tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר הקמת הגטו דנוטה הבריחה אוכל וכסף עבור משפחת פרזמן לגטו ובכך סיכנה את חייהם וחייה.
ארוסה של דנוטה אוולד קלייזינגר שירת לאחר כיבוש פולין כקצין בוורמאכט הגרמני בתחנת הרכבת בוורשה.
בסיועו של אוולד, דנוטה סיפקה ליוז'ק ויוסף קורמרזין תעודות ארי מזויפות ואישורי נהיגה.
לפני התקוממות הגטו והרסו באפריל 1943 יוז'ק פרזמן וחברו יוסף קורמרזין ברחו בעזרת קלייזינגר לצד הארי של העיר.
דנוטה הסתירה אותם בידיעתו ובהסכמתו של ארוסה, הקצין אוולד קלייזינגר, שלושה שבועות בדירתה.
היא גם הצילה את אמו של יוז'ק, שיינה פרזמן.
לאחר מכן יוז'ק ויוסף שהו בבית הוריו של אוולד בווינה.
הם התחזו לעובדים חקלאיים נוצרים פולנים.
המשפחה סיפקה אוכל ומצרכים חיוניים אחרים, והם חיו כבני משפחת קלייזינגר עד סוף המלחמה.
לדנוטה ואוולד קלייזינגר הוענק אות חסיד אומות העולם.
דנווירגה (בדנית: Dannevirke) או דנוורק היא מערכת ביצורים דנית במדינת שלזוויג-הולשטיין בגרמניה.
עבודות עפר הגנתיות ליניאריות חשובות אלו לאורך צוואר חצי האי יוטלנד היו יוזמה של הדנים ב בסביבות 650 לספירה.
בהמשך היא הורחבה פעמים רבות במהלך התקופה הוויקינגית של דנמרק ובשיא ימי הביניים.
הדנווירגה שימש לאחרונה למטרות צבאיות בשנת 1864, במהלך מלחמת שלזוויג השנייה.
הדנווירגה מורכבת מכמה חומות, תעלות ומחסום מפרץ שליי (Schlei-Seesperrwerk).
החומות נמתחות לאורך 30 קילומטרים, ממרכז המסחר הוויקינגי לשעבר של הדבי ליד העיירה על חוף הים הבלטי במזרח ועד לשדות הביצות הנרחבים במערב חצי האי.
אחת החומות (המכונה אוסטרוולדן - Østervolden), בין מפרצוני ו, הגנה על חצי האי .
על פי מקורות כתובים, החלה העבודה על הדנווירגה בהוראת המלך הדני בשנת 808. מחשש לפלישה של הפרנקים, שכבשו את פריזיה הפאגנית במהלך מאה השנים הקודמות ואת בשנים 772–804, החל גודפרד לעבוד על מבנה ענק כדי להגן על ממלכתו, והפריד בין חצי האי יוטלנד לבין הגבול הצפוני של האימפריה הפרנקית.
עם זאת, הדנים היו מסוכסכים גם עם הסקסונים מדרום להדבי בתקופת הברזל הנורדית, ובחפירות ארכאולוגיות אחרונות עולה כי הדנווירגה הוקמה מוקדם הרבה יותר מתקופת שלטונו של המלך גודפרד, בסביבות 500 לספירה וכנראה הרבה לפני כן.
האגדה מספרת כי המלכה הורתה לבנות את הדנווירגה.
היא הייתה אשתו של המלך הראשון המוכר היסטורית של דנמרק, גורם הזקן (שלט בסביבות 936 עד בערך 958).
עם הופעתן של מדינות הלאום באירופה בתחילת המאה ה-19, הפכה הדנווירגה לסמל רב עוצמה עבור דנמרק ולרעיון של עם דני ייחודי ו.
לאורך המאה התשע עשרה נאבקו דנמרק וגרמניה פוליטית וצבאית על השליטה בשטח הידוע בכינויו Sønderjylland או Slesvig על ידי הדנים ושלזוויג על ידי הגרמנים.
שתי מלחמות התנהלו על השליטה בשטח זה, מלחמת שלזוויג הראשונה (1848–1851) ומלחמת שלזוויג השנייה (1864), שבסופה הובסו הדנים והשטח סופח לפרוסיה ולאוסטריה, והפך מאוחר יותר לחלק מגרמניה.
בהקשר עוין זה, מילאה הדנווירגה תפקיד חשוב, בתחילה כמחסום תרבותי נפשי נגד גרמניה, אך עד מהרה גם כביצורים צבאיים, שחוזקו באמצעות הצבת עמדות תותחים ומחפורות בשנת 1850, ושוב בשנת 1861.
בתחילת המאה ה-19 אומצה הדנווירגה ככותרת של כמה כתבי עת לאומיים דניים העוסקים במיוחד בשאלת האוטונומיה הדנית מול גרמניה, והבולטים שבהם פורסמו על ידי ניקולאי גרונטוויג.
בתקופות מוקדמות יותר, הדנווירגה אכן הגדירה גבול תרבותי ולשוני בין פייפים דנים וגרמנים, אך הגבולות התרבותיים והלשוניים נעו בהדרגה צפונה, ובהגיע המאה ה-19 היה האזור עד צפונית מפלנסבורג בעיקר דובר גרמנית, אך נותר חלק מדנמרק.
בחפירות ארכאולוגיות בשנים 1969–1975 נקבע, בעזרת תיארוך באמצעות טבעות עצים, כי המבנה העיקרי של הדנווירגה נבנה בשלושה שלבים בין השנים 737 לספירה ל-968 לספירה, לכן היא בת זמנם של סוללת אופה על הגבול בין ויילס לאנגליה, מבנה הגנתי גדול נוסף משלהי המאה ה-8.
ממחקרים אחרונים עולה כי הדנווירגה לא נבנתה רק, ואפילו לא בעיקר, למטרות צבאיות.
הארכאולוג הנינג הלמות אנדרסן (Henning Hellmuth Andersen) מצא כי בשלב מוקדם הייתה ה"חומה" הראשית מורכבת מתעלה בין שתי סוללות נמוכות.
ההיסטוריון טען כי הקוגרבן (בדנית: Kovirke) מדרום לחומה הראשית מורכב מסוללה המלווה בתעלה בצדה הצפוני, דבר שהיה מביא לתוצאה הפוכה מהתוצאה המבוקשת של ביצורים עבור הדנים.
במקום זאת, הבנייה העיקרית, בשלב המוקדם ביותר שלה, והקוגרבן היו תעלות שיט.
קיומו של קיצור דרך לשיט בין הים הבלטי לים הצפוני דרך השליי במזרח והנהרות ו במערב הוכר זה מכבר, אך היסטוריונים האמינו בעבר כי סירות הועברו בין השליי לטרין כשהן מונחות על גבי בולי עץ.
תיארוך חדש באמצעות פחמן-14 בשנת 2013 העלה כי השלב השני החל בסביבות 500 לספירה, והביצורים המוקדמים עתיקים אף יותר מזה.
תיארוכים קודמים באמצעות פחמן-14 תארכו חלק מהבנייה המוקדמת למחצית השנייה של המאה השביעית, והדנדרוכרונולוגיה מוכיחה גם שהבנייה שנבדקה החלה זמן לא רב לאחר 737, כ-70 שנה לפני שלטונו של המלך גודפרד.
אורכה של הדנווירגה כ-30 קילומטרים, וגובהה נע בין 3.6 ל-6 מטרים.
בימי הביניים, חיזקו את המבנה באמצעות גדר כלונסאות וקירות אבן, והיא שימשה את מלכי דנמרק כנקודת כינוס למסעות צבאיים דניים, כולל סדרת פשיטות צלבניות על הסלאבים בדרום האזור הבלטי.
בפרט, ולדמר הראשון, מלך דנמרק (המכונה "הגדול") מהמאה ה-12 חיזק את חלקי הדנווירגה באמצעות קיר לבנים, שאפשר המשך שימוש צבאי במבנה חשוב אסטרטגי זה.
החלקים המחוזקים של המבנה מכונים כתוצאה מכך בדנית בשם Valdemarsmuren (מילולית: "החומה של ולדמר").
דנווירגה 1 – Hovedvolden ("החומה הראשית"), Nordvolden ("החומה הצפונית"), Østervolden ("החומה המזרחית")
הדנווירגה הראשונה הוקמה בחמישה שלבים, החל מ-650, על פי תיארוך פחמן-14. שלושת השלבים הראשונים היו סוללות אדמה פשוטות, והשלב הרביעי היה גדר כלונסאות עם חזית גזעי עצים כבדים, שנבנה בשנת 737. בשלבים האחרונים חיזקו את גדר הכלונסאות בקיר אבן סביב גדר העץ.
משערים שהעבודה התחילה בתקופת המלך , המשיכה בתקופת המלך , והסתיימה בתקופת המלך על פי הרשומות בשנת 808.
Hovedvolden: מהנחל רידר או (Rheider Au) עד לאגם קטן הקרוי דנווירגה סו (Dannevirke Sø).
זה היה הקטע העיקרי של הדנווירגה.
בגובה 2 מטרים וברוחב 12 מטרים.
Nordvolden: מהגדה הצפון-מזרחית של דנווירגה סו, וצפונה כ-7 קילומטרים.
Østervolden: באורך של כ-3.3 קילומטרים, ומגנה על חצי האי .
מבנה תת-מימי באורך 900 מטרים במפרץ שליי
דנווירגה 2 – Kovirke ("עבודת-פרה") / Kograben ("חפיר-פרה" או "חפיר מחוז")
נבנתה בתקופת המלך גודפרד או בתקופת האראלד הראשון, מלך דנמרק (אם זו העבודה שהוזכרה לאחרונה בתולדות המלוכה של הפרנקים בשנת 808, אז האראלד לא בנה אותה) היא נמתחה מהנחל "רידר או" לאורך כ-7 קילומטרים עד ההתרחבות הדרומית של מפרץ שליי, שהיא כיום אגם המכונה סלקר נור (Selker Noor).
גדר הכלונסאות שלה הייתה בגובה של כ-3 מטרים, והייתה קצת יותר מוצקה מזו שבחומות הראשונות.
חומת האדמה מאחורי גדר הכלונסאות הייתה בגובה של כ-2 מטרים ורוחבה כ-7 מטרים.
הייתה לה חפיר בצורת האות V ברוחב 4 מטרים ובעומק 3 מטרים.
תקופת הבנייה של ביצורים אלו הייתה ארוכה בין 770 ל-970.
Hovedvolden הורחבה, כך שכעת היה גובהה כ-5 מטרים ורוחבה כ-20 מטרים.
Krumvolden נבנתה דרך הנחל "רידר או", וחפפה עם Hovedvolden.
Dobbeltvolden הגנה על צומת דרכים חשוב.
חומה זו מחוברת לרוב עבודות הבנייה ומיוחסת להאראלד הראשון, מלך דנמרק.
ה"כרוניקה של ממלכת דנמרק" (Danmarks Riges Krønike) של ההיסטוריון הדני מוסיף פרט קטן להארכת הדנווירגה באותה תקופה.
"אז זימנה (המלכה) תירה (אשתו של גורם הזקן) דנים מכל אזורי הממלכה להיפגש בגבול ותחת פיקוחה הם בנו חומת אדמה ועץ מסליין (מפרץ שליי) מעל הבורות לטרנה.
הסקנים קיבלו את המערב, קטע מקרלגט לטרנה.
זילנדים ותושבי פונן קיבלו את החלק המזרחי מסליין לקרלגט.
יוטלנדים היו אחראים לאספקה לכל הצבא".
תיאור זה מציב את הרחבת הדנווירגה על ידי תירה זמן מה לפני 940. Forbindelsesvolden הותקפה על ידי הסקסונים של השושלת האוטונית בשנת 974.
דנווירגה 4 – החיזוק מחדש של ה-Hovedvolden ("חומה ראשית"), הסתיים ב-954, ו-Forbindelsevold חדשה נבנתה מ-964 עד 968. משערים שהאראלד הראשון, מלך דנמרק היה אחראי על בנייה זו.
תחת קנוט הרביעי, מלך דנמרק (1080–1086) הייתה דנמרק במלחמה עם האימפריה הגרמנית.
הדנווירגה חוזקה בתחילת המאה ה-12: החפירים הועמקו והסוללות הורמו עוד יותר.
בחלק מה-Hovedvolden נבנתה חומה מסלעי גרניט.
ולדמר הראשון, מלך דנמרק ביצר את שאר חלקי Hovedvolden ב"חומת ולדמר" הידועה, חומה בגובה 7 מטרים של אבנים מחוברים במלט על בסיס של סלעי גרניט, מחוזקת בתומכות ומכוסה אריחים.
זה היה חיזוק מחדש גדול, וללא ספק הרתיע רבים שניסו לשלוח צבא צפונה דרך יוטלנד.
זה היה החיזוק האמיתי האחרון של הסוללות.
מאוחר יותר נבנתה טירת תיראבורג.
הדנווירגה החלה לאבד מחשיבותה במאה ה-14, הן בזכות עלויות איושה והן בפיתוחם של בליסטרות, טרבושה ומכונות מצור דומות.
מלחמת שלזוויג הראשונה החלה ב-31 במרץ 1848, אך פרוסיה לא התערבה עד לתקרית ימית ב-19 באפריל.
לכן, ב-23 באפריל, הצעיד הגנרל פרידריך פון וראנגל את 12,000 חייליו הפרוסים מול התנגדות דנית חלשה בביצורים של הדנווירגה, ולאחר קרב קצר ליד העיירה דנווארק גרם לצבא דנמרק לסגת ותפס את העיר שלזוויג.
שביתת נשק שנחתמה ב-2 באוגוסט 1848 גרמה לפרוסים לפנות את שלזוויג-הולשטיין אך לא סיימה את המלחמה.
בעימותים נוספים בשנתיים אחר כך התחוללו קרבות בסביבת הדנווירגה אך לא ישירות בה.
חוזה שלום סופי נחתם ב-8 במאי 1852.
השימוש הצבאי האחרון בדנווירגה היה במהלך מלחמת שלזוויג השנייה בשנת 1864. במיוחד בגלל הסמליות הלאומנית הרגשית שהוזכרה לעיל, דעת הקהל בדנמרק ובצבא הדני ציפתה שהקרב המתקרב יתקיים לאורך הדנווירגה.
לאחר מאות שנים של נטישה וריקבון, שוחזרו ביצורי דנווירגה באופן חלקי, חוזקו והיו מצוידים בארטילריה בשנת 1850 וב-1861. במלחמת שלזוויג השנייה, התרחשה התכתשות מוקדמת מדרום לדנווירגה, אך שום קרב לא התקיים על הדנווירגה עצמה.
כאשר המפקד הדני הראשי, הגנרל דה מזה, הסיג את כל חייליו לחפירות ליד דיבל (Dybbøl), עקב איום בלתי צפוי של כיתור מכיוון שמפרץ שליי ושטחי הביצה שבין הדנווירגה והוסום קפאו לחלוטין בחורף קשה.
ואפשר היה לעבור אותם בקלות, והשטח דרומית לדנווירגה נכבש מיד על ידי הצבא הגרמני המתקדם.
נסיגה זו הפתיעה את צבא אוסטרו-פרוסיה, וכמעט כל צבא דנמרק הצליח להשלים את הפינוי.
אולם זה הביא לנטישה של כלי ארטילריים כבדים חשובים, ונותר עניין של ויכוח היסטורי מדוע הרכבת לפלנסבורג מעולם לא שימשה כראוי לפינוי.
הידיעה על הנסיגה היוותה זעזוע גדול לדעת הקהל הדנית שראתה בדנווירגה בלתי ניתנת לחדירה, והגנרל דה מזה פוטר מיד מפיקודו.
הדנווירגה נשארה בבעלות גרמנית מאז.
בעקבות פלישת בעלות הברית לנורמנדי במהלך מלחמת העולם השנייה, חשש הוורמאכט כי פלישה שנייה של בעלות הברית עשויה להתרחש דרך דנמרק, ותכנן להפוך את חומת האדמה לתעלה נגד טנקים כדי להתמודד עם איום זה.
אם ההצעה הייתה מיושמת, היא הייתה הורסת את המבנה.
לשמע התוכניות, התקשר הארכאולוג הדני, סורן טלינג (Søren Telling), שהיה מודע לכך שכל המחקר הארכאולוגי נמצא בסמכותו האולטימטיבית של ראש האס אס היינריך הימלר, גם לראש המחלקה הארכאולוגית של האס אס, האננארבה ("המשרד למורשת אבות"), וכן להימלר עצמו.
טלינג טען בתוקף נגד השמדת שריד חשוב מ"ציוויליזציה ארית", והימלר אישר לו להפסיק את בניית התעלה נגד טנקים.
הוא הודיע לטלינג כי תישלח פקודה בכתב, אך ייקח כמה ימים עד שתגיע.
לאחר מכן נסע טלינג לאתר והורה לקציני הפיקוד על הוורמאכט לעצור מיד את תהליך הבנייה.
כאשר סירב מפקד הוורמאכט המקומי, טלינג איים עליו בפעולות תגמול מצד האס אס.
הבנייה הופסקה, והפקודה בכתב של הימלר הגיעה כעבור יומיים תוך ביטול הפקודות המקוריות של הוורמאכט.
מאוחר יותר התיישב טלינג בסמוך לאתר וראה עצמו אפוטרופוס עליו עד מותו ב-1968.
דנוטה קוזאק (בהונגרית: Kozák Danuta; נולדה ב-11 בינואר 1987) היא קיאקיסטית הונגרייה, אלופה אולימפית בעלת 8 מדליות, מהן 6 מדליית זהב, 15 פעמים אלופת עולם ו-17 פעמים אלופת אירופה.
היא אחת משתי הספורטאיות ההונגריות המעוטרות ביותר בכל הזמנים (השנייה היא קטלין קובאץ').
קוזאק החלה בשייט קיאקים במועדון KSI בשנת 1996, בהיותה בת תשע.
ב-2002 זכתה במדליית כסף באליפות אירופה לנוער.
ב-2003 זכתה בשתי מדליות זהב באליפות העולם לנוער.
ב-2004 הפכה לאלופת אירופה לנוער ביחידים ובזוגות.
ב-2005 הפכה לאלופת העולם לנוער בשני שייט יחידים.
ב-2006 זכתה בשתי מדליות כסף בשייט 500 מטר באליפות אירופה עד גיל 23. היא סיימה רביעית ביחידים.
בשנת 2007 נכנסה לנבחרת הלאומית באליפות אירופה.
היא זכתה באליפות בזוגות ב-1000 מטר יחד עם גבריאלה סבו.
באליפות העולם זכתה ביחידים במדליית ארד לאותו מרחק
באליפות אירופה עד גיל 23 סיימה ראשונה ב-1000 מטר
בשנת 2008 באליפות אירופה זכתה במקום הראשון ברביעיות ל-200 מטר וגם ל-500 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה במדליית כסף ברביעיות ל-500 מטר
במאי 2008 עזבה את הקבוצה של מאמנה קטלין רוז'נואי.
אחרי האולימפיאדה, עברה להונווד (Bp.
Honvéd) ולתפקיד מאמנה נכנס האלוף האולימפי פרנץ צ'יפש (Ferenc Csipes).
הצלחותיה נמשכו וגברו הן באליפויות העולם והן באליפויות אירופה.
באולימפיאדת 2012, זכתה במדליית זהב בשייט קיאקים ל-500 מטר ברביעייה וכן זכתה במדליות זהב ליחידות לאותו מרחק.
בנובמבר 2012 הודיעה כי היא עוזבת את הונווד מכיוון שהמועדון לא תמך ברעיונותיה להחלפת מאמנים.
בינואר 2013 קיבלה קוזאק את אישור המעבר למועדון החדש, שם החלה את ההכנות עם בן זוגה בלה שומוג'י.
בדצמבר 2016 הודיעה קוזאק כי היא מצפה לתינוקת.
בתה זורה נולדה ב-21 ביוני 2017. היא החלה להתחרות שוב ביוני 2018.
באליפות העולם 2018 זכתה ב-500 מטר מדליות זהב ביחידים, בזוגות וברביעיות.
בינואר 2021 הפכה לספורטאית של Ferencváros TC.
באולימפיאדת טוקיו (2020) שנדחתה לשנת 2021 עקב מגפת הקורונה, זכתה קוזאק בשייט קיאקים במדליות ארד ל-500 מטר זוגות, בתחרות היחידים סיימה במקום הרביעי.
קוזאק זכתה ברביעיות במדליית זהב והפכה לספורטאית ההונגרייה המצליחה ביותר בתולדות המשחקים האולימפיים, עם מדליית הזהב האולימפית השישית שלה.
במרץ 2022, הודיעה שלא תתחרה בשנה זו עקב שיקום מפציעה ופיתוח סיבולת.
ספורטאי השנה של KSI (2008)
אלופה לנצח בקיאק-קנו ההונגרי (2011)
צלב הקצונה של מסדר ההצטיינות ההונגרי (2012)
מקום שני בנבחרת השנה של הונגריה (קיאק נשים רביעייה - 2012)
אזרחות כבוד של אויפשט (2016)
פרס הוועד האולימפי ההונגרי לספורט נשים (2017)
"דנה קמה" היא תוכנית מציאות תיעודית קומית ישראלית, העוקבת אחר חייה האישיים של הזמרת דנה אינטרנשיונל.
הסדרה משודרת החל מ-26 במרץ 2023 במסגרת yes הטלוויזיה בלוויין.
במאי 2024 זכתה התכנית בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית דוקו־ריאליטי.
הסדרה מלווה את אינטרנשיונל אחרי פסק זמן בקריירה בעקבות מגפת הקורונה, בהפקה של שירים חדשים וחזרה לבמות, במערכות היחסים עם הקרובים אליה, ובהגעה לאירוע חתונה משפחתי לאחר שנים ללא קשר עם רוב בני משפחתה על רקע נטייתה המינית, ולאחר ניתוח שינוי המין שהיא עברה.
דנה אינטרנשיונל – זמרת ישראלית, וזוכת אירוויזיון 1998.
שי כרם – המנהל האישי של אינטרנשיונל משנת 2000.
דרור קליר – חבר ילדות של אינטרנשיונל.
אביבה מימון – חברתה של אינטרנשיונל.
בת גלים כהן – אמה של אינטרנשיונל.
לימור כהן – אחותה הגדולה של אינטרנשיונל.
נמרוד כהן – אחיה הקטן של אינטרנשיונל.
ב-21 בדצמבר 2021 פורסם על הפקת סדרה חדשה בכיכובה של אינטרנשיונל.
ב-28 בדצמבר, פורסם קדימון ראשון וכן נחשף שם הסדרה – דנה קמה.
ב-8 במרץ 2023 לרגל יום האישה שודר פרק מקדים לסדרה, המציג את ההכנות והפגישה הראשונה של אינטרנשיונל עם היוצרים.
ב-26 במרץ, הסדרה עלתה לשידור במתכונת של יומיים בשבוע.
מספר פרק שם הפרק תאריך שידור מקורי 0 דנה קמה – רגע לפני 8 במרץ 2023 1 מה קרה לדנה?
דנה קוצ'רובסקי היא שחקנית תיאטרון קולנוע וטלוויזיה ישראלית, וזמרת יוצרת.
דנה קוצ'רובסקי נולדה במוסקבה (ברית המועצות לשעבר) ועלתה לארץ עם הוריה בגיל 14. היא למדה בפנימיית הנוער הכפר הירוק ובתיכון עירוני ד' במגמת תיאטרון.
בצבא היא שירתה במשרד הביטחון ועם סיום הצבא ב-1997 החלה את לימודיה באוניברסיטת תל אביב בפקולטה לאומנות התיאטרון, החוג למשחק.
היא סיימה את לימודיה וקיבלה את התואר הראשון בשנת 2001.
היא שיחקה בקבוצת התיאטרון הירושלמי בהצגות שביימה גבריאלה לב - "רונדו" בתפקיד יעל מלכת הכיתה, "אהבה עתיקה" בתפקיד פרוצה, בהצגה "מידה כנגד מידה של וויליאם שייקספיר ו"נמר חברבורות" של יעקב שבתאי.
יוצרת ומייסדת של קבוצת תיאטרון פלייבק בשפה הרוסית "כימרה גרופ", ושחקנית בתיאטרון "קרקס הפלייבק" של רינה לביא.
כתבה את המופע "קברט ישראלי-סובייטי", מופע המספר על חייה והמתח התמידי בין התרבויות של עולים וצברים בישראל, מופע שהופיע בארץ ובחו"ל.
שחקנית בתיאטרון "מטרה" בהצגות שונות בישראל, ארצות הברית וקנדה.
בקולנוע היא שיחקה בסרט "וסרמיל" שביים מושון סלמון ובסרטים "הבע משאלה", "מתכון סודי" וגם "על גדות הדנובה" שביים יהודה גרובייס.
בטלוויזיה היא הופיעה כמנחת פינת תרבות בערוץ 9, ובהפקות נוספות של הערוץ - בסדרה "רומן בחופשה" ובסרט "רצח בחוסר אחריות" בתפקיד הגיבורה, ג'נט.
ב־2017-2018 היא הנחתה את "הקרקס הגדול ממוסקבה" בסיבובי ההופעות שלו בישראל.
מנחה פינת אימוץ בפרוויה רדיו מדי יום ראשון בצהריים מאז 2018 ועד היום.
פעילה מאוד בנושא זכויות בעלי חיים ועוזרת בנושא אימוץ בעלי חיים חסרי בית.
קוצ'רובסקי בזוגיות עם המוזיקאי איתי אורן מאז 2003, ביחד הם הורים לילדה, ומגדלים כלבה וחתולה.
אביה הוא הצייר והאומן אלכס צ'רימנוב, אמה היא ד"ר גלינה דובינסקי, מומחית למיקרוביולגיה.
הצגהמחזאיתפקידבמאירונדועליזה העליון ישראלייעלגבריאלה לבאהבה עתיקהגבריאלה לבפרוצהגבריאלה לבמידה כנגד מידהוויליאם שייקספירגבריאלה לבנמר חברבורותיעקב שבתאישושנהגבריאלה לבמעשה באדם שנשא אילמתאנטול פרנסטרטליהיורם בוקרפרויקט גוגלניקולאי גוגולמיכאל טפליצקימטמורפוזות - תיאטרון בובותיבגני איברגימוב (מוסקבה)יבגני איברגימוב (מוסקבה)אצבעונית - מחזמר לילדיםסשה קפלןשדכניתסשה קפלןתיאטרון פלייבק כימרה גרופאימפרוביזציהדנה קוצ'רובסקידימונה דימונהיצחק גורןאיריס דקליצחק גורמזאנו גורןסלון כלות - תיאטרון פיסולידינה בליךכלהדינה בליך
סרטבמאיתפקידשנהוסרמילמושון סלמונהסופי2007רצח בחוסר אחריותג'נט2013הבע משאלהיהודה גרובייסמתכון סודייהודה גרובייסעל גדות הדנובהיהודה גרובייסלב מתנפחסשה צ'ורניהמשיכהסשה צ'ורניסבא שלי צעיר ממניאלכס קפלןהעלה האחרון
ערוץסדרהבמאיתפקידשנה9רומן בחופשה9תוכנית הבוקרמנחה פינת תרבות10כוח סבתאעודד לוטןעצמי201510מה אתם הייתם עושיםחיים הכטאמא2014
דנה שם-אור (נולדה ב-20 בדצמבר 1990) היא סופרת, מתרגמת, חוקרת ופוליגלוטית ישראלית.
שם-אור נולדה בתל אביב שבה גם גדלה והתחנכה, תחילה בבית הספר לאמנויות ובהמשך בתיכון עירוני ד'.
בצעירותה השתתפה שם-אור בתוכנית לגילוי כישרונות כתיבה בערוץ הילדים וכן השתתפה באחד מפרקי הסדרה "להוציא את הכלב" שיצרו שירלי מושיוף וניר ברגמן.
את מרבית שירותה הצבאי (2011-2009) עשתה בגלי צה"ל, שם שירתה כעורכת באתר האינטרנט של התחנה.
לאחר שחרורה סיימה שם-אור בהצטיינות תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת תל אביב (2014), ובהמשך למדה באקול נורמל סופרייר בפריז, שם סיימה תואר שני בהצטיינות בפילוסופיה בת זמננו (2016).
במסגרת נדודיה בעולם למדה שם-אור גם באוניברסיטה הבינלאומית של שנגחאי ובאוניברסיטת ז'נבה, שם החלה לימודי דוקטורט במחלקה לתאולוגיה, תוך התמקדות בחקר הפילוסופיה של הדת, נושא שעסקה בו גם בלימודי התואר השני.
כיום היא דוקטורנטית בחוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
במקביל ללימודיה האקדמיים פיתחה שם-אור את כישרונה לשפות וכיום היא שולטת בשמונה שפות (חוץ מעברית): אנגלית, איטלקית, צרפתית, גרמנית, רוסית, סינית, יוונית מודרנית ויפנית.
כחלק מלימודי השפות שהתה שם-אור תקופות זמן ארוכות ברומא, פריז, ז'נבה, ברלין, היידלברג, סנט פטרבורג, שנגחאי, אתונה וטוקיו.
שם-אור מנצלת את הידע שרכשה בשפות ועוסקת בתרגום יצירות ספרותיות וספרי עיון.
עד כה התפרסמו תרגומיה מסינית, צרפתית ואיטלקית.
בשנים 2021–2022 הייתה שם-אור עוזרת מחקר בתוכנית ישראל־סין במכון למחקרי ביטחון לאומי.
שם-אור היא בתם של האדריכל יובל שם-אור והסופרת והמשוררת ענת לויט.
אחותה היא השחקנית תמר שם-אור וסבתה היא הסופרת והעיתונאית אורה שם-אור.
היא אחיינית של הפזמונאית והסופרת מירית שם-אור ושל העיתונאי, המחזאי והסופר יונתן שם-אור.
כמו כן היא בת דודה של הפזמונאית והזמרת שרונה פיק, של הזמרת דניאלה פיק ושל הכתב והמגיש בר שם-אור.
ספרה הראשון של שם-אור, איפה שאני, יצא לאור בשנת 2021 בהוצאת פרדס.
הספר עוסק בזרות ובתלישות של צעירה ישראלית הנשואה לצרפתי ומתגוררת בפריז, אך מבטא את הקושי של מהגרים באשר הם להשתלב במקומם החדש.
מהדורה אנגלית של הספר, בתרגומה של ירדן גרינספן, יצאה לאור בארצות הברית בשנת 2023 בהוצאת New Vessel Press.
"ניהול מוצנע", התפרסם בהזמן הזה, אפריל 2022.
"זהירות: סין מגייסת כישרונות גם בישראל" (במשותף עם אסף אוריון), התפרסם ב-10 בינואר 2022 בעיתון הארץ.
בין תרגומיה של שם-אור יצוינו:
ורד אדום ורד לבן | נעורים (שני סיפורים), איילינג ג'אנג, הוצאת לוקוס, 2023 (תרגום מסינית).
עזוב אותי, מרסל סובאז'ו, הוצאת תשע נשמות, 2023 (תרגום מצרפתית).
"הבה נשתה" ו"אני שותה לבד לאור הירח" שניים משיריו של המשורר הסיני לי באי, התפרסמו בגיליון הו!
23 (קיץ 2022), גיליון המוקדש לטקסטים ממסורות הצחוק והאימה (תרגום מסינית).
קסם ואושר (מסה), ג'ורג'יו אגמבן, הוצאת תשע נשמות, 2022 (תרגום מאיטלקית).
עמוס גיתאי – אמנות הארכיון, ז'אן-מישל פרודון, הוצאת בבל (עיון), 2022 (תרגום מצרפתית).
נגורי – געגוע לעונה החולפת, ריוקו סקיגוצ'י, הוצאת תשע נשמות, 2025 (תרגום מצרפתית).
"התשוקה" (מסה), מאת ז'אן-לוק ננסי, בתוך אמנות ראיית הדברים, אנתולוגיה בעריכת אוריאל קון, הוצאת תשע נשמות, 2025, עמודים 169-153.
פרס שאטובריאן למצוינות במדעי הרוח והחברה מטעם שגרירות צרפת בישראל (2015/16).
דנה רוטנברג (נולדה ב-21 במרץ 1979) היא כוריאוגרפית, רקדנית, יוצרת ויזמית בינתחומית ישראלית.
רוטנברג נולדה ברמת גן לאריה, כלכלן ופרסומאי ממקימי "קשר בראל", ויהודית, אמנית ואדריכלית, מומחית לצבע.
בשנת 1984 היא החלה ללמוד מחול בבית הספר למחול "בת דור".
היא למדה במוסד עד שנת 1996. בתיכון, למדה במגמת המחול של התיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין וסיימה את לימודיה בהצטיינות.
במקביל, בין השנים 1985–1995, למדה פסנתר ותיאוריה מוזיקלית בקונסרבטוריון "אנזאגי" שברמת גן.
בשנת 1999 עברה לניו יורק ולמדה תואר ראשון במחול באוניברסיטת קולומביה שבעיר, עם התמחות משנית בלימודי קולנוע.
היא סיימה את לימודיה בשנת 2003 בהצטיינות יתרה (Magna Cum Laude).
במקביל ללימודיה האקדמיים, החלה ליצור יצירות מחול ולהציגן במסגרות שונות ברחבי ארצות הברית וקנדה, יחד עם אנסמבל שגיבשה, תחת השם "Red Hill Project".
בשנת 2003 שבה לישראל והחלה ליצור עבודות מחול עצמאיות במסגרות שונות, בהן: פסטיבל אינטימדאנס, פסטיבל זירת מחול, פסטיבל מחולאחר ועוד.
בשנת 2005 היא הצטרפה לעמותת הכוריאוגרפים.
רוטנברג נמנתה על צוות ההיגוי שהקים את איגוד הרקדנים באמ"י.
הצוות הוביל לשינוי משמעותי בתנאי העסקתם של הרקדנים בישראל.
בשנים 2010–2011 למדה תואר שני MFA במחול בתוכנית משותפת לאוניברסיטת הולינס שבארה"ב, ו־American Dance Festival.
רוטנברג יוצרת במגוון סגנונות ולזירות מופע שונות, בהן: יצירות לבמה, יצירות תלויות מקום, יצירות אינטראקטיביות ואימרסיביות, יצירות ביוגרפיות ואוטוביוגרפיות, סרטי מחול ווידאו-ארט, כוריאוגרפיות לתיאטרון ולאופרה, ועוד.
בשנת 2013 רוטנברג ייסדה ויצרה את "פרויקט 48 מחול", מיזם אמנותי שמתרחש מדי שנה מאז היווסדו, בו נפגשים כוריאוגרפים וכוריאוגרפיות, רקדנים ורקדניות, אמנים ואמניות, ל"בליינד דייט" בזק יצירתי שכולל שני סבבי יצירה בני 24 שעות רצופות.
בסיומם מוצגות יצירות מקוריות וחד פעמיות שנרקמו במסגרת העבודה המשותפת לקהל.
הפורמט היצירתי שפיתחה יושם עם השנים במוסדות לימוד בישראל ובעולם כמודל לפיתוח יצירתיות ומפגש בין דסיצפלינות אמנותיות.
דנה יזמה את פרויקט "ביקורי סטודיו" בשיתוף עיריית תל אביב, שסיפק לקהל הרחב הצצה אינטימית לתהליכי יצירה של כוריאוגרפיות.
בין השנים 2020–2023 מכהנת כמנהלת אמנותית שותפה של פרויקט "הרמת מסך" מייסודו של משרד התרבות והספורט.
רוטנברג מלמדת תנועה וקומפוזיציה במסגרות לימוד שונות בארץ ובחו"ל.
בין השנים 2015–2021 הרצתה והנחתה קורסים בתוכנית לתואר שני באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
משנת 2021 היא מרצה בבית הספר למחול בסמינר הקיבוצים, ומשנת 2022 מנחה ומלווה יצירות אישיות של תלמידות הסדנא להכשרת רקדנים בגעתון.
2004 - Be Careful What You Wish For - במסגרת אנסמבל בת שבע יוצרים.
2005 - שחיה לילית - פסטיבל אינטימדאנס.
2007 - קונטרפונקט - פסטיבל זירת מחול בניהולם האמנותי של מאיה לוי ודורון תבורי.
2008 - נא לא להאכיל את הרקדנים - פסטיבל זירת מחול בניהולה האמנותי של מאיה לוי.
2009 - נע באוזן - הפקה עצמאית, תיאטרון ענבל.
2010 - אישונים - פסטיבל הרמת מסך בניהולה האמנותי של רננה רז.
2012 - Armed - פסטיבל הרמת מסך בניהולו האמנותי של יורם כרמי.
2012 - D.R.A.F.T - פסטיבל אינטימדאנס בניהולם האמנותי של עירד מצליח ונאוה צוקרמן.
2014 - תנועת הצופים - אירועי נקודת מגע, מוזיאון ישראל במסגרת עונת התרבות - בניהולה האמנותי של רננה רז.
2016 - לא עלינו - פסטיבל אינטימדאנס, בניהולם האמנותי של טל יחס, יאיר ורדי ונאוה צוקרמן.
2018 -נבחרת החלומות - הפקה עצמאית.
2019 - 60,000 גר (ה)ם - אינטימדאנס, בניהולם האמנותי של רננה רז ועופר עמרם.
2019 - פשעים נגד הטעם האישי - הפקה עצמאית בשיתוף יאיר מיוחס.
2021 - Everything Must Go - במסגרת פסטיבל מחולשלם.
2022 - כולי אוזן - הפקה בשיתוף יאיר מיוחס, במסגרת תערוכת "דמיינו מוזיאון" באוצרותה של רותי דירקטור במוזיאון תל אביב.
סרטי מחול ויצירות מחול למסך
רוטנברג יוצרת יצירות מחול למסך בשיתוף הבמאי אורן שקדי.
משתתפים: אוהד קנולר, ריקי בליך, אורי שפיר, ענבר נמירובסקי, איילה פרנקל, עדי בוטרוס.
CUT, סדרת יצירות וידאו ארט מחול, גלריה שלוש, תל אביב.
2021 - Dance Loops, סדרת יצירות מחול למסך, יריד צבע טרי וגלריה זימאק, תל אביב.
2013 - יוזמת ומנהלת אמנותית של "סרט נע", סופשבוע של מחול וקולנוע בחלל "מחסן 2" שבנמל יפו.המיזם האמנותי נערך במשך שלושה ימים ועסק במחול, בקולנוע ובמה שביניהם, למשל: סרטי מחול, פאנלים, תערוכת וידאו ארט מחולי, עמדות תנועה אינטראקטיביות, מופעים מוזיקליים-מחוליים ועוד.
2013 ועד היום - מייסדת ומנהלת אמנותית של "פרויקט 48 מחול" - פרויקט שנתי המפגיש כוריאוגרפים, רקדנים, אמנים ועוד ל"בליינד דייט" יצירתי הכולל שני סבבי יצירה בני 24 שעות, שבסופם נוצרות יצירות מקוריות וחד פעמיות לבמה.
2018-2019 - יוזמת ומנחה של "ביקורי סטודיו" - סדרת העשרה ומפגשים אינטימיים עם יוצרות ויוצרים ויצירותיהם שבתהליך עבודה.
המיזם נוצר בתמיכת עיריית תל אביב ובשיתוף עמותת הכוריאוגרפים.
2020-2023 - מנהלת אמנותית שותפה בפרויקט "הרמת מסך" מייסודו של משרד התרבות והספורט.
2014 - פרס שרת התרבות ליוצרת צעירה במחול
2012 - פרס רוזנבלום ליוצרת מבטיחה
דנה רישפי (נולדה בשם דנה פיירמן ב-26 במאי 1982 והוכרזה כנעדרת ב-1 באפריל 2007) הייתה מדבבת ישראלית.
רישפי זכורה בעיקר כמדבבת של הדמויות סאקורה מהסדרה "סאקורה לוכדת הקלפים", זואי מעונתה הרביעית של הסדרה "דיג'ימון" וכן דמויות שונות בסדרה "שאמן קינג".
בשנת 2007, רישפי יצאה לטיול במקסיקו, שם אבדו עקבותיה והיא נחשבת לנעדרת.
רישפי נולדה ב-26 במאי 1982 בחיפה בשם דנה פיירמן לדרור ודניה, ולה שתי אחיות ואח.
אחותה של רישפי, דלית נשואה לאיש העסקים ערן תור.
רישפי הייתה בעלת אזרחות ישראלית וגרמנית.
בילדותה, רישפי כיכבה בפרסומות למותג "ענבי טלי" והוציאה שיר בשם "תנו לגדול בשקט".
רישפי הייתה מדבבת ישראלית והיא דיבבה בסדרות "פוקימון", "טוקיו מיו מיו", סאקורה (בסדרות "לוכדת הקלפים" ו-"הקלף הנסתר"), "שאמן קינג", "סוניק X" ו-"דיג'ימון".
בחודש מרץ 2007, רישפי נסעה לבקר קרובי משפחה בלוס אנג'לס שבארצות הברית במטרה לבדוק בתי ספר ללימודי אנימציה.
היא תכננה לחזור לארץ לאחר מכן, אך הבחינה בפרסומת לדיל בעיר קנקון והחליטה לטוס לחופשה בת עשרה ימים במקום.
רישפי הגיעה לקנקון ב-26 במרץ ויומיים לאחר מכן שלחה אימייל למשפחתה ובו כתבה: "נחתתי בקנקון והגעתי להוסטל ממש נחמד.
פגשתי אנשים מאוד נחמדים – שני צרפתים וגרמני.
יצאתי עם הגרמני לחקור את החופים המרהיבים של קנקון".
בהמשך, רישפי נסעה לעיר טולום, שם היא פגשה גבר אמריקאי בשם מת'יו וולשיו, שהציע לה להשאיר את תיקה בחדרו בזמן שהיא יוצאת לבלות עם ישראלים נוספים.
למרות זאת, וולשיו סיפר שרישפי לא חזרה לקחת את התיק ועל כן, הוא יצר קשר עם הוריה כדי לשאול מה לעשות איתו.
הוריה של רישפי, שנפשו באותו הזמן בארגנטינה, קיבלו את המייל של וולשיו ולאחר מכן שכרו חוקרים פרטיים כדי לאתר את התיק ואת תוכנו.
בתיק היו תמונות שרישפי צילמה מהטיול ובהם רישפי מבלה עם מספר ישראלים.
על פי עדותה של ישראלית שהייתה במקום, רישפי עזבה בשעה 1:30 לפנות בוקר מסיבה שבה בילתה ביחד עם אזרח נורווגי בשם אוסקר גרנלי.
גרנלי נחשב לאדם האחרון שראה את רישפי בחיים וכיום הוא מתגורר בארצות הברית.
בנוסף, הוריה של רישפי יצרו קשר עם המחלקה לישראלים בחו"ל ואלו עירבו את המשטרה המקומית.
כמו כן, נשלח למקום הקונסול הישראלי במקסיקו, איציק ארז ארג'ואן, שמצא את התיק וגילה שלא נגנב ממנו דבר.
בנוסף, אחיה של רישפי, שהתגורר בספרד באותה העת, נסע למקסיקו כדי לסייע בחיפושים.
ב-22 ביולי 2011, פורסם שחסר בית (אותו המשטרה כינתה "נטו") הגיע לחקירה במשטרת מקסיקו בעקבות חקירת אונס שהתנהלה נגדו וסיפר שהוא היה עד למותה של רישפי.
על פי עדותו של נטו, רישפי חגגה במקום עם מספר ישראלים ואלו נתנו לה להשתמש בסמים קשים שהובילו למותה.
בהמשך, סיפר נטו כי חבריה ניסו להיפטר מגופתה וקברו אותה.
המשטרה הגיעה למקום ומצאה מספר עצמות עליהן נערכו בדיקות DNA, אך לא התגלו פרטים מעבר לכך.
הוריה של רישפי הגיבו לפרסום לפיו רישפי צרכה סמים וסיפרו שמדובר בשקר.
נכון לשנת 2026, טרם התגלה מה עלה בגורלה של רישפי.
שנהשם סדרה / סרטדמות2003פוקימוןדמויות שונותדיג'ימון פרונטיירזואי2004סאקורה לוכדת הקלפיםסאקורה קינומוטו/פתיח2005שאמן קינגדמויות שונות2006סוניק Xאיימי רוזסאקורה: הקלף הנסתרסאקורה קינומוטוטוקיו מיו מיופורין פון- מין פורין / מאשהפוקימון: הדור המתקדםג'וי
דנזה D9 (בסינית: 腾势D9) היא מכונית חשמלית ומכונית היברידית–נטענת המיוצרת על ידי דנזה יצרנית רכב בבעלות BYD Auto.
הדגם הוצג לראשונה בשנת 2022 ומכירותיו החלו בסין באותה השנה.
ה-דנזה D9 הושק לראשונה בשוק באוגוסט 2022. ארבע גרסאות היברידיות ושתי רמות גימור חשמליות הוצעו בהשקה.
גרסה יוקרתית במיוחד של ארבעה מושבים, הנקראת Premier Founder's Edition, הייתה זמינה גם כדגם ייצור מוגבל של 99 יחידות, והגיעה בעבודת צביעה מיוחדת בשני גוונים.
הררכב מצויד בשעה מסכים, כולל מסך שליטה מרכז בגודל 15.6 אינץ' ושני מסכים בגב המושב עבור השורה השנייה והשלישית.
בין המושבים הקדמיים קיים מקרר, הנגיש גם ליושבים בשורה השנייה.
טעינת DC מקסימלית עבור הדגם החשמלי היא 166 קילוואט, עם יציאות טעינה בשני הלוחות האחוריים, כך שניתן לשלב מטענים איטיים יותר כדי להשיג את הקצב המרבי.
דנה פרנס (נולדה ב-28 במאי 1972) היא שחקנית עבר, וכוריאוגרפית ישראלית.
פרנס היא בוגרת בית הספר T.
Schreiber Studio שבניו יורק וגם בוגרת בית הספר למחול של בת דור, והייתה חלק מלהקת המחול בת-שבע.
פרנס היא ביתה של השחקנית והזמרת נירה רבינוביץ'.
ב-1999 הייתה הכוריאוגרפית של קלטת הילדים "הכבש השישה עשר" שכיכבו בה מנחי ערוץ הילדים.
ב-2000 ביימה וכתבה את המילים של שיר הנושא של קלטת הילדים "דוד פומפה".
שיחקה בסדרת הטלוויזיה "היעלמות" גילמה את מאיה.
ב-2001 הייתה הכוריאוגרפית של סרט הטלוויזיה "ורק אני לא" ששודר בערוץ הילדים.
באותה השנה שיחקה בטלנובלה של ערוץ ויוה "לגעת באושר" גילמה את ג'ני, חברתו של אורי עזבה אותו בשביל מישהו אחר שאיתו התחתנה.
אחרי שהתגרשה, חזרה לחייו בהמשך היא התחילה לצאת עם אחיו זיו, שעזב אותה בשביל לחזור ללבנה.
בנוסף באותה השנה הופיעה בתפקיד עצמה בתוכנית הילדים "הקיטנה של הופ" ששודרה בערוץ הופ!.
כמו כן באותה השנה גילמה את קרן בסרט "שישה מיליון רסיסים".
ב-2002 גילמה את מיכאלה בסרט "השיבה מהודו".
באותה השנה גם השתתפה בסרט "חצוצרה בואדי" שיחקה את שירלי.
בנוסף באותה השנה גם שיחקה את רוית בסרט "איש הלטאה".
ב-2004 שיחקה בעונה השישית של הסדרה הקומית "שמש" ששודרה בערוץ 2 גילמה את צילה, פקידה בעירייה קרה ולא נחמדה בהמשך היא וטנצר מתאהבים והם מתחתנים.
באותה השנה גם שיחקה בסרט "הבשורה על פי אלוהים" בתפקיד ז'אן ד'ארק.
ב-2005 גילמה את רינה בסדרת דרמת הנוער "חיי כלב" ששודרה בערוץ הילדים, בנוסף הופיעה בתפקיד עצמה בתוכנית לגיל הרך "המשחקייה של פיצי" ששודרה בערוץ לולי.
ב-2008 התארחה בעונה הראשונה של הסדרה הקומית "רמזור" בתפקיד קונה במוזיאון.
באותה השנה שיחקה בסדרת הטלוויזיה "חקירה פנימית" שיחקה את הילי.
ב-2010 הייתה שופטת בעונה החמישית של תוכנית הריאלטי "רוקדים עם כוכבים" ששודרה בערוץ 2.
ב-2011 ערכה את סדרת הטלוויזיה "באמצע החיים".
ב-2012 הופיעה בסדרת הדרמה "חטופים" ששודרה בערוץ 2 שיחקה בתפקיד מדריכת יוגה.
פרנס נשואה ליואב רז, המשמש כעורך אונליין ואחיו של עודד רז, ואם לשלוש בנות.
כיום פרנס היא אחות סיעודית במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי.
דנוטה דומברובסקה (בפולנית: Danuta Dąbrowska; 12 בינואר 1925 – 19 באפריל 2015) הייתה היסטוריונית של יהדות פולין ושואת יהודי פולין, חוקרת בכירה במכון ההיסטורי היהודי בוורשה וביד ושם בירושלים.
נולדה בשם יאקובה בלידשטיין בשנת 1925 בברלין, להוריה הרופאים הנריק בלידשטיין ואידליה יורז'דיקה, יהודים ילידי פולין שהיגרו לגרמניה.
ב־1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עברה לפולין עם דודתה שטיפלה בה.
לאחר שנה התגרשו הוריה, והיא עברה עם אמה ודודתה לוורשה, שם למדה בחטיבת-ביניים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הועברה יחד עם אמה ודודתה לגטו ורשה, ובהמשך לגטו פלניצה.
הן עזבו את הגטו עקב חשש מסחיטה על ידי המשטרה לאחר שאמה השתמשה במסמכי זהות מזויפים.
הן עברו לשכונת ז'וליבורז', שם שכרו דירה מרופא שיניים, שהעמיד לרשות אמה מרפאה.
יאקובה הוסתרה תחילה במנזר, עם מסמכים אריים.
לאחר מכן הועברה לבית יתומים ובהמשך למנזר נוסף.
בתקופה זו השתמשה בשם מזויף: "דנוטה דומברובסקה".
לאחר מרד גטו ורשה היא גורשה מהמנזר לגרמניה, שם עבדה בעבודות כפייה עד תום המלחמה.
לאחר המלחמה שבה לפולין והתאחדה עם אמה ודודתה, ששרדו אף הן את השואה.
לאחר חזרתה לפולין התגוררה בקונסקיה ולאחר מכן שבה לוורשה ב-1945. באותה שנה סיימה את בחינות התיכון והחלה לימודים בבית הספר לכלכלה של ורשה.
בשנת 1946 התקבלה לאוניברסיטת ורשה, שם למדה צרפתית ואנגלית.
בשנת 1953 קיבלה תואר שני בפילולוגיה צרפתית.
עבודת התזה שלה עסקה בספר החמישי של רבלה.
בתקופת לימודיה הייתה מעורבת בפעילות מפלגת פועלי ציון שמאל.
בשנים 1949–1951 עבדה בספריית המכון המרכזי לכימיה תעשייתית.
בשנת 1951 הצטרפה למכון ההיסטורי היהודי בוורשה, שם התמקדה בחקר תולדות יהודי פולין והשואה.
היא ערכה ותרגמה פרסומים מרכזיים, בהם:
"השמדת יהודים על אדמות פולין במהלך הכיבוש הנאצי" (1957)
כרוניקה של גטו לודז' (כרך 1 ו־2, יחד עם לוציאן דוברושיצקי )
תרגומים מתוך יומנו של הנס פרנק
כמו כן פרסמה מאמרים בבולטין של "המכון ההיסטורי היהודי" ובכתב העת המדעי ביידיש בלעטער פאר געשיכטע.
שני כרכים נוספים של הכרוניקה של גטו לודז', שהוכנו לפרסום, הושמדו בעקבות אירועי מרץ 1968.
בעקבות הקמפיין האנטישמי של מרץ 1968 עלתה בספטמבר אותה שנה לישראל עם בתה.
בישראל עבדה כחוקרת במכון יד ושם.
דומברובסקה הייתה בין העורכים של החלק הרביעי העוסק בפולין של סדרת ספרי "פנקס הקהילות".
החלק שהוקדש לפולין כלל 8 כרכים, והיא הייתה בין העורכים של שני הכרכים הראשונים: את הכרך הראשון, שיצא ב-1976 ועוסק בלודז' והגליל, ערכה עם אברהם ויין.
את הכרך השני, העוסק בגאליציה המזרחית, ערכה יחד עם אברהם ויין ואהרן וייס.
בנוסף כתבה חלק מהערכים בספר.
סדרת ספרים זו היא מהחיבורים ההיסטוריוגרפיים החשובים ביותר שנכתבו על תולדות קהילות יהודיות בפולין.
ב-1988 הייתה דומברובסקה בין המתרגמים מפולנית של הספר "אגרות מאין-שם" בעריכת יהודית קליימן ובהוצאת יד ושם.
הספר כולל מכתבים שכתבו יהודים ליקיריהם תחת השלטון הנאצי.
דומברובסקה ניהלה מערכת יחסים עם העיתונאי אדמונד גונצ'רסקי.
השתתפה בסרט Ocaleni – "השורדים" – של היוצרות קרולינה ג'נצ'יולובסקה ויואנה קרול, אשר הופק עבור המוזיאון לתולדות יהודי פולין ויצא ב-2013.
דנוטה דומברובסקה, בנימין פינקוס, יהדות ברית-המועצות ואירופה המזרחית באספקלריה של הפריודיקה המערבית, האגדה לחקר תפוצות ישראל, האוניברסיטה העברית בירושלים.
המרכז לחקר ולתעוד יהדות מזרח אירופה, 1972
דנוטה דומברובסקה ואברהם ויין, פנקס קהילות פולין, כרך ראשון: לודז' והגליל, הוצאת יד ושם, 1976
דנוטה דומברובסקה, אברהם ויין ואהרון וייס, פנקס קהילות פולין, כרך שני: גאליציה המזרחית, הוצאת יד ושם, 1980
יהודית קלימן, אגרות מאין-שם – אגרות אחרונות של יהודים מארצות השלטון הנאצי, הוצאת יד ושם, 1988. תרגמו מפולנית: דנוטה דומברובסקה רוברט אמויאל ורפאל יוליוס
דנטה אליגיירי (באיטלקית: Dante Alighieri, , בין 14 במאי ל-13 ביוני 1265 – 14/13 בספטמבר 1321), המכונה גם רק דנטה, היה משורר, פילוסוף, תאולוג ומדינאי איטלקי.
יצירתו המופתית, "הקומדיה האלוהית", נחשבת לאחת מפסגות הספרות העולמית, ומהווה בסיס לשפה האיטלקית המודרנית.
דנטה נולד בשנת 1265 למשפחה מהמעמד הגבוה בפירנצה שבאיטליה.
הוא השתייך לענף הלבנים במפלגה הגואלפית (Guelf), שהייתה מעורבת בברית התנגדות פוליטית מורכבת נגד השליטים באותה תקופה, הגיבלינים.
דנטה טען כי מוצאו מ"הזרע הקדוש" של "הרומאים האמיתיים", אך האדם המוקדם ביותר בשורשי משפחתו שידוע בשמו נולד רק בראשית המאה ה-12.
אביו, אליגיירו דה בֶּלִּינְצ'וֹנֶה, היה מן הגואלפים הלבנים, אך לא סבל ככל הנראה מרדיפה לאחר שמשפחתו ניגפה בפני הגיבלינים בקרב מונטפרטי.
אמו, דונה בלה דל'י אבאטי, נפטרה כאשר דנטה היה בן חמש או שש, ואביו נישא מחדש ללפּה די קיאריסימו צ'אלוּפּי, שילדה שני אחים לדנטה: אחיו פרנצ'סקו ואחותו טנה (גַאֶטנה).
בהיותו בן שתים-עשרה, הוסכם על נישואי דנטה וג'מה, בתו של מסר מנטו דונאטי.
דנטה נשא אותה לאישה בהיותו בן עשרים, ונולדו להם מספר ילדים, וכפי שאירע לעיתים תכופות עם אנשים מפורסמים, ילדים רבים נוספים העמידו פנים שהם מצאצאיו.
רק מעט ידוע על החינוך שרכש, אך מניחים כי דנטה למד בביתו או בבית-ספר סמוך למנזר.
אף שבתקופה זו הייתה איטליה, בדומה למדינות אחרות באירופה, בנויה מנסיכויות רבות שהקשר ביניהן היה רופף, ושפתן שונות, בכל זאת היה דנטה בקי בשירה הטוסקנית והסיציליאנית, ואף חקר את המינסטרלים של פרובאנס שבצרפת, ואת השירה הלטינית (ובמיוחד ורגיליוס).
כשהיה בן שמונה-עשרה פגש את גווידו קבאלקנטי, לפו ג'אני, צ'ינו דה פיסטויה וברונטו לטיני, שביחד הפכו למנהיגי "הסגנון החדש המתוק".
בילדותו דנטה פגש את באטריצ'ה פורטינארי , בתו של הבנקאי פולקו פורטינארי, והתאהב בה ממבט ראשון.
בשנת 1283 ראה אותה שנית ברחובות העיר, והם החליפו ברכת שלום.
מעולם לא היה ביניהם קשר מעבר לכך, אך שתי הפגישות היו משמעותיות עבור דנטה.
הוא הקדיש לביאטריצ'ה את ספרו "החיים החדשים", שחיבר בשנת 1293, והשירים שכתב בהשראתה הותירו חותם על הסגנון האיטלקי החדש בשל טיפולו המיוחד בנושאי האהבה.
ביאטריצ'ה הפכה עבורו לסמל של מלאך, אמצעי לגאולה.
ביאטריצ'ה נפטרה בשנת 1290, ודנטה מצא מקלט בספרות הלטינית, בהעמקת לימודי הפילוסופיה והתאולוגיה, ובוויכוחים שבין המסדרים המנזריים של הפרנציסקנים והדומיניקנים שסערו באותה תקופה בפירנצה.
בשנת 1289 לחם בקרב קמפלדינו עם האבירים הפלורנטיניים כנגד ארֶצו.
מאוחר יותר, היה רופא ורוקח, בין היתר משום שב-1295 יצא חוק שדרש מאצילים המעוניינים במשרה ציבורית להיות חברים באחת מהגילדות.
הקריירה הפוליטית של דנטה בעירו לא הייתה מזהירה, בין השאר כי יכולתו להשפיע בכהונה זו או אחרת הייתה מוגבלת בגלל לחצים חיצוניים מצד האפיפיורות ומלכות צרפת, שחרגו הרבה מעבר לפוליטיקה הפנימית של העיר.
בשנת 1301 נשלח דנטה בראש משלחת לרומא, שכוונה לברר את כוונותיו של האפיפיור ביחס לפירנצה.
האפיפיור, בוניפקיוס השמיני, שילח את הנציגים האחרים במהרה וביקש מדנטה להישאר ברומא.
במקביל, נכנס שארל, רוזן ולואה, אחיו של פיליפ היפה מלך צרפת, אל פירנצה מלווה בגואלפים השחורים (יריבי הגואלפים הלבנים, אליהם השתייך דנטה) ובמשך שישה חודשים החריבו את העיר וחיסלו את רוב יריביהם.
ממשלה חדשה בראשות הגואלפים השחורים הוקמה בעיר ודנטה נידון לגלות של שנתיים ולתשלום קנס עצום.
במהלך גלותו הגה את הרעיון של יצירתו "הקומדיה האלוהית", והתחיל לחברה בשנת 1308.
בהתאם ל"המלצתו" של בוניפקיוס החליט דנטה להישאר ברומא.
מאחר שלא היה יכול לשלם את הקנס, נדון באופן רשמי לגלות מתמדת והיה צפוי להוצאה להורג אם ייתפס על ידי חיילים פלורנטינים.
אחרי מספר ניסיונות כושלים לחזור לשלטון בפירנצה, נואש דנטה מן התככים הכרוכים בכך ופנה להתוויית היסודות לקומדיה האלוהית – יצירה הבנויה ממאה שירים, המחולקים לשלושה ספרים, שבכל אחד מהם שלושים ושלושה שירים, ושיר מבוא אחד.
דנטה עבר לוורונה כאורחו של ברתולומאו דלה סקאלה ולאחר מכן לסרזנה שבליגוּריה ואחרי כן נטען כי חי זמן מה בלוקה אצל הגברת גֶ'נטוּקה.
טענות פחות אמינות טוענות כי שהה גם בפריז ובאוקספורד.
בשנת 1310 פלש הנרי השביעי מלוקסמבורג לאיטליה ודנטה כתב אליו ולנסיכים איטלקיים אחרים מספר מכתבים פומביים המעודדים אותם להתמודד עם הגואלפים השחורים בפירנצה.
שליט פירנצה מחל בינתיים לרוב הגואלפים הלבנים שבגלות, אך מכתביו של דנטה מנעו מחילה כזו ממנו.
בשנת 1312 תקף הנרי השביעי את פירנצה והביס את הגואלפים השחורים, ככל הנראה ללא מעורבות מצידו של דנטה.
מותו, שנה לאחר מכן, מוטט את התקווה האחרונה של דנטה לשוב לעירו.
הוא חזר לוורונה ושם חי תחת חסותו ובתמיכתו של קנגראנדה דלה סקאלה, שזוכה בהתאם במקום בגן העדן של דנטה.
בשנת 1315 כפה אוגוצ'ונה דלה פאגּ'וּוֹלה (השליט הצבאי של העיר) הענקת מחילה לגולים.
דנטה נמצא גם הוא ברשימה, אך נדרש לשלם סכום כסף ולהשתתף בטקס דתי בו יוצג כעבריין וסירב להשפלה הפומבית הזו.
בשנת 1318 הוזמן דנטה על ידי נסיך רוונה לשהות כאורחו.
שם השלים את "גן עדן", החלק השלישי והאחרון של יצירתו הקומדיה האלוהית, וזמן קצר לאחר מכן נפטר, קרוב לוודאי ממלריה.
הוא נטמן בכנסיית סן פייר מאגּ'ורה בנוכחות נכבדי העיר וילדיהם.
לאחר מותו נוצקה בדמות פניו "מסכת מוות", שככל הנראה חיקוי שלה מוצג בפאלאצו וקיו בפירנצה.
מותו גרם לחרטה רבה בעולם הספרותי של איטליה.
על קברו חקוק שיר המיוחס לתלמידו ברנדרדו קאנאצ'ו החתום במילים: "הוא נולד בפירנצה, אם מעט אוהבת".
עמיתו המשורר צ'ינו דה פיסטויה חיבר לזכרו את השיר "במעלה המדרון, אהבה, של ההר הגבוה".
בכללות דנטה בתחילת דרכו עסק ביצירתו באהבה, מושפע מיצירות כמו רומן הוורד; לאחר מכאן בפילוסופיה; ובשיאו בתאולוגיה.
יצירתו הגדולה של דנטה היא "הקומדיה האלוהית" (בשמה המקורי: "הקומדיה"), שיר חלום חזיוני דתי, סוגה נפוצה בימי הביניים, שהגיעה לשלמות ביצירתו.
"הקומדיה" נחשבת לפואמה השירית הגדולה ביותר של הספרות האיטלקית ונדבך של הספרות הקנונית העולמית.
זו יצירה שירית-תאולוגית-אתית-פילוסופית-מדעית-אמנותית, בת 14,233 שורות שיר, שדנטה חיבר בשנים 1308–1320. ליצירה שלושה חלקים:
"תופת" (גיהנום – Inferno) – אפיזודות אפיות על גורלם של רשעים
"כור המצרף" (Purgatorio) – פגישות שלוות עם דמויות, ידידים, ועם אנשים ששימשו לדנטה מופת
"גן עדן" (Paradiso) – שיחות תאולוגיות-אידאות
סיפור העלילה פורשׂ בגוף ראשון את חזיון מסעו של המשורר מהגיהנום אל גן-עדן במהלך השבוע הקדוש (מיום השני הקדוש עד חג הפסחא) של אביב 1300, כשבגיהנום ובכור המצרף מדריכו המשורר הרומי ורגיליוס, ובגן-עדן מדריכתו ביאטריצ'ה, אידיאל האִשָּׁה המושלמת ואהובת נעוריו של דנטה.
הסיפור מתרחש כשדנטה בן 35, מה שנקרא בזמנו גיל מחצית החיים.
הדמויות בעלילה הם אנשים שנפטרו עד אותה שנה, חלקם דמויות ביצירות ספרותיות.
דנטה כתב את הקומדיה בדיאלקט אזורי, טוסקני, שבמידה רבה אומץ בזכות יצירתו כנוסח המועדף לשפה האיטלקית המתהווה והפך לשפה הראויה לביטוי הנעלה ביותר.
מחד, ב"קומדיה" דנטה הוא המליץ למחשבת ימי-הביניים ומגן על החברה של ימי הביניים, המבוססת על קשרים הגיוניים-מיסטיים בין המציאותי והעל-מציאותי, בה הדת מרכז לכל הפעולות האנושיות, דת הנובעת ממקור אחד ושואפת אלי ההבנה האלוהית: ההיגיון המטאפיזי והאחדות הא-להית.
יצירתו מתעלה למן הצמצום שבגורל-הפרט הכבול בחבלי חטא, אל הגדולה של אנשי המעלה, ולבסוף אל עולם האידאות וחזיון הבורא.
בה מתאחדת ההשקפה הכללית של המאה ה-13 עם ניסיונו האישי להיגאל מייסורי הגלות במסע לשירה נבואית.
מאידך, יצירתו משקפת התבוננות אנושית של המאה ה-14 על חיי המעשה בעולם הזה, ופריקת עול כבלי הכנסייה, מבוא לרנסאנס.
כתב בנדטו קרוצ'ה: 'בדנטה, ימי הביניים האכזריים, על סגפנותם הקשה או לוחמה קשה ומאושרת, כבר לא קיימים...
אולי אין אף שיר גדול, כה חופשי, כ"קומדיה", מהתלהבות ממלחמה כמלחמה...
במקום סגפנות, יש אמונה נחושה, מחוזקת במחשבה ובדוקטרינה; במקום התלהבות ממלחמה, התלהבות חברתית.
אלו השתייכו בעיקר לאיטליה בת זמנו, או מכל מקום השתייכו למצפונו, והיו מושא לדאגה מתמשכת ואינטנסיבית, לרגש אנושי'.
"הקומדיה" שיר מקיף ועמוק על נפש האדם והעולם, זכתה לתפוצה מדהימה בקרב קהל הקוראים האיטלקי לדורותיו, נחשבת ליצירה החשובה ביותר שחוברה באירופה בתקופת ימי הביניים, ולאחת מפסגות השירה העולמית; יצאה לאור במהלך הדורות במאות כתבי-יד ומהדורות, תורגמה במאות תרגומים לשפות שונות, וחוברו עליה פירושים, מאמרים, ומחקרים רבים.
"החיים החדשים" – ספר אוטוביוגרפי שחיבר בצעירותו על אהבתו לביאטריצ'ה כביטוי להיטהרות החיים וחידושם על ידי האהבה; הספר כולל שלושים ואחד שירי אהבה, המשובצים בארבעים ושניים פרקים אוטוביוגרפים בפרוזה, וככללו מחובר באיטלקית (טוסקנית).
"על רהיטות השפה העממית" – ספר בלשני על השפה העממית כשפה ספרותית (בלטינית).
"המשתה" (Convivio) – מעין אנציקלופדיה אתית הגותית לא גמורה של הידע בזמנו (באיטלקית).
"על המונרכיה", ספר שבו הוא שוטח טיעונים בשבח של מונרכיה, בה הוא רואה את הדרך היחידה להשליט שלום עולמי, ולתרום לפיתוח הכשרים האנושיים.
שתי אקלוגות פסטורליות שחיבר בלטינית, תוך חיקוי האקלוגות של ורגיליוס, כהתכתבות עם המשורר הצעיר ג'ובאני דל וירג'יליו, שהפציר בדנטה להצטרף לחבורת משוררים שבעירו ללמדם שירה, ודנטה דחה בנימוס את בקשתו.
"שאלת מים וארץ" – חיבור פילוסופי בלשון לטינית העוסק בשאלת סידור ארבעת היסודות.
"חרוזים" (Rime) – אוסף שירים ליריים, שנערך על ידי עורכים מודרניים, וכולל את שירתו האישית במהלך חייו.
מזה דורות רבים דנטה נחשב לגדול המשוררים האיטלקים ולאחד מגדולי המשוררים שבכל האומות ובכל הזמנים.
דנטה היה תלמיד של נביאי ישראל ובמיוחד של דוד (אותו כינה "הנביא"), של משוררי רומא ובמיוחד של ורגיליוס (אותו כינה "המשורר"), של חכמי יוון ורומא ובמיוחד של אריסטו (אותו כינה "הפילוסוף"), של תאולוגים ובעיקר של תומאס אקווינס, של מיסטיקנים, של משוררים פרובנסאלים, ועוד.
בכל זאת, חותם המקוריות ניכר בכל שורה ובכל מילה מיצירתו, כך גם הפשטות והכנות של כתיבתו.
"הקומדיה" ראשית-כל יצירה אישית של מחברה, המבטאת את תכונותיו האישיות:
רוח חמורה, מתונה, הגותית, ומלנכולית (בהשפעת ימי הביניים).
עושר בתחומי עניין שהביאו ללמדנות.
עושר רגשי: מהנשגב והנורא, אל המתוק והרך, אל המצחיק והליצני.
וכשם ש"הקומדיה" מבטאת את תכונותיו האישיות, כן משקפת תכונות כלליות גדולות, שבזכותן כינוהו: "משורר גדול כי אדם גדול":
לדנטה, כמו לכל המשוררים הגדולים, ואולי יותר מכולם, היו כוונות גדולות בחיבור יצירתו:
לחבר יצירה חזיונית שתעסוק במסתורין הנפש ותתאר באלגוריה את העולם האידיאלי, ממלכתו של אלוהים.
לחבר יצירה אמונית שתכליתה ללמד חכמה ומוסר, להדריך אנשים בעולם הזה אל מצב של אושר (אמיתי).
לחבר יצירה אוניברסלית אנציקלופדית שתסכם את העולם של תקופתו ושל תקופות שקדמו לה.
לעשות צדק עם העולם הדתי, הפוליטי והחברתי של פירנצה בת-זמנו.
לעדן את השפה העממית ולהקנות לה תכונות נאצלות כך שיצירתו תשמש יסוד ללשון האיטלקית בדורות הבאים.
כתב דוד אריה פרידמן: "בתפיסת עולמו של דנטי יש הרבה מיסודות היהדות של המסורת בצורה של נצרות אדוקה, עד שלפעמים נראה לנו כאילו דיבר אלינו מתוך גרונו איזה יהודי בעל-מוסר הירא וחרד מפני דינו של גיהנום.
וגם אנושיותו היא סוף-סוף כבירה הרבה מנצרותו.
מתוך צער וייסורים יצר דנטי את השירה היותר רוממה, שיצר הרוח האירופי במשך תקופות רבות.
למרות השנאה והזעם הממלאים אותה היא מחזקת בנו את האמונה בטוב וביפה.
מלחמות כבדות עברו על נפשו, אבל לידי שלמות מפליאה הגיע ביצירתו.
ביטחון חזק מרחף על פני-יצירתו ואישיותו גם-יחד.
סוד החיים הנצחיים יפכה בה.
עין הא-להים צופיה עלינו מתוכה.
אף האדם בן-זמננו שומע את קולו המנחם של החוזה הזעום: היטהר!
בתקופת דנטה היה מקובל באיטליה לחבר יצירות רציניות בלשון לטינית עבור מלומדים, ויצירות בינוניות בשפה עממית מדוברת (איטלקית) עבור ההמון.
דנטה היה הראשון שחיבר יצירה רצינית גדולה בלשון איטלקית.
כדרך הקדמונים, הוא חיבר את "הקומדיה" בלשון פשוטה בתכלית הפשטות, מה שאפשר לכל אדם לקוראה.
כתב קולרידג': "הדימויים של דנטה לא רק שלקוחים מטבע פשוט, ומובנים לכל, אלא תמיד מצורפים לרגש אוניברסלי המתקבל מהטבע, ולפיכך משפיעים על הרגשות הכלליים של כל האנשים.
מהבחינה הזו, המצוינות של דנטה גדולה מאד".
בכובד-ראש דנטה עסק ביסודות הדברים בקיצור נמרץ.
כך עולמות שלמים יכולים להיות מקופלים במילה אחת, דמות מורכבת מאופיינת בשורת-שיר, שיטה פילוסופית מסוכמת בשורות ספורות, וכיוצא בזה.
הצמצום דורש מהקוראים להשלים את הפרטים של שירתו ולחשוב על משמעותה.
כתב שלי: "מילותיו חדורות ברוח, כל אחת מהן ניצוץ של מחשבה שלא ניתנת לכיבוי; והרבה מהן עדיין מונחות באפר הולדתן, מעוברות בהארה שעדיין לא מצאה אף מדריך".
ותומאס קרלייל כתב: "בדנטה הצמצום הזה הוא מושרש בטבעו ומיוחד לו.
מלה אחת מפוצצת ואחריה דממה, בלי נשמע קול עוד.
במהלך הדורות חוברו פירושים רבים ל"קומדיה".
ברוב הפירושים ליצירתו, ובמיוחד אצל מפרשיו הראשונים, לעיתים תכופות שורה או שורות אחדות, של דנטה, מפורשות בפסקה ארוכה.
שירת ימי הביניים היא שירת אלגורית.
האלגוריה חזון במובן רוחני (שירה) ובמובן חושי (מראה), כלומר תוכן רוחני הנתון בלשון-מראות, ומשום כך קרובה ומובנת לאותם דורות שהיו עדיין חוזי חזיונות.הפשט מהווה משל למשמעות נסתרת, ולעיתים תכופות אפשר לפרשו באופנים רבים.
"הקומדיה" אלגוריה מורכבת, הבנויה מאלגוריה כללית (ורגיליוס מסמל את השכל האנושי, וביאטריצ'ה תאולוגיה וגילוי שכינה) ואלגריות קטנות רבות, המצטרפות לאלגוריה אחת.
לעיתים לאותה אלגוריה משמעויות שונות בחלקים שונים של "הקומדיה".
פרנצ'סקו דה בוטי, בפירוש המתפרש על אלפי עמודים, השתדל לבאר את כל האלגוריות שביצירה.
יצירת דנטה מבוססת על למדנות רבה וידע אנציקלופדי.
דנטה השקיע ביצירתו את קנייני הדעת והתאולוגיה של תקופתו ושל תקופות שקדמו לה.
לפיכך ישנם ביצירתו רבדים תאולוגים, מוסריים, פילוסופים, נומרולוגים, מדעיים, היסטוריים, פוליטיים, חברתיים, אסתטים, ותרבותיים.
כתב משה דוד קאסוטו: "סיפקו חומר לדנטי המסורת הנוצרית והמסורת של רומה ויוון, ספרי המקרא והברית החדש וספרי המשוררים והוגי הדעות הלטיניים והיווניים, המדע של זמנו והאגדות העממיות, הספיקולציות הפילוסופיות והשקפת ההמון, זכרונות ימי קדם וזרמי החיים בסביבתו, ניגודי המדינות וסכסוכי המפלגות, ההסתכלות בטבע והעיון בסודות ההויה הא-להית".
החיבה של דנטה למבנה ארכיטקטוני ניכרת כבר ב"חיים החדשים" ובהעדפתו את סוגת הסונטה, ובעיקר משתקפת ביצירתו הגדולה.
"הקומדיה" מיוסדת על מבנה משוכלל: שלושה ספרים-תחומים, כל אחד מהם כולל 33 שירים, המסודרים בסדר רוחני, כל שיר מורכב משורות משולשות, ובתחילת היצירה שיר מבוא כללי, סה"כ 100 שירים.
כל תחום מורכב מעשרה חלקים, תשעה ועוד אחד: "התופת" מתשעה מעגלים ובתחתיתם לוציפר; הר "כור המצרף" משני מבואות ושבעה מדרגים, ובפסגתו גן-העדן הארצי; "גן העדן" מתשע ספירות (גופים שמימיים) ומקורן: הנשגב.
"התופת" מיועד לרשעים ועוסק בעוונותיהם ובעונשים הנוראים שהם נידונים בהם; "כור המצרף" לבינוניים ועוסק בתיקון מידות והיטהרות; "גן העדן" לצדיקים ועוסק במושכלות ובתאולוגיה.
דנטה סידר את האנושות בעולמו החזיוני, כך שכל אדם נמצא במקום המתאים לו כפי מעשיו ודרגתו הרוחנית.
לסינג הגדיר את הציוריות בשירה ככתיבה המציגה עצם הנתפס על ידי החושים בחיוניות לפני השכל באופן שיש לו אותה השפעה שיש לציור.
רבים טוענים שאין כמוה אצל אף משורר אחר, עתיק או מודרני.
לא בכדי המהדורות המאוירות של הקומדיה היו לז'אנר אמנותי בפני עצמו.
על המאיירים של הקומדיה נמנים פצ'ינו די בואונגווידה, מיקלינו דה בזוצו, ברתלומאו די פרואוזינו, פריאמו דלה קוארצ'ה, ג'ובאני די פאולו, "אמן חיי הקיסרים", אנטוניו גריפו, גוליילמו ג'ירארדי, סנדרו בוטיצ'לי, פדריקו זוקארי, ויליאם בלייק, גוסטב דורה, מוביוס, אלברטו מרטיני, סלבדור דאלי, וציירים רבים אחרים.
התמונות שדנטה רשם בשירתו אף הקדימו התפתחויות שנעשו באמנות הציור בדורות מאוחרים יותר.
מיכלאנג'לו ורפאל היו חסידים של דנטה.
אם-כך, מה מייחד את הציוריות של שירתו?
כתב לי האנט (בהתייחסו לגיהנום של הקומדיה): "נכון מה שנאמר, שכאשר דנטה גדול, אף אחד לא מתעלה עליו.
אני מטיל ספק אפילו אם מישהו משתווה אליו, באינטינסיביות התמידית ובמגוון הבלתי פוסק של ציוריו; ומה שהוא מצייר נובע לגמרי מכוחותיו; כצייר הרושם דמויות הקמות לתחייה, וכהמשיכן לפעול בעצמן, מפחידות את יוצרן.
כל תנועה, מילה ומבט של היצורים האלו נהיה מלא ברגישות וברמזים.
מה שבלתי נראה נמצא ברקע של הנראה; חשיכה נעשית מוחשית; דומיה מתארת דמות, לא, מעצבת את החלק החשוב ביותר של הסיפור.
מילה משמשת כניצוץ אור, המציג איזו סביבה קודרת, מקום בו עומד מגדל, ופנים נוראות נשקפות מהחלון; או מקום, שלרגליך, מלא בקולות נצחיים, תהום אחד נשמט מפני אחר באור חיוור של ייסורים."
כתב ג'ון ראסקין (בהתייחסו לגן העדן הארצי שבכור המצרף של הקומדיה): "המטרה הראשונה של דנטה, בציורי נוף, להציג ראיה לחירות מושלמת, ולטהרה והיעדר חטאים בטבע חדש, מחליף דרכים ללא מוצא בדרכים מאושרות.
כך שכל אותם סייגים ופורמליזם שנדרשו לו באי-שלמות, מסולקים בגן העדן; ואפילו חוסר המוצא של היער, הדבר האיום ביותר עבורו בימיו של חטאים וקיצורי דרך, עתה משמחו בימים של טהרה.
וכשם שהיעדר סייגים ומעבה החטא הובילו לסדר המרוסן והנורא של עונש נצחי, כך היעדר סייגים ומעבה מידה טובה חופשית מביאים לסדר אוהב ומקובץ של אושר נצחי.
הן, ככל הידוע לי, הפסקא המתוקה ביותר של תיאור יער המצוייה בספרות."
דנטה החשיב את ורגיליוס לרבו בשירה.
"הקומדיה" מבוססת על שיחות המבטאות רגשות כנים ואמתיים, כדוגמת האקלוגות של ורגיליוס.
כשם שורגיליוס, במאמץ אמנותי כביר, הצליח ב"אינאיס" לרומם את הלשון הלטינית להרמוניה מוזיקלית מופלאה, כך הצליח דנטה לעשות זאת ללשון האיטלקית.
ב"קומדיה" החריזה מלווה כהד פעמונים את הנעימה היסודית בכל שיר.
כתב תומאס קרלייל: "אני נותן לדנטה את השבח הגדול ביותר באומרי שהקומדיה הא-להית, בכל המובנים, שיר אמיתי...
עומקו, רגש נלהב, וכנות, עושים אותו למוזיקלי.
כה עמוק, יש מוזיקה בכל מקום.
סימטריה פנימית אמיתית, מה שנקרא הרמוניה ארכיטקטורנית, מושלת בו, מקנה לו את מידותיו: ארכיטקטורי גם מוזיקלי...
ביסודו, זה השיר הכן ביותר מכל השירים, ואנו מוצאים את הכנות מדד לערכו.
היא נבעה עמוק מלב הלבבות של המחבר, והיא נמשכת במהלך הדורות עמוק ללבבותינו".
דנטה, כורגיליוס, היה אמן גדול השואף לשלמות.
הוא קרוב יותר ברוחו לעולם העתיק מאשר לעולם המודרני, וכקלסיקנים יצק את יצירתו בצורה מוקפדת, כזו שתשמש מופת לדורי דורות.
אמר צ'זארה פוליניו: "בעידן של מוסכמות ופורמילזם, דנטה הלך ללמוד מורגיליוס; בעידן בו לא הייתה סיבה לקוות להופעת יצירת מופת, הוא יצר כזו יצירה.
יצירתו עולה ללא ערך על התיאוריות שלו, אך גם הן מראות, היאך, למרות מגבלות הפילוסופיה והרטוריקה של זמנו, הצליח לחמוק מבעד לסבך הרשת שסביבו, ולהביא את השפה העממית של איטליה, בהיותה עדיין בערש הולדתה, לפסגות של שלמות שלעיתים רחוקות השתוו אליהן ומעולם לא התעלו עליהן."
למרות המאמץ הפרשני העצום, במהלך הדורות, להבין את יצירתו; היא הייתה ונותרה חידתית.
כתב דה סנקטיס: "הקומדיה הא-להית היא האחדות העצומה ביותר שהשכל האנושי יצר, עולם שירי עם חוקים וצווים משלו...
העולם הדנטסקי איננו מבואר עד כה אלא באופן עקיף, איננו רואים אלא את השטח, מה שפנימי חומק מאיתנו."
באיטליה, עוד בדורו של דנטה, החל מפעל עצום של פרשנות ל"קומדיה האלוהית".