tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקצה הדרומי של חצי האי משתרעת היחידה המוניציפלית בוֹייס (Βοιές), אשר הגדולה בעריה היא נֵאַפּוֹלִי ( Νεάπολη).
ממערב לחצי האי שוכן האי אלפוניסוס (Ελαφόνησος), המפורסם בחופיו החוליים והארוכים.
בעת העתיקה עבר ליד כף מליאס אחד מנתיבי הספנות העיקריים שקישרו בין מזרח הים התיכון למערבו.
הים הסוער סביב הכף נודע לשמצה עוד בימי קדם, והוא נזכר לראשונה באודיסיאה.
הומרוס מתאר כיצד הסיטו הרוחות העזות את אונייתו של אודיסאוס וגזרו עליו שנות נדודים נוספות בטרם הצליח לשוב לביתו באיתקה.
"ודאי הייתי מגיע בשלום לארץ מולדתי, לולא משברים, ושטף ורוח בּוֹרֵאַס, כשאנו סובבים ירכתי מָלֵּיָה, טלטלונו לקִתֵּירָה.
תשעה ימים נשאונו רוחות מתנגדות בכנפיהן דרך הים רב הדגה, ולסוף, בעשירי, הגענו לארץ הלוֹטוֹפָגִים, בני אדם נִזונים מפרחים." (הומרוס, אודיסאה, שיר תשיעי, 79-84. בתרגום שאול טשרניחובסקי)
גורל דומה פקד גם את יאסון והארגונאוטים בדרכם אל קולכיס:
"אחרי שנסתיימה בניית האנייה ארגו לרגלי הר פֶּלִיוֹן, העמיס עליה יאסון, בנוסף למנחות האחרות, גם חצובה מנחושת, ושט מסביב לפלופונסוס מתוך כוונה להגיע לדלפי.
אך כשהגיע לכף מאליאה, תפסה אותו רוח צפונית וסחפה את ספינתו ללוב, ולפני שהבחין ביבשה, עלתה האנייה על שרטון באגם טריטוֹניס." (הרודוטוס, ספר ד', 179. בתרגום בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ.)
חשיבותו של הכף פחתה עם פתיחת תעלת קורינתוס, שאפשרה לאוניות לעקוף את הפלופונסוס ולא להקיפו.
ברם, עדיין מתנהלת תנועה ערה של אוניות בסמוך לכף, שכן המעבר בתעלה אינו אפשרי לכלי שיט שרוחבם עולה על 21 מטרים.
לאחר כיבוש יוון במלחמת העולם השנייה החלו הגרמנים לבנות במקום מצודה להגנה ולתצפית על נתיב האוניות החשוב העובר ליד הכף, אך העבודות נפסקו עם סיום הכיבוש ב-1944.
כף כריסטי או קייפ כריסטי היא כף הממוקמת 9 קילומטרים צפונית מזרחית לכף האלט, מעברה השני של הכניסה למצר אדיסטו, בחוף ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הכף התגלתה ב-15 בינואר 1841 על ידי סר ג'יימס קלארק רוס.
הכף נקראת על שם פרופסור סמיואל האנטר כריסטי, חבר באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ'.
כף נורת' הוא מצוק גדול בצידו המערבי של פיורד נילסן בחוף הצפוני של ארץ ויקטוריה באנטארקטיקה.
ראש המצוק מכוסה שלג, אולם צדדיו הצפוניים והמזרחיים חשופים משלג.
גובהו של הצוק 500 מטרים מעל פני הים.
הצוק אינו הנקודה הצפונית ביותר באזור, אולם הוא בולט (בשל צדדיו החשופים משלג) ולכן הוא התגלה על ידי קפטן ג'יימס קלארק רוס בשנת 1841, אשר נתן לכף את שמה (כאשר במפותיו של קוק הכף היא הצפונית ביותר מערבית לכף הוקר, ובשל כך השם).
כף נורת'רופ הוא כף סלעי בולט, המהווה את הצד הצפוני של מפרצון וירלווינד, בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, בצפון חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
גובהו של הכף 1,160 מעל פני הים.
הכף הוא נקודת ההפרדה בין חוף פוין וחוף באומן.
הכף התגלה על ידי יוברט וילקינס בטיסה שערך ב-20 בדצמבר 1928.
הכף צולם על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בשנת 1940, ומופה על ידי משלחת הסקר של שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.
וילקינס נתן לכף את שמו על שמו של ג'ק נורת'ורפ, מעצב מטוס הלוקהיד ששימש את המשלחת.
כף סטרנק הוא צוק שחור, מתנשא ובולט, המהווה לשון יבשה, בקצה המערבי של חצי האי צ'אוודאר, בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הכף ממוקם בצד הצפוני של הכניסה למפרץ יוז, ובצד המערבי של הכניסה למפרץ קרטיס.
הכף מפריד בין חוף דייוויס שמצפון-מזרח לו, לבין חוף דאנקו שמדרום-מערב לו.
בשנת 1898, המשלחת האנטארקטית הבלגית, בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש חקרו את האזור.
ז'רלאש קרא לכף על שמו של הגיאופיזיקאי האוסטרי סטרנק, אשר הציוד שהמציא סייע למשלחת הבלגית בגילויו.
השם הבריטי של הכף הוא כף הרשל (Cape Herschel).
כף נורווגיה היא לשון יבשה בולטת בחוף הנסיכה מרתה, בארץ המלכה מוד שבאנטארקטיקה.
הכף מהווה את הקצה הצפון מזרחי של מדף הקרח ריסר-לארסן שבמזרח אנטארקטיקה, ואת נקודת הגבול בין ים ודל וים המלך הוקון השביעי.
הכף התגלתה בפברואר 1930 על ידי היאלמאר רייסר-לארסן (Hjalmar Riiser-Larsen) בעת שטס מן האונייה נורווגיה (Norvegia) במסגרת משלחת החקר רייסר-לארסן.
לארסן קרא לכף על שם הספינה.
כף לונגינג הוא לשון יבשה סלעית בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הכף המכוסה קרח, מהווה את הצד המערבי של הכניסה הדרומית לתעלת הנסיך גוסטאב.
הכף מהווה את קצהו של חצי האי לונגינג.
הכף התגלתה בשנת 1902 על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
נורדנשלד קרא לכף בשם זה, מאחר שממיקום בקתת החורף שלו באי סנואו היל, ראה את האזור שאותו רצה לחקור, וכמה לחקור את הארץ שאותה ראה מביקתתו, ואותה לא יכול היה לחקור בשל מזג האוויר בעונת החורף.
מחסה פלורנטינו אמגינו (Refuge Florentino Ameghino) הוא מחסה הממוקם בכף לוגינג.
המחסה נחנך ב-10 באוקטובר 1960 והוא מנוהל על ידי צבא ארגנטינה.
המחסה הוא אחד מ-18 המחסות המצויים באחריות בסיס אספרנסה (המתחזק את המחסות).
המחסה נקרא על שמו של האנתרופולוג וחוקר הטבע הארגנטיני פלורנטינו אמגינו.
כף מלאה במים הוא מחזה מאת קיארה אלגריה הודס.
הוא זכה בפרס פוליצר לדרמה לשנת 2012.
המחזה, שהוזמן על ידי הבמה של הרטפורד, כחלק ממלגת הקול החדשה של אטאס (2008) של Hudes, עלה לראשונה בבמה של הרטפורד באוקטובר 2011.
המחזה הוקרן בבכורה מחוץ לברודוויי בתיאטרון הבמה השנייה ב־11 בדצמבר 2012 (תצוגה מקדימה), ונמשך ל-10 בפברואר 2013. בבימויו של דייוויס מקאלום (שביים גם את ההפקה של הרטפורד הבמה), היו אנשי הקאסט בהשתתפות ארמנדו ריזקו, ליזה קולון - זייאס וזברינה גווארה.
אליוט אורטיז: דוגמן שאפתן פורטו-ריקני בן עשרים וארבע, וטרן מלחמת עיראק הסובל מצליעה.
בנה הביולוגי של אודסה ובנה המאומץ של ג'יני.
הוא סובל מההזיות כתוצאה מהלם קרב.
יסמין אורטיז: בת דודתו בת העשרים ותשע של אליוט, אחייניתה של אודסה ופרופסור במכללת סווארת'מור.
אודסה אורטיז: אמו הביולוגית של אליוט, בת שלושים ותשע, שמשתמשת בכינוי אמא-הייקו (Haikumom) באתר שלה, נרקוטים אנונימיים.
מעיין מתגבר: שמו האמיתי הוא ג'ון, תושב פרברי פילדלפיה, בן ארבעים ואחת.
סולמות וחבלים: ידוע גם בשם קלייטון "באדי" וילקי, עובד מס הכנסה אפרו-אמריקני בן חמישים ושש בסן דייגו.
מפתח קשר הדוק עם אורנגאוטן.
אורנגאוטן: נולדה בשם יושיקו סאקי, וידועה כיום בחיים האמיתיים בשם מדלן מייז.
היא אומצה מיפן על ידי הורים לבנים כשהייתה תינוקת, והיא שבה לגלות את זהותה.
רוח רפאים: ביטוי להרוג הראשון של אליוט, חוזר על השורה "האם אוכל לקבל בחזרה את הדרכון שלי?" בערבית.
מגלם גם שוטר יפני ועמיתה של יסמין במכללת סווארת'מור, פרופסור עמאן ללימודים ערביים.
זהו החלק השני של טרילוגיה שהחלה במחזה אליוט, פוגה של חייל ומסתיימת במחזה השיר הטוב ביותר מתנגן אחרון.
החלק הראשון של הטרילוגיה הוא "על נחת צעיר, אליוט אורטיז, המתמודד עם שירותו הצבאי בעיראק ושירותיהם הצבאיים של אביו ושל סבו בווייטנאם ובקוריאה".
כף מלאה במים מתרחש כמה שנים לאחר מכן, אליוט, וטרן, שב לביתו בפילדלפיה לאחר שנפצע בעת שירותו בעיראק.
המחזה מתאר את המתרחש לאחר מותה של ג'יני, אמו המאמצת של אליוט.
בזמן שאליוט ובן דודו יזמין מנסים לעבד את אובדנם, אחותה של ג'יני, אודסה, אמו הביולוגית של אליוט, מתקשרת עם מכורים אחרים בשיקום בחדר הצ'אט לתמיכה אנונימית שהיא מנהלת.
מחזה ההמשך למחזה הקודם של הודס אליוט, פוגה של חייל, "כף מלאה במים" ממשיך שבע שנים לאחר אירועי קודמו.
אליוט אורטיז, פצוע המלחמה, חזר לעיר הולדתו פילדלפיה.
שם, בין התמודדות עם התקפי פוסט טראומה לבין אינטראקציות עם רוח רפאים מסתורית דוברת ערבית, הוא עובד בחנות סנדוויצ'ים מקומית של סאבוויי.
בעוד "אמו" ג'יני על ערש דווי, בת דודתו של אליוט, יסמין, פרופסור למוזיקה במכללת סווארת'מור שעוברת הליך גירושין, מאיצה בו לעבוד עם קולנוען דוקומנטרי שרוצה את עזרתו בהפקת סרט על מלחמת עיראק.
בינתיים, אודסה, אמו הביולוגית של אליוט ואחותה של ג'יני, מכורה להרואין לשעבר, מנהלת פורום אנונימי מקוון למכורים בשיקום כמו אורנגאוטן וסולמות וחבלים, תחת הכינוי "אמא-הייקו".
המרח הבטוח נפגע כאשר בחור עשיר, יליד פילדלפיה ומכור בהכחשה בשם מעיין מתגבר יוצר מחלוקת בצ'אט; אודסה רוצה לקבל אותו בברכה, אך אורנגאוטן וסולמות וחבלים מפקפקים בכוונותיו.
ג'יני הולכת לעולמה ומשאירה את יסמין ואליוט עם תקציב מוגבל כדי לארגן את הלווייתה ואת טקס ההספדה שלה.
הם מתעמתים עם אודסה, שנפגשת עם מעיין מתגבר בבית קפה.
בגלל כישלונה לתמוך כלכלית, אליוט מתפרץ עליה, וחושף בפני מעיין מתגבר שאחותו הצעירה מוכת השפעת נפטרה מהתייבשות לאחר שאודסה הזניחה את הטיפול של מתן מים על ידי כף.
מרוב בושה, אודסה נותנת לאליוט רשות למכור את המחשב שלה עבור כספי הלוויה.
אליוט עושה זאת, אך לא לפני שהתחזה לה בפורום והעליב את אורנגאוטן וסולמות וחבלים.
אודסה חוזרת לסורה ונופלת לסם, ומעיין מתגבר נותר לטפל בה, כאשר אורנגאוטן וסולמות וחבלים נפגשים סוף סוף ביפן.
יסמין ואליוט מפזרים את האפר של ג'יני בפוארטו ריקו, ואליוט נשבע לעזוב את פילדלפיה.
Pulitzer.org מתאר את המחזה כ" ...
מחזה דמיוני על חיפוש אחר משמעות על ידי וטרן מלחמת עיראק החוזר העובד בחנות סנדוויצ'ים בעיר הולדתו פילדלפיה." הבוסטון גלוב מתאר את המחזה כסיפור של "...וטרן מלחמת עיראק שנאבק למצוא את מקומו בעולם." דייוויד נ"ג מלוס אנג'לס טיימס אומר שהמחזה "עוקב אחר וטרן מלחמת עיראק הנאבק בחיים אזרחיים.
סיפורו מתרחש במקביל לסיפורים של ארבעה אנשים המתחברים לחדר צ'אט מקוון המוקדש להתאוששות מכורים לסמים." אריק פייננבורג מניו יורק טיימס מתאר את נושא המחזה כ"וטרן פורטו-ריקני ממלחמת עיראק העומד בפני שדים אישיים כשהוא חוזר לארצות הברית".
המחזה זכה בפרס פוליצר לדרמה לשנת 2012, לאחר שתי מועמדויות של הודס עבור המחזה אליוט, פוגה של חייל ועבור המחזמר In the Heights יחד עם לין-מנואל מירנדה.
כף לבלנק היא לשון יבשה מכוסה קרח, בקצה הצפוני של חצי האי נוביל בצפון האי ת'רסטון בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
חצי האי נוביל (ובמסגרתו גם כף לבלנק) מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בדצמבר 1946 (הקיץ האוסטרלי) במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
שמה של הכף ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
כף ליטלטון היא לשון יבשה בחוף שקלטון שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה ממוקמת בין כף גולדי למפרצון שקלטון ומהווה את הקצה הדרומי של פתחו של מפרצון שקלטון, בחלקו המערבי של מדף הקרח רוס.
לשון היבשה התגלתה על ידי משלחת דיסקברי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
המשלחת קראה ללשון היבשה על שמה של העיר ליטלטון שבניו זילנד.
מנמל עיר זו יצאה אוניית המחקר "דיסקברי", עליה הפליגה המשלחת.
כף מוריי או כף מאריי הוא לשון יבשה המהווה את הקצה המערבי של האי מוריי בסמוך למול החוף המערבי של חצי האי פפור בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הכף מפרידה בין מפרץ יוז שמצפון מזרח לה, לבין מפרץ שארלוט שמדרום לכף.
הכף מופתה לראשונה בשנת 1824 על ידי צידי ליוויתנים נורווגים אשר קראו לה "נקודת בלאף" (נקודת המצוק).
הכף מופתה בשנית ב-7 בפברואר 1898, על ידי המשלחת אנטארקטיקה הבלגית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897- 1899 בפיקודו של לוטננט אדריאן דה ז'רלאש, במיפוי זה נחשבה הכף כשלוחת יבשה המחברת את חוף חצי האי פפור עם האי מוריי (אשר בשל כך נחשב לחצי אי).
בשנת 1922, עברה ספינת ציד הלווייתנים גראאם במעבר גרהאם (הנקרא על שם הספינה) - מצר הים המפריד בין האי לבין חצי האי האנטארקטי, ובכך הוכיחה כי האי מוריי הוא אי, וכי כף מוריי אינה מחוברת אליו.
האי מוריי צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
ז'רלאש קרא לכף על שמו של סר ג'ון מאריי, זואולוג ימי ואוקיינוגרף בריטי, שהיה תומך נלהב בחקר אנטארקטיקה.
כף מוריי או כף מאריי הוא מצוק סלע מתנשא בחוף הילרי, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
המצוק מצוי בצידו הצפוני של שפך קרחון קריון אל מדף הקרח רוס.
הכף התגלתה בנובמבר 1903 על ידי משלחת דיסקברי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
המשלחת קראה לכף על שמו של ג'ורג' ר.
Murray), שהיה מנהל זמני של הצוות המדעי של המשלחת, אשר ליווה את המשלחת עד קייפטאון.
כף לנקסטר היא לשון יבשה בקצה הדרומי של האי אונוור, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה התגלתה על ידי אדוארד דאלמן, אשר חקר את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1873–1874.
הלשון נחקרה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית בשנת 1898 בראשותו של אדריאן דה ז'רלאש.
לשון היבשה נסקרה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בשנת 1944.
ז'ארלש קרא לאי על שם אלברט לנקסטר (Albert Lancaster), מנהל השירות המטאורולוגי של מצפה הכוכבים המלכותי של בלגיה, אשר תמך במשלחתו של ז'רלאש.
כף לנקסטר היא לשון יבשה בחוף הילרי, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה גבוהה, מעוגלת, ומכוסה שלג.
לשון היבשה מהווה את הקצה הדרומי של פתחו של מפרצון מולוק.
לשון היבשה נמצאת לגדתו המערבית של מדף הקרח רוס.
לשון היבשה התגלתה על ידי המשלחת הבריטית האנטארקטית (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
לשון היבשה נקראת על שמו של סר אדווין ריי לנקסטר (Edwin Ray Lankester), מנהל המוזיאון להיסטוריה של הטבע שבלונדון (שבאותה עת היה חלק מהמוזיאון הבריטי), בין השנים 1898–1907, והמייסד של האגודה הביולוגית הימית, בשנת 1884.
כף סלבורן או כף סלברן היא לשון יבשה גבוהה, מכוסה שלג בצידו המערב של מדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה.
הלשון מצויה בצידו הדרומי של מפרצון בארן, בשפכו של קרחון בירד.
הכף מסמלת את הגבול בין חוף שקלטון שמדרום לה, לבין חוף הילרי שמצפון לה.
לשון היבשה התגלתה על ידי משלחת דיסקברי (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904).
שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי אנשי משלחת דיסקברי, בדצמבר 1902.
לשון היבשה נקראת על שמו של ויליאם וולדגרייב פאלמר סלברן (William Waldegrave Palmer Selborne), ארל סלבורן השני (Earl of Selborne), אשר כיהן בממשלת בריטניה בשנת 1900, בתפקיד הלורד הראשון של האדמירליות.
כף נחת הוא פירוש קצר לששה סדרי משנה שחיבר הרב יצחק גבאי, מחכמי אספי שבמרוקו.
הפירוש יצא לאור במספר מהדורות.
אחת המפורסמות שבהן היא מהדורת ונציה שיצאה לאור בשנת שפ"ה.
הפירוש היה לעיניהם של פרשני משנה החל מתקופתו, כדוגמת תוספות יום טוב, מלאכת שלמה, הון עשיר, תפארת ישראל.
בהקדמתו כותב המחבר על חשיבות לימוד המשנה, וכן שמטרתו היא שלומדי המשנה לא יסתפקו בקריאה ללא הבנה, ומאידך לא יזדקקו לפירושים אחרים ויוכלו לשאת את הספר שהודפס בשני כרכים ובפורמט קטן בלכתם בדרך.
אחד מחידושיו המפורסמים היה שסדר נזיקין הוא הסדר האחרון משישה סדרי משנה.
אחד מבני המחבר, ידידיה, הקים בשנת ה'ת"י בית דפוס בליוורנו, משם העבירו לפירנצה, ולבסוף נכדו, אברהם העביר את הדפוס לאיזמיר.
שמו מופיע כמדפיס הספר כנסת הגדולה, מהדורת ה'תי"ח.
הספר יצא מעוטר בהסכמות חכמי קושטא.
ראשון המסכימים היה רבי יום טוב בן יעיש.
כף סמית' היא לשון יבשה המהווה את הקצה הצפוני של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
הכף ממוקמת 3.31 קילומטרים מזרחית – צפון-מזרחית מפסגת מאטוצ'ינה; 12.85 קילומטרים צפונית – צפון-מזרחית מנקודת גרגורי; 4.16 קילומטרים צפונית – מזרחית מנקודת דליאן; 2 קילומטרים מזרחית – דרום-מזרחית מהאי בארלו; ו-40.5 קילומטרים מערבית – דרום-מערבית מהאי סנואו.
הכף התגלתה ומופתה לראשונה על ידי ויליאם סמית' באוקטובר 1819.
הכף מופתה מחדש על יחידת סקר הידרוגרפי של הצי המלכותי הבריטי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי 1951–1952.
לשון היבשה נקראת על שמו של סמית', אשר גילה ומיפה אותה.
כף סיבולד או קייפ סיבולד היא לשון יבשה מצוקית, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הכף ממוקמת בגבול הדרום-מרבי של מפרץ ליידי ניונס.
הכף מהווה את הקצה הדרום-מערבי של רכס מאונטניר, וממוקמת בשפכו של קרחון הטייס (קרחון אביאיטור).
דפנות הכף הם מצוקים תלולים.
גובהו של הכף 600 מטרים מעל פני הים.
הכף התגלתה לראשונה, ממרחק, בפברואר 1841, על ידי סר ג'יימס קלארק רוס.
רוס נתן לכף את שמה.
הכף נקראת על שמו של לוטננט ג'ון סיבולד (John Sibbald), ששירת באוניה "ארבוס" - אחת משתי האוניות ששימשו את משלחתו של רוס.
כף סאות'ארד היא לשון יבשה מכוסה קרח, בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
כף סאות'רד מהווה את הגבול הגאוגרפי המפריד בין חוף באנזארה לחוף סברינה.
לשון היבשה מופתה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, במהלך מבצע קפיצה לגובה, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
לשון היבשה נקראת על שמו של סמואל לואיס סאות'רד (Samuel Lewis Southard), שהיה מזכיר הצי בממשלתו של נשיא ארצות הברית ג'ון קווינסי אדמס.
בעת שסאות'רד כהן כסנאטור מטעם מדינת ניו ג'רזי, סאות'רד היה פעיל אשר השפיע על ממשלת ארצות הברית לתמוך במשלחת חקר מדעית, וסייע לקבלת אישור הקונגרס של ארצות הברית, לשליחת משלחת החקר של ארצות הברית (שנערכה בין השנים 1838–1842), בפיקודו של לוטננט צ'ארלס וילקס.
כף מורס היא לשון יבשה נמוכה ומכוסה קרח, בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מהווה את הצד המזרחי של הכניסה למפרץ פורפוז.
לשון היבשה מהווה את הגבול בין חוף באנזארה וחוף קלארי (שניהם חלק מארץ וילקס).
לשון היבשה ממוקמת 5.5 קילומטרים צפונית-מזרחית מקרחון מורס.
לשון היבשה מופתה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה, שנערך בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
לשון היבשה נקראת על שם ויליאם ה.
Morse), מצי ארצות הברית, שהיה עוזר הַכַּלְכַּל (purser's steward) של הבריג "פּוֹרפֶּס" (Porpoise) - אחת מהספינות ששימשו את משלחת החקר של ארצות הברית אשר הפליגה בשנים 1848–1842, בפיקודו של צ'ארלס וילקס.
בשל שגיאת כתיב במיפוי, במספר מפות נקראת לשון היבשה "כף מוז" או "כף מואוז" (Cape Mose).
כף יאטרוס היא לשון יבשה, שאינה מכוסה קרח ברוב ימות השנה, במזרח חצי האי טריניטי, שבקצה הצפוני של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה בולטת אל תוך תעלת הנסיך גוסטב לכיוון מזרח.
אורכה של לשון היבשה - 8 קילומטרים.
לשון היבשה ממוקמת מדרום למפרץ איירי.
הלשון מסתיימת בנקודת ג'ייד שבמזרח הכף; ובראש בולד שבדרום - מזרח הכף.
לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי סוקרים גרמניים - בריטיים בשנת 1996.
לשון היבשה נקראת על שם העיירה הרומית העתיקה יאטרוס שהייתה בצפון בולגריה.
כף סידרוס או קייפ סידרו היא כף בקצה המזרחי של האי כרתים, יוון.
הכף היה ידוע בעת העתיקה בשמות סמוניום או סאמוניון (יוונית עתיקה), Salmonium או Salmonion (Σαλμώνιον) וסלמון (Σαλμώνη).
מלחי הספינה האלכסנדרונית שהעבירה את פאולוס השליח לרומא, חשבו שהם יכולים להמשיך במסעם מתחת לרמת האי ונעצרו בכף סידרוס.
את הכף מציינים סופרים קדומים רבים ביניהם סטראבון, תלמי, פומפוניוס מלה ופליניוס הזקן, ובסטדיאסמוס מאריס מגני , פריפלוס שנכתב על ידי אלמוני במחצית השנייה של המאה ה-3.
גאוגרפים קדומים תיארו אי שונית בשם Naulochus או Naumachos, ליד המצודה.
כף לווין היא הנקודה ביבשת אוסטרליה, הנמצאת בנקודה הדרומית-מערבית ביותר (אך לא הדרומית ביותר), שביבשת אוסטרליה.
הכף נמצא במדינת אוסטרליה המערבית.
האוסטרלים המקומיים חושבים שהכף מפריד בין האוקיינוס ההודי לאוקיינוס הדרומי.
בשנת 1895 הוקם בקצה הכף וצמוד לחוף מגדלור כף לווין.
מספר איים וסלעים הנקראים, איי סנט אלוארן , נמצאים דרומית מזרחית (בנקודת ציון 34°24′15″S 115°11′30″E) לכף במפרץ פלינדרס .
היישוב הקרוב ביותר, מצפון לכף, היא העיירה אוגוסטה .
דרומית מזרחית לכף לווין, החוף של דרום מערב אוסטרליה משתרע הרבה יותר דרומה.
כף לווין אינו הנקודה הדרומית ביותר של מערב אוסטרליה.
הנקודה הדרומית ביותר במערב אוסטרליה נמצא ב-West Cape Howe (בנקודת ציון 35°08′05″S 117°38′18″E), שנמצאת דרומית מזרחית לכף לווין, ליד העיר אלבני.
מבחינת האוסטרלים הכף נחשב למקום שבו האוקיינוס ההודי נפגש עם האוקיינוס הדרומי, אך רוב הגאוגרפים בעולם סבורים שהאוקיינוס הדרומי מוגדר דרומית לקו רוחב -60°S
על לשון היבשה של הכף נמצא מגדלור כף לווין והבניינים במקום ששימשו את שומרי המגדלור.
כף לווין נחשב לאחד משלושת " הכפים הגדולים " בחצי הדרומי של כדור הארץ, הנושקים לאוקיינוס הדרומי.
כף לווין מזוהה לעיתים קרובות כחלק מלשון היבשת הצפונית יותר, שנקרא Cape Naturaliste , זאת כדי לתאר את הגאוגרפיה והאקולוגיה של האזור.
לדוגמה שם הפארק הלאומי Leeuwin-Naturaliste או בסיס חיל הים האוסטרלי וספינת הצי המלכותי האוסטרלי HMAS Leeuwin קיבלו את השם של כף לווין.
בני ה-Wardandi , שהם עם אוסטרלי אבוריג'יני, היו העמים הראשונים באזור.
הם נקראו "Doogalup" על ידי הספנים ההולנדים הראשונים שהגיעו לדרום מערב היבשת האוסטרלית.
הספן והנווט האנגלי מת'יו פלינדרס קרא לכף לווין על שם הספינה הידועה הראשונה שביקרה באזור, שנקראה Leeuwin ("הלביאה").
צוות הספינה ההולנדי שעסק במיפוי ושרטוט חלק מקו החוף הסמוך לכף לווין בשנת 1622. היומן של הספינה Leeuwin אבד, ולכן מעט מאוד ידוע על המסע שלה.
עם זאת, שטחי היבשה שתוארו על ידי צוות ה-Leeuwin תועדו על מפה משנת 1627 על ידי הקרטוגרף ההולנדי הסל חריץ.
המפה של הסל חריץ מציגה את קו החוף שבין מפרץ המלין הנוכחי ו-Point D'Entrecasteaux.
בקטע החוף הזה נכלל כף לווין מאידך הכף עצמו אינו מזוהה במפה שלו.
בשנת 1627 פרנסואה ת'יסן François Thijssen, שהיה לורד הים, קצין ים צרפתי ומגלה הארצות ההולנדי-צרפתי בקר במקום עם ספינתו סוסון הים המוזהב-Gulden Zeepaard.
בשנת 1772 לואי פרנסואה מארי אלסנו דה סנט אלוארן שהיה קצין ים צרפתי מוכר ביקר במקום עם ספינתו המיזם הגדול Gros Venture שהייתה ספינת מסע חמושה.
היא כונתה גם "בטן שמנה"-"Fat Belly".
בשנת 1791 ג'ורג' ונקובר קצין הים הבריטי, בקר במקום על ספינתו HMS Discovery , שנבנתה בשנת 1789 (הספינה נקראה על שם הספינה של ג'יימס קוק).
הדיווח האירופי הראשון אודות כף לווין דווח על ידי הקצין הצרפתי מגלה הארצות ברוני ד'אנטרקאסטו בשנת 1791. ד'אנטרקאסטו חשב שהכף הוא אי וקרא לו "אי סנט אלוארן" , כאות הוקרה לקפטן דה סנט אלוארן.
ניקולס בודין Nicolas Baudin שהיה מגלה ארצות צרפתי, ביאולוג, הידרולוג וקרטוגרף חקר את חופי אוסטרליה ודרום האוקיינוס השקט ביקר בכף לווין ב־27 במאי 1801על ספינתו Le Géographe, הספינה השנייה שלו הייתה Le Naturaliste; באודין קרא לכף גוסלין, אבל השם לא תפס.
ב-6 בדצמבר 1801, מתיו פלינדרס שהיה קצין ים בריטי, נווט וקרטוגרף, החל את הסקר שלו לאורך החוף הדרומי של ניו הולנד, מכף לווין והוא שנתן לו את השם כף לווין בשנת 1801. פלינדרס הפליג על ספינתו שנקראה HMS Investigator נחת במפרץ שממזרח לכף לווין, הוא מפרץ פלינדרס הנוכחי.
פלינדרס היה מודע לכך שהאזור היה ידוע להולנדים ולצרפתים כ"ארץ לווין".
בשנת 1830 התיישבו באזור כף לווין המתיישבים האירופים הראשונים.
איי סנט אלוארן (St Alouarn Islands) זו קבוצת איים הנמצאת דרומית מזרחית מקצה כף לווין.
מגדלור כף לווין הוא מגדלור הממוקם בכף לווין, הנקודה הדרום מערבית ביותר ביבשת האוסטרלית, שבמדינת מערב אוסטרליה.
המגדלור נבנה על ידי חברה בראשות MC Davies, כאשר ג'ורג' טמפל פול פיקח על הבנייה ותכנן את מגורי השומרים.
המגדלור בנוי מאבן מקומית וגובהו 39 מטרים.
הוא ממוקם על מצוק בגובה 56 מטרים מעל גובה פני הים וצבעו לבן.
הוא תוכנן במקור להאיר בשני אורות - אור לבן גבוה ואור אדום נמוך יותר.
האור התחתון מעולם לא הותקן.
המגדלור נפתח בטקס בשנת 1895 על ידי ג'ון פורסט , ראש ממשלת מדינת מערב אוסטרליה.
עד יוני 1982 עדשת המגדלור סובבה על ידי מנגנון שעון, והמשואה הייתה מסוג מנורת נפט, בה הנפט הוזרק בלחץ.
משואת הנפט הודלקה לראשונה ב-1 בדצמבר 1896. סימן הזיהוי של מגדלור כף לווין שמשואת האור שלו נראית כל 7.5 שניות ולמרחק 25 מילים ימים שהם כ-46 קילומטרים.
משואת ניווט הרדיו הוזמנה בשנת 1955 ופעלה עד 1992. המגדלור הפך למגדלור אוטומטי בשנת 1982. המגדלור, מלבד היותו כלי עזר לניווט, הוא משמש גם כתחנת מזג אוויר אוטומטית.
הבניינים והשטחים סביב המגדלור מנוהלים בידי גוף התיירות המקומית.
מגדלי התקשורת הישנים שהיו מצפון-מערב למגדלור, הוסרו במהלך המאה העשרים.
המגדלור הקרוב ביותר למגדלור בכף לווין הוא מגדלור כף המלין שנמצא מצפון לו והוא קטן ממנו בהרבה.
הוא מוצב דרומית לאזור הקמפינג של מפרץ המלין.
יום המגדלור הבינלאומי נחגג במגדלור כף לווין לראשונה בשנת 2004. גרם המדרגות בתוך המגדלור, למרפסת התצפית מורכב מ-176 מדרגות.
המגדלור, הבניינים הסמוכים לו וגלגל המים של קייפ לווין נמצאים כולם במתחם היסטורי כפי שהוגדר על ידי הממשלה האוסטרלית.
האקלים של כף לווין הוא ים תיכוני בקיץ חם (Csb בסיווג האקלים של Köppen), עם כמות גשם שנתית ממוצעת של כ-954 מילימטרים.
רוב הגשם יורד בין מאי לאוגוסט.
במהלך הקיץ, מזג האוויר חם, אם כי בדרך כלל יש רוחות ים, ולעיתים קרובות שטוף שמש.
הקיץ היבש, יחד עם הרוחות החזקות, יוצרים סביבה שבה תמיד קיים סיכון גבוה לשריפות.
צלע הגבעה מצפון מערב למגדלור, והשטח הסמוך הם חלק מהפארק הלאומי ליווין-נטורליסט.
בפארק ישנה צמחיית סוואנה ענפה וסבך שיחים צפוף התומך במספר גבוה מאוד של מיני צמחים וגם מיני ציפורים המנצלים אותו כבית גידול.
המפרץ ממזרח לכף לווין הוא מפרץ פלינדרס, על שמו של מתיו פלינדרס.
שהיה קצין בצי המלכותי הבריטי ומגלה ארצות.
כאחד הנווטים והקרטוגרפים הידועים ביותר בזמנו הוא מיפה את חופי אוסטרליה בהקפה מלאה של יבשת אוסטרליה בספינתו, ספינת הוד מלכותה "HMS Investigator" בתחילת המאה ה-19 בין השנים 1801–1803.
ספינות טרופות בטווח ראייה ממיקום המגדלור כוללות את SS Pericles, ספינת קיטור שנבנתה בבלפסט שבצפון אירלנד, שטבעה לאחר שפגעה בסלע ביום ובים רגוע בהיר ב-1910.
שרידי הספינה נמצאו על ידי טום סניידר בשנת 1957 בנקודת הציון .
הוא צלל לשרידי הספינה הטרופה כדי לאסוף את העופרת שהיא נשאה.
כמה ספינות טרופות אותרו בים נמצאו בסביבת העיירה אוגוסטה, בכף לווין ומפרץ המלין.
כף לווין מוזכר בסיפור הקצר לילדים "השיר של הקנגורו הזקן" מאת רודיארד קיפלינג.
הסיפור הוא גם הדרך הטובה ביותר ללמד אנשים שמחוץ לאזור את ההגייה הנכונה של שם הכף.
כף לבלון או קייפ לבלונד היא לשון יבשה המהווה את הקצה הצפוני של האי לאבוזייה, שבאיי ביסקו, ארכיפלג המצוי למול החוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
בארגנטינה נקראת לשון היבשה בשם נקודת פלורידה (בספרדית: Punta Florida).
לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908 – 1910, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
שארקו קרא ללשון היבשה על שמו של נשיא החברה הגאוגרפית הנורמנדית (Norman Geographical Society), שמקום מושבה ברואן בחבל נורמנדי שבצפון צרפת.
כף מקאיי או כף מאקאיי היא לשון יבשה מכוסה קרח המהווה את הקצה הדרום מזרחי של האי רוס, שבאנטארקטיקה.
הכף התגלתה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי) (אשר חקרה את אנטארקטיקה, בין השנים, 1901 – 1904).
לשון היבשה נקראה על שם רב החובל הארי מקאיי (Captain Harry MacKay), מפקד הספינה טרה נובה (Terra Nova), אחת מספינות הסיוע למסע.
כף הצפרדע (שם מדעי: Alismatales) היא סדרה של צמחים חד־פסיגיים, השייכת למערכת בעלי הפרחים.
הסדרה מונה כ־165 סוגים של צמחים ב־14 משפחות הפזורים בכל רחבי העולם.
רוב המשפחות הן של צמחים עשבוניים ולא בשרניים ובעלות זיקה לסביבה מימית.
הפרחים ברוב המשפחות מסודרים בתפרחות, ובזרעים הבשלים חסרה רקמת אגירה (אנדוספרם).
באופן מסורתי נהגו להגביל את סדרת כף הצפרדע לשלוש משפחות בלבד (כף צפרדע, בוציציים ו־Limnocharitaceae).
עם זאת, כיום הסדרה הורחבה כאמור ל־14 משפחות.
משפחת הלופיים היא החשובה שבסדרה, עם מעל 2,000 מינים בכ־100 סוגים.
כל שאר המשפחות אחראיות ביחד לכ־500 מינים.
בצמחיית הבר בארץ מיוצגים כ־35 מינים.
כל מיני כף הצפרדע הם ערכי טבע מוגנים בישראל.
המיון המודרני נוטה לכלול בסדרת כף הצפרדע את המשפחות הבאות:
כף צפרדע (Alismataceae) (וביניהם חצצון)
לופיים- היא משפחת צמחים עשבונית בעלי קנה-שורש או פקעת מסדרת הלופאים.
התפרחת בצמחים ממשפחת הלופיים היא אשבול ולרוב הפרחים הם חד מיניים.
ללופיים יש למעלה מ-3700 מיני צמחים.
כף הרגל היא הפרק התחתון של הרגל של בעלי חיים יבשתיים, מקבוצת החולייתנים.
היא מצויה בין אצבעות כף הרגל לבין הקרסוליים.
עליה רבים מבעלי החיים דורכים בזמן הליכה, אם כי יש כאלו שדורכים על אצבעות הרגליים או על אצבעות מנוונות.
בבני אדם, עצמות כף הרגל כוללות את עצם הערקום ועצם העקב (כף רגל אחורית, באנגלית: hindfoot), שאר עצמות שורש הרגל – עצם הסירה, עצם הקוביה ושלוש עצמות הטריז המופרקות עם עצמות המסרק (כף רגל אמצעית, midfoot) ומהגלילים ועצמות אצבעות כף הרגל (כף רגל קדמית, forefoot).
מספרם הרב של המפרקים ואופן פעולתם מאפשרים את התאמת חלקה התחתון של כף הרגל למשטחים שונים, בין אם הם מישוריים וחלקים ובין אם הם משופעים וטרשיים.
כף הרגל מתאימה את עצמה כך שהן העמידה והן התנועה יתאפשרו על פני משטחים מגוונים.
חלק גדול מתנועות מפרקי כף הרגל אינו בא לידי ביטוי בחיים המודרניים הכוללים שימוש בנעליים בעלי סוליות נוקשות והליכה על משטחים סלולים או מרוצפים.
מנח עצמות כף הרגל מתווה מספר קשתות: קשת אורכית שהעדרה מכונה "פלטפוס" ("פלט" – שטוח, "פוס" – כף רגל) ושתי קשתות רוחביות, אחת בקו בסיסי עצמות המסרק והשנייה בקו ראשי עצמות המסרק.
לפי חלוקה אחרת, בכף הרגל שתי קשתות אורכיות: אחת צידית והשנייה תיכונה וקשת רוחבית אחת בקו בסיסי עצמות המסרק.
הקשתות פועלות כבולמי זעזועים בכל פגיעה של כף הרגל ומשקל הגוף כולו בקרקע (תנע הגוף), ומחלקות את המאמצים הפיזיקליים בין עצמות כף הרגל.
אצבעות כף הרגל של האדם הן עשר אצבעות הנמצאות בכפות הרגלים.
סוליית כף הרגל, היא החלק התחתון של כף הרגל.
היא מתחילה מן העקב, נמשכת דרך הקשת ומגיעה עד לכרית כף הרגל – לפני החלק התחתון של אצבעות כף הרגל.
זהו החלק של כף הרגל שמונח על הקרקע בעת עמידה והליכה.
כף קולומביה הוא הנקודה הצפונית ביותר בקנדה.
לשון יבשה זו ממוקמת באי אלסמיר שבטריטורית נונאווט, והיא ממוקמת במיקום 83°06′41″ צפון, 069°57′30″ מערב.
הכף שוכן לחופו המערבי של ים לינקולן המהווה חלק מהאוקיינוס הארקטי, צפונית מערבית לכף שרידן ולתעלת רובסון.
הכף הוא הנקודה היבשתית הצפונית ביותר על פני כדור הארץ שאינה בגרינלנד (בגרינלנד ישנה יבשה צפונית יותר), ומרחקה מהקוטב הצפוני - 769 ק"מ.
כף קולומביה התגלה לראשונה על ידי מגלה הארצות הבריטי ג'ורג' נארס אשר חקר את האזור בין השנים 1875 ו-1876. הכף שימש כנקודת האספקה הצפונית ביותר במהלך מסעו האחרון של רוברט פירי בניסיון להגיע אל הקוטב הצפוני.
כף רגלי השמאלית הוא סרט קולנוע עטור פרסים בכיכובו של דניאל דיי-לואיס שיצא לאקרנים בשנת 1989. הסרט מתאר את קורותיו של הסופר והצייר האירי כריסטי בראון ואת התמודדותו עם לקות תנועה קשה.
מרבית הסרט מתאר את הכתוב באוטוביוגרפיה של בראון שנקראת גם היא "כף רגלי השמאלית" וראתה אור בשנת 1956, ואילו סופו של הסרט מתאר את השינויים שהתרחשו בחייו של בראון בעקבות פרסום אותה אוטוביוגרפיה.
בראון נולד עם שיתוק מוחין שהפריע לו לשלוט היטב במרבית שרירי השלד שלו, לרבות שרירי הפה.
בראון יכול היה לנוע רק בזחילה, התקשה להשתמש בכלים בעזרת ידיו (ורגליו), והתקשה לדבר ולאכול.
משפחתו של בראון, כמו מרבית המשפחות בסביבתה, הייתה משפחת פועלים מרובת ילדים, ענייה ובעלת השכלה בסיסית בלבד.
לאנשים בסביבה בה גדל בראון הייתה מודעות נמוכה מאוד לעניינים הקשורים בלקויות והם הניחו שמכיוון שהוא לא מדבר, לא מתפעל חפצים ולא הולך, הוא לוקה גם בלקות אינטלקטואלית (פיגור שכלי).
בראון גדל בסביבה חסרת כל נגישות וקיבל לראשונה כיסא גלגלים וטיפול של קלינאית תקשורת בגיל 19.
במהלך כל ילדותו ונעוריו של בראון, הוא נשאר בבקרים עם אמו, עקרת הבית, כאשר אחיו הלכו לבית הספר.
הזמן הרב שהוא בילה עם אמו אפשר לה להבין שהוא אינו לוקה בשכלו ואפשר לה גם להתרגל אל אופן הדיבור שלו ולהיות האדם היחיד שהצליח להבין את דבריו לפני שהוא קיבל טיפול תקשורתי.
אמו עודדה אותו להתאמן בכתיבה ובציור בעזרת כף רגלו השמאלית – האיבר היחיד שהייתה לו שליטה גופנית סבירה בו.
בראון הצליח לכתוב ולצייר היטב בעזרת כף רגלו השמאלית רק בשנות העשרה המוקדמות של חייו, ובעקבות זאת הוא הצליח להוכיח לסובביו כי למרות שגופו אינו מתפקד היטב, הוא אינו לוקה בשכלו ולמרות שהוא לא הלך אל בית הספר, הוא למד עם אמו ולא נותר בור.
למרות שסובביו של בראון למדו להעריך אותו, אף אחת מהנערות ומהנשים שהוא פוגש אינה תופסת אותו כאדם שאפשר להימשך אליו מינית או להתאהב בו.
דבר זה מעיב על אושרו.
בשנות העשרים לחייו, אחרי שהדיבור שלו הופך למובן עבור מרבית האנשים, אחרי שמתפרסמות תערוכות של ציוריו וסובביו תופסים אותו כגאון ואחרי שהאוטוביוגרפיה שלו הופכת לרב מכר ולמכשיר לאיסוף תרומות עבור טיפולים לאנשים עם שיתוק מוחין, הכישלון הרומנטי-אירוטי שלו הופך למתסכל עוד יותר.
הסרט זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (דניאל דיי-לואיס) ובפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (ברנדה פליקר).
כמו כן הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ופרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט זכה בפרס איגוד מבקרי הקולנוע של ניו יורק לשנת 1989.
כף שרידן היא לשון יבשה בחוף המזרחי של האי אלסמיר שבקנדה.
הכף שוכנת לחוף ים לינקולן המהווה חלק מהאוקיינוס הארקטי.
כף זו היא אחת מנקודות היבשה הסמוכות ביותר לקוטב הצפוני (הממוקם 840 ק"מ צפונה מהכף), והיא אחת הנקודות הצפוניות ביותר בקנדה (אחרי כף קולומביה, הממוקמת צפונית מערבית לכף שרידן).
תעלת רובסון מפרידה בין כף שרידן לבין גרינלנד.
בחורף 1908–1909 הקים חוקר הקוטב רוברט פירי את מחנהו בכף שרידן במהלך מסעו האחרון בניסיונו להגיע אל הקוטב הצפוני.
היישוב אלרט – יישוב הקבע הצפוני ביותר בכדור הארץ, ממוקם 12 ק"מ מערבית לכף שרידן.
כף קוֹמוֹרין הוא הנקודה הדרומית ביותר בתת-היבשת ההודית גופא (כלומר למעט סרי לנקה) בקו הרוחב '4 8° צפון ובקו אורך '35 77° מזרח.
הכף הוא לשון יבשה סלעית במדינת טאמיל נאדו בהודו, המהווה המשך של רכס הרי גהאט המערביים.
בנקודה זו נפגשים שלושה גופי מים: הים הערבי ממערב, מפרץ בנגל ממזרח והאוקיינוס ההודי מדרום.
הכף מפריד גם בין שני אזורים חשובים בהיסטוריה של הודו: חוף מלבר ממערב וחוף קורומנדל ממזרח.
בכף קומורין שוכנת העיירה קניאקומרי בת 20,000 התושבים, שהיא אתר חשוב לעלייה לרגל בהודו.
השם קומורין הוא שיבוש השם קניאקומרי שפירושו בשפות הסנסקריטיות: "הבתולה קאניה" בהתייחס לאלה הבתולה מהמיתולוגיה ההודית שהמקדש "בהגוותי אמן" (Bhagavathy Amman), שבו נוהגים לסגוד לה, שוכן בכף.
המקום משמש כאתר עלייה לרגל לאלה הבתולה, ויש בו גם אתר זיכרון למהאטמה גנדי ופסל ענק בן 41 מטר של תירוּבַלוּבַר - פילוסוף, סופר ומשורר טמילי שמשערים כי חי בין המאה הראשונה לפנה"ס למאה השמינית לספירה וחיבורו הידוע ביותר דן באתיקה.
אף שכף קומרין הוא הנקודה הדרומית ביותר בתת-היבשת ההודית גופא, הוא איננו הנקודה הדרומית ביותר בהודו.
איי ניקובר שוכנים דרומה ממנו.
כף קנוורל , שנודע בין 1963 ל-1973 ככף קנדי, הוא לשון יבשה במחוז ברווארד, פלורידה, ארצות הברית.
הכף נמצא מזרחית לאי מריט, ומופרד ממנו על ידי נהר הבננה .
הכף הוא חלק מחוף החלל ושוכן בו נמל החלל קייפ קנוורל.
מכיוון שחלליות ומשימות חלל רבות של ארצות הברית שוגרו מהנמל וממרכז החלל קנדי (שנמצא באי מריט), המונחים "קייפ קנוורל" (או כף קנוורל), "קנוורל" או "הכף" הפכו למטונימיה המתייחסת לאתר לשיגור חלליות.
קוד המחוז של הכף, שניתן לו על ידי נציבות השירות הציבורי של פלורידה ב-1999, הוא "321" כהוקרה לספירה לאחור שלפני כל שיגור.
כף קרוזייה מהווה את הנקודה המזרחית ביותר באי רוס שביבשת אנטארקטיקה.
הוא התגלה בשנת 1841, במסע משלחתו של ג'יימס קלארק רוס באוניות הצי המלכותי "ארבוס" ו"טרור", ונקרא על שם פרנסיס קרוזייה, רב החובל של האונייה "טרור".
הר הגעש הכבוי הר טרור, שגם הוא קיבל את שמו במהלך משלחת רוס, מתרומם בתלילות מן הכף לגובה של 3,530 מ'.
קצה מדף הקרח רוס (שנודע קודם כ"מחסום הקרח הגדול") מתמשך הלאה ממזרחה לו.
הנחיתה הראשונה בכף קרוזייה התרחשה ב--22 בינואר 1902, כחלק ממשלחת דיסקברי של קפטן סקוט.
קבוצה מן האוניה "דיסקברי" נחתה בסירה קטנה על חוף טרשי, מרחק מה ממערב לכף.
במקום הוצבה תיבת דואר, מסומנת בהבלטה, לאיסוף הודעות מכל אוניית חילוץ או סיוע עתידית.
סקוט, אדוארד וילסון וצ'ארלס רוידס טיפסו במדרון אל נקודת תצפית, שממנה יכלו להשקיף אל פני המחסום, וכן יכלו לצפות במושבה הגדולה של פינגווין אדלי, שאכלסה את הקרקע החופשית מקרח מסביב.
קפטן סקוט שקל בכובד ראש את האפשרות להקים בכף קרוזייה בסיס למשלחת השנייה שלו לאנטארקטיקה.
במסעה הקודם, קפאה "דיסקברי" במעגן שלה במצר מקמרדו למשך קרוב לשנתיים, ובקושי נחלצה ממנו בפברואר 1904, מצב שהוביל למבצע חילוץ יקר ולגינוי שכוון אל סקוט.
לא היה חשש לכך שטרה נובה תיתקע בקרח בים הפתוח שסביב כף קרוזייה, אבל המיקום החשוף ללא הגנה היה עתיד להקשות על הורדת ציוד ואנשים אל החוף, בסיס החוף היה פגיע לסערות, והנתיב היבשתי אל פני המחסום היה בעייתי.
סקוט החליט לחזור אל מצר מקמרדו להקמת בסיס, אף כי למעגן צפוני יותר, כף אוונס.
וילסון השתוקק להמשיך בחקר עובר הפינגווין הקיסרי שהתחיל במשלחת דיסקברי, והיה צריך לאסוף ביצים בשלב דגירה מוקדם, דהיינו, לאסוף אותן בעיצומו של החורף האנטארקטי.
בפרק הזואולוגי של הדו"ח המדעי ממשלחת דיסקברי שיצא לאור, הציע וילסון תוכנית ל"מסע חורף", שבמהלכו אפשר יהיה למצוא ולאסוף את הביצים הללו.
מסע זה, באישורו של קפטן סקוט, התנהלך בין 27 ביוני ל-2 באוגוסט 1911, בהשתתפות וילסון, אפסלי צ'רי-גארארד והנרי רוברטסון באוארס.
צ'רי-גארארד תיאר לאחר זמן את המסלול הזה בספרו "המסע הגרוע ביותר בעולם".
בעלטה החורפית ובתנאי מזג אוויר קיצוניים היה מסעם איטי וקשה, אך על אף הקשיים והתלאות, נאספו שלוש ביצים, שצ'רי-גארארד הביא לאחר מכן למוזיאון הטבע.
בסופו של דבר, מכל מקום, התברר שערכן המדעי היה קטן ביותר.
שרידיו של מבנה אבן, שקבוצת מסע החורף של וילסון הקימה, הוכרזו כאתר מורשת היסטורי אנטארקטי, בהתבסס על הצעה מצד ניו זילנד לאספה המייעצת של הברית האנטארקטית.
כף קרוזייה נמצא בשטח מוגבל והמבקש לבקר בו חייב לקבל היתר.
הוא מהווה חלק מאתר בעל עניין מדעי מיוחד לפי סיווג הוועדה המדעית לחקר אנטארקטיקה (SCAR).
בכף קרוזייה שוכנות אחת ממושבות פינגווין אדלי הגדולות בעולם (כ-150,000 זוגות דוגרים), מושבה קטנה יותר של פינגווין קיסרי (כ-600 זוגות דוגרים) ואחת המושבות הגדולות בעולם של סקואה הקוטב הדרומי (כ-1,000 זוגות דוגרים).
גדלים שם גם כמה מיני טחב נדירים.
הוא הוכרז כ"אזור אנטארקטי בהגנה מיוחדת" בפרסום של מזכירות הברית האנטארקטית לשנת 2008.
כף רוברטס הוא לשון יבשה בצדה הדרומי של הכניסה אל מפרץ הגרניט על חוף ארץ ויקטוריה באנטארקטיקה.
הכף התגלה על ידי קבוצת הקוטב הדרומי המגנטי בראשות דייוויד, ממשלחת נמרוד, 1909-1907 ונקרא על שם ויליאם קליפורד רוברטס, עוזר זואולוג וטבח המשלחת.
כף סן פרנסיס הוא לשון יבשה בצפון-מזרח חצי האי אבלון (Avalon) באי ניופאונדלנד שבקנדה.
כף סן פרנסיס מהווה את נקודת המפגש המערבית בין האוקיינוס האטלנטי וים לברדור.
כף פרוול (בגרינלנדית: Uummannarsuaq; בדנית: Kap Farvel) הוא מצוק בדרום האי אגר בגרינלנד.
כף פרוול היא הנקודה היבשתית הדרומית ביותר בגרינלנד ומהווה נקודה חיבור בין האוקיינוס האטלנטי וים לברדור.
קו הרוחב של הכף זהה לקו הרוחב של אוסלו, סנקט פטרבורג ואיי שטלנד.
האי אגר והאיים הקטנים שלידו הם חלק מארכיפלג כף פרוול.
הארכיפלג הוא חלק מהעיר ננורטליךּ (Nanortalik) שבמחוז כויאשק.
כף עץ היא כלי נפוץ בהכנת מזון.
כף העץ היא גרסה מוגדלת של כף האכילה, אשר עשויה מעץ ומשמשת בעיקר לערבוב.
כפות העץ הן זולות וקלות לעיצוב, מה שהפך אותן לנפוצות מאוד לכל אורך ההיסטוריה.
הקלטים בעידן הברזל (המאה ה-3 לפני הספירה) בבריטניה עשו בהן שימוש.
מצקת קטנה שנמצאה בכפר אגם גלסטונברי משמשת כעדות לכך.
כפות עץ מהתקופה הרומית נמצאו בחפירות בלונדון.
האנגלו סקסים היו עובדים טובים בעץ, כמו הוויקינגים, וייצרו כפות עץ לשימוש ביתי.
לכף העץ ישנם שימושים מעשיים בתחום הבישול כמו גם שימושים סמליים באומנות ובתרבות.
היום, כפות העץ הן בגודל בינוני עד גדול ומשמשות לערבוב מרכיבים בבישול או באפייה.
חלק מכפות העץ שטוחות וחלק בעלות גומה קטנה במרכז.
לפני שמערבלי מזון אלקטרוניים נהיו נפוצים, כפות העץ שימושו לעיתים לעירבול חמאה וסוכר, במתכונים כגון חמאה פריכה או עוגת ספוג.
כפות העץ עדיין משמשות לערבוב סוגים שונים ורבים של מזון ומשקאות, בעיקר מרקים ופשטידות, למרות שהן סופגות ריחות חזקים כגון בצל ושום.
כפות עץ עדיפות לשימוש בגלל הרב שימושיות שלהן.
טבחים משתמשים בכפות עץ להכנת ריזוטו, משום שהן לא מעבירות חום כמו כפות ממתכת.
כמו כן, אפשר להשתמש בהן בבטחה עם מחבתות וסירים המצופים טפלון כי הן לא שורטות את התחתית שלהם.
תכונה זאת שימושית בעת הכנת מנות כמו ביצה מקושקשת.
ניתן לטפל בכפות העץ כך שהן לא יספגו נוזלים קרים בעזרת קוקוס ושמן מינרלים.
שמני ייבוש אכילים כגון שמן קנאביס, שמן אגוזים ושמן פשתן משמשים ליצירת גימור עמיד יותר.
לקבלת התוצאות הטובות ביותר יש לתת לשמני הייבוש להתפלמר לפני שמשתמשים בכף.
יש להימנע משמנים צמחיים אחרים, מפני שהם יעברו הסריה וידלפו למזון.
אם חתיכות של עץ נראות לאחר שטיפה או רתיחה, ליטוש קל ושימוש בשמן קוקוס ימנעו מהכף להפוך למחוספסת ומכוסה בחיידקים.
כפות עץ נעשו כמעט בכל אומה על פני כדור הארץ, ובניגוד לכפות כסף, בדיל או זהב, הן מייצגות את האומן הפשוט ואת החיים של האנשים הפשוטים.
כל אזור, ולפעמים כל כפר, ייצר כף עץ בסגנון משלו.
בכפות עץ אפריקאיות רבות מגולפות חיות בר והן מכוונות לשוק התיירותי.
כפות אחרות משמשות ככפות טקסיות ומכילות הרבה סמלים.
כפות צבועות ייחודיות נעשו באזור חוחלומה ברוסיה במשך 200 שנה, במקור הן יועדו לשימוש ביתי ולאחר מכן הן הפכו לאובייקט תיירותי.
באופן מסורתי, כפות אהבה שימשו כמתנה רומנטית בוויילס.
כל כפית הכילה משמעויות שונות שבוטאו בסמלים שונים על הכף.
למשל: שרשרת סימלה רצון להיות ביחד לנצח, יהלום סימל עושר או מזל טוב, צלב סימל אמון, פרח סימל חיבה ודרקון סימל הגנה.
מלחים רבים גילפו כפות אהבה בזמן שהותם בספינה ושילבו סמלים כגון עוגנים וספינות בכפות האהבה שלהם.
למרות הסגנון הייחודי של כפות האהבה הוולשיות, סגנונות אחרים של כפות אהבה נעשו בסקנדינביה, במזרח אירופה ובייחוד ברומניה.
באזורים מסוימים, בעיקר של חבר העמים הבריטי וארצות הברית, פרס "כף העץ" ניתן כפרס תנחומים עבור האדם או הקבוצה שהגיעו למקום האחרון.
כף פילכנר הוא כף מכוסה קרח הפונה אל ים דייוויס, 27 ק"מ מערבית-צפונית-מערבית לאי אדמס באנטארקטיקה.
הכף מפריד בין ארץ קייזר וילהלם השני וארץ המלכה מרי.
כף פילכנר התגלה על ידי משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה (1914-1911) בראשות סר דאגלס מוסון, שקרא לו על שם וילהלם פילכנר, מנהיג המשלחת הגרמנית השנייה לאנטארקטיקה בשנים 1912-1911.
כף רוידס הוא צוק סלע כהה המהווה את הקצה המערבי של האי רוס, מעל מצר מקמרדו באנטארקטיקה.
הכף התגלה על ידי משלחת דיסקברי (1904-1901) ונקרא על שם לויטננט צ'ארלס רוידס מן הצי המלכותי, שפעל כמטאורולוג המשלחת.
בהמשך הועלה רוידס בדרגה לאדמירל ולאחר מכן היה למפכ"ל משטרת לונדון רבתי.
על כף רוידס עומד צריף, שארנסט שקלטון בנה במהלך משלחת נמרוד שלו, בשנים 1907–1909.
כששקלטון נכנס למצר מקמרדו בשנת 1908, לאחר שנכשל בניסיונו לנחות על ארץ אדוארד השביעי, הוא החליט להקים צריף בכף רוידס, לשון יבשה קטנה, 37 ק"מ צפונית להאט פוינט, שם שהה סקוט במהלך משלחת דיסקברי שלו.
כל קבוצת החוף התגוררה בצריף זה במשך החורף של שנת 1908. עם בוא האביב הוסעו מטעני צידה במזחלות אל האט פוינט, למנוע מצוקה במקרה של שבירת קרח הים בטרם עת בין שני המקומות האלה.
שקלטון לא חזר לצריף לאחר ניסיונו לכבוש את קצה הדרום, אך הוא השאיר הוראות ברורות ומפורשות לפרופסור אדג'וורת דייוויד בכל הנוגע לטיפול בצריף, ולפני שהקבוצה כולה יצאה לדרך, הוכנסו סדרים בצריף.
מכתב הוצמד במקום בולט בתוך הצריף, ובו נאמר שיש במקום צידה ואביזרים בכמות מספקת לחמישה-עשר איש למשך שנה אחת, כולל פירוט של המצרכים והציוד ומיקום מחסן הפחם.
התנור היה במצב טוב, והמכתב הסתיים בהזמנה לכל קבוצה שתגיע בהמשך לעשות שימוש כנדרש במחסני המזון ובצריף עצמו.
אז ננעל הצריף והמפתח נתלה על מסמר במקום בולט.
סקוט יכול היה להשתמש בצריף כבסיס במשך משלחת טרה נובה שלו, כיוון שהיה זה בלתי סביר לסבול מבעיית קרח הים שאפיינה את הוט פוינט, אבל הוא הגיע להסכם עם שקלטון, שאיש מהם לא יעשה שימוש במתקני האחר.
הביקור היחיד בצריף של שקלטון במהלך משלחתו של סקוט בשנים 1910–1913 היה של חבר לשעבר במשלחת שקלטון.
הצריף של שקלטון נמצא שלם וללא פגע, עם לחם על השולחן ממש כפי שהושאר.
ריימונד פריסטלי, שיצא מפתח הצריף שנתיים קודם לכן, תיאר את שובו למקום כ"משהו שלא מן העולם הזה".
פריסטלי לקח קופסת חמאה, קופסאות ריבה, לפתן שזיפים ורקיקי זנגוויל מן הצריף, וכולם תוארו כטריים לגמרי.
בין השאר, נמצאו ב-2006 חמש תיבות של ויסקי מתוצרת מקינלי ושות' קבורות מתחת לצריף.
תיבה אחת נמסרה למוזיאון קנטרברי בכרייסטצ'רץ', ניו זילנד לשם שחזור.
כמה תיבות, שלמות ברובן, של ויסקי וברנדי הושבו בשנת 2010 לאנליזה שנעשתה בבית זיקוק.
גרסה מחודשת של נוסחה ישנה (שהייתה אבודה מאז) של סוגי המשקאות המסוימים שנמצאו הוצעה למכירה, וחלק מן התקבולים נתרם לקרן מורשת אנטארקטיקה של ניו זילנד, שגילתה את המשקאות האלכוהוליים האבודים.
קרן מורשת אנטארקטיקה של ניו זילנד מחזיקה במשמורת על האתר.
הקרן הכניסה את הצריף של שקלטון לרשימות המונומנטים השמורים בעולם בשנים 2004, 2006 ו-2008 של קרן המונומנטים העולמית כדי למשוך תשומת לב ולגייס תמיכה כספית לאתר.
בשנת 2004 הגיע באמצעות קרן המונומנטים העולמית מימון לשימור האתר מאת אמריקן אקספרס, וב-2008 שוקם המבנה במלואו למצב שבו השאיר אותו הצוות של שקלטון.
הצריף של שקלטון הוכרז כאתר היסטורי או מונומנט באנטארקטיקה בעקבות הצעה של ניו זילנד ובריטניה לאספה המייעצת לברית האנטארקטית.
אזור בשטח 6200 הקטאר בכף רוידס הוכרז כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA 121, בשילוב HSM 15) משום שהוא תומך במושבה הציפורים הדרומית ביותר המוכרת של פינגווין אדלי, עם תקופה ממושכת של נתוני אוכלוסייה.
נוכחות פוליניות (חלקות מים פתוחים מוקפות קרח) במצר מקמרדו מספקת אזורים חופשיים מקרח, שם יכולים הפינגווינים למצוא מזון, וחשובה לקיום מושבת הפינגווינים.
האזור חשוב גם בשל האקולוגיה של היבשה ושל המים המתוקים; זו סביבת מחיה לכמה סוגי אצות, כולל הזן הדרומי ביותר המתועד של אצת שלג.
כף ספנסר סמית' הוא לשון היבשה הצפונית ביותר של האי וייט בארכיפלג רוס.
בין הכף לבין האי רוס מפריד מצר האסקל.
משלחת הסקר הגאולוגי לאנטארקטיקה של ניו זילנד (NZGSAE), אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959 נתנה לכף את שמה.
המשלחת קראה לכף על שם הכומר ארנולד ספנסר-סמית', איש הדת של קבוצת ים רוס של המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1914–1917), שמת ב-9 במרץ 1916, בדרך חזרה ממסע להנחת מצבורים במאונט הופ בשביל הקבוצה של ארנסט שקלטון.
ספנסר-סמית' סבל מצפדינה וחבריו גררו אותו על המזחלת במשך 40 יום עד למותו.
כף קר הוא כף גבוהה מכוסה שלג, בצידו הצפוני של מפרץ בארן, בקצהו של קרחון בירד, בצידו המערבי של מדף הקרח רוס, שבאנטארקטיקה.
הכף התגלה על ידי משלחת דיסקברי (שחקרה את האזור בין השנים 1901- 1904ׂ).
הכף נקרא על שם לורד וולטר קר, הלורד הראשי של האדמירליות, שסייע למשלחת.
כף קזני הוא כף רחבה, מכוסה קרח, בקצהו המערבי של מפרץ דייוויס (כיום מפרץ סלמון) בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
הכף התגלה באמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה (שנערך בין השנים 1946–1947).
הכף מופה על ידי פיליפ לו (Phillip Law) בשנת 1956.
שמו של הכף ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הכף נקרא על שם איי.
Cesney) ספן באוניית צי ארצות הברית פליינג פיש (Flying Fish) שהביאה את משלחת המחקר של ארצות הברית לחקר אנטארקטיקה בין השנים 1838-1842 בפיקודו של צ'ארלס וילקס.
כף קולבק היא לשון יבשה מכוסה קרח, בקצה הצפון מערבי של חצי האי אדוארד השביעי בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
הכף התגלתה בינואר 1902 על ידי משלחת דיסברי, ושמה ניתן לה על ידי רוברט סקוט.
הכף נקראת על שם לוטננט ויליאם קולבק, מכוחות המילואים של הצי המלכותי הבריטי שפיקד על ספינת העזר של משלחתו של סקוט - הספינה מורנינג.
כף פיירווד'ר הוא כף בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הכף מכוסה קרח (למעט הסלעים בצידו הדרום-מזרחי והמזרחי), וגובהו 705 מטרים מעל פני הים.
הכף מצוי באמצע הדרך בין קרחון דריגאלסקי וקרחון אוונס.
הכף מפריד בין חוף נורדנשלד לבין חוף אוסקר השני.
הכף התגלה בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
אנשי הסקר קראו לכף על שמו של אלכסנדר פיירווד'ר (Alexander Fairweather), קפטן אוניית ציד הלווייתנים בלאנה (Balaena) מדנדי, אשר פעלה לאורך החוף הצפון מזרחי של חצי האי האנטארקטי בין השנים 1893–1892.
כף קאלמט הוא לשון יבשה המהווה את הקצה המערבי של חצי אי בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הכף מתנשא לגובה של 625 מטרים מעל פני הים, ואורכו 6 קילומטרים.
הכף הוא החוף הדרומי של מפרץ קאלמט.
הכף התגלה בשנת 1909 על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בהנהגת ז'אן-באטיסט שארקו, שראה את הכף ממרחק וטעה לחשוב כי הכף הוא אי.
המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, בהנהגת ג'ון ריימיל, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1937–1934, גילתה כי מדובר בלשון יבשה ולא באי.
שמו של הכף ניתן לו על ידי המשלחת הצרפתית (שחשבה שמדובר באי, וקראה לו האי קאלמט), על שמו של גאסטון קאלמט (Gaston Calmette) עורך "לה פיגארו", שנתן למשלחת הצרפתית באנטארקטיקה את עיתונו בשנתיים שקדמו למסע המחקר.
כף פראמנס היא לשון יבשה המהווה את הקצה הצפון מזרחי של חצי האי ג'ייסון, בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
לארסן קרא לאחת מהפסגות באזור "הר ג'ייסון" על שם ספינתו - "ג'ייסון"; כיום זהו חצי האי ג'ייסון.
הכף הייתה הנקודה המזרחית ביותר והבולטת ביותר לעבר הים היוצאת מכיוון ההר אותה ראה לארסן.
לארסן נתן לה את שמה הנוכחי מאחר שמשמעות המילה "פראמנס" ("Framnes") בנורווגית "הנקודה הקדמית".
כף קוקבורן היא לשון יבשה בקצה הצפוני-מזרחי של חצי האי פסטר באי בראבנט, בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מופיעה במפה המבוססת על סקר משלחת בריטית שנערכה בין השנים 1828–1831 בפיקודו של הנרי פוסטר (ככל הנראה המיפוי בוצע בשנת 1829.
הלשון נחקרה ומופתה על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905 בפיקודו של ז'אן-בפטיסט שארקו.
הפסגה צולמה על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בשנים 1957–1956, ומופה בעקבות תצלומים אלה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
פוסטר נתן ללשון היבשה את שמה.
פוסטר קרא ללשון היבשה על שמו של ג'ורג' קוקברן, קצין בצי המלכותי הבריטי ואדמירל הצי בשנת 1851.
כף פיטרסן היא לשון יבשה מכוסה קרח, בצידו הצפוני של האי ת'רסטון, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה ממוקמת 33 קילומטרים מזרחית - צפון-מזרחית מכף פלאיינג פיש.
לשון היבשה מופתה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, במסגרת מבצע קפיצה לגובה בדצמבר 1946.
לשון היבשה נקראת על שמו של קארל או.
Petersen) מהנדס רדיו, שהשתתף במשלחת המחקר האנטארקטית של ריצ'רד בירד בשנים 1920–1930, ו-1933–1935.
כף רוֹקמוֹרֶל היא לשון יבשה סלעית בולט, בצד הצפוני של חצי האי טריניטי, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הכף מהווה את הצד המזרחי של הכנסייה למפרץ בּוֹאוּן (Bone Bay).
הכף התגלתה על ידי משלחת צרפתית ב-2 במרץ 1838, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1837 – 1840, בפיקודו של קפטן ז'ול דומון ד'אורוויל.
הכף נסקרה על ידי סקר שטחי חסות איי פורלנד בנובמבר 1948. הכף נסקרה מחדש על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1960–1961.
ד'אורוויל קרא לכף על שמו של לוטננט גסטון דה קורמורל (Gaston de Roquemaurel), שהיה סגן המפקד על הספינה אסטרולאב , אשר שימשה את המשלחת הצרפתית.
כף פִילִיפְּס היא לשון יבשה, באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הכף ממוקמת באמצע החוף המזרחי של חצי האי דניאל.
15 קילומטרים מדרום מזרח להר ברוסטר.
רוס קרא לחצי האי על שמו של לוטננט צ'ארלס ג'י.
כף פנק הוא לשון יבשה המכוסה קרח, בארץ קייזר וילהלם השני, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה בולטת אל תוך מדף הקרח המערבי, 67 קילומטרים צפונית-מערבית להר גאוס.
לשון היבשה מפרידה בין חוף לאופולד ואסטריד, לבין חוף קייזר וילהלם השני.
לשון היבשה מופתה באופן גס על ידי קבוצת הבסיס המערבי (Western Base Party) של משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914, בפיקודו של דאגלס מוסון.
מוסון קרא ללשון היבשה על שמו של אלברכט פנק, גאוגרף גרמני בעל שם עולמי.
כף פֵיירְוֵול נמצא בניו זילנד, הנקודה הצפונית ביותר באי הדרומי.
הוא ממוקם ממש מערבית לפיירוול ספיט .
המקום מופה לראשונה על ידי אבל ינזון טסמן, המקום קבל את שמות על ידי מגלה הארצות והחוקר הבריטי קפטן ג'יימס קוק בשנת 1770. זו הייתה פיסת האדמה האחרונה שנראתה על ידי צוותו כאשר הם יצאו למסע מערבה, חזרה לבריטניה על הספינה בשם "אנדוור" דרך טרה אוסטרליס.
בשל מיקומו המרוחק של כף פיירוול, הוא אחד המקומות המתוירים פחות בניו זילנד.
"טיול הצוק" (2–3 שעות הליכה בכיוון אחד לאורך גבעות החוף מזרחית לכף) מוביל לאזור פיירוול ספיט, נופים מדהימים של ים טסמן מצד אחד, של דיונות חול בצפון מזרח וצוקים נישאים עם נופי הסלעיים הראשוניים לצד החוף (המזרחי).
בשנת 2020, הוקפו בגדר חסינה מפני טורפים 2.5 הדונם הצפוניים ביותר של הכף כדי להגן על עופות הים הדוגרים על החוף והצוקים, צמחים מקומיים נדירים, חלזונות ענק ושממיות.
הכף ומצוקים שלו מורכבים מאבן חול, קוורץ ופלאוקן.
שחיקת המצוקים לחול דק, הנישא על זרמי הים, שינה עם השנים את מיקום פיירוול ספיט יותר מזרחה.
כף קאף היא לשון יבשה סלעי כהה, הבולט אל הים מן החוף מכוסה הקרח, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הכף ממוקמת בסמוך מדרום לקרחון מקאיי.
הכף מופה לראשונה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913.
הכף נראית ככף יד כהה היוצאת מתוך שרוול לבן.
המילה קאף (Cuff) באנגלית משמעה "שרוול".
כף שארקו או קייפ שארקו היא לשון יבשה סלעית בארץ המלכה מרי, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה ממוקמת בקצה הצפון-מזרחי של חצי האי מלבה, 6 קילומטרים מערבית לאי דייוויד.
חופי לשון היבשה הם מצוקי סלע תלולים ביותר.
לשון היבשה התגלתה על ידי משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914, בפיקודו של דאגלס מוסון.
שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי דאגלס מוסון.
הלשון נקראת על שמו של דוקטור ז'אן-באטיסט שארקו, מדען, וחוקר אנטארקטיקה צרפתי.
כף קלוס או כף קלוז היא לשון יבשה, באזור חוף גרהאם של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה היא מצוק סלעי גבוה.
הלשון מהווה את הקצה הצפוני של פתחו של מפרץ ג'ירארד בחצי האי קייב, שבחוף המערבי של ארץ גרהאם.
לשון היבשה התגלתה ומופתה לראשונה ב-12 בפברואר 1898 על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897–1899, בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
ז'רלאש קרא ללשון היבשה על שמו של מ.
Cloos), שהיה קונסול כבוד של בלגיה בדנמרק.
כף שירף או קייפ שירף היא לשון יבשה סלעית בולטת בחוף הצפוני של האי ליווינגסטון, ב איי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מפרידה בין מפרץ הירו לבין מפרץ בארקליי.
לשון היבשה בולטת מחצי אי קטן (ששטחו 3.22 קילומטרים רבועים), חצי אי שאינו מכוסה קרח.
חצי אי זה מהווה את הקצה הצפוני של חצי האי יוחנן פאולוס השני.
כף שירף ממוקם 24 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת אסקס;
כף שירף ממוקמת 34 קילומטרים מערבית-דרום-מערבית מנקודת ויליאמס;
כף שירף ממוקמת 21 קילומטרים צפונית-מערבית מנקודת סידינס.
כף שירף ממוקמת 809 קילומטרים דרומית-דרום-מזרחית מכף הורן.
כף שירף היא הנקודה הצפונית ביותר שבשטח אמנת אנטארקטיקה, והנקודה הקרובה ביותר לשטח שאינו חלק מאנטארקטיקה.
שמה של הכף ניתן לה בשנת 1820 על ידי אדוארד ברנספילד.
הכף נקראת על שם רב החובל קפטן ויליאם ה.
Shirreff), שהיה מפקד הצי המלכותי הבריטי באוקיינוס השקט באותה תקופה.
מאז שנת 1991 מפעילה צ'ילה על לשון היבשה תחנת המחקר העונתית (הפועלת רק בחודשי הקיץ האנטארקטי) - בסיס דוקטור גיירמו מאן.
מאז שנת 1996 מפעילה ארצות הברית את בסיס המחקר בסיס שירף.
הכף הוכרזה כאזור ציפורים בעל חשיבות על ידי ארגון BirdLife International, וזאת מאחר שבאתר קיימת מושבת רבייה של כ־10,000 זוגות של פינגוויני רצועת - הסנטר.
וכן מקננות בכף ציפורים נוספות ובהן פינגווינים לבני-אוזן, שחפי הקלפ, חמסנים חומים, כיאוניסים לבנים, שחפיות אנטארקטיות, קורמורנים קיסריים, יסעורים וילסון, יסעורים שחורי בטן (Fregetta tropica), ויסעורי הכף.