tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסך הכול בשבע עונות במדי מנצ'סטר רשם מקגראת' 163 הופעות ליגה, בהן כבש 12 שערים.
על אף הצעה מצד מאמנו לשעבר אטקינסון שאימן אז את שפילד ונסדיי, חתם מקגראת' באסטון וילה.
העסקה התבצעה ב-3 באוגוסט 1989, לקראת עונת , והוערכה בכ-400 אלף ליש"ט.
על אף הפציעות שליוו אותו עוד מימיו ביונייטד, הפגין מקגראת' יכולת גבוהה לאורך כל תקופתו באסטון וילה וזכה להערכה גבוהה הן מחבריו והן מאוהדי הקבוצה.
כבר בעונת הבכורה תחת המאמן גרהאם טיילור, הייתה קרובה אסטון וילה לזכייה באליפות אנגליה, כשסיימה שנייה בלבד אחרי ליברפול.
עזיבתו של טיילור בתום העונה לטובת אימון הביא לירידה תלולה ביכולתה של הקבוצה, ועם זאת שמר מקגראת' על מקומו הקבוע בהרכב והיה מהטובים בשורות קבוצתו.
לאחר עונה קשה בתחתית, שב מקגראת' לשתף פעולה עם אטקינסון, מאמנו הראשון במנצ'סטר.
בעונת , עונתה הראשונה של הפרמייר ליג, סיימה אסטון וילה כסגנית האלופה פעם נוספת, הפעם תחת מנצ'סטר יונייטד.
מקגראת' הפגין יכולת גבוהה מאוד באותה העונה, וההערכה מצד חבריו למקצוע התבטאה בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות הכדורגלנים, שהוענק למקגראת' בסיום אותה העונה.
התואר בלט במיוחד בהתחשב בעובדה כי הוא הוענק לשחקני הגנה לעיתים נדירות, ומקגראת' היה לשחקן ההגנה האחרון שזכה בתואר עד לזכייתו של ג'ון טרי ב-2005.
עונה לאחר מכן, בעונת , הניף מקגראת' תואר ראשון עם אסטון וילה, כשקבוצתו זכתה בגביע הפוטבול ליג.
מקגראת' פתח בהרכב קבוצתו בגמר מול קבוצתו לשעבר, מנצ'סטר יונייטד, בו ניצחה אסטון וילה בתוצאה 3-1. שנתיים אחר כך זכו מקגראת' וקבוצתו בגביע הליגה פעם נוספת, הפעם לאחר 3-0 על לידס יונייטד בגמר.
בתום העונה סיים מקגראת' את דרכו בקבוצה, לאחר שבע עונות מוצלחות בהן ערך 253 הופעות ליגה וכבש תשעה שערים.
הוא נחשב עד היום לאחד מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים.
לקראת עונת הצטרף מקגראת' בן ה-37 לדרבי קאונטי, בעונתה הראשונה בפרמייר ליג.
באותה העונה ערך מקגראת' 24 הופעות ליגה, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום ה-12 בטבלה.
בתחילת עונת הושאל לחודשיים לשפילד יונייטד מליגת המשנה, במה שהייתה התנסותו הראשונה בקבוצה שאינה מהליגה הבכירה.
לאחר שבע הופעות בחודשיים של השאלה, עבר בהעברה חופשית לשפילד.
הוא הוסיף חמש הופעות ליגה נוספות, ומשחקו האחרון היה בחודש נובמבר של אותה העונה.
בסיום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 39.
מקגראת' ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אירלנד ב-5 בפברואר 1985, תחת המאמן אואן הנד, במשחק ידידות מול בדבלין.
מקגראת' עלה כמחליף בדקה העשירית של ההתמודדות, במשחק בו נוצחה נבחרתו 2-1.
תחת המאמן ג'ק צ'רלטון, היה מקגראת' לחלק מהנבחרת שהובילה את הכדורגל האירי לתקופה מוצלחת.
עומס הכישרונות בחלק האחורי של הנבחרת האירית, ומנגד היכולת הגבוהה של מקגראת', הביאו להצבתו של מקגראת' בעיקר בקישור האחורי בתחילת דרכו בנבחרת.
עם שמונה הופעות במסגרת מוקדמות יורו 1988, סייע מקגראת' לנבחרתו להעפיל לראשונה לטורניר גמר ראשון כלשהו.
מקגראת' זומן על ידי צ'רלטון לסגל לקראת טורניר יורו 1988 בגרמניה המערבית, ופתח במרכז הקישור האירי בניצחון המפתיע 1-0 על במשחק הפתיחה.
מקגראת' לא שותף בשוויון 1-1 מול , ושב להרכב בהפסד 1-0 ל במשחק הנעילה של הבית.
אירלנד לא העפילה לשלב הבא, לאחר שסיימה במקום השלישי בבית.
לאחר ההשתתפות ההיסטורית ביורו, הוביל צ'רלטון את אירלנד למונדיאל 1990 באיטליה, הראשון בתולדות הנבחרת.
מקגראת', עם חמש הופעות בטורניר המוקדמות, זומן על ידי צ'רלטון לסגל האירי.
מקגראת', עדיין בחוליית הקישור, לא החמיץ אף דקת משחק של אירלנד בטורניר, ושיחק לכל אורך חמשת משחקיה.
אירלנד פתחה עם שלוש תוצאות תיקו, כשפתחה עם 1-1 מול אנגליה, המשיכה בשוויון 0-0 מול , ובמשחק השלישי נפרדה בשוויון 1-1 מול .
על אף שסיימה את שלב הבתים ללא ניצחון, העפילה אירלנד לשמינית הגמר מהמקום השני בבית.
מקגראת' לא היה שותף בדו-קרב הפנדלים, שהסתיים בתוצאה 5-4 לזכות האירים.
אירלנד סיימה את דרכה בטורניר בשלב רבע הגמר מול , בו ניצחה המארחת 1-0.
ב-1992 רשם מקגראת' ארבע הופעות כקפטן הנבחרת, עם פרישתו של מיק מקארתי.
עם תשע הופעות במוקדמות מונדיאל 1994, ועדיין תחת צ'רלטון, העפיל מקגראת' עם נבחרתו למונדיאל שני ברציפות.
הוא זומן לטורניר הגמר על ידי צ'רלטון, והשתתף בטורניר על אף שסבל מכאבים בעקבות וירוס בכתף.
משחק הפתיחה של אירלנד בטורניר הסתיים בניצחון 1-0 על איטליה, במה שנחשב לאחד ממשחקיו הטובים של מקגראת' במדי אירלנד.
במהלך המשחק, ועל אף שסבל מכאבים קשים בברכיו ובכתפו, עצר מקגראת' את רוברטו באג'ו, אז מטובי החלוצים בעולם.
זכורה התקפה אחת של האיטלקים בה בלם מקגראת' פעמיים את באג'ו, וכשהוא על ברכיו עצר בפניו בעיטה של רוברטו סיניורי.
אירלנד ומקגראת' נוצחו 2-1 על ידי במשחק השני, וסיימו בשוויון 0-0 מול .
מקגראת' פתח גם בהפסד 2-0 להולנד בשמינית הגמר, שסיים את דרכה של אירלנד בטורניר.
מקגראת' עוד הספיק לרשום עשר הופעות בקמפיין מוקדמות יורו 1996, שהסתיים בהדחה בפלייאוף על ידי ההולנדים.
משחקו האחרון במדי אירלנד היה ב-11 בפברואר 1997, בשוויון 0-0 מול במשחק ידידות.
הוא סיים את דרכו בנבחרת כאחד מגדולי שחקניה בכל הזמנים, עם 83 הופעות בהן כבש שמונה שערים.
כדורגלן השנה בליגה האירית (התאחדות שחקני הכדורגל):
חבר בהיכל התהילה של הכדורגל האנגלי (החל מ-2015)
פול מנפורט הוא לוביסט, יועץ פוליטי ועורך דין אמריקאי.
מנפורט נולד וגדל בעיירה ניו-בריטן שבמדינת קונטיקט.
בשנים 1967–1974 למד באוניברסיטת ג'ורג'טאון, תחילה לתואר ראשון במינהל עסקים ואחר כך לתואר במשפטים.
בין השנים 1980-1978 עבד בקמפיין הבחירות של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, ולאחר בחירתו של רייגן מונה לעוזר במשרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית.
בשנות ה-80 וה-90 עבד גם בקמפיין הבחירות של ג'ורג' בוש האב ובוב דול.
בשנת 2006 החל לעבוד כיועץ פוליטי למפלגת האזורים, מפלגה פרו-רוסית באוקראינה בהנהגתו של ויקטור ינוקוביץ', שהיה לראש ממשלת אוקראינה לאחר שהחליף בתפקיד את יוליה טימושנקו ב-4 באוגוסט 2006, ואחר כך מונה גם לנשיא אוקראינה.
בשנים 2006–2009 עבד מנפורט עבור האוליגרך אולג דריפסקה וייצג אותו במספר מדינות שבהן השקיע, בשכר שנתי של עשרה מיליון דולר.
בפברואר 2016 פנה לדונלד טראמפ והציע לו עזרה כיועץ לקמפיין הבחירות ללא שכר, ובמרץ 2016 הצטרף לקמפיין.
ביוני 2016 פיטר טראמפ, בלחץ בתו איוונקה טראמפ וחתנו ג'ארד קושנר, את קורי לבנדובסקי, מנהל קמפיין הבחירות שלו.
ב-9 ביוני 2016 השתתף מנפורט בפגישתו של דונלד טראמפ ג'וניור, יחד עם ג'ארד קושנר, עם עורכת הדין ממוסקבה נטליה וסלניצקיה במגדל טראמפ, שנועדה לעסוק בחומר מרשיע על הילרי קלינטון.
זמן קצר אחרי מינויו הסתבך בחשדות לעבירה על החוק האמריקני.
סוכנות הידיעות האמריקאית Associated Press דיווחה כי מנפורט שימש ב-2012 צינור להעברת 2.2 מיליון דולר ממפלגת האזורים באוקראינה לארגוני שדלנות בוושינגטון די.
על פי הדיווח, צעד זה נעשה בדרך שטשטשה את ניסיונות המפלגה האוקראינית להתערב במדיניות החוץ האמריקנית.
העיתון "הניו יורק טיימס" דיווח לפני כן שמנפורט קיבל 12.7 מיליון דולר במזומן ממפלגתו של ויקטור ינוקוביץ', שברח לרוסיה ב-2014 אחרי התקוממות נגדו.
הכספים הועברו בשנים 2007 ו־2012, בטרם התמודד טראמפ בבחירות, וניתנו למשרדו של מנפורט.
ב-19 באוגוסט 2016 התפטר מתפקידו.
ב-27 ביוני 2017 הגיש מנפורט למחלקת המשפטים של ארצות הברית, באיחור ובאופן רטרואקטיבי, מסמכים המעידים כי החברה שבבעלותו קיבלה 17 מיליון דולר מממשלת אוקראינה בין השנים 2012 ו-2014. הגילוי הוא במסגרת חובתו החוקית כחלק מתקנות לפעילות כ"סוכן של גוף שלטוני זר" (Foreign Agents Registration Act) בארצות הברית.
ב-27 ביולי 2017, סוכני FBI פשטו על ביתו של מנפורט בווירג'יניה
באוקטובר 2017 מנפורט ועוזרו הבכיר לשעבר ריק גייטס הסגירו את עצמם לידי צוות של התובע המיוחד רוברט מולר.
מולר הגיש כתבי תביעה על 12 עבירות שונות נגד מנפורט וגייטס.
בין האישומים: קשירת קשר נגד ארצות הברית, הלבנת הון והשתמטות ממס.
ב-31 ביולי 2018 החל משפטו של מנפורט בבית המשפט המחוזי באלכסנדריה, וירג'יניה.
בכתב האישום בן 32 העמודים מואשם מנפורט בהסתרת הכנסות של יותר מ-30 מיליון דולר שקיבל מחוץ לארצות הברית באמצעות העברת הכסף לחשבונות חוץ גבוליים, בכך ששיקר לבנקים, וחמק מתשלום מס.
מנפורט הורשע ב-22 באוגוסט בשמונה סעיפים של עבירות כלכליות, בהן העלמות מס.
ב-7 במרץ 2019 הוטלו על פול מנפורט ארבע שנות מאסר בגין עבירות מס והונאת בנקים.
בנוסף לכך, על מנפורט היה לשלם קנס בסך 50 אלף דולרים.
במאי 2019, סטיבן קוק, לשעבר יו"ר ומנכ"ל פדרל סייווינגס בנק (Federal Savings Bank) הואשם בשוחד ואישור הלוואות מסוכנות לפול מנפורט, במטרה לקבל תפקיד בכיר בממשל.
ב-14 בספטמבר 2018, החל משפט נוסף בבית משפט פדרלי בוושינגטון, שהסתיים באותה יום בעסקת טיעון.
ב-16 בספטמבר 2018, פנו יו"ר מפלגת העבודה, אבי גבאי, ויו"ר מרצ לשעבר, זהבה גלאון, לרשויות בבקשה לפתוח בחקירה בנוגע לשיתוף-הפעולה של מנפורט עם הבכיר הישראלי.
ב-17 בספטמבר 2018, טען דני אילון, שהיה סגן שר החוץ ב-2012, כי מעולם לא נתקל בהצהרה נגד מנהיגת האופוזיציה האוקראינית, הוסיף כי הוא לא מבין מדוע פורסמה רק ברוסית, וציין: "במקרים אחרים נזהרנו עם גינויי אנטישמיות ולא הזכרנו שמות".
ב-23 בדצמבר 2020, הנשיא טראמפ השתמש בסמכויות החנינה שלו והעניק מחילה למנפורט.
פול מיטשל השלישי היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת מישיגן בשנים 2021-2017. מיטשל, שהיה חבר המפלגה הרפובליקנית ובהמשך עצמאי, סיים את כהונתו בינואר 2021 לאחר שהודיע ביולי 2019 כי אין בכוונתו להתמודד בבחירות 2020.
מיטשל נולד בבוסטון, בירת מסצ'וסטס, וגדל בין ששת אחיו בעיירה ווטרפורד שבמישיגן.
הוא סיים את לימודי תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של מישיגן ב-1978. מיטשל היה הבעלים והמנהל של מרכז החינוך הרפואי "רוס".
ב-2013 התמודד מיטשל לסנאט של מישיגן מטעם המחוז ה-32 אך בהמשך פרש מהמירוץ.
מאוחר יותר התמנה ליושב ראש "קואליציית האמונה והחופש", מוסד ללא כוונת רווח.
בבחירות 2014 בארצות הברית התמודד מיטשל לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מישיגן, אך הפסיד בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית לג'ון מולנאר.
ב-2015 עבר מיטשל להתגורר בתחומי מחוז הקונגרס העשירי של מישיגן במטרה להתמודד לבית הנבחרים מטעם אותו המחוז לקראת בחירות 2016, בעקבות החלטתה של חברת בית הנבחרים קנדיס מילר שלא להתמודד לבחירה מחדש.
הוא זכה בבחירות המקדימות וגבר על יריביו פיל פבלוב ואלן סנבורן.
ביום הבחירות הכלליות גבר על יריבו מהמפלגה הדמוקרטית פרנק אקביטי ונבחר אל הקונגרס ה-115 של ארצות הברית.
מיטשל הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2017. הוא חבר בוועדת המחקר הרפובליקנית, והצביע בעד "חוק הבריאות האמריקאי" שיזמו הרפובליקנים בקונגרס במטרה להחליף את חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
ביולי 2019 הודיע מיטשל כי לא יתמודד לתקופת כהונה שלישית בבית הנבחרים, בנימוק כי מאס ב"רטוריקה ועוקצנות" של וושינגטון הבירה בשל רצונו לבלות זמן רב יותר עם משפחתו.
במקומו נבחרה אל בית הנבחרים ליסה מקליין.
ב-15 בדצמבר 2020, פחות מחודש ימים לתום כהונתו, הכריז מיטשל על עזיבתו את המפלגה הרפובליקנית בשל חילוקי הדעות שלו עם הנשיא דונלד טראמפ ומאמצי הנשיא לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. מיטשל הודיע גם כי יבקש ממזכיר בית הנבחרים לשנות את השתייכותו הפוליטית מ"רפובליקני" ל"עצמאי".
נפטר ב-15 באוגוסט 2021 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
פול מורטון היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא תאודור רוזוולט.
פול מורטון נולד בדטרויט וגדל בנברסקה סיטי שבנברסקה.
אביו היה ג'וליוס סטרלינג מורטון, שכיהן כמזכיר החקלאות של ארצות הברית בממשלו של הנשיא גרובר קליבלנד ואחיו היה ג'וי מורטון שייסד את חברת "מורטון סולט" שעד היום מייצרת מלחים לצורכי תעשיית המזון ותעשיות נוספות.
אף על פי שאביו נמנה עם חברי האגף השמרני של המפלגה הדמוקרטית, היה פול מורטון חבר האגף הפרוגרסיבי של המפלגה הרפובליקנית.
מעבר זה בתמיכה במפלגות בין אב לבן מקביל גם למקרה של הנרי קנטוול וולאס שכיהן גם הוא כמזכיר החקלאות בממשלו של הנשיא וורן הרדינג ובנו, הנרי וולאס שכיהן באותו תפקיד בממשלו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט מהמפלגה הדמוקרטית.
מורטון כיהן כמזכיר הצי בין השנים 1904–1905. לפני כן הוא היה סגן נשיא חברת סנטה פה.
כאשר התברר שהחברה זכתה להטבות בלתי חוקיות בעת עבודתו שם, הוא אולץ לפרוש מתפקידו כמזכיר הצי כדי למנוע שערורייה, אף על פי שהנשיא רוזוולט טען שמורטון עצמו לא היה מודע לעברות אלו.
לאחר שפרש מתפקידו הוא היה נשיא של חברת הביטוח Equitable Life Assurance Society.
פול רוברט מילגרום הוא כלכלן יהודי-אמריקאי.
מאז 1987 הוא פרופסור למדעי הרוח באוניברסיטת סטנפורד.
מילגרום הוא מומחה בתורת המשחקים בכלל, ובתורת המכירות הפומביות ובאסטרטגיות תמחור בפרט.
מילגרום הוא זוכה פרס נובל למדעי הכלכלה לשנת 2020, יחד עם רוברט וילסון, "על שיפורים בתורת המכירות הפומביות והמצאת פורמטים חדשים של מכירות פומביות".
מילגרום ומנחהו לעבודת הדוקטורט, רוברט וילסון, תכננו את פרוטוקול המכירה הפומבית שמשמש את ה-FCC לקביעת איזו חברת טלפונים תקבל את התדרים הסלולריים.
מילגרום הוביל גם את הצוות שתכנן את מכרז התמריצים לשנת 2016–2017, שהיה מכירה פומבית דו-צדדית להפעלת תדרי רדיו מחדש משידור טלוויזיה לשימושים בפס רחב אלחוטי.
פול מילגרום נולד בדטרויט, מישיגן, ב־20 באפריל 1948, השני מבין ארבעה בנים להורים היהודים אברהם אייזיק מילגרום ואן ליליאן פינקלשטיין.
הורי אביו, סמואל ורבקה (בֶּקי) מילגרום היו יהודים פולנים שהיגרו לקנדה וממנה לארצות הברית ואילו הורי אמו, היימן ורוז פינקלשטיין היו יהודים רוסים שהיגרו לארצות הברית.
המשפחה עברה מדטרויט לאוק פארק, מישיגן, ומילגרום למד בבית הספר דיואי ולאחר מכן בתיכון באוק פארק.
מילגרום סיים את לימודיו באוניברסיטת מישיגן בשנת 1970 עם תואר שני במתמטיקה.
הוא עבד כאקטואר במשך מספר שנים בסן פרנסיסקו בחברת הביטוח מטרופוליטן, ולאחר מכן בחברת הייעוץ נלסון וורן בקולומבוס, אוהיו.
מילגרום הפך לשותף בחברת האקטוארים בשנת 1974. בשנת 1975 נרשם מילגרום ללימודי תואר שני באוניברסיטת סטנפורד בתוכנית MBA.
לאחר שנתו הראשונה הוא הוזמן למסלול דוקטורט.
קיבל תואר שני בסטטיסטיקה בשנת 1978 ודוקטורט בעסקים בשנת 1979. עבודת הדוקטורט שלו על תורת המכירות הפומביות זכתה בפרס לאונרד סאבאג'.
מאמר זה היה גם לראשון המאמרים המרכזיים על תאוריית המכירות הפומביות.
מנחהו לעבודת הדוקטורט, רוברט וילסון, הפך מאוחר יותר לשותף שלו בתכנון מכירה פומבית של ספקטרום בה השתמשה רשות התקשורת הפדרלית.
באוקטובר 2020, האקדמיה השוודית המלכותית למדעים הצהירה כי העניקה את פרס נובל בכלכלה, לזכייה במשותף למילגרום ולרוברט וילסון, מכיוון שהם "השתמשו בתובנותיהם כדי לעצב פורמטים חדשים של מכירות פומביות עבור מוצרים ושירותים שקשה למכור באופן מסורתי, כגון כתדרי רדיו.
תגליותיהם הועילו למוכרים, לקונים ולמשלמי מיסים ברחבי העולם."
פול קולם מייקל מסקל הוא שחקן אירי זוכה פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר על תפקידו ב"אנשים נורמלים" ופרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר על תפקידו ב"חשמלית ושמה תשוקה".
מסקל נולד ב-2 בפברואר 1996 במיינות', מחוז קילדייר באירלנד, בנם של דירבשלה, שוטרת בגארדה, ושל פול, מורה בבית ספר שמשחק לעיתים גם באופן חצי-מקצועי.
הבכור מבין שלושה ילדים, יש לו אח ואחות, הזמרת נל מסקל (אנ').
הוא למד בבית הספר התיכון פוסט מיינות' (אנ').
מסקל היה שחקן פוטבול גאלי (אנ') עד גיל 21 בקבוצה המקומית של קילדייר (אנ') וחבר במועדון Maynooth GAA.
השחקן בריאן לייסי (אנ') שיבח את כישוריו של מסקל כמגן, בעוד שהמאמן סיאן אוניל (אנ') תיאר אותו כ"בוגר מעבר לשנותיו...
הוא ויתר על קריירה בספורט לאחר פציעה בלסת.
מסקל הופיע על הבמה בפעם הראשונה בגיל 16, וגילם את הפנטום במחזמר "פנטום האופרה", לאחר מכן הוא התקבל לאקדמיית ליר (אנ') בטריניטי קולג' דבלין.
הוא סיים תואר ראשון באמנויות בשנת 2017.
עם סיום לימודיו באקדמיית ליר הוצעו למסקל תפקידים בשתי הפקות תיאטרון, "האפר של אנג'לה" ו"גטסבי הגדול"; הוא לקח על עצמו את האחרון וכיכב כג'יי גטסבי בתיאטרון גייט בדבלין.
הוא גם שיחק את הנסיך המחזה עכשווי של "הנעליים האדומות" של הנס כריסטיאן אנדרסן באותו תיאטרון באותה השנה.
בשנת 2018 קיבל מסקל את תפקידו של סגן לנגון בהפקה של "המחרשה והכוכבים" בתיאטרון ליריק בלונדון ותיאטרון גאייטי בדבלין.
בשנת 2020, מסקל כיכב בתפקיד הטלוויזיה הראשון שלו לצד דייזי אדגר-ג'ונס בסדרת הדרמה "אנשים נורמלים", עיבוד לרומן בעל אותו שם משנת 2018 מאת סאלי רוני.
התוכנית עלתה לשידור בבריטניה ב-26 באפריל 2020 ובארצות הברית בשירות הסטרימינג הולו שלושה ימים לאחר מכן.
הוא זכה לשבחים וכן למועמדות לפרס אמי לבידור בפריים טיים.
מסקל כיכב בקליפ לשיר "Scarlet" של הרולינג סטונז.
בשנת 2021, מסקל ביצע את הופעת הבכורה הקולנועית שלו בסרט "הבת האבודה", בבימויה של מגי ג'ילנהול.
מסקל צפוי להנחות בפעם הראשונה פרק של "סאטרדיי נייט לייב" שישודר ב-ב-7 בדצמבר 2024.
הוא עבר ממולדתו אירלנד ללונדון בשנת 2020. מסקל פרסם ב-2022 כי הוא רכש נכס באירלנד, מתוך כוונה לבלות שם כשהוא לא עובד.
מ-2020 עד 2022 מסקל היה במערכת יחסים עם הזמרת האמריקאית פיבי ברידג'רס.
הוא הופיע בקליפ של ברידג'רס לשיר "Savior Complex", בבימויה של פיבי וולר-ברידג'.הוא גם סיפק קולות רקע לשירה של ברידג'רס "So Much Wine", כשההכנסות שלו נתרמו למרכז הלהט"ב בלוס אנג'לס (אנ').
מסקל מנגן בפסנתר, וביצע קאברים לשירים עם אחותו, נל.
ביולי 2020, הוא ביצע ספוקן וורד ושר עם הזמר דרמוט קנדי במוזיאון להיסטוריה של הטבע, לונדון.
הוא השתתף בקריאה וירטואלית של המחזה" This Is Our Youth" מאת קנת' לונרגן עבור קרן השחקנים של אמריקה באוקטובר של אותה שנה.
+שנהסרטתפקידהערות2021הבת האפלה (אנ')וויל2022God's Creaturesבריאן או'הרהאחרי השמשקאלום פטרסוןכרמן (אנ')איידן2023אויב (אנ')ג'וניור2024כולנו זריםהאריגלדיאטור 2לוציוס2025המנטויליאם שייקספירתולדות הצלילליונלTBAמתגלגליםפרנקלין שפרד
שנה סדרה תפקיד הערות 2020 אנשים נורמלים קונל וולדרוןThe Deceivedשון מק'יומיני-סדרה2024סאטרדיי נייט לייבמנחהפרק: "פול מסקל / שאבוזי"
תיאטרון פיניקס (אנ'), וסט אנד
פול לרואה היה צייר צרפתי ידוע ביצירות אוריינטליות.
הוא היה חבר מייסד של "אגודת הציירים המזרחיים הצרפתיים", ועיצב את הלוגו הראשון של החברה.
לרואה בילה את ילדותו באודסה, שם לאביו היה עסק.
הוא חי באודסה עד גיל 17. הוא היה אזרח צרפתי, ובפריז למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות, והציג לראשונה בשנת 1882 וקיבל מדליה.
בבית הספר הוא פגש את ז'ורז' לנדל (1860–1898), צייר מזרחי, והשניים הפכו לחברים לכל החיים.
בשנת 1885 ביקר בטורקיה ובמצרים, עם לנדל.
בשנת 1886 נסע לתוניסיה ולאלג'יריה, וחזר לאזור הדרומי של צרפת מספר פעמים במהלך שנות ה-80 וה-90. בתקופה זו למד לרואה ערבית, מה שאיפשר לו להשתמש בכתב הערבי ביעילות במספר ציורים וליתוגרפיות.
בשנת 1893, לרואה, יחד עם אמנים נוספים הפכו לחברים מייסדים של אגודת ציירי המזרח, שהייתה אגודה צרפתית.
האגודה הייתה אחראית לקידום האמנות האוריינטליסטית, הגדלת מספר התערוכות ועידוד אמנים שרצו לנסוע לאוריינט.
האגודה ניכסה לעצמה לוגו שעוצב על ידי לרואה והשתמשה בו בכל ההתכתבויות, הקטלוגים, הפוסטרים שלהם.
הלוגו שילב את הסהר, מגן הדוד והיד השחורה של פאטמה.
הציור מייצג צרפתים כזרים, אשר בכל זאת חולמים על אינטגרציה וסינתזה תרבותית.
הליטוגרפיות של לרואה שימשו רבות גם ביצירות הגרפיות של האגודה, כולל פוסטרים וחוברות.
במהלך הקריירה שלו, צייר לרואה גם סצנות מזרחיות וגם ציורים דתיים.
הוא עבד בשמן, בצבעי מים וגם עשה ליתוגרפיות.
פול מבונג (במלטית: Paul Mbong; נולד ב-2 בספטמבר 2001 במרססקלה שבמלטה) הוא כדורגלן מלטזי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת צ'וקאריצ'קי מליגת העל הסרבית ובנבחרת מלטה.
מבונג גדל במחלקות הנוער של פאולה היברניאנס ובירקירקארה מליגת העל המלטזית.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת הבוגרת של בירקירקארה.
ב-3 בספטמבר 2020 ערך מבונג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מלטה, בהפסד 2–3 לנבחרת איי פארו במסגרת ליגת האומות 2020/2021.
אביו הוא עמנואל מבונג, שחקן פאולה היברניאנס בעבר.
אחיו הם ג'וזף מבונג, שחקן עירוני קריית שמונה ונבחרת מלטה, ועמנואל מבונג, שחקנה של סיגייווי.
פול אומו מוקאירו הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פ.צ.
מוקאירו גדל באקדמיית FC הארטס, ובשנת 2019 חתם באנטליהספור.
ב-18 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–1 על גזטפה במסגרת הראשון בליגת העל הטורקית לעונת .
ב-31 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד קוניאספור במסגרת המחזור השלישי בליגה.
בסך ערך 44 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שישה שערים.
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל מוקאירו למשך עונה אחת לאנדרלכט מליגת העל הבלגית.
ב-1 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על רויאל אנטוורפן במסגרת המחזור ה-11 בליגה לעונת .
בסך הכל ערך מוקאירו 25 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-20 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על אולבורג בולדספילקלוב במסגרת הליגה לעונת .
בסך הכל ערך מוקאירו 15 הופעות ליגה במהלך עונתו הראשונה במועדון, וזכה באליפות דנמרק.
ב־16 באוגוסט 2023 הושאל מוקאירו למועדון רדינג מהפוטבול ליג הראשונה לעונה אחת.
בספטמבר 2024, הושאל מוקאירו לעונה אחת לבולוספור המשחקת בליגת העל הטורקית.
פול ווריס מקנאט היה דיפלומט ופוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-34 בשנים 1933–1937, כנציב העליון לפיליפינים, כראש הסוכנות לביטחון פדרלי, כיושב ראש נציבות כוח האדם למלחמה, וכשגריר ארצות הברית בפיליפינים.
פול מקנאט נולד בעיר פרנקלין שבאינדיאנה כילדם היחידי של ג'ון סי.
הוריו היו שניהם מורים בבית ספר כאשר הם הכירו, אך אביו החל לעסוק בעריכת דין זמן קצר לפני לידת בנו.
ב-1893 עברה המשפחה לאינדיאנפוליס, שם אביו של מקנאט היה לספרן של בית המשפט העליון של אינדיאנה.
מקנאט התחנך בבית ספר ציבורי בעיר.
ב-1898 התפטר אביו מעבודתו והמשפחה עברה שוב למרטינסוויל, שם הוא פתח משרד עורכי דין.
מקנאט החל ללמוד בבית ספר מקומי בו הוא סיים את לימודיו.
ב-1909 החל מקנאט ללמוד באוניברסיטת אינדיאנה, שם הוא היה פעיל בפעילות הפוליטית בקמפוס, היה פעיל בהפקות של תיאטרון הסטודנטים, והיה ידיד קרוב של חבר אחוות בטא-טתא-פאי, ונדל וילקי, לימים מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית, שכמו מקנאט, היה אז דמוקרט.
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת אינדיאנה ב-1913 עבר מקנאט ללמוד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, שם הוא היה חבר באחוות אקסיה (Acacia Fraternity), ובמקביל עבד ככתב ספורט עבור סוכנות הידיעות יונייטד פרס אינטרנשיונל.
ב-1916 סיים מקנאט את לימודי המשפטים שלו בהרווארד, ואז שב למרטינסוויל, שם הוא ניסה להתמודד על משרת התובע של מחוז מורגן, אך הובס בהפרש קטן.
בשנה שלאחר סיום לימודיו קיבל מקנאט משרת עוזר פרופסור בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אינדיאנה, אך התפטר כדי להתגייס לצבא ארצות הברית כאשר ארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה.
הוא השלים לימודי הכשרה לקצינים בפורט בנג'מין הריסון באינדיאנה, והוצב ביחידת ארטילרית שדה.
הוא קיבל תפקיד הדרכה בתותחנות ושירת בקמפ טרוויס, בקלי פילד ובקמפ סטנלי שבטקסס ובפורט ג'קסון שבקרוליינה הדרומית.
בעת שירותו בטקסס, הוא הכיר את קתלין טימולט ונשא אותה לאישה.
ב-1919 שוחרר מקנאט מהשירות בדרגת מייג'ור, ובהמשך הצטרף לכוחות המילואים, שם הוא הגיע לדרגת קולונל.
לאחר תום שירותו הצבאי, שב מקנאט למשרת ההוראה שלו בבית הספר למשפטים, וב-1920 היה לפרופסור במשרה מלאה.
ב-1925 הוא היה לדקאן הצעיר ביותר בתולדות בית הספר.
הוא עשה שימוש מיומן הן בקשריו באוניברסיטה והן בניסיונו מתקופת המלחמה כדי להתחיל את הקריירה הפוליטית שלו.
כדקאן בית הספר למשפטים הוא תקף את הפציפיסטים ומתנגדי אימוני החובה הצבאיים בקמפוסים האקדמיים.
מאז שובו משירותו במלחמה הוא היה פעיל בלגיון האמריקאי ובארגוני וותיקי המלחמה, ונשא נאומים ברחבי המדינה.
ב-1927 נבחר מקנאט כמפקד של מחלקת אינדיאנה של הלגיון.
פעילות השדלנות יצרה עבורו קשרים עם רבים ממנהיגי המדינה, וכך החלו העניין שלו בפוליטיקה ובניית בסיס התמיכה הפוליטית שלו.
ב-1932 היה מקנאט ליושב ראש המפלגה הדמוקרטית באינדיאנה והוביל את משלחת המדינה לוועידה הארצית של המפלגה שהתקיימה באותה שנה.
עד לסבב ההצבעות האחרון בוועידה, סירבו מקנאט והמשלחת לתמוך במועמדותו של פרנקלין דלאנו רוזוולט לנשיאות ארצות הברית.
הוא התנהג בזלזול ובגסות רוח לרוזוולט כאשר הוא פנה אליהם באופן אישי כדי לבקש את תמיכתם.
רוזוולט מעולם לא שכח את העלבון, ומאז ואילך הוא התייחס למקנאט בשיחות פרטיות בתור ה"ב"ז הזה בעל שיער הבלונד פלטינה מאינדיאנה" (that platinum blond S.O.B from Indiana).
באותה שנה בחרו הדמוקרטים באינדיאנה במקנאט כמועמדם למשרת מושל אינדיאנה.
בבחירות הכלליות הוא התמקד במתקפות על הרפובליקנים בהאשימו אותם בעשיית כה מעט לפתרון הבעיות שנגרמו כתוצאה מהשפל הגדול.
מסע הבחירות גרם ליצירת מועדון התומכים הפוליטי הראשון בארצות הברית.
חברי המועדון יכלו להצטרף אליו תמורת סכום קטן כשהתרומות הועברו למסע הבחירות.
הרעיון נעשה פופולרי וכיום הוא מיושם במסעות בחירות רבים ברחבי ארצות הברית.
בבחירות ניצח מקנאט בקלות, זאת במסגרת סחף הניצחונות של אותה שנה שנחלה המפלגה הדמוקרטית בהובלתו של רוזוולט.
גם באינדיאנה זכו הדמוקרטים לניצחון סוחף באספה הכללית של המדינה, כאשר זכו ב-91 מתוך 100 המושבים בבית הנבחרים ו-43 מתוך 50 המושבים בסנאט המדינתי.
מקנאט היה מושל תקיף ושנוי במחלוקת.
עם הרוב הסוחף של הדמוקרטים בבית המחוקקים, הוא ארגן מחדש באופן מוחלט את ממשלת המדינה תוך כדי העברת חוק הארגון מחדש של הרשות המבצעת.
החוק הפך למעשה על פניהם חמישים שנה של מגבלות שהחקיקה הטילה על המושל במינוי פקידי ממשל ובשליטה על המדיניות, וכך העניק לו אמצעים לשלוט על יותר זרועות עצמאיות של הממשל, וכן העניקה לסגן המושל סמכויות חדשות והרחיבה סמכויות קיימות.
כדי לפתור את בעיית המימון של המדינה, היה מקנאט יכול להעביר תיקונים לחוקת המדינה שעל פיהם הונהגה גבייתו של מס הכנסה.
קודם לכן כמעט כל הכנסות המדינה הגיעו ממס רכוש שהוטל באופן לא פורפורציונלי על כתפיהם של החקלאים ואנשי המגזר הכפרי, בה בשעה שמאז שנות ה-20 של המאה ה-20 רוב אזרחי אינדיאנה חיו בערים.
בערים, רוב התושבים החזיקו בבעלותם רכוש קטן בהרבה, וכך נוצר מצב שתושבי הערים למעשה לא שילמו מס כלל וכלל.
כדי לספק מקור הכנסה נוסף, קידם מקנאט יצירת זיכיונות, כך שהרישיונות שהונפקו מתוקף הזיכיונות ניתנו רק לעסקים שיכלו למכור משקאות חריפים במדינה.
האספה הכללית אישרה את מכירתם על פי חוק של בירה ויין בחנויות מתוך ציפייה לביטולו של חוק היובש.
הגידול בהכנסות המדינה יצר את ההשפעה הרצויה, איזן את תקציב המדינה, ובזכותו פרעה אינדיאנה חוב של 3.4 מיליון דולר שנוצר במהלך מלחמת העולם הראשונה.
מקנאט סיים את כהונתו כמושל אינדיאנה כשתקציב המדינה עמד על עודף של 17 מיליון דולר.
מקנאט היה מעורב מאוד בהצטרפותה של מדינתו לתוכניות הרווחה הפדרליות החדשות.
הועברה חקיקה שתאפשר למדינה להשתתף בתוכניות הביטוח הלאומי ובתוכניות האבטלה לעובדים.
בנוסף, הוא היה הכי פעיל בהשגת משרות פדרליות וביצירת המסגרת המנהלית הנחוצה להשתתפותה של אינדיאנה בתוכניות מינהל קידום העבודות.
יותר מ-75,000 תושבי אינדיאנה עבדו בתוכניות הממשלתיות עד לתום כהונתו של מקנאט כמושל.
מצב זה יצר מערכת פטרונות רחבה שהפכה את מקנאט לאחד מהמושלים רבי העוצמה ביותר בתולדות אינדיאנה.
מקנאט רכש את המוניטין של קבלן קולות מהסוג הישן כאשר עשה שימוש בארגון מחדש של ממשלת המדינה כדי לנשל את יריביו, הן הרפובליקנים והן הדמוקרטיים, ממשרות ממשלתיות ועל ידי אילוץ עובדי המדינה לשלם שני אחוזים משכרם למפלגה הדמוקרטית של אינדיאנה.
מערכת הזיכיונות למכירת בירה נמכרה לתורמים למסע הבחירות שלו שבתורם הרימו תרומות גדולות לו ולמפלגתו.
הוא גם הניע את בית המחוקקים לדחות את הבחירות המוניציפליות של 1933 כצעד לחיסכון בהוצאות, וכך הוסיף שנה נוספת לתקופות כהונותיהם של פקידי הממשל המקומיים, ברובם דמוקרטים.
מקנאט לקח על עצמו לדאוג לשחרורו של ג'ון דילינג'ר מבית הסוהר במישיגן סיטי.
הוא הגיש תיעוד כוזב על התנהלותו של דילינג'ר בכלא.
דילינג'ר קיבל חנינה ובהמשך היה הראשון שזכה לכינוי "אויב הציבור מספר אחד".
מקנאט גם קידם את רפורמת הרווחה.
חוקי הרווחה החדשים שהועברו יצרו למעשה את מתן תשלומי הרווחה על ידי הממשלה כמערכת בשליטה מדינתית.
קודם לכן, הממשל המקומי היה אחראי על זיהוי הצרכים ועל הדאגה לרווחת התושבים.
מקנאט החל את תקופת כהונתו כמושל עם תמיכתם של כמה ארגוני עובדים מרכזיים, אך עד מהרה איבד את תמיכתם.
אף על פי שממשלו של מקנאט צמצם את השימוש בצווי מניעה משפטיים למניעת שביתות, הוא לא היסס להכריז על ממשל צבאי ב-11 ממחוזות אינדיאנה של אזורי כריית הפחם, בהם התלוותה אלימות רחבה למאמצי האיגודים המקצועיים לארגן את הכורים.
בסך הכל זימן מקנאט את המשמר הלאומי של אינדיאנה שלוש פעמים בתגובה לאלימות שובתים.
בבחירות אמצע הכהונה של 1934, השיבו לעצמם הרפובליקנים מושבים בשני בתי האספה הכללית של אינדיאנה וצמצמו את הרוב של הדמוקרטים.
הם החלו לנסות להגביל את סמכויותיו של מקנאט על ידי יצירת מערכת תגמולים להגבלת שליטתו במערכת הפטרונות הפוליטית.
באופן פומבי תמך מקנאט בחקיקה, אך מרגע שהחוק נכנס לתוקף, הייתה לו השפעה מועטה על הממשלה, שכן הייתה התעלמות מחלקים רבים של החקיקה.
עם זאת, בחלוף הזמן, המערכת יושמה בהדרגה בכמה ממשרדי הממשלה.
באותה תקופה הייתה עדיין בחוקת אינדיאנה הגבלת כהונה שמנעה ממקנאט להתמודד לכהונה שנייה ב-1936, והוא הציג את מועמדותו להיבחר כמועמד הדמוקרטים לנשיאות ארצות הברית.
בתחילה הוא שקל להתמודד על תפקיד הנשיאות בבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה שנה, עד אשר רוזוולט הודיע על כוונתו להתמודד על תקופת כהונה שנייה כנשיא.
הוא הובס תבוסה מוחצת, אך ניסה לזכות במינוי המפלגה לתפקיד סגן הנשיא.
על כל פנים, רוזוולט עדיין זכר את אי-תמיכתו של מקנאט בו בבחירות הקודמות וסירב לקבל אותו כשותפו למרוץ.
על אף דחייה זו, היה מקנאט שותף פעיל במסע הבחירות של רוזוולט לכהונה השנייה.
ב-1937 מינה אותו רוזוולט כנציב העליון לפיליפינים, משרה שמקנאט סבר שתסייע לו בהתמודדות בבחירות של 1940. רוזוולט מצדו, שכבר הרהר על אפשרות להתמודדות על תקופת נשיאות שלישית, סבר שתפקיד זה ירחיק למעשה את מקנאט מאור הזרקורים.
כשהפיליפינים הייתה למעשה טריטוריה בממשל עצמי, משרת הנציב העליון הייתה ברובה טקסית.
על כל פנים, מקנאט הצליח ליצור מחלוקות כאשר הקפיד על דיוקם של פרטי פרוטוקול.
הוא גם תהה אם יהיה זה צעד נבון להעניק מוקדם מדי את העצמאות לאיים כפי שהובטח בחוק טיסינגס-מקדפי של 1934, בהאמינו שהמדינה הקטנה לא תוכל להגן על עצמה בעת הצורך.
מקנאט גם היה מטרה לחיצי הביקורת מצד הרפובליקנים, שהבולט מבין מבקריו היה חבר בית הנבחרים אלברט ג'.
אנג'ל, זאת בשל הצעתו לבנות "ארמון קיץ" בהרים ליד בגויו .
בצעד הומניטרי יוצא דופן, מקנאט, בשיתוף פעולה עם נשיא הפיליפינים מנואל קזון, עקף בחשאי את מחלקת המדינה של ארצות הברית כאשר אפשר כניסתם לפיליפינים של 1,300 פליטים יהודים, שנמלטו מאיימת המשטרים הפשיסטים באירופה.
באותה עת לא יכלו פליטים להיכנס באופן חוקי לארצות הברית עצמה במספרים גדולים.
חלקו של מקנאט בצעד זה תועד בסרט משנת 2013 "מפלט בפיליפינים: הצלה מהשואה".
ב-1938 כבר העלתה העיתונות השערה אם מקנאט, על אף התנגדות תומכיו של רוזוולט, יחשב למי שישיג את מועמדות הדמוקרטים לנשיאות בשל הרקע הצבאי שלו, שירותו בלגיון האמריקאי, שירותו כמושל אינדיאנה, ו"מראהו הטוב".
ב-1939 הוא עזב את הפיליפינים כדי להתמנות על ידי רוזוולט כראש סוכנות הביטחון הפדרלית , משרד-על שניהל מערך של תוכניות הניו דיל בטווח שנע בין חיל השימור האזרחי לבין הביטוח הלאומי.
הסוכנות גם שימשה כארגון גג לשירות המחקר למלחמה בשנים 1942–1944, שהייתה תוכנית סודית לפיתוח כלי נשק כימים וביולוגים.
המשרה בסוכנות הביטחון הפדרלית העניקה למקנאט תשומת לב רחבה, אך תקוותיו להיבחר לנשיאות הגיעו לקיצן כאשר רוזוולט החליט להתמודד על תקופת כהונה שלישית.
אף על פי ששמו עלה כאפשרות לבחירה כסגן הנשיא, נראה היה שרוזוולט לא שקל את האפשרות, והעדיף את מזכיר החקלאות הליברלי יותר הנרי וולאס.
באופן מקרי, יריבו של רוזוולט בבחירות של 1940 היה חברו לספסל הלימודים של מקנאט ועמיתו באחוות בטא-טתא-פאי, ונדל וילקי, שכעת היה רפובליקני.
מקנאט תמך בנאמנות ברוזוולט בבחירות של 1940 והוספו לו תחומי אחריות נוספים במסגרת תפקידו בסוכנות הביטחון הפדרלית בניהול תוכניות בריאות ובטיחות שהיו קשורות לתחום הביטחון.
ב-1942 מינה אותו רוזוולט כיושב ראש נציבות כוח האדם למלחמה , שהייתה אחראית על תכנון האיזון בין צורכי החקלאות, התעשייה והכוחות המזוינים, אך משרה זו נשאה בחובה מעט מאוד סמכויות.
כאשר כיהן בתפקיד זה, הכריז מקנאט בפומבי על הצורך ל"השמדת היפנים בכללותם".
כאשר התבקש להבהיר את דבריו, ציין מקנאט שהוא התייחס לעם היפני בכללותו, לא רק לצבאו, "שכן אני מכיר את העם היפני".
בהבהרה נוספת שנתן שבוע לאחר הצהרתו המקורית, ציין מקנאט שהערותיו שיקפו את השקפותיו האישיות ולא את המדיניות הרשמית של ממשלת ארצות הברית.
מקנאט היה בין 12 המועמדים להיבחר על ידי הוועידה הארצית של הדמוקרטים ב-1944 לשמש כשותפו למרוץ של רוזוולט בהתמודדות על תקופת הנשיאות הרביעית בבחירות שנערכו באותה שנה, אך זכה בקול אחד בלבד בוועידה.
לאחר כניעת האימפריה היפנית ב-1945, שלח אותו הנשיא הארי טרומן בחזרה לפיליפינים לתקופת כהונה שנייה כנציב העליון.
לאחר שהפיליפינים קיבלו את עצמאותם ב-4 ביולי 1946 הפך מקנאט לשגריר ארצות הברית הראשון באיים, משרה בה הוא כיהן עד 1947, אז לקח על עצמו משרת עריכת דין בניו יורק ובוושינגטון.
לאחר סיום כהונתו כשגריר, הוא גם שימש כיושב הראש של מועצת הסחר ארצות הברית-הפיליפינים, והיה גם חבר דירקטוריון של כמה חברות במנילה.
התבלטותו של מקנאט הומחשה בהופעתו על שערי המגזינים לייף וטיים ב-1939, כאשר הוא שב מהפיליפינים, ובשער מגזין טיים ב-1942 כאשר הוא מונה כיושב ראש נציבות כוח האדם למלחמה.
ב-1950 מונה מקנאט כיושב ראש מועצת המנהלים של יונייטד ארטיסטס.
מעורבותו בחברה הייתה קצרת ימים, שכן הוא וצוות הניהול שלו פרשו לטובתם של ארתור ב.
קרים ורוברט בנג'מין תוך פחות משנה.
ב-1955 חלה מקנאט והחליט לנסוע למסע שיט בפיליפינים כדי להחלים באקלים החם לאחר ניתוח שעבר.
מצבו רק החמיר, ולאחר הגיעו למנילה הוא טס לניו יורק כדי לקבל טיפול רפואי טוב יותר.
פול מקנאט נפטר בניו יורק ב-24 במרץ 1955, בגיל 63. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
על שמו קרוי בניין מעונות סטודנטים באוניברסיטת בלומינגטון אינדיאנה, זאת בנוסף לפרוטומה בדמותו שמוצבת באולם המבואה של הבניין הראשי של המוסד.
פול מייקל סטפני היה רוצח סדרתי אמריקאי.
הוא היה ידוע גם בתור הרוצח הבכיין ("Weepy-Voiced Killer"; "הרוצח בעל הקול הבכייני") בשל סדרת שיחות טלפון שעשה למשטרה בהן דיווח בעילום שם תוך התייפחות על פשעיו.
סטפני רצח שלוש נשים במטרופולין מיניאפוליס–סנט פול, ולפניהן פצע באורח קשה אישה נוספת.
סטפני היה הצעיר מבין עשרה ילדים ממשפחה קתולית.
אמו נישאה בשנית כשהיה בן שלוש ואביו החורג היה ידוע כגבר המכה את ילדיו החורגים, ולעיתים זורק אותם במורד המדרגות.
סטפני היה נשוי לבוורלי לידר ולזוג הייתה בת, אך הם התגרשו זמן קצר לאחר שנישאו.
ב-31 בדצמבר 1980, ערב השנה האזרחית החדשה, הכה סטפני קשות את קארן פואטק בסיינט פול.
סטפני גרם לפואטק זעזוע מוח, שברים בגולגולת ונזק מוחי קשה.
ב-3 לפנות בוקר התקשר סטפני תוך בכי מר ובקול גבוה, דיווח על הפשע והפנה את המשטרה למקומה של פואטק, מה שהציל את חייה.
הקורבן הבא שלו הייתה קימברלי קומפטון שהייתה סטודנטית בת 18 מוויסקונסין, אותה רצח ב-3 ביוני 1981 במיניאפוליס.
לאחר שרצח אותה, הוא התקשר למשטרה "לעזאזל, בבקשה תמצאו אותי, הרגע דקרתי מישהי עם דוקרן קרח, אני לא יכול לעצור את עצמי, אני ממשיך לרצוח אנשים".
יומיים לאחר מכן, התקשר סטפני למשטרה בבכי והסביר כי הוא מצטער שרצח את קומפטון והבטיח להסגיר את עצמו, אך בסופו של דבר לא עשה זאת.
יום למחרת, התקשר בשלישית למשטרה וטען כי חלק מהדיווחים העיתונאיים עליו ועל מעשיו אינם מדויקים.
ב-11 ביוני התקשר פעם נוספת למשטרה ובקול מייבב, ספק קוהרנטי, אמר: "אני מצטער על מה שעשיתי לקומפטון".
הקורבן הבא שלו הייתה קת'לין גרינינג, שנמצאה מתה בביתה הסמוך לסיינט פול.
סטפני הודה כי הוא הטביע אותה באמבטיה בביתה.
קורבנו הרביעי והנרצחת האחרונה הייתה ברברה סימונס, אחות בת 40. סימונס בילתה את הלילה בבר במחיצת סטפני.
בסוף הבילוי הציע סטפני לסימונס טרמפ הביתה והאחרונה נעתרה לבקשתו והלכה איתו, תוך שהיא מציינת בפני אחת המלצריות "הוא חמוד.
אני מקווה שהוא נחמד, מאחר שהוא לוקח אותי הביתה".
יום למחרת נמצאה גופתה של סימונס, שמתה לאחר שסטפני דקר אותה 40 פעמים.
סטפני התקשר למשטרה מספר ימים לאחר הרצח ואמר "בבקשה אל תדברו, רק תקשיבו.
אני מצטער שהרגתי אותה, דקרתי אותה 40 פעמים.
קימברלי קומפטון הייתה הראשונה שרצחתי".
ב-21 באוגוסט 1982 נסע סטפני עם עובדת מין בת 19 בשם דניס ויליאמס באזור מיניאפוליס.
ויליאמס הרגישה שמשהו לא בסדר בסטפני לאחר שהחל לנסוע באזורים פרווריים חשוכים במקום להחזיר אותה ישירות לעיר, למקום ממנו אסף אותה.
לאחר שהגיעו לכביש ללא מוצא, סטפני דקר את ויליאמס כ-15 פעמים בעזרת מברג.
במהלך התקיפה, הצליחה ויליאמס להכות את סטפני באמצעות בקבוק זכוכית וגרמה לו לפצעים בראש ובפנים.
בשלב מסוים, צרחותיה של ויליאמס משכו את תשומת לבו של אדם שהתגורר בקרבת מקום, אשר חש לעזרתה והחל להיאבק בסטפני, אשר ברח מהמקום.
האדם אף הזעיק אמבולנס ומאוחר יותר סייע בזיהויו של סטפני.
סטפני ברח לביתו, אך כשהבחין שהוא ממשיך לדמם קשות התקשר לקבלת סיוע רפואי, ושיחה זו היא שעזרה לזהותו כחשוד הן במקרה תקיפה זה והן במקרי התקיפה והרצח הקודמים.
לאחר שפונה לטיפול בבית החולים, נעצר סטפני על ידי המשטרה.
מספר חודשים לאחר מעצרו, הורשע סטפני בניסיון הרצח של ויליאמס ובאחת הרציחות ונגזר עליו מאסר של 40 שנים.
במהלך משפטו של סטפני בתיק הרצח של סימונס, העידו גרושתו של סטפני, אחותו ואישה איתה התגורר באותה תקופה כי האמינו ש"הרוצח הבכיין" הוא סטפני.
במהלך שהותו בכלא, ב-1997, אובחן סטפני כחולה בסרטן העור, והרופאים העריכו כי נותר לו פחות משנה לחיות.
לאחר בשורה זו, החליט סטפני להודות ברציחתן של קומפטון, סימונס וגרינינג.
בסך הכל, לאורך השנים, הוא הודה בניסיון הרצח שביצע ב-1980, ברציחת קומפטון ביוני 1981, ברציחת גרינינג ב-1982, ברציחת סימונס ב-1982 ובניסיון הרצח של ויליאמס.
הוא מת בכלא בשנת 1998 מסרטן העור.
פול מאטיק האב (13 במרץ 1904 - 7 בפברואר 1981) היה כותב פוליטי מרקסיסטי אמריקאי ומהפכן, מחשבתו מיוחסת לביקורת במסורת הבולשביקית של ברית המועצות ובעד המסורת הקומוניסטית השמאלית.
מפעל חייו, מאטיק ביקש לבקר את הבולשביזם, ולדימיר לנין, ושיטות הארגון הלניניסטיות, תיאר את מורשתם הפוליטית כ"רק אידאולוגיה להצדקת הקמת מערכות קפיטליסטיות שונות (קפיטליזם מדינתי), שהיו מופעלות באמצעות מדינה אוטוריטרית".
פול מוריס הוא מאמן הוקי קרח ושחקן עבר קנדי.
הוא המאמן הראשי של פלורידה פנתרס מליגת ההוקי הלאומית (NHL).
בגיל 43, הפך מוריס למאמן הצעיר ביותר בתולדות ה-NHL שמאמן למשך 1,000 משחקים, ב-28 בנובמבר 2010. כן מחזיק בשיא של מרב ההפסדים למאמן ב-NHL, עם 767 הפסדים.
במקור החל את קריירת ההוקי כמגן בליגת ההוקי של אונטריו (OHL), שם שיחק ארבע שנים לפני שסבל מפציעה בעין.
ב-24 ביוני 2024, הנחה את הפנתרס לזכייה בגביע סטנלי הראשון של הקבוצה, בסדרה בת שבעה משחקים לאחר שהובילה 3-0 מול אדמונטון אוילרס.
הוא עשה זאת בעונתו ה-26 כמאמן ראשי, מרב העונות למאמן שזוכה בפעם הראשונה.
ב-17 ביוני 2025, הוביל את הקבוצה בפעם השנייה ברציפות לזכייה בגביע באליפות חוזרת כשנה שעברה, מול אדמונטון אוילרס תוך שישה משחקים.
מוריס החל לשחק עם וינדזור ספיטפיירס מליגת ההוקי של אונטריו (OHL) בעונת 1984/85, הופיע ב-38 משחקים ומסר שלושה אסיסטים.
בארבעה משחקי פלייאוף הודח מחוץ לדף התוצאות, כאשר הווינדזור הובסו על ידי לונדון נייטס כבר בסיבוב הראשון.
לאחר עונת הטירונות, נבחר על ידי פילדלפיה פליירס בסיבוב ה-12, במקום ה-252 הכללי בדראפט ה-NHL ב-1985, שהייתה הבחירה הסופית בדראפט של אותה שנה.
מוריס המשיך לשחק עם הספיטפיירס עונה נוספת, כאשר שיחק ב-56 משחקים, הבקיע שלושה שערים, צבר 13 נקודות ועזר למועדון להגיע שוב לפלייאוף באותה עונה.
ב-16 משחקי פלייאוף, צבר שני אסיסטים עד שווינדזור הפסידה בסופו של דבר בגמר חטיבת אמס לגואלף פלייטרס בשישה משחקים.
מוריס המשיך להשתפר כשחקן עם וינדזור בעונת 1986/87, כאשר הופיע ב-63 משחקים, כבש ארבעה שערים וצבר 19 נקודות.
הספיטפיירס העפילו שוב לפלייאוף וב-14 משחקים צבר שני שערים ושלוש נקודות עד שווינדזור הפסידה לנורת ביי סנטניאלס בגמר החטיבה.
מוריס החל את עונת 1987/88 כששיחק עם הספיטפיירס וב-32 משחקים כבש שער וחמש נקודות.
כתוצאה מפציעה בעינו, עדיין קיימת אצלו נקודה עיוורת והוא סובל מערפול בצד ימין של שדה ראייתו.
כאשר השוער פט יבלונסקי נשלח לספיטפיירס על ידי סנט לואיס בלוז מה-NHL, המועדון נאלץ לפנות מקום בקבוצה כדי להכיל אותו.
מוריס קיבל את האפשרות על ידי בעל הקבוצה פיטר קרמנוס לעבור בעסקת חילופין או להפוך לעוזר מאמן בקבוצה.
עם בחירתו באפשרות השנייה, מוריס פרש ממשחק ומיקד את הקריירה שלו באימון.
מוריס החל את קריירת האימון כעוזר מאמן בספיטפיירס לאחר שפרש כשחקן מהקבוצה.
הוא עבד תחת המאמן הראשי טום וובסטר.
את עונת 1987/88 סיימו הספיטפיירס עם המאזן הטוב ביותר בליגה, עם 50 ניצחונות, 14 הפסדים ו-2 הארכות.
בפלייאוף, הביסה וינדזור את קיצ'נר ריינג'רס, המילטון סטילהוקס ופיטרבורו פיטס כדי לזכות בגביע ג'יי רוס רוברטסון ולהרוויח מקום בטורניר גביע הזיכרון 1988. בחלק הסבב של התחרות, הספיטפיירס עלו ל-3:0 ותפסו עמדה בגמר גביע הזיכרון.
במשחק האחרון, הספיטפיירס הודחו על ידי טייגרס האט מדיסין, והפסידו 7:6.
מוריס בילה את העונה המלאה הראשונה שלו במועדון ב-1988/89, כאשר המועדון ההולך ונבנה נאבק על שיא של 25–37–4 ורשם 54 נקודות.
עם זאת, הקבוצה הגיעה לפלייאוף.
בסיבוב הראשון, הודחו הספיטפיירס על ידי ניאגרה פולס ת'אנדר בארבעה משחקים.
לספיטפיירס המתחדשים היה מאמן ראשי חדש בשנת 1989/90, כאשר טום וובסטר עזב את הקבוצה כדי לשמש בתור המאמן הראשי של לוס אנג'לס קינגס ובראד סמית' נשכר כדי לתפוס את מקומו.
וינדזור נאבקה והגיעה למאזן של 17–41–8, סיימה במקום האחרון בחטיבת אמס ולא הצליחה להעפיל לפלייאוף.
דטרויט קומפוור אמבסאדורס\דטרויט ג'וניור רד וינגס
מוריס עזב את עבודתו כעוזר מאמן בספיטפיירס בקיץ 1990 והצטרף לפיטר קרמנוס, שהפך לבעלים של קבוצת ההרחבה, דטרויט קומפוואר אמבסדורס.
מוריס התקבל לעבודה כעוזר מאמן תחת המאמן הראשי אנדי ויידנבך.
במהלך עונת ההתרחבות שלהם ב-1990/91, האמבסאדורס נאבקו להגיע לשיא של 11–50–5, רשמו 27 נקודות וסיימו במקום האחרון בחטיבת אמס ולא הצליחו להגיע לפלייאוף.
דטרויט המשיכה להיאבק ב-1991/92, כשהמועדון החליף את ויידנבך באמצע העונה בג'ים רת'רפורד.
דטרויט סיימה את השנה עם מאזן 23–42–1, שיפור של 20 נקודות לעומת העונה הקודמת והצליחה להעפיל לפלייאוף בפעם הראשונה בתולדותיה.
בפלייאוף, האמבסאדורס כמעט הביכו את ניאגרה פולס ת'אנדר, בכך שהצליחו לשרוד וגררו אותם למשחק שביעי, לפני שהפסידו בסופו של דבר.
בעונת 1992/93 דטרויט שינתה את שם הקבוצה והפכה לדטרויט ג'וניור רד וינגס.
מוריס נשאר עוזר, שכן המועדון שכר את טום וובסטר שאימן את מוריס כשחקן בווינדזור ספיטפיירס.
מוריס גם עבד עם וובסטר כעוזר מאמן עם הספיטפיירס מ-1988 עד 1989. דטרויט שיפרה את שיאה ל-37–22–7, צברה 81 נקודות וסימנה את הפעם הראשונה שהקבוצה מסיימת עם מעל 0.500 אחוזי הצלחה בפלייאוף.
דטרויט ניצחה את גואלף סטורם ולונדון נייטס לפני שהפסידה בחמישה משחקים לסולט סנט מארי גרייהאונדס בגמר החטיבה.
ג'וניור רד וינגס קידמה את מוריס למאמן הראשי של המועדון בעונת 1993/94, לאחר שטום וובסטר שוחרר מתפקידו עקב אי הסכמה במדיניות הקבוצה.
מוריס שכר את פיטר דבור כעוזרו.
מוריס ודבור היו חברים קרובים וחברים לקבוצה בזמן שהייתם בווינדזור ספיטפיירס.
בעונתו הראשונה כמאמן ראשי, הוביל מוריס את ג'וניור רד וינגס לשיא הטוב ביותר בחטיבת אמס, עם מאזן 42–20–4 וניצחון בסיבוב הראשון בפלייאוף.
לאחר מכן ניצחה דטרויט את אוון סאונד פלייטרס ואת סולט סנט מארי גרייהאונדס.
בכך הרוויחה מקום בגמר ה-OHL מול נורת ביי סנטניאלס.
בסיבוב האחרון, הסנטניאלס ניצחו את דטרויט בסדרה קשה בת שבעה משחקים וניצחו במשחק האחרון בהארכה.
בעונת 1994/95, ג'וניור רד וינגס שיפרה את שיאה פעם נוספת, עם מאזן 44–18–4, צבירת 92 נקודות, תפיסת המקום הראשון בליגה המערבית וזכיית הגביע.
בפלייאוף, הביסה את לונדון נייטס, פיטרבורו פיטס וסאדברי וולבס והרוויחה את העונה השנייה ברציפות בגמר גביע ג'יי רוס רוברטסון.
בסיבוב האחרון מול הגואלף סטורם, ניצחה דטרויט את הסטורם בשישה משחקים, זכתה באליפות וזכתה במקום בטורניר גביע הזיכרון 1995. בגביע הזיכרון, דטרויט סיימה את סבב הטורניר עם מאזן 2-1 וקבעה משחק חצי גמר עם ברנדון ווייט קינגס.
הג'וניור ניצחו את ברנדון 2:1 והרוויחו מקום בגמר גביע הזיכרון מול הקבוצה המארחת, קאמלופס בלייזרס.
במשחק האחרון, הבלייזרס הובילו על ג'וניור וניצחו אותם 8:2.
מוריס הצטרף להרטפורד ויילרס, שנרכשו על ידי הבעלים של דטרויט ג'וניור רד וינגס פיטר קרמנוס, כעוזר מאמן תחת המאמן הראשי פול הולמגרן.
לאחר שהוויילרס התקשו להגיע למאזן של 5–6–1 כדי להתחיל את העונה, הוויילרס פיטרו את הולמגרן וקידמו את מוריס לשמש כמאמן ראשי.
בגיל 28, הפך מוריס למאמן השני הכי צעיר בתולדות ה-NHL, אחרי גארי גרין, שהיה בן 26 כשתפס את הפיקוד על וושינגטון קפיטלס ב-1979.
מוריס אימן את משחקו הראשון ב-7 בנובמבר 1995, כאשר הוויילרס ניצחו את סן חוזה שארקס 7:3. בהדרכת מוריס, הרטפורד הגיעה ל-29–33–8 ולא הצליחו להעפיל לפלייאוף ב-1996. ב-1996/97, הוויילרס המשיכו להיאבק, הגיעו למאזן 32–39–11, צברו 75 נקודות וסיימו במקום העשירי במזרח, שתי נקודות בלבד מחוץ לפלייאוף.
זיכיון הקבוצה עבר לראלי בעונת 1997/98 ושם שונה לקרוליינה הוריקנס; מוריס נשאר בתור המאמן הראשי של המועדון.
ההוריקנס התקשו בעונתם הראשונה לאחר המעבר במאזן 33–41–8, סיימו במקום האחרון בחטיבה הצפונית-מזרחית ובמקום התשיעי במזרח והחמיצו את הפלייאוף.
ב-1998/99 עברו ההוריקנס לחטיבה הדרומית-מזרחית החדשה שנוצרה וסיימו את השנה עם מאזן של 34–30–18, כשצברו 86 נקודות, מה שהספיק להם לזכות בתואר הליגה הראשונה שלהם מאז 1987 ורק השני שלהם כקבוצת NHL.
בפלייאוף 1999, ההוריקנס היו המדורגים במקום השלישי במזרח, למרות שהיה להם את המאזן השמיני הטוב ביותר במזרח וקבעו סדרת סיבוב ראשון מול בוסטון ברואינס.
הברואינס ניצחו את ההוריקנס בשישה משחקים.
קרוליינה ראתה את הירידה הכוללת בנקודות ל-84 בעונת 1999/2000, שכן להוריקנס היה שיא של 37–35–10–0, סיימו במקום התשיעי במזרח ולא הצליחו להעפיל פלייאוף.
ההוריקנס חזרו לעונה שלאחר מכן וסיימו במקום השמיני במזרח עם מאזן של 38–32–9–3 וצברו 88 נקודות.
בפלייאוף, ההוריקנס התמודדו מול ניו ג'רזי דווילס המועדפים והפסידו את הסדרה בשישה משחקים.
ההוריקנס זכו בתואר הליגה השנייה שלהם מאז שעברו מהרטפורד ב-2001/02, כאשר ההוריקנס הגיעו למאזן 35–26–16–5, צברו 91 נקודות ונכנסו לפלייאוף כמדורגים במקום השלישי במזרח.
בסיבוב הראשון ניצחו את ניו ג'רזי דווילס המועדפת בשישה משחקים ואחריה הביסו את מונטריאול קנדיאנס וטורונטו מייפל ליפס כדי לנצח בגמר החטיבה המזרחית והעפילו לגמר בפעם הראשונה מול דטרויט רד וינגס.
בגמר, ההוריקנס לא השתוו לרמה של הרד וינגס וזו ניצחה את הסדרה בחמישה משחקים.
ההוריקנס נאבקו בעונת 2002/03 וסיימו במאזן הגרוע ביותר באותה תקופה בליגה, עם 22–43–11–6, רשמו 61 נקודות ויצאו בוודאות מהפלייאוף.
קרוליינה המשיכה להיאבק בתחילת 2003/04, כאשר ב-30 משחקים למועדון היה מאזן של 8–12–8–2. ב-15 בדצמבר 2003, ההוריקנס פיטרו את מוריס והחליפו אותו בפיטר לאוויולט.
ב-24 ביוני 2005, נשכר מוריס על ידי טורונטו מייפל ליפס להיות המאמן הראשי של קבוצת המשנה שלהם ב-AHL, טורונטו מארליס, לעונת 2005/06. מוריס הוביל את המועדון לפלייאוף עם מאזן של 41–29–6–4, צבר 92 נקודות וסיים במקום הרביעי בבית הצפוני.
בפלייאוף הודחו המארליס על ידי גראנד ראפידס גריפינס בסיבוב הראשון.
מוריס הפך למאמן הראשי של המייפל ליפס בעונת 2006/07 לאחר שהמועדון לא הצליח להגיע לפלייאוף ב-2005/06 ופיטר את פט קווין מתפקידו.
בעונתו הראשונה בליפס, הוביל מוריס את המועדון לשיא של 40–31–11 וצבר 91 נקודות, למרות שהליפס סיימו במקום התשיעי במזרח והחמיצו את הפלייאוף בנקודה בודדת.
טורונטו התקשתה להגיע לשיא של 36–35–11 ב-2007/08 והקבוצה שוב לא הצליחה להעפיל לפלייאוף.
ב-7 במאי 2008, מוריס פוטר מהמייפל ליפס על ידי המנכ"ל הזמני קליף פלטשר.
מוריס הצטרף מחדש לקרוליינה הוריקנס ב-3 בדצמבר 2008, לאחר שהמועדון פיטר את המאמן הראשי פיטר לאוויולט.
בזמן הפיטורין, להוריקנס היה מאזן 12–11–2. תחת מוריס, קרוליינה השתפרה למאזן 33–19–5 וסיימה את עונת 2008/09, כשהיא מסיימת במקום השני בבית המטרופוליטני ובמקום השישי בחטיבה המזרחית.
בפלייאוף, ניצחו ההוריקנס את ניו ג'רזי דווילס ובוסטון ברואינס, והגיעו לגמר החטיבה.
בגמר החטיבה פגשו את פיטסבורג פינגווינס; זו הדיחה את ההוריקנס ואף זכתה בסופו של דבר בגביע סטנלי באותה עונה.
מוריס וההוריקנס התקשו ב-2009/10, כשהמועדון סיים עם מאזן 35–37–10 ולא הצליח להעפיל לפלייאוף.
המועדון השתפר למאזן שיא 40–31–11 בעונת 2010/11. עם זאת, קרוליינה שוב לא הצליחה להגיע לפלייאוף, שכן סיימה במקום התשיעי בחטיבתה.
קרוליינה התחילה בגירעון בעונת 2011/12, כשהגיעה למאזן רע 8–13–4 ב-25 משחקיה הראשונים.
ב-28 בנובמבר 2011, ההוריקנס פיטרו את מוריס והחליפו אותו בקירק מאלר.
ב-8 ביוני 2012, התקבל מוריס לעבודה כמאמן ראשי של מטאלורג מגניטוגורסק מה-KHL לעונת 2012/13, עקב העונה המקוצרת ב-NHL.
בהדרכת מוריס, מגניטוגורסק סיימה עם מאזן 27–13–12 והתמקמה במקום הרביעי במזרח.
בפלייאוף הפסידו לסלבאט יולאייב אופה בשבעה משחקים בסיבוב הראשון.
לאחר העונה, חזר מוריס לאמריקה הצפונית כדי להיות קרוב יותר למשפחתו.
ב-12 בינואר 2014, ויניפג ג'טס שכרו את מוריס כמאמן ראשי במקום קלוד נואל לאחר שהג'טס
במהלך עונת 2014/15, הוביל את הג'טס להופעתם הראשונה בפלייאוף, מאז שעברו מאטלנטה וסיים עם מאזן 43-26-13, המאזן הטוב ביותר לקבוצות זיכיון, עם 99 נקודות.
בפלייאוף, הודחו הג'טס על ידי אנהיים דאקס בסיבוב הראשון.
ב-2015/16, הג'טס התקשו להגיע ל-35–39–8, צברו רק 78 נקודות וסיימו במקום האחרון בבית המרכזי ופספסו את הפלייאוף.
ב-20 באוקטובר 2017, ניצח מוריס במשחקו ה-600 כמאמן ראשי ב-NHL והפך למאמן ה-17 שהגיע להישג זה.
ב-2017/18, הוביל את הג'טס לגמר החטיבה המערבית לפני שהפסיד לווגאס גולדן נייטס 4:1.
ב-12 בפברואר 2020, חתם על הארכת חוזה רב-שנתי עם הג'טס.
ב-17 בדצמבר 2021, התפטר מתפקידו כמאמן ראשי של הג'טס.
עוזר המאמן דייב לורי קיבל את תפקידו כמאמן ראשי זמני.
פלורידה פנתרס (2022 - ההווה)
ב-22 ביוני 2022, מונה מוריס למאמן הראשי של פלורידה פנתרס, במקום המאמן הזמני אנדרו ברונט.
ב-24 במאי 2023, מוריס והפנתרס עלו לגמר גביע סטנלי 2023 כאשר הביסו את קרוליינה הוריקנס בארבעה משחקים בגמר החטיבה המזרחית.
הפנתרס בסופו של דבר הפסידו בגמר לווגאס גולדן נייטס.
ב-27 בדצמבר 2023, הפך מוריס למאמן הראשי השלישי בתולדות ה-NHL שמאמן ב-1,800 משחקים בעונה הסדירה.
ב-24 בינואר 2024, מוריס אימן במשחק ה-1,813 שלו ב-NHL ובכך עקף את בארי טרוץ שהיה המאמן במקום השני עם מרב המשחקים למאמן, במהלך משחק נגד אריזונה קויוטיס בו ניצחו הפנתרס 6:2. ב-1 ביוני 2024, הפנתרס בראשות מוריס הביסו את ניו יורק ריינג'רס בגמר החטיבה המזרחית ועלו לגמר בפעם השנייה ברציפות.
ביוני 2024, אימן והוביל את הפנתרס לזכייה בגביע סטנלי הראשון של הקבוצה לאחר סדרת גמר בת 7 משחקים נגד אדמונטון אוילרס.
מוריס שימש כעוזר מאמן תחת המאמן הראשי ראלף קרוגר עבור נבחרת אירופה בגביע העולם בהוקי קרח 2016.
פול דומיניק לקסאלט היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל נבדה ה-22 מ-1967 עד 1971 וייצג את נבדה כחבר הסנאט של ארצות הברית מ-1974 עד 1987. כחבר המפלגה הרפובליקנית, היה אחד מחבריו הקרובים ביותר של רונלד רייגן בפוליטיקה.
לאחר שרייגן נבחר לנשיא בבחירות 1980, רבים בעיתונות הלאומית התייחסו ללקסאלט כ"החבר הראשון".
הוא היה אחיו הבכור של הסופר רוברט לקסאלט וסבו מצד אמו של אדם לקסאלט, שכיהן כתובע הכללי ה-33 של נבדה מ-2015 עד 2019.
לקסאלט נולד ב-2 באוגוסט 1922 ברינו שבנבדה.
הוא היה בן להורים בסקים, תרז (לבית אלפצ'ה) ודומיניק לקסאלט, שהיגרו לארצות הברית בתחילת שנות ה-1900 ממולדתם בפירנאים הצרפתיים.
דומיניק, רועה צאן, התעשר בתעשיית הכבשים.
לאחר שאיבד הכל בתחילת שנות ה-20, הוא חזר לרעות צאן עד סוף הקריירה שלו.
תרז, שעברה הכשרה בבית הספר לבישול Le Cordon Bleu בפריז, פתחה בסופו של דבר מסעדה בשם The French Hotel בקרסון סיטי, נבדה.
פול שיחק בקבוצת אלופת המדינה בכדורסל ב-1938 בתיכון קרסון לפני שסיים את לימודיו ולמד באוניברסיטת סנטה קלרה.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, פול הצטרף לצבא ארצות הברית ושירת כחובש, והשתתף בקרב לייטה בפיליפינים.
לאחר המלחמה סיים את לימודיו במכללת שטורם למשפטים.
לאחר שהשלים את לימודי המשפטים וכיהן כפרקליט מחוז, נהנה לקסלט מקריירה מצליחה כעורך דין.
בין לקוחותיו נכללו ג'ורג' ויטל, שהיה בעל חלק גדול מחופי אגם טאהו בצד של האגם בנבדה, הארווי ולוולין גרוס, שבנו וניהלו את Wagon Wheel של הארווי על החוף הדרומי של אגם טאהו, ודיק גרייבס, מייסד הספארקס נאגט.
בזמן שייצג את גרייבס, עזר לקסאלט לזכות בתיק "תרנגול הזהב" המפורסם, שבו הממשלה הפדרלית ניסתה להחרים תרנגול זהב יצוק במשקל 15 פאונד שגרייבס הציג ליד הכניסה למסעדת תרנגול הזהב שלו.
הניסיון הראשון של פול לקסאלט לתפקיד ציבורי היה ב-1950, כאשר התמודד לתפקיד התובע המחוזי של מחוז אורמסבי שבנבדה, ונבחר לכהן כתובע מ-1950 עד 1954. התמודדותו הראשונה של לקסאלט לתפקיד כלל-מדינתי התרחשה ב-1962 כאשר התמודד על תפקיד סגן מושל נבדה מול חבר בית הנבחרים לשעבר ברקלי ל.
באמצעות מודעות טלוויזיה חדשניות והופעות אישיות בטלוויזיה, הצליח לקסאלט להציג את עצמו בפני ציבור הבוחרים, במיוחד בדרום נבדה, שם היה כמעט לא מוכר.
באמצע הקמפיין, בעצרת של הארבעה ביולי בלאס וגאס, מועמד המפלגה הרפובליקנית למושל ולאחר מכן, סגן המושל רקס בל, שחקן הוליוודי לשעבר ששכנע את לקסאלט לרוץ איתו מטעם הרפובליקנים, מת מהתקף לב.
לחץ גדול הופעל על לקסאלט לרוץ במקומו של בל, אך עורך הדין הצעיר סירב, והוא נשאר במרוץ לתפקיד סגן המושל.
בסופו של דבר ניצח את באנקר בהפרש ניכר.
לקסאלט כיהן קדנציה אחת כסגן מושל מ-1963 עד 1967.
ב-1964, בזמן שכיהן כסגן מושל, התמודד לקסאלט לסנאט של ארצות הברית נגד הסנאטור הדמוקרטי המכהן הטרי, הווארד קאנון.
לקסאלט רצה להישאר בתפקיד סגן המושל.
עם זאת, באמצע 1964 הכריז על מועמדותו לאחר שאף מתמודד רפובליקני רציני אחר לא הביע עניין.
הוא לא נאלץ לוותר על תפקידו כסגן המושל עבור מרוץ זה, מכיוון שלא עמד לבחירה מחדש עד 1966.
מועמדים רפובליקנים, שהתמודדו במקביל לבחירות הפדרליות של 1964, חטפו פיק ברכיים בגלל חוסר הפופולריות של הסנאטור בארי גולדווטר מאריזונה, המועמד הרפובליקני לנשיאות נגד לינדון ג'ונסון, הנשיא המכהן, והמנהיג הפוליטי שלהם.
זמן לא רב לפני יום הבחירות קבע גולדווטר ביקור בלאס וגאס.
יועציו של לקסאלט אמרו לו שעליו "להימנע מלפגוש" את גולדווטר, מכיוון שחששו שכל קשר עם גולדווטר יביא לצרות.
לקסאלט, שתיאר לא פעם את גולדווטר כ"הסנדק הפוליטי" שלו, על פי הדיווחים, אמר לעוזריו, "תשמעו, בארי גולדווטר הוא חבר שלי.
אם הייתי נוטש אותו עכשיו, לעולם לא יכולתי להסתכל לו שוב בפניו.
פגישת לקסאלט-גולדווטר על האספלט נמרחה על העמודים הראשונים של העיתונים המקומיים.
(גולדווטר הפסיד בנבדה בהפרש של 28,000 קולות.) ובכל זאת, המירוץ של לקסאלט מול קנון נשאר צמוד בהרבה מהצפוי.
כשראה את התשואות מגיעות מביתו בקרסון סיטי, לקסאלט נדהם כשאחת מרשתות הטלוויזיה למעשה הכריזה עליו כמנצח.
למחרת בבוקר טס ללאס וגאס שם נאמר לו שאזורים מסוימים דיווחו באיחור וקנון זכה בהפרש של 48 קולות, בין הפערים המצומצמים ביותר בבחירות כלליות לסנאט.
המרוץ היה נושא למחלוקת עזה במשך שנים.
לאחר מכן החליט לקסאלט לקרוא תיגר על המושל שכיהן שתי קדנציות, גראנט סוייר.