tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
LBS ועוד, כמו גם הופעות אורח של אנדרסון פאאק, אחיו די סמוק ופאט רון.
ההצלחה של האלבום בפלטפורמת SoundCloud משכה את תשומת ליבו של דייב פרי מטופ דואוג אנטרטיינמנט, שפנה לפרש סלקטס כדי להחתים אצלו את סיר.
ב-6 באוקטובר 2016 הוציא סיר מיני-אלבום בשם HER.
בינואר 2017 הוכרז כי סיר חתם בחברת טופ דואוג אנטרטיינמנט.
ב-10 בפברואר 2017 הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו בלייבל, HER TOO, בו משתתף אנדרסון פאאק.
ב-18 בינואר 2018 הוציא סיר את אלבומו השני, November.
ב-8 באוגוסט 2019 הוציא סיר את הסינגל הראשון מתוך אלבומו השלישי, "Hair Down" בהשתתפות הראפר קנדריק לאמאר.
ב-30 באוגוסט 2019 הוציא את אלבומו השלישי, Chasing Summer.
האלבום הגיע למקום ה-64 במצעד הבילבורד 200.
ח'רבת סיר, או בתעתיק מדויק: ח'רבת ציר הוא כפר פלסטיני בנפת טולכרם שבמערב השומרון, הממוקם כ-8 ק"מ מזרחית לקלקיליה.
קרמיקה מהתקופה הביזנטית נמצאה בשטח הכפר.
בסוף המאה ה-16 התקיימו בסיר כ-10 משקי בית, כולם מוסלמים.
תושבי הכפר שילמו לשלטונות העות'מאנים שיעור קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית שכללה חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עצי זית, והכנסות מזדמנות שכללו עזים וכוורות.
בנוסף על כך, הוטל מס הנהוג לנתינים באזור שכם.
בסך הכל התושבים שילמו כ-7,000 אקצ'ות.
מחצית מההכנסות הועברו לווקף המקומי.
במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882 תוארו "שני קברים חצובים בסלע, תל גדול עם טרסות שנחתכו בצדדים, והרבה בארות מים מתחתיו.
במפקד האוכלוסין הירדני בשנת 1961 אותרו 235 תושבים בסיר.
"סיקרט-פרוג'קט-רבולושן" הוא סרט קצר אמריקאי משנת 2013 בבימויה של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה והאמן האמריקאי סטיבן קליין , העוסק בחופש אמנותי ובזכויות אדם.
הסרט השיק יוזמה אמנותית עולמית לקידום חופש הביטוי, שנוצרה על ידי מדונה, בחסות Vice ובהפצת ביטורנט.
מטרת הסרט הקצר הייתה לקדם ולהקל על הביטוי החופשי, ובכך לעכב את דיכוי הביטוי האמנותי.
"סיקרט-פרוג'קט-רבולושן" הוא סרט קצר באורך 17 דקות שצולם בשחור-לבן בלבד, כאשר הפרשנות של מדונה מחוץ למצלמה הובלה לאורך כל הדרך, והיא מורכבת מנרטיב שהוקלט באופן בלעדי עבור הפרויקט וכן קטעים מהנאומים שלה על הבמה במהלך סיבוב ההופעות התשיעי שלה, "" (2012).
הוא נפתח בסצנה המציגה את מדונה נעולה בתא כלא, כשהיא אוחזת בסורגים.
הוא מוקרן על רקע קריינות המורכבת מקטעים מנאום על הבמה שלה באולימפיה בפריז, במהלך "The MDNA Tour" שאירע ביולי 2012. הנאום שיקף את המצב הכלכלי בעולם באותה תקופה, והסביר שהפחד הוא המקור של חוסר סובלנות.
לאחר מכן הסרט מציג פנטומימה, כאשר רקדנים שונים שהשתתפו בסיבוב ההופעות יושבים ועומדים במקום בחדר, בעוד מדונה נכנסת אליו כשהיא אוחזת באקדח, המייצג מיתוג, ומתחילה לירות בהם בזה אחר זה.
החלק הזה מסתיים במילים "כל מה שאתה צריך לסרט זה אקדח ונערה" ("All you need for a movie is a gun and a girl"), ציטוט של ז'אן-לוק גודאר, המוצג על פני המסך.
הסצנה הבאה מציגה את מדונה נגררת על ידי שוטרים לתא, שם היא מושלכת על הרצפה.
בשלב זה, הנרטיב של הסרט מתקדם, ומסביר את הנסיבות שהניעו אותה לבצע את הפרויקט.
הסצנה נמשכת מספר דקות כאשר הצילומים של מדונה בתאה מתחלפים בסצנות המציגות גבר שמעונה על ידי אחרים, ורקדן מבצע פעולות שונות.
מדונה מוצגת כשהיא על מיטה, בעת שרקדן רוקד מולה ומדמה סצנות של עינויים.
הסצנה הבאה מציגה אדם כלוא, שברור שהיה קורבן לעינויים פיזיים, עם דם על פניו וחזהו.
בקטע הבא, רקדנים מתחילים להופיע ומבצעים תנוחות אקספרסיביות כשמוזיקת פסנתר מתנגנת ומדונה ממשיכה בנרטיב שלה.
גבר כמעט עירום רוקד מול השומרים וביצוע הא-קפלה של מדונה ל-"My Country, 'Tis of Thee' מתחיל להתנגן, ואחריו קטעים מנאום סנט פטרסבורג שלה.
הצילומים של מדונה הורגת את הרקדנים מוצגים לאחור כשהם מוחזרים לחיים.
מדונה שוב מוצגת נגררת על ידי שוטרים שמפילים אותה על הרצפה ומתחילים להסתכל עליה מלמעלה.
אחריו מופיע ציטוט "חופש הוא מה שאתה עושה עם מה שנעשה לך" מאת ז'אן-פול סארטר.
הסרט מסתיים במסר: "הסרט הזה מוקדש לאלה שנרדפו, נרדפים או עלולים להירדף.
כל מי שזכויות האדם שלו הופרו".
בסוף 2012, מדונה וסטיבן קליין היו אמורים לעבוד יחד על צילום תמונות לקמפיין הקידום של הנעליים וההלבשה התחתונה שעיצבה כחלק מקולקציית "אמת או חובה" שלה.
עם זאת, המוצרים שלה ספגו ביקורת חריפה מטעם החברה המפיקה כיוון שהם פרובוקטיביים מדי, מה שהוביל לביטול הפרויקט כולו.
במקום זאת, מדונה החליטה להשתמש בסט לצילומי הפרויקט עם קליין ורקדניה, תוך שימוש בהלבשה תחתונה בעיצוב עצמי.
העבודה החלה בבואנוס איירס, ארגנטינה באמצע דצמבר 2012, בהפסקה של מדונה בין הופעות בארץ.
במהלך השבועות הבאים, הזמרת החל לכתוב את קטע הקריינות והופקו קטעים נוספים.
אחת הסצנות נוצרה בהשראת הסרט "שוער הלילה" (1974), בעוד שאחרת נוצרה בהשראת הסצנה בסרט הפילם נואר Caged שבה אלינור פארקר כלואה.
מדונה תיארה את "סיקרט-פרוג'קט-רבולושן" כאחד הדברים החשובים ביותר שעשתה אי-פעם.
ב-14 בדצמבר 2012, תמונה שצולמה על הסט של הפרויקט עלתה ברשת, מה שעורר שמועות שמדונה עובדת לכאורה על הווידאו קליפ הבא שלה, שמעריצים רבים חשבו שיהיה "Gang Bang" (הלקוח מ-MDNA).
ב-19 בדצמבר, סטיבן קליין התייחס לראשונה לסרט כ"#פרויקט-סודי" בטוויטר, מה שישמש כשמו הרשמי לבסוף.
מאוחר יותר באותו חודש, הוא יצר קשר עם נשים כמו ריהאנה, ליידי גאגא, שר, דיטה פון טיז ונעמי קמפבל בטוויטר, והזמין אותן להשתתף בפרויקט.
תמונה שאומרת "ממדונה לריהאנה 2 מתוך 3" פורסמה בתחילת 2013, ואחריה תצלום של נעמי קמפבל וקייט מוס, עם כיתוב המשייך אותן לפרויקט.
תמונות נוספות מהסט פורסמו באינטרנט, ומדונה החלה לפרסם תמונות סטילס מהסרט ותמונות קשורות באינסטגרם במרץ 2013, שיוחסו להאשטאג , ששונה מאוחר יותר ל-.
ב-20 במרץ פרסם קליין את הטריילר הראשון של הסרט.
ביולי החלו לרוץ שמועות שהפרויקט הוא בעצם השקה של קו הבגדים החדש, שעוצב על ידי בן זוגה של באותה העת מדונה, בראהים זייבט.
הסרט יועד לצאת ב-12 במאי 2013, אך הוקרן בסופו של דבר בבכורה עולמית ב-23 בספטמבר, במשך 18 הקרנות חוצות בחמש ערים בארבע מדינות: ניו יורק, לוס אנג'לס, טורונטו, ברלין ולונדון.
למחרת, "סיקרט-פרוג'קט-רבולושן" הוקרן באותה הצורה בשיקגו, סן פרנסיסקו, רומא, פריז ותל אביב-יפו, כשהאחרונה מביניהן הוכרזה כמיקום הסופי.
כל המיקומים נחשפו זמן קצר לפני האירועים דרך פרופילי המדיה החברתית של מדונה.
ב-24 בספטמבר, הסרט המלא הועלה ליוטיוב, והופץ באמצעות תוכנה חדשה מבוססת ביטורנט בשם "באנדל", המורכבת מטריילרים וסטילס לא נעולים, בתוספת שלושה סרטונים והודעה כתובה ממדונה, כולם נעולים אך ניתנים לביטול על ידי שליחת כתובת אימייל חוקית.
בביטורנט טענו כי "באנדל" הוא עדיין פרויקט בשלב ראשוני.
זהו פורמט קנייני להפצת תוכן נעול יחד עם "חלון ראווה" וירטואלי המציג לצרכנים דרכים שהאמן בחר לאפשר פתיחת תוכן, שיכולות להשתנות.
במהלך הקרנה בגלריית גגוסיאן בניו יורק, מדונה השתתפה באופן אישי באירוע, וקדמה להקרנה בנאום ובעקבותיו ביצעה בהופעה חיה את השיר "Between the Bars" של אליוט סמית', כשהיא מלווה בבנה רוקו ריצ'י כרקדן.
בינתיים, ריאיון באורך 40 דקות הועלה ליוטיוב, שנערך בלונדון בידי אדי מורטי מטעם Vice, בו מדונה מסבירה את הנסיבות שגרמו לה לממש את הפרויקט כולו.
על אף ההופעות האישיות המעטות שקיימה מדונה כדי לקדם את הפרויקט, כמו גם אופיו הלא מסחרי, "סיקרט-פרוג'קט-רבולושן" זכה לכמות מכובדת של סיקור תקשורתי ועניין ציבורי, אם כי הביקורות שספג היו מעורבות.
לפי הערכות, עשרת אלפים איש צפו בסרט בכל ההקרנות.
בתוך פחות משלושה שבועות, החבילה הורדה יותר מ-1.2 מיליון פעמים, ונכון לאוקטובר 2013, עשרות יצירות הוגשו מדי יום באתר האמנות לחופש.
הזמרת-יוצרת והאקטיביסטית האנגלייה קייט נאש הודיעה שהיא עובדת על "פרויקט סודי" משלה באוגוסט 2013, והזמינה מעריצים לשתף פעולה.
מאוחר יותר, היא התאימה ואימצה את הגישה של מדונה לפרויקט שלה ב-UK Street Teams באוקטובר 2013, וארגנה מפגשי קבוצות במקומות שהוכרזו בעבר.
הקליפ לדואט של הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא עם הזמר-יוצר האמריקאי אר.
קלי, "Do What U Want", יועד להעלות לביטורנט בדצמבר 2013, בשיתוף פעולה עם Vice.
אף על פי ש"סיקרט-פרוג'קט-רבולושן" מעולם לא הוקרן באופן רשמי בפולין, מועדון המעריצים הרשמי של מדונה במדינה ארגן הקרנה של הסרט בקרקוב בדצמבר 2013.
במקביל להפצתו של הסרט, יזם ארגון האמנות לחופש, תוכנית המאפשרת לאמנים להעלות יצירות משלהם המבטאות את ההגדרה האישית שלהם לחופש ומהפכה באתר artforfreedom.com.
תוכנית מענקים בת שנה אחת הושקה באוקטובר, לתמיכה ביחידים וארגונים הפועלים לקידום צדק חברתי.
מדי חודש, מדונה ואוצרת אורחת בוחרות מנצח ומעניקות לעמותה או לפרויקט לפי בחירת האמן הזוכה.
האוצר האורח הראשון היה אנתוני קידיס מרד הוט צ'ילי פפרז.
ב-8 באוקטובר 2013, מדונה אירחה אוצרות בטוויטר, ואחריה אוצרות נוספת בטאמבלר ב-13 בנובמבר 2013. הקרנותיו של הסרט התרחשו ביריחו ובריו דה ז'ניירו, ב-11 וב-20 באוקטובר, בהתאמה.
בנובמבר הופצה חבילת עיצוב בנושא "אמנות עבור שלום" דרך סטודיו לעיצוב גרפי.
בתחילת ינואר 2014, קייטי פרי הפכה לאוצרת אורחת של אמנות לחופש, ואחריה מיילי סיירוס בתחילת אפריל.
האירוע התקיים ב-BuzzFeed ב-15 באפריל 2014.
תאריךעירמיקומים23 בספטמבר 2013ניו יורק(ארצות הברית) רחוב 31 מערב (22:00)
המוזיאון לאמנות מודרנית, רחוב 53 מערב (23:00)טורונטו(קנדה) רובע המזקקות, רחוב טריניטי 9 (21:00)
גלריית האמנות של אונטריו, רחוב דנדאס מערב 317 (22:00)
מוזיאון הנעליים, רחוב בלור מערב 327 (22:45)
הקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה, רחוב בלור מערב 273 (23:30)לוס אנג'לס(ארצות הברית) שדרת הילהרסט (21:00)
הפקטורי, אן לה פייר דרייב (23:00)
אודיטוריום סנטה מוניקה סיביק, רחוב ראשי 1855 (12:00)ברלין(גרמניה) רחוב אורניינבורגר (21:00)
אולם סטרלאו (23:30)לונדון(אנגליה) דרך התערוכות, קנזינגטון (21:00)
מוזיאון טייט מודרן, רחוב הולנד (23:00)
תחנת הרכבת שורדיץ' היי סטריט (12:00)24 בספטמבר 2013שיקגו(ארצות הברית) רחוב מזרח אילינוי (21:00)
רחוב נורת' ראש (01:00)סן פרנסיסקו(ארצות הברית) מכללת UC הייסטינגס למשפטים, רחוב מקאליסטר 200 (21:00)
מוזיאון דה יאנג, הגיווארה טי גארדן דרייב (23:30)
מנהל הביטוח הלאומי, רחוב 7 90 (12:30)תל אביב-יפו(ישראל)הבימה (22:00)רומא(איטליה) ארה פקיס, פיאצה אוגוסטו אימפרטורה (22:00)
טרמיני, דרך מרסל (12:30)פריז(צרפת) טרוקדרו, פלאס דו טרוקדרו (22:00)
פאלה דה טוקיו, שדרת הנשיא-וילסון (22:50)
איגור סטרווינסקי, רחוב סנט מרי (23:40)
הפנתאון, כיכר הפנתאון (12:30)11 באוקטובר 2013יריחו(הרשות הפלסטינית) הגנים הספרדיים (22:00)20 באוקטובר 2013ריו דה ז'ניירו(ברזיל) כיכר הידע, קומפלקסו דו אלמאו (20:00)16 בנובמבר 2013ויגו(ספרד) [מרקו] המוזיאון לאמנות עכשווית, ויגו (20:30)
סיר הוא כפר פלסטיני בנפת ג'נין כ-10 ק"מ דרומית לעיר ג'נין, בגובה כ-450 מטר מעל פני הים.
בשנת 2011 הכפיפה הרשות הפלסטינית את המועצה המקומית לעירייה מאוחדת שכוללת גם את הכפרים: מיית'לון, סיריס, ג'דידה, מסיליה.
תושבי הכפר וכן תושבי הכפרים האחרים שבעירייה המאוחדת, אינם מרוצים מהניהול ודורשים מהרש"פ לבטל את האיחוד.
המשפחה הגדולה בכפר היא משפחת אל-אִרשיד – אחת המשפחות הפלסטיניות העתיקות, שמוצאה מתייחס למשפחת מקדאד בחורן.
בכפר ובסביבתו נמצאו שברי חרס מהתקופה הפרסית המוקדמת והמאוחרת, הרומית והביזנטית.
כפר סיר מזוהה עם כפר זיר, המוזכר בכתובת רחוב מהמאה ה-6–7, ככפר יהודי באזור סבסטיה שמאוכלס ברובו על ידי לא-יהודים, ולכן ניתן להשתמש בתוצרת חקלאית שהתקבלה ממנו, ללא ההגבלות הרגילות שהוטלו במהלך שנות השמיטה, או צורך במעשר שני.
זרטל חשף במקום שרידי אחוזה צלבנית בשם Casale Syrorum, שזכויותיה אושרו בשנת 1165/1166 לספירה על ידי אמלריק מירושלים.
כפר סיר, כמו שאר האזור, נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1517, ובמפקד 1596 זה היה חלק ממחוז משנה, תחת סנג'ק שכם.
בכפר היו 31 בתי אב ו-4 רווקים, כולם מוסלמים.
תושבי הכפר שילמו מס קבוע של 33.3% על כל התוצרת חקלאית, בסך של 7,832 אקצ'ה.
כמה מתושבי הכפר, בני משפחת ארשיד, השתתפו ולחמו במרד הערבי הגדול, חלק מהם נאסרו והיו כמה שנהרגו.
בדרום הכפר נמצא מבנה הנקרא: קברו של "הנביא ד'יב", שנהגו לעלות אליו לרגל (ראה צילום).
בסטטיסטיקה של 1945 נמצא ששטח הכפר היה 12,499 דונם מתוכם, 1,908 דונם שימשו למטעים וגידולי שלחין, 6,045 דונם לדגנים, 10 דונם היו בנויים ו-4,536 דונם סווגו כ"בלתי ניתנים לעיבוד".
על אף שהכפר אינו גדול, צמחו ממנו כמה אישים בולטים וביניהם:
ג'האד סלימאן ארשיד – טייס בחיל האוויר הירדני ולימים היה טייסו הפרטי של חוסיין, מלך ירדן, ממייסדי חברת התעופה "רויאל ג'ורדניאן" ונשא במגוון תפקידים בירדן ובאמירויות.
מאהר פריד ארשיד – שימש כנספח תקשורת ותיירות בשגרירות ירדן בביירות 1965–1971, חבר בית הנבחרים הירדני 1973–1987, ולאחר מכן, בין היתר: איש עסקים, ממייסדי האוניברסיטה הערבית האמריקאית בז'נבה 1995, יו"ר מועצת המנהלים של האוניברסיטה הערבית-אמריקאית – ג'נין (1995–2000), חבר הסנאט הירדני התשעה עשר 2001.
מוסטפא ד'יב ארשיד – עיתונאי, נציג בפרלמנט הירדני וחבר בבית הנבחרים הירדני עד 1967.
פריד מחמוד עבד א-רחים ארשיד – חבר בית הנבחרים הירדני וחבר הסנאט.
סיר בוסני (בבוסנית: Bosanski lonac) הוא תבשיל בוסני, מומחיות קולינרית בוסנית מוערכת בשל טעמו העשיר וגמישותו.
מתכוני סיר בוסני משתנים מאוד בהתאם להעדפה אישית ואזורית, אך המרכיבים העיקריים כוללים בדרך כלל בשר וירקות חתוכים.
ניתן להשתמש בבשר מעורב במנה.
הנזיד תואר כמאכל לאומי של בוסניה והרצגובינה.
סיר בוסני נמצא על שולחנות העשירים והעניים כאחד במשך מאות שנים.
העשירים הכינו את המנה עם יותר בשר ושאר מרכיבים יקרים, בעוד העניים השתמשו במה שהיה זמין.
מרכיבים אופייניים הם בשר בקר, בשר כבש, כרוב, תפוחי אדמה, עגבניות, גזר, פטרוזיליה, שום וגרגרי פלפל שחור (שלמים, לא טחונים).
ניתן להשתמש בירקות או בשרים רבים ושונים.
ה"בוסנסקי לונאק" מוכן על ידי סידוק שכבות בשר וירקות (שכבות בשר וירקות מתחלפות עד שהסיר מתמלא) בתוך סיר עמוק, ולאחר מכן הוספת מים.
המרכיבים נחתכים בדרך כלל לחתיכות גדולות ולא קצוצים דק או טחונים.
במקור, הוכן בוסנסקי לונאק בסירי קרמיקה ובושל באח או בבור באדמה.
כיום, עם הירידה בזמינותם של קמינים לבישול, משתמשים טבחים רבים בסיר רגיל ובכיריים של מטבח.
סיר טיגון או תנור טיגון או דיפ פרייר הוא מכשיר מטבח המשמש לטיגון בשמן עמוק.
מכשיר זה נפוץ במטבחים מסחריים, אם כי קיימים גם דגמים ביתיים של המכשיר.
בדרך כלל, לסירי טיגון יש סלסילה למזון שייכנס לתוך מכל השמן.
בחלק מהמכשירים קיימים גם קוצב זמן, פונקציות אוטומאטיות להגבהה והורדה של הסל, מערכת אוורור, מערכת סינון שמן ומערכת בקרת טמפרטורה.
קיימים סירי טיזון בהם חימום השמן מתבצע על ידי גוף חימום חשמלי, וכאלה הפועלים באמצעות גז בישול.
סיר אידוי הוא כלי לבישול באמצעות אדים.
אופן בישול זה נקרא אידוי.
כְּלֵי אידוי מזון שימשו במטבחים במשך מאות שנים.
הסינים הקדמונים השתמשו בכלי קיטור כדי לבשל אוכל.
בחפירות ארכאולוגיות נחשפו כלי בישול חרס הידועים בשם יאן.
יאן היה מורכב משני כלים, זֶנְג עם רצפה מחוררת מונח על סיר או קדירה עם בסיס חצובה ומכסה עליון.
כלי האידוי הקדום ביותר מתוארך לשנת 5000 לפני הספירה לערך ונחשף באתר בנפו (Banpo).
בנהר היאנגצה התחתון, סירי זנג הופיעו לראשונה בתרבות ההמודו (5000-4500 לפנה"ס) ובתרבות הליאנגג'ו (3200-2000 לפנה"ס) ושימשו לאידוי אורז.
כלי האידוי יאן נחשפו גם במספר אתרי ליאנגג'ו, כולל 3 שנמצאו באתרי צ'ואודון ולואודון בדרום ג'יאנגסו.
באתר תרבות לונגשאן (3000-2000 לפני הספירה) בטיאנוונג במערב שאנדונג, התגלו 3 כלי אידוי גדולים מסוג יאן.
חלק מכלי האידוי על קיטור כוללים גם מאגר איסוף מיץ המאפשר לצרוך גם את מיצי המזון.
כאשר משתמשים בטכניקות בישול אחרות (למשל הרתחה), הלק גדול מרכיבי תזונה אלו עלול ללכת לאיבוד.
בגלל זמן הבישול והטמפרטורה המופחתים בהשוואה לשיטות בישול אחרות, אידוי נחשב לאחת הדרכים הטובות ביותר לשמור חומרים מזינים במזון.
כמה חומרים מזינים אחרים מסופקים טוב יותר במזון מבושל מאשר גולמי.
גזר מבושל, פטריות, אספרגוס, כרוב ופלפלים מספקים יותר נוגדי חמצון אם הם מבושלים או מאודים.
גם שיטת הבישול חשובה - לגזר, קישואים וברוקולי היו רמות גבוהות יותר של קרוטנואידים כשהם מבושלים או מאודים מאשר כשהם מטוגנים.
מזונות מטוגנים בשמן עמוק הם מקורות לרדיקלים חופשיים, שעלולים לפגוע בתאי הגוף.
עם זאת, חלק מהוויטמינים וחומרי הזנה רגישים לחום.
אוניברסיטת מישיגן אומרת שכאשר פירות או ירקות מבושלים בטמפרטורות גבוהות או לפרקי זמן ארוכים, נוטריינטים רגישים לחום כמו ויטמינים מקבוצת B, ויטמין C נוטים יותר להיהרס.
"האידוי מאפשר לשמור על יותר מהחומרים התזונתיים בהשוואה להרתחה, מכיוון שחלק מהחומרים התזונתיים עוברים למי ההרתחה והתהליך לא מתרחשת באותה מידה באידוי.
בעוד ששניהם משתמשים במים כמנגנון בישול, הירקות מוטבעים לחלוטין במים בהרתחה ואילו באידוי, הירקות מונחים מעל המים (וללא מגע איתם, ומאפשרים לאדים המופקים לרכך אותם תוך שמירה יותר של הערכים התזונתיים.
החיסרון העיקרי של הרתחת הירקות הוא שחלקם, כמו ברוקולי, כרוב, תרד, אפונה, שעועית וקייל, מכילים ויטמינים מסיסים במים, שמתמוססים במים וכך נזרקים המון ויטמינים עם המים ברגע שהם מבושלים.
כשהמים הרותחים משנים את צבעם בזמן הבישול, זה על פי רוב הוויטמינים שיוצאים מהירק..
סיר'נאר'י (בגאורגית – სიღნაღი), היא עיירה בחלק המזרחי ביותר של גאורגיה, בחבל קאחתי.
נכון ל-2024 מספר תושבי העיירה הוא כ-1,400. העיירה היא גם מרכז אדמיניסטרטיבי של יישובים באזור הקרוב.
פירוש השם סיר'נאר'י הוא "מקום מפלט".
הביטוי מגיע מן השפה הטורקית, וגזור מהמילה סיר'ינאק (Siginak).
השם מקום מפלט ניתן, לאחר שהמלך ארקלה השני הקים במקום מקלט מבוצר לתושבי האזור, מפלישותיהם החוזרות ונשנות של השבט ההררי לזאגין ושל הפרסים.
העיירה ממוקמת בדרום מזרח גאורגיה, במרחק של כ-20 קילומטר ממערבה מהגבול הבינלאומי של גאורגיה עם אזרבייג'ן, והיא קרובה למדי לגבול האזרי גם בכיוונים דרום וצפון, כיוון שהיא מצויה בפתחה של מעין מובלעת גאורגית בצורת אצבע קצרה, לתוך שטח אזרי.
סי'נאר'י קרובה כדי 70 ק"מ לתלאווי, העיר הראשית של מחוז קאחתי, המצויה צפונית מערבית לה.
הבירה טביליסי מרוחקת מסיר'נאר'י כדי 109 ק"מ בכיוון כללי מערב.
באזור האדמיניסטרטיבי של סיר'נאר'י מאוגדים עוד 12 יישובים וקהילות קטנות.
העיירה נמצאת בשולי רכס גומבורי, בגובה ממוצע של 732 מטרים מעל לפני הים ומשקיפה אל עמק נהר ה-אלזני (Alazani).
בקיץ חם, בהיר ויבש בסיר'נאר'י, והחורפים קרים ומושלגים.
החודש החם ביותר בשנה הוא יולי, במהלכו מידות החום בשעות היום מגיעות בממוצע ל-29 מעלות צלזיוס, ובלילות הטמפרטורה הממוצעת יורדת עד ל-19 מעלות.
החודש הקר ביותר בשנה הוא ינואר, ובמהלכו הטמפרטורה הממוצעת במהלך היום היא 5 מעלות בלבד, ובלילות יורד הממוצע עד 2- מעלות.
לא פעם הטמפרטורה בחורף צונחת אל מתחת למינוס 7 מעלות.
החודש הגשום ביותר הוא מאי, והחודשים השחונים הם ינואר ו-פברואר.
כמות הגשמים השנתית הממוצעת מסתכמת ב-251 מ"מ, ואילו כמות השלג הממוצע בשנה עמדת על 222.9 מ"מ.
פברואר הוא החודש המושלג ביותר, עם ממוצע של 76 מ"מ שלג.
העיירה נוסדה במאה השמונה עשרה, על ידי המלך ארקלה השני מלך קאחתי, כמקום שנועד להעניק הגנה ומחסה לתושבי האזור.
התהליך החל עם בניית חומה גדולה ומאסיבית סביב המקום בו העיירה נמצאת.
אורך החומה היה כ-4 קילומטרים, ושולבו בה 23 מגדלי שמירה גדולים וכן שישה שערים.
רוחב בסיס החומה בחלק התחתון 1.5 הוא מטרים, ובחלק העליון 70–80 סנטימטרים.
יש ארכאולוגים הסבורים, כי המלך ארקלה השני בנה את החומה שלו כחיזוק והרחבה לחומה שהייתה קיימת במקום עוד לפני המאה ה-18, אך אין חולק על העובדה שהישוב הנוכחי של התקופה המודרנית החל בתקופתו, וכתוצאה מפעולותיו של המלך.
לאחר שארקלה השני התבסס בשלטונו, התבסס במקביל גם קיומה הקבוע של העיירה.
עם הזמן פחתו הסיכונים האזוריים, ולמתיישבים ניתנה הזדמנות לנהל חיי חברה, עבודה, חקלאות ומסחר, ולפתח את העיירה.
בחבל קאחתי ובאזור הקרוב לסיר'נאר'י נמצאו שרידים, המעידים על ייצור יין כבר לפני כ-8,000 שנה.
השיטה הגאורגית העתיקה לייצור יין, הנהוגה גם כיום ביקבים קטנים וביתיים, משתמשת במקום בחביות התססה המקובלות במקומות אחרים - בכדי חרס אטומים הנטמנים באדמה.
כדי חרס אלה נקראים כְּבֵבְרִי .
האקלים הקר בחורף והשטחי הגבעות והמדרונות הקיימים סביב העיירה, מתאימים מאוד לגידול גפנים ולייצור יין.
באזור העיירה פועלים יקבים רבים, וחבל קאחתי נקרא בפי הגאורגים "חבל היין", אף על פי שגם באזורים רבים אחרים של המדינה מגדלים גפנים ומייצרים יין.
חומות סיר'נאר'י – החומה שמורה ברובה, וניתן לעלות לחלק מממגדלי השמירה, לתצפית פנורמית על הנוף סביב ואל העיירה פנימה, אל עמק אלזני הסמוך, ולכיוון הרי הקווקז במרחק.
מוזיאון סיר'נאר'י – המוזיאון ארכאולוגי באופיו, אך מוצגות בו גם תמונות של הצייר המקומי ניקו פירוסמני, צייר בן המאה ה-19 והמאה ה-20, הנחשב והמוערך כבכיר ציירי גאורגיה.
פריסומני נפטר עני מרוד ורק אחרי מותו ציוריו החלו להיות מוערכים מאוד ושוויים עלה לסכומים משמעותיים.
בית העירייה – סיר'נאר'י מכונה "עיר האהבה".
הסיבה לכך נעוצה בעובדה, שבית העירייה המקומי פתוח כל הזמן, 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע, לרישום נישואין של זוגות.
על מגדל בית העירייה נקבע שעון גדול, על מנת שזוגות יוכלו לזכור את השעה בה התחתנו.
גיאורגים ותיירים רבים מנצלים את השירות, ובאים במקום בברית נישואין.
יש המגיעים לעיירה במיוחד למטרת רישום בספר הנישואין.
פסל סולומון דודשווילי – בשדרה רחבה עם גינה במרכז העיירה, עומד פסל שחור וגדול של (בגאורגית – სოლომონ დოდაშვილი) בן המאה ה-19, שהיה פילוסוף, היסטוריון, עיתונאי ובלשן, אשר נולד בחבל קאחתי.
אנדרטה לזכר חללי מלחמת העולם השנייה – האנדרטה ממוקמת בסמוך לפסל סלומון דודשווילי.
מדובר בשילוב של חריטה בחומת אבן, והדבקת אריחי תבליט.
האנדרטה מתארת עץ שבצמרתו יונים, וברקע בתים המדמים את בתי סיר'נאר'י.
על האריחים בסמוך לעץ ולבתי העיירה, רשומים שמות הנופלים.
כיוון שיש בגאורגיה שמות דומים רבים, ליד שמות הנופלים רשום תיאור נוסף, דוגמת עיסוקו של האדם, או פרט מבדיל אחר.
מנזר בודבה – מנזר בודבה על שם נינו הקדושה ממוקם כ-2 קילומטרים מחוץ לסיר'נאר'י.
המנזר הנוכחי נבנה במאה ה-12 על חורבות מבנה קודם מהמאה ה-5. ושופץ מספר פעמים.
לפי האמונה, קברה של נינו נהקדושה מצא בקאפלה קטנה במנזר.
המקום מהווה אבן שואבת לתיירים נוצרים, ולתיירים לאחרים מכל הדתות, שעולים לרגל לקברה של נינו.
בעת השלטון הסובייטי, המנזר שימש כבית חולים במשך מספר עשורים.
במקום נבנתה במאה ה-21 כנסייה חדש.
מאחורי המנזר יש גנים המטופחים על ידי נזירות המנזר, וקיימת גם נקודת תצפית אל העמק הסמוך.
לועות געש בוציים של קילאקופרה (Kilakupra Mud Volcanoes) – לועות געשיים, שמהם מבעבעים בוץ, גז ונפט, במקום אש ולבה הפורצים מלוע געשי רגיל.
בכל שנה, נערך בסיר'נאר'י פסטיבל יין בתקופת הבציר.
במסגרת הפסטיבל יקבים שונים מקיימים טעימות יין, ושתיית היין מלווה בריקודים גאורגיים אופייניים.
התחבורה הציבורית לסיר'נאר'י מתבצעת במיניבוסים בלבד, הנקראים מרשרוטקה.
קווי מרשרוטקות יוצאים לכיוון העיירה מתלאווי בירת המחוז, מ-קוומו בודבה (Kvemo Bodbe) הלא רחוקה, ומטביליסי הבירה.
האפשרויות האחרות מלבד מרשרוטקה הן הגעה במוניות, נהיגה עצמית, או הצטרפות לטיול מאורגן.
סיר אורז חשמלי הוא מכשיר חשמל ביתי אשר מסייע לפשט את תהליך הבישול של אורז באמצעות קיטור.
המכשיר נפוץ למדיי במשקי בית רבים ברחבי העולם, ובמיוחד באסיה, שם אורז הוא מצרך מזון בסיסי עבור רוב האוכלוסייה.
בשנת 1955 חברת טושיבה הוציאה לשווקים את סיר האורז החשמלי הראשון אשר השתמש במבנה דו-שכבתי כדי לווסת את זמן הבישול והטמפרטורה.
זה היה מכשיר מהפכני באותה התקופה, והוא הפך את ההכנה המסורתית של האורז אשר הייתה מורכבת יותר והצריכה מעקב צמוד לאורך התהליך, לאוטומטית ופשוטה במינימום מאמץ.
עד שנת 1960 כמעט חצי ממשקי הבית ביפן החזיקו בסיר חשמלי.
ההצלחה של סיר האורז החשמלי של טושיבה הוביל לכך שיצרנים נוספים החלו ליצר גם סירי אורז חשמליים והתחרות הובילה לחידושים שונים וכמו גם לדגמים זולים יותר ועיצובים יעילים יותר.
ההצלחה העצומה של סיר האורז החשמלי ביפן הובילה גם לכך שבהמשך המכשיר זכה להצלחה במדינות רבות אחרות ברחבי אסיה, ולכך שבסופו של דבר הוא הפך למכשיר ביתי נפוץ ברחבי העולם.
כל סירי האורז החשמליים כוללים גוף ראשי, מכל בישול פנימי בו שמים את האורז והמים, גוף חימום חשמלי ותרמוסטט.
בתחילה ממלאים את מכל הבישול הפנימי באורז ובמים.
לאחר מכן מפעילים את המכשיר והוא מחמם את מכל הבישול הפנימי במלוא העוצמה עד שהמים מגיעים לנקודת רתיחה (100 מעלות צלזיוס) וגורמים לאדים לבשל את האורז.
כאשר המים נספגים באורז או מתאדים, הטמפרטורה עולה מעל לנקודת הרתיחה.
כאשר הדבר קורה התרמוסטט מזהה את השינוי בטמפרטורה, והדבר גורם למכשיר להוריד את החום (בדגמים מתקדמים) או לכבות את המכשיר (בדגמים פשוטים יותר).
המכשירים המתקדמים יותר מכילים פונקציה שמאפשרת לוודא שהאורז יחומם על טמפרטורה נמוכה יותר, לרוב בסביבות 65 מעלות צלזיוס, על מנת שהוא יהיה חם בעת ההגשה.
בעוד שמכשירי סירי האורז החשמליים הפשוטים מיועדים אך ורק לבישול אורז, דגמים מודרניים רבים מכילים פיצ'רים נוספים כמו אידוי ירקות, בישול דייסה, ואפיית עוגות.
סיקרט הייתה אפליקציה ל־IOS ולאנדרואיד שפותחה על ידי חברת Secret, Inc.
ואפשרה למשתמשים לשתף הודעות באופן אנונימי בקרב מעגל החברים שלהם, חברים של חברים, או באופן ציבורי.
בניגוד לאפליקציות שיתוף אנונימיות אחרות כמו PostSecret, Whisper ו-Yik Yak, סיקרט התמקדה בשיתוף תוכן בעיקר עם חברים, מה שהפך אותה, לפי דיווחים, למעניינת וממכרת יותר עבור משתמשים שקראו את העדכונים.
האפליקציה נוסדה על ידי דייוויד בייטו, ששימש בעבר כמנהל המוצר של Square Wallet, וכריס באדר-ווכסלר, שהיה מנהל מוצר בגוגל עבור Google+, Photovine ו-YouTube.
באדר-ווכסלר עזב את החברה בינואר 2015, בנימוק שהמעבר של החברה מעיצוב מוקפד לעיצוב מינימליסטי הפך אותו לפחות מתאים להוביל את החברה.
בייטו הודיע על סגירת האפליקציה והחברה ב-29 באפריל 2015.
בדצמבר 2013 דיווח אתר TechCrunch על קיומה של סיקרט, שהייתה אז בשלב סמוי (Stealth), ולכן מטרתה לא הייתה ברורה.
הדיווח ציין כי החברה גייסה 1.2 מיליון דולר, לפי מסמך שהוגש לוועדה לניירות ערך ובורסות של ארצות הברית.
האפליקציה הושקה באופן פרטי בתוך עמק הסיליקון במהלך החודשיים הבאים, והחלה לזכות בסיקור תקשורתי בתחילת פברואר 2014. בתקופה זו נחשף כי החברה גייסה 1.4 מיליון דולר ממשקיעים.
מספר אתרי חדשות טכנולוגיה תיארו את סיקרט כלהיט חדש בעמק הסיליקון.
במרץ 2014 גייסה החברה, שמנתה שלושה עובדים, 8.6 מיליון דולר בסבב גיוס סדרה A.
שמועות כוזבות על רכישה אפשרית של Evernote הופצו דרך סיקרט בתחילת פברואר 2014. אתר Business Insider דיווח על שמועות, שהופצו בסיקרט, כי החברה עומדת לרכוש את Whisper, אפליקציית שיתוף אנונימית נוספת.
ב-10 בפברואר דיווח Mashable כי רשת האופנה Gap הייתה המותג הראשון שהצטרף לסיקרט.
ב-13 בפברואר השיקה סיקרט תוכנית Bug Bounty, שתגמלה האקרים שגילו פרצות אבטחה באפליקציה.
ב-14 בפברואר דיווח Forbes כי סיקרט תוסיף בקרות פרטיות נוספות.
ב-21 בפברואר הוסיפה החברה אפשרויות כגון הרשמה/ביטול הרשמה, דיווח על פוסטים וניתוק קישורים.
ב-21 במאי 2014 הפכה סיקרט זמינה ברחבי העולם והושקה גם עבור מערכת אנדרואיד.
ביוני הוסיפה החברה שיפורים נוספים, כולל השקת "Secret Dens" עבור בתי ספר ומקומות עבודה ב-9 ביוני, ואפשרות לצפייה בפיד שמורכב מפוסטים של חברים בלבד, שהושקה ב-16 ביוני.
ב-18 באוגוסט 2014 העניק בית משפט בברזיל צו מניעה זמני לתובע ציבורי, שאסר על חברות כמו אפל, גוגל ומיקרוסופט להפיץ את האפליקציה, וחייב אותן למחוק את האפליקציה מרחוק ממכשירי המשתמשים.
הצו ניתן בעקבות תלונות משתמשים על בריונות.
באותה עת, הדרך היחידה של משתמשים ברזילאים להתמודד עם בריונות הייתה לשלוח מכתב באנגלית לשופט אמריקאי דרך משרד החוץ הברזילאי, מה שהותיר אותם כמעט חסרי אונים.
ההחלטה התבססה על סעיף בחוקה הברזילאית האוסר על אנונימיות.
השופט קבע כי הבטחת האנונימיות של סיקרט אינה חוקתית.
לחברות האמריקאיות ניתנו עשרה ימים לעמוד בצו, אחרת יוטלו קנסות יומיים של 20,000 ריאל (כ-8,870 דולר).
לאחר הדיון המשפטי, הוסיפו מפתחי סיקרט תכונות חדשות לגרסאות ה-iOS והאנדרואיד של האפליקציה, שנועדו לשפר את הגנת הפרטיות.
בין השאר, משתמשים יכלו להשתמש רק בתמונות שצולמו בזמן הפרסום, ולא בתמונות קיימות במכשיר, כמענה לחששות בית המשפט מפני שימוש לא מורשה בתמונות פרטיות.
כמו כן, הוטמע תהליך סינון משופר למניעת פרסום תכנים פוגעניים, וצוות החברה החל לחקור הפרות אפשריות תוך עדכון המשתמשים עליהן.
בדצמבר 2014 הכריזה החברה על השקת גרסה 2.0 מהירה יותר, הכוללת תכונות צ'אט חדשות.
בינואר 2015 השיקה סיקרט את הפיד המוגבל גאוגרפית הראשון שלה בכנס CES, שבו פרסום וצפייה בפוסטים הוגבלו למשתתפים שנכחו פיזית בכנס.
באותו חודש עזב המייסד השותף באדר-ווכסלר את החברה, בנימוק שהמעבר לעיצוב מינימליסטי הפך אותו לפחות מתאים להוביל את החברה.
במרץ 2015 נחשף כי החברה מפתחת אפליקציות חדשות בהתבסס על הלקחים שנלמדו מסיקרט, אך מתכוונת לשמר את המוצר המקורי.
כמו כן, נחשף כי "Secret Dens" שימשו באופן נרחב בתוך חברות כמו גוגל, פייסבוק וטוויטר.
ב-29 באפריל 2015 הכריז המייסד והמנכ"ל דייוויד בייטו על החלטתו לסגור את החברה, בנימוק שהשימוש באפליקציה, כולל הפצת שמועות זדוניות, לא תאם את החזון המקורי שלו.
האפליקציה הוסרה מחנויות ה-iOS והאנדרואיד, ובייטו תכנן להשתמש בשבועיים הבאים לסגירת החברה, החזרת הכספים למשקיעים ומחיקת כל נתוני המשתמשים שנצברו.
על ההחלטה לסגור את החברה במקום לנסות לשנות כיוון, כתב בייטו: "חדשנות דורשת כישלון, ואני מאמין בכישלון מהיר כדי להמשיך הלאה ולעשות טעויות חדשות ושונות בלבד." הוא גם הבטיח לפרסם בעתיד ניתוחים שלאחר הסגירה כדי שאחרים יוכלו ללמוד מהטעויות והאתגרים הייחודיים של החברה.
פרשנים טכנולוגיים השוו את סיקרט לאפליקציות כמו PostSecret ו־Whisper, וראו בה חלק ממגמה של שיתוף אנונימי או חצי-אנונימי, כתגובה לניסיונות של פייסבוק לעודד שימוש בשמות אמיתיים ברשת.
מאמר בגרדיאן טען כי למרות הפופולריות הגואה של סיקרט, יש לנקוט משנה זהירות לגבי האמון שניתן לאפליקציה.
ביקורות מפורטות על סיקרט פורסמו ב־Technology Review ובTechCrunch.
ב-31 ביולי 2014 פרסמה שרה לייסי ביקורת נוקבת על סיקרט באתר PandoDaily, וציינה כי אחד השימושים העיקריים של האפליקציה היה הפצת שקרים זדוניים על אנשים וארגונים.
היא הביעה תמיהה על כך שמשקיעים, אותם ראתה כמוסריים, שקלו להשקיע בחברה, והציעה כי קיים סיכוי סביר שהאפליקציה תוביל להתאבדויות בקרב בני נוער עקב בריונות ושקרים.
המייסד דייוויד בייטו דחה את הביקורת בציוץ, וציין כי היא לא הביאה לתנועה משמעותית לאתר של סיקרט.
פול קאר הגיב ב-PandoDaily, ונציגת יחסי הציבור של סיקרט הביעה אכזבה מהביקורת, תוך ציון האירוניה בכך שזו התמקדה בשימושים השליליים של האפליקציה.
לייסי פרסמה מאמר המשך שבו דנה בהשלכות הביקורת שלה.
עם סגירת האפליקציה כתב מייק אייזק בניו יורק טיימס כי עלייתה המהירה של סיקרט, נפילתה והסגירה הסופית ממחישות את האופי החולף של חברות רבות בעמק הסיליקון.
המאמר ציין כי המייסדים משכו 3 מיליון דולר כל אחד בסבב גיוס קודם, מה שהעלה שאלות לגבי מחויבותם לחזון ארוך הטווח של החברה.
איסי לפאווסקי, שכתבה ב־Wired, ציינה כי המייסד בייטו הבין כי אנונימיות הופכת אנשים למגונים, אך תהתה האם הוא היה סוגר את החברה לו זכתה סיקרט להצלחה כמו זו של Yik Yak.
סיר לחץ הוא סיר בישול אשר מצויד במכסה אטום.
הסיר מצויד בנוסף בווסת לחץ, המשמש לבקרת יציאת האדים.
האדים שנוצרים בחימום מעלים את הלחץ בסיר מעל ללחץ האטמוספירי והטמפרטורה עולה עד 130 מעלות צלזיוס.
לכן בישול בסיר המכיל נוזלים, כגון מים, יין, או רוטב, מהיר יותר מאשר בסיר בעל מכסה רגיל.
העיקרון שלפיו פועל סיר הלחץ הוא שככל שבסיר יש לחץ גבוה יותר, הטמפרטורה בתוך הסיר גבוהה יותר.
בסיר רגיל, שורר לחץ של אטמוספירה אחת, וטמפרטורת הנוזל מגיעה עד 100 מעלות צלזיוס בלבד (טמפרטורת הרתיחה של מים).
הנוזל שמוסיפים לסיר לחץ, כדי שהמזון יתבשל ולא ייחרך, ישמור על מצבו כנוזל בטמפרטורה גבוהה וקבועה (כ - 130 מעלות).
במהלך הבישול בסיר לחץ, יש יציאה קטנה ומבוקרת של חלק מהאדים הנוצרים.
לבישול בסיר לחץ נדרש פחות חום מאשר לבישול בסיר רגיל וזמן הבישול יותר קצר.
הסיר מורכב משלושה חלקים עיקריים:
המכסה: מיועד לאטום את הסיר בזמן הבישול.
בחלק מהמקרים יש לו אלסטיות, קפיציות, כדי לאפשר לו להנעל היטב לסיר כך שתיווצר אטימה משמעותית.
במקרים אחרים האטימה מושגת על ידי טבעת עשויה גומי או סיליקון המותקנת בהיקף הסיר בחלקו העליון או במכסה.
המכסה יחוזק להיקף בעזרת בורג סיבובי המותקן על המכסה.
בכל המקרים, יש במכסה מנוף המאפשר לנעול אותו לסיר.
נעילה זו חשובה ליצירת הלחץ בתוך הסיר והיא חיונית מסיבה בטיחותית, כדי למנוע את העפת המכסה על ידי האדים.
במכסה הסיר יש נקב קטן שמיועד לשחרור קיטור עודף.
וסת הלחץ: מורכב על נקב במכסה הסיר.
תפקידו לאפשר שחרור מבוקר ואוטומטי של קיטור, כדי שבסיר ישמר לחץ קבוע ובטוח לשימוש, למרות שינויים בעוצמת החימום.
בדרך כלל, מטעמי בטיחות, מותקן במכסה שסתום נוסף, אשר מיועד לשחרר עודפי לחץ באופן פחות מבוקר, למקרה של היווצרות לחץ עודף.
הסיר עצמו: עשוי מתכת, עמיד לחום וללחצים הצפויים.
ההיקף העליון של הסיר מעוצב באופן שמאפשר לנעול אליו היטב את המכסה.
וסת הלחץ הוא למעשה בוכנה המחוברת לקפיץ.
ראש וסת הלחץ מונח על מכסה הסיר.
ראש הבוכנה מונח על הפיה שלה והקפיץ רפוי.
כאשר הלחץ עולה ונוצר קיטור, הבוכנה נדחפת כלפי מעלה.
הקפיץ נדרך והמרחק בין החלקים שלו קטן, אך נותר פתח זעיר, מובנה ודרכו משתחרר הקיטור.
לאחר שהשתחרר מעט קיטור, הלחץ יורד ושוב אינו מצליח לדחוף את הבוכנה כלפי מעלה.
היא מחליקה למטה והפתח הזעיר נסתם.
תהליך הבניה והשחרור של האדים חוזר על עצמו כדי לייצר בסיר לחץ שיכול להחשב, בקירוב גס, קבוע.
בתרשים המצורף, החלק הצבוע ירוק מתאר את המצב כאשר הלחץ בסיר שווה ללחץ האטמוספירי והחלק האדום מתאר את המצב כאשר יש בסיר לחץ העולה על הלחץ האטמוספירי.
מאחר שנוזל הבישול, בדרך כלל מים או יין, מתאדה בקצב נמוך יותר בהשוואה לסיר רגיל, מוסיפים כמות קטנה יחסית של נוזל.
בצורת בישול זו מרכיבי המזון מתרכזים בכמות קטנה יותר של הנוזל שבסיר.
הבישול בסיר הלחץ מורכב משני שלבים.
בתחילה נוצרים בסיר טמפרטורה וקיטור בעוצמה הרצויה.
דבר זה נעשה על ידי חימום בעוצמה גבוהה.
עם התחלת החימום, וסת הלחץ אינו פולט קיטור, כי הוא עדיין לא נוצר.
בהמשך, הווסת פולט קיטור בקצב גבוה בשלב זה מקטינים את עוצמת החימום.
משהושגו התנאים הרצויים, מספקים לסיר כמות חום קטנה וקבועה, לשמירה על המצב הקיים.
אם פליטת הקיטור דרך הווסת מתונה ומתרחשת בקצב קבוע, זהו סימן שהמערכת במצב יציב ואפשר להמשיך בישול לפי פרק הזמן הדרוש.
זמן זה יהיה קצר יותר בהשוואה לזמן שנדרש בסיר רגיל בעל אותו נפח.
מטעמי בטיחות, לפני פתיחת המכסה בגמר הבישול, יש להמתין עד שהלחץ בסיר יורד.
בסיר ביתי הקיטור משתחרר באופן עצמאי בתוך כ-15 דקות מהפסקת החימום.
סירי לחץ מחוממים על כיריים (גז או חשמליות), וקיימים גם סירי לחץ חשמליים לחלוטין אשר כוללים גם מערכות בקרה לשימור לחץ רצוי ולהפסקת הבישול בתום הזמן שנקבע.
סביבת הבישול המבוקרת מאפשרת לקצר באופן ניכר את זמן הבישול, ולחסוך באנרגיה.
הטמפרטורה הגבוהה יותר של הבישול הורגת פתוגנים ביעילות רבה.
הצורך בכמות קטנה יותר של נוזלים (אין צורך לכסות את התבשיל בנוזלים) מאפשר לשמר טוב יותר את הטעמים של התבשיל, ושומר טוב יותר על ערכים תזונתיים משום שאינם "בורחים" אל נוזלי הבישול.
לא ניתן לעקוב מקרוב אחרי המזון המתבשל, וגם לא לראות אותו.
לא ניתן לפתוח את המכסה כדי לערבב, או להוסיף חומרים.
קשה להעריך נכון את כמות הנוזלים המינימלית הדרושה.
הסיר מתאים רק לבישול בנוזלים, לרוב במים, בציר או יין.
סירה היא כלי שיט קטן וללא סיפון.
תקנות משרד התחבורה בישראל (רשות הספנות והנמלים) מגדירות סירה ככלי שיט שאורכו אינו עולה על 7 מטרים, אשר מונע בכוח מנוע, מפרשים או משוטים.
לעיתים משתמשים במונח "סירה" לציון כלי שיט קטן בעל סיפון, כגון "סירת נתב" בנמל.
סירות נועדו לשיט במימי החופים, בנהרות, באגמים, בנמלים ובנתיבי מים פנימיים, אך לא בים הפתוח.
הן משמשות בעיקר לספורט, לפנאי ולדיג, אך לעיתים גם להובלת מטענים ואנשים למרחקים קצרים מאוד.
סירות היו קיימות ושימשו את האדם כאמצעי תחבורה מאז שחר ההיסטוריה.
ישנן ראיות נסיבתיות הקושרות שימוש בסירות על ידי האדם על-מנת להגיע לאוסטרליה, כרתים ולאי פלורס שבאינדונזיה, לפני 40,000 שנה, 130,000 שנה ו-900,000 שנה, בהתאמה.
הסירות הקדומות ביותר הן כפי הנראה סירות קאנו, שגולפו מגזע עץ יחיד, והתאימו לאדם יחיד או למספר קטן של אנשים .
הסירות העתיקות ביותר שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות, מתוארכות לתקופה של כ-10,000 שנים לפני זמננו.
רפסודות נמצאות בשימוש בידי האדם מזה 8,000 שנה לכל הפחות.
סירה קטנה עשויה עשבים בת כ-7,000 שנה נמצאה בכויית.
בשומר, מצרים העתיקה ובאוקיינוס ההודי קיים שימוש בסירות מזה 5,000 או 6,000 שנה.
המילה "סירה" נזכרת בתנ"ך ():
הרודוטוס, פליניוס הזקן, וסטראבון תיעדו שימוש בסירות למטרות מסחר, מסעות ולשימושים צבאיים.
סֵירוס הוא פעולה שבאמצעותה פוריות הזכר והפקת הורמוני המין שלו נשללות לחלוטין, או יורדות לרמה נמוכה מאוד, באמצעות פגיעה מכוונת באברי המין שלו – להבדיל מעיקור, הפוגע רק בפוריות.
חי שנטלו ממנוּ את כושר ההולדה בתהליך זה הוא יצור מסוֹרס, ומכאן המילה משמשת בהשאלה לתיאור דבר־מה משובש (כגון 'פסוק מסורס', דהיינו מסולף) או חסר תוקף וכן לתיאור אדם חסר עמוד שדרה.
כריתת אשכים היא פעולה עתיקת-יומין ויוחסו לה משמעויות ותפקידים רבים בתרבויות שונות לאורך ההיסטוריה.
עדויות לסירוס נמצאו ביוון העתיקה בסיפורי המיתולוגיה היוונית, הידוע שבהם היה קרונוס אשר סירס את אביו אורנוס.
בפרשת נח מסופר על נח שהשתכר לאחר המבול וחם ראה את ערוותו.
רש"י נותן במקום שתי דעות של רב ושמואל מ: "חד אמר סרסו וחד אמר רבעו".
המנהג של שימוש בסריסים היה רווח בעולם העתיק באימפריות של פרס וסין העתיקה ובתקופה מאוחרת יותר גם בארמונותיו של הסולטאן הטורקי.
שומרי הרמון בארמונות מלכים סורסו כדי למנוע מהם לשכב עם נשות ההרמון, ואף שימשו בתפקידים שונים מטעם השלטון.
כהשפלה למנוצח במלחמות בעולם הקדום, המצרים הקדמונים בשנת 1300 לפנה"ס לקחו, כמזכרת ניצחון, זוגות אשכים מלוחמים מובסים.
עד לפני כמאה שנה סורסו ילדי מקהלה איטלקים כדי לשמור על קול הסופרן שלהם ("קסטרטי").
בעבר היה נהוג לבצע סירוס מסוג זה כעונש לפושעים ולמתנגדי המלך.
כריתת האשכים בימינו מתבצעת במקרים רפואיים קשים כגון סרטן האשכים, ובנוסף כאמצעי כירורגי בניתוחים לשינוי מין.
כמו כן, כריתת אשכים היא השיטה הנפוצה כיום לעיקור בעלי חיים ממין זכר.
כריתת האשכים מסמלת את ביטול הפוריות והיצרים המיניים של הזכר.
דבר זה היה לעניין מרכזי במודל הנפש הפרוידיאני, בתור הבסיס לתסביך אדיפוס ו'חרדת הסירוס' הגברית.
סירוס כימי מתבצע על ידי הזרקת הורמון המין הנשי אסטרוגן או מתן תרופות אנטי-אנדרוגניות.
פעילות זו גורמת לשינוי הריכוז היחסי של הורמונים גבריים ונשיים בגופו של הגבר, כולל ירידה בדחף המיני ובמאפיינים המיניים המִשְנִיים שלו.
בין היתר, תרופות אלו גורמות לירידה בשיעור הגוף ולצמצום ההתקרחות, לעלייה בגובה הקול, לשינוי פיזור השומן בגוף (פחות בכרס ויותר בישבן ובחזה, עד כדי הצמחת שדיים) ועוד.
קיימים ממצאים לפיהם סירוס כימי מקטין את הסיכוי להתקף לב, אולם נראה שלסירוס כימי השפעה שלילית על צפיפות העצמות, בעיה שלאחרונה נראה כי נפתרה.
במדינות מסוימות סירוס כימי מוטל על אנסים ועברייני מין כחלק מהענישה או כאמצעי טיפולי למניעת הִישַנוּת העבירה.
עם התפתחות המחקר הפך הסירוס הכימי לפחות מומלץ על ידי רופאים, ומומלץ להשתמש בו רק במקרים מיוחדים.
בעמים שונים היה נהוג להוכיח הרג של חיילי האויב בהבאת חלק כרות מגופם.
בדרך כלל נדרש היה להביא איבר הקיים כאיבר יחיד בגוף וזאת כדי שלא "יזייפו" בכמות ההרוגים על ידי הבאת מספר איברים כרותים מגופת הרוג אחד.
איבר המין היה איבר מועדף מכיוון שהוא איבר קטן וקל לכריתה וניתן לשאתו בקלות לצורך הבאתו והצגתו להוכחת ההרג.
משמעות נוספת לכריתת איבר המין היא ניתוק שושלת החיים של משפחת האויב, המסמלת את הכחדת האויב לעתיד.
כהשפלה למנוצח במלחמות בעולם הקדום, היה נהוג סירוס או כריתת איבר המין כולו, להוכחת שליטתו ועליונותו של המנצח על אויביו שאיבדו את גבריותם.
בתקופת הצלבנים בארץ ישראל נהוג היה עונש כריתת איבר המין למי שנתפס בקיום יחסי מין עם בנות הארץ וזאת כדי להרתיע צלבנים נוספים ממעשים כאלו.
קיימים מקרים מתועדים בהיסטוריה האנושית המודרנית שבהם גברים סורסו על ידי כריתת איבר מינם.
הנסיבות הנפוצות ביותר הן ענישה, בעיקר במדינות נחשלות כגון אינדונזיה.
בעת המודרנית נודעו מקרים כאלה גם במדינות המערב.
המפורסם ביותר הוא של לורנה בוביט, אשר כרתה את איבר מינו של בעלה, ג'ון ויין בוביט.
איבר מינו של ג'ון בוביט שוחזר בניתוח והוא כיכב מאז במספר סרטי פורנוגרפיה.
ביולי 2011 אירע מקרה דומה בארצות הברית.
קתרין קיו סיממה את בעלה, קשרה אותו למיטה, חתכה את איבר-מינו בסכין, ואז זרקה את הפין לטוחן אשפה והפעילה אותו.
על פי ההלכה, סירוס זכרים, הן של בני אדם והן של בעלי חיים אסור מדאורייתא.
ואיסור זה תקף גם על נוכרים בנוסף על שבע מצוות בני נוח.
ואילו סירוס (עיקור) של נקבות אסור, לרוב הדעות רק מדברי חכמים.
סיראנו דה ברז'ראק הוא מחזה מחורז שכתב אדמון רוסטאן בשנת 1897.
המחזה עוסק בסיראנו (דמות המבוססת על סיראנו דה ברז'ראק), חייל בצבא צרפת המצטיין בסיף.
סיראנו הוא משורר בחסד עליון, פיו מפיק מרגליות ונפשו האצילית ניחנה במעלות המתאימות לנסיכים ואבירי לב.
בסתר ליבו מאוהב סיראנו ברוקסן, דודניתו.
כיוון שהוא בוש בחוטמו הארוך, מעולם לא גילה לה את אשר בליבו.
אל הפלוגה של סיראנו מצטרף כריסטיאן, חייל צעיר ויפה תואר.
כריסטיאן מאוהב אף הוא ברוקסן היפהפייה, שמעוניינת בו ומצפה לקבל ממנו מכתב אהבה.
הואיל ושפתו של כריסטיאן דלה, סיראנו מציע לכתוב עבורו את המכתב.
כך מקרב סיראנו בין רוקסן וכריסטיאן.
באחד הלילות נעמד כריסטיאן מתחת למרפסתה של רוקסן, כך שרק את צלליתו היא רואה, ומבין השיחים מביע סיראנו מילות אהבה לחלל האוויר היישר לאוזניה של רוקסן.
כריסטיאן אינו יודע שסיראנו מאוהב ברוקסן.
למעשה סיראנו מבטא את רגשותיו האמיתיים כלפי רוקסן.
בין השלושה נוצר משולש אהבה, ושניהם - סיראנו וכריסטיאן - יוצרים יחד מאהב מושלם, אדם יפה מבחוץ ומבפנים.
רוקסן וכריסטיאן נישאים, ובתגובה שולח הרוזן דה-גיש (המאוהב אף הוא ברוקסן) את הפלוגה אל המלחמה.
רוקסן משביעה את כריסטיאן שיכתוב לה.
סיראנו מקיים את ההבטחה תוך סיכון חייו.
המכתבים מרגשים את רוקסן ויום אחד היא מופיעה בשדה הקרב.
רוקסן מתוודה בפני כריסטיאן שתחילה התאהבה בו רק בשל מראהו ואילו עתה היא אוהבת בעיקר את אישיותו.
הוא מבקש מסיראנו לספר לרוקסן את האמת על המכתבים.
סיראנו מהסס, ובינתיים כריסטיאן נופל בקרב.
כעבור 15 שנה רוקסן ממשיכה להתאבל על כריסטיאן.
בעודו על ערש דווי מקריא סיראנו באוזני רוקסן את מכתבו האחרון של כריסטיאן.
רוקסן מזהה את הקול ומבינה שסיראנו הוא זה שדיבר אליה תחת המרפסת באותו לילה, ולמעשה הוא עומד מאחורי כל המכתבים.
ברגעיו האחרונים נושא סיראנו מונולוג בו הוא מביע את גאוותו על כך שנשאר נאמן לעצמו ולא התפשר בשביל להצליח.
במשך השנים נוצרו עשרות עיבודים קולנועיים למחזה, בהם סרטים תקופתיים, שהם עיבודים ישירים לטקסט המקורי, כמו גם סרטים מודרניים, שתסריטאיהם נכתבו בהשראת המחזה.
(1950) - סרט בשחור-לבן בבימויו של ובכיכובו של חוזה פרר, שזכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
"רוקסן" (1987) - קומדיה רומנטית בכיכובם של סטיב מרטין ודריל האנה.
(1990) - גרסה צרפתית בכיכובו של ז'ראר דפארדייה.
"" (2018) - סרט בהפקת נטפליקס, המהווה עיבוד מודרני למחזה.
סביבת ההתרחשות בסרט היא בית ספר תיכון, והמסרים מועברים באמצעות שיחות טלפון והודעות טקסט.
סצנה דומה לסצנת הצללית מתרחשת בשיחת וידאו.
"סיראנו" (2021) - עיבוד של המחזה לסרט מוזיקלי בכיכובם של פיטר דינקלג', היילי בנט ובן מנדלסון.
המחזה המלא תורגם שלוש פעמים לעברית, ראשית בידי יונתן רטוש, מאוחר יותר בידי ט.
כרמי ואחר כך בידי דורי פרנס.
עוד לפני כן, תרגם זאב ז'בוטינסקי ארבע סצנות מתוך המערכה השלישית של המחזה, תחת הכותרת "נשיקתה של רוקסאנה" (ר' קישור להלן).
כרמי, בימוי של פטר לבל.
התיאטרון הקאמרי, בכורה ב-27 בספטמבר 2013. תרגום של דורי פרנס, בימוי של גלעד קמחי.
תיאטרון גשר, בכורה ב-29 בדצמבר 2023. תרגום של דורי פרנס, בימוי של רימאס טומינאס.
בינואר 2026 במסגרת הסדרה "תראו אותי" בכאן חינוכית מועלת הפקת בית הספר שכאשר ששני חברים בן שיש לו יכולת להעלם שהוא סיקאנו וחברו אלון שהוא כריסיאן מאוהבים בנגה התלמידה החדשה בכיתה
סירה קוצנית (שם מדעי: Sarcopoterium spinosum) היא בן שיח רב שנתי, מין יחיד בסוגו ממשפחת הוורדים.
גובהה עד כ-40 ס"מ וענפיה קוצניים וצפופים, ומעוצבים בצורת חצי כדור הצמוד לקרקע.
בסתיו מלבלבים ענפים ירוקים מחיקי הקוצים החומים, הם מסתעפים לשני פיצולים, ולקראת הקיץ הופכים לקוצים ומתעצים.
הפריחה מתרחשת בין פברואר לאפריל והתפרחת דמוית שיבולת וצבע הפרחים ירקרק.
הפרי הוא בית גלעין כדורי ספוגי, צבעו לבן עד אדום, ולעת ההבשלה הוא הופך חום, ניתק מהשיח ומתגלגל ברוח.
הסירה גדלה על אדמת טרה רוסה, חמרה וכורכר.
הסירה זקוקה למנות אור גדולות, ולכן אינה צומחת בחורשים, ומהווה מרכיב עיקרי בבתה בחבל הים תיכוני, בספר המדבר ובערוצי נחלים בנגב ובמדבר יהודה.
נוכחות צמחי שיבולת שועל בוגרים מעכבת התפתחותם של נבטי סירה קוצנית כך שתנאים מיטביים להתפתחות שיבולת שועל (קרקע עמוקה עשורה במינרלים) מונעים צמיחת סירה קוצנית באותו שטח.
על פי החוקרים הסירה היא ה'סירים' המוזכרים במקומות רבים בתנ"ך:
כלומר הסירה נחשבת במקרא כסמל לעזובה ולחורבן, ואכן היא צומחת במקומות ריקים, בדרך כלל בשלבים הראשונים בטור הסוקצסיוני.
בעבר היו משתמשים בסירה להסקה, פרופ' מרדכי כסלו מוסיף כי השימוש המופרז בצמח להסקה החל בתקופת המרד הגדול, כריתת-יתר וצמצום כמות עצי החורש הביאו את הכוחות הרומיים הצרים באזור ירושלים לעשות שימוש בשיח זה כתחליף.
בסירה השתמשו גם להפקת חומר הבעירה לכבשני סיד לייצור מטאטאים ולשתילה בבורות שיקוע בפתחי בורות לעצירת לכלוך היורד עם המים.
הסירה הקוצנית גם שימשה לבנייה של קמרונות חבית וכיפות בבנייה הערבית הורנקולרית של ארץ ישראל.
הבדואים היו משתמשים בשורשים כתרופה לסוכרת.
בשנת 1970 פרסמה קבוצת חוקרים ישראלית מאמר העוסק בהשפעות היפוגליקמיותות של הצמח.
אבו אל-עבאס א-נבאתי, רופא ועשבונאי אנדלוסי, ערך מסע בארץ ישראל בתקופה האיובית, ותיעד בספרו את השימוש בענפי הסירה הקוצנית בירושלים וסביבותיה לצורך טאטוא הדרכים.
השימוש בשיח זה להתקנת מטאטא רווח מאוד עד לפני כמה שנים בערים ערביות, ואף כיום ניתן לראות בחברון מטאטא זה בשימוש חלק ממטאטאי הרחובות.
חיילי צה"ל נוהגים להשתמש בסירה הקוצנית כמצע למיטה בשטח.
סירה קוצנית היא אלרגנית לפי הספרות הבוטנית.
טואנקו סייד סיראג'ודין אבן אלמרחום טואנקו סייד פוטרה ג'לאלולייל (בכתיב ג'אווי: توانكو سيد سراج الدين ابن المرحوم توانكو سيد ڤوترا جمال الليل; יליד 17 במאי 1943) הוא הראג'ה (מלך) של מדינת פרליס במלזיה.
סיראג'ודין נולד הפך לראג'ה של פרליס ב-17 באפריל 2000, בעקבות פטירתו של אביו טואנקו פוטרה בן סייד חסן ג'מאלולאייל שמלך מ-1945. נשוי לראג'ה פרמאיסורי אגונג טאנגקו פאוזיה בת עבדול ראשיד.
סיראג'ודין למד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שבאנגליה והוא אוהד קבוצת הכדורגל טוטנהאם.
כיהן כשליט מלזיה (יאנג די-פרטואן אגונג) החל ב-13 בדצמבר 2001. כהונתו התחילה מוקדם מהצפוי עקב פטירתו של סולטאן סלנגור סלהודין שכהונתו הייתה צריכה להסתיים ב-2004. כהונתו של סירג'ודין בתפקיד זה הסתיימה ב -12 בדצמבר 2006, עת הוחלף במיזאן זאינאל אבידין.
סיר לילה (בעברית ספרותית: עֲבִיט שופכין ובסלנג: קרדל) הוא מכל עגול דמוי סיר שנמצא בעבר בחדרי שינה תחת המיטות ושימש כשירותים לשעות הלילה.
סירי לילה היו עשויים חרסינה ולרוב כללו מכסה.
סירי הלילה היו לפעמים חלק ממערכת כלי רחצה בעיצוב זהה, שכללה קערת רחצה, כד, סבונייה וסיר לילה.
סירי לילה מיוחדים לנשים, "בורדלו" ("Bourdaloue"), עוצבו בצורה אליפטית או מלבנית מוארכת, לעיתים עם שפה מוגבהת, כדי לאפשר לנשים שימוש בהם בתנוחת כריעה או עמידה וכן בלבשן את בגדי היום.
קיימת אגדה כי השם "בורדלו" הוא על שמו של הכומר הקתולי הצרפתי לואי בורדלו (Louis Bourdaloue), אשר דרשותיו היו כה ממושכות עד כי משרתותיהן של בנות האצולה הניחו במהלכן בדיסקרטיות סירי לילה כאלו תחת שמלות גבירותיהן.
סירי לילה שימשו עד המאה ה-19, עת הוחלפו על ידי אסלות המודחות במים.
כיום הם עדיין בשימוש באזורים מסוימים, למשל בסין.
בישראל שימשו בעבר גם סירי לילה עשויים אמייל.
במלון המלך דוד היו עד סוף שנות ה-50 חדרים ללא שירותים צמודים, ובחדר נמצאה שידה ובה סיר לילה.
בבתי סוהר לפני קום המדינה ואחריו נעשה בתאי האסירים שימוש בעביט שופכין, או כפי שכונה "קרדל".
כאשר מרגילים פעוטות בגמילה מחיתולים, משתמשים לרוב בסירי פלסטיק דמויי סיר לילה, בגודל המתאים לפעוט, אשר עדיין אינו מסוגל לשבת בנוחות על אסלה (זו גבוהה מדי ובעלת פתח רחב מדי עבורו).
סירים כאלו מתאימים לתקופת הגמילה גם מהיותם ניידים, כך שהפעוט אינו צריך להתאפק עד שיגיע לחדר השירותים.
יש ביניהם המשמיעים מנגינה כאשר הפעוט מצליח לכוון לתוכם.
בקיבוצים הייתה נהוגה בתקופת החינוך המשותף הושבת כל ילדי הפעוטון בשעה קבועה על סיריהם.
מכל שתפקידו כשל סיר לילה משמש חולים הרתוקים למיטתם.
הוא עשוי פלדת אל-חלד כדי לאפשר חיטוי מיטבי או מכל פלסטי שלתוכו מכניסים מכל חד-פעמי מקרטון.
ביהדות סיר לילה (גרף של רעי) הוא דוגמה למוקצה מחמת מיאוס.
סיר פלא הוא כלי לאפייה על גבי פתילייה וסוגי כיריים אחרים, ששימש בישראל של תקופת היישוב ועד שנות ה-70 של המאה ה-20, במטבחים שטרם היו מצוידים בתנורי אפייה.
בין המשתמשים בו היו שכינוהו בשמו הגרמני: "וונדרטופ" (Wundertopf).
סיר הפלא שימש בעיקר לאפיית עוגות, אשר עקב צורתו נאפו כטבעת חלולה.
הסיר עגול, במרכזו חלל עגול הבנוי כארובה.
נלווה לסיר מכסה תואם, כשל סירים רגילים, ללא פתח מרכזי.
לרוב לא הונח הסיר ישירות על הכיריים אלא על גבי טבעת מתכת רחבה, ששוליה הפנימיים מתרוממים לארובה.
טבעת זו הפרידה בין הסיר לכיריים ועל ארובתה הורכב הסיר.
הטבעת נמכרה בעוביים שונים ונועדה לספוג ולפזר את החום, כך שהעוגה לא תצא אפויה מדי באמצע ולא אפויה מספיק בשוליה.
העובי השונה של טבעות המתכת נועד למשכי אפייה שונים או ללהבות בעלות עוצמה שונה.
האפייה נעשתה עם מכסה סגור, בדרך כלל על להבה בעוצמה נמוכה.
הוצאת העוגה מהסיר נעשתה על ידי הפיכת הסיר מעל צלחת או מגש.
כדי שפעולה זו תתאפשר, היה צורך לשמן את הסיר היטב טרם הכנסת בלילת העוגה, ולפני הוצאת העוגה האפויה העבירו סכין בין שוליה לבין דופנות הסיר על מנת לנתקה מן התבנית.
יש הטוענים שהסיר הומצא בארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20, ואחרים טוענים שהוא התבסס על סירים שנוצרו קודם לכן בגרמניה ובמזרח אירופה והובאו לארץ ישראל על ידי עולים חדשים.
הסיר יוצר לראשונה על ידי חברת "פלאלום" (שם החברה הוא הלחם בסיסים של המילים פלשתינה ואלומיניום), שנוסדה בשנת 1934 וסיר הפלא הפך למוצר הדגל שלה שאף יוצא למדינות רבות.
מאוחר יותר ייצרו את הסיר חברות נוספות במגזר החרדי, כולל חברת "מטלום", שממשיכה לייצר את המוצר היום.
כיום גם ישנן משפחות דתיות המשתמשות בסיר פלא לאפייה בפסח, על מנת לוותר על הצורך בהכשרת התנור לפסח.
סיר הפלא יעיל באפייה על גבי גז בגלל האלומיניום ממנו הוא עשוי, החור שלו, ודיסק המתכת המפריד אותו מהלהבה.
האלומיניום מאפשר לחום להתפשט בצורה אחידה.
החור המרכזי של הסיר מתמקד בלהבה ויוצר פיזור חום סביב החלק הפנימי של העוגה.
דיסק המתכת מרים את הסיר מהאש, מפחית וממקד את הלהבה.
האפייה בסיר הפלא ללא דיסק המתכת תייצר עוגה יבשה בתחתית, עבה ומרופפת במרכז.
דיסק מתכת נמכר בעוביים ובקטרים שונים כדי להתאים לאופני אפייה שונים.
מכסה סיר הפלא מחורר בחורים קטנים כדי לשחרר קיטור.
זמן האפייה בסיר פלא 50-40 דקות.
סיר הפלא מייצר עוגות גבוהות ואווריריות.
בנוסף לאפייה, סיר הפלא הוא אמצעי יעיל לבישול ירקות, קטניות ואורז בשכבות.
הוא גם יכול לשמש לבישול קוגל, מנות פסטה, בשר ועוף.
סיר לבישול אִיטי (מכונה גם סלואו-קוקר, או קרוקפוט, כשם מותג אמריקאי) הוא סיר חשמלי המשמש לטובת טכניקת הבישול האיטי.
הסיר בנוי משני חלקים: חלק חיצוני, העשוי לרוב נירוסטה וכולל את מערכת החשמל, וחלק פנימי ,שהוא בעצם סיר קרמיקה, וניתן לשליפה בתום הבישול, להגשה ולניקוי לסיר שלוש דרגות חום – חום נמוך, חום גבוה ודרגה הנקראת AUTO.
הסיר מבשל את המזון בבעבוע, כל בישול מתחיל בחום גבוה.
פרק הזמן בו יש להמשיך במצב זה תלוי בסוג התבשיל.
בשלב הבא עוברים למצב AUTO, לפרק הזמן הדרוש לסיום הבישול.
מצב החום הנמוך משמש רק לשמירה על החום.
סיר הבישול האיטי משמש לבישול נזידים ותבשילים נוספים אשר מכילים מים, בטמפרטורות נמוכות יחסית.
הכנת התבשיל בסיר זה יכולה להימשך זמן רב יחסית (מספר שעות).
הכנת תבשילים בקרוקפוט פשוטה יחסית, מצריכה הכנות מועטות, ולרוב כוללת רק הנחה של המרכיבים הנחוצים בסיר והפעלתו.
לאחר הפעלתו, ניתן להשאירו פועל ללא פיקוח עד שהתבשיל מוכן.
יש לקחת בחשבון שזמני הבישול יהיו שונים מאלה המומלצים במתכון סטנדרטי.
השימוש בסיר לבישול איטי נפוץ בהכנת חומרי גלם הדורשים זמן רב לריכוכם, דוגמת שעועית או גריסים, ובתבשילים דוגמת חמין, חומוס או ג'חנון.
סיר הבישול האיטי נפוץ במיוחד בבישולים של המטבח האמריקני, וכן במטבח היהודי בשל התאמתו להכנת חמין ותבשילים דומים.
בניגוד לסיר לחץ אשר אטום באופן הרמטי והתבשילים בו מבושלים בטמפרטורות אשר לרוב גבוהות מ-100 מעלות צלזיוס בעזרת שימוש באדים בטמפרטורה ולחץ גבוהים, הקרוקפוט לא יכול להתפוצץ למרות שאין שסתום בטיחות, משום שתוכן הסיר נמצא בלחץ אטמוספירי.
שימוש בכלי לבישול המתחיל בערב שבת ומסתיים בשבת עצמה שנוי במחלוקת הלכתית סביב השאלה האם מדובר בהשהיה המותרת או בהטמנה שנאסרה.
הרבנים משה פיינשטיין, שמואל הלוי ואזנר ועובדיה יוסף התירו את השימוש בסיר זה, ואילו הרבנים שלמה זלמן אויערבאך ויוסף שלום אלישיב אסרו את השימוש בו.
סירונה (Sirona, Thirona או Đirona - נהגה "צירונה") הייתה אלה במיתולוגיה הקלטית שפולחנה היה נפוץ במרכז ובמזרח גאליה ולאורך נהר הדנובה.
האלה נחשבה לאלת המעיינות החמים.
פסליה ותגליפה לוו בעיקר בזאבים וילדים.
במספר מקדשים היא זוהתה כזוגתו של האל אפולו גראנוס או אפולו בורוו.
מקדשה העיקרי היה בטרוורי שבעמק הנהר מוזל.
מקור שמה במילה הגאלית "סטר" משמעה "כוכב".
ברחבי גאליה (צרפת של ימינו) התגלו כתובות רבות ופסלים המוקדשים לאלה.
לא התגלו מקדשים לאלה בבריטניה.
באלזי שבגרמניה התגלה תגליף אבן בו מתוארת האלה כלובשת גלימה ארוכה, ואוחזת בידה הימנית כד שתייה פולחני (פטרה - patera) ובידה השמאלית שרביט.
פסל האלה שהתגלה בהוכשיד מתאר את האלה כמחזיקה בידה קערה מלאה ביצים, ונחש אורך מתפתל סביב זרועה.
בפסל זה לובשת האלה גלימה ולראשה עטרה שבמרכזה כוכב (מקור שמה).
פסל האלה שהתגלה במאליין שבקוט-ד'אור משנת 280 לפנה"ס לערך מתאר את האלה כעירומה למחצה, ונחש מתפתל סביב זרועה השמאלית - מוטיב המסמל את היותה אלת הרפואה.
בויין-אן-ואל התגלה עמוד מרובע ועליו ארבעה תגליפים המייצגים את סירונה, אפולו, מינרווה והרקולס.
בתגליף זה מתוארת האלה כלובשת שמלה ארוכה ולראשה עטרה.
בידה השמאלית היא אוחזת קרן שפע ובידה הימנית פטרה (כד טקסי) ממנו היא משקה נחש מתפתל.
בחפירות ארכאולוגיות התגלו מספר מקדשים של האלה.
מקדשים אלה כללו חדר פנימי ואכסדרה חיצונית.
מקדשים אלה נבנו לרוב ליד מעיינות חמים או בארות.
אחד המקדשים התגלה בבודפשט ואחר בווייסבאדן שבהסה.
מקדש מרכזי התגלה בהוכשילד - אשר נבנה סביב מעיין ושימש ככל הנראה אתר עלייה לרגל; מקדש זה נהרס בין השנים 250- 270 ולא נבנה מחדש.
האסטרואיד 116 סירונה שהתגלה על ידי כריסטיאן היינריך פרידריך פטרס, נקרא על שמה של האלה.
סיראנו דה ברז'ראק היה סופר ומחזאי צרפתי.
נולד בשם הרקול סאביניין סיראנו דה ברז'ראק למשפחה פריזאית וותיקה.
בימי ילדותו שהה באחוזה משפחתית בעמק שברז, דרומית מערבית לפריז, בחבל איל-דה-פראנס.
נודע כאיש חרב שהגן על כבודו באמצעות דו-קרב חרבות.
שירת כחייל לוחם בשורות היחידה של אנשי גסקוניה שעמדה לרשותו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת במלחמת שלושים השנים.
בנוסף השתתף בכיבוש העיר אראס מידי הספרדים ב-1640. משנה זו לערך עד 1653 היה מאהבו של הכותב והמוזיקאי שארל קופו ד'אסוסי.
סיראנו היה תלמידו של הכומר הקתולי פייר גסנדי, שניסה לגשר בין תורת האטומים של אפיקורוס לבין הנצרות.