tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בגרנד פרי מונטריאול סיים חסינק רק במקום ה-36, ולא שיחזר את הישגו מהעונה הקודמת.
בספטמבר שבר חסינק את הרגל במהלך אימון, ונאלץ לסיים את עונתו לאחר התאונה.
את 2012 פתח חסינק בספרד, כשסיים במקום ה-11 בוואלטה אה אנדלוסיה ושמיני בוואלטה מורסיה.
את הקטע ה-5 במרוץ שהיה נגד השעון סיים חסינק רביעי, 39 שניות מדיווייד זבריסקי שניצח את הקטע.
בקטע ה-7, שהסתיים בעלייה למונטה באלדי, ניצח חסינק כשהוא מקדים את דרווין אטאפומה בספרינט הסיום.
בעקבות כך תפס חסינק את ההובלה במרוץ ושמר עליה עד לסופו, כשהוא מנצח את המרוץ, מקדים את זבריסקי ב-46 שניות ואת טום דניאלסון ב-54 שניות.
לאחר מכן סיים חסינק רביעי בטור דה סוויס, 25 שניות מרוי קושטה המנצח.
באליפות הולנד סיים חסינק רביעי.
גם בשנה זו שם לעצמו חסינק כמטרה את הטור דה פראנס, כשהוא נחשב לאחת התקוות ההולנדיות הגדולות למרוץ.
בקטע הראשון שהיה ספרינט מצומצם סיים שביעי, כשפטר סאגאן מנצח.
חסינק היה מעורב בתאונה גדולה מאוד בקטע השישי של המרוץ, ובעקבות כך פרש לפני תחילתו של קטע 12. בהמשך העונה סיים שישי בוואלטה אה בורגוס, מרוץ ההכנה הבולט בוואלטה אספנייה.
בוואלטה אספנייה חסינק רכב בצורה אגרסיבית ודומיננטית בקטעי ההרים ושימש כמוביל קבוצתו למרוץ, כשבקטע ה-12 השיג את התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ, 20 שניות מז'ואקים רודריגז המנצח כשהוא מסיים רביעי.
בסופו של דבר סיים חסינק את המרוץ במקום השישי, אך לא היה באמת מעורב בקרב על הניצחון במרוץ, לאחר שסיים בפער של 12:23 דקות מאלברטו קונטדור המנצח.
לאחר הוואלטה סיים עם קבוצתו במקום החמישי באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות.
בעונת 2013 תכנן חסינק לערוך הופעת בכורה בג'ירו ד'איטליה.
הוא פתח את העונה בספרד, ותוצאותיו הבולטות היו מקום שלישי בטרופאו סרה די טראמונטנה, מקום רביעי בוואלטה אה מורסיה ושישי בוולטה אה קטלוניה, 1:57 דקות מדן מרטין המנצח.
בג'ירו עצמו חסינק התקשה להתבלט ולעמוד בקצב של שאר רוכבי הדירוג הכללי, ופרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-20. לפני פרישתו, בקטע ה-18, דורג חסינק במקום ה-12 הכללי, 10:19 דקות מוינצ'נצו ניבאלי האיטלקי, שבסופו של דבר גם ניצח את המרוץ.
לאחר מכן סיים תשיעי בטור של לוקסמבורג והתחרה גם בטור דה פראנס, חסינק לא התאושש מהג'ירו ולא הצליח להתמודד בדירוג הכללי במרוץ, התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום שביעי בקטע ה-19, והוא סיים את הטור במקום ה-26, כשבן קבוצתו, באוקה מולמה, מסיים את הטור במקום השישי.
לאחר מכן סיים חסינק במקום ה-13 בקלאסיקה סן סבסטיאן ובמקום החמישי בטור של אלברטה בקנדה.
לאחר מכן השיג חסינק את הניצחון הראשון שלו בעונה, לאחר שניצח בספרינט מתוך דבוקה של תשעה רוכבים, כשהוא מקדים את ארתור וישו וגרג ואן אוורמאט.
עם ניצחונו במרוץ הפך חסינק לרוכב הראשון שניצח גם בגרנד פרי מונטריאול ובגרנד פרי קוויבק.
לקראת סוף העונה סיים שמיני בטור של בייג'ינג.
גם 2014 לא האירה פנים לחסינק בגרנד טורס.
תוצאותיו הבולטות בעונה היו מקום שישי בטור דאון אנדר, מקום חמישי בטור של עומאן ומקום שמיני ב.
אך עונתו נגדעה לאחר בעיות בלב שכרכו ממנו לעבור ניתוח בליבו, ובעקבות כך לא היה בסגל קבוצתו לטור דה פראנס.
חסינק חזר לוואלטה אספנייה אבל גם בה התקשה לבלוט, תוצאותיו הבולטות היו מקום שמיני בקטע ה-16 וה-13, והוא נטש את המרוץ לפני הקטע ה-18 על מנת להיות עם אשתו שעמדה ללדת, לפני פרישתו מוקם במקום השביעי הכללי.
התוצאה הבולטת הראשונה של חסינק בעונת 2015 הגיעה ב, כשסיים חמישי כללי.
לאחר מכן סיים תשיעי בטור דה סוויס, 3:19 דקות מסימון שפילאק המנצח.
לאחר מכן התחרה בטור דה פראנס ורכב כמוביל קבוצתו, חסינק לא באמת היה חלק מהמאבק על הניצחון במרוץ שהיה בעיקר בין כריס פרום, נאירו קינטנה ואחרים.
בקטע ה-10 סיים חסינק רביעי, 1:33 מכריס פרום שניצח את הקטע.
בהמשך גם סיים שמיני בקטע ה-19, כשהוא מסיים לצד שאר רוכבי הדירוג הכללי.
בסופו של דבר סיים חסינק את המרוץ במקום השישי, 10:47 דקות מפרום שניצח את הטור.
בהמשך העונה תוצאותיו הבולטות היו מקום שמיני בגרנד פרי מונטריאול ומקום שישי באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות.
ב-2016 התמקד חסינק בוואלטה אספנייה, ולאחר שאיבד סיכוי בדירוג הכללי התחיל להתרכז ביציאה לקבוצות הבריחה על מנת לנצח קטע.
בקטע ה-10 סיים חסינק שני, לאחר שהיה חלק מקבוצת הבריחה שנתפסה על ידי נאירו קינטנה שניצח את הקטע, בעוד חסינק מסיים 24 שניות מקינטנה.
בקטע ה-14 השיג חסינק את מה שחיפש אחריו, לאחר שהקדים את קני אליסונדה ב-7 שניות ואיגור סילין ב-9 שניות, שהיו איתו כחלק מקבוצת הבריחה, וניצח את הקטע.
ניצחון זה היה הראשון של חסינק בגרנד טור.
בקטע ה-17 סיים חסינק שלישי, 11 שניות ממת'יאס פרנק המנצח.
גם בקטע ה-20 היה חסינק חלק מקבוצת הבריחה של הקטע, וסיים את הקטע במקום החמישי, 1:03 דקות מפייר לאטור המנצח.
לאחר הוואלטה התחרה במונומנט ג'ירו די לומברדיה, וסיים שביעי את המרוץ, 1:24 דקות מאסטבן צ'אבס המנצח.
את 2017 פתח חסינק באוסטרליה, כשהתחרה בטור דאון אנדר וסיים שמיני את המרוץ, 1:02 דקות מריצ'י פורט המנצח.
באליפות הולנד סיים חסינק שלישי במקצה נגד השעון, 58 שניות מטום דימולן.
לאחר מכן הוא נבחר לטור דה פראנס וגם שם, בדומה לוואלטה אספנייה ב-2016 כיון בעיקר לניצחון בקטע.
הוא היה קרוב להשיג את הניצחון הזה בקטע השמיני, לאחר שסיים 37 שניות מליליאן קאלמז'אן שניצח את הקטע, ששניהם היו חלק מקבוצת הבריחה המוקדמת של הקטע.
למחרת נפצע חסינק לאחר שהיה מעורב בתאונה, ופרש מהמרוץ.
חסינק פתח את עונת 2018 עם מקום עשירי בטור דאון אנדר.
בעונה זו השתתף בג'ירו ד'איטליה שנית, בקטע ה-20 נכנס לקבוצת הבריחה של הקטע וסיים שני, 2:17 ממיקל נייבה שניצח את הקטע לאחר התקפה מוקדמת שלו.
חסינק סיים את הג'ירו במקום ה-23, כשהוא מסייע לג'ורג' בנט לסיים שמיני.
לאחר מכן התחרה בטור דה פראנס ושימש בעיקר כפועל של סטייבן קראוסווייק ופרימוז' רוגליץ'.
בקטע ה-16 סיים שישי, 37 שניות מז'וליאן אלאפיליפ המנצח.
הוא סיים את הטור במקום ה-31, השלישי מתוך קבוצתו, כשהוא מסייע לרוגליץ' לסיים רביעי ולקראוסווייק חמישי.
לאחר מכן תוצאותיו הבולטות היו מקום שמיני בקלאסיקה סן סבסטיאן ושביעי בגביע יפן.
ב-2019 התחרה חסינק בוואלטה אספנייה בפעם השישית.
בקטע השישי של המרוץ היה חלק מקבוצת הבריחה של הקטע וסיים רביעי את הקטע, 21 שניות מחסוס הראדה המנצח.
הוא סיים את הוואלטה במקום ה-27, וסייע לפרימוז' רוגליץ' לנצח אותה.
רוברט לדברוק היה צייר נוף אנגלי, שיחד עם ג'ון כרום ייסד בית הספר לציירים ואת אסכולת נוריץ'.
לדברוק נולד בנוריץ' בשנת 1768. הוא היה חניך כשהיה צעיר אצל אמן ומדפיס בשם וייט, ובמשך כמה שנים עבד בדפוס.
בעודו מועסק שם הוא הכיר את ג'ון כרום, שהיה בן גילו, שבתקופה ההיא צייר שלטים.
עם טעמים דומים, שני הצעירים התיידדו.
הם חיו יחד והקדישו את כל זמנם הפנוי לרישום והעתקה.
הם התחתנו עם שתי אחיות ברני, ובמשך שנתיים עבדו בשותפות.
לדברוק צייר דיוקנאות וכרום צייר נופים, ושניהם מכרו ציורים תמורת סכומים קטנים מאוד.
כדי להרוויח יותר כסף, לדרברוק הפך מצייר דיוקנאות לצייר נוף, בו הצליח יותר.
ב-1803 הקימו לדברוק וג'ון כרום את אגודת האמנים בנוריץ', קבוצה שכללה גם את רוברט דיקסון, צ'ארלס הודג'סון, דניאל קופין, ג'יימס סטארק וג'ורג' וינסנט.
לדברוק תרם ארבע עשרה עבודות לתערוכה הראשונה בשנת 1805.
בשנת 1808, כשכרום הפך לנשיא, נבחר לדברוק כסגן נשיא.
בשנת 1816, לדברוק, יחד עם ג'וזף סטנארד, ג'ון ת'ירטל וחמישה חברים אחרים באגודת נורפוק, ניסו ללא הצלחה לשנות חלק מהכללים, הם התנתקו מהחברה, אך בסופו של דבר ניסיונם נכשל וננטש לאחר שלוש שנים.
בין השנים 1804–1815 לדברוק הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות, ועד 1822 הציג גם במוסד הבריטי.
הוא היה מורה מצליח, ותכנן ליהנות מפרישה ארוכה ונוחה.
לדברוק צייר בעיקר נופים של נורפוק, אך המוניטין שלו מעולם לא היה יותר ממקומי בחלק זה של אנגליה.
רישומיו של כנסיות נורפוק, הייתה סדרה גדולה של למעלה מ-650 לוחות ליטוגרפיים, שפורסמו בחמישה כרכים בשנת 1843.
לדברוק נפטר בביתו בנוריץ, ב-11 באוקטובר 1842.
ללדברוק נולדו ארבעה בנים, כולם אמנים בדרגות שונות, כאשר הנרי וג'ון ברני לדברוק זכו להצלחה הרבה ביותר.
בנו השני, הנרי, נולד בנוריץ' ב-20 באפריל 1800. הוא רצה להיכנס לכנסייה, אך כיבד את רצונו של אביו להפוך לצייר נוף.
הוא צבר מוניטין טוב, במיוחד בזכות סצנות אור הירח שלו, והוא הציג מדי פעם במוסד הבריטי ובגלריות נוספות.
ג'ון ברני לדברוק, בנו השלישי של רוברט לדברוק, נולד בשנת 1803. הוא הפך לתלמידו של ג'ון כרום, שהיה דודו מנישואים.
ג'ון ברני לדברוק הצטיין בציור נופי היער.
הוא הציג באקדמיה המלכותית בשנים 1821 ו-1822, ולעיתים קרובות במוסד הבריטי ובגלריית סופלק סטריט עד 1873. הוא נפטר בנוריץ', ב-11 ביולי 1879.
קפטן רוברט טרואקס (3 בספטמבר 1917 - 17 בספטמבר 2010) היה מהנדס רקטות אמריקני בצי ארצות הברית, ובחברות Aerojet ו-Truax Engineering, שהקים בעצמו.
טרואקס עסק בפיתוח רקטות ומנועים בעלויות נמוכות.
בהשראת ממאמריו של רוברט גודארד במגזין Popular Mechanics שקרא בגיל התיכון, החל לבנות רקטות בעצמו.
בין 1936 ל-1939, בהיותו צוֹעֵר בצי בחן מנועי טילים המונעים בדלק נוזלי.
בפברואר 1939 פרסם דו"ח ב-Astronautics ב-1938 הציג תא דחף שיצר לחברה הבריטית הבין-כוכבית וכתב דוחות טכניים שפורסמו על ידי האגודה האמריקאית לטילים.
לאחר שנת שירות ראשונה בים, ב-USS אנטרפריז (CV-6) ולאחר מכן במשחתת, עבר לעבוד בתחנת הניסויים ההנדסיים באנאפוליס בלשכה לאגף אווירונאוטיקה תחת פיקוד ג.א בולסטר.
טרואקס עמד בראש פרויקט פיתוח בחיל הים (תחת פיקודו היו ר.ג 'סטיף, ג'.פ פאטון, וו שוברט והאזרחית בוגרת MIT רוברטסון יאנגקוויסט).
בפרויקט התגלה הדלק Hypergolic propellant המתלקח במגע עם חומצה חנקתית.
גילוי זה הוביל ב-1945 לשימוש באנילין בתוספת 20% Furfuryl עבור WAC Corporal (הרקטה הראשונה שהשתמשה בדלק).
בתחילת 1943, קבוצת טרואקס פיתחה JATO בעל תוך שימוש בדלק היפרגולי לפני הכנסת דלק מוצק ליחידות הJATO.
בין 1955–1958 הועבר טרואקס לחיל האוויר של ארצות הברית תחת פיקודו של הגנרל ברנרד אי שריבר, ושם עמדו טרואקס וד"ר אדולף טייל בראש מחקרי התכנון הראשוניים ומפרטי ה-IRBM לטיל PGM-17 Thor.
לאחר מכן עבד על רקטת המחקר וויקינג של חיל הים וטיל ה-UGM-27 פולריס.
טרואקס בחן את שיגור ימי של הרקטות, כמו הפרויקטים של דבורת הים וסוס הים.
לאחר מכן ב-1957 ששימש כנשיא אגודת הרקטות האמריקאית.
ב-1959 פרש טרואקס מצי ארצות הברית ועמד בראש אגף הפיתוח המתקדם של Aerojet-General ופרויקט Sea Dragon של Aerojet.
טרואקס נפטר מסרטן הערמונית בביתו בוואלי סנטר, קליפורניה ב־17 בספטמבר 2010.
ב-1966 ייסד רוברט טרואקס את Truax Engineering, שחקרה טכנולוגיות לשיגור ימי בדומה ל-Sea Dragon, ה-Excalibur ,ה-SEALAR וה- Excalibur S.
טרואקס תכנן גם את רקטת ה- Skycycle X-2, שאותה בחן ללא הצלחה ב -15 באפריל 1972 וב -24 ביוני 1973, איוול קניוול השתמש בו ללא הצלחה בקניון נחל הנחשים ב-1974.
ה- X-3 Volksrocket (שמות נוספים: Arriba One, Skycycle X-3) הייתה רקטה רב-פעמית לתיירות חלל שתוכננה על ידי טרואקס לאחר שאוול קניבל תרם 1,000 דולר למחקר.
טרואקס חיפש מתנדבים לטיסה ובעלי ממון שיסייעו במימון המחקר.
אלפי מתנדבים פנו לטרואקס, אך למעטים היו המשאבים הדרושים.
המהנדס ג'אנה ייגר, שעבד בחברת Truax Engineering נבחר לטוס.
דניאל ג'יי קוראה יליד פרו, הוכרז בשלב מסוים כטייס הראשון.
בין היתר הציעו מימון כלשהו ועברו חלק מההכשרה: רונלד בלר, טייס מקנטקי, מרטין יהן, ריי אפטון ופל פיטרס, כולם מדרום קליפורניה.
בסופו של דבר, אף אחד לא טס ב-Volksrocket.
הרקטה הורכבה מרכיבי עודפים ונבחנה עד 1991.
רוברט טרימבל היה עורך דין ומשפטן אמריקאי, שכיהן כשופט בבית המשפט לעתירות של קנטקי, כשופט פדרלי במחוז קנטקי וכשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית משנת 1826 ועד למותו.
במהלך תקופת כהונתו הקצרה בבית המשפט העליון הוא כתב מספר פסקי דין של דעת הרוב, כולל ההחלטה בפסק הדין "אוגדן נגד סאונדרס" , שהיה התיק היחידי בו נשיא בית המשפט העליון ג'ון מרשל כתב את חוות דעת המיעוט היחידה במהלך 34 שנות נשיאותו.
רוברט טרימבל נולד במחוז ברקלי שבוירג'יניה (כיום בתחומי וירג'יניה המערבית), אם כי יש מקורות על פיהם הוא נולד במחוז אוגוסטה שבווירג'יניה.
הוריו היו ויליאם טרימבל ומרי מקמילן.
כשהיה בן שלוש עברה המשפחה למישור קמברלנד שבמחוז קנטקי, אז בתחומי וירג'יניה, בתחילה לפורט בונסבורו, ולאחר מכן ליישוב שכיום נמצא בתחומי מחוז קלארק שבקנטקי.
טרימבל למד באוניברסיטת טרנסילבניה ולמד משפטים בקריאה עצמית בהדרכתם של שני עורכי דין, ג'ורג' ניקולאס, ולאחר מותו של זה האחרון ב-1799, ג'יימס בראון.
ב-1803 הוא הוסמך כעורך דין על ידי בית המשפט לעתירות של קנטקי והחל לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי בפריז, קנטקי.
הוא פתח את משרדו בבית שהיה גם לבית מגוריו.
באוגוסט אותה שנה נשא טרימבל לאישה את ננסי פ.
בתם רבקה נישאה לגארט דייוויס, שהיה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור מטעם קנטקי באמצע המאה ה-19.
ב-1802 נבחר טרימבל לייצג את מחוז בורבון בבית הנבחרים של קנטקי.
כתומך של תומאס ג'פרסון הוא כיהן תקופת כהונה אחת בלבד, שכן הוא לא חיבב את ההמולה הפוליטית.
לפיכך, הוא סירב לאחר מכן להיבחר לשום משרה ציבורית, כולל פעמיים בה הוצג שמו כמועמד לסנאט של ארצות הברית.
ב-1807 מונה טרימבל כשופט בבית המשפט לעתירות של קנטקי, אך התפטר ב-1809 מסיבות פיננסיות ומשפחתיות.
ב-1810 הוא דחה הצעה למינוי כנשיא בית משפט זה.
בשנים 1813–1817 הוא שימש כתובע פדרלי במחוז קנטקי.
בתקופה זו הוא הוכיח את עצמו כחוקר משפטי חסר ליאות וכתובע חרוץ.
טרימבל החזיק בבעלותו עבדים ועל פי מפקד האוכלוסין של 1820 היו בבעלותו 23 עבדים.
ב-28 בינואר 1817 מונה טרימבל כשופט פדרלי מחוזי במחוז קנטקי על ידי הנשיא ג'יימס מדיסון.
ב-31 בינואר אושר המינוי על ידי הסנאט של ארצות הברית.
טרימבל כיהן על כס השיפוט תשע שנים עד למינויו לבית המשפט העליון.
ב-11 באפריל 1826 מונה טרימבל על ידי הנשיא ג'ון קווינסי אדמס כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של תומאס טוד שנפטר חודשיים קודם לכן.
ב-9 במאי אושר המינוי על ידי הסנאט וטרימבל החל את כהונתו ב-16 ביוני וכיהן על כס השיפוט עד למותו.
כשופט עליון, הסכים טרימבל באופן כללי עם השקפותיו של נשיא בית המשפט העליון ג'ון מרשל.
מקרה יוצא מהכלל אירע כאשר כתב טרימבל את חוות דעת הרוב בפסק הדין "אוגדן נגד סאונדרס" ב-1827 ומרשל היה זה שכתב את חוות דעת המיעוט.
עם יציאת בית המשפט לפגרה ב-1828, שב טרימבל לביתו.
באותו קיץ הוא נפל למשכב בשל "קדחת רגזנית" שלקה בה.
רוברט טרימבל נפטר ב-25 באוגוסט 1828, בגיל 52. הוא היה אחד מארבעת שופטי בית המשפט העליון בשנותיו הראשונות שנפטרו בעת כהונתם בטרם הגיעו לגיל 60 (האחרים היו ג'יימס וילסון, שנפטר בגיל 56 ב-1798; ג'יימס איירדל, שנפטר בגיל 48 ב-1799; ופיליפ ברבור, שנפטר בגיל 58 ב-1841).
הוא נטמן בבית הקברות של פריז, קנטקי.
לאחר מותו כתב ג'ון מרשל לסנאטור הנרי קליי:
השופט ג'וזף סטורי, ששירת לצד טרימבל, כתב:
על שמו של טרימבל נקרא מחוז בקנטקי שהוקם ב-1837. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי.
רוברט תומאס כריסטגאו הוא עיתונאי וסופר אמריקאי.
כריסטגאו נמנה בין מבקרי המוזיקה המוכרים, הנערצים והמשפיעים ביותר.
כריסטגאו החל את הקריירה שלו בסוף שנות השישים כאחד מראשוני העיתונאים שהתמקצעו בביקורת מוזיקת רוק, ובהמשך היה לאחד ממבשרי מוזיקת הפופ, הריוט גירל ועוד.
כריסטגאו בילה 37 שנים כמבקר המוזיקה הראשי והעורך הבכיר של מגזין הווילג' ווייס, ובמהלכן יצר ופיקח על רשימת הביקורות "Pazz & Jop" שפורסמה בעיתון.
בנוסף, הוא פרסם ביקורות מוזיקה במגזינים רבים, בהם אסקווייר, פלייבוי, רולינג סטון, בילבורד, NPR, ו-MSN, ועבד כפרופסור אורח לאומנויות באוניברסיטת ניו יורק.
הכתב המוערך מרשת CNN, ג'יימי אלן, כינה את כריסטגאו "א.פ.
האטון של עולם המוזיקה - כשהוא מדבר, אנשים מקשיבים".
במהלך כל קריירת הביקורות שלו שמר כריסטגאו על סגנון כתיבה פרוזאי ייחודי שאין שני לו, בעל שנינות חריפה, בדיחות רעננות, סטויות פוליטיות ואנקדוטות הנעות החל ממושגי יסוד ועד ידע אזוטרי.
חלק ממאמריו אוגדו גם כן לאוגדנים עבי כרס ואתר שנפתח על שמו בשנת 2001 מפרסם באופן קבוע ביקורות שכתב בעבר.
בשנת 2006, פוטר כריסטגאו ממערכת וילג' ווייס לאחר שזאת נרכשה על ידי חברת ניו טיימס מדיה.
רוברט טלבוט קלי היה צייר נוף ו, סופר ומאייר אנגלי.
קלי נולד ב, צ'שייר, בנו של צייר הנוף והדיוקנאות האירי, רוברט ג'ורג' קלי.
הוא עזב את בית הספר בשנת 1876 כדי להתחיל לעבוד במשרד של סוחרי כותנה, אך קיבל גם חינוך לאמנות מאביו.
בתחילת שנות ה-1880, בהשראת המקומות שראה בזמן חופשה על ספינת שייט, החליט טלבוט קלי לאמץ את המקצוע של אביו.
הוא עזב את עבודתו ב-1882, נסע לצפון אפריקה, והתיישב במצרים ב-1883, רכש סטודיו בקהיר ולמד את השפה הערבית.
הוא הסתובב ברחבי מצרים, כתב וצייר את האנשים והמקומות שעבר.
הוא בילה זמן לא מבוטל עם השבטים הבדואים אותם תיאר ואייר בספרו משנת 1902. עם פרסומו הוא גם הרוויח מעבודות פרטיות שקיבל.
הוא שהה במצרים עד 1915 ושמסיבות של בריאות וגיל חזר ללונדון - אם כי המשיך לצייר ללא הרף.
כאמור ספר המסעות המאויר הראשון שלו, ראה אור ב-1902 היה תיאור של רשמיו וחוויותיו במהלך שהותו הארוכה במצרים.
באותה שנה התקיימה גם תערוכה של רישומיו במצרים ב.
ציוריו וכתיבתו גילו אמפתיה וכבוד רב לאנשים ולתרבות המקומיים, במיוחד לזו של הבדואים המדבריים.
לפני פרסום ספרו על מצרים, קלי סיפק איורים לספר "אש וחרב בסודאן" של (1896).
קלי נסע לבורמה, עליה כתב וצייר בשני ספרים בהוצאת , לונדון (1909).
הספר הראשון הכיל רפרודוקציות של 73 מציוריו של קלי והשני 12 רפרודוקציות, שכולם הופיעו גם בספר הראשון.
בנסיעה שלו בבורמה ובציורים שהשאיר מהמסע, הייתה השפעה משמעותית לקלי על התפתחות המוקדמת של הציור הבורמזי.
מאמינים שהוא פגש ולימד את יסודות הציור המערבי לכמה מציירי בורמה המקומיים, כמו (1890–1942) ובא און (בערך 1877–1924) שמראים השפעה ברורה של סגנונו של קלי ביצירות מסוימות שלהם.
טלבוט קלי עבד בעיקר בצבעי מים ובשחור-לבן.
הוא היה חבר ב (RI), ב (RBA), ב (RBC) ובחברה הגאוגרפית המלכותית (RGS).
הוא היה נשיא מועדון הרישום בליברפול ב-1917 וגם חבר במועדון האמנים ליברפול, שאביו, רוברט ג'ורג' קלי, היה בין מייסדיו.
קלי נפטר בלונדון בשנת 1934.
הוא היה נשוי והיה לו בן, (1896–1971), שהיה גם אמן, שהתמחה בציור ציפורים ובנושאים היסטוריים והיה מאייר צבאי במלחמת העולם הראשונה.
רוברט סטדלי פורסט יוז AO היה מבקר אמנות, סופר ומפיק אוסטרלי.
הוא תואר ב-1997 על ידי רוברט בוינטון, מהניו יורק טיימס, כ-"מבקר האמנות המפורסם ביותר בעולם".
יוז זכה להכרה נרחבת על ספרו וסדרת הטלוויזיה שלו על אמנות מודרנית, The Shock of the New , ועל תפקידו רב השנים כמבקר אמנות במגזין טיים.
הוא ידוע בעיקר רב המכר שלו, The Fatal Shore, ספר על היסטוריית הנידונים באוסטרליה.
יוז, הידוע בביקורותיו השנויות במחלוקת על אמנות, היה בדרך כלל שמרני בטעמו, על אף שלא השתייך למחנה פילוסופי מסוים.
כתיבתו נודעה בעוצמתה ובאלגנטיות שלה.
יוז נולד בסידני, אוסטרליה, ב-28 ביולי 1938. אביו וסבו מצד אביו היו עורכי דין.
אביו של יוז, ג'פרי פורסט יוז, היה טייס במלחמת העולם הראשונה, עורך דין ומנהל חברה.
כשהיה רוברט בן 12, הוא מת מסרטן ריאות.
אמו של רוברט הייתה מרגרט אייר סילי, לבית וידאל.
אחיו הבכור הוא הפוליטיקאי האוסטרלי, תומאס אייר פורסט יוז .
ליוז יש אח נוסף בשם ג'פרי ואחות נוספת בשם קונסטנס.
יוז גדל ברוז ביי, סידני, והתחנך במכללת סיינט איגנטיוס .
בהמשך חייו, הוא למד אמנויות ואדריכלות באוניברסיטת סידני.
כשלמד באוניברסיטה, הוא היה חבר בקבוצת פוש השמאלנית והאנרכיסטית, שקידמה חופש מיני.
יוז, אמן ומשורר שאפתן, נטש את לימודי האוניברסיטה בכדי להפוך תחילה לקריקטוריסט, ולאחר מכן למבקר אמנות של כתב העת של סידני The Observer, בעריכתו של דונלד הורן .
יוז כתב מספר מאמרים עבור המגזין האוסטרלי, Oz , המגזין האמריקאי, The Nation והמגזין הבריטי, The Sunday Mirror.
ב-1961, בעודו סטודנט, יוז נקלע למחלוקת כאשר מספר מחבריו לספסל הלימודים טענו במאמר בעיתון סטודנטים כי העתיק ממוזיקאים ומאמנים, כמו טרנס טילר ולאונרד בסקין .
יוז עזב את אוסטרליה לאירופה ב-1964. הוא התגורר זמן מה באיטליה, ועבר לגור בלונדון ב-1965. כשהיה בלונדון, הוא כתב מספר מאמרים למספר מגזינים.
בין המגזינים שהוא כתב היו המגזינים הספקטייטור, דיילי טלגרף, הטיימס, ו-The Observer, ותרם לגרסה הלונדונית של Oz.
ב-1970, לאחר שמונה למבקר אמנות במגזין האמריקאי, טיים, הוא עבר לגור בניו יורק.
הספר מדבר על ההיסטוריה של האמנות באוסטרליה.
יוז כתב וקריין את הסדרה בת שמונה חלקים של ה-BBC, The Shock of the New .
התוכנית, שהופקה על ידי לורנה פגרם , דיברה על התפתחות האמנות המודרנית, מאז האימפרסיוניזם.
ג'ון אוקונור, מהניו יורק טיימס, אמר כי: "תסכימו או לא תסכימו, לא תשתעממו.
מר יוז פרובוקטיבי באופן שובה לב."
ב-1997, הוא הוציא את סדרת הטלוויזיה American Visions, שסיקרה את ההיסטוריה של האמנות האמריקאית מאז המהפכה האמריקאית.
ב-2002, הוא הוציא את סרט התיעודי על פרנסיסקו דה גויה, Goya: Crazy Like a Genius.
ב-2004, הוא הוציא את סדרת הטלוויזיה The NEW Shock of the New, שמהווה עדכון לסדרת הטלוויזיה מ-1980, The Shock of the New.
הוא פרסם את הכרך הראשון של ספר זיכרונותיו, Things I Didn't Know, ב-2006.
ב-6 ביוני 1978, יוז, יחד עם הרולד הייז , הגיש בתוכנית האקטואליה 20/20. בשל ביקורת חריפה שנשמעה על התוכנית, פוטרו שני המגישים, והוחלפו עם העיתונאי האמריקאי, יו דאונס .
ב-1987, יוז הוציא את הספר The Fatal Shore.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, יוז היה תומך בולט של התנועה הרפובליקנית האוסטרלית .
במהלך צילומי הסדרה, יוז היה מעורב בתאונת דרכים כמעט קטלנית.
יוז הכיר את אשתו הראשונה, דן אמרסון, בלונדון ב-1967. יחד עם אשתו, היה מעורב בקבוצת פוש השמאלנית והאנרכיסטית, שקידמה חופש מיני.
הם התגרשו ב-1981. בנם, דנטון, ילדו היחיד של יוז, נקרא על שמו של המהפכן הצרפתי, ז'ורז' דנטון.
בנו, דנטון יוז, שהיה פסל במקצועו, התאבד באפריל 2001.
יוז נישא בשנית לוויקטוריה ויסלר ב-1981. הם התגרשו ב-1996.
ב-1999, יוז היה מעורב בתאונת דרכים כמעט קטלנית דרומית לברום, אוסטרליה המערבית, שאליה הובהל במצב קשה לבית החולים בפרת'.
לאחר תאונת הדרכים, יוז היה בתרדמת למשך חמישה שבועות.
ב-2003, הודה יוז באשמה בנהיגה מסוכנת ונקנס ב-2,500 דולר אוסטרלי.
יוז מגולל את סיפור תאונת הדרכים והחלמתו בפרק הראשון של ספר הזיכרונות שלו מ-2006, Things I Didn't Know.
ב-2001, יוז התחתן בשלישית עם האמנית והמנהלת האמנותית האמריקאית, דוריס דאונס .
לאחר מחלה ממושכת, יוז מת בבית החולים קלווארי , בברונקס, ניו יורק, ב-6 באוגוסט 2012.
הלם החדש, תרגמה דורית כהן, הוצאת עם עובד, 1989.
החוף הגורלי: סיפור הגליית אסירים לאוסטרליה 1868-1787 והקמת אוסטרליה החדשה, תרגמה עדי גינצבורג-הירש, הוצאת דביר, 1994.
רוברט לדלו "בוב" טריברס הוא ביולוג אבולוציוני וסוציולוג אמריקאי.
טריברס הציע את התיאוריות של אלטרואיזם הדדי (1971), השקעת הורים (1972), קביעת יחס מין פקולטטיבי (1973) וסכסוך צאצא-הורה (1974).
הוא תרם גם בכך שהסביר את ההונאה העצמית כאסטרטגיה אבולוציונית אדפטיבית (שתוארה לראשונה בשנת 1976) ודן בקונפליקט תוך-גנומי.
טריברס החל ללמוד אבולוציה אצל ארנסט מאייר ויליאם דרורי בהרווארד ב-1968. ב-1972 סיים דוקטורט בביולוגיה.
המאמר הגדול הראשון שלו, "אלטרואיזם הדדי", פורסם ב-1971.
טריברס היה מרצה באוניברסיטת הרווארד מ-1973. ב-1978 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, שם היה חבר סגל עד 1994. כיום הוא חבר סגל באוניברסיטת ראטגרס.
בשנת הלימודים 2008–2009 היה עמית המכון למחקר מתקדם בברלין.
טריברס זכה בפרס קראפורד במדעי הביולוגיה לשנת 2007 על "הניתוח הבסיסי שלו לאבולוציה חברתית, קונפליקט ושיתוף פעולה".
טריברס פגש את יואי פ.
ניוטון, ראש מפלגת הפנתרים השחורים, בשנת 1978 כאשר ניוטון הגיש בקשה בזמן שהיה בכלא לעשות קורס קריאה עם טריברס כחלק מתואר בוגר בהיסטוריה של התודעה באוניברסיטת סנטה קרוז.
טריברס וניוטון הפכו לחברים קרובים.
ניוטון היה סנדק לאחת מבנותיו של טריברס.
טריברס הצטרף למפלגת הפנתרים השחורים בשנת 1979. טריברס וניוטון פרסמו ניתוח של תפקיד ההונאה העצמית על ידי צוות הטיסה בהתרסקות טיסה 90 של אייר פלורידה.
טריברס הוצא מהפנתרים על ידי ניוטון ב-1982 "לטובתו".
טריברס כתב את ההקדמה לספרו של ריצ'רד דוקינס הגן האנוכי, בה הציע לראשונה את התיאוריה האדפטיבית שלו על הונאה עצמית.
בשנת 2015 השעתה אוניברסיטת ראטגרס את טריברס השעיה בשכר, כחלק ממחלוקת מתמשכת בנוגע לשיעור שהמחלקה לאנתרופולוגיה הקצתה לו ללמד.
טריברס אמר שאמרו לו ללמד את הכיתה אף על פי שהתנגד בטענו שהוא לא יודע דבר על הנושא הספציפי.
בהרצאתו הראשונה אמר טריברס לכיתה שיעשה כמיטב יכולתו ללמוד את הנושא יחד איתם ובעזרת מרצים אורחים.
רוטגרס השעתה את טריברס על כך שעירב את התלמידים במחלוקת.
טריברס טען שפקידי האוניברסיטה סירבו להיפגש איתו ואמר: "הייתם חושבים שהאוניברסיטה תפגין מעט כבוד ליכולות ההוראה שלי בנושאים שאני יודע עליהם ולא תאלץ אותי ללמד קורס בנושא שאני לא שולט בו כלל".
טריברס היה חברו של עבריין המין המורשע ג'פרי אפשטיין, וקיבל ממנו 40,000 דולר כדי לחקור סימטריית ברכיים ויכולת ספרינט.
בהתייחסו להאשמה שאפשטיין ניהל יחסי מין עם נשים קטינות, אמר טריברס: "כשהן בנות 14 או 15, הן כמו שנשים שהן בוגרות בתקופתנו היו לפני 60 שנה, כך שאני לא רואה את המעשים האלה כמתועבים כל כך".
טריברס הוא בין התאורטיקנים האבולוציוניים המשפיעים ביותר כיום.
סטיבן פינקר מחשיב את טריברס כ"אחד מהוגי הדעות הגדולים בהיסטוריה של המחשבה המערבית".
נתן השראה לכמות מדהימה של מחקר ופרשנות בפסיכולוגיה וביולוגיה – תחומי הסוציוביולוגיה, הפסיכולוגיה האבולוציונית, מדעי החברה הדרוויניסטיים ואקולוגיה התנהגותית הם במידה רבה ניסיון לבדוק ולהגדיר את רעיונותיו של טריברס.
אין זה מקרי שהספר סוציוביולוגיה מאת אדוארד א' וילסון והספר הגן האנוכיי מאת ריצ'רד דוקינס, פורסמו ב-1975 וב-1976 בהתאמה, שנים ספורות לאחר מאמרי היסוד של טריברס.
שני מחברי רבי המכר האלה הכירו בגלוי שהם עושים פופולריזציה לרעיונות של טריברס ולמחקר שרעיונות אלה הולידו.
כך גם לגבי הספרות הפופולרית לגבי פסיכולוגיה אבולוציונית בשנות ה-90 המוח הסתגלני (The Adapted Mind), המלכה האדומה (The Red Queen), נולד למרוד (Born to Rebel), מוצא המידות הטובות (מאת מאט רידלי), החיה המוסרית (מאת רוברט רייט), וספרי-שלי כיצד פועל המוח.
כל אחד מהספרים הללו מבוסס במידה רבה על רעיונותיו של טריברס ועל שפע המחקרים שהיוו השראה, בהם מעורבים עשרות מיני בעלי חיים, מודלים מתמטיים ומחשוביים, ופסיכולוגיה חברתית וקוגניטיבית-אנושית.
רוברט חראן (בקרואטית: Robert Hranj; נולד ב-5 בספטמבר 1962) הוא אדמירל קרואטי המשמש כראש המטה הכללי (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של קרואטיה.
חראן נולד בוואראז'דין ב-5 בספטמבר 1962. הוא למד באקדמיה הצבאית הקרואטית ובמכללת המלחמה של הצי בארצות הברית.
בין 1994–1998 שרת כנספח צבאי בארצות הברית.
בין 2009–2012 שימש כנציג קרואטיה בוועדה הצבאית של נאט"ו והוועדה הצבאית של האיחוד האירופי.
לאחר מכן מונה למפקד הצי הקרואטי.
ב-1 במרץ 2015 מונה לסגן ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים.
ב-1 במרץ 2020 הוא מונה לראש המטה הכללי.
רוברט טיילור ג'ונס היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אריזונה השישי בשנים 1939–1941.
רוברט טיילור ג'ונס נולד בראטלדג', טנסי, כבנם של סמואל ג'וזף ושרה אליזבת' (לבית לג) ג'ונס.
אביו היה ותיק מלחמת האזרחים האמריקאית שלחם בשורות צבא האיחוד והיה פעיל בפוליטיקה ובענייני הקהילה.
ג'ונס התחנך בבתי הספר הציבוריים שבטנסי.
הוא החל את הקריירה שלו כמהנדס בהכשרה עצמית, עוד בימי נעוריו.
הוא היה מעורב בסלילת מסילות ברזל במזרח טנסי.
חוויה זו הועילה לו כאשר הוא נכנס לעולם העסקים בזכות עצמו כקבלן זוטר.
ג'ונס השתתף בכריית תעלת פנמה במשך שנה אחת כמהנדס אזרחי.
כששב ג'ונס לארצות הברית, הוא עבר לחיות בלוס אנג'לס.
מאוחר יותר הוא היה מעורב בסלילת מסילת הברזל מלאס וגאס לסולט לייק סיטי.
ב-1909 הגיע ג'ונס לטריטוריית אריזונה ועבד עם חברת מסילת הברזל גלוב ועמק חילה.
באותה שנה הוא הכיר את אילון ארמסטרונג מהעיירה וינקלמן שבאריזונה, בתו של ו.
ארמסטרונג, מחלוצי גידול הבקר באריזונה, שכיהן כשריף של מחוז חילה.
ב-1911 נישאו השניים ורכשו בית ברחוב הראשי של העיירה סופיריור, ושם הם השתקע ונולדו להם בת ובן.
בספטמבר 1938 ניצח ג'ונס בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית על משרת מושל אריזונה.
בבחירות הכלליות ב-8 בנובמבר אותה שנה הוא ניצח לאחר שגרף 80,350 קולות מול 32,022 שקיבל המועמד הרפובליקני ג'רי ו.
ב-2 בינואר 1939 הושבע ג'ונס לכהונתו.
את מסע הבחירות שלו הוא ניהל על בסיס הבטחה על יצירת ממשל בדגם עסקי לממשלת המדינה.
על כל פנים, ידידותו כלפי כמה מחברי הסנאט המדינתי עוררה את חמתם של חברי בית הנבחרים של אריזונה עד שרק מעטות מבין הצעות החוק שלו עברו.
אף על פי כן, במהלך תקופת כהונתו עבר חוק שכר מינימום לעובדי עבודות ציבוריות, ונושא החנינה הוסדר על ידי כללים קפדניים יותר.
בנוסף, שולבו תפקידי ההיסטוריון המדינתי והספרן המדינתי.
ג'ונס בחר שלא להתמודד על תקופת כהונה שנייה.
לאחר תום כהונתו כמושל שב ג'ונס לעסקיו הפרטיים בפיניקס וניהל בית מרקחת.
ב-1953 הוא סגר את בית המרקחת, ובאותו מקום הוא הקים חנות הלבשה.
הוא גם החזיק חוות בקר ליד צ'נדלר.
רוברט טיילור ג'ונס נפטר בפיניקס ב-11 ביוני 1958. הוא נטמן בבית הקברות גרינווד שבעיר.
במרץ 1994 הוסב ביתו בסופיריור למוזיאון בוב ג'ונס.
המוצגים במוזיאון מתמקדים בחפצים מקומיים וכוללים תמונות, ציוד כרייה ודגימות גאולוגיות.
רוברט תומאס טיילור (בפינית: Robert Thomas Taylor; נולד ב-21 באוקטובר 1994) הוא כדורגלן פיני המשחק בעמדת הקישור בקבוצת אוסטין ובנבחרת פינלנד.
טיילור הצטרף לקבוצת הנוער של יבסקילה בשנת 2004 והיה חלק מהמועדון עד שהגיע לקבוצה הבוגרת.
במהלך תקופה זו, הוא שיחק באנגליה, מדינת הולדתו של אביו, עם נוטינגהאם פורסט ואז עם לינקולן סיטי.
ב-2011 הצטרף טיילור ללינקולן סיטי לשנתיים.
ב-2013 הושאל טיילור לבוסטון טאון מהליגות הנמוכות באנגליה, שם הוא שיחק במשחק אחד.
טיילור שיחק עבור יבסקילה מליגת המשנה בפינלנד עד שנת 2015. ביולי 2017, טיילור נמכר לא.י.ק סולנה השוודית בסכום של כ-100,000 יורו.
הוא הצטרף לטרומסה בהשאלה לעונת 2018 ולאחר סיום השאלתו טיילור עבר לטרומסה באופן רשמי.
ב-20 בינואר 2020, טיילור חתם על חוזה לשלוש שנים עם קבוצת בראן.
ב-11 בפברואר 2022, טיילור הצטרף לקבוצת ה-MLS, אינטר מיאמי.
רוברט טיילור שיחק בנבחרות הצעירות של פינלנד בכל הגילאים.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פינלנד ערך ב-9 בינואר 2017, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 0-1 על נבחרת מרוקו במשחק ידידות.
ב-11 באוקטובר 2020, כבש טיילור את שערו הראשון בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-2 על נבחרת בולגריה במסגרת ליגת האומות של אופ"א.
רוברט טאבורי (במקור טאובר, בהונגרית: Tábori Róbert באצ'אלמאש, 10 בנובמבר 1855 – בודפשט, 24 במאי 1906) היה סופר, עיתונאי, עורך עיתון יהודי-הונגרי, אביה של הסופרת פירושקה טאבורי (1892–1947).
למעשה ניתן להגדיר אותו כסופר המדע הבדיוני ההונגרי הראשון.
רוברט טאובר נולד במשפחה יהודית כבנם של המורה ארמין טאובר ושל נינה גרוס.
הוא סיים בית ספר תיכון בבאיה, ואת האוניברסיטה בווינה ובבודפשט.
בשנת 1873, הוא החל לעבוד כעיתונאי בעיתון באיה, ולאחר מכן המשיך באזור סולנוק ובמספר עיתוני ערי שדה אחרים.
ב-1876 הוא הפך לכתב ולעובד של הפרמדנבלט (Fremdenblatt) בווינה
אחר כך של המורגנפוסט (Morgenpost)
בין 1883 לבין 1884 עבד ב"ברלינר צייטונג" (Berliner Zeitung).
בין השנים 1881–1882 הוא היה כתב החוץ באוסטריה-גרמניה של עיתוני בודפשט פשטי הירלפ (Pesti Hírlap) ושל "עיתון הבירה" (Fővárosi Lapok).
חזר לבודפשט ב-1884 וב-10 ביולי 1887 הפך לחבר מערכת של פשטי הירלפ עד 1890 (עבורו עבד בחו"ל)
הוא ערך את "ידיעות דרום הונגריה" (Délmagyarországi Közlöny) בטימישוארה
לאחר מכן את "הנוער ההונגרי" (Magyar Ifjuság) בבודפשט במשך שלוש שנים.
בסוף שנות ה-80 היה בעל טור ב"פוליטיק" בפראג וב"דויטשס היים" (Deutsches Heim) בברלין
בשנותיו האחרונות, היה כתב תיאטרון של פשטי נפלו
מאז הקמת העיתון עבד כסגן עורך של "זמנים חדשים" (Új Idők).
קריירת הכתיבה שלו החלה ב-1890. זוהי עבודתו הרחבה ביותר.
הוא כתב הרבה וכתב בז'אנרים רבים: בנוסף למאמרים ולתיקי העבודות, הוא כתב גם סיפורים עליזים.
בין הרומנים שלו יש הרבה "סיפורים ורומנים לנוער", לא מעט יצירות היסטוריות, דרמות, אבל אפשר למצוא גם קטעים ממנו בתיאטרון הנערות הצעירות.
רומן המדע הבדיוני שלו, "חיים בהמשכים" (1890) הוא יצירה המבוססת על רעיון מדע בדיוני אמיתי, משעשע במקומות מסוימים, ומבקר את הפוליטיקה והסדר העולמי של זמנו במקומות אחרים.
לפאל סרגי, בעל קרקע מתבודד, יש תשוקה עזה לעתיקות.
באחת הפעמים, כשהמומיות המצריות המצוינות מתעוררות לחיים (באחד המשלוחים שקיבל), הוא נאלץ להעריך מחדש את האותנטיות של האוסף שלו, במיוחד כשמתברר שאביו הקדמון ד"ר פאל סרגי, הרופא, התנסה בטיפות שמסוגלות להאט את התפקודים החיוניים של גוף האדם במידה עצומה: תלוי כמה מהם לוקחים, חיים במצב של מוות לפרק זמן נתון.
הרופא רוצה לחיות בשיטה הזו אלפי שנים - בכל מאה הוא מתעורר לכמה שנים, רואה איך העולם השתנה, ואז מרדים את עצמו שוב למאה שנים נוספות.
מתגלה מצב המדע הבדיוני הבסיסי והשאלה כיצד להשתמש בהמצאה ענקית.
סיפוריו, שאפשר לכנותם מדע בדיוני, כוללים את רומן החייל מהמאה הבאה, דוגמה לאוטופיה סאטירית חדורת אירוניה.
בין מרכיבי המדע הבדיוני, מופיעים במקומות גם רעיונות מצחיקים וקברטיים לחלוטין.
החוק של מאריה תרזיה הוא לעג לתנועות פמיניסטיות עכשוויות ולתיאוריות אוטופיות.
אשתו הראשונה הייתה אאוגניה אנגל (ז'ני), לה נישא ב-29 בינואר 1882 בבודפשט.
היא נפטרה בשנת 1900, בגיל שלושים ושמונה.
בעלה היה המהנדס דיולה דונאט.
ב-16 ביוני 1900, בבודפשט, נשא לאישה את אנה אמיליה טוטסק,
קלרה הדברנית (סיפורים קצרים, 1905)
שני סוגי אמת (סיפורים, בודפשט, 1911)
רוברט טיילור היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (4X100 מטר) וסגן אלוף אולימפי (ריצת 100 מטר) באולימפיאדת מינכן.
רוברט טיילור נולד ב-1948 בעיר טיילר, טקסס.
ב-1964 החל ללמוד בתיכון על שם אמט ג'יי סקוט בעיר הולדתו.
ב-1968 החל ללמוד ב"אוניברסיטת דרום טקסס" .
לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כמורה לחינוך מיוחד וחינוך גופני.
היה נשוי לשריל טיילור ואב לבובי טיילור.
נפטר ב-2007 לאחר התקף לב.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר.
באולימפיאדת מינכן זכה, עם נבחרת ארצות הברית, במדליית זהב במרוץ שליחים 4X100 מטר בשיא עולם של 38.19 שניות לפני ברית המועצות (38.50 שניות) ומערב גרמניה (38.79 דקות) ובמדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.24 שניות אחרי ולרי בורזוב מברית המועצות (10.14 שניות) ולפני לנוקס מילר מג'מייקה (10.33 שניות).
1973 - היכל התהילה של ספורטאי קולג' יוצאי דופן
1996 - היכל התהילה של אוניברסיטת דרום טקסס
רוברט טיילר היה בנם הבכור של ג'ון טיילר, הנשיא העשירי של ארצות הברית, ולטישה כריסטיאן טיילר.
הוא שימש כרשם הקונפדרציה של מחלקת האוצר במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
בעבר שימש טיילר כמזכיר פרטי של הממשל הנשיאותי של אביו.
בשלב מאוחר יותר, הוא שימש כעורך של Montgomery Advertiser.
אשתו, פרסילה, שירתה במקום הגברת הראשונה של ארצות הברית מ-10 בספטמבר 1842 ועד 26 ביוני 1844, בין מות חמותה לבין נישואיו מחדש של הנשיא טיילר לג'וליה גרדינר טיילר.
רוברט לאתהאם אוון הבן היה אחד משני הסנאטורים הראשונים מטעם מדינת אוקלהומה.
בעקבות המשבר הפיננסי של 1873 סבל אוון מנזק כלכלי.
אוון, שהיה חצי צ'רוקי מצד אימו, נסע מערבה ל, שם החל לעבוד כמורה בבית ספר העובד עם יתומים צ'רוקים; בהמשך עבד כעורך דין וכעיתונאי.
בין ההישגים שהביאו אותו למודעות ציבורית רחבה יותר וסייעו לסלול את הדרך לבחירתו לסנאט בשנת 1907, הייתה הצלחתו כעורך דין בשנת 1906 לאחר שנחל הצלחה בתיק שטיפל בו כעורך דין.
במסגרת תיק זה ביקש השבט הצ'רוקי לקבל פיצוי מממשלת ארצות הברית עבור אדמות שהם הפסידו בזמן הטיהור האתני בטריטוריה האינדיאנית.
אוון זכור במיוחד כנותן החסות בסנאט של חוק הפדרל ריזרב משנת 1913, שיצר את מערכת הפדרל ריזרב.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1920 ניסה אוון להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית, אך נכשל.
רוברט לאב טיילור היה פוליטיקאי, סופר ומרצה אמריקאי.
כחבר במפלגה הדמוקרטית, כיהן שלוש קדנציות כמושל טנסי ה-24, מ-1887 עד 1891, ושוב מ-1897 עד 1899, ולאחר מכן כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מ-1907 ועד מותו.
הוא גם ייצג את המחוז הראשון של טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1879 ל-1881, והוא הדמוקרט האחרון שהחזיק במושב המחוז.
כנואם כריזמטי, טיילור זכור בגלל שניצח את אחיו הבכור, אלפרד א.
"אלף" טיילור, במסע הבחירות לתפקיד המושל ב-1886 שנודע בשם "מלחמת השושנים".
הקמפיין כלל סיפורים, ניגון כינורות ובדיחות מעשיות, בניגוד למסעות הבחירות הקודמים לתפקיד המושל, שכללו בדרך כלל רטוריקה חריפה והתקפות אישיות.
למרות שרוברט טיילור ניצח ב-1886, אלפרד טיילור נבחר כמושל בתחילת שנות ה-20.
לצד הפוליטיקה, טיילור היה מרצה ציבורי ועורך מגזינים.
הוא פרסם כמה אוספים של הרצאותיו וסיפוריו הקצרים בשנות ה-1890 ותחילת המאה ה-20, והיה עורך שותף של Taylor-Trotwood Magazine.
טיילור נולד ב-31 ביולי 1850 בהפי ואלי, מחוז קרטר, טנסי, בנם השלישי של נתניאל גרין טיילור, כומר מתודיסט, ואמלין היינס, פסנתרנית מוכשרת.
אביו, חבר במפלגה הוויגית, הובס על ידי אנדרו ג'ונסון בקמפיין לקונגרס ב-1849, אך זכה במושב באמצע שנות ה-1850. משפחתה של אמו תמכה במפלגה הדמוקרטית, ואחיה, לנדון קרטר היינס, היה פוליטיקאי דמוקרטי בולט.
רוברט טיילור אימץ את הנטיות הפוליטיות של אמו ויהפוך לדמוקרט, ואילו אחיו הבכור, אלפרד, הלך בעקבות אביו למפלגה הוויגית (ולאחר מכן הרפובליקנית).
נתניאל טיילור תמך באיחוד במהלך מלחמת האזרחים, והמשפחה עברה לפילדלפיה ב-1861 כאשר טנסי פרשה מהאיחוד וצבא הקונפדרציה כבש את מזרח טנסי.
בשנת 1864, האחים טיילור נרשמו לסמינר פנינגטון בניו ג'רזי.
המשפחה עברה לוושינגטון בשנת 1867 כאשר נתניאל טיילור מונה לנציב לענייני האינדיאנים על ידי הנשיא אנדרו ג'ונסון.
רוברט טיילור קיבל תפקיד במשרד האוצר.
המשפחה חזרה לטנסי ב-1869, שם למד רוברט במכון באפלו (מכללת מיליגן המודרנית) ובקולג' איסט טנסי וסליאן.
בהיותו במכללה, הוא כתב מחזה עם אחיו, אלפרד.
בשנות ה-70 של המאה ה-19, טיילור ניסה כמה מיזמים עסקיים, כולל חקלאות, הפעלת מפעל עצים וניהול מפעל הברזל של אביו בנהר דואו.
עם זאת, הוא נכשל במידה רבה בכל אלה, מכיוון שהוא היה פזיז עם הכסף, שילם יותר מדי לעובדיו והעדיף שיחה וסיפורים על פני עבודה.
הוא למד משפטים בתקופה זו עם ס.
בשנת 1878, אלפרד טיילור התמודד על המועמדות הרפובליקנית למושב מחוז הקונגרס הראשון של טנסי נגד אוגוסטוס ה.
בכינוס המפלגה נראה היה שלאלפרד היו יותר צירים, אך פטיבון הצליח לזכות במועמדות, מה שהוביל את תומכיו של אלפרד לחשוד בשחיתות.
רוברט טיילור השתכנע להתמודד מול פטיבון מטעם הדמוקרטים בבחירות הכלליות.
הציבור קיבל את הטעימה האמיתית הראשונה שלו מיכולת הנאום שלו בוויכוח בבריסטול, כאשר טיילור הביס את פטיבון עם "קליידוסקופ מבלבל של דברי נועם".
בעזרת תומכיו הממורמרים של אלפרד, רוברט ניצח את פטיבון בבחירות למושב ב-750 קולות.
חקיקה בחסות טיילור כללה הצעת חוק הקוראת למס הכנסה פדרלי.
טיילור הובס על ידי פטיבון במסע הבחירות החוזר שלו ב-1880 והפסיד לפטיבון בפעם השלישית כשהתמודד על המושב ב-1882. הוא השיק עיתון פרו המפלגה הדמוקרטית, The Comet, בג'ונסון סיטי הסמוכה.
בשנת 1884, טיילור מונה לאלקטור מהמחוז הראשון של המועמד הדמוקרטי לנשיאות גרובר קליבלנד, וערך קמפיין ברחבי המחוז נגד האלקטור הרפובליקני, סמואל הוקינס.
לאחר שקליבלנד ניצח בבחירות, הוא מינה את טיילור כסוכן פנסיה פדרלי בנוקסוויל.
ב-1886, הרפובליקנים, בתקווה לנצל את המחלוקות במפלגה הדמוקרטית בין הפלגים התומכים בחקלאים והדמוקרטים הבורבונים, הציעו את אלפרד טיילור לתפקיד מושל.
(התפקיד כלל באותה תקופה קדנציה של שנתיים.) הדמוקרטים, שהבינו שהם צריכים דמות מאחדת ואפקטיבית למאבק נגד אלפרד, הציעו את רוברט טיילור כמועמד שלהם, והעמידו את שני האחים זה מול זה.
מפלגת האיסור הציעה את מועמדותה לאביו של האחים טיילור, נתניאל, אך הוא סירב.
מסע הבחירות לתפקיד המושל ב-1886 זכור בזכות ההתלוצצות הפוליטית הקלה יחסית והנאומים המשעשעים של האחים טיילור.
בסיורים יחד, הם בילו את החלק הראשון של כל קמפיין להפסיק "להתעלל זה בפוליטיקה של זה" ולספר סיפורים ובחלק השני לנגן מנגינות כינור בזמן שהקהל רקד.
לאחר שתומכיהם החלו לענוד ורדים לבנים ואדומים, הקמפיין נודע בשם "מלחמת השושנים" (השם התייחס גם לסכסוך האנגלי מהמאה ה-15).
למרות שטיילור חש לא בנוח עם הביקורת וההתקפות שהגיעו עם משרד ההנהלה, הוא הצליח לחוקק רפורמה במס ובחינוך כאחד.
הוא הותקף על מתן חנינות רבות מדי ודרש מהמדינה לבנות מכון רפורמה לנוער.
כשלא קיבל אישור חקיקתי לרפורמטורית כזו, הוא הוציא חנינה למעשה לכל נער שביקש כזו.
ב-1888, סיעת הדמוקרטים הבורבונים הזועמת ביקשה לסכל את מינויו לבחירה מחדש אך לא הצליחה.
הוא ניצח בבחירות הכלליות מאוחר יותר באותה שנה, עם 156,799 קולות מול 139,014 קולות עבור המועמד הרפובליקני, סמואל הוקינס, ו-6,893 קולות עבור מועמד מפלגת האיסור, ג'יי ק.
בשנת 1889, טיילור חתם על חוק מס בחירות ומספר הצעות חוק אחרות שמטרתן לדכא את שיעור ההצבעה בקרב שחורים ועניים.
כמו כן בוטלו מספר חוקי יובש.
כשהוא סובל מבריאות לקויה ומאוכזב מהפילוגים בתוך מפלגתו שלו, הוא לא ביקש להיבחר מחדש ב-1890.
בתחילת שנות ה-1890, טיילור, שנאבק בחובות מקמפיין מתמיד, ביקש עצה מאחיו, אלפרד (שהיה כעת חבר בית הנבחרים).
אלפרד הציע לרוברט לצאת לסיור הרצאות והזמין את משפחתו של רוברט לעבור לגור עם משפחתו עד שיסדר את ענייני הכספים שלו.
רוברט פתח את סיורו ב-29 בדצמבר 1891 באולם ג'וב בג'ונסון סיטי, שם הציג את הרצאתו "הכינור והקשת", במחיר כניסה של 50 סנט לאדם.
לאחר שאלפרד עזב את הקונגרס, הוא הצטרף לרוברט לסיור, והשניים כתבו והציגו את "ינקי דודל ודיקסי".
הסיור זכה להצלחה כלכלית גדולה בכך שהניב לאחים עשרות אלפי דולרים.
ב-1896, המפלגה הדמוקרטית הייתה שוב מודאגת מהסיכויים של הרפובליקנים לזכות בתפקיד המושל והאמינה שהמושל המכהן, פיטר טרני, זכה בתפקיד על ידי שימוש בטקטיקה מפוקפקת שנתיים קודם לכן.
כאשר מספר מנהיגים דמוקרטים הזמינו את טיילור להתמודד, הוא הסכים באי רצון והביס את טרני בבחירות למועמדות המפלגה באוגוסט 1896. לאחר מערכת בחירות כללית סוערת, הוא הביס את המועמד הרפובליקני, ג'ורג' טילמן, עם כ-49% מהקולות לעומת 47% של טילמן.
הרפובליקנים הציעו כי אי-סדרים בהצבעה עזרו לטיילור לנצח, אך בית המחוקקים של המדינה שנשלט על ידי הדמוקרטית בלם כל ניסיון חקירה.
האירוע הבולט ביותר בקדנציה השנייה של טיילור כמושל היה המאה של טנסי, שציינה את יום השנה ה-100 להצטרפת המדינה לאיחוד.
המדינה חגגה על ידי הפקת התערוכה הבינלאומית של טנסי, יריד עולמי בן חמישה חודשים שנערך בפארק המאה של נאשוויל בשנת 1897, עם טיילור הופעות רבות.
לאחר כהונתו האחרונה כמושל, טיילור חזר למעגל ההרצאות, אם כי הוא חיפש ללא הרף להשיג את אחד ממושבי המדינה בסנאט האמריקאי, שנבחר אז על ידי בית המחוקקים.
ב-1907, הוא הביס את הסנאטור המכהן אדוארד וו.
קארמק בפריימריז פומבי, וטיילור נבחר על ידי בית המחוקקים של המדינה למושב מאוחר יותר באותה שנה.
הוא כיהן מ-1907 ועד מותו ב-1912. חלק מהחקיקה שבה תמך הייתה התיקון ה-16, שאישר לממשלה הפדרלית לגבות מס הכנסה.
הוא עזר להבטיח את העברת התיקון בסנאט ב-1909.
בשנת 1910, כאשר המושל הדמוקרטי המכהן מלקולם ר.
פטרסון פרש מהמרוץ לתפקיד מושל המדינה בגלל המהומה במפלגת האיסור, טיילור הסכים לשמש כמועמד מחליף.
הוא הפסיד בבחירות הכלליות למועמד הרפובליקני, בן וו.
הופר, שהביס את אחיו של טיילור, אלפרד, על המועמדות הרפובליקנית מוקדם יותר באותה שנה.
ב-31 במרץ 1912, טיילור לקה בהתקף אבן כיס מרה ומת בעקבות ניתוח לא מוצלח בבית החולים פרובידנס בוושינגטון הבירה.
רכבת שהושכרה במיוחד הסיעה את גופתו לנאשוויל, שם היא הוצבה בבירה במשך מספר ימים.
לאחר מכן הוא נלקח לנוקסוויל, שם השתתפו במסע ההלוויה יותר מ-40,000 איש, ההלוויה הגדולה בתולדות העיר, והוא נקבר בבית הקברות אולד גריי.
שרידיהם של רוברט לאב טיילור ואשתו, שרה אליזבת הלברט טיילור, הוצאו מבית הקברות אולד גריי בנוקסוויל ב-5 באוקטובר 1938 ולאחר מכן נקברו בפארק הזיכרון של מונטה ויסטה בג'ונסון סיטי, טנסי.
אחיו של טיילור, אלפרד, כיהן שלוש קדנציות בבית הנבחרים של ארצות הברית (1889 – 1895), וקדנציה אחת כמושל טנסי (1921 – 1923).
טיילור התחתן עם שרה ביירד ב-1878, ונולדו להם חמישה ילדים.
לאחר מותה בשנת 1900, הוא התחתן עם אליס היל במהלך ספטמבר 1901. נישואים שניים אלו הסתיימו בגירושים לאחר מספר שנים.
העיתון Comet בג'ונסון סיטי דיווח ב-5 במאי 1904 שהמושל טיילור התגרש מאשתו שהגישה נגד טיילור אישומים על "נטישה ועריקה ואי-פרנסה".
טיילור התחתן בפעם השלישית עם מיימי סיינט ג'ון בשנת 1904. בתם של טיילור ושרה קתרין ביירד טיילור נישאה למת'יו הילסמן "רד" טיילור; בנם פיטר טיילור הפך לסופר עטור פרסים.
רוברט פטרסון לאמונט היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן כמזכיר המסחר החמישי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא הרברט הובר בין השנים 1929 ל-1932. במהלך כהונתו התמודד עם אתגרים כלכליים משמעותיים, בהם השפל הגדול.
לאמונט נולד בדטרויט שבמישיגן למשפחה של אנשי עסקים, בנם של איזבלה (לבית פטרסון) ורוברט לאמונט.
לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים החל ללמוד באוניברסיטת מישיגן, שם למד הנדסה אזרחית.
בשנת 1891, לאחר סיום לימודיו הגבוהים, החל לאמונט לעבוד כמהנדס בתעשיית הברזל והפלדה, תחום שבו לימים יהיה דמות מובילה.
ב-1893 עבד כמהנדס בתערוכה העולמית של שיקגו.
ב-24 באוקטובר 1894 נישא לאמונט להלן גרטרוד טרוטר בראשית הקריירה שלו עבד לאמונט במגוון תפקידים הנדסיים וניהוליים בחברות שונות.
ב-1897 מונה לסגן נשיא ראשון בחברה "Simplex Railway Appliance".
בשנת 1905 נקנתה החברה בידי "American Steel Foundries" – ולאמונט נותר בתפקיד כסגן נשיא ראשון.
ב-1912 מונה לנשיא החברה, ובמהלך כהונתו הצליח לייצב את החברה בתקופה של שינויים כלכליים ותעשייתיים לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בממשל וורן הרדינג שירת כעוזר מזכיר המסחר תחת הרברט הובר.
במרץ 1929 מונה לאמונט למזכיר המסחר של ארצות הברית על ידי הנשיא הרברט הובר.
כהונתו החלה בסימן של צמיחה כלכלית, אך עד מהרה הוא נאלץ להתמודד עם התפוצצות בועת השוק והכניסה לשפל הגדול, שהחל באוקטובר 1929. לאמונט פעל לייצוב הכלכלה באמצעות קידום מסחר ותמיכה בתעשיות שונות, אך מאמציו הוגבלו בשל המשבר הכלכלי העמוק.
לאמונט היה מעורב בקידום הסכמי סחר בין-לאומיים וניסה להרחיב את הייצוא האמריקאי, אך המשבר העולמי והמדיניות הכלכלית השמרנית של ממשל הובר הגבילו את הצלחתו.
עם זאת, הוא תרם לגיבוש תוכניות שיקום כלכליות שהשפיעו על מדיניות הניו דיל של יורשו של הובר, הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
לאמונט פרש מתפקידו כמזכיר המסחר ביולי 1932, והוחלף על ידי רוי צ'אפין.
לאחר פרישתו שב לעולם העסקים והמשיך להיות מעורב ביוזמות תעשייתיות ונדבניות.
רוברט לאמונט נפטר ב-20 בפברואר 1948, והותיר אחריו מורשת של שירות ציבורי ומנהיגות עסקית בתקופה מאתגרת בהיסטוריה של ארצות הברית.
רוברט סטיוארט טראמפ היה איש עסקים ומשקיע אמריקאי ואחיו הצעיר של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
היה חבר במועצת המנהלים של ZeniMax Media, חברת האם של Bethesda Softworks, כיהן כנשיא ארגון טראמפ שבבעלות אחיו, וכיזם נדל"ן.
רוברט טראמפ נולד ברובע קווינס ב-26 באוגוסט 1948, לפרד טראמפ ומרי טראמפ.
הוא היה האח הצעיר מבין חמשת ילדיהם: מריאן, פרד ג'וניור, אליזבת ודונלד.
טראמפ למד באוניברסיטת בוסטון, שם התמחה בכלכלה כשהיה שם, הוא שיחק כדורגל והיה ה-MVP וקפטן הקבוצה ב-1969.
טראמפ הצטרף לעסק של אביו ובא לנהל את אחזקות הנדל"ן של ארגון טראמפ מחוץ למנהטן.
לאחר מותו של מארק ג'י אטס בהתרסקות מסוק באוקטובר 1989 בעיר לייסי, ניו ג'רזי, דונלד טראמפ מינה את רוברט טראמפ לכהן בתפקיד של אטס כמנהל הבכיר של טראמפ טאג' מאהל.
כאשר הובעה דאגה לגבי משחקי וידאו אלימים תוצרת החברה, בעקבות הטבח בתיכון קולומביין ב-1999 רוברט טראמפ, נוסף לדירקטוריון של ZeniMax Media, חברת האם של Bethesda Softworks.
וכיהן שם עד מותו בשנת 2020. במהלך כהונתו כבמאי, הוציאו ZeniMax מספר סדרות משחקים, ביניהן Fallout, The Elder Scrolls, דום ו־Wolfenstein.
בשנים שקדמו למותו, רוברט טראמפ היה נשיא ארגון טראמפ.
תביעת הספר של מרי טראמפ
ביוני 2020, רוברט טראמפ הגיש תביעה במטרה למנוע את הפרסום של ספר שנכתב על ידי אחייניתו, מרי ל.
התביעה של טראמפ התבססה על הסכם סודיות משנת 2001 שמרי טראמפ חתמה בהסדר תביעה הקשורה לצוואתו ולעזבונו של סבה, פרד טראמפ.
בית המשפט העליון בניו יורק קבע ביולי 2020 כי מוציא לאור של הספר, סיימון אנד שוסטר, אינו צד להסכם הסודיות משנת 2001, וזכויותיו לפרסם את הספר לא הוגבלו בהסכם זה.
השופט אישר כי החוזה של מרי טראמפ עם המו"ל לא נותן לה שום זכות לעצור את הפרסום בשלב זה.
רוברט טראמפ התגורר במילברוק, ניו יורק.
ב-1984, טראמפ התחתן עם בליין בירד, אותה פגש בגיוס כספים של כריסטי'ס.
היה לו בן חורג בשם כריסטופר טראמפ-רטצ'ין.
טראמפ התחתן עם אשתו השנייה, אן מארי פאלן, בינואר 2020.
מערכת יחסים עם אחיו דונלד
בשנת 1990, דונלד טראמפ הפקיד את רוברט כאחראי על קזינו טראמפ טאג' מאהל באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי.
הקזינו חווה בעיות משמעותיות עם הפתיחה החגיגית שלו, במיוחד הבקרה הפיננסית של מכונות המזל, שלקח חודשים לתקן.
לדברי ג'ק אודונל, בכיר לשעבר בארגון טראמפ, באחת הפגישות, "דונלד טראמפ צרח על אחיו, והטיל עליו את האשמה לבעיית מכונות המזל".
רוברט טראמפ נשאר תומך נאמן בקריירה הפוליטית של אחיו.
דונלד עצמו אמר פעם ב-"Fox & Friends" שרוברט היה המעריץ הכי גדול שלו ושהוא שמע על התמיכה העצומה של רוברט גם מאחרים.
באוגוסט 2020, חדשות ABC דיווחו כי טראמפ אושפז בבית החולים מאונט סיני במנהטן, לאחר שבעבר שהה ביחידה לטיפול נמרץ בבית החולים במשך יותר משבוע בחודש יוני.
דונלד טראמפ ביקר אותו באותו יום, מאוחר יותר הצהיר שרוברט היה חולה קשה.
רוברט טראמפ מת בבית החולים ניו-יורק-פרסביטריאן במנהטן למחרת, 15 באוגוסט 2020, בגיל 71.
בהצהרה כתובה אמר דונלד טראמפ, "הוא לא היה רק אחי, הוא היה החבר הכי טוב שלי".
טקס הלוויה נערך לרוברט ב-21 באוגוסט 2020, בחדר המזרחי בהשתתפות 150 אורחים.
זו הייתה הפעם הראשונה מזה כמעט מאה שנה שנשיא ערך הלוויה בחדר המזרחי.
רוברט מריון לה פולט הבן היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ויסקונסין בין השנים 1925 ל-1947. כבן למשפחת לה פולט, הוא כונה לעיתים קרובות בכינוי "בוב הצעיר" כדי להבדיל בינו לבין אביו, רוברט לה פולט, שכיהן גם הוא כסנאטור וכמושל ויסקונסין.
לה פולט הבן, יחד עם אחיו פיליפ לה פולט, המשיכו את מורשת אביהם של פוליטיקה פרוגרסיבית והקימו את המפלגה הפרוגרסיבית של ויסקונסין.
הוא היה הפוליטיקאי המרכזי האחרון מהמפלגה הפרוגרסיבית בסנאט של ארצות הברית, עד שהמפלגה התפרקה בשנת 1946. באותה שנה, נחל לה פולט תבוסה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לסנאט האמריקאי, והפסיד לג'וזף מקארתי.
בנו, ברונסון לה פולט, היה גם פוליטיקאי בולט בוויסקונסין, וכיהן כתובע הכללי ה-36 וה-39 של ויסקונסין.
לה פולט נולד ב-6 בפברואר 1895 במדיסון שבוויסקונסין, בנם של רוברט מ.
לה פולט ובל קייס לה פולט.
היו לו שלושה אחים, בהם פיליפ לה פולט ופולה לה פולט.
לה פולט למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון בין השנים 1913 ל-1917, אך לא השלים את לימודיו עקב זיהום חמור מסוג סטרפטוקוקוס.
בשנת 1938 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים (LL.D.) מאוניברסיטת ויסקונסין.
אותה מחלה מנעה ממנו לשרת בצבא במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לה פולט שימש כמזכירו הפרטי של אביו בין 1919 ל-1925.
ב-29 בספטמבר 1925 נבחר לה פולט לסנאט של ארצות הברית, מטעם המפלגה הרפובליקנית, כדי למלא את המושב שהתפנה בשל מות אביו.
"בוב הצעיר", כפי שכונה, היה תומך נלהב של איגודי העובדים.
הוא זכה להכרה לאומית בין השנים 1936 ל-1940 כיו"ר ועדת חקירה מיוחדת של הסנאט, שנודעה בשם "ועדת לה פולט לזכויות האזרח".
הוועדה חשפה את השימוש במעקבים, הפחדה פיזית ושיטות נוספות שבהן השתמשו מעסיקים גדולים כדי למנוע מעובדיהם להתאגד.
הוא נבחר לקדנציות נוספות כרפובליקני ב-1928, וכפרוגרסיבי ב-1934 וב-1940.
הוא כיהן כיושב ראש ועדת הייצור בקונגרסים ה-71 וה-72. לה פולט תמך בנשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט וברוב חוקי הניו דיל שהנהיג, עד שהתגלעה מחלוקת בינו לבין רוזוולט על בעקבות אישור "חוק הרחבת הצי" בשנת 1938.
יחד עם אחיו פיליפ, הקים לה פולט את המפלגה הפרוגרסיבית של ויסקונסין בשנת 1934, ובמשך תקופה מסוימת המפלגה הייתה הדומיננטית במדינה.
הוא נבחר מחדש לסנאט מטעם המפלגה הפרוגרסיבית ב-1934 וב-1940. כאחד הבדלנים הבולטים בסנאט, לה פולט היה בין מייסדי ועדת "אמריקה תחילה" בשנת 1940.
באפריל 1943, ניתוח חסוי שערך החוקר האנגלי ישעיה ברלין עבור משרד החוץ הבריטי הבריטי קבע כי לה פולט היה:
כאשר המפלגה הפרוגרסיבית של ויסקונסין התפרקה, שב לה פולט למפלגה הרפובליקנית בשנת 1946. הוא סייע בניסוח וקידום חוק ארגון מחדש של החקיקה משנת 1946, אשר הביא למודרניזציה של תהליך החקיקה בקונגרס.
לה פולט נכשל בניסיונו להיבחר לקדנציה נוספת בבחירות לסנאט בשנת 1946 מטעם המפלגה הרפובליקנית.
הוא ניהל מערכת בחירות בדלנית שהתנגדה לאו"ם, והביע ביקורת חריפה כלפי שליט ברית המועצות יוסיף סטלין.
בסופו של דבר, הוא הפסיד למועמד ג'וזף מקארתי בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית בהפרש קטן – 207,935 קולות לעומת 202,557.
בתחילת המרוץ הוביל לה פולט בפער משמעותי בסקרים, אך הפער הצטמצם בהדרגה.
ביום הבחירות המקדימות, תוצאות הקלפי האחרונה שדיווחה על תוצאותיה הכריעו את הכף לטובת מקארתי.
בתגובה לתבוסתו, שלח לה פולט למקארתי מברק בן מילה אחת: "Congratulations" (ברכותיי).
לה פולט קיבל מספר החלטות שפגעו במסע הבחירות שלו בפריימריז.
התפרקות המפלגה הפרוגרסיבית והתמודדותו כמועמד המפלגה הרפובליקנית באותה שנה עלו לו באובדן תמיכתם של רבים מתומכיו הפרוגרסיביים.
במקביל, הרפובליקנים השמרנים חשדו בו, משום שבעבר התמודד נגדם.
בביטחון מופרז בניצחונו, הוא פגע עוד יותר בסיכוייו כאשר בחר להישאר בוושינגטון די.
כדי לנסח ולקדם את חקיקת "חוק הארגון מחדש של הרשות המחוקקת לשנת 1946", במקום לשוב לוויסקונסין ולנהל שם את מסע הבחירות שלו.
לה פולט נאלץ להתמודד עם קמפיין אגרסיבי שניהל נגדו מקארתי, ונכשל בהפרכת טענותיו – שחלקן היו שקריות לחלוטין.
מקארתי תקף אותו על כך שלא התגייס למלחמה, אף על פי שלה פולט היה בן 46 בזמן המתקפה על פרל הארבור וגילו מנע ממנו מלהתגייס לשירות.
מקארתי ניצל את עברו הצבאי, תוך שהוא מדגיש את כינויו מתקופת המלחמה, "טייל-גאנר ג'ו" (Tail-Gunner Joe), והשתמש בסיסמה: "הקונגרס זקוק לתותחן זנב (טייל-גאנר)".
הוא גם טען שבעוד הוא נלחם עבור מולדתו, לה פולט צבר רווחים גדולים מהשקעות – רמיזה שפגעה בו קשות והציגה אותו כספסר מלחמה (war profiteer).
בפועל, דווקא מקארתי עצמו השקיע בשוק המניות במהלך המלחמה, והרוויח 42 אלף דולר אמריקאי בשנת 1943. השקעותיו של לה פולט כללו אחזקה חלקית בתחנת רדיו, שהניבה לו רווח של 47 אלף דולר בתוך שנתיים.
לאחר תבוסתו בידי מקארתי, שימש לה פולט כיועץ לענייני סיוע חוץ לממשלו של הארי טרומן.
באוגוסט 1947, העיתונאי מארקיס צ'יילדס דיווח מוושינגטון הבירה כי לה פולט "התמקם בנוחות במשרדיו בוושינגטון כיועץ כלכלי לכמה תאגידים גדולים".
בשנת 1930 התחתן לה פולט עם רייצ'ל וילסון יאנג, ולזוג נולדו שני ילדים: ג'וזף אודן לה פולט וברונסון קאטינג לה פולט.
ב-24 בפברואר 1953, נמצא לה פולט מת מפצע ירי עצמי ימים ספורים לאחר יום הולדתו ה-58 בוושינגטון הבירה.
עוזרו, וילבור וייט, הצהיר כי "כנראה היה שרוי בדכדוך בשל מחלת לב ממנה סבל במשך זמן רב".
הוא נטמן בבית הקברות פורסט היל במדיסון שבוויסקונסין.
הוא הותיר אחריו את בניו, ברונסון לה פולט, ששימש כתובע הכללי של ויסקונסין בין השנים 1965–1969 ו-1975–1987, וג'וזף אודן לה פולט, שעבד במשך הקריירה שלו ב-IBM.
ב-9 בספטמבר 1953 העיד ג'ון לאוטנר בפני ועדת-המשנה לחקירות קבועות של הסנאט בראשותו של ג'וזף מקארתי, וחשף את קיומם של קומוניסטים ששירתו בצוות ועדת המשנה של לה פולט.
ישנם היסטוריונים הסבורים שלה פולט התאבד מחשש שייחשף על ידי מקארתי, בעוד אחרים מאמינים כי נכנע לחרדה ולדיכאון שמהם סבל במשך רוב חייו.