tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-31 בינואר 2018 ניתן היתר הבנייה הראשון מתוקף תוכנית שאושרה בותמ"ל, ועד לסוף שנת 2019 החל שיווקן של 80,000 יחידות דיור בתוכניות שאישרה הוועדה.
בחודש אוקטובר 2017 הורה בית המשפט המחוזי בתל אביב לבטל תוכנית שאושרה לבניית 2700 יחידות דיור במתחם אפולוניה בהרצליה, וקיבל את ההתנגדויות לאישור התוכנית בשל זיהום הקרקע במקום ואי התייחסות לבעיות תחבורה שייווצרו.
ב-2018 הוחלט להאריך בשנה נוספת את תוקף הוראת השעה מתוקפה פועלת הותמ"ל, עד מאי 2019. בפועל, נותרה הוראת השעה בתוקף לשנה נוספת בעקבות פיזור הכנסת ה-21 וה-22 כחלק מהארכת תוקף של כלל הוראות השעה במקרה של פיזור הכנסת.
ביולי 2021 החליטה ועדת השרים לחקיקה להאריך את פעילות הותמ"ל בעוד ארבע שנים.
במרץ 2024 פורסם תזכיר חוק להפיכת הותמ"ל לוועדה קבועה.
לפי החוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים (הוראת שעה) פרסום הפקדת התוכניות של הותמ"ל, השלב בו ניתנת לציבור האפשרות הרשמית להתנגד לתוכנית, יעשה על גבי שלטים באזור בו חלה התכנית ובסמיכות לו, בעיתון, באתר האינטרנט של מנהל התכנון ובאתר האינטרנט של הרשות המקומית שתהכנית חלה בשטחה, על אף שהאחרון אינו חובה.
פעילות הוועדה ספגה ביקורת מארגוני איכות הסביבה, ומצד נציגי המועצות האזוריות ונציגי ההתיישבות הכפרית.
על פי ארגוני ההגנה על הסביבה, הותמ"ל מעודדת בנייה פרברית על שטחים פתוחים.
לטענת נציגי ארגוני ההתיישבות הכפרית במדינת ישראל פעילות הותמ"ל גורמת לעיור מוגבר; העברה מוגברת של שטחים מיישובים חקלאיים לערים הסמוכות להם, בהליך קצר ומהיר מאוד ומבלי שנלקחות בחשבון ההשפעות של כך, כמו הרס החקלאות.
לטענת מרכז המועצות האזוריות, המשך פעילות הותמ"ל יביא לחיסול המרחב הכפרי, חיסולם של שטחים פתוחים בהיקף רב ושינוי אופיים של יישובים כפריים במרכז הארץ לצמיתות.
"ותודיענו" היא קטע תפילה הנוסף בתפילת ערבית של יום טוב שחל במוצאי שבת, המשמש כהבדלה, במקום "אתה חוננתנו" הנאמר במוצאי שבת רגיל.
בדומה ל"אתה חוננתנו", גם "ותודיענו" נאמר בברכה הרביעית שבתפילת שמונה עשרה, שהיא במקרה זה קדושת היום ("אתה בחרתנו").
נוסח זה נזכר בתלמוד במסכת ברכות, שם מובא שהוא נתקן על ידי רב ושמואל בבבל.
במהלך הדורות נעשו מעט שינויים בנוסח.
יש משערים שהתוספת בסיום "הבדלת וקדשת את עמך ישראל בקדושתך", השתרבבה לנוסח התלמוד מתוך הנוסח שנדפס בסידור, שכן התוספות ציינו נוסח זה כתוספת נהוגה, שאינה נמצאת בנוסח התלמוד שלהם.
בנוסח אשכנז ונוסח ספרד נוסף לנוסח ותודיענו גם: .
תוספת זו היא מאוחרת, שכן נוסח זה לא נמצא בתלמוד, ובראשונים, כדגומת המשנה תורה, סדר רב עמרם גאון, וכן בסידורים כתבי יד ובנוסחי התפילה של שאר עדות ישראל.
ותערב לפניך עתירתנו היא תוספת לברכת עבודה הנהוגה בנוסח אשכנז בחזרת הש"ץ של תפילת מוסף ביום טוב.
היא כוללת הרחבה של נוסח הברכה, וכן שינוי חתימת הברכה מ"המחזיר שכינתו לציון" ל"שאותך לבדך ביראה נעבוד".
מקור התוספת בנוסח ארץ ישראל הקדום.
על פי מסקנות החוקרים, מקור הנוסח של "ותערב" הוא נוסח ארץ-ישראלי של ברכת העבודה (אף שבסידורים שנמצאו בגניזה הקהירית לא מופיע נוסח זה בברכה), והוא מופיע כנוסח הברכה במדרש.
לפי מסקנתו של אורי ארליך, נוסח זה הוא עיבוד של הנוסח הארץ ישראלי המצוי, המופיע אף הוא במדרשים אחדים, "שכון בציון מהרה יעבדוך בניך בירושלים", שהוא כנראה הנוסח ששימש עוד כאשר בית המקדש השני עמד על תלו.
כאשר עבר זמן רב מאז החורבן, הרגישו המתפללים צורך לעבד את הנוסח כדי שיבקש ישירות על חזרת העבודה והשכינה, ולכן יצרו את הנוסח המעובד, אולם נוסח זה לא תפס בציבור והנוסח הישן נותר נפוץ יותר (למעט לצד העתקות של פיוטים).
במקומות אלה מופיע המשפט "השב שכינתך לציון עירך וסדר העבודה לירושלים", לעיתים בצירוף הפתיחה "אנא רחום".
שולמית אליצור הביאה ראיות לכך שאף משפט הפתיחה "ותערב עליך עתירתנו כעולה וכקרבן" היה מצוי בארץ ישראל במאה השמינית, בימי רבי פינחס בן יעקב הכהן.
כאמור, נוסח "ותערב" שהתקבל במנהג אשכנז כולל את שינוי חתימת הברכה הרגילה, "המחזיר שכינתו לציון" לחתימה "שאותך לבדך ביראה נעבוד".
הפוסקים מציינים שנוסח החתימה השונה "שאותך לבדך ביראה נעבוד", מבוסס על חתימת ברכת העבודה שנהגה בזמן שבית המקדש היה קיים (אז לא ניתן היה לומר "המחזיר שכינתו לציון" כבימינו).
בירושלמי חתימה זו מופיעה כחתימת ברכת העבודה לאחר קריאת התורה של הכהן הגדול בבית המקדש ביום הכיפורים.
זו גם החתימה שנהגה בנוסח ארץ ישראל אף לאחר החורבן, כפי שעולה מסידורי הגניזה הקהירית.
כחתימות (ונוסחאות בכלל) ארץ ישראליות נוספות, הגיעה החתימה לאשכנז והפכה שם לחתימה משנית שמשמשת כחתימה חילופית לחתימה העיקרית, הבבלית, עבור ימים מיוחדים.
הפוסקים קשרו בין אמירת החתימה מימי המקדש, לברכת כהנים שאף היא שריד מעבודת המקדש, וראה עוד על כך לקמן.
שינוי זה בחתימת הברכה גרר בקורת הלכתית בקרב חלק מהפוסקים, ובראשם הגר"א.
בשל התנגדות זו, רבים, בעיקר בארץ ישראל, נוהגים לומר "ותערב" מבלי לשנות את החתימה, בנוסח הזה:
בנוסח איטליה אומרים חתימת "שאותך לבדך ביראה נעבוד" בחזרת הש"ץ בכל פעם בה אומרים פיוטי קרובות.
בנוסח צרפת שולב נוסח "ותערב" בתוך הנוסח הקבוע של ברכת עבודה בכל יום, אך ללא שינוי החתימה (בדומה לנוסח המאוחר שהובא לעיל), ובתפילות ראש השנה ויום הכיפורים נאמר "ותערב" בגרסתו המלאה כולל החתימה הייחודית.
ב"מנהגי וורמייזא ומגנצא, דבי רש"י ורבותיו, ומנהגי אשכנז של הרקח" מופיע כי אומרים ותערב במוסף של כל יום טוב, וביום הכיפורים בכל תפילות היום, וכן מופיע במחזור אמסטרדם, כתב יד המייצג את מנהג קולוניה בימי הביניים, ובכתבי יד נוספים.
המהרי"ל כתב גם הוא לאומרו בתפילת מוסף של יום טוב, אך לא בשחרית, וכך גם ביום כיפור (אף על פי שלשיטתו נושאים בה כפיים).
בנוסף כתב לאומרה בתפילת נעילה ביום כיפור.
במנהג פפד"מ נהגו במנהג הממצע בין שני המנהגים הקודמים, ואמרו "ותערב" במוסף בכל יום טוב (אך לא בשחרית), וביום הכיפורים אף בשחרית ובנעילה (אך לא במנחה).
במנהג אשכנז המזרחי, שהוא המנהג הנפוץ כיום, נוהגים לומר "ותערב" רק בתפילת מוסף של יום טוב ויום הכיפורים, ואף לא בנעילה.
במהלך הדורות התקבע קשר בין הוספת "ותערב" לאמירת ברכת כהנים.
הקשר הוסבר בכך שברכת כהנים היא השריד האחרון של עבודת בית המקדש שמתקיים גם לאחר חורבנו, ועל כן מבקשים במיוחד על חזרת העבודה כאשר מברכים ברכת כהנים, ואף חותמים בברכה בנוסח שמקורו בעבודת המקדש.
להשערת עזרא פליישר, גם אמירת "ותערב" או נוסח דומה לו כחלק מאמירת קרובות כמתועד בגניזה (כדלעיל), מטרתה הייתה להזכיר לכהנים שעליהם לעלות לדוכן לברכת כהנים, מחשש שבשל הפיוט הם לא ישימו לב שעליהם לעלות.
בשל כך, מועד אמירת "ותערב" נקבע על פי התפילות בהן אמרו ברכת כהנים.
בנוסח אשכנז נהוג שאין אומרים ברכת כהנים אלא ביום טוב, וברוב הקהילות רק בתפילת מוסף בו, וגם "ותערב" נאמר בתפילות אלה.
כאשר ישנם חריגים לכלל זה, המנהגים נחלקו אם אומרים ותערב בהתאם לברכת כהנים או לא.
כאמור, בנוסח אשכנז המערבי נוהגים לישא כפים בכל הימים הטובים גם בשחרית וגם במוסף,, אך לא אומרים "ותערב" בשחרית.
חריג לכך הוא שביום כיפור נוהגים ברוב קהילות אשכנז המערבי לומר ותערב בכל שלש הפעמים שנושאים כפיים - בשחרית, במוסף ובנעילה.
ישנו מנהג, המופיע במקצת מחזורים, שאין אומרים ותערב אפילו במוסף יום טוב, אם חל יום טוב בשבת.
דבר זה נובע ככל הנראה ממנהג אחר המוזכר בפוסקים שלא לשאת כפיים ביו"ט שחל בשבת, והוא ביטוי נוסף לקשר בין ברכת כהנים לאמירת ותערב.
דין נוסף הנובע מכך הוא פסק מהר"ם לובלין שלא אומרים ותערב אפילו בתפילה בה עקרונית ישנה ברכת כהנים, אם אין כהנים בבית הכנסת בפועל.
ושתי קולה (ידועה כ-Va$htie; נולדה ב-23 באפריל 1981) היא במאית וידאו קליפים, במאית קולנוע, אמנית, מעצבת, ציירת ותקליטנית אמריקאית.
היא פועלת בעיקר בניו יורק.
קולה ידועה בכך שביימה את הווידאו קליפ הראשון של הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר - "One Time".
קולה נולדה וגדלה באולבני, בירת מדינת ניו יורק.
היא עברה לעיר ניו יורק בשנת 1999 ללמוד קולנוע בבית הספר לאמנויות חזותיות.
היא סיימה את לימודיה בשנת 2004. במהלך תקופה זו היא עבדה ב-Stüssy; חנות בגדים.
את הקריירה שלה החלה קולה כבר בשנת 1999, תוך שהיא פועלת במגוון תחומים שונים כמו: עיצוב, מוזיקה, בימוי וציור.
בשנת 2005, קולה חתמה על חוזה ב-Box Fresh Pictures, כבמאית לצד אנתוני מנדלר.
רבים מהקליפים הראשונים שלה יצאו על ידי חברה זו, כולל קליפים לאמנים כמו ג'יי-סטטוס, ריהאנה וטוני הוסל.
במקביל, היא כתבה גם תסריטים של וידאו קליפים לאמנים שונים.
בשנה שלאחר מכן, היא הפכה למנהלת שירותי היצירה של איילנד דאף ג'אם מיוזיק גרופ.
אנטוניו "לוס אנג'לס" ריד, נשיא חברת דאף ג'אם, אמר שהיא תהיה "זו שתשמור על קירור הבניין, בכך שהיא תשלב בו מוזיקת פופ ומוזיקת מיינסטרים".
קולה הייתה מועמדת בטקס פרסי Paper, תוך שזכתה לתשואות ממבקרים שונים.
בשנת 2015 קולה כתבה, ביימה וכיכבה באחד מהווידאו קליפים המצליחים ביותר בכל הזמנים "Hotline Bling", של דרייק, שצבר למעלה מ-1.6 מיליארד צפיות.
היא גם כיכבה בסדרת הטלוויזיה התיעודית 3AM, שאורכה שבעה פרקים ושידוריה היו ב-Showtime.
צ'יילד רבל סולידר - "Us Placers"
ג'יי-סטטוס בשיתוף שונטל וריהאנה - "Roll It"
סלים בשיתוף ראיין לסלי ופאביולס - ""
ג'סטין ביבר - "One Time"
ג'וניור סאנצ'ס בשיתוף ג'ואל מאדן ובנג'י מאדן - "Elevator"
תיאופילוס לונדון - "I Want You (גרסת כיסוי)"
יסמין סולאנו – "That's Not It"
ג'ים קלאס הירוז - ""
דרייק - "Hotline Bling (גרסה אמנותית)"
נפת וֶשְׁנְיָאקִי היא נפה במחוז המזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה.
פארק היער "קוסקובו" הוא אחד ממקומות הבילוי האהובים על תושבי ושניאקי, כמו גם על תושבי הנפות הסמוכות נובוגירייבו, פרובו וריאזאנסקי.
הפארק פתוח לקהל בכל שעות היממה.
המאסיב הירוק מבוסס על עצי לבנה, אלון וטיליה נמצאים גם כן (חלק מהעצים בגיל של עד 250 שנה).
בפארק חיים 7 מינים של יונקים וכ-60 מינים של ציפורים.
מאז 2015 פועל מרכז האקולוגיה של קוסקובו בשטח פארק היער.
וָשְמֶגְייֵר (בהונגרית: Vasmegyer) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודים חיו בושמגייר בתקופות זמן שונות.
רוב שנותיה קיבלה הקהילה שירותי דת מרבנות קמצ'ה, אך היה לה בית קברות משל עצמה.
בשנת 1944 יהודי ושמגייר עם שאר יהודי הונגריה גורשו ונרצחו בשואה.
ותיק חברי הכנסת הוא חבר הכנסת בעל הוותק הרב ביותר בכנסת, מבין חבריה של כנסת מסוימת.
מטבע הדברים, בשנותיה הראשונות של הכנסת לא היה מקום לתואר זה, כאשר רבים מחברי הכנסת כיהנו בה החל מיומה הראשון והיו בעלי ותק זהה.
רק במהלך כהונת הכנסת העשירית, עם התפטרותו של מנחם בגין מן הכנסת, נותר חבר הכנסת תופיק טובי בעל הוותק הרב ביותר במשכן – כהונה רצופה מיום כינונה של הכנסת הראשונה.
עד לכנסת ה-16 לא הייתה לתואר זה משמעות חוקית או מעשית כלשהי, אולם בשנת 2000 תוקן חוק יסוד: הכנסת (תיקון מס' 27) ושונה אופן ניהול הכנסת בעת היבחרה מחדש.
עד אז קבע החוק כי זקן חברי הכנסת יהיה יושב הראש הזמני בעת פתיחת מושבה הראשון של הכנסת הנבחרת (לאחר פתיחת ישיבתה הראשונה על ידי נשיא המדינה באופן סמלי), וינהל את ישיבותיה עד לבחירת יושב הראש הקבוע.
בתיקון לחוק נקבע כי מעתה ימלא תפקיד זה ותיק חברי הכנסת, ולא זקן החברים בה.
חבר הכנסת שמעון פרס, שניהל בכנסת ה-14 ובכנסת ה-15 את ישיבות הפתיחה מכוח היותו זקן חברי הכנסת, קיבל בכנסת ה-16 ובכנסת ה-17 את ניהול הישיבה בשל היותו גם ותיק חברי הכנסת באותה העת.
בשנת 2016 תוקן החוק פעם נוספת (תיקון מס' 43), ונקבע כי הסדר זה יוסיף להתקיים רק כאשר יו"ר הכנסת היוצאת לא נבחר מחדש לכנסת.
כאשר היו"ר היוצא נבחר גם לכנסת הבאה, ימשיך היו"ר היוצא בתפקיד הזמני עד לבחירת יושב ראש קבוע.
תיקון זה נכנס לתוקפו בכנסת ה-21, ומאז ועד עתה (הכנסת ה-25) לא אירע שיו"ר כנסת לא נבחר מחדש לכנסת.
משכך, נוהלו ישיבות הפתיחה של כנסות אלו על ידי יושבי הראש היוצאים, והתואר 'ותיק חברי כנסת' נותר למעשה סמלי בלבד.
הרשימה מפרטת את האישים שהיו ותיקי חברי הכנסת במועד התכנסותה של כל אחת מן הכנסות, למן הכנסת ה-11 ואילך (עד לכנסת זו היה יותר מחבר כנסת אחד בעל ותק מקסימלי).
בתקופה זו עדיין לא נקבע מעמד רשמי לוותיק חברי הכנסת, והיו"ר הזמני היה זקן חברי הכנסת.
(1922-2011)חד"שהכנסת האחת עשרה13 באוגוסט 1984ישיבת הכנסת נוהלה בידי חבר הכנסת יוסף בורג, שהיה זקן חברי הכנסת.
חבר הכנסת טובי היה אחרון חברי הכנסת שנבחרו לאספה המכוננת שהמשיך לכהן ברצף עד אמצע כהונת הכנסת ה-12הכנסת השתים עשרה21 בנובמבר
1988ישיבת הכנסת נוהלה בידי יאיר שפרינצק, שהיה זקן חברי הכנסת2שמעון פרס
(1923-2016)המערךהכנסת השלוש עשרה13 ביולי 1992ישיבת הכנסת נוהלה בידי יצחק שמיר, שהיה זקן חברי הכנסת, על אף שכיהן בתפקיד ראש הממשלה באותה העתהעבודההכנסת הארבע עשרה17 ביוני 1996שמעון פרס ניהל את ישיבת הפתיחה, מכוח היותו זקן חברי הכנסתישראל אחתהכנסת החמש עשרה7 ביוני 1999
מהכנסת השש עשרה ועד לכנסת העשרים ואחת
בתקופה זו קבע החוק שוותיק חברי הכנסת יהיה יושב הראש הזמני של הכנסת עד לבחירת יו"ר קבוע.
(1923-2016)עבודה-מימדהעבודההכנסת השש עשרה17 בפברואר 2003פרס היה גם זקן חברי הכנסתקדימההכנסת השבע עשרה17 באפריל 20062מיכאל איתן
(1944-2024)הליכודהכנסת השמונה עשרה24 בפברואר 2009ותיק חברי הכנסת היה למעשה חיים רמון, אך כיוון שחוק יסוד: הכנסת קובע כי מי שמכהן כשר לא יעמוד בראשות הכנסת מילא מיכאל איתן תפקיד זה.
חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר החזיק בוותק זהה לזה של מיכאל איתן, ואף היה מבוגר ממנו, אך גם הוא לא מילא את התפקיד בשל היותו שר בממשלה.3בנימין בן אליעזר
(1936-2016)העבודההכנסת התשע עשרה5 בפברואר 2013בן אליעזר היה גם זקן חברי הכנסת4עמיר פרץ
(-1952)המחנה הציוניהכנסת העשרים31 במרץ 2015
בתקופה זו קובע החוק שוותיק חברי הכנסת יהיה יושב הראש הזמני של הכנסת רק אם היו"ר היוצא לא נבחר לכנסת החדשה.
בתגובה התפטר ח"כ אדלשטיין מתפקידו כיו"ר הכנסת, דבר שהביא למשבר חוקתי.
בשל כך קבע בית המשפט העליון בפסק דין חריג, כי הוא מעניק לוותיק חברי הכנסת, עמיר פרץ, את הסמכות לכנס את הכנסת לישיבה מיוחדת בה יבחר יו"ר קבוע.
ביום 26 במרץ 2020 כינס עמיר פרץ את הכנסת וזו בחרה בבני גנץ ליושב ראש קבוע2משה גפני
(-1952)יהדות התורההכנסת העשרים וארבע6 באפריל 2021יושב הראש הזמני היה חבר הכנסת יריב לוין, שכיהן כיו"ר הכנסת העשרים ושלושהכנסת העשרים וחמש15 בנובמבר 2022יושב הראש הזמני היה חבר הכנסת מיקי לוי, שכיהן כיושב ראש הכנסת העשרים וארבע
ושקוט (בהונגרית: Vaskút) הוא כפר בנפת באיה שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בושקוט אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה.
שמו של הכפר ושקוט הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1400.
ותיקי וייטנאם נגד המלחמה הוא ארגון ללא כוונת רווח שהוקם על ידי חיילים אמריקאים שהשתחררו מהצבא האמריקאי והתנגדו להמשך מלחמת וייטנאם.
בשנות השביעים, בשיא פעילותו, היו חברים בארגון כ-25,000 חיילים משוחרים והיו לו סניפים ברחבי ארצות הברית.
הרוב המכריע של החברים בארגון היו גברים צעירים ששירתו בווייטנאם וחזרו מאוכזבים מהרציונל למלחמה ומההתנהלות האמריקאית בדרום-מזרח אסיה.
חברי הארגון שירתו במגוון תפקידים וחילות בצבא ארצות הברית.
אגון ותיקי וייטנאם נגד המלחמה (VVAW) נוסד ב-1 ביוני 1967 על ידי שישה חיילים משוחררים צעירים שנפגשו בצעדת שלום בניו יורק באפריל באותה שנה.
במהלך הצעדה הזו, התאספו כ-20 ותיקי מלחמת וייטנאם תחת כרזה מאולתרת עם הכיתוב "ותיקי וייטנאם נגד המלחמה".
VVAW פרסם מודעה בניו יורק טיימס והזמין חיילים משוחררים המתנגדים למלחמה להצטרף לארגון.
מודעות דומות פורסמו בעיתונים נוספים ברחבי ארצות הברית.
חקירת חייל החורף (Winter Soldier Investigation) הייתה אירוע תקשורתי שמומן על ידי ארגון ותיקי וייטנאם נגד המלחמה שנערך בין התאריכים ה-31 בינואר ל-2 בפברואר 1971. מטרת האירוע הייתה לחשוף פשעי מלחמה שכנראה ביצעו הכוחות האמריקאים ובעלי בריתם במלחמת וייטנאם.
האירוע התרחש בדטרויט בהשתתפות של 109 ותיקי מלחמה ו-16 אזרחים.
חיילים משוחררים מכל זרועות הצבא, כמו גם קבלנים אזרחיים, אנשי רפואה ואקדמאים, העידו על פשעי מלחמה שביצעו בין השנים 1963-1970. העדויות צולמו ועובדו לסרט תעודי.
זריקת המדליות של ותיקי וייטנאם
אירוע המחאה הידוע ביותר שהארגון ארגן קיבל את הכינוי קניון דיואי ||| (Dewey Canyon III).
בשבוע שבין ה-17 ל-23 באפריל 1971 התאספו בוושינגטון כאלף חברי VVAW אליהם הצטרפו חברות מארגון אמהות כוכבי זהב אמריקאיות (American Gold Star Mothers), אמהות ששכלו את ילדיהן במלחמה.
שיא המחאה התקיימה ב-23 באפריל כאשר 800 חיילים ותיקים ממלחמת וייטנאם השליכו את המדליות, הסרטים, התעודות ומדי הצבא שלהם על מדרגות בניין הקפיטול.
המוחים ראו במעשה זה סמל חזק לדחיית ההוקרה שקיבלו עבור השתתפותם במלחמה שעתה התנגדו לה.
רבים מהם הרגישו שהמדליות והעיטורים לא שיקפו את המציאות הקשה של המלחמה ואת הסבל שחוו.
אירוע זה נחשב לאחד הרגעים המשמעותיים ביותר בתנועת המחאה נגד מלחמת וייטנאם והוא משך תשומת לב תקשורתית רבה.
הוא סימל את הקרע העמוק בחברה האמריקאית סביב המלחמה ואת המצוקה של החיילים ששבו ממנה.
אירוע זריקת המדליות של ותיקי וייטנאם השפיע על דעת הקהל ותרם ללחץ הציבורי על הממשל האמריקאי לסיים את המלחמה.
לאחר המלחמה ותיקי וייטנאם נגד המלחמה פעלו גם כדי להכיר בזכאותם של החיילים המשוחררים בטיפול ותמיכה במצבים בריאותיים עיקריים הקשורים לווייטנאם, כמו הפרעת דחק פוסט טראומטית והשפעות החשיפה לאייג'נט אורנג'.
"וְתֵן בְּרָכָה" הוא שיר מהמקורות, שהולחן על ידי נורית הירש ובוצע על ידי צוות הווי הנדסה קרבית בשנת 1970.
מילות השיר "ותן ברכה" , לקוחות מתוך ברכת השנים, היא הברכה התשיעית בתפילת העמידה (תפילת שמונה עשרה).
הנוסח "ותן ברכה" שייך לקיץ, ונאמר החל ממוצאי החג הראשון של פסח עד ליל ז' בחשוון (אז מתחילים בשאלת גשמים).
השיר "ותן ברכה", נכלל בתוכניתו הראשונה של צוות הווי הנדסה קרבית, תוכנית שנקראה "מהנדסים את העולם", שעלתה לאוויר ב-1970, בניהולו המוזיקלי של עמי גלעד.
צוות הווי הנדסה קרבית הוקם במקומה של "להקת הפלסים" אשר פורקה ביום העצמאות של שנת 1970 (תש"ל), עם היכנסה לתוקף של הוראת המטכ"ל, כי בלהקות צבאיות לא ישרתו חיילים בעלי כושר קרבי.
חלק מזמרי הצוות דאז היו נתן כהן ויורם ירוחמי (שלימים הקימו את שלישיית "הנשמות הטהורות").
אליהם הצטרפו דפנה דרורי, שהייתה הסולנית בביצוע המוכר של הלהקה, אריה ברק, דני ברזילי, חנה חייט, שולי בשן וזהבה שם טוב.
נגני הצוות בשיר זה פרדי בקלו, מקס בן-הרוש, אודי קדישזון ויואל כהן-אלורי.
השיר צעד במצעדי הפזמונים השבועיים של "הגל הקל" (רשת ב') מנובמבר 1970 ועד סוף דצמבר 1970. הוא עמד שבוע אחד בראש המצעד, בסוף נובמבר 1970. למרות הצלחתו במצעדים השבועיים הוא לא הגיע למצעדים השנתיים.
בהמשך הקליטה ירדנה ארזי ביצוע נוסף לשיר זה.
השיר היה חלק גם מהאלבום "צוותי הווי" דיסק 13–14 - להקות צבאיות בונוס שיצא בשנת 2010, שליקט שירי להקות צבאיות בין השנים 1963-1991
ושתי הוא ציור שמן על בד משנת 1879 מאת הצייר האנגלי אדווין לונג המתאר דמות במגילת אסתר בתנ"ך העברי.
לונג הושפע מאוד מציוריהם של ולסקז ומאסטרים ספרדים אחרים, ומתמונותיו המוקדמות יותר.
הוא שוכן במוזיאון ובגלריה באוניברסיטת בוב ג'ונס.
הציור שלו של ושתי לוכד את הפתיחה הדרמטית של הנרטיב המקראי של סירובו של ושתי לזימון המלך.
ושתי הייתה מלכת פרס ואשתו הראשונה של מלך פרס אחשוורוש במגילת אסתר.
אחשוורוש ציווה על הסריסים הראשיים שלו לבצע את פקודתו להביא את המלכה ושתי לעמוד בפני אנשי החצר שלו ולהפגין את יופיה יוצא הדופן.
היא גורשה בגלל סירובה להופיע במשתה של המלך כדי להראות את יופיה כרצונו של המלך.
היא נתפסת כגיבורה עצמאית בפמיניזם.
בין עבודותיו הבולטות נמנות שתי יצירות המתמקדות בדמויות מקראיות: "ושתי מסרבת לצו המלך" ו"המלכה אסתר".
ז' היא האות השביעית באלפבית העברי ושמה זי"ן (זַיִן).
בפי יהודי תימן נקראת האות זאן.
בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, ז' נמנית עם חמש האותיות השיניות: זסשר"צ.
מבחינה פונולוגית האות ז' מייצגת עיצור מכתשי, חוכך שורק, קולי (z/ :IPA/).
זי"ן גרושה מייצגת עיצור בתר-מכתשי, חוכך שורק, קולי (ʒ/ :IPA/), והגייתה היא כשל J בצרפתית, כמו בשם ז'בוטינסקי.
כך גם הגייתה בפי יהודי צפון אפריקה ותימן כאשר היא מודגשת.
בפעלים שהאות הראשונה שלהם היא ז' חל שיכול עיצורים בבניין התפעל.
בנוסף מתרחשת הידמות הגורמת להחלפת האות ת' באות ד': הזדמן, הזדקר.
שם האות נגזר מכלי זין, וצורתה כשל חרב.
בכתב הפיניקי העתיק נראתה כאות Z.
בספר "תולדות המלחמה בארצות המקרא" של יגאל ידין הוקדש פרק למציאת כלי מלחמה עתיק בעל צורה זו.
על פי ממצאים הוא שיער שמדובר בכלי דמוי בומרנג עתיק, ששימש לציד.
ז' (זין/זִיקּ) באלפבית הפרוטו-כנעניז' באלפבית הפיניקיז' באלפבית הארמי
בקוד ASCII מיוצגת האות ז' בערך E6, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05D6.
בקוד מורס מיוצגת האות ז' באמצעות הרצף (משמאל לימין): ..-- (קו קו נקודה נקודה).
סימן ארוך במיוחד זה משקף את תפוצתה הנמוכה של האות ז' בטקסטים עבריים.
הוא ייצוגה של האות ז' בכתב ברייל.
באלפבית צלילי מיוצגת האות ז' באמצעות המלה "זאב".
באיתות בדגלי סמפור ז' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה דרומה (כלפי מטה) ודגל שני הפונה דרום-מזרחה.
בגימטריה ערכה 7, ובהתאם לכך כיתה ז' היא הכיתה השביעית בבית הספר.
כשהאות ז' מופיעה בראש מספר, פירושה 7,000, למשל: ז'תשנ"ד הוא 7754.
בשפה עברית מודרנית שכיחות השימוש באות ז' היא כ־0.88% מכלל אותיות האלפבית העברי.
זו האות הנדירה ביותר בשימוש מבין האותיות ללא אותיות סופיות.
ז' הוא הקיצור של המילה "זכר".
המילה "זין" בסלנג היא כינוי לאיבר המין הגברי.
ביידיש, המילה "שְׁוָואָנְץ", שפירושה זנב, מתייחסת גם לאיבר המין הגברי, בדומה לשפה הגרמנית.
כלשון נקייה, בחרו מחדשי השפה העברית להשתמש רק באות הראשונה של המילה.
עם השנים המקור נשכח, והמילה "זַיִן" הפכה לגסה בעצמה.
קיימות סברות שונות בקרב חברי האקדמיה ללשון העברית אודות מקור השימוש במילה "זין".
בין השאר קיימת סברה כי השימוש נעשה בשל היותה האות ז' האות הראשונה במילה "זרג" שנחשבה גסה מאוד.
בהשאלה, ביטוי הסלנג סוג ז', פירושו מוצר באיכות ירודה ביותר.
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בז' אדר א', או שבר המצווה שלו חל בשנה פשוטה, היא ברוב השנים פרשת תצוה.
אבל אם בר המצווה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחא או זחג) פרשת בר המצווה היא פרשת תרומה.
אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות השג) פרשת בר המצווה היא פרשת צו.
יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע
בהרבה קהילות, יום צום של חברי החברה קדישא
ה'תרמ"ו (אדר א') – עיתון יומי ראשון בעברית, "היום", החל להופיע בסנקט פטרבורג
ה'תרצ"ג – בבחירות שנערכו בגרמניה חודשיים לאחר עליית היטלר לשלטון וימים ספורים לאחר שריפת הרייכסטאג, זוכה המפלגה הנאצית ל-44% מהקולות
ה'תש"ב – אניית המעפילים סטרומה טובעת בים השחור לאחר פגיעת טיל טורפדו רוסי
ה'תש"ט – דוד בן-גוריון מציג את ממשלת ישראל הראשונה בפני הכנסת.
ה'תש"ם – השקל (הישן) הונהג כיחידת המטבע בישראל במקום הלירה, 1 שקל = 10 לירות ישראליות
ה'תשנ"ט – מוקמת מפלגת המרכז
ה'תשס"ה (אדר א') – הכנסת מאשרת בקריאה שלישית את חוק יישום תוכנית ההתנתקות
ה'תקי"ז – רבי יהודה ליב אדל, המגיד מסלונים, למדן ליטאי ומומחה לאגדות חז"ל ולסדר טהרות.
ה'תקמ"ה – נחמן קרוכמל, היסטוריון והוגה דעות, מראשי תנועת ההשכלה בגליציה (נפטר ה'ת"ר)
ה'תקפ"ח – מיכה יוסף לבנזון (מיכ"ל), משורר יהודי מתנועת ההשכלה (נפטר ה'תרי"ב)
ה'תרי"ג (אדר ב') – הרב ד"ר דוד יעקב הלוי סג"ל סימונסן רבה הראשי של דנמרק, ביבליופיל (נפטר י"א בסיון ה'תרצ"ב)
ה'תרל"ד – משה סמילנסקי, משורר ופובליציסט עברי (נפטר ה'תשי"ד)
ה'תרמ"ז – הרב יהודה מאיר שפירא, מייסד ישיבת חכמי לובלין ולימוד הדף היומי (נפטרה ה'תרצ"ד)
ה'תרמ"ח – רחל כהן-כגן, פוליטיקאית ישראלית (נפטרה ה'תשמ"ג)
ה'תרנ"ה – רבי משה פיינשטיין, הפוסק החשוב של יהדות ארצות הברית (נפטר ה'תשמ"ו)
ה'תרס"א – אהרן ציזלינג, שר החקלאות הראשון של ישראל וחבר הכנסת מטעם מפ"ם (נפטר ה'תשכ"ד)
ה'תר"ע (אדר א') – מרים רות, סופרת ילדים ישראלית (נפטרה ה'תשס"ו)
ה'תרע"ג – הרב רפאל עבו, דיין בבית הדין הרבני הגדול (נפטר ה'תשמ"ג).
ה'תרפ"א (אדר ב') – מאיר עמית, אלוף בצה"ל ומדינאי ישראלי, כיהן כראש "המוסד" וכשר בממשלת ישראל (נפטר בה'תשס"ט)
ה'תש"ב – ג'ו ליברמן, פוליטיקאי אמריקאי והיהודי הראשון שהיה מועמד לתפקיד סגן הנשיא
ה'תש"ה – עמרם מצנע, אלוף בצה"ל, ראש עיריית חיפה ויו"ר מפלגת העבודה
ה'תשכ"ה (אדר א') – שולי מועלם-רפאלי, פוליטיקאית ישראלית
– משה רבנו (על-פי המסורת)
ה'שע"ט – רבי שלמה אפרים מלונטשיץ, דרשן, ראש ישיבה ואב"ד פראג, מכונה על שם ספרו "כלי יקר".
ה'תקפ"ו (אדר א') – רבי מאיר וייל, רב העיר ברלין.
ה'תרמ"ב – מוריץ דניאל אופנהיים, צייר יהודי (נולד ה'תק"ס)
ה'תר"ס (אדר א') – רבי אליהו בן-אמוזג, רב מקובל ופילוסוף איטלקי.
ה'תרפ"ה (אדר א') – הרב צבי הירש למפרט, רב בעיירות שונות בליטא, מחבר "פסקי הגר"א" (נולד ה'תקצ"ה)
ה'תשי"ז (אדר א') – ג'ון פון נוימן, מתמטיקאי אמריקאי ממוצא יהודי-הונגרי (נולד ה'תרס"ד)
ה'תשל"ב – פאול גרינינגר, מחסידי אומות העולם (נולד ה'תרנ"ב)
ה'תשל"ה, הרב אשר רוזנבוים - רב שכונת נורדיה בתל אביב
ה'תשנ"ה (אדר א') – הרב חיים יעקב גולדוויכט, ראש ישיבת ההסדר הראשונה – ישיבת כרם ביבנה (נולד ה'תרפ"ה)
ה'תשנ"ה (אדר ב') – רבי חיים צימרמן הלוי, מגדולי הרבנים בארצות הברית בדור שאחרי השואה (נולד ה'תרע"ה)
ה'תשע"ב – הרב יעקב ישכר בער רוזנבוים.
אדמו"ר חסידות נדבורנה (נולד ה'תר"ץ)
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בז' אלול היא לרוב פרשת כי תצא.
אבל אם בר המצווה חל בשנה בה פסח, וממילא תשעה באב, הוא בשבת (שנים מקביעויות בשז, גכז, הכז), אז פרשת בר המצווה היא פרשת שופטים.
תענית צדיקים על שמתו במגפה המרגלים מוציאי דיבת הארץ רעה ().
– העיר פומפיי נחרבת בהתפרצות של הר הגעש וזוב.
ה'תרע"ה – המון אנטישמי זועם באטלנטה ג'ורג'יה מבצע לינץ' בליאו פרנק, יהודי אמריקאי שהואשם ברצח נערה בת 13
ה'תרצ"ט – האוניה "פאריטה" של בית"ר עם 856 נוסעים הגיעה לחוף תל אביב, זו הייתה אחת מאניות המעפילים האחרונות שהגיעו ערב מלחמת העולם השנייה
ה'תרל"ד – יוסף קלוזנר, היסטוריון, חוקר ספרות ואיש רוח ישראלי
ה'תר"ע – הרב פינחס קהתי, מחבר הביאור על המשניות "ביאור קהתי"
ה'תרפ"ח – שאול אפק, אלוף-משנה במילואים בצה"ל ולוחם פלמ"ח.
ה'תש"ד – רון חולדאי, ראש עיריית תל אביב-יפו
ה'תש"ז – הרב דוד מאיר דרוקמן, הרב של קריית מוצקין, ורב חסידי חב"ד בקריות
ה'תשל"ג – רון שובל, זמר השר מוזיקה מזרחית
ה'תשמ"ג – רותם סלע, דוגמנית ישראלית
ה'תשמ"ו – אברהם סתיו, רב ישראלי
ה'תקכ"ג – רבי יצחק זעקיל עטהויזן, אב"ד ומרא דאתרא במיינץ ובקהילות נוספות, ובסוף ימיו בפפערשא ומדינת שוואבן במשך שלשים ושלש שנים.
ה'תרפ"ד – נחמן סירקין, מאבות הציונות הסוציאליסטית ומראשי "פועלי ציון" בגולה
ה'תשכ"ו – משה קוסביצקי, מגדולי החזנים בדורנו
ה'תשל"א – הרב ראובן מרגליות, מנהלה הראשון של ספריית הרמב"ם, מחברם של קרוב ל-55 ספרים בנושאי יהדות וחתן פרס ישראל (נולד ב-ה'תר"ן)
ה'תש"ם – אוטו פרנק, אביה של אנה פרנק (נולד ב-ה'תרמ"ט)
ה'תשפ"ג – הרב אהרן שכטר, ראש ישיבת רבנו חיים ברלין (נולד ב-ה'תרפ"ח)
ו' באלול – ח' באלול
היום השביעי של עשרת ימי תשובה
ה'תקס"ג – רבי חיים מוולוז'ין, תלמיד הגר"א, מפרסם קול קורא ל"אוהבי התורה" ביהדות ליטא כדי שיסייעו להקמת ישיבה.
ה'תש"ד – צעדת הרבנים בוושינגטון: רבנים מהנהגת יהדות ארצות הברית האורתודוקסית הפגינו בוושינגטון די.
בקריאה לבעלות הברית להתערב ולהקדיש מאמץ מלחמתי לעצירת השואה.
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בז' בתשרי היא בדרך כלל פרשת האזינו.
– זבולון, בנו העשירי של יעקב אבינו
ה'תקכ"ג – החת"ם סופר (הרב משה סופר), ראש ישיבה ומגדולי הרבנים והפוסקים בדורות האחרונים (נפטר ב-ה'ת"ר)
ה'תשל"ג – משה סעדה, חוקר במח"ש וחבר הכנסת מטעם הליכוד
ה'תצ"ז – רבי דוד אופנהיים, פוסק ואב"ד בניקולסבורג ופראג, רב ראשי למורביה ובוהמיה, נדבן ואספן ספרים.
ה'תרי"א – רבי מנחם נחום טברסקי, אדמו"ר ממקארוב
ה'תרצ"ז – מאיר דיזנגוף, ראש העיר הראשון של תל אביב
ה'תש"ח – הרב יהושע צימבליסט, רב וראש ישיבה במינסק
ה'תשט"ו – הרב נח גד וינטרוב, מחבר ספרים
ה'תשנ"ח – יחיאל אליאש, מייסד בני עקיבא
ה'תשע"ה – שלמה להט, ראש העיר השביעי של תל אביב
ו' בתשרי – ח' בתשרי
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בז' חשוון היא תמיד פרשת לך לך.
מתחילים לבקש על הגשמים בברכת השנים בארץ ישראל.
כך נפסקה ההלכה, לפי דעות רבי יהודה ורבן גמליאל.
– על פי המסורת, נבוכדנצר השני, מלך בבל שוחט (כמאמר המקרא) את בניו של צדקיהו לנגד עיניו ולאחר מכן מנקר את עיניו
ה'תרל"ט – הגיעו ראשוני המתיישבים מירושלים לאדמות אום-מלאבס עליהם הוקמה פתח תקווה – "אם המושבות"
ה'תש"ב – כ-9,200 מיהודי גטו קובנה נרצחים בפורט התשיעי
ה'תשט"ו – נפתחת לתנועה תחנת הרכבת תל אביב מרכז
ה'תשל"ג – הראשון לציון הרב עובדיה יוסף והרב שלמה גורן מתמנים לרבנים הראשיים לישראל.
ה'תשס"ו – עמיר פרץ נבחר ליושב ראש מפלגת העבודה, לאחר מערכת בחירות בה התמודד כנגד שמעון פרס ובנימין בן אליעזר
ה'תש"ד – אקציית הילדים בגטו שאוולי
ה'תשפ"ג – הבחירות לכנסת העשרים וחמש
ה'תשפ"ה – תקיפת אוהדי מכבי תל אביב באמסטרדם
ה'תקצ"ג – הרב חיים חזקיהו מדיני, מחבר הספר שדי חמד, רבה של העיר קרסו-בזאר (בילוהירסק) שבחצי האי קרים ושל חברון (נפטר ב-ה'תרס"ה)
ה'תרנ"ו – לוי אשכול, ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל (נפטר ב-ה'תשכ"ט)
ה'תרנ"ח – אב"א אחימאיר, מממנהיגי ברית הרוויזיוניסטים ותנועת בית"ר (נפטר ב-ה'תשכ"ב)
ה'תשט"ו – הרב אלימלך פירר, רב ויועץ רפואי ומקים ארגון "עזרה למרפא"
ה'תשל"ו – הרב אהרן מרדכי רוקח, בנו של האדמו"ר מבעלזא הרב ישכר דב רוקח.
ה'תשנ"ד – עומר אדם, זמר ישראלי השר מוזיקה ים-תיכונית
ה'תר"ח – רבי יהודה צבי הירש אייכנשטיין מרוזדול, האדמו"ר השלישי בשושלת זידיטשוב, מחבר "דעת קדושים" (נולד ב-ה'תקנ"א)
ה'תרכ"ו – רבי נתן דוד רבינוביץ משידלובצה, אדמו"ר מבית פשיסחה, נכד היהודי הקדוש (נולד ב-ה'תקע"ד)
ה'תרס"ו – רבי ירחמיאל צבי רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא-שעדליץ (נולד ב-ה'תרל"ח)
ה'תרע"ג – רבי דוד גוטרמן מסאווראן, האדמו"ר הרביעי בשושלת סאווראן
ה'תר"צ – הרב יוסף לייב בלוך, רב העיר טלז וראש ישיבת טלז (נולד ב-ה'תר"כ)
ה'תרצ"ד – הרב מאיר שפירא, מייסד וראש ישיבת חכמי לובלין ומייסד הדף היומי (נולד ב-ה'תרמ"ז)
ה'תשל"ד – הרב ישראל ולץ, רב הונגרי-ישראלי, מחבר שו"ת "דברי ישראל".
ה'תשע"ט – פרופ' יעקב וינרוט, עורך דין ופילוסוף.
ה'תשפ"ה – מיכאל איתן, חבר הכנסת מטעם הליכוד (נולד ב-ה'תש"ד)
ו' בחשוון – ח' בחשוון
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בז' כסלו היא לרוב פרשת ויצא.
אולם אם הבר מצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מסוג השא או השג), פרשת הבר מצווה היא פרשת וישלח.
ב"סכוליון" למגילה מבואר שהחג נקבע על מות הורדוס.
ה'תרע"ט – מסתיימת מלחמת העולם הראשונה בשעה 11:11; פולין מכריזה עצמאות
ה'תשס"א – נחקק בישראל חוק זכויות התלמיד, הראשון מסוגו בעולם
ה'תשפ"ה – תחילת הלחימה בסוריה בעקבות נפילת משטר אל-אסד בסוריה בסוריה
ה'תכ"א – רבי יהודה מילר, רב ופוסק יהודי-גרמני, אב"ד דייץ ומדינת קלן.
ה'תרמ"א – יעקב אפשטיין, פסל יהודי-אמריקאי (נפטר ב-ה'תשי"ט)
ה'תרס"א – יעקב כ"ץ, מחנך והיסטוריון ישראלי (נפטר ב-ה'תשנ"ח)
ה'תש"ך – חנוך רוזן, פנטומימאי ישראלי
ה'תשכ"ג – שמוליק לוי, שחקן וקומיקאי ישראלי
ג'תשס"א – הורדוס, מלך יהודה בחסות האימפריה הרומית, מייסד בית הורדוס (מגילת תענית, פרק ט)
ה'תקע"ג – רבי יוסף דוד זינצהיים ("יד דוד"), רבה של שטרסבורג וראש הסנהדרין של פריז, רבה הראשי הראשון של צרפת וראש הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת.
ה'תשי"ב – הרב יעקב משה חרל"פ, ראש ישיבות "מרכז הרב" ובית זבול ורב שכונת שערי חסד בירושלים (נולד ב-ה'תרמ"ב)
ה'תשמ"ד – רבי שלמה בנימין הלוי אשלג, אדמו"ר מאשלג, בנו של רבי יהודה אשלג (נולד ב-ה'תר"ע)
ו' בכסלו – ח' בכסלו
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בז' טבת היא ברוב השנים פרשת ויגש.
אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום חמישי פרשת בר המצווה היא פרשת ויחי.
– נאסרו שלושה מראשי היהודים בבבל: ראש הגולה – הונא מרי בר מר זוטרא, רב אמימר בר מר ינוקא ומשרשיא בר פקוד.
ד'תתע"א – ממלכת ירושלים הצלבנית כובשת את צידון מידי הפאטמים.
ה'תרצ"ג – נוסד כפר הס, מושב בשרון
ה'תשכ"ט – מבצע תשורה: כוח צה"ל פשט על נמל התעופה של ביירות והשמיד 14 מטוסים של חברות תעופה ערביות
ה'תשנ"ה – יצחק רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת מקבלים את פרס נובל לשלום
ה'תשס"ב – חתול ראשון משובט
ה'תשס"ט – ביום השמיני למבצע עופרת יצוקה נכנסו כוחות רגלים של צה"ל לרצועת עזה וביתרו את הרצועה לשלושה חלקים
ה'תרכ"ו – רבי אברהם מרדכי אלטר האדמו"ר מגור ממייסדי תנועת אגודת ישראל וממקימי רשת בתי הספר לבנות בית יעקב בפולין (נפטר בה'תש"ח)
ה'תרס"ט – שמעון ויזנטל ציד הנאצים (נפטר בה'תשס"ה)
ה'תרפ"ו – יפה ירקוני, זמרת ישראלית (נפטרה בה'תשע"ב)
ה'תרצ"ט – ברט ברמן, פסנתרן הולנדי-ישראלי
ה'תשי"ד – ענת גוב, מחזאית ישראלית (נפטרה בה'תשע"ג)
ה'תשכ"ה – בוני גינצבורג, שוער ישראלי
ה'תשכ"ט – ליאור אשכנזי, שחקן, מדבב ומנחה ישראלי
ה'תש"ל – שרון חזיז, זמרת ושחקנית ישראלית
ה'תשל"ד – שי הולצמן, כדורגלן ישראלי
ה'ש"ח – רבי יצחק יעבץ, רופא ורב בסלוניקי
ה'תקל"ז – הרב משה דוד ואלי מפדובה (מבית מדרשו של רמח"ל)
ה'תק"ם – הרב צבי בן הבעל שם טוב
ה'תרי"ד – רבי מרדכי יוסף ליינר האדמו"ר הראשון מאיזביצה ראדזין.
ה'תרנ"ב – רבי דוד מלובין תלמיד רבי שמואל מקאמינקא
ה'תרצ"א – הלורד מלצ'ט (אלפרד מונד) נדבן ומדינאי יהודי–בריטי: פעל למען ארץ ישראל והשתתף בהקמת הסוכנות היהודית
ה'תשכ"ז – הרב עמרם אבורביע, רב העיר פתח תקווה (נולד ה'תרנ"ב)
ה'תשל"ז – פרופסור שניאור זלמן צייטלין, היסטוריון יהודי אמריקאי
ה'תשס"ז – גרשון שקד, חוקר ספרות עברית וחתן פרס ישראל
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בז' שבט היא ברוב השנים פרשת בשלח.
אבל אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בשבת או בשנה חסרה המתחילה ביום שני (שנה מקביעות בחג או בחה) פרשת בר המצוה היא פרשת בא.
ה'תש"ד – מפקדת האצ"ל מכריזה על מרד נגד השלטון הבריטי
ה'תשכ"ח – הוקמה ההתנחלות מחולה, היישוב הראשון בבקעת הירדן
ה'תשמ"א – חבר הכנסת חמאד אבו רביעה נרצח בשל סרובו לקיים הסכם רוטציה
ה'תשנ"ו – עיתון מעריב חושף את פרשת השמדת מנות הדם של עולי אתיופיה
ה'תשנ"ז – החתימה על הסכם חברון
ה'תרמ"ו – חנה שפיצר, מייסדת ומנהלת ת"ת לבנות א' בירושלים.
מנהלת, מורה, מחנכת ואשת חינוך (נפטרה ב-ה'תשט"ו)
ה'תרס"ו – זרח ורהפטיג, פוליטיקאי ומשפטן ישראלי (נפטר ב-ה'תשס"ג)
ה'תרצ"ה – הרב דניאל פריש, רב, מקובל, מראשי ישיבת אנשי מעמד ללימוד תורת הנסתר, ור"מ בישיבת המקובלים שער השמים (נפטר בי"ד בשבט תשס"ה)
ה'תשמ"ד – אושרי כהן, שחקן ישראלי
ה'תרנ"ז – רבי ירוחם יהודה ליב פרלמן, ה'גדול ממינסק'
ה'תקע"ד – רבי דוד בידרמן, האדמו"ר מלעלוב (נולד ב-ה'תק"ו)
ה'תר"צ – האדמו"ר רבי נתן דוד רבינוביץ מפארציווא
ה'תשכ"ז – רבי מרדכי דוד לוין ראש ישיבת עץ חיים בירושלים, ומחבר סדרת ספרי "דרכי דוד" על הש"ס (נולד ב-התרל"ט)
פורים שני של קהילת אוסטראה לזכר ההצלה בשנת ה'תקנ"ב
ה'תקנ"ב – צבא האימפריה הרוסית בפיקודו של אלכסנדר סובורוב שצר על אוסטרוה בימי חלוקת פולין חדל מלהפציץ את העיר ונכנס לתוכה, לאחר שתושביה הפולנים נמלטו.
ה'תר"ף – נוסדה קרן היסוד בלונדון בעת כינוס הקונגרס הציוני
ה'תש"ב – בטירת צבי שבארץ ישראל נרשמת הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה אי פעם ביבשת אסיה (54.3 מעלות צלזיוס)
ה'תרל"ד – הרב שלמה זלמן פינס למדן אוטודידקט ומחבר ספרים פורה (נפטר י' בחשוון ה'תשט"ו)
ה'תרמ"א – דב בר בורוכוב, מראשי הציונות הסוציאליסטית וממקימי פועלי ציון (נפטר ב-ה'תרע"ח)
ה'תרע"ג – מאיר מקס בינט, איש מודיעין ישראלי שפעל ונתפס במצרים בעקבות נפילת רשת החבלה ב"עסק הביש" (נפטר ב-ה'תשט"ו)
ה'תשי"א – מרים פיירברג, ראש עיריית נתניה (נפטרה ב-ה'תשפ"ו)
ה'תשכ"ד – עופר לוי, זמר מזרחי ישראלי
ה'תשכ"ט – אחינועם ניני, זמרת ישראלית
ה'תשכ"ט – יריב לוין, שר המשפטים, יושב ראש הכנסת וחבר הכנסת מטעם הליכוד
ה'תשל"ד – מריאנו אידלמן, שחקן ישראלי
ה'תשמ"ח – עומרי כספי, שחקן כדורסל ישראלי
ה'תשנ"ה – דולב חזיזה, כדורגלן ישראלי
ה'תק"ן – רבי שאול מאמסטרדם, נכד החכם צבי, רב העיר אמסטרדם ומחבר הספר "בנין אריאל"
ה'תקפ"ח – רבי ברוך תאומים-פרנקל, רב בלייפניק, חיבר פירושים על הש"ס והשולחן ערוך (נולד ב-ה'תק"ך)
ה'תרנ"ב – רבי רפאל יצחק ישראל, רבו של האי רודוס, ובסוף ימיו אב בית הדין הספרדי בירושלים.
ה'תשכ"ה – משה שרת, ראש הממשלה השני של מדינת ישראל (נולד ב-ה'תרנ"ה)
ה'תשל"ט – הרב גדליה שור, ראש ישיבת תורה ודעת בארצות הברית (נולד ב-ה'תר"ע)
ה'תשנ"ב – רבי שמחה בונם אלתר (הלב שמחה), האדמו"ר החמישי בשושלת גור, (נולד ב-ה'תרנ"ח)
ה'תשנ"ג – הרב יחזקאל דאום רב המושב רמת מגשימים, ור"מ בישיבת הגולן.
ה'תשנ"ד – יוחנן בדר, חבר הכנסת מטעם חרות (נולד ב-ה'תרע"ה)
ה'תשנ"ד – רבי שלום איפרגן (הבאבא שלום)
ה'תשס"ד – נעמי שמר, מלחינה, משוררת, פזמונאית וזמרת ישראלית (נולדה ב-ה'תר"ץ)
ו' בתמוז – ח' בתמוז
יום קורבן עצים של בני יונדב בן רכב
ימי בין המצרים והיום השביעי של תשעת הימים שלפני תשעה באב, בימים אלה נהוג שלא לאכול בשר ולא לשתות יין כחלק ממנהגי האבלות על חורבן שני בתי המקדש
צום החמישי, בשבעה בחודש החמישי, חודש אב, על חורבן בית ראשון, לפי מנהג היהודים הקראים
– (לפי המקרא והמסורת היהודית) החל ההרס של בית המקדש הראשון על ידי הבבלים
ה'קנ"א – גזירות קנ"א: פרעות ביהודי ולנסיה שבספרד, הרוב אולצו להתנצר ורבים נהרגו על קידוש השם.
ה'תר"ף – נוסדה קרן היסוד
ה'תשט"ו – הבחירות לכנסת השלישית, בה זכתה מפא"י בראשות דוד בן-גוריון
ה'תשנ"ג – צה"ל פתח במבצע דין וחשבון כנגד החזבאללה
ה'תשס"ב – פיגוע התאבדות באוטובוס דן מספר 189 בקו מבני ברק לעמנואל, 9 הרוגים.
ה'תר"ע – הרב משה גרינוולד, רב בחוסט שבהונגריה, אבי שושלת חסידות פאפא ומחבר "ערוגת הבושם" (נולד ב-י"א שבט ה'תרי"ג)
ה'תרפ"ו – הרב שמחה בונים עהרנפלד, רב במטרסדורף מחבר הספר "מענה שמחה"
ה'תש"ג – רבי אלעזר רוזנפלד, אדמו"ר באושפיצין משושלת קמינקא (נולד ב-ה'תרכ"ב)
ה'תש"ן – ברונו קרייסקי, קנצלר אוסטריה (נולד ב-ה'תרע"א)
ה'תשנ"ט – הרב שמואל ינקוביץ', רב קריית קאליב בראשון לציון
ה'תש"ס – רבי שלום נח ברזובסקי (הנתיבות שלום), האדמו"ר של חסידות סלונים (נולד ב-ה'תרע"א)
ה'תשס"ז – הרב דב מאיר קרויזר, ראש ישיבות פרשבורג בירושלים וסקווירא בניו יורק ומחבר פירוש "דבר המלך" על משנה תורה לרמב"ם (נולד ב-ה'תרפ"ב)
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בז' ניסן היא ברוב השנים הפשוטות פרשת צו, אך בשנים פשוטות בהן פסח חל ביום ראשון (שנים מקביעות זחא או השא) היא פרשת ויקרא.
אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות השג) פרשת בר המצווה היא פרשת אחרי מות.
קורבן אלישמע בן עמיהוד נשיא שבט אפרים
– טבח יהודי העיר יורק שבממלכת אנגליה
– רבי עובדיה מברטנורא עולה לארץ ישראל
ה'תרפ"ה – נחנכה האוניברסיטה העברית בהר הצופים שבירושלים, במעמד הלורד בלפור, חיים ויצמן, הרב קוק, הרברט סמואל (נציב המנדט הבריטי) וחיים נחמן ביאליק
ה'תרצ"ו – תחילת שידורי הרדיו בארץ ישראל – שידורי "קול ירושלים"
ה'תשי"ז – תעלת סואץ נפתחת מחדש, לאחר שהייתה סגורה עקב הנזקים שנגרמו במהלך מבצע קדש
ה'תשכ"ג – איסר הראל מתפטר מתפקידו כ"ממונה על שרותי הביטחון" שכלל פיקוד על המוסד ואחריות על השב"כ
ה'תשמ"ו – ועדת בייסקי, שחקרה את הסיבות למשבר מניות הבנקים בישראל, מגישה את מסקנותיה, שחשפו 4 עבירות פליליות שבוצעו לכאורה על ידי ראשי 5 בנקים וגרמו להדחתם
ה'תשס"ב – 7 הרוגים בפיגוע ליד כלא מגידו, אחד הפיגועים הסמוכים לפרוץ מבצע חומת מגן
ה'תשע"ג – השבעת ממשלת ישראל השלושים ושלוש
ה'תרפ"א – דוש, שם העט של קריאל גרדוש, קריקטוריסט ישראלי (נפטר ב-ה'תשס"א)
ה'תרצ"ב – יוסי בנאי, זמר, שחקן, פזמונאי, הומוריסטן, בדרן, קריין, במאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי, חתן פרס ישראל (נפטר בה'תשס"ו)
ה'תשי"ט – רבי נחום דב ברייאר, האדמו"ר מבאיאן הנוכחי
ה'תשמ"ב – טל בן-חיים, כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם
ה'תק"י – רבי יצחק מדרוהוביץ', מראשוני החסידות תלמיד חבר של הבעל שם טוב ומגיד מישרים בדרוהוביץ'.
ה'תרמ"ו – רבי אריה ליב ילין, רב ליטאי, רבה של בילסק ומחבר "יפה עיניים" על התלמוד הבבלי.
ה'תרע"ט – רבי ירחמיאל גרשון אדלשטיין, רבה של שומיאץ ומחבר חידושי "בן אריה".
ה'תרצ"ו – רבי יצחק מאיר שוורץ, רב הונגרי, רבה של דראגומירשט במחוז מרמורש.
ה'תשי"ז – משה וולך, רופא יהודי-גרמני, מייסד המרכז הרפואי שערי צדק.
ה'תש"ף – הרב ישראל פרידמן, מרבני חב"ד, ראש ישיבת אהלי תורה.
ה'תשפ"ד – נעמי פולני, זמרת, שחקנית ומפיקה מוזיקלית ישראלית.
הייתה ידועה כבמאית הלהקות הצבאיות בראשית דרכן.
כלת פרס ישראל בתחום אמנות הבמה: תיאטרון ומחול, לשנת תשע"ט.
ו' בניסן – ח' בניסן
היום העשרים ושנים של ספירת העומר (לפי הלוח העברי הקבוע)
יום טוב במגילת תענית לזכר חנוכת חומות ירושלים, כנראה בימי עזרא ונחמיה או החומה החשמונאית.
ג'תתכ"ט – נפילת החומה השלישית של ירושלים על ידי טיטוס, בתום ארבעה-עשר ימי קרב.
ה'נ"ח – מתחילות פרעות רינדפלייש בגרמניה, בטבח קהילת רוטינגן .
הפרעות נמשכו כחצי שנה וחרבו בהן 146 קהילות.
ה'תי"ז – חופש הדת מוענק ליהודי ניו אמסטרדם.
ה'תרט"ז – הרב יעקב מאיר – הראשון לציון והרב הראשי הספרדי הראשון של ארץ ישראל.
ה'תרס"ד – רוברט אופנהיימר, פיזיקאי אמריקאי יהודי, אבי פצצת האטום.
ה'תר"ף – אבא ברדיצ'ב, מצנחני היישוב העברי במלחמת העולם השנייה.
ה'תרצ"ו – זובין מהטה, מנצח ומוזיקאי ישראלי, זוכה פרס ישראל.
ה'תשל"ב – מיקה קרני, זמרת ישראלית.
ה'תשל"ו – איילת שקד, שרת הפנים מטעם ימינה.
ה'תקע"ז – רבי מרדכי סג"ל, רבה של טיקטין ומרבני ליטא.
ה'תקכ"ח – חכם עזרא מלכי, רבה של רודוס.
ה'תשס"ד – אברהם דשא (פשנל), איש בידור ותיאטרון ישראלי, ממקימי הגשש החיוור.
ו' באייר – ח' באייר
גם ביום זה אפשר היה, בזמן שבית המקדש היה קיים, להקריב שלמי חגיגה של חג השבועות למי שלא הקריב ביום החג עצמו.
קורבנות "עולת ראייה" של חג השבועות שאי אפשר היה להקריבם ביום החג עצמו מפני שהוא יום טוב, היו מוקרבים לכתחילה היום, לכן נקרא יום זה "יום טבוח"
בארץ ישראל – אסרו חג של שבועות, ובחוץ לארץ – יום טוב שני של שבועות
מועד חג השבועות, אם גם ניסן וגם אייר היו חודשים חסרים, בזמן שהחודשים קודשו על פי הראייה
– מתן תורה בו קיבלו בני ישראל את התורה לפי דעת רבי יוסי
ד'תתק"ז – צלבנים נוסעי מסע הצלב השני פורעים ביהודי רמרו, וכמעט רוצחים את רבנו תם
ה'תש"א – יום שני לפרהוד פרעות נגד יהודי עיראק
ה'תשכ"ז – אסון בית המכס העליון בו נהרגים 11 חיילים בהתפוצצות בונקר תחמושת
ה'תשל"ג – קנצלר גרמניה וילי ברנדט מבקר בישראל, ביקור ראשון מסוגו
ה'תק"ט – רבי חיים מוולוז'ין, תלמידו המובהק של הגר"א, מחבר "נפש החיים", ומייסד ישיבת וולוז'ין, "אם הישיבות".
ה'תרע"ה – משה דיין, איש צבא ופוליטיקאי ישראלי (נפטר ב-ה'תשמ"ב)
ה'תרפ"ג – מיכאל שיר, סופר ישראלי, מייסד ועורך "אצבעוני" (נפטר ב-ה'תשס"ו)
ה'תשי"ב – מרינה סולודקין, חברת הכנסת מטעם ישראל בעליה, הליכוד וקדימה (נפטרה בה'תשע"ג)
ה'תשכ"ב – יובל בנאי, מוזיקאי וסולן להקת משינה
ה'תשמ"א – נטלי פורטמן, שחקנית אמריקאית ממוצא ישראלי
ה'תק"ט – אברהם בן אברהם, גרף פוטוצקי, מגרי הצדק הנודעים בהיסטוריה היהודית, נשרף על קידוש השם
ה'תרצ"ז – אברהם חיים דוד סופר, נשיא כולל חבת ירושלים ותנועת מחזיקי הדת (נולד ב-ה'תרל"ז).
ה'תשי"ג – הרב זעליג ראובן בענגיס, גאב"ד העדה החרדית בירושלים (נולד ב-ה'תרכ"ד).
ה'תשכ"ו – הרב ישראל משה אולבסקי, רב של ראדזיוב עד השואה, ורב בברגן-בלזן ושל העיר צלה (נולד ב-ה'תרע"ו).
ה'תשס"א – גלעד זר, קצין הביטחון של המועצה אזורית שומרון, תושב איתמר, נרצח בעת מילוי תפקידו בידי מחבלים חמושים חברי גדודי אל אקצה (נולד ב-ה'תשכ"א)
ה'תשס"ט – פרופסור אפרים קציר, נשיאה הרביעי של מדינת ישראל (נולד ב-ה'תרפ"ו)
ו' בסיוון – ח' בסיוון
ותרנות היא תכונה או התנהגות אנושית שיש בה הטבה עם האחר, לעיתים על חשבון העצמי; הוותרן מוחל על המגיע לו למען ערכים נשגבים.
היפוכה של הוותרנות היא קפדנות, קנאות וצייקנות.
הוותרנות קשורה גם בזולתנות; משמעויותיה הקרובות והשונות הן: סלחנות יחס רך, כניעה; וגם יד רחבה, או בזבזנות.
ותרן הוא נדיב, מעביר על מידותיו וסלחן, בניגוד לקמצן או כילי ונוטר.
בהגות היהודית שובחה התנהגות זו באשר לאדם.
בספרות האגדה נאמרו כמה דעות באשר למידת הוותרנות; במדרש במדבר רבה הומלץ לאדם לאחוז במידת הוותרנות בקרב משפחתו ובני ביתו: .
- ותרנות גונתה בהקשרים של אמונה ותפיסת פעולת האל בעולם.
לעומת האמונה באל אחד המקשרת הכל לכוח עליון אחד, עבודת אלילים נוחה לקבל תפיסות שונות ולא להקפיד בהן, כך למשל נאמר בתלמוד ירושלמי: , וכן, סברו חז"ל, כי כל המייחס לאל ותרנות, פשרנות או חריגה מן האמת המוחלטת - צפוי לגורל אכזר: .
ותרנות נחשבת למידה ראויה, אחת מטעמי מצוות שמיטה בספרות הראשונים.
רבי יצחק בן שלמה הישראלי אשר חי במצרים במפנה המאות ה-9 - ה-10, כתב בספרו ספר הגדרים, כי .
רבי יהודה מסירלאון אשר חי באנקונה שבאיטליה במפנה המאות ה-15 - ה-16, כתב בספרו נופת צופים:
ותרנות נדרשת ברשימת ההנהגות הראויות ליהודי שניסח רבי ישראל מסלנט; הנהגה 11 אומרת: "צדק: ותר משלך".
היוצר חיים נחמן ביאליק טען שהוותרנות היא תכונתה של ספרות האגדה והקפדנות היא תכונתה של ספרות ההלכה, ולשתיהן יש מקום ביהדות ואף מתקיימים ביניהן יחסים הדדיים:
מאז תחיית הלשון העברית משתמע המונח גם בהקשרים פוליטיים, וכן, צורף אל הביטויים "ותרנות פוליטית" או "ותרנות מדינית".
רוני האב היה סופר בלגי־צרפתי, מן האבות המייסדים של הספרות המדעית־בדיונית בצרפת, ונחשב לאחת הדמויות החשובות ביותר בהתפתחות הז'אנר באירופה לצד ז'ול ורן, ה"ג וולס ואולף סטייפלדון.
רוזני נולד בבריסל בשנת 1856. בראשית דרכו הספרותית כתב בצרפתית יחד עם אחיו הצעיר, סרפן ז'וסטין פרנסואה בואקס, תחת שם העט המשותף ז'.־ה.
השניים כתבו יחד עד שנת 1909, אז נפרדו דרכיהם הספרותיות: האח הבכור אימץ את הכינוי רוזני האב (aîné), ואילו אחיו כתב בשם רוזני הצעיר (jeune).
בשנת 1880 נישא בלונדון לגרטרוד אמה הולמס, ולהם נולדו ארבעה ילדים.
בשנת 1897 עוטר בלגיון הכבוד הצרפתי, וב־1903 מונה כחבר באקדמיה גונקור, שב־1926 עמד בראשה.
הסופר רומן רולן הציע את מועמדותו של רוזני לפרס נובל לספרות בשנים 1928 ו־1933.
רוזני נפטר בפריז בשנת 1940.
רוזני נחשב לחלוץ המדע הבדיוני הצרפתי המודרני.
יצירתו משלבת רעיונות מדעיים, פנטזיה פילוסופית ומוטיבים טבעיים ומיסטיים.
אף כי השפעתו הישירה על הספרות האנגלית הייתה מוגבלת, עקב היעדר תרגומים בימי חייו, היא ניכרת בהתפתחות הז'אנר באירופה.
סיפורו הראשון, Les Xipéhuz (1887), מתרחש אלף שנה לפני זמני בבל ומתאר עימות בין שבטי אדם פרימיטיביים לישויות אנאורגניות חסרות דמיון אנושי — מה שתואר לראשונה כצורה לא־אנושית של חיים תבוניים.
בסיפור Un autre monde (1895) מתואר כי לצד האנושות מתקיימים שני מיני חיים בלתי־נראים — ה"מוֹדיגן" ו"הווירן" — שרק אדם בעל ראייה מיוחדת מסוגל להבחין בהם.
ב־„Le Cataclysme" (1896) מתואר אזור בצרפת שבו משתנים לפתע חוקי הפיזיקה בעקבות הופעת ישות אלקטרומגנטית מהחלל.
ב־La Mort de la Terre (1910) מתוארת אנושות דועכת בעולם יבש וחסר חיים, המפנה את מקומה לגזע מתכתי חדש – ה"פרומגנטלים".
ב־La Force Mystérieuse (1913) מתוארת תופעה שבה נעלם חלק מספקטרום האור, מה שמביא לקור עולמי ולאסון גלובלי.
בנובלה La Jeune Vampire (1920) תיאר רוזני את הערפדות כתכונה גנטית תורשתית.
יצירתו הנודעת ביותר היא Les Navigateurs de l'Infini (1925), שבה טבע את המונח astronautique ("אסטרונאוטיקה") ותיאר מסע חלל למאדים, שם פוגשים הגיבורים גזע תבוני של יצורים תלת־רגליים ושש־עיניים.
רומן זה נחשב ליצירת המופת שלו.
רוזני כתב גם חמישה רומנים העוסקים בתקופה הפרהיסטורית, בהם Vamireh (1892), Eyrimah (1893), La Guerre du Feu (1911) – הידוע בעברית כ־„החיפוש אחר האש" – ששימש בסיס לסרט בעל שם זהה משנת 1981, וכן Le Félin Géant (1918) ו־Helgvor du Fleuve Bleu (1930).
ביצירות אלו שילב דרמה מודרנית עם תיאורים ריאליסטיים של האדם הקדמון.
רוזני הציג בכתביו את האדם כחלק ממארג החיים הקוסמי, וניסה לתאר ישויות שחורגות מכל תפיסה אנושית – קו שהשפיע על סופרים מאוחרים דוגמת אולף סטייפלדון, ה.
החל משנות ה־2000 תורגמו רבות מיצירותיו לאנגלית בידי בריאן סטייבלפוד בהוצאת Black Coat Press, ותרמו להכרה מחודשת ביצירתו.
ז'אומה ברטומאו קסאני (בקטלאנית: Jaume Bartumeu Cassany; נולד ב-10 בנובמבר 1954) הוא פוליטיקאי ועורך דין אנדורי ששמש כראש ממשלת אנדורה בשנים 2009–2011.
בין השנים 2005–2009 כיהן כראש האופוזיציה האנדורית.
בבחירות לממשל האנדורי ב-26 באפריל 2009 זכתה מפלגתו ברוב הקולות האנדורים והפך לראש הממשלה.
הושבע לתפקיד ב-5 ביוני 2009 והוחלף ב-11 במאי 2011 על ידי אנטוני מרטי.
מייסד ועדת תרבות וזכויות אדם של לשכת עורכי הדין באנדורה בשנת 1983.
חבר הוועד המנהל של האיגוד הבינלאומי לעורכי דין צעירים (A.I.J.A.) בשנים 1987–1990.
סגן נשיא ועדת המשנה לזכויות אדם של האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה בשנת 2004.
ז'אומה קולייט-סרה (בקטלאנית: Jaume Collet-Serra; נולד ב-23 במרץ 1974) הוא במאי קולנוע ספרדי בינלאומי.
בתחילת דרכו התפרסם בזכות הרימייק לסרט האימה "בית השעווה" משנת 2005, הסרט "היתומה" ב-2009 ובזכות המותחן "זהות לא ידועה" משנת 2011.
כילד היה חובב סרטי קולנוע, ובגיל 18 עבר ללוס אנג'לס, שם למד בבית הספר לקולנוע "קולומביה קולג' הוליווד".
עבודת הגמר שלו בבית הספר זיכתה אותו בעבודה כבמאי קליפים.
בתחילת הקריירה ביסס את עצמו כבמאי פרסומות עבור חברות גדולות ומותגים מפורסמים, ועבד עם שחקנים וזמרים כמו בראד פיט, בריטני ספירס ואנריקה איגלסיאס.
האופי הסוריאליסטי והאפל ביצירותיו משכה את תשומת לבו של מפיק הסרטים ג'ואל סילבר מהאחים וורנר, אשר שכר אותו בתור במאי לסרט האימה בית השעווה.
כיוצרי קולנוע שהשפיעו עליו, הבמאי מציין במאים כמו דייוויד פינצ'ר, ספייק ג'ונז ומארק רומאנק.
ז'אבר הוא דמות בדיונית, האנטגוניסט העיקרי ברומן משנת 1862 של ויקטור הוגו "עלובי החיים".
ז'אבר הוא מפקח משטרה נוקשה וקפדן אשר, במהלך הרומן, ממקד את מעשיו באופן אובססיבי ברדיפתו והענשתו של האסיר הנמלט ז'אן ולז'אן.
ויקטור הוגו מתאר את דמותו של ז'אבר לא כדמות נבל פשוטה, אלא כדמות טרגית הנמצאת במרדף מוטעה והרסני אחר צדק.
הוגו כותב כי ז'אבר "היה מורכב משני עקרונות, פשוטים וטובים כשלעצמם, אבל ההפרזה בהם הפכה אותם למרושעים: הכבוד לסמכות והשנאה כלפי המרד".
הוא קפדן, חסר פשרות, נוקשה.
האבסולוטיזם הקנאי הזה מאפשר לו למצוא את "הדרך הישרה דרך כל מה שהוא מפותל בעולם".
לז'אבר יש השכלה בינונית; הוגו כותב כי "ברגעי הפנאי שלו ...
על אף שהוא שנא ספרים, הוא היה קורא".
להרהר במחשבות היה "דבר נדיר עבורו, ואף כואב להפליא"; זה נובע מהעובדה שמחשבות, באופן בלתי נמנע, כוללות בתוכן "כמות מסוימת של מרד פנימי", שז'אבר לא אוהב.
לז'אבר אין הרגלים מגונים, אולם הוא משתמש לעיתים בטבק הרחה.
חייו הם חיים סיזיפיים חסרי רגש "של מחסור, בידוד, הכחשה עצמית, צניעות – ולעולם לא שעשועים".
כמי שנולד בכלא (אמו מגדת עתידות ואביו משרת במטבח הכלא), ז'אבר תופס את עצמו כמי שאיננו נכלל בחברה הנורמטיבית, אשר "באופן בלתי הפיך, סגרה את שעריה בפני שני מעמדות של גברים – אלו שתוקפים את החברה, ואלו ששומרים עליה".
על בסיס ה"שנאה הבלתי-נלאה כלפי הגזע הבוהמי אליו הוא משתייך", ועל בסיס "הצדק, הסדר והיושר" שבו, הוא בוחר להקדיש את חייו בקריירה של קצין ברשויות אכיפת החוק (בתחילה, הוא משמש כסוהר בבית הכלא בו מוחזק האסיר ולז'אן; בהמשך, הוא הופך לשוטר במשטרה, מתקדם עד לדרגת מפקח).
ז'אבר כל כך מסור לבחירתו זו, כך כותב הוגו, עד כי הוא "היה עוצר את אביו, אם הוא היה נמלט מהכלא, ואף היה מסגירה את אמו בגין הפרת תנאי שחרור מוקדם.
והוא היה עושה את כל אלו עם סוג זה של סיפוק פנימי טהור".
ז'אבר מכבד את הממסד ואת הבורגנות, ובז לאביון החי בשוליים ולפורעי החוק.
הוא מקדיש את מרבית חייו לרדיפתו של ז'אן ולז'אן, שהפר את תנאי שחרורו המוקדם.
אולם, בעקבות מפגשיו עם ולז'אן במהלך המרד של יוני 1832 (בתחילה, ולז'אן חס על חייו של ז'אבר, ומאוחר יותר, ז'אבר חוזר בו מדבקותו העיוורת בחוק – הוא מסייע לוולז'אן לחלץ את מריוס הפצוע ונמנע מלעצור אותו), ז'אבר חווה ייסורים עמוקים שנגרמים לו על ידי הפשרה על השקפת עולמו הקודמת.
עד לאותו הרגע, היה ברור לז'אבר כי בחיים ישנו "קו ישר אחד" שאותו אין לחצות, אך ההתנהגות המורכבת של ולז'אן מאלצת אותו לראות שיש שני קווים: "שניהם ישרים באותה המידה", אך סותרים זה את זה.
הבלבול העמוק שנגרם לו כתוצאה מכך – ההבנה כי החוק אינו דבר מוחלט, כי הוא-עצמו איננו חסר דופי, וכי קיים כוח (המזוהה על ידי הוגו כאלוהים) עליון לכל מה שהוא ידע קודם לכן – ז'אבר צולל אל תוך ייאוש בו הוא מרגיש את עצמו "נהרס".
על מנת להימלט מ"מצב לא טבעי" זה, ז'אבר מחליט שאין לו ברירה, אלא להתאבד.
הדמות של ז'אבר מבוססת על אז'ן פרנסואה וידוק, עבריין והרפתקן, שלימים הפך לשוטר במשטרה (אם כי וידוק הצהיר כי הוא מעולם לא עצר אף אדם, אשר גנב מתוך צורך).
על בסיס סיפור חייו של וידוק, הוגו הסתמך (באופן רופף) גם כאשר עיצב את דמותו של ז'אן ולז'אן.
ברומן, הוגו מתאר את ז'אבר כ"ברוטוס בווידוק."
מאז מועד ההוצאה לאור המקורי של הרומן "עלובי החיים" בשנת 1862, דמותו ז'אבר הופיעה במספר רב של עיבודים לסוגים רבים של יצירות המבוססת על הרומן, לרבות ספרים, סרטים, מחזות זמר, הצגות, תוכניות טלוויזיה ומשחקים.
במחזמר באותו השם, ז'אבר היא דמות מרכזית.
האופי שלו הוא, במידה רבה, ללא שינוי ביחס לספר.
במחזמר, ובייחוד בשיר Stars ("כוכבים") מוצג ז'אבר כקתולי אדוק שמאמין בחוק ובצדק השמימיים.
לעומת זאת, בספר ז'אבר חסר כל רגש דתי, ודבק בחוק ובצדק של הממסד החילוני.
השירים המרכזיים שבהם משתתף ז'אבר הם שיר הפתיחה, שיר העימות, כוכבים ושיר ההתאבדות.
בין השחקנים שגילמו את התפקיד במחזמר באנגלית: רוג'ר אלם, וייד ויליאמס ופיליפ קוואסט.
בין השחקנים שגילמו את התפקיד במחזמר בעברית: ליאור ייני, ששי קשת, יגאל שדה, גלעד קלטר.
דמותו של סגן פיליפ ג'רארד, מסדרת הטלוויזיה "הנמלט" (1963–1967), הייתה מבוססת על דמותו של ז'אבר.
ז'אומה אליאס אי קזאס (בקטלאנית: Jaume Elías i Casas, לעיתים נקרא בשם הספרדי חאימה (Jaime); נולד ב-6 בנובמבר 1919 בברצלונה שבספרד, נפטר ב-18 בספטמבר 1977 בברצלונה) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הבלם.
אליאס שיחק במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20 בקבוצות אספניול וברצלונה.
עם ברצלונה, במדיה הופיע ב-123 משחקי ליגה, זכה אליאס 3 פעמים באליפות ספרד.
אליאס, יליד ברצלונה, החל את קריירת הכדורגל שלו במערכת הנוער של הקבוצה הקטלאנית קלוב אירופה.
ב-1940, כשהיה בן 20, הצטרף לשורות אספניול, אחת משתי הקבוצות הבכירות בעיר ברצלונה.
ב-17 במרץ 1940 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, בניצחון 3-1 על ראסינג סנטנדר.
אליאס מיעט לשחק במדי אספניול, ועד סוף עונת 1939/40 ערך 3 הופעות נוספות בליגה.
אספניול זכתה בגביע הספרדי, אך אליאס לא שותף במשחק הגמר בו ניצחה אספניול את ריאל מדריד.
בעונת 1940/41 החל אליאס להיות משמעותי יותר במדי אספניול והוא שיחק ב-16 משחקי ליגה בעונה זו, עת סיימה קבוצתו במקום ה-7. הוא עזר לקבוצתו להגיע לגמר הגביע, בו הפסידה אספניול 3-1 לוולנסיה.
בעונת 1941/42 המשיך לשחק בכמות דומה של משחקים, 18 במספר, ואספניול הגיעה למקום ה-9 בליגה.
בעונתו הרביעית באספניול הופיע ב-23 משחקי ליגה, אך קבוצתו הידרדרה למקום ה-11, 2 מקומות מעל המקום שמביא לירידה לליגה השנייה.
בקיץ 1943 עזב אליאס את אספניול והצטרף ליריבתה העירונית, ברצלונה.
כבר מיומו הראשון בקבוצה החדשה היה שחקן הרכב, והוא שיחק לרוב לצדו של הבלם קורטה.
בעונת 1943/44 פתח ב-22 משחקי ליגה ועזר לקבוצתו להגיע למקום ה-6. בעונתו השנייה בברצלונה זכה עם הקבוצה באליפות ספרד, כשהוא פותח ב-25 מ-26 מחזורי הליגה ועוזר לקבוצה לספוג 30 שערים בלבד.
אחד משערים אלו היה שער עצמי שהבקיע לרשת שער קבוצתו, בהפסד 4-1 לאתלטיק בילבאו ב-10 בדצמבר 1944. בעונת 1945/46 עזר לברצלונה לזכות בקופה דה אורו ארחנטינה, עם ניצחון 5-4 על אתלטיק בילבאו, אך בליגה סיימה ברצלונה במקום ה-2, כשאליאס מופיע ב-20 מחזורים.
בעונת 1946/47 השתתף אליאס ב-17 משחקים עד שנפצע בפברואר 1947 ונעדר מהמשך העונה.
ברצלונה הגיעה למקום ה-4, ומאמן הקבוצה ז'וזפ סמיטייר הוחלף על ידי אנריקה פרננדס האורוגוואיי.
בעונתו הראשונה עם פרננדס, פתח אליאס בכל 26 מחזורי הליגה, וברצלונה זכתה באליפות ספרד.
ברצלונה זכתה בעונת 1948/49 באליפות שנייה ברציפות עם פרננדס, אך אליאס נפצע באמצע העונה ולא השתתף במשחקיה עת זכתה גם בגביע הלטיני ובגביע אווה דוארטה.