tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לימים הוא היה העורך של MEGA, המהדורה הראשונה שנערכה מדעית מיצירותיהם של מרקס ואנגלס, מכיוון שהכיר היטב את חייהם של קרל מרקס וגם של פרידריך אנגלס.
הוא גם לימד במוסקבה באוניברסיטה להכשרת מורים "אדומים" ובמכללת ניקולאי צ'רנישבסקי להיסטוריה.
הוא נעצר והורשע באשמה בדויה, ושהה תשע שנים במחנה ענישה של ברית המועצות.
הוא שוחרר רק בקיץ 1945. עבד שנה במוסקבה בהוצאת ספרים של יצירות ספרותיות בשפות זרות, ואז חזר להונגריה בשנת 1947. עד מותו עבד בחברת ה"הוצאה לאור סִיקְרָה" בבודפשט {לימים ה"הוצאה לאור קושוט").
בהוצאת ספרים זו ניהל את ההוצאה לאור בהונגרית של כל קלסיקות המרקסיזם - לניניזם ומילא תפקיד כמרצה פרופסור באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט.
אשתו שרולטה לאני (1975-1891) הייתה משוררת, ובתה אנה צובל (1918–2012) הייתה מרצה באוניברסיטה.
אחיו בלה צובל (1883–1976) היה צייר שזכה בפרס קושוט.
אנטול פראנס : על האבן הלבנה (bev.
ולדימיר איליץ' לנין : חומריות וביקורת אמפירית: הערות ביקורתיות על פילוסופיה ריאקציונאלית (בודפשט, הוצאת שיקרה, 1949)
ליאוניד אנדרייב: אזרח העולם וסיפורים אחרים (בודפשט, זאקס, 1904)
ארנה לנדלר (בהונגרית: Landler Ernő, גלשה, 6 באוגוסט 1877 – מוסקבה, הוצא להורג במחנה בוטובו, 3 ביוני 1938) היה עורך דין, קומוניסט, עובד מפלגה, אחיו הצעיר של ינה לנדלר.
ארנה לנדלר נולד במשפחה יהודית.
אביו היה אדולף לנדלר ואמו גיזלה שפיצר.
הוא למד בבית הספר היסודי בעיר הולדתו, והמשיך את לימודיו בתיכון בנג'קניז'ה, אך סיים אותם בבירת הונגריה.
לאחר מכן למד משפטים, ולאחר קבלת תעודת עורך הדין (16 באוקטובר 1905) פתח משרד עורכי דין יחד עם אחיו ינה.
הוא הצטרף כחבר למפלגת הקומוניסטים בהונגריה כמעט מראשיתה.
במהלך ימי הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה מפקד "המשמר האדום" בבודפשט וסגן מפקד המשמר האדום הלאומי כסגן קומיסר העם לענייני פנים.
לאחר נפילת הרפובליקה נעצר ב־9 בספטמבר 1919, ואף על פי שזוכה במשפט נשלח למחנה מעצר בזאלאגרסג.
משם שוחרר לברית המועצות במסגרת חילופי שבויים ביום הראשון של פברואר 1922 והצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
הוא שירת בענייני חוץ עד שלנין שלח אותו לשוודיה בשנת 1923, שם שימש כיועץ המשפטי של אלכסנדרה קולונטאי (23 במרץ 1872 – 9 במרץ 1952) שהייתה מהפכנית, דיפלומטית ומדינאית סובייטית, סופרת, פמיניסטית ופעילה חברתית.
שנתיים לאחר מכן חזר לבירת רוסיה ושוב עבד בשרות הממשלתי כיועץ המשפטי הראשי של קומיסר העם הסובייטי לסחר החוץ.
בשנת 1927 סייע שוב לקולונטאי בשוודיה ובנורווגיה (עד 1930).
לאחר שחזר למוסקבה, התמנה לראש בית הספר למשפטים של בית הספר לסחר חוץ וייצג את הסובייטים באופן קבוע בבתי הדין הבינלאומיים בבוררויות שונות.
משנת 1934 עבד כיועץ משפטי של נציגות סחר החוץ הסובייטי בפריז במשך שלוש שנים, ואז חזר למוסקבה.
שם עסק שוב בענייני סחר חוץ.
עונש מוות נפסק לו ב-22 במאי, והוא הוצא להורג ב-3 ביוני.
לנדלר נקבר בבית הקברות של חומת הקרמלין במוסקבה.
הוא טוהר מכל אשמה ב־28 בנובמבר 1956.
בתו, מריה לנדלר, הייתה אשתו השנייה של אישטוואן קיראי.
ארנה קוליני (בהונגרית: Kulinyi Ernő; סגד, 18 ביוני 1893 – ברוק אן דר לייטה , 2 בפברואר 1945) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, מבקר ספרות וכותב לבריות שנספה בשואה.
כיהודי הוא גורש מבודפשט ב-23 באוקטובר 1944 ומת במחנה מעצר/עבודה באוסטריה על הגבול ההונגרי.
ארנה קוליני נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף קוליני (1860–1930) ואדל קניגשטיין (1863–1943).
סבו וסבתו מצד אביו היו ברנאט קוליני ואסתר לפלר, סבו וסבתו מצד אמו היו איזק קניגשטיין וצציליה מוסקוביץ'.
הוא למד משפטים בבודפשט ובתום לימודיו הפך לעיתונאי.
הוא כתב ביקורות תיאטרון ומוזיקה וכן כתב סיפורים קצרים.
בשנת 1912 עבד ב"יומן סגד" (Szegedi Napló), בשנת 1913 בפשטי נפלו (היומן של פשט) וכן בכתב העת "בימה ההונגרית" (Magyar Színpad), לאחר מכן היה ראש דסק התיאטרון ב"עיתון של בודפשט" (Budapesti Hírlap (napilap, 1881–1938)).
משנת 1921 עבד תקופה קצרה כעורך העיתון בפועל.
ב-9 בנובמבר 1930, בסקשפהרוואר, התחתן עם רוז'ה, בתם של איגנץ קובאץ' וצציליה פרויד.
הם התגרשו בשנת 1932. הוא נישא בשנית באותה שנה.
אשתו השנייה הייתה תרזה ובר.
ב-6 ביוני 1936 הוא נישא בשלישית בפרנצווארוש, רובע 9 של בודפשט.
אשתו השלישית הייתה אנה מגדולנה מנדק.
משנת 1941 הוא היה עמית ב"עיתון השעה שמונה".
הוא נפטר כאמור במחנה מעצר/עבודה כמעט בסוף מלחמת העולם השנייה.
הוא כתב ותרגם יותר מ-40 ליבריות אופרטה.
הוא תמליל את השיר "את יפה, את יפה הונגריה" שאת המוזיקה שלו כתב ז'יגמונד וינצה.
(הוצג במקור באופרטה "הכלה של המבורג").
טלה זהוב שיער (עם פרנץ מורה, 1929).
אגון קמני – ארנה קוליני: "העוגבים של שנברון" שהיה המחזמר הראשון ששודר ברדיו ההונגרי (1937)
אמריך קלמן: הכלה ההולנדית (1921);
רייכוויין: שייקח אותך השטן (1922);
פרנץ להאר: המעיל הצהוב (1932);
אמריך קלמן: נסיכת הקרקס (1926).
ארנה נייברג (בשוודית: Arne Nyberg; 20 ביוני 1913 – 12 באוגוסט 1970) היה כדורגלן שוודי, ששיחק בעמדת החלוץ.
נייברג נולד בסאפל, ורמלנד שבשוודיה בשנת 1913. לאורך מרבית הקריירה שיחק בגטבורג עימה זכה באליפות המדינה בשנים 1935 ו-1942. גם לאחר שפרש מכדורגל הוא עדיין עבד במועדון.
במדי נבחרת שוודיה נייברג ערך 31 הופעות וכבש 18 שערים.
הופעת הבכורה שלו הייתה ב-12 ביוני 1935 בתיקו 2–2 נגד פינלנד בסטוקהולם.
הוא היה שותף להגעתה למקום הרביעי במונדיאל 1938 והצליח לכבוש במהלכו שלושה שערים.
נייברג כבש כל אחד ברבע וחצי הגמר וגם במשחק המקום השלישי נגד קובה, הונגריה וברזיל בהתאמה.
הוא נפטר ב-12 באוגוסט 1970 בגיל 57. בנו, ראלף נייברג, היה גם כן כדורגלן ששיחק בגטבורג וב-1958 זכה עימה באליפות.
מקום רביעי בגביע העולם: 1938
ארנה יוז'ף פרידמן (בהונגרית: Friedmann Ernő József; בודפשט, 1 באוקטובר 1883 – 1944) היה עורך דין יהודי-הונגרי, סופר של ספרות מקצועית משפטית, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים שניספה בשואה.
ארנה פרידמן נולד במשפחה יהודית כבנם של אוטו פרידמן בנקאי ושל דבורה שווייצר.
לאחר לימודי משפטים בהונגריה עסק בעריכת דין משנת 1908 ומשנת 1911 שירת במשרד הדת והחינוך הציבורי של ממלכת הונגריה (במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית), שם עסק בסוגיות רפורמות בחינוך המשפטי.
בין השנים 1912–1917 היה פרופסור למשפט רומי באקדמיה למשפטים בקושיצה, בין השנים 1917–1920 היה פרופסור באוניברסיטה הטכנולוגית של בודפשט, ואחר כך עבד שוב כעורך דין פרטי.
בין השנים 1933–1939 היה העורך האחראי של היומון מאדיאר הירלאפ (Magyar Hírlap).
הוא שיתף פעולה עם הלקסיקון המשפטי ההונגרי וערך את הסדרה שכותרתה "עבודות משפט פלילי".
לאחר כיבוש הונגריה על ידי הוורמכט (מבצע מרגרטה) בשנת 1944 הוא גורש כנראה למחנה השמדה ואין עליו יותר מידע.
שמרנות והתקדמות במשפט הפלילי (1907)
מעשים לענישה והסכנה ציבורית (בודפשט, 1908)
פסקי דין ללא הגבלת זמן (בודפשט, 1910)
ארנה לנדייל (במקור לוי עד 1904, בהונגרית: Lengyel Ernő; טימישוארה, 29 ביוני 1885 – ?
נובמבר 1944) היה עיתונאי, פובליציסט יהודי-הונגרי, שנספה בשואה.
ארנה לנדייל הוא בנם של מור לוי, שהיה הרב הראשי של טימישוארה והיה סופר תאולוגי ושל הרמינה פרלס ואחיו הצעיר של העיתונאי לאסלו לנדייל.
ארנה סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הריאלית של טימישוארה ואת לימודיו באוניברסיטה בקלוז' ובבודפשט.
הוא החל את דרכו כעיתונאי ב"הירלפ של קולוז'וואר" (Kolozsvári Hírlap).
לאחר קבלת הדוקטורט שלו במשפטים בשנת 1911, הפך לעמית בכיר של כתב העת "השבוע" (Hét) בבודפשט ולכותב מאמרי המערכת של פשטי נפלו.
אחר כך היו בצוות הפנימי של שני יומונים בבודפשט.
הוא כתב גם ב"שוויון" (Egyenlőség) וב"עיתון" (Újság).
מאמרי המערכת ומחקריו היו ברמה גבוהה ועסקו באירועי הפוליטיקה היומיומית מנקודת מבטו של הליברליזם.
הוא היה פובליציסט בעיתוני האשט עד 1939. לאחר מכן הפך לאיש צוות ב"עיתון" וב"כתב העת של היהודים ההונגרים".
ב-25 בנובמבר 1944 נחטף ונרצח על ידי אנשי מפלגת צלב החץ.
לסוציולוגיה של העיתונות בכפרים ובערי השדה (מחקר, בודפשט, 1910)
היסטוריה של הקואליציה (מחקר, ללא שנה)
מצעד הקיסרות (דרמה היסטורית, התיאטרון הלאומי של בודפשט, 1935)
ארנה מזאי (במקור עד 1875 גרינפלד, בהונגרית: Mezei Ernő; 1 במאי 1850, שאטוראליאויהיי – 25 באוקטובר 1932, בודפשט) היה עיתונאי, חבר האספה הלאומית ההונגרית (חבר פרלמנט), חבר אגודת פטפי יהודי-הונגרי.
אחיו הצעיר של עורך הדין מור מזאי.
ארנה מזאי נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ גרינפלד בעל קרקעות ופקיד ושל אידה פרידליבר (1817–1892).
הוא סיים את בתי הספר התיכוניים בעיר הולדתו ובקושיצה ולמד משפטים באוניברסיטת בודפשט (לימים אוניברסיטת אטווש לוראנד).
בשנת 1871 הצטרף למערכת העיתון "אלנור" (Ellenőr – בהונגרית: "המפקח או המבקר") של המרכז-שמאל ככותב ראשי של מאמרי המערכת הפוליטיים.
בשנת 1873 התפטר לאיוש צ'אבולסקי ממערכת העיתון וב-1 בינואר 1874 הקים את העיתון היומי "שמאל" וב-1 באפריל את המשכו: "הסכמה" (Egyetértés).
באותה תקופה עבר גם ארנה מזאי לעיתונים אלה תחילה ככתב בכיר של העיתונים הללו ואחר כך כעורך הראשי של העיתונים במשך זמן רב.
בשנת 1878 נבחר כמועמד של "מפלגת העצמאות" במחוז גיומה, שם הומלץ על ידי לאיוש קושוט בעצמו.
בשנת 1881 נבחר לחבר פרלמנט (האספה הלאומית) במחוז הדרומי של מישקולץ.
הוא התבלט בבית הנבחרים בזכות נאומיו לטובת צבא עצמאי וחינוך ציבורי כללי, ומאוחר יותר בנאומיו נגד ההסתה האנטישמית בקשר לעלילת טיסאסלר (עלילת דם בהונגריה).
לאחר הפסקת ההופעה של העיתון "הסכמה" בשנת 1910, עבר למערכת של ה"פשטי הירלפ" (Pesti Hírlap).
ארנה מזאי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
קלמן טיסה, ראש הממשלה (בודפשט, 1875)
הקראה שנערכה בחודש אפריל 1876 (בודפשט, 1876)
נדודים מתחת לשמיים האיטלקיים (בודפשט, 1877)
מריה לורטו באגם וורט (1877)
זיכרון על ויקטור דרמאי (1878)
אֶרְנֶה פוֹר, (במקור פולאצ'ק עד 1905; בהונגרית: Pór Ernő; זבולן, 23 ביוני, 1895 – אחרי 1937) היה פקיד בנק יהודי-הונגרי, מזכירו האישי של מפקד המשמר האדום בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
נולד בזבולן שבסלובקיה למשפחה יהודית, בנם של שלמה פולאצ'ק ואידה צווילינגר.
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית שימש כמזכירו של ד"ר זולטאן ויידה המפקד הצבאי הראשי של המשמר האדום.
במסגרת תפקידו, טיפל ב-17 ביולי 1919 בתלונה אנונימית נגד גנרל הז'נדרמריה בדימוס אוסקר פרי ומספר קצינים נוספים.
פור העביר את המסמך הלאה עם תיאורו כרשומה חסויה, מבלי לבדוק את תוכנו כראוי - פעולה שהובילה למעצרם הלא חוקי של הקצינים והוצאתם להורג.
המשמר האדום היה גוף אכיפת חוק רב עוצמה שפעל תחת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
הוא החליף את המשטרה, את הז'נדרמריה, את משמר הגבול ואת משטרת המכס והפיננסים ובמידה מסוימת גם את שרות הביטחון, ככל שהדבר נגע לשמירת ביטחונם של מנהיגי המשטר.
המשמר האדום היה חלק גם מהצבא האדום ההונגרי ואפשר היה לשייך את חבריו לשירות צבאי או להעביר אותם לצבא האדום בכל עת (ולהפך).
במקביל להקמת המשמר האדום, כל היחידות הלא-צבאיות לשמירת הסדר ואכיפת החוק הפסיקו להתקיים.
המשמר האדום היה כפוף ישירות לקומיסר העם לענייני פנים (שר הפנים).
המדינה חולקה ל-11 מחוזות, בנוסף לבירת הונגריה בודפשט כמחוז 12. על הגוף פיקדו כקומיסרי עם גם פרנץ יאנצ'יק, ארנה לנדלר, דז'ה בירו (מקודם: בוקסבאום) וארנה זיידלר.
המשמר האדום כלל לא רק חיילים חמושים היטב ופועלים פעילים קומוניסטים, אלא גם מיזג את צוות המשטרה והז'נדרמריה שבוטלו.
מפקדי המשמר היו (במשך הזמן ובתפקידים שונים) פרנץ ראקוש (מדיני), ד"ר זולטאן ויידה (צבאי) ואדה הנטוש צ'לפקו (קומיסר פוליטי).
המשפט התנהל בהליך מזורז בפני בית המשפט הפלילי בבודפשט.
מסמכי החקירה שהסתיימה בכתב האישום כאמור נקראה "תביעה נגד יוז'ף צ'רני ואח'."
בית המשפט מצא את העובדות הבאות:
ב-17 ביולי שירת יוז'ף זג'י (Zagyi József), פקיד ז'נדרמריה לשעבר, באחת מהמִפקדות הלאומיות של המשמר האדום.
הוא כתב דו"ח אנונימי במכונת כתיבה שבו הציג מידע של "הלשנה" שקציני ז'נדרמריה בכירים מתכוננים להפיכת נגד.
בדו"ח מנה חמישה קציני ז'נדרמריה שאם יצליחו בהפיכת הנגד יזכו בתפקידי פיקוד גבוהים לאחר מכן.
השמות כללו גם את גנרל הז'נדרמריה בדימוס אוסקר פרי (Ferry Oszkár), וכן את סגני הקולונלים שאנדור בורהי (Borhy Sándor) ויאנוש מנקינה (Menkina János).
הדוח הובא על ידי יוז'ף זג'י לאדה הנטוש צ'לפקו (Chlepko Hantos Ede), שהיה הנציג הפוליטי (קומיסר פוליטי) בפיקוד העליון של המשמר האדום.
צ'לפקו הורה לארנה פור כמזכירו של ד"ר זולטאן ויידה, המפקד הצבאי הלאומי של המשמר האדום, להעביר את הדו"ח כתיק לדרגים הגבוהים ביותר לרבות: קומיסר העם לענייני פנים (שר הפנים), קומיסר העם לענייני הגנה (שר ההגנה) ולקומיסר העם לענייני חוץ (שר החוץ) בלה קון.
כמו כן הורה צ'לפקו לפור לרשום בצד האחורי רישום כזה שמתאר את תוכנו כדו"ח חסוי בענייני פנים.
הדו"ח אכן הועבר לוועדות הצבא וגם לבלה קון.
אדה הנטוש צ'לפקו הזמין את יוז'ף צ'רני ממפקדי נערי לנין והורה לו לעצור ולהוציא להורג את שלושתם.
להגנתו טען פור כי אכן לא חשב על ההשלכות.
הוא נמצא אשם ב"הפרת חירות אישית של אזרח", אך לא ברצח עצמו ונידון לשלוש שנות מאסר על בסיס פסק דין מיום 12 בדצמבר 1919.
פור השתחרר מהכלא וב-26 בספטמבר 1931, בבודפשט, התחתן עם השחקנית גיזלה קרמן (במקור קליין), בתם של וילמוש קליין ושל יוז'ה פליישנר, ממנה התגרש בשנת 1937.
ארנה פור,(במקור פרלשטיין עד 1908, בהונגרית: Pór Ernő; לייביץ, 4 בינואר 1889 – לנינגרד, 24 באוגוסט 1937) היה פקיד, פוליטיקאי קומוניסטי יהודי-הונגרי-סלובקי קומיסר העם (סלובקיה 1919) לענייני חוץ של הרפובליקה הסובייטית הסלובקית.
מלחמת העולם הראשונה, רוסיה הסובייטית
ארנה פור נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב פרשטיין ושל הרמינה בוקסבאום.
ארנה פור השתתף בתנועת הפועלים מ-1905, הוא סיים את לימודיו ואת בחינות הבגרות בטרנצ'ין בשנת 1906, עבד כפקיד בתעשיית העץ בחברות בבודפשט וב-1907 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP).
במהלך מלחמת העולם הראשונה (1915) נפל בשבי הרוסי.
בשנת 1917, אחרי מהפכת פברואר ברוסיה, עסק בשכנוע והתססה סוציאליסטית של פועלי תעשיית הברזל בנביאנסק.
שם בשנת 1917 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ולאחר מכן במוסקבה היה ממייסדי הקבוצה ההונגרית של המפלגה הבולשביקית הרוסית והפך למזכיר שלה.
בערך בתקופה הזו הוא פגש את בלה קון.
יחד עם קון נלחם בנארבה נגד כוחות ההתערבות הגרמניים תחת פיקודו של קומיסר העם (רוסיה) פאבל דיבנקו.
עם טיבור סמואלי השתתף בין 6 לבין 7 ביולי 1918 בקרב נגד המרד של אנשי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית ובניצחון עליהם.
בקיץ אותה השנה היה נציג הקבוצה הונגרית בקונגרס הראשון של המפלגה הקומוניסטית האוקראינית.
הוא חזר להונגריה כששמע על מהפכת החרציות באוקטובר 1918, ולאחר מכן השתתף ב-24 בנובמבר בהקמת מפלגת הקומוניסטים של הונגריה והפך בה לחבר בוועד המרכזי.
לאחר הכרזת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, הוא נשלח להודיע ללנין בשם בלה קון על הקמת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
בתקופת הרפובליקה היה ראש מחלקת התעמולה בקומיסריאט העם לענייני חוץ ולאחר מכן פעל במזכירות המפלגה המאוחדת (הסוציאל-דמוקרטית והקומוניסטית).
פור היה גם נציב העם לענייני חוץ של הרפובליקה הסובייטית הסלובקית שהוכרזה ב-16 ביוני 1919. עם זאת, הרפובלקה נפלה ב-1 באוגוסט.
לאחר הנפילה הוא היגר לצד בלה קון, יוז'ף פוגאני, ינה ורגה ואחרים.
הוא התגורר באוסטריה למשך תקופה קצרה.
בשנים 1920 ובשנת 1921 ביצע עבודת מפלגה בלתי חוקית בצ'כוסלובקיה והשתתף בהפצת כתב העת "פרולטאר".
בשנת 1922 מילא תפקידי שיווק כסוכן ייצוא חברות היערות של ברית המועצות, הוא היה מנהל החברה משנת 1924. בין השנים 1928–1933 היה סגן נשיא של חברת ייצוא העצים.
בשנת 1933 מונה מנהל תשלובת החרסינה הרוסית ומשנת 1934 ועד למעצרו שימש כסגן מנהל תשלובת הגומי הסובייטי הגדול ביותר (Красный треугольник).
בשנת 1937 הוא נעצר ב-25 בפברואר ולאחר מכן הוצא להורג.
הוא נפל קורבן הטיהורים הגדולים של סטלין.
מאוחר יותר זוכה ושמו טוהר.
בודפשט ברובע ה-11 בין 1968 לבין 1991 נקרא רחוב על שמו (כיום סימטת ברטלן פור).
ארנה נאמני (במקור עד 1918 נוימן, בהונגרית: Naményi Ernő; בודפשט, 9 במאי 1888 – פריז, 21 בנובמבר 1957) היה כלכלן, היסטוריון אמנות יהודי-הונגרי.
ארנה נוימן נולד במשפחה יהודית.
אביו היה הרב אדה נוימן, היסטוריון, עורך, כותב ספרי לימוד, ואמו הייתה אמה קייזרלינג.
הוא למד בבודפשט וגם בכמה אוניברסיטאות זרות.
נאמני כיהן בכמה וכמה תפקידים, היה מנכ"ל "איגוד התעשייה הלאומי", פרופסור באקדמיה למסחר של בודפשט, הוא כיהן גם כמנהל המוזיאון היהודי בבודפשט וגם כמזכיר הכללי של אגודת אמני הספר ההונגרים.
ב-1918 שינה את שם משפחתו לנאמני.
ב-24 ביוני 1919 נשא לאישה את קלרה ציגלר בבודפשט.
בתקופת השואה תחת הכיבוש הגרמני של הונגריה (מבצע מרגרטה) נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) והצליח לברוח בטרם נשלח לגירוש במחנות הריכוז.
אחרי מלחמת העולם השנייה הוא חי בצרפת.
נאמני כתב בעיקר עבודות כלכליות.
כמה מחקריו הקשורים ליהדות פורסמו בספרי השנתונים של האגודה הספרותית היהודית-הונגרית (IMIT) ובכתבי העת Congrès Juif Mondial ו-L'Arch.
עבודתו האחרונה, Le Juif Errant, נותרה לא גמורה.
חלקה של ההגירה בעליית שערי החליפין האיטלקיים (בודפשט, 1912)
על תכנון מבנה תעריף המכס (בודפשט, 1923)
הכלכלה של הפרסום (בודפשט, 1928)
ארנה קאזמר (במקור קליין עד 1911 בהונגרית: Kázmér Ernő; סיגט, 5 באוקטובר 1892 – פנצ'בו, ?
ביוני 1941) היה סופר מסות יהודי-הונגרי, מבקר.
ארנה קליין נולד במשפחה יהודית כבנם של אברהם קליין ושל אמיליה מאוטנר.
הוא סיים את בית הספר התיכון בבודפשט, וסיים את בחינות הבגרות ב-1910. לאחר מכן למד באוניברסיטה בפקולטה למדעי הרוח, אבל לא ידוע כמה זמן.
לפי מקור אחר, לאחר שסיים את לימודיו עבד כפקיד בנק ולמד תולדות אמנות באיטליה בין השנים 1912-1910.
קאזמר הפך לעיתונאי בתחילת העשור השני של המאה ה-20. בשנת 1913, בכתב העת "מאי" קצר החיים היה אחד מעורכי המגזין ועיתונאי בעיתון וילאג" (Világ).
משנת 1915,היה חבר מערכת בעיתון "א הט" (A Hét) שפירושו "השבוע".
הוא פרסם ביקורות ספרות ואמנות, שבאמצעותן התפרסם.
הכרך הראשון (והיחיד) שלו יצא לאור ב-1917, בו הציג כמה יצירות של סופרים זרים ושל סופרים שלא היו ידועים אז בהונגריה.
ב-17 במאי 1919, ברובע 5 של בודפשט, נשא לאישה את איבויקה וייס, בתם של מור וייס ושל אילונה וייס.
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית נעצר בסוף פברואר 1920 ושוחרר ב-1 במאי.
לאחר מכן עזב את הונגריה והתיישב בברטיסלאבה.
הקריירה שלו כמבקר נמשכה בסלובקיה בשנות ה-20 של המאה ה-20, אף על פי שלא הצליח להתחבר לחיי הספרות ההונגרית שם.
בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 עבר והתפתח ביוגוסלביה.
הוא עבד כנציגה של חברת סחר בעץ צ'כית, תחילה בזאגרב ולאחר מכן בדוברובניק ומשנת 1936 בבלגרד.
ביוגוסלביה, חלק גדול ממאמריו הופיעו תחילה בעיתון יומי הונגרי בסובוטיצה.
לאחר מותו של העורך קורנל סנטלקי (1933) התחיל לפרסם בכתב העת היוקרתי של הסופרים ההונגרים בצפון יוגוסלביה, בקלנדיה (Kalangya) שהיה כתב העת הספרותי והביקורתי על הלאום ההונגרי ביוגוסלביה, בתקופת קארוי סירמאי כעורך העיתון.
בקלנדיה פרסם ביקורות ומאמרים רחבי היקף ומשמעותיים ומסות, כמו כן תרגם ספרים והשתתף בעריכת לקסיקונים וכתב בין היתר מחקרים על סופרים סרבים.
רבים מכתביו הקטנים יותר הופיעו, הוא עבד במהירות, ומשנת 1938 חי רק מכתביו כי בהיותו יהודי פוטר מעבודתו לאחר צירוף האזור שוב לשלטון הונגרי.
הוא גם פרסם חלק מיצירותיו בכתב העת הספרותי והאמנותי החשוב ניוגט וכתב מאמרים לכמה עיתונים סרבים.
משנת 1940 עבד גם עבור כתב העת "אופק" (Láthatár).
בעבר היה ידוע שהוא נעלם בימים שלאחר הפצצת בלגרד (9 באפריל 1941).
עד ראייה סיפר מאוחר יותר כי לאחר הכיבוש הגרמני של הבאנאט (12 באפריל), הוא נעצר כיהודי צ'כוסלובקי.
הוא עדיין היה עצור בזרניאנין ביוני ומשם נלקח למחנה הריכוז בפנצ'בו לאחר ההתקפה הגרמנית על ברית המועצות, מבצע ברברוסה ב-22 ביוני.
ייתכן שארנה קאזמר היה אחד הקורבנות הראשונים במחנה הריכוז, ממנו לא שב.
הפרסום הראשון שלו היה: הדת של מסריק (Globus Ny., Košice, 1923).
ספרו היחיד, דיוקנאות זרים (Tevan, Békéscsaba, 1917) מכיל ביקורות בערך על עשרים וחמישה סופרים זרים ויצירות ספרותיות, שרובן פורסמו ב"שבוע".
הביקורות הקצרות בסגנון אימפרסיוניסטי, מכילות בעיקר "הצהרות משורטטות, ראויות לשבח ללא הסבר".
בכתביו על ספרות עסק בעיקר בסופרים בני זמנו, בסופרים וביצירות הונגריות, דרום סלאביות ושאר סופרים אירופים.
כתביו בעניין ביקורות ספרות ואמנות יפה, דיוקנאות סופרים, תערוכות וביקורות ספרים מסתכמות במאות מאמרים קצרים מפוזרים בעיתונים ובמגזינים יוגוסלביים שונים.
גם לאחר מותו לא הופיעה מהם אנטולוגיה, רק התכתבותו עם עורך "קלנדיה" פורסמה (מכתבים לקארוי סירמאי, 1975).
גאבור ויידה ניתח את עבודתו בפירוט במונוגרפיה "הפנים הרוחניות של ארנה קאזמר" (Novi Sad, Forum Könyvkiadó, 1980).
ארנה מילר (בהונגרית: Müller Ernő; ברוסית: Мюллер Осипович Эрнст; זאלהסנטגרוט, 21 באוקטובר 1886 – ברית המועצות, 25 בדצמבר 1937) היה יהודי-הונגרי, בעל מקצוע, פעיל המפלגה הקומוניסטית.
הוא נפל קורבן לטיהורים הגדולים והוצא להורג בהפרת החוק במשפטי הראווה של סטלין.
מילר נולד ליוז'ף מילר ופאני שטרן.
הוא למד רק שש שנים בבית ספר יסודי, ולאחר מכן עזב את לימודיו ועבד כחייט.
הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP).
במהלך מלחמת העולם הראשונה נתפס על ידי חיל רגלים רוסי כחייל של גדוד הרגלים ה-19 ההונגרי המלכותי שהתארגן בעיר פץ' ונפל בשבי.
לאחר שהצטרף למהפכה הרוסית באוקטובר 1917 הצטרף לצבא האדום, ב-1918 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
הוא חזר להונגריה ב-1921 והקים את מפלגת הקומוניסטים של הונגריה הבלתי חוקית.
ב-16 בפברואר 1922 נעצר, אך עבר לרוסיה הסובייטית במסגרת חילופי השבויים ההונגרי-סובייטי בשנים 1928–1929, כחבר בוועדת החוץ של מפלגת הקומוניסטים ההונגרית, ארגן את פועלי צרפת ואת פועלי אוסטריה.
הוא נעצר באוסטריה בשנת 1929 מסיבה זו, ולאחר ריצוי עונשו חזר לברית המועצות, שם כיהן בתפקיד ארגוני אחראי במפלגה ופרסם בקביעות בעיתון המפלגה בשפה ההונגרית "Sarló és Kalapács" (מגל ופטיש).
מילר נעצר ב-14 בנובמבר 1937 בהאשמות מפוברקות במסגרת הטיהורים הגדולים של סטלין, נידון למוות ב-25 בדצמבר והוצא להורג באותו היום.
הוא נקבר בבית הקברות דונסקויה.
שמו שוקם וטוהר ב-19 בנובמבר 1955.
ארנה שאלאמון (בהונגרית: Salamon Ernő; ג'רג'וסנטמיקלוש, 15 במאי 1912 – מיכאילובקה-סטארי, אוקראינה, 27 בפברואר 1943) היה משורר, עיתונאי יהודי-הונגרי שנספה בשואה.
ארנה שאלאמון נולד במשפחה יהודית ענייה.
הוא סיים את לימודיו במארושוואשארהי (טרגו מורש) ונרשם לפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קולוז'וואר.
היה סטודנט בה בשנים 1930–1932. אז חזר לעיר הולדתו, הצטרף לתנועה הקומוניסטית והשתתף בארגון שביתות.
בשנת 1933 היה כתב בעיתוני בראשוב ושיריו פורסמו שם בהונגרית ביומון "דפי ברשו" (Brassói Lapok) וכתב העת קורונק (פירושו בהונגרית: תקופתנו – Korunk).
ב-1936 סייר בכל טרנסילבניה כמפיץ של כתב העת.
מאפריל 1937 התגורר במארושוואשארהיי (טרגו מורש), שם ערך את קורונק ולאחר מכן את "עיתון הבוקר".
כמה מכרכי השירה שלו יצאו לאור בשנים אלו.
הוא נרדף בהונגריה של שלטון מיקלוש הורטי, נעצר מספר פעמים, ובשנת 1941 נכלא במחנה אקושפלבה שהיה ידוע לשמצה.
הוא חי בנסיבות קשות, לפעמים עבד כעובד עונתי ובריאותו התדרדרה.
הוא נלקח לשירות עבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) במאי 1942 ונשלח לאוקראינה לחזית המזרחית, שם חלה בטיפוס הבהרות.
הוא נורה למוות על ידי חיילים איטלקים ב-27 בפברואר 1943.
גורל יפה (שירים, מארושוואשארהיי, 1937)
על סף העניים (שירים, מארושוואשארהיי, 1938)
שיר על גורל המשרתים (מחזה, מארושוואשארהיי, 1938)
שירים נבחרים (עם מחקר מבוא מאת יוז'ף קרי, בוקרשט, 1955);
שיר לצאצאים (שירים, בוקרשט, 1961).
ארנה שאלאמון (בהונגרית: Salamon Ernő; סגהאלום, 2 בדצמבר 1888 – אושוויץ, 1944) היה מורה, מחנך יהודי-הונגרי, כתב מומחה פדגוגי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
ארנה שאלאמון נולד במשפחה יהודית בעיירה בת כתשעת אלפים תושבים בדרום מזרח הונגריה.
הוא סיים את בחינות הבגרות בגימנסיה הריאלית הראשית הממלכתית ברובע 5 בבודפשט (1901); לאחר מכן למד באוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) וקיבל תואר במתמטיקה ובפיזיקה (1906).
בין השנים 1906 לבין 1908 לימד בבית הספר חטיבת הביניים בשאטוראליאויהיי.
בין השנים 1908 ל-1918 בבית הספר המחוזי חטיבת הביניים באוראדיה, ובשנת הלימודים 1918–1919 בבית הספר התיכון לבנות המקומי.
משנת 1920 היה מורה בליציאום (בית הספר התיכון) היהודי באוראדיה, ומשנת 1928 היה מנהל המוסד.
הוא גורש ב-1944 וניספה בשואה במחנה הריכוז אושוויץ.
ארנה שאלאמון היה חבר ב:
עבודותיו פורסמו בכתבי עת פדגוגיים וכן בכתבי עת בנושא הקצרנות.
ארנה מרטין סלוט (בהולנדית: Arend "Arne" Martijn Slot; נולד ב-17 בספטמבר 1978) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל הולנדי, המאמן את קבוצת ליברפול.
סלוט החל לשחק כדורגל ב-VV Bergentheim מעיר הולדתו.
מאוחר יותר נבחן והוחתם על ידי זוולה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בזוולה בהפסד 1–2 לדן בוס ב-14 באוקטובר 1995.
לאחר שבע עונות בזוולה, חתם סלוט בנאק ברדה בקיץ 2002. הוא שיחק במועדון במשך חמש עונות, לפני שעבר לשחק בספרטה רוטרדם.
לאחר שלוש עונות בספרטה רוטרדם חזר סלוט לזוולה.
סלוט החל את קריירת האימון שלו ב-2013, כששימש כמאמן קבוצת הנוער של זוולה במשך שנה, בטרם מונה לעוזר מאמן של קמבור, תפקיד אותו מילא עד 2017. לאחר מכן עבר לשמש כעוזר מאמן בא.ז.
אלקמאר, בטרם קודם לתפקיד המאמן הראשי ב-2019.
בעונתו הראשונה כמאמן הגיעה הקבוצה למקום השני בליגה כשהיא בשוויון נקודות עם אייאקס מהמקום הראשון, אך הליגה הופסקה ובוטלה בעקבות מגפת הקורונה בהולנד.
ב-5 בדצמבר 2020 הוא פוטר מתפקידו לאחר שניהל משא ומתן עם פיינורד אף על פי שהיה תחת חוזה.
סלוט השיג ממוצע של 2.11 נקודות למשחק בא.ז.
אלקמאר, הגבוה ביותר מכל מאמן בהיסטוריית המועדון.
ב-15 בדצמבר 2020 חתם בפיינורד אותה צפוי היה להתחיל לאמן עם פתיחת עונת 2021/2022. הקבוצה שיחקה בעונת 2021/2022 גם בליגה האזורית לאחר שסיימה עונה קודם לכן במקום החמישי.
היא הוגרלה בשלב הבתים יחד עם סלביה פראג, אוניון ברלין ומכבי חיפה.
פיינורד העפילה מהבית המוקדם והגיעה עד לגמר כשהיא גוברת בדרך על פרטיזן בלגרד, סלביה פראג ומרסיי.
במשחק הגמר נכנעה פיינורד לרומא בתוצאה 0–1. בליגה סיימה הקבוצה במקום השלישי.
ב-20 במאי 2024 הוכרז רשמית כי חתם בקבוצת ליברפול האנגלית אותה החל לאמן אותה עם פתיחת עונת 2024/2025.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה בתואר אליפות אנגליה והיה להולנדי הראשון לזכות בתואר זה.
בנוסף זכה בתואר מאמן העונה בפרמייר ליג, ההולנדי הראשון לזכות בתואר זה.
מאמן החודש בפרמייר ליג: נובמבר 2024
ארנה סולי (בנורווגית: Arne Solli; 6 באפריל 1938 – 20 בספטמבר 2017) היה גנרל נורווגי אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא נורווגיה בין 1994–1999.
סולי נולד במולדה ב-6 באפריל 1938 והתגייס לצבא נורווגיה ב-1957. הוא שימש כמפקד הגדוד ה-3 בבריגדת צפון נורווגיה ולאחר מכן סגן מפקד מחוז ההגנה המערבי של אוסלופיורד ומפקד הבריגדה ה-3. לתקופה קצרה הוא שימש כמפקד פיקוד מערב נורווגיה, ולאחר מכן שימש כמפקח הכללי של הצבא, וכמפקד פיקוד ההגנה.
ב-1994 הוא מונה לתפקיד ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).
ב-1999 הוא סיים את תפקידו ופרש מהצבא.
ארנה נאס (בנורווגית: Arne Dekke Eide Næss; 27 בינואר 1912 – 12 בינואר 2009) היה פילוסוף נורווגי שטבע את המונח "אקולוגיה עמוקה", וכותב פורה בתחומים פילוסופיים רבים נוספים.
נאס ציין את "אביב דומם", ספרה של רייצ'ל קרסון משנת 1962, כמקור השפעה מרכזי על חזון האקולוגיה העמוקה שלו.
נאס שילב את החזון האקולוגי שלו עם אי-אלימות של מהאטמה גנדי ובכמה הזדמנויות השתתף בפעולה ישירה.
נאס טען כי בעוד שקבוצות סביבתיות מערביות של התקופה המוקדמת שלאחר המלחמה העלו את המודעות הציבורית לנושאים הסביבתיים של אותה תקופה, הן לא הצליחו במידה רבה להבין ולהתייחס למה שלטענתו היה הרקע התרבותי והפילוסופי הבסיסי לבעיות אלו.
נאס האמין שהמשבר הסביבתי של המאה העשרים נוצר עקב הנחות מוקדמות ועמדות פילוסופיות בלתי נאמרות בתוך חברות מערביות מודרניות מפותחות שלא הוכרו.
בכך הוא הבחין בין מה שהוא כינה חשיבה אקולוגיה "עמוקה" ואקולוגיה "רדודה".
בניגוד לפרגמטיות התועלתנית הרווחת של עסקים וממשלות מערביות, הוא דגל בכך שהבנה אמיתית של הטבע תצמיח נקודת מבט שמעריכה את הערך של המגוון הביולוגי, תוך הבנה שכל יצור חי תלוי בקיומם של יצורים אחרים.
ברשת המורכבת של יחסי הגומלין שהיא עולם הטבע.
נאס נולד בסלמדאל, אוסלו, נורווגיה, בנם של כריסטין (דקה) ורגנאר אייד נאס.
אביו היה בנקאי מצליח, ואחיו הצעיר של בעל האונייה Erling Dekke Næss.
לנאס היו שני ילדים מאשתו הראשונה אלסה והיה דודו של מטפס ההרים ואיש העסקים ארן נאס הבן (1937–2004).
בשנת 1939, נאס היה האדם הצעיר ביותר שמונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת אוסלו והפרופסור היחיד לפילוסופיה במדינה באותה תקופה.
נאס היה מטפס הרים ידוע, שב-1950 הוביל את המשלחת שעשתה את העלייה הראשונה של טיריך מיר () בפקיסטן.
בקתת טברגשטיין במסיף Hallingskarvet מילאה תפקיד חשוב בשם הפילוסופיה של נאס, "אקוסופיה T", שכן ה-"T" מייצגת את בקתת ההרים שלו טברגשטיין.
בשנת 1958, הוא ייסד את כתב העת הבינתחומי לפילוסופיה Inquiry.
ב-1970, יחד עם מספר רב של מפגינים, הוא כבל את עצמו לסלעים מול Mardalsfossen, מפל בפיורד נורווגי, וסירב לרדת עד שהתוכניות לבניית סכר בוטלו.
אף על פי שהמפגינים נסחפו על ידי המשטרה והסכר נבנה בסופו של דבר, ההפגנה השיקה שלב אקטיביסטי יותר של איכות הסביבה הנורווגית.
בשנת 1996, הוא זכה בפרס הנורדי של האקדמיה השוודית, הידוע כ"נובל הקטן".
בשנת 2005 הוא עוטר כמפקד עם כוכב המסדר אולף הקדוש על עבודה מועילה חברתית.
נאס היה מועמד פוליטי שולי במפלגת הירוקים הנורווגית ב-2005.
בתחילת דרכו היה מקורב לחבר "החוג הוינאי".
ספרו של נאס משנת 1936 Erkenntnis und wissenschaftliches Verhalten (קוגניציה והתנהגות מדעית) עסק נושאים רבים המוכרים בפילוסופיה האנליטית שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
נאס הוכר על ידי דורות חדשים יותר של פילוסופים כחלוץ של "פילוסופיה ניסיונית" (מונח שנאס עצמו השתמש בו) למחקר הסמנטיקה האמפירי שלו.
אחד הפרסומים המוקדמים של נאס על פילוסופיה ניסיונית היה Truth" as Conceived by Those Who Are Not Professional Philosophers ("'האמת' כפי שהוגה על ידי אלה שאינם פילוסופים מקצועיים") משנת 1938.
יצירתו הפילוסופית העיקרית של נאס משנות החמישים הייתה Interpretation and Preciseness (פרשנות ודייקנות) משנת 1953. בחיבור זה נעשה יישום של תורת הקבוצות לבעיות של פרשנות השפה, תוך הרחבת עבודתם של סמנטיקים כמו צ'ארלס קיי אוגדן ב"משמעות המשמעות".
דרך פשוטה להסביר זאת היא שכל אמירה נתונה (מילה, ביטוי או משפט) יכולה להיחשב כבעלת פרשנויות פוטנציאליות שונות, בהתאם לנורמות השפה הרווחות, המאפיינים של אנשים או קבוצות משתמשים מסוימות, ומצב השפה שבו האמירה התרחשה.
יש לנסח את הפרשנויות השונות הללו בשפה מדויקת יותר המיוצגת כתת-קבוצות של האמירה המקורית.
לכל תת-קבוצה יכולה, בתורה, להיות תת-קבוצות נוספות (תאורטית עד אינסוף).
היתרונות של המשגה זו של פרשנות הם שונים.
היא מאפשרת הדגמה שיטתית של פרשנות אפשרית, המאפשרת הערכה שלהן הן "הפרשנויות הסבירות" יותר ופחות.
זהו מכשיר לוגי להדגמת עמימות שפה, הכללה מיותרת, קונפלציה, פסאודו-הסכמה ותקשורת יעילה.
הספר כלל את המלצותיו אובייקטיבי.
נאס טען כי יש לדבוק במספר עקרונות או סייגים כדי להפוך דיונים פוריים ונעימים ככל האפשר:
"הימנעו מהתייחסויות מגמתיות לנושאים צדדיים" - הסחות דעת כגון התקפות אישיות בכמו טענות ביחס למוטיבציה של היריבים, הסברים או טיעונים לא רלוונטיים (כגון אד הומינם).
"הימנעו מעיבודים מגמתיים של דעותיהם של אנשים אחרים" - עריכת ציטוטים או פרפרזה בצורה מוטה או מטעה (כמו הוצאה מהקשר).
"הימנעו מעמימות מגמתית" - מתן הצהרות מעורפלות במכוון במקום מדויקות יותר (שפה מעורפלת).
"הימנעו מוויכוח מגמתי ממשמעות לכאורה" - הקצאת דעות למתנגדים שאינן מחזיקים בהן (איש קש).
"הימנע מדיווחים מגמתיים ממקור ראשון" - מידע שאינו נכון או לא שלם, מניעת מידע רלוונטי (כמו שקר בעזרת מהשמטה מכוונת).
"הימנעו משימוש מגמתי בהקשרים" - הצגת חומר עם אביזרים נוספים של שכנוע וסוגסטיה כגון פניות חזותיות או שמיעתיות לרגש של אירוניה, סרקזם, עלבון, הגזמה או איום.
אקוסופיה T (Ecosophy T), להבדיל מאקולוגיה עמוקה, הייתה במקור שמה של הפילוסופיה האישית של נאס.
אחרים כמו וורוויק פוקס פירשו את האקולוגיה העמוקה כמחויבות לאקוסופיה T, האמונות האישיות של נאס.
האות "T" מורה על השם "טברגשטיין" (Tvergastein), שהיא בקתת הרים שבה נאס כתב רבים מספריו.
נאס גרס שכמותו, כל אחד צריך לפתח את הפילוסופיה שלו.
ניתן לסכם את האקוסופיה של נאס כמימוש עצמי.
לפי נאס, לכל יצור, בין אם מדובר באדם, בעל חיים או צומח, יש זכות שווה לחיות ולפרוח.
נאס קובע כי באמצעות מימוש עצמי בני אדם יכולים להפוך לחלק מהמערכות האקולוגיות של כדור הארץ.
לפי פרשנותו של טימותי לוק, המקסימה של נאס היא שכל ההשלכות האתיות של מימוש עצמי נמדדת כך שאם אדם אינו יודע כיצד התוצאות של מעשיו ישפיעו על יצורים אחרים, אסור לו לפעול.
במאמר שסיכם את הקריירה של נאס, נינה ויטושק ציינה כי נאס סייג את הצעותיו הרדיקליות ביותר באמצעות המונח הרטורי "באופן עקרוני", והוא זיהה באופן פרגמטי כי, במילותיו של ויטושק, "ויתורים הם בלתי נמנעים; הדוגמות הן גמישות; והפרקטיקה חורגת מעיקרון".
ארנה סנש במקור שוורץ, (בהונגרית: Szenes Ernő; מישקולץ, 24 בדצמבר 1889 – בוכנוואלד, 25 בפברואר 1945) היה שחקן תיאטרון, שחקן קולנוע, קומיקאי יהודי-הונגרי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
ארנה שוורץ נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר ברטלן שוורץ ושל לאורה קוֹהְן (הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן).
הוא למד בבית הספר למשחק של סידי ראקושי והפך לשחקן ב-1915. סנש היה חבר בתיאטרון הקומדיה של בודפשט וברוב הקברטים של בירת הונגריה.
הוא התגלה כסטנדאפיסט וכשחקן קברט מוכשר והפך לשחקן אפיזודות בסרטים אילמים ולאחר מכן בסרטים מדברים.
ב-1928 עבר לברלין, ואחר כך לווינה וזמן מה גן להוליווד.
הוא חתם לאחר מכן על חוזה עם "קברט דר קומיקר" ("הקברט של הקומיקאים", שנקרא לעיתים קרובות KadeKo, שהיה קברט בברלין ברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף של היום).
בשל האנטישמיות הגואה בגרמניה והתחזקות המפלגה הנציונל-סוציאליסטית של היטלר הוא חזר להונגריה ב-1931 ושיחק בתיאטרון "בימת בולוואר טרז" עד תחילת חקיקת החוקים האנטי-יהודיים ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי שאסרו עליו לשחק לפני קהל שאינו יהודי.
הוא שיחק אם כן במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך עד שגורש למחנות הריכוז.
אשתו הייתה מריה גבריאלה רוזארי, איתה התחתן ב-4 בנובמבר 1922 בבודפשט.
ארנה רובינשטיין, השתמשה בשם עדנה פורד (במקור ארנסטינה רובינשטיין, בהונגרית: Rubinstein Erna; סיביו, 3 במרץ 1903 – לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית, 22 בספטמבר 1983) הייתה כנרת אמריקאית יהודייה-הונגרייה.
ארנסטינה רובינשטיין נולדה במשפחה יהודית כבתם של בעל בית חרושת הרמן רובינשטיין ושל ז'ני הירש (1874–1964).
היא הופיעה כתלמידה כבר בגיל שש ונתנה קונצרטים סולו בגיל אחת עשרה.
רובינשטיין החל את לימודיה המוזיקליים בדברצן אצל יוז'ף פירדי, והשלימה את השנתיים האחרונות שלה וקיבלה תואר באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט אצל ינה הובאי.
היא גם קיבלה את פרס פרנץ ליסט של האקדמיה.
רובינשטיין הופיעה בקונצרטים רבים ברחבי העולם.
בין היתר ניגנה תחת שרביטם של וילהלם פורטוונגלר בווינה, ארתור ניקיש בברלין ווילם מנגלברך בניו יורק.
היא נתנה רסיטל בקרנגי הול בשנת 1922. "יש שקט ושלווה בהופעה שלה", הגיב מבקר המוזיקה של הניו יורק טיימס ריצ'רד אולדריץ', "אבל לא חסרים לה גם הברק והרוח וההוויה הקצבית".
היא ניגנה במערב התיכון האמריקאי ב-1923 וב-1924, ובקליפורניה ב-1925. רובינשטיין ליוותה את זמרת הסופרן הגרמנייה פרידה המפל בקונצרט ב-1928, וניגנה במינסוטה ובניו יורק ב-1929. היא נשמעה בתוכנית הרדיו "בינג קרוסבי" ב-1939, והייתה אורחת בתזמורת אל פאסו באותה שנה.
ככנרית צעירה, היא קובצה והושוותה לעיתים קרובות עם בני גילה, נדיאלקה סימאונובה (1901–1959) מבולגריה, ועם הכנרת היהודייה האוסטרית אריקה מוריני .
בשנות ה-30 של המאה ה-20 היא ניסתה את כוחה גם כשחקנית והופיעה בתפקיד הראשי של המחזה "מימי" של סאבולץ' פנייש בתפקיד הראשי.
לצד אטה היידו, היא שיחקה גם את תפקיד המשנה הנשי בקומדיית הסרטים ההונגרית ב-1933 "החתונה הכפרית" הן בגרסה ההונגרית והן בזו הגרמנית (Tokejerglut/Der Liebesfotograf).
לאחר מכן, ב-1938, שיחקה גם בסרט האמריקאי "Under a Gipsy Moon".
נישואיה הראשונים היו עדיין בממלכת הונגריה עם מנהל החברה שאנדור שטראוס ב-27 בדצמבר 1933, והם התגרשו שנתיים לאחר מכן.
היא ברחה לארצות הברית מרדיפת היהודים באירופה.
ב-11 ביוני 1944 נישאה לתסריטאי ג'ורג' ברוס בלוס אנג'לס.
בעלה התעלל בה ללא הרף, עקר לה שלוש שיניים וסובב את זרועה לאחור מספר פעמים, מה שסיים את הקריירה שלה ככנרת.
העיתונות האמריקאית עקבה אחר הליכי הגירושין הממושכים שלהם לאחר שנת נישואים בקושי.
משנות ה-50 היא התגוררה בסן לורנצו, קליפורניה עם אמה והשתמשה בשם עדנה פורד.
ארנה סיץ' (במקור סיס, בהונגרית: Szücs Ernő; גיור, 21 בפברואר 1908 – בודפשט, 21 בנובמבר 1950) היה קומוניסט יהודי-הונגרי שדגל בקו קשוח, חבר ה-נ.ק.ו.ד.
הסובייטי, קולונל וסגן המנהל של המשטרה החשאית ההונגרית (ÁVO) ששינה את שמו לאחר מכן ל-ÁVH .
ארנה סיס נולד במשפחה יהודית ענייה כבנו של קמעונאי בגיור.
היו לו שני אחים; מיקלוש ודז'ה.
בתקופת משטרו של עוצר ממלכת הונגריה האדמירל מיקלוש הורטי הימני ואנטישמי, הוא נידון לשנתיים מאסר בגין פעילות קומוניסטית בלתי חוקית, ובפעם נוספת לחמש שנים.
את מאסרו האחרון בילה (לפחות חלקית) בכלא צ'ילג (כוכב) בסגד, שם היה אסיר עמית עם מתיאש ראקושי ופאל דמן.
עם שחרורו ב-1941, נסע לברית המועצות עם "דרכון חזרה למולדת", שם ב-1942 הצטרף לסוכנויות הביטחון של המדינה והפך לחבר בנ.ק.ו.ד.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא גם ביצע שירות קו ראשון בחזית, עליו קיבל מאוחר יותר את פרס "למען הגנת מוסקבה", ולקראת סוף המלחמה היה גם חבר צוות של רדיו קושוט ההונגרי במוסקבה במשך זמן מה.
בינתיים, התחתן עם אישה סובייטית והפך לאזרח סובייטי וכן ניהל מערכת יחסים טובה עם ויקטור אבאקומוב, ראש המודיעין הנגדי הסובייטי ולימים השר לביטחון המדינה.
הוא חזר להונגריה ב-28 באוגוסט 1945 לבקשתו של סגן הקולונל יאנוש קובאץ', הוא הועבר לתת-מחלקת בקרת עיתונות (צנזורה) במשרד הפנים, שכללה גם בדיקת מכתבים ומברקים.
משם הועבר במהרה למשטרה הפוליטית (PRO) שקדם למשטרה החשאית ההונגרית.
כסוכן סובייטי הוא אסף בקביעות, בשם הבדוי "Gerendás", והעביר חומר על המנהיגים הקומוניסטים ההונגרים.
ארנה סיץ', שהיה נאמן לקומוניזם עד קיצוניות והיה מחויב לאידיאל של "האיש הסובייטי", חשד אפילו באחיו הצעיר כמרגל, במיקלוש, שהיגר ללונדון.
באביב 1950, הוא הפך לסגנו של גאבור פטר ברשות ההגנה של המדינה, כמו הפך גם לראש הסיכול (ריגול נגדי) של הצבא ההונגרי.
היה לו תפקיד מכריע בהכנת משפטי ראווה הראשונים.
כוחו באותה תקופה התאפיין היטב בכך שהוא יכול היה, ללא השלכות, לחשוד גם ביוז'ף רוואי, האידאולוג הראשי של המערכת הפוליטית הקומוניסטית ההונגרית, ב"סטיות אידאולוגיות", כטרוצקיזם, אנטי-סובייטיות ושוביניזם (למען האמת לא היו כל השלכות לחשדותיו, האשמותיו).
הייתה לו גם קבוצה נפרדת בתוך השרות החשאי (בלה קוש ורעייתו, ורה שוש), שלגבי פעילותה אפילו שאר העובדים של ÁVH לא ידעו הרבה.
המשימה שלהם הייתה לרשום את אויבי המערכת החיצוניים ולאחר מכן הפנימיים, ולנהל מיני אדמיניסטרציה שהייתה קשורה לתיקים (דוחות, כתבי אישום וכו') על פי הנחיותיו של סיץ'.
כשאחיו הצעיר, מיקלוש, ביקר בהונגריה בספטמבר 1950, הוא שכנע אותו לגור איתו על פי הוראות המפלגה.
ראקושי, שרק חיכה להזדמנות כזו ומייד ניצל אותה, אך חשש מתגובת הסובייטים, עצר את ארנה שיץ' ששלח אפיונים ודיווחים גם אודותיו (אודות ראקושי) למוסקבה.
הוא נעצר ביחד עם אחיו בחשד לריגול למען המערב.
שלפני 1941 שיתף פעולה עם המשטרה הפוליטית ההונגרית
הוא היה בקשר עם השירות החשאי הבריטי באמצעות אחיו מיקלוש, שחי באנגליה בין השנים 1938–1949
הוא השתמש באמצעים לא חוקיים במהלך חקירות בסוכנויות הביטחון של המדינה, וביצע פשעים הקשורים לחבלה ושחיתות
הוא נלקח לבית הטרור בשדרת אנדראשי 60. אשתו של סיץ', ולנטינה וילדיהם הועלו על רכבת למוסקבה.
האחים עונו בכלא בהוראת ראקושי ("הכו אותו יום ולילה במשך יומיים עד שעצמותו יסדקו!"), אך הקבוצה שביצעה את המשימה פספסה את המטרה.
ב-21 בנובמבר, שניהם הוכו למוות.
את החקירה בעניינו של סיץ' (על בסיס האשמות מפוברקות) הוביל ולדימיר פרקש והוא היה מעורב גם בהכאתם למוות, אך הוא הכחיש את אחריותו הישירה בתיק זה עד סוף ימיו, וניסה להפריך זאת באמצעות ראיות.
לפי השקפתו, סיץ' לא הוכה למוות בטעות, אלא היה קורבן לרצח בכוונה תחילה.
בשנת 1967 ביקשה אלמנתו של ארנה סיץ' במכתב ממוסקבה מיאנוש קאדאר לאפשר לה ולילדיה לבקר את קברו של בעלה, מה שכנראה מעולם לא קרה.
דמותו מופיעה באופן עקיף ברומן הפשע של הסופר ההונגרי וילמוש קונדור "בודפשט בהריסות" ובאופן בולט יותר בסרט "טעם השמש" של אישטוואן סאבו.
ארנה קופנשטיין (בהונגרית: Koppenstein Ernő; בודפשט, 21 במרץ 1901 – בודפשט, 5 באפריל 1971) היה רופא (MD), רדיולוג, דוקטור (PhD) במדעי הרפואה (1959).
ארנה קופנשטיין נולד במשפחה יהודית בורגנית כבנם של יעקב קופנשטיין (1865–1918), פקיד תעבורה ומשלוחים, ושל הרמינה לוי (1880–1960).
הוא סיים את הגימנסיה המלכותית הממלכתית ההונגרית הראשית ברובע 5 של בודפשט.
בשל החוק המפלה יהודים בהונגריה הנומרוס קלאוזוס נאלץ ללמוד רפואה באוניברסיטת פראג, וירצבורג והמבורג.
ב-1924 קיבל תואר דוקטור לרפואה כללית באוניברסיטה הרפואית של המבורג, שאותה אישרו ואשררו באוניברסיטת ארז'בט בפץ'.
בין 1927 לבין 1932, הוא היה מתמחה במחלקת הרנטגן של פוליקליניקת Charité בבודפשט עם טיוודאר בארשון.
בשנת 1932 עבר את בחינת המומחה ברדיולוגיה ומאותה שנה עבד כמומחה לצילום רנטגן בבית החולים ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט (בית החולים היהודי דאז ששמו היום המרכז הרפואי הלאומי).
בשנים 1938–1940 עמד בראש מכון הרנטגן של בית החולים "ברגסס", אך ב-1940 פוטר בשל החוקים היהודיים.
בין 1942 לבין 1946 – עם הפרעות והפסקות בשל יהדותו – היה רדיולוג בבית החולים הציבורי וייס אליס ובבית ההבראה של פאשור בבודפשט.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הפך לרופא הראשי ומנהל מחלקת הרנטגן של בית החולים ברחוב אוז'וקי ושל בית החולים היהודי והסיעודי החדש עד מותו באפריל 1971. בין 1947 לבין 1951 לימד כפרופסור באוניברסיטת אטווש לוראנד ובאוניברסיטת זמלווייס.
בשנת 1947 קיבל הסמכה להוראה באבחון רנטגן של איברי העיכול, משנת 1959 החזיק גם בתואר דוקטור (PhD) למדעי הרפואה.
הוא נבחר לנשיא קבוצת הרדיולוגים של איגוד הרפואה והבריאות.
קופנשטיין עסק באבחון רנטגן, ופיתח נהלים חדשים בעיקר לבדיקת רנטגן של עמוד השדרה, חוליות צוואר התחתונות והגב העליון, כמו גם של שלפוחית השתן.
במהלך בדיקת הרנטגן של עמוד השדרה, הוא הציג מערכת הערכה חדשה ומקובלת כיום בעולם.
המורה שלו היה טיוודאר בארשון, שאיתו תיאר לראשונה את הדיברטיקולום של הקיבה ב-1935.
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (5ב-7-13).
האם לחץ על הבטן מרוקנת את כיס המרה?
– האם נטמעו אבני מרה במהלך כיס המרה?
הטכניקה של הדמיית רנטגן חזיתית של חוליות צוואר התחתונות והגב העליון.
מקרה של גנגרנה ריאתית עם החלמה מהירה וספונטנית.
פריצת קיבה לתוך החזה (Therapia, 1929)
צילום רנטגן של הנקבים הבין חולייתיים של חוליות צוואר.
– חדירת אונה מרכזית או הזעה?
הליך חדש לבדיקת רנטגן של שלפוחית השתן .
טיפול רנטגן בסרטן ריאות (Orvosi Hetilap, 1952. 43.)
עם קארוי פרקש ואנדור פריקל.
אבחון רנטגן של איברי החזה.
עורך אימרה היידו ונאנדור ראטקוצי Ratkóczy.
הליך לבידוד של גידול ביתי ומפרצת .
מורסות ריאה "שקטות" שיכולות להיחשב בטעות כגידול.
התא הקעור – קו המתאר המפוצל והצמצם הכפול .
הרנטגן הרגיל של הסרעפת, תכונות ההקרנה וההיבטים הפתולוגיים שלה.
ייצוג של החלק הגבי של הסינוס הפרניקו-קוסטלי בתמונת רנטגן של העין (שחפת, 1959)
הפרדה של קרצינומה וציסטה (הונגריה רדיולוגיה, 1961)
ארנה סיהבו (בפינית: Aarne Sihvo; 22 בנובמבר 1889 – 12 ביוני 1963) היה גנרל פיני שהשתתף במלחמת האזרחים הפינית, מלחמת החורף ומלחמת ההמשך.
כיהן שתי קדנציות כמפקד העליון של הצבא הפיני.
סיהבו נולד ב-22 בנובמבר 1889 בווירולהטי שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית.
ב-1910 הוא סיים את לימודיו התיכוניים והחל ללמוד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת הלסינקי.
ב-1914 הוא הצטרף לתנועת יגר - ארגון של צעירים פינים שהתנגדו לשלטון הרוסי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא עבר את הגבול לגרמניה והתגייס לצבא הקיסרי הגרמני.
בנובמבר 1915 הוא חזר לפינלנד כדי לגייס חברים נוספים בתנועת היגר לצבא הגרמני.
במאי 1916 הוא חזר לגרמניה ולחם בחזית המזרחית.
בתחילת 1918 הכריזה פינלנד על עצמאות, וכמעט מיד פרצה בה מלחמת אזרחים בין הצבא הלבן שנתמך בידי הגרמנים, לצבא האדום שנתמך בידי הסובייטים.
סיהבו התגייס למשמר הלבן ופיקד על כוחות במהלך המלחמה.
לאחר המלחמה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-3.
סיהבו לא הסתדר בצבא הפיני החדש.
מרבית קציני הצבא הפיני היו בעלי אוריינטציה גרמנית חזקה, ותמכו בהפיכתה של פינלנד לממלכה וסאלית של הקיסרות הגרמנית.
סיהבו לעומת זאת, תמך ברפובליקה פינית דמוקרטית ועצמאית.
ב-1919 הוא נבחר כחבר הפרלמנט הפיני מטעם המפלגה הפרוגרסיבית הלאומית.
ב-1920 הוא פרש מהפרלמנט וחזר לצבא.
הוא נשלח כנספח צבאי לצרפת ושווייץ.
ב-1921 הוא חזר לפינלנד ומילא תפקידי ניהול בכירים.
ב-1923 הוא מונה למפקד האקדמיה הצבאית.
ב-1925 הוא נשלח לאיטליה כראש משלחת קצינים פינים לאקדמיה הצבאית האיטלקית.
ב-21 במאי הוא חזר לפינלנד ומונה לממלא מקום המפקד העליון של הצבא הפיני.
ב-1928 המינוי שלו הפך לקבוע.
הוא כיהן בתפקיד עד תחילת 1933. לאחר מכן שימש כמפקח הכללי של הצבא עד 1938, אז מונה למפקד ההגנה האזרחית.
הוא שימש כמפקד ההגנה האזרחית במהלך מלחמת החורף כנגד הסובייטים.
ב-1941 הוא עבר לשמש כמפקד הגנת הנ"מ של צבא פינלנד ופיקד עליה במהלך מלחמת ההמשך.
ב-3 ביוני 1946 הוא מונה לקדנציה נוספת בתפקיד מפקד הצבא הפיני, ועזר לשקם אותו לאחר המלחמה.
הוא סיים את תפקידו ב-31 במאי 1953 ופרש מהצבא.
הוא נפטר בהלסינקי ב-12 ביוני 1963.
ארנה פריי (בהונגרית: Frey Ernő; ואגסרדאהיי, 10 בינואר 1873 – בודפשט, טרזווארוש, 21 בספטמבר 1937) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, נוירולוג, פרופסור באוניברסיטה, (חיצוני, לא חלק מהסגל), רופא ראשי בבית החולים, מנהל בית חולים.
ארנה פריי נולד במשפחה יהודית ענייה כבנם של איגנץ פריי (1832–1921) ושל שרולטה פולק (1837–1913).
את לימודי הרפואה שלו השלים בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (1892–1897) (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד).
באוגוסט 1896 נבחר כמתמחה ללא שכר למשך שנה במכון מספר 2 של האוניברסיטה לפתולוגיה ולהיסטופתולוגיה.
בספטמבר של השנה שלאחר מכן הוא מונה לשנה נוספת.
לאחר מכן המשיך את לימודיו בווינה, פריז ומינכן.
לאחר שחזר הביתה עבד במכון להיסטולוגיה של המוח של אוניברסיטת בודפשט.
ב-1911 מונה לרופא הראשי של המחלקה הנוירולוגית והפסיכיאטרית של מרפאות החוץ בית החולים ארז'בט בבודפשט ולאחר מכן, ב-1914, לרופא הראשי של המחלקה מספר 1 של בית החולים.
באוקטובר 1936 הוא נבחר למנהל הראשי של כל בית החולים.
זמן קצר לפני מותו יצא לפנסיה מפני שהגיע לגיל פרישה, אך טיפל במטופליו הפרטיים עד ימי חייו האחרונים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כרופא צבאי בבית חולים של חיל מצב, שם היה ראש המחלקה הנוירולוגית והפסיכיאטרית.
השנים 1915–1916 בשנת הלימודים האקדמית קיבל הסמכה פרטית להוראה באוניברסיטה בתחום הפתולוגיה ונתיחה של הפרעות מוחיות.
הוא היה היועץ הרפואי של בית החולים של עובדי רכבות הונגריה (מ.א.ב), המזכיר הראשון ולאחר מכן סגן נשיא המחלקה הפסיכיאטרית והנוירולוגית של ההסתדרות הרפואית ההונגרית.
הוא מת ב"סנטוריום פארק" כתוצאה מאי ספיקת לב לאחר כריתת תוספתן.
אשתו הייתה מרגיט ברוקנר (1890–?), בתם של פילפ מארק ברוקנר ושל אווה ברוקנר, לה נישא ב-1920 בטרזווארוש, בבודפשט.
נתונים על לוקליזציה של נגעים הגורמים להפרעות תנועה פוסט-המיפלגיות.
על הערך הטיפולי של גליסטרופוספטים.
הערך של מבחן וסרמן באבחון שחפת.
השפעת האנסול על מחלות עצבים של מתאלוזות ומבלן וסרמן.
מקרה של פקעת מדולרית המחקה גידול זוויתי.
נתונים היסטופתולוגיים וקליניים למחלת אלצהיימר.
המצב היום של הפתוגנזה והטיפול הרפואי בשחפת ושיתוק.
צלב הצטיינות מוכתר זהב על סרט מדליית החיל (1918)
ארנה רומאן (במקור רנברגר-Rennberger, בהונגרית: Román Ernő; בודפשט, 4 במאי 1883 – בודפשט, 5 באפריל 1959) היה אדריכל יהודי-הונגרי שהשאיר את חותמו על אדריכלות העיר בודפשט ושל הונגריה כולה בשל סגנונות התכנון הרבים שלו ומגוון המבנים שתכנן.
הוא אחיו הצעיר של האדריכל מיקלוש רומאן שניספה בשואה.
ארנה רנברגר נולד במשפחה יהודית לשתי משפחות יהודיות (הוריו) שמקורן באובודה ובאסוד.
אביו היה אדולף רנברגר, סוחר, ואמו הייתה לאורה שפר.
המשפחה אימצה את שם המשפחה רומאן בשנת 1900. ארנה קיבל את ההסמכה שלו כאדריכל ב-1905 באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה.
הוא ערך לאחר מכן סיור לימודי בגרמניה, הולנד, בלגיה ואיטליה.
בין 1906 לבין 1926 עבד עם אחיו הצעיר מיקלוש רומאן.
הוא תכנן בניני מגורים רבים, מפעלים וגם עיצובי פנים של וילות.
הוא השאיר חותם רב השפעה על האדריכלות ההונגרית של האר נובו במחצית הראשונה של המאה ה-20.
המשרד המשותף שלהם היה בבניין ב-Papnövelde utca 8, אותו הם תכננו.
הבניינים הייחודיים היפים ובעיקר המאוחרים שלהם באר נובו נבנו בין השנים 1908 לבין 1914, בדיוק כמו אלה של האחים לפלר (בלה לפלר - 1939-1880 - ושאמו שאנדור לפלר - 1877–1962), שיצרו בסגנון דומה.
האחים רומאן היו חסידי בלה לייטה לפני מלחמת העולם הראשונה, מיקלוש - כמו בלה לפלר - עבד תקופה במשרד לייטה בסביבות 1902 יחד עם בלה מאלנאי.
השפעתו של לייטה ניכרת בבירור ביצירותיהם של אז: אלמנטים של התנועה הרומנטית הלאומית ההונגרית (מוטיבים של אמנות עממית, צורות מורכבות ומרפסות מגולפות) הסתננו ליצירותיהם דרך אדריכלות בנייני הדירות של אותה התקופה.
בהשפעת האר נובו הווינאי המאוחר, בלה לייטה ולאיוש קוזמה, צורות אמנות עממיות הונגריות מתפרשות מחדש לדפוסים גאומטריים הנשענים לכיוון אר דקו על החזיתות והפנים של הבניינים שלהם.
בעוד שלייטה הקדים את עמיתיו שבאו בעקבותיו - בתשומת הלב של לפונקציונליות ולקונסטרוקציה של הבניינים שלו הרבה קודם לכן - השימוש בקישוטים היה חשוב יותר לאחים רומאן.
הארט נובו המאוחר המעורב בניאוהיסטוריזם
בשנות ה-20 האר דקו (אקספרסיוניזם, קוביזם)
שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40 מאופיינות במודרניזם מאופק
אחד מהלקוחות הגדולים ביותר שלהם היה הבנק: Hitel-és Leszáítóló Bank Rt., שעבורו תכננו מספר בנייני דירות בין השנים 1909 לבין 1914, רובם בבלוק התחום על ידי הרחובות Nagyenyed, Kékgolyó ו-Greguss, שם יש להם גם בלוק שלם של 1+8 בניינים, אחד מהם (ה-1) עם חצר פתוחה לשני רחובות כבית מעבר.
מן הסתם, הבנק הזה השיג לארנה את ההזמנות האדריכליות לתכנון כמה מפעלים גדולים.
לאחר פרידתם ב-1926, משרדו של ארנה עבר לדרך אילאי 16/B.
לשם הוא עבר, מאוחר יותר הוא לא רק תכנן 3 נכסים בתחילת Pasaréti út, אלא הוא גם היה המשקיע בבניתם, ובשנת 1932 עבר לפניין שתכנן ובנה ב-Pasaréti út 1.
יצירה יוצאת דופן וייחודית שלהם היא החנות ובניין המגורים באטורי (בערך 1912) בפינת Aranykéz utca ו-Régi posta utca בבודפשט, אשר בצורתו המורסקית ובפרטיו מראה זיקה למודרניזם הקטלאני של אנטוני גאודי (Casa Vicens, 1886–1889) וליואיס דומנק אי מונטנר (Casa Fuster, 1908) עם הבניינים המורים שלו.
בשנת 1945, כחבר בוועדת האימות של MTSzSz (איגוד המהנדסים), הוא חקר את פעילותם של אדריכלים ומהנדסי אדריכלות לפני המלחמה ובמהלכה.
ב-1948 הוא נישא לארז'בט ראב ברובע 5 של בודפשט.
פרויקטים עצמאיים ללא שיתוף אחיו
תוכניות, אנדרטאות; מבנים שנחרבו במלחמות
תוכניות, אנדרטאות; מבנים שנהרסו במלחמות
ארנה קארל מאייר הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר באאוגסבורג מהבונדסליגה.
מאייר שיחק בקבוצות הנוער של לודוויגספלדה ולאחר מכן בהרטה ברלין.
ב-24 במאי 2022 חתם על חוזה לשלוש שנים עם אופציה להארכה באאוגסבורג מהבונדסליגה, לאחר ששיחק במועדון בהשאלה מהרטה בעונה הקודמת.
ארנה רוק (Arena Rock; מוכר גם תחת השמות סטאדיום רוק - Stadium rock, פומפ רוק - Pomp rock ו-קורפורייט רוק - Corporate rock) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת רוק, שהייתה פופולרית בשנות ה-1970, בעיקר בתחנות רדיו רוק.
ככל שהופעת ההארד רוק והפופ רוק במיינסטרים גדלה, להקות החלו ליצור חומרים מותאמים לקהל גדול.
ארנה רוק התפתח משימוש בצלילים בעלי אוריינטציה מסחרית שנועדו לשימוש ברדיו.
הפקת המוזיקה, שמבוצעת ברמה גבוהה, כוללת שירים דרמטיים ואופטמיים, וכן בלדות עוצמתיות ואיטיות.
יצירות אלו מאופיינות בדגש חזק על המלודיה של היצירות, ולעיתים אף בשימוש בפזמונים המנוניים.
כמו כן, יצירות אלו כוללות שימוש באפקטים בולטים של גיטרה וכלי מקלדת.
בנוסף לכך, הליריקה של יצירות אלו בדרך כלל בנושאי אהבה, שברון לב, חרדה וסנטימנטליות.
כמו כן, יש שימוש בעשן ושיטות תאורה מתוחכמות באסתטיקה החזותית של ארנה רוק.
על הז'אנר נשמעה ביקורת על הז'אנר, ולרוב משתמשים בז'אנר כדרך לזלזול באמני רוק.
כמו כן, באופן סטריאוטיפי, ארנה רוק קושרה לגברים מהמעמד הפועלים ועד למעמד הביניים שמתגוררים בארצות הברית וקנדה.
עם זאת, הז'אנר זכה להצלחה רבה ברחבי העולם.
אַרנו אלן פֶּנזיאס היה פיזיקאי יהודי-אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1978.
נולד ב-1933 בעיר מינכן שבגרמניה הנאצית, ובגיל 6 נמלט משם לבריטניה במסגרת הקינדר-טרנספורטים.
שישה חודשים לאחר מכן עזבו גם הוריו את גרמניה והם היגרו יחד לניו יורק ב-1940. קיבל אזרחות אמריקאית ב-1946. קיבל תואר ראשון מהסיטי קולג' של ניו יורק ב-1954, תואר שני מאוניברסיטת קולומביה ב-1958 ודוקטורט ב-1962.
הוא פיתח קולטני גלי רדיו רגישים מאוד שיועדו לתצפיות אסטרונומיות ביחד עם רוברט וילסון במעבדות בל (Bell Labs).
ב-1964, במהלך פיתוח קולט רגיש במיוחד, גילו השניים רעש שלא ידעו מה מקורו.
מתחילה הם הניחו שמדובר ברעש שמקורו בגלים שנוצרים על פני כדור הארץ ובדקו את האפשרות שהרעש מגיע מהעיר ניו יורק הקרובה אבל פסלו אפשרות זו.
בדיקה של הקולט הראתה שהוא היה מכוסה בלשלשת יונים (שאותה כינה פנזיאס "חומר דיאלקטרי לבן").
לאחר שהסירו את הגורם המפריע הרעש נותר כשהיה.
לאחר שפסלו כל מקור הפרעה שסברו שיכול להוות גורם לרעש, פרסמו מאמר על ממצאיהם.
רעש זה נקרא לאחר מכן "קרינת רקע קוסמית" ומקובל לזהות אותו כתוצאה של המפץ הגדול.
תגלית זו איששה את התאוריה בנוגע למפץ הגדול ועזרה לבסס אותה ובזכותה זכו הצמד בפרס נובל לפיזיקה.
ארנו פנזיאס היה משך שנים רבות חוקר בכיר במעבדות בל, עד לפרישתו בשנת 1998. בארבע עשרה השנים שקדמו לפרישתו מהמעבדות, היה ראש שטח המחקר של מעבדות בל וסגן נשיא למחקר.
ארנהם (בהולנדית: Arnhem) היא עיר הולנדית, בירתו של המחוז הגדול ביותר בהולנד, מחוז חלדרלנד.
ארנהם שוכנת על גדת נהר הריין במזרח הולנד, קרוב מאוד לגבול עם גרמניה.
ארנהם ידועה בתחבורה הציבורית הייחודית רק לה בהולנד.
אוטובוסים חשמליים הנוסעים ברחובות ומקבלים אנרגיה חשמלית במגע עם קווי מתח לאורך המסלול (Trolleybus).
אחד מתושביה המפורסמים היה הצייר מאוריץ קורנליס אשר (Escher).
בשנת 1223 קיבלה ארנהם הכרה כעיר על ידי אוטו, דוכס חלרה (Graaf Otto van Gelre), הדוכס של העיר זוּטפן (Zutphen).
במאה ה־15 מנתה העיר כ־4,000 תושבים, אז גם נבנתה חומה ונבנו צריחים סביבה.
בשנת 1820 מנתה העיר כ־9,000 תושבים וב־1859 קפץ מניינם לכ־24,000. תנופת ההשתקעות בעיר הגיעה במחצית השנייה של המאה ה־19 כאשר הולנדים רבים חזרו למולדת עם התפנותם מאינדונזיה (הודו ההולנדית).
הקרב על ארנהם, שהיה מן הקרבות המפורסמים של מלחמת העולם השנייה, נערך בקרבת העיר ובתוכה.
בעקבות תחילת המבצע, פונו תושבי העיר ממנה על ידי הנאצים והעיר נהרסה כמעט לחלוטין.
בקרבת העיר נמצאים המוזיאון הפתוח של הולנד וגן החיות המלכותי בורגרס.
העיר היא משכנו של מועדון הכדורגל ויטסה ארנהם ושל אצטדיון חלרדום.
במחוז חלדרלנד, שארנהם היא בירתו, נמצא הפארק הלאומי הוכה פלוהה ובו גם מוזיאון קרולר-מילר.