tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר ניסיון ההפיכה של אוגוסט 1987 נראה היה שממשלת אקינו נוטה ימינה, תוך פיטורי בכירים שהזדהו עם השמאל.
בניסיון לרצות את גורמי הצבא אף הוכרז על העלאת שכר כוללת בקרב אנשי הצבא.
ממשלת אקינו אף התמודדה עם שורה של אסונות טבע שאירעו במהלך השנתיים האחרונות לכהונתה.
בשנת 1990 רעידת אדמה עזה בחבל לוזון הותירה 1,600 הרוגים.
בשנת 1991 התפרץ הר הגעש פינטובו, ההתפרצות השנייה בעוצמתה בעולם במאה ה-20. כ-300 איש נהרגו בהתפרצות ואזור נרחב סביב ההר נחרב, תוך אובדן אדמות חקלאיות רבות.
אסון הטבע החמור ביותר אירע עם הגעתה של הסופה הטרופית תלמה, בחודש נובמבר 1991, היא גרמה לכ-6,000 הרוגים והייתה לסופה הקטלנית ביותר בהיסטוריה של הפיליפינים.
על פי החוקה הפיליפינית, נשיא המדינה יכול להיבחר רק לתקופת כהונה אחת של שש שנים.
אף שאקינו לא הייתה כפופה להגבלה זו בחוקה, שהרי נבחרה עוד בטרם חוקקה, היא דחתה ניסיונות לשכנעה לנסות ולהיבחר לתקופת כהונה נוספת.
תחת זאת היא תמכה בבחירת שר ההגנה בממשלתה, פידל רמוס, אשר עריקתו מצבאו של מרקוס הייתה מכרעת לעלייתה של אקינו לשלטון.
רבים מאוהדיה של אקינו, ואף הכנסייה הקתולית, הסתייגו מתמיכתה של אקינו ברמוס.
למרות זאת רמוס זכה בבחירות לנשיאות והושבע לתפקידו במקומה של אקינו ב-30 ביוני 1992.
עם סיום כהונתה כנשיאה פרשה אקינו מתפקידים פוליטיים.
את דרכה לביתה מטקס ההשבעה של ממשיכה בתפקיד העדיפה לעשות במכונית טויוטה פשוטה ולא ברכב שרד ממשלתי, זאת כדי להדגיש את העובדה כי חזרה להיות אזרח מן השורה.
אקינו החלה לפעול בראש קרן אשראי, ללא מטרות רווח, אשר עסקה במתן מיקרו אשראי למוסדות קטנים.
היא אף פיקחה על פעילויות רווחה ומתן מלגות באמצעות הקרן על שם בעלה המנוח בניגנו אקינו, וכן פעלה למען קידום תקינות שלטונית.
אקינו הייתה חברה במועצת נשים מנהיגות עולם , רשת בינלאומית שבה חברות נשיאות וראשי ממשלה לשעבר, ואשר מטרתה לארגן נשים בעלות השפעה למען קידום שוויון מגדרי.
בזמנה הפנוי עסקה אקינו בציור ושמחה להעניק מיצירותיה לחבריה ולמנהיגי עולם.
ב-24 במרץ 2008 הודיעה משפחת אקינו כי הנשיאה לשעבר אובחנה כחולה בסרטן המעי הגס.
מיד לאחר האבחנה הודיעו לה רופאיה כי ככל הנראה לא תאריך חיים מעבר לשלושה חודשים והיא החלה בטיפולים כימותרפיים.
בחודש מאי 2008 היא הודיעה לעיתונות כי הטיפולים עלו יפה.
התדרדרות חמורה במצבה החלה בחודש יולי 2009 ובשלב זה היא החליטה להפסיק את הטיפולים הכימותרפיים והתערבויות רפואיות אחרות.
אקינו הלכה לעולמה ב-1 באוגוסט 2009 בגיל 76, עקב סיבוכי מחלת הסרטן במעי הגס ממנה סבלה.
על מותה הכריז בנה הסנטור בניגנו אקינו השלישי.
בני משפחתה דחו את הצעת השלטונות לקיים הלוויה נשיאותית וארגנו בעצמם את טקסי ההלוויה.
ארונה הוצג לציבור בקתדרלה של מנילה, כבוד שהיה שמור עד לאותה עת אך ורק לארכיבישופים של העיר.
ב-5 באוגוסט 2009 נערך מסע ההלוויה, קהל של מאות אלפים נאסף לאורך המסלול.
קורסיקאית (Lingua corsa ,Corsu) היא שפה מקבוצת השפות הרומאניות במשפחת השפות ההודו אירופיות.
השפה קרובה במיוחד לאיטלקית וזוהי השפה המסורתית של תושבי האי קורסיקה, והייתה זמן רב השפה המדוברת היחידה באי עד שנקנה על ידי צרפת בשנת 1768. כיום רוב תושבי האי דוברים צרפתית כשפת אם, אך כמחציתם דוברים קורסיקאית ברמה כלשהי.
+פונמות בקורסיקאית וילוני חכי בתר־מכתשי מכתשי שפתי(־שִנִּי) אפיɲnm סותםgʷkʷdtbp מחוכךʤʧʣʦ חוכךʒʃ svf מקורב(צדי)wjʎl רוטטr * תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
קורסיקה הדרומית (צרפתית: Corse-du-Sud) הוא מחוז צרפתי התופס את חלקו הדרומי של האי קורסיקה.
בירתו היא בירת קורסיקה, אז'אקסיו.
קורסיקה, המהווה אחד מחבלי צרפת, חולקה לשני מחוזות בשנת 1976, תוך יישום של חוק משנה קודמת; וכך נוצרו קורסיקה עילית וקורסיקה הדרומית.
גבולות המחוז החדש חופפים את אלו של המחוז ההיסטורי ליאמון (Liamone) שהתקיים בין 1793 ו-1811.
ב-6 בפברואר 1998 נרצח באז'אקסיו ניצב-המדינה בחבל, קלוד אריניאק, בידי לאומנים קורסיקנים תומכי עצמאות.
מבחינה גאוגרפית מהווה מחוז קורסיקה הדרומית את מחציתו הדרומית של האי קורסיקה.
הוא גובל במחוז קורסיקה עילית מצפון, בים התיכון ממערב ובים הטירני ממזרח, כשמדרום מפריד מצר בוניפאצ'יו בין המחוז לבין האי האיטלקי סרדיניה.
אקלימו של המחוז הוא אקלים ים-תיכוני, עם חום ויובש בקיץ וטמפרטורות מתונות וגשם בחורף.
עם זאת לא נדיר לראות את פסגות ההרים מושלגות עד סוף מרץ.
הצמחייה האופיינית היא שיחים נמוכים של קרקע חומצית, אורנים, וחורש של אלון, ערמון ואקליפטוס.
לפי מפקד שנערך ב-2006, 36.7% מהדירות שבמחוז שימשו למגורי-משנה, כלומר, לא כמגורי קבע כי אם בתים למטרת נופש או מטרות אחרות.
קורס רבנים צבאיים בצה"ל הוא קורס המכשיר רבנים ליחידות צה"ל.
אורכו של הקורס שישה שבועות, והוא מתקיים אחת לשנה בחודשי הקיץ בבית הספר למקצועות משאבי האנוש של צה"ל (בה"ד 11).
עד לשנת 2021 חציו הראשון של הקורס התקיים בבה"ד 1 וחציו השני – השלמה חילית התקיים בבסיסי הרבנות הצבאית.
כיום, הקורס כולו מועבר בבה"ד 11 כאשר חציו הראשון כולל ברובו חומר לימודי זהה לקורס קצינים לחיילים סדירים, וחציו השני הוא השלמה חילית של חיל הרבנות הצבאית.
בסיום הקורס מוענקות לבוגריו דרגות סגן במילואים (סרן מעל לגיל 30) וסיכת מ"מ.
חלק קטן מבוגרי הקורס ממשיכים לשירות קבע, על פי החלטת הרב הצבאי הראשי ומפקדי היחידות, ולאחר סדנת הכשרה נוספת.
בעבר, תנאי הסף לקבלה לקורס היו סמיכה לרבנות על ידי שני רבני עיר.
החל מתקופת כהונתו של הרב אביחי רונצקי כרב הצבאי הראשי הוקלו תנאי הסף, והוחלט להסתפק במכתב המלצה מראש הישיבה שבה למד המועמד.
בנוסף, על המועמדים להיות לאחר סיום של שירות החובה (שירות מלא, שירות במסלול הסדר, או אפילו סיום של שלב ב) מעל גיל 25, ובעלי השכלה תורנית של חמש שנות לימודים ישיבתיים גבוהים לאחר גיל 18.
קורסיקה עילית הוא מחוז בצרפת בחבל קורסיקה הכולל את החלק הצפוני של האי.
המחוז הוקם בשנת 1975 מפיצול מחוז קורסיקה לשניים, אך שטחו זהה לזה של מחוז גולו (Golo) אשר התקיים בין השנים 1793 ל-1811. המחוז גובל בדרום בקורסיקה הדרומית ובשאר צדדיו הוא מוקף בים התיכון.
עיר המחוז של קורסיקה עילית היא בסטיה.
קורסרה היא חברה המציעה שירותי למידה מקוונת.
את החברה הקימו בשנת 2012 מדעני המחשב אנדרו נג (Andrew Ng) ודפנה קולר מאוניברסיטת סטנפורד.
הקורסים מוצעים באמצעות אתר האינטרנט של החברה וכן באמצעות יישומונים למכשירי אנדרואיד ואפל, ומאפשרים למידת קורסים באוניברסיטאות מובילות ברחבי העולם דרך האינטרנט במקצועות שונים, בהם מקצועות ההנדסה, רפואה, ביולוגיה, מדעי החברה, מדעי המחשב, מתמטיקה, כימיה, פיזיקה, כלכלה ועוד.
ג'ף מג'יונקלדה (Jeff Maggioncalda) משמש מנכ"ל קורסרה משנת 2017, והחליף בתפקיד את ריק לוין.
נכון לספטמבר 2019, רשומים לקורסרה יותר מ-40 מיליון משתמשים ומוצעים בה יותר מ-3,600 קורסים.
ברבעון הראשון של 2021 דיווחה החברה על 13,493 סטודנטים שלומדים בתוכנה לתואר מקוון של אוניברסיטאות מוכרות.
בשנת 2012 ייסדו את החברה נג וקולר, פרופסורים למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד.
נג וקולר פעלו בהשראת הניסיון שלהם בהוראה מקוונת – בסתיו 2011 הם הציעו את הקורסים שלהם בסטנפורד באופן מקוון.
זמן קצר לאחר מכן עזבו את האוניברסיטה והקימו את קורסרה.
האוניברסיטאות פרינסטון וסטנפורד, אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת פנסילבניה היו הראשונות שהציעו תוכן בפלטפורמה של קורסרה.
ההיצע התרחב מאז וכולל התמחויות – אשכולות קורסים שבונים מיומנויות בנושא מסוים, וכן תארים ומוצרים לפיתוח ההשכלה של עובדים בעסקים פרטיים וארגונים ממשלתיים והרחבתה.
ב-2013 הובילה קבוצת הבנק העולמי את סבב הגיוס השני, שהסתכם ב-63 מיליון דולר.
ב-2015 הובילה EDB Investments את סבב הגיוס השלישי, שהסתכם ב-60 מיליון דולר.
עד יוני 2017 גייסה החברה 201 מיליון דולר.
נכון לפברואר 2017, לקורסרה יש 149 שותפים ב-29 מדינות.
החברה עובדת בעיקר עם אוניברסיטאות ומכללות, אבל גם עם ממשלות.
בין האוניברסיטאות השותפות אוניברסיטת סאו פאולו, אוניברסיטת לונדון, בית הספר ההודי לעסקים, אוניברסיטת יונסי בקוריאה וכן אוניברסיטאות מובילות בארצות הברית כמו ייל ואוניברסיטת פנסילבניה.
הקורסים ניתנים ללא תשלום וכל אחד יכול להירשם אליהם.
עם זאת, כדי לקבל תעודה מאומתת (מסלול החתימה) יש לשלם סכום סמלי (ביחס לשכר לימוד אוניברסיטאי).
העומדים במשימות הלימודיות באופן שוטף מקבלים אישור על השתתפותם בקורס.
הלומדים במסלול חתימה מאמתים את ההגשות של המשימות הלימודיות, וכך יכולים לקבל אישור לימוד מאומת שמתאים למעסיקים פוטנציאליים.
נכון לשנת 2016, לא ניתן לקבל הכרה אקדמית בקורסים הנלמדים, אולם אפשרות זו מתוכננת לעתיד.
סטודנטים באוניברסיטת תל אביב רשאים לקבל קרדיט אקדמי מצומצם על הקורסים בקורסרה, במסגרת תוכנית ההעשרה "כלים שלובים", שבה מחויבים מרביתם.
אורכם של הקורסים בקורסרה נע בדרך כלל בין ארבעה לעשרה שבועות.
קורס כולל על פי רוב שעה או שעתיים של הרצאת וידאו בכל שבוע.
הקורסים מציעים שאלונים, תרגילים שבועיים, מטלות שמקבלות הערכה מעמיתים ולעיתים פרויקט סיום או מבחן.
הקורסים ניתנים גם לפי דרישה.
במקרה כזה המשתמש יכול להשלים את הקורס בזמנו החופשי וכל החומרים זמינים בו בזמן.
במאי 2015 הציעה קורסרה 104 קורסים זמינים על פי דרישה.
נכון לרבעון הראשון של 2017, למשתמשים יש גישה לכל החומרים בקורסים ללא תשלום.
בחלק מהקורסים יש אפשרות לשלם כדי להצטרף למסלול שמזכה אותם בתעודה חתומה.
ב-2013 החלה החברה להציע קורסים בתשלום, שכללו תעודה וציון גמר עם השלמת הקורס.
בספטמבר 2013 דיווחה החברה על הכנסות בסך מיליון דולר מתשלומים תמורת תעודות שמאמתות השתתפות מלאה בקורס ועמידה בהצלחה במשימות.
בינואר 2016 החלה קורסרה לגבות עמלות עלרוב הקורסים שהם חלק מהתמחויות.
החברה מציעה סיוע כספי לנזקקים.
ביולי 2016 השיקה החברה את המוצר "קורסרה לעסקים".
עם הלקוחות של קורסרה לעסקים נמנות החברות לוריאל, בוסטון קונסלטינג גרופ ואקסיס בנק (Axis Bank).
באוקטובר 2016 השיקה קורסרה מנוי חודשי להתמחויות.
החברה הודיעה שעלות מנוי תשתנה בהתאם לנושא.
בינואר 2017 השיקה החברה את קורסרה לממשלות ולמלכ"רים.
קורסרה הודיעה על שותפות עם גופים במצרים, מונגוליה, סינגפור, מלזיה, פקיסטן וקזחסטן.
קורסון-שבצ'נקיבסקי (באוקראינית: Корсунь-Шевченківський), שנודעה עד שנת 1944 בשם "קורסון" (ביידיש: קאָרסאָן), היא עיירה במרכז אוקראינה ובה כ-20,000 תושבים.
על פי התיעוד ההיסטורי עולה כי העיירה נוסדה בשנת 1032 על ידי יארוסלאב הראשון, נסיך קייב.
העיר נהרסה בעת הפלישה המונגולית לאירופה בראשותו של באטו חאן, אך שוקמה.
במאה ה-17 הייתה אחד המוקדים למרד חמלניצקי.
במסגרת המרד התחולל ליד העיירה קרב גדול בין צבא הממלכה הפולנית לקוזאקים המורדים.
העיר עברה לידי האימפריה הרוסית לאחר החלוקה השנייה של פולין בשנת 1793.
את עיקר פרסומה קנתה לה בעת מלחמת העולם השנייה כשהתחולל לידה בחודשים ינואר ופברואר 1944 קרב ענק הידוע בשם קרב קורסון-צ'רקאסי.
בקרב זה הצליח הצבא האדום לכתר חיל גרמני גדול ולהשמיד עשרות אלפי חיילים נאצים על ציודם.
הניצחון הסובייטי היה חלקי כי חלק מהחיילים הגרמנים הצליחו לפרוץ את טבעת הכיתור, אך אבדותיהם היו קשות ומצב החזית הגרמנית באזור זה התערער.
בהמשך אותה שנה נוספה לשמה התוספת "שבצ'נקיבסקי", כהוקרה למשורר האוקראיני טאראס שבצ'נקו
במאה ה-19 התקיימה קהילה יהודית חשובה בעיירה.
רב הקהילה היה הרב עזריאל דוב הלוי, תלמידו וכותב תורתו של רבי משה צבי מסאווראן, שחיבר ספרי הלכה ובהם 'פרי דעה' על הלכות נידה ומקוואות.
הרב צבי הירש שלז הקים בה ישיבה גדולה, אליה נהרו רבים.
קורס קציני תותחנים המכונה "יסוד" הוא קורס ההשלמה החיילית של מערך סיוע האש והתקיפה בזרוע היבשה.
הקורס נערך באגד 425 הכולל את בית הספר לתותחנות שדה בבסיס שבטה.
אורך הקורס כ-4 חודשים ובסופו מוכשרים הצוערים
כקציני ניהול וסיוע אש במספר מגמות הכוללות את מערך העמדה הקני והרקטי, מערך האיכון, המערך המוטס (יחידת רוכב שמיים) ומערך החמ"מ (יחידת מיתר).
תחילה הקורס משלב בתוכו תוכני ניהול אש וקישור לכלל המגמות, לאחר מספר שבועות מתחלקים הצוערים בין המגמות השונות ומתמקצעים כל אחד בתחומו.
ההשלמה כוללת ניווטים רבים, ניתוח שטח, תרגילי איתנות ונדרשת רמה גבוהה של כושר קרבי.
הצוערים לומדים על הובלה והפעלת המחלקות והפלגות בחיל הכוללים כלי מלחמה מסוגים שונים המיועדים להפעיל אש לטווחים רחוקים.
הקורס מכשיר את הצוערים לרמת ידע משותפת בקישור וניהול אש.
בסוף הקורס הקצינים מגיעים לתפקידים כגון קצין שיתוף ארטילרי, מפקדי פלגות, מפקד צוות רוכב שמיים/איכון.
מגמת עמדה - צוערים המיועדים להיות מפקדי פלגות במערך הקני והרקטי.
מגמת קישור - צוערים המיועדים להיות קציני שיתוף ארטילרי אשר בסוף הקורס מצוותים ליחידות המתמרנות בחזית.
מגמת איכון - צוערים אשר הגיעו ממערך האיכון ומיועדים להיות מפקדי צוותים במערך זה.
מגמת רוכב שמיים - הכשרת צוערים למפקדי צוותים ביחידת רוכב שמיים.
קוּרְסָה או β בארידנוס הוא אחד הכוכבים הבולטים בקבוצת הכוכבים ארידנוס עם בהירות נראית מדרגה 2.79. מקור שמו הוא מערבית - الكرسي الجوزاء "אַל-קוּרְסִי אַל-גַ'אוּזָה", שפירושו הוא ההדום של המרכזי (אחד משמותיו של אוריון), בהתאם למיקומו ליד הרגל של אוריון.
למעשה השם התייחס במקור לארבעת הכוכבים הסמוכים לריג'ל, β בארידנוס, λ בארידנוס, ψ בארידנוס ו-τ באוריון שהרכיבו את ההדום שלמרגלות אוריון, אבל השם דבק בכוכב הבהיר מביניהם.
כיום הכוכב מייצג את תחילתו של הנהר ארידנוס כאשר אכרנר (α בארידנוס) מייצג את סופו.
קורסה הוא תת-ענק לבן מסוג ספקטרלי A3 IV (לפעמים מסווג כענק לבן מסוג ספקטרלי A3 III, אבל סיווג זה לא תואם את רדיוסו ואת עוצמת הארתו), שנמצא במרחק של כ-89 שנות אור ממערכת השמש.
מסתו כפולה ממסת השמש, רדיוסו קרוב לפי 3.5 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-8,350 קלווין והוא מאיר בעוצמה של קרוב לפי 50 מעוצמת ההארה של השמש.
גילו של קורסה מוערך בכ-390 מיליון שנים והוא נמצא לקראת סיום שלב היתוך המימן בליבתו להליום, מה שיגרום להתקררות ולהתנפחות של שכבותיו החיצוניות עד שיהפוך לענק כתום.
בעבר דווח שבהירותו של קורסה משתנה במספר מאיות של דרגת בהירות והוא סווג כחשוד ככוכב משתנה, אבל בשנת 1985 דווח שבהירותו עלתה באופן פתאומי בכ-3 דרגות בהירות למשך של כשעתיים לפני שחזרה לדרגתה הרגילה.
לא ידוע מה גרם לשינוי החד בבהירות ואם שינויים מסוג זה צפויים לקרות שוב בעתיד.
על פי המהירות הרדיאלית והתנועה העצמית של קורסה, הוא נע במהירות שגודלה וכיוונה דומים למהירות התנועה של כוכבים רבים בסביבת מערכת השמש ובפרט לכוכבי הקבוצה הנעה של הדובה הגדולה.
לעומת זה, גילו של הכוכב לא תואם לגילם של רוב חברי הקבוצה, כך שלא ברור אם הוא שייך אליה או לא.
קורפוס אנזא"ק השני היה חיל במלחמת העולם הראשונה שכלל יחידות מאוסטרליה וניו זילנד.
הקורפוס הוקם בתחילת 1916 במצרים בעקבות המערכה הכושלת בגליפולי, והוא כלל תחילה שתי דיוויזיות אוסטרליות ונשלח לחזית המערבית באמצע שנת 1916. לאחר מכן הוא השתתף בלחימה בצרפת ובבלגיה לאורך כל השנים 1916 ו-1917, ובמהלכה היה מורכב מדיוויזיות ניו זילנדיות, אוסטרליות ובריטיות.
בנובמבר 1917 הוחלף הקורפוס בקורפוס האוסטרלי, שריכז את כל חמש הדיוויזיות האוסטרליות.
לאחר מכן, הפך הקורפוס לקורפוס ה-22 הבריטי.
הקורפוס הוקם במצרים בפברואר 1916 כחלק מארגון מחדש של הכוח האימפריאלי האוסטרלי בעקבות פינוי גליפולי בדצמבר 1915, בפיקודו של ויליאם בירדווד.
קורפוס זה, יחד עם קורפוס אנזא"ק הראשון, החליפו את קורפוס אנזא"ק המקורי (ANZAC), בעקבות התרחבות כוחות אוסטרליה וניו זילנד לקראת פריסתם לחזית המערבית.
הגנרל אלכסנדר גודלי, מפקד חיל המשלוח הניו זילנדי, קיבל את הפיקוד על הקורפוס לאחר שקורפוס אנזא"ק הראשון יצא לצרפת בסוף מרץ 1916. הקורפוס כלל בתחילה את שתי הדיוויזיות האוסטרליות "החדשות" - הדיוויזיות הרביעית והחמישית האוסטרליות.
ביולי 1916, לאחר הגעתו של הקורפוס לצרפת, הוחלפה הדיוויזיה הרביעית האוסטרלית עם הדיוויזיה הניו זילנדית מקורפוס אנזא"ק ה-1, והקורפוס השתלט על קו קדמי ליד ארמנטייר.
באמצע יולי, הקורפוס השאיל את הדיוויזיה החמישית לקורפוס ה-11 הבריטי למבצע הסחה שהתפרסם כקרב פרומל.
ביוני 1917 השתתף הקורפוס בקרב מסין, שהיה הקדמה לקרב איפר השלישי.
במהלך הפעולה, הקורפוס היה הדרומי ביותר מבין שלושה קורפוסים בריטיים שתקפו את רכס מסין.
בשלב זה הקורפוס כלל את הדיוויזיה הניו זילנדית, את הדיוויזיה האוסטרלית ואת הדיוויזיה ה-25 הבריטית .
הדיוויזיה הרביעית האוסטרלית נותרה בעתודת הקורפוס.
עם הקמת הקורפוס האוסטרלי בדצמבר 1917, שהכיל את כל חמש הדיוויזיות האוסטרליות, הפך קורפוס אנזא"ק ה-2 לקורפוס ה-22 הבריטי.
הכוחות האוסטרלים היחידים שנותרו עם החיל היו הכוחות הרכובים.
קורפוס אנזא"ק הראשון היה קורפוס במלחמת העולם הראשונה שכלל יחידות מאוסטרליה וניו זילנד.
הקורפוס הוקם בתחילת 1916 במצרים בעקבות המערכה הכושלת בגליפולי, והוא כלל תחילה שתי דיוויזיות אוסטרליות ודיוויזיה ניו זילנדית ונשלח לחזית המערבית באמצע שנת 1916. לאחר מכן הוא השתתף בלחימה בצרפת ובבלגיה לאורך כל השנים 1916 ו-1917, ובמהלכה היה מורכב מדיוויזיות ניו זילנדיות, אוסטרליות ובריטיות.
קורפוס זה, יחד עם קורפוס אנזא"ק השני, החליפו את קורפוס אנזא"ק המקורי (ANZAC), בעקבות התרחבות כוחות אוסטרליה וניו זילנד לקראת פריסתם לחזית המערבית.
בתחילה הוצב הקורפוס בגזרה שקטה תחת פיקוד הארמייה הבריטית השנייה, אולם באמצע יולי 1916 הועבר תחת פיקוד הארמייה הבריטית השלישית ולחם עמה במהלך הקרב על הסום.
בהמשך לחם הקורפוס בקרבות השונים בגזרה, כחלק מהארמיות הרביעית והחמישית.
בספטמבר 1917 הועבר הקורפוס לאזור איפר, שם לחם כחלק מהארמייה החמישית בקרב איפר השלישי, וספג שם אבדות כבדות.
בנובמבר 1917 הוקם הקורפוס האוסטרלי שכלל את כל חמש הדיוויזיות האוסטרליות, ואילו קורפוס אנזא"ק ה-2 הפך לקורפוס ה-22 הבריטי.
קורס קציני השריון נמשך כ-7 חודשים וכולל שלושה חודשים של קורס קציני יבשה קרביים וארבעה חודשים של השלמה חילית.
במהלך קורס הקצינים לומדים הצוערים לפקד על מחלקת טנקים בשיתוף פעולה הדוק עם היחידות המתמרנות האחרות, ניווטים ולחימת תמרון יבשתית.
בסיום הקורס מוענקות לצוערים דרגת סגן-משנה (סג"ם).
לאחר הקורס הקצינים משתבצים בתפקידים שונים במערכי החיל ביניהם: מפקדי מחלקות בפלוגות המבצעיות בחטיבות חיל השריון, מפקדי מחלקות בהכשרה (טירונות, צמ"פ, קמ"ט), או מפקדי מחלקות בהשלמה של קורס קציני השריון בבסיס האימונים החטיבתי בשיזפון.
הקורס מתקיים אחת לארבעה חודשים בגדוד 196 במחנה שיזפון.
אל הקורס מגיעים מפקדי טנקים מכל חטיבות השריון לאחר שסיימו את קורס קציני יבשה בבית הספר לקצינים בבה"ד 1. הקורס נחשב לאחד היקרים בצה"ל בשל עלויות הפעלת הטנקים והתחמושת הרבה הנורית בו.
מפקדי הצוערים בקורס קציני שריון מכונים גנק"שים (גנני קורס קציני שריון).
קורסי השפה של פימסלר היא חברה אמריקאית הממוקדת בפיתוח והפצה של שיעורי שפה המבוססות על שיטת פימסלר, אותה פיתח במקור הבלשן האמריקאי פול פימסלר במהלך שנות ה-60.
מטה החברה ממוקם בעיירה קונקורד שבמסצ'וסטס.
– 904) היה נסיך הונגרי (מדיארי) שליט שותף של ארפאד, במנהיגות הזוגית שהייתה נהוגה במאה העשירית אצל השבטים המדיארים.
קורסאן מילא תפקיד משמעותי בכיבוש פאנוניה על-ידי המדיארים.
עוד לפני יציאתם לכיבוש פאנוניה, בשנת 894 שלח הקיסר הביזנטי לאון השישי אל ארפאד ואל קורסאן משלחת שכרתה ברית בין ההונגרים לביזנטים נגד הבולגרים.
באירוע זה קורסאן מוזכר לראשונה במקורות הביזנטיים.
זהותו האמיתית של קורסאן או קושאל, תפקידו ומעמדו בהנהגת קונפדרציית השבטים המדיארים נשארו עד היום סוגיה היסטורית שנויה במחלוקת.
לפי אחת ההשערות היה קורסאן השליט ה"רוחני" "קנדה" או "קינדי" (Kende, Kündü) האחרון של המדיארים, בעוד שארפאד נשא בתואר דיולה או "גיולה" בעל סמכויות צבאיות ומשפטיות.
ייתכן כי התואר "קנדה" תאם לתואר "קגאן" של הכוזרים, בעוד "דיוּלׇה" היה תואר מקביל לזה של "בק" של הכוזרים..
במקורות בלטינית התייחסו אל קורסאן כאל rex והיסטוריונים אחדים טוענים שהיה לו מעמד פוליטי כמו מלך משוח עד שנרצח עקב מזימת מנהיגים פרנקים ובווארים ובאופן זמני מקומו נלקח על ידי ארפאד.
קיימת גם ההשערה ההפוכה, לפיה ארפאד ובזמנו אביו אלמוש מילאו את התפקיד של "קנדה" וקורסאן היה ה"גיולה".
קורסאן מילא תפקיד מכריע בכיבוש פאנוניה על ידי השבטים ההונגרים (Honfoglalás).
בשנים 892–893 יחד עם ארנולף מקרינתיה תקף קורסאן את מורביה הגדולה על מנת להבטיח את ביטחונם של הגבולות המזרחיים של האימפריה הפרנקית.
ארנולף העניק לו את כל האדמות שכבשו במורביה.
קורסאן השתלט גם על שטחים בדרום הונגריה שהשתייכו ל.
מתוך חשש לפגיעות בגבול ארצו מדרום, הוא כרת ברית עם הקיסר הביזנטי לאון השישי.
יחדיו הם הביסו במפתיע את צבאו של הצאר הבולגרי סימאון הראשון.
בקיץ 904 לודוויג הילד, מלך פרנקיה המזרחית (גרמניה) הזמין את קורסאן ואת אנשי חצרו לבוא לנהל משא ומתן על גדת הנהר פישה.
מאותו רגע הפך ארפאד לשליט היחיד וכבש חלק מהשטחים שהיו בשליטת קורסאן.
בני משפחתו של קורסאן התיישבו קרוב לאובודה, בה הם בנו את קורסאנווארה Kurszánvára, כלומר מצודת קורסאן.
אחרי מותו של קורסאן הם אימצו את השם קארטאל (Kartal).
בגדה הימנית של הדנובה נותרו עקבות טופונימיות של קורסאן.
קורס קצינים נבו (קק"ץ נבו) הוא מסלול קצונה בצה"ל המכשיר קציני מטה מאוכלוסיות מוגבלות ביכולתן לביצוע המסלול הסטנדרטי בבה"ד 1 (מסלול נחשון).
דרישות הסף למסלול זהות למסלול קצונה "נחשון".
אל הקורס מגיעים חיילים שהתנדבו לשירות בצה"ל (פרופיל 25, 30 או 45), חיילים עם מגבלות רפואיות ייחודיות או סעיפים מיוחדים בפרופיל הרפואי (כדוגמת אפילפסיה או סוכרת) אשר מגבילים את הצוערים בפעילות של עד 30 דקות מפינוי מיידי וחיילי תוכנית תתקדמו.
מטרתו המרכזית של הקורס היא ליצור הכשרה מתאימה לכלל הצוערים, ללא הבדל במגבלות הרפואיות השונות.
למעשה, תוך התאמת התכנים המועברים בקורס למגבלות הרפואיות של כלל הצוערים, הקורס מתמקד בתכנים הלימודיים תוך דילוג על תכנים פיזיים, שלרוב מהווים סכנה לבריאות הצוערים.
בשל כך, ייתכן שפעילות מסוימת תהיה במחזור אחד ובאחר לא (כדוגמת ניהול מטווח), אך לעיתים אותן פעילויות יכולות להיכלל בהכשרה באופן התנדבותי ואופציונלי, תוך יוזמה מהצוערים באותו מחזור, ובמתכונת של "מי שיכול – מוזמן".
אורך ההכשרה כ-8 שבועות והיא מתקיימת במתכונת של פעמיים בשנה במחזורי הקצונה של יוני ודצמבר.
הכשרת "נבו" מתחילה מספר שבועות לאחר תחילתה של מגמת "נחשון" שתחתיו היא נמצאת (כך שהיא מסופחת לגדוד "ברוש" שבבה"ד 1 מטעמים לוגיסטיים), וכך שתי ההכשרות מסתיימות באותו יום, ומסתכמות באותו טקס סיום.
בפלוגת נבו מועברים התכנים על ידי סגל ייעודי ומצטיין ממסלול "נחשון" אשר התנדב לכך, ואותו סגל נבחר בצורה פרטנית.
הקורס ממוקם בקריית ההדרכה שבנגב, ומסופח לאחד הבה"דים בקריית ההדרכה (כיום בה"ד 10).
בשל מיקומה הייחודי, ההכשרה נמצאת במרחק מספק ממתחם בית חולים סורוקה שבבאר-שבע.
בהווייתה, ההכשרה דינמית, מתפתחת ומתעדכנת ממחזור למחזור.
לרוב, השינויים בהכשרות מתבצעים בעקבות יוזמות שונות מצד הצוערים, כך שכל הכשרה בכל מחזור מתאימה באופן ייחודי לצוערים הנמצאים בה.
ההכשרה פוטרת מהעברת התכנים הפיזיים הנדרשים לקצין מטה במגמת "נחשון", כגון ניהול מטווח, נשיאת נשק לאורך ההכשרה, שבוע שטח, בוחן כושר גופני (בוחן בר-אור) ועוד.
יתרה מזאת, אין הצוערים נדרשים בפעילויות של תורנויות שונות כגון שמירה, הגנת יישובים, תורנויות מטבח ועוד.
כלל התכנים המועברים בהכשרת "נבו" זהים לתכנים המועברים בהכשרת "נחשון", ועל כן כלל החומרים, הבחנים והעבודות משותפים בין הקורסים.
תהליך המיון להכשרת נבו זהה לזה של שאר ההכשרות (למעט הדרישות הפיזיות כגון בוחן בר-אור), כך שכל חיל מבצע את ההכשרה המתאימה לו.
במסגרת כלל תהליכי המיון, נדרשים המועמדים להכשרה להפיק טופס 102. במסגרת הפקת הטופס, ייתכן שיעלה כי המועמד להכשרה נדרש בבחינת המקרה הרפואי שלו באופן פרטני על ידי ענף מיו"ר.
כך, התיק הרפואי שלו מועבר לענף מיו"ר, וזה נדרש לאשר את השתתפותו בהכשרת "נבו", כתלות בתקנים המתאימים.
התקנים למועמדי הקורס נקבעים על ידי ועדה באגף כוח אדם ולא בכל אגף לעצמו כמו בקורס רגיל.
מאחר שהקורס מתבצע במתכונת מצומצמת ורק פעמיים בשנה, מספר ההקצאות אליו מועט, ועל כן חל קושי נוסף בקבלה אליו (בכל מחזור יש בין 40 ל-60 צוערים בלבד).
קורפוס-המדבר הרכוב הייתה יחידה בצבא בריטניה שלחמה במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
היחידה הוקמה ב-1917, לאחר קרב עזה השני, והשתתפה בקרבות עד השלמת כיבוש ארץ ישראל.
רוב החיילים ביחידה היו אוסטרלים וניו זילנדים והשתייכו ליחידות אנזא"ק.
חיילי הקורפוס נלחמו ברציפות החל מהקרב לכיבוש באר שבע ב-27 באוקטובר 1917 ועד כיבוש חלב בצפון סוריה באוקטובר 1918.
מלחמת העולם הראשונה, שפרצה באירופה בשלהי 1914, סחפה במהרה את רוב מדינות העולם.
ארץ ישראל נשלטה בתקופה זו על ידי האימפריה העות'מאנית, שהייתה בעלת ברית של גרמניה, כשהשליטה על מצרים והמדבר המערבי הייתה בידי בריטניה ששלטה גם על תעלת סואץ.
בריטניה השתמשה בתעלה כדי להזרים לחזית המערבית באירופה ציוד ותגבורות מהדומיניונים של בהודו ובאוסטרליה.
כדי לעצור את זרימת התגבורות הבריטיות החלה טורקיה במהלכים צבאיים שנועדו לכבוש את תעלת סואץ.
מאמצים אלו של הטורקים נמשכו כל שנת 1915 ותחילת 1916. בתחילת 1916 החלו הבריטים להקים את חיל המשלוח המצרי על מנת לכבוש את סיני וארץ ישראל.
לפיקוד על חיל המשלוח מונה גנרל ארצ'יבלד מארי כשתחת חיל המשלוח נבנה קורפוס "שדרת המדבר" , בפיקוד פילדמרשל פיליפ צ'טווד ואחת מיחידות קורפוס זה הייתה דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק, שהוקמה במרץ 1916, ולפיקוד עליה מונה הקצין האוסטרלי מייג'ור גנרל הנרי שובל.
קורפוס "שדרת המדבר" נלחם, במהלך 1916 ובתחילת 1917, בקרבות בסיני (קרב מגדבה וקרב רפיח) ונבלם במבואות עזה (קרב עזה הראשון וקרב עזה השני).
התבוסות בקרבות עזה הביאו להחלפתו של מארי, מינויו של אדמונד אלנבי כמפקד חיל המשלוח המצרי ולארגון מחדש של הכוחות הבריטים.
באפריל 1917 הגיע אלנבי לארץ ישראל להיליף את מארי.
כמסקנה מקרבות עזה הכושלים לתכנן את עקיפת המכשול בעזה על ידי כיבוש באר שבע.
כמו כן דרש אלנבי את הגדלת כוחותיו ואכן הפיקוד הבריטי נענה והורה להעביר כוחות לארץ ישראל.
במסגרת תגבור זה פורק קורפוס "שדרת המדבר" והוקמו שלושה קורפוסים חדשים:
קורפוס-המדבר הרכוב שכלל את דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק, דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית ודיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי
הקורפוס ה-20 שכלל את הדיוויזיה ה-53, הדיוויזיה ה-60 והדיוויזיה ה-74
הקורפוס ה-21 שכלל את הדיוויזיה ה-52, הדיוויזיה ה-54 והדיוויזיה ה-75
במסגרת הרה-ארגון והתגבור מונה הנרי שובל למפקד קורפוס-המדבר.
מהלכי הקרב של קורפוס-המדבר הרכוב
תהליך ההתעצמות וההתארגנות של הבריטים הסתיים ב-27 באוקטובר 1917 כשהכוחות הבריטים פתחו בתנועה לקראת כיבוש באר שבע.
במערכה זו השתתפו קורפוס-המדבר והקורפוס ה-20. קורפוס-המדבר יצא בלילה, ברכיבה על סוסים, מאזור רפיח מזרחה.
דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי נשארה מאחור ותפסה את תחנת הרכבת בכארם (כ-6 ק"מ מדרום מזרח לאורים), דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק השתלטה על אזור ח'לסה (מצפון לרביבים) ודיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית כבשה את ביר עסלוג' (באר משאבים) שם הצטיידו במים.
ב-30 באוקטובר הגיעו כל הכוחות הבריטים לעמדותיהן לקראת ההסתערות על העיר ובערבו של אותו יום יצאו שני הקורפוסים הבריטים לכבוש את העיר כששתי הדיוויזיות של קורפוס-המדבר יצאו מביר עסלוג' וברכיבת לילה הגיעו לפאתיה המזרחיים באר שבע.
המתקפה החלה בבוקר 31 באוקטובר כשדיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק תקפה מכוון צפון מזרח, דרך תל באר שבע, בעוד שדיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית תקפה מכוון דרום מזרח.
בגלל עמידה איתנה של הטורקים התעכב הקרב ורק לקראת שקיעה הצליחו כוחות הדיוויזיה האוסטרלית לפרוץ בדהרה את קווי ולהגיע למרכז העיר ולסיים בכך את הקרב.
בגלל העיכוב בהסתערות על באר שבע הצליחו הטורקים לפנות חלק גדול מכוחותיהם מבאר שבע ולייצב קו כ-20 ק"מ מצפון לבאר שבע.
הצורך להשקות את הסוסים בסיום קרב באר שבע מנע מהבריטים לנצל את ההצלחה ולרדוף אחרי הטורקים הנסוגים.
אחד העוגנים של קו הגנה אחורי זה היה תל חווילפה והמשימה של כיבוש התל הוטל קורפוס-המדבר הרכוב שתוגבר בדיוויזיה ה-53 הרגלית, בקורפוס הגמלים הקיסרי ובבריגדה הרכובה ה-7. סביבת התל הייתה נטולת מקורות מים דבר שאילץ את הכוחות הלוחמים הרכובים לחזור כל פעם לבאר שבע להצטיידות דבר שנתן יתרון לכוחות הרכובים.
בתאריכים 4-1 בנובמבר 1917 תקפו הדיוויזיות של קורפוס-המדבר הרכוב את התל כשכל פעם רק חלק מהדיוויזיות תוקף והשאר מתרענן בבאר שבע.
בסופו של דבר לא הצליח הקורפוס לכבוש את התל.
כישלון כיבוש תל חווילפה הבהיר לבריטים שכדי לפרוץ את קו ההגנה הטורקי יש צורך בהיקף כוחות חזק יותר.
לאחר שהכוחות עברו התרעננות בבאר שבע הצליחו הבריטים להעמיד ב-6 בנובמבר 1917 שני קורפוסים לטובת פריצת קו ההגנה הטורקי: קורפוס המדבר והקורפוס ה-20. קורפוס המדבר כלל את שלושת הדיוויזיות האורגניות (יומנרי, אנזא"ק והאוסטרלית) בתוספת קורפוס הגמלים הקיסרי.
פריצת קו ההגנה הטורקי נמשכה בתאריכים 8-6 בנובמבר 1917. כוחות הקורפוס המדברי פוזרו לרוחב קו ההתקפה כשדיוויזיית אנזא"ק תקפה ממזרח לתל חווילפה, דיוויזיית יומנרי תקפה ממערב לתל חווילפה והדיוויזיה האוסטרלית תקפה ממערב לתל א-שריעה.
הטורקים הצליחו, בתחילה, להגן על עמדותיהם כשבמקביל הקימו קו הגנה נוסף כ-1,500 מטר מצפון לתילים כך שגם כשהבריטים כבשו את התילים הם סבלו מירי מהקו החדש.
עם סיום פריצת הקו התקדמה דיוויזיית אנזא"ק צפונה וכבשה את תל נג'ילה בצד המזרחי של הזירה, דיוויזיית יומנרי החזיקה בתל א-שריעה והדיוויזיה האוסטרלית כבשה את הוג' בצד המערבי של הזירה.
הבריטים ניצלו את פריצת קו ההגנה הטורקי והחלו מייד בהתקדמות צפונה תוך מרדף אחר היחידות הטורקיות הנסוגות.
במרדף השתתפו יחידות של שנים משלושת הקורפוסים הבריטים (קורפוס-המדבר הרכוב והקורפוס ה-21) והוא החל מ-7 בנובמבר והסתיים ב-16 בנובמבר 1917.
קורפוס-המדבר נלחם לרוחב הגזרה והיות חייליו רכובים נתן לו עדיפות על חיילי הרגלים ואפשר לו לקבוע קצב התקדמות מהיר.
באופן כללי ניתן לומר שדיוויזיית אנזא"ק פעלה לאורך החוף ולאחר קרבות באזור אשדוד וקרב עיון קרא כבשה את יפו בעוד ששתי הדיוויזיות האחרות (היומנרי והאוסטרלית) פעלו מזרחית יותר.
במהלך המערכה נלחמו שתי הדיוויזיות המזרחיות באזור הוג', פלוג'ה, תחנת הרכבת ואדי צראר, תל א-סאפי, א-טינה, גבעות מע'אר, לטרון וגזר.
המהלך המהיר של הכוחות הבריטים, שהביא אותם תוך 10 ימים משולי באר שבע ועד יפו והירקון, הדהימה את הטורקים וגרמה להם לנסיגה חפוזה תוך שהם משאירים עתודות לוגיסטיות.
אלנבי החליט לנצל חולשה זו של הטורקים והורה לכוחותיו לכבוש את ירושלים.
עד 21 בנובמבר הצליחה הדיוויזיה להגיע עד בית עור אל-פוקא כשהיא מתמודדת בדרכה עם מזג אוויר גשום, חוסר בדרכים ומתקפות נגד טורקיות.
הקרבות מסביב לירושלים נמשכו עד 1 בדצמבר והסתיימו בניצחון בריטי וכיבוש המשלטים ששלטו על ירושלים משלושה כוונים.
אלנבי ניצל שליטה זו כדי להחליף חלק מדויוויזיות הרגלים שהשתתפו במערכה ביחידות רעננות ובשמיני לדצמבר כבשו הבריטים את ירושלים.
פרשי הקורפוס השתתפו במצעד הניצחון שנערך עם כניסת אלנבי לעיר ב-11 בדצמבר 1917.
בזמן ששתי דיוויזיות של קורפוס המדבר משתתפות בקרב לכיבוש ירושלים, הדיוויזיה השלישית (דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק), שכבשה את יפו, נשארה במישור החוף, נעה צפונה והתחפרה על גדות הירקון.
ממולם, מעבר לירקון, התחפרו בעמדות שולטות שסיכנו את האחיזה הבריטית מדרום לנהר.
כדי להתמודד עם סיכון זה הורה אלנבי לכוחותיו להשתלט על עמדות הטורקים.
ב-24 בנובמבר 1917 חצתה דיוויזיית אנזא"ק ובריגדה רגלית של הדיוויזיה ה-54 את שפך הירקון והצליחה להשתלט על חלק מהעמדות הטורקיות.
למחרת ביצעו הטורים התקפת נגד והדפו את הבריטים בחזרה לגדה הדרומית.
לאחר שבריטניה יצרה קו הגנה בין עבר הירקון לירושלים הוחלט במפקדת אלנבי להאריך קו זה עד נהר הירדן.
החלטה זו הביאה לסדרת כיבושים בבקעת הירדן שיצרו, בסופו של דבר, קו הגנה שנקרא קו שתי העוג'ות כשקצה אחד שלו בירקון (או בשמו הערבי "עוג'ה") וקצהו השני בואדי עוג'ה הנשפך לירדן.
קורפוס המדבר היה מעורב במערכה זו.
במסגרת מהלכים אלו עשו הבריטים גם מאמצים "לשפר עמדות" כמו שעשו בקרב בעל חצור שנועד להרחיק את קו הסכסוך מירושלים.
המרחב בין ירושלים ליריחו היה היעד הראשון של הבריטים במסגרת יצירת קו שתי העוג'ות.
בכיבוש המרחב בין ירושלים ליריחו השתתפו שתי בריגדות של דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק שהועברה ממישור החוף.
ב-17 בפברואר 1918 הגיעה דיוויזיית אנזא"ק לבית לחם שם התפצלה ל-2 שדרות והחלה לנוע מזרחה.
ב-20 בפברואר כבשה בריגדת הרובאים הרכובים הניו זילנדים את המגנן הטורקי במנזר מר סבא כשבמקביל בריגדת הפרשים הקלים האוסטרלים ה-1 כבשה את המתחם בהר מונטר.
הטורקים נסוגו משני אתרים אלו מזרחה למתחם נבי מוסא אך ב-21 בפברואר כבשה הדיוויזיה את נבי מוסא והטורקים נסוגו עוד מזרחה וצפונה.
חיילי האנזא"ק המשיכו מזרחה ובהגיעם לבקעת הירדן התפצלו לשלוש זרועות: כח ניו זילנדי כבש את צפון ים המלח, רגימנט אוסטרלי חדר ליריחו ומצא גם אותה ריקה ושאר כוחות הדיוויזיה המשיכו צפונה והתבצרו לאורך ואדי עוג'ה.
לאחר השלמת יצירת קו שתי העוג'ות, מהים עד הירדן, חשו הבריטים שאגפם הימני חשוף בגלל הכוחות הטורקים שהתבססו בעבר הירדן.
באביב 1918 ניהלו הבריטים שני קרבות בניסיון לפרוץ לעבר הירדן ולהשתלט על גב ההר.
קרב עבר הירדן הראשון החל ב-21 במרץ 1918 והסתיים ב-2 באפריל.
מתוך קורפוס-המדבר השתתפו בקרב זה דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק וקורפוס הגמלים הקיסרי.
כוחות אלו הגיעו עד למרחק של כ-10 ק"מ מעמאן תוך שהם מתמודדים עם גשם חזק שהקשה להתמודד עם העליות התלולות.
בסופו של הקרב נאלצו כוחות קורפוס המדבר לסגת מבלי שעמדו ביעדים שהוצבו להם.
קרב עבר הירדן השני החל ב-30 באפריל 1918 והסתיים ב-4 במאי.
מקורפוס-המדבר השתתפו בקרב זה דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק, דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית, קורפוס הגמלים הקיסרי וחלק מדיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי.
בניגוד לקרב הראשון, שם היעד היה כיבוש עמאן, בקרב זה התכוון אלנבי לחזק את אגף ימין שלו ולהתקדם צפונה כדי לחסום נתיב הספקה של הטורקים בין עבר הירדן לשכם.
הטורקים, ששיערו את כוונות הבריטים הציבו כוחות הגנה חזקים ממזרח לירדן כשהתוכנית לחסימת הדרכים מעמאן לא בוצעה כך שלאחר מספר ימי קרב נאלצו הבריטים לסגת.
בתחילת 1918 החלו דיונים בלונדון לגבי המשך המלחמה והוחלט להגדיר את החזית המערבית בצרפת כחזית עיקרית ולהזרים אליה כוחות איכותיים על חשבון חזיתות אחרות.
בהתאם לכך הפכה זירת ארץ ישראל לזירה משנית ויחידות אנגליות במהותן הועברו לצרפת ובמקומן הועברו לזירת ארץ ישראל יחידות מבוססות כוח אדם הודי.
מבחינת קורפוס המדבר הרכוב השינויים שבוצעו היו:
רוב הרגימנטים של דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי הועברו לצרפת ואלו שנותרו נבלעו בשתי הדיוויזיות החדשות שהגיעו מאירופה
דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק הועברה ליחידה חדשה שהוקמה שנקראה "כוח צ'ייטור" בפיקודו של אדוארד צ'ייטור
דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית נשארה בקורפוס
דיוויזיית הפרשים הרביעית הגיעה מהחזית באירופה.
דיוויזיית הפרשים החמישית הגיעה מהחזית באירופה.
מערכת מגידו מתייחסת לסדרה של קרבות שהתחוללו ב-25-19 בספטמבר 1918 כשראשיתם במישור החוף וסיומם בכיבוש חלק גדול מצפון ארץ ישראל.
קורפוס-המדבר היה הכוח המוביל במתקפה זו תוך ניצול המהירות של רוכבי הסוסים.
דיוויזיית הפרשים הרביעית והחמישית דהרו לאורך מישור החוף ובהמשך התפתלו כשהדיוויזייה החמישית פונה לכוון נצרת (מפקדתו של אוטו לימן פון זאנדרס) והדיוויזייה הרביעית פונה לואדי עארה, עפולה וביסאן.
בסיום ה-20 בספטמבר כבשו שתי הדויוויזיות את עפולה, ביסאן ונצרת ואיגפו את הארמיות השביעית והשמינית הטורקיות שהתבצרו על גב הרי שומרון.
דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית, שנשארה כעתודה של קורפוס המדבר, התקדמה בעקבות הדיוויזיות החמישית והשישית לביסאן ומשם הגיעה לאזור ג'יסר אל-מג'מעייה.
ב-25 בספטמבר 2018 פתחו חיילי בריגדת הפרשים הקלים הרביעית האוסטרלית של הדיוויזיה במתקפה על סמח'.
לאחר קרבות פנים אל פנים בתחנת הרכבת נכבשו התחנה והכפר.
עם סיום הקרב נשלחה פלוגה רכובה לכבוש את טבריה.
לאחר שהשלימה את משימותיה בצפון מזרח ארץ ישראל ניתנה לדיוויזיית הפרשים החמישית המשימה לכבוש את חיפה.
כיבוש חיפה התחולל ב-23-21 בספטמבר 1918 כשחיילים רכובים של הדיוויזיה הסתערו על העיר התחתית, מול מקלעי הטורקים, והצליחו לכבוש את העיר.
קרב גשר בנות יעקב, שהתחולל ב-28-27 בספטמבר 1918, היה הקרב האחרון שהתחולל על אדמת ארץ ישראל והקרב הראשון בסוריה.
בקרב השתתפו דיוויזיית הפרשים החמישית ודיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית.
לאחר שהטורקים פוצצו את הגשר, חצו פרשי הדיוויזיה את הירדן במספר מעברים רדודים, כנגד אש טורקית, והתקדמו על הכביש לקוניטרה.
קורפוס-המדבר הרכוב הוביל את הקרב לכיבוש דמשק.
במסגרת הקורפוס פעלו שלושת הדיוויזיות שהיו כפופות לו מתחילת מתקפת מגידו (דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית, דיוויזיית הפרשים הרביעית ודיוויזיית הפרשים החמישית).
על פי תוכנית הקרב, הדיוויזיה הרביעית עלתה לסוריה דרך דרעא ומשם לדמשק בעוד ששתי הדיוויזיות האחרות התקדמו לדמשק דרך גשר בנות יעקב.
ב-1 באוקטובר 1918 נכנסו הכוחות הראשונים של הדיוויזיה האוסטרלית לדמשק ולאחר מספר שעות הושלם כיבוש העיר.
לפני כניסת הבריטים לעיר, נשלחו כוחות לחסום את הדרכים היוצאות מהעיר צפונה וכך הצליחו הבריטים לשבות כ-83,000 חיילים טורקים (מתוך כ-100,000 ששהו בעיר).
לאחר כיבוש דמשק הורה הפיקוד הבריטי לדיוויזיית הפרשים החמישית להתקדם צפונה ולכבוש את חלב.
ב-3 באוקטובר 1918 יצאה הדיוויזיה מדמשק כשבדרכה עברה בריאק, בעלבכ, חומס וחמה תוך ניהול קרבות מאסף עם הטורקים הנסוגים.
ב-26 באוקטובר 1918 נכנסה הדוייוזיה חלב לאחר שיום לפני כן נכבשה בעיר על ידי כוחות ערבים בפיקוד הנסיך פייסל.
כדי לתגבר את הכוחות בחלב הורה הפיקוד הבריטי לדיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית, ששהתה בדמשק כחיל מצב, להתקדם לחלב.
עם סיום המלחמה החל תהליך הדרגתי של פירוק היחידות של קורפוס המדבר והחזרת החיילים לארצותיהם.
הדיוויזיות הרביעית והחמישית הושארו בארץ ישראל למטרות שיטור.
עם הקמת המנדט ב-1920 החל תהליך הכנסת חיילים בריטים רעננים ושחרור החיילים ההודים.
בניגוד לחלק מהדיוויזיות שפעלו בזירה, פורקו והוקמו מחדש, קורפוס המדבר לא הוקם מחדש.
קורף מולאן הוא כפר במחוז דורסט הדרומי שבאנגליה.
קהילת הכפר מנתה במפקד האוכלוסין של שנת 2011 אוכלוסייה של 10,133 תושבים.
בכפר שש כנסיות, ארבעה פאבים, חמישה בתי ספר, ספרייה, ומספר חנויות ועסקים מקומיים שונים וכן ארגוני ספורט מקומיים.
השם קורף מולאן נגזר מהמילה קורף שבאנגלית עתיקה משמעותה 'מעבר' וכן מהמילה מולאן שמשמעותה בצרפתית הוא 'טחנה'.
הטחנה המדוברת היא טחנת המים הישנה על נהר הסטאוור המקומי.
ההתיישבות באזור קורף מולאן החלה כבר בתקופות פרהיסטוריות, עם ממצאים מהתקופה הפלאוליתית והמזוליתית.
המתיישבים הראשונים עסקו בחקלאות וחלקם נותרו נוודים.
במאה ה-1 לספירה הקימו הרומאים מבצר באזור, אך נוכחותם הייתה קצרה, אף שהשפעתם ניכרה לאורך זמן.
במאה ה-7 הגיעו הסקסונים, והנצרות התפשטה באזור עוד לפני שנת 700 לספירה.
במהלך המאה ה-20, ובעיקר משנות ה-50, התרחשה תנופת בנייה שהובילה לצמיחה משמעותית של הכפר.
קורף מולאן נחשב לאחד הכפרים הגדולים באנגליה, כשתושביו עובדים בעיקר בערים סמוכות.
בין תושבי הכפר נמנה גם העיתונאי הישראלי עמרי גלפרין ומשפחתו.
קורף מולאן נחשב לאחד הכפרים הגדולים ביותר באנגליה.
מרבית תושבי קורף מולאן עובדים בערים הסמוכות: וימבורן, פול, בורנמות' וסאות'המפטון.
נכון למפקד האוכלוסין של 2021, אוכלוסיית הכפר מנתה כ-10,133 תושבים, עם שטח של 12.27 קמ"ר.
צפיפות הכפר הייתה 846 איש לקמ"ר.
הגיל החציוני של הכפר היה 47 שנים.
ההרכב האתני של הכפר הכיל: 97.6% לבנים, 0.9% אסייתים, 0.1% שחורים, 1.2% מעורבים או מקבוצות אתניות מרובות, ו-0.3% מקבוצות אתניות אחרות.
קורפוס אפריקה היה קורפוס שריון של הוורמאכט שלחם בזירת צפון אפריקה במלחמת העולם השנייה.
מפקדו הראשון והבולט ביותר היה גנרל ארווין רומל.
קורפוס אפריקה הוקם ב-19 בפברואר 1941, בעקבות החלטת הפיקוד העליון של הורמאכט לשלוח ללוב כוח סיוע לצבא האיטלקי בצפון אפריקה, שהובס על ידי הצבא הבריטי במסגרת מבצע מצפן, ולמנוע את נפילת נמל טריפולי לידי הבריטים.
כוח הסיוע היה תחת פיקודו של גנרל ארווין רומל, מפקד שריון מוכשר שהוכיח את כישוריו כמפקד דיוויזיית הפאנצר ה-7 במערכה על צרפת ב-1940. הוא כלל רגימנט שריון ומספר יחידות נוספות שהרכיבו את הדיוויזיה הקלה ה-5. זמן קצר לאחר הגיעו לנמל טריפולי ביצע קורפוס אפריקה התקפת נגד מוצלחת.
עד ראשית אפריל 1941 הצליחו כוחותיו של רומל לכבוש מחדש את בליטת קירנאיקה שבמזרח לוב, להגיע לגבול מצרים ולהטיל מצור על הכוחות הבריטיים שהחזיקו בנמל טוברוק.
במהלך החודשים הבאים תוגברו כוחותיו של רומל בדיוויזיית שריון נוספת (דיוויזיית הפאנצר ה-15), וב-1 באוגוסט 1941 הפכה הדיוויזיה הקלה ה-5 לדיוויזיית שריון בשם דיוויזיית הפאנצר ה-21.
ב-15 באוגוסט 1941 הקים הפיקוד הגרמני העליון את קבוצת השריון אפריקה, שכללה את קורפוס אפריקה, יחידות גרמניות נוספות, ושני קורפוסים איטלקיים.
רומל מונה למפקד הכוח הגרמני-איטלקי בצפון אפריקה (שבסוף ינואר 1942 שונה שמו לארמיית הפאנצר אפריקה), ואילו לודוויג קריוול מונה למפקד קורפוס אפריקה.
בסוף נובמבר 1941 עברו הכוחות הבריטיים במצרים למתקפה במסגרת מבצע צלבן, ולאחר קרבות קשים הצליחו לאלץ את כוחותיו של רומל לסגת מבליטת קירנאיקה.
אולם בפברואר 1942, לאחר שכוחותיו תוגברו, שוב ביצע רומל התקפת נגד מוצלחת וכבש מחדש את רוב שטחה של קירנאיקה.
במאי-יוני 1942 תקף רומל את הארמייה השמינית הבריטית, הביס את כוחותיה בקרב גזאלה ואילץ אותה לסגת חזרה לשטח מצרים לאחר שספגה אבדות כבדות.
בסוף יוני כבשו כוחותיו את נמל טוברוק, לקחו בשבי כ-30 אלף מחיילי בעלות הברית, וחדרו עמוק לשטח מצרים.
התקדמות ארמיית הפאנצר אפריקה נעצרה רק כשהגיעה לקו אל עלמיין, שם נבלמו כוחות הציר על ידי הכוחות הבריטיים בקרב אל עלמיין הראשון, ולאחר מכן הובסו בקרב אל עלמיין השני.
בעקבות תבוסת כוחותיו של רומל בקרב אל-עלמיין השני (23 באוקטובר - 3 בנובמבר 1942), החלו כוחות הציר בנסיגה ארוכה לאורך חופי צפון-אפריקה.
לאחר נחיתת כוחות בעלות הברית באלג'יריה ובמרוקו בראשית נובמבר, החלו הגרמנים לשלוח תגבורות חזקות לתוניסיה, כדי למנוע את נפילתה לידי בעלות הברית.
ב-8 בדצמבר 1942 הוקמה בתוניסיה ארמיית הפאנצר החמישית, בפיקוד הגנרל הנס-יירגן פון ארנים.
לאחר שכוחו של רומל נסוג אף הוא לתוניסיה החליט הפיקוד הגרמני ב-23 בפברואר 1943 להעביר את הכוח שבפיקודו תחת פיקוד איטלקי, ורומל עצמו מונה למפקד קבוצת הארמיות של אפריקה, שכללה את ארמיית הפאנצר החמישית ואת הארמייה האיטלקית הראשונה.
במרץ 1943 החליף פון ארנים את רומל כמפקד קבוצת הארמיות, לאחר שהאחרון נקרא לשוב לגרמניה.
ב-13 במאי 1943 נכנעו כוחות מדינות הציר בתוניסיה לכוחות בעלות הברית ושרידי קורפוס אפריקה נפלו בשבי.
קורפוס הכתובות הלטיניות הוא אוסף רב כרכים שהחל לצאת לאור בגרמניה בשנת 1853 בעריכת תאודור מומזן.
האוסף מכיל את כל הכתובות הלטיניות הידועות ומקבצן לעבודה אחת.
נכון ל-2011, יצאו לאור במסגרת האוסף כ-20 כרכים, המכילים כ-180,000 כתובות מעובדות, מנותחות ומתורגמות.
מטרת הקורפוס היא לאסוף את כל הכתובות בלטינית שנכתבו בתקופת האימפריה הרומית, תוך סידורן בסדר גאוגרפי ומערכתי.
הכרכים הראשונים אספו את כל הכתובות הידועות בזמנן.
התיאור כולל תמונה של הכתובת אם זמינה, איורים המראים את האותיות בגודל המקורי ובמיקום שלהן, ורקונסטרוקציה פרשנית של הכתובת, על פי עקרונות אפיגרפיים ופלאוגרפיים, כמו שחזור קיצורים ומילים חסרות, לצד דיון בסוגיות ובעיות אפשריות בשחזור.
תאודור מומזן (שכתב חלק מהכרכים) הוביל את המאמץ לאיסוף וכתיבת האוסף.
הספר הראשון נכתב בשנת 1853. אוסף הכתובות הלטיניות כולל 17 כרכים ב-70 חלקים ומכיל כ-180,000 כתובות.
13 כרכי השלמות יצאו במהלך השנים.
הכרך הראשון, בשני חלקים, מכסה כתובות ישנות עד לסוף הרפובליקה הרומית.
כרכים 2 עד 14 מחולקים גאוגרפית, בהתאם לאזור שבו הם נמצאו.
שאר הכרכים מכסים נושאים נקודתיים.
כרך 16 מכסה דיפלומות צבאיות רומאיות וכרך 17 מכסה אבני מיל.
כרך 18 מתוכנן כולל כתובות בלטינית על גבי קרמיקה.
קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה הוא פרויקט בינלאומי שמטרתו לתעד את כל הכתובות העתיקות שהתגלו בשטח ישראל המתוארכות בין המאה הרביעית לפני הספירה ועד למאה השביעית לספירה.
הפרויקט כולל איתור כל המידע הקיים וקיטלוגו בצורה שיטתית וכן איתור כתובות שטרם תועדו, לתעד אותן באופן מדעי, לקטלג ולפרסם בפרסום אחיד את כל הכתובות העתיקות.
בפרויקט שותפים חוקרים מהאוניברסיטה העברית בראשות פרופ' חנה כותן ראש הקתדרה ללימודים קלאסיים באוניברסיטה, פרופ' יונתן פרייס מאוניברסיטת תל אביב וצוות של חוקרים גרמניים בראשות הפרופסורים ורנר אק וולטר אמלינג.
הפרויקט החל בשנת 1999 במימון שרובו מגיע מקרן מחקר גרמנית שהעניקה לפרויקט כמיליון אירו.
הפרויקט היה צפוי להסתיים בשנת 2017 והוא יכלול 7 כרכים: שני כרכים העוסקים בכתובות מירושלים, כרך העוסק בכתובות מקיסריה ומישור החוף הצפוני, כרך העוסק בכתובות מיפו ומישור החוף הדרומי, כרך כתובות מעין גדי ומצדה, כרך על אזורים שסביב ירושלים וכרך כתובות שנמצאו בגליל.
בשל הסכסוך הישראלי-פלסטיני ובשל המימון של הפרויקט בידי גוף חיצוני, הוחלט שלא לפרסם כתובות משומרון והגולן.
נכון לספטמבר 2012 פורסמו שלושה כרכים: שני הכרכים העוסקים בכתובות מירושלים והכרך על קיסריה ומישור החוף הצפוני.
הכתובות שפורסמו ויפורסמו הן בטווח התקופות מהתקופה הלניסטית (המאה ה-4 לפנה"ס) ועד הכיבוש הערבי של ארץ ישראל (המאה השביעית), והוא כולל בתוכו את כל הכתובות שאותרו ותועדו של עמים שונים שחיו בארץ בעשר שפות שונות כגון עברית, יוונית עתיקה, לטינית, פיניקית, ארמית, סורית ונבטית ללא הפרדה לקבוצות נפרדות לפי שפות.
הפרסום כולל גם כתובות שלא תועדו עד כה, במסגרת מאמצי התיעוד נסרקו כתובות במרתפי כנסיית הקבר בכנסיות ומסגדים ומוזיאון הוואקף.
מתועדות גם כתובות שנמצאות במוזיאונים שונים בעולם כגון מוזיאון הלובר והמוזיאון הבריטי שמקורן בשטח ארץ ישראל, נכון למרץ 2012 תועדו כ-12,000 כתובות.
צוות הפרויקט כולל מומחים בתחומים שונים כגון: היסטוריונים, ארכאולוגים פילולוגים ואפיגרפים ביניהם פרופ' בנימין איזק מאוניברסיטת תל אביב, ד"ר עדה ירדני, ד"ר חגי משגב פרופ' אלה קושניר-שטיין, ד"ר לאה די-סגני וכן צוות של סטודנטים בעלי ידע בהיסטוריה עתיקה השולטים בשפות עתיקות.
קורפוס האוויר השמיני היה אחד הקורפוסים האוויריים של הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם באופלן ב-19 ביולי 1939, ולחם בעיקר בחזית המזרחית.
הקורפוס ניהל את הרכבת האווירית לסטלינגרד החל מדצמבר 1942 ועד לפברואר 1943, הרכבת כשלה באופן נחרץ וגזרה את גורלה של הארמייה השישית של פאולוס שהייתה נצורה בעיר.
היחידה התמזגה ב-28 באפריל 1945 עם הפיקוד האווירי האזורי ה-8, והפכה לפיקוד חיל-האוויר השמיני.
קורפוס האס אס ה-13 היה קורפוס של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בברסלאו ב-7 באוגוסט 1944, על בסיס הקורפוס ה-35, והועמדה תחת פיקוד הרמן פרייס.
ב-4 בספטמבר 1944, הועבר הקורפוס לחזית המערבית, כחלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות G, ולחם עימה בקרב מץ.
ב-24 באוקטובר 1944 מונה מקס זימון למפקד הקורפוס, ופיקד עליו בקרבות השונים עד סוף המלחמה.
בקרב מץ כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
במהלך מבצע נורדווינד כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס המלואים ה-61 היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-15 בספטמבר 1942 בקניגסברג בשם "קורפוס המילואים ה-61", והועמד תחת פיקוד אדגר טייסן.
הקורפוס פעל באזור וילנה, וב-21 בפברואר 1944 פורק הקורפוס.
קורפוס אס אס הררי התשיעי היה קורפוס הררי של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בהונגריה ב-21 ביוני 1944, וכמפקדו הראשון מונה קרל-גוסטב זאוברצווייג.
הקורפוס כלל בשלב ראשוני את דיוויזיית אס אס הררית ה-13 "הנדשאר" ואת דיוויזיית אס אס הררית ה-23 "קאמא".
הקורפוס נכלל במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתף בקרבות כנגד הפרטיזנים בקרואטיה.
בהמשך השנה הועבר הקורפוס לאזור בודפשט שבהונגריה, ונכלל במסגרת הארמייה השישית.
הוא כלל את דיוויזיית הפאנצר ה-13, דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה, דיוויזיית פרשים אס אס השמינית "פלוריאן גאייר" ודיוויזיית פרשים אס אס ה-22 "מריה תרזה".
כל הדיוויזיות היו במצב קשה משום שלקחו חלק בקרב דברצן.
ב-24 בנובמבר נסוג הקורפוס מדרכי הגישה לבודפשט, ובדצמבר החל הצבא האדום את המצור על בודפשט.
קרל פפר-וילדנברוך קיבל פיקוד על הקורפוס, כמו גם על כל היחידות הגרמניות בבודפשט ובסביבותיה.
ב-1 בינואר 1945, הארמייה השישית תחת פיקודו של הרמן באלק פתחה במבצע קונרד במטרה לשחרר את הקורפוס, כשהיא זוכה להצלחות ומתקדמת באופן מוצלח לשבירת האויב.
לקראת סוף ינואר כבר נדחסו הגרמנים וההונגרים בתוך כיס בגודל של קילומטר אחד.
ב-11 בפברואר קיבל הקורפוס פקודה לנסות לפרוץ החוצה, אולם רק 170 מאנשי האס אס הצליחו להגיע אל הקווים הגרמניים.
ב-12 בפברואר נכנע פפר-וילדנברוך לכוחות הסובייטים.
גרופנפיהרר קרל-גוסטב זאוברצווייג (21 ביוני 1944 - דצמבר 1944)
אוברגרופנפיהרר קרל פפר-וילדנברוך (דצמבר 1944 - 12 בפברואר 1945)
קורפוס האס אס העשירי היה קורפוס של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-26 בינואר 1945, על בסיס המטה של קורפוס האס אס ה-14. כמפקדו הראשון של הקורפוס מונה אריך פון דם באך-צלבסקי.
למרות שמפקדי הקורפוס באו מהוואפן אס אס, הרי שחייליו באו מהוורמאכט.
הקורפוס כלל את הדיוויזיה ה-163 ודיוויזיית היגר ה-5. הקורפוס נכלל במסגרת הארמייה ה-11 ואחר כך ארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות ויסלה, והשתתף בקרבות כנגד הצבא האדום והצבא הפולני בפומרניה.
עד מהרה כותר הקורפוס בידי שלוש ארמיות (2 רוסיות ואחת פולנית), ובתחילת פברואר ירד פון דם באך למחתרת, והוחלף בידי גונטר קראפה שהוחלף ב-7 במרץ בידי הרברט גולץ.
הקורפוס כותר והושמד סופית יום לאחר מכן ב-8 במרץ ו-8,000 אנשיו נפלו בשבי.
אוברגרופנפיהרר אריך פון דם באך-צלבסקי (26 בינואר 1945 - 10 בפברואר 1945)
קורפוס האס אס ה-12 היה קורפוס של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-1 באוגוסט 1944, על בסיס יחידות מהקורפוס ה-53 אשר הושמד במהלך מבצע בגרטיון.
כמפקדו הראשון מונה מתיאס קליינהייסטרקאמפ, אשר הוחלף כעבור כמה ימים בקורט פון גוטברג.
הקורפוס נכלל בתחילה במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, והוצב בקורלנד כחלק מקבוצת ארמיות מרכז.
בנובמבר הועבר לגרמניה והוצב באאכן במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית.
במרץ 1945 השתתף הקורפוס במאמצים לחסל את ראש הגשר האמריקאי מעל הריין בגשר לודנדורף.
לבסוף כותרה הארמייה כולה בכיס הרוהר, ונכנעה ב-17 באפריל 1945.
אוברגרופנפיהרר מתיאס קליינהייסטרקאמפ (1 באוגוסט 1944 - 6 באוגוסט 1944)
אוברגרופנפיהרר קורט פון גוטברג (6 באוגוסט 1944 - 18 באוקטובר 1944)
אוברגרופנפיהרר קרל מריה דימלובר (18 באוקטובר 1944 - 20 באוקטובר 1944)
גנרל חיל הרגלים גינתר בלומנטריט (20 באוקטובר 1944 - 20 בינואר 1945)
קורפוס האס אס ה-14 היה קורפוס של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בנובמבר 1944, וכמפקדו הראשון מונה היינץ ריינפרט.
הקורפוס נכלל במסגרת הארמייה ה-19 והגן על נהר הריין העליון מפני כוחות בעלות הברית שהתקדמו דרך צרפת לאחר מבצע דרגון.
הקורפוס פורק בינואר 1945, ועל בסיסו הוקם קורפוס האס אס העשירי.
גרופנפיהרר היינץ ריינפרט (נובמבר 1944 - דצמבר 1944)
אוברגרופנפיהרר אריך פון דם באך-צלבסקי (דצמבר 1944 - ינואר 1945)
קורפוס אס אס הררי החמישי היה קורפוס הררי של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-1 ביולי 1943, וכמפקדו הראשון מונה ארתור פלפס.
הקורפוס כלל 3 דיוויזיות אס אס: דיוויזיית אס אס השביעית "פרינץ אויגן", דיוויזיית אס אס הררית ה-13 "הנדשאר", ודיוויזיית אס אס הררית ה-21 "סקנדרבג", ושתי דיוויזיות ורמאכט: הדיוויזיה ה-369 ודיוויזיית היגר ה-118. הקורפוס נכלל במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, שהייתה חל מקבוצת ארמיות F.
באוקטובר 1943 הקורפוס נשלח לבוסניה, ונלחם שם כנגד הפרטיזנים של טיטו.
בסוף 1944, לאור התקדמות הצבא האדום לתוך הבלקן, הקורפוס נסוג מבוסניה יחד עם כל קבוצת ארמיות F.
בפברואר 1945, לאחר מבצע ויסלה-אודר, הועבר הקורפוס לפיקוד הארמייה התשיעית מקבוצת ארמיות ויסלה.
באפריל השתתף הקורפוס בקרב רמת זלו, ולאחר הקרב על ברלין והתאבדותו של היטלר, החליט מפקד הארמייה התשיעית תאודור בוסה לנסות ולחבור אל הארמייה ה-12 של ולטר ונק.
רוב הקורפוס ההררי החמישי הושמד בקרב זה, והמעטים ששרדו חברו אל הארמייה ה-12 ונכנעו לצבא ארצות הברית.
בריגדפיהרר קרל פון אוברקאמפ (21 בספטמבר 1944 - 1 באוקטובר 1944)
אובר-גרופנפיהרר פרידריך-וילהלם קריגר (1 באוקטובר 1944 - 1 במרץ 1945)
קורפוס האס אס השישי היה קורפוס של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-8 באוקטובר 1943, וכמפקדו הראשון מונה קרל פפר-וילדנברוך.
הקורפוס נשלח לחזית המזרחית, ובינואר 1944 נכלל במסגרת הארמייה ה-16 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון.
הקורפוס נלחם לכל אורך השנה בקרבות באזור פסקוב, לעיתים תחת הארמייה ה-16 ולעיתים תחת הארמייה ה-18. ביולי של אותה שנה, בעקבות מבצע פסקוב-אוסטרוב נסוג הקורפוס לליבוניה ובעקבות מבצע בגרטיון כותרה כל קבוצת הארמיות בקורלנד שבלטביה.
היטלר סירב להרשות לה להתפנות, ושמה של הקבוצה שונה לקבוצת ארמיות קורלנד.
הקבוצה נותרה מכותרת בקורלנד עד סיום המלחמה.
אובר-גרופנפיהרר קרל פפר-וילדנברוך (8 באוקטובר 1943 - 11 ביוני 1944)
גרופנפיהרר קרל פון פישר-טרויינפלד (21 ביולי 1944 - 25 ביולי 1944)
קורפוס האס אס ה-18 היה קורפוס של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בדצמבר 1944, וכמפקדו מונה היינץ ריינפרט.
הוא נכלל במסגרת הארמייה ה-19 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות אוברריין.
הקורפוס הגן על הריין העליון כנגד התקדמות בעלות הברית, ובייחוד הארמייה הצרפתית הראשונה והארמייה האמריקנית השביעית.
בפברואר 1945 פורקה קבוצת ארמיות אוברריין, והקורפוס נכלל במסגרת קבוצת ארמיות G.
מפקד הארמייה ה-19 אריך ברנדנברגר נכנע לכוחות צבא ארצות הברית ב-21 באפריל 1945, אולם הקורפוס ה-18 סירב להיכנע והמשיך להילחם באזור גבול שווייץ עד שנכנע ב-8 במאי עם כניעת גרמניה.
גרופנפיהרר היינץ ריינפרט (דצמבר 1944 - 12 בפברואר 1945)
קורפוס האוויר החמישי היה אחד הקורפוסים האוויריים של הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בגרסטהופן ב-11 באוקטובר 1939, על בסיס דיוויזיית האוויר ה-5, ולמפקדו מונה רוברט ריטר פון גריים.
הקורפוס השתתף במערכה על צרפת כחלק מצי האוויר השלישי, ובנובמבר 1941 הועבר לאזור בריסל.
בדצמבר 1941 הועברה מחצית הקורפוס למריאופול, ושמה שונה ל"פיקוד המיוחד קרים" אשר השתתף בקרב קרץ' ובמצור על סבסטופול (1941–1942), ואילו המחצית השנייה הועברה לסמולנסק, שם הפכה ב-1 באפריל 1942 ל"פיקוד הלופטוואפה מזרח".
קורפוס אסיה הוא שמה של יחידה בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחמה ככוח עזר לאימפריה העות'מאנית במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
לאחר שהאימפריה העות'מאנית הצטרפה למלחמת העולם הראשונה בנובמבר 1914, שלחה בעלת בריתה הקיסרות הגרמנית כמה משלחות סיוע קטנות אשר כללו בעיקר יועצים ואנשי הנדסה אשר סייעו בבניית כבישים בסיני.
בדצמבר 1914 נשלחה גם משלחת סיוע רפואית אשר נועדה לטפל בטיפואיד, טיפוס הבהרות, דיזנטריה וכולרה שפשו בצבא האימפריה העות'מאנית.
לאחר כיבוש סרביה ניתן היה לשלוח כמויות גדולות של ציוד ותחמושת לצבא העות'מאני דרך נהר הדנובה ורכבות הבלקן.
עד מהרה הוקמה יחידת "קורפוס אסיה", שכללה בעיקר קצינים ומומחים צבאיים במטרה להגביר את יעילות הצבא העות'מאני ולהכשיר אותו בשימוש בציוד שהיה חסר לו.
במרץ 1916 יצא הכוח, שקיבל את שם הקוד "פאשה 1" לכיוון ארץ ישראל, שבה החל חיל המשלוח המצרי להתקדם במהירות לכיבוש הארץ.
הכוח כלל גדוד חיל רגלים ופלוגת מכונות ירייה, סוללות ארטילריה, כוחות חיל הנדסה ויחידות מיוחדות להקמה ותחזוקה של מסילות ברזל.
באפריל הועברה לבאר שבע פלגת האוויר ה-300 ("פאשה") של שירות האוויר הגרמני שהייתה מצוידת ב-14 מטוסי רומפלר C.IV.
מאוחר יותר הוצבו מטוסים גרמניים גם באל עריש ובביר אל עבד, אולם בעקבות התבוסה העות'מאנית במערכה על תעלת סואץ ובקרב רומני צומצמה פעילותם לבאר שבע ורמאללה בלבד.
ב-מרץ 1917 בעקבות כיבוש בגדאד בידי הצבא הבריטי, החליטו הגרמנים לתגבר את קורפוס אסיה.
באוגוסט יצאה לדרכה משלחת שנייה שקיבלה את שם הקוד "פאשה 2".
קורפוס אסיה היה כפוף לקבוצת ארמיות ילדרים של הצבא העות'מאני, אשר מפקדיה היו גרמנים גם כן.
לאחר כיבוש ירושלים בדצמבר 1917, נשלחו כוחות נוספים.
גם האימפריה האוסטרו-הונגרית שלחה מספר יחידות ארטילריה לעזרת העות'מאנים.