tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התוכנית מפעילה 5 מרכזים חינוכיים טיפוליים, המשלבים סיוע לימודי עם פעילויות ספורט אתגריות, מתוך מטרה לחזק בקרב הנערים והנערות תחושת מסוגלות וערך עצמי, להביא למימוש יכולות ושיפור הישגים בתוך מערכת החינוך, למנוע נשירה ממסגרות פורמליות ולחזק את הזיקה למדינה ולשירות משמעותי.
במסגרת הפרויקט הסטודנטים מתנדבים במרכזים ונותנים מענה לצורכי הנערים והנערות.
פרויקט שמטרתו הנגשת טכנולוגיה לאוכלוסיית הגיל השלישי.
הסטודנטים המשתתפים בפרויקט מלווים קשיש במהלך שנה שלמה, כאשר במהלכה הם חונכים אותו על תוכנות מחשב ואתרים שימושיים, כגון: זום, פייסבוק, מערכת זימון תורים ועוד.
בנוסף להתנדבות השבועית, הסטודנטים הלוקחים חלק בתוכנית עורכים שני ימי התנדבות בסימן החגים בבתי האבות שבהם פועלת התוכנית.
בשנים עברו ערכו הסטודנטים ליל סדר לכ-110 ניצולי שואה עריריים, וכן יום תרומה למען הקהילה לקראת חג הפסח.
אגודת הסטודנטים - אוניברסיטת רייכמן היא עמותה שנוסדה בשנת 1997, והיא הגוף המייצג של הסטודנטים באוניברסיטה.
האגודה היא א-מפלגתית, ונציגיה נבחרים מדי שנה בבחירות חשאיות, על פי מסלולי הלימוד.
יושב ראש האגודה וסגנו נבחרים על ידי כלל הסטודנטים בקמפוס, בבחירות אישיות וחשאיות.
כל סטודנט הלומד באוניברסיטה זכאי להיות חבר באגודת הסטודנטים.
עיקר תקציבה של האגודה מגיע מתשלום דמי חבר שנתיים של הסטודנטים החברים בה.
לאגודת הסטודנטים חברה כלכלית, הנמצאת בבעלותה המלאה, בשם עוגן - החברה הכלכלית.
אוֹניגירי (בהיראגאנה: お握り) או אוֹמוּסוּבּי (היראגאנה: おむすび) הוא מאכל יפני פופולרי.
האוניגירי עשוי אורז יפני עגול, מאותם הזנים המשמשים לסושי.
זנים אלו מעט דביקים לאחר הבישול ולכן אידיאליים למנות אלו.
הוא לרוב מעוצב לצורת משולש, בעזרת שימוש בתבנית ייעודית או בידיים.
את האוניגירי ניתן להגיש כאורז בלבד, אך לרוב הוא ממולא במליות שונות כגון סלמון, טונה ושזיף יפני כבוש, ולרוב נעטף באצת נורי ונטבל ברוטב סויה.
בחנויות נוחות יפניות ניתן לקנות אוניגירי במגוון מליות, שם הוא נמכר באריזה מיוחדת שמפרידה את האצה מהאורז כדי למנוע את התרככות שלה.
אוּנְיָה פרסונלית או איחוד פרסונלי היא מערכת יחסים בין שתי ישויות או יותר במשפט הבינלאומי, הנחשבות למדינות שונות וריבוניות, אשר, לפי חוקיהן, אותו האדם עומד בראשן, בעוד גבולותיהן, חוקיהן והאינטרסים שלהן נותרים שונים.
כאשר הקשר בין המדינות חזק יותר ויש להן גם מוסדות משותפים (כגון צבא, פרלמנט או חוקה), נהוג להשתמש במונח "איחוד".
להבדיל מ"אוניה" ו"איחוד", המונח "פדרציה" מתייחס למדינה ריבונית אחת, המורכבת ממספר ישויות מדיניות לא-ריבוניות.
בשל העובדה שמשטרים רפובליקניים מתיימרים לרוב להיות ביטוי של רצון העם, נדיר המצב שנשיא עומד בראשה של אוניה פרסונלית.
לרוב המדובר בקשרים בין מדינות ומלכים.
בשלהי המאה העשרים, כאשר מספר המלכים בעולם פחת, פחת גם מספרן של האוניות הפרסונליות.
המקרים הבולטים כיום הן ממלכות חבר העמים הבריטי כמו קנדה או אוסטרליה, אשר אותו מונרך עומד בראשן באופן רשמי.
דוגמה נוספת לאיחוד פרסונלי כיום היא אנדורה, שבה נשיא צרפת (ולפניו מלך צרפת) הוא גם שליט אנדורה בשיתוף עם הבישוף של לה סאו ד'אורז'יי בקטלוניה.
איחוד פרסונלי יכול להתקיים גם ברמה של תפקידים בתוך מדינה אחת.
למשל בישראל משמש אותו אדם גם כנציב תלונות הציבור וגם כמבקר המדינה.
מלך אנגליה משמש גם כראש הכנסייה האנגליקנית.
האימפריה הרומית הקדושה וממלכת סיציליה: בין השנים 1194–1197 וכן 1212–1254.
איחוד קאלמאר: בין דנמרק, נורווגיה ושוודיה בשנים 1389–1521.
ממלכת פולין והדוכסות הגדולה של ליטא: בין השנים 1389–1569.
תקופת האיחוד האיברי: בשנים 1580–1640 שימש מלך ספרד גם כמלך פורטוגל וריבונותו אף חלשה, נוסף על האימפריה הספרדית, גם על המושבות ותחנות הסחר של האימפריה הפורטוגזית ברחבי העולם.
ממלכת אנגליה וממלכת סקוטלנד בין השנים 1603–1707.
דוכסות ורשה וסקסוניה בתקופת נפוליאון.
פולין הקונגרסאית והאימפריה הרוסית: הצאר הרוסי שימש כמונרך של שתיהן.
הנסיכויות הרומניות המאוחדות ולאכיה ומולדובה, מ-1859 ועד 1866 שנשלטו על ידי אותו נסיך-מושל (דומניטור).
האימפריה האוסטרו-הונגרית: בין השנים 1867–1918 שימש הקיסר האוסטרי גם כמלך הונגריה.
איסלנד ודנמרק: בין השנים 1918–1944. דנמרק הכירה בעצמאותה של איסלנד ב-1918, אולם המלך הדני שימש גם כמלך איסלנד עד שנת 1944.
הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה וגרמניה הנאצית ממרץ 1939 עד מאי 1945. עקב כניסת הוורמאכט לפראג הפכה צ'כיה רשמית לשטח אוטונומי של הרייך הגרמני - סיפוח דה פקטו.
הממלכה המאוחדת וממלכות חבר העמים, אוניה פרסונלי מודרנית.
הרפובליקה הצרפתית ונסיכות אנדורה, אוניה פרסונלי מודרנית.
(גם הכנסייה של אורז'ל ואנדורה שבהם עומד הבישוף של אורז'ל)
האוֹנִיוַואבַּאנְשוּ (お庭番衆) הייתה קבוצת נינג'ות ואונמיטסו שהוקמה בידי שוגון הטוקוגאווה השמיני – טוקוגאווה יושימונה – הנחשב לאחד מהשוגונים הדגולים ביפן (1684–1751).
יושימונה הקים את האוניוואבאנשו לצורכי ריגול, איסוף מידע ואבטחה.
רווחת כיום האמונה כי במהלך מהפכת הבאקומאטסו נשלחו האוניוואבאנשו לאמריקה לרגל לא רק אחרי מתנגדי השוגון, אלא גם אחר אמריקאים.
במקור שירתו כשכירי חרב של מספר שרי מלחמה, במהלך תקופת אדו, והם עמדו לשירות הממשלה המרכזית.
האוניוואבאנשו שירתו כסוכנים חשאיים, אספו מידע והגנו על השוגון, ובין תפקידיהם נמנית גם הגנה על גנרלים ופקידי ממשל בדרג בכיר.
הם שמרו על רמת רגולציה קפדנית, אשר אסרה עליהם בין היתר להתערות עם החברה הכללית.
המפורסמים ביותר היו הנינג'ות של איגה וקוגה, מצפון לקיוטו.
האוניוואבאנשו היו, במקור, נינג'ות נגורורו מקי.
מאוחר יותר נחשבו כשייכים למעמד הסמוראים.
על אף הדעה הרווחת, תפקידי האוניוואבאנשו כמעט ולא כללו התנקשויות, ומרבית משימותיהם היו איסוף מידע ולכידת פושעים.
חברי האוניוואבאנשו נבחרו מתוך שבט הקי.
תפקידי הקבוצה היו תורשתיים, ועברו מדור לדור במשפחה.
הסיבה לכך היא ככל הנראה העובדה שיושימונה היה ראש שבט הקי.
בתקופת הבאקומאטסו, חברי האוניוואבאנשו נשלחו למשימות ריגול סודיות בארצות הברית.
האוניוואבאנשו הוצגו רבות בג'ידאגקי ובסדרות אנימה ומאנגה, לרבות רורואוני קנשין, גינטאמה ועוד.
בדרך כלל מוצגים חברי הקבוצה כנינג'ות לוחמות, שאינן בוחלות בכלי נשק והריגה.
אוניברסליזם הוא זרם בפילוסופיה מתחום תורת המוסר, שלו אחיזה משמעותית במרבית ענפי מדעי החברה ובמיוחד בחינוך ובמחשבה המדינית-חברתית המודרנית וכן בתאולוגיה.
עיקר מהותו בעיסוק בתכונות והגדרות שאותן ניתן להחיל על כלל הפרטים.
האוניברסליזם מבקש לראות בכל בני האדם שווים, ללא גדרות וללא הבחנות של שוני תרבותי; וכראויים להאצלת כללי מוסר וערכים דומים, ובכך, עומד ביחס של ניגוד ישיר לפרטיקולריזם.
כאסכולה פילוסופית וחברתית, המצדדת בהתעלמות מקטגוריות קיבוציות, האוניברסליזם מנוגד לרלטיביזם, ומקורב להומניזם בכך שהוא גורס כי כל בני-האדם באשר הם ראויים לכבוד באופן שווה.
בין יתר הערכים שנחשבים כאוניברסליים נמנים אושר, חירות, צדק ואחרים.
עם זאת, מכיוון שהשיח האוניברסלי כולל שאלות הנוגעות לעצם טבע האדם ולהתפתחות התרבויות הנבדלות, נבחנות גם אתיקות כגזענות כבעלות היבטים אוניברסליים.
מציאותו של מוסר יחסי, או כזה שנמדד על סולם צו-המצפון האישי, נשללת על ידי האוניברסליסט.
מקובל לראות את תורת האידאות של אפלטון כמבשרת תורת האוניברסליזם.
יש גם לציין שתורה זו מתקשרת לתורת האונטולוגיה (תורת היש) של אפלטון, לעניין היחס בין האידיאות לחומר המוחש.
על פי אפלטון יש לומר שהאידיאות הן היש, ואילו החומר המוחש הוא השתקפות של האידיאה שמקבילה לו.
הערכים האירופיים שליוו את יצירת המסגרות האקדמיות הראשונות בראשית ימי הביניים גזרו משורש זה את המילה אוניברסיטה כמכילה את מכלול ההגדרות שאותן מצופה האדם לממש.
בעת החדשה, היו אלה אנשי עידן האורות שנשאו את דגל האוניברסליזם במה שהגיע לשיאו במהפכה הצרפתית, שזיקקה את הרוח החדשה בסיסמה "חירות, שוויון, אחווה".
תנועת הרומנטיקה, שבאה לאחר מכן, דחתה את האוניברסליזם בהעדיפה באופן מובהק את הייחוד האינדיבידואלי של כל פרט על-פני "אמת משותפת" של סך-הפרטים, תוך האדרה של החד-פעמי, האותנטי שבאדם על חשבון האוניברסלי - המשותף לכולם.
המגמות של המאות ה-19 וה-20 קידמו את הלאומיות, ואף את הלאומנות, בד-בבד עם התאוריה המרקסיסטית; ושוב לא הייתה עוד עדנה רבה למסרים הרציונליסטיים של ההגדרות הכלליות החלות על כלל היצורים.
ההיבט הפוליטי-כלכלי של אוניברסליזם מתון עשוי להיות אינטרנציונליזם - שהיא שיטה שדוגלת בהרחבת שיתוף-הפעולה הכלכלי והמדיני בין מדינות, תוך יתרון לכל הצדדים.
האינטרנציונליסטים מחזיקים באמונה כי על מדינות לשתף פעולה זו עם זו כיוון שערכם של האינטרסים ההדדיים וארוכי-הטווח שלהן גדול מזה של המטרות האינדיבידואליות וקצרות-הטווח של כל אחת מהן.
מנגד ניצבים פטריוטיזם שוביניסטי אך באותה עת - גם חסידי הגלובליזציה הקיצונית, שלכאורה מבטלת את ערכה וייחודה של כל מדינה; מבחינה זו אינטרנציונליזם הוא ניסיון לפשר בין הגלובליזם לאינדיבידואליזם, כשהוא מושתת על ההכרה ב"שִוויון-חרף-שוני" ועל כבוד למורשתן הלאומית של אומות.
בעוד שהאוניברסליזם מניח כי אנשים בכל החברות שואפים לאמץ את האידיאלים והפרקטיקות של המתבונן, הרי שהגישות הרב-תרבותיות במערב בוחרות לאפשר לכל קבוצה לשמר את מושגי השונות והזהות שלה.
שתי הגישות ההומניסטיות שונות זו מזו, אולם חוקרים לא מעטים מוצאים את הרב-תרבותיות משתלבת לא-פעם על רצף אחד עם האוניברסליזם, ואף משלימה אותו.
כך, על הציר בין אוניברסליזם ליברלי המבקש לעצב עולם נאור ובין רב-תרבותיות - שהיא הייצוג המובהק של התפיסה המהופכת לכאורה, זו הרלטיביסטית והפרטיקולריסטית, מוצבים היום רבים מהנושאים המעסיקים את החברה ההומניסטית, כגון שאלות פמיניסטיות, פדגוגיות ומגדריות.
תפישות אוניברסליות מול תפישות פרטיקולריסטיות
האחת דוגלת באינדיבידואליזם והשנייה בקבוצות.
כלומר, בגישות הכוללת את כל החברה ואת כל הפרטים בה.
בגדול, ההבחנה משמשת לדיונים – Particular – בחשיבות הפרט בנושא מוסר – האם צריך להתייחס לפרט או לחברה.
המטאפיזיקה מבחינה באוניברסל כתכונה או אפיון שמשותף לדברים נפרדים.
כלומר, אוניברסלים הם ישויות או פרמטרים שניתנים להדגמה חוזרת ונשנית על מקרים/משתנים ספציפיים רבים – כך, אם ישנם, לדוגמה, שני כיסאות ירוקים בחדר, הרי ששניהם חולקים "יְרוּקוּת", כלומר את תכונת הצבע הירוק.
תכונה משותפת זו תיקרא "אוניברסל", בהיותה נתון שבאפשרותו לחול על דברים / מקרים רבים.
חוקרים מחלקים את המושגים לשלושה פרמטרים עיקריים: "סוג" (למשל: יונק), "סגולה" (למשל: קצר; חזק), ו"יחס" (למשל: אבא של...; על-יד...), שהם כולם כאחד טיפוסים שונים של אוניברסל.
שיקוף של האוניברסליזם בדתות שונות
התאולוגיה האוניברסליסטית מתייחסת למושגים ורעיונות (דתיים ופילוסופיים) שיכולים לחול על 'הכל'.
הנצרות גורסת כי כל בני האדם ייגאלו בבוא-יומם ויימחלו מול אלוהים; בודהיזם, זרם המהאיאנה מתאפיין בגישתו שלפיה כל יחיד מגלם את טבע הבודהה, גם כאן הביטוי האוניברסליסטי הוא ה"גאולה הכללית".
אוניברסיטת תעלת סואץ היא אוניברסיטה מצרית הפועלת באזור תעלת סואץ בשלושה קמפוסים, בפורט סעיד, אסמאעיליה ואל עריש.
האוניברסיטה נוסדה בצו נשיאותי של נשיא מצרים אנואר סאדאת בשנת 1976, והחלה בקליטת תלמידים בשנת 1977.
באוניברסיטה פועלות 28 פקולטות ולומדים בה למעלה מ-20,000 סטודנטים.
באוניברסיטה פועלים 53 מרכזי מחקר בתחומי החינוך ופיתוח קהילתי.
בקמפוס איסמעליה פועלות פקולטות להנדסה, חקלאות, מדעים, חינוך, רפואה, רפואה וטרינרית, מסחר, רפואת שיניים, מחשבים ומידע, רוקחות, תיירות ומלונאות, מדעי הרוח וסיעוד.
בקמפוס פורט סעיד, הנקרא אף קמפוס סואץ, פועלות פקולטות לחינוך, הנדסת מכרות ונפט, מסחר, חינוך הנדסי ומדעים.
בקמפוס אל עריש, הנקרא אף קמפוס צפון סיני, פועלות פקולטות לחינוך ולמדעי החקלאות והסביבה.
אוניברסליזם אוניטריאני הוא זרם נוצרי ליברלי ופלורליסטי, שלו שורשים בנצרות הפרוטסטנטית וכן בזרם האוניטריאניזם.
הכנסייה האוניברסליסטית נוסדה ב-25 במאי 1961 בצפון אמריקה בעקבות המיזוג בין "הארגון האוניטריאני האמריקאי" (נוסד ב-1825) ו"הכנסייה האוניברסליסטית האמריקאית" (1866 לערך).
הכנסייה האוניברסליסטית משקפת איחוד מוסדי בין זרם האוניטריאניזם המבוסס על הנצרות, שבבסיסו האמונה באחדות האל תוך התנגדות לדוקטרינה של השילוש הקדוש, ובין זרם האוניברסליזם, המבקש לראות בכל בני האדם שווים, ללא גדרות והבחנות של שוני תרבותי; וכראויים להאצלת כללי מוסר וערכים דומים, ובכך, עומד ביחס של ניגוד ישיר לפרטיקולריזם.
על התנועה נמתחה לעיתים ביקורת הן מבחוץ והן כתוצאה מדיאלוג פנימי בתנועה, על כך שאין בה די תוכן דתי ושפה דתית.
לאורך שנות קיומה פעלה התנועה גם למען מטרות פוליטית, כולל מעורבות בתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, התנועה לזכויות הומוסקסואלים, התנועה לצדק חברתי, התנועה הפמיניסטית וכן היא מפרסמת הצהרות לפעולות בנושאים כמו הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בארצות הברית ישנן כ-1000 קהילות, ובהן כ-150,000 חברים, כאשר חלק גדול מהם מרוכזים בניו אינגלנד ובסיאטל שבוושינגטון.
הקהילה בקנדה מונה 49 קהילות ו-5,000 חברים.
לתנועה גם עשרות קהילות קטנות ברחבי העולם.
עם חברי התנועה בעבר נמנים השחקן כריסטופר ריבוממציא האינטרנט טים ברנרס-לי.
בדרך כלל מאפייני התרבות מתמקדים ברוחניות, גיוון תאולוגי, שוויון, אקטיביזם, צדק חברתי, פנתאיזם, סביבתנות, אגנוסטיות ושותפות ללא הבדל בין דת, גזע ומין.
הגביע הבוער (במקור Flaming Chalice) הוא הסמל הדתי של האוניברסליסטים האוניטריאנים.
הסמל הומצא על ידי הפליט האוסטרי הנס דויטש בשנות ה-30. הסמל הפך לסמל מחתרת המסמל סולידריות עם האוכלוסיות הנרדפות באירופה.
הוא אומץ בהמשך על ידי האוניברסליסטים האוניטריאנים בתאריך הייסוד של הדת.
הגביע הבוער עם השנים, קיבל משמעות גדולה בדת האוניברסליסטית האוניטריאנית, ויש אוניברסליסטים אוניטריאנים אשר חוגגים אותו כחג דתי בכך שהם מדליקים גביע בוער פעם בשנה.
מפגשים בדרך כלל מתקיימים בכנסיות אוניברסליסטיות אוניטריאניות בימי ראשון.
בימים האלו שרים שירים (בדרך כלל את השיר Spirit of Life ואת מקבץ השירים Singing the Living Tradition אשר כולל שירים מכלל הדתות עם שוויון מגדרי), אך גם עושים דיונים פוליטיים, רוחניים ומכירים את חברי הקהילה.
לעיתים קרובות במפגשים, גם מדליקים גביע בוער ולאחר מכן עושים מדיטציה או תפילה, המתבצעת על ידי מנהיג הכנסייה.
בכל סוף יום, חברי הקהילה דנים בשאלות, במה הם הרגישו במשך המפגש או בדעותיהם על סוגיה מסוימת.
אף על פי שהמפגשים מתקיימים במבני כנסייה, כל הדתות מותרות ומתקבלות באופן שווה בתוכן.
בדרך כלל כשהאוניברסליסטים האוניטריאנים מגיעים לגיל 12, הם חוגגים את ההתבגרות (Coming of Age) או בקיצור (COA).
הם חוגגים אותן בדרך כלל בכנסיית נוער (Youth ministry) הייחודית לדת.
במסורת, הנער שהגיע לגיל 12 מתחבר עם מבוגר או מבוגרים אוניברסליסטים הנקראים "מדריכים" (Mentors), ומבקשים מבני הנוער לחקור את הרוחניות האישית שלהם ואת המיניות שלהם בתמיכתם.
המסורת ייחודית לדת האוניברסליסטית האוניטריאנית, היות שלהט"ב וחקר מיניות נחשבות לטאבו ברוב הדתות, בעוד שהאוניברסליסטים האוניטריאנים מעודדים אותן.
בתום התוכנית, בני הנוער ומדריכיהם מציגים "הצהרות אמונה" (faith statements או credo statements) - הצהרות כתובות של אמונותיהם ונקודות מבטיהם שפותחו בעת התוכנית, בנושאי מיניות, אידאולוגיה ורוחניות.
המטרה של התוכנית היא לתת לבני הנוער המשתתפים בה, למצוא את הרוחניות ואת האמת האישית שלהם.
קודש מים היא מסורת חברתית הייחודית לאוניברסליסטים האוניטריאנים אשר היא החלה בשנות ה-80. במסורת, חברי הדת אוספים כמויות קטנות של מים שיש להן משמעות עבורם, או בזמן מיוחד.
לאחר מכן, חברי הדת שמים את המים בקערה משותפת בשביל לחבר בינם.
לרוב, המים בקערה נשמרים והופכים בהמשך השנה למים קדושים לטקסים דתיים.
יש 6 סוגי מים שאפשר להביא לקודש המים (נקרא Sixth Principle Resources).
לקודש המים יש משמעות רוחנית רבה לאוניברסליסטים האוניטריאנים, והיא מקדמת את עקרונות הדת.
קודש פרח היא מסורת חברתית הייחודית לאוניברסליסטים האוניטריאנים גם כן, והיא אחד מהמסורות הבולטות של הדת.
במסורת, כל אחד מחברי הדת מביא פרח ממקום שחשוב לו, או שהפרח מסמל משהו שחשוב לו באופן אישי, ולאחר מכן הפרחים מונחים באותו מקום, מה שיוצר זר פרחים.
לאחר שכולם שמים את הפרחים בזר הפרחים, חברי הדת שרים שירים (בדרך כלל השירים Sing We and Chant It, For the Flowers are Great Blessing ו-For the Flowers have the Gift of Language) ואז כל אחד לוקח פרח אחר לביתו.
בדרך כלל המסורת נחגגת ביוני.
כל פרח בדת מסמל אישיות ורוחניות אחרת, וביחד בזר פרחים היא מסמלת קבוצתיות רוחנית ואידאולוגיה, מה שחברי הדת קוראים לו שולחן התייחדות (Communion Table).
לפני, בזמן ואחרי כל קודש פרח, אומרים טקסטים דתיים שונים.
בדרך כלל, חברי הדת אומרים את מילות צ'פק (Čapek) שהיה ממקימי המנהג.
רוחניות החיים (Spirit of Life)
רוחניות החיים (Spirit of Life) הוא שיר כנסייה דתי של האוניברסליסטים האוניטריאנים והשיר המוכר ביותר שלהם.
השיר נכתב ב-1981 על ידי קרולין מקדד ואף הוכרז מספר פעמים כ"המנון ה-UU".
שר את המסורת החיה (Singing the Living Tradition) הוא אוסף שירי כנסייה דתי של האוניברסליסטים האוניטריאנים.
אוסף השירים מתקיים בדרך כלל בצורה של ספר, ובתוכו נמצאים מעל ל-250 שירים ממגוון רחב של תרבויות ודתות, אך אותן שרים באופן אשר כולל את כל המינים והמגדרים ולכלל הדתות.
הכנסייה האוניברסליסטית דוגלת בליברליזם תאולוגי, ובחקר חופשי ואחראי אחר האמת ומשמעות החיים.
חברי התנועה אינם חולקים אמונה דתית משותפת, אלא מאוחדים בצורך שלהם בצמיחה רוחנית.
כך למשל, משתתפים במפגשי התנועה חברים ממגוון רחב של אמונות דתיות, ובכלל זה יהודים, נוצרים, בודהיסטים, נטוריסטים ואגנוסטים.
קהילות התנועה נוטות עם זאת לשמור על מסורות נוצריות אחדות כגון קיום פולחן ביום ראשון, שכולל דרש ושירת מזמורים.
כמו כן מאוחדים אנשי הקהילה סביב שבעה עקרונות בשאיפה לקדם את:
הערך והכבוד הפנימי הטמון בכל אדם;
הצדק, היושר והחמלה ביחסים בין בני אדם;
קבלת האחר ועידוד הצמיחה הרוחנית בקהילות התנועה;
חיפוש חופשי ואחראי אחר אמת ומשמעות;
הזכות למצפון והשימוש בהליך הדמוקרטי בתוך קהילות התנועה ובחברה האנושית בכלל;
המטרה של קהילה בינלאומית עם חירות, שלום וצדק לכל;
רחישת הכבוד למארג ההדדיות של הקיום כולו אשר אנו חלק ממנו
אוניון הייתה אוניית המעפילים השלישית מאירופה, אחרי האונייה "כוכב", שהביאה לארץ ישראל 50 מעפילים מפולין ומצרים, במאי 1934, חלק מעליית אף על פי וולוס א', שהגיעה ביולי 1934. אוניון הגיעה לארץ ישראל ב-28 באוגוסט 1934 ועל סיפונה 117 מעפילים.
שלושה מראשי התנועה הרוויזיוניסטית בפולין, וודובינסקי, שסקין וקוטקא, נפגשו בדאנציג עם יהודי בשם צבי הרמן סגל, שהיה באותה תקופה נציג חברת ספנות גדולה באותה עיר.
הם סיכמו אתו שיחכור עבורם אונייה מתאימה להעפלה לארץ ישראל והוא אכן חכר אוניית משא יוונית בשם Ionion (יוונית: Ιόνιο).
האונייה הפליגה מנמל פיראוס שביוון באוגוסט 1934, ועליה 67 מעפילים.
כאשר עגנה בכרתים עלו על סיפונה 50 מעפילים נוספים מהאונייה "קפולו".
היא הגיעה לחוף תל אביב, מול "מגרשי התערוכה" ב-28 באוגוסט.
100 מהמעפילים הצליחו לרדת ממנה בזמן ולהתפזר בעיר, אך 17 מעפילים, יחד עם צוות הספינה נתפסו וגורשו ליוון.
בעקבות הגעת אונייה זו פרסם נתן אלתרמן את שירו "היינו כחולמים", המתאר את הורדת המעפילים לחוף.
אוניברסיטת תִּשְרִין היא אוניברסיטה ציבורית בעיר לטקיה שבסוריה.
נכון לשנת 2013, היא האוניברסיטה השלישית בגודלה מבין האוניברסיטאות בסוריה, ובדירוג אקדמי מדורגת במקום החמישי מבין כלל האוניברסיטאות בסוריה.
האוניברסיטה הוקמה בתאריך 20 במאי 1971, כאשר בתחילה היא נקראה בשם אוניברסיטת לטקיה .
בהמשך, ובמהלך שנת 1975, שם האוניברסיטה שונה לשם הנוכחי, במטרה לזכור ולהנציח את אירועי מלחמת יום הכיפורים, אשר מוכרת בסוריה ובעולם הערבי בשם מלחמת אוקטובר .
הפקולטה הראשונה אשר נפתחה באוניברסיטה הייתה הפקולטה למדעי הרוח והאומנויות, אשר נוסדה בשנת 1971. הפקולטה האחרונה שנפתחה באוניברסיטה הייתה הפקולטה להנדסת טכנולוגיות מידע ותקשורת, אשר נוסדה בשנת 2008.
1. פוסבאל קלוב אוניון ברלין הוא מועדון כדורגל גרמני מקצועני הפועל בעיר ברלין ומשחק בבונדסליגה.
המועדון נוסד ב-1906 והחל לפעול תחת שמו הנוכחי בשנת 1966 במזרח גרמניה.
מהקמת המועדון ועד מלחמת העולם השנייה
שורשיו המוקדמים של אף-צה אוניון הם במועדון "אף-צה אולימפיה אוברשנוויידה" (FC Olympia Oberschöneweide), שנוסד ב-1906 ברובע אוברשנוויידה בברלין.
ב-1910 שינה המועדון את שמו ל"אף-צה אוניון אוברשונוויידה".
בתקופה שבין מלחמות העולם זכה המועדון במספר אליפויות מקומיות ואף השתתף בקביעות באליפות הארצית, כולל הופעה אחת בגמר, שהסתיימה בהפסד 3:0 להמבורג.
כבר בשלב מוקדם כונתה הקבוצה "שלוסריונגס" (פועלי הברזל הצעירים) בשל מדיה הכחולים, הדומים בצבעם לבגדי העבודה הטיפוסיים של הפועלים במפעלים הרבים ששכנו ברובע אוברשונוויידה התעשייתי.
הקריאה המסורתית של אוהדי אוניון - "אייזרן אוניון!" (איחוד הברזל) - מקורה בתקופה הזו.
מאז היווסדו נתפס המועדון כמייצג את המעמד העובד בברלין, וזאת בניגוד למועדונים אחרים בעיר, שנתפסו כמועדוניהם של בני המעמד הבינוני-גבוה כגון "ויקטוריה 89 ברלין", "בלאו-וייס 90 ברלי", "בה-אס-פאו 92 ברלין" או "טניס בורוסיה ברלין".
ב-1933, תחת שלטונה של המפלגה הנאציונל-סוציאליסטית, אורגן הכדורגל הגרמני מחדש ב-16 ליגות אזוריות ("גאוליגה").
אוברשנוויידה שובצה לליגה של ברלין-ברנדנבורג, שם התמקמה בדרך כלל במרכז הטבלה.
הקבוצה ירדה ליגה ב-1935 אך שבה מיד בעונה שלאחר מכן לליגה הראשונה.
ב-1940 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות האזורית ועלתה לסבב משחקי הגמר הארצי, בו הפסידה בסיבוב הראשון לראפיד וינה והודחה מהמשך התחרות.
הקבוצה ירדה לליגה השנייה שוב ב-1942, שם שיחקה עד סיום פעילותה של הגאוליגה בתום מלחמת העולם השנייה (1945).
תקופת המלחמה הקרה: פילוג במועדון
עם תום מלחמת העולם השנייה חולקה גרמניה ל-4 אזורי-שליטה, שכל אחד מהם הועבר לשליטת אחת מבעלות הברית, לצורך שיקום.
גם העיר ברלין חולקה ל-4 אזורים לפי אותה מתכונת (בשלב מאוחר יותר איחדו ארצות הברית, בריטניה וצרפת את האזורים שבשליטתן, בעוד ברית המועצות המשיכה לשלוט ביד רמה באזור שניתן לה).
בעלות הברית הורו על פירוקם של כל הארגונים שפעלו בגרמניה עד סוף המלחמה, ובכלל זה התאחדויות ומועדוני ספורט.
בסוף 1945 נוסד, אפוא, באוברשונויידה מועדון חדש בשם "אס-גה אוברשנוויידה" (SG Oberschöneweide), ששיחק בליגה העירונית, שנוסדה מיד עם סיום המלחמה.
בעונה הראשונה לא הצליחה הקבוצה להעפיל לליגה הראשונה של העיר (אוברליגה ברלין 1), אך עשתה זאת בעונה שלאחר מכן ובהמשך אף זכתה באליפות העירונית (1947).
לקראת עונת 1948–1949 אימץ המועדון מחדש את השם "אס-גה אוניון 06 אוברשונוויידה".
בעונת 1949–1950 סיים המועדון במקום השני בליגה, דבר שהקנה לו את הכרטיס לסבב הגמר של האליפות הארצית.
אולם בשל המתיחות הגוברת בין מעצמות העל והתפתחותה של המלחמה הקרה, אסרו השלטונות הסובייטיים על נסיעתה של הקבוצה לטורניר האליפות, שהתקיים בעיר קיל שבמערב גרמניה.
הדבר גרם לפילוג במועדון, כאשר כמה שחקנים ומאמנים ערקו למערב וייסדו מועדון חדש בשם "ספורט-קלוב אוניון 06 ברלין", שנטל חלק במשחקי האליפות הארצית (הודח בסיבוב הראשון לאחר הפסד 7:0 להמבורג).
השחקנים שנותרו במזרח המשיכו לשחק בשם אוניון אוברשנוויידה, בעוד מספר שחקנים מבין אלה שערקו למערב ייסדו מועדון שלישי בשם "ברלינר באלשפיל קלוב זידאוסט" (Berliner Ballspiel-Club Südost - מועדון משחקי-כדור ברלינאי דרום-מזרח).
עד להקמת חומת ברלין ב-1961 היוותה הקבוצה המערבית גורם משמעותי בליגה ומשכה קהל רב למשחקיה, שהתקיימו באצטדיון האולימפי.
חלוקת העיר והקמת החומה פגעו קשות במועדון, שרבים מאוהדיו מצאו את עצמם מעברה השני של החומה, והקבוצה התדרדרה לליגות הנמוכות, שם שיחקה לעיני קהל מועט ביותר של צופים.
הפלג המזרחי של המועדון שינה את שמו מספר פעמים: "אוניון אוברשנוויידה" (1950); "בה-אס-גה מוטור אוברשנוויידה" (BSG Motor Oberschöneweide, 1951); "אס-צה מוטור ברלין" (SC Motor Berlin, 1955); "טה-אס-צה אוברשונוויידה" (TSC Oberschöneweide, 1957); "טה-אס-צה ברלין" (TSC Berlin, 1963), ובסופו של דבר אימץ ב-1966 את שמו הנוכחי.
הקבוצה פיתחה יריבות מרה עם דינמו ברלין, קבוצתה של המשטרה החשאית המזרח-גרמנית, "השטאזי".
בעוד דינמו ברלין זכתה ב-10 אליפויות רצופות, אוניון לא נהנתה מהצלחה מיוחדת, בעיקר בשל מדיניות הממשלה המזרח-גרמנית, שהעדיפה וטיפחה "מועדוני עילית" על פני מועדונים "אזרחיים" כגון אוניון.
למרות זאת, הצליחה אוניון לזכות בגביע המזרח-גרמני ב-1968, לאחר ניצחון 1:2 בגמר על אף-צה קרל צייס ינה, וכן רשמה הופעה נוספת בגמר ב-1986, אולם הפסידה לאף-צה לקומוטיב לייפציג בתוצאה 5:1.
מאיחוד גרמניה ועד העפלתה לבונדסליגה
לאחר איחוד גרמניה ב-1990 המשיכה הקבוצה לתפקד היטב על המגרש, אך המועדון כמעט קרס כלכלית.
ב-1993 ו-1994 זכתה אוניון בכרטיס לבונדסליגה השנייה, אך לא הורשתה לשחק בה בשל מצבו הכלכלי של המועדון.
התפקוד המוצלח של הקבוצה על המגרש הביא למועדון ספונסר חדש, שסייע לו לעבור בשלום את השנים הקשות, אך ב-1997 עמד שוב בפני משבר כלכלי חמור.
בשנים הבאות (עונות 1999–2000, 1998-1999) אוניון כמעט הצליחה להעפיל לליגה השנייה, אך כשלה.
המשימה הושגה לבסוף ב-2001 תחת הדרכתו של המאמן הבולגרי גאורגי ואסילב, כאשר הקבוצה זכתה בקלות באליפות הליגה השלישית (מחוז צפון) והעפילה לליגה השנייה.
בכך קיבעה את מעמדה כקבוצה השנייה בפופולריותה בעיר, לאחר הרטה ברלין.
באותה שנה הגיעה אוניון עד לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה 2:0 לשאלקה.
ההופעה בגמר העניקה לאוניון את הכרטיס לגביע אופ"א, בו התקדמה עד לסיבוב השני והודחה על ידי הקבוצה הבולגרית ליטקס לובץ'.
בעונת 2004–2005 ירדה הקבוצה לליגה השלישית, ובעונה שלאחר מכן לליגה הרביעית.
בעונת 2006–2007 הצליחה הקבוצה לשוב לליגה השלישית.
בעונת 2008–2009 אורגנה הליגה השלישית מחדש - מליגות אזוריות לליגה ארצית אחת של 20 קבוצות - ואוניון זכתה בכבוד להיות האלופה הראשונה של הליגה במתכונתה החדשה, דבר שהעניק לה את הכרטיס לליגה השנייה, הבונדסליגה השנייה, בה התמודדה עד 2018.
במאי 2019, תחת המאמן אורס פישר, רשמה אוניון ברלין היסטוריה כאשר העפילה לראשונה בתולדותיה לבונדסליגה, לאחר שסיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה והדיחה את שטוטגרט, שסיימה במקום ה-16 בבונדסליגה, במשחקי המבחן על המקום בבונדסליגה.
בבונדסליגה פגשה את יריבתה העירונית המושבעת, הרטה ברלין במשחקי דרבי מתוחים, והתמקמה במקום ה-12 בליגה.
בעונת 2020/2021 סיימה אוניון במקום השביעי בבונדסליגה והעפילה למפעלים האירופיים לראשונה מאז עונת 2001/2002. בקרבות ההעפלה לקונפרנס ליג, המפעל החדש של אופ"א שהתחיל בשלב הפלייאוף, בו ניצחה את קופס הפינית 0–4 בשני משחקים.
בשלב הבתים הוגרלה הקבוצה לבית יחד עם מכבי חיפה, פיינורד וסלביה פראג, אך הודחה בשלב זה.
בגביע הגרמני העפילה הקבוצה לחצי הגמר, אך הפסידה לר.ב לייפציג.
בבונדסליגה סיימה הקבוצה במקום החמישי, והעפילה למפעלים האירופיים שנה שנייה ברציפות, לאחר ניצחון במחזור האחרון 2–3 על בוכום והפסד במקביל של פרייבורג.
בעונה שלאחריה סיימה במקום הרביעי והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגת האלופות.
בליגת האלופות בעונת 2023/2024 הקבוצה כשלה כאשר סיימה בשלב הבתים במקום הרביעי (האחרון) בביתה, כשהפסידה בארבעה משחקים וסיימה שני משחקים בתיקו.
ב-1920 נאלצה אס-צה אוניון אוברשנוויידה למצוא מגרש ביתי חדש לאחר שמגרשה הקודם נהרס על מנת לבנות במקומו בנייני מגורים.
המועדון התרחק מעט ממרכז העיר וקבע את מושבו החדש בחלק הצפוני-מערבי של רובע קפניק (Köpenick).
ה"שטאדיון אן דר אלטן פרסטראיי" נחנך באופן רשמי באוגוסט 1920 במשחק בין אוברשנוויידה לאלופה הגרמנית אף-צה נירנברג (2:1), אך המשחק הראשון בו התקיים כבר ב-17 במרץ, כאשר אוניון התמודדה נגד ויקטוריה 89 ברלין.
כאשר אוניון העפילה לליגה המזרח-גרמנית הראשונה ב-1966, נוצר צורך להגדיל את תכולת האצטדיון.
לפיכך, ב-1970 הוקם יציע חדש, ובסוף שנות ה-70 נבנו יציעים נוספים, שהגדילו את תכולת האצטדיון ל-22,500 צופים.
עם זאת, המתקנים המיושנים הקשו על המועדון להמשיך ולתחזק את האצטדיון - והרחבתו אף הגבירה את הקושי הזה - והדבר גרם לירידה ניכרת במספר הצופים.
מאוחר יותר, לאחר איחוד גרמניה, כאשר אוניון שובצה בליגה השלישית, האצטדיון המיושן נתפס כאחד הגורמים שמנעו מהקבוצה לטפס במעלה הליגות.
בקיץ 2008 התקבלה במועדון ההחלטה לשפץ את האצטדיון ולהעמידו על סטנדרטים מודרניים.
בשל מצבו הכלכלי העדין של המועדון, התקציב לפרויקט היה מוגבל ביותר, ואוהדי הקבוצה התגייסו לעזרה ולמעשה שיפצו את האצטדיון במו ידיהם.
למעלה מ-2,000 אוהדים תרמו כ-140,000 שעות עבודה, וסייעו להקים את אצטדיון הכדורגל הגדול ביותר בבירה הגרמנית.
הפתיחה הרשמית של האצטדיון המחודש התקיימה ב-12 ביולי 2013 במשחק ידידות חגיגי נגד אלופת סקוטלנד סלטיק.
תכולתו הרשמית של ה"אלטה פורסטראיי" היא 21,717 צופים, כאשר באצטדיון יש רק 3,807 מושבים ביציע המרכזי, ויתר היציעים הם למעשה יציעי עמידה (ללא מושבים).
במהלך משחקי גביע העולם בכדורגל ב-2014 יצא המועדון ביוזמה מקורית בשם "חדר המגורים" (Wohnzimmer), כאשר הזמין את האוהדים להביא לאצטדיון ספות וכורסאות מהבית, למקמם על המגרש ולצפות במשחקי הגביע העולמי על גבי מסך ענק.
היוזמה זכתה להצלחה, כאשר במהלך משחקיה של נבחרת גרמניה נכחו באצטדיון כ-12,000 צופים, והאירוע זכה לסיקור חדשותי ברחבי העולם.
מעבר למשחקי כדורגל, מתקיים באצטדיון מדי שנה כינוס של אלפי אוהדים לרגל חג המולד, לשירה משותפת של מזמורי חג.
בתורת הקטגוריות, אוניברסליות היא תכונה של אובייקטים כלליים במסגרת קטגוריה נתונה, שממנה נובע שהם מייצגים משפחה רחבה של אובייקטים.
למינוח זה שימושים רבים בתחומים שונים במתמטיקה, כמו אלגברה, טופולוגיה אלגברית ועוד.
במקרים רבים ההצדקה לקיומה של בניה מתמטית היא בכך שהיא מספקת אובייקט אוניברסלי.
יהי פונקטור ו- אובייקט של .
מורפיזם התחלתי מ- ל- הוא זוג כאשר אובייקט של ו- מורפיזם ב-, כך שמתקיימת תכונת ההתחלתיות: לכל אובייקט ב- ולכל מורפיזם קיים ויחיד מורפיזם כך ש-, כלומר הדיאגרמה הבאה מתחלפת:
בדומה, מורפיזם סופי הוא מורפיזם דואלי לקודם: זהו אובייקט סופי מ- ל-, כלומר זוג כאשר אובייקט של ו- מורפיזם ב-, כך שמתקיימת התכונת הסופיות: לכל אובייקט ב- ולכל מורפיזם קיים ויחיד מורפיזם כך ש-, כלומר:
מורפיזם אוניברסלי הוא בהגדרה אחת משתי הבניות לעיל, ואוניברסליות היא אחת מהתכונות (ההתחלתית או הסופית) בהתאם.
בהתאם לדואליות של המונחים, ניתן להגדיר רק אחד מהם, והשני נובע ישירות על ידי החלפת כיווני החצים.
אם קיים אובייקט אוניברסלי, אז הוא יחיד עד כדי איזומורפיזם.
זאת משום שאם A,B אוניברסליים אז יש מורפיזם יחיד מ-A ל-B, ומורפיזם יחיד מ-B ל-A, שהרכבתם (שהיא מורפיזם מ-A ל-A) מוכרחה להיות הזהות.
עם זאת, לא בכל קטגוריה קיים אובייקט אוניברסלי.
מכפלה חופשית היא דוגמה לבנייה אוניברסלית בתורת החבורות, המגדירה באופן מלא את כל ההעתקות משתי חבורות נתונות לחבורה נוספת.
בדומה, מכפלת היתוך היא בנייה מעט משוכללת יותר, העונה על בעיה שימושית גם בטופולוגיה אלגברית במשפט ואן קמפן.
מכפלת חוגים היא בעלת תכונה אוניברסלית הקובעת את המיפויים מאוסף חוגים בעזרת מכפלתם.
מכפלה טנזורית של אלגברות (מעל שדה) היא האלגברה הכללית ביותר המהווה תמונה של אלגברת המכפלה הקובעת את ההעתקות מהמכפלה לאלגברה אחרת.
אלגברת קליפורד היא האלגברה הכללית ביותר בה העלאה בריבוע שקולה להפעלת תבנית ריבועית.
קלוב אתלטיקו אוניון (בספרדית: Club Atlético Unión; מוכר גם כאוניון דה סנטה פה או בפשטות אוניון) הוא מועדון ספורט מהעיר סנטה פה שבארגנטינה.
המועדון נוסד ב-15 באפריל 1907, והוא נודע בעיקר בשל קבוצת הכדורגל שלו, המשחקת כיום בליגת העל הארגנטינאית.
המועדון מפעיל קבוצות בענפי ספורט נוספים, כגון כדורסל, כדורעף, גלגיליות, קשתות, כדורגל אולמות, כדורגל נשים, קראטה, התעמלות ושחייה.
מכל אלו בולט הכדורסל, שבו קבוצת המועדון זכתה בליגת העל הארגנטינאית בכדורסל בשנים 1943 ו-1969, וכיום משחקת בליגת המשנה של ארגנטינה.
כדורסלן ה-NBA קרלוס דלפינו החל את דרכו במועדון.
המועדון, שתחילה היה חלק מהליגה המקומית בסנטה פה, הצטרף להתאחדות הכדורגל הארגנטינאית ב-1940 ועלה לראשונה לליגת העל ב-1966.
בשנת 1979 השיג המועדון את הישגו הגבוה ביותר בכדורגל, כשהגיע לגמר הנסיונל מול ריבר פלייט, שזכתה באליפות עקב יתרון שער חוץ.
משחק הדרבי מול אתלטיקו קולון מכונה "אל קלאסיקו סנטפסינו", והוא התקיים לראשונה ב-1913. למועדון קיימות גם יריבויות עם נציגות אחרות של פרובינציית סנטה פה: ניואל'ס אולד בויס, רוסאריו סנטראל ואתלטיקו דה רפאלה.
לאופולדו לוקה - אלוף עולם במונדיאל 1978
פרננדו עלי - מלך השערים ההיסטורי
נרי פומפידו - אלוף עולם במונדיאל 1986
אליפות ליגת המשנה הארגנטינאית (2) : (פרימרה B 1966, טורניר מעבר B נסיונל 2014)
סגנות ליגת העל הארגנטינאית (1): (נסיונל 1979)
אוניברסיטת שריף לטכנולוגיה (בפרסית: دانشگاه صنعتی شریف), שנקראה בעבר "אוניברסיטת אריאמהר לתעשייה", היא אוניברסיטת מחקר ציבורית בטהראן, איראן.
הקמפוס הראשי של האוניברסיטה ממוקם בשכונת טארשט, ליד כיכר אזאדי, טהרן, איראן.
הוא ממוקם קרוב למגדל אזאדי, שהוא סמלה של טהרן ואחד ממרכזי התחבורה העיקריים.
בדירוג האקדמי של אוניברסיטאות העולם לשנת 2020 האוניברסיטה דורגה בין המקומות 501 ל-600 בעולם ובמקום הראשון באיראן.
על פי דירוג QS, אוניברסיטת שריף לטכנולוגיה ניצבה במקום הראשון באיראן ושמרה על דירוגה הבין-לאומי במקום ה-334. בדירוג האוניברסיטאות הגלובליות הטובות ביותר של US News & World Report לשנים 2022–2023, דורגה האוניברסיטה במקום ה-598 בעולם.
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1966 בשם אוניברסיטת אריאמהר לתעשייה על ידי מוחמד עלי מוג'תהדי.
באותה תקופה היו 54 חברי סגל ו-412 סטודנטים שנבחרו באמצעות בחינות ארציות.
כמו כן, הוקמו רק ארבע מחלקות: הנדסת חשמל, הנדסת מטלורגיה, הנדסת מכונות והנדסת כימיה.
בשנת 1972, מינה מוחמד רזא שאה פהלווי את סייד חוסיין נאסר לנשיא האוניברסיטה במטרה לבנות את המוסד על בסיס המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אך עם שורשים בתרבות האיראנית.
בשנת 1974 הוקם קמפוס חדש של האוניברסיטה באספהאן אך מאוחר יותר הפך הקמפוס הזה לאוניברסיטה עצמאית, בשם אוניברסיטת איספהאן לטכנולוגיה (IUT).
לאחר המהפכה, ב-1979, האוניברסיטה נקראה על שם מג'יד שריף ואקפי, שהיה אחד ממנהיגי קבוצת המוג'אהדין העממית של איראן, שנהרג על ידי קבוצה יריבה.
בהפגנות מהסא אמיני בשנת 2022, השתתפו סטודנטים רבים, כאשר קטעי וידאו של המחאה והתגובה של כוחות הביטחון האיראניים פורסמו תחילה ברשתות החברתיות ולאחר מכן על ידי ארגוני חדשות גדולים.
סוכנות הידיעות הממלכתית האיראנית, IRNA, דיווחה כי לפחות 37 סטודנטים נעצרו ורובם שוחררו זמן קצר לאחר מכן.
אוניברסיטת רייס היא אוניברסיטת מחקר פרטית ביוסטון, טקסס, ארצות הברית.
האוניברסיטה ממוקמת ליד "מחוז המוזיאונים של יוסטון", וצמודה למרכז הרפואי של טקסס.
אוניברסיטת רייס נחשבת לאחד ממוסדות ההשכלה הגבוהה הבולטים במדינת טקסס.
לאוניברסיטה מספר רב של בוגרים בולטים, הכוללים יותר משני תריסר חוקרים זוכי מלגת מרשל ותריסר חוקרים זוכי מלגת רודז.
לאור הקשר ההדוק בין האוניברסיטה לנאס"א, למדו בה מספר רב של אסטרונאוטים ומדעני חלל.
בתחום העסקים, בוגרי רייס הפכו למנכ"לים ומייסדי חברות Fortune 500; בפוליטיקה, בוגריה נבחרו לתפקידים משמעותיים כדוגמת חברי הקונגרס האמריקני, מזכירי מחלקות בקבינט של ארצות הברית, שופטים וראשי ערים.
שני בוגרים זכו בפרס נובל, ורבים אחרים מובילים מחקרים בתחומי המדע, הטכנולוגיה וההנדסה.
האוניברסיטה נפתחה בשנת 1912 לאחר הירצחו של , שעל שמו נקראת האוניברסיטה.
רייס היא כעת אוניברסיטת מחקר המתמקדת בסטודנטים לתואר ראשון.
אוניברסיטת רייס חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקאיות וחברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר.
אוניברסיטת רייס הוקמה לפי צוואתו של איש העסקים ויליאם מארש רייס, משנת 1891. רייס, יליד מסצ'וסטס, עשה את הונו בתחומי הנדל"ן, פיתוח מסילות ברזל ומסחר בכותנה במדינת טקסס.
בצוואתו, רייס הוריש את רוב נכסיו להקמת מכון חינוכי חינמי ביוסטון, שישא את שמו ויוקם אחרי מותו.
הוא קבע שהמוסד יהיה "מוסד תחרותי ברמה הגבוהה ביותר", וכי רק סטודנטים לבנים יורשו ללמוד בו.
בבוקר ה־23 בספטמבר 1900 הודיע משרתו של רייס, אז בן 84, שמצא אותו ללא רוח חיים בביתו בניו יורק, ותחילה הניחו שמת בשנתו.
מאוחר יותר, פקיד בנק עירני סירב לאשר, בגלל שגיאת איות, המחאה בחתימתו של רייס המנוח, לפקודת עורך דינו, אלברט ט.
פטריק, שטען כי רייס שינה את צוואתו.
התובע הכללי של מדינת ניו יורק פתח בחקירה, ובעקבותיה הואשמו פטריק והמשרת ברצח ובניסיון לזיוף הצוואה.
בשנת 1907, חבר הנאמנים בחר את ראש המחלקה למתמטיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת פרינסטון, אדגר אודל לובט, לעמוד בראש המוסד, שעדיין נמצא בשלבי תכנון.
הוא הוזמן לתפקיד זה על ידי נשיא אוניברסיטת פרינסטון דאז, וודרו וילסון.
בשנת 1911 הונחה אבן הפינה בבניין הראשון של המכון - בניין המנהלה, הידוע כיום בשם "אולם לובט לכבוד הנשיא המייסד".
48 סטודנטים ו־29 סטודנטיות נרשמו, לא שילמו שכר לימוד, וסגל בן תריסר מורים לימד אותם.
באופן חריג באותה העת, רייס לימדה בשיטת החינוך המעורב.
שלושה שבועות לאחר הפתיחה, נערך פסטיבל אקדמי בין-לאומי מרהיב, שהביא את רייס לידיעת העולם האקדמי כולו.
ארבע שנים לאחר מכן, בטקס חלוקת התארים הראשון, הוענקו 35 תוארי בוגר אוניברסיטה ותואר מוסמך אוניברסיטה אחד.
באותה שנה, הצביע הסטודנט על אימוץ "שיטת הכבוד", שעדיין קיימת כיום.
הדוקטורט הראשון הוענק בשנת 1918 למתמטיקאי הוברט אוולין בריי.
במלחמת העולם השנייה, מכון רייס היה אחד מ־131 המכללות והאוניברסיטאות הארציות שהשתתפו בתוכנית ההכשרה של צי ארצות הברית, אשר הציעה לסטודנטים מסלול לתפקידים בצי.
בנאום מפורסם שנשא הנשיא קנדי באוניברסיטה ב־12 בספטמבר 1962 הצהיר:
בתי ספר שיש להם תוכניות לתואר ראשון ותואר שני:
בתי ספר שיש להם תוכניות לתואר שני בלבד:
ע"ש מריאן וספרוס מרטל (2002)
ע"ש ברט ודידי מקמורטרי (2009)
מהבוגרים הידועים של אוניברסיטת רייס:
ג'יימס בייקר - מזכיר המדינה של ארצות הברית בשנים 1989–1992 וראש סגל הבית הלבן בשנים 1992–1993.
אניס פארקר - פוליטיקאית דמוקרטית שכיהנה כראשת עיריית יוסטון בשנים 2010–2016.
אלברטו גונזאלס - התובע הכללי של ארצות הברית ה־80 בשנים 2005–2007
הווארד יוז - טייס, מפיק סרטים ומיליארדר.
פגי ויטסון - ביוכימאית ואחת מאסטרונאטיות המנוסות ביותר עם שהות מצטברת בחלל של יותר מ־376 ימים.
ג'וש ארנסט - עוזר פוליטי ששימש כדובר הבית הלבן תחת נשיא ארצות הברית ברק אובמה, בשנים 2014–2017.
ג'ויס קרול אוטס - סופרת ופרופסור לספרות ולכתיבה יוצרת.
בן רודס - לשעבר סגן ראש המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית עבור תקשורת אסטרטגית.
רוברט וילסון - אסטרונום וחתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1978.
קן קנדי - מדען מחשבים הקים באוניברסיטה מרכז מחשבים שנקראה על שמו.
בריאן ארמסטרונג - איש עסקים, משקיע ומיליארדר, מנכ"ל פלטפורמת המטבעות המבוזרים קוינבייס.
אוניברסלים אנושיים הם מאפייני תרבות, חברה, שפה, התנהגות, רגש וחשיבה, הקיימים בכל התרבויות האנושיות.
במחקר האתנוגרפי זוהו וקוטלגו מאות אוניברסלים.
רעיון האוניברסלים תחת שמות אחרים, לרוב "טבע האדם", קיים לפחות משחר ההיסטוריה.
ישנה התעניינות הולכת וגוברת בתחום, ותרומות של חוקרים רבים התווספו הן לרשימה הגולמית של אוניברסלים, והן לניתוח מדוע ואיך אוניברסלים אלו קיימים.
אוניברסלים אנושיים הם הוכחה ותיאור לקיומו של טבע אנושי אוניברסלי, הוכחה ותיאור שנסמכים על מחקר במתודה מדעית הנתנת להוכחה ולהפרכה.
עצם קיומם הוא בעל משמעויות עמוקות שמאירות באור חדש מגוון עצום של תכונות אנושיות.
תאוריות רבות בתחומי הדת, הפילוסופיה, הפסיכולוגיה, הסוציולוגיה וחקר ההיסטוריה מקבלות אישוש, או לחלופין מוצגות כלא סבירות מתוך מחקר האוניברסלים האנושיים.
העובדה שמתוך רשימת האוניברסלים ישנם "כמעט אוניברסלים" מהווה חיזוק להשערה שבדומה לנושא "תורשה מול סביבה" לגבי פרטים, גם מאפיינים רבים של תרבויות אדם הם מוּלדים אך מאפשרים מידה מסוימת של חופש בתוך המגבלות המוּלדוֹת.
מהעת העתיקה עד העת החדשה
שאלת הגדרתו של טבע האדם מקורה בזמנים קדומים.
בכל המקורות העתיקים מובע הרעיון שלא רק שקיים טבע לאדם, יסודו של טבע זה ביסודות מטאפיזיים, מיסטיים ודתיים.
בספר בראשית מופיעים שני פסוקים שמעידים על אמונה בקיומו של טבע האדם, או לכל הפחות צדדיו השליליים כמו גם יכולת האדם לעמוד בפני יצריו: , גישה מחמירה יותר מופיעה בהמשך: .
מנגד, החכם הסיני שון דזה סבר שטבע האדם רע, ולפיכך עליו לתקן את מידותיו.
בדורות מאוחרים יותר ניסו להסביר, שדברי מנציוס מתייחסים לטבע של צדיקים, דברי שון דזה לטבע של רשעים, אולם טבעם של רוב האנשים טוב ורע.
מכל מקום, החכמים הנאו-קונפוציאנים קיבלו את סברת מנציוס שטבע האדם טוב.
הפילוסוף היווני אריסטו תמך גם הוא בקיומו של טבע האדם, וחילק אותו למספר דרגות - מהחייתי ועד העליון.
היסוד החייתי הוא היצר להתרבות ככל החיות.
מעליו נמצא טבעו הפוליטי (ואולי הכוונה גם לחברתי), ועליונות על כולם יכולות הנפש לדמיון, הגיון ואושר.
באופן דומה המשיך הדיון בטבע האדם לתוך ימי הביניים כשהתפיסה הבסיסית שעל פיה מטאפיזיקה עומדת מאחורי טבע האדם נשמרת, והדיון נסוב על מהו טבע זה וכיצד מהויות מטאפיזיות ורוחניות משמשות בו.
העת החדשה: נטישת הרעיון המטאפיזי והוויכוח אם טבע האדם קיים
רק עם תחילת העת החדשה הופיעה התפיסה שטבע האדם אינו מבוסס על מקור מטאפיזי.
תחילתו של רעיון זה מופיעה בכתבי פרנסיס בייקון (1561–1626), ופילוסופים דוגמת רנה דקארט (1596-1650) המשיכו לפתח אותו, במטרה לבסס השקפה על טבע האדם שיסודה בעולם הפיזי ולא במטאפיזי.
בעקבות נטישה זו של רעיונות מטאפיזיים, הנץ גם רעיון שטבע האדם כלל לא קיים.
הפילוסוף ג'ון לוק (1632-1704) הגדיר את האדם בלידתו כלוח חלק שאפשר לעצבו בכל דרך והציע מודל, מעין מנגנון בו הסביבה של אדם מעצבת את נפשו מן היסוד.
ז'אן־ז'אק רוסו (1712-1778) המשיך לפתח רעיון זה לקיצוניות, בטענה שבמקור האדם הוא חייה מתבודדת, ורצף אירועים מקריים הוביל את האדם לקיום חברתי בו כביכול התפתח מה שמכונה טבע האדם, שכלל לא היה קיים אצל האדם הקדמון.
ויליאם גודווין (1756-1835) טען שילדים הם דף חלק שניתן לעצבו כרצוננו.
מנגד לשיטפון זה של רעיונות בא הלשונאי וילהלם פון הומבולדט (1776-1835) וטען שלכל בני האדם טבע משותף, אף על פי שהשפות והתרבויות שונות זו מזו.
פריצת דרך באה מכיוון אבי תורת האבולוציה, צ'ארלס דרווין, שקריאה בספרו של הומבולדט הציתה בו את התשוקה לחקור ארצות רחוקות.
ביומנו הוא כתב ב-1837 "אפילו הנפש והאינסטינקט מושפעים (מברירה אבולוציונית)".
בין 1837 לשנות ה-70 של המאה ה-19, בהן פרסם את "מוצא האדם", בנה דרווין תאוריות על התפתחות אבולוציונית של נפש האדם, תאוריות שברובן עדיין בתוקף.
בעקבות דרווין והומבולדט בא האתנולוג אדולף בסטיאן (1826-1905), שלימים היה למורהו של אבי האנתרופולוגיה, פרנץ בועז.
בסטיאן ביצע מחקרי־שדה במרכז אמריקה, דרום ומזרח אסיה, אפריקה, ואוסטרליה.
בסטיאן שלל את הרעיון של קיום גזעים במין האדם, וקידם רעיון של "האחדות הבסיסית של נפש האדם".
מנקודה זו חל פיצול דיכוטומי כמעט בשאלת קיומו ומהותו של טבע האדם.
מחד ניצבה האסכולה הדארויניסטית, שבארה את טבע האדם במונחים אבולוציוניים.
מאידך במדעי החברה שגשג רעיון הלוח החלק, שבהמשך הפך לאידאה פיקס, רעיון מקוּבּע שהיה לדוֹגמה של ממש.
ניסוח מלא עוצמה של דוֹקְטְרינָת הלוח החלק ביטא אבי הביהביוריזם ג'ון ב.
דוקטרינת הלוח החלק הושפעה רבות מתגובת הנגד לקולוניאליזם וגזענות, שתי רעות חולות של המאה ה-19 והמאה ה-20. בבסיס הדוקטרינה עמד רעיון הומניסטי: לא ניתן לבסס שאומה או גזע עליונים על אחרות.
שתי השקפות הצטרפו לחזק רעיון הומני זה: תפיסת "הפרא האציל", ששיבחה את מעלות התרבויות שלא זוהמו בתרבות המערב, ותפיסת הרלטיביזם הפוסט־מודרניסטית שפסלה עליונות של גישה כלשהי למוסר ותרבות על פני כל גישה אחרת.
במדעי החברה תססה התנגדות עזה לכל רעיון שסתר או הגביל דוקטרינה זאת, והתנגדות זו, שחלק ניכר ממנה היה פוליטי בטבעו, הגיעה לממדים של השתקת כל שיח אקדמי שערער על הדוקטרינה או על אמיתותה המוחלטת.
מאידך גיסא נערך לא מעט מחקר שהמשיך לבסס את רעיון טבע האדם, על אף האווירה הלא סובלנית, במיוחד מכיוון הביולוגיה, שאינה בתחום מדעי החברה וההשתקה הייתה זרה לה.
על אף אווירה אקדמית לא־סובלנית זו, נבנה לאט גוף ידע שניזון מתרומות של חוקרים שונים מדיסציפלינות שונות.
ב-1945 בספר מרכזי בתחום הוקדש פרק ל"מכנה המשותף של תרבויות".
ג'ורג' פּ מרדוק מנה 73 אוניברסלים, בין השאר של תוארי קרבת משפחה, מדרוג על פי גיל, טאבואים הקשורים למזון ועוד.
מאמציו של מרדוק הובילו ליצירת גוף ידע סדור בשם Human Relations Area Files, שהניב נפח עצום של מחקר בין תרבותי.
גל מחקר זה נבלם באמצע שנות ה-60, עם התחזקות מחנה "הלוח החלק" והרלטיביזם התרבותי באקדמיה.
למשך דור דישדש המחקר בתחום, וחזר בתנופה לראש סולם התודעה האקדמית עם פרסומו בשנת 1991 של הספר "אוניברסלים אנושיים", פרי עטו של דונלד בראון .
מעבר להרחבה ניכרת של רשימת האוניברסלים - מעשרות למאות - בנה בראון משנה זהירה ומנומקת למתודות מסודרות לאיתור וקיטלוג של אוניברסלים.
בהמשך טען שהכשרתם של אנתרופולוגים מובילה לאתר ולחקור את השונה בין תרבויות ולכן כיסתה על אוסף עצום של דומה ביניהן.
ספרו של בראון זכה לפרסום ניכר בעקבות הצגתו בספרים פופולריים של סטיבן פינקר ופרנסיס פוקויאמה.
במאה ה-21 תרם האנתרופולוג הגרמני כריסטוף אנטווילר לביסוס והעמקה של חקר האוניברסלים, תוך התכתשות בלתי פוסקת עם חסידי הרלטיביזם והדוֹגמה של "הלוח החלק".
רשימה קצרה של סיבות נמצאת ככל הנראה בבסיס רוב, אם לא כל האוניברסלים.
הורשה והתפשטות מאפיינים תרבותיים שמקורם קדום והסתברו כמועילים ביותר
ביטוי תרבותי של ממשות פיזיקלית או ביולוגית
מבנה ופעולה של תהליכי חשיבה, תפיסה ורגש שבסיסם באבולוציה של מוח האדם
מאידך התפיסה עתיקת היומין שמקורו של טבע אדם מטאפיזי שרירה, קיימת ונפוצה מאוד מחוץ לאקדמיה.
ישנם אוניברסלים, כגון עשייה ושימוש בכלים, שימוש באש, ובישול מזון - שניתן למצוא את מקורם המשותף בפרהיסטוריה כה קדומה, שסביר מאוד שהם מופיעים בכל התרבויות מתוך קיומם בראשית התפתחותו של מין האדם, לפני שהתפצל לתרבויות שונות.
אוניברסלים אלו כה מועילים לשרידה עד כדי כך שאם תרבות תאבד מאפיינים אלה סיכויה לשרוד קלושים.
המציאות הפיזית של סביבת הקיום האנושית כוללת קטגוריות המוּבְנוֹת בה, קטגוריות שנובעות מעובדות בסיסיות של ביולוגיה ופיזיקה.
הידע המוּכל בקיטלוג ומינוח של עובדות אלו חיוני לשרידת האדם.
מינוח של קרבת משפחה (כמעט תמיד קרובים חולקים זמן משותף רב יותר מרחוקים ולכן חשיבותם גדולה בהתאם.
ככל שקרבת המשפחה גדולה יותר, כך המינוח מפורט יותר)
סיווג של צמחים (עץ, שיח, עשב, שתיל, פרי, זרע וכך הלאה)
סיווג בעלי חיים (נמר, אריה וצ'יטה הם חתולים, ולכן טורפים.
הם יונקים ולכן אינם מטילים ביצים)
סיווג פרטים גאוגרפיים (הר, גבעה, נחל, נהר וכיוצא בזה)
דוגמה מרשימה לאופן בו מציאות פיזית עשויה להכתיב תרבות היא שברוב השפות המילה לאישון העין פרושה "איש קטן" - ככל הנראה בשל השתקפות האדם באישון.
פסיכולוגיה אבולוציונית מבארת התנהגויות במונחים של יתרונות שרידה והתרבות - כלומר התנהגות שמסייעת למי שנוהג בה לזכות ביתרון במרוץ החימוש האבולוציוני.
רבים מאוד מהאוניברסלים העמוקים יותר, אלה שעוסקים בנפש האדם ובחברת בני האדם, ניתנים לבאור וביסוס משיקולי פסיכולוגיה אבולוציונית הפועלת על קבוצות של בני אדם.
הכלים המחשבתיים שכולנו מצוידים בהם לפתרון בעיות, חוקי ההיגיון, ועולם הרגש.
הרציונל של קיום אוניברסלים כאלה פשוט: מכיוון שכל מה שמשותף לכל בני האדם טמון בהם בכל אשר ילכו, הברירה טבעית מכתיבה פסיכולוגיה, התנהגויות וגם תפישות עולם ששיפרו את סיכויי השרידה של הפרטים והשבטים.
עם זאת, דווקא החוקרים שבמחקריהם תלוי זיהוי אוניברסלים, האנתרופולוגים, הם אלו שלא מקבלים שום הכשרה לזהות אותם.
השכלת האנתרופולוגים כוללת מעט מאוד רקע בפסיכולוגיה ובביולוגיה שחיוניות בתחום זיהוי אוניברסלים, וגרוע מכך - גישת היסוד בלימודיהם הייתה על לחשוף ולתאר את השונה בין תרבויות, ולא לזהות ולתאר את המשותף.
אף על פי שגוף הידע על מבנה והתפתחות הנפש שגיבשה הפסיכולוגיה עשוי להיות אוניברסלי, נדרשת עבודת חקר עצומת ממדים לאשש זאת.
ניתן לצמצם את הבעיה על ידי מיקוד באותן תכונות שיותר סביר שהן חיוניות לשרידה, לדוגמה מנגנונים לפתרון בעיות.
רכישת השפה (על פי התאוריה של חומסקי)
מנגנוני הגנה פסיכולוגיים (למשל הדחקה)
אתנוצנטריות ותיגמול־הדדי (מחד אמצעים לגיבוש קשרים בין פרטים שקיימת ביניהם תלות הדדית, מאידך הדרת זרים מתחרים מתיגמול וחשש אוניברסלי מזרים, חשש שטומן בחובו זהירות מקונפליקט שסבירותו גבוהה)
תפיסה אסתטית של פנים יפות בתור פנים הממוצעים בסביבה הקרובה לאדם
כללים ותחושות למניעת גילוי עריות (גילוי עריות במסגרת ציידים/לקטים הוא סכנה מוחשית.
הקבוצות שחיות יחד קטנות מאד, וגילוי עריות תדיר יגרום תוך דורות ספורים לשלל בעיות גנטיות שיסכנו מאד את שרידת הקבוצה)
בכל התרבויות קיימת תפישה שמגדירה "מהו אדם".
תפישה זו שונה לעיתים מהתפישה המערבית המודרנית, שבה כל בני האדם כלולים בהגדרת "מהו אדם".
קיימים שבטים בהם אך ורק בני השבט נתפשים כ"בני אדם אמיתיים", דוגמת היאנוממי, שזה פשוט משמעות השם - "בני אדם אמיתיים".
בדומה לכך בעל מטעים בדרום ארצות הברית במאה ה-18 ראה את עבדיו כתת־אדם.
לא ניתן לפרש תחומים כה רבים ללא התובנות המאוחרות, של תפקידם בפתרון הבעיה הדרוויניסטית של קיום בתנאים של תחרות קיומית מול קבוצות אדם אחרות.
אוניברסלים הנוגעים לדתות ולמוסר אוניברסלי הם בעלי משמעות עמוקה במיוחד, בהיותם הכרעה אמפירית בין השקפות על מהותו הרוחנית של מין האדם ואבחנתו בין טוב לרע.
הבט משמעותי ועמוק של מחקר האוניברסלים הוא שיש אוסף גדול של כללים ומאפיינים שמשותפים לכל חברות האדם, מאפיינים שמסדירים כללים של מוסר.
גנבה, רצח, אונס, תקיפה ללא התגרות, קמצנות, בגידה רומנטית או מינית, שקר ורמאות, אי כיבוד הורים - כל אלה זוכים ליחס שלילי שנע מהמגונה ועד לנפשע בכל חברות אדם, ואין חברת אדם שאדישה למעשים אלה.
עובדות אמפיריות אלה עומדות בסתירה מוחלטת להשקפה הרלטיביסטית, הגורסת שלכל תרבות יש מוסר ייחודי משלה ולא קיימת מערכת מוסרית שהיא מכנה משותף בין תרבויות שונות.
מאידך גיסא הגדרת "מהו אדם" שונה מתרבות לתרבות, ומי שנתפש כ"תת אדם" או "לא אדם" אינו נחשב למי שראוי להגנת כללי המוסר.
קשת ההגדרות נעה מתרבות אקסקלוסיבית באופן קיצוני - לדוגמה רק הזכרים ממעמד מסוים נחשבים בעלי זכויות, וכל עבירה על כללי המוסר המשותף מולם בת ענישה - לתרבות אינקלוסיבית שמרחיבה את מושג הזכות להגנה אף מעבר לכל בני האדם לבעלי חיים.
תרבות המערב נמצאת בקצה האינקלוסיבי.
מתקיים בה תהליך שהחל עוד במאה ה-18 וממשיך גם היום שבו יותר ויותר בני אדם, ולאחרונה גם חיות, זכאים להגנה במסגרת כללי המוסר.
דוגמה לאקסקלוסיביות היא תרבויות מרכז אסיה שרואות בנשים בני אדם פחותים וזכאיות להגנה חלקית בלבד במסגרת חוקי המוסר.
בכל חברות האדם ישנה מערכת מורכבת שכוללת את יחס מיסטי כלפי המתים, אמונה בכוחות על, עתירה לכוחות אלו - כולל טקסים דתיים - ומעל לכל אבחנה בין טוב לרע.
ממצאים אלה מסבירים את ממצאי הפסיכולוגיה החיובית, על פיהם בני אדם בעלי אמונה ברוחני ואמונה דתית חשים עצמם יותר מאושרים מאלו שלא.
הממצאים מאששים שהגישה האתאיסטית שולית ונדירה למדי, ורק בחברות מעטות זו היא השקפת הרוב.
נראה שלמין האדם יש צורך מובנה באמונה ברוחני ובדתי.
ישנן הצעות על בסיס פסיכולוגיה אבולוציונית להסברים כיצד אמונות אלו מביאות ליתרון הישרדותי ואבולוציוני לחברות המחזיקות בהן על פני חברות שמתנכרות לאמונה ברוחני ובדת.
אמונה דתית המעניקה משמעות טרנסצנדנטלית לקיום השבט מסייעת בלכידות שלו.
אמונה ברוחני מקלה על ההתמודדות עם סבל וטרגדיה.
מעל לכל - אמונה רוחנית נותנת משמעות מוצקה לקיום האדם.
מאז הופעתה של הפסיכולוגיה המודרנית במחצית הראשונה של המאה ה-20, שאפה הפסיכולוגיה להגיע למודל משותף של הנפש.
מטבעה של שאיפה זו לקבל ולחפש את המשותף בנפש האדם על פני העולם כולו - לשון אחרת, שאיפה לחשוף אוניברסלים של נפש האדם, ולהשתמש בם במודלים מדויקים יותר ויותר.
הרבה אוניברסלים מחזקים גישה זו: בכל תרבויות האדם קיימים מנגנוני הגנה פסיכולוגיים, קיים אֶבֶל על מות אדם קרוב, קיימים אותם רגשות בסיסיים של אהבה ושנאה, חיבה ובוז, בושה וגאווה, משיכה מינית, קינאה, גועל, עלבון, הפתעה ושמחה.
תמיד קיימים פחדים, בהם פחד מהמוות, וכן שיטות להתמודד עימם.
ישנם חלומות ופירושם, ישנם פחדי ילדות, וקיים תסביך אדיפוס.
הכללים שונים מתרבות לתרבות ביחס אל כל אלה, ועד כמה מותר להציגם בפומבי, עבירה על איסורים מובילה לתחושה עזה של בושה, ואדם הנכשל בהסתרה נהיה מטרה ללעג ובוז.
מה שנחשב בושה בתרבות אחת עשוי להתפס כמושא לגאווה בתרבות אחרת, אך הרגשות עצמם, בושה וגאווה, קיימים בכל מקרה.
באקסטרפולציה על דברי המשורר וורן, "כל תרבויות האדם דומות אחת לשנייה, וכולן שונות אחת מהשנייה" - גם בתחום חיי הרגש.
אוטונומיה אינה מאפיין ייחודי של האינדיבידואליזם המערבי, בכל תרבות קיימת מידה (משתנה) של שליטת הפרט במעשיו ושל קבלת החלטות עצמית.
אבל האוטונומיה האוניברסלית של הפרט שקיימת בכל התרבויות שונה מהאינדיבידואליזם המודרני: על-פי אידיאל האינדיבידואליזם בן זמננו, כל עוד הפרט אינו פוגע באחרים, אין הוא כבול לכללי התרבות בה גדל ולמנהגיה וזכותו לנהל את חייו כרצונו.
לעומת זאת האוטונומיה החוצה־תרבויות מאפשרת בחירה אך ורק בתוך מסגרת כללי התרבות.
המסקנה המתבקשת היא שאינדיבידואליזם מערבי (וגם הקוטב הנגדי שלו, קולקטיביזם) הוא אכן הבניה חברתית.
הפרדה קטגורית בין גברים לנשים
אוניברסלים רבים מגדירים תפיסה כלל אנושית לקיום הבדלים יסודיים ועמוקים בין גברים לבין לנשים, תמיד קיימת תפיסה דיכוטומית של מגדר, עשויים להיות חריגים מהדיכוטומיה אבל רק בתנאי שמדובר ביוצא־מן־הכלל.
חסידי תפיסת המגדר מתכחשים התכחשות גורפת לקיומם של הבדלים מסוג זה וטוענים שסוגיית המגדר היא הבנייה חברתית תלויית תרבות, ורק תפיסת הפרט מהו המגדר שלו קובעת מה המגדר שלו.
במסגרת שיטת מחשבה זו התנפחה רשימת המגדרים משְנַיִים (עם חריגים נדירים) לעשרות.
בין האוניברסלים שמבחינים ביו גברים לנשים ישנם שתוקפּנות, פשיעה, ואלימות מצד גברים נפוצות הרבה יותר מאשר אצל נשים.
בנוסף חיבור ודאגה אימהית לילדים, תפיסה כוללת של גברים ונשים כקבוצות שונות מאוד באופיין, שילטון של גברים בכל אחת מהתרבויות, מחלקות נבדלות בשפה לשני המינים, והיותו של הבעל מבוגר בממוצע מאשתו.
עימות בין תרבויות, שורשי אתנוצנטריזם וגזענות
כמה אוניברסלים עוסקים באופן בו כל התרבויות מבחינות בין "אנחנו" ל"הם".
התפיסה האוניברסלית היא תפיסה עוינת כלפי השונה, ומקבלת כמובן מאליו כל עימות של "אנחנו" עם "הם" לרבות עימות קטלני.
בהכללה מרחיקת לכת, ייתכן שגישה כלל אנושית זו שטבועה בטבע האדם, עומדת מאחורי העוינות של כל חברה לשונה ממנה.
ככל שקל יותר להבחין בין "אנחנו" ל"הם" - באמצעות צבע עור, שפה, מנהגים ואפילו סגנון הביגוד, עיצוב השיער וכתובות קעקע - כך עוינות סבירה יותר וחזקה יותר.
מדובר בהסקה מרובת שלבים, והדרך ארוכה מ"אנחנו" ברמת השבט ל"אנחנו" של קבוצה כמו אוּמה, שגדולה פי אלפי או עשרות אלפי מונים משבט.
תוך הגידול בסדרי הגודל מתווספים מנגנונים רבים שלא היו קיימים רוב קיום האדם, מנגנונים שמאפשרים לכידוּת ושיתוף פעולה בקבוצות גדולות מאוד.
המסקנה, לפיה למרות כל המנגנונים שבדרך הקבוצה הגדולה מצייתת באופן קטגורי לגישה השבטית בה "אנחנו" עוינים את "הם", היא בחזקת אפשרות שקיבלה חיזוק ניכר, אך טרם הוּכחה או הופרכה.
בעוד שלכל תרבות אומנות ייחודית לה, מפתיע עד כמה משותפים תחומי האומנות השונים.
תחומי האומנות הללו מופיעים בכל התרבויות כולן ואין אף אחת שיוצאת מן הכלל:
מוזיקה, כולל שירה מוזיקלית (על פי לחן)
שירה שמצייתת לכללים אסתטיים מוגדרים
אומנות פלסטית לרבות ציור ופיסול
בכל התרבויות קיים גם חיבור הדוק בין חלק ניכר מהאומנות לאמונה ברוחני ולדת.
שירים העותרים לכוחות על ומפארים אותם, ואומנות פלסטית הכוללת דמויות ואירועים מהמיתוסים שבתרבות קיימים תמיד, גם כאן ללא אף יוצאת מהכלל.
לא קיים הסבר מוסכם מדוע אומנות קיימת בכל תרבויות האדם.
הוצעו אפשרויות רבות למדי, אך טרם הוצגה שיטת מחקר להפריך או לאשש אותן.
טענה תקיפה כנגד תפיסת האוניברסלים האנושיים היא שמדובר במצג שטחי, שמתעלם בכוונה ומחמיץ את העומק והניואנסים של המחקר האנתרופולגי.
לפי גישה זו, באמצעות פישוט יתר תפיסת האוניברסלים מגדירה תכונות תרבותיות שונות לגמרי תחת אוניברסל יחיד, או קבוצה של אוניברסלים.
טענה נוספת היא שמודל האוניברסלים האנושיים נשען על הגיון מעגלי - מניח מראש שתרבות מוגדרת באופן שמשרת את הוכחת מאפייני אותה תרבות כאוניברסלים.