tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הכינוס נערך סוף סוף ב-29 ביוני 1873. עם זאת, לאחר שהקהל, הנציגים הזרים הבהירו את מטרת בקשתם שהתקבלה באולם ששימש את קיסרי צ'ינג.
בתחילה לקבלת שליחים של מדינות גובלות.
בסתיו 1874, הקיסר טונג־ג'ה נקלע להתנגשות עם שריו, שכללו את שני דודיו, הנסיך גונג והנסיך צ'ון, בעיקר בגלל תוכניותיו של הקיסר לבנות מחדש את ארמון הקיץ הישן בתקופה בה האימפריה פשטה רגל, ומעל לכך הייתה התנהגותו המופקרת שהוסיפה ריבים פנימיים.
הקיסר הגיב בפיטורי השרים, אך הקיסריות האלמנות שיאן וצה שי התערבו, והוא הושיב אותם מחדש במקומן, לאחר שהבין את כוחו ושהוא למעשה הקיסר.
באותו דצמבר הוכרז כי הוא חולה באבעבועות שחורות, והקיסריות האלמנות הגדילו את שליטתן בממשל.
הוא נפטר ב-12 בינואר 1875, ולא הותיר אחריו בנים שיחליפו אותו.
מותו של קיסר טונג־ג'ה הותיר את בית המשפט הקיסרי במשבר ירושה, מכיוון שאף על פי שהיה חסר ילדים, על פי הדיווחים, הקיסרית שלו הייתה בהריון.
בסופו של דבר, הגדירו הקיסריות את בן דודו בן השלוש של הקיסר טונג־ג'ה, זאיטיין, כיורש העצר.
זייטאין היה בנו הביולוגי של הנסיך צ'ון, אך אומץ באופן סמלי כבנו של הקיסר של שיאנפנג כדי לגרום לו להיות זכאי לרשת את קיסר טונג־ג'ה.
זייטאין הוגדר כקיסר גואנג שו', כאשר הקיסריות האלמנות שיאן וצה שי חזרו לתפקידיהם כעוצרות הקיסרות.
אשתו של הקיסר טונג־ג'ה נפטרה כמה חודשים לאחר מכן.
הונג שיאקוואן (1814–1864) הושפע באופן מיוחד מהאי יציבות חברתית של אזור קנטון.
הוא השתייך למשפחה של איכרים צנועים ממחוזת הואה שמצפון לקנטון, חברי קהילת האקה המצויים באזור.
הונג יצר גרסה משלו לנצרות עם טרנספורמציה מוחלטת של האומה הסינית כדי להתחיל את מרד הממלכה האלוהית שלו.
בסוף 1851 כבש צבא טאיפינג את העיר החומה הראשונה של יונגן.
כאשר עלה הקיסר טונג־ג'ה בן החמש על כס המלכות בשנת 1861, מרד טאיפינג איים על שנגחאי.
מהלך זה הניע מספר קונסוליות זרות של בריטים, צרפתים ואמריקאים לבירה השמימית, להזהיר את טאיפינג מפני התערבות במסחר המערבי.
הנייטרליות הזרה החלה להתפוגג כאשר האינטליגנציה המערבית של הטאיפינג חשפה הן את האידאולוגיה הדתית הלא-אורתודוקסית שלה והן את חוסר הבנתה את העולם המערבי.
על מנת להציל את שנגחאי, הורה קיסר טונג־ג'ה לגנרל זנג גואפן לתקוף נגד המורד.
מינויו של זנג היה נקודת המפנה במלחמת טאיפינג.
זנג היה גנרל וירטואליסימו שביים קמפיין על-פרובינציאלי על ידי צבאות שגויסו והובלו על ידי סגני לוטו ובני חסותו השונים, שנתמך על ידי גיוס ההכנסה החיצוני, כולל הכנסות ממסים ומכס.
האסטרטגיה שלו הייתה לעבור ממערב במורד יאנגזי כשהוא לוקח ערים עוקבות, ואילו לי הונג-ג'אנג, סגן ראשו, התקדם ממזרח דרך ג'יאנגסו לעבר ננקינג.
בירת המורדים נפלה ביולי 1864. הונג שיאקוואן כבר מת, ב-1 ביוני 1864. לאחר נפילת העיר טבח גדול אירע.
כוחות גרילה טייפינג ברחו דרומה, כולל בנו של הונג המלך היורש הונג רנגן, כדי להמשיך בתנועה, אך שניהם נלכדו במהרה והוצאו להורג.
כוחות הטייפינג האחרונים נהרסו בגואנגדונג בראשית 1866, לאחר שהגיעו למעגל גאוגרפי כמעט מלא במהלך חמש עשרה שנים.
ההשראה לתנועה המחזקת את הכוח הקיסרי משנות הארבעים של המאה העשרים נבעה מתוך תפיסה זו שההגנה של סין מול מלחמה ומרידה צריכה לבוא מבפנים, שכן האיש העילאי מתחזק תחת הכרח לפעולה החזקה של גן עדן.
עלויות המלחמה והמרד הכתיבו ששושלת צ'ינג נוקטת באמצעים נמרצים כדי להבטיח את הישרדותה.
יתרה מזאת, עצם הישרדותה של סין עצמה עמדה כעת על כף המאזניים.
מאמצי חיזוק עצמי התפתחו ברצף של שלבים במשך תקופה של כמעט חצי מאה.
בשנת 1840 המפכ"ל הקיסרי לין זקסו, שהתרשם מכוחן של אוניות מלחמה בריטיות בקרבות הראשונים של מלחמת האופיום, דגל באימוץ טכנולוגיה של חיל הים המערבי.
קיטור ההנעה נמסיס העביר מעגלים סביב צומת מלחמה סינית מסורבלת.
חלק מהסינים האמינו בתחילה כי גלגלי ההנעה מונעים על ידי גברים בתוך הספינה, אך עד מהרה התוודעו לעוצמת הקיטור, המפקח לין היה המחזק העצמי הראשון.
ארגונים המחזקים את עצמם, כולל ארסנלים, מספנות ובתי ספר טכניים, הוקמו כעת בנמלי האמנה העיקריים שבהם הגישה לטכנולוגיה המערבית הייתה ישירה ביותר.
עד שנת 1860, רובם המוחץ של מעמד המלומדים הסיני הפך מודע לגודל השינויים שחלו עקב הנוכחות המערבית הרקיעה שחקים בסין.
כעת הם הצהירו כי שינוי בלתי ניתן לעמוד בפניו ודגלו למחקרים מעמיקים יותר של הטכנולוגיה המערבית.
רפורמות רבות הוצעו ויושמו, אך בסופו של דבר כישלונם של הרפורמות נבע ממספר גורמים כמו מעצמות פוליטיות.
טונגזי מאוהב הוא סרט תיעודי באורך 30 דקות בבימויו של רובי יאנג, המתאר את חיי ההומואים בסין.
הסרט הופק על ידי תומאס לנון והוא כולל בתוכו מוזיקה מאת ביל פריזל ובריאן קין.
בסינית, "טונגזי" פירושו "חבר"; מילה זו הפכה לכינוי סלנג למילה "הומו" במספר מדינות אסיאתיות.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה ב-18 ביוני 2008 ב-Silverdocs, פסטיבל קולנוע לסרטים תיעודיים בוושינגטון די.
סי.; הקרנת הבכורה של הסרט בחוף המערבי של ארצות הברית הייתה ב-28 ביוני 2008, בפסטיבל הסרטים Frameline שבסן פרנסיסקו, שם הוקרן תחת הסרט "A Double Life".
הסרט הוצג בפסטיבלי קולנוע רבים נוספים, וזכה במספר פרסים יוקרתיים, בהם "פרס גשר הזהב" לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-52 בסן פרנסיסקו, וכן בפרס הכסף ב-Mix Brasil Festival of Diversity.
טוֹנְדוֹ (באיטלקית: Tondo, ברבים: Tondi, קרי טוֹנְדִי) הוא מונח מימי הרנסאנס ליצירת אמנות עגולה, לרוב ציור או פסל.
המילה נגזרת מהמילה האיטלקית rotondo שמשמעותה "עגול".
המונח בדרך כלל אינו משמש לציורים עגולים קטנים, אלא רק לאלו שקוטרם לפחות כ-60 ס"מ, ועל כן לא כולל מיניאטורות דיוקן עגולות רבות.
אמנים יצרו טונדי מאז ימי יוון העתיקה.
ציורים מעגליים במרכז האגרטלים המצוירים של אותה תקופה ובחלק הפנימי של כוס היין הנמוכה המכונה קיליקס, ידועים בשם טונדי.
הרקע בדרך כלל אחיד ולא חשוב.
בעוד שבציורי טונדו הוא יכול להיות מתואר, בתבליטי ובגילופי טונדו הרקע לא נראה.
אף על פי שטונדו הרנסאנס הקדום ביותר הוא בורגונדי (פיאטה מאת ז'אן מלואל, שנוצרה בין השנים 1400–1415, ומוצגת במוזיאון הלובר), הטונדו הפך לאופנתי בפירנצה של המאה ה-15, שם ייתכן שהוא התפתח מ"דסקו דה פרטו" (מגשי לידה) קטנים יותר.
הטונדו שימש גם כאלמנט עיצובי באדריכלות הרנסאנס, בגמלון של מבנים או או מתחת לקשתות חצי עגולות, שבנייתן חודשה במאה ה-15.
סנדרו בוטיצ'לי צייר דוגמאות רבות, גם מדונות וגם סצנות סיפוריות.
למשל מדונה דל מגניפיקט ו"מדונה דלה מלגרנה" המוצגות בגלריית אופיצי.
מיכלאנג'לו יצר מספר קומפוזיציות, כולל טונדו דוני המוצגת בגלריית אופיצי, ו"טונדו טדאי" , המוצגת באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון.
רפאל יצר את מדונה דלה סגג'ולה, המוצגת בפאלאצו פיטי בפירנצה.
פרנצ'סקו סלביאטי יצר ארבעה טונדי עבור עונות השנה בעיגולים שבין הספנדרלים בקפלת קיגי ברומא.
אנדראה דלה רוביה ובני משפחתו האחרים יצרו טונדי טרקוטה מזוגגים שלעיתים קרובות היו ממוסגרים בזר של פירות ועלים ונועדו לקיבוע על קירות סטוקו.
באוספדלה דלי אינוצ'נטי בפירנצה, שתוכנן בידי פיליפו ברונלסקי, סיפק דלה רוביה טונדי המציגים תינוקות בחיתולים עם רקע כחול רגיל שהוצבו בספנדרלים של הקשתות.
טונדו דוני (באיטלקית: Tondo Doni) הוא טונדו מעשה ידי הצייר מיכלאנג'לו, שצויר בשנת 1507 לערך ומתאר את המשפחה הקדושה.
טונדו דוני (או טונדו מדונה) הוא הציור על לוח עץ הגמור היחיד של מיכלאנג'לו ששרד.
הוא עדיין נמצא במסגרת המקורית שלו.
שני ציורים לא גמורים מוצגים בגלריה הלאומית בלונדון.
הציור ככל הנראה הוזמן בידי אניולו דוני כדי להנציח את נישואיו למגדלנה סטרוזי, בת למשפחה טוסקנית בעלת עוצמה .
הוא בצורת טונדו, שמשמעותו באיטלקית "עגול", צורה אשר בדרך כלל נקשרה בתקופת הרנסאנס לערכי משפחה.
העבודה נוצרה ככל הנראה בתקופה שלאחר נישואיו של דוני בשנת 1503 או 1504, ולפני שהחלו הציורים של תקרת הקפלה הסיסטינית בשנת 1508.
הקומפוזיציה ככל הנראה הושפעה חלקית מקרטון (רישום מפורט) של הציור אנה הקדושה, הבתולה וישו הילד של לאונרדו דה וינצ'י.
מיכלאנג'לו ראה את הקרטון בשנת 1501 בזמן שעבד בפירנצה על פסל דוד.
המשפחה הקדושה של מיכלאנג'לו היא קבוצה הדוקה ומופרדת בקדמת התמונה, כאשר דמות הבתולה בונה פירמידה או משולש רנסאנס טיפוסי.
ה"טונדו דוני" נקשר גם ל"המדונה והילד עם דמויות עירום" של לוקה סיניורלי המוצג בגלריית אופיצי.
מיכלאנג'לו כנראה הכיר את היצירה, ורצה לשלב את רעיונותיה בעבודתו שלו.
המדונה של סיניורלי משתמשת באופן דומה בצורת טונדו, מתארת דמויות גבריות בעירום ברקע, ומציגה את הבתולה יושבת ישירות על האדמה.
שני תבליטים אשר המתארים דמות סאטיר עם דיוניסוס התינוק היו זמינים למיכלאנג'לו, ויכלו לשמש כמקור השראה.
הראשון, "סרדוניקס קמאו", תבליט סרדוניקס עתיק.
והשני, העתק של הראשון מן המאה ה-15 שנוצר בסדנתו של דונטלו והוצג בפאלאצו מדיצ'י-ריקארדי.
שתי היצירות יכלו לשמש מקור השראה לשלושה היבטים של הציור: הצורה המעגלית, דמותה המעט גברית של מרים, והתנוחה המוגבהת של ישו הילד.
בנוסף, ישנם חוקרים הטוענים ש"טונדו דוני" צויר בהשראת פסל לאוקואון, שהתגלה בשנת 1506 ברומא, אירוע בו מיכלאנג'לו ככל הנראה נכח.
תנוחת הדמות העירומה הנראית בצמוד לכתפו של יוסף מזכירה את הפיתולים של הדמויות בלאוקואון.
"טונדו דוני" מציג את המשפחה הקדושה (ישו הילד, אמו מרים הבתולה ואביו יוסף) בחזית, יחד עם יוחנן המטביל באזור הביניים וחמש דמויות עירום גבריות ברקע.
הכללתן של דמויות אלו פורשה במגוון דרכים שונות.
מרים היא הדמות הבולטת ביותר בקומפוזיציה, ותופסת חלק ניכר ממרכז התמונה.
היא יושבת ישירות על הקרקע ללא כרית בינה לבין הדשא, כדי להעביר טוב יותר את תמת הקשר הישיר בינה לבין האדמה: הקרקע מתחתיה ירוקה בעוד שבאזורים אחרים היא צחיחה.
בקדמת התמונה, מצד שמאל צמח התלתן המסמל את השילוש הקדוש, מצד ימין הכלנית המסמלת את הפסיון של ישו.
יוסף ממוקם גבוה יותר ממרים, וזהו מאפיין יוצא דופן בקומפוזיציות של המשפחה הקדושה.
מרים יושבת בין רגליו, כך שנדמה שהוא מגן עליה, רגליו הגדולות יוצרות צורה הדומה לכס מלכות.
ישנה מחלוקת בשאלה האם הציור מתאר את מרים מקבלת את הילד מיוסף, או להפך.
יוחנן המטביל, הפטרון של פירנצה הנכלל בדרך כלל בעבודות פלורנטיניות המתארות את המדונה והילד, נמצא באמצע הציור, בין המשפחה לבין הרקע.
הסצנה נראית כפרית, כאשר המשפחה נהנית על הדשא ומופרדת על ידי קיר נמוך מהקבוצה מאחור.
פס אופקי, אולי קיר, מפריד בין החזית לרקע בו מתוארות חמש דמויות עירומות שמשמעותן הייתה נתונה לחילוקי דעות רבים.
המשפחה גדולה בהרבה מהדמויות ברקע, כך שנוצרת אשליה של עומק.
מאחורי יוחנן המטביל נמצא רכס בצורת חצי גורן, שעליו דמויות העירום נשענות או יושבות.
חצי גורן אופקי זה מהדהד את הצורה העגולה של הציור עצמו, ומשמש ניגודיות לאופי האנכי של דמויות המשפחה הקדושה.
מרים ויוסף מביטים בבנם, אך אף אחת מדמויות העירום ברקע אינה מביט ישירות לעברו.
הרקע הרחוק מכיל נוף הררי המצויר בפרספקטיבה אטמוספירית (ספומאטו).
ניתנו מספר פרשנויות לגבי משמעותן של חמש דמויות העירום ברקע, לפי פרשנות אחת הן מייצגות את בני האדם, אשר חוטאים ולכן הם אינם יכולים להתבונן במשפחה הקדושה.
ההערכה היא כי טונדו דוני היא תמונת לוח העץ היחידה שמיכלאנג'לו צייר ללא סיוע של עוזרים, ובניגוד ל"מדונת מנצסטר" ו"הקבורה" (שתיהן מוצגות בגלריה הלאומית בלונדון), הייחוס שלה אליו מעולם לא הוטל בספק.
בדומה למה שנעשה מאוחר יותר בציורי תקרת הקפלה הסיסטינית, צבעים בהירים הוצמדו זה לזה.
קפלי האריגים בבגדי המשפחה מעוצבים עם קווי מתאר חדים.
הדמויות העירומות ברקע כוללים קווים רכים יותר, ונראים כמו רמז מקדים לדמויות העירום על תקרת הקפלה הסיסטינית.
בגדי הבתולה הם בעלי הצבעים העזים ביותר, ומדגישים את חשיבותה.
דמותה נראית מעט גברית, וניתן להסביר זאת בכך שמיכלאנג'לו עשה שימוש במודלים גברים גם עבור דמויות נשיות, כפי שעשה גם בקפלה הסיסטינית.
הציור עדיין נמצא במסגרתו המקורית, שמיכלאנג'לו אולי השפיע על עיצובה.
המסגרת מקושטת בהידור ומכילה חמישה ראשים אשר בולטים אל מרחב הצופה.
בדומה לדמויות הערומות ברקע, משמעותם של ראשים אלה הייתה נושא לספקולציות.
המסגרת מכילה גם גילופים של ירחי סהר, כוכבים, צמחייה וראשי אריות.
סמלים אלה אולי מתייחסים למשפחות דוני וסטרוזי, ונלקחו משלטי האצולה שלהן.
על המסגרת כתוב: "הירחים קשורים יחד עם סרטים המשתלבים עם האריות", וייתכן כי הכוונה לנישואי שתי המשפחות.
הכללתם של חמשת הראשים הבולטים במסגרת הציורים נתפסת לרוב כהתייחסות למוטיב דומה שנמצא בשער גן העדן של לורנצו גיברטי, יצירה שידוע כי מיכלאנג'לו העריץ מאוד.
מיכלאנג'לו השתמש בלוח צבעים עם מספר מוגבל של פיגמנטים הכוללים: צרוסיט, אזוריט, ורדיגריס ועוד כמה אחרים.
הוא נמנע מלהשתמש באוכרה והשתמש במעט מאוד ורמיליון (פיגמנט אדום בוהק המופק מן המינרל צינובר).
טונגלון סיסוליט (בלאית: ທອງລຸນ ສີສຸລິດ; נולד ב-10 בנובמבר 1945) הוא פוליטיקאי, המכהן מאז מרץ 2021 כנשיא לאוס.
כמו כן כיהן כראש ממשלת לאוס מאפריל 2016 ועד לבחירתו לנשיאות.
בשנים 2001–2016 כיהן כסגן ראש הממשלה וכשר החוץ בשנים 2006–2016. בנוסף על כך, הוא חבר הלשכה הפוליטית של המפלגה המהפכנית העממית.
בצעירותו התחנך בברית המועצות ובווייטנאם.
בעבר כיהן בתפקידים פוליטיים רבים, ובהם: סגן שר החוץ בשנים 1987–1992, שר העבודה והרווחה החברתית בשנים 1993–1997, וחבר האספה הלאומית בין השנים 1998– 2000.
ב-23 בינואר 2016 נבחר על ידי קונגרס הוועידה לכהן כראש הממשלה.
בנוסף ללאית, הוא דובר וייטנאמית, רוסית ואנגלית.
טונגסה (בדזונגקה: ཀྲོང་གསར་) היא עיירה במחוז טונגסה , בהוטן.
העיירה ממוקמת כ-85.5 ק"מ מבירת בהוטן, טהימפהו.
הטמפרטורה הממוצעת היא 6 מעלות צלזיוס.
החודש הכי חם הוא מאי (9 מעלות צלזיוס).
החודש הכי קר הוא ינואר (2 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,780 מילימטרים בשנה.
חודש יוני הוא החודש הגשום ביותר (383 מ"מ גשם), וחודש נובמבר הוא החודש היבש ביותר (1 מ"מ גשם).
טונג'ל קורטיז (בטורקית: Tuncel Kurtiz, נפוץ גם הכתיב המשובש טונז'ל קורטיז; 1 בפברואר 1936 – 27 בספטמבר 2013) היה שחקן, מחזאי ובמאי קולנוע ותיאטרון טורקי.
החל מ-1964, שיחק ביותר מ-70 סרטים, כולל הפקות בינלאומיות רבות.
אביו היה מושל מחוז (קיימקאם) ואמו הייתה מורה ממוצא בוסני.
עיסוקם של הוריו היה הסיבה שהמשפחה עברה למקומות רבים ברחבי המדינה.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון באיסטנבול, למד פילולוגיה אנגלית באוניברסיטת איסטנבול.
עד מהרה החל בקריירה כשחקן שמשחק בתיאטראות.
מאז 1958 הופיע קורטיז על במות רבות באיסטנבול.
הוא גם שיחק בתיאטרון העיר גוטנבורג, בתיאטרון המלכותי בסטוקהולם בשוודיה, בשאובינה ברלין, בתיאטרון העירוני של פרנקפורט, בתיאטרון העירוני של המבורג בגרמניה, ובתיאטרון המלכותי פיטר ברוק שייקספיר באנגליה.
בסוף שנות השבעים ביים הצגות עבור פרויקט התיאטרון הגרמני-טורקי "אנסמבל טורקישס".
במהלך שנות לימודיו באוניברסיטה ומאוחר יותר בתקופת השירות הצבאי, הוא התיידד עם במאי הקולנוע הנודע ילמז גוני.
הם יצרו מספר סרטים יחד.
על סרטם "אומוט" משנת 1970 נאסר לעזוב את טורקיה, אך הוא הוצג בפסטיבל קאן על ידי עותק מוברח.
תפקידו הקולנועי הראשון היה בשנת 1964. מאז שיחק קורטיז גם בהפקות בינלאומיות רבות כמו סרטי טלוויזיה וסדרות טלוויזיה שוודית, גרמנית, הולנדית, איטלקית, צרפתית, בריטית, והודיות.
בישראל השתתף בסרטים "גשר צר מאד" ו"חיוך הגדי", והיה אמור להשתתף בסרט נוסף של יעוד לבנון, שלא יצא לפועל.
טונג'ל קורטיז מת בגיל 77 ב-27 בספטמבר 2013 בעקבות פגיעת ראש שנגרמה מנפילה בביתו באיסטנבול.
"התסריט הטוב ביותר" בפסטיבל אנטליה בשנת 1981, על תסריטו Gül Hasan.
"השחקן הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-36 בברלין, על תפקידו בסרט "חיוך הגדי".
"שחקן המשנה הטוב ביותר" בפסטיבל אנטליה בשנת 1994, על תפקידו בסרט "ביר אשק אורונה".
"השחקן הטוב ביותר" בטקס פרסי Sadri Alışık השביעי, על תפקידו בסרט "בסללה".
"שחקן המשנה הטוב ביותר" בפסטיבל אנטליה 2007, על תפקידו בסרט "יסמין קיניסינדה".
טונדה קבב (באודיה: ଟୁଣ୍ଡେ କବାବ, בהינדי: टुंडे कबाब; באנגלית: Tunde Kabab) היא קציצה מתובלת העשויה מבשר טחון ונחשבת לנפוצה ב אודישני.
הקציצה מוכרת גם כקבב גלוטי (Galouti Kebab) והיא מורכבת מבשר תאו טחון, כ-160 תבלינים, יוגורט, זנגביל, שום כתוש, חומץ, זעפרן, מי ורדים וסוכר.
טונדה קבב מוזכר לראשונה בשנת 1905 בעיר לאקנאו.
טונג'לי (בטורקית: Tunceli; בכורדית: Mamekî/مامەکی - מאמכי) היא עיר בכורדיסטן הטורקית ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז מזרח אנטוליה.
העיר מרוחקת 581 ק"מ דרום-מזרחית לאנקרה בירת טורקיה ולפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה 41,389 בני אדם, רובם כורדים.
העיר הייתה אתר טבח דרסים.
בתקופת האימפריה העות'מאנית, טונג'לי (שנודעה אז כקלאן) הייתה חלק מהאזור שנקרא דרסים.
בשנת 1847 הוכרזה דרסים כסנג'ק.
במהלך התקופה הרפובליקנית, מחוז טונג'לי הוקם בשנת 1935. בשנת 1946 שונה שמה של העיר לטונג'לי והיא הוכרזה כעיר הבירה של המחוז.
טונג'לי נעשתה למטרה העיקרית של פקידים טורקים לאחר הקמת הרפובליקה הטורקית ב-1923. העיר מילאה תפקיד מרכזי בטבח דרסים.
הפעילות הכלכלית העיקרית בעיר היא גידול בעלי חיים.
חיטה היא המוצר החקלאי הבולט היחיד.
טונגסרם (בהונגרית: Tungsram) היה תחילה סימן מסחרי של חברת נורות ליבון וחשמל מאוחדת.
מאוחר יותר הוקמה חברה בשם זה (טונגסרם) ומאז ועד 2022, לחברה שנושאת את השם הזה היה תפקיד משמעותי בטכנולוגיית התאורה המודרנית.
מאז 1984, טונגסרם הוא גם שם החברה של חברת הייצור עם מספר אתרי ייצור בהונגריה.
בשנת 1989 רכשה ג'נרל אלקטריק את בעלות רוב החברה וגם את זכות הניהול.
המפעל פעל תחת המותג GE.
בשנת 2018, ג'נרל אלקטריק מכרה את עסקי התאורה שלה.
כך שהמפעל של טונגסרם הפך לעצמאי.
בשנת 2022, טונגסרם הגישה בקשה לפשיטת רגל.
המילה טונגסרם היא "מילת פנטזיה" שמקורה במיזוג של שתי מילים, המילה האנגלית לטונגסטן (Tungsten), והמילה הגרמנית לטונגסטן שהיא וולפרם (Wolfram).
נורות ליבון וחשמל מאוחדת הוקמה בשנת 1896 מהפירמה של בלה אגר ושות' ששכנה ברחוב הוסאר ובשנת 1901 היא עברה לאתר בדרך ואצי ומשם פועלת מאז כמטה החברה.
למנכ"ל החברה האגדי, איש העסקים היהודי ליפוט אשנר מיוחס רישום הסימנים המסחריים TUNGSRAM ו-T בשנת 1909. במעבדת המחקר של מפעל בבודפשט (במקור באויפשט), במיוחד בין שתי מלחמות העולם, הגיעו כמה חוקרים לתוצאות משמעותיות גם בתחומים שאינם קשורים להנדסת חשמל בזרם גבוה.
התפשטות נורת הלהט או בשם אחר נורת הליבון הושפעה ביסודה מהעובדה שבשנת 1906 קנה המפעל את הפטנט לייצור נורות הליבון עם חוט טונגסטן משאנדור יוסט ומ-Franjo Hanaman הקרואטי והחל בייצור נורות ליבון על פי הפטנט.
הנורה, ששופרה מאוחר יותר באמצעות פטנטים חדשים נוספים, התפשטה בכל העולם, מה שהביא לפיתוח משמעותי של המפעל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה המריא ייצור שפופרות הריק לרדיו ותקשורת והפך מאוחר יותר למגזר הרווחי ביותר של החברה.
בשנת 1989, ג'נרל אלקטריק האמריקאית רכשה את חברת טונגסרם והיא המשיכה לפעול תחת השם GE.
בשנת 2018, הוכרז כי תוקם קבוצת טונגסרם מחדש, לאחר ש-GE מכרה את עסקי נורות המכוניות הגלובליים שלה לאדם פרטי בשם יורג באואר.
בסיבוב הראשון, באפריל 2018, השתלטה החברה החדשה על היחידות בהונגריה, כשהמוטו החדש שלה הוא: "המורשת שלנו היא חדשנות".
בתחילת אפריל 2022, הנשיא והמנכ"ל יורג באואר ביקש סיוע ממשלתי מיידי עבור החברה, בציינו כי מגפת ה-COVID-19, קשיי אספקה עולמיים והמלחמה באוקראינה הציבו לקבוצת החברה משימה בלתי עבירה.
כמה ימים לאחר מכן, עלה בעיתונות כי ממשלת הונגריה חוקרת ביחד עם חברת טונגסרם היכן ניתן להקים מפעל דלק גרעיני בהונגריה.
בודפשט, דרך ואצי – מפעל "מקור אור"
גיור - עיצוב מכונות מטרה, ייצור
נאג'קניז'ה - המפעל והמרכז הלוגיסטי של מקור אור
קישווארדה - מפעל הלוגן ומנורות רכב
בודפשט, דרך פוטי - מפעל מכונות טכנולוגיית ואקום מכונות
ואץ - מפעל מקור אור (נסגר)
קאפושוואר - מפעל צינורות אלקטרונים (נסגר)
היידוננש - מפעל חלקים (נסגר)
טונגטפו הוא האי הראשי של טונגה, בו נמצאת בירתו נוקואלופה.
האי ממוקם בקבוצת האיים הדרומית של טונגה, שנקראת על שמו, והוא האי המאוכלס ביותר במדינה, עם 74,611 תושבים (נכון ל-2016), שהם כ-70.5% מהאוכלוסייה הלאומית בטונגה, על .
טונגטפו הוא מרכז השלטון של טונגה ומושב המלוכה שלה.
התפתחותה הכלכלית המהירה של טונגטפו משכה אליה מהגרים פנימיים רבים.
גודלו של האי הוא (או כולל איים שכנים) והוא יחסית שטוח, מכיוון שהוא בנוי מאבן גיר.
האי מכוסה באדמה פורייה המורכבת מאפר וולקני מהרי געש שכנים.
בחוף התלול בדרום האי, הגבהים מגיעים לממוצע של , ומקסימום , ויורדים בהדרגה לכיוון צפון.
מצפון לאי יש הרבה איים מבודדים קטנים ושוניות אלמוגים המשתרעים עד מחופי טונגטפו.
לגונות Fanga'uta ו-Fangakakau הסגורות כמעט לחלוטין הן מקומות רבייה לציפורים ודגים שחיים בתוך המנגרובים הגדלים סביב חופי הלגונה.
הלגונות הוכרזו כשמורת טבע בשנת 1974 על ידי הממשלה.
האקלים בטונגטפו קריר יותר מאשר בשאר טונגה מכיוון שזו קבוצת האיים הדרומית ביותר במדינה.
דבר זה גורם לייצור פירות נמוך יותר בטונגטפו מאשר באיים החמים יותר בצפון.
טונגטפו ידוע כבעל אחד הריכוזים הגבוהים ביותר של שרידים ארכאולוגיים באוקיינוס השקט.
העקבות המוקדמים ביותר של תרבות הלפיטה (אחד מהעמים האוסטרונזים) שנמצאו בטונגה מתוארכים לסביבות 850–900 לפני הספירה, 300 שנה לאחר הקמת היישובים הראשונים בטונגה.
הארכאולוג דייוויד ברלי גילה את כלי החרס מסביב ללגונת פנגאוטה, במרחק מממצאי לפיטה שנמצאו בסנטה קרוז באיי שלמה .
טונגה הייתה תמיד מקום מושבה של אימפריית טואי טונגה וקיימים בה אתר של טריליתון, ויותר מ-20 תלי קברים מלכותיים.
טונגטפו גולה לראשונה על ידי האירופים ב-20 בינואר 1643 על ידי אבל טסמן בפיקודו על שתי ספינות, ה-Heemskerck ו-Zeehaen שבהזמנת חברת הודו המזרחית ההולנדית של בטביה (ג'קרטה).
מטרות המשלחת היו לשרטט את הים הדרומי והמזרחי הלא ידוע ולמצוא מעבר אפשרי דרך דרום האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי ולספק נתיב מהיר יותר לצ'ילה.
המשלחת יצאה להפלגה מבטאוויה ב-14 באוגוסט 1642. טסמן כינה את האי "t'Eijlandt Amsterdam" (האי אמסטרדם), בגלל שפע האספקה שלו.
שם זה כבר אינו בשימוש אלא על ידי היסטוריונים.
המפקד ג'יימס קוק, שהפליג בספינה הבריטית רזולושן ביקר באי ב-2 באוקטובר 1773 (או אוקטובר 1774), וחזר שוב ב-1777, עם אומאי.
בביקורם באי השאירו השניים בקר לצורכי רבייה באי.
צאצאיהם עדיין היו קיימים בשנת 1789 כאשר ביקר באי באונטי, בפיקודו של פלטשר כריסטיאן.
האזכור המוקדם ביותר של השם Tongatapu (או "Tongataboo") היה על ידי ג'יימס קוק ב-1777, כשכתב את זיכרונותיו עבור שלושת המסעות מסביב לעולם, כרך 1.
ציידי לווייתנים בריטים ואמריקאים היו מבקרים קבועים באי לטובת אספקת מים ועצים.
המבקר הראשון שנרשם היה "התקווה", באפריל-מאי 1807. האחרון שידוע היה האלבטרוס בנובמבר–דצמבר 1899.
מואה - העיר השנייה בגודלה בטונגטפו.
אתר תלי הקבורה העתיקים וקברי Papae 'o Tele'a.
לנגי - קברי מלכי טונגה
מבצר הולה - ממוקם בנוקונוקו - קולוטאו קו הולה - המחוז המערבי של טונגאטפו
Hūfangalupe - גשר יבשתי טבעי בצד הדרום מזרחי של טונגאטפו
אתר הנחיתה של קפטן ג'יימס קוק
שמורת השועל המעופף - הממוקמת ב-Kolovai בצד המערבי של Taungapeka
Nukuleka - המקום בו משוער כי חיה ההתנחלות הראשונה של לאפיטה בטונגה
Tupou College - מוסד חינוכי ראשון בממלכה הממוקם במחוז המזרחי של טונגאטפו ליד מלאפו
טונגאית היא שפה אוסטרונזית של הענף הפולינזי שמקורה במדינת האיים טונגה.
טונגאית היא אחת ממגוון השפות בענף הפולינזי של השפות האוסטרונזיות, יחד עם ההוואית, המאורית, הסמואית והטהיטית, למשל.
יחד עם הניואית, הוא יוצר את תת-הקבוצה הטונגאית של הפולינזית.
טונגאית יוצאת דופן בין השפות הפולינזיות בכך שיש לה מבטא כביכול סופי.
כמו בכל השפות הפולינזיות, טונגנית התאימה את המערכת הפונולוגית של הפרוטו-פולינזית.
לטונגאית יש ספרות בעל פה עשירה מאוד והיא בעיקר שפה מדוברת, ולא כתובה.
אחד הפרסומים הראשונים של טקסטים טונגאיים היה בדקדוק ובמילון השפה הטונגאית של ויליאם מרינר, שנערך ופורסם בשנת 1817 על ידי ג'ון מרטין כחלק מכרך 2 של "החשבון של מרינר על הילידים של איי טונגה, בדרום האוקיינוס השקט".
האורתוגרפיה השתנתה מאז תקופתו של מרינר.
התנ"ך וספר מורמון תורגמו לטונגאית ומעט ספרים אחרים נכתבו בשפה זו.
ישנם מספר מגזינים שבועיים וחודשיים בטונגאית, אך אין עיתונים יומיים.
עיתונים שבועיים (חלקם פעמיים בשבוע):
עיתונים של חודש או חודשיים, בעיקר פרסומי כנסייה:
"Tohi fanongonongo" (הכנסייה המתודיסטית הטונגאית)
"ʻOfa ki Tonga" (כנסיית הטוקייקולו)
לוח השנה הטונגאי התבסס על שלבי הירח והיו לו 13 חודשים.
המטרה העיקרית של לוח השנה, עבור הטונגאים, הייתה לקבוע את מועד השתילה והגידול של בטטות, שהיו המזון הבסיסי החשוב ביותר של טונגה.
טוני אלכסנדר אדמס הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן כדורגל.
אדמס היה הקפטן של קבוצת ארסנל ושל נבחרת אנגליה למשך תקופה ארוכה.
בשנים 2019–2020 כיהן כנשיא ליגת הרוגבי של אנגליה.
אדמס העביר את כל הקריירה שלו כשחקן בארסנל.
מספר הופעותיו בקבוצה בכל המסגרות (672) שני בתולדות ה"תותחנים" רק לזה של דייוויד אולירי, בלם הקבוצה שהיה שותפו למרכז ההגנה שלה לזמן מה.
כקפטן הקבוצה באחת התקופות הטובות ביותר בתולדות המועדון, זכה אדמס להניף יותר גביעים מכל קפטן אחר בתולדותיה, תשעה בסך הכל: 4 אליפויות, 3 גביעים אנגלים, גביע הליגה אחד וגביע אירופה למחזיקות גביע.
התקופה כללה את חגיגות הדאבל הגדולות בעונת 1997/98 (הדאבל הראשון של הקבוצה מאז עונת 1970/71), עונה שקטעה את השליטה המוחלטת של מנצ'סטר יונייטד בכדורגל האנגלי.
ב-10 בדצמבר 2011, לרגל חגיגות 125 שנים להיווסדה של ארסנל, הוצב פסל ברונזה בדמותו של אדמס מחוץ לאצטדיון האמירויות.
אדמס החל את קריירת האימון בנובמבר 2003, אז התמנה לתפקיד מאמן ויקומב וונדררס, אך לא הצליח למנוע את ירידתה לליגה הרביעית.
לאחר פתיחת עונה מוצלחת שהובילה את ויקומב לראש הטבלה באוגוסט 2004, חלה ירידה בכושרה של הקבוצה שהובילה אותה לתחתית.
אדמס התפטר מתפקידו בנובמבר 2004, לאחר שנה בתפקיד, מסיבות אישיות.
ביולי 2005 החל לשמש כמאמן מתלמד בקבוצת פיינורד ההולנדית, עם דגש על קבוצת המילואים/נוער של המועדון.
במקביל, שימש כסקאוט במשרה חלקית עבור ארסנל, תפקיד שכלל צפייה במשחקים מאיטליה, צרפת והולנד.
בין ינואר לפברואר 2006 עבר לשמש כמאמן מתלמד באוטרכט.
ביוני 2006 התמנה לתפקיד עוזר המאמן של הארי רדנאפ בפורטסמות'.
בעונתו הראשונה כעוזר, סיימה הקבוצה במקום התשיעי בעונת 2006/2007 בפרמייר ליג, מיקום הליגה הגבוה ביותר שלה מאז שנות החמישים, ובעונתו השנייה זכתה הקבוצה בגביע ה-FA.
באוקטובר 2008, לאחר מעל לשנתיים בתפקיד העוזר, התמנה אדמס יחד עם ג'ו ג'ורדן לתפקיד המאמן הזמני בעקבות מעברו של רדנאפ לטוטנהאם הוטספר.
אדמס המשיך לתפקיד המאמן הקבוע, אך פוטר בפברואר 2009 לאחר שקבוצתו צברה עשר נקודות ב-16 משחקים תחת הדרכתו.
במאי 2010, לקראת עונת , התמנה אדמס לתפקיד מאמן גבאלה מליגת העל האזרית.
הוא הוביל אותה למקום השביעי בלבד בתום העונה הסדירה, ולא הצליח להתברג עמה בפלייאוף האליפות.
בנובמבר 2011, כשהקבוצה במקום השישי בטבלה, התפטר אדמס מתפקידו.
הוא שב לקבוצה באוקטובר 2012 על תקן מנהל מקצועי.
אדמס לא הצליח לסייע לקבוצה, ופוטר עם תום העונה, לאחר שהפסיד בכל שבעת משחקי הליגה בהם אימן, והוביל את הקבוצה לליגת המשנה לראשונה מזה שמונה שנים.
מגן הצדקה (2): (תואר משותף),
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית:
חבר בהיכל התהילה של הכדורגל האנגלי (נכנס ב-)
טונוס שרירים או מתח שרירים הוא המתח הרגיל הקיים בשריר, או ההתנגדות בשריר לתנועה פסיבית.
טונוס שרירי קיים במנוחה ובתנועה ומשתנה בהתאם לגירויים או התנגדות המופעלים על השרירים כתגובת רפלקס או תגובה רצונית בגוף הבריא.
הטונוס מופחת בשלב החלימה בעת השינה REM.
הטונוס נוצר על ידי ירי ספונטני של העצבים המוטוריים בחוט השידרה, ואלה מושפעים ממסרים חשמליים היורדים מהמרכזים המוטוריים השונים במוח ומסתיימים על תאים בחומר האפור של חוט השידרה.
הרפיה של הטונוס השרירי ניתנת להפעלה רצונית, ותיגרם על ידי אינהיביציה של העצבים המוטוריים על ידי תאים אינהיביטוריים בחוט השידרה, והאטה של קצב הירי שלהם.
הטונוס בשריר נרשם באלקטרומיוגרם (EMG) כרעש רקע חשמלי קבוע.
במצבי מחלה שונים יכול לחול שינוי בטונוס השרירי.
למשל, הטונוס יורד במצבים של פגיעה בעצבים המוטוריים, מצב הנקרא גם "היפוטוניה" (hypotonia), ובפגיעה קשה כזו נקבל שיתוק רפה.
לעומת זאת, במצבים של פגיעה במסילות המוטוריות הגבוהות יכול להתפתח שיתוק בטונוס מוגבר - עוויתי הנקרא גם ספסטיות.
מחלת פרקינסון גם היא מאופיינת בעליה בטונוס השרירי בעלת מאפיינים שונים, ומכונה ריגידיות.
הערכה של הטונוס השרירי מהווה חלק בלתי נפרד מהבדיקה הנוירולוגית.
טוני ביל הוא שחקן, במאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, זוכה פרס האוסקר כמפיק על "העוקץ" (1973).
ביל נולד בסן דייגו, קליפורניה.
ב-1962 סיים את לימודיו באוניברסיטה, לאחר שלמד אנגלית ואומנות.
הוא החל את צעדיו הראשונים בתעשיית הקולנוע כשחקן, בסרט "דירת הרווקים" "Come Blow Your Horn" משנת 1963, בו עשה תפקיד משני, לצד פרנק סינטרה, שכיכב בתפקיד הראשי, שהתבסס על מחזה מאת ניל סיימון.
מאז הופיע עוד פעמיים לצד סינטרה במהלך שנות השישים.
מאמצע שנות השישים הופיע כשחקן בסרטיהם של כמה מגדולי הבמאים של תקופתו: פרנסיס פורד קופולה ("You're a Big Boy Now"), סטיבן ספילברג ("Slipstream", סרט קצר), ג'ון סטארג'ס ("תחנת זברה אינה עונה"), סידני פולאק ("Castle Keep") וקרול ריד ("פלאפּ").
העבודה עם הבמאים הללו גרמה לו לרצות לעבור לצד השני של המצלמה וליצור סרטים בעצמו.
ב-1972 הוא הפיק את סרטו הראשון.
ב-1973, סרטו השלישי כמפיק, "העוקץ", קיבל את פרס האוסקר כשהסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, לצד שישה אוסקרים נוספים לו זכה הסרט עטור השבחים שהיה גם להצלחה קופתית פנומנלית, עם תקציב של 5.5 מיליון דולר והכנסות של 156 מיליון דולר.
פרס האוסקר נתן לו את הגושפנקה להתחיל לעסוק במה שהכי רצה, שזהו בימוי סרטים.
ב-1975 הופיע בסרט שמפו לצידו של וורן בייטי.
ב-1979 הפיק את הסרט "פורשים בסטייל".
ב-1980 ביים את סרטו הראשון, "שומר הראש", שקיבל אומנם ביקורות טובות, אך נכשל בקופות.
בהמשך הוא ביים סרטים כמו "שישה שבועות" (1982), "לב אוהב" (1993), עם כריסטיאן סלייטר ומריסה טומיי ו"משפחה עם תקווה", עם קתי בייטס.
ביל, שהתמחה בבימוי סרטי דרמה, מרבה לביים גם סרטים וסדרות לטלוויזיה.
בין השאר ביים פרקים בסדרות "ריקוד מושחת", "שיקגו הופ", "פליסיטי" ו"מונק".
בין סרטי הטלוויזיה שביים נמנים: הדרמה המשפחתית "כריסטמס אחד" שהיה סרטה האחרון של קתרין הפבורן, "מעבר לנדרש", "אוליבר טוויסט" עם ריצ'רד דרייפוס ואלייז'ה ווד, ו"מלחמת מחוז הרלן" עם הולי האנטר.
בשנת 2007 ביים את סרט הטלוויזיה "Pictures of Hollis Woods" ששודר ברשת CBS בכיכובה של אלפרה וודארד; הסרט מבוסס על ספרה באותו שם מאת פטריסיה ריילי גיף אשר זכה במדליית ניוברי.
הטונטון מקוט היא משטרה חשאית מושחתת, שהקים רודן האיטי, פרנסואה דובליה ("פאפא דוק"), ב- 1959, כשנתיים לאחר עלייתו לשלטון.
משטרה חשאית זו הייתה אחראית למעצרים, גירוש וחיסולים תכופים של מתנגדים פוליטיים ולסיכול התארגנות מצד העובדים, החקלאים והעיתונאים.
משטרה חשאית זו נקראה על שם דמות מהמיתולגיה ההאיטית, טונטון מקוט, שחוטף ומעניש ילדים סוררים.
הטונטון מקוט הוקמה על-פי הדגם של "החולצות השחורות" באיטליה הפאשיסטית, והאס אה - פלוגות הסער הנאציות.
אנשי הטונטון מקוט הרכיבו משקפיים כהים, ואת קורבנותיהם נהגו להשאיר תלויים ברשות הרבים, להטלת אימה על הציבור.
הם טיפחו את הדימוי של היותם שדי וודו או זומבים.
רבים מאנשי הטונטון מקוט היו כוהני וודו.
תיאור ספרותי של תקופה זו ניתן למצוא ברומן של גרהם גרין "השחקנים".
לאחר ניסיון ההפיכה בהאיטי שהתרחש ביולי 1958 נגד הנשיא דובליה, הוא טיהר את הצבא וסוכנויות אכיפת החוק בהאיטי והוציא להורג קצינים רבים מכיוון שהוא ראה אותם כאיום על משטרו.
בכדי לנטרל איום זה, הוא יצר כוח צבאי שנשא כמה שמות.
בשנת 1959 קראו לכוחו הצבאי "גברים בעלי ברדס".
לאחר מכן שונה שמם למיליציה האזרחית, ומשנת 1962, הוא נקרא מתנדבי הביטחון הלאומי.
הם החלו להיקרא טונטון מקוט כאשר אנשים החלו להיעלם ללא סיבה נראית לעין על שם הדמות המיתולוגית שהייתה חוטפת ילדים.
דובליה אישר לטונטון מקוט לבצע אלימות שיטתית והפרות זכויות אדם בכדי לדכא את האופוזיציה הפוליטית.
הם היו אחראים למספר לא ידוע של מעשי רצח ואונס בהאיטי.
מתנגדים פוליטיים נעלמו, נחטפו או נרצחו לעיתים קרובות בשינתם, ופעמים רבות אפילו לאור יום.
טונטון מקוט סקלו ושרפו אנשים חיים ופעמים רבות הם הציגו את גוויות קורבנותיהם בחוץ, ולפעמים אף תלו את גופותיהם על עצים כדי להזהיר את תושבי האיטי מפני התגדות למשטר.
בני משפחה שניסו להסיר את הגופות לקבורה נכונה נעלמו לעיתים קרובות בעצמם.
כל מי שקרא תיגר על המשטרה החשאית הסתכן בחיסול.
לאורך כל שנות השישים ותחילת שנות השבעים, מפקד הטונטון מקוט היה לוקנר קמברון, שזכה לתואר "ערפד הקריביים".
בשנת 1971 נפטר הנשיא דובאלייה והבן ז'אן קלוד הגלה את קמברון.
קמברון עבר למיאמי בפלורידה שבארצות הברית, שם התגורר עד מותו בשנת 2006.
בבחירות שהתקיימו בהאיטי בשנת 1961, הטונטון מקוט עקבו אחר המצביעים והבחירות, בבחירות אלו, דובליה זכה ב-100% מהקולות.
הטונטון מקוט פורק בשנת 1986.
טונה כחולת-סנפיר הוא שם כולל לשלושה מינים מתוך שמונת המינים המשתייכים לסוג טונה ("Thunnus"): טונה כחולת-סנפיר אטלנטית (Thunnus thynnus), טונה כחולת-סנפיר פסיפית (Thunnus orientalis) וטונה כחולת-סנפיר דרומית (Thunnus maccoyii).
עד סוף שנות התשעים נחשבו המינים האטלנטי והפסיפי כשני תת-מינים של טונה כחולת-סנפיר צפונית.
כל דגי הטונה משתייכים למשפחת הקולייסיים.
מינים אלה ריתקו דורות רבים של אנשים ושימשו מקור מזון ופרנסה חשוב ביותר במספר מדינות, בהן יפן, ספרד ואיטליה.
בתקופה האחרונה גובר עניין הציבור בדגי טונה כחולת-סנפיר, וכן המאמץ לגידולו החקלאי של המין.
דגי טונה כחולת-הסנפיר הם שחיינים מעולים הנודדים למרחקים עצומים (מקור השם "Thunnus" בפועל יווני שמשמעותו להאיץ/למהר).
הנדידה מתבצעת בין אזורים מוגדרים של שיחור מזון לבין אתרי רבייה.
כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20 תועדו פרטים בעודם חוצים את האוקיינוס האטלנטי לרוחבו.
מתחילת המאה ה-21 גבר השימוש בלוויינים כאמצעי מעקב אחר הדגים, וכך נדידתם מתועדת היטב.
כפי שמתאר החוקר בן גלוארדי ועמיתיו (2010), שיטה זו מתבססת על אגירת נתוני אור, טמפרטורת מים ולחץ (עומק) כדי לייצר מודל מקורב למסלול הנדידה של הדג.
לקראת עונת הרבייה מתכנסים הדגים בלהקות על פי גודלם ונודדים לאזורי מים רדודים לצורך הטלת הביצים.
ככלל, דגים אלה מתרבים במים חמים (מעל 24ºC), אם כי פרטים מהמין הפסיפי תועדו במהלך רבייה במים קרים יותר (22ºC).
טונה כחולת-סנפיר אטלנטית (Thunnus thynnus) נפוצה בכל האזור הצפוני של האוקיינוס האטלנטי, בין נורווגיה וחוף השנהב במזרח ועד ים לברדור וחופי ברזיל במערב.
כמו כן, במחצית השנייה של המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 תועדו עשרות פרטים בעודם חוצים את האוקיינוס האטלנטי לרוחבו.
ממשק הדיג של המין מנוהל על סמך חלוקה (שרירותית) לשתי אוכלוסיות: מזרחית ומערבית, כאשר קו הגבול עובר במרכז האוקיינוס (קו אורך 45º מערב).
לדגי הטונה זיקה גבוהה לאזורי רבייה מוגדרים.
שניים כאלו אופיינו: מפרץ מקסיקו - שבו מתרבה האוכלוסייה המערבית, והים התיכון, אזור הרבייה העיקרי של המין, שבו מתרבה האוכלוסייה המזרחית.
עם אתרי הרבייה העיקריים בים התיכון נמנים האיים הבלאריים, דרום איטליה ומלטה וצפון ים הלבנט בין קפריסין לטורקיה.
עונת הרבייה מתחילה באביב ונמשכת עד הקיץ.
עבור נקבה בודדת תימשך עונת ההטלה כשלושה שבועות, כאשר מחזורי ההטלה הם יומיים ובמהלך כל מחזור תטיל הנקבה מיליוני ביצים.
עד גמר עונת הרבייה, תטיל נקבה במשקל מאה ק"ג עד מאה מיליון ביצים.
טונה כחולת-סנפיר פסיפית (Thunnus orientalis) נפוצה בכל האזור הצפוני של האוקיינוס השקט, מחופי אלסקה ומקסיקו במזרח ועד לחופי יפן וסין במערב.
פרטים מעטים הופיעו גם באזורים טרופיים בחצי הכדור הדרומי (סביב אינדונזיה).
בדומה למין האטלנטי (בעבר נחשבו הללו לשני תת-מינים), גם דגי הטונה כחולת-הסנפיר הפסיפית גומאים בנדידתם מרחקים עצומים, והם בעלי זיקה גבוהה לאתרי הרבייה.
פרטים צעירים (בני פחות משנה) נודדים ממערב האוקיינוס מזרחה, שוהים לאורך חופי צפון אמריקה עד שלוש שנים וחוזרים לאתרי הרבייה במערב האוקיינוס השקט, בעיקר בים יפן ובים הסיני המזרחי.
טונה כחולת-סנפיר דרומית (Thunnus maccoyii) נפוצה באוקיינוס השקט הדרומי ובדרום האוקיינוס ההודי בעיקר בין קווי הרוחב 30 - 50 מעלות דרום.
בדומה לשני המינים האחרים, גם מין זה עובר מרחקים עצומים בין אזורי שיחור מזון בדרום מערב אוסטרליה, לבין אזורי רבייה במים טרופיים סביב אינדונזיה וצפון-מזרח האוקיינוס ההודי.
בשנת 2012 פורסם מחקר שתיעד דגים רבים בטנזניה אשר אינם מבצעים את הנדידה הקלאסית לאתרי הרבייה בצפון.
מחקר זה פותח שאלות רבות, כגון: האם חלק מהדגים פוסחים על עונת רבייה?
האם קיימים אזורי רבייה נוספים?
האם דגים מתחילים להתרבות בגילים צעירים יותר ממה שמקובל לחשוב?
דגי טונה כחולת-סנפיר מאופיינים בקצבי גדילה גבוהים במיוחד, ופרטים בוגרים הם בעלי משקל גבוה.
דג טונה כחולת-סנפיר אטלנטית במשקל של יותר מ-400 קילוגרמים אינו מחזה נדיר ופרטים אלה נפוצים בצפון האטלנטי בעיקר לחופי צפון-מזרח ארצות הברית וקנדה ואף באזורים שונים בים התיכון.
משקלו של דג הטונה הכבד ביותר שנתפס בדיג חכות הוא 680 ק"ג.
דג זה נתפס בשנת 1979 לחופי נובה סקוטיה שבקנדה.
בספרות המדעית קיים דיווח משנת 1938 על דג גדול אף יותר שנדוג בים התיכון (במלכודת רשת מסורתית) ומשקלו הוערך ב-725 ק"ג.
מקובל להניח שקצב הגידול של המין הדרומי נמוך מאלו של שני המינים הצפוניים.
יצוין שחישוב קצבי הגדילה נעזר בהערכות (ולא במדידה מדויקת) של גילי הדגים (בעזרת עצם האוטוליט שבאוזן הפנימית או סנפיר הגב), ולכן ייתכנו אי-דיוקים.
מחקר שנערך ביפן וכלל דגים צעירים (בני פחות מחצי שנה) אשר גודלו בכלובי מחקר, הראה כי הדגים הגיעו למשקל של יותר מ-100 ק"ג בתקופה של שלוש שנים (טונה כחולת-סנפיר פסיפית).
בטבע המין האטלנטי גדל לאט יותר ובשלוש השנים הראשונות יגיע פרט ממוצע למשקל של עד 30 ק"ג.
התמיינות זוויגית, בגרות מינית ורבייה
דגי הטונה הם גונוכוריסטים, כלומר מתמיינים לזכרים ונקבות ואינם משנים את זוויגם במהלך חייהם, בשונה ממינים הרמאפרודיטים שמשנים את זוויגם במהלך חייהם.
הדגים מגיעים לבגרות מינית בגיל 3 - 8 שנים, בהתאם למין הספציפי.
דגי טונה כחולת-סנפיר אטלנטית מהאוכלוסייה המזרחית הם בוגרים מינית כאשר אורכם עולה על 120 ס"מ (ומשקלם באותה עת - כעשרים וחמישה ק"ג), כלומר בגילאים 3 - 5 שנים.
יש אי-הסכמה בין החוקרים לגבי הגיל בבגרות מינית של הדגים מהאוכלוסייה האטלנטית המערבית.
הסברה המקובלת היא שדגים אלו מגיעים לבגרות מינית רק בגיל תשע, אולם קיימות טענות כי פרטים צעירים יותר מתרבים במערב האוקיינוס האטלנטי באזורים נוספים, שטרם תועדו, מחוץ למפרץ מקסיקו.
פרטים מהמין הדרומי, לעומת זאת, יגיעו לבגרות מינית בהגיעם לגיל 8 שנים.
דגים מהמין הפסיפי המטילים באזור ים יפן וים סין המזרחי מגיעים לבגרות מינית בגיל חמש, אם כי קיימות עדויות ממתקנים חקלאיים של אוניברסיטת קינקי (יפן) על להקות רבייה של דגים בני שלוש אשר משתתפות בעונת הרבייה.
נושא הבגרות המינית של דגי הטונה כחולת-הסנפיר מצוי בעיצומו של מחקר מקיף.
פוריות הדג משתנה במהלך חייו: מוסכם בקרב חוקרי דגים רבים כי בגילאים הצעירים פוריות הפרטים נמוכה והיא עולה עם התבגרותו.
דגי הטונה מטילים ביצים ומשתייכים לדגים שמכונים "מטילים יומיים": במינים אלה מתבצעת הטלה יומית של קובץ ביצים במשך עונת ההטלה, כך שבזמן נתון תימצאנה בשחלה האסינכרונית ביציות בשלבי התפתחות שונים.
הדגים נודדים בלהקות למים רדודים, שם מטילות הנקבות את הביצים ומיד מגיעים הזכרים להפרותן.
הלרוות פלנקטוניות (לרווה היא דרגה צעירה, בשלבים הראשונים מכונה עובר חופשי), כלומר הן חלק מבעלי החיים הזעירים המרכיבים את הפלנקטון בים.
לאחר מספר שבועות, הדגיגים הצעירים נודדים לאזורים מוגנים, שבהם ישהו בחודשים הראשונים לחייהם.
דגי הטונה, כשאר הדגים, הם הטרותרמיים (בעלי "דם קר"), כלומר הם אינם מסוגלים לשמור על חום גוף קבוע.
עם זאת, הם ייחודיים בעולם הדגים בכך שהם מסוגלים, לפרקים, לשמור על טמפרטורת גוף גבוהה מזו של הסביבה.
הם עושים זאת בעזרת מנגנון ביולוגי מיוחד ובו שני מרכיבים עיקריים:
ספק חום פנימי - שריר אדום.
לשריר האדום מגיע דם עשיר מאוד בחמצן.
שריר זה מתכווץ באיטיות ואחראי על שחיית השיוט של הדג למרחקים ארוכים.
בדגי טונה שריר זה פועל באופן רציף ומייצר חום באופן קבוע (על כך בהמשך).
מיקומו של השריר, בחלקו הפנימי של הגוף העוטף את חלל הבטן, ייחודי לדגי טונה ומסייע גם בשמירה על חום גוף גבוה מטמפרטורת הסביבה.
מערכת חילוף חום שנקראת "רשת הפלאים" (מערכת זו קיימת גם בבעלי חיים אחרים).
"רשת הפלאים" היא מערכת סבוכה של כלי דם (ורידים ועורקים) אשר מובילים את הדם אל השריר האדום וממנו.
כלי דם אלה מאוגדים בקבצים צפופים וכך מתבצע חילוף חום בין דם חם היוצא מהשריר לדם קר הנכנס לשריר.
באופן זה, איבוד החום (לסביבה) שנוצר על ידי השריר האדום נמוך יותר באופן משמעותי.
ליכולת השמירה על חום גוף גבוה מטמפרטורת הסביבה יש מחיר אנרגטי כבד, ואכן צריכת החמצן של דגי טונה גבוהה ביחס לזו של דגים אחרים.
במטרה לספק רמות חמצן גבוהות לרקמות השונות, נדרשים הדגים להעביר כמויות גדולות של מים על פני הזימים לצורך חילוף הגזים.
מכיוון שכך, דגי טונה שוחים בעוד פיהם פתוח (ram ventilation) וחייבים להיות בתנועה מתמדת.
שחייה זו, המתבצעת במצב שיוט, מובילה לעבודה רציפה של השריר האדום ולייצור בלתי פוסק של חום.
כך שבדגי הטונה, מנגנוני השחייה, הנשימה וייצור חום גוף קשורים ביניהם בקשר הדוק.
הבנת הפיזיולוגיה של דגים אלה חשובה ביותר.
למחזור החיים של הדג, בעיקר לקצבי הגדילה, הגיל בבגרות מינית, הפוריות ואפילו לתמותות (טבעיות וכתוצאה מדיג) ישנה השפעה מכרעת על הערכת גודל אוכלוסיות הבר וכתוצאה מכך על מכסות הדיג.
מתחילת המאה ה-21 מתקיימים מחקרים רבים המתמקדים בקצבי גדילה ורבייה.
עם הגברת לחץ הדיג, חדרו דגי הטונה אל לב הדיון הציבורי כחלק ממאמץ כלל עולמי לשימור האוכלוסיות של מינים אלה.
מבחינה מסחרית, הדגים חשובים לאדם מזה אלפי שנים (אריסטו הוא שהעניק לדג את שמו), אך פיתוח שיטות דיג חדשות בסוף המאה ה-20 הביא לפגיעה קשה באוכלוסיות הבר, וזאת עקב מספר תהליכים:
גדילה מעריכית של אוכלוסיית העולם
גילוי הפוטנציאל הכלכלי הטמון בשוק היפני, שבו קיימת דרישה גבוהה לבשר איכותי של טונה כחולת-סנפיר לתעשיית המזון (סושי-סשימי)
פיתוח טכנולוגיה לתפיסת דגים חיים וגרירתם לכלובי פיטום.
שלב זה הוא הכרחי, שכן דגי הטונה שנתפסים בים התיכון בעונת הרבייה הם רזים מאוד ויש לפטמם על מנת שישמינו ויספקו את טעמם של הצרכנים היפנים.
ללא הפיטום טונה כחולת-סנפיר היא דג "פשוט וזול".
גילוי הטונה כמאכל גורמה בשווקים נוספים מחוץ ליפן, בעיקר בצפון אמריקה ובאירופה
ארבעה ארגונים בינלאומיים הוקמו לצורך ניהול, פיקוח ובקרה על מכסות הדיג של דגי הטונה כחולת-הסנפיר (וכן של דגים אחרים), והם:
ICCAT - הוועדה הבינלאומית לשימור הטונות האטלנטיות
CCSBT - הוועדה לשימור הטונה הדרומית כחולת-הסנפיר
IATTC - הוועדה האינטר-אמריקאית לטונות טרופיות
WCPFC - הוועדה לניהול ושימור של דגים נודדים במרכז ובמערב האוקיינוס השקט
בארגונים אלה שותפות מדינות רבות, והם אחראים על הקצאת מכסות דיג למדינות השונות.
עם זאת, כפי שציין ICCAT בשנת 2007, דגי טונה ניצודים בכמויות שחורגות מהמכסות.
כך למשל, דגי טונה כחולת-סנפיר אטלנטית נתפסו בשנת 2006 במשקל מוערך של למעלה מ-50,000 טון, כמעט כפול מהמכסה שנקבעה לשנה זו.
המכסה לשנת 2008 עבור מין זה נשארה זהה לזו של 2007, למורת רוחם של רבים (בעיקר בקרב מדענים צפון אמריקאים שניסו לקדם איסור דיג גורף), ועומדת על 29,500 טון.
בהתאם לתוכנית שיקום רב שנתית צומצמו מכסות הדיג באופן משמעותי, כמו כן הוגברה האכיפה על דיג בלתי-חוקי ועונת הדיג הוגבלה בזמן.
בהתאם לכך, אזורי ההטלה סביב האיים הבלאריים שבדרום ספרד אסורים לדיג ומוגנים לחלוטין בזמן עונת הרבייה של דגים אלה.
מכסות הדיג לים התיכון מאז שנת 2010 הן 13,500 טונות ומהוות צעד משמעותי ביותר בדרך לשיקום אוכלוסיות הטונה כחולת-הסנפיר.
בשנת 2010 פרסם החוקר אנטוניו די-נאטלה (ICCAT) מסמך מרגיע מעט.
לצד תמיכתו בצמצום מכסות הדיג והגברת האכיפה, סוקר די-נאטלה את ההיסטוריה של דיג הטונה בים התיכון ומסביר מדוע לא קיימת סכנת קריסה של אוכלוסיות הבר.
בשנים האחרונות עדכנו ICCAT כי תוכנית השימור הצליחה, ובהתאם לכך מעלים בכל שנה את מכסות הדיג העומדות בשנת 2019 על למעלה מ־20 אלף טונות.
בישראל נידוגה הטונה הכחולה על ידי דייגים מסחריים במערך חכות צף ("לונגליין"), ועל ידי דייגים ספורטיביים בחכות מסירה.
הדיג מתבצע סביב החודשים מאי–יוני, בעומק הים, בגבול המים הטריטוריאליים ובתחומי המים הכלכליים של ישראל.
האוכלוסייה המתרבה בים התיכון היא הרגישה ביותר והמאוימת ביותר מדיג יתר.
לא הרבה ידוע על הטונות המגיעות לאזורנו – מזרח הים התיכון, וייתכן שמדובר על אוכלוסייה ייחודית.
באוקטובר 2018 נכנסה הטונה כחולת-הסנפיר לרשימת המינים המוגנים בישראל.
עם גילוי הפוטנציאל הכלכלי הטמון בשוק היפני, החלה להתפתח תעשייה של פיטום דגי טונה בתנאי שביה.
עיקר התעשייה נמצא בדרום אוסטרליה ובים התיכון.
לצורך כך, הדגים נתפסים ברשתות הקפה (במהלך עונת הרבייה), מועברים לכלוב גרירה, בו הם מועברים לחוות הפיטום.
עם ההגעה לחווה מועברים הדגים לכלובי פיטום, ומואכלים (בעיקר בסרדינים, מקרלים ודיונונים) במשך כחצי שנה ונשלחים (כבשר טרי או קפוא) לשוק הדגים ביפן.
שיטה זו הגבירה את לחץ הדיג על אוכלוסיות הבר, אך גם פתחה חלון לפתרון הבעיה - גידול חקלאי של דגי טונה.
סגירת מעגל החיים בשביה של מינים אלה (כפי שקיים במיני דגים רבים, כמו סלמון, דניס ואמנון) עשויה להוביל לאספקת דגיגים לתעשייה ולמחקר ולצמצום משמעותי של לחץ הדיג על אוכלוסיות הבר.
המחקר הפיזיולוגי - חקלאי של דגי טונה מתבצע בכמה מקומות בעולם, בהם יפן, אוסטרליה, מספר מדינות באירופה וישראל.
בנוסף לכך, מחקר חשוב מתבצע בארצות הברית בתחום הפיזיולוגיה והאוקיינוגרפיה של דגי הטונה.
ביפן קיים הניסיון המצטבר הרב ביותר, ועדרי רבייה המוחזקים במפרץ שנסגר במיוחד לנושא (ממשלת יפן ואוניברסיטת קינדאי, יפן) הטילו שני דורות של צאצאים.
המחקר היפני אינו מתמקד בפיזיולוגיה של הדגים, אך עם זאת ניסיון רב נצבר במתקן המחקר בנושא גידול הדרגות הצעירות.
בתחילת שנת 2008 דיווחה קבוצה המחקר היפנית על פריצת דרך מרשימה, כאשר אלף וחמש מאות דגיגים שבקעו במכון הרבייה שווקו לחווה מסחרית.
הקבוצה היפנית ממשיכה להתקדם בקצב מרשים ועד 2010 נשלחו כ-50,000 דגיגים לחוות גידול ביפן.
כיום משווקים ביפן מאות אלפי דגיגי טונה לחוות הדגים בכל שנה, עם זאת אחוזי השרידה נמוכים מאוד ועדין דרוש מחקר רב להשלמת פיתוח הטכנולוגיה.
באוסטרליה, חברה פרטית העוסקת בתחום (Clean seas) הקימה בשנת 2006 מערך רבייה יבשתי לדגי טונה דרומית, ובכך הייתה הראשונה בעולם להקים מתקן שכזה עבור טונה כחולת-סנפיר.
בתחילת מרץ 2008 דיווחה החברה האוסטרלית על מחזור רבייה מוצלח ובקיעתן של לרוות (עובר חופשי- השלב הראשון בחייו של הדגיג הצעיר) במתקן הרבייה.
העקבות קשיים מתמשכים החברה חדלה מפעילות רביית הטונה בשנת 2014. באירופה, קבוצת מדענים משמונה מדינות ובהן ישראל, חברו בשנת 2003 למחקר משותף שהתמקד ברביית המין בשביה.
עדרי רבייה מחקריים (כמאה דגים) הוחזקו במתקן מחקרי בספרד לחופי הים התיכון.
בשנת 2005 דיווחה קבוצת המדענים על פריצת דרך, כאשר לראשונה בעולם בוצעה הפריה מלאכותית מוצלחת של טונה כחולת-סנפיר, ולרוות בריאות בקעו מהביצים וגודלו במשך כארבעה ימים.
בקבוצת המחקר חברים מדענים מהמרכז הלאומי לחקלאות ימית שבאילת.
הקבוצה האירופית ממשיכה להתקדם, כאשר במהלך השנים 2009–2011 מתמקדים המדענים האירופאים והישראלים בלימוד הלרוות (דרגות צעירות) והדגיגים.
בתחילת 2010 הודיעו החוקרים הספרדים על כוונתם להקים מכון רבייה יבשתי לדגי טונה כחולת-סנפיר.
הקמה של מתקן יבשתי צפויה לייעל באופן משמעותי את העבודה עם להקות הרבייה.
בחינת ההיתכנות להקמת מתקן דומה מתבצעת בישראל.
נכון ליוני 2012, שוחים מספר עשרות דגי טונה צעירים, שבקעו במכון המחקר הספרדי, בכלוב לחופי ספרד.
דגים אלה במשקל ממוצע מוערך של כארבעה ק"ג.
פרויקט המחקר האירופי השלישי יצא לדרך בשנת 2012. בפרויקט זה להקות הרבייה מוחזקות במלטה ועיקר העבודה על הגידול הלרוולי התבצעה באיטליה, במלטה, ביוון ובישראל.
אנטוני "טוני" אלמיידה הוא דמות בדיונית המגולמת על ידי קרלוס ברנארד בסדרת הטלוויזיה האמריקאית 24. טוני היה אחד האנשים שהסוכן ג'ק באואר יכול היה לבטוח בהם עד מותו של טוני בעונה החמישית.
טוני נרצח כביכול בפרק השלושה עשר בעונה החמישית, אך הדמות חוזרת לחיים בעונה השביעית.
טוני אלמיידה נולד כביכול בשיקגו, אילינוי ב-1973. יש לו תואר ראשון במדעי המחשב ובהנדסה מאוניברסיטת סן דייגו ותואר שני במדעי המחשב מאוניברסיטת סטנפורד.
הוא שירת במרינס ושוחרר בדרגת סגן.
בעונה הראשונה, טוני הוא הסגן השני של מנהל CTU, ג'ק באואר (קיפר סאת'רלנד).
טוני מאוהב בנינה מאיירס (שרה קלארק), שניהלה בעבר רומן עם ג'ק, מה שגרם מתיחות בין טוני לג'ק.
הדבר מתבטא בזה שטוני מסגיר את ג'ק כאשר הוא מנסה לברוח.
אך טוני גם הציל את אשתו של ג'ק, טרי באואר (לסלי הופ) מהדרייזנים, והוא סירב להסגיר מאוחר יותר את ג'ק לג'ורג' מייסון (קסנדר ברקליי) ולאלברטה גרין.
בסוף העונה, הוא מגלה כמו כולם שנינה, האישה שאהב, שיטתה בכולם והרגה את טרי.
בעונה השנייה, טוני הופך להיות הסגן הראשון למנהל CTU, ג'ורג' מייסון.
והוא נוכח כאשר ג'ק חוזר ל-CTU כדי לעזור להם להתמודד מול הטרוריסטים.
במהלך העונה, ג'ורג' נפטר וטוני מחליפו בתור מנהל CTU, אך מאוחר יותר הוא מוחלף על ידי ראיין שאפל.
במהלך היום, הוא ומישל דסלר (רייקו איילסוורת') החליטו לצאת ביחד, ובהמשך הסדרה הם נישאו.
בעונה השלישית, טוני עדיין בראש CTU.
טוני, ג'ק וגייל אורטגה עומדים בראש מבצע עוקץ להוציא וירוס קטלני מהשוק.
טוני נורה במהלך מבצע שטח שנועד לתפוס את קייל סינגל, בעל הווירוס.
טוני שהה מספר שעות בבית החולים עד שמישל אמרה לו מה קרה.
הוא חוזר ל-CTU במטרה להציל את מבצע העוקץ שלהם.
במהלך היום, לטוני נגרם עוד נזק כאשר מישל נכנסת למלון שנגיף התפרץ בו.
כאשר מישל יוצאת חיה מהמלון, היא נתפסת על ידי סוכן הביון לשעבר והטרוריסט בהווה, סטפן סאנדרס.
בסוף העונה, טוני נעצר מכיוון שהוא סייע לסטפן.
בעונה הרביעית, טוני נפרד ממישל בגלל הרגלי השתייה שלו ומרירתו כלפיה.
הוא הציל את ג'ק ואודרי ריינס (קים רייבר) כאשר ג'ק ביקש ממנו לסייע לו בהגנה על מבנה.
במהלך היום, ג'ק הצליח להחזיר את טוני ל-CTU באופן זמני חרף התנגדותו לכך בהתחלה.
החזרה ל-CTU יצרה מפגש מחודש עם אשתו לשעבר, מישל, וחברה לחיים, ביל ביוקנאן (ג'יימס מוריסון).
שלושתם התקוטטו אחד עם השני בעקבות ענייניהם האישים.
בסוף היום, מישל וטוני חזרו להיות ביחד אחרי שטוני נחטף על ידי הטרוריסטית מנדי (מיה קירשנר).
בנוסף, טוני עזר לג'ק לזייף את מותו כדי להינצל מרדיפת הסינים.
בעונה החמישית, טוני ומישל כבר לא עובדים עבור CTU.
כאשר שניהם שומעים שהנשיא לשעבר, דייוויד פאלמר (דינס הייברסט) נרצח, ומישל מחליטה ללכת ל-CTU במטרה לעזור להם.
כאשר מישל יצאה מביתם, הופעלה פצצה שהרגה אותה ופצעה את טוני.
במהלך היום, אחרי שטוני מחלים במקצת, נודע לו על מות מישל והוא מגיב באופן קשה.
מאוחר יותר, כאשר CTU תפסו את כריסטופר הנדרסון, מי שהיה בין האנשים שהיו אחראים למות הנשיא פאלמר ומישל, טוני מנסה להרוג אותו, אך הנדרסון מצליח לגבור עליו ולהורגו.
בעונה השביעית, ג'ק גילה שהוא לא מת, אלא שהוא עוזר לקלואי או'בריאן (מרי לין רייסקוב) ולביל ביוקאנן כדי לחשוף מזימה של אנשי ממשלה של הנשיאה אליסון טיילור (שרי ג'ונס).
במהלך העונה, טוני בוגד ב-FBI, וזאת רק כדי להתנקם באיש שהיה אחראי לרצח אשתו.
טוני אלמיידה הוא הדמות שהופיעה הכי הרבה בסדרה, אחרי ג'ק באואר.
בעונות הראשונה והרביעית הוא היה בתפקיד אורח.
בעונות השנייה, השלישית, החמישית והשביעית הוא היה בתפקיד ראשי.
הופעותיו בסדרת הספין אוף 24 מורשת
בתחילת 2017 עלתה לשידור סדרת הספין אוף של 24, 24-מורשת.
דמותו של טוני אלמיידה חזרה בתור סייען חיצוני לCTU.
טוני נדרש לחקור אדם המחזיק מידע חשוב על סדרת פיגועים העתידה להתרחש בניו יורק.
טונו קליוסטה (באסטונית: Tõnu Kaljuste, נולד ב-28 באוגוסט 1953) הוא מנצח אסטוני.
קליוסטה נולד בטאלין, בן להיינו (1925-1989), מנצח מקהלה וליה קליוסטה, כתבת רדיו.
טונו שר בילדותו במקהלה של אביו וסיים את בית הספר התיכון למוזיקה של טאלין ב-1971. בשנת 1976 קיבל תואר ראשון מן הקונסרבטוריון של טאלין, שם למד אצל יורי וריסטה ורומן מאסטוב, והמשיך לתואר שני בקונסרבטוריון של לנינגרד, שם למד עד 1978.
קליוסטה תפס בשנת 1974 את מקום אביו בראש המקהלה הקאמרית אלרהיים, הרכב שביצע יצירות כוראליות מתקופת הרנסאנס ועד מוזיקה עכשווית.
הוא היה פרופסור לניצוח מקהלה בקונסרבטוריון של טאלין בשנים 1978 - 1980 וזכה בפרס הניצוח המצוין בתחרות המקהלות הבינלאומית על שם בלה בארטוק לשנת 1980. בתמיכה כספית של ממשלת אסטוניה הפל קליוסטה את מקהלת אלרהיים להרכב מקצועי מלא וב-1981 שינה את שמו למקהלה הקאמרית הפילהרמונית של אסטוניה.
כמו כן ניצח קליוסטה על האופרה הלאומית של אסטוניה בין 1978 ל-1995.
אחרי שאסטוניה זכתה בעצמאות בשנת 1991, הוסרו רבים מן המחסומים בפני הופעות והקלטות בינלאומיות וקליוסטה עשה לו שם בהקלטות לחברת ECM ליצירות של מלחינים אסטוניים כמו וליו טורמיס, ארקי-סוון טיור, ריינו אלר וארוו פרט.
בשנת 1993 הקים את התזמורת הקאמרית של טאלין; כן היה מנצח ראשי של מקהלת רדיו שוודיה בשנים 1994 - 2000 ושל המקהלה הקאמרית של הולנד בשנים 1998 - 2000.
מלבד יצירות של מלחינים אסטוניים, קליוסטה מקליט גם יצירות של בטהובן, פנדרצקי, שניטקה, רחמנינוב, מוצרט, טאנייב, ויוואלדי ועוד.
אנתוני "טוני" אלן הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
נחשב בשיאו לאחד משחקני ההגנה הטובים ביותר בליגת ה-NBA.
אלן, בוגר אוניברסיטת המדינה של אוקלהומה, נבחר על ידי בוסטון סלטיקס במקום ה-25 בדראפט ה-NBA לשנת 2004. כבר בעונת הרוקי שלו, תופקד אלן כשחקן השישי של הסלטיקס ופתח בחמישייה ב-34 מתוך 77 המשחקים בהם שותף.
את העונה הסדירה סיים עם ממוצעים סבירים של 6.4 נקודות, 3 כדורים חוזרים וחטיפה אחת למשחק.
גם בעונה שלאחר מכן שמר על יכולת סבירה ושיפר במעט את ממוצעיו ל-7.2 נקודות, 2.2 כדורים חוזרים, 1.3 אסיסטים וחטיפה אחת למשחק.
את עונת , התחיל אלן בצורה מצוינת וב-33 משחקיה של בוסטון שבר את כל שיאי הקריירה שלו עם 11.5 נקודות, 3.8 כדורים חוזרים, 1.7 אסיסטים ו-1.5 חטיפות בממוצע למשחק.
ב-10 בינואר 2007, בשניות האחרונות של המשחק נגד אינדיאנה פייסרס, נפצע בברכו הימנית ונעדר עד לסיום העונה.
אלן חזר למגרשים ב-2 בנובמבר, אך התקשה לשחזר את יכולתו מהעונה הקודמת וממוצעיו הידרדרו ל-6.6 נקודות, 2.2 כדורים חוזרים ו-1.5 אסיסטים למשחק.
עם זאת, בהובלתם של שחקנים בכירים כמו קווין גארנט, פול פירס וריי אלן, זכו הסלטיקס באליפות ה-NBA.
לאחר עונת האליפות, הפך אלן לשחקן ספסל ושותף רק ב-46 משחקים במהלך העונה הסדירה, אותה סיים עם ממוצעים של 7.8 נקודות, 2.6 כדורים חוזרים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
ביולי 2010 אלן חתם על חוזה לשלוש עונות בממפיס גריזליס, וב-2013 חתם על הארכת חוזה ל-4 עונות נוספות.
ב-6 מתוך 7 עונותיו בממפיס נבחר לאחת מחמישיות ההגנה של העונה.
באוקטובר 2017 הודיעה הנהלת ממפיס גריזליס שגופייתו של אלן, שמספרה '9', תופרש לאחר שיפרוש ממשחק מקצועני.
בקיץ 2017 חתם על חוזה בניו אורלינס פליקנס.
בפברואר 2018, לאחר 22 משחקים בניו אורלינס, הועבר עם עומר אשיק וג'מיר נלסון בטרייד לשיקגו בולס, תמורת ניקולה מירוטיץ'.
כשבוע לאחר מכן שוחרר מהבולס, ולמעשה פרש ממשחק, בגיל 36.
אלן הסתבך מספר פעמים עם החוק בין היתר האושם בתקיפה, הונאה ואלימות במשפחה, בנובמבר 2025 נעצר בחשד להחזקת סמים אסורים.
טוני אסטאנגה הוא חותר קאנו צרפתי המתמחה במסלולי עקלתון.
לאורך הקריירה, הוכתר אסטאנגה שלוש פעמים כאלוף אולימפי, שלוש פעמים כאלוף העולם ושלוש פעמים כאלוף אירופה.
אסטאנגה נולד בפו שבדרום צרפת.
אביו, אנרי, היה אף הוא חותר קאנו, ואחיו הבכור פטריס זכה במדליית הארד באולימפיאדת אטלנטה (1996).
אסטאנגה השתתף לראשונה באליפות העולם ב-1997, אך באליפות זו, שנערכה בטרס קורואס שבברזיל.
הוא היה שותף לזכייה הקבוצתית של נבחרת צרפת במדליית הכסף, אך במקצה היחידים לא הגיע להישגים גבוהים.
בשנת 2000 זכה לראשונה בתואר בינלאומי, כשניצח באליפות אירופה שנערכה במצאנה.
בעקבות זכייתו זו, גבר על אחיו פטריס במאבק על הכרטיס הצרפתי השני לאולימפיאדת סידני (2000) (בנוסף לחותר הבכיר אז, עמנואל ברוגוואן).