tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מסע הטניס של וירג'יניה סלימס הגיע לסיומו ב-1994, לאחר 23 שנים מוצלחות.
זו הייתה רק אחת משיטות פרסום רחבות-ספקטרום רבות שהסתיימו בשנות השמונים והתשעים, כאשר רגשות הציבור בנוגע לעישון החלו את השינוי.
שנות ה-90 התאפיינו בהגבלות מתמשכות על עישון במקומות ציבוריים ובמקומות עבודה.
סוף שנות ה-80 וה-90 התאפיינו גם בשיווק מוגבר לבני נוער וצעירים.
רבות מאותן אסטרטגיות שיווק ששימשו לשיווק הסיגריות לנשים היו בשימוש גם בשיווק לצעירים.
העשור הראשון של המאה העשרים ואחת עמד גם בסימן תקנות עישון המוני.
מספר רב של ערים, עיריות ומדינות העבירו חקיקה האוסרת על עישון במקומות ציבוריים, כגון ברים, מסעדות ומגוון מקומות ציבוריים אחרים.
מהלכים אלה סייעו בהפחתת שיעורי העישון בארצות הברית.
שיעור העישון הכולל בארצות הברית ירד מכ-46% ב-1950 לכ-21% ב-2004. הם המשיכו לרדת באיטיות לאורך שנות ה-2000 וה-2010. עד שנת 2017 אחוז המעשנים הנוכחיים ירד ל-14.0% ושיעור המעשנים לשעבר עלה, שיעורים אלו נותרו בקיפאון לאורך כל סוף העשור.
בהשוואה לבני גילם הגברים נשים היו בסבירות נמוכה משמעותית לעשן; בעוד 15.3% מהגברים עדיין עישנו, רק 12.7% מהנשים היו מעשנות כיום.
לפי המרכז לבקרת מחלות ומניעתן, עישון סיגריות הוא הגורם העיקרי של מוות שניתן למנוע בארצות הברית, והוא מייצר עלויות כלכליות משמעותיות הקשורות לבריאות החברה.
במהלך התקופה שבין 1995 ל-1999, עישון הביא לכ-440,000 מקרי מוות בטרם עת בשנה ולהפסדים כלכליים הקשורים לבריאות בשווי מוערך של כ-157 מיליארד דולר.
ידוע שעישון נקשר לשפע של השפעות בריאותיות שליליות ולגורמי סיכון.
למשל, עישון סיגריות מהווה גורם לכשליש מכלל סוגי הסרטן, כולל 90 אחוז ממקרי סרטן הריאות, גורם למחלות ריאה כמו ברונכיטיס כרונית ואמפיזמה, ויכול להגביר את הסיכון למחלות לב, כולל שבץ מוחי, התקף לב, מחלות בכלי הדם ומפרצת.
השלכות נוספות של עישון כוללות סיכון מוגבר לקטרקט, הבאה לרמות נמוכות של נוגדי חמצון, במיוחד של ויטמין C, ופריודונטיטיס.
הבדלים מגדריים ייחודיים והשפעות בריאותיות לנשים
לעישון השפעות הבריאותיות שליליות שונות בגברים ובנשים.
לדוגמה, הירידה בתוחלת החיים עקב עישון גדולה יותר אצל נשים מעשנות לעומת גברים מעשנים.
בעוד שגבר בוגר מאבד בממוצע 13.2 שנים עקב עישון, אישה בוגרת מעשנת מאבדת בממוצע 14.5 שנות חיים.
למרות שגברים נוטים לעשן באופן כבד יותר מנשים, אצל נשים נראות תוצאות מזיקות יותר.
כאמור, עישון מיוחס כגורם לרוב מקרי סרטן הריאות.
במהלך השנים התמותה מסרטן הריאות עלתה באופן דרמטי בקרב נשים.
בשנת 1987, סרטן הריאות עבר את סרטן השד כגורם המוביל למוות מסרטן בקרב נשים בארצות הברית.
עישון מהווה כיום הגורם לכ-80% ממקרי המוות מסרטן הריאות בקרב נשים, כשבפועל יותר נשים מתות מסרטן ריאות מאשר מסרטן השד.
בעיה מרכזית נוספת בקרב נשים מעשנות היא מחלת ריאות חסימתית כרונית (COPD).
הסיכון ללקות במחלה זו גדל בהתאם לכמות וזמן העישון.
העישון גורם לכ-90 אחוזים ממקרי התמותה ממחלת ריאות חסימתית כרונית.
השפעות העישון על בריאות הלב וכלי הדם שונות בין המינים.
מחלות לב ממשיכות להיות הגורם המוביל למוות, ואחד מגורמי הסיכון למחלות אלה הוא עישון.
הדבר מסוכן יותר עבור נשים, מפני שעישון מוריד את הרמת האסטרוגן ואת הליפופרוטאין, המונעים חסימה של העורקים.
עבור נשים רבות השפעות העישון על בריאות הלב מתגברות בהמשך החיים כשהן מגיעות לגיל מבוגר יותר.
בקרב נשים מעשנות, הסיכוי למות ממחלת לב או מסרטן הריאות עולה על הסיכוי למות מסרטן שד מגיל 40 ואילך.
נשים מבוגרות המעשנות בשלבי גיל המעבר שלהן נוטות להיות עם צפיפות עצם נמוכה יותר ומועדות ליותר שברים בירך בהשוואה לאלו שאינן מעשנות.
עבור נשים צעירות יותר העישון משפיע על הפוריות שלהן כמו גם על תוצאות של היריון.
מחקרים גילו כי עישון מקשה על נשים להיכנס להריון וכן יכול לגרום לאי פוריות.
נשים שמעשנות במהלך ההיריון מגדילות את סיכוייהן ללדת לידה מוקדמת ולתינוקות במשקל נמוך.
אחת ההשפעות החמורות הרבות על העובר עצמו היא תסמונת מוות בעריסה (SIDS).
מחקרים הראו כי לתינוקות של אימהות שמעשנות במהלך ההיריון ולאחריו – יש סיכוי גבוה פי 3 עד 4 למות מתסמונת מוות פתאומי של תינוקות (SIDS) מאשר תינוקות לאימהות לא מעשנות.
עישון במהלך ההיריון עלול גם לגרום ללידת עובר מת, לידה מוקדמת, והיפרדות שליה.
רבנים בולטים גינו את תופעת העישון בקרב נשים, והתבטאו כי אישה המעשנת אינה נוהגת על פי ערכי הצניעות כראוי.
פוסקים אחדים אף נקטו כי אישה המעשנת עוברת בכך על האיסור ההלכתי הנלמד מהפסוק "לֹא יִהְיֶה כְלִי גֶבֶר עַל אִשָּׁה", אם כי אחרים חלקו על עמדה זו.
כל זאת מעבר לשאלת האיסור הכללי הכרוך בעישון טבק, מחמת הסכנה הבריאותית שבכך.
התייחסות לעישון בקרב נשים הופיעה בכתבי אחרונים בקשר לשאלה האם מותר לעשן ביום טוב, כאשר העישון כרוך בהבערת אש ביום טוב, לגביה קיימות הגבלות הלכתיות מסויימות.
נקודה מרכזית בדיון נוגעת לספק האם ניתן להגדיר את העישון כדבר השווה לכל נפש במקומות בהם העישון נפוץ מאד בקרב גברים, אך אינו מקובל בקרב נשים.
נשיקה היא מחווה גופנית של אהבה, אהדה, קרבה הערצה או מגע מיני, שביטויה הוא מגע של השפתיים, לעיתים תוך יניקה קלה, וכאשר היא מבטאת תשוקה, כרוך בה לעיתים גם שימוש בלשון.
פעמים רבות מלווה הנשיקה בחיבוק.
החיבור המקיף ביותר על הנשיקה, "האופוס פוליהיסטוריקום דה אוסקוליס" (opus polyhistoricum de osculis), בן 1,040 העמודים, שנכתב על ידי מרטין ואן קמפה (1642–1683), מונה כ־20 סוגי נשיקות.
בין היתר מצוינות בו נשיקות של מאמינים לצלמיות קודש נוצריות, נישוק כף רגלו של האפיפיור, נשיקות אוהבים, נשיקות הערצה, נשיקות ניאוף, נשיקות צביעות, התפייסות ועוד.
בפועל הסוגים רבים עוד יותר, מבטאים קשת רחבה של רגשות ומתייחסים לחלקים נוספים של הגוף.
הנשיקה אינה פעולה מולדת, ובתרבויות שונות בעולם איננה בשימוש כלל או שאין לה משמעות ארוטית או טקסית חשובה.
כך בחברות אסייתיות שונות, בפולינזיה ובדרום הסהרה.
ב־800 השנים האחרונות פחתו משמעויותיה הטקסיות, וגברו אלו הארוטיות.
הנשיקה התפתחה לפי המחקר בתהליך אבולוציוני.
אחת ההשערות לגבי הרצון של בני אדם וקופי אדם להתנשק היא של תינוקות הן בחברה האנושית והן אצל קופי אדם יש רצון מולד למגע שפתיים וייתכן שהסיבה לכך היא הקשר בין נשיקה להנקה.
השערה אחרת מתייחסת לפעילות של חלק מנקבות קופי האדם שמתחברות אל ילדיהן על ידי נשיקות על השפתיים כהכנה מוקדמת של המזון לפני העברתו לתינוק.
תיאוריה אחרת מדברת על נשיקה כפעולת שאיבה וניקוי של טפילים ולכלוך מפרווה.
מחקר השוואתי חשף קיומן של נשיקות ארוטיות אצל קופי הבונובו הדומה בהתנהגותו המינית לבני האדם, הגילוי מחזק את ההשערה כי לנשיקה יש עקבות ביולוגית-תורשתיות וכי הוא מאפיין של הומו סאפיינס ושל הקרובים לו בקרב קופי האדם.
טוענים שהתנשקות הייתה מעשה נפוץ וידוע היטב במזרח התיכון, כחלק ממעשה האהבים, לפחות מסוף האלף השלישי לפנה"ס.
נשיקה מוזכרת בשירה השומרית, בה מתואר שאל נשק לאלה אחרי יחסי מין, כמשחק מסיים.
יש עדויות לנשיקות גם בכתבים אכדיים ובפפירוסים ממצרים העתיקה שהתגלו בחפירות דיר אל-מדינה.
התייחסות קדומה לנשיקה מופיעה גם בוודות, קובצי הדת העתיקים של ההינדואיזם.
נשיקת פה אל פה מתוארת באפוס ההודי העתיק "מהאבהארטה".
באמצעות צבאו של אלכסנדר הגדול הגיעה הנשיקה מהודו ליוון העתיקה, והרומאים תרמו להפצתה ברחבי אירופה ובחלק מצפון אפריקה.
מגילת שיר השירים מתחילה במילים: "שיר השירים אשר לשלמה.
ישקני מנשיקות פיהו כי טובים דודיך מיין", ומפרש רש"י: "לפי שיש מקומות שנושקין על גב היד ועל הכתף, אך אני מתאוה ושוקקת להיותו נוהג עמי כמנהג הראשון, כחתן אל כלה פה אל פה".
על הנשיקות אמרו חז"ל: .
קביעה זו מנומקת בדוגמאות מהתנ"ך:
נשיקה של גדולה, שהיא נשיקה הניתנת כאות של כבוד: נשיקתו של שמואל לשאול לאחר שמשח אותו: .
נשיקה של פרישות, שהיא נשיקה הניתנת בעת פרידה: נשיקתה של ערפה לנעמי בעת שנפרדו: .
נשיקה של פרקים, שהיא נשיקה הניתנת בין ידידים לאחר פרידה ממושכת: נשיקתו של אהרן למשה:
נשיקה של קריבות, שהיא נשיקה בין קרובי משפחה: נשיקתו של יעקב לרחל בעת פגישתם הראשונה: .
בכנסיות ימי הביניים נהוגות היו נשיקות בין המאמינים כדי לבטא קרבה תחת כנפי האל.
מנהיגי הכנסייה לא ראו בעין יפה את הנשיקות בין גברים ונשים שהתפללו יחד, ופעלו גם להפריד את הגברים והנשים בתפילות.
עם זאת עדיין היה נהוג לנשק צלמיות או להפריח נשיקות באוויר.
הפרוטסטנטים הוציאו במאה ה־16 את הנשיקה בכנסייה אל מחוץ לחוק, וגם בכנסייה הקתולית הלכה לחיצת היד והחליפה את הנשיקה כמחוות קרבה טקסית.
במאה ה-18 החלה נשיקת הפה הארוטית להיות מוכרת כ"נשיקה צרפתית" (שם שניתן לה באנגליה).
נשיקה זו גם נקראת "נשיקת לשון" או "נשיקה עמוקה" מכיוון שהלשון נוגעת בה בלשון (או בשפתיים) של הצד השני ובדרך-כלל גם חודרת לפיו של הצד השני.
הצדדים עשויים להחליף בה רוק, דבר שבדר"כ נחשב לגס בהקשרים אחרים, אבל עשוי להוסיף לרגש ולתשוקה בנשיקה ארוטית.
אומנם מרבית מחלות המין לא עוברות על ידי נשיקה, אך החלפת הרוק עלולה להגביר את הסיכויים להידבק במחלות העוברות דרך הפה.
מחלה אחת כזו נקראת "מחלת הנשיקה".
נשיקה זו מוצגת בסרטים, בדרך-כלל, כדי להצביע על מין מרצון בין זוגות.
בדרך-כלל מאהבים משתמשים בה כדי להביע את הרגשות האינטימיים שלהם אחד לשני והיא מקדימה יחסי מין (והרבה פעמים נעשית גם בזמן קיום היחסים).
נשיקה שוודית היא נשיקה בה השפתיים נוגעות בשפתיים אך ללא מגע או קירוב של הלשון.
לעיתים מלוות במציצה קלה של השפה.
במקביל חלפה מן העולם הנשיקה האנגלית, נשיקה קלה על השפתיים, גם בין גברים לנשים וגם בין בני אותו המין, ששימשה כברכת שלום.
מתן משמעות ארוטית לנשיקת השפתיים העבירה את המנהג הזה מהעולם.
בתקופה זו גם נחשבה ההומוסקסואליות לתכונה מגונה ופסולה במיוחד, ועל כן נשיקות בין גברים נעלמו כליל.
עם זאת בין נשים היא המשיכה עוד זמן רב, ואף קיימת כיום.
נשיקה בין גברים חזרה שוב להיות מקובלת בחצרות האצולה של אירופה במאה ה־19.
נשיקות כמחווה בעת פגישה או פרדה מקובלות מאוד בתרבויות רבות, אף על פי שישנן תרבויות שבהן הן מאוד לא מקובלות.
נשיקות כאלה הן לרוב נשיקות על הלחי שמבוצעת על ידי מגע שפתיים בלחי של אדם אחר.
יש ומגע השפתיים בלחי הוחלף בקירוב השפתיים סמוך מאוד ללחי אך ללא מגע ("נשיקה באוויר").
בחלק מהתרבויות מנושקות שתי הלחיים, כך למשל נוהגים בארצות ערב, בצרפת, ברוסיה, בברזיל וברומניה.
בתרבויות אחרות נשיקה כזו מוצמדת ללחי אחת בלבד, כך למשל מקובל בארגנטינה.
בארצות שונות מקובלת נשיקת כף היד כאות של כבוד והוקרה.
חלק מהיהודים הדתיים יוצאי ארצות האסלאם, נוהגים לנשק את כף ידו של רב הקהילה או רב חשוב.
אחרים נוהגים לנשק את זקנו של הרב.
"הפרחת נשיקה" היא מחווה של פרדה כלפי אדם אהוב, נפוצה כמשחק בין מבוגר לילד, אך נהוגה גם בין בוגרים.
הנפרד מנשק את כף ידו שלו ו"מפריח" את הנשיקה לאוויר לכיוונו של השני.
לעיתים המנושק מתחזה כתופס אותה.
האינואיטים (אסקימואים) נוהגים להביע ברכה או קבלת פנים באמצעות חיכוך הדדי של האפים של שני האנשים הנפגשים.
ביטוי ברכה גופני זה זכה בתרבות המערבית לכינוי נשיקה אסקימואית אך המנהג שכיח גם אצל המאורים בניו זילנד ובתרבויות אחרות.
נשיקה מזויפת היא נשיקה בה בני הזוג מכניסים את השפתיים לתוך הפה, וכך נוצר קירוב של החלק העליון של הסנטר והחלק שמתחת לאף.
אנשים רבים משתמשים בנשיקה זו כשאינם מוכנים להתנשק או כשמנסים להתחזות לזוג.
נשיקה זו מוצגת בסרטים רבים ואף זכתה לכינויים רבים.
בנוסף לנשיקות בין אדם, מקובל גם לנשק עצמים דוממים.
ביהדות נהוג לנשק את המזוזה באמצעות נגיעה בה באצבעות ולאחר מכן נישוק האצבעות.
כן נהוג לנשק ספר תורה ולנשק את אבני הכותל המערבי.
בקרב העולים לארץ ישראל נהוג היה לנשק את עפרה עם הגיעם אליה.
בנצרות נהוגה נשיקה של מאמינים לצלמיות קודש.
באופן כללי, גילויי אהבה מפיגים מתחים וטובים לבריאות.
אולם, בנשיקה קיים לצד גילוי האהבה גם העברה של נוזלי גוף.
העברת נוזלי גוף בין בני אדם היא בעלת פוטנציאל להעברת גורמי מחלות.
וזה אולי כוחה להפגנת אמון מלא בבן הזוג, ולאי חשש או סלידה כלשהי ממנו.
הקיסר טיבריוס בן המאה הראשונה לספירה אסר על נשיקות כליל, משום שחשב שהן הסיבה למגפת פטריית המטאגרה, שגרמה לפגיעות בעור הפנים.
מצביא רומאי בן המאה הראשונה, מחה על "המנהג המחליא של נשיקת פנים מלוכלכות ומכוסות כיבים ופצעים, בין חיילים".
"לאורך תולדות האומנות רתמו היוצרים את ייצוגי הנשיקות כדי לבטא, לבד מאהבה רומנטית התרוממות רוח ותשוקה אירוטית.
הנשיקה פעלה כאמצעי סימבולי טעון, המעצים את הביטוי האומנותי"
פרסקו מאיטליה מהמאה הראשונה מציג את הקיקלופ פוליפמוס נושק לנימפה גלטאה (תצלום של הפרסקו).
נשיקה מופיעה באומנות הפלסטית מאז ימי הרנסאנס.
דוגמאות לכך הן ציורו של אניולו ברונזינו משנת 1550 בערך, ונוס, קופידון, הטפשות והזמן , שבו קופידון מנשק את ונוס, ופסלו של אנטוניו קנובה מסוף המאה ה-18, "פסיכה מתעוררת מנשיקת קופידון", המציג את קופידון, אל האהבה והתשוקה המינית בבמיתולוגיה הרומית, מחזיר לחיים את פסיכה אהובתו באמצעות נשיקה.
יצירות מודרניות המציגות נשיקה כוללות, בין השאר, את:
פסלו של אוגוסט רודן, "הנשיקה" , מסוף המאה ה-19.
פסלו של קונסטנטין ברנקושי, "הנשיקה" , משנת 1909.
ציורו של פרנצ'סקו אייץ, "הנשיקה" משנת 1859.
ציורו של גוסטב קלימט, "הנשיקה" משנת 1909.
ציורו של מארק שאגאל, "יום הולדת", משנת 1915.
ציורו של פבלו פיקאסו, "הנשיקה" משנת 1969.
הנשיקה כמחוה ארוטית קיבלה תנופה רבה עם הפופולריות של הקולנוע, בעיקר זה ההוליוודי.
הנשיקה הראשונה שהוקרנה בקולנוע הופיעה בסרט הנשיקה אותו הפיק תומאס אדיסון בשנת 1896. מפורסמות במיוחד סצנות הנשיקה בסרטים "חלף עם הרוח" ו"קזבלנקה".
צילום אייקוני של נשיקה הוא "יום הניצחון על יפן בכיכר טיימס".
התצלום פורסם בכתב העת "לייף" והפך לאייקון המזוהה עם סיום מלחמת העולם השנייה.
נשימה היא שם כללי לתהליך ביולוגי של חילופי גזים המאפשר קליטת חמצן ופליטת פחמן דו-חמצני.
המושג נשימה מתייחס לשני תהליכים עיקריים:
נשימה פיזיולוגית: בבעלי חיים זהו תהליך קליטת האוויר וחילוף הגזים.
במסגרת הנשימה הפיזיולוגית עובר החמצן מהאוויר או מהמים אל כל אחד מתאי הגוף.
במקביל, משתחרר מהתאים פחמן דו-חמצני הנפלט מהריאות ונפלט אל הסביבה.
השימוש הרגיל במושג נשימה מתייחס בדרך-כלל לתהליך זה.
גם צמחים, פטריות, פרוטיסטים וחיידקים מחליפים גזים עם הסביבה, אך הם עושים זאת לרוב באמצעות דיפוזיה של הגזים דרך קרומי התאים ולא באמצעות מערכת סבוכה של איברים ורקמות, כפי שנעשה בבעלי חיים.
המונח נשימה במשמעות הפיזיולוגית מתייחס, אם כן, לבעלי חיים בלבד.
נשימה תאית: זהו תהליך הפירוק של מולקולות עתירות אנרגיה בתא, והשימוש באנרגיה זו לייצור חומרים אחרים (חומרי הבניין של התא, למשל) ולהנעת תהליכים בתא.
בעוד שנשימה פיזיולוגית מתייחסת בהכרח לקליטת חמצן מהסביבה, בתהליך הנשימה התאית לא תמיד מעורב חמצן (חיידקים רבים מבצעים נשימה אל-אווירנית).
נשימה תאית, באופן זה או אחר, מתרחשת בכל התאים ובכל היצורים החיים, ללא יוצא מן הכלל.
לפירוט עיקרון זה ראו: מטבוליזם
מחקרים מראים שנשימה מודעת תורמת לשיפור תפקוד מוחי ובריאות כללית..
מחקרים אחדים מצביעים על כך שייתכן שנשימה סרעפתית איטית - ארבע שניות שאיפה וחמש עד שש שניות נשיפה, דרך האף בלבד - מסייעת לניקוי המוח ולהפחתת תחלואה.
ההמלצה היא לתרגל פעמיים ביום למשך 20 דקות, כאשר אחד התרגולים נעשה לפני השינה.
נשיקה-סטירה, או בשמו האחר אחת שתיים שלוש 'תעוררו, הוא משחק חברה שמשחקים במסיבות ובערבי כיתה בגילאי העשרה המוקדמים.
בן ובת עומדים או יושבים גב אל גב כך שאינם רואים זה את זה.
מארגן המשחק קורא "אחת שתיים שלוש 'תעוררו" (התעוררו), ובהישמע המילה האחרונה בקריאה, מסובבים השניים את ראשיהם לימין או לשמאל.
אם שניהם סובבו את הראש לאותו הכיוון: הבן נותן לבת נשיקה.
אם כל אחד סובב את ראשו לכיוון אחר: הבת נותנת לבן סטירה.
אם הסדר יוצא נשיקה סטירה נשיקה הבת נותנת לבן נשיקה והבן נותן לבת סטירה (הפוך) זה גם חל על הסדר סטירה נשיקה סטירה
נשיקה בפה/ריקוד סלואו: אם סובבו את הראש לאותו הכיוון שלוש פעמים.
סטירה: אם סובבו את הראש לכיוונים שונים שלוש פעמים, הבת בועטת בבן.
גרסה נוספת של המשחק היא כשהמארגן מחליט על שאלה עם שלוש תשובות אפשריות (לדוגמה: מהי הגלידה האהובה עליך?
וניל, שוקולד או תות) ובן ובת יושבים גב אל גב.
המארגן שואל את השאלה, אם השניים ענו תשובה זהה, עליהם לנשק את השני בלחי, אם הם ענו תשובות שאינן זהות עליהם לסטור אחד לשני.
למרות שמבחינה מתמטית הסיכוי לנשיקה או סטירה שווים (50 אחוזים), המשתתפים יכולים לסכם ביניהם שיתוף פעולה (כאשר מדובר למשל בבן או בת מושכים במיוחד) ובכך להפנות את ראשם לכיוון אליו פנה בפעם הקודמת.
בתצורות מסוימות, ניתן לחוש בשרירי הגב את הכיוון אליו פונה בן הזוג, אם מתעכבים בתגובה ולפעול בהתאם.
המשחק חברתי, ומשפיע על דירוגם החברתי של המשתתפים בו.
כך למשל, משתתף ש"זוכה" לנשיקות רבות יעלה במעלה ההיררכיה החברתית ומשתתף דחוי יפגע.
ביקורת נמתחה על המיניות במשחק כאשר בהשפעת הלחץ החברתי, נדחקים משתתפי המשחק להתנסות אינטימית ראשונה עם שותף שכלל לא בחרו.
נשימה תאית היא התהליך להפקת אנרגיה זמינה, תוך ניצול תרכובות אורגניות, לשימוש ביצורים חיים.
הנשימה התאית מתרחשת בתוך התא ובתהליך זה מפורקות תרכובות אורגניות, בעיקר פחמימות.
באורגניזמים הטרוטרופיים אלה חומרים שמקורם במזון, ואילו באורגניזמים אוטוטרופיים החומרים נוצרים בתהליך הפוטוסינתזה או, במיעוט המקרים, בכימוסינתזה.
האנרגיה המשתחררת עם פירוק התרכובות משמשת להרכבת נוקלאוזיד מזורחן ATP, (A הוא אדנוזין, T הוא tri (שלוש) ו-P הוא פוספט, אטום זרחן עם 4 אטומי חמצן) מ-ADP (אדנוזין די פוספט, כלומר אדנוזין עם שני יוני פוספט) ו-Pi (פוספט אנאורגני).
כשה-ATP יתפרק בתהליך הידרוליזה, האנרגיה שתשתחרר תשמש להנעת תהליכים צורכי אנרגיה.
לפירוט עקרונות הפקת האנרגיה בתא ראו מטבוליזם.
ניתן לדמות באופן מטאפורי את מולקולת ה-ATP לסוללה טעונה ואת ה-ADP+P לסוללה פרוקה, כאשר בתהליך הנשימה התאית "נטענת הסוללה" ו-ADP+P הופכים ל-ATP.
"הסוללה הטעונה", ATP, משמשת אחר כך להנעת תהליכים צורכי אנרגיה, שמפרקים את ה-ATP בתהליך הידרוליזה של ATP, ל-ADP+P ומנצלים חלק מהאנרגיה המשתחררת.
בתהליך הנשימה התאית מתרחש מעבר של אלקטרונים בין חומרים שונים.
מעבר זה, בדומה למתרחש בסוללה החשמלית, הוא אחד הגורמים המניעים את תהליך ייצור ה-ATP.
טעות רווחת לחשוב שנשימה תאית קשורה בהכרח לצריכת חמצן.
לדוגמה, חיידקים רבים מקיימים תהליכים של נשימה תאית אל-אווירנית.
מקור הטעות הוא כדלהלן: בבסיסם של כל תהליכי הנשימה התאית עומדות תגובות חמצון-חיזור.
אלו הן תגובות שבמהלכן אטומים מוסרים אלקטרונים לאטומים אחרים.
בעבר היה פירוש המילה חמצון "התרכבות עם חמצן", אך בכימיה מודרנית שונתה משמעות המושג ל"מסירת אלקטרונים" (החומר שעובר חמצון מוסר אלקטרונים ל'מחמצן').
לכן אף על פי שבעבר קושרה הנשימה התאית באופן בלעדי להתרכבות עם חמצן, כיום ידוע שחמצן איננו קולט האלקטרונים היחידי במערכות ביולוגיות בכלל, ובתהליך הנשימה התאית בפרט.
גליקוליזה: קיים כמעט בכל היצורים החיים; אינו דורש חמצן ומהווה הקדמה לנשימה תאית אווירנית וגם לנשימה תאית אל-אווירנית
מעגל קרבס: קיים רק ביצורים אווירניים (אארוביים) ומוצמד אליו הזרחון החמצוני
זרחון חמצוני: קיים רק ביצורים אווירניים ומתרחש רק בנוכחות חמצן.
ביצורים פרוקריוטיים (חיידקים) מתרחשת הנשימה התאית בציטופלזמה ויצירת ATP מתרחשת על-גבי ממברנת התא.
ביצורים איקריוטיים מתרחשת הגליקוליזה בציטופלזמה, מעגל קרבס בתוך המרחב הפנימי של המיטוכונדריה, והזרחון החמצוני, היוצר ATP,מתרחש על-גבי הממברנה הפנימית של המיטוכונדריה.
לכן מכוּנוֹת המיטוכונדריה "תחנות הכוח של התא"; בהן מתרחשים השלבים המכריעים ביותר בנשימה התאית האווירנית.
בתהליך הגליקוליזה מתפרק גלוקוז ומופקת ממנו אנרגיה כימית.
הגלוקוז מתפרק לשתי מולקולות זהות (חומצה פירובית) 2C3H4O3.
במהלך הפירוק משתחררת אנרגיה כימית הבונה 2 מולקולות ATP.
במקביל, מקבל המימנים NAD הופך ל .
אם חומר זה לא ימסור את המימנים, הגליקוליזה תיעצר עקב מחסור ב-NAD.
את החימצון יכול התא לבצע באחת משתי פעולות:
חימצון לקבלת NAD חופשי מתרחש כאשר החומצה הפירובית מתחזרת לחומצת חלב ומקבלת את 2 המימנים.
תהליך זה מתקיים בחיידקים, פטריות, חד-תאיים וגם בתאים של יצורים עילאיים, במצבי מחסור בחמצן.
תהליך זו מתרחש גם בתאי שריר של האדם, בפעילות נמרצת הגורמת למחסור חמצן בשריר.
אפשרות אחרת, המוכרת מפעילות שמרים, היא פעילות אנזימטית בה משוחרר NAD והחומצה הפירובית הופכת לכוהל אתילי/אתנול (=אלכוהול) ותוך כך לקבל מחדש NAD.
בתהליך זה, החומצה הפירובית מתחמצנת במיטוכונדריה, והתוצרים הסופיים הם H2O ו-CO2. התהליך הוא בעל מספר שלבים ומחייב מעורבות של חמצן: בשלב הראשון החומצה הפירובית מחומצנת על ידי NAD ויוצאת ממנה מולקולת CO2. המולקולה שנוצרת נכנסת למעגל קרבס עוברת שינויים על ידי מספר אנזימים ובמקביל נוצרות עוד 36 מולקולות ATP.
מכאן שבנשימה תאית אווירנית, ממולקולה אחת של גלוקוז מתקבלות סך הכל 38 מולקולות ATP.
נשיקה במצ"ח הוא סרט דרמה ישראלי, בכיכובם של יהודה ברקן ומיכל ינאי, שיצא לאקרנים ב-1990.
אריק שוורצמן הוא נהג משאית שנקרא לשירות מילואים.
במסגרת שירות המילואים הוא מצטרף לבסיס של המשטרה הצבאית ומשתתף במבצע ללכידת אנס, המכונה "האנס במדים", גבר שזהותו אינה ידועה, שמתחזה לקצין בדרגת סגן אלוף שנוהג לאסוף חיילות מטרמפיאדות, להסיע אותן למקומות שוממים ולאנוס אותן.
במסגרת המבצע כל איש מילואים מצוות לחיילת בשירות סדיר על מנת שתעלה על טרמפ ותשמש כפתיון ללכידת האנס.
אריק מצוות לנטלי ברנהרד - עולה חדשה מצרפת אשר אימה היא תושבת חוזרת ומאושפזת בבית חולים לחולי נפש.
נטלי מנסה לחפש את אביה בארץ, ופונה לקצינת הת"ש על מנת שזו תנסה לסייע לה.
במהלך הפעילות המשותפת מספר אריק לנטלי אודותיו, על היותו גרוש ואב לבן או בת שאין לו מידע לגביו או לגביה, משום שזוגתו עזבה את ישראל ואבד לו איתה הקשר בעודה בהריון.
נטלי מבקשת לצאת לבקר את אימה, אך היא מקבלת על כך סירוב מרס"ר הבסיס - בן שבת.
על אף זאת, היא יוצאת עם אריק שוורצמן לבקר את אימה, וזאת בניגוד לפקודות.
בליץ, עוזרו של הרס"ר בן שבת, נשלח לעקוב אחריהם.
הוא מאתר את אריק המחכה מחוץ לבית החולים, ומורה לו לחזור לבסיס.
נטלי ממשיכה את הביקור, אריק חוזר ומוחזק במעצר בתוך הבסיס.
בזמן שאריק במעצר, מוזמנת לבסיס דנוטה, זונה מפולין המגיעה אל בן שבת.
בן שבת ודנוטה נמצאים בחורשה ומקיימים יחסי מין, אך הם אינם יודעים שהם מצולמים, וכי חיילים רבים בבסיס צופים בהם מרחוק.
בינתיים נטלי עולה על טרמפ מבית החולים לכיוון הבסיס, ללא ידיעה כי מדובר במכוניתו של האנס במדים, הסוטה מנתיב הנסיעה הרגיל.
נטלי חושדת בנהג ולוחצת על לחצן המצוקה שסופק לה.
אריק שנמצא במעצר מקבל את אות המצוקה במקלט, במסגרת המבצע ללכידת האנס, ומבין שנטלי במצוקה, אך אינו יכול לעזור לה.
לבסוף, בעזרת חברו קולומבו הוא מצליח להחלץ מן המעצר.
הוא מאתר את מקום הימצאה של נטלי, ומגיע לשם ברכבו, מלווה בכלב תקיפה (ג'מבו) שהוצמד לו.
אריק מצליח להכניע את האנס אשר נתפס.
לאחר מכן מועלה אריק למשפט אצל מפקד הבסיס.
רגע לפני מתן גזר הדין, נודע לבן שבת שמעשיו עם דנוטה תועדו.
כתנאי לאי פרסום הקלטת הוא מתבקש לרצות את אריק.
בן שבת משכנע את מפקד הבסיס שמדובר בטעות, שאריק אינו עריק, אלא "אריק", כי הוא "נהדר בעת מילוי תפקידו" ולא "נעדר בעת מילוי תפקידו", וכי הוא אחד מחיילי המילואים הטובים ביותר.
אריק מתלווה לנטלי, ואכן מגלה שאימה של נטלי היא הבחורה איתה הייתה לו מערכת יחסים בעבר, וכי נטלי היא בתו.
השלושה מתחבקים ומתאחדים בסצנה מרגשת.
הסרט הופק על ידי יהודה ברקן באמצעות חברת "רועי הפקות" שהייתה בבעלותו.
בנוסף, ברקן היה גם שותף לכתיבת התסריט.
דמותה של נטלי גולמה בסרט על ידי השחקנית מיכל ינאי שזו הייתה הופעתה הראשונה על המסך.
בזמן הצילומים הייתה ינאי עוד תלמידת תיכון בעלת מראה צעיר לגילה.
בגלל מאפיינים אלו חשש תחילה ברקן ללהק את ינאי לסרט, והעדיף ללהק במקומה שחקנית אחרת שהייתה כבר חיילת.
אולם, הצבא לא נתן אישור לאותה שחקנית להשתתף בצילומים, וברקן החליט לתת את התפקיד למיכל ינאי יום לפני תחילת הצילומים.
חודש לפני סיום עבודת העריכה של הסרט, עבר הבמאי שמוליק פירסטנברג (Sam Firstenberg) לביים את הסרט "מחץ הדלתא 3", והעורך שלמה חזן סיים את עריכת הסרט יחד עם יהודה ברקן, ופיקח על עריכת הסאונד והמוזיקה.
קיימים מספר מאפיינים משותפים בין הסיפור בסרט לבין חייו של יהודה ברקן:
הגיבור הראשי, אריק שוורצמן (יהודה ברקן) מגלה בסוף הסרט כי הוא אביה של נטלי שנולדה בצרפת לאחר שאמה דניאלה הופרדה ממנו על ידי משפחתה כשעוד הייתה בהריון.
עד לשלב זה, שוורצמן אף לא ידע אם הוא אב לבן או בת.
נושא התסריט עלה לאחר שבמציאות, אשתו הראשונה של יהודה ברקן התגרשה ממנו כשעוד הייתה בהריון ועברה לגור בברזיל, שם ילדה את בתם המשותפת שאותה לא פגש.
ממקרה זה עלה הנושא לסרט לפי תסריט משותף של יהודה ברקן ושלמה משיח, וכן על פי רעיון של אסי דיין.
ענת זמיר (דניאלה, אמה של נטלי)
רוני בליץ (בליץ, הסגן של בן שבת)
שרון אלכסנדר (ארז, קצין המבצע "נשיקה במצ"ח", בו מאוהבת נטלי)
בתפקידי משנה נוספים: דנוטה לאטו, שולה רווח, דני שגב, אריה צ'רנר, חלי חיים, דן הרדן, צופית שפאן, אסנת עופר, רינת הלון.
"שיר השיירה", שמבצע אריק איינשטיין (מילים: עלי מוהר)
"לא טוב היות האדם לבדו" שמבצעת יהודית רביץ (מילים: נתן זך)
הנשיפה היא פעולה של פליטת אוויר מן הריאות – המנוגדת לשאיפה.
מטרתה לסלק את האוויר העשיר בפחמן דו-חמצני (CO2), ולרוקן את הריאות במטרה לתת מקום לחמצן חדש שייכנס (באמצעות שאיפה).
השאיפה והנשיפה הן חלק מתוך פעולה נרחבת, הנקראת "נשימה".
המוכרת ביותר היא הנגינה בכלי נשיפה כגון חצוצרה, סקסופון, חליל.
גם תקיעה בשופר נעשית באמצעות נשיפה.
על ידי שינוי קצב הנשיפה ניתן לשלוט בצליל המופק מן הכלי (אך לא רק באמצעות דרך זו).
פעולה נוספת שמבוצעת באמצעות הנשיפה היא הירגעות.
כאשר אנו נושפים, ולאו דווקא בשיטות מיוחדות, אנו נרגעים.
כאשר אנו לחוצים, אנו לוקחים שאיפה עמוקה ולאחר מכן נושפים בחוזקה דרך האף.
ישנן שיטות המנצלות את הנשיפה עד תומה, כמו יוגה.
באמצעות הגוף, שהוא חם יחסית, ניתן להפיק אדים באופן רצוני (דרך הפה).
כאשר אנו רוצים לחמם את ידינו או לנקות עדשות למשל, אנו מנצלים את הנשיפה.
ניתן להפיק אדים גם דרך האף באופן בלתי רצוני, במהלך מאמץ (בדרך כלל ספורטיבי).
בערך זה ניתן פירוט של הנשים הראשונות שנבחרו או מונו לתפקידים מסוימים במדינת ישראל.
מאז קום המדינה ועד היום כיהנו 24 נשים כשרות בממשלות ישראל, ואישה אחת, גולדה מאיר כראש ממשלת ישראל.
בממוצע, בין שנות ה-90 של המאה ה-20 לראשית העשור השני של המאה ה-21, היוו הנשים כ-6% עד 10% מהשרים בממשלות ישראל.
לשם השוואה, במדינות סקנדינביה אחוז הנשים בממשלה הוא בין 40% ל-50%, אם כי בשוודיה מעולם לא כיהנה אישה בתפקיד ראש הממשלה, במדינות צפון אמריקה למעלה מ-20%, ובמערב אירופה קרוב ל-20%.
הממוצע הישראלי בשנים אלה היה דומה לממוצע במדינות דרום אמריקה וחלק ממדינות אפריקה.
בממשלה שהחלה לכהן ב-2013 עלה שיעור הנשים ל-18%.
בממשלה הזמנית לא כיהנה אף אישה.
האישה הראשונה שכיהנה כשרה הייתה גולדה מאיר, כשרת העבודה ומאוחר יותר כשרת החוץ.
במשך 25 שנותיה הראשונות של מדינת ישראל, הייתה מאיר האישה היחידה שכיהנה כשרה.
בשנת 1969 הייתה האישה הראשונה, והיחידה עד כה, שנבחרה לתפקיד ראש הממשלה.
בממשלת רבין השנייה כיהנו לראשונה שתי נשים – אורה נמיר ושולמית אלוני.
בממשלות שרון כיהנו לראשונה שלוש נשים (בו זמנית בהרכבים שונים) – לימור לבנת, ציפי לבני, דליה איציק ויהודית נאות.
בממשלה ה-33 (2013–2015) כיהנו לראשונה ארבע נשים – יעל גרמן, ציפי לבני, לימור לבנת וסופה לנדבר.
בממשלה ה-34 כיהנו גם כן ארבע נשים.
בממשלה ה-35, הושבעו לראשונה שמונה נשים ביום השבעת הממשלה, כשרות – בין היתר, לראשונה הושבעה שרה במשרד התחבורה והבטיחות בדרכים – השרה מירי רגב.
כמו כן, בממשלה זו הושבעו לראשונה שרה חרדית – עומר ינקלביץ', ושרה ממוצא אתיופי – פנינה תמנו-שטה.
בממשלה ה-36, הושבעה לראשונה שרה בעלת נכות, קארין אלהרר, ובסך הכול מכהנות בממשלה תשע נשים.
במשרדי האוצר, ביטחון הפנים, פיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, שירותי הדת, ירושלים ומורשת לא כיהנו נשים.
במשרד הביטחון כיהנה סגנית שר.
בחמישים שנותיה הראשונות של המדינה, מספר הנשים שנבחרו לכנסת היה יציב, ונע בין 7 (בכנסת השתים עשרה) לבין 12 (בכנסת השלישית).
בכנסת העשרים נמנו 33 חברות כנסת.
שיעור הנשים שכיהנו בכנסת ה-18, היה 19.2%.
שיעור זה דומה לממוצע העולמי, אך נמוך מהמקובל במרבית מדינות המערב.
שלוש הראשונות לא נדרשו להתמודד על התפקיד בבחירות מקדימות – כהן-כגן ואלוני עמדו בראש המפלגות אותן הקימו, ואילו גולדה מאיר הייתה המועמדת היחידה שהתמודדה על התפקיד במרכז המערך.
לבני הייתה הראשונה שנבחרה לתפקידה בפריימריז, בשנת 2008, ואף זכתה כמפלגה במספר המנדטים הגדול ביותר בכנסת.
גם יחימוביץ', גלאון ומיכאלי, שנבחרו בעקבותיה, נבחרו בבחירות מוקדמות.
אורה נמיר הייתה האישה הראשונה שהתמודדה בפריימריז לראשות מפלגה, בבחירות לראשות מפלגת העבודה ב-1992. היא הגיעה למקום הרביעי.
האישה הראשונה, והיחידה עד כה, שנבחרה לכהן כיושבת ראש הכנסת היא יושבת הראש בכנסת ה-17, דליה איציק.
נשים עמדו בראשות רוב ועדות הבית, למעט ועדת החוץ והביטחון, ועדת הכספים וועדת חוקה, חוק ומשפט.
באופן מסורתי, עומדת אישה בראש הוועדה לקידום מעמד האישה, ואולם בשנת 2006 היה גדעון סער לגבר הראשון שנבחר לתפקיד זה.
האישה הראשונה שנבחרה לעמוד בראש רשות מקומית בישראל היא חייקה גרוסמן, שעמדה בראש המועצה האזורית געתון (כיום חלק מהמועצה האזורית מטה אשר) בין השנים 1951-1950. האישה הראשונה שנבחרה לכהן כראש עירייה היא חנה לוין, ראש עיריית ראשון לציון בין השנים 1960-1956. באותה העת, נבחרו ראשי הרשויות בידי מועצת העיר.
החל משנת 1975 נבחרים ראשי הרשויות בבחירות ישירות, על ידי תושבי העיר.
נשיקה אסקימואית היא כינוי בתרבות המערב לביטוי הפיזי המקובל של ברכה או קבלת פנים אצל האינואיטים (אסקימואים).
הנשיקה האסקימואית מתבצעת על ידי חיכוך הדדי של האפים
רבים חושבים כי מקורה של הנשיקה האסקימואית היא בהימנעות מחשיפת השפתיים והצמדתן בנשיקה רגילה, בשל הכפור העז המאפיין את המקומות בהם חיים האסקימואים, אך זו טעות נפוצה ואין הדבר נכון.
למעשה, מחוות חיכוך האפים בתרבות האסקימואית מקבילה ללחיצת יד ואין לה משמעות כלשהי של ארוטיקה או תשוקה רומנטית.
המנהג התפתח ככל הנראה בשל העובדה כי בדרך כלל, כאשר נפגשים האסקימואים, רק חלק קטן מפניהם חשוף ובו קצה האף והעיניים.
מנהג זה מקובל גם בתרבות המאורים בניו זילנד ובעוד מספר תרבויות בעולם.
הסרט "נאנוק איש הצפון" של רוברט פלאהרטי מ-1922 היה הסרט התיעודי הראשון שהציג את הנשיקה האסקימואית לעולם המערבי וייתכן כי בזכותו למדו רבים במדינות המערב על קיומו של מנהג זה.
נשימה סרעפתית או נשימת בטן היא נשימה שרובה נעשית בעזרת כיווץ הסרעפת ופחות על ידי הרחבת כלוב הצלעות שבבית החזה.
אוויר נכנס לריאות כאשר נפח בית החזה גדל ויוצר הפרש לחצים שלילי בין הנוזל שבין קרומי הצדר (pleura) לבין האוויר החיצון.
הפרש הלחצים גורם לריאות להתרחב ולאוויר להיכנס לתוכן.
את בית החזה מגדירות הצלעות והסרעפת ולכן נפח בית החזה יכול להשתנות עקב תנועת צלעות או סרעפת.
אוויר יוצא מהריאות ללא מאמץ שרירי, כאשר בית החזה והריאות חוזרים לצורתם שלפני השאיפה הודות לאלסטיות שלהם.
שריר הסרעפת מהווה את הגבול התחתון של בית החזה.
במצב מנוחה לסרעפת מבנה קמור, קרי היא בולטת בדמות חצי כדור לתוך כלוב הצלעות.
כיווץ הסרעפת גורם להשטחה של המבנה הקמור ולהגדלת נפחו של בית החזה ובאותה עת, לדחיסה כלפי מטה של אברי הבטן הדוחפים את קיר הבטן הקדמי לכיוון קדימה.
נשימה סרעפתית עמוקה יותר מנשימה צלעית (נשימה המדגישה הנעת צלעות לשם הגדלת נפח בית החזה).
כמות גדולה יותר של אוויר מתחלפת בכל נשימה וחלקים גדולים יותר בריאות מתאווררים.
היא נחשבת לבריאה יותר והדרכת השימוש בה נעשה דרך קבע לחולים הסובלים מתת-אוורור של הריאות ולחולים הנחשבים מועדים לפגיעה כזו, למשל לאחר ניתוח בהרדמה כללית.
נטייתם של אנשים להימנע משימוש בנשימה סרעפתית מוסברת לעיתים בהרגלים נרכשים, כגון חיקוי מבוגרים המורגלים בנשימה צלעית, הימנעות מנשימה סרעפתית הגורמת להבלטת בטן (המנוגדת לאידיאל היופי של תעשיות הדוגמנות והפרסום המודרנית הכוללת בטן "שטוחה") ואף הימצאות מתמשכת במצבי דחק המלווים בנשימות רדודות.
נשימה סרעפתית היא גם סוג של אימון נשימתי בו אנשים לומדים לנשום בעזרת כיווץ הסרעפת.
נשימה מחזורית היא טכניקת נשיפה אשר משמשת בנגינת כלי נשיפה.
מטרת הטכניקה היא לאפשר נגינה רציפה ללא הפסקות לנשימה.
ביצירות מסוימות נדרשים נגני כלי נשיפה לנגן משפטים מוזיקליים ארוכים שאינם מאפשרים נשימה, ללא קטיעה של הרצף המוזיקלי.
לרוב, ניתן לנגן משפטים מוזיקליים אלו על ידי נשימה עמוקה קודם התחלת הנגינה, ובצמצום מתן האוויר.
במקרים חריגים, גם הנשימה הטבעית מספיקה בקושי, ועל כן שימוש בטכניקת נשימה מחזורית מקל מאוד על הנגן.
הטכניקה מבוססת ברוב המקרים, על נשיפה דרך הפה תוך כדי נשימה מהירה דרך האף.
האוויר הננשף דרך הפה אינו מגיע מהריאות, אלא הוא האוויר שנמצא בחלל הפה.
כך יכולות הריאות להתמלא באוויר גם כשאוויר ננשף דרך הפה.
נשימה מחזורית דורשת אימון רב, על מנת שלא להיכנע לרפלקס הקבוע שאינו מאפשר נשימה ונשיפה בו זמנית.
נגנים המאומנים היטב בטכניקה, יכולים לנשוף ולשאוף בו זמנית בצורה שאיננה מורגשת כלל.
המושג נשימות אגונאליות או "נשימות אחרונות" מתאר דפוס נשימה לא תקין הנגרם כתוצאה מפגיעה באספקת הדם / ירידה בחמצון של החלק במוח האחראי על פעולת הנשימה.
נשימות אגונליות מהוות סימן למצב חירום רפואי אקוטי.
במצבים של דום לב, נראה לעיתים נשימות אגונליות שנמשכות מספר דקות לאחר הפסקת הפעילות הלבבית המכנית.
מדובר בתופעה שמתרחשת בכ-40-56% ממקרי דום הלב בטרום ביה"ח.
בפועל מדובר ברפלקס של מרכז הנשימה בגזע המוח שמתבטא בדפוס נשימות ייחודי זה.
נשימות אלה אינן נשימות אפקטיביות; לרוב, הן למעשה תהליך שאיפה קצר ושטחי, ומיד לאחר מכן נשיפה ארוכה יותר וכבדה, אולם הן לא מגיעות בסדר מסוים או בחוקיות מסוימת.
כלומר, הנשימות אינן סדירות ואינן בעלות עומק שווה.
בעת הדרכת הדיוטות נהוג לתאר נשימות אלו כ "נשימות דג" ואדם מן היישוב מונחה לביצוע פעולות החייאה אם הוא מבחין בנשימות מסוג זה אצל מטופל מחוסר הכרה.
נשיקה אחרונה הוא סרט אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית משנת 2006. את הסרט ביים טוני גולדווין ומכבבים בו זאק בראף, ג'סינדה בארט, רייצ'ל בראף וקייסי אפלק.
עלילת הסרט סובבת סביב זוג צעיר וחבריהם, המתמודדים עם החיים כבוגרים ועם סוגיות של מערכות יחסים ומחויבות.
מבחינה מסחרית הסרט כשל ולא החזיר את עלויות ההפקה.
הרפתקה רומנטית שמוכיחה מחדש שאהבה ונישואין יכולים להפוך כל גבר לילד קטן.
חמישה חברים בשנות ה-30 לחייהם מתמודדים עם הפחד הנצחי ממחויבות ושיגרה.
דרמה קומית רגישה על הצורך של כל אדם להרגיש נאהב ועל המאמץ הכרוך בלשמור על האהבה.
מייקל (זאק בראף) – החבר של ג'נה במהלך הסרט שוכב עם אשה זרה.
ג'נה (ג'סינדה בארט) – אשתו של מייקל, בסוף הסרט נבגדת על ידי החבר שלה.
קים (רייצ'ל בילסון) – במהלך הסרט התאהבה במייקל ובסוף שכבה עם מייקל אך איננה הייתה מודעת שהוא בקשר ואב לילד שבדרך.
קריס (קייסי אפלק) – חברו הטוב ביותר של מייקל, בסוף הסרט מחליט להתגרש מאשתו.
ליזי (מייקל וסטון) – אחד מחבריו של מייקל, נוהג להשתכר, האקס של אריאנה.
קני (אריק כריסטיאן אולסן) – אלכוהוליסט, נרקומן, אחד מחבריו של מייקל.
אריאנה (מארלי שלטון) – האקסית של ליזי.
ליסה (לורן לי סמית) – גרושתו של קריס, אם לתינוק.
פרופסור באולר (הרלוד ראמיס) – אביה של ג'נה, נשוי לאנה.
אנה (בליית' דאנר) – אמה של ג'נה, נשואה ל פרופסור באולר.
סטפאן (טום וילקינסון) – האקס של אנה.
באתר Rotten Tomatoes, המשקלל ביקורות של מבקרים רבים, קיבל הסרט 46% ביקורות חיוביות בלבד.
"מייל כוכב" - ג'ושוע ראדין.
"הסיבה מדוע" - רייצ'ל יאמאגטה.
"תחזיק אותך בזרועותיי" - ריי לה מונטייג.
"שקית נייר" - פיונה אפל.
"היום הוא היום" - איימי מאן.
"הנשק של אישה" - עמוס לי.
"סיגריות ושוקו" - רופוס ויינרייט.
"משקולת נייר" - סקיילר פיסק וג'ושוע ראדין.
נשימה מעגלית היא שיטת רפואה אלטרנטיבית המבוססת על תרגול נשימה שמטרתה היא טיפול בבעיות רגשיות, שחרור מתחים, שינוי דפוסי התנהגות וכדומה.
השיטה מתבססת על ההנחה שבעיות רגשיות רבות נובעות מזיכרונות מודחקים מתקופת הלידה והילדות המוקדמת.
אלו יוצרים, לטענת העוסקים בשיטה, "חסימות" שתהליך הנשימה המעגלית מאפשר "פתיחה" שלהן.
בשנים האחרונות השיטה צוברת פופולריות ברחבי העולם כחלק מגל הניו אייג'.
יחד עם זאת, אין מחקרים מבוקרים שמעידים על יעילותה והיא נחשבת לפסאודו-מדע.
לאונרד אור וסונדרה ריי פיתחו את שיטת הנשימה המעגלית בשנת 1974. לאונרד אור חווה הארה אשר נגרמה, לטענתו, על ידי צורת נשימה שונה.
באותה הארה הוא חווה מחדש, לטענתו, זיכרונות מלידתו.
אור האמין שעל ידי חזרה לחוויית הלידה תוך כדי ביצוע נשימה מעגלית ניתן לבצע ריפוי של "טראומת הלידה".
נשימה מעגלית היא נשימה מודעת בה נשמר הרצף בין קצה השאיפה וקצה הנשיפה.
ההימנעות מהפסקות יוצרות "עיגול" ו"רצף" של הנשימה.
לדעת המטפלים, טכניקת הנשימה מביאה את המתרגל למצב בו התנגדויות והגנות האופייניות להתנהגותו נחלשות, דבר המאפשר העלאת זיכרונות, רגשות ותחושות שנסתרות מ"התודעה המודעת" שלו.
לדעתם, השילוב של רגיעה עמוקה, פתיחות של הגוף והרוח, וקליטה מוגברת של חמצן, מסייע בטיפול בדברים שחוסמים את "הזרימה הטבעית" של הגוף.
מבחינה ביולוגית כאשר הנשימה המעגלית מהירה, היא מעוררת את מערכת העצבים הסימפתטית (תת-מערכת במערכת העצבים האוטונומית, האחראית על התמודדות עם מצבי דחק).
העוררות שנוצרת במערכת מביאה לתגובות רגשיות וגופניות אינטנסיביות, אשר בהמשך מביאות לפורקן רגשי מרפא לטענת מטפלים מהתחום.
הפורקן הרגשי בשילוב עם מעבר לנשימה איטית ו"רכה" יותר מביא להפעלה של המערכת הפאראסימפתטית (תת-מערכת במערכת העצבים האוטונומית - האחראית על הרגעה, שגשוג ושימור).
נשימת יתר או אוורור יתר היא נשימה מהירה מאוד המביאה לסילוק של פחמן דו-חמצני (CO2) המדרדרת את רמתו בדם.
לעיתים קרובות תסמונת נשימת יתר נוצרת ממצבי חרדה או דחק והיא חופפת עם התקף פאניקה שבהפרעת פאניקה.
התופעה מתרחשת גם במצבים קשורים לשהייה בגובה רב, אחרי חבלת ראש, אירוע מוחי, הפרעות נשימתיות כמו אסתמה, דלקת ריאות, פנאומותורקס, הפרעות של כלי הדם והלב כמו תסחיף ריאתי, בחום גבוה, אנמיה, תופעות לוואי לתרופות מסוימות.
אדם בריא נושם בין 12 ל-20 נשימות בדקה.
קצב נשימות תקין מאפשר לגוף להעשיר את הדם בכמות החמצן הנדרשת ולפנות מהדם את הפחמן הדו-חמצני המיוצר בגוף.
מצב של נשימה מהירה ושטחית לאורך זמן גורם לפינוי מוגבר של הפחמן הדו-חמצני מהגוף, וכתוצאה מכך לירידה ברמתו התקינה בדם.
ירידה זו גורמת לירידה בחומציות של הדם (עליה ב-pH, בססת).
אדם שנמצא בהתקף נשימת יתר מרגיש נימולים בשפתיים, באצבעות הידיים ובאצבעות הרגליים כתוצאה מן הירידה ברמת הסידן היוני בדם (בשל ירידה ברמת החומציות של הדם).
ירידת רמת החומציות בדם מובילה בין היתר לכיווץ של כלי דם במוח מה שמוביל למעין מחסור בחמצן שגורם לסימנים נוספים כגון כאבי ראש, סחרחורות, אי שקט ובמקרים קיצוניים, ייתכן גם מצב הדומה לעילפון עד כדי חוסר תגובה של האדם.
במקרים רבים, ידי האדם שנמצא בהתקף יהיו בצורת האות "ר" (ספאזם) או "יד של מיילד" ולפעמים אף יחוש בכאבים בחזה עקב הנשימות המהירות (לא ממקור לבבי).
סימנים נוספים הם נשימה מהירה, דופק מהיר, כאבים בחזה ותחושת חרדה.
הטיפול הוא בעיקרו החזרת מנגנון הנשימה לקצב תקין.
כיוון שלרוב הרקע להתקף מסוג זה הוא ממקור רגשי, עיקר הטיפול יהיה על ידי הרגעה ובידוד האדם מהסיטואציה שעוררה את ההתקף.
רצוי לבקש מהאדם לקחת נשימות עמוקות ואיטיות ולהשתדל ל"החזיק" את האוויר בריאות 2–3 שניות לפי נשיפתו.
בעבר, מקובל היה להורות לאדם בהתקף לבצע נשימות ושאיפות לתוך שקית אטומה הצמודה לפיו, זאת על מנת להכניס לריאות אוויר עשיר בפחמן דו-חמצני במטרה להעלות את ריכוזו בדם.
פעולה זו אמנם מחזירה בדרך כלל את קצב הנשימה לקצב סדיר בתוך זמן קצר, אך אסורה כיום מתוך חשש לחנק.
נשיפון הוא מכשיר המשמש להערכה ראשונית לקיומו של אלכוהול מעל המותר בגופו של הנהג.
הנשיפון הוא מכשיר נייד חד פעמי המורכב משקית פלסטיק ופיית פלסטיק ונמצא בשימוש על ידי שוטרי התנועה, על מנת לתת אינדיקציה של כמות האלכוהול בגופו של הנהג.
בשנים האחרונות, בידי רוב שוטרי התנועה נמצאים מכשירי מדידה אלקטרוניים, המתניידים בקלות רבה, כך שהשימוש בשקית הפלסטיק לאט-לאט יוצא משימוש.
כאשר מכשיר הנשיפון אכן מראה כי קיימת אינדיקציה לרמת אלכוהול מעל המותר בחוק, יילקח הנהג לבדיקה במכשיר הינשוף, שכן לא ניתן לעשות שימוש בממצאי הנשיפון היות שאינו קביל בבית משפט ואינו מוסדר בחקיקה.
הסרט נחשב לעיבודו השביעי במספר של הספר כסרט קולנוע, אחרי העיבודים האילמים משנת 1917 ומשנת 1918, הסרט משנת 1933, הסרט משנת 1949, הסרט משנת 1994, והסרט המודרני משנת 2018.
הסרט יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2019 בבכורה עולמית.
בישראל הסרט יצא לאקרנים ב-23 בינואר 2020.
הסרט זכה בפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-92.
סירשה רונן - ג'וזפין "ג'ו" מארץ'
אמה ווטסון - מרגרט "מג" מארץ'
פלורנס פיו - איימי מארץ'
אליזה סקנלן - אליזבת "בת'" מארץ'
טימותי שאלאמה - תיאודור "לורי" לורנס
מריל סטריפ - הדודה מארץ'
לורה דרן - מרגרט "מרמי" מארץ'
ג'יימס נורטון - ג'ון ברוק
לואי גארל - פרידריך בר
בוב אודנקירק - מר מארץ'
כריס קופר - מר לורנס
אבי קווין - אנני מופאט
הדלי רובינסון - סאלי גרדינר מופאט
איימי פסקל החלה לפתח עיבוד חדש לרומן של לואיזה מיי אלקוט, ביחד עם שרה פולי שנשכרה לכתוב את התסריט לסרט והייתה מועמדת פוטנציאלית לבימוי הסרט.
באוגוסט 2016, הוכרז שגרטה גרוויג תכתוב מחדש את הטיוטה שנכתבה לראשונה על ידי פולי, וביוני 2018, נודע שגרוויג גם תיקח על עצמה את מלאכת הבימוי של הסרט, ומריל סטריפ, אמה סטון, סירשה רונן, טימותי שאלאמה ופלורנס פו לוהקו לסרט.
ביולי 2018, אליזה סקנלן לוהקה לסרט.
באוגוסט 2018, ג'יימס נורטון ולורה דרן לוהקו לצוות השחקנים.
לאחר מכן, אמה ווטסון לוהקה לסרט והחליפה את סטון לאחר שזאת האחרונה עזבה את הפקת הסרט בעקבות בעיות בלוח הזמנים שלה והתחייבויות לקידום הסרט "המועדפת".
בספטמבר 2018, לואי גארל, בוב אודנקירק וכריס קופר לוהקו לצוות השחקנים.
באוקטובר 2018 הוכרז שחברת "New Regency Pictures" יצטרפו להפקת הסרט, ואבי קווין לוהקה לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו ב-5 באוקטובר 2018 בבוסטון שבמסצ'וסטס.
לוקשיינים נוספים כוללים את הארוורד שבמסצ'וסטס, ואת .
הסרט עלה לאקרנים ב-25 בדצמבר 2019.
נשיקה בחצות הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 2018. הסרט הוא בבימויו של סקוט שפר, ונכתב על ידי אריק קירסטן.
עלילת הסרט מבוססת על סרט יפני בעל אותו שם משנת 2006.
בסרט מככבים בלה ת'ורן, פטריק שוורצנגר ורוב ריגל.
העלילה עוקבת אחרי נערה בת 17 החולה במחלה בשם "קסרודרמה פיגמנטוזום", המונעת ממנה להיחשף לאור שמש.
כשהיא פוגשת נער שהיא מחבבת, היא מתלבטת האם לספר לו על מצבה או להעמיד פנים שהיא חיה חיים נורמליים.
הצילומים החלו ב-12 באוקטובר 2015 בוונקובר שבקנדה.
הסרט שוחרר לאקרנים בארצות הברית ב-23 במרץ 2018.
מילדותה, קייטי פרייס חיה עם רגישות מסכנת חיים לאור השמש הנגרמת על ידי מחלה גנטית נדירה, קסרודרמה פיגמנטוזום.
במשך היום היא שוכבת בבית, ואביה, ג'ק, וחברתה הטובה מורגן משמשים לה כחברה.
קייטי יוצאת מביתה כל לילה ומנגנת בגיטרה בתחנת הרכבת המקומית.
לילה אחד, היא פוגשת בחור בו היא מאוהבת בסתר זמן רב, צ'ארלי, בעת שניגנה בגיטרה בתחנת הרכבת.
קייטי נלחצת ובורחת מהמקום, ושוכחת בתחנת הרכבת את המחברת בה היא כותבת את השירים שלה.
צ'ארלי שומר את המחברת, ומחזיר לה אותה למחרת.
השניים מתאהבים ומתחילים לצאת יחד בלילות, אך קייטי עדיין לא מספרת לצ'ארלי על מחלתה, למרות אזהרותיו של אביה.
לילה אחד צ'ארלי לוקח את קייטי לסיאטל.
קייטי מופיעה עם גיטרה ברחוב, ולאחר מכן הם הולכים לשחות באגם.
קייטי לא שמה לב לפני שהשמש התחילה לזרוח, והגיעה לביתה לאחר שנחשפה קצת לשמש.
חשיפת השמש פגעה בקייטי, והיא חלתה בסרטן עור שהתפשט במהירות.
היא מחליטה לצאת לשיט עם צ'ארלי ולבלות איתו את ימיה האחרונים.
היא כותבת לו שיר ומשכנעת אותו לחזור להתחרות בשחייה.
לאחר מותה, ג'ק אומר לצ'ארלי כי קייטי רצתה שהוא ישמור את מחברת השירים שלה.
כשצ'ארלי פותח את המחברת הוא מוצא בתוכה מכתב פרידה מרגש שכתבה לו קייטי, ובו היא מעודדת אותו להילחם למען חלומותיו ושיזכור תמיד שהיא עדיין אוהבת אותו.
בלה ת'ורן – קייטי פרייס
פטריק שוורצנגר – צ'ארלי ריד
רוב ריגל – ג'ק פרייס
סולקה מתיו – ד"ר פאולה פלמינג
קן טרמבלט – מארק ריד
ג'ניפר גריפין – בארב ריד
טירה סקובי – זואי קרמייקל
פול מקגיליון – בלייק ג'ונס
נשימה אחת הוא סרט ספורט רוסי בבימויה של ילנה חזנובה.
הסרט מבוסס על עובדות בביוגרפיה של שיאנית ואלופת העולם בצלילה חופשית נטליה מולצ'נובה, שהקימה עם עמיתיה ברוסיה את בית הספר הבינלאומי הראשון לצלילה חופשית (בחסות הפדרציה הרוסית לצלילה חופשית) והפכה למחברת שיטות הוראה בצלילה חופשית.
הצילומים התרחשו בשנים 2018–2019 בשטח האקדמיה של המשרד למצבי חירום בעיר חימקי, סצנות צלילה צולמו בים הפתוח מול חופי מלטה.
ב-7 בנובמבר 2019 הופיע הטריילר הרשמי לסרט.
הקרנת הבכורה נערכה ב-5 במרץ 2020.
הסרט הופק בשיתוף פעולה עם קרן הקולנוע הרוסי ופורטל Ivi.ru.
לאחר נישואים לא מוצלחים וגירושין מבעלה, מרינה גורדייבה בת הארבעים יוצאת לחופשה לים, אחרי שעבדה בעבודה שלא נהנתה בה.
היא פוגשת את המציל איגנט, הפותח לה את עולם הצלילה החופשית, עולם חופשי אך גם מסכן חיים: עליה לעצור את נשימתה ולצלול לעולם התת-ימי, שם האויבים היחידים הם הפחדים שלה.
ויקטוריה איסאקובה - מרינה גורדייבה
מקסים סוחאנוב - ואדים בטיארוב
מאשה סוריקובה - בתו של איגנט
יליזבטה חמלבסקאיה - נסטיה, צוללנית
"נשימה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שירי מימון, השיר יצא לאור ב-13 במרץ 2019, מתוך אלבומה החמישי, "נשימה", על ידי חברת התקליטים הליקון.
השיר נכתב על ידי הדס כהן, הולחן על ידי מורן דוד והופק על ידי רובי פאייר ועידו נמר.
השיר הוא בסגנון הפופ אשר משלב בתוכו את סגנון המוזיקת נשמה.
בסמוך לצאתו כסינגל עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר למעלה מ-400 אלף השמעות.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, בוים על ידי קובי פלשמן והועלה לערוץ היוטיוב של שירי מימון ב-13 במרץ 2019. בקליפ ניתן לראות את מימון שרה את מילות השיר כאשר לצידה רקדני ליווי.
נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-2 מיליון.
"נשיקה אחת ממך" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אייל גולן.
השיר יצא לאור ב-17 בינואר 2010, כסינגל השלישי מתוך האלבום "דרך לחיים", על ידי חברת התקליטים ליאם הפקות.
עם יציאתו הרשמית כסינגל בפברואר נכנס השיר אל המקום הראשון במצעדים השבועיים של רשת ג' ומדיה פורסט.
השיר נכתב והולחן על ידי שלומי חן, עובד והופק על ידי תמיר צור.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב תוך שהעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
השיר זכה להצלחה רבה בישראל, כאשר הצליח לכבוש את פסגת המצעד של מדיה פורסט פעמיים ברצף ולהגיע למקום הראשון בהשמעות ברדיו ובמצעד של רשת ג'.
נשים קטנות הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2018 בבימויה של קלייר נידרפרום, ולפי תסריט מאת נידרפרום וקריסטי שימק.
הסרט הוא עיבוד לרומן באותו שם מאת לואיזה מיי אלקוט שיצא לאור בשני כרכים בשנים 1868 ו-1869. זהו עיבוד מודרני של הסיפור המקורי, והוא מציין 150 שנה לפרסומו של הספר.
בסרט מככבים שרה דאוונפורט, אלי ג'נינגס, לוקאס גראביל, איאן בוהן וליאה תומפסון.
בארצות הברית הופץ הסרט על ידי חברת Pinnacle Peak החל מ-28 בספטמבר 2018.
שרה דוונפורט – ג'ו מארץ'
איימי לין ג'ונסון – ג'ו הילדה
אלי ג'נינגס – בת' מארץ'
ריס אוליביירה – בת' הילדה
מלאני סטון – מג מארץ'
טיילור מרפי – איימי מארץ'
אלזי ג'ונס – איימי הילדה
לוקאס גראביל – תיאודור "לורי" לורנס
סטיוארט אדג' – ג'ון ברוק
איאן בוהן – פרדריק "פרדי" בר
ליאה תומפסון – מארמי מארץ'
בארט ג'ונסון – פאפא מארץ'
אדם ג'ונסון – דיוק סניור
באפריל 2017 פורסם שליאה תומפסון ולוקאס גראביל הצטרפו לצוות השחקנים של הסרט, בבימויה של קלייר נידרפרום לעיבוד קולנועי של קריסטי שימק לרומן "נשים קטנות" מאת לואיזה מיי אלקוט.
מקליין נלסון וסטיבן שימק שימשו כמפיקי הסרט.
כריס דונהיו ומריבת' ספרוס היו המפיקים בפועל מטעם חברות ההפקה "Main Dog Productions" ו-"Paulist Productions".
ביוני 2017 צורפו לצוות השחקנים שרה דוונפורט ואיאן בוהן.
שלב הצילומים החל ביוני 2017 בסולט לייק סיטי שביוטה.
בארצות הברית יצא הסרט לאקרנים ב-28 בספטמבר 2018.
בארצות הברית ובקנדה הסרט "נשים קטנות" יצא יחד עם הסרטים "מפלצות בשלג", "חכם בלילה", ו"מבוך האימה", וצפי ההכנסות היה כ-3 עד 5 מיליון דולר בסוף השבוע של הקרנת הבכורה.
לבסוף הסתכמו ההכנסות ב-747,000 דולר בלבד.
"נשימה" הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת הישראלית שירי מימון.
האלבום יצא לאור ב-10 ביוני 2020, על ידי חברת התקליטים הליקון.
מימון הוציאה את האלבום שמונה שנים אחרי יציאת האלבום הקודם שלה – "שלג בשרב".
שירי האלבום נכתבו, הופקו, והולחנו על ידי מפיקים שונים, ביניהם חנן בן ארי, שמעון בוסקילה, נעם חורב, מורן דוד, צליל קליפי דור דניאל והדס כהן.
מימון הצהירה כי החליטה להקדיש את האלבום לזכרו של הגיטריסט יונתן פריג', שנפטר ב-31 במאי, שבועות אחדים לפני צאת האלבום, וליווה אותה למשך הקריירה שלה.
פריג' אף שימש כגיטריסט בשירי האלבום: "אוויר" ו"נשימה".
כל שירי האלבום יצאו כסינגלים לפני צאתו.
השיר "עד שתגדל" יצא כסינגל יחד עם צאת האלבום.
בין הסינגלים הבולטים מתוך האלבום - השירים "זכוכיות", "נשימה" ו"ויטני" שנכנסו לעשירייה הפותחת במצעד השבועי של מדיה פורסט.
נשים רדיקליות בניו יורק הייתה קבוצה פמיניסטית רדיקלית, אשר פעלה בין השנים 1967- 1969 והשתייכה לגל השני של הפמיניזם.
הקבוצה ידועה בהפגנה שקיימה נגד תחרות "מיס אמריקה".
הקבוצה הוקמה בשנת 1967 ביוזמה של מספר נשים פעילות בארגוני מחאה לזכויות אדם.
הן החלו לערוך מפגשים ובהן לדון בחוויות מתוך חייהן האישיים שבהן נאלצו להתמודד עם סקסיזם ויחס מפלה מצד החברה הגברית.
תוך זמן קצר הצטרפו גם נשים נוספות.
בתחילת דרכה מנתה הקבוצה כמה עשרות נשים, ובעת התפרקותה כללה כמה מאות נשים.
תקופת תחילת הגל השני של הפמיניזם התאפיינה ברצונן של נשים לגבש חזון פוליטי עבור התנועה וליצור ערכים מובהקים, לא אחת עלו מחלוקות בנוגע לאפשרות של נשים להשיג שינוי דרך השתתפות במאבקים חברתיים אחרים, או שהדרך היחידה לעשות זאת היא על ידי מאבק עצמאי ונפרד משלהן.
קבוצת "נשים רדיקליות בניו יורק" טענה כי דרך הפעולה המועדפת במאבק הפמיניסטי צריכה להיות פעילות בקבוצות קטנות של נשים בלבד.
רבות מן החברות היו פעילות בארגונים חברתיים אחרים טרם הקמת הקבוצה, כגון ארגוני סטודנטים, מחאות אנטי מלחמתיות, השמאל החדש והתנועה לחופש הביטוי.
בדומה לקבוצות פמיניסטיות רדיקליות נוספות בשנות השישים המאוחרות, גם "נשים רדיקליות בניו יורק" השתמשו במניפסטים כדי להביע ביקורת על "השמאל החדש" והעובדה שהדיר נשים מתוכו, וכן כדי להציע דרכים למיגור הפטריארכיה ולהשגת שוויון.
בפתיח המניפסט "עקרונות" שפרסמה הקבוצה הגדירו את הקבוצה באמצעות דחייתה את ההיסטוריה והתרבות הגברית, וטענו כי הן ביקורתיות כלפי כל האידאולוגיות, הספרות והפילוסופיה מן העבר שכן הן תוצרים של תרבות של עליונות גברית.
אחת הדרכים שבהן פעלה הקבוצה הייתה "העלאת מודעות" (raising consciousness), כלי שבעזרתו יכלו קבוצות קטנות של נשים להבין כיצד נורמות ומבנים חברתיים השפיעו על חייהן ודיכאו אותן.
הנשים העלו חוויות אישיות במהלך מפגשים, וחוויות אלה העלו תחושת הזדהות בקרב החברות האחרות במפגש, מה שהביא להבנת החוויה המשותפת.
דרך ניתוח החוויות המשותפות אודות סוגיות כגון אימהות, ילדות, מעגל העבודה וחיי זוגיות, יכלו להצביע יחד על הגורמים בעלי האינטרס לשימור דיכוי הנשים.
הנשים סברו כי הבנת האופן שבו חייהן האישיים של כל אחת מהן היו קשורים למצבן הכללי של כלל הנשים יכלה לתרום לקידום המאבק הפמיניסטי לטובת כולן.
הקבוצה פרסמה כתב עת בשם "הערות מן השנה הראשונה" (Notes from the first year), אשר היה מבוסס על נאומים ודיונים של חברות הקבוצה במהלך מפגשיהן.
עורכת כתב העת הייתה שולמית פיירסטון.
בעקבות הצלחתו של כתב העת הראשון, בשנה השנייה לפעילות הוציאו כתב עת נוסף בשם "הערות מן השנה השנייה".
בינואר 1968 ארגנה הקבוצה הפגנה אלטרנטיבית לצעדה נגד מלחמת וייטנאם שארגנה ג'נט רנקין.
האירוע שנודע גם בשם "חטיבת ג'נט רנקין" כלל כינוס של נשים רבות שמחו נגד המלחמה כרעיות, אימהות ובנות.
קבוצת "נשים רדיקליות בניו יורק" התנגדה לאותה הפגנה וטענה כי פנייה אל הממשל כנשים רק מותירה אותן בתפקידיהן הפסיביים, המהווים תגובה לגברים, במקום לאפשר להן לזכות בכוח פוליטי אמיתי ובעל השפעה.
במחאת-הנגד שארגנו, הציגו הנשים מיצג "הלוויה" לתפקידי המגדר המסורתיים המיוחסים לנשים.
במהלך ההפגנה גם הניפו שלטים בהן נכתב "אל תבכי, התנגדי", הכריזו על "מותה" של הנשיות המסורתית ועודדו את כוחה של אחוות הנשים.
הפגנה נגד תחרות "מיס אמריקה"
ב-7 בספטמבר 1968 ערכה הקבוצה מחאה נגד תחרות מיס אמריקה ה-42. המחאה התקיימה באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי והשתתפו בה כמאה נשים.
הנשים מחו נגד היותה של תחרות היופי סקסיסטית ומעודדת החפצת נשים.
כמו כן, מחו נגד הגזענות בטקס, שבו לא הוכתרה עד אותה עת אישה שחורה, וכן נגד תמיכת התחרות במלחמה בווייטנאם דרך שליחת הזוכות לבדר את החיילים.
הנשים ערכו מיצגים שונים במהלך ההפגנה, באחד מהם זרקו "סימני דיכוי" לתוך פח אשפה שעליו נכתב "פח האשפה של החירות".
מיצג זה תרם לקיבוע הסטריאוטיפ של "שריפת חזיות", אם כי כלל לא נשרפו חזיות באותו אירוע.
מספר מפגינות הצליחו לרכוש כרטיסים ולהיכנס לאולם, שם הפריעו למהלך הטקס והניפו כרזה עליה נכתב "חופש לנשים".
העובדה שמיליוני אמריקנים צפו בטקס בטלוויזיה בעיה לחשיפה תקשורתית אדירה לתנועת הנשים ותרם לכך שהגל השני של הפמיניזם הגיע לתודעה הציבורית.
במהלך ההפגנה הסכימו חברות הקבוצה לשוחח עם עיתונאיות נשים בלבד ולא ענו על שאלות של עיתונאים גברים, מתוך מטרה לסייע לעיתונאיות לסקר את האירוע, דבר שלא קיבלו אפשרות לעשות במרבית המקרים באותה עת, שכן נשים הוגבלו לרוב לסיקור נושאים "רכים" יותר בעיתונות.
לפעילות הקבוצה השפעה על התפתחות הגל השני של הפמיניזם ועל המשך צמיחת הפמיניזם הרדיקלי.
פעילות הקבוצה אחראיות על כתיבה של מספר חיבורים וספרים בעלי השפעה על הפמיניזם בנושאים כגון מיניות, תפקידי מגדר ומיזוגיניה.
בין אותם חיבורים נכלל המאמר "האישי הוא הפוליטי" של קרול האניש, הספר פוליטיקה מינית של קייט מילט וספרה של שולמית פיירסטון הדיאלקטיקה של המין.
חלק מחיבורים אלה ראו אור לראשונה בעלון התנועה שיצא לאור בשנת 1968.
המחאות שארגנו פעילות הקבוצה תרמו להעלאת המודעות הציבורית לפעילות התנועה הפמיניסטית, ובפרט ההפגנה בתחרות "מיס אמריקה" שזכתה להדים תקשורתיים וציבוריים נרחבים.
פעילות הקבוצה גם תרמה לבניית התרבות הפמיניסטית של שנות השישים ולחיזוק מחאות של קבוצות פמיניסטיות נוספות ומאבקים כגון הפעילות למען התיקון לשוויון זכויות ומאבקים למען הזכות לבצע הפלות.
נשיץ ברנדס אמיר ושות' הוא משרד עורכי דין ישראלי שמרכזו בתל אביב.
המשרד עוסק בתחומי המשפט המסחרי והאזרחי, בישראל ומחוצה לה, ומגדיר את עצמו כ-Full Service Law Firm.
בשנת 1957 פתח עו"ד גד נשיץ משרד עצמאי.
משרדו של עו"ד חנינא ברנדס החל את פעילותו בתל אביב בשנת 1970, בשעה שעזב את חיפה והתמקם בתל אביב.
באותה שנה עבדו במשרד חנינא ואשתו ג'ני שהייתה מזכירתו.
ב-1 במרץ 1981 התמזג משרד ברנדס עם משרדו של נשיץ.
ההיכרות בין ברנדס לנשיץ החלה לאחר שנשיץ ייצג חברות ביטוח בתביעות ביטוח ימי נגד חברות ספנות, ומשרד פרידמן, וברנדס בתוכו, ייצג את רוב חברות הספנות.
במשרד הממוזג הוביל נשיץ את תחומי הביטוח, הבנקאות, המשפט הימי והליטיגציה.
לאחר המיזוג עבדו במשרד 8 עורכי דין.
בשנת 2010 העסיק המשרד מעל 100 עורכי דין.
בשנת 2013, כשעו"ד שרון אמיר, שהיה ראש מחלקת מיזוגים ורכישות הפך שותף, שונה שם המשרד ל"נשיץ, ברנדס, אמיר ושות'".
המשרד מתמקד בייצוג חברות פרטיות וציבוריות, תאגידים רב-לאומיים, חברות היי-טק וביו-טק, ייצוג קרנות הון סיכון ומשקיעים פרטיים, בנקים מסחריים, בנקים להשקעות, ארגונים ממשלתיים וחברות נדל"ן ובנייה.
המשרד ייצג את בעלי המניות של Waze (במכירתה לגוגל במיליארד דולר), סנדיסק (ברכישת אם סיסטמס ב-1.4 מיליארד דולר) וקרן פימי (בין השאר ברכישת אל על).
עם לקוחות המשרד נמנה נשיא מדינת ישראל, עזר ויצמן, שנאלץ להתפטר מכהונתו לאחר שבאמצעי התקשורת פורסמו ידיעות לפיהן קיבל ויצמן כ-450 אלף דולר מאיש העסקים אדוארד סרוסי מבלי שדיווח על כך, וזאת במהלך כהונתו כחבר הכנסת וכשר.