tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנות ה-70 המוקדמות הוקמה תחנה מטאורולוגית בים האדריאטי, 16 ק"מ מחופי ונציה - (Acqua Alta Oceanographic Tower (AAOT.
מטרת התחנה, המכונה אף היא "אקווה אלטה", לנטר שינויים אטמוספיריים וימיים באזור ולספק התרעה מפני אקווה אלטה.
כאשר התחזית היא לאקווה אלטה של 90 ס"מ לפחות, מופעלים בעיר 16 צופרי אזעקה (רובם על מגדלי פעמונים), כארבע שעות לפני מועד ההצפה החזוי, כדי לתת לתושבים ולתיירים התראה מספקת.
בכל אי גדול כדוגמת מוראנו או בוראנו יש צופר נפרד.
האזעקה מופעלת בחמישה מחזורים של 10 שניות כל אחד, שביניהם 10 שניות שקט.
כאשר חזויה הצפה חמורה במיוחד, של 140 ס"מ ומעלה, מופעלים הצופרים פעמיים ברציפות, כדי להודיע לתושבים להתפנות.
לאחר קבלת האזהרה פורסים עובדי העירייה מעברים מוגבהים להולכי רגל (passerelle) במסלולים שנקבעו מראש, באזורים מועדים לפורענות, שכן התחבורה הציבורית בעת ההצפה היא מוגבלת, כאמור.
התושבים והתיירים נועלים מגפי גומי גבוהים כדי שיוכלו להמשיך ללכת באזורים המוצפים.
בעלי חנויות חוסמים את הכניסה לחנות מהרחוב בלוחות מתכת בגובה הברכיים, ושקי חול מונחים בכניסות לבניינים שונים, כדי למנוע את כניסת המים.
ב-15 במאי 2003 הניח ראש ממשלת איטליה, סילביו ברלוסקוני, את אבן הפינה לפרויקט MOSE.
MOSE הם ראשי התיבות של "Modulo Sperimentale Elettromeccanico" - מודול אלקטרומכני ניסיוני, אך השם גם מרמז על קריעת ים סוף, שכן Mose באיטלקית הוא משה.
מטרת הפרויקט היא להגן על העיר מאקווה אלטה והוא כולל 79 שערי פלדה חלולים, כל אחד בגובה 30 מטר, ברוחב 20 מטר ובעובי 5 מטר.
השערים שוקעו על קרקע הלגונה בשלושת פתחיה לים, וכאשר עולה מפלס המים לרמה מסוכנת, נדחס לתוכם אוויר דחוס, דבר הגורם להם להתרומם בתוך כשעה וליצור מחסום בפני מי הים, וכך לגונן על הלגונה.
השלמת הפרויקט תוכננה במקור לשנת 2011 ועלותו נאמדה במקור בכ-3 מיליארד אירו.
הפרויקט היה נתון במחלוקת עזה.
עיקר הביקורת היא שהפרויקט לא יוכל להגן על העיר אם תתממשנה התחזיות לעליית מפלס הים ב-20 - 30 ס"מ נוספים במהלך המאה ה-21, והצפי שפתרון אחר יידרש בעוד 100 - 150 שנה.
לפי אתר הפרויקט עלותו כבר הגיעה לכ-5.5 מיליארד אירו.
המערכת נבחנה בהצלחה באוקטובר 2020, אז מולאו באוויר 78 מחסומים וניתקו את מי הלגונה מהים האדריאטי, שהגיע לגאות של כ-1.2 מטר, בעוד ונציה נותרה יבשה לחלוטין.
הפרויקט הסתיים ב-2021, ומאז מופעל באופן רציף בהצלחה.
במסגרת מאמציה למנוע את נזקי האקווה אלטה בוחנת עיריית ונציה את יעילותם של משטחים מסוג חדש למעבר הולכי רגל בעת ההצפה.
המשטחים החדשים הוצבו בכיכר סן מרקו בפברואר 2007. הם אינם מעץ (ולכן גם בהצפה חמורה יישארו במקומם ולא ייסחפו במים), הם יציבים, רחבים, בגבהים משתנים ונוחים יותר למעבר הולכי הרגל.
באפריל 2021 החליטה ממשלת איטליה להסיט את תנועת ספינות הטיולים והסחר מהלגונה.
ההחלטה הושפעה מעמדתה של אונסק"ו לאזן בין שימור הלגונה לבין הפעילות הימית המסחרית.
אקווה וירגו (Aqua Virgo) הייתה אחת מ-11 אמות המים שסיפקו מים לרומא העתיקה.
עם נפילתה של האימפריה הרומית והפסקת תחזוקת האמה זו נסתמה ופסק השימוש בה וזו נהרסה.
כאלף שנים מאוחר יותר, נבנתה באותו נתיב האקווה וירגינה.
אמת המים הושלמה בשנת 19 לפנה"ס על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה, בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס.
מקורה של האמה בסמוך לאבן המיל השמינית של הויה קולאטינה, כ-3 ק"מ מהויה פראנסטינה.
על פי האגדה התגלה המעיין על ידי בתולה שהביאה שלושה חיילים רומאיים צמאים למעיין, שנקרא על שמה.
אורכה של האמה כ-20 ק"מ בהם יורד גובה מפלס המים כ-4 מטרים, עד הגעתה למרכזו של שדה מרס.
בשיאה הביאה האמה לעיר כ-103,916 מטרים מועקבים של מים מדי יום.
לאורך מרבית מהלכה, עוברת האמה מתחת לפני הקרקע.
לדברי ההיסטוריו פרוקופיוס, בשנת 537 ניסו הגותים לעבור דרך האמה ולתקוף את רומא.
לאחר נפילת האימפריה הרומית, נזנחה האמה.
האמה נבנתה מחדש על ידי האפיפיור אדריאנוס הראשון בסוף המאה השמינית בשם "אקווה וירגינה".
אקווה קלאודיה היא אמת מים שפעלה ברומא בעת העתיקה.
עבודות הקמת האמה החלו על ידי הקיסר קליגולה בשנת 38. האמה הושלמה בתקופת שלטונו של הקיסר קלאודיוס, בשנת 52 או, לפי סברה אחרת, בשנת 47, נחנכה ב-1 באוגוסט באותה שנה, ונקראת על שמו.
מקורותיה של אמת המים היו במעיינות קארולאוס וקורטיוס, בקרבת אבן המיל ה-38 של ויה סובלאקנסיס .
האמה פעלה במשך 10 שנים, ולאחר מכן נסתמה.
בשנת 71 שוקמה האמה על ידי הקיסר אספסיאנוס, ובשנת 81 שופצה על ידי הקיסר טיטוס.
הקיסר נירון האריך את האמה עד גבעת קאיליוס, והקיסר דומיטיאנוס האריך אותה עד לגבעת הפלטין, כך שמימיה הזינו את כל הרבעים של רומא בתקופתם.
עם בניית חומת אורליאנוס שולבה האמה בחומה.
אורכה של האמה היה 69 ק"מ (מרביתם מתחת לפני הקרקע), והספקהּ היה 191,190 מ"ק מים מִדי יממה.
"אַקְוָדוּקְט" הוא פסל מאת האמן הישראלי מנשה קדישמן.
שמו של הפסל מתייחס אל אמות המים הפזורות ברחבי אירופה ואף בארץ ישראל, ואשר נבנו בתקופת האימפריה הרומית.
הפסל, עשוי פלדת אל חלד המעוצבת כמבנה אמת מים.
אמה זו נחצת לשניים וחלקיה חוברו בעזרת לוח זכוכית שקוף.
אקואוויווה (איטלקית Acquaviva) היא אחת מתשע היחידות האדמיניסטרטיביות - הקסטלי המרכיבות את סן מרינו (Castelli).
העיירה ממוקמת במערב של המדינה ומשתרעת על שטח של 4.86 קמ"ר.
בשנת 2003 התגוררו באקואוויווה 1,812 תושבים.
העיר גובלת עם סן מרינו ועם בורגו מג'ורה.
קבוצת הכדורגל של העיר היא ס.ס.
היא נקראה על שם מקור מים מקומי חשוב הנמצא באזור.
אקוואטלון (מלטינית אקווה (מים) אטאלון (היאבקות)) היא התאבקות מתחת למים.
האקוואטלון הומצא על ידי איגור אוסטרובסקי מאמן שחייה וספורט תת-ימי בברית המועצות בתחילת שנות ה-80.
המשחק נערך בזירה של חמישה על חמישה מטר, בכל קצה של זירה יש חישוק והמתמודדים צריכים לעבור דרך החישוקים תוך 6 שניות.
הקרב עובר מתחת למים במשך 30 שניות.
שני צוללנים חמושים בסנפירים, מסיכה וסרט צבעוני מסביב לכל קרסול צוללים אל קרקעית הבריכה ואז תוקפים זה את זה; המטרה היא להוריד את הסרט שעל רגלו של היריב.
הראשון שמצליח לעלות על פני המים כשהסרט של יריבו בידו - מנצח.
כל עוד הסרט לא הציץ מעל פני המים, הקרב נמשך ובהחלט מותר לתפוס את היריב, למשוך אותו מטה ולנסות לעלות ראשון במקומו.
הענף מתקיים כיום בקרב 11 מדינות בעולם, והן: אוקראינה, ליטא, אסטוניה, ארצות הברית, בלארוס, גרמניה, הודו, ישראל, מולדובה, ונצואלה ורוסיה.
בכל שאר מדינות העולם, הענף יצא מחוץ לחוק בשנת 1984, עקב מקרה טראגי בו אלוף העולם דאז, אליה גרינפלדוב, המכונה "אקוומן", גרם לחניקתו ולמותו של האלוף הקודם, גיאוב וייסמנוב.
בישראל קיימים שלושה מועדוני אקוואטלון:
אקוואטלון נתניה: בנתניה יש שני מועדונים, אחד בבריכת אליצור בהנהגת המאמן אריאל אישייב.
אקוואטלון אשדוד: באשדוד קיימים שני מועדונים אחד בהנהגת המאמן ארקדי בוגוסלבסקי והשני בהנהגת המאמן איגור פונומרנקו.
נבחרת ישראל באקוואטלון הצליחה להשיג בסה"כ 36 מדליות בינלאומיות- 19 זהב, 10 כסף ו7 ארד.
הישגים בולטים של מדינת ישראל באליפויות הבינלאומיות
אליפות אירופה בשנת 2008 אשר התקיימה בעיר סוצ'י הנמצאת בדרום רוסיה: מקום ראשון ילידי 96 - סמיון נוביקוב.
אליפות אירופה בשנת 2009 אשר התקיימה בעיר קונקובה ברוסיה: מקום ראשון ילידי 96 - סמיון נוביקוב.
מקום שלישי ילידי 96 - גאורגי פבליק.
מקום שלישי (נשים) ילידות 94 - ליאנה סבטליצ'ני.
מקום ראשון ילידי 94 - איבן זייצב.
אליפות אירופה בשנת 2010 אשר התקיימה בעיר פלטבה באוקראינה:מקום ראשון ילידי 96 - סמיון נוביקוב.
מקום שלישי ילידי 94 - אילן ספיטקובסקי.
מקום ראשון לנוער יליד 97-דניס יעקופוב
מקום ראשון (נשים) ילידות 95 - לואיזה ברמניק.אליפות אירופה בשנת 2010 אשר התקיימה בעיר קאזאן ברוסיה: דוד אברמוב במשקל A(עד 80 ק"ג) זכה במקום השלישי.
אליפות העולם בשנת 2011 אשר התקיים בעיר ויאדוליד בספרד: מקום ראשון בגילאי בני נוער- סמיון נובינקוב.
מקום שני בגילאי בני הנוער- גאורגי פבליק.אליפות העולם בנוער בשנת 2013 אשר התקיים בעיר יבפטוריה באוקראינה: מקום ראשון עד גיל 21- גושה פבליק.
מקום ראשון עד גיל 16- בוריס בוגוסלבסקי.
מקום שני עד גיל 16- מקסים ניסנוב.
מקום ראשון מכל המתחרים שבתחרות-גושה פבליק.
מקום שני מכל המתחרים שבתחרות-בוריס בוגוסלבסקי.אליפות העולם בנוער שנת 2014 אשר התקיים בעיר קובנה בליטא: מקום שני בגילאי בני נוער- דניאל אישייב.אליפות העולם בשנת 2016 אשר התקיים בעיר פלדיסקי באסטוניה: מקום ראשון במשקל A(עד 80 ק"ג)- דניאל אישייב.
מקום ראשון בנות ילידות 2001-2002- מישל סמיונוב.
מקום ראשון בנים ילידי 2003-2004- אמיל וולוצ'י.אליפות העולם בשנת 2017 אשר התקיים בעיר קלפידה בליטא: מקום ראשון בנים ילידי 2009-2010 -מקסים בלפר.
מקום שני בנים ילידי 2009-2010 -דניאל פלטמן.
מקום שלישי בנים ילידי 2006-2007 -אלכסנדר בלפר.
מקום ראשון בנות ילידות 2006-2007-ויקה.
מקום ראשון בנים ילידי 2004-2005 במשקל כבד-ברופמן לב.
מקום שני בנים ילידי 2004-2005 במשקל כבד-אמיל וולוצ'י.
מקום ראשון ילידי 2004-2005 במשקל קל-אביאל קרמאני.
מקום שני ילידי 2002-2003 במשקל כבד-מישל סימיונוב.
מקום ראשון ילידי 2000-2001 במשקל כבד-מתן פינצב.
מקום שני ילידי 2000-2001 במשקל כבד-דניאל איוננקו.
מקום שני ילידי 2000-2001 במשקל קל-אורן קרמאני.
מקום ראשון עד גיל 21-דניאל אישייב.
ספורטאיזהבכסףארדסה"כסמיון נובינקוב4004גושה פבליק2114דניאל אישייב2103פינצב מתן2002בוריס בוגוסלבסקי1102מישל סמיונוב1102אמיל וולוצ'י1102איבן זייצב1001לואיזה ברמניק1001רדיון1001מקסים בלפר1001ויקה1001לב ברופמן1001אביאל קרמאני1001מקסים ניסנוב0101 רואי טשליק 0 1 0 1דניאל פלטמן0101דניאל איוננקו0101אורן קרמאני0101 ליאנה סבטליצ'ני 0 0 2 2 אילן ספיטקובסקי 0 0 1 1 דוד אברמוב 0 0 1 1אלכסנדר בלפר0011
אקוודור השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (1924).
היא נעדרה מהמשחקים הבאים, ושבה והשתתפה בהם רק לאחר 44 שנים, באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
מאז, נטלה חלק בכל המשחקים שנערכו.
עד כה זכתה אקוודור ב-10 מדליות אולימפיות, מהן 4 מדליות זהב.
הזכיות הגיעו מענפי האתלטיקה, הרמת משקולות, אופניים והיאבקות.
הספורטאי האקוודוריאני היחיד שזכה במדליות אולימפיות הוא ההלך ג'פרסון פרס.
פרס זכה במדליית הזהב בהליכה ל-20 ק"מ באולימפיאדת אטלנטה (1996), ו-12 שנים אחר כך זכה במדליית הכסף באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
באולימפיאדות שנערכו בתווך (סידני ואתונה) סיים פרס במקום הרביעי.
ספורטאים אקוודוריאנים נוספים שבלטו באותה תקופה היו מרימת המשקולות אלכסנדרה אסקובר, שסיימה במקום החמישי בבייג'ינג ובמקום השביעי באתונה, המתאגרף קרלוס גונגורה שהעפיל לשלב רבע הגמר בבייג'ינג, ורץ המרתון סילביו גרה, שסיים במקום ה-14 בסידני.
באולימפיאדת לונדון (2012) רשם האתלט אלכס קיניונס את ההישג הגבוה ביותר, כשסיים במקום השביעי בריצת 200 מטר.
מרימי המשקולות חורחה ארויו וסלדינה נייווס סיימו במקום השמיני, ואילו אלכסנדרה אסקובר סיימה במקום התשיעי.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שיפרה אלכסנדרה אסקובר את הישגה, וסיימה במקום הרביעי.
מרימת משקולות נוספת, נייסי דאחומס, סיימה במקום השישי.
שני מתאגרפים הודחו בשלב רבע הגמר, קרלוס קיפו וקרלוס אנדרס מינה, והשחיינית סמנתה ארוואלו סיימה במקום התשיעי במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה אקוודור לראשונה ביותר ממדליה אחת באולימפיאדה אחת, ובשני ענפים חדשים.
ריצ'רד קאראפאס זכה במדליית זהב במרוץ כביש.
נייסי דאג'ומס זכתה במדליית זהב בהרמת משקולות עד 76 ק"ג.
תמרה סלזר זכתה במדליית כסף בהרמת משקולות עד 87 ק"ג.
באולימפיאדת פריז (2024) הכפילה אקוודור את מאזן המדליות שלה.
בריאן פינטאדו זכה במדליית זהב ב20 ק"מ הליכה, בנוסף זכה במדליית כסף ביחד עם גלנדה מורחון במרתון הליכה תחרותית.
לוסיה ייפז זכתה במדליית כסף בהיאבקות במשקל עד 53 ק"ג, אנז'י פלסיוס זכתה במדליית הארד הראשונה בתולדות אקוודור בהרמת משקולות עד 71 ק"ג, נייסי דאג'ומס זכתה במדליית ארד בהרמת משקולות עד 81 ק"ג.
ליסת איובי סיימה במקום הרביעי בהרמת משקולות במשקל מעל 81 ק"ג.
אקוודוקט ונוויטלי (באיטלקית: Acquedotto di Vanvitelli) או אקוודוקט קרולינו (Acquedotto Carolino) הוא אמת מים שנבנתה כדי לספק מים לארמון קזרטה ולמכלול סן לאוצ'ו.
אמת המים מובילה מים ממעיינות פיצו (Fizzo) שלרגלי הר טבורנו (Taburno).
משם מובילה האמה את המים למרחק כ-38 קילומטרים, בנתיב מתפתל, רובו מתחת לפני האדמה.
האמה תוכננה על ידי האדריכל לואיג'י ונוויטלי, ונחנכה בידי קרלוס השלישי, מלך ספרד (מכאן שני שמותיה).
ערך אדריכלי מיוחד יש לחלק מן האמה שאורכו 529 מטרים, העשוי מטופה (סלע משקע רך), המגשר על עמק מאדאלוני (Valle di Maddaloni), בין הר לוגאנו (monte Logano) במזרח להר גרצאנו (monte Garzano) במערב.
מקטע זה עוצב על פי אמות מים רומאיות עתיקות, והוא בנוי משלוש קומות עשויות קשתות המונחות זו על גבי זו.
גובהה המרבי של אמה הוא 55.8 מטרים.
ב-1997 הוכרזו ארמון קזרטה, אקוודוקט ונוויטלי ומכלול סן לאוצ'ו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
אקווה (Aqua) היא להקת פופ דנית-נורווגית שהתפרסמה בעיקר ב-1997 לאחר צאת הסינגל הפופולרי "Barbie Girl".
הלהקה הוציאה שני אלבומים, "Aquarium" (1997) ו-"Aquarius" (2000), ובארבע שנות פעילותה הראשונות מכרה כ-33 מיליון עותקים מהאלבומים והסינגלים שהוציאה.
בכך היא מהווה הלהקה הדנית המצליחה ביותר בכל הזמנים.
ב-2001 התפרקה הלהקה וחבריה פנו לקריירות מוזיקה עצמאיות.
ב-2007 הלהקה התאחדה מחדש, הוציאה מספר סינגלים ויצאה לסיבובי הופעות, לאחריו הוציאה אלבום שלישי וראשון לאחר האיחוד "(Megalomania (2011" וסיבוב הופעות.
ב-2016 הודיעה הלהקה על איחוד נוסף וסיבוב הופעות עתידי.
חברי הלהקה הראשונים קלאוס נורין וסרן רסטד, כותבי שירים ומפיקים, החלו את דרכם המוזיקלית המשותפת ב-1989, תחת השם "Joyspeed".
לאחר שזכו בתחרות מקומית, הם נשכרו להפקת פסקול לסרט "Frække Frida og de frygtløse spioner".
אז צירפו את התקליטן רנה דיף ללהקה, על מנת לעבוד במשותף על הפסקול, שיצא ב-1994. מספר חודשים לאחר מכן, צפה ריף בזמרת לינה ניסטרום שרה במעבורת נורווגית, וצירף אותה ללהקה.
הלהקה הוחתמה בחברת תקליטים שוודית קטנה, ובאותה שנה יצא הסינגל הראשון שלה בשוודית, "Itzy Bitzy Spider".
הסינגל לא הצליח במצעדים, וחברי הלהקה המאוכזבים ביטלו את החוזה עם חברת התקליטים.
בהמשך חברו אנשי הלהקה למנהל חדש ושינו את סגנונם המוזיקלי לבאבלגאם פופ (bubblegum pop).
הם החליפו את שם הלהקה לאקווה, בעקבות פוסטר של אקווריום שראו בחדר ההלבשה באחת מהופעותיהם.
ב-1996 נענו להצעת ענק התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ בדנמרק, חתמו על חוזה והחלו לעבוד על אלבומם הראשון.
הסינגל הראשון שיצא מתוכו, בספטמבר 1996, היה שיר הדאנס "Roses Are Red", שנכנס מיד לעשרת הלהיטים הגדולים במצעד הדני, והצליח במכירות עד לדרגת תקליט פלטיניום.
בפברואר 1997 יצא הסינגל השני, שיר מלודי יותר בשם "My Oh My", שזכה להצלחה רבה והגיע לדרגת תקליט זהב בתוך שישה ימים.
ב-26 במרץ 1997 יצא בדנמרק אלבומם הראשון, "Aquarium", זאת במקביל ליציאתם של שני הסינגלים הראשונים במדינות רבות באירופה וכן ביפן.
בחודש מאי 1997 יצא ברחבי העולם הסינגל השלישי והפופולרי ביותר מתוך האלבום, "Barbie Girl".
השיר עוסק בבובות ברבי וקן, וכולל רמיזות מיניות רבות, ולפיכך ספג גם ביקורת.
הסינגל זכה להצלחה רבה באירופה, הגיע למקום הראשון במצעדים במדינות רבות, ונמכר שם בלמעלה מ-2.8 מיליון עותקים.
בארצות הברית נמכר הסינגל בלמעלה מ-1.4 מיליון עותקים, והגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100.
למרות הצלחת אלבומם במכירות ברחבי העולם, והפופולריות לה זכו הסינגלים הבאים מתוך האלבום, "Doctor Jones" ו-"(Lollipop (Candyman", נחשבה אקווה כבר אז ללהקה של להיט אחד, "Barbie Girl".
עם זאת, השיר הבא שהוציאו, "Turn Back Time", היה שיר מיינסטרים מלודי ואיטי, שהתפרסם כשיר הנושא לסרט הקולנוע "דלתות מסתובבות", והתקבל בהערכה גם בקרב מבקרי הלהקה.
השיר זכה להשמעות רבות ברדיו והצליח במצעדים ברחבי העולם; זהו הסינגל השלישי של הלהקה שהגיע ישירות למקום הראשון במצעד הבריטי, הישג שלהקות בודדות בלבד הגיעו אליו.
במהלך 1999 עבדה הלהקה על אלבומה השני, "Aquarius", שיצא בפברואר 2000. הפעם כלל האלבום שירים ממגוון סגנונות.
תחילה יצאו שירים בסגנון הבאבלגאם-פופ המוכר של הלהקה, "Cartoon Heroes" ו-"Bumble Bees", שזכו להצלחה מתונה במצעדים.
בהמשך יצא השיר "Around the World", שלא הצליח במצעדים בבריטניה ואוסטרליה.
הלהקה ביטלה את הוצאת הסינגלים הבאים והחלה לעבוד על אלבומה השלישי.
זאת במקביל למסע הופעות ברחבי העולם, ואף הופעה באירוויזיון 2001 עם הלהיט "Barbie Girl", שמילותיו שונו מעט ובעקבות זאת ספגה הלהקה ביקורת רבה על גסותן.
במהלך קיץ 2001 החלו להתגלות חיכוכים רבים בין חברי הלהקה.
החיכוכים היו קשורים בין השאר ברומן שהתנהל בין לינה ניסטרום לרנה דיף עוד בתחילת דרכה של הלהקה, בעוד ב-2001 החלה ניסטרום לצאת עם חבר אחר בלהקה, סרן רסטד.
בנוסף פורסם כי דיף כעס על כך שחלקו באלבום השני היה קטן יחסית, וכן נוצרו חילוקי דעות יצירתיים בין חברי הלהקה.
במקביל סבלה ניסטרום מבעיות בריאות, ואף התמוטטה במהלך אחת ההופעות כתוצאה מתשישות בעקבות לוח הזמנים הצפוף של הלהקה.
חברי הלהקה החליטו על פירוקה.
ב-22 במאי 2002 יצא ביפן אלבום סיכום של הלהיטים הגדולים של הלהקה, בשם "Cartoon Heroes: The Best of Aqua".
האלבום יצא גם בארצות הברית, ב-2006.
ב-2002 הסתיימה גם פרשת התביעה המשפטית של חברת מאטל, יצרנית הבובה ברבי, כנגד הלהקה.
מאטל טענה כי בעקבות השיר "Barbie Girl" נגרם נזק תדמיתי למוצרי ברבי, אך בית המשפט דחה את הטענה וקבע כי מכיוון שהשיר מהווה פרודיה על הבובה, הוא מקובל מבחינת החוק.
בשנים שלאחר הפירוק, פנה כל אחד מחברי הלהקה לקריירה מוזיקלית עצמאית.
דיף עבד על אלבום והוציא סינגל בשם "Way To Go" ב-2007. ניסטרום הוציאה אלבום יחיד בשם "Play with Me" ב-2003, שאכזב במכירות בנורווגיה; עם זאת, הסינגל הראשון מתוכו, "It's Your Duty", שהתאפיין בניגוד לעבר בסגנון R&B ורוק, זכה להצלחה מתונה במצעדים (מקום שלישי בדנמרק ותשיעי בנורווגיה).
רסטד יצר חומרים עבור אמנים אחרים עד 2004, ולאחר מכן הקים את הפרויקט "Lazyboy", והוציא אלבום בשם "Lazyboy TV" בסגנון היפ-הופ, שזכה לביקורות חיוביות.
קלאוס נורין עבד עם אמנים אחרים ולא הוציא אלבום משלו.
ב-2004 הוציאו חברי הלהקה אלבום קריוקי בשם "Aqua: The Hits VCD Karaoke" בתאילנד והודו.
ב-2005 כינס במאי דני את חברי הלהקה לצילום סרט תעודה על שנותיהם בלהקה, בשם "Turn Back Time" (על שם שירם).
ב-25 באוקטובר 2007 התאחדה הלהקה מחדש, ויצאה לסיבוב הופעות קצר בדנמרק במהלך 2008. ב-15 ביוני 2009 הוציאה הלהקה אלבום להיטים גדולים שני, "Greatest Hits", שכלל 16 שירים מהעבר ועוד שלושה חדשים: "My Mamma Said", "Live Fast, Die Young" ו-"Back to the 80s", שאף יצא כסינגל.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בסקנדינביה, וכן הופיעה מספר פעמים בגרמניה, צרפת ובריטניה.
בשנת 2011 הוציאה הלהקה אלבום אולפן באורך מלא בשם Megalomania.
האלבום זונח את הסגנון הדאנס האירופאי מתקתק שאפיין את הלהקה בשיאה, ומציע חוויית האזנה בוגרת ואגרסיבית יותר.
האלבום מתואר כפופ אלקטרוני ודאנס-פופ ועדיין כולל רמיזות מיניות בוטות, לדוגמה בשיר Like a robot.
אלבום זה זכה להצלחה גדולה בדנמרק, אך לא מחוץ לה.
ב-5 בינואר 2023 הופיעה הלהקה בישראל במסגרת פסטיבל "We are the 90's" שהתקיים באקספו תל אביב ואירח מספר אמנים בולטים משנות ה-90.
אקוואויט (בדנית: Akvavit) הוא שנאפס סקנדינבי מסורתי.
מקורו של המשקה הוא במאה ה-15.
טעמו הייחודי של האקוואויט מגיע מעשבי התיבול והתבלינים ובעיקר הכרוויה תרבותית והשמיר המושרים בנוזל.
באופן מסורתי נהוג לייצר אקוואויט עם 40% אלכוהול בנפח.
האקוואויט נחשב כמשקה הלאומי של דנמרק.
שמם של מלכי דנמרק נקשר אל המשקה בעקבות פרדריק השני שמת משתייה מפורזת של אקוואויט וכריסטיאן הרביעי שהטיל מס על ייצורו.
החברה הגדולה ביותר בדנמרק לייצור אקוואויט היא אולבורג.
בשוודיה המונח לתיאור אקוואויט הוא ברנווין (בשוודית: Brännvin).
המילה אקוואויט נגזרת מן השפה הלטינית ומחוברת מן המילים אקווה וויטה ופירושן הוא מי החיים.
שם זה נפוץ במשקאות אלכוהוליים לדוגמה: השם ויסקי נגזר מן המילה הגאלית uisce beatha, המשקה הגולמי ממנו מכינים קוניאק נקרא או דה וי בצרפתית: Eaux de vie.
אקוודור השתתפה לראשונה ב בטורונטו (1976) ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות, מלבד המשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) והמשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) מהם נעדרה.
במשחקי החורף לא נטלה אקוודור חלק מעולם.
המשלחות אותן שלחה אקוודור למשחקים היו תמיד משלחות קטנות (אקוודור מעולם לא שלחה משלחת גדולה מחמישה ספורטאים).
לאורך השנים השיגה אקוודור 3 מדליות: 1 זהב ו-2 ארד.
מועדון כדורגל אקווה יונייטד הוא מועדון כדורגל ניגרי מהעיר אויו, המשחק בליגת העל הניגרית.
אקווה יונייטד נוסדה על ידי מנהל הצבאי של מדינת אקווה איבום, קפטן חיל הים ג'וזף אדאוסי בדצמבר, 1996.
אקווה מרין , או אהבה ימית, הוא סרט קולנוע אמריקאי-אוסטרלי משנת 2006. בסרט מככבות שרה פקסטון, אמה רוברטס, אריאל קבל וג'וג'ו.
הסרט בבימויו של אליזבת אלן הופק על ידי סוזן קארטסוניס ונכתב על ידי ג'סיקה בנדינגר וג'ון קואינטנס.
הסרט צולם בארצות הברית ובאוסטרליה, ויצא לאקרנים ב-3 במרץ 2006 בארצות הברית.
היילי רוג'רגס (ג'וג'ו) וקלייר בראון (אמה רוברטס) הן החברות הטובות ביותר.
היילי וקלייר מגלות כי היילי עומדת לעבור לאוסטרליה תוך חמישה ימים בגלל העבודה של אמה של היילי.
באחד הלילות קלייר והיילי עורכות מסיבת פיג'מות במועדון שלהן, והיילי מבקשת שיהיה נס שיגרום לאמה לשנות את דעתה ולא לעבור לאוסטרליה, וכעבור מספר דקות מתחוללת סופה חזקה בחוץ.
בבוקר שלאחר מכן קלייר נופלת לבריכה במועדון ושמה לב למשהו מוזר בתוך המים עם שיער כחול וזנב.
היילי אומרת לקלייר שהיא דמיינה וזה לא הגיוני, אך השתיים מחליטות לחזור בערב לבריכה ולבדוק מה זה היה.
כשקלייר והיילי חוזרות בערב לבריכה הן מופתעות לגלות שאכן יש בתולת ים בתוך הבריכה ששמה אקווה מרין (שרה פקסטון) והיא נסחפה לבריכה לאחר ריב עם אביה.
אקווה מרין מסבירה לבנות שעליה להוכיח לאביה שאהבת אמת אכן קיימת ואם היא לא תוכיח זאת תוך שלושה ימים היא תאלץ להתחתן עם גבר שאינה אוהבת.
היא מבקשת את עזרתן אך אלה מהססות, לאחר מכן אקווה מספרת להן שאם עוזרים לבתולת ים מקבלים משאלה והשתיים מסכימות.
אקווה מרין שמה את עיניה על ריימונד (ג'ייק מקדורמן) המציל בחוף שהיילי וקלייר דלוקות עליו כבר שנים.
היילי וקלייר יודעות שזוהי תקוותן היחידה לגרום להיילי להישאר ולכן אף על פי שהן יודעות שמדובר במי שהן אוהבות במשך כל כך הרבה זמן, הן מתחייבות לעזור לאקווה מרין ולגרום לריימונד להתאהב בה.
הן משתמשות באסטרטגיות שכתובות במגזינים, ועוקבות אחרי ריימונד במטרה שייראה את אקווה ויתאהב בה.
ריימונד ואקווה מרין מבלים ביריד רחוב, ובזמן שהשניים מפדלים בסירה באגם ריימונד מזמין את אקווה למסיבה בלילה הבא, אך היא נאלצת לברוח לפני שהיא נותנת לו תשובה וזאת משום שהשמש התחילה לשקוע, ורגליה של אקווה מרין יהפכו לזנב כשהשמש שוקעת.
קלייר והיילי לוקחות את אקווה מרין למגדל מים שבו תבלה את הלילה ומבטיחות לחזור אליה בבוקר.
קלייר והיילי אומרות לריימונד שאקווה ממש תשמח ללכת איתו למסיבה, אך אז אקווה נזכרת שאין לה מה ללבוש והשלוש מחליטות ללכת בבוקר לקניון ולקנות בגדים.
במשך שנים, היילי וקלייר היו בריב עם קבוצת בנות פופולרית שבראשה עומדת ססיליה (אריאל קבל).
ססיליה משקרת לריימונד ואומרת לו שאקווה מרין ברחה מוקדם משום שהלכה לחבר שלה ולכן ריימונד מזמין את ססיליה למסיבה במקום את אקווה מרין.
מאוחר יותר באותו היום קלייר הולכת לריימונד ואומרת לו שססיליה שיקרה לו ולאקווה מרין אין חבר.
במסיבה אקווה מרין וריימונד מתחברים יותר ולפני השקיעה השניים מתנשקים, ואקווה אומרת לו שיפגוש אותה מחר במזח בבוקר ויגיד לה את מה שהוא מרגיש.
השלוש שוב הולכות למגדל המים לשים את אקווה שם ללילה אולם הפעם ססיליה עוקבת אחריהן ומגלה שאקווה מרין היא בתולת ים.
ססיליה מורידה את הסולם מהמגדל כדי שאקווה לא תוכל לרדת וקוראת לחדשות.
אולם בלילה עוזר לה ליאונרד (ברוס ספנס) והוא מבטיח לה שלא יספר לאף אחד.
בבוקר נפגשת אקווה עם ריימונד, והוא אומר לה שהוא מחבב אותה מאוד אך עדיין הוא לא אוהב אותה והוא לא מבין למה הם צריכים להתקדם כל כך מהר.
באותו הרגע ססיליה מגיעה ודוחפת את אקווה למים.
זאת נהפכת בחזרה לבתולת ים ונסחפת בחזרה הביתה בגלל אביה.
קלייר והיילי קופצות אחריה למים והשלוש מגלות את משמעות האהבה.
קלייר והיילי אוהבות את אקווה מרין ואקווה אוהבת את שתיהן.
אביה של אקווה כבר לא סוחף אותה הביתה משום שאקווה הוכיחה לו שאהבה קיימת, והיילי וקלייר מקבלות את משאלתן, אולם הן לא משתמשות בה.
אקווה אומרת לבנות שעליה לחזור הביתה אבל היא מבטיחה לחזור לבקר.
הסרט נגמר כשקלייר, היילי ואקווה מרין הולכות כל אחת לביתה.
אמה רוברטס - מגלמת את קלייר בראון
ג'וג'ו - מגלמת את היילי רוג'רס
שרה פקסטון - מגלמת את אקווה מרין
ג'ייק מקדורמן - מגלם את ריימונד
אריאל קבל - מגלמת את ססיליה בנקס
קלאודיה קרוואן - מגלמת את ג'יני רוג'רס, אמה של היילי
ברוס ספנס - מגלם את ליאונרד
תמין סורסוק- מגלמת את מרג'ורי
רוי בילינג - מגלם את סבא בוב
ג'וליה בלייק - מגלמת את סבתא מגי
שון מיקלף - מגלם את סטורם בנקס, אבא של ססיליה
לולו מקלאצ'י - מגלמת את בוני
דיצ'ן לקמן - מגלמת את בת'
לינקולן לואיס - מגלמת את תאו
אקואושן היא עמותה שהוקמה על ידי משפחת וייל וקבוצה של מדענים ישראלים בשנת 2001. מטרת הארגון היא לקדם את שמירת הסביבה הימית והחופית באמצעות מחקר, חינוך ופעילות קהילתית נרחבת.
ידע מדעי הוא עמוד תווך חשוב בקידום נושאים סביבתיים בסדר היום הציבורי והשפעה על מקבלי ההחלטות לצורך שינויי מדיניות לשיפור והגנת הסביבה הימית והחופית של ישראל.
אקואושן תומכת במגוון רחב של פרויקטים מחקריים המתמקדים בחקר וניטור בריאותם של בתי גידול ימיים.
העמותה מפעילה את ספינת המחקר ה-R/V Mediterranean Explorer.
הספינה מצוידת בציוד מתקדם למחקר ימי ומעמידה לרשות החוקרים רובוט תת-ימי מתוחכם (ROV) המאפשר תיעוד ואיסוף דוגמאות מעומק הים.
ספינת המחקר לקחה חלק במספר רב של פרויקטים מחקריים בישראל ומחוצה לה, מאריתריאה שבדרום הים האדום ועד הים השחור בצפון, בשיתוף חוקרים מרחבי העולם.
העמותה פועלת על מנת לאפשר לחוקרים בעלי משאבים מוגבלים גישה לכלי מחקר מתקדמים.
כל חוקר אקדמאי וגוף מדעי יכולים להגיש בקשה לשימוש בספינה, אשר נבחנת על ידי ועדה מדעית הנותנת עדיפות לסיוע למחקרים התואמים למטרות הסביבתיות של העמותה.
גובה הסבסוד נקבע על ידי הוועדה על פי קריטריונים ברורים.
בנוסף, העמותה לוקחת חלק פעיל בפרויקטים מחקריים בין לאומיים ומפעילה סדנאות בינ"ל לתלמידי מחקר.
פרויקט מחקר במסגרת תוכנית הורייזן 2020 למחקר ופיתוח של האיחוד האירופי, הכולל חוקרים ממגוון מוסדות מחקר ותעשייה מובילים באירופה, תאילנד וישראל ומנוהל על ידי המרכז הלאומי למחקר מדעי בצרפת (CNRS).
המחקר נועד לבחון התכנות של שימוש בתרכובות כימיות, המצויות בחסרי חוליות, חיידקים ואצות בתעשיית התרופות, ליצירת תרופות ומוצרים קוסמטיים, בעיקר לצורך טיפול במחלות ההזדקנות.
מרבית המחקר נעשה במים עמוקים, שם קיים פוטנציאל רב לאיתור אורגניזמים שטרם נחקרו לצורך מציאת מקורות חדשים להפקת חומרי טבע.
בבסיס בפרויקט, ובהתאם למדיניות הקהילה האירופאית, עומדת חשיבה סביבתית, שנועדה להכיר ולשמר את המגוון הביולוגי שבים ולנצלו בצורה שתבטיח את המשך קיומו ושגשוגו.
עמותת אקואושן לוקחת חלק בתהליך האיסוף הרגיש והסלקטיבי של בעלי החיים מהים וכן בפיתוח והטמעת אמות המידה הסביבתיות של הפרויקט.
עמותת אקואושן לוקחת חלק בפרויקט במסגרת תוכנית הורייזן 2020 למחקר ופיתוח של האיחוד האירופי, אשר מטרתו לפתח פלטפורמה אינטגרטיבית ו'ידידותית למשתמש', המשלבת רשת של מערכות תצפית וחיזוי ברחבי אגן הים התיכון, הן בים הפתוח והן באזור החוף.
כיום נתוני תצפית אלה עדיין מקוטעים מאוד, או אפילו חסרים באזורים מסוימים של הים התיכון, בפרט בחלקו הדרומי.
לחלק מהנתונים קיים קושי לגשת ולעשות שימוש בנתונים, בין שאר בגלל יוזמות ומערכות רבות וחוסר אחידות בין הפלטפורמות השונות.
הרשת תשאב את הנתונים שלה מתוך המאגרים הרבים המופעלים על ידי סוכנויות, רשויות ציבוריות, מוסדות מחקר ואוניברסיטאות של האיחוד האירופי, הים התיכון ומדינות שאינן חברות באיחוד האירופי, ותשמש פלטפורמת 'גג' של תחנות הניטור והרשתות הקיימות בים התיכון.
פערי מידע יגושרו באמצעות פיתוח והפעלה של תשע תחנות ניטור אזוריות ורשתות מדע אזרחי.
הקונסורטיום מורכב מ- מ-29 שותפים (8 שותפים אקדמיים, 3 חב' טכנולוגיה, 7 מפתחי שירותי מידע ומחשוב, 6 ארגונים לא ממשלתיים 2 מומחים למדיניות ו-2 גופים שיעסקו בניהול פרויקט מורכב זה) מ-14 מדינות (יוון, טורקיה, ישראל, איטליה, ספרד, פורטוגל, בריטניה, צרפת, גרמניה, הולנד, תוניסיה, מרוקו, אלג'יריה ומצרים).
אקואושן פועלת למעלה מעשור למען החינוך הסביבתי הימי בישראל.
יחידת החינוך של הארגון שמה לה למטרה לקדם ולטפח את הסביבה הימית והחופית באמצעות פעילויות חינוך והסברה.
עיקר הפעילויות מתקיימות במרכז 'מגלים', מרכז ייעודי ללימוד מדעי הים והסביבה הפועל בקיבוץ שדות ים.
המרכז מציע מגוון רחב של פעילויות חינוכיות העוסקות בנושאי ביולוגיה ואקולוגיה ימית, שימור הסביבה החופית והימית, חקר ימי ועוד.
במרכז קיימים בינוקולרים, שולחן מים, ציוד אור קולי וציוד ייעודי נוסף המשמשים להוראת מדעי הים והסביבה החופית והימית.
צוות ההדרכה מורכב מאקדמאים וסטודנטים בתחום הביולוגיה והסביבה הימית.
לצד הפעילות במרכז 'מגלים' מפעילה העמותה תוכניות חינוך הכוללות סדרת מפגשים בנושא הסביבה הימית בבתי הספר ברחבי הארץ.
ארגון Foundation for Environmental Education) FEE) הוא ארגון לא-ממשלתי ללא מטרות רווח המקדם פיתוח בר קיימא באמצעות חינוך סביבתי.
FEE הוא ארגון גג לארגונים סביבתיים לא ממשלתיים מ-73 מדינות שונות.
הארגון פעיל בעיקר דרך חמש תוכניותיו החינוכיות – סביבתיות: הדגל הכחול, בתי ספר אקולוגיים, כתבי סביבה צעירים, לומדים על היערות וגרין קי.
אקואושן היא הנציגה הבלעדית של הארגון בישראל ומפעילה את תוכנית 'הדגל הכחול', 'כתבי סביבה צעירים' ו'גרין קי'.
תוכנית הדגל הכחול היא תוכנית ייחודית, וולונטרית- סביבתית לחופים ומרינות.
הדגל הכחול הוא תו איכות בינלאומי המוכר בעולם.
הדגל הכחול ניתן לחופים ומרינות אשר עומדים בקריטריונים בינלאומיים בנושאי חינוך ומידע, איכות מים, בטיחות ושירותים וניהול סביבתי.
הדגל הכחול הפך סימן למצוינות המוכר על ידי תיירים ואנשי מקצוע ויכול לעזור לקידום התיירות בחוף או במרינה.
מטרת התוכנית היא לעורר מודעות סביבתית בקרב המשתמשים בחופים, מנהלי החופים והקהילות החיות בסמוך לחופים ולעודד ניהול סביבתי נכון.
הקריטריונים נקבעו בהתדיינות משותפת עם כל נציגי בעלי העניין הרלוונטיים במשרדי הממשלה השונים, ברשויות המקומיות ובקהילות.
בעונת רחצה 2017 הוענקו דגלים כחולים ל-48 חופים באילת, אשקלון, אשדוד, ראשון לציון, תל אביב, הרצליה, נתניה, חיפה, קריית ים והכנרת וכן למרינה הרצליה ומרינה תל אביב.
'כתבי סביבה צעירים' היא רשת בינלאומית של בני נוער העוסקים בעיתונות ותקשורת סביבתית.
מטרת התוכנית היא לעודד כתבים צעירים, בגילאי 11 עד 18, לחקור נושאים ובעיות סביבתיות, להציג או להציע פתרונות ולדווח עליהם באמצעים עיתונאיים – כתיבה, צילום או וידאו.
התוכנית מעצימה בני נוער לקחת אחריות, לנקוט עמדה סביבתית ולבטא בעיות אלו תוך שימוש בכלים תקשורתיים העומדים לרשותם בימינו.
בכך נותנת התוכנית הזדמנות לבני הנוער להשמיע את קולם.
המטרה הסופית של כתבים צעירים אלה היא להדגיש עוולות סביבתיות ולהביא לתיקונם על ידי הרשויות המתאימות.
מטרה נוספת היא לאפשר לכתבים הצעירים לחוש שהם יכולים לשנות באמצעות פעולה והתוכנית מולידה בהם את הרצון להמשיך בפעילות למען הסביבה.
גרין קי הוא תו האיכות הסביבתי הגדול ביותר בעולם למלונות ולתעשיית התיירות.
התו מיועד למצוינות בתחום האחריות הסביבתית ותפעול בר-קיימא.
התו היוקרתי מייצג התחייבות של עסקים לדבוק בקוד קפדני של תקנות סביבתיות כפי שנקבע על ידי עמותת FEE.
גרין קי מייצג התחייבות של המלון לאורחיו כי על ידי בחירה ללון במלון כזה הם עוזרים לשמור על הסביבה.
הסטנדרטים הסביבתיים הגבוהים הצפויים ממלונות אלו נשמרים באמצעות בדיקות תקופתיות קפדניות ובדיקות אקראיות תכופות.
קמפיין להפחתת פסולת בחופים ובים
עמותת אקואושן, רשות הטבע והגנים והמשרד להגנת הסביבה, הובילו בישראל בחודש יוני 2016, פרויקט ניקיון חופים בשם #2minutebeachclean (שתי דקות לים נקי).היוזמה החלה בבריטניה והפכה במהירות לוויראלית ברשת בכל רחבי העולם.
המבקרים בחוף אספו פסולת, צילמו עצמם והעלו תמונות לרשתות החברתיות.
בשנת 2017 הצטרפו הארגונים לקמפיין הבינלאומי 'Clean Seas' ('ים נקי'), הקורא למבקרים בחוף להתחייב על לפחות אחת מהפעולות הבאות: להשאיר את החוף נקי, להגיע לחוף רק עם כלים רב פעמיים, להימנע מלקחת מזכרות טבעיות מן החוף ולהפיץ את בשורת 'ים נקי'.
אקואושן הפיקה תערוכה נודדת בנושא ישראל והים במטרה להעביר מסר שאזורי ים הם חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל שטמון בהם פוטנציאל רב, אך גם אתגרים רבים בשימור ושיפור הסביבה הימית והחופית.
בין הנושאים המוצגים בתערוכה: חינוך ומחקר ימי, ארכאולוגיה, מגוון ביולוגי, שמורות טבע, התפלת מים, חיפוש והפקת אנרגיה מגז ונפט, בעיית הפסולת בחופים ועוד.
תחילה הוצגה התערוכה בכנס השנתי של הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה בוושינגטון, באקווריום הלאומי של בולטימור ובאקווריום בג'ורג'יה.
לאחר מכן הוכנה גרסה נוספת של התערוכה בישראל, שהוצבה באוניברסיטת חיפה ומשם תמשיך למקומות נוספים.
אוכלוסיות הכרישים בכול רחבי הים התיכון התדלדלו במעל 90%, אך בשנים האחרונות אנו עדים בחופי ישראל לתופעה מדהימה- עשרות כרישים מתקבצים סמוך לתחנות הכוח ולכלובי הדגים בעומק הים.
ישראל היא המדינה היחידה בים התיכון שבהם הכרישים והבטאים מוגנים על פי חוק ואסורים לדייג, אך דייג בלתי חוקי ממשיך להתקיים.
עמותת אקואושן פועלת להגן על כרישים ובטאים.
בשנת 2015 פורסמה על ידי העמותה תוכנית פעולה להגנה של כרישים ובטאים בים התיכון של ישראל.
העמותה מסייעת למחקר בנושא הכרישים ופועלת לקידום המודעות לחשיבות ההגנה על הכרישים והבטאים.
אקוודור משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער האקוודורים שישה מדליות, מהן מדליית זהב יחידה.
אקוודור החלה להשתתף במשחקי החורף החל מאולימפיאדת הנוער לוזאן (2020).
המשלחת הראשונה של אקוודור למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
המשלחת כללה 14 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפי ספורט.
המשלחת הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה עם זכייה במדליית כסף בהליכת 10 ק"מ לנערים.
בהליכה ל-5 ק"מ לנערות המשלחת סיימה במקום התשיעי, בהרמת משקולות היא סיימה במקום הרביעי בקטגוריית משקל עד 58 ק"ג לנערות ובמקום השישי בקטגוריית המשקל עד 62 ק"ג לנערים, ובאגרוף סיימה במקום הרביעי בקטגוריית המשקל קל-כבד.
המשלחת השתתפה גם בתחרויות בענפים טריאתלון ושחייה.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים היאבקות, טניס וטניס שולחן.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר שאקוודור שלחה עד כה.
המשלחת מנתה 19 ספורטאים שהתחרו באחת עשרה ענפי ספורט.
המשלחת הגיעה להישגים בענפים הרמת משקולות בה סיימה במקום הרביעי בקטגוריית משקל מעל 63 ק"ג לנערות ובמקום השישי בקטגוריית משקל עד 56 ק"ג לנערות.
באופניים עם הגעת נבחרת הבנות למקום הרביעי.
המשלחת העפילה לרבע הגמר בענף הטאקוונדו בקטגוריית משקל עד 55 לנערים.
בענף האתלטיקה היא לא הגיעה להישגים בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור ולא העפילה למקצי הגמר.
אך סיימה במקום השביעי בהליכה ל-5 ק"מ לנערות.
המשלחת השתתפה גם בתחרויות בענפים היאבקות, טניס, כדורעף חופים ושיט.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים קאנו/קיאק, רכיבה ושחייה.
אקואלומורפה (שם מדעי: Acoelomorpha) היא תת-מערכה של בעלי חיים חסרי חוליות הכוללת כ-400 מינים.
האקואלומורפיים חיים בעיקר בים, אך שני מינים חיים גם במים מליחים.
המינים בתת-מערכה זו הם חסרי מערכת עיכול ומכאן נובע שמם.
האקואלומורפיים דומים מאוד לתולעים שטוחות, אך בעלי אנטומיה פשוטה יותר: הם חסרי מערכות מחזור הדם ומערכת הנשימה וכן חסרי מערכת השתן, חלל כללי, מעיים, פי הטבעת ומערכת העיכול.
הם צפים במים ומהווים חלק מן הפלנקטון.
האקואלומורפיים שוחים גם בקרבת אצות במים רדודים עד לעומק של 200 מטרים.
חלק מהמינים הם טפילים של מספר מיני אלמוגים.
האקואלומורפיים בעבר תוארו כתת-מערכה של תולעים שטוחות, אך בשנת 2004 הם הוכרו כתת-מערכה של Xenacoelomorpha.
תת-מערכה זו מחולקת לשתי קבוצות ובהן שתים עשרה משפחות וכ-400 מינים.
אקווה די פארמה (באיטלקית: Acqua di Parma) היא חברת לייף סטייל איטלקית המייצרת בשמים, נרות, חלוקי רחצה ועוד, כל מוצרי החברה מיוצרים אך ורק באיטליה אבל מופצים ב-43 מדינות שונות.
הבושם המקורי של החברה, היה בושם בשם "קולוניה", נוצר בשנת 1916 במפעל בושם קטן אשר שוכן במרכז העיר העתיקה של פארמה, אשר על שמה גם נקראת החברה בשם זה.
שנות השלושים והחמישים של המאה ה-20 מתוארים כ"תור הזהב" של אקווה די פארמה, בשנים אלו הצליחה החברה מאוד בעיקר בקרב אנשים מהמעמד הגבוה ואף הייתה עם קהל לקוחות שכלל מפורסמים.
במהלך השנים הרחיבה החברה את מגוון המוצרים שהיא מוכרת ואף הציגה קולקציה אשר כוללת חלוקי רחצה ומגבות.
ב-1998 פתחה החברה את הבוטיק הראשון שלה ברחוב ויה דל ג'סו במילאנו (שברובע Quadrilatero della moda), ולאחר מכן פתחה חנות נוספת הפעם ברחוב פרנס בורז'ואה בשכונת המארה שבפריז.
ב-2017 פתחה החברה חנות במיאמי.
לוגו החברה הוא שלט האצולה של מארי לואיז, הדוכסית מפארמה כהכרת תודה על תרומתה לפיתוח תעשיית הבשמים של הפארמה.
אקוואריוס מנועים (א.מ) בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית, העוסקת בפיתוח מנועי בעירה פנימית ליניאריים עם בוכנה חופשית לשימוש בגנרטורים.
ניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה נוסדה בספטמבר 2014 על ידי גל פרידמן (יו"ר החברה מהקמתה ועד מאי 2023), אריאל גורפונג (מנכ"ל החברה) ושאול יעקובי (CTO).
החברה מפתחת מנוע בעירה פנימית ליניארי לגנרטורים בעל בוכנה חופשית המיועד בעיקר לשם הנעה חשמלית, להבדיל ממנוע בעירה פנימית רגיל המשמש להנעה מכנית.
להערכת החברה למנוע זה יתרונות משמעותיים על פני מנועים רגילים, בנושאי עלות, משקל, גודל, זיהום אוויר ומורכבות מכנית.
המנוע מותאם לשימוש בדלקים פוסיליים, בכוונת החברה לפתחו כך שיתאים גם לשימוש במימן ובדלקים ביולוגיים.
החברה פועלת להתאמת המנוע לשימוש כמאריך טווח נסיעה בכלי רכב חשמליים.
ביולי 2021 החלו ניסויי כביש במנוע שמפתחת החברה.
החברה פיתחה גנרטור המיועד לשמש כמערכת גיבוי לייצור חשמל במתקנים קריטיים כגון עמדות תקשורת.
בהמשך לכך מפתחת החברה תוכנה לניהול ושליטה מרחוק במוצריה.
החברה התקשרה עם חברת עשות אשקלון לשם ייצור אבות טיפוס לגנרטור, מתוך כוונה לעבור בהמשך לייצור סדרתי של הגנרטורים.
החברה פועלת להתאמת המנוע שפיתחה לשוק יחידות העזר החיצוניות (Auxiliary Power Units) המשמשות בכלי רכב יבשתיים גדולים, כלי טיס וכלי תחבורה ימיים.
בשנת 2017 הקימה החברה חברות בנות בפולין, לניהול מרכז ההנדסה וההרכבה של הקבוצה בקרקוב, ובגרמניה, לניהול מרכז הפיתוח והחדשנות של הקבוצה באאכן.
בשנת 2021 הקימה החברה חברה בת ביפן.
עד סוף 2021 נרשמו על שם החברה חברה 21 פטנטים רשומים בארצות הברית ומחוצה לה, והחברה הגישה בקשות לרישום 27 פטנטים נוספים.
בשנת 2020 התקשרה החברה עם חברת נוקיה לשם שילוב גנרטורים בעמדות התקשורת של נוקיה, עם תחזיות על הכנסות של 600 מיליון יורו לחמש שנים.
נכון לשנת 2023 ההתקשרות עם נוקיה צומצמה משמעותית, וכלל הכנסות החברה ב–2022 הסתכמו ב–27 אלף דולר בלבד.
באפריל 2021 חתמה החברה על מזכר הבנות עם חברת KIP להקמת מפעל ייצור של מוצרים לתעשיית הרכב המבוססים על הטכנולוגיה שפיתחה החברה, שימוקם באבו דאבי או במיקום אחר באיחוד האמירויות הערביות בהשקעה של עד 1.2 מיליארד דולר.
נכון לשנת 2023 תוקף מזכר ההבנות הוארך, אך אין בכוונת החברה להקים בשנים הקרובות מפעל באיחוד האמירויות.
בנובמבר 2020 נרשמו ניירות הערך של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, לפי שווי של כמיליארד ש"ח.
בינואר 2021 הגיע שווי השוק של החברה ל-1.75 מיליארד ש"ח, ומאז ירד בהדרגה עד לשווי שוק של 71.8 מיליון ש"ח ב-14 במאי 2023. בדו"ח השנתי של החברה לשנת 2023 נרשמה לה הערת עסק חי.
עד 22 בדצמבר 2025 ירד שווי השוק של החברה ל-37 מיליון ש"ח, והיא הודיעה שדירקטוריון החברה אישר אסטרטגיה עסקית חדשה, לפיה החברה תמקד את פעילותה בתחום ההגנה והביטחון, ובפרט
בפתרונות להגנה על גבולות וביטחון פנים, עבור לקוחות בסקטור הצבאי והאזרחי.
אקואי היא קומונה של מחוז אר בצפון צרפת ובה כ-760 תושבים.
במקור נקראה אקואי "ריטומאגוס" (Ritumagos).
הייתה זו תחנה על הדרך הרומית העוברת מגרביל (Graville) לטרואה, המוזכרת באיטינראריום אנטונינוס (נתחבר סביב שנת 300 לספירה) ובמפת פויטינגר.
בשנת 1307, המלך פיליפ היפה הציע את השלטון על אקואי לאנגרה דה מריני (Enguerrand de Marigny) שייסד הוספיס וכנסייה שהתקיימה עד המהפכה הצרפתית.
בשנת 1800 איבדה אקואי את מעמדה כבירת הקנטון.
בשנת 1843 סופחה אליה העיירה וילרס (Villerest).
במאה התשע עשרה כללה העיירה 9 בתי משקאות, 2 מסעדות בתי מלון, 3 חנויות מכולת, 2 בעלי מוסכים, יצרן גלגלים, יצרן אוכפים, סנדלר, יצרן זרעים, חנות לחומרי בניין, 2 גגנים (יצרני גגות), 3 בנאים, מספר נגרים וצלם.
העירייה בנתה את בית העירייה הנוכחי בשנת 1903, בעזרת עזבון של נדבנית.
בספטמבר 1914, בשלביה הראשונים של מלחמת העולם הראשונה, חצה את העיירה קומנדו גרמני שפוצץ גשר באואסל (Oissel).
שימוש הקרקע של העירייה, כפי שעולה ממאגר המידע האירופי של שימוש בקרקע (CLC), כולל בעיקר קרקע חקלאית (80.8% ב-2018), למרות ירידה בהשוואה ל-1990 (83.2%).
אקווה סקיוריטי סופטוור בע"מ, המוכרת במותג Aqua Security, היא חברת תוכנה ישראלית העוסקת באבטחת מידע למחשוב ענן.
החברה הוקמה בספטמבר 2015 על ידי דרור דוידוף (מנכ"ל החברה) ואמיר ג'רבי (CTO).
בנובמבר 2021 העסיקה החברה יותר מ-350 עובדים, כמחציתם בישראל.
החברה עוסקת באבטחת מידע למחשוב ענן, בין השאר בקונטיינרים ובארכיטקטורת Serverless .
בנובמבר 2021 רכשה החברה את חברת ההזנק הישראלית ארגוןסק, העוסקת באבטחת שרשרת האספקה של פיתוח תוכנה.
בשלב הסיד גייסה החברה 4.5 מיליון דולר מ-TLV Partners ומשלמה קרמר.
בספטמבר 2016 גייסה החברה 9 מיליון דולר.
בספטמבר 2017 גייסה החברה 25 מיליון דולר.
באפריל 2019 גייסה החברה 62 מיליון דולר.
במאי 2020 גייסה החברה 30 מיליון דולר.
במרץ 2021 גייסה החברה 135 מיליון דולר לפי שווי של יותר ממיליארד דולר, ובכך הפכה לחד-קרן.
אקוהקוהי (שם מדעי: Palmeria dolei) הוא מין של ציפור ממשפחת הפרושיים ומקבוצת פרושי הוואי, האנדמית להוואי.
זהו המין היחיד בסוג Palmeria.
ציפור זו היא מפרושי הוואי הגדולים ביותר כשאורכה 17 עד 18 ס"מ בקירוב ומשקלו 21 עד 31 גרם בקירוב.
צבעה שחור-אפור ואדמדם והבטן אפורה מסורטטת בלבן וצידי השת אדמוניים מסורטטים בלבן.
הכנפיים והזנב שחורים בקצה וערמוניים עד כתומים עזים בתחילתם.
הראש שחור עם עורף כתום עז וציצה לבנה ארוכה מעל המקור הכהה.
העיניים שחורות ומוקפות בעור כתום המשתפל עד העורף הכתום.
ציפורים צעירות בעלי גוונים כהים יותר מבוגרים והם חסרי נוצות כתומות.
הציפור משמיעה קריאות דקות ונמוכות הנשמעות מעט כמו צחוק נמוך ולרוב היא משמיעה אותם לפנות בוקר או בין הערביים.
הציפור ניזונה בטבע מצוף של הפרח ברזילי גבעות פולינזי ופרחים נוספים ולעיתים מגוונות גם בחרקים ובפירות כמו פטל.
ציפור זו אגרסיבית ותגרש פרושים מתחרים מאזור תזונתה.
לעיתים היא משחרת מזון גם על הקרקע.
הציפור מצויה רק על האי מאווי סמך למספר הרי געש מוריקים כמו Haleakalā בגובה 1,300 עד 2,200 מטרים שלהם יערות לחים שופעי פרחים, מהם היא ניזונה.
עם זאת יערות אלה הפכו לנדירים כיום, מה שפגע באוכלוסייתה וכיום ישנם רק כמה אוכלוסיות מופרדות שלה, אשר רובם נמצאים בהפארק הלאומי הליאקלה.
לפי ההערכה ישנם רק 2 אוכלוסיות שלהם ובהם 3,800 פרטים בוגרים.
אקוויליה (בפורלן: Acuilee, בסלובנית: Oglej, בלטינית ואיטלקית: Aquileia) היא עיר רומית עתיקה במחוז פריולי-ונציה ג'וליה שבאיטליה.
העיר שוכנת בצפון הים האדריאטי, בערך 10 קילומטרים מן הים, על לגונת הנהר נטיסה (Natissa), שערוצו השתנה מעט מאז תקופת הרומאים.
בשנת 2009 התגוררו באקוויליה כ-3,500 תושבים.
העיר נוסדה על ידי הרומאים כמושבה בשנת 181 לפנה"ס, מדרום לאלפים היוליאניים, כ-13 קילומטרים מצפון ללגונות החוף.
מושבה נועדה לשמש מוצב ספר ולהגן על מישור ונטו-פריולי שמעבר לנהר הפו, בקצהו הצפוני של הים האדריאטי, שאליו הייתה המושבה קשורה באמצעות הנהר נטיסה.
המושבה נועדה להגן על שבטי הונטים האדריאטים שהיו בני ברית נאמנים לרומא במהלך המלחמות האיליריות.
מטרה נוספת של המושבה הייתה להוות בסיס שימנע את התקדמותם של שבטים עוינים אל תוך איטליה.
המושבה נוסדה על ידי שני קונסולים של רומא ומפקד המשמר הפרטוריאני , שלושה בעלי תפקידים רמים בממשל הרומאי.
3,000 חיילי רגלים, רובם סאמניטים, היו ראשוני המתיישבים; אליהם הצטרפו לאחר מכן ונטים.
500 מתיישבים נוספים, עם משפחותיהם, הצטרפו לעיר בשנת 169 לפנה"ס, כתגבור לחיל המצב שישב בה.
אקוויליה הייתה היישוב הראשי בוונטיה (Venetia).
מיקומה האסטרטגי איפשר לה לשמש כנקודת קישור בין הים התיכון למרכז אירופה.
בנמלה של אקוויליה עברו סחורות רבות בשני הכיוונים, ובהן יין, שמן, ברזל, פרוות ועבדים.
העיר הייתה קצהו של מסלול סחר בענבר, שהובא מאזור הים הבלטי; אומנים עיבדו את הענבר בעיר וממנה הופץ למקומות רבים.
אקוויליה הייתה נקודת מוצא לרשת של דרכים שהובילו לצפון מזרח האימפריה – לכיוון נהר הדנובה ולאוסטריה וקרואטיה של היום.
בעיר התגוררו, מעבר לתושביה הרומיים, גם תושבים קלטים, איליריים, יוונים, מצרים, סורים ויהודים.
אמנים יהודים ופיניקים הקימו בעיר תעשיית זכוכית משגשגת, היא המשיכה לשמש מרכז לסחר בענבר, והייתה יצואנית יין חשובה.
המושבה הפכה למוניקיפיום בשנת 90 לפנה"ס, ותושביה זכו באזרחות רומית.
עושרה של העיר הביא לעיטורה במבני ציבור מרשימים רבים, ובבתים פרטיים מפוארים.
על פי הערכה, חיו בעיר בשיא עושרה למעלה מ-200,000 תושבים.
בתקופת אוגוסטוס קיסר נבזזה העיר על ידי שבטים ליבורנים, אך בתקופת השלום הארוכה שבאה לאחר מכן, תחת שלטונו של אוגוסטוס, היא התאוששה.
אוגוסטוס עצמו ביקר בעיר בעת המלחמות הפנוניות, בין 12 לפנה"ס ל-10 לפנה"ס.
בנו של הקיסר טיבריוס, יורשו של אוגוסטוס, נולד בעיר.
תושבי העיר קיבלו עליהם את הפנתאון הרומי כדת, אם כי בעיר היה נפוץ גם פולחן מקומי של אל השמש בלנוס.
היהודים שחיו בעיר קיימו אורח חיים יהודי; ייתכן שמהם הופיעו בעיר הנוצרים הראשונים.
חיילים רומיים הביאו איתם את דת הסתרים מיתראיזם.
שיאה של אקוויליה היה בשנת 168, כאשר הקיסר מרקוס אורליוס הפך אותה לאבן הפינה של מערכת ההגנה הקיסרית כנגד פלישות הברברים מצפון וממזרח.
במהלך המאה ה-4 שמרה העיר על חשיבותה; הקיסר קונסטנטינוס שהה בה פעמים רבות, והיא שמשה בסיס ימי חשוב וכמקום מושבו של פקיד בכיר, שתפקידו היה לבדוק את מעשיהם של פקידי הרשויות המקומיות.
בעיר הוקמה מטבעה מלכותית, שפעלה בין 284 ל-425. הבישוף של העיר היה בדרגת בישוף מטרופוליטני; בשנת 381 התקיים בעיר סינוד, והיה זה הראשון לכינוסים כנסייתיים רבים.
בעיר הוקם ארמון מלכותי, שבו שהו קיסרים רבים מזמנו של דיוקלטיאנוס והלאה.
במהלך העשור השני של המאה ה-4 הוקמה בעיר הבזיליקה, המבנה המרשים ביותר באקוויליה עד היום.
בסוף המאה ה-4 מנה אוסוניוס את אקוויליה כעיר התשיעית בגודלה בין ערי העולם.
תקופת השגשוג של אקוויליה הסתיימה בשנת 401. באותה שנה הטילו הויזיגותים בראשות מלכם, אלאריק הראשון, מצור על העיר, ומצור נוסף הוטל בשנת 408. בשנת 452 סבלה העיר חורבן כה גדול מידיהם של האטילה ההוני ועמו, עד שקשה היה לזהות את מיקומה.
התושבים המקומיים נמלטו אל הלגונות והתיישבו בהן; כך נוסדו הערים ונציה וגראדו הסמוכה.
תושבים אחרים התקבצו סביב הבזיליקה; היישוב שנותר, שהוא היישוב הקיים כיום, היה קטן בהרבה מן העיר המקורית.
התפקודים המסחריים של אקוויליה עברו בהדרגה לוונציה הסמוכה.
אקוויליה הוקמה מחדש, אך הייתה קטנה בהרבה.
בפלישה הלומברדית לאיטליה במהלך המאה ה-6 נהרסה העיר שוב, בשנת 590. הפטריארך נמלט לגראדו, שהייתה תחת הגנת הביזנטים.
ועידת קונסטנטינופול השנייה יצרה פילוג בין מי שקיבלו את החלטותיה ובין אלו שהתנגדו להן; המתנגדים להחלטות בחרו פטריארך משלהם באקוויליה, מול הפטריארך שישב בגראדו והיה בפלג שקיבל את החלטות הוועידה.
בכך פוצלה הדיוקסיה לשניים – הפטריארכיה של אקוויליה שמושבה באקוויליה, בחסות הלומברדים, והפטריארכיה של אקוויליה שמושבה בגראדו, בחסות האקסרכיה של רוונה, מוקד הכוח הביזנטי באיטליה, ומאוחר יותר בחסות דוכסי ונציה.
שושלת הפטריארכים של אקוויליה המשיכה להתקיים עד שנת 699, כאשר הסתיים הפילוג, אך למרות ששמרו על הכינוי "פטריארך של אקוויליה", עברו הפטריארכים לערים אחרות.
אקוויליה הייתה בשליטת הלומברדים עד 774; באותה שנה כבש קרל הגדול את צפון איטליה.
מצבה של העיר עצמה הוסיף להידרדר: חורבותיה נבזזו לעיתים קרובות כדי להשיג חומרי בניין.
עם התמוטטות השליטה הקרולינגית במאה ה-10 סבלו התושבים מפשיטות המדיארים.
ואולם, למרות הירידה החומרית הוסיפה אקוויליה לשמש כמרכז דתי חשוב לכל האזור.
הפטריארכיה של אקוויליה המשיכה להיות הפטריארכיה העיקרית באזור, ונטלה חלק חשוב בהפצה ובביסוס הנצרות בכל האזור; הבזיליקה והמכלול שסביבה המשיכו לשמש כמרכזה הרוחני.
במאה ה-11 התחזקה הפטריארכיה של אקוויליה, והצליחה לבסס את ריבונותה על אקוויליה ופריולי (Friuli), הפינה הצפון מזרחית של איטליה כיום.
קיסר האימפריה הרומית הקדושה (שירשה, במובן מסוים, את המלכים הקרולינגיים) העניק את האזור לפטריארך כנחלתו הפיאודלית, אך אצילים באזור ערערו על סמכות זו לעיתים קרובות.
ב-1027 וב-1044 בזז הפטריארך של אקוויליה את העיר גראדו הסמוכה.
למרות שהאפיפיור תמך בזכויותיו של הפטריארך של גראדו, הרי שהעיר עצמה לא התאוששה.
מושב הפטריארכיה שבה הועבר לוונציה ב-1450. במאה ה-14 הגיעה הפטריארכיה לשיאה: היא שלטה על שטח שהשתרע מהנהר פיאווה עד לאלפים היוליאניים ולאיסטריה.
ואולם, מאבקי השליטה נמשכו, וב-1445 עבר התואר "פטריארך של אקוויליה" לוונציה.
מכאן ואילך נשאו בתואר רק ונציאנים.
העיר הרומית העתיקה נמצאת כיום מתחת לעיירה הנוכחית ולשדות החקלאיים שסביבה, ורובה הגדול טרם נחשף.
החפירות הארכאולוגיות הבודדות שנערכו במקום בוצעו לפני יותר ממאה שנה, ובהן נחשף חלק מהמערך העירוני.
כמה מן האזורים שנחשפו מוצגים כיום לציבור בצפונה של העיר, ובהם הפורום, הבזיליקה הרומאית (ברומא העתיקה שימשה הבזיליקה כמבנה ציבור, בית משפט במקרה זה), השוק, אחד משני בתי המרחץ, ושני מכלולי מגורים מפוארים.
חומות העיר המאוחרות יותר נחשפו בחלקן, והארכאולוגים איתרו את התוואי שלאורכו היו בנויות.
מחוץ להן נחשף בית קברות ובו מצבות מרשימות, וכן אמפיתיאטרון.
השרידים המרשימים ביותר של העיר הרומאית הם שרידי הנמל, שורה ארוכה של מחסנים ורציפים שנבנו לאורך גדת הנהר.
מבנים אלו שולבו במערך ההגנה של עיר במאה ה-4. ידוע שגם בגדתו השנייה של הנהר היו מבנים כאלו, אך הם לא נחשפו.
באקוויליה שוכן מוזיאון לארכאולוגיה של האזור.
במוזיאון מוצג אוסף נרחב של פסלים, כתובות, מצבות, זכוכית, אבני חן ומטבעות מאקוויליה וסביבתה.
הבזיליקה המוקדשת לעליית הבתולה (Basilica di Santa Maria Assunta), נבנתה בתחילה בצורת פרסה, ובה מכלול של שלושה אולמות.
משהתברר שמבנה זה אינו עונה על צורכי כל המתפללים והעולים לרגל, נבנה בשנת 345 מבנה גדול במקום הזרוע הצפונית המקורית.
מבנה זה, יחד עם יתר הבזיליקה, נהרס בהתקפתם של ההונים, ולא הוקם מחדש.
כאשר שבו שרידי התושבים לעיר, התרכזו מאמציהם בשיקום האולם הדרומי.
לאחר תקופת הזנחה בעת השלטון הלומברדי, הוחל במאה התשיעית בהקמת מבנה חדש על שרידי המבנה העתיק.
את העבודה יזם הבישוף מקסנטיוס, עם תמיכה כלכלית של קרל הגדול.
למבנה ההולך ונבנה נגרם נזק חמור בעת פלישות המדיארים במאה העשירית, ונזק נוסף נגרם בשל רעידת אדמה בשנת 988. למרות זאת הושלמה העבודה בשנת 1031.
אורכה של הבזיליקה 65.6 מטרים, רוחבה 30 מטרים וגובהה 23 מטרים.
הספינה מחולקת לשלושה מעברים על ידי שני טורים של עשרה עמודים כל אחד; את הספינה חוצה טרנספט שאורכו 42.8 מטרים ורוחבו 9.4 מטרים.
המבנה נבנה בסגנון הרומנסקי, אך יש בו מוטיבים גותיים, שנוספו בעת שהמבנה שופץ בשנת 1348, לאחר רעידת אדמה.
הנושאים המצוירים בפסיפס רבין ומגוונים; יש בהם נושאים סמליים, כמו מאבק בין תרנגול, המייצג את האור, הנצרות, לבין צב, המייצג את האפלה והפגניות, וכן ציורים של ציפורים הקשורות לגן עדן, דיוקנאות של תורמים, סצנות מתוך הברית החדשה וכתובות הקדשה.
בקצהו המזרחי של הפסיפס ישנו ציור של סצנה ימית ובה שנים עשר דייגים המייצגים את השליחים, ולצידם סיפורו של יונה הנביא.
בקצה המזרחי של הבזיליקה נמצאת הקריפטה שנבנתה במאה השישית או שביעית כדי לשמור בה שרידי קדושים.
הקברים אינם נמצאים בקריפטה כיום, אך על קירותיה וקשתותיה יש ציורי פרסקו מן המאה ה-12, המתארים את חיי מרקוס המבשר, הקדוש הרמגורס מאקוויליה (הבישוף הראשון של אקוויליה), את מותו של ישו ואת תרדמת הבתולה.
מעל הקריפטה נמצא המזבח, ובו מאפיינים של אדריכלות הרנסאנס.
הקשת המרכזית של האפסיס מעל המזבח מעוטרת בציורי פרסקו מן המאה ה-11; ציורים אלו כוסו בטיח בתחילת המאה ה-18 ונחשפו מחדש רק ב-1896. ציורים אלו מציגים את המדונה והילד, קדושים ומרטירים, בני המשפחה המלכותית, ואת הבישוף פופו, מייסד הבזיליקה.
מצידה המזרחי של הבזיליקה ניתן לצאת לקריפטה שנחשפה מחדש רק בתחילת המאה ה-20. בקריפטה זו נשמרו פסיפסים מן המאה ה-1, שבמקורם היו שייכים לחווילה רומית, שעליה נבנתה הבזיליקה במאה ה-4. נושאי פסיפסים אלו אינם ברורים, ויש בהם רמזים לפולחנים מסתוריים ואזוטריים.
הכניסה לבזיליקה, ממערב, היא דרך פורטיקו שנבנה בתחילת המאה ה-9, המוביל לאגן טבילה.
הפורטיקו ואגן הטבילה נבנו מחורבותיהם של המבנים הקדומים יותר במכלול הבזיליקה.
אגן הטבילה מתומן בצורתו, ובריכת הטבילה שבו היא בצורת משושה.
צורה זו מייצגת את המונוגרמה הנוצרית כי רו.
אגן הטבילה מוקף באכסדרה התומכת במרפסת.
מרכיב בולט במבנה הבזיליקה הוא מגדל הפעמונים, מבנה מסיבי ששרד בצורתו המקורית מאז שנבנה בשנת 1031. גובהו 73 מטרים, והוא נבנה מאבנים שהובאו מהריסות אמפיתיאטרון רומי סמוך.
מגדל הפעמונים מהווה נקודת ציון גאוגרפית וסמלית לאזור כולו.
אקוומרין , היא אבן חן, סוג של המינרל בריל, שצבעה כחול עד כחול-ירוק הדומה לגוון הים.
האקוומרין הוא אחד מסוגי אבני החן של הבריל.
סוגים נוספים הם האזמרגד הירוק, ההליודור הצהוב, המורגניט הוורוד והגושניט הלבן.
ניתן למצוא אקוומרין ברוב המקומות בהם מוצאים בריל, למשל מברזיל ורוסיה.
מרבצי אבני החן של סרי לנקה הקרויים "חצץ-אבני חן" (בסינהלית "אילאם") מכילים אקוומרין.
בריל צהוב שקוף, כמו זה המצוי בברזיל מכונה לעיתים "אקוומרין כריסוליט".
קורונדום בעל גוון כחול אופייני לאקוומרין קרוי לעיתים "אקוומרין אוריינטלי".
בארצות הברית ניתן למצוא אבני אקוומרין בפסגת הר אנטרו (Antero) ברכס סאוֹוָטש (Sawatch) במרכז קולורדו.
בברזיל יש מכרות אקוומרין במדינות מינאס ז'ראיס, אספיריטו סאנטו ובאהיה.
אבני אקוומרין נאות מופקות בזמביה כמו גם מדגסקר, מלאווי, טנזניה וקניה.
את רוב אבני האקוומרין נוהגים לחמם על מנת להפיק מהם צבע כחול עז יותר.
אבן האקוומרין הגדולה ביותר שנתגלתה עד היום נחפרה ב-1910 בעיר פדרה אזול שבמינאס ז'ראיס, ברזיל.
היא שקלה מעל ל-110 קילוגרם וממדיה היו: אורך 48.5 ס"מ וקוטר 42 ס"מ.
"אקוומרין סנטה מריה" הוא כינוי לאקוומרין בעל צבע כחול-ירקרק עמוק ורווי, הנובע במקור מכריית אבן חן זו ממכרה "סנטה מריה דה איטאבירה" בברזיל.
אבנים עם צבע דומה נקראות כיום "סנטה מריה" ללא קשר למקום מקורן, והן נחשבות ליקרות ונדירות יותר מאקוומרינים אחרים בשל צבען העז.
הצבע הייחודי נגרם על ידי נוכחות ברזל בגביש, והאבנים נחשבות לבעלות בהירות גבוהה (עין נקייה).
יש המייחסים את אקוומרין לאבן החן תרשיש המקראית בחושן.
בתקופת ימי הביניים הייתה אמונה שקסם באמצעות אקוומרין מסוגל להתגבר על רעל.
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד אקוומרין הוא אבן ההולדת של חודש מרץ.
אקוומרין היא אבן החן לכבוד יום השנה ה-19.
האקוומרין היא אבן החן הרשמית של מדינת קולורדו.
אקוויקלוד היא שכבת סלע (או קרקע) אטימה למים.
מי התהום הזורמים לאיטם בתת-הקרקע אינם יכולים לחלחל דרך שכבה זו, ונוטים להצטבר מעל לאקוויקלוד (בתוך שכבת האקווה הרווי).
דוגמאות לסלעים (או קרקעות) היוצרים אקוויקלוד: קירטון, חרסית, חוואר, גבס, גרניט ומלחים שונים.
המשותף לחומרים המרכיבים את שכבת האקוויקלוד הוא היותם בנויים מגרגירים זעירים, שביניהם ישנם מרווחים דקים מאוד, ולכן מים אינם יכולים לחלחל דרכם.
אקוויליבריום (גרמנית: Equilibrium) היא להקת פולק מטאל מגרמניה שהוקמה בשנת 2001.