tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התינוק יאבד מכח היכולת לבצע הרחקה של הזרוע במפרק הכתף, להטות את זרועו הצידה (סיבוב חיצוני) או לסובב את האמה כך שגב כף היד יהיה כלפי מעלה.
כתוצאה מכך תוותר היד במנח אופייני בו הזרוע מסובבת פנימה ממפרק הכתף (קירוב וסיבוב פנימי) והאמה מסובבת כלפי מטה.
הכח בישור מפרק המרפק ישמר אך יייעדרו ההחזרים של שריר הזרוע הדו ראשי.
בילוד יעדר החזר המורו בצד הפגוע.
תיתכן הפרעה תחושתית מסוימת בהבט הצידי של הזרוע.
כח האמה וכח הלפיתה ישמרו אלא אם תילווה פגיעה נמוכה יותר במקלעת הזרוע.
כאשר יכלול הנזק גם את העצב הפרני יראו שינויים בתנועת הסרעפת.
נזקי מקלעת זרוע שכיחים יותר בהקשר של מתיחת צוואר ויד או שבר עצם הבריח, תוך לידה.
לרוב עובר מצב זה מאליו עד גיל שנתיים.
מידת ההחלמה היא על פי מידת הנזק הראשוני לעצב.
בנוכחות בצקת ודמם בלבד סביב העצב - תופיע ההחלמה תוך חודשים עם ספיגתם.
במקרים של קרע ממשי בסיבים - לא תראה החלמה מלאה.
כעקרון ככל שקו הפגיעה ביד גבוה יותר - כך הנזק קטן יותר.
מעורבות של שריר הדלתא תרמז עם זאת על פגיעה קשה ותלווה דלדול שרירי הכתף.
הטפול כולל קיבוע של היד בתנוחה נגדית למנח השיתוק האופייני כלומר הרחקת הזרוע לזווית של 90 מעלות, סיבוב חיצוני של הכתף וסיבוב כלפי מעלה של האמה.
עיסויים עדינים והנעה פסיבית נעשים מגיל שבועיים לחיים כדי לשמר את טווחי התנועה.
צורות הקיבוע המדויקות מוגדרות בהתאם לתצורת הפגיעה וחומרתה.
בהיעדר שיפור נשקלים ניסיונות ניתוחיים עצביים - נוירופלסטיות ואורתופדיים כהעברות גידים או שנוי מנחי מפרקים.
במקרה של איבוד טווחים על ידי התעבויות גידים (קונטרקטורות) - תשקל הזרקת בוטולינום טוקסין.
פגיעה נוספת במקלעת הזרוע היא הפגיעה על שם klumpke המייצגת נזק בשורשי העצבים הצוואריים השביעי והשמיני (C7, C8) כשתוק רפה של הגפה ובאם תלווה גם פגיעה בשורש עצב חוליית החזה הראשונה (T1) - יופיעו גם שנוי גודל האישון והעדר דמעת באותו הצד.
שכיחות כלל הפגיעות במקלעת הברכיאלית (שעיקרן שיתוק על שם ארב) היא 0.6-4.6 ל 1000 לידות חי.
שיתוק שינה הוא פאראסומניה (הפרעת שינה שאינה אינסומניה) המאופיינת בשיתוק זמני של הגוף בעוד האדם נמצא בהכרה מלאה, המתרחש במעברים בין שנת רע"מ (REM) לערות.
שיתוק השינה נגרם ככל הנראה בעקבות חוסר תקינות של שנת רע"מ (REM), כאשר המוח מתעורר, אך הגוף עדיין נמצא תחת שיתוק השינה המאפיין את שלב הרע"מ.
שיתוק שרירי השלד הוא מצב תקין המאפיין את שלב שנת החלום (רע"מ) במהלכו הגוף משותק זמנית עקב חסימה הנגרמת על ידי מערכת העצבים על מנת למנוע מהחולם לבצע פעולות לא רצויות בזמן החלימה (הפעולות המוטוריות שאנו חווים בחלום).
לפיכך לא ניתן להזיז את שרירי השלד במצב זה פרט לשרירי העיניים, וגם אין יכולת לדבר.
במצב תקין, השיתוק פג ביציאה משלב רע"מ.
לשיתוק השינה עשויות להתלוות הזיות.
לרוב, ההזיות הן סיוטים שסיבתם אינה ידועה, המתרחשים במקום שבו ישנים, למשל, נשמעים צעדים מאיימים ההולכים וקרבים, תחושה של נוכחות בלתי רצויה או רעשים מפחידים.
עקב כך, מצב זה מלווה בתחושות פחד ולעיתים אף פאניקה.
אנשים רבים שחוו או חווים את השיתוק הזה חשים לחץ בחזה, כאילו מישהו יושב להם על החזה.
תופעות נלוות נוספות שתוארו על ידי אנשים הן רעד בגוף ותחושה של נפילה.
הזיות אלו נבדלות על פי ה-DSM מהזיות המופיעות בכל הקשר אחר בתור לא-פתולוגיות, כלומר, הן אינן מצביעות על קיומה של מחלה נפשית או גופנית.
עדיין לא ידועה סיבה ודאית לשיתוק השינה.
אומנם נמצא קשר מסוים בין שיתוק השינה לבין הנרדמות (נרקולפסיה), אך אין תופעה זו מעידה על כך שהאדם החווה את שיתוק השינה לוקה בתסמונת הנרקולפטית.
אפיזודה של שיתוק שינה עשויה לקרות לכל אדם ובכל גיל.
למעשה, כמעט כל אדם חווה את תופעת שיתוק השינה לפחות פעם אחת בחייו.
השכיחות מוערכת בכ- 7.6% כאשר נשים חוות שיתוק שינה מעט יותר מגברים.
שיתוק השינה נגרם כאשר הגוף נמצא תוך כדי שנת הרע"מ, כאשר המערכת העצבית חוסמת את תנועת השרירים בגוף, אך המוח מתעורר בפתאומיות – דבר המתרחש ממש שניות או דקות ספורות לאחר ההירדמות או בזמן שהגוף מתעורר.
סיבות משוערות הן: שינה על הגב, עייפות רבה המלווה בשינה לא סדירה ונמנומים, לחץ ומתח נפשי.
ההזיות אינן נעימות, אך יכולת הבנה והכרה של החוויה מאפשרת להפוך את החוויה הזו למיוחדת או אף מהנה.
ההזיות הללו יכולות להיות נתונות לשליטה של האדם החולם, וקיימת היכולת לעיתים לכוון את החלום, שנותן תחושה מציאותית, לפי רצונותיו של החולם.
במצב בו יחליט האדם לא להילחץ ולהפוך את החוויה הנוראית הזו לחוויה מהנה הוא יוכל להגיע למצב של חלום צלול, אשר בו למעשה הוא ישלוט בחלום ויחליט על מה לחלום במדויק.
כאשר נמצאים במצב השיתוק הזה, קיימות בעצם כמה אפשרויות התלויות באדם החווה זאת והאם הוא יכול להירגע ולא להיכנס ללחץ עקב השיתוק שהוא חש בגופו.
כאשר קיימת מודעות למצב בזמן החוויה, ניתן לעצום עיניים ולנסות להירדם בחזרה.
אפשרות אחרת היא לתת לגוף להתעורר, בין אם "להילחם" או "להתנגד" לשיתוק על ידי ניסיון להזיז איברים מסוימים בגוף כגון ידיים, רגליים, אצבעות ולהחזיר לגוף את התחושה בשרירים.
ניתן גם לנסות לדבר, באותו אופן.
אפילו אפשר לנסות "להפיל" את הגוף מהמיטה כדי "להתעורר" מהמכה.
עם זאת, כל "תזוזה" במצב של שיתוק מקורה איננו בשרירים אלא בראש, ולכן ניסיונות "תנועה" לשם התעוררות יתבררו כלא יעילים.
גם ללא ניסיונות התנגדות, הגוף יתעורר כעבור זמן קצר מאוד (אם לא חזר למצב שינה), והתחושה בשרירים תשוב למצב הרגיל.
שיטה נוספת היא לעצור את הנשימה לפרק זמן קצר, דבר שיגרום לגוף להתעורר.
שיתוק שינה כפי שמתואר בתרבויות השונות
קיימות אמונות שונות לגבי שיתוק השינה המנסות להסביר את התופעה.
בין אם זה שדים או רוחות הבאים לגנוב את האנרגיה הקיימת בגופנו, מכשפות הבאות להעניש אותנו על מעשה רע, ואף הסבר ללחץ המורגש בחזה בעקבות יצורים מוזרים העומדים או יושבים עלינו (כפי שמתואר על ידי הצייר הבריטי הנרי פוזלי, בציורו The Nightmare בשנת 1781).
יש הטוענים כי מוטיבים מסוימים בתנ"ך מזכירים שיתוק שינה, כמו מאבקו של יעקב עם המלאך בלילה בספר בראשית פרק ל"ב (כ"ה): "וַיִּוָּתֵר יַעֲקֹב לְבַדּוֹ וַיֵּאָבֵק אִישׁ עִמּוֹ עַד עֲלוֹת הַשָּֽחַר".
וכן בתיאור נוסף מפרק ד' (י"ג-ט"ז) בספר איוב, מספר אליפז התימני על חזון שראה בשעת לילה: "בִּשְׂעִפִּים מֵחֶזְיֹנוֹת לָיְלָה בִּנְפֹל תַּרְדֵּמָה עַל אֲנָשִׁים.
אך גישה זאת אינה מוסכמת בידי כל פרשני ולומדי התנ"ך.
בסדרת הטלוויזיה "מי מתגורר בבית היל" סובלת נלי משיתוק שינה, אליו נלווים חזיונות של רוח הרודפת אותה מאז ילדותה.
באחד הפרקים של הריאליטי "משפחת קרדשיאן" אמרה קנדל ג'נר בשיחה עם אמה קריס ג'נר כי היא סובלת משיתוק שינה.
השיר "Bury a friend" של הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש עוסק בשיתוק השינה שלה.
שיתוף פעולה של מתחרים הוא מצב שבו מתקיים, בתחומים מסוימים, שיתוף פעולה בין גופים שהיחס הבסיסי ביניהם הוא יחס של תחרות.
בעקבות המושג האנגלי לתיאור מצב זה, Coopetition (הלחם של cooperative competition), הוצעו המושגים העבריים שיתופרות (או שיתוחרות וכן תחרושיתוף) - הלחם של שיתוף ותחרות.
יצירת המושג coopetition מיוחסת לריימונד נורדה, שעמד בראש חברת "נובל", אך יש גם טוענים אחרים ליצירת מושג זה.
שיתוף פעולה בין פירמות בשוק עלול לעלות כדי קרטל וככה הוא יהווה הפרה של חוק ההגבלים העסקיים, אך שיתופיות קיימת, ללא מגבלה חוקית, בשוק תחרותי.
דוגמה לשיתוף פעולה תוך כדי תחרות, לשם שיפור השירות ללקוח: בראשית ימיהם של הכספומטים בישראל, היה הלקוח יכול למשוך מזומנים רק ברשת הבנקאית שאליה השתייך, במכשירים שבסניפי הרשת.
לקוח של בנק הפועלים, למשל, לא היה יכול למשוך מזומנים במכשיר של בנק לאומי.
כעבור שנים אחדות, הוקמה חברת ש.ב.א.
(שירותי בנקאות אוטומטיים), המשותפת לכל הבנקים בישראל, שהציבה מכשירים במקומות ציבוריים ששירתו את לקוחות כל הבנקים, ולאחר מכן הסכימו הבנקים לשפר את השירות ללקוחותיהם, ולאפשר לכל לקוח להשתמש בכל המכשירים בישראל.
המגמה בשנים האחרונות היא לעבור מתפיסת תחרות כיוצרת חדשנות לתפיסה של שיתוף פעולה כיוצר חדשנות.
סוגי שיתופי פעולה בין מתחרים
ניתן לסווג את שיתופי הפעולה בין מתחרים לשלושה סוגים.
שיתוף פעולה כאשר כל חברה בנישה אחרת
במקרה זה החפיפה בין פלחי שוק משותפים לשתי החברות היא בתחום מצומצם.
שיתוף פעולה בין חברות מתחרות על מנת להגדיל יחד את המשאבים
במקרה זה החפיפה בין מוצרי או שירותי החברות גדולה.
פעילותם המשותפת מאפשרת הגדלת נפח השוק או שמירה על רמת מחירים או חיסכון בעלייה בהוצאות כמו שכר עובדים.
שיתוף פעולה בין חברות מתחרות כנגד חברה שלישית
למשל: שתי חברות קטנות המתחרות ביניהן, המשתפות פעולה על מנת להתחרות בחברה גדולה.
שיתוף העובדים בתהליך קבלת ההחלטות צמח מהאסכולות החברתיות שהתפתחו במאה ה-19, אך החל להתפתח רק בשלהי מלחמת העולם הראשונה עם כינונן של ועדות עובדים ומועצות ייצור במספר ארצות.
כך למשל, דו"ח וויטליי שהוגש בבריטניה בשנת 1916 המליץ על מועצות ייצור משותפות לעובדים ולהנהלה, חקיקה בדבר מועצות משותפות פורסמה בשנת 1919 באוסטריה ובשנת 1920 בצ'כוסלובקיה וגרמניה.
רעיון שיתוף העובדים סימן התנתקות מתפישות עבר בתחום של יחסי עבודה, לפיהם שכירת שירותי עובד מבוססת אך ורק על תמורה כספית.
שיתוף העובדים בתהליך קבלת ההחלטות יכול להיות רשמי ובלתי רשמי, ומידת השיתוף של העובדים בתהליך קבלת ההחלטות עשוי להשתנות מארגון לארגון.
המודל הגרמני לשיתוף עובדים בקבלת החלטות
המודל הגרמני לשיתוף עובדים מגלם שיטת שיתוף עובדים שראשיתה בתעשיית הפחם הפלדה והברזל בגרמניה המערבית שלאחר מלחמת העולם השנייה.
כל החוקים הועברו גם לגרמניה המזרחית לאחר האיחוד.
על ידי השילוב של חוקים אלו, 85% מכלל העובדים הגרמניים נכללים בצורות מסוימות של שיתוף עובדים.
שיתוף העובדים בגרמניה מיושם דרך שני מבנים עיקריים: המועצה המפקחת ומועצות עובדים או מועצות ייצור.
בקרב למעלה משני –שליש מכלל הפירמות הגרמניות קיימות מועצות ייצור כאשר רק כרבע מהפירמות בגרמניה בעלות מועצות עובדים.
הניהול המשותף מופעל בשלוש רמות ארגוניות:
רמת המועצה המפקחת: לפני 1976, היה נהוג במפעלי הפחם והפלדה המעסיקים מעל ל-1,000 עובדים לקיים מועצה מפקחת בת 11 חברים (או יותר, ובלבד שנשמר היחס הייצוגי), כאשר חמישה דירקטוריונים הם חברי ההנהלה, חמישה הם נציגי העובדים ואחד הוא אישיות נייטרלית.
החל משנת 1976, המועצה המפקחת בכל ארגון מורכבת ממספר שווה של נציגי עובדים ונציגי הנהלה.
המועצה המפקחת מונה 12, 16, או 20 חברים, בהתאם לגודל החברה.
היושב ראש הוא מנציגי ההנהלה ובמידה ובהצבעה מסוימת יש שוויון, ניתנת לו הזכות להצביע בשני קולות ובכך למעשה, במובן הפרקטי, לנציגי ההנהלה יש יתרון של קול אחד על פני נציגי העובדים במועצה המפקחת.
נציגי ההנהלה נבחרים בפגישת הנהלה כללית ונציגי העובדים נבחרים למועצה על ידי בחירות ישירות בין העובדים.
נציגי העובדים חייבים לכלול לפחות עובד אחד מהצווארון הלבן ואחד מהצווארון הכחול, עובד בדרגת מנהל ושני חברי איגוד מקצועי.
חוק האיגוד בגרמניה דורש לפחות ארבע התכנסויות של המועצה המפקחת בשנה.
רמת הנהלת המפעל: בהנהלה יושב נציג העובדים כמנהל כוח אדם וכחבר הנהלה שווה זכויות, אשר נבחר על ידי מועצת המנהלים ברוב קולות.
רמת מועצת העובדים: מועצת העובדים מייצגת את האינטרסים של כל העובדים בחברה שאינם בהנהלה, כולל עובדי-חוץ ועובדים שאינם חברים באיגוד מקצועי.
המועצה עוסקת בנושאים כגון חוקי עבודה, שעות עבודה, כינון עקרונות תשלום, בטיחות ובריאות העובדים וריכוז ההצעות לשיפור של העובדים.
אחד מתפקידיה החשובים של המועצה, הוא לספק לעובדים מידע וייעוץ בנושאים כלכליים הקשורים לחברה.
זוהי גם אחת מזכויותיה החשובות של המועצה, להיות רשאית לקבל גישה לכל אינפורמציה מסוג זה.
למרות שמועצת העובדים אינה נהנית מסטטוס של איגוד מקצועי, היא משגיחה על יישומם של הסכמים קיבוציים וחוקי עבודה
תהליך שיתוף זה, שינה מהותית את תפקידו של האיגוד המקצועי.
היות שהאינטרסים של העובדים ממילא מיוצגים ישירות במועצת המנהלים, תפקידם העיקרי של האיגודים המקצועיים הוא ייעוץ למועצות העובדים בנושאים הקשורים לקידום המפעל.
בתוך האיגודים, מועצות העובדים משמשות כנציגות האיגוד ולוקחות חלק בישיבות של האיגודים, במשא ומתן על הסכמים קיבוציים ומשמשות כבסיס לגיוס אנשים לאיגוד.
רכיבים לא פורמליים בשיתוף העובדים בקבלת החלטות בגרמניה
בזכות יישומו של רעיון שיתוף העובדים בגרמניה, הפנייה לעובדים לקבלת הצעות אינה רק פורמלית, כמתחייב מהחוק, אלא נובעת גם מהכרה שראשי העובדים והעובדים עצמם מרכזים בידיהם מידע חשוב, ולכן הם גם מצפים מהעובדים להציע הצעות בנושאים עקרוניים למפעל, כמו השגת תשואה גדולה יותר להון, צמצום עלויות ייצור והגדלת הפריון.
כמו כן, למרות הקושי לגשר על כל הפערים, לאורך השנים התפתחה בגרמניה שיטה פרגמטית השואפת להגיע להחלטות מתוך קונצנזוס גם מצד ההנהלה וגם מצד העובדים.
ביסוד גישה זו עומד עיקרון שקיפות המידע אשר מתבטא בין היתר בהעברת נתונים כלכליים שונים.
מצד העובדים, נציגי העובדים אינם מתנגדים אוטומטית לכל הצעה לשינויים מבניים או הגברת היעילות ואף לא לפיטורים, אלא בוחנים כל הצעה מתוך ראייה כוללת של טובת המפעל לטווח הארוך.
התיאום בין העובדים להנהלות נעשה בכל רמות התאגיד התעשייתי, החל מהמפעל המקומי ועד למטה החברה.
שיתוף מבואות היא תקנה הלכתית בהלכות ערובין שבאה להתיר טלטול חפצים מחצר משותפת למבוי המשותף לכמה חצרות, בשבת.
תקנה זו היא מדרבנן, ומיוחסת לשלמה המלך.
תקנה זו דומה ומקבילה לתקנת עירוב חצרות ברוב דיניה, אולם נבדלת ממנה בכמה פרטים, לפעמים היא מכונה בשם "עירוב".
מהתורה מותר לטלטל חפצים ללא הגבלה בין רשויות היחיד השונות, ללא תלות בבעלות השונה בין הרשויות.
אולם חכמים אסרו על טלטול החפצים בין רשויות היחיד בבעלות שונה, על מנת למנוע בלבול בין הוצאה מותרת מרשות היחיד פרטית לרשות היחיד משותפת, ובין הוצאה אסורה מרשות היחיד לרשות הרבים שנחשבת גם כן לרשות משותפת, ואיסור ההוצאה אליה הוא מהתורה.
כחלק מאיסור זה נאסר להוציא חפצים מחצרות המשותפות למבואות, שהם רחובות קצרים שנחשבים בדרך כלל לרשות היחיד, ומחברים מספר חצרות לרשות הרבים.
סיבת איסור זה היא ההבדל בין הבעלות על החצר, ששייכת לדיירי אותה חצר, ובין הבעלות על המבוי, המשותפת לכלל דיירי החצרות הפתוחות למבוי.
על מנת להתיר את טלטול החפצים מהחצר המשותפת למבוי יש צורך ליצור שותפות סמלית בין כל החצרות במבוי, על מנת להפוך את כל הרשויות הנפרדות לרשות בבעלות זהה, דבר שמתיר את הטלטול בין החצרות למבוי.
שיתוף זה נקרא שיתוף מבואות.
שיתוף המבואות מקביל לעירוב החצרות, אלא שבעוד עירוב החצרות בא להתיר את הטלטול מהבתים לחצר המשותפת, שיתוף המבואות בא להתיר את הטלטול מהחצרות למבוי המשותף לכמה חצרות.
בדין הטלטול במבוי עצמו נחלקו החכמים.
דעתו של רב היא כך: במבוי שבו קיימו עירובי חצרות, ואם כן מותר להוציא בחופשיות מהבתים לחצר, קיים חשש שיוציאו גם מחצר למבוי, ולכן תיקנו חז"ל שאסור לטלטל אפילו במבוי עצמו יותר מארבע אמות.
לעומת זאת, מבוי שחצרותיה לא עירבו ערובי חצירות, וממילא אינם יכולים להוציא כלים מבתיהם לחצר, נמצא שאין מצוי שיהיו כלי ביתם בחצר, ולכן לא גזרו חז"ל שלא יטלטלו במבוי.
יש מהאמוראים שפסקו כרב, אך להלכה נפסק כרבי שמעון שפוסק שיש להתייחס למבואות, חצרות וקרפפות כרשות אחת, ומותר לערב בכולם בחופשיות.
אולם דיני שיתוף מבואות שונים מדיני עירוב חצרות לעניין סוג המזון המשמש לשיתוף המבואות, ולעניין המקום בו ניתן שיתוף החצרות.
ניתן להשתמש בכל מין מזון לשיתוף המבואות, בניגוד לעירוב החצרות שכשר רק בפת, וכן ניתן להכין את השיתוף מכמה סוגי מאכלים שונים.
המזון לשיתוף המבואות צריך להיות דווקא דבר שסועדים בו, ולכן אין משתתפים במים, מלח או פטריות.
אם משתמשים במאכל שנאכל יחד עם עיקר הסעודה ('ליפתן'), לדוגמה כאשר מערבים ביין, די ליתן בשיתוף המבואות את שיעור היין שבא בדרך כלל בשתי סעודות, ואין צורך שביין עצמו יהיה שיעור שתי סעודות.
את שיתוף המבואות ניתן לשים בכל מקום בתחום אחת החצרות, בין בשטח הציבורי ובין באחד הבתים, אך לא באוויר המבוי (בניגוד לעירוב החצרות שכשר רק כשניתן בבית ולא כשניתן בשטח הציבורי בחצר).
סיבת הבדל זה הוא מכיוון שמטרת שיתוף המבואות היא לשתף את כל בני החצרות השונים לחצר אחת, ולכן השיתוף יכול להינתן בכל מקום בחצר, בניגוד לעירוב החצרות במטרתו לשתף את כל בני החצר בבית אחד, ולכן ניתן דווקא באחד הבתים.
בדומה לעירוב חצרות, גם על שיתוף המבואות מברכים ברכה מיוחדת:
"ברוך אתה ה', אלוהינו מלך העולם, אשר קידשנו במצוותיו וציוונו על מצוות עירוב"
זמן ברכה זו הוא החל משעת איסוף המזון לשיתוף ולאחר מכן.
אף שמדובר על ברכה לשיתוף מבואות, נוקטים בלשון 'עירוב', היות שאין הבדל משמעותי בין עירוב החצרות לשיתוף המבואות, ולשון 'שיתוף' היא רק למטרת הבדלה לשונית ביניהם.
הברכה אינה מעכבת את שיתוף החצרות אם לא נאמרה.
"בהדין עירובא יהא שרא לנא לכל בני המבוי לאפוקי ולעיולי מחצרות למבוי, וממבוי לחצרות ולבתים, ומבתים לחצרות ולמבוי."
(תרגום מארמית: על ידי העירוב הזה יהיה מותר לנו, לכל בני המבוי, להוציא ולהכניס (חפצים) מהחצרות למבוי, ומהמבוי לחצרות ולבתים, ומהבתים לחצרות ולמבוי)
לשון זו מיועדת לכלול בתוכה את עירוב החצרות בכלל שיתוף המבואות, ולכן כוללת בתוכה גם את הבתים.
משנים לשון זה בהתאם למקומות אותם משתפים בשיתוף המבואות.
פתח משני לבית או לחצר
דין זה הוא גם במקרה ואנו רואים שהפתח העיקרי לשימושו של הדייר הוא הפתח העיקרי הפתוח למבוי, היות שאנו תולים שנח לאדם יותר בפתח פרטי משלו מפתח מהמבוי.
סיבת תקנה זו היא כדי שהילדים הגרים בחצר יהיו מודעים לתקנת עירוב חצרות, מאחר שהם יודעים על העירוב המונח בחצר, אבל אינם יודעים על השיתוף המונח במבוי ('שלא לישכח תורת עירוב מן התינוקות').
לפי שיטה זו אם עושים את השיתוף בפת, השיתוף מועיל במקום העירוב, היות שהילדים מכירים בשיתוף הפת, וכן אם משתפים במזון אחר ושכחו לערב, ניתן באופן חד פעמי להסתמך על השיתוף גם כעירוב חצרות.
לפי שיטת הרמ"א, ניתן להסתמך על שיתוף המבואות כתחליף לעירוב החצרות, אף במקום שהמזון המשמש לשיתוף המבואות אינו פת (המזון הנצרך לעירוב החצרות), ואין צורך לעשות עירוב חצרות במקום שיתוף מבואות, ותקנת חז"ל שיש לעשות עירוב במקום שיתוף הייתה רק בזמנם.
כיום נהוג להקיף מקומות יישוב באמצעות העירוב ההופך את כל השטח הפתוח בעיר לכרשות היחיד משותפת אחת גדולה.
בעקבות כך אין לנו מבואות, שמקשרים בין החצרות לשטח הציבורי בעיר, היות שהשטח הציבורי עצמו נהפך לרשות היחיד לאחר שהוקף בעירוב, ונחשב ל'חצר של רבים'.
לכן אין צורך בתקנת שיתוף המבואות, והיא אינה נוהגת כיום.
לעומת זאת, מכינים עירוב חצרות, בדרך כלל ממצות, ומניחים אותו בבית כנסת מרכזי, כך שהעירוב נראה לרבים.
שיתוק על שם בל (מכונה גם שיתוק פנים, פציאליס ובלס פלסי; באנגלית: Bell's palsy) הוא הפרעה עצבית, המתבטאת בעייפות יתר, סחרחורות (ורטיגו) חולשה או שיתוק של שרירי הפנים.
צד הפנים הפגוע עלול להיראות נפול או נוקשה.
השיתוק נקרא על שמו של צ'ארלס בל, מנתח סקוטי שב-1829 תיאר את תפקודם של עצבי הפנים.
השיתוק על שם בל מתאר פגיעה בהולכה של עצב הפנים (פגיעה בעצב ה-7 VII)- אחד מעצבי הגולגולת.
עצב הפנים מעצבב את שרירי הפנים.
הוא אחראי בין היתר על הבעות פנים, כגון חיוך, חשיפת שיניים והרמת גבות וכן על עצימת עיניים ועל שליטה בשרירי פנים שמשתתפים באכילה ובשתייה.
עצב הפנים מעצבב גם בלוטות רוק ודמעות.
במקרה שעצב הפנים מגורה מסיבה כלשהי, נוצרת בצקת הפוגעת בהולכת דחפים עצביים מהמוח לחלקי הפנים, ולשיתוק על שם בל.
מחצית מהפנים נראות קפואות, צד הפה שמוט ורפוי ועין אחת תישאר פקוחה.
שיתוק על שם בל יכול להופיע באופן מהיר יחסית.
לעיתים טועים לחשוב ששיתוק על שם בל הוא סימן לשבץ מוחי.
85% מהאנשים יתחילו להראות סימנים ראשונים להחלמה בתוך 6 שבועות, בהנחה והם מקבלים טיפול תרופתי (סטרואידים).
בדרך כלל יחלימו באופן מלא תוך 3 חודשים.
ללא טיפול סטרואידי אחוזי ההחלמה המלאה הם בערך 65%-70%.
עבור כ־15% מהאנשים לא תתחיל ההחלמה בתוך 6 שבועות עקב נזק משמעותי יותר לעצב.
עבור קבוצה זו ההחלמה מתחילה בערך 3–6 חודשים מרגע הופעת השיתוק והם צפויים להחלמה חלקית בלבד הכוללת לעיתים סיבוכים כמו סינקיניזס או לגופתלמוס.
הסיבה לכך שחלק מהאנשים מחלימים באופן מלא (85%) לעומת אלה המחלימים באופן חלקי (15%): מדובר על שתי פגיעות עצביות בחומרה אחרת.
85% מהאנשים סובלים מפגיעה בדרגה קלה, נוירופרקסיה, לעומת ה-15% אשר סובלים מפגיעה בדרגה בינונית, אקסונטומזיס.
ההחלמה מפגיעה עצבית מסוג נוירופרקסיה היא מלאה ושיפור מתחיל בתוך 3–6 שבועות.
לעומת זאת, פגיעה של אקסונטומזיס דורשת צמיחה של העצב מחדש, תהליך אשר לוקח בערך 3 חודשים (במהלכו יש שיתוק מוחלט שכן אין חיבור בין המוח לבין שרירי הפנים) עד אשר העצבים מתחברים מחדש לשרירים והתנועות מתחילות לחזור.
תסמיני שיתוק על שם בל עשויים להופיע בהדרגה או בו זמנית:
חולשה או קשיחות של צד אחד של הפנים
כאב מאחורי אוזן אחת או מלפניה
איבוד חוש הטעם בקצה של הלשון
שמיעת קולות חזקים יותר באוזן אחת
הגורמים לשיתוק על שם בל
לרוב, הסיבה לשיתוק על שם בל אינה ידועה (אידיופטית).
אך ייתכנו לשיתוק מספר גורמים, כגון:
חבלה חזקה בפנים או באזור האוזן
דלקת אוזניים או כל דלקת אחרת
מחקר שהשווה את מקרי השיתוק בעקבות החיסון למקרים משנים קודמות לא הראה עליה והציע שהשפעת החיסון על השיתוק זניחה.
שיתופים הוא ארגון המתמחה בפיתוח והובלה של מגוון פלטפורמות לשיתופי פעולה ולשיח בין מגזרי בו מעורבים בכירים במשרדי הממשלה, מנכ"לים חברתיים, נדבנים המעורבים בעשייה החברתית וראשי המגזר העסקי.
הארגון הוקם בשנת 2006 על ידי פילנתרופים ויזמים חברתיים מישראל, מאירופה ומארצות הברית, מתוך חזון משותף של יצירת חברה אזרחית, פלורליסטית ויוזמת, שתיצור שיח המחבר בין ארגונים חברתיים, משרדים ממשלתיים ופילנתרופים בישראל.
שיתופים מסייעים להפוך תהליכים מורכבים למדויקים ומכווני מטרה.
ההיכרות עם שלושת המגזרים מאפשרת ליצור שיח משותף אפקטיבי, ולרתום את הגורמים החיוניים למסע בדרך להשגת המטרה.
שיתופים מפתחים ומובילים אסטרטגיות להשפעה חברתית, המבוססות על מתודות ברורות, מדידות ומוכחות ליצירת שינוי.
העשייה מתבססת על ניהול יוזמות ותהליכים, פיתוח של ידע יישומי, פיתוח מקצועי וייעוץ לבעלי עניין ולמובילי מהלכים להשפעה חברתית משותפת בישראל.
שיתופים פועלים לקידום גישת קולקטיב אימפקט (Collective Impact) כאסטרטגיה לפתרון בעיות חברתיות בישראל.
בבסיס הגישה עומדת הנחת היסוד כי פתרון בעיות מורכבות אינו אפשרי על ידי פעילותו של ארגון יחיד, וכי גם שיתופי פעולה בין ארגונים לרוב אינם נותנים את המענה הנדרש.
לכן, יש צורך בשיתוף פעולה ארוך טווח בעל מאפיינים ייחודיים.
מודל הפעולה, אשר פותח בארצות הברית על ידי חברת הייעוץ FSG, מדגיש את המרכיבים הדרושים למהלך מערכתי לפתרון בעיה חברתית מורכבת: בניית הסכמה, מחויבות, פעולה ומדידה משותפת של בעלי עניין מכל המגזרים – ציבורי, עסקי, פילנתרופי ושלישי.
ברוח גישה זו, פותח מודל ייחודי הנקרא "מרחב השפעה".
מרחב השפעה הוא מסגרת פעולה למנכ"לים של ארגונים חברתיים מהמגזר השלישי, הפועלים לקידום סוגיה חברתית משותפת.
המטרה היא לאפשר למנכ"לים אלו ולארגונים שבראשם הם עומדים להעצים את השפעתם על הסוגיה החברתית באמצעות מרחב הפעולה המשותף.
שתי אסטרטגיות מרכזיות אלו מטרתן לקדם השפעה חברתית מערכתית- קולקטיב אימפקט כמודל המשלב פעולה ושותפות של שלושת המגזרים, ומרחב השפעה כמסגרת ייעודית של המגזר השלישי.
שתי אסטרטגיות אלה, הנשענות על גישה תאורטית ומתודולוגית משותפת, יכולות לפעול כל אחת בנפרד או במודל המשלב ביניהן.
שיתופים מפעילים תהליכי שיתוף בין מגזריים במשרדי ממשלה ובגופים ציבוריים, על מנת לקדם פתרונות לסוגיות חברתיות-מערכתיות.
תהליכי השיתוף כוללים הפעלת שולחנות עגולים, בהם לוקחים חלק נציגים מהמגזר השלישי, המגזר העסקי והממשלה.
בעשור האחרון מוביל ארגון שיתופים מגוון רב של תהליכי שיתוף בין-מגזריים במשרדי ממשלה ובגופים ציבוריים.
מאז 2008 ליוו שיתופים מעל 30 תהליכי שיתוף עבור 8 משרדי ממשלה, תהליכים אלו שיתפו אלפי בכירים מהממשלה, מהמגזר העסקי-פילנתרופי, מהחברה האזרחית ומשתתפים נוספים במעגלים רחבים.
תהליכים אלו סייעו לחקיקה והחלטות ממשלה, בניית מודלים חדשניים של שיתוף, פיתוח תשתיות בין-ארגוניות, כניסה לתחומי פעילות וקהלי יעד חדשים ועוד.
היוזמה להרחבת מעגל המצוינות, הקרויה "חמש פי שניים", החלה בשנת 2013 על ידי גורמים פילנתרופיים ועסקיים שחברו יחד עם משרד החינוך במטרה להכפיל את מספר התלמידים בישראל המסיימים תיכון במגמות מתמטיקה, מדעים והנדסה ברמת 5 יחידות לימוד.
הרקע ליוזמה היה הירידה במספר התלמידים שלמדו חמש יחידות מתמטיקה בין השנים 2006 ו-2012, מ-12,900 ל-8,869 תלמידים, ירידה של כ-30%.
ב-2015 הכריז שר החינוך נפתלי בנט על "התוכנית הלאומית לקידום המתמטיקה", שיעדיה הם הכפלת מספר הלומדים בחמש יחידות מתמטיקה עד 2019 ל-18,000 לומדים, והכפלת מספר המורים המלמדים 5 יחידות – מ-1,000 ל-2,000 מורים.
במסגרת התוכנית הועלה הבונוס הניתן על חמש יחידות מתמטיקה בהשכלה הגבוהה כתמריץ, ל-30 נקודות לפחות בהשוואה ל-25 נקודות בעבר.
בשנת 2016 עמד מספר הניגשים לבגרות במתמטיקה חמש יחידות לימוד על 12,800 תלמידים, ובשנת 2017 – 16,664 תלמידים אך משרד החינוך לא פרסם נתונים מפורטים.
שיתופים משפיעים על פיתוח תרבות של פילנתרופיה אסטרטגית בישראל.
פילנתרופיה פעילה, אפקטיבית ומכלילה (inclusive) היא אחד מעמודי התווך של חברה אזרחית בריאה ומשגשגת: היא מספקת מנוע כלכלי לצמיחה, חדשנות וקיימות של ארגוני המגזר השלישי, ונותנת ביטוי לאזרחות פעילה.
במטרה להרחיב את מפת המשאבים הפילנתרופים בישראל, מספקים שיתופים לפילנתרופים ולבכירים בקרנות, הזדמנויות לקחת חלק ביוזמות להשפעה חברתית רחבה במודל קולקטיב אימפקט, ובמקביל מציעים העשרה, פיתוח מקצועי ולמידת עמיתים עבור בכירים משלושת המגזרים – השלישי, העסקי והממשלתי.
ארגון שיתופים עוסק בקידום ובחיזוק ההשפעה החברתית של מנכ"לים מהמגזר השלישי, ומסייע להם להתפתח מקצועית ואישית.
זאת באמצעות פורום שיתופים למנכ"לים, הטמעת תפיסות הניהול החברתי במסגרות נבחרות ומתן מענה מקצועי לפניות מנכ"לים.
שיתוף מכוניות הוא מודל של השכרת רכב למנויים, לפרקי זמן קצרים, לפי שעה, בכל זמן ובכל מקום.
השירות מאפשר צמצום ברכישה ואחזקה של כלי רכב על ידי אנשים הנזקקים להם לעיתים נדירות.
את השירות מפעילה חברת השכרת רכב שמשכירה ללקוחות רכב למשך יחידה של יום או זמן קצר יותר.
לקיחת הרכב והחזרתו מתבצעת בעזרת טכנולוגיה שאינה דורשת נציג אנושי במקום, כדוגמת יישומון ייעודי בטלפון הנייד.
ספקית שיתוף המכוניות עשויה להיות חברה מסחרית, אגודה ציבורית או ציבור המשתמשים עצמו.
שיתוף מכוניות הוא דוגמה להסדר כלכלי מסוג צריכה שיתופית.
קיימים מספר מודלים של שיתוף מכוניות, שיתוף מכוניות קלאסי או שיתוף מכוניות A2A בו המנוי מחזיר את הרכב לאותה נקודה ממנה הוא לקח אותו, מודל ONE WAY / OPEN ENDED RESERVATION בהם המנוי לוקח את הרכב מנקודה אחת ומחזיר אותו לנקודה אחרת.
המודל האחרון מתחלק לשני תתי מודלים, מודל A2B בהם המנוי יכול לקחת את הרכב בכל אחת מהתחנות הייעודיות ועליו להחזירו לכל אחת מהתחנות הייעודיות, או למודל A2Z, בו המכוניות "צפות" במיקומים לא קבועים והמנוי יכול לקחת את הרכב מכל חניה חוקית ולהחזירו לכל חניה חוקית תחת מגבלת מרחק מוגדרת מראש.
היסטורית, בשירות שיתוף מכונית היה מתקיים שיתוף של עלויות הרכישה, כמו גם של המאמצים הכרוכים באחזקת רכב וכן של הטרחה שבמציאת מקומות חניה.
כיום, חברות המציעות שיתוף מכוניות מציעות ללקוח עלות של דמי הרשמה ודמי מנוי בלבד, ולאחר מכן תשלום לפי שימוש כאשר החברה נושאת בעלויות האחזקה והעלויות המשתנות כגון דלק ופחת.
שיתוף מכוניות יכול גם לסייע בהפחתת עומסי תנועה וזיהום אוויר, וכן להקטין ישירות את הביקוש למקומות חניה, מאחר שרק מספר מסוים של מכוניות יכול להיות בשימוש בכל רגע נתון.
תומכי המודל ומפעילי השירות מאמינים כי שיתוף מכוניות יעיל וחסכוני בעיקר עבור אלו שאינם נוהגים באופן יום-יומי, או נוהגים פחות מ-15,000 קילומטר בשנה.
אנשים שהצטרפו לשירותי שיתוף מוכרים את המכונית העיקרית או המשנית שלהם לאחר שימוש בשירות.
נתון זה מצטרף להפחתת עלויות התחבורה החודשית, החוסך ממוצע של 154–435 דולר לחודש על פי מחקר שנערך על ידי אוניברסיטת ברקלי בשנת 2008.
המודל קיים באופנים שונים מאז שנות ה-50, אך לאורך העשור האחרון נהפך לאלטרנטיבה אמיתית לבעלות על מכונית פרטית.
במדינות שווייץ, גרמניה, והולנד ולאחר מכן התפשט למדינות רבות נוספות, וכיום (2011) זמין בלמעלה מאלף ערים בעולם.
ארצות הברית היא אחת המדינות בה ישנה התפתחות חשובה בתחום בשנים האחרונות.
חברת שיתוף כלי רכב הגדולה ביותר בהולנד היא "גרינווילס" (Greenwheels), שמכוניותיה חונות במרכז אמסטרדם במרחקים שאינם עולים על מאות מטרים.
חברת "מוביליטי" (Mobility) שהמשרד הראשי שלה בלוצרן היא החברה המובילה לשיתוף מכוניות בשווייץ, עם 2,400 מכוניות ב-1200 תחנות המשרתות 93 אלף חברים (נכון ליוני 2010).
בצרפת קיים מיזם בשם "Autolib'" (הלחם של מכונית וחירות) שמופעל בחסות העיריות, על בסיס זהה למיזמי תחנת אופניים שיתופית.
המיזם בפריז צפוי לצאת לפועל בדצמבר 2011 לאחר השקעה של 4 מיליון אירו, ויספק צי של 4,000 מכוניות חשמליות שיהיו זמינות ב–1,000 תחנות עגינה ברחבי העיר.
עלות השימוש המתוכננת כוללת דמי חבר קבועים, ומחיר נסיעה עירונית קצרה של כחצי שעה תהיה כ-8 יורו.
בעיר ליון מספק המיזם החל מאפריל 2011 70 מכוניות הפרוסות ב-22 תחנות בעיר.
שיטת שיתוף מכוניות נפוצה מאוד במוסקבה וכוללת כ-30 אלף מכוניות במספר חברות.
בישראל מספקת חברת Car2Go מאז תחילת 2008 שירות שיתוף מכוניות באזור גוש דן.
כמו כן, מיזם אוטותל הפועל בעיר תל אביב-יפו, וחברות סיטי קאר ומאי כאר הפועלות בריכוזים החרדיים (תוך התאמה לאורח החיים החרדי כגון אי חיוב על שבתות ומערכת טלפונית המאפשרת הזמנה ללא שימוש באינטרנט).
שיתוף מכוניות נבדל מהשכרת רכב מסורתית או מאחזקת רכב פרטי בדרכים רבות.
כך, לדוגמה, ניתן לשכור את הרכב לפי דקה, לפי שעה, או לפי יום, לאסוף אותו על בסיס שירות עצמי ללא הגבלה לשעות משרדיות, ולהחזיר אותם לתחנות עם מכוניות להשכרה מפוזרות ברחבי העיר, בדרך כלל במקום עם גישה לתחבורה ציבורית.
בנוסף, ניתן למשתמשים אישור מראש לבצע השכרה (בדיקות הרקע של נהיגה כמו גם גביית התשלום מבוצעות עם הרישום למערכת מנויים).
בהתאם למספר המשתמשים, הספקיות יכולות להציע צי של כלי רכב יחסית חדשים.
הימנעות מעלויות קבועות כגון עלות רכישה, שכירת מוסך, דלק, מסי רכב וביטוח.
כאשר הרכב אינו בשימוש העלות נמוכה מאוד (דמי הרשמה או תשלום חודשי בלבד).
כמו כן מציעות רוב החברות שירותי גרירה.
השימוש במכונית משותפת לרוב זול יותר מאשר ברכב פרטי דומה, כל עוד הקילומטרז' השנתי ומספר השימושים ברכב הם מתחת לסף הרווחיות.
נתון זה משתנה מספקית לספקית, ובדרך כלל עומד על 10,000-20,000 ק"מ בשנה.
הנהג אינו קשור לרכב ספציפי או סוג מסוים של כלי רכב אלא יכול לבחור אותה על פי המצב והדרישות, לדוגמה: מכונית ספורט, סטיישן או ואן.
האחריות על התחזוקה המנהלית כגון תג הסביבה או בדיקה כללית.
שלא כמו בנסיעה משותפת ברכב (Carpooling), הסוגיות המשפטיות מוסדרות בין הספקית לבין הנהגים.
שיתוף מכוניות יכול לשמש כתוספת לתחבורה הציבורית, להביא לקידומה, ובכך להקל על התנועה.
בנוסף, שיתוף מכוניות עשוי להביא להקלה באזורי מגורים עירוניים, אם לא ייבנו חניונים לכל בניין מגורים.
שיתוף מכונית מוגבל בדרך כלל לאזורים המיושבים בצפיפות, עם תחבורה ציבורית מפותחת.
שיתוף מכוניות אינו מיועד לנסיעות למרחקים גדולים כגון נסיעות נופש, אז העלויות גבוהות יותר יחסית לאמצעי תחבורה אחרים.
משך השימוש ברכב חייב להיות מוגדר לפני השימוש.
המשתמש יכול להאריך את ההזמנה רק אם המכונית עדיין לא הוזמנה על ידי משתמשים אחרים.
אין אפשרות לאבזר את המכונית באופן אישי; המשתמש לא יכול להשאיר דברים ברכב או לדחות את ניקיונה, המשתמש הבא מעוניין לקבל מכונית נקייה.
נדרש לעיתים הבאה אישית של ציוד נוסף כמו מושב לילד.
אצל רוב הספקיות, הרכב חייב להיות מוחזר לנקודת ההתחלה.
שיתוף רכבים קיים כבר שנים רבות בקיבוצים ברחבי ישראל במה שנקרא "רכב לחבר".
שיתוף מסחרי של רכבים קיים בישראל מאז 2013 בצורה שונה מחברות שיתוף הרכבים המוכרות בעולם כמו Zipcar וחברות ישראליות, כגון סיטי קאר וחברת מיי קאר.
בשנת 2013, מנכ"לי מספר עיריות במרכז הארץ הביעו הסכמה עקרונית לחבור לעיריית תל אביב בהקמתו של מערך לשיתוף רכבים בדומה למערך שיתוף האופניים הקיים כבר בארץ.
הערים המשתתפות בפרויקט הן: תל אביב, רעננה, ראשון לציון, הרצליה, חולון, רמת גן, גבעתיים ובת ים.
בנוסף לכך, חברת CAR2GO יצרה בארץ מעין מערכת של שיתוף מכוניות כאשר היא מאפשרת השכרת מכוניות נקיות ומתודלקות לטווחים קצרים.
ב-2017 נחנך מיזם שיתוף רכבים בתל אביב שייקרא אוטו-תל.
כן נחנך בנובמבר מיזם שיתוף רכבים חשמליים בחיפה שיורחב לקריות ונתניה.
העצב השלישי (Oculomotor Nerve) הוא אחד מ-12 עצבים קרניאליים והאחראי על עצבוב מספר שרירים הפועלים להזזת גלגל העין.
כמו כן עצב זה מעצבב את שריר ה-Levator palpebrae, המעלה את העפעפיים.
עצב זה מספק גם סיבים פרסימפתטיים אשר אחראים לכיווץ האישון.
לעיתים קיימת פגיעה בעצב זה, בין אם מולדת או שמא נרכשת (במחלות ווסקולריות, טראומה, טרשת נפוצה וכדומה) אשר מביאה לתמונה קלינית אופיינית המתוארת להלן.
פיזיולוגיה ועצבוב של שרירי העין
תנועה של גלגל העין מתבצעת על ידי פעולה של שישה שרירים המחוברים לגלגל העין עצמו.
שרירים אלו פועלים כדי להזיז את העין ל-6 מנחים עיקריים: העין זזה מדיאלית לכיוון האף על ידי שריר ה- Medial rectus וזזה הצידה (הסתכלות לצד, שלא לכיוון האף) על ידי שריר ה- Lateral rectus.
שריר ה- Inferior oblique פועל להרמת גלגל העין כאשר היא מסתכלת מדיאלית, ושריר ה- Superior oblique פועל להורדת גלגל העין או להסתכלות מטה כאשר היא מסתכלת מדיאלית.
שריר ה- Superior rectus מעלה את העין כאשר היא פונה הצידה, ושריר ה- inferior rectus מוריד את העין כאשר היא פונה הצידה (לטרלית).
כאשר פעילות של אחד השרירים הללו נפגעת, העין אינה יכולה לנוע בכיוון של השריר שנפגע- בעיה זו קרויה אופתלמופלגיה.
כתוצאה מכך העין סוטה לכיוון ההפוך מכיוון השריר הפועל עליה בגלל פעולתם של השרירים האחרים שנותרים ללא פגיעה.
במקרים אלו, האדם עלול להתלונן על פזילה (דיפלופיה) מאחר שהעיניים אינן מתואמות בראייתן ושדה הראייה הנופל על הרטינה באזורים שונים יוצר אילוזיה של ראייה כפולה.
שרירי העין מעוצבבים על ידי שלושה עצבים קרניאליים: עצב מס.
כמו כן, כפי שצוין לעיל, מעצבב עצב זה את העפעפיים וכן מספק סיבים פרסימפתטיים האחראים על כיווץ האישון.
פגיעה מלאה בעצב זה, אם כן, תביא לתמונה קלינית שבה העין המטופל לא מסוגל להזיז את העין הפגועה לקרבת לאף, להעלותה או להורידה אלא רק מעט להזיזה הצידה.
כמו כן תהיה צניחת עפעף (פטוזיס) והאישון לא יגיב לאור (לא יתכווץ).
סיבות לפגיעה בעצב השלישי כוללות מצבים כגון בעיה באספקת הדם (ווסקולפתיה), טראומה, או מפרצת.
בכחמישית עד רבע מן המקרים הסיבה לפגיעה בעצב אינה ידועה.
הפגיעה יכולה להתרחש באזורים שונים בהם עובר העצב: כך למשל, פגיעה בגזע המוח תאופיין בחלק מן המקרים בהמיפלגיה (שיתוק) של צד הגוף הנגדי ואטקסיה של צד הגוף הנגדי.
פגיעות בעצב השלישי יכולות להתרחש גם באזור התת-עכבישי, בארובת העין או בסינוס הקברנוסי.
גרעין העצב השלישי ממוקם בגזע המוח הדורסלי, קדמית לתעלת סילוויוס.
בעוד שפגיעה בעצב השלישי המעצבב שרירי עין אחת בלבד תביא לפגיעה באותה העין, הרי שגרעין העצב השלישי מכיל סיבים משותפים לשתי העיניים עבור השריר המרים את העפעפיים.
כמו כן, מכיל גרעין העצב השלישי עצבוב של שריר ה- superior oblique מהעין הנגדית.
מכאן, שחוסר יכולת להרים את גלגל העין הנגדית למעלה, יחד עם חוסר יכולת להרים את העפעפיים בשתי העיניים, יכוון לפגיעה בגרעין העצב השלישי.
שיתוף תמונות היא העלאת תמונה דיגיטלית לאינטרנט באמצעות אתר אינטרנט או תוכנה (אפליקציה סלולרית או יישום רשת) המאפשרת לאדם אחר או לציבור בכלל לצפות בתמונה ולעיתים אף לשמור אותה.
שיתוף תמונות נעשה לעיתים קרובות בצירוף מלל וכחלק מרשת חברתית מקוונת.
אתרים ותוכנות רבות מאפשרות גם שיתוף וידאו בנוסף לשיתוף התמונות.
אתרי שיתוף התמונות הראשונים ברשת האינטרנט הופיעו בראשית שנות התשעים של המאה העשרים, לרוב כחלק משירות להדפסת תמונות.
בראשית המאה ה-21 הוקמו אתרים ייעודיים לכך.
בין הראשונים והבולטים שביניהם היה פליקר ואחרים.
ניתן לחלק את כלל אתרי ותוכנות שיתוף התמונות לשתי קבוצות כוללניות: המציעים את שירותיהם בחינם והדורשים תשלום.
בעוד שצורת הרווח באתרים ובתוכנות הדורשים תשלום עבור שירותיהם מובנת מאליה, הרי שרווחי האתרים והתוכנות שאינן דורשים תשלום מגיעים ממקורות שונים כגון פרסום ושירותי הדפסה ועריכת התמונות לכדי מוצר ממשי.
אתרים רבים מציעים את שירותיהם בחינם עד למגבלת זמן או כמות ולאחר מכן השירות ניתן תמורת תשלום.
אתרים אחרים יציעו שירות מוגבל בחינם ושירות נרחב יותר תמורת תשלום.
סוג שלישי של אתרי שיתוף תמונות, הם אתרים המופעלים בידי חברות לייצור מצלמות, כאשר האתר מוגבל לתמונות המצולמות באמצעות מצלמות החברה.
כך למעשה האתר משמש כפרסומת עבור מוצרי החברה.
שיתוף תמונות ורשתות חברתיות מקוונות
במהלך המאה ה-21 הפך שיתוף התמונות באמצעות הרשתות החברתיות המקוונות לנפוץ ביותר.
ההערכה היא כי בפייסבוק עד לקיץ 2011 הועלו כמאה מיליארד תמונות (בהשוואה ל-60 מיליארד תמונות בסוף 2010).
הרשתות החברתיות מאפשרות שיתוף תמונות תוך הגבלת ובחירת האנשים היכולים לצפות בתמונות, כמו כן זיהוי פנים המופיעות בתמונה ושיוכן למשתמשים אחרים ברשת החברתית וכדומה.
שיתוף תמונות באמצעות מכשירים סלולריים
אפליקציות סלולריות לשיתוף תמונות הפכו לנפוצות בשנת 2011. הבולטת שבהם היא אינסטגרם, בעלת מאות מילוני משתמשים בכל רחבי העולם.
גאו-טגינג (תיוג גאוגרפי) היא טכנולוגיה המאפשרת הטמעת מיקום צילום התמונה בתוך קובץ התמונה עצמו.
תוכנות ואתרי שיתוף תמונות רבים כוללים אפשרות זו, כך שניתן לראות את התמונות בהתאם למקום צילומן.
שִׁתּוּק הַגַּפַּיִם הַתַּחְתּוֹנִים (פָּארַאפְּלֶגְיָה, paraplegia) הוא שיתוק – איבוד יכולת התנועה או חישה – בשתי הרגליים.
שיתוק זה יכול להיגרם כתוצאה מפגיעה בחוט השדרה או ממומים מולדים הפוגעים במרכיבים העצביים בתעלת השדרה, כגון ספינה ביפידה.
השיתוק יכול להיות מגובה חוליות החזה, המותניים או העצה כלפי מטה, אולם כאשר הוא כולל גם את הגפיים העליונים, הוא נקרא שיתוק ארבעת הגפיים.
נהוג לסווג את הסיבות לשיתוק לפי שיתוק חריף ולכרוני, כאשר הכרוני נחלק לכזה המתחיל בילדות ולכזה המתחיל בבגרות.
הסיבה הנפוצה ביותר לשיתוק חריף של הגפיים התחתונים היא חבלה לחוט השדרה.
על פי רוב החבלה מערבת שבר או פריקה של החוליות.
סיבות אחרות לפגיעה בחוט השדרה כוללות איסכמיה של חוט השדרה, למשל כתוצאה מאוטם בעורק עמוד השדרה הקדמי או מחסימה שלו, וכן דימום לחוט השדרה.
שיתוק כרוני של הגפיים התחתונים במבוגרים נובע לרוב מטרשת נפוצה או מגידול הלוחץ על חוט השדרה.
מלבד זאת ישנן סיבות רבות העלולות לגרום לשיתוק מסוג זה, בהן סיבות מבניות, ניווניות וזיהומיות.
לעומת זאת, בילדים יכול לנבוע השיתוק משיתוק מוחין, ממומים מולדים או ממחלות תורשתיות הפוגעות במערכת העצבים או במערכת התנועה.
מלבד איבוד יכולת התנועה בגפיים התחתונים ואיבוד התחושה בהם, יכול שיתוק הגפיים התחתונים לערב גם אי-נקיטת שתן ואי-נקיטת צואה, וכן הפרעה בזקפה, בשל המעורבות של חוט השדרה בעצה.
כאשר הפגיעה בחוט השדרה היא ברמת העצב המניע העליון יתאפיין השיתוק בטונוס עוויתי ובהחזרים גידיים מוגברים.
כאשר הפגיעה בחוט היא ברמת העצב המניע התחתון, יתאפיין השיתוק בטונוס רפה ובדלדול של השרירים.
הטיפול המידי בשיתוק הגפיים התחתונים, כאשר הוא מתרחש באופן חריף, למשל בעקבות חבלה גופנית, תלוי בסיבת הפגיעה.
למשל, טיפול בסטרואידים נועד להפחית את הבצקת המתרחשת בשעות הראשונות לאחר חבלה לחוט השדרה, וכך למזער את הנזק הנגרם לחוט.
מטרת הטיפול ארוך הטווח באנשים עם שיתוק של הגפיים התחתונים היא השגת תפקוד ועצמאות עד כמה שניתן.
במסגרת השיקום נלמדת מיומנות ההתניידות בכיסא גלגלים החשובה לעצמאות בניידות.
בשיקום ממלאים תפקיד גם בעלי מקצוע פארא-רפואיים כגון פיזיותרפיסטים ומרפאים בעיסוק.
שיתוק של הגפיים התחתונים גורם לירידה בניידות, ירידה אשר עלולה להביא להתפתחות של פצעי לחץ, פקקת ודלקת ריאות.
פיזיותרפיה ושימוש באמצעי עזר לניוד עשויים להפחית את שיעור הסיבוכים בקרב משותקי הגפיים התחתונים.
שִׁיתִין נִשְׁמִין או שִׁיתִין נִשְׁמֵי (מארמית - שישים נשימות) הוא שיעור זמן הלכתי למדידת שינה.
ישנן דעות שונות בספרות ההלכה לגבי אורכו של השיעור, וההכרעה המקובלת היא שהוא מעט יותר מחצי שעה.
בתלמוד הבבלי נאמר כי אסור לישון בשנת צהריים יותר משיתין נשמין.
התלמוד מכנה את השיעור "שינת הסוס".
דין זה נפסק להלכה בשולחן ערוך:
הפוסקים האחרונים סייגו את הדברים וכתבו כי אם ישן לצורך לימוד תורה בלילה וכדומה מותר לו לישון גם יותר מכך.
בפוסקים ישנן כמה דעות מהו שיעור הזמן של שיתין נשמין.
יש שהביאו בשם האר"י שהשיעור הוא שש שעות.
הרב צבי הירש בושקא כתב כי השיעור הוא לא פחות משלוש שעות, והוכיח ממה שמסופר על האר"י שישן שלוש שעות בשבת בצהריים, ולא ייתכן שישן יותר משיתין נשמין.
הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין כתב "יש אומרים (שהשיעור הוא) כשתי שעות".
החיד"א כתב כי "ירא אחד דקדק כמה פעמים בשינת הסוס" ומצא שהיא "יותר מחצי שעה".
הרמ"ע מפאנו כתב כי שיעור נשימה אחת הוא חלק אחד (1/1080) משעה, ולדבריו שישים נשימות הם שלוש דקות ושליש.
בעל התניא כתב גם כן כי שיעור נשימה הוא כך, אך הוסיף כי שישים הנשימות המוזכרות על דוד המלך הם נשימות גדולות הכלולות מ-18 נשימות, לדבריו השיעור הוא שעה אחת.
הרב אברהם דנציג כתב כי שיעור שיתין נשמין הוא שיעור "כדי הילוך מאה אמה", ולדבריו השיעור הוא 54 או 72 שניות.
בספרות הקבלה נתנו משמעות אחרת ל"שיתין נשמין" על פי הזוהר, כי אין הכוונה לשיעור זמן כלשהו, אלא כל אדם שקם משנתו לפני חצות הלילה, שנתו לא נחשבת כשנת שיתין נשמין אלא רק כ"שישים נשימות חסר אחת" כיון שהשינה לא מושלמת והוא לא התחבר לכל שישים הדרגות שיש בשינה.
אולם המלבי"ם הוכיח מהזוהר שהוא "פחות מארבע שעות".
מי שלא ישן שיעור שיתין נשמין אינו חייב בנטילת ידיים כשקם, יש אומרים כי אינו חייב בברכות התורה, ואם היה זה באמצע סעודה אין זה נחשב הסחת דעת המחייבת שוב בברכה.
שיתוף קבצים ברשתות עמית לעמית הוא דרך להפצה ושיתוף של מדיה דיגיטלית באינטרנט באמצעות טכנולוגיית עמית לעמית (P2P).
רשתות שיתוף קבצים מסוג עמית לעמית מאפשרות למשתמשים לקבל גישה לקובצי מדיה, כגון ספרים, מוזיקה, סרטים ומשחקים, באמצעות תוכנת עמית לעמית המחפשת מחשבים אחרים שמחוברים לרשתות עמית לעמית על מנת לאתר את התוכן הרצוי.
ה-nodes ברשתות הללו הם משתמשי הקצה ושרתי הפצה.
טכנולוגיית שיתוף קבצים מסוג עמית לעמית התפתחה בכמה שלבים שונים, מהרשתות המוקדמות, כגון נאפסטר, שפרסמה בתחילת הדרך את הטכנולוגיה, למודלים המאוחרים יותר כמו פרוטוקול ביטורנט.
מיקרוסופט משתמשת כיום ברשת ביטורנט על מנת לאפשר הורדה של עדכונים למערכת Windows 10 ומשחקי וידאו מקוונים שונים (כגון Skyforge) משתמשים בביטורנט כרשת להפצת תוכן לצורך הורדת קבצים גדולים במיוחד - חלופה שאינה כרוכה בעלויות דרמטיות עבור רוחב הפס שנחוץ כאשר ההורדות מבוצעות ממקור יחיד.
כתוצאה מהשינויים הללו קל יחסית להעביר קובץ אחד או יותר ממחשב אחד למשנהו דרך האינטרנט באמצעות רשתות שיתוף קבצים שונות.
שיתוף קבצים ברשתות עמית לעמית ניתן לעשות באמצעות יישומי שיתוף קבצים חינמים.
שיתוף קבצים ברשתות עמית לעמית זכן בתחילת הדרך לפופולריות עצומה בסוף שנות ה-90 בזכות תוכנת שיתוף הקבצים נאפסטר אשר אפשרה למשתמשיה לשתף קובצי מוזיקה ישירות בין המשתמשים.
נאפסטר השתמשה בשרת אינדקס מרכזי על מנת לנהל את התוכן המשותף של כל המשתמשים בתוכנה, ובאופן זה הקלה במיוחג על תהליך החיפוש וההורדה של קבצים.
עם זאת, בשל הסתמכותה על שרת מרכזי, נאפסטר התמודדה עם אתגרים משפטיים בגין הפרת זכויות יוצרים וכתוצאה מכך לבסוף נאפסטר נסגרה ביולי 2001, ובהמשך התוכנה חזרה כשירות בתשלום.
לאחר סגירתה של נאפסטר, צצו מספר תוכנות שיתוף קבצים חדשות מסוג עמית לעמית כמו גנוטלה וקאזה, אשר אפשרו למשתמשים בהם לשתף מגוון רחב יותר של קבצים, כולל סרטים ומשחקים.
בניגוד לנאפסטר, השירותים הללו פעלו ללא שרתים מרכזיים, ובשל כך היה קשה בהרבה לסגור אותם מבחינה טכנית.
אף על פי כן, משום שהמשתמשים עדיין היו תלויים בתוכנות לקוח ספציפיות, נעשו ניסיונות לתבוע את יוצרי התוכנות.
בשל כך תוכנות שיתוף קבצים בולטות מסוג עמית לעמית כמו קאזה, Morpheus ו-LimeWire נסגרו בסופו של דבר, והדבר סלל את הדרך לפופולריזציה של פרוטוקול ביטורנט, אשר פעל בצורה בהרבה יותר מבוזרת.
משתמשי ביטורנט, אשר לא יכלו לבצע חיפוש קבצים מתוך תוכנות הביטורנט עצמם, נדרשו להשתמש באתרי צד שלישי על מנת לאתר קובצי טורנט, והדבר הקשה בהרבה את השבתת הפעילות של החלפת הקבצים ברשתות הביטורנט.
ההשפעה הכלכלית של הפרת זכויות יוצרים באמצעות שיתוף קבצים ברשתות עמית לעמית על ההכנסות של תעשיית המוזיקה היא שנויה במחלוקת וקשה לכמת אותה.
בעוד שמחקרים מסוימים מצביעים על השפעה שלילית על מכירות התקליטים, קשה למדיי לבודד את הגורם הספיצפי הזה מההשפעה של מגמות אחרות כמו רכישות חוקיות של מוזיקה באינטרנט, הירידה במחירי התקליטורים, והמעבר מחנויות מוזיקה עצמאיות לקמעונאים גדולים.
גם תעשיית הסרטים התמודדה עם אתגרים מהותיים בעקבות שיתוף הקבצים ברשתות עמית לעמית.
איגוד הסרטים של אמריקה דיווח על הפסדים מהותיים לאורך השנים.
מחקר משנת 2010 שהוזמן על ידי לשכת המסחר הבינלאומית ובוצע על ידי החברה הצרפתית TERA העריך שהורדה בלתי חוקית של מוזיקה, סרטים ותוכנות עולה לתעשיות היצירתיות של אירופה מיליארדי דולרים מדי שנה וחזה הפסדים משמעותיים אם המגמה תימשך.
לפי ההערכות בשנת 2004 כ-70 מיליון אנשים לקחו חלק בשיתוף קבצים באינטרנט.
על פי סקר של CBS News, כמעט 70 אחוז מבני 18 עד 29 חשבו ששיתוף קבצים מקובל בנסיבות מסוימות ו-58 אחוז מכל האמריקאים שעקבו אחר סוגיית שיתוף הקבצים חשבו שזה מקובל לפחות בנסיבות מסוימות.
בינואר 2006, 32 מיליון אמריקאים מעל גיל 12 הורידו לפחות סרט עלילתי אחד מהאינטרנט, ו-80 אחוז מהם עשו זאת אך ורק באמצעות רשתות שיתוף מסוג עמית לעמית.
מתוך האוכלוסייה שנדגמה, 60 אחוז סברו שהורדת סרטים מהאינטרנט אשר מוגנים בזכויות יוצרים אינה מהווה עבירה חמורה במיוחד, אולם 78 אחוז סברו שגניבה של סרט DVD מהחנות מבלי לשלם על המוצר מהווה עבירה חמורה למדיי.
לפי הערכה מיולי 2008 כ-20 אחוזים מאוכלוסיית אירופאה השתמשה ברשתות שיתוף קבצים על מנת להוריד מוזיקה, בעוד ש-10 אחוז השתמשו בשירותי מוזיקה דיגיטלית בתשלום כמו iTunes.
על פי סקר שנערך בשוודיה בעשור הראשון של המאה ה-21, 75 אחוזים מהמצביעים הצעירים בשוודיה (בגילאים 18 עד 20) תמכו בשיתוף קבצים כאשר הציגו בפניהם את ההצהרה: "אני סבור שזה בסדר להוריד קבצים מהרשת, גם אם זה לא חוקי".
מתוך הנשאלים, 38 אחוז אמרו שהם "מסכימים בתוקף" בעוד 39 אחוזים אמרו שהם "מסכימים חלקית".
מחקר אקדמי שנערך בקרב סטודנטים אמריקאים ואירופים מצא שאכיפת זכויות היוצרים באינטרנט יצרה תגובה נגדית, ואף החריפה את הרצון של אנשים להוריד קבצים באמצעות רשתות שיתוף הקבצים.
שיתוק עצב הפנים הוא בעיה נפוצה, אשר כוללת שיתוק של מבנים אנטומיים שמקבלים עצבוב על ידי עצב הפנים, שהוא העצב השביעי מבין עצבי הגולגולת.
המסלול של עצב זה הוא ארוך ומפותל למדי, לכן ישנם מספר גורמים שונים אשר עשויים לגרום לשיתוק עצב הפנים.
המצב הנפוץ ביותר הוא השיתוק על שם בל, מחלה שנגרמת מסיבות בלתי ידועות והאבחנה שלה ניתנת רק לאחר שנשללו גורמים רציניים אחרים שניתנים לזיהוי.
שיתוק עצב הפנים מאופיין בתחושת חולשה בפנים, בדרך כלל רק בצד אחד של הפנים, יחד עם תסמינים נוספים כגון ירידה בתיאבון, היפראקוזיס, ייצור רוק מופחת ותסמונת שגרן, וכן פגיעות שונות בהפרשת הדמעות.
תסמינים אחרים עשויים להיות מקושרים לגורם השיתוק.
למשל, אחד מתסמיני שיתוק עצב הפנים הוא שלפוחיות באוזן, שעשויות להופיע אם השיתוק נגרם כתוצאה משלבקת חוגרת.
תסמינים עשויים להתפתח במשך שעות ספורות לאחר הפגיעה בעצב הפנים.
כאבי פנים חריפים שמוקרנים מהאוזן עשויים להקדים את הופעתן של תסמינים אחרים.
השיתוק על שם בל הוא הגורם השכיח ביותר של שיתוק חמור בעצב הפנים.
לא קיימת סיבה ידועה להופעת השיתוק על שם בל, אף על פי שבחלק מהספרות הרפואית הוא מקושר לנגיף ההרפס סימפלקס.
שיתוק על שם בל יכול להתפתח לאורך מספר ימים, ועלול להימשך למספר חודשים, כאשר לרוב ההחלמה היא ספונטנית.
השיתוק על שם בל מאובחן קלינית בדרך כלל בקרב מטופלים שאין להם גורמי סיכון למחוללים אחרים של שיתוק עצב הפנים, ללא שלפוחיות באוזן וללא הפרעות נוירולוגיות אחרות.
ההחלמה עשויה להיות איטית יותר בקרב קשישים, או בקרב אנשים עם שיתוק מלא.
השיתוק על שם בל מטופל פעמים רבות עם קורטיקוסטרואידים.
מחלת ליים, זיהום הנגרם לרוב על ידי חיידק מהמין Borelia burgodorferi ומועבר על ידי קרציות מהמינים Ixodes scapularis ו-Ixodes pacificus – אחראית לכ-25% מהמקרים של שיתוק הפנים באזורים בהם מחלת ליים נפוצה.
בארצות הברית, מחלת ליים נפוצה במיוחד בניו-אינגלנד, במדינות מיד-אטלנטיות, וחלקים מוויסקונסין ומינסוטה, אך היא נוטה להתפשט גם לאזורים אחרים.
התסמין הראשון של כ-80% ממקרי זיהום ליים, בערך שבוע או שבועיים לאחר נשיכה על ידי קרציה, הוא פריחה מתפשטת שעשויה להיות מלווה על ידי כאבי ראש, כאבי גוף, עייפות או חום גבוה.
בכ-10% עד 15% מהמקרים, שיתוק הפנים מופיע שבועות ספורים לאחר מכן, ועלול אף להיות התסמין הראשון של הזיהום שהחולה מבחין בו, שכן הפריחה האופיינית למחלת הליים לרוב אינה מגרדת ואינה כואבת.
מחלת ליים מטופלת על ידי אנטיביוטיקה.
שלבקת חוגרת, מעבר להיותה מקושרת לשיתוק על שם בל, עשויה גם היא להוות גורם ישיר לשיתוק עצב הפנים.
פעילות של הנגיף הסמוי בתוך גנגליון הברך מקושרת לשלפוחיות הפוגעות בתעלת האוזן, ונקראת תסמונת רמזי האנט מסוג II.
בנוסף לשיתוק הפנים, תסמינים נוספים אפשריים עשויים לכלול כאבי אוזניים ושלפוחיות, אובדן שמיעה פתאומי, וורטיגו.
הטיפול כולל תרופות נוגדות נגיפים וגלולות סטרואידיות.
דלקת האוזן התיכונה זהו זיהום באוזן התיכונה, שעלול להתפשט לעצב הפנים ולגרום לו להיות דלקתי ונפוח, מה שמביא לדחיסת העצב בתעלה שהוא עובר בה.
נעשה שימוש באנטיביוטיקות על מנת לווסת את הדלקת באוזן התיכונה, ואפשרויות אחרות כוללות מירינגוטומיה רחבה (חתך בעור התוף) או הליכים כירורגיים להפחתת הלחץ על העצב, היה ומצבו של המטופל לא השתפר.
דלקת כרונית באוזן התיכונה בדרך כלל מאופיינת בנפיחות כרונית באוזן או באובדן שמיעה, עם או בלי כאבי אוזניים.
ברגע שחושדים בקיומה של דלקת זו, נדרשת בדיקה כירורגית מידית על מנת לקבוע אם נוצרה כולסטאטומה באוזן התיכונה, שכן יש להסירה אם היא אכן קיימת.
דלקת באוזן התיכונה עשויה להתפשט לתעלת עצב הפנים שנמצאת בעצם הרקה – בתעלה זו עובר עצב הפנים יחד עם עצב נוסף הנקרא statoacoustisus nerve.
במקרה של מעבר זיהום לעצב הפנים, עלולות להיווצר בו בצקות וכתוצאה מכך לחץ גבוה, מה שעשוי להביא להופעת שיתוק במבנים פריפריים שהוא מעצבב, כולל הפנים.
בטראומות גופניות, עצב הפנים הוא העצב המוחי שנפגע בשכיחות הגבוהה ביותר.
טראומה גופנית, בעיקר שברים בעצם הרקה, עשויה לגרום לשיתוק חמור של עצב הפנים.
הסבירות של הופעת שיתוק פנים לאחר טראומה תלויה במיקום הטראומה.
לרוב, שיתוק בפנים נגרם כתוצאה משברים בעצם הרקה, אך הסיכויים לכך תלויים גם בסוג השבר.
שברים הוריזונטליים בעצם הרקה הם בעלי הסיכוי הגבוה ביותר להוביל לשיתוק בפנים (סבירות של 40-50%).
אצל מטופלים עשויים להופיע דימומים מאחורי שבלול האוזן, אובדן שמיעה פתאומי, וורטיגו, כאשר שני התסמינים האחרונים שצוינו בדרך כלל מופיעים בשל פגיעה באוזן התיכונה ובעצב השמיעה ושיווי המשקל, אשר עובר בקרבת עצב הפנים.
שברים אנכיים מאופיינים בסבירות נמוכה יותר לשיתוק של הפנים (20%).
אצל מטופלים עשויים להופיע תסמינים כגון דימום וסדקים בתעלת השמע החיצונית, קרעים בשבלול האוזן ואובדן שמיעה.
אצל מטופלים עם פגיעות קלות, הטיפול זהה לטיפול בשיתוק על שם בל – לרוב המטופל מתבקש להמתין בסבלנות עד שהתסמינים יסתיימו בצורה ספונטנית.
אצל מטופלים עם פגיעות חמורות, נהוג לבצע בדיקות הולכה עצבית.
אם בדיקות ההולכה העצבית מצביעות על שינוי קיצוני (>90%) בהולכה העצבית, נדרשת התערבות כירורגית להפחתת הלחץ על עצב הפנים.
השיתוק בפנים עשוי להופיע מידית לאחר הטראומה בשל פגיעה ישירה בעצב הפנים.
במקרים כאלה, עשויה להידרש התערבות כירורגית.
במקרים אחרים, השיתוק בפנים עשוי להופיע זמן רב לאחר הטראומה בשל פגיעה שהיא איננה ישירה בעצב הפנים, אלא פגיעה שנובעת מהופעת דלקות ובצקות שמתפשטות אליו.
במקרים אלו, פעמים רבות ניתן להסתפק בטיפול תרופתי סטרואידי.
גידול סרטני שמפעיל לחץ על עצב הפנים בכל נקודה אפשרית במסלול שלו, עשוי להוביל לשיתוק בפנים.
גידולים סרטניים נפוצים שגורמים לכך הם נוירומה של הפנים, כולסטאטומה מולדת, המנגיומה, נוירומה של האוזן, גידולים בבלוטת מיצד האוזן או גרורות סרטניות וגידולים סרטניים מסוגים נוספים.
לעיתים, מכיוון שגידולים סרטניים בפנים הם בעלי קשר הדוק עם עצב הפנים, הסרת גידולים סרטניים באזור הפנים מעלה קשיים רבים בכירורגיה, שכן המנתח לא תמיד בטוח כיצד להסיר את הגידול מבלי להחמיר את השיתוק בפניו של המטופל.
לרוב, גידולים שפירים מוסרים באופן שנותן העדפה לשימור עצב הפנים בשלמותו, בעוד שבמקרים של גידולים ממאירים נהוג לכרות את הגידול יחד עם שטח נרחב של רקמה המצויה סביבו, שלעיתים כוללת גם סעיפים של עצב הפנים.
אף על פי שהדבר ככל הנראה יוביל בהכרח להגברת השיתוק בפנים, קיימת מוסכמה בכירורגיה שהסרה בטוחה של גידול ממאיר היא משתלמת למרות השיתוק הנלווה לכך, שבמקרים רבים ניתן לטיפול.
במקרים כאלה, ניתן לטפל בשיתוק עם טכניקות שונות כגון יצירת השקה מלאכותית עם עצב הלשון והלוע, שחזור עצבים פריפריים על ידי שתל עצב, ניתוחים לשיקום עצב הפנים, או טכניקות שונות שכוללות שימוש בשתלי רקמת שריר מהונדסים.
מטופלים הסובלים משיתוק עצב הפנים שנובע מגידולים סרטניים לרוב יציגו שיתוק מסוג חמור ומתקדם, שכולל עוויתות רבות בפנים ותסמינים נוירולוגיים אחרים, או לחלופין יציגו תסמינים האופייניים לשיתוק על שם בל, אך באופן חוזר ונשנה.
הדבר תמיד מעורר חשד, מפני שהתסמונת על שם בל מאופיינת בהיפסקות ספונטנית ולאחר מכן לא נצפה להופעתה בשנית.
דלקת אוזניים כרונית מטופלת בתור כולסטאטומה עד שמוכח אחרת; לכן, נדרשת בדיקה כירורגית מידית.
נהוג להשתמש בבדיקת טומוגרפיה ממוחשבת (CT) או דימות תהודה מגנטית (MRI) על מנת לאתר את הגידול, והטיפול הניתן תלוי במיקומו.
גורם סרטני נוסף לשיתוק עצב הפנים עשוי להיות גרורות סרטניות שהתפשטו לקרומי המוח (בלועזת Leptomeningeal cancer).
שיתוק פנים מרכזי (בלועזית - central facial palsy) יכול להיגרם כתוצאה משבץ מוחי, שפוגע בסיבי עצב הפנים שנמצאים בקפסולה אינטרנה במוח, והפגיעה מגיעה עד לגרעין העצב.
גרעין עצב הפנים יכול להיפגע גם כתוצאה מאוטם בעורקים שעוברים באזור, שלעיתים קרובות מלווה שבץ מוחי.
בניגוד לשיתוק פנים פריפרי, שיתוק פנים מרכזי אינו משפיע על המצח, מפני שהמצח מעוצבב על ידי סיבי עצב שמגיעים משתי קליפות המוח הקדם-מוטוריות.
שיתוק עצב הפנים, לעיתים דו צדדי, הוא ביטוי נפוץ לסרקואידוזיס של מערכת העצבים.
שיתוק דו צדדי של עצב הפנים עלול להופיע בתסמונת גייאן-בארה, מחלה אוטואימונית של מערכת העצבים ההיקפית.
תסמונת מוביוס זהו שיתוק דו צדדי של הפנים שנגרם מהתפתחות לקויה של עצב הפנים.
במצב זה גם עצב המצדיד, אשר אחראי על התנועות הצדדיות של העין, נפגע.
לפיכך אנשים עם תסמונת מוביוס לא יכולים לעשות שימוש בהבעות פנים או להניע את העיניים מצד לצד.
זוהי תסמונת נדירה ביותר שהגורמים לה אינם ידועים.
פירסינג בפנים, בעיקר בגבות ובלשון, במקרים נדירים ביותר עשוי לפגוע בעצב הפנים.
לשם אבחנה, נבדקת ההיסטוריה הרפואית של המטופל ונעשית בדיקה גופנית, שכוללת בדיקה נוירולוגית.
השלב הראשון הוא לבדוק אילו אזורים בפנים לא זזים בצורה תקינה בזמן שהמטופל מנסה לחייך, למצמץ או להרים את הגבות.
אם המצח מתקמטט בצורה תקינה, ניתנת אבחנה לשיתוק פנים מרכזי (בלועזית – central facial palsy), ונהוג לבדוק קיום של שבץ מוחי.
לעומת זאת, היה והמצח לא מתקמטט בצורה תקינה, ניתנת אבחנה לשיתוק פנים היקפי (בלועזית – peripheral facial palsy), ולאחר מכן מנסים לאתר את הסיבה לשיתוק – אם הדבר אפשרי.
תסמונת ראמזי האנט גורמת לכאבים ולשלפוחיות קטנות באוזן באותו הצד בו מופיע השיתוק.
מבדיקת ההיסטוריה הרפואית של המטופל וכן על ידי בדיקה גופנית, ניתן לקבל מידע על אודות היסטוריה של זיהומים באוזן התיכונה, טראומה או סיבוכים לאחר ניתוחים שהמטופל עבר (אם עבר).
אם ההיסטוריה הרפואית של המטופל כוללת טראומה או שישנו חשד לגידול סרטני, ניתן להשתמש בסריקת CT או MRI על מנת לקבל מידע על אודות הקשר שלו לשיתוק.
ניתן גם להזמין בדיקות דם או x-ray בהתאם לגורמים שחושדים בהם.