tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ידיעות עליו ועל סבו, לדוגמה על חגיגת בר המצווה שלו, הופיעו בתקשורת הישראלית.
בשנת 1959 החל ללמוד ארכיטקטורה בטכניון במסגרת העתודה האקדמית.
בשנת 1968 קיבל תואר במדעי החברה מאוניברסיטת תל אביב, אז שלוחה של האוניברסיטה העברית.
בשנת 1969 היה בין החותמים למען מינוי משה דיין לראש ממשלה.
בשנות ה-70 היה סטודנט בניו יורק ועמד בראש ארגון הסטודנטים הישראלים בארצות הברית.
הוא הוסמך לדוקטורט בתקשורת מאוניברסיטת ניו יורק ב-1977 בהדרכתו של ניל פוסטמן.
כתב מאמרים רבים ומספר ספרים בתחום תקשורת ההמונים.
במחצית הראשונה של שנות התשעים היה מרצה בכיר לתקשורת המונים בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2000-1997 שימש דקאן בית הספר לתקשורת במסלול האקדמי המכללה למינהל בתל אביב.
שימש כראש ההתמחות בתקשורת שכנועית משנת 2000 עד שנת 2014 במרכז הבינתחומי הרצליה ואחראי על לימודי התקשורת בבית הספר לאודר לממשל.
בן-אליעזר ניהל מספר קמפיינים ב בישראל, ובהם של מפלגת צומת (בבחירות 1992), של אריה גוראל לעיריית חיפה ב-1993, של חיים רמון ורשימתו הבין-מפלגתית "חיים חדשים" בבחירות להסתדרות ב-1994, ושל יעל גרמן לראשות עיריית הרצליה בשנים 1998 ו-2003.
בן-אליעזר משמש כדרך קבע פרשן בעיתונות, ברדיו ובטלוויזיה בנושאי תקשורת, תעמולה ותדמית.
הוא מחברם של שישה ספרים ועשרות מאמרים בתחומי התקשורת והתעמולה.
רעייתו, דליה, שנפטרה ב-2012, הייתה מורה ומפקחת בתחום לימודי האמנות בכל מוסדות מערכת החינוך.
היא יזמה את לימודי אמנות העיצוב במערכת החינוך והייתה החלוצה בהכללת לימודי האמנות בזרם הממלכתי-דתי ובמגזר החרדי.
בנם אהוד (אודי) כיהן כתובע הצבאי הראשי והשתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
מי מפחד מהטלוויזיה, הוצאת עם עובד, 1980.
הממלכה השביעית: סוגיות בתקשורת המונים, הוצאת המכללה למינהל בתל אביב, 1990.
תעשיית הפיתויים: על תעמולה ופוליטיקה, על דת ומסחר ועל מה שביניהם, הוצאת המכללה למינהל בתל אביב, 1997.
בין תקשורת לפרופגנדה, ביתן הוצאה לאור, 2003.
יריב אישי - סיפור חיים, הוצאת כותרים, 2017.
ירי ספורטיבי הוא שם כולל לענפי ספורט הכוללים תחרויות ירי וקליעה למטרות נייחות או ניידות במגוון סגנונות, המבוצעות במגוון סוגי כלי נשק.
בין ענפי הירי הספורטיבי ניתן למצוא ענפים אולימפיים כגון קליעה, בהם נעשה שימוש ברובה או אקדח בקוטר זעיר, או ירי בצלחות חרס, המבוצע ברובה ציד, וענפים שאינם אולימפיים כגון ירי מעשי, המדמה מצבים דינאמיים של הגנה עצמית, או ספורטינג (ירי דינאמי המדמה מתווי ציד).
ישנן תחרויות ספורט המשלבות ירי ספורטיבי עם ענפים אחרים, כגון הביאתלון.
עם זאת לא נהוג לכלול ענפים מסוג זה תחת הגדרת ירי ספורטיבי.
ישנן מדינות בהן גם ציד מוגדר כירי ספורטיבי.
בשנת 1900 הוכנסה לאולימפיאדת פריז תחרות ירי בפסיונים.
בשנים האחרונות ארגוני ספורט רבים מתנגדים לשימוש בכינוי זה מטעמי אידאולוגיה והגנת החי.
בשפות שונות, ענף הציד נקרא גם ספורט סינגטי.
בישראל ציד לא מוגדר כספורט ואינו כלול בהגדרת ירי ספורטיבי.
ענפי הירי הספורטיבי ממוינים בהתאם לסוג כלי הנשק, קוטרו, סוג ותצורת מטרות, המרחק מהמטרה וניידות.
העוסקים בספורט זה נקראים קלעים (בתחומים האולימפיים) או ספורטאי ירי (כמו במקרה של ירי מעשי).
בעברית קיים בלבול בין המושגים ירי ספורטיבי, ירי אולימפי וקליעה, עם זאת לא כל ירי ספורטיבי הוא ענף אולימפי, ולא כל פעילות קליעה נעשית לצורכי ספורט (קליעה צבאית או צליפה, למשל).
ירי אולימפי יכול לכלול רק ענפים מסוימים מתחום רחב יותר (כמו במקרה של ירי בצלחות חרס).
ככלל, נהוג בעברית לחלק את המושג ירי ספורטיבי לירי אולימפי וירי מעשי, אף כי קיימים תחומים ש"נופלים" בין ההגדרות.
קשתות היא ענף קליעה, אולם אינה ענף ירי.
ספורטאים העוסקים בענף זה נקראים קשתים ולא קלעים.
הגדרה זו נכונה גם לקשת מוצלבת, על אף שמנגנון הירי בה כולל הדק.
יריב גדעון לוין (נולד ב־22 ביוני 1969, ז' בתמוז ה'תשכ"ט) הוא פוליטיקאי ישראלי המכהן כסגן ראש ממשלת ישראל וכשר המשפטים, כשר לשירותי דת, כשר העבודה וכשר ירושלים ומסורת ישראל וחבר הכנסת מטעם סיעת הליכוד.
בעבר שימש כיו"ר הכנסת, שר התיירות, השר לביטחון פנים, יו"ר הקואליציה, יו"ר ועדת החוץ והביטחון ויו"ר ועדת הכנסת.
לוין הוא עורך דין במקצועו.
לוין נולד בשכונת קטמון בירושלים ב־1969. אימו גאיל (לבית קפלן) הייתה מנהלת מחלקת אסיה ואפריקה בספרייה הלאומית, חברה בתנועת החרות, בתם של מיכאל וקייטי קפלן, שהיו חברי האצ"ל, ודודה אליהו לנקין היה ממפקדי הארגון.
אביו, אריה לוין, היה פרופסור באוניברסיטה העברית וחתן פרס ישראל לבלשנות.
סנדקו היה השר מנחם בגין, לימים ראש ממשלת ישראל.
לוין סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר בויאר בירושלים.
בצה"ל שירת ביחידה 8200 שבחיל המודיעין, עסק בתרגום מערבית ולאחר מכן היה מפקד מגמה באולפן לתרגום ערבית.
ב־1995 חיבר מילון למונחים כלכליים עברי־ערבי־אנגלי, ערבי־עברי־אנגלי, אנגלי־ערבי־עברי, אשר יצא לאור בהוצאת קסת.
מהדורה שנייה יצאה בהוצאת מינרוה בשנת 2010. המילון זכה בפרס "מילה בסלע" של חיל המודיעין לעבודות בתחום התרגום.
לוין הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ועסק כעורך דין בתחום המסחרי־אזרחי.
פעילותו הציבורית של לוין החלה בתא הסטודנטים של הליכוד באוניברסיטה העברית בירושלים, שם שימש דובר ולאחר מכן סגן יו"ר התא.
בשנת 1997 עמד בראש צוות ההקמה של סניף הליכוד בעיר מודיעין, ובשנת 2003 נבחר לתפקיד יו"ר הסניף.
לוין שימש ראש מטה יום הבחירות של חיים ביבס בבחירות לעיריית מודיעין ב־2003. היה נציג מתנגדי תוכנית ההתנתקות בוועדת הפיקוח על משאל המתפקדים שנערך בקרב חברי הליכוד, ומהפעילים הבולטים במאבק הפנימי שהתחולל בליכוד סביב תוכנית ההתנתקות, וייצג את חברי הכנסת שהתנגדו להתנתקות בהליכים משפטיים שונים.
בשנת 2006 מונה על ידי יו"ר הליכוד בנימין נתניהו לעמוד בראש המטה לביקורת השלטון שהוקם בליכוד, על מנת לרכז פעילות אופוזיציונית של התנועה מול ממשלת אולמרט.
במסגרת פעילות זו עתר לוין לבג"ץ נגד ראש הממשלה, בדרישה למנות שר רווחה לאחר תקופה ארוכה בה לא אויש התפקיד, בטענת חוסר סבירות.
כמו כן, היה חבר בפורום משפטי למען ארץ ישראל.
לצד פעילותו הציבורית במסגרת הליכוד, לוין היה שותף להקמתה של סיעת מח"ץ – משפטנים חדשים צעירים, אשר התמודדה לראשונה בבחירות למוסדות לשכת עורכי הדין בשנת 1999. לוין, שהוצב בראש רשימת הסיעה, נבחר כחבר המועצה הארצית של הלשכה וכחבר ועד מחוז ירושלים מטעמה.
בבחירות שהתקיימו בקרב חברי המועצה הארצית, נבחר לוין לתפקיד סגן ראש הלשכה.
בנוסף, עמד לוין בראש ועדת עורכי הדין השכירים של הלשכה.
בבחירות שנערכו למוסדות הלשכה בשנת 2003 הגדילה סיעת מח"ץ את כוחה, ובעקבות זאת כיהן לוין בשנים 2003–2005 בתפקיד ממלא מקום ראש הלשכה.
במסגרת פעילותו בלשכה היה שותף לפרויקט הסיוע המשפטי שלה, "שכר מצווה", וכן הוביל שורה של רפורמות בכללי האתיקה של עורכי הדין.
לוין היה מיוזמי משוב השופטים, במסגרתו נבחנה התנהלות השופטים באולמות המשפט.
תוצאות המשוב פורסמו על ידי לשכת עורכי הדין.
כמו כן, בסוף כהונתו של אהרן ברק כנשיא בית המשפט העליון, סיכל לוין מסורת ארוכת שנים שבמסגרתה הלשכה מוציאה לאור ספר מיוחד לכבוד הנשיא היוצא.
הייתה זאת הפעם הראשונה בה בוטל מנהג זה.
בנוסף, בטרם נבחר לראשונה לכנסת היה לוין חבר בעמותת הפורום המשפטי למען ישראל.
בתקופה זו, קיים לוין קשרים עם הקבלן דוד אפל.
המשטרה האזינה, בעקבות צו משפטי, לקווי טלפון בביתו של אפל, ובבקשות המשטרה נטען כי לוין הבטיח לקדם את מועמדיו של אפל בוועדה לבחירת דיינים.
לוין עצמו כלל לא נחקר בעניין.
לוין התמודד בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד לכנסת השבע עשרה, הוצב במקום ה-43 ולא נבחר לכנסת.
בבחירות לכנסת השמונה עשרה נבחר כנציג מחוז השפלה, הוצב במקום ה-21 ונבחר לכנסת.
הוא כיהן כיו"ר ועדת הכנסת בו הוביל גיבוש של תקנון חדש לכנסת.
בנוסף, כיהן כנציג הכנסת בוועדה לאיתור מועמדים למשרת היועץ המשפטי לממשלה, ויזם יחד עם ח"כ משה גפני את ביטול נציב הדורות הבאים.
ארגון הגג הסביבתי "חיים וסביבה" וכן התאחדות הסטודנטים נאבקו נגד הצעת החוק, אולם הליך החקיקה הושלם בדצמבר 2010, ומרבית סמכויותיו הועברו למרכז המחקר והמידע של הכנסת.
בנוסף, עמד בראש הוועדה המשותפת לוועדת הכנסת ולוועדת החוקה, חוק ומשפט, שאישרה את חוק יסוד: משאל עם בנובמבר 2010. ביולי 2011 מונה ליו"ר קבוצת הידידות הפרלמנטרית עם סיירה לאון, במהלך כהונתו בכנסת השתתף בהגשת 129 הצעות חוק, מתוכן 40 אושרו.
בבחירות המקדימות לכנסת התשע עשרה הגיע למקום ה-9, הוצב במקום ה-17 ברשימת הליכוד – ישראל ביתנו ונבחר לכנסת.
כיהן כיושב ראש הקואליציה, יו"ר סיעת הליכוד – ישראל ביתנו, נציג בוועדה למינוי היועץ המשפטי לממשלה, יו"ר השדולה למען ארץ ישראל (יחד עם ח"כ אורית סטרוק).
בינואר 2014 מונה ליו"ר קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל־פנמה.
במאי 2014 מונה ליו"ר ועדת הכנסת, כחלק מהסכם רוטציה בינו לבין ח"כ זאב אלקין.
במקביל, מונה ליושב ראש הוועדה לתקציב הביטחון.
בנובמבר 2014 החליף אותו ח"כ אלקין כיושב ראש הקואליציה.
בדצמבר אותה שנה התחלפו השניים בתפקידיהם בוועדות, ולוין היה ליושב ראש ועדת החוץ והביטחון.
בכנסת זו אושרו 38 חוקים שהיה בין יוזמיהם, ביניהם חוק יסוד: משאל עם וחוק יסוד: נשיא המדינה (תיקון – איסור שחרור רוצחים).
בנוסף יזם יחד עם ח"כ איילת שקד את הצעת חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, שהובילה לפולמוס בקואליציה, מנעה את הצגתה להצבעה בכנסת, והיה בין הסיבות להקדמת הבחירות לכנסת העשרים.
בבחירות המקדימות שהתקיימו לרשימת הליכוד לכנסת העשרים נבחר לוין במקום ה־9, ודורג במקום ה־10 ברשימת המפלגה.
לאחר שנבחר שוב לכנסת, לוין שימש כחבר בצוות המשא ומתן הקואליציוני של הליכוד, וכן כיו"ר ועדת החוץ והביטחון הזמנית של הכנסת.
ב־14 במאי 2015 מונה לוין בממשלת ישראל ה־34 לשר התיירות, לשר המקשר בין הממשלה לכנסת ולנציג ראש הממשלה בוועדת השרים לענייני חקיקה.
בנוסף, שימש זמנית כשר לביטחון פנים עד למינויו של גלעד ארדן ב־25 במאי.
כשר התיירות, גיבש תוכנית לפיתוח התיירות בישראל שהדגישה את ישראל גם כיעד לנופש לצד תיירות דתית והיסטורית.
בתקופה זו שודרגו תשתיות מרכזיות, כולל חופים באזור המלונות הדרומי בים המלח.
במהלך כהונתו גדל מספר התיירים ביותר מ-40%, מ-2.8 מיליון בשנת 2015 לכ-4.55 מיליון בשנת 2019, וההכנסות מתיירות נכנסת עמדו על כ-23 מיליארד ש"ח.
כשר המקשר בין הממשלה לכנסת, קידם את חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי.
ב־23 בדצמבר 2018 מונה לממלא מקום שר הקליטה, בעקבות פרישת סופה לנדבר, וסיים תפקיד זה ב־9 בינואר 2019 לאחר החלפתו ביואב גלנט, כדי שיישאר חבר קבינט.
בבחירות המקדימות שהתקיימו לרשימת הליכוד לכנסת העשרים ואחת, נבחר לוין במקום ה-6, ולפיכך דורג במקום ה־7 ברשימה.
לאחר כישלונו של נתניהו בהרכבת ממשלה, הכנסת התפזרה, והתחיל משבר פוליטי שכלל בחירות תכופות.
בבחירות לכנסת ה־22 נבחר לוין מהמקום ה־8 בגלל מיזוג עם מפלגת "כולנו" ושריונו של משה כחלון במקום ה-5, אך גם זו התפזרה במהרה.
בבחירות לכנסת ה־23 שב למקום ה־7 בעקבות פרישת כחלון.
בתקופה זו, שבה לא הוקמה ממשלה חדשה, הממשלה ה־34 המשיכה לכהן כממשלת מעבר, ולוין כיהן כשר התיירות וכשר המקשר בין הממשלה לכנסת.
כהונה ראשונה כיושב ראש הכנסת (2020–2021)
עם תחילת כהונתה של הכנסת העשרים ושלוש, ולאחר שפעם נוספת לא הושגה הכרעה בבחירות, מועמדו הטבעי של הליכוד לתפקיד יושב ראש הכנסת היה היו"ר המכהן, יולי אדלשטיין.
מאחורי הקלעים התנהל משא ומתן להקמת ממשלת אחדות לאומית של הליכוד עם מפלגת כחול לבן.
רוב חברי הכנסת דרש לקיים בהקדם הצבעה על בחירתו של יו"ר.
אדלשטיין סירב לקיים הצבעה טרם הקמת ממשלה חדשה, על־מנת למצות את המגעים להקמת ממשלת אחדות.
לאחר פסיקת בג"ץ כי עליו לקיים בהקדם הצבעה שכזו, התפטר אדלשטיין מתפקידו מבלי לקיים את ההצבעה.
בהצבעה, שהתקיימה בסופו של דבר, נבחר לתפקיד בני גנץ, יו"ר כחול לבן, עד להקמת ממשלה חדשה.
במסגרת המגעים להרכבת הממשלה, שהפכו גלויים, כחול לבן דחתה על הסף את האפשרות שאדלשטיין ימונה שוב לתפקיד בשל סירובו לקיים את פסיקת בג"ץ.
לאור זאת נבחר לוין על ידי סיעת הליכוד כמועמדה לתפקיד יושב ראש הכנסת.
לאחר שנבחר בהצבעת הסיעה, התפטר מהממשלה, על־מנת לעמוד בעקרון הפרדת הרשויות.
ב־17 במאי 2020, יום הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, ולאחר שגנץ התפטר מהתפקיד, נבחר לוין, ברוב של 73 חברי הכנסת העשרים ושלוש, לתפקיד יושב ראש הכנסת.
מאחר שלא עבר חוק התקציב במועד הנקוב בחוק, אף הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוקדמו במהרה, והתקיימו כשנה לאחר הבחירות הקודמות.
אף לקראת בחירות אלה לא התקיימו בחירות מקדימות לרשימת הליכוד, אך בשל כהונתו של גלעד ארדן כשגריר ישראל באו"ם ובארצות הברית ופרישתו מהמפלגה של גדעון סער, נבחר לוין לכנסת העשרים וארבע מהמקום החמישי ברשימה.
לוין כיהן כיו"ר הכנסת עד 13 ביוני 2021, עת נבחר מיקי לוי לתפקיד.
ב־13 ביוני 2021, עם כינונה של ממשלת ישראל השלושים ושש, חזר לוין להיות ח"כ מן המניין בשורות האופוזיציה יחד עם כל חבריו לסיעת הליכוד, ונבחר להיות יו"ר הסיעה ומרכז האופוזיציה.
מעט יותר משנה לאחר מכן, בבחירות המקדימות בליכוד שנערכו לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, נבחר לוין למקום הראשון מבין המתמודדים ברשימה הארצית, מה שמיקם אותו במקום השני ברשימת הליכוד לבחירות.
כהונה שנייה כיושב ראש הכנסת (2022)
לאחר הבחירות לכנסת העשרים וחמש המליצו 64 חברי כנסת על בנימין נתניהו לתפקיד ראש הממשלה.
כחלק מההסכמים בין נתניהו לשותפיו הקואליציוניים הוחלט לקדם חקיקה עוד לפני השבעת הממשלה.
עקב התנגדותה של האופוזיציה המסתמנת לשינויי חקיקה אלה, ורצונו של גוש נתניהו לשלוט בסדרי החקיקה, ביקשו רוב חברי הכנסת מיושב ראש הכנסת המכהן, מיקי לוי, לקיים הצבעה לבחירת יו"ר כנסת חדש עוד לפני הקמתה של ממשלה חדשה.
מכיוון שבשלב זה עדיין לא הוחלט בקואליציה המסתמנת את מי למנות לתפקיד, סוכם עם יריב לוין שהוא ימונה לתפקיד, אך יתפטר ממנו לפני השבעת הממשלה, על מנת שיהיה ניתן לבחור חבר כנסת אחר לתפקיד.
בהתאם לכך, ב־13 בדצמבר 2022 בחרה הכנסת העשרים וחמש בלוין כיו"ר הכנסת.
שבועיים לאחר מכן, ב־27 בדצמבר, התפטר לוין מתפקידו, על־מנת שיוכל להתמנות לשר המשפטים יומיים לאחר מכן עם השבעת הממשלה החדשה.
ב־29 בדצמבר 2022 מונה יריב לוין לשר המשפטים ולסגן ראש הממשלה.
שישה ימים לאחר מכן, ב־4 בינואר 2023, הציג רפורמה מקיפה במערכת המשפט שכללה שינוי בהרכב הוועדה לבחירת שופטים, הגבלת סמכות בתי המשפט לפסול חוקים, פסקת התגברות ברוב 61 חברי כנסת, צמצום עילת הסבירות והפיכת חוות דעת היועצים המשפטיים להמלצות בלתי מחייבות, ובכך מיקד את עיקר עשייתו.
הרפורמה עוררה מחאה ציבורית רחבה והפגנות קבועות ליד ביתו.
במאי 2023 טען לוין כי המוחים פועלים בשיתוף ממשלת ארצות הברית, והאשים את מתנגדיו בשליטה במערכת המשפט, בכלכלה ובתקשורת.
ארגוני המחאה טענו כי לוין מפיץ תאוריות קונספירציה, ודבריו זכו לביקורת פוליטית מצד בני גנץ, אביגדור ליברמן, והכחשה מצד וושינגטון.
ביולי 2023 אישרה הכנסת את החוק הראשון במסגרת הרפורמה – תיקון לחוק יסוד: השפיטה המונע שימוש בעילת הסבירות לביקורת שיפוטית על החלטות ממשלה ושרים.
למרות פנייה אליו מצד שר הביטחון יואב גלנט, לוין התנגד להצעות פשרה.
מאז תחילת כהונתו, נמנע לוין מלכנס את הוועדה לבחירת שופטים, מה שהוביל לירידה במספר השופטים בבית המשפט העליון (מ-15 ל-11) ובערכאות נוספות.
עם פרישת הנשיאה אסתר חיות לא מונה נשיא קבוע לעליון לראשונה מקום המדינה והמשנה לנשיא עוזי פוגלמן שימש כממלא מקום נשיא בית המשפט.
בנובמבר 2023 הוסכם על החזרת שופטים שפרשו כ"שופטים עמיתים".
לוין המשיך לקדם את הרפורמה המשפטית שלו גם בזמן כהונתה.
הצעדים הללו עוררו ביקורת ציבורית, כי הם נתפסו כהפרה של ההבטחה של הממשלה להתמקד רק במלחמה.
לאחר שלוין נמנע במשך חודשים רבים מכינוס הוועדה לשם בחירת נשיא בית המשפט העליון, בג"ץ חייב אותו לאפשר בחירת נשיא קבוע, ולוין הציע את כלל שופטי העליון, מלבד פוגלמן שעמד לפרוש.
בספטמבר 2024 הורידה חברת הדירוג "מוד'יס" את דירוג האשראי של ישראל, בין היתר בשל עיכוב מינויי שופטים מצד לוין.
בינואר 2025 בחרה הוועדה את יצחק עמית לנשיא בית המשפט העליון בישיבה שלוין וחברי קואליציה החרימו, ולוין הודיע שאינו מכיר במינוי ואף החרים את הנשיא עמית באירועים רשמיים.
כחלק מחרם זה נמנע לוין מלכנס את הוועדה לבחירת שופטים, ובית המשפט המחוזי מרכז ובית המשפט המחוזי בבאר שבע מתפקדים ללא נשיא.
בפברואר 2026 ציינה היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב מיארה בתגובתה לעתירה שהוגשה בנוגע לאי כינוס הוועדה לבחירת שופטים כי לוין "פועל בניגוד לחוק ופוגע בציבור, כאשר הוא מונע בחירת שופטים לבתי משפט השלום והמחוזי למעלה משנה, למרות העומס החריג על מערכת המשפט בישראל".
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2024 קידם את מועמדותו של נציג הליכוד, העבריין המורשע רפי חיים־קדושים למועצת העיר הרצליה.
ב־9 במאי 2024 סיים את תפקידו נציב תלונות הציבור על השופטים השופט בדימוס אורי שהם לראשונה מבלי שמונה לו מחליף, בעקבות מחלוקת בין בין לוין, שביקש למנות את השופט המחוזי בדימוס דוד רוזן, לממלא מקום נשיא בית המשפט העליון עוזי פוגלמן, שדרש למנות לתפקיד שופט בית המשפט עליון בדימוס.
שהם שלח מכתב חריף לשופטים בו האשים את לוין בפגיעה בשלטון החוק ובאמון הציבור במערכת המשפט.
בעקבות כך מינה לוין לתפקיד את אשר קולה, סגן נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת בדימוס.
במרץ 2025 החל לוין לקדם את הדחת היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב־מיארה על ידי ועדת שרים בראשות עמיחי שיקלי, לאחר שהממשלה כשלה בניסיונה לאייש ועדת איתור המורכבת ממומחים שתדון בהדחתה של בהרב-מיארה.
הוועדה המליצה על פיטוריה של בהרב־מיארה, וב-4 באוגוסט 2025אישרה הממשלה את ההמלצה.
בספטמבר 2025 הורה בג"ץ לממשלה לנמק את ההחלטה על ההדחה וקבע כי ההכרעה בנושא צריכה לעבור לוועדת האיתור.
הממשלה הגיבה כי תסכים לחזור לוועדת גרוניס רק בתנאי שהוועדה תוכל להתכנס ללא שר משפטים לשעבר או יועץ משפטי לשעבר, זאת לאחר שלא הצליחה למצוא אחד כזה שיתמוך בהדחה.
באוקטובר דחה בג"ץ את התנאי שהציבה הממשלה ופסק כי הממשלה צריכה לדבוק בהליך פיטורים באמצעות הוועדה.
ב־29 ביולי 2025, לאחר פרישת שרי ש"ס מהממשלה על רקע אי־קידום חוק הגיוס, מונה לוין לממלא מקום שר בשלושה משרדים – משרד הפנים, המשרד לשירותי דת ומשרד העבודה.
וב־7 בספטמבר 2025 מונה להיות ממלא מקום השר במשרד ירושלים ומסורת ישראל במקום מאיר פרוש מיהדות התורה.
לוין בחר לתפקיד זה את השופט בדימוס יוסף בן חמו, אך בג"ץ פסל גם את המינוי הזה, מכיוון שלא עמד בתנאים אלו.
ב-22 בינואר 2026 חשף לוין אסטרטגיה על פיה במקרה שהקואליציה תזכה בבחירות הבאות בית המשפט העליון יצטמצם ל-6 שופטים בלבד, בשל סיום קדנציות של שופטים רבים.
כך יאלץ בית המשפט להסכים למינויים בהם תחפוץ הקואליציה ואם לא יסכים לכך יכחד.
לוין מחזיק בדעות ימניות בנוגע לשאלות הסכסוך הישראלי־פלסטיני, ארץ ישראל השלמה וההתנחלויות.
הוא מתנגד להקמת מדינה פלסטינית ותומך במימוש זכותו של העם היהודי על כל ארץ ישראל.
לוין תמך במדיניות ראש הממשלה בנימין נתניהו להעברת כספים קטאריים לממשל חמאס ברצועת עזה.
הוא נימק את תמיכתו בכך שהמהלך מהווה "ניסיון נוסף כדי למנוע עימות" רחב היקף, והצדיק את המדיניות ככזו שהוכיחה את עצמה בשמירה על הגבולות תוך הימנעות מפעולות צבאיות.
עמדה זו, הדוגלת בהימנעות מהסלמה צבאית רחבה באמצעות הסדר כלכלי, עוררה ביקורת ציבורית, כשהעברת הכספים התפרשה כ"דמי פרוטקשן" וכניעה לאיומי החמאס.
בשנת 2013 אמר לוין, על רקע המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים, שאילו ראש הממשלה בנימין נתניהו יקדם הסדר מדיני הכולל פינוי יישובים, הוא יתפטר מהכנסת.
יריב לוין נמנה עם מבקרי מערכת המשפט בישראל.
בראיון שנתן לעלון השבת של מפלגת "ארץ ישראל שלנו" ב־2012 אמר שעל המערכת המשפטית, ובעיקר על בית המשפט העליון, "השתלטה קבוצת מיעוט שמאלנית קיצונית, שמנסה להכתיב את ערכיה לחברה כולה".
לשיטתו, קיים פער עמוק בין פסיקות העליון בנושאי דת ומדינה לבין התפיסות המסורתיות של מרבית הציבור, מצב שלדבריו מסכן את קיומה של המדינה.
לוין שולל את תפיסת "שומרי הסף" ואת ה"אקטיביזם הייעוצי", שלטענתו מניחים כי נבחרי הציבור חשודים מראש, ומתנגד נחרצות להתערבות בג"ץ, כמו ביטול חקיקה ראשית של הכנסת או בפעולות הרשות המבצעת.
אף על פי כן, באפריל 2023 הודה כי המצב אותו קידם במסגרת הרפורמה המשפטית, עולולה לאפשר מצב בו קואליציה תשתלט על בית המשפט העליון ותביא למצב ששלושת הרשויות הופכות לרשות אחת, מצב שאינו יכול להתקיים במדינה דמוקרטית.
לצד זאת, הוא הדגיש את הצורך בשופטים המבינים את הצרכים הדמוגרפיים של הציבור היהודי, כפי שהמחיש בהתייחסותו לרכישת דירות על ידי ערבים ביישובים יהודיים בגליל לעומת בג"ץ קציר.
במישור הפלילי והאתי, לוין הביע תמיכה בשינוי אופן מינוי השופטים, כולל קיום שימוע ציבורי למועמדים לעליון.
ביחס לתיק 1000, טען כי קבלת טובות הנאה על ידי בנימין נתניהו היא לכל היותר עבירת אתיקה ולא עבירה פלילית.
במישור הביטחוני, לוין קשר בין מערכת המשפט למחדלים ביטחוניים, וטען כי "הקונספציה המשפטית" הגבילה את יכולת התגובה הצבאית בגבול עזה.
בסוגיית חקירת אירועי השבעה באוקטובר, הוביל לוין התנגדות עקבית להקמת ועדת חקירה ממלכתית על ידי נשיא בית המשפט העליון יצחק עמית, בנימוק שבית המשפט עצמו צריך להיות מושא לחקירה.
בנובמבר 2025 הועמד לוין בראש ועדת שרים לבחינת הקמת ועדת חקירה והרכבה, אך בדצמבר 2025 החליפו נתניהו בראשות הוועדה.
לוין נשוי ליפעת, בתו של יעקב שמאי, שהיה חבר הכנסת מטעם הליכוד, ואב לשלושה ילדים.
יריב יצקן (נולד ב-25 ביולי 1975) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 2 מטר ששיחק בעמדת הקלע.
כיום משמש יצקן כעוזר מאמן במכבי ראשון לציון.
יצקן ממוקם במקום ה-102 בדירוג קלעי ליגת העל בכל הזמנים עם 2,496 נקודות ב-15 עונות בליגה.
יצקן החל את קריירת המשחק שלו בהפועל ירושלים.
בעונתו הראשונה בה מיעט לקבל דקות ולכן עבר למכבי ירושלים מלאומית ב', אך גם בה מיעט לשחק.
לאחר מכן חזר להפועל ירושלים, עימה שיחק גם בגביע ספורטה.
בעונת עבר להפועל חולון ובעונה שלאחר מכן חזר לירושלים וזכה עימה בגביע המדינה.
את עונת החל בירושלים ובאמצע העונה עבר לעירוני רמת גן.
לאחר המעבר לרמת גן החל יצקן לקבל דקות משמעותיות.
הוא שיחק ב-17 משחקים בהם קלע 10 נקודות בממוצע למשחק.
בעונה שלאחר מכן הוא שיחק 27 משחקים בהם קלע 10.1 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת הציג את יכולת השיא שלו בקריירה כשקלע 13.1 נקודות, הוריד 1.7 ריבאונדים ומסר 1.1 אסיסטים בכ-26.3 דקות בממוצע במשחק.
בעונת עבר יצקן למכבי חיפה, בה שיתף פעולה עם אחיו יון יצקן.
בחיפה העמיד ממוצעים של 10.8 נקודות, 2.1 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים בכ-27.2 דקות למשחק.
בעונה שלאחר מכן שיחק בבני השרון, במדיה שיחק 40 משחקים בהם קלע 10.3 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת שב לעירוני רמת גן, בה קלע 15.3 נקודות בממוצע למשחק ובעונה שלאחר מכן שיחק במכבי פתח תקווה.
בעונת חתם יצקן בקבוצת לה האבר מהליגה הצרפתית הראשונה ושיחק בה למשך שנה.
בעונת חתם יצקן בקבוצת שארלוויל מהליגה הצרפתית השנייה ושיחק בה במשך שנתיים, בהן העמיד ממוצעים של 12 נקודות, 1.6 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
לאחר מכן שב לליגת העל וחתם בעירוני אשקלון וב-2008 חזר לשחק בעירוני רמת גן, ובעונה אחת במדיה השיג ממוצעים של 10.1 נקודות, 2.3 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק בכל המסגרות והוביל אותה להישארות בליגת העל.
בעונת עבר יצקן לשחק בהפועל חולון, ולאחר עונה בינונית למדי, שב לעירוני רמת גן, שעונה לפני כן ירדה לליגה הלאומית.
בתחילת עונת 2012/13 חתם בקבוצת מכבי מעלה אדומים מהליגה הארצית.
ב-30 בספטמבר 2013 יצקן חתם בקבוצת בית"ר ירושלים בכדורסל מליגה א' כדי לעזור לקבוצה לעלות לליגה הארצית וזאת אחרי שזכתה בגביע האיגוד וסיימה את עונת המשחקים 2012-13 בליגה ב' ללא הפסד.
בעונת 2024/2025 החל יצקן לשחק בקבוצת הפאפאסל ערמונים אביגור אותה הצעיד לאורך הליגה ללא אף הפסד
יריב אזרחי (תרס"ד; 1904 - כ"ח באדר תשס"ב; 12 במרץ 2002) היה כנר, מוזיקאי, מבקר מוזיקה, מלחין ומורה למוזיקה, מנהל קונסרבטוריון רון שולמית.
נולד ב-1904 בירושלים בשם אסא יריב משה קרישבסקי לבתיה ולמרדכי אזרחי-קרישבסקי.
בגיל צעיר עברה המשפחה לתל אביב הקטנה, ובה גדל.
בילדותו למד כינור בקונסרבטוריון שולמית ביפו, תחת ניהולו של משה הופנקו, לימים גיסו.
ככנר מצטיין הופיע כסולן באירועים חשובים, ובשנת 1927 יצא לשלוש שנות השתלמות בווינה.
בשנת 1930 הופיע אזרחי כסולן עם תזמורת הקונסרבטוריון בקונצרט שנערך לכבודו של פרופסור אלברט איינשטיין, בהשתתפות הנציב העליון סר הרברט סמואל.
כמו כן השתתף בקונצרטים הראשונים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של ארתורו טוסקניני.
בשנות השלושים, עם גלי עליית היהודים מגרמניה, הוקמו באזור תל אביב, לצד קונסרבטוריון "שולמית", עוד שמונה קונסרבטוריונים ללימודי מוזיקה.
אחד מהם היה קונסרבטוריון "רון", בהנהלת אזרחי, שהוקם בשנת 1936. רבים מילדי תל אביב והסביבה למדו אצל אזרחי, שהיה המורה הבכיר לכינור בתל אביב.
הוא הקים תזמורת כלי מיתר והשתתפו בה כמה מתלמידיו, ובהם נתיבה בן-יהודה.
הוא ראה במוזיקה ובהוראתה את ייעוד חייו.
ביתו בן שלוש הקומות ברחוב אבן גבירול בתל אביב (מול מגדל המאה של היום) שימש בית לקונסרבטוריון ובחדריו התנהלו לימודי המוזיקה של התלמידים הצעירים.
בנו ירון אזרחי כתב עליו: "למרות שבמלחמת הקוממיות הוא היה מבוגר מכדי להתגייס, היה משהו מן המאבק, מן האחיזה בחיים, בדרך שבה התעקש לנגן, לקיים קונצרטים וללמד מוזיקה בעת שמלחמה עקובה מדם התחוללה מסביב".
בשנת 1961 התאחדו "רון" ו"שולמית" לקונסרבטוריון אחד, תחת השם "קונסרבטוריון רון שולמית", שנוהל על ידי אזרחי עד שנת 1991. בין תלמידיו היו יצחק פרלמן ושלמה מינץ.
בשנותיו המאוחרות, עם גלי העלייה מברית המועצות, סייע למוזיקאים עולים וטיפח את הכישרונות הצעירים שבהם.
זכה בתואר "יקיר תל אביב" על תרומתו לחיי המוזיקה בעיר.
מלבד פעילותו המוזיקלית בתחום ההוראה והנגינה הקלאסית, היה יריב אזרחי מלחין של שירים ופזמונים מן התקופה שלפני קום המדינה, ונחשב המלחין הראשון יליד הארץ.
אחד מלחניו הידועים הוא לשירו של המשורר דוד שמעוני, "ואף על פי כן" ("ואף על פי כן ולמרות הכול ארץ, ארץ, ארץ ישראל") שנכתב בעקבות מאורעות תרפ"ט.
השיר זכה לארבעה לחנים, ולחנו של אזרחי היה הראשון, ואף הושר במסיבות "עונג שבת" באוהל שם בתל אביב, בהשתתפות חיים נחמן ביאליק.
לחן אחר חובר על ידו לאחד משירי עין חרוד הידועים, "טיילתי בעמק", למילותיו של אהרון בן ישי.
במקביל לפעילותו המוזיקלית שימש אזרחי מבקר מוזיקה בעיתונות הארץ-ישראלית והישראלית.
בשנות השלושים כתב ביקורת מוזיקלית בהארץ.
בעקבות זאת הוא הוזמן על ידי אברהם שלונסקי לכתוב ביקורת מוזיקלית בשבועון "כתובים".
במשך כחמישים שנה היה מבקר מוזיקלי בעיתונים שונים, ובהם ידיעות אחרונות והבוקר, ובין השורות היה משלב מזיכרונו אנקדוטות מהעבר המוזיקלי של ארץ ישראל בתקופת היישוב.
אזרחי נישא לחנה דיזנהויז (1981-1906), שעלתה מפולין לארץ ישראל בהיותה בת 17, בתם של חיה ושלמה דיזנהויז (מייסד חברת הנסיעות דיזנהאוז).
למדה כימיה וספרנות והייתה מנהלת הספרייה, מרצה ואוצרת במוזיאון תל אביב.
אחותו, הפסנתרנית לינה (רחל לאה) הופנקו, הייתה נשואה לכנר והמוזיקאי משה הופנקו, שניהל את קונסרבטוריון שולמית.
ילדיו היו ירון אזרחי, שהיה פרופסור למדע המדינה, והמוזיקאית עופרה ברושי (הנשואה לארכאולוג מגן ברושי), שהקימה את הסניף של "רון שולמית" בירושלים.
בת דודו היא יהודית ויצמן, אמו של עזר ויצמן.
יריב אופנהיימר (נולד ב-5 בדצמבר 1976) הוא פעיל שמאל פוליטי ישראלי, לשעבר מנכ"ל, מזכ"ל ודובר תנועת "שלום עכשיו" וכיום חבר הנהלת הארגון, בנוסף להיותו מנהל קואליציית שתי המדינות בארגון "יוזמת ז'נבה".
סבו של אופנהיימר, גרשון שץ, היה ממייסדי בית"ר וחבר ב"ברית הבריונים" ובלח"י, ואף סבתו, סוניה שץ, הייתה פעילת לח"י.
אופנהיימר גדל ברמת גן והוא בוגר תיכון בליך בעיר.
ב-1995 התגייס לצה"ל ושירת כמ"כ טירונים.
הוא המשיך לשרת במילואים, כולל בתעסוקה מבצעית ביהודה ושומרון.
אופנהיימר הוא בעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני במנהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב.
החל את דרכו הפוליטית כאשר היה בן 15, כפעיל בנוער העבודה במהלך הבחירות לכנסת השלוש עשרה.
לאחר שחרורו מצה"ל חזר לפעול במסגרת המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה ולאחר מספר חודשים מונה למנהל אגף הנוער של המפלגה.
במסגרת תפקיד זה ניהל את פעילות הנוער במסע הבחירות של אהוד ברק לראשות ממשלת ישראל העשרים ושמונה.
לאחר ארבע שנים מונה לדובר תנועת "שלום עכשיו", ולאחר שנה וחצי בתפקיד הדובר מונה גם למזכ"ל התנועה.
סיים את תפקידו באפריל 2016.
במסגרת פעילותו ב"שלום עכשיו" עסק אופנהיימר במאבק בעד פתרון שתי המדינות, הפסקת הבנייה בהתנחלויות ופינוי המאחזים.
הוא פרסם מאמרים ב"מעריב", ב"ידיעות אחרונות" וב"הארץ", והופיע בעשרות אירועים ועימותים פומביים עם אנשי ימין.
בשנה שקדמה לתוכנית ההתנתקות היה אחד היוזמים של הקמת "מטה הרוב" שארגן מאבק ציבורי והפגנות בעד היציאה מרצועת עזה.
במהלך כהונתו כמזכ"ל "שלום עכשיו" הגישה התנועה עתירות רבות לבג"ץ בדרישה לפנות מאחזים מרכזיים ואתרים נוספים שנבנו באופן בלתי חוקי לטענתם.
הפעילות המשפטית הובילה בין היתר לפינוי המאחז מגרון ומבנים מהמאחז עמונה.
ב-2009 שלח צוות צילום על מנת לראיין חברי כנסת מהימין, תוך התחזות לסטודנטים.
אופנהיימר הודה כי עמד מאחורי המעשה וקצין הכנסת הגיש תלונה נגדו במשטרה על התחזות.
בעקבות זאת נאסרה כניסתו של אופנהיימר למתחם הכנסת על ידי יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין.
בבירור שנעשה בלשכת יושב ראש הכנסת הודיע אופנהיימר שחלה אי הבנה, וכי "שלום עכשיו" לא יחזרו על פעולות מסוג זה בכנסת.
בעקבות זאת חידש יושב ראש הכנסת את אישור הכניסה של אופנהיימר.
בשנת 2011 פרסם העיתון "הארץ" את "התיק הישראלי" של ויקיליקס ובו נחשף כי אופנהיימר קיים קשר עם אנשי שגרירות ארצות הברית שבמסגרתו העביר להם מידע על הבנייה בהתנחלויות.
אופנהיימר מרבה להשתמש בעמוד הפייסבוק שלו על מנת לקדם מאבקים ציבוריים.
בין היתר הוביל קמפיין לפסילת תנועת "אם תרצו" מהשתתפות בתחרות "מיליון סיבות טובות" שאורגנה על ידי בנק לאומי, בנימוק שתקנון התחרות אינו מאפשר את השתתפותן של עמותות בעלות מטרות פוליטיות.
בעקבות הביקורת מימין ומשמאל החליט הבנק לבטל את התחרות.
אופנהיימר התנגד לכמה הצעות החוק שניסתה להוביל הקואליציה בכנסת השמונה-עשרה ובהן חקיקה המגבילה את מקורות המימון של עמותות ו"חוק ההסדרה" שנועד למנוע את ביצוע החלטת בג"ץ בבית אל.
במערכת הבחירות לכנסת ה-19 פנה אופנהיימר לוועדת הבחירות המרכזית בנוגע לשימוש שעשתה מפלגת הבית היהודי בתמונות של חיילי צה"ל במדים במסגרת תעמולת הבחירות שלה.
יו"ר ועדת הבחירות, השופט אליקים רובינשטיין, קיבל את העתירה וקבע כי השימוש בתמונות אכן סותר את חוק תעמולת הבחירות לכנסת ועל כן חייב את מפלגת הבית היהודי לשלם קנס של 3,000 ש"ח למדינה ופיצוי של 1,000 ש"ח לאופנהיימר על הוצאותיו.
במקביל לפעילותו ב"שלום עכשיו" נבחר אופנהיימר לוועידת מפלגת העבודה.
הוא התמודד על מקום ברשימת המפלגה לכנסת, פעם אחת על המקום המשוריין לצעירים ופעמיים בפריימריז הארציים.
בכל המקרים לא הצליח להיכנס למקום ריאלי.
בבחירות המקדימות לכנסת התשע-עשרה זכה לתמיכה של כ-8,000 מתפקדים והוצב במקום ה-27 ברשימת המפלגה.
לאחר פרישתו של עמיר פרץ (שנבחר במקום השלישי) מהמפלגה בבוקר יום הגשת הרשימות, "הוקפצו" כל מועמדי המפלגה במקום אחד והוא הוצב במקום ה-26. אופנהיימר טען שיש לחשב מחדש את ההצבעות באופן שייקח בחשבון את המקומות המשוריינים ברשימה, אך דרישתו לא התקבלה.
אופנהיימר קיבל איומים על חייו, ולתקופה קצרה העמידה משטרת ישראל אבטחה ליד ביתו.
הימין המדיני בישראל מרבה לתקוף את אופנהיימר, ואתר הסאטירה הימני "לאטמה" הציג במערכוניו דמות סאטירית בשם יריב גוגלהיימר שמציגה את אופנהיימר כתומך בחרם על ישראל ומשתף פעולה עם הפלסטינים.
בתגובה למערכונים אמר אופנהיימר כי עושים לו "רצח אופי".
ב-2015 הודיע על כוונתו לפרוש מתפקידו כמנכ"ל שלום עכשיו, אך לא ממזכ"לות התנועה.
באפריל 2016 מונה אבי בוסקילה לתפקיד המנכ"ל, ואופנהיימר פרש גם מתפקיד המזכ"ל, אך נותר חבר הנהלה.
אופנהיימר השתתף בתוכנית הפאנליסטים "הפטריוטים" בערוץ 20 ובתוכנית "המילה האחרונה" בגלי צה"ל.
ב-2018 הודיע על הצטרפותו למפלגת מרצ.
בפריימריז של המפלגה לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הגיע למקום ה-13, ולקראת הבחירות לכנסת ה-22 דורג במקום ה-11 ברשימה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25 התמודד בבחירות המקדימות במרצ, והוצב במקום ה-13 ברשימה.
אופנהיימר התחתן ב־2018 ובאוגוסט 2021 נולד לו בן.
שיטת ירי סלקטיבי היא כל טקטיקת לוחמה בכלי ירי, המאפשרת ללוחם לזהות במהירות את המטרות בהן הוא חייב לירות, כאשר הן מפוזרות בין מטרות רבות שבהן אסור לו לירות.
טקטיקות אלה משמשות בעיקר ללוחמה במחבלים המסתתרים בתוך קהל חף מפשע ובחוטפים האוחזים בבני ערובה.
ירי סלקטיבי אינו חלק ממקצועו של הרובאי בחיל הרגלים.
טקטיקות אלו נלמדות בידי כוחות משטרה ובידי יחידות צבא שיעודן הוא לעימותים עם כוחות גרילה או לפעולה בעורף האויב.
הטקטיקה המקובלת כיום - זיהוי אמצעי וכוונה.
דהיינו ירי בכל אדם שמקיים את שלושת התנאים הבאים: אינו מוכר ללוחם כעמית, נושא נשק ומפגין בבירור כוונה להשתמש בנשק לרעה.
דוגמה: כן יורים בזר שמניף סכין וצועק "אני אהרוג אותך", אך לא יורים בזר הנושא סכין בחגורתו ועומד חסר מעש.
טקטיקות פשוטות יותר, כמו ירי רק אל עבר מי שנושא נשק או רק לעבר מי שרץ לכיוון הלוחם, התגלו כבעייתיות.
בן ערובה עשוי לרוץ אל עבר הלוחם כדי שזה יציל אותו ואדם שנושא חפץ המזוהה כנשק (סכין קצבים או מצלמת וידאו גדולה) עשוי להתגלות כאדם תמים.
באימוני ירי, עשויים להשתמש גם בטקטיקות מופשטות, כמו ירי רק לעבר מטרות הממוספרות במספר זוגי.
ירי שמחה הוא ירי בנשק קל, כגון רובה או אקדח, כלפי מעלה אל השמים לשם הבעת שמחה.
ירי שמחה נהוג בחבל הבלקן, במדינות ואוכלוסיות ערביות, בחלקים מצפון הודו, בפקיסטן, באפגניסטן, בפיליפינים, ישראל (בעיקר בקרב המגזר הערבי) בחלק ממדינות מרכז אמריקה בארצות הברית, ברוסיה ובאתיופיה.
הירי מבוצע בעיקר במהלך חגים או שמחות משפחתיות ולעיתים בתהלוכות ואירועים אחרים.
הירי מבוצע, בדרך כלל, בזווית תלולה, כאשר הנשק מונף מעל ראשי המתקהלים ללא כוונון.
לעיתים הירי מבוצע במצב אוטומטי, מרובי סער ובכך מועצמת עוצמת הרעש.
ישנם דיווחים על תאונות ירי בחתונות ובסילבסטר.
חלק מהתאונות הן בשל פליטת כדור בתוך קהל צפוף וחלק בשל תכונותיו של הירי תלול המסלול שבו מהירות הקליע הנופל אל הקרקע קרובה למהירותו הגבולית.
במקרים שבהם הירי מבוצע מזווית ישרה כלפי מעלה עשויים להיפגע החוגגים עצמם שמצויים בצפיפות רבה בסביבתו של היורה מפגיעות הקליעים.
לעיתים הירי נעשה כשהיורה מוסח ומופרע על ידי החוגגים שסביבו ומבלי שהוא מכוון ואף אינו מביט בנשק במהלך הירי.
במקרים מסוימים הירי מבוצע בנשק אוטומאטי ביד אחת מבלי שיד האחרת תומכת במתפסים ובכך עלול להיפגע מהירי חוגג אחר שבקרבת היורה.
מלבד תאונות הירי, ירי שמחה מהווה זיהום רעש.
קולות הירי הם חזקים מאוד ומפריעים את שנתם ומנוחתם של המתגוררים בסביבה אף ביישובים סמוכים.
בישראל ירי השמחה מנוגד לחוק, שכן השימוש בנשק אישי מוגבל למטרות מסוימות שהן ציד, הגנה עצמית או אימוני ירי להגנה עצמית במקום ובמתכונת שאושרו או ירי ספורטיבי במקום ובמתכונת שאושרו.
בשנת 2005 תוקן חוק העונשין, ונקבעה בו נסיבה מחמירה לעבירה של שימוש בכלי נשק בדרך נמהרת או רשלנית שיש בה כדי לסכן חיי אדם או לגרום לו חבלה, כך שכאשר הדבר נעשה בחגיגה או בטקס, העונש יעמוד על ארבע שנות מאסר ולא שלוש.
בנוסף לכך ברוב המקרים מבוצע הירי בנשק בלתי חוקי (ללא רישוי).
במשטרת ישראל מתקבלות מדי שנה תלונות רבות של אזרחים בדבר ירי שמחה מיישובים ערביים, שמהווה מטרד רעש ומקור סיכון.
בשנת 2011 הוגשו כמאה ושבעים כתבי אישום נגד חשודים בירי שמחה.
בניסיון לצמצם היקף התופעה דורשת לעיתים המשטרה להחתים את יוזמי האירוע על התחייבות שאיש מהאורחים לא ישתמש במהלכו בנשק.
יריב רוקני (נולד ב-20 בפברואר 1975) הוא כדורסלן עבר ישראלי בעמדת הסנטר.
לאחר שסיים גיל נוער, החל יריב רוקני את הקריירה בליגה הארצית בבוגרים של הפועל יהוד בעונת .
לאחר מכן חזר לשנתיים בקבוצת האם, הפועל חולון, בין היתר השתתף בגביע קוראץ'.
בעונת הגיע רוקני לקבוצת הפועל תל אביב, איתה העפיל לליגת העל.
בעונה שלאחר מכן העפיל עם מכבי קריית מוצקין לליגת העל.
ובעונה שלאחר מכן העפיל עם מכבי גבעת שמואל לליגת העל.
בעונת 2000/01 שיחק במכבי חדרה בליגת העל וירד עימה לליגה השנייה.
בעונת 2001/02 שיחק בהפועל עפולה ובעונת 2002/03 בהפועל לב השרון.
לאחר עונה אחת בליגת העל במדי בני השרון, הגיע בעונת לליגה הארצית לבית"ר בנימינה והעפיל איתה לליגה הלאומית, בנוסף לזכייה בגביע האיגוד.
חזר לעונה אחת בבני השרון ולאחר מכן לעוד שנתיים בבנימינה הפך לאחד משחקני ההגנה הטובים ביותר בליגת המשנה.
לאחר מכן בעונת שיחק בקבוצת מכבי אשדוד עם המאמן רמי הדר, נתן עונה מצוינת וסיים במקום השני בתום העונה הסדירה.
בעונת חזר לקבוצת הפועל תל אביב כששיחקה בליגה הארצית.
העפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית.
בתחילת עונת נפצע באחד האימונים וסיים את העונה.
בסיום עונה זו, העפילה הקבוצה לליגת העל.
העפלה עם הפועל תל אביב לליגת העל בעונת 97/98
העפלה עם מכבי קריית מוצקין לליגת העל בעונת 98/99
העפלה עם מכבי גבעת שמואל לליגת העל בעונת 99/00
העפלה עם בית"ר בנימינה לליגה הלאומית וזכייה בגביע האיגוד בעונת 04/05
בחירה לשחקן ההגנה המצטיין בלאומית בעונות 2006/07 ו-2007/08
העפלה עם הפועל תל אביב לליגה הלאומית בעונת 10/11 וזכייה בגביע האיגוד
יריב הורוביץ (נולד ב-25 באוגוסט 1971) הוא במאי ותסריטאי ישראלי ויו"ר איגוד במאי הקולנוע והטלוויזיה לשעבר.
יריב הורוביץ נולד בפרדס חנה, האמצעי בין שלושה אחים.
מצד אביו הוא נצר לרבי ישעיה הלוי הורוביץ, שהיה מגדולי רבני אשכנז במאה ה-17. אמו, עזה, היא מורה להיסטוריה, אביו, דניאל הורוביץ, הוא מחזאי.
בגיל שמונה עבר לבנימינה, שם גדל, בתקופת חטיבת הביניים התגורר במשך שלוש שנים בפריז ולמד שם בבית ספר הישראלי.
בתיכון למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה במגמת תיאטרון ובכיתה י"ב עבר לתל אביב ולמד בתיכון חדש תל אביב במגמת קולנוע.
בגיל 17 עשה הורוביץ סרט קצר ראשון יחד עם חבריו, אותו הם הקרינו בבתי הספר.
לאחר שנודע לצבא על הסרט, הוא גויס כבמאי ועורך ליחידת ההסרטה של חיל החינוך.
ב-1993, לאחר שחרורו מצה"ל, עבד כעוזר צלם ועורך סרטי תעודה.
שנה לאחר מכן, בעקבות פגישה ברחוב עם אסף אמדורסקי, ביים את הקליפ לשיר "יקירתי" שזכה בפרס אקו"ם.
אחריו ביים את שלום חנוך, שלמה ארצי, רונית שחר, דנה ברגר ועוד.
ב-1995 פנה אליו המפיק יום טוב מגיתם והציע לו לביים את הפרסומת הראשונה שלו, שהתריעה בפני נהיגה בזמן שכרות.
הפרסומת, בה השתתפו עמית מכטינגר וליאור מילר, זכתה באותה שנה בפרס עדשת הזהב.
בשנת 1996 הורוביץ התחיל לביים פרסומות ללקוחות שונים, בהם: אסם, קוקה קולה, פפסי, שטראוס, ציון, סנו וסלקום.
בשנת 1997 ביים את "החרצופים", הסרט "שניים", ותוכנית הנוער "זבנג".
בשנה העוקבת, ב-1998, ביים במשותף עם שלמה ארצי את הסרט התיעודי "שישה" שהוקרן בערוץ 2, רשת.
ומתאר את המפגש של שלמה ארצי המבוגר עם חבריו מתקופת הצבא.
ב-1999 נסע ללוס אנג'לס ולמד בימוי אצל מארק טראוויס (זוכה פרס גראמי), במסגרת AFI (מכון הסרטים האמריקאי).
כעבור שנה היה במאי צוות שני בספיישל של דיסני "אפרודיטה ג'ונס".
בין השנים 2000 עד 2002 ביים הורוביץ פרסומות לסנאפל ארצות הברית, פפסי, ג'אמפ, מפעל הפיס, קרליין, בודי שופ ובנק הפועלים.
ב-2002 נסע ללימודים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בה למד מבנה תסריט.
באותה שנה היה במאי צוות שני של תריסר פרקים בהפקת אמריקה און ליין והאחים וורנר "So LA".
ב-2003 הגיש ביחד עם גיל קומאר את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה" בגלי צה"ל.
הורוביץ ביים את הסרט התיעודי "האינתיפאדה שאחרי" .
הסרט הופק על ידי טלעד וערוץ 4 הבריטי והוקרן לאחר זמן בערוץ 4, ב-Yes וב-HOT.
הסרט מבוסס על תצלומים שצילם הורוביץ בתקופת שירותו בשכם ומביא עדויות של חיילים על הקשיים שלהם בפעילות בקסבה של שכם, העוינות שזכו לה מידי האוכלוסייה והיד הקשה.
ב-2005 ביים את "לימוזינה", עם גיל ריבה, בערוץ 10. הוא אחד מבמאי הפיילוט לסדרת הדרמה "קצוות פתוחים" בהפקת פוקס לאב, שנרכשה על ידי לייפ טיים.
במהלך השנים 2006 - 2004 ביים פרסומות במזרח אירופה לחברות כמו אדידס, נסטלה, הד אנד שולדרס, בוש.
ב-2008/7 הוא ביים 15 פרקים בסדרת הדרמה "רביעיית רן" שהוקרנה ב-2008 ברשת, והיה אחד הבמאים של קליפ השלום ששודר בפסטיבל קאן 2008 עבור קרן השלום העולמי.
יחד איתו ביימו סטיבן אליוט, במאי הסרט "הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר" ולארי ג'ורדן, במאי הקליפים של הרולינג סטונז.
ב-2009 ביים במשותף עם שירי ארצי את הסרט התיעודי "הילדים מהכיתה שלי", ששודר ביס דוקו.
לימד במכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן ושימש כיועץ אמנותי לסדרת הנוער "חצויה" ששודרה ב-HOT ונמכרה למדינות רבות.
ב-2010 ביים הורוביץ את סרטו העלילתי הראשון, "רוק בקסבה".
הסרט מגולל את קורותיה של פלוגת חיילים בשירות סדיר שנשלחת למחנה הפליטים שאטי ברצועת עזה בעיצומה של האינתיפאדה הראשונה.
הורוביץ כתב את התסריט ביחד עם גיא מאירסון.
הסרט צולם בג'סר א-זרקא ובקלנסוואה ומשחקים בו יון תומרקין, אנחל בונני, הנרי דוד ולביא זיטנר.
זוהי קופרודוקציה ישראלית-צרפתית, שנעשתה בתמיכת Arte, ערוץ 10 וקרן רבינוביץ'.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 2012 והיה מועמד לשמונה פרסי אופיר, ביניהם הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר.
הסרט השתתף בפסטיבל ברלין 2013 וזכה בו בפרס ה-C.I.C.A.E.
במרץ 2013 זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל בראגמו באיטליה.
ב-2011, במקביל לעריכת "רוק בקסבה", ביים חלק מהדרמה הקומית "תנוחי" ששודרה ב-HOT.
במאי 2012 נבחר הורוביץ ליו"ר איגוד הבמאים.
הוא החליף את רני בלייר, שכיהן בתפקיד במשך ארבע וחצי שנים.
הורוביץ כיהן בתפקיד חמש שנים.
ב-2014 הורוביץ מנכ"ל את גלובוס גרופ הפקות והפיק את הסרט הגו גו בויז שהוצג לראשונה בפסטיבל קאן 2015 במסגרת הרשמית.
ביים את הסדרות - מחשב מסלול מחדש, נעלמים, והמלאך השומר שלי.
ב-2020 הצטרף לפרויקט "רצים למשנה" וביים את העונה השלישית, הרביעית והחמישית בסדרת הילדים.
ב-2023 ביים את העונה החמישית של הסדרה זיגי ואת הסרט אמצע החיים בו שיחק גם בתפקיד רופא.
בשנת 2024 ביים יחד עם שלום אסייג את העונה השנייה של שנות ה-90 שזכתה להצלחה רבה.
שנה לאחר מכן יצא לאקרנים הסרט "ההילולה 2 – החתונה" שמבוסס על הסדרה, אותו ביים.
בשנים 2009–2010 ניהל מערכת יחסים עם השחקנית לוסי דובינצ'יק.
יריב הורוביץ הוא אב לבן ומתגורר בתל אביב.
אדם, אחיו הגדול, היה בסיסט להקת נושאי המגבעת.
יריב קריגר (נולד ב-20 ביוני 1958) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד גדוד 12 (ברק) וכמפקד עוצבת הגולן.
קריגר הוא בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1976 שובץ קריגר בחטיבת גולני.
בגולני עבר קריגר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 51 (הבוקעים הראשון), ונפצע במהלך מבצע מוביל, פשיטה על יעדי מחבלים בדרום לבנון.
לאחר מכן פרש מצה"ל אולם כעבור שבע שנים שב לשירות ושימש כמפקד גדוד 12 (ברק) והוביל אותו בעת הלחימה בדרום לבנון.
בהמשך שימש כמפקד בסיס האימונים החטיבתי של חטיבת גולני וכסגן מפקד החטיבה.
לאחר מכן פיקד על עוצבת הגולן.
בשנים 1996-1998 שימש מפקד חטיבת אפרים.
בשנים 2004-2000 פיקד על חטיבת אלכסנדרוני ושימש מפקד מגמת "ברק" במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
יריב בן עזרא (נולד בשנת 1975) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
שימש נספח צה"ל בדרום קוריאה, מדריך בפו"ם, מפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים.
מפקד חטיבת יהודה, מפקד יחידת דובדבן ומפקד גדוד 50.
בן עזרא גדל במושב בית זית.
התגייס לצה"ל באוגוסט 1993, והתנדב ליחידת דובדבן.
בסיום הקורס שב ליחידת דובדבן ומונה למפקד צוות, ולקח חלק במבצעים מיוחדים ובלחימה כנגד הטרור הפלסטיני בשטחי יהודה ושומרון.
בהמשך שימש כמפקד פלגה ביחידה.
לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של היחידה.
בשנת 2001 עבר ליחידת שלדג, ושימש במספר תפקידי פיקוד, ובהם, קצין מבצעים מיוחדים, ומפקד בית הספר להכשרות ביחידה.
בהמשך עבר לחטיבת הנח"ל ומונה לסגן מפקד גדוד 50. לאחר מכן יצא לשנת לימודים ולאחריה ללימודים בפו"ם.
ב-28 במאי 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת יהודה, ושימש בתפקיד בין היתר במבצע שובו אחים, ב-5 ביולי 2016 סיים את תפקידו.
בשנת 2016 מונה למפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים, ושימש בתפקיד עד שנת 2019, במקביל היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ו (2019-2018).
בשנת 2019 מונה למדריך בפו"ם.
בשנת 2020 מונה לנספח צה"ל בדרום קוריאה.
בן עזרא מתגורר בנגבה, נשוי לאלכס ואב לשלושה.
יריב סנדלון (נולד ב-30 ביולי 1965) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על חטיבת העמקים.
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת הנח"ל.
בנח"ל עבר סנדלון מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
סנדלון השלים מספר תפקידי פיקוד בחטיבה ובשנים 1998-1996 שימש כמפקד גדוד 932 (גרניט), והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון.
לאחר מכן שימש כמפקדה האחרון של חטיבת העמקים, בין היתר ב.
לאחר מכן שימש כמפקד מחוז מרכז בפיקוד העורף וכקצין אג"ם פיקוד העורף.
לאחר שחרורו מכהן כראש אגף לביטחון וחירום בעיריית פתח תקווה.
ירי תלול מסלול (נקרא גם ירי בכינון עקיף) הוא ירי שאינו נעשה בכינון ישיר (שבו היורה רואה את המטרה דרך כוונת כלי הירייה) אלא בזווית גבוהה (מעל 20 מעלות ועד 70 מעלות ויותר), המצריכה חישוב של המסלול הבליסטי כדי לדעת היכן יפגע הקליע.
כלי ירייה מובהקים לירי תלול מסלול הם מרגמה ותותח הוביצר, היורים פגזים, ומשגרי רקטות, היורים רקטות וטילי קרקע-קרקע.
רוב הירי הארטילרי כיום הוא ירי תלול מסלול.
יתרונותיו של הירי תלול המסלול הוא טווח ירי גדול מאשר כינון ישיר ויכולתו לעקוף חומה או מכשול אחר המסתירים את המטרה מעין היורה.
חסרונו העיקרי הוא מגבלה על דיוק הירי, שכן פרמטרים רבים משפיעים על מעוף הקליע, ויכולים לגרום לסטיות קטנות או גדולות מהמקום שבו היה אמור לפגוע.
על כן מקובל להגדיר את הדיוק של ירי כזה כ"סטטיסטי" על בסיס מדד CEP.
בתחילת שנות ה-2000 , צבאות מודרניים החלו לשלב טכנולוגיות GPS וניווט אינרציאלי בירי תלול מסלול כדי לשפר את דיוק הפגיעה, מה שאפשר לבצע ירי למרחקים ארוכים תוך סטייה מינימלית מהמטרה.
בשלהי המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 פותחו אמצעים ליירוט ירי תלול מסלול, ובהם מערכת פלנקס ומערכת כיפת ברזל.
יריב ניר (נולד ב-8 בנובמבר 1970) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף במילואים אשר כיהן כקצין הקשר והתקשוב הראשי (קשר"ר).
ניר התגייס לצה"ל ב-1989 ועשה את שירותו הצבאי בחיל הקשר והתקשוב.
שימש מפקד ומדריך בקורס קציני קשר ומפקד הקורס.
שימש קצין אג"ם תקשוב בפיקוד הצפון, מפקד גדוד קשר וראש ענף מבצעים באגף התקשוב.
כאלוף-משנה שימש קצין הקשר של פיקוד המרכז וראש מחלקת אג"ם באגף התקשוב.
לאחר מכן יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי וכשחזר ביצע תפקיד של רמ"ח תכנון במטה אגף התקשוב.
ב-1 במאי 2018 מונה לקצין הקשר והתקשוב הראשי (קשר"ר).
שימש בתפקיד זה גם במבצע שומר החומות.
ניר בעל תואר ראשון בלוגיסטיקה וכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן, הוא בוגר מחזור מ"ד של המכללה לביטחון לאומי.
הוא נשוי לחברת הכנסת שרון ניר, תא"ל ולשעבר יועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר, והם הורים לשלושה.
יריב יוגב (נולד ב-1 באוקטובר 1970) הוא גינקולוג ישראלי, פרופסור לגינקולוגיה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב ומנהל האגף לנשים ויולדות בבית החולים ליס לנשים וליולדות, בבית החולים איכילוב.
יוגב נולד בגבעתיים לאב סוכן ביטוח ואם מורה, גדל בראשון לציון, למד במגמה הביולוגית בגימנסיה הריאלית, ובמקביל התנדב במד"א.
למד בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון בחיפה, וסיים את לימודיו בהצטיינות במסגרת העתודה האקדמית.
בשנת 1995 סיים יוגב שנת סטא'ז בבית החולים תל השומר, בהצטיינות.
את שירותו בצה"ל עשה יוגב כרופא צבאי בחטיבה 7 של השריון, ברצועת הביטחון שבדרום לבנון.
בין השנים 1996–2006 התמחה במיילדות וגינקולוגיה, בבית החולים בילינסון.
בין השנים 2003–2004 עבר התמחות-על מחקרית וקלינית ברפואת אם עובר בבית החולים St.
Luke's Roosevelt Hospital ואוניברסיטת קולומביה בניו יורק, ארצות הברית.
בשנת 2007 מונה למרצה בכיר בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2006–2010 ניהל את בית הספר ללימודי המשך במיילדות וגינקולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2010 מונה יוגב לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב וארבע שנים אחר כך, קודם לפרופסור מן המניין באותו מוסד.
בין השנים 2006–2011 שימש רופא בכיר במחלקה להיריון בסיכון גבוה בבית החולים בילינסון ובשנים 2011–2015 ניהל את חדרי הלידה, המיון המיילדותי ומחלקת היולדות בבית החולים.
בין השנים 2008–2011 היה אחראי על תחום הסוכרת ההריונית ב"חברה האמריקאית לרפואת אם עובר".
משנת 2014 מנהל יוגב את האגף לנשים ויולדות-ליס בבית החולים איכילוב.
יוגב שותף לכתיבת למעלה מ-230 מאמרים מדעיים, שני ספרים ו-כ 20 פרקים בספרים בתחום המיילדות.
בשנת 2010 הוא היה שותף למחקר "לידות בגיל מאוחר" שצוטט בספרות המדעית העולמית, בניו יורק טיימס ובתוכנית של אופרה וינפרי.
בשנת 2022 התפרסם תחקיר בחדשות 12, בו נטען שיוגב נוהג לכתוב חוות דעת משפטיות שונות כעד מומחה בתביעות רשלנות רפואית, אחת פנימית עבור חברות הביטוח הנתבעות ואחת שמוצגת בבית המשפט מטעם אותן חברות, כאשר בחלק מהמקרים חוות הדעת הפנימית קובעת שהייתה רשלנות רפואית וזו עבור בית המשפט קובעת שלא הייתה.
יוגב טען בתגובה שחוות הדעת הפנימיות הניתנות לנתבעים מציגות נקודות חולשה עבור עורכי הדין, אך לא מחליפות את חוות הדעת לבית המשפט וש"אין הדבר נוגד כלל את היושרה המקצועית והאישית".
בשנת 2013 כיכב בעונה הראשונה של סדרת הדוקו-ריאליטי "בייבי בום", שצולמה בבית החולים בילינסון.
החל מנובמבר 2017 יוגב, במשותף עם הגיניקולוגית הד"ר רונית אלמוג, מגישים תוכנית שבועית קבועה בשם "נשי אישי" ברדיו תל אביב בנושאי פריון, היריון, לידה ורפואת נשים.
יוגב נשוי בשנית ואב לבת.
ליבי כהן-מגורי, הבת של אשתו מנישואים שניים, קצינת חי"ר בצה"ל, נרצחה במסיבת הטבע ליד רעים בטבח שבעה באוקטובר 2023.
אתלט, קצין במערך האימון הגופני של צה"ל, מאמן, מורה ומפקח.
שימש בתפקידים בכירים במוסדות הספורט בישראל במשך עשרות שנים.
יריב אורן (אורבוך) נולד בשנת 1930 בכפר הדר (חלק מהוד השרון כיום).
למד בבית החינוך היסודי המשותף בכפר מל"ל ובגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב.
בגיל 13 הצטרף לארגון ההגנה, בה מילא תפקידי הדרכה, פיקוד ומשימות מבצעיות.
ב-1948 גויס לצה"ל ולחם במלחמת השחרור.
בתום שירות החובה ב-1950, המשיך אורן לשרת בצבא הקבע, במסגרתו נשלח ללימודים בבית הספר הלאומי לחינוך גופני בצרפת.
בשנת 1951 חזר ארצה בתום לימודיו ומונה למפקד בית הספר הצבאי לכושר קרבי (בה"ד 8).
עם סיום תפקיד זה, קודם לתפקיד קצין הספורט של פיקוד דרום.
בשנת 1953 השתחרר מצה"ל והמשיך לשרת במילואים עד לפרישתו מצה"ל בדרגת רב-סרן.
אורן היה אתלט מצטיין והחזיק בשיאי ישראל לנוער בהדיפת כדור ברזל והטלת כידון.
שיחק בנבחרת הנוער בכדוריד, נמנה עם נבחרת ישראל באתלטיקה וייצג אותה בתחרויות בינלאומיות בא"ק בטורקיה ובבלגיה.
ב-1953 פרש מפעילות ספורטיבית תחרותית עקב פציעה.
בשנת 1953 החל אורן להורות חינוך גופני וגדנ"ע בבית חינוך ע"ש ברל כצנלסון בכפר סבא.
משנת 1959 שימש מפקח על החינוך הגופני בבתי הספר התיכוניים באזור מרכז ודרום.
בנוסף להוראה עסק אורן באימון אתלטיקה באגודת הפועל כפר סבא.
חניכו הבולט היה גדעון אריאל, אלוף ישראל בזריקת דיסקוס שייצג את המדינה במקצוע זה במשחקים האולימפיים ברומא 1960 ובטוקיו 1964. היה חבר ועדת האתלטיקה בהתאחדות לספורט וריכז מקצוע זה במרכז הפועל.
במסגרת תפקידיו אלה, ניהל משלחות ספורט ישראליות בחוץ לארץ והשתתף בכנסים בינלאומיים.
ארגן את תחרויות האתלטיקה בכינוסי הפועל.
ב-1959 נבחר ליו"ר ועדת האתלטיקה בהתאחדות לספורט ופעל בתפקיד זה 8 שנים
בתקופת עבודתו כמורה, מאמן ומפקח, למד אורן סוציולוגיה וחינוך באוניברסיטת תל אביב וסיים בהצטיינות תואר ראשון ושני במקצועות אלה.
ב-1978 למד וסיים את לימודיו במכון למינהל של נציבות שרות המדינה ובשנים 1980 - 1981 למד וסיים בהצלחה את הלימודים במכללה לביטחון לאומי.
אורן מונה למנהל רשות הספורט בספטמבר 1970 על ידי יגאל אלון שכיהן אז כשר החינוך.
חבר הכנסת אהרן ידלין היה סגנו ואחראי על הספורט.
אורן כיהן בתפקידו זה במשך 25 שנה ובשנים אלה ביצע רפורמות ושינויים רבים במבנה הספורט הישראלי.
בשנים 1980–1981 יצא לחופשת לימודים במכללה לביטחון לאומי, ואת מקומו מילא אורי אפק.
ב-1988 אוחד הפיקוח על החינוך הגופני במשרד החינוך, יחד עם רשות הספורט במשרד.
אורן עמד בראש הגוף המאוחד בתפקיד סמנכ"ל משרד החינוך בתחום זה, עד פרישתו לגמלאות ב-1995. לאחר פרישתו המשיך לכהן כיו"ר מועצת המנהלים של מכון וינגייט.
הפעלת תוכנית צב"ר לפיתוח הספורט העממי.
במבצע נטלו חלק עשרות אלפי משתתפים ומחקרים הראו שהוא תרם תרומה משמעותית בהעלאת שיעור האוכלוסייה העוסקת בפעילות גופנית למטרות בריאותיות.
פיתוח והקמת מרכזי ספורט לאומיים ביניהם מכון וינגייט, המרכז לספורט ימי בקיסריה, המטווח האולימפי בהרצליה והאצטדיון הלאומי בהדר יוסף, שבו הוקם מסלול האתלטיקה הסינתטי הראשון בישראל, שאיפשר קיום אליפויות ארציות ותחרותיות בינלאומיות בארץ.
הקמת היחידה לטיפוח הספורט ההישגי בשיתוף עם הוועד האולימפי והתאחדות הספורט לישראל ב-1984
הקמת "סל הספורט לרשויות", המאפשר תמיכה כספית בכל הרשויות בישראל לפי מפתח סוציו-אקונומי, מספר תושבים והיקף הפעילות.
הקמת התאחדות ספורט לבתי ספר ומועדוני ספורט בית ספריים.
יזם את ניסוח חוק הספורט, עמד בראש הוועדות לניסוחו ויישומו וניהל את תהליכי החקיקה בכנסת.
הקמת היחידה לספורטאים צעירים מצטיינים בשנת 1972.
ניהול הקשר בין גופי הספורט המרכזיים בישראל, ביניהם התאחדות הספורט, הוועד האולימפי ומרכזי הספורט.
מיסוד וניהול הקשר בין מועצת ההימורים בעיקר בנושאי תקצוב.
יו"ר ארגון המורים לחינוך גופני בתקופת היותו מורה.
משנת 1970 כיהן כיו"ר הוועד המנהל של מכון וינגייט.
בעת כהונתו קיבל המכון את פרס ישראל (1989) על תרומתו לחינוך הגופני והספורט בישראל.
במסגרת תפקידו זה סייע להקמת מתקני ספורט חשובים בישראל.
חבר נשיאות הוועד האולימפי הישראלי, חבר המועצה להסדר הימורים בספורט ונשיא כבוד של ICHPER (המועצה הבינלאומית לבריאות, חינוך גופני, ספורט ופנאי).
פרס החינוך על מפעל חיים מאת נשיא המדינה לשנת 2000
מועדון אתלטיקה על שמו בשם "הפועל" אורן השרון
עיטור צלב האבירות של קונגו ברזוויל מנשיא קונגו על חלקו בארגון יום העצמאות במדינה זו בשנת 1961
פרס על מפעל חיים מארגון "יד לאיש הספורט היהודי" על פועלו הספורטיבי 1996.
עיטור כבוד "לאיש כפועלו" 1965, ניתן על ידי ועדת העיטורים של מרכז הפועל על פועלו באפריקה.
מצבת זיכרון ושדרה על שם יריב אורן במכון וינגייט.
ב-9 בספטמבר 1952 נישא לאביבה, ולהם שתי בנות, בן ועשרה נכדים.
יריב אלטר הידוע גם כיריב אלטר-פין (22 ביולי 1968 - 27 באוגוסט 2007) היה מוזיקאי, אמן ומרצה ישראלי שפעל בישראל ובהולנד.
הוא החל את דרכו המקצועית כאמן מולטימדיה בתל אביב.
כמוזיקאי, פזמונאי, זמר ומלחין היה מזוהה עם ז'אנר הרוק הגותי, האינדסטריאל, הפופ והרוק האלטרנטיבי, ושימש כסולן וגיטריסט של להקת הרוק "DXM".
בנוסף, שימש כמרצה לאומנות אודיו-ויזואלית באקדמיית חריט ריטפלד ובמכון סנדברג באמסטרדם.
אלטר נולד ב-1968 בתל אביב.
ב-1984 הוקמה בחולון להקת האינדסטריאל "קאלויס דאנטור" (בלועזית: Calvise Dantor), שכללה את אלטר עצמו בשירה וגיטרות, רונן הופמן בשירה וקלידים, אבי מוסקוביץ' בגיטרה ואבי קונפורטי בתופים.
בהשפעתה הוקמה להקת "ק.ג.ב", אך זו לא זכתה לתשומת לב ונשכחה.
לאחר הוצאת הקלטת התפרקה קאלויס דאנטור.
אז הקימו רונן הופמן ויריב אלטר את להקת די.
אקס.אם (באנגלית נכתב שמה כ"DXM", ראשי תבות של דאוס אקס מכינה).
הלהקה כללה את אלטר כסולן וגיטריסט, הופמן כזמר וקלידן, דורון סולומונס ושמוליק ברקוביץ'.
היא המשיכה בתחילה את דרכה המוזיקלית של קאלויס דאנטור והעלתה בקולנוע דן את המופע החד-פעמי Coma (בעברית "תרדמת"), שכונה על ידיה "מופע תעשייתי".
המופע עורר עניין, בעיקר במקומונים בתל אביב.
בהופעה הופיעו חברי הלהקה בבגדים שחורים (שנצבעו בסיר מטבח), לבוש ייחודי שאפיין אותה תמיד.
ביולי 1985 יצאה קלטת וידאו שתיעדה את המופע.
הקלטת, "Coma Live", צולמה בשחור-לבן ויצאה באופן עצמאי על ידי הלהקה.
במרץ 1985 הוציאה הלהקה קלטת בכורה בשם R.I.P.
הקלטת יצאה עם עטיפה בעיצובו של אלטר, שהזכירה עור נחש ונראתה כאילו הוכתמה בדם.
היא כללה 18 שירים בסגנון "Industrial Dead Music" ("מוזיקה תעשייתית מתה"), להגדרת הלהקה.
השירים, פרי עטם של אלטר והופמן, היו ארוכים וקשים לעיכול, בעלי סאונד "מלוכלך" ואופי אפל, שאופיינו בשירה צעקנית וכללו "נגינה" במתכות, מקדחות, פעמון כנסייה, מנוע, טלפון, קלידים, מייבש שיער, קולות ילדים, שיעול, אורגן קסיו ועוד.