tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המעצב הציג את האבטיח המרובע בגלריית קינזה בטוקיו ורשם פטנט על שיטת הגידול בארצות הברית.
אבטיח מרובע גדל כמו אבטיח רגיל בתנאים של חקלאות בעל.
בשלבים המוקדמים של התפתחות הפרי, מניחים סביבו קופסה קשיחה מפלסטיק או מזכוכית שקופה, עם מסגרת ברזל.
הקופסה המאפשרת לאור שמש להגיע לאבטיח ולאפשר את המשך גדילתו כשתוך כדי כך היא מגבילה את התפתחותו וגורמת לו לקבל את צורתה.
על מנת לשמר את צורתו, נקטף הפרי בעודו בוסר, ולכן אינו אכיל.
האבטיח נמכר לרוב כמתנה למטרות קישוט ולא כמזון וייצורו פונה בעיקר לאוכלוסייה העשירה.
בשנת 2001 מחיר אבטיח מרובע ביפן היה ¥10,000 (כ־83 דולר אמריקאי) כמעט פי שלושה ממחיר אבטיח רגיל בחנויות.
אבטיח מרובע על פי רוב גדל בקובייה של 18 ס"מ רבוע, ומשקלו 6 קילוגרמים.
מאז הצגתו לראשונה הוצגו אבטיחים בצורות רבות, כגון פירמידה, עיגולים ולבבות, תוך שימוש באותה צורת גידול.
האבטיח המרובע נמכר גם בארצות נוספות בהן בגרמניה.
אַבָּטִי , או אַבָּטִיס, הוא מכשול צבאי העשוי שדרה צפופה של עצים המוטלים על הארץ עם צמרותיהם לכיוון האויב.
לרוב העצים קשורים בתיל, ומשמשים יחד עם גדרות תיל לעיכוב מעבר של כלי רכב וכוחות רגלים.
מקור המונח הוא בשפה הצרפתית במשמעות ערימה של חפצים מושלכים או כרותים.
בשפות הסלאביות האבטי מכונה זָסֵקָה.
ישנן עדויות לשימוש באבטי למן העת העתיקה ברחבי האימפריה הרומית, ובעת החדשה נעשה בהם שימוש אף במלחמת האזרחים האמריקנית ובמלחמת הזולו.
גרגוריוס מטור מציין מספר פעמים בחיבוריו על ההיסטוריה של הפרנקים המוקדמים את השימוש באבטים.
הוא כתב שהפרנקים, בתקופת שלטונו של מגנוס מקסימוס, ארבו לצבא רומי ליד נויס והשמידו אותו תוך שימוש באבטי.
הוא גם כתב כי מומולוס, גנרל שלחם עבור בורגונדיה, השתמש בהצלחה באבטי כדי להביס צבא לומברדי ליד אמברן.
שימוש לדוגמה באבטי היה בקרב קרילון במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים.
3,600 חיילים צרפתים הביסו צבא של 16,000 חיילים בריטים וקולוניאלים על ידי הצבת אבטי צפוף במיוחד בחזית עמדות ההגנה שלהם.
הבריטים ראו בקווי הגנה אלה כמעט בלתי ניתנים לפריצה ונאלצו לסגת עם כ-2,600 נפגעים.
דוגמאות נוספות לשימוש באבטי ניתן למצוא בקרב על השאטוגה במלחמת 1812, עת 1,300 וולטיז'רים קנדים בפיקודו של שארל-מישל דה סלברי הביסו כוחות אמריקניים בני 4,000 איש, או בקרב פלטסבורג, גם הוא חלק ממלחמת 1812.
יתרונו של האבטי הוא באפשרות להקימו בצורה מאולתרת באזורים מיוערים, וזאת באמצעות כריתת שדרת עצים באופן שצמרותיהם נופלות בכיוון האויב.
לחלופין, ניתן לבצע זאת באמצעות חומרי נפץ.
מנגד, חיסרון בולט של האבטי, בשונה מגדר תיל, הוא פגיעותו בחשיפה לאש, בפרט אם העצים קשורים בחבלים ולא בתילים.
במאה ה-21 נדיר לראות שימוש באבטים, שכן אלה הוחלפו במכשולים מבוססי תיל.
עם זאת, כאשר יש מחסור בתילים, ניתן להשתמש באבטי כדי לעבות מכשולים צבאיים.
בנוסף, אף על פי שאבטים אינם בשימוש כמעט בידי צבאות סדירים, צבא ארצות הברית וחיל הנחתים של ארצות הברית עושים בהם שימוש לאימונים.
אבטחה היקפית מתייחסת למחסומים טבעיים או לביצורים בנויים כדי להרחיק פולשים או לשמור שבויים בתוך האזור שהגבול מקיף.
לפחות מאז האימפריה הרומית, ביצורים, חומות ומחסומים היו חלק חשוב בהגנה על שטחים ריבוניים ורכוש פרטי.
אבטחה היקפית מתוכננת במטרה העיקרית להרחיק פולשים בתוך האזור שהגבול מקיף.
מחסומים טבעיים ומעשה ידי אדם יכולים לשמש אבטחה היקפית.
ממשלות משתמשות באבטחה היקפית לא רק למען בטיחות אזרחיהן, אלא כדי לשלוט בזרימת המסחר וההגירה, כמו גם כדי להגן על תשתיות חיוניות מפני ונדלים ומחבלים.
בעלי נכסים וארגונים מכל הגדלים משתמשים בטכנולוגיות שונות מעשה ידי אדם כדי להשיג דרגות שונות של אבטחה היקפית.
אחד המקרים המוקדמים ביותר הידועים של אבטחה היקפית בקנה מידה גדול הוא זה של חומת אדריאנוס באימפריה הרומית.
בסביבות שנת 122 לספירה נבנתה החומה לאורך הגבול הצפוני של האימפריה מתוך דשא ומאוחר יותר מאבן.
התיאוריות לגבי מטרת החומה משתנות, אך רובן מסכימות שהיא כנראה נבנתה לפחות בחלקה להגנה על האימפריה.
אחת מהדוגמאות המוקדמות ביותר לאבטחה היקפית בקנה מידה רחב נתגלתה בחומת אדריאנוס, שנבנתה באימפריה הרומית.
סביב שנת 122 לספירה, חומה זו הוקמה לאורך הגבול הצפוני של האימפריה, ישנן תאוריות שונות בנוגע למטרת הבנייה, אך רובן נוטות להסכים כי החומה, לפחות במידה מסוימת, נועדה להגנה על האימפריה.
אולי ההמחשה הברורה ביותר של אבטחה היקפית בימי קדם, החומה הסינית נבנתה במקור כדי לעמוד בפני פולשים נוודים מהצפון.
החומה הצליחה במידה מסוימת, אם כי הוצע כי היא שימשה יותר מחסום פסיכולוגי מאשר מחסום פיזי מוצלח.
במהלך ההיסטוריה, אבטחת ההיקף נחשבה לאסטרטגיה חיונית עבור כוחות צבאיים, נושא שמשתקף בשימוש באמצעים מגוונים, החל ממפייקים מושחזים בימי הביניים ועד לפתרונות טכנולוגיים מתקדמים בעידן המודרני.
כוחות מזוינים שאפו תמיד לחסום את האויב מלפרוץ את קווי החזית שלהם.
במהלך עימותים גדולים כמו מלחמת האזרחים האמריקאית, שתי מלחמות העולם, וכן במלחמת קוריאה ו-וייטנאם, הופעל שימוש נרחב במוקשים כדי ליצור מחסומים טקטיים בין הצדדים הלוחמים.
עם זאת, שימוש זה במוקשים וטקטיקות אחרות נושאות בחובן מחלוקת, בעיקר בשל הסכנה לחיי אזרחים שנגרמת לעיתים קרובות.
במלחמת העולם השנייה פיתח הצבא הגרמני מחסומי בטון הנקראים שיני דרקון כדי להאט את התקרבותם של טנקי האויב.
טקטיקה זו אומצה על ידי כוחות בעלות הברית, ועדיין ניתן לראות קווים של פירמידות בטון מזוין ברחבי אירופה כיום.
דוגמה אחת להגנה היקפית שעדיין נמצאת בשימוש היא גדר תיל.
בעוד שחוואים אמריקאים במאה ה-19 החזיקו את הבקר בפנים ואת המרשרשים בחוץ עם תיל, מלחמת העולם הראשונה ראתה את הופעתו של תיל מיוחד לאבטחת פעולות צבאיות.
ההסלמה של מלחמת וייטנאם ב-1965 הואצה על ידי חדירתם המוצלחת של גדרות חוטי קונצרטינה (תיל גילוח) בגובה מטר וחצי מסביב למחנה הולוואי.
וריאציות של סוג זה של הגנה היקפית היו בשימוש נרחב לאורך המאה ה-20. גם גידור חשמלי, מגדלי שמירה ואבוקות לילה הופעלו במרץ כדי להרחיק את כוחות האויב.
ההרים, הנהרות, האוקיינוסים, המדבריות, הקניונים והקרחונים של העולם מהווים מזמן מחסום טבעי לפלישה ולמסחר בין תרבויות מתחרות.
הבידוד של הודו משאר אסיה דרך הרי ההימלאיה הוא דוגמה מצוינת.
תעלת למאנש הוכחה כבעל ערך רב במלחמת העולם השנייה כגורם מרתיע לתוקפנות הנאצית.
הבידוד היחסי של אנגליה אפשר לכוחות בעלות הברית להשתמש בה כאזור היערכות לפלישת ה-D-Day, שהפכה את גאות המלחמה.
הרי הרוקי בצפון אמריקה הוכיחו הגנה היקפית אדירה על תרבויות מקומיות מבודדות במשך מאות שנים.
כמו כן, ניצול המשאבים העשירים של אלסקה התעכב מאוד בעוד החדשנות פיגרה בפריצת ההיקף הקרח והאוקיאני.
הרים, נהרות, אוקיינוסים, מדבריות, קניונים, וקרחונים שבעולם שימשו מזה מאות שנים כמחסומים טבעיים, המקשים על פלישות ומסחר בין תרבויות תחרותיות.
דוגמה בולטת לכך היא הבידוד של הודו משאר יבשת אסיה באמצעות הרי ההימלאיה.
כמו כן, תעלת למאנש הוכיחה את ערכה במהלך מלחמת העולם השנייה כגורם מרתיע נגד התוקפנות הנאצית, שכן הבידוד היחסי של אנגליה הפך אותה לאזור היערכות מרכזי לפלישה לנורמנדי.
בנוסף, הרי הרוקי בצפון אמריקה סיפקו הגנה היקפית חזקה לתרבויות מקומיות מבודדות לאורך מאות שנים.
פיתוח המשאבים העשירים של אלסקה נתקל בדיליות, כאשר האתגרים שבפריצת המחסומים הקרחיים והאוקייניים עכבו את התקדמות החדשנות.
הטכנולוגיה הכניעה במידה רבה את רוב המחסומים הטבעיים הגדולים בעולם.
עם זאת, בעומק האמזונאס נותרו שבטים המוגנים במידה מסוימת מהחברה העולמית בשל המחסום הטבעי של תנאי מעבר קשים.
טיעון דומה ניתן לטעון לגבי מדבריות העולם כגון מדבר סהרה, אפילו עם טכנולוגיה מתקדמת המחסור במים והטמפרטורות הקשות הופכים את המעבר והמחייה במדבריות לקשות ולא מתאימות עבור מרבית האוכלוסייה.
גדר התיל הומצאה באמצע המאה ה-19 ואפשרה במידה רבה את ההשתלטות של המתיישבים האמריקאים על מערב ארצות הברית משום שניתנה להם אפשרות מעשית להרחיק את האינדיאנים.
גדר השרשרת לא זכתה לאימוץ גדול עד שהחל ייצור מתועש בארצות הברית ב-1898. עדיין בשימוש רב כיום, היא חסכונית יחסית ופופולרית בשל השקיפות, החוזק, האחסון וקלות ההתקנה שלו.
משדות תעופה ועד למגרשי משחקים, הביקוש לגדרות שרשרת נותר חזק כפתרון היקפי לטווח ארוך.
עם זאת, ניתן לעקוף בקלות גדרות בלבד, מה שהוביל למקרים ידועים של פרצות אבטחה היקפי של נמל תעופה, אדם שהרחיב את הגדר בבית הלבן וכו'.
רוב פתרונות ההגנה ההיקפית בעבר היו פתרונות נייחים בקנה מידה גדול.
זה גורם לאתגר גדול עבור תעשיית הסלולר והצבא של ימינו.
עם כוחות פריסה קטנים ומהירים יותר, הנורמה לרוב ההתקשרויות הצבאיות של היום, חומות גדולות, גדרות גבוהות ופתרונות קבע אחרים לא תמיד יעילים.
ניתן להשתמש בטכנולוגיית מיקרו-אלקטרו-מכניות כדי לשפר את היעילות של הגנת גדרות על ידי שילוב חיישנים שיכולים לזהות שינויים בלחץ, רטט ותופעות פיזיות אחרות.
MEMS הוא מכשיר זעיר המשלב רכיבים מכניים וחשמליים בקנה מידה קטן.
ניתן להשתמש בהם ליצירת חיישנים קטנים, קלים ורגישים מאוד לכניסות פיזיות שונות.
בהקשר של גדר היקפית, ניתן לחבר חיישני MEMS לשטח המגודר.
חיישנים אלה יכולים לזהות שינויים בלחץ או ברטט הנגרמים על ידי מישהו שמנסה לטפס מעל או לחתוך את הגדר.
החיישנים מעבירים אז התראה למערכת אבטחה, ומאפשרים לאנשי האבטחה להגיב במהירות לניסיון הפריצה.
בסך הכל, שילוב טכנולוגיית MEMS בגדר היקפית עשוי לספק יתרונות משמעותיים במונחים של אבטחה, עמידות ותחזוקה.
ככל שהטכנולוגיה ממשיכה להתקדם, ניתן היה לראות דרכים חדשניות יותר להשתמש ב-MEMS כדי לשפר את האבטחה של הסביבה הפיזית שלנו.
החל עם הופעת החיישנים האלקטרוניים, הרעיון של אבטחה היקפית התפתח במהירות לכלול פתרונות טכנולוגיים מודרניים יותר.
זה מאפשר הן לגופים פרטיים והן לממשלות להגן על אזורים רחבים יותר עם פחות כוח אדם מעורב.
במלחמת העולם השנייה הוצג מכ"ם לראשונה לזיהוי מטוסים וספינות ומאוחר יותר מטרות קרקעיות.
מאוחר יותר, מכ"ם מעקב קרקעי צורף עם מצלמות ניתנות לכיוון שנשלחו אוטומטית אל מטרות לצורך הערכה מהירה של האיום.
מערכות אלו היו גדולות ויקרות מאוד.
בצבא, פריסת כוח קטן יצרה בעיות הגנה היקפיות מורכבות.
זה גם יצר הזדמנויות לחדשנות.
תקשורת אלחוטית מאובטחת, כלי נשק קל משקל, תחבורה מהירה יותר והגנה היקפית ניידת הפכו כולם חיוניים להצלחתן של משימות כאלה.
מכ"ם מעקב קומפקטי (CSR) הניתן לפריסה תוך דקות מספק אבטחה היקפית זמנית או ניידת.
בעוד יישומים צבאיים לחצו על החדשנות להגנה היקפית ניידת יותר ובמחיר סביר, האיומים ההולכים וגדלים של היום על ביטחון המולדת השיקו גל נוסף של מוצרים חלוציים להגנה על שדות תעופה, גשרים, נמלים, סכרים ותחנות חשמל.
אלה כוללים פתרונות כמו מצלמות תרמיות, מכ"ם קומפקטי, גדרות מיקרוגל ורדיוגל וסריקה ביומטרית, שרובם ניתנים לקישור לטכנולוגיית סמארטפון או טאבלט.
אבטחת מידע התנהגותית (נקראת גם "תרבות הגנת סייבר") היא תחום משנה באבטחת מידע ובאבטחת סייבר, המתמקד בהרגלים, בדפוסי שימוש ובהחלטות של בני אדם המשפיעים על רמת ההגנה על מידע דיגיטלי ופיזי.
בעוד שאבטחת מידע טכנולוגית עוסקת באמצעי הגנה כגון הצפנה, חומות אש ומערכות זיהוי מתקפות, אבטחת מידע התנהגותית מדגישה את התפקיד המרכזי של ה"גורם האנושי" – משתמשים פרטיים, עובדים בארגון ואנשי מקצוע – ביצירת חוסן או פגיעות של מערכות המידע.
התחום כולל מחקר, מדיניות ויישום של שיטות לשינוי הרגלים והתנהגויות, הגברת מודעות לסיכוני סייבר, ותכנון מערכות באופן שמקל על התנהגות בטוחה ומקשה על התנהגות מסכנת, הן בסביבה המקוונת והן בסביבה הפיזית.
אבטחת מידע התנהגותית נתפסת כהשלמה לאמצעי ההגנה הטכנולוגיים, ולא כתחליף להם.
אבטחת מידע התנהגותית היא מכלול העקרונות, הנהלים והפרקטיקות שמטרתם לצמצם סיכוני אבטחת מידע הנובעים מדפוסי התנהגות אנושיים, מודעים ושאינם מודעים.
בתחום זה מתייחסים להתנהגות האנושית כחוליה מרכזית בשרשרת ההגנה: בחירת סיסמאות, שיתוף מידע, אופן השימוש במכשירים דיגיטליים, תגובה להודעות חשודות, מסירת מכשירים לתיקון, השמדת ציוד אלקטרוני ועוד.
הגישה ההתנהגותית אינה רואה במשתמש רק "נקודת כשל", אלא גם משאב הגנה פוטנציאלי.
בהתאם לכך, אבטחת מידע התנהגותית שואפת לעצב הרגלים בטוחים, לפתח מיומנויות זיהוי סיכון, וליצור סביבת שימוש שבה ברירת המחדל היא התנהגות מגוננת יותר על מידע אישי וארגוני.
מאז סוף המאה ה־20 ובתחילת המאה ה־21 התברר יותר ויותר כי חלק משמעותי מאירועי אבטחת מידע נובע מהתנהגות משתמשים: פתיחת קישורים זדוניים, שימוש חוזר בסיסמאות, שיתוף יתר ברשתות חברתיות, השארת מחשבים ללא נעילה, מסירת מכשירים ותוכנם לאנשי מקצוע ללא בקרה ועוד.
תובנה זו הובילה להתפתחות תחום מחקר ופרקטיקה המתמקד ב"גורם האנושי" באבטחת מידע, ולעיסוק גובר ב"תרבות אבטחת מידע" ובתרבות אבטחת סייבר בארגונים.
אבטחת מידע התנהגותית נשענת על מספר תחומי ידע עיקריים:
פסיכולוגיה של קבלת החלטות – חקר הטיות קוגניטיביות, הרגלים, והשפעת לחץ זמן, עייפות או חרדה על תגובה לאיומי סייבר.
סוציולוגיה ותרבות ארגונית – השפעת נורמות חברתיות וארגוניות על נכונות לשמור על כללי אבטחה, לדווח על אירועי סייבר או לסרב לדרישות לא לגיטימיות.
חינוך והכשרה – פיתוח תוכניות מודעות והכשרה (Security Awareness) המנסות להטמיע הרגלים בטוחים אצל משתמשים פרטיים ועובדים בארגונים.
חוויית משתמש (UX) – תכנון ממשקים דיגיטליים כך שיתמכו בהתנהגות בטוחה כברירת מחדל, לדוגמה: עידוד שימוש בסיסמאות חזקות, הפעלת אימות דו-שלבי או הצגת אזהרות ברורות לפני ביצוע פעולות מסוכנות.
בשיח מקצועי ואקדמי סביב "הגורם האנושי" באבטחת מידע האדם מוצג לעיתים כ"חוליה החלשה" בשרשרת הסייבר, אך מחקרים מצביעים על כך שאותה חוליה אנושית יכולה להיות גם "נכס הגנתי" כאשר היא נתמכת בתרבות ארגונית מתאימה, כלים נגישים והדרכה מתמשכת.
אבטחת מידע התנהגותית פועלת בשני מישורים משלימים:
במישור האישי – עיסוק בהרגלי שימוש של משתמשים פרטיים, כגון נעילת מכשירים בסיסמאות חזקות או באמצעי זיהוי ביומטרי, שמירה על פרטיות ברשתות חברתיות, זהירות במסירת מכשירים לתיקון, שימוש במנהלי סיסמאות והצפנת מידע רגיש באמצעים כגון הצפנת דיסק מלאה.
במישור הארגוני – שילוב של מדיניות, הדרכה ותרבות ארגונית, במטרה לצמצם התנהגויות מסכנות (כגון פתיחת קבצים מצורפים לא מזוהים או שימוש בשירותים לא מאושרים) ולהעצים התנהגויות מגוננות (כגון דיווח על ניסיונות דיוג, נעילת מסכים ושימוש באמצעי הצפנה ואימות דו־שלבי).
תחום זה נתפס כמשלים לאמצעי האבטחה הטכנולוגיים.
בעוד שכלים כגון הצפנת דיסקים, מערכות זיהוי חדירה וחומות אש מספקים שכבת הגנה טכנית, אבטחת מידע התנהגותית מבקשת לוודא שהדרך שבה בני אדם משתמשים בכלים הללו אינה מנטרלת את יעילותם, אלא להפך – מחזקת אותם.
אבטחת מידע התנהגותית מתמקדת במגוון רחב של החלטות יומיומיות של משתמשים, המשפיעות באופן ישיר על הסיכון לדליפת מידע, סחיטה או פגיעה בפרטיות.
חלק מן ההתנהגויות הללו קשורות לאופן ההזדהות (סיסמאות ואימות), חלקן לאופן השימוש במכשירים, וחלקן לאופן מסירתם לתיקון או השלכתם בסיום חייהם.
סיסמאות, נעילת מכשירים ואימות דו-שלבי
אחד מעקרונות היסוד באבטחת מידע התנהגותית הוא שימוש בסיסמאות חזקות והימנעות משיתוף סיסמאות או קודי גישה.
הנחיות עדכניות, כגון אלו של NIST, ממליצות על סיסמאות ארוכות יחסית (בדרך כלל 8–15 תווים ומעלה), הימנעות מסיסמאות שכיחות או דלופות, ושימוש במנהל סיסמאות לסיוע ביצירת סיסמאות ייחודיות לכל שירות.
בהקשר ההתנהגותי, ההמלצה היא להימנע משימוש באותה סיסמה במספר רב של שירותים, לא לשתף סיסמאות עם בני זוג, בני משפחה או חברים, ולהימנע משמירת סיסמאות בקובצי טקסט גלויים או בהודעות מסרים.
שימוש באימות דו-שלבי (Two-Factor Authentication, או MFA) נחשב למרכיב מרכזי בהפחתת סיכון, שכן הוא מוסיף שכבת הזדהות המבוססת על משהו שהמשתמש מחזיק (לדוגמה, אפליקציית אימות או הודעת טקסט) או משהו שהוא (למשל זיהוי ביומטרי), בנוסף לסיסמה.
במכשירים ניידים וטלפונים חכמים, ההמלצה ההתנהגותית היא לנעול את המכשיר באמצעות קוד גישה, טביעת אצבע או זיהוי פנים, ולהימנע מהשארת המכשיר פתוח ללא השגחה – במיוחד במרחבים ציבוריים או במקום העבודה.
הצפנת דיסקים ואחסון מידע רגיש
התנהגות מגוננת נוספת היא שימוש בהצפנת דיסק מלאה (Full Disk Encryption), המונעת קריאת מידע ממכשיר גם אם הוא נגנב או נלקח ללא הרשאה.
מערכות הפעלה מודרניות כוללות בדרך כלל פתרונות הצפנה מובנים, כגון BitLocker ב־Windows ו־FileVault ב־macOS, לצד פתרונות אחרים בקוד פתוח וקוד סגור.
שימוש בהצפנת דיסק נחשב לאמצעי טכנולוגי, אך הבחירה להפעיל אותו, לשמור את מפתח השחזור במקום מאובטח ולא לשתף אותו עם גורמים בלתי מוסמכים היא רכיב התנהגותי מובהק.
במסגרת אבטחת מידע התנהגותית, מודגשת חשיבותם של:
הצפנת מחשבים ניידים ומכשירים ניידים המכילים מידע אישי, עסקי או רפואי;
שמירה על גיבויים מוצפנים, כולל גיבויים בענן;
הפרדת מידע רגיש ממידע שאינו רגיש, ככל שניתן, כדי להקטין את היקף החשיפה במקרה של דליפה.
תיקון מכשירים, מעבדות סלולר ואמון בטכנאים
מסירת טלפון חכם, מחשב אישי או מחשב נייד לתיקון מעוררת שאלות של אמון, שכן המכשיר כולל לעיתים קרובות מידע אישי מאוד: תמונות, שיחות, מסמכים, סיסמאות שמורות ועוד.
מחקרים אמפיריים מצאו כי חלק מטכנאי המחשבים והטלפונים מנצלים את הגישה למכשירים כדי לעיין במידע אישי ואף להעתיקו, לעיתים ללא מדיניות פרטיות ברורה או אמצעי פיקוח.
תחקירים עיתונאיים הראו מקרים שבהם טכנאים צפו בתמונות פרטיות, נכנסו לחשבונות ברשתות חברתיות ואף שיבטו (Clone) מכשירים ללא ידיעת הלקוח.
השלכות התנהגותיות בולטות בתחום זה כוללות:
מסירת מכשירים רק לגורמים בעלי מוניטין מקצועי ומדיניות פרטיות מפורשת;
הימנעות ממסירת קוד גישה מלא או קוד PIN כאשר אין הכרח בכך, או שימוש בחשבון זמני/משתמש אורח בעת תיקון;
גיבוי מידע רגיש ומחיקה מאובטחת של תכנים פרטיים לפני מסירת המכשיר, כאשר הדבר אפשרי;
הסרה זמנית של כרטיס זיכרון או התקן אחסון נייד המכיל תכנים רגישים, כאשר אין צורך בו לצורך התיקון.
אבטחת מידע התנהגותית מדגישה כי שימוש לא זהיר בקודי גישה, סיסמאות או חומרי גיבוי הנמסרים למעבדה עלול להוביל לזליגה של מידע אישי, ולשימוש בו לצורכי שוק שחור של נתונים, או לסחיטה
שיתוף תוכן אינטימי וסחיטה מינית מקוונת
במרחב המקוון התפתחה תופעה נרחבת של סחיטה מינית מקוונת ושל הפצה לא־חוקית של תמונות וסרטונים אינטימיים ללא הסכמת המצולמים.
גופי אכיפה שונים מדווחים על עלייה חדה במספר הילדים, בני הנוער והמבוגרים הנסחטים באמצעות איום בפרסום תכנים אינטימיים שנשלחו לכאורה באופן פרטי.
במדינות רבות הוגדרו עבירות של "פגיעה באמצעות תמונה אינטימית" הכוללות פרסום או איום בפרסום תמונות אינטימיות ללא הסכמת המצולם/ת.
לצד זאת, ארגונים בינלאומיים ומחוקקים מדגישים כי נשים וילדות חשופות במיוחד לסוג זה של פגיעה
בהקשר התנהגותי, אבטחת מידע התנהגותית מדגישה:
מודעות לכך שכל תוכן אינטימי המועבר באופן דיגיטלי עלול להישמר, להיות מועתק, או להגיע לקבוצות שיתוף סגורות או פתוחות ביישומי מסרים וברשתות חברתיות;
הימנעות משיתוף תמונות אינטימיות עם גורמים שאין אליהם אמון גבוה ומתמשך, תוך הבנת הסיכון גם ביחסים זוגיים שעלולים להסתיים בסכסוך;
זיהוי סימנים מוקדמים לניסיונות סחיטה (למשל דרישה לתכנים נוספים, איומים מרומזים), ופנייה מהירה לגורמי אכיפה או לסיוע מקצועי במקרה הצורך.
אף שגורמי אכיפה מדגישים כי האחריות לפגיעה מוטלת על הפוגעים ולא על הנפגעים, אבטחת מידע התנהגותית מבקשת לסייע בהפחתת הסיכון באמצעות שינוי הרגלי שיתוף, חינוך דיגיטלי ואמצעי דיווח ותמיכה.
השלכת ציוד מחשוב ומדיה אלקטרונית
במהלך מחזור החיים של ציוד מחשוב – מחשבים, טלפונים ניידים, דיסק קשיח, דיסק און קי ומדיום אחסון אחרים – מגיע שלב שבו הציוד נמכר, נתרם, מוחזר ליצרן או מושלך.
גופים רגולטוריים מדגישים כי השלכת ציוד ללא מחיקה מאובטחת של המידע האגור בו עלולה להוביל לחשיפת מידע אישי ומידע רגיש, ולעיתים אף לקנסות משמעותיים על ארגונים שלא טיפלו בציוד בהתאם לדרישות הגנת הפרטיות.
באבטחת מידע התנהגותית מודגשות הפעולות הבאות לפני מכירה, תרומה או השלכת ציוד:
מחיקת נתונים באמצעים התואמים את סוג המדיה (למשל תוכנות מחיקה מרובות־מעברים בדיסקים מגנטיים או הצפנה + מחיקה במכשירים מסוימים);
פירמוט מאובטח של מכשירים ניידים בהתאם להנחיות היצרן, כולל מחיקת חשבונות מחוברים;
במקרה של מידע רגיש במיוחד – שימוש בשירותי השמדה מקצועיים המנפיקים אישורי השמדה.
במגזר הארגוני, מדיניות אבטחת מידע התנהגותית כוללת לעיתים הוראות מפורשות בעניין ניהול ציוד יוצא משימוש, כחלק מעמידה בתקנים דוגמת GDPR ובתקני אבטחת מידע אחרים.
עבודה מרחוק, ציוד אישי וגבולות שימוש
עליית מודל העבודה מרחוק והעבודה ההיברידית יצרה אתגר התנהגותי נוסף: שימוש באותו ציוד (מחשב אישי, טלפון נייד, טאבלט) לצרכים אישיים ועסקיים גם יחד.
שימוש זה מעלה שאלות של הפרדת מידע, התקנת תוכנות לא מאושרות, ואחסון מסמכים ארגוניים על גבי התקנים פרטיים או בעננים פרטיים.
אבטחת מידע התנהגותית מתייחסת בין היתר ל:
הימנעות משימוש ביישומים לא מאושרים לצורכי עבודה (Shadow IT), במיוחד כאשר מדובר בשירותי אחסון וקבצים בענן;
נעילת מסך בעת עזיבת עמדת עבודה, גם בבית;
שימוש באמצעי חיבור מאובטחים (כגון VPN) בעת גישה למשאבי ארגון מרחוק;
הפרדת משתמשים במחשב ביתי בין בני משפחה כדי למנוע גישה לא רצויה למסמכי עבודה.
שילוב מדיניות ארגונית ברורה עם הרגלי שימוש מושכלים נחשב מרכיב חיוני להפחתת סיכוני אבטחת מידע בעבודה מרחוק.
השלכותיה של אבטחת מידע התנהגותית אינן אחידות על פני כלל המשתמשים, וישנן קבוצות אוכלוסייה החשופות במיוחד לפגיעה כתוצאה מהתנהגויות לא מגוננות או מהיעדר ידע וכלים להתגוננות.
ילדים ובני נוער נמצאים ברשתות חברתיות, יישומי מסרים מידיים ופלטפורמות משחקים מקוונות מגיל צעיר, ולעיתים ללא ליווי הורי מספק.
דוחות בינלאומיים מצביעים על עלייה חדה בדיווחים על פגיעה מינית מקוונת, בריונות רשת וסחיטה מינית מקוונת, לרבות מקרים שבהם ילדים נסחטים על בסיס תמונות או סרטונים שנשלחו מרצון לכאורה, או שנגזלו מחשבונותיהם ללא ידיעתם.
מחקרים ויוזמות של יוניסף ושל ארגונים בינלאומיים נוספים מצביעים על כך שחלק ניכר מהילדים והצעירים חשים חוסר ידע כיצד להתגונן מפני סיכונים מקוונים, וחלקם אינם חשים בטוחים לדווח על פגיעה לגורמי סמכות.
באבטחת מידע התנהגותית קיימת דרישה לפיתוח חינוך דיגיטלי מותאם גיל, הכולל:
הכרת סיכוני דיוג, התחזות ושיתוף יתר;
כללים לשימוש זהיר בצ'אטים, בקבוצות משחק וברשתות חברתיות;
עידוד דיווח מיידי על פגיעה ויצירת ערוצי דיווח חסויים ונגישים.
מחקרים בינלאומיים מצביעים על כך שבנות ונשים חוות שיעורים גבוהים של אלימות ברשת ואלימות מבוססת־מגדר במרחב המקוון, כולל הטרדה, איומים, הפצת תמונות אינטימיות ללא הסכמה, סטוקינג דיגיטלי ושיימינג באמצעות דיפ-פייק .
עבור נפגעות ונפגעי אלימות במשפחה, ניכור הורי, ושליטה קיצונית על ידי בני זוג, התקנת אפליקציות מעקב על טלפונים, שליטה בסיסמאות לגישה לחשבונות, ושימוש במצלמות או ברמקולים חכמים בבית עלולים לשמש ככלי ריגול שליטה ופגיעה.
אבטחת מידע התנהגותית ממליצה, בין היתר, על:
הפרדה בין מכשירים פרטיים למכשירים שבשליטת בן/בת הזוג;
החלפת סיסמאות, בחינת התקנת אפליקציות לא מוכרות ובדיקת הגדרות הרשאות;
פנייה לגופי סיוע המתמחים בשילוב בין אלימות מבוססת־מגדר ואבטחת סייבר.
עיתונאים, פעילי זכויות אדם, אנשי ציבור ואקדמאים עשויים להיות יעד לרדיפה דיגיטלית, הטרדה מקוונת וניסיונות חדירה לחשבונותיהם, לרבות שימוש בטכניקות הנדסה חברתית מתוחכמות.
עבור אוכלוסיות אלו, אבטחת מידע התנהגותית נפגשת עם פרקטיקות של אבטחת מידע אישית ברמת סיכון גבוהה יותר, כגון:
שימוש בטלפונים ומחשבים נפרדים לזהות מקצועית ופרטית;
אימוץ מדיניות מחמירה של הצפנה, מנהלי סיסמאות ואימות רב־שלבי;
הכשרה ייעודית להתמודדות עם הטרדות, דיוג ממוקד (Spear Phishing) וניסיונות התחזות.
היבט מרכזי באבטחת מידע התנהגותית הוא האופן שבו ארגונים ומדינות מפתחים תוכניות מודעות והדרכה (Security Awareness and Training) לשינוי הרגלי שימוש ולצמצום סיכונים.
מסמכי מדיניות כגון NIST SP 800-50 ו־NIST SP 800-16 מדגישים כי תוכניות מודעות צריכות להיות מתמשכות, מותאמות לתפקיד, ולשלב דוגמאות מהעולם האמיתי, סימולציות ותרגולים.
בתחום חינוך והדרכה מודרני, נהוג להבחין בין:
מודעות (Awareness) – העברת מסרים קצרים ורחבים, שמטרתם לעצב תרבות ארגונית ותודעה בסיסית;
הכשרה (Training) – פיתוח מיומנויות מעשיות לפי תפקיד (לדוגמה: אנשי כספים, צוותי תמיכה טכנית, מנהלים);
השכלה (Education) – לימודים מעמיקים להכשרת מומחי אבטחת מידע.
במקביל, תחום חוויית משתמש ועיצוב התנהגותי (Nudging) מתמקד בתכנון מערכות כך שיקלו על התנהגות בטוחה: ברירות מחדל מאובטחות יותר, התרעות ברורות, הסבר תמציתי בעת פעולות רגישות, ותהליכים שאינם מכבידים יתר על המידה על המשתמשים.
במחקר האקדמי, "אבטחת מידע התנהגותית" (Behavioral Information Security) הפכה לתחום מחקר עצמאי, העוסק בין היתר בעמידה במדיניות, במניעי אי־ציות, במניעת התנהגות זדונית מצד פנים הארגון, ובפיתוח מודלים לשינוי התנהגות משתמשים.
אף שהעיסוק באבטחת מידע התנהגותית זוכה לתמיכה רחבה, נמתחות עליו גם ביקורות:
הטלת אחריות על הנפגעים – ארגוני חברה אזרחית ואנשי אקדמיה מזהירים מפני שימוש בשיח התנהגותי כדי להאשים משתמשים (למשל נפגעות סחיטה מינית או בריונות רשת) בכך שלא "נזהרו מספיק", במקום להטיל את האחריות על התוקפים ולדרוש ממדינות, מפלטפורמות טכנולוגיות ומארגונים לספק הגנות טובות יותר.
העברת אחריות מהמערכת למשתמש – נטען כי דגש יתר על "מודעות" עלול לשמש תחליף להשקעה בתכנון מערכות מאובטחות, בחקיקה ובאכיפה; במקרים מסוימים עובדים נדרשים "לספוג" אחריות ללא שניתנו להם כלים מתאימים.
עומס מידע ועייפות התרעה – ריבוי אזהרות, מדריכים והודעות אבטחה עלול להביא ל"עייפות אבטחה" (Security Fatigue), שבה משתמשים מתעלמים מהודעות, לוחצים "אישור" באופן אוטומטי, או מפתחים אדישות לאיומים.
מבקרי הגישה ההתנהגותית מציעים להדגיש את השילוב בין שלושה מרכיבים: תכנון מערכות וחוקים (security by design), מנגנוני אכיפה ורגולציה אפקטיביים, ופעולות חינוך ושינוי הרגלים – במקום להסתפק בהעברת האחריות למשתמשים בלבד.
אַבְטַלְיוֹן הוא יישוב קהילתי בגליל התחתון, בתחומי המועצה האזורית משגב.
היישוב נמצא על רכס יודפת, מערבית לקיבוץ יחד ודרומית לעראבה, בדרך להררית, ומשקיף על בקעת בית נטופה.
גובה היישוב הוא 450 מטר מעל פני הים.
היישוב ממוקם כ-15 קילומטרים ממערב לכנרת, וכ-35 ק"מ מזרחית לעיר חיפה.
היישוב קרוי על שמו של אחד מחכמי הזוגות במשנה (שמעיה ואבטליון), אבטליון היה דמות מוכרת מהתקופה הראשונית של המשנה.
הממשלה החליטה על הקמת היישוב בדצמבר 1983, במסגרת תוכנית המצפים לייהוד הגליל.
היישוב נוסד כמושב שיתופי בשנת 1987, על ידי גרעין של עולים מארגנטינה חברי תנועת "ישראל הצעירה" (תנועת הנוער של הציונים הכלליים) שחלמו לייסד מושב שיתופי בארץ, יישוב ראשון לתנועתם.
באוגוסט נערך טקס העלייה לקרקע של המושב.
חברי ההנהגה העולמית (יו"ר ההנהגה פנחס מאירוביץ, ראש דסק חינוך אריה לויט, ראש דסק אירופה ומאוחר יותר המזכ"ל יצחק אשר) פעלו ללא הרף כדי לקבל את האישור מוועדת ההתיישבות כדי לבסס את המושב, יצחק מודעי קידם את הרעיון עד התגשמותו וגדעון פת התכבד בטקס גזירת הסרט.
בשנת 1992 הפך אבטליון ליישוב קהילתי.
כיום מתגוררות ביישוב כ־115 משפחות.
לפי נתוני הלמ"ס נכון לדצמבר 2012, המועצה האזורית משגב, בה שוכן היישוב אבטליון, מדורגת 9 מתוך 10, בדירוג החברתי-כלכלי.
אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת תשע"ב (2011–2012) היה 95.3%.
אָבִי אוֹרִיָּה (נולד ב-15 במאי 1949) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ומדבב ישראלי.
זוכה פרס התיאטרון הישראלי לשנת 2015 לשחקן בתפקיד-משנה, על משחקו במחזה "חתולה על גג פח לוהט", שהועלה בתיאטרון בית ליסין.
אחרי שירותו בצה"ל בלהקת חיל הים, למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון שבאנגליה.
לאחר שהופיע במספר תיאטראות באנגליה עבר לניו יורק והשתתף במספר הצגות תיאטרון ותוכניות טלוויזיה.
בנוסף הופיע במספר סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, בהם הסרטים "חסמבה ונערי ההפקר" של יואל זילברג (1971), "החורף האחרון" לצד יונה אליאן (1984), ההפקה הבינלאומית "לך, תחייה ותהייה" (2005) וב"איזה מקום נפלא" שזכה בפרס אופיר לצד אורי גבריאל ואוולין קפלון, וכן בסדרות "שניים אוחזין", "סיבת המוות רצח" ו"המקום".
כמו כן דיבב סדרות וסרטים, ביניהם את סדרת הטלוויזיה "הדרדסים": זללני, בר-מוח, דרדס שיר, "קיד וידאו", "באטמן: איש העטלף" ו"צעצוע של סיפור".
אוריה נראה בקליפ של השיר "אידישע פיראטן" של להקת חיל הים, בתור הפיראט השמנמן.
אָבִי אָגַבַּבָּה הוא מוזיקאי, מתופף, נגן כלי הקשה ומלחין ישראלי, חבר בהרכבים "זאפה", "הכוכב הלבן" ו"אנסמבל מזרח-מערב".
אגבבה הוא בוגר המחזור הראשון של בית הספר למוזיקה רימון.
יצירתו מאופיינת בסגנון נגינה ייחודי, כאשר הוא בעיקר מלווה זמרים ולהקות בסגנונות: ג'אז, רוק, מוזיקה ערבית ומוזיקה הודית.
הופיע ברחבי העולם עם חוה אלברשטיין, אייל סלע ויאיר דלאל והשתתף באלבומיהם.
השתתף גם באלבומים רבים נוספים, בהם טוב לנו יחד של מאור כהן ומטבח אקוסטי של נקמת הטרקטור.
בשנת 2006 הוציא לאור אלבום בכורה בסגנון מוזיקת עולם בשם "Laughing With Angels".
בשנת 1995 ליווה את עוזי חיטמן בקלטת הילדים "ילדיש", בנוסף להקלטת האלבום בעל אותו השם.
בשנת 2010 החל לשתף פעולה עם רון (שפאץ) כהן ואביטל רז בהרכב הנקרא אנסמבל Naad.
ההרכב מתמחה במוזיקה הודית קלאסית אך משלב גם חומרים מקוריים ועיבודים לניגונים יהודיים.
אבי אברהם אֵלְקַבֵּץ (נולד בי"ח בסיון ה'תשכ"ד, 29 במאי 1964) הוא ראש עיריית עפולה.
אלקבץ נולד בצפת בשנת 1964, גדל והתחנך בתיכון קריית חיים, ובשנת 1982 התגייס לחיל הים וסיים בהצלחה קורס חובלים.
במשך שלוש שנים שירת במערך הסטי"לים של החיל, ולאחר מכן שימש בתפקידים פיקודיים וכלכליים שונים, עד שפרש בשנת 1994 בדרגת רב-סרן.
במסגרת שירותו הצבאי סיים את התואר הראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת חיפה בהצטיינות יתרה, ובשנת 1996 השלים את לימודי התואר השני בכלכלה שאף אותם סיים בהצטיינות, במסלול משותף לאוניברסיטת חיפה ולטכניון.
בין השנים 1994 עד 2002 שימש עוזר הוראה ולאחר מכן מרצה עמית בחוג לכלכלה באוניברסיטת חיפה, במגמת מנהל עסקים.
במקביל ללימודיו, עסק ביזמות פרטית ובתחום הנדל"ן בעפולה.
בשנת 1998, עת נבחר יצחק מירון לראשות עיריית עפולה, מונה למנכ"ל העירייה.
מיזם מיוחד שאותו הוביל הוא שיפוץ לבה ההיסטורי של עפולה, שדרות ארלוזורוב, ושיקומה, בניית בית יד לבנים והקונסרבטוריון העירוני.
במאי 2005 פרש יצחק מירון, ובמקומו נבחר אלקבץ לראשות עיריית עפולה בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב-2 באוגוסט 2005. ב-2006 הצטרף למפלגת "קדימה".
במהלך כהונתו בראשות העיר, האיץ אלקבץ את ייזום הבנייה בעיר.
בתקופה זו הוקם הפארק העירוני המרכזי ובו אמפיתיאטרון מודרני המכיל כ-3,000 מקומות ישיבה, מתקני ספורט רבים, "פארק-חי", פארק שעשועים לילדים ועוד.
במהלך כהונתו התחייבה העירייה לאמנת שירות במטרה לשפר את השירות לתושב, ונעשו מאמצים ניכרים לשפר את תדמית העיר ולהוביל באיכות הסביבה.
תקציבים רבים הושקעו בקידום החינוך והספורט.
במהלך הבחירות לרשויות המקומיות בנובמבר 2008, הביע ראש העיר לשעבר מירון את רצונו לשוב לתפקיד.
אלקבץ התמודד מול מירון ומול מועמדים נוספים, ניצח שוב בבחירות וזכה לכהונה נוספת כראש העיר, ברוב של 56% מן הקולות.
במהלך הקדנציה קידם אלקבץ את העיר עפולה במגוון תחומים וקידם פרויקטים גדולים וביניהם אצטדיון כדורגל עירוני שזכה לכינוי "הסוכרייה", שכונה חדשה בשם "רובע יזרעאל", בריכה עירונית, מרכז הורים ילדים, מרכז לגיל הרך ועוד.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2013 התמודד אלקבץ על ראשות העיר מול שני מועמדים, יצחק מירון ודוד סויסה.
לבסוף זכה בתפקיד יצחק מירון, שניצח את אלקבץ בסיבוב שני, בהפרש של כ-160 קולות בלבד.
אלקבץ נבחר לתפקיד ראש העיר בפעם השלישית בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב-30 באוקטובר 2018, לאחר שגבר על ראש העיר המכהן יצחק מירון בפער של 878 קולות.
במהלך חציה הראשון של כהונתו השלישית, הוביל אלקבץ בינוי מסיבי של מוסדות חינוך וביניהם שלושה בתי ספר חדשים ("שהם", "אלון יזרעאל" ו"אוהל מאיר"), הרחבה של שלושה נוספים ("אלון בן-גוריון", "תדהר" ו"גוונים") ובנייה של 30 גני ילדים חדשים ברחבי העיר.
כמו כן, הוקמו שני בתי כנסת גדולים בשכונת "רובע יזרעאל" ושכונת "לב העמק", נבנתה קריית ספורט חדשה ע"ש ראש הממשלה לשעבר מנחם בגין, נבנו שני אולמות ספורט, חמישה מגרשי מיני פיץ, שלושה מתחמי נינג'ה ומתחם טניס פתוח לקהילה.
בימים אלה נבנים בעיר מתחם בילוי ענק שיכלול כעשרה אולמות קולנוע, מסעדות ופאבים; מרכז תרבות לוותיקי העיר; מרכז נוער רביעי ושני מסלולי אופניים אתגריים.
בעפולה נבנה פארק מים בשם "גליצ'", פארק מים לכל המשפחה.
במסגרת ההיערכות לחגיגות המאה של העיר אשר יצוינו בשנת 2025, הוחלט לקרוא רחוב על שמו של "אדריכל ההתיישבות הציונית" ומתכנן העיר, ריכרד קאופמן.
כמו כן, התקבלה החלטה להוסיף שורת מידע והסבר לשילוט רחובות העיר.
בחודשים הקרובים אף ייחנך שביל היסטורי לתולדות העיר ופרויקטים נוספים הקשורים לתולדות העיר ולציון חגיגות המאה נמצאים בשלבי תכנון מתקדמים.
בבחירות 2024, התמודד פעם נוספת לראשות העיר מול מירון ורמי יוסף וניצח בסיבוב הראשון לאחר שקיבל מעל 40% מהקולות.
ב-23 באוגוסט 2005 נתמנה ליושב ראש חברת "יזרעאל עפולה בע"מ", העוסקת במפעלי התעשייה המשותפים לעיר עפולה ולמועצה האזורית עמק יזרעאל.
באותו מועד הוא נתמנה גם ליושב ראש "החברה הכלכלית לפיתוח עפולה בע"מ" העוסקת בפרויקטים לפיתוח העיר, וכן כחבר בחבר הנאמנים ובוועד המנהל של המכללה האקדמית עמק יזרעאל.
ב-1 ביוני 2009 נתמנה ליושב ראש "איגוד ערים לכבאות והצלה יזרעאל", החולש על כ-500,000 תושבים בעמק יזרעאל וסביבתו.
אלקבץ נשוי לישראלה ואב לשתי בנות ולשני בנים.
אחיו שמעון אלקבץ מכהן כיו"ר חברת הביטוח "הראל".
אַבְטַלְיוֹן ב"ר מרדכי דויק (ה'ש"ל, 1570, קושטא – נפטר באדריאנופוליס) היה מגדולי המשוררים בטורקיה במאה ה-17.
אבטליון נולד בעיר קושטא בתקופתו של הסולטאן סלים השני.
הוא נסע לארץ ישראל וחי כפי הנראה בעיר עזה, שבהּ פגש את רבו, ר' ישראל נג'ארה, ולמד ממנו את שיטתו בהלחנת ניגונים.
לאחר מות רבו שב לטורקיה והתיישב בעיר אדרינופוליס, שם הפיץ את השירה העברית החדשה מבית מדרשו של ר' ישראל נג'ארה וייסד את התשתית למקהלת המפטירים שהייתה מופקדת על ביצוע הפיוטים.
שמו של אבטליון הלך לפניו כמומחה למוזיקה העות'מאנית האמנותית, והטורקים כינו אותו "קיוג'וק חוג'ה (המורה הקטן) חכם אבטליון".
הוא גם עמד בקשרים עם המיסטיקנים המוסלמים, הדרווישים המחוללים מהמסדר המוולווי, שהוקם במאה ה-13 על ידי ג'לאל א-דין רומי בקוניה והתפרסם בדרווישים שחוללו במחולות מסחררים לקול נגינת געגוע ועצב המופקת מן הנאי.
מעריכים כי דרכו התוודע רבו, ישראל נג'ארה, למסורת המוזיקלית של כתות מיסטיות אסלאמיות אלה.
באותה תקופה לא הרבו משוררי ספרד ליצור ניגונים לשבת, אלא הסתפקו במה שקיבלו מן הדורות הקודמים או בניגונים שלמדו מהערבים, שהפייטנים הסכימו לרשום להם מילים.
כך היה עד בואם של ר' ישראל נג'ארה ותלמידיו, אבטליון דויק, יצחק פריסקו, יצחק רומנו מקושטא, ר' משה פיארו, הרב אריאס, יצחק אמיגו ורבי יהודה רזון, אשר הלחינו ניגונים חדשים, שמהם מושרים עד היום הזה.
שיטתם הייתה לקיים קשר אימננטי בין מוטיבים מילוליים ובין ריטואלים מוזיקליים והקשריהם, כלומר קשר עמוק בין תוכן הטקסט הכתוב לבין אופן ביצועו.
שירי אבטליון מקובצים בספר "חדשים לבקרים", אשר שרד בהעתקים מועטים בכתב יד.
כל כתבי היד של שירת קודש מן המאות ה-16 עד ה-19 מסודרים לפי המקאמים הטורקיים, בתבנית שקבע ר' ישראל נג'ארה בספרו "זמירות ישראל", ועוד יותר ב"שארית ישראל", שלא ראה אור בזמנו אך השפיע רבות על תלמידיו-ממשיכיו.
לכל שיר כותרת ובהּ פרטים כגון שם הלחן הטורקי, הערבי או הספרדי שעליו מיוסד הפיוט, שם הסוגה המוזיקלית הטורקית ושם התבנית המקצבית שעליה מושתת השיר.
לעיתים נמצאים בכתבי היד העבריים גם שמות המלחינים הטורקיים שחיברו את הלחנים שעליהם מבוססים הפיוטים.
שירת "המפטירים" הטורקית, שירת הקודש העברית הספרדית, נכתבה והושרה באימפריה העות'מאנית על ידי תלמידיו וממשיכי דרכו של ר' ישראל נג'ארה, ובראשם רבי אבטליון ב"ר מרדכי דויק.
מקהלות המפטירים פעלו החל מהמאה ה-18 בעיר אדרינופוליס ולאחר מכן באיסטנבול.
הרפרטואר שהושר בשבתות סודר לפי המקאמים הטורקיים, כאשר המוזיקה וסגנון השירה מתבססים על המוזיקה הטורקית הקלאסית.
אָבִי אֵטִינְגֶר (נולד ב-30 באפריל 1969) הוא שחקן, קומיקאי ותסריטאי ישראלי.
אטינגר הוא בנם של העיתונאית תמר אבידר ושל המשורר ואיש הטלוויזיה עמוס אטינגר.
שירת ביחידת ההסרטה בחיל האוויר.
לאחר מספר שנים שבהן עבד בעיקר מאחורי הקלעים ככותב, בשנים 2007–2009 השתתף כחבר פאנל קבוע בתוכנית הלילה היומית "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ בהנחיית דודו ארז ואפרת אברמוב.
במסגרת תוכנית זו, לקראת הבחירות לכנסת ה-18 שנערכו בפברואר 2009, התנהל מסע בחירות פיקטיבי להרצתו של אטינגר לראשות הממשלה במסגרת מפלגת "בכיף".
בשנת 2008 השתתף בכתיבת התסריט לסרט המוקומנטרי "זהירות, פורנו", בו גם הופיע בתפקיד עצמו, לצד דודו ארז ושחר חסון.
באפריל 2009 החל להשתתף בתוכנית האירוח "לילה בכיף", הקרויה על שם אמרת כנף מהתוכנית "מהדורה מוגבלת", ואשר שודרה בערוץ ביפ ובערוץ 2 במסגרת שידורי קשת.
גם בתוכנית זו שיתף פעולה עם דודו ארז ושחר חסון.
כתב גם לתוכניות "ארץ נהדרת", "האקדמיה לצחוק", "שי ודרור", "משחק מכור" ו"ציפורי לילה".
השתתף כחבר פאנל בחלק מפרקי התוכנית "מועדון לילה".
בשנת 2016 השתתף בתוכנית הלייט-נייט "לילה טוב עם אסף הראל" בערוץ 10. מלבד אלה, השתתף בעונה השנייה של תוכנית הדוקו-ריאליטי "גולשי ספות" כאחד האנשים אחריהם עקבה התוכנית.
בליל הסילבסטר של 2010 השתתף לצד דודו ארז בתוכנית "ביפ פארטי באס" בערוץ ביפ.
עוד בשנה זו החל להשתתף בתוכנית קומית נוספת בערוץ ביפ, "חומר טוב", במקביל לעונתה השנייה של "לילה בכיף".
בהמשך שנה זו השתתף בתוכניות נוספות בערוץ ביפ, "יאללה, נקסט!", שאותה הנחה לצד אפרת אברמוב, ו"המעבדה של ביפ".
בינואר 2011 שב אטינגר לשתף פעולה עם דודו ארז ושחר חסון בתוכנית "טלוויזיה במיטבה" בערוץ 2, לאחר שערוץ ביפ סיים את שידוריו והפך לרצועה הלילית "לילה ביפ" בזכיינית "קשת".
ברצועה זו השתתף אטינגר גם בתוכנית "האיש הכי מטומטם בעולם" בהגשת גיל קופטש ובמיני סדרה הקומית "זהירות טלוויזיה" ביחד עם שחר חסון ודודו ארז.
ב-2012 הצטרף לתוכנית "קאמבק" בערוץ הוט קומדי סנטרל.
בערוץ זה החל מאוחר יותר להשתתף גם בתוכנית הקומית "מחוץ לחוק" בהגשת רועי לוי (בעונה שנייה ובשלישית).
בקיץ 2014 הגיש בגלי צה"ל יחד עם דודו ארז תוכנית במסגרת רצועת השידור הלילית "סוף סוף סוף היום".
משנת 2015 ועד אמצע 2017 חברו אטינגר וארז להגשת תוכנית נוספת בגלי צה"ל, מדי חמישי בצהריים, בצורת משדר קומי לסיכום השבוע.
במאי 2017 החל להשתתף כחבר פאנל בתוכנית הסאטירה "עד כאן!" בערוץ כאן 11 של תאגיד השידור הישראלי.
באותה שנה נולדה לאטינגר בת.
בימים אלה, אטינגר מופיע ברחבי הארץ עם ההרצאה הקומית "איך להיכשל ביזמות", בעקבות פטנט שרשם בארצות הברית על מקלדת וירטואלית שכשלה.
אָבִי (אלאן) אֶנְגֶל (נולד ב-25 בפברואר 1935) הוא היושב ראש הראשון של האגודה לשמירת זכויות הפרט, וההומוסקסואל הישראלי הראשון שהתראיין בגלוי בטלוויזיה בישראל.
אבי אנגל נולד בניו יורק, שם התגורר עד גיל 17. את לימודיו האקדמיים בהנדסת חשמל השלים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
בשנת 1957 עבר למקסיקו, והחל שם את עבודתו בחברת החשמל המקומית.
בגיל 22 השלים אנגל עם היותו הומוסקסואל.
לאחר שלוש שנים במקסיקו עבד שנה נוספת בחברת החשמל בוונצואלה, ולאחר מכן נסע להוואי.
מהוואי יצא אנגל לטיול סביב העולם בשנת 1962, שכלל ביקור בלבנון, מצרים, ירדן וישראל.
לאחר שובו לארצות הברית עבד שנתיים עבור הצבא האמריקני באוקינאווה ושנתיים נוספות בפנמה.
בשנת 1968, לאחר שהסוכנות היהודית סירבה להביאו ארצה כעולה חדש בשל היותו הומוסקסואל, עלה אנגל לישראל והתאזרח מאוחר יותר.
בישראל למד הוראת אנגלית באוניברסיטת תל אביב, אך לא עסק במקצוע.
אנגל וחבריו, שהיו ברובם עולים חדשים, הושפעו מאוד ממהומות סטונוול שאירעו בניו יורק ביוני 1969 ומהקמת ארגוני המחאה ההומוסקסואליים שהחלו לצוץ ברחבי ארצות הברית.
לדידם, היה זה אך טבעי שגם בישראל צריך לקום ארגון שכזה.
ביולי 1975 נפגשו קובץ חברים בביתו של אנגל והחליטו על הקמת הארגון.
באחת מפגישותיו הראשונות של ועד האגודה, ב-14 בדצמבר 1975, נבחר לכהן בתפקיד יושב ראש האגודה.
במסגרת פעילותו אנגל פעל כדי לפרסם את הקמת האגודה בעיתונות ולהסביר את הצורך במלחמה באפליה וברדיפה של הומואים ולסביות.
בכתבה הראשונה על הקמת האגודה, שנכתבה על-ידי אורלי אזולאי ופורסמה במוסף "7 ימים" של ידיעות אחרונות (6.9.1975), אנגל המזוהה רק כ"אבי" ובן זוגו דאז "דודי" הצעיר ממנו ב-18 שנה עמדו במרכז הכתבה כדוגמה לשני גברים החיים בזוגיות אך נאלצים להתמודד כל הזמן עם חוסר הקבלה החברתית.
אנגל גם עומד במרכז דיווח בעיתון הארץ על-ידי אריקה עוזרמן (4.12.1975) בו הוא משתמש בסיפורו האישי כדי להמחיש את המצוקות מהם סבלו הומואים אז.
אנגל ואחרים השתתפו בתוכנית הטלוויזיה הראשונה בישראל שעסקה בהומוסקסואליות.
התוכנית, "השעה השלישית", בהנחיית פרופ' ירמיהו יובל, התקיימה ב-2 בפברואר 1976. אנגל, ששירת באותו זמן במילואים בח'אן יונס, קיבל חופשה לצורך ההשתתפות בתוכנית בעקבות פניית המפיק, צבי דורנר, לדובר צה"ל.
עם שובו של אנגל למילואים הוא התקבל שם בתשואות.
השידור התקיים מחדר שכור באולם "בית ציוני אמריקה", בעוד הנחיית התוכנית התבצעה מהאולפן בירושלים.
אבי אנגל ומשתתף נוסף (סטודנט הולנדי שלמד בארץ) היו היחידים שהצטלמו בחשיפה מלאה.
שאר המשתתפים חבשו פאות, קולם עוות וצולמה צלליתם בלבד.
הראיון סבב באופן כללי על חיי הקהילה ההומוסקסואלית, על מידת השכיחות של התופעה ומקומות המפגש המקובלים.
בעקבות שידור התוכנית פנו הומוסקסואלים רבים לאגודה, ובהם יורם חטואל, שהיה לבן-זוגו של אנגל, ולימים נפטר מאיידס.
אבי אנגל האמין כי: "אי אפשר להקים אגודה ולהישאר בארון" ותבע מכל חבריו לוועד, שהיו רובם ככולם בארון, להיחשף.
אנגל האמין בכל לבו שהחברה בישראל לא תתייחס ברצינות לקבוצה של אנשים שאינם מוכנים להיחשף, וכי הישארות בארון יוצרת רושם שהומוסקסואליות היא דבר שיש להסתיר או להתבייש בו.
גישתו המהפכנית של אנגל הקדימה את זמנה והובילה לחילוקי דעות וחיכוכים רבים באגודה.
אבי אנגל כיהן בתפקידו כיושב ראש האגודה עד לאספה הכללית הראשונה של הארגון שנערכה ב-29 בפברואר 1976 במועדון "צוותא" בתל אביב, בה נבחר תחתיו סיוון מלכיאור.
אנגל המשיך לכהן בוועד האגודה עד לפרישתו מהחיים הציבוריים.
אנגל עבד בחברת בזק משנת 1976 ועד פרישתו לגמלאות.
בשנת 1980 הכיר את בן זוגו לחיים ניסים צ'יפרוט.
השניים נישאו בסן דייגו בקליפורניה בשנת 2008.
אבי אוֹסְטְרוֹבְסְקִי (נולד ב-1939 בגבעתיים) הוא מוזיקאי ומנצח ישראלי.
בנעוריו היה חבר בתנועת "השומר הצעיר".
התעתד לחיות בקיבוץ ולכן למד מכונאות בתיכון שבח בתל אביב.
במהלך לימודיו התקרב למוזיקה והקים מקהלה שאת חבריה הדריך ללא ידיעת תווים או תאוריית המוזיקה.
בגיל 17 התוודע אל המנצח גארי ברתיני ובעידודו למד שנתיים במדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה בתל אביב.
לאחר מכן למד ניצוח והלחנה באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב אצל מאסטרו גארי ברתיני ופרופסור מרדכי סתר.
בזמן לימודיו עבד בחברת סולל בונה כמכונאי כדי לממן את לימודי המוזיקה.
כשהתגייס לצבא ביקש ברתיני שיציבו אותו כמחליפו בהקמת מקהלת הנח"ל.
בתום לימודיו ולאחר שהשתחרר מהצבא הצטרף אוסטרובסקי כחבר בקיבוץ להב.
בשנת 1965 התמנה למנהל מוזיקלי ומנצח של "מקהלת קול ישראל" בירושלים.
בשנת 1966 זכה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל שאיפשרה לו לצאת ללימודים באקדמיה למוזיקה ואמנויות הבמה בווינה, שם למד אצל הפרופסור הנודע הנס סברובסקי.
בזמן לימודיו בווינה, זיהו מוריו את כישרונו ואיפשרו לו להשלים תוכנית של ארבע שנים בשנתיים בלבד ולסיים בשנת 1968. כמו כן למד עם מאסטרו פרנקו פרארה באיטליה.
במאי 1968, עוד בהיותו סטודנט בווינה, זכה אוסטרובסקי בפרס הראשון בתחרות הבין-לאומית למנצחים צעירים ע"ש ניקולאי מאלקו, שהתקיימה בקופנהגן.
בעקבות הצלחה זו קיבל הזמנות לנצח על תזמורות רבות ברחבי העולם.
בשנת 1968, עוד בטרם חזר לארץ מלימודיו בווינה, קיבל את הזמנתו של המוזיקאי הידוע פרנק פלג ונתמנה למנהלה המוזיקלי ומנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית חיפה.
ב-1970 הקים את התזמורת הקאמרית הקיבוצית והיה מנהלה המוזיקלי ומנצחה הראשי.
ב-1973 ייסד את הסינפונייטה הישראלית באר שבע ושימש מנהלה המוזיקלי ומנצחה הקבוע, אותה ניהל במשך חמש שנים.
בין השנים 1978 - 1984 שימש כמנהלה המוזיקלי ומנצחה של התזמורת הפילהרמונית של אנטוורפן בבלגיה.
בשנת 1989 נבחר להיות מנהלה המוזיקלי ומנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית של רדיו נורווגיה באוסלו.
בשנת 1998 התבקש אוסטרובסקי על ידי הנהלת התזמורת הקאמרית הקיבוצית לחזור ולשמש שוב מנהלה המוזיקלי ומנצחה הראשי.
אוסטרובסקי ניצח על תזמורות רבות, מן הידועות בישראל ובעולם.
בישראל ניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, סימפונט רעננה ועוד.
כמו כן הוא ניצח על הפקות אופרה רבות בבתי אופרה שונים בעולם.
אוסטרובסקי ערך סיורים שונים עם תזמורות ברחבי העולם, ובהם התזמורת הפילהרמונית של לונדון בעת סיורה באוסטרליה, הסימפונית של מאלמו בשוודיה, הפילהרמונית של שטוטגרט ברחבי גרמניה ועוד.
הוא הקליט קונצרטים רבים שהועברו לתקליטורים ודיוידי, בהם יצירות של מוצארט, בטהובן, ברליוז, שוברט, ברהמס, דבוז'אק, צ'ייקובסקי, מאהלר, פרוקופייב, שוסטקוביץ', סטרווינסקי ועוד.
איגור סטרווינסקי - פולחן האביב, פטרושקה, ציפור האש, סימפוניית תהילים.
קארול שימנובסקי - סטאבת מאטר.
אנטונין דבוז'אק - סטאבת מאטר, רקויאם, סימפוניות מס' 5,6,7,8,9
יוהנס ברהמס - סימפוניות מס' 1,2,3,4, רקויאם גרמני.
הקטור ברליוז - הסימפוניה הפנטסטית, מיסה חגיגית.
פרנץ שוברט - סימפוניות מס' 4, 8 -"הבלתי גמורה", 9
לודוויג ואן בטהובן - סימפוניה מס' 3 - "ארואיקה", סימפוניה מס' 7.
וולפגנג אמדיאוס מוצארט - רקויאם, המיסה הגדולה בדו מינור ק.427, מיסה סולמניס בדו מינור ק.
אָבִי אֲבִיטַל (נולד ב-19 באוקטובר 1978 בבאר שבע) הוא מלחין ונגן מנדולינה ישראלי.
אביטל למד בקונסרבטוריון העירוני באר שבע ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ולאחר מכן למד בקונסרבטוריון צ'זרה פוליני בפדובה שבאיטליה.
זכה בפרס על שם דוריס ומורי ארקין בתחרויות האביב 2007 ובפרס שר התרבות לשנת 2008.
אביטל היה חבר ברביעיית המנדולינות קרמן.
אביטל השתתף במספר פסטיבלים בינלאומיים, בהם פסטיבל לוצרן בשווייץ, פסטיבל רוונה באיטליה ופסטיבל "Dei Due Mondi" בספולטו, וניגן כסולן עם הרכבים שונים.
בשנת 2011 היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "הסולן הטוב ביותר בביצוע עם תזמורת" על ביצועו ליצירה "קונצ'רטו למנדולינה" של המלחין אבנר דורמן.
הוא הקליט כ-10 תקליטורים בלייבלים שונים.
בדיני טומאה וטהרה, אֲבִי אֲבוֹת הַטֻּמְאָה היא דרגת הטומאה החזקה ביותר, והיא הטומאה הנגרמת מגוף המת.
אדם שנטמא מאבי אבות הטומאה הופך לטמא מת הנחשב לאב הטומאה.
זוהי הטומאה היחידה שהנטמא ממנה לא הופך לראשון לטומאה, אלא לאב טומאה.
הביטוי אבי אבות הטומאה איננו מופיע במשנה או בגמרא הן בתלמוד הבבלי והן בתלמוד הירושלמי.
המקור הקדום ביותר בו מכונה טומאת המת "אבי אבות הטומאה" הוא פיוט לפרשת פרה שכתב רבי אלעזר הקליר שחי בתקופת התנאים או הגאונים: לאחר מכן, ניתן למצוא את הביטוי בכתבי הראשונים, לדוגמה בפירוש רש"י לתורה:
בתקופות קודמות הסבירו את טומאת המת עצמו כטומאה מיוחדת שאף שהיא אב הטומאה, גם הנטמא ממנה הופך לאב טומאה בעצמו.
כך למשל, אדם וכלים (פרט לכלי חרס) שנוגעים במת נקראים "טמא מת" ונעשים בעצמם "אב הטומאה", המטמא אדם וכלים.
על אף שטומאת המת נחשבת כטומאה חמורה, חז"ל הבהירו שגוף המת אינו הופך מדרס המונח תחתיו למדרס טמא.
אולם, במקרים מסוימים, גם הכלי הנוגע במת נעשה "אבי אבות הטומאה", ודין זה נקרא "חרב הרי הוא כחלל".
קיימת מחלוקת בראשונים בפרטי דין זה: האם מדובר על כלי מתכת בלבד או על כל הכלים פרט לכלי חרס.
מחלוקת נוספת נוגעת לשאלה מהם הדרכים שבהן ה"חרב" מטמאת: האם רק במגע או גם במשא, או אפילו באוהל.
הדעה המקובלת בנושא זה היא שהכלי שנטמא מן המת מטמא כמת אפילו לאחר שנפרד מן המת.
יש שטענו שעל פי מקורות חז"ל הכלי שנגע במת מטמא כמת רק בעודו צמוד למת, ואילו לאחר שפרש מן המת, הרי הוא אב הטומאה רגיל ולא "אבי אבות הטומאה"..
אָבִי אִיבְגִי (נולד ב-2 באוקטובר 1978) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת טומי תל אביב ובותיקי מכבי תל אביב.
איבגי החל את קריירת המשחק במחלקת הנוער של הפועל נצרת עילית.
את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ערך בקבוצה בעונת בעונת 1997/1998 שיחק בנצרת עלית ואיתה עלה לליגה ארצית.
באמצע עונת עבר לקבוצת בני יהודה תל אביב, ששיחקה באותה עונה בליגה הלאומית, ועלה עמה לליגת העל.
לאחר שנה וחצי בבני יהודה עבר איבגי להפועל כפר סבא ששיחקה בליגה הלאומית, ובעונתו השנייה בקבוצה עלתה הקבוצה לליגת העל.
בעונת עבר איבגי לקבוצת בית"ר ירושלים, שם שימש שוער שני לאיציק קורנפיין ושותף ב8 משחקי ליגה ו־10 משחקי גביע בקבוצה שזכתה באותה עונה באליפות.
בעונת שיחק איבגי בעירוני ראשון לציון .
את עונת העביר איבגי במכבי פתח תקווה, כשוער ביחד עם אוהד כהן.
עונה לאחר מכן שב איבגי לשמש כשוער ראשון בהפועל נצרת עילית, עמה הגיע לרבע גמר גביע המדינה, לאחר ניצחון חוץ על הפועל פתח תקווה.
איבגי הצטיין בדו־קרב הפנדלים, שבו עצר שתי בעיטות ואף כבש פנדל בעצמו, לאחר שהמשחק הסתיים ב־0–0 בתום הזמן החוקי.
ביוני 2010 חתם בקבוצת מכבי הרצליה מהליגה הלאומית בה מונה איבגי לקפטן הקבוצה כאשר בשנתיים הראשונות קבוצתו פיספסה עלייה לליגת העל במחזור סיום העונה.
ביוני 2013, לאחר שלוש שנים בהרצליה, לקראת עונת חתם איבגי בהפועל פתח תקווה, ובה גם מונה לקפטן הקבוצה ובעונה זו העפיל עמה לליגת העל.
ביוני 2014 חזר איבגי למכבי הרצליה, ולאחר שתי עונות חזר שוב להפועל פתח תקווה.
ביוני 2017 חזר איבגי לקנדציה שלישית בהפועל נצרת עילית ובעונה זו ספג איבגי הכי פחות שערים בליגה הלאומית ונבחר לשוער העונה.
ב-22 ביוני 2019 חתם בהפועל מרמורק בה מונה לקפטן הקבוצה כאשר קבוצתו העפילה למשחקי המבחן לליגה הלאומית מול הפועל עפולה שבסופן הודחה קבוצתו ופיספסה עלייה לליגה הלאומית
איבגי שיחק כשוער בנבחרת ישראל בכדורגל חופים והשתתף עמה בשלוש אליפויות אירופה.
בשנת 2007 התמודד בתוכנית "כוכב נולד" ועלה לשלב התכנית הסדירה של העונה אך החליט לפרוש עקב היעדרות ארוכה של אימונים מקבוצתו.
ב-2007 התלוננו נגדו במשטרה שייע ורונן פייגנבוים על הטרדות מאיימות כלפיהם מה שהוכח בסופו של דבר כמתיחה.
הנושא הסתיים בכך שאיבגי התנצל ותרם מספר שעות להתנדבות בקהילה.
במהלך גירושיו בשנת 2011 התלוננה נגדו גרושתו בעוון תקיפה, אולם לאחר מעצר בית בן יממה החליטה המשטרה שלא להאריך את מעצרו מחוסר ראיות.
בשנת 2015 הוביל איבגי את מאבק שחקני הכדורגל בישראל נגד משחקי הכדורגל בשבת, זאת בעקבות החלטה חד צדדית של ההתאחדות לכדורגל והמנהלת לקיים משחק אחד בליגה הלאומית בשבת.
לאחר מאבק ממושך ואינספור דיונים בכנסת הצליח איבגי להוביל לניצחון במאבק הזה בכך שישמר סטטוס קוו בליגה הלאומית שמשחקיה ישווקו בימי שישי ושני.
מאשתו הראשונה יש לו שלושה ילדים ומהשנייה ארבעה.
איבגי חזר בתשובה ואינו משחק בשבת.
בואנו נולד בתל אביב וגדל בשכונת שפירא עם אמו ושני אחיו.
יחסיו עם אמו היו מסויגים, אך היא זו שהנחילה בו את האהבה למוזיקה.
אל תחום התאורה הגיע לאחר הצבא.
הוא נהג לשבת עם חבר ששירת יחד איתו, רמי פורטיס, בקפה "פינתי", ופועלי הבמה שנהגו להגיע למקום עודדו אותו להיכנס אתם לעבודה.
בואנו מיאן, אולם באחד הערבים בשנת 1976 ביקש אמרגנו של פורטיס, רפי מלול, מבואנו לסייע עם הופעה דחופה של דני ליטני, וכך הוא החל את דרכו בתפקיד איש טכני.
לאחר מספר חודשים עבד על הסאונד והתאורה במופע של מתי כספי בצוותא, מה שהוביל לעבודה עם אמנים בולטים נוספים ובהם: אריק איינשטיין, שלום חנוך, שלמה ארצי, ריטה, יהודה פוליקר, יהודית רביץ, החברים של נטשה, כוורת, רמי פורטיס וברי סחרוף.
לאחר זמן מה החל לעבוד בדיסקוטקים ובפסטיבלי רוק בתל אביב, בין היתר בקולוסיאום.
בעקבות פסטיבל רוק שבו שיתף פעולה עם מוזיקאים שהגיעו מבריטניה, קיבל הזמנה מחברת התאורה שעובדת עם פינק פלויד, ולאחר מספר חודשים, בשנת 1982, עזב לחו"ל בעקבות ההצעה.
בתחילת דרכו האמנותית באנגליה היה עוזר תאורן, ובמהלך שהותו שם עבד עם להקות רוק במגוון תפקידים: החל מטכנאי, מפעיל ומעצב ועד לראש צוות.
בין הלהקות והזמרים איתן עבד היו: הקיור, מייק אולדפילד, דייוויד גילמור, רוג'ר ווטרס, תומפסון טווינס, הקומודורס ומיט לוף.
בהמשך עבד עם זמרים מסוגות שונות כדוגמת ג'אז ודאנס, בהם סטיבי וונדר, נינה סימון ומיילס דייוויס.
עם שובו לישראל החל לעבוד עם אמנים ולהקות בולטים, בואנו עיצב עבור כל תיאטראות הרפרטואר בישראל: הקאמרי, הבימה, תיאטרון באר שבע, התיאטרון העירוני חיפה ותיאטרון בית לסין.
בואנו משמש מעצב הבית של אנסמבל עיתים של רנה ירושלמי ועיצב את התאורה עבור "רומיאו ויוליה", "וויצק", "ויאמר וילך", "ויסעו ויחנו", "חלום ליל קיץ", "שלוש אחיות", "מיתוס", "הדיבוק", "הרצל" ויצירות נוספות.
בנוסף עיצב תאורה עבור יצירות המחול של להקת בת שבע וליווה את יצירותיהם של אוהד נהרין, ענבל פינטו ואבשלום פולק ושרון אייל .
בחו"ל עיצב עבור להקת אלווין איילי, בלט האופרה של פריז והפקות אופרה בטוקיו, ניס, ליון, ברצלונה, מדריד, בילבאו, קופנהגן וקלן.
בישראל לקח חלק מרכזי בהפקות הענק של "אאידה" ו"נבוקו" למרגלות ה"מצדה" של האופרה הישראלית החדשה, וכן ב"מאדאם באטרפליי", "טורנדוט", "טוסקה", "דון ג'ובאני", "אלפא ואומגה" ויצירות נוספות.
משנת 1995 משמש מעצב התאורה הקבוע של תיאטרון גשר ועיצב את התאורה למספר רב של הצגות בתיאטרון.
בתיאטרון הקאמרי עיצב בשנת 2018 את תאורת המחזה "אותלו" ובשנת 2019 את תאורת המחזה "הנכד".
בתיאטרון הבימה עיצב בשנת 2022 את תאורת המחזה "הרטיטי את ליבי".
בשנת 2023 עיצב את התאורה בהצגה מלאכים באמריקה בתיאטרון הקאמרי.
בואנו עיצב תאורה ותפאורה עבור תחרות האירוויזיון ותוכניות שונות נוספות.
בואנו חי עם בת זוגו בתל אביב, ולהם שני ילדים: בן ומאיה.
בואנו זכה 11 פעמים בפרס עיצוב התאורה בפרס התיאטרון הישראלי: ב-1995–1996, ב-1998–2004 (ברציפות), ב-2008 ב-2010 וב-2014. בנוסף, זכה בפרס יאיר שפירא על פיתוח שפה ייחודית לעולם המחול.
בשנת 1996 זכה לציון לשבח בפרס משה הלוי לאמנות הבימה עבור "הטכנולוגיות המשוכללות והמודרניות של התאורה הממוחשבת, שהביא לתיאטרון הישראלי, בעיצוב תאורת במה".
כן זכה בפרס על הישגים יוצאי דופן על מיזם מרכז המבקרים בכותל בשנת 2008 מידי ארגון Thea של דיסני.
בתקופת כהונתו של אסרף, הוגשו נגדו תלונות שונות על אי סדרים.
מתנגדי אסרף דרשו משר הפנים למנות ועדת בדיקה לתפקודו.
ועדת הבדיקה של משרד הפנים מצאה כשל תפקודי-תקציבי, בהנהלתו של אסרף, כמו גם אי-ביצוע תוכנית הבראה ופיטורי עובדים והעסקתם שלא כדין.
בשנת 2007 הודח אסרף מראשות העירייה בידי שר הפנים, מאיר שטרית, לאחר אשרור השר רפי איתן, ובמקומו מונתה ועדה קרואה.
משזו סיימה את תפקידה, מונתה לעיר ועדה קרואה נוספת.
אסרף הוא אחד המוחים הבולטים בעיר נגד הוועדות הקרואות, והוא אף עתר לבג"ץ נגד החלפתו בהן, אולם עתירתו נדחתה.
אַבּי-אֶשוּח היה מלך אמורי, המלך השמיני בשושלת הראשונה של מלכי בבל.
הוא מלך כ-28 שנים, בין השנים 1711–1684 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה או 1620-1648 לפנה"ס, על פי הכרונולוגיה הנמוכה.
הוא ירש את אביו שמשו-אילונה.
את אבי-אשוח ירש בנו עמי-דיתנה.
תאריו בטקסטים שנשארו מתקופתו היו: "יורשו של שומו-ל-אל, יורש נסיכי של שמשו-אילונה, זרע נצחי של מלכות, מלך אדיר, מלך בבל, מלך ארץ שומר ואכד, המלך שהביא את ארבעת הרבעים לחיות בשלום.
הנחת החוקרים שתארים האלה הושגו בעקבות מסעות המלחמה האגרסיביים שלו.
שם השנה הרביעית שלו התייחס לכך שהוא הכניע את הצבא של הכשים, עמים נוודים שפלשו ממזרח לבבל כבר בתקופת אביו.
בכרונולוגיה של מלכי השושלת הראשונה מצוין שהוא בנה סכר על החידקל בניסיון ללכוד את אילום-מה-אילי, המייסד של שושלת ארץ-הים (Sealand Dynasty) ששלטה בהמשך בבבל, לאחר שהשושלת הראשונה נפלה בתחילת המאה ה-16 לפנה"ס.
מאבקו בשושלת הים היה המשך למאבקים שניהל אביו שימשו-אילונה באותו מלך, ללא הצלחה.
שבר של גליל מחרס מהעיר כיש, מיוחס לעיתים למלך זה בגלל שהוא מציין שלושה אירועים התואמים שלוש משנות השם שלו: השנה בה הקים סכר על החידקל, השנה בה הקים שער לעיר על גדת החידקל, השנה בה הוא חפר את תעלת זובי.
בכתובת של בנו עמי-דיתנה ובשושלת היוחסין של נכדו עמי-צדוקה, הוא מתואר "המנצח הגדול".