tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו בקומיקס, גם כאן היא נמצאת במערכת יחסים עם סקוט סאמרס/סייקלופס ולבסוף התחתה איתו, למרות חיזוריו של וולברין.
דמותה הייתה חביבה ושלווה, שהשכינה לרוב שלום ביריבות בין וולברין לסייקלופס.
סאגת הפניקס עובדה בשלמותה בעונה השלישית של הסדרה, כאשר חמישה חלקים ראשונים עסקו בעלייתה של הפניקס ובקרב על גביש המ'קראן וארבעה חלקים נוספים עסקו בפניקס האפלה, בקרב עם מועדון הלפייר, בשינוי הדמות לפניקס האפלה (בדיבובה של טרייסי מור) ובקרב הסופי להחליט על גורלה.
עיבוד זה היה כה נאמן לסיפור הקומיקס, עד אשר ניתן בו הקרדיט לכריס קלרמונט.
ג'ין גריי הופיעה לצד חבריה לקבוצה בפרקי העונה השנייה "אג'נדת המוטאנטים" ו"נקמת המוטאנטים" של "ספיידרמן: סדרת האנימציה".
דמותה של ג'ין גריי הצעירה הופיעה בסדרה "אקס-מן: אבולוציה", בדיבובה של ונוס טרזו.
בסדרה זו, ג'ין מלמדת תלמידים מוטאנטים באחוזת אקסבייר, וגם מאמנת אותם בשימוש בכוחותיהם.
כאשר בני האדם מגלים את קיומם של המוטאנטים, ג'ין מואשמת בשימוש בכוחותיה המחשבתיים על דברים רגילים אותם ביצעה ללא שימוש בכוחות כלל.
אחרי הבסתו של אפוקליפס, לפרופסור אקס היה חיזיון עתידי שג'ין גריי תהפוך למארחת של כוח הפניקס ולאויבת של הקבוצה.
ג'ין גריי הופיעה בהמשך בסדרת האנימציה "וולברין והאקס-מן" של שנת 2009, בדיבובה של ג'ניפר הייל.
גרסה זו של הדמות סבלה מאמנזיה אחרי השמדת אחוזת אקסבייר, והיא עברה מניפולציה בידי מועדון הלפייר.
בעזרת כוחותיהן המשולבים של אמה פרוסט וקוקיות סטפורד, הם הצליחו לגרום לג'ין לעשות כדבריהם, אך הקשר המחשבתי הופרע בזכות הקשר הטלפתי החזק בין ג'ין לבין סקוט סאמרס.
בעקבות כך, קוקיות סטפורד ניסו לשחרר את כוח הפניקס כדי שהן תהיינה המארחות שלו, והן הצליחו לכאורה.
אמה נחרדה לגלות את טבעו האמיתי של מועדון הלפייר לשלוט בכוח הפניקס, למרות שניסה להסוות זאת בכך שרצה לשחרר את כוח הפניקס חזרה לחלל כדי להימנע מהשמדת כדור הארץ.
דמותה של ג'ין גריי מופיעה ב"איירון מן: הרפתקאות משוריינות", שוב בדיבובה של ונוס טרזו, כשהיא נטלה את הכינוי אנני קלרמונט (שילוב בין חברתה אנני ריצ'רדסון - שמותה גרם להתפרצות כוחותיה של הפניקס - לבין מחווה לשמו של כריס קלרמונט).
היא נרשמת לאותו בית הספר בו לומדים טוני סטארק, ג'יימס רודס ופפר פוטס ומחפשת אחר בית ספר מיוחד עבור מוטאנטים.
היא מגלה אדודות זהויותיהם הסודיות של חבריה ללימודים אחרי שקראה את מחשבותיהם, ומתיידדת עמם.
הם נחלצים לעזרתה כאשר מגנטו חוטף אותה בתוכניתו להתנקש בחייו של סנטור רוברט קלי שונא המוטאנטים.
אחרי הבסתו של מגנטו, היא מקבלת הצעה מצ'ארלס אקסבייר להצטרף לבית הספר לצעירים מחוננים.
בפרק השני היא יולדת את נייתן סאמרס, אך בפרק השלישי מתגלה שזו לא הייתה ג'ין האמיתית אלא שיבוט שלה שנוצר בידי מיסטר סיניסטר.
ג'ין האמיתית מצליחה לשחרר את השיבוט שלה משליטתו של סיניסטר אך נאלצת לשלוח את נייתן בנה לעתיד על מנת לרפאו מנגיף טכנו-אורגני שהשתיל בו סיניסטר.
השיבוט משנה את שמה למדלין פריור ועוזבת לג'נושה.
ג'ין מנסה להשיב את זכרונה ובהמשך מסייעת לאקס-מן להיאבק נגד מיסטר סיניסטר והבוס שלו: באסטיון.
דמותה של ג'ין גריי מופיעה בשבעה סרטים מתוך 13 סרטי האקס-מן הקולנועיים של פוקס המאה ה-20 - תחילה בגילומה של פמקה ינסן כבוגרת ולאחר מכן בגילומה של סופי טרנר בגרסתה הצעירה בסרטי הפריקוול.
בסרט הלייב אקשן "אקס-מן", ג'ין גריי מופיעה בתפקיד ראשי כדוקטור בבית הספר של אקסבייר (בגילומו של פטריק סטיוארט) לצעירים מחוננים, כמו גם לדוברת בעד זכויות המוטאנטים.
באחוזה, היא מוצגת בפני לוגאן (בגילומו של יו ג'קמן), שמציג את משיכתו כלפיה, אך היא מהססת בשל מערכת היחסים בינה לבין סקוט סאמרס (בגילומו של ג'יימס מרסדן).
מאוחר יותר, היא מטפלת בסנטור קלי לאחר שהפך למוטאנט בעזרת המכונה של מגנטו (בגילומו של איאן מקלן), אולם הוא מת זמן קצר לאחר מכן ממצבו החדש.
היא גם מתקנת את מתקן סרברו שחובל בידי מיסטיק (בגילומה של רבקה רומיין) ומחליטה לעשות בו שימוש מסוכן כדי למצוא את מיקומה של רוג (בגילומה של אנה פקווין).
בקרב הסופי נגד אחוות המוטאנטים, ג'ין וסטורם (בגילומה של האלי ברי) נלחמות בטואד, והיא עוזרת בהמשך לסקוט להשיג חזרה את משקף המגן שלו בקרב נגד סייברטות'.
היא משתמשת בכוחותיה הטלקינטיים לעזור לוולברין להגיע למכונה של מגנטו במרומי מגדל החירות ולשחרר את רוג רגעים לפני שתוכניתו להדביק בני אדם רגילים במוטציה מצליחה.
בסרט ההמשך "אקס-מן 2", ג'ין גריי ממשיכה בעבודתה בבית הספר של אקסבייר, בעוד כוחותיה הופכים לבלתי יציבים בעקבות הקרב בליברטי איילנד.
אחרי ניסיון התנקשות כושל של נשיא ארצות הברית בידי נייטקרולר, ג'ין וסטורם נשלחות בידי אקסבייר למצוא אותו.
כאשר קולונל ויליאם סטרייקר תוקף את בית הספר ומרבית התלמידים נאלצים לברוח, לוגאן יוצר קשר עם ג'ין לאסוף אותו ואת רוג, בובי (בגילומו של שון אשמור) ואת ג'ון (בגילומו של אהרון סטפורד) מבוסטון.
ג'ין מפגינה התפרצות חזקה של יכולות חדשים.
בסופו של הסרט ולאחר שהצילו את המוטאנטים הלכודים בעזרתם של מגנטו ומיסטיק, ג'ין נאלצת ללחום בסייקלופס שטוף-המוח, ויכולותיה החדשים מתפרצים כשהיא נאלצת להשתמש בכוחותיה כדי לחלץ את מטוס "הציפור השחורה" מהאגם לפני שהסכר המתפרץ מאגף אותם.
בכך, היא מקריבה את חייה, לכאורה.
בסרט "אקס-מן 3: המפלט האחרון", אישיותה האפלה של הפניקס משתלטת על ג'ין גריי.
היא נמצאת בריאה ושלמה בידי סקוט (שנעלם זמן קצר לאחר מכן), ונלקחת חזרה לאחוזה.
אקסבייר מסביר ללוגאן ההמום שבשל חוסר היציבות בכוחותיה של ג'ין, הוא יצר בה מחסום מחשבתי כדי למנוע מאישיותה ההרסנית של הפניקס להשתלט עליה.
ג'ין מתעוררת תחת השפעתה של הפניקס ומנסה לפתות את לוגאן, אך לפתע חוזרת לסורה ומתחננת בפניו שיהרוג אותה לפני שהפניקס תשתלט שוב עליה.
הוא מסרב, ואישיותה של הפניקס משתלטת שוב ומהממת את לוגאן.
היא עוזבת את האחוזה לכיוון בית ילדותה, וגם אקסבייר וגם מגנטו מאתרים אותה.
בעוד אקסבייר מנסה לרסן את ג'ין, אישיות הפניקס משתלטת עליה והיא משמידה אותו ואת הבית בו גדלה.
היא מצטרפת לאחוות המוטאנטים של מגנטו.
בשיאו של הקרב הסופי על האי אלקטרז, ג'ין צופה בקרב בין האקס-מן לבין הצבא ומסרבת לציית למגנטו.
אחרי שמגנטו מובס, הפניקס מתחילה להטיל חורבן על האי, משמידה את כוחות הצבא ואת מרבית אנשיו של מגנטו.
מגנטו והאקס-מן נמלטים מהמקום בו בעת שלוגאן נשאר מאחור כדי לנסות ולהרגיע את ג'ין משום שיכולות הריפוי שלו מונעים ממנו להתאייד.
ג'ין מקבלת שליטה באופן זמני ומתחננת בפניו שיציל אותה, והוא דוקר אותה למוות בעזרת טפריו לא לפני שהוא אומר לה שהוא אוהב אותה.
פמקה ינסן שבה לגלם את ג'ין גריי בהופעת אורח בסרט "וולברין".
בסרט זה, מותה של ג'ין ממשיך לרדוף את לוגאן, אולם בשיאו של הסרט, כאשר לוגאן מציל את מאריקו מידיו של הסמוראי הכסוף, הוא משלים עם מותה ואומר לה שתמיד יאהב אותה.
בסרט "אקס-מן: העתיד שהיה", ג'ין גריי מוזכרת כאשר וולברין הגיע לזמן העבר ועודד את אקסבייר הצעיר (בגילומו של ג'יימס מק'אבוי) לגייס אותה לקבוצה יחד עם סקוט ואורורו, באומרו שהטוב שהם השיגו ביחד העפיל על הרע שהם התנסו בו.
כשקו הזמן מאותחל מחדש, לוגאן ההמום מגלה שסקוט וג'ין בריאים ושלמים בקו הזמן החדש, מה שמרמז שאירועי הטרילוגיה המקורית התרחשו בצורה שונה מהרגיל.
גרסה צעירה של ג'ין גריי מופיעה בסרט "אקס-מן: אפוקליפסה", בגילומה של סופי טרנר.
ג'ין מוצגת כתלמידה צעירה בבית הספר לצעירים מחוננים ע"ש אקסבייר.
אחרי שפגשה לראשונה את סקוט סאמרס (בגילומו של טיי שרידן), היא אומרת ששאר התלמידים מפחדים ממנה בגלל הפוטנציאל המסוכן של כוחותיה, שעוד לא התפתחו בשלמותם.
בהמשך, ג'ין מושפעת מהאנרגיה אותה משחרר מוטאנט עתיק ואלוהי, שהתעורר באותו יום.
הדבר גורם לג'ין לחוות חלום סיוט על סוף העולם שבמהלכו כל בית הספר רועד עד ליסודותיו, ואקסבייר ממהר לחדרה ומגלה שכוחותיה הטלקינטיים העצומים שרפו את קירות החדר.
למרות חששותיה, אקסבייר מרגיע אותה שהיא לא מאבדת שליטה על כוחותיה.
לאחר שהאחוזה מושמדת כשהאבוק (בגילומו של לוקאס טיל) מנסה לעצור את פרשי אפוקליפס, היא מנחמת את סקוט על אובדן אחיו ומחביאה את עצמה, את סקוט ואת נייטקרולר (בגילומו של קודי סמית-מקפי) מאנשיו של סטרייקר.
בזמן הגעתם לבסיס של סטרייקר, היא יוצרת קשר ראשוני עם נשק אקס (וולברין) ומשחררת אותו מכלאו.
לפני שהוא עוזב את המתקן, היא מצליחה לשחזר מעט מזיכרונותיו.
היא מצטרפת לקבוצה בקרב בקהיר, ומגנה על חבריה מפני כנפי המתכת של ארכאנג'ל (בגילומו של בן הארדי).
אחרי שאקסבייר ניצל, הוא מתקשר איתה בקשר טלפתי ומגלה לאפוקליפס (בגילומו של אוסקר אייזק) שהוא לא הטלפת החזק ביותר, ומשכנע את ג'ין לשחרר את מלוא כוחותיה.
בעזרתם של סייקלופס, סטורם ומגנטו, היא מחלישה את אפוקליפס עד שהוא נשרף כליל.
בהמשך, היא נראית לצד חבריה לקבוצה כשהם עוזרים לבנות מחדש את האחוזה ונראית לצד סייקלופס, סטורם, נייטקרולר, קוויקסילבר בהדרכתם של האנק ורייבן בהופעתה הראשונה של קבוצת אקס-מן החדשה לפני התרגול שלהם בחדר הסכנה.
טרנר שבה לגלם את דמותה של ג'ין גריי בסרט "אקס-מן: הפניקס האפלה", שמעבד בצורה נאמנה יותר את הסיפור "סאגת הפניקס האפלה".
הסיפור מתרחש בשנת 1992, כתשע שנים לאחר מאורעות "אפוקליפסה", וחברי קבוצת האקס-מן מוכתרים כגיבורים אחרי הבסתו של אפוקליפס.
אולם, הקבוצה יוצאת למשימות מסוכנות יותר, ובמהלך משימת חילוץ בחלל, כוח הפניקס שבתוכה של ג'ין משתחרר לאחר שהיא נפגעת מהתפרצות סולארית.
האקס-מן מאתרים אותה חזרה בבית ילדותה, והיא הורגת בטעות את רייבן ומחפשת מפלט באי ג'נושה של מגנטו.
הוא מסרב לצרף אותה לחבורתו, והיא מגלה את ההיסטוריה אודות כוח הפניקס.
האקס-מן מגיעים לאי כדי להגן עליה מפני מגנטו ואחוות המוטאנטים החדשה שלו, אך הם נעצרים בידי ג'ין בקלות יתרה.
כולם נלכדים בידי כוחות הצבא, אך ג'ין נזכרת באהבתם של חבריה לקבוצה ומשחררת את מלוא כוחה של הפניקס, מה שלכאורה הורג אותה.
אולם, עם סיום הסרט, הפניקס הבוערת מופיעה בשמיים.
ג'ין הוא משקה אלכוהולי מזוקק חסר צבע ממשפחת המשקאות הלבנים המופק באמצעות התססה וזיקוק של דגנים ומתובל בערער.
הג'ין נחשב משקה "קשה" לשתייה, מתוקף היותו בעל חוזק אלכוהולי גבוה מאוד מחד ובעל טעם יבש מאוד מאידך, ולכן נדיר מאוד לראות אנשים השותים אותו "נקי" (כלומר לא מעורבב עם אף נוזל אחר), בניגוד למשקאות חריפים אחרים דוגמת טקילה ווודקה.
אין יודעים בוודאות מי יצר לראשונה את הג'ין (בדומה למרבית המשקאות האלכוהוליים), אך יש המשערים כי נוצר לראשונה על ידי הרופא והמדען (כימאי, פיזיולוג ואנטומאי) פרנסיסקוס סילביוס מהולנד אשר חיפש אחר תרופה לטיפול בהפרעות תפקוד הכליות.
הג'ין הוא פיתוח של משקה הולנדי עתיק יומין בשם או "ינייבר" (הולנדית: Jenever), שהוא גם שמו ההולנדי של הערער שהוא גם מרכיב הטעם הדומיננטי במשקה.
עדיין ניתן להשיג ינייבר בבקבוקי חרס מסורתיים.
בתחילת המאה ה-18 הפכו משקאות מזוקקים מבוססי דגנים לפופולריים מאוד באנגליה.
אף שמשקאות אלה שונים מהג'ין שמקובל לשתות היום, הם כונו כולם בשם "ג'ין" או "ז'נבה", שיבוש של המילה ההולנדית "ינייבר".
תופעת העלייה הדרמטית בצריכת ג'ין בלונדון והניסיון של הממשלה לשלוט במכירה וצריכה של ג'ין קיבלו את השם "שיגעון הג'ין".
במאה ה-19 נוסדו בבריטניה חנויות מפוארות לממכר ג'ין, שכונו "ארמונות ג'ין" (Gin Palaces).
אלמנטים בעיצוב של ארמונות הג'ין הפכו לחלק מהעיצוב הסטנדרטי של הפאב המודרני, גם אחרי שדעכה הפופולריות של המשקה.
ג'ין מבוסס על התססת דגנים, ומזוקק בזיקוק דודי או רציף, כאשר לעיתים הוא מזוקק זיקוק דודי כפול.
לאחר הזיקוק מתקבל משקה חסר טעם וצבע.
לנוזל זיקוק זה מתווספים התבלינים ההופכים אותו לג'ין, החשוב בהם הוא הערער שעל שמו נקרא המשקה.
פרט לערער שקיים בכל מתכוני הג'ין, יצרנים שונים מוסיפים תבלינים נוספים כדי לייצר טעמים ייחודיים, למשל כוסברה, לענה, אירוס פלורנטיני, קינמון ועוד.
לאחר מכן מדולל הג'ין במים ומבוקבק לבקבוקים, לרוב בחוזק של 35% עד 40% כוהל בנפח.
מקובל ברחבי תבל לשתות ג'ין עם טוניק, על פי המנהג הבריטי.
מקורו של המנהג בחיילי האימפריה הבריטית במאות הקודמות.
הצבאות הבריטים זכו להכיר את הג'ין מידי הצבאות ההולנדים, והמשקה הפך חיש מהר לחביב החיילים הבריטים, ונקשר ישירות לחיילות (מותג הג'ין Beefeater מציג חייל בריטי על הבקבוק, וזכה לשמו מכינוים של החיילים באותו שם).
הקשר בין ג'ין וטוניק נעשה על ידי חיילים בריטים באסיה, אשר נדרשו לצרוך כינין כתרופת מנע למלריה.
את הכינין, אשר לו טעם מריר מאוד ערבבו עם מים וכינו "טוניק" (Tonic פירושו המילולי "תרופה" באנגלית).
את מי הטוניק הוסיפו החיילים למשקם האהוב, וכך נוצר הצמד.
כיום נוהגים רבים לערבבו עם מעט לימון - דבר אשר, לפי דעת רבים, משפר את טעמו של הקוקטייל.
מרטיני וגיבסון הם קוקטיילים מבוססי ג'ין בתוספת ורמוט.
טנקרי - (באנגלית Tanqueray) נחשב ל"מלך" הג'ין .
הגרסה הנפוצה ביותר מגיעה בבקבוק ירוק הדומה לברז כיבוי אש אנגלי.
הגרסה הרגילה (Tanqueray export strength - טנקרי חוזק יצוא) והיא מכילה 47.3% אלכוהול בנפח.
בומביי ספייר (באנגלית Bombay Sapphire).
עשוי מלפחות 10 צמחים ועשבי תיבול שונים אשר חרוטים על שני צידו של הבקבוק.
מכיל 47% אלכוהול בנפח (מחוץ לבריטניה, בגרסה הבינלאומית, כמו גם בישראל, תמהיל המשקה הוא של 40% אלכוהול בנפח).
ג'ין המיוצר בדנמרק ומכיל אחוזי אלכוהול גבוהים יחסית לג'ין, בין 47% ל 58%, עשוי מגרגרי ערער, גזר וכוסברה.
גִ'ימִינִי הַצְּרָצַר או ג'ימיני קריקט הוא דמות בדיונית שהופיעה לראשונה בשם זה בסרט פינוקיו של אולפני וולט דיסני משנת 1940. הצרצר מופיע בספרו של קרלו קולודי, הרפתקאותיו של פינוקיו, והשם ג'ימיני הוענק לו על ידי אולפני דיסני.
הצרצר הופקד על ידי הפיה הכחולה לשמש כמצפונו של פינוקיו.
מקור השם של ג'ימיני הצרצר ("ג'ימיני קריקט" – Jiminy Cricket) הוא ביטוי אנגלי מקובל המהווה לשון נקייה לשמו של ישו הנוצרי.
הביטוי הנאמר על ידי נוצרים, בהתאם לאיסור התנ"כי לשאת את שם האל לשווא, ובהתאם לאמונתם באלהותו של ישו.
ראשי התיבות של השם Jiminy Cricket – JC – זהים לראשי התיבות של Jesus Christ – ישו באנגלית.
הדמות עוצבה על ידי וורד קימבל, אנימטור של חברת וולט דיסני.
קימבל התבקש לעצב דמות זו לאחר שאיים בהתפטרותו בשל העובדה שמרבית הקטעים שצייר עבור הסרט שלגיה ושבעת הגמדים משנת 1937 הוסרו מהסרט.
על מנת למנוע התפטרותו הוענקה לו ההזדמנות לעצב את הדמות של ג'ימיני.
הדמות דובבה על ידי הזמר קליף אדוארדס עד שנות ה-60. השיר הידוע ביותר בסרט מושר על ידי אדוארדס בדמותו של ג'ימיני – "When You Wish Upon a Star" ("אם תביעו משאלה") – שהפך להיות אחד מסמליה של חברת וולט דיסני.
לאחר מותו של אדוארדס החליף אותו אדי קרול כמדבב של הדמות.
לאחר הסרט פינוקיו, הופיע ג'ימיני בסרט "חופשי ומאושר" (Fun and Fancy Free).
כמו כן הופיעה הדמות במספר רב של סרטי טלוויזיה, ובסדרות רבות ובהם "מועדון החברים של מיקי מאוס", "בית העכבר", ב"עד עצם היום הזה" ובמשחק הווידאו "Kingdom Hearts".
בשנות ה-60 וה-70 נעשה שימוש בדמות במספר סרטי בטיחות שנעשו לבית ספר.
בסרטים אלה הסביר ג'ימיני לתלמידים כיצד להיזהר מהתנועה בדרכים, להיזהר מחפצים חדים, מאנשים זרים, בטיחות בחשמל וכו'.
ג'ימיני קריקט משמש כדמות המספר במופע הזיקוקים "משאלות" שנערך בפארק השעשועים ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה.
בסדרה "עד עצם היום הזה" (Once Upon A Time) מופיע הפסיכולוג ארצ'י הופר, שמייצג את דמותו של ג'ימיני קריקט בעולם האמיתי.
בסרט "פינוקיו" שמשמש כעיבוד לייב אקשן לסרט המקורי, מדבב את דמותו ג'וזף גורדון-לוויט.
ג'ימילה הוא כפר הררי באלג'יריה השוכן במחוז סטיף באלג'יריה, השוכן במרחק של 240 ק"מ מזרחית לאלג'יר וכ-45 ק"מ דרומית לחופי הים התיכון.
הכפר ניצב באזור בו נמצאות הריסות מתקופת הברברים והאימפריה הרומית.
ג'ימילה הוכרז ב-1982 כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
הכפר זכה למעמד זה בשל ההתאמה שיש בו בין האדריכלות הרומית לבין הסביבה ההררית.
הבניינים המפורסמים בג'ימילה הם התיאטרון, שני פורומים, מקדשים, בזיליקות, קשתות, רחובות ובתי מגורים.
האתר הארכאולוגי נמצא במרחק קצר מהעיר קונסטנטין, והוא נחשב לאתר ארכאולוגי חשוב באלג'יריה בזכות חשיבותו ההיסטורית, חשיבות שזכתה להכרה רשמית בידי הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים.
העיר הרומית קויקול (לטינית Cuicul) הוקמה בתקופת שלטונו של הקיסר הרומי נרווה.
למיקומה של העיר הייתה חשיבות אסטרטגית, כיוון שהיא הייתה ממוקמת בעמדה הגנתית טובה על דורבן (פסגה משנית של הר) בגובה 900 מטרים, בין ואדי גוארגור ובטאמה.
סגנון הבנייה באדריכלות הרומית הותאם למגבלות הגאוגרפיות של האזור.
בשני הקצוות של הקארדו נבנו שערים.
במרכז העיר נבנה הפורום שהוא כיכר עירונית בגודל 48X44 מטרים, ומסביב לפורום נבנו בניינים ששימשו למטרות אזרחיות שונות.
במערב העיר נבנתה הבזיליקה, הקפיטולין (על שם גבעת הקפיטולין ברומא העתיקה) בצפון, ובמזרח נבנתה הקוריה.
המגורים המלכותיים קושטו בפסיפסים מורכבים, והם נקראו על שמם (בית אירופה וכדומה).
המגורים הורחבו מאוד במהלך המאה ה-2 לעבר הרובע המרכזי של העיר, היכן ששכנו מקדש ונוס והמאקלום (מתחם שוק).
אולם, המגבלות הגאוגרפיות הקשו על העיר להתפתח.
העיר החלה להתפתח החל מהמאה ה-2, כאשר החלה בנייתו של רובע חדש בחלקה הדרומי.
ברובע נבנו מבנים ציבוריים ופרטיים כאחד: קשת קרקלה (216), המקדש של משפחתו של ספטימיוס סוורוס שהיה סוג חדש של פורום, תיאטרון שהושלם בתקופת אנטונינוס פיוס ובתי מרחץ שנבנו בתקופת שלטונו של קומודוס.
המבנים הבולטים שנבנו בסגנון קלאסי הם בזיליקת הבגדים שבה נערך המסחר בבדים, ומזרקה שנבנתה בסגנון מזרקת מטא סודנס ברומא.
הרובע הדרומי היה המקום שבו התבססה הנצרות, וישנם אזכורים לבישוף פודנטיאנוס מקויקול המתוארכים לשנת 255).
ברובע זה נמצאים גם השרידים של מספר מבנים הקשורים לנצרות: שתי בזיליקות, קפלה, אגן טבילה (המקום שבו עורכים טבילה לנצרות) ומספר בתי מגורים ששימשו את הבישוף והכמרים.
באופן כללי, המשאבים שסייעו לפריחתה של העיר היו חקלאיים (דגנים, עצי זית וחוואות).
העיר ננטשה בין המאה ה-5 למאה ה-6, לאחר נפילתה של האימפריה הרומית.
הוונדלים שלטו בעיר במשך תקופה קצרה מאוד, וב-553 הביזנטים כבשו אותה בחזרה.
בתקופה מאוחרת יותר האזור היה נתון לשליטת המוסלמים שלא אכלסו את קויקול מחדש, אך שינו את שמה לג'ימילה, שם שמשמעותו בערבית היא יפה.
ג'יימס רוברט ריצ'רדסון היה כדורגלן אנגלי הידוע בעיקר בזכות התקופה שבה שיחק בעמדת החלוץ של ניוקאסל יונייטד.
ריצ'רדסון הצטרף לניוקאסל באפריל 1928 לאחר שקודם לכן שיחק בבליית' ספרטנס.
הופעת הבכורה שלו הייתה במשחק הבית נגד בלקברן רוברס ב-4 בספטמבר 1929. האירוע הבולט ביותר בקריירה שלו בניוקאסל היה משחק גמר גביע ה-FA של 1932, נגד ארסנל.
שחקני ניוקאסל היו בפיגור 0 - 1 כאשר ריצ'רדסון רדף אחרי הכדור בצד המגרש ומסר אותו מחוץ לקווים לג'ק אלן שהבקיע.
שופט המשחק פסק כי הכדור לא חצה את הקו, בניגוד לתצלומים שהתפרסמו לאחר המשחק, ואישר את השער.
משחק זה משמש כטיעון עבור התומכים בהכנסת השימוש בטלוויזיה על מנת לסייע לשופטים לקבל החלטות.
במרץ 2003 נמכרה בכריסטיס המדליה שריצ'רדסון קיבל בסיום הגמר, תמורת סכום של 6,462 לירות שטרלינג.
במאי 1933 שיחק ריצ'רדסון במדי נבחרת אנגליה נגד נבחרת איטליה ונבחרת שווייץ, והיו אלה שתי הופעותיו היחידות בנבחרת.
באוקטובר 1934 עבר ריצ'רדסון להאדרספילד טאון תמורת סכום של 4,000 לירות שטרלינג.
בעונתו השנייה במועדון הוא היה חלק מהסגל שסיים במקום השלישי בליגה, ובעונה שלאחר מכן רק במקום ה-16 כאשר ריצ'רדסון מבקיע 11 שערים וזוכה בתואר מלך השערים של המועדון.
ב-1937 הוא חזר לניוקאסל יונייטד, ולאחר מכן הוא שיחק במילוול ובלייטון אוריינט.
ג'יימס "ג'ימי" שארפ היה כדורגלן סקוטי בינלאומי.
ב-1904 הוא היגר לאנגליה והצטרף לפולהאם ששיחק בליגה הדרומית.
שנה אחת לאחר מכן הוא הועבר לוולוויץ' ארסנל מהליגה הראשונה, והפך לשחקן הרכב קבוע מיד לאחר הבכורה שלו בהרכב במשחק מול ליברפול ב-2 בספטמבר 1905. הוא החמיץ שלושה משחקי ליגה בלבד בעונתו הראשונה, ובשתי עונותיו הראשונות העפיל עם המועדון לחצי-גמר גביע ה-FA.
כששיחק בארסנל הוא השתתף בשלושה משחקים נוספים של נבחרת סקוטלנד, אך באפריל 1908 הוא עבר לגלאזגו ריינג'רס תמורת סכום של 400 לירות שטרלינג.
הוא השתתף ב-116 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם חמישה שערים.
שארפ שיחק בריינג'רס במשך תשעה חודשים בלבד, ולאחר מכן עבר בחזרה ללונדון, והצטרף לפולהאם פעם נוספת תמורת סכום של 1,000 לירות שטרלינג.
הוא שיחק בפולהאם במשך ארבע עונות נוספות, והופיע פעם אחת במדי הנבחרת במשחק מול ויילס ב-1 במרץ 1909 (החמישית שלו).
המועדון האחרון בקריירה של שארפ היה צ'לסי, וב-1915 הוא פרש מכדורגל כיוון שכל המשחקים הרשמיים בוטלו בעקבות פריצת מלחמת העולם הראשונה.
ב-1919 הוא חזר לפולהאם כמאמן כושר.
למרות זאת, הוא חזר למגרשים בגיל 39; הוא שותף והבקיע שער בתיקו 2 - 2 מול ברי ב-17 באפריל 1920, לאחר שהקשר הארולד קרוקפורד החמיץ את האוטובוס שהסיע את השחקנים למשחק.
לאחר מכן הוא אימן בוולסול ובקליפטונוויל.
ג'ון ג'יימס "ג'ימי" רימר הוא שוער כדורגל אנגלי לשעבר.
רימר הצטרף למנצ'סטר יונייטד ב-1963, בעודו תלמיד בבית הספר, וחתם על חוזה המקצוען שנתיים לאחר מכן.
הוא שיחק באולד טראפורד במשך 11 שנים, בעיקר כמחליפו של אלכס סטפניי.
בסך הכל הוא השתתף ב-46 משחקים בתקופה זו.
באוקטובר 1973 הוא הושאל לסוונסי סיטי.
כששיחק שם הפגין יכולת טובה, שבזכותה הוחתם על ידי ארסנל בפברואר 1974 על מנת להחליף את בוב וילסון.
רימר ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול ליברפול בעונת 1973/1974, שהיה היחיד שלו בעונה זו.
רימר הפך לשוער הבכיר של ארסנל לאחר שווילסון הודיע על פרישתו, ושמר על מעמדו במשך שלוש העונות הבאות.
בתקופה זו הוא זכה לשחק בפעם הראשונה והאחרונה בנבחרת אנגליה, לאחר שהשתתף בניצחון 3 - 2 על נבחרת איטליה והוחלף במחצית.
רימר איבד את מקומו בהרכב והועבר לאסטון וילה, לאחר שפט ג'נינגס הצטרף לארסנל על פי בקשתו של המאמן החדש טרי ניל.
בסך הכל הוא השתתף ב-146 משחקים במדי ארסנל.
הוא היה השוער הבכיר של אסטון וילה במשך שש עונות, וזכה באליפות ובמגן הצדקה ב-1981. בעונה שלאחר מכן העפיל המועדון לגמר גביע אירופה לאלופות, אך רימר נפצע כבר בדקה התשיעית והוחלף על ידי נייג'ל ספינק הצעיר.
המשחק הסתיים בניצחון 1 - 0 על באיירן מינכן, ורימר היה לכדורגלן האנגלי הראשון שזוכה בגביע אירופה עם שני מועדונים שונים, למרות העובדה שהוא השתתף בתשע דקות בשני המשחקים.
באותה עונה זכה עם אסטון וילה גם בסופר קאפ האירופי.
רימר עזב את וילה ב-1983 וחזר לסוונסי סיטי.
בין יולי 1987 למאי 1988 הוא שיחק במועדון האמרון ספורטס ממלטה, ולאחר מכן פרש מכדורגל.
לאחר פרישתו ניהל מגרש גולף בסוונסי, ולאחר מכן התמנה לתפקיד מאמן השוערים של סוונסי, ואף כיהן במשך תקופה קצרה בתפקיד המאמן בעקבות פיטוריו של קווין קאליס ולפני הגעתו של יאן מולבי.
לאחר מכן הוא היגר לסין, ועבד כמאמן שוערים בנבחרת סין ובמועדון דאליאן שייד.
לג'ימי רימר יש שלושה ילדים, כאשר הצעיר מביניהם (דייוויד) משחק כמגן במועדון גארדן וילג' מהליגה השנייה בוויילס.
ג'ימנמה סילבסטר (שם מדעי: Gymnema sylvestre) הוא צמח מטפס ממשפחת האסקלפיים ומקורו במרכז ובדרום הודו.
הצמח משמש ברפואה ההודית כתרופה טבעית לסוכרת מזה כאלפיים שנה.
החומר הפעיל בצמח מורכב מקבוצת מולקולות מסוג טריטרפן סאפונין הידועות כחומצות ג'ימנמיק.
חומצות אלה הן אנטי-סוכרתיות ונוגדות דלקות.
במחקר משנת 1967 בודדה חומצת A1 מעלי הצמח וזוהתה כמרכיב משמעותי ופעיל לוויסות סוכר.
מחקרים מתקדמים משנת 1971 דנים בהשפעת החומצה על שינוי טעם הסוכר.
מחקרים בני ימינו מראים כי שימוש לטווח ארוך בעלי הצמח מפחית את רמות הסוכר בדם וכמו כן מנטרל את הטעם המתוק בפה.
החומר הפעיל האחראי לכך נמצא בחומצות הג'ימנמיק שפועלות כמווסתות וכתחליף לסוכר.
מחקר על עכברים משנת 2003 מתאר כי הצמח חוסם קולטני טעם מתוק.
חומצות הג'ימנמיק משמשות כרכיב פעיל במחקרים כימיים רבים הבוחנים את אנטומית הטעם ובמחקרים על סוכרת.
החומצות זוהו כמפחיתות רמות סוכר וחומצות אמינו במעיים.
מחקר שבוצע על עכברים משנת 2005, הראה כי תמיסה בריכוז של 00.125 (mg/ml) המופקת מעלי הצמח, גרמה לשינויים הפיכים ולגידול ברמות אינסולין וסידן בתאי בטא.
ממצאים אלו מציעים כי מרכיבי התמיסה מסייעים במעבר האינסולין אל תוך התא.
בסדרת מאמרים רפואיים משנת 1990 פורסם כי חומצות הג'ימנמיק מסייעת בבניית תאי בטא של הלבלב ועל כן כתרופה מסייעת לחולי סוכרת ב'.
ג'ין הארלו הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית, מכוכבות הקולנוע הגדולות של שנות השלושים וסמל מין הוליוודי.
דמותה כ"בלונדינית הזוהרת" עם שיער בגוון פלטינה היווה מודל לחיקוי עבור רבות, בהן בפרט מרילין מונרו.
מותה המסתורי בגיל 26 בלבד העצים את המיתוס שלה.
לאורך שישה סרטים מצליחים הייתה בת זוגו על המסך של קלארק גייבל.
הארלו נולדה בשם הרלין קרפנטר בקנזס סיטי, מיזורי, שם הנעורים של אמה היה הארלו.
בשנת 1922 עברה עם אמה, שהתגרשה מאביה ללוס אנג'לס ולאחר נישואי האם מחדש עברו השתיים לשיקגו.
בגיל 16 ברחה הארלו (אז עדיין הרלין) מביתה האמיד על מנת להנשא לאיש עסקים בשם צ'ארלס מקגרו, שהיה מבוגר ממנה בשבע שנים.
השניים השתקעו בלוס אנג'לס והארלו החלה לפתח רצון להופיע כשחקנית.
אולם, היא הצליחה רק להתקבל לתפקידים זעירים.
ב-1929, לאחר שנתיים קשות, התגרשה ממקגרו.
בשנת 1930 קיבלה לבסוף תפקיד משמעותי בסרטו המצליח של הווארד יוז "מלאכי הגיהנום".
לאחר בכורת הסרט מכר יוז את החוזה של הארלו לאולפני MGM.
ב-1931 הופיעה בסרטו של פרנק קפרה "Platinum Blonde" ("בלונד פלטינה"), שהזניק את הקריירה שלה כסמל מין.
כן הופיעה בעוד כעשרה סרטים בשנה זו ובשנה שלאחריה, בהם "Goldie" לצידו של ספנסר טרייסי ו"אויב הציבור" בבימויו של ויליאם ולמן, לצידו של ג'יימס קאגני.
ביולי 1932 (בגיל 22) התחתנה עם פול ברן, מנהל בכיר באולפני MGM, שהיה מבוגר ממנה ב-20 שנה.
כעבור חודשיים נמצא ברן ירוי בביתו ולצידו מכתב התאבדות סתום: "יקירתי היקרה ביותר, לצערי זו הדרך היחידה לתקן את העוול הנורא שגרמתי לך ולמחוק את ההשפלה האיומה שאני חש.
את מבינה שאתמול בלילה היה רק קומדיה.
הארלו לא ישנה בביתה אותו לילה, אלא אצל אמה.
למרות הטרגדיה לא הופסקו צילומי הסרט בו עסקה באותה עת, "Red Dust" ("אבק אדום") בבימויו של ג'ון פורד לצידו של קלארק גייבל, שהיה ללהיט מיידי.
את כשרונה הקומי גילתה בסרטו של ג'ורג' קיוקור מ-1933, "Dinner at Eight" "ארוחת ערב בשמונה", לצדם של ג'ון וליונל ברימור ומארי דרסלר.
סרטה הבא, "Bombshell" ("פגז") בבימויו של ויקטור פלמינג, סיפר את סיפורה של לולה ברנס, כוכבת דמיונית שסיפור חייה הורכב באופן פארודי לפי סיפורי חייהן של קלרה בואו והארלו עצמה.
הארלו כיכבה בתפקיד הראשי והוגדרה באמצעותו כיורשתה של בואו, סמל המין ההוליוודי של שנות העשרים, על משבצת ה-"It Girl" (נערה שיש לה את "זה", כלומר ניצוץ מושך שגברים רוצים להיות אתה ונשים רוצות להיות כמוה).
ב-1933 נישאה לצלם הארולד רוסום, נישואין שארכו שמונה חודשים בלבד.
היא המשיכה להופיע לצידו של גייבל בסרטים "China Seas" (1935) ו-"Wife vs.
Secretary" (1936)וכן לצידו של ספנסר טרייסי ב"ריפראף" (1936) ולצידו של ויליאם פאוול (עמו חיה ללא נישואין בשנת חייה האחרונה) ב-"Libeled Lady".
במאי 1937 הייתה שחקנית הקולנוע הראשונה שהופיעה על גבי שער המגזין "לייף".
במהלך צילומי הסרט עתיר הכוכבים "סרטוגה" (בו שיחקו לצד הארלו וגייבל גם ליונל ברימור, וולטר פידג'ן ופרנק מורגן), חלתה הארלו במחלת כליות שהחריפה לכדי אי-ספיקת כליות אקוטית.
ב-7 ביוני, טרם סיום צילומי הסרט, נפטרה הארלו בבית אמה.
טקס ההלווייתה היה הפקה הוליוודית בניצוחו של לואי ב.
הסרט הושלם באמצעות כפילה, שצולמה מרחוק.
עם צאתו לאקרנים הפך הסרט לשובר קופות והיה לסרט הרווחי ביותר באותה שנה.
עקב חייה הסוערים, דמותה הציבורית המושכת ומערכת יחסי הציבור של אולפני MGM, התמלאה עיתונות התקופה בשלל סיפורים ותיאורים על מנהגיה של הארלו, חלקם נועדו רק על מנת לטפח את דמותה המינית, כגון האמירה שאינה לובשת כלל תחתונים.
הארלו נודעה באהבה לכלבים ואף גידלה מספר רב של כלבים בביתה.
לפי האגדה שנפוצה בהוליווד, הכלב רין טין טין המקורי מת באוגוסט 1932 בזרועותיה.
אמה של הארלו הייתה אשה שתלטנית, וניהלה, יחד עם בעלה, אביה החורג של הארלו, את עסקיה.
לאחר מותה נטען כי בשל חברותה של האם בכת "המדע הנוצרי", שהטיפה לטיפול במחלות באמצעות תפילה ולא באמצעות רפואה קונבנציונלית, החמיר מצבה של הארלו והגיע למצב מסכן חיים עקב מניעת טיפול רפואי מצד האם.
השאלה האם אמה של הארלו מנעה או לא מנעה טיפול הולם בבתה נמצאת בלב דיון סוער שלא שכך.
100 כוכבים" שפרסם מכון הסרטים האמריקאי ב-1999 מופיעה הארלו במקום ה-22.
בשנת 1965 ראו אור שני סרטים בשם "הארלו", אחד בסרטי פרמאונט בכיכובה של קרול בייקר והשני בכיכובה של קרול לינלי.
באותה שנה פורסם הרומאן הגנוז שכתבה הארלו בסביבות שנת 1934, "Today is Tonight".
ב-1978 הופק הסרט "Hughes and Harlow: Angels in Hell", על הווארד יוז וג'ין הארלו והפקת הסרט "מלאכי הגיהנום".
ב-2004 גילמה את דמותה של הראלו גוון סטפאני בסרטו של מרטין סקורסזה "הטייס", אודות חיי הווארד יוז.
ג'ין הייגן הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1952 על הופעתה בתור לינה למונט בסרט "שיר אשיר בגשם".
הייגן נולדה בשיקגו בשם ג'ין שירלי ורהייגן.
בתם של מרי, אמריקאית וכריסטיאן ורהייגן, שהיגר לארצות הברית מהולנד.
הייגן גדלה בעיר אלקהארט שבאינדיאנה ולמדה באוניברסיטת נורת'ווסטורן.
היא עבדה כמורה לדרמה לפני שערכה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי בשנת 1946 במחזה של ליליאן הלמן "Another Part of the Forest".
היא שימשה בתחילת דרכה גם כממלאת מקומה של הכוכבת ג'ודי הולידיי בהצגה "רק אתמול נולדה".
הייגן שיחקה את תפקידה הראשון בשנת 1949 בקומדיה של ג'ורג' קיוקור "צלע האדם", בסרט היא הופיעה בתפקיד משני בתור הבחורה באריל קייגן.
הייגן פרצה לתודעת הקהל בשנה שלאחר מכן לאחר שהפגינה יכולות משחק מרשימות במותחן הפשע של ג'ון יוסטון "ג'ונגל האספלט".
הופעתה בסרט בתור דול קונובן אהובתו של הפושע דיקס הנדלי (סטרלינג היידן) זכתה לשבחים ממרבית מבקרי הקולנוע.
באותה השנה השתתפה גם בסרט הפשע של אנטוני מאן "רחוב צדדי".
הייגן הצליחה למתג עצמה ככוכבת קולנוע בשנת 1952 עם הופעה בלתי נשכחת בתפקיד השחקנית לינה למונט בקומדיה המוזיקלית "שיר אשיר בגשם" בעבורה הועמדה הייגן ל פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
הייגן הופיעה בסרט לצידו של כוכב הקולנוע ובמאי הסרט ג'ין קלי.
לאחר שהצליחה בקריירה הקצרה שלה ככוכבת קולנוע פנתה הייגן בשנת 1953 לתחום המשחק בטלוויזיה ולוהקה לסיטקום "Make Room for Daddy" של רשת ABC.
הייגן הועמדה ל-3 פרס אמי על תפקידה בתור מרגרט ויליאמס אם המשפחה לצידו דני תומאס הכוכב הראשי ומיוצרי הסדרה.
הייגן בחרה לעזוב את הסדרה לאחר 3 שנים לאחר חוסר שביעות רצון מקצועי.
הייגן לא הצליחה לחזור מאז למעמד על קולנועי והשתתפה בסרט המשפחה של וולט דיסני "לאלף את אבא" ובדרמות "הסכין הגדולה של רוברט אולדריץ' ו"קארביין ויליאמס" לצידו של ג'יימס סטיוארט.
ב-1957 השתתפה בסרט פגישת מחזור לצידם של בטי האטון ודיינה אנדרוז.
הייגן הצליחה לחזור במעט לקדמת הבמה בשנותיה האחרונות עם הופעה בדרמה הביוגרפית "זריחה בקמפובלו" בתפקיד מרגריט ליהאנד מזכירתו של הנשיא פרנקלין רוזוולט (ראלף בלאמי).
את הופעותייה האחרונות עשתה הייגן בסרט האסונות הבדיוני "פיקניק בשעת אפס" לצידו ובבימויו של ריי מילאנד ובמותחן של פאול הנרייד "מצלצל מת".
הייגן הייתה אם לשני ילדים ממערכת נישואיה לשחקן טום סיידל, איתו התחתנה בשנת 1947. הייגן סבלה במהלך חייה הפרטיים מאלימות קשה מצידו של סיידל והיא התגרשה ממנו בשנת 1965.
הייגן נפטרה ממחלת סרטן הוושט בביתה שבלוס אנג'לס ב-29 באוגוסט 1977 כשהיא בת 54. היא נקברה ב"בית העלמין צ'אפל אוף פיינס" שבלוס אנג'לס ועל שמה הונצח כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ג'ין אנד טוניק הוא קוקטייל המורכב מג'ין ומי טוניק.
נהוג למזוג את הקוקטייל לכוס עם קרח ולקשט עם פלח לימון.
הקוקטייל הומצא בידי חיילים בשרות חברת הודו המזרחית הבריטית בהודו, לאחר שביקשו להמתיק את טעם המי טוניק שמכילים כינין שהתגלה כתרופה למלריה שהייתה נפוצה בהודו ובאזורים הסמוכים אליה.
הקוקטייל מוזכר ביצירות רבות, בהן ספרים, שירים וסרטים כאחד:
בספר המסעדה שבסוף היקום בסדרת מדריך הטרמפיסט לגלקסיה של דאגלס אדמס, מתואר הג'ין אנד טוניק כמשקה שגרסאות שלו קיימות בכ-85 אחוזים מן העולמות.
בספר ד"ר נו בסדרת ספרי ג'יימס בונד מבקש בונד ג'ין אנד טוניק עם מיץ של לימון שלם.
בשירו של בילי ג'ואל, "Piano man" מוזכר הקוקטייל בשורה המתארת זקן השותה אותו.
בשירה של עדן בן זקן, מועבט, מוזכר הקוקטייל בפזמון השיר.
בנוסף, נחגג כל שנה מאז 2010 יום הג'ין אנד טוניק הבינלאומי ב-19 באוקטובר.
ג'ין אנדרסון הייתה שחקנית אנגלייה.
היא זכורה בעיקר מתפקידה כאם המשפחה חמורת הסבר מרי המונד בסדרת הדרמה של ה-BBC "האחים" ששודרה בין השנים 1972 ל-1976. עוד היא מוכרת בתפקיד האריסטוקרטית המרדנית ליידי ג'וסלין "ג'וס" הולברוק בסדרה "טנקו" על אודות מלחמת העולם השנייה ששודרה בין 1982 ל-1984.
תפקידים נוספים שלה בטלוויזיה היו בסדרה המשטרתית "Police Surgeon", בסדרה "המפקח מגרה", בסדרה "The Man in Room 17", בסדרה "The Borderers", "פול טמפל", בסדרה "Codename", בדרמה "Oil Strike North", בסדרת סרטי "גברת מארפל", בפרק בסדרה "המפקח מורס", בסדרה "קמפיון", בסדרה הקומית "מה יגידו השכנים?", ובסדרה "הטי ויינת'רופ חוקרת".
עוד שיחקה בתפקיד האם בשני עיבודים של ה-BBC, לספר "ילדי המסילה" מאת אדית נסביט, שהופקו ב-1951 וב-1957.
במשך שנים רבות חייתה אנדרסון בכפר אדנהול קרוב לפנרית' שבקאמבריה.
היא המשיכה לשחק עד לשנות התשעים שלה.
ג'ין באואר הוא פעיל למען זכויות בעלי חיים אמריקאי.
באואר נולד בהוליווד, הוא סיים תואר בסוציולוגיה ולאחר מכן למד לתואר שני בכלכלה חקלאית באוניברסיטת קורנל.
בשנות השמונים, הוא טייל ברחבי ארצות הברית ולמד על הבעיות הקיימות בחקלאות, בין היתר הוא האמין שהתנאים בהם מוחזקות החיות במשקים השונים אינם סבירים.
זה הניע אותו להקים את הארגון "חוות מקלט" (Farm Sanctuary) הפועל למען חיות המשק.
הארגון פעל לראשונה בפנסילבניה והציל כבשים שהיו לכודות בשדות.
בשנת 1996 הוא זכה בפרס אבי לשלום על פועלו למען זכויות בעלי החיים, וב-2001 זכה בפרס היכל התהילה לבעלי החיים.
הוא פעל לקבלת חוקים לאיסור פיטום אווזים וברווזים במספר מדינות של ארצות הברית.
בשנת 2008 פרסם את ספרו הראשון "חוות המקלט: שינוי הלב והמוח אודות חיות ואוכל".
ג'ין באואר הופיע רבות בטלוויזיה האמריקאית ונודע בפועלו בתחום.
"טיים מגזין" כינה אותו "המצפון של תנועת האוכל".
הוא גם מילא תפקיד חשוב בקידום חוקים המגבילים גידול בעלי חיים בתעשייה.
ג'ין ארסו היא דמות בדיונית מעולם מלחמת הכוכבים.
את הדמות מגלמת השחקנית פליסיטי ג'ונס, והיא הופיעה רק בסרט האנתולוגיה הראשון, "רוג אחת".
ג'ין נולדה בשנת 22 BBY ללירה וגיילן ארסו שהיה מהנדס מבריק.
בשנת BBY 15 בית הוריה מותקף על ידי חיילי האימפריה ובראשם קומודור אורסון קרניק, אמה הורתה לה להסתתר מפני החיילים ויצאה בעצמה להתעמת איתם.
במהלך העימות היא סירבה להיכנע ונורתה למוות על ידי קרניק.
ג'ין, שהייתה עדה למתרחש, הצליחה להימלט, בעוד אביה נלקח בשבי כדי שיבנה לאימפריה הגלקטית את הנשק העוצמתי שלהם "כוכב המוות".
אל מקום המחבוא של ג'ין מגיע סו גררה, ידיד המשפחה שהציל אותה ומגדלה עד בגרות.
לאחר מכן ארסו עזבה אותו והתדרדרה לפשיעה.
בסרט "רוג אחת", ארסו מחולצת מהכלא על ידי המורדים קאסיאן אנדור והדרואיד שלו K2-SO, רובוט אימפריאלי שתוכנת מחדש, במטרה להשיג ממנה מידע לגבי אביה.
כך היא מגיעה לבסיס המורדים ומתוחקרת על ידי קסיאן אנדור ומון מות'מה.
לאחר מכן, על הכוכב ג'דהה, היא עדה להקלטת ההולוגרמה של אביה הטוענת כי הוא אינו מעוניין לעבוד עם האימפריה, הוא רימה אותם ושתל בנשק שסייע לבנות נקודת תורפה שיכולה להרוס אותו.
ההקלטה נקטעת על ידי הפצצה של כוכב המוות במהלכה נהרג סו גררה שגידל אותה שנים רבות וכל תושבי העיר ג'דהה.
הקבוצה ששורדת את ההפצצה ממריאה לכוכב אידו בו נמצאים הקייבר קריסטלים שמשמשים כמקור אנרגיה לכוכב המוות, כמו גם לחרבות אור.
מידע מודיעיני מראה כי גיילן ארסו נמצא על הכוכב והקבוצה אמורה לחסלו, אך לא מוציאה את החיסול לפועל.
בה בעת, המנהל קרניק מגלה כי ישנו בוגד בשורות האימפריה.
גיילן ארסו נמצא על הכוכב כשקרניק מגיע לגלות מי בגד באימפריה, ג'ין מביטה מרחוק על הפגישה הזו.
ג'ין מנסה להגיע אל אביה וברגע שקרניק מבחין בה הוא מורה לירות בה, אך חללית מתרסקת על הרציף ומפריעה לו.
במהלך המאבק על הרציף, ג'ין רצה אל אביה כדי לדבר איתו, היא מזדהה בפניו כבתו ג'ין, אחרי 15 שנים של נתק מוחלט.
אביה, שנפצע אנושות, שמח לראותה ומעודד אותה לעזור למורדים להרוס את הנשק המסוכן שעזר לבנות.
גיילן נכנע לפצעיו ומת בידיה של ג'ין שבורת הלב.
ג'ין נשלחת יחד עם כוח עזר של מורדים למשימה קשה - השגת תוכניות כוכב המוות במקום מחבואם על הכוכב הטרופי סקאריף.
הקבוצה סובלת מאבדות רבות מחבריה, לרבות הטייס העריק, צ'ירוט אימווה ובייז מלבוס.
צי המורדים מגיע להתקפה על הכוכב כאשר הוא מגלה כי הקבוצה פשטה עליו.
קרב קשה מתנהל והאימפריה מפעילה שדה הגנה המנתק את התקשורת בין הכוכב לצי בחלל, כך שגם תוכניות כוכב המוות לא יכולות להיות משודרות לחלל.
אחרי שג'ין וקסיאן אנדור, שבינתיים התאהבו האחד בשני, מגיעים למקום עם הדרואיד K-2SO, הם פוגשים בכוח מגן קיסרי.
הדרואיד מקריב את עצמו למענם, אך דרכם החוצה נחסמת.
הם פורצים מהחלון ומטפסים כל הדרך למעלה אל עמדת השידור.
המנהל קרניק מגיע מלווה בחייליו ומתפתח קרב יריות במהלכו אנדור נפצע, אך לא נהרג.
ג'ין מצליחה להימלט ומגיעה אל עמדת השידור, אך היא מגלה כי השידור לא צולח.
לפתע מגיח המנהל קרניק בנשק דרוך ומאיים אליה, הם מנהלים שיחה קצרה בה הוא טוען כי שדה ההגנה פעיל והתוכניות לעולם לא יגיעו למעלה והיא מבטיחה לו שנקמת אביה עוד תגיע.
אנדור הפצוע מגיח מאחור ויורה בקרניק שמתמוטט על הרצפה.
בינתיים בחלל הקרב מסלים ומשחתת כוכבים שנפגעה מתרסקת על מחולל שדה ההגנה של הכוכב וגורמת להיעלמות שכבת ההגנה.
כך מצליחים ג'ין וקסיאן לשדר את התוכניות לספינת הדגל של הצי בראשותו של האדמירל ראדוס שם גם נמצאת הנסיכה ליאה.
ג'ין וקסיאן מנסים לברוח מהכוכב אך מבחינים בסופה הרסנית המתקרבת, שהיא תוצאה של התקפה נוספת מצד כוכב המוות.
הם מבינים שגורלם נחרץ וכי הם הולכים למות בקרב.
הם יושבים מחובקים וממתינים לגל ההרס שיגיע אליהם.
רגעים לפני סופם, אנדור לוחש באוזני אהובתו שאביה היה גאה בה כעת והם מיד נהרגים בידי גל ההדף האדיר.
בסדרת המשחקים Jedi Knight מופיע דמות טייסת העוזרת לגיבור המגולם על ידי השחקן לאורך שני המשחקים הראשונים מבית היוצר של לוקאס ארט.
בין היתר היא מסייעת לו לגנוב את תוכניות כוכב המוות.
דמותה של ג'ין ארסו תופיע גם בסדרת האנימציה "מלחמת הכוכבים: כוחות הגורל" (Forces Of Destiny), המתמקדת בנשים גיבורות, כדוגמת הנסיכה ליאה, אסוקה טאנו וריי.
ג'ין מייביס הודג'קינסון הידועה בשם ג'ין אלכסנדר (Jean Alexander) הייתה שחקנית טלוויזיה בריטית.
אלכסנדר נולדה בטוקסטת' שבליברפול לנל וארצ'י הודג'קינסון.
לאלכסנדר היה אח מבוגר ממנה בשם קנת'.
כבר מגיל צעיר שאפה להיות שחקנית, היא הושפעה ממופעי בידור שראתה בתיאטרון פביליון בעיר הולדתה.
היא למדה בבית הספר לבנות סנט אדמונדס קולג' בפרינס פארק שבטוקסטת'.
בנעוריה הצטרפה לתיאטרון חובבים וקיבלה שיעורי הגייה.
במשך חמש שנים עבדה אלכסנדר כעוזרת ספרייה בליברפול, וב-1949 התחילה את קריירת המשחק שלה בהופעה בתיאטרון אדלפי גילד במקלספילד.
בתחילה הופיעה בתפקיד פלורי במחזה "Sheppey" מאת סומרסט מוהם.
בהמשך עבדה בתיאטרון רפרטוארי באולדהאם, סטוקפורט וביורק.
לרוב גילמה תפקידים קטנים ועבדה גם כאחראית תלבושות וכמנהלת במה.
הופעות הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה בסדרת המשטרה "Z-Cars" ובסדרה "Deadline Midnight".
ב-1962 שיחקה אלכסנדר לראשונה בסדרה "קורוניישן סטריט" בתפקיד קטן בדמות בעלת בית.
שנתיים אחר כך חזרה להופיע בתפקיד קבוע בדמות הילדה אוגדן.
היא התחילה לשחק בסדרה ב-8 ביולי 1964 והמשיכה להופיע עד 25 בדצמבר 1987. אוגדן הייתה דמות פופולרית מאוד בקרב הצופים ולעיתים קרובות אלכסנדר זוהתה עם הדמות.
ב-1979 הוקמה הליגה הבריטית של הילדה אוגדן על ידי סר ג'ון בטג'מנן, ויליס הול, ראסל הרטי, לורנס אוליבייה ומייקל פרקינסון.
ב-1984 שלחו מעריצים מכתבי תנחומים לאלכסנדר על מותו של סטן אוגדן, שהיה בעלה בסדרה.
ברנרד יאונס, השחקן שגילם את סטן, נפטר כמה חודשים לפני ש"הרגו" את הדמות.
ב-1985 זכתה אלכסנדר בפרס Royal Television Society על הופעתה ב"קורוניישן סטריט".
הופעתה האחרונה בסדרה שודרה ב-25 בדצמבר 1987, וזכתה לנתוני צפייה של 27 מיליון איש, הגבוהה ביותר שהייתה לסדרה אי פעם.
ב-2005 נבחרה אלכסנדר כ"כוכבת אופרת הסבון הגדולה ביותר בכל הזמנים" בסקר של המגזין TV Times.
ב-1988 הופיעה אלכסנדר בתפקיד אורח בסדרה הקומית הוותיקה "בערוב ימי היין" בדמות הדודה ויירייט, בעל החנות החמדנית.
היא חזרה והופיעה ב-1989 שוב בתפקיד אורח, והחל מ-1992 החלה לשחק בסדרה בקביעות, והמשיכה להופיע עד לסיום הסדרה ב-2010.
בקולנוע הופיעה אלכסנדר בסרט "סקנדל" ב-1989, ובסרט "Willie's War" ב-1994. היא דיבבה את גברת סנטה בסרט "Hooves of Fire" ב-1999. עוד שיחקה בסדרה "בון" ובדמות לילי בסדרה לילדים "The Phoenix and the Carpet".
אלכסנדר כיכבה לצדם של פטרישה הודג' וליונל ג'פריס בסדרה הקומית "Rich Tea and Sympathy", והשתתפה בשעשועון "Cluedo".
בהמשך הופיעה בסיטקום "ברברה", בסדרה "Heartbeat", בסדרה "מקום בו נמצא הלב" ובפרק בסדרה "The Afternoon Play".
היא הייתה חברה קרובה של השחקן ברנרד יאונס שגילם את בעלה בסדרה "קורוניישן סטריט".
היא חייתה שנים רבות בעיר סאות'פורט שבמרזיסייד.
ב-2012 הכריזה אלכסנדר שהיא פורשת ממשחק, כשנתיים אחרי הופעתה האחרונה בטלוויזיה.
קריירת המשחק שלה נמשכה יותר משישים שנה.
ב-11 באוקטובר 2016 חגגה את יום הולדתה התשעים, אבל אחר כך חלתה ואושפזה בבית חולים שם נפטרה שלושה ימים אחר כך.
שנה פרס קטגוריה עבור תוצאה 1985 פרס Royal Television Society השחקנית הטובה ביותר קורניישן סטריט 1987 פרס באפט"א לטלוויזיה השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי קורניישן סטריט
ג'ין איזיה רובינזון הוא ביולוג ואנטומולוג יהודי אמריקאי, מומחה בחקר הדבורים (אפיולוג), פרופסור באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
רובינזון נחשב לחלוץ ביישום הגנומיקה בחקר ההתנהגות החברתית והוביל את המאמצים לגלות את ריצוף הגנום של דבורת הדבש.
משנת 2005 הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וחתן פרס וולף לחקלאות לשנת 2018.
ג'ין איזיה רובינזון נולד בשנת 1955 בעיר באפלו במדינת ניו יורק כבנם של ג'ק רובינזון וסוניה לבית רובין (Rubin).
בגיל 18 הגיע כמתנדב לקיבוץ בית השיטה בישראל ונענה לקריאתו של יוסף גדרון (יוסוף), ממייסדי היישוב והדבוראי של הקיבוץ לעזור בעבודה עם כוורות הדבורים.
תחום זה התחיל לרתק אותו ובשובו לארצות הברית נרשם ללימודי מדעי החיים באוניברסיטת קורנל.
בשנת 1977 סיים בה את התואר הראשון וב-1982 את התואר השני.
כעבור 3 שנים, ב-1986, סיים באותה אוניברסיטה גם את עבודת הדוקטורט.
רובינזון עבד תקופה בדבוראות ואחרי שלוש שנות השתלמות לצורך פוסט-דוקטורט באוניברסיטת המדינה של אוהיו בקולומבוס, בשנת 1989 הצטרף לסגל של אוניברסיטת אילינוי באורבאנה-שמפיין.
החל משנת 1990 הוא מנהל שם את המכון לחקר הדבורים והחל מ-2001 הוא מכהן כמנהל המכון קרל ר.ווס (Woese) לביולוגיה גנומית באוניברסיטה.
בשנים 2003-1998 כיהן כפרופסור לביולוגיה והחל משנת 2003 הוא פרופסור לביולוגיה אינטגרטיבית.
הוא מלמד כפרופסור לאנטומולוגיה במרכז ללימודים מתקדמים ובמסגרת התוכנית למדעי המוח, המחלקה לביולוגיה התפתחותית ושל התא, התוכנית לאקולוגיה, אבולוציה וביולוגיה משמרת, ובמכון בקמן למדע ולטכנולוגיה מתקדמים.
רובינזון הוא חלוץ יישום תחום הגנומיקה – התחום של הגנטיקה העוסק במכלול החומר התורשתי (הגנום) של יצורים חיים – בחקר התנהגות החברתית.
בנוסף לכך הוביל רובינזון את המאמץ לריצוף הגנום (כלומר קביעת סדר חומצות הגרעין, אבני הבניין של הקוד הגנטי) של דבורת הדבש.
במהלך הקריירה פרסם (לבד או עם עמיתים) מעל 300 מאמרים והכשיר 29 עמיתי פוסט-דוקטורט ו-23 תלמידים לתואר דוקטור.
הוא זכה, בין השאר, בפרסים יוקרתיים מהאגודה האנטומולוגית האמריקאית, מהאגודה הבינלאומית להתנהגות בעלי חיים ומהאגודה הבינלאומית לגנטיקה התנהגותית.
לרובינזון תרומה חשובה בגילוי גורמים הורמונליים, נויראליים וגנטיים המווסתים את הפלסטיות ההתנהגותית ואת חלוקת העבודה במושבות הדבורים.
מעבדתו של רובינזון גילתה את הגן הראשון המעורב בוויסות חלוקת העבודה הידועה של מושבות הדבורים ופרסמה זאת בשנת 2002 בכתב העת "Science".
תגליתו של רובינזון לגבי הוויסות החברתי של התבטאות גנים במוח פתחה דרכים חדשות להבנת שורשי ההתנהגות.
רובינזון פיתח פרדיגמה חדשה לגבי הסוגיה העתיקה "תורשה-סביבה", אותה פרסם במסה בכתב העת Science בשנת 2004.
באוקטובר 2006 הצליחה קבוצת ביולוגים בראשות רובינזון, יחד עם המרכז לריצוף הגנום האנושי ע"ש ביילור (HGSC) למצוא ופרסמה את ריצוף הגנום של דבורת הדבש Apis mellifera.
מאוחר יותר, נמנה רובינזון עם החוקרים שגילו סיבה סבירה ל"הפרעת התמוטטות המושבות", מחלה שחיסלה בשנים 2008-2007 יותר משליש מכוורות הדבורים המגודלים באופן מסחרי בארצות הברית.
על ידי ניתוחם של הבדלים בהתבטאות הגן בין הדבורים הנגועים ואלו הבריאים, למדו בחוקרים כאצל הדבורים בנגועים בהפרעה קיימות רמות גבוהות של RNA ריבוזומלי מקוטע, תסמין המאפיין זיהום על ידי נגיפים מרובים.
רובינזון הוא עורך ה- Annual Review of Entomology וחבר במערכת של העיתונים המדעיים PNAS,
הוא חבר בחברה לחקר התנהגותם של בעלי החיים בארצות הברית.
כמו כן הוא מכהן כחבר באיגוד האמריקאי לקידום התפתחות המדע וחבר בחברה האנטומולוגית של אמריקה.
2004 - חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
2005 - חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
2015 - דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה העברית בירושלים
2018 - פרס וולף לחקלאות (ישראל)
רובינזון הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.
ג'ין גרדנר באטן הייתה טייסת ניו זילנדית.
ילידת רוטורואה, היא הפכה לניו זילנדית הידועה ביותר בשנות השלושים, בזכות ביצוע מספר טיסות סולו שוברות שיא ברחבי העולם.
היא ביצעה את טיסת הסולו הראשונה אי פעם מאנגליה לניו זילנד ב-1936.
ג'ין באטן נולדה לפרדריק באטן, רופא שיניים, ונלי (אלן) באטן בלקמור היו לה שני אחים גדולים.
בשנת 1913 עברה המשפחה לאוקלנד.
בשנת 1924 ג'ין באטן נרשמה למכללה לבנות ברמוארה באוקלנד שם למדה בלט ופסנתר.
אף שהייתה פסנתרנית מחוננת, בגיל 18 היא החליטה להיות טייסת לאחר שהטייס האוסטרלי צ'ארלס קינגספורד סמית' לקח אותה לטיסה במטוס הצלב הדרומי שלו.
בשנת 1929, היא ואמה עברו לאנגליה והצטרפו למועדון המטוסים של לונדון.
היא טסה את טיסת הסולו הראשונה שלה בשנת 1930 וקבלה רישיונות טיסה פרטיים ומסחריים עד שנת 1932. היא הלוותה 500 ליש"ט מפרד פרומן טרומן, שהיה טייס ניו זילנדי בחיל האוויר המלכותי, שרצה להינשא לה.
מטרת ההלוואה הייתה לממן 100 שעות טיסה הנדרשות לרישיון.
לאחר שהשלימה את רישיון ה-"B" בדצמבר 1932, היא עזבה את טרומן ופנתה לוויקטור דורה, שלווה מאמו 400 ליש"ט לרכישת מטוס דה האבילנד DH.60 שכונה "עש צועני" עבור ג'ין (טייסת אוסטרלית מוד בוני עשתה טיסות שלה במטוס מאותו דגם).
על פי NZ History Online, "גיוס כסף על ידי ניצול מערכות היחסים שלה עם גברים היה נושא שנמשך לאורך כל הקריירה שלה."
באטן עשתה שני ניסיונות לא מוצלחים לשבור את שיאה של איימי ג'ונסון לאוסטרליה.
באפריל 1933 היא נתקלה בשתי סופות חול לפני והמנוע נפגע והרס את המטוס.
היא התרסקה ונחתה ליד קראצ'י.
כשחזרה ללונדון היא לא הצליחה לשכנע את דורה לקנות לה כלי טיס נוסף, ולכן פנתה לחברת הנפט קסטרול שקנתה לה מטוס דו כנפי מסוג "ג'יפסי מוס" יד שנייה תמורת 240 פאונד.
היא עשתה ניסיון נוסף באפריל 1934, אך אזל לה הדלק בפרברי רומא.
היא נפצעה כשהתנגשה באנטנות רדיו.
המטוס תוקן והיא הטיסה אותו חזרה ללונדון, שם לקחה את הכנפיים התחתונות מהמטוס של ארוסה, אדוארד וולטר, לניסיון שלישי.
במאי 1934, ג'ין באטן טסה בהצלחה בטיסת סולו מאנגליה לאוסטרליה ב"ג'יפסי מוס".
הטיסה שלה הייתה בת 14 יום ו-22 שעות.
זמן שגבר על השיא שהיה קיים בטיסה מאנגליה לאוסטרליה של האנגי איימי ג'ונסון ביותר מארבעה ימים.
היא קיבלה גם חוזה פרסום עם חברת הדלק קסטרול שמימנה את הטיסות.
ספרה על מסעה, "טיסת סולו", ראה אור על ידי ג'קסון ואוסאליבן בשנת 1934. היא עשתה עוד שישה שבועות סיורים אוויריים בניו זילנד, שם לפני שחזרה לאנגליה.
לאחר הטיסה הראשונה שלה לאוסטרליה, קנתה באטן מטוס חד כנפי מסוג G-ADPR, שקיבל את השם ז'אן.
בשנת 1935 היא קבעה שיא עולמי כשטסה מאנגליה לברזיל.
בעקבות טיסה זו קבלה את אות "מסדר הצלב הדרומי", והייתה האדם הראשון מחוץ לבני משפחת המלוכה שזכה לאות זה.
בשנת 1936 קבעה שיא עולם נוסף בטיסת סולו מאנגליה לניו זילנד.
במקום הולדתה רוטורואה היא זכתה לכבוד מהמאורים הילידים, כפי שהייה אחרי המסע ב-1934. היא קבלה את הכינוי - "בת של השמים".
בגלל המראה המרשים והזוהר שלה בקבלות פנים (היא תמיד לקחה איתה שמלת משי לבנה בטיסות שובר השיאים שלה, ותיקנה את השפתון והאיפור שלה לפני שיצאה מהמטוס), והיא נודעה בכינוי "גרטה גרבו של השמיים".
מלחמת העולם השנייה סיימה את הרפתקאות התעופה של באטן.
המטוס שלה נלקח לשירות פעיל ובאטן לא הורשתה להטיס אותו.
במהלך המלחמה היא הייתה מעורבת במסעות פרסום בהרצאות באנגליה לגיוס כספים לכלי נשק ומטוסים, אך ימיה כטייסת הסתיימו.
לאחר המלחמה היא פרשה מהחיים הציבוריים למעט כמה הופעות קצרות מדי שנה.
באטן הפכה למתבודדת וחיה בכמה מקומות ברחבי העולם עם אמה עד מות אמה בשנת 1965. בשנת 1977 הייתה אורחת הכבוד בפתיחת ביתן חלוצי התעופה במוזיאון התחבורה והטכנולוגיה של אוקלנד, וחזרה לביתה בספרד.
בשנת 1982 ננשכה על ידי כלבה באי מיורקה.
היא סירבה לקבל טיפול והפצע הזדהם.
היא נפטרה לבדה במלון במיורקה, מסיבוכים מנשיכת הכלב, ונקברה ב-22 בינואר 1983. היא נקברה תחת שמה האמצעי, גרדנר.
היא הייתה שם רק שבוע וזהותה לא הייתה ידועה - והתגלתה רק כעבור חמש שנים.
לכן קרובי משפחתה והציבור הרחב לא ידעו על פטירתה עד ספטמבר 1987.
האוטוביוגרפיה של ג'ין באטן, "חיי", פורסמה על ידי ג'ורג' ג'יי הראפ בשנת 1938. גרסה מורחבת הודפסה תחת הכותרת "לבד בשחקים" בניו זילנד בשנת 1979. באוקטובר 2008 הועלה מחזמר בשם: Garbo of the Skies שנכתב על ידי פול אנדרסן-גרדינר ורבקה הורנבלוב, הוא התבסס על הביוגרפיה של איאן מק'רזי.
על שמה נקראים בתי ספר רבים לבנות בניו זילנד.
כמו כן על שמה נקראים רחובות בערים אוקלנד וקריסצ'רץ, ולינגטון ובעיר הולדתה רוטורואה.
הטרמינל הבינלאומי של שדה התעופה אוקלנד נקרא גם על שמה.
שני המטוסים שאיתם שברה את שיאי העולם לטיסת סולו מאנגליה לניו זילנד בשנת 1936 ומסעות שובר שיא רבים אחרים מוצגים כעת בטרמינל הבינלאומי של ז'אן באטן.
פסל ברונזה של באטן ממוקם בטרמינל הראשי של שדה התעופה האזורי רוטורואה, ומוצבים בו לוחות זיכרון.
פארק קטן במרכז העיר רוטורואה נקרא על שמה.
כמו כן, בספטמבר 2009, שמו של רחוב בפלמה דה מיורקה דה מיורקה בו נפטרה ג'ין באטן, שונה לשמה - ג'ין באטן.
1934 - אנגליה – אוסטרליה (שיא הנשים) 16,900 קילומטרים תוך 14 יום 22 שעות 30 דקות, ושברה את שיאה של איימי ג'ונסון ביותר מארבעה ימים.
אישה ראשונה אי פעם שעשתה טיסה חזרה.
גם החוצה המהירה ביותר דרך דרום האוקיינוס האטלנטי,
5 ימים 18 שעות, נותן לה שיאי סולו לשני הכיוונים.
ג'יימס טאפט "ג'ימר" פרדט הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת שאנגחאי שארקס מהליגה הסינית, בעמדות הרכז והקלע.
בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת בריגהאם יאנג זכה בפרס נייסמית' ובפרס ג'ון אר.
וודן, המוענקים לשחקן המצטיין של ליגת המכללות, לאחר שהוביל את כל קלעי הליגה עם ממוצע של 28.9 נקודות למשחק.
פרדט נולד בעיר גלנס פולס שבמדינת ניו יורק, לאב מורמוני ולאם קתולית, ובנערותו בחר להיות חבר בכנסייה המורמונית.
כשחקן קבוצת הכדורסל של "תיכון גלנס פולס" קלע בסך הכול 2,404 נקודות, אשר הציבו אותו במקום השישי בתולדות ליגת התיכונים של ניו יורק, ובמקום הראשון בתולדות הקבוצה.
בעונתו האחרונה בתיכון, 2006/2007, קלע 28.8 נקודות בממוצע למשחק והוביל את קבוצתו למעמד גמר אליפות התיכונים של מדינת ניו יורק.
בשנת 2007 החל ללמוד באוניברסיטת בריגהאם יאנג (BYU) בעלת הצביון המורמוני, אשר בעיר פרובו, יוטה.
בעונתו השנייה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה זכה למקום קבוע בחמישייה הפותחת, ובעונתו השלישית הוביל את קלעיה עם ממוצע של 22.1 נקודות למשחק.
ב-28 בדצמבר 2009 קלע 49 נקודות במשחק מול אוניברסיטת אריזונה, ובכך שבר את שיא המועדון לנקודות במשחק.
במשחק הראשון של טורניר אליפות המכללות הוביל את קבוצתו לניצחון מול אוניברסיטת פלורידה, בה שיחקו צ'נדלר פארסונס ואלכס טיוס, בתוצאה 99–92. היה זה ניצחונה הראשון של הקבוצה בטורניר המכללות מזה 17 שנים.
במשחק הבא קלע פרדט 21 נקודות מול אוניברסיטת המדינה של קנזס, אך קבוצתו הפסידה בתוצאה 72–84.
בעונת ה שלו הוביל פרדט את כל שחקני ליגת המכללות עם ממוצע של 28.9 נקודות למשחק.
במהלך העונה כתב עליו שחקן ה-NBA קווין דוראנט בטוויטר: "ג'ימר פרדט הוא הסקורר הטוב ביותר בעולם!".
ב-11 במרץ 2011 שבר בשנית את שיא המועדון וקבע את שיא מחוז ה-MWC לנקודות במשחק, כשקלע 52 מול אוניברסיטת ניו מקסיקו.
במשחק הראשון של טורניר המכללות 2011 קלע פרדט 32 נקודות בניצחון מול מכללת וופורד, ובמשחק השני קלע 34 נקודות בניצחון מול אוניברסיטת גונזגה.
במשחק שמינית גמר הטורניר (NCAA Sweet Sixteen), אליו העפילה BYU לראשונה מאז שנת 1981, הפסידה הקבוצה לאחר הארכה מול אוניברסיטת פלורידה, בתוצאה 74–83. במשחק ההדחה קלע פרדט 32 נקודות ומסר 5 אסיסטים, אך מנגד איבד 6 כדורים וקלע ב-37.9% קליעה מהשדה בלבד.
וודן, המוענקים לשחקן המצטיין של ליגת המכללות.
לאורך קריירת המכללות קבע את שיאי מחוז ה-MWC עבור נקודות במשחק (52), נקודות בעונה (1,068), נקודות בקריירה (2,599) ושלשות בקריירה (296).
בדראפט ה-NBA 2011 נלקח פרדט בבחירה העשירית על ידי מילווקי באקס, ומיד נשלח לסקרמנטו קינגס כחלק מטרייד בו היו מעורבים גם סטיבן ג'קסון, טוביאס האריס, קורי מגטי, ג'ון סלמונס, שון ליווינגסטון, ביסמאק ביומבו ובנו אודריך.
בשל הפופולריות הרבה של פרדט באותה תקופה, אשר זכתה לכינוי "ג'ימרמניה", עלו סך מכירות המרצ'נדייז של הקינגס בכ-540% תוך פחות משנה, מתוכם כ-400% מיוחסים ישירות לפרדט.
לאורך עונת הרוקי שלו קלע 7.6 נקודות ומסר 1.8 אסיסטים בממוצע למשחק, אשר בדיעבד היו שיאי הקריירה שלו ב-NBA.
ב-12 בפברואר 2014 קלע שיא קריירה של 24 נקודות במשחק מול ניו יורק ניקס, אך כשבועיים לאחר מכן שוחרר מהקבוצה, באמצע עונתו השלישית בסקרמנטו.
כשבוע לאחר שחררו מהקינגס חתם פרדט על חוזה בשיקגו בולס, ועד לסיום עונת שותף ב-8 משחקים.
בעונת שיחק עבור ניו אורלינס פליקנס, אך מיעט לקבל דקות משחק ותרם 3.5 נקודות למשחק בלבד.
לאחר 4 משחקים בעונת שוחרר מהקבוצה.
בנובמבר 2015 הצטרף לקבוצת וסטצ'סטר ניקס מליגת הפיתוח של ה-NBA, וכבר במשחק הבכורה שלו הצטיין כשקלע 37 נקודות ומסר 8 אסיסטים מול גרנד ראפידס דרייב.
באותה עונה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח, ואף זכה בפרס ה-MVP של המשחק לאחר שהוביל את "נבחרת המזרח" עם 35 נקודות.
ב-22 בפברואר 2016 חתם על חוזה לעשרה ימים בניו יורק ניקס, וב-6 במרץ חזר לשחק עבור וסטצ'סטר.
בסיום העונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת הפיתוח, לאחר שרשם ממוצעים של 21.1 נקודות ו-5.0 אסיסטים למשחק.
לקראת עונת 2016/2017 עבר לשחק בשאנגחאי שארקס מליגת העל הסינית.
ב-19 בפברואר 2017 קלע פרדט 73 נקודות במשחק שנגרר לשתי הארכות מול ג'ג'יאנג ליונס.
עד לסיום העונה העמיד ממוצעים של 37.6 נקודות, 8.2 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים למשחק, וזכה בתואר השחקן הבינלאומי המצטיין של העונה.
ב-11 בנובמבר 2018 שיפר את שיאו האישי כאשר קלע 75 נקודות (כולל 40 נקודות ברבע האחרון) מול בייקונג פליי דרגונס.
באף אחת משלוש עונותיו בשאנגחאי לא הצליחה הקבוצה להעפיל לשלב חצי הגמר.
לקראת סיום עונת חתם על חוזה בפיניקס סאנס.
בששת המשחקים בהם שותף קלע 8 מתוך 29 הזריקות שלקח (27.6%), כולל 0 מ-13 לשלוש.
ביולי 2019 חתם פרדט על חוזה בפנאתינאיקוס המשתתפת בליגת העל היוונית וביורוליג.
ב-27 משחקיו עם פנאתינאיקוס ביורוליג, קלע 12.9 נקודות ומסר 1.8 אסיסטים בממוצע למשחק.
בספטמבר 2020 הודיע על חזרתו לקבוצת שאנגחאי שארקס מהליגה הסינית.
יוג'ין (ג'ין) פרנסיס האס הוא המייסד, הנשיא ומחזיק המניות של חברת "האס אוטומציה" המייצרת מכונות CNC לעיבוד שבבי.
האס מעורב בפעילות בענף הספורט המוטורי ומחזיק בבעלותו את קבוצת סטיוארט-האס רייסינג המתחרה באליפות הנאסקאר ואת קבוצת האס המתחרה באליפות הפורמולה 1.
בשנת 1975 סיים האס את לימודי התואר הראשון בחשבונאות ומימון באוניברסיטת המדינה של קליפורניה.