tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעוד שמשפחות מסוימות של מצולעים - כמו מרובעים ומשולשים - הן תמיד בעלות תכונות אלו, ישנן משפחות יוצאות דופן, לדוגמה, מחומשים.
במהלך עבודתה, חקרה שאטנשיידר מה סימן ההיכר של מחומשים שניתן ליצור מהם ריצוף ואלו שלא, אולם בעוד אפיינה מספר מחומשים רלוונטיים, בעיית המחומשים בכללותה נותרה עדין לא פתורה.
למעשה, ייתכן וקיימים מחומשים נוספים הניתנים לשימוש במישור וטרם התגלו.
תרומתה הגדולה של שאטשניידר הייתה אפיונם של מספר מחומשים נוספים בתחום הריצוף במישור.
במסגרת תרומה זו, הקפידה להעניק הכרה לגילויהם של מתמטיקאים חובבים.
דוגמה לכך ניתן למצוא במקרה של מרג'ורי רייס.
מרג'ורי רייס נחשפה לענף הריצוף המישורי באמצעות תוכנית בידור מתמטית של המתמטיקאי הנודע מרטין גרדנר, ומצאה בעצמה כמה מחומשים נוספים.
אלו נבדקו על ידי שאטשניידר, ולאחר יותר הובאו לתשומת ליבה של האגודה המתמטית באוסטרליה, וכך זכתה רייס בהכרה על גילוי מחומשים נוספים אלו בעולם המתמטי.
במהלך שנות עבודתה פרסמה שאטשניידר מעל ארבעים מאמרים מקצועיים בתחומי הקומבינטוריקה, הגאומטריה, ועוד.
בשנת 2009, הייתה שותפה מובילה בהפקת הסרט "האדם שהציל את הגאומטריה" (The man who saved geometry), העוסק בחייו של המתמטיקאי המפורסם דונלד קוקסטר.
הייתה האישה הראשונה אשר הייתה בתפקיד עורכת ראשית של "מגזין המתמטיקה", בין השנים 1981–1985.
פרס דבורה ופרנקלין טפר חיימו - 1993
שטאנשניידר עסקה בהנגשה ופופולריזציה של המדע, ועשתה זו באמצעות כתיבת ספרים אודות הגאומטריה מאחורי יצירותיו של האומן ההולנדי מוריץ קורנליס אשר.
דורית דור (נולדה ב-5 בפברואר 1967) היא דוקטור למדעי המחשב, הייתה מנהלת הפיתוח והטכנולוגיות (CTO) בחברת צ'ק פוינט במשך כ-25 שנים.
נולדה בחיפה ללאה ושעיה דולינסקי, שעלו בשנת 1963 ממוזסוויל שבארגנטינה.
למדה בתיכון בן צבי בקריית אונו.
בשנת 1984 הצטרפה לעתודה האקדמית ולמדה לתואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב.
עם סיום התואר בשנת 1987 החלה שירות צבאי ביחידה 8200, שם שירתה בתפקיד טכנולוגי-מתמטי כראש מדור.
בשנת 1993, בגיל 26, בתקופת שירותה הצבאי, זכתה בפרס ביטחון ישראל.
במהלך השירות השלימה לימודי תואר שני בהצטיינות יתרה ותואר שלישי במדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, לאחר הגשת התזה שלה על סיבוכיות של אלגוריתמי בחירה, בהנחיית פרופ' אורי צוויק.
היא כתבה, בשיתוף חוקרים נוספים, מאמרים מתמטיים על פירוק גרפים, בחירה חציונית והתאמת תבניות גאומטריות במרחב רב-ממדי.
השתחררה מצה"ל בדרגת רס"ן בשנת 1995.
מיד לאחר שחרורה מצה"ל החלה לעבוד בחברת צ'ק פוינט טכנולוגיות תוכנה בע"מ, כשעוד הייתה חברת הזנק קטנה בת פחות מ-20 עובדים.
בתפקידה היא אחראית על ניהול המוצרים, המו"פ והבטחת האיכות של קווי המוצרים של החברה בתחומי אבטחת הסייבר, כולל ניהול כל התוכניתנים ואנשי הבטחת האיכות (QA), יותר מ-1,500 עובדים.
השתתפה בפיתוח פטנט רשום העוסק בדרך למניעת התקפת מניעת שירות.
היא חברת הדירקטוריון של חברת בסיס הנתונים Redis , שם היא גם חברת ועדת הביקורת.
דור מונתה כחברה בוועדת מומחים של המיזם הקיברנטי בהובלתו של פרופ' יצחק בן ישראל, שהוביל להקמת מטה הסייבר הלאומי במשרד ראש הממשלה.
משנת 2021 היא חברת דירקטוריון של ארגון Cyber Threat Alliance (CTA), העוסק בהעלאת רמת הגנות הסייבר בעולם ובינואר 2026 מונתה כ-CTA Champion.
כמו כן מונתה ליו"ר הוועדה לקביעת פרס ישראל לשנת 2022 בתחום היזמות והחדשנות הטכנולוגית.
מאז שנת 2019 היא משתתפת בוועידות של הפורום הכלכלי העולמי, שם היא גם חברה בוועדה המקדמת את אבטחת הסייבר העולמית, במסגרת אחת מוועדות ה-Global Future Councils של הארגון.
היא משמשת שופטת בתחרות החדשנות RSAC Innovation Sandbox, ומשתתפת בוועידות ובכנסים עסקיים.
בין השנים 2016–2022 השתתפה בדירקטוריון של ארגון "She Codes", המעודד שילוב נשים בתעשיית ההיי-טק.
היא משתתפת במיזמים חינוכיים כדוגמת "TOP 15" ומשנת 2024 היא חברה בוועד המנהל של הטכניון.
בשנת 2025 הקימה יחד עם שותפתה, מיה רסין נצר, קרן הון סיכון בשם "Qbeat Ventures", שמתמחה בהשקעה בסטארט-אפים בתחום הקוונטים בשלבים מוקדמים.
באפריל 2025 הודיעה על פרישה מתפקידה כסמנכ"לית הטכנולוגיות של צ'ק פוינט.
נישאה בשנת 1990 לתומר דור ולהם שני בנים.
בשנת 1993 זכתה בפרס ביטחון ישראל.
בשנת 2005 נבחרה לרשימת 50 הנשים המשפיעות של גלובס.
בשנת 2018 נבחרה לרשימת 21 נשים שמשנות את היי-טק הישראלי של TheMarker.
בשנת 2019 נבחרה לרשימת 40 Over 40 של Geektime.
בשנת 2019 נבחרה לרשימת הנשים המשפיעות של מגזין פורבס.
בשנת 2025 נבחרה במקום השלישי ברשימת Top 10: Women in Cybersecurity.
דוריס כהנא הייתה אמנית יהודית מזרח-גרמניה.
כהנא נולדה בברלין, שרדה בימי השואה בגלות בצרפת והייתה חברה ברזיסטנס מ-1940. לאחר השחרור חזרה למזרח ברלין ועבדה כאמנית בגרמניה המזרחית.
בנוסף לגרפיקה ואיורים, היא יצרה פורטרטים של בני זמננו.
המורה שלה באקדמיה לאמנות וייזנסה, ארנו מור, השפיע על סגנונה.
דוריס כהנא נולדה בברלין, ילדה הראשונה מבין שני ילדיהם של היינץ יוזף ומינה מתילדה אמילי מחול, לבית גרבובסקי.
הנישואים הסתיימו בגירושים ב-1926. סבה, הרמן מחול, היה רופא בית ספר בפאנקוב-שונהאוזן.
היא האחיינית הגדולה של ויקטור קלמפרר.
סבתה, הדוויג מחול, לבית קלמפרר, נפטרה בגיל 21 כתוצאה מלידתו של אביה היינץ.
הכשרתה האמנותית החלה בבית הספר הפרטי ריימן.
אימה היגרה עם הילדים מגרמניה הנאציונל-סוציאליסטית.
הם עברו למיורקה ולאחר מכן, לברצלונה, שם למדה דוריס מחול, לפני שעברו לפריז.
ב-1938 החלה ללמוד אמנות באקדמיה ג'וליאן, שנסגרה ב-1939. בתחילת מלחמת העולם השנייה היא נחשבה לזרה בלתי רצויה בצרפת מכיוון שהייתה גרמניה ונלקחה למחנה מעצר בדרום צרפת ב-1940, משם הצליחה להימלט.
מכאן ואילך היא חיה באופן בלתי חוקי והצליחה לפרנס את עצמה ברישומים וציורים קטנים שהוזמנו.
בקסיס ובמארסיי התחברה כהנא למילייה של אמנים חזותיים אחרים שדרכם באה במגע עם הרזיסטנס.
היא הצטרפה ל-Travail allerand הקומוניסטי, שהארגון היורש שלו משנת 1943 היה הוועדה "Allemagne libre" pour l'Ouest של התנועה הגרמנית החופשית, ולקחה חלק בתעמולה אנטי-פשיסטית נגד צבא הכיבוש הגרמני.
כהנא הייתה אחת האמנים הבודדים דוברי גרמנית במחתרת שהצטרפו למחתרת ובין השאר איירה עלונים ותרמה לזיוף מסמכים.
ב-1944 היא נעצרה על ידי משטרת הביטחון הנאצית במרסיי ונכלאה במחנה הריכוז דראנסי עד ששוחרר ב-18 באוגוסט 1944.
היא חזרה למזרח ברלין באוקטובר 1945 כקומוניסטית משוכנעת.
בגרמניה המזרחית היא סווגה כאדם שנרדף "פוליטית וגזעית" על ידי המשטר הנאצי (VdN).
היא נישאה לעיתונאי מקס כהנא.
יחד נולדו להם שלושה ילדים, בן, פיטר כהנא, יליד 1948, ובת, אנטה כהנא, ילידת 1954. בשנים הראשונות הם נטלו על עצמם את מטלות הבית וגידול ילדים.
מ-1951 עד 1955 למדה בבית הספר לאמנות בברלין-וייסנזה.
היא עבדה כאמנית עצמאית, והיה לה סטודיו משלה בשדרות קארל מרקס.
המשפחה עברה לניו דלהי לשלוש שנים ב-1957, שם עבד מקס כהנא ככתב חוץ של עיתוני גרמניה המזחרית.
היא נסעה לווייטנאם פעמיים כמתורגמנית.
ב-1962/1963 בילתה תשעה חודשים בברזיל עם בעלה ובתה.
כנציגת "עובדי התרבות" של גרמניה המזרחית, היא ביקרה במדינות אחרות באמריקה הלטינית מספר פעמים בשנות ה-60 וה-70. היא התגוררה עם משפחתה בברלין-פאנקוב עד מותה בגיל 55. היא נקברה בבית הקברות של הקהילות דורותינשטדט ופרידריכסוורדר בברלין-מיהטה.
דוריס כהנא ציירה, עבדה כגרפיקאית וכקרמיקאית, איירה ספרים בחיתוכי עץ וכרזות מעוצבות.
היא רשמה את רשמיה מכל שלבי חיי המהגרים ומחנה דרנסי במערכונים, שאותם עיבדה מאוחר יותר.
נוצרה סדרת רישומים בשם "אנשים במחנה" וכן מחקרים על ילדים שהופרדו מהוריהם מיד לאחר הגעתם למחנה, כמו הציור הסעת ילדים יהודים לאושוויץ, דראנסי 1944. לדברי ריטה טלמן, תמונותיה הקשורות לתקופה זו העידו על סבלה עז, שאולי תרם למותה המוקדם.
בין השנים 1960 ל-1970 קידמה הנהגת גרמניה המזרחית את חילופי האמנים והאינטלקטואלים מגרמניה המזרחית ומאמריקה הלטינית, אשר, בנוסף לאינטרסים תרבותיים ותרבותיים-פוליטיים, שירתו בעיקר מטרות אידאולוגיות.
אותם אמנים שהורשו לנסוע לחו"ל וניתנה להם הזדמנות להמשיך את הכשרתם במדינה באמריקה הלטינית לאורך תקופה ארוכה יותר.
דיווחים מנסיעות אלו היו צריכים להגיש למשרד התרבות.
היא עשתה מסעות לימודים נרחבים לצ'ילה, אקוודור, קובה וארגנטינה.
במהלך נסיעתה לקובה ב-1966, היא יצרה את ציור השמן Cuban Student (ננסי), דיוקן של האמנית הקובנית ננסי טורס.
הנוף הקובני נתן השראה לאמנים ממזרח גרמניה כמו כהנא, לאה גרונדיג וגרהרד קטנר ליצור "קומפוזיציות חושניות".
שנתיים לפני מותה, ציירה כהנא את האגם האדום הפסטל (מואה מואה).
בשנת 1967, בשיתוף עם משרד התרבות ואיגוד האמנים החזותיים של גרמניה המזרחית ארגון האוניברסידד דה צ'ילה "תערוכה גרפית מייצגת של גרמניה המזרחית" באולם התצוגה הגדול שלו עם מאה גיליונות, שהורכב בעיקר מיצירות של כהנא.
התערוכה הוצגה במונטווידאו (אורוגוואי) ובריו דה ז'ניירו (ברזיל) עד סוף אותה שנה וליוותה הרצאות של דוריס כהנה.
המשימה שלהם הייתה להרחיב ולגבש את היחסים עם האגודות של אמריקה הלטינית.
יחד עם וולפגנג פרנקנשטיין, היא הייתה אחת האמנים הבודדים שביקרו בצ'ילה בטיול תרבותי-פוליטי תחת נשיאותו של סלבדור אלנדה ב-1971.
כהנא הייתה מיוצגת בכל תערוכות האמנות של מזרח גרמניה בדרזדן בין השנים 1962 ל-1978 והציגה כמה תערוכות יחיד, כולל חמש בגלריה פראטר בברלין-פנקוב בין השנים 1964 ל-1975. היא נשארה אמנית במזרח גרמניה.
שנה לאחר מותה התקיימה תערוכת זיכרון בברלין.
זו הייתה גם התערוכה האחרונה שבה הוצגו עבודותיה.
חמש מתמונותיה נמצאות בארכיון האמנות בטירת Beeskow, יצירות נוספות נמצאות בארכיון של האקדמיה לאמנויות וברשותה הפרטית של משפחתה.
1973: דוריס כהנא: ציור וגרפיקה.
צבעי מים – רישומים – גרפיקה.
גלריה במגדל בפרנקפורטר טור, מזרח ברלין
2021: שינוי זמן, טירת בייסדורף
דורית חיזי (נולדה ב-17 באוגוסט 1973) היא מנכ"לית הסדנא לידע ציבורי, עמותה הפועלת להפיכת מידע ציבורי בישראל לידע, ככלי לשינוי חברתי לטובה.
במסגרת שירותה בצה"ל הייתה הראשונה לטוס כמהנדסת ניסוי מוטסת, והראשונה מאז בג"ץ אליס מילר שטסה כאשת צוות מבצעית במטוסי קרב כולל גיחות מעבר לקווי אויב.
דורית חיזי נולדה ב-1973 באשקלון לבתיה לבית שוורץ, אשת חינוך ומפקחת על גני ילדים ולטוביה חיזי, שהיה ממפקדי יחידת שט"ל.
למדה בתיכון תגר-אורט רונסון באשקלון.
ב-1990 התגייסה למחזור י"ב של תוכנית תלפיות.
שלוש שנים מאוחר יותר, ב-1993, קיבלה תואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים והחלה את שירות הקבע בצה"ל.
הוצבה במרכז ניסויי טיסה, שם הייתה למהנדסת הניסוי המוטסת הראשונה בחיל האוויר והחלה בשגרה של תכנון וביצוע ניסויי טיסה במטוסי קרב, בטיסות שאינן מבצעיות, כולל טיסה כאשת צוות בטיסות ניסוי, והסבות לטיסה במטוסי קורנס, ברק, רעם, סופה ועיט.
ב-1995, בעקבות בג"ץ מילר והסרת המגבלה החוקית, ביקשה חיזי וגם קיבלה הצבת חירום מבצעית כנווטת לוחמה אלקטרונית בטייסת הנמר המעופף, והייתה לאשת צוות עזר אווירי הראשונה מאז דור תש"ח, ולאישה הראשונה שחצתה קו בפעילות מבצעית מאז.
בשנת 2001 הוסמכה כמובילת רביעייה, המובילה המבצעית הראשונה בחיל האויר.
במקביל לשירותה הצבאי סיימה ב-1998 תואר שני בהצטיינות במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב, עם התמחות בחקר ביצועים ובניהול טכנולוגיה.
ב-1999 הייתה חיזי לאישה הראשונה שנשלחה מטעם חיל האוויר לקורס ניסויי טיסה בן 48 שבועות בבית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקאי בו הוסמכה כמהנדסת ניסויי טיסה.
במשך חמש שנים, משנת 2000 ועד 2005, שימשה כמפקדת גף ניסויי סנסורים במרכז ניסויי טיסה של חיל האוויר הישראלי.
ב-2005 השתחררה מצה"ל בדרגת רב-סרן והמשיכה בשירות מילואים כנווטת לוחמה אלקטרונית בטייסת הנמר המעופף, כולל השתתפות במלחמת לבנון השנייה ובגיחות נוספות מעבר לקווי האויב, ואף זכתה ב-2015 באות מילואימניק מצטיין על "מצוינות, מקצוענות, מסירות ודוגמה אישית".
חיזי המשיכה את טיסותיה המבצעיות בטייסת עד סגירתה כמסגרת לוחמת במאי 2015, ואז שבה לשירות מילואים כמהנדסת ניסוי מוטסת במרכז לניסויי טיסה.
בשנת 2015 סיימה תואר שני בגנטיקה במסגרת המסלול הישיר לדוקטורט באוניברסיטת תל אביב, וב-2024 השלימה את לימודיה באוניברסיטת תל אביב במסלול ישיר לדוקטורט במדעים.
עבודת הדוקטורט שלה עסקה ב"אפקטים אפיגנטיים באבולוציה" בהנחיית פרופ' עודד רכבי ובשיתוף פרופ' יצחק פלפל ממכון ויצמן למדע והתבצעה בבית הספר לנוירוביולוגיה, ביוכימיה וביופיזיקה.
בשנת 2005, עם השחרור משירות הקבע, הקימה חיזי חברת ייעוץ ביטחוני לניסויי טיסה, המספקת שירותים לתעשיות הביטחוניות בישראל.
בשנים 2015 ו־2022 נבחרה ל"נבחרת הדירקטורים" של רשות החברות הממשלתיות, ובין השנים 2016 ו-2019 כיהנה כדירקטורית ברפאל מערכות לחימה מתקדמות.
בשנת 2013 סיימה את מחזור ב' של תוכנית העמיתים מעוז-SEAL למנהיגות ציבורית בישראל.
מ-2019 חברה חיזי בוועדת ההיגוי הציבורית למיזם גיידסטאר.
משנת 2019 מכהנת חיזי כמנכ"לית עמותת הסדנא לידע ציבורי, וכן כמנכ"לית וחברת דירקטוריון "קוד אזרחי בע"מ", חברה הבת של העמותה.
במסגרת תפקידה מובילה חיזי מספר פרויקטים במטרה לרתום יכולות טכנולוגיות וקוד פתוח להפיכת מידע לידע ולשינוי חברתי לטובה, ולשנות פרדיגמות בשירות הציבורי כמו גם בשדה המוניציפלי, במגוון תחומים.
הפרויקט המוניציפלי - Data City, שמטרתו קידום טרנספורמציה דיגיטלית ברשויות המקומיות בפתיחת מידע לציבור באופן נגיש ויעיל שמאפשר איחוד מאמצים בין רשויות שונות ומונע כפילות בפיתוח תשתיות.
מפתח הרכש החברתי, פרויקט שמוביל את שינוי הפרדיגמה בשירות הציבורי, המבוסס על שקיפות כאידיאל, מקדם ככלי עבודה למשרדי הממשלה המנהלים את השירותים החברתיים, למפעילי שירותים חברתיים, לחוקרים ולציבור.
יער עירוני דיגיטלי - פרויקט יע"ד עוסק בבניית תשתית הנתונים הלאומית של עצי הרחוב בישראל.
קורונה צ'טבוט - במרץ 2020, עם ההתפרצות הראשונה של מגפת הקורונה, חברה הסדנא לידע ציבורי לפרופ' ערן סגל ממכון ויצמן, לפיתוח צ'אטבוט שאפשר איסוף יעיל של מידע מהציבור אודות תסמיני נגיף הקורונה כדי לנבא עבור הרשויות המקומיות ומשרד הבריאות את מוקדי ההתפרצות הבאים.
הבוט זכה לפופולריות רבה וסייע להכלת התפרצויות קורונה בשלבים מוקדמים, למשל באילת.
חיזי פעילה בקידום שקיפות ונגישות למידע ציבורי בישראל ומשתתפת באופן קבוע בכנסים ואירועים העוסקים בנושא.
מרצה בקורס "תקציביזם" (איך עובדים עם מפתח התקציב) וב"נוער שוחר מדע".
חיזי רואה במידע ציבורי נגיש את קו ההגנה הראשון ואחד היעילים ביותר בפני פופוליזם, מניפולציות וחדשות כזב.
נישאה לאלעד, עמו גידלה את בנו של אלעד ואת שני בניהם המשותפים.
דוריס מסאמוס היה היסטוריון יווני ובתקופה מסוימת היה טיראן של סאמוס.
הוא חיבר היסטוריה נרטיבית שאבדה של אירועים ביוון ובמיוחד במקדוניה משנת 371 לפנה"ס עד 281 לפנה"ס.
דוריס טען שהוא צאצא של אלקיביאדס.
היה לו בן, סקאיוס (Scaeus), שניצח באליפות הבנים במשחקים האולימפיים "בזמן שאנשי סאמוס היו בגלות"; כלומר, לפני שנת 324 לפנה"ס.
משנת 352 עד 324 לפנה"ס הייתה סאמוס כבושה על ידי קלרוכים אתונאים, שגירשו את תושבי סאמוס הילידים.
לפיכך, ייתכן שדוריס נולד בסמוך לשנת 350 לפנה"ס, ומכיוון שחיבורו ההיסטורי העיקרי הסתיים עם מותו של ליסימכוס בשנת 281 לפנה"ס, הוא בוודאי מת בתאריך לא ידוע לאחר מכן.
מקורות מודרניים מסוימים מניחים שהמנצח האולימפי סקאיוס היה אביו של דוריס, ולא בנו, אם כי המקורות העתיקים, אף שהם דלים, אינם תומכים בכך.
דוריס היה אחיו של לינקאוס מסאמוס , מחבר קומדיות, מכתבים והחיבור "חיפוש מזון".
ספרים רבים מהמאה ה-20 מציינים שדוריס היה תלמידו של תאופרסטוס באתונה.
אין ראיות לטענה זו מלבד תיקון השערתי מאת אדמאנטיוס קוראיס לטקסט של "החכמים במשתה" מאת אתנאיוס.
התיקון פורסם על ידי י.
Schweighäuser) בשנת 1802 והתקבל על ידי כל העורכים הבאים של אתנאיוס.
אולם הטקסט בכתב היד אינו מציין שדוריס למד אצל תאופרסטוס, אלא שאחיו לינקאוס וחברו לעט היפולוכוס (Hippolochus) למדו אצלו.
דוריס היה מחברה של היסטוריה נרטיבית של אירועים ביוון ובמקדוניה החל מקרב לאוקטרה (371 לפנה"ס) עד מותו של ליסימכוס (281 לפנה"ס).
חיבור זה אבד וכך גם כל שאר חיבוריו; למעלה משלושים קטעים ידועים באמצעות ציטוטים של מחברים אחרים, ובהם פלוטרכוס.
ההיסטוריה שכתב נמשכה ב"היסטוריות" של פילרכוס.
חיבורים נוספים של דוריס כללו את סיפור חייו של אגתוקלס מסירקוסאי, חיבור שהיה מקור לספרים 19–21 של ביבליותקה היסטוריקה של דיודורוס סיקולוס.
דוריס כתב גם אנלים של סאמוס, המסודרים לפי רשימות כוהני האלה הרה, ומספר חיבורים בנושאים ספרותיים ואמנותיים.
חלקים משמונה מחיבוריו של דוריס שרדו:
"היסטוריות" (נרשם גם כ"מקדוניקה" ו"הלניקה"; 33 פרגמנטים)
"על אגתוקלס" (נרשם גם כ"ליביקה"; 13 פרגמנטים)
"אנלים של סאמוס" (22 פרגמנטים)
"על הטרגדיה" (ואולי "על אוריפידס וסופוקלס"; 2 פרגמנטים)
מבין המחברים המאוחרים יותר שהכירו את חיבוריו של דוריס, מעטים משבחים אותה.
קיקרו מעניק לו שבחים מסויגים כסופר חרוץ.
פלוטרכוס השתמש בחיבורו אך מביע שוב ושוב ספק באמינותו.
דיוניסיוס מהליקרנסוס מדבר בזלזול על סגנונו.
פוטיוס רואה את סידור חיבורו פגום לחלוטין.
בניגוד לקודמיו המאוחרים, כמו אפורוס, דוריס שימש כדוגמה לסגנון חדש של "היסטוריה טרגית", אשר העניק לבידור ולהתרגשות חשיבות רבה יותר מדיווח עובדתי.
ב"חיי פריקלס" של פלוטרכוס, דוגמה בולטת היא תיאורו המורכב (ולפי פלוטרכוס, מוגזם) של דוריס על אכזריות והרס נרחב בסאמוס, כאשר כוחות אתונאים בהנהגת פריקלס כבשו את האי.
מבקרים מודרניים, המאמינים שדוריס היה תלמידו של תאופרסטוס, ניסו להוכיח ש"היסטוריה טרגית" תואמת את תורת האסכולה הפריפטטית או לנתח את מניעיו של דוריס לנקוט בקו שונה ממוריו לכאורה.
הוויכוח לא הסתיים במסקנה ברורה.
דורית מוסאיוף (נולדה ב-12 בינואר 1950) היא מעצבת תכשיטים ילידת-ישראל.
בעבר הייתה הגברת הראשונה של איסלנד בעת כהונת בעלה אולפור רגנר גרימסון כנשיא איסלנד.
היא אזרחית בריטית, ישראלית ואיסלנדית.
מוסאיוף נולדה בירושלים, בת למשפחת תכשיטנים ידועה ממוצא יהודי-בוכרי שהונה נאמד בכ-200 מיליון לירות שטרלינג.
הוריה הם התכשיטן ואספן הארכאולוגיה המקראית שלמה מוסאיוף ועליזה, בת למשפחה יהודית מאוסטריה.
אבי סבה, הרב שלמה מוסאיוף, היה ממיסדי שכונת הבוכרים, יש לה שתי אחיות.
מוסאיוף סבלה מדיסלקסיה ולכן חונכה בבית המשפחה ועבדה מגיל צעיר בחנות משפחתה.
בהיותה כבת 18 נישאה לראשונה למעצב ניל זאראק, ממנו התגרשה לאחר שנים ספורות.
מוסאיוף הייתה פעילה בחיי החברה בלונדון והיא חברת מערכת של המגזין "טאטלר", העוסק בחיי "החברה הגבוהה", ובו היא כותבת מעת לעת.
בשנת 1999 חשף נשיא איסלנד, אולפור רגנר גרימסון את העובדה כי הוא מנהל מערכת יחסים עם מוסאיוף.
גרימסון התאלמן בשנת 1998 מרעייתו גוד'רון קתרין פורברגסדוטיר, שלקתה בלוקמיה.
גוד'רון קתרין הייתה אהודה מאוד על העם האיסלנדי, אשר ליווה את תהליך מחלתה והתאבל על מותה.
בשנת 2000 התארסו מוסאיוף וגרימסון באופן רשמי.
ב-14 במאי 2003 (הוא יום הולדתו ה-60 של גרימסון) נישאו בטקס פרטי בארמונו של גרימסון.
לזוג אין ילדים משותפים, אך לגרימסון יש שתי בנות מנישואין לגוד'רון קתרין.
בראיון שנתנה לעיתון הארץ בסוף שנת 2003 אמרה מוסאיוף שהיא אל-הורית ושאינה מתחרטת שלא הביאה ילדים לעולם.
בשנת 2016 הודלפו מסמכים מ-HSBC בז'נבה לפיהם מוסאיוף החזיקה חלק מהונה במקלט מס באיי הבתולה הבריטיים.
מוסאיוף אינה הרעייה הראשונה של נשיא איסלנד שאינה ממוצא איסלנדי.
נשיאה הראשון של איסלנד, סוון ביירנסון, היה נשוי לאישה דנית.
מוסאיוף היא אחת מיהודי איסלנד המעטים הגרים שם.
מוסאיוף אף משמשת כשגרירה של התרבות האיסלנדית ברחבי העולם.
: עיטור הצלב הגדול - מחלקה מיוחדת של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
: עיטור הצלב הגדול מטעם המסדר המלכותי של כוכב הקוטב
: מדליית רובי היובל של מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב, מטעם המסדר המלכותי של כוכב הקוטב
: מדליית יום ההולדת ה-70 של מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב, מטעם המסדר המלכותי של כוכב הקוטב
דורית רביניאן (נולדה ב-25 בספטמבר 1972) היא סופרת, משוררת ותסריטאית ישראלית.
הוריה של רביניאן עלו לישראל מאיראן והתיישבו בכפר סבא, שם נולדה ב-1972. בת בכורה בין ארבעה ילדים.
אמה, יפה, מוכרת בחנות בגדי ילדים, ואילו אביה, ציון, היה בעל מפעל טקסטיל.
את שירותה בצה"ל עשתה ככתבת צבאית בעיתון "במחנה".
ספרה הראשון, "סמטת השקדיות בעומריג'אן", נכתב כשהייתה בת 22 והפך לרב-מכר, שזיכה אותה ב-1995 בפרס וינר לספרות צעירה.
ספרה השני, "החתונות שלנו", פורסם כשהייתה בת 27, בשנת 1999, וזכה אף הוא להצלחה רבה ותורגם ל-18 שפות.
בלונדון קיבלה עליו את הפרס על שם צ'ארלס אורד וינגייט.
ב-2000 קיבלה את פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים וב-2009 את פרס אקו"ם לעידוד היצירה.
ספר הילדים שכתבה, "אז איפה הייתי אני", יצא לאור ב-2006. הרומן השלישי שלה, "גדר חיה", פורסם 15 שנה לאחר השני, בשנת 2014, וזיכה את רביניאן ב-2015 בפרס ברנשטיין לספרות.
רביניאן כתבה את התסריט לסרט "הבחור של שולי", שזכה בשנת 1997 בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע.
ב-2011 הגישה את התוכנית "שבת תרבות" בערוץ 2.
בשנת 2014 יצא לאור ספרה "גדר חיה", העוסק ברומן בין מתרגמת ישראלית לצייר פלסטיני, בעת שהותם בניו יורק.
הספר הומלץ להכללה בתוכנית לימודי החובה לבגרות מוגברת בספרות על ידי אחראי התחום במשרד החינוך וועדת המקצוע, אך בדצמבר 2015 המלצה זו נדחתה בידי המזכירות הפדגוגית.
בעקבות פרסום הפרשה, הספר חזר לראש רשימת רבי-המכר, לאחר שכבר שהה שם שבועות אחדים בעת שיצא לאור והוצאת עם עובד הודיעה על הדפסת מהדורה גדולה נוספת.
הייתה נשואה במשך כשנתיים לדב אלבוים, שאותו הכירה במערכת "במחנה".
רביניאן גרושה ומתגוררת בתל אביב.
אחותה היא במאית התיאטרון אורלי רביניאן.
סמטת השקדיות בעומריג'אן (עם עובד, 1995) - רומן.
תורגם לשמונה שפות, והיה לרב-מכר.
חתולה וארנבון מחליפים בתים, (עם עובד, 2017) - ספר ילדים.
שיעורים בפיתוח קול (עם עובד, 2025), ממואר.
1995 - פרס לסיפורת צעירה על שם יצחק וטובה וינר
1999 - פרס על שם אורד וינגייט
2015 - פרס ברנשטיין לספרות, על ספרה "גדר חיה"
דורית ראובני (נולדה ב-30 בספטמבר 1952) היא זמרת ישראלית, מהסולניות הבולטות של להקת פיקוד מרכז בתחילת שנות השבעים.
בילדותה התגוררה בארגנטינה, ובעקבות כך שרה מספר שירים בסגנון דרום-אמריקאי.
באלבומה האחרון שרה שירים בלאדינו.
השתתפה גם בהפקת מספר דיסקים של שירי ילדים.
ראובני נולדה בקיבוץ שער העמקים לאברהם (אלברט), יליד סקופיה, ולאסתר (אסתיקה) ילידת בלגרד, אשר עלו לישראל מיוגוסלביה ודיברו לאדינו כשפת אם.
בגיל תשע נסעה עם משפחתה לשליחות בת שלוש שנים מטעם הסוכנות היהודית בארגנטינה, שם נחשפה למוזיקה הדרום-אמריקאית והושפעה ממנה.
עם חזרתה לישראל המשיכה לעסוק בתחום המוזיקה.
הופיעה בתוכנית "תשואות ראשונות", והתגלתה על ידי מוני אמריליו.
את שירותה הצבאי התחילה ראובני ב"שלישיית פיקוד מרכז" יחד עם צביקה כרמל וגיא יפה.
יחד עם השלישייה שרה כסולנית את השירים "היום היום", "יש פרחים" ו"ציפור בגשם" שזכו להצלחה רבה, כולם בלחניו ועיבודיו של מוני אמריליו שהיה המנהל המוזיקלי של השלישייה.
בסוף אותה שנה השלישייה הצטרפה לצוות הווי חטיבת הצנחנים, ובמסגרת זו שרה ראובני את השיר "מסביב למדורה" שכתב נתן אלתרמן, שזכה גם כן להצלחה רבה.
את השיר הייתה אמורה לשיר בהתחלה להקת הנח"ל, אך בעקבות ה"מרד" שהתחולל בלהקה לאחר שיאיר רוזנבלום מלחין ומעבד השיר, דרש שגידי גוב יבצע את השיר, זכתה בו ראובני.
ב-1972 העלתה "להקת פיקוד המרכז" את תוכניתה "שר מי ששר אחרון".
במסגרת התוכנית הקליטה ראובני כסולנית בנוסף ל"מסביב למדורה" גם את "שבחי החושך" שכתבו גם כן אלתרמן ורוזנבלום וכמו כן את השיר "האיש מן הבקעה" שכתב חיים חפר והלחין ועיבד מוני אמריליו שהפך עם השנים לנכס צאן ברזל בזמר העברי.
באותה העת היה יעקב (יענקל'ה) מנדל חבר בלהקה, ומאוחר יותר השניים נישאו.
בשנת-1973 הוציאה ראובני את אלבומה הראשון, "ציפור בגשם", שאת רובו הלחין מוני אמריליו.
באלבום נכלל הביצוע הראשון של השיר "לכל אחד ירושלים" (מילים נתן יונתן, לחן מוני אמריליו)
באותה שנה היא זכתה במקום השלישי בפסטיבל הזמר והפזמון, עם השיר "רכבת העמק" (מילים יורם טהרלב, לחן מוני אמריליו).
בנוסף העלתה מופע יחיד שכלל את שירי אלבומה הראשון.
בשנת 1974 יצא אלבומה השני, "כזאת אני".
בלטו בו השירים "כזאת אני" שכתבה רחל המשוררת והלחינה דפנה אילת, "ארץ מבוא השמש", "רוח דרומית קלה", "הימים הטובים" וחידושים ל"היום היום" ו"הללויה" אותו ביצעה בדואט עם דודו זכאי.
באלבום הופיע גם השיר ההיתולי "שיר קטן לערש", שכתב נתן זך כבדיחה על שירי ערש לילדים.
שנה לאחר מכן השתתפה בערב שירי רחל המשוררת, ובו שרה יחד עם דני כץ וחנן יובל את השיר "פגישה, חצי פגישה" בלחנו של יובל.
באותה שנה השתתפה גם במופע "ניחוחי חציר", מופע שהוקדש ליוצרי ההתיישבות העובדת.
בתקופה זו השתתפה ראובני בפרויקטים של חברת "ישראדיסק", ובמסגרתם הקליטה מספר שירי ילדים.
בשנת-1978 הוציאה את אלבום האוסף הראשון שלה, "לילות", וגם חזרה לעבוד עם יאיר רוזנבלום כשהעלתה את המופע "לקום בשש בבוקר" עם דודו זכאי בו בלטו שיר הנושא והדואט "לילות" שרוזנבלום הלחין למילותיו של טהרלב.
ב-1982 חזרה להופיע אחרי הפסקה של מספר שנים והחל להקליט תקליט חדש.
התקליט לא הושלם, אך מתוכו יצא לאור תקליט השדרים "צעדים ומיתרים".
ב-1985 העלתה את המופע "שדות ירוקים", בו שרה גרסאות כיסוי בעברית לשירים של לאונרד כהן, בוב דילן, פיטר, פול ומרי ואחרים.
והוציא לאור תקליט שדרים עם שירי המופע.
ב-1986 יצאה מהדורה חדשה של אלבומה השני, "כזאת אני".
מהדורה זו הודפסה בעותקים מצומצמים וגם כן לא זכתה להצלחה.
פרט לכך, בתקופה זו מיעטה ראובני בפעילותה המוזיקלית באותן שנים.
היא חזרה להקליט ב-1987, בו הוציאה את התקליט "שינויים", בעזרתם של אילן וירצברג כמנהל מוזיקלי וחוה אלברשטיין כיועצת אמנותית.
בתקופה זו השתתפה לצד דודו פישר במופע שירי משפחת מלבסקי.
ב-1993 הוציאה את האלבום "בית בקצה הקשת", בהפקה מוזיקלית של אורי הרפז ואילן וירצברג.
האלבום כלל מספר חידושים ללהיטי עבר ושירים נוספים כגון "לא הבטיחו לי גן ורדים" (שהוקלט ב-1990 וזכה להצלחה, כנראה בגלל התוכן המחאתי שבו), "אתה שהיית איתי", "כשתבוא היונה" ושיר הנושא, ששמו כשם האלבום, שבוצע בקדם-אירוויזיון 1993.
בשנות ה-90 החלה ראובני לעבוד כמורה לפיתוח קול ומכך צברה מחדש פופולריות.
בשנת 2000 הוציאה את אלבומה האחרון עד כה, "לדינו", של שירים בלאדינו, שפת האם של הוריה.
בנובמבר 2008 הוציאה ראובני לאור את הסינגל "לונה" (Luna), שיר ספרדי של פדרו הררו, בגרסה עברית שראובני תרגמה בעצמה, מתוך אלבום חדש שפרטים עליו לא נחשפו עד כה, פרט לשיר הזה.
בראשית 2016 החלה להופיע במופע "שלושתנו", עם חנן יובל ואורי הרפז, ברפרטואר של מיטב שירי ארץ ישראל.
בשנים 2022 - 2016 הופיעה בהרכב מוזיקלי ישראלי "שלושתנו", יחד עם חנן יובל ואורי הרפז.
הם הופיעו בשירי זמר עברי.
משנת 2023 היא מופיעה במופע משותף עם הזמר דודו זכאי.
ב-1975 נישאה ראובני ליעקב מנדל.
היא אם לשלושה: טל מנדל (מפיק), מור מנדל (זמרת) ואסי מנדל (מלחין).
מור השתתפה בעונה הראשונה של The Voice אך הודחה בשלב הדו-קרב.
"היום היום - משיריה היפים של דורית ראובני", 1996
"דורית ראובני בהופעה חיה", 2012
"אדם צובר זכרונות", אוסף משולש 2013
דורית ראשוני-מנדיל (1963 – ינואר 2018) הייתה ציירת, אמנית ועיתונאית ישראלית.
בצה"ל שירתה בבטאון חיל האוויר בזמן מלחמת לבנון הראשונה.
לאחר שחרורה למדה צילום בקמרה אובסקורה, עיצוב אופנה במכללת שנקר, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
במקביל ללימודיה עבדה בעיתונאות ופרסמה מאמרים רבים, בעיקר ברשת שוקן.
בין היתר כתבה מדור בשם "כלכלה ירוקה" על נושאי איכות הסביבה בעיתון "חדשות".
בעשור האחרון ציירה בעיקר גוף נשי.
בתערוכה בשם "נשים-קריירה-עסקים ופוליטיקה", הציגה עשרים ושישה פורטרטים של חברות כנסת ונשים מובילות בכלכלה הישראלית.
התערוכה הוצגה בקניון עזריאלי ובלובי הכניסה של בית עיריית תל אביב.
בין הפורטרטים המצוירים, נמצאות ציפי לבני, רונית רפאל, דליה איציק ועוד.
ביוני 2017 הציגה תערוכה בשם "ציפורים בדואט", תערוכה משותפת עם הצלם יקי אקרמן.
בשנותיה האחרונות חייתה ברעננה ולימדה ציור וכתיבה יוצרת, איירה ספרים וכתבה ביוגרפיות.
היא נלחמה במחלת סרטן השד מאז שנת 2007, ונפטרה בינואר 2018.
ספר שירים "יש גם אפשרות כזו" 2010 .
"ספר הדרכה לכתיבת אוטוביוגרפיה" 2005.
"להפוך את כל האבנים, סיפורם של חולי סרטן יוצאי דופן", הוצאת פוקוס, 2015.
דורית פורת (נולדה ב-31 במאי 1944) היא מתעמלת עבר וכוראוגרפית.
הייתה חברה בנבחרת ישראל בהתעמלות מכשירים ובהתעמלות אומנותית בין השנים 1962 – 1968 והיא המקימה והכוריאוגרפית של להקת גלים במחול.
פורת היא מקיבוץ אפיקים, ובוגרת הוראת החינוך הגופני במכון וינגייט וסמינר אורנים.
היא ייצגה את ישראל באליפויות עולם ותחרויות בינלאומיות, ביניהן: הגימנסטרדה העולמית בווינה (1964) ואליפות העולם בדורטמונד שבגרמניה (1966).
בשנת 1967, במסגרת אירועי ספורט הפועלים בווינה זכתה עם נבחרת ישראל בשתי מדליות: זהב קבוצתי וכסף אישי במכשיר הקורה.
לאחר סיום לימודיה, עסקה בהוראת החינוך הגופני בבתי ספר בעמק הירדן (תיכון ויסודי) ובהדרכה פדגוגית בסמינר למורים באוהלו.
בשנת 1970 פנתה פורת לריקוד וכוריאוגרפיה, הקימה את להקת גלים במחול, והיא המנהלת האמנותית והכוריאוגרפית של הלהקה עד היום.
פורת מונתה כמפיקה וכוריאוגרפית בארבעה מופעי פתיחה המוניים של כינוסי הפועל: בשנת 1979 בכינוס הפועל ה-11 והגדול בכינוסים, בשנת 1983 בכינוס הפועל ה-12 בסימן 60 שנות קיומה של התארגנות "הפועל", בשנת 1987 בכינוס הפועל ה-13 ובשנת 1991 בכינוס הפועל ה-14.
בנוסף לניהול הלהקה, בשנים 2001–2014 פורת ניהלה את המרכז למחול של המועצה האזורית עמק הירדן שנתן חסותו ללהקה.
מספטמבר 2014, הפכה הלהקה לעצמאית, וחזרה לפעול כיזמות פרטית בביתה הראשון בקיבוץ אפיקים.
בדצמבר 2016 הוענק לפורת עיטור הכבוד "לאיש כפועלו" על ידי ועדת העיטורים של מרכז הפועל, וזאת לציון שירות מיוחד המאדיר את שמו של הפועל.
בספטמבר 2018 הוענק לפורת פרס עמק הירדן לשנת תשע"ח על תרומתה לאזור.
על התעודה שניתנה לפורת כתוב: "פרס המועצה האזורית עמק הירדן ניתן לה – על תרומתה להנחלת יסודות המחול לגווניו וסוגיו השונים למאות רקדניות ורקדנים בעמק הירדן וברחבי הארץ.
דורית פַרְקַש (נולדה ב-1957) היא זמרת ישראלית.
זכורה בעיקר כחלק מהצמד "שוקי ודורית".
היא בתו של הקריקטוריסט זאב (יעקב פרקש).
פרקש למדה פסנתר קלאסי בתיכון "תלמה ילין" והיא בוגרת בית ספר רימון לג'אז ולמוזיקה.
פרקש זכתה לפרסומה הראשון כחברת הצמד "שוקי ודורית", יחד עם שוקי שוקי.
להיטם הגדול ביותר היה "גן נעול" (1979) שהלחין שוקי למילים של רחל המשוררת.
בשנת 1980 הוציאו הצמד את אלבומם הראשון, "גן נעול".
מלבד שיר הנושא היו באלבום גם השירים "בא בשקט ונשאר" ו"על נהרות בבל", שנכתב והולחן במקור על ידי דון מקליין.
בגרסה העברית נכתבו לשיר מילים מפרק תהילים קל"ז.
הצמד הקפיא את יחסיו אחרי שהאלבום יצא ופרקש עבדה על שירים עם הנרי ברטר.
בשנת 1985 הוציאה שיר סולו ראשון, "סירפד" (מ' רחל שפירא, ל' הנרי ברטר), שיצא באותה השנה גם כתקליט שדרים.
בשנת 1987 התמודדה בתחרות קדם-אירוויזיון 1987 עם השיר "ירושלם" שהלחין הנרי ברטר, בליווי דפנה דקל ולהקת "חברים" (זו הפעם הראשונה בה דקל משתתפת בתחרות כזמרת רקע).
השיר זכה במקום התשיעי בתחרות.
בשנת 1988 הוציאו שוקי ודורית את השיר "תותים", ובעקבות התגובות החיוביות שקיבל השיר, הוציאו ב-1990 את אלבומם השני והאחרון, "תותים".
האלבום כלל את שיר הנושא ונחל הצלחה גדולה יותר מקודמו.
בשנת 1994 הוציאה פרקש את אלבום הסולו הראשון שלה, "שרה ננה מושקורי" ובו ביצעה בעברית את שיריה של ננה מושקורי.
את שירי האלבום תרגמו מיוונית מיכל ורד ("עיר מפלט", "ילדתי"), יורם טהרלב ("אש האהבה", "לא עזבתי את הבית", "לא נורא"), רחל שפירא ("גחלת", "בקשה", "בושם מרחקים"), תלמה אליגון ("שלום שלום"), נעמי שמר ("אישה על החוף") ויאיר לפיד ("שיר אהבה מאוחר").
בשנת 1998 הוציאה פרקש את אלבומה השני, "חצי מאה עברה - שירים של נעמי שמר".
האלבום הורכב כולו משיריה של נעמי שמר, בעיקר גרסאות כיסוי לשירים הישנים.
באלבום שני שירים חדשים: "יובֵל" (יחסית חדש; בוצע באותה שנה בערב חגיגות היובל של המדינה על ידי גידי גוב ושמר) ו"קפה תפארת", שנכתב מיוחד עבור פרקש.
בשנת 2007 הוציאה פרקש את השיר "תכלת זכה", תרגום לשיר היווני "Alexandria" ("אלכסנדריה").
השיר תורגם על ידי רחל שפירא.
פרקש הופיעה בעיקר במופעים ביוונית לצד ניצה טרמין והזמר היווני לזר בואנו ובהנחיית ירון אנוש, שהמצליחים בהם הם "נשים שרות יוון" ו"חגיגה יוונית".
אלבומה השלישי, "משהו יפה", שאמור לצאת בקרוב, מורכב כולו משיריה של רחל שפירא, ברובם תרגומים לשירים לועזיים.
הסינגל הראשון שיצא הוא "שיר המהגר".
עיר מפלט - (במקור נקרא: Kathe Kipos Exei)
לא עזבתי את הבית (נעימה)
שיר אהבה מאוחר - (To Traino)
חצי מאה עברה - שירים של נעמי שמר - 1998
יובֶל - בוצע בערב יום העצמאות תשנ"ח על ידי גידי גוב ונעמי שמר בחגיגות ה-50 של מדינת ישראל.
קפה תפארת - נכתב במיוחד עבור פרקש.
דיוקן אמי - נכתב לכבוד אמא של שמר, רבקה ספיר מקבוצת כנרת.
בית חלומותיי - נכתב במקור לרביעיית האחיות שמר ב-1965, אך לבסוף הרביעייה התפרקה ונעמי שמר זכתה לבצע ראשונה את השיר.
אישה על החוף - שיר שכתב והלחין במקור מנוס חג'ידקיס ותורגם עבור צמד הפרברים לאלבומם "מוזיקה", שיצא בשנת 1989.
שיר כפות רגליך - נכתב ב-1968 למחזה "החיים כמשל" על פי פנחס שדה ובוצע שם על ידי זמרת קיבוצניקית בשם שולי הרולד, שהוציאה את אלבום הבכורה שלה ב-1969, שכלל שירי עמים בעברית ואנגלית.
הרולד היא המבצעת המקורית של שירו של נעם שריף "הינך יפה רעיתי".
מי ידליק - נכתב לתוכנית חנוכה במסגרת ערוץ 2 בראשית שנות ה-90.
אחרי השקיעה בשדה - נכתב ב-1965 עבור מקהלת גברי השריון עם הסולנית נעמי לוי.
שיר סיום - שירו של מנוס חג'ידקיס שתורגם לתוכנית היחיד של חוה אלברשטיין ב-1970.
לחם האוהבים - בוצע על ידי נעמי שמר בשבועות 1991 בתוכניתה של דליה גוטמן: "על כל אלה", ערוץ 1.
חורשת האקליפטוס - נכתב עבור ילדי קבוצת כנרת ביובל לקבוצת כנרת, 1963.
נומי נוגה - שיר ערש לנכדתה של נעמי שמר, נוגה יאיר.
העיר באפור - נשלח מפריז אל בני אמדורסקי עבור שלישיית גשר הירקון.
אל בורות המים - שיר הנושא של סרטו של מוטי קירשנבאום "אל בורות המים".
אסיף ("אסוף את המעשים...") - נכתב לזכר תרצה רבינוביץ' מקיבוץ חצרים, למילות אחיה, איתמר פרת.
שנה טובה - נכתב לתוכנית ראש השנה של שרה פרידמן במסגרת הערוץ הראשון בראשית שנות ה-90.
דורֵל שוֹר (ברומנית: Dorel Schor; 30 ביולי 1939 – 8 ביולי 2023) היה סופר, פובליציסט ומבקר אמנות ישראלי בשפה הרומנית.
שור, יליד יאשי שברומניה, סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת יאשי ב-1962, התמחה ברפואת עור וסקסולוגיה.
דורל שור כתב טורים קבועים בנושאי רפואה, אמנות פלסטית, הומור ואמרות הומוריסטיות בעיתונות הרומנית הישראלית, בעיקר בכתבי העת: "Orient Expres", "Ultima Ora", "Expres Magazin", "Minimum".
הוא חתם לעיתים בשם Dorel Şora (דורל שורה).
חייך, מחר יהיה יותר גרוע
שנהיה רציניים - הומור יהודי במיטבו
דור העימותים – סולו הר, תל אביב, 1994
5000 שנים של הומור יהודי – טשו סולומוביץ', בוקרשט, 2002
סופרים מארץ הקודש, כרך III, יו כריסטופר, קלוז', 2004
סופרים רופאים בשפה הרומנית בישראל, אלכסנדרו מרטון, ירושלים, 2002
פרס ראשון לפרוזה בתחרות בינלאומית להומור, התאחדות הסופרים, (רומניה 2008)
פרס ינקולוביץ לתרבות ואמנות (ישראל 2009)
חבר כבוד באקדמיה להומור, רומניה
דורית ניתאי נאמן (נולדה ב-14 ביולי 1965, תל אביב) היא שחקנית, במאית תיאטרון ומורה למשחק ישראלית.
דורית ניתאי נולדה בתל אביב, בתו של השחקן ניקו ניתאי.
למדה בחוג לתיאטרון בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב.
בעלת תואר שני בלימודי נשים ואמנות.
שיחקה בתיאטרון הסימטה, אותו יסד אביה המחזאי, הבמאי והשחקן ניקו ניתאי, בהצגות: "סינים סינים", "אי זוגי", "שלישייה במי במול", "אשתי הנצחית לשעבר".
הופיעה גם בתיאטרון הקאמרי, בהצגות: "אויב העם", "השיבה הביתה" ו"האישה המופלאה שבתוכנו".
כבמאית ייסדה את קבוצת התיאטרון "נשים יוצרות" על שם טלי שקד-זגמן, וביימה את ההצגות: "אבירות מתעלפות", "האיש משם", "כדור הבדולח", "סודות נלחשים" ו"בלוג - מסע בין יומנים".
ניתאי נאמן גם הופיעה בסדרה "חלומות נעורים" בתפקיד המורה בילי.
בשנת 2000 זכתה בפרס ראשון לשחקנית בתחרות הסרטים של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה על תפקידה בסרט "פרמננט".
בשנת 2001 ביחד עם אביה עברה לתיאטרון קרוב וכיום היא המנהלת האומנותית שלו.
היא שימשה לגד אפוטקר למודל לסדרה של 30 יצירות.
דורית פלד הרפז (נולדה ב-19 בספטמבר 1961) היא קומיקאית, סטנדאפיסטית, במאית, מחזאית, מדבבת, שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה.
פלד הרפז היא בוגרת בית הספר למשחק בית צבי, וזוכת מלגת הצטיינות.
עם תום הלימודים הצטרפה ל"צעירי הבימה" ושיחקה עם הלהקה בהצגות התיאטרון במשך שתי עונות.
בארצות הברית, שם גרה 3 שנים, השתלמה בסטודיו של סטלה אדלר וסטייסי רוברטס והשתלמה בבית הספר לקולנוע AFI.
כשחזרה לארץ למדה במכללת בית ברל לימודי דרמה תרפיה.
בסוף הלימודים עבדה עם ילדים ונוער ומאוחר יותר העבירה סדנאות לנשים "טיפול באמצעות תיאטרון" ויצרה סדנת כתיבה טיפולית, העוזרת לכותב להתבונן בחייו ולהתמודד איתם באופן יצירתי.
בין השנים 1985–1995 שיחקה בתיאטרון הבימה ובתיאטרון בית ליסין.
בהצגה הראשונה בה השתתפה "מעגל הגיר הקווקזי", שיחקה לצד יוסי בנאי ויונה אליאן.
בהצגה "הדיבוק" שיחקה לצד שולי רנד.
בשנת 1996 שיחקה פלד הרפז בקלטת הילדים "פיץ העכבר" לצידו של עודד מנשה, בתפקיד אזדרכת והגברת פומפרניקל.
פלד הרפז כתבה מספר הצגות ילדים ונוער.
ההצגה הראשונה שכתבה "מה שקרה ביער" בכיכובה של אורנה רוטברג זכתה במקום הראשון בפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
מיד אחר כך כתבה וביימה את ההצגה "הגן של סומו" בכיכובה של אודיה קורן וכמה שנים מאוחר יותר כתבה וביימה את ההצגה "מיקי כאן ועכשיו" בכיכובה של מיקי קם.
כתבה את הצגות הילדים והנוער "חלומות וכוכבים" "בעקבות ויואלדי" "אלביס מבאר שבע" ואחרים.
משנת 2005 החלה לכתוב ולביים הצגות למבוגרים.
ההצגה "נשים מדברות נשים", בה גם שיחקה עם עירית גידרון, מציגה נשים הבאות לטיפול פסיכולוגי ומשנות את חייה של המטפלת.
המחזה מעלה לבמה נשים מההוויה הישראלית והתכנים אוניברסליים.
ההצגה הועלתה ב-2006, הוצגה 800 פעמים במשך 6 שנים ואז הועלתה שוב לבמה ב-2016 והפעם עם חמש שחקניות צעירות.
בשנת 2006 פלד הרפז הקימה את "דור הפקות".
במסגרת התיאטרון שלה, העלתה את הצגות נוספות שכתבה וביימה: "נשואים וחיות אחרות" ו"החיים על-פי פאני".
במחזות אלה השתתפו שחקנים כגון דן תורן, תומר אופנר, טניה עדן, דורין מנדל, עינת משה, רעות בן טוב וטליה בר שלום.
בד בבד עם הצגות התיאטרון כתבה את הסטנד-אפ "אישה כמוני" והופיעה איתו במשך שנים ארוכות.
פלד הרפז השתתפה עם פינה קבועה בתוכנית הרדיו של ירון אנוש "קול שישי" כפולנייה, בשם גיציה קוחנה, מומחית בינלאומית לחשיבה שלילית.
הפינה הסאטירית, אותה כתבה והגישה במבטא פולני כבד, קנתה לה קהל מעריצים.
פלד הרפז עיבדה את החומר להצגה שהועלתה ב-2014 בשם "יומנה של פולניה" בה משתתף גם אמן האקורדיון איליה מגלניק.
בשנת 2014 יצאו לאור המחזות שלה "נשים מדברות נשים" "נשואים וחיות אחרות" בהוצאת "אור עם".
ב-2015 יצרה את המפגש "דמויות יוצרות מחזה" בו היא מספרת לקהל על תהליך כתיבת המחזות, על הדמויות אותן יצרה, על מקורות הכתיבה והסודות השמורים שפרצו לבמה.
ההצגות "נשים מדברות נשים", "נשואים וחיות אחרות" ו"החיים על-פי פאני" הוזמנו להופיע בפני הקהילה הישראלית בלונדון וב-2019 נרכשו על ידי "התיאטרון העברי" במיאמי, שם גם זכו לעיבודים בימתיים חדשים.
ב-2015 העלתה מחדש את ההצגה "נשים מדברות נשים" עם 5 שחקניות צעירות והופיעה ברחבי הארץ עם הצגת היחיד "יומנה של פולנייה".
ב-2017 כתבה עבור ששי קשת ויונה אליאן את מופע הבידור "עדיין נשואים?".
ב-2022 עלה, כהצגת בכורה בתיאטרון העברי במיאמי, המחזה שלה "נגד הזמן".
פלד הרפז מופיעה ב"מפגש דמויות", בו היא מספרת על תהליך הכתיבה והיצירה ומעלה דמויות מתוך המחזות שלה.
פלד הרפז הופיעה בטלוויזיה בסדרות שונות.
בהן "קרובים קרובים" בתפקיד אורח בתור אישה במשרד, "קופיקו" (בתפקיד האם תמר), "פאפא" בתפקיד אורח בתור מזכירה, "לחיי האהבה" בתפקיד אורח גילמה את גברת כץ, ובשנת 2022 שיחקה בסדרת הדרמה "כל עוד בלבב" בתפקיד רבקה, ניצולת שואה המלווה מסע לפולין של בני נוער ישראליים.
בנוסף לכתיבה לתיאטרון, כותבת טור "נקודת מוצא" ובו סיפורים קצרים ודרמטיים על החיים בירחון "החיים הטובים".
אחרי אסון ה 7 באוקטובר, כתבה את ספר הילדים "מה שקרה לפחד" אותו איירה אלינור ביתה הבכורה.
את הספר שנועד לעזור להתמודדויות עם פחדים, הוציאה הוצאה מיוחדת שיועדה כמתנה לילדי המפונים ונסעה ממקום למקום למפגש איתם וחלוקת הספר.
פלד הרפז היא שחקנית- קומיקאית שגם כתבה כ 15 מחזות ותוכניות בידור.
היא גם מטפלת עצמאית בשיטת PHD, שבה המטופל, הוא הדמות הראשית במחזה של עצמו.
במהלך הטיפול, נחשפת בפניו האפשרות לראות את המרכיבים בסבך עלילת חייו, לזהות את המשתתפים במחזה הפרטי שלו, לגלות מה התפקידים שהם מגלמים ורמת תפקודם בעלילה.
פלד הרפז נשואה לאודי הרפז, המלחין מוזיקה לסרטים וטלוויזיה.
הוא גם זה שהלחין את המוזיקה לכל ההצגות שלה.
אחותה של פלד הרפז היא העיתונאית טליה פלד
בתה אלינור דרמה תרפסטית לילדים
בתה, אילונה הרפז, היא מוזיקאית.
דורית רביד (נולדה ב-5 בפברואר 1952) היא פרופסור אמריטה לבלשנות ופסיכולינגוויסטיקה התפתחותית בבית הספר לחינוך ובחוג להפרעות בתקשורת באוניברסיטת תל אביב ונשיאת החוג הישראלי לבלשנות.
את שירותה הצבאי עשתה בין השנים 1969-1971 בנח"ל בגרעין כנרות לאלומות.
רביד היא ממקימי "אגודת אוריינות ושפה", בראשה עמדה במשך שש שנים.
בשנות ה-80 ובשנות ה-90 הייתה פעילה ברצ ובמרצ.
את כל תאריה האקדמיים עשתה באוניברסיטת תל אביב, בחוג לבלשנות: את התואר הראשון שלה קיבלה ב-1974 בבלשנות ובספרות אנגלית.
את התואר השני בהצטיינות בבלשנות תאורטית והתואר השלישי בבלשנות תאורטית ופסיכולינגוויסטיקה התפתחותית - שניהם בהנחיית פרופסור רות ברמן - קיבלה ב-1978 ו-1988 בהתאמה.
נשואה, אם לשלושה וסבתא לארבעה נכדים.
דורית רביד היא בלשנית החוקרת בכלים פסיכולינגוויסטיים היבטים שונים של המרקם הלשוני העשיר והמורכב של העברית הישראלית משתי פרספקטיבות.
האחת היא חקר תכונותיהם הצורניות והמשמעותיות של רכיבי השפה – צורנים (מורפמות) כמו השורש, הבניין, המשקל ומוספיות הנטייה והגזירה, מילות תוכן (שמות, פעלים, תארים), צירופים מורפו-תחביריים ומבני תחביר.
בהקשר זה היא מתבוננת בתפוצתם של אלה בשיח הדבור והכתוב של דוברי העברית ובפונקציות שהם משרתים בו ובונה מבדקים הבוחנים את הידע הסמוי והגלוי יותר של דוברי העברית על רכיבי לשונם.
הפרספקטיבה השנייה היא מעקב אחר רכישתם של פריטי מילון ומבנים מורפו-תחביריים אלה על ידי ילדים בגילים שונים (מפעוטות ועד ילדי בית ספר) ומתבגרים בהשוואה למבוגרים במבדקים מובנים ובשפה הספונטנית תוך התייחסות להקשר ההתפתחותי, הקוגניטיבי, האורייני והרגשי-חברתי שבו נלמדת השפה העברית על ידי דובריה הילידיים.
מטרתה של רביד היא להגיע לתובנות עמוקות באשר לדרך שבה העברית מיוצגת ומתוהלכת בפי דובריה, לקשרים ארוכי הטווח והסמויים שבין מבנה ומשמעות לבין ההתנהגות הלשונית, וכן לאופן שבו הקוגניציה האנושית ניגשת לרכישתן של שפות שונות (כמו שפות שמיות) בכלים גמישים ויצירתיים.
עבודותיה של רביד על השפה העברית חובקות את הטווח ההתפתחותי שבין הגיל הרך, שנות בית הספר היסודי והתיכון ואף מתמקדת בשינויים הלשוניים החלים בקבוצת הגיל הייחודית של חיילים (ובנות שירות לאומי) בהשוואה למבוגרים בוגרים יותר.
בעבודותיה הבלשניות חקרה (וכמעט תמיד מהיבטים של התפתחות לשונית ורכישת השפה) את הצירופים השמניים על יסודותיהם, את מבני הסמיכות לסוגיהם, את שמות הפעולה והשמות הגזורים, את התואר גזור השם וסוגי תארים אחרים, את מבני הסביל, מבני הדימינוטיב (הקטנה) והיבטים שונים של השורש והתבנית בפועל ובשם.
את כל אלה היא חוקרת באוכלוסיות בעלות התפתחות תקינה ואוכלוסיות בעלות הפרעות התפתחותיות.
מקום ייחודי שמור במחקריה המורפולוגיים למבני הריבוי של השמות ולהתאם התואר להם בעבודות משותפות עם פרופ' רחל שיף מאוניברסיטת בר-אילן.
עבודות אחרות מתמקדות באוריינות הלשונית בעברית.
מצד אחד רביד עוסקת בפן הלשוני של שגיאות הכתיב בעברית: היא נחשבת למומחית הראשונה במעלה על הפסיכולינגוויסטיקה של הכתיב העברי, על מקורותיהן של שגיאות הכתיב, על הדרך שבה הכתיב נרכש ועל תפקיד המורפולוגיה בהפגת העמימות בכתיב.
מהבט נוסף, רביד עוסקת (בעקבות מורתה, פרופ' רות ברמן) בהתפתחות השיח הדבור והכתוב – כיצד דוברי עברית מפיקים טקסטים דבורים וכתובים מסוגות שונות כמו שיח הסיפור והשיח העיוני.
התבוננותה בתשתית המילונית והמורפולוגית של התפתחות טקסטים בגילאי בית הספר הניבה פרסומים רבים.
רביד הייתה גם החוקרת הראשונה שעסקה בצורה שיטתית תוך שימוש בכלים אמפיריים בחקר הערבית הפלסטינית הדבורה, בעיקר מן הפן של ריבוי השמות אך גם בהיבטים של אוריינות.
במוקד מחקרה בעשור השני של המאה ה-21, שלושה נושאים:
השפעת המיצב הסוציו-אקונומי על רכישת השפה ועל התפתחות האוריינות.
רכישת ההבעה בכתב בעברית בקרב תלמידי בית ספר בזווית ראייה פסיכולינגוויסטית התפתחותית, ובמיוחד מן הפן התחבירי.
רביד חוקרת יחידות תחביר-שיח שדרכן זורם המידע ומקודד באמצעים תחביריים.
ייצוגו המנטלי של הפועל העברי מבחינת מהותו של השורש (יחידה צורנית או גם בעלת משמעות) והבניין, והדרך שבה תורמים שני אלה לקבוצות סמנטיות בפועל (כמו פעלים מנטליים).
כל אלה לצד המשך מחקר מקיף על היבטים מגוונים של התפתחות השפה העברית החל מן הלידה ועד לבגרות.
2002. לשון ואוריינות במעבר מן הגן לבית הספר.
בתוך פ' קליין (עורכת) שפה, למידה ואוריינות בגיל הרך.
תל אביב: רמות – אוניברסיטת תל אביב, 43-70
2002. תפיסת הכתיב העברי אצל הילד בישראל: מבט התפתחותי.
2011. כותבים מורפו (פונו)לוגיה: הפסיכולינגוויסטיקה של הכתיב העברי.
בתוך ע' קורת וד' ארם (עורכות) אוריינות ושפה: יחסי גומלין, דו לשוניות וקשיים.
דורלקס סדלקס הייתה להקת שוליים ישראלית אשר ניגנה רוק אלטרנטיבי.
את הלהקה הנהיג אוֹרי דרומר, מוזיקאי, סופר, אמן המתמחה ביצירות פלסטיק ומורה לאמנות, ומי שיצר את רוב שיריה.
בסוף 1983 נפגש אוֹרי דרומר (יליד 1965) עם חברו ארז שוייצר, שלו רקע ונושאי התעניינות דומים לאלה של דרומר.
יחד הם הקימו את דורלקס סדלקס (מקור השם מהאימרה הלטינית "Dura Lex Sed Lex" - "קשה החוק אך זהו החוק") - דרומר בבס ושירה, שוויצר בגיטרה ושירה, השחקן שמחה ברבירו בברזלים ותופים וגיא קוניק בטייפים וברזלים.
השיר הראשון שהקליטה הלהקה באותה תקופה היה שירו של חיים נחמן ביאליק "על השחיטה".
במהלך 1984 החלה הלהקה להופיע במועדונים שונים בתל אביב, בעיקר בקולנוע דן וב"פינגווין"
ב- 1984 הצטרפו ללהקה קובי לוי בסמפלרים ורונן כספי בתופים.
הלהקה הוציאה קלטת בשם "משפילים עיניים וממשיכים ליראות - משפילים עיניים וממשיכים לירות", בהפקה פרטית ובניהולו של מוטי שהרבני וסיועם של יובל לוי והמוזיקאי האנגלי ששהה בישראל כריס דייוויס.
הקלטת הודפסה ב-100 עותקים, שלכל אחד מהם הוצמד קליע, כדי להדגיש שהכוונה במשפט שעל שמו נקראת הקלטת היא רצינית.
הלהקה ציינה שהקלטת נועדה להיות מושמעת מעל טייפ סטריאופוני טוב ובעוצמה חזקה.
למרות שלא צוינו שמותיהם של ארבעה-עשר השירים, שניים מהם ניתנים לזיהוי על ידי האזנה - "על השחיטה" (רצועה ראשונה) והגרסה המקורית ל"500 מילים" (רצועה חמישית).
ב-1985 הוציאה הלהקה סינגל ראשון שנשא את השם "חורבן בית שלישי לאן?" ובו שלושה שירים: "500 מילים", "שמאל ימין שמאל" ו"רב בישראל", בו הופיעה השורה "חורבן בית שלישי לאן?" שעל שמה נקרא הסינגל, וכן ציטוט מדברי הרב מאיר כהנא.
הסינגל, שיצא ב-200 עותקים שעטיפתם מעוצבת ידנית, קודם בהופעות שנויות במחלוקת שעוררו סערה וכללו צרחות בליווי דפיקות על ברזלים, רעש מקדחות ועיצוב במה שכלל עופות שחוטים, שהושלכו בכל פעם שביצעו את השיר "על השחיטה".
ב-5 באוגוסט 1987 קיימה הלהקה מופע חד פעמי בגלריה בוגרשוב בתל אביב בשם "לא קיבלו חנינה", שתועד על גבי קלטת וידאו בהוצאת האוזן השלישית.
ההרכב במופע כלל לצד דרומר, שוויצר (שהשתתף גם בתופים) וקוניק (שהשתתף גם בשירה) את שרון בן עזר בתופים, גיטרה ושירה.
בן עזר שרה במופע את השיר "גיבור אשה ודגדגן", שבהמשך יהפוך ללהיט "גיבור צבא ההגנה" של להקתה "פוליאנה פרנק", עם שינויים קלים במילים.
חלק מהשירים שהלהקה ביצעה במופע, ביניהם "קץ לתשוקה", "אריק שרון" ו"בלטה", לא הוקלטו בהמשך לאלבום שלם.
ההופעה קיבלה ביקורת שלילית מבקר המוזיקה שרון מולדאבי, לטענת דרומר בעקבות כך פרשו כמה מחברי הלהקה.
ב-1989 פרשו בן עזר (שמכאן המשיכה ללהקתה "פוליאנה פרנק"), שוויצר (שלאחר מכן הצטרף ב-1991 ללהקתה קצרת הימים של סיגל קלרמן "אורז") וברבירו מההרכב, וללהקה הצטרף הגיטריסט מיקי קטן, שבנוסף לעבודתו המוזיקלית הוא מומחה למוזיקה אלטרנטיבית מ"בית התקליט".
בהפקת מנחם רז הקליטה הלהקה אלבום בשם "יה בה בם".
שמו נלקח ממילות השיר "עם הפנים לים" שהופיע בו.
הלהקה החליטה לגנוז את האלבום וממנו פורסמו מאוחר יותר רק ארבעה שירים: "עם הפנים לים", "חסמבה" (אין קשר בין השיר לבין סדרת הטלוויזיה הנושאת את אותו שם), "הביאו לי את ראשו של המח"ט" ושיר באנגלית בשם "Easy Rider".
לאחר מכן יצאה הלהקה במופעים מיוחדים, בהם "מסע הצלב של דורלקס סדלקס" שתועד גם הוא על גבי קלטת וידאו ב-1990, "אלוהים סולח דורלקס לא", "שועלים מן השאול", "נקמתו של הברון סמאדי", "תנו לחיות לחיות חושבת" ו"דם צפרדע כינים דורלקס".
גם הופעות אלו היו שנויות במחלוקת.
לדוגמה, בתור למופע "מסע הצלב של דורלקס סדלקס" עמד ליד האנשים סוס ועליו יושב אחד מחברי הלהקה מחופש לרוח רפאים, וכן לאורך המופע ליוותה את הלהקה על הבמה דוגמנית בלבוש סאדו-מזוכיסטי עם סכין (בין השאר כדי להמחיש את מילות השיר "בדיר שלי הכל כשר").
ב-1991 הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים הד ארצי והוציאה את אלבומה הראשון "בלי עין רעה" .
האלבום כלל תשע רצועות, חמישה מתוכן באנגלית.
באלבום בלטו השירים "בדיר שלי הכל כשר", "חליל ג'ובראן", "Cancer Hallucinations" (שהופיע באלבום גם בגרסת "טכנו-מיקס") ו"אשה רעה".
לשיר "אשה רעה" ביים שחר ברלוביץ' קליפ שזכה במקום הראשון בתחרות הקליפים בפסטיבל הסרטים בחיפה.
עם זאת, האלבום לא זכה להצלחה מסחרית ועורר סערה נוספת, הפעם לא רק בגלל השירים אלא גם בגלל עטיפתו, בה נראית עין ודם נוזל מאזור שק הדמעות של בלוטת הדמעות שלה; בתחילת הקליפ לשיר "אשה רעה" נראית לרגע עטיפת האלבום.
באותה שנה הוציא דרומר ספר ראשון, "כיסא גלגלים מוזהב".
ב-1992 יצאה הלהקה להופעות בפולין, ביניהן אחת מתוקשרת בעיר אושוויינצ'ים, ליד מחנה ההשמדה אושוויץ, על אף התנגדותם של ארגוני ניצולי השואה, שאותה הגדיר דרומר כ"מחווה לחיים".
בהמשך השנה הפתיעה הלהקה כאשר הקליטה את שירו של זאב ז'בוטינסקי "שיר הגיבן".
העילה לביצוע היה השתתפותה בחלקו האמנותי של חידון ז'בוטינסקי במעמד ראש הממשלה יצחק שמיר.
ב-1995 סיכמה חברת "נענע דיסק" (אליה עברה הלהקה) את פעילות הלהקה באלבום האוסף "השנים הרעות - 1984–1992".
האוסף כלל את כל שירי האלבום "בלי עין רעה" (באדיבות חברת הד ארצי) בנוסף לשירי הסינגל "חורבן בית שלישי לאן", את "שיר הגיבן" וארבעה שירים מהאלבום הגנוז "יה בה בם".
השיר "Cancer Hallucinations" נכלל באותה שנה גם באלבום "אוספ נענע 3" של נענע דיסק.
יום לאחר רצח רבין צולם קליפ לשיר "רב בישראל".
ב-1996 הצטרפו ללהקה המוזיקאי אילן גרין (הידוע יותר בשם הבמה שלו, "גרין") מלהקת "נקמת הטרקטור" בסמפלר וברזלים ויריב שילה מלהקת "סדרני הדשא" (שנה לפני שהתפרקה) בתופים.
ההרכב נסע לצרפת והקליט את האלבום "דום" (Dom), שיצא באותה שנה.
מהאלבום שכלל שירים לצד קטעים אינסטרומנטליים, זכו להצלחה יחסית השירים "הפטיש", "מיקי ספיליין" האינסטרומנטלי, "עורי", "מזדחל מזדחל", "פחד זקוף זין", "פופקורנאצי", "חלומות כבדים" ו"חלומות לנצח", אבל גם הוא נכשל מסחרית.
בהמשך השנה, בעקבות השיר "עורי", הוציא דרומר את ספרו השני שנקרא גם הוא בשם "עורי".
"מיקי ספיליין" נכלל באוסף "וינסטון רוק" שיצא ב-1997.
ב-2001, לאחר חמש שנים בהן הלהקה לא הופיעה, היא עברה לחברת LA4 והקליטה פסקול מקורי לסרט הקולנוע האילם וסרט הערפדים הראשון "Nosferatu".
המדובר בסרט משנת 1922 של הבמאי הגרמני פרידריך וילהלם מורנאו.
הרכב זה, שהיה אינסטרומנטלי, כלל את דרומר בבס, קטן בגיטרה, עידן קופפרברג בכלי הקשה, דניאל קסטנבוים בתכנות ואלקטרוניקה ואת פפו לוי כמתופף אורח.
הפסקול יצא על גבי דיסק שנקרא גם הוא "נוספרטו" ועורר הדים, הן מכיוון שסגנונו המוזיקלי היה שונה מאוד מזה של הלהקה (אשר ניגנה מוזיקת רוק תעשייתי קשה לעיכול) והן כי דורלקס סדלקס הייתה בכך ללהקה הישראלית הראשונה ליצור פסקול עבור סרט אילם כלשהו.
ב-2004 הקים דרומר חברת תקליטים עצמאית, "Drrrrmusic", בה הוציא את אלבום הסולו היחיד שלו "בלב הבריכה הנרדמת", המורכב מיצירה אחת ארוכה.
במקביל, הופיעה דורלקס סדלקס מספר פעמים באותה שנה, במאי 2004 ניגנו מוזיקה בהקרנת סרט האימה הגרמני האילם "נוספרטו" בסינמטק תל אביב, בספטמבר 2004 השתתפו במופע "זונה של רומנטיקה", אירוע שירה, מיצג ומוזיקה, שהתקיים במועדון החשפנות גו-גו בתל אביב.
ב-2022, הודפס מחדש על גבי תקליט האלבום דום על ידי הלייבל קמע, וכמו כן פורסם בבנדקמפ של הלהקה.
Nosferatu - פסקול מקורי לסרט (2001)
משפילים עיניים וממשיכים ליראות - משפילים עיניים וממשיכים לירות (1984)
לא קיבלו חנינה - הופעה בגלריה בוגרשוב בתל אביב (1987)
מסע הצלב של דורלקס סדלקס - הופעה במועדון הפינגווין (1990)
דורית דיאנה אלטר סלינגר (נולדה ב-12 באוגוסט 1960) היא כלכלנית שכיהנה כממונה על רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון במשרד האוצר בשנים 2013–2018. קודם לכן כיהנה כמנכ"לית חברת S&P מעלות.
סלינגר נולדה בחיפה, היא בעלת תואר ראשון בכלכלה וניהול מהטכניון ותואר שני במנהל עסקים עם התמחות במימון מאוניברסיטת תל אביב (1989).
הצטרפה לחברת הדירוג "מעלות" עם הקמתה ב-1991, כיהנה כאנליסטית ראשית, סמנכ"לית וב-1998 מונתה למנכ"לית החברה, תפקיד בו כיהנה עד 2011. בתקופת כהונתה נמכרה החברה לחברת הדירוג העולמית סטנדרד אנד פורס.
על סלינגר ו"מעלות" נמתחה ביקורת על חוסר התאמה בין דירוג החברות למצבן בפועל בזמן המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 ואף הוגשה נגד החברה תובענה ייצוגית על רשלנות, בגיבוי הרשות לניירות ערך.
לאחר פרישתה הקימה חברת ייעוץ וכיהנה כדירקטורית במספר חברות ציבוריות בהן מליסרון, בריטיש-ישראל השקעות, חילן, שטראוס גרופ, ארקו החזקות, ברקת קפיטל, פרוקוגניה (ישראל) וקרן אלטו.
הייתה חברה בוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות וחברת הוועד המנהל בארגון "מעלה".
ב-1 בספטמבר 2013 החלה לכהן כממונה על אגף שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר.
במהלך כהונתה הובילה שלל רפורמות ברגולציה של תחום פעילותה - בחוקים, בתקנות ובהנחיות.
ב-1 בנובמבר 2016, בהתאם לחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, הפך האגף לרשות עצמאית, וסלינגר המשיכה לעמוד בראשה.
ב-2021 מונתה לחברה בוועדה המייעצת של פורום IVS בישראל.
כהונתה כממונה על שוק ההון, ביטוח וחסכון
מינויה עורר ספקות מסוימים לגבי התאמתה לתפקיד שכולל שמירה על זכויות מבוטחים וחוסכים, עקב תפקידה הקודם כמנכ"לית חברת הדירוג מעלות-S&P שבו נתנה דירוגי השקעה גבוהים לאיגרות חוב קונצרניות רבות שלאחר מכן הובילו להסדרי חוב ("תספורות").
בתקופתה הוצאו כ-300 חוזרי הנחיות שהופנו לגופים המפוקחים על ידי הרשות, בראשם חברות הביטוח, גופי הפנסיה וסוכני הביטוח.
מספר החלטות שלה נתקלו בביקורת והתנגדות מצד הגורמים המפוקחים, שאף עתרו לבג"ץ מספר פעמים אך נדחו ברובן (בשנת 2018 הפסידה בבג"ץ ללשכת סוכני הביטוח).
בשנת כהונתה האחרונה, 2018, ספגה גם ביקורת משרת המשפטים איילת שקד, מיו"ר לשכת עורכי הדין בישראל אפי נוה, מנשיא לשכת סוכני הביטוח בישראל ליאור רוזנפלד, מחבר הכנסת משה גפני ומנכ"ל משרד האוצר שי באב"ד.
לעומת זאת זכתה לתמיכה מצד שר האוצר משה כחלון ומצד ארגונים חברתיים.
הנהגת מבנה אחיד להעברת מידע ונתונים בשוק החיסכון הפנסיוני.
פתיחת אפשרות למשיכה קצבתית מקופת גמל לחיסכון.
חידוד והעמקה של הוראות סעיף 20 לחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל).
חיוב המבטחים הפנסיוניים במשלוח דו"חות קריאים לעמיתים.
"עקוב אחריי פנסיוני" – הנחיה שלפיה עם הצטרפות עמית לקרן פנסיה חדשה, יועברו אליה הכספים מקרנות לא-פעילות שהפקיד אליהן בעבר.
הפרדת עמלות הסוכנים במוצרים הפנסיוניים מדמי הניהול, כדילמנוע ניגוד אינטרסים בין הסוכן לחוסך (אם כי עדיין יש הבדל בין העמלות בין מוצר למוצר).
מהלך זה עוגן בהמשך גם בחקיקה.
הקמת קרנות פנסיה ברירת מחדל – קרנות פנסיה בדמי ניהול מוזלים שאליהן יכול להצטרף כל עמית בתנאים המוטבים, ללא צורך במיקוח.