tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא למדה בבית הספר סוואנמור.
בגיל 16 עברה לגור בבורנמות', ואחר כך למדה בבית הספר למשחק "Mountview Theatre School" בווד גרין שבצפון לונדון .
הופעת הבכורה של הולדן בטלוויזיה הייתה בשנת 1991 בשעשועון "בליינד דייט".
מ-2006 עד 2008 שיחקה בתפקיד שרה טרווניאן בשלוש עונות של הסדרה "לב פראי" לצדו של סטיבן טומפקינסון.
עוד כיכבה לצדם של ביל ניי וטום קורטני בדרמה הקומית של ג'ק רוזנטל "תודיע כשאתה מוכן, מר מק'גיל".
הולדן ידועה בעיקר מהיותה שופטת בתוכנית הכישרונות "Britain's Got Talent", שאליה הצטרפה ב-2007, לצדם של סיימון קאוול, דייוויד ואליאמס ואלישה דיקסון.
עוד הופיעה הולדן בסדרות טלוויזיה שונות כמו "Smack the Pony", אופרת הסבון "איסטאנדרס", "קצוות מפוצלים" והסדרה הקומית "Celeb".
ב-2009 שיחקה הולדן בתפקיד ליז, מנהלת הקרקס, בסיטקום "Big Top" של ה-BBC.
באפריל 2009 הוצע להולדן להשתתף כמגישה אורחת בתוכנית "The Early Show" של רשת CBS האמריקאית.
היא הופיעה בתוכנית ב-1 ביוני 2009 לצדם של המנחים הקבועים הארי סמית ומגי רודריגז.
מאז היא הכתבת הבריטית של התוכנית.
ב-2010 הגישה הולדן את התוכנית "The Door" יחד עם כריס טראנט.
ב-6 ביולי 2012 החליפה את לוריין קלי והנחתה את התוכנית "לוריין".
ב-2012 הנחתה הולדן את תוכנית הכישרונות "סופרסטאר" ב-ITV.
ב-24 במרץ 2014 הגישה פרק בסדרה "Dispatches" של ערוץ 4.
מ-22 בספטמבר עד 18 בדצמבר 2014 הגישה הולדן את התוכנית "This Morning" לצדו של פיליפ סקופילד.
בינואר ובפברואר 2015 השתתפה בצילומי המבחנים לתוכנית "Britain's Got Talent".
היא חזרה במרץ 2015 והמשיכה להגיש את התוכנית עד ל-17 ביולי אותה שנה.
הולדן הגישה סדרה בת שישה חלקים של ITV בשם "Give a Pet a Home" למען מציאת בית לאימוץ חיות מחמד יחד עם ארגון RSPCA .
הסדרה שודרה באפריל ובמאי 2015.
בתיאטרון הופיעה הולדן במספר מחזות זמר.
ב-2004 הייתה מועמדת לפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר על הופעתה בהפקה של הווסט אנד למחזמר "מילי המודרנית" .
הולדן שיחקה בתפקיד הנסיכה פיונה בהפקה המקורית של הווסט אנד של המחזמר "שרק" שהוצג לראשונה ב-6 במאי 2011. החל מ-14 ביוני 2011 הוצג המחזמר בתיאטרון דרורי ליין.
היא כיכבה לצדם של נייג'ל לינדזי, ריצ'רד בלקווד ונייג'ל הרמן.
על תפקיד זה זכתה הולדן בפרס בחירת הקהל של Whatsonstage.com בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר במחזמר.
ב-1996 שיחקה הולדן בתפקיד פמלה בסרט "יחסים אינטימיים".
ב-1999 שיחקה בתפקיד מוכרת בחנות נעליים בסרט "יחסים וירטואליים".
היא הופיעה ללא קרדיט בסרט "צ'אנס אחרון" מ-2013. ב-2014 דיבבה את הכלבה סאלי בסרט "Pudsey the Dog: The Movie".
ביולי 2009 החלה לכתוב טור רכילות לעיתון ניוז אוף דה וורלד.
מ-2010 עד 2014 הופיעה הולדן בפרסומות טלוויזיה לרשת הסופרמרקטים טסקו.
מ-2012 היא מופיעה בפרסומות ליוגורט דל שומן של דנונה.
באוקטובר 2013 פרסמה הולדן את האוטוביוגרפיה שלה בשם "No Holding Back" שהפך לרב-מכר של הסאנדיי טיימס.
ביוני 1995 התחתנה הולדן עם הקומיקאי לס דניס.
הם נפרדו זמנית בשנת 2000 כשנודע שלהולדן יש מערכת יחסים עם השחקן ניל מוריסי.
ב-20 בינואר 2006 ילדה הולדן את בתה הבכורה.
ב-10 בדצמבר 2008 התחתנה עם כריס יוז, אבי בתה, בבאבינגטון האוס שבסאמרסט.
ב-23 בינואר 2012 ילדה את בתם השנייה.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1996 Intimate Relations פמלה 1999 יחסים וירטואליים Virtual Sexuality עוזרת בחנות נעליים 2013 צ'אנס אחרון One Chance בתפקיד עצמה ללא קרדיט 2014 Pudsey the Dog: The Movie סאלי הכלב דיבוב
אמנדה מארי מרקוט היא בלוגרית אמריקאית, שכותבת על פמיניזם ופוליטיקה.
מרקוט נולדה באל פאסו שבטקסס, וגדלה בעיר קטנה באזור האלפים אשר במערב המדינה.
היא סיימה בהצטיינות תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת סנט אדוארד באוסטין שבטקסס.
ב-2004 היא החלה לכתוב עבור הבלוג הליברלי Pandagon.net ולאחר מכן במגזין האינטרנט "סלייט" ובעיתון היומי "הגרדיאן".
ב-2004 היא זכתה בפרס קופאקס (Koufax) עבור הבלוג שלה, "עכבר המילים" ("Mouse Words").
"טיים מגזין" תיאר אותה כ"קולו הנחרץ של השמאל", וכן תיאר את עבודתה כ"בעלת תעוזה ואותנטיות", וכמי ש"בניגוד לעמיתיה הבולגרים, אינה חוששת להביע את האג'נדה בה היא תומכת ולשתף את קוראיה בדיעותיה".
טיים הוסיף לתאר את כתיבתה כ"פרובוקטיבית ורוויית ניבולי-פה".
בינואר 2007, פרסמה מרקוט פוסט בבלוג שעסק בפרשת האונס בנבחרת הלקרוס של אוניברסיטת דיוק, שהיה נושא שעורר סערה ציבורית, ויצאה נגד הקולות שתמכו והגנו על הנאשמים באונס הבחורה, וכינתה אותם "חלאות אוהבי אנסים".
היא הוסיפה וטענה בציניות "האם כמה בחורים לבנים לא יכולים לתקוף מינית בשקט בחורה שחורה מבלי שאנשים יבקרו אותם?
זה כל כך לא הוגן".
על הפוסט שפרסמה, ואשר נמחק מאוחר יותר, נכתב בכתבה ב"ניו יורק טיימס".
בסופו של דבר נמצא כי הייתה האשמת שווא בפרשה זו, והמאשימה, קריסטל מנגום, הורשעה ברצח בהקשר לנסיבות מקרה אחר.
ב-30 בינואר 2007, נשכרה מרקוט על ידי צוות קמפיין 2008 לנשיאות של ג'ון אדוארדס לשמש כמנהלת הבלוג של הקמפיין.
למרות כתיבתה הביקורתית של מרקוט וההתנגדות מצד הכנסייה הקתולית להצטרפותה של מרקוט לצוות, אדוארדס אמר כי "אמנם הוא נעלב מדיעותיה האישיות ואינו שותף להן, תפקידה בצוות קמפיין הבחירות הוא מובטח, והיא תמשיך לשמש כ-blogmaster".
מרקוט הייתה מעורבת במחלוקת נוספת ב-12 בפברואר 2007, כאשר הליגה הקתולית הביעה התנגדות לביקורת של מרקוט על הסרט "הילדים של מחר", בכך שכתיבתה של מרקוט היא "אנטי-נוצרית".
בעקבות הביקורת הודיעה מרקוט על התפטרותה מקמפיין אדוארדס.
במאמר במגזין Salon שפורסם לאחר מספר ימים, היא אמרה כי התגובה הציבורית על דעתה בפרשת דיוק לקרוס, הייתה הראשונה בסדרת "דפיקויות" (shitstorms) אשר הביאו להתפטרותה.
החל מ-2013, הבלוגים של מרקוט מפורסמים בThe Raw Story, ארגון אינטרנטי לחדשות, היא כותבת בסלייט, בהגרדיאן, ובסלון, ומפרסמת פודקאסט שבועי שנקרא RH Reality Cast.
היא שימשה כדוברת של הארגון Secular Student Alliance.
אמנדה הייל היא שחקנית בריטית.
הייל נולדה בצפון מערב לונדון למשפחה בת ארבעה ילדים להורים מהגרים מאירלנד.
היא הייתה אמורה ללמוד אנגלית באוניברסיטת אוקספורד, אך שינתה את דעתה ובחרה להיות שחקנית.
הייל למדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) וסיימה את הלימודים ב-2005. היא מופיעה על במות התיאטרון על מסכי הקולנוע והטלוויזיה.
בבית הספר למשחק זכתה בפרסים (Audience Prize, ו-Best Fight Award) במסגרת RADA Prize Fights בטקס משנת 2003. בנובמבר 2007 הייתה הייל מועמדת לפרסי איבנינג סטנדרד (פרס מילטון שולמן לשחקן חדש מצטיין, ופרס השחקנית הטובה ביותר) על הופעתה בתפקיד לורה וינגפילד במחזה "ביבר הזכוכית" מאת טנסי ויליאמס שהוצג בתיאטרון אפולו בלונדון.
בספטמבר 2009 שיחקה הייל בהופעת בכורה בתיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "Our Class" מאת טדאוש סלובודזיאנק.
באוקטובר 2009 הופיעה לצדם של רובי קולטריין ושרון סמול בדרמה בת שלושה חלקים "Murderland" בערוץ ITV1. באפריל 2011 שיחקה בתפקיד אגנס רקהאם בעיבוד של ה-BBC לרומן "The Crimson Petal and the White".
ביוני 2013 גילמה את דמותה של מרגרט בופרט, אמו של הנרי השביעי, במיני-סדרה של ה-BBC "מלכה לבנה" המבוססת על סדרת הרומנים ההיסטוריים "מלחמת הדודנים" מאת פיליפה גרגורי.
באותה שנה שיחקה הייל בתפקיד אלינור דשווד בעיבוד של הלן אדמונדסון של הרומן "תבונה ורגישות" מאת ג'יין אוסטן ברדיו 4 של ה-BBC.
אמנדה לפור היא סלבריטאית, דוגמנית, זמרת ואמנית פרפורמנס טרנסג'נדרית אמריקאית.
בשנות התשעים השתייכה לפור לחבורת ה-"קלאב קידס" בניו יורק.
במשך השנים הופיעה בפרסומות עבור חברות רבות, וגם הייתה נושא קבוע בעבודתו של הצלם דייוויד לה-שאפל ושימשה כמוזה שלו, כמו גם באלה של צלמים רבים אחרים, כמו טרי ריצ'רדסון ורובן ון שאלם.
היא השתתפה בתערוכתו של לה-שאפל "אמנים וזונות 1985-2005" בניו יורק, שעסקה במציצנות, ובה היא "גרה" בתוך תפאורה בגודל אמיתי.
בשנת 2011 הוציאה לפור את אלבום הבכורה שלה, I...Amanda Lepore.
ארבע שנים לאחר מכן, הוציאה את אלבומה השני, I...Amanda Lepore – Make over sessions.
לפור נולדה בשנת 1967 וגדלה בקהילת מחוז אסקס בסידר גרוב, ניו ג'רזי.
אביה היה מהנדס כימיה ממוצא איטלקי, ואימה הייתה עקרת בית ממוצא גרמני.
אימה סבלה מסכיזופרניה ובילתה זמן ניכר במוסדות לחולי נפש.
יש לה אח אחד גדול.
לפור כתבה מאוחר יותר: "מאז שאני זוכרת את עצמי, ידעתי שאני ילדה.
לא הבנתי למה ההורים שלי הלבישו אותי בבגדי בנים.
חשבתי שהם היו משוגעים." בשנות נעוריה המוקדמות שלה, לפור החלה להכין תלבושות עבור חברה טרנסג'נדרית שלה, בתמורה להורמונים נקביים.
היא כבר הייתה מבודדת מהסובבים אותה.
בשלב זה, הוריה משכו אותה מבית הספר הציבורי שבו למדה ושכרו עבורה מורה פרטי.
הם לקחו אותה לפסיכולוג, שסייע לה בהשגת מרשם לטיפול הורמונלי.
כשהייתה בת 17, בניצול פרצה משפטית, לפור התחתנה עם גבר בעל חנות ספרים.
לאחר מכן הותר לה לעבור ניתוח לשינוי מין, שבוצע בגיל 19 ביונקרס, ניו יורק.
מאוחר יותר, לפור עזבה את בעלה, וב-1989 עברה לגור בעיר ניו יורק.
בתחילת שנות ה-1990, לפור ניסתה לבסס את עצמה כדמות בולטת בחיי הלילה של ניו יורק, כולל חברות ב"קלאב קידס".
היא התפרנסה מעבודה במכון יופי, וכשולטת (בסד"מ), ואחר כך כאשת מכירות למותג הקוסמטיקה "פטרישיה פילד".
היא החלה לשתף פעולה עם הצלם דייוויד לה-שאפל לאחר שנתקלו זה בזה בבר בניו יורק.
בסופו של דבר היא התפרסמה בעולם כמוזה שלו.
לפור הופיעה במגזיני אופנה שונים, כולל פלייבוי צרפת, פוניטייל, דאמנם וטוש וכן על עטיפות אלבומי מוזיקה.
משנת 1998 ועד היום, לפור הופיעה בתפקידי אורח בכמה סרטים אמריקאיים, כמו הקומדיה "זולנדר" (2001) וסרט ההמשך של "עוד סרט גאה" (2008).
ניתן לראותה גם בהופעת אורח בקליפים של אמנים בהם אלטון ג'ון, "The Dandy Warhols" וגרייס ג'ונס.
לפור מופיעה בקליפים רבים של קאזוול.
כמו כן, לפור שימשה כמובילת מצעד הגאווה של סידני באוסטרליה (המרדי גרא) ב-2010.
הסינגל הראשון שלה, "Deeper", מ-2003, הוא שיר טראנס-דאנס שנכתב על ידי ליידי באני, דראג קווין ממובילות הויגסטוק.
בשנת 2005 לפור הוציאה את אלבומה הראשון, Introducing...
Amanda Lepore וב-2007 שני אלבומי רמיקסים.בשנת 2006 לפור שרה את שיר הנושא בסרט "עוד סרט גאה", "I Know What Boys Like", וב-2008 ביצעה את שיר הנושא של סרט ההמשך "עוד סרט המשך גאה".
בשנת 2007 לפור השתתפה בסיבוב ההופעות של מופע הצדקה "צבעים אמיתיים" בצפון אמריקה, בחסות ערוץ הטלוויזיה האמריקאי לוגו טי-וי, בהנחיית הקומיקאית מרגרט צ'ו ובכיכובה של סינדי לאופר.
סיבוב ההופעות נועד לגייס תרומות לארגוני הלהטב"ק: הקמפיין לזכויות אדם (HRC), פּי-פלאג וקרן מת'יו שפרד; וכלל את האמנים: אירייז'ר, דבי הארי, הגוסיפ, רופוס ויינרייט, הדרזדן דולס, המיסשייפס, רוזי אודונל, אינדיגו גירלז ועוד.
בשנת 2011 הופיעה עם אלבומה הראשון באורך מלא, I...Amanda Lepore.
בשנים 15–2013 ביצעה פרויקטים מוזיקליים נוספים, ביניהם הקלטת גרסה משלה לשיר של מרילין מונרו, כיכוב בשיר וקליפ של מלכת הדראג שרון נידלס ושיתוף פעולה עם המוזיקאי ממוצא בולגרי אלק סנדר.
ב-31 ביולי 2015, לפור הוציאה את אלבום הרמיקסים I...
האלבום כלל שני תקליטורים דיגיטליים, ובהם מיטב הרמיקסים מאלבומה שיצא ארבע שנים קודם לכן.
ב-8 בדצמבר 2017, יצא "Buckle Up", הסינגל הראשון מהמיני-אלבום החדש שלה, Lepore, שיצא ב-16 בפברואר 2018. המיני-אלבום כולל שלושה שירים חדשים נוספים, וביניהם גרסה לשיר "The Jean Genie" של דייוויד בואי.
באוקטובר 1999 הוציאה סווטש את "Time Tranny", שעון שעוצב על ידי דייוויד לה-שאפל עם פניה של לפור, המציג סדק מודפס על זכוכית ופסים משיש כרקע.
גרסה שנייה אינה מציגה זכוכית סדוקה ורקע של פסים כחול וצהוב.
באפריל 2006 השיקה צעצועים של אינטגריטי בובה של אמנדה לפור שהופקה על ידי האמן ומעצב אופנה היפני, ג'ייסון וו כתרומת צדקה למאבק במחלת האיידס.
לפור מחזיקה בקו קוסמטיקה בשותפות עם "CAMP Cosmetics", המכונה "Collection Lepore", לצד בושם ייחודי.
ב-18 באפריל 2017, לפור הוציאה ספר אוטוביוגרפי בשם "Doll Parts" (חלקי בובות), שכתבה במשותף עם תומאס פלאנרי ג 'וניור.
הספר כולל, בין היתר, תצלומים רבים של לפור שצולמו על ידי צלמים שונים, וביניהם דייוויד לה-שאפל, טינה פול, ג'וזף ג'סו, רוב לבואו וג'ואי פלסטה.
+רשימת תאריכי וידאו קליפים בכיכובה של לפורשנהכותרתאמןמפיק2009"Cotton Candy"אמנדה לפור בשיתוף עם קזוולבק סטופאק2010"Marilyn"קזוול בשיתוף עם אמנדה לפורליאו הררה"Get Into It"מרקו אובנדו2011"Turn Me Over"אמנדה לפורמרקו אובנדו"Doin It My Way"מרקו אובנדו2012"Doin It My Way" Remixסיד ליסיס2020"Nerves of Steel"אירייז'רבראד האמר
אמנדה ראיין היא שחקנית אנגלייה.
היא למדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
תפקידה הידוע ביותר הוא בדמות סרג'נט קרי רוג'רס בסדרת הדרמה קומית הפופולרית "לגדול בלי בושה".
היא מוכרת גם מהופעתה בווידאו קליפ "Walk Away" של להקת Funeral for a Friend.
ב-1998 גילמה ראיין את לטיס הווארד, המאהבת הבדיונית של דוכס נורפוק, בסרט הקולנוע זוכה האוסקר "אליזבת" בכיכובה של קייט בלאנשט.
ב-1997 שיחקה ראיין בתפקיד ג'ואנה בסרט "מטרולנד" המבוסס על רומן באותו שם מאת ג'וליאן בארנס שיצא לאור ב-1980. היא כיכבה בפרק "The Daughters of Cain" בסדרה "המפקח מורס בתפקיד קיי ברוקס.
עוד הופיעה בהפקות כגון הסדרה "Attachments" בערוץ BBC2, הסרט "בריטניק", והעיבוד הטלוויזיוני של "ההגדה לבית פורסייט".
ב-1999 השתתפה בסרט הטלוויזיה "דייוויד קופרפילד" של ה-BBC, עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס.
ב-2007 שיחקה בתפקיד וריטי רייט באופרת הסבון "איסטאנדרס".
בתיאטרון שיחקה ראיין בהפקות בריטיות של המחזה "קרוב יותר" מאת פטריק מרבר, במחזה "Otherwise Engaged" מאת סיימון גריי, במחזה "The Wood Demon" מאת אנטון צ'כוב, וגילמה את קאתי בעיבוד הבימתי של אפריל דה אנג'ליס של הרומן "אנקת גבהים".
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1993 The Micronots!
אמנדה קלמנט הייתה שופטת בייסבול אמריקאית, והאישה הראשונה בעולם לשפוט משחק בייסבול מקצועני.
קלמנט נולדה בהדסון שבדרום דקוטה.
אביה נפטר בצעירותה, ואמה, הארייט קלמנט, פרנסה אותה ואת אחיה האנק באמצעות בישול ארוחות לעובדי הרכבת.
בילדותה, נהגה לשחק בייסבול עם אחיה בפארק השכונתי, אולם משום שהייתה ילדה, לא תמיד הורשתה לשחק עם הבנים, אולם כן הורשתה לשפוט.
בגיל 17, עברה עם משפחתה לאיווה, שם אחיה שיחק כמגיש .
באחד המשחקים, השופט לא הגיע והאנק הציע שאחותו, שישבה בצד, תכהן כשופטת.
חברי הקבוצה הסכימו והתרשמו מיכולות השיפוט שלה, ולמחרת היא שפטה משחק נוסף.
בשנת 1904, הפכה לאישה הראשונה בעולם ששפטה משחק בייסבול מקצועני.
בין השנים 1904–1908 שפטה עשרות משחקי בייסבול מקצועניים באיווה, מינסוטה, נברסקה ודקוטה.
פעמים רבות, היא הייתה הבחירה הראשונה לתפקיד השיפוט הן על ידי הקבוצות והן על ידי האוהדים.
בשנת 1906, כתבה טור בעיתון The Cincinnati Enquirer בו טענה כי נשים שופטות משחקי בייסבול טוב יותר מגברים.
בשנת 1908 היא השתכרה בסכום שבין 15–25 דולרים למשחק, הצליחה לחסוך עבור לימודים ונרשמה למכללת ינקטון .
בשנת 1911, לאחר שהשלימה את לימודיה במכללה, נרשמה ללימודי חינוך גופני באוניברסיטת נברסקה–לינקולן.
בתקופה זו, פרשה משיפוט באופן קבוע אולם המשיכה לשפוט באופן מזדמן.
מאוחר יותר, עסקה בהוראת חינוך גופני בבתי ספר בדרום דקוטה, בדקוטה הצפונית ובויומינג.
כמו כן, עסקה גם בעבודות שיטור ובאימון נערים.
בשנת 1929, פרשה מעיסוקיה וחזרה לדרום דקוטה לטפל באמה החולה.
לאחר שאמה נפטרה בשנת 1934, קלמנט עברה לסו פולס ועסקה בעבודה סוציאלית.
בשנת 1964, נבחרה להיכלל בהיכל התהילה לספורט של דרום דקוטה .
בשנת 2010, נכתב סיפור ילדים בשם "שופטת בחצאית: הסיפור של אמנדה קלמנט" (Umpire in a Skirt: The Amanda Clement Story).
בשנת 2014, נבחרה להיכלל בהיכל התהילה של בוגרי מכללת ינקטון.
אמנדה דו-פונט היא שחקנית דרום אפריקאית ילידת אסוואטיני.
היא נולדה באסוואטיני ומתגוררת כיום בדרום אפריקה.
בנוסף למשחק, היא מארחת, זמרת, מודל, שגרירת מותג, מנחה בשידור חי ואשת עסקים.
אמנדה דו-פונט נולדה ב-26 ביוני 1988 במנזיני, עיר באסוואטיני.
היא ממוצא פורטוגלי, סיני, צרפתי וסוואזי .
היא נולדה וגדלה באסוואטיני, אבל מאוחר יותר עברה למפומלנגה בשביל לסיים את לימודיה בקולג' אפלנדס .
בשנת 2011, אמנדה דו-פונט קיבלה תואר ראשון באומנויות מ-"AFDA, The School for the Creative Economy" (בתרגום חופשי לעברית: בית ספר לכלכלה יצירתית) הנמצא בדרום אפריקה.
כעבור שנה, היא סיימה את לימודיה באקדמיה לקולנוע של ניו יורק , שם זכתה במלגה מלאה למצוינות מדעית.
בשנת 2014, היה לדו-פונט תפקיד מוביל בסרט "Between Friends" (בתרגום חופשי לעברית: בין חברים), תפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה הדרום אפריקאית הפופולרית "Skeem Saam" (בתרגום חופשי לעברית: מרוץ יחד), והיא השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "Real Goboza" (בתרגום חופשי לעברית: ריאל גובוזה).
היא גם כיכבה בסדרות: "Life is Wild" (בתרגום חופשי לעברית: החיים פרועים), "Muvhango" (בתרגום חופשי לעברית: מובינגו), "Intersexions" (בתרגום חופשי לעברית: לנטרסינוס), "Generations" (בתרגום חופשי לעברית: דורות), ו-"Loxion bioscope" (בתרגום חופשי לעברית: ביוסקופ לוקסיון).
בשנת 2015 היא כיכבה בסרט הבכורה "Hear Me Move" (בתרגום חופשי לעברית: שמע אותי).
בשנת 2019 היא כיכבה בסדרת המתח של נטפליקס, "צל".
דו-פונט מתגוררת כיום ביוהנסבורג, בקייפטאון ובניו יורק.
היא מאורסת לאיש העסקים, שון רודריקס.
בגיל 21, דו-פונט זכתה בפרס על מפעל חיים על ידי המחלקה לאמנות ותרבות של סווזילנד.
היא קיבלה את פרס זה על הישגיה המוקדמים בקולנוע ובטלוויזיה ובקידום השפה הסוואזי .
אמנדה קתרין קרו היא שחקנית קנדית.
לאחר הופעת הבכורה שלה בקולנוע בסרט "יעד סופי 3" (2006), כיכבה קרו בתפקידים ראשיים בסרטים כגון (2008), "יעד סופי 3" ו"חוזרים על עצמם" "ג'ון טאקר מה זה גמור" ו"אישה אחרת" (2023).
היא מוכרת בעיקר בזכות תפקידיה הראשיים כטניס מקטאגרט בעונות הראשונה והשנייה של סדרת הדרמה הספורטיבית לנוער של YTV, "15/לאב" (2005–2006), כקארי מילר בסדרת הדרמה לנוער של CTV, "וויסטלר" (2006–2008), וכמוניקה הול בסדרת הקומדיה של HBO, "עמק הסיליקון" (2014–2019).
אמנדה קרו נולדה בלנגלי, קולומביה הבריטית.
אמה, דבי צוות, היא מזכירה משפטית ואביה, איאן קרו, הוא עובד טלקום.
היא החלה לעסוק במשחק כאשר לוהקה למחזמר "Dragon Tales" בכיתה ה'.
זה הוביל לייצוג בסוכנות כישרונות ולהופעה בפרסומות.
היא חמדה באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה בניו יורק.
בשנת 2005, בגיל 19, קיבלה קריסטן פראוט את תפקידה הראשון בטלוויזיה כשגילמה את "פולי ברואר" בדרמת הנעורים של רשת ABC, Life as We Know It.
באותה שנה הופיעה בהופעת קמיע כאחות מסתורית בפרק של הסדרה סמולוויל, המבוססת על דמות הקומיקס סופרמן.
בשנים 2005–2006 שיחקה את טניס מקטגרט בדרמה הקנדית 15/Love, ששודרה ב-YTV, לצידה של השחקנית והחברה הקרובה מייגן ראת'.
בשנים 2006–2008 שיחקה את קארי מילר בדרמה Whistler של רשת CTV, תפקיד שבזכותו זכתה בפרס ליאו.
בשנת 2006 ערכה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע, כאשר כיכבה בסרט האימה העל-טבעי יעד סופי 3. היא גילמה את ג'ולי כריסטנסן, אחותה של גיבורת הסרט ונדי (בגילומה של מרי אליזבת ווינסטד).
במקור נבחנה פראוט לתפקיד אחר בסרט, אך היא והקולגה אלכסז ג'ונסון החליפו ביניהן תפקידים לפני תחילת הצילומים.
למרות ביקורות מעורבות, הסרט הפך להצלחה קופתית עם הכנסות של כ-118 מיליון דולר ברחבי העולם ההצלחה הגדולה ביותר בקריירה שלה עד אז.
לאחר מכן השתתפה בתפקיד קטן כסטודנטית בתיכון בקומדיה ג'ון טאקר מה זה גמור, שהתקבלה בביקורות שליליות, וכן הופיעה בקומדיה הרומנטית לנוער יש לה ביצים עיבוד מודרני למחזה "הלילה השנים-עשר" של שייקספיר שם גילמה את קיה, שחקנית כדורגל שעוזרת לחברתה ויולה (אמנדה ביינס) להתחזות לאחיה.
בשנת 2008 קיבלה פראוט את תפקידה הראשי הראשון בקולנוע, פלישיה אלפין, בקומדיית המסע לבני נוער .
בהמשך אותה שנה כיכבה בקומדיה הרומנטית העצמאית That One Night, שהוקרנה לראשונה בפסטיבל אומהה.
בשנת 2009 השתתפה בתפקיד משנה בסרט האימה העל-טבעי The Haunting in Connecticut, לצדם של מרטין דונובן וקייל גאלנר.
על אף הביקורות השליליות, הסרט הצליח מסחרית עם הכנסות של למעלה מ-77 מיליון דולר ברחבי העולם.
בהמשך כיכבה בקומדיה הרומנטית The Break-Up Artist בתפקיד בריטני, אמנית שמתחילה לעסוק בשידוכים, לאחר שבן זוגה לשעבר גונב את הרעיון העסקי שלה ומקים חברת פרידות מתחרה.
בשנת 2010 צוות הצוות מככב יחד עם זאק אפרון וקים בסינגר בדרמה הרומנטית העל טבעית צ'רלי סנט קלוד, כשהוא מגלם את האהבה של הדמות הכותרת.
למרות ביקורות שליליות, זה הוכיח את פריצת הדרך המרכזית של צוות.
בהמשך אותה השנה היא כיכבה במותחני הפשע Repeaters בתור סוניה לוגן, מכורה לסמים שנלכדת בתוך לולאת זמן.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 13 בספטמבר וזכה לביקורות שליליות של מבקרים.
למרות זאת, הסרט היה מועמד לתשעה פרסי ליאו, כולל הסרט באורך העל הטוב ביותר, והפסיד ללא Gun .
צוות הצוות עצמו קיבל מועמדות לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה.
ב -2011 כיכב צוות במותחן הפשע צ'רלי איזון כאם חד הורית מכורה להרואין.
לאחר שהסרט זכה להקרנת הבכורה העולמית שלו בפסטיבל הסרטים האטלנטי ב־16 בספטמבר 2011, הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בוונקובר ב־10 באוקטובר 2012, ובהמשך זכה לפרסום תיאטרלי מוגבל ב־1 במרץ 2013. בהמשך היא כיכבה בדרמה המשפחתית Sisters &amp; Brothers בתור ניקי, שחקנית שואפת שמסתבכת עם אחותה למחצה הגדולה.
הסרט זכה בשישה פרסי ליאו, כולל הסרט הטוב ביותר באורך התכונה, וביצועים הראשיים הטובים ביותר של נקבה בתמונת תנועה להופעה של צוות.
צוות צוות כיכב בכוכב הרשת המשפטית " חליפות" של ארצות הברית, כהאקר מומחה שגנב כסף מחברת אביה.
בשנת 2012, צוות שיתוף בכוכבית עם אנסמבל שחקנים במותחן הפוליטי קרב הסכינים.
היא מגלמת אישה שמעורבת ברומן עם לארי בקר (בגילומו של אריק מקורמק ).
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל טרייבקה ב־25 באפריל 2012. בשנת 2013 צוות הצוות מככב יחד עם קים קואטס וקייטי בולנד בסרט המותחן Ferocious .
היא שיחקה את ליי פריש, ילדה בעיירה קטנה הפכה לשחקנית מפורסמת שעושה מאמצים רבים כדי למנוע את המוניטין שלה.
למרות ביקורות שליליות, צוות קיבל את המועמדות הרביעית לאו על הופעתה.
בהמשך היא התאחדה עם The Haunting בכוכב השותף בקונטיקט, וירג'יניה מדסן, בדרמה הקומית הרומנטית Crazy Kind of Love .
היא גילמה את בט מאק, אישה שמתערבת באופן אינטימי עם הבן הצעיר במשפחה שכמעט נקרעה בגידה של האב.
היה לה תפקיד בתמיכה הביוגרפי ג'ובס, משחק סטודנט היפי שיש לו סטוץ עם אפל ממייסדי סטיב ג'ובס (בגילומו של אשטון קוצ'ר ).
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס בשנת 2013 ב־25 בינואר והיה מוקרן ביקורתית.
בשנים 2014–2019 כיכבה בתפקיד מוניקה הול, משקיעת הון סיכון, בסיטקום עמק הסיליקון של HBO.
בעונה הראשונה שימשה דמותה עוזרתו של פיטר גרגורי (בגילומו של כריסטופר אוון וולש), אך לאחר מותו של וולש בשנת 2013, הוסבה דמותה לשותפה בקרן ההון סיכון לצד לורי ברם (סוזן קרייר).
בהמשך הסדרה עוזבת מוניקה את "רביגה קפיטל" ומצטרפת ל"פייד פייפר" כסמנכ"לית כספים ויועצת עסקית.
במקביל, התארחה קרו בעונה השנייה של הסדרה המשטרתית הקנדית Motive בתפקיד רובין קיטון, אם צעירה שמתברר כי הייתה קשורה לרצח אביו של בנה.
בשנת 2014 כיכבה לצדו של בריאן ג'ראגטי בסרט הדרמה הנוצרי The Identical, בו גילמו זוג הורים שנותנים אחד מתאומיהם לזוג חשוך ילדים (בגילומם של ריי ליוטה ואשלי ג'אד).
הסרט זכה לביקורות שליליות ונכשל מסחרית.
בהמשך אותה שנה שיחקה בסרט Bad City, קומדיית פשע בבימויו של קארל בסאי, שיתוף פעולה שלישי ביניהם.
היא גילמה ספרנית מפתה בשם איזי פונטיין.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי באולדנבורג וזכה לתשע מועמדויות לפרס לאו, כולל שחקנית משנה.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד קטן בסרט הפנטזיה הסיפור של אדליין לצד בלייק לייבלי והאריסון פורד, שם גילמה את בתם של דמויותיהם של ויליאם וקתי ג'ונס.
באותה שנה כיכבה בסרט Weepah Way for Now, דרמה קומית שהוצגה בפסטיבל הקולנוע בלוס אנג'לס.
בשנת 2016 הופיעה בדרמת הספורט הביוגרפית המרוץ, אודות האתלט ג'סי אוונס, שם גילמה את אהבתו של המאמן לארי סניידר (ג'ייסון סודייקיס).
הסרט זכה לשבע מועמדויות בפרסי המסך הקנדי.
באותה שנה שיחקה גם במערבון העצמאי Poor Boy, שהוקרן בבכורה בפסטיבל טרייבקה.
לאחר מכן חזרה לשתף פעולה עם מייקל אקלונד בקומדיה הרומנטית Chokeslam, שהוקרנה בפסטיבל קלגרי ויצאה לאקרנים בפברואר 2017.
בשנת 2017 שיחקה בקומדיה שולחן 19, בתפקיד ניקי, חברה נרקיסיסטית של השושבין הראשי בחתונה.
מאוחר יותר באותה שנה כיכבה לצדו של אד האריס במותחן הדרמה A Crooked Somebody, בו גילמה אישה שאביה נרצח בילדותה.
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע בלוס אנג'לס ויצא לאקרנים באוקטובר 2018.
בשנת 2018 הופיעה בדרמת הפשע Juggernaut לצד דייוויד קוביט וג'ק קאסי, ובמותחן המדע הבדיוני Freaks לצידם של אמיל הירש וברוס דרן.
בסרט זה גילמה אם לילדה עם כוחות טלקינטיים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בטורונטו וזכה לשבחים.
עוד באותה שנה שיחקה בסרט האימה Isabelle לצד אדם ברודי, בתפקיד אם שצופה בהתרחשויות על-טבעיות לאחר מות בנה.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים בבוסאן.
בשנת 2019 כיכבה בקומדיית האימה Tone-Deaf בתפקיד אוליב סמית', צעירה המחליטה להתבודד בבית כפרי ומסתבכת עם בעל הבית, תינוק-בומר תמהוני (רוברט פטריק).
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל SXSW ויצא לקולנוע באוגוסט אותה שנה.
הביקורות היו מעורבות, אך הופעתה של קרו זכתה לשבחים.
Cormanגב' פרי גלרפרק: "הרפתקאות פעולה"2025Watsonלורןפרקים: "חקירת קאם-גירל" ו"הניכוי של היום האפל"
אמנדה נוקס הוא סרט דוקומנטרי אמריקאי של נטפליקס.
הוא עלה לשירות ההזרמה של החברה ב-30 בספטמבר 2016.
הסרט עוקב אחר סיפורה של אמנדה נוקס, שהורשעה פעמיים ולבסוף זוכתה מרצח מרדית' קרצ'ר .
בסרט מופיעים קטעי עדויות של אמנדה נוקס, של התובע ג'וליאנו מיגניני ושל מעורבים נוספים בפרשה.
הסרט עלה לשירות ההזרמה של נטפליקס ב-30 בספטמבר 2016. הוא פורסם עוד קודם לכן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-10 בספטמבר 2016.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אמי: פרס אמי לסרט התיעודי הטוב ביותר ופרס אמי לתסריט התיעודי הטוב ביותר.
באתר Rotten Tomatoes דורג הסרט ב-84% נכון ליולי 2017, עם ממוצע של 7.2/10, בהתבסס על 43 ביקורות.
באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 78 מתוך 100, בהתבסס על 17 ביקורות.
אמנדה לואיזה גוסין-קמרון היא זמרת-יוצרת, מפיקה מוזיקלית, מנהלת מוזיקה ופזמונאית בריטית, אשר כתבה שירים עבור אמנים רבים כדוגמת שאקירה, ביונסה, ג'ניפר לופז וכולי.
ג'ובר אף הייתה לאחת מכותבי הלהיט "Beautiful Liar", של ביונסה ושאקירה, אשר הפך לאחד מהלהיטים המצליחים ביותר בעשור הראשון של המאה ה-21.
אמנדה גוסט נולדה ביולי 1974, באנפילד, צפון לונדון, בריטניה.
גוסט התחילה את הקריירה שלה בשנת 1997, תוך שניסתה כוחה כזמרת, מפיקה מוזיקלית, פזמונאית, מנהלת מוזיקה ועיסוקים נוספים הקשורים לעולם המוזיקה, במסגרתם עבדה עם שלל אמנים בינלאומיים שונים.
בין היתר, ידועה גוסט גם בכינוי אמנדה קמרון, וזאת תוך שהייתה פעילה בלהקה שהקימה בהשראת שמה.
אמנדה גוסט התחילה את קריירת המוזיקה שלה באופן רשמי בשנת 2000, כאשר הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Ghost Stories.
האלבום זכה לביקורות חיוביות, תוך שב-AllMusic קיבל דירוג של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול.
מתוך האלבום יצא הסינגל "Idol", אשר זכה להצלחה נאה כאשר הגיע למקום ה-18 במצעד שירי הדאנס קלאב.
הסינגל השני "Filthy Mind", זכה להצלחה גבוהה מזו של הקודם, כאשר הגיע למקום החמישי באותו המצעד.
בסמוך לכך, הוציאה את השיר "Time Machine", עם בוי ג'ורג'.
את הקריירה שלה ככותבת שירים החלה בשנת 2004, כאשר כתבה עבור ג'יימס בלאנט את "Billy" ו-"You're Beautiful".
השני יצא כסינגל ב-18 במאי 2005, תוך שהפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר בכל הזמנים, כאשר כבש את מרבית פסגות מצעדי הפזמונים שבעולם, כולל את בילבורד הוט 100, מצעד הסינגלים הבריטי, מצעד השירים שבשוודיה, וכולי.
בשנת 2007, הייתה לאחת מכותבות הלהיט הבינלאומי "Beautiful Liar", של ביונסה ושאקירה.
השיר כבש עשרות פסגות מצעדי פזמונים, בהם מצעד שירי הדאנס קלאב, מצעד הסינגלים הבריטי, אירופה הוט 100, תוך שנמכר בלמעלה ממיליון וחצי עותקים בארצות הברית.
השיר הפך לדואט הנשי הנמכר ביותר בכל הזמנים בספרד, כאשר איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי העניק לו את תואר הפלטינה המשולשת, על מכירות של למעלה מ-120,000 עותקים במדינה.
בשנת 2018, איתנה ואנה גרה הוציאו את הלהיט "Lo malo", אשר הצליח למכור 80,000 עותקים יותר ממנו ובכך נשבר השיא.
במרוצת השנים כתבה שירים כמו "Fresh Out the Oven" לג'ניפר לופז ופיטבול, "Satellites", "Ave Maria" ו-"Disappear", לביונסה, ו-"Tattoo" לג'ורדין ספארקס.
בשנת 2009, כתבה ביחד עם שאקירה את השיר "Give It Up to Me", אשר היה ללהיט בארצות הברית, ואת "Gypsy", אשר היה ללהיט במקסיקו, ספרד, ורומניה.
שני השירים נכללו באלבום האולפן השמיני של שאקירה, She Wolf, אשר יצא לאור באותה השנה.
גוסט היא זוכת פרסי אייבור נובלו שלוש פעמים, מועמדת לפרס גלובוס הזהב והייתה מועמדת לשלושה פרסי גראמי.
אמנדה אמריקה דיקסון (Amanda America Dickson; 20 בנובמבר 1849 - 11 ביוני 1893) הייתה אשת החברה הגבוהה ואשת עסקים בג'ורג'יה, יורשת מיליונים, נודעה כאחת הנשים ממוצא אפרו-אמריקאי העשירות ביותר במאה ה-19, לאחר שירשה אחוזה גדולה והון עתק מאביה, בעל מטעים שהיה אדם לבן.
דיקסון נולדה לעבדות, הייתה בתם המשותפת של דייוויד דיקסון, בעל מטעים לבן, וג'וליה פרנסס לואיס דיקסון.
אימה הייתה אחת ממאות העבדים של דיקסון, והייתה בת שלוש עשרה כשנולדה בתה.
דיקסון היה רווק כבן 40 כאשר אנס את אמה של אמנדה, שהייתה כבת 12 באותו זמן.
עבדים נחשבו כרכוש ולא כבני אדם בעלי זכויות, ולבעלים הייתה זכות חוקית לבעול אותם מבלי שהדבר ייחשב כדבר לא נאות.
עם זאת, מאחר שלא היו לדיקסון צאצאים, ומאחר שאמנדה נולדה כבהירת עור באופן משמעותי, הוחלט במשפחת דיקסון לגדלה על ידי סבתה הלבנה, אליזבת שולרס דיקסון, אמו של דייוויד דיקסון.
אימה, ג'וליה, נלקחה לעבוד כשפחת הבית, נדרשה להמשיך ולספק שירותים לבעלים, כולל שירותים מיניים למר דיקסון.
דייוויד דיקסון שהיה ללא ילדים משלו, הכיר באמנדה כבתו ודאג לה.
אף כי חוקית נחשבה כשפחה ללא כל מעמד, הוא דאג לחינוכה ולטיפול בה.
אמנדה דיקסון למדה מגיל צעיר קרוא וכתוב, דבר שהיה אסור על עבדים, התחנכה על ידי טובי המורים הפרטיים, והוא הכין אותה לנהל בעתיד את עסקיו.
היא למדה את כל גינוני החברה הגבוהה, שהתה בחברת סבתה, ונהנתה מחיי פריבילגיה, הרחק מהמציאות הקשה של העבדות בארצות הברית שלפני מלחמת האזרחים.
בסוף שנות העשרים לחייה אף למדה בבית הספר הרגיל של אוניברסיטת אטלנטה, בין השנים 1876 ל־1878, לכאורה כאישה לבנה, באופן חריג.
לאחר פטירת סבתה ואביה, מעט לאחר מלחמת האזרחים וביטול העבדות, ירשה אמנדה דיקסון, על פי צוואת אביה, את אחוזתו, שכללה 17,000 דונם של אדמות במחוזות הנקוק וושינגטון בגאורגיה, וכן סכום כספי שהיה מוערך כיום במיליארדים.
היא נישאה פעמיים: בעלה הראשון היה לבן ובניהם היו מעורבים.
סיפורה יוצא הדופן, חצה את מחסום הצבע הנוקשה, בארצות הברית הגזענית של המאה ה-19.
אמנדה אמריקה דיקסון נולדה בתקופת העבדות בארצות הברית כשפחה במחוז הנקוק, ג'ורג'יה.
אמה, השפחה ג'וליה פרנסס לואיס דיקסון, הייתה בת 13 כשנולדה, וכבת 12 כשהרתה.
אביה, דייוויד דיקסון, היה בעל מטעים לבן אמיד, שאימה נחשבה כרכושו.
הוא היה אחד משמונה העשירים ביותר במדינה.
כשהיה בן 40 אנס דיקסון את ג'וליה דיקסון בת ה -12 שנכנסה להריון.
באופן פורמלי הייתה טענה כי אימה של ג'וליה שימשה כפילגשו.
ניתן לפקפק במידת יכולת ההסכמה של ילדה בת 12 שהיא שפחה חסרת זכויות, חסרת סטטוס ויכולת להתנגד, לשמש מאהבת של אדונה.
לאחר שאמנדה נגמלה מההנקה, היא נלקחה מאמה הילדה, ומידי סבתה מצד האם, רוז דיקסון, לבית אימו של דייוויד דיקסון, אליזבט שולרס דיקסון, סבתה הלבנה והבעלים החוקיים שלה.
דיקסון היה בן יחיד, ללא ילדים אחרים משלו.
הסבתא, שלא היו לה נכדים מלבד אמנדה, גידלה אותה כבת בית.
אף כי היחס אליה היה טוב באופן חריג, עדיין חוקית היא לא נחשבה לבנה אלא שפחה צבעונית, וללא זכויות אדם.
עם התבגרותה, שימשה כמשרתת אישית של סבתה.
אימה שהתה עמה, טיפלה בה, ושימשה כמשרתת האישית של מר דיקסון.
במהלך ילדותה של אמנדה, אביה התעשר והתפרסם יותר, ונודע בזכות טכניקות החקלאות החדשניות והמצליחות שלו.
דייוויד דיקסון הראה יחס אנושי באופן יחסי לעבדים.
נהג להצהיר כי חקלאים יכולים להרוויח מעבודת עבדים מבלי שיצטרכו לנקוט באלימות כדי להשאיר אותם בכניעה.
בשנת 1861 תואר בעיתונות המקומית כ"נסיך החקלאים של ג'ורג'יה" ("Prince of Georgia Farmers"), ונטען כי תרם אולי יותר מכל חקלאי אחר בג'ורג'יה באותה תקופה לשגשוג האזור.
ידוע כי אביה של אמנדה גידל אותה כבת יחידה, והרעיף עליה אהבה וחיבה.
אמה, שהייתה שפחה במשק בית, סיפקה את כל שירותיו, כולל יחסי מין.
אמנדה עצמה נהנתה מאוד ממעמדו החברתי של אביה, מה שאיפשר לה לחיות באופן פריווילגי ומכובד, באופן יוצא דופן לילד עבד.
דייוויד דיקסון לקח על עצמו את החינוך של אמנדה.
בבית סבתה הלבנה למדה לקרוא ולכתוב, דבר שהיה אסור חוקית לעבדים, למדה לנגן בפסנתר, לנה בחדר שינה מפואר וקיבלה שמלות ונעלים, בניגוד מוחלט לקרוביה המשועבדים.
אמנדה למדה את כללי הנימוס החברתיים המתאימים למעמד החברתי של צד אביה במשפחה.
היא למדה להתלבש בצורה צנועה ואלגנטית ואיך להציג את עצמה כליידי.
אמנדה למדה גם מאביה כיצד לנהל עסקאות עסקיות באחריות וכיצד לשמור ולהגן על כספיה לאחר הנישואין.
בשנת 1864, כשהייתה בת 15, נפטרה סבתה של אמנדה אליזבת שולרס דיקסון.
אמנדה וסבתה אליזבת חלקו יחסים קרובים במיוחד, ואמנדה בילתה זמן רב בחדר סבתה.
עם זאת, למרות היחסים המיוחדים הללו, אמנדה נחשבה כשפחה של סבתה אליזבת עד מותה.
החל משנת 1801, אסר החוק בג'ורג'יה על בעלי עבדים לשחרר באופן עצמאי את העבדים שלהם.
לפיכך לא היו לאליזבת ודייוויד דיקסון אמצעים חוקיים לשנות את מעמדה של אמנדה ולאפשר לה להיות אדם חופשי.
כשהייתה כבת 16, עם סיום מלחמת האזרחים האמריקאית הגעת צבאות האיחוד והצהרת האמנציפציה, הסתיימה עבדותם הכפויה של כ-3.5 מיליון בני אדם שחורים וצבעוניים שחיו במדינות הקונפדרציה.
בתאריך 6 בדצמבר 1865, אושר התיקון השלוש עשרה לחוקה האמריקנית, שביטל את העבדות.
דיקסון נותרה לחיות עם אביה באחוזתו, הפעם כאדם חופשי.
עדיין נחשבה צבעונית, ולכן מבחינה חוקית לא הייתה יכולה להינשא לאדם שאינו צבעוני, אף שלא היה בנמצא אדם צבעוני ברמתה ההשכלתית והתרבותית.
בגיל עשרים ושבע בחרה אמנדה לעזוב את ביתה במטע של אביה במחוז הנקוק, ג'ורג'יה כדי ללמוד באוניברסיטת אטלנטה, שם למדה הוראה בין השנים 1876–1878, במסגרת לנשים לבנות.
נראה כי לאור מצבה האישי יוצא הדופן, כבתו היחידה של דייוויד דיקסון, מעשירי המדינה ומגדולי התורמים, שהגיע באופן אישי ללוותה, היה היחס אליה באותה תקופה חריג ויוצא דופן.
בשנת 1866, בגיל שש עשרה וחצי, עזבה אמנדה אמריקה דיקסון את המטע של אביה ועברה למטע קטן במחוז פלויד, ג'ורג'יה.
היא "נישאה" לצ'ארלס יובנקס, בן דודה מצד האב, ואדם לבן, שהיה חייל משוחרר מלוחמי הדרום במלחמת האזרחים.
בגלל החוק שאסר נישואים בין לבנים לצבעוניים, בג'ורג'יה באותה תקופה, לא יכלו אמנדה אמריקה וצ'ארלס, להינשא כדין בג'ורג'יה, מאחר שנחשבו כזוג בין גזעי.
לכן הם מעולם לא נישאו רשמית.
תאורטית ייתכן כי נישאו מחוץ למדינה לפני שחזרו לג'ורג'יה, אך אין הוכחה כתובה ששרדה לכך שהיו אלה נישואין חוקיים.
שני הבנים היו בהירי עור כהוריהם, ועדיין נחשבו מבחינה חוקית לצבעוניים מעורבי גזע.
הבנים התחתנו מאוחר יותר, באופן חוקי במדינות הצפון, עם נשים לבנות מהחברה הגבוהה של ג'ורג'יה.
ג'וליאן הנרי יובנקס התחתן עם אווה וולטון, בתו של ג'ורג 'וולטון, אחד החותמים על מגילת העצמאות.
צ'ארלס גרין יובנקס התחתן עם קייט הולסי, בתם של הבישוף לוציוס הולסי ואשתו הרייט.
לאחר ארבע שנים בהן הייתה נשואה (או חיה כזוג נשוי) עם צ'ארלס יובנקס, עזבה אמנדה את בעלה וחזרה למטע של אביה דייוויד דיקסון בשנת 1870, זמן קצר לאחר שילדה את בנה השני, צ'ארלס גרין.
בעלה (בן זוגה) צ'ארלס יובנקס, נפטר כעבור כמה שנים ב־31 ביולי 1873. אשתו של דייוויד דיקסון, קלרה האריס דיקסון, נפטרה למחרת.
שנים לאחר שסיימה את לימודי ההוראה שלה, ולאחר שחיה באחוזתו של אביה, התחתנה אמנדה אמריקה בפעם השנייה, ב־14 ביולי 1892. בעלה השני היה נתן טומר (Nathan Toomer), אף הוא מג'ורג'יה, והיא כונתה באופן חוקי אמנדה אמריקה דיקסון טומר.
סיפורו האישי של נתן טומר היה דומה לשלה.
הוא היה גבר צבעוני ממוצא מעורב, עשיר ומשכיל למעמדו, בן לשפחה שחורה מעורבת גזע ("צבעונית"), ולבעל אדמות עשיר לבן, שהתיישב במחוז יוסטון, ג'ורג'יה בשנות ה -50 של המאה ה-19. כשהיה טומר צעיר עדיין נחשב עבד, ושימש כעוזרו האישי של קולונל הנרי טומר.
במסגרת זו למד את דרכיהם של אדוניו הלבנים מהמעמד הגבוה, ושלט בשפות ובתרבות.
בשנת 1893, כשנה לאחר נישואיה השניים, נפטרה אמנדה אמריקה דיקסון ממחלה, והיא בת 43.
דייוויד דיקסון נפטר בפתאומיות ב־18 בפברואר 1885. לפי הצוואה שהותיר אחריו, הייתה בתו אמנדה אמריקה דיקסון, שהתגוררה באחוזה, היורשת היחידה של כל עזבונו.
היא ירשה את אחוזתו העצומה, שכללה 17,000 דונם אדמה ואת כל כספיו.
השוויי של כספיו ורכושו, אילו היו מוערכים כיום, היה נאמד במילארדים.
צוואתו הורתה במפורש כי כל עזבונו מועבר לבתו היחידה אמנדה אמריקה, באופן מובהק וחד משמעי, ואף הועלה בה הסעיף המבהיר כי אף במקרה של נישואים לא תישקל עמדתו של הבעל (שלא כמקובל באותה תקופה).
הפרשה, שנודעה כפרשת דייוויד דיקסון, הייתה יוצאת דופן.
שבעים ותשעה קרובי משפחה לבנים מצידו של דייוויד דיקסון ערערו על הצוואה בבית המשפט.
חלקם טענו כי דייוויד דיקסון לא היה בריא ובעל הבנת המציאות כשכתב את הצוואה, וש"הושפע בצורה מוגזמת" מאמנדה אמריקה ומג'וליה דיקסון.
אחרים טענו כי אמנדה אמריקה לא הייתה בתו, ואחרים טענו כי לא ייתכן להוריש עיזבון כה גדול בידיה של יורשת יחידה, שהיא הן אישה והן צבעונית, מאחר ששיקול דעתה לא יאפשר לה ניהול כספי נכון.
הדיון בבית המשפט ארך שנתיים, ולאחריהן נדחו כל התביעות, ואמנדה הפכה ליורשת היחידה של העזבון.
בכך הייתה לאדם הצבעוני הראשון, שנולד לעבדות, וירש עזבון בקנה מידה זה.
אישור הצוואה לא היה מובן מאליו.
תחילה, ב־6 ביולי 1885 פסק שופט הצוואה ר.ה.
79 קרובי המשפחה ערערו, ובנובמבר 1885 החל המשפט בבית המשפט העליון במחוז הנקוק, כאשר הפסיקה בסופו של דבר צידדה באמנדה אמריקה דיקסון ושני בניה.
במרץ 1886, הגישו הקרובים הלבנים את ערעורם לבית המשפט העליון בג'ורג'יה .
ב־11 באוקטובר 1886, התכנס בית המשפט העליון של ג'ורג'יה, במעמד השופט הראשי ג'יימס ג'קסון, והשופטים הנלווים סמואל הול ומארק בלנפורד.
השופט ג'יימס ג'קסון הביע את עמדתו הנחרצת נגד קיום הצוואה, כלומר נגד הענקת הירושה לאישה צבעונית - שחורה, ואף צוטט בעיתונות באומרו: "אני מעדיף למות במקומי מאשר לקיים את הצוואה." קרה הגורל, וכעבור כמה ימים הוא חלה בדלקת ריאות ומת.
השופט לוגן א' בלקלי מילא את המשרה הפנויה שלו אך סירב לדון בתיק במקומו.
שני השופטים השותפים סמואל הול ומארק בלנפורד נותרו כדי לפסוק את פסק הדין, ולקבל החלטה בסוגיה - האם לקיים משפט מחדש, בהתאם לדרישת קרובי המשפחה הלבנים, או להמשיך את המשפט הקיים.
בסופו של דבר, ב־13 ביוני 1887, פסקו השופטים סמואל הול ומארק בלנפורד מבית המשפט העליון בג'ורג'יה לטובת אמנדה אמריקה ושני בניה, והסדירו רשמית את מחלוקת צוואתו של דייוויד דיקסון.
בית המשפט העליון בג'ורג'יה ציין את התיקון הארבעה-עשר לחוקה האמריקנית:
"כל אדם שנולד או התאזרח בארצות הברית, ונתון תחת תחום שיפוטה, הוא אזרח ארצות הברית והמדינה שבה הוא גר.
לא תחוקק אף מדינה ולא תאכוף חוק שיגביל את הזכויות ואת החסינות של אזרחי ארצות הברית; ואף מדינה לא תשלול מאדם את חייו, חירותו או קניינו, בלי הליך משפטי נאות; ולא תשלול מאף אדם שבתחום שיפוטה הגנה שווה על ידי החוקים".
בית המשפט העליון אישר את החלטת בית המשפט הקודמת, באומרו כי "זכויותיהן של אישה שחורה וילדיה יהיו אותן זכויות ופריבילגיות של פילגש לבנה או אישה לבנה בלתי לגיטימית וילדיה".
מות אביה, דייוויד דיקסון, ב־18 בפברואר 1885 היווה נקודת מפנה מרכזית בחייה של אמנדה אמריקה.
מיד לאחר מותו נקטה באמצעים כדי להגן על עצמה באופן חוקי.
כדי להתרחק מקרוביה הלבנים והממורמרים שדייוויד דיקסון הותיר מחוץ לצוואתו, היא עברה לאוגוסטה, ג'ורג'יה.
היא הגיעה לאוגוסטה בשנת 1886 ורכשה בית גדול בן שבעה חדרי שינה ברחוב טלפייר 452, שהיה בשכונה רב גזעית.
אמנדה אמריקה הפכה לחברה בקהילה השחורה המובחרת באוגוסטה, ג'ורג'יה, וזכתה להערכה רבה הן בגלל עושרה, והן בגלל אלגנטיותה, תרבותה והאינטליגנציה הרבה שלה.
אמנדה אמריקה דיקסון בילתה את אחד עשר החודשים האחרונים לחייה כאשתו של נתן טומר, מפרי, ג'ורג'יה, לו נישאה ב־14 ביולי 1892. בריאותה הייתה שברירית באותן שנים, הלחץ מהמשפט הותיר בה את אותותיו, ובמקביל עלו בעיות בריאותיות שדרשו את תשומת הלב המתמדת של רופא המשפחה שלה.
בשנת 1893, בריאותה של אמנדה אמריקה השתפרה באופן זמני, אך צרה משפחתית מטרידה הייתה הזרז להידרדרות נוספת בבריאותה ובסופו של דבר למותה.
בנה הצעיר, צ'ארלס דיקסון בן העשרים ושלוש, שהיה נשוי לקייט הולסי, התאהב במאמי טומר, אחת מאחיותיו החורגות שהייתה בת ארבע עשרה בלבד.
השניים נתפסו כשהם מקיימים יחסי מין.
ב־10 במרץ 1893 הביאו נתן ואמנדה את מאמי לבית הספר ולמנזר סנט פרנסיס בבולטימור, מרילנד, מסדר נזירות שחורות, בניסיון להגן עליה מפני חיבתו המוטעית של בנה של אמנדה, צ'ארלס דיקסון.
צ'ארלס דיקסון קשר קשר עם גיסו דנבר וולטון, גיסתו קארי וולטון וילסון ואיש שכיר, לואי א 'פרנק, כדי לחטוף את מאמי טומר.
תוכניתם סוכלה, ובסופו של דבר הוגש נגדו כתב אישום על ידי חבר המושבעים הגדול בבולטימור, מרילנד בגין קשירת קשר לחטיפת מאמי טומר.
צ'ארלס דיקסון נמלט מבלי שלקח אחריות למעשיו.
ביוני 1893, כשדרמת החטיפה (בהשתתפות מאמי טומר, צ'ארלס דיקסון ושותפיו) מאחוריהם, רכשו נתן ואמנדה אמריקה שני כרטיסים במחלקה ראשונה ברכבת, על מנת לחזור לביתם.
מצבה הבריאותי של אמנדה אמריקה החמיר והיא נזקקה לשכיבה בחושך ובשקט, דבר שהיה אפשרי במחלקה ראשונה.
עקב אפליה על רקע גזעי, ואף על פי שהיו ברשותם כרטיסים יקרים, שנרכשו בכסף טוב, לא ניתן להם אישור לעלות למחלקה הראשונה, מאחר שנחשבו מעורבי גזע "צבעוניים".
העיכוב בנסיעה, הצפיפות והחום בקרון שיוחד לצבעוניים, הפכו לבלתי נסבלים עבור אמנדה אמריקה, וכתוצאה מכך בריאותה התדרדרה במהירות.
אמנדה אמריקה דיקסון טומר נפטרה ב־11 ביוני 1893, כאשר סיבת המוות הרשומה בתעודת הפטירה שלה הייתה סיבוכי מחלות.
הלווייתה של אמנדה אמריקה דיקסון טומר התקיימה בכנסיית האפיסקופאל המתודיסטית הצבעונית "טריניטי" באוגוסטה, ג'ורג'יה.
אמנדה אמריקה מתה ללא צוואה, מה שהביא למאבק משפטי לאחר מותה על השליטה בעיזבונה הגדול, בין אמה, ג'וליה פרנסס לואיס דיקסון, לבין בעלה השני, נתן טומר.
שניהם עתרו לבית המשפט על מנת שייקבע אותם כמנהלים זמניים של עיזבונה.
בסופו של דבר, ג'וליה דיקסון, נתן טומר ובנה הצעיר של אמנדה אמריקה, צ'ארלס דיקסון, הצליחו ליישב את הסכסוך על עזבונה של אמנדה אמריקה מחוץ לבית המשפט.
בכך הגיע לידי סיום סיפור חיים יוצא דופן של יורשת עשירה, צבעונית במוצאה האתני, שנולדה לעבדות בארצות הברית, וחיה כלבנה בחברה שבה נחשבו הצבע (או המוצא האתני) והמגדר, למראית הכל.
תשעה חודשים לאחר מותה התחתן נתן טומר עם נינה פינצ'בק, בתו של פ.ב.ס פינצ'בק מלואיזיאנה, האפרו-אמריקאי הראשון שנבחר כמושל במדינה בארצות הברית.
הם הפכו להורים לז'אן טומר (), סופר צבעוני מפורסם, שכתב את הרומן "קיין" (1923).
A House Divided הוא סרט טלוויזיה משנת 2000, המתאר את חייה של אמנדה אמריקה דיקסון.
מככבים בו ג'ניפר בילס בתפקיד אמנדה אמריקה דיקסון, סם ווטרסטון בתפקיד דייוויד דיקסון, ליסה גיי המילטון בתפקיד ג'וליה פרנסס לואיס דיקסון, ושירלי דאגלס בתפקיד הסבתא אליזבת שולרס דיקסון.
אמנדה גורמן היא משוררת ופעילה חברתית אמריקאית.
שיריה של גורמן מתמקדים בסוגיות של דיכוי, פמיניזם, גזע ואנשי שוליים בחברה וקהילות אפריקאיות ברחבי העולם.
גורמן היא המשוררת הראשונה שזכתה בתואר כלת פרס משורר הנוער הלאומי.
גורמן היא המשוררת הצעירה ביותר שהקריאה את שירה "The Hill We Climb", בטקס ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית בגבעת הקפיטול.
גורמן היא ילידת לוס אנג'לס שגודלה על ידי אמה, מורה בשם ג'ואן וויקס, עם שני אחיה.
יש לה אחות תאומה, גבריאל, שהיא פעילה חברתית.
גורמן אמרה שהיא גדלה בסביבה עם גישה מוגבלת לטלוויזיה.
היה לה ליקוי בדיבור בילדותה.
היא תיארה את עצמה בילדותה כ"ילדה מוזרה "שנהנתה לקרוא ולכתוב ועודדה על ידי אמה".
גורמן אמרה שיש לה הפרעת עיבוד שמיעה ויש לה רגישות לקולות רמים.
גורמן למדה בבית הספר ניו-רודס, בית ספר פרטי בסנטה מוניקה.
היא קיבלה מלגת קרן משפחת מילקן ולמדה סוציולוגיה במכללת הרווארד.
בזמן שהייתה בהרווארד, היא הפכה לאדם הראשון שזכה בתואר כלת משורר הנוער הלאומי באפריל 2017. היא נבחרה מחמישה מתמודדים סופיים.
היא נכללה ברשימת פורבס 30Under30 לשנת 2022.
גורמן אמרה כי קיבלה השראה להיות נציגה של הנוער עבור האומות המאוחדות בשנת 2013 לאחר שצפתה בנאום של כלת פרס נובל הפקיסטנית, מלאלה יוספזאי.
גורמן נבחרה ככלת משורר הנוער של לוס אנג'לס בשנת 2014. פרסמה את ספר השירה "The One for Who Food Is Not Enough" בשנת 2015.
גורמן היא מייסדת העמותה "One Pen One Page", המפעילה סדנאות כתיבה ותוכניות מנהיגות לנוער.
בשנת 2017 היא הפכה למשוררת הראשונה שפתחה את עונת הספרות עבור ספריית הקונגרס, והיא קראה את שירתה בערוץ MTV.
ספריית ומוזיאון מורגן רכשו את שירה "In This Place (An American Lyric" והציגו אותו בשנת 2018 לצד עבודותיה של אליזבת בישופ.
בשנת 2017, היה ספר השירה שלה לספר החודש של מכון XQ.
היא כתבה מחווה לספורטאים שחורים עבור נייקי הוצאת הספרים ויקינג החתימה את גורמן על כתיבת שני ספרי ילדים עתידיים.
בשנת 2017 גורמן צוטטה כי היא רוצה להתמודד לנשיאות ארצות הברית בשנת 2036.
האמנות והאקטיביזם שלה מתמקדים בסוגיות של דיכוי, פמיניזם, גזע ואנשי שוליים בחברה, כמו גם קהילות אפריקאיות ברחבי העולם.
גורמן קראה את שירה "The Hill We Climb" בטקס ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית ב-20 בינואר 2021, והיא המשוררת הצעירה ביותר שקראה בהשבעה נשיאותית בתולדות ארצות הברית.
אשת נשיא ארצות הברית הנכנס, ג'יל ביידן המליצה על גורמן.
לאחר 6 בינואר 2021, תיקנה גורמן את נוסח כמה משיריה כדי להתייחס לסערת קפיטול ארצות הברית.
במהלך השבוע שלפני ההשבעה אמרה גורמן למבקר הספרים בוושינגטון פוסט, רון צ'ארלס, "תקוותי היא שהשיר שלי ייצג רגע של אחדות במדינתנו", וכי "במילים שלי אוכל לדבר על פרק ועידן חדשים לאומה שלנו."
שנהפרסקטגוריהתוצאהמקור2024פרס NAACP Imageפרס יושב הראש
אמנדה סידואל הייתה ציירת ומאיירת שוודית.
היא למדה בפריז בשנות השבעים של המאה ה-19 והציגה עבודות בשנות השמונים.
סידואל נולדה בסטוקהולם ב־25 ביולי 1844, בתם של הבורסקאים סוון לורנץ סידואל ואשתו פרדריקה כריסטינה.
יחד עם אחותה מתילדה, למדה לצייר לראשונה קישוטים ודמויות משנת 1860 בבית הספר לאומנויות ומלאכה בסטוקהולם.
היא הייתה בין קבוצת הסטודנטים הראשונה שלמדה במחלקה לנשים של האקדמיה השוודית המלכותית לאמנויות כשהיא נפתחה בשנת 1864. יחד עם התלמידה אנה נורדגרן, היא המשיכה את לימודיה אצל טוני רוברט פלורי באקדמיה ז'וליאן בפריז (1874–1877) ופיתחה סגנון חופשי.
היא נשארה בפריז מספר שנים, זכתה לביקורות טובות והציגה במוזיאון דו לוקסמבורג, שם גם מכרה שתי עבודות, בהן ציור שהציג ילדה שקוראת לגבר זקן.
היו לה גם מספר ציורים שהתקבלו בסלון בשנת 1880 ובשנת 1882. אף שלא קיבלה שום פרס, היא הצליחה למכור כמה עבודות באופן פרטי וגם למדינה.
בשנת 1883 חזרה לסטוקהולם כאמנית מבוססת.
היא פתחה סטודיו משלה והתפרנסה גם מהוראת תלמידים.
גם היא וגם אמה נפטרו משפעת בחורף 1891–1892.
אמנדה סידואל מתה ב־11 בינואר 1892.
עבודותיה של סידואל זכו להכרה נרחבת בשנת 1942, 50 שנה לאחר מותה, כשהוצגו בסטוקהולם.
הם הופיעו גם בתערוכות שונות בסוף המאה ה-20, הן בפריז והן בסטוקהולם.
אמנדה ניוטון הייתה מאיירת בוטנית של משרד החקלאות האמריקאי (USDA) שהתמחתה בצבעי מים של פירות.
אמנדה אלמירה ניוטון נולדה בסביבות 1860. היא הייתה נכדתו של אייזק ניוטון, הממונה הראשון על משרד החקלאות, שמת כשהיא הייתה ילדה.
מאוחר יותר בחייה, עמיתה ב-USDA, רויאל צ'ארלס סטדמן, צייר עבורה את הדיוקן של סבה.
ניוטון עבדה ב- USDA בשנים 1896 עד 1928. זו הייתה תקופה שבה אזורי הפירות העיקריים בארצות הברית רק החלו להתפתח, כאשר חקלאים עבדו עם משרד החקלאות להקמת מטעים להרחבת השווקים.
הצילום עדיין לא היה בשימוש נרחב כמדיום דוקומנטרי, ולכן הממשלה הסתמכה על אמנים כמו ניוטון כדי להפיק ציורים מדויקים מבחינה טכנית עבור הפרסומים שלה.
ניוטון הייתה אחת מתוך יותר מ-50 מאיירים בוטניים מיומנים שנשכרו בתקופה מוקדמת זו - ביניהם אלסי לואר פומרוי, אלן אישאם שאט, רויאל צ'ארלס סטדמן ודבורה גריסקום פאסמור.
ניוטון הייתה אחת הפוריות ביותר, ויצרה יותר מ־1200 ציורים בצבעי מים עבור משרד החקלאות.
יצירות האמנות של ניוטון כיסו מגוון רחב של פירות ואגוזים, בעיקר תפוחים, מהם יש מאות רבות של דוגמאות.
יש גם ציורים של תותים, שזיפים, הדרים, אפרסמונים, אבוקדו ודובדבנים, כמו גם פירות שעדיין לא נהוג היה לגדל בארצות הברית כמו שסק ובאובב.
רוב צבעי המים שלה מציגים פרי שלם וחצי בצבע מלא; כמה (כגון ציורי תות ודובדבנים) מראים גם עלווה.
הסגנון שלה מדויק ומפורט, משלב קווים נמרצים עם צבע עדין.
בנוסף, החל משנת 1896 יצרה ניוטון דגמי שעווה של כ-300 דגימות של פירות שגודלו או נבדקו בארצות הברית.
היא יצרה גם דגמי שעווה של פירות עבור ה-USDA ומאוחר יותר הציגה כמה מהם בתערוכת המאה של טנסי ובתערוכת הרכישה של לואיזיאנה ב-1904. לצורך התערוכה האחרונה, היא יצרה כמה מודלים המראים כיצד תנאי הסביבה, שיטות הגידול ותנאי האחסון משפיעים על מצב הפרי ותכונות השמירה עליו.
הציורים המקוריים של ניוטון נמצאים כעת באוסף צבעי המים הפומולוגיים של הספרייה החקלאית הלאומית של משרד החקלאות.
אמנדה קלרה גאורגיאדיס (; נולדה ב-9 בינואר 1997), ידועה תחת שם הבמה שלה אמנדה טנפיורד (), היא זמרת נורווגית-יוונייה, נציגת יוון לאירוויזיון 2022 בטורינו, איטליה.
אמנדה קלרה גאורגיאדיס נולדה ב-9 בינואר 1997 בעיר אולסון שבנורווגיה, חיה את שנותיה הראשונות בעיר יואנינה שביוון, ובגיל צעיר עברה יחד עם משפחתה לכפר טנפיורד במערב נורווגיה.
היא החלה ללמוד נגינה על פסנתר בגיל חמש.
בבית הספר למוזיקה למדה יחד עם הזמרת סיגריד.
בשנת 2015 עברה לעיר טרונדהיים על מנת ללמוד רפואה באוניברסיטה, ובשנת 2019 השהתה את לימודיה על מנת להתרכז בקריירה המוזיקלית שלה.
ב-2016 השתתפה גאורגיאדיס בתחרות "The Stream" הנורווגית שם התברגה בין 30 הראשונים.
בדצמבר 2021 הודיעה רשות השידור היוונית ERT על בחירתה של טנפיורד לייצוג יוון באירוויזיון 2022 בטורינו שבאיטליה, עם השיר "Die Together".
אמנדה סיימה את התחרות במקום השמיני עם 215 נקודות.
אמנדה מארי נוקס היא עיתונאית אמריקאית שהואשמה ברצח מרדית' קרצ'ר , נשפטה ל-26 שנות מאסר, אך שוחררה לאחר שריצתה כמעט 4 שנות מאסר, לאחר זיכויה בערעור בפני בית המשפט העליון באיטליה.
בגיל 15 היא נסעה עם משפחתה לאיטליה וההתעניינות שלה במדינה גדלה.
בשנת 2005 היא החלה ללמוד בלשנות באוניברסיטת וושינגטון.
בשנת 2007 במסגרת הלימודים הגיעה לפרוג'ה להמשך הלימודים.
היא התגוררה בדירה עם נשים נוספות, לרבות מרדית' קרצ'ר, סטודנטית מאנגליה, ועבדה בבר שהיה בבעלותו של דיה לומומבה.
ב-1 בנובמבר 2007 היא חזרה לדירתה ושמה לב שיש סימני דם בדירה וחדרה של קרצ'ר נעול.
לאחר הגעת המשטרה התברר שקרצ'ר נרצחה.
לאחר תחילת החקירה נעצרו נוקס וחברה רפאל סולצ'יטו, והואשמו ברצח, פריצה וגנבה.
בימים הראשונים הם נחקרו ללא נוכחות עורך דין ונוקס טענה שקיבלו מכות מהשוטרים.
רודי גואדה שהתגורר באותו בניין נמלט לגרמניה.
לאחר שבזירת הרצח נמצאו עדויות הקושרות אותו לפרשה הוא הוסגר לאיטליה לאחר זמן קצר.
באוקטובר 2008 נשפט גואדה ל-30 שנות מאסר באשמת אונס ורצח של קרצ'ר.
בהמשך קוצר עונשו ל-16 שנים ובסופו של דבר הוא שוחרר בתנאים מגבילים בשנת 2020.
בשנת 2009 הועמדו נוקס וסולצ'יטו לדין במשפט נפרד והואשמו במעורבות ברצח, פריצה לחדר וגנבה.
הם נשפטו ל-26 ו-25 שנות מאסר בהתאמה.
מומחים אמריקאים היו בדעה שראיות ה-DNA במקום אינן חד-משמעיות.
בסופו של דבר הגיע המקרה, בשנת 2013, לבית המשפט לערעורים של איטליה.
בית המשפט קבע שנוקס אינה אשמה ברצח אך ההאשמות שלה נגד מעסיקה דיה לומומבה היו כוזבות והיא נשפטה לארבע שנות מאסר.
הוצאות המשפט הכבדות הביאו את משפחתה לפשיטת רגל.
בשנת 2019 הורה בית משפט אירופאי לזכויות האדם לשלטונות איטליה לשלם לנוקס פיצויים בגובה של 18,400 אירו.
לאחר שובה לארצות הברית סיימה נוקס את לימודיה, וכתבה ספר על הפרשה.
כמו כן, על בסיס הפרשה נכתבו ספרים נוספים וצולמו סרטים, לרבות "אמנדה נוקס" בשנת 2016.
בשנת 2021 האשימה נוקס את טום מקארתי על כך שסרטו, "מים שקטים", מבוסס על סיפורה ופוגע בפרטיותה.
אמנדה ליר היא שחקנית, זמרת, ציירת ודוגמנית צרפתייה.
רוב המקורות מציינים שהיא נולדה ביוני 1939 בסייגון (אז בשליטה של צרפת).
לפי תעודת הנישואים הבריטית שלה אביה היה קצין צרפתי (ככל הנראה בעל שורשים בריטים).
על פי קול הקונטרה אלט המיוחד של הזמרת קיימת השערה שהיא בעלת שורשים רוסים-אסיאתים.
היא נולדה כבן בשם Alain Tapp.
כילד היא גדלה בדרום צרפת ובשווייץ.
לפי חלק מהמקורות בשנת 1963 היא עברה ניתוח לשינוי מין.
מעשית אין לכך הוכחות חד-משמעיות.
למרות היותה, ככל הנראה אישה טראנסית, מעולם לא הודתה בזה במפורש, ואף טענה בראיונות איתה שהשמועות על כך היו גימיק שיווקי מכוון עבור מכירת התקליטים שלה, משום ש"אינה באמת זמרת".
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 אמנדה ליר הייתה מקורבת לסלבדור דאלי.
בשנת 1965 היא התחתנה עם מורגן פול ליר הסקוטי והחליפה שם משפחתה בהתאם.
בהמשך היא דגמנה עבור קרל לגרפלד וקוקו שאנל.
מספר שנים ליר התגוררה בלונדון החוגגת.
באותה תקופה היא ניהלה מערכת יחסים עם בריאן ג'ונס.
בשנת 1968 היא לראשונה שיחקה בסרט.
שנות ה-70 של המאה ה-20 בהמלצת דייוויד בואי היא התחילה קריירה של זמרת.
השירים הראשונות שלה לא זכו להצלחה, אך בהמשך היא קיבלה חוזה ל-6 אלבומים חדשים.
שירים שהיא שרה בסגנון דיסקו הגיעו לראש מצעדי הפזמונים באיטליה וגרמניה.
אלבום של אמנדה ליד Sweet Revenge קיבל דרגת "זהב" בגרמניה וצרפת תוך מכירת מעל ל-4 מיליון העתקים.
בשנת 1979 היא התחתנה עם בן אצולה צרפתי.
סלבדור דאלי היה נגד קשר זה ולכן היחסים בין החברים הוותיקים החלו להתקרר.
בשנת 1979 יצא אלבום חדש Diamonds for Breakfast שזכה להצלחה בסקנדינביה.
במחצית שנות ה-80 של המאה ה-20 אמנדה ליר החלה קריירה מוצלחת בטלוויזיה איטלקית.
היא הייתה מנחה של מספר תוכניות טלוויזיה והצטלמה בסדרות טלוויזיה.
בשנת 1984 ליר פרסמה ספר My Life with Dalí על הקשר ארוך שנים עם הצייר.
הספר יצא בצרפתית ותורגם לשפות נוספות.
בשנת 2000 בביתה התרחשה שרפה ובעלה נהרג (באותה עת אמנדה ליר שהתה באיטליה).
בשנת 2002 השתתפה בסרט הריקודים "Le défi" לצדה של השחקנית הצעירה סופיה בוטלה; בבימויה של הבמאית והכוריאוגרפית הספרדייה בלנקה לי .
במאה ה-21 ליר ממשיכה להצטלם בסרטים, לשיר ולהופיע בטלוויזיה.
בשנת 2021 יצא אלבום חדש שלה Tuberose.
בשנת 2023 ביצעה הופעת אורח בסדרה הקומית "Escort Boys" אשר שודרה בפריים וידאו.
במאי 2025 סרט על חייה הוקרן בטלוויזיה
אמנדה יאנג היא דמות בדיונית בסדרת סרטי "המסור", בגילומה של שוני סמית'.
בסרט הראשון בסדרה, "המסור", הייתה דמות משנית, וב"המסור 2", תפקידה הורחב לאנטגוניסטית הראשית.
הדמות הפכה לפופולרית בקרב המעריצים, והמשיכה להופיע במספר ספין-אופים של הסרטים, כולל משחקי וידאו וחוברות קומיקס.
דמותה של אמנדה סוקרה רבות באמצעות ניתוח והערכה ביקורתית לאורך השנים.
על תפקידה כדמות, שוני סמית' זכתה לקבלה חיובית גדולה, והובילה להכרה כ"מלכת הצרחות" על ידי קהל המעריצים והמבקרים כאחד.
הדמות תחזור לצד טובין בל בסרט העתידי "המסור X".
הופעתה הראשונה של אמנדה הייתה כדמות משנית בסרט "המסור" משנת 2004. היא הייתה הניצולה הידועה היחידה של ג'יגסו (ג'ון קרמר), אדם החוטף אנשים שהוא רואה כמי שאינו מעריך את חייו ומכריח אותם להיכנס למלכודות מוות.
המלכודת שלה מתוארת בפלאשבק בזמן שהיא מתארת למשטרה ולד"ר לורנס גורדון, היא מתעוררת עם מלכודת המחוברת לראשה וללסתותיה ותקרע את פניה עם כוח גדול אם היא לא תסיר את המלכודת.
המכשיר מתואר כ"מלכודת הדובים הפוכה".
המפתח נמצא בבטן של שותפה, שלמעשה נמצא בהרדמה כבדה, היא בכל זאת הורגת אותו ומשחררת את עצמה רגעים לפני שהמכשיר נפתח.