tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יוסי (יוסף) יהושוע (נולד ב-25 במרץ 1976) הוא עיתונאי ישראלי.
משמש ככתב לענייני צבא וביטחון של ידיעות אחרונות וערוץ i24NEWS במהדורה בעברית.
יהושוע נולד בנהריה וגדל במעלה אפרים.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לחטיבת הצנחנים והתקבל לסיירת צנחנים ושירת בפלוגת ההנדסה החטיבתית.
עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון.
יהושוע הוא בוגר בית הספר "כותרת" לעיתונות ותקשורת.
במהלך הלימודים בכותרת החל לפרסם כתבות בנושאי צבא וביטחון.
יהושוע הצטרף לידיעות אחרונות בשנת 2000. בתחילת דרכו שימש ככתב מוניציפלי לאזור תל אביב-יפו אז חשף כי דגים שנמכרים בשוקי העיר מכילים חומרים מסרטנים שמקורם בשפד"ן, וכן פרסם את סיפור האפליה בבית הספר "צייטלין" בתל אביב.
מאז 2003 משמש ככתב הצבאי של העיתון.
חשיפתו הראשונה ככתב צבאי, עוד בעת לימודיו האקדמיים, היה כשפרסם בעיתון כי בשיחת מוטיבציה עם חייליו קרא מפקד חטיבת גולני, אל"ם שמואל זכאי, ל"ארבע אמהות" "ארבע סמרטוטות".
עם חשיפות נוספות של יהושוע נמנות בנק ההשקעות ביחידת החץ, הקשר האירני של מספנות טיסנקרופ המייצרות את הצוללות הישראליות; חשיפת התמלילים מדיוני הקבינט לפני ובמהלך מבצע צוק איתן; פסילת שני מפקדי טייסות לאחר שנכשלו בבדיקת פוליגרף.
יהושוע אף היה הכתב האחרון שראיין את הטייסת סרן תמר אריאל שנהרגה במפולת שלגים בנפאל, הראיון התפרסם לאחר מותה.
יהושוע מתמקד בסיפורי חדשות "גדולים".
הוא כותב יותר חדשות ופחות כתבות מגזין.
בנוסף, יהושוע נמנע מכתיבה על ענייני פרט ובנושא מצוקות חיילים (במשך שנים ארוכות הכתבת הצבאית כרמלה מנשה טיפלה בנושאים אלו עבור ידיעות).
הוא סיקר את מלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה, מבצע עמוד ענן, מבצע צוק איתן, מבצע שומר החומות ומלחמת חרבות ברזל.
בעת מבצע צוק איתן הצטרף יהושוע אל מח"ט גבעתי עופר וינטר בכניסה לאזור רפיח וליווה את הכוחות מהסיירת החטיבתית.
המפגש עם הקצינים בחזית, ובעיקר בניה שראל והדר גולדין הותיר על יהושוע רושם עז.
הוא צילם אותם וכתב עליהם בעיתון.
יומיים אחר כך נהרגו בניה והדר.
יהושוע ממשיך ללוות את משפחות גולדין ושראל גם היום.
ביוני 2024 פורסם שמצטרף לערוץ החדשות i24NEWS וישמש הפרשן הצבאי של הערוץ בנוסף לעבודתו בידיעות אחרונות וב-ynet.
מראשית 2024 הוא בזוגיות עם השחקנית ירדן הראל.
יוסי לוי (נולד ב-1960) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי, אשר שימש כיועץ התקשורת של ראש הממשלה בנימין נתניהו.
לוי הוא יליד ירושלים, דור רביעי בעיר מצד אמו, שלחמה בפלמ"ח.
אביו עלה לארץ ישראל מעיראק בשנת 1932. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים והתקבל לפלוגת העורב בחטיבת הצנחנים.
עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ושימש כסמל מחלקה ומפקד צוות.
שירת במילואים כמפקד צוות ביחידה מיוחדת במשך כ-30 שנה, ולחם במלחמת לבנון הראשונה והשנייה.
לאחר מלחמת לבנון השנייה היה לוי חלק מהגרעין הקשה של מחאת המילואימניקים, שקראו להתפטרותם של ראש הממשלה אהוד אולמרט, שר הביטחון פרץ והרמטכ"ל חלוץ.
את הקריירה המקצועית החל לוי כעיתונאי במקומון "כל העיר".
לאחר מכן עבד ככתב ב"מעריב" במשך קרוב ל-20 שנה.
שימש, בין היתר, ככתב לענייני משטרה, ככתב הצבאי, ככתב לענייני משפט, ובמקביל כמנהל מערכת העיתון בירושלים.
הוא קיבל הצעה לעבור ל"ידיעות אחרונות", אך ארבעה ימים לפני מועד כניסת החוזה לתוקף, ביטל העיתון את ההתקשרות.
לוי תבע את העיתון וזכה ברבע מיליון שקל.
לאחר מכן שימש כיועץ תקשורת של שר המדע, התרבות והספורט, אופיר פינס, ושל השר לנושאים אסטרטגיים, אביגדור ליברמן.
בשנים 2008–2010 שימש כיועץ התקשורת של בנימין נתניהו.
הוא התמנה לעוזר בכיר ליו"ר האופוזיציה נתניהו בעת שהליכוד מנה 12 מנדטים.
לוי מילא תפקיד מרכזי לצד נתניהו בבחירות לכנסת בפברואר 2009, בסופן זכה הליכוד ב-27 מנדטים ונתניהו שב לראשות ממשלת ישראל לאחר עשור שנים.
בתחילת 2010 פרש ועבר לייעוץ אסטרטגי ותקשורתי באופן פרטי.
בינואר 2013 שימש כמנהל התקשורת וההסברה של אריה דרעי ותנועת ש"ס.
בנובמבר אותה שנה עמד בראש מערך הדוברות וההסברה במטה משה ליאון, שהתמודד על ראשות עיריית ירושלים מול ניר ברקת.
מאז 2015 מפרסם לוי, מפעם לפעם, מאמרי דעה באתר "וואלה!
הוא גם הגיש תוכנית ב דמוקרטTV בשם "כיכר סחריר".
הספר עוסק בניתוח ביקורתי של דמותו, מדיניותו והתנהלותו הציבורית של בנימין נתניהו, בעיקר בשנים 2020–2022. הספר מבוסס על מונולוגים ושיחות שפרסם לוי בתוכניתו "כיכר סחריר", ומשלב פרשנות פוליטית ותקשורתית לאירועים מרכזיים בישראל בתקופה זו.
מתוך ניסיונו בוחן לוי את יחסי נתניהו עם התקשורת, אסטרטגיות עיצוב התודעה שבה הוא נוקט, והשפעתן על המערכת הדמוקרטית והחברה הישראלית.
ביוני 2023 על רקע המחאה נגד ההפיכה המשטרית טען לוי כי מזה שנים נתניהו נוקט באותה שיטה כבר שנים (לדבריו הראשון שזיהה את השיטה הוא אריאל שרון), והיא שימוש באסטרטגיה כפולה או כפל שפה.
לפי לוי, לביבי יש יד ימין ויד שמאל, ובכל יד הוא עושה דברים הפוכים, דבר המאפשר לו מרחב תמרון גדול.
כאשר יד ימין נתקלת בקשיים הוא עובר ליד שמאל, ולהפך.
לדוגמה יד ימין מקדמת את יוזמות החקיקה של יריב לוין ואת הפיכת המשטרה למשטרה פוליטית בראשות בן גביר, ויד שמאל אומרת "בואו נדבר" ונגיע להסכמות.
ויד ימין אומרת גם - ואם לא נגיע להסכמות - נעשה את הדברים בלי הסכמות.
לפי הניתוח שלו על המחאה לא להתספק בקרב מגננה אלה גם לעבור ליוזמות להפלת הממשלה.
לפי הניתוח שלו, שתי הדמויות המרכזיות באופוזיציה, לפיד וגנץ לא מתפקדים כראשי אופוזציה.
לדבריו יש משבר אמון בין החרדים לבין ההנהגה החרדית.
יוסי (יוסף) יגיל (נולד ב-15 במאי 1947) הוא פרופסור אמריטוס למימון מאוניברסיטת חיפה.
תחומי התמחותו העיקריים הם שוק ההון וניהול פיננסי.
הוא מכהן כנשיא המרכז האקדמי כרמל ובעבר דקאן הפקולטה לניהול באוניברסיטת חיפה.
יועץ לחברות ולארגונים, ומכהן כחבר בדירקטוריונים.
יוסי יגיל נולד ב-15 במאי 1947. בגיל 17 החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בגיל 18 התגייס לצה"ל שבו התקדם עד לדרגת סרן בחיל רגלים.
בתום שירותו הצבאי חזר יוסי ללימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם סיים תואר ראשון בכלכלה בשנת 1973, ותואר שני במנהל עסקים בהצטיינות בשנת 1975. בשנים אלו עבד ככלכלן בחטיבת המחקר של בנק ישראל.
למד לתואר שלישי באוניברסיטת טורונטו שבקנדה בהנחייתו של פרופ' מיירון גורדון, ובוחן הדוקטורט החיצוני היה פרופ' מרטין גרובר.
הוא סיים את לימודי הדוקטורט בשנת 1980 בתחום המימון עם התמחות באקונומטריקה.
עם חזרתו לארץ הצטרף יגיל לסגל האקדמי של אוניברסיטת חיפה כמרצה למימון.
הוא התמחה בניהול פיננסי, השקעות ושוק ההון.
במהלך שנותיו באוניברסיטת חיפה מילא יגיל תפקידים אקדמיים וניהולים שונים למעלה מ-30 שנה.
הוא פרש מאוניברסיטת חיפה כפרופסור אמריטוס.
לאחר פרישתו מאוניברסיטת חיפה הצטרף למכללות.
הוא הצטרף למרכז האקדמי כרמל.
כמו כן הצטרף למכללת הגליל המערבי.
שם כיהן בתפקידים שונים, ביניהם משנה לנשיא (מינוי ב-2019), ראש החוג לניהול ויו"ר ועדת מינויים וקידומים.
יגיל פרסם למעלה מ-70 מאמרים מדעיים בכתבי עת מקצועיים בעולם בתחום המימון, השתתף באופן פעיל בלמעלה מ-50 ועידות בינלאומיות, חבר מערכת במספר כתבי עת מדעיים, משמש כשופט של מאמרים ותיזות דוקטורט, והכשיר והנחה מספר רב של דוקטורנטים.
כמו כן יגיל היה חבר בוועדות המועצה להשכלה גבוהה, וחבר באחת מוועדות האקדמיה ללשון העברית.
במקביל לפעילותו האקדמית, משמש יגיל כיועץ לחברות ולארגונים, ומכהן כחבר בדירקטוריונים, למשל בכלל ביטוח.
הוא מתגורר בחיפה, נשוי ואב לשלושה.
יוסי כהן (נולד ב-1974) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
בתפקידו האחרון היה מפקד מחוז דרום בפיקוד העורף.
החל את שירותו הצבאי ב-1993 בסיירת הצנחנים.
השתתף בלחימה ברצועת הביטחון ובמלחמת לבנון השנייה.
בחטיבת ביסלמ"ח ובשנים 2010–2011 שימש סגן מפקד החטיבה הדרומית באוגדת עזה.
בהמשך שימש ראש זירת דרום בחטיבת המבצעים במהלך מבצע צוק איתן, היה בין מתכנני המבצע ואף העניק לו את שמו.
ב-2017 מונה למפקד מחוז דרום של פיקוד העורף, ופיקד עליו בין היתר במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
בשנת 2020 סיים את שירותו הצבאי הפעיל בתום 27 שנות שירות.
בעת שכיהן כמפקד גדוד 450 נתן דגימת התאמה לתרומת מח עצם, וכעבור 10 שנים לאחר שנמצא מתאים לחולה, ותרם מח עצם.
נשוי לרותי כהן ולזוג שישה ילדים ומתגורר בכפר מימון.
יוסי לוי-ספרי (נולד ב-8 באוגוסט 1972) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר של ישראל בסופיה, בולגריה.
למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ועסק בעריכת דין בין השנים 1997–2006. בשנת 2000 סיים לימודי מוסמך במשפטים באוניברסיטה העברית, ובשנת 2006 השלים תואר שני בחקר סכסוכים באותה אוניברסיטה.
בשנת 2006 הצטרף לקורס הצוערים של משרד החוץ.
בין השנים 2007–2010 שירת כקונסול, קצין מנהלה וממלא מקום השגריר בשגרירות ישראל במונטווידאו, אורוגוואי.
בין השנים 2011–2014 כיהן כממונה על היחסים בשגרירות ישראל באנקרה, טורקיה, לאחר הורדת דרג היחסים בין המדינות בעקבות פרשת המרמרה.
בין השנים 2015–2017 כיהן כמנהל מחלקת תנאי שירות של הדיפלומטים הישראלים בחו"ל במטה משרד החוץ.
ב-1 בינואר 2017 מונה לקונסול כללי של ישראל באיסטנבול, טורקיה.
הוא החל למלא את תפקידו באוקטובר 2017, אך במאי 2018 גורש על ידי הנשיא ארדואן במחאה על הרג פלסטינים במהלך העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה
לוי ספרי כיהן כיו"ר ועד העובדים של משרד החוץ ב-2023 מונה לשגריר ישראל בבולגריה.
יוסי ימפל (1951 – 4 בפברואר 2025) היה מלחין, כותב דרמה, עורך רדיו ואיש חינוך.
עסק באלתור מוזיקלי ובהדרכת הרכבים קוליים ותזמורתיים בדגש על העצמת המשמעות.
ימפל נולד בעיר עכו בשנת 1951, שם גם סיים תיכון וניגן עשר שנים בתזמורת הנוער העירונית בקלרינט.
בצה"ל שירת כלוחם בחיל הנדסה קרבית, ושימש כמפקד סירת גומי בקרבות צליחת תעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים.
לאחר כחמש עשרה שנות שירות כלוחם, התמנה למנהל המוזיקלי של חיל הנדסה קרבית במילואים.
בתפקיד זה שימש חמש עשרה שנים.
במסגרת התפקיד ניהל מוזיקלית, הפיק וביים מספר רב של אירועים במחזורי השנה של החיל, וכתב מוזיקה למספר רב של סרטי החיל.
ימפל היה בעל תואר ראשון במוזיקה מהמחלקה לתאורטיקאים באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בירושלים ותואר שני במוזיקה מאוניברסיטת בר-אילן.
נפטר ב-4 בפברואר 2025 בגיל 74 לאחר מחלה קשה, והובא למנוחות בבית העלמין ירקון .
הותיר אחריו אישה, ענולה, חלילנית, מורה לחליל צד וזמרת במקהלה הישראלית ע"ש גארי ברתיני, ובן, גדי.
לאחר סיום לימודיו באקדמיה למוסיקה, עבד שנתיים בתחנת הרדיו של קול ישראל בתל אביב, במדור הדרמה, כעורך מוזיקלי (1979-1977).
ניגן כסקסופוניסט בהרכבי ג'אז ובתזמורות קלאסיות, כמו התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הקאמרית הישראלית (1982-1978).
ב־1980 הקים את תזמורת הג'אז של עמק יזרעאל "ביג-בנד" וניצח עליה עד 1985.
ב-1981 החל לשמש כמנהל מוזיקלי של כפר הנוער הדסים, וב-1988 סיים את תפקידו.
ב-1988 פתח בביתו אולפן הקלטות.
בשמונה השנים שלאחר מכן שימש כמלחין במשרה מלאה לתעשיית המוזיקה, לתיאטרון, לפרסום, לאנימציה ולתעשיית המולטימדיה.
הלחין והפיק מוזיקה ופסי קול להצגות רבות, ביניהן: "מר מאני", "הווידאו האחרון של קראפ" ו"שוליים קשים" לתיאטרון חיפה, "שקט מצלמים" לסינמטק תל אביב, "בניטו" לבימרתף הבימה, "ציפור ביד", "קירקורים" ו"איבר זר" לתיאטרונטו, "מזל תאומים" לתיאטרון הנגב ו"צמוד" ו"מבקר המדינה" לתיאטרון הקאמרי.
בין השנים 1989–1994 הלחין והפיק דיסק להנצחת חיים שייקר, צנחן שנפל במלחמת לבנון הראשונה, בקרב עם הסורים על כביש ביירות-דמשק, ולאחר שנפל מצאה משפחתו בעיזבון שלו שירים שכתב.
הדיסק נקרא "דרך חיים" וכל הזמרים, הנגנים, המעבדים, הגרפיקאים, המקליטים, וכן ימפל, שהלחין והפיק את כל הפרויקט, עבדו בהתנדבות.
הזמרים היו: חנן יובל, גבי שושן, אלי גורנשטיין, יואב יצחק, ליאור ייני, אלברט עמר וענת שחר.
ימפל זכה בפרסים על המוזיקה להצגות "יחפה" ו"באין מלחמה" (בבימוי אבי מלכה) בפסטיבלי עכו 1991 ו-1992. בשנים 1996-1990 הוא שימש כמלחין אנימציה ב"אולפני אנימה".
כתב והלחין את המחזה "דוק הג'וקר" לפסטיבל חיפה להצגות ילדים 1994.
ימפל כתב תסריטים ודרמות לרדיו, בין השאר: "סקרנים מדי" - סדרת מתח בת 15 פרקים למחלקת הנוער שנכתבה בשיתוף עם מודי ברודצקי ב-1980, ו"חשבון עם הסורים" ל"רדיו-דרמה" בקול ישראל ב-1985. הלחין ועיצב אודיו למיצגי מולטימדיה לתעשיית ההיי-טק (1996-1990).
הוא היה שותף להעלאת מופע הסטנד-אפ המוזיקלי "מסעות זורמן וימפל" - ערב אימפרוביזציה עם המלחין פרופ' משה זורמן, בשנים 1997–2002. כמו כן, ערך מסע הופעות מחוף לחוף בארצות הברית עם מופע זה ב-2001.
הוא הלחין מוזיקה לג'ינגלים לרדיו ולפרסומות לטלוויזיה, בין השאר: "אמישרגז", "זו העת - להאט" למנהל לבטיחות בדרכים, "מישור החוף - מישור החופש" ועוד.
כתב מוזיקה לאותות ולפתיחים בטלוויזיה, כמו "מקום קטן" ו"שיר בלילה" בערוץ השני.
הלחין מוזיקה ופסי-קול לסרטי וידאו ומעברונים לערוץ 2. ימפל הלחין מוזיקה לסרטים והיה אחראי לכל מרכיבי השמע במוזיאון "חצר תל חי" המחודש ב-2008. ב-2010, כתב יצירה שהוזמנה על ידי מוזיאון "בית ביאליק" לקריין ותזמורת קאמרית שמבוססת על אגדה של ביאליק: "מִי עָנַד לַדּוּכִיפַת צִיצַת נוֹצָה".
העביר סדנאות מוזיקה באלתור חופשי לקבוצות שונות, ביניהן: קבוצת השחקנים הצעירים בתיאטרון חיפה, תיאטרון תמונע, קבוצת סטודנטים מהאקדמיה למוזיקה בירושלים, מגמת המוזיקה בבית הספר תלמה ילין, תיכון בליך ברמת גן ומכללת לוינסקי לחינוך.
ב–1996 החל לשמש כמרצה במכללת לוינסקי בפקולטה למוזיקה, לנושאי טכנולוגיה מוזיקלית, ומ-2012 שימש מנהל מוזיקלי ואומנותי של אירועי מחזור השנה במכללה.
גובהו היה 2.02 מטר, והוא שיחק בעמדת הפורוורד, בין היתר במכבי תל אביב בשנות ה-60 וה-70. זכה ב-8 אליפויות ו-5 גביעי מדינה.
לז'ה החל את דרכו בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב.
לקראת עונת 1966/1967 העלה המאמן יהושע רוזין את לז'ה לקבוצת הבוגרים.
באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות ה-9 בתולדותיה במאזן 2–24. לז'ה הצעיר השתתף במשחק ליגה אחד.
בעונה הבאה, 1967/1968, השתתף לז'ה במשחק הראשון אי פעם מול ריאל מדריד.
במשחק הראשון הפסידה הקבוצה במדריד ב-10 הפרש ולז'ה נתן משחק שהוגדר לאחר מכן כמשחק חייו במשחק השני הפסידה מכבי ב-8 הפרש והודחה בסיכום.
לז'ה השתתף ב-4 משחקים וקלע בממוצע של 5 נקודות למשחק.
עונת 1968/1969 הייתה העונה היחידה בה לז'ה לא זכה באליפות במדי מכבי תל אביב.
בהמשך שיחק לז'ה בעוד 6 עונות במכבי תל אביב כאשר הוא שותף לזכייה ב-6 אליפויות וארבעה גביעי מדינה.
עונת השיא שלו הייתה עונת 1971/1972 כאשר קלע בממוצע של 11.4 נקודות למשחק.
כן במדי נבחרת ישראל השתתף לז'ה באליפות אירופה בכדורסל 1971, ובטורניר הקדם אולימפי 1972. כן בשנת 1969 שיחק לז'ה במדי נבחרת ישראל במכביה השמינית, ובשנת 1970 שיחק לז'ה במדי נבחרת צה"ל.
בעונת 1975/1976 עבר לז'ה למכבי רמת גן, שם שיחק 2 עונות, והיה כוכב הקבוצה כאשר קלע בממוצעים של 14.5 ו-17.1. בעונת 1977/1978 עבר למכבי דרום תל אביב, שיחק שם שתי עונות ובסיומן נשרה הקבוצה לליגה השנייה ולז'ה פרש מכדורסל.
סך הכל שיחק לז'ה 13 עונות בליגה הבכירה בהן רשם 208 משחקי ליגה וקלע 2,331 נקודות, והוא מדורג במקום ה-39 בקלעי מכבי תל אביב בכל הזמנים.
במדי מכבי תל אביב היה שותף לז'ה ל-8 אליפויות ו-5 גביעי מדינה.
במדי נבחרת ישראל רשם לז'ה 32 הופעות.
לאחר פרישתו, עבד כמנהל מפעל לעיבוד בשר.
יוסי לויה (נולד ב-23 במאי 1942) הוא זואולוג ואקולוג ישראלי, פרופסור אמריטוס לאקולוגיה ימית באוניברסיטת תל אביב, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (החל משנת 2009), חתן מדליית דרווין (2000), פרס לנדאו (2003), פרס א.מ.ת (2015) ופרס מפעל חיים מטעם האגודה הישראלית לאקולוגיה ולמדעי הסביבה (2023).
יוסי לויה נולד בפלובדיב, בולגריה במשפחה יהודית ספרדית.
בשנת 1944 עלה לארץ ישראל יחד עם הוריו.
בשנים 1960–1962 שירת בצה"ל כקצין בחיל הקשר.
בשנת 1965 סיים תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
כעבור שנתיים סיים בהצטיינות יתרה תואר שני בזואולוגיה עם עבודה על "גידול דגים במים מליחים בערבה".
בשנת 1971 סיים את לימודי התואר השלישי (דוקטורט) עם מחקר על "מבנה החברה ומגוון המינים באלמוגים בוני שונית באילת, ים סוף", בהדרכתו של פרופ' לורנס ב' סלובודקין באוניברסיטת סטוני ברוק בארצות הברית.
בשנת 1972 עשה פוסט דוקטורט במכון האוקיינוגרפי בוודס הול.
החל משנת 1972 לימד אקולוגיה בפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס' ווייז באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1982 מונה כעורך הביולוגי הראשון של כתב העת Coral Reefs, תפקיד אותו מילא עד 1986. החל משנת 1985 היה פרופסור מן המניין לאקולוגיה ימית.
בשנים 1988–1990 היה יו"ר המחלקה לזואולוגיה, ובשנים 1990–1995 כיהן כדקאן, הפקולטה למדעי החיים.
במסגרת תפקיד זה יזם והקים את המסלול לאקולוגיה וללימודי סביבה.
בשנת 2010 פרש לויה לגמלאות והיה לפרופסור אמריטוס.
מחקריו של לויה התמקדו בתחום האקולוגיה, טיפוחן ושימורן של שוניות האלמוגים בישראל ובעולם.
פרסומיו בתחום כימות השינויים במגוון הביולוגי והערכת בריאותן ופגיעותן של השוניות תרמו רבות למחקר השוניות.
לויה הראה במחקריו את התוצאות המזיקות של זיהום הים וההתחממות הגלובלית על שוניות האלמוגים.
הוא היה מעורב בשילוב הקהילה המדעית בישראל במאבקים סביבתיים להגנת הסביבה הימית ובהכשרת תלמידי מחקר שעוסקים באקולוגיה ובאיכות הסביבה.
בפרסומיו הצביע לויה על ייחודן העולמי של השוניות באילת, בהיותן בקצה גבול התפוצה הצפוני ביותר בעולם, ובהיותן בעלות המגוון הביולוגי הגבוה ביותר ליחידת שטח.
במקביל למחקריו, ניהל לויה מאבקים ציבוריים בנושאי ההשפעה המזיקה של זיהום הים בנפט גולמי על שוניות האלמוגים באילת (בשנים 1970–1980); זיהום הים בשפכים של העיר אילת (בשנים 1980–1995); וזיהום הים בדשנים כתוצאה מפעילות גידול דגים בכלובי דגים (בשנים 1995–2010).
הוא התריע על ההתדרדרות המתמשכת במגוון הביולוגי של השוניות באילת.
פעילויות אלו שימשו את הארגונים הירוקים והאקדמיה בישראל במאבקם להגנה ושימור החי והצומח הייחודים של מפרץ אילת.
באמצעות עבודתו המדעית ומאבקיו הציבוריים הצליח לויה להביא להכרה גוברת בשונית האלמוגים באילת כשמורת טבע בעלת ייחודיות עולמית.
לאחר חתימת הסכם בין קצא"א לאיחוד האמירויות באוקטובר 2020 להובלת נפט ממדינות המפרץ הפרסי לנמל אילת ומשם לאשקלון ונמלי הים התיכון, פעל לויה נגד המיזם יחד עם מדענים אחרים בישראל ובעולם.
לטענתו, מיזם זה חושף את מפרץ אילת ואת חופי סיני ושוניות האלמוגים שבהם לאסון אקולוגי כבד העלול להיות בלתי הפיך.
דליפה חמורה במסוף אשקלון עלולה לזהם את חופי הים התיכון ולפגוע בתשתיות חיוניות ובהן מתקני ההתפלה באשקלון, אשדוד ושורק.
כימות המגוון הביולוגי של שונית האלמוגים – לויה הצביע במחקריו על ייחודן העולמי של השוניות באילת, בהיותן הצפוניות ביותר והמגוונות ביותר במיני האלמוגים ליחידת שטח.
הוא פיתח לראשונה שיטות עבודה סטטיסטיות לתיעוד וניתוח השינויים במגוון הביולוגי של שוניות אלמוגים וקביעת מדדים כמותיים לבריאות השונית.
לשיטות אלו הייתה השפעה רבה על מחקר שוניות אלמוגים בעולם ועל תיעוד הדינמיקה של המגוון הביולוגי ובריאות חברות-האלמוגים .
השיטות אומצו על ידי גופים בינלאומיים, כגון אונסק"ו, שעוסקים בתחום, והן מיושמות בניהול ושימור שמורות ימיות בעולם.
השפעות זיהום הים בנפט על שוניות אלמוגים – בעקבות אירועים חוזרים של זיהומי נפט במפרץ אילת בשנות ה-70, החל לויה לחקור את השפעת הזיהום על שוניות האלמוגים.
באותה תקופה לא היה כל מידע מדעי על נזקים אפשריים לשוניות אלמוגים כתוצאה מזיהומי נפט.
שורת עבודותיו, יחד עם תלמידי המחקר שלו, היו הראשונות בעולם אשר הצביעו על הפגיעה הקשה הנגרמת מזיהומי נפט לרביית אלמוגים, לשרידותם, לפגיעה בגידול וכשר הרגנרציה שלהם, ולחוסר ההתחדשות והגיוס של אלמוגים באזורי שונית שזוהמו.
עבודותיו הביאו לגל של עבודות מחקר בנושא זה בעולם ולהכרה בינלאומית בחשיבות מניעת זיהומי נפט.
מחקר שינויי אקלים בעבר – לויה, יחד עם רמי קליין ותלמידי מחקר, חקרו שוניות מאובנות ("שוניות מורמות" מתקופת סוף הרביעון), שנמצאות באזור שארם א-שייח' לצד שוניות חיות ומשגשגות בהווה (רצנטיות).
הם השתמשו בדגימות מיקרוסקופיות שנלקחו מתוך טבעות הגידול בשלד הסידני של האלמוגים, כדי לבחון את האקלים ששרר באזור בעבר, בעזרת שיטות גאוכימיות שונות וניתוח איזוטופים יציבים של חמצן ופחמן.
במחקר הסיקו לויה ותלמידיו, שבניגוד לאקלים השחון המאפיין כיום את סיני, בסוף הרביעון (לפני כ-10,000 שנה), היה האקלים בסיני הרבה יותר רטוב והתאפיין בגשמי קיץ.
משבר האקלים ותיעוד הכחדת שוניות אלמוגים בעקבות התחממות מי הים – יחד עם עמיתי מחקר מיפן, היה לויה בין הראשונים בעולם שתיעדו את ההשפעה של התחממות מי הים על חברות האלמוגים.
במחקרם המשותף (לויה שימש חוקר ראשי בהזמנת משרד המדע והמשרד לאיכות הסביבה של יפן, שהכירו בחשיבות של האלמוגים כמקור לדיג ותיירות במדינה), תיעדו לויה ועמיתיו הכחדה של 85% מחברות שוניות האלמוגים המקיפות את אוקינאווה, כתוצאה מהתחממות מי הים, תוך ציון מיני אלמוגים שנכחדו כליל וכאלה שבסכנת הכחדה.
עבודה אחרת מציגה מודל תאורטי הצופה תמותה המונית של אלמוגים כתוצאה מהלבנה, בעקבות תופעת האל ניניו והתחממות מי הים.
התחממות מי-הים, התרבות בקטריות פתוגניות ותמותת אלמוגים המונית – בשורת מאמרים משותפים עם יוג'ין רוזנברג מאוניברסיטת תל אביב ותלמידי המחקר שלהם, התגלה שתמותת האלמוגים ההמונית שנצפתה בעולם בעקבות עליית טמפרטורת מי הים (שליש משוניות האלמוגים בעולם נכחדו) נגרמת על ידי חיידקי ויבריו פתוגניים.
המאמר הגרעיני בנושא זה פורסם ב-Nature ובעקבותיו פורסמו מאמרים נוספים המסבירים את מנגנון ההדבקה של האלמוגים בחיידקים, ואשר רואים בעליית טמפרטורת מי הים גורם המסייע להתרבות המהירה של החיידקים ברקמות האלמוגים.
אסטרטגיות רבייה של אלמוגים – מחקר זה היווה נושא מרכזי במעבדתו של לויה.
מגוון המינים הגדול של אלמוגים באילת עשוי לנבוע, בין היתר, מהיתרונות הנובעים מהעדר חפיפה בזמני הרבייה של האלמוגים השונים.
- חילופי זוויג רב-פעמיים באלמוגים: במחקר השוואתי באילת, אוקינאווה (יפן) ועקבה (ירדן), הובאה העדות הראשונה מאלמוגים ממשפחת הפטרייתיים (Fungiidae) שבהם זכרים ונקבות מחליפים את זוויגם מדי שנה בתגובה לעקות סביבתיות.
שחרור הביציות ותאי הזרע מתרחש שחרור הביציות ותאי הזרע מתרחש חמישה לילות לאחר הירח המלא של יולי–אוגוסט.
פרטים נצפו משחררים את תוצרי המין בשוניות אילת, אוקינאווה ועקבה באותו מועד בדיוק.
שינויי הזוויג באלמוגים מגבירים את כשירותם האבולוציונית.
- מספר מינים מבין האלמוגים השכיחים ביותר בשוניות אילת, עלולים לעמוד בפני הכחדה עקב שיבוש בסנכרון הרבייה שלהם: תזמון שחרור הביציות ותאי הזרע למים.
סנכרון מועדי הרבייה במינים אלה השתבש.
זאת, הן בניגוד לפרדיגמה המקובלת של סינכרוניזציה מדויקת בתזמון הרבייה, והן לידע ממחקרים קודמים שבוצעו על אותן שוניות ועל אותם מיני אלמוגים, לפני עשרות שנים.
במיני אלמוגים אלו היה חוסר ברור בגיוס של צעירים חדשים.
מינים אלו בסכנת הכחדה עקב הכשל ברבייה.
בין הסיבות האפשריות לכך הן התחממות מי הים (הטמפרטורות עלו בקצב של 0.31 מעלות צלזיוס לעשור באזור המפרץ).
1977–1979 – יו"ר העמותה הישראלית לזואולוגיה
1995–2000 – יזם והקים את מרכז פורטר (כיום, בית הספר ללימודי סביבה).
1992 – הנציג המדעי של ישראל במשלחת הישראלית לכנס האו"ם בנושא הסביבה בריו-דה ז'ניירו, ברזיל.
1993 – הנציג המדעי של ישראל בנושאי שימור הסביבה-הימית בשיחות השלום עם ירדן.
1993–2000 – יו"ר הוועדה הלאומית של אונסקו בישראל בנושא "האדם והביוספרה", במסגרתה הוכרזו אזורים בכרמל כשמורה הביוספרית הראשונה בישראל.
2006–2014 – יו"ר הוועדה המדעית של מרכז המצוינות האוסטרלי לחקר שוניות-אלמוגים.
2015 – הנציג המדעי של ישראל בנושאי שימור הסביבה הימית בכנס באו"ם.
2021 – נציג האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, במשלחת הישראלית לגלאזגו לוועידת האקלים העולמית
2022 – נציג האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, במשלחת הישראלית לשארם אל-שייך לוועידת האקלים העולמית.
2010–הווה – יו"ר ועדת האוספים הלאומיים מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
2010–הווה – יו"ר קרן בת-שבע דה-רוטשילד לקידום המדע בישראל ויו"ר קרן מלגות ע"ש אהרון ואפרים קציר, בחסות האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
יוסי לויה נשוי לשושנה ואב לשלושה ילדים.
2000 - מדליית דרווין מטעם החברה הבינלאומית לחקר שוניות אלמוגים על "מפעל-חיים של חוקר שהישגיו המדעיים בתחום הם מהבולטים ביותר בעולם, ואשר תרמו לקידום השטח בצורה יוצאת דופן".
2003 - פרס מפעל הפיס לאומנויות ומדעים ע"ש לנדאו, על "התרומה המחקרית יוצאת הדופן בתחום האקולוגיה ואיכות הסביבה".
2009 - חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
2011 - חבר כבוד, העמותה לזואולוגיה בישראל: "כהוקרה לתרומתו למחקר, להוראה, לחינוך, לשמירת טבע בתחום מדע הזואולוגיה".
למדעי הסביבה על "הישגיו החלוציים ופורצי הדרך בחקר שוניות האלמוגים באילת ובעולם בכלל, ובפיתוח שיטות כמותיות לתיעוד וניתוח השפעות של גורמים סביבתיים ואנושיים על המבנה, התפוצה והמגוון הביולוגי של אוכלוסיות אלמוגים אסטרטגיות הרבייה שלהם".
2023 - פרס מפעל חיים של האגודה הישראלית לאקולוגיה ולמדעי הסביבה על מצוינות מחקרית מזהירה של שונית האלמוגים, על פעילות ציבורית אינסופית ומאבקים לשמירה על שוניות האלמוגים באילת, והנהגת המחלקה לזואולוגיה והפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב, תוך העמדת דור עצום של תלמידים ופיתוח דור העתיד של חוקרי הים בישראל.
יוסי לויה כתב מעל 300 מאמרים מדעיים וארבעה ספרים.
רשימת פרסומים נבחרים, באתר אוניברסיטת תל אביב
1994 – עם רמי קליין, שוניות האלמוגים, הוצאת משרד הביטחון (תורגם לגרמנית ולהולנדית)
2004 – עם יוג'ין רוזנברג (עורכים), Coral Health and Disease, הוצאת שפרינגר, ברלין
2019 – עם קימברלי פוגליס וטום ברידג' (עורכים) Mesophotic Coral Ecosystems, הוצאת שפרינגר, ברלין
יוסי לובלסקי (נולד ב-5 במאי 1976) הוא צייר ישראלי, שמצייר בסגנון ריאליסטי אימפרסיוניסטי, בעיקר ציורי נוף של ישראל, ומשויך לאסכולת הציירים הפטריוטים.
יוסי לובלסקי נולד בעיר חדרה.
בנעוריו למד בבית ספר תיכון חדרה במגמת מחול בסטודיו של יהודית שוויצר והתמקצע בריקוד הבלט הקלסי והמודרני.
הופיע כרקדן במופעי הפסטיגל לילדים ותוכניות טלוויזיה.
לאחר שירותו הצבאי סיים תואר ראשון באדריכלות באוניברסיטת תל אביב.
כחלק מהכשרתו באדריכלות השתתף בקורסי רישום אדריכלי תיעוד וציור מבנים בסמטאות שכונת "נווה צדק" בתל אביב וסביבותיה וקורסי העשרה של רישום וציור.
בלימודיו תמיד חיפש את החיבור בין אמנות ואדריכלות והללו באים לידי ביטוי ביצירותיו.
ביצירותיו, לובלסקי מתמקד בציורי טבע ונוף אורבני המתארים את המרחבים הטבעיים של אזורי עמק יזרעאל, הצפון והעיר חיפה מקום מגוריו.
לובלסקי מצייר במדיומים: צבעי שמן, צבעי מים, צבעי אקריל ופחם.
אמנותו מוגדרת כ"אמנות פטריוטית" המציגה את ארץ ישראל היפה והטובה.
החיבור לנושא הטבע אינו מקרי שכן האמן מושפע מתבניות נוף ילדות של העיר חדרה והפרדסים, בסביבה כפרית בה היו מרחבי טבע, ותנופת הבנייה עדיין לא הייתה מפותחת.
בציוריו מבטא געגוע ונוסטלגיה אל הטבע במראות הנוף, עצים, התהוות והשתנות.
מציג משנת 2015 בתערוכות רבות בישראל ומחוצה לה, ביניהן: גלריה בהדסון ניו יורק, גלריית פל מל בלונדון, איטליה אורבינו, מוזיאון עוקשי לאמנות בעכו העתיקה, תיאטרון חיפה, תיאטרון ירושלים ותערוכות נוספות בישראל.
רבים מציוריו נמצאים באוספים פרטיים.
1999–2004 – תואר ראשון באדריכלות באוניברסיטת תל -אביב.
2019–2020 – לימודי ציור בשמן בבית הספר "המרכז לאמנויות הציור" בתל אביב בהנחייתו של הצייר איליה גפטר.
2020 – פרויקט "הנביאים – חדר עבודה" בבית הספר לאמנות בחיפה בהנחייתה של הציירת אנה לוקשבסקי.
2018 – ציורים, "אדם תבנית נוף מולדתו" גלריית תיאטרון חיפה
מרץ 2024 תערוכת יחיד בין גלים לתלמים, אוצרת רינה גנוסוב, בית האמנים שאגאל חיפה.
2017 – ציורים, "אדם, תבנית, נוף", מוזיאון עוקשי לאמנות בעיר עכו, אוצרת רחל זמר
יוסי לובטון (נולד ב-9 במאי 1966) הוא איש עסקים, פרסומאי ויו"ר ומנכ"ל קבוצת פובליסיס ישראל.
לובטון נולד ב-9 במאי 1966 בירושלים.
בשנת 1984 החל בלימודי עתודה טכנולוגית במכללת 'אורט גבעת רם', ירושלים, ובשנת 1990 התגייס לצה"ל, שם שירת כמדריך מכ"ם בחיל האוויר.
בתום שירותו הצבאי השלים תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים ב בירושלים, ובשנת 2001 השלים תואר שני במנהל עסקים במסגרת תוכנית קלוג-רקנאטי של אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת נורת'ווסטרן.
בשנת 1993 מונה ליועץ לשר האנרגיה, משה שחל, ובשנת 1994 מונה לראש מנהלת גז טבעי במשרד האנרגיה.
בשנת 1995 מונה למנהל אגף הגז הטבעי והרגולציה בחברת פזגז, ובשנת 1996 מונה למנהל תשתיות ורגולציה בחברת פז, וכן לחבר בדירקטוריון החברה.
בשנת 1998 מונה לסמנכ"ל אסטרטגיה ופיתוח עסקי בחברת פז, ובמסגרת תפקידו היה אחראי על גיבוש השינוי האסטרטגי מסיטונאות בנזין לקמעונאות, פיתוח הרעיון לרשת חנויות הנוחות 'Yellow', ניהול שותפויות אסטרטגיות בינלאומיות ואחריות על פעילות הרכישות והמיזוגים.
בשנת 2000 מונה למנכ"ל חברת בורגראנץ', ובשנת 2003, סיים שם את תפקידו לאחר חילוקי דעות עם צדיק בינו, בעל השליטה.
לובטון שהיה צפוי לרכוש 40% ממניות הרשת ולהיות שותף בבעלות טען להפרת ההסכמות ביניהם.
בשנת 2004 מונה לסמנכ"ל שיווק של חברת סלקום, והוביל את המיתוג מחדש של החברה ואת השקת הדור השלישי ושירותי התוכן.
בשנת 2005 מונה לסמנכ"ל שיווק ופיתוח עסקי בחברת HOT, והיה שותף לגיבוש אסטרטגיית הטריפל של החברה וכן להשקת שירות ה-VOD הראשון בישראל ולשירותי הטלפון הקווי הראשונים בישראל שהתחרו בבזק.
ביולי 2008 מונה למנכ"ל חברת הפרסום באומן בר ריבנאי.
הוא הביא להטמעת פעילות הדיגיטל במשרד.
באוגוסט 2018 מונה לובטון למנכ"ל ויו"ר קבוצת פובליסיס ישראל המונה תשע חברות בתחום הפרסום, שיווק והטכנולוגיה.
בשנת 2019 מתח לובטון ביקורת פומבית על ייצוג חסר של קבוצות מודרות בפרסומות וקידם אג'נדה שתובעת שינוי מהענף.
במסגרת זו, יזם וקידם אמנה להגברת הגיוון והשוויון בייצוג בפרסום שגובשה יחד עם בית הנשיא ואיגוד הפרסום והשיווק.
נשיא המדינה, רובי ריבלין, הציג את האמנה וקרא לשיתוף פעולה של הענף כולו במסגרת תחרות הפרסום השנתית "קקטוס הזהב" בה נכח.
על פעולות אלו נבחר לובטון בשנת 2019 לאחד מהאנשים המשפיעים במשק על ידי מגזין "ליברל".
לובטון מתגורר בתל אביב, בזוגיות ואב לשלושה ילדים.
יוסי מאירי (נולד ב-1977) הוא יוצר קולנוע ומהנדס תאורה ישראלי.
יוסי מאירי נולד בפתח תקווה ובגיל 13 עבר לכוכב יאיר, בתיכון למד בתיכון כצנלסון כפר סבא.
הוא בוגר הפקולטה להנדסה ע"ש איבי ואלדר פליישמן באוניברסיטת תל אביב.
שירת חמש שנים בחיל האוויר
במסגרת העתודה האקדמית והשתחרר בדרגת סרן.
לאחר שחרורו מצה"ל סיים תואר ראשון ושני בהצטיינות בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש, בתואר השני התמחה בצילום ובהפקה.
מאירי עוסק בתכנון תאורה והוא מהנדס מומחה להנדסת תאורה מטעם התאגדות מהנדסי חשמל ואלקטרוניקה בישראל.
מאז 2013 מלמד קורסים בהנדסת תאורה במחלקה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה בפקולטה להנדסה במכללת שנקר.
במהלך השנים היה שותף בבימוי, הפקה, צילום ועריכה של כעשרה סרטים עלילתיים קצרים ושני סרטים עלילתיים באורך מלא שהשתתפו בעשרות פסטיבלי קולנוע ברחבי העולם, חלק גדול מהם יצר עם גלעד אמיליו שנקר ואריאל וייסברוד, אותם הכיר במסגרת לימודי הקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
ב-2011 מאירי הפיק, ערך, צילם וכתב ביחד עם הבמאי גלעד אמיליו שנקר את תסריט הסרט הקצר "לבן" (28 דקות) וזכה עבורו בפרס הצלם הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי האירופי בפריז.
הסרט הופק בתמיכת קרן רבינוביץ'.
הוא נוצר בהשראת סיפורו של העיתונאי האיראני אמיר עבאס פחרבאר שעבר "עינוי לבן" בכלא האירני.
משחקים בו רזיה ישראלי, סיגל ראש ותומר גלרון.
הסרט זכה ב-12 פרסים בהם: פרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע של וושינגטון; פרס הבמאי הטוב ביותר ופרס עיצוב הסאונד לתומר אליאב בפסטיבל הקולנוע של סנקט פטרסבורג ברוסיה,
פרס הבמאי בפסטיבל דטרויט וינדזור ;
בציונים לשבח בפסטיבלים באנגליה ובארגנטינה
ונרכש לשידור בטלוויזיה בעשר מדינות.
ב-2011 ביים, הפיק וערך עם אריאל וייסברוד את הסרט הקצר "יום נפלא" בכיכובה של ליא קניג, בו שיחקו גם דביר בנדק ואורי יניב וגם היה שותף בצילומו.
הסרט הוקרן בלמעלה מ-70 פסטיבלים ברחבי העולם וזכה ב-5 פרסים וכן הוקרן בפריים טיים בערוץ הראשון וביום השואה בערוץ עשר.
ב-2014 היה מצלמי הסרט הקצר (24 דקות) "רק אדם", בבימויה של לילי שפי ובכיכובם של רותי בורנשטיין, דב נבון וליאור אשכנזי.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ובפסטיבל רומא.
ב-2016 הפיק, ביים וצילם את הסרט הקצר "בולמוס" (9 דקות), על-פי סיפור מאת אפרים קישון.
הסרט הוקרן בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם.
"המועדון לספרות יפה של הגברת ינקלובה" הוא סרט עלילתי באורך מלא (2018, 98 דקות) אותו מאירי ערך, צילם וגם כתב עם במאי הסרט גלעד אמיליו שנקר.
מאירי היה בין חמשת המועמדים הסופיים לפרס אופיר לצילום הטוב ביותר לשנת 2017.
בסרט משתתפות קרן מור, אניה בוקשטיין, רזיה ישראלי, חנה לסלאו, יפתח קליין וליא קניג בתפקיד הגברת ינקלובה.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אופיר, וזכה בשניים: עבור עיצוב התלבושות הטוב ביותר והאיפור הטוב ביותר.
הוא הוקרן בבתי הקולנוע בישראל וכן נמכר לרשת HBO אירופה.
ב-2019 מאירי ביים והפיק ביחד עם אריאל וייסברוד את סרט הקולנוע הקומי העצמאי "בׇּזְמֵק" (82 דקות).
הוא כתב את התסריט ביחד עם וייסברוד וגדי וילצ'רסקי, שגם משחק בסרט לצד מיטל גל סויסה, אורי יניב ויוסי צברי.
הסרט זכה לתמיכת קרן הקולנוע הישראלי.
יוסי כראדי (נולד ב-10 באוקטובר 1975) הוא ראש מערך הסייבר הלאומי, קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
שירת כקצין הקשר והתקשוב הראשי (קשר"ר), וקודם לכן שירת כמפמ"ר המימד בחטיבת ההגנה בסייבר, כמפקד התקשוב וההגנה בסייבר של פיקוד הדרום ומילא תפקידי ליבה נוספים בחיל הקשר והתקשוב.
כראדי נולד וגדל באור עקיבא.
הוא ילדם השביעי, בן הזקונים, של ברוריה ושלום כראדי, שעלו מטריפולי שבלוב בשנת 1951. למד בבית ספר יסודי רבי עקיבא ובחטיבת הביניים תחכמוני.
את שנות התיכון עשה בבית הספר אורט יד ליבוביץ בנתניה.
את שירותו בצה"ל החל כטכנאי בבה"ד 7, ובהמשך עבר קורס קציני קשר.
במהלך מבצע צוק איתן, שירת כמפקד גדוד התקשוב של עוצבת הפלדה.
בשנת 2009 קיבל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול עם התמחות במערכות מידע מהמרכז האקדמי רופין.
בשנים 2011–2013 שירת כמג"ד 'איתנים' בו היה אחראי על פריסת ארצית של תשתיות התקשורת הנייחת והסלולרית הצבאית.
הגדוד ביצע משימות מורכבות במבצע עמוד ענן וזכה לשבחים רבים.
בשנים 2013–2015 שירת כמג"ד התקשוב של עוצבת הפלדה והוביל את מערך התקשוב במה שכונה 'המלחמה הדיגיטלית הראשונה'.
בשנים 2016–2018 כיהן כמפקד מרכז הספקטרום והל"א.
בתפקיד זה יזם תוכניות מבצעיות חדשניות, הוביל לאחריות לאומית של המרכז וקידם שת"פ בינלאומי.
בשנים 2018–2020 מונה למפקד הקשר והאלקטרוניקה הפיקודי של פיקוד הדרום.
תפקיד בו פיתח את תפיסת הניטור והבקרה ההוליסטית ואת המאמץ השלם הכולל את לוחמת הספקטרום וההגנה בסייבר.
באפריל 2020 מונה למפמ"ר המימד של אגף התקשוב וההגנה בסייבר והוביל תחת חטיבת ההגנה בסייבר את הקמת מערך הסייבר ההגנתי בצה"ל ואת הניהול האופרטיבי של המערכה התקשובית בצה"ל.
ב-28 ביולי 2021 החל את תפקידו כקצין קשר ותקשוב ראשי (קשר"ר).
עם כניסתו לתפקיד הוביל את תוכנית ההשתנות החילית בה קצין התקשוב הפך למוביל המאמץ הדיגיטלי הכולל את חמשת תחומי ה'אולימפיאדה' - תקשוב, לומ"ר, מידע, ספקטרום והגנה בסייבר.
כקשר"ר הוביל את החיל במלחמת חרבות ברזל בה מאמץ התקשוב תרם רבות לאפקטיביות המבצעית של צה"ל.
ב-7 באוגוסט 2024 סיים את תפקידו כקשר"ר ואת שירותו הצבאי, לאחר 31 שנים.
ב-30 במרץ 2025 אישרה הממשלה את מינויו לראש מערך הסייבר הלאומי.
נשוי ליערה ואב לשתי בנות ובן.
יוסי לב (נולד ב-1 בפברואר 1945) הוא מוזיקאי ישראלי ועורך ומבצע ערבי שירה בציבור.
יוסי לב נולד בנשר וגדל בהרצליה.
למד בתיכון פנימיית הכפר הירוק.
לקראת הגיוס לצה"ל עבר בהצלחה מבחני כניסה ללהקת הנח"ל כנגן אקורדיון, אך התנדב לשרת בחיל השריון.
הוא היה אורח קבוע ב"חוג הזמר" של המלחין והמשורר עמנואל זמיר ובהדרגה הצטרף לנגן אתו ברחבי הארץ.
בכפר הירוק פגש לב את גיל אלדמע, אריה לבנון ודרורה חבקין שחשפו אותו לסגנונות מוזיקה שונים.
בגיל צעיר החל להופיע כמוזיקאי ברחבי הארץ כמנחה שירת רבים (שירה בציבור) ב-1974 הוא הקים מועדון ראשון לשירה בציבור בבאר שבע, מועדון שפעל במשך 15 שנה.
בשנות ה-70 הקים הרכב נגנים."תזמורת מחולות עם באר שבע" שהקליטה ריקודי עם נגינה במרתונים, בפסטיבלים והושמעה ברדיו.
עם הזמן החל להשתתף באירועים ופסטיבלים גדולים ואירח אמנים שונים בהופעותיו.
לב היה חלק מצוות ההקמה של פסטיבל ערד הראשון ב-1983 והיה שותף פעיל בפסטיבלי כרמיאל, טבריה, צפת ונהלל.
עד היום הוא מפיק תוכניות נושא ואירועים בזמר העברי, כמו כן הוא פעיל במסגרות כמו "תרבות לישראל" ואמ"י.
לב ערך והפיק ערב לזכרו של מורו, עמנואל זמיר.
יוסי מור (נולד ב-21 בדצמבר 1983) הוא מוזיקאי, קלידן, מפיק מוזיקלי, מעבד מוזיקלי, ומתכנת מוזיקה ישראלי.
נולד ב-21 בדצמבר 1983 בלוד לאהרון וסימה מירילאשווילי שעלו לישראל מגאורגיה בשנות ה-70. למד בתיכון עמל א' בעיר רמלה ולאחר השירות הצבאי החל ללמוד ברימון בית ספר למוסיקה במגמת ביצוע והלחנה.
בשנת 2017 ליווה את שירי מימון בהופעה לכבוד נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בביקורו בישראל.
את דרכו המוזיקלית החל כבר בגיל 6 כשלמד פסנתר ואורגן אצל דודתו.
בתיכון הקים יחד עם אייל מזיג ודודי בר דוד להקת רוק בשם "הממלכה של צ'רלי קייס".
בשנת 2003 למד ברימון בית ספר למוסיקה.
בשנת 2005 הצטרף ללהקת הדורבנים כקלידן בסיבוב ההופעות שלהם במסגרת אלבומם, "לוי".
בשנת 2006 הצטרף להרכב המוזיקלי המלווה את שירי מימון, לצד מוזיקאים כמו יונתן פריג' ודני שניידרמן.
בשנת 2009 השתתף כקלידן במופע מחווה ללהקת הביץ' בויז, "ויברציות טובות".
בין השנים 2010–2018 ניגן במופע המשותף של שירי מימון ושמעון בוסקילה ובאלבומם המשותף, שהגיע למעמד אלבום פלטינה.
בשנת 2012 הצטרף להרכב המוזיקלי שמלווה את קובי אפללו במופעיו השונים.
בין השנים 2015–2017 הצטרף להרכב המוזיקלי שמלווה את גיא מזיג וניגן באלבום הבכורה השחור החדש.
בין השנים 2014–2017 ניגן בהרכב המוזיקלי של שלישיית מה קשור במופע "מה קשור עושים שמח".
באותן שנים ניגן גם בהרכב המוזיקלי של רותם כהן במופעים "אל העולם שלך" ו-"לא דמיינתי".
בין השנים 2020–2021 ניגן בהרכב המוזיקלי של זהבה בן.
בשנת 2021 הצטרף להרכב המוזיקלי של המופע המשותף של ריטה ורמי קליינשטיין.
בנוסף ליווה בקלידים במופעים שונים רבים מן האמנים הנחשבים בארץ.
בין היתר ליווה את שלמה גרוניך, הראל סקעת, שפיטה, סאבלימינל, נרקיס, ישי ריבו, נורית גלרון, עומר אדם, אריאל זילבר, אברהם טל, דיקלה, עידן עמדי ואחרים.
מור ניגן בסינגלים בולטים ביניהם: "נגעת לי בלב" ו"אתן לך" של אייל גולן, "חלום של כל גבר" בביצוע סאבלימינל, "אל העולם שלך" של רותם כהן, "מישהו אחר" של דודי בר דוד ומאיה הרמן, "עושה קסמים ורוקנרול" של גיא מזיג, "תלתלים" של נורית גלרון, "בנאליה לפני השקיעה" של שלמה גרוניך ואחרים.
מור ניגן באלבומים "אל העולם שלך" ולא דמיינתי" של רותם כהן ששניהם הגיעו למעמד של אלבום זהב ובאלבום "מראות" של קובי אפללו שהגיע אף הוא למעמד אלבום זהב.
שימש כקלידן בתוכניות ריאליטי מוזיקליות בהם הכוכב הבא לאירוויזיון, דה וויס ישראל, ו-" אביב Vs אייל ובתוכניתו של טל ברמן, שישי עם טל ברמן.
מור היה אחד מצוות המפיקים המוזיקליים של התכנית The Four בעונתה היחידה.
משנת 2012 משמש כקלידן בלהקת הבית של טקס פרסי אקו"ם.
בשנת 2014 ניגן במופע ההוקרה "זו אותה האהבה", מופע מחווה לאריק איינשטיין.
המופע התקיים בפארק הירקון מול עשרות אלפי אנשים.
מור עיבד מוזיקלית סינגלים רבים, ביניהם "צונח למעלה" ו"תודה שבאת לחיי" של הזמר קובי אפללו,"אתן לך" של אייל גולן, "מרגיש" ו-"מקומות יפים" של רותם כהן.
מור הפיק מוזיקלית את גרסת הכיסוי בביצועה של שירי מימון לשיר "בשנה הבאה" של אהוד מנור.
בנוסף הפיק לקובי אפללו גרסת כיסוי חדשה לשיר "תפילה" של עפרה חזה במסגרת הפרויקט "קול הנשמה: שרים עפרה חזה".
מור הוא מפיק מוזיקלי פורה.
בין היתר הפיק מוזיקלית את הופעותיהם של אמנים רבים:
בשנת 2014 הפיק מוזיקלית את המופע "מראות" של קובי אפללו.
בשנת 2015 הפיק מוזיקלית את המופע "אל העולם שלך" של רותם כהן.
בשנת 2016 הפיק מוזיקלית את המופע "לא דמיינתי", אף הוא של רותם כהן.
בשנת 2017 הפיק מור מוזיקלית את המופע האקוסטי "UNPLUGED" לשירי מימון.
בשנת 2022 הפיק מוזיקלית את המופע לכבוד יום האישה הבינלאומי בהשתתפות מיטב אמניות ישראל בהן: ריטה, שרית חדד, ירדנה ארזי, גלי עטרי, דיקלה, נסרין קדרי, שירי מימון ואחרות.
באותה שנה הפיק מוזיקלית את המופע "2 קולות" במסגרת כנס השפה העברית ה-15 של עיריית ראשון לציון אשר לקחו בה חלק:בניה ברבי, שמעון בוסיקלה, גיא זוארץ, אלון אולארצ'יק, זהבה בן, נתן דטנר ועוד.
בשנת 2021 הפיק מוזיקלית את המופע של זהבה בן לאחר זכייתה בתוכנית האח הגדול.
באותה שנה הפיק מוזיקלית את המופע "LIVE&PARTY" של שירי מימון ואת סיבוב ההופעות החדש "תודה שבאת לחיי" של קובי אפללו.
מור יוצר מוזיקה באמצעות תכנת אבלטון.
באמצעותה הפיק מוזיקלית להופעותיהם של ישי ריבו, רועי זו-ארץ וגיא זו-ארץ, זהבה בן ואחרים.
מור מלמד סטודנטים להפקה מוזיקלית באמצעות התוכנה.
מור נשוי לשחקנית והזמרת לילך אליאש.
יוסי לוין (1 באוקטובר 1935 – 19 בינואר 2024) היה ממובילי ענף הדאייה בישראל.
פעיל מרכזי בהקמה מחדש של ענף הדאייה בקלוב התעופה לישראל ב-1957 ובהכשרת מנחת מגידו לדאייה ב-1961. מראשוני הגלישה אווירית בישראל, אלוף ישראל (1986) בגלישה אווירית שארגנה האגודה הישראלית לגלישה אווירית.
לוין נולד וגדל ברמת גן, בנם של רחל ומשה לוין ונכד לרב מנחם יצחק (אלתר) לוין שהיה המוכתר של רמת גן.
בהיותו בן 15 נפטרה אימו ממחלת הסרטן.
מאז, התמסר יוסי לפעילות דאייה בגדנ"ע אוויר.
בשירותו הצבאי היה אחראי להבאת מטוסי המיראז' הראשונים לחיל האויר.
ביום הראשון של מלחמת ששת הימים, הוא נשלח לחלץ את מטוסו של הרצל בודינגר מאילת להמשך טיסות.
ענף הדאייה של קלוב התעופה לישראל נסגר ב-1954 בעקבות תאונה.
בשנת 1957, אסף לוין, בעקבות פנייה של מנחם בר, וועד שכלל את משה מנחמי, הרצל שריר ופרידל לוין.
הוועד יזם קורס דאייה בבסיס רמת דוד בשבתות, על ידי שימוש בשני דאונים שהושאלו מגדנ"ע אוויר.
הוועד דאג לשיפוץ הדאונים שהגיעו מגדנ"ע אוויר והכשרתם לטיסה.
ב-1960 פנה הוועד לחברות מסחריות (ביניהן חברת פז) למימון רכישת דאונים מתקדמים, ובמאי אותה שנה יצא במשלחת לאליפות העולם בדאייה.
ב-1961 בעקבות בקשת מפקד בסיס רמת דוד, ביחד עם משה מנחמי הכשירו הדואים האדוקים את המסלולים שהותיר הצבא הבריטי, הקימו סככה, העבירו את הדאונים ואף פעלו לרכישת 3 מטוסים מסוג סטירמן ומטוס פוני אחד.
הקמת תחום הגלישה האווירית בארץ
בשנת 1975 הנחה לוין שני צעירים, הראשונים שהביאו גלשנים מחו"ל, ביסודות הדאייה.
הוא חבר ליורם מוהליבר לקפיצות הראשונות בחוף תל ברוך ואחר כך הדגים את הקפיצות המיוחדות וחשף את הדואים הראשונים לדאיית מרחק.
בעקבות כך הקים יורם מוהליבר (נהרג ב-1986) בית ספר ראשון לגלישה אווירית.
ונוסדה האגודה הישראלית לגלישה אווירית.
ב-1986 זכה לוין במקום ראשון באליפות הארץ בגלישה אווירית.
ב-2009 הקים בנו, ירון, את בית הספר לגלישה אווירית Levin - Hang Gliding.
לוין התחתן עם לאה לוין שנהרגה ב-2004 ב.
יוסף (יוסי) ינאי (נולד ב-20 באוגוסט 1944) הוא נוירוביולוג, מייסד ומנהל המעבדה על שם רוס לחקר מומי לידה נוירו-התנהגותיים ופרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא ידוע כחלק מקבוצת מדענים שפיתחו בשנות ה-70 את שטח המחקר החדש טרטולוגיה התנהגותית המבוסס על טרטולוגיה, תורת מומי הלידה.
מאוחר יותר פעל לקדם את שטח המחקר לחקר מנגנונים ולריפוי באמצעות ספרו טרטולוגיה נוירו-התנהגותית (Neurobehavioral teratology) והיה לחלוץ בתיקון מומי לידה נוירו-התנהגותיים במודל חיות.
למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל ולאחריו שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים.
עם שחרורו ב-1964, החל לימודיו באוניברסיטה העברית, חקלאות בפקולטה לחקלאות ברחובות וגנטיקה במחלקה לגנטיקה בירושלים.
את התואר הראשון קיבל ב-1967. בשנת 1968 החל לימודיו במכון לגנטיקה התנהגותית באוניברסיטת קולורדו בבולדר קולורדו, ארצות הברית (Institute for Behavioral Genetics and Dept.
קיבל את התואר השני ב-1970 ואת תואר הדוקטור ב-1971. בין השנים 1971–1978 נמנה עם הסגל האקדמי כמרצה וחוקר באוניברסיטאות קונטיקט, פרדו ובית ספר לרפואה בשיקגו.
הוא שב לישראל ב-1978 והתמנה לחבר סגל בדרגת מרצה במחלקה לאנטומיה ואמבריולוגיה (נוירוביולוגיה רפואית) בבית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים.
שם הגיע לדרגת פרופסור מן המניין.
היה חבר במכון למחקר על שם הרי ס.
טרומן למען קידום השלום שבאוניברסיטה העברית.
במקביל, כיהן בשנים 1991–2020 כפרופסור נלווה במחלקה לפרמקולוגיה וביולוגיה של הסרטן בבית הספר לרפואה באוניברסיטת דיוק שבצפון קרולינה.
בשנות כהונתו בישראל, שימש גם בתקופות שונות כמרצה וחוקר אורח באוניברסיטת קונטיקט ובבית הספר לרפואה בשיקגו.
במקביל לפרסומים של גונס וסמיט שבהם תוארה תסמונת האלכוהול העוברית בבני האדם, ינאי פיתח מודל עכברים לחקר התופעה שהיה בין הראשונים שסימנו את התקופה המודרנית של חקר תסמונת זו.
בשנות השבעים היה בין קבוצות המחקר הראשונות שפתחו את עידן הטרטולוגיה התנהגותית, כלומר מחקר שינויים התנהגותיים קלים הנגרמים כתוצאה מחשיפת האם לגורמי מומי לידה שונים.
בכך נוסד מדע חדש זה, כולל ביטאון ואגודה מדעית.
בשנת 1984 פרסם את סיפרו על טרטולוגיה נוירו התנהגותית שבו דחף לעבור ממחקר תיאורי של מומי לידה ההתנהגותיים למחקר שמבוסס על המנגנונים שבהם פגע הגורם המזיק ובכך הביא להתבטאות הפגיעה ההתנהגותית.
הרבה בגלל השפעת הספר שונה שם האגודה מ-האגודה לטרטולוגיה התנהגותית ל-האגודה לטרטולוגיה נוירו-התנהגותית (כיום האגודה לנוירו-טוקסיקולוגיה התפתחותית).
בספרו זה גם הציע שבזכות הידע שיצטבר על מנגנוני הפגיעה, מחקרי העתיד יכללו גם יפתחו שיטות לתיקון מומי הלידה האלה, רעיון שנחשב באותה תקופה למדע בדיוני.
כפי שהציע, ינאי פיתח מודל לפגיעה של הרואין בזמן ההיריון בצאצאים.
הוא הראה שמנגנון קשור בעיצבוב הכולנרגי בהיפוקמפוס אשר במוח, תיאר את התוצאות ההתנהגותיות ואת מסלול הפגיעה במערכת הכולנרגית שמרכזו בהפעלה והעברה של פרוטאין קינז סי.
הבנה מלאה של השינויים במנגנון הכולירגי מהפגיעה בהיפוקמפוס העובר ועד לפגיעה ההתנהגותית.
הבנת מנגנוני הפגיעה אפשרה לו את תרומתו העיקרית למדע הטרטולוגיה הנוירו-התנהגותית, להיות הראשון שתיקן מומי לידה כאלה במודל חיות בארבע שיטות שונות, א.
הפעלת האזורים הפגועים על ידי ניתוק מסלולי בקרה שתפקידם להנמיך את פעילותם, ב.
עירור האזורים הפגועים על ידי הספקה קבועה של ניקוטין בעזרת משאבה אוסמוטית תת-עורית, ג.
השתלת תאי מוח עובריים אבל כבר ממוינים, והכי משמעותי ד.
השתלת תאי גזע מסוגים שונים.
את הגשמתו של חזון זה, המחקרים שבאו על ידי קבוצות אחרות והמצב הנוכחי של תיקון מומי הלידה פרסם לאחרונה וב־2016 הוזמן לסכם את תרומתו ותרומת אחרים כמרצה מרכזי בכינוס האגודה לטרטולוגיה נוירו-התנהגותית.
ינאי נשוי לג'ולי ואב לארבע בנות.
יוסי כסיף (1 בספטמבר 1954 – 22 ביוני 2023) היה עיתונאי, שדרן רדיו ועורך תוכניות מוזיקה ישראלי.
עבד ברשת ג' במשך כארבעה עשורים, ולאחר סגירתה, בכאן גימל של תאגיד השידור הישראלי.
כסיף נולד בשם יוסי זילברשטיין באבן יהודה.
כסיף החל את עבודתו ברדיו בתקליטיית רשות השידור, בראשית שנות ה-70, והיה מראשוני העורכים שהציגו למאזינים בישראל את המוזיקה האלטרנטיבית, את הרוק ואת הרוק מתקדם.
כסיף נמנה עם צוות ההקמה, תחת ניהולה של דרורה בן אב"י, שהייתה מנהלת חטיבת הבידור, וגלעד בן ש"ך, שהיה מנהל מחלקת הבידור.
כסיף ערך, בין השאר, את מגזין המוזיקה הראשון ברשת ג', "קול-בו".
התוכנית (שאותה חנך וערך מנחם גרנית, במשך עשרים שנה ואשר נערכה בהמשך הדרך בעריכה מתחלפת של כסיף לצד רות כידן, בני דודקביץ', צ'רלי סלומון, ושמעון פרנס) הביאה מדי שבוע חדשות בתחומי המוזיקה הפופולרית בארץ ובעולם, מצעד מכירות תקליטים, ראיונות עם אמנים בישראל ומחוצה לה, כתבות על תופעות מוזיקליות ועוד.
אהוד מנור, משה מורד, יורם מארק-רייך ויואב לימור שימשו כתבים של התוכנית בלונדון.
בסוף שנות ה-80, הוא ערך (בעריכה מתחלפת עם מנחם גרנית ומייקל שרף) גם את התוכנית "אהבה יומיומית", בהגשת יוסי סיאס, שזכתה להצלחה גדולה בקרב מאזיני הרדיו.
אחת התוכניות המזוהות ביותר עם העשייה של כסיף ברדיו הייתה התוכנית "קצת אחרת" (בהגשת אורלי מורג), שהחל לערוך בתחילת שנות ה-80 ולאורך כ-17 שנה (עד למעבר לוח השידורים בתחנה למתכונת של מוזיקה ישראלית בלבד).
במהלך שנות ה-80 ולאורך ה-90 התמקדה התוכנית, בעריכתו של כסיף, בכל מה שחדש במוזיקה האלטרנטיבית על שלל סגנונותיה השונים: מוזיקה אלקטרונית, מוזיקה אוונגרדית, פאנק, פוסט-פאנק, גל חדש ובריט פופ.
בצד התוכנית "הפסקת עשר" של מיכל ניב והתוכניות השונות שערך והגיש באותן שנים יואב קוטנר בגלי צה"ל, הביאו מורג וכסיף, אנשי "קצת אחרת", למאזיני הרדיו בישראל את כל מה שמחוץ למוזיקה פופולרית ששודרה באותם ימים, בפרט בתחנה שבה שידרו, רשת ג'.
לזכותו של כסיף נזקפת, בין היתר, החשיפה הראשונה ברדיו של להקת U2 ושינייד אוקונור, שהפכו שנים מאוחר יותר לשניים מהשמות הגדולים ברוק שיצאו מאירלנד.
בתחילת שנות ה-90 החל כסיף לערוך, במקום רז ניצן, גם את "מצעד הפזמונים הלועזי" של רשת ג'.
הוא ערך את המצעד הלועזי, ובכלל זה את המצעדים השנתיים, עד המצעד האחרון, ששודר באוקטובר 1997.
בשנת 1997, עם מיתוג רשת ג' מחדש כ"בית של המוזיקה הישראלית", החל כסיף לערוך את התוכנית "רוק בישראל".
התוכנית, בהגשת אבי משולם, יואב יפת, מיכל אסולין, וליאון פלדמן (בגלגולה המאוחר יותר בתאגיד השידור תחת השם "צד גימל") – שערך החל מאותה שנה, קידמה, אירחה ונתנה במה לשלל יוצרים ויוצרות אינדי ורוק, והפכה לתוכנית דגל במוזיקה הישראלית.
עם הקמת תאגיד השידור הישראלי עבר כסיף לשמש עורך בכאן גימל ובכאן 88 והיה שותף להפקת ועריכת עשרות תוכניות, בהן "העשייריה" (בהגשת מאיה אלקולומברה), "עצמאי בגימל" (בהגשת אייל שינדלר ויואב יפת), "צד גימל" (בהגשת ליאון פלדמן).
לצד עבודתו ברדיו, ערך כסיף כמה אלבומי אוסף עבור חברות התקליטים בישראל, בהם: "סופרקליפרג'אליסטיק" (שירים בביצועים מקוריים מסרטים של וולט דיסני) והאוסף "מוזיקה מהסרטים" (נעימות בסגנון קלאסי מסרטי קולנוע מוכרים).
כסיף נפטר ב-22 ביוני 2023 לאחר מאבק במחלת הסרטן, והוא בן 68. הוא נטמן בבית העלמין הישן של רעננה.
את המופע, אשר שודר במקביל בתחנות הרדיו כאן גימל וכאן 88, הגיש שדרן הרדיו והעורך המוזיקלי, יואב יפת.
יוסי לוי בלז (נולד ב-26 בינואר 1975) הוא פסיכולוג קליני, חוקר, יועץ ומרצה בתחומי חוסן, כאב נפשי, טראומה ומניעת אובדנות.
הוא משמש כפרופסור בבית הספר לטיפול, ייעוץ והתפתחות האדם, אוניברסיטת חיפה, ראש המרכז לחקר האובדנות והכאב הנפשי ע"ש ליאור צפתי, חבר במועצה הלאומית למניעת אובדנות ויועץ בתוכנית הלאומית למניעת התאבדות, ויו"ר השדולה למניעת אובדנות באקדמיה.
לוי בלז מקדיש את חייו ומחקריו לתופעת האובדנות בחברה הישראלית.
הוא מומחה בתחומי כאב נפשי ומניעת אובדנות ומייעץ מזה שנים רבות לגופים ציבוריים, פרטיים וממשלתיים שונים בתחומי אלו.
פרסם למעלה ממאה מאמרים בכתבי עת מדעיים בתחומי מניעת אובדנות, פגיעה מוסרית, וצמיחה ממשבר, וכן שלושה ספרים.
לוי בלז נולד ברמת גן וגדל באריאל.
שירת כאיש מודיעין וכמפקד ביחידה 8200. למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ובתוכנית המצטיינים באוניברסיטת חיפה.
בהמשך למד במסלול ישיר לתואר שלישי בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת בר-אילן ולימד באוניברסיטה הפתוחה.
עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופ' אלן אפטר וד"ר נטע חורש, התמקדה באנשים שביצעו ניסיונות אובדניים חמורים מבחינה רפואית.
פרויקט ייחודי זה היה מהראשונים בעולם בתחום, בו הצביע לוי בלז על העמדה האמביוולנטית של אלו המבצעים ניסיונות אובדניים חמורים.
לפי ממצאי המחקר, האדם האובדני נמצא בקונפליקט בין הרצון למות ובין הרצון להינצל עד הרגעים האחרונים לפני מותו.
בהמשך התמחה לוי בלז בפסיכולוגיה קלינית במרכז לבריאות הנפש רמת חן ועבד כפסיכולוג במשרד ראש הממשלה.
לוי בלז היה חבר סגל במרכז האקדמי רופין.
הוא ייסד ומוביל את המרכז לחקר האובדנות והכאב הנפשי ע"ש ליאור צפתי במרכז האקדמי רופין.
בשנת 2025 הצטרף לפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה.
הוא פסיכולוג קליני מומחה, בעל התמחות במיינדפולנס ובגישה הבודהיסטית לטיפול.
כמטפל, הוא מתמחה בין היתר במצבי משבר וטראומה, בסיוע לאנשים במשבר אובדני ולהורים המתמודדים עם צעירים אובדניים, כמו גם בטיפול בבני משפחה שיקירם התאבד.
גישתו הטיפולית מתמקדת בחוויית הבדידות של האדם האובדני ובצורך להפיג בדידות זו דרך מתן תיקוף מלא לכאב הנפשי ולרצון למות, ובמקביל להנכיח קולות נוספים בראשו של האדם האובדני, ובראשם הרצון להינצל.
הוא משמש כמדריך בכיר בתוכנית למניעת התאבדות של משרד החינוך ומדריך פסיכולוגים חינוכיים בשירותים הפסיכולוגיים החינוכיים – בביצוע הערכות סיכון וטיפולים במניעת התאבדות.
לוי בלז הוא מרואיין פופולרי במדיה הכתובה ובמדיה האלקטרונית (רדיו, טלוויזיה), למשל, הראיון שלו בעיתון "הארץ", ועוד רבים אחרים.
לוי בלז נשוי למיטל ואב לארבעה ילדים.
חבר קיבוץ המעפיל בעמק חפר.
לוי בלז פרסם למעלה ממאה מאמרים מדעיים בכתבי עת בינלאומיים בפסיכיאטריה, פסיכולוגיה ותחומים משיקים ועוד פרקים ומאמרי מערכת רבים.
הוא ערך מספר כרכים בכתבי עת שונים וזכה במענקי מחקר מקרנות בעולם ובישראל כגון של האגודה האמריקאית למניעת התאבדות, הקרן הלאומית למדע וחיל הרפואה.
מחקריו מתמקדים בהבנת התהליכים הפסיכולוגיים והבין-אישיים של מצבי משבר, טראומה והתנהגות אובדנית במתבגרים ובמבוגרים.
הוא עוסק הן במחקר קליני והן בתחומי מחקר בסיסיים והם מתפרשים על אוכלוסיות שונות כגון בני נוער, זקנים, להט"בים, יוצאים בשאלה, חיילים, אנשי צוות רפואי ועוד.
אחד מהפרויקטים פורצי הדרך שלו מתייחס לאפשרות צמיחה פוסט טראומטית בקרב אנשים שיקיריהם התאבדו.
מחקרים אלו הם הראשונים בעולם שהוכיחו, כי לצד הכאב הנפשי הרב המאפיין בני משפחה לאחר התאבדות, חלקם יכולים לחוות גם שינויים פסיכולוגים חיוביים, וזאת כאשר מתקיימים תנאים חשובים כמו תמיכה חברתית, תחושת שייכות וחשיפה עצמית.
על פרויקט זה זכה לוי בלז בפרסים ומענקי מחקר בינלאומיים.
התובנות ממחקרים אלו מוטמעות בתהליכי טיפול בבני משפחה שיקיריהם התאבדו.
לוי בלז מתמקד בהבנת הקשר שבין פגיעה מוסרית ובין קשיים נפשיים והתנהגות אובדנית.
בשנת 2021 קיבל מענק מחקר גדול למחקר המתמקד בזיהוי אנשים בסיכון אובדני חריף ומיידי בזמן אמת, בסיוע בינה מלאכותית ולמידת מכונה.
מחקר זה, המתבצע בשיתוף פעולה עם חוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ועמותת סה"ר, מצביע על חוויות הבדידות, ההתמלכדות וחוסר התקווה כמשתנים הקריטיים המובילים אנשים לסיכון אובדני מיידי.
מסקנות המחקר מצביעות כי מיגור חוויית הבדידות ומתן תיקוף לחוויות הכאב הנפשי הם בעלי תפקיד מרכזי בהפחתת סיכון אובדני חריף ומיידי.
המרכז לחקר האובדנות והכאב הנפשי ע"ש ליאור צפתי
זהו מרכז ראשון מסוגו בישראל, ששם לו למטרה לקדם את העשייה המחקרית, החברתית והקהילתית בנושא כאב נפשי ומניעת אובדנות בישראל, ולהוות מוקד ידע ישראלי ועולמי בתחום חשוב זה.
חזון המרכז הוא הגברת המודעות, הידע, והיכולת לאיתור, טיפול ומניעה של מקרי אובדנות בישראל ובעולם.
המרכז הוקם על ידי פרופ' יוסי לוי בלז ופרופ' אלן אפטר, חוקרים מובילים בתחומי כאב נפשי ואובדנות.
המרכז מקיים קשרים ענפים עם מוסדות אקדמיים בישראל ובעולם כמו גם עמותות, ארגונים וגופים ציבוריים ופרטיים.
במרכז פעילים חוקרים ועמיתי מחקר והוא מקיים כנסים, מחקרים, ייעוציים למסגרות שונות וכן מוביל תוכניות פיתוח והכשרה.
המרכז לחקר האובדנות והכאב הנפשי ע"ש ליאור צפתי נחנך בשנת 2018 ונקרא על שמה של ליאור צפתי, בתם של דבי וארז, אשר מתה מהתאבדות במהלך מכינה קדם צבאית בטרם מלאו לה 19 שנים.
לוי בלז הוא חבר הנהלה מזה שנים רבות בעמותת בשביל החיים – עמותה למניעת התאבדות ותמיכה במשפחות לאחר התאבדות.
הוא הקים ועומד (במשותף) בראש אגף המחקר של העמותה.
מוביל מספר כנסים לאומיים שנתיים הפתוחים לקהל – ביניהם הכנס השנתי "להבין בכדי למנוע" – הכנס המדעי לחקר האובדנות ומניעתה, "הצל שלי ואני" – על פוסט טראומה בקהילה, פציעה מוסרית ועוד.
הוא חבר בפורום אזרחים מטכ"לי העוסק בייעוץ לצבא במניעת התאבדויות בחיילים וחבר בוועדת ההיגוי בנושא מניעת אובדנות בצה"ל.
בשנת 2021 עמד בראש ועדה מיוחדת של משרד הביטחון לבחינת אובדנות ואלימות באגף השיקום.המלצות הוועדה התפרסמו ומיושמות באגף.
משמש כמומחה בכיר באמצעי התקשורת בתחומי כאב נפשי ומניעת אובדנות, ובמיוחד בסוגיות שנוגעות לדרכים לסיקור נכון של מקרי התאבדות בתקשורת.
הוא פרסם מדריך לעיתונאים ועורכים אודות הדרכים לסיקור נכון של מקרי התאבדות ומעביר סדנאות לעיתונאים בנושאים אלו.
הוא אף כתב מדריכים לבני משפחה ולמטפלים לאחר התאבדות אדם יקר או מטופל.