tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בראיון משנת 2004 עם בנו של הגנרל עבור ערוץ הטלוויזיה הציבורי הצרפתי פראנס 2, טען הבן שפון קולטיץ לא ציית להיטלר ואיפשר באופן אישי לבעלות הברית להשתלט על העיר במהירות ובביטחה, ומנע מכוחות הרזיסטנס מלהיכנס ללחימה עירונית עזה, שהייתה מביאה חורבן על העיר.
הוא ידע, טוען הבן, שהמלחמה אבודה עבור הגרמנים והחליט לבדו להציל את הבירה הצרפתית.
ואולם בצרפת, גרסה זו נתפסת כעיוות ההיסטוריה, מאחר שפון קולטיץ נחשב לקצין נאצי נאמן להיטלר שהיה מעורב בלא מעט פעולות שנויות במחלוקת, כגון:
בשנים 1940 ו-1941 הורה על הרס סבסטופול ועל שריפת רוטרדם.
במהלך הקרבות לשחרור פריז פקד:
ב-16 באוגוסט על הוצאתם להורג של 35 חברי רזיסטנס.
ב-19 באוגוסט על הריסת טחנת הרוח הגדולה של פנטן במטרה להרעיב את האוכלוסייה.
ב-23 באוגוסט על שריפת מוזיאון הגרנד פלה שנכבש על ידי כוחות FFI של הרזיסטנס.
בראיון משנת 2004 ותיק הרזיסטנס הפריזאי, מוריס קרייז'-ולרימו (Maurice Kriegel-Valrimont) תיאר את פון קולטיץ כאדם ש"הרג צרפתים כל עוד עלה הדבר בידו וחדל מלהרוג בהם כאשר לא היה יכול עוד להמשיך".
קרייז'-ולרימו טוען ש"לא רק שאין [הצרפתים] חבים לו דבר, אלא שזהו עיוות חסר בושה של ההיסטוריה להעניק לו כל כבוד".
נאומו של דה-גול (25 באוגוסט)
באותו היום, שארל דה גול, נשיא הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית, הגיע למשרד המלחמה שברחוב סן-דומניק ונשא נאום נרגש לקהל שהתאסף סביב האוטל דה ויל:
2019 - בככר דנפר-רושרו בפריז נחנך המוזיאון לשחרור פריז (Musée de la libération de Paris).
בככר הזאת הסתיים מצעד הניצחון של הכוחות המשחררים ב-25 באוגוסט 1944.
שחריר הנחלים (שם מדעי: Melanopsis praemorsa) הוא מין של חלזון החי במים מתוקים.
צבעו חום כהה עד שחור מבריק וגודלו עד שני סנטימטר.
לקונכייה 5–6 פיתולים הולכים וגדלים, פתחה עגול ללא פגימה.
החלזון נפוץ בגדות מאגרי מים מתוקים ונחלים סביב הים התיכון באירופה וצפון אפריקה ובכלל זה בכל ארץ ישראל, והוא חלזון המים המתוקים הנפוץ בארץ ישראל.
השחריר נצמד לדפנות מאגרי המים, הן דפנות סלעיות והן דפנות רכות, וניזון מאצות זעירות וחומר אורגני רקבובי.
בדרך כלל חיים מספר פרטים יחד על אותו שטח-מחיה.
בשעות היום נודד השחריר ומותיר פס רירי על גבי הסלע.
החלזון מתרבה על ידי הטלת צבירי ביצים המודבקים על תשתית אבן בשקעים ואזורים מוסתרים ואף ביצים בודדות, הביצים מוסוות היטב בהתאם לסוג הקרקע.
כיוון שהשחריר חי במים צלולים שרמת מליחותם נמוכה והוא רגיש לזיהום, קיימת דעה נפוצה בקרב מטיילים לפיו מים בהם חי חלזון זה, טובים לשתיה.
כמו כן ברור בעליל כי הוא נעדר מסביבות מים מזוהמות.
עם זאת, אי-המצאות של אוכלוסיית שחריר הנחלים בסביבה מסוימת מבטאת בוודאות זיהום של אותו מקור או רמת מליחות גבוהה שלו.
"שחרחורת" (בלדינו: "Morenica"; "מורניקה" או "לה מורנה") הוא שיר עתיק בשפת הלאדינו.
השיר זכה לאורך השנים לביצועים רבים במגוון סגנונות מוזיקליים.
השיר מבוסס במקור על 'קאנטיקס' (סוג של רומנסה) ספרדי מימי הביניים.
תואר השם הספרדי morena (כאמור - שחרחורת) מקורו במוּרים - עם צפון אפריקאי שפלש במאה השמינית לחצי האי האיברי.
עד היום מכנים בספרדית Moros את כל הפולשים שהגיעו בהמשך מצפון אפריקה, ולעיתים אף מהגרים בני ימינו משם.
השיר נחתם בשורה: "המלחים קוראים לי שחרחורת; אם עוד פעם יקראו לי, אבוא יחד איתם".
השיר בגרסת הלדינו ככל הנראה קדום מאוד.
לפי המסורת, "מורניקה" הופיע כשיר חתונה לפני כ-500 שנה לפחות, וכבר נדד בין יהודי ספרד עוד בטרם גירושם בשנת 1492. על אף שמבוסס על מקור נכרי, ייתכן שהמוטיב של השיר - שחרחורת יפה שהשמש שזפה את עורה, מקורו ביפהפייה המקראית המוכרת מהפסוק בשיר השירים: .
השירה הספרדית מאותה תקופה הושפעה במידה רבה משירת ימי הביניים של יהדות ספרד, ומהמורשת היהודית שהביאו עמם המתיישבים היהודים בספרד.
ארבעת הבתים של השיר (במקור הלאדיני תשעה בתים) שתורגמו לעברית על ידי משה גיורא אלימלך, בוצעו על ידי זמרים ולהקות עבריים רבים, בכללם הביצועים הקלאסיים של העופרים, הפרברים, אופירה גלוסקא, עפרה חזה, זוהר ארגוב והברירה הטבעית.
בין שאר האמנים הישראליים שביצעו את השיר נמנים עלמה זהר, אבישי כהן, ביקיני ועוד.
כמו כן עובד ובוצע השיר על ידי מספר זמרים בינלאומיים, והוא מבוצע במחזמר בוסתן ספרדי.
במצעד של המדינה דורג השיר במקום ה-419 בביצוע של עפרה חזה.
שחרור מנהלי הוא שחרור מוקדם של אסיר מבית סוהר, שמתבצע בהתאם לתפוסת המקומות בבתי הסוהר.
עקרונות השחרור המינהלי הוסדרו ב-1993 בפקודת בתי הסוהר, במטרה להתמודד עם מצוקת מקומות הכליאה בבתי הסוהר.
הפקודה קובעת כי השר לביטחון הפנים יקבע, באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת את תקן הכליאה, הוא מספר המקומות שבהם ניתן לשכן אסירים בכלל בתי הסוהר.
התקן נקבע בכל פעם לתקופה מרבית של שנה.
ביום שבו מספר האסירים השפוטים הכולל מגיע לתקן הכליאה, ניתן להתחיל לשחרר אסירים שיתרת מאסרם קצרה יחסית, בהתאם לקבוע בפקודה.
כך, למשל, ניתן לשחרר אסיר שנדון ל-18 עד 24 חודשי מאסר, אם יתרת מאסרו אינה עולה על חמישה שבועות, ואילו אסיר שנדון לתקופה שבין 90 ל-96 חודשי מאסר יכול להשתחרר בשחרור מנהלי אם יתרת מאסרו אינה עולה על 17 שבועות.
אף שהפקודה מקנה לנציב בתי הסוהר שיקול דעת באשר לשחרור האסירים, בפועל משתחררים כל האסירים שניתן לשחרר לפי התקן הקבוע בפקודה.
לאורך השנים עלה תקן הכליאה, בהתאם לעלייה במספר האסירים.
עם זאת, לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 השתנתה המגמה, מספר האסירים החל לרדת (בעיקר עקב ירידה במספר האסירים הביטחוניים), וכתוצאה מכך ירד גם תקן הכליאה.
כשפקע תוקפו של תקן הכליאה ב-31 במאי 2011, החליט השר לביטחון הפנים שלא לקבוע תקן כליאה חדש, והשחרורים המנהליים נפסקו.
לבסוף, לאחר לחץ של ועדת הפנים והגנת הסביבה, נקבע תקן כליאה חדש.
עם שחרור האסירים הביטחוניים כחלק מעסקת שליט ירדה מצבת האסירים בבתי הסוהר באופן משמעותי, והשחרורים המנהליים נפסקו פעם נוספת.
ב-29 בפברואר 2012 הורד תקן הכליאה בכ-800 מקומות.
מאז נקבע ההסדר נמתחה עליו ביקורת מכיוונים שונים.
בין היתר, נטען כי מאחר שההסדר מבוסס על מספר מקומות ולא על קביעת מרחב מחיה מינימלי, הוא אינו מעודד את שיפור התנאים בבתי הסוהר.
טענה נוספת היא כי השיקול הכלכלי מוביל לכך שאסירים משוחררים בטרם סיימו לרצות את עונשם, בעוד שהפתרון המתבקש היה אמור להיות בניית בתי סוהר נוספים.
אחרים הלינו על כך שהתקן אינו מבחין בין סוגי אסירים, ומאפשר את שחרורם המוקדם של אסירים מסוכנים או שאינם מתאימים לשחרור מוקדם.
בשנת 2012 תוקנה פקודת בתי הסוהר, ונקבע בה כי השחרור המנהלי ימשיך לחול כסדרו על אסירים המרצים תקופת מאסר שאינה עולה על ארבע שנים, ואילו אסירים שמרצים תקופת מאסר ממושכת יותר יזכו לשחרור מנהלי רק אם ועדת השחרורים קבעה כי ישוחררו גם שחרור מוקדם ("ניכוי שליש").
בשנת 2022 נכנס לתוקפו תיקון 57 לפקודת בתי הסוהר במסגרתו חלו שינויים בנושא השחרור המנהלי :
תקופת המאסר בגינה יהיה אסיר זכאי לשחרור מנהלי ללא ועדת שחרורים קוצרה לתקופת מאסר של 18-36 חודשים
משמע, תקופת מאסר בגינה יהיה אסיר זכאי לשחרור מנהלי ללא ועדת שחרורים קוצרה מ-4 שנים ל-3 שנים.
תהליך השחרור מצה"ל הוא תהליך המתקיים בעת סיום השירות בצה"ל.
קיימים שלושה סוגי תהליכי שחרור מצה"ל:
שחרור בתום שירות קבע, לאחר שירות החובה, ולעיתים בעקבות חזרה לצה"ל לאחר השחרור ממנו.
מרבית החיילים משתחררים מצה"ל בתום שירות החובה שלהם.
למתגייסים עד 30 ביוני 2015 תקופת השירות הייתה 24 חודשים לנשים ו-36 חודשים לגברים (שמורכבים מ-30 חודשי חובה על פי החוק ועוד 6 חודשים חובה על פי תקנות חירום).
למי שנקרא לשירות חובה כשגילו מעל 27 שנים, תקופת השירות קצרה יותר.
לכל חייל מוזן במערכת של חיל משאבי האנוש תאריך תום שירות - תת"ש.
ישנם גורמים שונים המביאים לדחיית מועד השחרור או הקדמתו.
גורמים להארכת משך שירות חובה: התנדבות לשירות קבע, התנדבות לשירות ארוך שאינו בתנאי קבע וימי תב"ן - תקופה בלתי נמנית.
גורמים לקיצור משך שירות חובה: קבלת פטור משירות מסיבות רפואיות, נפשיות ואי התאמה לשירות.
גיוס מראש למסלול מקוצר, כגון מתנדבי חו"ל וחיילי חוק טל.
כמו כן ישנה אפשרות לקיצור שירות על ידי הגשת בקשה מתאימה.
בנוסף, ישנם שחרורים מרוכזים המקצרים את השירות לתקופה של עד שבועיים למי שנכלל בהם.
בדומה לשחרור חיילי החובה, לאחר שמסתיימת התקופה שעליה חתום איש הקבע, ואין ברצונו או ברצון המערכת הצבאית להאריך את שירותו (למשל, עקב צמצום כוחות סדירים), איש הקבע משתחרר באופן דומה לשחרור חיילי חובה.
כחלק מהתהליך מקבל המשתחרר תעודת שחרור משירות קבע אך אין זכאות לחופשת שחרור, קורסי שחרור והתאמות נוספות שנועדו להקל על המעבר לחיים האזרחיים.
הצבא מכיר בצורך של החיילים להתכונן לקראת השחרור.
לשם כך הוגדרו ימי עיון וקורסים המיועדים לחיילים לקראת שחרור.
כמו כן הוגדרה חופשת שחרור (חפש"ש) בסמוך למועד השחרור.
אורך חופשת השחרור תלוי ברמת הפעילות בה שרת החייל - ברמה א פלוס זכאים לארבעה עשר ימים, ברמה א זכאים לשבוע וברמות פעילות נמוכות אין זכאות לחופשה מוגדרת.
הימים הללו הם ימי חופשה מטכ"ליים ורק קצין בדרגת אלוף-משנה יכול לבטלם.
בנוסף לימים המטכ"ליים ניתן לצרף ימי חופשה שנתיים לחופשת השחרור (ימי החופשה שנשארו בפועל וימי מפקד).
בעבר על המשתחררים היה להתייצב במדור שחרורים ביחידת מיטב (בקו"ם) שבתל השומר.
החל מספטמבר 2017 כלל החיילים, למעט מספר מצומצם מאוד של חריגים, משתחררים ביחידות בהן שירתו.
השחרור מורכב בעיקרו מהשלבים הבאים:
החזרתו של הציוד הצבאי ששימש את המשוחררים לצה"ל (הזדכות על ציוד).
החתמת טופס טיולים לווידוא יידוע הגורמים הרלוונטיים ביחידה.
גזירת התעודה מחויבת על פי פקודות הצבא על מנת למנוע שימוש בתעודה לאחר השחרור, במקרה של אובדן התעודה על החייל להישפט על האובדן.
קבלת תעודות שונות: תעודת שחרור, ותעודת פטור לפטורים משירות מילואים.
לאחר תום שירות חובה או קבע, משובצים החיילים אל כוחות המילואים לשם תגבור הצבא הסדיר.
עוד קודם השחרור נקבע לחייל שיבוץ המילואים, לאחר השחרור נקלט החייל רישומית ליחידת המילואים.
באופן כללי כל חייל המסיים שירות סדיר נכנס למערך המילואים עד לקבלת פטור.
חיילות פטורות משירות מילואים אלא אם כן חתמו בהתנדבות, בדרך כלל לשם קבלה לתפקיד מסוים, או אם תפקידן בשירות החובה נחוץ גם לצורך שירות מילואים (לדוג' תפקיד טכני).
מתנדבי חו"ל וחיילים המשתחררים עקב קבלת פטור משירות פטורים משירות מילואים, ומקבלים תעודת פטור ממילואים בעת שחרורם משרות סדיר.
ישנם גורמים שונים בגינם נפטר אדם משירות המילואים: גיל, מספר ילדים, מצב רפואי ונפשי ועוד.
בעבר עמד גיל הפטור ממילואים לפי חוק שירות ביטחון על 54 לגבר ו-38 לאישה, ואולם לא ניתן היה לזמן חייל מילואים מעל גיל 41 שעדיין משרת ביחידה קרבית לפחות עשר שנים, וחייל מילואים מעל גיל 48 שבעבר שירת ביחידה קרבית לפחות עשרים שנה, אלא אם נתן הסכמתו לכך.
לאורך השנים הקדים צה"ל מיוזמתו את הגיל המרבי שבו נקראים גברים חיילי מילואים לשירות, כך שגיל הפטוֹר (המוקדם) לגברים הועמד על 40 לחיילים, 42 לקצינים קרביים, 45 לקצינים עורפיים, 48 למשרתים במערכי הגמ"ר (הגנה מרחבית) וביחידות מחוץ לצבא, ו-51 לרופאים.
בחוק שירות המילואים, שנכנס לתוקף ב-1 באוגוסט 2008, הופחת גיל הפטוֹר החוקי לגברים משירות מילואים, והוא עומד מאז על 40 לחיילים, 45 לקצינים, ו-49 לתפקידים מסוימים שקבע שר הביטחון באישור ועדת החוץ והביטחון (בעיקר תפקידים במערך הרפואה, נהגי כלי רכב כבדים, מכונאים וטכנאים).
עד לאמצע שנות התשעים שירות נשים במילואים היה נדיר.
עם פתיחת מקצועות צבאיים רבים בפני נשים, נדרשו חיילות רבות להסכים לשירות מילואים לאחר שחרורן כתנאי לקבלת תפקידים מסוימים.
נשים משרתות במילואים עד לגיל 38 או עד הריון ראשון, הקודם מביניהם.
אם כי יש יחידות המשחררות את הנשים ממילואים מוקדם יותר, על פי מכסת התקנים הנדרשת ביחידה.
בניגוד לשירות חובה, נישואי האישה אינם מקנים לה פטור משירות מילואים.
שחרור משירות המילואים נעשה בהודעה של יחידת המילואים לחייל המילואים, ללא צורך בפעילות כלשהי של חייל המילואים.
לעיתים מלווה השחרור בטקס ביחידת המילואים.
שַׁחְרִיָאר מַמַּדְיָארוֹב (באזרית: Şəhriyar Həmid oğlu Məmmədyarov; נולד ב-12 באפריל 1985 בסומגאיט שבאזרבייג'ן) הוא שחמטאי אזרי בדרגת רב-אמן, אלוף העולם בשחמט מהיר.
לממדיארוב שתי אחיות בעלות דרגת רב-אמן לנשים.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום ה-16 בעולם והראשון באזרבייג'ן לפי מד כושר.
בשנת 2003 זכה ממדיארוב באליפות העולם לנוער.
הוא חזר על הישג זה בשנת 2005 ובכך הפך לשחמטאי היחיד שזכה פעמיים באליפות העולם לנוער, תוך קביעת ביצוע שחמטאי ברמה של 2953 לאחר שמונה משחקים.
הישג זה זיכה אותו בכרטיס כניסה לתחרות אסנט בשנת 2006, ולאחר שזכה בתחרות וכן באותה תחרות בשנה שלאחר מכן קיבל תשומת לב עולמית.
בשנת 2005 התמודד ממדיארוב בתחרות קבוצות על גביע אירופה וקבע את התוצאה השנייה בטיבה (2913) לאחר וסילי איוונצ'וק.
ממדיארוב זכה במקום ראשון משותף בתחרות אירופלוט במוסקבה בפברואר 2006 עם 6.5/9. באוקטובר 2006 זכה בתחרות אסנט עם 4.5/6 לאחר שהקדים את יהודית פולגאר בציון נוישטל.
ממדיארוב השיג את התוצאה הטובה ביותר 8/9 באליפות העולם לקבוצות בשנת 2009. בגביע העולם בשחמט 2009 הוא הודח ברבע הגמר.
בשנת 2010 חלק ממדיארוב מקום ראשון משותף עם ולדימיר קרמניק וגטה קמסקי בגביע הנשיא בבאקו.
לאחר מכן זכה במקום הראשון בתחרות לזכרו של מיכאל טל.
ממדיארוב השתתף בתחרות המועמדים לאליפות העולם בשנת 2012 אך נוצח ברבע הגמר על ידי בוריס גלפנד שזכה בתחרות.
ביוני 2013 זכה ממדיארוב באליפות העולם בשחמט מהיר לאחר שצבר 11.5 נקודות מ-15 אפשריות.
ב-2014 הוא ניצח בתחרות השחמט לזכר טל שנערכה בשחמט מהיר.
בתחרות המועמדים 2014 שחריאר ממדיארוב סיים במקום הרביעי.
בגביע העולם בשחמט בשנת 2015 הוא הודח ברבע הגמר.
בשנים 2015 ו-2016 הוא ניצח בתחרות העל בשמקיר.
ממדיארוב זכה בסבב הגרנד פרי הרביעי ב-2017. במרץ שנת 2018 הוא סיים במקום השני בתחרות השחמט לזכר טל שנערכה בשחמט מהיר.
לממדיארוב סגנון משחק התקפי, והוא מוכר כמי שמנסה פתיחות בלתי שגרתיות כגון הגנת אלכין וגמביט בודפשט.
ממדיארוב שיחק בנבחרת האולימפית של אזרבייג'ן באולימפיאדות השחמט 10 פעמים.
בשנים 2009 ו-2013 הוא זכה במדליית זהב באליפות אירופה לקבוצות, מדליית כסף ב-2011 ומדליית ארד בשנת 2007.
בין השנים 2000 ל-2024 השתתף שחריאר ממדיארוב ב-11 אולימפיאדות שחמט:
שחרית הוא אלבום הבכורה של הזמר שי צברי שיצא בפברואר 2015.
במרץ 2014 יצא הסינגל הראשון "קשה בלילה", שאותו הלחין צברי למילותיו של המשורר אברהם חלפי.
אחריו יצאו הסינגלים "המלך" שהלחין למילותיה של חביבה פדיה ו"לווי אותי", שיר של המשורר יהודה עמיחי שהלחין ברי סחרוף.
"לווי אותי" הגיע למקום ה-16 במצעד השנתי של שנת תשע"ה.
האלבום המלא "שחרית" יצא בפברואר 2015 ובו מלווה את צברי "נבחרת הגרוב של המזרח התיכון" בהובלתו של אסף תלמודי שגם הפיק את האלבום, כשיחד איתו אייל תלמודי, גרשון וייספירר, איתמר ציגלר וניר מנצור.
האלבום כלל 11 שירים, כשלצד שירי המשוררים של חלפי ועמיחי, הופיעו בו פיוטים ושירי בקשות כמו "אבוא בגבורות אדיר" ו"תפילת הדרך".
שירי האלבום זכו לשבחי המבקרים, שציינו לטובה את הפרשנות החדשה שמעניק צברי למוזיקה מזרחית ולפיוטים.
את האלבום חותם השיר "מעליי דממה", שיצא לאור שנתיים קודם לכן באלבום שירי אהובה עוזרי הנושא שם זה.
איתמר ציגלר: גיטרה חשמלית, גיטרה בס
גרשון וייסרפירר: עוד חשמלי, טרומבון כפתורים
ניר מנצור: תופים וכלי הקשה אלקטרוניים
אסף תלמודי: קלידים, והפקה מוזיקלית
המתקפה על תדמור הוא מבצע צבאי חלק ממלחמת האזרחים בסוריה, במהלכו יחידות צבא סוריה והכוחות המיוחדים הרוסיים, בגיבוי המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי שחררו את העיר תדמור ואת החלק המודרני שלה - העיר תדמור מידי חמושים של המדינה האסלאמית.
המבצע נמשך בתאריכים 9–27 במרץ 2016 והסתיים בשחרור מוחלט של העיר וסביבתה.
החל מ-9 במרץ ביצעו כוחות האוויר והחלל הרוסיים גיחות ותקיפות אוויריות על עמדות טרור ליד תדמור וכן על שיירות של חמושים בראקה ודיר א-זור כתמיכה לכוחות הקרקע ולוחמי הכוחות למבצעים מיוחדים ששהו בשטח.
ב-13 במרץ 2016 צבא סוריה החל במבצע לשחרור העיר תדמור.
ב-14 במרץ 2016 הכוחות הסוריים כבשו שתיים מתוך שלוש גבעות אסטרטגיות – "גבעה 800" ו"גבעה 853" בדרום מזרח תדמור.
בקרבות נהרג אחד האמירים של תדמור, חליל מוחמד.
ב-15 במרץ 2016 הצבא הסורי בתמיכת חיל האוויר הרוסי הצליח לכבוש עמדות אסטרטגיות על "גבעת 939", מערבית לתדמור.
ב-17 במרץ 2016 לוחמי המדינה האסלאמית ניסו ללא הצלחה לתקוף את "גבעה 939".
בהמשך היום הגיעה תגבורת סורית של נחתים ולוחמי חזבאללה.
המדינה האסלאמית פרסמה באותו יום סרטון בו נראה הרג חייל רוסי, כשנראית בו גוויית חייל שנורתה, דאעש טענו כי הרגו 5 חיילים רוסיים, שעות לאחר מכן פורסמו תצלומים שצילם כנראה אחד החיילים הרוסים.
ב-18 במרץ 2016 כוחות הממשלה הרגו את אמיר תדמור השני, סולטאן בין עבדל-רחמן.
ב-23 במרץ 2016 נודע שהצבא הסורי השתלט על השטח ההיסטורי של העיר תדמור בסיוע הכוחות למבצעים מיוחדים של צבא רוסיה.
ב-24 במרץ 2016 פורסם דבר מותו של הקצין אלכסנדר פרוחורנקו, קצין הכוחות למבצעים מיוחדים, סמוך לתדמור: כדי להימנע מלהילכד בידי דאעש, הוא נאלץ להורות למטה לשלוח מטוסים להפציץ את המחבלים איתו ביחד.
זה קרה כשכוחות ממשלת סוריה שחררו את החלק ההיסטורי של תדמור מידי מחבלי דאעש.
ב-25 במרץ 2016 הצבא הסורי שחרר את המצודה ההיסטורית על שם פח'ר א-דין השני, הסמוכה לעיר.
בדרום מערב העיר שוחררו מסעדות, בתי מלון, מצודה והנקרופול של תדמור.
למחרת, ב-26 במרץ 2016 לוחמי המדינה האסלאמית התבצרו בצפון העיר וניטשו קרבות עזים.
במהלך היממה חיל האוויר הרוסי ביצע 40 גיחות מעל תדמור והפציץ 158 עמדות מחבלים בהפצצות שהביאו למותם של 100 מחבלים, 4 טנקים, 3 מערכות ארטילריה, 4 מחסני תחמושת ו-5 רכבים משוריינים.
ב-27 במרץ 2016 סוריה שחררה את העיר כולה מידי המדינה האסלמית, כאשר חיל האוויר הרוסי מבצע תקיפות גיבוי במהלכן חוסלו 80 מחבלים.
ב-28 במרץ 2016 ראש המטה הכללי הרוסי ולרי גרסימוב דיווח כי תדמור שוחררה בסיוע של כוחות האוויר והחלל של רוסיה, כוחות ספצנאז, יועצים צבאיים וקציני הכוחות למבצעים מיוחדים של צבא רוסיה בגיבוי המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי.
באותו יום במרכז העיר תדמור הונף בשעה 15:00 בשעון מקומי דגל סוריה.
על פי צו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, המרכז לנטרול פצצות של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית לקח חלק במבצע לסילוק פצצות בעיר בשיתוף האקדמיה הרוסית למדעים ומוזיאון ההרמיטאז' הממלכתי כחלק ממאמצי שיקום המונומנטים ההיסטוריים של העיר.
החלק האדריכלי וההיסטורי של תדמור נוקה לחלוטין על ידי מומחים רוסים עד 21 באפריל 2016.
ב-31 במרץ 2016 נודע שחיל האוויר הרוסי ערך 500 גיחות במהלכן נפגעו 2,000 מטרות כולל יעדי ארגון המדינה האסלאמית בא-רקה.
בגיחות השתתפו גם מסוקי מיל מי-28.
ב-5 במאי 2016 התזמורת הסימפונית של תיאטרון מריאינסקי בניצוחו של ואלרי גרגייב ערכה קונצרט באמפיתיאטרון העתיק של תדמור, ששוחרר על ידי הצבא הסורי בסיוע כוחות האוויר והחלל הרוסיים מידי המדינה האסלאמית.
הקונצרט נערך במסגרת חגיגות יום הניצחון והוקדש לזכר ח'אלד אל-אסעד והקצין הרוסי אלכסנדר פרוחורנקו.
על פי דיווחים בתקשורת, ב-8 במאי 2016 החל הצבא הרוסי להקים בסיס צבאי חדש באזור תדמור, לא הרחק משדה התעופה הצבאי, שיהווה מרכז להכנת מבצעים נגד חמושי דאעש.
כך, בצילומי סוכנות הידיעות הצרפתית מהמקום זוהו מערכות ההגנה האווירית פנציר-S1 שהוצבו במקום.
משרד ההגנה הרוסי הכחיש מידע אודות הקמת בסיס צבאי בתדמור וקבע כי בתצלומי הלוויין שפורסמו נראה מחנה זמני.
בדצמבר 2016 פרצו שוב קרבות עזים על תדמור.
ב-8 בדצמבר נהרג מפקד הגדוד הרוסי, מאיור סנאל סנצ'ירוב בגזרה זו של החזית.
על פי העיתון "אלמזדר", ב-11 בדצמבר 2016 השתלטו קבוצות חמושות של המדינה האסלאמית על תדמור וב-12 בדצמבר 2016 המשיכו במתקפה לכיוון מערב העיר.
על פי העיתון, המחבלים תפסו גם את יישובי אל-ביאראט ואד-דבווה ממערב לעיר ושדה הנפט הייאן.
לדברי טלאל בארזי, מושל מחוז חומס, שם נמצאת תדמור, 80 אחוז מתושבי העיר פונו.
ההכנות לשחרור העיר מחדש נמשכו חודש, אך המבצע עצמו ארך 24 שעות.
המבצע תוכנן והובל על ידי מדריכים צבאיים רוסיים.
התרומה העיקרית לשחרור העיר הייתה התמיכה האווירית של חיל האוויר הרוסי ופעילות קרקעית של הכוחות למבצעים מיוחדים של צבא רוסיה ששיתפו פעולה עם המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי.
ב-2 במרץ 2017 הוחזרה תדמור לשליטת ממשלת סוריה.
שֵחְרית (شحرية שחְרִיה), הידועה גם בשם גִ'בָּאלִי (جبالية גִ'בָּאלִיה, "הררית" בערבית עומאנית), היא שפה שמית מתת-המשפחה של שפות דרום-ערב המודרניות, המצויה בסכנת הכחדה.
היא מדוברת בפי אוכלוסייה קטנה של תושבים ילידים בעיירות החוף, בהרים וברמות הפראיות מסלאלה, הממוקמת במחוז זוֹפַר בדרום-מערב עומאן.
ניתן להבחין בין ניבים שונים מעט זה מזה של השפה: ניב גִ'בּאלי המערבי, ג'באלי המרכזי וג'באלי המזרחי.
כיוון שהניבים דומים מאוד זה לזה ובעלי מובנות הדדית גבוהה, ניתן לתאר את שחרית כרצף-ניבים (dialect continuum).
ניב קטן נוסף הוא זה שמשמש את 100–150 תושבי האי אל-חלּאנייה, באיי ח'ורייה מורייה מדרום לעומאן, המכוּנֶה לעיתים "בייבי ג'באלי".
דוברי השפה חיים בדרך כלל אורח חיים נוודי-למחצה, ומגדלים פרות וגמלים בהרים.
כמו רוב דוברי שפות דרום-ערב המודרניות בעומאן ובתימן, דוברי שחרית רבים הם דו-לשוניים: שחרית וניב אחד או יותר של ערבית, במיוחד הניב הט'פארי (זופרי).
שחרית היא בעיקר שפה מדוברת, וחסרת מסורת של כתיבה פרטית או ציבורית בשפה.
לחץ מצד הערבית גרם לשינויים רבים בשחרית, עד כדי כך שבקרב דוברים צעירים ניכר דקדוק שונה משמעותית.
עיצורים בסוגריים מסמנים אלופונים או הגייה חלופית בניבים מסוימים.
שִפְתִיִים בין-שיניים מכתשיים בתר-מכתשיים/חכיים וילוניים ענבליים לועיים סדקיים חוד-לשוניים צדיים שורקים אפיים סותמים אטומים קוליים מסודקים/נחציים חוככים אטומים קולִיים מסודקים/נחציים רוטטים מקורבים
העיצור הפונמי עשוי להיות מבוטא מחונכך – או – בניבי ג'באלי המרכזי וג'באלי המזרחי.
בג'באלי המערבי העיצור מבוטא .
הוא אלופון נדיר של הפונמה .
הוא גם בדרך כלל מבוטא ידי רוב דוברי השפה.
הוא אלופון של , ועשוי להיות מבוטא לחלופין , או .
מתממש בדרך כלל רק בסוף מילה, ולא נחשב פונמי.
בשחרית יש 8 תנועות, הכוללות את מערכת התנועות השמית הרגילה של i-u-a, בנוסף לתנועה מרכזית (שווא) ולתנועות מתוחות (מוגבהות) ורפויות (מונמכות).
לא ברור מה מעמדו של אורך התנועה.
קדמיות מרכזיות אחוריות סגורות חצי-סגורות ~ חצי-פתוחות פתוחות
כאשר מופיעה בסביבה מוטעמת, היא יכולה להתממש באלופון .
שמות העצם בשחרית משתמשים בסמנים דקדוקיים הייחודיים לשפות דרום-ערב המודרניות, בעירוב עם סמני שם-עצם שקיימים גם בערבית ובשפות אתיופיות.
מין דקדוקי: שמות עצם נושאים מין דקדוקי זכר או נקבה.
סמני המין הנקביים הנפוצים הם סופית "-(תנועה)ת" (V)t- או סופית "-ה" h-, כמו בערבית ובערבית.
מספר: בשמות עצם יש רק יחיד ורבים, ואין זוגי, כך שמשתמשים במקום זאת בסופית של הספרה 2 עצמה.
כינויי הגוף הזוגיים כבר אינם בשימוש בקרב הנוער, המשתמשים במקומם בכינויי הגוף ברבים.
נטיית הפועל: לפעלים הרגילים יש שתי קבוצות נטייה, ובנוסף נטייה שונה לפרפקט (אספקט מושלם), לאימפרפקט (בלתי מושלם) ולמודוס הסוביונקטיב (תילוי).
סדר המילים: משפטים פועליים תמיד מוחפיעים בסדר פועל–נושא–מושא (VSO) או נושא–פועל–מושא (SVO).
אם הנושא הוא כינוי גוף פרוד, הוא בא לפני הפועל.
בניינים: יש בשפה ארבעה בניינים – אינטנסיבי-קונָטיבי (לפעול במתכוון, בדומה לבניין פע ّל בערבית), גורם (קוזטיבי), חוזר (רפלקסיבי) עם תוֹכית "ת" -t- (כמו בניין אפתעל בערבית), וגורם-חוזר (קוזטיבי-רפלקסיבי).
בזמן עתיד, התחילית הפועלית "חְ-/חַ-" חוברת לצורת הסוביונקטיב, בדומה לחלק מניבי הערבית המודרנית.
לפעלים עם עיצורים גרוניים יש תבנית משלהם.
מספרים מונים: שמות המספר "1" ו-"2" משמשים כשמות תואר.
כמו בכל השפות השמיות, חל היפוך במין הדקדוקי במספרים בין "3" ל-"10": המספרים שנראים כזכריים למעשה מונים שמות עצם בנקבה (כמו בעברית: "שלוש בנות"), ואילו המספרים הנראים כנקביים למעשה מונים שמות עצם בזכר (כמו בעברית "שלושה בנים"); ההתאם במין חוזר לסדרו במספרים 11–19.
ספירת בעלי חיים מציגה מקרה מיוחד החורג מהערבית, במקום זאת באמצעות מערכת בדואית עתיקה, שבה מעל 13, שם העצם יכול להופיע ברבים או ביחיד.
בטבלה להלן כמה דוגמאות של מילים וביטויים בשחרית בהשוואה לערבית חג'אזית ובתרגום לעברית.
+המילה/הביטוי בשחריתבערבית חג'אזיתתרגום לעבריתيل اغمدك ؟كيف امسيت ؟ערב טוב; איך הערב שלך?
(מילולית "איך העברת את הערב?")يل اصبحك؟كيف اصبحت ؟בוקר טוב; איך הבוקר שלך?
(מיל' "איך העברת את הבוקר?")خبور ؟أخبارك ؟מה שלומך?
שט אל-ג'ריד הוא אגם מלח הממוקם בדרום־מערב תוניסיה.
האגם חולש על השקה שבין נווה המדבר של טוזר מצד מערב סמוך לגבול אלג'יריה ובין הערים קבילי ולדוז בקצה מדבר סהרה ממזרח.
זה אגם המלח הגדול במדבר סהרה.
ממדים אלה משתנים משמעותית לפי עונות השנה, עד כדי התייבשות מוחלטת בשיא הקיץ.
כמות המשקעים באזור לרוב לא עולה על 100 מ"מ והטמפרטורה מגיעה לעיתים עד מעל ל־50 מעלות צלזיוס.
האגם הוא הנקודה הנמוכה ביותר בתוניסיה – 17 מטר מתחת לפני הים.
פני השטח מורכבים ממצבורים של גבישי מלח הנשענים על קרקעית חול וחרסית.
הגשמים המועטים של האזור היורדים מעת לעת ממיסים את הקרום וגורמים למלח לעלות אל פני השטח, והאידוי האינטנסיבי גורם להתגבשות מהירה שלאחריה הרוח מכסה את גבישי המלח בחול.
דבר זה גורם לשינויים בצבע האגם ללא הרף.
את האגם חוצה כביש אספלט המוגבה על ידי סוללת עפר, המחבר בין טוזר וקבילי.
עם זאת ניתן גם לחצות את האגם ברכב ואפילו ברגל, אך הדבר מסוכן מאוד מאחר שקרום המלח אינו תמיד יציב.
בחורף שהאגם מלא ניתן לעשות זאת עם סירה.
אוכלוסיות שרידים של תנין מערב-אפריקני נצפו בשט אל-ג'ריד עד תחילת המאה ה-20. פלמינגו ורודים משתמשים בחופי האגם כאתרי קינון באביב.
"שחרר אותי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת נועה קירל, הראפר פלד והצמד המוזיקלי דולי ופן.
הוא יצא לאור ב-28 ביוני 2022, על ידי חברת התקליטים די-מיוזיק.
נכתב על ידי פלד, אבי אוחיון, מתן דרור ודולי ופן, שגם הפיקו אותו.
נכון לינואר 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-2.5 מיליון צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם28 ביוני 2022הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתדי-מיוזיק
שחרית היא התנחלות בגוש מערבא שבמערב השומרון, מערבית לברוכין וצפון-מזרחית לעלי זהב, דרומית ובסמוך לכביש חוצה שומרון.
היישוב בנוי סביב קבר שייח' הקרוי "שייח' צבח".
שם היישוב "שחרית" נגזר משמו של השייח' (צבאח בערבית הוא בוקר, שחר).
ניסיונות להקים מאחז נעשו במשך השנים במקום, ואחד מהם פונה ב-2003.
ב-2014 הוקמה במקום חווה חקלאית יהודית.
באוגוסט 2018 אושרה על ידי שר הביטחון וועדת משנה לרישוי של המועצה העליונה לתכנון ובנייה בקשת היתר בניה לצורך חקלאות שהוגשה על ידי מועצה אזורית שומרון.
בפברואר 2020 הורה ראש הממשלה בנימין נתניהו לחבר את המאחז לרשת החשמל.
ב-13 בפברואר 2023 החליט הקבינט המדיני ביטחוני להכשיר את היישוב, לצד שמונה מאחזים נוספים.
ב־29 באוקטובר 2023 אלוף פיקוד המרכז יהודה פוקס חתם על צו המעניק ליישוב מעמד רשמי.
הוצע להקים במרכז היישוב קריית חינוך וטיפול לבעלי צרכים מיוחדים.
שחריאר רחימוב (באזרית: Şəhriyar Rəhimov; 6 באפריל 1989 – 25 באוגוסט 2023) היה כדורגלן אזרי ששיחק בעמדת המגן השמאלי בנבחרת אזרבייג'ן ובמספר קבוצות מליגת העל האזרית.
רחימוב שיחק בקבוצות אינטר באקו, קרוואן, AZAL, רוואן באקו, קפאז וסבאיל מליגת העל האזרית.
ב-29 ביולי 2020 חתם רחימוב בזירה מליגת העל האזרית.
ב-1 ביולי 2021 חתם רחימוב פעם נוספת בסבאיל מליגת העל האזרית.
ב-15 בפברואר 2022 פרש מכדורגל.
ב-23 במרץ 2018 ערך רחימוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אזרבייג'ן, בהפסד 1-0 לנבחרת בלארוס במשחק ידידות.
ב-25 באוגוסט 2023 מת רחימוב ממחלת הסרטן.
שחרור סרביה, אלבניה ומונטנגרו הייתה פעולה צבאית בבלקן בשבועות האחרונים של מלחמת העולם הראשונה.
בין 29 בספטמבר להסכם שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918, צבא בעלות הברית של המזרח שחרר את שלוש המדינות הללו מכיבוש מעצמות המרכז.
לאחר הצלחה הגנתית יוצאת דופן נגד האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1914, סרביה הובסה במהירות על ידי כוחות מעצמות המרכז משולבים לאחר שבולגריה הכריזה מלחמה באוקטובר 1915. שרידי הצבא המלכותי הסרבי נסוגו לנמלים האלבניים הכבושים באיטליה, דוראצו וואלונה, שם ביצעו כוחות צי מדינות ההסכמה פינוי ימי, בתחילה בעיקר לאי היווני היוני קורפו.
כמו כן, באוקטובר 1915 הגיעו גורמים מתקדמים של כוח משלחת צרפתי ובריטי דרך הים לסלוניקי שבמקדוניה היוונית.
כך מצאה את עצמה יוון הנייטרלית נמשכת יותר ויותר למלחמה.
התקפות מדינות ההסכמה בחזית המקדונית לא היו יעילות עד לספטמבר 1918, כאשר מתקפת ורדאר גברה בפתאומיות על הגנת הכוחות הבולגרים ומעצמות המרכז החל מקרב דוברו פולה ב-15 בספטמבר.
בסוף ספטמבר הכה מרד את הצבא הבולגרי, שרצונו להילחם מוצה.
כוחות מדינות ההסכמה התקדמו במהירות לתוך ורדאר מקדוניה.
ב-29 בספטמבר, כוחות סרביים וצרפתים שחררו את סקופיה, שנודעה אז בשם Uskub, כאשר בולגריה נכנעה.
שביתת הנשק הבולגרית אפשרה למדינות ההסכמה גישה ללא התנגדות למסילות הברזל הבולגריות וחייבה את בולגריה לגרש כוחות אחרים של מעצמות המרכז.
זה גרם לקריסה מכרעת של מעצמות המרכז בכל החזיתות ולסיום מהיר באופן בלתי צפוי למלחמה הרחבה יותר.
כוחות גרמנים ואוסטרו-הונגריים במדינות הבלקן, ובהם הארמייה ה-11 בסרביה, הקורפוס ה-19 באלבניה ויחידות קטנות תומכות בבולגריה, ברחו צפונה לכיוון הונגריה בתבוסה או נסיגה כפויה בהרבה וחשופים.
ללא כוחות של מעצמות המרכז שנותרו בין הכוחות היווניים והבריטיים לבין קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית סיכמה שביתת נשק ב-30 באוקטובר.
שחרור בלגרד ב-1 בנובמבר, תוך איום בפלישה של סרבים וצרפתים כמעט ללא התנגדות להונגריה, בשילוב עם מרידות אתניות מקומיות ומרד צבאי גובר, סייעו לאלץ את אוסטריה-הונגריה לשביתת נשק ב-3 בנובמבר.
ב-10 בנובמבר דחתה רומניה את חוזה בוקרשט ונכנסה מחדש למלחמה.
לבדה ומתמודדת עם תבוסה ודאית קרובה, גרמניה הסכימה לשביתת נשק ב-11 בנובמבר.
כוחות מדינות ההסכמה התקדמו לארבעה כיוונים.
במרכז התקדמו צפונה הארמייה הסרבית הראשונה בפיקודו של פטר בויוביץ' וחלק מהארמייה הצרפתית בפיקודו של פול פרוספר אנרי.
הכוחות הגרמניים לא הצליחו להתארגן מחדש ולבלום את ההתקדמות הזו בניש.
וראניה שוחררה ב-5 באוקטובר, ניש ב-11 באוקטובר וובלגרד ב-1 בנובמבר.
כאן, הצבא הסרבי נעצר, כאשר מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים הוכרזה ב-29 באוקטובר 1918 על רקע הקריסה הקרובה של אוסטריה-הונגריה.
הארמייה הסרבית השנייה בפיקודו של סטפה סטפנוביץ', עם כוחות צרפתים, התקדמה צפון מערבה לעבר קוסובו.
פרישטינה שוחררה על ידי הדיוויזיה הקולוניאלית הצרפתית ה-11 ב-10 באוקטובר, ופץ' ב-17 באוקטובר.
עד 3 בנובמבר, הכוחות הגיעו לגבול עם בוסניה והרצגובינה.
קולונל דרגוטין מילוטינוביץ' הוביל כוח סרבי, "החיילות הסקוטאריים" (לימים "החיילים האדריאטים"), צפון מערבה דרך אלבניה במטרה לשחרר את מונטנגרו.
כוח זה הגיע לפודגוריצה ב-31 באוקטובר כדי למצוא את מונטנגרו שכבר שוחררה על ידי כוחות חצי-צבאיים מקומיים.
לאחר התכתשות אחרונה, כוח הכיבוש האוסטרו-הונגרי פינה את מונטנגרו ב-4 בנובמבר.
באלבניה נסוג הקורפוס ה-19 האוסטרו-הונגרי בפיקודו של קרל פון פלאנצר-באלטין ביבשה כדי להימנע מכיתור.
למדינות ההסכמה הייתה שליטה איתנה בים האדריאטי, כפי שהוכח בהפצצת בעלות הברית על דוראס ב-2 באוקטובר.
הקורפוס ה-16 האיטלקי (CSIO) והדיוויזיה הצרפתית ה-57 התקדמו צפונה, ושחררו את בראט ב-1 באוקטובר, את דורס ב-16 באוקטובר ואת שקודרה ב-30 באוקטובר.
ממזרח נכנסו הדיוויזיה הקולוניאלית הצרפתית ה-11, הדיוויזיה הצרפתית ה-30, הדיוויזיה האיטלקית ה-35 והדיוויזיות היווניות השלישית והרביעית, ושחררו את אלבסן ב-8 באוקטובר.
לאחר שהגיעו לקוטור, נכנעו הכוחות האוסטרו-הונגרים ב-3 בנובמבר.
לאחר הכניעה של בולגריה, שלוש דיוויזיות צרפתיות, אחת יוונית ואחת בריטית, ה-26, שנקראו יחד "ארמיית הדנובה" בפיקודו של אנרי מתייה ברטלו, התקדמה ללא התנגדות תחת תנאי שביתת הנשק דרך בולגריה ברכבות לכיוון רומניה.
עד סוף אוקטובר הם הגיעו לרוסה, פלבן ולווליקו טרנובו.
התקדמותם הניעה את רומניה להיכנס שוב למלחמה ב-10 בנובמבר, כאשר צבא זה חצה את הדנובה בסבישטוב, ג'יורג'יו וניקופול.
כאשר הבולגרים יצאו מהמלחמה, לא נותרו כוחות של מעצמות המרכז לחסום התקדמות של מדינות ההסכמה לאיסטנבול.
כוחות מדינות ההסכמה הגיעו למקרי, 30 ק"מ מהגבול הטורקי, ב-28 באוקטובר.
האימפריה העות'מאנית נכנעה יומיים לאחר מכן.
עם התמוטטותן של בולגריה, טורקיה ואוסטריה-הונגריה, נוצרו יריבויות בין בעלות ברית ממדינות ההסכמה.
איטליה וסרביה התעמתו על רקע ההשפעה באלבניה ועל הבעיה האדריאטית.
במונטנגרו פרצה מלחמת אזרחים בין תומכי הקונפדרציה עם סרביה בתמיכת איטליה (הירוקים) לבין תומכי איחוד מלא עם סרביה (לבנים).
סרביה ורומניה חלקו על אזור באנאט, מה שהוביל את צרפת לפרוס שומרי שלום בבאנאט עד שהגבולות נקבעו ב-10 בספטמבר 1919 בחוזה סן-ז'רמן.
שטאבשף היה תואר ודרגה חצי-צבאית באס אה (SA), לוחמי הסער הסמי-צבאיים הקשורים למפלגה הנאצית.
זו הייתה דרגה ותפקיד שמילא ראש המבצעים של האס אה.
הדרגה הייתה שווה ערך לדרגת גנרל-אוברסט בצבא הגרמני ולגנרל בצבא ארצות הברית.
התואר 'שטאבשף', עדיין לא דרגה, נוצר ב-1929 כדי לסייע לאוברסטר אס אה פיהרר (מנהיג האס אה העליון) עם ניהול הארגון הצומח במהירות.
אוטו ואגנר החזיק בתפקיד תחת אוברסטה אס אה פיהרר פרנץ פפר פון סלומון בין השנים 1928 ל-1930, ולמעשה עמד בראש האס אה מקבלתו של היטלר את התואר אוברסטה אס אה פיהרר באוגוסט עד שארנסט רהם החליף אותו בינואר 1931.
דרגת האס אה בפועל של שטאבשף נוצרה על ידי רהם עבורו בשנת 1933 לאחר שהיטלר הפך לקנצלר.
למרות שהיטלר הפך למפקד העליון של האס אה ב-1930, הניהול השוטף של הארגון הושאר בידי הרמטכ"ל.
כך, האנשים שהחזיקו בדרגת שטאבשף לאחר 1930 היו המנהיגים האמיתיים של האס אה.
התואר של שטאבשף הוחזק על ידי ארבעה אנשים שונים בין השנים 1929 ו-1945 והיה, פרט למקרה הראשון של הירושה, בירושה עקב מותו של קודמו.
קציני האס אה הבאים החזיקו בדרגת שטאבשף:
סמל מוקדם של שטאבשף היה מורכב מטלאי עלה אלון שנלבש על צווארון מדי האס אה.
עדויות צילומיות מציגות את ארנסט רהם עונד סמל כזה בימיו הראשונים כראש המטה של האס אה.
ככל שסמכותו של רהם התגברה, כך גם סמליו גדלו ובאמצע 1931 עדויות צילומיות מראות אותו עונד כוכב עטור זר שעוצב בדומה לצווארון גנרל בוליביאני, בשל ניסיונו הצבאי הקודם של רהם כיועץ צבאי בבוליביה.
לאחר 1933, הסמל של שטאבשף היה מורכב מדוגמת "רומחים מוצלבים", ומסביבו חצי עיגול עלי אלון.
לאחר 1934, הסמל הוחלף לתבנית שלושה עלי אלון מוקפים בדומה לסמל דרגת האס אס של רייכספיהרר אס אס.
עם נפילת גרמניה הנאצית, האס אה חדל מלהתקיים ואיתו דרגת שטאבשף.
דרגה זוטרהאוברגרופנפיהרר דרגות האס אהשטאבשף דרגה בכירהאוברסטר אס אה פיהרר
שחרן הוא סוג של עקרב ממשפחת העקצניים.
הוא נפוץ ברחבי אפריקה, למעט רוב מדבר סהרה.
מינים בסוג זה מצויים גם במזרח התיכון, בחצי האי ערב, בדרום מזרח טורקיה, בעיראק, באיראן, באפגניסטן, בפקיסטן, בהודו, בנפאל נפאל, באיי כף ורדה ובסרי לנקה.
הסוג הוצג בשנת 1908 על ידי AA Birula, במקור כתת--סוג של הסוג Buthus.
הוא הועלה לדרגת סוג על ידי F.
קובאריק, דוחות חלוקה זו ומכירות בסוג יחיד ולא מחולק של השחרן.
ההבדלים המפרידים בין הסוג Mesobuthus הקרוב לשחרן הם עדינים מאוד, ומינים לעיתים קרובות שויכו באופן שגוי בין שני הסוגים.
התוכן של סוג זה עשוי להשתנות, בהתאם לסמכות.
השחרנים הם בדרך כלל עקרבים בגודל בינוני, באורך כולל של ; המינים הקטנים ביותר הם כ-, בעוד שהמין הגדול ביותר מגיע לאורך .
השחרנים שייכים למיני העקרבים הצבעוניים ביותר.
צבע הבסיס נע בין צהוב בהיר לשחור, כאשר רוב המינים צבועים בגוונים חומים או אדמדמים.
מינים רבים מעוטרים בכתמי צבע או פסים, במיוחד על המזוסומה.
הצבע עשוי להשתנות במידה ניכרת בין מאותו מין או בין אוכלוסיות אזוריות.
לשחרנים מבנה גוף טיפוסי של עקצניים, עם כלות פדיפלפ גסות ומטזומה מעובה במידה בינונית.
השלפוחית בולבוסה וגדולה באופן יחסי אצל מינים מסוימים.
הצפלותורקס והמזוסומה מראים גרנולציה ברורה אצל רוב המינים, חלקם בעלי שעירות חזקה.
הטרגיטים של המזוסומה נושאים שלושה קארינה (רכסים) אורכיים ברורים.
כמו אצל העקצניים האחרים, הארס בקרב לפחות חלק מהמינים של השחרן חזק יחסית, ויכול להיות בעל חשיבות רפואית לבני אדם.
העקרב האדום ההודי, Hottentotta tamulus, גרם ככל הנראה למקרי מוות בבני אדם כתוצאה מתופעות קרדיווסקולריות וריאתיות של שכרות והוא נחשב למין העקרבים הקטלני ביותר בעולם.
קלבר ואחרים (1999) דיווחו על הרעלה על ידי לפחות ארבעה מינים אחרים כגורמת לתסמינים משמעותיים קלינית.
רוב המינים חיים בסביבות צחיחות למחצה עד לחות, ערבות, סוואנה ומיוערות.
חלקם מגיעים לגבהים טופוגרפיים ניכרים, כמו למשל בהרי האטלס, הרי הזגרוס או בהינדוקוש .
בשל מראם הצבעוני יחסית, מיני השחרן מוחזקים ומגודלים לעיתים קרובות בשבי.
וכמו מינים ארסיים אחרים, החזקת מינים אלה בשבי מומלצת רק לאנשים מנוסים.
שחרר את הנסיכה הוא סרט ישראלי מ-1999. הסרט היה מועמד לפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
"שחרר את הנסיכה" היא תוכנית טלוויזיה מצליחה המהווה שעשועון עתיר רייטינג, התפאורה בו דמוית מרתף ובו נסיכה כלואה, שעל המתחרים לנסות להציל אותה.
הגבולות בין השעשועון למציאות מטשטשים כאשר שכטר, מנחה התוכנית מקבל טלפון מבחורה ותובעת אותו לשחרר את הנסיכה, וכך הוא נשאב אל תוך המשחק שלה.
שחקןתפקיד לי את גליק מונה אילן גנני איזי מעיין קרת אלינור מאור כהן רובי דורי נאומנקו סיגל אריה צ'רנר לאון שמעון מימרן ברנס דרור טפליצקי גיורא שרגא הרפז דוגה
שחרורית חומת-ראש (שם מדעי: Molothrus ater) היא ציפור שיר קטנה ממשפחת הפזאיים, טפילת תטולה הנפוצה באמריקה הצפונית, הממוזגת והסובטרופית.
זהו מין יציב בחלקים הדרומיים של אזור תפוצתו; אך האוכלוסיות הצפוניות נודדות לדרום ארצות הברית ולמקסיקו בחורף, וחוזרות לאתרי הקינון שלהן בקיץ בסביבות מרץ או אפריל.
השחרורית חומת-הראש תוארה על ידי החוקר הצרפתי ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון בשנת 1775 בספרו "Histoire Naturelle des Oiseaux" מפרט שנאסף באזור הקרוליינות של היום.
הציפור אוירה ביד גם בלוח שחרט פרנסואה-ניקולאס מרטינה ב-"Planches Enluminées D'Histoire Naturelle", אשר הופק תחת פיקוחו של אדמה-לואי דאובנטון כדי ללוות את הטקסט של בופון.
לא כיתוב הלוח ולא תיאורו של בופון נכללו בתיאור השם המדעי, אך בשנת 1783, חוקר הטבע ההולנדי פיטר בודארט טבע את השם המדעי Oriolus ater בקטלוג שלו של "Planches Enluminées".
השחרורית חומת-הראש ממוקמת כיום בסוג Molothrus שהוצג על ידי חוקר הטבע האנגלי ויליאם סווינסון בשנת 1832 כשמין זה משמש כמין הטיפוסי של הסוג.
שם הסוג מגיע מיוונית עתיקה מהמילים mōlos שמשמעותה "מאבק" או "קרב" ו-thrōskō שמשמעותה "להוליד" או "להפרות".
שם המין בספציפי ater הוא מילה בלטינית שפירושה "שחור עמום".
השם האנגלי "cowbird", שתועד לראשונה בשנת 1839, מתייחס לכך שמין זה נצפה לעיתים קרובות ליד בקר.
גרינל, 1909 – פנים מערב קנדה ומערב ארצות הברית
גמלין, 1789) - חוף אלסקה, קנדה, ארצות הברית וצפון מערב מקסיקו
בודארט, 1783) – דרום מזרח קנדה, מזרח ומרכז ארצות הברית וצפון מזרח מקסיקו
השחרורית חומת-הראש אופיינית לבני משפחתה בצורתה הכללית, אך היא מאופיינת בראשה ובמקורה דמויי הפרוש ובגודלה הקטן יותר.
הזכר הבוגר בצבע שחור בוהק עם ראש חום.
הנקבה הבוגרת מעט קטנה יותר ובעלת גוון אפור עמום עם גרון חיוור ופספוס דק מאוד בחלקה התחתון.
אורכם הכולל הוא 16–22 ומוטת הכנפיים הממוצעת היא 36 ס"מ.
מסת הגוף יכולה לנוע בין 30–60 גרם, כאשר ממוצע הנקבות הוא38.8 גרם לעומת ממוצע של 49 גרם אצל הזכרים.
המין חי באזורים פתוחים או פתוחים למחצה, ולעיתים קרובות נע בלהקות, לעיתים מעורבבות עם שחרוריות אדומות-כנף (במיוחד באביב) ודרורנים זהובים (במיוחד בסתיו), כמו גם Quiscalas quiscula או זרזירים מצויים.
השחרוריות תרות אחר מזון על הקרקע, ולעיתים קרובות עוקבות אחר חיות רועות כמו סוסים ובקר כדי לתפוס חרקים שמעופפים בגלל מעבר בעלי חיים גדולים יותר.
הן אוכלות בעיקר זרעים, חרקים ולעיתים רחוקות פירות יער.
לפני ההתיישבות האירופית, השחרוריות חומות-הראש עקבו אחר עדרי ביזונים אמריקאים ברחבי הערבות.
אוכלוסייתן התרחבה עם ביעור אזורים מיוערים והכנסת חיות מרעה חדשות על ידי מתיישבים ברחבי צפון אמריקה.
כיום ניתן לצפות בהן אף במתקני האכלה לציפורים.
בשנת 2012, השחרוריות חומות-הראש בצפון-מערב מחוז ריברסייד בקליפורניה נמצאו חיוביות לנגיף מערב הנילוס.
השחרורית חומת-הראש היא טפילת תטולה; היא נוהגת להטיל את ביציה בקיניהן של ציפורי שיר קטנות אחרות, בייחוד כאלו הבונות קינים בצורת כוס.
ביצי השחרורית תועדו בקיניהן של לפחות 220 מינים פונדקאים, כולל אצל קוליבריים ודורסי יום; ולמעלה מ-140 מינים של הורים מאמצים ידועים ככאלו שהצליחו לגדל צאצא מאומץ של השחרורית.
ההורה הפונדקאי מאכיל את הצאצא המאומץ על חשבון צאצאיו האמיתיים.
נקבות שחרורית חומת-ראש מסוגלות להטיל עד כ-40 ביצים בעונה.
מינים פונדקאים מסוימים, כמו פרושית הבית (Haemorhous mexicanus), מאכילים את צאצאיהם בתזונה צמחית.
תזונה זו אינה מתאימה לגוזלי השחרורית, כלומר מעטים שורדים עד לפריחה מהקן.
גידול בהצלחה של שחרורית עלול לגבות מחיר מההורה המאמץ.
אצל הסבכון החכלילי, קינים שנטפלו בידי שחרוריות הראו אחוזי טריפה גבוהים יותר, כנראה בשל קריאות הגוזלים החזקות, אך כנראה גם בשל כך שקינים בעלי סבירות גבוהה לטפילות יהיו בעלי סבירות גבוהה לטריפה.
בניגוד לקוקייה האירופית, השחרורית חומת-הראש אינה מחולקת לשושלות המפתחות התמחות לחקיינות ביצים של מין פונדקאי מסוים.
מיני פונדקאים מבחינים לעיתים בביצת השחרורית, כאשר פונדקאים שונים מגיבים לביצה בדרכים שונות.
חלקם, כמו הברחשית הכחלחלה, נוטשים את הקן שלהם, ומאבדים גם את ביציהם.
אחרים, כמו הסבכון הצהוב (Setophaga petechia), קוברים את הביצה הזרה מתחת לחומר הקן, שם היא מתה.
הדשוש החום (Toxostoma rufum) מסלק פיזית את הביצה מהקן.
ניסויים עם הימימן האמריקני (Dumetella carolinensis), פונדקאי ידוע של השחרורית, הראו שמין זה דוחה ביצי שחרוריות ביותר מ-95% מהמקרים.
עבור מין זה, עלות קבלת ביצי שחרוריות (כלומר, אובדן הביצים או הגוזלים שלהם עקב רעב או פעולות הגוזל הטפיל) הייתה גבוהה בהרבה מעלות דחיית הביצים הללו (כלומר, כאשר הפונדקאי עלול לפלוט את ביצתו שלו בטעות).
גוזלי שחרורית חומת-ראש גם מגורשים לעיתים מהקן.
גוזלים של מינים מארחים עשויים לשנות את התנהגותם בתגובה לנוכחות גוזל שחרורית.
גוזלי גיבתונית רוננת (Melospiza melodia) בקינים מוטפלים משנים את קולותיהם בתדירות ובמשרעת כך שהם דומים לאלו שך גוזלי השחרורית, וגוזלים אלה נוטים להיות מוזנים בתדירות שווה כמו גוזלים בקינים שאינם מוטפלים.
נראה כי השחרוריות בודקות מעת לעת את ביציהן וצאצאיהן גם לאחר ההטלה.
סילוק הביצה הטפילית עלולה לעורר תגובת נקמה המכונה "התנהגות מאפיונרית".
על פי מחקר אחד, השחרורית חזרה לבזוז את הקינים של מגוון מיני פונדקאים ב-56% מהמקרים, כאשר ביצתה סולקה.
בנוסף, השחרורית גם הרסה קינים כדי להכריח את הפונדקאים לבנות חדשים.
לאחר מכן, השחרוריות הטילו את ביציהן בקינים החדשים ב-85% מהמקרים.
שחרוריות צעירות אינן חשופות למידע חזותי ושמיעתי טיפוסי למין כמו מינים אחרים.
למרות זאת, הן מסוגלות לפתח התנהגויות שירה, חברתיות ורבייה טיפוסיות למין.
מוחם של השחרוריות מתוכנת להגיב לקולות של שחרוריות אחרות, מה שמאפשר לצעירים למצוא ולהצטרף ללהקות מהמינים שלהם.
קולות אלה עקביים בכל אוכלוסיות השחרוריות, ומשמשים כמעין סיסמה לזיהוי מין.
אם שחרורית צעירה אינה נחשפת לקולות "סיסמה" אלה עד גיל מסוים, היא עלולה לסגל קריאות של המין המארח.
התנהגויות חברתיות של זכרי השחרורית חומת-הראש כוללות קרבות שירה אגרסיביים ותחרותיים עם זכרים אחרים, קשרים זוגיים ומונוגמיה עם נקבות.
על ידי מניפולציה של נתונים דמוגרפיים כך שלצעירים הייתה גישה רק לנקבות, זכרים צעירים פיתחו התנהגות חברתית לא טיפוסית; הם לא השתתפו בהתנהגות חברתית אופיינית עם זכרים אחרים, לא יצרו קשרים עם נקבות, והיו מופקרים מינית.
ממצא זה מדגים גמישות רבה בהתנהגותן של השחרוריות, ושהסביבה החברתית חשובה ביותר בבניית התנהגותן.
זכרים בוגרים ששוכנו עם צעירים הראו הצלחה רבייתית גדולה יותר בהשוואה לזכרים בוגרים ששוכנו עם זכרים בוגרים אחרים.
מגורים בסמוך לזכרים צעירים חידדו את כישורי הרבייה של הזכרים הבוגרים בכך שסיפקו להם סביבה חברתית מורכבת יותר.
ממצא זה נחקר עוד יותר על ידי השוואת ההתנהגויות והצלחת הרבייה של זכרים שנחשפו ללהקה דינמית, המורכבת מפרטים משתנים, עם זכרים שנחשפו לקבוצה סטטית של פרטים.
לפרטים שנשארו באותה קבוצה (כלומר, להקה סטטית) היה קשר יציב וצפוי בין התנהגות חברתית להצלחת הרבייה; הזכרים ששרו לעיתים קרובות לנקבות חוו את הצלחת הרבייה הגדולה ביותר.
לזכרים הבוגרים שנחשפו לסט משתנה של פרטים חדשים (כלומר, להקה דינמית) היה קשר בלתי צפוי בין משתנים חברתיים להצלחת הרבייה; זכרים אלה הצליחו להזדווג באמצעות מגוון גדול בהרבה של אסטרטגיות חברתיות.
לזכרים שחיו בלהקות סטטיות היו רמות גבוהות של עקביות בהתנהגויותיהם ובהצלחת הרבייה שלהם לאורך שנים מרובות, בעוד שהזכרים בלהקות דינמיות חוו רמות שונות של דומיננטיות עם זכרים אחרים, רמות שונות של שירה לנקבות ורמות שונות של הצלחה רבייתית.
עם התרחבות אזור תפוצתו והתנהגותו הטפילית, השחרורית חומת-הראש נחשבת לעיתים קרובות למין מזיק.
אנשים נוקטים לעיתים בתוכניות הדברה של שחרוריות, במטרה להגן על מינים המושפעים לרעה מטפילות התטולה של המין.
מחקר על קיני ויראו חום-עין (Vireo bellii) הדגיש מגבלה פוטנציאלית של תוכניות הדברה אלו, והראה כי סילוק שחרוריות מאתר עלולה ליצור תוצאה לא מכוונת של הגדלת הצלחת הרבייה של השחרוריות באתר זה, מכיוון שעם פחות שחרוריות, פחות קינים מוטפלים ננטשים, וכתוצאה מכך הצלחת הקינונים גדולה יותר עבור השחרוריות.
שטוטגרט היא בירת מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה והעיר הגדולה בה, אוכלוסייתה מונה כמעט 600 אלף תושבים ובמטרופולין סביבה מתגוררים כ-5.3 מיליון תושבים.
לשטוטגרט חשיבות היסטורית וכלכלית רבה.
במיוחד ידועה העיר כמרכז של תעשיית הרכב הגרמנית; בעיר זו הוקמו כמה ממפעלי הרכב הראשונים בעולם בהם דיימלר AG (יצרנית מרצדס-בנץ) ופורשה, ובה הם פועלים גם כיום.
שטוטגרט ממוקמת בחלק הדרום-מערבי של גרמניה, כ-75 ק"מ מהגבול עם צרפת ו-120 ק"מ שווייץ.
העיר שוכנת לגדות הנקר, יובלו של הריין.
בניגוד לערים אחרות בהן עובר הנקר כגון טיבינגן והיידלברג, בהן בנוי מרכז העיר בסמוך לנהר, הרי שבשטוטגרט מרוחק הנהר מהמרכז, הוא אינו מהווה סמל ומרכז תרבותי לעיר וחשיבותו היא בעיקר כלכלית.
הנוף העירוני נשלט על ידי גבעות, כרמים וריאות ירוקות, בנייה לגובה אינה נפוצה כלל.
בעיר שוכנים הפרלמנט ומוסדות הממשלה של באדן-וירטמברג וכן שתי אוניברסיטאות:
אוניברסיטת שטוטגרט, בה לומדים כ-26,457 סטודנטים, והיא אחת מתשע האוניברסיטאות הטכניות המובילות בגרמניה (TU9).
האוניברסיטה פרושה על פני שני קמפוסים נפרדים: ברובע פיינגן (Vaihingen) שבדרום-מערב העיר שוכנת הפקולטות למדעי הטבע וההנדסה במרכז העיר שוכנות יתר הפקולטות.
אוניברסיטת הוהנהיים (Hohenheim) הקטנה יותר, שוכנת בקמפוס בודד בדרום העיר, ובה לומדים כ-9,283 סטודנטים.
זהו המוסד האקדמי העתיק ביותר בשטוטגרט, והוא נוסד ב-1818. אוניברסיטת הוהנהיים מתמקדת בלימודי חקלאות, ביולוגיה וביוטכנולוגיה.
בנוסף פועלות בעיר 7 מכללות, בהן לומדים כ-17,913 סטודנטים נוספים.
בעיר 42 מוזיאונים ובית אופרה יוקרתי הנחשב לאחד הטובים בגרמניה.
את העיר משרת נמל התעופה שטוטגרט הנמצא במרחק של כ-13 קילומטרים ממרכזה.
אחרי פרנקפורט, שטוטגרט היא העיר הרב-תרבותית ביותר בגרמניה, כאשר קרוב ל-40 אחוזים מתושביה רקע הגירתי.
שטוטגרט ידועה ברחבי גרמניה בזכות השילוב המוצלח יחסית של הזרים בחיי העיר ובזכות היחסים הטובים בין הגרמנים והזרים.
המתחים הבין-עדתיים הצצים לעיתים בברלין ובהמבורג כמעט ואינם קיימים בשטוטגרט.
אף על פי שרבים מתושבי מדינת באדן-וירטמברג הם קתולים, הרי שבשטוטגרט הם מהווים כרבע מהאוכלוסייה בלבד, בעוד הפרוטסטנטים מהווים כמעט שליש.
איכות החיים בשטוטגרט היא מהגבוהות בגרמניה, ומבין עריה הגדולות של גרמניה שנייה רק למינכן.
גם יוקר המחיה בעיר גבוה, ושכר הדירה הממוצע למ"ר בעיר גדול ב-40 אחוז מזה שבברלין, למשל.
לעיר שטוטגרט יש קבוצת כדורגל המשחקת בבונדסליגה הנקראת מועדון ספורט שטוטגרט.
הקבוצה זכתה בעברה חמש פעמים באליפות גרמניה בשנים 1952, 1950, 1984, 1992 ו-2007. בנוסף, פועלת בעיר קבוצת כדורגל נוספת בשם שטוטגרט קיקרס שמשחקת (נכון ל-2020) בליגה החמישית בגרמניה.
שטוטגרט קיקרס שיחקה בעברה בבונדסליגה אך למשך עונות בודדות בלבד.
בספטמבר 2015 אירחה שטוטגרט את אליפות העולם בהתעמלות אמנותית.
שטאזי Stasi היה כינויה של המשטרה החשאית וגוף הריגול העיקרי של גרמניה המזרחית.
שמו הרשמי המלא של הארגון "Ministerium für Staatssicherheit" (בתרגום חופשי: "המשרד לביטחון המדינה") קוצר בלשון הדיבור לכינוי "שטאזי", קיצור של "Staatssicherheit" (ביטחון המדינה).
מפקדת השטאזי שכנה בבניין מרכזי במזרח ברלין באזור ליכטנברג, ובכמה משרדים קטנים נוספים ברחבי המדינה.
בזמנו נחשב השטאזי לאחד מארגוני הביון הטובים ביותר בעולם.
סיסמתו הייתה "Schild und Schwert der Partei" ("המגן והחרב של המפלגה").
לפני תחילת השימוש במונח "שטאזי" כונתה המשטרה החשאית "שירות ביטחון המדינה", אך שם זה הזכיר את "שירות הביטחון" של הנאצים, ה-אס דה.
אחד מתפקידיו העיקריים היה ריגול על האוכלוסייה וסיכול ביון אויב, באמצעות רשת נרחבת של מלשינים ומודיעים.
מספר הסוכנים בארגון ביחס לגודל האוכלוסייה היה חסר תקדים: סוכן אחד על כל 200 אזרחים.
בנוסף, פעל השטאזי נגד האופוזיציה באמצעים שונים.
מינהל הביון הכללי של השטאזי היה אחראי לריגול וניהול מבצעים חשאיים במדינות זרות.
בתקופת מרקוס וולף, שניהל את המחלקה, נודעה המחלקה במוניטין שלה כאחת מסוכנויות המודיעין היעילות ביותר בתקופת המלחמה הקרה.
מספר קציני שטאזי נשפטו על פשעיהם לאחר 1990. לאחר איחוד גרמניה, תיקי החקירה והפיקוח של השטאזי נחשפו לקהל הרחב.
כיום תיקים אלה נמצאים באחריות הנציב הפדרלי לרישומי השטאזי.
השטאזי נוסד ב-8 בפברואר 1950. וילהלם צייסר כיהן כשר לביטחון המדינה הראשון של גרמניה המזרחית, עם אריך מילקה כסגנו.
צייסר ניסה להביא להדחתו של מזכ"ל המפלגה ולטר אולבריכט לאחר המרד המזרח-גרמני ביוני 1953 אך במקום זאת הודח בעצמו והוחלף על ידי ארנסט וולוובר שהתפטר ב-1957 לאחר שהתעמת עם אולבריכט ועם אריך הונקר והוא הוחלף על ידי סגנו, אריך מילקה.
ב-1957 היה מרקוס וולף לראש מינהל הביון הכללי (Hauptverwaltung Aufklärung, HVA), סוכנות הביון של גרמניה המזרחית ומחלקה בשטאזי.
כראש המודיעין, וולף הצליח רבות בהחדרת מרגלים לממשלה ולחוגים העסקיים והפוליטיים של גרמניה המערבית.
המקרה המשפיע ביותר הוא זה של גונתר גיום, שסייע בהדחתו של קנצלר גרמניה המערבית וילי ברנדט במאי 1974. ב-1986 פרש וולף והוחלף על ידי ורנר גרוסמן.
הסובייטי, עמו הוא פעל בשיתוף פעולה הדוק בשנות המלחמה הקרה להחדרת מרגלים וסוכנים למדינות אירופה ובעיקר לגרמניה המערבית.
בגרמניה המזרחית עצמה פעל הארגון לאיתורם והענשתם של החותרים תחת השלטון, פוליטיקאים, עיתונאים ואנשי רוח.
הוא פיתח רשת של מודיעים שהעבירו מידע על מכריהם.
על פי הערכות, העסיק השטאזי יותר מ-90 אלף שכירים ו-300 אלף מודיעים ערב קריסתה של גרמניה המזרחית.
שיטת הפעולה הנפוצה ביותר של השטאזי הייתה שימוש במודיעים ובסוכנים כדי להפיץ שמועות אשר ידביקו רבב בחייהם ובמוניטין של האזרחים.
למשל, כומר אשר היה מטיף לערכים שלא היו מקובלים על המשטר, סומן על ידי השטאזי, שדאגו לפברק מכתב אהבה אל הכומר ממאהבת לכאורה, המספר על יחסים אסורים.
כך, הקהילה איבדה אמון באותו כומר, ובן רגע הוא איבד את מעמדו ותפקידו.
הם אף החלו לקרוע מסמכים ביד, משכשלו המגרסות תחת העומס.
עשרות אלפי שקים עמוסים בפיסות נייר הוסתרו בחופזה, אך נמצאו עד מהרה, ובשנת 1995 שכרה ממשלת גרמניה חברה מומחית לשחזור מסמכים.
ובעקבות חקיקה של ממשלת גרמניה המאוחדת, נפתחו מסמכים אלו בהדרגה לעיון הציבור, ואנשים רבים פנו בעניין לקריאת התיק המודיעיני אודותיהם שהועברו לאחריות הנציב הפדרלי לענייני רישומי השטאזי.
אף שהשטאזי זכתה לעצמאות במידה רבה תחת הנהגתו של אריך מילקה מאז 1957, עד 1990 הק.ג.ב.
הסובייטי המשיך להחזיק בקציני קישור בכל אחד משמונת המינהלים של השטאזי, כל אחד מהם החזיק במשרד משלו במתחם השטאזי בברלין, כך גם בכל אחד מ-15 הסניפים המחוזיים של השטאזי ברחבי גרמניה המזרחית.
היחסים בין הארגונים היו כה קרובים שהקג"ב אף הציע לשטאזי להקים בסיסים מבצעיים בלנינגרד ובמוסקבה על מנת לנטר ולעקוב אחר תיירים מגרמניה המזרחית המבקרים בברית המועצות.
בשנת 1978 אריך מילקה אף הרשה לסוכני הקג"ב לפעול בחופשיות בשטחי גרמניה המזרחית.
המשרד לביטחון המדינה הורכב מהמינהלים הבאים:
מינהל 12 - פיקוח על דואר והאזנות טלפוניות
מינהל 2000 - פיקוח על נאמנות הצבא הלאומי (Nationale Volksarmee, NVA)
המינהל לביטחון התעשייה הכבדה והמינהל הראשי לביטחון הכלכלה - הגנה מחבלה וריגול בתחומים אלו
חטיבת ניתוח זבל - איסוף מידע וניתוח אשפה ומזון מערבי חשוד.
גדודי המשמר על שם פליקס דזרז'ינסקי - הכוחות המיוחדים המזוינים של השטאזי שהיו אחראים לאבטחת בכירי מפלגה ומתקני ממשל
מינהל הביון הכללי - סוכנות הביון של גרמניה המזרחית, עסקה באיסוף מודיעין אודות גרמניה המערבית וברית נאט"ו, ריגול וניהול מבצעי חדירה וחתרנות במדינות זרות.
המינהל הראשי למאבק באישים חשודים שנחשדו כבעלי קשרים עם מדינות המערב, המחלקה נהגה לרגל אחר דיפלומטים, תיירים ומבקרים רשמיים ממדינות המערב.
מינהל התיאום הראשי - עסק בתיאום מול סוכנויות המודיעין ושירותי הביטחון הסובייטים
המינהל הראשי לביטחון התקשורת ואבטחת אישים - עסקה באבטחת בכירי המדינה וניהלה את רשת התקשורת הממשלתית.
שטוחלנדיה: רומאנסה רבת-ממדים היא נובלה מאת אדווין אבוט אבוט שנכתבה ב-1884. כסיפורת, שטוחלנדיה נחשבת לסאטירה מז'אנר הפנטזיה, המתארת חיים בעולם מישורי בעל שני ממדים, ובנוסף מותחת ביקורת על ההיררכיה החברתית בחברה הוויקטוריאנית בה חי אבוט.
הספר עודנו פופולרי בקרב מתמטיקאים וסטודנטים הלומדים את המקצוע, בייחוד אלו הלומדים את רעיון הממדים המרובים.
מספר סרטים יצאו בעקבות הסיפור, כולל שני סרטים שונים שיצאו ב-2007.
הסיפור מתאר עולם דו-ממדי שתושביו הם מצולעים המתחלקים לקאסטות שונות בהתאם למספר צלעותיהם.
העיגולים הם בני המעמד הגבוה ביותר, והנשים הן קווים ישרים.
המְסַפֵּר, ריבוע צנוע (קאסטת הריבועים הוא מעמד הג'נטלמנים ואנשי המקצוע בשטוחלנדיה), מספר לקוראים על כמה מן השלכותיהם של החיים בשני ממדים.
הריבוע חולם על ביקור בעולם בעל ממד אחד, בו הוא מנסה לשכנע את שליט הממלכה הבוּר כי אכן קיימים שני ממדים, אך מוצא כי לגרום לשליט החד-ממדי לראות מחוץ לקו הישר האינסופי בו הוא חי, הוא דבר בלתי אפשרי.
לאחר מכן מבקר כדור תלת־ממדי את הריבוע, שאינו מסוגל לתפוס את דבר נפחו של הכדור עד שרואה הוא את חללנדיה (Spaceland, בתרגום חופשי: "ארץ המרחב") במו עיניו.
הכדור מבקר בשטוחלנדיה בתחילת כל אלף שנים, כדי לשלוח מבשר חדש של רעיון הממד השלישי, בתקווה שיתחנכו סוף כל סוף תושבי שטוחלנדיה ויכירו בקיומה של חללנדיה.
מחללנדיה הבטוחה, יכולים הכדור והריבוע להשקיף על העיגולים מנהיגי שטוחלנדיה המספרים בחשאי על ניסיונות קודמים להציג את דבר קיומה של ארץ אחרת, וקובעים שכל מי שיספר שזכה לביקור או להתגלות מארץ כזו גזר דינו יהיה מוות או מעצר (בהתאם לקאסטה שאליה הוא משתייך).
לאחר שמוחו של הריבוע נפתח לממדים חדשים (תרתי משמע), הריבוע מנסה לשכנע את הכדור שקיימים ארבעה ממדים מרחביים, ואולי אף יותר.
הכדור נעלב מעזות השערתו של הריבוע ואיננו יכול לתפוס את רעיון קיומם של ממדים אחרים ומסלק את תלמידו מחללנדיה בבושת פנים.
כעבור זמן מה, חולם הריבוע שהכדור חוזר לבקרו, הפעם כדי להציג בפניו את נקודלנדיה, ארץ הנקודה (Pointland), לה אין ממדים כלל.
הנקודה (תושבה היחיד של הארץ ושליטה) רואה בעצמו את כל היקום, ואינו מעלה על דעתו קיומם של ממדים או יצורים אחרים מלבדו.
הריבוע נכשל לשכנע את הנקודה בקיומם של אלו, משום שהנקודה אינו מכיר בו כלל וסבור שהוא המדבר אל עצמו.
לאחר מכן מתנצל הכדור בפני הריבוע על שכעס עליו, ומסכים שייתכנו עולמות בעלי ארבעה ממדים ואף יותר.
בסופו של הסיפור, הריבוע נכשל בהפצת רעיון שלושת הממדים בשטוחלנדיה.
הוא מושלך למאסר, ומגלה שעם הזמן גם הוא עצמו מתקשה יותר ויותר לדמיין בעיני רוחו צורות תלת-ממדיות.
מועדון ספורט שטוטגרט הוא מועדון ספורט גרמני מהעיר שטוטגרט.
המועדון ידוע בשל קבוצת הכדורגל שלו, המשחקת בבונדסליגה.