tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניתן היה לטעון כי אנה קומננה מוטה לטובת אביה.
בהקשר זה היא נוקטת באפולוגטיקה המבקשת לשכנע את הקוראים כי היא נאמנה למקצוע כתיבת ההיסטוריה ומודעת להבדל בינה לבין כתיבת אנקומיון (כתב תשבחות), והיא מצהירה כי היא חסרת פניות הן בנוגע ליריבים והן בנוגע לידידים ובני משפחה, וכי היא נאמנה לאמת בלבד.
קומננה מתארת בטקסט את המלחמה הביזנטית עם הנורמנים, ומסע הצלב הראשון, שבו השתתף אלכסיוס.
אלכסיאדה מתארת היבטים רבים של חיי התקופה, כמו גם קרבות וכלי נשק שהיו בשימוש.
נקודת המבט שספרה מספק על מסע הצלב הראשון היא ייחודית, בכך שהיא מייצגת את מה שחשבו הביזנטים במזרח על מעשיהם של יריביהם הלטינים ממערב, בתקופה חשובה זו.
עוד מספק הספר מבט פנימי אל החצר הביזנטית, המתבטא בפרטים כגון מנהגן של נשות הקיסרים ללדת בחדר בארמון המצופה בפורפיר ארגמני.
האלכסיאדה היא אחד המקורות האירופאיים המוקדמים המזכירים את משחק השחמט, בו נהג אלכסיוס לשחק עם קרוביו.
אנה קומננה מייחסת את מקור המשחק העתיק לאשורים.
אנה צוצ'יה (ביפנית: 土屋 アンナ; נולדה ב-11 במרץ 1984 בטוקיו, יפן) היא זמרת, דוגמנית ושחקנית יפנית.
נולדה בטוקיו לאבא פולני-אירי אמריקאי ואמא יפנית.
שמה בלידה היה אנה-מרי היידר צוצ'ייה.
בגיל 14 התגלתה צוצ'יה על ידי המגזין "Seventeen" והחלה קריירת הדוגמנות.
צוצ'יה הפכה לדוגמנית מבוקשת, ובשנת 2002 עשתה קמפיינים למספר רב של חברות, כיום היא עדיין מדגמנת במגזינים.
בסוף שנת 2002, השתתפה בפרויקט הקרוי "Spin Aqua" יחד עם קז איווייק, במסגרתו הוציאו השניים אלבום, 3 סינגלים ו-DVD אחד.
לאחר הפרויקט, לא פרסמה צוצ'יה אלבומים נוספים עד לשנת 2005, אז הודיעה על תוכניות לקריירת סולו.
ב-24 באוגוסט 2005 הוציאה לאור את המיני אלבום הראשון שלה, "Taste My Beat".
ב-2006, הוציאה את הסינגל הראשון בקריירת הסולו שלה "Change your life".
חודשיים לאחר מכן הוציאה את הסינגל השני "Slap that Naughty Body / My Fate" ואת אלבום הרמיקס "" שיצא באותו יום.
הסינגל השלישי שלה, "Rose" שימש כפתיח לסדרת האנימה "Nana", באותה שנה יצא האלבום "Strip Me?".
בתחילת שנת 2007 יצא הסינגל "Kuroi Namida", אשר שימש כשיר סיום לסדרת האנימה "Nana".
בתחילת פברואר יצא הסינגל "Lucy" ומיד אחריו יצא האלבום "Anna Tsuchiya Inspi' Nana".
לאחר מכן יצא האלבום "Nana Best".
הסינגל האחרון שהוציאה צוצ'יה נקרא "Bubble Trip / Sweet Sweet Song".
ב-28 בנובמבר 2007, צוצ'יה מתכננת להוציא סינגל נוסף.
צוצ'יה החלה את קריירת המשחק שלה בסרט "בנות קמיקאזה" שנכתב על ידי נובאלה טאקמודו.
היא שיחקה בסדרות דרמה ודיבבה את קולה של לינדזי לוהן בסרט "חיפושית בהילוך גבוה".
הסרט האחרון שבו השתתפה היה "Sakuran", שיצא לבתי הקולנוע בפברואר 2007.
8 באוגוסט 2005 - Taste My Beat (מיני אלבום)
2006 - חיפושית בהילוך גבוה.
2006 - זכרונותיה של מאטסוקו.
אנה צ'קבטדזה (רוסית: Анна Джамбулиловна Чакветадзе, בגאורגית: ანა ჯამბულის ასული ჩაკვეტაძე; נולדה ב-5 במרץ 1987), היא טניסאית עבר רוסייה שדורגה בשיאה במקום ה-5 בעולם (10 בספטמבר 2007).
בשנת 2007 ניצחה את שחר פאר ברבע גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה ובכך השיגה את הישג השיא שלה בטורנירי גראנד סלאם - העפלה לשלב חצי גמר.
בפברואר 2008 השתתפה כחלק מנבחרת רוסיה בהתמודדות במסגרת גביע הפדרציה נגד נבחרת ישראל.
היא שיחקה משחק אחד בו ניצחה את ציפי אובזילר.
אנה ואסילייבנה צ'פמן היא מרגלת רוסייה שריגלה בארצות הברית עבור רוסיה מטעם סוכנות הביון הרוסית.
נעצרה על ידי ה-FBI ב-27 ביוני 2010, ושוחררה ב-8 ביולי 2010 בעסקת חילופי עצירים בין רוסיה לארצות הברית במסגרת פרשת המרגלים שנחשפה באותה שנה, כאשר נתגלתה רשת ריגול רוסית בארצות הברית.
צ'פמן נולדה לדיפלומט וסילי קושצ'נקו, ששירת בשגרירות הרוסית בניירובי, קניה.
לדעת בעלה הבריטי לשעבר של אנה, אביה היה קצין קג"ב בכיר.
אנה היא בוגרת החוג לכלכלה של אוניברסיטת מוסקבה.
בשנים 2000–2001 עברה להתגורר בלונדון.
היא עבדה בכמה חברות בריטיות (NetJets, Barclays).
בלונדון פגשה את אלכס צ'פמן, וזמן קצר לאחר מכן השניים נישאו במוסקבה.
כתוצאה מכך השיגה אזרחות ודרכון בריטי.
בשנים 2006–2010 עבדה עבור כמה חברות פיננסיות בניו יורק, ארצות הברית.
לאחר שהוסגרה עם קבוצת מרגלים על ידי אלכסנדר פוטייב לארצות הברית ולאחר דיון לשחרורם, היא שוחררה במסגרת עסקת חילופי המרגלים ושבה לרוסיה.
היא זכתה לפרסום רב לאחר שחרורה, והפכה לאייקון תרבות ברוסיה וברחבי העולם.
בדצמבר 2010 מונתה למועצה הציבורית של המשמרת הצעירה של רוסיה המאוחדת וב-21 בינואר 2011 החלה לארח תוכנית טלוויזיה שבועית בשם "רזי העולם", בערוץ הטלוויזיה REN TV.
באוקטובר 2010 הצטלמה לשער המגזין הרוסי של Maxim, שסיווג אותה כאחת מ-100 הנשים הסקסיות ביותר ברוסיה.
ב-1 באוקטובר 2010 מונתה ליועצת ההשקעות של נשיא בנק שירותי הקרן (FundserviceBank), בנק מוסקבאי המחזיק בהשקעות של מיזמים וחברות פרטיות וממשלתיות בתחום האוויר והחלל.
באפריל 2011 התמודדה כדוגמנית במגזין "שבוע האופנה" (Fashion Week).
היא הופיעה בהופעת קמע ככתבת חדשות בסרט הקולנוע "הגבול הבלקני".
אנה קוואן הייתה סופרת וציירת בריטית אשר זכתה להכרה והוקרה ספרותית בעיקר לאחר מותה, ספריה תורגמו לשפות רבות, סיפרה, הניחו לי, תורגם לעברית.
אנה קוואן נולדה ב-1901 בקאן שבצרפת בשם הלן וודס, הוריה היו אנגלים ממעמד חברתי רם.
היא חוותה ילדות לא מאושרת, הוריה התנכרו זה לזה וגם העניקו יחס קר נטול רגשות להלן, ילדתם היחידה.
ב-1905 בהיותה בת ארבע הוריה הותירו אותה למשמרת אצל קרובי משפחה ונסעו לארצות הברית.
רק בהיותה בת חמש הגיעה הלן וודס לארצות הברית כדי להתאחד עם הוריה ומיד נשלחה אל פנימייה.
בשנת 1915 התאבד אביה של הלן לאחר שקפץ מאונייה במהלך מסע בדרום אמריקה.
ב-1920 נישאה הלן וודס והפכה באופן רשמי להלן פרגסון.
בעלה על פי מקורות שונים, היה בן זוגה לשעבר של אימה ושירת כפקיד קולוניאלי בבורמה.
הבורמזים נהגו לכנות את בעלה דונלד פרגסון בשם "מר ראש כלב".
בספרה "מי את?" תיארה אישה נשואה שעקב יחסו של בעלה, איבדה את זהותה כאישה וכאדם.
ב-1922 עזבה הלן את בעלה יחד עם בנם המשותף בריאן והם חזרו לאנגליה.
יחסיה של הלן עם בנה לאורך השנים היו קשים.
ב-1926 החלה הלן לנהל מערכת יחסים עם הצייר האלכוהוליסט סטיוארט אדמונדס.
היא נהגה לתאר ביומניה את ההזיות אשר השימוש בסמים הוליד.
הסופרת השמידה את רוב היומנים המכילים תיאורי הזיות.
יחד עם הכתיבה, הפכה הלן לציירת מוערכת, ציוריה הוצגו בגלריות נחשבות באנגליה.
בשנת 1938 ניסתה הלן פרגסון להתאבד וזאת לאחר שניסיון הגמילה שלה מהרואין נכשל ובעקבותיו נטש אותה אהובה סטיוארט אדמונדס, היא אושפזה ועברה טיפולים ממושכים עקב הדיכאון הקליני בו הייתה מצויה.
ב-1940 בפעם הראשונה בחייה, הגדירה הסופרת את זהותה באופן עצמאי מבלי שהזהות נכפתה עליה.
היא החליפה את שמה לאנה קוואן כבן אדם וכסופרת, בהתאם לכך היא צבעה את שערה הערמוני לבלונדיני בהיר ומבחינתה שנות חייה כהלן פרגסון היו חסרות משמעות.
כמכורה להרואין סבלה אנה קוואן מרזון קיצוני והוא הפך לאחד המאפיינים הבולטים שלה.
הספר הראשון שפרסמה הסופרת בשמה החדש היה Asylum piece and other stories בספר זה היא תיארה תקופת המעבר בין דמותה כהלן פרגסון לדמותה כאנה קוואן, תקופה שהתאפיינה בדיכאונות וסבל נפשי רב, ומלחמתה העיקשת להישאר שפויה.
היא עקרה לניו יורק לאחר טיול שערכה סביב העולם, אך ב-1942 בעקבות נפילתו של בנה החייל האנגלי במהלך מלחמת העולם השנייה, נאלצה אנה קוואן לשוב לאנגליה ואז שוב ניסתה לשים קץ לחייה.
כתיבתה בשנים שלאחר מות בנה התאפיינה במרכיבים אוטוביוגרפים רבים אך מאידך על בנה מעולם לא כתבה.
היא זכתה לעדנה בתחום היצירה הספרותית וכתבה רומנים וסיפורים קצרים, היצירות היו בדרך כלל קודרות למדי וב-1964 יצא לאור סיפרה המצליח ביותר שנשא את השם: Ice הרומן הושפע מאוד מתחום המדע הבדיוני ובעקבות הספר הסופרת כונתה "אחותו של קפקא." הרבה בגלל שיקוף הריקנות הנפשית שקוואן תיארה באמצעות הקרח.
ב-5 בדצמבר 1968 נמצאה הסופרת נטולת חיים בדירתה בלונדון, הדירה הכילה כמויות גדולות של סם ההרואין אך לבסוף נמסר שהמוות נגרם עקב בעיות לב.
בימי חייה אנה קוואן כמעט שלא זכתה להד כלשהו בעולם הספרות, מאידך לאחר מותה החלו להתפרסם כתבי יד שהשאירה, ספריה זכו לאחר מותה לתרגומים רבים ולהד ספרותי רב, (ביקורות ספרותיות, דיונים על ספריה, וכיו...)
מספר יצירות של אנה קוואן פורסמו רק אחרי מותה על ידי ריס דייוויס שטיפל בירושתה וערך את היצירות שלה.
הניחו לי - כתר ספרים, תרגמה מאנגלית ברוריה בן ברוך, אחרית דבר: יערה שחורי, 2010
ספרים שכתבה בהיותה הלן פרגסון
ספרים שכתבה בהיותה אנה קוואן
אנה ולדימירובנה צ'יצ'רובה היא אתלטית רוסיה.
היא אלופה אולימפית (לונדון 2012) ואלופת עולם (טגו 2011) בקפיצה לגובה.
ב-6 באוקטובר 2016 שלל הוועד האולימפי הבינלאומי מצ'יצ'ירובה את מדליית הארד שבה זכתה בבייג'ינג 2008 עקב שימוש בחומרים אסורים.
שיאה האישי של בקפיצה לגובה, עומד על 2.07 מטר, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים.
צ'יצ'רובה נולדה במחוז רוסטוב, בגיל חודש עברה לירוואן, אז ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית, אמה הייתה כדורסלנית ואביה קופץ לגובה.
בתחילת שנות ה-90 עברה עם משפחתה לרוסיה.
היא החלה להתאמן בקפיצה לגובה בגיל שבע תחת הדרכת אביה, בגיל 17 החלה ללמוד ולהתאמן באקדמיית הספורט הרוסית, באותה שנה, זכתה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה לקאדטים עם תוצאה של 1.89 מטר.
באליפות העולם לנוער בשנת 2000 סיימה במקום הרביעי ובאליפות אירופה לנוער בשנת 2001 זכתה במדליית כסף.
מאחר שלא הצליחה לשפר באופן משמעותי את תוצאתה הטובה ביותר, שקלה צ'יצ'רובה לפרוש, היא פנתה למאמן ייבגני זגורולקו, שהסכים לקחת אותה תחת חסותו בשנת 2003. תוך שנה שיפרה את שיאה האישי ב-15 סנטימטרים.
היא החלה לרשום הצלחה בתחרויות מרכזיות לבוגרים, זכתה במדליית ארד באליפות העולם באולם ובמקום השישי באליפות העולם באצטדיון.
בשנת 2004 זכתה במדליית כסף באליפות העולם באולם כשעברה גובה של 2.00 מטר וניצחה באליפות רוסיה.
היא ייצגה את הנבחרת הלאומית באולימפיאדת אתונה וסיימה במקום השישי עם תוצאה של 1.96 מטר.
בשנת 2005 זכתה באליפות אירופה באולם ובאוניברסיאדה.
באליפות העולם באותה שנה סיימה במקום הרביעי.
באליפות העולם באתלטיקה 2007 זכתה במקום השני אחרי בלנקה ולאשיץ', לאחר ששברה את שיאה האישי ועברה רף של 2.03 מטר.
היא זכתה באליפות רוסיה בשנת 2007, ייצגה את רוסיה פעם נוספת באולימפיאדת בייג'ינג בה זכתה במדליית ארד לאחר טיה הלבאוט וולאשיץ' עם תוצאה של 2.03 מטר.
מדליה זו נשללה ממנה בשנת 2016 לאחר שנמצא כי השתמשה בחומרים אסורים.
בשנת 2009 זכתה במדליית כסף באליפות העולם בברלין ובמקום השני בתחרויות ליגת הזהב בבריסל, ציריך ופריז, בכל האירועים ניצחה אותה ולאשיץ'.
את עונת 2010 החמיצה צ'יצ'רובה בעקבות חופשה שלקחה לרגל הריונה ולידת בנה.
צ'יצ'רובה חזרה להתחרות בשנת 2011, היא זכתה בתחרויות ליגת היהלום בלוזון ובבריסל (עם תוצאה של 2.05 מטר) וסיימה שנייה בברמינגהאם.
באליפות העולם זכתה במדליית זהב עם תוצאה של 2.03 מטר.
באליפות רוסיה באתלטיקה שהתקיימה ביולי, שיפרה את שיאה האישי ל-2.07 מטר, התוצאה השלישית בטיבה לקופצת לגובה בכל הזמנים.
בשנת 2012 זכתה בתחרות ליגת היהלום ביוג'ין שבארצות הברית ובסטוקהולם, סיימה שנייה בציריך ושלישית בלונדון.
היא זכתה במדליית כסף באליפות העולם באולם שהתקיימה באיסטנבול.
בתחרות בגרמניה השיגה את שיאה האישי באולם כשעברה גובה של 2.06 מטר.
ביולי זכתה באליפות רוסיה באתלטיקה בתוצאה של 2.03 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה צ'יצ'רובה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.05 מטר, לפני בריגטה בארט מארצות הברית (2.03 מטר) ובת ארצה סבטלנה שקולינה (2.03 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה במוסקבה בשנת 2013 זכתה צ'יצ'רובה במדליית ארד ביחד עם רות בייטייה מספרד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.97 מטר, אחרי סווטלנה שקולינה (2.03 מטר) ובריגטה בארט (2.00 מטר).
באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג בשנת 2015 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 2.01 מטר, לאחר הזוכה מריה קוצ'ינה וסגניתה בלנקה ולאשיץ', שעברו אותו גובה אבל עם פחות פסילות.
צ'יצ'רובה מתנשאת לגובה 1.80, היא נשואה לגנדי צ'רנובול, אצן קזחי.
אנה קארינה (בדנית: Anna Karina; 22 בספטמבר 1940 – 14 בדצמבר 2019) הייתה שחקנית קולנוע, במאית ותסריטאית דנית, אשר פעלה במהלך מרבית הקריירה הקולנועית שלה בצרפת.
קארינה הייתה ידועה בעיקר בשל שיתופי הפעולה שלה עם הבמאי הצרפתי ז'אן-לוק גודאר, מחלוצי הגל הצרפתי החדש.
עבור תפקידה בסרט "אישה היא אישה", זכתה קארינה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
קארינה נולדה כאנה קארין בלארק באייר.
אמה הייתה בעלת חנות הלבשה, ואביה היה קברניט של ספינה, אשר עזב את המשפחה שנה לאחר הולדתה.
היא חיה עם סבה וסבתה במשך שלוש שנים, עד הגיעה לגיל 4, אז עברה להתגורר אצל משפחה אומנת.
היא החלה את הקריירה שלה בדנמרק, כאשר שרה בקברטים ודגמנה לפרסומות.
בגיל 14 הופיעה בסרט דני קצר, שזיכה אותה בפרס בפסטיבל הקולנוע בקאן.
היא למדה ריקוד וציור בדנמרק, ובמשך תקופה מסוימת אף מכרה כמה מציוריה על מנת להתפרנס.
ב-1958, לאחר מריבה עם אמה, היא נסעה בטרמפים לפריז, שם השתקעה.
קארינה הייתה בת 17 כאשר עברה לפריז, חסרת כל וללא ידיעת השפה הצרפתית.
כשישבה באחד הימים בבית הקפה "Les Deux Magots", ניגשה אליה אישה ממשרד פרסום אשר ביקשה לצלם אותה.
בעקבות המפגש הפכה קארינה לדוגמנית מצליחה, ובמסגרת עבודתה פגשה בין היתר את מעצבי האופנה פייר קרדן וקוקו שאנל.
שאנל עזרה לה במציאת שמה המקצועי – אנה קארינה.
הופעתה הראשונה בקולנוע, עליה לא קיבלה קרדיט, הייתה בשנת 1959, עת שובצה פרסומת לסבונים בה השתתפה בסרט של גי דבור (Guy Debord).
ז'אן-לוק גודאר, שהיה אז מבקר קולנוע עבור מחברות הקולנוע, ראה לראשונה את קארינה בסדרת פרסומות עבור חברת פלמוליב, בהן היא מכוסה בקצף באמבטיה.
גודאר ביקש ללהק את קארינה לסרט "עד כלות הנשימה"; הוא הציע לה תפקיד קטן בסרט, אך היא סירבה כאשר נודע לה כי הסרט יכלול סצנות עירום.
גודאר שאל אותה כיצד בכל זאת לקחה חלק בפרסומות של פלמוליב בהן הופיעה בעירום, והיא השיבה: "השתגעת?
בפרסומות לבשתי בגד ים, קצף האמבט כיסה אותי עד צווארי.
היה זה בדמיונך בלבד שאני עירומה".
בסופו של דבר, הדמות אותה ייעד גודאר לקארינה לא נכנסה לסרטו, אך כעבור שנה הציע גודאר לקארינה תפקיד אחר, בסרטו "החייל הקטן" (1960).
קארינה, שהייתה בת פחות מ-21, נדרשה לשכנע את אמה שבדנמרק לחתום עבורה על החוזה.
בשנת 1961 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בברלין, בעבור משחקה כאנג'לה בסרטו של גודאר "אישה היא אישה".
קריירת המשחק שלה לא הייתה מוגבלת רק עבור סרטיו של גודאר, והיא נענתה לשיתופי פעולה מוצלחים עם במאים גדולים אחרים.
תפקידה בסרט הנזירה ("La Religieuse"), משנת 1966, שבוים על ידי הבמאי ז'אק ריווט, נחשב עבור רבים לפסגת הקריירה שלה כשחקנית.
היא השתתפה גם בסרטו של הבמאי לוקינו ויסקונטי, "Lo Straniero" - "הנוכרי", משנת 1967, המבוסס על ספרו של אלבר קאמי "הזר", בו כיכבה לצידו של מרצ'לו מסטרויאני.
ב-1969 שיחקה בסרט "לפני בוא החורף" לצידו של חיים טופול.
סרטים נוספים בהם שיחקה הם סרטו של הבמאי ג'ורג' קיוקור "Justine" משנת 1969, סרטו של טוני ריצ'רדסון "Laughter in the Dark" משנת 1969, סרטו של כריסטיאן דה שאלון "L'Alliance" משנת 1970, סרטו של פרנקו ברוסאטי "Bread and Chocolate" משנת 1973, וסרטו של ריינר ורנר פאסבינדר "Chinese Roulette" משנת 1976.
בשנת 1972 הקימה חברת הפקות בשם "ראסקה" ("Raska"), עבור סרטה "Vivre Ensemble", אותו ביימה, ובו גם שיחקה.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1973. ב-1987 היא שיחקה בסרט "שיר אחרון" ("Last Song"), אותו גם כתבה.
ב-1995 הופיעה בתפקיד משני בסרטו של הבמאי ז'אק ריווט "Haut, Bas, Fragile".
בשנת 2003 שרה קארינה בסרט "האמת אודות צ'ארלי".
בשנת 2007 כתבה, ביימה וכיכבה בסרט המסע המוזיקלי "ויקטוריה", ("Victoria") שצולם בקנדה.
קארינה הופיעה גם על בימות התיאטרון.
היא הופיעה בגרסתו של ז'אק ריווט ל-"La Religieuse, Pour Lucrece, Toi et Tes Nuages", במחזה של פרנסואז סאגאן "Il Fait Beau Jour et Nuit and", ובמחזה של אינגמר ברגמן "אחרי החזרה".
בסוף שנות ה-60 זכתה להכרה כזמרת בעקבות שני להיטים אותם ביצעה: "Sous le soleil exactement", ו-"Roller Girl" של הזמר סרז' גינסבורג.
שני השירים נלקחו מ"אנה", קומדיה מוזיקלית טלוויזיונית משנת 1967, בבימויו של פייר קורלניק, שבה היא שרה שבעה שירים לצד סרז' גינסבורג והשחקן ז'אן-קלוד בריאל (Jean-Claude Brialy).
לאחר הופעתה בקומדיה "אנה", הקליטה עם הזמר פיליפ קתרין את האלבום "Une histoire d'amour", שבעקבותיו יצאה לסיבוב הופעות.
בשנת 2005 היא הוציאה את האלבום "Chansons de films", המכיל אוסף שירים מסרטים.
קארינה וגודאר נישאו ב-3 במרץ 1961, במהלך צילומי הסרט "אישה היא אישה", והתגרשו בשנת 1965. לאחר גירושיה מגודאר, נישאה לתסריטאי-שחקן פייר פבריי (1968–1973), לאחר מכן נישאה לבמאי-שחקן דניאל דובאל (1978–1981), ולאחר מכן לבמאי דניס ברי (1982–1994).
נפטרה בפריז ממחלת הסרטן ב-14 בדצמבר 2019.
אנה תיאודורה צ'נסלור היא שחקנית אנגלייה.
צ'נסלור נולדה בריצ'מונד, פרוור של לונדון, אנגליה.
היה לה תפקיד בולט בסדרה "קוואנה QC" (בכיכובו של ג'ון ת'או).
היא מוכרת מתפקידה כ"פרצוף ברווז", חברתו של יו גרנט, בסרט "ארבע חתונות ולוויה אחת.
תפקידים מוכרים נוספים שלה הם קרוליין בינגלי בעיבוד של ה-BBC לרומן "גאווה ודעה קדומה" משנת 1995, וקווסטולר רונטוק ב"מדריך הטרמפיסט לגלקסיה.
בשנת 2005 היה לה תפקיד קבוע, כג'ולייט שו, בסדרת הדרמה הפופולרית "ספוקס של ערוץ BBC One.
עוד השתתפה בסדרת הטלוויזיה "The Vice", ב-"Jupiter Moon", בסדרות "קריוקי" ו"לזרוס הקר" מאת דניס פוטר, בסרטו של ברנרדו ברטולוצ'י "החולמים".
בשנת 2002 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "מגעים אסורים", עיבוד לרומן "לגעת בקטיפה" מאת שרה ווטרס.
בשנת 2006 כיכבה בקומדיה השחורה "סקס, רובים ופרברים".
ב-2011 שיחקה בתפקיד משנה בסדרת המתח "The Hour" עליו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-2013 זכתה בפרס אוליבייה על תפקידה במחזה "Private Lives" מאת נואל קאוורד.
בין השנים 1993 ל-1998 הייתה צ'נסלור נשואה לנייג'ל וילובי.
ב-2010 התחתנה עם רדה דבה (Redha Debbah).
היא פטרונית של ארגון הצדקה לילדים "Scene & Heard".
"Boston Marriage", תיאטרון דונמר ורהאוס - מרץ - אפריל 2001; דונמר בווסט אנד - נובמבר 2001 - פברואר 2002
"Mammals", תיאטרון אוקספורד פלייהאוס וסיור הופעות - לורנה, ינואר 2006
"Never So Good", התיאטרון המלכותי הלאומי - קיץ 2008
"The Observer", התיאטרון המלכותי הלאומי - אביב 2009
"The Last of the Duchess", תיאטרון המפסטד - אוקטובר - נובמבר 2011
"Private Lives" (בתפקיד אמנדה), בפסטיבל צ'יצ'סטר, ספטמבר 2012, ובתיאטרון גילגוד בלונדון יולי - ספטמבר 2013)
"The Wolf From the Door", תיאטרון רויאל קורט, ספטמבר - נובמבר 2014
אנה קארנינה הוא סרט קולנוע רוסי, עיבוד קולנועי בגרסה חדשה לספרו הקלאסי של לב טולסטוי,"אנה קארנינה", בבימויו של קארן שחנאזרוב ובכיכובם של מקסים מאטבייב ויליזבטה בויארסקאיה.
הסרט הופק על ידי אולפני הקולנוע מוספילם ושוחרר בגרסה מורחבת כסדרת טלוויזיה בת 8 פרקים; הפרק הראשון שודר בערוץ רוסיה-1 ב-17 באפריל 2017. הסדרה זכתה בפרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה על הפסקול.
הקרנת סרט הקולנוע החלה ב-8 ביוני 2017.
עלילת הסרט נפרשת לאורך שני קווי עלילה, המחוברים זה לזה בסיפור אחד.
האירועים מתרחשים במחצית השנייה של המאה ה-19 ב (1872–1875) ובתחילת המאה ה-20 בסין בזמן מלחמת רוסיה–יפן (1904).
הסיפור מתחיל שלושים שנה לאחר מותה הטרגי של אנה קרנינה, בשדות המלחמה הרוסית-יפנית, שלא תוארה ברומן של לב טולסטוי.
בשנת 1904 במנצ'וריה מתנהלת מלחמה.
קרונות בית החולים שדה נסוגים עם הצבא הקיסרי הרוסי.
בבלבול ששורר הרופא הראשי והמטפל בבית החולים נעלמים.
הקצין הבכיר סרגיי אלכסייביץ' קרנין נאלץ לקבל עליו את ניהול בית החולים.
בכפר סיני נטוש למחצה שבו ממוקם בית החולים לאחר הנסיגה, פועל קרנין ופוגש קצין פצוע ששמו אלכסיי קירילוביץ' ורונסקי.
בלילה סרגיי מגיע למחלקתו של ורונסקי ומבקש לומר לו מדוע אימו, אנה קרנינה, שהוא הכיר לפני שלושים שנה, השליכה את עצמה מתחת לרכבת ואם היה אפשר לשנות משהו באותו ליל גורלי.
ורונסקי הזקן מסכים בעל כורחו ומתריע כי לכל אדם יש האמת שלו.
הוא מתחיל לספר לבנה הבוגר של אשתו האהובה את סיפור האהבה לאימו, והעלילה מתחילה בצמוד לעלילת הרומן אנה קרנינה.
יליזבטה בויארסקאיה - אנה קארנינה
מקסים מאטבייב - אלכסיי ורונסקי
ויטאלי קישצ'נקו - אלכסיי קארנין
קיריל גרבנשצ'יקוב - סרגיי קארנין
איוואן קולסניקוב - הרוזן אובלונסקי
אלכסנדר גורבאטוב - הנסיך יאשווין
טטיאנה לוטאייבה - הרוזנת ורונסקי
דמיטרי מילר - אחיו של ורונסקי
סופיה חנדאמירובה - קיטי שצ'רבאצקאיה
צילומי הסרט החלו בינואר 2016 והושלמו ביוני אותה שנה.
צילומי הפנים נערכו באולפני מוספילם במוסקבה בעוד צילומי החוץ נערכו בחצי האי קרים.
פרס קטגוריה מועמדים/מקבלי הפרס תוצאהפרס נשר הזהב השחקנית הטובה ביותר יליזבטה בויארסקאיה סרט הטלוויזיה הטוב ביותר קארן שחנזארוב פרס ניקה עיצוב התפאורה הטוב ביותר סרגיי פבראליוב, יוליה מאקושינה עיצוב התלבושות הטוב ביותר דמיטרי אנדרייב, ולדימיר ניקיפורוב הפסקול הטוב ביותר יורי פוטיינקו
אנה קארנינה (Anna Karenina) הוא סרט קולנוע בריטי, עיבוד קולנועי לספרו הקלאסי של לב טולסטוי מ-1877,"אנה קארנינה", בבימויו של ג'ו רייט על פי תסריט מאת טום סטופארד ובכיכובם של קירה נייטלי וג'וד לאו.
הסרט הוקרן לראשונה בפטיבל הסרטים של טורונטו ויצא לאקרנים ב-7 בספטמבר 2012. הכנסות הסרט הסתכמו ב-69 מיליון דולר לערך, רובן נבעו מהקרנות בינלאומיות.
הסרט זכה בפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר למלבישה ג'קלין דוראן.
הסרט הופק על ידי חברת ההפקות "Working Title Films" בשיתוף פעולה עם StudioCanal.
הסרט מגולל את קורותיה הטרגיים של אשת החברה והאריסטוקרטיה הרוסית אנה קארנינה, אשתו של הפקיד הבכיר אלכסיי קארנין והרומן שניהלה עם הקצין ורונסקי, בהשתלשלות אירועים שהובילה להתאבדותה.
אנה קארנינה, אשתו של פקיד בכיר שנישאה לו מסיבות תועלתניות בלבד, מוצאת אדם שהיא אוהבת באמת, אך היא מגלה שזה בלתי אפשרי מבחינתה לממש את אהבתם.
קירה נייטלי - אנה קארנינה
אהרון טיילור-ג'ונסון - אלכסיי ורונסקי
ג'וד לאו - אלכסיי קארנין
מת'יו מקפדיין - הנסיך אובלונסקי
קלי מק'דונלד - דאריה "דולי" אובלונסקאיה
אלישיה ויקנדר - יקטרינה "קיטי" שצ'רבאצקאיה
דונל גליסון - קונסטנטין "קוסטיה" לווין
אוליביה ויליאמס - הרוזנת ורונסקאיה
רות' וילסון - הנסיכה אליזבטה טברסקאיה
אמילי ווטסון - הרוזנת לידיה איוואנובה
מישל דוקרי - הנסיכה מיאגקיה
קארה דלווין - הנסיכה סורוקינה
אמרלד פנל - הנסיכה מרקלובה
הסרט זכה לרייטינג ממוצע של 69% מביקורות באתר Rotten Tomatoes.
מבקרי הקולנוע שיבחו את צוות השחקנים, אך ביקרו לשלילה את הסגנון הכבד ובכך שמרבית העלילה מתרחשת על בימת תיאטרון.
הסרט היה מועמד בארבע מועמדויות שונות בטקס פרסי אוסקר ה-85, ובשש מועמדויות בטקס ה-66 של פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע, כאשר בשניהם ג'קלין דוראן, המעצבת, זכתה על הסרט בקטגוריית עיצוב התלבושות.
בנוסף, הסרט זכה לשש מועמדויות בטקס ה-17 של פרסי הלוויין.
אנה קארנינה הוא סרט קולנוע רוסי, עיבוד קולנועי לספרו הקלאסי של לב טולסטוי,"אנה קארנינה", בבימויו של סרגיי סולוביוב ובכיכובם של טטיאנה דרוביץ' ואולג יאנקובסקי.
הפקת הסרט הושלמה בשנת 2007 אך בשל התנגשויות בלוחות הזמנים של סרט דומה בשם "אסא-2" בעל אותו קו עלילה הקרנת הבכורה נדחתה לשנת 2009. בשנת 2013 שודרה בערוץ הראשון הרוסי הגרסה הטלוויזיונית בסדרת טלוויזיה בת 5 פרקים.
הסרט זכה בפרס ניקה (האוסקר הרוסי) בקטגוריית עיצוב התלבושת הטוב ביותר.
אנה קארנינה היא אשתו היפה והצעירה של אלכסיי קארנין.
היא נפגשת בחשאי עם הקצין ורונסקי לאחר שמתאהבת בו קודם במפגש אקראי, אך מוצאת עצמה ניצבת על פרשת דרכים ונקרעת בין אהבתה לרוזן ורונסקי ולבין נישואיה לקארנין.
טטיאנה דרוביץ' - אנה קארנינה
יארוסלב בויקו - אלכסיי ורונסקי
אולג יאנקובסקי - אלכסיי קארנין
סרגיי גרמאש - קונסטנטין לוין/הקריין
אלכסנדר אבדולוב - הרוזן אובלונסקי
מריה אניקאנובה - קיטי שצ'רבאצקאיה
אנה קארנינה הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1997 שנעשה בשיתוף פעולה עם אולפני קולנוע רוסיים והוא דרמה תקופתית המהווה עיבוד קולנועי לספרו הקלאסי של לב טולסטוי "אנה קארנינה", בבימויו של ברנרד רוז ובכיכובם של סופי מרסו ושון בין.
הסרט צולם ברוסיה והוא הגרסה הבין-לאומית היחידה של "אנה קארנינה" שצולמה כולה באתרים ברוסיה (במוסקבה ובסנקט פטרבורג).
הסרט מגולל את קורותיה של אישה יפה וצעירה הנשואה לפקיד מדינה בכיר אך פוגשת רוזן יפה תואר ונשבית בקסמו, אך הקונפליקט הפנימי בין תשוקותיה לבין המציאות החברתית הכואבת מובילים אותם לצער ודיכאון.
אנה קרנינה מיואשת מחיי הנישואים ומבעלה היבש אלכסיי קארנין, ופוגשת את הרוזן אלכסיי ורונסקי, המערפל את חושיה.
תשוקתה מתממשת עם תשוקתו, אך במקביל חושקת גם הנסיכה יקטרינה בגבר החלומות.
אל הנסיכה יצטרף מחזרה המסור קונסטנטין לווין, וכולם ימצאו את מקומם.
סופי מרסו – אנה ארקדייבנה קארנינה
שון בין – הרוזן אלכסיי קירילוביץ' ורונסקי
אלפרד מולינה – קונסטנטין דמיטרייביץ' לווין
מיה קירשנר – הנסיכה יקטרינה אלכסנדרובנה שצ'רבאצקאיה, "קיטי"
ג'יימס פוקס – אלכסיי אלכסנדרוביץ' קארנין
פיונה שו – הרוזנת לידיה איוואנובנה
דני יוסטון – הנסיך סטפן ארקדייביץ' אובלונסקי
ססקיה ויקהם – הנסיכה דאריה אלכסנדרובנה אובלונסקאיה, "דולי"
פילידה לאו – הרוזנת ורונסקאיה
דייוויד סקופילד – ניקולאי דמיטרייביץ' לווין
ג'ניפר קרון הול – הנסיכה אליזבטה, "בטסי"
אנה קלדר-מרשל – הנסיכה שצ'רבאצקאיה
ג'סטין ואדל – הרוזנת נורדסטון
הסרט זכה לתקציב של 20 מיליון דולר שהגיעו מאולפני אייקון, שבבעלות השחקן מל גיבסון, שמימן את עלות ההפקה בהשפעתה של סופי מרסו.
הסרט כלל צוות שחקנים בין-לאומי, ונטלו בו חלק שחקנים אמריקאים ורוסים.
אולפני לנפילם ואולפני T3 סייעו בשלבי הצילום של הסרט במוסקבה ובסנקט פטרבורג.
הצילומים נערכו ברוסיה, החלו בפברואר 1996 והושלמו באוגוסט 1996, לקראת הקרנת הבכורה באפריל 1997.
הצילומים נערכו בכמה מארמונות הצארים בפטרבורג ובאחוזות היסטוריות כדוגמת ארמון החורף, פטרהוף, ארמון מנשיקוב, ארמון יוסופוב ואתרים נוספים.
אנה צ'אנדי הייתה השופטת הראשונה בהודו הבריטית ובטרוונקור, ושימשה כשופטת בבית המשפט העליון של קרלה.
אנה צ'אנדי נולדה ב-4 במאי 1905, למשפחה נוצרית-סורית, וגדלה בטריוונדרום.
כשסיימה תואר שני ב-1926, הייתה לאישה הראשונה בטרוונקור עם תואר במשפטים.
החל מ-1929 הועסקה כעורכת דין, וייזמה וערכה כתב עת פמיניסטי לקידום זכויות נשים עובדות, בשם "שרימאטי" (Shrimati).
צ'אנדי אשר נחשבת לדור הראשון של פמיניסטיות הודיות, התמודדה בבחירות לרשות מקומית ב-1931. היא ספגה עוינות ותגובות מזלזלות מיריביה ומהעיתונות, ולמרות זאת נבחרה ושירתה בין השנים 1932–1934.
ראש ממשלת טרוונקור ראמסוואמי אייר מינה את צ'אנדי לשופטת מקומית (מונסיף) בשנת 1937, והייתה השופטת הראשונה בהודו הבריטית.
ב-1948 היא מונתה לשופטת מחוזית, וב-9 בפברואר 1959 היא מונתה לבית המשפט העליון של קרלה, השופטת הראשונה בבית משפט גבוה בהודו.
היא נשארה בתפקיד זה עד 1967.
לאחר פרישתה, צ'אנדי ישבה בוועדת המשפט של הודו וכתבה אוטוביוגרפיה בשם Atmakatha (1973).
אנה קארנינה היא מיני-סדרה בריטית בת ארבעה חלקים עיבוד לרומן "אנה קארנינה" מאת טולסטוי.
את הסדרה ביים דייוויד בלייר והיא שודרה בערוץ 4 הבריטי בין ה-9 ל-30 במאי 2000. בארצות הברית שודרה הסדרה לראשונה בתיאטרון מאסטרפיס של רשת הטלוויזיה PBS בשנת 2001.
אנה נוסעת ברכבת מסנקט פטרבורג למוסקבה לבקר את אחיה סטיבה.
סטיבה נשוי לדולי, ויש לו רומן עם האומנת של ילדיהם.
אנה נשואה ולה ילד בן שמונה.
בין אנה והרוזן ורונסקי מתפתחת פרשת אהבים.
קונסטנטין לווין מחזר אחרי אישה צעירה בשם קיט.
אחיו של קונסטנטין לווין, ניקולאי, חי עם אישה בשם מאישה שהייתה פרוצה בעבר.
אנה קארנינה היא סדרת טלוויזיה משנת 1977 בהפקת ה-BBC, עיבוד לרומן "אנה קארנינה" מאת טולסטוי.
בתפקידים הראשיים מופיעים ניקולה פאג'ט בדמות אנה, אריק פורטר בדמות קארנין, וסטיוארט וילסון בדמות ורונסקי.
עוד שיחקו בסדרה קרוליין לאנגריש בתפקיד קיטי ורוברט סוואן בתפקיד לווין.
הסדרה כללה 10 פרקים בני 50 דקות, ולכן העלילה מפורטת יותר מאשר בעיבודים אחרים לרומן.
אנה קארנינה הוא סרט משנת 1935 בהפקת מטרו גולדווין מאייר, עיבוד לרומן באותו שם מאת לב טולסטוי.
את הסרט ביים קלארנס בראון, ומככבים בו גרטה גרבו, פרדריק מארץ', בזיל רת'בון ומורין או'סאליבן.
לרומן נוצרו מספר עיבודים קולנועיים נוספים.
הקרנת הבכורה של הסרט בניו יורק הייתה בתיאטרון קפיטול, שבו הוקרנו הפקות יוקרתיות רבות של MGM.
הוא זכה בגביע מוסוליני בפסטיבל הסרטים של ונציה.
גרטה גרבו זכתה בפרס חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה כאנה.
הסרט דורג במקום ה-42 ברשימת "AFI's 100 Years...100 Passions" של מכון הסרטים האמריקאי.
גרבו כיכבה בתפקיד הראשי גם בסרט "Love" משנת 1927, שהוא עיבוד אחר לספר "אנה קארנינה".
אנה קארנינה (גרטה גרבו) נשואה לאיש המוסדות השלטוניים קארנין (בזיל רת'בון).
בעוד היא מנסה לשכנע את אחיה סטיבה (רג'ינלד אוון) לוותר על חיי הוללות, היא בעצמה מתאהבת בקצין צעיר ונאה, הרוזן ורונסקי (פרדריק מארץ').
הרומן הבלתי זהיר שלהם הורסים את נישואיה ואת מעמדה בחברה הרוסית.
נמנע ממנה גם לראות את בנה הקטן סרגיי (פרדי ברת'ולומיו).
גרטה גרבו – אנה קארנינה
פרדריק מארץ' – הרוזן ורונסקי
מיי רובסון – הרוזנת ורונסקי
קורה סו קולינס – טניה
מרי פורבס – הנסיכה סורקינה
סידני ברייסי – המשרת האישי של ורונסקי
קונסטנס קולייר – הרוזנת לידיה (ללא קרדיט)
בטי בליית' – אישה (ללא קרדיט)
ב-1935 כתב גרהם גרין בעיתון הספקטייטור על הופעתה של גרבו, וציין ש.
עוד אמר שהפאתוס במשחקה של גרבו בסרט מאפיל על משחקם של שחקני המשנה פרט לזה של לבזיל רת'בון.
בשנת 2002 דורג הסרט במקום ה-42 ברשימת הסרטים "AFI's 100 Years...100 Passions" של מכון הסרטים האמריקאי.
אנה קוגן (נולדה ב-1983) היא אמנית ציורי קיר וגרפיטי ישראלית.
אנה קוגן נולדה בעיר קאזאן ברוסיה.
בגיל 5 התחילה ללמוד אמנות וציור.
בגיל 8 משפחתה עלתה לישראל מרוסיה.
אנה התקבלה לבית הספר תלמה ילין למגמת אמנות פלסטית.
בתום הלימודים החלה את שירותה הצבאי כחיילת במשרד הביטחון.
לאחר מכן התקבלה לאקדמיה לאמנויות בצלאל.
מגיל 16 אנה מציירת ברחובות תל אביב, וציירה ציורי קיר וגרפיטי.
האזורים שהיא פעילה בהם הם בעיקר רחוב אלנבי וסביבתו, אזור התחנה המרכזית הישנה, שוק הפישפשים, תחנה מרכזית חדשה (תערוכת טרדיס רחוב), רחוב נחלת בנימין.
כמו כן, ציירה מספר ציורי גרפיטי במושבים של רשות מקומית מטה יהודה כמושב צלפון, מסילת ציון וכו'.
אנה גם ניהלה את הפרויקט של ציורי הקיר בשלוה – המרכז הלאומי לטיפול באנשים עם מוגבלויות.
אחת מן העבודות המפורסמות שלה הוא ציור גרפיטי "הסעודה האחרונה" בטיילת תל אביב.
בציור אנה חיברה יחד על אותו דלפק של פאב מספר יהודים מפורסמים כמו אלברט איינשטיין, גולדה מאיר, דוד בן-גוריון, קרל מרקס, בנימין זאב הרצל, זיגמונד פרויד וכן כמה מהתושבים המקומיים מאזור יפו.
קוגן מופיעה ברשימה של 10 ציירי קיר הטובים ביותר בישראל של שנת 2012 על ידי מגזין לעיצוב "נישה".
אנה קארנינה הוא סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 1985, עיבוד לרומן "אנה קארנינה" מאת לב טולסטוי בכיכובם של ז'קלין ביסט וכריסטופר ריב.
הסרט שודר לראשונה ברשת CBS ב-26 במרץ 1985.
ברוסיה של המאה ה-19 אנה קארנינה עוזבת את בעלה הקר למען הרוזן ורונסקי.
שורה של אירועים אומללים מותירים אותה נואשת ומדוכאת.
ז'קלין ביסט – אנה קארנינה
כריסטופר ריב – הרוזן ורונסקי
השחקן כריסטופר ריב טען בביוגרפיה שלו "Still Me" שלמד לרכב על סוסים כשצילם סרט זה.
הוא התאהב ברכיבה, מה שגרם בסופו של דבר לתאונה הטרגית שלו, כעבור עשר שנים, כשנפל ב-1995 מעל גבי סוס ונותר משותק.
אנה קוכאר הייתה אוסטרית חסידת אומות העולם.
סייעה ותרמה להצלתה של רוזליה וסרשטיין בתקופת השואה.
אנה קוכאר הייתה תושבת וינה, נשואה לפועל ואם לשני ילדים.
מריה בהאם תרמה להצלתה של רוזליה וסרשטיין (Rosalia Wasserstein; עם נישואיה שמה הפך איסתה (Ista)), ילידת ב-13 בדצמבר 1918, צעירה יהודייה שחיה בווינה במהלך מלחמת העולם השנייה והועסקה כתופרת ב-Jersey-Modelle.
אביה גורש כבר בשנת 1939 ורוזליה ומשפחתה נאלצו לעבור לגור בדירת חדר ברחוב Novaragasse 32 ברובע השני בווינה.
ב-19 במאי 1942 הגיעו חילי האס אס שפינו באלימות את כל יושבי הבית היהודיים.
רוזליה הייתה בעבודה כשאמה גורשה.
באותה עת אחותה עבדה במשמרת לילה במפעל לקרטון.
רוזליה פנתה לקהילה היהודית שם נודע לה כי אמה גורשה לטרזיינשטט וכי גם היא נכללת ברשימת המיועדים לגירוש לפולין.
על מנת להקטין את הסכנה בחשיפתה בשל פשיטות תכופות של האס אס וחשש מהלשנות השכנים, רוזליה שינתה לעיתים קרובות את מקום המסתור, בין היתר היא גרה בדירותיהן של החברות פרנציסקה צכל, אנה קוכאר ומריה בהם.
שלוש הנשים סיפקו לה גם מזון ובגדים.
תחילה פנתה רוזליה תחילה אל פרנציסקה צכל שהסתירה אותה למשך זמן קצר עד שהועברה לדירה ברחוב פצמניטנאסה (Patzmanitengasse), בה שהתה עד יולי 1942. היא נעצרה על ידי הגסטפו, אך הצליחה להימלט.
רוזליה פנתה שוב אל פרנציסקה, שנעתרה שוב לבקשתה והחביאה אותה בביתה ודאגה לכל מחסורה כולל ביקורים תכופים בבית יתומים, של ילד שאומץ על ידי משפחתה של רוזליה.
לאחר ביקור של פקיד אס אס בכיר בביתה של פרנציסקה, היא החליטה להעביר את רוזליה למקום מסתור חלופי – לביתה של חברתה מריה באהם.
מריה ידעה על מצוקתה של רוזליה וכן הבינה היטב את הסכנה הנשקפת לה כאשר החליטה להסתירה כדי למנוע ממנה להיעצר על ידי הגסטפו, כל זאת בלי לבקש שום דבר בתמורה.
מאוחר יותר רוזאליה הועברה לביתה של אנה קוכאר, אותה הכירה לפני המלחמה.
אנה הציעה לה מיד מקלט.
היא ידעה שלרוזליה אין כרטיס הקצבת מזון והונה עמד על מאתיים מארק בלבד.
אף על פי שגם לאנה ולבעלה הפועל לא היו אמצעים מרובים, אנה קוכאר שיתפה איתה ועם הילדים את המעט שהיה לה.
היא הסתירה את רוזליה על אף הפשיטות הסדירות של האס אס והחשש המתמיד מהלשנות השכנים.
אנה אמרה להם שרוזליה היא חברתה המאורסת.
לכשהסכנה גברה ואנה חששה כי ייערך חיפוש בדירתה, הועברה רוזליה חזרה לביתה של פרנציסקה צכל, שם נראה המצב בטוח יותר.
רוזליה וסרשטיין המשיכה לחיות בווינה לאחר המלחמה.
אחותה של רוזליה, שהסתתרה בבית אישה אחרת, התאבדה ב-1973 משום שאמה לא שבה מטרזיינשטט.
הילד, שאומץ על ידי משפחת וסרשטיין, שרד בבית היתומים היהודי.
רוזליה לקחה אותו לביתה אחרי המלחמה, הוא נשאר איתה עד נישואיו.
ב-25 בדצמבר 1984 הכיר יד ושם בפרנציסקה צכל, אנה קוכאר ומריה בהם, כחסידות אומות העולם על תרומתן להצלת רוזליה וסרשטיין.
טקס הענקת המדליות התקיים בווינה ב-4 בדצמבר 1985 באולם בית האיגודים המקצועיים, בנוכחות שגריר ישראל אורי פרושאור ובנוכחות נשיא הפרלמנט ויושב ראש האיגודים המקצועיים באוסטריה, מר אנטון בניה.
אנה קארנינה הוא סרט דרמה אילם אמריקאי משנת 1915, בבימויו של ג' גורדון אדוארדס, ובכיכובה של בטי ננסן.
זה היה העיבוד האמריקאי הראשון לרומן "אנה קארנינה" מאת לב טולסטוי שיצא לאור ב-1877. הסרט נחשב לאבוד.
סצנות אחדות צולמו באתר סקי קרוב למונטריאול.
אנה קארנינה היא אשת חברה אריסטוקרטית נשואה, וחיה בסנקט פטרבורג.
היא מנהלת פרשת אהבים סוערת עם גראף צעיר ועשיר.
הוא אוהב אותה ורוצה להתחתן איתה אחרי שתעזוב את בעלה.
עם זאת, היא חשה דחויה מהחברה ומבודדת.
היא מתחילה להיות רכושנית ואף פרנואידית בשל חשדותיה בבגידה, שמובילים לבסוף להתאבדותה.
בטי ננסן – אנה קארנינה
אדוארד חוסה – ברון אלכסיס קארנין
ריצ'רד תורנטון – הנסיף ורונסקי
אנה קארנינה הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1948 המבוסס על רומן באותו שם מאת לב טולסטוי שיצא לאור ב-1877.
את הסרט ביים ז'וליאן דוביבייה, ובתפקיד הראשי כיכבה ויוויאן לי.
את הסרט הפיק אלכסנדר קורדה עם הרברט מייסון עבור חברת ההפקה London Films.
בארצות הברית הפיצה את הסרט חברת אולפני המאה ה-20. את התסריט כתבו ז'אן אנוי, ז'וליאן דוביבייה וגאי מורגן.
קונסטנט למברט הלחין את הפסקול.
אנה קארנינה (ויוויאן לי) נשואה לאלכסיי קארנין (רלף ריצ'רדסון), פקיד ממשל קר לב מסנקט פטרבורג.
נראה שהוא מתעניין יותר בקריירה שלו מברגשותיה של אשתו.
אחיה של אנה, סטפן אובלונסקי (יו דמפסטר), מזמין אותה למוסקבה.
סטפן בגד באשתו הנאמנה דולי (מרי קרידג') פעמים רבות מדי.
ברכבת למוסקבה אנה פוגשת את הרוזנת ורונסקי (הלן היי), והשתיים משוחחות על בניהן.
הרוזנת מראה לאנה תמונה של בנה הרוזן ורונסקי (קירון מור) שהוא קצין בחיל הפרשים.
ורונסקי מגיע לתחנת הרכבת לפגוש את אימו, ומתאהב ממבט ראשון באנה.
בנועזות הוא מביע את התעניינותו בה, אנה דוחה אותו, אבל לא בתקיפות.
בנשף הגדול ורונסקי ממשיך לחזר אחרי אנה הנשואה להנאתם של הצופים הרכלנים.
קיטי שצ'רבצסקי המסכנה (סאלי אן הווס), אחותה של דולי, המאוהבת בוורונסקי, מרגישה מושפלת מהתנהגותו ועוזבת את הנשף.
בכך היא גורמת עוגמת נפש לקונסטנין לווין (ניאל מקגיניס), המחזר של קיטי שאותו דחתה לטובתו של ורונסקי.
לבסוף קיטי משנה את דעתה ומתחתנה עם לווין.
ורונסקי הולך בעקבות אנה לסנקט פטרבורג, ובחברה הגבוהה נודע שהוא בן הלוויה שלה, דבר שהיא לא מכחישה.
עד מהרה הרכילות על פרשת האהבים שלהם מגיעה לאוזניו של קארנין.
כלפי חוץ קארנין נראה מודאג ממעמדו החברתי והפוליטי, יותר משהוא מודאג מן התשוקה של אשתו.
הוא מצווה עליה לנתק את הקשר עם ורונסקי, אחרת היא תאבד את בנה.
היא מנסה, אבל אינה מצליחה להתנתק מוורונסקי.
אנה עוזבת את קארנין ונכנסת להיריון מוורנסקי.
בלידה היא כמעט מתה (התינוק נולד מת).
היא מתחננת לסליחתו של קארנין, והוא נענה לבקשתה בקור רוח.
במחווה של רוחב לב, קארנין מאפשר לוורונסקי לבקר את אנה, אם היא תבקש זאת.
ורונסקי, מבויש מן השערורייה, מנסה לירות בעצמו אבל נכשל בכך.
אנה מנסה שוב לחיות עם קארנין, אבל אינה מצליחה לשכוח את ורונסקי.
היא עוזבת את קארנין, ונוטשת את בנה, כדי לחיות באיטליה עם ורונסקי.
אבל הספקות שלה לגבי רגשותיו של ורונסקי הולכים וגוברים.
בסופו של דבר היא מסלקת אותו.
כשאנה מבינה שהיא איבדה את הכול, היא הולכת על פסי הרכבת, ומשליכה את עצמה מתחת לגלגלי רכבת נוסעת.
זה היה סרט הבכורה של ברברה מארי ומקסין אודלי.
מייקל רדגרייב היה אמור לשחק בתפקיד הראשי, אבל הוא בחר להופיע בסרט בהוליווד.
ויוויאן לי שיחקה לפני כן בתפקיד קטן ללא קרדיט בסרט "Things Are Looking Up", שאותו הפיק הרברט מייסון.
שלב הצילומים החל ב-15 באפריל 1947. הצילומים נערכו באולפני סרטי לונדון שבשפרטון.
אנה קונטולה (ילידת 1977) היא סוציולוגית פינית וחברת הפרלמנט הפיני מאז 2011. היא הייתה חברת מועצת העיר טמפרה עד 2017.
אנה קונטולה נולדה ב־30 במרץ 1977 בפורי, סאטקונטה, פינלנד, וסיימה את עבודת התואר השני בשנת 2002 על תנועת הסטודנטים של שנות השבעים.
היא סיימה פרויקטים מחקריים רבים בנושא זנות בפינלנד, כמו דוח משנת 2008 שפרסמה אוניברסיטת טמפרה, ועבודתה בהערכת פושעי זנות ואלימות כלפי נשים.
היא חוקרת תחומים רבים המעריכים מגבלות בעבודה, נורמות תרבותיות ותפיסות, כולל הנקה ציבורית, הזדקנות עובדי בניין, השפעת הגזענות לא רק על המקום בו אנשים יכולים לעבוד, אלא היכן הם יכולים לחיות, ונושאים רבים אחרים.
היא כיהנה כסגנית יו"ר האיגוד לתעשיית המין, והייתה מעורבת בארגונים רבים העוסקים בפעילות חברתית במהלך לימודיה.
בשנת 2004 נבחרה קונטולה בבחירות המוניציפליות למועצת העיר טמפרה.
בשנת 2008 היא נבחרה שנית, ובשנים 2008 ו-2012, לקונטולה היה מספר הקולות השני בגודלו בברית השמאל של פינלנד .
קונטולה נבחרה לפרלמנט הפיני בשנת 2011 וייצגה את מחוז קירקנאמה מטעם ברית השמאל הפינית.
היא חברה בוועדה לעתיד ובוועדת התעסוקה והשוויון, וכיהנה בעבר בוועדה למשפט חוקתי ובוועדת התעסוקה והשוויון.
ביום שני, 13 בינואר 2020, היא נעצרה יחד עם חברים נוספים בקבוצה בינלאומית של פעילי זכויות אדם סמוך לרצועת עזה בישראל מכיוון שניסו לחבל בגדר המערכת ברצועת עזה.
לדבריה, מטרתה של קבוצת חמישה האנשים הייתה להביא את תשומת הלב למשבר ההומניטרי בעזה באמצעות חציית הגדר בין ישראל לעזה.
טנלי המטאלין, העוזר הפרלמנטרי של קונטולה, אמר למחרת כי קונטולה שוחררה לאחר יותר מעשר שעות במעצר וכי הרשויות הישראליות ניסו ללחוץ עליה לחתום על הודאה בהאשמות נגדה, כמו שיבוש הליכי חקירה וסיכון ביטחון הציבור.
עם זאת, היא סירבה לחתום.
"עובדת המין והנאתה" הסוציולוגיה הנוכחית, כרך א '.
סחר בסחר במולדובה קישינאו: הארגון הבינלאומי להגירה (2009)
אנה קוקן הייתה אמנית גרמניה.
בנוסף לנופים וציור חפצים דוממים, היא עיצבה ויטראז'ים, בגדים וכריכות ספרים דקורטיביות.
היא עבדה גם כאמנית בחברות מסחריות, בעיקר בחברות באלסן ו- Günther Wagner (חברת תרופות, כיום חטיבה ב- Pelikan AG ).
אביה היה הצייר והחרט, גוסטב קוקן.
היא לקחה ככל הנראה את שיעורי האמנות הראשונים שלה מאביה, ואז למדה ב"בית הספר לציור ואמנות דקורטיבית" במינכן אצל הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס, בתקופה שאמנות בפרסום בפועל הייתה עדיין רעיון חדש.
בשנת 1909 עיצבה את הסימן המסחרי של לובסטר עבור חברת מזון, "אפל פיינקוסט", אשר עבר עיבוד מודרני והוא עדיין בשימוש כיום.
שנה לאחר מכן היא פתחה סטודיו משלה בהנובר.
בשנת 1911 היא הייתה חברה בוועד המייעץ האמנותי של חברת באלסן ועיצבה סמל החברה.
במהלך השנים הבאות היא סייעה לחברה לבסס את תדמיתה.
היא עבדה אצלם עד מותה.
לאחר 1912 עיצבה בגדים, כובעים ופריטי טקסטיל שהופיעו במגזין "Neue Frauenkleidung und Frauenkultur", שיצא לאור עד שנות השלושים של המאה העשרים.
בשנת 1913, פורסם מאמר מרכזי עליה ב-"Das Plakat", מגזין אמנות המוקדש להדפסת פוסטרים.
בשנת 1914 הוצגו עבודותיה בתערוכות של אמנות, כולל זו בורקבונד היא גם נבחרה לחברת דירקטוריון מוזיאון אוגוסט קסטנר.
בשנת 1918 היא השתתפה בתערוכה הראשונה של ה- "Vereins für Deutsche Frauenkleidung und Kultur" (האגודה לבגדי נשים ותרבות גרמנית).
קוקן פעלה למען זכויות נשים.
בשנת 1919 היא נפטרה מדלקת ריאות.
שבועיים לאחר שילדה את בתה.
אנה קומורובסקה (בפולנית: Anna Komorowska; נולדה ב-11 במאי 1953) היא רעייתו של נשיא פולין ברוניסלב קומורובסקי.
קומורובסקה נולדה בוורשה, שני הוריה עבדו במשרד לביטחון הפנים של פולין הקומוניסטית של אחרי מלחמת העולם השנייה, סביה מצד אמה נהרגו בשואה.
היא למדה פילולוגיה באוניברסיטת ורשה.
היא עבדה כמורה ללטינית בבית ספר תיכון, ב-1970 היא פגשה את ברוניסלב קומורובסקי, ב-1977 הם התחתנו ונולדו להם חמישה ילדים.
לאחר שהחל הממשל הצבאי בפולין נכלא בעלה, ב-1981 למחנה המעצר שלו ובכך הייתה לאחת הנשים הראשונות שעשו זאת.
אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי בפולין עבדה מספר שנים בחברת ביטוח.
ב-2010 נבחר בעלה לנשיא פולין והיא החלה לשמש כגברת הראשונה של המדינה, היא קיבלה עיטור מטעם ממשלות שוודיה ומונקו.
אנה הלנה קוז'מינסקה (בפולנית: Anna Helena Koźmińska; 22 במאי 1919, ראדומסק – 24 במרץ 2021, ורשה) הייתה גיבורה פולנייה בתקופת מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי פולין, שהוכרה כחסידת אומות העולם בשנת 1991.
קוז'מינסקה התגוררה בצ'נסטוחובה שבפולין עם אביה ואמה החורגת.
בין השנים 1943–1945 הם סיפקו מחסה לאברהם יבלונסקי, ילד יהודי פולני שנמלט מגטו צ'נסטוחובה.
לילד ניתנה זהות בדויה והוא אף השתתף במיסות בכנסייה כנער מזבח.
המשפחה סיפרה כי עקבותיו של אביו נעלמו, והאם תגיע לקחתו.
המשפחה סיפקה מחסה לשלושה יהודים נוספים.
לקוז'מניסקה הוענק אות חסידת אומות העולם בשנת 1991 על ידי יד ושם.
בשנת 2016 היא קיבלה את צלב המפקד של מסדר פולוניה רסטיטוטה .
לרגל יום הולדתה ה-101, בשנת 2020, הפכה קוז'מינסקה לחסידת אומות העולם המבוגרת ביותר.
היא קיבלה ברכות ליום הולדתה מנשיא מדינת ישראל ומנשיא פולין.
אנה יורייבנה קוזנצובה היא פעילה חברתית, פוליטיקאית ומדינאית רוסייה המכהנת כסגנית יו"ר הדומה הממלכתית מאז 12 באוקטובר 2021. כיהנה בעבר כנציבת זכויות הילדים של הפדרציה הרוסית.
קוזנצובה נולדה בפנזה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות לאב בנאי ולאם מהנדסת.
בשנת 1997 למדה בבית ספר תיכון מספר 72 בפנזה.
בשנים 1998–1999 למדה בליציאום הפדגוגי מספר 3 שהיה גם בפנזה.
בשנת 2003 סיימה את לימודיה באוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית על שם בלינסקי (כיום אוניברסיטת פנזה), והוסמכה כ"מורה לפסיכולוגיה".
קוזנצובה החלה את פעילותה החברתית כמתנדבת.
היא טיפלה בילדים בבית החולים המחוזי לילדים בפנזה.
בשנת 2008 עד 2010 היא הייתה מייסדת הארגון הציבורי, "בלגובסט" יחד עם בעלה שהיה יו"ר הארגון.
בשנת 2011 הקימה קוזנצובה את קרן פוקרוב המספקת סיוע למשפחות גדולות ובעלי הכנסה נמוכה.
במחוז פנזה ברוסיה תרמה הקרן ליישום התוכנית הדמוגרפית הכוללת "החיים הם מתנה מקודשת", כאשר אחת המטרות העיקריות הייתה מניעה שמטרתה לצמצם את מספר ההפלות.
באותה שנה היא יזמה את תחרות הפסטיבל הכל-רוסית לקבוצות חברתיות לנוער, מטרתו הייתה יצירת ושימור ערכים משפחתיים.
בשנת 2014 הצטרפה קוזנצובה לתנועת החזית העממית הכל-רוסית.
מיד לאחר מכן, הקרן שלה, קרן פוקרוב, קיבלה מענק מהמדינה ומימון להקמת מרכז להגנת הריון עם מקלט קבוע לאמהות עם ילדים במצבי חיים קשים.
שנה לאחר מכן הובילה קוזנצובה את הוועד הפועל של עיריית פנזה.
היא תרמה לבדיקות בבתי חולים ליולדות ובמערכת הטיפול במיילדות.
בערך באותה תקופה היא הייתה ראש המותגים האזוריים של ארגון "האמא של רוסיה".
סיוע נוסף לקריירה של קוזנצובה ניתן על ידי הסגן הראשון לראש סגל הקרמלין, ויאצ'סלב וולודין.
ב-2017 הודיעה קוזנצובה על תמיכתה בתנועות נגד הפלות.
מאז 2015 שימשה קוזנצובה כיו"ר איגוד הארגון להגנת המשפחה, חברה במועצת הנשים תחת מושל מחוז פנזה, עוזרת ליו"ר הוועדה לאינטראקציה בין-דתית ומעורבת בסיוע הגנת חופש המצפון של הלשכה הציבורית במחוז פנזה.
בספטמבר 2015 נכנסה קוזנצובה לקבוצת העבודה לפיתוח הצעות להסדרה נוספת של פעילויות ארגונים ללא כוונת רווח.
באותה שנה חתם הנשיא ולדימיר פוטין על צו לפיו קרן פוקרוב הפכה לספקית של מענקים נשיאותיים.
בשנת 2016, לפני שמונתה לנציבת זכויות הילדים, השתתפה קוזנצובה בפריימריז בבחירות של מפלגת רוסיה המאוחדת.
היא הגיעה למקום החמישי בתוצאות הבחירות.
ב-9 בספטמבר 2016 מונתה לתפקיד הממונה על זכויות הילדים לנשיא הפדרציה הרוסית, על פי צו הנשיא ולדימיר פוטין.
בדצמבר 2016, קוזנצובה יצרה רישום של פושעי מין ופדופילים במטרה למנוע מהם לעבוד במוסדות חינוך ברוסיה.
לאחר מכן הוצע להכניס שליטה מנהלית לכל החיים על פדופילים במרץ 2017.
בינואר 2017 השתתפה קוזנצובה בתפיסה המתוקשרת של עשרה ילדי אומנה ממשפחה דל אמצעים במוסקבה.
זה החל לאחר הצהרה של גננת שראתה חבורות בגופו של אחד הילדים, ובהמשך התברר כי למעשה הילדים סובלים ממחלת HIV.
לאחר בחינת נסיבות המקרה, ועדת הפסיכולוגים של המרכז לתמיכה חברתית בעיר זלנוגרד שבפרברי מוסקבה, קיבלה החלטה להפסיק מכל ילדי אומנה נוספים להישאר עם אותה משפחה.
ההחלטה נתמכה על ידי ראש מחלקת העבודה והרווחה בעיריית מוסקבה.
לאחר מסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-23 בדצמבר 2016, הנחה ולדימיר פוטין את קוזנצובה ואת משרד העבודה של הפדרציה הרוסית ללמוד את הנוהג להוצאת ילדים ממשפחות מבחינת אמצעים שהופעלו יתר על המידה או התערבות בלתי חוקית במשפחה.
ב-15 במאי 2017, קוזנצובה ציטטה נתונים מטעם הפרקליטות ואמרה לתקשורת כי "אין כמעט מקרים רשומים מסוג זה".
דברים אלה עוררו מחלוקת בקרב 75 ארגוני הורים ומשפחות ברחבי רוסיה.
מכתב פתוח נשלח אז לנשיא ולדימיר פוטין, בו הצהירו כי הציבור אינו מסכים עם הנתונים הללו.
במאי 2017 הציגה חברת מועצת הפדרציה של רוסיה ילנה מיזולינה דו"ח חלופי, המבוסס על הנתונים שנאספו על ידי ארגונים לא ממשלתיים המתנגדים לקוזנצובה.
מקימי ועד ההורים אוראל וועד ההורים בעיר יקטרינבורג תמכו בקוזנצובה והסבירו כי במהלך שמונה שנות פעילותם באזור סברדלובסק ברוסיה, הם לא נתקלו במקרה אחד של התערבות בלתי חוקית של רשויות האפוטרופסות ברשות.
יתר על כן, הרחקה בלתי חוקית של ילדים.
מאוחר יותר במאי 2017 ביקרה קוזנצובה בפינלנד, שם החתימה את נציב תלונות הציבור במדינה זו, טומאס קורטילה, על מזכר שיתוף פעולה בהפקת זכויות הילד.
הנסיעה גרמה לחוסר שביעות רצון בקרב פעילים הורים, שקיימו כמה מחאות חד-פעמיות.
ב-24 במאי 2017, אחד הפעילים בבניין הלשכה הציבורית של הפדרציה הרוסית המתין ללא הצלחה לקוזנצובה עם כרזה שעליה נכתב: "רוסיה אינה זקוקה לנציגה מורשה להכנסת טכנולוגיות לנוער הפיניות".
ב-29 וב-30 במאי, פעילויות של אותה קבוצה נערכו סדרה של הפגנות קטנות בערים שונות ברוסיה, שהפגינו נגד קוזנצובה וביקשו מוולדימיר פוטין שלא לחתום על אסטרטגיית הילדות שלה שתקפה משנת 2018 עד 2027 עד שתידון בפומבי.
קוזנצובה יזמה רפורמה במבנים ציבוריים תחת הנציבות הפדרלית לזכויות הילדים.
תחתיה הוקמה מועצה ציבורית שחולקה לקבוצות עבודה.
המבנה כלל כמרים רבים של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, וכן פעילים של עמותות ציבוריות אורתודוקסיות.
במאי 2017 עזבו את המועצה יו"ר ארגון "ההתנגדות ההורית הכל-רוסית" מריה ממיקוניאן וראשי חלק מהארגונים הציבוריים.
בנובמבר 2018 היא הצהירה כי נשים יכולות לעבור השחתת איבר המין הנשי כל עוד זה לא מזיק מבחינה רפואית.
בדצמבר 2019 התנגדה בתוקף לטיוטת האלימות במשפחה, שהוצעה על ידי הפרלמנט הרוסי והצהירה שהצעת החוק המוצעת אינה חוקתית ומחקה חוקים זרים דומים.
בדצמבר 2019, לאחר גיבוש פרסום החוק בנושא אלימות במשפחה, הסבירה קוזנצובה לעיתונאים כי היא נתנה שוב ושוב חוות דעת שלילית על הטיוטה, מכיוון שהנורמות שלה אינן עומדות בסעיפי החוקה הרוסית.
היא הצהירה כי הצעת החוק משכפלת את הנורמות של חוקים אחרים וקראה לשקול אם בכלל החוק נחוץ.
ב-19 ביוני 2021 פוטין הציע לשלבה ברשימה הפדרלית של מפלגת רוסיה המאוחדת בבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2021, לבסוף שולבה ברשימה ונבחרה לכהן מטעם המפלגה בפרלמנט הרוסי.
לאחר שנבחרה, החליפה אותה מריה לבובה-בלובה בתפקיד נציבת זכויות הילדים.
קוזנצובה נשואה לפרופסור אלכסיי קוזנצוב מאז 2003. יש להם שבעה ילדים.
אנה ליאונידובנה קובאלצ'וק (נולדה ב-15 ביוני 1977) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה רוסייה, זוכת פרס "הדמות הטובה" בפסטיבל המשפט הבינלאומי "חוק וחברה" על גילום הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה סודות החקירה.
אנה קובאלצ'וק נולדה ב-15 ביוני 1977, בנוישטרליץ (גרמניה המזרחית), למשפחה של מורים.
אמה של אנה ניהלה גן ילדים, אביה היה בצבא וסבה היה מנהל בית ספר.
לאנה יש אח מבוגר בשם פאבל.
בימי בית הספר התגוררה קובאלצ'וק בלנינגרד.
השחקנית לעתיד בילתה גם חלקים מילדותה בירוואן ובמוסקבה.
בבית הספר למדעים מדויקים, ובמיוחד מתמטיקה, היה המקצוע המועדף עליה.
עם סיום בית הספר התיכון, קובאלצ'וק התכוונה להירשם למכון הפוליטכני של לנינגרד ללימודי קיברנטיקה.
אבל לאחר זמן מה, היא בחרה בקריירת משחק ונרשמה למכון למוזיקה, תיאטרון וקולנוע של לנינגרד.
במהלך לימודי התיאטרון, אנה הכירה את בעלה הראשון לעתיד, אנטולי אילצ'נקו.
עוד כסטודנטית, היא השתתפה בלהקת תיאטרון בשם לנסובייט, שם הבמאי גנאדי טרוסטיאנצקי חיפש שחקנית שתגלם את הגיבורה הצעירה להפקתו "חולה דמיוני" על פי הקומדיה "Le Malade imaginaire" של מולייר.
הצגת הבכורה של הופעתה התקיימה כמעט בבת אחת לאחר שקובאלצ'וק קיבלה את התעודה שלה, וכמעט במקביל לחתונתה.
היא בוגרת האקדמיה לתיאטרון, מוזיקה וקולנוע בסנקט פטרבורג בשנת 1998. היא חברה בתיאטרון לנסובייט מאז 1998. הפופולריות של אנה הגיעה לאחר תפקידה בתור המפקחת מריה שבצובה בסדרה סודות החקירה (2001) עליו זכתה השחקנית בפרס והערכה רבה.
לאחר צילומי העונה הראשונה של "סודות החקירה" התגלה כי השחקנית בהריון ועומדת ללדת.
לאחר ששקלו את המצב הזה, החליטו יוצרי הסרט שלא להסתיר את הריונה של קובאלצ'וק; והתסריטאית ילנה טופילסקי התאימה בדחיפות את התסריט כך שהוא נוגע לחייה הפרטיים של הגיבורה שלה, המפקחת מאשה שסצובה, כך שיכלול התפתחות זו.
ב-26 באוקטובר 2000 ילדה השחקנית את בתה זולוטה (שפירושה ברוסית "זהב"); סצנת ההנקה שלה את תינוקה נכללו לאחר מכן בטלוויזיה.
בשנת 2005 גילמה אנה את מרגריטה במיני-סדרה שביים ולדימיר בורטקו, שזכתה לשבחים רבים, במיני סדרה "האמן ומרגריטה".
בשנת 2000 אנה ילדה בת וקראה לה זולוטה.
עם סיום צילומי "האמן ומרגריטה" ביוני 2005, הודיעה קובאלצ'וק על גירושיה מאנטולי אילצ'נקו.
דבריה אושרו על ידי בעלה לשעבר, שגילם גם הוא תפקיד במיני סדרה.
זמן קצר לאחר מכן החלה קובאלצ'וק לצאת עם איש העסקים אולג קפוסטין.
לאחר שנתיים של יחסים הם התחתנו ב-1 בדצמבר 2007 בסנקט פטרבורג.
כמתנת חתונה, אולג העניק לה סוס מרוצים גזעי.
ב-30 באפריל 2010, ילדה השחקנית את בנה דובריניה.
2000–2018 - סודות החקירה, בתפקיד מריה שבצובה
2003 - המוזרויות של הפוליטיקה הלאומית
2004 - האחוזה, בתפקיד אלנה סמנובה
2005 - האמן ומרגריטה, כמרגריטה
2006 - שעת העומס בתפקיד יבגניה ארכיפובה
2008 - אדמירל, בתפקיד סופיה קולצ'אק
2011 - פיוטר הגדול: הצוואה, בתפקיד אנסטסיה טרובצקאיה
2020 - סודות החקירה: המאה הקודמת, מריה שבצובה.
אנה קיזנהופר היא רוכבת אופניים ומתמטיקאית אוסטרית, בעלת מדליית זהב במרוץ אופני כביש לנשים באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021. בשנת 2024 היא רוכבת בקבוצה Roland המשויכת לוורלד טור הנשים.
קיזנהופר היא אלופת אוסטריה במרוץ נגד השעון לשנים 2019, 2020, 2021 ו-2023. כמו כן, היא אלופת אוסטריה במרוץ הכביש ב-2019.
אנה קיזנהופר נולדה בשנת 1991 בנידרקרוישטטן שבאוסטריה.
בשנת 2011 קיבלה תואר ראשון במתמטיקה מהאוניברסיטה הטכנית של וינה.
בשנת 2012 קיבלה תואר שני במתמטיקה מאוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 2016 קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה הפוליטכנית של קטלוניה, על עבודה שכותרתה: "Integrable systems on b-symplectic manifolds".
המשיכה לפוסט-דוקטורט ב-Ecole Polytechnique Federale de Lausanne והיא חלק מקבוצה שחוקרת משוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות, שמופיעות בפיזיקה מתמטית.
בשנים 2011–2013 השתתפה בטריאתלון ובדואתלון.
לאחר שנפצעה התמקדה החל מ-2014 ברכיבת אופניים.
בספטמבר אותה שנה הגיעה למקום השני בתחרות Tour de l'Ardèche .
ביולי 2021 השתתפה באולימפיאדת טוקיו במרוץ אופני כביש לנשים לאורך 137 ק"מ כנציגה היחידה בענף זה מאוסטריה וזכתה במדליית זהב, כשהקדימה ב-75 שניות את אנמיק ואן פלוטן מהולנד.
היא הצטרפה לקבוצת בריחה של חמש רוכבות, שבהמשך הפכה לקבוצה של שלוש (קיזנהופר, עומר שפירא מישראל ואנה פליכטה מפולין).
בקילומטר ה-86 היה לקבוצה זו יתרון של עשר דקות על הדבוקה המרכזית.
40 ק"מ מהסיום, קיזנהופר נפרדה משפירא ופליכטה, והובילה עד לסיום.
אנה קולמן לאד הייתה פסלת אמריקאית במנצ'סטר, מסצ'וסטס, שהקדישה את זמנה לאורך כל מלחמת העולם הראשונה לחיילים שנפגעו.
אנה קולמן ווטס נולדה בפנסילבניה והתחנכה באירופה, שם למדה פיסול בפריז וברומא.
היא התחתנה עם ד"ר מיינארד לאד בסולסברי אנגליה ולאחר מכן עברה לבוסטון.
היא למדה אצל הפסל בלה פראט שלוש שנים בבית הספר במוזיאון בוסטון.
יצירתה של "תינוקות טריטון" הוצגה בתערוכת פנמה-פסיפיק ב-1915 בסן פרנסיסקו.
(כעת זהו פסל מזרקה בגן הציבורי בבוסטון.) בשנת 1914, היא הייתה חברה מייסדת באגודה של אמני בוסטון והציגה הן באירוע הפתיחה והן בתערוכה הנודדת שאחריו.
מאוחר יותר ערכה תערוכת יחיד.
היא השלימה עבודות אחרות עם דמויות מיתולוגיות, ועבודות אלה ממשיכות לצוץ ונמכרות במכירות פומביות.
לאד אתגרה את עצמה בחזיתות אמנותיות רבות וכתבה שני ספרים, המבוססים על רומנים מימי הביניים, עליהם עבדה במשך שנים.
היא גם כתבה לפחות שני מחזות שלא הוצגו; אחד מהם שילב את סיפורה של פסלת היוצאת למלחמה.
היא התמסרה לדיוקנאות וזכתה להערכה רבה.
דיוקנה של אלינורה דוס היה אחד מתוך שלוש, שהשחקנית אישרה אי פעם.
בסוף 1917 מונה בעלה, ד"ר מיינארד לאד לנהל את מחלקת הילדים של הצלב האדום האמריקאי.
בזמן המלחמה הראשונה, תחילה אנה נשארה באמריקה, אך חיפשה דרכים לסייע במאמץ המלחמתי.
היא למדה על עבודתו של פרנסיס דרוונט ווד בלונדון, שפיתח מסכות כדי לסייע לחיילים עם מומים בפנים.
היא יצרה איתו קשר ויחד הם שיפרו את טכניקות המסכה.
היא ביקשה לקבל אישור לנסוע לצרפת כדי לעבוד עם החיילים שם, אך נאלצה לקבל אישור מיוחד מגנרל פרשינג, מכיוון שאסור היה על בעלים ונשים לשרת במקביל באזורי מלחמה.
היא קיבלה אישור ועבדה עם הצלב האדום האמריקאי בצרפת, במחלקת מסכות הפנים בפריז.
לאד ייסדה את "הסטודיו למסכות דיוקן" של הצלב האדום האמריקאי על מנת לספק מסכות קוסמטיות לחבישה על ידי גברים שנפגעו קשה במלחמת העולם הראשונה.
חיילים היו מגיעים לסטודיו של לאד כדי שגבס עשוי מפניהם ותוויהם מפוסלים על חימר או פלסטלינה.
טופס זה שימש לאחר מכן לבניית החלק הפרוטסטי מנחושת מגולוונת דקה במיוחד.
המתכת צוירה באמייל קשיח הדומה לגוון העור של הנמען.
לאד השתמשה בשיער אמיתי ליצירת הריסים, הגבות והשפמים.
התותבת חוברה לפנים באמצעות חוטים או משקפי ראייה.
עבודת השיקום של לאד נקראת אנפלסטולוגיה.