tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לזוג נולדו תשעה ילדים, בהם עורך הדין ג'ורג' מקאלוך מילר, וקפטן לינדלי מילר, ששירת כקצין ברגימנט רגלים שחורים במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית וכתב את השיר "Marching Song of the First Arkansas".
מילר נפטר ב-30 בספטמבר 1862 במוריסטאון שבניו ג'רזי, ונקבר בחצר כנסיית סנט פיטר.
ג'ילברטו טופאנו (באיטלקית: Gilberto Tofano; 1929 – 2 בפברואר 2020) היה במאי קולנוע ובמאי תיאטרון איטלקי, אשר התגייר ופעל בישראל והושפע מן הגל החדש.
טופאנו נולד ברומא בשנת 1929. אביו, סרג'ו טופאנו , היה שחקן קולנוע, מחזאי, מעצב במה ומאייר.
אמו הייתה פרימה בלרינה ציירת תפאורת ושחקנית תיאטרון.
טופאנו סיים תואר ראשון בספרות ובפילוסופיה באוניברסיטת רומא.
כמו כן למד מחול וכוריאוגרפיה.
ב-1955 עשה את הבימוי, התפאורה התלבושות והכוריאוגרפיה לשתי אופרות.
בשנים 1956–1960 היה עוזרו של הבמאי הנודע ג'ורג'ו סטרלר ב"תיאטרון פיקולו" במילאנו.
את הקריירה הקולנועית שלו החל טופאנו ב-1956, עת השתתף כניצב בהפקת מלחמה ושלום בבימויו של קינג וידור.
להתחלה זו לא היה המשך בתחום הקולנוע, עד אשר ביים בישראל את "מצור" שהוא סרטו היחידי של טופאנו כבמאי.
ב-1964 הגיע לישראל לסייע לצוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית.
הוא למד עברית, יצר קשר עם יעקב אגמון, והחל לביים בתיאטרון בימות.
ב-1968 ביים את ההצגה המוזיקלית "גבעת ספון ריבר".
ב-1969 ביים את ההצגה "כוח הכוח" שעסקה בפרשת משפטם של יוליוס ואתל רוזנברג.
ההצגה עובדה על ידי טופאנו ואשתו, בינה פיינר, על בסיס מחזה שהוצג בצרפת בשם "הרוזנברגים".
ההצגה הורדה לאחר זמן קצר בעקבות ביקורות קשות ומחאה ציבורית כנגד הצגת המשטר ומערכת המשפט האמריקאית כשווים למערכות המשפט הטוטליטריות בברית המועצות ובגרמניה הנאצית.
ב-1970 ביים את ההצגה המוזיקלית "קרחת" שכתב יהונתן גפן, והלחינו אלונה טוראל ומישה סגל.
טופאנו נחקק בתודעה הישראלית כשביים את הסרט "מצור" (1969), בהשתתפותם של גילה אלמגור, דן בן אמוץ, ויהורם גאון.
בטרם ביים את "מצור" ביים שלושה סרטים קצרים אודות ישראל.
לאחר "מצור" הוזמן על ידי עודד קוטלר לביים בתיאטרון חיפה.
טופאנו ביים בין השאר את טרטיף.
באותה תקופה התגייר ונישא לישראלית.
טופאנו חזר לאיטליה ושב לישראל ב-1988 כאשר הוזמן על ידי תיאטרון חיפה להיות מנהלו האמנותי.
הוא העלה את ההצגות "יהודי בחצר הדוכס", על פי כתבי יהודה סומו ו"נישואי פיגארו" ואת הקומדיה "בונאוונטורה", פרי עטו של אביו.
טופאנו שרד בתפקידו שנה אחת בלבד וחזר למולדתו.
בסוף שנות ה-90 הקים סטודיו לאנימציה המתמקד בעלילות בונאוונטורה, דמות אשר זכתה לפופולריות רבה באיטליה.
ג'ילט (Gillette) הוא מותג בבעלות חברת פרוקטר אנד גמבל.
זהו המותג המוביל בעולם בתחום הגילוח, ומשווקים תחתיו מגוון רחב של מוצרים ברחבי העולם.
המותג היה שייך במקורו לחברת ג'ילט (The Gillette Company) אשר נוסדה על ידי קינג קמפ ג'ילט (King Camp Gillette) ב-1895, כיצרנית מכשירי גילוח בבוסטון.
חברת ג'ילט שיווקה גם תחת המותגים בראון, אורל-בי (Oral-B) ודורסל.
חברת ג'ילט נרכשה על ידי פרוקטר אנד גמבל, ומאז ה-30 בספטמבר 2005 חדלה להתקיים באופן עצמאי.
ג'ילונג היא העיר השנייה בגודלה במדינת ויקטוריה שבאוסטרליה.
העיר היא עיר נמל עם אוכלוסייה עירונית של כ-268,277 איש (יוני 2018).
ג'ילונג ממוקמת במפרץ קוריו, 75 קילומטרים דרומית מערבית לבירת המדינה, מלבורן.
העיר היא שער לאתרי תיירות מפורסמים, במיוחד "דרך האוקיינוס הגדולה", חוף שרידי האוניה וחצי האי בלירין.
ג'ילונג היא גם בית למועדון הכדורגל השני הוותיק ביותר בעולם, מועדון הכדורגל של ג'ילונג, נקרא על ידי המקומיים "החתולים".
לפני הקמת המושבות הלבנות בתחילת המאה ה-19, אזור ג'ילונג וחצי האי בלרין אוכלס במקור על ידי שבטים אבוריג'ינים.
האדם הלא-אבוריג'יני הראשון שתועד מבקר באזור ג'ילונג היה לוטננט ג'ון מוריי, אשר פיקד על ספינת "ליידי נלסון".
ג'ילונג ממוקמת במפרץ קוריו, מפרצון דרומי מערבי של פורט פיליפ.
העיר מוקפת בשטחים נרחבים של חוות חקלאיות מתפתחות, וידועה ביקביה הרבים ובחופי הגלישה לאורך "דרך האוקיינוס הגדולה".
במזג אוויר בהיר, קו הרקיע של מלבורן נראה מאזורים מסוימים בג'ילונג.
נהר בראוון זורם דרך העיר לכיוון דרום לפני הכניסה למצר בס.
ג'ילונג מחוברת באמצעות דרכים לכל דרום-מערב מדינת ויקטוריה.
העיר מחוברת לערים אחרות כמו מלבורן באמצעות דרך M1, לוורנמבול באמצעות דרך A1, באלארט באמצעות דרך A300, ולהמילטון באמצעות דרך B140.
חומרים רבים שימשו לבניית בניינים ויקטוריאניים רבים הגיעו מג'ילונג, כמו האבן הכחולה, אשר שימשה ליצירת המדרגות של בית הפרלמנט במלבורן ואבן חול, אשר שימשה לבניית קתדרלת Sacred Heart בבנדיגו.
הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת היא 25.6 מעלות צלזיוס (מקסימום) במהלך חודש פברואר עד ל-14.1 מעלות צלזיוס (מינימום).
הטמפרטורות בחורף נעות מ-13.9 מעלות ל-5.1 מעלות.
כמות הגשמים השנתית הממוצעת היא 551.8 מ"מ.
התעשיות והמעסיקים הגדולים ביותר בג'ילונג הם פורד אוסטרליה, אשר נוסדה ב-1926, גודפריי הירסט – יצרן שטיחים, טארגט אוסטרליה , אלקואה, סטגלס ורויאל דאטצ' של – בתי זיקוק.
רשתות שיווק אוסטרליות גדולות כמו טארגט אוסטרליה אשר החלה לפעול בג'ילונג בשנת 1925, עם משרדיה הראשיים אשר עדיין ממוקמים במקומם המקורי בצפון ג'ילונג ברחוב טומפסונס.
העיר הקרובה טורקי היא המקום לרבים מיצרני ציוד הגלישה, כמו ריפ קורל (Rip Curl), כמו כן גם חופי הגלישה הטובים באוסטרליה ומוזיאון הגלישה העולמי.
אגודת בניין הפירמידה, נוסדה בג'ילונג בשנת 1959, התמוטטה בשנת 1990 והשאירה אחריה חובות של כ-2 מיליארד דולר אוסטרלי.
רבים ממשקיעי ג'ילונג הושפעו כלכלית מהתמוטטות זו.
בעיר נמצא בית הספר לדקדוק המפורסם של ג'ילונג, אשר בין בוגריו הנסיך צ'ארלס, רופרט מרדוק, קארי פאקר, ראשי ממשלת אוסטרליה לשעבר, לורד ברוארס (סגן נשיא אוניברסיטת קיימברידג').
בית הספר מושך מבקרים לאזור ג'ילונג וסטודנטים מכל העולם.
אוניברסיטת דיקין ממוקמת בפרבר וורן פונדס ובעלת קמפוס בשטח החוף של מפרץ קוריו בג'ילונג.
הקמפוס בוורן פונדס יהיה בית לבית הספר לרפואה האזורי הראשון של מדינת ויקטוריה, שייפתח ב-2008. מוסדות להשכלה גבוהה נוספים בג'ילונג הם מוסד גורדון של TAFE, המכללה לניהול חוות על שם מרקוס הולדאם, המכללה התאולוגית הרפורמית, מרכז לסיבים בינלאומי, מכללת ג'ילונג והמכללה הבינלאומית ע"ש קרדיניה.
בג'ילונג ממוקמות מעבדות מחקר גדולות, בחטיבת CSIRO לבריאות בעלי חיים במולאפ, חטיבת CSIRO לטכנולוגיות טקסטיל והמוסד הימי ומשאבי מים.
בג'ילונג ישנן ספריות רבות, ממוקמות בפרברי ברואון האדס, בלמונט, צ'ילוול, קוריו, דרייסדייל, ג'ילונג, ג'ילונג מערב, הייטון, ניוקומב, אוושן גרוב, קווינסקליף וטורקי.
שירות ספרייה ניידת מסייר באזור ג'ילונג המורחב, במחוז חוף הגלישה ובמחוז מישורי הזהב עבור אלו אשר אינם יכולים לבקר בספרייה בעצמם .
ג'ילונג היא בית למספר גדול של פאבים, מועדוני לילה ומופעי מוזיקה חיה וגם הייתה מקום מגורם של להקות ומוזיקאים אוסטרליים מפורסמים כמו בארי קרוקר, מג'יק דירט, ג'ף לנג, דניס וולטר, להקת החדר הלבן, פסטיבל אופשור ופסטיבל פופיקטל.
ג'יל אן סטרקל היא שחיינית ושחקנית כדורמים אמריקאית לשעבר.
אלופה אולימפית, אלופת עולם ושיאנית עולם שהתמחתה בסגנון חופשי למרחקים קצרים.
ג'יל סטרקל זכתה ב-4 מדליות אולימפיות מ-3 אולימפיאדות (מונטריאול, לוס אנג'לס וסיאול).
היא הספורטאית הראשונה שזכתה לייצג את ארצות הברית ב-4 אולימפיאדות (לא התאפשר לה לשחות באולימפיאדת מוסקבה עקב החרם האמריקאי).
סטרקל שימשה כקפטן נבחרת השחייה האמריקאית ב-3 אולימפיאדות: ב-80, ב-84 וב-88.
סטרקל נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בגיל 10 זכתה סטרקל לראשונה באליפות ארצות הברית בשחייה לגילה, תחת הדרכתו של דוק גרמון.
בשנים 1971 - 1979 היא התאמנה תחת הדרכתו של דון למונט בקליפורניה.
לאחר מכן התאמנה עד שנת 1983 תחת הדרכתו של פול ברגן.
בשנים 1983 - 1988 היא התאמנה תחת הדרכתו של ריצ'רד קוויק ובסוף הקריירה שלה היא התאמנה תחת הדרכתו של מארק שוברט עד שנת 1991 באוניברסיטת טקסס באוסטין.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1975 זכתה סטרקל בשתי מדליות.
מדליית זהב במשחה ל-4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:53.31 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 חופשי בתוצאה של 58.57 שניות אחרי בת ארצה קים פייטון (58.24 שניות).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה סטרקל במדליית זהב ראשונה שלה במשחה ל-4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:44.82 דקות, יחד עם חברותיה פייטון, וונדי בוגליולי ושירלי בבשוף לפני המזרח גרמניות הפבוריטיות בראשות קורנליה אנדר בתוצאה של 3:45.50 דקות וקנדה בתוצאה של 3:48.81 דקות.
סטרקל שחתה את המרחק בזמן המהיר ביותר בתחרות "בזינוק שליחים" (55.78 שניות).
בנוסף, סיימה סטרקל במקום השביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.06 שניות, אחרי המנצחת אנדר שקבעה שיא עולם חדש 55.65 שניות ובמקום העשירי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:03.94 דקות ולא עלתה למשחה הגמר.
ההישג של האמריקאיות נראה גדול עוד יותר, לאחר שהתברר בשנת 1993 שהשחייניות המזרח גרמניות השתמשו באימרוץ לאחר שזכו ב-11 מדליות זהב מתוך 13 מדליות זהב במשחקים ובמדליות כסף וארד רבות נוספות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, מערב גרמניה בשנת 1978, זכתה סטרקל במדליית זהב במשחה ל-4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:43.43 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:47.37 דקות) וקנדה (3:49.59 דקות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בשנת 1979 זכתה סטרקל ב-4 מדליות.
3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.53 דקות, במשחה ל-4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:45.82 דקות, במשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:13.24 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 חופשי בתוצאה של 56.24 שניות, שתי מאיות השנייה אחרי בת ארצה סינתיה וודהד (56.22 שניות).
ב-10 באפריל 1980 שיפרה סטרקל את שיא העולם ב-50 מטר חופשי פעמיים והעמידה אותו על 25.96 שניות.
סטרקל נבחרה לייצג את נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980) כשהיא מוכנה ובשיא הכושר, מועמדת ל-3 מדליות זהב, אך בגלל החרם האמריקאי עקב הפלישה הסובייטית לאפגניסטן נמנע ממנה להשתתף במשחקים.
ב-3 באפריל 1981 שיפרה את שיאה העולמי ב-50 מטר חופשי והעמידה אותו על 25.79 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה בבוקרשט, רומניה בשנת 1981 זכתה סטרקל ב-5 מדליות זהב.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982, זכתה סטרקל ב-3 מדליות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בקאראקס, ונצואלה בשנת 1983 זכתה סטרקל במדליית זהב במשחה ל-4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:46.46 דקות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה סטרקל במדליית זהב במשחה ל-4x100 מטר חופשי כששחתה עבור מדינתה במוקדמות.
הרביעייה האמריקאית ניצחה במשחה הגמר ולכן גם היא קיבלה את המדליה.
הזמן שקבעה במוקדמות היה השני בטיבו בתחרות, ב"זינוק שליחים" (55.42 שניות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 זכתה סטרקל במדליית ארד כחברה בנבחרת הכדורמים של ארצות הברית.
באולימפיאדת סיאול (1988), זכתה סטרקל בשתי מדליות ארד.
במשחה ל-50 מטר חופשי ביחד עם קטרין מייסנר ממזרח גרמניה בתוצאה של 25.71 שניות, אחרי המנצחות קריסטין אוטו ממזרח גרמניה (25.49 שניות) ושיאנית העולם מסין יאנג ווניי (25.64 שניות).
מדליית ארד שנייה במשחה ל-4x100 מטר חופשי, כששחתה עבור מדינתה במוקדמות.
הרביעייה האמריקאית סיימה במקום השלישי במשחה הגמר ולכן גם היא קיבלה את המדליה.
משנת 1986 ועד שנת 1991 סטרקל שימשה עוזרת מאמנת ראשית של נבחרת הנשים באוניברסיטת טקסס באוסטין בה למדה.
לאחר מכן, משנת 1992 ועד שנת 2006 שימשה מאמנת ראשית של נבחרת הנשים עד שנת 2006.
סטרקל קבעה 6 שיאי עולם, 3 שיאים אישיים במשחה ל-50 מטר חופשי ו-3 שיאים במסגרת משחה שליחות (פעמיים ב-4x100 מטר חופשי ופעם אחת ב-4x200 מטר חופשי).
היא זכתה ב-4 מדליות אולימפיות מתוכן 2 מזהב וב-20 תארים ארציים 13 מהם אישיים, וכן 21 תוארי NCAA.
סטרקל זכתה ב-7 מדליות במשחקים הפאן אמריקאיים, 5 מהן זהב ו-2 כסף.
בשנת 2002 זכתה סטרקל להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ג'יל קרייבאס היא שחקנית טניס מקצוענית מארצות הברית, דירוג השיא שלה היה מקום ה-39 בעולם (17 באפריל 2006).
מדורגת כיום (אוגוסט 2011) במקום ה-112 בדירוג ה-WTA.
קרייבאס זכתה עד היום ב-5 תוארי יחידות (1 WTA ו-4 ITF) וב-5 תוארי זוגות (4 WTA ו-1 ITF).
קרייבאס שיחקה בנבחרת ארצות הברית בין השנים 2004 ו-2009. מאזנה בגביע הפדרציה עומד על 3 ניצחונות (2 במשחקי יחידות ואחד במשחק זוגות) ו-5 הפסדים (4 במשחקי יחידות ואחד במשחק זוגות).
ג'יל סנט ג'ון היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה יהודיה אמריקאית.
היא נודעה במיוחד בתפקיד טיפאני קייס, נערת בונד בסרט "יהלומים לנצח".
ג'יל סנט ג'ון, יהודייה במוצאה, נולדה כג'יל ארלין אופנהיים (Jill Arlyn Oppenheim) בלוס אנג'לס, קליפורניה, בתה של בטי לו אופנהיים.
היא למדה בתיכון בוורלי הילס.
הופעת הבכורה של סנט ג'ון בטלוויזיה הייתה בהפקת A Christmas Carol.
בהיותה בת 11 היא הופיעה בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה The George Burns and Gracie Allen Show ומספר תוכניות טלוויזיה נוספות, שהניעו את סרטי יוניברסל להחתים אותה על חוזה כשהיא הייתה בת 16. הופעת הבכורה שלה בסרט קולנוע הייתה בסרט Summer Love (1958)בכיכובו של ג'ון סקסון ו"ענוג הוא הלילה".
היא המשיכה והופיעה בסרט "האביב הרומאי של גב' סטון" (1961), ב- in The Remarkable Mr.
סנט ג'ון הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב עבור תפקידה בסרט Come Blow Your Horn (1963) ("דירת הרווקים").
תפקידיה העיקריים בסרטים בשנות השישים וראשית שנות השבעים כוללים את: "ג'ניפר ג'ונס" The Lost World) (1960), "ברברה טאטל" בסרטו של ג'רי לואיס Who's Minding the Store?
ונערת בונד "טיפאני קייס, לצידו של שון קונרי בסרט ג'יימס בונד יהלומים לנצח משנת 1971. ב-1964 היא נתנה הופעת אורח עם לורן באקול ובעלה דאז של באקול ג'ייסון רובארדס הבן, בפרק "Take a Walk Through the Cemetery" בסדרת הדרמה Mr.
בשנים 1983–1984 היא הופיעה לצידו של דניס ויבר באופרת הסבון של ה-CBS קצרת הימים "אמרלד", שבה היא שיחקה את "דינה קינקייד", גיסתו של "תומאס מלורי" שחותרת תחתיו.
כדי להימלט מתדמית סמל הסקס שדבקה בה הופיעה ג'ונס בסרט משנת 1982 "ג'ונגל הנשים", שם היא גילמה את דמותה של וורדן פלטשר בדרמת בית סוהר.
תפקידיה בשנות התשעים והאלפיים היו בעיקרם בסיטקומים של טלוויזיה ובסרטי טלוויזיה.
היא נתנה הופעת אורח בפרק, "The Yada Yada בסדרה סיינפלד, לצד בעלה.
היא גילמה את "מארי אוקלי" בסרט The Trip משנת 2002.
היא גם הופיעה בפרק פיילוט של סדרת הטלוויזיה שלו "הארט ואשתו" כסילביה מקסוול.
היא מחברת הספר The Jill St.
סנט ג'ון הייתה נשואה ארבע פעמים, אולם אין לה ילדים: בעלה הראשון היה ניל דרבין (23 במאי 1957 – 3 ביוני 1958), לו היא נישאה כשהייתה בת 16. הזוג התגרש.
לאנס רבנטלואו, יורש וולוורס (Lance Reventlow, Woolworth heir היה בעלה השני (24 במרץ 1960 – 30 באוקטובר 1963).
סנט ג'ון נישאה לבעלה הנוכחי רוברט וגנר, ב-26 במאי 1990 והם עדיין נשואים.
בני הזוג נפגשו לראשונה כשסנט ג'ון הייתה בת 18 והם זוג מאז שנת 1982.
יש לסנט ג'ון שלוש בנות חורגות:
קייטי ואגנר (נולדה ב-1964, בתו הבכורה של וגנר מנישואיו למאריון מארשל (Marion Marshall)),
נטשה גרגסון (Natasha Gregson) (נולדה ב-1970, בתם של ריצ'רד גרגסון ונטלי ווד, אותה אימץ וגנר אחרי מותם של הוריה),
קורטני ואגנר (נולדה ב-1974, בתו היחידה של וגנר מווד).
בתה החורגת הבכורה, קייטי, הייתה אחת השושבינות בחתונתה לוגנר ב-1990. השושבינה הראשית הייתה אחותו של רוברט וגנר, מארי.
לאחר מותו של בעלה השני לאנס רבנטלואו, הקדישה סנט ג'ון את ספר הבישול שלה לזכרו.
למרות גירושיה ונישואיו לאחר מכן, מתייחסת סנט ג'ון לרבנטלואו כ"בעלי המנוח" בראיונות.
ג'יל קלייבורג הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית ממוצא יהודי.
הייתה מועמדת פעמיים לפרס האוסקר על תפקידיה בסרטים "אשה לא נשואה" ו"להתחיל מחדש".
נחשבת לאחת מחלוצות תפקידי האישה העצמאית בקולנוע.
קלייבורג נולדה בניו יורק, ניו יורק שבארצות הברית, בתם של ג'וליה לואיס (לבית דור), ושל אלברט הנרי "ביל" קלייבורג.
אמה הייתה נוצרייה-פרוטסטנטית ממוצא בריטי, ואביה היה ממשפחה יהודית אמידה ממוצא אשכנזי וספרדי.
גדלה בשכונת אפר איסט סייד שבמנהטן, והתחנכה בבית ספר פרטי לבנות בלבד "ברארלי" .
סבתה מצד אביה הייתה זמרת האופרה, עלמה לכנברוך-קלייבורג.
אחיה ג'ים קלייבורג הוא מעצב תפאורה.
בתחילה למדה בשרה לורנס קולג' לתואר בדת, פילוסופיה וספרות - אך לבסוף החליטה ללמוד משחק בסטודיו אייץ' בי.
החלה לשחק בתיאטרון צ'ארלס סטריט שבבוסטון.
ולאחר מכן למדה משחק ב"סטודיו הרברט ברגהוף" שבגריניץ' וילג' שבניו יורק, הופיעה במספר הצגות בברודוויי, לראשונה במחזה "רוטשילדים", ב-1970, ואחר כך ב"פיפין", ב-1972 ומחזות נוספים.
את הופעת הבכורה שלה על המסכים עשתה באחד הסרטים הראשונים של בריאן דה פלמה "מסיבת החתונה".
ב-1975 הייתה מועמדת לפרס אמי על תפקידה בסרט הטלוויזיה "Hustling".
ב-1976 השתתפה בקומדיית הפשע "קו הכסף" בתור המזכירה הילי בארנס.
קלייבורג הועמדה בשנת 1978 לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א על תפקידה בסרט הדרמה הקומית "אשה לא נשואה", בסרט גילמה את אריקה עקרת בית הנשואה באושר לעורך דין.
שלוות החיים של אריקה נפגעת כשיום אחד בעלה נוטש אותה והיא נאלצת להתמודד לבדה עם ההשלכות.
בתפקידה ייצגה קלייבורג באחת הפעמים הראשונות בתולדות הקולנוע את האישה האמריקאית החזקה והעצמאית.
קלייבורג זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל קאן.
בשנת 1979 הייתה קלייבורג מועמדת לפרס האוסקר בתפקיד ראשי ולפרס גלובוס הזהב על תפקידה בתור מרילין הולמברג בסרט הקומדיה "להתחיל מחדש", באותו טקס גלובוס הזהב הועמדה קלייבורג גם לפרס השחקנית הטובה ביותר בסרט דרמטי על תפקידה בתור זמרת האופרה קתרינה סילברי במלודרמה המוזיקלית של ברנרדו ברטולוצ'י "לה לונה".
ב-1981 הייתה מועמדת בפעם ברביעית לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בעיבוד הקולנועי למחזה "יום שני ראשון באוקטובר" (הסרט הופץ בישראל בשם "אדוני השופטת").
ב-1983 הגיעה לישראל לצורך צילומי הסרט "חנה ק.", של הבמאי היווני קוסטה גברס.
קלייבורג כיכבה בתפקיד הראשי כעורכת דין ירושלמית חנה קואפמן, ממוצא אמריקאי, שמגנה על זכותו של פלסטיני לשוב לביתו בכפר רומאנה (שעל חורבותיו נבנה קיבוץ בית רימון), ממנו גורש בתור תינוק ב-1948. דרכו מתוודעים היא וקהל הצופים לנכבה ולמערכת המשפט הישראלית.
בסרט השתתפו גם השחקנים מוחמד בכרי ועודד קוטלר.
ב-1987 כיכבה בסרט הדרמה "אנשים מבוישים" שכתב וביים אנדריי קונצ'לובסקי, בהפקת חברת קנון גרופ של יורם גלובוס ומנחם גולן.
השתתפה בסרטים "נישואים חפוזים" בתור נאן אמו של אלכס וויטמן (מת'יו פרי), בקומדיה הספרותית "לרוץ עם מספריים" ובדרמה הקומית "אהבה וסמים אחרים" בתור ננסי אמו של ג'יימי רנדל (ג'ייק ג'ילנהול).
בשנים 1999–2001 שיחקה בחמישה פרקים בסדרה "אלי מקביל" את ג'נין, אמה של אלי (קליסטה פלוקהארט).
ב-2001 כיכבה בתפקיד הראשי בקומדיה "Never Again".
ב-2005 הייתה מועמדת לפרס אמי על תפקיד האורח שלה בסדרה "ניפ/טאק".
ב-2006 שיחקה בקומדיה "לרוץ עם מספריים", המבוססת על סיפורו האמיתי של אוגוסטין בורוגס, בנו של אב אלכוהוליסט ואמא לא יציבה נפשית, שנמסר על ידי הוריו לחזקתו של פסיכולוג, שהוא גם במקרה הפסיכולוג של אמו.
בשנים 2007–2009 שיחקה בסדרת הדרמה "כסף, דארלינג" ברשת ABC, את דמותה של לטישה דארלינג, אשתו של פטריק (דונלד סאת'רלנד).
הסרט "אהבה וסמים אחרים", שיצא לאקרנים בשנת 2010 מספר שבועות לאחר פטירתה, הוקדש לזכרה.
ב-2011 יצא לאקרנים התפקיד האחרון בו שיחקה, סרט הקומדיה "מסיבת רווקות".
היא נישאה לתסריטאי-מחזאי דייוויד רייב ב-1979. לזוג נולדו בן, מייקל, ובת, השחקנית לילי רייב.
קלייבורג נפטרה בגיל 66 בביתה שבקונטיקט, לאחר מאבק של כעשרים שנים במחלת הסרטן מסוג לוקמיה לימפוציטית כרונית.
ג'יל אלן אברמסון היא עיתונאית אמריקאית ממוצא יהודי, לשעבר עורכת העיתון "הניו יורק טיימס".
אברמסון היא האישה הראשונה שהחזיקה במשרה זו.
אברמסון גדלה במנהטן, בתם של יבואנית טקסטיל ואשתו.
היא למדה באוניברסיטת הרווארד וקיבלה בשנת 1976 תואר ראשון בהיסטוריה וספרות.
בזמן לימודיה שימשה כעורכת מדור האמנות של The Harvard Independent, ובין השנים 1973 ל-1976 שימשה ככתבת במגזין טיים.
אחר כך החל לשמש ככתבת בכירה בכתב העת The American Lawyer.
בשנת 1986 קיבלה תפקיד כעורך הראשי של Legal Times.
מגזין, שזה עתה נרכש על ידי עורך הדין האמריקאי סטיבן בריל.
אברמסון נותרה שם עד 1988. בין השנים 1988 ל-1997 שימשה ככתבת במשרד וושינגטון הבירה של העיתון "Wall Street Journal" ובשנת 1997 עברה לעיתון "ניו יורק טיימס".
בין השנים 2000 ל-2001 לימדה באוניברסיטת פרינסטון.
בספטמבר 2011 מונתה לתפקיד העורכת הראשית של עיתון "ניו יורק טיימס", ממנו פוטרה במאי 2014, לאחר שדרישה להעלאת שכרה הכעיסה את ממוניה.
היא הוחלפה על ידי דין באקט.
אברמסון לימדה בתפקידים שונים באוניברסיטת פרינסטון (בשנים 2000–2001) ובאוניברסיטת ייל (2007–2011).
משנת 2014 הייתה פרופסור אורח בהרווארד.
אברמסון נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 2001.
ג'יל טרייסי ביידן היא אשתו של נשיא ארצות הברית ה-46 ג'ו ביידן ולשעבר הגברת הראשונה של ארצות הברית.
נולדה בשם ג'יל טרייסי ג'ייקובס (Jill Tracy Jacobs) בניו ג'רזי, הבכורה במשפחה נוצרית-פרסביטריאנית בת חמש בנות.
אביה היה ממוצא איטלקי-סיציליאני ואימה הייתה ממוצא אנגלי וסקוטי.
אחיותיה הן ג'אן (ילידת 1952, מלצרית), בוני (דיילת אוויר באמריקן איירליינס), קלי וקים.
היא למדה במכללה ולאחר מכן נרשמה ללימודי אנגלית באוניברסיטת דלאוור ובמהלך לימודיה עבדה תקופה מסוימת כדוגמנית.
ב-1970 נישאה לביל סטיבנסון, שחקן פוטבול בקולג' ובעלים של פאב.
ב-1975, לאחר שיחסיה עם בעלה התפוררו והם החלו בהליכי גירושין, הכירה את הסנאטור ג'ו ביידן, המבוגר ממנה בתשע שנים.
באותה שנה השלימה את לימודיה באוניברסיטה והחלה לעבוד כמורה לאנגלית בבית ספר תיכון.
ב-1976 התגרשה ושנה לאחר מכן נישאה לג'ו ביידן, 4.5 שנים לאחר תאונת דרכים שבה נהרגו אשתו (ניליה האנטר) ובתו ושני בניו הנותרים נפצעו קשה.
ב-1981 הוענק לביידן תואר שני בחינוך מאוניברסיטת מערב צ'סטר.
באותה שנה ילדה את בתה אשלי.
לאחר חופשה של שנתיים, שבה טיפלה בשלושת הילדים, שבה ביידן לעבוד ב-1983. עד 1993 לימדה בתיכון אנגלית והיסטוריה לתלמידים עם קשיים רגשיים.
כמו כן עבדה חמש שנים בבית חולים פסיכיאטרי לנוער.
ב-1987 קיבלה תואר שני נוסף, באנגלית, מאוניברסיטת וילאנובה.
ב-1993 עברה לעבוד כמורה במכללה קהילתית בדלאוור ועבדה בה עד שנכנס בעלה לתפקידו כסגן הנשיא.
ביידן שבה לאוניברסיטת דלאוור ללימודי דוקטורט ובשנת 2007 הוענק לה תואר דוקטור לחינוך.
היא הייתה פעילה ביוזמות חברתיות שונות: היא נשיאה של ארגון העוסק בהגברת המודעות לבריאות אצל נערות.
היא הייתה בין מייסדי יוזמה לחלוקת ספרים לילדים מעוטי יכולת, וכן הייתה פעילה בארגון מקומי בדלאוור שתמך במשפחות אנשי צבא.
היא רצה כמעט כל יום שמונה קילומטרים ואף השתתפה במרתון חיל הנחתים האמריקני.
לאחר הבחירות לנשיאות ב-2004 ועל רקע התנגדותה למלחמת עיראק המריצה את בעלה להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-2008 (הוא כבר התמודד על המועמדות ב-1988) והשתתפה בקמפיין שלו בימי סוף השבוע.
לאחר שברק אובמה בחר בג'ו ביידן כשותפו בבחירות לנשיאות השתתפה ביידן בקמפיין שלהם, כשהיא ממשיכה ללמד במכללה במשך ארבעה ימים בשבוע.
לאחר שג'ו ביידן נבחר לסגן נשיא ונכנס לכהונתו עבר הזוג למגורי סגן הנשיא בוושינגטון.
ביידן המשיכה מאז לעבוד כמורה, הפעם במכללה הקהילתית של צפון וירג'יניה, שם היא חולקת את חדרה עם מורה נוספת.
היא אשת סגן הנשיא (הגברת השנייה של ארצות הברית) הראשונה העובדת בעבודה שיש שכר בצדה (כלומר, לא בהתנדבות).
לביידן יש גם משרד וצוות מטה לצדה בבניין משרדים בקרבת הבית הלבן.
ב-2009 הטיל אובמה על ג'יל ביידן להוביל יוזמה להגברת המודעות לחשיבותן של מכללות קהילתיות – נושא הקרוב ללבה.
היא הופיעה באירועים פומביים שונים, המשיכה בפעילותה למען משפחות אנשי צבא, ותמכה בקמפיין של ארגון USAID להגברת המודעות לתנאי הרעב, הבצורת והמלחמה שבהם נתונים מיליוני תושבים באזור קרן אפריקה.
ב-2012 פרסמה ספר ילדים שנכתב בהשפעת חוויותיו של בו ביידן, אחד מבניה החורגים, שגויס כקצין במשמר הלאומי לשירות בעיראק.
מאז 2011 היא מכהנת כפרופסור חבר במכללת צפון וירג'יניה.
היא נטלה חלק מועט בקמפיין הבחירות לנשיאות ב-2012 ולא הפחיתה משעות עבודתה.
במהלך הקדנציה השנייה של בעלה (2013), המשיכה ביידן בתמיכתה באנשי צבא, כולל ביקורים מרובים במתקן השיקום Intrepid עבור קטועי גפיים.
במהלך בחירות אמצע הקונגרס בארצות הברית ב-2014, היא פעלה למען מספר דמוקרטים, כמו מארק אודל בקולורדו ומישל נון בג'ורג'יה.
ב-21 באוקטובר 2015, נכחה לצד בעלה כשהודיע כי לא יתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות בבחירות 2016. מאוחר יותר סיפרה כי התאכזבה מהחלטתו, מתוך מחשבה שהוא כשיר מאוד לתפקיד.
ב-2017, עם סיום כהונתו של בעלה כסגן הנשיא, סיימה ביידן לשמש כגברת השנייה של ארצות הברית.
ב-20 בינואר 2021, עם השבעתו של בעלה ג'ו ביידן כנשיא ארצות הברית ה-46, החלה ביידן לשמש כגברת הראשונה של ארצות הברית.
אחרי שהעיסוק ב-COVID 19 הפך פחות אינטנסיבי הודיעה ביידן כי תקדיש למשפחות אנשי הצבא, ולוותיקי הכוחות המזוינים של ארצות הברית את מרב מאמציה.
במהלך השנתיים הראשונות לכהונתה כגברת הראשונה היא ביקרה ב-40 מדינות וכ-100 ערים.
היא ביקרה ב-24 מתקנים צבאיים, השתתפה ב-30 אירועים וקידמה כ-80 יוזמות פדרליות לשיפור מצבן של משפחות החיילים.
דגש מיוחד בפעילותה היה שיפור מערכת החינוך לילדי המשרתים בצבא.
היא הגברת הראשונה מאז ברברה בוש שמכהנת בתפקידי הגברת השנייה והגברת הראשונה, והיא הגברת ראשונה מאז פט ניקסון שמכהנת בהם ללא רצף.
בשנת 2024 יזמה ג'יל ביידן מחקרי הזדקנות מתקציב הבית הלבן בגובה 100 מיליון דולר.
המחקרים יבדקו את השפעתה של דחיית גיל המעבר על בריאות האשה ועל אורך חייה.
גִ'ילְבָּאבּ (ערבית: جلباب) היא גלימת בד ארוכה המהווה חלק מלבוש מסורתי של נשים מוסלמיות.
הג'ילבאב המודרני מכסה את כל הגוף למעט הידיים, הפנים והראש.
באינדונזיה המילה ג'ילבאב מתייחסת לצעיף לכיסוי הראש ולא לגלימת הגוף.
החג'אב (באופן מילולי כיסוי) הוא עקרון הצניעות המוסלמי שמקורו בסוּרת אל-חג'אב בקוראן בה הנביא מצווה על נשים לעטות ג'ילבאב שתזהה אותן כמאמינות כדי שלא ייפגעו.
ג'יל לואיז סקוט היא כדורגלנית אנגליה המשחקת בעמדת הקישור.
בשל גובהה הרב (1.80 מטר), היא מכונה "קראוצ'י" על שמו של חלוץ נבחרת אנגליה - פיטר קראוץ'.
ג'יל סקוט נולדה ב-1987 בעיר סנדרלנד שבצפון-מזרח אנגליה.
בגיל 13, לאחר שהייתה אלופת צפון אנגליה בריצת שדה, היא נאלצה לבחור בין האתלטיקה לכדורגל, ולבסוף בחרה בכדורגל.
היא החלה את הקריירה המקצוענית שלה בקבוצת הנשים של סנדרלנד, וכבר באוקטובר 2005 (כשהיא בת 18 בלבד) היא זכתה בתואר שחקנית החודש בפרמייר ליג.
ביולי 2006 היא חתמה באברטון, לאחר שדחתה הצעה מדונקסטר רוברס ליידיס.
חודש לאחר מכן היא ערכה את משחק הבכורה שלה בקבוצה - משחק מגן הקהילה בו הפסידה אברטון לארסנל 3-0. בעונת 2007/08, היא זכתה עם אברטון בגביע הליגה לאחר ניצחון 0–1 בגמר נגד ארסנל.
היה זה התואר הראשון של סקוט עם הקבוצה.
בסיום אותה עונה, היא נבחרה על התאחדות השחקניות לכדורגלנית השנה בפרמייר ליג.
שנתיים לאחר מכן, היא זכתה עם אברטון בגביע ה-FA, טורניר הגביע הבכיר בכדורגל הנשים באנגליה.
באפריל 2012, היא נבחרה על ידי הסופר ליג האנגלית להיות אחת משמונה שגרירות (שחקנית מכל קבוצה), שמטרתן הייתה לקדם את הליגה החדשה בעזרת הטוויטר.
בגילאי הנערים שימשה סקוט כקפטנית נבחרת אנגליה עד גיל 19 במשך 18 חודשים, אך לא הצליחו להוביל את הנבחרת לטורניר גדול.
באוגוסט 2006 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת, כשנכנסה כמחליפה בניצחון 0–4 על הולנד.
שנה לאחר מכן, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שהשתתף בגביע העולם שנערך בסין.
במשחק הראשון של שלב הבתים, נגד יפן, היא נכנסה כמחליפה אולם במשחק השני (נגד גרמניה) היא כבר פתחה בהרכב הראשון.
במשחק השלישי היא כבשה את שער הבכורה שלה בנבחרת, במשחק בו אנגליה ניצחה את ארגנטינה 1-6 והעפילה לרבע הגמר.
ברבע הגמר, אנגליה הובסה 0–3 על ידי ארצות הברית והודחה מהטורניר.
באליפות אירופה 2009 שנערכה בפינלנד, הגיעו סקוט ואנגליה לאחד מהישגיה השיא של הנבחרת אי פעם.
בשלב הבתים של הטורניר, אנגליה השיגה ארבע נקודות בלבד אולם הצליחה להעפיל לרבע הגמר.
ברבע הגמר היא גברה 2–3 על המאחרת פינלנד, ובחצי הגמר ניצחה 1–2 את הולנד, כשסקוט כובשת את שער הניצחון בהארכה.
בגמר הטורניר פגשה אנגליה את גרמניה, אך לא היא הצליחה לעמוד מולה והובסה 2–6.
בגביע העולמי שנערך ב-2011 בגרמניה, הפסידה אנגליה לצרפת ברבע הגמר, לאחר הפסד 3–4 בבעיטות עונשין.
לאחר המשחק כינתה המאמנת האנגלית הופ פאוול, את השחקניות שלא התנדבו לבעוט את הפנדלים "פחדניות".
סקוט (שלא בעטה בעיטת עונשין) ענתה לה דרך הטוויטר: "אנחנו מנצחות כקבוצה...
בסיום הטורניר הייתה סקוט לכדורגלנית האנגליה היחידה שנבחרה לקבוצת המצטיינות של האליפות, לצד כוכבות כמו מרטה, הומארה סאווה ואבי וומבאך.
ביוני 2012, סקוט הייתה אחת מ-18 הכדורגלניות שנבחרו לייצג את בריטניה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון.
ברבע הגמר היא הפסידה 0–2 לקנדה והודחה מהטורניר.
בסך הכל, שיחקה סקוט חמישה משחקים בנבחרת בריטניה וכבשה שער אחד.
מאז 2020 סקוט מאורסת לשלי יוניט, אחותה של שחקנית אנגליה לשעבר רייצ'ל יוניט.
בבעלותן של בנות הזוג בית קפה במנצ'סטר.
ג'יל ונדי דנדו הייתה עיתונאית, קריינית ומגישת טלוויזיה בריטית נודעת ברשת BBC.
היא נרצחה בירייה בפתח ביתה בלונדון.
הפשע לא פוענח עד היום.
דנדו נולדה וגדלה בעיר וסטון-סופר-מר שבדרום מערב בריטניה, כנוצרייה בפטיסטית.
למדה עיתונאות באוניברסיטה בעיר קארדיף ועסקה גם במשחק.
משרתה העיתונאית הראשונה, ב-1979, הייתה ככתבת מתלמדת בשבועון בעיר מגוריה.
בשנת 1985 החלה לעבוד כקריינית חדשות בתחנות רדיו אזוריות של ה-BBC – תחילה בתחנת "רדיו דבון" ובהמשך בתחנת "דרום מערב", שם גם הגישה מגזין חדשות אזורי.
שנתיים אחר כך עברה להגשת מגזין דומה בעיר פלימות'.
ב-1988 זכתה לקידום ניכר ועברה ללונדון לשמש כקריינית חדשות בערוץ טלוויזיה ארצי של ה-BBC.
ב-11 השנים הבאות הגישה שורה של תוכניות טלוויזיה ב-BBC, לרבות תוכניות אקטואליה בשעות הבוקר, הצהריים והערב, תוכנית הנופש Holiday ותוכנית פלילים (Crimewatch) (אשר לאחר מותה שחזרה את רציחתה במאמץ לגלות מידע חדש עליה).
ב-1997 נבחרה לאשת השנה של ה-BBC ובעת מותה הייתה בין הדמויות הידועות ביותר בציבור מבין קרייני ומגישי הרשת.
ב-26 באפריל 1999 יצאה דנדו מהבית במערב לונדון שבו התגוררה עם ארוסה ונסעה אל בית בבעלותה ברובע פולהאם, שבו לא גרה עוד והתכוונה למוכרו.
בשעה 11:32 לערך הותקפה בפתח הבית על ידי הרוצח.
החקירה וממצאי הזיהוי הפלילי העלו שהוא תפס בה מאחור, הצמיד את ראשה לרצפה, הידק אקדח בקוטר של 9 מילימטר אל רקתה וירה בה ירייה בודדת.
היא נמצאה על ידי שכנה לאחר 14 דקות והועברה לבית חולים סמוך, אך מותה נקבע עם הגיעה לשם.
שכן של דנדו העיד ששמע את דנדו קוראת קריאת הפתעה, "כמו של אדם המברך חבר", אך לא שמע ירייה.
הוא הביט מחלונו ולא הבין את אשר קרה, אך זכה למראה היחיד של עד של הרוצח – גבר כבן 40 בגובה של 1.8 מטרים, שהתרחק בהליכה מביתה של דנדו.
דנדו הייתה בת 37. היא הותירה אב, אח וארוס.
רציחתה חוללה זעזוע ציבורי וזכתה לסיקור תקשורתי נרחב.
היא נקברה בעיר הולדתה וסטון-סופר-מר.
משטרת לונדון פתחה בחקירה מאומצת של הרצח, שבמהלכה נחקרו כ-2,500 איש ונאספו כאלף הצהרות.
מספר כיווני חקירה נבדקו על ידי המשטרה ונשללו – רצח על ידי מאהב לשעבר, רצח על ידי חולה נפש, רצח מוזמן על ידי מקצוען, נקמה על ידי אדם שנפגע מתוכנית הפלילים שהגישה דנדו או אפילו טעות בזיהוי.
השערה נוספת שהועלתה ביחס לנסיבות הרצח הייתה שדנדו נרצחה על ידי סרבים כנקמה על הפצצת מטה שירות הטלוויזיה והרדיו של סרביה על ידי נאט"ו ב-23 באפריל 1999, במסגרת מלחמת קוסובו.
באותה התקפה נהרגו 16 מאנשי השירות.
אפשרות זו נכללה בדו"ח של שירות המודיעין הפלילי הלאומי של בריטניה (National Criminal Intelligence Service).
היא זכתה לתמיכה מצד פרשנים שונים על רקע מעשי התנקשות רבים שנעשו במהלך השנים על ידי השירות החשאי של יוגוסלביה.
משטרת לונדון בחרה לפסול אפשרות זו בנימוק שלא הייתה סיבה מיוחדת שדווקא דנדו תיבחר כמטרה לנקמה וכי ההפצצה נערכה שלושה ימים בלבד לפני הירצחה – לא די זמן כדי לארגן רצח כנקמה.
בנוסף, שום קבוצה סרבית לא נטלה אחריות לרצח, דבר שלא התאים לדעת המשטרה לרצח למטרת נקמה.
חקירת המשטרה לא הגיעה לתוצאות במשך שנה.
אז עצרה המשטרה את בארי ג'ורג', גבר שגר במרחק של פחות מקילומטר מביתה של דנדו.
הוא היה ידוע כמטריד נשים ובעל עבר פלילי של עבירות מין.
במאי 2000 הוא נעצר והואשם ברציחתה של דנדו.
הוא נשפט והורשע וביולי 2001 נדון למאסר עולם.
שני ערעורים שהגיש נדחו, אך הערעור השלישי הסתיים בביטול ההרשעה נגדו בשל ראיות זיהוי פלילי מסוימות שלא הוצגו במשפטו על ידי התביעה.
נערך לו משפט חוזר שבסופו זוכה מאשמה באוגוסט 2008.
לאחר זיכויו של ג'ורג' לא חודשה חקירת הרצח.
ה-BBC ייסד בשנת 2000 מלגה לזכרה של דנדו, הניתנת מדי שנה לסטודנט אחד לצורך לימודי עיתונאות משודרת בקולג' האוניברסיטאי בפאלמות'.
גן זיכרון לדנדו ובו צמחים שאהבה ניטע ב-2001 בעיר הולדתה וסטון-סופר-מר על ידי צוות תוכנית גננות של ה-BBC (Ground Force).
ארוסה של דנדו ואחד מעמיתיה להגשה טלוויזיונית ב-BBC גייסו תרומות, שבסיוען הוקם על שמה ב-2001 מכון למחקר פלילי בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
בשנת 2007 הקימה מכללת וסטון בניין חדש, שנקרא על שמה של דנדו.
ג'יל אייקנברי היא שחקנית אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 1988 על תפקידה בסדרה "פרקליטי אל איי".
אייקנברי נולדה בניו הייבן שבקונטיקט וגדלה במדיסון, ויסקונסין ובקנזס.
היא למדה ב"מכללת ברנרד" שבניו יורק ובבית הספר לדרמה שבאוניברסיטת ייל.
אייקנברי החלה את דרכה עם הופעות קטנות בטלוויזיה ובקולנוע והתגלתה לראשונה בתחילת שנות ה-80 בקומדיה "ארתור" בתפקיד סוזן ג'ונסון איתה מיועד להתחתן ארתור באץ' (דאדלי מור) ובסרטו של ג'יימס קאן "Hide in Plain Sight".
בשנת 1987 פרצה אייקנברי לתודעה הציבורית עם תפקידה בסדרת הדרמה פרקליטי אל איי.
אייקנברי הופיעה במהלך 8 עונות הסדרה בתפקיד אן קלסי, היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה בשנת 1988 והועמדה 5 פעמים לפרס אמי.
במהלך שנות ה-80 בהן זכתה להצלחה מקצועית בטלוויזיה הצליחה אייקנברי להתמודד ולגבור על מחלת סרטן השד שתקפה אותה.
בשנת 1990 היא שיחקה במיני סדרה "An Inconvenient Woman" לצידם של ג'ייסון רוברדס ורבקה דה מורניי.
בשנת 2011 שיחקה אייקנברי בדרמה של ג'ייסון רייטמן "תקועה" בתפקיד אמה של מייביס גריי (שרליז תרון) ובסרט הקומדיה "ארוס בהשאלה".
בשנת 2025 ביצעה הופעת אורח בעונתה השנייה של הסדרה "אלזבת'" של רשת "CBS".
אייקנברי נשואה משנת 1973 לשחקן מייקל טאקר איתו היא שיתפה פעולה בסדרה פרקליטי אל איי, להם בן משותף בשם מקס ובת מנישואיו הראשונים של טאקר.
ללא הסכמה (1994) - סרט טלוויזיה
נעלם בפעימת לב (1996) - סרט טלוויזיה
ג'ילונג (בסינית: 基隆市) היא עיר פרובינציאלית בפרובינציית טאיוואן במדינת טאיוואן.
העיר שוכנת בחוף הצפוני של האי טאיוואן והיא מוקפת ממזרח, מדרום וממערב על ידי הרשות המקומית המיוחדת ניו טאיפיי.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 367,264 תושבים.
האזור בו נמצאת כיום ג'ילונג היה מיושב על ידי אנשי שבט קטגלן, משבטי הילידים באי טאיוואן.
האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור היו אנשי משלחת ספרדית ב-1626, שהקימו בו מבצר ששימש כמוצב של הקולוניה איי הודו המזרחית הספרדיים, שבירתה הייתה מנילה.
ב-1642 חברת הודו המזרחית ההולנדית כבשה את המוצב הספרדי והיא שלטה באזור עד 1668, למעט תקופה בין 1661 ו-1663 כששלטה בו ממלכת טונגנינג.
לאחר שההולנדים ראו שהאזור לא משתלם רווחית למסחר שלהם, הם עזבו אותו מרצונם ב-1668.
בהמשך השתלטה על האזור שושלת צ'ינג.
ב-1863 נפתח בג'ילונג, שנודעה אז כג'ה-לאנג (雞籠廳), נמל שתרם להתפתחותה המהירה של העיר.
העיר המשיכה להתפתח הודות לגילויים של מצבורי זהב ופחם באגן הניקוז של נהר ג'ילונג.
בסביבות 1878 שם העיר שונה לג'ילונג, שמשמעו "אדמה עשירה ומשגשגת".
ב-1 באוקטובר 1884, במהלך מלחמת סין–צרפת, העיר נכבשה על ידי כוחות צרפת.
בהמשך המלחמה התרחשו עוד מספר קרבות באזור, עד שעם סיומה ב-1885 היא הוחזרה לידי הסינים.
במסגרת הסכם שימונוסקי ב-1895 העיר, כמו יתר טאיוואן, הועברה לשליטת האימפריה היפנית.
במהלך השלטון היפני העיר התפתחה עד שהפכה לאחת מערי הנמל החשובות בטאיוואן.
במהלך השלטון היפני השם שונה ל"קירון" והיא קיבלה מעמד של עיירה.
ב-1924 היא קיבלה מעמד של עיר.
במהלך מלחמת העולם השנייה העיר הייתה אחת המטרות העיקריות באזור של בעלות הברית והן הפציצו אותה קשות והחריבו אותה.
ב-1945, לאחר המלחמה, טאיוואן הוחזרה לידי הרפובליקה הסינית.
ג'ילונג קיבלה את שמה הקודם, קיבלה מעמד של עיר פרובינציאלית, שוקמה וחזרה להיות אחד הנמלים העיקריים של טאיוואן.
מבחינה מנהלית ג'ילונג מחולקת ל-7 נפות (בסינית: 區) אשר כל אחת מהן מחולקת לתת-נפות עירוניות (בסינית: 里).
הנפה ג'ונְגְגֶ'נְג (中正區) היא המרכז השלטוני של העיר.
כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על הנמל שלה, כמו גם על כריית פחם באזור שלה.
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת האוקיינוס הלאומית של טאיוואן, מכון גִ'ינְג-גְווֹ לניהול ובריאות (經國管理暨健康學院) ומכון צ'ונְגְיוּאוּ לטכנולוגיה (崇右技術學院).
ג'יל בולטה טיילור ; נולדה ב-4 במאי 1959) היא חוקרת מוח, סופרת ונואמת אמריקנית.
סיפורה האישי על התקף השבץ החמור אותו חוותה בשנת 1996 בגיל 37, ושמונה שנות התמודדותה עם תהליך ההבראה וההתאוששות בעקבותיו, היו בעלי השפעה על עבודתה כמדענית ונואמת.
אירוע השבץ, אופן ההתגברות על האתגרים שעמדו בפניה והתובנות להן התוודעה על תפקוד מוחה הם הנושאים בהם מתמקד הספר התקף התובנה שלי .
ספרה נכנס לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס ותורגם ל-30 שפות.
עיקר התמחותה של בולטה טיילור בתחום מדעי המוח הוא בחקירה לאחר המוות של המוח האנושי בהקשר של מחלת הסכיזופרניה ומחלות נפש אחרות.
בעבור ספרה והרצאותיה שנגעו לציבור הרחב בנושא השבץ, היא הוכרזה כחברה ברשימת טיים 100 של 2008 בטיים מגזין.
הסניף בניו יורק של האגודה הלאומית לטרשת נפוצה העניק את הפרס הראשון בקטגוריית מדע ברשימת "ספרים לשיפור חיים" לספרה התקף התובנה שלי ב-23 בפברואר 2009 בעיר ניו יורק.
ב-10 בדצמבר 1996, בולטה טיילור התעוררה לגלות כי היא נמצאת בעיצומו של התקף שבץ.
מאוחר יותר נקבע כי הרקע הרפואי לכך היה דימום בלתי שגרתי באזור חיבור לא תקין בין עורק לווריד בהמיספירה השמאלית במוחה (AVM).
לאחר שבועיים וחצי, ב-27 בדצמבר 1996 היא עברה ניתוח מוח מורכב בבית החולים הכללי מסצ'וסטס (MGH) להסרת גוש בגודל כדור גולף של קריש הדם אשר לחץ על מרכזי השפה בהמיספירה השמאלית במוחה.
בעקבות ההתמודדות עם השבץ, בשנת 2006 בולט טיילור הוציאה לאור את המהדורה הראשונה של הספר "התקף התובנה שלי" אשר עסק בתהליך ההחלמה מהשבץ והתובנות על פעילות מוחה אותן הפיקה כתוצאה מחוויה זו.
הרצאתה של בולטה טיילור בוועידת TED בפברואר 2008 בו דיברה בגילוי לב על זכרונותיה מהתקף השבץ, הפכה לסנסצייה אינטרנטית, שעוררה עניין ותשומת לב רבה ברחבי העולם.
הרצאה זו זכתה למספר הצפיות השני בגודלו אי פעם במדד הפופולריות של ועידת TED.
ספרה של טיילור במהדורתו השנייה הוכרז כרב מכר סמוך להוצאתו לאור.
לאחר שנערכה מכירה פומבית לקבלת זכויות היוצרים על הספר התקף התובנה שלי בניהולו של הסוכן ועורך הדין של טיילור, אלן שטיפלר, הוצאת Penguin זכתה לקבל את זכויות ההפצה.
הספר יצא בכריכה קשה במאי 2008, הגיע לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, נשאר ברשימה במשך שבעה שבועות ובשיא - במקום הרביעי ברשימה.
הספר תורגם ויצא לאור במעל ל-30 שפות ברחבי העולם.
ב-2010 תורגם לעברית על ידי נעמי כרמל ופורסם בהוצאת מודן.
בולטה טיילור התארחה במופע של אופרה וינפרי ב-21 באוקטובר 2008. כשנה לאחר מכן, במהלך נאומה בטקס חלוקת תארים באוניברסיטת דיוק, ציטטה וינפרי משפט מספרה של טיילור.
בולטה טיילור הייתה האורחת הראשונה של אופרה ווינפרי בשידורי הסדרה האינטרנטית העוסקת ברוחניות (Soul Series) באתר Oprah.com, ובתוכנית הרדיו של אופרה.
ג'יל קורנל טרטר היא אסטרונומית אמריקאית והמנהלת לשעבר של פרויקט סט"י.
לטרטר תואר ראשון בהנדסת פיזיקה מאוניברסיטת קורנל.
התואר השני והדוקטורט באסטרונומיה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
טרטר עבדה על מספר פרויקטים מדעיים גדולים, רובם קשורים לחיפוש חיים מחוץ לכדור הארץ.
היא הייתה מדענית בפרויקטים שונים של נאס"א בשנות ה-90. טרטר פרסמה עשרות מאמרים בנושא החיפוש אחר חיים מחוץ לכדור הארץ וכן בנושא הצורך בחינוך מדעי ראוי.
היא ידועה בשל הטבעת המושג "ננס חום".
בשנת 2007 טבעה את המושג חתימה טכנולוגית בחיפושים אחר שידורי חוצנים.
החיפוש אחרי חתימה הטכנולוגית שונה מהחיפוש הנפוץ אחר חיידקים, צמחים, וחתימות ביולוגיות אטמוספיריות (למשל גז או חמצן המעיד על קיומם של חיים).
החתימה הטכנולוגית הוגדרה על ידי מדענים כ"מיתוג מחדש" של החיפוש אחר תבונה חוצנית.
לאחר השקעה של 35 שנים בחיפוש אחר חיים מחוץ לכדור הארץ, היא הודיעה על פרישה בשנת 2012.
עבודתה של טרטר בתחום האסטרוביולוגיה והצלחתה כמדענית זיכו אותה במספר פרסים והישגים מארגונים שונים.
פרס מפעל חיים על ידי נשים בחלל בשנת 1989.
2 מדליות שירות ציבורי מנאס"א.
פרס פלנטריום אדלר לנשים במדעי החלל בשנת 2003.
הופיעה ברשימת מאה האנשים המשפעים בעולם של טיים מגזין בשנת 2004.
עבודתה של טרטר באה לידי ביטוי ברומן של קרל סייגן, מגע.
בעיבוד לסרט הפרוטגוניסט היא ד"ר אלי ארוואיי שמגולמת על ידי ג'ודי פוסטר.
טרטר נפגשה עם השחקנית במשך החודשים שלפני ובזמן צילומי הסרט, וארוואי מבוססת ברובה על עבודתה של טרט.
ג'יליאן אליס היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל אמריקאית.
היא הובילה את נבחרת הנשים של ארצות הברית לזכייה בגביע העולם 2015 ובגביע העולם 2019. בעקבות הזכייה ב-2015 קיבלה אליס את פרס מאמן השנה בעולם בתחום כדורגל הנשים.
אליס נולדה וגדלה בעיר פורטסמות', על חופה הדרומי של אנגליה, ובילדותה התחרתה בהוקי שדה, נטבול ואתלטיקה קלה.
באנגליה של אותן שנים, כדורגל היה נחשב לענף "לא-נשי", ולכן אליס לא זכתה לשחק אותו באופן מקצועני.
רק ב-1981, כשעברה עם משפחתה לצפון וירג'יניה, נחשפה אליס לכדורגל נשים מסודר ומאורגן.
שלוש שנים לאחר מכן, הובילה אליס (ששימשה כקפטנית) את קבוצת הכדורגל של התיכון שלה לאליפות המדינה.
לאחר סיום התיכון הצטרפה אליס ל"קולג' ויליאם ומרי", שם למדה לתואר ראשון בספרות אנגלית ובקומפוזיציה.
היא שיחקה ארבע שנים בנבחרת הקולג', ואף נבחרה שנה אחת להרכב השלישי של ה"אול-אמריקן".
עם סיום לימודיה, מונתה אליס לעוזרת-מאמן באוניברסיטת צפון קרוליינה סטייט, והגיעה עם הקבוצה עד ל"פיינל פור" של אליפות ה-NCAA.
בהמשך היא שימשה כעוזרת-מאמן באוניברסיטת מרילנד ובאוניברסיטת וירג'יניה, עד אשר מונתה למאמנת ראשית באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ב-1997. בשנתה השנייה באילינוי, הובילה אליס את הקבוצה להופעה ראשונה אי פעם בטורניר "עשר הגדולות" (Big Ten).
לאחר הישג זה, עברה אליס לאמן את קבוצת הנשים של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
עם קליפורניה היא הגיעה לשמונה טורנירי "פיינל פור", כולל שבעה רצופים בין 2003 ל-2009. עם עזיבתה את האוניברסיטה, עמד מאזנה של אליס כמאמנת על 229 ניצחונות, 45 הפסדים ו-14 משחקי תיקו.
בשנת 2000, שימשה אליס כסקאוטרית של נבחרת הנשים של ארצות הברית, בזמן שזו שיחקה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני.
באולימפיאדת בייג'ינג שנערכה שמונה שנים מאוחר יותר, מונתה אליס לעוזרת המאמנת של הנבחרת - פיה סונדהאגה.
באולימפיאדה זו זכתה הנבחרת האמריקאית במדליית הזהב, לאחר ניצחון 0-1 בגמר על ברזיל.
שנה לאחר מכן היא נבחרה למאמנת הראשית של הנבחרת עד גיל 20, וזכתה לאמן אותה באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה ב-2010 בגרמניה.
בינואר 2011, לאחר שחתמה 12 שנים מוצלחות כמאמנת אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, נבחרה אליס לשמש כראש מחלקת הפיתוח של כל נבחרות הנשים האמריקאיות.
במשרה זו היא עבדה לצידה של ראש המחלקה הטכנית, אפריל היינריקס, ששימשה כקפטנית האמריקאית בגביע העולם הראשון לנשים ב-1991. במסגרת התפקיד, מתמקדת אליס בנערות בגילאי 14 עד 17, ואילו היינריקס מתמקדת בגילאי 18 עד 20.
בסוף 2012, לאחר עזיבתה של פיה סונדהאגה את משרת האימון בנבחרת הנשים הבוגרת, שימשה אליס כמאמנת זמנית של הנבחרת בשבעה משחקים, עד אשר מונה טום סרמאני.
במהלך שבעה משחקים אלו, לא הפסידה הנבחרת האמריקאית אפילו פעם אחת.
ב-16 במאי 2014, לאחר פיטוריו של סרמאני, מונתה אליס למאמנת הראשית של נבחרת הנשים הבוגרת.
הטורניר הגדול הראשון של אליס היה גביע הזהב, ובו היא הובילה את ארצות הברית לזכייה חמישית בהיסטוריה, לאחר ניצחון 0-6 בגמר על קוסטה ריקה.
מספר חודשים לאחר מכן, היא זכתה עם הנבחרת גם בגביע אלגארבה.
בגביע העולם 2015, תחת שרביטה של אליס, ניצחה הנבחרת האמריקאית בשישה מתוך שבעת משחקיה ובסופו של דבר - זכתה בטורניר.
במשחק הגמר הביסו האמריקאיות 2-5 את נבחרת יפן, וזכו בגביע העולם לראשונה מזה 16 שנים.
מספר חודשים לאחר מכן, ב-11 בינואר 2016, זכתה אליס בפרס מאמן השנה של פיפ"א, המוענק למאמן הנשים המצטיין באותה שנה.
היא קיבלה 42.98 אחוזים מקולות המצביעים, וגברה על נוריו ססאקי היפני (17.79% מהקולות) ועל מארק סמפסון הוולשי (10.68%).
בכך הייתה אליס לאדם האמריקאי הראשון שזוכה בפרס מאמן השנה של פיפ"א.
ב-2019 הובילה את הנבחרת לזכייה שנייה רצופה בגביע העולם 2019. הנבחרת ניצחה את כל משחקיה בטורניר, ניצחה את 2–0 במשחק הגמר וסיימה עם מאזן שערים חיובי של 26–3.
ב-31 ביולי 2019 הודיעה כי היא מסיימת את תפקידה, לאחר חמש שנות אימון של הנבחרת.
ג'יל אלן שטיין היא רופאה יהודייה-אמריקאית, אקטיביסטית ופוליטיקאית.
שטיין התמודדה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 מטעם המפלגה הירוקה וזכתה בכ-1.39 מיליון קולות (1.04%).
שטיין התמודדה בעבר כמועמדת לנשיאות ארצות הברית (2012), ולמשרת מושלת מסצ'וסטס (ב-2002 וב-2010).
התמודדה בבחירות לנשיאות ארצות הברית גם בשנת 2024 וקיבלה 0.5% מהקולות.
נולדה באילינוי, למשפחה יהודית-רפורמית להורים ממוצא רוסי.
בשנת 1973, שטיין סיימה בהצטיינות לימודי פסיכולוגיה, סוציולוגיה, ואנתרופולוגיה באוניברסיטת הרווארד.
נשואה לרופא וחיה כיום במסצ'וסטס.
היא מגדירה את עצמה כאגנוסטית.
לאחר מכן המשיכה באוניברסיטה זו לימודי רפואה ולאחר שסיימה את לימודיה, שטיין עסקה ברפואה פנימית במשך 25 שנה.
היא פרשה מהעיסוק ברפואה בשנת 2006.
בשנת 1998 החלה באקטיביזם הקשור לקיימות, ואף פרסמה מחקרים רפואיים בנושא.
שטיין טענה שהיא התרחקה מהמפלגה הדמוקרטית לאחר שחוק שניסתה להעביר במסצ'וסטס דרך משאל עם, לגבי הגינות הבחירות ונגד השפעתם של לוביסטים, בוטל על ידי בית המחוקקים של המדינה, שנשלט על ידי הדמוקרטים.
ב-2002 הוצע לה להתמודד מטעם המפלגה הירוקה לתפקיד מושלת מסצ'וסטס והיא הסכימה.
בשנת 2012 התמודדה לראשונה מטעם המפלגה הירוקה לנשיאות ארצות הברית.
שטיין זכתה בבחירות ב-469,627 קולות וב-0 אלקטורים.
לאחר הבחירות עלו טענות מצד דמוקרטים, שהילרי קלינטון הייתה מנצחת את דונלד טראמפ אם שטיין לא הייתה מתמודדת.
אם כל המצביעים שהצביעו לשטיין בפנסילבניה, מישיגן, וויסקונסין היו מצביעים לקלינטון, קלינטון אכן הייתה מנצחת.
עם זאת, במחקר שנערך לאחר הבחירות נטען שרוב המצביעים שהצביעו לה (ולגרי ג'ונסון מהמפלגה הליברטריאנית) היו בוחרים להימנע מלהצביע אם המועמד המועדף עליהם לא היה רץ.
שטיין התמודדה שוב לנשיאות בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2024 וקיבלה 0.5% מהקולות.
שטיין האשימה את ממשלת ישראל ב"אפרטהייד", רצח, התנחלויות בלתי חוקיות, הטלת מצורים, בניית פצצות גרעיניות, מעצר ללא הגבלת זמן, עונש קולקטיבי והפרת החוק הבינלאומי.
היא תומכת במאבק החרם של תנועת ה-BDS נגד ישראל ורואה בראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו "פושע מלחמה".
עם זאת, כאשר נשאלה בספטמבר 2016 על עמדתה לגבי עדיפותו של פתרון שתי מדינות על פני פתרון של מדינה אחת, שטיין השיבה: "אני מרגישה שאיני מצויה בנושא כפי שאני צריכה להיות כדי להביע דעה באמת".
עם מותו של ניצול השואה וזוכה פרס נובל לשלום, אלי ויזל, שטיין כתבה לשבחו בדף הפייסבוק שלה, אך מחקה את הפוסט שלה לאחר שפעילים אנטי-ישראלים בטוויטר תקפו את הפוסט בשל הציונות של ויזל.
מרים אלחנדרה ביאנצ'י (בספרדית: Miriam Alejandra Bianchi; 11 באוקטובר 1961 – 7 בספטמבר 1996), הידועה בשם הבמה שלה, כג'ילדה (Gilda), הייתה זמרת קומביה ארגנטינאית וכותבת שירים ידועה שזכתה למעמד של אלילה בארצה.
שם הבמה שלה נבחר בהשראת דמות הפאם פאטאל בגילומה של ריטה הייוורת' בסרט גילדה, כאפונים של הסרט.
ג'ילדה התחילה להיות מעורבת במוזיקה בארגון פסטיבלים בבי"ס קתולי.
לאחר שפגשה את האמרגן חואן קרלוס "טוטי" חימנס (Giménez), ג'ילדה הפכה לזמרת והצטרפה ללהקה שנקראה "לה בארה" (La Barra) ולאחר מכן בלהקות בשם "קרמה" ו"אמריקנה".
ב-1993, חימנס שכנע אותה להתחיל קריירת סולו והיא הקלטה את שירה "מלב אל לב".
שנה לאחר מכן הוציאה את אלבומה La única ("היחידה") הכולל את הלהיט "לב שבור" ו-La puerta ("הדלת").
pasito ("צעד אחר צעד"), כולל הלהיט (ואחד השירים הפופולריים שלה) "no me arrepiento de este amor" ("אני לא מתחרטת על האהבה הזאת").
ב-7 בספטמבר 1996 ג'ילדה מתה בתאונת דרכים, בעת סיבוב הופעות בקידום האלבום corazon valiente ("לב אמיץ").
ג'ילדה, יחד עם אמא שלה, הבת שלה בת ה-12, שלושה מוזיקאים ונהג האוטובוס מתו כאשר משאית חצתה את הכביש הראשי והתנגשה באוטובוס במהירות של 129 קמ"ש בכביש לאומי מספר 12 שבמחוז אנטרה ריוס, ארגנטינה.
זמן קצר לאחר מותה, ג'ילדה הפכה לקדושה עממית ומעריצים רבים ייחסו לה מעשי נסים.
מדי שנה ביום ההולדת שלה, מעריציה מגיעים אל אתר המקדש שהוקם לזכרה באתר התאונה ומשאירים נרות כחולים, פרחים ומתנות.
ממש לפני מותה, ג'ילדה עבדה על אלבום חדש, אך הצליחה להקליט רק חמישה שירים, אשר נכללו ב-1997 באלבום שנקרא בספרדית no es mi despedida.
ב-2015 יצא המחזה ג'ילדה בבואנוס איירס עם פלורנסיה ברטולד בתפקיד הראשי ובבימויו של איבן אספצ'ה.
בספטמבר 2016 יצא ג'ילדה, סרט קולנוע ביוגרפי על חייה ועל הקריירה, שיצא לאקרנים ב-15 בספטמבר 2016, לציון יום השנה ה-20 למותה.
בכיכובה של נטליה אוריירו כג'ילדה, כמו גם כמה מוזיקאים מהלהקה המקורית שגילמו את עצמם.
ג'יל טאונסנד היא שחקנית אמריקאית הידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד אליזבת' צ'ינוות' בסדרת הטלוויזיה "פולדארק" ובדמות דולסי קופרסמית' בסדרת המערבונים "Cimarron Strip" משנת 1967.
טאונסנד נולדה בסנטה מוניקה שבקליפורניה.
אביה רוברט טאונסנד היה איש עסקים מראשי חברת אוויס, וכתב את רב המכר "Up The Organization".
בין השנים 1971 ל-1977 הייתה טאונסנד נשואה לשחקן ניקול ויליאמסון.
ב-1976 בני הזוג נפרדו זמנית, אחרי שטאונסנד ניהלה רומן עם אלן פרייס שכיכב לצדה בסרט "Alfie Darling".
את קריירת המשחק סיימה טאונסנד בשנת 1985. היא למדה בבית הספר לעיתונות בלונדון ועבדה כעיתונאית בדיילי מייל וכתבה במדור הכלכלי.
בשנים 1989 עד 1995 עבדה בבית הספר קרוסרודס בסנטה מוניקה, ובבתי ספר אחרים.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1967 The Spirit Is Willing ג'ני / פריסילה וימס / קרול וימס 1972 המטרה הקלה Sitting Target מורין 1975 Alfie Darling אבי סאמרס 1976 תמיסת שבעת האחוזים The Seven-Per-Cent Solution גברת הולמס 1980 התעוררות The Awakening אן קורבק
ג'יל האפפני היא שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר מהופעותיה בתפקיד רבקה הופקינס באופרת הסבון הבריטית "קורוניישן סטריט" (1999–2000); קייט מיטשל באופרת הסבון המתחרה "איסטאנדרס" (2002–2005); איזי רדפאת' בסדרה "דרך ווטרלו" (2006–2007); ודאיין מנינג בסדרת הדרמה "במועדון" (2014–2016).
ב-2004 זכתה האפפני בעונה השנייה של תחרות הריקודים הטלוויזיונית "Strictly Come Dancing".
הקריירה של האפפני החלה ב-1989 בסדרת הילדים "מועדון בייקר" של ה-BBC.
בהמשך הופיעה במגוון תפקידים בטלוויזיה בסדרות כגון "Peak Practice", "משפחה וצרות אחרות", "לב פראי", "Lightfields", "בבילון", "אנושיים", "Three Girls", ובמיני-סדרה "שקרן/שקרנית".
להאפפני קריירה מצליחה גם בתיאטרון, והיא הופיעה במגוון הפקות החל מקומדיות מוזיקליות (pantomime) וכלה בתיאטראות וסט אנד, במחזות כגון "הדוד וניה", "נערות לוח השנה", "המסיבה של אביגיל", ובמחזות זמר כגון "שיקגו".
ב-2011 זכתה בפרס שחקנית השנה הטובה ביותר של בחירת הצופים בתיאטרון, ובפרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר על תפקידה בדמות פולט במחזמר "Legally Blonde".
האפפני נולדה בגייטסהד למורין וקולין האפפני.
יש לה שתי אחיות גדולות ממנה ניקולה ופולה.
השנייה היא אמה של השחקנית צ'לסי האפפני.
היא למדה בבית הספר הקתולי סנט אדמונד קמפיון בגייטסהד.
בשנים 1994 עד 1996 למדה משחק באקדמיית ובר דאגלס לאמנות הדרמה.
עוד למדה בבית הספר למשחק "First Act Theatre" בגוספורת' שבניוקאסל, וב-"Reavley Theatre School" בפלינג שבגייטסהד.
קריירת המשחק שלה החלה כשהייתה בת 14 בסדרת הדרמה לילדים "מועדון בייקר" של ה-BBC, שצולמה באזור בנוול שבניוקאסל.
תפקידיה בטלוויזיה כוללים הופעות בסדרה "דיאל ופסקו", "ברברה" ו"קורוניישן סטריט".
בתיאטרון שיחקה עם להקת התיאטרון האל טראק (Hull Truck Theatre).
ב-2002 לוהקה לתפקיד קייט מיטשל באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ערוץ BBC One.
הדמות הוצגה כשוטרת שנשלחה לרגל אחר פיל מיטשל, אבל אחרי שזהותה נחשפה, היא עזבה את המשטרה והתחתנה עם פיל.
הפרק האחרון בהשתתפותה שודר בינואר 2005.
ב-2004 השתתפה האפפני בתחרות הריקודים הסלוניים "Strictly Come Dancing" של ערוץ BBC One, ורקדה יחד עם דארן בנט.
בני הזוג זכו בתחרות והשופטים העניקו להם בגמר את מלוא 40 הנקודות.
ב-14 בדצמבר 2004 האפפני ודארן בנט הופיעו על הבמה במופע "Royal Variety Performance" שהתקיים בלונדון קוליסאום.
בתוכנית ספיישל לחג המולד של "Strictly Come Dancing" בה השתתפו הזוכים בתחרויות והתחרו זה בזה.
ג'יל ודארן הוכתרו כאלופי האלופים.
בדצמבר אותה שנה פורסם שהאפפני תככב בתפקיד רוקסי הארט במחזמר "שיקגו" בווסט אנד החל מינואר 2005.
ב-2005 הופיעה האפפני במחזה "The Bodies" עיבוד של פיטר פלנרי לרומן מאת אמיל זולא, בתיאטרון לייב בניוקאסל, לצדו של השחקן קרייג קונוויי שאיתו התחתנה מאוחר יותר.
ב-2005 וב-2006 שיחקה בהאפפני בקומדיות מוזיקליות בתיאטרון רויאל בניוקאסל.
בינואר 2006 הייתה האפפני מנחה אורחת בסדרה "The Sound of Musicals" של ה-BBC, ושיחקה בתפקיד רוקסי בול בפרק בסדרה "לגדול בלי בושה".
עוד ב-2006 השתתפה בתפקיד אורח בפרק בתוכנית "המופע של קתרין טייט".
באביב 2006 החלה האפפני לשחק בסדרה "דרך ווטרלו" של ערוץ BBC One, בתפקיד המורה איזי רדפאת', עליו זכתה בפרס TV Quick לשחקנית הטובה ביותר.
הדמות שגילמה נהרגה בסוף העונה השנייה של הסדרה.
ב-2007 הייתה האפפני הקריינית בתוכנית התיעודית "Freaky Eaters" של BBC Three, ובתוכנית "Fat Man's Warning" של ערוץ 4.
מפברואר 2008 שיחקה האפפני, שהייתה אז בהיריון, בתפקיד נורמה פארנס לצדו של מייקל ברימור במחזה "Surviving Spike" בתיאטרון רויאל בווינדזור.
החל מ-28 ביולי ועד 31 באוקטובר 2009 כיכבה האפפני בהפקה של הווסט אנד של "נערות לוח השנה", וגילמה את פולט בונפונטה במחזה "Legally Blonde", שהוצג לראשונה בינואר 2010. היא שיחקה בתפקיד זה עד סוף אוקטובר 2010, ואז החליפה אותה דני ואן אאוטן.
על תפקיד זה זכתה האפפני בפרס קהל התיאטרון לשחקנית המשנה הטובה ביותר במחזמר, וזכתה בפרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר.
האפפני שיחקה בתפקיד אורח בסדרה הקנדית "התעלומות של הבלש מורדוק" בפרק אחד בעונה החמישית ששודר ב-2012.
במרץ 2012 כיכבה האפפני במחזה "המסיבה של אביגייל" מאת מייק לי בתיאטרון Menier Chocolate Factory בלונדון.
באפריל הועלתה ההצגה בתיאטרון המלכותי בבאת', ואחר כך הועברה לתיאטרון וינדהם שבווסט אנד, שם הוצגה ממאי עד ספטמבר.
ב-2014 כיכבה בסדרת הדרמה "במועדון", שחזרה לעונה שנייה בשנת 2016. עוד ב-2014 שיחקה בסדרה "בבילון" של ערוץ 4.
בספטמבר 2014 יחד עם טים הילי הייתה האפפני קריינית של "ההיסטוריה של צפון מזרח בטקס המרתון "Great North Run".
ב-2015 כיכבה במחזה "Way Upstream" מאת אלן אייקבורן בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר.
עוד באותה שנה שיחקה בעונה הראשונה של הסדרה "אנושיים".
ב-2017 החלה לשדר בערוץ רדיו 2 של ה-BBC לצדה של שרה קוקס.
ב-2018 לוהקה לעיבוד הבימתי של הרומן "הבחורה על הרכבת" בלידס.
הצגת הבכורה הייתה במאי בתיאטרון וסט יורקשייר פלייהאוס.
ב-2007 התחתנה האפפני עם השחקן קרייג קונוויי.
היא שגרירה של ארגון הצדקה לילדים "Kidscape".
ג'יל דמתי-פיינגולד היא רקדנית, שחקנית ומנחה ישראלית.