים לכך שהם מפלים כאשר הם שופטים אנשים אוטיסטים על פי כישוריהם החברתיים, ומצדיקים את אי העסקתם על רקע חומרת מוגבלותם.
בבריטניה, אם יש חשד לאפליה, מומלץ לשאול בדיוק מדוע סורבה או הופסקה עבודה.
במקרה של משפט, יוכל שופט להעריך האם נימוקים אלו תקפים לתפקיד המדובר, או שמא היחס לאוטיסט עולה לכדי אפליה.
לאנשים עם אוטיזם במקום העבודה יש לרוב דימוי עצמי נמוך.
ז'וזף שובנק (2017) מזהה שני מצבים בחיים הבוגרים "שראויים במיוחד לתשומת לב": השנים הראשונות לאחר גיל ההתבגרות, הקשורות לשלב צף; ואז, תופעה של משבר הנצפית מגיל מסוים, כאשר "אנשים מוכשרים במיוחד שלא נלקחו בחשבון כלל" יהיו מועדים אליה.
מעסיקים ממעטים לנקוט באמצעים להתאמת סביבת העבודה.
התאמות ספציפיות לאוטיסטים נדחות לעיתים קרובות, כגון שולחן עבודה אישי ולא פריסה פתוחה, שמירה על דלתות משרדים סגורות או התרחקות ממעלית, בטענה ש"כולם צריכים לעשות מאמץ".
יתרה מכך, תשומת לב מועטה מוקדשת לעייפות של אנשים אוטיסטים במקומות עבודה שאינם מתאימים למוגבלותם, למרות העובדה שכ-80% מהעובדים שנשאלו עבור סקר Malakoff Médéric דיווחו על עייפות גדולה יותר מאשר אנשים שאינם אוטיסטים.
יותר ממחצית מהעובדים האוטיסטים שנסקרו היו רוצים לעבוד בשעות אחרות מיום העבודה הרגיל, כדי להימנע מנוכחות של מספר רב של עמיתים ותחבורה ציבורית צפופה.
בעיה שכיחה היא הרפיה הדרגתית במאמצי השילוב לאחר קבלה לעבודה, או הדעה שאוטיסטים המסוגלים לפצות על מוגבלותם בעבודה אינם זקוקים להסתגלות לאורך זמן.
אי תשלום שכר או ניצול
קיימים דיווחים על עובדים אוטיסטים שנוצלו על ידי עמיתים או מעסיקים זדוניים, כתוצאה מהנאיביות התכופה שלהם בכל הנוגע ליחסי אנוש, במיוחד בשנים הראשונות של הבגרות.
מקובל גם שהשכר למשרות השמורות לאנשים עם מוגבלויות נמוכות מאלו של אנשים כשירים.
מספר חברות אינן משלמות לאוטיסטים עבור עבודתם, מבלי להסביר מדוע, במיוחד לפרילנסרים.
הדו"ח של ז'וזף שובנק נותן הערכה של כשליש מהעבודה ללא שכר, בניגוד להתחייבויות החוקיות, כאשר אוטיסטים ידועים בכך שאינם ששים להתלונן או לאיים על החברות המדוברות.
הוא מעיד שהוא היה קורבן להתנהגות רעה בחייו הבוגרים המוקדמים, כגון אי תשלום עבור תרגומיו לאחר השלמתם.
אמונות הקשורות לדרגה משוערת של אוטיזם
למרות שקיים מגוון גדול של פרופילים בקרב אנשים עם אוטיזם, נוכחות של מוגבלות שכלית היא הרבה יותר נדירה ממה שמעסיקים מדמיינים.
במקום זאת, היעדר כישורי שפה בעל פה הוא שפוגע קשות בסיכויי ההצלחה המקצועית.
ככל שהאוטיזם של אדם נחשב יותר "קל" כלפי חוץ, כך גדלים סיכוייו לקבל עבודה מתגמלת.
האחרונים נוגעים לרוב לאנשים שאובחנו עם תסמונת אספרגר או "אוטיזם בתפקוד גבוה".
ז'וזף שובנק מצביע על קיומו של "מיתוס של האדם האוטיסט בתפקוד גבוה", המקיים את האמונה ב"קשר בין מידת האוטיזם לכאורה להפרעות התנהגותיות".
כדוגמה, הוא מביא את חווית הגיוס של קבוצת אנדרוס, שגייסה בעיקר מבוגרים צעירים עם אוטיזם לא מילולי, שסומנו "אספרגר" מיד עם קבלתם לעבודה.
מעסיקים פוטנציאליים נוטים לבקש רק פרופילי "אספרגר", למרות העובדה ששום מחקר לא הראה קשר בין קטגוריה רפואית לשעבר זו לבין יכולת מקצועית רבה יותר.
השתלבות מוצלחת במקום העבודה תלויה הן בלמידה של עובדים אוטיסטים והן בהסתגלות לתנאי עבודתם.
אמצעים שונים נבדקים, תוך התחשבות בקשיים כמו ראיונות עבודה, אוטונומיה והתאמה לסביבת עבודה.
מעסיקים בבריטניה מעודדים להתחשב בפרופילים אוטיסטיים, למשל על ידי אי בקשת מיומנויות תקשורת אם התפקיד אינו דורש אותם, ועל ידי הימנעות מהערכת מועמדים על האינטראקציות החברתיות שלהם במהלך ראיון העבודה, כדי לעודד השתלבות בעבודה.
בגרמניה (2012), קיים אתר אינטרנט ליצירת קשר בין מעסיקים המחפשים כישורים או פרופילים מסוימים אליהם אנשים עם אוטיזם יכולים להגיב.
בהולנד, תוכנית דומה הוקמה כך שמחפשי עבודה עם אוטיזם יכולים ליצור פרופיל מקוון ולקבל תמיכה על ידי הדגשת החוזקות שלהם.
ז'וזף שובנק מאמין שאוטיסטים זקוקים לאימון והכשרה בעבודה לקשיים הנובעים מחיי העבודה.
טמפל גרנדין מדגישה כי התמיכה שהציעו מורותיה והדמויות שלימדו אותה כישורים חברתיים הייתה חיונית.
דון הנדריקס עומדת בתוקף על הצורך בהשמה למשרה, כלומר חיפוש עבודה המכוון לתחומי העניין והחוזקות של האדם.
המיקוד הפסיבי-רפואי בחסרים של אנשים עם אוטיזם מובילה לרוב להאשמת הפרט במה שהוא, במקום להתאים את הסביבה והארגון החברתי למוגבלות.
התערבויות המתמקדות בחסרים מועילות לזיהוי אזורי קושי, אך יש להן השפעה מועטה, אם בכלל, על מציאת עבודה ושימור.
בוצע מחקר בבריטניה ובאוסטרליה ובו ניתוח עלות-תועלת על ההשקעה של אמצעי שילוב אלה.
במשך תקופה של שמונה שנים, תמיכה תעסוקתית לאנשים עם אוטיזם בתפקוד גבוה או תסמונת אספרגר הניבה בבריטניה רווח.
נמצא שם גם כי אמצעים ספציפיים לאנשים עם אוטיזם יעילים יותר מאמצעים כלליים.
גם הסקר האוסטרלי בקרב 59 מעסיקים מראה שצעדים אלו מועילים לחברות, ואינם מייצרים עלויות נוספות.
למחויבות של מדינות להעסקת מבוגרים עם אוטיזם יש אינטרס כלכלי, על ידי צמצום הפנייה להטבות סוציאליות, והגדלת ההכנסות מתשלומים ומיסים.
ההכללה החברתית-מקצועית של אנשים עם אוטיזם היא לעיתים רחוקות נושא לתוכניות פעולה, עד כדי כך שקיומה של הבעיה נותר עלום ברוב המדינות.
כדי לעודד גיוס עובדים ושימור של אנשים עם הפרעת הספקטרום האוטיסטי בתעסוקה, על פי סקר של הביטוח הלאומי השווייצרי (2015), המנוף העיקרי הוא יצירת אמצעי הכוונה והכשרה מקצועית התפורים לצרכיהם הספציפיים.
בפרט, המחקר ממליץ על שימוש באימון עבודה ובתוכניות לניהול מקרים; גם ה-CNSA הצרפתי ממליץ על אימון לעבודה.
תוכניות אימון לעבודה מכוונות בדרך כלל לתפקידים עם רמות נמוכות מאוד של אחריות.
יש מעט יוזמות, אם בכלל, המכוונות לתפקידים הנחשבים ליוקרתיים יותר.
תוכניות תמיכה אלו באופן כללי מוכיחות את יעילותן, עם אחוזי הצלחה של עד 90%, למרות שגורמי ההצלחה המדויקים טרם זוהו.
היעילות של תמיכה זו נשפטת בדרך כלל בצורה חיובית יותר על ידי המעסיק מאשר על ידי האוטיסטים עצמם ובני משפחותיהם.
ניתן היה להבדיל ביניהם לפי מגדר, שכן נראה שהם יעילים יותר עם גברים מאשר עם נשים.
בסך הכל, יש פחות מחקר על נשים מאשר על גברים.
מחקרים הראו כי הגברת האוטונומיה באמצעות ריפוי בעיסוק מועילה ביותר.
הדמיית עמיתים (קבוצות דיון בין מבוגרים אוטיסטים או בין מבוגרים אוטיסטים ללא אוטיסטים) יכולה גם היא לספק תמיכה יעילה.
תפקיד המאמן הוא ללמד את העובד האוטיסט כיצד להסתגל לכללים ולתרבות של החברה.
ניתן להזמין גם עובד סוציאלי או חונך במקום העבודה.
אימון בעבודה יעיל יותר מסימולציה.
עם זאת, נראה כי הכשרה בראיון עבודה וירטואלי (עם תמיכת מחשב) יעילה.
ניתן גם לחקור את השימוש בדוגמאות וידאו כדי ללמוד כיצד לענות לטלפון.
עדויות רבות מדווחות על שימוש מזיק בשיטות פסאודו-מדעיות או כתות שונות בתחום האימון העסקי, כגון ניחוש באמצעות טארוט, ניתוב לשוני פיזיולוגי וניתוח עסקאות.
בבנובמבר 2012, הארגון הלא-ממשלתי Autism Rights Watch התריע בפני MIVILUDES (סוכנות ממשלתית לטיפול בכתות ובפעילויות שונות הנתפסות כמאיימות על שלום הציבור) על פיתוח אימון בתחום הבריאות, ועל קיום מתמשך של תיאוריות פסיכואנליטיות לא מאומתות המכוונות לאוטיסטים בצרפת.
בצרפת בשנת 2015, ארגונים ממשלתיים כגון Pôle emploi (מקביל לשירות התעסוקה) ו־Cap emploi (שלוחה של המקבילה ל) הם המאמנים העיקריים "דה פקטו" למבוגרים אוטיסטים העוסקים בחיפוש עבודה.
המשוב על שני הארגונים האחרונים הוא בדרך כלל שלילי (2015), במיוחד בכל הנוגע לחוסר הפניות של הפקידים לנושא האוטיזם ולדרישה לדיווח קבוע על ידי המטופל, דבר היוצר לחץ ולעיתים הפסקת הזכויות לאימון.
משוב ממערכות מקבילות המתמחות באוטיזם, הן בצרפת והן באנגליה ובישראל איננו חיובי יותר.
בהודו, אוטיסטים נהנים מאמצעי תמיכה בתעסוקה במגזר הנכים.
לפי טמפל גרנדין, התאמת סביבת העבודה לרגישות יתר חושית דורשת לעיתים מעט הסתגלות.
ניתן להשתמש באוזניות מבטלות רעשים, להפחית רעשים חזקים וצורמים, ולהשתמש יותר בתקשורת כתובה.
בקשה תכופה בתהליך ההסתגלות היא תקשורת במייל ולא בטלפון.
קרן Malakoff Médéric מציינת את העלאת המודעות לצוות, התאמת שעות העבודה ולקיחה בחשבון היבטים תחושתיים כשלושה מרכיבים הדרושים לשילוב מוצלח.
עבור רגישויות ראייה, נראה כי משקפיים כהים יעילים.
היבטים תחושתיים נלקחים בחשבון במדינות מסוימות (כגון דנמרק, שם Specialisterne מציב מומחי IT אוטיסטים במשרדים נפרדים עם תאורה מותאמת) אך לא במדינות אחרות, בעיקר בצרפת.
בארצות הברית, ישנם פריטים רבים למכירה שתוכננו במיוחד כדי לסייע בניהול תחושתיות, כגון ז'קטים המפעילים לחץ מתכוונן על חלקים מסוימים בגוף.
הבנה הדדית קלה יותר אם המשימות הנדרשות הן צפויות, מובנות ומוגדרות בבירור.
השימוש בעזרים חזותיים יכול להועיל מאוד.
פתרונות שונים (הרפיה, תרופות) צריכים להיות זמינים לטיפול בחרדה.
חרדה ורגישות יתר קשורות לעיתים קרובות.
ניהול רגשות יכול להיות אתגר, במיוחד כעס.
מצד שני, קשיים תעסוקתיים רבים נפתרים על ידי איכות שינה טובה.
מספר התאמות של סביבת העבודה מועילות למוגבלויות אחרות מלבד אוטיזם, בפרט השימוש בכלבי סיוע, הנוגע גם ללקויות ראייה.
להסתגלות לתנאי העבודה יכולה להיות השפעה דו-צדדית חיובית.
לדוגמה, בניגוד לרוב האנשים הלא אוטיסטים, חלק מהאוטיסטים מעדיפים לעבוד בלילה, ולכן הם יעילים יותר מאשר בעבודה ביום.
בישראל מתקיימת במכללת גל, בתמיכת המוסד לביטוח לאומי, "תוכנית טל" - תוכנית ליווי והכנה לתעסוקה וחיים בוגרים לבוגרים עם ASD, אספרגר, או על הרצף האוטיסטי.
מטרת התוכנית, הנמשכת על פני תשעה חודשים (מהם שלושה חודשים בליווי לניסיון התנדבות או תעסוקה) היא לאפשר לצעירים על הרצף האוטיסטי לזהות ולהכיר את חלומותיהם ושאיפותיהם ולנסות לממש את יכולותם בתחום התעסוקתי והחברתי.
מטרת התוכנית היא השתלבות בעבודה בשכר רגיל, לאורך זמן.
מסלול דומה, במימון המדינה, מתקיים גם על ידי "אשנב" ונקרא "מרכז תמורה".
יוזמות גיוס עובדים המיועדות במיוחד לאוטיסטים הן חדשות יחסית ובדרך כלל מייצרות התלהבות ותמיכה ספונטנית.
הן קיבלו מידה מסוימת של סיקור תקשורתי, שיצר הטיה תפיסתית ואמונה שסוגיית התעסוקה האוטיסטית כבר נפתרה.
ישנן גם מספר סדרות טלוויזיה בהשתתפות מבוגרים אוטיסטים במקצועות יוקרתיים.
בנדיקט קמברבאץ', בתפקידו כבלש שרלוק הולמס בסדרת ה-BBC "שרלוק" משנת 2010, מתייחס באופן מפורש לתסמונת אספרגר.
בסרט רואה החשבון משנת 2016, הדמות הראשית האוטיסטית (בגילומו של בן אפלק) עובדת כרואה חשבון משפטי.
בסדרה הקוריאנית Good Doctor" (2013)" והסדרה האמריקאית המבוססת עליה "הרופא הטוב" (2017) מציגים מנתח אוטיסט צעיר (בגילומו של ג'ו וון בסדרה הקוריאנית ופרדי היימור בסדרה האמריקאית) שמתמודד עם סטיגמטיזציה ודעות קדומות בסביבתו המקצועית.
הסדרה הצרפתית-בלגית AstraZeneca" (2008)" מציגה מנתח אוטיסט צעיר בעל הערכה עצמית נמוכה מאוד.
לסדרה הצרפתית-בלגית Astrid et Raphaëlle" (2019)" יש ארכיונאית אוטיסטית (בגילומה של שרה מורטנסן) שעובדת במחלקת החקירות הפליליות כאחת משתי הדמויות הראשיות בסדרה.
תער אוקאם מהווה כלל מנחה והמלצה היוריסטית בעת חיפוש אחר הסבר לתופעות בתחומים שונים.
מטרתו היא להדריך מדענים בנושא פיתוח היפותזות ומודלים, וכן לסייע להם בבחירה בין היפותזות שונות.
הוא אינו חוק של תורת ההיגיון ואינו ניתן להוכחה לוגית; עם זאת, יש הרואים בו כלי עזר ממעלה ראשונה בדרך חשיבתם של מדענים לפיתוח תיאוריות.
העיקרון מהווה חלק מרכזי בתורתו הפילוסופית של ויליאם איש אוקאם, אולם הביטוי עצמו, "תער אוקאם", נטבע מאוחר יותר, כנראה בידי הלוגיקאי הסקוטי בן המאה ה-19 ויליאם המילטון .
השימוש במילה "תער" משמש להדגשת חשיבותו של העיקרון לצורך סילוק ("גילוח") של הסברים מורכבים, שנדחים לטובת אלו שפשוטים מהם.
השימוש במילה "תער" הוא גם במובן של להב סכין שחותך לכאן או לכאן, ומשמעותו שהכלל של אוקאם הוא "חד כתער" (Razor sharp).
כיום מקובל להביע את הכלל המוכר כ"תערו של אוקאם" בעזרת המשפט "אין להרבות בישויות יותר מכפי הצורך" .
ניסוח זה, שמקורו ב, מציב את העיקרון כבסיס ל"אונטולוגיה פרסימונית", כלומר גישה פילוסופית הדוגלת בחיסכון במספר הישויות.
ויליאם איש אוקאם עצמו נתן את הכלים למצוא את הישויות המינימליות הנדרשות:
הרעיון המובא ב"תערו של אוקאם" קשור באופן הדוק לרעיונות של "פשטות", "אלגנטיות" ו"אסתטיקה", והוא מצא את מקומו במספר ביטויים לאורך הדורות:
(הרב אברהם יצחק הכהן קוק)
השפעות על ויליאם איש אוקאם
ויליאם איש אוקאם ניסח את הכלל הנושא את שמו בהשפעת תורותיהם של שני פילוסופים ואנשי כנסייה שקדמו לו, תומאס אקווינס וג'ון דנס סקוטוס, בני המאה ה-13, שהביאו בכתביהם רעיונות לוגיים דומים.
את שורשיו של העיקרון ניתן לאתר עוד בפילוסופיה של אריסטו, וראוי להזכיר גם את אבן אל-היית'ם, את רבי סעדיה גאון (רס"ג) ואת הרב משה בן מימון (רמב"ם).
בחיבורו "ספר האמונות והדעות" השתמש רס"ג בעקרון החיסכון כדי להראות שאין צורך להניח ריבוי אלים משום שהנחת אל אחד מספיקה לצורך העיון הפילוסופי.
לטענתו, מכיוון שמציאות העולם מכריחה סיבה שקדמה לה, אנו מסיקים שהיא נעשתה על ידי פועל שקדם לה.
אך די בהנחה של פועל אחד וריבוי פועלים הוא מיותר:
"השכל לא החליט בעניין העושה אלא מפני שאי אפשר בלעדיו; והנה האחד הוא שלא ייתכן בלעדיו, אבל מה שיותר מכך – אפשר בלעדיו, ואין צורך אליו".
הרמב"ם משתמש בכלל זהה על מנת לטעון כי תאוריה אסטרונומית אחת עדיפה על רעותה ("מורה נבוכים", חלק ב פרק יא).
בדומה לרס"ג, ויליאם איש אוקאם השתמש בעיקרון לצורך טיעונים תאולוגיים ומטאפיזיים, ואילו הרמב"ם, שקדם לו ב-150 שנה, השתמש בכלל לבחינת השערות (היפותזות) מדעיות.
במרבית המקרים בהם הטיעון מוצג, הוא מוצג ללא הסבר.
הוגים שונים, בעיקר בימי הביניים, ביססו את העיקרון על טיעונים תאולוגיים, כמו ההנחה שהאל אינו בורא דברים שלא לצורך, וממילא ברא את העולם באופן החסכוני ביותר האפשרי.
גם מבלי להידרש לתאולוגיה, עד המהפכה המדעית האמינו המדענים כי העולם פשוט, וכי תאוריות על טבעו של העולם צריכות לשקף פשטות זו.
הצדקות אלו שייכו את התער לתחום המטאפיזיקה, כלומר הציבו אותו כהנחת יסוד אודות העולם.
בעקבות המהפכה המדעית החלו המדענים לפתח תאוריות המראות את טבעו המורכב והחידתי של העולם.
אז החלו הפילוסופים להצדיק את העיקרון במונחים אפיסטמולוגיים וקישרו אותו לדרך הפרקטית שבה מתורגם הידע בעת בניית תאוריות מדעיות.
על אף שאלו הן ההצדקות המקובלות ל"תערו של אוקאם", יש כאלו הטוענים כי העיקרון נשען על מניעים מטאפיזיים נסתרים.
עם זאת, קיימת לתערו של אוקאם הצדקה מתמטית הסתברותית.
כל תאוריה היא בעלת סיכוי להיות נכונה, וחיזוק התאוריה על ידי תצפיות מעלה את סיכוייה של תאוריה להיות נכונה.
תורת ההסתברות מראה כי תאוריה מורכבת – כלומר, מכילה פרמטרים רבים – תחוזק לאט יותר על ידי תצפיות: כלומר, כל תצפית תחזק את התאוריה הפשוטה יותר משתחזק את התאוריה המורכבת.
עבור בעיות ומודלים המוגדרים בצורה פורמלית ניתן לראות את התער בצורה מתמטית בעקרון "Akaike".
עבור תיאוריות מדעיות קשה לכמת את הקריטריון: לא ניתן, למשל, לדעת מה הסיכוי שתצפית היא שגויה, או לנסח בדיוק את הפרמטרים החופשיים של המודלים המושווים ואת השפעת התצפיות עליהן מבחינה סטטיסטית; עם זאת, ההסתברות בהחלט מצדיקה את תערו של אוקאם ככלל אצבע מדעי.
"תערו של אוקאם" הוא כלי בסיסי בידי אלו המחפשים אחר הסברים לתופעות באמצעות השיטה המדעית.
המדובר בטיעון היוריסטי הנובע מניסיון רב שנים של ניסוי וטעייה, ואינו נכון בהכרח, אלא משמש כקו מנחה, לרוב אחד מיני כמה, לבחירת ההיפותזה המועדפת במקרה שישנם כמה הסברים לאותה תופעה.
עד המאה ה-20 כלל זה התקבל באהדה מהסיבות הבאות:
רוב המדענים והפילוסופים היו משוכנעים בנכונותו.
האמונה שהטבע עצמו מבוסס על חוקי יסוד פשוטים ועל כן, ההיפותזות הפשוטות יותר קרובות יותר לאמת.
גם מבחינה מעשית, עדיף לבחור בהיפותזות פשוטות יותר כי הן קלות יותר להבנה ולישום מעשי.
במאה ה-20 הפילוסוף קרל פופר טען שיש לבחור בתאוריות הפשוטות יותר לא מסיבה מעשית, אסתטית או פרגמטית אלא מפני שתאוריות פשוטות קלות יותר להפרכה, דבר התואם את תורתו של אוקאם.
במאה ה-21 עם התהוות מדע הנתונים, נוצרה הצדקה נוספת לכלל התער של אוקאם, והיא הצורך לצמצם את הסיכון ל־over-fitting (התאמת-יתר שמתאפיינת במתאם סטטיסטי גבוה למדגם הלימוד יחד עם מיתאם נמוך למדגם המבחן, כלומר כשל בחיזוי שבא לאמת את ההשערה).
מתמטית, ככל שמוסיפים ישויות או גורמים מסבירים, כך עולה הסיכון להתאמת-יתר, ובמצב הקיצוני שבו מספר הישויות שווה-גדול למספר תצפיות הלימוד, ניתן להוכיח כל דבר בלי קשר לאמיתותו.
מדע הנתונים החדש מגביל בעקרון את השימוש בישויות מסבירות, כך שניתן לעשות שימוש בנסיבות הניתנות לביסוס על סמך נתונים חופשיים (unsupervised) וכן מידע-העל אודותם (meta-data).
השיטה המדעית מבוססת בראש ובראשונה על הסקת מסקנות מתצפיות, וכאן יש חשיבות גדולה לתערו של אוקאם.
לדוגמה, אם לאחר סערה נבחין בעץ שנפל, הרי שנוכל להסיק בפשטות כי "הרוח הפילה את העץ".
המדובר בהיפותזה הכוללת רק שני מרכיבים, ושניהם קיימים אל מול עינינו – הרוח בה חשנו, והעץ אותו אנו רואים.
איננו צריכים ישויות נוספות כגון חוטבי עצים או פילים על מנת להסביר מדוע העץ נפל.
תערו של אוקאם מוצא את מקומו גם בתהליך הבנייה של תאוריות מדעיות.
בהקשר זה, טען אלברט איינשטיין כי "מטרתה העליונה של כל תאוריה מדעית היא הצגת האלמנטים הבסיסיים הנדרשים לצורך ביסוסה באופן פשוט ככל האפשר, מבלי לוותר על אף פיסת מידע שנרכשה באמצעות הניסיון".
יש המנסחים זאת בביטוי "על תאוריות להיות פשוטות ככל האפשר, אבל לא פשוטות עוד יותר".
הסיפא של המשפט הוא למעשה הסייג שמציבה השיטה המדעית על השימוש בתערו של אוקאם.
כיום ניתן למצוא את תערו של אוקאם במדע בתור כלל מנחה שמכוון לעבר חיפוש אחר המבנים והחוקים הבסיסיים.
על פי כלל זה ניתן להסביר תורות ותאוריות שונות בעזרת מספר קטן של מושגים מדעיים פשוטים.
על פי הכלל שמתווה תערו של אוקאם רצוי שמערכת ההנחות המדעיות תהיה מצומצמת ופשוטה ככל האפשר.
כך למשל, מקובל להניח כי חוקי הטבע אינם משתנים בהתאם לזמן ולמיקום, כלומר מספיקה מערכת חוקים אחת לכל זמן ולכל מקום ביקום.
הנחה זו גוררת בעקבותיה, על ידי שימוש במשפט נתר, את חוקי השימור המוכרים במדע (למשל חוק שימור האנרגיה).
בנוסף, האינווריאנטיות (קביעות) של חוקי הטבע ניתנת לתיאור מתמטי גם באמצעות סימטריה, ועל כן השימוש במושג הסימטריה במדע הוא בעצם ביטוי לתערו של אוקאם.
ישנן מערכות שבהן הגישה האינטואיטיבית של הבנת המבנה בעזרת תערו של אוקאם אינה מצליחה לספק הסברים למכלול התופעות הנצפות.
מערכות כאלו קרויות מערכות מורכבות, והן מתאפיינות בריבוי קשרים בין היחידות המרכיבות אותן.
הסיבוכיות, שמאפיינת מערכות מורכבות, ושמתבטאת כמערך מסועף של קשרים מורכבים ויחסי תלות הדדית בין היחידות הבסיסיות, מנוגדת לתערו של אוקאם.
למעשה, מערכות ביולוגיות רבות נוטות להיות מסועפות, והן עונות על ההגדרה של מערכת מורכבת.
העקרונות הפילוסופים של תערו של אוקאם באים לידי ביטוי בגישתה המדעית של הביולוגיה האבולוציונית המודרנית.
הביולוגיה האבולוציונית מעלה השערות לגבי התפתחות אבולוציונית של מין, איבר או תכונה ומכריעה בין השערות אלו על פי עקרון החסכנות (פרסימוניה).
על פי עיקרון זה תועדף ההשערה הפשוטה ביותר, זו שדורשת מספר נמוך ביותר של שינויים, שבהקשר זה הם בדרך כלל מוטציות.
עיקרון זה הוא אחד מהעקרונות המנחים ביצירת עצים פילוגנטיים.
ראוי להזכיר עוד שני מובנים בהם שימש תערו של אוקאם תפקיד בהיסטוריה של המדע.
האחד הוא תהליך שבו נזנחו תאוריות מדעיות כשהסתבר שהן עושות שימוש במושגים על טבעיים.
לכך לא חסרות דוגמאות – איחוז כהסבר למחלות רוח, הספירות השמימיות שמונעות על ידי ישויות שמימיות בקוסמולוגיה הגאוצנטרית, ותאוריות רבות אחרות.
השימוש השני נעשה במסגרת "תחרות בין תאוריות", כלומר העדפת תאוריה מעוטת מושגים לעומת תאוריה מרובת מושגים.
אולם, הכרעה בין תאוריות בעזרת תערו של אוקאם בלבד איננה מקובלת, ול"מבחן הניסוי" ולהפרכה יש חשיבות מכרעת יותר.
אף על פי שוויליאם איש אוקאם עצמו לא פקפק בקיומו של אלוהים, בשלב מאוחר יותר נעשה שימוש ב"תערו של אוקאם" על מנת לנסות להכריע בשאלה תאולוגית זו.
המדע יכול לספק הסברים להרבה מהתופעות הנצפות והסברים אלו הם פשוטים ומובנים יותר מהסברם כמיסטיים או דתיים.
לפי תערו של אוקאם, יש לבחור בהסבר הפשוט יותר, ומכאן נובע שאין להסיק את קיומו של אלוהים.
מאידך, מאמינים טענו שההסברים התאולוגיים פשוטים ומובנים יותר ועל כן יש לבחור דווקא בהם, כך שקיום העולם מצביע על קיומו של בורא.
בנוסף, יש טוענים כי השימוש ב"תערו של אוקאם" על-מנת להכריע בעניין זה לוקה בטעות, משום שלדעתם, עקרונות הפילוסופיה של המדע ("הגישה המדעית") אינם מתיישבים עם עקרונות התאולוגיה, ועל כן לא ניתן להשתמש ב"תערו של אוקאם" כדי להכריע בשאלות תאולוגיות, שאין טעם לדון בהם בכלים מדעיים.
מקרה נוסף שבו החלו בשלב מאוחר להשתמש בתערו של אוקאם בנושאים פילוסופיים, הוא בבעיה הפסיכו-פיזית.
הפילוסוף הווארד סלסאם טען כי המטריאליזם תואם את עקרון "תערו של אוקאם" יותר מהאידיאליזם, שכן זה האחרון נוקט במושגים כגון "אלוהים", "נפש" וכיוצא בזה, בעוד שהמטריאליזם אינו נזקק להם, ולפיכך הוא פשוט יותר מבחינה אונטולוגית.
לעומתו, הפילוסוף מוריס קורנפורת' העיר כי הצדקה כזו של המטריאליזם על יסוד עקרונות אפריוריים היא כולה אנטי מטריאליסטית, וכן כי אם ממשיכים בקו מחשבה זה מסתבר כי הפילוסופיה החסכונית ביותר היא הסוליפסיזם (המנוגד למטריאליזם).
בהקשר דומה, הפילוסוף ג'ורג' ברקלי טען כי ה"אידיאליזם", שלפיו ניתן להסביר את כל התופעות הטבעיות במונחים הקשורים בנפש האנושית, היא תאוריה עדיפה, שכן היא אינה נזקקת למושג "חומר" ולפיכך היא פשוטה יותר.
הפילוסוף בן המאה ה-20 ז'אק סמארט, יצא כנגד אספקט מסוים בטיעון זה כשאמר כי הגישה המוניסטית, שלפיה ישנה אחדות בין הנפש והמוח, עדיפה על הגישה הדואלית, שלפיה מדובר בשני מונחים שונים.
"תערו של אוקאם" זכה במרוצת השנים, מאז יצירתו, לביקורות רבות מצד פילוסופים ומדענים.
הביקורת העיקרית, המושמעת בדרכים רבות, על תערו של אוקאם היא שהוא מכניס שיקולים שאינם ממין העניין אל תוך המדע.
המדע עוסק בחקר האמת, כפי שהיא ובחקר העולם כפי שהוא.
הכנסת שיקולים התלויים בבני האדם ובתפיסה שלהם (פשטות וחסכונות) לתוך המדע היא בעייתית ועלולה לעוות את המדע.
על פי ביקורת זו, כיוון שאין שום סיבה לחשוב שהאמת נמצאת דווקא בתאוריות הפשוטות יותר, וההיסטוריה של המדע רצופה במעברים מתיאורים פשוטים לתיאורים מורכבים ומסובכים יותר – אך גם נכונים יותר, יש להיזהר מלהכניס שיקולים הקשורים לפשטות ולחסכונות לתוך המדע.
השיקולים היחידים שצריכים להילקח בחשבון הן אמת והתאמה לעולם.
כל קריטריון נוסף יכול לעוות את התמונה.
לפי עקרון אוקאם יש לבחור בתאוריה הפשוטה ביותר מתוך התאוריות המסבירות נושא מסוים, אולם בחירה כזו מעוררת בעיה של תלות בזמן.
"תאוריה פשוטה" פירושה פשוטה כעת, לפי המידע הנוכחי.
ייתכן שבעתיד, בעקבות מידע נרכש נוסף, תאוריה אחרת תהפך לפשוטה יותר להבנה ולישום ואז נאלץ לבחור בה.
מכאן נובע שתערו של אוקאם הוא כלל תלוי-זמן שאינו מאפשר העדפת חוקים אוניברסליים ו"נצחיים".
עקרון אוקאם אומר שיש לבחור תאוריות פשוטות וחסכניות יותר.
אך המושגים "חסכוני" ו"פשוט" הם מושגים יחסיים שאין להם הגדרה אוניברסלית מוחלטת.
כשהגדרה זו חסרה גם חשיבותו של העיקרון פוחתת בהרבה.
יש גם להזכיר שפשטות וחסכנות תלויות גם באישיותו, דעותיו הקדומות והאידאולוגיה של המדען ועל כן גם הבחירה של התאוריה הפשוטה יותר הופכת לתלויה בבוחר, כלומר לסובייקטיבית.
עמימות, מעמדם של מושגי הפשטות והחסכונות
מעבר לאפשרות של היותם מושגי הפשטות והחסכונות יחסיים וסובייקטיביים, ייתכן גם שמדובר במושגים עמומים שלא ניתן להציג עבורם הגדרה מדויקת או קריטריונים מדויקים.
הבחירה בתאוריה הפשוטה והחסכונית יותר, איפוא, יכולה להיות משימה בעייתית מבחינת ההצדקה שלה.
לדוגמה, ספרות בינאריות הן אומנם מעטות יותר מספרות עשרוניות, ולכן השימוש בהן הוא פשוט מבחינת כמות הסימנים הדרושה, אך ברור מאליו כי חישובים מתמטיים מסוימים יהיו קשים יותר לביצוע בעזרתן.
באופן דומה, במערכות הגיוניות שונות, בהן קיימות ישויות מעטות בלבד, נדרשות לעיתים פעולות חיבור רבות יותר, ודווקא ריבוי ישויות הוא זה המפשט את המודל הכולל המיוצג באמצעותן.
פתרון אפשרי לבעיה זו, לפחות לגבי מושג החסכונות, יכול להיות רדוקציה של מושג החסכונות למספר הישים שתאוריה מסוימת מתחייבת לקיומם.
אולם, ספירה כזו יכולה להיות גם היא בעייתית שכן היא יכולה להיות תלויה מאוד בתיאור של התאוריה ובדרך הצגתהּ, וכן היא כרוכה בבעיות פילוסופיות רבות (ביניהן בעיית העצם וכמה מהבעיות הבסיסיות של האונטולוגיה).
על מנת לספור את מספר הישים (Beings) בתאוריה יש להבין מה ראוי למעמד "יש" ומה לא.
אם התאוריה מתחייבת, למשל, לקיומו של בן-אדם – כיצד יש לספור זאת?
האם אחד, כיוון שישנו בן אדם אחד?
או שמא יותר (כי התאוריה מתחייבת גם לקיומם של לב, ריאה, מוח ועוד ישים רבים שקיומם נובע מקיומו של בן אדם).
כשמדובר בישים שאינם חומריים (כגון כוח, אנרגיה וכו') או במושגים מופשטים – הדבר נעשה בעייתי אף יותר.
הספירה תלויה מאוד ברמת התיאור, ואילו רמת התיאור יכולה לסבול מבעיה של עמימות.
בחירת היפותזות לפי עקרון אוקאם יכולה גם להביא לשמרנות יתר.
יש שיעדיפו תאוריה פשוטה יותר של אתמול על פני תאוריה מסובכת יותר של היום.
דוגמה לכך היא שלא מעט מדענים העדיפו את התאוריה הפשוטה יותר של העברת מידע גנטי על ידי חלבונים בתוך התא על פני התאוריה המסובכת יותר של תפקיד ה-DNA בהעברת המידע הגנטי.
מעמדו של תערו של אוקאם ומגבלותיו
אין להתייחס לעקרון אוקאם ככלל או חוק אלא רק כהמלצה פרגמטית.
אם נתייחס אליו ככלל, נבחר בעזרתו בתאוריה מסוימת על היותה פשוטה יותר.
לפי קרל פופר, אם יום אחד נמצא תצפית שאינה תואמת תאוריה זו אזי תאוריה זו הופכת מיידית למופרכת ומבוטלת.
אך, לפי אותו פופר, זה יפריך ויבטל מיידית גם את עקרון אוקאם שבעטיו בחרנו קודם בתאוריה המופרכת.
טעות שכיחה היא לטעון שתערו של אוקאם אמור לתת כלי לבחירה בין תאוריות אמיתיות ושקריות, ולא כך הוא.
התער עוזר לנו לבחור מתוך תאוריות אמיתיות שונות, את התאוריה הפשוטה יותר מבחינת הסבר, חסכנות ותוכן ולהשתמש בה להמשך הדרך המדעית.
אך מה על שאר התאוריות, אלו שנדחו?
הרי גם הן נכונות (לאותה עת)!
מדוע בכלל לדחות תאוריות נכונות רק מפני שהן מורכבות ומסובכות יותר להבנה?
רבים טוענים שתפקידו של מדען הוא לשלול ולדחות תאוריות שקריות ולא תאוריות מסובכות.
גלילאו גליליי לעג לתערו של אוקאם באומרו שיש לדחות את כל ספרי המדע ולבחור רק באותיות האלף-בית כי הרי בעזרתן אפשר להסביר כל דבר והן פשוטות יותר מספרי המדע.
בכל זאת, אין לשלול לחלוטין את העיקרון של אוקאם.
הוא שימושי בתחומים כמו התחום הדידקטי – קל יותר להסביר וללמד תאוריות ומושגים בצורה פשוטה יותר משבדרך מסובכת.
בחירה של תאוריה פשוטה יותר יכולה להביא גם להפחתת עלויות בישום התאוריה, לעומת אחת מסובכת יותר.
השימוש בתערו של אוקאם ברפואה
עיקרון מקובל ברפואה בת זמננו הוא עקרון החיסכון האבחנתי.
עיקרון זה מנחה את הרופא, כי בעת מתן אבחנה לפגיעה או מחלה, עליו להסביר את כל הסימפטומים הנגלים לעין באמצעות סיבות מועטות ככל האפשר.
גישה כללית זו אינה מדויקת במקרים רבים, כמו מקרים בהם החולה סובל מתסמונות מורכבות היכולות לכלול מספר רב מאוד של תסמינים.
הרפואה אינה מדע מדויק ובתהליך האיבחון יש מקום רב לגורמים כמו אינטואיציה, רגשות ותחושות.
לעקרון "תערו של אוקאם" שימושים רבים נוספים.
העיקרון משמש כקו מנחה בתורת המידע בנוגע לאורך מינימלי של מסר (Minimum Message Length), להצדקת גישות שונות הקשורות לאבולוציה, ועוד.
אוקאם (OCCAM) היא גם שפת-על במחשבים שפותחה על ידי INMOS, ושתוכננה במיוחד כדי לבטא אלגוריתמים מקביליים ואת יישומם ברשת של מעבדים.
היא בנויה על העיקרון המינימליסטי של אוקאם, כלומר נמנעת מכפילות של מנגנונים בשפה שלא לצורך.
תערו של אוקאם משמש אף את אנשי המודיעין כפי שמוזכר בספר "מלחמה סודית ביותר" מאת רג'ינלד ויקטור ג'ונס.
ג'ונס היה ראש המודיעין המדעי הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בספר הוא מביא את תערו של אוקאם כעיקרון מרכזי להבנת תמונת המודיעין בכלל ומודיעין טכנולוגי בפרט.
לדוגמה, היטלר הצהיר במהלך המלחמה שגרמניה תשתמש בנשק הקטלני שלה מול הבריטים, ועל ג'ונס הוטל לבחון איזה נשק חדש גרמניה פיתחה.
הוא מצא כי בנאום המלא אמר היטלר שלבריטניה יש צי המהווה את מרכז הכוח שלה, וגם לגרמניה יש כלי מלחמה קטלני.
כך הבין ג'ונס שעל פי ההסבר הפשוט ביותר היטלר מתכוון ללופטוואפה, חיל האוויר הגרמני, המהווה את מרכז הכוח שלו.
תיאור יפה של שימוש בתערו של אוקאם לפענוח תעלומת רצח ניתן למצוא בספרו של אומברטו אקו "שם הוורד", המתרחש במנזר בתקופתו של אוקאם, ובו הבלש הפיקטיבי "ויליאם מבסקרוויל" עושה שימוש בכלים הלוגיים שעמדו לרשות אנשי תקופתו על מנת להסיק מסקנות שונות.
חקירתו של הבלש הספרותי בן המאה ה-19 שרלוק הולמס מתבצעת אף היא באופן דומה.
בספרו "שקיעה" מביא אייזק אסימוב גרסה של אותו כלל פילוסופי וקורא לה "החרב של ת'רגולה" (Thargola's Sword); על פי כלל זה "עלינו להכות בחרב כל השערה שאיננה חיונית בהכרח".
שימוש מבודח בעיקרון זה נעשה בידי הבלש החוקר "שרלוק המלוק" בסדרת ספרים לילדים ואחר כך החבובות של סדרת הטלוויזיה "רחוב סומסום".
לדוגמה, בספר "שרלוק המלוק ותעלומת הטווידלבאג הגדול, או: הבלגן בחצר", שרלוק המלוק מגלה שאריות עוגה, נרות, סוכריות, צלחות חד-פעמיות, וכובעי יום-הולדת חרוטיים מנייר, ומשער שמדובר במפלצת איומה, הזורקת חפצים אלו על חיפושיות הטווידלבאג בעת שהיא רודפת אחריהם.
השערתו הולכת ומסתבכת, עם גילוי הממצאים, עד שהוא מגיע אל ביתה של כלת יום ההולדת, שלא יכולה לארח אותו בביתה, כי אורחיה הטווידלבאגים ברחו, ומפלצת איומה נמצאת בביתה.
תערובת היא מערכת של שניים או יותר חומרים שונים: יסודות, תרכובות או שניהם יחד, המקיימים ביניהם אך ורק קשרים בין-מולקולריים (להבדיל מבין אטומיים) ובכך שומרים על תכונותיהם הכימיות והפיזיקליות.
את התערובת ניתן להפריד למרכיביה ללא תגובה כימית.
דוגמה לתערובת היא אוויר או מים ושמן שעורבבו יחדיו.
תערובת מתקבלת ללא קשר לכמות של כל מרכיב בה.
תרכובת גם היא מורכבת מחומרים שונים, אך הללו קשורים ביניהם בקשרים תוך-מולקולריים, דבר המקנה לתרכובת תכונות עצמאיות משלה, אשר בדרך כלל שונות מאוד מהתכונות של החומרים המרכיבים אותה.
בתרכובת יש יחס קבוע בין המרכיבים.
בהכנת תרכובת, אם אחד החומרים יהיה בכמות גבוהה מיחס זה, ההפרש לא ישתתף בתרכובת ויישאר כפי שהוא.
ישנם שני סוגים של תערובות: תערובת הומוגנית (אחידה) ותערובת הטרוגנית (לא אחידה).
תערובת הומוגנית היא תערובת שבה אי אפשר להבחין בין מרכיבי התערובת, גם מבעד למיקרוסקופ אופטי; תערובת הומוגנית נקראת גם בשם תמיסה, לדוגמה: סגסוגת.
בתערובת הטרוגנית ניתן להבדיל בין מרכיבי התערובת; לדוגמה: בוץ, בו ניתן להבחין בגרגירי החול ומים.
קיימות גם תערובות הטרוגניות שלא ניתן להבחין בין מרכיבי התערובות מחמת קוטנם, אולם ניתן להבחין בהם באמצעים אופטיים.
תערובות אלו מכונות תערובות קולואידיות.
לתערובות יש שמות שונים לפי מצבי הצבירה של החומרים בהן.
תחליב הוא תערובת דמוית חלב, של נוזל שומני בנוזל המתערבב במים בקלות.
סוג זה של תערובת נוטה להיפרד בקלות.
החלב התעשייתי, להבדיל מחלב ישירות מן הפרה, עובר תהליך המגון אשר מיועד לאחד את מרכיבי החלב לידי תערובת אחידה.
לאחר הקפאה עשוי החלב להיפרד למרכיביו.
תרחיף הוא תערובת של אבקה בנוזל.
תרופות ילדים רבות (סירופים) משווקות באופן זה.
גם סוג זה של תערובת נוטה להיפרד, ודרוש ניעור לפני השימוש בתרופה.
הסגסוגת היא תערובת מתכות, אשר אינה נוטה להיפרד בנקל.
אטומי כל מתכת מסודרים עדיין בגרעינים שלמים בתוך הסגסוגת.
גרעיני המתכת מהווים גבישים זעירים, שבתוכם דומה מבנה המתכת למבנה הרגיל שלה, כאשר היא טהורה.
אך הגרעינים משולבים אלה באלה במבנה חזק ויציב.
בתחומים רבים יש צורך להפריד תערובת למרכיביה, למטרות מגוונות כמו טיהור מים, הפקת מתכות, הפרדת תוצרי נפט, ניתוח וזיהוי דוגמה כימית, ועוד.
שיטות הפרדה מנצלות הבדלים בתכונות החומרים בתערובת.
סינון מנצל גודל שונה של חלקיקים מוצקים וגם הפרדת מוצק מנוזל.
סרכוז מנצל צפיפות חומר שונה של חלקיקים שנתונים בנוזל.
המסה מנצלת הבדלי מסיסות בין חומרים שונים - לדוגמה, מלח בישול (נתרן כלורי) מתמוסס בקלות במים, אך מלחים רבים אחרים לא.
זיקוק מנצל הבדלים בטמפרטורת הרתיחה של החומרים בתערובת.
תערוכה היא הצגה מסודרת של חפצים.
בניגוד ליריד, שמטרתו המרכזית היא מסחר, התערוכה מיועדת להצגת אמנות (הנאה והערכה אסתטית), למטרות חינוכיות, תעמולתיות או לצורכי הקניית ידע.
תערוכות נערכות לרוב במוזיאונים, בגלריות לאמנות ובמוסדות ציבור מרכזיים.
בנוסף, תערוכה היא גם תצוגות של חברות העוסקות בתחום מקצועי מסוים למשל: תערוכת התיירות שבה מציגות מדינות, חברות תעופה, אתרי נופש מתוך מטרה לקדם את התיירות.
בארגון תערוכות במוזיאונים ובגלריות, לפי רעיון מרכזי, עוסק האוצֵר.
פעמים רבות מחבר האוצר את קטלוג התערוכה.
התערוכות פרחו במלואן במאה ה-19, אולם תערוכות זמניות שונות התקיימו כבר קודם, במיוחד אלו שנועדו להציג באופן סדיר בכמה ערים גדולות את הישגיהם החדשים של האמנים.
המפורסמת שביניהן הייתה הסלון הפריזאי של האקדמיה לאמנויות היפות שתולדותיו התחילו בשנת 1667 ונפתח לקהל הרחב בשנת 1737. באמצע המאה ה-18 הסלון של פריז ומקביליו בארצות אחרות הפכו חיוניים לפיתוח ושימור המוניטין של אמנים עכשוויים.
באמצע המאה ה-19 רבים מהמוזיאונים הלאומים החדשים של אירופה היו כבר על כנם והציגו תערוכות מאוספיהם הם או אוספים מושאלים, או תערובת של חפצים משני המקורות, כפי שנהוג עד לימינו.
לתערוכות האמנות שלושה סוגים עיקריים: תערוכת יחיד – שבה מציג אמן אחד בלבד; תערוכה קבוצתית – שבה מציגה קבוצת אמנים שונים.
התערוכה העולמית הראשונה נערכה בשנת 1851 ב"ארמון הבדולח" בלונדון והשתתפו בה למעלה מ-13,000 מציגים.
ב-1889 נערכה בפריז תערוכה עולמית לציון מאה שנה למהפכה הצרפתית, לכבוד תערוכה זו נבנה מגדל אייפל.
תדירות עריכת התערוכות בעולם גדלה עם השנים ובשנת 1928 התכנסו נציגי 35 מדינות בפריז כדי לקבוע נהלים לארגון תערוכות וירידים.
בעקבות התכנסות זו הוקמה הלשכה לתערוכות בין-לאומיות, שמשרדיה שוכנים בפריז, ותפקידה לקבוע נהלים בנוגע לתערוכות.
היקף המשתתפים בתערוכות עלה בצורה ניכרת עם השנים.
בתערוכה הראשונה שנערכה ב"ארמון הבדולח" ביקרו כ-6 מיליון איש.
בשנת 1970, נערכה ביפן תערוכת "אקספו 70'", ולקחו בה חלק 64 מיליון אנשים מ-77 מדינות שונות.
כיום מספר המבקרים בתערוכות מרכזיות בעולם גדול אף יותר.
תערוכת הגוף – תערוכת גופות אדם מבותרות המוצגות לציבור הרחב לצורך המחשת נושאים באנטומיה.
במסגרת דיני הכשרות שבהלכה, תערובת היא דבר אסור ודבר מותר שהתערבבו, כגון מזון כשר עם מזון טרף או כלי כשר עם כלי טרף.
דינה של תערובת כזאת (האם מותר, בדיעבד, לאכול אותה) אינו חד-משמעי, אלא הוא תלוי במספר גורמים: מה היה חום התערובת, מאיזה חומר עשוי הכלי, מה התערבב לתוך מה ועוד.
ישנם מספר מושגים חשובים בדיני תערובת:
נותן טעם לשבח ונותן טעם לפגם - דבר איסור שמוסיף לתערובת טעם, אם הטעם משביח את התערובת אז היא אסורה, אבל אם הטעם פוגם בטעם התערובת היא מותרת כיוון שאינו נהנה מן האיסור.
מין במינו - כאשר שני הטעמים זהים.
לדוגמה אם בשר כשר מתערב לבשר זהה, אך טרף.
מין בשאינו מינו - שני מינים שונים שנתערבו, וייתכן שהאסור ייתן טעם במותר.
כאן אנו מבדילים בין –
יבש בלח או לח בלח.
יבש אינו גורם למעבר טעם לדבר יבש, אבל אם אחד משני המתערבים לח, או אם שניהם לחים, יש מעבר טעם.
יבש בלח, או לח בלח - אם אחד המינים שהתערבבו לח והשני יבש, או ששניהם לחים- נעשו יחידה אחת בלתי נפרדת, לא ניתן להבחין בין זה לזה.
אם ידוע שיש פי שישים מהמותר נגד האסור אז הכל מותר כי האיסור בטל בשישים.
יבש ביבש - אם שני המינים יבשים, הטעם אינו עובר אלא אם כן התערובת מבושלת.
"ביטול" הוא מצב שבו המרכיב האסור קטן מאוד בהשוואה למרכיב המותר שבתערובת.
ישנם ארבעה סוגים של ביטול תערובת:
ביטול חד בתרי - המרכיב המותר גדול בהפרש ניכר מהמרכיב האסור.
ביטול בשישים - המרכיב המותר גדול פי 60 מהמרכיב האסור.
אחד ממאה ואחד - המרכיב המותר גדול פי 100 מהמרכיב האסור.
ביטול במאתים ואחד - מרכיב המותר גדול פי 200 מהמרכיב האסור.
ביטול בשישים וביטול חד בתרי
ביטול חד בתרי, או ביטול ברוב הוא ביטול האיסור במקרה בו אל התבשיל הכשר נוסף מעט איסור בכמות פחותה מן ההיתר (ולדיעות מסוימות דווקא כשההיתר פי שניים).
לעומתו, ביטול בשישים מורה על יחס מסוים ביניהם של כמות מותרת הגדולה פי שישים לפחות מהאסורה.
מדין תורה, כאשר דבר אסור מתערבב בדבר מותר בלי אפשרות להפריד, אם כמות המותר היא רוב, אז האיסור על המועט מתבטל והופך גם הוא למותר.
אבל אם האיסור נתן טעם במותר, אף על פי שיש רוב היתר נאסרת כל התערובת.
ולכן אם התערבב מין בשאינו מינו, יבש בלח או לח בלח, או יבש ביבש והתערובת התבשלה, צריך שהרוב יהיה פי 60 ומעלה כדי לבטל את האיסור, שכן ברוב המקרים מאכל אינו נותן טעם בכמות העולה עליו פי שישים.
חז"ל גזרו שתי גזירות: כאשר מתערבב מין בשאינו מינו יבש ביבש וכן כשמתערבב מין במינו, לח בלח או לח ביבש, גם הם צריכים ביטול בשישים.
ולכן כל סוגי האיסורים בטלים בשישים, למעט המקרה של מין במינו שהתערבב יבש ביבש, שבטל ברוב.
החשיבות למידע (נפקא מינה) האם האיסור הוא מהתורה או מדברי חכמים היא במקרים בהם נוצר ספק, מאחר שבמקרים של ספק דיני תורה מחמירים, ובספק דיני חכמים - מקלים.
ביטול במאה וביטול במאתיים הם ביטולים המתארים את יחס מחמיר בין האסור למותר ומורים על יחס של אחד למאה או מאתיים בהתאמה.
ישנם שלושה מקרים לתערובות של פירות אסורים בפירות רגילים, שכאשר הם ממינים שונים הם מותרים על פי ביטול בשישים וכאשר הם מאותו מין הם נאסרים על פי החכמים גם לא קיים ביטול בשישים:
תרומה עם חולין על פי ביטול במאה.
לעניין זה גם חלה וביכורים דינם כתרומה.
ערלה על פי ביטול במאתיים.
כלאי הכרם על פי ביטול במאתיים.
מספר תערובות אסורות בכל מקרה:
נותן טעם - אם נפל לסיר תבלין איסור שיש בו כדי לתבל, כלומר שטעמו מורגש, הסיר כולו נאסר גם אם התבלין פחות משישים.
מחמץ - יש אומרים ששאור שנפל לעיסה ויש בו מספיק כמות כדי לחמץ (לגרום לבצק לתפוח ולהעשות חמץ) נאסרת העיסה.
בעלי חיים אינם בטלים - כגון עגלה ערופה, שאם נתערבה אפילו באלף עגלות אחרות כולן אסורות.
כלל זה תקף כל עוד בעל החיים חי, ולא לאחר שנשחט, ואפילו אם חסר חלק ממנו.
בריה אינה בטלה - בעל חיים שאסור באכילה מצד עצמו (כגון נמלים) ונמצא בשלמותו בתוך תערובת אינו בטל.
זאת גם לאחר שאינו בחיים, אך רק כשהוא בשלמותו.
במצבים אחרים חלקים מן החי שיש בהם איסור ספציפי ונמצאים בתערובת בשלמותם (כגון גיד הנשה) נחשבים בריה ואינם בטלים.
מעמיד - דבר שבעזרתו נשמרת צורת תבשיל או מאכל, אוסר את כל המאכל באכילה.
דבר שיש לו מתירין - לעיתים יש מקרה שבו דבר אסור עשוי להפוך בעתיד למותר, לדוגמה, ביצה שנולדה ביום טוב שמותר לאוכלה אחר החג, וכן הקדש שאפשר לפדותו, וכן טבל שניתן לעשרו - והתערבב מין במינו, אפילו אחד בכמה אלפים אינו בטל.
אבל אם התערבב מין בשאינו מינו ולא נתן טעם, מותר ועל כן בטל בשישים.
דבר שבמניין - דבר שהדרך למנותו ולמכרו במניין, יש אומרים שאינו בטל.
חתיכה הראויה להתכבד - חתיכה חשובה שראויה להיות מוגשת לפני אורח מכובד, אינה בטלה לפי הפסיקה המוקבלת.
עבודה זרה ואביזריה אינם בטלים - יין נסך שהתערבב ביין אחר אוסר במינו בכל כמות (גם הקטנה ביותר), ובשאינו מינו בנותן טעם.
לגבי סתם יינם של גויים נחלקו ראשונים: יש אומרים שהוא נידון כשאר איסורים, ויש חולקים ומחלקים בין סתם יינם שנאסר בהנאה - שאינו בטל ובין סתם יינם שנאסר רק בשתייה - שבטל.
חמץ בפסח אוסר בכל כמות, בין במינו בין בשאינו מינו.
אבל , מזמן איסורו ועד כניסת החג דינו כדין שאר איסורים.
לדעת הרמב"ם יסוד דין זה הוא בדין דבר שיש לו מתירין, ואילו לשיטת בעלי התוספות ועוד דין זה קשור לחומרת החמץ.
"תערוכות מגדל דוד" הן תערוכות שהתקיימו במגדל דוד בירושלים בין השנים 1921 ל-1932 והיו אבן דרך בהתפתחות האמנות העברית בארץ ישראל בתקופת היישוב.
תקופה זו כונתה בכמה מחקרים בתולדות האמנות הישראלית "תקופת מגדל דוד".
בנוסף, שימשו התערוכות כמוקד הפעילות העיקרי של "אגודת אמנים עברית", שהפכה לימים לאגודת הציירים והפסלים.
ב-7 באפריל 1921 נפתחה במגדל דוד התערוכה הראשונה, בארגון האגודה למען ירושלים שהיו נציגי הממשל האזרחי הבריטי עם נציגי העדות והדתות בירושלים.
ייתכן כי את הרעיון הראשוני להקמת התערוכה העלו אנשי "אגודת אמנים עברית", אך ארגונה של התערוכה בכללותה היה נתון לנציגי הממשל הבריטי בפלשתינה-א"י.
אורח הכבוד של התערוכה היה סר רוברט באדן פאוול, ראש ארגון הצופים הבינלאומי.
בין מארגני התערוכה היו ה.
לוץ, יועץ העיר צ'ארלס רוברט אשבי ואדווין סמואל, בנו של הנציב העליון הרברט סמואל.
התערוכה חולקה למספר חטיבות, בהן: אמנות מוסלמית, תוכניות בניינים, תצוגת אריגים של בדווים מן הנגב, תצוגות של ציירים חובבים מבני המושבה הבריטית וכן חדר שהוקדש לעבודות אגודת אמנים עברית.
האגודה נוסדה בשנת 1920 וביקשה לפתח ולקדם את האמנות ברוח עברית.
רוב חברי האגודה היו קשורים ל"בצלאל" בצורה זו או אחרת.
בין המציגים באולם זה היו אברהם מלניקוב, שמואל לוי, זאב רבן, אבל פן, שמואל חרובי, מאיר גור אריה, חיים נבון, בוריס שץ ואחרים.
אף על פי שהייתה אירוע ייחודי, זכתה התערוכה לביקורות מעורבות.
חלק מן המבקרים ציינו את השימוש הבעייתי במבנה, שחצרו הייתה חרבה למחצה ובמצב פיזי רעוע.
בנוסף, קירות המבנה לא התאימו לתערוכה אמנותית, כפי שנתפשה באותה עת.
ביקורת נוספת הייתה נגד הצגת האמנות המוסלמית במתכונת של תצוגה ארכאולוגית-היסטורית, במקום תצוגה של אומנות בת התקופה.
המוצג הידוע ביותר בתערוכה היה ארון קודש מתוצרת בצלאל.
בשנת 1922 הוצגו במגדל דוד כמה תערוכות.
הגדולה שבהן הייתה תערוכה של מלאכת היד והתעשייה של פלשתינה, שהוצגה בין ה-5 וה-30 באפריל.
התערוכות הנותרות היו תערוכות יחיד לאבל פן, ליוסף טפר ומייג'ור בנטון פלצ'ר.
בין התאריכים 9 במרץ-1 באפריל 1924 הוצגה תערוכת יחיד לראובן רובין במגדל בארגונה של אגודת האמנים.
למרות שלא הייתה זו תערוכת היחיד הראשונה, הרי שהתהודה שקיבלה תצוגה זו הפכה אותה לאירוע משמעותי בתרבות העברית של אותה עת.
בתערוכה הציג רובין ציורים ובהם סממנים מזרחיים וחלוציים, המושפעים גם מסמלים נוצרים.
בין העבודות בלט הטריפטיכון "פירות ראשונים" (1923).
חיים נחמן ביאליק, שצפה בתערוכה, העיר כי יצירה זו "מסמלת באופן בולט את הדבר ההולך ומתהווה ונוצר כאן בארץ מתוך ייסורים ועונג אין קץ..."
בין ה-5 באפריל וה-15 במאי 1924 הוצגה התערוכה השלישית של אגודת אמנים עברית במגדל דוד, לאחר שבשנת 1922 הוצגה התערוכה השנייה של האגודה בביתו הפרטי של דוד אידר.
מרבית המציגים בתערוכה השלישית היו אמנים בוגרי בצלאל כגון מנחם שמי, ציונה תג'ר, ראובן רובין, יוסף זריצקי, לודוויג בלום, האדריכל קורנברג, פנחס ליטבינובסקי ועוד אך גם מורים לשעבר בבצלאל כמו שלמה ברנשטיין.
בשונה מן התערוכות הקודמות של האגודה, נשאה תערוכה זו אופי "מודרני" יותר, על רקע המאבק האידאולוגי והאמנותי של האמנים אל מול מורי בצלאל הוותיקים.
עבודותיהם של מרבית האמנים בתערוכה העידו על השפעה של האמנות הפוסט אימפרסיוניסטית והאקספרסיוניסטית האירופית.
1922 - מלאכת היד והתעשייה של פלשתינה (5-30 באפריל)
1922 - תערוכות יחיד לאבל פן, יוסף טפר ומייג'ור בנטון פלצ'ר
1924 - תערוכת ראובן רובין בארגון אגודת אמנים עברית (9 במרץ - 1 באפריל)
1924 - התערוכה השלישית של אגודת אמנים עברית (5 באפריל - 15 במאי)
1925 - התערוכה הרביעית של אגודת אמנים עברית (7 באפריל - 7 במאי)
1926 - התערוכה החמישית של אגודת אמנים עברית בקשר עם מפעל "הסופר והאמן לטובת גאולת הארץ" (25 במרץ - 18 באפריל)
1928 - תערוכה של חפצי-אמנות ועבודות-יד ארצישראליים (5-12 במרץ)
1929 - התערוכה השביעית של אגודת אמנים עברית (2 באפריל-?)
1930 - תערוכה לאמנות ולמלאכת יד בפלשתינה (דצמבר-אפריל)
תערובת ארמסטרונג היא תערובת פירוטכנית נפיצה שמורכבת מזרחן אדום, אשלגן כלורט ואנטימון תלת גופרתי.
התערובת מזוהה בעיקר עם נפצים, אקדחי קפצונים ועם תותחי קונפטי.
בגרסאות מסוימות של התערובת, ניתן לערבבה עם תערובת נוספת כדי לייצר ראשי גפרורים.
בשנים שלאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, שימשה התערובת, בשילוב עם חומרים נוספים, ליצירת חומרי נפץ.
במלחמת העולם השנייה השתמשו בתערובת זו בשימושים שונים של תעשיית הרובים.
התערובת מאוד מסוכנת לשימוש, רגישה מאוד לחיכוך וחום.
בגלל נפיצותה הגדולה של התערובת, כשהיא מוכנסת אל הנפצים המשווקים לציבור הרחב, משתמשים בכמות של 10 מ"ג בלבד בשביל לשמור על תקני בטיחות ראויים.
בנסיבות שונות, התלויות בהרכב התערובת, תנאי הסביבה ובכמות, עלולה התערובת של ארמסטרונג להתפוצץ באופן לא יזום בחלל סגור.
תערובת רצמית (בעברית: תַּרְצִים) היא תערובת המכילה כמות שווה של שני האננטיומרים של אותה המולקולה.
על אף שתערובת רצמית מורכבת ממולקולות בעלות פעילות אופטית בנפרד, התערובת עצמה חסרת פעילות אופטית.
זאת מכיוון שכל אננטיומר בתערובת מבטל את פעילותו האופטית של האננטיומר האחר בדיוק במידה שווה, כך שהסטת האור של כל אחד מהאננטיומרים מבטלת את זו של השני.
מקור המושג בלטינית: רצמוס פירושו "אשכול ענבים".
זאת משום שתערובת רצמית התגלתה לראשונה על ידי המיקרוביולוג הצרפתי לואי פסטר בחומצה טרטרית, שמקורה בענבים.
תהליך שבו אננטיומר אחד הופך בהדרגה לשני נקרא רצמיזציה (בעברית: ריצוּם).
ניתן לחשב את העודף האננטיומרי על ידי הנוסחא הבאה:
כאשר R ו-S הם אחוזי אננטיומרים R ו-S בהתאמה, ו-EE הוא העודף האננטיומרי.
ניתן לראות כי כאשר R=S, העודף האננטיומרי הוא 0, כלומר, התערובת רצמית.
נקודת היתוך של תערובת רצמית
נקודת ההיתוך של תערובת רצמית נמוכה מזו של כל אחד מהאננטיומרים בנפרד.
תופעה זו נובעת מדרגת הסדר הנמוכה יותר בתערובת.
התערובת הרצמית עשויה להיות נקודה אוטקטית (כלומר הנקודה בעלת טמפרטורת ההיתוך הנמוכה ביותר), אך לא בהכרח.
לעיתים קיימות שתי נקודות אוטקטיות, ונקודת ההיתוך של התערובת הרצמית אינה הנמוכה ביותר.
כאמור, על אף שלהאננטיומרים המרכיבים את התערובת הרצמית פעילות אופטית, לתערובת עצמה אין כל פעילות כזו והיא אינה מסיטה אור מקוטב.
כמו כן, למרות שבמצבם הטהור יש לאננטיומרים המרכיבים את התערובת הרצמית תכונות פיזיקליות זהות, כגון טמפרטורת התכה ורתיחה זהות - לתערובת הרצמית יש לעיתים קרובות תכונות פיזיקליות שונות.