tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הספר מהווה כתב אישום חריף נגד מצב לימודי הקלאסיקה ותרבות יוון העתיקה באקדמיה המודרנית, ובעיקר במוסדות ההשכלה הגבוהה בארצות הברית.
הנסון והית' יוצאים בספרם נגד ההזנחה המכוונת, לטענתם, של הערכים ההומניסטיים והעקרונות האינטלקטואליים של תרבות יוון הקלאסית.
השניים מצביעים על תהליך של ניתוק הולך וגדל בין המחקר האקדמי לבין ציבור הסטודנטים והציבור הרחב, תהליך אשר לדבריהם פוגע בליבה של ההשכלה המערבית.
לדעתם, לא מדובר רק בשקיעת תחום מחקר מסוים, אלא ב"אובדן של ליבה תרבותית הומניסטית משותפת".
פרנסיס פוקויאמה, שבחן את הספר עבור כתב העת Foreign Affairs, כתב כי על אף שהספר עוסק לכאורה בשקיעת תחום הלימודים הקלאסיים, בפועל הוא "עוסק באובדן הליבה ההומניסטית המשותפת בתרבות ובחינוך בני זמננו".
הוגת הדעות והסופרת קמיל פאליה כתבה בוושינגטון פוסט כי הספר הוא "הביקורת האקדמית הרצינית והמשמעותית ביותר שהתפרסמה ב־15 השנים האחרונות".
לדבריה, זוהי "מחאה לוהטת, רצופת עובדות וסערת זעם תרבותי, שחובה לקרוא לכל מי שאכפת לו מעתיד ההשכלה הגבוהה בארצות הברית".
הספר נחשב לציון דרך בדיון הציבורי על תפקידה של ההשכלה ההומניסטית בתקופה של פוסט-מודרניזם, רלטיביזם תרבותי, והפוליטיזציה של מדעי הרוח.
הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1996, עם דובי גל, ניצה שאול, מריה אובנוב ואורי בנאי בתפקידים הראשיים.
דני לב (דובי גל) הוא פקיד בכיר במשרד ממשלתי, השואף לחיים שלווים ונטולי דרמות.
לאחר שרכש דירה חדשה, הוא מוצא את עצמו מנסה לאזן בין נטל המשכנתא, מחויבויות בעבודה וחיי משפחה סבוכים, הכוללים שני ילדים דעתניים שאינם מהססים להביע את עמדתם בכל נושא.
לתוך שגרת יומו הסואנת פורצת לפתע אישה מסתורית עולה חדשה מרוסיה, הנמצאת בשלב מתקדם מאוד של הריון, עם צירים מתקדמים ומים שכבר ירדו.
היא מתיישבת ברכבו ומורה לו להסיעה לבית החולים בדחיפות.
האירוע הבלתי צפוי הזה מצית שרשרת התרחשויות מפתיעה, רוויית הומור, שמטלטלת את עולמו של דני ומשנה את מסלול חייו.
שחקנ/יתדמותדובי גלדני לבניצה שאוליעלאורי בנאימשהמריה אובנובאולגהמירי מסיקהשרהג'וליאן שגרןאברם דוידוביץ'רולנדה שגרןבלה דוידוביץ'שפרה מילשטייןפקידהאורי שמירבעל הביתמרים נבושכנהעדי לבאחות ביולדותמסקי שיברואחות בנוירולוגיתיואב בר-לבשלמה היחצ"ןאורי ורדיאריהדוד מונשייןאזרח מתוחכםשיש קולרביריוןיעקב בן-הרצלפרופסוראיציק סיידוףמנהל משרדמיכאל כורשאדון משדליוסי סוקולסקיאיש מס הכנסהערן איוניראסירדן ליבאץ'קוביאלון בלטאליקארה גפןאורהשחף סגלמורהברי לנגפורדתייר קשישדלית כרמלכתבת טלוויזיהרמי חזקיהושוטרראובן גולדווסרעו"דיפים בנצ'יקאסיר עולה בכלא
"מי ברכב" הוא שיר לכבוד יום העצמאות של מדינת ישראל שכתב רפאל ספורטה והלחין עמנואל עמירן בשנים הראשונות לאחר הקמת המדינה.
השיר מדבר על צעדה חגיגית לעיר ירושלים, ולכן שרים אותו גם בחג השבועות וביום ירושלים.
לאחר הקמת המדינה, כאשר טרם נכתבו שירים ליום העצמאות, יזם ספורטה, יחד עם המלחין עמנואל עמירן, חיבור של עשרה שירים שיצאו לאור בחוברת בשם "מנורה וענפי זית": "שירים, מחולות ומשחקים ליום העצמאות" ("לטף"-ספרייה חינוכית, הוצאת "תפוח").
השיר הופיע בחוברת, יחד עם שירים נוספים כמו "כל הארץ דגלים", "מנורה וענפי זית", "אדמה ותכול שמים", "לאן יונה", "רונו כל העם", "על כביש ירושלים", ועוד.
מקום המדינה זכה השיר לביצועים רבים, בין היתר של המבצעים:
מקהלת הילדים ע"ש צדיקוב (שנות ה-50)
מקהלת בית הספר כי"ח אליאנס לבנות ירושלים (1956)
מקהלת כפר הנוער הדסים (שנות ה-70)
אברהם פררה ושלי עבדת (1975)
"מי זה מקיש על חלון" (ידוע גם בשם "זה אני הסביבון") הוא שיר לחנוכה שכתב אברהם בן זאב והלחין יעקב שגיא.
השיר נכתב בשנות ה-60 של המאה ה-20, לכבוד חג החנוכה בקיבוץ עין-השופט, בו גדל שגיא כילד חוץ לאחר שעלה בגיל 11 לארץ עם אמו ואחותו מרומניה.
השיר הוקלט בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי גילה אדרי ובסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי רוחמה רז.
השיר הוקלט לראשונה ברדיו באולפני קול ישראל, בפברואר 1967 על ידי הזמרת גילה אדרי בליווי להקה כלית בניצוחו של שמעון כהן.
הזמרת רוחמה רז ביצעה את השיר בשנת 1976 מתוך התקליט "חנוכיה לי יש – 30 שירי חנוכה לילדים" בהוצאת CBS.
השיר בוצע בשנת 2013, על ידי סלעית פרידמן מתוך הערוץ "הופ!
מטר שגיא, נכדתו של מלחין השיר, יעקב שגיא, תרגמה את השיר לאנגלית בשם , ופרסמה סרטון של השיר בעברית ובאנגלית, בשנת 2020.
השיר עדיין פופולרי במופעי חנוכה המועלים בקיבוץ עין השופט, בו גדל והתחנך שגיא.
"מי הרג את אדום-החזה?" הוא שיר עממי אנגלי מחורז.
השיר מתאר את מותו של אדום-החזה מחץ שירה בו הדרור ואת מסע הלוויה שמארגנים עבורו הציפורים וחיות אחרות.
המספר של השיר באינדקס שירי העם של רוד הוא 494.
הפזמונאית לאה נאור תרגמה את השיר לעברית וקראה לו בשם "מי הרג את היונה", שיצא לאור בספר שיריה "תני לו פרח / מבחר תרגומי שירה מן השפה האנגלית", בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2018.
התיעוד המוקדם ביותר של השיר מתוך ספר השירים היפה של טומי אגודל , האנתולוגיה המוקדמת ביותר של שירי ילדים באנגלית, שיצאה לאור בלונדון בשנת 1744, ובו הופיעו רק ארבעת הבתים הראשונים.
הגרסה המורחבת והמחלאה של השיר הודפסה רק בשנת 1770 לערך.
להלן הטקסט המקורי באנגלית והתרגום לעברית:
לשיר יש גרסה נוספת עם סוף אחר, שבו הדרור שהרג את אדום-החזה נתלה על פשעו.
אף על פי שהתיעוד המוקדם ביותר הידוע של השיר הוא מאמצע המאה השמונה עשרה, ישנן עדויות לכך שהוא עתיק בהרבה.
מותו של אדום-החזה על ידי חץ מתואר בחלון ויטראז' מהמאה ה-15 בכפר באקלנד, שבמחוז גלוסטרשייר, בדרום-מערב אנגליה.
השיר דומה גם לשיר "פיליפ ספארו", שנכתב על ידי המשורר ג'ון סקלטון בסביבות 1508, ובו המספר מקונן על מותה של ציפור המחמד שלו.
השימוש בחרוז 'owl' עם 'shovel' יכול להצביע על כך שהוא נכתב לפי הגייה אנגלית תיכונה עתיקה יותר.
נראה כי גרסאות של הסיפור קיימות במדינות אחרות, כולל גרמניה.
מספר תיאוריות הועלו כדי להסביר את משמעות השיר:
השיר מתעד אירוע מיתולוגי, כגון מותו של האל בלדר מהמיתולוגיה הנורדית, או הקרבה טקסית של דמות מלך.
זוהי פרודיה על מותו של המלך ויליאם השני, שנהרג מחץ בעת ציד בניו פורסט (המפשייר) בשנת 1100 לספירה.
ויליאם השני נודע בשם ויליאם רופוס, שפירושו "אדום", בגלל שיערו האדמוני, וייתכן ואדום-החזה בשיר, מרמז על דמותו.
השיר קשור לנפילת ממשלתו של ראש ממשלת בריטניה הראשון, רוברט וולפול, ב-1742, מכיוון שהשם לאדום-החזה באנגלית, "רובין", הוא צורה מקוצרת של השם "רוברט", וגם כי תאריך ההוצאה לאור של השיר, קרובה לזמן שבו נפלה ממשלתו של וולפול.
רעיון המוות של אדום-החזה, כמו גם המקצב הריתמי של החריזה בשיר, הפכו לארכיטיפים, הנמצאים בשימוש רב בסיפורת ספרותית וביצירות אמנות אחרות, משירים, סרטים, תעלומות רצח ועד קריקטורות.
"Who Killed Cock Robin" הוא סרט הנפשה קצר מסדרת "Silly Simphony" שיצא לאקרנים ב-26 ביוני 1935 על ידי יונייטד ארטיסטס, בהפקת וולט דיסני ובבימויו של דייוויד הנד.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר, אך הפסיד לסרט אחר של דיסני בשם "שלושת החתלתולים היתומים".
"Who Killed Cock Robin" הוא שמו של הפרק ה-14 בסדרת הטלוויזה הבלשית הבריטית "Randall and Hopkirk (Deceased)" בכיבובם של מייק פראט , קנת קופ ואנט אנדרה , ששודר ב-1969.
"Who Killed Cock Robin" הוא שמו של פרק מס' 4 בעונה הרביעית של המשטרתית-קומית הבריטית "רציחות במידסומר", ששודר ב-2001.
"Who Killed Cock Robin" הוא סרט פשע נאו-נואר טייוואני משנת 2017, שנכתב ובוים על ידי צ'נג וויי-האו .
מֵי מלך (מלטינית: Aqua regia) הם תערובת של חומצה חנקתית וחומצת מימן כלורי ביחס 3:1 (שלוש מולקולות של חומצת מימן כלורי על כל מולקולת חומצה חנקתית אחת HNO3+3HCl).
צבע התערובת צהבהב, והיא מסוגלת לשתך חומרים רבים.
מי מלך נמנים עם קבוצה מצומצמת של חומרים המסוגלים להמס זהב ופלטינה.
השם "מי מלך" בא מהמתכות האציליות שביניהן זהב, טנטלום ופלטינה.
למי מלך תפקיד בחריטה במספר תהליכים אנליטיים.
מי מלך הם חומר בלתי יציב בטמפרטורת החדר – הגזים כלור וניטרוסיל כלוריד (NOCl) מתנדפים מן התמיסה במהירות, והיא מאבדת את תכונותיה השימושיות, ולכן יש לערבב את החומצות זמן קצר לפני השימוש.
מי מלך יכולים להמס זהב מכיוון שהם מכילים גם חומצה חנקתית וגם חומצת מימן כלורי, כשלכל אחת מחומצות אלה תפקיד שונה בתהליך.
חומצה חנקתית היא חומר מחמצן חזק שיכול להמס זהב ליצירת יוני זהב (Au3+), אך שיווי המשקל בתגובה מושג לאחר המסת כמות אפסית של זהב.
חומצת מימן כלורי מספקת יוני כלור שמגיבים עם הזהב ויוצרים חומצה כלורואאורית (Chloroauric Acid) בתגובה הבאה:
כתוצאה מכך מסולקים יוני הזהב מהתמיסה והחומצה החנקתית יכולה להמיס זהב נוסף.
סיפורי מי מריבה הוא סיפור מקראי המתואר בספר במדבר, בני ישראל מתלוננים על מחסור במים, ה' הורה למשה לדבר אל הסלע, משה חשב שבדומה למסה ומריבה עליו להכות בסלע, הוא הכה במטהו בסלע ויצאו ממנו מים.
על סיפור זה נענש משה שלא ייכנס לארץ ישראל.
בספר במדבר מתואר אירוע בו אחרי מות מרים בני ישראל צמאים למים ורבים עם משה ואהרן.
משה מתפלל אל ה' ונענה שעליו לקחת את המטה, להקהיל את עדת בני ישראל ו"לדבר אל הסלע לעיניהם" ועל ידי כן מהסלע יצאו מים.
משה מקהיל את העדה וקורא להם (משמעות המילה "מורים" היא לפי הפשט גנאי בדומה למילה "ממרים").
משה מכה את הסלע פעמיים ומהסלע יוצאים מים רבים.
היחס בין המעשה בספר שמות למעשה בספר במדבר
ישנם פרטים מקבילים רבים בין סיפור מסה ומריבה שבספר שמות לסיפור שבספר במדבר.
רבי יוסף בכור שור טוען שמדובר על אותו מעשה, אלא שכדי לחבר אותו עם פרשת המן, הוא נכתב גם בספר שמות.
ראיה לפירושו היא הפסוק ב שמזכיר את 'מסה' ו'מי מריבה' יחד: "אשר נסיתו במסה, תריבהו על מי מריבה".
מרבית הפרשנים חלקו על כך, אך חוקרים רבים מסכימים גם הם שמדובר בגרסאות שונות של אותו מעשה.
הקושי בכך הוא שלפי המקרא יש פערי זמן ומקום גדולים מאוד בין המעשים: הראשון בשנה הראשונה במדבר סיני, והשני בשנה הארבעים בקדש, קצה ארץ אדום (במזרח).
ניתוח ופרשנות למעשה בספר במדבר
רש"י מציין שהסלע הוא באר מים נסית שלוותה את בני ישראל בנדודיהם במדבר סיני ובעבר הירדן, ומסביר שהבאר סירבה לתת מים בגלל מות מרים: דהיינו, הבאר הייתה בעצם סלע שנבעו ממנו מים, והסלע היה מתנהל עם בני ישראל במסעותם.
כשמרים מתה, הפסיקו המים לנבוע מן הסלע, והוא הסלע עליו הכה משה.
למדים זאת מסמיכות המקרים של "וַתָּמָת שָׁם מִרְיָם ...
דהיינו שעם מותה של מרים נסתתמו המים.
בספר במדבר מסופר שה' כעס על משה ואמר לו, שמכיוון שלא קידש את שמו לפני בני ישראל, הוא לא יכניס אותם לארץ ישראל:.
בביאור החטא נאמרו דעות רבות, שאפשר לסווגם לשלושה היבטים:
מעשי משה: לדעת רש"י, החטא הוא שמשה הכה את הסלע, למרות שה' ציווה לדבר אליו; לדבריו ה' הורה למשה לקחת איתו את מטהו אך לא להשתמש בו.
הרמב"ן הקשה, מדוע אם כן הורה ה' למשה לקחת את המטה.לדעת הרמב"ן החטא של משה היה בכך שהכה פעמיים ולא פעם אחת; אולם אבן עזרא הקשה שלפי הסבר זה, לא מובן למה אהרון גם נענש.
דברי משה: ישנם המפרשים שהחטא הוא בכך שכינה את בני ישראל בכינוי "מורים", אולם אבן עזרא הקשה על הסבר זה, מכך שמשה השתמש בביטוי זה שוב בספר דברים, משמע שלא חשב שיש בעיה בביטוי.
דעה אחרת אומרת, שהחטא היה בכך שמשה אמר: "המן הסלע הזה נוציא לכם מים", ולא הדגיש בדבריו שה' הוא זה שמביא את המים.
אופי משה: הרמב"ם פירש שחטאו היה שנטה אחר כעסו, ובכך הטעה את עם ישראל לחשוב שהקב"ה כועס עליהם, דבר שלא היה נכון; אולם הרמב"ן הקשה על הסבר זה, שמהכתוב משמע שהחטא הוא שלא האמינו בה'.
משה מנדלסון ורבי אברהם מנחם רפאפורט מפרשים שחטאם של משה ואהרן היה שפחדו מפני הקהל וברחו לאהל מועד.
על פי רבי ישעיה הלוי הורוביץ מדובר בגזירה קדומה שמשה לא יכנס לארץ ישראל, כיוון שעם ישראל לא ראוי להנהגה ניסית בארץ ישראל, והחטא היה רק תואנה.
שמואל דוד לוצאטו ציין כי מצא 13 פירושים מהו החטא.
חטאו של משה בספר תהילים
בפרק ק"ו בספר תהילים, מתואר המעשה בקצרה: .
מפרשי המקרא הראשונים פירשו פסוקים אלו בשני אופנים.
יש מהם שפירשו שמשה ואהרן המרו את רוח ה', וה' ביטא בשפתיו גזרה שלא יכנסו לארץ.
אחרים פירשו שבני ישראל הם שהמרו ומררו את רוחו של משה, והוא ביטא בשפתיו אמירה לא נכונה, ועל כך נענש.
המטה מופיע בסיפור כמה פעמים.
- השימוש דווקא במטה מעורר שאלה.
במאמרו, מציע אבוהב כי התשובה טמונה באירועים שקדמו למעשה מי מריבה.
הוא מביא את דברי רבי יהודה אריה ליב אלתר שהסביר שמחלוקת קורח ועדתו יצרה פילוג בעם.
בכדי ללמד את העם את חשיבות האחדות, ה' מצווה את נשיאי השבטים להניח מטה בפתח אוהל מועד ויום למחרת מטה אהרון, משבט לוי פרח.
ובכך הביע האל את סמליות המעמדות וחשיבותם של הלוויים, והעם קיבל את הדבר.
אותה הטקטיקה נמצאת גם בסיפור שלנו, כשהקב"ה ציווה את משה להשתמש דווקא במטה.
מי ים הם מים מלוחים הממלאים את הימים והאוקיינוסים.
בדרך כלל, להוציא ימות מיוחדות כמו ים המלח, מליחות מי הים הממוצעת היא כ-3.5%; כלומר, בכל ק"ג מי ים יש כ-35 גרם מלח מומס.
צפיפותם של מי הים גדולה מזו של מים מתוקים.
תכונות פיזיקליות של מי הים
מי ים - תכונות פיזיקליות עיקריותצפיפות1027 ק"ג למטר מעוקבמליחות3.5% (35 גרם מלח לליטר)
התכונות הפיזיקליות החשובות של מי הים: טמפרטורה, צפיפות ומליחות, משתנות כתלות באזור המדידה בכדור הארץ, ובשכבת המים שנמדדה.
זו הסיבה למשל כי טמפרטורת ומליחות המים במערב הים התיכון, נמוכות יחסית מאותם מדדים במזרח הים התיכון.
הרכב חומרי מזון (נוטרינטים) בפני המים (ppm)זרחן (P)0.07חנקן (N)0.5צורן (Si)3
הערכים המופיעים בטבלה לעיל הם ממוצעים.
קיימות תופעות שונות המשפיעות על ריכוזי חומרים שונים ברמה מקומית ובפרט של החמצן והחנקן:
מערכת זרמי הים העולמית משפיעה על העברת החמצן לעומקי הים, אשר משפיעה על שרשרת המזון בים.
באופן דומה משפיע משטר הרוחות העולמי על פיזור חומרי מזון בים.
הזרמת חומרי דשן לים ועליית טמפרטורת הים מביאה לפריחת אצות ובעקבותיה חוסר בחמצן ותמותת יצורים ימיים באזורי החוף
מחזור החנקן, קיבוע חנקן ימי ודנטריפיקציה
החמצת אוקיינוסים - נגרמת בשל הגידול בספיגת פחמן דו-חמצני במי הים, כתוצאה של גידול בפליטות הגז
מי הים מלוחים יותר מהמים אשר בגוף האדם (תמיסה היפרטונית).
כאשר אדם בולע כמות גדולה של מי ים, התאים בגופו ינסו להשוות את הלחץ האוסמוטי אשר קיים מחוצה להם, על ידי שחרור נוזלים מהתא אל עבר המרווח הבין תאי.
עקב פעולה זו, התאים המפרישים את הנוזלים מתייבשים, מצטמקים ומתים.
זוהי הסיבה שבשעת הישרדות בלב ים, מומלץ שלא לשתות מי-ים כדי להגדיל את הסיכויים להינצל.
היא סדרת אימה/פנטזיה לילדים שהופקה לטלוויזיה בשיתוף-פעולה אמריקאי-קנדי.
החלק הראשון של הסדרה הופק בשנים 1992–1996 במשך חמש עונות, והחלק השני של הסדרה הופק בשנים 1999–2000 במשך שתי עונות.
בישראל הסדרה שודרה בתחילה בשנות התשעים בערוץ הראשון ובהמשך בערוץ הילדים.
בשנת 2019 יצאה גרסה חדשה של הסדרה: "מי מפחד מהחושך?" עם עונה אחת בת שלושה פרקים; ב-2021 יצאה עונה שנייה בת שישה פרקים, ובשנת 2022 יצאה עונה שלישית בת ארבעה פרקים.
עלילת הסדרה מתמקדת בקבוצת בני נוער אשר מכנה את עצמה "The Midnight Society".
החבורה נוהגת להיפגש מדי שבוע במקום סודי ביער בו כל אחד מהנערים נוהג במהלך קומזיץ לספר לשאר חברי הקבוצה סיפורי לילה מפחידים.
הסיפורים השונים אותם מספרים חברי הקבוצה מוצגים בפני הצופים.
עלילת הסיפורים מתמקדת לרוב בבני נוער ועוסקת בדרך כלל במגוון של תופעות על טבעיות כגון רוחות רפאים, גובלינים, קסמים, דרקונים, בתים רדופי רוחות, חייזרים, מכשפות וכדומה.
עונה 1 מספרת על ילדה חדשה שהגיע לבית ספר חדש באורגון.
היא מצטרפת לקבוצת בני נוער אשר מכנה את עצמה 'TMS'.
הקבוצה מתמקדת בסיפורים מפחידים שבני הנוער מספרים.
הילדה החדשה מתחילה לספר סיפור ועד במהרה חברי הקבוצה מבינים כי הסיפור מתגשם.
לסדרה יש עוד 2 עונות, עונות 2 ו3 כשכל עונה מדברת על משהו אחר אך עדיין על קבוצה של ילדים מספרים סיפורים מפחידים
שנהפרסקטגוריהמועמדיםתוצאהמקור2023פרסי אמי לתוכניות לילדים ולמשפחההסדרה הטובה ביותר לילדים או לכל המשפחהמי מפחד מהחושך?המיקס סאונד ועריכת הסאונד הטוב ביותר בתוכנית לייב אקשןדייוויד הרננדז, גורד הילייר, פט האסקיל, דין ג'יאמארקו, ביל שפרד, ג'וליה גראף, ג'וזף ווטס, מורין מרפי, גורדון ספרול, דייוויד צ'ן
(בשוודית: ) הוא ספר תמונות מאת המחברת השוודית-פינית טובה ינסון.
הספר פורסם לראשונה בשנת 1960 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab".
זהו ספר התמונות השני בסדרת ספרי התמונות של המומינים.
הספר תורגם לעברית ב-1977 על ידי ויויאן ברסקי בהוצאת הדר.
ב-2015 הופיע בהוצאת קרן בגרסה עברית חדשה, בכותרת "מי ינחם את קטנטן", בתרגום דנה כספי ובעיבוד צור ארליך.
עלילת הספר מתמקדת ברשוש (בגרסה החדשה: קטנטן), יצור קטן שחי לבדו, ובבדידות רבה, בבית גדול.
רשוש חושש מאוד לצאת לעולם ולהתיידד עם תושבי עמק המומינים.
רשוש הבודד מחליט לבסוף לצאת למסע בעולם במטרה למצוא חבר.
במהלך מסעו פוגש רשוש במר המיולין, בשמנטפים, ברשללנים, בגברת פילניוק (בגרסה החדשה: פיליפיונקה), אך בשל ביישנותו הרבה איננו מנסה להתיידד עימם.
בחלקו השני של המסע רשוש מגיע לחוף הים, שם הוא מוצא מסר בבקבוק שנכתב על ידי מיפל (בתרגום החדש: ילדה ושמה זוטית) שנלכדה בידי מפלצת הגרוק ואשר מרגישה אף יותר בודדה מרשוש.
בעקבות כך רשוש אוזר מספיק אומץ כדי לצאת למסע מעבר לים, להביס את הגרוק ובסופו של דבר להציל את מיפל/זוטית.
בשנת 1980 הפיק הבמאי השוודי יוהאן הוגלבק (Johan Högelbäck) סרט אנימציה שוודי בשם באורך 22:50 דקות המבוסס על עלילת הסיפור.
"מי יבנה בית" הוא שירו של המשורר לוין קיפניס אשר התחבר בשנת תרפ"ט 1929. והולחן על ידי נחום נרדי.
"מי יבנה בית" תיאר את הלך הרוח ואווירת הבנייה מאז תקופת העלייה הראשונה, ובמיוחד בשנות ה-20 של המאה ה-20, ותקופת העלייה הרביעית שבה התחבר, שבה שררה במגזרי ההתיישבות היהודית השונים בעיר ובכפר תחושה של שמחה והתרוממות נפש, בעקבות היצירה היישובית והגשמת הרעיון הציוני.
הבנאים ובעלי הבתים היו יוצאים בריקודים ביום ובלילה, ואליהם היו מצטרפים קרובים, ידידים ועוברים ושבים.
השיר המחורז כולל ארבעה בתים הנפתחים בשאלות רטוריות על זהותם של בוני ההתיישבות ומייסדיה שבהן ננקב פעמיים הפועל נשוא המשפט, ועל כולן עונה האני השר בגוף ראשון רבים, כי החלוצים יעשו את כל הנדרש לבנייה, בתשובות הפותחות במילים: „אֲנַחְנוּ הַחֲלוּצִים ...".
נושא הבית הראשון הוא הבנייה במגזר העירוני, בשכונות היהודיות החדשות ובראשן, בהיקפה, העיר תל אביב.
הבית השני מהלל את ההתיישבות החקלאית של אנשי העלייה הראשונה במושבה ראשון לציון, ואת גידולי הגפנים.
נושא הבית השלישי הוא צמיחת ההתיישבות החקלאית והחלוצית של אנשי העלייה השלישית, בהזכירו את הקיבוץ בתל חי (שהתאחד לאחר כך עם קיבוץ כפר גלעדי).
הבית הרביעי חוזר ומאזכר את ההתיישבות החקלאית במושבה רחובות, ואת הפרדסים.
"מי יבנה בית" נעשה אהוד מאוד ביישוב, התחברו לו מספר גרסאות פרטיות ומקומיות, והוא זכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21, וביניהם של ברכה צפירה, מרים יעקבי, אהובה צדוק, נחמה הנדל, הדסה סיגלוב, חבורת בית רוטשילד, עפרה חזה ועוד.
מי יפיל את המאסטר היא תוכנית בידור ישראלית ששודרה בערוץ 2 על ידי רשת בהנחיית אלי יצפאן.
התוכנית מבוססת על הפורמט הבריטי, "עבדו עלינו" בכיכובם של זוג הקוסמים פן וטלר.
הפרק הראשון בסדרה הישראלית עלה ב-30 ביוני 2012.
במסגרת התוכנית, קוסמים ישראלים מציגים את כישרונותיהם בתחום הקסמים כאשר מטרתם היא "להפיל" את הקוסם מקס מייבן, כלומר, להציג קסם, אשר מייבן אינו יודע כיצד הוא נעשה.
אם הקוסם אכן הצליח בכך, הוא עובר לשלב הגמר.
למייבן ניחוש אחד בלבד לנסות לפצח את אשר מאחורי הקסם.
המנצח בשלב הגמר זוכה בהופעה במג'יק קאסל שבלוס אנג'לס.
בכל תוכנית יועץ הקסמים שימי אטיאס ומנטור המתמודדים מלמד ומאמן ידוען קסם, שעימו הוא מופיע על הבמה.
בסוף כל פרק מציג מייבן קסם בפני הקהל.
זוכה העונה הראשונה של התוכנית הוא אמן החושים ערן בידרמן.
הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1966 בבימויו של מייק ניקולס.
התסריט נכתב על ידי ארנסט להמן ומבוסס על מחזה בעל אותו שם מאת אדוארד אלבי.
בסרט משחקים אליזבת טיילור, ריצ'רד ברטון, ג'ורג' סיגל וסנדי דניס.
הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אוסקר כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר עבור ניקולס.
כל ארבעת שחקני הסרט היו מועמדים לפרס בקטגוריות השונות.
הסרט זכה בחמישה פרסי האוסקר כולל השחקנית הטובה ביותר עבור אליזבת טיילור ושחקנית המשנה הטובה ביותר עבור סנדי דניס.
למרות זאת הסרט הפסיד ל"אדם לכל עת" בכל הקטגוריות הראשיות האחרות.
הסרט מתפרש על פני לילה אחד ומתרחש כמעט כולו בסלונם של פרופסור להיסטוריה ואשתו, בתו של נשיא האוניברסיטה.
השניים מארחים זוג צעיר, מרצה שהצטרף לסגל המרצים ואשתו.
הרביעייה עוברת מסע ארוך אל תוך הלילה, הכולל חילופי דברים אלימים החושפים את מערכות היחסים בין בני הזוג.
האורחים הופכים לכלי נשק במאבק הפראי של המארחים.
פרנק פלנגן - בעל הפאב (ללא ציון קרדיט)
אגנס פלנגן - מלצרית (ללא ציון קרדיט)
תסריט הסרט שונה במקצת מהמחזה המקורי.
בעוד במחזה ישנן רק ארבע דמויות, בסרט נוספו דמויותיהם של מלצרית ובעל הפאב שאליו הולכות הדמויות במהלך הסרט.
רוב הסרט מתרחש בביתם של מרתה וג'ורג', למעט שלוש סצנות; בחצר של הבית, במכונית של מרתה וג'ורג' ובפאב.
למעשה, התסריטאי כמעט לא שינה דבר מהדיאלוגים למעט הביטוי "Screw you" שנאמר על ידי מרתה והוחלף ב-"God damn you".
הסרט צולם בסמית' קולג', נורת'אמפטון, מסצ'וסטס.
במאי הסרט מייק ניקולס התעקש על מיקום זה כיוון שנאמר לו שזה המיקום המקורי של הסיפור עליו מבוסס המחזה, למרות שמאוחר יותר הוא הודה שהטעו אותו.
במהלך הסרט לא פנו או קראו לדמותו של ג'ורג' סיגל בשמה, אלא התייחסו אליו רק בכינויים.
כשמלהק הסרט, ג'ק וורנר, פנה לאדוארד אלבי במטרה לעבד את המחזה לסרט, הוא אמר לו שהוא רוצה ללהק את בטי דייוויס וג'יימס מייסון בתור מרתה וג'ורג'.
אלבי התלהב מהליהוק המתוכנן, במיוחד משום שבתסריט מצטטת מרתה את דייוויס מהסרט "מעבר ליער" (1949).
בסופו של דבר לא נבחרו דייוויס ומייסון להשתתף בסרט, ואלבי לא אהב את הסרט כי לא היה מרוצה מהבחירה בטיילור וחשב שנעשתה טעות בצילום קטעים מחוץ לסלון הבית.
אליזבת טיילור העלתה כ-13 ק"ג כדי לגלם את דמותה של מרתה.
הסרט היה מועמד לפרסי אוסקר בכל קטגוריה אפשרית הרלוונטית לסרט.
הסרט הפך להיות הסרט הראשון שכל צוות השחקנים בו זכה למועמדויות לפרס בקטגוריות השונות, הישג שרק הסרטים "Sleuth" (1972) ו"Give 'em Hell, Harry!" (1975) הצליחו להשיג אחריו.
יתר על כן, אליזבת טיילור הפכה להיות השחקנית האחרונה שקיבלה את פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקיד בסרט שחור לבן.
בנוסף, הסרט זכה בשלושה פרסי באפט"א; הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (טיילור) והשחקן הטוב ביותר (ברטון).
הסרט היה גם מועמד לשבעה פרסי גלובוס הזהב; הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (ניקולס), התסריט הטוב ביותר (להמן), השחקנית הטובה ביותר (טיילור), השחקן הטוב ביותר (ברטון), שחקנית המשנה הטובה ביותר (דניס) ושחקן המשנה הטוב ביותר (סיגל).
ב-2007, מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במקום ה-67 ברשימת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר
פרס אוסקר לעיצוב התפאורה הטוב ביותר
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר
פרס אוסקר לקול הטוב ביותר
מי מפחד מהזאב הרע הוא סרט מותחן-אימה ישראלי, משנת 2013, אותו כתבו וביימו אהרון קשלס ונבות פפושדו.
זהו סרטם המשותף השני של השניים, לאחר "כלבת", שיצא בשנת 2010. בסרט מככבים ליאור אשכנזי, רותם קינן, צחי גראד ודב גליקמן.
שלושה ילדים משחקים מחבואים בסמוך לצריף נטוש.
אחת הילדות מחליטה להתחבא בתוך ארון, אך בסיום המשחק היא אינה נמצאת שם והילדים האחרים מוצאים רק את אחת הנעליים שלה.
מיקי (ליאור אשכנזי), הוא בלש במשטרה הממונה על החקירה למציאת הילדה הנעדרת.
הוא חוטף את דרור (רותם קינן), מורה לתנ"ך והחשוד העיקרי בחטיפה (בעקבות עדות ראייה), ומענה אותו במכות על מנת שיגלה לו היכן הילדה, בסיועם של רמי (מנשה נוי), מפקדו הישיר של מיקי, ושני בלשים נוספים (גיא אדלר וארתור פרי).
תוך כדי שדרור חוטף מכות, מיקי מקבל הוראה לשחרר את דרור ולהתנצל בפניו (על אף שבמשטרה סבורים שהוא אכן החוטף).
זמן קצר לאחר מכן, מתגלה גופת הילדה הקטנה באמצע יער, כאשר היא ערופת ראש ועל גופה סימנים ברורים לאונס ועינויים.
בעקבות הרצח, מיקי מודח מתפקידו מאחר שהממונה עליו צביקה (דביר בנדק) משוכנע שהפעלת האלימות על דרור בטרם הוכח כי הוא אשם, היא שהניעה אותו לרצוח את הילדה.
בנוסף, לרוע מזלו של מיקי, ילד שעבר במקרה במקום וצילם את דרור חוטף מכות מעלה את הסרטון לאינטרנט.
לאור הפגיעה בתדמית המשטרה לאחר הפצת הסרטון, מיקי ננזף ומושעה מתפקידו אך מבטיח למפקדו כי הוא ימשיך בחקירה בתור אזרח אך מפקדו מזהיר אותו לא להיתפס לאחר גילוי הגופה.
הורי התלמידים מפעילים לחץ על מנהל בית הספר מאיר (עמי ויינברג), בטענה שהם אינם רוצים שחשוד בחקירת רצח ילמד את ילדיהם, דבר המוביל לפיטוריו של דרור.
דרור השבור מנסה למצוא נחמה בזרועות אשתו, אך היא מנתקת עמו קשר ואף לא מאפשרת לו לראות את ילדתו, שיש לה יום הולדת באותו יום.
בסצנה לאחר מכן רואים את דרור אוסף ילדה (בר מיניאלי) מחוג בלט ומביא לה עוגה לילדה, לכאורה בתו.
מיקי רודף אחרי דרור ואחר מרדף דרור נתקע במעבר דק ומחושמל על ידי מיקי.
כל אותו זמן, גידי, אביה של הילדה שנרצחה, עוקב אחר הנעשה.
זאת, למרות שתכנן לחטוף את דרור בעצמו.
מיקי מכניס את דרור המעולף לתא המטען של רכבו ונוסע אל חורשה, בה הוא אומר לדרור לחפור בור.
דרור חופר ונעמד בבור בזמן שמיקי מאיים עליו באקדחו.
לפתע מיקי מתעלף על ידי מכה מאת חפירה בידיו של גידי.
גידי מכניס את מיקי לתא המטען ולאחר מכן מעלף את דרור בעזרת אותה את חפירה.
גידי מסיע את שניהם לביתו שקנה באזור נידח ליד כפר ערבי.
גידי קושר את דרור במרתף ומנהל שיחה עם מיקי, ולאחר מכן הם מחליטים גידי ומיקי לשתף פעולה.
גידי (צחי גראד), אביה של הילדה שנרצחה, מרגיש אשם במות בתו כי לא אסף אותה כפי שתוכנן ביום שבו היא נחטפה, ולכן הוא חש שהמעט שהוא יכול לעשות זה להשיב את ראש בתו שהוחבא בידי הרוצח.
הוא מחליט לקחת את החוק לידיים ולהוציא מדרור בדרכיו את תיק החקירה של שרשרת רציחות המבוצעות על ידי רוצח פסיכופת אותו הוא מכנה "הזאב".
שיטתו של הזאב ברציחות מורכבת מפיתוי הילדות על ידי עוגה או ממתקים, הרדמתן, אינוסן, שבירת אצבעותיהן, עקירת ציפורניהן ועריפת ראשן.
גידי מאיים על דרור שיספר לו היכן הוא קבר את ראשה של בתו, אחרת הוא יבצע עליו את כל הפעולות אותן דרור ביצע על הילדות שרצח.
דרור המבועת טוען לחפותו בכל פעם שהוא מקבל הזדמנות לדבר, אך גידי אינו מאמין לו ומתחיל בעינויים.
במהלך החקירה, גידי עולה מן המרתף ומשאיר את מיקי לבד במרתף עם דרור לכמה דקות.
בעת שהותו עם מיקי, מספר לו דרור כי הוא בעצמו אבא לילדה קטנה ולכן אין סיכוי שהוא יפגע כך בילדות של אחרים.
מיקי, אשר גם הוא אב לילדה, מתחיל לגלות ספק בדבר אשמתו של דרור.
גידי מבחין בהססנות שמיקי מפגין בעקבות שיחתו עם דרור, וקושר גם אותו במרתף בכוונה להמשיך בחקירה לבדו.
במהלך שהותם לבד בפעם השנייה, מיקי אומר לדרור לשקר ולהודות באשמתו על מנת להרוויח זמן.
לקראת הערב, אביו של גידי, יורם (דב גליקמן), מגיע לביקור לא צפוי, ולמרות ניסיונותיו של גידי להסתיר את הנעשה במרתף, מעשיו נחשפים.
גידי מסביר לאביו שדרור הוא רוצח נכדתו, והשניים מסכימים לשתף פעולה.
לאחר שהוא מעונה בעזרת מבער, דרור נשבר ומספר לגידי שהוא קבר את ראשה של בתו באגף חדש שבונים חצי קילומטר מבית הספר בו הוא לימד.
ההודאה היא שקר שנועד להרוויח זמן ולאפשר למיקי ודרור לברוח.
גידי נוסע למקום שדרור תיאר לו, אך במקביל אביו נרדם לאחר שהוא אוכל בטעות עוגה עם סם הרדמה שגידי הכין בשביל דרור.
מיקי משתחרר מאזיקיו אבל אינו משחרר את דרור בטענה שהוא יעכב אותו במצבו.
דרור מזהיר את מיקי שאם הוא יעזוב אותו כאן הוא יצטער על זה כל חייו, מיקי מתעלם מן האיום ובורח.
הוא נתקל בצעיר ערבי (קייס נאשף) על סוס, ומבקש ממנו שיחת טלפון למפקדו.
מפקדו, צביקה, מספר לו שאשתו נמצאת איתו, וזו מספרת למיקי שבתם הקטנה נעדרת כבר כמה שעות (מהשעה שמיקי לא אסף אותה משיעור בלט), וכי היא אינה עונה לפלאפון שלה.
כך מיקי מבין שהילדה אותה דרור אסף משיעור הבלט מוקדם יותר בסרט לא הייתה בתו של דרור, אלא בתו של מיקי.
באותו הזמן, גידי אינו מוצא דבר במקום אליו שלח אותו דרור.
הוא נתקף כעס בעודו מבין שדרור שיקר לו, וחוזר לביתו על מנת להרוג אותו.
הוא תופס מסור חלוד ומתחיל לערוף את ראשו של דרור בעוד הוא בהכרה מלאה.
מיקי הנחרד חוזר לדירה במטרה לגלות מדרור היכן נמצאת בתו.
זה מאוחר מדי, וברגעיו האחרונים בחיים דרור מסתכל בעיניו של מיקי בשקט, מחייך, ומת.
בסצנת הסיום של הסרט נראה רמי (בלש במשטרה ומחליפו של מיקי) עוזב את דירתו של דרור לאחר שהוא מודיע כי אין בה ממצאים מיוחדים.
המצלמה ממשיכה לחדר פנימי, שם נראית בתו של מיקי מוטלת על המיטה.
ליאור אשכנזי – מיקי, בלש משטרה שמודח מתפקידו עקב האובססיה שלו לתפיסת דרור.
צחי גראד – גידי, אביה של ילדה קטנה שנרצחת על ידי רוצח סדרתי, וכעת מתכנן את נקמתו.
רותם קינן – דרור, מורה לתנ"ך החשוד כפדופיל ורוצח סדרתי.
דב גליקמן – יורם, אביו של גידי.
דביר בנדק – צביקה, ניצב משטרה המפקד על מיקי.
מנשה נוי – רמי, מפקדו הישיר של מיקי.
קייס נאשף – ערבי זר על סוס.
עמי ויינברג – מאיר, מנהל בית הספר בו מלמד דרור.
נתי קלוגר – אתי, מתווכת הנדל"ן של גידי.
גור בנטביץ' – שוטר ממשטרת התנועה.
גיא אדלר וארתור פרי – אלי ועופר, צמד בלשים אלימים שעובדים לצידו של מיקי.
רבקה מיכאלי – אמו של גידי.
אלכס זילברג – אחת מהילדות המשחקות במחבואים.
הסרט הופק על ידי UCM בשיתוף יונייטד קינג ובתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב – פרויקט קולנוע.
למרות שהסרט הופק בתקציב מוגבל בקנה מידה עולמי, הפסקול הוקלט עם התזמורת המטרופוליטנית של לונדון, שהקליטה גם עבור סרטים כדוגמת "קיק אס" ו"כנופיות ניו יורק".
בין אנשי הצוות נמנו המעצב האמנותי ערד שאואט ("הערת שוליים") והצלם גיורא ביח.
הסרט זכה לאהדת המבקרים הן בישראל והן ברחבי העולם והשתתף בפסטיבלים נחשבים.
אורי קליין (הארץ) כתב כי הסרט מעיד על עשייה קולנועית מיומנת וכי הוא מהווה "אבן דרך משועשעת בתולדות הקולנוע הישראלי".
שמוליק דובדבני (ynet) כתב על הסרט כי הוא "יצירה מסוגננת להפליא, משובצת בקטעי הומור שחור עסיסיים, וכזו שממצבת את קשלס ופפושדו בחזית עושי הסרטים בארץ".
במאי הקולנוע קוונטין טרנטינו הגדיר את הסרט "כטוב ביותר בשנה החולפת" בפסטיבל הסרטים של פוסן, ואף עזר בהפצתו ברחבי העולם.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר ובפרס התסריט המצטיין בפסטיבל "פנטסיה" במונטריאול.
הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אופיר, מתוכם זכה בחמישה, בקטגוריות: הצילום, העיצוב האמנותי, המוזיקה, הפסקול והאיפור.
ב-26 ביוני 2014 זכה הסרט בפרס סאטורן לסרט הזר הטוב ביותר ולפסקול הטוב ביותר.
הוא שעשועון טלוויזיה המשודר בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת, החל מ-12 באוקטובר 2015.
מנחי השעשועון הם ארז טל וישראל קטורזה.
3 מתחרים מפורסמים ניצבים על מעליות וצריכים לענות על שאלות: מי שעונה נכונה עולה למעלה ומרוויח כסף, ומי שטועה יורד כל הדרך למטה, עד ל"מרתף" וזוכה בשקל אחד.
השאלות הן שאלות נכון/לא נכון או פחות/יותר.
בכל פעם שהמתמודד עונה תשובה נכונה, הוא עולה קומה במגדל ומקבל 5,000 ש"ח, אך תשובה אחת לא נכונה, מורידה אותו לקומה התחתונה של המגדל, ועם שקל אחד בלבד.
במשחק חמישה סיבובים, בכל אחד לכל מתמודד שאלה אחת.
בסוף חמשת הסיבובים, המתמודד שנמצא הכי גבוה במגדל, הוא המנצח.
המנצח עולה לסיבוב הגמר בו הוא משחק על מאה אלף שקלים.
בשל מורכבות השעשועון נבנה אולפן מיוחד.
זירת המשחק - המעליות שתופסות את רוב המקום, ועמדת המנחים.
תחתית הזירה - ה"מרתף" אליו יורדים המתמודדים במעליות כשטועים בתשובה.
אזור הקהל - האזור הגדול ביותר באולפן, הממוקם בשוליו של האולפן ומשתרע עליהם, באזור זה יושב הקהל.
"מִי יְמַלֵּל" הוא שיר ילדים לחנוכה מאת מנשה רבינא המושר בלחן עממי, לעיתים בקאנון (בשני קולות).
השיר נכתב לכל המאוחר בשנת 1936. רבינא מציין בחוברת הקאנונים שערך, "נשירה", חוברת ו, כי הוא עצמו עיבד לקאנון מנגינה עממית.
השיר מפאר את גבורת המכבים, יחד עם שאר הגיבורים שגאלו את עם ישראל, מתוך ציפייה לגאולת ישראל גם בימינו.
השיר הוא אחד משירי חנוכה ה"לאומיים", שנכתבו ברוח התנועה הציונית המתחדשת בתחילת המאה ה-20, בתקופת העליות הציוניות וההתיישבות בארץ ישראל.
שירים אלה התעלמו מההנחות המסורתיות על גאולה על ידי האל והתייחסו במקומה לגבורת האדם (המכבים/החשמונאים), שהביאה לניצחון.
תפיסה זאת, השוללת את מרכיב הנס בחנוכה ואת תפקידו של האל בניצחון, באה לידי ביטוי מפורש בשיר "אנו נושאים לפידים", שבו נאמר: "נס לא קרה לנו, / פך שמן לא מצאנו".
כך גם בשיר "מי ימלל", שמילותיו הראשונות, "מי ימלל גבורות ישראל / אותן מי ימנה", הן פרפרזה על פסוק מספר תהילים: – המשמיטה את תפקיד האל והופכת את "גבורות ה'" ל"גבורות ישראל".
בבית השני של השיר, שולל המשורר מהאל את תפקידו המסורתי כגואל והמציל ומעמיד במקומו את העם עצמו: "שמע!
/ בימים ההם בזמן הזה / מכבי מושיע ופודה." זאת בניגוד לתפיסה המסורתית, המייחסת את הישועה והניצחון לנסים שעשה אלוהים למכבים.
המסקנה הציונית של השורה בשיר "ובימינו כל עם ישראל / יתאחד יקום וייגאל", מטילה את האחריות לגאולה על העם עצמו.
סרט דוקומנטרי ישראלי-בריטי משנת 2016 אותו הפיקו וביימו ברק הימן ותומר היימן, בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
הסרט מתמקד בסער מעוז, הומו ישראלי נשא HIV החי בלונדון.
סער חוזר הביתה, לראשונה מאז נזרק על ידי משפחתו הדתית עשרים שנה קודם לכן משום שיצא מהארון.
הסרט מציג את הקשיים שלו מול משפחתו שמסרבת לקבל אותו אל מול החיים החדשים שבנה לעצמו כחבר במקהלה של גברים הומואים בלונדון.
הסרט הוצג לראשונה ב-2016 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברלין ה-66, שם זכה בפרס הקהל הפנורמי עבור הסרט התיעודי הטוב ביותר.
מי ים המלח הם המים העיליים האגורים בבקעת ים המלח, והמהווים את ים המלח.
מי ים המלח נמצאים בדרגת רוויה ומליחות גבוהה מאוד והם בעלי הרכב מינרלים ייחודי, שהופך אותם לאחד מהמקורות הגדולים והחשובים בעולם של תרכובות אי-אורגניות ברמת איכות גבוהה לניצול תעשייתי.
ים המלח הוא ימה השוכנת בקצה הדרומי של בקעת הירדן, בנקודה הנמוכה ביותר על פני כדור הארץ.
ימה זו היא שריד של ימה קדומה וגדולה יותר, ימת הלשון, שכיסתה את פני השטח בתוך בקע ים המלח - מן הכנרת ועד אזור חצבה שבערבה התיכונה.
לאורך השנים, תנאי החום והיובש של האקלים המדברי גרמו לאידוי מוגבר של המים ולצמצום שטחו של האגם, וכך גדל והלך ריכוז המלחים בו.
היום, ריכוז המלחים בים המלח גדול פי עשרה מריכוזם במי הים.
צורתו של ים המלח היא כשל אגן מוארך, אשר לשון יבשה חודרת לתוכו ממזרח ומחלקת אותו לשניים: האגן הצפוני - העמוק (שעומקו הממוצע כ-200 מטר), והאגן הדרומי - הרדוד.
בשל נסיגת הים וירידת מפלסו, האגן הדרומי מופרד היום מזה הצפוני.
האגן הדרומי מכיל את בריכות האידוי המלאכותיות של יצרני האשלג בישראל ובירדן, ואילו האגן הצפוני הוא ימה טבעית.
התכונות הפיזיקליות של מי ים המלח (כגון: מליחות, צפיפות וטמפרטורה) משתנות עבור שכבת המים העליונה של הימה.
השינויים קשורים לאינטראקציה עם שכבת האוויר שמעל הימה.
אולם, מעומק של 30 מטרים ומטה, התכונות הפיזיקליות של המים נשארות אחידות וקבועות לכל אורך השנה.
מי ים המלח הם מים במליחות גבוהה מאוד, כמעט על סף רוויה.
תמלחת ים המלח מוגדרת כתמלחת סידן-כלורידית, דהיינו תמלחת אשר בהשוואה להרכב מי ים רגילים מדולדלת יחסית ביוני הסולפט () והדו-פחמה () .
לפיכך, יון הכלוריד () הוא היון בעל המטען השלילי הכמעט בלעדי במערכת.
יחסית למי ים, תמלחת ים המלח מדולדלת גם בנתרן () ומועשרת במגנזיום (), סידן (), אשלגן () וברום ().
ריכוז הברום בים המלח גדול פי 400 מריכוזו במי ים רגילים.
יחס כלור:ברום במי ים המלח הוא 35:1.
תמלחות בהרכבים הדומים להרכב ים המלח מוכרות בעולם כמעט רק מתת הקרקע, בדרך כלל בתמלחות המצויות במגע עם נפט.
לפיכך ים המלח הוא אגם ייחודי לא רק בשל מליחותו הגבוהה אלא גם בשל הרכבו הכימי.
בעולם קיימים רק אגמים ספורים בעלי הרכב סידן-כלורידי הדומה לים המלח.
מי ים המלח נמצאים ברוויה של נתרן כלורי (הליט) ולכן זה המינרל הראשון ששוקע באידוי ראשוני של המים.
ים המלח מתאפיין במליחות הגבוהה בערך פי עשרה ממי ים רגילים ובהרכב כימי ייחודי.
תמלחת ים המלח התפתחה ממי ים אשר חדרו לבקע ים המלח לפני מספר מיליוני שנים דרך לשון ים בעמק יזרעאל.
התאיידות וכניסת מים מוגבלת הביאו לעלייה במליחות המים וגרמו להתגבשות מלחים, בכללם גבס () והליט (מלח בישול ) שהצטברו על קרקעית האגם.
שכבות המלח כוסו במשקעים צעירים, ומאוחר יותר בהיסטוריה הגאולוגית התרוממו ויצרו את מחדר המלח של הר סדום.
תגובות כימיות בין תמלחת המוצא שחדרה לתת הקרקע עם סלעי הגיר שבשולי הבקע הביאה לשינויים נוספים בהרכב התמלחת, במיוחד סילוק של גופרה () ותוספת של סידן ().
לאחר ניתוק הקשר עם הים המשיכו להתקיים תהליכי ריאקציה עם סלעי הסביבה והתמלחת יצרה אגמים חדשים (אגם עמורה ואגם הלשון).
מי הנגר אשר התנקזו לאגמים אלו הביאו איתם מלחים אשר שינו עוד את הרכב תמלחת המוצא והביאו לשקיעה נוספת של גבס, הליט ומינרלים פחמתיים (קלציט וארגוניט ) .
הפוטנציאל המסחרי של מי ים המלח
ים המלח מכיל כמויות עצומות של מינרלים מומסים.
ליטר אחד של מים מכיל יותר מ-300 גרם מומסים.
מבין היונים החשובים כלכלית ניתן לציין את המגנזיום (כ-39 גרם לליטר), אשלגן (כ-7 גרם לליטר) וברום (כ-5 גרם לליטר).
ניצול מי ים המלח - הקמת תעשייה
עם תחילת מלחמת העצמאות חדלה מפעילותה חברת האשלג.
בשנת 1952 החליטה הממשלה להקים חברה חדשה - "חברת מפעלי ים המלח", שתהיה אמונה על הפקת אוצרותיו של הים.
בשנת 1961 נחקק חוק זיכיון ים המלח, שבו קיבלה "מפעלי ים המלח" באופן חוקי את הזיכיון להפקת מינרלים מים המלח.
היום משתייכת החברה לקונצרן כימיקלים לישראל, שהיא מהחברות הגדולות והחשובות בעולם בתחום הכימיה.
החברה מספקת כשליש מהייצור העולמי של ברום, והיא הספקית השישית בגודלה בעולם של אשלג.
אתרי הייצור המרכזיים של החברה ממוקמים בסדום, וברמת חובב.
באתר הייצור בסדום מופרדים המינרלים השונים והללו נשלחים לעיבוד נוסף במתקני הייצור הנוספים באזור, או אל אתרי הייצור ברמת חובב.
מוצרים עיקריים המופקים ממי ים המלח
האשלג הוא המוצר העיקרי של מפעלי ים המלח.
הוא משמש לייצור דשנים אשר משפרים את איכות האדמה, מזינים את הצמח, מגדילים את היבול ואת האיכות של התוצרת החקלאית ומשפרים את עמידות הצמח בפני מחלות ומזיקים ואת יכולתו להתמודד עם יובש וקור - כמו גם את טעמם וצבעם של הפירות ואת עמידות התוצרת בהובלה ובאחסון.
במפעלי ים המלח מייצרים את כל מגוון המוצרים שעל בסיס מלח שולחן ומגנזיום כלורי: ממלח למזון ועד למלח אמבט, מלח תעשייתי לאלקטרוליזה, מוצרים לשיכוך אבק, טבליות ריכוך למדיחי כלים וגם פתיתי מגנזיום כלורי המשמשים להפשרת שלג וקרח.
במפעל המגנזיום שבאתר סדום מייצרים גם מגנזיום מתכתי - מתכת קלה המשמשת בעיקר לתעשיות הרכב והתעופה וכתוסף בתעשיית האלומיניום.
מוצר חשוב נוסף הוא הברום, אשר במוצריו המוגמרים משתמשים בחקלאות ובתעשיות ההיי-טק, האלקטרוניקה, הטקסטיל, מעכבי הבעירה ותעשיית התרופות.
ריכוז הברום בתמלחות הסופיות של מפעלי ים המלח הוא הגבוה בעולם, מה שסייע בצמיחתו של מפעל הברום בסדום ובהפיכתו למפעל הברום הגדול בעולם.
מערך הייצור בסדום הוא אחד היעילים בתעשייה הכימית בעולם.
הסיבה לכך טמונה הן בשימוש באנרגיית השמש והן ביכולת לנצל את תוצרי הלוואי של מפעל אחד כחומר גלם חשוב בתהליך ייצורו של מוצר אחר.
חלק גדול מהכימיקלים המופקים ממי ים המלח, משמשים כחומרי גלם לייצור כימיקלים מורכבים יותר בעלי ערך כלכלי גבוה יותר, אשר משווקים לכל העולם.
כך לדוגמה, הברום המופק ממי ים המלח, משמש להפקה של תרכובות אורגנו-ברום, כלומר תרכובות אורגניות המכילות אטומי ברום, שלהן שימושים בתעשייה הכימית, ובדגש על תעשיית התרופות.
דוגמה נוספת, האשלג המופק ממי הים, עובר עיבוד נוסף עם חומצה חנקתית (המיוצרת מאמוניה המגיעה מחו"ל) לקבלה של אשלגן חנקתי - דשן בעל ערך כלכלי גבוה מאוד.
תהליך ההפקה של המינרלים ממי הים - תיאור מקוצר
תהליך הייצור במפעלי ים המלח מבוסס על הפקת המלחים מבריכות אידוי גדולות, שנבנו באגן הדרומי הרדוד.
בשלב הראשון נשאבים מים (תמלחת) מהאגן הצפוני ומובלים אל מערכת בריכות באגן הדרומי, בשטח של כ-150 קמ"ר.
השלב השני מתרחש במערך בריכות האידוי: בבריכות הראשונות שוקע בתהליך האידוי מלח שולחן.
משם מועברת התמלחת לבריכות הקרנליט, בהן שוקע המלח הבא - הקרנליט.
הקרנליט, המכיל אשלג, ומגנזיום כלורי, ומלח, הוא חומר הגלם העיקרי לייצור האשלג והמגנזיום המתכתי.
בשלב השלישי, דוברות הצפות בבריכות האידוי אוספות ("קוצרות") את הקרנליט ששקע בהן.
באמצעות צינורות מועבר הקרנליט כתרחיף למתקני הייצור ומשמש חומר גלם להפקת מוצרי האשלג והמוצרים הנוספים.
את עודפי המים משיבים לאגן הצפוני של ים המלח.
השלב הבא הוא תהליך ניפוי והשבחה של הקרנליט, לפני העברתו לתהליכי הפירוק והמיצוי במפעלי האשלג.
בתהליכי המסה מפיקים מהקרנליט מלח הנקרא סילביט (מכיל תערובת של אשלג ונתרן כלורי), ולאחר מכן מבוצעת הפרדה של האשלג מהסילביט בתהליכי מיצוי וגיבוש.
מי יכול על ישראל הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי העוסק בידע כללי, ש-6 תוכניות שלו שודרו בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת, בחודשים ספטמבר-אוקטובר 2017. מנחה התוכנית הוא איל קיציס.
בראשית התוכנית מוצגות למתמודד 50 קבוצות שכל אחת מהן מורכבת מישראלים בעלי עיסוק זהה, תחום עניין או תחביב משותף.
המחשב בוחר עבור המתמודד אוטומטית 10 קבוצות שהוא ישחק מולן.
על המסך מוצגים למתמודד שבעה נושאים שעליהם ישאל עד עשר שאלות בכל נושא.
כאשר מוצג לו הנושא הראשון, המתמודד צריך לבחור קבוצה להתמודד מולה במטרה לענות יותר תשובות נכונות מממוצע מספר התשובות הנכונות שענו משתתפי הקבוצה באותו נושא.
אם יצליח לענות על יותר תשובות מהממוצע של חברי הקבוצה, יחשב הדבר ל"ניצחון עליה", והוא יוכל להמשיך לשחק.
לאחר שבחר קבוצה, המחשב יספר למתמודד פרט על הקבוצה, ויוצג לו ממוצע כמות התשובות הנכונות שכל אנשי הקבוצה ענו (מתוך 10).
אחרי שידע מה הממוצע, יוצגו התשובות לשאלות באותו נושא.
לכל השאלות בסבב תהינה שלוש תשובות זהות, מתוכן יהיה על המשתתף לבחור את התשובה הנכונה לכל שאלה.
אם הצליח "לנצח את הקבוצה", יוכל המתמודד להמשיך בשעשועון.
אם יפסיד, השעשועון יסתיים עבורו והוא יחזור לביתו ללא פרס כלשהו.
על כל קבוצה שינצח הוא יקבל סכום כסף שיגדל, והזמן הקצוב שיעמוד לרשותו למענה על השאלות יתקצר.
לאחר שמוצג למתמודד ממוצע התשובות הנכונות של הקבוצה שבחר, תנתן לו האפשרות לבחור אם להשתמש בכפתור גלגל ההצלה.
אם יבחר להשתמש בו, המתמודד יוכל לבחור קבוצה אחרת, לשמוע את ממוצע התשובות הנכונות שענתה, ואז לבחור להתמודד מול הקבוצה עם ממוצע מספר התשובות הנכונות הנמוך יותר.
בנוסף למתמודד באולפן, גם הצופים בבית משתתפים בשעשועון בזמן אמת בעזרת יישומון.
היישומון מתעדכן בזמן אמת ומציג את אותן השאלות המוצגות על המסך באולפן גם על מסך הטלפון החכם של כל צופה, כך שבפועל הצופים בבית הופכים לפעילים ומתמודדים גם הם במשחק.
לאורכה של התוכנית אשר הוקלטה מראש גם היו חלקים ששודרו בשידור חי ישירות מחדר המצב, שם המנחה לירון ויצמן הציגה על גבי מסך את אחוזי ההצלחה של הצופים בבית ששיחקו בזמן התוכנית ביישומן על פי תחומי עיסוק של הצופים או מיקום מגורים.
מספר שאלה (נושא) סכום כסף זמן קצוב (דרגת קושי) נושא 12,500 שקלים דקה וחצי (90 שניות) נושא 2 5,000 שקלים דקה וחצי (90 שניות) נושא 310,000 שקליםדקה וחצי (90 שניות)נקודת פרישה בה רשאי המתמודד לפרוש עם הסכום שצבר
אם המתמודד יבחר להמשיך, המחשב יוריד את 2 הקבוצות החלשות שנשארו וישאיר אותו עם 5 קבוצות נושא 4 30,000 שקלים דקה ורבע (75 שניות) נושא 5 40,000 שקלים דקה ורבע (75 שניות) נושא 6 50,000 שקלים דקה ורבע (75 שניות)נקודת פרישה בה רשאי המתמודד לפרוש עם הסכום שצבר
אם המתמודד לא השתמש בגלגל ההצלה עד כה, המחשב יוריד לו את הקבוצה החזקה מבין השתיים והוא יתמודד מול הקבוצה החלשה על 150,000 שקלים.
אדון חסדך בל יחדל (מי כמוך ואין כמוך) הוא פיוט מאת רבי יהודה הלוי המתאר בצורה פיוטית את סיפור מגילת אסתר.
נהוג היה לומר פיוט זה בשבת זכור, בברכות קריאת שמע של שחרית לאחר הפסוק "מי כמכה באלים ה'".
בתקופה מאוחרת יותר הפסיקו רוב הספרדים לומר פיוטים בתוך ברכות קריאת שמע, אך מפאת החיבה שרחשו לפיוט הוא הועבר ממקומו, והונהג לשוררו לפני ברכת 'ישתבח' באמצע תפילת "נשמת כל חי" לפני הקטע "שוועת עניים".
כיום נהוג ברוב הקהילות הספרדיות לשיר את הפיוט קודם לקריאת התורה, אך בקהילת יוצאי תימן, קהילת יוצאי חלב ובנוסח איטליה נהוג לאמרו אחרי קריאת התורה וההפטרה, ובכמה קהילות נהוג גם כיום לאמרו באמצע תפילת "נשמת כל חי".
בקהילות תוניסיה נוהגים לשיר את הפיוט גם בחג הפורים קודם קריאת התורה.
הפיוט נאמר במקומות שונים בתפילה בכל הקהילות חוץ מהאשכנזים.
כל בית מחולק לארבע צלעות, שלש הצלעות הראשונות בבית מתחרזות ביניהן, והרביעית מכילה הרמז, פסוק מהתנ"ך המסתיים במילה "לו".
22 הבתים הראשונים מתחילים באקרוסטיכון אלפביתי, 29 הבתים הבאים מתחילים באקרוסטיכון "אני יהודה הלוי הקטן ברבי שמואל הלוי".
אחר כך מתחילים שוב 22 הבתים הבאים באקרוסטיכון אלפביתי, ו-8 הבתים הבאים מתחילים באקרוסטיכון "אני יהודה" (הבית האחרון אינו כלול במסגרת האקרוסטיכונית של הפיוט).
בפיוט מסופר סיפור מגילת אסתר מתוך הסתמכות על אגדות חז"ל.
הוא בנוי על הלשון המקראית, ורצוף במליצות ומשחקי לשון מקראיים.
בבתים האחרונים מודה הפייטן על הניסים שקרו לעם ישראל, ובפרט על נס קריעת ים סוף, כדי לקשר את סיום הפיוט עם חתימת הברכה "גאל ישראל", שעליה חובר הפיוט.
בפיוט נכפלה האות ר' בשני בתים שונים "רצה האחד לשמור כפלים" ומיד לאחריו שוב "רחשה אסתר למלך באמרי שפר", בהקשר לכך מובא בספר סדר הדורות אגדה, שמחבר האות ר' בבית הראשון הוא האבן עזרא בעת ששהה בביתו של ריה"ל, ובעקבות כך נשא לאשה את ביתו.
הפיוט, שהתחבב מאוד בקרב בני הקהילות הספרדיות, נקשר אסוציאטיבית לחג הפורים.
ולכן נוצרו לו חיקויים רבים על ידי פייטנים שחיברו פיוטים זהים המתחילים ברפריין "מי כמוך ואין כמוך, מי דומה לך ואין דומה לך", ובהם גוללו באריכות את סיפורם של ניסים שונים שקרו בקהילות השונות, שבגינם נקבעו חגי פורים מקומיים, והונהג לשורר פיוטים אלו בחגי פורים אלו.
יהודי לוב נהגו לשיר פיוט "מי כמוך" שחיבר הפייטן הטריפולטאי רבי שבתי טיאר בשבת שלפני פורים אשריף, ופיוט "מי כמוך" שחיבר הדיין רבי אברהם כלפון בשבת שלפני "פורים ברגל".
הרב יוסף משאש חיבר פיוט "מי כמוך" ליום ירושלים.
הפולמוס ההלכתי על מקום אמירת הפיוט בתפילה
לשיטת חלק מן הראשונים, אסור לומר פיוטים באמצע ברכות קריאת שמע.
דעה זו התקבלה בידי רבי יוסף קארו, ואומצה בידי רוב ככל הקהילות הספרדיות.
בשל כך, בוטל מנהג אמירת הפיוט במיקומו המקורי, אחרי "מי כמוך".
בניגוד לשאר הפיוטים בברכות קריאת שמע, שרבים מהם בוטלו לחלוטין, הונהג לומר את הפיוט בתוך נשמת כל חי.
אף על פי שהוא הועבר לאמצע פסוקי דזמרא, שבהם הבעיה ההלכתית קטנה בהרבה, כמה מן הפוסקים האחרונים סברו שאסור לומר את הפיוט גם במקומו החדש וביניהם הרב עובדיה יוסף שהורה לשיר את הפיוט לאחר חזרת הש"ץ וכן נוהגים בהרבה קהילות, ויש ממשיכים לאומרו בנשמת.
הוא מחזה מאת אדוארד אלבי שהוצג לראשונה בשנת 1962. המחזה בוחן את המורכבות של נישואיהם של מרתה וג'ורג', בני .
בשעת ערב מאוחרת, אחרי מסיבת סגל באוניברסיטה, הם מארחים זוג צעיר, ניק והאני, וגוררים אותם אל תוך מערכת היחסים המרירה והמתוסכלת שלהם.
המחזה הוא בשלוש מערכות, ובדרך כלל נמשך קצת פחות משלוש שעות, עם שתי הפסקות של עשר דקות כל אחת.
שם המחזה הוא משחק מילים על השיר "מי מפחד מהזאב הרע?" מתוך סרט האנימציה הקצר של וולט דיסני משנת 1933 "שלושת החזירונים", תוך החלפת דמותו של הזאב בשמה של הסופרת האנגלייה הידועה וירג'יניה וולף.
מרתה וג'ורג' שרים שוב ושוב את הגרסה הזו של השיר לאורך המחזה.
"מי מפחד מווירג'יניה וולף?" זכה בפרס טוני עבור המחזה הטוב ביותר לשנת 1963. בשנת 1966 יצא לאקרנים עיבוד קולנועי של המחזה לסרט באותו השם עם תסריט מאת ארנסט להמן, בבימויו של מייק ניקולס ובכיכובם של ריצ'רד ברטון, אליזבת טיילור, ג'ורג' סיגל וסנדי דניס.
המחזה הוא על שני זוגות החיים בעיר קולג' קטנה בארצות הברית.
הזוג האחד, המבוגר יותר, הם מארתה, בת 52, ובעלה ג'ורג', בן 46, והזוג השני, הצעיר, הם האני, בת 26, ובעלה ניק, בן 30. העלילה מתרחשת משך לילה אחר בסלון ביתם של מארתה וג'ורג' המארחים את ניק והאני.
לאורך הלילה מנהלים מארתה וג'ורג' ביניהם משחקים סאדו־מזוכיסטיים לעיני אורחיהם הנבוכים וחושפים את סודותיהם האינטימיים ביותר.
בעוד שגם מחזות אחרים עוסקים בהבדלים שבין מציאות לאשליה, מי מפחד מווירג'יניה וולף?
מתחיל עם האשליה ומתקדם אל המציאות.
ליתר דיוק, "ג'ורג' ומרתה התחמקו ממצב נישואיהם המכוערים על ידי כך שמצאו מקלט באשליה".
האכזבה שלהם מהחיים יחד יוצרת את המרירות שביניהם.
ללא קשר אמיתי, מערכת היחסים ביניהם הופכת לתלויה בילד בדיוני.
בדייה של ילד, כמו גם את ההשפעה של מותו לכאורה על מרתה, מעוררת שאלות על ההבדל בין הונאה למציאות.
וכאילו כדי לדכא את מאמציהם, הזלזול שיש למרתה ולג'ורג' זה לזה גורם להרס האשליה שלהם.
עם זאת, חוסר אשליה זה אינו גורם למציאות להיראות.
"כל האמת", כפי שמודה ג'ורג', "הופכת להיות [דבר] יחסי".
בנוסף, באמצעות בדיה של ילד והמצאת כמה משחקים מטופשים, מרתה וג'ורג' מתכוונים לברוח מהבעיות שלהם, כגון חוסר פוריות, ולהפחית את המתחים שלהם.
כפי שמרתה אומרת, "זהו המקלט שאנחנו מוצאים כאשר המציאות של העולם מכבידה יותר מדי על ראשינו הקטנים" (198).
ד"ר כריסטופר ביגסבי, החוקר את התיאטרון האמריקאי, טוען שמחזה זה נוקט עמדה המנוגדת לרעיון "המשפחה האמריקאית המושלמת" והציפיות החברתיות מהאמריקאים לנהל משפחות שכאלו, שכן הוא "תוקף את האופטימיות השקרית ואת הביטחון הקיצוני של החברה המודרנית".
אלבי נוקט בגישה קשה על מנת להציג את הניגוד הזה, ומשתמש כדוגמה בכל אחת מהדמויות שבמחזה ובציפיות שיש לה מהאנשים הסובבים אותה.
הנורמות החברתיות של שנות ה-50 כללו אידיאליזציה של משפחה גרעינית, המורכבת משני הורים הטרוסקסואלים ושניים (או יותר) ילדים, כאשר אבי המשפחה הוא המפרנס היחיד, האם היא עקרת בית והילדים מתנהגים יפה.
המחזה שובר את המוסכמות הללו ומציג משפחות ריאליסטיות הרחוקות מאוד מלהיות משפחות מושלמות, חלקן אפילו משפחות שבורות.
המשפחות של האני ומרתה נשלטו על ידי אבותיהן, ולא היה כל סימן לדמות אם בחייהן.
ההזדמנות של ג'ורג' ומרתה לבנות "משפחה מושלמת" נהרסה בשל אי הפוריות של ג'ורג' וכישלונו להיות דמות בולטת באוניברסיטה בה הוא עובד.
דוגמאות בודדות אלו מדגימות כיצד המחזה קורא תיגר כנגד הציפיות החברתיות הקיימות בחברה האמריקאית, הן בתוך המסגרת המשפחתית והן מחוצה לה.
שמו שם המחזה, המזכיר את הסופרת האנגלייה וירג'יניה וולף, הוא גם התייחסות לשיר "מי מפחד מהזאב הרע?" מגרסת האנימציה של וולט דיסני למעשייה "שלושה חזירונים קטנים".
מכיוון שהזכויות לשיר של דיסני יקרות, ברוב גרסאות הבמה, וכן בסרט הקולנוע, דמותה של מרתה שרה לצלילי , מנגינה בעלת משקל מתאים, הנמצאת ברשות הציבור.
ברגעים הראשונים של ההצגה, מתברר שמישהו שר את השיר מוקדם יותר באותו הערב במסיבה, אם כי זהותו של מי ששר אותו לראשונה עדיין איננה ברורה לקהל הצופים.
מרתה שוב ושוב מציקה לג'ורג' ושואלת אותו אם הוא חושב שזה מצחיק (החלפת "הזאב הרע" ב"וירג'יניה וולף").
אדוארד אלבי תיאר את ההשראה לכותרת באופן הבא:
בריאיון, אלבי הודה כי הוא ביסס את הדמויות של מרתה וג'ורג' על חבריו הטובים, אנשי חברה מניו יורק, וילארד מאס ומארי מנקן.
מאס היה פרופסור לספרות במכללת ואגנר (נקודת דמיון משותפת אחת לדמות של ג'ורג' ולוילארד) ואשתו מארי הייתה יוצרת קולנוע נסיוני וציירת.
מאס ומנקן היו ידועים לשמצה בשל מסיבות הסלון הארוכות שערכו.
הקונפליקט העיקרי בין ג'ורג' לבין מרתה במחזה מבוסס על מערכת היחסים הסוערת של מאס ומנקן.
המחזה הוצג לראשונה בברודוויי בתיאטרון על שם בילי רוז ב-13 באוקטובר 1962. צוות השחקנים המקורי כלל את אוטה האגן בתפקיד מרתה, ארתור היל בתפקיד ג'ורג', מלינדה דילון בתפקיד האני וג'ורג' גריזארד בתפקיד ניק.
את ההצגה ביים אלן שניידר.
בין השחקנים המחליפים שלקחו חלק בהפקה זו נמנים הנדרסון פורסיית, איילין פולטון, מרסדס מקיימברידג' ואליין סטריץ'.
בגלל אורכה של ההצגה (מעל לשלוש שעות), ליהקו המפיקים צוות שחקנים נוסף עבור הצגות יומיות, שכלל את קייט ריד בתפקיד מרתה, שפרד סטרודוויק בתפקיד ג'ורג', אברה פטרידס בתפקיד האני וביל ברגר בתפקיד ניק.
כמו בהצגות שנערכו בערב, גם הכרטיסים להצגות היומיות נמכרו כולם.
ההפקה ירדה ב-16 במאי 1964, לאחר חמש הצגות מקדימות ו-664 הופעות.
ב-1963 הוציאה קולומביה רקורדס הקלטה של המחזה בביצוע צוות השחקנים המקורי של ברודוויי בבימויו של אלן שניידר על גבי אריך־נגן.
מהדורה זו כללה חוברת בת 16 דפים עם תמונות של הצוות המקורית, מאמרי ביקורת מאת הרולד קלורמן ווולטר קר, ביוגרפיות של השחקנים והצוות, וכן מאמר קצר מאת גודארד ליברסון אודות תהליך ההקלטה.
ההקדמה נכתבה על ידי אדוארד אלבי, בה כתב: "אני לא יכול להעלות על דעתי מי ירצה לקנות את האלבום הזה, אבל ...
כל מחזאי רוצה כמה שיותר קביעות לעבודה שלו".
ההקלטה הופצה בשני פורמטים - סטריאו (DOS 687) ומונו (DOL 287).
במשך שנים רבות לא יוצרו עוד עותקים של הקלטות אלו, וכמו כן לא הופצו הקלטות בפורמטים אחרים, כך שעותקים אלו הפכו ליקרים מאוד בקרב אספנים, שכן מחזה שכזה, עם תכנים מעוררי מחלוקת, מעולם לא הוקלט והופץ למכירה לקהל הרחב.
ההקלטה הופצה מחדש רק בסוף שנת 2004, על ידי .
ההצגה עלתה לראשונה בלונדון בשנת 1965, בכיכובה של קונסטנס קאמינגס.
המחזה עלה בתיאטרון הבימה באותה שנה בתרגום תרצה אתר.
בשנת 1970, הנרי פונדה וריצ'רד ברטון ניסו לגייס את וורן בייטי ואת ג'ון ווייט לקחת חלק בהפקה של המחזה בהשתתפות שחקנים גברים בלבד, אך אדוארד אלבי לא איפשר זאת.
קולין דוורסט ובן גזארה כיכבו בהעלאה המחודשת של המחזה בברודוויי בשנת 1976. ברודוויי תחייה.
מייק ניקולס ואליין מאי כיכבו בהפקה שעלתה בשנת 1980 בניו הייבן.
דיאנה ריג ודייוויד סושה כיכבו בהפקת המחזה שעלתה בתיאטרון אלמיידה באיזלינגטון ב-1996, לפני שהועברה לתיאטרון אלדוויץ' שבווסט אנד ב-1997.
המחזה הועלה מחדש בברודוויי בהפקה חדשה בתיאטרון לונגאקר.
הצגות טרום בכורה החלו ב-12 במרץ 2005 וההפקה רצה עד ל-4 בספטמבר 2005 וירדה לאחר 177 הופעות ו-8 הצגות טרום בכורה.
בהפקה זו, אשר בוימה על ידי אנתוני פייג', כיכבו קתלין טרנר בתפקיד מרתה וביל ארווין בתפקיד ג'ורג', עם מיריי אנוס (האני) ודייוויד הארבור (ניק).
אירווין זכה בפרס טוני לשנת 2005 עבור השחקן הטוב ביותר עבור תפקידו.
ההפקה הועברה לווסט אנד בלונדון שם הוצגה בתיאטרון אפולו עם כל צוות השחקנים המקורי, החל מ-31 בינואר 2006 ועד ל-13 במאי 2006. בחודש ינואר 2007, ההצגה הופיעה במרכז קנדי בוושינגטון די.
ב-6 בפברואר 2007, ההפקה החלה תקופת הרצה של שישה שבועות בתיאטרון אהמנסון בלוס אנג'לס.
הפקה זו ערכה סיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, ובין השאר הציגה בסן פרנסיסקו ב-Golden Gate Theater בין ה-11 באפריל ל-12 במאי 2007.
ב-12 בדצמבר 2010, תיאטרון Steppenwolf בשיקגו החל בהצגת המחזה, עם איימי מורטון בתפקיד מרתה, טרייסי לטס (המחזאי שזכה בפרס פוליצר עבור August: Osage County) בתפקיד ג'ורג', קארי קון ומדיסון דירקס.
הצגה זו בוימה על ידי פם מקינון, שביימה בעבר הצגותיו של אדוארד אלבי.
הפקה זו המשיכה משיקגו לברודוויי, שם החלו הצגות הטרום־בכורה ב-Booth Theatre ב-27 בספטמבר 2012, עם ערב בכורה רשמי ב-13 באוקטובר 2012, 50 שנה בדיוק לאחר ערב הבכורה המקורי בברודוויי.
גם בהפקה זו שימשה פאם מקינון כבמאית, עם אותו צוות שחקנים שהופיע בתיאטרון Steppenwolf.
טרייסי לטס זכה בפרס טוני על הופעתו בתפקיד ג'ורג' בהפקה זו, מקינון זכה בפרס טוני על בימוי וההפקה עצמה זכתה בפרס טוני על ההצגה המחודשת הטובה ביותר.
לאחר סוף השבוע הראשון להצגתה, ההצגה וצוות השחקנים זכו לשבחים רבים מצד מבקר הניו יורק טיימס צ'ראלס אישרווד.
מג טילי חזרה לשחק בשנת 2011 את דמותה של מרתה בהפקה של Blue Bridge Repertory Theatre.
הפקה זו הוצגה מה-5 ביולי 2011 ועד ל-17 ביולי 2011 בוויקטוריה שבקולומביה הבריטית, קנדה.
אימלדה סטונטון וקונלת' היל כיכבו בהפקה חדשה של ההצגה בתיאטרון הרולד פינטר שבלונדון בשנת 2017. ההצגה, בבימויו של ג'יימס מקדונלד עלתה ב-21 בפברואר 2017, ועוד השתתפו בה אימוג'ן פוטס ולוק טרדוויי.
המחזה עלה בישראל בתרגום לעברית מספר פעמים:
תיאטרון הבימה ב-1965 בתרגומה של תרצה אתר ובבימויו היי קיילוס.
מרים זוהר ומישא אשרוב גילמו את מרתה וג'ורג' ואילו את הני וניק, הזוג המבקר אותם, גילמו דליה פרידלנד ואלכס פלג.
ההפקה חודשה על ידי אותו צוות בהבימה ב–1976.
תיאטרון בית ליסין העלה את המחזה ב-1988 עם מרים זוהר ואלכס פלד, וחזר והעלה אותו ב-1997 עם יונה אליאן וששון גבאי.