tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המרכז משמש בית לשלוש להקות מחול מודרני מקצועיות, להקת המחול בת-שבע ואנסמבל בת-שבע, להקת המחול ענבל וכן להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק.
מלבד זה, מתקיימים במקום הפסטיבלים "דאנסאירופה", "מחולאחר", "מחולוהט", "הרמת מסך - חשיפה בינלאומית", "גוונים במחול", פסטיבל פלמנקו וכן תחרות לבלט קלאסי על שם מיה ארבטובה.
בנוסף, המקום משמש ביתו של תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
בין השנים 1992–1995 שימש המקום בתור אולם הבית של התזמורת הסימפונית תל אביב.
בשנת 2020 מונתה לתפקיד מנכ"לית המרכז ענת פישר לבנטון.
עם מינוייה חלו שינויים במבנה הניהולי.
לצד המנכ"לית מונתה לראשונה מנהלת אומנותית נעמי פרלוב.
מרכז סיטיספייר הוא גורד שחקים בעיר ניו יורק, המשמש לעירוב שימושים.
גובהו של בניין זה, הממוקם במרכז (מידטאון) האי מנהטן הוא 248 מטרים והוא בן 75 קומות.
הבניין תוכנן על ידי האדריכל הלמוט יאן, והוא הבניין ה-36 בגובהו בעיר ניו יורק, ה-82 בגובהו בארצות הברית, ה-92 בגובהו באמריקה הצפונית וה-739 בגובהו בעולם, נכון לשנת 2025. עם השלמתו, סיטיספיר היה מגדל הבטון השני בגובהו בארצות הברית אחרי מגדל סירס.
לגורד השחקים תוכנית מתומנת עם כיפה בהשראת בניין מרכז העיר ניו יורק למוזיקה ודרמה.
החזית מחופה באבן עם חלונות זכוכית, והוא מכיל נסיגה בקומות ה-46 וה-62. לבניין יש כניסות ברחובות 56 ו-55, המחוברות באמצעות מעבר המהווה חלק משדרה 6½.
22 הקומות התחתונות של הבניין מיועדות לשימוש מסחרי, ויתרת הקומות מהוות דירות פאר.
לאחר סיום בניית הבניין התלוננו דיירי הסביבה על רעשי שריקת הרוח שנוצרו בשל משבי רוח שעברו בכיפת הבניין.
כיפת הבניין תוקנה וכעת אינה שורקת.
כמו כן, לאחר סיום הבנייה התברר כי הייתה חריגת בנייה של 4 מטרים בגובהו של הבניין.
מקימי הבניין פיצו את העירייה על ידי הקמת סטודיו לריקוד בבניין סמוך.
מרכז סרביה (בסרבית: Централна Србија) הוא חבל הארץ המרכזי של סרביה השוכן בין שתי האוטונומיות קוסובו ומטוחיה שבדרום לבין וויבודינה שבצפון.
האזור אינו חלק אוטונומי או יחידה נפרד ולכן מנוהל בצורה ישירה על ידי הממשלה המרכזית של הרפובליקה הסרבית.
קוסובו ווויוודינה, בניגוד למרכז סרביה, הן יחידות אוטונומיות (במידה מסוימת) של הרפובליקה הסרבית ולכן יש להם שלטון עצמאי (במקרה של קוסובו, תחת השגחת האו"ם).
מרכז סרביה מחולקת ל-17 מחוזות משנה והעיר בלגרד.
טייסת מנ"ט (בשמה הרשמי המלא: "טייסת מרכז ניסויי טיסה 5601") היא הטייסת שמבצעת את כל ניסויי הטיסה בחיל האוויר הישראלי.
הטייסת מחזיקה את רוב סוגי מטוסי הקרב הקיימים בחיל האוויר (למעט מטוסי ברק ובז חד-מושביים), וקולטת מסוקים ומטוסי תובלה כשמתעורר צורך לניסוי.
הטייסת שוכנת בבסיס תל-נוף של חיל האוויר.
ניסויי הטיסה בחיל האוויר החלו הרבה לפני הקמת הטייסת.
עוד בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל, כשהורכבו מטוסים משאריות של מטוסים בריטים שנשארו בארץ, היה צורך בבדיקת כשירות המטוס וביצועיו.
את טיסת הניסויי הראשונה בתולדות החיל ביצע טייס המח"ל בוריס סניור, שהיה אז הטייס היחיד בחיל עם מספיק ניסיון להטסת מטוס קרב כזה, בטיסה קצרה משדה מעברות לשדה הרצליה, שם הועברה לטייסת הקרב הראשונה של חיל האוויר הישראלי, טייסת 101.
בין המכשירים נמצאים מדי זווית התקפה (המכונה זווית "אלפא") וזווית החלקה (המכונה זווית "בתא") רגישים במיוחד, מכשירי טלמטריה העוקבים, מתעדים ומשדרים לתחנת קרקע הממוקמת במבנה הטייסת את כל נתוני הטיסה בזמן אמת, ומצלמות ייחודיות המכוונות אל גוף המטוס לצורך תיעוד ניסויי הטלת חימוש.
מכשור נוסף מותקן במטוסים על פי הצורך.
כך, לדוגמה, בעת ניסויי סחרור, מותקן בזנב מטוס הניסוי מצנח המיועד לייצב את המטוס במקרה של אובדן שליטה.
על המטוסים יש סימוני ייחוס, ריבועים שחורים-לבנים בגודל אחיד, לצורך מדידת מרחקים והשוואה בעת פענוח הצילומים.
הטייסת מבצעת ניסויי טיסה לכל מטוס חדש עוד לפני שנקלט בחיל האוויר, ביניהם ניסויים לבדיקת התנהגות המטוס במצבים קיצוניים כגון סחרור ואובדן שליטה; ניסויים למערכות חימוש חדשות, כגון ניסויי רהיטות הטלת חימוש – בחינה שהחימוש מוטל באופן חלק, שאינו מזיק לחימוש או למטוס בזוויות הטלה שונות; ניסויים למערכות אוויוניקה.
מטוסי מנ"ט הם המתקדמים ביותר בחיל, מכיוון שכל שינוי מתבצע בהם ועליהם, טרם יישומו על כלל הסד"כ.
טייסת הניסוי והבחינה הראשונה של חיל האוויר הוקמה בשנות ה-50 בבסיס תל נוף, וכונתה טייסת 216.
מפקדה הראשון היה אורי יערי.
מטוסי ה-F-4 פנטום ששימשו לניסויים, הוחזקו עבור הטייסת על ידי טייסת העטלף ששכנה בבסיס, ואחד מהם אף אבד במלחמה.
באמצע שנות ה-70 קלטה הטייסת לראשונה, מטוסי F-4 פנטום ייעודיים חדשים מקו הייצור שמוכשרו במיוחד בשבילה.
אחד מהם מצוי כיום במוזיאון חיל האוויר.
בשנת 2020 הגיע לטייסת מטוס האדיר, למטוס יכולות ייחודיות בעולם כמטוס ניסוי אווירומכני בעל יכולות מבצעיות.
ביוני 2023 בוצע על ידי מנ"ט ניסוי ראשון בישראל לנשיאת חימוש "ברד כבד" חיצוני באדיר (כלומר מחוץ לתא הפנימי לנשיאת חימוש).
מרכז עדן-תמיר למוזיקה (לשעבר מרכז טארג למוזיקה) הוקם בשנת 1968 על ידי צמד הפסנתרנים ברכה עדן ואלכסנדר תמיר וממוקם בעין כרם.
המרכז הוקם בתמיכתו של טדי קולק, ראש עיריית ירושלים, אשר שאף לבסס את עין כרם כשכונת אמנים ולשם כך העמיד לרשות הזוג את המבנה, שהיה קודם בית המוכתר, והשטח.
המסורת אומרת, כי צ'ארלס גורדון, קצין בריטי שהיה שליט סודאן, נטע עץ בחצר הבית בביקורו בארץ ישראל בשנת 1883. בסיוע "עמותת מרכז למוזיקה ע"ש פאני מקס טארג" הוקם המרכז ונקרא "מרכז טארג למוזיקה".
לאחר מותה של ברכה עדן בשנת 2006 הוסב שם המרכז ל"מרכז עדן-תמיר למוזיקה".
המרכז מהווה מוקד לפעילות מוזיקלית ענפה, הכוללת בין היתר רסיטלים, כיתות אמן, קונצרטים קאמריים ותחרויות.
המרכז פועל לקידום מוזיקאים צעירים בראשית דרכם וקונצרטים בביצועם משודרים תדיר בקול המוסיקה.
מוזיקאים רבים הופיעו במרכז, ביניהם הכנר אייזק שטרן, הזמרים יאן פירס, ג'ני טורל ומורין פורסטר ואמנים ישראלים מן השורה הראשונה.
תמיר עצמו התגורר במקום ונהג להציע לאורחים המגיעים למופעים כיבוד קל, שהכין בעצמו.
המרכז הפוליטי בישראל מציג חלופה פוליטית לגושי הימין והשמאל המסורתיים בפוליטיקה של ישראל ומציג השקפות ודעות המאפיינות את שני המחנות.
הוא שואף לאזן בין כלכלה חופשית לסולידריות חברתית ומשלב נציות ביטחונית עם פרגמטיזם מדיני.
המרכז שואף לשמור על הרוב היהודי במדינת ישראל לצד סקפטיות ביכולת להגיע להסכם שלום מול הפלסטינים.
בנושאים האזרחיים המרכז שואף ליצור פוליטיקה פחות "שבטית" ומקדם עמדות ליברליות ופלורליסטיות.
המרכז מזוהה פעמים רבות עם הליברליזם (לרוב ליברליזם חברתי) ועם הממלכתיות.
עד 1977 מפלגות המרכז אופיינו כאנשי העלייה הרביעית, לרוב אמידים ממוצא אירופאי.
מפלגות השלטון היחידות בישראל ממחנה המרכז הן מפלגת קדימה ומפלגת יש עתיד.
המפלגה זכתה לפופולריות בעקבות האכזבה בימין הרך מרעיון של ארץ ישראל השלמה ואכזבה בשמאל הרך מההיתכנות להשיג שלום.
על פי המכון הישראלי לדמוקרטיה, נכון לשנת 2022, 24% מכלל הציבור היהודי בישראל רואה עצמו כמשתייך למרכז.
אפרת קנולר במחקרה על מפלגות המרכז הגדירה את מפלגות המרכז כך: סוג מפלגות שאינן נמנות עם הימין או עם השמאל הפוליטי.
מרכז פוליטי בישראל מנסה להיות גורם מאזן בין הימין לבין השמאל, כאשר חלק מהמרכזים נטו ימינה וחלקם שמאלה, וחלקם אף מפולגים בין תומכי הימין לשמאל.
כשאנו מגדירים ימין כמול שמאל, אנו עושים זאת על הציר של ממדים ביטחוניים מדיניים וכגורם מאזן בין עמדות אלו נמצאות מפלגות המרכז.
במדינת ישראל מפלגות מרכז צומחות ונעלמות במחזוריות.
קיימים שלושה קריטריונים אובייקטיביים, על פי גורדון סמית, שמאפיינים את המרכז הפוליטי:
נכונות המפלגה להצטרף לקואליציה עם הימין או עם השמאל.
עמדה אידאולוגית מרכזית, בין שתי הפלגות הגדולות, בנושא מרכזי העומד על סדר היום הפוליטי.
אפרת קנולר טוענת כי הקריטריון הראשון והשני הם תנאי הכרחי להגדרת מפלגה כמרכז פוליטי בישראל, ואילו הקריטריון השלישי אינו הכרחי.
לפי ינאי על מפלגת מרכז לענות על שני משתנים:
מיקום בין שני כוחות מרכזיים במערכת המפלגתית.
עמדת ביניים אידאולוגית או חתירה ליצירת קונצנזוס או דחיית אידאולוגיות המתנגשות זו בזו.
גוטמן מוסיף וטוען כי מרכז פוליטי הוא המקום שבו מתרכזות עמדות מתונות.
עם זאת ביימה טוען כי אין משמעות למילה מרכז שבהן מפלגות משתמשות, ומפלגות הקוראות לעצמן כך עושות זאת במטרה למשוך קהל בוחרים.
בישראל ההבדלים האידאולוגיים בין הימין לשמאל מתמעטים בשל כוונת המפלגות לפנות לקהל רחב יותר, בייחוד הבוחר שבמרכז.
לעיתים אף קרה בישראל שמפלגת מרכז נחשבה ככזו בשל שילוב עמדה ימנית בנושא מרכזי אחד בסדר היום הפוליטי עם עמדה הנחשבת לשמאל בנושא מרכזי אחר בפוליטיקה של ישראל.
למשל מפלגת שינוי נחשבה למפלגת מרכז כמשלבת בתוכה רעיונות ימניים של כלכלה חופשית עם רעיונות של הפרדת דת ממדינה המזוהים עם השמאל.
כחול לבן - המחנה הממלכתי
תל"ם – תנועה לאומית ממלכתית
יש עתיד - 24 מנדטים
כחול לבן חוסן לישראל - 8 מנדטים
תנועות חוץ פרלמנטריות ועמותות קשורות
צעירי הכחול לבן חוסן לישראל
נוער כחול לבן חוסן לישראל בראשות אסף גולדברג
נוער יש עתיד ברשות איתן צמרת
מרכז סיור ולימוד סוסיא הוקם בשנת 1985 בסוסיא כבית ספר שדה לאזור הר חברון.
פעילותו משתרעת מגוש עציון ואזור חברון בצפון, עד הנגב הצפוני בדרום, וממדבר יהודה במזרח עד לשפלת יהודה במערב.
המרכז מבצע את המסלולים הבאים: חוצה מדבר יהודה מהר חברון לחופי ים המלח, חוצה מכתשים: המכתש הקטן, המכתש הגדול ומכתש רמון וסיור נודד מעיינות בהרי ירושלים.
כמו כן הוא מקיים סיורי הגות, הליכה ועיון בחבליה הגאוגרפיים של ארץ ישראל לאור התנ"ך וספרות חז"ל באזורים הבאים: מהר הכרמל בצפון, שער הגיא במרכז והר צין בדרום.
מרכז סיור ולימוד סוסיא מקיים קורסים למורים בידיעת הארץ, המוכרים כגמול השתלמות למורים.
המרכז מפעיל את אתר העתיקות סוסיא, מדריך את המטיילים הבאים לבקרו, מקיים פעילויות מיוחדות בחול המועד ומנהל את החפירות הארכאולוגיות בו.
מאז שנת 2005 בחג החנוכה מקיים מרכז סיור ולימוד סוסיא כנס שנתי בנושא ספר המדבר בארץ ישראל.
לקראת כל כנס יוצאת חוברת המסכמת את המאמרים אשר נמסרו בכנס השנה שקדם לה.
לבית הספר אכסניה ובה 240 מיטות.
מרכז ענפי ספורט המים הלאומי בייג'ינג (בסינית מסורתית: 北京國家游泳中心; בסינית מפושטת: 北京国家游泳中心), הידוע גם כ"קוביית המים" (水立方) או בסימן הקיצור , הוא מרכז ספורט שנבנה בסמוך לאצטדיון הלאומי בייג'ינג ומטרתו הייתה להכיל את מתקני ספורט המים של אולימפיאדת בייג'ינג (2008).
קירות וגג המבנה עוצבו כמעין חתך בגוש קצף דמיוני.
מחזוריות בועות הקצף שנבחרה נקראת "מבנה וייר-פלן", המהווה את הפתרון הטוב ביותר הידוע כיום ל"בעיית קלווין" .
באופן כזה נוצר מבנה ייחודי, שבו השלד מיוצב ללא משולשים.
צורת הבועות נוצרה באמצעות קונסטרוקציית מתכת שעליה נמתחו ונופחו יריעות EFTE.
הקירות חצי שקופים, מה שמאפשר חדירת אור ומצמצם את צריכת האנרגיה של המבנה.
המבנה עמיד בפני רעידות אדמה ומחליף צבעים בלילה.
במהלך אולימפיאדת בייג'ינג המרכז אירח את תחרויות השחייה, קפיצה למים ושחייה צורנית.
במקור המרכז היה אמור לארח גם את תחרויות הכדורמים, אך משחקי הענף הועברו לבסוף למתקן אחר.
במתקן שלוש בריכות, הבריכה האולימפית המרכזית ולצידה בריכה ייעודית לתחרויות קפיצה ובחלל נוסף בריכה לאימונים.
בריכת השחייה האולימפית נחשבה לבריכה הטובה ביותר בעולם עד לאותה העת.
עומקה שלושה מטרים וקירותיה נבנו כך שיספגו אדוות, כך שפני המים נותרו חלקים ואפשרו שחייה מהירה.
לאחר המשחקים צומצמה קיבולת הבריכה המרכזית ל-4,598 צופים בלבד לאחר פירוק היציעים העליונית וסגירת החללים בקירות, ומקיץ 2010 הופעל בשטח המבנה גם פארק מים מקורה הכולל מגלשות, מזרקות, בריכת מים רדודה וכדומה בשטח כ-12,000 מ"ר (שטח המבנה כולו כ-32,000 מ"ר).
המתקן נבחר לארח את תחרויות הקרלינג באולימפיאדת החורף בבייג'ינג ב-2022 והבריכה האולימפית הוסבה לזירת קרלינג כולל ציוד להקפאת המשטח ולבקרת האקלים בחלל.
מרכז ספורט המים הוא מבנה המכיל את מתקני ספורט המים של תחרויות המשחקים האולימפיים והמשחקים הפאראלימפיים שנערכו בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת, בשנת 2012.
מרכז השחייה נבחר לארח גם את אליפות אירופה בשחייה 2016.
המתקן מכיל שתי בריכות שחייה אולימפיות שאורכן 50 מטרים, ובריכת קפיצה למים שאורכה 25 מטרים.
המרכז נבנה בפארק האולימפי שמוקם בסטרטפורד שברובע ניוהאם, בסמוך למבנה האצטדיון האולימפי.
במתחם נערכו תחרויות השחייה, הקפיצה למים, השחייה הצורנית וגמר הכדורמים.
במבנה הוקמו מקומות ישיבה ל-17,500 צופים, אשר הופחתו ל-2,500 מקומות ישיבה לאחר האולימפיאדה.
תכנון המבנה, הנעשה על ידי האדריכלית זהה חדיד, השתנה ב-1 בדצמבר 2005, וגודלו המתוכנן הוכפל.
עקב שינוי הגודל עלות המתקן עלתה: בעוד שהעלות המקורית הוערכה ב-75 מיליון ליש"ט, העלות הסופית הייתה 269 מיליון ליש"ט.
עבודות הקמת המבנה החלו ב-17 ביולי 2008 על ידי החברה הקבלנית בלפור ביטי (Balfour Beatty) והם הסתיימו ב-27 ביולי 2011.
מרכז ספורט המים (לונדון) מופיע בסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית "" המשודרת בערוץ דיסקברי וב.
הפרק "מרכז ספורט המים (לונדון) שודר ב-29 באפריל 2011 כחלק מעונה 9.
מרכז סוני (Sony Center) הוא מתחם מבנים השוכן בכיכר פוטסדאם שבמרכז ברלין, בירת גרמניה.
קודם למלחמת העולם השנייה היה אזור כיכר פוטסדאם אזור מסחרי הומה ומרכז תחבורה.
האזור כולו נהרס כמעט לחלוטין בהפצצות בעלות הברית בשלהי המלחמה.
לאחר המלחמה ננטש האזור בשל קרבתו לחומת ברלין.
לאחר נפילת החומה הוחלט על פיתוח מחודש של האזור.
המתחם תוכנן על ידי האדריכל הלמוט יאן.
הוא הוקם עבור חברת סוני בשנת 2000 בעלות של 750 מיליון אירו.
בפברואר 2008 נמכר המתחם תמורת כ-600 מיליון אירו למשקיעים מהממלכה המאוחדת ובהם בנק מורגן סטנלי.
המתחם, המשתרע על שטח של 132,500 מ"ר, כולל חנויות רבות, מרכז כנסים, מלון, בנייני משרדים, מתחם בתי קולנוע ו-IMAX וכן מוזיאון לתולדות הקולנוע.
בכיכר המרכזית של המתחם נערכים אירועים ציבוריים ומוקרנים על מסכים אירועי ספורט (כגון משחקי מונדיאל 2006).
מרכז הספורט באוניברסיטת תל אביב שוכן לאורכו של רחוב חיים לבנון, בחלקו הצפון-מערבי של קמפוס האוניברסיטה.
שטחו כ-60 דונם, אורכו מצפון לדרום הוא כ-400 מטר ורוחבו כ-200 מטר.
בקמפוס מרכז הספורט נמצאים המתקנים הבאים: אצטדיון כדורגל ואתלטיקה, המשמש את בית הספר לכדורגל של קבוצת מכבי תל אביב, בריכת שחייה אולימפית פתוחה ושתי בריכות מקורות, שישה מגרשי טניס, אולם ספורט וחדר כושר.
המרכז הוא ביתו של "איגוד הספורט האקדמי (אס"א) תל אביב", הפעיל ביותר מעשרים מוסדות אקדמאים ברחבי ישראל.
אס"א תל אביב מקיים פעילויות בענפי ספורט רבים, בהם כדוריד, טניס, כדורגל, כדורמים, רוגבי, טאקוונדו, שחמט, קראטה, ניווט ספורטיבי ועוד.
עוד פועלים במקום "קמפוס שיאים" המכשיר מדריכים ומאמנים בתחומי ספורט שונים, "קמפוס ברושים" לרפואה משלימה ובית הספר לריקוד מחולה.
מרכז עולמי לתורה וחסידות בעלז הוא שמו הרשמי של בניין בית המדרש ובית הכנסת המרכזי של חסידות בעלז בקריית בעלז בירושלים.
מבתי הכנסת הגדולים ביותר במדינת ישראל.
בית המדרש ניתן לצפייה ממקומות רבים בעיר, כולל מהכניסה אליה ממערב.
צורתו משמרת את בית המדרש הישן של החצר בבלז שבגליציה, אשר נחרב במלחמת העולם הראשונה ולאחריה.
בבניין שולבו אבנים מהמבנה המקורי.
החסידים והאדמו"ר עצמו השתתפו בבנייה.
בסמוך לבניין בית המדרש נבנה ביתו של האדמו"ר ומעבר מיוחד מוביל מביתו למזרח בית המדרש ולאולם הטישים.
בית הכנסת ממוקם בין הרחובות דובר שלום, דברי חיים וקדושת אהרן.
אבן הפינה הונחה בי' בסיוון תשמ"ד, בניית המבנה ארכה כ-16 שנה וחנוכת הבית נערכה בי"ג בניסן תש"ס.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל אהרן אסטרייכער, חסיד בעלז.
ביציקת הבטון ובשילוב האבנים מבית המדרש הישן השתתף האדמו"ר מבעלז, רבי ישכר דב רוקח, שהיה מעורב גם בתכנון ובעיצוב בית המדרש.
גובהו של המבנה יותר מ-20 מטר.
בית המדרש מבוסס על תרומות חסידים.
בכל יום בשנה ישנו "פרנס היום" המממן את אחזקתו.
בית המדרש הגדול שבקומות העליונות משמש לתפילה בשבתות ובחגים.
בשאר ימות השבוע מתקיימות התפילות בכעשרה בתי כנסיות בקומות התחתונות של המבנה.
בנוסף ישנם במבנה אולם לעריכת הטישים, ספרייה תורנית גדולה, אולם חתונות לאנשי החסידות בתשלום מוזל, מקוה טהרה גדול וחדרי לימוד.
נמצאים בו גם משרדי החסידות וחדר האדמו"ר, מאפיית מצות, לשכת מורי צדק, מוקד הצלה ומערכת הכשרות של החסידות, בד"ץ "מחזיקי הדת".
את בית המדרש סובבת חצר היכולה להכיל אלפי אנשים ובה נערכים שמחות ואירועים מיוחדים בחסידות.
בחצר גם מוצבת באר מים עבור מנהג התשליך.
בבית המדרש לומדים ומתפללים אף מי שאינם חסידי בעלז, ובהם חרדים ליטאים.
תקנות המקום קובעות כי אין להסתובב בו ללא מלבוש עליון, בחינת "אזלת לקרתא - הלך בנימוסיה", כלומר: על זר להשתדל להתנהג על פי מנהג המקום אליו הגיע.
יחד עם זאת המקומיים מעלימים עין כלפי אורחים שאינם חרדים המסתובבים ללא לבוש עליון.
היכל עזרת הגברים מונה כ-2,000 מקומות ישיבה.
מאירות אותו 9 נברשות שמשקלן 750 ק"ג.
הכיסא של האדמו"ר הקודם רבי אהרן רוקח, מוצב כמוצג מוזיאוני בצד שמאל של ארון הקודש.
בבית המדרש מספר גלריות המשמשות למקום ישיבה לאברכים, לבחורים, לילדים ולנשים.
ארון הקודש המפואר שוקל כ-23 טון, גובהו 12 מטר ורוחבו כ-8 מטר.
הוא עשוי מעץ שהובא מברזיל.
כ-70 ספרי תורה מונחים בארון בשכיבה ולא בעמידה כמקובל, וזאת על פי שיטת רבנו תם.
על פי המסורת החסידית האדמו"ר הראשון של החסידות, רבי שלום רוקח, היה "ניצוץ נשמת רבנו תם", ומאז נהגו כך בבתי הכנסת של אדמו"רי בעלז (אך לא בשאר בתי הכנסיות והמדרשות של החסידות).
בחזית ארון הקודש ישנן שתי מנורות בנות ארבעה קנים.
בחסידות נהוג להדליק ביום חול שני נרות לפני התיבה, בשבת ארבעה נרות וביום טוב שמונה נרות.
לפני ארון הקודש ניצב שלט מוזהב הנושא את הכיתוב "שויתי ה' לנגדי תמיד".
השלט רומז להתבטאות האדמו"ר רבי ישכר דוב רוקח מבעלזא, שהוא מקווה שבירושלים יהיה לו 'שויתי' של זהב.
מרכז ספורט המים מריה לנק (בפורטוגזית: Parque Aquático Maria Lenk) שוכן בשכונת בארה דה טיז'וקה שבריו דה ז'ניירו.
הוא נבנה לכבוד המשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בעיר ב-2007, ונקרא על שם השחיינית הברזילאית מריה לנק שנפטרה באותה שנה.
לצדו הוקמו מתקנים נוספים שנעשה בהם שימוש במשחקים - ולודרום בארה ו-HSBC ארנה.
המרכז ממוקם בבארה אולימפיק פארק
בריכת השחייה המרכזית במתקן מוקפת ביציעים מקורים המכילים כ-8,000 מקומות ישיבה, ולצדה בריכות נוספות לענפי מים אחרים, כגון בריכה עמוקה עם מקפצה לתחרויות קפיצה למים.
תשתיות הבריכה מותאמות גם לבעלי צרכים מיוחדים וכוללים גם חדרי אימונים, מלתחות ועוד.
במסגרת המשחקים הפאן-אמריקאיים אירחה הבריכה תחרויות שחייה, שחייה צורנית וקפיצה למים.
לאחר המשחקים הפאן-אמריקאיים הועבר מרכז השחייה לוועד האולימפי הברזילאי, שהיה אמור להפעילו כמרכז ראשי לאימונים ותחרויות, הכשרת מאמנים ושופטים לתחרויות שחייה ועוד.
בפועל, הוועד האולימפי הברזילאי לא השתמש בקומפלקס השחייה, מה שעורר ביקורת ציבורית מחשש שהמבנה הפך ל"פיל לבן".
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) אירח המרכז את תחרויות הכדורמים (השלבים המוקדמים) והקפיצה למים.
מרכז השחייה יארח גם תחרויות באולימפיאדת הנכים.
לצורך כך שופצה הבריכה החיצונית הסמוכה לה כדי שתוכל לשמש כבריכת החימום של המתקן.
במהלך המשחקים האולימפיים הפכו לפתע המים בבריכת הקפיצות לצבע ירוק בוהק.
יום למחרת גם המים בבריכה הסמוכה, בה נערכו משחקי כדורמים והשחייה הצורנית הפכו ירוקים.
לאחר בדיקה, המארגנים הודיעו שהסיבה לשינוי בצבע המים הן האצות.
בגלל תנאי החום הקיצוניים בבריכה והעובדה כי לא נושבת בה רוח, התפתחו במקום אצות שהפכו את צבע המים לירוק.
הן אינן מזיקות, ולמתחרים לא נשקפה סכנה.
בהמשך פורסם כי האשמה היא טעות טכנית של מפעילי הבריכה ששגו בתפעול המערכות לסינון המים והתקלה סודרה.
מרכז עסקים שורק (נקרא גם "מעוין שורק") הוא אזור תעשייה בשטח של 475 דונם, השוכן בדרום-מערבה של ראשון לציון, בין כביש 4 לכביש 4311.
בשנת 2028 צפויה להיפתח תחנת הרכבת תש"ח באזור.
מרכז סיוע לנפגעות ונפגעי אונס ותקיפה מינית, חיפה והצפון הוא עמותה המפעילה מרכז טיפול לנפגעי תקיפה מינית, שהוקמה בשנת 1979. מרכז סיוע חיפה מספק שירותים לאזור הצפון, מהעיר חדרה אשר בדרום, דרך יישובי חוף הכרמל, העיר חיפה וסביבותיה, הגליל המערבי והעמקים.
פעילותו היא בתחום תקיפה מינית הכוללת סיוע, הכשרת אנשי מקצוע, ההסברה, החינוך והמניעה.
הקו המנחה לפעילות הוא כי אלימות מינית היא תופעה חברתית גורפת הפוגעת בכל חלקי האוכלוסייה ובייחוד בנשים.
היא פוגעת בחירות הפרט, בחופש העיסוק, בביטחון האישי הבסיסי ובאיכות החיים.
פעילויות הסיוע וההסברה מושתתות על תפיסות עולם פמיניסטיות הרואות בפגיעה מינית ובהתייחסות החברתית לפגיעה ולנפגעות כלי לשימור עמדות כוח חברתיות.
פגיעה מינית מושתקת ברמה החברתית והאישית ומשאירה את הנפגעות והנפגעים בודדים בהתמודדות.
כדי להביא לשינוי חברתי ביחס לנפגעי אלימות מינית וכדי להביא למניעה של התופעה, הוקמה במרכז הסיוע מחלקת חינוך והסברה.
לפעול כדי להעניק סיוע נפשי ומעשי לנפגעות תקיפה מינית ולהיאבק בתופעת האלימות המינית נגד נשים ילדים וגברים.
לאפשר לנפגעות ולסביבתן התומכת סיוע וליווי בהתמודדות עם פגיעה מינית.
לפעול ליצירת מערכות קהילתיות המאפשרות טיפול מותאם לצורכי הנפגעות.
לפעול לשינוי בהתייחסות החברתית לפגיעה המינית: לאפשר לנפגעות ולנפגעים להשמיע את קולן/ם, להסביר את משמעות הפגיעה, ולפעול נגד ההשתקה, אי ההכרה בחוויית הפגיעה והאשמתן ולפעול למיגור האלימות המינית.
בשנת 2012 זכתה העמותה ב"תו מידות לאפקטיביות".
מידות הוא מלכ"ר שמטרתו לקדם אפקטיביות בארגונים ללא-כוונות רווח כאמת מידה עיקרית בדירוג עמותות על ידי תורמים ומקבלי החלטות ולצורך ניתוח פעילותן של עמותות.
מידות בחנו את מידת האפקטיביות בפעילות מרכז הסיוע מה שהוביל לבחינה מחדש של חזון הארגון, המטרות, היעדים, תוכניות העבודה והתוכניות לעתיד.
התהליך כלל בחינה-עצמית של ערכי הארגון והאסטרטגיה שהוא נוקט כדי להגשים אותם.
התפיסה לפיה "האישי הוא הפוליטי" היא מהותית בגישת הסיוע.
השיח הפמיניסטי הרדיקלי עוסק רבות בנושא האלימות נגד נשים.
אחת מן ההוגות הפמיניסטיות הראשונות שכתבו אודות הקשר בין אונס נשים ובין דיכוי האישה בחברה, הייתה סוזן בראונמילר, ולטענתה האלימות המינית נגד נשים, ובייחוד מעשי האונס והאיום הפוטנציאלי באונס, הם המאפשרים את שליטת הגברים בנשים.
קתרין מקינון פעלה להשגת רפורמות בתחומים בהם מתקיים דיכוי נשים על ידי מין ואלימות.
לדבריה, מיניות היא זירת דיכוי ובהקשר לאונס, מקינון סירבה להכיר באפשרות של הסכמה חופשית של נשים בתנאים של דיכוי חברתי, הפעלת כוח וחוסר שוויון.
לטענתה, תוקפנות מינית אינה עניין טבעי אלא תופעה חברתית ואידאולוגית.
כשירות מינית, כלומר דחף מיני והיכולת לפעול על פיו, יחד עם ארוטיזציה של כפיפות ושליטה, מהווים את הבסיס לתופעה חברתית זו.
מקינון הוכיחה כיצד במהלך כל ההיסטוריה האנושית, אינוס נשים לא נבע מדחפים ביולוגיים אלא מעצם התפיסה, שהחברה התירה ועודדה, כי חלק מביטויי ה"גבריות" הוא אלימות נגד נשים.
המרכז מפעיל קו סיוע הפועל 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע, 365 ימים בשנה.
הקו מופעל על ידי כ-80 מתנדבות.
מחלקת הסיוע מציעה לנפגעות ולנפגעים סיוע הכולל פגישות אישיות, קבוצות תמיכה ותיווך לאנשי ומוסדות טיפול, ומספקת סיוע לנפגעות באופן שוטף בהתאם לצורכיהן, הכולל ליווי בהליך הפלילי, במסגרתו מלוות מתנדבות את הנפגעות לבתי חולים, תחנות משטרה, פרקליטויות ולבתי המשפט.
המלוות מושיטות יד תומכת לנפגעות שמתמודדות עם הקשיים הרבים של ההליך הפלילי.
מחלקת הסיוע מקיימת קבוצות תמיכה מאפשרות לנפגעות לפרוץ את מעגל ההשתקה, הבדידות והסטיגמה הנלוות לפגיעה מינית.
קבוצת תמיכה טיפולית מאפשרת לנפגעות לעבד את הטראומה שהן חוו ואת ההשפעה שהייתה לה על החיים שלהן.
לקיחת חלק בקבוצת תמיכה מאפשרת לנפגעות להרגיש בעלות-ערך לאחרות שכן בהשתתפותן הן תורמת להחלמתן של חברותיהן לקבוצה.
הקבוצה מספקת למשתתפות מקום בטוח שבו נשים יכולות לחלוק את החוויות שלהן ולהתחיל לספר על האופן שבו הן שינו את חייהן.
כל מתנדבת בקו הסיוע עוברות קורס הכשרה הנמשך כ-6 חודשים.
בתום ההכשרה עוברת המתנדבת חפיפה אישית במשך כ-6 חודשים נוספים על ידי מתנדבת ותיקה.
את המתנדבות מלווה רכזת המתנדבות.
כל מתנדבת משתתפת במפגשי הדרכה קבוצתיים אחת לחודש והיא מלווה על ידי רכזת המתנדבות באופן אישי.
הקורס מקנה למתנדבות החדשות כלים בתחום של טראומה מינית ופוסט-טראומה, התערבות בשעת משבר, מידע על ההליך הפלילי, כלים לסיוע לבני משפחה וקרובים, טראומה מינית בילדים, פגיעה מינית בקבוצות מיעוט ועוד.
הדרכה למתנדבות ותיקות: כל מתנדבת משתתפת בקבוצת הדרכה וליווי חודשית בהנחיית רכזת במרכז הסיוע.
החוויה המרכזית בתקיפה מינית היא חוויית אובדן השליטה וחוסר אונים.
החוויה במסגרת ההליך הפלילי עלולה לשחזר מאפיינים אלה באופן שבו מתלוננת חווה אותו.
ראשית, על ידי מיקום הנפגעת כעדה משוללת זכות החלטה לגבי התפתחות התיק; ושנית על ידי הפקעת סיפור הפגיעה מידיה והתאמתו לנרטיב המשפטי, תוך שימת דגש על העובדות הרלוונטיות לחקירה משטרתית ודחיקה הצידה של עובדות אחרות, כגון: מצבה הנפשי, השלכות רגשיות של הפגיעה וכדומה.
אופן החקירה במשטרה ובבית המשפט גם הוא בעל פוטנציאל שחזור של הפגיעה מאחר שהוא מאלץ את הנפגעת לחשוף את סיפור הפגיעה שוב ושוב בהקשרים עוינים המטילים בספק את אמינות סיפורה ורגשותיה.
הידע והניסיון הנ"ל שהצטברו במרכזי הסיוע בישראל במהלך שנות עבודתם, נוסף על המידע שנאסף על ידי השירותים המסייעים לנפגעות עבירה במדינות אחרות בעולם, הביאו את איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל ואת שדולת הנשים להחלטה להקים פרויקט מיוחד אשר ילווה נפגעות עבירות מין בהליך הפלילי.
כך, בשנת 1996 יושם באופן ניסיוני פרויקט ליווי נפגעות עבירות מין בהליך הפלילי.
הפרויקט החל במרכז הסיוע בת"א ומשם התרחב ליתר מרכזי הסיוע בארץ.
השירות המוענק לנפגעות כולל מתן מידע על ההליך הפלילי ועל זכויות הנפגעת בהליך הפלילי, מתן מידע על האפשרות לנקוט בהליכים משפטיים אחרים, התאמה בין ציפיות לבין מציאות,, ליווי הנפגעת לבתי חולים, לתחנות המשטרה, לפגישות בפרקליטות ולבתי משפט.
השירות המוענק לאנשי אכיפת החוק כולל הדרכה מקצועית, לרבות השתלמויות מקצועיות ומפגשים לחיזוק החוסן האישי והקבוצתי של אנשי רשויות אכיפת החוק.
איסוף נתונים וייצוג עניינן של נפגעות.
להביא להעלאת המודעות לתופעת האלימות המינית והיקפיה, למנוע אותה ולהקנות לקהילה שבה פועל מרכז הסיוע כלים לאיתור נפגעי אלימות מינית.
מחלקת החינוך וההסברה מספקת לכל מוסד חינוכי, בנוסף על שעות ההדרכה, סל של שעות תמיכה וייעוץ.
מחלקת החינוך פועלת בתחום מזה למעלה מעשור.
במסגרת פעילותה היא מעבירה סדנאות והרצאות העוסקות בנושאים הבאים: שוויון בין המינים; זוגיות בגיל העשרה; ומניעת אלימות ואלימות מינית, וכן בנושא מניעת הטרדה מינית בעבודה בארגונים רבים ומגוונים.
כמו כן, מקיים השתלמויות שמטרתן לספק מידע ראשוני על תופעת הפגיעה המינית במעגלים השונים, וכלים ראשוניים למניעה והתמודדות עם הנושא.
מטרת ההשתלמות היא לפתוח צוהר להיבטים השונים והמורכבים של פגיעה מינית.
כמו כן להרחיב את יכולתם של המשתתפים להתמודד ולתת מענה נכון ומותאם לתכנים אותם פוגשים בעבודתם.
לתת כלים לזיהוי, לשיחה ולסיוע ראשוני מותאם.
צוותים חינוכיים וטיפוליים בבתי ספר ופנימיות; צוותי חינוך (מדריכים) בחינוך הבלתי פורמלי; צוותי גננות ומטפלות; תלמידים/ות ביסודי, חטיבת ביניים ותיכון; נוער בסיכון; הורים ואנשי מקצוע.
ההרצאות מותאמות לקהל הרחב ומאפשרות שיח פתוח בנושא.
היום כבר ידוע, כי הטיפול היעיל ביותר בהטרדה מינית בארגונים הוא מניעה.
ערפול וחוסר בהירות הם המרחב המתאים ביותר להתפתחות הטרדות מיניות, לכן שקיפות, הגדרת כללי התנהגות ברורים המקובלים והלא מקובלים בארגון והסברתם לכל עובדי הארגון בכל הדרגים הם הכלי הארגוני המשמעותי והיעיל למניעת הטרדות מיניות.
מחלקת החינוך וההסברה שואפת לפעול באופן מערכתי בכל מוסדות החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי מתוך אמונה כי כל פעילות בפני עצמה משיגה ערך רב יותר, נוגעת יותר, משמעותית יותר למשתתפים ולמשתתפות - צוות, ילדים ונוער כאחד, בטווח הקצר ובטווח הארוך.
במהלך הסדנאות/השתלמויות עוברים/ות המשתתפים/ות תהליך של התוודעות מעמיקה לנושא הפגיעה המינית.
בנוסף, ניתנים כלים יישומיים להתמודדות מקצועית מותאמת עם הנושא, אם לצורך מתן מענה נכון למקרים הקורים בפועל, ואם לצורך עבודה מערכתית, חינוכית ומניעתית.
ניתן לזהות התנגדות ראשונית רבה לנושאים המועלים, בקרב בני נוער ומבוגרים כאחד.
נראה כי ישנו קושי עצום להשתחרר ממבני חשיבה ישנים ולאמץ דפוסי חשיבה שונים.
כיום כבר קיימת מודעות לכך שילדים/ות רבים/ות עוברים פגיעות מיניות במהלך ילדותם.
הסטטיסטיקה מדברת על אחד מכל שבעה ילדים ועל אחת מכל שש ילדות שעוברים/ות פגיעה מינית.
מה שמשאיר את אנשי חינוך וההדרכה עם תפקיד משמעותי הן באיתור, זיהוי, הבאתם לידי טיפול והפסקת הפגיעה, והן בחינוך להגדרת גבולות נכונים להתנהגויות נורמטיביות ולא נורמטיביות וחינוך למניעת פגיעות מיניות בתוך קבוצת השווים.
כמו כן, גם ידוע שלמעלה מ-40% מנפגעות ומנפגעי התקיפה המינית בארץ היו בגיל ההתבגרות בעת שנפגעו, חלקם הגדול לא ידע למי לפנות והם לא טופלו כראוי.
קבוצת יעד זו נמצאת בשלב גיבוש הדעות וההתנהגויות בנושא תפקידי המינים, מערכות יחסים ביניהם ובניית זהותם המינית.
ההבדל בין חיזור להטרדה מינית, הצגת החוק והגדרות ההטרדה המינית על פי החוק, יצירת תרבות ארגונית חפה מהטרדה ועוד.
בין מטרות ההרצאה: הבהרת "החוק למניעת הטרדה מינית בעבודה", זכויות וחובות העובדים/ות והמעסיק, כלים יישומיים – מניעה והכרת דרכי הפעולה במקרה של הטרדה והכרת דרכי התלונה: פלילית, אזרחית, ממונה על הטרדה מינית בעבודה.
הכשרת אנשי מקצוע מתמקדת באיתור, מניעה וטיפול באלימות מינית.
במטרה להגדיל את מעגלי ההשפעה של מרכז הסיוע ולהכשיר "שגרירים בקהילה" למאבק באלימות המינית, פועל מרכז הסיוע כדי ללמד אנשי מקצוע שונים את הידע המקצועי שנצבר בתחום.
מחלקת החינוך מכשירה מורים, עובדים סוציאליים, מטפלים ומדריכים במסגרות לטיפול בנוער.
מטרת ההכשרות היא להציג בפניהם את נקודת מבטה של הנפגעת כדי להבטיח שהמענה שהם יספקו לנפגעות יהיה רגיש והולם למצבה.
במסגרת ההכשרות לומדים המשתתפים על הפער בין המיתוסים בתחום האלימות המינית לבין העובדות, למשל, האמונות הרווחות שנשים נפגעות בגלל אופן הלבוש שלהן ושמרבית הפגיעות נעשות על ידי זרים.
כמו כן, לומדים המשתתפים על תגובות טבעיות לטראומה מינית והתנהגות מקובלת בקרב נשים וגברים הסובלים מתסמונת פוסט-טראומטית.
ההכשרה מסייעת לאנשי מקצוע להבין טוב יותר את הנפגעות שאיתן הם נפגשים ולספק להן מענה רגיש יותר למצבן.
פרויקט ליווי ומעורבות קהילתית באזור עפולה והעמקים
שלוחת "העמקים" מתמקדת באזורי הפריפריה של אזור הצפון, עפולה, גלבוע, עמק יזרעאל, מגדל העמק, בית שאן.
מטרת הפרויקט היא להעלות את המודעות לאלימות מינית ולשירותי מרכז הסיוע באזורים אלה.
מיקומה של השלוחה מאפשר להרחיב את הפעילות החינוכית וההסברתית גם לאזורים מרוחקים יותר שלא זכו בעבר למענה הולם.
נוסף על קשר מתמשך עם הרשויות המקומיות באזור ותוכניות חינוכיות, מציעה שלוחת העמקים תמיכה וסיוע בהתערבויות מורכבות בקהילות קטנות שבהן המידע עובר במהירות מפה-לאוזן והקהילה מתגייסת במקרים רבים דווקא לעזרת הפוגעים.
התקבלו 4204 פניות לקו הסיוע מתוכן 948 פניות חדשות.
37% מהפניות בהן דווח גיל הנפגע/ת בזמן הפגיעה היו של פגיעה בילדים מתחת לגיל 12, 44% של נפגעות ונפגעים בגילאים 13-18.
55% מהפניות התקבלו מהנפגע/ת עצמה/ו.
ב-91% מהפניות בהן דווח הקשר בין הנפגע/ת לתוקף, עולה כי התוקף מוכר לנפגע/ת.
התקיימו 358 סדנאות חינוך בהן השתתפו תלמידים מכיתה ג' ועד י"ב.
התקיימו 327 סדנאות לתלמידים בסיכון.
מרכז סרס היה ארגון ממשלתי סורי שמטרתו המוצהרת הייתה קידום, הכוונה ותיאום של פעילויות מדעיות במדינה.
בפועל הוא שימש גם כמרכז מחקר ופיתוח וייצור צבאיים.
המרכז היה אחראי על מחקר ופיתוח בתחום הכלכלי, החברתי ובתעשייה.
בין היתר היה אחראי על מחשוב וציוד הטכנולוגי באוניברסיטאות בסוריה ובמשרדי הממשלה.
מגזין ג'יינס וכן סוכנויות המודיעין ברחבי העולם מעריכים כי הארגון אחראי גם על מחקר פיתוח וייצור טילי קרקע-קרקע, נשק כימי, ביולוגי וגרעיני.
כולל פיתוח ויצור טיל ה-"M-600".
הארגון הוקם בשנת 1971 בראשות עבדאללה ואת'ק שהיד, פיזיקאי גרעין שכיהן בשנת 1967 כשר להשכלה גבוהה בסוריה.
לכאורה היה מדובר בגוף אזרחי, אך מטרתו הייתה פיתוח נשק, וכתוצאה מכך בשנת 1973 הפך הארגון לאחראי על פיתוח ושיפור מערכות אמל"ח עבור צבא סוריה.
בשנת 1983, בהכוונת הארגון, הוקם המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה - HIAST.
זאת במטרה להכשיר מהנדסים בתחום המדעים עבורו.
מאז הקמתו של הארגון אחד הפרויקטים המרכזיים שלו היה פיתוח וייצור נשק כימי.
בתקשורת פורסם כי לארגון מפעלים העוסקים בפיתוח וייצור סארין, VX וגז חרדל בערים דמשק, חמה, חומס, חלב ולטקיה.
בנוסף עוסק הארגון גם בפיתוח נשק ביולוגי, בפרט נשק המבוסס על הרעלן ריצין.
כלל המתקנים הם לכאורה מתקנים אזרחיים.
להערכת סוכנויות מודיעין מערביות, הידע לפיתוח וייצור נשק כימי הועבר לארגון ממקורות רוסיים.
בשנת 1996 חשף ה-CIA כי המרכז קיבל רכיבים מהרפובליקה העממית של סין עבור ייצור טילים.
בשנת 2005 נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הטיל סנקציה על הארגון ובשנת 2007 גם על שלוש חברות בת: HIAST, "מכון האלקטרוניקה" ו"המעבדה הלאומית לתקנים וכיול (NSCL)".
בשנת 2010 טען ניצן נוריאל, שכיהן באותה תקופה כראש המטה ללוחמה בטרור, כי סרס העביר נשק לארגוני טרור חמאס ולחזבאללה.
ב-24 באפריל 2017 הטיל משרד האוצר האמריקני סנקציות נגד 271 מעובדי המרכז הסורי למחקרים מדעיים בעקבות התקיפה הכימית בח'אן שייחון.
"עובדים אלה מומחים בכימיה ופועלים לטובת תוכנית הנשק הכימי של אסד משנת 2012 לפחות".
באוגוסט 2013, על פי דו"חות מודיעין אמריקאים, הכין הארגון נשק כימי להתקפה נגד אזרחי סוריה במסגרת מלחמת האזרחים שהרג ופגע עשרות אזרחים.
על פי המודיעין הצרפתי, היחידה האחראית לייצור החומרים הכימים נקראת "ענף 450".
אלו אחראים למלא את ראשי הקרב בחומר וכן לאבטח את האתרים בהם מאוחסנים החומרים הרעילים.
ב-2015 דווח כי צוות חקירה בינלאומי מצא שרידים של גזי העצבים סארין ו-VX באחד מאתרי הארגון.
זאת, אף על פי שהשלטון הסורי הודיע כי העביר את כל הנשק הכימי שברשותו לארגון למניעת הפצת נשק כימי (OPCW) במסגרת תהליך פירוק הנשק הכימי שהתבצע בשנת 2013.
לישראל מיוחסות מספר תקיפות של מתקני CERS.
ב-31 בינואר 2013 אחד המתקנים של הארגון בג'מראיא נפגע בתקיפה אווירית ישראלית שנועדה לפגוע במערכות טק"א מתקדמות שהועברו לחזבאללה.
ב-6 בספטמבר 2017 אחד ממתקני הארגון במסיאף סמוך לעיר חמאת נפגע בתקיפה אווירית ישראלית שנועדה לפגוע במתקן לייצור טילים.
ב-14 באפריל 2018 תקפו ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וצרפת מספר מטרות בסוריה, בתגובה למתקפה הכימית בדומא.
במהלך המתקפה המשולבת נהרסו מתקנים של הארגון ששימשו לפיתוח ולאחסון נשק כימי בברזה, ג'מאריא ובחומס.
בסוף 2022 פורסם כי איראן יצרה קשר עסקי ישיר עם גורמים במרכז סרס כדי שתעזור לחמש את שלוחותיה (חזבאללה, חות'ים וארגונים נוספים).
בנוסף לכך, איראן סייעה למרכז בהעברת ציוד לייצור, במימון ובשירותי ייעוץ ביטחוניים.
כדי להגן על מתקני המרכז, סייעה איראן להקים תשתיות תת-קרקעיות שיוכלו להגן על המרכז ועל פס הייצור שלו מתקיפות ישראליות שנעשות באופן תדיר כחלק מהסכסוך האיראני-ישראלי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
על אף שהמרכז אמור להיות סורי, נודע כי כל הפעילות של איראן בנושא נעשתה ללא תיאום עם מערכת הביטחון הסורית.
במסגרת מבצע חץ הבשן שהחל ב-8 בדצמבר 2024 בעקבות נפילת משטרו של בשאר אל-אסד בסוריה, חיל האוויר הישראלי תקף מרכז מחקר ראשי של סרס בדמשק.
לדברי עובד לשעבר בארגון, נכון ל-2015 מרכז סרס העסיק כ-20 אלף עובדים.
מרכז סליקה בנקאי בע"מ (מס"ב) מפעילה את התשתית הלאומית להעברות תשלומים במשק הישראלי.
חוק מערכות תשלומים, התשס"ח-2008 מסדיר את הבקרה על מערכת תשלומים זו המספקת שירותים לכלל הבנקים וללקוחותיהם.
נפח הפעילות במס"ב וייחודיות שירותיה הופכים אותה לציר מרכזי בפעילות הפיננסית בישראל.
בשנת 2019 החלה מס"ב בהפעלת תשתית להעברות תשלומים מיידיות מחשבון לחשבון ומאפליקציה לאפליקציה.
העברה ממוכנת של תשלומים מחשבון לחשבון, כגון תשלומי שכר, ספקים, ופנסיה.
התשלומים מועברים מחשבון הבנק של הארגון ישירות לחשבונות הבנק של העובדים והספקים.
תשתית להעברת תשלומים מידיים בין חשבונות ובין אפליקציות תשלומים.
גביית חיובים על פי הרשאה מחשבונות הבנק של לקוחות לחשבון הבנק של ספק שירות (כגון: חשמל, ארנונה, שכר לימוד וכו').
העברת מידע על תשלומים, גישה למאגרי מידע (כגון: חיסכון לכל ילד, רשות האוכלוסין במשרד הפנים ועוד).
החברה והחברה האחות שירותי בנק אוטומטיים (שב"א) פועלות משנת 1982 בבעלות הבנקים לאומי, פועלים, דיסקונט, מזרחי-טפחות והבינלאומי.
מנכ"ל החברה הראשון, בשלושים שנותיה הראשונות היה גדעון מילויצקי.
החל משנת 2014 ועד שנת 2021 ניהל את החברה משה וולף.
בשנת 2021 הופרדו מס"ב ושב"א, ואודליה משה אוסטרובסקי מונתה למנכ"לית מס"ב.
מרכז ספורט המים דאודורו הוא שמה של בריכת שחייה אולימפית שהוקמה במתחם דאודורו מיליטרי קלאב (מועדון הספורט הצבאי דאודורו) בשכונת דאודורו שבעיר ריו דה ז'ניירו לצד מתקני ספורט נוספים לאימונים ותחרויות בשכונת דאודורו בעיר ומשמש כבריכת שחייה ציבורית מקומית.
הבריכה נבנתה ב-2007 לקראת המשחקים הפאן-אמריקאיים שאירחה ריו דה ז'ניירו ב-2007. במשחקים אירחה הבריכה את תחרות השחייה ל-200 מטרים בסגנון חופשי במסגרת תחרות הקרב חמש מודרני של אותם משחקים ולצורך כך הוקם בה יציע קטן לכמה מאות צופים שפורק לאחר הטורניר.
במסגרת אירוח אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) עברה הבריכה שיפוץ ניכר שכלל בין השאר החלפת כל אריחי החיפוי שבתוכה ושיפוץ המלתחות והוקם בה יציע זמני ל-2,000 צופים.
במסגרת האולימפיאדה תארח שוב הבריכה את תחרות השחייה במסגרת הקרב חמש של האולימפיאדה בעוד שאר התחרויות יתקיימו במתקנים הסמוכים לה כחלק מהפארק לקרב חמש.
ארנה דאודורו שהוקמה בקרבתה תארח את תחרויות הסיף של הקרב חמש ואצטדיון דאודורו יארח את שאר התחרויות של הקרב חמש.
המרחק בין שלושת המתקנים הוא כ-300 מטרים בלבד.
לאחר המשחקים תשוב הבריכה לשמש כבריכת שחייה ציבורית.
המתקן האולימפי הסמוך ביותר לבריכה הוא מרכז ההוקי האולימפי ומעברה השני מצוי בקרבת מקום ההיפודרום האולימפי.
מרכז נתונים או דטה סנטר (Data center), לעיתים מכונה גם חדר מחשב או חוות שרתים, הוא מתקן המשמש לאחסון ולהפעלה של מערכות מחשב ורכיבים קשורים, כגון מערכות תקשורת נתונים ומערכות אחסון.
בדרך כלל קיימים במרכז נתונים גם יכולות התאוששות מתקלה או אסון כגון מערכות לגיבוי אספקת החשמל (אל פסק או גנרטור), חיבורי תקשורת יתירים (כגון לוויין, סיב אופטי, עורק אלחוטי), מערכות בקרת סביבה (כדוגמת מיזוג אוויר וכיבוי אש) וסוגים שונים של התקני אבטחה.
מרכז נתונים גדול הוא מרכז תעשייתי שתצרוכת החשמל שלו עשויה אף להגיע לכזו שדומה לעיירה קטנה.
בימים הראשונים של תעשיית המחשוב פעלו חדרי מחשב גדולים.
מערכות המחשב הראשונות היו מורכבות להפעלה ולתחזוקה, ודרשו סביבה מיוחדת לפעולתם.
כבלים רבים היו נחוצים לחיבור בין מרכיבי המערכת, ופותחו שיטות כדי לנהל ולארגן אותם כמו ארונות מחשב תקניים לאחסון ציוד ורצפה צפה שתחתיה עוברים כבלים.
מחשב מרכזי אחד צרך חשמל רב, והיה צריך להיות מקורר כדי למנוע התחממות יתר.
גם היבט האבטחה היה חשוב - מחשבים היו יקרים, ובמקרים רבים שימשו לצרכים צבאיים, ומסיבות אלו פותחו עקרונות בסיסיים להרשאות גישה לחדרי מחשב.
במהלך התרחבות תעשיית המיקרו-מחשבים, במיוחד במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, משתמשים התחילו לפרוס מחשבים בכל מקום, במקרים רבים תוך התחשבות מעטה או ללא התחשבות כלל בדרישות תפעול.
עם זאת, כשתפעול מערכות מידע הפך למורכב יותר ויותר, גברה המודעות של ארגונים לצורך בבקרה של משאבי מערכות המידע.
בשנות ה-70 המוקדמות נכנסה לשימוש מערכת Unix, ובמהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 התרחב השימוש במערכות הפעלה חופשיות ממשפחת לינוקס המתאימות ל-PC.
אלה נקראו "שרתים", כיוון שמערכות הפעלה המאפשרות שיתוף זמן כמו Unix מסתמכות על מודל שרת-לקוח כדי להקל על שיתוף משאבים בין משתמשים מרובים.
הזמינות של ציוד רשתות זול, בשילוב עם סטנדרטים חדשים עבור כבילה מובנית, איפשר להשתמש בתכנון היררכי כדי לשים את השרתים בתוך חדר מסוים בארגון.
השימוש במונח "מרכז נתונים", כפי שהוחל במיוחד על חדרי מחשב, התחיל להיות פופולרי.
במהלך בועת הדוט-קום של 1997–2000 התרבו מרכזי הנתונים.
חברות נדרשו לקישוריות אינטרנט מהירה ותפעול ללא הפסקה כדי לפרוס מערכות ולבסס נוכחות באינטרנט.
התקנת ציוד כזה לא הייתה בת-קיימא עבור חברות קטנות רבות.
חברות רבות החלו לבנות מתקנים גדולים שנקראו מרכזי נתונים לאינטרנט (Internet data centers; IDCs), אשר מספקים ללקוחות מסחריים מגוון של פתרונות לפריסה ולתפעול של מערכות.
טכנולוגיות ושיטות עבודה חדשות תוכננו כדי לעמוד בדרישות התפעול ובקנה מידה גדול כל כך של פעולות.
שיטות אלה בסופו של דבר היגרו לכיוון מרכזי נתונים פרטיים.
מרכזי הנתונים למחשוב ענן נקראים מרכזי נתוני ענן (Cloud data center; CDCs).
אבל החלוקה בין מונחים אלו כמעט ואינה נהוגה והם נקראים בפשטות "מרכזי נתונים".
מבחינת הבטחה של המשכיות עסקית מחולקים מרכזי נתונים למספר רמות, על פי מסמך TIA-942:
רמה 1: מרכז נתונים ללא יתירות
רמה 2: מרכז נתונים עם יתירות חלקית
רמה 3: מרכז נתונים עם יתירות ברמת N+1 (בנוסף לכל המערכות ישנו מרכיב אחד נוסף לגיבוי)
רמה 4: מרכז נתונים עם כפילות בכל המערכות ובנוסף מרכיב גיבוי - רמת 2N+1
מרכז סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית תל אביב הוא עמותה עצמאית הפועלת ללא מטרות רווח במטרה לסייע ולתת תמיכה מעשית ורגשית לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית.
העמותה מפעילה מרכז טיפול לנפגעי תקיפה מינית וכן קווי סיוע, תמיכה וליווי הפעילים בכל שעות היממה.
בנוסף פועל המרכז להגברת המודעות הציבורית ולמניעת התופעה.
מרכז סיוע תל אביב הוקם בשנת 1978, הראשון מסוגו בישראל.
הוא מציע סיוע ותמיכה לנשים, גברים, נערות ונערים שנפגעו מינית ומשרת את כל אוכלוסיית גוש דן.
16 נשות ואנשי הצוות, יחד עם כ-260 המתנדבות והמתנדבים, פועלים על מנת להקל על תחושות הבדידות, חוסר האונים, הבושה והאשמה של הפונות והפונים ולסייע להם בהתמודדות עם ההשלכות השונות של הפגיעה המינית.
סיוע רגשי ומעשי מקיף לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית וקרוביהן/ם הכולל:
- קווי סיוע טלפוני לנשים, לגברים ולגברים דתיים – הפניה לקווי הסיוע היא אנונימית
- פגישות סיוע פרטניות עם הנפגעות/ים ועם קרוביהן/ם
- ליווי לבית חולים, למשטרה, לפרקליטות ולבית המשפט וסיוע רציף לאורך ההליך הפלילי
- ליווי בהליך ארגוני במקומות עבודה
- הפעלת קבוצות תמיכה לנפגעות ולנפגעים
- הפניה לטיפול נפשי על פי בקשת הפונה
- ליווי נפגעות/ים בהתנהלות מול הרשויות השונות וסיוע במיצוי זכויות (ביטוח לאומי, לשכות רווחה, בריאות, בריאות הנפש ועוד)
לצד הסיוע, העמותה עוסקת בחינוך והסברה למען מניעת אלימות מינית ופועלת למען שינוי חברתי.
פעילות זו כוללת מתן מידע על פגיעה מינית והשלכותיה והצעת תפיסות חלופיות המבוססות על שוויון מגדרי, בחירה חופשית, רצון והסכמה חופשית, כבוד והדדיות.
- סדנאות פסיכו-חינוכיות בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי הממלכתי והממלכתי דתי, לבני נוער ולצוותים החינוכיים
- סדנאות פסיכו-חינוכיות ארוכות טווח לבני נוער במצבי סיכון ולצוותים החינוכיים-טיפוליים
- הכשרות לבעלי תפקידים ולאנשי מקצוע ברשויות המדינה ובמגזר השלישי, לשוטרים, פרקליטים, שופטים, א/נשי בריאות הנפש, רפואה, עבודה סוציאלית, חינוך ועוד
- מניעת הטרדה מינית במקומות עבודה באמצעות סדנאות והרצאות לעובדים ולמנהלים והכשרה מקצועית לממונות
- ליווי מקצועי והתערבויות בשעת משבר
שדולה וסנגור ברמת הפרט וברמת החברה
עבודה מול הרשויות במטרה לעודד לקיחת אחריות חברתית ולשפר את המענים לנשים וגברים שנפגעו מינית.
- קידום מדיניות, חוקים, תקנות, נהלים והקצאת משאבים; קידום הרחבת המענים הטיפוליים והשיקומיים לנפגעות ולנפגעים; קידום מהלכים שתכליתם מניעה של פגיעה מינית ואיתור מוקדם של ילדות וילדים ובני נוער שנפגעו
- עזרה פרטנית במיצוי זכויות מול רשויות המדינה
- מאבק ציבורי לשינוי עמדות ולהפסקת האשמת הקורבן.
קידום פעילות המעודדת את החברה לקחת אחריות על הנעשה בה ולפעול באופן אקטיבי לפעול באופן אקטיבי ליצירת חברה בה מרחב פיזי ורגשי מוגן מפני תקיפה, התעללות וניצול מיני, נתפס כזכות בסיסית.
הקמת המרכז על ידי התנועה הפמיניסטית
בשנת 1972 הוקמה התנועה הפמיניסטית בישראל (שנקראה עד 1974 'התנועה לשחרור האישה').
נשות התנועה קיימו קבוצות להעלאת מודעות, בהן "העמדנו בסימן שאלה את כל המובן מאליו בחיינו ורכשנו תובנות שהיו לנו למסד בבנית מושגים חדשים על עצמנו, זולתנו וכלל החברה...
התמחינו בכל הנדרש לעשייה בתנועה רעיונית מהפכנית, התפלמסנו בכתב ובעל פה, בעיתונות ועל במות ציבוריות, הופענו בבתי ספר ובאוניברסיטאות, בקיבוצים ובארגונים, יצאנו לרחוב להחתים על עצומות, להפגין ולקיים פעולות הסברה.
הוצאנו עלונים וכתבי עת והופענו ברדיו ובטלוויזיה..."
בסוף שנת 1976 שכרו חברות התנועה דירה ברחוב דיזנגוף בתל אביב, שהייתה למועדון הראשון שלה.
הפעילות כולה מומנה מתשלום דמי חברות לתנועה ומתרומות.
אחד הנושאים המרכזיים שהעסיקו את חברות התנועה היה האלימות המינית וקשר השתיקה.
מה שהחל כשיח כללי על התופעה הפך למרחב לסיפורים האישיים של חברות התנועה, ולהבנה כי מדובר בתופעה חברתית רחבה ומושתקת.
בשנת 1977 הזדעזעו חברות התנועה משורה של מקרי אונס מתוקשרים, ביניהם פרשת האונס הקבוצתי בקרית טבעון, והתאבדותה של סטודנטית צעירה שנאנסה בקרבת אוניברסיטת תל אביב ולא יכלה לשאת עוד את השלכות הפגיעה.
במכתב שהשאירה אחריה כתבה שהיא הרגישה שנאנסה פעמיים: בפעם הראשונה על ידי התוקף ובשנייה במהלך הגשת התלונה במשטרה, חוויה שהייתה עבורה קשה מנשוא והותירה אותה בתחושה שגם מי שהיו אמורים להגן עליה ולפעול למענה מעלו בתפקידם והחריפו את השלכות הפגיעה.
ג'ואן ירון, מי שהייתה אחראית על קשרי החוץ של התנועה, סיפרה באחת הפגישות על מרכזי הסיוע שהוקמו בארצות הברית (Rape Crisis Centers), ויחד הן הבינו כי הגיעה השעה להקים מרכז כזה בישראל.
בין החברות שנכחו באותה פגישה מכוננת היו ג'ואן ירון, דבורה פרידמן, אסתר עילם, שרה סייקס, רות רזניק ועוד.
הקמת המרכז נבעה משני טעמים: האחד, כדי לענות על הצורך של נשים שנאנסו בתמיכה, ליווי ואוזן קשבת והשני הוא תקווה שפעילות המרכז תאפשר לחשוף נשים רבות יותר לתפיסת העולם הפמיניסטית, ותוביל לשינוי חברתי ביחס כלפי אלימות מינית ואופן ההתמודדות איתה.
באוגוסט 1977 הוצג הרעיון להקמת המרכז במועצה החודשית של התנועה הפמיניסטית בישראל, ומשהתקבל התארגנה ועדת הקמה בה היו חברות דבורה פרידמן, ג'ואן ירון, אסתר עילם, מרים בוקופיצר, אילנה גולן ושרה סייקס.
הקבוצה נעזרה במרכזים בחו"ל לגבי האופן בו יש להקים ולהפעיל מרכז מסוג זה.
על מנת לפנות לקהל רחב ככל הניתן של נשים, בחרו החברות לא להזכיר את השיוך לתנועה הפמיניסטית, הנתפסת לעיתים באופן שלילי, וקראו למרכז "מרכז סיוע מיידי לקורבנות אונס".
התנועה הקצתה חדר ייעודי למרכז במועדון שברחוב דיזנגוף, התקינה קו טלפון וארגנה רשימת מתנדבות מקרב חברות התנועה.
מועד פתיחת הקו נקבע לראשון בפברואר 1978.
בין הפניות הראשונות לקו הסיוע הייתה פניה של אישה שנאנסה על ידי "האנס האדיב", אנס סדרתי שפעל בתל אביב ונעצר ביוני 1978. שתיים מקורבנותיו, מיכל אביעד וטל עומר, יצרו לימים את הסרט "לא רואים עלייך" שיצא לאקרנים בנובמבר 2011.
בסוף שנת 1978, בשל היעדר תקציבים וחוסר יכולת לשלם את שכר הדירה, נאלצו חברות התנועה לסגור את קו הסיוע.
הסגירה עוררה גלים בעיריית תל אביב ובכנסת.
כמה חברות כנסת התגייסו לעזרת המרכז ובהן אורה נמיר, חייקה גרוסמן, גאולה כהן ושולמית אלוני.
למרות הסגירה נשות התנועה המשיכו במאמצים להפעלת המרכז, והחלו במשא ומתן ממושך עם רשויות הרווחה והעירייה במטרה לקבל מימון להפעלת מרכז הסיוע.
ב-30 באוקטובר 1979 התקבל האישור מעיריית תל אביב למימון דיור והוצאות מים, חשמל וטלפון, והחלה ההתארגנות לפתיחה מחודשת של הקו.
נשכרה דירה חדשה ברחוב מיכה בתל אביב, וחברות התנועה המשיכו בגיוס תרומות של ציוד וכסף להפעלת הקו.
בשלב זה הבינו חברות התנועה, שפעלו עד כה בהתנדבות, כי יש צורך ברכזת בשכר שתוכל להקדיש את הזמן הראוי להקמה ולתפעול של קו הסיוע, ואסתר עילם נבחרה להיות הרכזת הראשונה בשכר.
רק בחודש אפריל בשנת 1980 חזר קו הסיוע לעבוד במתכונת מלאה, 24 שעות ביממה.
למרבה הצער העירייה לא עמדה בהתחייבותה והכספים שהובטחו לא הגיעו.
תמיכה ממשלתית לא התאפשרה מאחר שהתנועה הפמיניסטית הייתה עמותה פוליטית.
ב-20 בדצמבר 1982, מתוך המצוקה הכלכלית האדירה, הוחלט להפריד את המרכז מהתנועה הפמיניסטית ולהפעילו כעמותה עצמאית.
המרכז נרשם כעמותה תחת השם "האגודה למען נפגעות תקיפה מינית".
יושבת ראש העמותה החדשה הייתה ג'ואן ירון, חברת התנועה הפמיניסטית, ורינה בן צבי החליפה את אסתר עילם בתפקיד הרכזת.
המרכז המשיך לפעול ממועדון התנועה הפמיניסטית וקיבל ממנה תמיכה בהפעלת הסיוע.
בשנים 1983 ו-1984 המשיכו חברות התנועה במאבקן להשגת הכרה ממסדית בארגון, שאפשרה העברת תמיכות ממשלתיות ופטור ממס לתורמים.
פעולות אלו הקנו למרכז יציבות כלכלית שאפשרה את פעילותו הרציפה.
בשנת 1990 נפתח במרכז הסיוע קו סיוע הראשון והיחיד בארץ לגברים שנפגעו מינית.
בשנת 2000, בשל הרחבת פעילות המרכז וצורך בגורם שיתכלל וינהל את הפעילות השוטפת, מונתה לראשונה מנהלת למרכז הסיוע – מרב דדיה, ובשנת 2004 נכנסה לתפקיד מרים שלר, שמנהלת את המרכז מאז.
בשנת 2006, 16 שנים לאחר פתיחת קו הסיוע לגברים, שינה המרכז את שמו ל"מרכז סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית תל אביב".
במהלך שנות פעילותו של המרכז הגיעו אל קו הסיוע גם פניות של גברים שהותקפו מינית.
פניות אלו התקבלו תחילה בבלבול וחשדנות בקרב המתנדבות, שהובילו להכרה כי יש צורך במתנדבים גברים שיוכלו לקבל שיחות מגברים שנפגעו.
בשנת 1990 פנה דני לחמן, מי שניהל את 'הקו הלבן' (קו מידע וייעוץ לקהילה הגאה) אל צוות מרכז הסיוע בבקשה לבחון שיתוף פעולה ויצירת מענה לגברים שנפגעו מינית.
הבקשה הובילה להקמת צוות חשיבה שבחן את האפשרות להפעיל קו סיוע לגברים, במרכז שעד אז הוגדר כמרחב נשי.
למרות קשיים אידאולוגיים וטכניים, סוכם כי יופעל במרכז קו סיוע נפרד לגברים, ודני לחמן היה לרכז הראשון שלו.
חמש שנים חלפו עד שהתאפשר למתנדבים גברים להצטרף לוועד המנהל של העמותה, ורק בשנת 2006 שונה שם העמותה כך שכלל בתוכו גם את הגברים הנפגעים.
למרות המאמצים לפרסום קו הסיוע לגברים והעלאת המודעות הציבורית לפגיעה מינית בגברים, נראה כי קשר השתיקה חזק ביותר ולקח זמן רב עד שההבנה כי גם ילדים, נערים וגברים נפגעים מינית חלחלה לציבור הרחב.
עד היום זהו קו הסיוע היחיד לגברים שנפגעו הפועל בארץ.
בשנת 2018 נעשו מאמצים להנגיש את קו הסיוע לדוברי ערבית וכיום ניתן לקבל גם סיוע בערבית באמצעות הקו וגם סיוע לגברים חרדים ודתיים.
בשנת 1998 החל לפעול במרכז פרויקט ניסיוני של ליווי נפגעות בהליך הפלילי.
המודל פותח על ידי איגוד מרכזי הסיוע ושדולת הנשים, והופעל לראשונה במרכז סיוע תל אביב על ידי מירב דדיה, מתנדבת שלימים תהיה המנהלת הראשונה של המרכז, ועידו דרויאן, פרקליט בפרקליטות מחוז תל אביב.
וכך כתבה דדיה על הפרויקט: "...מפגש שלילי עם מערכת אכיפת החוק וחוסר מודעות של עובדי המערכת לנזקים הנפשיים הנלווים לתקיפה מינית, עשויים להחמיר את הנזק עבור הנפגעת.
אולם מפגש חיובי עם מערכת אכיפת החוק, תוך קבלת תמיכה הולמת, הכוונה ומידע רלוונטי, עשוי להפוך את המפגש הנ"ל לחלק מתהליך השיקום של הנפגעת ואף להגביר את אמון הנפגעת והציבור כולו במערכת אכיפת החוק.".
כיום פועלות מחלקות ליווי בהליך הפלילי בכל מרכזי הסיוע בארץ.
מחלקות אלו מציעות לפונות ולפונים ליווי למשטרה, לפרקליטות ולבית המשפט, סיוע בבירור מצב התיק, סיוע בכתיבת ערר ועוד.
לצד זאת, פועלות הרכזות מול רשויות החוק ובהן שוטרים, חוקרים, פרקליטים ושופטים במטרה להעניק כלים להבנת הטראומה המינית וכך לשפר את המענה הניתן לנפגעות ולנפגעים ולהפוך את ההליך לנגיש ורגיש יותר לצורכי הנפגעות/ים.
בעקבות העלייה ההמונית של יהודי ברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 עלה צורך בסיוע ייעודי לדוברות רוסית, על ידי נשים שדוברות את השפה ומכירות את המאפיינים התרבותיים הייחודיים לקהילה זו.
בשנת 2002 גויסה רגינה ברגין להיות רכזת ייעודית לסיוע בשפה הרוסית.
החל משנת 2015, לאור ההבנה כי צורכי הקהילה השתנו והדרישה לסיוע ברוסית פחתה משמעותית, ניתן הסיוע ברוסית על פי דרישה באמצעות פניה לקו הסיוע הכללי.
קו הסיוע לגברים דתיים וחרדים 02-5328000
במהלך השנים חלחלה ההבנה כי לצד העקרונות הפמיניסטיים האוניברסליים שמנחים את הסיוע, יש משמעות רבה גם לרגישות התרבותית ולהבנת החוויה של א/נשים ממגזרים וקבוצות מיעוט שונות בחברה.
מתוך הבנה זו נפתח בשנת 2003 קו סיוע ייעודי לגברים דתיים וחרדים, המאויש על ידי מתנדבים מהציבור הדתי.
מיום הקמתו אחת ממטרות המרכז הייתה יצירת שינוי חברתי בכל הקשור לאלימות מינית: שבירת קשר השתיקה, ניפוץ מיתוסים, שינוי היחס כלפי הנפגעות והנפגעים והבנה טובה יותר של הדינמיקה של הפגיעה.
בשנותיו הראשונות נעשתה ההסברה על ידי הרכזות והמתנדבות בקו הסיוע.
עם התבססות המרכז בשטח והרחבת הפעילות, החלו להגיע פניות בבקשה להכשרות וסדנאות בנושא.
בשנת 1992 כבר הייתה רכזת ייעודית לתחום החינוך והחלו בבניית תוכניות הסברה וחינוך מסודרות.
בשנת 1998 החל המרכז להפעיל מערך התנדבות ייעודי לעבודה החינוכית, בנפרד מההתנדבות בקו הסיוע.
עם השנים התרחבה הפעילות של המחלקה החינוכית וכיום היא כוללת ארבע רכזות בשכר, בתחומים: חינוך בבתי ספר ומסגרות פורמליות, חינוך לבני נוער במצבי סיכון, מניעת הטרדה מינית במקומות עבודה וחינוך בציבור הדתי, ויחד מועברות אלפי סדנאות והרצאות למגוון רחב של קהלים.
בשנת 2016 הושק פרויקט התיעוד של מרכז הסיוע, המציע תיעוד בווידאו של סיפורי חיים של מי שחוו תקיפה מינית.
הפרויקט הראשון מסוגו בארץ נובע מההבנה שלעדויות של נפגעות ונפגעים יש ערך רב הן ברמה האישית והן ברמה החברתית.
ברמה האישית, תיעוד הסיפור מאפשר הכרה בפגיעה ומוביל לא פעם לתחושות שחרור והקלה מהסוד שנשמר במשך תקופה ארוכה, וכן מאפשר שליטה בסיפור ובמה שיעשה בו.
ברמה החברתית, מאגר הסיפורים מהווה ביטוי לתופעה חברתית רחבה ומושתקת שנתפסת כטרגדיה אישית ולא כעיוות חברתי.
הפונה מחליט/ה מה לעשות בתיעוד הסיפור שלה/ו.
בין האפשרויות: שמירה בארכיון מאובטח, מתן אישור לשימוש בסיפור לצורכי מחקר, הדרכה מקצועית או כחלק מפעילויות למען שינוי חברתי.
מרכז נתוני האסטרונומיה בשטרסבורג הוא מרכז נתונים הממוקם בשטרסבורג, צרפת, שאוסף, מקטלג ומפיץ מידע אסטרונומי ברחבי העולם, מכל תחומי החיים: מאמרים מדעיים, נתונים תצפיתיים ותמונות דיגיטציה.
אסטרונומים ברחבי העולם משתמשים בשירותים המקוונים של מרכז הנתונים שחבר במערכת הנתונים העולמית של מועצת המדע הבין־לאומית .
איסוף מידע שימושי אודות אובייקטים אסטרונומיים בצורה ממוחשבת
שדרוג נתונים אלה על ידי הערכות והשוואות קריטיות
הפצת מידע זה בקהילה האסטרונומית הבין־לאומית
עריכת מחקר באמצעות נתונים אלה
מרכז הנתונים הוקם בשנת 1972 בשם "מרכז נתוני כוכבים" ושינה את שמו למרכז נתוני האסטרונומיה בשטרסבורג בשנת 1983. ה־CDS היה חלוץ להפצת נתונים מדעיים דיגיטליים בעלי ערך מוסף.
אבני הדרך העיקריות כוללות את מהפכת טכנולוגיות האינטרנט בשנות ה־90 של המאה ה־20 ופיתוח מצפה וירטואלי בין־לאומי החל משנת 2000. ה־CDS יכול להסתמך על מעל ל־40 שנות הניסיון בתחום זה ולהשתתף ביעילות בפיתוח שירותים המאפשרים גישה ושימוש משותף בארכיונים מקוונים.
השירותים המקוונים הניתנים נכון לשנת 2021 על ידי ה־CDS כוללים:
SIMBAD - בסיס נתונים של גרמי שמיים מחוץ למערכת השמש
Aladin - אטלס שמים אינטראקטיבי
X-Match - התאמה לקטלוגים שונים
שירותים נוספים שהמרכז מספק הם: נומנקלטורה, SimPlay עבור SIMBAD, שירות שאילתה Sesame משמו של אובייקט אסטרונומי, יישום SimPlay וביבליוגרפיה.
בנוסף שרותי שותפים: ADS, A&A ,TIPTOPbase.
לצד איסוף הנתונים ואחריות תחזוקת השירות, ה־CDS מתחייב על פעילויות מחקר ופיתוח החיוניות להבטחת קיימות לטווח הארוך בתחום בו הטכנולוגיה מתפתחת במהירות רבה.
תחומי מחקר ופיתוח כוללים אינפורמטיקה, נתוני עתק ופיתוח מצפה וירטואלי .
CDS הוא שחקן מרכזי במיצפים וירטואליים עם תפקידים מובילים בפרויקטים אירופיים, במצפה הווירטואלי הצרפתי ובברית המצפה הווירטואלי הבין־לאומי .
ה־CDS נקרא "תשתיות מחקר" באסטרטגיה הלאומית לתשתיות מחקר 2012–2020 שפורסם על ידי משרד ההשכלה הגבוהה והמחקר בשנת 2012.
ה־CDS מהווה תשתית של המכון הלאומי למדעי היקום במרכז הלאומי למחקר מדעי.
המצפה של שטרסבורג הוא יחידת מחקר משותפת של המרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי ושל אוניברסיטת שטרסבורג.
בנוסף לעיל, מרכז הנתונים מארח גיבויים של נאס"א ADS ושל כתב העת הבין־לאומי לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה (A&A).