tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ובעולם הבא דינו של הבועל אשת איש להתגלגל בגלגול נשמות בריחיים וכך כתב האר"י בספר הגלגולים "והנה הבא על אשת איש, אשר מיתתו בחנק, מתגלגל בריחיים, שנותנים בהם החטים, וטוחנים על ידי המים המגלגלים הריחים, ושם נידונים האיש והאשה ההיא, בסוד הכתוב תִּטְחַן לְאַחֵר אִשְׁתִּי וְעָלֶיהָ יִכְרְעוּן אֲחֵרִין".
גם לגבר אסור לשכב עם נשים שאינן נשואות לו, אולם האיסורים הכרוכים בכך, בין אם חמורים ובין אם קלים, אינם תלויים בנישואיו ואינם משפיעים עליהם.
גם בנצרות ובאסלאם מימוש נישואים פתוחים הוא בגדר ניאוף, מעשה שבמדינות מוסלמיות אחדות, כגון פקיסטן וערב הסעודית נחשב לעבירה פלילית.
נישואין פיקטיביים הוא סרט ישראלי סאטירי, משנת 1988, בבימוים של חיים בוזגלו ויוסי סויה, על פי תסריט שכתבו יחד.
סויה גם ערך את הסרט ושיחק בו בתפקיד משנה.
הפקת הסרט החלה בספטמבר 1987, לאחר שהתקבל תקציב מ"קרן וורנר" של חברת האחים וורנר, לתמיכה בסרטים ישראלים, להשלמת התסריט.
עם זאת צילומי הסרט עצמו התעכבו, עקב קשיים בגיוס התקציב הדרוש.
לאחר שהמפיק מיכה שרפשטיין גייס תקציב ממספר משקיעים הפקת הסרט הושלמה עד קיץ 1988. הסרט יצא לאקרנים ב-20 באוגוסט 1988. המשמעות הדבר שהסרט נכתב לפני פרוץ האינתיאפדה הראשונה, אם כי יצא לאחר שפרצה.
למרות שבוזגלו היה בוגר לימודי קולנוע, ולמרות שהשתתף בכתיבת תסריטים אחרים, לפני עבודתו בסרט זה, הוא מעיד על עצמו, כי בביום סרט זה הוא היה, לראשונה, באתר צילום קולנוע.
גם עבור אלי יצפאן זו הייתה ההופעה הראשונה בקולנוע.
חבורת השחקנים, ששיחקו את הפועלים העזתים, לוהקה ביפו.
אלדד, מורה לערבית מירושלים, בגיל העמידה, שחזר משירות מילואים בעזה, נפרד מאשתו ומילדיו ויוצא לניו יורק.
אולם במקום לעלות על המטוס הוא חומק לתל אביב.
מתברר, כי הוא מעולם לא תכנן לטוס, שכן מזוודתו הכילה רק חבילת גרעיני חמניות לפיצוח, ספר תנ"ך ותקליט של שלישיית הגשש החיוור.
המשטרה מיידעת את אשתו של אלדד, על כך שלא עלה על המטוס לניו יורק.
אשתו אינה מאמינה בלב שלם לטענת המשטרה, אך משתפת פעולה עם החקירה.
על אף המאמצים המשותפים שלה ושל השוטר הממונה על החקירה הם אינם מצליחים למצאו.
אלדד עובר לגור בבית מלון זול בתל אביב, שם הוא האורח היחידי.
פקידת המלון, ג'ודי, טועה לחשוב כי הוא יהודי אמריקני ולכן מחזרת אחריו.
השניים מתיידדים, וכאשר אלדד מבין כי לפקידה יש אובססיביה לגבי עזיבת הארץ וטיסה לארצות הברית, הוא מציע לה בבדיחות הדעת כי יינשאו בנישואים פיקטיביים, על מנת שתוכל לקבל גרין קארד.
ג'ודי אינה מבינה את המושג "נישואים פיקטיביים" וחושבת בטעות שמדובר בחתונה מפוארת.
במקביל, נקלע אלדד לחברתה של חבורת פועלי בניין פלסטינים המציעים לו להצטרף אליהם לעבודת הבניין, והוא עושה זאת תוך התחזות לאילם.
אלדד מתוודע לעולמם של הפועלים הפלסטינים וחווה חוויות בלתי צפויות: יחסי מין עם שכנה בוהמית של אתר הבנייה, לינה משותפת על מזרנים עם שוהים בלתי חוקיים, ואף ביקור בביתו של אחד הפועלים בעזה - באותו רחוב בו סייר בתור חייל מילואים.
יחסיו עם חבורת הפועלים מסתיימים באי נעימות, כשהוא טועה, וחושב, שהם עומדים להטמין פצצה.
בעקבות התקרית, אלדד שב אל אשתו וילדיו.
אלדד (שלמה בראבא) - מורה ירושלמי שסובל ממשבר גיל המעבר.
ג'ודי (עירית שלג) - פקידת מלון קלת דעת.
חלומה הגדול הוא להגר לארצות הברית.
באשיר (אלי יצפאן) - עובד השירות במלון.
ערבי המנסה להתערות בתרבות היהודית כמיטב יכולתו.
שלומית (עפרה ויינגרטן) - אשתו של אלדד.
סובלת ממשבר גיל המעבר של בעלה.
חוקר (יוסי סויה) - שוטר ציניקן ושלומיאלי, שחוקר את היעלמותו של אלדד, ומשמש ידיד לעת צרה לאשתו.
קאמל (אדיב ג'השאן) - הבולט בחבורת הפועלים העזתיים.
עידית טפרסון-אשה שגרה בשכנות לאתר הבנייה בו אלדד עובד ביחד עם חבורת הפועלים העזתיים.
את המוזיקה לסרט הלחין יצחק קלפטר.
את שיר הנושא שנקרא "באמצע הרומן" שר שמוליק קראוס אותו הוא הלחין למילים של יענקל'ה רוטבליט.
נישואים פיקטיביים הם נישואים שאין בהם כוונת אמת לקיום מתמשך של מערכת חיים זוגית ממוסדת או הקמת משפחה, אלא לעיתים קרובות רק קבלת הטבה מסוימת שמעניקה המדינה לאדם נשוי ובכך מתבצעת הונאת הרשויות.
הטבות אלה יכולות להיות השגת היתר הגירה או התאזרחות בטיעון של איחוד משפחות וכיוצא באלה.
נישואים פיקטיביים מסתיימים בדרך כלל לאחר זמן קצר, ברגע שהוגשמה המטרה שלשמה נוצרו.
כאשר נישואים פיקטיביים מביאים תועלת רק לאחד מבני הזוג, הם נערכים לעיתים תמורת תשלום.
יש להבחין בין נישואים פיקטיביים שנועדו לרמות את הרשויות לבין נישואי נוחות (או נישואי תועלת), שבהם נישואים ממושכים נעשים לא לשם הקמת משפחה, אלא לשם השגת יתרון חברתי, כגון ביטול חשד להומוסקסואליות המופנה אל בני הזוג.
התאזרחות הכפופה למספר תנאים (ישיבת קבע, ויתור על אזרחות זרה ועוד).
נישואים של אזרח/ית זר/ה לבעל/ת אזרחות ישראלית.
בסעיף 4 מוטלים סייגים: בהתאם לנוהל הנישואין, הסדרת מעמד/הענקת אזרחות ישראלית לבן זוג שהוא לא אזרח ישראלי, נעשית כהליך ראשוני בדיקת טיב הקשר (ראיון, חקירה ולעיתים גם בדיקה ביטחונית).
לאחר שלב זה, בני הזוג עוברים לקיים הליך מדורג שנמשך מספר שנים.
במסגרת ההליך המדורג, נבדקת מפעם לפעם מתכונת הנישואין, הקשר, וכנותו.
בכל הזמן שבו בני הזוג מקיימים את הליך הסדרת המעמד המדורג, בן הזוג שהוא לא אזרח ישראלי נהנה מאשרת שהייה זמנית שמוארכת מפעם לפעם.
אם משרד הפנים סבור כי עילת הבקשה להיתר נישואים לאזרח ישראל, משקפת נישואים פיקטיביים, הוא יכול שלא להעניק היתר כניסה לישראל ואף לשלול את האזרחות הישראלית אם כבר ניתנה.
ישנם מקרים אשר נשים משתמשות בנישואים פיקטיביים להשתמטות מגיוס וזאת בדרך של קבלת הפטור מגיוס הניתן לאישה נשואה.
אחת מן הדוגמאות הבולטות לכך היא הדוגמנית בר רפאלי, שכמה ימים לפני גיוסה הצפוי לצה"ל נישאה לידיד של הוריה, לשם קבלת פטור מגיוס, והתגרשה מיד לאחר שקיבלה את הפטור.
יחס בתי המשפט לנישואים אלה
בתי המשפט מוקיעים בפסיקה את הנישואים הפיקטיביים, כמקום לקבלת זכויות או כמקום להתחמקות לחייבים מפני נושים.
בע"פ קניאז'ינסקי נ' מדינת ישראל.
במקרה דנן ביהמ"ש הרשיע את המערערים על קבלת דבר במרמה בכך שנישאו בנישואים פיקטיביים על מנת לקבל אזרחות.
נישואים פיקטיביים בכמה ממדינות העולם
בארצות הברית הנישואים הפיקטיביים קרויים גם "נישואי גרין קארד" .
אלה נישואים לצורך קבלת אישור אזרחות וזכויות נלוות בארצות הברית או לצורך תמורה כספית.
אחד מבני הזוג הוא תושב חוקי והשני מהגר שאינו כשיר לקבלת אזרחות.
בני הזוג מתחתנים מתוך ידיעה שהנישואין הם אך ורק לצורך קבלת מעמד הגירה נוח, ומבלי שהתכוונו לחיות כזוג.
הנישואים מוסדרים לעיתים קרובות כעסקה עסקית עם תשלום של סכום כסף.
בשנים 1998–2007 הונפקו בארצות הברית 2.3 מיליון אשרות נישואין המהווים כרבע מכלל אשרות גרין קרד שהונפקו.
כדי למנוע את נישואי תרמית אלה, שרותי האזרחות וההגירה עורכים בדרך כלל ראיון עם מבקשי הגרין קארד המבוססים על נישואין, ועורכים בדיקה נוספת אם הם ממדינה מתפתחת, בעלי מוצא אתני או דת שונה מהספונסר שלהם, או שיש פער גיל גדול עם נותן החסות שלהם.
נישואים אלה אינם חוקיים ושני בני הזוג יואשמו בעשיית פשע.
הם צפויים לקנס של 250,000 דולר, עונש מאסר של חמש שנים על האזרח, וגירוש הזר.
בארצות הברית היה במחצית הראשונה של המאה ה-20 סוג נוסף של נישואים פיקטיביים והם כונו נישואי לבנדר .
לנישואים אלה הייתה אוריינטציה מעורבת של גבר-נקבה, והתבצעו כנישואי נוחות כדי להסתיר את הנטייה המינית של אחד מבני הזוג או של שניהם.
בדרך כלל נישואים אלה שימשו סלבריטאים שביקשו לשמור על התדמית הציבורית שלהם.
נישואיהם של שחקן הקולנוע רוק הדסון ופיליס גייטס נמשכו שלוש שנים ויש שטענו כי היו נישואי נוחות, לשם הסתרת נטייתו המינית של הדסון.
בבריטניה נישואים פיקטיביים הם עבירה פלילית ובני הזוג צפויים לעד 14 שנות מאסר.
באפריל 2011, משמר הגבולות הבריטי הגבול פרסם הנחיות לאנשי דת כדי לסייע במניעת נישואים פיקטיביים.
ההוראה הייתה לאנשי הדת לדרוש מבני הזוג בקשה לרישיון ואם חבר הכמורה אינו משוכנע שהנישואים אמיתיים, עליו להבהיר זאת לגורם האחראי למתן רישיון האזרחות.
מאז החלה מדיניות ההחמרה של משרד הפנים ב-2012, יש ביקורת בבריטניה שהפעילות הזו משפיעה על נישואים אמיתיים.
חתונות אמיתיות נקטעו, ונערכו פשיטות כדי לבדוק אם הזוגות חולקים אותה מיטה.
אנשים נעצרו במשך חודשים בגלל שהואשמו בטעות בנישואים בתרמית.
בשנת 2013, משרד הפנים הבריטי העריך כי בין 4,000 ל-10,000 נישואים בשנה היו נישואים פיקטיביים שנכנסו לצורך השגת מעמד הגירה חוקי עבור בן הזוג שאינו באיחוד האירופי.
בשנת 2021 נחשפה כנופיה מסלובקיה שניצלה נשים עניות בסקוטלנד והשיאה אותן תמורת כסף לגברים, על מנת שיקבלו אזרחות אירופית.
החל מ-1/5/2021 נכנסו לתוקף כללים חדשים המאפשרים לסרב או לבטל אישור כניסה או שהייה בבריטניה על רקע (בין היתר) מעורבות בנישואים פיקטיביים (או שותפות אזרחית).
המשמעות היא שניתן להסיר את מבקש ההגירה לבריטניה - וגם את השותף לעבירה.
בשווייץ הנישואים הפיקטיביים הבאים להונות את שלטונות ההגירה הם עבירה פלילית ובני הזוג צפויים למאסר או הטלת קנס.
בסינגפור משנת 2012 נישואים פיקטיביים הם עבירה פלילית ובני הזוג צפויים למאסר של עד 10 שנים, או קנס של 10,000 דולר או שניהם.
העונשים היוו גורם מרתיע והפחית את העבריינים בשנים 2013–2017 למחצית.
בתקופת המנדט הבריטי מדיניות הספר הלבן הגבילה את הכניסה לארץ ישראל.
לשם אישור עלייה צריך היה רישיון עלייה - סרטיפיקט שניתן למבקשים לעלות לארץ ישראל.
רישיונות הגירה ניתנו לצורך איחוד משפחות או לבעלי יכולת כלכלית גבוהה או לעולים במסגרת תנועות חלוציות עם "ההכשרה".
למימוש "איחוד משפחות" רווחו הנישואים הפיקטיביים בין צעירים יהודים שעלו לארץ ישראל, על מנת לאפשר את עלייתם ארצה של שני צעירים בסרטיפיקט אחד, או שיצאו גברים בעלי אזרחות ארץ ישראל-פלסטין למדינות באירופה, במסווה של טיול או ביקור משפחות.
הם היו נישאים שם לרוב בנישואים אזרחיים ולאחר עלייתם ארצה היה הזוג נפרד.
רוב יציאות הגברים אורגנו על-ידי ארגונים כמו "ההגנה" ו"החלוץ המזרחי".
הגברים השותפים לנישואין קיבלו מימון נסיעה ותמורה כספית.
לצד התקשרויות אלו היו קבלנים וסוכנויות אשר הבינו את הפוטנציאל הכספי הטמון במצבי מצוקה אלה, ותיווכו בין בני הזוג.
כדי למנוע בעיות הלכתיות ניתן אישור רבני כי הנישואים פיקטיביים ונערכו רק מן "הטעם הידוע" וכי הם מותרים להינשא לאחרים.
אל ההסכם צורפו הסכמי בני הזוג וכן עדויות של עדים בחתונה כי הטקס אזרחי ואין כוונת הזוג לחיות כנשואים וכל כוונתם היא לעלות לארץ ישראל ולאחר העלייה ייפרדו זה מזו.
יחס הרבנות והנהגת היישוב לנישואים אלה
הרבנות הראשית בתקופת המנדט הצטיינה במעורבותה בבעיות הפוליטיות שעמדו בפני היישוב והושיטה סיוע לא מבוטל לעולים לארץ באורח לא חוקי.
אלא שהתעוררו מספר בעיות: אם נערכו נישואים לפי ההלכה צריך היה להתיר את הנישואים בגט.
כמו כן היו מקרים שאחד מבני הזוג לא היה בעל אזרחות ארצישראלית ולא ניתן היה לפעול מחוץ לגבולות ארץ ישראל לביטול הנישואים או שאחד מהם סירב להתגרש.
היו אף מקרים של צעירות שלא יכלו כגרושות להינשא לכהן אף שהנישואים היו פיקטיביים.
מדי פעם שלטונות המנדט הערימו קשיים על הרבנות ודרשו מסמכי גירושין ולא מסמכי חתימה על חוסר כוונתם לחיות כזוג.
ב־1939 שינה שלטון המנדט את חוק האזרחות כך שאישה שוב לא הייתה זכאית באופן אוטומטי לקבל אזרחות והענקת אזרחות ארץ-ישראלית הפכה להיות בלעדית של הנציב העליון.
הוא שיכול היה למנוע אזרחות מאישה, אם הוא או יועציו, מצאו שנישואיה היו בתרמית.
להנהגה הפוליטית של היישוב, ראשי הסוכנות היהודית והוועד הלאומי היה יחס אמביוולנטי לנישואים הפיקטיביים, מחד התנגדו לנישואים בשל חשש מהפרת הסכמים עם השלטונות הבריטיים ומאידך דאגו ליהדות הגולה שמצבה הוחרף בתקופה זו ושמחו לכל יהודי שעלה לארץ ישראל.
ישראל מכירה בנישואים של זוגות מאותו המין (נקראים גם נישואים גאים) אם נעשו במדינה אחרת, אך אינה מקיימת מערכת המאפשרת לבני אותו המין להינשא במדינה.
לפי החוק בישראל, נישואים נערכים על ידי רשויות הדת הרשמיות, לפי הדין הדתי של הדת אליה רשומים בני הזוג (אשר אינם מקימים הליך נישואים לבני אותו המין).
עם זאת המדינה מכירה בנישואים אזרחיים, כולל נישואים חד-מיניים, שנערכו מחוץ לישראל.
החל מיולי 2022 בעקבות פסיקה בנושא, המדינה החלה להכיר גם בנישואים אזרחיים שנערכו בישראל ונרשמו במדינה זרה דרך האינטרנט ("נישואי זום").
בנוסף, בני זוג מאותו מין יכולים להיחשב לידועים בציבור, שמעמדם החוקי דומה לזה של זוגות נשואים.
הסמכות להשאת בני זוג יהודים בישראל היא של רבנים שאושרו בידי הרבנות הראשית לישראל, גוף אורתודוקסי הפועל בהתאם לחוקי ההלכה, שאין בה נישואים חד מיניים.
הרשות המוסמכת להשיא זוגות מוסלמים היא בית הדין השרעי, ומקבילים להם בתי הדין של העדה הדרוזית ובתי דין נוצריים שונים.
בכל הרשויות הדתיות הללו אין נישואים בין זוגות מאותו מין.
בני זוג מאותו מין המעוניינים בכך יכולים למסד בדרכים שונות את הקשר ביניהם, באופן שיטיל עליהם חובות וזכויות החלות בדרך-כלל על זוגות נשואים.
בכל הנוגע ליחסים ביניהם, יכולים בני הזוג לכרות הסכם מחייב המגדיר את זכויותיהם וחובותיהם, באופן הדומה לחובותיהם של זוגות נשואים זה כלפי זה (למשל בנוגע למזונות).
בני הזוג יכולים להיחשב ידועים בציבור, ובדרך זו לזכות במעמד חוקי דומה לזה של בני זוג נשואים.
ידועים בציבור הם זוג המקיים יחדיו מסגרת משפחתית, אך אינם נשואים זה לזה.
הדין בישראל השווה באופן חלקי את מעמדם של ידועים בציבור למעמדם של נשואים.
כלומר, חלק מהחובות המוטלות על זוגות נשואים ומהזכויות המוענקות להם חל גם על ידועים בציבור.
בתי-משפט קבעו מספר פעמים כי זוגות מאותו מין יכולים להיחשב כידועים בציבור.
עם זאת, בכל הנוגע לקיום חיים משותפים, על פי סקר הוצאות משק הבית של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 6.8% מהזוגות החיים במשותף ללא נישואים הם זוגות חד מיניים.
לעומת נישואים, המתחילים באופן ברור במועד החתונה, אצל ידועים בציבור קשה לעיתים לזהות אם אכן הגיעו לדרגה של קיום מסגרת משפחתית דמוית נישואים, ומתי הגיעו לכך.
כדי להגביר את הוודאות בעניין זה, זוגות מאותו המין עורכים לעיתים טקסים אלטרנטיביים, אשר נועדו להביע את מחויבותם זה לזה ואת כניסתם למסגרת משפחתית דמוית נישואים.
קיימים סוגים שונים של טקסים מסוג זה: לעיתים מדובר בטקסים דמויי חתונה המנוהלים על ידי אנשי דת חסרי סמכות חיתון, כגון רבנים רפורמיים.
לעיתים מדובר בטקס אזרחי חילוני בעל סממנים חיצוניים של חתונה אזרחית.
זוגות מאותו המין גם חותמים לעיתים על הסכמים, שבהם הם מביעים את מחויבותם זה לזה ומגדירים את היחסים ביניהם.
גם הסכם שכזה יכול להוות ראיה לכך שהשניים הם ידועים בציבור.
טקסי נישואין אלטרנטיביים נערכים או באמצעות ארגונים או באופן עצמאי.
הארגונים הבולטים העורכים טקסים כאלו עבור זוגות חד מיניים הם התנועה הרפורמית העורכת 8 טקסי נישואין של להט"ב בממוצע לשנה, התנועה המסורתית העורכת 2 טקסי נישואין של להט"ב בממוצע לשנה, וארגון "הויה" שעורך את המספר הגבוה ביותר של טקסי נישואין לזוגות מקהילת הלהט"ב, ובשנת 2023 ערך 45 טקסים כאלו.
זוגות מאותו מין יכולים להינשא במדינה אחרת המתירה באופן רשמי נישואים של זוגות מאותו המין.
בבואם ארצה, בני-הזוג אינם נחשבים נשואים, שכן הדין בישראל אינו מכיר בנישואים אלה.
עם זאת, בני-הזוג יירשמו כ"נשואים" במרשם האוכלוסין הישראלי, וכך יירשם גם בתעודת הזהות שלהם.
לרישום זה אין משמעות לפי החוק, והוא אינו הופך את בני הזוג לנשואים לפי הדין הישראלי.
עם זאת, בפועל מסתמכים גופים רבים על הרישום בתעודת הזהות, ומתייחסים לבני-הזוג כאל נשואים לכל דבר ועניין.
בעבר לא היה ברור אם משרד הפנים אכן נדרש לרשום במרשם האוכלוסין בני זוג מאותו מין שהתחתנו מחוץ לישראל בתור "נשואים".
הדברים הובהרו ב-21 בנובמבר 2006 בפסק-דין של בית המשפט העליון.
בפסק-הדין הורה בית המשפט למנהל האוכלוסין לרשום חמישה זוגות הומוסקסואלים ישראלים שהתחתנו בקנדה בתור "נשואים".
בית המשפט גם הבהיר כי אין לרישום במרשם האוכלוסין ובתעודת הזהות השפעה על הסטטוס של בני הזוג כרווקים או נשואים, והותיר פתוחה את שאלת תוקפם של הנישואים הללו בישראל, שהתשובה עליה "קשה וסבוכה".
עד שנת 2019 מרבית הזוגות החד־מיניים שנרשמו בישראל היו זוגות של גברים (61%), ובפרט בשנות הרישום הראשונות.
לעומת זאת, בשנים 2021 ו־2022 היה לראשונה רוב בקרב זוגות של נשים מתוך הזוגות החד־מיניים שנרשמו כנשואים בישראל – 56% מכלל הזוגות החד־מיניים.
במסגרת הניסיון להנהיג בישראל נישואים אזרחיים גם בלי שירשמו קודם במדינה אחרת, עלתה לא פעם השאלה האם יש לכלול במסגרת זו גם נישואים של זוגות מאותו המין.
חלק מהצעות-חוק ברית הזוגיות, שנועד להסדיר נישואים אזרחיים בישראל, כללו בתוכן זוגות מאותו המין, אולם רובן נמנעו מכך כדי להגביר את הסיכויים שהחקיקה תתקבל בכנסת.
קהילת הלהט"ב התנגדה בדרך-כלל להוצאתה מהצעות החוק הללו, שכן הן כללו גם ביטול של מוסד הידועים בציבור, או לימדו על הגבלת הזוגיות המוכרת לכזו שבין גבר לאישה.
בנוסף עלה החשש, שהסיכוי שהקהילה תצליח להעביר חקיקה פרטנית בעניינהּ קטן בהרבה מהסיכוי שתוכל לקבל הכרה כחלק מהסדר כולל, הנוגע גם לעניינם של מגזרים אחרים.
חוק ברית הזוגיות לחסרי דת, התש"ע-2010, אשר התקבל לבסוף בכנסת ב-22 במרץ 2009 ונכנס לתוקף ב-22 בספטמבר 2010, אכן אינו חל על זוגות מאותו המין.
ב-1 באפריל 2009 וב-23 בנובמבר 2009 הגיש חבר הכנסת ניצן הורוביץ הצעות חוק לנישואים וגירושים, שניתן לפרשן ככוללות גם זוגות מאותו המין.
הצעות אלה לא הבשילו לכדי חוק.
באוקטובר 2015 הגישה אגודת הלהט"ב עתירה לבג"ץ בדרישה לאפשר נישואים של זוגות מאותו המין בישראל.
בחודש אוגוסט 2017 דחה בית-המשפט את העתירה.
השופטים כינו בהחלטתם את המצב הקיים "אפליה מובהקת נגד קהילת הלהט"ב", ואחת השופטות אמרה כי מדובר בפגיעה בזכויות יסוד, אולם קבעו בהחלטתם כי הסמכות לשנות את המצב נמצאת בידי הכנסת.
לפני הבחירות לכנסת ה-19 המפלגות הבאות הביעו תמיכה בנישואים של זוגות מאותו המין או ב'איחוד אזרחי' בין זוגות מאותו המין: יש עתיד, מפלגת העבודה, התנועה, מרצ וחד"ש.
בנוסף לתמיכת המפלגות שצוינו לעיל, נישואים של זוגות מאותו המין נתמכו על ידי מספר בכירים במערכת הפוליטית הישראלית, ביניהם: יו"ר האופוזיציה יצחק הרצוג (וכן קודמתו בתפקיד שלי יחימוביץ'), שמעון פרס שהביע את תמיכתו בזמן היותו נשיא המדינה, משה יעלון ממפלגת הליכוד, שהביע את תמיכתו בזמן היותו המשנה לראש הממשלה ועוד.
בדומה למדינות אחרות, גם בישראל נושא הנישואים של זוגות מאותו המין נמצא במחלוקת ציבורית, אולם סקרים מראים שרוב הציבור בישראל תומך במתן אפשרות לנישואים כאלה (בדומה לדעת הקהל במדינות רבות אחרות, בעיקר באירופה).
על-פי סקר שהתפרסם בעיתון הארץ בחודש אוגוסט 2009, 61% מהציבור בישראל תומך במתן אפשרות לנישואים אזרחיים להומוסקסואליים ולסביות.
מספר זה היה גבוה מהמקביל לו באיחוד האירופי.
בספטמבר 2015 פרסמה עמותת חדו"ש שלפי סקר שערכה 64% מהיהודים בישראל תומכים בהכרה בנישואין חד מיניים או בברית זוגיות.
בפילוח לפי הצבעה, נכללו בתומכים רוב מצביעי הליכוד, רוב מצביעי המחנה הציוני, וכל מצביעי מרצ.
בפברואר 2016 ישראל חופשית פרסמה סקר על-פיו 70% מהישראלים שנשאלו באיזה אופן יש לאפשר נישואים אזרחיים בישראל, בחרו באפשרות לאפשרם כמסלול מקביל לנישואים ברבנות, או באפשרות לאפשרם רק לפסולי חיתון (כולל להט"ב).
הכרה על ידי רשויות מקומיות
בשנת 2020, מספר ערים בישראל החלו ליישם הליך להכרת העירייה בזוגיות ובמשמורת על ילדי בן הזוג על סמך תצהיר שיוגש לעירייה, ללא תלות בעדכון מרשם האוכלוסין וללא תלות במין המצהירים.
הראשונה בין הערים להודיע על קידום המהלך הייתה תל אביב, ואליה הצטרפו גבעתיים, רמת-גן, ראשון לציון וחיפה.
משנת 2021 מספר רשויות מקומיות החלו לנהל מרשם זוגיות עירוני עבור זוגות שאינם רשומים כנשואים במרשם האוכלוסין, בחלקן אף הודגש כי הם נועדו לתת מענה לזוגות מקהילת הלהט"ב.
מאז החל הרישום המרשם בתל אביב במאי 2021, נרשמו בו 1,689 זוגות, 258 מהם זוגות חד מיניים.
עמית קמה ועוזי אבן, שנישאו בקנדה ונרשמו כנשואים בישראל, לא יכלו להתגרש בקנדה, משום שהליך הגירושים פתוח שם לתושבי המדינה בלבד.
לפיכך פנו למערכת המשפט בישראל.
עמדת משרד הפנים הייתה שהסמכות הבלעדית לעניין היא בתי הדין הרבניים, אולם בסוף 2012 הורה לו בית המשפט למשפחה ברמת גן למחוק את רישום נישואיהם.
נישואין נוסח תל אביב הוא סרט קולנוע ישראלי מז'אנר סרטי הקומדיה שיצא לאקרנים בשנת 1979, בבימויו של יואל זילברג.
הסרט עוסק בסיפורו של אביגדור פומרנץ (טוביה צפיר), בעלים של חנות בגדים ברחוב לילינבלום בתל אביב (שהיה ידוע כרחוב חלפני הכספים), אך עיסוקו האמיתי הוא חלפנות כספים, בעוד החנות היא כיסוי לעיסוקיו.
כשנה לאחר מות אשתו מנסה פומרנץ למצוא לעצמו שידוך.
לשם כך, הוא פונה לרוזה השדכנית (מירי אלוני) ומבקש ממנה כי תמצא לו בחורה צעירה, נאה ועשירה.
בינתיים, בנו גיורא (מנחם עיני) מסתבך עם העולם התחתון בשל חובות הימורים.
כשהוא נס על נפשו לאביו כדי לבקש הלוואה לכיסוי חובותיו, ונתקל בסירוב מוחלט מצידו, הוא מגלה דרך אברם, מחלק התה, על עניין השידוך.
בעצת אברם, ובעקבות סירובו של אביו לתת לו הלוואה לכיסוי החוב, הוא שולח את כרמלה חברתו למשרד השדכנות של רוזה, כדי שזו תשדך ביניהם והוא יוכל בדרך זו להוציא כספים מאביו.
בתו של אביגדור, פנינה, מגלה שהיא בהריון לא רצוי.
עקב כך, היא מעוניינת להינשא לחברה רוני, למרות סלידתו של אביה ממנו, והעלילה מסתבכת עד לסוף הטוב - כאשר פומרנץ הקמצן נאלץ לחתן את ילדיו, אך מוצא את השידוך שלו ממקום בלתי צפוי.
פומרנץ נישא לרוזה השדכנית, ועם זאת מבטיח עתיד כלכלי לילדיו, כאשר אברם מחלק התה, גונב לו את הקופה עם כל הכסף, ובכך מצליח יחד עם בנו גיורא לסחוט אותו, ולדאוג לרווחתם הכלכלית, גיורא נישא לכרמלה, ורוני נישא לביתו ההריונית של פומרנץ פנינה.
הדמיון בין עלילת הסרט לעלילת הספר "הקמצן" מאת מולייר
לפי תסריט הסרט ניתן לומר, שהסרט נכתב בהשראת המחזה "הקמצן" של מולייר.
ישנם גם פרטים ברורים הזהים למחזה, אף על פי שלא כל עלילת הסרט זהה ל"הקמצן", למשל: אחת מהדמויות הראשיות בסרט הוא אלמן וקמצן, ולו יש שני ילדים, וכמו כן אותה הדמות מחפש שידוך לעצמו ובנו מסתבך בחובות והימורים, וכן מאפיינים נוספים.
שחקן תפקיד טוביה צפיר אביגדור פומרנץ ששי קשת רוני יוסף שילוח אברם מחלק התה מנחם עיני גיורא פומרנץ גילת אנקורי כרמלה שוש מרציאנו פנינה פומרנץ דבורה בקון מנהלת מועדון הקלפים מירי אלוני רוזה - משרד השדכנותאברהם מורקריין בתחילת הסרטשיש קולרמנהל מחלקת חיסול חשבונות גידי שחםחיימיקו
נישל ניקולס הייתה שחקנית אמריקאית, זמרת ואמנית קול.
היא שרה עם דיוק אלינגטון וליונל המפטון לפני שפנתה לקריירת משחק.
התפקיד המפורסם ביותר שלה הוא קצינת התקשורת לוטננט אוהורה על סיפון ספינת החלל אנטרפרייז בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "מסע בין כוכבים" (1966-1969), כמו גם בשישה סרטי הקולנוע המבוססים על הסדרה (1979-1991).
דמותה הייתה פורצת דרך בחברה האמריקאית של אותה עת, ומנהיג זכויות האזרח מרטין לותר קינג שיבח באופן אישי את עבודתה בתוכנית, וביקש ממנה להישאר כאשר היא שקלה לעזוב את הסדרה.
ניקולס נולדה ברובינס, אילינוי, ליד שיקגו, לשמואל ארל ניקולס, עובד במפעל שהיה גם ראש העירייה של רובינס והשופט הראשי שלו, ואשתו לישיה (שם משפחתה לפני הנישואין: פארקס) ניקולס.
מאוחר יותר, המשפחה עברה לדירה אלגנטית בשיקגו.
היא למדה בשיקגו, כמו גם בניו יורק ובלוס אנג'לס.
הפריצה שלה הגיעה ב-"Kicks and Co.", מחזמר זוכה שבחים מאת אוסקר בראון ג'וניור, אך כושל מסחרית.
בסאטירה דקה על מגזין פלייבוי, היא שיחקה את הייזל שארפ, מלכת קמפוס חושנית המפותה על ידי השטן והמגזין "Orgy Magazine" להיות "נערת האורגיה של החודש".
אף על פי שהמחזה ירד במהרה לאחר מספר הצגות הרצה בשיקגו, בתפנית אירונית, הוא בכל זאת משך את תשומת לבו של יו הפנר, המו"ל של פלייבוי, שכל כך התרשם מהמראה שלה - שהוא הזמין את ניקולס מיד למועדון פלייבוי שלו שבשיקגו.
בעודה מתגוררת בשיקגו, ניקולס הופיעה כרקדנית וכזמרת ב-"Blue Angel" ובניו יורק.
כמו כן, היא הופיעה גם בתפקיד "כרמן" בהפקה של ה-Chicago stock company של "כרמן ג'ונס", והופיעה בהפקה האמריקאית של "פורגי ובס".
בין מחויבויותיה השונות למשחק ולשירה, ניקולס גם ביצעה מספר עבודות דוגמנות מזדמנות.
בינואר 1967, הופיעה ניקולס על שער המגזין "Ebony", וזכתה להופיע בו בשתי כתבות צבע בחמש שנים.
ניקולס סיירה בארצות הברית, קנדה ואירופה כזמרת, ביחד עם דיוק אלינגטון וליונל המפטון.
בטרם לוהקה לתפקיד לוטננט אוהורה ב"מסע בין כוכבים", הייתה ניקולס שחקנית אורחת בסדרת הטלוויזיה הראשונה של המפיק ג'ין רודנברי - "The Lieutenant".
היה זה ב"מסע בין כוכבים" שניקולס זכתה להכרה פופולרית על היותה אחת מהנשים השחורות הראשונות שהופיעו בסדרת טלוויזיה מרכזית, ולא גילמו דמות של משרתת; תפקיד המשנה הבולט שלה, כקצינת גשר היה חסר תקדים.
במהלך השנה הראשונה של הסדרה, ניקולס התפתתה לעזוב את התוכנית, מאחר שרצתה לפתח קריירה בברודוויי, אולם שיחה עם ד"ר מרטין לותר קינג ג'וניור, שינתה את דעתה.
היא אמרה שקינג באופן אישי עודד אותה להישאר בתוכנית, ואמר לה שהוא מעריץ גדול של הסדרה.
הוא אמר שהיא "לא יכולה לוותר", כי היא משחקת תפקיד חיוני של מודל לחיקוי עבור ילדים שחורים ונשים צעירות בכל רחבי הארץ, כמו גם לילדים אחרים שרואים אפרו-אמריקאים מוצגים כשווים.
לעיתים קרובות מדווח כי ד"ר קינג הוסיף כי "ברגע שהדלת נפתחה על ידי מישהו, אף אחד לא יוכל לסגור אותה שוב".
אסטרונאוטית נאס"א לשעבר מיי ג'מיסון צוטטה כאומרת שתפקידה של ניקולס כלוטננט אוהורה שימש השראה עבורה להיות אסטרונאוטית.
וופי גולדברג גם דיברה על השפעתה של ניקולס.
גולדברג ביקשה תפקיד ב-"מסע בין כוכבים: הדור הבא", ודמותה של גאינן נוצרה במיוחד עבורה, בעוד ג'מיסון הופיעה אף היא, בפרק של סדרה זו.
כחלק מתפקידה כלוטננט אוהורה, ניקולס, השחקנית השחורה, נישקה את ויליאם שאטנר, השחקן הלבן שגילם את קפטן קירק, ב-22 בנובמבר 1968, בפרק "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" בשם "Plato's Stepchildren" (ילדיו החורגים של אפלטון).
יש המתייחסים לפרק זה כדוגמה הראשונה של נשיקה בין-גזעית בשידור טלוויזיה בארצות הברית.
נשיקת שאטנר-ניקולס נתפסה כפורצת דרך, אף על פי שהנשיקה מוצגת כדבר שנכפה על השניים על ידי חייזר בעל יכולות טלקינטיות.
הנשיקה גררה הן שבחים והן מחאות.
בשנת 1994, באוטוביוגרפיה שלה "Beyond Uhura, Star Trek and Other Memories", בעמוד 197, ניקולס מצטטת מכתב אחד, שנשלח מתושב דרומי לבן, שכתב: "אני מתנגד לחלוטין לערבוב של גזעים.
עם זאת, כל פעם שילד אמריקאי עם דם אדום כמו קפטן קירק מוצא אישה יפהפייה בזרועותיו שנראית כמו אוהורה, הוא לא הולך להילחם בזה".
במהלך התוכנית "Roast" של ויליאם שאטנר ששודר בערוץ קומדי סנטרל ב-20 באוגוסט 2006, ניקולס מתייחסת בבדיחות הדעת לאותו רגע פורץ הדרך, ואומרת: "בוא נעשה רגע נוסף בהיסטוריה של הטלוויזיה.
ואתה יכול לנשק את התחת השחור שלי!".
למרות ביטול סדרת הטלוויזיה בשנת 1969, "מסע בין כוכבים" מצאה דרכים אחרות להמשיך ולהתקיים, והמשיכה למלא תפקיד בחייה של ניקולס.
היא שוב סיפקה את קולה של אוהורה ב"מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה"; באחד פרקים, "The Lorelei Signal", אוהורה אף לוקחת פיקוד על האנטרפרייז.
ניקולס ציינה באוטוביוגרפיה שלה את התסכול שלה על כך שדבר כזה לא קרה אפילו פעם אחת בסדרה המקורית.
כמו כן, ניקולס השתתפה בשישה סרטי קולנוע המבוססים על "מסע בין כוכבים", האחרון שבהם הוא "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת".
לאחר ביטולה של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", ניקולס התנדבה בפרויקט מיוחד עם נאס"א לגייס בני מיעוטים ונשים לסוכנות החלל, אשר זכה להצלחה.
היא החלה עבודה זו על ידי ביצוע שיוך בין נאס"א לבין Women in Motion - חברה שהיא עזרה לנהל.
כחסידה נלהבת של חקר החלל, ניקולס כיהנה מאז אמצע שנות ה-80 כחברה בחבר הנאמנים של אגודת החלל הלאומית, ארגון חינוכי ללא מטרות רווח התומך בחקר החלל, שנוסד על ידי ד"ר ורנר פון בראון.
מאחר שתמיד התעניינה בטיסות לחלל, ניקולס טסה על סיפון C-141 של נאס"א, אשר ניתחה את האטמוספירות של מאדים ושבתאי במשימה של שמונה שעות, בגובה רבה.
היא גם הייתה אורחת מיוחדת במעבדה להנעה סילונית בפסדינה, קליפורניה, ב-17 ביולי 1976, כדי לצפות בנחיתה הרכה של ויקינג 1 על מאדים.
יחד עם חברי הצוות האחרים מ"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", היא השתתפה בטקס ההטבלה של מעבורת החלל הראשונה, האנטרפרייז, במתקן בו הורכבה המעבורת, בפאלמדייל, קליפורניה.
ב-14 ביולי 2010, היא סיירה בסימולטור מעבורת החלל ובמרכז הבקרה שבמרכז החלל ג'ונסון.
בספרה, ניקולס טענה כי תפקידיו של פגי פייר מתוכנית הטלוויזיה "Mannix" הוצע לה במהלך העונה האחרונה של "מסע בין כוכבים", אבל המפיק ג'ין רודנברי סירב לשחרר אותה מהחוזה שלה.
בין הסוף של הסדרה המקורית, סדרת האנימציה וסרטי הקולנוע העלילתיים בהשראת הסדרה, ניקולס הופיעה בתפקידים קטנים בטלוויזיה ובקולנוע.
היא גילמה גבירה גסת-רוח בשנת ב-"Truck Turner" (בשנת 1974) יחד עם אייזק הייז - שהייתה זו לה הופעתה היחידה בסרט בלקספלויטיישן.
ניקולס הופיעה בצורת אנימציה כאחת מהריינג'רס של סגן הנשיא אל גור בפרק "Anthology of Interest I" של הסדרה "פיוצ'רמה", וספקה את קולו של ראשה בצנצנת בפרק "Where No Fan Has Gone Before".
היא דיבבה את התפקיד החוזר של אמה של אליסה מזה, דיאן מזה, בסדרת האנימציה "Gargoyles" ושחקה את תפקידו של Thoth-Kopeira ב-"באטמן: איש העטלף".
בשנת 2004 היא סיפקה את הקול של דמותה בפרק של "משפחת סימפסון" בשם "Simple Simpson".
בקומדיה משנת 2002 "Snow Dogs" ניקולס הופיעה כאמו של השחקן הראשי, בגילומו של קובה גודינג ג'וניור.
בשנת 2006, ניקולס הופיעה כדמות הראשית בסרט "Lady Magdalene's", גבירה בבית בושת חוקי בנבדה.
היא שימשה גם כמפיקה, כוריאוגרפית, ואף שרה שלושה שירים בסרט, שניים מהם היא הלחינה.
פעמיים היא הייתה מועמד לפרס שרה סידונס כשחקנית הטובה ביותר והיא רקדנית וזמרת מצליחה.
המועמדות הראשונה שלה לפרס שרה סידונס הייתה על גילום דמותה של הייזל שארפ ב-"Kicks and Co.", והשני עבור הופעתה ב-"The Blacks".
ניקולס לוהקה לתפקיד חוזר בעונה השנייה של הדרמה "גיבורים" של רשת NBC.
הופעתה הראשונה הייתה בפרק "Kindred" ששודר ב-8 באוקטובר 2007. ניקולס גילמה את ננה דוסון, האמא הגדולה של משפחת ניו אורלינס, ההרוסה כלכלית ואישית על ידי הוריקן קתרינה.
היא דואגת לנכדיה היתומים, ולבן של אחיינה, דמותו הקבועה בסדרה של מיכה סנדרס.
בשנת 2008, היא כיכבה בסרט "The Torturer", שיחקה בו את התפקיד של הפסיכיאטרית.
בשנת 2009 היא הצטרפה לצוות של "Cabonauts", קומדיית מדע בדיוני מוזיקלית שהופיעה לראשונה באינטרנט.
ניקולס גילמה את דמותה של ס.ג'יי., מנכ"ל Cabonauts בע"מ, וכן ביצעה בסדרה קטעי שירה וריקוד.
ניקולס הוציא שני אלבומי מוזיקה.
"Down to Earth" הוא אוסף שיצא בשנת 1967, בזמן הריצה המקורית של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית".
"Out of This World" הוא יותר בכיוון רוק, ומעוצב סביב נושא "מסע בין כוכבים" וחקר החלל.
תומאס, אחיה של ניקולס, היה חבר בכת "שער גן עדן"; הוא מת ב-26 במרץ 1997, בהתאבדות ההמונית שלהם שתוזמנה במקביל למסלולו של שביט הייל-בופ.
לאחר 11 שנות חברות בכת, הוא השאיר אחריו קלטת וידאו, בה נראה אומר: "אני האדם המאושר ביותר בעולם".
בנה של ניקולס, קייל ג'ונסון, הוא שחקן ששיחק בתפקיד הראשי בסרטו של גורדון פארקס "עץ הלמידה".
קייל הוא בנה מנישואיה לפוסטר ג'ונסון בשנת 1951, שזו גם השנה בה היא התגרשה ממנו.
היא נישאה שוב בשנת 1968, אך גם נישואין אלו היו קצרים והסתיימו בגירושין.
באוטוביוגרפיה שלה, ניקולס חושפת כי היא הייתה מעורבת ברומן מחוץ לנישואים עם יוצר "מסע בין כוכבים" ג'ין רודנברי במשך מספר שנים במהלך שנות ה-60. כאשר בריאותו של רודנברי החלה להתדרדר, היא הייתה שותפה בכתיבת שיר לכבודו, בשם "Gene", אותו היא ביצעה בהלוויה שלו.
היא הייתה חברת כבוד של המועדון הנשי "אלפא קאפא אלפא".
רוברט היינליין הקדיש לה בחלקו, את הרומן שלו משנת 1982 "Friday" (יום שישי).
ב-8 ביוני 2010, ניקולס קיבלה תואר של כבוד ממכללת המיסיון בלוס אנג'לס.
נפטרה ב-30 ביולי 2022. התגוררה בוודלנד הילס, קליפורניה.
מיס מייבל 2007 Escape from Heaven ג'ולס Star Trek: Of Gods and Men קפטן אוהורה גיבורים סדרת טלוויזיה ננה דוסון 2008 Lady Magdalene's ליידי מגדלנה / מגי Tru Loved סבתא The Torturer דוק 2010סקובי דו 4: קללת מפלצת האגםסרט טלוויזיהסנטורית2016צעירים חסרי מנוחסדרת טלוויזיהלוסינדה2017שארקנדו 5: הסתערות גלובליתסרט טלוויזיהסטארר2018סחלב לבןסרט קולנועתרזה
בשנת 2009, ניקולס הציגה את פרס השחקנית הטובה ביותר ביחד עם זואי סלדאנה ל-טראג'י פ.
הנסון, בטקס פרסי ה-BET השנתי ה-9.
בנובמבר 2012 הוצגה בפני האספה הלאומית הצעת חוק שנועדה להעניק מעמד חוקי לנישואים חד מיניים.
הצעת החוק 344, הובאה על ידי ראש הממשלה הסוציאליסטית, ז'אן-מארק איירו, בתמיכת הנשיא פרנסואה הולנד, שבמהלך מסע הבחירות שלו לנשיאות הכריז על כוונתו לתמוך בחקיקה.
בפברואר 2013 אישרה האספה הלאומית את הצעת החוק ברוב של 329 מול 229, ובאפריל 2013 אושרה ההצעה בסנאט ברוב של 171 מול 165. שני בתי המחוקקים עדיין עתידים להצביע על תיקונים שנערכו בהצעת החוק על ידי הסנט בקריאה שנייה.
סקרי דעת קהל הצביעו על עלייה עקבית בתמיכת העם הצרפתי בנישואים חד מיניים בעשור הראשון של המאה ה-21, בין 54 ל-66 אחוזי תמיכה.
בשנת 1999 אישר הפרלמנט הצרפתי את חוק ברית הסולידריות האזרחית (PACS), שפתוח לזוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד.
במהלך השנים הורחבה ברית זו והתקרבה לנישואים בכל הנוגע להתחייבויות ההדדיות בין השותפים, אך היא נותרה חסרת כל השפעה בכל הנוגע להורות וסמכות הורית.
בשנת 2004 ערך נואל מאמר (Mamère), ראש העיר של פרבר בבורדו מטעם מפלגת הירוקים, טקס נישואין בין שני גברים, בטענה שהקודקס האזרחי (קוד נפוליאון) אינו מציין את מין הנישאים וכי יפנה לבית הדין האירופי לזכויות אדם אם יערערו על מעשיו.
שר המשפטים הצרפתי דומיניק פרבן הצהיר כי איחוד כזה בטל מבחינה חוקית, וקרא להתערבות שיפוטית לעצירת הטקס.
ביולי אותה שנה ביטל בית משפט כללי בבורדו את הנישואים.
התובע הכללי טען בית היתר כי הקודקס מדבר במפורש בסעיף אחר על "בעל ואישה".
פסק הדין אושר באפריל 2005 גם בבית המשפט לערעורים של בורדו, שדחה ערעור נוסף שהגישו שני הגברים בשנת 2007, וקבע כי "נישואים הם איחוד של גבר ואישה, עיקרון זה אינו סותר אף אחת מהוראות האמנה האירופית לזכויות אדם ומגילת זכויות האדם של האיחוד האירופי".
לאחר קיום הטקס הושעה מאמר מתפקידו על ידי שר הפנים דומיניק דה וילפן למשך חודש.
במאי 2004 הודיע מזכיר המפלגה הסוציאליסטית פרנסואה הולנד כי יבקש ממפלגתו לקדם הצעת חוק שיהפוך נישואים כאלה לחוקיים באופן חד משמעי.
חלק ממנהיגי המפלגה, בהם ראש הממשלה לשעבר ליונל ז'וספן, התנגדו לנישואים חד מיניים, בעוד בת זוגו של הולנד, סגולן רויאל, הצהירה על תמיכתה.
דו"ח פרלמנטרי משנת 2006 המליץ להגדיל חלק מהזכויות שמוענקות במסגרת ה-"PACS", אך המליץ לשמר את האיסורים על נישואין, אימוץ, וגישה לטיפולי הפריה בטענה כי שלשת הסוגיות הללו הן בלתי ניתנות להפרדה והתרתן מנוגדת למספר אמנות של האו"ם בנוגע לזכויות הילד, שצרפת חתומה עליהן.
בעקבות איסורים אלה נדחה הדו"ח על ידי חברי הוועדה ממפלגות השמאל.
בשנת 2010 בחנה המועצה החוקתית בצרפת החוקיות של נישואים חד מיניים תוך סקירת הסעיפים השונים בקודקס האזרחי, וב-28 בינואר 2011 החליטה המועצה כי נישואים חד מיניים אינם מנוגדות לחוקה וקבעה כי על הפרלמנט להכריע בסוגיה זו.
ביוני 2011 הצביעה האספה הלאומית של צרפת, ברוב של 222–293, נגד הענקת מעמד חוקי לנישואים חד מיניים.
במהלך הקמפיין שלו לבחירות לנשיאות ב-2012 מנה מועמד המפלגה הסוציאליסטי פרנסואה הולנד את תמיכתו בנישואים חד מיניים בין 60 התחייבויות שממשלתו תבצע אם ייבחר.
בינואר צעדו כ-340,000 בני אדם ברחובות פריז כאקט התנגדות לחוק, ובהפגנת התמיכה שנערכה בהמשך השתתפו כ-125,000 בני אדם.
טיוטת החוק הציעה לקבוע את השינויים הבאים: החוק יכיר בנישואים בין בני זוג מאותו מין החיים בצרפת; יאפשר לבני הזוג לשנות את שמות משפחתם; לאמץ ילד; וכן יכיר בנישואים חד מיניים שנערכו מחוץ לצרפת.
כמו כן תבוצע התאמה של הקודקס האזרחי: המילים "אב" ו"אם" יוחלפו ב"הורה" ו"בעל" ו"אישה" ב"בן/בת זוג".
סוגיית מימון טיפולי פוריות ופונדקאות לא נכללו בטיוטה.
האספה הלאומית אישרה את הסעיף הראשון בחוק בפברואר 2013, לאחר מספר ימי דיונים שבמהלכם העלו המתנגדים 5,000 תיקונים כדי להאט את אישורו.
ביום 12 בפברואר 2013 אישרה האספה הלאומית את הצעת החוק כולה בהצבעה של 229–329 והיא הועברה לסנט.
רוב חברי המפלגה הסוציאליסטית הצביעו בעד הצעת החוק (למעט ארבע שהתנגדו) ואילו חברי מפלגת האופוזיציה UMP הצביעו נגד (למעט שני תומכים).
נישואים סיניים מסורתיים הוא טקס חגיגי בחברות בעלות תרבות סינית, המערבות נישואין עם הסדרה מוקדמת בין משפחות הנישאים.
בתרבות הסינית אהבה רומנטית היא מותרת, ומונוגמיה היא הדרך המקובלת לחיות כנשואים לרוב האזרחים (בעבר הייתה גם הפוליגיניה מותרת).
בכתיבה עתיקה יותר של המילה 婚姻, נכתב ה-昏 לצד השורש 女.
דבר זה רומז על זמן טקס החתונה שהוא בערב, ונחשב בתרבות הסינית לזמן מזל.
בדומה ל-姻 יש את אותו אופן ביטוי של 因, אשר משמעותו היא "חברות" "אהבה" ו"הרמוניה" המצביעים על האופן הרצוי לחיים בין בני זוג נשואים.
בחשיבה הקונפוציאנית, לנישואים יש חשיבות מרובה הן בהיבט המשפחתי והן בהיבט החברתי, וכן לטיפוח "הטוב והישר".
גילוי עריות נחשב באופן מסורתי כנישואים בין שני בני אדם בעלי אותו שם משפחה.
בראייה הקונפוציאנית הנישואים מחברים יחד משפחות בעלות שם משפחה שונה, וכך ממשיכות את שם המשפחה של האב.
בשל כך האירוע חשוב לכלל המשפחה ולא רק לזוג הנישא.
באופן כללי זוהי הסיבה שבגינה מועדפת לידת בנים על פני בנות.
בהיסטוריה הסינית היו פעמים רבות שהנישואים השפיעו על היציבות הפוליטית והקשרים הבין מדינתיים של סין.
נישיקאווה סוקנובו (ביפנית: 西川 祐信, נהגה Nishikawa Sukenobu; 1671 – 20 באוגוסט 1750) היה אמן הדפסי עץ יפני שחי בתקופת אדו, בין השנים 1671–1750. יצירותיו של סוקנובו השפיעו רבות על התפתחות הזרם האמנותי אוקיו-אה.
סוקנובו חי בקיוטו בין השנים 1671–1750. הוא השתייך לזרם האומנותי של האוקיו-אה, שפירושו המילולי הוא "תמונות מהעולם החולף".
בניגוד לשאר אומני האוקיו-אה שגרו בעיר אדו (טוקיו של ימינו), סוקנובו גר בעיר קיוטו ופעל בה.
העיר קיוטו הייתה מרכז תרבותי חשוב לפני מעבר הקיסרות לעיר אדו, הייתה בה מסורת של פעילות תרבותית רחבה.
סוקנובו למד ציור אצל קאנו איינו (Kano Eino; 1631-97) מייסד אסכולת קאנו ויש המשערים שגם אצל האמן הנחשב טוסה מיצוסוקה (Tosa Mitsusuke), מייסד אסכולת טוסה.
ספר האיורים הראשון של האמן, משנת 1699, היה מוקדש לחגיגות של המוציא לאור ג'ישו האצ'ימונז'יאה (Hachimonjiya Jishō) בעיר קיוטו.
הסופר בן תקופתו בבה בונקו (Baba Bunkõ; 1759-1715) תיאר את סוקנובו בכתביו כצייר האוקיו-אה הטוב ביותר.
כמוהו גם אמן האוקיו-אה קייסיי אייסאן (Keisai Eisen; 1848-1790), שהעריך מאוד את עבודתו של סוקנובו.
סוקנובו השכיל להשתמש בחומרים מהאמנות היפנית המסורתית ולצקת לתוכם תוכן עדכני ועכשווי התואם לתקופתו.
כך לדוגמה הוא יצר אזכור שנון לאנתולוגיה הקלאסית של המשורר פוג'יווארה טייקה (Fujiwara; 1275-1198) "מאה שירים מאת מאה משוררים" בכותרת לספרו "מאה נשים".
סקנובו אייר כ-200 ספרים מ-70 סוגים שונים.
הכמות הרבה של הספרים שהודפסו והופצו בתפוצה רחבה בתקופתו מעידים על הפופולריות הרבה של עבודתו האמנותית.
להלן רשימה של כותרי ספרים בולטים שאייר, והסבר קצר אודותיהם.
עבודות האמנות המוקדמות ביותר המיוחסות לסקנובו קשורות דווקא בעולם התיאטרון:
Yakusha hyōbanki - תיעוד רפרטואר ההצגות של שחקנים שהעיד על המוניטין שלהם בתחום.
בעשור הראשון של המאה ה-18 סקנובו פעל בשיתוף עם בית ההוצאה לאור של ג'ישו האצ'ימונז'יאה ואייר כמה ספרי דוגמאות לקימונו הנקראים הינגאטבון (יפנית: hinagata-bon) ובהם דוגמאות בדים המתעדים את האׂפנות המתחלפות של התקופה.
לדוגמה: אׂפנת תקופת שוטוקו (Shōtoku hinagata), אׂפנת תקופת קיוהו (Kyōho hinagata), ואׂפנת נישיקוואה (Nishikawa hinagata) שיש להניח כי נקראה על שמו.
Nichijō seikatsuzu - איורי סצנות מחיי יום יום.
סקנובו אייר ספר סצנות מחיי היום יום ('scenes of everyday life') של נשים הבוחרות דוגמאות לקימונו לצד הדוגמאות עצמן.
בספר הוא מאייר נשים יפות מכל המעמדות, ממעמד הקיסרות ועד האישה הפשוטה ביותר, העוסקות בפעולות שונות מחיי היום יום של כל אישה בתקופת אדו.
הספר זכה להצלחה רבה והודפס בתפוצה רחבה.
Yakusha kuchijamisen - איורים של שחקני תיאטרון הקבוקי.
hinagatabon - ספרי דוגמאות לקימונו.
Ehon yamato waranbe – ספר מאויר עם ציורי ילדים.
Fūryū bijinsō - פרודיות המציגות נשים יפות באופנה עכשווית.
שונגה - איורים ארוטיים שהיו חלק מהמסורת של חיי המשפחה היפנית בתקופת אדו.
orihon - ספרים מתקפלים שונים (folded books).
musha ehon ('warrior's picture books') - סקנובו אייר שלושה ספרי לוחמים (Ehon yūja kagami; 'Picture book of warrior's mirror') הכוללים סיפורי מופת של לוחמים בהקשר חינוכי של מידות טובות ברוח הקונפוציוניזם.
נישיזו צוקהארה (ביפנית: 塚原 二四三; 3 באפריל 1887 - 10 בינואר 1966) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוא סיים את לימודיו באקדמיה הימית הקיסרית במחזור ה-36 במקום ה-20 מתוך 119 צוערים.
לאחר מכן שירת כפרח קצונה על סיפון הסיירות "סויה" ו"איווטה", ועל סיפון אוניית המערכה "אוקינושימה".
לאחר שקיבל את דרגת האנסיין ב-1910 שירת באוניית המערכה "שיקישימה" ולאחר מכן במשחתת "יודאצ'י"
ב-29 בנובמבר 1929 קיבל דרגת קפטן, ואת הפיקוד על הסיירת "אוי".
בהמשך פיקד על ספינות נוספות, וב-1933 קיבל את הפיקוד על נושאת המטוסים אקאגי.
בנובמבר 1935 קיבל דרגת אדמירל משנה, ופיקד על מספר אסקדרונים, ובנובמבר 1939 קיבל דרגת תת-אדמירל.
לאחר שפיקד על הבסיס הימי בצ'ינקאי שבקוריאה, התמנה למפקד הצי האווירי ה-11 ב-1942.
עם פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, השתתף הצי האווירי ה-11 במערכה בפיליפינים (1941–1942), ולאחר מכן סייע לכוחות הצבא היפני הקיסרי במהלך המערכה באיי שלמה והמערכה בגינאה החדשה.
לאחר שבעלות הברית נחתו בגוודלקנל וכבשו את טולאגי ב-8 באוגוסט 1942, העביר צוקהארה את מפקד הצי האווירי ה-11 לבסיס הצי היפני הגדול ברבאול שבבריטניה החדשה, ופיקד משם על הפעילות האווירית בזירה.
בספטמבר 1942 הוא חלה ונאלץ לעזוב את הצי האווירי ה-11. תת-אדמירל ג'ינאיצ'י קוסאקה החליפו בתפקיד.
לאחר שהבריא ממחלתו, התמנה צוקהארה למפקד פיקוד התעופה הימית, ומילא תפקיד זה עד ספטמבר 1944. לאחר מכן קיבל את הפיקוד על בסיס הצי הקיסרי ביוקוסוקה, וב-15 במאי 1945 קיבל דרגת אדמירל.
לאחר כניעת יפן פרש צוקהארה מהצי, ולאחר מכן ניהל חיים פרטיים.
אדמירל נישיזו צוקהארה נפטר ב-10 בינואר 1966 בטוקיו.
נית' פורט טלבוט הוא מחוז עירוני ואחד ממחוזות ויילס הממוקם במערב המדינה.
נית' פורט טלבוט הוא המחוז התשיעי בדירוג האוכלוסייה בוויילס והשלישי מבין המחוזות העירוניים.
לפי מפקד אוכלוסין משנת 2011 גרים במחוז 139,812 תושבים.
אזורי החוף הם בעיקר דוברי אנגלית, אם כי ישנם אוכלוסיות רבות דוברות ולשית באזור העמקים בצפון המחוז.
המחוז גובל ממזרח במחוזות ברידג'אנד ורונד'ה קינון טב, פוויס וקרמרת'נשייר מצפון וסוונסי ממערב.
הערים הגדולות במחוז הן פורט טלבוט, נית' ופונטרדווה.
שטח המחוז משתרע מהחוף ועד לגבולות הפארק הלאומי ברקון ביקונס.
רוב הקרקע בעלת אופי הררי או הררי למחצה, ו-43% מכוסים ביער כאשר האזורים ההרריים מאופיינים בעיקר בעצים מחטניים.
רוב הקרקע השטוחה היא באזור החוף, סביב פורט טלבוט.
מערכת דיונות מכסה את רוב אזור החוף ונשברת על ידי שפך נהר ואזורי פיתוח.
אזורי ההרים נחתכים על ידי חמישה עמקים: עמק נית', עמק דולה, עמק עפאן, עמק סוונסי ועמק עמאן.
דפוסי ההתיישבות המודרנית משקפים את ההיסטוריה התעשייתית של האזור, עם פיתוח עירוני בשטחים המישוריים בעמקים ולאורך חלקים מהחוף.
רוב האוכלוסייה גרה באזור מישור החוף, באזור העיר פורט טלבוט, וסביב נהר נית', באזור העיר נית'.
רוב הערים הגדולות במחוז שוכנות בסביבות האוזר העירוני של סוונסי.
האוכלוסייה במחוז הגיעה לשיאה בשנות השלושים.
מפקדי אוכלוסין הראו אוכלוסייה של כ-151,563 אנשים בשנת 1931. האוכלוסייה הראתה ירידה מתמדת לאורך המשך המאה ה-20. בשנת 2001 האוכלוסייה עמדה על כ-134,471 אנשים.
בשנות ה-90 רוב האזורים במחוז נפילה קטנה או שינוי קל באוכלוסייה כאשר היוצאים מהכלל היו דרום ברינקוך ומרג'ם, שם האוכלוסייה עלתה ב-47.29% ו-41.36% בהתאמה.
הערכות המועצה המקומית הראו כי אוכלוסיית המחוז עלתה בשנות האלפיים.
נית' פורט טלבוט נוצרה מן המחוזות הישנים של נית', פורט טלבוט וחלק מעמק ליו ב-1 באפריל 1996 בשם נית' ופורט טלבוט.
המחוז שינה את שמו ביום למחרת, ה-2 באפריל 1996. בזמן הארגון מחדש, מקומיים רבים ציפו כי המחוזות נית' ופורט טלבוט יהפכו לרשויות עצמאיות נפרדות, והיו מחאות כאשר הרשות החדשה הוכרזה.
האזור השלם של נית' פורט טלבוט היה בעבר חלק ממחוז מערב גלמורגן, שבעבר היה חלק מהמחוז ההיסטורי של גלמורגן.
מאז שממשלה מקומית אורגנה מחדש בשנת 1996, מחוז נית' פורט טלבוט נשלט מועצת המחוז העירוני של נית' פורט טלבוט.
מחוז נית' פורט טלבוט נאמן למפלגת הלייבור, שהייתה בשלטון מזמן קצר לאחר הקמת המחוז, ב-1997, ועד לשנת 2010.
ציבור הבוחרים לאספה הלאומית של ויילס במחוז מחולק לשני אזורים, אשר שולחים כל אחד נציג:
אברבון, נציג נוכחי - דייוויד ריס, מפלגת הלייבור, מאז שנת 2011
נית', נציג נוכחי - ג'רמי מיילס, מפלגת הלייבור, מאז שנת 2016
אברבון, נציג נוכחי - סטיבן קינוק, מפלגת הלייבור, מאז שנת 2015
נית', נציגה נוכחית - כריסטינה ריס, מפלגת הלייבור, מאז שנת 2015
בשנת 1991 נית' ופורט טלבוט היה אזור אליו היו מגיעים אנשים רבים הגרים בסביבה למטרות עבודה, ללא מגורים באזור, באופן מובהק (אם כי עם גבולות שונים מגבולות המחוז הנוכחי), אבל בשנת 2001 התקיים מיזוג של האזור למפרץ סוונסי, אליו החלו להגיע אנשים רבים לעבודה..
ביוני 2008 הפעילות הכלכלית ושיעורי התעסוקה בנית' פורט טלבוט היו מתחת לממוצע בוויילס.
למרות זאת, ההכנסה של עובדים במשרה מלאה הייתה גבוהה יותר מהממוצע הוולשי או הבריטי.
חשבונות ייצור עבור יותר מ-22% ממקומות העבודה במחוז נמוכים מ-14% בכל ויילס.
כמעט 70% מהמשרות הן של מתן שירותים, לעומת הממוצע הוולשי העומד על 80%.
קבוצת טאטא היא המעסיקה הגדולה ביותר עם בערך 3,000 אנשי צוות (אם כי בשנת 1979 היא העסיקה כ-12,600 אנשי צוות).
מעסיקים גדולים אחרים הם ג'נרל אלקטריק, HI-LEX, חברת TRW בע"מ שנסגרה בשנת 2002, Envases UK בע"מ, Crown Food UK & Ireland, טויודה קוקי, סופידל, קורנליוס אלקטרוניקה, Excel Electronics Assemblies וטדקו.
בפורט טלבוט ממוקם גם בית החולים נית' פורט טלבוט אשר שוכן בדרך בגלן, פורט טלבוט.
מנהלת בית החולים הנוכחית היא פיונה ריינולדס.
יחידה לפציעות קלות - 24 שעות
המועצה המקומית של נית' פורט טלבוט היא רשות החינוך באזור המפעילה בתי ספר יסודיים ותיכוניים במחוז.
רשות החינוך המקומית כוללת 6 בתי ספר לילדים בגילאים 4–7, 6 בתי ספר לצעירים בגילאים 8–12, 56 בתי ספר יסודיים, 11 בתי ספר תיכוניים ושלושה בתי ספר לחינוך מיוחד.
לימודים נוספים בנית' פורט טלבוט מסופקים על ידי מגוון מוסדות.
בית הספר הקתולי סנט ג'וזף ומרכז הטופס השישי בפורט טלבוט ו-Ysgol Gyfun Ystalyfera מציעים לימודים לגילאי 16–18 במטרה להתכונן לבחינות לתעודת ההשכלה הכללית שלהם (GCE ).
קבוצת נית' פורט טלבוט קולג' פועלת במספר אתרים ברחבי המחוז, הגדולים שבהם ממוקמים בפורט טלבוט, נית' ופונטרדווה.
האתר הראשון המיועד להשכלה גבוהה בנית' פורט טלבוט נפתח בשנת 2015 כאשר אוניברסיטת סוונסי פתחה את קמפוס המדע והחדשנות שלה באזור מחילת קרמלין, ממזרח לעיר סוונסי.
לאוניברסיטת דרום ויילס יש קמפוס הממוקם בפארק האנרגיה בגלן בפורט טלבוט.
קמפוס בגלן מקיים מחקר על התחדשות מימן וכן מרכז פיתוח.
מהדורה יומית נפרדת של עיתון "South Wales Evening Post" מפורסמת באזור נית' פורט טלבוט.
המוציאים לאור של העיתון, דרום מערב ויילס הוצאות לאור, גם מייצרים חינמון שבועי, the Neath & Port Talbot Tribune.
המועצה המקומית מפרסמת רבעון, Community Spirit, אשר מיוצר וממומן בשיתוף עם שבעה שותפים אחרים מהמגזר הציבורי.
תחנת הרדיו הקהילתית היא שידורי XS גם בנית' (97.4) וגם בפורט טלבוט (107.9).
רדיו האומה משודר בכל מחוז דרום ויילס מהאולפנים בנית', אם כי כיום הוא מבוסס בקארדיף.
המחוז הוא חלק מאזורי רישיון רדיו מסחרי עבור תחנת הלהיטים העכשוויים The Wave 96.4 FM, התחנה האחות שלה, סוונסי סאונד, אשר משמיעה מוזיקה למבוגרים ותחנת רדיו מפרץ סוונסי.
מחוז נית' פורט טלבוט קיים קשרי ערים תאומות עם:
בשנת 2015 מחוז נית' פורט טלבוט הפסיק את כל קשרי הערים התאומות שלו מסיבות כלכליות.
פארק יער עפאן - ידוע בעבר בתור עפן ארגוד, הוא יער ופארק לטיול ונופש.
בתקופה האחרונה, הוא נהיה מרכז לאופני הרים, עם התפתחות מספר מסלולי רכיבה לאופני הרים.
פארק מרג'ם - יעד שכיח לאליפות העולם בראלי ופופולרי מאוד על תיירים לכל אורך השנה.
הפארק גם מכיל מתקני חבלים חווייתיים, טירת מרג'ם וגן משחקים של הרפתקאות ואגדות.
מפלי אברדולה - מפלים בנהר דולה אשר מופיעים בציורו של ויליאם טרנר, "טחנת המים".
חוף אברבון - חוף דגל כחול גדול, פופולרי בקרב גולשים ומעיפי עפיפונים.
החוף כולל גם מספר מתקני פנאי כגון קולנוע, מלון, מספר ברים, בתי קפה ומסעדות.
פארק נול - פארק גדול עם אגמים, מפלים מדורגים וחורבות אחוזת נול, הבית הקודם של משפחת מקוורת'.
ביצת קרמלין - אתר בעל עניין מדעי מיוחד הממוקם בסקוון, ליד ניית'.
מוזיאון מכרה הפחם קפן קואד - מכרה פחם לשעבר הפועל כעת כמוזיאון וממוקדם בקריננט, ליד ניית'.
נישואין נוסח איטליה (באיטלקית: Matrimonio all'italiana) הוא סרט קולנוע איטלקי משנת 1964 בהפקתו של קרלו פונטי ובבימויו של ויטוריו דה סיקה, עם סופיה לורן ומרצ'לו מסטרויאני בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "Filumena Marturano" של אדוארדו דה פיליפו משנת 1946 שהוצג בכמה תיאטראות בישראל בשם "פילומנה".
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר וזכה לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
סופיה לורן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וגם לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
מרצ'לו מסטרויאני היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
דומניקו סוריאנו (מרצ'לו מסטרויאני) פגש לראשונה את פילומנה מרטורנו (סופיה לורן) בשנת 1944 כשהגיע לקבל שירות בבית בושת.
היא הייתה אז בת 17 והוא חילץ אותה מהבניין לאחר שהחלה הפצצה של בעלות הברית.
לאחר מכן הם התראו מדי פעם וקיימו יחסים עד שדומניקו החליט לקחת אותה לביתו כדי שתטפל באמו הזקנה ותעזור לו גם במאפיה הגדולה שלו.
כך עברו 22 שנים מבלי שינוי במעמדה של פילומנה שעבדה במאפיה, בכל עבודות הבית אך נחשבה כפילגשו של דומניקו.
היא לא סיפרה לו שיש לה שלושה בנים משלושה גברים שונים שהיא מגדלת במשפחות אומנות.
הם לא מכירים אחד את השני ואינם יודעים שהיא אמם הביולוגית.
בסודה הזה שותפים גם המשרתים אלפרדו (אלדו פוליזי) ורוסליה (טקלה סקרנו).
כעת דומניקו בן 50 ומתעתד לשאת את דיאנה (מרילו טולו), קופאית בחנות הצעירה ממנו ב-20 שנה.
פילומנה מחליטה לפעול כדי לשמור על מעמדה.
היא מתעלפת ברחוב, נלקחת לדירה ועושה את עצמה גוססת.
נקרא כומר לתת את התפילות האחרונות לפני המוות.
פילומנה מבקשת בקול חנוק מדומניקו לשאת אותה לאישה לפני מותה.
דומניקו מרחם ומסכים בהנחה כי היא תמות תוך זמן קצר והכומר מחתן אותם.
כשהכומר עוזב קמה פילומנה לתחייה.
דומניקו כועס על שרימתה אותו, הם הולכים לעורך דין שמבטל את הנישואין.
אז מגלה לו פילומנה שיש לה שלושה ילדים שאחד מהם הוא שלו.
דומניקו מנסה כל הזמן לבחון את הילדים כדי להחליט מי מהם שלו אך לא מצליח.
לבסוף הוא מחליט לשאת את פילומנה וכל השלושה יקבלו את השם סוריאנו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותמרצ'לו מסטרויאנידומניקו סוריאנובעל מאפיהסופיה לורןפילומנה מרטורנויצאניתאלדו פוגליזיאלפרדומשרתטקלה סקרנורוסליהמשרתתמרילו טולודיאנהארוסתו של דומניקו
נישפין (בשוודית: Nyköping) היא עיירה במחוז סדרמנלנד שבשוודיה.
נישפין היא בירת מחוז סדרמנלנד.
העיירה ממוקמת בסמוך לחוף הים הבלטי, כ-100 קילומטרים דרומית-מערבית לסטוקהולם.
העיירה משתרעת על פני 15.1 קמ"ר.
במאה ה-16 נישפין שימשה כמקום מגוריו של מלך שוודיה קרל התשיעי.
האטרקציה המרכזית של העיירה היא טירת נישפין שבנייתה החלה בסוף המאה ה-12.
שדה התעופה סטוקהולם-סקווסטה ממוקם כ-7 קילומטרים מהעיירה.
זהו שדה התעופה השלישי בגודלו בשוודיה מבחינת תנועת נוסעים.
נישואין על שרטון הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1965 בבימויו של ג'ק דונהיו, עם פרנק סינטרה, דברה קר ודין מרטין בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על איש עסקים שאשתו מתגרשת ממנו בטעות לאחר 19 שנות נישואין ונישאת בטעות גדולה יותר לשותפו בעסק עד שהמצב חוזר לקדמותו.
ננסי סינטרה, בתו של פרנק סינטרה משחקת את בתו גם בסרט.
הזמר טריני לופז מופיע בסרט כזמר בדמות עצמו ושר את להיטו "Sinner Man".
דן אדוארדס (פרנק סינטרה) מנהל משרד פרסומת גדול יחד עם שותפו ארני ברואר (דין מרטין).
דן נשוי לואלרי (דברה קר) במשך 19 שנה ואב לטרייסי (ננסי סינטרה) בת ה-18 המאורסת לפסיכולוג ג'ים בלייק (טוני ביל) ולדייוויד (מישל פטיט).
בנוסף להם נמצאת בבית גם חמותו ג'יני מקפרסון (הרמיוני באדלי) שמתגאה במוצאה הסקוטי, מנגנת כל הזמן בחמת חלילים ומוציאה אותו מדעתו.
דן הוא "מרובע" השרוי כל הזמן בעסק ולא שם לב לאשתו שמתחדשת בבגד סקסי לרגל יום השנה ה-19 לנישואיהם.
לעומת דן בעל המשפחה, ארני הוא רווק מושבע מוקף ב"מזכירות" יפהפיות.
כולם הולכים לקפה א-גו גו בו מופיע טריני לופז וואלרי וארני רוקדים בהתלהבות בעוד דן יושב ביחד עם טרייסי וארוסה "המרובע" ג'ים.
ואלרי לא יכולה לסבול עם אדישותו של דן, פונה לעורך הדין המשפחתי שאד נתן (ג'ון מקגיוור) ומבקשת להתחיל בתהליכי גירושים.
שאד משכנע את הזוג לצאת לירח דבש שני במקסיקו.
במקסיקו הם מתאכסנים במלון של מיגואל סנטוס (סזאר רומרו) שהוא גם עורך דין בענייני גירושין ונישואין.
לאחר הלילה הראשון בו תינו את אהבתם הם מתחילים לריב ובלהט הריב מחתים אותם סנטוס על הסכם גירושין.
הם נפרדים לזמן קצר אך נפגשים שוב ורוצים להתחתן.
סנטוס מתכנן להם חתונה מפוארת בהשתתפות ראש העיר והתושבים.
דן נקרא בדחיפות בענייני המשרד ולא יכול לשוב לחתונה.
במקום זה הוא שולח את ארני שמגיע באמצע החגיגה וראש העיר מחתן אותו בטעות עם ואלרי.
ארני מתעלף ורוצה לבטל את חוזה הנישואין אבל הפעם ואלרי לא מסכימה.
הם חוזרים ללוס אנג'לס אבל דן לא כועס אלא להפך, הוא מעוניין לעשות חיים כמו שארני עשה.
כעת הוא עובר לדירתו של ארני ומתחיל להתעסק עם המזכירות היפהפיות ואילו ארני מתגורר בביתו של דן והופך לבעל משפחה משעמם, שרב כל הזמן עם הילדים ועם החמות.
בסעודת חג ההודיה יושבים כולם מלבד דן.
בעת הארוחה מופיע דן שהגיע למסקנה שכדאי לחזור למצב הקודם בייחוד מפני שואלרי מודיעה לו שהיא בהיריון ממנו.
ארני חוזר לדירת הרווקים והכל מסתיים בשלום.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותפרנק סינטרהדן אדוארדסדברה קרואלרי אדוארדסדין מרטיןארני ברוארננסי סינטרהטרייסי אדוארדסטוני בילג'ים בלייקארוס של טרייסיהרמיוני באדליג'יני מקפרסוןאמא של ואלריטריני לופזזמרבתפקיד עצמוסזאר רומרומיגואל סנטוסעורך דיןמישל פטיטדייוויד אדוארדסג'ון מקגיוורשאד נתןעורך דין
ניתאי גרייס (נולד ב-8 ביולי 2004) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער במכבי חיפה מליגת העל.
גרייס נולד בפתח תקווה שבישראל.
גדל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה.
ב-5 בפברואר 2021 הצטרף למחלקת הנוער של אודינזה האיטלקית.
בקיץ חזר לישראל והצטרף לקבוצת הנוער של מכבי חיפה.
ב-3 באוגוסט 2023 הושאל להפועל עפולה.
גרייס החל לשחק בנבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19 בשנת 2022.
נכלל בסגל נבחרת ישראל עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023, כשזומן במקומו של השוער ליאור גליקליך שנפצע באותה עת טרם פתיחת הטורניר.
נישיקי-אה (ביפנית: 錦絵, תרגום מילולוי: תמונת ברוקד) היא סוג של הדפס יפני רב-צבעים בהירים בטכניקת חיתוך עץ שהיה נפוץ בז'אנר האוקיו-אה.
היא הומצאה בשנות ה-1760, ושוכללה ונפוצה על ידי אמן ההדפסים סוזוקי הארונובו אשר יצר הדפסים רבים בסגנון זה בין שנת 1765 ועד מותו חמש שנים לאחר מכן.
בעבר, רוב ההדפסים היו בשחור-לבן, צבועים ביד, או צבועים בתוספת של גוש דיו צבעוני אחד או שניים.
הדפס נישיקי-אה נוצר על ידי גילוף גוש עץ נפרד לכל צבע, ואז שילוב על הנייר על מנת ליצור תמונה אחת שלמה.
נישיקי-אה ידוע גם בשם אדו-אה.
הטכנולוגיה לייצור נישיקי-אה הקלה על הדפסת צבעים ודמויות מורכבים.
הציורים הפכו לסחורה פופולרית בתקופת אדו.
הדפסי נישיקי-אה היו זולים יחסית והיו בהישג ידם של פשוטי העם.
הרומן של שיקיטי סנבה, אוקיובורו (אמבט אוקיו), שפורסם בשנת 1809, מתאר חילופי נישקי-אה בין ילדים במרחץ ציבורי.