tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היסעורים מעופפים בלהקות בין האוקיינוסים השונים, בעיקר בחצי הכדור הדרומי, סביב דרום האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט.
היסעורים מקננים על איים נידחים כמו סביב ניו זילנד והאיים הקרובים להם, איי פוקלנד, ארץ האש, איי אוקלנד והאי נורפוק.
הם מקננים במושבות צפופות יחדיו ומטילים ביצים בין ענפי עצים שבאיים.
לעיתים הם מקננים גם ליד אלבטרוסים ופינגוויניים.
היסעורים מקננים במחילות מוגנות אך כשהם יוצאים הם נטרפים על ידי שחפים וחמסנים.
הם דגים בים דגים ודיונונים ויכולים לצלול לעומק 68 מ' מתחת הגלים עם כנפיהם.
יסעור שחור-כיפה (שם מדעי: Ardenna gravis), הוא מין של עוף ימי ממשפחת היסעוריים.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם 10 תצפיות עד היום.
ניתן לזהותו לפי גודלו, חלקיו העליונים הכהים וחלקיו התחתונים הלבנים, למעט כתם חום על הבטן וסימונים כהים על הכתף.
יש לו כיפה שחורה, מקור שחור ודוגמת "פרסה" לבנה בבסיס הזנב.
גם המעוף הנוקשה אופייני, דומה לזה של היסעור האטלנטי.
רגליו מכוסות בקרומי שחייה והוא יכול לדאות בלי מאמץ כמה שבועות.
הוא ניזון ממינים של דיונונים ומדגים אותם הוא תופס בצלילה עד לעומק כמה מטרים מתחת למים.
בעתות טובות להקות יסעוריים נמשכים לאתרים טובים בים והוא מתלווה גם לספינות או ליונקים ימיים, איתם קל לו יותר לתפוס דגים כיוון שהם דוחקים אותם אל פני המים.
היסעוריים נודדים בכל האוקיינוסים, ובעיקר בין אמריקה הצפונית לאמריקה הדרומית וההפך וכן בבריטניה ואירלנד ומקננים באיים מרוחקים כמו באינאקססיבל, טריסטן דה קונה, האי גוף ואיים נוספים.
היסעורים מטילים ביצה אחת, מטמינים אותה במאורה וחוזרים אליה בלילות, אז פוחת הסיכוי שתתגלה על ידי שחפים רעבים.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר בחורף לחופי הים התיכון, במיוחד בזמן סערות מערביות בחודשים ינואר-פברואר.
יסעור קצר-זנב (שם מדעי: Ardenna tenuirostris), הוא מין של עוף ימי בינוני ממשפחת היסעוריים וקרוב משפחתו של יסעור הפיה.
הוא בעל כסות נוצות אפורה כהה עם חזה ולחיים בהירים יותר ומקור אפור ודק.
הנחיריים גדולים והיסעור מסוגל לשתות מי ים ואחר כך לפלוט את המלח.
כשמו הוא בעל זנב קצר.
הרגליים מכוסות בקרומי שחייה והוא מסוגל לצלול איתם מתחת למים.
היסעורים מעופפים בלהקות מאוסטרליה וחופי טסמניה הדרומיים ובקיץ הם מצפינים עד האיים האלאוטיים וסביב קמצ'טקה.
לקראת הסתיו הם נודדים יותר דרומה מחופי קליפורניה ועד לחופים של צפון אוסטרליה.
הם מקננים בקיץ באיי אוסטרליה ובטסמניה.
היסעורים צוללים למים כדי לתפוס דגים, סרטנונים וקריל.
להקות של יסעורים מעופפות סביב לווייתנים גדולי סנפיר באזור הארקטי ונעזרים בהם כדי להבריח מזון אל פני המים.
(מוכר גם בתרגום החופשי מהשם האנגלי בתור יסעור מפוספס, שם מדעי: Calonectris leucomelas), הוא מין של עוף ימי ממשפחת היסעוריים המצוי באוקיינוס השקט.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר בחוף הצפוני במפרץ אילת, עם ארבע תצפיות עד היום בשנים 1992, 1993, 2003 ו-2008.
אורכו של היסעור עד 50 ס"מ ומוטת כנפיו 122 ס"מ בממוצע.
היסעור בעל נוצות מפוספסות באפור בפלג גופו העליון, כנפיו חומות ושאר הגוף מהראש עד הזנב לבן.
הרגליים הקטנות ורודות ובעלות קרומי שחייה.
היסעור דואה על הרוחות של האוקיינוס הפתוח במשך חודשים ובו מחפש את מזונו.
הוא ניזון מלהקות של דגים קטנים כמו אנשובי או סרדין ומסרטנונים.
הוא נוחת על היבשה בעיקר בעונת הרבייה.
היסעורים מקננים לחופי האוקיינוס השקט ובעיקר ביפן ובחצי האי הקוריאני וכן בעוד כמה איים.
הם נפוצים בעוד כמה אזורים מהודו עד לניו זילנד.
יסעורים אלה פיתחו צורה מיוחדת להמריא ביפן - הם מטפסים בתורות אחד אחד לצמרת של עץ ומשם הם מצליחים להמריא ביתר קלות מבלי לאמץ את שריריהם.
יסעור מצוי או יסעור ים תיכוני (שם מדעי: Puffinus yelkouan) הוא עוף ים השייך למשפחת היסעוריים.
הוא דומה מאוד למין יסעור אטלנטי.
משקלו הממוצע 190 גרם אולם משקלו משתנה לפי העונה.
הוא בעל נוצות אפורות-סגולות עם עין גדולה לבנה ומקור צהוב בעל בליטה המסננת מי מלח.
בניגוד לרוב העופות היסעור מסוגל להריח ממרחקים הוא דואה על הרוחות של הים הפתוח ולא נוחת במשך חודשים רבים.
הוא מסוגל לשחות ולצלול לעומק של כמה מטרים מתחת למים.
היסעורים ניזונים מדגים ומדיונונים שעולים על פני המים.
היסעור נוחת ומקנן על צוקים שונים לחופי הים התיכון ולעיתים גם לחופי האוקיינוס האטלנטי.
היסעור חולף שכיח בישראל אך חורף נדיר.
יסעור (שם מדעי: Puffinus) הוא סוג של עוף ימי ממשפחת היסעוריים המעופף בכל הימים והאוקיינוסים.
מיני הסוג בעלי נוצות כהות-אפורות, רגליים קטנות בעלות קרומי שחייה ומקור בינוני עם בליטה מעליו.
הם יכולים לדאות בלב ים במשך שבועות ויכולים לשחות ולצלול.
הם ניזונים מדיונונים ודגים העולים למעלה.
היסעורים מקננים בחופים שונים ברחבי העולם בצוקים, מאורות ואיים שונים, שם יש פחות טורפים יבשתיים.
בעבר נכללו מינים נוספים בסוג שהועברו לסוגים אחרים.
יסעור אפור (שם מדעי: Ardenna) הוא סוג של עופות ימיים ממשפחת היסעוריים החיים בימים והאוקיינוסים הפתוחים.
בעבר מיני הסוג השתייכו לסוג יסעור (Puffinus).
היסעורים דואים על הרוחות של האוקיינוס במשך שבועות מבלי לנוח.
הם גדולים יותר מבני הסוג יסעור ובעלי ראשים גדולים יותר.
רבים מהמינים נודדים בקיץ לאזורים הארקטיים והאנטארקטיים שם יש הרבה מזון בים.
יסעור קורי (שם מדעי: Calonectris), הוא סוג של עופות ימיים ממשפחת היסעוריים החיים באוקיינוסים הפתוחים וחלק מהמינים גם מעל הים התיכון.
הם דומים מאוד לבני הסוג יסעור ובעבר נכללו בו.
עופות אלה עפים מעל האוקיינוסים ומחפשים להקות דגים הקרובות לפני המים, לפעמים בזכות עבודה של דגים טורפים או דולפינים.
הם עטים בלהקות על הדגים ויכולים לצלול עד 10 מטר במרדף אחרי הדגים.
כמו רוב בני משפחתם הם מקננים על איים שונים, חלקם בים התיכון.
יסעור גדול (שם מדעי: Calonectris diomedea), הוא מין של עוף ימי ממשפחת היסעוריים והוא קרובם לסוג של יסעור קורי ויסעור מפוספס.
עוף זה מגיע לאורך 50 ס"מ ובעל מוטת כנפיים באורך 115 ס"מ.
הוא בעל נוצות אפורות כהות והכנפיים חומות.
הראש אפור ובעל מקור גדול וצהוב.
ליסעור ישנה בליטה מעל המקור העוזרת לסנן מלח מהמים, כך שהוא יכול לשתות מי ים ולהפריש אותם אחר כך.
היסעור מסוגל לדאות על זרמי האוקיינוס ולנדוד ללא מאמץ.
הוא עף לאורך האוקיינוס האטלנטי מחופי מערב אפריקה עד לחופי מזרח ברזיל, ומצוי בעיקר סביב האזורים הטרופיים.
בעונת הרבייה היסעור מעדיף להתרבות באיים וחופים שונים בים התיכון, בעיקר סביב איי יוון.
בישראל הוא חורף וחולף נדיר, אבל נצפה בקביעות בסתיו ובאביב, עונות הנדידה.
היסעורים ניזונים מלהקות דיונונים אותם הם חוטפים כאשר הם עולים על פני המים.
יסעורים המוצאים ספינות דיג נמשכים אליה כדי לחטוף מזון קל מרשתות דיג.
יסעור קטן (שם מדעי: Puffinus assimilis) הוא מין עוף ימי קטן ממשפחת היסעוריים הנודד לאורך האוקיינוסים השונים.
היסעור הקטן הוא אחד ממיני היסעורים הפחות נודעים בגלל נטייתו שלא להתלהק.
המין דומה ליסעור האטלנטי אך קטן ממנו, במעופו מרבה לחתור וממעיט לדאות בשונה מציפורים אחרות.
בישראל היסעור מזדמן באופן נדיר ביותר.
תצפית אחת הייתה במעגן מיכאל בחורף 1988.
מזונו של היסעור הקטן הוא בעיקר דגים, דיונונים וסרטנים.
היסעור צולל מתחת למים ורודף אחרי הטרף בעזרת כנפיו העוזרות לו לנוע אל הטרף במהירות.
אורך גופו בין 25–39 ס"מ ומוטות כנפיו באורך 58–67 ס"מ.בחלק העליון צבע גופו כהה ובחלק התחתון לבן (בהיר), שפת הזרימה וקצות הכנפיים בצבע שחור.
הגבול שעובר בין הצבעים מתוח על קן העין וניתן לראות הפרדה בין הצבעים, מקורו צר וארוך ורגליו בצבע כחול בהיר.
היסעור הקטן מקנן על איים קטנים, בונה את הקן במערות וחללים קטנים.
היסעורים הקטנים הם עופות מונוגמיים הדוגרים על הביצה היחידה לסירוגין במשך 52–58 ימים.
ההורים מאכילים את הצאצא במשך 70–75 ימים עד עזיבתו את הקן במאי\יוני בזמן שבו יסעורים גדולים ומינים נוספים מסדרת היסעוראים תופסים את הקן.
מזון הצעירים מורכב מדגים, סרטני קריל ודיונונים הניצודים בצלילות מהירות, בזמן חיפוש המזון היסעורים גולשים בכנפיים מורמות במרחק קטן מפני המים.
היסעור נמצא בטבע באוסטרליה, בניו זילנד, באי נורפוק ובארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת.
מחוץ לעונת הקינון הוא מעופף לאורך האוקיינוסים וחופי ים סלעיים.
היסעור נודד לצפון מערב אפריקה, ספרד, פורטוגל ומערב אירלנד.
יסנטוקי הוא מועדון כדורגל מקצועני ברוסיה מהעיר בעלת אותו שם במחוז סטברופול, שנוסד בשנת 2016. מאז עונת 2020/21 הוא מתמודד באליפות PFL, השלישית בחשיבותה ברוסיה.
קבוצת הכדורגל של יסנטוקי הופיעה בשנת 2016 והחלה להתמודד בתחרויות חובבניות במחוז סטברופול, שם הקבוצה סיימה במקום השישי וחזרה על הישג זה שנה לאחר מכן.
בשנת 2018 המועדון סיים במקום העשירי והאחרון בטבלת האליפות, לאחר שניצח רק משחק אחד מתוך 18. בשנת 2019, עם העלאת מספר המשתתפות באליפות ל-14, סיימה הקבוצה במקום הלפני אחרון.
ב-29 ביולי 2020 נודע שהמועדון עבר בהצלחה את הליך הרישוי להשתתפות בטורנירים רשמיים בחסות התאחדות הכדורגל הרוסית.
המשחק הראשון של המועדון ברמה המקצוענית היה המפגש עם ספרטק נלצ'יק במסגרת שלה 1/256 בגביע הרוסי (0:5).
יֵסֵנְטוּקִי היא עיר קיט בחבל סטברופול ברוסיה.
העיר ידועה בשל המעיינות החמים בסביבתה, כמו ערים נוספות באזור, והיא משמשת כעיר מרחצאות.
היא נמצאת על גדות נהר פודקומוק למרגלות רכס הקווקז הגדול בגובה של כ-600 מטרים ובמרחק של כ-200 קילומטרים דרום-מערבית לבירת החבל סטברופול.
בעיר מתגוררים כ-120 אלף תושבים (נכון ל-2021).
ב-1798 נוסד מבצר יסנטוקי, כחלק מההתרחבות של האימפריה הרוסית דרומה אל הרי הקווקז.
בהדרגה החל חקר של המעיינות בסביבה והחלו להפיק מהם מים מינרליים, ומרחצאות לתיירות נפתחו כעבור כמה עשורים.
בסוף המאה ה-19 נחנכה מסילת רכבת שקישרה את יסנטוקי לרשת הרכבות הרוסית, וזרם התיירים גדל מאוד ואיתו גם האוכלוסייה המקומית בהדרגה.
ב-1925, בתקופת ברית המועצות, יסנטוקי קיבלה מעמד של עיר והיא המשיכה לגדול.
ב-11 באוגוסט 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, העיר וסביבתה נכבשו על ידי כוחות גרמניה הנאצית, כאשר במהלך הכיבוש העיר ספגה נזקים כבדים, עד ששוחררה על ידי הצבא האדום כעבור כמה חודשים ב-11 בינואר 1943.
בעשורים שלאחר מכן האוכלוסייה גדלה בקצב מהיר, מכ-16 אלף תושבים ערב מלחמת העולם השנייה ל-48 אלף ב-1959 ול-85 אלף ב-1989. לאחר התפרקות ברית המועצות הייתה יציבות יחסית בגודל האוכלוסייה, ובסביבות 2010 החלה עלייה משמעותית נוספת, עד שב-2021 נמנו כ-120 אלף תושבים.
ב-5 בדצמבר 2003, במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה, התפוצצה רכבת שעשתה את דרכה מקיסלובודסק למינרלנייה וודי בקרבת תחנת יסנטוקי.
בפיצוץ, שהיה פיגוע התאבדות של מחבלת צ'צ'נית, נהרגו עשרות נוסעים ונפצעו יותר מ-160 נוסעים אחרים.
ב-1926 חיו ביסנטוקי 127 יהודים שהיו פחות מאחוז מהאוכלוסייה הכללית, וב-1939 מספרם צמח ל-581, שהיו 3.6 אחוזים מהאוכלוסייה.
לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות, ביוני 1941 מצד אחד גויסו כמה עשרות מהיהודים המקומיים לצבא האדום ומצד שני העיר קלטה פליטים רבים שנמלטו ממקומות קרובים יותר לקו החזית במערב ברית המועצות, ובפרט 1,500 יהודים שגם נתקעו ביסנטוקי עם המקומיים לאחר ההתקדמות המהירה של הגרמנים בקיץ 1942.
זמן קצר לאחר הכיבוש באוגוסט 1942, הגרמנים הורו כל הקמת יודנראט, הוטלו הגבלות שונות על היהודים, הם אולצו לשאת טלאי צהוב ונוצלו לעבודות כפייה קשות בבניית תשתיות ובניקיון מגורים צבאיים.
משלב זה יש שתי גרסאות לגורל היהודים.
לפי גרסה אחת כמעט כל היהודים, כאלפיים, קיבלו הוראה ב-7 בספטמבר להתייצב עם רכושם כעבור יומיים בבית ספר מקומי לקראת "יישוב מחדש".
מיעוט קטן מהיהודים הבינו שמדובר בתחבולה לקראת השמדה אפשרית, וחלקם התאבדו או הצליחו לרדת למחתרת ולהתחמק מהגרמנים.
מרבית המזומנים הגיעו לבית הספר שנשמר על ידי כוחות צבא גרמניים ומשטרה מקומית, ולפי עדויות מסוימות הגרמנים התעללו ביהודים בתוך המבנה.
למחרת, ב-10 בספטמבר, היהודים הובלו במשאיות למפעל זכוכית בעיר הקרובה מינרלנייה וודי, שם הם נרצחו במשאית גז וגופותיהם הושלכו לחפיר נגד טנקים שהיה במקום.
הגרמנים הותירו בחיים 11 יהודים בעלי מקצועות חיוניים שסייעו להם בשליטה במקום עד שמספר ימים לפני הנסיגה הגרמנית בינואר 1943 הם נלקחו למחצבה בעיר הקרובה פיאטיגורסק ושם הגרמנים ירו בהם למוות.
לפי גרסה אחרת 1,500 יהודים אכן נשלחו למפעל הזכוכית ונרצחו אך כ-500 יהודים שהיו יחסית חזקים ובמצב בריאותי טוב הושארו בבית הספר, שהפך למעין מחנה עבודה, והמצב המשיך עד שבסוף אוקטובר הגרמנים הוציאו אותם להורג ביער קרוב.
לפי גרסה זו הגרמנים לא כללו בצעדים נגד היהודים כ-15 יהודים שהיו נשואים בנישואי תערובת, אך הם עדיין פחדו והצליחו להסתתר מפני הגרמנים עד סוף הכיבוש של יסנטוקי.
לאחר המלחמה התיישבה בעיר כמות קטנה של יהודים, וב-1948 הם ביקשו מהרשויות הסובייטיות אישור להקמת בית כנסת, אך בקשתם סורבה.
בעיר נמצאת קבוצת הכדורגל יסנטוקי שנוסדה ב-2016 ומשחקת בליגות הנמוכות של רוסיה.
לערים הבאות יש הסכמי ערים תאומות עם יסנטוקי:
יַסְעוּר מַעֲרָבִי (שם מדעי: Puffinus mauretanicus) הוא מין של עוף ים בגודל בינוני ממשפחת היסעוריים, שתחום תפוצתו משתרע מהים התיכון, סביב מערב אירופה ועד לחופי סקנדינביה.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם שתי תצפיות עד היום: הראשונה במרץ 1982 בחוף מעגן מיכאל והשניה בינואר 2002 בחוף יפו.
היסעור המערבי תואר ב-1921 על ידי חוקר הצפר האנגלי פרסי לואה.
הוא התייחס אליו כאל תת-מין של היסעור האטלנטי ובשל כך העניק לו את השם Puffinus puffinus mauretanicus.
Puffinus היא מילת השאלה נאו-לטינית המבוססת על המילה האנגלית "puffin" וגרסאותיה, שהתייחסה לבשר המיושן של שומן האפרוח של היסעור אטלנטי, שנחשב מעדן בעבר.
שם המין הספציפי mauretanicus מתייחס לפרובינקיה מאוריטניה, שם ישן לאזור בצפון אפריקה המקביל בערך למרוקו ולאלג'יריה.
היסעור המערבי נחשב זמן רב כתת-מין של היסעור האטלנטי.
לאחר פיצול ראשוני, הוא נחשב זמן מה לתת-מין של "יסעור ים-תיכוני" (Mediterranean shearwater) במשך כמעט עשר שנים נוספות, עד שהוחלט על פיצולו למין עצמאי, הנבדל מהיסעור המצוי.
זהו הטקסון האחרון מהסוג יסעור שהוכר כמין עצמאי.
מחקר פילוגנטי מולקולרי שפורסם בשנת 2021 מצא מעט מאוד הבדלים גנטיים בין היסעור המערבי ליסעור המצוי.
מחברי המחקר הציעו שאיחוד המינים יהיה נכון יותר.
נראה שהוא שייך לקבוצה של מינים ים תיכוניים ואטלנטיים סמוכים, הכוללת את היסעור המצוי) ואחד עד שלושה טקסונים פרה-היסטוריים נכחדים, יסעור קנרי (P.
holeae ) ואולי גם יסעור לבה (P.
olsoni ) ויסעור נוסף בלתי מתואר בעל הבחנה לא ברורה מהאי מנורקה.
היסעור הקנרי עשוי להיות קרוב המשפחה הקרוב ביותר של היסעור המערבי.
שתי השושלות הים תיכוניות החיות כנראה נפרדו לפני סוף הפליוקן (בערך 2 למ"ש), כפי שמצוין על ידי הבדלים מולקולריים והמאובן האיביזי P.
nestori מהפליוקן המאוחר או הפליסטוקן הקדום, שאולי היה האב הקדמון הישיר של המין הנוכחי.
אורכו של היסעור המערבי הוא 34–39 ס"מ והוא בעל מוטת כנפיים של 78–90 ס"מ.
יש לו את מעוף ה"גזירה" האופייני של הסוג, טבילה מצד לצד עם כנפיים נוקשות ומעט חבטות כנף, כשקצות הכנפיים כמעט ונוגעות במים.
בתעופה נראה היסעורכצלב מעופף, כשהכנף שלו מוחזקת בזווית ישרה לגוף; צבעו משתנה מחום כהה ללבן מלוכלך כאשר החלקים העליונים הכהים והחלקים התחתונים החיוורים יותר נחשפים לסירוגין כשהוא חולף נמוך מעל הים.
מלבד הניצוי הפחות מנוגד שלו, מין זה דומה מאוד ליסעורים האטלנטיים והמצוי שמצויים באזורים אחרים בים התיכון.
לפחות מושבת קינון מעורבת אחת של יסעור מערבי ומצוי קיימת במנורקה, ותפוצות החורף של המינים חופפות במרכז הים התיכון; למטרות מדעיות לפחות, מוצע שילוב של מאפיינים מורפולוגיים ונתוני ריצוף DNA כדי לזהות את המין.
היסעור המערבי מקנן על איים וצוקי חוף באיים הבלאריים.
רוב הפרטים חורפים בים באזור זה, אך חלקם נודדים לאוקיינוס האטלנטי בסוף הקיץ, ומגיעים צפונה עד לבריטניה ואירלנד.
זהו מין חברתי, שניתן לראותו במספרים גדולים בים או מהיבשת, במיוחד בסתיו.
הוא שקט בעת שוטטותו בים, אבל בלילה מושבות הקינון חיות בקריאות מקרקשות צרודות, בעלות גובה גבוה יותר מאלה של היסעור האטלנטי.
מין זה מקנן במחילות ובמערות בהן הוא מבקר רק בלילה כדי להימנע מטריפה בידי מיני שחפים גדולים.
היסעור המערבי ניזונים מדגים ורכיכות.
מין זה אינו עוקב אחר סירות.
היסעור המערבי נחשבים למין בסכנת הכחדה חמורה על ידי ה-IUCN.
מודלים עדכניים מעריכים ירידה ממוצעת של 7.4% בשנה וזמן הכחדה ממוצע של 40.4 שנים.
זה שווה לירידה מתמשכת של יותר מ-80% בשלושת הדורות הבאים (54 שנים).
הוא נתון לאיום חמור מפיתוח אתרי נופש ליד אתרי הקינון שלו.
אלה יכולים להרוס או לשנות את בית הגידול הטבעי שלו על ידי, למשל, ייצור זיהום אור סביב מושבות קינון.
גם טריפה של בעלי חיים שהוכנסו בעקבות האדם כמו חתולים וחולדות גורמת לבעיות.
הגילוי של יסעורים מצויים במושבה המנורקאית מצביע על כך שגם הכלאות עשויות להוות בעיה.
היסעור המערבי הוא אחד המינים עליהם חל ההסכם לשימור אלבטרוסים ויסעורים.
יסעור פסיפי המכונה גם יסעור מחודד-זנב או יסעור הכבש (שם מדעי: Ardenna pacifica) הוא מין של עוף ים בינוני ממשפחת היסעוריים.
הוא מצוי בטבע לאורך האזור האינדו-פסיפי מהאוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט שבין יפן, איי מריאנה הצפוניים, הוואי, ארכיפלג רבייאחיחדו, מזרח ודרום אוסטרליה ובאיי סיישל.
הוא בעל 2 מופעים כשאחד בהיר ואחד כהה.
המופעים הבהירים בעלי נוצות אפורות-חומות על הגב, הראש והחלק העליון של הכנפיים והבטן והחזה לבנים.
למופעים הכהים יש נוצות אפורות-חומות דומות בגוון כהה לאורך כל הגוף.
ליסעור מקור כהה ומחודד ורגליים ורודות בעלות קרומי שחייה והם מצויות באחורי הגוף כהתאמה לחתירה במים.
כפי ששמו מרמז הוא בעל זנב מחודד.
היסעורים נודדים לאורך הים הפתוח באזורים טרופיים וסובטרופיים ומחפשים דגים, סרטנים ורכיכות צפות והם יכולים לצלול לעומק של יותר מ-66 מטרים אחריהם.
היסעורים מקננים על איים מבודדים ולעיתים מגיעים אליהם בלילות כדי להימנע מטורפים.
הם מקננים במחילות שהם חופרים בקרקע ומטילים לרוב ביצה ובמקרים נדירים שתיים, הבוקעות כעבור חודש בקירוב.
אם היסעורים הזדווגו בזמן מוקדם בשנה ייתכן שהם יתרבו שנית.
יַסְעוּר כֵּהֵה-כָּנָף (שם מדעי: Ardenna carneipes; לשעבר Puffinus carneipes) הוא מין של עוף ים ממשפחת היסעוריים, שתפוצתו משתרעת על-פני האוקיינוסים השקט וההודי.
בישראל הוא נצפה פעם אחת בלבד, ב-16 באוגוסט 1980 במפרץ אילת על-ידי האורניתולוג הדורם שיריחי.
ניתוח פילוגנטי באמצעות DNA מיטוכונדריאלי שפורסם בשנת 2004 מצא כי הסוג Puffinus (יסעור) הורכב משני ענפים נפרדים והיה פוליפילטי.
כדי שהסוגים יהיו מונופילטיים הועברה קבוצת מינים לסוג Ardenna (יסעור אפור), סוג שתואר בשנת 1853 על ידי לודוויג רייכנבך.
כמקור לשם הסוג, רייכנבאך צוטט את חוקר הטבע האיטלקי אוליסה אלדרובנדי אשר בשנת 1603 השתמש באיות "Artenna" עבור עוף ימי.
מקור שם המין הספציפי, carneipes, בלטינית.
הוא מורכב מהמילים caro, camis "בשר"; ו-pes "רגל"; בשל צבע רגליו.
זה גם שמו העממי באנגלית.
מחקר פילוגנטי מולקולרי שפורסם ב-2021 מצא מעט מאוד הבדלים גנטיים בין יסעור כהה-כנף לבין יסעור ורוד-רגל (A.
מחברי המחקר הציעו כי איחוד המינים יהיה נכון יותר מבחינה טקסונומית.
יחד עם יסעור ורוד-רגל שגם לו מקור בהיר, הוא יוצר את קבוצת Hemipuffinus, תת-סוג שאולי המין האטלנטי יסעור שחור-כיפה גם חלק ממנו.
יסעורים גדולים אלה הם בין אלה שהופרדו לסוג Ardenna.
ניתוח גנטי עדכני מצביע על עדויות לסטייה חזקה בין המושבות באוקיינוס השקט ביחס לאלו שבדרום ומערב אוסטרליה, סביר להניח שהוסבר על ידי פילופטריה והבדלים באסטרטגיות חיפוש מזון בעונת הקינון.
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא הובחנו תת-מינים נפרדים.
ניצויו חום כהה ואחיד בגוון שוקולד מריר.
יש לו רגליים ורדרדות בהירות, ומקורו ורדרד בהיר עם קצה שחור בולט ומעוקל.
זנבו קצר וחזק יותר משל יסעור פסיפי הדומה לו במופע כהה (לאחרון בנוסף יש בדרך כלל מקור כהה).
קריאותיו של היסעור כהה-הכנף מזכירות "חתולים נלחמים", עם יללות רמות וגניחות.
500 זוגות נוספים מקננים באי סן פול שבאוקיינוס ההודי.
תיעוד של יסעורים באי אסטולה בפקיסטן בים הערבי לא התקבל.
עדויות אחרונות מצביעות על ירידה באוכלוסיות בחלק גדול מטווח התפוצה של המין.
המין סווג לאחרונה במצב שימור של "קרוב לסיכון" באוסטרליה וכפגיע מבחינה לאומית בניו זילנד, והומלץ לרישום במסגרת ההסכם לשימור אלבטרוסים ויסעורים.
ברמת המדינה, המין רשום כפגיע במערב אוסטרליה ובניו סאות' ויילס ונדיר בדרום אוסטרליה.
היסעור מקייץ בצפון האוקיינוס השקט, בו מספרים גדולים נלכדים בטעות במהלך דיג.
המין סובל גם מהשפעות הקשורות לאקלים ומזיהום משמעותי של מתכות כבדות, שהסיבה לכך אינה מובנת במלואה, אך ככל הנראה נובעת מבליעה של כמויות משמעותיות של פלסטיק, שהיסעורים מזהים בטעות כמזון צף על פני האוקיינוס.
עונת הקינון של היסעור כהה-הכנף מתקיימת מספטמבר עד מאי.
התטולה מכילה ביצה לבנה יחידה בגודל 69 על 46 מ"מ, המוטלת מתחילת עד אמצע דצמבר ובוקעת בסוף ינואר או תחילת פברואר.
האפרוחים עוזבים את הקן במאי.
הביצה מוטלת בקן מרופד קלות בתא הממוקם בחלקן האחורי של מחילות (באורך 1–4 מטר).
היסעורים עשויים להיות רגישים להפרעות אנושיות, ולעיתים קנים ננטשים זמנית ביום שלאחר התערבות חוקרים, אם כי בדרך כלל העופות חוזרים לקן בתוך יום או יומיים.
לביצים של מין זה יש עמידות משופרת לטמפרטורות נמוכות (תכונה משותפת לשאר היסעורים), המאפשרת לביצה להמשיך ולהתפתח עם השפעה מועטה על הצלחת הקינון.
הצלחת הקינון של היסעורים מושפעת גם מתנאים אוקייניים, כאשר שנים טובות נובעות מזרמי האוקיינוס המביאים הרבה דגים קטנים לים ליד מושבות הקינון.
יסעורים צעירים מתחילים לחזור למושבות בגיל 4 ומתחילים להתרבות לראשונה בגיל 5-6.
היסעורים מתמחים בציד דגים קטנים הנתפסים בצלילות רדודות אל תוך להקות, או מדי פעם צלילות עמוקות יותר המגיעות לעומק של 30 מטר.
לעיתים הם צדים גם דיונונים קטנים.
האפרוחים מוזנים במנות אוכל של 80–90 גרם כל 2–3 יום בממוצע.
יַסְעוּר גַּמָּדִי (שם מדעי: Puffinus lherminieri) הוא מין של עוף ים טרופי נפוץ ממשפחת היסעוריים.
מין זה מהווה חלק מקופמלקס טקסונים מורכב הנתון לשינויים תכופים, וחלק מתת-המינים זוכים אצל חלק מהמחברים למעמד של מין נפרד.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר: התת-מין bailloni, שמופרד לעיתים למין אחר בתור Puffinus bailloni, נצפה פעמיים במפרץ אילת: האורניתולוג הדורם שיריחי צפה בו לראשונה בישראל ביוני 1992, ותצפית נוספת התרחשה במאי 1999. התת-מין P.
persicus, המקבל יותר ויותר הכרה כמין עצמאי בתור Puffinus persicus "יסעור פרסי", נצפה שלוש פעמים: ב-1985 בנמל יפו, ב-1989 בחוף מעגן מיכאל, וב-2020 במפרץ אילת.
Puffinus היא מילת השאלה נאו-לטינית המבוססת על המילה האנגלית "puffin" וגרסאותיה, שהתייחסה לבשר המיושן של שומן האפרוח של היסעור אטלנטי, שנחשב בעבר למעדן.
שם המין הספציפי "lherminieri" מנציח את חוקר הטבע הצרפתי פליקס לואי ל'הרמינייה .
אוכלוסיות מסוימות ידועות באופן שונה תחת שמות שונים; כמה מהן נחשבות למינים נפרדים על-ידי מחברים שונים.
אורכו של היסעור הגמדי בממוצע 30 ס"מ, כמחצית מגודלו של יסעור שחור-כיפה, ומשקלו בממוצע כ-170 גרם.
ישנה שונות מסוימת בין האוכלוסיות, וטווחי הגודל והמשקל הנורמלים הם כ-30–33 ס"מ וכ-150–230 גרם בהתאמה.
מוטת הכנפיים היא 64–72 ס"מ, אורך הזנב הוא בסביבות 8.5 ס"מ אורך המקור כ-3 ס"מ, ואורך השרשכף בסביבות 4 ס"מ.
במראהו הכללי, מדובר ביסעור קטן, כהה מלמעלה ובהיר מלמטה וקשה להבדילו מקרוביו במבט ראשון.
החלקים העליונים, אברות הזנב, וסוככות הזנב בצבע חום-שחור, כמו גם קצות אברות התעופה, ולפעמים גם כלל הניצוי.
שאר החלקים התחתונים לבנים, וכך גם הראש מתחת לקו העיניים.
הקשתית כהה, כפות הרגליים בגוון ורדרד עמום וכהה עם ציפורניים שחורות, והמקור אפור, כהה יותר לקראת קצה, ובעל גוון ורדרד.
לפרטים שאינם בוגרים אין ניצוי מובחן, בעוד שהגוזלים מכוסים בנוצות פלומה, אפורות מלמעלה עם צבע לבנבן בבטן.
ניתן לבלבל בין היסעור הגמדי לבין היסעור האטלנטי, שיש לו סוככות תת-זנב לבנות ובהשוואה אליו מקור ארוך יותר.
מינים אחרים בעלי מראה דומה הם בדרך כלל אלופטריים לחלוטין, אם כי היסעורים הקטנים הסאב-אנטארקטיים עשויים לשוטט מדי פעם לאזורים שבהם בדרך כלל נמצא היסעור הגמדי.
ליסעור הקטן יש יותר צבע לבן על הפנים ובכנף, מקור קטן יותר וכפות רגליים כחולות-אפורות.
הקריאות המצייצות והמיללות שלו נשמעות לעיתים קרובות רק בלילה במושבות הקינון.
אם לא מתייחסים אליו כאל מספר מינים נפרדים, תפוצת היסעור הגמדי מתפרשת על פני האוקיינוס ההודי צפונה לים הערבי, לאורך צפון-מערב ומרכז האוקיינוס השקט, בקריביים ובחלקים ממזרח האוקיינוס האטלנטי.
זהו מין של מים טרופיים; רק חלק מאוכלוסיות האוקיינוס האטלנטי והאחת מאיי אוגאסווארה מופיעים צפונה יותר.
בשונה מהיסעורים הגדולים יותר, יסעורים גמדיים בוגרים אינם משוטטים הרבה או נודדים למרחקים, על-אף שפרטים צעירים עושים זאת לפני עונת הקינון, ויסעורים ממערב האוקיינוס ההודי מתאספים לעיתים במספרים גדולים באזור עליית מי העומק בים הערבי.
מין זה סתגלן בהתייחס לבית הגידול הימי המועדף עליו.
ניתן למצוא אותו במי ים פתוח, רחוק מהחוף וקרוב ליבשה.
הוא צד במגוון שיטות, בעיקר צלילה מתוך מעוף, צלילה אל המים משחייה, ואיסוף מזון שאורכו פחות מאורך מקור מתחת למים תוך כדי "תיפוף" ברגליים, כאילו הוא צועד על פני הגלים.
הוא אוכל דגים קטנים, דיונונים וסרטנים פלנקטוניים.
בשונה מיסעורים אחרים, הוא מרבה לעקוב אחר ספינות, אם כי הוא עשוי להתקרב אל סירות דיג קטנות.
הוא גם נצפה לפעמים כחלק מלהקות מעורבות המשחרות אחר מזון.
הוא בונה את קינו במחילות קטנות, בנקיקים בסלעים ובמורדות חשופים באטולים ובאיונים סלעיים.
עונת הקינון משתנה בהתאם למיקום ותת-המין, אך פרטיה המדויקים לא נחקרו היטב.
התטולה מכילה ביצה לבנה יחידה (מידות של 52.5 על 36.2 מ"מ ומשקל של 37 גרם נדגמו מביצה בגודל ממוצע), ושני ההורים משתתפים בדגירה עליה, כשכל אחד מהם דוגר לתקופות של 2 עד 10 ימים עד בקיעת הביצה לאחר תקופת דגירה של 49–51 ימים.
הדגירה על הגוזל נמשכת בין חצי שבוע עד שבוע, לאחר מכן ההורים ישאירו אותו יותר ויותר לבד במחילת הקן ויבלו את רוב זמנם בחיפוש אחר מזון והאכלת צאצאם הרעב, המשמין מאוד בתקופה זו.
משך הזמן מהבקיעה ועד לפריחה מהקן הוא 62–75 ימים.
ליסעורים הגמדיים לוקח בערך 8 שנים להגיע לגיל הרבייה.
כאופייני ליסעוראים, הם מאריכים ימים ביחס לגודלם.
פרט אחד שטובע כבוגר עדיין היה בחיים 11 שנים מאוחר יותר.
קרוב לוודאי שהיה בן למעלה מ-15 באותה תקופה.
בעוד שחלק מהאוכלוסיות הקטנות מאוימות, המין בכללותו (במובן הנוכחי, כלומר לא מפוצל) אינו נחשב למאויים באופן גלובלי.
היסעורים הגמדיים שייכים לקבוצת ה-Puffinus sensu stricto המורכבת מיסעורים בינוניים וקטנים, הקשורה לסוג יסעור קורי (Calonectris).
הטקסונומיה של מין זה מבלבלת ביותר.
לעיתים הוא נחשב לתת-מין של P.
assimilis (יסעור קטן), אך ככל הנראה אין המינים קשורים כל כך.
ככל הנראה היסעור הגמדי שייך לענף לא פתור, הכולל גם מינים כמו היסעור הקטן, היסעור האטלנטי (P.
puffinus) או יסעור שחור-שת (שם לא רשמי, P.
heinrothi נחשב לפעמים לתת-מין של היסעור הגמדי או של היסעור הקטן.
למרות שסביר להניח שהוא חבר נוסף בקבוצה לעיל, מערכות היחסים האמיתיות שלה נותרות לא ברורות בשל היעדר דגימות.
ליסעור הגמדי עצמו יש כ-10 תת-מינים.
כמה מהם הוצעו בשלב זה או אחר להוות מינים נפרדים.
לדוגמה, אוכלוסיית איי גאלפגוס התבררה כמין מאוד מובחן, יסעור הגלאפגוס (שם לא רשמי, P.
subalaris); ככל הנראה היא קשורה ל-P.
nativitatis ויחד איתו מהווה שושלת עתיקה ללא קרובי משפחה אחרים בסוג.
טקסונים אחרים הוקצו בתחילה ליסעור הקטן ולאחר מכן הועברו לגמדי.
ניתוח של נתוני רצף ציטוכרום b של mtDNA - על-אף שהוא בעל ערך מוגבל במקצת אצל היסעוראים - מצביע על כך שניתן להבחין לפחות בשלושה ענפים עיקריים:
הענף lherminieri (האוקיינוס האטלנטי, הקריביים)
Puffinus lherminieri lherminieri (לסון, 1839) - מקנן ברחבי האיים הקריביים, באיי בהאמה ובעבר גם בברמודה.
טווח תפוצתו נע ברחבי האיים הקריביים וצפונה לחוף האוקיינוס האטלנטי של צפון אמריקה עד לדרום קנדה, כאשר פרטים משוטטים בודדים תועדו בצפון-מזרח קנדה.
מושבת קינון קטנה שנמצאה בשנת 1993 באיי איטטיהיה ליד וילה וליה (אספריטו סאנטו, ברזיל) שייכת כנראה גם היא לתת-מין זה.
baroli (בונפרטה, 1857) - מקנן באיים האזוריים והקנריים (מזרח האוקיינוס האטלנטי); תפוצתו משתרעת לאורך כל מזרח האוקיינוס האטלנטי סביב (אך בעיקר מצפון) לאזור הטרופי של חוג הסרטן.
boydi (מת'יוס, 1912) - מקנן באיי כף ורדה (מזרח האוקיינוס האטלנטי); תפוצתו משתרעת לאורך כל מזרח האוקיינוס האטלנטי סביב (אך בעיקר מדרום) לאזור הטרופי של חוג הסרטן.
השניים הראשונים בעלי יותר צבע לבן על הפנים ובעלי כפות רגליים כחלחלות כמו היסעורים הקטנים, שתחתם סווגו בעבר.
טקסונומים רבים מחשיבים את P.
baroli כמינים שונים, כתלות אם הבדלים ביוגאוגרפיים והמורפולוגיים או הדמיון הגנטי נחשבים למשמעותיים יותר, ואילו שושלות אחרות נחשבות לנבדלות מ-P.
היסעורים מדרום הקריביים הופרדו כ-P.
loyemilleri, אך אינם נבדלים חיצונית.
הענף persicus (מערב האוקיינוס ההודי)
"יסעור פרסי", Puffinus lherminieri persicus (הום, 1837) - מקנן באיי ח'וריה מורייה (הים הערבי).
תפוצתו משתרעת על פני הים הערבי.
temptator (לואט והרמנס, 1985) - מקנן באי מוהלי (קומורו).
תחום תפוצתו נמצא במערב האוקיינוס ההודי סביב הקצה הצפוני של מדגסקר.
אלה יוצרים ענף מובהק נוסף כפי שנראה על-פי רצפי mtDNA, ומוצעים מזה זמן מה כמין נפרד, יסעור פרסי (P.
מהנתונים המולקולריים בלבד, הצעה זו נראית מוצדקת למדי; אבל התפוצות של שני הטקסונים מרוחקות למדי זו מזו, ומופרדות על-ידי אוכלוסיות של הענף השלישי.
ברור למדי שעל בסיס נתונים סותרים כמו הקיימים כיום, לא ניתן לקבל החלטה לגבי המצב הטקסונומי של אוכלוסיות אלו.
ייתכן שהן יוצרות מין נבדל המופרד מהענף השלישי על-ידי מחזורי קינון שונים, כפי שידוע מיסעורים אחרים.
הם נבדלים באופן פנוטיפי, עם מקור ארוך יותר, שת כהה, וצבע כהה נרחב יותר על הכנף, כולל כתמים מסוימים באזור שלבן בדרך-כלל.
bailloni מתקבל כמין מובחן אך P.
persicus לא, אזי הקבוצה האחרונה תצטרך להיכלל ב-P.
הענף bailloni (האוקיינוס ההודי והשקט)
"יסעור טרופי", Puffinus lherminieri bailloni (בונפרטה, 1857) - מקנן באיי מסקרין (מערב האוקיינוס ההודי); תפוצתו משתרעת לאורך כל דרום-מערב האוקיינוס ההודי מצפון לאזור הטרופי של מזל גדי, ופרטים משוטטים הנראים ליד דרום אפריקה שייכים כנראה לתת-מין זה.
dichrous (פינץ' והארטלאוב, 1867) - מקנן ברחבי מרכז פולינזיה ואולי גם מלנזיה (האוקיינוס השקט) והאוקיינוס ההודי המערבי עד לים הערבי; תפוצתו משתרעת לאורך מערב האוקיינוס ההודי מסביב לקו המשווה, ובאזור מרכז האוקיינוס השקט מאזור קו המשווה ועד לאזור הטרופי של מזל גדי.
פרטים משוטטים שנראו ליד חופי אוסטרליה יכולים להיות שייכים ל-dichrous או gunax (אם תקפים), בעוד נוודים שתועדו מגואם ורוטה (איי מריאנה) עשויים להיות dichrous או bannermani.
קבוצה זו היא המבלבלת מכולן.
תת-המין dichrous מופיע בשני אזורים שנראים כמופרדים על ידי כל אינדונזיה והמים המקיפים אותה.
תת-האוכלוסייה של האוקיינוס השקט כוללת את תת-המינים המוצעים polynesiae (טאו, סמואה האמריקאית) ואולי gunax, בעוד שתת-האוכלוסייה המופרדת גאוגרפית של האוקיינוס ההודי מכילה את היסעורים שהופרדו בעבר כ-nicolae (צפון-מערב האוקיינוס ההודי, מאלדברה ועד האיים המלדיביים) ו-colstoni (אלדברה, הים הערבי).
נראה שאין הבדלים גנטיים או מורפולוגיים משמעותיים בין היסעורים האלו, וזה די מדהים בהתחשב בכך שתת-האוכלוסיות של האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי היו מבודדות במשך זמן רב למדי, ושלא פחות משלושה תת-מינים מובחנים באופן חד-משמעי (bailloni, persicus ו-temptator) מצויים בטווח התפוצה של dichrous מהאוקיינוס ההודי.
מצד שני, המין המוצע P.
atrodorsalis אינו ניתן להפרדה מורפולוגית וגנטית מ-bailloni.
ברור שפועל מנגנון כלשהו החוסם את זרימת הגנים, אך מה הוא בדיוק טרם הוברר - אם כי כפי שצוין לעיל, עונות קינון נפרדות נראות הנחה סבירה ונתמכות באופן טנטטיבי על ידי נתוני השטח הזמינים.
בנוסף, לא ברור לגמרי מדוע מנגנון כזה צריך לחול בטווח התפוצה הצפון-מערבי של האוקיינוס ההודי המצומצם למדי וההומוגני מבחינה אקולוגית, אך לא בטווח המגוון יותר מבחינה אקולוגית והרחב בהרבה של dichrous.
על אף הבעיות הבלתי פתורות הללו, ענף זה - אולי כולל את הקודם - הוצע להוות מין נפרד, "יסעור טרופי" או Puffinus bailloni.
Puffinus lherminieri bannermani (מת'יוס ואירדייל, 1915) - מקנן באיי בונין (צפון-מערב האוקיינוס השקט); תפוצתו מתפרשת ברחבי צפון-מערב האוקיינוס השקט ממימי יפן ועד לאזור קו המשווה.
פרטים משוטטים שתועדו בגואם ורוטה (איי מריאנה) עשויים להיות dichrous או bannermani.
gunax (מת'יוס, 1930) - מקנן באיי בנקס של ונואטו (דרום-מערב האוקיינוס השקט); תפוצתו משתרעת לאורך כל מערב האוקיינוס השקט בין אזור קו המשווה לאזור הטרופי של מזל גדי.
יכול להיות שייך ל-dichrous; פרטים משוטטים שנצפו ליד חופי אוסטרליה יכולים להיות שייכים לכל אחד מהטקסונים לעיל.
לא ניתן היה לכלול את הטקסונים הללו במחקרים העדכניים ביותר בשל חוסר במידע.
המקרה של gunax נראה פשוט למדי: עד כמה שניתן לומר זאת בהיעדר נתונים חדשים, הוא שייך לענף של bailloni או כתת-מין מובהק; או, יותר סביר, כ-dichrous.
המקרה של bannmani המובהק יותר, שטווח תפוצתו פאראפטרי לזה של dichrous באוקיינוס השקט, מסובך יותר.
הוצע מזה זמן מה שיש להתייחס אליו כאל מין נפרד, P.
בהיעדר נתונים עדכניים יותר לחקור טענה זו, מעמדו הטקסונומי ממשיך להיות בלתי פתור, אך ככל הנראה הוא לכל הפחות תת-מין מובהק בענף bailloni.
יסעור לבן-סנטר (שם מדעי: Procellaria aequinoctialis) הוא מין של עוף ימי קטן ממשפחת היסעוריים החי בחצי הכדור הדרומי.
בעבר נחשב מין זה לתת-מין של יסעור ממושקף (Procellaria conspicillata), כאשר הוא תואר לראשונה ב-1758 בידי קארולוס לינאוס.
זהו אחד היסעורים הגדולים ביותר, קטן רק משני מיני היסעור הענק.
משקל הזכרים הוא כ-1,390 גרם, בעוד הנקבות קטנות יותר ומשקלם כ-1,280 גרם.
צבעו של היסעור כהה מפויח עם גרון וסנטר לבנים וחלק מהנוצות כסופות בחלק התחתון.
הרגליים שלו חזקות עוטות קרומי שחייה ושחורות והמקור אפור-צהוב עם נחיריים מגודלים.
היסעור הוא מעופף מתמחה בעל כנפיים חזקות היכולות לעמוד בסערות ולרוב הוא דואה וגולש איתם במקום לחתור.
תפוצתו של הסיעור היא לאורך דרום האוקיינוס השקט, האטלנטי וההודי וכן מדרים עד האוקיינוס הדרומי במגוון איים לאורך האזור הסאב-אנטארקטי ולעיתים מעופף צפונה לאזור הסובטרופי.
לרוב הוא מצוי לאורך הים הפתוח, בו הוא מחפש מזון.
בעונת הרבייה מתאספים יסעורים רבים באיי ג'ורג'יה הדרומית, בה מעל 2 מיליון עופות, 175 עד 226 אלף עופות באיי קרגלן ו-100 אלף עופות באי דיסאפוינטמט מאיי אוקלנד.
עוד מושבות נמצאות בעוד מאיי אוקלנד, איי קמפבל, איי קרוזה, איי האנטיפודה, איי פוקלנד ואיי הנסיך אדוארד.
היסעור ניזון מקריל ומדגים כמו מקרל וסרדין כשהוא יכול לצלול לעומק רדוד אחריהם.
לעיתים היסעורים עוקבים אחרי ספינות דיג כדי לחטוף את שללם, אך הדבר גורם להם להיפגע מהרשתות.
יַעַד הוא מושב בגליל התחתון, הנמצא בתחומי מועצה אזורית משגב, ליד שעב.
גרעין יעד התגבש סביב כ-15 בוגרי המחזור הראשון של לימודי מדעי המחשב בטכניון בראשית שנות ה-70. בסוף 1974, עוד לפני כינונה הרשמי של תוכנית המצפים ל"ייהוד הגליל", שרצו להמשיך לגור בסמיכות.
מנהל מחוז הצפון של הסוכנות היהודית, שמעון רביד, שבאותה תקופה חיפש גרעין להקמה של כפר תעשייתי (כפ"ת) מצא אינטרס משותף עם גרעין יעד, וכך הוקם הכפ"ת הראשון.
בסוף 1974 עלו לאתר זמני וביוני 1975 התגוררו 17 משפחות מהגרעין באתר הקראוונים יבור ובגרעין היו עוד כ-13 משפחות שהתכוונו לעבור לאתר היישוב עם הקמת יישוב הקבע.
בדצמבר 1976 פורסם שהיישוב יוקם בקרוב ושהשטח להקמת היישוב כבר אותר.
המושב הוקם על אדמות הכפר הערבי מיעאר, אשר נכבש ופונה מתושביו ב-18 ביולי 1948 במסגרת מבצע דקל.
הכפר הערבי הוקם על שרידי חורבת מיעאר.
מאז ובמשך העשורים הבאים ניסו תושבי מיעאר לחזור לכפרם, אך בקשותיהם נדחו מסיבות שונות.
ב-1967 נהרסו בתי מיעאר האחרונים.
השריד הבנוי היחיד שנותר ממיעאר כיום הוא בית הקברות של הכפר, שנמצא בשטח יעד.
אנשי יעד עלו לאתר הקבע שלהם בנובמבר 1978. בתחילת 1979 היו ביישוב 24 משפחות שהתפרנסו ממכירת שירותי מחשוב, חממת ורדים לייצוא, משרד אדריכלי ומפעל אלקטרוניקה.
חברי יעד מילאו תפקיד חשוב בהקמתה של המועצה האזורית משגב על מוסדותיה: אריק רז, ראש המועצה הראשון, הוא אחד ממייסדי יעד, כמו גם ד"ר אלי מנברג, המנהל-מקים של בית הספר האזורי; אליהו שטרן הוא מנהל-מקים של החממה הטכנולוגית וצביקה וייסברוד, ששימש כמנהל החברה הכלכלית של המועצה.
בין תושבי יעד יזמים רבים.
בתקופה השיתופית הוקמו בית תוכנה, מפעל אלקטרוניקה שהתמחה בשקילה ובקרה, משרד תכנון שהיה הגדול בצפון הארץ.
לאחר שיעד הפך למושב עובדים, המשיכו מפעליו לפעול, הפעם בבעלות פרטית ובנוסף אליהם הוקמו עסקים רבים נוספים כדוגמת חברת בי.או.אס.
שהוקמה על ידי איזי גל, משרד תכנון נוף, שהוקם על ידי עליזה רפפורט-רוטמן או סדנת נפחות, שהוקמה על ידי שוקי זרח.
למרות זאת מרבית התושבים עובדים מחוץ למושב.
במושב פעוטונים, גנים ומסגרות לילדים עד שעות אחר הצהרים.
רוב ילדי המושב לומדים בבי"ס יסודי משגב ולאחר מכן בחטיבת ביניים ותיכון משגב.
פעילות נוער מגוונת מתקיימת באמצעות רכזי הנוער, מטעם תנועת הנוער "האיחוד החקלאי".
בנוסף מאורגנת פעילות חברתית ענפה בחופשות.
חיי הקהילה באים לידי ביטוי בדרכים שונות – מערכת חינוך שפועלת ביישוב, ניהול עצמי של היישוב באמצעות ועדות שמבוססות על התנדבות, פעילות תרבותית-קהילתית כמו ערבי תרבות, שירה, הרצאות, מסיבות, פעילות ויוזמות שונות.
יסעוראים (שם מדעי: Procellariiformes), סדרה של עופות ימיים במחלקת העופות.
שמם ניתן להם משום שאינם נרתעים ממזג אוויר סוער.
הגדול במינים אלה הוא אלבטרוס נודד (Diomedea exulans) שהוא בעל מוטת הכנפיים הגדולה ביותר בעולם ואורכה עד , כשמשקלו עד 15 ק"ג.
דומה לו בגודלו הוא אלבטרוס מלכותי.
הקטן ביותר הוא יסעורון קטן (Halocyptena microsoma) ששוקל עד 20 גרם.
היסעוראים חיים בסביבת ימית, בה הם מצויים בכל ימות השנה מלבד מאשר בעונת הקינון.
לבני הסדרה יש חוש ריח מפותח, תכונה נדירה אצל העופות, המסייע להם באיתור טרף ושדות ציד שכבר ידועים להם.
מזונם הוא דגים, סרטנאים ורכיכות, והם מלקטים אותו במעוף נמוך הקרוב לפני המים, או בשחייה וצלילה.
מנוחתם נעשית על פני גלי הים, והם נזקקים להגיע ליבשה אך ורק לצורכי קינון.
זה נעשה לרוב במושבות קינון בחופי הים.
רוב בני הסדרה מצויים בחצי הכדור הדרומי, אך הם נפוצים בכל האוקיינוסים כולל בחופי ישראל בהם שכיח בעיקר המין יסעור מצוי.
עוד מינים שיכולים להגיע הם:סערון לבן-חזה, סערון צווארון, סערון אטלנטי, יסעור גדול, יסעור לבן-מצח, יסעור כהה-כנף, יסעור שחור-כיפה, יסעור כהה, יסעור מערבי, יסעור גמדי, יסעור קטן, יסעור פרסי, יסעורון וילסון, יסעורון קטן, יסעורון מדירה, יסעורון פסיפי ויסעורון אטלנטי.
יע"ל קג"ם הם ראשי התיבות של שש מחלוקות בתלמוד הבבלי שבהן נפסקה הלכה כאביי לעומת רבא, מבין מאות מחלוקות שבתלמוד, שבהן הכלל הרגיל הוא שהלכה כרבא.
זהו כלל פסיקה קדום, המצוי כבר בתלמוד עצמו, אף כי אפשר שזמנו הוא לאחר תקופת האמוראים.
מחלוקות יע"ל קג"ם לפי שיטת רש"י הן:
יאוש שלא מדעת - בדיני אבדה ומציאה.
האם במציאת אבדה בה ברור כי כשהבעלים יגלו שאיבדו הם יתייאשו, אך כרגע לא ידוע האם הבעלים גילו; הלכה כאביי שלא נחשב יאוש ואסור לקחת.
עד זומם – האם עד שנמצא שקרן נפסלות עדויות שהעיד בעבר (למפרע משעה שהעיד) או רק משעה שנמצא שקרן (משעה זו).
הלכה כאביי שלמפרע הוא נפסל להעיד ().
לחי העומד מאליו - האם ניתן להכיר באובייקט הקיים לצורך אחר, כסימון של עירוב לשבת.
(); הלכה כאביי שכשרה, אבל צריך שישימו לב אליה לפחות מערב שבת (וראה דעות אחרות בהמשך).
קידושין שלא נמסרו לביאה - האם נישואים חלים גם כאשר קיימת בעיה הלכתית הכרוכה בהם; למשל, מי שמקדש אחת משתי אחיות בלי לציין את מי מהן קידש.
הלכה כאביי שיש להם תוקף.
גילוי דעת בגט - האם הבעת שמחה מאי ביצוע גט נחשב כרצון לבטלו והאם בכוחו לבטל את הגט; הלכה כאביי שאינו מועיל ומגורשת.
מומר אוכל נבלות להכעיס - האם אדם הידוע כעובר עבירות באופן שיטתי ובמזיד על מנת להכעיס (דהיינו דווקא על מנת לעבור עבירה) ולא מסיבות תועלת, חשוד להעיד עדות שקר ועדותו פסולה.
(); הלכה כאביי שפסול לעדות.
דעות נוספות בפירוש ה'יעל קגם'
על פי שיטתו של רבנו תם, האות ל' אינה מייצגת לחי העומד מאליו, אלא שאלה בנושא לידה - האם זבה שילדה ולא ראתה דם מחשיבה את הימים לצורך לספירת זבה ().
על פי שיטתם של חכמי נרבונא, האות ל' מייצגת את המחלוקת לגבי מי שיכול לא ליהנות מאיסור, אך אינו מתכוון ליהנות ממנו - 'אפשר ולא מתכוון' (שם).
רבא אוסר, ואביי מכשיר כדעת ר' שמעון שמתיר דבר שאינו מתכוון.
הסבוראים הוסיפו שהלכה כאביי גם במקרה של אדם שעבר עבירה, כאשר תחילתה הייתה בפשיעה, וסופה באונס (דעת אביי שחייב במקרה זה ובבבא מציעא מב, א נפסק שתחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב- כדעת אביי).
עם זאת, פסיקה זו לאו דווקא סותרת את הכלל "יע"ל קג"ם", מאחר שהכלל מדבר על מחלוקות שחלקו מדעת עצמם ובמחלוקת זו חלקו מהי דעתו של רבה (שהיה רבם).
אולם הרמב"ן כתב שאין הלכה כמותו בתחילתו בפשיעה וסופו באונס.
בעניין מלאכת מעמר חלק אביי על רבא ופסק כי אין מלאכת מעמר אלא בגידולי קרקע, וכן פסקו כמותו הרמב"ם והטור, וכך הביא להלכה השולחן ערוך.
באור זרוע מובא שרבי אליעזר ממיץ חשש לדעה שיש עימור בדברים שאינם גדולי קרקע, ומשום כך אסר איסוף ביצים שהתפזרו.
אמנם, דעה זו היא דעת מיעוט בקרב הפוסקים, ואף בספר יראים שכתב רבי אליעזר עצמו, משמע שעימור שייך רק בגידולי קרקע.
סיעת יעד, הייתה שמה של התארגנות פוליטית קצרת ימים, במהלך הכנסת השמינית.
הסיעה הראשונה, יעד - התנועה לזכויות האזרח הוקמה ב-3 ביוני 1975 על ידי שלושת חברי רצ, שולמית אלוני, בועז מואב, ומרשה פרידמן, במשותף עם חבר הכנסת אריה אליאב שפרש קודם לכן מהמערך.
ב-27 בינואר 1976 פרשו פרידמן ואליאב מהסיעה והקימו את הסיעה הסוציאל-דמוקרטית, ואילו אלוני ומואב שינו את שם סיעתם בחזרה לרצ.
הסיעה לא התמודדה כ"יעד" באף מערכת בחירות.
בכנסת התשיעית פעלה סיעה בשם "יעד" בהנהגת אסף יגורי שפרש מד"ש.
סיעה זו התמודדה במסגרת הבחירות לכנסת העשירית והתפרקה לאחר שכשלה מלעבור את אחוז החסימה.
סיעת יעד הייתה סיעת יחיד שהוקמה במהלך הכנסת התשיעית על ידי חבר הכנסת אסף יגורי.
הסיעה הוקמה ב-14 בספטמבר 1978 בעקבות הפיצול בד"ש שגרר את הקמתן של התנועה הדמוקרטית והתנועה לשינוי ויוזמה.
תחילה דובר על כך שיצטרף לקבוצת עמית של מאיר עמית, אך לאחר שהחליטו להצטרף לתנועה לשינוי ויוזמה בחר יגורי שלא להצטרף לאף אחת מהסיעות החדשות, והקים במקום זאת את יעד כסיעת יחיד.
במהלך כהונת הכנסת התשיעית עלה שמו מספר פעמים כמי שעשוי להצטרף למפלגת מרכז חדשה בראשות משה דיין, מהלך זה לא יצא למעשה לפועל, כמו כן לקראת הבחירות לכנסת העשירית ניהל מגעים עם מפלגת הליכוד על שיבוצו ברשימה אך משהוצע לו מקום לא ריאלי ברשימת המפלגה החליט להתמודד לכנסת באופן עצמאי,
בבחירות לכנסת העשירית נרשמו לזכות יעד 1,228 קולות, אך היא כשלה לעבור את אחוז החסימה, ובעקבות כך נעלמה מהמפה הפוליטית.
מועמדי המפלגה בבחירות לכנסת העשירית (1981)
אסף יגורי, משה ישי, יוסף קולק לרשימת מועמדים מלאה ראו
יסעורון אטלנטי (שם מדעי: Hydrobates leucorhous) הוא מין של עוף ימי קטן מהסוג יסעורון השייך למשפחת היסעורוניים.
היסעורון האטלנטי מקנן באיים מבודדים ובלתי נגישים באזוריהם הצפוניים והקרים של האוקיינוסים האטלנטי והשקט.
מושבותיו ממוקמות סמוך לים, לרוב מוסתרות, כמו סדקים וכוכים של צוקים סלעיים, מאורות קטנות וכדומה.
בעונות הקינון הוא פעיל בשעות הלילה באופן בלעדי, על מנת למנוע טריפה על ידי שחפים וחמסנים.
מחוץ לעונת הקינון הוא מבלה את מרבית זמנו בשוטטות בים הפתוח.
בשל עובדה זו, יחד עם העובדה שהוא מקנן באיים די נידחים, קשה לצפות בו מן היבשה.
רק בזמן סערות הוא נוטה להתקרב ללשונות יבשה.
המושבה הגדולה ביותר של היסעורון האטלנטי נמצאת באי בקאלייה שבמזרח קנדה, שם חיים למעלה משלושה מיליוני זוגות של יסעורונים אלו.
היסעורון האטלנטי נצפה גם בחופי ישראל והים התיכון.
ניצוי גופו כהה (חום - שחור), למעט אזור הישבן העליון - הצבוע לבן.
מעופו תזזיתי, וכנפיו מטפפות על מי האוקיינוס כאשר הוא צד פלנקטון.
יכולת ההליכה שלו, כמו של יתר היסעורונים, היא קצרת טווח - והוא מסוגל ללכת רק מרחק קצר עד למאורתו.
נחיריו נראים כצינור כדי למנוע כניסת מים דרכם.
ליסעורון האטלנטי חוש ריח מפותח ביותר, בעזרתו הוא מוצא את מזונו, הכולל דגים, רכיכות ופלנקטון.
כשטורף כלשהו מתקרב ליסעורון האטלנטי, היסעורון פולט מפיו נוזל שמנוני ומסריח, שמבריח את אויביו.
הנקבה מטילה ביצה יחידה, שבצדה הרחב יותר טבעת של נקודות דהויות.
הנקבה דוגרת על הביצים כחודשיים עד שהן בוקעות.
ההורים מאכילים את הגוזלים משך כחודשיים, ולאחר שבועיים, במהלכם כנפיהם מגיעות לאורך המתאים, הגוזלים עוזבים את הקן.
תוחלת חייו של היסעורון האטלנטי היא 30 שנים ויותר, והיא חריגה באורכה ביחס לעופות בגודל דומה.
ליסעורון האטלנטי תכונה גנטית מיוחדת.
ב-2003 הבחינו מדענים שאצל היסעורון האטלנטי, הטלומרים (רצפי DNA בקצוות הכרומוזומים שבין השאר מגנים עליהם מאיבוד מידע גנטי בשכפול) מתארכים עם הגיל, ולא מתקצרים.
תופעה זו נצפתה גם בלובסטרים וגם בסוגים מסוימים של צבים.
ייתכן שהיא המסבירה את אריכות ימי היסעורון האטלנטי, כמו גם את אריכות ימי הלובסטרים והצבים.
מצב השימור שלו מוגדר כפגיע.
יַ֫עְבַּד היא עיירה פלסטינית בצפון-מערב השומרון.
העיירה ממוקמת מדרום לאום אל-פחם ו-20 ק"מ מערבית מג'נין, שבעה ק"מ מכביש שכם–ג'נין.
לפי ממצאים ארכאולוגיים, על פי סקר הר מנשה, ראשית היישוב במקום בתקופה הפרסית.
במרכז הכפר נמצא מבנה מקאם א-שייח' עווידאת.
המבנה כנראה נבנה על שרידי כנסייה ביזנטית.
הכפר מוקף במספר אתרים ארכאולוגיים: תל דותן, תל מחפר וח'רבת אל-חמאם.
סייר מוסלמי בשם עבד אל-ע'אני א-נבולסי עבר במקום בשנת 1105 והזכיר בכתביו "כפר בין ג'נין לבין עראבה".
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר עם 62 בתים בסנג'ק שכם.
תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, עיזים ועל כוורות דבורים לייצור דבש.
בשנת 1870, חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן ראה את יעבד מרחוק וכתב שהוא "ממוקם על גבעה".
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר יעבד כ"כפר בנוי מאבן, ובו מספר משפחות נוצריות ושתי סיעות מוסלמיות, שנקראות בהתאמה עבד אל-האדי ובני טוקאן, וגרות בשכונות נפרדות.
הכפר בנוי על רכס, עם באר בדרומו ושכונה קטנה נפרדת במזרח, שבה מקאם קטן".
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה ביעבד אוכלוסייה של 1,733 נפש, כולם מוסלמים.
ב-20 בנובמבר 1935 התחולל קרב במקאם א-שייח' זיד הסמוך ליעבד, בין כוח בריטי לבין אנשי "כנופיית עז א-דין אל-קסאם".
בקרב נהרג השיח' עז א-דין אל-קסאם עצמו.
בתקופת מאורעות 1936–1939 שימשה יעבד אחד המרכזים לארגון המרד הערבי הגדול.
כאשר שלטונות המנדט החליטו לשים קץ למרד היה הכפר אחד הראשונים שבו הופעלו האמצעים הקשים נגד המורדים.
בשנת 1945 אוכלוסיית הכפר מנתה 3,480 תושבים ושטח אדמותיו כ-37,000 דונם, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
במהלך הקרב על ג'נין, ב-1 ביוני 1948, הופצץ הכפר מן האוויר על ידי חיל האוויר הישראלי.
במלחמת ששת הימים, גדוד 25 מחטיבת ברק, בפיקוד סא"ל משה בר כוכבא, כבש את הכפר, בבוקר 6 ביוני, לאחר הפצצה אווירית, והוא עבר משליטה ירדנית לישראלית.
בפברואר 1980 החלה הקמתה של ההתנחלות מבוא דותן מדרום לכפר.
כ-120 דונם של אדמה חקלאית ששימשה את הכפר הופקעו לצורך הקמת ההתנחלות, בעיקר לצורך סלילת כבישי גישה לגבעה שעליה הוקמה מבוא דותן.
גבעת הטרשים שעליה הוקמה ההתנחלות הוכרזה אדמת מדינה על ידי פליאה אלבק, מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה, מאחר שלא הייתה מעובדת.
לאחר הסכם אוסלו ב', השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B אך כמעט כל השטח החקלאי סווג כשטח C.
בפברואר 2001 הוקם מאחז "מעוז צבי" על גבעה החולשת על הכפר מדרום.
המאחז נקראה על שמו של צבי שלף, תושב מבוא דותן שנרצח בפיגוע ירי.
לאחר האינתיפאדה השנייה הופקעו מאות דונמים מאדמות הכפר לצורך סלילת כביש "עוקף יעבד" ובניית גדר הפרדה.
הרחוב המרכזי בכפר ואחד מבתי הספר בו נקראים על שמו של סדאם חוסיין.
ב-12 ביוני 2003 נרצח בכפר אבנר מימון, תושב נתניה שהגיע לכפר כדי לרכוש פחמים.
ב-16 במרץ 2018, בפיגוע דריסה שבוצע כנגד מחסום צבאי בסמוך לכפר, נרצחו סרן זיו דאוס וסמל נתנאל קהלני ונפצעו שני חיילים נוספים.
ב-2 בינואר 2019, במהלך פעילות של כוחות צה"ל בכפר, השליך מחבל מטען על החיילים.
הם לא נפגעו והשיבו לעברו בירי.
ב-12 במאי 2020, במהלך פעולה צבאית של צה"ל בכפר, נרצח סמ"ר מבלוק במשקל כ-10 ק"ג שהשליך מחבל תושב הכפר.
בעקבות זאת קיים צה"ל פעילות נרחבת במקום על מנת למצוא את המחבל.
המחבל, נזמי אבו בכר בן 49, נתפס כחצי שנה לאחר מכן.
סביבת היישוב עשירה בסדנאות לייצור פחם עץ לשימוש ביתי, שנמכר בעיקר בישראל לשימוש במנגלים.
תעשייה זו מהווה מקור פרנסה עיקרי לתושבי האזור, אך מהווה גם מפגע סביבתי משמעותי המזהם את האוויר.
הגזם מובא בעיקר מישראל, ומוצב בערימות בצורת חרוט.
הערימות מכוסות קש, ומוצתות למשך 21 יום, עד שנוצר פחם.
יסעוריים (שם מדעי: Procellariidae) הם משפחת עופות ימיים הקרובים לאלבטרוסיים, החיים כמעט בכל הימים והאוקיינוסים.
חלקם גדולים, כגון היסעור הגדול הנפוץ באוקיינוס האטלנטי, שגודלו כמעט ששים סנטימטר; ולאחרים, כדוגמת היסעור הקטן שגודלו 30 סנטימטר.
היסעורים אינם מצטיינים בצבעים רבים.
גבם והצד העליון של כנפיהם הם שחורים, ואלו חלקי גופם התחתונים מבהיקים בלבנם הטהור.
הודות לקרומי השחייה המתוחים בין שלוש האצבעות שברגליהם הם מיטיבים לשחות, והודות לכנפיהם הארוכות והחדות הם מצטיינים כמעופפים מֻבהקים.
בדרך כלל הם מתעופפים בסמוך לפני הים וחגים במעגלים.
את רוב זמנם הם מבלים על פני המים.
במשך היום הם מתעופפים ותרים אחרי טרף, בעיקר דגים וסרטנים.
בלילה הם נחים על פני המים.
בעונת הקינון באים היסעוריים בלילה לחופי המים, ועל-פי-רוב בוחרים הם לשם כך איים בלתי מיושבים.
הם מכינים לעצמם קנים בתוך מאורות שבאדמה, ומקום קינונם המאֻכלס להקות גדולות נהפך לכעין "חלת-דבש" מרֻבת מאורות.
הנקבה אינה מטילה אלא ביצה אחת והאפרוח הנבקע מן הביצה מכֻסה פלומה ארֻוכה וצפופה.
ההורים דואגים לאפרוחים ומביאים להם מזון והללו משמינים מאוד.
אולם במשך היום עוזבים ההורים את האפרוחים לנפשם ויוצאים להתעופף על פני המים, ורק לאחר רדת החשכה הם חוזרים אל הקנים.
סוג בו מין יחיד יסעור קרגואלני (Aphrodroma brevirostris)
סוג בו מין יחיד יסעור הכף (Daption capense)
סוג בו מין יחיד יסעור כחול (Halobaena caerulea)
סוג בו מין יחיד יסעור שלג (Pagodroma nivea)
סוג פרוסלריה (Procellaria) - בו יסעור לבן-סנטר
סוג בו מין יחיד יסעור אנטארקטי (Thalassoica antarctica)
יסעור שחפי (שם מדעי: Fulmarus) נקרא גם יסעור פולמאר, הוא סוג של עוף ימי השייך למשפחת היסעוריים המעופף מעל האוקיינוסים הקוטביים.
סוג זה קרוב לסוג יסעור ענק ולסוגים אנטארקטיים כמו יסעור שלג, יסעור הכף ויסעור אנטארקטי.
הוא כולל שני מינים קיימים ועוד שניים נכחדים:
"פולמאר" נגזר מהשפה הנורדית העתיקה שמשמעותה full - גס ו-mar - שחף.
גס מתייחס לריח שמן הקיבה שהם מפיקים, ושחף מתייחס למראה שלהם.
הם חולקים תכונות מסוימות עם מינים אחרים במשפחת היסעוריים.
הם מייצרים שמן קיבה המורכבת משעוות אסטר וטריגליצריד העוזר להם כנגד טורפים.
יש להם בלוטת מלח מעל הנחיריים המסייעת להתפיל את גופם, עקב כמות גבוהה של מים מלוחים מהאוקיינוס שהם סופגים.
שני מינים תוארו בזכות עצמות המאובנים שנמצאו על חוף האוקיינוס השקט שבקליפורניה.
סערון שחפי (שם מדעי: Fulmaris glacialis) חי בצפון האוקיינוס האטלנטי ובצפון האוקיינוס השקט.
בעוד שפולמאר דרומי (שם מדעי: Fulmarus glacialoides) חי, כפי ששמו מרמז, באוקיינוסים הדרומיים.
עופות אלו דומים לשחפים אבל בין הסוגים אין קשר.
פולמאר הצפון אפור ולבן עם מקור צהוב.
פולמאר הדרום חיוור יותר, וקצוות כנפיו כהות.
שני המינים מתרבים בצוקים, במקומות נטולי טורפים.
הם מטילים ביצה אחת לבנה.
ביציהן מונחות על גבי סלע חשוף, או על שקעים רדודים המרופדים בחומר צמחי.
הביצים בוקעות לאחר כ-8 שבועות, נדגרות על ידי שני ההורים.
הגוזלים עוזבים את הקן כ-7 שבועות לאחר מכן.
ההורים מטפלים בגוזליהם כ-41–57 ימים, כאשר בשבועיים הראשונים אחד מההורים לא נסוג בכלל מהאפרוח, ודואג לחימומו.
בניגוד ליסעורים אחרים בגודל קטן-בינוני, הם אינם ליליים, ואינם משתמשים במחילות.
הם חיים בים הפתוח במיוחד כשהם אינם בתקופת הרבייה.
כמו רוב היסעורים, תזונתם היא דגים (כגון מדוזות ודיונונים), שמן וטפלי בשר.
טווח מינים אלה גדל מאוד במאה האחרונה עקב הזמינות של פסולת רבה של דגים וטפלי בשר דגים, שדגים אותם בכמויות מסחריות; אך ייתכן שזה בעקבות שינויי האקלים.
הגידול באוכלוסייה בולט במיוחד באיים הבריטיים.
כמו יסעורים רבים, יכולת ההליכה שלהם מוגבלת, אבל הם עפים מצוין.
פעולת הכנף שלהם חזקה למדי בניגוד לשחפים.
צווארם נראה כדמוי שור בהשוואה לשחפים.
תוחלת חייהם ארוכה, 40 שנים.
יסעור שלג (שם מדעי: Pagodroma) הוא סוג של עוף ימי השייך למשפחת היסעוריים, וקרוב במיוחד ליסעור שחפי, יסעור ענק ויסעור הכף.
כנראה יש תת-קבוצה המורכבת מיסעורים אלה.
האחד (Pagodroma nivea confusa) חי באיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים והאחר (Pagodroma nivea nivea) חי באיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים וכן בחצי האי האנטארקטי.
שמו המדעי Pagodroma נוצר מהשפה היוונית ומשמעותו "קרח פועל" שמו כצבע השלג, לבן.
המילה Petrel שמשמעותה בעברית יסעור, היא נגזרת של שליח הברית החדשה, פטרוס הידוע בסיפור ההליכה שלו על פני המים.
יסעור זה דומה במראהו ליסעור שחפי.
הוא קטן וצבעו לבן, עיניו שחורות כפחם, מקורו שחור וקטן ורגליו בצבע אפור-כחלחל.
תוחלת חייו בין 14–20 שנה.
ליסעור זה יש לסת אשר יכולה להכיל מזון חלקלק.
הוא מפיק שמן קיבה המורכב משעוות אסטר וטריגליצריד העוזר לו כנגד טורפים.
יש לו בלוטת מלח מעל הנחיריים המסייעת להתפיל את גופו, כנגד כמות המים הגדולה שהוא סופג באוקיינוס.
הבלוטה מפרישה תמיסת מלח מאפו, וגם מייצרת מזון עשיר באנרגיה, המסייע הן לאפרוחים והן לבוגרים בזמן מסעות ארוכים.
יסעורי השלג ניזונים בעיקר מדגים, דיונונים, רכיכות וקריל.
רבייתו מתרחשת במושבות על חצי האי האנטארקטי ובאיי אנטארקטיקה השונים.
יסעור זה מתרבה במושבות גדולות על צוקים, בדרך כלל ליד הים אך גם בפנים הארץ.
חלק מהציפורים נשארות במושבה שלהן לאורך כל השנה, אך חלק מהיסעורים נודדים מאמצע ספטמבר עד תחילת נובמבר.
הקנים הם על חלוקי נחל.
בדרך כלל יש סדקים עמוק בתוך הסלעים, דבר המסייע בהגנת הקן.
ביצה אחת לבנה מוטלת בסוף נובמבר עד אמצע דצמבר.
הביצה מודגרת במשך 41–49 ימים והגוזל בוקע לאחר 8 ימים ומצמיח נוצות 7 שבועות לאחר מכן, בין סוף פברואר עד אמצע מאי.
אזור מושבותיהם הוא גם המקום בהם הם מתנקים, רחוק מהים, בתוך השלג.
בני זוג יסעור השלג נאמנים זה לזה כל חייהם.
יַעְבֵּץ היה יישוב בדרום ארץ ישראל בתקופת המקרא.
החוקר לוי יצחק נחמני סבר שהיישוב שכן באזור נגב יהודה, בסמוך לערד.
על פי המסופר בספר דברי הימים, ביעבץ ישבו סופרים שהשתייכו למספר קבוצות אתניות, ששמן נגזר מעיסוקיהם ומקצועותיהם או משמות ארצות מוצאן.
אחת מהן שקראה "קינים", אולם אין ידיעה וודאית אם היו משבט הקיני שבניו שכנו באתרים שונים בארץ:
ייתכן גם כי היישוב נקרא על שם אחד מנכבדיו יעבץ, ששמו נקבע על ידי אמו בשל עצב שהיה מנת חלקה של אמו כאשר ילדה אותו:
יעבץ בנטינג היה כומר מתודיסטי, מראשי הכנסייה לאחר מותם של המייסדים, האחים ג'ון וצ'ארלס וסלי.
הוא שימש משנת 1820 ועד 1850 כנשיא הוועידה המתודיסטית.
ביוגרפיה אודותיו, "The life of Jabez Bunting", נכתבה על ידי בנו, תומאס פרסיבל בנטינג.
בנו, ויליאם בנטינג היה אף הוא מטיף מתודיסטי.
יסקי מור סיון אדריכלים (MYS Architects) הוא משרד אדריכלים ישראלי בינלאומי, אשר הוקם ב-2006 לאחר מיזוג בין משרד יסקי אדריכלים (שנוסד ב-1965 על ידי אברהם יסקי) לבין משרד מור אדריכלים (שנוסד ב-1950 על ידי יצחק מור), ודורג ב-2021 כמשרד האדריכלות הגדול בישראל.
שותפיו הבכירים של המשרד הם עמי מור, יוסי סיון וד"ר קובי יסקי.
מנכ"ל החברה הוא אולג מאלוקוב.
המשרד מונה כ-150 עובדים, אדריכלים והנדסאים, אנשי תמיכה ואדמיניסטרציה והוא שוכן בגבול בני ברק רמת גן.
המשרד פועל במגוון פרויקטים, בהם מבני מגורים, מסחר, מבני ציבור, משרדים, תב"ע ואדריכלות רפואית.