tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1967 שב לברזיל, והיה פעיל בהתנגדות למשטר הכת הצבאית, לצד הנשיא לשעבר ז'ואאו גולאר, והפוליטיקאי קרלוס לאסרדה.
בשנת 1976 נהרג בתאונת דרכים.
בהלווייתו, בברזיליה נכחו 350,000 איש.
כיום הוא טמון במקום הקרוי "אתר הזיכרון JK" על שמו, אשר הוקם בשנת 1981. על שמו נקרא גם שדה התעופה הבינלאומי של ברזיליה, וגם מלון היוקרה "קוביצ'ק פלאזה" בעיר.
בתו, מרסיה קוביצ'ק, נבחרה לקונגרס הלאומי של ברזיל בשנת 1987 ושימשה כסגנית המושל של המחוז הפדרלי של ברזיל.
בין 1991 ל-1994. נמל התעופה הבינלאומי ברזיליה נקרא על שמו.
אנטוניו אַאוּגוּסטוֹ ריבּיירו רייס ז'וניור (בפורטוגזית: Antônio Augusto Ribeiro Reis Júnior; נולד ב-30 בינואר 1975), הידוע יותר כז'וניניו פרנאמבואקנו (Juninho Pernambucano) או פשוט כז'וניניו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר.
את רוב הקריירה שלו העביר בואסקו דה גאמה הברזילאית ובאולימפיק ליון הצרפתית.
ז'וניניו ידוע בתור שחקן בעל בעיטה חזקה מאוד ויכולת טכנית גבוהה והיה נחשב לאחד הבועטים הטובים בכל הזמנים.
ז'וניניו התחיל את הקריירה בקבוצת הכדורגל ספורט קלוב רסיפה, ולאחר עונה מוצלחת במועדון עבר למועדון ואסקו דה גאמה.
הוא שיחק בקבוצה במשך 7 שנים והיה שחקן מפתח בקבוצה.
הוא עימה זכה פעמיים בליגת העל הברזילאית ב-1997 וב-2000 ובגביע ליברטדורס.
בזכות הצלחתו בקבוצה, זכה ז'וניניו לאהבת אוהדי הקבוצה.
ב-7 בספטמבר 1999 היה לשחקן הראשון בהיסטוריה שמשתתף בשני משחקים רשמיים בשתי מדינות שונות באותו יום, לאחר שעלה כמחליף במשחק של נבחרת ברזיל מול נבחרת ארגנטינה, ולאחר מכן טס לאורוגוואי והשתתף במשחק של קבוצתו ואסקו דה גאמה מול נסיונל ממונטווידאו במסגרת גביע מרקוסור.
בשנת 2001 עבר לשחק באולימפיק ליון הצרפתית.
מאז החל ז'וניניו לשחק בקבוצה, זכתה הקבוצה בשבע אליפויות הליגה הצרפתית רצופות.
בנוסף, זכה ז'וניניו עם הקבוצה בגביע הצרפתי בשנת 2008. ההישג האירופי של הקבוצה ושל ז'וניניו היה הגעה לרבע גמר ליגת האלופות שלוש פעמים.
בשנת 2009, לאחר שמונה עונות במהלכן זכה בשבע אליפויות, עזב ז'וניניו את ליון ועבר לאל-גארפה מקטר שם שיחק שתי עונות.
בשנת 2011 חזר ז'וניניו לברזיל וחתם בוואסקו דה גאמה.
ב-17 בדצמבר 2012 חתם ז'ונינו בקבוצת ניו יורק רד בולס מליגת ה-MLS.
ב-11 ביולי 2013 חתם ז'ונינו בואסקו דה גאמה הברזילאית.
זוהי הקדנציה השלישית של השחקן במועדון.
ז'וניניו שיחק 44 משחקים בנבחרת ברזיל וזכה עם הנבחרת בגביע הקונפדרציות בשנת 2005. יתר על כן, הוא השתתף ז'וניניו במונדיאל 2006. במונדיאל 2006 פתח ז'וניניו בנבחרת ברזיל בשני משחקים (נגד צרפת ויפן) ועלה מהספסל במשחק אחד (נגד גאנה).
לאחר הטורניר הודיע על פרישה מהנבחרת הלאומית.
ב-30 בינואר 2014 הודיע ז'וניניו על פרישה ממשחק פעיל בגיל 39.
אליפות ריו דה ז'ניירו: 1998
ז'ונאס מאליירו סאווימבי (בפורטוגזית: Jonas Malheiro Savimbi; 3 באוגוסט 1934 - 22 בפברואר 2002) היה מנהיג מורדים באנגולה שייסד את ארגון האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה (UNITA) ב-1966 ומילא חלק חשוב במלחמה הקרה.
הארגון נלחם לעצמאות מפורטוגל ואחר כך נאבק בממשלת אנגולה המרקסיסטית.
סאווימבי וארגונו נתמכו במאבקם נגד ממשלת אנגולה המרקסיסטית על ידי גורמים זרים רבים, בהם ארצות הברית.
הממשלה שנגדה לחם נתמכה על ידי ברית המועצות, קובה וניקרגואה הסנדיניסטית.
סאווימבי וארגונו היוו ציר במלחמה הקרה, בין גושי המערב והמזרח באנגולה, והוא נתפס כ"לוחם חופש" או "טרוריסט", כתלות בצד המגדיר.
ז'ונאס סאווימבי נולד וגדל במחוז המרכזי הואמבו, שהיה לאחר מכן לבסיס כוחו המרכזי במלחמת האזרחים באנגולה, שהחלה לאחר שחרורה משלטון פורטוגל ב-1975. מלחמה זו הייתה עקובה מדם וממושכת, ועלתה בחייהם של כמיליון וחצי בני אדם.
סאווימבי למד בסין בשנות השישים, והושפע עמוקות מהטכניקות המאואיסטיות של לוחמת גרילה במספר חזיתות, שבחלק מהן מתבצעת מתקפה ובאחרות נסיגה.
כמו מאו, גם סאווימבי העביר אוכלוסיות נרחבות של כפריים ממקום מושבם כחלק מהטקטיקה הצבאית שלו.
תחילה ביקש עמדת כוח ב-MPLA המרקסיסטי, אך עד מהרה התנער מהמרקסיזם והשתלב ב-FNLA.
לאחר שנתיים ב-FNLA, התפלג ממנו ב-1966 והקים, בסיוע סיני, את UNITA.
הוא החל להיאבק בפורטוגזים, אך גם דאג לבצר את מעמדו מול ה-MPLA וה-FNLA ליום שלאחר עזיבת פורטוגל.
סאווימבי ניחן בכישורים אינטלקטואליים מרשימים ודיבר באופן שוטף בארבע שפות אירופאיות ושלוש אפריקאיות.
נאומיו בפני קהל אמריקאי היו עשירים ולוו בציטוטים של פילוסופים ופוליטיקאים מערביים נודעים.
הוא היה לאחד מהדוברים הקולניים ביותר נגד הקומוניזם בעולם השלישי, אך מבקריו רואים בכך ניסיון אמריקאי ריק לרוממו כאלטרנטיבה שלטונית באנגולה.
מלחמתו של סאווימבי נגד השלטון המרקסיסטי באנגולה הייתה אחד הסכסוכים שהזינו את המלחמה הקרה.
ארצות הברית וברית המועצות ראו בסכסך באנגולה נקודה חשובה במאזן הכוח העולמי.
בשנת 1985 ארגן ג'ק אברמוף, יחד עם פוליטיקאים אמריקאים שמרנים אחרים, כנס בעיר בסיס הכוח של סאווימבי, ג'אמבה.
לכנס הוזמנו מרבית מנהיגי הגרילה האנטי-קומוניסטים בעולם ובכללם מנהיג הקונטראס אדולפו קאלרו ומנהיג המוג'אהדין אבדורחים וורדאק מאפגניסטן.
השפעת ארגונים שמרניים נוספים כ"Heritage Foundation" הצליחה בסופו של דבר, ומשטר רייגן הורה ל-CIA לצייד בנשק ולאמן את אנשי UNITA, מה שהאריך את הסכסוך באנגולה.
בשנת 1986 הזמין הנשיא רייגן את סאווימבי לביקור בבית הלבן, ובסיום הביקור הכריז כי ניצחון UNITA באנגולה "יהיה ניצחון שיחשמל את העולם".
לאחר שנתיים נוספות של מלחמת אזרחים עקובה מדם באנגולה, שב סאווימבי לארצות הברית ונאם ב-30 ביוני 1988 בפני חברי ה"Heritage Foundation" באמרו "אני מרגיש ששבתי הביתה.
אנו יודעים כי הצלחתנו כאן בוושינגטון בדחיית תיקון קלארק והבטחת עזרה אמריקאית למטרותינו קשורה קשר עמוק למאמציכם.
מוסד זה היה למקור תמיכה חשוב ומנהיגות UNITA יודעת זאת, כמו גם אנגולה כולה".
לאחר שהבטיח את תמיכת הגורמים השמרניים בארצות הברית, ונסתייע בנשק ואימון רב שהוזרמו אליו בחסותם, החל סאווימבי זוכה בניצחונות חשובים רבים על כוחות הממשלה בסוף שנות השמונים ותחילת התשעים, עת מוסקבה והוואנה שקלו מחדש את מידת מעורבתן באנגולה בשל אבדותיהן.
בשיא כוחו שלט סאווימבי בכמעט מחצית שטחה של אנגולה, והחל משגר מתקפות כנגד לואנדה הבירה.
מצב זה גרם להעלאת נושא אנגולה בפגישות בין מיכאיל גורבצ'וב ורונלד רייגן מספר פעמים.
בלחצו של סאווימבי נכנסה ממשלת אנגולה לשיחת שביתת נשק עם UNITA.
במאי 1991 נפגש סאווימבי לשיחות שלום עם נשיא אנגולה ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש בליסבון, פורטוגל וחתם על הסכם להפסקת למלחמת האזרחים.
לפי ההסכם, יוכרז על הפסקת אש מיידית, שתהיה בפיקוח בינלאומי, ובסוף 1992 יתקיימו בחירות חופשיות ורב־מפלגתיות.
בטקס החתימה, במשכן משרד החוץ בפורטוגל, השתתפו מזכיר המדינה האמריקני, ג'יימס בייקר, ושר החוץ הסובייטי, אלכסנדר בסמרטניך, שממשלותיהם התחייבו להפסיק את הסיוע למורדים ולממשלה.
כמו כן נכחו בטקס החתימה מזכ"ל האו"ם וראש ממשלת פורטוגל.
אנגולה ערכה בחירות לנשיאות בשנת 1992. בסיבוב הראשון קיבל דוש סנטוש רשמית 49.57% מהקולות סאווימבי זכה ב-40.6%.
סאווימבי חזר לפעולה אלימה באמצעות כספים שגייס.
אחד ממקורותיו החשובים היה תאגיד היהלומים דה בירס שקנה ממנו יהלומים בשווי של 500–800 מיליון דולר שנכרו באופן בלתי חוקי באזורי שליטתו בשנים 1992–1993. בשנת 1994 חתמה UNITA על הסכמי שלום חדשים אך סאווימבי סירב לתפקיד סגן הנשיא וחידש את הלחימה ב-1998.
ביוני 1990 טענה ממשלת אנגולה כי מדינת ישראל, סייע לסאווימבי ולמורדים, בתוכנית להפיל את השלטון, אולם שנתיים אחר כך אמר יועץ הנשיא בריאיון עיתונאי כי ישראל חתמה על הסכם עם אנגולה לאספקת נשק, תמורת יהלומים.
ב-22 בפברואר 2002 נהרג סאווימבי בקרב עם חיילי ממשלת אנגולה (שנעזרו, על פי מספר מקורות, ביחידות מיוחדות ישראליות ודרום-אפריקאיות).
הוא נפצע מ-15 קליעים ומת מפצעיו.
מכיוון שהצליח להתחמק מאינספור ניסיונות התנקשות בעבר, רק תמונות של גופתו המנוקבת שהוצגו בטלוויזיה ואישור מחלקת המדינה האמריקאית הניחו את דעת הקהל באנגולה כי אכן סאווימבי נהרג.
שישה שבועות לאחר מותו נחתם הסכם הפסקת אש בין UNITA ל-MPLA.
ז'וסלין השלישי (אחרי 1130 — אחרי 1190) היה אציל רם מעלה בממלכת ירושלים, אף שנשא בתואר "רוזן אדסה" לא החזיק מעולם ברוזנות שלו כי היא נפלה בשנת 1144 והניסיונות לחדש בה את האחיזה הפרנקית עלו בתוהו.
ז'ונתן זבינה הוא כדורגלן עבר צרפתי.
זבינה תיפקד כמגן ימני ולעיתים כבלם, על אף שבתחילת הקריירה שימש כחלוץ.
הוא היה ידוע במשחק הנוקשה שלו ובתיקוליו החריפים שתרמו לו רבות לצבירת כרטיסים רבה ביותר.
זבינה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת קאן מהליגה הצרפתית השלישית בשנת 1996. שנתיים מאוחר יותר, ב-1998 הוא עבר לשחק בקליארי האיטלקית, והמשיך משם לרומא בשנת 2000. הוא עבר ליובנטוס עם מאמנו פאביו קאפלו בתחילת עונת שם שיחק עד שנת 2010, משם עזב לברשה ובמדיה שיחק עונה אחת.
בשנת 2011 עבר לברסט שם שיחק עונה אחת ואחריה עבר לטולוז.
בעונת עבר לארל בה שיחק חצי עונה עד ששוחרר.
זבינה רשם הופעה אחת במדי נבחרת צרפת במשחק נגד שוודיה ב-9 בפברואר 2005.
ז'ונימיה (ברומנית: Junimea) הייתה אגודה ספרותית רומנית שיזמה וביססה זרם תרבותי ספרותי רב חשיבות בחיי התרבות של הארצות הרומניות.
מייסדי אגודת ז'ונימיה היו צעירים רומנים משכילים ששבו לארצות הרומניות מלימודים בחוץ לארץ.
האגודה נוסדה ביאשי על ידי יאקוב נגרוצי, טיטו מאיורסקו, פטרה פ.
קארפ, תאודור רוסטי ווסילה פוגור, כולם בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטאות זרות.
מרבית המייסדים הזדהו פוליטית עם האגף השמאלי של המפלגה השמרנית, תחת הנהגתו של מאיורסקו.
לז'ונימיה היה ביטאון בשם Convorbiri literare, שבו פורסמו בעיקר יצירות חברי החוג.
ז'ונתן בורלה הוא אתלט בלגי, המחזיק בשיא בלגיה בריצת 400 מטר.
אחותו אוליביה, הגדולה ממנו בשנתיים, אף היא אצנית, המתחרה בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
אחיו התאום קווין ואחיו הצעיר דילן מתחרים, כמוהו, בריצת 400 מטר.
את השלושה מאמן אביהם, ז'אק בעצמו אתלט מצטיין סגן אלוף אירופה בריצת 200 מטר (1983).
בעוד שקווין הגיע להישגים גבוהים יותר באליפות העולם ובאליפות אירופה, ז'ונתן הוא שהשיג תוצאות טובות יותר, והוא מחזיק בשיא בלגיה.
הישגו המשמעותי הראשון של בורלה בקנה מידה לאומי היה כשהיה בן 18, כשניצח בריצת 200 מטר באליפות בלגיה באולם שנערכה בגנט ב-2006. שנה מאוחר יותר ניצח בריצת 400 מטר בתחרות זו.
בשנת 2008 היה שותף לכמה הישגים מרשימים של נבחרת השליחים הבלגית ל-400X4 מטרים.
הנבחרת, שכללה בתחילה אותו, את אחיו, את סדריק ואן ברנטגם ואת קריסטוף ביינס, שיפרה את השיא הבלגי בן 27 השנים בלמעלה משנייה, והעמידה אותו על 3:02.51 דקות.
עם זאת, תוצאה זו הייתה חלשה במאית השנייה מהתוצאה הדרושה לשם השתתפות באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
ביינס הוחלף בנילס דוארינק, ובתחרות נוספת בה השתתפו, שיפרו את השיא פעם נוספת, ל-3:02.13 דקות, מה שהבטיח את השתתפותם במשחקים בבייג'ינג.
באולימפיאדה עצמה המשיכה רביעיית השליחים הבלגית לשבור את השיא הלאומי.
לשלב הגמר עלתה במקום השישי, בתוצאה 3:00.67 דקות, ובגמר עצמו סיימה במקום החמישי, בתוצאה 2:59.37 דקות.
בורלה התחרה גם בריצת 400 מטר ליחידים.
הוא העפיל לשלב חצי הגמר, קבע שיא אישי חדש (45.11 שניות), וסיים חמישי במקצה שלו, בתוצאה ה-16 בטיבה בשלב חצי הגמר.
לאחר האולימפיאדה עברו האחים בורלה לארצות הברית, והחלו להתאמן באוניברסיטת מדינת פלורידה שבטלהאסי.
באליפות ה-NCAA סיים ז'ונתן במקום הראשון בריצת 400 מטר, תוך שהוא שובר את שיאו הלאומי של קווין, ומעמיד אותו על 44.78 שניות.
השניים היו שותפים לזכייתה של נבחרת השליחים של אוניברסיטת מדינת פלורידה במדליית הזהב במירוץ השליחים.
זמן קצר לאחר מכן אובחן שבר מאמץ בעצמות שורש הרגל שלו, והוא נעדר בשל כך מאליפות העולם שנערכה ב-2009 בברלין.
אחיו סבל מאותה פציעה ממש שבועות ספורים לאחר מכן.
בראשית 2010 התאוששו האחים מפציעותיהם וחזרו לכושר.
באליפות העולם באולם שנערכה בדוחה אותה שנה, השתתפו רק במירוץ השליחים.
הם היו שותפים לזכייתה של הנבחרת הבלגית במדליית הכסף, שגם קבעה שיא לאומי חדש באולם - 3:06.94 דקות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה אותה שנה, קבע בשלב חצי הגמר שיא לאומי חדש בריצת 400 מטר, 44.71 שניות, אך נחלש בגמר וסיים במקום השביעי.
אחיו קווין הוא שזכה במדליית הזהב במירוץ זה.
נבחרת השליחים בה היו חברים השניים זכתה במדליית ארד.
באליפות העולם שנערכה בטגו ב-2011 סיים במקום החמישי בתוצאה של 45.07 שניות, וקווין זכה במדליית הארד בתוצאה של 44.90 שניות.
נבחרת השליחים בה היו חברים סיימה במקום החמישי.
בתחרות שנערכה בתחילת מאי, קבע בורלה שיא אישי בריצת 200 מטר של 20.31 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה השתתף בורלה בריצה ל-200 מטר וסיים במקום הרביעי בתוצאה של 20.99 שניות, 4 מאיות השנייה רחוק ממדליית הארד.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים פעמיים במקום השישי, בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.83 שניות, שתי מאיות השנייה איטי מאחיו קווין שסיים חמישי.
בשלב המוקדמות קבע בורלה שיא לאומי חדש בתוצאה של 44.43 שניות.
באליפות בלגיה באתלטיקה שנערכה ביולי זכה בורלה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא עונתי של 20.38 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה סיים בורלה במקום הרביעי בריצת 400 מטר בשיא עונתי של 44.54 שניות.
בנוסף לכך סיים במקום הרביעי עם נבחרת השליחים ל־400 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בציריך העפיל בורלה לשלב הגמר אך הוא לא השתתף בו לבסוף.
ליאובז'ילדו לינס דה גאמה ז'וניור (בפורטוגזית: Leovegildo Lins da Gama Júnior; נולד ב-29 ביוני 1954) המוכר גם כג'וניור הוא כדורגלן עבר ברזילאי אשר שיחק בנבחרת ברזיל 74 משחקים וכבש שישה שערים.
ברוב הקריירה שיחק בקבוצת פלמנגו מברזיל בשתי תקופות שונות (1974–1984 ו-1989–1993) והוא שיאן ההופעות שלה בכל הזמנים.
בנוסף שיחק גם באיטליה בקבוצות טורינו ופסקארה.
ג'וניור נבחר על ידי פיפ"א לאחד מ-125 השחקנים הגדולים בכל הזמנים.
לאחר פרישתו ממשחק החל לאמן את קבוצתו הקודמת פלאמנגו.
בשנת 2003 אימן לתקופה קצרה את קורינתיאס.
כמו כן, שיחק ז'וניור לאחר פרישתו בנבחרת ברזיל בכדורגל חופים.
ז'וסלין לגארד הייתה שחקנית טהיטית שזכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1966 על הופעתה היחידה בקריירה בסרט "הוואי".
לגארד נולדה וגדלה בעיר פפאטה, טהיטי.
היא נבחרה באקראי ללא כל ניסיון משחק בשנת 1965 על פי פניה ומבנה גופה לתפקיד המלכה מלאמה קנאקואה בסרט "הוואי".
לצורך התפקיד סיפק לה המפיק המצליח וולטר מירש מאמן אישי שלימד אותה אנגלית, מכיוון שלגארד הייתה דוברת צרפתית וטהיטית בלבד.
על אף שלגארד הייתה אלמונית לצד סוללת כוכבי הסרט ג'ולי אנדרוז, מקס פון סידוב, ג'ין הקמן וריצ'רד האריס, היא הצליחה לגנוב את ההצגה לאחר שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, היחידה מבין הקאסט שהייתה מועמדת לפרס אוסקר.
על הופעתה הקולנועית הראשונה והיחידה זכתה לגארד בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
לגארד הייתה ליחידה שזכתה בפרס גלובוס הזהב והייתה מועמדת לפרס אוסקר על הופעה בודדת כל הקריירה.
בשנת 1972 היא חזרה להונולולו כדי לקבל טיפול רפואי בסיבוכי סוכרת שהביאו לקטיעת רגל אחת.
נפטרה בשנת 1979 בגיל 55 בביתה שבפפאטה, טהיטי.
ז'וסי דה אוליביירה (בפורטוגזית: Jocy de Oliveira; נולדה ב-11 באפריל 1936) היא פסנתרנית, מלחינה ואמנית מולטימדיה ברזילאית.
ז'וסי דה אוליביירה נולדה בקוריטיבה וגדלה בסאו פאולו, ברזיל.
היא למדה בסאו פאולו אצל חוסה קליאס, בפריז אצל מרגריט לונג ובסנט לואיס אצל רוברט וייקס.
היא בעלת תואר מוסמך באמנויות מאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
דה אוליביירה הייתה לפסנתרנית קונצרטים כבר בילדותה והופיעה ברחבי העולם עם מוזיקאים כאיגור סטרווינסקי, שבניצוחו ניגנה את הקפריצ'ו שלו, וג'ון קייג'.
היא נישאה למנצח אלעזר דה קארווליו אך בהמשך התגרשה ממנו וחיה בסנט לואיס, בניו יורק ובריו דה ז'אנירו.
מלחינים בני זמננו כמו בריו, קסנאקיס ועוד כתבו יצירות למענה.
היא הופיעה עם תזמורות מן החשובות בעולם, כגון התזמורת הסימפונית של בוסטון, הפילהרמונית של לוס אנג'לס ועוד רבות באירופה ובאמריקה הלאטינית.
יש לה הקלטות רבות על גבי 16 תקליטורים, שהופצו בארצות הברית, מקסיקו, בריטניה וגרמניה, בהם היא מבצעת את כל יצירותיו הגדולות לפסנתר של מסייאן, יצירות משלה ויצירות מודרניות אחרות.
דה אוליביירה היא חברה באקדמיה הבריזלאית למוזיקה וחיברה ארבעה ספרים.
חמש אופרות גדולות ומוזיקה לתיאטרון
אופרה Inori, à Prostituta Sagrada, (אינורי, הזונה הקדושה) ראשונה בטרילוגיה של אופרות (1993)
אופרה Illud tempus נבחרה על ידי העיתון או גלובו כאחד מעשרת האירועים המוזיקליים החשובים של שנת 1994 והופקה בהצלחה רבה בברזיל ובגרמניה (1995)
אופרת הקסמים "פטה מורגנה" (1987) בוצעה לראשונה במוזיאון לאמנות מודרנית בריו.
"ליטורגיית חלל" (1988) בוצעה לראשונה לפני קהל של 15,000 איש תחת כיפת השמים בריו
קטע פלנטריום "מוזיקה נו אספאסו" בוצע בשנות ה-80' בפלנטריום היידן בניו יורק ובאתרי פלנטריום אחרים במיאמי, ריון וסאו פאולו.
מגוון המדיה שמשמש אותה מאז שנות ה-60' נובע מהרגשתה הפנימית האיתנה, שביטוי צלילי אוניברסלי בכל החיים.
ז'ונג ג'אנג (בסינית מפושטת: 张 戎; בסינית מסורתית: 張 戎; בתעתיק פין-יין: Zhāng Róng; בתעתיק וייד-ג'יילס: Chang Jung.
נולדה ב-25 במרץ 1952) היא סופרת בריטית ילידת סין המתגוררת כיום בלונדון.
עיקר פרסומה בא לה בזכות האוטוביוגרפיה המשפחתית שלה "ברבורי פרא", שנמכרה במעל 10 מיליון עותקים ברחבי העולם, אך נאסרה ברפובליקה העממית של סין.
ספר נוסף שכתבה ג'אנג היא הביוגרפיה "מאו: הסיפור הבלתי נודע" , על חייו של מאו דזה-דונג, אותה כתבה יחד עם בעלה, ההיסטוריון האירי ג'ון האלידיי .
ז'וסטן גודאר היה עורך דין, פוליטיקאי, ראש עיריית ליון, שר בממשלת צרפת וחסיד אומות העולם מצרפת.
בשנת 1899 קיבל גודאר תואר דוקטור במשפטים.
בשנת 1904 החל את הקריירה הפוליטית שלו כשנבחר לתפקיד סגן ראש העירייה בליון תחת ז'אן-ויקטור אוגניו (Jean-Victor Augagneur).
משנת 1914 היה סגן נשיא האספה הלאומית של צרפת.
הוא היה תת-שר המלחמה, ארגן את שירותי הבריאות בצבא צרפת בתקופת מלחמת העולם הראשונה ופעל לשיקום נכי המלחמה ונפגעיה.
הוא היה ממייסדיהן של אגודות רבות, בהן האגודה לזכויות האדם בצרפת , ובשנת 1918 ייסד את האגודה הצרפתית למלחמה בסרטן.
הוא היה ממקימיו ומפעיליו הראשונים של ארגון העבודה הבינלאומי.
בשנת 1920 השתתף בקונגרס הנשים בז'נבה והביע תמיכה בזכות בחירה לנשים.
בשנת 1926 נבחר גודאר לתפקיד סנאטור בסנאט הצרפתי מטעם מחוז רון.
הוא היה שר העבודה בקואליציית השמאל בשנת 1924 תחת נשיאותו של אדואר אריו (Édouard Herriot) ושר הבריאות בשנת 1932, תחת נשיאותו של אריו.
לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, היה בין 80 הצירים שהצביעו נגד שינוי החוקה ומתן סמכויות נרחבות לפטן.
גודאר נמלט עם אשתו לואיז וילדיהם לפומייר (Pommiers) שבמחוז רון.
עם שחרור צרפת בספטמבר 1944 מונאה גודאר לראש עיריית ליון.
לאחר פרישתו היה גודאר פעיל ובעל תפקידים בארגוני רווחה רבים.
בין היתר היה פעיל להגנת מהגרים, נשיא ארגון העבודה הבינלאומי, פעיל בצבא הישע ופעיל בשורת נושאים חברתיים נוספים.
גודאר היה מתומכי הציונות, נשיא אגודת "צרפת-פלסטין" שנוסדה בדצמבר 1925 ונשיא כבוד של הסניף הצרפתי של הקרן הקיימת לישראל.
בין השאר הוא היה פעיל למען התיישבות יהודית בסוריה שהייתה נתונה תחת מנדט צרפתי.
לאחר מאורעות תרפ"ט הוא הגיע בראש משלחת צרפתית לביקור בארץ ישראל.
בדרכו חזרה לצרפת, דרך מצרים, אמר שבמקומות שבהם יהודים וערבים עבדו יחד הגנו פועלים ערבים על היהודים.
כן ציין שבארץ ישראל יש מקום לכולם ושאין להפריד בין היהודים לערבים.
בתגובה לפרסום הספר הלבן של פאספילד ביקר גודאר את בריטניה בחריפות וטען שיש להעביר את נסיגת בריטניה ממחויבותיה בפני בית הדין הבינלאומי בהאג.
גודאר גם התנגד לתוכנית ליישב את יהודי אירופה במדגסקר.
ביוני 1940 נתמנה לנשיא אוז"ה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, גודאר ואשתו היו מעורבים בפעילות הרזיסטאנס ופעלו רבות להצלת יהודים מגירוש.
גודאר יצר קשר אישי עם פקידי משטר וישי כדי להביא לשחרורם של כספים של הקק"ל, כספים בהם נעשה שימוש לשם הצלת יהודים.
כאשר גדל הסיכון ולא התאפשר שימוש בחשבונות בנקים לצורך העברת הכספים ששימוש להצלת יהודים, לקח גודאר את הכספים וקבר אותם בחצר ביתו בפומייר.
בני הזוג גודאר שיכנו בביתם את ז'וזף פישר, נשיא הקק"ל בצרפת, ואת משפחתו, ועקב כך היו נתונים לחקירה ולמעקב.
למרות זאת התערב גודאר באופן אישי, פנה לקסאבייה ולה וניסה למנוע החרמת רכושו של פישר בפריז.
בני הזוג גודאר הסתירו בביתם עוד מספר יהודים, ואחת מהם אף שהתה בביתם עד השחרור.
בשנת 1951 שב גודאר וביקר בישראל.
בשנת 2003 הוכר גודאר על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
ז'וסלה (בליטאית: Žasliai, ז'אסליאי; בפולנית: Żośle, ז'ושלה; ביידיש: זאָסלע) היא עיירה במחוז משנה קישיאדוריס במחוז קובנה בליטא.
העיירה נזכרה לראשונה במקורות היסטוריים בשנת 1433, ובשנת 1792 קיבלה זכויות מגדבורג - זכויות לממשל עצמי.
בז'וסלה היו מספר בתי מזח, טחנת קמח, בתי מלאכה לבורסקאות.
התקיימו בה חמש פעמים בשנה ימי שוק אזוריים.
מדי פעם פקדה את העיירה שרפה גדולה.
בתקופת ליטא העצמאית בין מלחמת העולם הצטמצמה הפעילות הכלכלית משמעותית בעקבות ניתוקה מווילנה, רוב הפעילות הכלכלית הסתכמה במסחר זעיר, במרכולות ובמלאכה.
בקרבת העיירה נבנו מסילות רכבת, וילנה-קובנה וליבאו-רומני.
היהודים בז'ולסה היוו רוב גדול מהאוכלוסייה בעיירה.
הסוחרים בעיירה שיווקו את סחורותיהם (עצים, תבואה ועופות) וניהלו יחסים קרובים עם הקהילות טרוקי ווילנה דרך תחנת הרכבת.
לכן, עד מהרה קמה שכונה יהודית גדולה ליד תחנת הרכבת של ז'וסלה.
בנוסף לסוחרים היו בין יהודי העיירה חייטים, סנדלרים, נגרים, קצבים, נפחים ושענים.
עם זאת יהודים רבים מן העיירה היגרו לארצות שונות מעבר לים, היו יהודים שהיגרו לארצות הברית שתמכו ביהודי ז'וסלה.
במלחמת העולם הראשונה יהודים רבים גורשו מתפקידיהם בשלטון הצבאי הרוסי, רבים מהם הגיעו לז'וסלה שם שוכנו בבתי היהודים, בבתי הכנסת ואף באורוות וברפתות.
יהודי ז'וסלה היו בסכנת גירוש מכיוון שלא הסכימו לדרישות השלטון למסור להם בני ערובה, כדי שיוכלו להוציא אותם להורג אם יימצא כי הם מרגלים לטובת גרמניה.
יהודי ז'וסלה סירבו לציית לדרישות הרוסים, על אף שאיימו עליהם בגירוש.
בשנת 1935 כל בתי העסק בעיירה היו בבעלות יהודית: מפעלים, טחנות קמח, מאפיות.
יהודי העיירה עזרו בבנק היהודי העממי שפעל במקום.
כמו כן פעל באזור סניף של החברה המאוחדת לאשראי לחקלאים יהודיים.
למרות זאת הפרנסה הייתה מעטה, ויהודים רבים היגרו למדינות מעבר לים.
חלקם עלו לארץ ישראל שם הצטרפו לקיבוצים רבים, למושבות ולערים.
בעיירה פעל בית ספר עממי עברי מיסודה של אגודת "תרבות".
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה באחד בספטמבר 1939 וכיבוש פולין בידי הגרמנים, ליטא סופחה לברית המועצות, והחלה סובייטיזציה שפגעה בין היתר בסוחרים של ז'וסלה.
ב-22 ביוני 1941, בימים הראשונים למתקפת גרמניה הנאצית על ברית המועצות, ניסו חלק מתושבי ז'וסלה להימלט לברית המועצות אך טורי הצבא הגרמני המתקדם חסמו את הדרך לרובם והם נאלצו לחזור לז'וסלה.
לאחר נסיגת הסובייטים עבר השלטון בעיירה ללאומנים ליטאים.
פעולתם הראשונה הייתה מעצר של כל מי שנחשד בעיניהם כמשתף פעולה עם השלטונות הסובייטים רוב היהודים שנעצרו הובלו לעיירה קישיאדוריס, וגורלם היה כגורל יהודי המקום.
על היהודים שנותרו בעיירה נאסרה היציאה מבתיהם.
מאחר שלא סופקו להם שום מוצרי מזון על ידי השלטונות הם נאלצו למצוא מזון בעזרת שכניהם הליטאים, תמורת סכום כסף גבוה או בחליפין.
היהודים בעיירה נשלחו לעבודות כפייה קשות ומשפילות כגון ניקוי הרחובות.
בלילות הליטאים נהגו לפרוץ לבתיהם של היהודים לשדוד אותם ולהתעלל בהם.
ב-17באוגוסט 1941 הוצאו באמצע הלילה כל הגברים היהודים וכמה נשים מן העיירה והועברו לקישיאדוריס, שם הם הוחזקו במשך 10 ימים, עד שב-27 באוגוסט הם הוצאו לחורשת סטרושון ליד העיר שם רצחו אותם וקברו אותם יחד עם תושביה היהודים של העיירה.
בין רבני העיירה היו ר' יצחק ב"ר שלמה זלמן, בנו ר' דוד ונכדו ר' מנחם מנדל.
הרב האחרון שכיהן בז'וסלי היה ר' משה לוין.
ניתן לראות בעיירה מספר מבני עץ ששימשו בעבר את היהודים.
במקום בו נמצאו קברי האחים הוקמה אנדרטה לנרצחי השואה ובסתיו 1991 המקום הוקף גדר (ביוזמת הרשות המקומית) כמו כן, חודשו טבלאות השיש שעל המצבות, כעת חרותה עליהן כתובת בליטאית ויידיש:
במקום הוצבה גם עבודה של ו' קפצ'יונאס, שלושה פסלי עץ הנושאים את השם
ז'וסטין ביטאגויה היא עיתונאית, מפיקה, תסריטאית ובמאית בורונדית.
ביטאגויה היא יוצרת קולנוע עצמאי מבורונדי, העובדת בתור עיתונאית ברשות הלאומית לרדיו וטלוויזיה של בורונדי.
היא בעלת תואר ראשון בהיסטוריה מן האוניברסיטה הלאומית של בורונדי, ותואר שני בעיתונאות סביבתית מאוניברסיטת מקררי שבאוגנדה.
סרט תיעודי; שיתוף הפעולה הראשון של ביטאגויה עם גאודיוז נינינהאזווה.
סרט תיעודי, אשר יצרה וביימה בשיתוף עם הקולנוענית הבורונדית גאודיוז נינינהאזווה.
הסרט עוקב אחר חייהם של אנשים החיים במזבלה בבורונדי, ומתקיימים ממה שהם מוצאים בה, חיים קשים ותחרותיים ולעיתים אלימים.
הסרט נבחר להקרנות בפסטיבלים ברחבי אפריקה והעולם, וזכה לציונים בשבח מFESPACO ובפסטיבל הקולנוע של מונטה קרלו.
סרט תיעודי ביוגרפי על סיביל אניתה, אשר גדלה כיתומה באזורי הספר של בורונדי.
היא החלה להשתתף בתחרויות שירה והלחנה בגיל 11, והתפתחה לאמנית בינלאומית העובדת במספר שפות.
היא גם פעילה לקידום והכרה של מקומן של נשים בפיתוח ופיוס מדיני.
בעברית: רוואגאסור: חיים, מלחמה ותקווה.
סרט תיעודי ביוגרפי, אשר ביימה בשיתוף עם פסקל קפיטולן.
הסרט יצא לכתוב שנת היובל לעצמאותה של בורונדי, ומספר על אדם שהיה לסמל של המאבק נגד הקולוניאליזם - הנסיך לואי רוואגאסור, שהיה בן המלך מוואמבוטסה IV בנגיריסנג' .
במהלך חייו הפוליטיים הקצרים, היא אסף סביבו התארגנות מיליטנטית בתמיכה לחזונו: השחרור המוחלט מן העול הקולוניאליסטי הבלגי.
וב-1961, בבחירות החופשיות הראשונות של בורונדי, המפלגה שלו (האיחוד לקידום לאומי (UPRONA)) הייתה המנצחת, והוא נבחר כראש הממשלה.
ואולם, רק מספר ימים לאחר הקמת ממשלתו, נרצח המנהיג החדש, ב-13 באוקטובר 1961, ולא זכה לראות את יום הכרזת עצמאותה של ארצו, ב-1 ביולי 1962.
הסרט מתבסס בעיקר על עדויות אישיות, שכן לא נשמר תיעוד רב על חייו של מי שנחשב כאחד ממובילי הדרך לעצמאות בורונדי.
הסרט נבחר להקרנה במגוון פסטיבלים אירועים בינלאומיים, ביניהם:
פסטיבל הסרטים של רואנדה 2013
פסטיבל הסרטים האפריקאים של קולון 2014
הסרט גם הגיע לגמר בתחרות הסרטים של (URTI (International Radio and Television Union - האיגוד הבינלאומי לרדיו וטלוויזיה)
ז'ונאס גונסאלבס אוליביירה (בפורטוגזית: Jonas Gonçalves Oliveira נולד ב-1 באפריל 1984) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ.
ז'ואנס החל את הקריירה שלו במדי גוארני הברזילאית, לאורך הקריירה שיחק גם בסנטוס, גרמיו ופורטוגזה.
ב-2011 החל לשחק בולנסיה שבספרד.
כאשר לאחר שלוש שנים עבר לקבוצה הפורטוגלית בנפיקה ליסבון בה גם פרש ב-2019. בבנפיקה ליסבון ז'ואנס זכה לתארים רבים הכוללים את, פרס שחקן השנה בליגה הפורטוגזית (2015,2016), מלך שערי הליגה הפורטוגזית (2016,2018) ועוד.
בנוסף לתארים האישיים הרבים יחד עם בנפיקה ליסבון ז'ואנס זכה בארבע אליפויות, גביע פורטוגל אחד, גביע הליגה הפורטוגזית ופעמיים בסופר קאפ הפורטוגזי.
ז'ואנס החל את הקריירה בגוארני שבברזיל בשנת 2005. הוא ערך את הופעתו הראשונה בקבוצה ובמשחק רשמי, במשחק ליגה מול סנטו אנדרה.
ז'ונאס סיים את העונה עם 13 שערים מתוכן 12 שערי ליגה.
בשנת 2006, ז'ואנס חתם בקבוצת הכדורגל סנטוס, איתה זכה באליפות הליגה הבראזילית.
אך בזמן שהותו בסנטוס סבל ז'ואנס מפציעה חמורה בעקב אשר השביתה אותו ממשחק פעיל למשך 6 חודשים.
בשנת 2007, ז'ואנס חזר למגרשים ועזר לסנטוס לזכות באליפות שנייה ברציפות.
לאחר שבילה פחות משנה בסנטוס עבר ז'ואנס לגרמיו.
ב-12 בספטמבר 2007, חתם ז'ואנס על חוזה לארבע שנים בגרמיו.
ז'ואנס ערך את הופעתו הראשונה בדרבי, אך נאלץ להיות מוחלף במחצית השנייה עקב פציעה.
בעקבות הגעתם של חלוצים רבים לגרמיו בשנת 2008, ז'ואנס איבד את מקומו בסגל ובהרכב.
בעקבות כך הושאל ז'ואנס לפורטוגזה.
אף על פי שכשל בניסיון לשמור על פורטוגזה בליגה הראשונה בשנת 2008, ז'ואנס נחשב לאחד מן השחקנים הטובים בקבוצה כאשר מצא את הרשת 18 שערים כש9 מהם הם שערי ליגה.
לאחר סיום ההשאלה, ז'ואנס שב לשחק בגרמיו.
ז'ואנס לקח חלק בגביע הלברטדורס של שנת 2009, במהלך גביע הלברטדורס ז'ואנס החמיץ שלוש הזדמנויות חסרות תקדים בהתקפה אחת מה שהעניק לו את הכינוי הנבזה, "החלוץ הגרוע בעולם" על פי מגזין מונדו דפורטיבו הספרדי.
למרות זאת ז'ואנס כבש 14 שערי ליגה והוכתר למלך שערי הליגה הבראזילית.
ז'ואנס הראה יכולת יוצאת מן הכלל בעונת 2010 כשהוא מסיים כמלך שערי הקבוצה ומלך שערי הליגה הבראזילית עם 23 שערים.
למרות סעיף השחרור הכה נמוך שהיה לז'ואנס (1.25 מיליון יורו), ז'ואנס ביטל את החוזה שלו עם גרמיו וזאת בשל המעבר שלו לקבוצת הכדורגל ולנסיה, שבספרד.
ב-24 בינואר 2011 חתם על חוזה רשמי עם ולנסיה וכבר חודש מאוחר יותר, ב-27 בפברואר, כבש את שערו הראשון עבור המועדון במשחק ליגה מול אתלטיק בילבאו.
ז'ואנס כבש את שערו השני עבור המועדון מול ריאל מדריד בהפסד ולנסיה 6-3.
ב-1 בנובמבר 2011, ז'ונאס כבש את השער השני הכי מהיר בהיסטוריה של ליגת האלופות, 10.5 שניות מן הפתיחה, ז'ואנס היה רחוק כמה מאיות שנייה מן השיא העומד על 10.13 שניות מן הפתיחה.
בסוף אותו משחק ניצחה ולנסיה את באייר לברקוזן 3-1.
בעונת 13–2012 בליגה הספרדית כבש ז'ואנס 13 שערים עבור ולנסיה.
ב-1 בדצמבר 2013, כבש ז'ואנס שלושער תוך שמונה דקות בלבד.
ב-12 בספטמבר 2014, ז'ואנס חתם אצל האלופה הפורטוגלית בנפיקה ליסבון לחוזה של שנתיים.
ב-5 באוקטובר אותה שנה, ערך ז'ואנס את הופעתו הראשונה בקבוצה בה כבש את שער הבכורה שלו.
ב-15 באוקטובר 2014, ז'ואנס כבש את השלושער הראשון שלו בבנפיקה במהלך משחק בגביע הליגה הפורטוגלי.
ב-22 בנובמבר, ז'ואנס כבש פעם נוספת והפעם צמד שערים במשחק מול מוריירנסה, במסגרת הגביע הפורטוגלי.
ב-21 בינואר 2015, כבש ז'ואנס פעם נוספת בליגה, השער אותו כבש הפך אותו לשחקן הברזילאי עם אחוזי הכיבוש הטובים ביותר באירופה (0.81), כשהוא עוקף את ניימאר (0.74) ולואיס אדריאנו (0.70), עם 13 שערים ב-16 משחקים.
ב-28 בפברואר, ז'אונס כבש צמד נוסף במשחק הליגה מול אשטוריל אשר נגמר בתוצאה 0–6. ב-14 במרץ, ז'ונאס כבש את שערו ה-20 עבור בנפיקה לאחר 25 משחקים בלבד, בכך קבע ז'ונאס את עונת השיא שלו באירופה.
ב-18 באפריל, כבש ז'ואנס צמד שלישי רצוף אשר הובילו אותו למקום השני בטבלת הכובשים בליגה עם, 16 שערים מתוך 22 משחקים.
ב-23 במאי 2015, לאחר שזכה באליפות הליגה הפורטוגלית, ז'ונאס כבש צמד במשחק האחרון של הליגה מול מאריטימו, משחק אשר נגמר בתוצאה 1–4 לטובת בנפיקה.
ז'ואנס סיים את אותה עונה במקום השני בטבלת הכובשים עם 21 שערים.
ב-29 במאי 2015, במהלך משחק הגמר של הגביע הפורטוגלי, ז'ואנס כבש את השער הראשון במשחק שנגמר בניצחונה של בנפיקה.
ז'ואנס נבחר לאיש המשחק, בנוסף לכך הוא סיים את העונה כמלך שערי גביע הליגה עם 5 שערים, מלך שערי הגביע הפורטוגלי עם 6 שערים ופרס שחקן השנה בליגה הפורטוגלית.
בעונת 16–2015, ז'ונאס כבש שלושער אשר הגדיל את מאזן השערים שלו ל-18 שערים ב-17 משחקי ליגה.
ב-5 בפברואר כבש ז'ונאס צמד נוסף במהלך הליגה.
ב-16 בפברואר, ז'ונאס כבש בדקת הסיום (91), במהלך משחק שמינית גמר ליגת האלופות מול זניט סנקט פטרבורג.
ב-29 בפברואר כבש ז'ואנס צמד נוסף ובכך שבר את שיאו של אוסקר קרדוסו למספר השערים בעונה בבנפיקה.
ב-14 במרץ 2016, ז'ואנס כבש צמד שערים במשחק הליגה מול טונדלה, צמד אשר הפך אותו לכובש המצטיין במדי בנפיקה במאה ה-21 עם 30 שערים.
ב-20 במרץ, כבש ז'ואנס את שער הניצחון במשחק הליגה מול בואבישטה בדקה ה-93. בסיום אותה עונה זכה ז'ואנס יחד עם בנפיקה באליפות הליגה הפורטוגלית פעם נוספת.
לאורך כל העונה ז'ואנס התמודד בפרס נעל הזהב האירופית ואף הוביל מספר פעמים, אך לבסוף סיים במקום הרביעי.
ב-15 ביולי 2016, ז'ואנס זכה פעם נוספת בפרס השחקן המצטיין של הליגה הפורטוגלית ובפרס מלך השערים לעונת 16–2015.
לאחר שובו מפציעה בעונת 19–2018, ז'ואנס היה שותף לניצחונה של בנפיקה 10-0 על נאסיונאל במסגרת הליגה, כשכבש צמד שערים באותו משחק.
ב-9 ביולי 2019, ז'ונאס הודיע על פרישה.
ז'אונס זומן לראשונה לנבחרת ברזיל בשנת 2011, את הופעתו הראשונה ערך ב-27 במרץ 2011, מול נבחרת סקוטלנד.
ז'אונס כבש את שערו הראשון בנבחרת ב-14 בנובמבר 2011, במשחק ידידות מול נבחרת מצרים.
באותו משחק ז'אונס כבש צמד שערים.
ז'ואנס זומן לקופה אמריקה לשנת 2016.
ז'ואנס נולד בעיר בבדורו שבסאו פאולו בברזיל.
הוא נולד לאב מוסלמי ואם נוצרייה, לז'ואנס שני אחים הנקראים טיאגו ודיאגו.
באוגוסט 2015, קיבל ז'אונס אזרחות איטלקית.
אליפות ריו גראנדה דו סול: 2010
כדורגלן השנה בליגה הברזילאית: 2010
חלוץ השנה בליגה הברזילאית: 2010
שחקן המשחק של גמר הגביע הפורטוגלי: 2015
פרס אופ"א לשחקן הטוב ביותר בפורטוגל: 2014-15
ז'וסה מריאנו בנינקה בלטראמה (בפורטוגזית: José Mariano Benincá Beltrame; נולד בסנטה מריה, ב-13 במאי 1957) הוא חבר פרלמנט ברזילאי, ולשעבר המזכיר לביטחון פנים של ריו דה ז'ניירו.
בלטראמה נולד במשפחה ממוצא איטלקי.
הוא סיים משפטים באוניברסיטה הפדרלית בסנטה מריה וכן במנהל עסקים ומינהל ציבורי מהאוניברסיטה הפדרלית בריו גרנדה דו סול.
הוא התמחה במודיעין אסטרטגי באוניברסיטת סלגאדו דה אוליביירה ובמכללת המלחמה.
הוא השתתף בקורס המודיעין של המזכירות הלאומית לביטחון פנים ועסק בניתוח נתונים של מודיעין משטרתי.
הוא הצטרף כסוכן במשטרה הפדרלית בשנת 1981, בעיקר בתחום דיכוי סחר לא חוקי בסמים.
הוא שירת במגזר המודיעין, נלחם בפשע מאורגן בכמה מדינות.
לימד והרצה בקורס לתואר שני במודיעין וביטחון פנים באוניברסיטה הפדרלית של מטו גרוסו.
במשטרה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו הוא שימש כמפקח פיקוד והיה רכז תמיכה, ראש שירות המודיעין ולשכת האינטרפול .
הוא היה אחד מיוצרי היחידה המשטרתית לשמירת השלום, ה-UPP, שהוחל במדינת ריו דה ז'ניירו ובהרחבה אפשרית למדינת פרנמבוקו ומדינות אחרות, זאת כחלק ממבצע להחזרת השליטה הממשלתית על הפאבלות.
בנובמבר 2010 הוא היה אחד מיוזמי המבצע לכיבוש הפאבלות.
במבצע זה, למעלה מ-42 טונות קנאביס, 330 ק"ג קוקאין, קראק, נשק כבד, כמויות גדולות של תחמושת, מכוניות ואופנועים הוחרמו, כמו גם ביצוע מעצרם של כמה מראשי הסחר בסמים בפאבלות.
ז'וֹנְגְצֶ'נְג (בסינית מפושטת: 荣成; בסינית מסורתית: 榮成; בפין-יין: Róngchéng) היא נפה עירונית השייכת לנציבות העירונית וייהאי בקצה המזרחי של מחוז שאנדונג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין.
הנפה משתרעת על פני 1,669 קמ"ר ב ומשקיפה ל בכל הכיוונים למעט מערב.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנפה מנתה 714,211 תושבים.
על פי רשומות היסטוריות, הקיסר הראשון של שושלת צ'ין ביקר פעמיים בז'ונגצ'נג, ובנה גשרים ומקדשים.
בשנת 1735, במהלך שושלת צ'ינג, הקיסר יונג-ג'נג העניק לז'ונגצ'נג את שמו הנוכחי.
ביוני 2011 פרץ מרד ורצח המוני על לורונגיו 2682, סוחר דייגים בז'ונגצ'נג.
לאחר חודש בדרום האוקיינוס השקט, 11 מתוך 33 מהצוות חזרו.
ביולי 2013 הרשיע בית המשפט הביניים בוונדנג, הסמוך לז'ונגצ'נג, את 11 הגברים ברצח.
הנפה העירונית ז'ונגצ'נג מנהלת 10 תתי-רבעים ו-12 עיירות:
ז'וסלרם פריוור (בצרפתית ובקריאולית האיטית: Jocelerme Privert; נולד ב-1 בפברואר 1953) הוא רואה חשבון האיטי, שכיהן כנשיא הזמני של האיטי בין השנים 2016-2017.
פריוור נולד בשנת 1953 במחוז ניפ שבהאיטי.
בשנת 1969, הוא החל ללמוד תואר ראשון בפורט-או-פרנס, וסיים שם את לימודיו בשנת 1976.
בשנת 1979, החל פריוור לעבוד כרואה חשבון במנהל המס הכללי, וב-21 באוגוסט 1995 מונה למנכ"ל.
הוא עבד בתפקיד זה עד לסגירתו, בשנת 1999.
בשנת 2001 מונה פריוור לשר הכלכלה והאוצר על ידי ז'אן-ברטראן אריסטיד.
הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 2002, אז מונה לשר הפנים.
בשנת 2004, הוא פוטר ממשרד הפנים, לאחר ששלטון אריסטיד הופל.
ב-4 באפריל 2004 נעצר פריוור, לאחר שהואשם במעורבות בטבח.
הוא שוחרר ללא משפט לאחר 26 חודשי מאסר, ב-16 ביוני 2006, לאחר שביצע שביתת רעב.
לאחר שחרורו מהכלא, הוא שימש כיועץ לנשיא רנה פרבאל.
בשנת 2008, הוא התמודד ל מטעם מחוז ניפס, אך לא נבחר.
בבחירות בשנת 2010, הוא התמודד שוב ונבחר לסנאט.
הוא החל לעבוד בסנאט ב-26 באפריל 2011, ושימש כיושב ראש הוועדה לכלכלה ולכספים של הסנאט.
ב-14 בינואר 2016 מונה פריוור ליושב ראש הסנאט.
ב-14 בפברואר 2016, התפטר פריוור מנשיאות הסנאט, לאחר שנבחר על ידי הסנאט לנשיא הזמני של האיטי, לאחר התפטרותו של מישל מרטלי.
ב-25 בפברואר 2016 מינה פריוור את פריץ ז'אן לראש ממשלת האיטי.
ב-22 במרץ, לאחר שדחה הפרלמנט את ממשלתו של פריץ ז'אן, מינה פריוור את אנקס ז'אן שארל לתפקיד ראש הממשלה.
ב-14 ביוני 2016, תקופת כהונתו הנשיאותית פקעה, אך הוא נשאר בפועל נשיא מכיוון שהאספה הלאומית סירבה להתכנס כדי למנות נשיא.
ב-7 בפברואר 2017 מונה במקומו ז'ובנל מואיז, מהמפלגה ההאיטית טט קאלה, לאחר שניצח בבחירות שהתקיימו בנובמבר 2016.
אשתו של פריוור, ז'ינט מישו פריוור, היא רופאה ורדיולוגית.
הם נפגשו בשנת 1986 ונישאו בשנת 1988. לזוג שלוש בנות.
ז'ונתן סיסה הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אוצלול גאלאץ מליגת העל הרומנית.
בין השנים 2016–2019 שיחק סיסה במונקו ב', קבוצת המילואים של מונקו מליגת העל הצרפתית.
לקראת עונת 2019/2020 חתם סיסה בהפועל חדרה מליגת העל.
ב-17 באוגוסט 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון על סקציה נס ציונה במסגרת גביע הטוטו לעונת 2019/2020. ב-24 באוגוסט ערך סיסה את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד מ.ס.
אשדוד במסגרת המחזור הראשון לעונת 2019/2020. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך סיסה 12 הופעות ליגה.
בעונתו השנייה במועדון הפך סיסה לשחקן הרכב קבוע, וערך 31 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-14 באוגוסט 2023 חתם באוצלול גאלאץ מליגת העל הרומנית.
סיסה היה חלק מסגל נבחרת חוף השנהב עד גיל 23 בטורניר גביע אפריקה לאומות עד גיל 23 בשנת 2019.
ז'וסטיס ומפור הוא כדורגלן עבר קמרוני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
ומפור נולד בבאפוסם שבקמרון, ובשנת 2000 החל את הקריירה המקצוענית שלו בראסינג באפוסם המקומית.
לאחר מכן, שיחק במשך עשר עונות בליגת העל הבלגית, במדי ראסינג גנק וחרמינל בירסחוט.
בעונותיו בליגת העל הבלגית ערך 185 הופעות ליגה, והבקיע ארבעה שערים.
ב-4 באוגוסט 2011 חתם ומפור במכבי פתח תקווה מליגת העל הישראלית, במדיה ערך 16 הופעות ליגה.
הוא סיים את הקריירה המקצוענית שלו ברויאל אנטוורפן מליגת המשנה הבלגית, וערך במדיה שלוש הופעות ליגה.
ב-15 בנובמבר 2005 ערך ומפור את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, בתיקו 0-0 נגד נבחרת מרוקו במשחק ידידות.
בסך הכל ערך שש הופעות במדי הנבחרת.
ז'וניור וולטר מסיאס (בפורטוגזית: Junior Walter Messias; נולד ב-13 במאי 1991) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת גנואה.
מסיאס נולד בברזיל, ועבר לאיטליה בשנת 2011 יחד עם אשתו ועם בנו, והם התיישבו בטורינו, יחד עם אחיו של מסיאס.
בטורינו הוא החל לעבוד בתחום השליחויות, ובזמנו הפנוי שיחק כדורגל בקבוצה חובבנית.
מסיאס החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדונים קזאלה, קיירי וגוצאנו מהליגות השלישית והרביעית באיטליה, זאת לאחר שתחילה שיחק בליגות החובבניות במדינה.
ב-31 בינואר 2019 חתם מסיאס בקרוטונה מהסרייה ב', והושאל בחזרה לגוצאנו עד לתום עונת .
ב-24 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קרוטונה בסרייה ב', במשחק נגד קוזנצה.
היה לו תפקיד חשוב בהעפלתה של קרוטונה לסרייה א' בפעם השנייה בהיסטוריה של המועדון, כאשר הוא עורך 34 הופעות ליגה ומבקיע שישה שערים.
ב-20 בספטמבר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בהפסד 1–4 לגנואה במסגרת המחזור הראשון לעונת 2020/2021. ב-25 באוקטובר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–4 לקליארי במסגרת המחזור החמישי בליגה.
בעונה זו, שהסתיימה בחזרתה של קרוטונה לסרייה ב', ערך מסיאס 36 הופעות ליגה, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל מסיאס למילאן מהסרייה א'.
ב-24 בנובמבר כבש את שער הניצחון של קבוצתו בדקה ה-87 מול אתלטיקו מדריד בחוץ, מה שהיה לניצחונה הראשון של קבוצתו בליגת האלופות לאחר 8 שנים.
ביולי 2022 נרכש על ידי מילאן.
ב-11 באוגוסט 2023 הושאל לגנואה לעונה אחת.
ז'ונתן קלאוס הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ניס מליגת העל הצרפתית ובנבחרת צרפת.
קלאוס גדל במחלקת הנוער של שטרסבורג.
הוא שיחק במועדונים מהליגות הנמוכות בגרמניה ובצרפת, לפני שחתם לקראת עונת בקווילי-רואן מהליגה הצרפתית השנייה.
ב-8 בספטמבר 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 לשאטורו במסגרת הליגה.
בחודש אוגוסט 2018 חתם קלאוס בארמיניה בילפלד מהבונדסליגה השנייה.
בחודש מאי 2020 פורסם כי קלאוס חתם על חוזה לשלוש עונות בלאנס מליגת העל הצרפתית.
ב-20 ביולי 2022 חתם באולימפיק מרסיי תמורת תשעה מיליון אירו.
ביולי 2024 חתם קלאוס בניס.
ב-25 במרץ 2022 ערך קלאוס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת, בניצחון 1–2 על נבחרת חוף השנהב במשחק ידידות.
ב-18 בנובמבר 2023 כבש שער בכורה במדים הלאומיים מול נבחרת גיברלטר במסגרת מוקדמות יורו 2024 במשחק שנגמר בתוצאה 14-0, הניצחון הגדול בהיסטוריה של נבחרת צרפת.
ז'ונתן פוסני במבה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקיצוני בשיקגו פייר ובנבחרת חוף השנהב.
במבה הוא בוגר אקדמיית הנוער של סנט אטיין, אליה הצטרף ב-2011. במבה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-25 בינואר 2015 נגד פריז סן ז'רמן כמחליף של יוהאן מולו בדקה ה-82 בהפסד 0–1 בבית.
במהלך הקיץ של 2015 הוא הבקיע נגד אייאקס אמסטרדם במשחק ידידות טרום עונה.
ב-20 בספטמבר 2015, הוא פתח בהרכב במשחק הליגה נגד נאנט והבקיע בדקה ה-26 את שער הבכורה שלו עבור קבוצת הבוגרים של סנט אטיין בניצחון 0–2 בבית.
ב-18 בינואר 2016, במבה הושאל לפריז פ.צ' מהליגה הצרפתית השנייה עד לסוף עונת 2015/2016, ללא אופציה לרכישה עם תום תקופת ההשאלה.
במבה הושאל לסנט טרוידן מהליגה הבלגית הראשונה בקיץ 2016. אולם, סנט טרוידן החזירה אותו מוקדם לסנט אטיין במהלך פגרת החורף של עונת 2016–2017. ב-4 בינואר 2017, במבה הושאל לאנז'ה מהליגה הצרפתית עד לסוף עונת 2016/2017.
ב-24 בספטמבר 2017, במבה הבקיע את השער המשווה השני של סנט אטיין מנקודת העונשין בתיקו 2-2 בבית מול רן לרשום את שערו הרביעי בליגה הצרפתית (שלושה מהם בעיטות עונשין) בעונת 2017–2018.
ב-2 ביולי 2018, במבה חתם על חוזה לחמש שנים בליל.
ב-11 באוגוסט 2018, במבה ערך את הופעת הבכורה התחרותית שלו עבור ליל והבקיע את השער האחרון בניצחון 1-3 על סטאד רן בבית בליגה הצרפתית.
שבועיים לאחר מכן, הוא שיחק את משחקו השלישי בליגה הצרפתית עבור ליל והעלה את מאזן שעריו בליגה הצרפתית לעונת 2018–2019 ל-3 כשהבקיע צמד שערים בניצחון 0-3 על גנגאן בבית.
ב-30 בספטמבר, במבה הבקיע צמד שערים (כולל פנדל) ב-6 הדקות האחרונות של המשחק בניצחון 0–3 על מרסיי בבית.
ב-6 באוקטובר, הוא העלה את מאזן שעריו בליגה הצרפתית לעונת 2018–2019 ל-7 (הוא הבקיע רק 7 שערי ליגה הצרפתית בכל עונת 2017/2018) כשהבקיע צמד שערים שוב ובישל שער לניקולא פפה בניצחון 1–3 על סנט אטיין בבית.
לאחר ביטול עונת 2019/2020 בליגה הצרפתית עקב מגפת הקורונה, במבה הפך לשחקן הרכב קבוע, כאשר ליל זכתה באליפות הליגה הרביעית שלה בעונת 2020–2021, כשהוא נוכח בכל משחקי הליגה.
במהלך עונת 2021/2022 של ליל, הוא השתתף בניצחון 0–1 על פריז סן ז'רמן במשחק על הסופר קאפ הצרפתי, כשהמועדון זוכה בתואר זה בפעם הראשונה אי פעם.
מאוחר יותר, הוא עזר לקבוצה להעפיל משלב הבתים של ליגת האלופות 2021/2022 ושיחק נגד צ'לסי בשמינית הגמר.
ב-18 ביולי 2023, במבה חתם בסלטה ויגו מהלה ליגה.
ב-21 בינואר 2025 חתם בשיקגו פייר מה-MLS לשלוש שנים.
בזכות אזרחותו הכפולה, במבה יכל לבחור לייצג בינלאומית את צרפת או חוף השנהב.
לאחר שייצג את צרפת במספר רמות נוער בינלאומיות, הוא עבר לייצג את האחרונה בנבחרת הבוגרת במרץ 2023, כאשר קיבל זימון לסגל נבחרת חוף השנהב לשני משחקי מוקדמות גביע אפריקה לאומות נגד קומורו.
ז'וניור בפטיסט צ'מאדו (בצרפתית ובאנגלית: Junior Baptiste Tchamadeu; נולד ב-22 בדצמבר 2003 בלונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סטוק סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת קמרון.
צ'מאדו גדל במחלקות הנוער של צ'רלטון את'לטיק וקולצ'סטר יונייטד.
הוא ערך 82 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של קולצ'סטר יונייטד במסגרת הפוטבול ליג השנייה, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-1 בספטמבר 2023 חתם צ'מאדו על חוזה לארבע שנים בסטוק סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-16 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לנוריץ' סיטי במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2023/2024.
ב-17 בנובמבר 2023 ערך צ'מאדו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, בניצחון 3-0 על נבחרת מאוריציוס במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
ז'וסטין טרייה היא במאית, תסריטאית ועורכת קולנוע צרפתייה.
כתבה וביימה את "אנטומיה של נפילה", שזכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
טרייה היא בוגרת בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות שבפריז.
עבודותיה המוקדמות היו בעיקר סרטים דוקומנטריים שעסקו בסוגיות של צדק חברתי: טרייה צילמה, ערכה וביימה את "Sur Place" ("On the Spot", 2007) סרט תיעודי קצר שעסק במהומות חוק תעסוקת הצעירים בצרפת, ושאף לספק פרשנות בעלת יותר ניואנסים מאשר הסיקור הטלוויזיוני.
"L'Orde des mots ("Binding Words", 2007), שבו טרייה לקחה חלק כבמאית-שותפה ועורכת, התמודד עם שאלות הקשורות לזהות מינית.
טרייה ביימה, צילמה וערכה גם את "Solférino" (2009), על הבחירות לנשיאות צרפת ב-2007. Des ombres dans la maison ("Shadows in the House", 2010) מתמקד בנער בן מיעוטים בגיל 15, שאמו מתמודדת עם אלכוהוליזם.
ב-2012, טרייה החלה לשנות את כיוונה מסרטים דוקומנטריים לסרטים בדיוניים.
היא כתבה וביימה סרט קצר, "Two Ships", המספר אודות אמן צעיר ואהובותיו.
הסרט זכה להצלחה בפסטיבלי הסרטים, בהם זכה ב-9 פרסים והיה מועמד ל-6 נוספים.
לאחר מכן עברה לביים סרטים עלילתיים באורך מלא.
ב-2013 עלה לאקרנים "Age of Panic" , הסרט באורך מלא הראשון של טרייה (כבמאית ותסריטאית).
הסרט הוצג בפסטיבל קאן 2013, ודורג במקום העשירי ברשימת ה-Top 10 של מגזין הקולנוע Cahiers du Cinéma.
כמו כן, הסרט זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל הקולנוע הבין-לאומי בפריז.
ב-2016, טרייה כתבה וביימה את "In Bed with Victoria" , דרמה קומית רומנטית על חיפושי האהבה של עורכת-דין בשנות השלושים לחייה.
הסרט היה מועמד לפרס סזאר לסרט הטוב ביותר ולתסריט המקורי הטוב ביותר.
ב-2019, הדרמה הקומית Sibyl , בבימויה של טרייה, הייתה מועמדת לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן.
ב-2023 הוקרן "אנטומיה של נפילה" שביימה טרייה וכתבה את התסריט (בשיתוף עם בן-זוגה ), דרמה משפטית העוסקת במשפט רצח בו הנאשמת היא אשתו של הנרצח, ובהשפעת המצב על ילדם בן ה-11. הסרט הוצג בפסטיבל קאן 2023 וזכה בפרס דקל הזהב.
הסרט זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר והיה מועמד ב-4 קטגוריות נוספות: הסרט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר והעריכה הטובה ביותר.
כמו כן הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב ללתסריט הטוב ביותר ולסרט הזר הטוב ביותר; זכה בפרס BAFTA לתסריט המקורי הטוב ביותר והיה מועמד לסרט הטוב ביותר, הסרט הזר הטוב ביותר והבימוי הטוב ביותר.
אנטומיה של נפילה זכה ב-6 פרסי סזאר, כולל הסרט הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר והבימוי הטוב ביותר.
טרייה היא האישה השלישית שזוכה בפרס דקל הזהב והאישה השמינית שמועמדת לפרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר (והאישה הצרפתייה הראשונה).
טרייה במערכת יחסים עם , במאי, תסריטאי ושחקן צרפתי.
טרייה והררי עבדו לראשונה בסרט Age of Panic (2013), שטרייה ביימה והררי שיחק בו בתפקיד ראשי.
מאז הזוג שיתף פעולה מספר פעמים, כולל בכתיבה המשותפת של התסריט זוכה הפרסים של "אנטומיה של נפילה".
טרייה חברה בארגון Collectif 50/50 , הפועל לקידום שוויון מגדרי בתעשיית הקולנוע.
בנאום הזכייה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 2023, טרייה הכריזה על תמיכתה במחאות על רפורמת הפנסיה הצרפתית, והתנגדה לדיכוי המחאה בידי נשיא צרפת עמנואל מקרון.
היא האשימה את "הממשלה הנאו-ליברלית" במסחור התרבות והחלשת הייחודיות התרבותית של צרפת.
טרייה הקדישה את הפרס לבמאים חדשים ולאלו אשר נתקלים בקשיים בתעשיית הקולנוע, וקראה ליצירת הזדמנויות נוספות ותמיכה גדולה יותר בכישרונות צעירים.
נאומה של טרייה התקבל בביקורת בקרב מפלגתו של מקרון ופעילי ימין.
שרת התרבות של צרפת, , אמרה שהיא "הוכתה בתדהמה מהאמירות הלא הוגנות" של טרייה.
לעומת זאת, נאומה של טרייה זכה לתמיכה מפוליטיקאים שמאליים ומה-SRF, גילדת הבמאים הצרפתית.
לפי וראייטי, מקורות המעורים בנעשה בצרפת טענו שטרייה "נענשה" על שהעבירה ביקורת על מקרון, בכך שוועדת האוסקר של צרפת בחרה ש תייצג את צרפת בקטגוריית הסרט הזר של האוסקר ה-96, במקום "אנטומיה של נפילה".
ב-2024 חתמה טרייה על עצומה המתנגדת לרפורמות של חאבייר מיליי בבתי הספר לקולנוע בארגנטינה.
שנה שם תפקידהערותבמאיתמפיקהעורכתסינמטוגרפיה 2007 סרט קצר 2007 2009 2010
ז'וניור מז'יקו טראורה הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית.
ב-12 באוגוסט 2022 חתם טראורה בשיראק מליגת העל הארמנית.
הוא ערך 91 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד, וזכה עם המועדון בהסופר קאפ הארמני בשנת 2023.
ב-19 ביוני 2025 חתם בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית.
ז'וסינו לווינו פריירה (בפורטוגזית: Josino Levino Ferreira; 3 באפריל 1913 – 5 באוקטובר 2025) היה ברזילאי שעבר את גיל 110. גילו אומת על ידי LongeviQuest, והיה הגבר החי השני המבוגר ביותר בעולם , והאדם החי השני המבוגר ביותר בברזיל אחרי ז'ואאו מריניו נטו.
ז'וסינו לווינו פריירה נולד ב-3 באפריל 1913 בקונסייקאו , פאראיבה שבברזיל.
ב-1941 נישא לסבסטינה מאנה דה קונסייקאו.
בשנת 2001, לאחר 60 שנות נישואין, נפטרה אשתו סבסטינה בגיל 87. כמעט במשך כל חייו עבד כחקלאי.
פריירה התגורר בקורונל אזקוויל , ריו גראנדה דו נורטה שבברזיל.
ב-25 בנובמבר 2024, לאחר מותו של ג'ון טיניסווד, הוא הפך לגבר החי השני המבוגר בעולם.
ב-4 בדצמבר 2024, בגיל 111, הוענק לו לוח הזיכרון "LongeviQuest", שהכיר בו כאדם השני המבוגר בברזיל והגבר השני המבוגר בעולם.
ב-5 באוקטובר 2025 נפטר בברזיל לאחר סיבוכים בנשימה.
הותיר אחריו שלושה ילדים, 11 נכדים ו-23 נינים.
ריו ז'ורואה (Rio Juruá) הוא נהר המתחיל את זרימתו באמזוניה בקרבת הגבול בין פרו לברזיל ואחר ממשיך עד הישפכו לנהר האמזונאס.
אורכו 2,414 ק"מ ואפשר לשוט בו כמעט לכל אורכו.
ז'ורדי פרה סרדה (בקטלאנית: Jordi Pere Cerdà; 1920 – 11 בספטמבר 2011) הוא שם העט של אנטואן קיירול (Antoine Cayrol), משורר, סופר ומחזאי קטלאני.
ז'ורדי פרה סרדה נולד בכפר סַיַגּוּז (Saillagouse בצרפתית; סַלְיַגּוֹזָה Sallagosa בקטלאנית) שבקטלוניה הצפונית (בצרפת).
סרדה, שכתב בסך הכול עשרה ספרים, החל לפרסם את שירתו בתחילת שנות החמישים.
בין ספריו: "כל לשון מעלה אש", "חזירויות", "עור הנרקיס", "יער בלי נשק" ו"ציפורים לקריסטופור".
קובץ כל כתביו התפרסם בשנת 1988 בברצלונה.
בשנת 1996 זכה סרדה באות הכבוד של ספרות קטלוניה ובשנת 1999 בפרס הספרות הלאומי של ספרד.
1450-1455–1521), מלחין מהאסכולה הפרנקו-פלמית בתקופת הרנסאנס.
דה פרה היה אחד המלחינים המשפיעים ביותר במוזיקה הקלאסית, שכן היה נערץ בעולם המוזיקה הן בחייו והן לאחר מותו.
הוא הוסיף הרבה דמיון לאמנות ההלחנה והטביע את חותמו יותר מכל מלחין אחר לפניו.
נראה שדה פרה נולד בין 1450 ל-1455 בארצות השפלה הבורגונדיות, בשטח שנמצא כיום בבלגיה או בצרפת (המיקום המדויק אינו ידוע).
השם "ז'וסקן דה פרה" הוא גרסה מצורפתת של השם הפלמי "ז'וסקה ון דה פלדה" ("ז'וסקה" הוא לשון הקטנה לשם הפלמי "יוזף").
הוא היה תלמידו הבולט של יוהנס אוקכם, מלחין בעל השפעה רבה בפני עצמו.
הוא נסע לאיטליה, ובשנים 1459–1472 היה זמר בקתדרלת מילאנו ומאוחר יותר זמר בחצר הדוכסית של משפחת ספורצה במילאנו.
לאחר זמן מה עבר לרומא, שם התקבל למקהלת האפיפיור בשנת 1486 ונשאר בה יותר מעשר שנים.
בהמשך עבד דה פרה אצל לואי ה-12, מלך צרפת.
אחר כך חזר לאיטליה ועבד בתור מאסטרו די קאפלה תחת חסותו של ארקולה ד'אסטה, דוכס פרארה, וקיבל את השכר הגבוה ביותר ששולם אי פעם לנושא משרה בחצר.
ב-1504 חזר ז'וסקן לצרפת ועבד כפרובוסט של נוטר-דאם בקונדה-סור-ל'אסקו, שם נשאר עד שנפטר בשנת 1521.
כמו אוקכם, דה פרה השתמש בהרמוניות מורכבות ובשיטות מתוחכמות.
הוא הושפע, בין השאר, מסגנונות צפוניים (מארצות השפלה), ודרומיים (מאיטליה).
הוא השתמש בטכניקה של ציור מילים, שמתאימה את צלילי המוזיקה למשמעות המילים.
המוזיקה של דה פרה הייתה רגשית בנוגע לטקסט, כך שהמאזין יכול היה לקבל מושג איזו מוזיקה זו לפי צליליה.
דה פרה היה מראשוני המלחינים שהשתמשו בתנ"ך כמקור למוטטים.
דה פרה כתב בין השאר מיסות (הוא השתמש בשיטת המיסה הפארודית, בה היו קטעים מיצירה קיימת, חילונית או דתית שהיוו מקור ליצירה חדשה), מוטטים, שאנסונים ועוד יצירות רבות.
המיזררה "חנני אלוהים" (תהילים נ"א)
"נימפות היער" (הקינה על מותו של יוהנס אוקכם)
"איך אישה לא נוחמה"/ עמדה אם אבלה
נהר הז'ורואנה הוא נהר במערב-מרכז ברזיל, במדינת מאטו גרוסו.
הנהר עובר לאורכו של הפארק הלאומי ז'ורואנה.
יוהאן ז'ורדי קרויף (בהולנדית: Johan Jordi Cruijff, נהגה יוהאן יורדי קְרַאוּף; נולד ב-9 בפברואר 1974 באמסטרדם) הוא כדורגלן עבר קטאלני-הולנדי, ומאמן כדורגל בהווה, ושימש כמנהלה הטכני של ברצלונה מהלה ליגה.
בנו של הכדורגלן והמאמן לשעבר יוהאן קרויף.
קרויף החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של אייאקס ב-1981. ב-1988 עבר למחלקת הנוער של ברצלונה שם החל אביו לשמש כמאמן ראשי של הקבוצה הבוגרת.
ב-1992 רשם את הופעת הבכורה שלו בברצלונה אתלטיק בליגה הספרדית השנייה בכדורגל.
כעבור שנתיים, ב-4 בספטמבר 1994, רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשית כשאביו עומד על הקווים.
בסך הכל שיחק 54 משחקים במדי ברצלונה וכבש 11 שערים.
עם עזיבתו של אביו את ברצלונה ב-1996 עזב גם ז'ורדי וחתם במנצ'סטר יונייטד.
את הופעת הבכורה במנצ'סטר יונייטד רשם בניצחון 0–3 על וימבלדון (משחק שזכור בעיקר בשל השער שכבש דייוויד בקהאם מחצי מגרש).
בשני המשחקים הבאים כבש קרויף שער אחד.
הוא המשיך לשחק באופן קבוע עד סוף נובמבר, כשנפצע בברכו וחזר רק במרץ כדי לזכות עם קבוצתו באליפות.
בעונת קרויף שוב נפצע, הפעם בקרסולו, ושיחק רק 5 משחקי ליגה ולא כבש אף שער.
בעונה הבאה שיחק קרויף חמישה משחקים נוספים וכבש פעמיים לפני שהושאל לסלטה ויגו לשארית העונה.
קרויף חזר למנצ'סטר לעונה שאחריה (), ושיחק 8 משחקי ליגה ו-4 נוספים באירופה.
ב-30 ביוני 2000 פג חוזהו של קרויף במנצ'סטר יונייטד והוא חזר בהעברה חופשית לדפורטיבו אלאבס.
בסך הכול רשם קרויף באנגליה 34 הופעות ליגה בלבד בארבע שנים, בעיקר בגלל פציעותיו התכופות.
עם אלאבס הגיע קרויף לגמר גביע אופ"א 2001. במשחק הגמר מול ליברפול, לאחר שהיו פעמיים בפיגור שני שערים (2:0 ו-3:1), חזרו הבסקים בזכות שער שוויון של קרויף בדקה ה-88 (4:4) ששלח את המשחק להארכה.
בהארכה שער עצמי העניק לליברפול את הניצחון ואת הגביע.
קרויף המשיך באלאבס עד לירידת המועדון ליגה בעונת , אז חזר לעיר ברצלונה ושיחק באספניול עונה אחת.
בין השנים 2004–2006 קרויף לא שיחק בצורה סדירה לאחר פציעה משמעותית בברכו, והוא התאמן כדי להישאר בכושר בברצלונה אתלטיק.
לאחר מספר שנים במטאלורג דונצק האוקראינית סיים את הקריירה ככדורגלן בוולטה המלטזית בשנת 2010, ובעונתו האחרונה בקריירה שימש גם כעוזר למאמן הקבוצה טון קאנן.
לזכותו תשע הופעות ושער אחד במדי נבחרת הולנד.
בקיץ 2010 מונה קרויף למנהל הספורטיבי של קבוצת א.א.ק.
לרנקה מליגת העל הקפריסאית, ותחת ניהולו הגיעה הקבוצה לליגה האירופית.
ב-13 באפריל 2012 סוכם על מינויו של קרויף לעמדת המנהל הספורטיבי של מועדון הכדורגל הישראלי מכבי תל אביב.
קרויף הביא בין היתר להחתמתו של מאמן קבוצת הנוער של ברצלונה, אוסקר גארסיה, לעמדת מאמן מכבי תל אביב.
צעד זה התברר כהצלחה גדולה כאשר כבר בעונתם הראשונה בקבוצה, , זכתה מכבי תל אביב באליפות המדינה לראשונה מזה עשר שנים.
במסגרת תפקידו במכבי תל אביב, היה קרויף אחראי על מדיניות הרכש של המועדון בשיתוף עם מאמן הקבוצה ועם בעליה, מיטשל גולדהאר.
בעונתו הראשונה החתים מספר שחקנים משמעותיים, ביניהם מהראן ראדי, איתן טיבי, קרלוס גרסיה, ראדה פריצה וערן זהבי, אשר תרמו רבות להישגי הקבוצה בעונה זו.
על הישגיו במכבי תל אביב העניק לו ערוץ הספורט את תואר "איש השנה בספורט" לשנת 2013.
במהלך עונת הגיעה הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית ואף העפילה משלב הבתים לשלב הנוקאאוט במפעל, בפעם הראשונה בתולדות מכבי תל אביב.