tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התזמורת, שהוקמה בתחילה בחסות הקונסרבטוריון העירוני, וזכתה עם השנים להכרה ולמימון מעיריית באר שבע.
בין השנים 1996–2010 שימש אלשיך כמנצח התזמורת ומנהלה האמנותי.
קפון שימשה כמנהלת האדמיניסטרטיבית וחברת ועד נגני התזמורת ב-12 השנים הראשונות לקיומה של התזמורת.
בקונצרט חגיגי שהתקיים במשכן לאמנויות הבמה בבאר שבע ב-1 ביולי 2010 העביר אלשיך את שרביט הניצוח למיכה דוד, נגן התזמורת בעבר, אשר שימש גם כמנצח משנה של התזמורת בשנים 2008–2010.
בשנת 2010 זכתה התזמורת במקום ראשון בתחרות בינלאומית בהונגריה ובפברואר 2015 זכתה התזמורת בפרס שני בפסטיבל בינלאומי לכלי נשיפה שנערך בפראג, צ'כיה.
בעשור השני של המאה ה-21, משמש אולם הקונסרבטוריון העירוני באר שבע כאולם הבית של התזמורת ובו נערכות גם חזרותיה.
התזמורת ממומנת ממספר מקורות: עיריית באר שבע, תרומות מפעלים ועסקים בבאר שבע, דמי חבר המשולמים על ידי הנגנים ותמיכת עמותת ידידי תזמורת כלי נשיפה באר שבע על שם נסים אלשיך.
כל חברי התזמורת, ובכללם המנצח, פועלים בהתנדבות מלאה.
התזמורת מנגנת יצירות מסגנונות מגוונים, שעובדו עבור תזמורות כלי נשיפה: מוזיקה קלאסית, ג'אז, שירי לכת ומוזיקה פופולרית קלה.
ברפרטואר התזמורת גם יצירות מקוריות ועיבודים מאת המנצח, המלחין והמעבד חיים גפטר, בוגר תזמורת הנוער העירונית, שבמשך מספר שנים היה חבר פעיל בתזמורת.
התזמורת מופיעה, מדי שנה, בקונצרטים משותפים עם תזמורות כלי נשיפה אחרות, בהן התזמורות העירוניות של קריית אונו, כפר סבא, ראשון לציון, תזמורת משטרת ישראל, תזמורת צה"ל ותזמורת בוגרי תזמורת צה"ל וכן בקונצרטים ובאירועים עירוניים בבאר שבע.
נכון לסיום עונת הקונצרטים 2016–2017 מונה התזמורת כ-73 נגנים, בטווח גילאים גדול ומכל שכבות החברה, מבאר שבע, מיישובים אחרים בסביבה וגם סטודנטים מרחבי הארץ הלומדים במוסדות ההשכלה הגבוהה בבאר שבע.
תזמורת המוזיאון של פרנקפורט היא תזמורת הבית של בית האופרה העירוני של פרנקפורט על המיין בגרמניה.
שמה המיוחד במינו לקוח מן הסדרה "קונצרטים במוזיאון", שעמותת המוזיאון של פרנקפורט מארגנת מאז 1808. המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת הוא תומאס גוגיס.
עם היסטוריה המקיפה למעלה מ-200 שנים, תזמורת המוזיאון של פרנקפורט היא מן ההרכבים הסימפוניים הוותיקים ביותר בגרמניה.
היא נוסדה בסוף המאה ה-18 כתזמורת של האופרה העירונית של פרנקפורט.
נוסף לנגינה בבית האופרה, התזמורת מקיימת סדרה של 10 קונצרטים למנויים מדי עונה (כל קונצרט מנוגן פעמיים, בימי א' בשעה 11 לפני הצהריים ובימי ב' בשעה 8:00 בערב) בבית האופרה הישן של פרנקפורט, המשמש עכשיו כאולם קונצרטים.
מראשית ימיה, משכה התזמורת מנצחים ונגנים מן השורה הראשונה.
המלחין-כנר הגרמני הנודע לואי שפור היה המנצח הראשי השני (1817-1819) של תזמורת המוזיאון; בין ממשיכיו בתפקיד היו מאורות גדולים כמו קלמנס קראוס, ויליאם שטיינברג, פרנץ קונוויטשני, גאורג שולטי, כריסטוף פון דוהנאני ומיכאל גילן.
ביצועי הבכורה של הפואמות הסימפוניות רחבות הממדים של ריכרד שטראוס, "חיי גיבור" ו"כה אמר זרתוסטרא", היו של תזמורת המוזיאון של פרנקפורט.
סולני צמרת רבים הופיעו עם התזמורת, החל ביוהנס ברהמס וקלרה שומאן במאה ה-19. בין 1915 ל-1923 כיהן המלחין והויולן פאול הינדמית כנגן ראשי של תזמורת המוזיאון.
רפרטואר התזמורת כולל את כל היצירות האופראיות והסימפוניות החשובות מתקופת הבארוק עד ימינו.
בעונות 2005-06 ו-2006-07 נבחרה תזמורת המוזיאון לאחת משלוש תזמורות האופרה הראשונות במעלה בגרמניה לדעת מגזיני האופרה הגרמניים החשובים.
בעונת 2007-08 בחר כתב העת הגרמני Die deutsche Bühne באופרה של פרנקפורט כבית האופרה הטוב ביותר בגרמניה.
תומאס גוגיס 2023 - ממשיך
תזמורת הרדיו ההולנדית נוסדה בשנת 1985 אחרי מיזוג של תזמורת הטיילת ותזמורת הרדיו (Omroep Orkest).
התזמורת השתתפה בהפקות אופרה שונות ובמיזמים מוזיקליים מיוחדים, כמו גם בתחרויות בינלאומיות.
היא שימשה כתזמורת הליווי הקבועה של כיתות האמן לניצוח על שם קיריל קונדראשין, "תחרות אוסקר בק" ותחרות הזמרים הבינלאומית.
התזמורת הופיעה בפסטיבל הולנד, ב"שבוע גאודאמוס" ובכמה מיזמים חינוכיים.
מנצחיה הראשיים של תזמורת הרדיו ההולנדית היו קס בקלס וארי קלאס (1996 - 2003).
קלאס התמנה למנצח אורח עליון בעונת 2003-04 הנס פונק החזיק בתואר מנצח ראשי בעונת 2003-04 והיה מנצחה הראשי האחרון של התזמורת.
מחלת ניוון העצבים של פונק אילצה אותו לנצח על כמה מן הקונצרטים מכיסא גלגלים.
עוד מנצחים אורחים היו ייז'י קוט, יאנוש פירסט, סטניסלב סקרובצ'בסקי, יאפ ואן זביידן ואלכסנדר חלאזארב, וכן מארק זאוסטרוט, ארמין ז'ורדן וז'אן ברנאר פומייה.
תזמורת הרדיו ההולנדית שימשה גם כתזמורת האופרה בכמה הפקות, בהן "אלקו" של רחמנינוב, "העיר המתה" של אריך וולפגנג קורנגולד ואופרות אחדות של דוניצטי.
כמו כן ניגנה בביצוע הבכורה ההולנדי של "שלוש אחיות" של פטר אטווש, בקופרודוקציה עם להקת האופרה הנודדת של הולנד.
בשנת 2005 פורקה תזמורת הרדיו ההולנדית ונגניה נקלטו בתזמורת הרדיו הפילהרמונית של הולנד ובתזמורת הרדיו הקאמרית של הולנד.
הקונצרט האחרון של תזמורת הרדיו ההולנדית התקיים ב-7 ביולי 2005.
תזמורת משטרת ישראל היא התזמורת הייצוגית של משטרת ישראל.
התזמורת היא תזמורת כלי נשיפה והיא שייכת לאגף "ההדרכה" במשטרת ישראל.
התזמורת מנגנת בטקסים שונים של המשטרה, כמו גם בטקסים ממלכתיים, במשחקי כדורגל, באירועים עירוניים ובאירועים קהילתיים שונים במטרה לחזק את הקשר בין המשטרה לקהילה.
מדי שנה משתתפת התזמורת בפסטיבל המחולות בכרמיאל, בפסטיבל תזמורות כלי הנשיפה בכפר סבא, בפסטיבל הזמר החסידי בצפת וברעננה ובהפקות שונות.
תזמורת משטרת ישראל הוקמה בסמוך להקמת מדינת ישראל על בסיס תזמורת משטרת המנדט ומנגנת מאז בטקסים רבים ברחבי המדינה.
התזמורת הוקמה ב-1920. בין השאר, התזמורת ניגנה בשנת 1949 בטקס הנחת אבן פינה ליד הזיכרון למגיני ירושלים ובטקס חניכת קו הרכבת לירושלים וב-1955 בטקס פתיחת הכביש לאילת.
התזמורת אף ניגנה בסיום קורס קצינים של צה"ל.
המנצח הראשון היה אוברי סילבר, שנשאר בתפקיד עד פטירתו.
בין השנים 1944–1961 היה המנצח נפתלי גריבוב.
בין השנים 1961–1980 ניצח על התזמורת סגן ניצב אריה זמאנק.
לאחר מכן, רפאל הלברטל ניצח על התזמורת מספר שנים.
בין השנים 1980–2008 ניצח על התזמורת מנשה לב-רן, אשר בשנת 2008 פרש לגמלאות בדרגת ניצב משנה, והוא הוחלף על ידי מפקח איתן סובול.
התזמורת מונה כשלושים נגנים (כלי נשיפה, באס, תופים, כלי הקשה וקלידים) והיא מורכבת ממוזיקאים מקצועיים המועסקים כשוטרים בשירות קבע.
החל משנת 1999 משרתים בתזמורת לצד שוטרי הקבע גם חיילים בשירות סדיר, נציגי משמר הגבול.
מנצח התזמורת כיום הוא רס"ב ודים מוסניקוב.
בשנת 1978 הוציאה התזמורת תקליט בכורה.
תזמורת הנשים באושוויץ הוקמה ביוני 1943 על ידי המורה הפולנייה למוזיקה זופיה צ'ייקובסקה במחנה הריכוז אושוויץ, לפי צו של האס אס.
התזמורת מנתה למעלה מ-40 אסירות, שחברותן בתזמורת הגנה עליהן מפני שליחה לתאי הגזים או העבדתן למוות.
קצינת האס אס וחובבת המוזיקה מריה מנדל, תמכה בתזמורת.
מנדל, שהייתה המפקדת הלא רשמית של מחנה הנשים באושוויץ-בירקנאו החל מחודש אוקטובר 1942, פעלה גם להקמת צריף מיוחד סמוך למסלול שהוביל לתאי הגזים עבור הנגניות בתזמורת.
הצריף, שנשא את המספר 12, ומסתיו 1943 את המספר 7, הכיל מקום רחצה ותנור להגנה על כלי הנגינה מפני לחות.
התזמורת ניגנה בשער המחנה בשעות יציאתם וחזרתם של עובדי המחנה; בקיץ יצאו העובדים בין השעות 6–5 ושבו ב-8 בערב, ובחורף יצאו בין 8 ל-7 וחזרו ב-5. לפי אחת הגרסאות, בשלבים הסופיים של השואה, עם הגירושים ההמוניים של יהודי מזרח אירופה שנשלחו ישירות לתאי הגזים, נועדה נגינת התזמורת להרגיע את הקורבנות.
המוזיקה שימרה את האשליה, שהיהודים מובלים "אל המזרח", ואיפשר לאס אס להרוג באופן יעיל יותר.
בהמשך הוחלפה צ'ייקובסקה על ידי המנצחת אלמה רוזה (בתם של הכנר ארנולד רוזה ושל יוסטינה רוזה, אחותו של גוסטב מאהלר).
רוזה, שמעמדה הרשמי במחנה היה קאפו, הייתה המנצחת של תזמורת הנשים בעיר הולדתה וינה.
רוזה נפטרה באפריל 1944 בנסיבות לא ברורות; לפי מקור אחד היא נפטרה כתוצאה ממחלה ללא טיפול, אולם לפי גרסה אחרת נפטרה כתוצאה מהרעלת מזון, ויש הסבורים שהורעלה על ידי אנשי אס אס אחדים שהתנגדו לתזמורת.
לאחר פטירתה של רוזה נוהלה התזמורת על ידי אסירה רוסייה בשם סוניה וינוגרדובנה (Vinogradovna), אולם בנובמבר 1944 פירקו הנאצים את התזמורת, וחברותיה היהודיות נשלחו לברגן-בלזן, שם מתו שתיים מהן, לולה קרונר וג'ולי סטרומזה.
היתר ניצלו, אך אווה סטויובסקה הוכתה קשות ופניה פנלון כמעט מתה ממחלת הטיפוס.
על פי עדותה של פנלון, נשות התזמורת היו אמורות להירצח ביריות באותו יום שבו שוחרר המחנה בידי החיילים הבריטים.
היא רואיינה ביום השחרור על ידי ה-BBC וביצעה את המרסייז ואת "אלוהים, נצור את המלכה".
ריצ'רד ניומן וקארן קירטלי, שהיו ידידי משפחת רוזה, חיברו מאוחר יותר ביוגרפיה בשם "אלמה רוזה: מווינה לאושוויץ", בשאיפה להציג את דמותה של מנהיגת התזמורת באופן שונה.
בביוגרפיה זו רוזה מתגלה בין היתר כגיבורה, שהצילה את חייהן של כמעט כל הנשים שהיו תחת השגחתה, בכך שאילצה אותן לעבוד קשה גם אם לא היו מוכשרות דיין.
ספרה של פנלון עובד לסרט הטלוויזיה "תזמורת על תנאי" בשנת 1980. הסרט, שתסריטו נכתב על ידי ארתור מילר, הוחרם בישראל וכן בקרב רבים מיהודי ארצות הברית, לאחר שלתפקיד של פנלון לוהקה השחקנית הפרו-פלסטינית ונסה רדגרייב.
סרט הטלוויזיה הוליד גם מספר גרסאות תיאטרליות בארץ ובעולם.
תיעוד נוסף הוא סרטו של מישל דארון "באך באושוויץ" (Bach in Auschwitz, במקור בצרפתית: La chaconne d'Auschwitz) משנת 1999.
ב-15 באפריל 2007 קיימה האופרה הישראלית החדשה ערב לזכרה של אלמה רוזה, שבו הופיעה חברת התזמורת הילדה שמחה גרינבאום
אלמה רוזה, מנצחת וכנרת, יהודייה, אוסטריה
אסתר בז'רנו, אקורדיון, יהודייה, גרמניה
פניה פנלון, פסנתר וקול, יהודייה, צרפת
אווה סטויובסקה, פסנתר וקול, פולין
אניטה לסקר-וולפיש, צ'לו, יהודייה, גרמניה
הלן שפס, כינור, יהודייה, בלגיה
ויולט ז'אקט, כינור, יהודייה, צרפת, ילידת רומניה.
הפכה לזמרת פופ אחרי המלחמה
פלורה סְכְרֵייוֶר, אקורדיון, יהודייה, הולנד
ג'ולי סטרומזה , כינור, יהודייה, יוון
פאני בירקנוואלד, מנדולינה, יהודייה, בלגיה
הלן רונדר, כינור, יהודייה, צרפת
לילי מָאטֵה, כינור, יהודייה, הונגריה
אווה שטיינר, קול, יהודייה, הונגריה
לולה קרונר, חליל, יהודייה, גרמניה
אלזה מילר, כינור, יהודייה, גרמניה
מרגוט אנסנבכר (וטרובקובה), יהודייה, צ'כיה
לוטה לבדה, קול, יהודייה, צ'כיה
רחלה זלמנוביץ' (אולֶבסקי), מנדולינה, יהודייה, פולין
מאשה פייטרקובסקה, מנדולינה, יהודייה, פולין
הילדה גרינבאום (שמחה), כינור, אחראית על אוסף התווים, יהודייה, גרמניה
רבקה בתיה (רג'ינה קופרברג), עוזרת של אלמה, יהודייה, פולין
הלן שפיצר טיכאואר, מנדולינה, יהודייה, צ'כיה
רות באסין, פיקולו, יהודייה, גרמניה
קלייר מוניס, זמרת יהודייה, צרפת
סילביה ואגנברג (מאוחר יותר שולמית קליף), חלילית, יהודייה, גרמניה
קרלה ואגנברג (מאוחר יותר תמר ברגר), חליל פיקולו, יהודייה, גרמניה
איווט מריה עשהאל (לנון), אקורדיון, פסנתר, קונטרבס, יהודייה, יוון
תזמורת הרדיו הפילהרמונית של הולנד (בהולנדית: Radio Filharmonisch Orkest) היא תזמורת רדיו הולנדית שמקום מושבה הקבוע הוא בהילברסום.
התזמורת פועלת בחסות "המרכז לשידורי מוזיקה" (Muziekcentrum van de Omroep), ארגון גג המאחד את מחלקות המוזיקה של תאגידי השידור השונים המסופחים לשידור הציבורי ההולנדי.
תזמורת הרדיו הפילהרמונית מופיעה בערוץ 4 של רדיו הולנד ובקונצרטים פומביים בקונצרטחבאו שבאמסטרדם ובאוטרכט.
כמו כן היא מנגנת בהפקות האופרה הלאומית ההולנדית.
תוכניות התזמורת אינן נקבעות ישירות על ידי הנהלת התזמורת ומנצחה הראשי אלא במרכז המוזיקה שנזכר לעיל.
אלברט ואן ראלטה ייסד את התזמורת ב-1945 וכיהן כמנצחה הראשון.
מנצחיה הראשיים בעבר היו פאול ואן קמפן, ברנרד הייטינק, ז'אן פורנה, וילם ואן אוטרלו, הנס פונק וסרג'יו קומיסיונה.
אדו דה וארט היה מנצח ראשי של הפילהרמונית משנת 1989 עד 2004 וכיום הוא מנצח כבוד.
יאפ ואן זביידן התמנה למנצח ראשי ומנהל אמנותי בשנת 2005. ואן זביידן פרש ממשרת המנצח הראשי בשנת 2012, אז ניתן לו תואר מנצח אורח של כבוד (honorair gastdirigent).
באוגוסט 2010 הכריזה התזמורת על מינוי מרקוס שטנץ למנצח הראשי השמיני שלה, החל מעונת 2012-13, בחוזה התחלתי לשלוש שנים.
המנצחת הראשית הנוכחית של התזמורת משנת 2019 היא קרינה קנלקיס.
באוקטובר 2010 ניצבה תזמורת הרדיו הפילהרמונית לפני איום אפשרי בפירוק, עקב ביטול המימון למרכז המוזיקה, אך השבה חלקית של הקרנות הסירו את החשש להמשך קיומה של התזמורת.
קרינה קנלקיס (2019 - ממשיכה)
תזמורת מוזיק קולגיום של וינטרטור
רוברטו גונזלס-מונג'אס (2021 - ממשיך)
תזמורת ירושלים החדשה היא תזמורת שמקום מושבה בירושלים, המתמקדת במורשת המוזיקלית של קהילות יהודיות עם רקע ערבי-מוסלמי, בשילוב עם ביצועים מעולם הג'אז והמוזיקה המערבית.
התזמורת נוסדה על ידי עומר אביטל, מלחין ונגן קונטרבס בינלאומי, ויאיר הראל, זמר ונגן כלי הקשה ישראלי, לדבריהם כאנתיטזה לגישה, שרווחה בעבר במדינת ישראל, לפיה יש למחוק את הזיקה לגלות בדרך ליצירת זהות ישראלית.
בעוד שאביטל, בן להורים ממוצא תימני ומרוקאי, נרתם לתזמורת כחלק ממסע אישי של מחקר שורשים מוזיקלי, הראל ראה בכך חלק מחזון ציוני של טיפוח זהות יהודית-ישראלית עם זיקה לתרבות עכשווית ודינמית, וכהמשך דרכו של מורו, המלחין אנדרה היידו, שהדגיש את החופש המוזיקלי.
את הרעיון להקמת הרכב משותף עם הראל הגה אביטל לאחר שעלה בשנת 2008 להופעה משותפת עם הפייטן ר' חיים לוק בפסטיבל הפיוט.
בשנת 2010 הצטרף לוק להרכב ונוסדה התזמורת.
הופעת הבכורה של התזמורת, "אהבת עולמים", התקיימה בפסטיבל ישראל בשנת 2010 והונצחה באלבום שראה אור בשנת 2012. המיזם השני של התזמורת, "מקאם ירושלם", פנטזיה מוזיקלית רב-תרבותית בשני חלקים, הועלה לראשונה ב-2012 בעיר העתיקה בירושלים.
בשנת 2013 אירחה התזמורת את זמרי הרוק ברי סחרוף ורע מוכיח במופע החותם של פסטיבל הפיוט, שהתקיים בכיכר ספרא בירושלים בפני 6,000 איש.
התזמורת, שהראל ואביטל משמשים כמנהליה האמנותיים, מורכבת מכ-15 נגנים מובילים ממסורות מוזיקליות שונות הפועלים כגוף אחד באלתור ובגמישות סגנונית, תוך שילוב של מוזיקה אנדלוסית, מוזיקה ערבית, מוזיקה עממית, ג'אז ומוזיקה קלאסית.
בנוסף מתארחים בהרכב האמנים דניאל זמיר (סקסופון), גרג טארדי, סקסופוניסט אמריקאי בולט בזירת הג'אז בניו יורק, ונגן הקמנצ'ה הישראלי מארק אליהו.
תזמורת ירושלים מזרח ומערב היא תזמורת רב תרבותית, בה חברים מוזיקאים משלוש הדתות, מכל רחבי הארץ ומכל המגזרים המרכיבים את החברה הישראלית.
בחודש ספטמבר 2022 נבחרה כתזמורת מובילה בישראל מטעם משרד התרבות והספורט.
התזמורת היא גוף ייחודי בסצנת המוזיקה העולמית, המשלב איכות אמנותית מוזיקלית ובידור כאג'נדה.
עיבודיה של התזמורת, הנכתבים על ידי מנהלה המוזיקלי, מושתתים על השפה המוזיקלית שפותחה בה לאורך השנים המשלבת ו"מתיכה" מתודות מוזיקליות ממזרח וממערב לכדי שפה אחידה, קוהרנטית ואורגנית, המפגישה, למשל, מקאמים ומקצבים מארצות ערב והאסלאם עם הרמוניה ואסתטיקה מערביות.
הרכבה הכלי של התזמורת מונה ארבע קבוצות כלים:
כלים קלאסיים מזרחיים - דרבוקה, קאנון, עוד ונאי קבועים, אליהם מצטרפים לעיתים נגנים אורחים בהתאם לתוכן המוזיקלי - למשל בקמנג'ה או בגיטרת פלמנקו.
סקציית כלי קשת גמישה במיוחד, מבחינת היכולת לנוע בין סגנונות נגינה מזרחיים ומערביים.
סקציית כלי נשיפה ("בראס סקשן") אה-לה-ברודוויי: חצוצרה, סקסופון וטרומבון המנגנים גם כסולנים בעת הצורך.
חטיבת קצב ורסטילית - גיטרה בס, גיטרה חשמלית, מערכת תופים וכלי הקשה (דרבוקה, בנדיר, תופי מסגרת, ריק, קחון, תופי בונגו ומיני מרשרשים ומצלצלים).
כל אלה מאפשרים לבצע חומרים מן המזרח בעיבוד מערבי (ולהפך), בצורה שמכבדת את המקור ובמקביל שואפת להעשיר אותו ולעשותו קומוניקטיבי וקליט לאוזניים חדשות, ובכך לחשוף את המוזיקה של כלל התרבויות המתקיימות בעיר ירושלים כבנות בית, לקהלים רחבים ככל הניתן.
מנהלה האומנותי ומנצחה הראשי של התזמורת הוא תום כהן, בוגר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
כהן הקים את התזמורת בשנת 2010, יחד עם מנכ"ל התזמורת לשעבר מר עופר אמסלם - והוא כותב את מרבית העיבודים המוזיקליים שלה.
כהן נחשב לבעל יכולת ייחודית להעביר את המוזיקה של ארצות ערב וצפון אפריקה לנגנים מרקע קלאסי מערבי - ולהפך.
יכולת זו הביאה אותו לנצח על הרכבים שונים ומגוונים - החל בתזמורת הפילהרמונית הישראלית ועד לתזמורת השעבי האלג'יראית "אל גוסטו" - ולהקים תזמורות בפורמט של תזמורתו הירושלמית ברחבי העולם, בהן - L'Orchestre Symphonique Andalou De Montreal (קנדה), ה-Med Orchestra (בלגיה), ו-Symphoniyat (מרוקו).
התזמורת מונה כ-35 נגניות ונגנים, מכל קשת החברה הישראלית ומטווח גילאים מאוד רחב.
אליהם מצטרפים במופעיהם השונים גם מוזיקאים סולנים וסולניות רבים מישראל ומהעולם כולו, כאורחים מיוחדים.
מנכ"ל התזמורת משנת 2022 עד מותו בשנת 2025 היה ד"ר אלברט בן שלוש.
יו"ר התזמורת הוא מר יובל רכבי.
מאז הקמתה, פועלת התזמורת במתכונת של עונת מנויים שנתית, הכוללת 4 או 5 מופעים.
כל אחד מהמופעים יוצא לסיבוב הופעות במשך מספר שבועות רצופים בהיכלי תרבות ברחבי הארץ.
עונת המנויים מתאפיינת בשיתופי פעולה מקוריים עם אמנים מצליחים, הנעים סביב קונספטים מוזיקליים שונים, לדוגמה:
מוזיקת שעבי מרוקאית - קונצרט "אצולה מרוקאית" עם ריימונד אבקסיס, מייק קרוצ'י ונטע אלקיים.
פלמנקו - קונצרט "פלמנקו אנדלוסיה" עם יהודה שוויקי, יעל הורביץ ולהקת המחול פלמנקו נטורל של שרון שגיא
לאדינו - קונצרט "אדיו קרידה" עם יסמין לוי ויחיאל חסון
שאנסון צרפתי - קונצרט "בון שאנסון" עם אלה דניאל, דוד ד'אור ואריאל ברט.
2. מחווה לסגנון בעל אוריינטציה גאוגרפית:
"אפריקה" - קונצרט המוקדש למוזיקה ממדבר הסהרה - עם ריף כהן ורביד כחלני
"צלילי הכרם" - המוזיקה שנותרה בכרם התימנים עם שי צברי ולהקת A-WA
הומאז' לאום כלתום - עם נסרין קדרי וזיו יחזקאל
הומאז' לסאלים הללי - עם בנג'מין בוזגלו
הומאז' לפיירוז - עם מירה עווד, ריהאם חמאדי וגיא מינטוס
הומאז' לזוהר ארגוב - עם שרית חדד
קונצרט משותף עם אנריקו מסיאס
קונצרט משותף עם מוריס אל מדיוני
קונצרט משותף עם אישתאר אלבינה
דיוקן אמן / תחנות בזמן - עם אהוד בנאי
5. מחווה לכלי נגינה ספציפי:
הפסנתר והתזמורת - עם עומרי מור, ניזאר אלכאטר וגיא מינטוס
קמאנצ'לו - עם מאיה בלזיצמן, מארק אליהו, אלעד לוי ומאיו שבירו.
"שיר אהבה אנדלוסי" - אלבום ומופע משותף עם דויד ברוזה
"הבית כה רחוק" - אלבום ומופע משותף עם כנסיית השכל
"הארץ שהבטיחו לי" - מחזה מקורי מאת לוסי איוב
מחוץ לעונת המנויים, מתקיימים מופעים נוספים רבים מדי שנה, באירועי תרבות שונים ופסטיבלים מקומיים ובינלאומיים.
כמו כן, מתקיימות סדרות מופעים מיוחדים להיכלים מסוימים, מתוכם ראויה לציון סדרת "מזרח ומערב באופרה הישראלית", שבה מדי שנה (החל משנת 2017) עולות 4 הפקות מקור חד פעמיות ומיוחדות.
בשנת 2022 לקחה התזמורת חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
תזמורת ירושלים מזרח ומערב היא ממשיכתה של התזמורת האנדלוסית הישראלית שפורקה בשנת 2009. לאחר גלגול נוסף באשקלון, ב-2016 עברה התזמורת לירושלים וביוני 2017 קיבלה את שמה הנוכחי.
משכנה של התזמורת ואולם הבית שלה נמצא בתיאטרון ירושלים.
התזמורת נתמכת על ידי משרד התרבות והספורט, עיריית ירושלים ופועלת בחסות אקדמית של המכללה האקדמית אשקלון.
לאחר התפרקות התזמורת האנדלוסית הישראלית, שפעלה עד 2009 באשדוד, הורכבה התזמורת מחדש בחודש מרץ 2009 תחת עמותת "קרן אהבת קדומים" בעיר אשקלון עם כ-28 נגנים וכלל העובדים המנהליים שעבדו קודם לכן בתזמורת האנדלוסית הישראלית.
בתחילה נקראה התזמורת "התזמורת האנדלוסית החדשה אשקלון", ולאחר מכן "התזמורת האנדלוסית הים-תיכונית אשקלון".
במהלך שנת 2009 ביצעה התזמורת חזרות וקונצרטים ללא שכר ובמקביל פנתה למשרד התרבות והספורט על מנת שזה יכיר בה כממשיכת "התזמורת האנדלוסית הישראלית" אשר פורקה וכך תקבל התזמורת תקציב מהמדינה כפי שקיבלה האנדלוסית.
משרד התרבות והספורט בדק את הבקשה וב-28 בפברואר 2010 פרסם ש"התזמורת האנדלוסית החדשה אשקלון" בניהולו המוזיקלי של תום כהן ובניהולו של עופר אמסלם (מנכ"ל) היא ממשיכת "התזמורת האנדלוסית הישראלית" אשר פורקה, והעניק לה את התקציב לשנת 2009 באופן רטרואקטיבי.
בשנת 2016 עברה התזמורת לעיר ירושלים עקב ירידת התקצוב העירוני באשקלון.
כתוצאה מכך שינתה את שמה ל"התזמורת האנדלוסית ירושלים".
בחודש יוני 2017 שונה שם התזמורת שוב והפעם ל"תזמורת ירושלים מזרח ומערב", שם המשקף את מגוון הסוגות והסגנונות אותם חוקרת, מחדשת ומבצעת התזמורת מעבר למוזיקה האנדלוסית הקלאסית.
תזמורת חיל האוויר היא תזמורת קלה (בדומה להרכב ביג בנד) אשר הוקמה בשנת 1948 על ידי המוזיקאי והמנצח אריך טייך שהיה מייסדה ומפקדה הראשון של התזמורת במשך 35 שנה.
במאי 1948 ייסד טייך את תזמורת חיל האוויר.
הסולנית הראשונה של התזמורת הייתה כרמלה ביזמן-קורן.
התזמורת הופיעה בבסיסי חיל האוויר, במסדרי כנפיים, במועדון לחיילים "תיבת נח" ועוד.
כבר בשנותיה הראשונות גיבשה התזמורת את סגנונה שהושפע מסגנון הג'אז וכללה גם שירי לכת, שירים פופולריים ואלתורים.
בין היתר, ניגנה התזמורת גם במסיבות ובאירועים חגיגיים של חיל האוויר.
אריק טייך המשיך לנצח על התזמורת עד מותו ב-1983. לאחר מכן ניצח על התזמורת ננסי ברנדס, שעשה זאת במשך 13 שנים.
בדומה ללהקות הצבאיות האחרות, גם תזמורת חיל האוויר עברה בהופעותיה מבסיס לבסיס ברחבי ישראל, סיני, יהודה ושומרון וחבל עזה.
מוזיקאים ידועים רבים ניגנו בתזמורת חיל האוויר, חלקם כחיילי מילואים.
כיום, בנויה תזמורת חיל האוויר ממספר הרכבים המנגנים ושרים בסגנונות שונים, כגון מוזיקה אתנית, מוזיקת עולם ורוק אנד רול.
בשנות האלפיים בלטו בהופעותיהם בה המוזיקאים שי גבסו, סשה גרישקוב ונעמה לוי - יוצאי התוכנית "כוכב נולד".
תזמורת יוֹמיוּרי (ביפנית: 読売日本交響楽団) היא תזמורת סימפונית יפנית שבסיסה המנהלי בטוקיו.
התזמורת מבצעת בעיקר קונצרטים בטוקיו באולם סונטורי, אך מופיעה גם באולם הקונצרטים העירוני של האופרה של טוקיו.
כמו כן מופיעה תזמורת יומיורי ביוקוהמה באולם מינאטו מיראי.
התזמורת נוסדה בשנת 1962 על ידי "יומיורי שימְבּוּן", הטלוויזיה היפנית ותאגיד השידור יומיורי.
מנצחה הראשי הראשון היה המנצח האמריקאי ויליס פייג', שכיהן במשרה בתקופת חופשה מן התזמורת הסימפונית של נאשוויל.
גרד אלברכט, המנצח הראשי השביעי של התזמורת בשנים 1998 עד 2007, נושא עכשיו בתואר מנצח מהולל (laureate).
סטניסלב סקרובצ'בסקי, מנצחה הראשי השמיני של התזמורת בשנים 2007 עד 2010, מחזיק עכשיו בתואר מנצח כבוד מהולל.
מנצחה הראשי הנוכחי של התזמורת הוא סבסטיאן וויגל, החל משנת 2019.
סבסטיאן וויגל (2019 - ממשיך)
תזמורת הרדיו הלאומית של פולין , פיליפס ועוד), וכן ביצעה הרבה הקלטות ארכיב לצורכי הרדיו הפולני.
לחברת נאקסוס הקליטה התזמורת, בין השאר, את מכלול יצירותיו של ויטולד לוטוסלבסקי (9 דיסקים), את כל הסימפוניות של צ'ייקובסקי ושומאן, רוב הסימפוניות של פנדרצקי (1-4), מאהלר (מלבד השמינית), וכן יצירות משל קילאר, וייניאבסקי, מושקובסקי וגורצקי ולתקליטי צ'אנדוס הקליטו שלושה אלבומים של מוזיקה מאת מייצ'יסלב ויינברג.
דיאפזון ד'אור וגראן פרי דו דיסק 1992 על חמשת הקונצ'רטי לפסנתר מאת סרגיי פרוקופייב, בניצוח אנטוני ויט עם הסולן קון וו פייק.
פרס קלאסיקל של קאן לשנת 2002 להקלטת "סימפוניית טורנגאלילה" מאת אוליבייה מסייאן, בניצוח אנטוני ויט.
פרס MIDEM לשנת 2008 ליצירות מאת קשישטוף פנדרצקי בביצוע התזמורת עם הסולנים ביאטה בילינסקה ופטרישה פייקובסקה, בניצוח המלחין, בקטגוריה של מוזיקה בת זמננו.
תזמורת כלי נשיפה כנסייתית היא הרכב מוזיקלי של כלי נשיפה ממתכת המנגן לרוב בכנסיות אוונגליסטיות-לותרניות, הנפוץ במיוחד בגרמניה ובמדינות השכנות לה (אוסטריה, לוקסמבורג, שווייץ, הולנד).
תזמורות כלי הנשיפה הכנסייתיות נוהגות ללוות את הטקס בכנסייה בנגינת מזמורי תפילה וכוראלים, וכן מנגנות באירועים מיוחדים של הכנסייה.
המשמעות המילולית של המונח Posaunenchor היא, מסיבות היסטוריות , "מקהלת טרומבונים".
עם זאת, תזמורות כלי הנשיפה הכנסייתיות מורכבות כיום מכלי נשיפה נוספים כגון חצוצרות, קרנות וטובות.
אין הגדרות מדויקות לסוגי כלי הנגינה בתזמורת או למספר הנגנים בה (גודלן של תזמורות כלי נשיפה כנסייתיות נע בין 6–8 נגנים לכמה עשרות), ועל כן המונח הגרמני Posaunenchor אינו מתייחס בהכרח להרכב התזמורת או לגודלה, אלא באופן כללי יותר לתזמורת כלי נשיפה ממתכת הפעילה במסגרת הכנסייה.
הרפרטואר המוזיקלי של תזמורות כלי הנשיפה הכנסייתיות מורכב ברובו המוחלט מכוראלים (מזמורי תפילה) פשוטים ושירי עם, אך לשם הגיוון והעניין מנגנות תזמורות אלו גם יצירות מסוגות נוספות כגון סווינג, רוק קל, רגטיים, בלוז ועוד.
בשל מקומן הייחודי בתרבות ובהיסטוריה הגרמניות הוכרו בשנת 2016 תזמורות כלי הנשיפה הכנסייתיות כ"מורשת תרבותית בלתי מוחשית" על ידי ארגון אונסק"ו.
תיעודים של תזמורות כלי נשיפה כנסייתיות הופיעו לראשונה כבר בסביבות תחילת המאה ה-16, באופן לא מקרי במקביל לראשיתה של הרפורמציה הפרוטסטנטית, אשר ביקשה בין היתר לשנות מן היסוד את האופן בו מתנהלים הטקסים בכנסייה.
בכך נפתחה הדרך לשילובם של כלי נגינה נוספים (חוץ מהעוגב) בפולחן הדתי.
בראשית דרכן נחשבו תזמורות כלי הנשיפה הכנסייתיות כתחליף לעוגב בטקסים שנערכו מחוץ למבנה הכנסייה (למשל בבית הקברות) או במצעדים, או בקהילות קטנות ודלות אמצעים, אשר לא היה ביכולתן לרכוש ולהתקין עוגב בכנסייה המקומית.
התפתחותן של התזמורות הכנסייתיות צועדת יד ביד גם עם התפתחותה של המוזיקה הכנסייתית.
ככל שזו נעשתה עשירה ומורכבת יותר, כך הפכו גם התזמורות לגדולות ומגוונות יותר.
הכוראלים המושרים בכנסיות הם לרוב שירים פשוטים הכתובים בקו מלודי יחיד ובמבנה סטרופי (מנגינה אחידה לכל הבתים).
חלק ניכר מהם הולחן על ידי מרטין לותר בעצמו, ובהמשך עברו השירים הרמוניזציה ועובדו למספר קולות על ידי מלחינים שונים, שהבולט בהם הוא יוהאן סבסטיאן באך.
על פי ציורים ומקורות כתובים מהמאות ה-16 וה-17, ובהתאם לשמן הגרמני, היו התזמורות הכנסייתיות בתקופה זו מורכבות ממספר קטן יחסית (4–5) של טרומבונים מסוגים שונים, ולעיתים משילוב של טרומבונים עם כלי נשיפה נוספים כגון קורנטו (Zink), קלמית וחלילית, אשר ניגנו את הקולות הגבוהים ביצירה.
לרוב שימשו התזמורות הכנסייתיות כליווי לשירת הקהל בכנסייה.
יש לציין כי בתקופת הבארוק והרנסאנס נחשבו הטרומבונים והחצוצרות לשתי משפחות כלים נפרדות, והשילוב ביניהן בהרכבים מוזיקליים נעשה לעיתים רחוקות יחסית.
בנוסף, קולן החזק והצורמני יחסית של החצוצרות נחשב כ"לא הולם" ובלתי מתאים לכנסייה (המלחין הגרמני יליד המאה ה-16 מיכאל פרטוריוס המליץ כי שילוב של חצוצרות בטקסים ייעשה אך ורק מחוץ למבנה הכנסייה).
בתקופה זו, בהרכבים אשר התבססו על חצוצרות, הקולות הנמוכים נוגנו על ידי תופי טימפני ולא על ידי טרומבונים.
השיפור המתמיד באיכותם של כלי הנשיפה, והפיכתם לפשוטים יותר לנגינה באמצעות שכלול מנגנוני השסתומים שלהם, הביאו לגידול משמעותי במספר הנגנים החובבים.
במאה ה-19 הופיעו ברחבי אירופה יותר ויותר הרכבים חובבניים שונים של כלי נשיפה - כולל שילובים של כלי נשיפה ממתכת עם כלי נשיפה מעץ וכלי הקשה.
עם זאת, בתזמורות של הכנסיות האוונגליסטיות והלותרניות בגרמניה, נשמרה פחות או יותר הבלעדיות של כלי הנשיפה ממתכת, אך השילוב של חצוצרות וכלים ממשפחת הקרנות דחק את הטרומבונים לעמדה פחות מרכזית בתזמורת.
המונח הגרמני Posaunenchor מציין אפוא באופן בלעדי תזמורת של כלי נשיפה ממתכת הפועלת במסגרת הכנסייה, ואין לבלבל אותו עם סוגים אחרים של תזמורות כלי נשיפה כגון ביג-בנד.
כיום פעילות בגרמניה כ-7,000 תזמורות כלי נשיפה כנסייתיות שבהן מנגנים באופן סדיר כ-100 אלף נשפנים, רובם המוחלט חובבים.
מאז 1994 מאוגדות כל התזמורות של הכנסייה האוונגליסטית-לותרנית תחת "ארגון הגג של התזמורות האוונגליסטיות בגרמניה" (EPiD).
התזמורת הכנסייתית הפעילה הוותיקה ביותר שייכת ל"קהילת האחים" בעיר הרנהוט בלאוסטיה עילית (Oberlausitz), ופועלת כמעט ברציפות מאז 1731.
תזמורת כלי נשיפה כנסייתית טיפוסית מנגנת לרוב בארבעה קולות - סופרן, אלט, טנור ובס.
רוב הכוראלים הכנסייתיים כתובים לארבעה תפקידים בארבעה קולות, אך ביצירות מודרניות מורכבות יותר, ייתכנו גם תפקידים רבים יותר (לרוב עד 8 לכל היותר).
פשטותן היחסית של רוב היצירות המנוגנות על ידי התזמורות הכנסייתיות מעניקה גמישות בעת הביצוע, ואינה מחייבת איוש מדויק של התפקידים השונים, וכל תזמורת יכולה לנגן אותן בהתאם לכמות הנגנים וסוגי הכלים העומדים לרשותה.
תזמורת כלי נשיפה כנסייתית מורכבת לרוב משילובים שונים של הכלים הבאים:
סופרן: חצוצרות מסוגים שונים, קורניתות, קרנות מי-במול.
אלט: חצוצרות, קרנות מי-במול, קורנטים, טרומבוני-אלט, פלוגלהורן, בוגלהורן.
טנור: טרומבונים, קרנות יער, קרנות טנור.
באס: טובות, טרומבוני-בס, קרנות בריטון, קרנות ואגנר.
לעיתים רחוקות יותר, ולרוב ביצירות מודרניות יותר, ישולבו בהרכב כלים נוספים, כגון תופי טימפני או עוגב, או ינוגנו בשילוב של שירת מקהלה.
תזמורות כלי נשיפה כנסייתיות מנגנות לרוב באירועים המאורגנים על ידי הכנסייה - טקסי פולחן, חגיגות קהילתיות, מצעדים וכדומה, וכן במוסדות שנמצאים תחת חסות הכנסייה כגון בתי חולים, מוסדות סיעודיים, בתי אבות וכו'.
בחלק מהכנסיות מלוות התזמורות את הטקס בכל יום ראשון, ובאחרות הן מנגנות רק בחגים ואירועים מיוחדים.
ארגונים אזוריים של תזמורות כלי נשיפה כנסייתיות בגרמניה נוהגים לקיים באופן סדיר אירועים רבי משתתפים ופסטיבלים של מוזיקה כנסייתית, שבהם מנגנים יחדיו מאות נשפנים מעשרות תזמורות שונות.
במסגרת התזמורות הכנסייתיות מוצעים גם שיעורי נגינה לילדים בחינם או בתשלום סמלי, והן נוהגות גם להשאיל כלי נגינה וספרי תווים לילדים ממשפחות שידן אינה משגת לרכשם.
תזמורות כלי נשיפה כנסייתיות נוספות
תזמורות כנסייתיות המבוססות באופן בלעדי על כלי נשיפה ממתכת אינן נפוצות במיוחד מחוץ לכנסייה האוונגליסטית-לותרנית.
עם זאת, ניתן לציין את תזמורות ה-Brass Band של צבא הישע, שהרכבן שונה במקצת (למשל: חצוצרות וקרנות אינן מקובלות בהן, וכן משולבים בהן גם כלי הקשה).
בכנסייה הקתולית פועלות מעט מאוד תזמורות המבוססות בלעדית על כלי נשיפה.
בגרמניה פועלות רק כמה עשרות תזמורות כלי נשיפה חובבניות במסגרות שונות של הכנסייה הקתולית, ומנגנים בהן כמה אלפים בודדים של נשפנים.
בכמה מן הקתדרלות הגדולות בגרמניה, למשל בברלין, במיינץ ובמינסטר, מנגנים מעת לעת הרכבים מקצועיים של כלי נשיפה.
תזמורת הנוער הלאומית לכלי נשיפה היא תזמורת כלי נשיפה של בני נוער בישראל שהוקמה כחלק מפעילות הקונסרבטוריונים שמקיים משרד החינוך.
מנהל התזמורת אלכס פיאלקו שגם ניצח עליה בשנים 2019-2022
התזמורת נוסדה באוגוסט 2012 כמסגרת חינוך מוזיקלי, ביוזמת הפיקוח על החינוך המוזיקלי שבמשרד החינוך, בראשות ד"ר יעל שי, בעת כהונתו של גדעון סער כשר החינוך.
כנס הייסוד נערך בבית הארחה בנורדיה.
מאז הקמתה הופיעה התזמורת ברחבי ישראל במספר אולמות, בהם אולם רקנאטי במוזיאון תל אביב לאמנות, אולם הנרי קראון בירושלים והיכל התרבות - יד לבנים כפר סבא.
בקיץ 2015 הופיעה התזמורת בסן חוזה שבקליפורניה, במסגרת ועידת WASBE העולמית, ובקיץ 2017 השתתפה התזמורת בפסטיבל בינלאומי בצ'ינגדאו שבסין.
התזמורת מונה כ-70 נגני כלי נשיפה (מעץ וממתכת) וכלי הקשה צעירים, תלמידי קונסרבטוריונים ומוסדות לחינוך מוזיקלי מרחבי ישראל, שנבחרו לנגן בתזמורת.
לצד התזמורת הייצוגית פועלת תזמורת עתודה המונה כ-50 נגנים צעירים המופיעים אף הם במסגרת ההופעות של התזמורת הבוגרת.
התזמורת מנגנת יצירות מהרפרטואר הסטנדרטי העולמי לתזמורות כלי נשיפה, עם דגש על יצירות מהמאה ה-20 והמאה ה-21. בנוסף מזמינה התזמורת יצירות מקוריות ממלחינים ישראלים.
התזמורת פועלת מטעם הפיקוח על החינוך המוזיקלי במשרד החינוך ותחת פיקוחו של מר בצלאל קופרווסר.
מנהל התזמורת הוא אלכס פיאלקו.
על התזמורת הייצוגית ניצח מוטי מירון מיום היווסדה עד לשנת 2018. בשנים 2018–2021 ניצח על התזמורת הלאומית הבוגרת גל אלתרוביץ', ועל תזמורת העתודה ניצח יאיר משיח.
החל משנת 2023, על התזמורת הלאומית הבוגרת מנצח רום שמיר ועל תזמורת העתודה מנצח אורי רייסנר.
בשנת 2021 נערך ערב הוקרה לנחמן יריב שגם ניצח על התזמורת הבוגרת.
תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית היא תזמורת צבאית שהוקמה ב-1798 ומהווה יחידה של חיל הנחתים של ארצות הברית.
זוהי המסגרת התזמורתית הפעילה הוותיקה ביותר בארצות הברית.
הנשיא תומאס ג'פרסון קבע כי התזמורת תנגן בעת השבעת נשיא ארצות הברית והיא מנגנת בכל קבלות הפנים הרשמיות של ראשי מדינות זרות בבית הלבן ובפנטגון, בהלוויות צבאיות וממלכתיות בבית הקברות הלאומי ארלינגטון ובאירועים אחרים בוושינגטון די.
התזמורת הוקמה מתוקף צו הקונגרס של ארצות הברית מיום 11 ביולי 1798. בערב ראש השנה האזרחית 1801 הזמין הנשיא ג'ון אדמס את התזמורת לנגן במעונו הרשמי.
בהמשך אותה שנה הזמין תומאס ג'פרסון את התזמורת לנגן בעת השבעתו, קבע את המסורת לפיה זוהי התזמורת הרשמית המנגנת בהשבעות הנשיא וטבע את הכינוי הרשמי שלה "של הנשיא" (The President's Own) ולפיכך את היותה התזמורת הרשמית לאירועים ממלכתיים בבית הלבן.
התזמורת מנגנת כמעט מדי יום באירועים רשמיים וחברתיים שונים בוושינגטון הבירה.
בתחילה עמדו בראש התזמורת שני בעלי תפקידים, ה-Drum major, שהיה מפקד התזמורת וה-Fife Major שהיה אחראי על המוזיקה והאימונים.
בשנת 1861 בוצע ארגון מחדש של התזמורת.
תפקיד ה-Fife Major בוטל, ונוצר תפקיד המנצח (מנהיג התזמורת או המוזיקאי הראשי; Leader of the Band/Principal Musician).
הראשון שכיהן בתפקיד זה היה פרנצ'סקו מריה סקאלה .
מאז 1891 הונהג סיבוב הופעות שנתי של התזמורת בחודשים אוקטובר-נובמבר ברחבי ארצות הברית.
מנהג זה הנחיל מנצחה המפורסם ביותר, המלחין ג'ון פיליפ סוזה.
התזמורת מגייסת לשורותיה נגנים מקצועיים, העוברים מבחנים וכן תחקיר ביטחוני ומבדק גופני.
הנגנים הנבחרים מגויסים לשירות סדיר בן ארבע שנים בחיל הנחתים ונחשבים חיילים לכל דבר, פרט לכך שאינם עוברים טירונות ואינם נדרשים למשימות ביטחון.
דרגת הבסיס של נגן היא סמל ראשון, כאשר סימן הדרגה בצורת כלי הנגינה העתיק לירה במקום שני רובים מוצלבים.
מפקדים, בדרגות קצין או מש"ק נבחרים לרוב מתוך שורות נגני התזמורת, אך יכולים להגיע אליה גם מבחוץ.
הנגנים לובשים מדים, מקטורן אדום עם כותפות לבנות ומכנסיים (לגברים) או חצאית (לנשים) בצבע כחול (להופעה באולם סגור) או לבן (לצעדה).
מצבת מלאה של התזמורת כוללת 99 חברים.
תפקיד ייחודי בתזמורת הוא תפקיד ה-Drum major (מנהיג הצעדה), הצועד, נושא שרביט בראש התזמורת בתפקודה כתזמורת צועדת, לראשו ברסקין (כובע בצורת צילינדר גבוה העשוי פרווה).
הוא גם אחראי על התפקוד הצבאי של חברי התזמורת, אימוני תרגילי סדר, הופעה ומשמעת.
בעל תפקיד זה (קיים מנהיג צעדה ראשי ולצידו ממלא מקום) מגיע לתזמורת כחבר הוותיק ביותר בשורות אחת מעשר תזמורות הצעידה של החיל, אשר המשרתים בהן מגיעים מרקע של שירות צבאי רגיל.
מנצח התזמורת הוא בדרגת קולונל.
התזמורת כוללת גם תזמורת קאמרית המסונפת במקביל לתזמורות הצעידה.
רפרטואר בתזמורת מורכב בעיקר ממארשים ושירים פטריוטיים אמריקאים.
חלק ניכר מעשרות המארשים שחיבר ג'ון פיליפ סוזה נכתבו במיוחד עבור התזמורת ומזוהים עמה, בפרט המארש הלאומי של ארצות הברית, "כוכבים ופסים לנצח" ("The Stars and Stripes Forever") ומארש הוושינגטון פוסט (The Washington Post).
לקבלת הנשיא, בטקס בראשותו, תנגן התזמורת את ההמנון "הידד למנהיג".
בטקס בראשות סגן נשיא ארצות הברית ינוגן "Hail, Columbia".
חלק אחר מרפרטואר התזמורת מורכב מעיבוד מוזיקלי ליצירות ממוזיקה קלאסית ועד מוזיקה שנכתבה לסרטי קולנוע הוליוודיים, בדגש על יצירות מספר השירים האמריקאי הגדול או שחוברו על ידי מלחינים אמריקאיים (כמו, למשל, אהרן קופלנד).
תזמורת מטרופוליטן היא תזמורת קנדית, השוכנת דרך קבע במונטריאול, קוויבק.
הקונצרטים שלה מתקיימים בעיקר באולם הקונצרטים של מונטריאול, :en:Montreal Symphony House בכיכר האמנויות (Place des Arts), והיא מופיעה גם באולם וילפריד-פלטייה :en:Salle Wilfrid-Pelletier וב-:en:Théâtre Maisonneuve.
התזמורת מופיעה בעוד אתרים שונים מחוץ למרכז העיר מונטריאול.
ראשיתה של התזמורת בשנת 1980, כשאנסמבל Les Variations היה לתזמורת הרשמית לסדרת Concerts Lachine.
הנגנים באנסמבל היו בוגרי מוזיקה צעירים מן הקונסרבטוריונים של מונטריאול.
ב-1981 שינה "לה וריאציון" את שמו ל"תזמורת מטרופוליטן של מונטריאול רבתי".
רוברט סבורי היה היו"ר הראשון של התזמורת (עד 1985) והון באנג היה המנכ"ל שלה (עד 1987).
המנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת היה מארק בלאנז'ה, מ-1981 עד 1986. בלאנז'ה כיהן גם כמנהל אמנותי מ-1986 עד 1987. התזמורת הופיעה בקונצרטים מזדמנים במשך שנותיה הראשונות, והציגה את סדרת הקונצרטים הראשונה שלה בשנת 1985.
בשנת 1986 קיצרה התזמורת את שמה ל"תזמורת מטרופוליטן" (Orchestre Métropolitain).
באותה שנה התהווה גם ה-Choeur de l'Orchestre Métropolitain, עם ז'אק פובר כמנהלו הראשון.
בשנה זו גם הייתה אגנס גרוסמן למנהל המוזיקלית השנייה של התזמורת, ולמנהל האמנותית השנייה שלה בשנה שלאחריה.
היא כיהנה בשתי המשרות עד 1995. במשך שנות ה-80' וה-90', הרבתה התזמורת להקליט לרדיו קנדה ול"אנאלקטה".
בשנת 1993 החלה התזמורת בקונצרטי קיץ ללא תשלום בפארקים של מונטריאול וגם הופיעה במטרו בפעם הראשונה.
ג'וזף רסיניו היה למנהל האמנותי של התזמורת בשנת 1995, והחזיק במשרה זו עד 2000, אז החליף אותו יאניק נזה-סגין החוזה שלו עם התזמורת הוארך לא מכבר עד עונת 2021-2020. נזה-סגין ניצח על תזמורת מטרופוליטן בכמה הקלטות מסחריות לחברת ATMA קלאסיק, בהן סימפוניות של אנטון ברוקנר וגוסטב מאהלר.
באפריל 2013 הודיעה התזמורת על מינוי ג'וליאן קוארטי כמנצח אורח ראשי הראשון שלה מאז הקמתה, בחוזה התחלתי לשלוש שנים.
בינואר 2005 קיבלו תזמורת מטרופוליטן ונזה-סגין פרסי אופוס מן המועצה למוזיקה של קוויבק, שניים על הקלטת הסימפוניה הרביעית של מאהלר ואחד על הביצוע הקונצרטי של ווצק מאת אלבן ברג.
באוקטובר 2005, קיבלה התזמורת פרס פליקס מאת ADISQ awards על אלבום קורט וייל בביצועה, יחד עם דיאן דופרזן.
ב-2010, זכתה תזמורת מטרופוליטן בפרס אופוס על הקלטת הסימפוניה התשיעית של ברוקנר.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס ג'ונואלבום השנה הקלאסי - אנסמבל גדולSibelius 3 & 4
תזמורת המלחינים האמריקאים היא תזמורת אמריקאית, שבסיסה המנהלי הוא בניו יורק והיא מתמחה בנגינת מוזיקה אמריקאית עכשווית.
התזמורת מופיעה באולמות קונצרטים שונים בניו יורק, בהם:
התזמורת שמה לה למטרה לקדם מוזיקה מאת מלחינים אמריקאים, והיא היחידה בסוגה בעולם.
עד כה, ביצעה התזמורת מוזיקה מאת יותר מ-500 מלחינים אמריקאים, כולל יותר מ-100 ביצועי בכורה עולמיים והזמנות חדשות.
בשנות ה-90' של המאה ה-20 הוסיפה ACO יוזמות חדשות, כגון Underwood New Music Readings, שתכליתה לאפשר למלחינים צעירים לשמוע את יצירותיהם מנוגנות בחזרות ומוקלטות, ופסטיבל "קולות האמריקות", המתמקד במוזיקה לטינו-אמריקאית.
רוברט ביזר היה מלחין הבית של ה-ACO מ-1988 עד 1993, אז היה ליועץ אמנותי עד 2001 ומאז למנהל אמנותי.
ביזר נושא בתואר מנהל אמנותי של כבוד לתזמורת המלחינים האמריקאית.
דרק בָּרְמָה היה מלחין הבית של התזמורת מ-2006 עד 2009, וכיום הוא מנהלה האמנותי.
פאול לוסטיג דונקל, דניס ראסל דייוויס, פרנסיס ת'ורן וניקולאס רוסאקיס ייסדו בצוותא את תזמורת המלחינים האמריקאית בשנת 1975. הופעתה הראשונה הייתה ב-7 בפברואר 1977 באליס טרולי הול במרכז לינקולן.
דייוויס כיהן כמנהל מוזיקלי מייסד של התזמורת משנת 1977 עד 2002. ועכשיו הוא מנצח כבוד של תזמורת המלחינים האמריקאית.
בנובמבר 2000 הודיעה התזמורת על מינוי סטיבן סלואן למנהל המוזיקלי החדש, החל בעונת 2003-2002. המינוי היה יוצא דופן בכך, שסלואן לא ניצח על התזמורת לפני מינויו.
הופעתו הראשונה של סלואן כמנצח התזמורת הייתה במרץ 2002, וכהונתו בתזמורת החלה בנובמבר 2002. הוא כיהן במשרה זו עד סוף 2006. ב-2010 התמנה ג'ורג' מנאהאן למנהל מוזיקלי של תזמורת המלחינים האמריקאים.
התזמורת קיבלה מספר רב של אותות כבוד מן האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות, BMI ו-ASCAP, על היצירות שנקבעו בתוכניותיה.
כמו כן קיבלה ACO את פרס החניכה של METLife על "מצוינות בשילוב קהל", והכרזה ממועצת העיר ניו יורק.
הקלטות התזמורת יצאו ב-ARGO, CRI, פוינט, פניקס USA, מיוזיק מאסטרס, נונסאץ', צאדיק וניו וורלד רקורדס.
תזמורת מאהאווישנו הייתה להקת פיוז'ן אמריקאית, שהוקמה בעיר ניו יורק על ידי הגיטריסט האנגלי ג'ון מקלפלין בשנת 1970.
מקלאפלין היה תלמידו של הגורו ההודי סרי צ'ינמוי שנתן את השם מאהאווישנו ( יוצר) למקלאפלין.
הלהקה עברה מספר שינויים במשך שנות קיומה, במשך שתי תקופות: משנת 1971 עד 1976, ומשנת 1984 עד 1987. בתקופה הראשונה ניגנו בהרכב הלהקה המוזיקאים הבאים: המתופף בילי קובהאם, ג'רי גודמן על הכינור, וריק לירד על גיטרה בס.
הלהקה החלה לקבל שבחים על המורכבות והאינטנסיביות של המוזיקה שלה, שהורכבה מתערובת של מוזיקה קלאסית הודית, ג'אז ורוק פסיכדלי.
ועל ההופעות המיוחדות שלהם בין 1971 ל-1972.
בהרכב הראשון של הלהקה השתתפו הגיטריסט האנגלי "מהבישנו" ג'ון מקלאפלין, המתופף הפנמי בילי קובהאם, הבסיסט האירי ריק לירד, הקלידן הצ'כוסלובקי יאן האמר, והכנר האמריקני ג'רי גודמן.
מקלאפלין עבד עם קובהאם וגודמן על אלבום הסולו השלישי שלו My Goal's Beyond בשנת 1971. כשבקש מקובהם להיות המתופף בלהקת הג'ז-רוק החדשה שהוא רצה להקים, קובהאם הסכים.
הכינור היה כלי שעניין את מקלאפלין מילדותו.
הוא לא יכול היה להשיג את הכנר ז'אן לוק פונטי, הבחירה הראשונה שלו, בגלל בעיות הגירה.
לאחר שהאזין לאלבומים שונים בהם ניגנו כנרים שונים, הוא בחר את גודמן שניגן בלהקת The Flock.
אף על פי שהבסיסט טוני לוין היה הראשון שמקלאפלין רצה לצטרף ללהקה, ריק לירד שהכיר את מקלאפלין מספר שנים נענה להזמנה.
יאן המר הקלידן הצטרף בעקבות קשרי ידידות שהיו למקלאפלין עם הבסיסט מירוסלב ויטוס מלהקת Weather Report.
הלהקה נפגשה לראשונה ביולי 1971 והתאמנה במשך שבוע.
ההופעה החיה הראשונה שלהם הייתה בקפה Au Go Go בעיר ניו יורק, שם הופיעו כלהקת חימום לזמר הבלוז ג'ון לי הוקר.
למקלאפלין היו רעיונות ספציפיים לגבי הרכב הכלים בלהקה וזאת בהתאמה לתפיסתו המקורית למיזוג ז'אנרים שונים בהרכב.
הוא רצה במיוחד כנר, כתורם אינטגרלי לצליל הכללי של הלהקה.
המוזיקה המוקדמת של הקבוצה, המיוצגת באלבומים כמו The Inner Mounting Flame משנת 1971, Birds of Fire משנת 1973, הייתה אינסטרומנטלית לחלוטין; באלבומיהם המאוחרים היו שירים בסגנון רית'ם אנד בלוז (R&B) או אפילו שירה בסגנון גוספל או מוזיקה דתית.
בשנת 1973,בגלל התהילה הפתאומית והלחץ מהפרסום הלהקה המקורית החלה, להתייעף מהפעילות ומההופעות.
מקלאפלין הצהיר, בריאיון למגזין "גיג", כי הוא היה רוצה להוציא אלבום, כיוון שהוא חשב שהוא טוב.
במקום זה יצא האלבום החי Between Nothingness & Eternity ובו חומר מאלבום האולפן.
לאחר פרוק הקבוצה הראשונה, הוקם בשנת 1974 צוות חדש.
תזמורת מאהאווישנו ה"חדשה "הזו (או כפי שמקלאפלין כינה אותה תזמורת מאהאווישנו "האמיתית") השתנתה מעט בהרכבה בין האלבום Apocalypse שיצא בשנת 1974, לאלבום Visions of the Emerald Beyond שיצא ב-1975. אפוקליפסה הוקלטה בלונדון עם התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוחו של מייקל טילסון תומאס.
הלהקה הצטמצמה לאחר הוצאת האלבום Inner Worlds בשנת 1976, כאשר ז'אן לוק פונטי עזב לאחר מחלוקת סוערת לגבי כתיבת קרדיטים באלבום Visions, וגייל מורן הוחלף בסטו גולדברג על הקלידים.
לאחר הקבוצה הקודמת של התזמורת הקים מקלאפלין להקה אחרת בשם שאקטי (Shakti ) כדי לחקור את נושא המוזיקה ההודית.
לאחר מכן המשיך להקים להקות אחרות, כולל להקת One Truth, ולהקת Translators, ובהמשך שלישיית גיטרות עם אל די מיולה וגיטריסט הפלמנקו פאקו דה לוסיה.
בשנת 1984, מקלאפלין הקים מחדש את תזמורת מאהאווישנו עם ביל אוונס בסקסופונים, ג'ונאס הלבורג על הבס, מיטשל פורמן על קלידים, והחבר המקורי בילי קובהאם על תופים.
קובהאם עוד הספיק להשתתף במפגשים לקראת אלבומם ב־1984, אך הוחלף על ידי דני גוטליב בהופעות החיות, וג'ים בירד החליף את מיטשל פורמן בתקופה האחרונה בחיי הלהקה.
הצליל הכללי של הלהקה היה שונה מהתזמורת המקורית של מאהאווישנו, במיוחד בגלל השימוש הנרחב של מקלאפלין במערכת הסינתיסייזר הדיגיטלי Synclavier.
מקלאפלין עבר מספר גלגולים עם "שלישיית הגיטרות של ג'ון מקלאפלין".
שיתוף פעולה עם המוזיקאי, ונגן כלי ההקשה ההודי טרילוק גורטו (Trilok Gurtu), ובזמנים שונים עם ג'ף ברלין, קאי אקהרד ודומיניק די פיאצה על הבס.
לאחר מכן הוא הקים את הרכב "הרוחות החופשיות" ( Free Spirits) שלישייה שכללה גיטרה, אורגן ותופים, עם ג'ואי דה פרנססקו על אורגן האמונד, ודניס צ'יימברס על תופים, כמו גם סיבוב הופעות והקלטות עם אל די מיולה ופאקו דה לוסיה.
בילי קובהאם המשיך להופיע כאמן סולו, הקליט אלבומים רבים כולל Total Eclipse, Crosswinds and Spectrum, וסייר עם להקת "בילי קובהאם וג'ורג דיוק" במשך שנים רבות.
ג'אן האמר המשיך לשתף פעולה עם ג'ף בק (יחד עם נארדה מייקל וולדן) באלבומו המוערך של בק Wired; וגם הקליט אלבום חי עם האחרון.
הוא הוציא כמה אלבומי סולו והלחין את הנושא והמוזיקה המקורית לתוכנית הטלוויזיה, הלהיט משנות השמונים, "מיאמי מחלק מוסר".
ג'רי גודמן הקליט את האלבום Like Children עם הקלידן של מאהאווישנו, ג'אן האמר.
החל משנת 1985 הוא הקליט שלושה אלבומי סולו ויצא לסיבוב הופעות עם להקה משלו, כמו גם עם להקת Shadowfax ולהקת Dixie Dregs.
ריק לירד ניגן עם סטן גץ וצ'יק קוריאה, כמו כן הוציא תקליט אריך נגן סולו אחד, Soft Focus, אך פרש מעסקי המוזיקה בשנת 1982. הוא עבד גם כמורה ללימוד בס וגם כצלם.
תזמורת מאהאווישנו הוכרה כמשפיעה על להקות רבות מז'אנרים שונים.
גרג ג'ין, גיטריסט ומלחין ראשי של להקת הארדקור פאנק בשם "בלאק פלאג", ציטט מהתקליטים המוקדמים שלהם, שהעניקו לו השראה להקליט יצירות גיטרה מתקדמות נוספות ואף להקליט אלבומים אינסטרומנטליים.
בשנים האחרונות חלה התעניינות מחדש בתזמורת מאהאווישנו, כאשר להקות כמו "דה מארס וולטה", "סיניק", "אופת'", ו- The Dillinger Escape Plan ציינו אותה כלהקה המשפיעה עליהם.
פורסמו לא פחות מחמש הקלטות מחווה ללהקה.
בנוסף, יצא לאור ספר בשם "כוח, תשוקה ויופי" ( Power, Passion and Beauty): סיפור התזמורת האגדית של מאהאווישנו מאת וולטר קולושקי ( בהוצאת ספרי אבסטרוג לוגיקס).
הוא מכיל ראיונות עם כל חברי הלהקה וציטוטים, שהושגו במיוחד עבור הספר ממעריצים מפורסמים רבים כמו ג'ף בק, פט מתיני, האמן פיטר מקס, ביל ברופורד ורבים אחרים.
התזמורת של מאהאווישנו צוטטה גם במוזיקה עכשווית, והבולטת ביותר היא על ידי להקת Massive Attack בשיר "Unfinished Sympathy", שציטטה את השיר "Planetary Citizen", מה שגרם לתביעת הלהקה על ידי ראלף ארמסטרונג, ואשר הגיע להסדר מחוץ לבית המשפט.
החל משנת 1992 ועד שנות האלפיים המוקדמות, עשתה חברת קלסיקלטת הישראלית שימוש בשניות הראשונות של היצירה "Clarendon Hills" (מתוך האלבום "Mahavishnu" משנת 1984) עבור המעברון שלה.
תזמורת הנוער הלאומית של בריטניה היא תזמורת סימפונית בת 164 נגנים המיועדת לנגנים ונגניות בריטים בגילאי 13–19. התזמורת הוקמה ב-1948. אודישנים לתזמורת מתקיימים בקונסרבטוריונים ברחבי הממלכה המאוחדת.
מטרת התזמורת לעורר השראה בקרב צעירים והיא מופיעה לקהל צעיר במחירים נמוכים במיוחד.
חברי התזמורת נפגשים שלוש פעמים בשנה (סביב ראש השנה האזרחית, פסחא וחופשת הקיץ) לשבועיים של סמינר, כיתות אמן, מפגשים עם צורות אמנות משיקות (כזמרה ומחול, אמנות מיצג ועוד).
רפרטואר התזמורת משתרע ממוזיקה רומנטית ועד מוזיקה קלאסית-מודרנית וקיים עידוד לנגניה לעסוק גם בהלחנה.
התזמורת מופיעה באופן קבוע במסגרת הפרומס ומציגה לרוב יצירה מקורית חדשה.
בין המנצחים שניצחו על התזמורת ניתן למנות את מיטב המנצחים.
תזמורת המושבות היא תזמורת קאמרית עצמאית של נגנים מקצועיים וחובבים מאור עקיבא, פרדס חנה-כרכור, זכרון יעקב, בנימינה-גבעת עדה, נתניה, וכן מיישובים מרוחקים יותר.
התזמורת הוקמה בספטמבר 2011 על ידי רועית פלדנקרייז, שהייתה המנצחת והמנהלת המוזיקלית שלה.
רועית אף הגדירה את החזון החינוכי-קהילתי של התזמורת: "הבאת המצוינות המוזיקלית לאולמות וליישובים שלנו."
פעילותה של התזמורת כיום היא במרכז המוזיקה על שם רפפורט באור עקיבא בו מתקיימות מדי שבוע חזרות של התזמורת וכן מספר קונצרטים בשנה.
התזמורת היא גוף עצמאי, ועיקר מימונה מגיע ממכירת כרטיסים לקונצרטים.
התזמורת מונה כ-30 נגנים, בגילאים שונים, מצעירים ועד מבוגרים, העוסקים במגוון רחב של מקצועות ועיסוקים, שמחויבים לתזמורת ולנגינה.
התזמורת הוקמה בספטמבר 2011 על ידי רועית פלדנקרייז, כתזמורת קאמרית עצמאית של מחוז הצפון.
הקונצרט הראשון של תזמורת המושבות פתח את חגיגות ה-90 לבנימינה-גבעת עדה.
בשנים הראשונות התזמורת הופיעה פעמיים בשנה, וכיום נערכים לפחות שלושה קונצרטים בשנה לקהל הרחב.
התזמורת הופיעה באולמות שונים וביניהם מלון האמנויות אלמא בזכרון יעקב, מוזה - היכל התרבות בחוף הכרמל, בית ניר בזכרון יעקב, היכל התרבות תל מונד ואודיטוריום כפר סבא.
תזמורת המושבות שיתפה פעולה עם סולנים ומנצחים מהארץ ומהעולם, וניגנה עם הפסנתרנית מיכל טל, נגן הקלרינט הברזילאי מאוריציו סילבה, הפסנתרן האיטלקי אנטוניו די כריסטופני, הכנריות הדר רימון וליר וגינסקי והזמרות הדר איצקוביץ', ניבה אשד פרנקל, לואנה לומברדי טלי קצף ועוד.
במסגרת תרומה לקהילה ערכה התזמורת קונצרט התרמה לבית חולים מאיר בשיתוף ארגון ליונס השרון, קונצרטים מוסברים לילדים בבית ספר רימון בפרדס חנה-כרכור, קונצרטים בפארק בנימינה בשילוב ילדים סולנים צעירים, חזרה גנרלית פתוחה לקהל, בבית גיל-פז בכפר סבא.
עם עזיבתה של המנצחת והמנהלת המוזיקלית רועית פלדנקרייז ב-2019, מספר נגני תזמורת ארגנו מחדש את התזמורת ונעשו לוועד שלה.
במקום מנהל מוזיקלי יחיד, התזמורת עובדת על כל תוכנית עם מנצח שונה שהיא מזמינה, ומופיעה לאחר כ-3 חודשים.
ישנן 3 תוכניות שונות בכל שנה, כשעה כל אחת.
התזמורת מנגנת בעיקר מוזיקה תזמורתית של מלחינים מהתקופה הקלאסית והרומנטית כגון יוזף היידן, וולפגנג אמדאוס מוצרט, לודוויג ואן בטהובן, פרנץ שוברט, פליקס מנדלסון, ג'ואקינו רוסיני, ויוהנס ברהמס.
בנוסף, התזמורת מארחת ומלווה סולנים המנגנים קונצ'רטים, זמרות השרות אריות וכן מקהלות.
רוב היצירות שהתזמורת מבצעת כתובות להרכב של זוגות כלי נשיפה (חליל צד, אבוב, קלרינט, בסון, קרן יער, חצוצרה וביצירות מסוימות גם טרומבון), טימפני וכלי קשת (כינור ראשון ושני, ויולה, צ'לו, וקונטרבס), אך לעיתים התזמורת מזמינה נגנים נוספים כדי לנגן רפרטואר לתזמור רחב יותר.
לצד יצירות המלחינים הקלאסיים והרומנטיים, התזמורת מבצעת גם יצירות ועיבודים של המלחין הישראלי יפתח פרת שהוא נגן ויולה בתזמורת, יצירות של המלחין הברזילאי אברטון מצ'אדו, המלחין ההונגרי לאו ויינר ועוד.
מנצחים אורחים: ג'וליו מאריצה מאיטליה, ארטורו גונזלס מארצות הברית.
החל משנת 2019, מזמינה התזמורת לכל תוכנית מנצח אחר, שמעשיר את התזמורת מהניסיון והידע שלו, משפר ומגוון את יכולותיה.
רשימת מנצחים חלקית: עומר פרנקל, ברק טל, לאונטי וולף, דוד סופר, ראובן מארק מוזס.
תזמורת העולם החדש היא אקדמיה תזמורתית אמריקאית היושבת דרך קבע במיאמי ביץ', פלורידה.
הארגון, שנוסד בשנת 1987, הוא הרכב לימודי לנגנים צעירים הלומדים לקראת קריירה מקצועית בתחום המוזיקה הקלאסית.
מאז 2011 יש ל"תזמורת העולם החדש" משרדים משלה במרכז העולם החדש.
בשנת 1987 ייסד מייקל טילסון תומאס את תזמורת העולם החדש, בסיוע פיננסי ראשוני מטד אריסון, מייסד
הן תומאס והן אריסון הגו חזון דומה של תזמורת לימודית לבוגרי קונסרבטוריון צעירים, שתעזור להם במציאת תעסוקה בתזמורות מקצועיות.
תזמורת העולם החדש הופיעה בקונצרט הפומבי הראשון שלה ב-4 בפברואר 1988 במיאמי.
עד מותו של אריסון בשנת 1999, הגיעו תרומותיו לסך של 62 מיליון דולר לארגון.
תזמורת המשמר של וינה היא אחת מתשע התזמורות הצבאיות של צבא אוסטריה, והחשובה מביניהן.
התזמורת מסונפת לגדוד המשמר האוסטרי.
התזמורת הוקמה בספטמבר 1955 והייתה שייכת בתחילה למשמר הגבול האוסטרי.
בינואר 1956 הוקם באופן רשמי צבא אוסטריה ויחד עמו "גדוד המשמר של וינה".
גדוד המשמר השתלט על כל המשימות הייצוגיות בתחומי וינה, ולפיכך התזמורת הצבאית של וינה סונפה אליו.
תזמורת המשמר של וינה היא אחת היחידות הבודדות בצבא האוסטרי שלא הושפעו מהקיצוץ הרוחבי שנערך בצבא ב-2014.
תזמורת המשמר של וינה נוכחת בטקסים החשובים והייצוגיים ביותר של הצבא האוסטרי.
כולל טקסי קבלות פנים, הסמכות שגרירים, ומצעדים צבאיים רשמיים.
לתזמורת המשמר ישנה מסורת ליצור מצעד חדש לרגל כל השבעה של נשיא אוסטרי.
בפעם האחרונה נערך מצעד חדש לכבוד השבעתו של אלכסנדר ואן דר בלן ב-2017.
פרט לתפקידיה הרשמיים, תזמורת המשמר מבצעת גם הקלטות אולפן של שירים אוסטריים לאומיים.
במהלך שנות פעילותה הפיקה התזמורת למעלה מעשרים תקליטים.
מאפיין בולט של התזמורת הוא העדרם של תופים המהווים חלק חשוב בפורמט הגרמני של התזמורות הצבאיות המשמש גם את הצבא האוסטרי.
תזמורת יוהאן שטראוס היא תזמורת הולנדית שבסיסה במאסטריכט שבהולנד.
התזמורת נוסדה בידי אנדרה ריו בשנת 1987.
התזמורת מלווה את אנדרה ריו בהופעותיו ומנגנת קטעים קלאסיים קלים בביצוע הומוריסטי.
גמה סרפנטי והכנר והמנצח אנדרה ריו הקימו תזמורת קאמרית בשם "תזמורת הסלון של מאסטריכט" בשנת 1978 (MSO).
בתחילה ההופעות יועדו לקהל מצומצם והרפרטואר כלל בעיקר יצירות מז'אנר הפופ האופראי.
עם ההצלחה הוחלט בשנת 1987 על שינוי השם של התזמורת הוחלו על שינוי השם ל"תזמורת יוהאן שטראוס" כדי לאפיין אותה מוזיקת הואלס.
בקונצרט הראשון של התזמורת ב-1 בינואר 1988 היו בה 12 מוזיקאים.
ריו התזמורת מופיעים ברחבי העולם, ובעיקר באירופה, צפון אמריקה, יפן ואוסטרליה (אך גם בישראל בה הופיע בשנת 2018 ושוב ב-2022).
התזמורת זכתה במספר פרסים, ביניהם שני פרסי המוזיקה העולמית, והקלטות התזמורת זכו בתואר תקליט זהב ותקליט פלטינה במדינות רבות, כולל שמונה פעמים בהולנד.
בסטודיו של ריו במאסטריכט התזמורת הקליטה יצירות מסוגות שונות - מוזיקה קלאסית, פופולרית, פולק, מוזיקה לסרטים ולתיאטרון.
בשנת 2008 התזמורת כללה 43 חברים, ועם ההצלחה בשנות ה-2010 גדלה התזמורת ל80 עד 150 חברים (תלוי בהיקף ההופעה).
המוזיקאי הוותיק ביותר הוא יאן סאסן, שהצטרף בשנת 1987.
תזמורת הצעצועים של איגור קרוטוגולוב היא להקה ניסיונית ישראלית שהוקמה על ידי המוזיקאי והמלחין הישראלי איגור קרוטוגולוב בשנת 2005 בתל אביב.
הלהקה הוציאה חמישה אלבומים ומשתתפת בפסטיבלים בינלאומיים ובהפקות קולנוע ותיאטרון עטורי שבחים.
יש ללהקה סגנון מוזיקלי ייחודי בשל שילוב של הסאונד המוכר הספציפי של כלי נגינת צעצוע ומגוון גדול של ז'אנרים מכוסים.
האלבום הראשון של הלהקה היה תערובת של סגנונות שונים ותואר כ"קומדיית רעש ניסיונית".
האלבומים הבאים הכילו הן שירים מקוריים בשפה פיקטיבית, שנכתבו על ידי איגור קרוטוגולוב, והן מספר עיבודים חדשניים ומורכבים לשירים מז'אנרים שונים, ביניהם פאנק מטאל, אינדסטריאל , רוק אלטרנטיבי, פולק, ג'אז ומוזיקה אלקטרונית.
בנוסף, הוציאה הלהקה מספר שירי דיסקו מקוריים שהושפעו מההשתתפות האחרונה של הלהקה בהפקות תיאטרון וקולנוע.
האלבומה הראשון של הלהקה, "Children 4 Muzik", יצא באוקטובר 2005. האלבום הוצג בנובמבר 2005 בפסטיבל המוזיקה האוונגרדית במועדון "זאפה" בתל אביב.
בשנת 2018 הלהקה שיתפה פעולה עם הבמאי, הסופר והאמן הישראלי-אמריקאי רועי רוזן בסרט "Kafka for Kids" ("קפקא לילדים").
הרעיון להשתמש בתזמורת הצעצועים בסרט היה שייך לאיגור קרוטוגולוב, שהלחין מוזיקה לסרט.
הרעיון המבריק הזה, לפי רועי רוזן, השפיע בצורה משמעותית על הכיוון הוויזואלי והמוזיקלי של הסרט.
נגני הלהקה הופיעו על הסט כחלק מהקאסט של הסרט, כשגם ים אומי ויפעת זיו שיחקו חלקים נוספים.
בשנת 2021 תזמורת הצעצוים הצטרפה לפרויקט תיאטרלי רב-ז'אנרי "TOYZZZ" בשיתוף קבוצת התיאטרון המחול הישראלית בראשות אור מרין ואורן נחום.
מוזיקאי הלהקה הופיעו וקיימו אינטראקציה עם תשעה רקדני קבוצת התיאטרון.
תזמורת הקפיטול הלאומית של טולוז היא תזמורת סימפונית צרפתית שמושבה בטולוז.
היא פועלת כתזמורת סימפונית אשר מקום מושבה הראשי הוא תיאטרון "האלה אוק גרן" בטולוז, וכתזמורת קבועה של תיאטרון הקפיטול בטולוז.
תחילה נקראה התזמורת בשם "תזמורת קפיטול טולוז", והיא החלה כתזמורת האופרה של תיאטרון הקפיטול.
בין מנהליה המוזיקליים הבולטים של התזמורת בעבר היו אנדרה קלויטנס (החל מ-1932) וג'ורג' פטר (1951–1955), אך תזמורת הקפיטול זכתה להכרה בינלאומית במהלך תקופת כהונתו של מישל פלאסון כמנהל מוזיקלי, מ-1968 עד 2003.
עד תקופתו של פלאסון, התזמורת הייתה תזמורת אופראית מובהקת, שניגנה לעיתים רחוקות סימפוניות וכמעט ולא יצאה לסיבובי הופעות.
בתוך שתים עשרה שנים, ההתעקשות של פלאסון על סטנדרטים ומטרות אומנותיות גבוהות שיפרה את המוניטין של התזמורת.