tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עמרי קרונלנד (נולד ב-14 בנובמבר 1991) הוא עיתונאי ואיש טלוויזיה ישראלי.
קרונלנד נולד בישראל לאם מורה ואב כלכלן.
הוא גדל ברמת גן ולמד בתיכון בליך.
החל את דרכו העיתונאית בנעוריו כאשר הגיש את מהדורת החדשות "שקוף" בטלוויזיה החינוכית לצדו של גיל קופטש.
קרונלנד שירת בחטיבת דובר צה"ל בשנים 2010–2014 ומילא מספר תפקידים כחייל וקצין, בהם סגן ראש מדור עיתונות משודרת וראש מדור הכשרות תקשורתיות, תפקיד שבמסגרתו היה אמון על בניית ההכשרות התקשורתיות למפקדי צה"ל הבכירים.
לאחר סיום שירותו הצבאי שימש כדובר בהתנדבות של מיזם "עולמים" - מיזם הנצחה וירטואלי בעבור משפחות חללים שידם אינה משגת.
בשנת 2014 הצטרף קרונלנד לחברת החדשות של ערוץ 2 כתחקירן בתוכנית אולפן שישי.
ריאיון של קרונלנד עם נעמה בוכריס בעת שהאשמות בעבירות מין היו תלויות כנגד בן זוגה אופק בוכריס, הפך מושא לביקורת ציבורית בגלל אופיו האוהד ואי השמעת קולן של המתלוננות.
במאי 2017 שודרה כתבתו של קרונלנד על מסיבות רווקים של ישראלים בעיר בוקרשט, בירת רומניה.
הכתבה ספגה ביקורות נוקבות על כך שהציגה ניצול מיני של נשים במבט לא ביקורתי.
בנוסף התגלה כי קרונלנד ביים את האירועים המוצגים בכתבה.
בעקבות חשיפת המקרה, הושעה קרונלנד מתפקידו לשלושה חודשים.
באוקטובר 2017 יצא לאור בהוצאת גוונים ספרו הראשון של קרונלנד, "המקום שבו השמש מתחיל".
קרונלנד למד בתוכנית המצטיינים של בית הספר רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה.
כיום מתגורר בתל אביב יחד עם בן זוגו נדב.
עמרי מניב (נולד ב-15 ביולי 1983) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כתב תחקירים ב"חדשות 12".
לפני כן, שימש כראש דסק התחקירים וכתב המשטרה של "חדשות 13".
מניב נולד ב-1983 בחיפה כצעיר מבין שלושת האחים במשפחתו.
אביו, שמואל, נולד בקיבוץ רמת הכובש ובעל תואר ד"ר בפיזיקה.
דודו הוא הכימאי התאורטי פרופ' צופר מניב מהטכניון.
מניב למד בבית הספר התיכון "חוגים".
שירת בצה"ל כלוחם בחיל ההנדסה ובמילואים בחיל התותחנים.
הוא בוגר האוניברסיטה העברית בפסיכולוגיה ובכלכלה.
את דרכו העיתונאית החל מניב בעיתון הסטודנטים "פי האתון".
בשנת 2008 החל לעבוד ככתב פלילים בעיתון "כל העיר" של רשת שוקן בירושלים.
בין השנים 2008–2011, עבד ככתב במקומון "זמן ירושלים" - תחילה ככתב מגזין ולאחר מכן, ככתב מוניציפלי וכעורך החדשות.
בגיל 28 התחיל מניב לעבוד בעיתון "מעריב", שם שימש ככתב חינוך עד שנת 2013.
במרץ 2013 הצטרף ל"חדשות עשר" ככתב אזור ירושלים, ושימש בתפקיד זה במהלך שני גלי טרור.
באוגוסט 2013 עוכב מניב לחקירה על ידי הצבא הבריטי, בעקבות כניסתו לבסיס בריטי בעיר אקרוטירי בקפריסין, במטרה לסקר את מוכנות הצבא הבריטי לתקיפה בסוריה.
הציוד שנשא איתו מניב הוחרם, ורק לאחר יצירת קשר עם חדשות עשר ואנשי קשר נוספים, הוא שוחרר.
בשנת 2014 החל לשמש במקביל גם ככתב החינוך של הערוץ.
בשנת 2015, ביום הבחירות, הוזמן מניב לראיין את ראש הממשלה בנימין נתניהו במעונו.
לאחר הגיעו למקום, סולק על ידי ניר חפץ, יועץ התקשורת דאז של נתניהו, במסגרת מפגן חרם כלפי ערוץ עשר.
בשנת 2016 שודר בערוץ עשר סרטו "חרם", על התפשטות תנועת החרם נגד ישראל מאירופה לארצות הברית.
באותה שנה מונה לראש דסק התחקירים של מהדורת החדשות.
בין היתר, פרסם בפרסום ראשוני טענות להטרדות מיניות, להדרת נשים והתבטאויות שנויות במחלוקת של רבני מכינות קדם צבאיות.
באחת מהן הציג קטע מדבריו של הרב אסף נאומבורג ממכינת עצם, שכלל דברים קשים כנגד חילונים, תוך השמטת המקומות בהם הובהר שאין מדובר בעמדתו אלא בהצגה מכוונת של עמדה לעומתית לצורך התמודדות עימה.
לאחר פרסום ההקשר המקורי כתב התנצלות בטוויטר.
יום למחרת הוצא מניב לחופשה עד לבירור העניין.
כשבועיים אחר כך, לאחר שהתנצל, חזר לתפקידו בסגל כתבי "חדשות 13".
בעקבות תביעת נזיקין שהגישו נאומבורג והמכינה נגד "ערוץ 13" הושגו בין הצדדים "הסכמות הכוללות רכיב כספי".
באוקטובר 2020 מונה לכתב משטרה ארצי בנוסף לתפקידו ככתב תחקירים בחברה.
בינואר 2022 הודיע מניב על עזיבתו את "חדשות 13" לטובת משרה ככתב תחקירים בחדשות 12. התחקיר הראשון שהכין ל"חדשות 12" שודר כחודשיים אחר כך.
גויס למילואים במלחמת חרבות ברזל כלוחם תותחנים בגדוד 404.
הרב עמרם בלום (גם עמרם בלוהם, תקצ"ד, 1834 - כ"ו באלול התרס"ז, 5 בספטמבר 1907) היה רב וראש ישיבה הונגרי, מגדולי פוסקי ההלכה של יהדות הונגריה במפנה המאה העשרים, בעל שו"ת "בית שערים".
נולד בשנת ה'תקצ"ד בהיידושאמשון לאביו ר' יצחק יעקב, שכיהן כאב בית דין בעיר, ולאמו מרים, בתו של הרב עמרם רוזנבוים, ("רבי עמרם חסידא"), שעל שמו הוא קרוי.
בילדותו למד עם הרב שלמה זלמן אולמן ממאקווא, שהתרשם ממנו לאחר פגישה מזדמנת ביניהם.
בהיותו כבן 17 נפטר אביו, ומאז דאג ללימודו רב העיר ר' מאיר פרלס.
לאחר כמה שנים, עבר ללמוד בישיבת פרשבורג אצל הרב אברהם שמואל בנימין סופר (הכתב סופר) למשך זמן קצר.
כמו כן, למד גם מפי הרב שמעון סופר.
בשנת ה'תר"י עבר ללמוד בישיבתו של הרב חיים סופר בימרינג , שם למד במשך שנתיים.
לאחר נישואיו התגורר בעיירה אלמושד, וכשנפטר רב הקהילה בשנת ה'תרי"ח התמנה לכהן תחתיו.
באלמושד התאלמן מאשתו הראשונה, ונישא בשנית לחיה שרה בת הרב חיים יוסף דב כהנא מקרסנה, נכדו של הרב יהודה כהנא הלר.
בשנת ה'תרכ"ד התמנה לרבה של מאד, שם ניהל ישיבה גדולה, שהגיעה בשיאה לכמה מאות תלמידים.
בשנת ה'תרמ"א נבחר למלא את מקומו של מהר"ם שיק ברבנות העיר חוסט, וגם בה עמד בראשות ישיבה.
לאחר כשנתיים, החליף את משרת הרבנות עם חברו הרב יואל צבי ראטה, שכיהן כרב בעיירה ברט'ו-אויפאלו, כך שהרב ראטה עבר לכהן בחוסט והרב בלום ישב על כיסא הרבנות בברטו-אויפאלו.
גם בברטו-אויפאלו ניהל ישיבה גדולה.
בתפקיד זה כיהן במשך 25 שנה, עד לפטירתו.
שמו התפרסם ברחבי הונגריה, והוא הפך לאחד מגדולי משיבי התשובות ההלכתיות בדורו, ורבנים מכל קצוי הונגריה פנו אליו בשאלותיהם.
בין הרבנים שעימם התכתב נמנים גדולי הרבנים בהונגריה ומחוצה לה, כדוגמת מהר"ם שיק, הכתב סופר, הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים מסיגט, מחותנו הרב אליעזר זוסמן סופר, הרב יעקב וידנפלד מהורמילוב ועוד.
נפטר בכ"ו באלול ה'תרס"ז (5 בספטמבר 1907) ונקבר למחרת בברטואויפאלו.
הוא שלח מכתב תוכחה תקיף לרב שבעירו נבנה בית כנסת בסגנון המזכיר כנסייה, כמנהג הנאולוגים.
כמו כן, חתם על כרוז נגד הכנסת לימודי חול לצד לימודי הקודש, נגד הקמת סמינר לרבנים בלבוב ונגד מהדורות מדעיות של ספרי קודש.
כמו כן, לחם נגד ביטול המציצה בברית מילה בשנת 1900. פרסם "קול קורא" כנגד הציונות.
אחיו רבי משה כיהן כדיין בדברצן.
מאשתו הראשונה נולד לו בן אחד, ר' יצחק יעקב, שכיהן כרב בסנט מיקלאש וכדיין בברטו-אויפאלו (חתן הרב אליעזר זוסמן סופר מפאקש).
שאר ילדיו נולדו מאשתו השנייה, חיה שרה:
בתו מרים נישאה לתלמידו הרב גרשון שטרן.
נפטרה בגיל 28 בחיי אביה.
בתו פרל נישאה לרב יוסף צבי סופר, אב בית דין היידושאמשון (בן רבו הרב חיים סופר).
נפטרה בגיל 40, בחיי אביה.
בתו רחל נישאה לר' יוסף חיים פישמן אב"ד טלגד.
בנו ר' יהודה צבי - אב"ד האנשאוויץ.
חתן הרב ישעיה ארנפלד משוראני.
בתו נישאה לרב עקיבא גלזנר.
בנו מרדכי אריה נפטר בילדותו.
בנו רבי בן ציון מילא מקומו בברטו-אויפאלו.
בתו נישאה לרב דוד שלמה פרנקל, בעל שו"ת באר דוד.
בתו של הרב פרנקל נישאה לרב מנשה קליין.
בנו, כתריאל, חתן ר' מנחם גרינוולד אב"ד שופרון.
בנו ר' משה נחום - דיין בגרוסוורדיין.
חתן הרב משה חיים ליטש רוזנבוים מקליינוורדיין.
הרב גרשון שטרן - רב בלודוש והעיירות הסמוכות לה, בעל "ילקוט הגרשוני".
הרב טוביה אריה גולדברגר - דיין בבד"ץ כוללות החסידים בירושלים.
הרב שאול רוזנברג - אב"ד ראצפערט, בעל "חמדת שאול".
הרב מנחם שיק - אב"ד סיקס.
הרב שמעון סופר - אב"ד סנדרה.
הרב צבי רייכמן - אב"ד נאג'-אידא .
הרב יהודה לייב גינצברג - אב"ד אורניאש-מג'ש.
הרב מנשה גרינבוים - אב"ד מאטסלקה.
בית שערים - שו"ת בארבעה חלקים.
החלק הראשון (אורח חיים) נדפס במונקאטש בשנת ה'תרס"ז והשני בשנת ה'תש"א.
ספר זה זכה לתפוצה רחבה גם מחוץ להונגריה והקנה לו פרסום רב.
מהדורה נוספת יצאה בשנת ה'תשל"ט בידי הרב מנשה קליין, שהוסיף עליו את קונטרס "משנת העמרמי".
מהדורה חדשה, הכוללת תשובות רבות מכתבי יד וחידושי סוגיות.
ערבי פסחים - על הגדה של פסח.
הוריו היו רחל לבית אלמליח וניסים, נקרא על שם עמרם בן דיוואן.
בתחילת שנות ה-50 היה פעיל בתנועת הנוער הציוני בטנג'יר.
סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה צרפתית.
למד שנתיים פילוסופיה וספרות אולם בהמשך פנה לתחום המִנהל הציבורי.
עבד במשך תקופה קצרה כסמנכ"ל סוכנות לספנות בינלאומית ושימש במשך חמש שנים כמזכיר כללי של חברת ייבוא-ייצוא בבעלות ליאון בנגואליד, נשיא הקהילה היהודית בטנג'יר.
לוק שימש כשחקן ובמאי בתיאטרון היהודי בעיר.
נטל חלק פעיל בחיים התרבותיים והחברתיים בקרב שלוש הקהילות בעירו (הקהילה היהודית, הצרפתית והספרדית) במסגרת תחנת הרדיו "קול טנג'יר" ובמסגרת התיאטרון היהודי בטנג'יר שהעלה הצגות באופן קבוע באותן שנים.
לאחר שביקר בישראל כתייר ב-1954, חזר לטנג'יר והחל בפעילות ציונית בקרב הנוער היהודי.
בשל השינויים המדיניים שחלו במרוקו ובמצבה הבינלאומי של טנג'יר החליטה משפחתו לעלות ארצה.
לוק סירב להגר ולקבל תפקיד בכיר בחברה כלכלית בקראקס שבוונצואלה ובמקום זאת, עלה לישראל עם משפחתו, לאחר שהות של חודשיים במחנה עולים במרסיי.
לוק עלה לישראל באוגוסט 1956, בהיותו בן 24, באונייה "נגבה", הגיע למעברת הרטוב, ושם התגורר עם משפחתו כשנה.
על אף פניה מיוחדת מהקונסוליה הישראלית בגיברלטר אל הסוכנות היהודית בדרישה להעבירו ליישוב עירוני, התעקש לוק להשתקע במעברה.
למרות שבידיו הייתה הזמנה אישית ממנהל התיאטרון הקאמרי בתל אביב, הוא ויתר על קריירת משחק ובחר בעבודת כפיים כפועל בחקלאות, בבניין ובעבודת סיקול סלעים בפרויקט סלילת כביש ירושלים-תל אביב.
בשל ריבוי העולים לבית שמש באותה שנה ובשל הפגנות ליד משרדי מחלקת הקליטה של הסוכנות היהודית במקום, לא הצליח לוק לקבל אישור של נציג הסוכנות ללימודים באולפן ולמד את השפה העברית בכוחות עצמו.
משנת 1957 עד לשנת 1959 שימש כמורה ללימודי השפה העברית, עבד בבנק הפועלים ועבד כפקיד ראשי ומנהל חשבונות במפעל לסריגה בע"מ מטעם תיעוש לאזורי הפיתוח.
בשנת 1958 הקים רשימה עצמאית שהתמודדה למועצה המקומית בית שמש והחל בפעילות ציבורית ארוכת שנים.
בשנת 1959 מונה לסגן ראש המועצה המקומית בית שמש, והופקדו בידיו סמכויות לניהול מחלקת החינוך והתרבות, ראשות שירותי מגן דוד אדום ואיגוד ערים לכבאות.
בשנת 1962 הצטרף למפא"י וייצג אותה בבחירות למועצת בית שמש.
באותה שנה נשא לאשה את ניקול לבית נקש.
כמועמד מטעם "המערך" לראשות המועצה המקומית בבחירות של 1965, ולמרות שרשימתו צברה מספר קולות גדול יותר מכל רשימה מפלגתית אחרת, נאלץ לשבת עם חברי מפלגתו באופוזיציה במשך כשנתיים.
לאחר פיזורה של המועצה על ידי משרד הפנים ומינוי מועצה ממונה לניהול תקין של ענייני היישוב, נבחר לוק, מיד עם חזרתו משירות מילואים במלחמת ששת הימים, ליו"ר המועצה המקומית באוגוסט 1967, כשהרכב הנהלת המועצה מושתת על קואליציה רחבה ויציבה.
בין השנים 1967–1979 כיהן כראש המועצה המקומית בית שמש.
בשנת 1983 הקים והוביל את אגף שיקום שכונות במפלגת העבודה.
בשנים 1990– 1994 שימש כראש שליחי הסוכנות היהודית בדרום אמריקה.
בתקופה זו אירע פיגוע הטרור בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, בו נפצעה אשתו ניקול.
בתקופת כהונתו כראש המועצה המקומית:
הוקם מפעל "טורבומקה", מנועי בית שמש, אשר החל בשנת 1969 בייצור ושדרוג מנועי סילון.
הורחבו תחומי שטח השיפוט של המועצה המקומית.
הוקמו שכונות רבות: שכונת גבעת שרת, שכונות חדשות של בנה-ביתך ושכונת הגפן וסופח אזור התעשייה הצפוני.
הוקמו מבני ציבור רבים: נפתח סניף בנק הפועלים הראשון, הוקמו בתי הספר התיכוניים "שייבר" ו"פירסט", הספרייה העירונית, בריכת השחייה העירונית, מועדון קשישים, מועדון לחיילים משוחררים, קונסרבטוריון, תיאטרון קהילתי ומבני ציבור נוספים.
לסיכום: לוק הוביל את בית שמש ממעברה לעיירה ובנה את התשתית החברתית, התרבותית והכלכלית שאפשרה את היהפכותה העתידית לעיר.
היה נשוי לניקול לבית נקש משנת 1962. אב לשישה.
לוק נפטר בביתו בבית שמש בשנת 2012, בגיל 80, ונקבר בבית העלמין בבית שמש.
נכדתו, שני לוק (בתה של בנו ניסים לוק) נרצחה על ידי ארגון החמאס במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 וגופתה נחטפה לעזה, וחולצה מאוחר יותר בידי כוחות צה"ל.
בחודש נובמבר 2019 נקראה הכיכר בכניסה לעיר בית שמש על שמו - כיכר על שם עמרם לוק.
עמרי תמיר (נולד ב-1960) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס מסוקים וכראש להק אוויר למסוקים במטה חיל האוויר.
תמיר התגייס לצה"ל ב-1978, סיים קורס טיס והוכשר כטייס מסוקים.
במלחמת לבנון הראשונה ביצע למעלה מ-100 גיחות מבצעיות.
ב-1994 מונה למפקד טייסת 125, טייסת מסוקי אנפה וב-1996 למפקד טייסת 114, טייסת מסוקי יסעור.
ב-1998 מונה לסגן מפקד בסיס תל נוף ולאחר מכן שימש ראש ענף קצינים במטה חיל האוויר.
בשנים 2004–2007 שימש ראש להק אוויר למסוקים, כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה.
הוא היה חבר בוועדה להמלצה על חלוקת העיטורים והצל"שים לפעולות במלחמה.
תמיר בעל תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה ותואר שני באסטרטגיה.
עמרי סילבר (נולד ב-16 בספטמבר 1982) הוא תקליטן וצלם ישראלי.
סילבר נולד וגדל בעיר חיפה, וכבר בגיל צעיר הוא החל לתקלט במסיבות ומועדוני לילה.
ב-2003, סילבר החל לשדר את תוכנית הרדיו "מגה מיקס" ברדיו חיפה וברדיו תל אביב.
הוא עבר לסין ב-2008, שם ניגן במועדונים הגדולים ביותר של שנג'ן.
כמו כן, הגיש תוכנית בערוץ "FTV".
עם חזרתו לישראל ב-2010, סילבר הקים חברת הפקות מקצועית, והוא מפיק אירועים והופעות.
ב-2019, מונה למנהל סיבוב ההופעות "NERVO", המופיע גם בפסטיבל "Tomorrowland".
מעבר לשימוש במצלמה רגילה, הוא נעזר בצילומיו גם ברחפן.
צילומיו נחשבים לפופולריים במיוחד, והם מופיעים על שערי עיתונים ובראשי אתרי אינטרנט.
מאז מגפת הקורונה, סילבר עובר כפרילנסר בצילום עבור חדשות 12 ו-ynet.
עמרי רוטברד (נולד ב-6 ביולי 1984) הוא שחקן, כוכב ילדים וזמר ישראלי.
בגיל 9 עבר רוטברד עם משפחתו לגן יבנה.
בגיל 16 הופיע לראשונה על במות התיאטרון הרפרטוארי, במחזמר "אוליבר טוויסט" בבימויו של מנחם גולן, בתפקיד נוח בלייקפול.
את שירותו הצבאי עשה בהנדסה קרבית כמפקד בגדוד 76. בשנת 2005, עם סיום שירותו בצה"ל, השתתף בתוכנית "כוכב נולד" בעונה השלישית, שם הגיע למקום החמישי.
בשנת 2007 השתתף במחזמר "סביב העולם בשמונים יום" שכתב וביים ירון כפכפי.
בשנת 2009 השתתף במופע הילדים "מותק של פסטיבל" בתפקיד ויפו הכלב המעופף.
בנוסף, השתתף בתוכנית של כוכבי הילדים שי ורועי "מותק של יומולדת" בתפקיד השפן.
בשנת 2011 השתתף שוב ב"מותק של פסטיבל", לצד טוביה צפיר, יעל בר זוהר ורינת גבאי.
באותה שנה כיכב במחזמר "הרפתקאות נמו בספארי" בבימויו של אמיר פרישר גוטמן לצד אילנית לוי, עומר דרור, דניאל ליטמן, יאנה יוסף ועוד.
הקים ביחד עם יעל נחום את צמד כוכבי הילדים "יעל ועמרי" ויחד הופיעו בין השנים 2012–2015 במופע הילדים "מותק של פסטיבל".
כמה שנים מאוחר יותר השיק לצד נחום את סדרת הילדים "עמרי והפיה יעלי" בממיר HOT.
בשנת 2016 השתתף לצד נחום במחזמר "בת הים הקטנה", לצד עדי הימלבלוי.
הוא השתתף לצד נחום גם בהפקה "הספארי מת מצחוק" ב.
באותה שנה הקליט את השיר "מחדש" שכתב נועם חורב והלחינו גיא ויהל באלבום הבכורה של הזמרת שיר ביטון, מי שהייתה באותה התקופה אשתו ואם ילדיו.
שיחק במחזמר "טינקרבל" לצידה של מיכל הקטנה.
בשנת 2018 נטל חלק במופע "פסטיפאן" לרגל 70 שנה למדינת ישראל, לצד משה דץ ודוד חיים.
הוא השתתף גם בערב לזכרו של הזמר והשחקן אמיר פרישר גוטמן במלאת שנתיים לפטירתו בשנת 2019, והחל מאותה שנה, שיחק בסדרה "שקזום" בתפקיד עמרי, המוכר בגלידריה.
באותה שנה השתתף במחזמר "חבורת תרי"ג", המבוסס על מותג הילדים המצליח "חבורת תריג", שם גילם את "ישראל".
החל משנת 2020 כיכב רוטברד במופע המבוסס על הסדרה "מטוסי על" ובהצגה "סבתא בישלה דייסה".
בקיץ 2021 חזר לקחת חלק במופעים "פסטיפאן קסם הצחוק" ובמופע "חבורת תריג".
בפסח 2022 החל לשחק במחזמר "שמוליקיפוד", בתפקיד גדי, ובקיץ 2022 החל לשחק את גילי במחזמר "מטוסי על".
עוד באותו קיץ שב רוטברד לשחק בפעם השלישית במופע "חבורת תריג".
בחנוכה 2022, גילם את דמותו של "סרט" במחזמר "מתנות קטנות" לצידם של רמי קלינשטיין, טל מוסרי, יעל נחום, ענבלי בא לי ועוד.
בקיץ 2023 הצטרף רוטברד בפעם השלישית להפקת הפסטיפאן ומשחק לצידן של נעמה סופר על וחני נחמיאס.
בנוסף רוטברד השתתף בפעם הרביעית בהפקת הענק "חבורת תריג"
רוטברד השתתף במופע הילדים "הופ!
בחנוכה 2023 חזר למופע הפסטיפאן לצד נעמה סופר על וחני נחמיאס.
במרץ 2024 החל להופיע במחזמר "זהבה ושלושת הדובים" לצידה של "נתי הגעתי הופעתי", שם שיחק בתפקיד שובי דובי.
בפסח 2024 חזר לסיבוב הופעות נוסף של "מתנות קטנות", כמחליף של טל מוסרי.
במרץ 2025 החל עמרי להופיע במחזמר "היפהפייה הנרדמת" בתפקיד הנסיך, לצידה של "נתי הגעתי הופעתי".
באותה שנה גם החל להופיע, יחד עם "גילי בא לבקר" וגיא פרידמן, במופע "הכל בראש".
רוטברד למד לתואר ראשון במדעי ההתנהגות ב.
רוטברד היה נשוי לשיר ביטון, שהתמודדה גם היא בתוכנית "כוכב נולד", ולהם שני ילדים.
עמרם חזנוב (31 באוקטובר 1890 – 18 באוגוסט 1973) היה מראשוני האגרונומים ילידי ארץ ישראל, בנו של הביל"ויי יעקב שלמה חזנוב והבן השני שנולד במושבה גדרה.
עמרם חזנוב נולד בגדרה לביל"ויים חיה ויעקב שלמה חזנוב והיה בן יחיד להוריו.
עמרם היה הבן השני שנולד בגדרה.
הבן הראשון בגדרה היה אמנון הורביץ, אשר לימים פעלו יחד לקידום החקלאות בארץ ישראל.
עמרם סיים את לימודיו בבית הספר היסודי בגדרה ועבר ללמוד בבית הספר למל בירושלים.
שפות הלימוד בבית הספר היו גרמנית ועברית.
בסיום לימודיו בירושלים ב-1906 עבר ללמוד ב למשך שנה.
עקב סיבה בריאותית לא סיים לימודיו בביירות וחזר לעבוד במשק של אביו בגדרה.
לאחר מכן עבר לעבוד בחוות הניסיונות של אהרון אהרונסון בעתלית.
ב־1912 כשהגיעה שעתו לשרת בצבא הטורקי, התגייס והיה מראשוני בני היישוב העברי בארץ ישראל ששרתו בצבא הטורקי.
אביו יעקב שלמה חזנוב התנגד לשירות בצבא הטורקי.
שלושה חודשים לאחר גיוסו "פדה" אביו את שחרורו על ידי תשלום של 50 לירות טורקיות.
עם שחרורו מהצבא הטורקי שקל ללמוד אגרונומיה בבורדו בצרפת.
בעצתו של אהרון אהרונסון, מכיוון שתנאי האקלים בבורדו שונים מאלה שבארץ ישראל הבין שלימודיו לא יהיו שימושיים והחליט עמרם ללמוד בקליפורניה.
בסוף 1912 החל ללמוד באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה שם זכה למלגת לימודים שהעניק ג'וליוס רוזנוולד.
בחופשות עבד בחוות חקלאיות באזור כדי לצבור ניסיון ולממן את קיומו.
זמן קצר אחרי תחילת לימודיו בברקלי פרצה מלחמת העולם הראשונה.
ממכתבי אביו אליו עולה שאם היה חוזר בזמן המלחמה היה צפוי לעונש מוות שכן נחשב לעריק מהצבא הטורקי.
הוא סיים את לימודיו בברקלי כאגרונום המתמחה בפתולוגיה של צמחים ב־1917. עמרם חזר לארץ ב־1919 לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה וקבלת אישור כניסה מהבריטים.
לאחר חזרתו לארץ ישראל, התמנה ב-1920 על ידי צבי הנרי פרנק, נציג הברון רוטשילד בישראל, כממונה על קידום המושבות בגליל.
אחר כך הקים והתמנה למנהלה של חוות הניסיונות זרעוניה שליד בנימינה שעסקה בבדיקה ואיקלום גידולים וזנים חדשים ובשיטות עיבוד מתקדמות של מספוא, דגנים, גידולי תעשייה, שקדים, תאנים, גפנים ועצי פרי נשירים.
באותה תקופה רכשה פיק"א את רוב השטחים של אדמות קיסריה.
חזנוב התחיל את פרויקט הייעור של חולותיה על ידי נטיעת עצי אקליפטוס, השיטה ארוכת העלים וצמחים רבים נוספים.
התרומה החשובה של הניסויים בזרעוניה הייתה הכנסתו של העשב הסודני.
בתפקיד זה גם הפך את המושבה החדשה בנימינה למעין "בית גידול", שבו בחן את ניסיונותיו בטרם העבירם לאזורים קשים יותר.
הוא גם ניצל את תנאי הקרקע והאקלים המיוחדים של האזור לפעילות תעשייתית-חקלאית ראשונה במינה בארץ – הקמת מפעל הבשמים "יסמין", שהוקם בשנת 1924.
בשנת 1927 לקח על עצמו לתכנן ולנהל את הניסויים במחלקת המטעים בחוות הניסיונות, שיזם והקים יצחק וולקני ליד נהלל.
בשנת 1929 הקים משתלת הדרים גדולה ליד פרדס חנה.
ב־1929 התמנה לאגרונום הראשי של פיק"א אשר בין השאר עסקה בייבוש ביצות כבארה וחדרה.
בתפקיד זה עמרם הגה את הקמת המחלקה למטעים במכון וולקני.
כאגרונום ראשי בפיק"א, שמומנה על ידי הברון רוטשילד, נשלח גם לאבחן ולהציע פתרונות לבעיות במטעי תפוזי השמוטי בחוות הגידול שהיו בבעלות הברון באפריקה (מרוקו - 1933, רודזיה ועוד).
עמרם פיתח זן שקדים הקרוי על שמו "חזנוב" שלא זכה להצלחה מסחרית ומגודל היום אך ורק באוסף של נווה יער, מרכז המחקר הצפוני של מינהל המחקר החקלאי.
כמו כן, עמרם פיתח זן תפוזים הקרוי על שמו "חזנוב" שייחודו בכך שנתן פרי מוקדם יותר.
חזנוב הקדיש מאמץ רב לסיוע בהקמתה וביצורה של ההתיישבות בגליל.
לרבים מהמתיישבים שימש מורה ומדריך.
הוא הניח את היסודות לנטיעת כרמים ומטעי עצי הפרי הנשירים באזור.
פרסומיו הופיעו בכתבי עת בינלאומיים, האחד בנושא משמש והשני בנושא פיקוס.
בספרו "נתיב הביל"ויים", מגדיר בלקינד את חזנוב כאחד האגרונומים המובילים בארץ ישראל.
בשנים 1925–1940 התגורר בחיפה, בשכונת בת גלים ואחר כך בשכונת הדר הכרמל.
בשנת 1948 נשלח מטעם אגודת הכורמים לחקור בצרפת את אפשרויות המיכון בעבודת מטעי הגפן, יחד עם האגרונום יהודה קרניאל.
בשנת 1941 חזרו עמרם, אשתו אסתר ובנותיהם שרה ושולמית, לגדרה לנהל את משק חזנוב.
ב-1944 נבחר ליושב ראש ועד המושבה גדרה.
הוא ניהל את המשק החקלאי של המשפחה עד למותו ב־1973.
שלט היטב בעברית, ערבית, אנגלית וצרפתית וכן דיבר יידיש, טורקית וגרמנית.
אסתר אשתו נולדה באוקראינה בשנת תרנ"ט 1899 למשפחת סמילנסקי.
משה סמילנסקי איש הציבור והסופר מרחובות היה דודה.
אחותה חנה צמח הייתה נשואה לסופר, המבקר והאגרונום שלמה צמח (חברו מילדות ובן עירו של דוד בן-גוריון).
עמרם ואסתר קבורים בבית העלמין בגדרה.
עמרי שרת (נולד ב-25 באוקטובר 1989) הוא משורר ויוצר ישראלי.
שרת נולד בגבעתיים לאריה, מהנדס בניין, ורותי, אדריכלית.
בצבא שירת בחיל חימוש ולאחר מכן עבר לחיל האיסוף הקרבי.
סיים תואר ראשון בלשון ובהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
למד בתוכניות המצטיינים של בית הספר מנדל ללימודים מתקדמים במדעי הרוח.
הוא דוקטורנט למקרא באוניברסיטה העברית.
שימש כעוזר הוראה במקרא ובעברית מקראית, וכיום עוזר מחקר לפרופסור ברוך שורץ.
הוא בין מקימיו של בית המדרש העברי, בית מדרש ירושלמי וקהילתי ללימוד מעמיק בתחומי הרוח.
הוא מרצה, והרצה בין היתר בכנס החברה למדעי היהדות בסן דייגו, בשנת 2019, על מחקרו בנושא תאולוגיית המקדש בתקופת שיבת ציון.
שרת עוסק גם בניקוד ספרי שירה וכתבי עת.
בין היתר ניקד את ספריהם של המשוררים ישראל דדון, שרי שביט ועמנואל יצחק לוי.
שרת החל לכתוב בגיל 15. את שירו הראשון "משקע" פרסם בעיתון "הארץ".
את ההשראה לשיריו הוא שואב בין היתר ממקורות יהודיים, ואותם הוא משלב בשיריו.
שיריו פורסמו בעיתונות ובכתבי עת רבים, בהם "הארץ", "הו!", "משיב הרוח" ו"עיתון 77".
הוא מופיע גם בערבי שירה רבים.
הוא הקריא משיריו בין היתר בתוכנית הרדיו "ברית מילה" בהנחיית שלומי חתוכה.
הוא ערך את גיליון ע"ב של כתב העת "משיב הרוח": "לפני ולפנים - שירים על ספר ויקרא".
שיריו התפרסמו בין היתר באנתולוגיה "קצה הנפש", אנתולוגיה על שירי מצוקות נפש, שערכו גל נתן ואמיר סומר.
הוא פרסם את המסה "על חוט העלילה ועל חוט החיים" בכתב העת "הו!" בשנת 2020, בגיליון "מהי ספרות".
טורים לשוניים שלו פורסמו גם באתר "929 - תנ"ך ביחד".
ספרו "אל תעשה מזה עניין" יצא לאור בשנת 2019 בהוצאת מוסד ביאליק, במסגרת סדרת "כבר" בעריכת ליאת קפלן.
על שיריו שהתפרסמו בספרו זכה בפרס שרת התרבות למשוררים בראשית דרכם לשנת תשע"ו ובפרס רחל נגב לשירה לשנת תשע"ז.
ספרו זכה במלגת בוסתן לשנת 2021.
עמרי קרן (נולד ב-12 באפריל 1999) הוא מוזיקאי, זמר ויוצר ישראלי.
הוריו של עמרי קרן הם השחקן דרור קרן, ומאיה חנוך, בתו של שלום חנוך.
עמרי החל לנגן בגיטרה כשהיה בן שבע.
בגיל 10 הופיע מול אלפי אנשים לצד סבו - שלום חנוך - שהציג אותו לקהל במילים: "זה עמרי קרן והוא הנכד שלי!".
קרן למד במגמת הג'אז בבית הספר התיכון תלמה ילין, ועזב את בית הספר בגיל 16.
בשנת 2012 החל לנגן בלהקת Bonjour Machines עם חבריו, בין היתר עיליי אשדות.
החל משנת 2014 החל קרן לנגן בסגנון ג'אז, וב 2016 קיבל מלגה מלאה לתוכנית הקיץ בשם "5 weeks" של מכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
החל משנת 2018 ניגן סולו, ובמסגרת הרכבים שונים, במועדוני סצנת מוזיקת אינדי בתל אביב, בין השאר עם להקת "ביטניק" ועם המוזיקאים תומר ישעיהו ויוגב גלוסמן.
בשנת 2020, בעקבות שינוי במפת ההופעות ובעולם התרבות בארץ בהמשך למגפת הקורונה, החל להופיע גם עם אביו דרור קרן במופעים המיועדים לכל המשפחה ומשודרים בדיגיטל ולא מול קהל חי.
בשנת 2021 ראה אור סינגל הבכורה ושיר הנושא של האלבום "Love in Mind".
השיר זכה לשבחים ממבקרי מוזיקה, ועם שחרורו נכנס לרשימות ההשמעה בתחנות הרדיו הגדולות בישראל: גלגלצ, כאן 88, כאן גימל ועוד.
אלבום הבכורה של עמרי קרן, "Love in mind", ראה אור ב-16 בינואר 2022. הופעת ההשקה של האלבום הייתה בחודש פברואר 2022, במועדון הבארבי בתל אביב.
לפני צאת האלבום פורסמו שלושה סינגלים מתוכו: Love in mind, Going to ו-Forever one, שזכו לשבחים ממבקרי מוזיקה שכתבו, בין היתר, ש"המוזיקה נשמעת לחלוטין מהסבנטיז, כאילו כמו מתוך סשנים של קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג".
את כל השירים באלבום קרן כתב, הלחין וגם מנגן על כל הכלים.
קרן נולד וגדל באור יהודה.
אימו היא מאיה חנוך, ואביו הוא דרור קרן.
עמרם דרמון היה קצין יהודי ומתורגמן צבאי בכיר בצבא צרפת ששלט באלג'יריה; היהודי הראשון בעל עיטור אביר לגיון הכבוד הצרפתי על אומץ ליבו בשדה הקרב.
השם דרמון כשם משפחה מתקשר לענף דרמון של השבט הבֶּרְבֵּרִי האוארה מצפון אפריקה.
במאה ה-18, דרמון מופיע בכתובה יהודית, מתוניס מתאריך 31 בדצמבר 1789, של מרדושה (מרדכי) חי, בנו של יצחק דרמון, ושל רעיתו לאה, בתו של יוסף דרמון.
עמרם דרמון נולד ב־1 ביולי 1815 בעיר אוראן ונפטר ביום רביעי 9 באוקטובר 1878 בעיר מסקרה, אלג'יריה.
עמרם היה אח לעוד שישה אחים ואחיות.
אביו אליהו דרמון היה חייט בארמון השליט ואימו דינינה בכרי הייתה בת למשפחת סוחרים אמידים, מהגרים יהודים מליבורנו שבאיטליה (משפחתה הייתה מעורבת בפרשת בכרי-בוג'נאח).
משפחות דרמון ובכרי היו משפחות מכובדות מהמעמד הגבוה בעיר אוראן, והן קיבלו באהדה את הכיבוש הצרפתי באלג'יריה.
בשנת 1830 כבש צבא צרפת את אלג'יריה, את מרוקו, ואת תוניסיה בראשותו של נפוליאון השלישי (שארל לואי נפוליאון בונפרטה אחיינו של נפוליאון בונפרטה).
בשנת 1834 כשהחל צבא צרפת לחדור למחוזותיה הפנימיים של אלג'יריה, הציע עמרם הצעיר את עזרתו באספקת צורכיהם של אלפי החיילים הצרפתים והסוסים שלהם.
על כך כתב בשנת 1865 אלברט כהן נציג משפחת רוטשילד שביקר באותן שנים מספר פעמים באלג'יריה כדי לסייע לקהילות היהודיות: "כמעט לכל כוחות צבא צרפת היו מתורגמנים יהודים, לפעמים ילדים בני 12 עד 15, שמהר מאוד למדו צרפתית והיו שימושיים ביותר".
כשמלאו לעמרם 19 הוא גויס ליחידת חיל התותחנים האלג'יראית בפיקודו של קפטן (סרן) קאוויניאק .
הוא מינה את עמרם למתורגמן בגלל כישורי השפות שלו בעברית, בערבית ובצרפתית.
בשנים 1837–1839 הוצב עמרם במיסרג'ין והתמנה לעוזרו של הקונסול קפיטן דומאס.
כשליחו של דומאס, עמרם ניהל משא ומתן עם האמיר עבד אל קאדר אל ג'זאירי (מנהיג המרד המוסלמי נגד הכיבוש הצרפתי בין השנים 1832–1847) בעיר מסקרה.
ויכוח שפרץ בין הקונסול קפיטן דומאס והאמיר עבד אל קאדר בנוגע לפרשת בכרי-בוג'נאח, הכה עבד אל-קאדר את הקונסול.
בעקבות אירוע זה החליטה צרפת לכבוש את כל אלג'יריה.
האמיר גורש לצרפת עם משפחתו ומשם לדמשק בשנת 1855. במשך השנים נקשרו קשרי ידידות של כבוד והערכה בין עבד אל קאדר ומשפחת דרמון ובשנת תרל"ו (1875) כתב האמיר אל קאדר ממקום מושבו בדמשק מכתב ברכה לידידו עמרם לרגל קבלת עיטור אביר לגיון הכבוד.
(בשנות השישים של המאה ה-19 קיבל גם עבד אל קאדר את עיטור לגיון הכבוד על הצלתם של 3,000 נוצרים ושל קונסול צרפת בדמשק).
בשנת 1841 לאחר שהוקם חיל המתורגמנים הצבאיים בצבא צרפת, ובזכות המלצתו של קפיטן דומאס הוענקה לעמרם דרמון דרגת מתרגם והוענקה לו דרגת סגן משנה.
הוא לקח חלק פעיל במבצעים של צבא צרפת, ובשנת 1842 השתתף בכוח שכבש את מחנה Smala, השייך לעבד אל-קאדר.
באוהל המרכזי מצא עמרם שתי תינוקות שחומות עור.
הוא אמץ אחת מהן וקרא לה לאה.
לימים היא גוירה, והייתה למנהלת משק הבית הנאמנה שלו.
בשנת 1844 השתתף עמרם בקרב על איסל בפיקודו של גנרל בודו.
ב־1 באפריל 1852 מונה דרמון למתורגמן צבאי בכיר הודות לשליטתו בערבית, בעברית ובצרפתית.
בדצמבר 1852 נערך הקרב על עיר נווה המדבר לאגוואט (דרומית לקוסטנטין) שהייתה תחת שלטון מרוקאי ועות'מאני.
הצרפתים כבשו את העיר, עם כוח צבאי של כ-6,000 חיילים, תחת פיקודם של שלושה גנרלים פליסייר, יוסוף ובואוסקרן לאחר מצור ממושך על העיר.
הקרב החל ב-21 בנובמבר והסתיים ב-4 בדצמבר.
בקרב זה פינה עמרם תחת אש את מפקדו גנרל בואוסקרן שנפצע קשה בעת שלחם לצדו.
ממיטתו בבית החולים רגע לפני מותו בקש גנרל בואוסקרן מגנרל פליסייר לפעול להענקת אות לגיון הכבוד למתורגמן עמרם דרמון.
על מעשהו ההרואי להצלת חיו של מפקדו הוענק לעמרם דרמון כעבור מספר ימים, ב-22 בדצמבר 1852, עיטור אביר מסדר לגיון הכבוד.
בשנת 1860 התמנה עמרם למתורגמן מוסמך בעברית ובערבית של מחוז תלמסאן.
בשנת 1865 הוענקה לעמרם אזרחות צרפתית, חמש שנים לפני שפורסם הצו של אדולף כרמיה Crémieux משנת 1870 שהעניק ליהודים אזרחות צרפתית אוטומטית.
בשנת 1868 פרש עמרם לגמלאות לביתו שבמסקרה אחרי 34 שנות שירות ברציפות למען צרפת.
לאחר פרישתו הוא נהל תקופה מסוימת את סניף הבנק האזורי של מחוז תלמסאן והמשיך לפעול כמתרגם אזרחי.
בשנת 1870 פרש עמרם מכל עיסוקיו.
בתאריך 10 באוקטובר 1878 נפטר עמרם דרמון בביתו שבמסקרה.
ב-9 בינואר 1849 נישא עמרם לקמרה ארומי בתו של ניסים ארומי, שהיה דיין רבני של העיר מסקרה.
נולדו להם 12 ילדים (שישה בנים ושש בנות).
נכדתם מרי (בתה של דינה, מבנות עמרם וקמרה) נשאה לסולומון אביטבול.
נכדיהם מבתם ג'ורג'ט, שלמה וגד (Francis Fredj Touboul) טובול היו מפעילי קבוצת המעפילים הצפון-אפריקאית (הקבוצה הצרפתית מהכשרת לה רוש שבדרום צרפת), שהעפילו באניית המעפילים אקסודוס וגורשו על ידי הבריטים לגרמניה.
שלמה וגד טובול הצליחו לברוח ממחנה המעצר אם שטאו שבגרמניה אחרי הכ"ט בנובמבר והגיעו ארצה בעליה ד' עוד לפני ההכרזה על הקמת מדינת ישראל.
הם השתתפו במלחמת העצמאות בהגנה על היישובים גבע ונווה אילן.
עמרי רוזנקרנץ (נולד ב-1983) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד עוצבת ברעם.
קודם לכן שימש כמפקד חטיבת כרמלי ויחידת דובדבן.
עמרי נולד במושב סתריה ליד רחובות.
בתום לימודיו ולאחר מכינה קדם צבאית עם גיוסו לצה"ל התנדב עמרי ליחידת דובדבן.
ביחידה עבר מסלול הכשרה כלוחם.
עם סיום הקורס שב ליחידת דובדבן כמפקד צוות לוחמים והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
בשנים 2014–2016 שימש כמפקד מגמה בבא"ח גבעתי בקציעות ובשנים 2018–2020 שימש מפקד גדוד רותם.
בשנים 2020 - 2022 פיקד על יחידת דובדבן, בתקופת פיקודו על היחידה הוענק ליחידה פרס ראש הממשלה יחד עם יחידת הימ"מ.
בספטמבר 2022 מונה למפקד חטיבת כרמלי.
במהלך תפקידו הוביל את החטיבה במלחמת חרבות ברזל.
החטיבה בפיקודו ביצעה קרב הגנה בגזרה המערבית בחזית לבנון ולאחר מכן ביצעה משימת תמרון ברצועת עזה תחת אוגדה 99. ב-5 בספטמבר 2024 מונה למפקד עוצבת ברעם בעוצבת הגליל.
במבצע 'חיצי הצפון' פיקד על החטיבה ותוך משימת הגנה ביצעה החטיבה מבצעי פשיטה כחלק מקרב ההגנה.
הרב עמרם יונגרייז (תרע"ה – י"א בטבת תשל"ג, 1915 – 16 בדצמבר 1972), היה רבה של אזור בין השנים תשי"ד-תשל"ג, ומחבר ספר תפארת עמרם.
נולד בג'נג'ש (דינדיש) בהונגריה, לרב אשר אנשל יונגרייז, רב העיר ומחבר "שמור וזכור".
אחיו הוא הרב משה נתן נטע יונגרייז, אב"ד טוקאי, שנספה בשואה.
למד בעיירה פאפה אצל הרב יעקב יחזקיה גרינוולד ("ויגד יעקב").
נסמך לרבנות בידי הרב יהונתן שטייף.
לאחר השואה, החל משנת תש"ו, שימש כרבה של ג'נג'ש במקום אביו.
באותה עת דאג לריפוי ניצולי שואה.
החל מתש"ח שימש כרב "קהל יראים" בבודפשט.
בשנת תשי"ג עלה ארצה והחל משלהי תשי"ד (1954) ועד לפטירתו בתשל"ג שימש כרב של אזור (אז, לעיתים: יאזור).
לפי ספר הציונות הדתית, הרב יונגרייז תמך בתנועת המזרחי.
נציג המזרחי הצביע בתשי"ד בעד בחירתו לרבנות.
כן דווח על שיעוריו הקבועים בבית הכנסת הפועל המזרחי במקום.
אומנם בעיתון חרדי נאמר כי "לחם במסירות נפש נגד אלו שרצו להנהיג פשרות וקולות שונות אשר לא שערום אבותינו באיזה עניינים".
כמו כן, לצד רבנים נוספים הוא חתום על חידוש הפרדת הקהילות בהונגריה.
הרב יונגרייז נפטר בפתאומיות, בהיותו כבן 57, בשבת בבוקר, י"א בטבת תשל"ג (16 בדצמבר 1972) ונקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
אחרי השואה נישא להינדא, בתו של הרב דוב בער קליין אב"ד אויהל.
בנו היחיד, ר' אשר אנשיל, היה בן 13 בעת פטירתו.
בנו הקים בלונדון בית מדרש על שמו: "תפארת עמרם".
בשנת תשס"ד יצא לאור ספר ליקוטים מתורתו: "תפארת עמרם".
עמרי קסטן (נולד ב-4 באוגוסט 1997) הוא מלחין, פזמונאי ומפיק מוזיקלי ישראלי, שידוע בעיקר בשל יצירותיו המשותפות עם אור מילשטוק.
ב-2018 יצא השיר הראשון שיצר לאמן, "קילומטר לזריחה" בביצועה של לירון בן שמעון, שנכנס לפלייליסט הערב של כאן גימל.
ב-2019 הלחין את השירים "מנגנת בי" של אריק סיני, "כנפיים" של עדי ביטי ו-"אפילו לדקה" של שירה לוי, וכתב את השיר "עד שתקרא לי שוב" של שיר חיימוב.
כמו כן, הלחין, הפיק וניהל מוזיקלית את פרויקט "חיים שלי" של אסתי צרויה רומשקנו לזכר בעלה שנפטר מסרטן, במסגרתו יצא גם השיר "מגנטים" בביצועה של דנה ברגר.
ב-2020 הלחין את השירים "פירמידות" של עדי ורסנו ו-"Damaged Goods" של הדי ג'יי רן זיו.
כמו כן, הלחין את השיר "כוחות" של רותם חן לזכרה של מירית הררי - אשתו המנוחה של שדרן הרדיו דידי הררי, וכן הלחין והפיק את "שיר לערן" בביצועה של שירה גבריאלוב לזכר ערן דן-גור ז"ל, אשר נפל במבצע ברצועת עזה ב-2008.
ב-2021 הלחין את "לשמוע את הלב" של רבקה זהר, שנכנס פעמיים לפלייליסט של כאן גימל והיה לשיר הנושא של אלבומה ה-11 ושל סיבוב ההופעות שליווה אותו.
כמו כן, הלחין גם את "בא לי" של הראל סקעת, "לילות" של נתי לוי ו-"חתיכת משוגעת" של שירה גבריאלוב.
ב-2022 הלחין את השירים "כל פעם מחדש" של אריק סיני ויפעת תעשה ו-"על הכל" של שירה גבריאלוב, וכן שני שירים עבור אלדד כהן - "נסיך", שנכנס לפלייליסט של כאן גימל, ו-"עכשיו נרים", שלצד שחרורו כסינגל שימש גם כחלק מפסקול המחזמר הישראלי "סוף העולם שמאלה".
כמו כן, הלחין את השיר "אמא" של שירי מימון, שנכנס גם הוא לפלייליסט כאן גימל והיה מועמד ל-"שיר השנה" של רדיו דרום, וגם את שירה "רגל על רגל" שהגיע למקום ה-5 במצעד ההשמעות השבועי של מדיה פורסט.
בנוסף, כתב והלחין את השיר "כשעולה ירח" של יערה לוי, והלחין והפיק את השיר "בוא אבא", שיצא כחלק מהפרויקט "הנבחרת של הדס" של הדס כהן.
בנוסף, לקח חלק בשירים "העיניים הכחולות שלך" של שירה מרגלית, "רואה הכל" של גד אלבז, "מלאכים ושדים" של פלד, "אחים שלי איתי" של עידו מלכה, ו-"אל תלכי אלונה" של עודד פז והקסדות ("הפיג'מות").
עמרי שנהר (נולד ב-19 ביולי 1982) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי.
כותב ויוצר שותף בסדרה זוכת פרס אמי הבין-לאומי "טהרן".
סבתו מצד אימו, אשת החינוך דיצה ארד, היא בתו של אברהם שלמון (סלומון) ונצר לאברהם שלמה זלמן צורף וליואל משה סלומון.
סבו מצד אימו הוא נתן ארד.
למד בתיכון ליאו באק, במגמת קולנוע ושירת בצה"ל כמדריך בבית הספר למקצועות המחשב וכמפקד בבה"ד 7.
בוגר בית הספר לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (2012).
במסגרת לימודיו ביים שני סרטים עלילתיים קצרים שהופיעו בפסטיבלים ברחבי העולם וזכו בפרסים: "כבוד אחרון" (2010) ו"דירה עם כניסה בחצר" (2012) (על פי סיפור קצר מאת יהושע קנז המופיע בספר "דירה עם כניסה בחצר).
לאחר לימודיו עבד בתעשיית הטלוויזיה כתחקירן ועורך משנה במספר תוכניות.
לאחר מכן עבד כתסריטאי וכבמאי בתוכניות שונות, ביניהן "הבנים והבנות" ו"להציל את חיות הבר".
בשנת 2019 עלתה העונה הראשונה של הסדרה "המדובב", אותה יצר וכתב יחד עם אדם ביזנסקי.
בשנת 2020 עלתה לשידור העונה הראשונה של הסדרה "טהרן", בה שימש תסריטאי ראשי ויוצר שותף.
בשנת 2022 עלתה לשידור העונה השנייה של הסדרה, לאחר שנמכרה לשירות הסטרימינג אפל TV פלוס.
באותה שנה עלתה לשידור גם העונה השנייה של "המדובב".
נוסף על יצירתו הטלוויזיונית, בשנת 2013 יצר שנהר יחד עם איתי זבולון את סרטון הרשת "יניר האחמ"ש", שהפך לתופעת אינטרנט.
אח בכור ליובל שנהר, מוזיקאי.
2011: פלאשבק - עריכת משנה
2012: הינשופים - עריכת משנה
2014: שטרודל (תוכנית ראיונות עם רוני קובן בטלוויזיה החינוכית) - עריכת משנה
2016-2015: הבנים והבנות – כתיבה ובימוי מערכונים
2016: הצלצול האמיתי – כתיבה ובימוי מערכונים
2019-2018: להציל את חיות הבר - תסריטאי בשתי העונות הראשונות
2020 ואילך: טהרן - יוצר שותף ותסריטאי ראשי.
2013: "יניר האחמ"ש", הסרטון הנצפה ביותר ברשת לשנת 2013 – בימוי ועריכה
2013: "ווהן", אחד הסרטונים הנצפים ביותר לשנת 2013 – בימוי ועריכה
2015: "אלישע ודג הזהב", פיילוט לסדרת רשת, מקום שני בתחרות יוצרים ברשת 2015 - תסריט, צילום ועריכה.
2010: זכייה בפרס התסריט על "כבוד אחרון" בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטיות וסטודנטים תל-אביב
2012: זכייה בפרס חביב הקהל על "דירה עם כניסה בחצר", בפסטיבל פסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטיות וסטודנטים תל אביב
2015: זכייה במקום השני בתחרות יוצרים ברשת על "אלישע ודג הזהב"
2019: זכייה בפרס התסריט בפסטיבל ברלין על "המדובב"
2021: זכייה בפרס אמי בקטגוריית הדרמה הטובה ביותר על "טהרן".
נשוי לתום, פסיכותרפיסטית, ואב לשני בנים.
עמרי מרכוס (נולד ב-7 ביולי 1979) הוא איש קריאטיב, עורך תוכן ותסריטאי ישראלי.
מייסד ומנהל את The Finger Awards, פרס בינלאומי לקומדיה שחוללה שינוי חברתי.
נולד ברמת השרון ולמד קולנוע בתיכון אלון רמת השרון.
הוא החל את הקריירה שלו בטלוויזיה בשנת 1995 כמפיק של כתבות חוץ בתוכנית הילדים "טושטוש", ששודרה בערוץ 2.
מרכוס שירת בחיל האוויר והיה בצוות ההקמה של אתר האינטרנט הראשון בצהל.
במסגרת שירותו הצבאי יזם והפיק פרויקט יוצא דופן בשם "צייר לי מטוס".
בפרויקט מיטב אמני ישראל ציירו את מטוס הקרב העתידי.
בין היתר – מנשה קדישמן, יגאל תומרקין, לאה ניקל, יוסי למל, דודו גבע ואחרים.
בשנת 2001, עם סיום שירותו הצבאי, החל לכתוב את המדור הסאטירי "סוף הדרך" במוסף השבת של עיתון "מעריב" יחד עם ליאור שליין וארז בן-ארי.
בשנים 2002–2003 כתב את הפינה של ליאור שליין בתוכנית האירוח של יאיר לפיד.
בהמשך היה בצוות הפיתוח של תוכנית הסאטירה "משחק מכור".
הוא כתב לפיילוט של תוכנית הבידור "ארץ נהדרת", והיה במשך כשלוש עונות חבר בצוות הכותבים, וראש צוות הכותבים של המבזקים.
ב-2007 הצטרף מרכוס למחלקת הפיתוח של "רשת" כתסריטאי הבית של הזכיינית ומפתח פרויקטים מיוחדים.
במקביל המשיך לכתוב לתוכניות טלוויזיה בולטות בישראל ביניהן קצרים, מועדון לילה ועוד.
במסגרת תפקידו פיתח פורמט דייטינג בשם "יש עוד אלף כמוך" שהיה פיינליסט בתחרות פורמט השנה של C21 ואופציות עליו נמכרו למספר מדינות.
ב-2009 קיבל את מלגת האקדמיה לפורמטים (EMC), ובמסגרתה טס במשך שנה בעולם ללימודי תוכן, סטוריטלינג ופיתוח.
ב-2010 מונה לשותף תוכן בכיר בתאגיד המדיה האירופי Red Arrow Entertainment.
במסגרת התפקיד פיתח פורמטים רבים במגוון רחב של ז'אנרים, משעשועונים ועד לתוכניות ריאליטי.
ב-2017 נסע לננג'ינג על מנת לסייע לאתחול מחדש של 非诚勿扰, תוכנית הדייטינג הנצפית בסין.
התוכנית משודרת בהצלחה עד היום למאות מיליוני צופים.
מרכוס מרצה ברחבי העולם על עתיד התוכן, וכותב באופן קבוע במגוון פרסומים בישראל ובעולם.
הוא גם משמש כשופט בפסטיבלי טלוויזיה, בהם פרס אמי, הרוז ד'ור ו-C21MEDIA.
הוא חלק מצוות אנשי תוכן בפרויקט אירופי להחזרת הקהל לאולמות הקולנוע של חברת BARCO.
מרכוס יזם ב-2014 את הקמת Comedy for Change – קהילת כותבים בינלאומית המחויבים לשינוי חברתי.
Jerusalem (בשיתוף BMP) כנס קומדיה ראשון מסוגו בירושלים אליו הגיעו כותבים מכל העולם לשיח על דרכים שבהם ניתן להפוך את העולם לטוב יותר.
במסגרת האירוע התקיימו שיחות שלום קומיות ישראל-העולם הערבי, חדר כותבים רב לאומי ועוד.
ב-2019 החלה קהילת Comedy for Change להעניק את The Finger Awards, הפרס הניתן לקומדיה שחוללה שינוי בעולם כהגדרת הקהילה.
לבחירה מועמדים מדי שנה יותר ממאה מקרי מבחן מלמעלה משלושים מדינות.
מנעד הנושאים רחב, מבזבוז מזון ועד שוויון במטלות הבית.
המועמדים יכולים להיות כל דבר, כל עוד הוא נועד לגרום לחיוך ולמחשבה, או להפך.
בין הזוכים היו הקומיקאי הבריטי ריקי ג'רווייס והשחקן האמריקאי הוותיק ג'ורג' טאקיי.
ב-2015 מרכוס הקים מיזם טכנולוגי ישראלי-פלסטיני TCGP, בשיתוף עם ZAITOUN VENTURES.
מרכוס אחראי על התקשורת בארגון Eye from Zion, שעוסק ברפואת עיניים למדינות מתפתחות.
ב-2022 כתב ביחד עם הקומיקאי הגרמני יאן בומרמן והסטנדאפיסט הישראלי תם אהרון, סרטון תמיכה קומי בעם האוקראיני.
בעל תואר בהיסטוריה ובקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב.
עמרם זילברמן (10 באוקטובר 1927 - 14 באוקטובר 2004) היה קשת פאראלימפי ישראלי.
זילברמן היה בן למייסדי מושב חרות.
למד בבית הספר החקלאי מקווה ישראל והיה נוטר.
במלחמת העצמאות נפצע קשות במבצע דני בקרב על בית נבאללה.
הוא נותר משותק בפלג גופו התחתון ונעזר בקביים.
ב התחרה בחץ וקשת ובמקצה המוקדמות דורג במקום ה-36 והאחרון.
זילברמן נפטר ב-2004 והוכר כחלל צה"ל בהיותו נכה צה"ל שנפטר לאחר השירות.
הרב עמרם ציון חי אזולאי (ב' בניסן ה'תרע"ט, 2 באפריל 1919 – כ"ו באייר ה'תשנ"ט, 12 במאי 1999) היה רב חרדי־ספרדי, מרבני ישיבת פורת יוסף, דיין בבית הדין הרבני, היה ידוע בלמדנותו וכונה "רבי עמרם חסידא" בשל צדקותו וקדושתו.
נולד בשנת 1919 בעיר פאס שבמרוקו להוריו, הרב שלום מרדכי אזולאי ולאימו הרבנית חיה עיישה בת הרב חיים מאמאן.
לפני לידתו של רבי עמרם נפטרו כל הילדים שנולדו להוריו, והם ערכו סגולה, שהייתה מקובלת באותן שנים בקרב יהודי מרוקו, והיא להקדיש את הילד ולגדלו אצל משפחה ענייה, עד שכעבור כמה שנים פודים אותו כצדקה.
כעבור מספר שנים עלו בני המשפחה לארץ ישראל.
אביו הרב שלום מרדכי אזולאי, שהיה מחשובי הרבנים יוצאי העיר צפרו, נשא בתפקידי דיינות ורבנות בירושלים.
הרב עמרם למד בתלמוד התורה של העדה המערבית בירושלים אצל הרב שמואל עזראן, ולאחר מכן בישיבת פורת יוסף אצל הרב עזרא עטיה, הרב יהודה צדקה, הרב משה עדס, הרב יעקב עדס, הרב אליהו לופס ועוד.
בשנת תרצ"ט (1939) נשא לאשה את הרבנית רחל בת הרב משה אלקיים.
הזוג התגורר בעיר העתיקה בירושלים עד נפילתה בידי הלגיון הירדני ב-1948, אז עברו לשכונת קטמון וממנה לשכונת משכנות ישראל בעיר החדשה.
בשנים אלו המשיך ללמוד כאברך בישיבת פורת יוסף לצד רבנים כגון ישועה עטיה, הרב בן ציון אבא שאול, הרב עובדיה יוסף שהיה גם מחותנו, הרב שלום יצחק מזרחי, הרב בן ציון אטון ועוד.
בחודש אלול תש"א הוסמך להוראה על ידי ראש הישיבה הרב עזרא עטיה והראשון לציון הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל.
בשנת תשכ"א (1941) נבחר לכהן כדיין בבית הדין הרבני בצפת.
לאחר תקופה עבר לבית הדין בחיפה, ובשנת תשכ"ה עבר לבית הדין הרבני בתל אביב, כאשר בשנת תשכ"ז (1967) העביר גם את דירתו מירושלים לבני ברק.
בשעות הצהריים היה לומד בישיבת "תורה והוראה" בראשות הרב אליהו שרים בתל אביב.
פסקי דין רבים שכתבו הרב עמרם וחברי הרכבו בביתי הדין הודפסו בכרכי פסקי הדין של בתי הדין הרבניים.
על מנת להמשיך בלימוד התורה, סירב לכהונת אב בית הדין והמשיך לכהן כדיין וכן מיאן להמשיך עוד את כהונתו אלא פרש לגמלאות במועד הראשון שבו היה בידו לפרוש, בשנת 1987.
מאז פרישתו עסק בלימוד רצוף בכל שעות היממה בבתי המדרש הסמוכים לביתו בבני ברק, בפרט בישיבת "אור התורה" בראשות הרב דוד מלינובסקי וכן בבית הכנסת לדרמן, ישיבות בית מאיר ופוניבז' ועוד.
בין מקורביו היו הרב שלמה בן שמעון, הרב ניסים בן שמעון, הרב שלום יפרח שלמד עמו בחברותא שנים רבות ועוד.
הרב עמרם אזולאי נפטר בליל כ"ו באייר תשנ"ט (1999) ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
רעייתו הרבנית רחל נפטרה בי' בכסלו תשע"ב ונטמנה על ידו.
שמחה, אשת הרב יעקב הכהן טראב, רבה של שכונת התקווה בתל אביב.
נצחיה, אשת הרב יעקב יוסף, רב שכונת גבעת משה בירושלים וראש מוסדות חזון יעקב.
חיה, אשת הרב אליהו חאוי.
ברכה, אשת הרב שמואל רוח.
מרים, אשת הרב שמעון בן חמו.
הרב עמרם אוחיון (נולד ב-3 ביוני 1947, ט"ו בסיון ה'תש"ז) הוא רב חרדי-ספרדי, רב העיר אופקים, וממלא מקום רב העיר באר שבע.
בשנת 1999 התמודד לרבנות העיר אופקים כמועמדה של מפלגת ש"ס מול הרב שמעון כהן מועמד המפד"ל.
החל מ-יוני 2024 מכהן כרב ראשי זמני לעיר באר שבע.
מינויו למ"מ ברבנות העיר באר שבע
ביולי 2024 נפטר באופן פתאומי רבה של העיר באר שבע יהודה דרעי.
ב-27 ביוני, הודיע ראש העיר באר שבע רוביק דנילוביץ כי בחר ברב עמרם אוחיון כמחליף זמני לרב יהודה דרעי, וכי יתקיים הליך דמוקרטי מסודר לבחירת רב חדש כפי שמחייב החוק.
בנו יוסף חיים נפטר לאחר מחלה בגיל 38.
רבי עמרם אלבז (26 באוקטובר 1798, ט"ז בחשוון ה'תקנ"ט – 25 בדצמבר 1856, כ"ט בכסלו תרי"ז) היה דיין ומחבר ספרים, רב העיר צפרו.
נולד לרבקה ולרבי יהודה, נקרא על שם רבי עמרם בן דיוואן למד אצל אביו ואצל רבי יעקב ישראל עולייל שהיה תלמידו של סביו רבי שאול ישועה אביטבול, נסמך לדיינות בגיל 18. לימד בישיבה של אביו, בין תלמידיו במקום היה אחיינו רבי רפאל משה אלבז.
הנהיג את קהילת צפרו יחד עם ידידו רבי עמור אביטבול.
הרב אלבז חתום על עשרות פסקי דין, הפסקים נאספו לאחר פטירתו לספר בשם "חיי עמרם".
בנוסף לכתיבתו ההלכתית כתב גם פיוטים רבים.
יחד עם אביו החל סוגה פייטנית של שירי סיום מסכת.
נפטר ביום חמישי כ"ח בכסלו תרי"ז.
נספד על ידי רבני פאס, מקנאס ועוד.
ממנה נולדו לו שני בנים מיכאל וקותיאל, האחרון הותיר אחריו שו"ת בכתב יד.
לאחר פטירתה נישא לרחמא ריינה וממנה מפורסם בנו רבי אבא אלבז רב העיר צפרו אחריו.
בנין נעורים, חיבור על התורה, נכתב בהיותו בן 15, נדפס יחד עם חיבורו של אביו שבות יהודה, ירושלים תש"ם.
קול זמרה וקל בכי, פיוטים בסגנון הקצידה בנושאי גלות וגאולה, ארץ ישראל ומלחמת היצר.
עמרי רונן (נולד ב-24 במאי 1992) הוא עורך דין ופעיל חברתי ישראלי ממובילי מחאת אחים ואחיות לנשק.
רונן הוא מהפנים הבולטות של המחאה, והשתתף בהפגנות, נאומים וראיונות תקשורתיים, כולל בתוכנית "60 דקות" האמריקאית.
רונן נולד בכפר עזה לצליל ועידית רונן.
בילדותו עברה משפחתו לכוכב יאיר צור יגאל ואת לימודי התיכון סיים בבית הספר עמי אסף.
הוא התנדב לשנת שירות דרך התנועה הקיבוצית בפנימיית נווה אייל המטפלת בילדים עם מוגבלות.
בשנת 2014 סיים בהצטיינות קורס קצינים בבה"ד 1. במסגרת שירותו הצבאי שימש מפקד צוות במבצע שובו אחים, מבצע צוק איתן ומלחמת חרבות ברזל.
בשנת 2021 סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
התמחה בפרקליטות המדינה במחלקה הכלכלית העוסקת בשחיתות שלטונית, עבירות ביטחוניות ועבירות צווארון לבן.
בשנת 2024 נבחר לרשימת 40 הצעירים המבטיחים בני פחות מ-40 על ידי עיתון "TheMarker".
רונן הוא בוגר תוכנית ה-Fellowship של StandWithUs, תוכנית הדגל המכשירה סטודנטים מובילים לקידום תדמית ישראל בעולם.
בשנת 2022 ייסד עם חברים את עמותת "יהב-מחנכים לציונות", שמטרתה לעורר ולהעמיק את הזהות הציונית בקרב קבוצות צעירים באמצעות חינוך, בירור רעיוני ועשייה חברתית.
בשנת 2023 החל את פעילותו במסגרת המחאה נגד הרפורמה המשפטית.
תחילה עשה זאת בהתארגנות פנימית עם חבריו לצבא ולמילואים ולאחר מכן הצטרף לארגון אחים ואחיות לנשק והיה לאחד ממוביליו.
במהלך המחאה הודיע כי ישהה את התנדבותו למילואים אם ממשלת ישראל השלושים ושבע תשלים את חקיקת חוקי הרפורמה המשפטית.
בשנת 2024 הגיש תביעת לשון הרע נגד חברת הכנסת גלית דיסטל-אטבריאן, לאחר שפרסמה דברי הסתה ושקר נגדו ברשתות החברתיות, בין היתר טענה כי דם נרצחי השבעה באוקטובר על ידיו ושהוא "ערב רב".
במהלך שנה זו הגיש עוד תביעות כנגד אנשים שהתבטאו בצורה דומה..
דיסטל-אטבריאן טענה שבזכות החסינות שלה כחברת כנסת יש לדחות את התביעה על הסף, ובינואר 2026 בית המשפט קיבל את עמדתה.
במסגרת הדיון קבע בית המשפט, כי במישור המשפטי, לא ניתן לברר את התביעה לגופה נוכח החסינות העומדת לדיסטל-אטבריאן.
עורכי הדין של רונן טענו בתגובה כי בית המשפט לא התמודד עם הטענה העיקרית, שההתבטאויות של חה"כ דיסטל לא נאמרו כחלק מתפקידה.
טבח השבעה באוקטובר ושיקום העוטף
עם פרוץ מתקפת חמאס ב-7 באוקטובר 2023 הקפיץ את צוותו בטרם קיבלו צו התייצבות וירדו להילחם בעוטף.
במהלך אותה שבת הגיע עם צוותו לניר עוז.
במקביל חיכה לאות חיים מסבתו נירה רונן שהתגוררה בכפר עזה.
לאחר יומיים התבשר כי סבתו נרצחה יחד עם המטפלת שלה בביתה.
מחבלי החמאס השאירו מכתב שבו הצהירו על כוונותיהם.
הוא המשיך לשרת במילואים במשך 230 ימים נוספים.
רונן יזם שיפוץ ובנייה מחודשת של 16 יחידות דיור בקיבוץ כפר עזה.
הפרויקט בוצע בהתנדבות על ידי מתנדבים ותורמים אזרחי מדינת ישראל ונמסר לידי הקיבוץ באפריל 2025. הפרויקט הוא יוזמה משותפת של הקיבוץ יחד עם "בונים מחדש" המהווה זרוע ביצועית חברתית של אחים ואחיות לנשק.
בפברואר 2026 הודיע על כוונתו להתמודד בבחירות לכנסת העשרים ושש.
נשוי לתמר, סטאז'רית לרפואה, ואב לילד אחד.
עמרי מיכאלי (18 במרץ 1988 – 7 באוקטובר 2023) היה חייל צה"ל שעוטר בצל"ש הרמטכ"ל לאחר לחימתו במבצע צוק איתן.
נפל בקרב במהלך טבח שבעה באוקטובר כמשרת מילואים.
מיכאלי נולד, גדל והתחנך בקיבוץ כפר רופין לרינה ולמיקי.
לו שני אחים גדולים ואח קטן.
ב-2006 התגייס לצה"ל ושובץ, לבקשתו, ביחידת דובדבן.
לאחר שחרורו סיים לימודי תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים ב והקים חברת סייבר.
במסגרת עבודתו עבר להתגורר באפריקה ב-2013, אולם עם פרוץ מבצע צוק איתן, ביולי 2014, שב לישראל.
במהלך המבצע נפצע מרימון רסס שהוטל לעברו, אך בעת זריקת הרימון החליט מיכאלי להגן על לוחם שהיה לצידו.
תמונתו של מיכאלי עטוף בדגל ישראל על אלונקה לבית החולים סורוקה זכתה לפרסום רב.
על תפקודו במבצע עוטר בצל"ש הרמטכ"ל:
לאחר פציעתו שב לשירות המילואים, השתתף במבצע בית וגן בג'נין ונפצע שוב, אך באורח קל.
ב-7 באוקטובר 2023 פתחו חמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני וארגוני טרור פלסטיני נוספים מרצועת עזה במתקפת פתע טרוריסטית רחבת-היקף על ישראל בה נטבחו למעלה מאלף ישראלים ומעל 250 נחטפו לרצועת עזה, ובעקבות המתקפה נפתחה מלחמת חרבות ברזל.
באותו היום לחם מיכאלי עם חבריו ליחידה במוקדים שונים בעוטף עזה, בהם כפר עזה.
כשהכוח שבראשו עמד הגיע לאחד מבתי הקיבוץ נורה מיכאלי מספר פעמים, פונה לבית החולים ושם מת מפצעיו.
הוא הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בנס ציונה.
לזכרו נפתח ב-2025 בית קפה בחוף הים של תל אביב.
עמרי עמית (נולד ב-21 באוגוסט 1978) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי.
נולד בחיפה וגדל בשכונת צהלה בתל אביב.
עמית הוא בוגר תואר ראשון במשפטים ובוגר החוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
עמית החל את דרכו המקצועית בכתיבה לתוכניות טלוויזיה בשנת 2007, בצוות הכותבים של התוכנית "הלילה עם ליאור שליין" בערוץ 10. בהמשך דרכו כתב לתוכניות סאטירה בטלוויזיה הישראלית, בהן "ארץ נהדרת" (עונות 7–8) ו"גב האומה" (עונות 5–11), בה שימש ככותב ראשי.
הוא יצר את הסדרות המקוריות "אנחנו במפה" ו"שקופים" (ביחד עם אדר מירום ואלי בן דוד) ו"החיים הם תקופה קשה" (ביחד עם אדר מירום וחנוך דאום).
עמית משמש כותב ראשי בתוכניות "בובה של לילה" ו"טאבו".
בעבר שימש כותב ראשי בתוכניות נוספות, בהן "בובה של לילה", "טאבו", "קיסריה אקספרס" ו"בובה של מדינה".
הוא כתב גם פרקים לסדרות דרמה כגון "הנחלה", "שחקן זר" והגרסה הישראלית של "נשואים פלוס", לצד עבודתו בתוכניות בידור שונות כמו "מועדון לילה", "מחר שבת" ו"כוכבים בריבוע".
עמית מרבה לכתוב בצוות ביחד עם אדר מירום.
עמית נשוי למפיקת הטלוויזיה חגית רז.
הם הורים לשני ילדים ומתגוררים בתל אביב.
עמית הוא נכדו של שאול אלוני ונכדן של המחזאי נסים אלוני.
ענבל (לעיתים לְהָאָה) (palatine uvula או uvula) הוא פיסת רקמה התלויה מעל שורש הלשון מגג הפה מאחורי הווילון.
יש ויכוחים האם לענבל יש תפקיד ביצירת צליל הקול האנושי, בשילוב עם האוויר הנפלט מהריאות, הלוע, הווילון והלשון.
הענבל מתפקד גם כבסיס חיתוך עבור העיצורים הענבליים.
יש הטוענים כי הענבל משתתף בסגירה של ה-velopharyngeal port.
יש הטוענים שלענבל אין תפקיד כלל, והם מתבססים על כך שבעת הסרתו אין בעיות בתפקוד הדיבור או הבליעה.
הענבל מורכב מרקמת שריר, רקמת חיבור וקרום רירי.
ענבל מוארך עלול לגרום לנחירה, ולדום נשימה בשינה.
לעיתים מסירים אותו בניתוח כשהוא גדול מהנורמה.
יש מקרים בהם ניתן לראות ענבל חצוי (uvula bifida).
אם זה מולד, זה יכול להעיד על כך שבמקור היו אלה שני שרירים שהתחברו.
ייתכן ומקור השם ענבל הוא מיוונית embolos (יתד).
עֵנָב (לפעמים בכתיב מלא: עינב) היא התנחלות במתכונת של יישוב קהילתי דתי בשומרון.
לפי נתוני רשות האוכלוסין, נכון לסוף דצמבר 2025, מתגוררים בענב כ-1330 תושבים.
היישוב שוכן על כביש 557 בין אבני חפץ לשבי שומרון, וממוקם בסמוך לענבתא ולבית ליד.
היישוב נמצא בקרבה לתחנת רכבת (בהקמה) השומרון – טייבה.
היישוב הוקם בדצמבר 1981 על ידי ארגון אמנה ושייך למועצה אזורית שומרון.
שמו של היישוב-סמלי, על שם כרמי הענבים שגדלו בעבר באזור השומרון.
וכן, על פי שמה של העיירה הפלסטינית הסמוכה - ענבתא.
למרות שהיישוב הוקם בדצמבר 1981, טקס העלייה על הקרקע נחגג רק באוקטובר 1982, בעת שביישוב התגוררו 19 משפחות, לאחר נסיגת צה"ל מסיני במסגרת הסכם השלום עם מצרים.
בדצמבר 1985 התקיים טקס התחלת בניית יישוב הקבע, בהשתתפות השר משה ארנס.
ב-2 בנובמבר 2023 בוצע פיגוע בכביש 557 בו נרצח תושב היישוב רס"ל (מיל') אלחנן קליין, שנסע בכביש 557 שליד היישוב ומחבל ערבי ירה לעברו מרכב שעקף אותו, כתוצאה מכך רכבו התהפך והוא נהרג.
לזכרו הוקמה שכונה חדשה ביישוב ושמה "נופי אלחנן".
ביישוב פועלים מעון יום וגני ילדים, מרפאה של קופת חולים לאומית, ספרייה, משחקייה וכן סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
בנוסף, ביישוב קיימים מספר בתי כנסת וכן כולל כרמי המשפט ללימודי דיינות.
בסביבת היישוב עתיד לקום אזור תעשייה בוסתני חפץ.
עֲמָשָׂא בֶּן יֶתֶר הוא דמות מקראית אשר היה שר צבאו של אבשלום בעת המרד בדוד ומאוחר יותר שר צבא דוד המלך.
עמשא היה אחיינו של דוד המלך, בן אחותו אביגיל.
כאשר ניסה אבשלום למרוד באביו דוד, הוא מינה את עמשא למפקד הצבא במקומו של יואב בן צרויה, שנותר נאמן למלך דוד.
ניסיון תפיסת השלטון של אבשלום כשל וצבאו של עמשא הובס בידי צבאו של דוד.
באותו הקרב גם הרג יואב את אבשלום, למרות פקודתו הברורה של מפקדו דוד שלא לעשות כן.
כתוצאה מכך, החליט דוד להדיח את יואב מתפקידו, ועל אף המרד, המליץ לזקני יהודה שיאשרו את העברת הפיקוד על צבאו מיואב אל עמשא, בין היתר למען קירוב לבבות בין חלקי העם.
הצעתו התקבלה, ודוד שב לירושלים.
זמן מה לאחר מכן, פרץ מרד שבע בן בכרי, ודוד הורה לעמשא להזעיק את צבא יהודה.
עמשא התמהמה ודוד הורה לאבישי בן צרויה להחליף את עמשא ולצאת מיד בראש הצבא ולדכא את המרד.
עמשא הצטרף מאוחר יותר לצבאו של אבישי בגבעון, שם ניצל יואב בן צרויה את ההזדמנות ורצח את עמשא כאשר הלה התקרב אליו כדי לנשקו.
בצוואתו הטיל דוד על שלמה לנקום את מותם של אבנר בן נר ושל עמשא בן יתר בידי יואב בן צרויה, וזה אכן ביצע זאת, בשלחו את בניהו בן יהוידע להתנקש ביואב.
ייתכן כי עמשא בן יתר הוא עמשי הנזכר בדברי הימים.
אביו של עמשא נקרא גם יתרא הישראלי, וכן יתר הישמעאלי.
ענבי זעם הוא רומן שנכתב על ידי ג'ון סטיינבק ויצא לאור בשנת 1939. הרומן זכה בפרס פוליצר בשנת 1940, הוזכר במידה ניכרת כאשר זכה סטיינבק בפרס נובל לספרות ב-1962, ונקרא רבות בבתי ספר תיכוניים בארצות הברית ובמכללות לספרות.
ב-1940 הופק סרט על בסיס הספר.
הספר מלווה את סיפורה של משפחת ג'ואד שנעקרת מביתה ואדמתה בזמן השפל הכלכלי הגדול, וכמו מאות אלפי משפחות אחרות, מהגרת לקליפורניה בתקווה לעתיד טוב יותר.
בדרכה היא מגלה שגם בארץ עשירה אין גבול לניצול, לעוני ולרעב.
הספר יצא לאור בעברית לראשונה בשנת 1941. "ענבי זעם" נכלל ברשימת 20 הספרים החשובים שנכתבו במאה ה-20 על ידי הוצאת הספרים ספרי פינגווין.
שם הספר הוא הֶרְמֵז לשורה מתוך מזמור הקרב על הרפובליקה.
"ענבי זעם" הוא סיפור השפל הכלכלי הגדול בארצות הברית בשנות ה-30 של המאה ה-20, ובעיקר שברונן של משפחות החקלאים האריסים, שעיבדו במשך דורות אדמה שלא הייתה קניינם, בנו עליה את בתיהם, גידלו ומכרו יבולים ושילמו לבעלי הקרקע את חלקם, שנה אחר שנה.
במשך השנים האריסים שעבדו קרקעות רבות לבנקים כדי לעמוד בתשלומים, וכאשר הגיע השפל, הבנקים הרוויחו פחות, ובנוסף בצורת קשה ("קערת האבק") גזרה סופית את גורל האדמות והאריסים שעיבדו אותן.
הבנקים שלחו צווי פינוי והריסה למתיישבים, טרקטורים באו והרסו את בתיהם וחרשו את שדותיהם, ומשפחות שלמות, לפעמים שלושה וארבעה דורות בכפיפה אחת, יצאו במכוניות רעועות, עמוסות מעבר לקיבולתן, לחפש את מזלן בקליפורניה, שאותה דימו בעיני רוחם לארץ העושר וההזדמנויות.
באמצעות סיפורם של גיבורי הספר, משפחת ג'ואד, נפרש לפני הקורא סיפורן של רבבות משפחות דומות.