tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-23 בינואר 2012 הם הוציאו רמיקס לשיר של להקת משינה "עתיד מתוק" משנת 1985, לקראת מופע ה"סופרקלאסיקו 2" שבו הופיעו אינפקטד מאשרום יחד עם משינה בגני התערוכה בתל אביב, במהלך חג הפורים.
ב-8 במאי 2012 יצא האלבומם השמיני של אינפקטד מאשרום, "Army of Mushrooms".
האלבום יצא תחת הלייבל החדש שהם הוחתמו עליו, Dim Mak - לייבל מוזיקה אלקטרונית מהגדולים בעולם בבעלות סטיב איוקי.
האלבום מכיל 13 רצועות וביניהן שני קאברים לשירים "שלח לי מלאך" של להקת משינה ו-"The Pretender" של להקת ה-Foo Fighters.
ב-14 בפברואר הוציאו אינפקטד מאשרום סינגל וקליפ בשם "U R So F#cked" הנכלל באלבום החדש.
ב-3 באפריל הם הוציאו את הסינגל השני באלבומם החדש בשם "Nation of Wusses".
ב-28 בפברואר הוציא הצמד סינגל בסגנון ה-Dubstep בשיתוף עם Datsik ו-Jonathan Davis בשם "Evilution".
סינגל זה אינו נכלל באלבום של הצמד אלא באלבומו של Dastik שנקרא "Vitamin D".
בינואר 2013 החל הצמד בהוצאת סדרת מיני אלבומים (EP) בשם "Friends on Mushrooms".
בסדרה היו שיתופי פעולה עם להקות ואמנים שונים.
במיני-אלבום הראשון היו שיתופי פעולה עם אמנים כגון התקווה 6 ואסטריקס.
ביולי של אותה השנה הוציא הצמד את המיני-אלבום השני בסדרה, ובו משתתפים אמנים כמו Pegboard Nerds, קלסי קרטר ו-Savant.
באוגוסט 2013 יצא האלבום Artpop של ליידי גאגא בו אינפקטד מפיקים ומשתפים איתה פעולה בשיר "Aura".
בפברואר 2014 החלו לשתף פעולה עם להקת הדג נחש והוציאו סינגל בשם "Legal Eyes" (משחק מילים עם המילה Legalize, שפירושה להפוך דבר כלשהו לחוקי) שמדבר בעד לגליזציה של סמים קלים כמו חשיש ומריחואנה.
באותו שיתוף הפעולה הוציא הצמד גרסת רמיקס לשיר של הדג נחש "זמן להתעורר".
בהמשך שיתפו הלהקות פעולה כאשר הוציאו גרסה חדשה לשיר "Artillery" מהאלבום "Vicious Delicious".
ביוני 2014 יצא המיני אלבום האחרון בסדרת "Friends On Mushroom".
בספטמבר 2015 הוציא הצמד את האלבום "Converting Vegetarians II", שבדומה לאלבומם הרביעי "Converting Vegetarians" מכיל טרקים ניסויים המושפעים ממגוון סגנונות מוזיקליים.
ב-21 באפריל 2016 ערכה הלהקה את הופעת חגיגות העשרים שלה בלייב פארק שבראשון לציון, ישראל.
בהופעה התארחו מוזיקאים ששיתפו פעולה עם ההרכב לאורך השנים כמו ברי סחרוף, רמי פורטיס, אסטריקס, מיומנה, הדג נחש, התקווה 6, יהל שרמן, מישל אדמסון ו-j.viewz.
ב־24 במרץ 2016, במסגרת שיתוף הפעולה עם להקת התקווה 6, הוצא הסינגל "קופנגן", שזכה להצלחה בתחנות הרדיו ואף נבחר כשיר האהוב ביותר על ידי חיילי צה"ל בתחנת גלגלצ.
ב־27 בינואר 2017, יצא אלבומם העשירי של ההרכב "Return to the Sauce" המכיל טרקים רבים בסגנון האלבום השני שהוציא ההרכב "Classical Mushroom" בתוספת של טכניקת עיבוד מחודשת.
ב-24 בנובמבר 2017, ההרכב הוציא לאור את הטראק "Spitfire" תחת חברת התקליטים הקנדית Monstercat.
בפברואר 2018 ההרכב הוציא סינגל חדש בשיתוף התקווה 6, "יום חדש עולה".
בספטמבר 2018 הוציא ההרכב סינגל "Walking on the Moon" שצפוי להיות חלק מאלבום עתידי.
ב-12 בדצמבר 2018, הוציא ההרכב את האלבום ה-11 שלו "Head of NASA and the 2 Amish Boys", ששילב קטעי דראם אנ' בייס, והאוס, וחידוש לשיר "אבודים בחלל" של הראפר טונה.
ב-23 במרץ 2020, יצא לאור האלבום ה-12 של ההרכב More than Just a Name, האלבום כולל רמיקס ל"Symphonatic" בשיתוף פעולה עם אסטריקס.
הטראק האחרון באלבום, "Megamix", הוא מיקס מאוחד של כמה מהטראקים המצליחים של ההרכב.
ב-7 ביולי 2022, הוציא ההרכב את הסינגל "A Cookie from Space", שהיה הסינגל הראשון מתוך אלבום עתידי חדש שהם הצהירו עליו לרגל פעילות של 25 שנים בשם IM25. ב-14 באוגוסט הוציא סינגל נוסף מתוך האלבום, קאבר לשיר Black Velvet שעשתה הלהקה בשיתוף נינט טייב.
ב-16 בספטמבר, הוציא ההרכב את אלבום האולפן ה-13 שלהם, IM25.
באוקטובר 2023 הוציא ההרכב ביחד עם הזמר עומר אדם את "תרקוד לנצח" לזכר נרצחי הטבח במסיבת הטבע ליד רעים.
ב-29 בנובמבר 2023 הוציא ההרכב את הסינגל "Release Me REBORN" שהוא גרסה מחודשת לשיר מהאלבום The Gathering שעבר רמיקס.
סינגל זה יצא מוקדם מתוך האלבום REBORN שצפוי לצאת בפברואר 2024 ובו שירים ישנים של ההרכב מכל הזמנים, שעברו מיקסינג ועיבוד מחדש.
ב-22 בדצמבר, הוציא ההרכב את הסינגל "Dream Theater REBORN".
האלבום עצמו כולל גרסאות מחודשות למגוון שירים משנות ה-2000, תחילת הדרך של הצמד, חלק משלושת האלבומים הראשונים, וחלקם מאוספים שהופצו בתפוצה לא רחבה.
בדצמבר 2024 חברו בלסטויז (קובי ניגרקר) ואינפקטד משרום, ויחד השיקו את ההרכב "Psytrance Mafia".
ב-30 בינואר 2026, שוחרר אלבום האולפן ה-15 של ההרכב, IM30, לציון 30 שנים להיווסדות ההרכב, ומורכב ברובו מרצועות פסייטראנס ומעט דאבסטפ שאפיין את הצמד לאורך השנים.
אינפקטד מאשרום הביעו מספר פעמים את תמיכתם בהורדות פיראטיות.
חברי ההרכב טענו כי בעזרת ההפצה הבלתי חוקית של השירים שלהם הם זוכים לפופולריות.
כך למשל בשנת 2000 הוזמן ההרכב לנגן במקסיקו, שם נמכרו 5 עותקים בלבד של אלבומיהם.
הם גילו כי הם יופיעו בפני 40,000 אנשים, שהסתבר שמצאו את שיריהם באתר אינטרנט.
נולד ב-8 בספטמבר 1980 בקריית ים, הגיע מרקע מוזיקלי קלאסי.
הוא למד לנגן באורגן בגיל 4 והחל לעבוד על מוזיקה ממוחשבת כבר בגיל 11. לימים החל לעבוד עם תוכנת אימפולס טראקר.
בגיל 18 הצטרף ארז לדי-ג'יי יורג קסלר הגרמני (DJ Jörg) ושניהם יצרו את הרכב הטראנס Shiva Shidapu בסגנון הגואה טראנס והניצחונות.
ארז הוציא שלושה אלבומים ועוד עשרות "טרקים" ("רצועות", יצירות בודדות) בשיתוף אמני טראנס שונים.
כאשר אינו עובד עם עמית דובדבני, הוא מוציא יצירות לבדו תחת השם I-Zen.
בשנת 2004 הוא התחתן עם חני אייזן והם עברו ללוס אנג'לס.
הזוג התגרש בשנת 2013. ב-2014 היה לאייזן זוגיות מתוקשרת עם שחקנית הקולנוע האמריקאית טארה ריד.
נולד ב-7 בנובמבר 1974 בקריית מוצקין, כמו אייזן, הגיע גם הוא מרקע מוזיקלי קלאסי.
ניגן בפסנתר במשך 9 שנים ולאחר מכן שינה את סגנונו המוזיקלי לגל החדש ופאנק רוק (Punk rock).
הוא ניגן בקלידים וכתב את רוב החומרים ללהקה מקומית מאזור חיפה בשם Enzyme.
אחת מהלהקות שדובדבני היה נוכח בהופעתן, הייתה להקת פאנק רוק בשם "אינפקטד מאשרום" בשנת 1991. כשהקים את הרכב הטראנס "שאל" מלהקה זו את שמה, ללא אישור של חברי הלהקה המקורית.
כאשר אינו עובד עם ארז אייזן, הוא מוציא יצירות לבדו תחת השם Duvdev.
האינפלציה בישראל ידעה עליות ומורדות במהלך השנים.
לשיאה הקיצוני הגיעה האינפלציה בין השנים 1980–1985: שיעור האינפלציה השנתית הגיע לשיא של 445% (כלומר, המחירים עלו פי חמישה וחצי בממוצע בתוך שנה אחת בלבד) בשנת 1984. השיעור הגבוה ביותר של עליית המדד החודשית נרשם בחודש יולי של שנת 1985, והוא עמד על 27.49%.
עליית המחירים המהירה והבלתי מבוקרת הביאה לכך שבמשך כמה שנים חושב תקציב המדינה בדולר אמריקאי במקום בשקלים, כיוון שאי אפשר היה לדעת בתחילת השנה מה יהיה ערך השקל בסופה.
כמו כן, נוצר חוב חיצוני גדול מאוד שאיים להחמיר את המשבר הכלכלי, ונרשם שפל ביתרות מטבע החוץ של ישראל.
האינפלציה נבלמה בסופו של דבר בעקבות תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985, ומשנת 2003 עד שנת 2022 שיעורה היה נמוך מ-4% לשנה.
שיעור האינפלציה החל להאמיר בשנים 2021–2023, כחלק מעליית האינפלציה ברחבי העולם לאחר מגפת הקורונה.
ב-2022 האינפלציה בישראל הייתה 5.3% (בחישוב שנתי), שיא של שני עשורים.
האינפלציה הביאה להאצה במשבר הדיור, כך שהדירות בישראל התייקרו ב-17.8% בשנה.
בתגובה לכך, העלה בנק ישראל את ריבית בנק ישראל מספר פעמים, עד לשיעור של 4.75% (נכון למאי 2023), וזאת לאחר שנים בהן הריבית בישראל שמרה על שיעור קרוב לאפסי.
האינפלציה החלה לרדת, ובשנים עשר החודשים שעד נובמבר 25 קצב האינפלציה היה 2.4%.
מקום המדינה ועד המיתון שקדם למלחמת ששת הימים
עם הקמת המדינה שרר מחסור גדול במטבע חוץ ובעקבותיו מחסור חמור בכל מוצרי הצריכה, כולל מוצרי מזון בסיסיים.
על מנת למנוע התייקרות סל המוצרים הבסיסיים לציבור הרחב, הונהגה מדיניות קיצוב ("צנע").
מדיניות זו, שהייתה כרוכה במשטר נוקשה של הקצבת מזון ומוצרים אחרים, מנעה את עליית המחירים לזמן מוגבל, אך עם ביטולה ההדרגתי שהחל בשנת 1951, עלו המחירים בשיעור חד, כך ששיעור האינפלציה בשנת 1952 הגיע ל-66%.
מצב זה התאזן כשהחלו להגיע כספי השילומים מגרמניה.
הממשלה השתמשה בכסף שהגיע מגרמניה המערבית כפיצוי על נזקי השואה לעם היהודי, כדי לממן את הגירעון הגדול בתקציבה.
הודות לכך ירד שיעור האינפלציה.
הירידה בשיעור האינפלציה נמשכה עד לסוף שנות ה-50, אולם, בראשית שנות השישים היא עלתה שוב, והגיעה ל-9% ב-1961 ול-10% ב-1962. התופעה הבולטת של שנים אלה הייתה העלייה ביבוא מוצרי צריכה, ולפיכך גידול בגירעון המסחרי.
עקב כך, החליט שר האוצר דאז לוי אשכול לפחת את שער הלירה הישראלית בשיעור חד של 66%, כך ששער הדולר נקבע על 3 לירות, במקום 1.80 לירות לדולר עד אז.
צעד זה לא הביא להפחתת הגירעון המסחרי, אולם המשך השילומים אפשר את הפחתת האינפלציה לרמה של 4% -5% (בחישוב שנתי) בשנים 1963 ו-1964. כשהסתיימה הזרמת כספי השילומים למדינת ישראל שוב עלתה האינפלציה לרמה של 6%-7% בשנים 1965 ו-1966.
בתקופה זו התמודדה ישראל עם משבר פוליטי, שבו התמודדו דוד בן-גוריון ולוי אשכול על הנהגת המדינה.
בעקבות הבחירות לכנסת השישית ב-1965 נבחר אשכול לראשות הממשלה, ובן-גוריון פרש סופית מהפוליטיקה.
אשכול ניסה להתמודד עם עליית האינפלציה באמצעות הקטנת תקציב המדינה והעלאת מיסים.
בנוסף הסתיימו פרויקטים גדולים של המדינה שהעסיקו עובדים רבים: הקמת נמל אשדוד, השלמת המוביל הארצי והרחבת מפעלי ים המלח.
הקטנת תקציב המדינה, בנוסף להקטנת הביקוש לעובדים, הובילו למיתון קשה בשנים 1966–1967. שיעור המובטלים הוכפל והגיע ל-10%.
בשנת 1967 עלה מספר היורדים על מספר העולים לראשונה מאז קום המדינה.
בשנים אלה שיעורי האינפלציה היו נמוכים ביותר, אולם התגברות האבטלה והעוני הביאו למצוקה קשה.
ממלחמת ששת הימים ועד המהפך
מלחמת ששת הימים סיימה את המיתון, אולם הביאה שוב לעלייה ברמת האינפלציה.
בעקבות המלחמה השתלטה ישראל על שטחים נרחבים מעבר לגבולות הקו הירוק, והחלה לבנות בהם תשתיות חדשות, צבאיות ואזרחיות.
האבטלה הצטמצמה במידה ניכרת, אולם הוצאות הממשלה גדלו מאוד, הן בשל החלטת הממשלה להשקיע בפיתוח השטחים שנכבשו, והן בעקבות מלחמת ההתשה שחייבה הגדלה ניכרת בתקציב הביטחון.
שר הביטחון דאז, משה דיין, אמר בנאום שנשא בעיצומה של מלחמת ההתשה, כי אין אפשרות להניף בה-בעת שני דגלים, דגל הביטחון ודגל הצדק החברתי.
על אף אמירתו של דיין, הממשלה הגדילה את הוצאותיה הן בתחום הביטחון והן בתחום החברתי.
כדי לממן הוצאות אלו, הוגדל נטל המס משיעור של 28% מהתמ"ג בממוצע בתחילת שנות השישים, ל-37% מהתמ"ג בתחילת שנות השבעים.
במקביל נוצר גירעון בתקציב המדינה בשיעור של 13.2% מהתמ"ג עד מלחמת יום הכיפורים.
הגירעון מומן בעיקר באמצעות הגדלת ההכנסות ממסים.
אלה גדלו הן בעקבות הגדלת נטל המס והן הודות לצמיחה הכלכלית ששררה אחרי מלחמת ששת הימים.
החל משנת 1970 החלה הממשלה לממן את הגירעון בתקציבה באמצעות הלוואות מקומיות וחיצוניות.
הלוואת הכספים ממקורות מקומיים הביאה לגידול באמצעי התשלום שהועמדו לרשות הציבור, ולפיכך הגבירו את האינפלציה.
ההלוואות ממקורות חיצוניים חייבו במשך הזמן הגדלה נוספת של תקציב המדינה כדי להחזיר את החוב, ולפיכך הגבירו עוד את עליית האינפלציה.
מלחמת יום הכיפורים הייתה משבר פתאומי שיצר, בין היתר, גם משבר כלכלי חמור.
חלק ניכר מהעובדים גויס לתקופה ממושכת, דבר שהוביל למיתון חמור בשנת 1974 ובשנים שאחריה.
הממשלה המשיכה במדיניות של לקיחת הלוואות לצורך מימון גירעונותיה, אם כי בנוסף גדל הסיוע הכספי מארצות הברית, בעיקר בכל הקשור להוצאות על צבא וביטחון.
החוב החיצוני עלה מ-77.8% מהתמ"ג בשנת 1973 ל-103.9% מהתמ"ג בשנת 1976. באותה תקופה עמד תקציב הביטחון על כ-25% מההוצאה הציבורית.
תשלומי ההעברה (קצבאות שונות) עלו משיעור של 5.4% מההוצאה הציבורית בתחילת שנות השישים ל-16% מההוצאה הציבורית אחרי מלחמת יום הכיפורים.
ההוצאות על תשלומי הסובסידיה (לשם הוזלת מצרכי יסוד) עלה משיעור של 3.4% מההוצאה הציבורית בתחילת שנות ה-60, לשיעור של 12.9% אחרי מלחמת יום הכיפורים.
מימון חלקי לכך נמצא באמצעות הגדלת נטל המס, שהגיע באמצע שנות השבעים לשיעור של קרוב ל-50% מהתמ"ג (כמעט כפול מגובהו עשור לפני כן).
במשך חמשת החודשים האחרונים לממשלה ה-15 שלאחר מלחמת יום הכיפורים עלתה האינפלציה לשיעור שנתי של כ-65% (לעומת שיעור שנתי ממוצע של 14% ב-44 חודשי ממשלה זו שלפני המלחמה).
בשלושת החודשים של הממשלה ה-16 קצרת הימים ירד השיעור השנתי של האינפלציה לכ-25% ובתקופת ממשלת רבין (עם שר האוצר יהושע רבינוביץ) שבאה לאחריה עלה שוב שיעור האינפלציה השנתית ל-34%.
בשנת 1977 התחולל המהפך - בעקבות הבחירות לכנסת התשיעית נבחר מנחם בגין ראש תנועת הליכוד לראשות הממשלה.
עד עליית הליכוד לשלטון בשנת 1977 נוהל המשק הישראלי בצורה ריכוזית ומבוקרת, כשחופש הפעולה הכלכלי מוגבל במגוון דרכים כמו איסור על רכישת מטבע חוץ, מכסים גבוהים על יבוא מוצרי צריכה, תמיכות וסובסידיות ומערכות הצמדה הדדית בין מגזרים שונים בתחום השכר והמחירים.
חלק ניכר מהפעילות העסקית במשק רוכז בידי חברות גדולות בבעלות ציבורית, של הממשלה, חברת העובדים, הסוכנות היהודית וכדומה.
כאשר עלה הליכוד לשלטון בשנת 1977 מינה ראש הממשלה מנחם בגין את שמחה ארליך לשר האוצר בממשלתו הראשונה.
בגין הבטיח כי "אנחנו ניטיב עם העם" וארליך הבטיח לציבור בישראל "שחרור מכבלי הסוציאליזם" (כלשונו) והנהגת כלכלה חופשית ברוח עקרונות המפלגה הליברלית הישראלית אליה השתייך.
במסגרת מה שזכה לכינוי "המהפך הכלכלי" הוא ביצע מספר רפורמות פיסקליות מוגבלות (רפורמות במבנה תקציב המדינה), בעיקר בתחום המסחר במט"ח וההגבלים על היבוא, אבל התרכז בעיקר בביצוע שינויים רדיקליים בתחום המוניטרי, שהראשי שבהם הוא פיחות משמעותי בשער הלירה הישראלית מול הדולר.
ארליך ניסה להרחיב את הרפורמות הפיסקליות ולבצע שינויים משמעותיים במבנה המשק, ובעיקר במבנה השכר במגזר הציבורי.
הרפורמות האלה נתקלו בקשיים מכמה סיבות: איגודי העובדים ובפרט ההסתדרות הכללית נותרו בשליטת מפלגת העבודה שהנהיגה את האופוזיציה.
כמו כן, רוב האליטה הכלכלית – מנהלי חברות ומפעלים ואנשי עסקים – היה מזוהה אז עם מפלגת העבודה.
מעבר ליריבות הפוליטית, היה פער אידאולוגי עמוק בין הממשלה החדשה לבין ההסתדרות הכללית ואיגודי העובדים הוותיקים.
הגיבוי שנתן ראש הממשלה בגין לשר האוצר ארליך היה מוגבל, ובנובמבר 1979 התפטר ארליך מתפקידו.
הרפורמות כשלו, ושיעור האינפלציה שהיה גבוה ממילא הוסיף לעלות והגיע בשלהי כהונתו של ארליך לכ-100% בחישוב שנתי.
נוצר מצב שבו הממשלה צמצמה את שליטתה בתחום המוניטרי, בעיקר בקביעת שערי החליפין של המטבע המקומי, אולם לא הגבילה את הוצאותיה.
התוצאה הייתה הדפסת כסף כמעט בלתי מרוסנת על ידי הממשלה (באמצעות נטילת הלוואות מבנק ישראל) ופיחות הולך וגובר בשער המטבע המקומי.
בשנים 1979 עד 1985 הייתה עליית המדד השנתית בשיעורים של למעלה מ-100%.
ניסיונותיו של מחליפו של ארליך, שר האוצר יגאל הורביץ, להתמודד עם הסחרור האינפלציוני באמצעות מדיניות מרסנת וצמצום הגרעון התקציבי (הוא נודע במטבעות הלשון שלו "אין לי" ו"משוגעים רדו מהגג") לא זכו לגיבוי ותמיכת הממשלה, והוא התפטר בינואר 1981. בימיו של הורביץ כשר אוצר הוחלפה הלירה הישראלית בשקל.
ההחלפה נועדה לתת למטבע המקומי שם עברי, אולם עקב ירידת ערך הלירה הוחלט ששוויו של השקל יהיה 10 לירות, כדי להקל על עריכת חשבונות.
יורם ארידור מונה לשר אוצר אחרי הורביץ ומדיניותו אופיינה בניסיון להסיר מגבלות, בעיקר בתחום המסחר במטבע זר ומכסים על מוצרי צריכה מיובאים.
הוא כינה את מדיניותו "הכלכלה הנכונה" ובגין הצהיר בנאום כי מטרת המדיניות החדשה "להיטיב עם העם".
רבים ראו במדיניותו של ארידור ניסיון לחזק את מעמד הממשלה חודשים ספורים לפני הבחירות, ולפיכך כינו אותה "כלכלת בחירות".
ארידור המשיך בתפקידו ובמדיניותו הזו גם לאחר הבחירות לכנסת העשירית שבה זכתה הקואליציה שבמרכזה מפלגת הליכוד ברוב דחוק.
בתקופת כהונתו של ארידור הותר לאזרחים ישראלים להחזיק ברשותם מטבע זר (במגבלות מסוימות), וכן הוזלו מאוד מחיריהם של מוצרי חשמל ומכוניות בזכות הפחתת המכסים.
הדבר עורר "בהלת קניות" – אזרחים רבים מיהרו לנצל את הוזלת המחירים שיזמה הממשלה, דבר שהביא את הסוחרים להעלות את המחירים כדי ליהנות מרווחים גדולים יותר.
כמו כן היבוא גדל כדי לספק את הביקושים הגדולים, דבר שהעלה את הגירעון המסחרי, והקטין באופן ניכר את יתרות מטבע החוץ של המדינה.
הממשלה לא הצליחה להפחית את הוצאותיה, בפרט לנוכח העובדה שב-1982 פרצה מלחמת לבנון הראשונה, שהטילה הוצאות גדולות נוספות בתחום הביטחון.
בשנת 1983 התחולל משבר נוסף – התמוטטות הבורסה בעקבות פרשת ויסות מניות הבנקים.
פרשה זו, שהובילה להקמת ועדת חקירה ממלכתית ולהדחת ראשי הבנקים והעמדת חלק מהם לדין, הביאה לחיסול חסכונותיהם של אזרחים רבים, וכמעט שהביאה לעוני חסר תקדים.
המדינה פתרה את הבעיה באמצעות התחייבות לרכוש את מניות הבנקים מן הציבור (צעד שמשמעותו בפועל הייתה הלאמת הבנקים).
התחייבות זו הייתה כרוכה בהוצאות גדולות נוספות.
תוצר-לוואי של התמוטטות הבורסה הייתה הסתבכות המושבים והקיבוצים בחובות ענק שנבעו מספקולציות בורסאיות.
בנקודה זו, נדמה היה כאילו מאבדת הממשלה את השליטה במשק – החוב הלאומי זינק בשנה אחת ב-12 אחוז והגיע לשיעור של 212% מהתמ"ג.
שיעור שמשמעותו הייתה משבר פיננסי חמור בתוך שנתיים או שלוש.
בצעד קיצוני, תכנן ארידור להצמיד את שער השקל לדולר הצמדה מלאה ולהפוך את המטבע האמריקני להילך חוקי בישראל.
צעד זה כונה תוכנית הדולריזציה והוא נחשף בעיתונות ב-13 באוקטובר 1983. הממשלה דחתה את התוכנית, וארידור התפטר מתפקידו.
במקומו מונה יגאל כהן אורגד שהיה שר האוצר הרביעי בתוך שש שנים בלבד.
הוא החזיק בתפקיד כ-11 חודשים, עד להקמת ממשלת האחדות הלאומית בעקבות הבחירות לכנסת ה-11 שהוקדמו ביותר משנה.
האפקטים הכלכליים חברתיים של תקופת האינפלציה הגבוהה
המשבר האינפלציוני של שנות השמונים האיץ תהליכים משבריים שהחלו להתרחש בחברה הישראלית עוד קודם לכן.
הגידול הניכר בהוצאות הביטחון למימון ארבע מלחמות בתוך 15 שנה, החזקת שטחים שגודלם פי ארבעה מגודלה של ישראל לפני 1967, הצמצום הניכר בהיקף העלייה ועזיבת אזרחים רבים את הארץ, ומדיניות כלכלית לא-עקבית של הממשלות השונות, גרמו להתערערות הדרגתית של המערכות החברתיות והכלכליות במדינה.
גורמים כלכליים בולטים בישראל, ובמיוחד הקיבוצים והמושבים, גופים הסתדרותיים וחברות "חברת העובדים" התרגלו במשך שנים להסתמך על כך שממשלת ישראל תממן אותם בשעת הצורך.
הקיבוצים, שהיו גורם מוביל בתחומי החקלאות והתעשייה, שקעו בספקולציות פיננסיות כגון השקעות קצרות טווח בבורסה וספקולציות על שיעורי ריבית בהשוואה לשיעורי האינפלציה.
כל הבנקים הגדולים, פרטיים וציבוריים, היו מעורבים בפרשת ויסות מניות הבנקים.
בציבור התפשטה תחושה של השחתת המערכות הציבוריות הוותיקות.
במקביל נוצר משבר במנגנון התמיכה החברתית.
הוצאות המדינה על תשלומי העברה (קצבאות) הגיעה לרמה חסרת תקדים, עקב הגידול הטבעי באוכלוסייה, בעיקר אוכלוסיות הילדים והזקנים, שהן האוכלוסיות העיקריות שהיו זכאיות לקצבאות מיוחדות.
סיבות נוספות לגידול בתשלומי ההעברה היו גיוס חיילים רבים עקב המצב הביטחוני המתוח, ועליית מספר המובטלים והעניים עקב התמוטטות מפעלים וחברות.
הבחירות לכנסת ה-11 הוקדמו ביותר משנה ונערכו ביולי 1984. הן הביאו להקמת ממשלת אחדות לאומית, תחילה בראשות ראש מפלגת העבודה שמעון פרס וכעבור שנתיים בראשות ראש תנועת הליכוד יצחק שמיר.
שר הביטחון בממשלה זו היה יצחק רבין ממפלגת העבודה, ושר האוצר היה יצחק מודעי מהמפלגה הליברלית, שהייתה חלק מתנועת הליכוד.
ב-1985 הציגו ראש הממשלה ושר האוצר את תוכנית הייצוב הכלכלית.
התוכנית חייבה הגבלת עליית השכר בשיתוף עם ההסתדרות, הוצאת צווי חירום להקפאת מחירים, איסור על החזקת מטבע זר בידי אזרחים פרטיים, הקפאת שער הדולר, וצמצום ניכר בהוצאות הממשלה.
בוצעה החלפת מטבע נוספת, השקל החדש החליף את המטבע הקודם, השקל, לפי שער המרה של 1,000 שקלים = שקל חדש אחד.
בין המעצבים של התוכנית היה הפרופסור מיכאל ברונו, שמונה מאוחר יותר לנגיד בנק ישראל.
התוכנית הצליחה לבלום את האינפלציה בישראל, ולהוריד אותה לשיעור של עד 30% בשנה בשנים הראשונות להפעלתה, ובסופו של דבר לשיעור של 10-15% בחישוב שנתי.
תוכנית הייצוב כללה קיצוץ משמעותי בסובסידיות של הממשלה למצרכים חיוניים, דבר שעורר מחאה, אולם מדיניות הקפאת המחירים זכתה לשיתוף פעולה מלא של הציבור.
למעשה, לממשלה היו אמצעים מועטים בלבד לאכיפת צווי החירום, אולם רוב הציבור קיבל בברכה את המדיניות, וסירב לקנות מוצרים במחירים גבוהים מהמחירים הרשמיים שפורסמו.
במשך תקופה ממושכת הייתה יציבות במחירים, ואפילו החלה ירידה מסוימת.
הממשלה ביטלה את צווי הפיקוח על המחירים בהדרגה.
המדיניות הכלכלית שכוננה בשנת 1988 תחת ממשלתו של יצחק שמיר, שכללה ליברליזציה מודרגת של הכלכלה, פתיחת תחומים רבים במשק לתחרות, הפרטה, ומדיניות מוניטרית ופיסקלית זהירה (במיוחד תחת שר האוצר משה נסים) אומצו בקווים כלליים על ידי רוב הממשלות שבאו אחרי כן, כולל הממשלות שבראשות מפלגת העבודה (בשנים 6–1992 ו-1999–2000).
ב-1989 נכנסה לתוקף רצועת הניוד שהובילה לאחר תשע שנים לביטול התערבות בנק ישראל במטבע חוץ.
בסוף שנות ה-90 ירדה האינפלציה לשיעור של פחות מ-10%, ובשנת 2000 נרשם שיעור קרוב ל-0%.
גם בשנים שלאחר מכן הייתה האינפלציה נמוכה, ואפילו שלילית.
ירידה זו נבעה ממדיניות מוניטרית מחמירה של בנק ישראל, שכללה בעיקר ריבית גבוהה על הלוואות.
בנוסף נעשו שינויים במבנה המשק.
רוב הגורמים הכלכליים המרכזיים בשוק בתחילת שנות השמונים, לבד מהבנקים, נעלמו או נדחקו לשולי הפעילות במשק הישראלי.
השליטה בכלי האינפלציוני המרכזי, הריבית, הועברה במידה רבה לשליטה בלעדית של בנק ישראל, שבראשו הועמדה שורה של נגידים מהאסכולה המוניטריסטית.
נגידים אלה צידדו בשמירת הריבית בגובה רב, ודרבנו את הממשלה לקצץ את תקציבה לעיתים קרובות.
הבעיה העיקרית שאיתה התמודדה המערכת הכלכלית בישראל בתחילת המאה ה-21, במיוחד בתקופת תחילת האינתיפאדה השנייה הייתה אבטלה גבוהה שעמדה על כ-10% מכוח העבודה (שיעורים דומים לאלה של המיתון הקשה בשנות ה-60), ושיעורי צמיחה נמוכים יחסית.
עם זאת, מגמה זאת השתנתה לקראת אמצע העשור הראשון, עם שיעורי צמיחה גבוהים של כ-5%-6% וירידה באבטלה.
בנק ישראל מנהל מדיניות מוניטרית המכוונת ליעד אינפלציה של בין 1% ל-3%.
ברוב העשור השני של המאה ה-21 רמות האינפלציה בישראל היו נמוכות במיוחד והיו מתחת ליעד של בנק ישראל.
עם זאת עובדה זו לא עוררה ביקורת ציבורית רבה כלפי הבנק.
האינפלציה החלה לטפס בשנים 2021 ו–2022 כחלק מגל האינפלציה העולמי, אך לא הייתה גבוהה יחסית לאינפלציה שנרשמה בארצות הברית ובאירופה באותה עת.
הריבית הועלתה ובשנת 2023, האינפלציה החלה לרדת.
בינואר 2024, שיעור האינפלציה השנתי ל-3%.
נתון זה היה היעד העליון של בנק ישראל בטווח שנקבע על 1%-3%, וזאת לראשונה מאז תחילת שנת 2022. בהמשך השנה, היא עלתה מעל הטווח
ביטויי המשבר הכלכלי בתרבות הפופולרית
המשבר הכלכלי, תחושות הבלבול וחוסר האונים של האזרחים, ואי האמון בהנהגה הפוליטית, מצאו את ביטויים בקבוצת סרטי קומדיה שנוצרו במהלך שנות השמונים.
בין הסאטירות העוסקות במצב הכלכלי-חברתי: האיש שבא לקחת (1982), השיגעון הגדול (1985), האינסטלטור (1986) והמובטל בטיטו (1987).
אינפקציה היא להקת פאנק-מטאל אלטרנטיבי ישראלית שהוקמה ב-1995 בפתח תקווה.
הלהקה מתאפיינת בשירים בוטים, לרוב בעלי נימה הומוריסטית ולעיתים הומור שחור.
הלהקה לא נחשבה לחלק מהמיינסטרים המוזיקלי ולא הושמעה ברדיו.
בעיקר בשל הטקסטים הפרובוקטיביים שלה.
אך צברה קהל מעריצים בהופעות שקיימו במועדונים.
קהל המעריצים הנרחב משך לבסוף את תשומת לבה של חברת MCI, והיא חתמה עם הלהקה על חוזה להפקת אלבום.
האלבום "ככה מפנקים" יצא בשנת 2000 בהפקתם המוזיקלית של חברי להקת רוקפור: ברוך בן יצחק ואלי לולאי.
לאחר הפצת האלבום נתגלע סכסוך משפטי בין הלהקה לחברת MCI, סכסוך שגרם להפסקת הפצת האלבום.
לבסוף זכתה הלהקה במשפט מול חברת התקליטים, וקיבלה את הזכויות על האלבום.
בשנת 2005 חתמה הלהקה על חוזה הפצה עם חברת התקליטים NMC.
במאי 2005 יצא אלבומם השני, "בכיף", וכשבועיים אחריו הופץ מחדש גם אלבומם הראשון.
הופעות הלהקה נוטות להיות חריגות, וכוללות תלבושות מוזרות, קטעי קישור וגרסאות כיסוי, לרוב הומוריסטיות, לשירי ילדים או להיטים, ביניהם "עד הקצה" של דנה ברגר, "זה היה ביתי" של מני בגר ו-"Eye of the Tiger" של סורבייבר.
ניר טרטר הכיר את גיא בן שטרית בעת ששניהם היו בתיכון.
בעת שטרטר הוזמן למסיבת יום הולדת של בן שטרית והחלו לנגן ביחד.
היוזמה ללהקה הגיעה לאחר שנים של חברות של שניהם, לאחר שטרטר טען שהשירים של בן שטרית מתאימים להשמעה ציבורית.
גיא שמי צורף ללהקה לאחר שבן שטרית איתר אותו בעת שהיו שניהם סטודנטים ב"רימון בית ספר למוזיקה".
אינפקציה הוקמה בשנת 1995 מיד לאחר גיוס ההרכב:
ניר טרטר – שירה וקלידים
גיא בן שטרית – גיטרה ושירה
גיא שמי – גיטרה מובילה
ירון שראל – גיטרה בס
ב-1996 הוציאה הלהקה את קלטת הדמו הראשונה שלה, וזו כללה את השירים "עוד יום בחיי" המוכר כ"טמפון עם דם", "נקרופיל", "זכוכיות על הלשון", "ככה מפנקים" ו"רוק ישראלי".
לאחר מכן החליפה הלהקה את הבסיסט שגיא צורף בירון שראל.
חבר אחר, ערן רוטזק, הודיע על כוונותיו לפרוש מהלהקה כבר לאחר הוצאת הדמו, ולבסוף פרש מהלהקה.
במקומו תפס גיא בן-שטרית את עמדת הגיטרה, ורן יורגנסון צורף ללהקה בתור מתופף.
בהמשך השנה הורכב הדמו השני; הוא הגיע לחנויות וכל עותקיו נמכרו.
בשנת 1999, לאחר שטרטר החליט להתמקד בתפקידו כסולן, צורפה ללהקה הקלידנית שרית שצקי (שנודעה בעבר כמנהיגת להקת הפאנק "Anus").
בהרכב זה החלו חברי הלהקה להקליט את אלבומם הראשון, ככה מפנקים.
בסוף אותה שנה פרשה שצקי, וב-2000 יצא האלבום לאור.
האלבום אף קיבל הכרה כבר לפני יציאתו בתוכנית הרדיו "נקודת הג'ק" בהגשת ג'קי שרגא.
לאחר הוצאתו הודיע רן יורגנסון על כוונותיו לעזוב את הלהקה ועומרי הנגבי הצטרף ללהקה ותפס את עמדת התופים במקומו.
חברי הלהקה הוציאו את האלבום "בכיף" בשנת 2005, זמן קצר לאחר צירופו של החבר השישי, טל מטמור, שהיה אחראי לעיבודי המחשב וגם מנגן על גיטרה.
גיא בן שטרית ועומרי הנגבי חברים היום בלהקת אטליז.
בספטמבר 2014 התאחדו אינפקציה בהופעה במועדון הבארבי בתל אביב.
לאחר שנמכרו כל הכרטיסים מראש, גם לשְלוש ההופעות שנוספו, החליטו חברי הלהקה לצאת לסיבוב הופעות ארצי.
באיחוד השתתפו כל חברי הלהקה לדורותיה על אותה במה.
בנובמבר 2016 התקיימה הופעה של הלהקה בהרכב מחודש – ניר טרטר וגיא בן-שטרית מלוּוים בשלושה נגנים חדשים וצעירים – רועי חן, דוד בנימיני והדר לוי.
גיא בן שטרית – גיטרה
גיא שמי – גיטרה ושירה
רן יורגנסון – תופים (באלבום "ככה מפנקים")
עומרי הנגבי – תופים (באלבום "בכיף")
טל מטמור – גיטרה ומחשב (באלבום "בכיף")
אינץ' (מאנגלית: Inch; נכתב גם אינטש; מסומן על ידי או "; נקרא גם צול על פי הגרמנית: Zoll) היא יחידת מידה לאורך השווה ל־2.54 סנטימטרים, חלק ממערכת היחידות המכונה "מערכת היחידות הבריטית" המשמשת בבריטניה, בארצות הברית ובמדינות בודדות נוספות.
נהוג לייצג את יחידת המידה אינץ' בעזרת תגיים (″, double prime) מימין למספר.
לדוגמה, 4″ הם 4 אינץ' (בעוד שגרש בודד מציין רגל – 12 אינצ'ים).
אורכים הקטנים מאינץ' מצוינים בשברים.
אינץ' אחד שווה ל־2.54 סנטימטרים.
12 אינצ'ים הם רגל, ו־36 אינצ'ים הם יארד.
אינץ' משמש כיחידת מידה לגודל צגים ברחבי העולם, גם במדינות שבהן נהוגה השיטה המטרית.
גודל המסך הוא אורך אלכסונו באינצ'ים.
בניגוד למדידות שונות שבהן ממירים מידות באינץ' ליחידות מידה גדולות יותר כגון רגל, כאשר מודדים גודל צגים לא נוהגים להמיר את יחידת המדידה וכך מופיעות מידות מסך כגון 40 אינץ'.
נהוג להשתמש באינץ' גם לציון קוטר כלי ירייה, בעיקר מקלעים (למשל מקלע 0.5, ומקלע 0.3).
בישראל מידות בגדים מופיעות לעיתים תכופות באינץ', בעיקר כשמדובר בסחורה אמריקנית ובריטית.
אף שהאינץ' הוא יחידת אורך, הרי במחלקות המודעות בעיתונים בישראל הוא משמש כיחידת שטח למדידת שטחן של מודעות.
זאת כיוון שרוחב המודעה קבוע (רוחב טור בעיתון), ולכן מודעה של אינץ' פירושה מודעה שגובהה אינץ' אחד והיא משתרעת על טור אחד בעיתון.
דוגמה לכך מופיעה ב, שבו נאמר על מודעות המתפרסמות בעיתונים יומיים, בשבועונים או בירחונים: "מודעה לא תהא גדולה מ־40 אינץ'".
צול (Zoll, המילה הגרמנית לאינץ') היא יחידת מדידה שמשמשת בעיקר למדידת קוטר צינורות.
צול ואינץ' הם שמות נרדפים אך הגרסה האוסטרית של צול – צול וינאי – שונה באורכה.
בישראל לעיתים מתייחסים בכינוי צול לצול וינאי ולא לאינץ'.
בקוטרי צינורות בישראל נהוג להשתמש בצול גם בצורה מקורבת לשם הנוחות, כלומר המידה האמיתית היא בסנטימטרים והיא מצוינת יחד עם מידה קרובה לכך בצול.
צול משמשת כמידה לקוטר חיצוני של צינור המוגדר בטבלה:
בעבר הייתה מקובלת המידה מיל (mil), שאורכה אלפית האינץ', כלומר 0.0254 מילימטר או 25.4 מיקרומטר.
באנגליה יחידה זו נקראת Thou או point.
מידה זו הייתה בשימוש במכניקה עדינה ובאלקטרוניקה, למשל במעגלים משולבים, מעגלים מודפסים, ולהגדרת הממדים של שבבים (המארז של מעגל משולב), בפרט לקביעת המרחק בין ה"רגליים".
תעשיות אלו עברו לשימוש במידות בשיטה המטרית, והשימוש במיל נעלם כמעט לחלוטין.
המידה מיל עדיין משמשת בתעשיית הצנרת למדידת עובי דופן צינור בצנרת דקת דופן להשקיה או קוטר חוטים.
אינצ'ון (בהנגול: 인천광역시, בהנג'ה: 仁川廣域市, IPA: , תעתיק מדויק: אינצ'האן) היא עיר נמל בצפון-מערב קוריאה הדרומית הנמצאת באזור הבירה סיאול לחוף הים הצהוב.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020, אוכלוסיית העיר מנתה כ-2.9 מיליון תושבים והיא העיר השלישית בגודלה במדינה, אחרי סיאול ופוסאן.
בעיר שוכן נמל התעופה הבינלאומי של אינצ'ון, המשרת את הבירה סיאול.
העיר מאוכלסת מאז התקופה הנאוליתית, והתגוררו בה רק 4,700 איש כאשר העיר הפכה לנמל בינלאומי בשנת 1883. הצמיחה של העיר הובטחה בעת המודרנית עם התפתחות הנמל שלה ובשל היתרונות הטבעיים שלה כמו קרבתה לחוף ולבירת דרום קוריאה.
במהלך מלחמת קוריאה נכבשה אינצ'ון על ידי הצבא הצפון-קוריאני ב-4 בספטמבר 1950. עשרה ימים לאחר מכן פלשו כוחות אמריקאיים מן הים ובעקבות קרב אינצ'ון, שבו הובסו הצפון-קוריאנים, שוחררה העיר ב-19 בספטמבר אותה שנה.
העיר אירחה את משחקי אסיה בשנת 2014.
אינפנטה (בספרדית: Infante בלשון זכר ו-Infanta בלשון נקבה, משמעות המלה היא 'ילוד' או 'ילודה') הוא תואר אצולה שניתן במלכויות ספרדיות לצאצאים מלכותיים שאינם יורשים את המלוכה ובפורטוגל לכל צאצאי בית המלוכה.
אינפלציה כרונית מוגדרת כעליית מחירים המתמשכת זמן רב יותר מאשר אינפלציה רגילה.
צרכנים קונים מוצרים ושירותים כדי להימנע מלשלם עליהם מחיר גבוה יותר בעתיד.
עסקים מתרכזים בהשקעות לטווח הקרוב ופחות לטווח הרחוק.
ישנה העדפה לקצץ בחסכונות לטווח הרחוק כגון קרנות פנסיה, ביטוחים, איגרות חוב ארוכות, וזאת בשל אינפלציה שמורידה את ערך אותם חסכונות לטווח ארוך.
ממשלות מגדילות את ההוצאה הכספית בציפייה להכנסה גבוהה יותר בעתיד.
אינפלציה כרונית מגיעה ל-10% ועד 30% לשנה במדינות מתועשות ועד 100% ויותר במדינות מתפתחות.
אינפלציה כרונית נוטה להיות אינפלציה קבועה וכן לעלות יותר ויותר מאחר שנוצרים עיוותים כלכליים וישנו צפי שלילי ביחס לכלכלה.
במקרים חמורים, אינפלציה כרונית מתפתחת להיפר-אינפלציה, הגורמת לקריסת כל המערכת הכלכלית.
אינקה קולה (Inca Kola) הוא מותג פרואני של משקאות מוגזים.
צבעו של המשקה צהבהב, וטעמו מתוק ומזכיר טעם של מסטיק.
המותג מיוצר גם בגרסה דיאטטית.
הוא מיוצר בידי תאגיד חוסה ר.
לינדלי, ו-60% מהבעלות על המותג הם בבעלות חברת קוקה-קולה.
המותג נקרא על שם אימפריית האינקה, ששלטה במרבית שטחה של פרו עד המאה ה-16 ובירתה הייתה העיר קוסקו.
המילה "קולה" נכתבת באות K ולא באות C, כמקובל, משום שפירוש המילה "cola" בספרדית הוא זנב, והיצרנים חששו לשווקו בשם זה, בתקופה שבה מוצרים בינלאומיים כקוקה-קולה עוד לא היו מוכרים בפרו.
ב-1910 החלה משפחת מהגרים אנגלית בלימה, משפחת לינדלי, בייצור משקאות קלים בבקבוקים.
בשנת 1928 התאגדה החברה באופן רשמי, וחוסה ר.
לינדלי היה למנכ"ל הראשון שלה.
לינדלי למד מיצרנים מקומיים אחרים על הלואיזה הלימונית, ולאחר שערך מספר ניסיונות, הושק המשקה ב-1935. עד אמצע שנות ה-40, כבר הייתה האינקה קולה אחד המשקאות הבולטים במדינה.
בקבוקי המשקה עוטרו באיורים אופייניים למסורות האינדיאניות והלאומיות של פרו, וב-1970, כשחלשה האינקה קולה על 38% משוק המשקאות הקלים במדינה, הוחל בשיווקה כ"המשקה של פרו" (La Bebida del Perú).
שיווקה כמשקה לאומי בא לידי ביטוי גם בסיסמאות הפרסום שליוו אותה מאז שנות ה-80, תחילה מ"טעם לאומי!" (¡De Sabor Nacional!) ובהמשך "הטעם של פרו" (El Sabor del Perú), סיסמה שמלווה אותה גם כיום.
בשנות ה-80 החלה חברת פפסיקו בעלת המותג "פפסי" בקמפיין "אתגר הפפסי", אותו הנהיגה במדינות נוספות.
במסגרת הקמפיין, נערכו מבחני טעימה לעוברי אורח, שהשוו בין פפסי קולה לבין קוקה-קולה.
הקמפיין נכשל, שכן טועמים רבים העדיפו את קוקה-קולה, או שכעסו על כך שבסוף המבחן נאמר להם שטעו.
בעקבות הקמפיין, צנח נתח השוק של פפסי לשיעור זניח של 3%.
היעלמותה של פפסי מהזירה הביאה למאבק דו ראשי בין אינקה קולה (שהחזיקה באותה עת ב-35% מנתח השוק) לבין קוקה-קולה (שהחזיקה באותה העת ב-21% מנתח השוק).
קוקה-קולה פתחה במבצע שיווק אגרסיבי, עד שב-1995 הגיעה כמעט לשוויון (32.9% לאינקה קולה ו-32% לקוקה-קולה).
המגמה נעצרה רק לאחר שרשת המזון המהיר המקומית במבוס החליטה למכור את מוצריה של אינקה קולה במקום את של קוקה-קולה, ולאחר שרשת מקדונלד'ס אילצה את קוקה-קולה להסכים לכך שבסניפיה יימכרו גם משקאות מתוצרת אינקה קולה.
בסופו של דבר החליטו החברות לאחד כוחות.
ב-1999 רכשה קוקה-קולה 50% ממניות אינקה קולה ו-30% ממניות חוסה ר.
לינדלי תמורת 300 מיליון דולרים.
כחלק מההסכם, ניתנו זכויות השיווק של קוקה-קולה בפרו לחברת חוסה ר.
לינדלי, וכן נקבע כי קוקה-קולה תפעל לשיווקם של מוצרי אינקה קולה מחוץ לפרו (בפועל נעשה הדבר בארצות הברית ובאקוודור).
איחוד הכוחות הביא לעלייה בכוחם של מותגים מקומיים אחרים, הבולט שבהם קולה ריאל, שמשווקיהם טענו כי אינקה קולה אינה עוד משקה פרואני, ואילו הם כן.
עם זאת, אינקה קולה היא עדיין המותג המוביל בפרו, וקוקה-קולה אחריה.
מלבד ההסכם עם קוקה-קולה, משווקים מוצרי אינקה קולה בכ-25 מדינות ברחבי העולם.
רשת הפיצריות הישראלית פיצה מטר שיווקה את המשקה בסניפיה באופן עצמאי.
אינפנטה איזבלה מקסטיליה (בספרדית: Infanta Isabella de Castilla, ובאנגלית: Infanta Isabella of Castile; 1355 לערך - 23 בדצמבר 1392) הייתה בתם של פדרו, מלך קסטיליה ושל מריה דה פאדייה, ואחותה הצעירה של אינפנטה קונסטנסה מקסטיליה, דוכסית לנקסטר.
בשל נישואיה לאדמונד מלאנגלי, דוכס יורק, נשאה איזבלה את התואר דוכסית יורק.
איזבלה נולדה בשנת 1355 לערך.
בשנת 1372, בין ה-1 במרץ וה-30 באפריל נישאה איזבלה לאדמונד מלאנגלי, דוכס יורק, בנו הרביעי של המלך אדוארד השלישי.
לבני הזוג נולדו שלושה ילדים:
קונסטנס מיורק (1374 - 29 בנובמבר 1416), נישאה לתומסה לה דספנסר, ואמה של איזבל לה דספנסר, רוזנת ווסטר ווורוויק;
בשנת 1378 הוענק לאיזבלה תואר ליידי של מסדר הבירית.
איזבלה נפטרה ב-23 בדצמבר 1392 ונקברה ב-14 בינואר 1393 בבית האחוזה המלכותי בקינגס לאנגלי בהרטפורדשייר שבאנגליה.
לפי אגדות מימי הביניים, האינקובוס (incubus, ברבים: אינקובי, מהפועל הלטיני incubo שמשמעו "סיוט") הוא שד בעל דמות גברית, שמפתה נשים לשכב עמו או, לחלופין, אונס אותן בשנתן.
האינקובוס יכול לשכב עם נשים כדי לעבר אותן, כמו באגדה על מרלין, ויכול לעיתים להביאן עד לתשישות או למוות על ידי כך שהוא ניזון מאנרגיית החיים שלהן.
לאינקובוס קיימת מקבילה ממין נקבה, "סוקובוס" (Succubus).
בימי הביניים נשים נחשבו לחלשות יותר ובעלות דמיון רב משל הגברים.
ההשפעה של הדמיון כך האמינו יכולה להשפיע הן על חייה הדתיים והן על אמונתה באמונות תפלות.
הדמיון משפיע על הרגש הנפשי ומחדיר בנפש רגשות רעים.
דמיון זה נתפס גם כמאפשר לשד להשפיע על האישה.
השדים חודרים אל הדמיון באמצעות נוזלי הגוף וכאשר הם חודרים לדמיון הם משדרים תמונות הדומות למציאות אותה הם רואים.
בנוסף לדמיון, הנשים נחשבו לנושאות כוח רע.
השיוך לרוע ולטומאה בא בין היתר בהקשר מיני ובאמירה שנשים מסוימות הן מכשפות.
הדמיון הנשי היה לקרקע פורייה לחיבור שבין נשים לבין שד מסוג אינקובוס, הנכנס לתוך החלל המיני.
שדים ורוחות הם חסרי גוף ועל כן הם יכולים ללבוש ולפשוט צורה לפי הצורך, וכל רצונם הוא לרצות את הגוף הפיזי אתו בו הם נמצאים ולכן הם יכולים להיות גם ממין זכר וגם ממין נקבה.
ג'ון נידר בן המאה ה-15 הסביר שנשים סבלו יותר מגברים ממפגש עם שדים, נשים באמצעות הדמיון וגברים בהתמודדות עם הפרעה בזקפה ובניסיון להתגבר על היצר.
כאשר האישה מסכימה להינשא לשד הוא עושה פעולה טקסית בה הוא שם יד אחת על רגליה והשנייה על ראשה ובכך חותם את הקשר ביניהם.
ברגע שהיא מסכימה לקשר, נוצר הסכם מחייב שלא ניתן לבטלו, וגם אם האישה תנסה להימנע מעונש בהצהרה שהיא לא הסכימה, הקשר אינו מופסק.
המפגש המיני של האישה עם השד הוא פעולה שנעשתה בהסכמה.
הדרך היחידה שבה האישה יכולה להינתק מקשר עם שד היא על ידי התוודות בתזמון מדויק או באמצעות הצלה על ידי קדושים.
לפי מָלֶאוּס מָלאֶפיקארום (Malleus Maleficarum), או "פטיש המכשפות", הסוקובי אוספות את הזרע מהגברים שהן שוכבות איתם, והאינקובי משתמשים בו להפרות נשים.
ילדים שנולדו כתוצאה מכך אמורים להיות יותר רגישים להשפעת שדים.
דמויות דומות לאינקובי מוזכרות לראשונה ברשימת שמות המלכים השוּמרים ב"כתבי לברטו" משנת 2400 לפנה"ס.
נמצאה טבלה ובה נמנים שמו של גילגמש ושמו של אביו המוזכר כשד לילוּ.
נאמר כי לילוּ מטריד ומפתה נשים בשנתן, והוא אחד מארבעה שדים שהיו שייכים למעמד ערפדים או סוג של רוחות רפאים.
ואילו לילית, מהמיתולוגיה היהודית האזוטרית, היא שדה נשית המטרידה גברים ומופיעה בחלומות ארוטיים שלהם.
בדומה לשדים, לא קיים תיאור מדויק ואחיד למראם של האינקובי.
למרות זאת, לעיתים, בדומה לסוקובוס, האינקובי מתוארים כגברים יפים ומפתים בעלי מאפיינים חיצוניים המשויכים לשדים (כנפיים, קרניים וכדומה), ולעיתים מתוארים כדמונים שעירים ונמוכים.
במיתולוגיה הרומנית, דמות האינקובוס הקרוי "זבורטור" ("המעופף") היא של גבר צעיר ויפה תואר.
הרב מאיר מלובלין קיבל שאלה לפיה שד בשם טרכט הופיע בפני אישה בדמות אדם, פעם כבעלה ופעם כפריץ.
השאלה הייתה האם היא מותרת לבעלה.
המקור מתאר דיון ארוך שבו הוא דן בשאלה אם ביאת שד היא כמו ביאת אדם או כמו של בהמה.
אם אנו מקבילים את מעשה השד למעשה אדם הרי שהיא אסורה לבעלה כמו במקרה של ניאוף, אך אם המעשה דומה למעשה של בהמה אזי האיסור אינו נתפס כניאוף ועל כן היא מותרת לבעלה.
הרב מאיר מלובלין סבר שהיא אינה נחשדת בזנות ועל כן מותרת לבעלה, מאחר שמפגש מיני בין אדם לבין כל דבר שהוא אינו אדם, כלומר בהמה או רוח, אינו נחשב כביאה במובנה הרגיל.
המקרה השני מופיע בספר חיים שאל של חיים יוסף דוד אזולאי ובו תיאור דומה.
בשאלה מתואר מקרה של קבוצת נשים שהתגלתה בפניהם דמות שהורתה להם לבצעה מעשים שונים, היה חשד שגם במקרה זה מדובר בשד כי הדמות הופיעה בחדר סגור בפני אישה הנמצאת לבדה.
במקרה זה קבוצת נשים מעיר אחת המתקבצות בבתים אחת של השנייה וכאשר אחת הנשים חולה התרופה שלהן היא לצאת במחול.
בעלת הבית בשלב מסוים נכנסת לחדר לבד ושם מתגלה בפניה דמות, ההשערה היא שמדובר בדמות של שד.
גם כאן השואלים מבקשים לדעת האם הנשים מותרות לבעליהן.
המשיב עונה באריכות ובדומה לתשובתו של ר' מאיר מלובלין, מנמק שביאת שד אינה כביאת אדם, ושאם במקרה של אדם מעשה זה ייחשב כאיסור, במקרה של שד או בהמה אין מדובר באיסור המונע מנשים לחזור לבעליהן.
נקודה נוספת בה נוגע המשיב היא בשאלת מעמדו של ילד ומתי ניתן לומר שהוא הופך לבוגר.
אם הילד הוא בוגר הרי הוא איש ולכן האיסורים חלים עליו, אם הוא עדיין ילד המעשה אמנם שלילי אך אין מדובר במעשה ביאה של בוגר.
המקרה השלישי מופיע בספר 'מחנה חיים' של הרב חיים סופר וגם בו סיפור על אישה שנבעלה לשד שנכנס לחדרה כשהחדר היה נעול.
שאלות דומות מופיעות במספר ספרי שו"ת.
השאלה נידונה בהרחבה בספרות השו"ת אך בלי להזכיר את שם השד.
במקור נוצרי מופיע סיפור דומה לזה המופיע במקורות היהודיים.
בסיפור מתוארת נזירה שהייתה בטוחה בהיותה טהורה וראויה לאהבתו של האל.
לילה אחד בזמן שעסקה במדיטציה בחדרה התגלתה בפניה דמות שבלילה הראשון הייתה בדמות מלך שטען שהוא האל, ובלילות הבאים הופיעה בדמויות שונות, עד שהבינה שהיא שגתה ומי שהתגלה בפניה הוא למעשה שד.
זבורטור (ברומנית: Zburător "מתעופף", מהפועל הרומני: a zbura "לעוף" שמקורו בלטינית וולגרית exvolare, באיטלקית svolare) הוא דמות דמונית ארוטית במיתולוגיה הרומנית, בתרגום משמעותו "מעופף".
בדרך כלל הוא מתואר כצעיר יפה תואר ושחור שיער, הנכנס לבתים דרך חלונות או ארובות, ומטריף בלילות את שנתן של נערות ונשים צעירות, על ידי נשיקות ועינוגים מיניים.
על מיתוס ה"זבורטור" כתב המלומד הרומני, הנסיך דימיטריה קנטמיר בספרו בלטינית "תיאור מולדובה" (Descriptio Moldaviae) (1716-1714).
לדבריו, הזבורטור רוח רפאים, גבר צעיר יפה תואר הפוקד באמצע הלילה את הנערות, ובמיוחד את הנשים הנשואות לא מזמן, ומקיים איתן יחסי מין שאינם נראים על ידי איש, אף לא על ידי הבעל השוכב לצידו.
עם זאת ציין קנטמיר שנמצאו בעלים שחוננו בתכונות מיוחדות שתפסו "זבארטורים" כאלה והענישו אותם.
ה"זבורטור" הוא מסוכן, יש לו כוח פיתוי עצום וגורר את קרבנו למגעי מין חסרי גבולות הגורמים למותה.
לפי אחד ההסברים העממיים של התופעה ה"זבורטור" אינו אלא תוצר של געגועים או חלומות של הנערות המתבגרות עצמן ודמותו כצלם הגבר הנחשק בדמיונן, באופן נדיר ישנם סיפורים שבהם מתואר ה"זבורטור" בצורת להבה בעלת ראש גבר.
המיתוס הפך לנושא פואמה רומנטית מאת הסופר יון אליאדה רדולסקו, בשם "זבורטורול" (Sburătorul, לפי הכתיב הארכאי שבו כתב המחבר).
האגדה מופיעה שוב בספרות הרומנטית המאוחרת הרומנית, בשיריו של מיכאי אמינסקו - "קלין (דפי סיפור)" ו "לוצ'אפרול" (כוכב השחר) (1884).
לפעמים בטעות היו שבלבלו את מושג ה"זבורטור" עם דמויות דרקונים מסוג זמאו.
אינקה גרינגס היא כדורגלנית עבר גרמנייה ששיחקה כחלוצה.
גרינגס היא סגנית מלכת השערים בכל הזמנים של הליגה הגרמנית, כשלזכותה 195 שערים.
אינקה גרינגס נולדה באוקטובר 1978 בדיסלדורף, שהייתה באותו זמן חלק מגרמניה המערבית.
בתור ילדה, רצתה גרינגס להיות שחקנית טניס, אך אף מועדון לא הסכים לקבל אותה.
היא שיחקה שם חמש שנים, וב-1995 חתמה בקבוצה המקצוענית, דיסבורג 2001. מהר מאוד הפכה גרינגס לאחת מהשחקניות החשובות בקבוצה, ולאחת מהכובשות הטובות ביותר בכדורגל הגרמני.
בעונת 1997/98, הובילה גרינגס את קבוצתה לזכייה ראשונה אי פעם בגביע הגרמני, תוך כדי שהיא כובשת שלושער בגמר נגד פ.ס.וו פרנקפורט.
בעונה שלאחר מכן, היא זכתה בפעם הראשונה בתואר מלכת שערי הליגה, ואף נבחרה לכדורגלנית השנה בגרמניה על ידי עיתונאי הספורט.
במהלך העשור הבא, הפכה גרינגס למלכת השערים בכל הזמנים של הליגה הגרמנית ולאחת השחקניות הבולטות בליגה.
בעונת 1999/00, זכתה גרינגס עם דיסבורג באליפות ראשונה בתולדות המועדון, תוך כדי שהיא קובעת שיא שערים לעונה בליגה הגרמנית - 38 כיבושים אישיים.
בהמשך העשור, המשיכה גרינגס לכבוש בצרורות, אך לא הצליחה לעזור לקבוצתה בהשגת תארים נוספים.
רק בשנת 2009, הבצורת הופסקה, ודיסבורג זכתה בגביע ראשון מזה 12 שנים.
הישג השיא של הקבוצה הגיע באותה עונה, כאשר הם ניצחו בגמר גביע אופ"א את זבזדה פרם הרוסית, וזכו בתואר בינלאומי ראשון בתולדותיהם.
שנה לאחר מכן, זכתה הקבוצה שוב פעם בגביע הגרמני, וגרינגס נבחרה פעמיים ברציפות לכדורגלנית השנה בגרמניה (2009, 2010).
בשנת 2011, הביעה גרינגס את רצונה לעזוב את גרמניה ולעבור למועדון בינלאומי אחר, ונענתה בחיוב.
ב-1 בספטמבר 2011 היא חתמה בקבוצה השווייצרית, ציריך פראון - שיאנית האליפויות של הליגה השווייצרית.
כבר בעונתה הראשונה בקבוצה היא זכתה בדאבל, וב-2013 עברה לשחק בליגה האמריקאית החדשה - NWSL.
לאחר עונה אחת בארצות הברית, חזרה גרינגס לשנת פרישה במדי קלן הגרמנית.
במאי 1996, כשהיא בת 17 בלבד, ערכה גרינגס את הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה במשחק נגד פינלנד.
שלוש שנים לאחר מכן, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת לגביע העולם שנערך בארצות הברית, ואף כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר.
למרות זאת, הודחה גרמניה ברבע הגמר על ידי המארחת.
שנה אחר כך, היא זכתה עם גרמניה במדליית הארד באולימפיאדת סידני, לאחר ניצחון על ברזיל במשחק על המקום השלישי.
במהלך הטורניר כבשה גרינגס שער אחד בלבד - בשלב הבתים נגד אוסטרליה.
קריירת הכדורגל של גרינגס, בעיקר זו הבינלאומית, נפגעה לא מעט בעקבות הפציעות הרבות שעברה.
היא החמיצה את אליפות אירופה ב-2001 שנערכה בגרמניה ואת גביע העולם ב-2003 עקב פציעות אלו.
קצת לפני אולימפיאדת אתונה 2004, קרעה גרינגס את הרצועה ברגל, והודיעה על פרישה מכדורגל.
למרות זאת, היא חזרה בה מההחלטה בזמן טיפולי הפיזיותרפיה שעברה.
שנה לאחר מכן, כבשה גרינגס ארבעה שערים וסיימה כמלכת השערים של אליפות אירופה שנערכה באנגליה.
באותו טורניר היא זכתה עם גרמניה בתואר, תוך כדי שהיא כובשת את אחד משערי הניצחון בגמר נגד נורווגיה.
את גביע העולם ב-2007 ואת אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008, החמיצה גרינגס עקב מריבה עם מאמנת הנבחרת - סילביה נייד.
לקראת אליפות אירופה 2009, חזרה גרינגס לסגל הנבחרת, והובילה את גרמניה לזכייה שביעית בתואר.
היא סיימה בפעם השנייה ברציפות כמלכת השערים של הטורניר, ואף נבחרה לשחקנית המצטיינת.
בגביע העולם ב-2011, כבשה גרינגס שני שערים, אך גרמניה הודחה כבר ברבע הגמר, אף על פי שהייתה אחת המועמדות לזכייה.
ב-30 ביולי 2012, הודיעה גרינגס על פרישה מהנבחרת הלאומית.
ב-16 שנים בנבחרת, היא שיחקה 96 משחקים.
עם 64 שערים בינלאומיים, מדורגת גרינגס במקום השלישי (אחרי בירגיט פרינץ והיידי מוהר) בטבלת הכובשות המצטיינות של נבחרת גרמניה בכל הזמנים.
ממוצע השערים שלה למשחק עומד על 0.69 - נתון המעמיד אותה במקום השני בגרמניה אי פעם, אחרי היידי מוהר.
הייתה בזוגיות עם בת נבחרתה, מרטינה פוס-טקלנבורג, עד שנת 2000. לאחר מכן ניהלה זוגיות עם הכדורגלנית לינדה ברזוניק ומאוחר יותר עם הכדורגלנן הרלד פאך.
אינק הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיע בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Young X-Men #1 מאפריל 2008, ונוצרה על ידי הכותב מארק גוגנהיים והמאייר יאניק פאקט.
אינק הוא האלטר אגו של אריק גיטר, נער אשר כוחותיו ניתנו לו במכון קעקועים על ידי המוטאנט לאון נונז, אשר הקעקועים שהוא יוצר מעניקים כוחות-על.
גיטר נכלא עקב תקיפת שוטר ושוחרר בידי סייקלופס, המצרף אותו לקבוצת האקס-מן הצעירים ושולח אותו לחסל את אחוות המוטאנטים החדשה, המורכבת מחברי המוטאנטים החדשים.
אינק נשלח גם לגייס חברים חדשים בקבוצה.
כאשר בליינדפולד תוקפת את דניאל מונסטאר, אינק תוקף אותה ומסגיר את שתיהן לסייקלופס, המתגלה כדונלד פירס המחופש.
אינק מקעקע קעקועים הנותנים לו כוחות נוספים, בהם טיסה וטלפתיה.
אינק עוזב את קבוצתו כאשר מתגלה כי הוא אינו מוטאנט.
הוא משתכר ומתקיף שלוחה שונאת מוטאנטים של מועדון הלפייר, ומוזעק לעזרת חבריו בידי סייפר.
אינק הולך לאמן הקעקועים, המקעקע לו שני קעקועים חדשים: מטה הרמס בעל יכולת ריפוי בידו השמאלית, וקעקוע המזמן את כוח הפניקס מעל עינו, כמו ג'ין גריי ורייצ'ל סאמרס.
אינק מציל את האקס-מן הצעירים מידי קבוצה אויבת שרכשה את כוחותיה מידי נונז, וחוזר לשורות הצוות לאחר שסייקלופס מביע את מורת רוחו מכוחות הפניקס שלו.
דניאל מונסטאר וסאן-ספוט מגלים כי הקעקועים קשורים ישירות לכוחותיו של אמן הקעקועים, אשר בתרדמת.
גריימלקין מתיידד עם אינק בשהותם בקבוצה, וטוען כי שניהם "חריגים" מחבריהם.
כאשר דאסט מתה ממצב בריאותי נסתר, אינק מחיה אותה ונופל למצב קטטוני.
חיה קובע כי כוחותיו קרובים לאלו של כוח הפניקס המקורי, אך אינם כמוהם.
עתיד דיסטופי שהוצג בחוברות האקס מן הצעירים מתאר גרסה מרושעת של דאסט, המבקשת להרוג את כל המוטנטים ואת אינק, וזאת כי "הרג את נשמתה" כשהחיה אותה.
נראה לאחרונה באירועי "אוטופיה" במאבק נגד האוונג'רס האפלים.
את דמותו של אינק בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: העתיד שהיה" מגלם השחקן גרג לואו.
אינציפּיט (Incipit, בלטינית: "זה מתחיל") או אתחלתא פירושם מספר מילים ראשונות של שורת הפתיחה של טקסט, כגון שיר או ספר.
במוזיקה מושג זה מתייחס לתווי הפתיחה של יצירה מוזיקלית.
לפני שהתחיל השימוש בכותרות ובכותרים, טקסטים זוהו לעיתים קרובות על ידי המילים הראשונות בהם.
כך, למשל, ספרים ופרשות בתנ"ך, פיוטים, תפילות וגם שירים פופולריים רבים ופזמונים.
בימי הביניים, האינציפיט נכתב לעיתים קרובות בגופן או בצבע שונה משאר הטקסט, כדי להבליט אותו, ולפעמים גם הוספו לו עיטורים מפוארים.
אמנם אינציפיט הוא מושג שמקורו בשפה הלטינית, אולם הנוהג של השימוש בו באזורים שונים בעולם קדם לה באלפי שנים.
השימוש באינציפיט לגבי שירים פופולריים רווח כיום עד כדי כך שלעיתים קרובות הוא משכיח מהציבור הרחב את השם שניתן לשיר על ידי היוצר.
אִינְקוּבָּטוֹר (וכן, חֲמָמִית) הוא מכשיר במיקרוביולוגיה המשמש למתן תנאים אופטימליים לגדילה של מיקרואורגניזמים – חיידקים, פטריות, נגיפים ופרוטיסטים.
המיקרואורגניזמים נזרעים במעבדה על מצע גידול הנמצא בצלחת או במבחנה; ליצורים שונים קיימת טמפרטורה שונה שבה גידולם הוא המהיר ביותר.
ההבדל נובע מהרכב וסוג החלבונים בתא של היצור.
חלבונים רגישים לשינויי טמפרטורה, כאשר שינוי קיצוני עלול לגרום להרס המבנה המרחבי שלהם (דנטורציה) להפסקת פעולתם, ואם תפקידם בתא חשוב—להפסקת גדילתו או למותו.
אורגניזם המודל הנחקר ביותר בביולוגיה, Escherichia coli, למשל, גדל בצורה מיטבית בטמפרטורה של 37 מעלות צלזיוס.
תגלית מקרית כזאת אינה צפויה על ידי הרופא המפנה, בשונה מממצא לא תקין, שחיפשו אותו במתכוון במבחן או סריקה אבחוניים.
המונח משמש בתחומי רפואה שונים אולם יישומו השכיח ביותר הוא במקרה של ממצאים בבלוטת האדרנל.
מדובר בסוגיה שכיחה מכיוון שב-4-1% של בדיקות ההדמיה של הבטן - לפי דרגת הרגישות והרזולוציה (בדיקות אקו, CT ו-MRI) מתגלה גוש באדרנל.
מעל שני שלישים מהאינצידנטלומות הן אדנומות קורטיקליות לא פונקציונליות (שאינן מפרישות הורמונים) ושיש להן מעט השלכות קליניות אם בכלל.
עם זאת קיימת גם אפשרות של הפרעות אחרות, בעלות פוטנציאל מסוים של הפרשת חומרים או של ממאירות.
אצל חולה שסבל מסרטן גילוין האקראי עשוי להוביל לאבחון ולטיפול מהיר.
פרט לאינצידנטלומות אדרנליות, תוארו ממצאים כאלה בספרות המדעית גם באיברים אחרים כמו בלוטת התריס, כבד, לבלב, לב, מוח וכו'.
אינצידנטלומות מתגלות בעת בדיקת דימות שהומלצה על ידי רופא מטפל (רופא משפחה או מומחה בתחום אחר) או בעת השתתפות במחקר במוסד רפואי.
תגליות מקריות אלה מעלות בעיות רפואיות, של אבחון, או בעיות אתיות בקשר ליידוע המטופל ובקשר להיקף הבדיקות והטיפולים שהוא זקוק להם.
אין תמימות דעים בקשר להגדרת האינצידנטלומות.
המונח משמש גם מחקרים תחום הגנטיקה והגנומיקה.
באדרנל - המיקום השכיח ביותר - לרוב גושים (גידולים), בדרך כלל לא פונקציונליים ושפירים.
הגידולים האדרנליים האלה הם האינצידנטלומות האופייניות.
ביותרת המוח - ניתן לגלות בה גידולים שפירים, שאינם מפרישים הורמונים.
בנתיחה שלאחר המוות אצל 10% מהמתים מעל גיל 18 מתגלים ממצאים ביותרת המוח שלא היו ידועים בעת חייהם (אדנומות שפירות בלתי פונקציונליות)
בכבד - מוצאים ציסטות פשוטות והמאנגיומות שבמרבית המקרים אינן זקוקות לטיפול כלשהו.
אצל חולים שאובחנו בעבר עם סרטן דרושה בחינה מיוחדת כדי להבדילן מגרורות.
בכליות אצל מעל 50% מהנבדקים ניתן למצוא ציסטות פשוטות, אחדות מהן גדולות למדי אבל שאינן גורמות לתסמינים ואינן זקוקות לטיפול כלשהו או מעקב מיוחד.
מצד שני רוב הגידולים הממאירים של הכליות נתגלים במקרה.
בחוליות ניתן לגלות המאנגיומות הזקוקות לטיפול כירורגי רק אם הן גורמות לתסמינים ברורים.
ברחם בבדיקת אקו מגלים די תכופות מיומות.
נדרשת כריתתן רק במקרים של מיומות גדולות ואינטרה-לומינליות הגורמות לדימומים (מטרורגיה) תדירים.
בריאות בצילומי רנטגן פשוטים ניתן לעיתים קרובות למצוא קשרירים המצריכים אבחנה מבדלת של הקשריר הריאתי הבודד.
במקרים מסוימים בצילומים המבוצעים מסיבה אחרת, כמו למשל טרום ניתוח, מתגלות גרורות ריאתיות של סרטן אקראי.
ב-14% מבדיקות CT של כל הגוף ניתן לגלות ממצאים ריאתיים.
בבלוטת המגן -ניתן לגלות בCT קשרירים וציסטות שפירים שאינם גורמים לשום תסמינים.
אולם במקרים מסוימים ניתן להיות פונקציונליים או קשרירים "קרים" אשר כן מצריכים ביופסיה.
המושג "אינצידנטלומה" שנוי במחלוקת מכיוון שלממצאים מסוג זה אין משהו משותף פרט לגילוים באקראי.
בנוסף, בעוד שמרבית האינצידנטלומות באדרנל הן שפירות, ישנם ממצאים אקראיים רבים בעלי משמעות קלינית הדורשים התייחסות וטיפול, ויש להזהר מכינוי כללי ולא מדויק שלהם.
הוצע במקום זאת השם "ממצא אקראי".
אינפרה סאונד (או אינפרא סאונד; באנגלית: Infrasound) הוא תדר תת-קולי.
במונחי האקדמיה ללשון העברית קוֹל תַּת-שִׁמְעִי
אינפרה סאונד הוא קול שהתדר שלו נמוך ממה שהאדם יכול לשמוע, כלומר מתחת ל-20 הרץ, בניגוד לאולטרה סאונד, קול שתדרו גבוה ממה שהאדם יכול לשמוע.
מקור המילה אינפרה סאונד היא המילה הלטינית infra (מתחת) וסאונד (sound, קול - מתחת לקול, על קולי).
מחקר משנת 2019 הראה שגלי קול מסוג אינפרא-סאונד הם כלי המאפשר ניטור ומיפוי סופות רעמים.
אינקובוס הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1966, שבויים על ידי לזלי סטיבנס, הופק על ידי אנתוני טיילור, ואשר צולם כולו באספרנטו.
בסרט כיכב ויליאם שאטנר, זמן קצר לפני שהחל לעבוד על סדרת המדע הבדיוני מסע בין כוכבים.
את הסרט צילם קונרד האל, שזכה בשלושה פרסי אקדמיה על סרטיו קיד וקסידי, אמריקן ביוטי והדרך לפרדישן.
אינקובוס היה הסרט השני שהשתמש בשפה המלאכותית אספרנטו, לאחר הסרט Angoroj (חרדות) שיצא ב-1964. השימוש בשפה בסרט נועד ליצור אווירה של עולם אחר, של מקום שאיננו מקום ספציפי, זרות.
סטיבנס אסר לדובב את הסרט לשפות אחרות.
עם זאת, על ההוצאה של הסרט ב-DVD נטען כי המטרה הייתה להגדיל את המכירות הבינלאומיות שלו.
משך שנים רבות נחשב הסרט לאבוד, עד שנמצא העתק שלו בפריז ב-1996, וכיום הוא זמין במלואו באינטרנט, עם כתוביות לאנגלית.
העלילה מתרחשת בעיירה המכונה נומן טואום (Nomen Tuum, בלטינית: שמך), שבה ניצבת באר הנחשבת כבעלת כוחות מרפא להפוך את השותים ממנה ליפהפיים.
בשל כך נמשכים לעיירה כל מיני אנשים מושחתים הנמשכים אחר האפקט הקוסמטי שלה.
בשל כך ידוע הכפר גם כמקום משכנם של כוחות אפלים ושדים.
סוקובי מפתות נשמות טועות המגיעות לשתות מן הבאר אל מותן, כשהן מציעות את נשמותיהן ל'אל החושך' או לגיהנום.
סוקובוס צעירה ומצליחה בשם קיה (אליסון אמס) מואסת ברעיון של הובלת הנשמות החוטאות והמושחתות בלבד לגיהנום, וחשה כי כוחותיה מבוזבזים, וכי עליה למצוא לעצמה טרף ראוי יותר.
אחותה הבוגרת, הסוקבוס אמאל (אלואיז הרדט) מזהירה את קיה כי נפש טהורה עשויה להביא עימה סכמה: אהבה.
קיה בכל זאת מחפשת איש דת שאותו תוכל לפתות לחושך, אך לאחר שהיא צופה בהתנהגותם של אנשי הדת היא מבינה כי גם הם מושחתים ודומים לקורבנותיה הקודמים באופיים.
בהמשך היא מזהה קורבן שנראה לה מתאים - מארק (שטנר), חייל צעיר שהגיע למקום עם אחותו הצעירה ארנדיס (אן אטמר) כדי לרפא את פצעי הקרב שלו.
קיה עוקבת אחרי זוג האחים כשהיא מתחזה לצעירה אבודה.
לאחר שהם עדים לליקוי חמה, קיה משכנעת את מרק ללוות אותה לים.
במהלך ליקוי החמה מתעוורת ארנדיס אשר הביטה ישירות לשמש.
היא מבוהלת ומחפשת את מרק בלא אוריינטציה.
בדרכם לים מרק וקיה מתחילים להמשך זה לזה, אך מרק מבהיר כי לא ישכבו אלא אם ינשאו.
בשעה שקיה ישנה, מרק נושא אותה לקטדרלה בכפר, אך קיה נמלטת משם מאימת הצלב והקדושים.
היא נרתעת מדמותו הקדושה ומאהבתו הטהורה של מארק, והטוהר שלו עושה אותה חולה.
אמאל וקיה מהרהרות כיצד לנקום במארק ש'טימא אותה' באהבתו.
אמאל מזמנת אינקובוס (מילוס מילוס) המנסה בלא הצלחה להרוג את מארק, ובהמשך אונס והורג את אחותו ארנדיס.
כשהוא מתגונן מפני אינקובוס זה נראה כאילו הצליח להרוג אותו, ואמאל אומרת לו שכעת רובץ עליו חטא הרצח.
קיה עוקבת אחרי מארק הפצוע והגוסס אל הקתדרלה - שם היא מתוודה בפניו כי היא אוהבת אותו.
האינקובוס שקם לתחיה מתערב וטוען כי קיה שייכת לאל החושך.
קיה מתריסה כנגדו ועושה את סימן הצלב, כשהיא מפתיעה אפילו את עצמה, והאינקובוס הופך לעז הנאבקת עימה.
לאחר המאבק טוענת קיה "אני שייכת לאלוהי האור", וזוחלת לעבר מארק, שמחבק אותה מיד.
הסצנה האחרונה מראה את הזוג בוהה בחוסר אמון ממפתן הקתדרלה בעז, אשר מסתכלת עליהם בחזרה.
הסוקובוס קיה - אליסון אמס
הסוקובוס אמאל - אלואיז הרדט
ארנדיס אחותו של מארק - אן אטמר
שלושה נזירים - ג'יי אשוורת', פרוסטר ט.
מספר (קול בלבד) - פאולו קוסה.
לאחר שרשת הטלוויזיה ABC ביטלה את סדרת המדע הבדיוני "המגבלות החיצוניות" של לסלי סטיבנס בשנת 1965, כתב סטיבנס תסריט לסרט אימה במטרה להשתמש בצוות ההפקה של הסדרה, אשר כלל את צלם הקולנוע קונרד האן ואת המלחין דומיניק פרונטייר.