tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כ-50 מיהודי הכפר חזרו למקום לאחר השואה, אולם זמן קצר אחר כך, עזבו את הכפר כולם ורובם עלו לישראל.
"דֶר קרָאל" היה סלון ספרותי בירושלים מיסודה ובניהולה של המשוררת אלזה לסקר-שילר, שפעל מראשית שנת 1942 ועד סוף 1944.
משתתפי החוג, שנבחרו והוזמנו באופן אישי על ידי לסקר-שילר, היו כארבעים עד שישים אנשי רוח יוצאי המרחב הלשוני הגרמני, ובהם מקס ברוד, מרטין בובר, ורנר קראפט, שלום בן חורין, הרמן סווט (Swet), פרידריך סלי גרוסהוט (Grosshut), היינץ פוליצר וארנסט סימון.
המונח "קראל" באפריקנס מתייחס למקום הכינוס של חיות משק במרכז הכפרים בדרום אפריקה.
החוג היה ביטוי לניסיונה של לסקר-שילר לברוא פיסת מולדת בגלותה מחוץ לתרבות הגרמנית.
הרעיון בדבר המועדון התגבש בחודש נובמבר 1941, והוא החל לפעול ב-10 בינואר 1942 בהרצאה של בובר.
המועדון נפגש פעמיים בחודש, והתקיימו בו קריאות בספרות והרצאות בנושאי פילוסופיה ודת.
הוא פעל תחילה במרכז לתרבות צרפת ברחוב בן-יהודה בירושלים, ובהמשך עבר בין מקומות שונים בעיר, בהם בתי כנסת ובתים פרטיים.
לכל ערב הוקדש נושא אחר, כגון "על אהבה, חברוּת וטוּב".
לסקר-שילר הייתה מרכז הפעילות, והשקיעה רבות בתכנון הערבים, תיאום המרצים, חלוקת ההזמנות ועוד.
היא הייתה מופיעה לערבי המועדון בבגדיה הטובים ביותר, ונהגה להקריא מיצירותיה בקריאה אמנותית דרמטית, לאור נרות ולעיתים קרובות בליווי פעמונים קטנים והרמוניקה.
בין היצירות שהקריאה היו שירי ספרה "פסנתרי הכחול" (1943), והמחזה Ichundich ("אני-ואני"), שנחשף שם לראשונה בפני קהל והתפרסם רק לאחר מותה.
המועדון פעל עד סוף שנת 1944. לסקר-שילר נפטרה בינואר 1945.
דראג קינג או מלך דראג היא דמות דראג המגולמת בעיקר על ידי נשים המתלבשות בלבוש דראג גברי ומאמצות התנהגות סטריאוטיפית של המגדר הגברי למטרות בידור, בין אם במופע יחיד ובין אם כחלק מקבוצה.
נשים המגלמות מלכי דראג עשויות להיות הטרוסקסואליות, לסביות, ביסקסואליות, טרנסג'נדריות, ג'נדרקוויריות, או כל חלק אחד מהקהילה הגאה.
מופע דראג טיפוסי עשוי לכלול קטעי ריקוד, משחק, סטנד-אפ, שירה חיה או שירה בליפ סינק לשירים מוקלטים מראש.
מלכי דראג מופיעים לעיתים קרובות כדמויות גבריות מאצ'ואיות מוגזמות, כגון פועלי בניין, ראפרים, או שהם מחקים סלבריטאים גבריים מוכרים, כמו אלביס פרסלי, מייקל ג'קסון וטים מקגרו.
בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, מספר מלכי דראג נכנסו למיוזיק הול הבריטי.
הפקות Pantomime (קומדיות מוזיקליות בריטיות) שימרו את המסורת של נשים המופיעות בתפקידים גבריים.
החל מאמצע שנות ה-90, מלכי הדראג החלו לצבור לעצמם חלק מהתהילה ומתשומת הלב התקשורתית שמלכות הדראג ידעו.
על אף שהמונח "דראג קינג" הופיע לראשונה בדפוס רק בשנת 1972, ישנה היסטוריה ארוכה הרבה יותר של נשים המופיעות בביגוד גברי.
בתיאטרון ובאופרה הייתה מסורת של תפקידי מכנסיים ושל "travesti" .
השחקנית והמחזאית סוזנה סנטליבר הופיעה בתפקידי מכנסיים בסביבות 1700. הזמרת הפופולרית הראשונה שהופיעה כגבר על בימות התיאטרון של ארצות הברית הייתה אנני הינדל, שהתחילה להופיע בניו יורק בשנת 1867, בשנת 1886 היא נישאה למלבישה שלה, אנני רייאן.
זמרת המיוזיק הול הבריטי וסטה טילי הייתה פעילה בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 כשהיא מתחזה לגבר.
זמרות נוספות שהופיעו כגברים בבריטניה היו אלה שיידס והטי קינג.
זמרת הבלוז גלדיס בנטלי הופיעה כשהיא לבושה בבגדי גברים בניו יורק, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו מ-1920 ועד לשנות ה-40. סטורם דה לווייה הופיעה לצד זמרות המתחזות לגברים באולם ה-Jewel Box Revue בשנות ה-50 ובשנות ה-60, כפי שניתן לראות בסרט התיעודי Storme: The Lady of the Jewel Box.
דה לווייה הייתה בין משתתפי מהומות סטונוול.
לעיתים, נעשה שימוש במונח "דראג קינג" במובן רחב יותר, תוך התייחסות לבעלות גוף נשי המתלבשות בבגדים הנתפסים באופן מסורתי כגבריים, מסיבות שאינן למטרות בידור.
שימוש זה כולל נשים שמנסות באופן זמני להתחזות לגברים וכן נשים המעוניינות בתפקידי מגדר גבריים מבלי להזדהות בעצמן כגברים.
דיאן טור החלה לערוך סדנאות לדראג קינגז בשנת 1989, בהן הציעה לנשים שיעורים בהתחזות לגברים.
טור הופיעה בסרט התיעודי משנת 2002 Venus Boyz שעסק בדראג קינגז.
נשים מודרניות רבות נוהגות ללבוש כובעים, עניבות, מעילים, או אפילו חליפות מלאות כפריטי לבוש אופנתיים (למשל: בהשראת דיאן קיטון בסרט הקולנוע "הרומן שלי עם אנני"); נשים אלו אינן נחשבות לדראג קינגז.
שלא כמו דראג קווינס, אשר נוהגים להופיע כאינדיבידואלים, דראג קינגס נוטים ליצור הרכבים אשר מופיעים יחדיו.
אף על פי שגם הם עשויים להופיע כאינדיבידואלים, זה נדיר יותר בקהילת הדראג קינגס.
הרכבים רבים נוצרים מתוך רצון ליצור אנסמבל שחקנים שמציג יחדיו.
עם זאת, יש עוד ועוד דראג קינגס ששוברים את הסטריאוטיפ הזה, ומופיעים כמבצעים יחידים.
בשנים האחרונות מופעים של הרכבי דראג קינגס הפכו ליותר ויותר נפוצים, ודראג קינגס מוזמנים לא פעם להופעות גם מחוץ להרכבים אלו, ובמקרים מסוימים אף חולקים את הבמה עם עמיתיהן הדברים, הדראג קווינס.
דראג קינגס הם, במידה רבה, תופעה תרבותית-לסבית שיכולה להיראות לעיתים קרובות בברים המיועדים ללסביות או בפסטיבלים.
לא כל מלכי הדראג הם לסביות, וחלק מהמשתתפים בתת-התרבות של הדראג קינגס אינם מעורבים בשום דרך אחרת בתרבות, בחברה או בפוליטיקה של קהילת הלהט"ב.
דראג קינגס הם קבוצה מגוונת, ולכן קשה למצוא מכנה משותף אוניברסלי שיש לכל מלכי הדראג.
באמצעות הופעה גברית בגוף שאיננו זכרי-סיסג'נדר, שחקנים אלו מאתגרים את הבינאריה מגדרית של החברה.
ישנם גברים טרנסקסואלים שמזדהים כדראג קינגס.
פואו קווינס (faux queens) מופיעות לעיתים קרובות לצד דראג קינגס, והן עשויות להיות או לא להיות לסביות.
להקה בריטית של שחקניות קברט לסביות בשם Lesburlesque שמה לה למטרה לקדם את תרבות הדראג קינגס בחוג רחב יותר של מופעי קברט בבריטניה.
מייסדת הלהקה, פיקסי טראפל, העניקה ריאיון לעיתון הגרדיאן בו הביעה את רצונה לצמצם את הפער הקיים בין דראג קינגס לבין דראג קווינס וקומיקאים וסטנדאפיסטים גברים-זכרים.
בדומה לכמה מלכות דראג המעדיפות להיתפס כשחקניות - כמו ג'סטין בונד וליפסינקה - כך גם כמה מלכי דראג מעדיפים שלא להיות מתוייגים כ-"מלכי קינג" בלבד.
"אני חושב שכאשר אנשים מניחים שמישהו הוא קוויר, או שונה, או טרנס, הם תמיד רוצים לשים משהו לפני שמם", אמר בראיון מורי היל, דראג קינג אמריקאי.
"וזה מה שהתווית "מלך דראג" הייתה ...
למה אתה לא יכול פשוט לקרוא לי 'קומיקאי', כמו שג'רי סיינפלד נקרא קומיקאי?"
האקסטרווגנזה של הקהילה הבינלאומית של מלכי דראג הוא אירוע שנתי שמתקיים מאז 1999, ובו מתכנסים נציגים של קבוצות שונות מרחבי ארצות הברית, קנדה ואירופה על מנת לחגוג ולדון בנושאי מגדר ונושאים נוספים בסדרה של סדנאות המאורגנות על ידי מועצת IDKE.
תחרות מלכי הדראג הוותיקה ביותר בעולם, וככל הנראה גם הגדולה ביותר בעולם, נערכת בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
התחרות מופקת על ידי הפעיל החברתי והאמן לו ריד, המוכר גם בשם הבמה שלו - "Fudgie Frottage".
מדי שנה, בעוד השופטים מתדיינים, להקת מלכי הדראג "Momma's Boyz" מופיעה באירוע זה, על מנת לבדר את הקהל.
אירוע שנתי נוסף מתקיים גם בוושינגטון די.
ביוזמתו של קן וגאס, שהוא גם מייסד להקת מלכי הדראג "DC Kings".
בשנים האחרונות, כמה אמני דראג אימצו לעצמם מונחים אחרים מ"דראג קינג" על מנת לתאר את סגנונות הדראג שלהם, במיוחד אם הם בחרו לסטות מהצורות המסורתיות יותר של "דראג קינגס".
מונחים נפוצים כוללים "gender blurring" ("טשטוש מגדרי") שנועד להדגיש את המיזוג של התכונות הגבריות והנשיות של האמנים בהופעותיהם, וכן "drag thing" ("הדראג הזה") אותו אימץ מלך הדראג רוז בוץ' מוונקובר, בשל הדו-משמעות שבו.
בטורונטו, במהלך העשור השני של המאה ה-21, החל להיות נפוץ גם המונח "unicorn drag" ("דראג חד-קרן".
לעיתים קרובות, מלכי דראג מאמצים לעצמם שמות במה שובבים כדי לשקף את פרסונת הבמה שלהם.
שמות המבוססים על סקס כמו "Smack Diaz" הם שמות נפוצים, כמו גם שמות גבריים ומאצ'ואיסטים כמו "Stanley Knife" או "Razor Blade".
בדומה לפרקטיקות של מלכות דראג שמצטרפות ל-"בתים", כך גם ישנם מלכי דראג שמצטרפים ל-"להקות", עורכים חזרות יחד, מופיעים יחד ואפילו מאמצים לעצמם שם משפחה משותף.
כמה מלכי דראג הפכו לאמנים פופולריים בקרב קהילת הלהט"ב, במיוחד בקרב לסביות שהעריצו את האומץ של ה-DIY בקריאת תיגר על תפקידים מגדריים מסורתיים של גברים ונשים.
כמה מן השמות הללו הפכו לאבני היסוד בקהילת הקינגס, לרבות Mo B.
בפני מלכי הדראג עומדים אתגרים דומים כמו אלו של מלכות הדראג ביצירת אשליה מגדרית, לבוש והופעה.
בדרך כלל, הם נדרשים להסתיר את השדיים שלהם, להוסיף אשליה של איברי מין גבריים ולהפחית את התכונות הנשיות כך שהם ייראו גבריים יותר.
הלבוש הוא בדרך כלל השינוי הנדרש הקל ביותר להוצאה לפועל, כאשר הביטוי "הבגד עושה את האדם" מקבל כאן משנה תוקף של משמעות.
הסתרת השדיים היא ככל הנראה החלק המאתגר ביותר ביצירת האשליה המגדרית של מלך דראג.
בעוד שלחלק ממלכי הדראג יש חזה קטן, והם עשויים להצליח להסתירו באמצעות חזיית ספורט הדוקה, מלכים רבים נדרשים לאחת (או יותר) מהשיטות הבאות: תחבושת אלסטית; איזו חבלה; חגורת גב (אותה לובשים הפוך); והידחסות לחולצות או אפודים.
ישנם מלכי דראג אשר חותכים חור באזור המפשעה של גרביונים, ודרכו מעבירים את הראש ומשתמשים בחלקי הרגליים כשרוולים.
כך נוצרת "חולצת גרביון" הדוקה הדוחסת את השדיים.
שימוש באיזו חבלה היא השיטה המזיקה ביותר לעור, ושימוש ממושך בה עלול, במקרים מסוימים, להביא לקריעת העור וליצירת שלפוחיות לאחר ההסרה, או למתיחה של רקמת השד והעור לאחר שימוש ארוך טווח.
טכניקה נוספת, שגם היא עלולה לגרום לנזק, היא השימוש בניילון נצמד.
שיטה זו גרמה למלכי דראג ליפול מחוסרי הכרה במהלך הופעה.
מלכי דראג משתמשים בשער פנים כאמצעי מרכזי לצורך יצירת האשליה המגדרית.
לגברים יש בדרך כלל שער פנים שמתחיל בראש עצם הלסת, שם יתחיל זקן.
שער הזקן שונה במידה ניכרת לעומת השיער על הראש שלהם.
מלכי דראג משתמשים באמצעים קוסמטיים שונים, לעיתים אף בתוספות שיער, על מנת לייצר לעצמם שפם, זקן, זקן תיש, פאות לחיים או תוספת שער פנים אחרת.
ישנם מלכי דראג רבים אשר משתמשים באיפור הצללה כדי ליצור אשליה של זיפים, ולוותר על מראה של שער פנים ארוך יותר, לפעמים מתוך נוחות או בחירה סגנונית בהתאם לדמות שהם מבצעים.
גבות בדרך כלל הופכים לעבות יותר באמצעות איפור, כגון צלליות לעיניים, אייליינר או מסקרה, שכן גבותיהן של נשים נוטות להיות פחות עבות מאשר אצל גברים.
ניתן ליצור אשליה זו גם באמצעות שימוש עדין בפודרה כהה.
בנוסף, יש לקחת בחשבון גם את פאות הלחיים.
הסתרת הנשיות מתבצעת, בין השאר, באמצעות עיצוב השיער והתסרוקת.
בעוד שלמלכי דראג רבים יש שיער קצר, ישנם מלכים שבחיי היומיום שלהם יש להם שיער ארוך יותר או תספורת נשית שיש לטפל בה על מנת להשלים את המראה של האשליה המגדרית.
ישנם מלכי דראג שבוחרים ללכת עם שיער פזור, ולעצב את שיערם הארוך בסגנון גברי, בעוד אחרים תוחבים את השיער שלהם אל תוך כובע גרב וחובשים כובעים גבריים כחלק מהתלבושת שלהם.
אחד האתגרים ביצירת האשליה המגדרית של השינוי מאישה לגבר הוא הסוואת התכונות והתנועות הנשיות.
באופן כללי, נשים נעות בצורה שונה מגברים, אולי בגלל התניות חברתיות או צורות אגן שונות, וכתוצאה מכך ישנם הבדלים בזווית עצמות הירך.
הייצוג הסטריאוטיפי של אדם כולל שימוש בתנועות ובמחוות גוף גבריות חדות, זאת בניגוד למלכות דראג, אשר עושות תנועות חלקות יותר בעת גילום דמויות של נשים.
דראגן בנדר הוא כדורסלן קרואטי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד.
נבחר במקום הרביעי של דראפט ה-NBA 2016.
בנדר נולד בעיירה קפלינה (Čapljina) שבבוסניה והרצגובינה.
בגיל 12 החל להתאמן יחד עם אחיו באקדמיה לכדורסל שניהל ניקולה וויצ'יץ' בספליט שבקרואטיה, ושיחק בקבוצת הנוער של ק.ק ספליט.
בעונת 2013/2014 שיחק במדי ריבולה קאשטלה מהליגה הקרואטית השנייה וסייע לה להעפיל לליגת העל.
ביוני 2014 הוחתם על ידי מכבי תל אביב לארבע שנים עם אופציה להארכת ההתקשרות בשלוש שנים נוספות.
בעונתו הראשונה בישראל שיחק בעירוני רמת גן מהליגה הלאומית, וקלע 10.1 נקודות וקלט 7.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת 2015/2016 עבר לשחק במכבי תל אביב, וב-26 משחקי ליגה רשם ממוצעים של 5.4 נקודות ו-2.7 ריבאונדים למשחק.
באותה עונה זכה עם הקבוצה בגביע הליגה ובגביע המדינה.
בנדר נבחר במקום הרביעי בדראפט ה-NBA 2016 על ידי פיניקס סאנס, וביולי 2016 חתם בקבוצה.
בעונתו הראשונה ב-NBA אכזב עם ממוצע של 3.4 נקודות למשחק בלבד, ב-35.4% קליעה מהשדה.
ב-25 ביולי 2019 חתם במילווקי באקס.
לאורך ארבעת חודשיו במילווקי שותף בשבעה משחקים בלבד, עד ששוחרר מהקבוצה בפברואר 2020.
ב-23 בפברואר 2020 חתם על חוזה לעשרה ימים בקבוצת גולדן סטייט ווריורס, וב-5 במרץ חתם על חוזה נוסף לעשרה ימים.
ב-27 בספטמבר 2020, ארבעה ימים לפני משחקה הראשון של מכבי תל אביב ביורוליג, חזר בנדר לקבוצה.
בקיץ 2022 חתם באוברדוירו מליגת העל הספרדית.
ב-10 בדצמבר, לאחר ששיחק בעשרה משחקים, נפצע ברצועה הצולבת הקדמית של ברכו השמאלית וסיים את העונה.
ב-2012 היה השחקן הצעיר ביותר ששיחק בנבחרת קרואטיה באליפות אירופה עד גיל 16 שהתקיימה בליטא ובלטביה.
ב-2013 שיחק במדי הנבחרת עד גיל 16 באליפות אירופה שהתקיימה באוקראינה בה סיימה במקום השישי.
הוא רשם באליפות ממוצע של 9.8 נקודות, 10.8 ריבאונדים ו-4.1 אסיסטים למשחק.
ב-2014 היה השחקן הצעיר ביותר בסגל נבחרת קרואטיה באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בטורקיה.
הנבחרת סיימה במקום השלישי ובנדר נכלל בחמישיית הטורניר.
הוא רשם ממוצעים של 14.4 נקודות, 10.4 ריבאונדים (שלישי בטורניר), 4.9 אסיסטים (שלישי בטורניר) ו-2.2 חסימות למשחק (ראשון בטורניר).
בנדר נכלל תחילה בסגל קרואטיה לאליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה ביוון ב-2015, אך נופה מהנבחרת לפני תחילת המשחקים בשל סכסוך מסחרי: עקב כך שההתאחדות הקרואטית הייתה חתומה על חוזה עם חברת "נייקי", ולבנדר היה חוזה עם חברת "אדידס".
ב-2017 זומן לנבחרת קרואטיה הבוגרת ושיחק באליפות אירופה אותה סיימה הנבחרת במקום העשירי.
בנדר רשם באליפות ממוצע של 4.3 נקודות ו-2 ריבאונדים למשחק.
דראגוש גריגורה (ברומנית: Dragoș Grigore, נולד ב-7 בספטמבר 1986) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת הבלם.
גריגורה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת CFR טימישוארה בשנת 2006. לאחר שנתיים, עבר לאחד המועדונים הבכירים ברומניה, דינמו בוקרשט.
במדי דינמו שיחק במשך 6 שנים, במהלכן זכה בגביע הרומני, וצבר סך הכל 135 משחקי ליגה בהם כבש 9 שערים.
בשנת 2014, עזב את רומניה, לאחר שחתם במועדון הצרפתי טולוז.
לאחר עונת בכורה טובה, עזב את אירופה כשחתם במועדון הכדורגל הקטרי אל-סאיליה.
בשנת 2018 חתם בלודוגורץ ראזגרד הבולגרית.
גריגורה נמנה עם סגל נבחרת רומניה משנת 2011. הוא חלק מסגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.
דראגן סטויקוביץ' (בסרבית: Драган Стојковић; נולד ב-3 במרץ 1965 בניש) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, וכיום מאמן כדורגל.
סטויקוביץ', שנודע בכינויו פיקסי, הוא מהשחקנים הבולטים בכדורגל היוגוסלבי והסרבי בכל הזמנים.
הוא זכה בגביע אירופה לאלופות עם אולימפיק מרסיי הצרפתית, אחרי שהיה משחקניה הבולטים של הכוכב האדום בלגרד.
בשלהי הקריירה זכה להישגים גם ביפן עם קבוצת נגויה גראמפוס.
הוא ייצג את נבחרת יוגוסלביה משנת 1983 ועד לפירוקה ב-1992, וכן את נבחרת סרביה בגלגוליה המוקדמים.
במשך שנים הוביל את הנבחרת כקפטן, ולזכותו הופעות בשני טורנירי מונדיאל, שתי אליפויות אירופה ושני טורנירים אולימפיים.
לאחר פרישתו כיהן כנשיא התאחדות הכדורגל הסרבית, ולאחר מכן כנשיא הכוכב האדום בלגרד.
בהמשך פנה לקריירת אימון, אותה החל בקבוצה בה פרש, נגויה גראמפוס.
סטויקוביץ' החל את דרכו בקבוצת הנוער של ראדניצקי ניש.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בליגת העל היוגוסלבית בעונת , הופעתו היחידה באותה העונה.
בעונה שלאחריה כבר השתלב בהרכב הקבוצה, וכבש שער אחד ב-17 הופעות בדרך למקום הרביעי בטבלה.
סטויקוביץ', שהחל את דרכו כחלוץ בטרם הוסט לתפקיד הקשר ההתקפי.
בעונת סייע לקבוצתו לחזור לליגה הבכירה, לאחר שירדה לליגת המשנה עונה קודם לכן, עם ארבעה שערים ב-25 הופעות.
הייתה זו עונתו האחרונה של סטויקוביץ' בקבוצת נעוריו, במדיה ערך שבעים הופעות ליגה וכבש שמונה שערים.
לקראת עונת עבר סטויקוביץ' לקבוצת הפאר היוגוסלבית, הכוכב האדום בלגרד.
כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה קבע סטויקוביץ' שיא קריירה אישי של 17 שערי ליגה ב-32 הופעות, והיה למלך שערי הליגה של הקבוצה.
הוא סייע לה לסיים את העונה במקום השלישי, שתי נקודות בלבד מהפסגה.
עונה אחר כך שוב היה סטויקוביץ' למלך שערי הליגה של קבוצתו, ולסגן מלך השערים בליגה היוגוסלבית, עם 15 כיבושים ב-28 הופעות, שסייעו לקבוצתו להשיב את תואר האליפות בפער נקודה מפרטיזן בלגרד.
באותה עונה זכה לראשונה בתואר כדורגלן העונה ביוגוסלביה.
סטויקוביץ' הוסיף לכבוש במאזן דו-ספרתי כשהכוכב האדום סיימה כסגנית האלופה לעונת , וזכה בפעם השנייה ברציפות בתואר כדורגלן העונה.
בעונתו הרביעית והאחרונה בקבוצה זכה סטויקוביץ' עם הכוכב האדום בדאבל המקומי, לאחר שקבוצתו הקדימה בראש הטבלה את דינמו זאגרב בהפרש ניכר של 11 נקודות.
במקביל, הניפה הקבוצה את הגביע היוגוסלבי לאחר שגברה 0:1 בגמר על היידוק ספליט, עם סטויקוביץ' בהרכב.
בתום העונה סיים סטויקוביץ' את דרכו בקבוצה, לאחר ארבע עונות בקבוצה בהן כבש 54 שערי ליגה ב-120 הופעות.
הוא הצטרף לקבוצת הכוכבים של אולימפיק מרסיי, באימונו של פרנץ בקנבאואר ובשיתוף פעולה עם כוכבים רבים באותה התקופה, ובהם ז'אן-פייר פאפן, אריק קנטונה, כריס וודל, דידייה דשאן, ז'אן טיגנה ועוד.
סכום הרכישה הוערך בכ-5.5 מיליון ליש"ט, והציפיות מהקבוצה היו גבוהות מאוד.
כבר בשלבי העונה המוקדמים סבל סטויקוביץ' מפציעה בברכו, ונאלץ לעבור ניתוח בגרמניה שהשבית אותו לחודשים ארוכים מהמגרשים.
הוא הוגבל ל-11 הופעות ליגה בלבד באותה העונה, אך היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות צרפת.
במהלך פגרת החורף של אותה העונה הוחלף בקנבאואר בריימונד גותאלס, שהוביל את הקבוצה להופעתה הראשונה בהיסטוריה בגמר גביע אירופה לאלופות.
יריבתה של מרסיי בגמר הייתה קבוצתו הקודמת של סטויקוביץ', הכוכב האדום בלגרד, גם היא בהופעה הראשונה אי פעם בגמר המפעל.
סטויקוביץ', שהיה בועט פנדלים מוצלח, עלה כמחליף בדקה ה-112 בזמן ההארכה.
כאשר המשחק הגיע לדו-קרב בעיטות עונשין, הודיע סטויקוביץ' למאמנו כי הוא אינו מעוניין לקחת חלק בדו-קרב מול קבוצתו לשעבר, ובסיום הפסידה מרסיי את התואר לכוכב האדום בבעיטות ההכרעה.
בתום עונה אחת, ולאחר שלא הצליח לשמור על כושר ויכולת יציבה, הושאל סטויקוביץ' להלאס ורונה מהסרייה א'.
הוא כבש שער ליגה אחד בלבד ב-19 הופעות, וירד עם קבוצתו לסרייה ב' בתום העונה, אז שב לקבוצת האם שלו, אולימפיק מרסיי.
בעונת הורד סטויקוביץ' לקבוצת המילואים של המועדון, אך נכלל בסגל הקבוצה בזכייה ההיסטורית בליגת האלופות באותה עונה, וזאת על אף שלא נטל חלק במשחק הגמר מול מילאן.
הוא שב לסגל הבכיר עונה אחר כך, וכבש חמישה שערי ליגה ב-18 הופעות.
מרסיי סיימה את העונה כסגנית האלופה.
המצב הכלכלי הקשה של מרסיי וחוסר היציבות של סטויקוביץ' הובילו לפרידה הדדית, ושלחו את השחקן לנגויה גראמפוס מליגת העל היפנית במהלכה של עונת .
קפטן הקבוצה היה אז גארי ליניקר, ועד תום העונה כבש סטויקוביץ' שלושה שערי ליגה ב-14 הופעות.
עונה אחר כך הצטרף לקבוצה המאמן ארסן ונגר.
תחת הצרפתי קיבל סטויקוביץ' את סרט הקפטן במקומו של ליניקר שעזב, וערך ארבעים הופעות ליגה בהן כבש 15 שערים.
באותה העונה זכתה הקבוצה בגביע הקיסר, לאחר שהביסה בגמר 0–3 את סאנפרצ'ה הירושימה.
באותה העונה זכה סטויקוביץ' בתואר כדורגלן העונה ביפן.
נגויה גראמפוס זכתה בגביע נוסף בעונת , כשגברה פעם נוספת על סאנפרצ'ה הירושימה, הפעם בתוצאה 0–2. סטויקוביץ' כבש את שערה השני של קבוצתו.
סטויקוביץ' הוסיף לשחק בשורות הקבוצה עד לתום עונת , ורשם 184 הופעות ליגה במדיה, בהן כבש 57 שערים.
בתום העונה הוא פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
סטויקוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו במדי בגיל 18 בלבד.
היה זה ב-12 בנובמבר 1983, תחת המאמן טודור וסלינוביץ', כשיוגוסלביה נפרדה בשוויון 0-0 מול במשחק ידידות.
כחצי שנה אחר כך כבש בהופעתו השנייה במדי הנבחרת, בה גברה יוגוסלביה 2–3 על .
כשבאמתחתו שלוש הופעות בלבד במדי יוגוסלביה, ובטרם מלאו לו עשרים, זומן סטויקוביץ' על ידי וסלינוביץ' לסגל הנבחרת לקראץ יורו 1984 בצרפת.
לאחר שעלה כמחליף בהפסדים 0–2 ל ו-0–5 ל, פתח סטויקוביץ' בהרכב למשחק האחרון מול המארחת.
בדקה ה-84 כבש סטויקוביץ' בפנדל וקבע את תוצאת המשחק, 3-2 לצרפת בסיום.
עם שלושה הפסדים בשלב הבתים, הודחה יוגוסלביה מהטורניר.
עוד באותו הקיץ, נכלל סטויקוביץ' בסגל הנבחרת האולימפית שזכתה במדליית ארד באולימפיאדת לוס אנג'לס.
ארבע שנים אחר כך נכלל סטויקוביץ' בסגל לאולימפיאדת סיאול 1988, בו הודחה יוגוסלביה עוד בשלב הבתים.
סטויקוביץ' סייע לנבחרתו להעפיל מטורניר מוקדמות מונדיאל 1990, בו רשם שמונה הופעות בהן כבש פעמיים.
הוא זומן על ידי איביצה אוסים לסגל הנבחרת למונדיאל 1990 באיטליה.
סטויקוביץ' פתח בכל משחקי שלב הבתים, בהם התגברה יוגוסלביה על תבוסת 1–4 ל במשחק הפתיחה עם ניצחונות 0–1 על ו-1–4 על , ועלתה לשלב הבא מהמקום השני בבית.
מפגש שמינית הגמר מול היה לאחד ממשחקיו הגדולים של סטויקוביץ' בקריירה.
הוא העלה את נבחרתו ליתרון עם שער מתוך הרחבה בדקה ה-78. ספרד השוותה כעבור חמש דקות, והמשחק נשלח להארכה.
שתי דקות בלבד מפתיחת ההארכה, סובב סטויקוביץ' בעיטה חופשית מדויקת לרשת הספרדית וקבע את תוצאת המשחק, 2-1 ליוגוסלביה.
המסע היוגוסלבי נעצר ברבע הגמר, בו פגשה את .
סטויקוביץ' שיחק לאורך כל המשחק וההארכה, אך החמיץ את הפנדל הראשון בדו-קרב הפנדלים שהסתיים בניצחונה של ארגנטינה.
הופעותיו המוצלחות של סטויקוביץ', שאף זכה בטורניר לכינוי "פלאטיני היוגוסלבי", הביאו אותו להיכלל בנבחרת הטורניר, בה היה הנציג היחיד של נבחרתו.
הופעתו ה-41 של סטויקוביץ' הייתה משחקה האחרון אי פעם של נבחרת יוגוסלביה, הפסד 0–2 ל ב-25 במרץ 1992. הוא שב לכדורגל הבינלאומי במדי נבחרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה (כיום סרביה) בדצמבר 1994, וסייע לה להפעיל ממוקדמות מונדיאל 1998 בהן כבש שני שערים ב-12 הופעות.
סטויקוביץ' זומן על ידי סלובודן סנטרץ' לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1998 בצרפת, בו שימש כקפטן הנבחרת.
יוגוסלביה פתחה היטב את הטורניר, וסטויקוביץ' פתח בהרכב בכל משחקי שלב הבתים.
במשחק הראשון גברה יוגוסלביה 0–1 על .
במשחק השני הובילה הנבחרת 0–2 על , כשאת השער השני כבש סטויקוביץ', אך הגרמנים חזרו לשוויון 2-2 בסיום.
את שלב הבתים סיימה הנבחרת עם ניצחון 0–1 על , והעפילה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית.
בשלב זה פגשה יוגוסלביה את הולנד.
סטויקוביץ' פתח בהרכב והוחלף לאחר פחות משעה.
אדגר דווידס כבש בתוך תוספת הזמן של המשחק וקבע 1–2 להולנד, שהדיחה את יוגוסלביה מהטורניר.
הטורניר הבינלאומי האחרון של סטויקוביץ' היה יורו 2000. במשחק הראשון בשלב הבתים נפרדה יוגוסלביה בשוויון 3-3 עם , במשחק בו עלה סטויקוביץ' מהספסל במהלך המחצית הראשונה.
הוא שב להרכב (ולתפקיד הקפטן) בשני משחקיה הנותרים של יוגוסלביה בשלב הבתים, בהם גברה 0–1 על ונכנעה 3–4 ל.
יוגוסלביה עלתה לרבע הגמר מהמקום השני בבית, וכמו במונדיאל, שוב הודחה על ידי הולנד – הפעם עם תבוסת 1–6. סטויקוביץ' עלה בהרכב והוחלף לאחר פחות משעה, במצב של 0–3 להולנדים.
לאחר שנה ללא הופעות בינלאומיות, רשם סטויקוביץ' את הופעותיו האחרונות במדי יוגוסלביה בגביע קירין.
הופעתו האחרונה הייתה ההפסד ל 1-0 במסגרת הטורניר, ב-4 ביולי 1981. בסך הכול ערך סטויקוביץ' 84 הופעות בינלאומיות, בהן כבש 15 שערים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, התמנה סטויקוביץ' לתפקיד נשיא התאחדות הכדורגל היוגוסלבית, והחליף בתפקיד את כדורגלן העבר מיליאן מיליאניץ' שכיהן בו מאז 1992. מינויו של סטויקוביץ' זכה לתמיכה פומבית רחבה, בשל היותו אחד מבכירי הכדורגלנים בתולדות המדינה.
באחת מהחלטותיו הראשונות, מינה סטויקוביץ' את דיאן סביצ'ביץ', ששיחק עמו בכוכב האדום ובנבחרת ופרש זמן קצר קודם לכן ממשחק פעיל, לתפקיד מאמן הנבחרת.
סביצ'ביץ' לא הצליח להוביל את הנבחרת להישגים, וב-2003 התפטר מתפקידו.
סטויקוביץ' החתים את מאמנה לשעבר של הנבחרת, איליה פטקוביץ', כמחליפו של סביצ'ביץ', בהחלטה שהתבררה כמוצלחת במיוחד.
הישג השיא של הנבחרת בתקופת שלטונו בהתאחדות הגיעה במשחקי מוקדמות מונדיאל 2006, תחת המאמן פטקוביץ'.
הנבחרת, שהשתתפה בטורניר כ"סרביה ומונטנגרו", העפילה מהמקום הראשון בבית ללא הפסדים, תוך שהיא מקדימה בין היתר את , ו.
במהלך תפקידו בהתאחדות נבחר סטויקוביץ' כחבר הוועדה הטכנית של אופ"א וחבר ועדת הכדורגל של פיפ"א לתקופה של כשמונה שנים.
ביולי 2005 התמנה סטויקוביץ' לתפקיד נשיא הכוכב האדום בלגרד.
הוא החליף בתפקיד את כדורגלן העבר דראגן דז'איץ', שפרש מהתפקיד עקב מצבו הבריאותי.
אחת ההחלטות הראשונות של סטויקוביץ' בתפקידו החדש היה החלפת המאמן ומינויו של וולטר זנגה, שהיה למאמן הזר הראשון בתולדות המועדון.
הוא ניצל את קשריו ביפן מתקופתו ככדורגלן, והביא את חברת טויוטה, ששימשה כבעליה של קבוצת נגויה גראמפוס בה שיחק, להשקיע בקבוצה כנותנת המימון הבכירה ששמה אף הופיע על חולצות השחקנים.
למעגל המשקיעים הוסיף סטויקוביץ' חברות סרביות ותיקות ובהן טלקום סרביה ודלתא הולדינג, שהרחיבו את מעגל המימון למועדון.
הוא המשיך את קו הרכש של קודמו בתפקיד, שעיקרו היה פיתוח שחקנים ממחלקת הנוער של המועדון או רכישת כישרונות ממועדונים קטנים יותר במדינה, ומכירתם בסכומים גבוהים כאשר מעמדם בליגות אירופיות בכירות יותר צובר תאוצה.
הכוכב האדום זכתה בדאבל מרשים בעונה הראשונה של סטויקוביץ' כנשיא.
גם בגביע אופ"א רשמה הקבוצה משחקים מרשימים, ובהם הדחתה של ספורטינג בראגה בסיבובי המוקדמות וניצחון ביתי על רומא בשלב הבתים, אך הודחה מהמפעל בדקות הסיום של המחזור האחרון בשלב והבתים ולא הגיעה לשמינית הגמר.
לקראת העונה הבאה, ובניגוד לציפיות האוהדים שעלו בעקבות ההישגים המרשימים של הקבוצה, התפרקה הכוכב האדום מנכסיה הבולטים ביותר, כאשר הצעד הראשון היה מכירתו של שוער הקבוצה, ולדימיר סטויקוביץ', לנאנט הצרפתית.
מהלך זה עורר את חמתם של אוהדי הקבוצה, אך סטויקוביץ' הסביר כי הצעד היה בלתי נמנע ונועד לכסות את גירעונה של הקבוצה, שעלה לרמות גבוהות בעקבות שנים של ניהול קלוקל ואי עמידה בהבטחות מצד נותני מימון ראשיים.
מספר רב של שחקנים שבלטו בזכייתה של הקבוצה בדאבל נמכרו, כולל כוכבי הקבוצה ניקולה ז'יגיץ' וננאד קובאצ'ביץ'.
הכוכב האדום שמרה על תואר האליפות (בעונה הראשונה של ליגת העל הסרבית החדשה), ובכך השלימה שתי זכיות רצופות תחת סטויקוביץ' כנשיא.
ב-12 באוקטובר 2007 התפטר סטויקוביץ' מתפקידו כנשיא הקבוצה.
ב-22 בינואר 2008, לקראת עונת בליגת העל היפנית, חזר סטויקוביץ' לקבוצה בה פרש ממשחק, נגויה גראמפוס, הפעם בתפקיד המאמן.
הקבוצה סיימה את העונה החולפת במקום ה-11, ומינויו של סטויקוביץ' התקבל בחשש מסוים בקרב האוהדים בשל חוסר ניסיונו כמאמן.
עם זאת, הוא הוביל את הקבוצה למקום השלישי והמפתיע בליגה היפנית, ארבע נקודות בלבד פחות מהאלופה קאשימה אנטלרס, והוביל אותה לראשונה בתולדותיה להשתתפות בליגת האלופות האסיאתית.
בעונת הוביל סטויקוביץ' את קבוצתו לראשונה בליגת האלופות האסייתית.
לאחר שסיימה ראשונה בשלב הבתים ללא הפסד, הדיחה הקבוצה את שתי בנות ארצה, גמבה אוסקה בשמינית הגמר וקווסאקי פרונטייל ברבע הגמר, ונעצרה רק בחצי הגמר מול אל-איתיחאד הסעודית.
בליגה לא הצליחה הקבוצה לשחזר את ההצלחה וסיימה תשיעית בלבד.
במהלך העונה, במפגש ליגה בין קבוצתו לבין יוקוהמה אף.
מרינוס, הדהים סטויקוביץ' את הקהל כאשר כבש בבעיטת יעף מהאזור הטכני שלו בצדי המגרש.
בעקבות פציעה של אחד מהשחקנים, הרחיק שוערה של יוקוהמה את הכדור לחוץ.
סטויקוביץ' קם ממושבו על ספסל הקבוצה, ושלח את הכדור בבעיטת יעף שעלתה גבוה ונחתה רק ברשת.
על אף שהמעשה היה מרשים כשלעצמו, סטויקוביץ' הורחק מהמגרש על ידי שופט המשחק.
הישג השיא של סטויקוביץ' עם הקבוצה הגיע בעונת .
סטויקוביץ' הוביל את נגויה גראמפוס לזכייה באליפות יפן לראשונה בתולדות המועדון, ועשה זאת באופן מרשים בפער של עשר נקודות מהסגנית גמבה אוסקה.
סטויקוביץ', שזכה בתואר מאמן העונה ביפן באותה העונה, הודה כי למד רבות מארסן ונגר, שאימן אותו כאשר שיחק בקבוצה היפנית והוביל את הקבוצה לעונת השיא שלה עד אז, זכייה בגביע הקיסר וסגנות בליגה בעונת .
ונגר עצמו בירך את סטויקוביץ' על הזכייה בתואר, ואף ציין כי כאשר יסיים את תפקידו בארסנל, הוא רואה בסטויקוביץ' כיורש המועדף עליו בתפקיד.
עונה אחר כך, התקרבה הקבוצה תחת סטויקוביץ' לזכייה נוספת באליפות, אך סיימה במקום השני בטבלה, עם נקודה אחת בלבד פחות מהאלופה קאשיווה רייסול.
בליגת האלופות האסייתית הודחה הקבוצה בשלב שמינית הגמר.
סטויקוביץ' נותר בתפקידו שנתיים נוספות, בהן הקבוצה לא הצליחה להגיע להישגים.
היא הגיעה פעם נוספת לשמינית גמר ליגת האלופות האסייתית, ובליגה סיימה במרכז הטבלה בלבד בשתי העונות.
בתום עונת התפטר סטויקוביץ' מתפקידו לאחר שש עונות.
ב-24 באוגוסט 2015, חמישה מחזורים לסיום העונה בליגת העל הסינית, התמנה סטויקוביץ' לתפקיד מאמן גואנגג'ואו R&F, שנלחמה על חייה בליגה.
הוא החליף בתפקיד את קוסמין קונטרה, שסיים את דרכו בעקבות התוצאות החלשות של הקבוצה, והצליח עד לסיום העונה לשמור על הקבוצה בליגה הבכירה, במרחק שתי נקודות בלבד מהקו האדום.
בעונת פתחה הקבוצה את העונה כשהיא נעה בין מרכז ותחתית הטבלה.
הגעתו של ערן זהבי ממכבי תל אביב במהלך העונה שיפרה באופן משמעותי את יכולת הקבוצה.
זהבי כבש 11 שערי ליגה ב-15 הופעות, וסייע לקבוצתו שהעפילה עד לחצי גמר הגביע הסיני לראשונה מזה 13 שנים, וסיימה את העונה במקום השישי בטבלה, שיפור של שמונה מקומות מהעונה החולפת.
בינואר 2020 הוחלט על עזיבתו של סטויקוביץ' לאחר 5 שנים בהם היה מאמן הקבוצה.
ב-3 במרץ 2021 מונה סטויקוביץ' למאמנה של נבחרת סרביה.
ב-26 ביוני 2024 פוטר סטויקוביץ' מתפקידו, לאחר שנבחרת סרביה לא הצליחה להעפיל לשמינית גמר היורו 2024.
מדליית ארד אולימפית: לוס אנג'לס 1984
כדורגלן השנה ביוגוסלביה (2): ,
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםרדניצקי ניש ליגת העל היוגוסלבית1017127300 הליגה היוגוסלבית השנייה254הכוכב האדום בלגרד ליגת העל היוגוסלבית3217281529123110אולימפיק מרסיי ליגת העל הצרפתית110הלאס ורונה סרייה א'191אולימפיק מרסיי ליגת העל הצרפתית00185נגויה גראמפוס ליגת העל היפנית143401519111822872411265153סה"כ בקריירה422125
דראגיניה "דראגה" אוברנוביץ' (בסרבית: Драгиња "Драга" Обреновић; 11 בספטמבר 1864 - 11 ביוני 1903) הייתה אשתו של אלכסנדר הראשון, מלך סרביה.
לפני נישואיה לאלכסנדר שימשה כאחת מנשות חצרה של אמו, נטליה אוברנוביץ'.
נרצחה יחד עם בעלה במהלך ההפיכה בסרביה ב-1903.
דראגה נולדה ב-11 בספטמבר 1864 בעיר גורני מילאנובאץ (Gornji Milanovac) שבנסיכות סרביה.
שמה המקורי היה דראגיניה לונגביץ'.
אביה היה פנטליה לונייביצה, ואמה הייתה אנג'לייה לבית קולייביץ'.
היא הייתה השישית מבין שבעה אחים.
עברה עליה ילדות קשה; אמה הייתה שיכורה, ואביה סיים את חייו בבית חולים לחולי נפש.
ב-1885 היא נישאה לסווצוזאר מאשין מהנדס אזרחי צ'כי יליד 1851, ומאז כינתה את עצמה "דראגה מאשין".
בעלה נפטר כשנה לאחר מכן.
לא היו ילדים, והשמועות גרסו שדראגה עקרה.
חרף העובדה שהייתה אלמנה בעלת משאבים מוגבלים מאוד, בשל יופייה ופיקחותה היא הצליחה להתקבל לעבודה כעוזרתה של המלכה נטליה אוברנוביץ', אשתו של מילאן הראשון, מלך סרביה.
ב-1890 עזבה המלכה את סרביה בעקבות סכסוך עם בעלה, והתיישבה בווילה בעיר ביאריץ בצרפת.
היא לקחה את מאשין עמה.
ב-1897, ביקר בביאריץ בנה של המלכה אלכסנדר הראשון, מלך סרביה.
אלכסנדר ומאשין התאהבו מיד, חרף העובדה שאלכסנדר היה צעיר ממנה ב-12 שנים.
הם החלו להתכתב ביניהם, ובהמשך עזבה מאשין את עבודתה אצל המלכה, ועברה לבלגרד לשמש כפילגשו של המלך.
ב-1900 הודיעו אלכסנדר ומאשין על אירוסיהם.
ההודעה התקבלה בתדהמה בסרביה, וגרמה לכך שהמלך נתפס כקל-דעת.
אבי המלך גלה מרצון לווינה ומת שם ב-1901. המלכה שלחה לו מכתב ובו כל השמועות המכוערות על מאשין שהצליחה ללקט.
שר הפנים גינה את האירוסין בפומבי ונשלח לכלא.
היחיד שאלכסנדר היה יכול לשאוב תמיכה ממנו היה ניקולאי השני, קיסר רוסיה אשר הסכים אף להיות השושבין בחתונה.
החתונה התקיימה ב-23 ביולי 1900.
אלכסנדר הודיע כמה פעמים שהמלכה בהריון, אולם הודעות אלו התבדו בכל פעם מחדש, ורק חיזקו את הדעה שדראגה אכן עקרה, והגבירו את הזעם כלפי המלך, במיוחד בקרב הקצונה בצבא סרביה.
זעם זה התגבר בעקבות שמועה על פיה עומד המלך להכיר באחד מאחיה של דראגה כיורשו.
באוגוסט 1901 התארגן קשר של קצינים זוטרים אשר חפצו להדיח מהשלטון את בית אוברנוביץ' ולהחליפו בבית קראג'ורג'ביץ'.
בין הקושרים נמנה גם גיסה לשעבר של דראגה, אלכסנדר מאסין.
הזוג המלכותי היה אמור להירצח באמצעות סכינים משוחות ברעל, במהלך מסיבה ב-11 בספטמבר - יום הולדתה של דראגה.
התוכנית נכשלה כיוון שהזוג לא הגיע למסיבה.
כישלון התוכנית רק גרם לקושרים להרחיב את התוכנית מרצח פשוט להפיכה צבאית.
בליל ה-28-29 במאי 1903 הלוח היוליאני (11-10 ביוני על פי הלוח הגרגוריאני) התנפלו הקושרים על הארמון, אשר שעריו נפתחו בפניהם בידי בוגדים מהמשמר המלכותי.
אלכסנדר ודראגה מיהרו להתחבא בחדר נסתר בחדר השינה שלהם, אולם נמצאו סמוך לעלות השחר.
הקושרים קראו למלך לצאת מהמחבוא, אולם הוא דרש מהם בתגובה לאשר את שבועת הנאמנות שלהם כלפיו.
על פי גרסה אחת הם אכן נשבעו, בעוד על פי גרסה אחרת הם איימו לפוצץ את כל הארמון אם הזוג לא יצא.
כך או כך, המלך והמלכה יצאו, כשהם לבושים רק חלקית.
אחד הקושרים, קפטן מיכאילו ריסטיץ', ירה לכיוון המלך.
המלכה קפצה וניסתה להגן עליו בגופה, אולם ריסטיץ' רוקן על שניהם את כל מחסנית האקדח שלו.
קושרים נוספים הצטרפו לירי, ולאחר שווידאו שהזוג אכן מת, השחיתו את הגופות באמצעות כידוני רובים וחרבות.
הגופות הושלכו מבעד החלון לערימת אשפה.
דְרָאגוֹר (במקדונית: Драгор) הוא נהר הזורם בדרומה של מקדוניה, וחוצה את העיר ביטולה.
מוצא הדראגור הוא במעיין לרגלי הר באבה, והוא אחד מיובליו של הנהר צרנה אשר נשפך לווארדאר.
ב-1962 הציף הנהר את ביטולה, וב-1966 שהייתה שנה שחונה הוא יבש לחלוטין.
בחורף 2012 קפאו לראשונה מימי הנהר.
באזור הנהר שורר אקלים יבשתי ומחוץ לביטולה התוואי עובר בשטחים שרובם חקלאיים.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13oc וערכי הקיצון נעים בין 26oc בחודש יולי לבין 2oc- בחודש דצמבר.
במהלך התקופה העות'מאנית בידל הנהר בין העיר העתיקה ובכלל זה הרבעים היהודיים (בלאדינו:קורטיז'וס), לבין העיר החדשה שהחלה להבנות משלהי המאה ה-18 ובמהלך המאה ה-19.
דְרָאגִישָה צְבֶטְקוֹבִיץ' (בסרבו-קרואטית: Dragiša Cvetković, בסרבית קירילית: Драгиша Цветковић; 15 בינואר 1893, ניש, ממלכת סרביה – 18 בפברואר 1969, פריז, צרפת) היה פוליטיקאי יוגוסלבי ממוצא סרבי, אשר כיהן כראש עיריית ניש, שר הדתות, שר הבריאות, שר הפנים וראש ממשלת ממלכת יוגוסלביה תחת הנסיך פאבלה עוצר המלוכה.
ב-25 במרץ 1941 חתם בשם ממלכת יוגוסלביה על הצטרפותה להסכם התלת-צדדי עם גרמניה הנאצית, ויומיים לאחר מכן הודח מהשלטון במסגרת הפיכה צבאית בממלכה.
דראגישה צבטקוביץ' נולד בניש למשפחה לאומנית סרבית.
אביו יובאן היה קצין צבא בדרגת לוטננט קולונל אשר השתתף במלחמות סרביה החל מהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ועד מלחמת העולם הראשונה.
דראגישה צבטקוביץ' למד רפואה בשווייץ, ורכש תואר במשפטים בסובוטיצה.
הוא כיהן 3 פעמים כראש עיריית ניש וביולי 1929 מונה לשר הדתות בממשלתו של אנטון קורושץ.
צבטקוביץ' נמנה עם מייסדי מפלגת "האיחוד הרדיקלי היוגוסלבי" אשר התבססה על אידאולוגיה פאשיסטית והפכה לכוח הפוליטי הדומיננטי ביוגוסלבי החל מהמחצית השנייה של שנות ה-30. ב-1935 מונה לשר הבריאות וסגן שר המשפטים בממשלתו של מילאן סטויאדינוביץ'.
בפברואר 1939 מינה הנסיך פאבלה את דראגישה צבטקוביץ' לראש ממשלת הממלכה.
צבטקוביץ' ניהל מגעים עם ולאדקו מאצ'ק פוליטיקאי ומנהיג קרואטי על הצטרפותו לממשלה.
בעקבות ההסכם שנחתם באוגוסט 1939, הצטרף מאצ'ק לממשלתו של צבטקוביץ', ופחתה המתיחות האתנית והפוליטית בין הסרבים לקרואטים ביוגוסלביה.
צבטקוביץ' נחשב לעושה דברו של הנסיך פאבלה ובהתאם להנחיותיו החלה ממשלתו במגעים עם גרמניה הנאצית.
ביולי 1939 פרסמה ממשלתו של צבטקוביץ' תקנות לגירוש יהודים שהתגוררו ביוגוסלביה אך לא היו אזרחי המדינה.
באוגוסט הוחל ביישום מגבלות כלכליות ומגבלות ברישום יהודים למוסדות חינוך ביוגוסלביה.
בראשית ספטמבר נפגש נציג "איגוד הקהילות של יוגוסלביה" עם צבטקוביץ' ולאחר מספר ימים נועדו עימו נכבדי הקהילה היהודית בעירו, ניש, במטרה להבין את צעדי הממשלה.
צבטקוביץ' ציין כי התקנות הן זמניות ונועדו לרצות את גרמניה.
עם זאת, ב-4 באוקטובר 1940 פורסמו רשמית התקנות שהגבילו את הפעילות הכלכלית של יהודי יוגוסלביה וקבעו נומרוס קלאוזוס במוסדות להשכלה גבוהה.
האליטה האינטלקטואלית היוגוסלבית וכן מספר שרים וחברי פרלמנט מתחו ביקורת נוקבת על החלת החוקים.
נציגי יהדות יוגוסלביה העבירו מחאה חריפה לראשי הממשל בנושא.
בפברואר 1941 ביקר בגרמניה ונפגש עם אדולף היטלר ועם שר החוץ הגרמני יואכים פון ריבנטרופ וניהל משא ומתן על הצטרפות יוגוסלביה להסכם התלת-צדדי.
ב-25 במרץ 1941 חתמו צבטקוביץ' וריבנטרופ בווינה על ההסכם התלת-צדדי.
ב-27 במרץ פרצה בממלכה הפיכה צבאית בתמיכת מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית.
הנסיך פאבלה, מועצת העוצרים וממשלת יוגוסלביה הודחו, ופטר השני הומלך למלך יוגוסלביה.
צבטקוביץ' נעצר ונכלא למשך מספר חודשים במחנה הריכוז באנייצה.
בהמשך שוחרר, נמלט מיוגוסלביה לבולגריה, ממנה לטורקיה, ובהמשך הגיע לפריז והשתקע שם.
לאחר כינון הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הוכרז דראגישה צבטקוביץ' כאישיות בלתי רצויה, כ"פושע מלחמה" וכ"אויב האומה היוגוסלבית".
דראגישה צבטקוביץ' הלך לעולמו בפריז ב-1969 והוא בן 76 שנים ובה נקבר.
ב-2007 נקרא רחוב בניש על שמו.
ב-2009 טיהר בית המשפט המחוזי בניש את שמו של דראגישה צבטקוביץ' מסיבות טכניות וקבע שלא נמצאים מסמכים המעידים על כך שצבטקוביץ' נשפט והורשע.
איוויצה דאצ'יץ', אשר כיהן באותה העת כיושב ראש המפלגה הסוציאליסטית הסרבית ובהמשך כראש ממשלת סרביה, מתח ביקורת נוקבת על החלטה זו וציין שזו שגיאה היסטורית.
דר (דרי) נחמיאס (נולד ב-27 בנובמבר 1965) הוא מוזיקאי, יוצר, נגן בס, פסנתר, תופים וזמר.
ב-1994 הקים את אולפן ההקלטות אמביאנס ברמת גן ביחד עם אחיו מוסה נחמיאס.
בילדותו למד דר פסנתר קלאסי במשך ארבע שנים.
עם התפתחות עידן הקלידים האלקטרונים, גילה עניין רב בתחום הזה.
ב-1991 שיתף דר פעולה עם עוד שני יוצרים נוספים, יגאל ליבדינסקי ועופר ענו, שכל אחד כתב מספר קטעים לאלבום בשם "מג'נטה".
ב-1998 יצא אלבום הבכורה של דר, "עיניים", אלבומו היחידי שנכתב בעברית.
בסוף שנות ה-90 ובמהלך שנות ה-2000 עסק דר בהפקה מוזיקלית למספר הרכבים ואמנים כמו: Dugag, הפיקלס, 600Miles, אסי גפן ומוסה נחמיאס.
בשנת 2004 יצא אלבומו השני של דר "Desert Heat" האלבום הוא בסיווג רוק מתקדם עם נגיעות פסיכדליות.
למרות שהאלבום נכתב באנגלית, זכה להשמעות ברדיו בארץ ובחול.
בשנת 2006 הלחין ביחד עם אחיו מוסה נחמיאס את האלבום לונה פארק שגם זכה להופעות מרובות.
ב-2008 שיתף פעולה עם ניצן רימון ועופר הררי בקאבר לשיר "אינקובטור" של להקת הקליק לסרטו של ארי פולמן, "ואלס עם באשיר", שהיה מועמד לאוסקר וזכה בפרסים רבים.
בין 2008 ל2014 הוקלטו שלושה אלבומים של להקת Psyclops, טריו רוק אלטרנטיבי.
בשנת 2013 יצא אלבום הסולו השלישי של דר; "Desire" המכיל את השיר "Beware" שקודם להיות שיר השבוע ב-88FM אצל גדי ליבנה.
בשנת 2014 שיתף פעולה עם דורון "שולץ" אייל, הוקלטו מספר שירים ונעטפו להופעה חד פעמית במוזיאון תל אביב.
ב-2018 הוציא דר את אלבום הסולו הרביעי שלו, "Euphoria".
ב-2020 הוציא דר את אלבום הEP שלו, "Blaring Silence".
ב-2020 יצא אלבום הבכורה של FuzzBuzz שנושא את שם הלהקה
ב-2024 יצא אלבומם השני של FuzzBuzz, "Redefine"
בשנת 2024 נבחר לקט משיריו של דר בהצגת דרמה משפטית "הבוררת" המבוססת של אירועים אמיתיים שהופקו ונכתבו על ידי היוצרת מאיה רקח.
ב-2025 יצא אלבומו השישי של דר, "?What's The Plan"
בשנת 2025 נבחר לקט משיריו של דר כפסקול "המארש האחרון" שנוגן על ידי להקת The White Rabbit במחזה מקורי מאת מיה רקח בשיתוף משה איבגי .
זום (תוכנית טלוזיה בערוץ 2) פרק המנונים - 1999
Made in Israel, ארי פולמן - המנון הצבא האדום - 2001
ואלס עם באשיר, ארי פולמן - אינקובטור - 2008
הבוררת, דרמה משפטית - 2024
המארש האחרון, דרמה קומית - 2025
2Shlish - דר נחמיאס, עופר הררי (להקה רטורית), רמי יחזקאל (מלטה יוק) ומוסה נחמיאס (להקה רטורית)
Psyclops - דר נחמיאס, מוסה נחמיאס, עומר כהן ופרי אטיה
הצמחייה - דר נחמיאס, יגאל לבדינסקי, צמח בן משה וצבי טל
NYPG - דר נחמיאס, נאש שלו, פרי אטיה וגיא תמיר
FuzzBuzz- דר נחמיאס, דוד גבאי (דוגג), עופר סולומון (סולי)
דְרָאגוֹמִיר יוֹבָאנוֹבִיץ' (בסרבית קירילית: Драгомир Јовановић, בסרבו-קרואטית: Dragomir Jovanović; 27 ביולי 1902, פוז'ארוואץ, ממלכת סרביה-17 ביולי 1946, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה פוליטיקאי סרבי, משתף פעולה עם הנאצים, אשר כיהן כמפקד משטרת ביטחון הפנים, ובהמשך כראש עיריית בלגרד הממונה מטעם ממשלת הבובות של מילאן נדיץ' (ממשלת ההצלה הלאומית).
לאחר מלחמת העולם השנייה, נשפט, הורשע והוצא להורג.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 הגיע לבלגרד, גויס למשטרה המקומית ובהמשך מונה למפקד המשטרה.
לאורך שנות כהונתו כמפקד משטרת בלגרד, עמד יובאנוביץ' בקשרים אישיים עם היינריך הימלר וריינהרד היידריך והחל מ-1937 נועד עימם מספר פעמים.
ככל הנראה היה חפרפרת של הגרמנים.
קשריו הטובים עם הגרמנים סייעו לו בהמשך בקבלת מינויים לתפקידים ביצועיים.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון ממשלת הבובות של הגנרל מילאן נדיץ' עמד יובאנוביץ' בראש הפעילות האנטי-יהודית מטעם ממשלת נדיץ' ומונה לממונה על ביטחון הפנים.
הוא ניהול את מבצע התיעוד והרישום של יהודי בלגרד ונכסיהם, לקראת שילוחם לעבודות כפייה והחרמת רכושם.
בהמשך, מונה לראש עיריית בלגרד.
יובאנוביץ' מונה לאחראי על הקמת מחנה הריכוז באנייצה והוא מינה את סווטוזאר וויקוביץ' למפקדו הראשון.
יובאנוביץ' פרסם באופן תדיר בעיתוני בלגרד, צווי התייצבות לצורך רישום לכל יהודי העיר כולל נתינים זרים.
במקביל לכהונתו בממשלת ההצלה הלאומית תמך ומימן בסתר את הצ'טניקים.
הוא רקם קשרים אישיים עם מנהיג התנועה דראז'ה מיכאילוביץ' וסייע לכוחותיו גם בהברחת נשק.
בשלהי 1944, כאשר כוחות הפרטיזנים של טיטו נעו לעבר בלגרד במטרה לשחרר אותה מהכיבוש הגרמני, נמלטו נציגי "ממשלת ההצלה הלאומית" ובכלל זה דראגומיר יובאנוביץ' מבלגרד.
במאי 1945 הגיע לאוסטריה, ניסה להבריח את הגבול לשווייץ, אך נלכד על ידי כוחות צרפתיים סמוך לעיר ברגנץ.
בהמשך, הוסגר ליוגוסלביה והועמד לדין בעוון שיתוף פעולה עם הנאצים ופשעים נגד העם היוגוסלבי.
הוא הורשע וב-17 ביולי 1946 הוצא להורג על ידי כיתת יורים.
דראגוט (בטורקית: טורגוט רייס, 1485 – 23 ביוני 1565; ידוע בכינויו "החרב השלופה של האסלאם"), היה מפקד הצי העות'מאני, מושל ואציל, ממוצא יווני.
תחת פיקודו, הכוח הימי של האימפריה העות'מאנית הורחב על פני צפון אפריקה.
הוא מוכר בגאונותו הצבאית, וכאחד הקורסאירים "המסוכנים ביותר".
דראגוט כונה "הפיראט הלוחם הגדול ביותר בכל הזמנים", "ללא ספק המוכשר ביותר מכל המנהיגים הטורקים", ו"מלך הים התיכון הבלתי מוכתר".
הוא תואר על ידי אדמירל צרפתי כ"תרשים חי של הים התיכון, מיומן מספיק על הקרקע כדי להשוותו לגנרלים הטובים ביותר של אותה תקופה, אף אחד לא היה ראוי יותר ממנו לשאת את התואר מלך".
בנוסף על היותו אדמירל וקורסאיר בחיל הים של האימפריה העות'מאנית, תחת שלטונו של סולימאן המפואר, מונה דראגוט גם לביי של אלג'יר וג'רבה, ביילרביי של הים התיכון, כמו גם ביי, ולאחר מכן פאשא, של טריפוליטניה.
בעת ששימש פאשה של טריפוליטניה, הקים מבנים גדולים בעיר, מה שהופך אותו לאחד המנהיגים המרשימים ביותר לאורך חוף צפון אפריקה.
דראגוט נולד בקארטופראק שליד בודרום, על חוף בים האגאי באסיה הקטנה, בנפה הקרויה סרבאלוס בקצה המערבי של חצי האי בודרום, או כנראה בכפר קאראבאג בחוף האגאי של אסיה הקטנה.
דתם של הוריו של דראגוט ודתו בלידתו נמצאים במחלוקת, אך יש הסכמה כי הוא היה מוסלמי לאורך כל חייו הבוגרים.
בגיל 12 הוא עורר את תשומת הלב של מפקד בצבא העות'מאני בכישרונו יוצא הדופן בשימוש בחניתות וחצים וגויס על ידו.
תחת חסותו הפך טורגוט הצעיר למלח מיומן, תותחן מעולה, והוכשר לתותחן הראשי של ארטילריית המצור, מיומנות שתמלא תפקיד חשוב בהצלחתו העתידית של טורגוט ובמוניטין שלו כטקטיקן בחיל הים.
המושל הטורקי העות'מאני שלח בסופו של דבר את טורגוט למצרים בשנת 1517, שם השתתף בכיבוש העות'מאני של מצרים כתותחן.
הוא שיפר עוד יותר את כישוריו בתחום זה במהלך נוכחותו בקהיר.
לאחר מותו של האדון שלו, טורגוט נסע לאלכסנדריה והחל את הקריירה שלו בתור מלח לאחר שהצטרף לצי של סינאן פאשה.
הוא הפך מיד לאחד מחברי הצוותים האהובים בספינת הקורסאיר המפורסמת בזכות הצלחתו להכות בספינות אויב באמצעות תותחים.
טורגוט רכש במהרה מיומנויות ימאיות וקיבל פיקוד על בריגנית ובעלות על כרבע ממנה.
לאחר כמה מסעות מוצלחים, הוא הפך לבעלים הבלעדי של הספינה.
מאוחר יותר הפך טורגוט לקפטן ובעלים של גאליוט, חימש אותה בתותחים המתקדמים ביותר באותה תקופה, והחל לפעול במזרח הים התיכון, כשהוא מכוון בעיקר למסלולי האוניות שבין ונציה לאיי הים האגאי השייכים לרפובליקת ונציה.
בשנת 1520 הוא הצטרף לצי של ח'יר א-דין ברברוסה, שהפך למגנו וידידו הטוב ביותר.
טורגוט הועלה עד מהרה לדרגת סגן, על ידי ברברוסה, וקיבל את הפיקוד על 12 כלי שיט מסוג גאליוט בחיל הים.
בשנת 1526 כבש טורגוט רייס את מבצר קאפו פאסרו בסיציליה.
בין השנים 1526 ו-1533 נחת מספר פעמים בנמלים של ממלכת סיציליה וממלכת נאפולי, תוך כדי יירוט הספינות שהפליגו בין ספרד לאיטליה, והשתלט על רבות מהן.
במאי 1533, בפיקוד על ארבעה פוסטות ו-18 ברקות, כבש טורגוט רייס שתי גליאות ונציאניות ליד האי אגינה.
ביוני וביולי 1538 ליווה את ברברוסה ברדיפתו אחר אנדראה דוריה בים האדריאטי, בעודו לוכד כמה מבצרים על חופי אלבניה, כמו גם את מפרץ פרבזה ואת האי לפקאדה.
באוגוסט 1538 כבש טורגוט רייס את קנדיה שבכרתים ומספר נכסים ונציאניים נוספים בים האגאי.
בספטמבר 1538, בקרב פרבזה, פיקד טורגוט רייס, עם 20 גליאות ו-10 גאליוטות, על האגף המרכזי האחורי של הצי העות'מאני שהביס את הליגה הקדושה, ברית נוצרית קצרת מועד, שהורכבה מאבירי מלטה, מדינת האפיפיור, ונציה, ספרד, נאפולי וסיציליה, שהייתה אז תחת פיקודו של אנדריאה דוריה.
על אף מספר הספינות הגבוה יותר של הליגה - 302, והחיילים - 60,000, דראגוט והצי העות'מאני הנחיתו על הברית הנוצרית תבוסה מכרעת, עם 112 אוניות בלבד, ו-12,000 חיילים.
במהלך הקרב, עם שתים מהגאליוטות שלו, כבש דראגוט את גליאת האפיפיור בפיקודו של ג'יאמבטיסטה דוביזי, האביר שהיה גם אב-המנזר של ביבינה, ולקח אותו ואת אנשי צוותו כאסירים.
ב-1539, בפיקוד על כ-36 גליאות וגאליוטות, כבש מחדש טורגוט רייס את קסטל נואובו מהוונציאנים, שלקחו את העיר בחזרה מן העות'מאנים.
במהלך הקרב הוא הטביע שתי גליאות ונציאניות ולכד שלושה אחרות.
בהמשך, בעת הנחיתה על האי קורפו, הוא נתקל ב-12 גליאות ונציאניות תחת פיקודו של פרנצ'סקו פסקואליגו ולכד את הגליאה של אנטוניו דה קנאל.
מאוחר יותר נחת בכרתים ונלחם נגד כוחות הפרשים הוונציאניים בפיקודו של אנטוניו קאלבו.
מאוחר יותר באותה שנה, כשסינאן פאשה, מושל ג'רבה, מונה על ידי סולימאן המפואר כמנהיג החדש של צי הים האדום העות'מאני שבסיסו בסואץ, מונה טורגוט רייס ליורשו והפך למושל ג'רבה.
בתחילת שנת 1540 כבש טורגוט רייס כמה ספינות גנובזיות מול חופי סנטה מרגריטה ליגורה.
באפריל 1540, בפיקודו על שתי גליאות ו-13 גאליוטות, נחת בגוזו ובזז את האי.
מאוחר יותר הוא נחת בפנטלריה ופשט על חופי סיציליה וספרד בכוח של 25 ספינות, וגרם נזק רב כל כך שאנדריאה דוריה הורה על ידי קרל החמישי לרדוף אחריו בכוח של 81 גליאות.
משם הפליג טורגוט רייס לים הטירני והפציץ את הנמלים הדרומיים של קורסיקה, בעיקר את פלסקה.
מאוחר יותר הוא תפס ובזז את האי הקרוב קפראיה.
טורגוט רייס הפליג מאוחר יותר שוב לעבר קורסיקה ועגן את ספינותיו בגירולטה שבחוף המערבי של האי.
בעת שתיקן את הספינות שלו בקרב גירולטה, טורגוט רייס ואנשיו הותקפו על ידי הכוחות המשולבים של ג'יאנטינו דוריה (אחיינו של אנדריאה דוריה), ג'ורג'יו דוריה וג'נטיל וירג'יניו אורסיני.
טורגוט רייס נלכד ונאלץ לעבוד כעבד חותר באוניית ג'יאנטינו דוריה כמעט ארבע שנים לפני שנכלא לבסוף בגנואה.
ברברוסה הציע לשלם כופר בעד שחרורו, אך סורב.
בשנת 1544, כאשר ברברוסה חזר מצרפת עם 210 אוניות שנשלחו על ידי הסולטאן סולימאן כדי לסייע לפרנסואה הראשון בברית פרנקית-עות'מאנית נגד ספרד, הוא הופיע בחופי גנואה, הטיל מצור על העיר ואילץ את הגנואים לנהל משא ומתן לשחרור טורגוט רייס.
ברברוסה הוזמן על ידי אנדריאה דוריה כדי לדון בנושא בארמונו, ושני האדמירלים הגיעו להסכמה על שחרורו של טורגוט רייס בתמורה ל־3,500 דוקאטים מזהב.
ברברוסה העניק לטורגוט את ספינת הדגל הפנויה שלו ואת הפיקוד על מספר כלי שיט אחרים, ובאותה שנה נחת טורגוט רייס בבוניפאציו בקורסיקה, כבש את העיר וגרם נזק מיוחד לאינטרסים של גנואה.
בשנת 1544 הוא תקף את האי גוזו, נלחם נגד כוחות האביר ג'ובאני חימנז ולכד מספר ספינות מלטזיות אשר הביאו מטען יקר לסיציליה.
ביוני 1545 פשט על חופי סיציליה והפציץ מספר נמלים על הים הטירני.
ביולי הוא בזז את האי קפראיה ונחת בחופי ליגוריה והריביירה האיטלקית בכוח של 15 גליאות ופוסטות.
הוא בזז את מונטרוסו וקורניגליה, ואחר כך נחת במנארולה ובריומאג'ורה.
בימים הבאים הוא נחת במפרץ לה ספציה וכבש את רפאלו, את פלי ואת לבנטו.
בשנת 1546 הוא כבש את מהדיה, ספקס, סוסה ומונסתיר בתוניסיה, ולאחר מכן השתמש במהדיה כבסיס על מנת לתקוף את אבירי יוחנן הקדוש במלטה.
באפריל 1546 פשט על חופי ליגוריה.
במאי, עדיין בליגוריה, הוא כבש את לייגגליה, מחוז של סאבונה, עם כוח של 1000 איש.
מאוחר יותר הוא תפס את אנדורה ולקח את הפודסטה של העיר כאסיר.
הוא וחבריו נחו לתקופה קצרה, בטרם חזרו למתקפה על הריביירה האיטלקית ונחתו בסן לורנצו אל מארה.
הוא גם הרס את הכפר סיבצה.
משם הוא הפליג שוב לעבר מלטה והטיל מצור על האי גוזו.
ביוני 1546 התמנה אנדריאה דוריה על ידי הקיסר צ'ארלס החמישי כדי לאלץ את טורגוט רייס להתרחק ממלטה, ודוריה ביסס את כוחותיו באי פאביניאנה.
אבל שני האדמירלים לא נפגשו, מפני שטורגוט רייס הפליג לטולון באוגוסט 1546, שהה שם כמה חודשים והניח לאנשיו לנוח בנמל הצרפתי.
מפקד הכוחות הימיים העות'מאנים בים התיכון
טורגוט רייס הנחית את חייליו במארסה שירוקו, הנקודה הדרומית הקיצונית של האי, הפונה לחופי אפריקה.
משם צעדו הכוחות העות'מאנים במהירות לעבר כנסיית סנטה קטרינה.
שומרי מגדל הכנסייה ברחו ברגע שראו את כוחות טורגוט רייס, ונמנע מהם להצית את אגן אבק השריפה - שיטה שכיחה ששימשה אז כדי להזהיר את התושבים המקומיים מהתקפות.
לאחר שבזז את האי, פנה טורגוט רייס לעבר קאפו פאסרו בסיציליה, שם כבש את הגליאה של ג'וליו צ'יקלה, בנו של הדוכס וינצ'נצו סיקה.
מאוחר יותר הוא הפליג לאיים האיוליים, ובאי סאלינה הוא תפס ספינה מסחרית מלטזית עם מטען יקר.
משם הפליג לאפוליה ולקראת סוף יולי 1547 תקף את העיר סאלבה.
מאוחר יותר הוא הפליג לקלבריה, ואילץ את האוכלוסייה המקומית לברוח לעבר ההרים.
משם הוא נסע לקורסיקה ותפס מספר ספינות.
בשנת 1548 טורגוט מונה לביילרביי (המושל הראשי) של אלג'יריה על ידי סולימאן המפואר.
באותה שנה הוא הורה על בניית גליאת קוודרירמה בארסנל הימי של ג'רבה, והחל להשתמש בה בשנת 1549. באוגוסט 1548 הוא נחת בקסטלמארה די סטאביה שבמפרץ נאפולי וכבש את העיר יחד עם העיר פאזולי הקרובה.
כמה ימים לאחר מכן הוא כבש גליאה ספרדית עמוסת חיילים וזהב בקאפו מיסנו ליד פרוצ'ידה.
בהמשך הוא כבש את הגליאה המלטזית, לה קתרינטה, במפרץ נאפולי, עם מטען של 70,000 דוקאטים זהב שנאספו על ידי אבירי יוחנן הקדוש מהכנסיות של צרפת במטרה לחזק את ההגנות של טריפוליטניה, שהיה אז תחת שליטה מלטזית.
במאי 1549 הוא הפליג לעבר ליגוריה עם 21 גליאות וביולי הוא תקף את רפאלו, לאחר מכן חידש את ספינותיו במים ובאספקות אחרות בסן פרוטוזו.
משם הוא הפליג לפורטופינו ונחת בנמל, לפני שהגיע לסן רמו, שם הוא כבש גליאה של ממלכת אראגון של ברצלונה שנסעה לעבר נאפולי.
משם הוא הפליג לראשונה לעבר קורסיקה ולאחר מכן לכיוון קלבריה, שם הוא תקף את העיר פלמי.
בפברואר 1550, כשהפליג בכוח של 36 גליאות, הוא כבש מחדש את מהדיה יחד עם מונסתיר, סוסה ורוב תוניסיה.
במאי 1550 הוא תקף את הנמלים של סרדיניה וספרד ונחת על החופים שלהם עם כוח של 6 גליאות ו-14 גאליוטות.
בהמשך הוא ניסה ללא הצלחה לכבוש את בוניפאציו בקורסיקה.
בדרכו חזרה לתוניסיה, הוא עצר בגוזו כדי לחדש את מלאי המים ולאסוף מידע על הפעילות של האבירים המלטזים.
מאוחר יותר הוא הפליג לעבר ליגוריה.
ביוני 1550, בעוד טורגוט מפליג ליד גנואה, תקפו אנדריאה דוריה וביליף קלוד דה לה סנגל מהאבירים המלטזים את מהדיה בתוניסיה.
בינתיים, טורגוט רייס היה עסוק בתקיפת ובזיזת רפאלו בפעם השלישית, לפני שפשט על חופי ספרד.
לאחר מכן הוא הפליג אל הים הטירני וכבר בתחילת יולי נחת בחוף המערבי של סרדיניה, לפני שחזר לג'רבה, שם נודע לו כי דוריה וקלוד דה לה סנגל תקפו את מהדיה ותוניס.
הוא אסף כוח של 4500 חיילים ו-60 סיפאהים וצעד לכיוון מהדיה כדי לסייע בהתנגדות המקומית.
הוא לא הצליח וחזר לג'רבה עם חייליו.
בספטמבר 1550 נכנעה מהדיה לכוח הספרדי-סיציליאני-מלטזי המשותף.
בינתיים, טורגוט רייס תיקן את ספינותיו על החוף של ג'רבה.
באוקטובר הופיע אנדריאה דוריה עם ציו בג'רבה וחסם את הכניסה ללגונה של האי בספינותיו, כשהוא לוכד את הגליאות של טורגוט רייס בתוך ערוץ קנטרה.
טורגוט רייס גרר את כל ספינותיו על היבשה על ידי תעלות חפורות בחפזון ומשומנות היטב לצד השני של האי והפליג לקונסטנטינופול, ובדרך לכד שתי גליאות, אחת מגנואה ואחת מסיציליה, שהיו בדרך לג'רבה כדי לסייע לכוחות דוריה.
הנסיך אבו בקר, בנו של הסולטאן של תוניסיה, שהיה בעל ברית של ספרד, היה על הגליאה הגנואית.
לאחר שהגיע לקונסטנטינופול, גייס טורגוט רייס, תחת שלטונו של הסולטאן סולימאן, צי של 112 גליאות ושתי גליאצות עם 12,000 יניצ'רים, ובשנת 1551 הפליג עם האדמירל סינאן פאשה לעבר הים האדריאטי והפציץ את הנמלים הוונציאניים.
במאי 1551 הם נחתו בסיציליה והפציצו את חופי האי המזרחיים, בעיקר את העיר אוגוסטה, כנקמה על תפקיד המשנה למלך סיציליה בפלישה והרס של מהדיה, שם נרצחו רוב התושבים על ידי האיחוד הספרדי-סיציליאני-מלטזי.
לאחר מכן הם ניסו לכבוש את מלטה, ונחתו עם כ-10,000 לוחמים בנמל הדרומי של מרשה מוסקיאטו.
הם הטילו מצור על המצודות של בירגו וסנגלאה, ואחר כך עברו צפונה ותקפו את מדינה, אך הרימו את המצור לאחר שהבינו שלא ניתן לכבוש את האי עם מספר החיילים שברשותם.
במקום זאת, הם עברו לאי השכן גוזו, שם הם הפציצו את המצודה במשך מספר ימים.
מושל האבירים, גלטיאן דה ססה, שהבין שההתנגדות חסרת תועלת, נכנע ומסר את המצודה, והפיראטים בזזו את העיר.
לאחר מכן לקחו כמעט את כל אוכלוסיית גוזו (כ-5,000 איש) לשבי, טורגוט וסינאן הפליגו לכיוון לוב, שם שלחו את השבויים לעיר טרחונה.
מאוחר יותר הם הפליגו לעבר טריפולי במטרה לכבוש את עיר הנמל האסטרטגית וסביבותיה.
באוגוסט 1551 תקף טורגוט רייס את טריפולי (טריפוליטניה העות'מאנית, לוב המודרנית), אשר הייתה ברשותם של אבירי יוחנן הקדוש מאז 1530. גספאר דה וילרס, מפקד המצודה, נתפס, יחד עם עוד אבירים בולטים מספרד וצרפת.
עם זאת, עם התערבות השגריר הצרפתי בקונסטנטינופול, גבריאל ד'ארמון, שוחררו האבירים הצרפתים.
מנהיג מקומי, אגה מוראט, הושם בתחילה למושל טריפולי, אך לאחר מכן טורגוט עצמו השתלט על האזור.
בהוקרה על שירותיו העניק הסולטאן סולימאן לטריגוט את טריפולי ואת סביבתה, יחד עם התואר סנג'ק ביי ("שר הברית").
בספטמבר 1551, טורגוט רייס הפליג לליגוריה וכבש את העיר טגיה, לפני שלכד נמלים אחרים של הריביירה האיטלקית, לאחר שהכוחות העות'מאנים נחתו בחוף ריבה טריגוסו.
מאוחר יותר באותה שנה הוא חזר לטריפולי וביקש להרחיב את שטחו, וכבש את כל אזור מיסראתה עד לזוארה וג'רבה ממערב.
בהיכנסו לתוך הארץ הוא הגדיל את שטחו עד שהגיע לגבל.
קרב פונזה ומסעות בים התיכון
בשנת 1552 מינה הסולטאן סולימאן את טורגוט רייס למפקד ראשי של הצי העות'מאני ששלח לאיטליה (על בסיס הסכם בין הסולטאן ואנרי השני מלך צרפת).
טורגוט רייס נחת ראשית באוגוסטה וליקאטה שבסיציליה, לפני שכבש את האי והטירה של פנטלריה.
ביולי 1552 נחת בטאורמינה ולאחר מכן הפציץ והשבית את הנמלים במפרץ פוליקסטרו.
הוא נחת מאוחר יותר בפאלמי וכבש את העיר, בטרם הפליג למפרץ נאפולי כדי להיפגש עם המשלחת השנייה של הצי העות'מאני בפיקודו של סינאן פאשה ועם הצי הצרפתי בפיקודו של פולין דה לה גארדה.
לאחר שהגיע למקום המפגש, טורגוט רייס עגן את ספינותיו בחוף סקורי, ליד פורמיה, שם נפגש עם הצי של סינאן פאשה, אך בעל בריתם הצרפתי לא הגיע בזמן.