tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעת שהוא, דוד מורגנשטרן וזוסמן נמצאו כבר בבית הפטריארך, הגיעו גם עו"ד יעקב וינרוט ואחיו עו"ד אברהם וינרוט, הנוטריון - עו"ד אברהם פרי, הרופא - ד"ר ברונו אוסטפלד, ונציג קק"ל מר מרדכי תנורי.
כדי לא לעורר חשד, הם הגיעו בשתי מכוניות נפרדות, והתבקשו על ידי רבינוביץ להמתין בחדר האורחים שבקומת הכניסה, בעוד שחדר המגורים של הפטריארך ממוקם בקומה גבוהה יותר.
רבינוביץ הראה לנוכחים את מסמכי העסקות שנוסחו על ידי וינרוט, שנשאו 2 חותמות, אך לא היו חתומים.
רבינוביץ הסביר כי לנוכח מצבו הבריאותי של הפטריארך, יימנע מהם לעלות יחד לחדרו.
הפטריארך, שאך חזר מטיפול דיאליזה מעייף, והיה משוכנע כי מדובר במשלחת שבאה לבקרו ולדרוש בשלומו.
לצידו של הפטריארך נמצאה המטפלת שלו, שהעידה כי הוא הוא אדם חכם וצלול.
רבינוביץ ניהל את העלייה לרגל לחדרו.
ראשונים עלו רבינוביץ, זוסמן וד"ר אוסטפלד.
הרופא התחיל לטפל ברגלו של הפטריארך, ולא ביצע כל בדיקת כשירות.
בבית המשפט הועלתה ההשערה כי דיאודורוס כלל לא ידע שהוא אמור לעבור בדיקת כשירות, וחשב כי רבינוביץ ארגן לו רופא לטפל בבעיית הנמק ברגלו.
לאחר מכן עלה הנוטריון, עו"ד פרי.
עם כניסתו לחדר ראה את הפטריארך במיטתו, ורבינוביץ מסר לו את המסמכים כשהם כבר חתומים.
פרי, שלדבריו הבין שהמסמכים נחתמו לפני דקות ספורות, אישר שהמסמכים נחתמו בפניו.
אחרון עלה לחדר יעקב וינרוט שברך את הפטריארך באנגלית על ביצוע העסקה, ודיאודורוס ענה לו באנגלית: "כן, כן, תבוא שוב".
מתשובה זאת למד וינרוט כי אכן הפטריארך מודע לכל התהליך שנעשה, קיבל את השיקים הבנקאיים לידיו, וכי הכל כשורה.
ע"וד ווינרוט פנה ללשכת רישום המקרקעין בירושלים, על פי ייפוי הכוח שמזוהה כחתום על ידי הפטריארך.
הוא רשם בלשכת הרישום "הערת אזהרה" לטובת התאגיד הזר בנכסי המקרקעין הקשורים לעסקה.
אולם בדיעבד התברר כי ביום ראשון, 16 באפריל, נמצאו עדיין השיקים הבנקאיים בידיו של רבינוביץ.
רבינוביץ ניסה להסביר עובדה זאת, וסיפר ששני כמרים הגיעו אליו עם השיקים, תוך שהם מבקשים להמירם למזומנים, באומרם שהפטריארך "עובד רק במזומן".
דא עקא, הכספים לא הגיעו מעולם לידי הפטריארך ונפדו על ידי רבינוביץ וזוסמן בחשבונותיהם בישראל ומחוצה לה.
במסגרת רישום העסקה, נודע לעיתונאי על קיומה, והוא פרסם את פרטיה באמצעי התקשורת.
בעקבות זאת, נודע הדבר גם לאנשי הפטריארכיה, אשר פנו לבית המשפט בבקשה לבטל את הרישום בלשכת רישום המקרקעין, בטענה כי חתימות הפטריארך על מסמכי העסקה וייפוי הכוח זויפו.
בשלב ראשון, ביקשה הפטריארכיה צו מניעה למניעת ביצוע דיספוזיציה (שינוי מעמד) בקרקעות.
בנוסף, הגישה הפטריארכיה תלונה במשטרה כנגד המעורבים בפרשה.
תלונה זו הובילה, בסופו של דבר, להגשת כתב אישום נגד רבינוביץ' ודוד מורגנשטרן, בעוד שזוסמן נמלט מהמדינה, מצא מקלט ברומניה והוסגר לישראל רק בנובמבר 2011.
המשפט התקיים בבית המשפט המחוזי בירושלים בפני השופט משה גל.
רבינוביץ הורשע בעבירות של זיוף בכוונה לקבל דבר בנסיבות מחמירות ובשיבוש מהלכי משפט.
כעונש הוטל עליו מאסר של שבע שנים, מתוכן ארבע וחצי שנים לריצוי בפועל, ושנתיים וחצי על תנאי.
כן, הוטל עליו קנס בסך של 20 מיליון ש"ח, או שלוש שנות מאסר תמורתו, ופיצוי קק"ל בסך של 800,000 ש"ח.
דוד מורגנשטרן הורשע בכך שסייע לרבינוביץ לבצע את העבירות הנזכרות, וכן בשיבוש מהלכי משפט.
כעונש הוטל עליו מאסר של שנתיים, מתוכן שנה וחצי בפועל והיתרה על תנאי.
כן הוטל עליו קנס בסך של 2 מיליון ש"ח, או שנת מאסר תמורתו, ופיצוי קק"ל בסך של 300,000 ש"ח.
ב-11 בספטמבר 2012, לאחר שכאמור, כשנה קודם לכן הוסגר זוסמן לישראל, הרשיע אותו בית המשפט המחוזי בירושלים על חלקו בעסקה.
הוא הורשע בעבירות של קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, זיוף בנסיבות מחמירות והלבנת הון.
בהכרעת הדין כתב עליו השופט רפי כרמל: "הוא היה בלב ליבו של המעגל הפנימי המבצע.
היה אמון על הרעיון כולו".
גם הפרקליטות וגם רבינוביץ ודוד מורגנשטרן ערערו על פסק דינו של בית המשפט המחוזי.
בעוד שהמדינה ערערה על קלות העונשים, ועל כך שדוד מורגנשטרן הורשע רק כמסייע ולא כמבצע עיקרי, הנאשמים ערערו על עצם הרשעתם.
בדיון ישבו השופטים אשר גרוניס, מרים נאור, ויורם דנציגר.
ערעורו של רבינוביץ נדחה, ובית המשפט העליון החליט לא להתערב בפסיקתו של בית המשפט המחוזי.
ערעורו של דוד מורגנשטרן התקבל באופן חלקי.
באשר להרשעה בסיוע לביצוע עבירות המרמה והזיוף, קבעו השופטים כי לא ניתן לבסס ברף ההוכחה הנדרש במשפט הפלילי, מעבר לכל ספק סביר, את אשמתו באמצעות תשתית הראיות הנסיבתיות שהציגה המדינה.
באשר לעבירת שיבוש מהלכי החקירה, קבעו השופטים כי יש להשאיר את ההרשעה על כנה.
ערעור המדינה התקבל באופן חלקי.
עונשו של רבינוביץ הוחמר, וחלק המאסר בפועל אשר הושת עליו, הוגדל מארבע וחצי לשש שנים.
באשר לדוד מורגנשטרן קבע בית המשפט כי לא ניתן לבסס הרשעה, כי הוא היה מבצע כרבינוביץ.
רכיבי הקנס והפיצוי שהושתו במחוזי בוטלו, ועונש המאסר הוקטן לחצי שנה אשר רוצתה בעבודות שירות בבית החולים מעייני הישועה בבני ברק.
תביעת עורקבי ושחר בן עמי
בשנת 2003 הגישו איש העסקים עזרא עורקבי ועו"ד שחר בן עמי תביעה בסך ארבעה וחצי מיליון שקל נגד עו"ד יעקב וינרוט, על חלקם בעסקה.
זאת על פי הסכם לחלוקת רווחים שנחתם בין השלושה ב-1999. וינרוט הצליח לדחות את התביעה, על בסיס העובדה שבהסכם היה סעיף בוררות חובה.
התביעה עברה לבוררות, וב-2006 פסק הבורר, השופט בדימוס אליהו וינוגרד, לטובת וינרוט.
עורקבי הציג קלטת בה אומר עו"ד וינרוט על הבורר אליהו וינוגרד "זה בנאדם שלי", ועל בסיס זה פנה לבית המשפט לביטול בוררות.
תחילה הפסיד, אך בערעור שהגיש הורה בית המשפט שהבוררות תחודש, אך ביולי 2011 הבורר וינוגרד התפטר מתפקידו.
בשנת 2010 הגישה "הימנותא" תביעה נגד עו"ד יעקב וינרוט בסך 20 מיליון דולר, בטענה שווינרוט, ששימש כנאמן בעסקת הקרקעות, התרשל וכתוצאה מכך התאפשרה ההונאה בה זויפה חתימתו של הפטריארך היווני.
בתום הליך גישור בפני שופט בית המשפט העליון בדימוס תיאודור אור, הושגה פשרה בה שילם וינרוט 5.5 מיליון דולר להימנותא.
פרשת הציתותים בארצות הברית היא מעקב שביצעה הסוכנות לביטחון לאומי, ה-NSA, אחרי חשבונות האינטרנט של מיליוני אזרחים אמריקאים וזרים, והאזנה למיליוני לקוחות של חברת התקשורת ורייזון, כאמצעי נוסף להגן על תושבי ארצות הברית מפני טרור.
פרשה זו נחשבת לאחת הפרשות הגדולות בתולדות מעקבי הסתר שהתרחשו בארצות הברית.
אדוארד סנודן, בהיותו בן 29, שעבד כעוזר טכני ב-CIA ובסוכנות לביטחון לאומי, הדליף את הפרטים לתקשורת, ואלה נחשפו בחודש יוני 2013 ב"גארדיאן" הבריטי וב"וושינגטון פוסט".
על פי הגארדיאן, מפעילה הסוכנות האמריקאית תוכנה סודית המכונה PRISM ("מנסרה"), שבאמצעותה יכול הארגון לעקוב אחר כתובות דואר אלקטרוני, היסטוריית חיפוש, העברת קבצים בין מחשבים, ושיחות המתנהלות בין המשתמשים באתרים רבים, בהם גוגל, פייסבוק, ואפל.
בינואר 2014 פורסם כי גם אפליקציות שירות מבוסס מיקום כגון גוגל מפות ואף משחקים כגון אנגרי בירדס שימשו למעקב בידי סוכנויות הביון של בריטניה וארצות הברית.
לדבריו של אדוארד סנודן כפי שצוטטו ב"גארדיאן", המניע להדלפה "הוא שכולם יידעו בדיוק מה הממשל האמריקאי עושה...
חיים מאוד נוחים שכוללים שכר של כ-200 אלף דולר בשנה, בית בהוואי, קריירה יציבה ומשפחה אוהבת, אני מוכן להקריב את כל זה כי מצפוני לא נקי כשממשלת ארצות הברית חודרת באופן גס לפרטיות ושוללת חירויות בסיסיות".
הנשיא אובמה התייחס לפרשת המעקבים שניהל הממשל ואמר כי: "אי אפשר לצפות ל-100 אחוז ביטחון אישי ובאותו הזמן לצפות ל-100 אחוז של פרטיות".
ב-1 ביולי 2013 פרסם ה"גארדיאן" כי המודיעין האמריקאי מרגל אחרי שגרירות האיחוד האירופי במשרדיו בוושינגטון ובניו יורק ו"אחרי שגרירויות ונציגויות של 38 מדינות על אדמת ארצות הברית המכונות כולן מטרות", תוך שימוש במכשירי ציתות, ציוד אלקטרוני והתחברות לכבלי אנטנות.
דובר הסוכנות למודיעין לאומי בארצות הברית, שון טרנר, מסר לאחר פרסום האירוע בתקשורת, כי הוגשה בקשה לפתוח בחקירה פלילית סביב ההדלפות שהביאו לחשיפת הפרשה.
לאחר מכן הודיע משרד המשפטים האמריקני כי התחיל בחקירה פלילית ראשונית באשר לציתות לשיחות הטלפון של מיליוני אזרחים.
בחודש יוני 2013 הגישה ממשלת ארצות הברית כתב אישום פלילי ופדרלי נגד אדוארד סנודן, בבית המשפט הפדרלי במחוז דרום וירג'יניה, שבו הורשע סוכן ה-FBI רוברט הנסן בשנת 2001 בגין מכירת סודות לממשל הרוסי.
במחצית חודש יוני הופיע הגנרל קית' אלכסנדר, ראש ה-NSA, בשימוע שנערך על ידי ועדת המודיעין של הסנאט וטען כי החדירה למאגרי המידע של ענקיות האינטרנט סיכלה כ-50 פיגועי טרור ברחבי העולם.
בשימוע השתתף גם סגן ראש הבולשת הפדרלית האמריקנית (FBI), שון ג'ויס, שהציג נתונים על סיכול פיגוע בוול סטריט.
פרטים נוספים על היקף המידע שלפי מסמכי ההדלפה נאסף, פורסמו בהדרגה על ידי עיתונאים שונים שסנודן יצר קשר עמם.
באוקטובר 2013 פורסם שבמסגרת תוכנית שכונתה Us-985d, תוך חודש אחד הקליטה ה-NSA בצרפת כשבעים מיליון שיחות טלפון ומסרונים, לצורך חיפוש אחר חשודים בטרור, אך גם לצרכים שאינם ביטחוניים.
בעקבות החשיפה זומן שגריר ארצות הברית בפריז לשיחת נזיפה.
פרשת השחיתות בישראל ביתנו (נקראת גם: פרשת ישראל ביתנו) היא פרשת שחיתות שלטונית במסגרתה הורשעו 17 אישי ציבור ולוביסטים ממפלגת ישראל ביתנו בביצוע עבירות של מתן שוחד וקבלתו, תיווך לשוחד, הטיית מכרזים, קבלת דבר במרמה, גנבה בידי עובד ציבור, זיוף, רישום כוזב במסמכי תאגיד, מרמה והפרת אמונים ועוד.
דרך הפעולה העיקרית בה פעלו העבריינים בפרשה הייתה העברת כספי תמיכות ממשלתיות שלא כדין לגופים שונים, בתמורה להעברה חלקית של התקציב לחברי הכנסת ולמקורביהם, או מינוי מקורבים לתפקידים ציבוריים, בהיקפים של מיליוני שקלים.
העמותה אף ערכה כנס למען מטרותיה באמצעות עמותה אחרת, והעמותה האחרת הייתה מחויבת לשלם כסף למשרד הייעוץ של רונן צור שייעץ בתמורה לכך לפאינה קירשנבאום.
התאחדות היזמים - על פי החשד, ראש התאחדות היזמים בישראל, אירנה וולדברג, פיתחה קשרי עבודה עם פאינה קירשנבאום, שבמסגרתם השיגה קירשנבאום כמיליון וחצי שקלים עבור התאחדות היזמים.
בשנת 2014, פנתה וולדברג לקירשנבאום, וביקשה את עזרתה בחידוש קשר מקצועי שהיה לה עם הרשות למלחמה בסמים.
בעקבות זאת, פנתה קירשנבאום לראש הרשות, והמליצה לו להיפגש עם וולדברג, במטרה לשלב את ההתאחדות בפעילות הרשות.
החל ממרץ 2014, שולבה ההתאחדות בפרויקט של המכללה למינהל בראשון לציון בנושא של שיקום מכורים, אשר מומן על ידי הרשות.
באוגוסט 2014 ביקש דאוד גודובסקי, ראש מטה ישראל ביתנו הנאשם גם הוא במסגרת הפרשה, לטוס ולשהות בסרביה ובאוקראינה.
בהמשך לכך, על פי הנחייתה של קירשנבאום, פנה גודובסקי אל וולדברג, כדי שההתאחדות תממן את הנסיעה.
וולדברג, לפי האישום, הסכימה לממן את נסיעתם של גודובסקי ושל יועץ התקשורת של קירשנבאום לסרביה ולאוקראינה, בעלות כוללת של כ-15 אלף שקל.
וולדברג הניחה כי גודובסקי נוסע לסרביה ולאוקראינה במסגרת תפקידו במפלגת ישראל ביתנו, וכי הנסיעה קשורה לנושא קידום עלייה.
משרד החקלאות - טלי קידר, אז יועצת תקשורת בכירה של שר החקלאות יאיר שמיר, ביקשה ולקחה שוחד מרונן משה על מנת לקדם ולשמור על אינטרסים כלכליים שלו בקשר עם פרויקט בשם "דקה לשמונה" (דקת השידור לפני מהדורות החדשות המרכזיות).
משה ביקש לרתום את משרד החקלאות לפרסם את תכניו בפרויקט.
סכום השוחד עליו הוסכם עמד על 90 אלף שקל, מתוכם שילם משה 56 אלף שקל.
על-פי ההסכם שנחתם עם משרד החקלאות, ישולם לחברת גריי קונטנט (המפעילה של "דקה לשמונה") סכום של כ-2.3 מיליון שקל בתוספת מע"מ.
לפי הנטען, משה קיבל מחברת גריי קונטנט סך של 360 אלף שקל, בתמורה לתקציב שהשיג ממשרד החקלאות לפרסום ב"דקה לשמונה".
אחד מעדי המדינה, יועץ התקשורת אמנון ליברמן, ניסה להתאבד לאחר שנחקר ולפני שהפך לעד מדינה.
במפלגת ישראל ביתנו האשימו את משטרת ישראל ברדיפה פוליטית, על רקע הבחירות לכנסת ה-20.
במסגרת הפרשה נחקרו כ־480 מעורבים, בהם:
פאינה קירשנבאום, חברת הכנסת וסגנית שר הפנים, לא נעצרה.
ב-12 בינואר 2015 הודיעה על פרישה מפוליטיקה בעקבות החקירה, ושבחקירתה תשתמש בזכות השתיקה.
ב-25 במרץ 2021 הורשעה בבית המשפט המחוזי בתל אביב בעבירות של לקיחת שוחד, הלבנת הון, עבירות מס ומרמה והפרת אמונים.
"קירשנבאום החזיקה כח שלטוני נחשק ורב עצמה", כתב השופט לוי ופירט, "היכולת להקצות לפי שיקול דעתה הבלעדי בין 80 ל-200 מיליון שקלים בשנה וסך הכל 1.2 מיליארד שקלים בעת כהונתה".
ב-14 ביולי 2021 גזר בית המשפט המחוזי בתל אביב על קירשנבאום עונש של 10 שנות מאסר וקנס של 900,000 ש"ח.
רנית קירשנבאום, בתה של פאינה קירשנבאום.
התיק נגדה נסגר בספטמבר 2016 בשל חוסר ראיות מספיקות וחוסר עניין לציבור.
סטס מיסז'ניקוב, שר התיירות לשעבר.
הורשע בעבירות של מרמה והפרת אמונים.
דאוד גודובסקי, ראש המטה של ישראל ביתנו.
הורשע בארבעה סעיפים של קבלת שוחד, שלוש עבירות של הלבנת הון ושתי בקשות שוחד.
רמי כהן, מנכ"ל משרד החקלאות.
הורשע ב-11 עבירות בהן מתן שוחד, תיווך בשוחד, הלבנת הון ואיומים.
בתיה כהן, אשתו של רמי כהן.
הורשעה בעסקת טיעון באפריל 2018.
אפי פלס, גזבר מועצה אזורית מטה בנימין, הורשע במסגרת עסקת טיעון בהפרת אמונים באוקטובר 2017
דב ליטבינוף, ראש מועצה אזורית תמר, הורשע במסגרת עסקת טיעון בהפרת אמונים באוקטובר 2018
מרדכי דהמן, ראש מועצה אזורית מגילות.
באוגוסט 2015 התפטר מכהונתו, עקב החשדות נגדו.
גרשון מסיקה, ראש מועצה אזורית שומרון.
במאי 2015 חתם על הסכם עד מדינה בפרשה והשעה עצמו מראשות המועצה ולאחר מכן התפטר מתפקידו.
ב-22 בינואר 2015 הודיע על התפטרותו מתפקידו כיו"ר נת"ע, כדי להקדיש זמן לטיהור שמו.
ביוני 2021 הורשע במסגרת עסקת טיעון, ונשלח לשנתיים מאסר.
שי ברס, מנכ"ל חברת נתיבי ישראל.
במרץ 2019 נסגר התיק נגדו.
יאיר גלר, מנכ"ל הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול.
תיקו הפלילי נסגר לחלוטין לבסוף.
דורון שמחי, ראש איגוד הכדוריד בישראל.
אבנר קופל, יו"ר לשעבר של איגוד הכדורסל.
לא הוגש כתב אישום בעניינו.
משה קליסקי, איש עסקים ויו"ר מכבי ראשון לציון בכדורסל בעבר.
הורשע ביולי 2018 בתיווך לשוחד ובסיוע לזיוף מסמך.
חיים בן שושן, ראש החברה לפיתוח השומרון לשעבר.
משה ליאון, מנכ"ל משרד ראש הממשלה לשעבר.
לאחר שנחקר נשלח למעצר בית.
בפברואר 2015 נסגר תיק החקירה נגדו.
יצחק מירון, ראש עיריית עפולה.
בספטמבר 2016 נסגר תיק החקירה נגדו.
משה דדון, ראש מועצה אזורית מטה יהודה.
באוקטובר 2017 נסגר התיק נגדו בפרשה זו.
אירנה וולדברג, ראש התאחדות היזמים.
מתן דהן, מנכ"ל עמותת איילים.
דניאל אלינסון, מנכ"ל עמותת עזרא העולמית.
הורשע בסיוע להפרת אמונים ועבירות מס.
סטיבן לוי, לוביסט מחברת אימפקט.
אורית לרנר, לוביסטית מחברת אימפקט.
עובד יחזקאל, יועץ אסטרטגי, מזכיר הממשלה בתקופת כהונתו של אהוד אולמרט כראש הממשלה
יו"ר ישראל ביתנו, אביגדור ליברמן, תקף את פרקליטות המדינה ואמר: "מדובר במהלך מתוכנן, מתוזמן היטב, חקירה שמתואמת לחלוטין ללוח הזמנים של מערכת הבחירות".
השר לביטחון הפנים, יצחק אהרונוביץ' הודיע שהוא מגבה את המשטרה, את הפרקליטות ואת היועץ המשפטי לממשלה בחקירת הפרשה, אך כעבור ימים אחדים הצטרף לעמדת ראש מפלגתו ואמר "פעם שישית שפותחים בחקירה נגד ישראל ביתנו לפני הבחירות.
יהודה וינשטיין, היועץ המשפטי לממשלה, שאישר את פתיחת החקירה המשטרתית וליווה אותה, הגיב לטענות אלה וטען כי מדובר בחקירה משמעותית, שמעלה חשד לשחיתות מאורגנת ושיטתית, בהיקפים נרחבים.
ב-21 באוקטובר 2015 המליצה המשטרה על העמדתם לדין של 36 חשודים, בהם קירשנבאום ומיסז'ניקוב.
בספטמבר 2016 שלחה פרקליטות המדינה מכתבי זימון לשימוע לפני העמדה לדין ל-16 חשודים, והודיעה על סגירת תיקיהם של 17 חשודים אחרים.
בספטמבר 2017 הוגש כתב אישום נגד איש העסקים משה קליסקי בגין שוחד, הלבנת הון ועוד.
בינואר 2018 הוגש כתב אישום נגד בלה גולדנברג, עובדת ברשות הלאומית למלחמה בסמים ובאלכוהול, בעבירת מרמה והפרת אמונים.
בנובמבר 2018 הוגש כתב אישום נגד ישראל יהושע, בעלי חברת הלובינג "סגולה לישראל", בריבוי עבירות שוחד, וריבוי עבירות על חוק איסור הלבנת הון ובעבירות מס.
ביוני 2020 נמשכו הערעוריםטלי קידרמתן שוחדיולי 201910 חודשי מאסררונן משהסיוע למרמה והפרת אמוניםספטמבר 20199 חודשי עבודות שירות וקנס של מיליון שקלמידיישראל יהושעשידול להפרת אמונים9 חודשי מאסר שהומרו ל-9 חודשי עבודות שירות וקנס על סך 2.7 מיליון שקלמידיפאינה קירשנבאוםקבלת שוחדמרץ 2021 במחוזי - 10 שנות מאסר וקנס בסך 900,000 ש"ח
לאחר ערעור לעליון - העונש ירד ל-7 וחצי שנות מאסר, וקנס בסך 500,000 ש"חריצוי עונש המאסר החל ב-15 בדצמבר 2021רמי כהןקבלת שוחדמרץ 2021 במחוזי - 30 חודשי מאסר וקנס בסך 180,000 ש"ח
לאחר ערעור לעליון - העונש ירד ל-18 חודשי מאסר, הקנס נשאר.המאסר התעכב עד להחלטה בערעור, וריצוי עונש המאסר החל ב-4 בדצמבר 2022, לאחר ההחלטה בערעור.אלכס ויז'ניצרבקשת שוחדיוני 2021שנתיים מאסר בפועל, מאסר על תנאי, וקנס בסך 850,000 ש"ח
פרשת השחיתות בפיפ"א 2015 היא פרשת שחיתות רחבת היקף שמעורבים בה חברים בוועד הפועל של הפדרציה הבינלאומית לכדורגל (פיפ"א) וכן מספר גופים מסחריים בתחום הספורט.
הפרשה נחשפה ב-27 במאי 2015, לאחר ששבעה בכירים בפיפ"א נעצרו בעת ששהו במלון בציריך שבשווייץ, לאחר חקירות נפרדות וממושכות של ה-FBI האמריקאי ורשויות החוק בשווייץ.
בעקבות החקירה הוגשו כתבי אישום כנגד תשעה בכירים בפיפ"א (בעבר ובהווה), בנוסף לחמישה שותפים עסקיים של הארגון, בגין שוחד, הטיית מכרזים לאירוח טורנירי גביע העולם בכדורגל, מרמה במתן זכויות שידור, הונאה, סחיטה והלבנת הון בשני העשורים האחרונים, בשווי כולל המוערך ב-150 מיליון דולר.
כספיח לפרשה נפתחה חקירה גם נגד נשיא פיפ"א ספ בלאטר ונשיא אופ"א מישל פלאטיני וב-21 בדצמבר 2015, הודיעה פיפ"א על השעייתם מהארגון למשך 8 שנים, בעקבות החקירה הפלילית שנפתחה נגדם.
בשנת 2010, חשף עיתון "הסאנדיי טיימס" כי חבר הוועד הפועל של פיפ"א הניגרי אמוס אדאמו ביקש 500 אלף ליש"ט (800 אלף דולר) עבור "פרויקט אישי" - בקשה המנוגדת לכללי פיפ"א.
על פי הדיווח, ההצעה הועברה על ידי עיתונאי של ה"סאנדיי טיימס" אשר התחזה למנהל בחברה האמריקאית פרנקלין ג'ונס אשר רצתה לסייע לארצות הברית לזכות באירוח המונדיאל.
בשנת 2011 החלו רשויות המס בארצות הברית לחקור חשד להעלמת מס מצד מזכ"ל CONCACAF, התאחדות הכדורגל של צפון אמריקה וחבר הוועד המנהל של פיפ"א, צ'אק בלייזר.
בהמשך התרחבה החקירה, בשיתוף עם ה-FBI, ובמסגרתה נחקר בלייזר בנוגע למעורבותו במספר תהליכים לבחירת מארחת המונדיאל החל משנות ה-90. בלייזר השתמש בכסף לנהל אורח חיים ראוותני שכלל דירה במנהטן בעלות של כ-18,000$ בחודש לעצמו, ודירה צמודה בעלות של כ-6,000$ עבור החתולים שלו.
בשנת 2013 הודה בלייזר בהאשמות נגדו, שכללו הונאה, הלבנת כספים ועבירות מס שונות במסגרת הסדר טיעון עליו חתם.
ההודאה נועדה להקל בעונשו על אישום חמור יותר כנגדו - סחיטה, אשר העונש המקסימלי בגינה הוא 20 שנות מאסר.
הבולשת הסתייעה בבלייזר על מנת להקליט ישיבות עם בכירי פיפ"א ובכך להביא להתפתחות משמעותית בחקירה שהובילה להגשת כתבי אישום ולחשיפת הפרשה.
עוד באותה שנה, חשפה מנהלת תחום המדיה במסגרת הקמפיין של קטר לאירוח גביע העולם בשנת 2022, פאדרה אל מג'יד, כי קטר שילמה 1.5 מיליון דולר לנשיא קונפדרציית הכדורגל של אפריקה עיסא חיאתו, לחבר הוועד של פיפ"א מחוף השנהב ז'אק אנומה ולחבר הוועד אמוס אדאמו, על מנת שיצביעו לטובת קטר.
מאוחר יותר טענה מג'יד כי המציאה את הסיפור על מנת לזכות בתשומת לב מצד התקשורת.
בשנת 2014 טענה על מג'יד כי נאלצה לסגת מהאשמות שהעלתה כי חששה לביטחונה וכי לא זכתה לייצוג משפטי.
החל מיוני 2015, נמצאת אל מג'יד במקום מסתור בחסות הבולשת האמריקאית בניסיון לשמור על ביטחונה.
בשנת 2013, נשיא פיפ"א לשעבר ז'ואאו האבלנז' ונשיא קונפדרציית הכדורגל הברזילאית ריקארדו טיקסיירה הואשמו בלקיחת שוחד במיליוני דולרים.
חבר ועד נוסף של פיפ"א בשם מנילאל פרננדו פוטר מהארגון בשל חשדות לקבלת שוחד ושחיתות.
בספטמבר 2014, לאחר חקירה מקיפה, פרסם עורך דין מייקל גרסיה, עובד פיפ"א, דו"ח מקיף בן 350 עמודים על הצעות אירוח גביע העולם בשנים 2018 ו-2022 בהן זכו רוסיה וקטר בהתאמה, בניסיון למצוא עדויות לשחיתות, אי סדרים ומתן שוחד.
הדו"ח נמסר ליו"ר ועדת האתיקה של פיפ"א השופט האנס-יואכים אקרט, אשר קבע כי אין ראיות שיצדיקו את פסילתן של קטר ורוסיה מאירוח הטורנירים.
בעקבות כך, הגיש גרסיה ערעור כנגד קביעתו של אקרט.
ב-15 בדצמבר 2014 נדחה ערעורו של גרסיה, אשר בתגובה לכך הודיע על התפטרותו המיידית מהארגון.
על אף העובדה כי פיפ"א סירבה להוציא לפרסום חלקים גדולים מהדו"ח, הוא הועבר לידי רשויות החוק בשווייץ על מנת לקבל את חוות דעתם בנוגע לאי הסדרים שעלו ממנו.
כבר בשנת 2011, השעתה פיפ"א את בין חמאם (שפרש מהמירוץ לנשיאות פיפ"א) ואת וורנר, בחשד כי היו מעורבים בעזרה לקטר ב"קניית המונדיאל".
ב-25 במאי 2015, לאור בקשתה של ארצות הברית, עצרה משטרת ציריך 7 בכירים של פיפ"א בעת ששהו במלון בעיר, במסגרת הכנות לקונגרס פיפ"א ה-65, אשר היה מתוכנן לכלול את הבחירות לנשיאות הארגון.
האישיות הבכירה ביותר בין העצורים הייתה ג'פרי ווב, סגן נשיא פיפ"א אשר כיהן גם כנשיא CONCACAF וכנשיא ההתאחדות לכדורגל של איי קיימן.
בנוסף, בין העצורים היו גם אאוחניו פיגרדו, ששימש במשך שנים רבות כיו"ר התאחדות הכדורגל האורוגוואית וכן כיהן בתפקידים שונים בארגון וג'ק וורנר, סגן הנשיא לשעבר, שהתפטר ב-2011 מתפקידו לאחר שנחשד בשחיתות.
נשיא פיפ"א ספ בלאטר, לא היה אחד מן העצורים, אך נחקר בנושא.
העצורים עתידים להיות מוסגרים לארצות הברית לשם המשך חקירה.
ב-27 במאי 2015 הגיש משרד המשפטי האמריקאי כתב אישום בן 164 עמודים כנגד 9 בכירים בפיפ"א וחמישה בכירים נוספים בעולם הספורט.
פרשת השחיתות, הנפרשת על 24 שנים, נחשפה לאחר שתי חקירות ממושכות שהתנהלו במקביל בארצות הברית ובשווייץ.
בשווייץ נערכה, בין היתר, חקירה נגד בכירים בוועד הפועל של פיפ"א בחשד לקבלת שוחד בתמורה להצבעה לטובת רוסיה וקטר כמארחות גביע העולם ב-2018 וב־2022.
ב-24 באוגוסט 2021 הודיע משרד המשפטים האמריקאי כי יעביר לפיפ"א 200 מיליון דולר אשר הוחרמו מהמעורבים בפרשה, וזאת על מנת לפצות אותה על הפסדים כספיים אשר ספגה לאורך השנים בהן פרשת השחיתות פגעה בארגון.
שםתפקידמדינהצ'אק בלייזרמזכ"ל CONCACAF (לשעבר) חבר בוועד הפועל של פיפ"א (לשעבר)ארצות הבריתג'ק וורנרסגן נשיא פיפ"א (לשעבר)ארצות הבריתדריין וורנרבנו של וורנרטרינידאד גרנדהדריל וורנרבנו של וורנר.
ב-2 ביוני 2015, במסגרת מסיבת עיתונאים שנערכה בציריך, הודיע נשיא פיפ"א בלאטר על התפטרותו המיידית מתפקידו, על רקע פרשת השחיתות.
ההודעה ניתנה כ-5 ימים בלבד לאחר שהחל את כהונתו החמישית בארגון.
בעקבות חשיפת הפרשה, החלו גורמים שונים להפעיל לחצים על נותני החסות הגדולים להפסיק את שיתוף הפעולה עם פיפ"א, אשר הניב לה ב-2014 הכנסות של כ-144 מיליון דולר מחסויות.
חברת ויזה, לה חוזה עם פיפ"א עד לשנת 2022, הודיעה כי תשקול מחדש את החסות אם פיפ"א לא תבנה מחדש תרבות עם נהלים אתיים חזקים על מנת לשפר את התדמית של משחקי הכדורגל עבור האוהדים.
נותני חסות נוספים כמו קוקה-קולה, באדוויזר ומקדונלד'ס ציינו כי הם עוקבים אחר התפתחות הפרשה וכי יגיבו בהתאם.
ב-7 ביוני 2015, חשף עיתון ה"סאנדיי טיימס", קלטות שצולמו במצלמה נסתרת ובהן נחשפת שחיתות בנוגע להצבעה לגבי מארחת מונדיאל 2010.
במסגרת מסיבת עיתונאים שנערכה בספטמבר 2015, שקיימה התובעת הכללית של ארצות הברית לורטה לינץ' יחד עם מקבילה השווייצרי מיכאל לאובר, טענה לינץ' כי גל מעצרים נוספים עתיד להתבצע בחודשים הקרובים.
עוד ציינה כי בחודשים האחרונים אותרו 121 חשבונות בנק "חשודים" וכי הרשויות בשווייץ עיקלו נכסי נדל"ן באלפים השווייצרים שעשויים להצביע על פעילות של הלבנות הון.
באוגוסט 2015, בעקבות השחיתות בארגון, פתח ארגון פיפ"א בחקירה פנימית המנוהלת על ידי עורכי דין חיצוניים.
ב-25 בספטמבר 2015, הודיע משרד התובע הכללי בשווייץ, כי נפתחה חקירה רשמית כנגד בלאטר, בגין שורה של עבירות שחיתות.
בין השאר, נבדקת העברת 2 מיליון פרנקים שווייצריים שבלאטר העביר לכאורה לנשיא אופ"א מישל פלאטיני, שנרשמה בספרים כעבודות שביצעה אופ"א עבור פיפ"א בעבר.
בנוסף נחקר בלאטר, בנוגע לחוזה זכויות שידור שחתם עם ההתאחדות הכדורגל בקאריביים בשנת 2005, כאשר על פי החשד, לא נבחנו חלופות אחרות עבור פיפ"א עבור מכירת הזכויות.
בספטמבר 2015, הודיעו הרשויות האמריקאיות כי יחלו לחקור את התנהלותם של מספר בנקים בעולם ואת מעורבותם האפשרית בפרשת השחיתות בפיפ"א.
במסגרת כתבי האישום שהוגשו בפרשה, נזכרו שורה ארוכה של בנקים ששימשו כצינור להעברות כספים אסורות, בניהם נמצא גם בנק הפועלים.
באוקטובר 2015, הושעו מתפקידם נשיא הארגון בלאטר ונשיא אופ"א מישל פלאטיני למשך 3 חודשים.
ב-3 בדצמבר 2015, ערכו רשויות החוק בשווייץ מבצע מעצרים נוסף, במסגרתו נעצרו כ-12 חשודים, ביניהם אלפרדו האוויט, נשיא התאחדות CONCACAF וחואן אנחל נפוט, נשיא התאחדות CONMEBOL.
השניים שימשו כנשיאים זמניים לאחר שקודמיהם נעצרו אף הם בחודשים האחרונים.
חלק מהמעצרים בוצעו במלון Baur au Lac בציריך, בו בוצע גל המעצרים הראשוני בפרשה.
ב-21 בדצמבר 2015, הודיעה ועדת האתיקה של פיפ"א על השעייתם של מישל פלטיני וספ בלאטר מהארגון (ומאופ"א) למשך 8 שנים, בעקבות החקירה הפלילית שנפתחה נגדם בשווייץ באוקטובר האחרון בגין חשד לתשלום לא חוקי שהעביר פלאטיני לבלאטר החל משנת 2011.
ב-12 בפברואר 2016, הודיעה ועדת האתיקה של הארגון כי מזכ"ל פיפ"א לשעבר ז'רום ואלקה, אשר פוטר בחודש ינואר מתפקידו, בין היתר, בשל חשד לשחיתות ולמכירת כרטיסים בניגוד לחוק למשחקי המונדיאל בברזיל ב-2014, יושעה מכל פעילות בכדורגל העולמי למשך 12 שנים.
באפריל 2017, אחמד אל-פהד אל-אחמד אל-סבאח התפטר ממועצת פיפ"א לאחר שחבר ועדת הביקורת של פיפ"א מגואם, ריצ'רד לאי, הודה בבית משפט בארצות הברית בלקיחת שוחד של $950,000 מהמועצה האולימפית של אסיה.
על פי החשד, שהוגדר כ"יד ימינו של השייח' אחמד אל-פהד אל-סבאח" נתן את השוחד כדי להשפיע על מינויים מרכזיים, בגופי כדורגל אזוריים ובינלאומיים.
הכתבה סקרה את הנזקים הבריאותיים, ביניהם סרטן, שהתגלו בלוחמי שייטת 13, אשר ייחסו את מחלתם לצלילה במי הנמל והנחל שזוהמו.
לאחר מכן, גם דייגים שדגו במי הנחל התלוננו על מחלות שנגרמו להם, לטענתם, בגלל הנחל המזוהם.
כתוצאה מחשיפת הפרשה, הוקמה ועדת חקירה בראשות השופט בדימוס שמגר שחקרה את הסוגיה.
הוועדה המליצה לפצות את החיילים שחלו בזמן שירותם הצבאי, אם כי לא קבעה קשר חד משמעי בין הצלילות לתחלואת החיילים.
משרד הביטחון אימץ את מסקנות הוועדה.
בהמשך, קבוצת חיילים נוספת ששירתה בסביבת הנחל ודייגים שהתפרנסו ממנו תבעו פיצויים על הנזקים שנגרמו להם לדבריהם.
תביעותיהם נדחו בסופו של דבר פה אחד, על ידי בית המשפט העליון ב-24 בספטמבר 2015.
נחל הקישון מנקז אגן היקוות גדול מדרום-מזרח הרי השומרון ומהגליל התחתון.
בניית בתי הזיקוק בשנות ה-30 של המאה ה-20 ומפעלים שבאו אחריו והשתמשו בנחל כתעלת ביוב פתוחה.
בתחילת שנות ה-50 הוקם סכר שהפנה את המים הנאגרים לשימוש תעשייתי ונמנעה הזרימה החורפית שתנקז את הפסולת לים.
בשנות ה-60 הפך הנחל לתעלת ביוב פתוחה.
הסחף גרם לסתימת האפיק מה שהביא בשנת 1992 לשיטפון באזורים נרחבים.
בסקר שנערך בשנת 1970 נמצאו במורד הנחל 33 מיליון מ"ק מתוכם 14 מיליון הצטברות חופשית.
14 מיליון כתוצר של מערכת הטיפול בביוב של חיפה ו-5 מיליון נוזלים מהתעשייה.
נוצר נחל אשר בחלקו העליון הוא נחל חי נקי וטבעי אולם כתוצאה מהזרמת השפכים, סובל מורד הנחל - שבעת הק"מ האחרונים עד לשפך הנחל לים - מזיהום קשה.
לפי ממצאי הדו"ח המזהמים העיקריים הם: מתקן טיהור שפכים חיפה וחמשת המפעלים - חיפה כימיקלים, גדות כימיקלים, בתי הזיקוק, כרמל אולפינים ודשנים.
במעלה הנחל ישנם מפעלים נוספים ששפכיהם זורמים לנחל ציפורי ומשם לנחל הקישון ובהם המפעלים כרומגן בשער העמקים ו'ויטקו כימיקלים' באלוני אבא.
נמצא כי המשקע בקרקעית בנחל הקישון הוא המזוהם מבין נחלי החוף במתכות, כולל במתכת הרעילה כספית.לאורך שנים הוקמו מפעלי התעשייה על גדות נחל הקישון.
במשך שנים רבות הוזרמו לנחל הקישון מאות אלפי טונות של שפכים מזהמים (ספיקה יומית של עד 20,000 מ"ק/יום של שפכים תעשייתיים), אשר גרמו נזק לסביבה, לחי, לצומח, לתוואי הנחל ולתושבי האזור והציבור כולו.
הגורם המעורב בזיהום הנחל לאורך השנים היה מפעל חיפה כימיקלים, אשר ייצר חומצה חנקתית, חנקת אשלגן וחומצה זרחתית בכמויות עצומות (6,500 מק"י ליממה) והזרים שפכים חומציים אשר לא עברו תהליכי ניטרול לנחל באופן שוטף.
ערכי החומציות הגבוהים אשר על פי דיווחי חיפה כימיקלים הגיעו לערכים חמורים של מתחת ל-1 pH לעומת תקן של ערכים נייטרליים הנע בין 6.5-9 pH.
בתנאים ששררו בנחל לא ניתן לקיים חיים, הנחל הפך לתעלת ביוב.
כתוצאה מכך נעלמו מנופי הנחל דגים, צבים וכל עולם החי והצומח המאפיין את הסביבה הטבעית של הנחל והיווה חלק מהייחוד שלו.
דוגמה לערכי החומציות המסוכנים ניתן למצוא בדוחות רשות נחל הקישון, אשר עובדיה מדווחים כי נמנעו מהחדרת מכשירי הבדיקה למים עקב רמת החומציות הגבוהה ששררה בהם ומהחשש כי המכשיר ייהרס בחשיפה לרמת חומציות כזו
השפכים שהוזרמו לנחל באין מפריע גרמו נזקים ישירים לבני האדם המשתמשים ולכל מי שבא במגע ישיר עם הנחל.
רציפי מעגן הדייג, מספנות ישראל, ומתקני נמל חיפה ניזוקו.
דייגים ובעלי ספינות אשר ספינותיהם עגנו באזור שפך הנחל ניזוקו קשות.
מועדוני השיוט והחתירה, בפתח נמל הקישון סבלו.
ובמידה מועטה יותר גם מתקני תחנת הכוח של חברת חשמל.
בשנת 1975 הוכן לפי הזמנת איגוד ערים חיפה (ביוב) סקר כללי.
והועלו הצעות לפתרון שלא מומשו.
בשנת 1978 פורסם צו לתיקון המעוות על ידי נציב המים נועד להקטין את היקפי הזיהום, אולם בפועל הצו לא הצליח להקטין את היקפי הזיהום.
טיפול המדינה בזיהום הקישון החל מראשית שנות ה-80, תחילה באמצעות האגף למניעת זיהום ים ב'שרות לאיכות הסביבה' ובהמשך המשרד להגנת הסביבה שהוקם ב-1990. ההתמודדות עם הגורמים המזהמים מהיבט אכיפת חוק החל בשימוש בפקודה למניעת זיהום ים בשמן.
המשרד להגות הסביבה יזם 'חוק מניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים', התשמ"ח 1988 אוסר על הזרמת שפכים ממקור יבשתי במטרה לסלקם לים, אלא אם ניתן היתר בהתאם לחוק ול'תקנות למניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים', התש"ן-1990.
כמו כן הוחלט כי לשם הגברת האכיפה יש לפעול להזרמת השפכים במתכונת של היתרי הזרמה לים בלבד.
החל מ-1999 הוצאו היתרים לשפיכת פסולת מכוח החוק על ידי ועדה בין-משרדית כקבוע בחוק והשפכים הוזרמו על פי מתכונת זו במקום הצו לתיקון המעוות.
ב-1994 הקים יוסי שריד, שכיהן בתפקיד השר להגנת הסביבה תאגיד 'רשות נחל הקישון'.
הפועל מכוח 'חוק רשויות נחלים ומעיינות', תשכ"ה 1965 ובהתאם ל'צו רשויות נחלים ומעיינות', התשנ"ה - 1994. חברי רשות נחל הקישון היו נציגים ממשרדי ממשלה, מרשויות מקומיות, ממפעלים, בעלי מקרקעין ומגופים ציבוריים נוספים.
הרשות החלה לפעול להקמת מסד נתונים במקביל לפעילות להפסקת או הקטנת רמות הזיהום בנחל באמצעות הליכי אכיפה פיקוח וניטור מוסדרים.
במקביל הכין התאגיד תוכנית האב לשיקום הנחל.
בשנת 1997, לאור ממצאים חמורים של ערכי חומציות בנחל, הוציא משרד החינוך צו הפסקת כל פעילות חינוכית מטעמו בנחל הקישון.
החל משנת 1998 מפיקה 'רשות נחל הקישון' דו"ח שנתי מסכם בו פורטה פעילות הרשות לאורך השנה וממצאי הניטורים ואנליזות איכות המים ורמת הזיהום במדדים השונים.
וייחוסם למזהמים העיקריים: דשנים, גדות תעשיות ביוכימיה, גדיב תעשיות פטרוכימיה, כרמל אולפינים, בתי זיקוק, חיפה כימיקלים.
בדו"ח בלשה ילון משנת 1975 ובתוכניות אחרות נקבע כי יעשה ריכוז השפכים למכל אגירה ומשם בצינור לתוך הים.
מועד השלמת הצינור נקבע ל-31 בדצמבר שנת 2003. החברות במפרץ הסכימו לכך ואף החלו בבניית הצינור.
אך ארגוני איכות הסביבה כולל ארגון גרינפיס העולמי הביעו התנגדות.
ישראל אשררה עוד בשנת 1978 את מחויבותה לאמנת ברצלונה - שמור על איכות מי הים התיכון.
והשרה יהודית נאות הורתה לחפש חלופה לצינור השפכים לים.
נמל הקישון הוקם בשנות החמישים מזרחית לבריכת תחנת הכוח של חברת החשמל, במוצא הנחל אל הים.
בתחילה תוכנן לעשותו אזור סחר חופשי אך שנות השישים צורף מנהלית לנמל חיפה.
עם השנים התפתח וכלל רציף מטענים מסוף כימיקלים של חברת גדות, רציף כימיקלים, רציפי מספנות ישראל ובריכת המבדוק.
בשנות התשעים נבנה רציף מטענים חדש.
בין מסוף הכימיקלים של 'גדות' לבריכת ההשקטה של חברת החשמל, נבנה בתחילת שנות השישים מעגן סירות של 'שייטי כרמל', האגודות הימיות ומועדון החתירה.
אשר הוצאו ממקומם הקודם במערב נמל חיפה.
מעגן הדיג - שטח מוצא נחל הקישון לים נמצא בבעלות רשות הנמלים.
בסוף שנות החמישים נבנה על ידי משרד החקלאות רציף לעגינת ספינות הדיג.
במקום עגנו דרך קבע כ-40 כלי שיט ובחוף נבנו בתי מלאכה ומחסני קירור.
נוכחות הדייגים במוצא הנחל השפעה מועטת על הזיהום.
מספנות ישראל שנבנו בצד הצפון מזרחי של הנמל הייתה השפעה על הזיהום.
אוניות שמיועדות לעלות להספנה מנקות מכל הנוזלים המיותרים שלהם.
כלי שיט שנבנו עבור חיל הים עגנו ליד הרציפים תקופה ארוכה להשלמת הבניה.
כל אותה עת נערכו במקום בדיקות תחתית על ידי צוללים מצוותי כלי השיט ומקבוצת צוללי מילואים.
מסוף גדות ורציף הכימיקלים תפעול אוניות הכימיקלים בדרך כלל תקין אך מדי פעם קורות דליפות, שטיפות ניקוי, תקלות צנרת וכימקלים זרמו למי הנמל.
רציפי הנמל – האוניות בנמל גרמו מדי פעם לזיהומים במי השיפוליים ושאריות מטען.
בתקופת מלחמת ההתשה ועד סוף שנות השמונים, נערכו בדיקות תחתית לאוניות כימיקלים שנחשבו בעלות סיכון גבוה במקשר גדות וברציף הכימיקלים.
הבדיקות נערכו על ידי יחידה 707 וקבוצת צוללי מילואים שהוקמה לשם כך.
צנרת בתי הזיקוק - בתי הזיקוק לנפט הנמצאים מזרחית לנמל הקישון, מעבירים מוצרי נפט למכלים ולרציף הדלק בנמל חיפה.
הצינורות מושקעים מתחת למים וחוצים את מוצא הנחל בקטע שבין בריכת הנמל למעגנת שביט.
לעיתים רחוקות קורה שאחד הצינורות נפרץ ודלק מגיע למימי הנמל.
לשמירה על הצינורות מופעלת מערכת הגנה קתודית אקטיבית.
השדה החשמלי מבטיח את שלמות הצינורות על חשבון מתקני מתכת אחרים בסביבה.
בשנת 1996 החלה רשות הנמלים בבניה.
בשנת 1999 נסתיימה הבניה המעגנה נקראת על שם משה שביט איש קיבוץ נווה ים שהיה מנהל אגף הדייג בשנים 1953 - 1963 והלך לעולמו במאי 1984.
במעגנה יש רציפי עגינה לכ-250 כלי שיט קטנים.
ב של רציפי הנמל נוצר עיכול מתכת עד כדי חורים.
נראה שהחורים נגרמו מהחומציות והחומרים במי הנחל במשולב עם ההגנה קתודית ששומרת על צינורות הדלק של בתי הזיקוק.
ברציף נמל הדיג התגלתה התופעה בשנת 1990 נעשו בהם תיקוני טלאים.
ובשנת 1993 נבנה הרציף מחדש עם שיגומי פלדה צבועים.
עלות התיקון כוסתה על ידי משרד החקלאות.
ברציף הכימיקלים בנמל הקישון נאכלו לוחות השיגומים החול יצא ובאספלט ליד קצה הרציף נוצר בור ורכב שקע בו.
בשנת 1991 ביצעה רשות הנמלים תיקון.
ברציף המספנות אותה בעיה נוצרה ברציף המספנות וגם שם היה צורך להחליף שיגומים.
אדם טבע ודין: בשנת 1994 פתחו מספר חברות דייג בקובלנה פלילית כנגד מפעל חיפה כימיקלים בגין גרימת זיהום הים וזיהום המים, וטענו כי הזיהום והחומציות השוררת בנחל גורמות לקורוזיה ונזקים לספינותיהם.
עמותת אדם טבע ודין לקחה את ניהול הקובלנה תחת חסותה כחלק מהמטרות הכלליות של העמותה בשמירה וקידום ערכי הסביבה בישראל.
בשנת 1996 הושג הסכם פשרה, במסגרתו התחייבה חיפה כימיקלים להציג תוכניות לטיפול בשפכים לפי לוחות זמנים מוגדרים, וליישמן.
בגין הנזקים שנגרמו לכלי השיט, נקבעו לחברות הדייג סכומי שיפוי של כ-25,000 ₪ לכל אחת (כ-150,000 ₪ סה"כ), וכן נקבע כי חיפה כימיקלים תשלם לעמותת אדם טבע ודין הוצאות משפט בסך של 475,000$.
הפער הגדול בין סכומי הפיצויים שנפסקו לטובת המשתתפים בקובלנה נובע מכך שהסכום הפיצויים כולל תשלום עבור ניטור המשך הפעילות בקישון אותו תבצע עמותת אדם טבע ודין.
כרמלית ושחף: מפעילי ספינת התיור 'כרמלית' והדוברת העגינה 'שחף' הגישו באמצעות משרד עו"ד גלסברג תביעה לבית המשפט בחיפה על נזק לכלי השיט.נזק לספינות דיג: ב-6 בספטמבר 2001 הגיש משרד עו"ד גלסברג מחיפה תביעה אזרחית בשם 68 בעלי סירות דיג העוגנות בנמל הדיג בקישון על נזקי גוף לכלי השיט.
הדיון בשתי התביעות אוחד, הדיונים התמשכו במשך כשש שנים והסתיימו בשנת 2006 במתן פיצוי בהסכמה.
עמותת דייגי המכמורת: בשנת 2001 הגישה עמותת דייגי המכמורת בקישון עתירה מנהלית נגד חיפה כימיקלים.
בית המשפט המחוזי נתן צו מניעה לאיסור על חיפה כימיקלים להזרים מעבר לקבוע בהיתר ההזרמה, ובמקביל הורה לרשות נחל הקישון להגביר את תדירות הדיגומים בסופי השבוע.
נזק למבדוק: חברת מספנות ישראל מכרה בשנת 2005 לחברה טורקית את אזור המבדוק בנמל (אזור בנמל לבדיקה ולתיקון כלי שיט).
בטורקיה התגלו נזקי קורוזיה שחייבו התאמות ותיקונים.
החברה הטורקית תבעה פיצוי ממספנות ישראל וזו תבעה את חיפה כימיקלים.
התביעה נסגרה בפשרה דיסקרטית והצדדים הסכמו שלא לפרסם פרטים על ההסדר.
בין השנים 1982–1984 בוצעה רבה בנמל הקישון.
חברת הרקולס-סנפיר הפעילה מחפר כפות שהובא במיוחד מהולנד.
נעשתה העמקה עד ל-15 מטר מהכניסה לנמל רחבת התמרון ובאזור המבדוקים של מספנות ישראל.
החומר החפור הובל בדוברת הטלה עם קרקעית נפתחת והוטל במרחק כ-3 מיל מפתח הנמל.
באזור נמל הדיג נחפר באמצעות מחפרים יבשתיים שהוצבו על דוברה.
החומר הוטל לים באותה שיטה.
במשך שנים רבות הוטלו חומרים שנאספו מחפירה תחזוקתית של נמלי חיפה הקישון ומעגן הדיג, במפרץ חיפה.
הדבר גרם להרס אזורי המחיה של הדגים והדיג במפרץ כמעט נעלם.
בשיטפונות חורף 1991/2 החסימות בנחל גרמו להצפה רבתי באזור הקריות בשנת 1992. 'רשות ניקוז ונחלים קישון' עשתה עבודת דוברת חפירה שאבה כמות גדולה של בוצה אשר לא טופלה.
פינוי הבוצה מהנחל לבריכת שיקוע מדרום לו.
בעת בניית מעגנת הסירות מדרום לנמל הדיג שנעשתה על ידי רשות הנמלים והרכבות הוטל חלק מהחומר לאותן בריכות שיקוע על גדת הנחל ומרביתו שימש לביסוס פארק הקישון.
בקרה - מאז שנת 1995 מבצע המשרד הגנת הסביבה בקרה באמצעות הוועדה למן היתרים.
חומרי חפירה ממעגן הדיג ונמל הקישון, מוגדרים כמזוהמים, ומוטלים באתר "אלפא".
באותן שנים הועסקה על ידי רשות הנמלים אוניית מחפר רוסית 'ירבנסקי' שאספה אליה כמויות גדולות של החומר החפור הפליגה והטילה אותו באתר אלפא.
אתר אלפא שימש גם כאתר להטלת בוצה של מפעל חיפה כימיקלים.
ההטלה שם נפסקה בשנת 1998 לאחר שהמפעל מצא פתרון יבשתי לטיפול בשפכים התעשייתיים.
לאחר הטיפול השפכים מוזרמים לנחל הקישון לפי היתר הטלה מתחדש.
משנת 2006 הועסקה אוניית מחפר הולנדית Amazon בפינוי הבוצה מנמל הקישון ונמל הכרמל בבניה.
הצוות ההולנדי ביצע את החפירה בתלבושת מגן.
דגימה מהבוצה נשלחה לבדיקת מעבדה בהולנד ונמצאה מסוכנת.
בשנים 2013 – 2014 בוצעה חפירה נרחבת במעגן הדיג וכ-40,000 מ"ק חומרי חפירה הוטלו באתר אלפא.
כמות גדולה של פסולת: רשתות, כבלים, גרוטאות וכו' הועברה לאתר פינוי יבשתי.
במקביל, באותן שנים חפרה 'רשות ניקוז ונחלים קישון' את ערוץ הנחל מדרום לבתי זיקוק לנפט עד לפני מעגנת שביט.
במקום עבד מחפר קנדי והבוצה הועברה בצינור לטיפול באתר סמוך למכון הטיהור של חיפה.
האדמה המטופלת יועדה להרחבת פארק נחל הקישון.
בשנת 2000 פורסמה כתבה בעניין הנזק הבריאותי הנובע מהמצב במי הקישון, לאור תלונות לוחמי שייטת 13 על תחלואה רבה ובגיל צעיר, כשהמשותף להם הוא צלילה בעבר במי הנהר, במהלך שירותם הצבאי.
עוד באותו יום החליט קצין רפואה ראשי אל"ם גיורא מרטונוביץ' להפסיק את הצלילות בכל הנמלים.
הוקמה ועדת בדיקה, במטרה לבדוק האם מי נחל הקישון והשפעות הסביבה הם שגרמו למחלות הקשות.
בוועדה השתתפו ראש ענף בריאות הצבא - סא"ל ד"ר שלמה משה פרופ' פרום, מומחה לרפואה תעסוקתית - פרופסור יוסף ריבק, רשם הסרטן הלאומי במשרד הבריאות - ד"ר מיכה ברחנא, וכן מומחית לרפואה תעסוקתית - ד"ר יהודית שחם.
הוועדה קבעה ביום 15 במאי 2000 כי אין קשר סיבתי בין התחלואה לצלילות בקישון.
קבוצת יוצאי שייטת 13 שאורגנה על ידי יובל תמיר לא הסכימה עם מסקנות הבדיקה הצה"לית והגישה ביום 18 ביוני 2000 עתירה לבית המשפט העליון במטרה לבטל את מינויה של ועדת הבדיקה הפנימית, ולמנות תחתיה ועדת חקירה חיצונית ובלתי תלויה.
העותרים תבעו להכירם כנכי צה"ל, לממן את הוצאותיהם הרפואיות ולפצות את משפחות הצוללים שנפטרו.
בתגובה לתביעת לוחמי המילואים בבג"ץ לקיים ועדת חקירה חוץ-צבאית, הציע היועץ המשפטי לממשלה לשר הביטחון לקיים את הדרישה בלא צורך בהחלטת בג"ץ ולאחר משא ומתן בין הצדדים הושגה הסכמה, וזו לשונה:
הרמטכ"ל שאול מופז מינה את שופט העליון (בדימ') מאיר שמגר כיו"ר הוועדה, וחבריה היו פרופסור מאיר וילצ'יק - כימאי ומומחה לחומרים מסוכנים, וד"ר גדי רנרט - מנהל המחלקה האפידמיולוגית בבית החולים כרמל.
משימת הוועדה, כהגדרתה, הייתה לבחון ארבע סוגיות:
לחקור האם מי נחל הקישון, נמל הקישון, חוף שמן או מימי האזורים הסמוכים להם (כמותווה במפה המצורפת לכתב המינוי), מכילים, או הכילו, חומרים מסכני בריאות.
לחקור מהם הסיכונים הרפואיים העלולים להיגרם למי ששהה במים אלה, במסגרת אימונים או פעילות צבאית אחרת.
מבלי לפגוע בכלליות שאלה 2, לחקור האם יש קשר סיבתי אפשרי בין מצב המים (כפי שייקבע בהתאם בסעיפים 1 ו-2 לעיל) לבין מחלת הסרטן לסוגיה.
לאור החומר שיובא בפני הוועדה והמסקנות העולות מסעיפים א', ב' וג'- לחקור מה האחריות של הגורמים הצבאיים העולה מהם.
בנוסף, הוסמכה הוועדה בכתב המינוי גם לקבוע עובדות, להמליץ המלצות ולהסיק מסקנות.
ועדת שמגר עסקה בחקירה משך שלוש שנים, קיימה 27 ישיבות, שמעה 103 עדים, קיבלה 619 מוצגים, סיירה בשטח הקישון והורתה על קיום בדיקות רפואיות ללוחמים.
חלק ראשון - המלצות להתנהגות בנחל הקישון
ביום 3 ביולי 2001 הגישה הוועדה לרמטכ"ל את חלקו הראשון של הדו"ח.
פרק י"ד לחלק זה כלל שורת המלצות ומסקנות, הנוגעות להתנהגות בנחל ובקרבתו וביניהן: איסור צלילה במי הקישון ובנמל חיפה, הפסקת הזרמה של שפכים לסוגיהם, המשך מבדקי בריאות לקבוצות הסיכון, הקמת מנגנון התקשרות בין חיל הים לבין גורמים אזרחיים העוסקים בניטור ובדיקה של איכות מים, ועוד.
אין לצלול במי הקישון, כולל כניסה למים או ביצוע אימונים הכרוכים בכניסה למים, עד טיהור הנמל והנחל.
הוועדה המליצה כי ייאסרו גם כל פעולות הספורט, השחייה, החתירה או האימונים המימיים של תנועות הספורט ושל תנועות הנוער הפעילות בקישון.
אין להתאמן בשטח מים כלשהו לפני שנבדק מבחינה בריאותית (עד שלא הוכח בבדיקות מוסמכות כי השטח חופשי מסיכוני בריאות).
עד אז התאמנו בשטח כל עוד לא נשמעות טענות על זיהום בו.
בדיקת תחומי הפעולה של רשות נחל קישון לשם ניטור ופיקוח קבועים.
כל המסקנות שנלמדות מהדוח בכל הקשור לנחל קישון ולנמל קישון ולאופן הטיפול בהם יחייבו גם בעתיד הסדרי פיקוח וניטור קבועים וסדירים מכוח החקיקה.
בהקשר זה הוצע כי גורמי איכות הסביבה ישקלו, בין היתר, את הרחבת תחומי הפעולה הגאוגרפיים של רשות נחל קישון, כדי שיקיפו גם את חלקו העליון של הנחל.
הפסקת הזרמתם של שפכים לנחל קישון - הוועדה המליצה להפסיק בהקדם האפשרי כל הזרמה של שפכים תעשייתיים וביוב לתוך נחל קישון ונמל קישון.
בהמלצות נאמר כי על גורמי השלטון המוסמכים להפעיל את הסמכויות המשפטיות הקיימות למטרה זו כדי להביא להפסקת הזיהום בהקדם.
הפסקת הזרמתם של שפכים לים - דרוש פתרון שאינו מעביר את הבעיה מהנחל ומהנמל אל הים, אלא פתרון תעשייתי-מדעי המונע זיהום.
ניקוי הזיהום בנחלים ובים והפסקת ההזרמה התעשייתית והביוב אליהם - הוועדה הדגישה כי ההמלצות בדבר הזרמת שפכים לקישון יפות לכל נחל ונמל, וכי דרושה פעולה החלטית ורצופה של רשויות הבריאות ואיכות הסביבה להפסקת כל הזרמה וכל אפשרות הזרמה של שפכים תעשייתיים או ביוב לנחלים או לנמלים.
ועדת מעקב ממשלתית - בהחלטת הממשלה מ-24 בפברואר 2002 אימצה הממשלה את החלק הראשון בדוח ועדת - שמגר, לגבי הפעילות הצבאית האזרחית בקישון.
בהחלטת הממשלה נקבע כי השר 18 להגנת הסביבה יכונן בהשתתפות נציגי משרדי ממשלה עיריית חיפה ורשות נחל קישון.
מומחים מהאקדמיה ומרשות נחל קישון בודקים תדיר את איכות המים באזור.
ממצאי הניטור מוגשים לוועדה הבין-משרדית למעקב אחר יישום מסקנות ועדת-שמגר.
חיל הים מסר לוועדה רשימה הכוללת האנשים שהיו חשופים למימי הקישון במידה כלשהי בעת שירותם.
למופיעים ברשימה נשלח בינואר 2001 מכתב ממפקד חיל הים אלוף ידידיה יערי המזמין להיבדק.
השופט שמגר לא הספק במכתבו של מפקד חיל הים ובחודש פברואר 2001 הוציא גם הוא מכתב הזמנה.
הבדיקות נעשו בארבעה בתי חולים: סורוקה בבאר שבע, בילינסון בפתח תקווה, שערי צדק בירושלים וכרמל בחיפה, תחת פיקוחו של ד"ר רנרט.
במהלך הבדיקות נמצאו 19 אנשים שהתגלו בגופם תופעות סרטניות בנוסף ל-107 התובעים הראשונים.
לאחר סיום הבדיקות הרפואיות שנערכו לאוכלוסיית החשופים, ולאחר עריכת סטטיסטיקה מדעית של תוצאותיהן של בדיקות אלה.
התגלעה מחלוקת בין יו"ר הוועדה, כב' הנשיא (בדימוס) שמגר, לבין שני חברי הוועדה האחרים, פרופ' וילצ'יק וד"ר רנרט, בכל הנוגע לשאלת הקשר בין השהות במים המזוהמים לבין התחלואה בסרטן.
המחלוקת הייתה ששני חברי הוועדה המדענים, פרופ' וילצ'יק וד"ר רנרט, בחנו את נושא הקשר בין השהות במים, לבין התחלואה, על פי אמות מידה מדעיות מקובלות, הדורשות מובהקות סטטיסטית.
מסקנותיהם של שני חברי הוועדה פרופ' וילצ'יק וד"ר רנרט הן שמבחינה מדעית לא הוכח שזיהום הקישון גרם לתחלואה עודפת בעלת מובהקות סטטיסטית, זאת בין היתר בשל מיעוט יחסי של מספר מקרי הסרטן שאובחנו.
המלצת חברי הוועדה פרופ' וילצ'יק וד"ר רנרט: :
השופט מאיר שמגר בחן את הסוגיה על פי אמות מידה משפטיות, ולא מדעיות.
הסביר בחוות דעתו ציין כי על פי אמות מידה אלה, אין צורך להשתכנע בקיומו של קשר ברמה של מובהקות סטטיסטית.
די לו למשפטן, להבדיל מהמדען, בהטיית מאזן ההסתברויות לטובת האפשרות שקיים קשר בין השהיה במים לבין התחלואה כדי לקבוע, משפטית, קיומו של קשר כזה.
השופט שמגר סקר בחוות דעתו את כל המבחנים המשפטיים המקובלים לקביעתו של קשר סיבתי, סקר את דיני הנזיקין ואת דיני השיקום הרלוונטיים ואת חוות דעת המומחים שקיבלה הוועדה, והגיע למסקנה שקיים קשר סיבתי משפטי והגיוני בין השהיה במים המזוהמים לבין התחלואה בסרטן.
לפיכך, קבע כב' הנשיא (בדימוס) שמגר כי יש להכיר בכל הלוחמים שנחשפו למים המזוהמים, ללא קשר לתקופה או למידת החשיפה, כדין.
חלק שני - מסקנות להכרה בחשופים
חלקו השני של הדו"ח, המסכם את עבודת הוועדה, ניתן בסוף חודש מרץ 2003. מסקנת יו"ר הוועדה: המחלוקת בין חברי הוועדה הצטמצמה לנושא זה בלבד.
בכל יתר הנושאים הייתה הסכמה, כפי שפורטו בחלקו הראשון של הדו"ח.
מסקנתם של חברי הוועדה כי מי הקישון ונמל חיפה מכילים חומרים מסרטנים בכמויות גדולות נותרה בעינה, והם המשיכו להחזיק בעמדתם כי אין לצלול במי הקישון ובנמל חיפה.
הוועדה לא מצאה קשר ישיר בין תחלואת החיילים שצללו בקישון במסגרת שירותם לזיהום בנחל, אולם גם לא שללה את אפשרות קיומו של קשר כזה, לנוכח התחלואה הגבוהה בקרב החיילים שצללו בקישון לעומת האוכלוסייה הכללית וחיילים שצללו במקומות אחרים.
הוועדה המליצה להכיר לפנים משורת הדין בחיילים שחלו כמי שחלו במהלך שירותם הצבאי ובעקבותיו, ולהמשיך לטפל בהם במימון מערכת הביטחון.
בהתחשב בחשיפה של הצוללים למי הקישון המליצה הוועדה על מעקב אחר אוכלוסיית החשופים שיכלול פעולות סקר כגון בדיקות רופא, בדיקות מעבדה ושימור המידע.
עוד המליצה הוועדה משרדי הביטחון והמשפטים יבדקו את ההצעה לתקן את חוק הנכים וחוק משפחות חיילים שנספו במערכה,,כדי שתיכלל בהם הוראה בקשר לתביעות של חיילים שחלו בסרטן בזמן שירותם ועקב פעילותם הצבאית.
לגבי האחריות של הגורמים הצבאיים השונים לתחלואה, מסקנת הוועדה הייתה שהיו גורמים רבים אך פעלו בתום לב אך לא קבעה אחריות פרטנית.
בישיבת הממשלה באפריל 2003 הצהיר שר הביטחון שאול מופז כי למערכת הביטחון ומפקדי הצבא יש אחריות ללוחמים ולבריאותם שניזוקה עקב פעילות אימונים ולחימה.
וכי לאחר שנועץ ברמטכ"ל ובמנכ"ל משרד הביטחון החליט לאמץ את ממצאי דו"ח ועדת שמגר כי החיילים שצללו במי הקישון עקב שירותם וחלו במחלת הסרטן יהיו זכאים לזכויות לפי או .
נוהלי הטיפול - במשרד הביטחון הוקמה 'מנהלת הקישון' שתפקידו לבחון נפגעים ולאשר את זכאותם לפי חוק נכי צה"ל או חוק המשפחות השכולות.
לאחר שהוברר כי אין רישום מדויק לגבי מי מתי ואיפה נערכו הצלילות בקישון.
הוציא היועץ המשפטי למערכת הביטחון, גב רחל סטוביצקי, ב-18 בספטמבר 2003, נוהל וקריטריונים להכרת קצין התגמולים בחולים שנחשפו למי הקישון כנכי צה"ל.
כך משך שנים, הוכרו חיילים ששרתו בחיל הים: צוללנים, חובלים, צוללי קורס מים רדודים, חיילים מחיל ההנדסה, מחיל רגלים, חיילים שנחשפו למי הקישון חיילים שנחשפו למי נמל חיפה, חיילים שנחשפו בשנות החמישים, השישים, השבעים, והשמונים.
חיילים שחלו במחלת סרטן הריאות, סרטן העור, סרטן הקיבה, סרטן הלימפומה, סרטן הבטן, סרטן הערמונית, סרטן הראש, סרטן בלוטת התריס ועוד.
מועד קובע - בדו"ח ועדת שמגר הייתה התייחסות לשנת 1975 כשנת חיתוך לניתוח הנתונים.
ואחרי שנה זו הזיהום היה יותר קשה.
לכן נקבע כי לגבי חולים הטוענים שנחשפו למימי הקישון לפני שנת 1975 תבדק כל פנייה לגופה בהתעלם משאלת ההתיישנות.
חולים שלא נכנסו לקריטריונים האלה תבדק טענתם בדרך הרגילה.
המדובר אך ורק בחולים במחלה ממארת.
חולים במחלות אחרות הרואים קשר בין מחלתם לחשיפה למי הקישון חייבים להוכיח זאת.
אנשים ששירתו ביחידות אחרות וטוענים שחלו עקב חשיפה במימי הקישון.
טענתם תיבדק לפי נתוני צה"ל.
בכל מקרה מדובר בחשיפה מאורגנת לאורך זמן ולא בחשיפה מקרית או חד פעמית.
הקריטריונים לא פורסמו ברבים ואף לא הגיעו לידיעת פרקליטי המדינה עד סוף שנת 2007 במסגרת הערעור שהגישה דורית אלימלך בשם אחד הנפגעים שבקשתו נדחתה.
ולטענת המערער לא היה מסמך הקריטריונים הנחיה מנהלית מחייבת אשר מצמצמת את החלטת שר הביטחון מופז.
רשימת החשופים שהוגשה לוועדת שמגר כללה אנשי חיל הים בלבד.
אגד הצליחה של חיל ההנדסה התבסס, בראשית פעולתו, בחורשת אקליפטוס על שפת נחל הקישון וערך את האימונים בנחל.
לאחר שחולים מאגד הצליחה לא הוכרו על ידי קצין התגמולים בנוהל המיוחד.
פנתה עו"ד אלימלך בנושא הכללת אנשי אגד הצליחה בנוהל המקל.
עו"ד רחל סטוביצקי השיבה במכתב מיום 28 בינואר 2004,
במהלך שנת 2004 דחה קצין התגמולים בקשות להכרה מצד נפגעים שצללו בנמל חיפה.
אלמנות נפגעים שנפטרו פנו בעתירה כנגד שר הביטחון בה טענו שכבר בכתב המינוי לוועדת שמגר נכלל חלקו המזרחי של הנמל בהגדרת הנחל מה גם שמופיעה בו המילה נחל הקישון וסביבתו הוכנס אזור נמל חיפה בהכללה להגדרה כמימי הקישון.
התשובה כי העתירה נמחקה בהסכמה.
מאז המשמעות היא כי צלילה בנמל חיפה כמוה כצלילה בנחל הקישון.
הפניה הראשונית נעשתה על ידי 107 חולים ובבדיקות ועדת שמגר נוספו עוד 19. כאשר התקבלה ההחלטה הצפיות היו לכ-150 חולים.
לאחר שהסתבר למערכת הביטחון כי כמות הפונים גדולה בהרבה.
וכי החולים ממשיכים ותובעים בבתי המשפט את המפעלים המזהמים ואלה מצרפים את המדינה לתביעה נוצר מצב המחייב בדיקה.
בחודש יולי 2009 החליט מנכ"ל משרד הביטחון אלוף אהוד שני לבדוק את יישום מסקנות ועדת שמגר.
המנכ"ל מינה ועדה בראשות ד"ר עדי שני מומחה למחלות הסרטן.
הוועדה ריכזה למעשה רק בנושאים הנוגעים למשרד הביטחון.
היינו: בדיקת היחס לחולים שרואים עצמם נפגעים מהזיהום בקישון.
הוועדה התכנסה ודנה במשך כמעט שנה וב-1 ביוני 2010 הגישה את מסקנותיה למנכ"ל משרד הביטחון.
על סמך המידע שהצטבר הסכימו חברי הוועדה עם הקביעה המקצועית של ועדת שמגר היינו ש.
ועל כן מן הראוי לבדוק כל מקרה לגופו של עניין.
עם זאת המליצה להמשיך בנוהל שקראו לו 'מסלול ירוק' לגבי מי שיעמוד בתנאים מצטברים:
חשיפה משמעותית - תקופת חשיפה של משנת 1975 עד 1993 לגבי חיילי שייטת 13 או לגבי חיילי ילת"ם עד שנת 2000 שאז פסקה הפעילות בקישון בכלל.
תקופת חביון מינימלית בין מועד החשיפה לבין הופעת המחלה.
3 שנים למחלות כלי דם ו-10 שנים למחלות גידולים.
ועדה המליצה לא לקבוע תקופת חביון מרבית.
קבוצת מחלות – החולה במחלה ממארת מהמחלות המוכרות שעלולות להיגרם מחומרים שהיו בקישון.
נקבעה רשימה של מחלות שאינן ידועות כעלולות להיווצר מחשיפה למימי הקישון: מזותליומה, סרטני עור, סרטני ריאה, סרטן המעי הגס והחלחולת, סרטן הערמונית, סרטן השד (בגברים), סרטן הקיבה, סרטן הכליה, גידולי מח ומערכת העצבים המרכזית, סרטן בלוטת התריס וסרטן האשך.
הוועדה המליצה שרשימה זו תעודכן מדי פעם עם התקדמות המחקר הרפואי.
מי שיעמוד בתנאים המצטברים הללו לא ידרש להוכיח את הקשר הסיבתי אולם תתבצע בדיקה פרטנית של מחלתו, חשיפה לסיכונים בעבודתו שלא במסגרת צה"ל, היסטוריה של מחלות ממאירות במשפחתו ועישון.
מאידך הועלתה טענה כי הוועדה פעלה מבלי לידע את העותרים.
בין חבריה היו אנשים המייצגים את משרד הביטחון כנגד הפונים ואלה נהגו בניגוד עניינים.
וכי למעשה ביטלה את החלות ועדת שמגר בחוסר סמכות.
בחודש מרץ 2012 ביקש אגף השיקום במשרד הביטחון להקים ועדת מומחים כדי לדון בקשר הסיבתי בין חשיפה למי הקישון ובין שש קבוצות מחלות ממאירות: סרטן הערמונית, סרטני העור, סרטן בלוטת התריס, סרטן המעי הגס, סרטן קיבה, סרטן כליות.
הוועדה הורכבה מארבעה רופאים מומחים למחלות השונות, היא הגישה את הדו"ח בינואר 2013.
סיכום הוועדה לא מצא ביסוס מדעי לקשר סיבתי בין חשיפה למי הקישון לבין שש מחלות הסרטן שאותן נדרשה לבדוק.
עם זאת הכירה בכך שתיתכן השפעה מסוימת לחשיפה הסביבתית של מי הקישון על מחלות סרטן למעט סרטן העור שיוחסו לחשיפה לשמש.
המליצה להכיר בחולים שהיו בחזקת והמחלה אובחנה אצלם בגיל צעיר באופן החורג במידה נכרת מהממוצע באוכלוסייה.
בתנאי ולא היה מעשן כבד.
+סוג הסרטן גיל ממוצע בישראל בלוטת התריס5242קיבה7060מעי גס7161כליות6449ערמונית 7055
הוועדה הבהירה שהמלצתה אינה סותרת את מסקנתה העיקרית הברורה .
וכי הכללים שנקבעו בוועדת שני בנוסף כל מקרה שיעמוד בתנאים ולא יידרש לבחינת קשר סיבתי במסלול הרגיל יעמוד לבדיקה פרטנית של נתוניו כמפורט בדו"ח ועדת שני, בכל הנוגע לגורמי סיכון רלוונטיים שמחוץ לשירות הצבאי ומשקלם.
שר הביטחון אהוד ברק הודיע לתקשורת ביום 12 ביולי 2010, בהודעתו התעלם ברק מכך שסיכום ועדת שני כולל שינויים מהותיים מסיכום ועדת שמגר וכי החלטתו היא בניגוד להחלטת קודמו בתפקיד שאול מופז שקיבל את מסקנת היו"ר שמגר.
שלושה ימים מאוחר יותר הוציא עוזר ראש מטה שר הביטחון אליה אשל מכתב המבהיר שהתמיכה היא במסקנות ועדת שני ולא הזכיר את ועדת שמגר.
והיועץ המשפטי לשר הביטחון אחז בן ארי הבהיר למעשה המצב הוא שלאחר החלטת ברק המסלול המיוחד שיוחד לתביעות קישון, אינו קיים.
כל אחד מהתובעים, נדרש להוכיח קשר סיבתי.
בשנת 2005 החלה קופת החולים "מכבי" לבצע בעבור צה"ל בדיקות מעקב אחר 1,400 חיילים שנחשפו למי הקישון במהלך שירותם.
במסגרת המעקב נרשמים נתונים בדבר כל מחלה ממאירה, כרונית או אחרת.
משנת 2010 הועברו הבדיקות לרשת מרכזים רפואיים של חברת רפואה פרטית מדיטון המזמינה ומבצעת מבדקים לאוכלוסיית החשופים.
הבדיקות נעשות בחמשת סניפי החברה מלון מרידיאן בחיפה, מלון הילטון תל אביב, מלון מצודת דוד בירושלים, סניף בשד' קוגל בחולון וסניף בקניון הנגב בבאר שבע.
בשנים 2001–2003 יצאו קבוצת נפגעים עם יובל תמיר למרכז רפואי הנמצא בבאד אבלינג, בוואריה, בראשות פרופ' דאווס.
המטפל בסרטן בשיטה היפר-טרמית - חימום הגוף בעזרת מנורות תת-אדומות.
התאוריה שעם החום הגוף מצליח לאתר את גורמי הסרטן ולסלק אותם.
המשתתפים בבדיקה היו נחושים להבריא.
מה שהוגדר על ידי פרופ' דאווס כאלמנט חשוב בתהליך הריפוי, מחלתם של חלק מהמטופלים נעצרה וחלקם לא הבריאו.
ההוצאה לטיפול הייתה גבוהה וכוסתה על ידי משרד הביטחון.
מומחים של חיל הרפואה חקרו את הנושא והגיעו למסקנה שאין בטיפול יתרון.
לדעתם אף יש בו סיכון לתפקדו איברים פנימיים בגוף והמליצו שלא לעשות זאת.
תובענה ייצוגית של מועדון החתירה
מועדון החתירה בחיפה מאורגן כעמותה רשומה, ממוקם באזור מוצא הנחל לים הנקי יותר אך עיקר פעילות החתירה הייתה נעשית אל תוך הנחל עצמו.
לאחר הפרסומים והגברת המודעות בציבור לנזקים הפוטנציאליים ממי הנחל המזוהמים.
נוכחו אנשי המועדון כי חותרים צעירים הפסיקו להצטרף אליו.
בשנת 2001 נציג המועדון משרד עו"ד אפרים גלסברג מחיפה הגיש תובענה ייצוגית לבית משפט השלום בחיפה.
כנגד 4 חברות שנראו כמזהמים העיקריים חיפה כימיקלים, 'גדות תעשיות ביוכימיה', דשנים וחומרים כימיים ו'פז שמנים וכימיקלים'.
על הפרת 'החוק למניעת מפגעים סביבתיים' (תביעות אזרחיות), התשנ"ב 1992 הנתבעים נדרשו: לתקן את המעוות, להקטין את הנזק ולפעול להשבת המצב לקדמותו.
עורכי הדין של הנתבעים טענו שאין לעמותת מועדון החתירה זכות לתבוע ודרשו הסרה על הסף.
במקביל הגישו הנתבעים המקוריים הודעת צד גימל ל-24 מפעלים, רשויות והמדינה עצמה.
בכך נעשו אלה נתבעים נוספים.
השופט שקל וערך מאזן נוחיות כלכלית.
הפסקת הזיהום משמעותה הפסקת הייצור והנזק הכלכלי הצפוי מכך היה גדול.
ב-29 במרץ 2007 נדחתה התביעה על ידי השופט יעקב וגנר.
המועדון הגיש ערעור לבית המשפט המחוזי בחיפה.
בדין ישבו השופט גדעון גינת השופטת שושנה שטמר והשופט ד"ר עדי זרנקין.
ב-24 בספטמבר 2008 החליט בית המשפט המחוזי בהליכי הערעור.
בית המשפט מתח ביקורת על התנהלות הנתבעים ובאופן חריג חייב אותם בתשלום הוצאות משפט למועדון השיט.