tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אף על פי שהוועדה הוגדרה ככנס תעמולתי, היא בכל זאת הוגדרה כהצלחה כיוון שהאו"ם אישר את הוועדה ואף שלח משלחת שתשתתף באירוע.
במהלך הוועדה, המנהיג העליון של איראן, עלי ח'מנאי, ניצל את ההזדמנות להשמיץ את מדינות המערב ככאלו שמתנהגות בבריונות ואף בטרור.
נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, הביע את ספקותיו בנוגע ל-אירוע הטרור במרכז הסחר בספטמבר 2001 - בטענה כי ארצות הברית לא סבלה ואך הרוויחה מהשלכות המתקפה.
ואף אותו דבר לגבי ישראל - מהשואה.
איראן הקימה יחידת משטרת סייבר בינואר 2011, הידועה בראשי התיבות FATA.
משטרת הסייבר טוענת כי ארצות הברית מנהלת מין "מלחמה רכה" נגד איראן על ידי פניה לגולשים איראנים ברשת וקוראת להם להתמרד ולהפיל את מנהיגיהם.
מנקודת מבטו של המשטר האיראני, כל מידע חינמי מהווה איום על השלטון.
האינטרנט היה גורם מרכזי בארגון והצגת העולם מה קורה במהלך הבחירות לנשיאות ב-2009. ארצות הברית ביקשה מטוויטר לדחות את התחזוקה המקוונת בשנת 2009 כדי שתהיה זמינה למפגינים איראנים.
ב-1 בדצמבר 2012 הודח הגנרל סעיד שוקריאן, מפקד ה-FATA, על ידי מפקד המשטרה הלאומית האיראנית, איסמעאל אחמדי-מוקדאם, בגין רשלנות במותו של הבלוגר סאטאר בהשטי בעת שהיה במעצר FATA חודש קודם לכן.
ההדחה באה בעקבות סערה בינלאומית בגלל מותו.
שוקריאן הצהיר כי "יש להטיל אחריות על FATA באחריות למותו של סאטאר בהשטי".
כלי תקשורת איראניים בשליטת המדינה, כגון Press TV או סוכנות הידיעות מהר, מכוונים באופן פעיל לקהלים גלובליים במספר שפות, כולל אנגלית, צרפתית או ספרדית.
במהלך מגפת הקורונה הוצגה בערוצים אלה תעמולה איראנית שמתחה ביקורת על תגובת הדמוקרטיות למגפה כחלשה וצבועה, ואף קידמה את הגישה האיראנית במאבק ההתפרצות.
הערוצים אף הפיצו תיאוריות קונספירציה באשר למקורו הנגיף.
באוגוסט 2018, טוויטר השעתה 770 חשבונות שמקורם באיראן בגין עיסוק במניפולציה מתואמת.
באוקטובר 2018 שיתפה טוויטר בפומבי נתונים של 770 חשבונות על מרכז הבחירות שלהם, במחקר שהתמקד בעולם הערבי, החוקרים מצאו כי יותר ממחצית מחשבונות אלה יצרו תוכן תעמולתי ערבי עבור משתמשי טוויטר ערבים.
במחקר זה נמצא כי הציוצים בערבית אינם מכוונים כדי ליצור קשר חברתי עם משתמשים ערבים אחרים אלא כדי לקדם אתרים מסוימים, ויותר מ-69% מהקישורים ששותפו היו לאתרי חדשות פרו-איראניים בשפה הערבית.
החשבונות שצייצו בערבית חיקו אמצעי חדשות מקומיים בערבית כדי לנסות לייצר אמינות בדברי אתרי החדשות התעמולתיים.
קרן אלאווי היא הארגון היורש של קרן פהלווי, קבוצה ללא מטרות רווח אשר שימשה את השאה לשעבר של איראן, מוחמד רזה פהלווי לקידום האינטרסים של איראן לצדקה באמריקה.
עיקר הכנסות הצדקה מגיעות משכר דירה שנאסף בגורד השחקים של השדרה החמישית בניו יורק בבניין פיאז'ה, שנבנה בשנת 1978 תחת השאה, שהודח בשנת 1979. ה-FBI פתח בתיק נגד קרן אלאווי ובתיק טען כי היא משמשת כקרן צדקה תדמיתית של ממשלת איראן.
חלק מנכסי הקרן הם מרכזים ובתי ספר איסלאמיים פועלים תחת חוקי השריעה.
תעסוחיל היא תוכנית המסייעת במציאת תעסוקה לחיילים ולחיילות בשירות סדיר בצה"ל הזקוקים לסיוע כלכלי, במהלך שירותם הצבאי את התוכנית מפעילה "עמותת לאופק".
, זוהי עמותה חברתית הנתמכת מתרומות ומתקציבי מדינה.
העמותה מסייעת לאנשים "להשיג עצמאות באמצעות השכלה ותעסוקה.
תעסוחיל היא תוכנית בפריסה ארצית, המלווה חיילים וחיילות המאותרים על ידי הצבא כחיילים בעלי בעיות ת"ש (תנאי שירות) ומסייעת להם למצוא עבודה מתאימה.
התוכנית מאפשרת לחיילים אלה הנמצאים בנקודת חולשה להמשיך בשירות משמעותי בצה"ל, בשילוב עם מענה לצרכים האישיים כלכליים שלהם ושל משפחתם.
תעסוחיל מסייעת במציאת עבודה גם לחיילים שהשתחררו מצה"ל.
התוכנית משלבת גם מבצעים לחגים, חלוקת חבילות מזון לבתים של חיילים וחיילות נזקקים אלה, בעלי בעיות ת"ש.
התוכנית הוקמה בינואר 2016 על ידי אריה זילברברג שהוא מנכ"ל התוכנית והכוח המניע אותה.
הסיוע והפעילות נעשים רובם ככולם על ידי מתנדבים, בתעסוחיל יש היום 52 מתנדבים מסורים בפריסה ארצית, גמלאים, שנבחרו בקפידה בעזרת 'תנועת של"מ' מכל רחבי הארץ..
המתנדבים מראיינים את החיילים, מתקשרים איתם דרך הטלפון והאינטרנט ומלווים אותם בתקופת המשך שירותם הצבאית ולאחריה.
מתנדבים אלה מפגישים בין חיילים המחפשים תעסוקה לבין בעלי עסקים המוכנים להעסיק חיילים בחלקיות משרה בכל רחבי הארץ.
תענית צדיקים הן כינוי לתעניות שנהגו לצום יחידים בעם ישראל בימים מסוימים בעקבות אסונות שאירעו במשך הדורות.
רשימה עתיקה של תעניות כאלה מכונה מגילת תענית בתרא, והובאה בספרי הלכה רבים, ביניהם הטור והשולחן ערוך.
במשך הדורות נוספו תעניות נוספות בעקבות גזירות ואסונות שאירעו בעם ישראל.
כאמור מקורם של ימי צום אלו, הוא במגילת תענית בתרא.
רשימה זו נתחברה ככל הנראה במאה החמישית והשישית, והמקור הראשון המוכר לנו שמצטט אותה הוא בעל הלכות גדולות.
הרשימה הועתקה בכתבי יד שונים, וביניהם במרבית כתבי היד של מגילת תענית - בסוף המגילה, ולכן מכונה מגילת תענית בתרא או מגילת תענית פרק אחרון, אולם היא אינה חלק ממגילת תענית, וחלק מהמועדים שבה אף סותרים את מגלת תענית.
כאמור, תעניות אלו הן אינן תעניות חובה, אך רבים נוהגים להתענות בימים אלה.
תעניות אלו נחשבות לתענית יחיד והן מכונות בשם "תעניות צדיקים".
בספר מנורת המאור כתב שמקצת חסידים מתענים בו, ורבי מנחם בן זרח בספרו צידה לדרך כתב שבעלי נפש מתענים בו.
לעומתם, רבי יעקב חזן מלונדון כתב שרשימת התעניות בוטלה לגמרי, ובספר התדיר כתב שלא גוזרים גזירה שהציבור לא מסוגל לעמוד בה ועל כן לא צריך לצום.
גם בספר האשכול מתייחס לרשימה זו בביטול, מפני שלא ידועה זהות מחברה.
גם רבי יוסף קארו בספרו בית יוסף העיר על ימי צום אלו:
אמנם בשולחן ערוך פסק שראוי להתענות בימים אלו, ובעקבותיו כתבו כך פוסקים רבים, אך רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין כתב שלא גוזרים תעניות לאחר חתימת התלמוד.
לעניין תענית בראש חודש, כאמור בבית יוסף העיר על כך האיך תיקנו להתענות בראשי חודשים, אך בשולחן ערוך כתב על אף שחלקן יוצא בראש חודש יש מי שכתב להתענות בהן.
רבי משה איסרליש בהגהתו לשולחן ערוך כתב שעדיף שבתענית שנופלת בראש חודש שלא ישלים את התענית עד הלילה, אלא יאכל מבעוד יום.
במשנה ברורה כתב שהטעם לכך הוא על פי ספר תניא שכתב שאין לצום בראש חודש.
כאמור ימי צום אלו נזכרים במגילת תענית בתרא, בכולם מוזכרת הצרה שארעה באותו התאריך שבעקבותיה תיקנו את הצום, מלבד ביום ט' בטבת:
כאמור, בחלק מימי התעניות נזכרת אף הסיבה לצום, ובקצתן שלא נזכרה הסיבה, כתבו האחרונים סיבות שונות לכך:
+תאריךסיבהערך מורחבא' בניסןמתו שני בני אהרון, נדב ואביהוא, כאשר הקריבו ביום חנוכת המזבח, אש זרה על המזבח, ולא המתינו שתרד אש מהשמים.נדב ואביהואי' בניסןנפטרה מרים הנביאה, אחות משה ואהרן.
בזכות מרים זכו בני ישראל לבאר שתלווה אותם כל שהותם במדבר.
לאחר מיתת מרים נסתלקה הבאר.נפטר יהושע בן נון, תלמידו של משה רבינו.
לאחר פטירת משה, המשיך יהושע להנהיג את העם.
והוא זה שהכניסם לארץ ישראל.
הצום מצוין לראשונה במקורות המאוחרים בספר הלכות גדולות בכ"ו באייר בתור התאריך בו נפטר יהושע.
גם בסידור רש"י ובמחזור ויטרי הוא מוזכר באותו תאריך.
בספרי המנהגים האשכנזיים הכל בו והארחות חיים מופיע הצום בתאריך כ"ח באייר, ומופיעה שיטה לפיה הצום מצוין בכ"ט באייר.
להלכה פוסקים הטור והשולחן ערוך את התאריך כ"ו בניסן, ובספר אליה רבה הוא נושא ונותן בנושא ומכריע לצום ביום כ"ו, בעקבות גרסתו במגילת תענית בתרא בה מצוין התאריך הזה, וכן מקובלת הפסיקה בין האחרונים.
במגילת תענית בתרא שבידינו הצום לא מוזכר.צום יהושע י' באיירמת עלי הכהן ושני בניו וארון הברית נשבה על ידי פלשתים.
על פי הכתוב במגילת תענית בתרא, יום פטירת עלי הכהן היה בי' באייר ב'תתע"א.
יש שכתבו שהוא מפני שהוא שנפטר בו עזרא הסופר ויש אומרים שנפטר בו נחמיה בן חכליה.תענית תשעה בטבתה' בשבטמתו שבעים הזקנים שהיו בימי יהושע בן נון.המלחמה בין שבטי ישראל לשבט בנימין בעקבות מקרה 'פילגש בגבעה'.ז' באדריום לידת ופטירת משה רבינו.ט' באדרפרצה המחלוקת בין בית הלל לבית שמאי.בית הלל ובית שמאי
בחלק מתאריכי הצומות נפלו מחלוקות בין המקורות השונים.
בספר שני לוחות הברית כתב .
במגן אברהם כתב שעדיף לנהוג כפי שמופיע במגילת תענית בתרא, מאחר שהוא המקור לכל הנוסחאות.
אחד מימי הצום שנזכרו במגילה הוא י"ז באלול, שנתקן בעקבות מותם של 'מוציאי דיבת הארץ רעה'.
בתשובות הרא"ש מביא ששאלו שאם הכוונה לשנים עשר המרגלים, הדבר אינו מסתדר אם הכתוב בתורה.
ואכן, הרא"ש כותב שהדברים תמוהים, ואולי הכוונה למוציאי דיבה אחרים, ולא למרגלים בימי משה.
הבית יוסף כותב ליישב, שאפשר שהמרגלים החלו להיענש מיד, וחליים נמשך עד שמתו בז' אלול.
תמיהה נוספת מעלה הבית יוסף, מדוע יש לצום על מות המרגלים, כיון שהיו אנשים רשעים.
וכתב שמסתבר שעשו תשובה על חטאם, ומאחר ולא זכו שתתקבל תשובתם, יש לנו לצום.
לדעת רבי יואל איסרליש, בספרו 'בית חדש', הצום אינו על עצם מות המרגלים, אלא על הצרה שאירעה מחמתם: .
כאמור, בכל הימים מפורט האירוע שמחמתו תיקנו את הצום, מלבד ביום ט' בטבת שבו נאמר .
השולחן ערוך אף הוא העיר בעקבות כך: .
הרב דוד הלוי סגל מחבר פירוש הט"ז מעיר על כך שהדבר תמוה, שהרי בסליחות לעשרה בטבת נזכר שבתשעה בטבת מת עזרא הסופר, ואם כן התענית נתקנה על מיתתו.
ואכן כך מובא בסליחה 'אזכרה מצוק' לעשרה בטבת שחוברה על ידי רבי יוסף טוב עלם:
יש שהעירו שבסליחות הנוהגות אצל בני ספרד מופיע שעזרא הסופר מת בעשרה בטבת ולא בתשעה בו, ולכך הושולחן ערוך לא הזכיר טעם זה:
בספר כל בו מובא טעם נוסף לתענית זו, לפיה ביום זה מת נחמיה בן חכליה.
לדעתו של אברהם אבן-דאוד יום תענית זה נקבע ברוח הקודש, ללא סיבה נראית לעין, אך כעבור זמן החל ביום זה פרעות יהודי גרנדה, ואז נודע למפרע על מה תיקנו תענית ביום זה:
בספרות האחרונים, העלו השערות נוספות לקביעת יום זה בתענית:
על לידת ישו - יש שכתבו שתאריך לידת ישו, 25 בדצבמבר, יוצא בתאריך העברי ט בטבת.
אחרים דחו את ההצעה מאחר שבאותה העת קידשו את החודש על פי הראיה כך שלא ניתן לחשב מהו התאריך העברי שהיה באותו זמן.
על מיתת שמעון בר יונה (פטרוס) - יש הרואים במותו סיבה לקביעת צום תשעה בטבת.
במדרשים שונים, מתואר שמעון בר יונה, כשליח של חז"ל שיעודו לנתק את הנצרות מהיהדות.
לפי אותם מדרשים, בראשית הנצרות ראו חז"ל צורך לנתק את היהדות מהנצרות ולשם כך גייסו את שמעון בר יונה.
בהלכה, תענית חלום היא תענית שעל פי התלמוד מועילה לבטל את השפעותיו של חלום רע.
את התענית יש לקיים ביום שבו נחלם החלום, ואפילו אם הוא יוצא בשבת.
בתלמוד הבבלי מובא שהתענית טובה לבטל את השפעתו של חלום רע, ושיש לקיימה בו ביום שנחלם החלום, ואפילו בשבת:
על פי התלמוד, אף שככלל אסור להתענות בשבת, אדם שחולם בליל שבת חלום רע, כיוון שיש להתענות את תענית החלום 'בו ביום', יכול להתענות גם בשבת.
אלא שעליו להתענות תענית נוספת אחר השבת, כדי לכפר על שציער עצמו בתענית בשבת.
מחלוקת הראשונים אם התענית היא חובה או רשות
מלשונו של הרמב"ם עולה שתענית חלום היא חובה: .
וכפי שפירשו בשיטתו לחם משנה ומעשה רוקח.
וכן פירש דעתו רבי יהודה עייאש בספר מטה יהודה.
לעומתו, הרשב"א כתב ש"לא חייבו בשום מקום להתענות על החלומות, אלא שאמרו שהתענית יפה לחלום כאש בנעורת".
וכן פסקו המגן אברהם והמשנה ברורה להלכה.
דעת ביניים היא שיטתו של הריב"ש, שכתב שמי שאינו חושש מהשפעת החלום, או שמצטער מאוד מהצום, "אין כאן לא חובה ולא מצווה להתענות", ובשבת אף עובר איסור אם צם.
מעין זאת כתב רבי דניאל טירני בספרו עיקרי הד"ט, שלדעת הרמב"ם ביום חול יש חיוב מדברי חכמים לצום, ובשבת אין חיוב.
בהגהות מרדכי כתב בשם מהר"ם שרק על חלום שחזר על עצמו שלוש פעמים יש להתענות תענית חלום.
בספר בנימין זאב כתב בשם רב האי גאון שרק על שלושה חלומות מסוימים מתענים תענית חלום.
רבי יוסף קארו בספרו בית יוסף בשם "ספרים קדמונים" שרק על שלושה חלומות אלו מתענים בשבת.
ויש אומרים שגם לגבי שלושה חלומות אלו, רק מי שנפשו עגומה עליו רשאי להתענות בשבת.
תענית כ' בסיוון היא תענית ציבור שנקבעה ליום כ' בסיוון על ידי רבנו תם לזכר עלילת הדם בבלואה שבצרפת, ואשר חודשה לאחר פרעות רינדפלייש, ושוב בתקופה מאוחרת על ידי מנהיגי ועד ארבע ארצות בעקבות גזירות ת"ח ות"ט.
יש המציינים תענית זו כתענית הציבור המאוחרת ביותר שנקבעה בהיסטוריה היהודית.
כיום היא אינה נהוגה באופן ציבורי, אך קיימות קהילות הנוהגות לומר ביום זה סליחות בציבור.
בין הפוגרומים שעברו על יהדות צרפת בין מסע הצלב השני למסע הצלב השלישי, בולטת עלילת הדם בבלואה, שהתרחשה בכ' בסיוון ד'תתקל"א (1171).
במסגרת עלילה זו הועלו על המוקד מעל 30 יהודים.
גדולי צרפת שבאותו הדור, ובהם רבנו תם (שנפטר כשבועיים לאחר אותו המאורע), רבי יצחק בן מאיר ורבי יעקב מאורליינש, קבעו את אותו היום ליום של תענית ציבור.
בנוסח המכתב שנכתב ונשלח לקהילות השונות על ידי רבנו תם נאמר כי:
יום תענית זה התקבל בקהילות צרפת, אנגליה, אזור הריין ועד בוהמיה, וחוברו על המאורע סליחות שונות, שכנראה נאמרו ביום התענית.
אף על פי שעלילה זו לא הייתה עלילת הדם הראשונה באותה התקופה, נקבעה תענית כוללת דווקא על עלילה זו.
משערים, שהסיבה לכך היא שזו הייתה הפעם הראשונה שבה העלילה גובתה בידי השלטונות, וההרוגים לא נהרגו בפוגרום עממי, אלא בהוצאה להורג רשמית.
בדורות הבאים התרופף קיום התענית ביום זה, וכנראה השתכח לגמרי.
יש שכתבו כי התענית התחדשה לאחר פרעות רינדפלייש.
בפרעות רינדפלייש נחרבו קהילות יהודיות רבות ונהרגו כ-20,000 יהודים במהלך הקיץ של שנת ה'נ"ח וראשית שנת ה'נ"ט (או 1298 לספירה הלועזית).
על פרעות אלו חוברו מספר קינות, ואחת מהן נוספה לסדר הסליחות של כ' בסיוון: קינת "אספדה ואילילה ואספוק כף בנפש מרה" של רבי תמר בן מנחם העלוב.
מנהג התענית נחלש שוב במהלך מאות השנים שלאחר מכן.
אולם, יש המפקפקים בכך שתענית כ' בסיוון נקבעה שוב לאחר פרעות רינדפלייש.
יום התענית התחדש במשנה תוקף לאחר גזירות ת"ח-ת"ט, בהן נהרגו אלפי יהודים בעת הפוגרומים של אותן השנים, ומספר רב יותר בהמשך אותה התקופה.
באספה השנתית של ועד ארבע ארצות שנערכה באדר א' ה'ת"י (פברואר 1650) בלובלין, הוחלט על קביעת יום כ' בסיוון ליום תענית לזכר הפוגרומים.
יום כ' בסיוון נבחר כיום התענית, על כך שבו נכבשה העיר נמירוב (כיום באוקראינה) על ידי ההאטמאנים הקוזאקים בשנת ה'ת"ח (10 ביוני, או 31 במאי לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג באותו הזמן והמקום, 1648); לאחר הכיבוש נטבחו רבים מיהודי נמירוב והסביבה.
הטבח בנמירוב, שהיה הטבח ההמוני הראשון במהלך פרעות ת"ח ות"ט השפיע קשות על יהדות מזרח אירופה והיה הרקע לקביעת יום התענית.
בקינות שחוברו ליום זה, מוזכר כי גם בשדה לבן נערך פוגרום בתאריך זה.
בנוסף לכך, עלילת הדם בבלואה שאירעה באותו היום , שימשה אף היא כסיבת קביעת התאריך, כפי שהוזכר בפנקס הוועד:
סיבה נוספת לקביעת תאריך זה מוזכרת אצל רבי שבתי כהן ("הש"ך"), והיא כי תאריך זה לעולם אינו חל בשבת, על פי קביעת הלוח.
התענית נקבעה מתחילתה כתענית ציבור בעלת תוקף קל יותר משאר תעניות .
החלטת ועד ארבע ארצות הייתה תקפה לארצות שהרכיבו את הוועד (היה זה לרוב בשטחים החופפים לשלטונות פולין).
כך לדוגמה ליטא, שפרשה מהוועד כשני עשורים לפני כן, לא חויבה להחלטה זו.
רבי שבתי הכהן, שהתגורר באותן השנים מחוץ לתחומי ועד ארבע ארצות, קיבל על עצמו באופן אישי את התענית, וקבע אותה גם לצאצאיו כחובה.
עם פירוק ועד ארבע ארצות בשנת ה'תקכ"ד (1764), החלה תקנה זו להתרופף.
רבי ישכר תמר מציין מסורת כי מלכתחילה קביעת התענית הייתה רק עד תחילת המאה השישית לאלף השישי (שנת ה'תק"א).
עוד הוא כותב שמשנת ה'ת"ר בטלה התענית בכל פולין, ואמרו שקבלה בידם שקביעת הצום הייתה רק עד שנה זו.
הוא מסביר הגבלה זו בכך שאסור להוסיף תענית קבועה לדורות.
רבי ישראל מאיר הכהן מציין כי בזמנו אין מתענים אלא מעטים, ורבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין בספרו "ערוך השולחן" לא הזכיר את התענית כלל.
גם לאחר התמעטות מספר המתענים, בקהילות רבות בפולין ובאוקראינה המשיכו באמירת הסליחות גם אלה שלא התענו.
באודסה נהגו לומר את הסליחות עד לשנות ה-50 של המאה ה-20, ואז אסר השלטון הסובייטי את אמירתן, משום שחמלניצקי נחשב באוקראינה הסובייטית כגיבור לאומי.
כיום אין התענית נהוגה באופן ציבורי, אך ישנם יחידים שנהגו להתענות באופן פרטי.
במספר קהילות נוהגים להמשיך לומר בה סליחות בציבור, כמו חסידות בעלז, חסידות סקווירא וחסידות פאפא.
אף בקהילות בהן אין מתענים ואין אומרים סליחות, יש שהורו שראוי להימנע מלערוך נישואין ביום זה, לעבור לדירה חדשה, או לנסוע לטיול ולחוף הים.
רבי מנשה קליין הסביר את התרופפות התענית בכך שמריבוי הגזירות והצרות שעברו על ישראל, קשה על הציבור לזכור את כל אותן הצרות בכל שנה ושנה
בהחלטת ועד ארבע ארצות נקבע כי גיל החייבים בתענית הוא מ-18 ואילך לזכר, ומ-15 ואילך לנקבה (זאת לעומת שאר תעניות, שבהן מחויבים מגיל מצוות: גיל 13 לזכר, וגיל 12 לנקבה).
למרות זאת, במשך הדורות, היו תקופות שנהגו שמתענים גם נערים מגיל בר מצווה ובת מצווה.
לעיתים נהגו גם נשים מעוברות ומיניקות להתענות, אך לדעת רבי אברהם דוד מבוטשאטש, זהו מנהג טעות.
במקור, תענית זו נחשבה כתענית ציבור גמורה, ולכן הורו הפוסקים שיש לקרוא בתורה בתפילת שחרית ובתפילת מנחה של יום כ' בסיוון בפרשת "ויחל" (), ואף אם הוא חל ביום שני, דוחים את קריאת פרשת השבוע מפני קריאת התענית.
אולם, בתקופה מאוחרת יותר, כאשר התמעטו המתענים, כבר לא נדונה התענית כתענית ציבור גמורה, ולכן הורו הפוסקים שלא לדחות את קריאת פרשת השבוע אם חלה התענית ביום שני.
התענית שבה וחודשה במקומות שונים על פי מאורעות שהתרחשו בהם, לעיתים באופן חד-פעמי.
בשנת תרע"ז, באמצע מלחמת העולם הראשונה, קבעו ועד רבני לונדון יום זה כיום צום על אסונות המלחמה.
עם סיום המלחמה, בשנת ה'תרע"ט, פרסמה אגודת ישראל בפולין ("שלומי אמוני ישראל") ביומון החרדי דער יוד קריאה לתענית כ' בסיוון רבתי בעקבות תוצאות המלחמה ברחבי העולם היהודי באירופה.
על קריאה זו חתמו כמאה רבנים ואדמו"רים מכל רחבי הקשת החרדית.
העיתון פרסם גם את דיני היום והתענית ואת נוסח הסליחות ליום זה.
כחצי שנה לאחר מכן, נקבע צום ביום זה בקריבה אוזרו לאחר הפוגרום שהתרחש בה בב' בטבת תר"ף (24 בדצמבר 1919), בו נהרגו כ-600 מיהודי העיירה, וכ-1,000 נפצעו.
לאחר השואה קבעו רבני הונגריה תענית ביום זה, לאחר שיהודי הונגריה נשלחו בהמוניהם להשמדה באושוויץ בשנת ה'תש"ד.
בסידור סליחות שיצא בבודפשט לאחר מלחמת העולם השנייה, נכתב על ידי רבני הונגריה כי .
האדמו"ר מבעלז, רבי ישכר דוב רוקח, הורה לחסידיו להוסיף ביום זה אל מלא רחמים מיוחד לזכר הרוגי השואה.
קיימות סליחות רבות ליום כ' בסיוון, בין מאלו שחוברו על רקע עלילת הדם בבלואה ובין מאלו שחוברו על רקע גזירות ת"ח ות"ט.
חלק גדול מהן נכתבו על ידי גדולי ישראל, כמו רבי יום-טוב ליפמן הלר (בעל ה"תוספות יום טוב"), רבי שבתי כהן ("הש"ך") ורבי שבתי שפטל הלוי הורוביץ (בן השל"ה).
כשנתבקש רבי יום-טוב הלר לחבר סליחות על המאורע, הוא העדיף שלא לעשות זאת, אלא ללקט סליחות שנושאן הוא גזרות מתוך אוסף הסליחות הקיים, בחלקן כאלה שנתחברו על עלילת בלוייש.
לאלה הוסיף רק פיוט 'חטאנו' משלו.
בניגוד לכך, הש"ך דווקא בחר לחבר סליחות חדשות משלו.
במנהג פולין נתקבל סדר רבי יום-טוב ליפמן הלר, ובמנהג ליטא התקבל סדר הש"ך.
בין הסליחות שתוקנו ליום זה או שנאמרו בו:
"אשיחה במר" - מרבי אפרים מבונא
"אמוני שלוּמי ישראל" - מרבי הלל מבונא, אחיו של רבי אפרים
"אללי לי" - מרבי מנחם בר יעקב מוורמייזא
"שבתי בבית ה' לאורך ימים" - לרבי שבתי בן השל"ה (שנהגו לומר בפוזנא)
לקהילה היהודית בוורמייזא היו מספר תעניות ציבור מקומיות ייחודיות לה, שנקבעו על מאורעות שונים בתולדות הקהילה.
בקהילה עצמה נתפסו תעניות אלו כתעניות ציבור לכל דבר, המחייבות את כל יהודי העיר בתענית (זאת בשונה מתענית צדיקים).
אחדות מתעניות אלו והמנהגים שנהגה הקהילה בהן עוררו דיון בין הפוסקים.
בכ"ג באייר ד'תתנ"ו הכו נוסעי מסע הצלב הראשון את יהודי וורמייזא בפעם הראשונה.
רבים מיהודי העיר מתו על קידוש השם וחלקם אף התאבדו, ומעטים המירו את דתם לנצרות בעל כרחם.
אולם, חלק מיהודי העיר הסתתרו בבית ההגמון וכך ניצלו.
בשל כך, נקבע יום זה כתענית ציבור גמורה, לרבות אמירת סליחות בחזרת הש"ץ, עננו וקריאת התורה (והפטרה בתפילת מנחה).
נוסף על כך, הזכירו את נשמות אלה שנהרגו באותו היום, בהתאם לרשימה המופיעה בממורבוך הקהילתי, ואמרו אב הרחמים.
אחר שחרית, הלכו לבית הקברות ואמרו תחינה מיוחדת על קברות ההרוגים.
בשבוע שבין כ"ג באייר לראש חודש סיוון הוחמרו מנהגי האבלות של תקופת ספירת העומר, ונאסר לערוך משתאות כלל.
השבת שבין כ"ג באייר לא' בסיוון נקראה 'שבת שבין שתי גזירות'.
בעוד ברוב קהילות אשכנז נהגו לציין את השבת שקודם שבועות כ'השבת השחורה' (ביידיש: שוואַרץ שבת) לזכר גזירות תתנ"ו וכחלק מהאבלות בתקופה זו, בוורמייזא בחרו לציין שבת זו בשבת שבין תעניות הגזירה שלהם.
בשבת זו נהגו כשבת חזון, לא לבשו בגדי שבת, אמרו אב הרחמים (שבאשכנז לא אמרוהו בכל שבת) והזכירו את נשמות ההרוגים בגזירות.
נוסף על כך, הוסיפו בברכות קריאת שמע פיוטי "אהבה" ו"זולת".
שבוע לאחר הפרעות הראשונות בוורמייזא, בא' בסיוון ד'תתנ"ו, שבו הצלבנים לעיר ורצחו את שארית יהודיה שהסתתרו בחצר ההגמון.
גם בפעם זו היו רבים שהתאבדו כדי שהצלבנים לא יאלצו אותם להתנצר.
היו אף מקרים בודדים של תקיפת הצלבנים מצד היהודים.
במיוחד נודעה הריגת שנים עשר פרנסי הקהילה, ועל שמם נקראה תענית הציבור.
גם בתענית זו נהגו לומר סליחות, אולם לא קראו בתורה בשחרית בקריאת התענית, אלא בקריאת התורה הרגילה של ראש חודש, בפרשת פינחס.
מנהג זה מובא על ידי הפוסקים להלכה בכל מקרה של תענית ציבור בראש חודש.
בשל התענית, נאמרה תפילת שחרית בניגון חול, ולא בניגון ראש חודש.
לאחר תפילת מוסף הלכו להתפלל על מצבת י"ב הפרנסים.
הזכרת הנשמות של הרוגי אותו היום נאמרה בתפילת מנחה, ולא בשחרית כבשאר התעניות.
בשל היות התענית בראש חודש, שאין להתענות בו, נהגו בוורמייזא שלא להתענות ביום זה תענית מלאה, אלא להתענות עד מנחה גדולה, ולאחר תפילת מנחה של תענית ציבור (לרבות קריאת התורה והפטרה) היו הולכים לאכול, ואף היו מרבים בסעודה לכבוד ראש חודש.
בשל כך, לא היו אומרים עננו וברכת כהנים בתענית זו.
על אף עדויות ברורות אלה על המנהג בוורמייזא בפועל שלא להשלים את התענית, חלק מן הפוסקים התלבטו בשאלה זו.
מחצית השקל כתב שלא היו משלימים, אך המשנה ברורה השיג על דבריו ודייק מכך שהיו קוראים בתורה בתענית זו שהיו משלימים אותה, שהרי לפי המגן אברהם אם לא משלימים לא ניתן לקרוא בתורה.
כאמור, כל המקורות מעידים שבפועל נהגו שלא להשלים אף על פי שקראו בתורה.
תענית ר"ח סיוון בערב שבת
מנהג ייחודי נהגו בני וורמייזא במקרה שתענית ר"ח סיוון חלה בערב שבת (בשנות בחג, זשג, השג וזחג).
בשנה כזו נהגו לדחות את תפילת מנחה במספר שעות, ומיד אחריה להתפלל ערבית של שבת ולסעוד סעודת שבת, אף על פי שעוד היום גדול.
מנהג זה עורר דיון בפוסקים, שכן לפיו מתפללים תפילת ערבית ומקדשים הרבה קודם הזמן המותר בהלכה.
רבי יעקב ריישר, שחי מספר שנים בוורמייזא, כתב תשובה מפורטת בו הוא תוקף את המנהג בימיו, להתפלל מנחה בשעה 15:00 ולאחריה ערבית של שבת, בטענה שהוא מנוגד להלכה ועל כן יש לבטלו.
הוא מספר כי אנשי העיר מחו בו על כך שלא הצטרף עמהם לתפילת ערבית בטענה שכך מנהג המקום עוד מימי גזרות תתנ"ו.
בתגובה, הוא מעלה את ההשערה כי בתחילה נהגו להתפלל מעט מאוחר יותר, כך שתפילת ערבית תהיה לאחר פלג המנחה, כדין, אלא שעם השנים המנהג השתבש והתפילה הוקדמה.
רבי יעקב יהושע פלק, התייחס להשגות אלו ויישב את המנהג בוורמייזא, על פי דברי בעל תרומת הדשן הקובע שאפילו במקום שנהגו לעשות כך כל השנה אין צריך לפרוש מהם, ולכן כאשר מדובר במנהג קדום כמו במקרה זה הוא קובע שאין לבטלו, ורק ממליץ לקרוא שנית קריאת שמע לאחר צאת הכוכבים.
לאחר דיכוי המרד בשנה לאחר מכן, ולאחר שתדלנות אצל מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הותר ליהודים לשוב לעיר.
יום חזרתם, כ"ט בטבת ה'שע"ו, נקבע בידי רב העיר רבי נתן פייטל תאומים לתענית ציבור לזכר הגירוש, וכונה "תענית גירוש וורמיישא".
זו התענית האחרונה שנוספה ללוח השנה הוורמסאי.
תענית זו לא נתקבלה בקלות בקרב בני וורמייזא.
לאחר שהרב פייטל תאומים, מתקן התענית, שב לעיר מולדתו וינה, החלו חלק מאנשי הקהילה לזלזל בתקנתו ולבטל התענית.
גם בשנים הבאות, מעמדה של תענית זו היה מעורער.
בשנת ה'ת"ז, בהוראת הרב דאז רבי משולם זוסמן ברילין, קבלו עליהם בני וורמייזא מחדש את תענית ער"ח שבט "ככל חומר תענית ציבור", והרב דרש שכל המקל בתענית זו דמו בראשו.
לאחר קבלה מחודשת זו התקבלה כנראה התענית, ועל גבי הערתו של ר"י קירכום דלעיל, העיר המגיה סיני לואנץ שבזמנו התענית נהוגה במלואה "ויהיה עד ביאת הגואל".
בשונה משאר התעניות, בתענית זו נאמר בחלק מהמקורות שהיו משלימים אותה אף אם חלה ביום שישי.
לאחר צאת הצום, נהגו להרבות בסעודה לשם הודיה על ביטול הגירוש ושיבתם אל העיר.
י' באדר (ובשנה מעוברת, י' באדר ב') נקבע ליום תענית לזכר גזירות ק"ט, שאירעו בימי המגפה השחורה, ופגיעתן בוורמייזא הייתה בי' באדר.
מנהגי תענית זו היו כמו בתענית כ"ג אייר, אלא שהזכירו את נשמות הרוגי המגפה השחורה, במקום אלה של תתנ"ו.
אין יודעים מתי נתקנו התעניות הראשונות, האם מיד לאחר הגזרות או רק בשלב מאוחר יותר; אך "תעניות הגזירות", ובפרט תענית ר"ח סיוון, נזכרות כבר בדברי הרוקח שחי בוורמייזא עצמה כמאה שנה לאחריהן.
לאחר חורבן העיר בחודש סיוון ה'תמ"ט (1689) בידי כוחות הצבא הצרפתי במלחמת תשע השנים, והתפזרות הקהילה, נשאל רבי יאיר חיים בכרך על ידי אחדים מבני הקהילה האם עליהם להמשיך ולהתענות את התעניות המיוחדות לקהילה לאחר שהקהילה חרבה.
טענתם הייתה שהעיר כולה חרבה ומי יודע מתי תבנה שנית ואם תשוב אליה קהילה יהודית, ואף אם תשוב, הרי תהיה זו קהילה חדשה שאינה מחויבת למנהגים ולתעניות של הקהילה הקודמת.
רבי יאיר בכרך ענה שאף אם בודדים התייאשו, הציבור כולו לא התייאש מבניינה המחודש של הקהילה ומוסדות הקהילה (ספרי התורה ופנקסי הקהילה) נשארו שלמים, ועל כן אין הדבר נחשב כחורבן הקהילה אלא כבריחה זמנית מפני המלחמה.
על כן, לדידו מושג ה"קהילה" עודנו קיים, ומחייב את בני הקהילה בשמירת על מנהגיה ותעניותיה.
על אף ציטוטים שונים בספרי בני וורמייזא, המעידים על התחייבות בני הקהילה לשמור על תעניותיה לעולמי עד, בדורות האחרונים פסקו בני הקהילה מלהתענות בתעניות אלה.
אין על כך עדות ישירה, אך רבי צבי בנימין אוירבך כתב בספרו "נחל אשכול" כי כחמשים שנה קודם לכן בטלו התעניות, דהיינו בראשית המאה התשע-עשרה.
תעמולת רשת: מניפולציה, דיסאינפורמציה ורדיקליזציה בפוליטיקה אמריקאית (
Network Propaganda: Manipulation, Disinformation and Radicalization in American Politics) הוא ספר עיון משנת 2018 מאת החוקרים האמריקאים רוברט פאריס, האל רוברטס ויוחאי בנקלר, המתמקד בהשפעות השליליות של טכנולוגיית המידע על החברה האמריקאית והשפעתה על קיטוב התקשורת.
הספר מתאר את התקופה מתחילת מרוץ הבחירות של 2016 ועד יום השנה להשבעת דונלד טראמפ.
הוא עוקב אחר השינוי המהיר של מערכת המדיה הימנית מעיתונאות מיינסטרים עם דינמיקה של בדיקת עובדות, למודל של התייחסות עצמית מבודדת, המתגמל קונצזוס אידאולוגי על דיוק עובדתי.
הספר זמין לקריאה חופשית ברשת עם רישיון Creative Commons
החוקרים בודקים את השאלה האם רשתות חברתיות מקוונות הורסות את הדמוקרטיה בגלל השפעתם על השיח ועל בניית הדעות של הציבור.
לטענת המחברים, הרשתות החברתיות אינן האשמות המרכזיות בתופעות כמו דיסאינפורמציה ותעמולה אלה זרעים של מידע כוזב שנשתלו בתקשורת עוד לפני רשתות אלה.
המחברים דוחים טענות כי מאפיינים שונים של רשתות חברתיות כמו אלגוריתמים של רשתות חברתיות, קליקבייט פוליטי, האקרים, או התערבות רוסית היו הגורמים המרכזיים של השפעה לרעה של התקשורת על הדמוקרטיה, אלה מבנה תקשורתי א-סימטרי שנבנה במשך עשרות שנים.
המחברים מנתחים סיקורי תקשורתי של שערוריות קלינטון, תאוריית הקשר פיצה גייט, חקירת הקשרים בין טראמפ לרוסיה ונושאים מקטבים כמו הגירה לארצות הברית, ומוצאים כי "אקולגיית התקשורתית" של הימין פעלה בצורה שונה לעומת שאר סביבת התקשורת..
לפי כותבי הספר הפלג השמרני בראשות סטיב באנון הצליח להחדיר מחקר בלתי מבוסס לאג'נדה התקשורתית המרכזית שהותיר כתם בלתי מבוסס אך בל יימחה של שחיתות בקמפיין של קלינטון.
המחברים מתעדים גם כיצד פוקס ניוז הסיטה סיקור שלילי על הנשיא טראמפ וקידמה סדרה של נרטיבים נגדיים מוגזמים ומומצאים.
הספר ממוקד בניתוח התקשורת והשפעתה החברתית על מקום וזמן מסוימים, אבל החוקרים טוענים כי הם מדגימים בו שיטת ניתוח המבוססת על חקר רשתות, וכי שיטה זו יכולה לשמש גם עבור מדינות אחרות בהקשרים אחרים.
תענית ערב שבת חוקת היא תענית צדיקים לזכר שרפת התלמוד בפריז שיש נוהגים להתענות ביום שישי שלפני השבת שבה קוראים בתורה את פרשת חוקת.
ביום שישי, ערב שבת חוקת, ה'ב' (ו' בתמוז) או ה'ד' (ט' בתמוז), כתוצאה ממשפט פריז שבו הפסידו היהודים, הובאו ספרי תלמוד רבים אל Place de Grève (כיום כיכר העירייה של פריז) ונשרפו, יש המציינים את מספר הספרים בעשרים קרונות ויש המציינים מספר של עשרים וארבע ויש המציינים 1,200 ספרים.
לזכר מאורע זה הונהגה תענית בכמה מקומות.
התענית לא נקבעה כחובה ולא הונהגה לכלל הציבור, אלא כתענית ליחידים בלבד.
המקורות הראשונים המזכירים תענית זו הם בכתבי ראשוני איטליה בני אותו דור, רבי צדקיה בן אברהם ורבי יחיאל בן יקותיאל.
את דבריהם הביא רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר בספרו מגן אברהם ובעקבותיו המנהג נזכר בערוך השולחן ובמשנה ברורה.
באופן חריג, התענית לא נקבעה בתאריך שבו אירעה השרפה, אלא נקבעה לפי היום בשבוע שבו נשרפו הספרים.
בהסבר בחירה זו, נאמר כי חכמי אותו הדור שאלו בחלום על מה הגיע העונש של שרפת הספרים והשיבו להם בחלום את תרגום אונקלוס על הפסוק הראשון שבפרשת חוקת "ודא גזירת אורייתא" כלומר שיום ו' של פרשת חוקת מועד לפורענות.
ולכן קבעו יום זה כיום תענית צדיקים.
כך מתאר את התרחשויות בעל שיבולי הלקט:
רבי חיים פלאג'י ציין שבאיזמיר יש שנהגו לא לצאת לשוק או לעיר אחרת:
ב"מגן אברהם", ובעקבותיו ב"משנה ברורה", הובאה התענית בשם ספר תניא רבתי, והם הוסיפו טעם נוסף לתענית ביום זה, משום שבגזרות ת"ח ות"ט נחרבו שתי קהילות גדולות (טולצ'ין והומל) בערב שבת פרשת חוקת (ו' בתמוז ה'ת"ח).
תעסוקת אוטיסטים היא נושא חברתי וכלכלי.
לאנשים עם אוטיזם יש את אחד משיעורי התעסוקה הנמוכים ביותר בקרב עובדים עם מוגבלות, כאשר בין 76% ל-90% מהאוטיסטים היו מובטלים באירופה ב-2014 וכ-85% בארצות הברית ב-2023. באופן דומה, בבריטניה 71% מהמבוגרים האוטיסטים מובטלים.
זאת למרות העובדה ש"כ-50% מהאנשים עם הפרעת הספקטרום האוטיסטי (ASD) הם בעלי מנת משכל בטווח הממוצע עד גבוה ואין להם צרכים פיזיים נוספים".
מבוגרים אוטיסטים צעירים הם הקבוצה המובטלת ביותר בהשוואה לאנשים עם לקויות למידה, לקויות שכליות או לקויות דיבור/שפה.
רוב האנשים המאובחנים עם הפרעת הספקטרום האוטיסטי רוצים ומסוגלים לעבוד, ויש דוגמאות שהתפרסמו לאוטיסטים שהגיעו לקריירה מצליחה.
מצד שני, אוטיסטים רבים מוחזקים זה מכבר במוסדות מיוחדים, ומספרים גדולים אף יותר נשארים תלויים במשפחותיהם.
הסיכויים הנמוכים ביותר לתעסוקה הם לאנשים לא מילוליים עם הפרעות התנהגותיות, אך גם מבוגרים בעלי תפקוד גבוה עם אוטיזם הם לעיתים קרובות בתת-תעסוקה, ואפשרויות העבודה שלהם מוגבלות לעבודות הדורשות מיומנות נמוכה, חלקית ולא רציפה בסדנאות מוגנות.
כמו כן, מדינות רבות עם חוקים נגד אפליה המבוססים על מוגבלויות שונות, פוטרות לעיתים קרובות הפרעות על הספקטרום האוטיסטי מאחר שחברות וארגונים רבים פועלים נגד הכללתם בחוקים.
מגוון רחב של קריירות ותפקידים עשויים להיות נגישים, אם כי תפקידים הדורשים אינטראקציה אנושית מועטה הם מועדפים, וקשורים להצלחה רבה יותר.
מגזרים כמו מודיעין ועיבוד מידע בצבא, תעשיית האירוח והמסעדנות, תרגום וקופירייטינג, טכנולוגיית מידע, אמנות, מלאכת יד, מכניקה וטבע, חקלאות וגידול בעלי חיים מבוקשים ומותאמים במיוחד.
מספר בעיות בשיעור תעסוקה נמוך (ופיטורי עובדים בשיעור גבוה) של אנשים עם ASD זוהו בספרות:
קשיים באינטראקציה עם ממונים ועמיתים לעבודה, הנובעים מחולשתם של אנשים אוטיסטים בהבנת קשרים חברתיים.
הדוגמאות כוללות "לא לבקש עזרה בעת הצורך או לאתר עבודה אחרת הזקוקה להשלמה, כאשר הממונים עליהם לא היו זמינים" ו"אי התאמה לאחר שהגיבו למשוב על ידי ויכוח עם הממונים וסירוב לתקן את עבודתם".
חוסר סובלנות של מעסיקים לפרטים אלה, אף על פי שניתן לתקן בעיות כאלה בקלות באמצעות הכשרה מתאימה והתאמות לעבודה בעלות נמוכה.
אפליה תכופה בשוק העבודה מפחיתה את הסיכויים של אוטיסטים, שלעיתים קרובות הם גם קורבנות של ארגון סביבת וסדרי עבודה שאינם מתאימים.
ניתן לנקוט מספר אמצעים לפתרון קשיים אלו, לרבות אימון לתפקיד, והתאמת תנאי העבודה מבחינת תחושתיות ושעות עבודה.
חברות מסוימות נוהגות בהעדפה מתקנת, במיוחד במגזר ה-IT, שבו אנשים אוטיסטים "בעלי תפקוד גבוה" נתפסים כנכס תחרותי.
עם זאת, למאמצים אלו הייתה בעיקר השפעה קוסמטית, והם לא הביאו לשיפור מובהק סטטיסטית בתוצאות התעסוקה של מבוגרים אוטיסטים.
במאמר בפורבס מ-2021 כתב מייקל ס.
יוזמות העסקת אוטיסטים על ידי מעסיקים גדולים ממשיכות לגדול במספרן, אך הן משפיעות על אחוז קטן מאוד מאוכלוסיית המבוגרים האוטיסטים.
אוניברסיטאות, עמותות גדולות וקרנות פיגרו אחרי המגזר הפרטי בגיוס אוטיסטים, אף על פי שעל פי מטרותיהן, הן צריכות להיות המובילות.
"יתרון הכישרון האוטיסטי" הוא ביטוי נפוץ בקרב תומכים, המקושר בדרך כלל עם כישורים טכניים, כישורי זיכרון או כמה צורות של כישורי ידע.
אבל השנים האחרונות הראו שהמיומנויות הטכניות נוכחות רק בחלק קטן מאוכלוסיית האוטיסטים הבוגרת, וכישורי הזיכרון והידע אינם משתלבים בקלות בשוק העבודה.
אנו לומדים ש"מקום עבודה ידידותי לאוטיזם" צריך להיות הרבה יותר מאשר שינויים בתאורה או בסאונד...
מקום העבודה האמיתי ה"ידידותי לאוטיזם" יהיה אחד עם תרבות שמאזנת בין צרכים עסקיים לצורות של סבלנות וגמישות רבה יותר.
אנו לומדים את החשיבות של טיפול במחלות נלוות שיש להן קשר נוירולוגי לאוטיזם.
מחלות נלוות כמו הפרעה טורדנית-כפייתית, הפרעת חרדה והפרעת דיכאון מג'ורי...
מביאות למכשולים בדרך להצלחה בעבודה, שהם חמורים הרבה יותר מאשר אי יצירת קשר עין או הבנת רמזים חברתיים.
נושא התעסוקה הוא נושא חדש יחסית בדיונים על אוטיזם.
אנשים שאובחנו עם אוטיזם אינפנטילי נחשבו זה מכבר ללא יכולת לעבוד.
לפי העיתונאי החוקר האמריקאי סטיב סילברמן , כאשר הפסיכיאטר האמריקני אדוארד ריטבו וצוותו פרסמו מאמר ב-1988 המצביע על כך שמבוגרים אוטיסטים מסוגלים לקיים חיי משפחה ועבודה, צחקו עליהם רוב המומחים באותה תקופה.
בסוף המאה ה-20 הורחבו הקריטריונים האבחוניים לאוטיזם, מה שהפך אותו קל יותר ומוקדם יותר לאיתור.
הדבר הוביל לעלייה במספר האבחנות: אוטיזם משפיע על כ-1% מאוכלוסיית העולם (בשנת 2016), עם דרגות שונות של מוגבלות.
הקריטריונים של DSM-5 מאפשרים אבחון על בסיס קשיים בתקשורת ואינטראקציה חברתית, והתנהגויות ותחומי עניין מוגבלים וחוזרים על עצמם, עם "השפעה משמעותית מבחינה קלינית מבחינת תפקוד" במונחים חברתיים, אקדמיים ותעסוקתיים.
תסמינים אלו קיימים מהילדות המוקדמת, אך "עשויים להיות מוסווים מאוחר יותר בחיים על ידי אסטרטגיות נלמדות".
לכן קיים מגוון רחב של פרופילים בקרב מבוגרים עם אוטיזם, מבחינת מיומנויות, תפקוד חברתי ותחומי עניין.
שונות זו תלויה בגורמים אינדיבידואליים כגון אינטליגנציה, כישורי שפה ונוכחות של מחלות נלוות, וכן בגורמים סביבתיים כגון תמיכה משפחתית, מתן התערבויות ושירותים מתאימים, איכות חיים וגורמים סוציו-רגשיים שונים.
בארצות הברית, ובקליפורניה בפרט, עמותות ואישי ציבור פועלים למען העסקת אוטיסטים לפחות מאז 1999. באותה שנה, טמפל גרנדין, בעצמה אוטיסטית, פרסמה מאמר קצר הממליץ על שימוש בכישורי התעסוקה של אוטיסטים, בפרט חשיבה חזותית.
בסוף שנת 2000, החוקרת סופי נסביט עבדה עם האגודה הלאומית לאוטיסטים בבריטניה (NAS) כדי לחקור את יכולת ההעסקה של אנשים שאובחנו עם תסמונת אספרגר.
ההכללה ההדרגתית של אוטיזם בתחום המוגבלות ברמה הבינלאומית באה לידי ביטוי בהנחיית מועצת אירופה מ-27 בנובמבר 2000, הדוגלת ב"אי-אפליה בתעסוקה ובעיסוק", החלה על עובדים אוטיסטים.
הגרסה הצרפתית שלו היא "חוק שוויון זכויות והזדמנויות, השתתפות ואזרחות לאנשים עם מוגבלות" משנת 2005, שהוביל להקמת בתים מחוזיים לנכים .
בין 2003 ל-2008, מספר המבוגרים האוטיסטים בארצות הברית המקבלים שירותי שיקום מקצועי עלה ביותר מפי שלושה.
בשנת 2015 מזכיר האו"ם, באן קי-מון, הצביע על כך שרוב המבוגרים האוטיסטים ברחבי העולם מובטלים.
בפברואר 2017, הדו"ח הצרפתי הראשון שהוקדש להעסקת מבוגרים אוטיסטים הוגש על ידי ז'וזף שובנק , דוקטור לפילוסופיה ומדעי החברה מבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, בעצמו אוטיסט, וקבע כי "בצרפת, העסקה של אוטיסטים עדיין נמצאת באופן ברור בשלב התחלתי ביותר".
בבריטניה, האגודה הלאומית לאוטיסטים (NAS) העבירה עצומה לממשלת בריטניה ב-21 בפברואר 2017, חתומה על ידי 30,000 אנשים, הקוראת להעמיד בראש סדר העדיפויות העסקת מבוגרים אוטיסטים.
קרן Malakoff-Médéric, שהיא ארגון משותף להגנה סוציאלית, פתחה בסוף 2018 אתר צרפתי מיוחד שמטרתו ליצור "פלטפורמת סיוע מקוונת לאימון כדי להקל על התמיכה באנשים אוטיסטים לקראת או בעבודה"."
המחקר המזוהה הראשון על תוצאות סוציו-מקצועיות הוא משנת 1970, בהתבסס על מעקב של חמש עד חמש עשרה שנים אחר אנשים שאובחנו באותה תקופה עם "פסיכוזה אינפנטילית".
מחקרים ספציפיים החלו להתבצע בארצות הברית במחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-20.
בשנת 2010 הפסיכיאטרית והחוקרת האמריקאית דון הנדריקס פרסמה את "תעסוקה ומבוגרים עם הפרעות על הספקטרום האוטיסטי: אתגרים ואסטרטגיות להצלחה".
כשהדגישה את שיעור התעסוקה הנמוך מאוד ואת הרצון של מבוגרים עם אוטיזם לעבוד, היא המליצה שהאפשרות של תמיכה תעסוקתית תהיה זמינה לכולם.
בשנה שלאחר מכן, הופיע בכתב העת המדעי Nature מאמר של החוקר והפסיכיאטר הצרפתי-קנדי לורן מוטרון , שכותרתו "שינוי תפיסות: כוחו של אוטיזם".
כשהוא מעיד על הניסיון שלו בעבודה עם חוקרים אוטיסטים, כולל מישל דוסון , כחלק מהצוות שלו באוניברסיטת מונטריאול, הוא מקווה שאנשים אוטיסטים נוספים יהיו מעורבים בצוותי מחקר:
"הם שם בגלל תכונותיהם האינטלקטואליות והאישיות.
אני מאמין שהם תורמים למדע בגלל האוטיזם שלהם, לא למרות זה.
כולם מכירים סיפורים של אוטיסטים עם יכולות לימודיות יוצאות דופן, כמו סטיבן וילטשייר, שיכול לצייר בצורה מעולה נופים עירוניים מפורטים מהזיכרון לאחר נסיעה במסוק.
אף אחד מחברי המעבדה שלי אינו ידען בתחום צר.
הסקירה הראשונה שהוקדשה במיוחד לשיקום תעסוקתי של מבוגרים עם אוטיזם, שפורסמה בינואר 2014 על ידי דייוויד בי ניקולאס וחב', מכסה 10 מחקרים, ומדגישה את היעדר ספרות מדעית זמינה.
במאי 2019 התפרסמה סקירה חדשה של הספרות המדעית המוקדשת כולה לגורמים המשפיעים על תעסוקה לאוטיסטים, מאת מליסה סקוט וצוותה: היא מכסה 134 מחקרים רלוונטיים שניתן לכלול אותם במחקר, 36 מהם מעריכים את היעילות של התערבויות תעסוקתיות.
רובם המכריע של מחקרים אלו בוצעו בארצות הברית.
מאז סוף שנות ה-2000, השיקו מספר מדינות תוכניות להעסיק אוטיסטים בוגרים, לא מסיבות רפואיות-חברתיות, אלא מתוך עניין בכישוריהם במשימות ספציפיות.
המודל העסקי של תוכניות המתמחות בגיוס אוטיסטים בוגרים מתבסס על הערכת שווי של מיומנויות אלו המאפשרות מגוון נוירולוגי.
אוטיזם נחשב בדרך כלל לנכס על ידי מעסיקי עמק הסיליקון.
בגרמניה, דנמרק, ארצות הברית והודו, חברות בתחום ה-IT (טכנולוגיית מידע) נוהגות בהעדפה מתקנת.
אימון עבודה אישי נמצא במגמת עלייה, במיוחד בצ'כיה, גרמניה, ארצות הברית ואירלנד.
התוכניות Meticulon בקנדה, Auticon בגרמניה, ו־Asperger Training Partnership Employment Partnership Entreprise בארות הברית, משתמשות באימון עבודה עם רפרנט יחיד עבור העובד האוטיסט.
בבלגיה, תוכנית "Passwerk", שנוצרה ב-2008, מבוססת על אימון אינדיבידואלי אינטנסיבי לעובדים אוטיסטים.
בשנת 2008, הושק פרויקט AQA (Asperger Quality Assurance) בפרברי תל אביב, כדי לאפשר שילוב מקצועי של מבוגרים אוטיסטים בעלי ביצועים גבוהים בתחום בדיקות התוכנה, תוך מיקוד למשרות איכותיות בחברות רב לאומיות.
חברת בדיקות וייעוץ התוכנה Specialisterne, הפועלת ב-16 מדינות ומרכזה בדנמרק, נוסדה על ידי אב לילד אוטיסט, ומעסיקה 70% עובדים אוטיסטים בתפקידים מותאמים.
בשנת 2012, השיקו שני עובדים ב"" את "תוכנית רואים רחוק", אגף המודיעין של צה"ל מגייס במיוחד בני נוער אוטיסטים לניתוח צילומי אוויר ולווין.
בשנת 2013 הודיעה חברת התוכנה הגרמנית SAP כי היא מחפשת 650 אוטיסטים למחלקת המחקר והפיתוח שלה, במטרה לכלול 1% עובדים אוטיסטים.
בשנת 2015, מיקרוסופט הודיעה על השקת תוכנית להעסקת עובדים אוטיסטים במשרה מלאה במטה שלה ברדמונד.
בצרפת, מאז 2014, קבוצת אנדרוס , הנתמכת על ידי קרן אורנג' (השייכת לחברת אורנג'), מעסיקה עובדים אוטיסטים במפעל שלה בנורמנדי.
רובם אינם מילוליים, ועובדים במשרה חלקית.
גיוסי עובדים ממוקדים אלה באמצעות העדפה מתקנת נותרו יוזמות נדירות ומבודדות.
הן אינן מספיקות כדי לתקן את מצב תת-התעסוקה של אוטיסטים.
השפעות דוריות ושינויים בשוק העבודה
יש לקחת בחשבון את ההשפעות הדוריות בעת הטיפול בסוגיה זו.
עד שנות ה-90 של המאה ה-20 בדרך כלל, הייתה הפרוגנוזה החברתית והמקצועית של מבוגרים אוטיסטים גרועה מאוד, כאשר כשלושה רבעים מהם היו במוסדות או תלויים בהוריהם.
ז'וזף שובנק מציין כי "אוטיסטים מבוגרים סובלים מהכשלים של מערכות החינוך, הבריאות ובאופן כללי יותר, המערכות שהכילו אותם, שהם חוו במהלך ילדותם [...] ההשפעות ההרסניות, לפעמים, על בניית האישיות של שנים של נשירה מבית הספר, של הדרה רפואית וחברתית, לרוב מתבטאת בחוסר יציבות ושוליות רבה, אם לא באלימות.".
שינויים מבניים בשוק העבודה (בו התחרות הולכת וגוברת ובו בזמן מפולחת), שיטות גיוס עובדים ודרישות מוקדמות (קריירה ליניארית, גיוס רשמי, ריבוי אנשי קשר, מיון ממוחשב לפי מילות מפתח בקורות החיים ועוד) עשויים להוביל לתופעות דחק, המכפילות את הקשיים שיש לאוטיסטים להשיג גישה לתעסוקה.
סביר להניח שהקשיים הללו גדלו מאז שנת 2000. התנאים הספציפיים שאפשרו למספר מסוים של אוטיסטים לקבל גישה לתעסוקה, ואפילו למסלולי קריירה מוערכים (אפשרות שיתוף פעולה, למשל במחקר, משקל נמוך יותר של ניסיון קודם וכו') נדירים יותר ויותר.
ריבוי המבחנים הדורשים כישורים חברתיים (כגון שאלות ראיון התנהגותיות) יצר מכשול נוסף בדרך לתעסוקה עבור אנשים אוטיסטים.
בנוסף, הידע על אוטיזם בקרב מנהיגים עסקיים ומעסיקים בכלל, מתפתח ומשפיע מאוד על יכולת ההעסקה.
בארצות הברית בשנת 2016, רוב המנהיגים העסקיים, במיוחד נשים, מקשרים באופן ספונטני אוטיזם עם תכונות של ריכוז וקשב בעבודה.
פיתוח פלטפורמות תעסוקה פותח דרכים חדשות לארגון העבודה, של אובייקטיביזציה והערכת מיומנויות, ומאפשר לבדוק אפשרויות המותאמות יותר לאנשים עם מוגבלויות, ובפרט לפרופיל של אנשים עם אוטיזם.
לדוגמה, סביר להניח שעבודה מרחוק תיהפך נפוצה יותר ויותר בשנים הקרובות.
פרקש ועמיתיו, קבלה לעבודה ושימור המשרה הם האתגרים העיקריים הקשורים בשילוב אנשים אוטיסטים במקום העבודה, בשל ליקוי התקשורת והכישורים החברתיים שלהם.
מבוגרים עם אוטיזם בכל רמות האוטונומיה חווים תקופות של אבטלה וחוסר תעסוקה.
בסך הכל, הם מקבלים שכר נמוך יותר מבני גילם שאינם אוטיסטים (בין אם בשל מספר שעות נמוך יותר או הפרש בגובה השכר עבור משרה מקבילה), עובדים מתחת לרמת הכשרתם או כישוריהם, וסובלים מאפליה רבה יותר.
ישנם שלושה סוגים עיקריים של תעסוקה נגישה: הסביבה הרגילה או ה"תחרותית", ללא תמיכה ספציפית; הסביבה הרגילה עם תמיכה או התאמה ספציפיים; ומה שמכונה "מוגנת", "לא תחרותית" או "ספציפית"; תעסוקה ארוכת טווח השמורה לאנשים עם מוגבלות.
רוב הצעירים עם אוטיזם הנמצאים בתעסוקה, עובדים על בסיס יומיומי בסביבות מוגנת (נכון ל-2012).
הסביבות המוגנות הללו ממלאות אפוא תפקיד מרכזי בסוגיית התעסוקה של אוטיסטים.
לפי ה-החברה האוטיסטית הלאומית בבריטניה (NAS) , בבריטניה, 79% (2009) עד 77% (2017) מהמבוגרים האוטיסטים שאינם מועסקים אומרים שהם רוצים לעבוד, כך שהרצון למצוא עבודה הוא נפוץ.
בקרב קהילת האוטיזם השוודית בולטות שתי תגובות מרכזיות לנושא התעסוקה: אחת הרואה באוטיזם את הזווית הרפואית, ורואה בו בעיה בריאותית הפוגעת ביכולת ההעסקה.
גישה זו היא מעט יותר דומיננטית; אחרת הקוראת להכרה בייחודיות של עובדים אוטיסטים בהקשר הלא-אוטיסטי, ופונה למודל החברתי של אוטיזם כדי לדרוש התאמות לתנאי העסקה.
רמות ההשכלה של אוטיסטים אוטונומיים מחוץ למוסדות נמוכה בהרבה מאלה של האוכלוסייה הלא אוטיסטית, עם מקרים בודדים של מבוגרים בעלי "השכלת יתר".
ישנה משיכה כללית ללימודים, אך נטייה תכופה לנשור מקורסי הכשרה כדי להפוך לאוטודידקט, עקב אי התאמה לציפיות.
רמת הדיפלומה נמצאת במתאם ברור עם יכולת התעסוקה.
אנשים עם אוטיזם המוצבים במוסדות מיוחדים הם בעלי כישורים גרועים מאוד, בגלל חוסר נגישות ההכשרה.
דון הנדריקס והפרופסורית הבריטית לפסיכולוגיה פטרישיה האולין , הראו, בין היתר, שהסיכויים של יוצאי בית ספר אוטיסטים צעירים מוגבלים מאוד, הן בהשוואה לאוכלוסייה הכללית והן בהשוואה למבוגרים עם הפרעות התפתחותיות אחרות.
שיעורי התעסוקה הנמוכים הללו במהלך המעבר לבגרות אינם מראים שיפור לאורך זמן.
האו"ם העריך שיעור תעסוקה כללי של כ-20% בשנת 2015. ברחבי אירופה, על פי הערכות של קולקטיב האגודות של אוטיזם אירופה, בין 76% ל-90% מהאנשים עם הפרעות על הספקטרום האוטיסטי היו מובטלים בשנת 2014. אין סטטיסטיקה כללית (בינלאומית) רשמית על שיעורי תעסוקה למבוגרים עם אוטיזם, אלא רק סטטיסטיקה לפי תת-קבוצות.
בצרפת (ב-2017), אין נתונים מהימנים; ה-CNSA (קרן סולידרית לאומית לאוטונומיה (צרפת)) העריכה (2016), על סמך הסינתזה שבוצעה על ידי הרשות הגבוהה לבריאות בצרפת ב-2010, כי 56% מהמבוגרים האוטיסטים יכולים לעבוד במשרה חלקית במשך חמש שעות שבועיות בממוצע, וכן שבין 1% ל-10% עובדים במשרה מלאה.
על פי סקירת הספרות המדעית של החוקרים אליסה לוי ואדריאן פרי, שפורסמה ב-2011, 24% מהאוטיסטים בממוצע מוצאים תעסוקה במהלך חייהם, בדרך כלל על בסיס לא רציף ו/או במשרה חלקית.
המשרות הללו הן בשכר נמוך ולא מתגמלות.
לפי ה-NAS, שיעור התעסוקה בבריטניה היה 32% בכל סוגי המשרות ב-2017, מתוכן 16% במשרה מלאה, שיעור יציב יחסית מאז 2007. על פי דמיאן מילטון (ביום המחקר של NAS, במאי 2015), רק 15% ממדגם של 2,000 אוטיסטים שנסקרו בבריטניה היו בעבודה במשרה מלאה.
בארצות הברית, מחקר שנערך בקרב 72 מבוגרים אוטיסטים במשך מעל ל-12 שנים, מראה שרק מעט פחות מ-25% שמרו על עבודה במשך כל התקופה, בעוד ששלושה רבעים מצאו תעסוקה במשך תקופה קצרה לפחות.
שתי תופעות יוצרות הטיות בחירה.
חלק מהאנשים בתעסוקה אינם מודעים לכך שהם אוטיסטים, במיוחד נשים.
לאחרים יש אבחנה שגויה של אוטיזם קלאסי, או שיש להם אבחנה אחרת אך הם מסרבים למסור אותה, ו/או מסתירים את המאפיינים ההתנהגותיים שלהם מעמיתיהם וממעסיקיהם: 9% מ-99 האנשים המועסקים בעבודה.
שרואיינו לסקר של Malakoff Médéric ב-2015 אמרו שהם לא סיפרו לאף אחד שהם אוטיסטים; רק 26% הודיעו לממונים ולעמיתיהם.
בארצות הברית, כמחצית (53.4%) מהמבוגרים הצעירים עם הפרעת הספקטרום האוטיסטי (ASD) עבדו לאחר שעזבו את בית הספר (נתונים של 2011), שיעור זה הוא הנמוך ביותר בקרב קבוצות מוגבלות.
מייקל ברניק וריצ'רד הולדן (2015) מעריכים ששיעור האבטלה הכולל של אמריקאים אוטיסטים הוא בין 60% ל-70%.
+מדינהשיעור תעסוקה משוער, כל סוגי המשרותשיעור תעסוקה משוער למשרה מלאהאוסטרליה42%ארצות הברית58% (בקרב בני 15–25)21%צרפתמוערך ב-0.5% לפי ההגדרות המקובלות (שנויות במחלוקת על ידי נתוני CNSA); שיעור לא ידועהממלכה המאוחדת34%15%
מאפיינים התנהגותיים מבחינים בין אוטיסטים שנשארים מועסקים לבין אלה שאינם עובדים, כאשר נשים מתקשות למצוא עבודה יותר מאשר גברים.
מחקר אמריקאי שנערך בקרב 254 מבוגרים אוטיסטים הראה כי אלו שחשפו את האבחנה שלהם למעסיקם היו בסיכוי גבוה פי שלושה להתקבל לעבודה מאשר אלו שלא.
שיעור התעסוקה גבוה יותר לאנשים בעלי כישורים חברתיים ויכולת שיחה.
שיעור האבטלה של אנשים עם אוטיזם שאובחנו עם מוגבלות שכלית גבוה פי שלושה בערך.
עם זאת, מחקר עדכני יותר (2018) המבוסס על מעקב אחר קבוצת מחקר במדינת יוטה מאז שנות ה-80, נוטה לפסול את הקשר בין ציון מנת משכל ושיעור תעסוקה, ולהסיק כי חוסר שליטה במיומנויות חברתיות הוא הגורם העיקרי באבטלה.
באופן דומה, לפי לורן מוטרון, בצפון אמריקה (2011), לכ-10% מהאוטיסטים אין יכולת מילולית ול-90% מהם אין תעסוקה קבועה, 80% מהמבוגרים האוטיסטים נשארים תלויים בהוריהם; אך רק למיעוט יש הפרעה נוירולוגית קשורה המפחיתה את האינטליגנציה (למשל תסמונת X שביר).
במחקר איכותני שבוצע באמצעות בחירה מכוונת של 11 משתתפים ובדק את המוטיבציה לעבודה של אוטיסטים בוגרים המועסקים בישראל, בהתאם לתאוריית ההגדרה העצמית, נמצא כי מרכיב המוטיבציה המרכזי היה קבלת שכר ועצמאות כלכלית, דבר המתאים לגורם הנעה חיצוני.
המרכיב השני בחשיבותו היה קיום שגרה יומית - היות עסוק והימנעות מהישיבה בבית שגוררת עמה, לעיתים, תחושות שליליות.
גם מרכיב זה הוגדר כהנעה חיצונית.
מרכיב הנעה שלישי בחשיבותו היה נורמות מופנמות חברתיות ומשפחתיות בהקשר של תעסוקה כחלק מ"החיים הנורמליים".
מרכיב הנעה רביעי היה משמעות וחשיבות העבודה ותרומתה לאחרים.
מרכיב חמישי היה עניין בעבודה.
בהקשר זה ציינו חלק מהמשתתפים כי אין להם עניין ממשי בעבודתם.
כמו אנשים שאינם אוטיסטים, מבוגרים אוטיסטים מרגישים צורך להיות שימושיים לחברה, ולחוות תחושת נוחות ורווחה.
עם זאת, ישנם הבדלים בציפיות בין אוטיסטים ללא אוטיסטים: היעדר מעגל חברים עלול להיחוות כבעייתי על ידי אדם לא אוטיסט, אך לא על ידי אדם אוטיסט.
בצרפת, הדו"ח המשותף של ה-HAS וה-ANESM ממליץ (נכון ל-2018) לספק גישה ל"פעילויות שעשויות לטפח הערכה עצמית והכרה חברתית לכל המבוגרים עם אוטיזם, במיוחד אלה שרחוקים מעבודה".
עבודה נוטה לשפר את איכות החיים ואת הביצועים הקוגניטיביים, תוך שהיא מהווה אמצעי להשתלבות.
מנגד, לחוסר תעסוקה יש השלכות שליליות מבחינת מצב סוציו-אקונומי, בריאות נפשית ואיכות חיים.
עם העלייה באבחוני ASD, הגישה לתעסוקה עבור מושאי האבחנה הופכת לנושא חברתי מרכזי, במיוחד מכיוון והקשיים בהם הם נתקלים הם ייחודיים וספציפיים ל-ASD.
הצורך בתמיכה תעסוקתית נובע בעיקר מהיחס של מגזרי ההכשרה והתעסוקה כלפי המאפיינים המיוחדים של מבוגרים אוטיסטים.
עם זאת, חלק מהאנשים עם אוטיזם אינם יכולים להשתלב במקום עבודה.
בדרך כלל אין חובה חוקית לציין אבחנה של אוטיזם בקורות חיים.
הפיצוי הכספי (דוגמת קצבת נכות) המוענק לאנשים עם מוגבלות, בהתאם לכללי המדינה הנוגעת בדבר וסוג הקצבה, עשוי לדרוש שלא לעבור תקרת משאבים (רמת השתכרות): כתוצאה מכך, חלק מהבוגרים עם אוטיזם עובדים בהתנדבות.
באוקטובר 2015, החוקרת האוסטרלית מליסה סקוט וצוותה פרסמו ב-PLOS One מחקר על 40 מבוגרים עם אוטיזם בהקשר עם עבודתם, ו-35 מעסיקים: לטענתם, רוב המבוגרים עם אוטיזם מסוגלים לשמור על משרתם בעבודה.
משרות אלו יכולות להיות במסגרות עבודה רגילות או במסגרות מוגנות, במגזרים תחרותיים או לא תחרותיים.
טמפל גרנדין מצטטת שלושה מאפיינים נפוצים של אוטיסטים מצליחים:
לאחר שהייתה להם הזדמנות לפתח את החוזקות שלהם, עם תמיכה לעשות זאת.
סיוע במהלך גיל ההתבגרות והבגרות המוקדמת לעבוד על מיומנויות חברתיות, כולל הבנת יחסי אנוש בעבודה.
נטילת תרופות או התאמת הרגלי אכילה ופעילות גופנית לניהול בעיות תחושתיות, והפרעות נלוות כגון דיכאון וחרדה.
מצב המוגבלות של מבוגרים אוטיסטים מלווה ביתרונות סלקטיביים בביצוע משימות ספציפיות, במיוחד אלה המערבות מיומנויות חזותיות, וכתוצאה מכך ביצועים גבוהים יותר.
יש "רמה מספקת של ראיות" לטובת התועלת הפוטנציאלית לחברות של העסקת אנשים עם אוטיזם למשימות שמגייסות את החוזקות שלהם, כגון פתרון בעיות, תשומת לב לפרטים, דיוק, זיכרון, כישורים טכניים או ידע עובדתי ומפורט בתחומים מיוחדים.
עם זאת, בתעסוקה, ההשקפה השלטת מבוססת על המודל הרפואי של אוטיזם, הרואה בו סכום של חסרונות:
מבוגרים אוטיסטים מפתחים לעיתים קרובות עניין אינטנסיבי ומתמשך בתחום מיוחד.
תחומי עניין אלה יכולים להיות מגוונים, וידע נרכש לרוב על ידי הוראה עצמית.
מדעי המחשב ולמידת שפות הם שני תחומי עניין נפוצים של מבוגרים במסגרות רגילות, והם מושלמים על ידי מגוון רחב של פעילויות בתחומים כמו פסיכולוגיה, מוזיקה, חשבונאות, רישום, גאוגרפיה, משפטים, צילום, בישול ומתמטיקה.
מבוגרים עם אוטיזם תורמים, ותרמו, תרומות רבות לכלכלה, אך תרומות אלו אינן גלויות במיוחד, שכן הן נעשות בדרך כלל באופן דיסקרטי ואנונימי.
סטיבן שור מצביע על נטייה לשגרה הקיימת בקרב חלק גדול מהאוטיסטים כיתרון, וכתוצאה מכך עמידה טובה יותר בלוחות זמנים והיעדרות פחותה עקב מחלה.
מספר מחקרים מדגישים היעדרות פחות תכופה זו בקרב האוכלוסייה האוטיסטית, כמו גם נטייה כללית של מעסיקים לזהות תכונות של ביטחון ואמינות אצל עובדיהם האוטיסטים, במיוחד במשימות חוזרות ונשנות הדורשות רמת ריכוז גבוהה.
עובדים אוטיסטים מוכרים גם בזכות רצינותם, פרפקציוניזם, דייקנות ויכולת עמידה בלוחות זמנים.
מצבים של בדידות ובידוד חברתי אינם נחווים בדרך כלל כמצוקה על ידי מבוגרים אוטיסטים, בניגוד לעמיתיהם הלא אוטיסטים.
חוסר עניין בחברותא יכול להוות יתרון גם בחברה מסחרית, שכן העובד האוטיסט אינו מבזבז זמן במפגשים חברתיים עם עמיתים במהלך שעות העבודה.
מיומנויות פוטנציאליות אלו של מבוגרים אוטיסטים זוכות להתעלמות לעיתים קרובות על ידי העולם המקצועי, למרות שהן יקרות ערך בשוק העבודה.
בשנת 2013, פרסמה קבוצה של חוקרים הולנדים ניתוח של גורמי הצלחה בעבודה עבור 563 אנשים עם אוטיזם או הפרעת קשב: שלושת הגורמים העיקריים היו חיים עצמאיים (לבד או עם בן זוג, מחוץ למוסדות מיוחדים), תמיכה בקהילה ומוטיבציה למצוא ולשמור על המשרה המדוברת.
למעשה, אנשים עם אוטיזם ממשפחות אמידות, שנהנו מייעוץ ותמיכה, הם סטטיסטית בעלי הסבירות הגבוהה ביותר לגשת לתעסוקה מתגמלת.
טמפל גרנדין וסטיבן שור רואים חשיבות לשמור על קשר בין תחומי עניין ופעילות, ולאפשר לאוטיסטים להשיג תעסוקה בתחומי עניין אלו.
ז'וזף שובנק מסייג את התצפית הזו, שכן לחלק מהאנשים עם אוטיזם אין תחומי עניין ברורים, או שהם משנים את תחומי העניין שלהם במהלך חייהם.
עבודה בסביבה ידידותית לאוטיזם מוכרת כיעילה יותר וכמקור לסיפוק גדול יותר עבור אנשים עם אוטיזם מאשר עבודה בסביבה לא ידידותית לאוטיזם.
כפי שציינו דומיניק דונה-קאמל ופטריק שמבר, מהאגודה לחקר האוטיזם ומניעת אי-הסתגלות , משרות עבודה מרחוק מציעות יתרונות רבים לאוטיסטים (סביבה מוכרת, בחירת שעות עבודה, לחץ חברתי מופחת, תחלופה בין עבודה בבית ובמקום העבודה).
המגזר החברתי וההתנדבותי גם הוא תחום אידיאלי להשתלבות בתעסוקה.
ישנם מספר מקרים בולטים של קריירות מצליחות בעקבות התרחקות גאוגרפית ממקום הולדתו של האדם.
הרעיון שרק מגוון מצומצם של עיסוקים אפשרי עבור אנשים עם אוטיזם הוא דעה קדומה רווחת.
העבודות שניתנות לבצוע הן מגוונות, מתפקידים "בסיסיים" ועד לתפקידים טכניים ביותר.
ישנן הזדמנויות קריירה רבות, אפילו בעבודות עצמאיות, אם כי האחרונות מותאמות יותר לאוטיסטים העצמאיים ביותר.
גורמים תרבותיים יוצרים הבדלים באופן שבו מקצועות מבוצעים במדינות שונות.
בעולם האנגלו-סכסי, למשל, ידוע כי אוטיסטים עובדים בבורסה ובחשבונאות, אך לא זה המצב בצרפת.
מצגי שווא הקשורים למקצועות מסוימים, כגון דיפלומטיה, מנציחים את הרעיון שקריירות בתחומים מסוימים אינן נגישות לאנשים עם אוטיזם.
העבודה האידיאלית היא בתחום הדורש מעט מיומנויות חברתיות, המאפשר זמן ללמידה, הכולל כמות מופחתת של גירוי חושי, ובו המשימות שיש לבצע מוגדרות בבירור.
יש עניין רב וגיוס עובדים במקצועות ה-IT, דבר שהוביל לתפיסה המוטעית שמגזר זה מתאים לכל האוטיסטים.
לפי ז'וזף שובנק, רוב האוטיסטים אינם מתעניינים ב-IT, או שהם מתקשים להתפרנס ממנו כשהם כבר מחזיקים במשרה.
מגזר ההייטק הוא המגזר המכוסה באופן הטוב ביותר מבחינת הפתרונות המוצעים למבוגרים אוטיסטים במדינות מפותחות שונות, למרות חוסר ההתאמה שלו מול משאלות הקריירה המובעות.
טמפל גרנדין מציינת כי מדעני מחשב רבים עם אוטיזם תרמו תרומה גדולה למגזר זה.
לפי מייקל ברניק וריצ'רד הולדן (2018), רוב התפקידים המתאימים והפנויים אינם בהייטק, אלא ב"כלכלה מעשית".
למגזר הצבאי יש מסורת ארוכה של קבלת בעלי פרופיל לא טיפוסי; פרויקט "רואים רחוק" (2013 -) מילא תפקיד חלוצי בהכלה מקצועית בישראל.
ייתכן שמספר תוכניות של הצבא הרוסי בעבר נערכו עם אוטיסטים, אם כי הדבר נותר בגדר ספקולציה.
תעשיית המלונאות וההסעדה פתוחה גם לפרופילים לא טיפוסיים.
עבודות תרגום-עריכת, שלעיתים קרובות מבוקשות, מתאימות היטב למבוגרים אוטיסטים, שכן הם דורשים עבודה ביחידות, טכנית מאוד, עם גמישות מסוימת מבחינת שעות העבודה.
קריירה במגע עם טבע, צמחים ובעלי חיים (גננות, רכיבה על סוסים וכו') הן בין תחומי העניין הנפוצים ביותר, כשקיימות גם דוגמאות ספורות של חקלאים ומגדלים אוטיסטים שהגיעו לתקשורת.
הדוגמה הידועה ביותר היא זו של הזאוטכנאית ורופאה במדעי בעלי החיים, טמפל גרנדין.