tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחוזמספר מחוזתיאורעיר בירהשטח (בקמ"ר)אוכלוסייה (ע"פ מפקד 2007)צפיפות אוכלוסייה (לקמ"ר)נפותחצי האי זמבואנגה
Tangway ng ZamboangaIXהמחוז משתרע על החלק המרכזי של צפון מינדנאו וכולל גם את האי קמיגיןזמבואנגה סיטי
איסבלה (Lungsod ng Isabela)צפון מינדנאו
Hilagang MindanaoXהמחוז משתרע על שטחו הדרום-מזרחי של מינדנאוקגאיאן דה אורו
Rehiyon ng DavaoXIחצי אי שהוא גם מחוז במערב מינדנאודבאו סיטי
דבאו דל סור יחד עם העיר דבאו סיטי (Davao del Sur)
איי דינאגט ((Kapuluang Dinagatהאזור האוטנומי במינדנאו המוסלמית
ARMM - Autonomous Region in Muslim MindanaoARMMמחוז הכולל את חלקו המרכזי של מערב מינדנאו ואת האיים של ארכיפלג סולו.
מתוך חמש הנפות רק שתיים (מגינדאנאו ולאנאו דל סור) מצויים במינדנאוקוטאבאטו
Cotabato26,9744,120,795152.8בסילן, למעט העיר איסבלה השייכת למחוז חצי האי זמבואנגה (Basilan)
מגינדאנאו, למעט העיר קוטאבטו (Maguindanao)
רוב האוכלוסייה, כ-63%, הם נוצרים, 32% מוסלמים ו-5% בני דתות אחרות.
האוכלוסייה הנוצרית מרוכזת בעיקר בערים ובעיירות שהתפתחו בתקופת הכיבוש הספרדי והאמריקני.
האוכלוסייה המוסלמית המכונה מורו מתרכזת בדרום האי וכוללת קבוצות אתניות רבות דוגמת המגינדנאו (Maguindanao), המאראנאו (Maranao), הטאוסוג (Tausūg) והבאנגגינגוי (Banguingui).
השבטים הילידים של מינדנאו מכונים בשם הקבוצתי לומאד (Lumad) וכוללים 18 קבוצות אתניות כדוגמת הבוקידנון (Bukidnon), המנובו (Manobo), והטבולי (T'boli).
שבטים אלו שלכל אחד מהם שפה, דת ותרבות ייחודית הפכו למיעוט בארצם ונאבקים להכרה על זכותם לאדמת אבותיהם.
מקרה מיוחד מהווה הקבוצה האתנית של הטאסאדיי (Tasaday).
קיומה נודע לעולם ב-1971 על ידי משלחת אנתרופולוגים שסיפרו כי בני השבט חיים במערות בדרום מינדנאו (נפת קוטאבטו) וכי תרבותם שייכת לתקופת האבן.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נפוצה שמועה כי מדובר במעשה רמייה, אך מחקרים נוספים איששו את קיומם, אם כי הם העלו כי תרבותם אינה שונה במידה כה רבה משל שכניהם.
מרבית התושבים במינדנאו מדברים סבואנו.
סבואנו היא השפה הראשית במרבית האזורים, למעט האזורים המוסלמים בחוף המערבי ובין שבטי ההרים.
צ'אוואקנו (Chavacano), קריאולית המבוססת על ספרדית היא השפה הרשמית של העיר זמבואנגה סיטי, והלינגואה פרנקה בחלקים אחרים של חצי האי זמבואנגה ונפת בסילן.
סמבואנגניו צ'אוואקנו (Zamboangueño Chavacano) הוא אחד מששת הניבים של צ'אוואקנו (ודובריה מכונים סמבואנגניו).
מיעוט דובר סמבואנגניו צ'אוואקנו מצוי במקומות נוספים במינדנאו כדוגמת דבאו וקוטאבטו.
סמבואנגניו צ'אוואקנו היא גם שפת מיעוט בסבה, אחת ממדינות מלזיה באי בורנאו.
יש באי גם מעט דוברי ספרדית, רובם זקנים בני משפחות של מסטיסים.
האקלים הנוח, שפע המים, החסינות מהטייפונים ההרסניים של צפון הפיליפינים והאדמה הפורייה, שמקורה בפעילות געשית ובסחף נהרות מאפשרים חקלאות מגוונת.
החקלאים של מינדנאו מגדלים קוקוס, אבאקה, הוואה ברזילאית (עץ הגומי), אורז, קקאו, בוטנים, טבק, בננות ואננס.
יבול בולט במיוחד הוא הגומי שב-2003 היה למוצר היצוא החקלאי המכניס ביותר של מינדנאו.
פירות טרופיים דוגמת הלנזון, הדוריאן, המנגוסטין והרמבוטן, גדלים במינדנאו במשך כל השנה.
ענפי חקלאות נוספים כוללים גידול בקר ודיג.
משאבי טבע המצוים במינדנאו בשפע כוללים: עצים ומחצבים דוגמת זהב, כסף, עופרת, אבץ, נחושת, מנגן, ברזל, ניקל, כרומיט וקובלט.
מינדי היא סדרת קומדיה רומנטית אמריקאית שעלתה לשידור ברשת FOX האמריקאית ב-25 בספטמבר 2012, ובישראל החל מ-2013 בערוצים HOT3 ובערוץ HOT Plus.
ב-7 במרץ 2014 הודיעה רשת FOX כי תשודר עונה שלישית לסדרה.
בהמשך קוצצה עונה זו ל-14 פרקים.
במרץ 2017 חודשה הסדרה לעונה שישית ואחרונה, בת 10 פרקים, אשר עלתה לשידור ב-12 בספטמבר 2017 והסתיימה ב-14 בנובמבר באותה שנה.
הסדרה עוקבת אחרי מינדי להירי (מינדי קלינג), מיילדת וגינקולוגית, המנסה לאזן בין חייה האישיים וחיי העבודה שלה, המוקפת בעמיתים ביזאריים ומשונים לעבודה במרפאה קטנה הנקראת "שולמן ושות'" בניו יורק סיטי.
הדמות של מינדי מבוססת על אמה של מינדי, שהייתה מיילדת וגינקולוגית.
בסדרה מינדי בוחנת את החיים שלה בעזרת שותפיה לעבודה: דני קסטלנו, חברה הטוב ביותר של מינדי וגם מושא האהבה שלה; ג'רמי ריד, רופא בריטי נאה שאיתו מינדי נהגה לשכב בעונה הראשונה; מורגן טוקרס, אח שהיה גם אסיר לשעבר; ופיטר פרנטיס, רופא אחר שהיה חבר במועדון סטודנטים בדארטמות' קולג'.
מינדי קלינג בתפקיד ד"ר מינדי להירי, מיילדת וגינקולוגית רומנטית מתוסכלת.
כריס מסינה בתפקיד ד"ר דני קסטלנו, מיילד וגינקולוג, מעמיד פני חבר טוב של מינדי אך הוא לא.
מינדי ודני מתעלמים מהעובדה שיש ביניהם כימיה רומנטית.
אד וויקס בתפקיד ד"ר ג'רמי ריד, מפקח אומלל וחסר מזל במקצת שמשגיח על מינדי ודני במשרד.
זושה רוקמור בתפקיד תמרה, אחות חצופה במשרד (מהעונה השנייה), חברה של ריי רון.
אייק ברינהולץ בתפקיד מורגן טוקרס, אח מוסמך במרפאה.
זואי ג'ארמן בתפקיד בטסי פוטץ', פקידת קבלה אופטימית במשרד.
אדם פאלי בתפקיד פיטר פרנטיס, רופא מיילד במרפאה (עונות 2-3, אורח בעונה 4).
ניסי נאש בתפקיד ד"ר ג'יין פישמן, הרופאה הראשית.
היריבה הראשית של מינדי, ולסבית (עונה 3 ואילך)
פורצ'ן פיימסטר - (עונות 4-6) האחות קולט קימבל קיני
ג'וש פק בתפקיד ריי רון, החבר הפרחח של תמרה.
אוטקרש אמבודקר בתפקיד האח הצעיר של מינדי, ראפר.
קלן קולמן בתפקיד אלכס, חבר של מינדי.
ג'ואנה גרסיה בתפקיד סאלי פרנטיס, אחות של פיטר.
מקס מינגהלה בתפקיד ריצ'י קסטלנו, אחיו הצעיר של דני.
סת' רוגן בתפקיד סאם, אהבת הילדות של מינדי.
בי ג'יי נובאק בתפקיד ג'מי, בן זוג של מינדי.
ג'יימס פרנקו בתפקיד ד"ר פול לאוטרד, מחליפה הזמני של מינדי במרפאה.
ורה מינדי צ'וקיילינגם , הידועה בשם הבמה מינדי קֵיְילִינְג (Mindy Kaling), היא שחקנית, קומיקאית, כותבת ומפיקה אמריקאית.
ידועה בעיקר בשל תפקידה כקלי קאפור בקומדיית המצבים "המשרד", ומינדי להירי בסדרה "מינדי", אותה היא גם יצרה וכתבה.
נולדה בשם ורה מינדי צ'וקיילינגם בקיימברידג', מסצ'וסטס שבארצות הברית לזוג הורים בני דת ההינדואיזם שהיגרו מהודו.
אביה, אבו צ'וקיילינגם, הוא אדריכל, ואמה, ד"ר סוואטי צ'וקיילינגם (לבית רויסירקר), היא גינקולוגית-מיילדת.
הוריה נפגשו במסגרת עבודתם בבית חולים בניגריה ועברו לארצות הברית ב-1979. יש לה אח אחד גדול בשם ויג'אי צ'וקיילינגם.
קיילינג בלטה בשנותיה בתיכון, והתקבלה ללימודים בדארטמות' קולג'.
במהלך לימודיה עבדה כמתמחה בתוכנית הלילה של קונאן או'בריאן, שהיווה השראה בשבילה.
היא סיימה את לימודיה בשנת 2001.
קיילינג הופיעה במספר תפקידים קטנים בסרטי קומדיה שונים, כמו "בתול בן 40", "קטינים ללא השגחה", "גנוב על הירח", "קשר לא מחייב" ו-"סוף.".
היא הצטרפה לצוות הכותבים של הסדרה הקומית "המשרד" בגיל 24, והייתה האישה היחידה בצוות מבין שמונת הכותבים.
בהמשך, היא גילמה את דמותה של קלי קאפור.
קיילינג כתבה 22 פרקים שונים, כולל הפרק "ניאגרה" בעונה השישית של הסדרה, שזיכה אותה למועמדות בפרס אמי יחד עם גרג דניאלס.
בשנת 2007 שיחקה קיילינג בקומדיה הרומנטית "רישיון לחתונה" לצד רובין ויליאמס ומנדי מור.
בשנת 2012 שיחקה בקומדיה הרומנטית "עד החתונה זה יעבור" לצד ג'ייסון סיגל ואמילי בלאנט.
באותה שנה, הציעה קיילינג לרשת פוקס להעלות קומדיה בשם "מינדי" (במקור: "הפרויקט של מינדי"), שנכתבה על-ידה.
הדמות הראשית של הסדרה, אותה היא מגלמת, היא גינקולוגית בת 30 המתמרנת בין חייה כרופאה לבין חיי האהבה שלה.
קיילינג ביססה את הדמות על אמה, שנפטרה זמן קצר לפני עליית הסדרה לשידור.
הסדרה שודרה במשך 3 עונות ברשת פוקס, ולאחר מכן בשירות הסטרימינג "הולו" במשך 3 עונות נוספות.
בשנת 2015 דיבבה את הרגש "גועל" בסרט "הקול בראש".
באותה שנה גילמה את שרה בסרט הקומי "הלילה שלפני" בכיכובם של סת' רוגן וג'וזף גורדון-לוויט.
בשנת 2018 הופיעה בסרט "קמט בזמן", וכן בסרט "אושן 8" לצדן של סנדרה בולוק וריהאנה.
בשנת 2019 שיחקה בסרט "לייט נייט", לצד אמה תומפסון.
בסוף חודש יולי של אותה שנה עלתה המיני-סדרה "ארבע חתונות ולוויה אחת", שיצרה לרשת הולו.
בשנת 2020 היא יצרה את סדרת הטלוויזיה "אמת או חובה" עם מאיטריי רמקרישנן בתפקיד הראשי, המבוססת על חייה כילדה.
הסדרה מתארת ילדה בשם דיווי עם הורים ממוצא הודי, שאמה רופאת עור ואביה נפטר במפתיע.
בשנת 2017 ילדה קיילינג את בתה הבכורה קתרין סוואטי, בשנת 2020 נולד בנה השני ספנסר.
קיילינג בחרה לא לגלות את זהות האב הביולוגי של ילדיה.
בעבר ניהלה מערכת יחסית רומנטית עם השחקן ששיחק לצידה בסדרה המשרד בי ג'יי נובק, אשר משמש כסנדק של ילדיה.
שנהשםדמותהערות2005בתול בן ארבעיםאיימי2006כל הטיסות בוטלומארחת במסעדה2007רישיון לחתונהשלי2009לילה מוטרף במוזיאון 2The Docent2010גנוב על הירחהאמא התיירת (דיבוב)הופעת קמע2011קשר לא מחייבשירה2012עד החתונה זה יעבורואנת'הראלף ההורסטאפיטה (דיבוב)2013סוף.בתפקיד עצמה2015הקול בראשגועל (דיבוב)הדייט הראשון של ריילי?סרט קצרהלילה שלפנישרה2018קמט בזמןגברת הואושן 8אמיתה2019לייט נייטמולי פאטלגם תסריטאית ומפיקה2021בסגרקייט
סדרהשנהעונהפרקהמשרד2010עונה 6פרק 232011עונה 7פרק 21
מינג (1499–2006) היא בעל החיים המבוגר ביותר שידוע למדע, אשר ניתן לחשב את גילו.
בתחילה שיערו שגילה הוא 405 שנה, אך בסופו של דבר התגלה כי היא בת 507 שנים.
הדגימה נלקחה מחוף ים באיסלנד בשנת 2006 מצדפה ממין Arctica islandica.
גילה חושב על ידי ספירת קווי גדילה בקליפתה.
הצדפה מתה בעת המחקר המדעי שבוצע בה, כאשר חוקרים בריטים מאוניברסיטת בנגור שלא היו מודעים לגילה המופלג של הצדפה, הקפיאו אותה במטרה לחתוך אותה ולחשב כך את גילה.
לא ידוע עד איזה גיל הייתה הצדפה ממשיכה לחיות אם הייתה נשארת בסביבת האוקיינוס.
הצדפה קרויה על-שם שושלת מינג הסינית, כיוון שהיא נוצרה בתקופת השליטה של שושלת מינג.
מינדאוגאס פאנקה (בליטאית: Mindaugas Panka; נולד ב-1 במאי 1984) הוא כדורגלן עבר ליטאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
לזכותו 39 הופעות במדי נבחרת ליטא.
פאנקה התחיל את הקריירה שלו בדיינאבה אליטא ובגיל 16 עלה לקבוצה הבוגרת.
בינואר עבר לקבוצת FK וילנה.
בקיץ הושאל ללוקומוטיב מוסקבה, אך לא זכה לדקות משחק וחזר לווילנה.
בינואר עבר לקבוצת FK וטרה, במדיה שיחק 19 משחקים והבקיע שער אחד.
ב-29 ביולי 2007 הוא חתם בקבוצת וידזב לודז' מליגת העל הפולנית.
ב-14 בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו, בהפסד 3-1 נגד לגיה ורשה.
ב-23 בפברואר 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בלודז', בניצחון 3-4 נגד אודרה וודז'יסלאב.
בסיום עונת ירד עם הקבוצה לליגת המשנה, ולאחר שנתיים חזר עמה לליגה הבכירה בפולין.
ביולי חתם ברוך חוז'וב, במדיה שיחק עונה אחת.
בקיץ הגיע פאנקה לישראל וחתם בקבוצת עירוני קריית שמונה.
ב-21 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0-1 נגד מ.ס.
ב-23 בנובמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-4 נגד בית"ר ירושלים.
בעונתו הראשונה במועדון הוא היה שותף לזכייה ההיסטורית של המועדון בגביע המדינה, לאחר שפתח בהרכב במשחק הגמר בו גברה קבוצתו 1-0 על מכבי נתניה, ולמרות היותו קשר אחורי סיים את העונה כסגן מלך השערים של הקבוצה, עם שבעה שערי ליגה.
בעונתו השנייה במועדון כבש שני שערי ליגה.
ב-27 במאי 2015 חתם לעונה אחת במכבי פתח תקווה.
לאחר שלא מצא את מקומו, בינואר עבר ליריבה העירונית הפועל.
ב-11 ביולי 2016 חתם לעונה אחת בהפועל עכו.
בינואר 2018 חזר לליטא וחתם באטלאנטאס.
בנובמבר ערך פאנקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליטא, בתיקו 1-1 נגד .
מינגצ'ביר () היא עיר בצפון-מערב אזרבייג'ן.
העיר מכונה לעיתים קרובות "עיר האור" בגלל תחנת הכוח ההידרואלקטרית שלה השוכנת על גדת נהר הקורה, הזורם במרכז העיר ומחלק אותה לשניים.
ההתיישבות הקדומה ביותר של בני אדם במקום מתוארכת לאלף הרביעי והשלישי לפנה"ס.
מינגצ'ביר הוקמה ב-1946 בעקבות הקמת תחנת כוח, ב-1948 היישוב קיבל מעמד של עיר.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025, התגוררו בעיר כ-122,200 בני אדם, והיא העיר הרביעית בגודלה באזרבייג'ן, אחרי באקו, סומגאיט וגנג'ה.
מינדאוגאס קלונאס (בליטאית: Mindaugas Kalonas; נולד ב-28 בפברואר 1984) הוא כדורגלן עבר ליטאי ששיחק בעמדת הקשר.
קלונאס גדל במחלקת הנוער של דינמו מוסקבה ולאחר מכן עבר לרובין קאזאן ומשם לספורטינג בראגה, אך באף אחד מהמועדונים לא זכה ולו לדקת משחק אחת.
בשנת חתם בלייפאיס מטאלורגס הלטבית עימה זכה באליפות באותה שנה ובגביע הלטבי עונה לאחר מכן.
בשנת חזר לרוסיה כאשר חתם בקובאן קרסנודאר, אך גם בה לא הצליח להשאיר חותם.
ב-31 ביולי 2008 בבוהמיאן ולמחרת ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון.
באותה עונה זכה קלונאס עם המועדון בדאבל.
בשנת חתם במטאלורג זפוריז'יה האוקראינית.
ב-23 ביולי 2012 חתם בסטומיל אולשטין הפולנית.
בינואר הצטרף קלונאס לרוואן באקו האזרית במדיה הבקיע 8 שערים ב-13 משחקי ליגה ובאותה שנה אף נבחר כדורגלן הליטאי של השנה.
בסוף העונה הא חתם בבאקו, ובמהלך העונה הושאל לסימורק עד לסיום העונה.
ב-10 ביוני 2014 קלונאס חתם בהפועל חיפה לשנתיים.
ב-11 בדצמבר שוחרר מהמועדון וחתם בסקונטו ריגה עד לסיום העונה.
בקיץ חזר לרבאן באקו, אך שוחרר לפני תחילת העונה לאחר שהמאמן לא היה מרוצה ממנו באימונים.
קלונאס שיחק בנבחרת ליטא החל משנת .
ב-6 בספטמבר 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. קלונאס היה חלק בלתי נפרד מסגל הנבחרת עד שנת .
בעקבות הצלחתו ברוואן באקו, הוא חזר לסגל הנבחרת בשנת .
מינג-נה ון (בסינית: 温明娜; באנגלית: Ming-Na Wen; נולדה ב-20 בנובמבר 1963) היא שחקנית, מדבבת ודוגמנית מקאוית-אמריקאית.
ידועה גם בשמות מינג-נה, מינג נה ומינג ון.
מינג נולדה במקאו הפורטוגזית אשר נמצאת ברפובליקה העממית של סין.
אמה, לין צ'אן ון היגרה למקאו בתחילת שנות ה-60, מסוג'ואו, סין.
אביה, יליד מקאו, הוא ממוצא סיני-מלזי.
יש לה אח גדול בשם ג'ונתן.
הוריה של ון התגרשו כשהייתה תינוקת, והיא עברה עם אחיה ואמה להונג קונג.
ון למדה בבית ספר קתולי בהונג קונג, בעוד שאמה החזיקה בשלוש עבודות כדי לפרנס אותה ואת אחיה.
אמה נישאה בשנית לסו לים יי, סיני-אמריקאי.
כאשר ון הייתה בת ארבע, היא עברה עם משפחתה לניו יורק.
אחיה הצעיר ליונג נולד שם.
לאחר חמש שנים, אמה ואביה החורג של ון עברו שוב, הפעם לפיטסבורג, פנסילבניה, שם פתחו את מסעדת The Chinatown Inn, שעדיין פועלת.
היא גדלה בפרברי הרי לבנון, בפנסילבניה, ולמדה בתיכון הרי לבנון וסיימה את לימודיה לתואר ראשון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת קרנגי מלון ב-1986.
החלה את קריירת המשחק בהופעות קטנות בקולנוע, בסרטים "גשם ללא רעם" ו"סטריט פייטר".
ב-1998 דיבבה את הדמות פא מולאן בסרט האנימציה "מולאן", ולאחר מכן בהמשכו "מולאן 2" (2004).
בשנת 2020 זכתה להופעת קמע בחידוש לסרט "מולאן" בגרסת הלייב-אקשן.
בשנת 2007 הופיעה ב-4 פרקים של הסדרה "שני גברים וחצי".
בשנת 2009 שיחקה בסרט המדע הבדיוני "פוש" בכיכובם של כריס אוונס ודקוטה פנינג.
בין השנים 2013–2020 גילמה בסדרת האקשן "סוכני " של רשת ABC את הסוכנת מלינדה מיי.
בשנת 2019 קיבלה את תואר אגדת דיסני, עבור תרומתה לחברת וולט דיסני.
בדצמבר 2021, היא נכללה ברשימת פרס 100 נשים של ה-BBC.
בשנת 2022, קיבלה ון כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד עבור תרומתה לתעשיית הטלוויזיה, לצד יואן מקגרגור וקארי פישר.
Jayden's mom is back!"2021–2022הספר של בובה פטפנק שאנדתפקיד ראשי; 7 פרקים2021–2024מלחמת הכוכבים: באד באצ'פנק שאנדדיבוב; 3 פרקים2022שלדון הצעירד"ר קרול ליפרק: "A Free Scratcher and Feminine Wiles"Hacksג'נט סטון2023הסמוראית כחולת העיןמאדאם קאג'ידיבוב; 4 פרקים2023–הווהגרמלינס: הסודות של המוגוואיפונג ווינגדיבוב; 10 פרקים
מינדן היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה.
העיר נמצאת במחוז מינדן-ליבקה ויושבת על נהר וזר.
אוכלוסיית העיר מונה כ-82,000 תושבים.
מינדן היא העיר המרכזית במחוז מינדן-לובקה, המהווה חלק מנפת דטמולד.
העיר ידועה בזכות מיקומה על הצטלבות נהר הווזר ותעלת מיטלאנד (Mitteland, "מרכז הארץ").
העיר מינדן מופיעה לראשונה בכתובים ברישומי שליטי האימפריה הפרנקית בני השושלת הקרולינגית בשנת 798. קרל הגדול ייסד את בישופות מינדן בסביבות שנת 800. העיר זכתה לכתב זכויות עירוני בשנת 977. במהלכה של מלחמת שלושים השנים (1618-1648) נכבשה העיר בין השנים 1625–1634 על ידי כוחות קיסר האימפריה הרומית הקדושה הקתוליים.
בשנת 1634 הטילו הכוחות הפרוטסטנטיים של ממלכת שוודיה מצור על העיר וכבשו אותה.
כריסטינה, מלכת שוודיה העניקה לעיר אוטונומיה מלאה בניהול העניינים העירוניים.
בשנת 1648, בעקבות חתימת שלום וסטפאליה, עברה השליטה בעיר ובבישופות מינדן כולה לידי ממלכת ברנדנבורג ומאוחר יותר לידי יורשתה - פרוסיה.
ב-1 באוגוסט 1759 התחולל בשערי העיר קרב מינדן, אחד הקרבות המכריעים במלחמת שבע השנים.
בשנת 1806 כבש הצבא הצרפתי את העיר מינדן.
בין השנים 1807–1810 השתייכה העיר לממלכת וסטפאליה - מדינה גרורה של צרפת.
משנת 1810 ועד 1813 סופחה העיר ישירות לצרפת, עד ששבה לשלטון פרוסי עם תבוסתו הסופית של נפוליאון בקרב העמים בלייפציג.
בשנות השלטון הפרוסי הפכה מינדן לעיר מבצר, דבר שעיכב מאוד את התפתחותה.
במהלכה של מלחמת העולם הראשונה הוקם בעיר מחנה שבויים גדול.
ב-24 ביוני 1922 פרצו בעיר מהומות בעקבות רצח המדינאי הגרמני-יהודי ולטר רתנאו, ועסקים רבים המזוהים עם פעילי ימין הושחתו.
בשנות מלחמת העולם השנייה הופצצה העיר על ידי בעלות הברית לנוכח חשיבותה של העיר כמוקד תחבורה ותעשייה, ומרכז העיר נחרב בחלקו הגדול.
העיר שוחררה על ידי הצבא הבריטי אשר הקים בו בסיסי קבע שפונו בהדרגה עד לסוף שנות ה-90. לאחר המלחמה איבדה העיר את מעמדה כמרכז אדמיניסטרטיבי.
מינדן ממוקמת על קו הנובר-מינדן ומינדן-האם המהווים חלק מהקו הראשי המחבר בין חבל הרוהר וקלן לברלין, ובין אמסטרדם וברלין.
העיר סמוכה לכביש המהיר A2 המחבר בין קלן וברלין.
בעיר ממוקמים כמה נמלי נהר חשובים לאורך תעלת מיטלנד ומשמשים את התעשייה המקומית.
בעיר מצויים מטותיהם של שני תאגידים תעשייתיים חשובים, יצרנית הקפה ומוצרי הבית מליטה (Melita) ויצרנית הרכיבים האלקטרוניים ואגו (Wago) המעסיקה למעלה מ-4,600 עובדים ברחבי העולם.
במינדן פועל סניף של אוניברסיטת בילפלד המתמקד במקצועות טכניים כאדריכלות והנדסה.
חלקים נרחבים מהעיר העתיקה של מינדן נחרבו במלחמת העולם השנייה כמו גם במסגרת פעולות שונות לחידוש פני העיר משנות החמישים ואילך.
העיר איננה משופעת במבנים ראויים לציון או מתחמים בעלי חשיבות ארכיטקטונית משמעותית.
ראויים לציון הקתדרלה בסגנון הרומנסקי-גותי המוקדשת לגורגוניוס הקדוש; כנסיות שמעון הקדוש; מרטיני הקדוש; מריה; ויוהאניס הקדוש הגותיות, וכנסיית פטרי הבארוקית.
אכסדרת העמודים הגותית של בית העירייה הישן של מינדן שרדה הפצצה כבדה במהלכה של מלחמת העולם השנייה ושולבה בבניין העירייה המשוחזר.
המוזיאון המקומי של מינדן מורכב משורת בתים טיפוסיים, ומציג מוצגים הקשורים בהיסטוריה העירונית.
במבנה השלטון המחוזי לשעבר שוכן ארכיון העיר והמחוז מינדן-ליבקה.
בין היתר ניתן למצוא בו את "כרטסת היהודים" שהוכנה על ידי המשטרה המקומית בשנות השלטון הנאצי.
מינדן משופעת בשרידים לעברה כעיר מבצר פרוסית.
בעיקר בגדה המזרחית של נהר הווזר נותרו רבים מהביצורים המקוריים מאמצע המאה ה-19 כמו גם קסרקטינים ומבני שלטון.
עם פירוקה של חומת העיר בשלהי המאה ה-19 הוקפה העיר העתיקה בגן ציבורי גדול המכונה "גלסיס".
הודות לעברה כעיר מבצר פרוסית חשובה הוקם בעיר מוזיאון להיסטוריה של פרוסיה, אך הוא סגור עד להודעה חדשה בשל קשיים כלכליים.
האזור שלגדות נהר הווזר משמש את העיר כריאה ירוקה.
בין היתר ממוקמים לגדותיו של הנהר אצטדיון כדורגל, בריכת שחיה, חוף רחצה, אתר קמפינג ומגרש מיני-גולף.
האתר הייחודי ביותר במינדן הוא "מחלף המים", נקודת ההצטלבות של תעלת מיטלאנד עם נהר הווזר.
צפונית לעיר העתיקה של מינדן זורמת תעלת מיטלנד בגשר עצום ממדים מעל נהר הווזר.
באתר קיים מרכז מבקרים קטן הסוקר את תולדות התעלה ואת מאפייניה הטכניים.
הפלגה בין התעלה והנהר, המשולבת לעיתים בנסיעה ברכבת קיטור היסטורית מהווה גם היא אטרקציה תיירותית פופולרית.
קהילה יהודית התקיימה במינדן החל מהמאה ה-13. במאה ה-19 החלה הקהילה לגדול במהירות, ומנתה כ-400 חברים.
בשנת 1850 התפצלה הקהילה לשתי קהילות, קהילה קונסרבטיבית וקהילה רפורמית, ששנה לאחר מכן, בעקבות בוררות בין הצדדים, חזרה להיות "קהילה מאוחדת" .
בתקופת השלטון הנאצי היגרו רבים מבני הקהילה, אך רבים שולחו מזרחה ונספו, בין היתר בריגה.
המשלוח הראשון של יהודים מנפת מינדן יצא ב-13 בדצמבר 1941 מלשכת ה-גסטאפו בבילפלד לריגה.
בשלהי המאה ה-19 נחנך במרכז העיר העתיקה בית כנסת גדול שהוחרב בליל הבדולח.
בשנות ה-50 הוקמה הקהילה היהודית מחדש על ידי יהודים מקומיים ששבו אליה בתום המלחמה.
בשנת 1958 נחנך בית הכנסת החדש במיקום בו עמד בית הכנסת שנחרב.
הקהילה היהודית במינדן מונה כ-100 חברים, רובם מהגרים ופליטים מארצות ברית המועצות לשעבר.
מוסדות הקהילה כוללים בית כנסת, בית הקהילה ובו "אולם הסובלנות" ולוח זיכרון לבני הקהילה שנספו בשואה, ובית קברות פעיל.
בנוסף אחראית הקהילה לכעשרה בתי קברות יהודיים בלתי פעילים במחוז מינדן-לובקה.
מחוז מינדן-ליבקה הוא מחוז בקצה הצפון־מזרחי של מדינת נורדריין-וסטפאליה.
המחוז משתייך למחוז השלטוני דטמולד.
זהו המחוז הצפוני ביותר בנורדריין-וסטפאליה, אשר בחלקו מצוי כבר בתחומי השפלה הצפון גרמנית.
נהר הווזר זורם מדרום לצפון בחלקו המזרחי של המחוז.
בדרום המחוז זורם הנהר בערוץ המכונה פורטה וסטפליקה, השער לווסטפאליה, בגבולו ההיסטורי של מחוז וסטפאליה הפרוסי.
שטחו של המחוז חופף בחלקו הגדול לשטחה של בישופות מינדן הימי ביניימית, טרם חלוקתה ליחידות משנה.
במאה ה-17 עברה הבישופות לשלטון ברנדנבורג, ולאחר מכן לשלטון פרוסיה.
בתקופת מלחמות נפוליאון נכבש המחוז על ידי הצבא הצרפתי ואף סופח לצרפת, אך ב-1813 הוחזר השטח לפרוסיה, והפך לחלק ממחוז וסטפאליה.
במהלך השנים חולק שטח המחוז באופנים שונים.
גבולות המחוז העדכניים נקבעו בשנת 1973 עת אוחדו המחוזות מינדן וליבקה למחוז אחד.
המחוז ידוע גם כ"מחוז טחנות הרוח" בשל ריבוי טחנות הרוח המשוחזרות שבו.
מינדאוגאס קוזמינסקאס (בליטאית: Mindaugas Kuzminskas; נולד ב-19 באוקטובר 1989) הוא כדורסלן ליטאי, המשחק בנבחרת ליטא בכדורסל.
משחק לרוב בעמדת הסמול פורוורד, ולעיתים מתופקד גם בעמדת הפאוור פורוורד כסטרץ' פור.
אחיו הגדול סאוליוס שיחק אף הוא כדורסל מקצועי במשך 16 שנים, ופרש בשנת 2015.
קוזמינסקאס נולד בעיר וילנה שבליטא, בזמן שהייתה חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית.
בשנת 2006 החל לשחק כדורסל מקצועי בקבוצת סקלאי, ושנה לאחר מכן עבר לפרלאס, שתיהן מהעיר וילנה.
בשנת 2008 עבר לשחק בשאולאי שהשתתפה גם בליגת היורוקאפ, והיה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה בעונת 2009/2010 כשקלע 14.0 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 2010 עבר לז'לגיריס קובנה, הקבוצה הדומיננטית ביותר בליגת העל הליטאית, שהשתתפה גם בליגת היורוליג.
בשתי עונותיו הראשונות ביורוליג שימש כשחקן ספסל זניח יחסית, וקלע כ-2.3 נקודות בממוצע למשחק, אך בעונת 2012/2013 רשם שיפור משמעותי כשהפך לשחקן קבוע ברוטציית הקבוצה ותרם 7.1 נקודות ו-3.1 ריבאונדים למשחק.
בתקופתו בקובנה זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הבלטית (2011), גביע הליגה הליטאית (2011) ושתי אליפויות הליגה הליטאית (2012 ו-2013), כאשר באליפות האחרונה הוא אף הוכתר ל-MVP של משחק הגמר.
ביוני 2013 חתם על חוזה לשלוש עונות באוניקאחה מאלגה מליגת העל הספרדית.
לאורך תקופתו במאלגה רשם שיפור הדרגתי בתפוקתו, ובעונת 2015/2016 הוביל את קלעי קבוצתו עם 12.0 נקודות בממוצע למשחק, עם אחוזי קליעה מצוינים של 48.6% מהשדה ו-37.7% מעבר לקשת.
ב-22 באוקטובר 2015 קבע שיא קריירה ביורוליג כשקלע 23 נקודות בניצחון מאלגה על מכבי תל אביב בתוצאה 93–82.
בכל אחת משש עונותיו ביורוליג, עם ז'לגיריס קובנה ואוניקאחה מאלגה, הגיעה קבוצתו לשלב "16 הגדולות" של היורוליג (Top 16) אך לא העפילה לשלב רבע הגמר.
לקראת עונת עבר לליגת ה-NBA כשחתם בקבוצת ניו יורק ניקס על חוזה לשנתיים עבור כ-5.8 מיליון דולר.
בעונתו הראשונה בניו יורק קלע 6.3 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל, והניקס סיימו את העונה במקום ה-12 באזור המזרחי.
ב-12 בנובמבר 2017, לאחר שהשתתף במשחק אחד בעונת , שוחרר מהקבוצה.
ב-1 בינואר 2018 חתם על חוזה בקבוצת אולימפיה מילאנו מליגת העל האיטלקית.
בסיום אותה עונה זכה עם מילאנו באליפות הליגה האיטלקית.
ביולי 2019 חתם על חוזה לשנתיים באולימפיאקוס היוונית, אך לאחר 6 משחקים בלבד שוחרר מהקבוצה.
בנובמבר 2019 חתם על חוזה בלוקומוטיב קובאן מליגת ה-VTB והיורוקאפ.
ביולי 2021 חתם בקבוצת זניט סנקט פטרבורג, אך עזב את הקבוצה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
במשחק הגמר של הטורניר הפסידה ליטא לנבחרת ספרד בתוצאה 80-63.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) חזר לייצג את נבחרת ליטא, אשר סיימה במקום השביעי עם שלושה ניצחונות ושלושה הפסדים.
לאורך הטורניר רשם קוזמינסקאס ממוצעים של 10.8 נקודות ו-4.5 ריבאונדים למשחק, כאשר בשתי הקטגוריות סיים שני בנבחרתו.
באליפות אירופה בכדורסל 2017 קלע קוזמינסקאס 15.3 נקודות בממוצע למשחק עבור נבחרתו, אשר סיימה במקום התשיעי בטורניר.
מינדאוגאס (ליטאית: Mindaugas, שנת 1203 בקירוב – 1263) היה הדוכס הגדול הראשון של ליטא ומלך ליטא הראשון.
מעט ידוע על מקורותיו, ראשית חייו ועלייתו לשלטון.
הוא הרחיב את גבולותיה של המדינה דרום-מזרחית לליטא התקנית בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-13. בשנת 1250 או 1251, הוטבל מינדאוגאס כנוצרי קתולי.
מהלך זה הקנה לו את האפשרות לכרות ברית עם יריביו מהמסדר הליבוני ולכונן יחסים עם האפיפיור והכס הקדוש.
במהלך קיץ שנת 1253 הוכתר כמלך ליטא.
גם אם במהלך עשר שנות מלכותו צלח מינדאוגאס בבניית המדינה, סכסוכים עם קרובי משפחה ודוכסים אחרים לא חדלו מלהתקיים; זאמוט התנגדה לשלטון הברית.
כיבושיו בדרום-מזרח המדינה אותגרו על ידי הטטרים.
בשנת 1261 הוא שבר את הברית עם המסדר הליבוני ונרצח בשנת 1263 על ידי אחיינו טרניוטה בעזרתו של דוכס יריב, הדוכס דאומנטאס.
יורשי העצר של מינדאוגאס נרצחו גם הם.
הפרות הסדר נמשכו עד שנת 1270 לערך, כאשר טריידניס קיבל את תואר הדוכס הגדול.
מינדאוגאס היה מלכהּ הרשמי היחיד של ליטא; בעוד שמרבית דוכסיה של ליטא, החל משלטונו של ולדיסלב השני יגיילו, הוכתרו גם כמלכי פולין, התארים נותרו נפרדים.
בשנות האלפיים, מינדאוגאס נחשב למייסדהּ של המדינה הליטאית.
הוא גם מוכר בתור מי שבלם את התקדמות הטטרים לכיוון הים הבלטי, יצר מודעות בינלאומית לקיומה של המדינה הליטאית והכוונתה לתרבות מערבית.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, פרסם ההיסטוריון אדווארדאס גודאביצ'יוס מחקר שמציין כי תאריך ההכתרה המדויק של מינדאוגאס היה 6 ביולי 1253. יום זה הוכרז כיום חג לאומי בליטא, "יום המדינה".
ישנם מעט מקורות מודרניים אודות חייו של מינדאוגאס.
מרבית המידע הידוע על תקופת שלטונו נלקח מהכרוניקה הליבונית, אשר עוסקת בהיסטוריה של ליבוניה בין השנים 1180 ו-1343 וכמו כן גם מן הקודקס ההיאפטי.
שתי הכרוניקות נוצרו על ידי אויביה של ליטא ולכן גם מוטות נגדה.
הכרוניקות גם לוקות בחסר: לא צוינו בהן תאריכים ומיקומים של אירועים חשובים.
הכרוניקה הליבונית למשל, מכילה 125 שורות של שירה אודות הכתרתו של מינדאוגאס, אך לא מזכירה את תאריך ההכתרה או את מיקומה.
מקורות חשובים אחרים הם בולות אפיפיוריות, הנוגעות להטבלתו והכתרתו של מינדאוגאס.
הליטאים עצמם לא דאגו לייצר תיעודים, מלבד מספר מסמכים המספרים על הענקת קרקעות למסדר הליבוני, אך אמינותם תלויה בספק.
מאחר שהתיעוד העוסק בתקופה זו לוקה בחסר, מקורותיו של מינדאוגאס והעץ המשפחתי שלו לא מבוססים באופן חד משמעי.
שנת לידתו לעיתים מצוינת בתור שנת 1200 ולעיתים אף נשארת בסימן שאלה.
אביו מתואר בכרוניקה הליבונית בתור דוכס רב עוצמה, אך שמו אינו מוזכר; כרוניקות מאוחרות יותר נקבו בשם רינגולד.
אחיו דאוספרונגאס, המוזכר באמנה שנחתמה בשנת 1219, נחשב לאחיו הגדול ובניו טאוטווילאס וגדווידאס נחשבים לאחייניו.
למינדאוגאס גם שתי אחיות, אחת אשר הייתה נשואה לוויקינטאס והאחרת לדניאל מלך גליציה.
ויקינטאס ובנו טרניוטה לקחו חלק עיקרי בערעור שלטונו של מינדאוגאס.
למינדאוגאס היו לפחות שתי נשים, מורטה ואחותה (אשר שמה אינו ידוע) וייתכן וגם אישה קודמת; קיומה מוערך בגלל קיומם של שני ילדים, בן שנקרא ואישווילקאס ובת עלומת שם אשר התחתנה עם שווארן, דאז קניאז מגליציה, לימים דוכסה הגדול של ליטא הרביעי.
בנוסף, מוזכרים במקורות הכתובים שני בנים נוספים - רוקליס ורופייקיס.
במאה ה-13 הייתה לליטא תקשורת מועטה עם מדינות זרות.
שמות ליטאיים נשמעו עמומים ולא מוכרים לכותבי כרוניקות מסוימים, אשר עיוותו את השמות באופן שהזכיר שמות הקיימים בשפתם המקורית.
מאחר שהמקורות הרוסים מספקים את מרבית המידע אודות חייו של מינדאוגאס, הם נחשבים למקורות האמינים ביותר בקרב הבלשנים ששיחזרו את שמו הליטאי המקורי.
בראשית המאה ה-13, ליטא נשלטה על ידי מספר דוכסים ונסיכים, אשר פיקחו על שבטים ופייפים שונים.
מכנם המשותף היה דת ומסורת, מסחר ומבצעים צבאיים משותפים.
סוחרים מערביים ומסיונרים חיפשושליטה באזור במהלך המאה ה-12, והקימו את העיר ריגה, לטביה בשנת 1201. מאמציהם בליטא נבלמו באופן זמני במהלך קרב שאולאי (קרב בין אנשי זאמוט, בהנהגת ויקינטאס, לבין צלבנים) שהתחולל בשנת 1236, אך למרות זאת, מסדרים נוצריים המשיכו לבסס את איומם באזור.
בנוסף, המדינה ספגה מספר פלישות על ידי האימפריה המונגולית.
אמנה שנחתמה עם נסיכות האליץ'-וולין בשנת 1219, לרוב נחשבת לראייה החותכת הראשונה לכך ששבטים בלטיים באזור מתאחדים לנוכח האיומים עליהם.
בין חותמי האמנה נמצאים 20 דוכסים ליטאיים ודוכסית-אלמנה אחת; הרשימה מציינת שחמישה מהם היו דוכסים בכירים.
מינדאוגאס, למרות גילו הצעיר, וכמו כן אחיו דאוספרונגאס, היו ברשימת הדוכסים הבכירים, מה שמראה כי הם ירשו את מעמדם.
הכרוניקה הליבונית מתארת את מינדאוגאס כשליט ליטא בשנת 1236. דרכו לשלטון לא ברורה.
כרוניקות רותניות (רוס של קייב) מתארות שהוא רצח או הגלה מספר דוכסים אחרים ואף מספר מקרוביו.
ההיסטוריון הבריטי סטיבן כריסטופר רוול תיאר את עלייתו לשלטון של מינדאוגאס בצורה של "תהליך של נישואין, רצח ומסעות צבאיים".
במהלך שנות ה-1230 וה-1240, החל מינדאוגאס לבסס את כוחו בקרב שטחים בלטיים וסלאביים.
הקרבות באזור התעצמו; הוא לחם נגד כוחות גרמניים בקורלנד, בעת שהמונגולים החריבו את קייב בשנת 1240 ופלשו לפולין בשנת 1241, הביסו צבאות פולניים ושרפו את העיר קרקוב.
משהוגבלה יכולתו להתקדם לכיוון צפון ומערב (לשטחים שנשלטו על ידי מסדרים נוצריים וכמו כן זאמוט), התקדם מינדאוגאס מזרחית ודרום-מזרחית וכבש את נבהרדק, הורדנה, וולקוביסק ואת נסיכות פולאצק, אך לא קיים תיעוד המספר אודות הקרבות שהתחוללו בערים הללו.
בשנת 1248, על פי המסופר בכרוניקת גוסטיניה, מינדאוגאס הוטבל לנצרות בכנסייה אורתודוקסית בנבהרדק.
בשנת 1239 לערך, הציב מינדאוגאס את בנו ואישווילקאס לשלוט באזור זה, אז היה ידוע בתור רותניה השחורה.
בשנת 1248, הוא שלח את אחייניו טאוטווילאס ואדיווידאס יחד עם ויקינטאס, דוכסה של זאמוט, לכבוש את סמולנסק, אך ניסיונם כשל.
בשנת 1249, פרצה מלחמה פנימית כאשר מינדאוגאס ניסה להשתלט על שטחיהם של אחייניו ושל ויקינטאס.
טאוטווילאס, אדיווידאס וויקינטאס הקימו קואליציה נגד שלטונו של מינדאוגאס, יחד עם המסדר הליבוני, דניאל נסיך גליציה ומלך ווהלין, ואסילקו.
נסיכי ווהלין וגליציה הצליחו להשיג שליטה ברותניה השחורה וערערו את עליונותו של ואישוילקאס.
טאוטווילאס חיזק את מעמדו לאחר שהוטבל על ידי ארכיבישוף ריגה.
בשנת 1250, תכנן המסדר הליבוני פשיטה לשטחיה של ליטא התקנית, אך מינדאוגאס בלם אותה בעזרת מתן שוחד לאנדראס וון סטירלנד מהמסדר הליבוני, אשר הפסיד לוויקינטאס במלחמת שאלואי ועדיין נותר זר לו.
בשנת 1250 או 1251, הסכים מינדאוגאס לטבילה מחודשת (כנוצרי קתולי) והסרת שליטתו משטחים במערב ליטא, בתמורה להכרתו של האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי בו כמלך ליטא.
עבור האפיפיור, ליטא הנוצרית שימשה כחומת מגן מפני האיומים מצד המונגולים.
בתמורה, מינדאוגאס תר אחר התערבותו של האפיפיור בסכסוכים המתמשכים עם המסדרים הנוצריים השונים.
ב-17 ביולי 1251, חתם האפיפיור על שתי בולות חשובות.
הראשונה הורתה על הכתרתו של מינדאוגאס למלך ליטא, מינויו של בישוף בליטא והקמתה של קתדרלה.
הבולה השנייה פירטה כי הבישוף החדש יהיה כפוף לכס הקדוש ולא לארכיבישוף ריגה.
תאריך טבילתו המדויק של מינדאוגאס אינו ידוע.
אשתו, בניו וחברי חצר המלכות שלו הוטבלו גם הם.
תהליך הכתרתו והקמת המוסדות הנוצריים בליטא ארך כשנתיים.
עימותים פנימיים לא חדלו מלהתקיים; במהלך שנת 1251, טאוטווילאס ושארית בעלי בריתו תקפו את כוחותיו של מינדאוגאס והמסדר הליבוני.
התקיפה כשלה וכוחותיו של טאוטווילאס נסוגו.
בעל בריתו ויקינטאס מת בשנת 1251 או 1252 וטאוטווילאס נאלץ לאחד כוחות עם גיסו, דניאל נסיך גליציה.
מינדאוגאס ואשתו מורטה הוכתרו במהלך קיץ שנת 1253. הבישוף הנרי היידנרייך מקולם פיקח על הטקסים ואנדראס וון סטירלנד העניק את הכתר.
תאריך ההכתרה המדויק אינו ידוע, אך ההיסטוריון הליטאי אדווארדאס גודאביצ'יוס קבע, אף על פי שקביעתו נתונה במחלוקת, שתאריך ההכתרה המדויק הוא 6 ביולי.
למרות היעדרן של ראיות חד משמעיות, יום זה נחגג בליטא בתור יום חג לאומי הנקרא "יום המדינה" (בליטאית, Valstybės diena).
מקום הכתרתו המדויק אינו ידוע גם הוא.
שלום ויציבות יחסיים שררו במדינה במהלך שמונה השנים הבאות.
מינדאוגאס ניצל הזדמנות זו כדי להרחיב את שטחי הממלכה מזרחה, ולהקים בה מוסדות מדיניים.
הוא חיזק את מעמדתו ברותניה השחורה, בפולאצק, במרכז מסחר גדול לחופי נהר דווינה ובפינסק.
במקביל, החל בשיחות שלום עם נסיכות האליץ'-וולין והשיא את ביתו לשווארן, בנו של דניאל מלך גליציה (אשר הומלך בשנת 1253 גם הוא), שלימים הפך לדוכס גדול של ליטא.
יחסיה של ליטא עם מערב אירופה והכס הקדוש התחזקו גם הם.
חצר מלכות, מערכת אדמיניסטרטיבית ושירותים דיפלומטיים החלו לפעול במדינה.
הוא נתן חסות לבנייתה של קתדרלה בווילנה, ייתכן ובשטחה של קתדרלת וילנה של ימינו.
מיד לאחר הכתרתו, העביר מינדאוגאס מספר שטחים למסדר הליבוני – חלקים מזאמוט, נאדרווה ודזוקיה, אזורים בהם שלטונו היה מועט או קלוש.
ישנם דיונים רבים בין היסטוריונים, האם הוענקו בשנים מאוחרות יותר הוענקו אף שטחים נוספים למסדר.
ייתכן כי המסדר זייף את הענקת השטחים, אמונה אשר מבוססת על העובדה כי מספר מסמכים המזכירים שטחים שלא היו תחת שלטונו של מינדאוגאס.
מינדאוגאס ויריבו דניאל מלך גליציה התפייסו בשנת 1255. שלטונה של רותניה השחורה הוענק לבנו של דניאל, רומן.
ואישווילקאס, בנו של מינדאוגאס, הוטבל לנצרות בכנסייה האורתודוקסית, הפך לנזיר והקים מנזר.
יריבותו של טאוטווילאס נכבשה באופן זמני כאשר הלה הכיר בעליונותו של מינדאוגאס ובתמורה קיבל את פולצאק כפייף.
בשנת 1258 או 1259 נערך עימות עם המונגולים, בפיקודו של בורולדאי, אשר דרש מדניאל ונסיכים נוספים באזור להצטרף לתקיפה.
כרוניקת נובגורוד מתארת את תבוסתם של הליטאים, אך בו זמנית מציגה זאת כיתרון עבור מינדאוגאס.
המסדר הליבוני ניצל את הברית עם מינדאוגאס כדי להשיג שליטה בשטחיה של זאמוט.
בשנת 1252, אישר מינדאוגאס את בקשת המסדר להקים את טירת קלייפדה.
למרות זאת, שיטת הממשל של המסדר נחשבה למדכאת.
סוחרים מקומיים הורשו לבצע עסקאות רק בעזרת מתווכים מטעם המסדר; חוקי ירושה שונו; האפשרות לבחור בני זוג לנישואין ומגורים הוגבלו.
בעקבותך כך, התפתחו מספר קרבות.
בשנת 1259, הפסיד המסדר בקרב שקוד, ובשנת 1260 הפסיד בקרב דורבה.
הניצחון בקרב הראשון הצית מרד בקרב הסמוגיטים, והשני דרבן את הפרוסים (פרוסיה הישנה) לצאת למרד הפרוסי הגדול, אשר ארך 14 שנים.
ברוח המצב ובעצתו של אחיינו טרניוטה, החליט מינדאוגאס לשבור את הברית עם המסדר.
ההישגים להם ציפה מהתנצרותו הוכחו כקלושים.
ייתכן ומינדאוגאס חזר לעסוק בפגאניזם לאחר מכן.
היסטוריונים מאמינים כי מניעיו להמרת דתו הייתה חלק מאסטרטגיה פוליטית.
הראיות לכפירה שלו מבוססות בעיקר על שני מקורות: קביעתו (בשנת 1324) של האפיפיור יוחנן העשרים ושניים כי מינדאוגאס חזר לסורו, והשנייה היא כרוניקת האליץ'-וולין.
כותב הכרוניקה תיאר כי מינדאוגאס חזר לעסוק בפגאניזם, הקריב קורבנות לאליו, שרף גופות וביצע טקסי פגאניים בפומבי.
היסטוריונים מציינים כי ייתכן כי הכרוניקה מוטת כנגד מינדאוגאס, אשר היה במלחמה עם וולין.
מצד שני, האפיפיור קלמנס הרביעי כתב בשנת 1268 שהוא מצר על רציחתו של מינדאוגאס.
הליטאים לא היו מוכנים לקבל על עצמם את הנצרות בלאו הכי, והטבלתו של מינדאוגאס השפיע מעט על התפתחויות עתידיות.
מרבית האוכלוסייה נותרה פגאנית ונתיניו לא נדרשו להמיר את דתם.
הקתדרלה שבנה בווילנה הוחלפה במקדש פגאני, אך נצרות ונישואין מעורבים התקבלו בעין יפה.
עימותים עם המסדר הליבוני המשיכו לצבור תאוצה.
אלכסנדר נבסקי, טאוטווילאס, ובנו קונסטנטין, הקימו חזית נגד מינדאוגאס, אך תוכניותיהם העלו חרס.
טרניוטה הפך למנהיג הסמוגיטים על רקע המרד; הוא הוביל צבא שהגיע עד חופי אסטוניה ומדרום לחם במזוביה.
מטרתו הייתה לכבוש את השבטים הבלטיים ולאחד אותם נגד המסדרים הנוצריים ולהקים הנהגה ליטאית.
השפעתו המשיכה לגדול בעוד שמינדאוגאס התמקד בכיבוש רותניה.
לטרניוטה ומינדאוגאס היו סדרי עדיפויות שונים.
הכרוניקה הליבונית מתארת את מורת רוחו של מינדאוגאס לנוכח העובדה שטרניוטה לא כרת בריתות בלטביה או באסטוניה.
נראה שמינדאוגאס למד להעדיף יחסים דיפלומטיים (על פני כיבוש).
במהלך אירועים אלו, מתה אשתו מורטה, ומינדאוגאס נשא את אחותה לאישה, בזמן שזו הייתה אשתו של דאומנטאס.
כנקמה, דאומנטאס וטרניוטה רצחו את מינדאוגאס ושניים מבניו במהלך סתיו שנת 1263. לפי מסורת מימי הביניים המאוחרים, הרצח התרחש באגלונה (לטביה של ימינו).
הוא נקבר יחד עם סוסיו, על פי המקובל במסורת אבותיהם.
לאחר מותו, נפלה ליטא לתהפוכה ואי סדר.
שלושה מיורשי העצר של מינדאוגאס—טרניוטה, חתנו שווארן ובנו הנותר ואישווילקאס, נרצחו במהלך שבע השנים הבאות.
היציבות במדינה שבה לאחר שטריידניס הפך לדוכס הגדול של ליטא בשנת 1270 לערך.
מעמדו של מינדאוגאס בהיסטוריוגרפיה הליטאית היה בסימן שאלה עד להתעוררות הלאומית הליטאית במהלך המאה ה-19. בעוד שתומכי הפגאניזם זלזלו בו על בגידתו בדתו, הנוצרים קיבלו את תמיכתו בנצרות בנעימות.
הוא אוזכר על ידי הדוכס הגדול גדימינאס, אך לא אוזכר על ידי ויטאוטאס הגדול.
מעגל משפחתו לא ממשיך אל מעבר לילדיו; אין תיעוד היסטורי המקשר בינו ובין צאצאיו לבין שושלת גדימינאס.
היסטוריון מהמאה ה-20 האשים אותו ב"החרבת המדינה הליטאית".
המחקר האקדמי הראשון מאת איש אסכולה ליטאי, אודות חייו של מינדאוגאס, פורסם בשנת 1905. ממצאיו של ההיסטוריון אדווארדס גודאביצ'יוס אשר פורסמו בסוף המאה-ה20, מציינים את יום הכתרתו, אשר הפך ליום חג לאומי במדינה.
בשנת 2003, הונצח שמו בגשר מינדאוגאס שבווילנה, במהלך חגיגות לציון 750 שנים להכתרתו.
בנבהרדאק שבבלארוס, קיימת גבעת מינדאוגאס, עליה הונחה לזכרו אבן זיכרון בשנת 1993 וכמו כן פסל מתכת בדמותו בשנת 2014.
מיודראג (מינדה) יובאנוביץ' (בסרבית: Mиoдpaг Јовановић – Минда ; 17 בינואר 1922 – 14 בדצמבר 2009) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יוגוסלבי, ששיחק בקבוצות סרביות ובעיקר בפרטיזן בלגרד ברוב הקריירה.
לאחר מכן אימן בין היתר את הפועל פתח תקווה עמה זכה בשתי אליפויות בין השנים 1961–1963, ולאחר מכן את הפועל חיפה עמה זכה בגביע המדינה לעונת 1965/1966.
יובאנוביץ' נולד בבלגרד ושיחק בצעירותו בקבוצת הנוער של OFK בלגרד לאחר מכן החל את הקריירה המקצוענית דווקא בנבחרת האולימפית של ארצות הברית בשנת 1945. לאחר מכן שיחק בקבוצת הכוכב האדום בלגרד, וחזר לקבוצת האם שלו עונה לאחר מכן.
ב-1947 עבר לשחק בפרטיזן בלגרד שם הפך לשחקן מפתח בקבוצתו.
בשנות השיא 1947–1950 ייצג את נבחרת יוגוסלביה באולימפיאדת לונדון ב-1948 ובמונדיאל 1950 בה סיימה הנבחרת במקום השני בבית אחרי נבחרת ברזיל.
יובאנוביץ' סיים את הקריירה בשנת 1956, אחרי 148 הופעות ושער בודד במדי פרטיזן.
לאחר פרישתו ב-1961 הגיע לישראל להפועל פתח תקווה והחליף את חברו ההונגרי איגנץ' מולנר שזכה באליפות שנה קודם לכן.
הקבוצה המשיכה ביכולתה הטובה ולקחה 2 אליפויות רצופות בעונות 1961/1962 ו1962/1963 והשלימה שיא של 5 אליפויות ברציפות בסה"כ – שיא שלא נשבר עד היום.
לאחר מכן עבר להפועל חיפה שם אימן 114 משחקים (כ-4 עונות רצופות) מה שהיווה את הקדנציה הארוכה ביותר למאמן במועדון ואחד הקדנציות הארוכות ביותר בכדורגל הישראלי, עם אחוז הצלחה של 55%, כמו כן הגיע הקבוצה לגמר גביע המדינה לעונת 1963/1964, וזכתה בגביע לעונת 1965/1966.
לאחר מכן חזר לאירופה למועדון אולימפיה לובליאנה (סלובניה) שם אימן כ-2 עונות ולמועדונים אירופיים קטנים בקוסובו וסרביה, לאחר מכן חזר לארץ לקדנציה נוספת בהפועל חיפה ב-1970–1971, לאחריה פרש מעולם הכדורגל.
ב-14 בדצמבר 2009 נפטר יובאנוביץ'.
מינדיה חיטארישוילי (בגאורגית: მინდია ხითარიშვილი, מִינְּדִיָּה חִיתַּארִישְׁווִילִי; נולד ב-1 בינואר 1973) הוא מלחין ומוזיקאי גאורגי-ישראלי.
חיטארישוילי, יליד בתומי, גאורגיה, למד החל משנת 1987 ועד שנת 1991 בבית הספר למוסיקה בעיר בתומי, במגמת ניצוח על מקהלה.
בשנת 1991 למד בקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי ובאקדמיה הלאומית לאומנויות, במחלקה לתולדות המוזיקה והלחנה (ההלחנה בהנחיית פרופסור נ.
משנת 1996 ניהל את המחלקה למוזיקה קלה בבית הספר ללימודי מוזיקה ע"ש ז.
במקביל, עבד כעורך מוזיקלי בערוץ הטלוויזיה האג'רי.
בין השנים 1997–2012 ניהל את המחלקה המוזיקלית ושימש כמפיק בתיאטרון הבובות הלאומי לילדים ונוער.
התקבל כחבר באיגוד המלחינים של גאורגיה.
משנת 2001, חבר באיגוד אמני התיאטרון של גאורגיה.
באותה שנה לימד בקונסרבטוריון של בתומי (כיום, האוניברסיטה הלאומית לאומנויות) – העביר קורסים בהלחנה, פוליפוניה, עיבוד לתזמורת, מוזיקולוגיה, הרמוניית ג'אז ואימפרוביזציה.
משנת 2004 הועסק כמומחה לעיבודים לתזמורת במרכז למוזיקה של בתומי.
החל משנת 2012 מתגורר במדינת ישראל.
עבד כשנתיים כמפיק מוזיקלי בערוץ GTV בתל אביב.
משנת 2014 מלחין בקבוצת תיאטרון RUTHAT היוצרת בשפה הרוסית תחת קורת גג של התיאטרון העירוני חיפה.
בשנת 2016 ייסד בחיפה יחד עם הפסנתרן והמומחה למוזיקה דניאל קרוגלוב את הסטודיו Art Master Music Group המעניק שירותים להלחנה ועיבודים מוזיקליים.
וכן ייסד את האיגוד"אנימה" (ANIMA (Alliance of New Israeli Music and Art, המאפשר לאמנים צעירים מישראל לממש את הפוטנציאל והרעיונות שלהם.
מלמד בקונסרבטוריון ע"ש דוניה ויצמן חיפה, במרכז יובל למוזיקה, והתמנה לסגן מנהל הוראה בבית הספר למוסיקה "קשת צלילים".
2003 – זכה בתואר "אמן בר כבוד" של גאורגיה
2009 – מלחין השנה בתחום מוזיקה מקורית לתיאטרון – מטעם איגוד אמני תיאטרון של גאורגיה, על מוזיקה להצגה "מוזיקאים מעיר ברמן"
2009 – גראן פאי ותעודת הוקרה בפסטיבל תיאטרון בינלאומי "פודולסקאיה ליאלקה" (Подольская Лялька) בעיר ויניצה, אוקראינה.
2011 – "דולפין הזהב" בעיר ורנה, בולגריה.
פרס המוזיקה הטובה על הצגה "הארגונאוטים", בפסטיבל הבינלאומי ה-15.
2011 – פרס המוזיקה הטובה ביותר על הצגה "הארגונאוטים", בפסטיבל תיאטרון בעיר קאפושוואר הונגריה.
2011 – פרס הוקרה ואיתור כבוד על אופרת רוק "הבלדה אודות טאפאראוונלי", מטעם איגוד אמני התיאטרון של גאורגיה.
"הבלאדה אודות טאופאראוונלי" (The Ballad of Tavparavneli) בשתי מערכות / 2010 (ליברטו : י.
הבכורה התקיימה בתיאטרון הלאומי לדרמה בבתומי.
Veni Vidi Vici/ סדרת ווקאל "קולות שמימיים" / 1999–2000
פרויקט "שיר ישראלי" (2017) בשיתוף התזמורת הסימפונית חיפה – 5 קונצרטים.
פרויקט "שיר ישראלי" (2018) בשיתוף התזמורת הסימפונית חיפה – 6 קונצרטים.
פרויקטים מוזיקליים שונים עם הרכב "ביג בנד חיפה"
ניהול אמנותי וביצוע עיבודים – קונצרטים במסגרת אירועי יובל עבור חברות אלביט ורפא"ל.
"האלון היבש", קווינטט לכלי מיתר (1996)
"ואלס – רגטיים" לשני פסנתרים (1997)
רישומים ליליים – לחליל, אבוב, הרמוניום וצ'לו (1997)
סדרת לחנים "בלדות ליריות" לבס ולגיטרה (פזמונים עממיים) – 1998
סדרת ווקאל "שורות שירה" עבור מצו-סופרנו ופסנתר (מילים ג.
שלוש פרלודיות לסקסופון ופסנתר (1998)
"אימפרוביזציה בדמות וריאציה" לשתי גיטרות (1999)
Memory – לתזמורת כלי מיתר (2002)
קנצ'רטו לשני פסנתרים, כלי מיתר וכלי הקשה (2007)
הסימפוניה הקאמרית לבריטון ותזמורת כלי מיתר (2008)
קול עולה מקטמון (מילים: י.
"עד השמיים" (מילים: פרנצ'סקו פטרארקה)
1999 – "בילבי בת-גרב" (מאת אסטריד לינדגרן, בימוי: ר.
1999 – "שלגייה ושבעת הגמדים" (דרמטורגיה: ס.
2001 – "הזאב ושבעת הגדיים" (על פי האחים גרים, בימוי: ר.
2002 – "הרפתקאות הפינגווינים הקטנים" (דרמטורגיה: ב.
2006 – "שלושה חזירונים" (דרמטורגיה: נ.
2006 – "גנה הקרוקודיל וידידיו" (דרמטורגיה: א.
2007 – "המוזיקאים מעיר ברמן" (על פי האחים גרים, בימוי: א.
2008 – "הארגונאוטים" (דרמטורגיה: נ.
2010 – "אמא קוראז' וילדיה" (מאת ברטולט ברכט, בימוי: א.
2012 – "קרלסון והילד" (על פי ספרה של אסטריד לינדגרן, בימוי: א.
2013 – "וודביל ישן" – תיאטרון הקומדיה המוזיקלית, אשדוד (בימוי: ז.
2015 – "סיפור פשוט מאוד" – תיאטרון עירוני חיפה (מאת מ.
רדוביץ') - תיאטרון עירוני חיפה.
2017 – "שערי גן עדן" - תיאטרון עירוני חיפה (מאת ולנטין קרסנוגורוב, בימוי: אסיה נייפלד)
2018 – "אוסקר והגברת בוורוד" – תיאטרון "להבה".
(מאת: אריק-עמנואל שמיט, בימוי: אולגה שצמן)
מינגי היא אמונה של שבטי ההאמר, קארה ובאנה בדרום אתיופיה ליד נהר האומו.
על פי אמונה זו, תינוקות וילדים בעלי מאפיינים חריגים מסוימים משפיעים לרעה על הקהילה, למשל: גורמים לאסונות טבע, בהם, בצורת או מביאים מחלות.
על מנת למנוע את ההשפעה המזיקה הזו, הורגים תינוקות וילדים כאלה.
על פי ההערכה, בכל שנה הרגו 200–300 ילדים ותינוקות.
שבט הקארה הפסיק את המנהג הזה באופן רשמי בשנת 2012. הפסקת המנהג הזה בשבט הקארה הייתה בזכותו של בן השבט ללה לבוקו .
לבוקו, שלמד מחוץ לשבט, הציל ילדים כאלה וגידל אותם מחוץ לכפר של השבט.
בנוסף, שכנע את ראשי השבט להפסיק את המינגי.
במועד מאוחר יותר גם בשבט הבאנה הופסק המנהג באופן רשמי.
המינגי עדיין קיים בשבט ההאמר.
מינגי היא אמונה שילדים מקוללים, להלן: "ילדי המינגי", מביאים אסונות על הקהילה כולה.
האסונות עלולים להיות אסונות טבע, מחלות וצרות אחרות.
הדרך להימנע מפגיעתם הרעה היא להמית אותם מחוץ לכפר או מחוץ למגורי הקהילה.
אבותיהם ממיתים אותם ביער או זורקים אותם לנהר או משאירים אותם בשטח מחוץ למגורי הקהילה למות מרעב.
תינוקות שנולדו לנערות או נשים מחוץ לנישואים.
תינוקות שנולדו לזוגות נשואים שהנישואים שלהם לא אושרו באופן רשמי או שההריון שלהן לא בורך על ידי זקני השבט.
ילדים ששיניהם העליונות צמחו לפני ששיניהם התחתונות צמחו.
ללה לבוקו נחשף להריגת ילד מינגי כשהיה בן 15. הוא החליט להילחם בתופעה ולנצל את ההשכלה שלו.
בשנות ה-20 של חייו חזר לכפר וחי במרחק 140 מיילים מהכפר בצד השני של הנהר.
הוא ואשתו לקחו ילדה כזו שהושארה ביער וגדלו אותה.
בהמשך הציל ילדים נוספים שגידל ובמקביל דיבר עם זקני הכפר והצליח בהדרגה לשכנע אותם לבטל את המנהג המסורתי של מינגי.
בשנת 2002 הופסק רשמית המנהג של המינגי בשבט הקארה.
לאחר שמספר הילדים שלבוקו הציל וגידל ביחד עם אשתו גדל הוא הקים בית יתומים בעיר ג'ינקו שבדרום אתיופיה.
בינואר 2019 היו בו כ-55 ילדי מינגי.
הם לומדים בבית ספר פרטי בעיר ביחד עם תלמידים אחרים.
הילדה המבוגרת ביותר היא בת 18 ובשנה הבאה תתחיל לימודים באוניברסיטה.
בילדים מטפל צוות של עובדים ומתנדבים.
ארגונים נוצרים מארצות הברית אוספים תרומות ושולחים מתנדבים המטפלים בילדים.
בקרוב צפוי מעבר של בית היתומים למבנה חדש וגדול יותר
מינאס חנצידיס הוא כדורגלן עבר יווני-גרמני ששיחק בעמדת הקשר בקבוצות שונות בגרמניה וביוון, כשעיקר הקריירה שלו היה באולימפיאקוס.
לחנצידיס 10 הופעות במדי נבחרת יוון, עמה השתתף במונדיאל 1994.
חנצידיס שיחק בילדותו במועדונים שונים בעיר וופרטל שבגרמניה המערבית, ובשנת 1985, כאשר היה בן 19, עבר לשחק בבונדסליגה כשחתם בבאייר לברקוזן.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 1985/86, ערך חנצידיס 16 הופעות במדי באייר לברקוזן.
בעונתו השנייה, 1986/87, ערך חמש הופעות בלבד, אך הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
בשתי העונות, סיימה לברקוזן במקום השישי.
את עונת 1987/88 פתח חנצידיס בלברקוזן, אך עבר בשלב מוקדם לבוכום.
חנצידיס לא התאקלם בבוכום, ששיחקה אז בבונדסליגה, וערך בשורותיה שלוש הופעות בלבד, בהן הבקיע שער אחד.
עדיין בעונת 1987/88, עבר חנצידיס לקבוצתו השלישית באותה עונה, אולימפיאקוס מליגת העל היוונית בכדורגל.
עד לסיום עונת 1987/88 ערך חנצידיס 12 הופעות במדי אולימפיאקוס והבקיע שלושה שערים, אך הקבוצה סיימה רק במקום השמיני בליגה.
בעונת 1988/89 חנצידיס שדרג את יכולתו באולימפיאקוס, הבקיע ארבעה שערים ב-21 הופעות, וסיים עם הקבוצה במקום השני בליגה.
בעונת 1989/90 ערך חנצידיס 10 הופעות ליגה בלבד עקב פציעה, ולא היה שותף לגמר הגביע היווני, בו ניצחה קבוצתו אולימפיאקוס 4-2 את אופי כרתים.
בעונת 1990/91 ובעונת 1991/92 סיימו חנצידיס ואולימפיאקוס במקום השני בליגה היוונית, כשבכל אחת מהעונות הבקיע חנצידיס שני שערי ליגה.
בעונת 1991/92 אף זכה חנצידיס עם אולימפיאקוס בפעם השנייה בגביע היווני, לאחר ניצחון במפגש כפול על פאוק סלוניקי.
בשני המשחקים נכנס חנצידיס כמחליף.
בשתי העונות הבאות סיימו חנצידיס ואולימפיאקוס במקום השלישי בליגת העל היוונית, כאשר בעונת 1993/94 חנצידיס הציג את כושרו הטוב ביותר, הבקיע חמישה שערים, ואף הפך לחלק מסגל נבחרת יוון בכדורגל שהעפיל למונדיאל 1994. בעונת 1994/95 חנצידיס ואולימפיאקוס סיימו במקום השני.
עונת 1995/96 הייתה האחרונה של חנצידיס באולימפיאקוס.
בעונה זו הוא ערך שמונה הופעות ליגה בלבד, וסיים עם הקבוצה במקום השלישי.
בקיץ 1996 עזב חנצידיס את אולימפיאקוס לאחר כמעט תשע עונות מלאות, וחתם בפ.צ.
קאצוריה, אף היא מליגת העל היוונית.
חנצידיס הספיק לערוך 11 הופעות ולהבקיע שלושה שערים במהלך עונת 1996/97, אך עוד במהלך העונה עזב את הקבוצה ועבר לאירקליס סלוניקי.
חנצידיס הוסיף למאזנו בעונה זו שלושה שערים נוספים ב-19 הופעות, וסיים עם אירקליס במקום ה-13 בליגה.
בעונת 1997/98 סייע חנצידיס לאירקליס לסיים במקום השישי, כשהוא מבקיע שני שערים ב-26 הופעות.
בקיץ 1998 עבר חנצידיס לתחנה האחרונה שלו ביוון, כשחתם בוריה, בשורותיה ערך 25 הופעות והבקיע שני שערים בעונת 1998/99, וסיים עם הקבוצה במקום ה-17, המוביל לליגת המשנה.
עוד במהלך עונה זו חזר חנצידיס למולדתו גרמניה, וחתם בקבוצת נעוריו וופרטלר SV ששיחקה בליגה הגרמנית השלישית, ונשר עמה לליגה הרביעית.
בעונת 1999/00 שיחק חנצידיס עונה מלאה בוופרטלר.
לאחר מכן שיחק חנצידיס שתי עונות באלוורסברג ששיחקה בליגה השלישית בגרמניה, ואחר כך עונה אחת באוניון זולינגן מהליגה הרביעית.
לאחר מכן, שיחק חנצידיס בקבוצות חובבים גרמניות עד לפרישתו בשנת 2007. בשנת 2015 חזר חנצידיס לשחק כדורגל בגיל 49, ושיחק שלוש שנים במועדון החובבים הלאס וופרטל.
במקביל להיותו שחקן, שימש בתפקידי אימון שונים במחלקות השונות של המועדון, עד לעזיבתו בשנת 2018.
חנצידיס ערך 10 הופעות במדי נבחרת יוון, כולן בשנת 1994 והבקיע בהן שער אחד, בתיקו 1-1 במשחק ידידות מול ארצות הברית, שהיווה משחק הכנה למונדיאל 1994. חנצידיס נטל חלק במונדיאל 1994 עצמו, בו יוון סיימה את שלב הבתים עם אפס נקודות וללא שערי זכות.
חנצידיס לא שיחק כלל בתבוסה 4-0 לארגנטינה, פתח בהרכב והוחלף במחצית משחק ההפסד 4-0 לבולגריה, ושיחק 90 דקות בהפסד 2-0 לניגריה.
מינדלו (בפורטוגזית: Mindelo) היא עיר שנמצאת במחוז סאו ויסנטה, שבכף ורדה.
העיר ממוקמת כ-269 ק"מ מפראיה.
מדי שנה בחודש פברואר מתקיים בעיר מינדלו קרנבל המזכיר את הקרנבל בברזיל.
משתתפים בו מבוגרים בני נוער וילדים בתהלוכות קרנבל.
יש 4 תהלוכות העוברות בנפרד.
הקרנבל מתחיל בשעה 18:30 ונמשך עם מרווחים עד חצות.
הוא עובר ברחובות העיר ליד הנמל.
לפני הקרנבל הרשמי עוברים ברחובות אנשים עם מיצגים שונים הנכשים עצמאית, חלקם מיצגי מחאה למשל כנגד יוקר המחיה, זיהום הסביבה.
התהלוכות השונות מתחרות זו בזו בטיב המופע.
קרנבל דומה מתקיים גם באיים אחרים בכף ורדה, אבל הקרנבל במינדלו נחשב למרכזי והגדול שבנם ומביא תיירים לעיר לצפות בקרנבל.
הזמרת סזריה אבורה נולדה במינדלו ומונצחת ברחבי העיר.
הוקם מוזיאון קטן המנציח אותה.
בעיר יש גם מרכז תרבות המציג עבודות של אמנים שונים.
מינדסנטקאלה (בהונגרית: Mindszentkálla) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם במינדסנטקאלה מספר התושבים נמצא בירידה.
במינדסנטקאלה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
מינדסנט (בהונגרית: Mindszent) היא עיירה במחוז צ'ונגראד-צ'נאד, בנפת הודמזוושרהיי.
פירוש שמה בהונגרית: "כל הקדושים".
מינדסנט שוכנת על הגדה השמאלית של נהר הטיסה, בשפך נחל הקורצה לתוך הטיסה, בנוף בו פני השטח משתנים ועשויים מחלקים שונים.
היא ממוקמת באמצע הדרך בין סנטש לבין הודמזוושרהיי.
היישובים השכנים הם: סגוואר (Szegvár) מן בצפון, מן המזרח, הודמזוושרהיי (Hódmezővásárhely) מן המזרח, מארטיי (Mártély) מהדרום, דוץ (Dóc) מדרום המערב, באקש (Baks) מכיוון המערב, וצ'אניטלק (Csanytelek) מצפון המערב (שלושת האחרונים הם בצד השני של הטיסה).
במרכז העיירה חוצה כביש 4521 שמחבר את סנטש דרך סגוואר ומארטיי עם החלק הצפוני של הודמזוושרהיי בכיוון צפון-דרום, ולכן מסלול זה הוא הגישה השכיחה והקלה ביותר.
נקודת המעבר על נהר הטיסה היא מעבורת לכיוון באקש, וניתן להגיע למעבורת ממרכז העיירה בכביש 4522. יש גם תחנת רכבת.
הסמל הוא מגן שמסתיים במצב ישר עם כיפוף עגול בתחתית.
הצבע הכחול של שדה המגן מזכיר את צבעי האוויר, השמים, המים, שהם סמלים של טוהר, צדק ונאמנות.
שני הדגים וההרפון מסמלים גם דיג עתיק, בהתייחס לשבע משפחות הדייגים המייסדות.
רצועת הכסף הגלית והרחבה יותר מייצגת את נהר הטיסה המתפתל, הקורצה הצר יותר כמיקום הגאוגרפי של העיר במפגש של שני הנהרות, זירת הדייג ומעבר המעבורות.
ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שהמקום היה מיושב כבר בימי קדם.
ההונגרים הכובשים כבשו גם את החלק הזה של מחוז צ'ונגראד, עובדה שהממצאים הארכאולוגיים מאשרים.
איגרת כתובה מזכירה לראשונה את הכפר התאום של מינדסנט בשם אפּור (Apor) (שמשולב כיום בתוך מינדסנט) בשנת 1332 בקשר למעשר כספים לכנסייה.
המעבר על הטיסה מוזכר לראשונה בתעודות בשנת 1515.
היישוב, שנהרס מספר פעמים לאורך ההיסטוריה המשיך תמיד למשוך מתיישבים בשל מיקומו כנראה.
יהודים מוזכרים כגרים בכפר לראשונה בשנת 1727, אך אין מידע זמין על התפתחות הקהילה היהודית במקום.
ידוע רק שהקהילה הצטרפה לתנועה הניאולוגית שדגלה בהשתלבות בחברה ההונגרית ובביצוע תיקונים באורח החיים הדתי וכי היה בית כנסת בכפר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, במהלך הטרור הלבן (יחידות לא סדירות, חמושות, ימניות, אנטישמיות), בוצעו פוגרומים נגד יהודים על ידי גורמי צבא ימניים (1919–1921) לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
כנופיות שלטו בכפר ויהודים רבים בחרו לעזוב את המקום.
מספר היהודים במקום בשנת 1930 היה רק 103.
בשנת 1941 גויסו 16 גברים יהודים לשירות העבודה (עבודות כפייה ליהודים עבור הצבא ההונגרי).
הם ביצעו עבודות ביצורים ושירותים יחד עם אזרחים הונגרים אחרים שהרשויות לא הרשו להצטרף לכוחות המזוינים בשל אי-מהמנותם (על פי הגישה דאז) ורק 4 מהיהודים שרדו.
במרץ 1944, לאחר הכיבוש הגרמני, כל החנויות היהודיות נסגרו והוטל איסור על משיכת חסכונותיהם מהבנקים.
משפחות יהודיות רבות נשארו ללא אמצעי מחייה.
בתחילת חודש מאי כל יהודי הכפר רוכזו במספר מבנים שהיו סמוכים לבית הכנסת יחד עם כ-40 יהודים מסגוואר הסמוכה.
משם נשלחו כולם לגטו סגד, ובין 23–28 ביוני גורשו לאושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו 8 ניצולים.
הם מכרו את בית הכנסת ואת בנייני הקהילה.
שאנדור קלמן, (מקודם:קליין) רוקח, מלחין יהודי-הונגרי (15 במאי 1882 – אושוויץ 1944)
בלה פורייס, רופא, פרופסור, עורך עיתון יהודי-הונגרי (14 באוקטובר 1884 – סגד, 14 בספטמבר 1959)
מינדן-ראוונסברג הייתה יחידה מנהלית פרוסית שהורכבה מנסיכות מינדן ורוזנות ראוונסברג בין השנים 1719 – 1807. הבירה הייתה מינדן.
ב-1807 הפך האזור לחלק מממלכת וסטפאליה, מדינת חסות של צרפת הנפוליאונית.
השטח הוחזר לפרוסיה לאחר מלחמות נפוליאון והפך לחלק מאזור מינדן בתוך המחוז הפרוסי החדש של וסטפאליה ב-1815.
הפרובינציה הייתה מורכבת ממה שהיא כיום ארץ רוונסברג, בין יער טויטובורג לגבעות ויהן, וארץ מינדן, מצפון לוויהנגבירגה עד לשפלה הצפונית של גרמניה.
מינדן-ראוונסברג תחומה במזרח על ידי הווזר, בעוד נהרות חשובים אחרים היו ה-Westfalian Aa וה-Else.
מינדן הייתה הבירה האזורית באותה תקופה, כאשר ערים אחרות כמו בילפלד והרפורד היו בעלות חשיבות נמוכה יותר.
הטריטוריה של מינדן-ראוונסברג נמצאת כעת בצפון-מזרח נורדריין-וסטפאליה וחלק מאוסטוסטפאלן-ליפה.
היא מקיפה בערך את המחוזות מינדן-ליבקה, הרפורד, צפון גוטרסלו ובילפלד, כעיר הגדולה והמרכז הכלכלי.
מכיוון שהשתייכה לברנדנבורג-פרוסיה במשך מאות שנים, מינדן-ראוונסברג נחשבת היום כאזור תרבותי השונה משכניו על ידי הלותרניות שלו והתפתחותו הכלכלית המיוחדת.
מינארי הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2020 בבימויו של לי אייזק צ'ונג.
הסרט מגולל את סיפורם של משפחת מהגרים קוריאנים שעוברים לארקנסו בשנות ה-80 במטרה להתחיל חיים חדשים ולהקים חווה.