tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לצוות על הארמייה ה-20 ההררית להיערך בעמדות הגנה חדשות סביב לינגן וסקיבוטן - פעולה חדשה אשר נקראה "מבצע הזוהר הצפוני" (Nordlicht) אשר הייתה פעולה לוגיסטית גדולה בהיקפה.
גנרל לותר רנדוליץ, במקום הגנרל אדוארד דיטל, שנהרג בהתרסקות אווירית, החל לפנות אספקה דרך הים דרך פטסאמו והעיירה הנורווגית קירקנס.
בתחילת אוקטובר 1944, כ-53,000 גברים מהקורפוס ההררי הגרמני ה-19 עדיין היו כ-72 ק"מ בעומק רוסיה, לאורך נהר הליצה וצוואר חצי האי ריבאצ'י.
התוכנית עבורם הייתה להגיע ללקסלב בנורווגיה, כ-260 ק"מ מערבה, עד 15 בנובמבר.
ב-7 באוקטובר הארמייה הסובייטית ה-14 והצי הצפוני, שמנו כ-133,500 חיילים תחת פיקוד מרשל ברית המועצות קיריל מרצקוב, תקפו את הנקודה החלשה ביותר בקו הגרמני, הצומת בין הדיוויזיות ההרריות השנייה והשישית.
הצי הסובייטי ערך גם נחיתה אמפיבית ממערב לריבאצ'י, וכך איגף את הגרמנים.
הגנרל יודל, שחשש לכיתור כוחותיו, הורה לקורפוס ההררי ה-19 לשוב לנורווגיה.
הכוח הגיע לקירקנס עד 20 באוקטובר.
הפיקוד העליון הגרמני הורה לרנדוליץ להחזיק את הסובייטים במפרץ, למען הצלת אספקה חיונית של 122,000 טון.
כעבור חמישה ימים, כאשר הצבא הגרמני התכונן לנסיגה, ניצלו רק כ-41,000 טון.
כתוצאה ממדיניות האדמה החרוכה הגרמנית, קירקנס הושמדה כמעט כליל על ידי הגרמנים טרם נסיגתם; העיר הוצתה, מתקני הנמל והמשרדים פוצצו ולמעט כמה בתים קטנים, רוב העיר נהרסה.
אירוע זה חזר על עצמו בכל רחבי פינמרק.
הגרמנים היו נחושים בדעתם שלא להשאיר שום דבר בעל ערך לסובייטים; עדות לכך היא ההוראה של היטלר לרנדוליץ לעזוב את האזור כשהוא ריק מאנשים, מחסה ואספקה.
43,000 איש מילאו את ההוראה ואילו אלו שסירבו אולצו לעזוב את בתיהם.
אולם ההערכה היא שכ-24,000 איש נותרו במזרח-פינמרק עד סוף נובמבר וחיכו לעזיבת הגרמנים.
הסובייטים רדפו אחרי הגרמנים בימים שלאחר מכן, והלחימה התרחשה סביב מונקלב וניידן ממערב לקירקנס, בסביבות 27 באוקטובר.
הדיוויזיה ההררית ה-6 הגרמנית, ששהוצבה מאסף, נסוגה באיטיות לאורך הכביש הראשי שלאורך בחוף, עד שב-6 בנובמבר הגיעה לטאנאפג'ורד, כ-70 ק"מ מצפון-מערב לקירקנס.
זה היה אמור להיות המגע האחרון שלה עם הכוחות הסובייטים.
לצד זאת, כאשר ההתקדמות הסובייטית נעצרה, מערב-פינמרק וצפון-טרומס הפכו לשטח הפרדה בין הצבא הסובייטי לצבא הגרמני.
בשטח זה אלפי אנשים חיו במחבוא במשך חורף 1944–1945. אנשים אלו נקראו "אנשי מערות".
הם התגוררו במערות, בבקתות העשויות עץ סחף או דשא, תחת סירות הפוכות וכו'.
הסיכון של גילוי על ידי סיורים גרמניים היה איום מתמיד בחודשים טרם השחרור.
שחרור פינמרק בידי חיילים נורווגים גולים
ב-25 באוקטובר 1944 ניתנה פקודה לכוח הנורווגי בבריטניה להפליג למורמנסק כדי שיצטרף לכוחות הסובייטים שנכנסו לצפון נורווגיה.
הכוח נקרא בשם "כוח 138", והפעולה נקראה "מבצע קרופט" בפיקוד קולונל ארנה דאהל.
הכוח הנורווגי הגיע למורמנסק ב-6 בנובמבר והגיע עם ספינה סובייטית ללינאקהאמארי שבצפון-מערב ברית המועצות (לשעבר צפון-מזרח פינלנד).
משם הובל הכוח במשאיות לנורווגיה אליה הגיע ב-10 בנובמבר.
המפקד הסובייטי לוטננט-גנרל שרבקוב הבהיר כי הוא רוצה שהכוח הנורווגי ישתלט על העמדות הקדמיות בהקדם האפשרי.
על כן מתנדבים מהאוכלוסייה המקומית הקימו בחופזה "ארגוני שמירה", חמושים בנשק סובייטי, עד שהגיעו כוחות נוספים משוודיה או בריטניה.
השיירה הראשונה הגיעה מבריטניה ב-7 בדצמבר וכללה שתי קורבטות נורווגיות (אחת מהן נפגעה לאחר מכן) ושלושה מוקשים.
עד מהרה התברר כי יש לשגר סיורים כדי לגלות היכן ואיך מתארגנים הגרמנים, ולברר האם האוכלוסייה המקומית במערב פונתה או שעדיין שם.
הדיווחים שהגיעו הראו כי הגרמנים נמצאים בתהליך של חזרה מפורסאנגר, אולם הם יוצרים מוקשים ומלכודות לאורך הדרך, וכי מעט אנשים נותרו ובניינים רבים נשרפו.
המצב נשאר כך בשלהי 1945. במהלך שנת 1945 נראה שהכוחות הנורווגים משחררים אט אט את כל פינמרק המוכה, מסייעים לאוכלוסייה המקומית להתמודד עם החורף הארקטי והפשיטות הגרמניות מהאוויר, הים והיבשה.
במהלך 1945 הגיעו תגבורות מהכוח "ריקספוליטי" שבסיסו בשוודיה, כמו גם שיירות מבריטניה.
סה"כ 1,442 בני אדם ו-1,111 טון הוטסו לפינמרק ובאפריל מנו הכוחות הנורווגים למעלה מ-3,000 בני אדם.
ב-26 באפריל הנורווגים הודיעו שפינמרק שוחררה.
לקראת סוף המלחמה, במרץ 1945 החליט רייכסקומיסר יוזף טרבובן להפוך את נורווגיה למעוז האחרון של הרייך השלישי ולקודש הקודשים של המנהיגים הגרמניים.
עם זאת, עקב התאבדותו של אדולף היטלר ב-30 באפריל, זימן יורשו האדמירל קרל דניץ את טרבובן ואת הגנרל פרנץ בהם, המפקד העליון של הכוחות הגרמניים בנורווגיה, לפגישה בפלנסבורג, שם נצטוו למלא אחר הוראות המפקדה הכללית.
בשובו לנורווגיה הוציא הגנרל בוהם הנחיה חשאית בה הורה על "צייתנות צבאית בלתי מותנית" ו"משמעת ברזל".
ב-5 במאי, היום בו נכנעו הכוחות הגרמניים בדנמרק, שלח הגנרל אייזנהאואר מברק למפקדת ההתנגדות בנורווגיה, שהועבר לגנרל בוהם; המברק הכיל מידע על איך ניתן ליצור קשר עם המטה הכללי של בעלות הברית.
דוניץ הדיח את טרבובן מתפקידו ב-7 במאי, והעביר את סמכויותיו לידי בוהם.
בשעה 21:10 באותו יום, הורה הפיקוד העליון הגרמני על בוהם לעקוב אחר תוכניות הכניעה, והוא ערך שידור רדיו בשעה 22:00, בו הצהיר כי הכוחות הגרמניים בנורווגיה יצייתו לפקודות הכניעה.
הדבר הוביל לגיוס מיידי ומלא של תנועת המחתרת המכונה "מילורג" - יותר מ-40,000 נורווגים חמושים זומנו לכבוש את הארמון המלכותי, תחנת המשטרה המרכזית של אוסלו, כמו גם מבני ציבור אחרים.
ממשל נורווגי מתוכנן הוקם בן לילה.
למחרת אחר הצהריים, ב-8 במאי, הגיעה משלחת צבאית של בעלות הברית לאוסלו כדי להודיע את תנאי הכניעה לגרמנים, והסדירה את הכניעה, שנכנסה לתוקף בחצות.
התנאים כללו את הפיקוד העליון הגרמני שהסכים לעצור ולהעמיד את כל חברי המפלגה הנאצית הגרמנית והנורווגית בידי בעלות הברית, התפרקות כל אנשי הס"ס מנשקם, ולשלוח את כל הכוחות הגרמניים לאזורים המיועדים.
באותה עת היו בנורווגיה לא פחות מ-400,000 חיילים גרמנים, כשאוכלוסיית נורווגיה מנתה כמעט שלושה מיליון איש.
בעקבות הכניעה נשלחו יחידות של חיילים נורווגיים וכוחות בעלות הברית לנורווגיה, שכללו 13,000 חיילים נורווגים מאומנים בשוודיה ו-30,000 חיילים בריטים ואמריקאים.
נציגים רשמיים של הרשויות האזרחיות הנורווגיות באו מיד אחרי כוחות צבא אלה, עם נסיך הכתר אולב שהגיע לאוסלו על סיירת בריטית ב-14 במאי, עם משלחת של 21 אנשי ממשל נורווגיים בראשות סוור סטוסטד ופול הרטמן, שרידי הממשלה הנורווגית והמנהל המבוסס על לונדון בעקבות צבא אנדים.
לבסוף, ב-7 ביוני, שהיה גם יום השנה ה-40 לפירוק האיחוד של נורווגיה ושוודיה, הגיעו המלך הוקון השביעי ושאר בני משפחת המלוכה לאוסלו.
הגנרל סר אנדרו תורן, מפקד כוחות בעלות-הברית בנורווגיה, העביר את כוחו של המלך-קון באותו יום.
לאחר השחרור הוחלפה ממשלת נורווגיה הגולה בקואליציה בראשותו של איינר גרהרדסן, שניהלה את המדינה עד לסתיו 1945, כאשר נערכו הבחירות הכלליות הראשונות אחרי המלחמה, והחזירה את גרהרדסן לראשות ממשלה, בראשה של מפלגת הלייבור.
ניצולים נורווגיים החלו לצאת ממחנות הריכוז הגרמניים.
בסוף המלחמה היו 92,000 נורווגים בחו"ל, 46,000 מהם היו בשוודיה.
נוסף על הכובש הגרמני היו בנורווגיה 141,000 אזרחים זרים, רובם שבויי מלחמה שהוחזקו בידי הגרמנים, אך עתה שוחררו.
סך הכול 10,262 נורווגים איבדו את חייהם או במהלך המלחמה או בזמן שהם נכלאו.
כ-50,000 נורווגים נעצרו על ידי הגרמנים במהלך הכיבוש.
מתוכם, 9,000 נשלחו למחנות כליאה מחוץ לנורווגיה, כולל מחנה הריכוז שטוטהוף.
במהלך חמש שנות הכיבוש, אלפי נשים נורווגיות ילדו ילדים לחיילים גרמנים בתוכנית לבנסבורן.
לאחר המלחמה היו האמהות מנודות ומושפלות הן על ידי הפקידים הנורווגיים והן על ידי האוכלוסייה האזרחית.
הן נקראו בשמות כגון "tyskertøser" שמשמעותו "בנות של הגרמנים".
רבות מהנשים הללו נעצרו במחנות מעצר, דוגמת הובדה וחלקן אף גורשו לגרמניה.
הילדים של האמהות הללו קיבלו שמות כמו "tyskerunger" אשר משמעותו "ילדים של גרמנים" או גרוע מכך: "naziyngel" שמשמעותו "שרצים גרמניים".
במשך כל שנות המלחמה נמלטו נורווגים מהמשטר הנאצי, רובם דרך הגבול בין נורווגיה לשוודיה.
בין אלו היו יהודים נורווגיים, פעילים פוליטיים ואחרים, שנרדפו על ידי המשטר הנאצי.
הנאצים סיירו בגבול על מנת לעצור את הבריחות הללו לאורך הגבול הארוך, אך המקומיים שהכירו את הסביבה היטב מצאו דרכים לעקוף את הסיורים.
המקומיים שסייעו לאנשים הנמלטים, היו חלק מתנועת המחתרת הנורווגית ולקחו את הסיכון הגדול ביותר.
השלטונות השוודיים קיבלו את הפליטים והבטיחו את ביטחונם לאחר שחצו את הגבול, אולם לא עשו דבר כדי להקל על בריחתם.
הפליטים הושמו לעיתים קרובות במחנות, שם התקיימו רק צורכיהם הבסיסיים.
כ-50,000 נורווגים ברחו לשוודיה במהלך המלחמה.
נוסף על היהודים, אנשי תנועת המחתרת ואחרים, שנרדפו, היו פליטים רבים בגילאי צבא, שביקשו להצטרף לכוחות המזוינים הנורווגיים בחו"ל.
לפני הפלישה הגרמנית לרוסיה הצליחו כמה מהם לצאת משוודיה ולהגיע באמצעות רוסיה לבריטניה, בדרך כלל דרך הודו, דרום אפריקה או קנדה.
לאחר מבצע ברברוסה נסגר התוואי היבשתי מעל אדמת רוסיה.
שאר הפליטים היו כלואים בשוודיה, למעט מספר קטן של קצינים, טייסים או מומחים אחרים שהצליחו להשיג עדיפות במטוס מדי פעם שיצא משוודיה לבריטניה.
בשנתיים האחרונות של המלחמה קיבלה ממשלת נורווגיה בגולה בלונדון רשות ושיתוף פעולה מצד השלטונות השוודיים לגיוס חיילים בשטח השוודי, בצורת "כוחות משטרה" שגייסו פליטים נורווגיים.
המונח "משטרה" הפך להיות כיסוי עבור מה שהיה למעשה אימון צבאי טהור.
תצורות אלה, שמנו 12,000 גברים מאורגנים בגדודים, היו מצוידים בנשק וציוד שוודיים ואומנו על ידי קצינים נורווגים ושוודים.
מספר "כוחות משטרה" הועסקו בשחרור פינמרק בחורף 1944/45 לאחר פינוי השטח על ידי הגרמנים.
היתר השתתפו בשחרור שאר נורווגיה לאחר כניעת הגרמנים במאי 1945.
עוד לפני תום המלחמה היה ויכוח בין הנורווגים על גורלם של הבוגדים ומשתפי הפעולה.
כמה מהם העדיפו "ליל סכינים ארוכות" עם הרג בלתי-חוקי של עבריינים ידועים.
עם זאת, מאמץ רב הושם למען הבטחת הליכים משפטיים חוקיים של הבוגדים הנאשמים.
בסופו של דבר, הוצאו להורג 37 אנשים על ידי השלטונות הנורווגיים: 25 נורווגים על רקע בגידה, ו-12 גרמנים על פשעים נגד האנושות.
28,750 איש נעצרו, אם כי רובם שוחררו מחוסר ראיות.
בסופו של דבר, 20,000 נורווגים ומספר קטן יותר של גרמנים קיבלו עונשי מאסר.
77 נורווגים ו-18 גרמנים קיבלו עונשי מאסר עולם.
מספר אנשים נידונו לשלם קנסות כבדים למדינה.
המשפטים נתונים לביקורת בשנים האחרונות, בטענה כי משפטים הפכו לקלים יותר עם חלוף הזמן, וכי רבות מן ההאשמות התבססו על החוק הבלתי חוקתי ועל יישום חוקים רטרואקטיביים בלתי חוקיים.
לאחר המלחמה אילצה ממשלת נורווגיה את שבויי המלחמה הגרמניים לפנות את שדות המוקשים.
עם סיום הפינויים בספטמבר 1946, 392 מהם נפצעו ו-275 נהרגו, ונפצעו שני נורווגים וארבעה מטוסי מוקשים בריטיים.
רבים מהגרמנים נהרגו עקב מנהגיהם של השומרים לרדוף אחריהם על פני שדה מפונה כדי שלא יישארו מוקשים.
טענתם של הנורווגים כי האסירים הגרמנים היו כוחות אויב בלתי-מזוינים עקפה את אמנת ז'נבה ביחס לטיפול בשבויי מלחמה, האוסרת על שימוש בשבויי מלחמה לצורך עבודה מזיקה או מסוכנת.
עם תום המלחמה פחת התמ"ג של נורווגיה ב-45% - יותר מכל מדינה אחרת שנכבשה בידי הנאצים.
נוסף על ההרס הפיזי והנפשי של המלחמה עצמה.
בפינמרק שטחים רבים נהרסו עקב מדיניות האדמה החרוכה של הנאצים במהלך נסיגתם.
בנוסף ערים ועיירות רבות נפגעו או נהרסו בשל ההפצצות והלחימה.
הבעיות שנוצרו עקב הכיבוש חיזקו והגדירו עוד יותר את הזהות הלאומית הנורווגית.
ההיסטוריה של תנועת ההתנגדות הייתה אמנם מפוארת, אולם היא גם סיפקה למנהיגים צבאיים ופוליטיים נורווגים מודל לחיקוי.
קשיים משותפים של שנות המלחמה העלו אל הבמה את מדיניות הרווחה החברתית של ממשלות מפלגת העבודה הנורווגית לאחר המלחמה.
תקופת הכיבוש הובילה את נורווגיה לנטוש את מדיניות הנייטרליות המסורתית שלה, כאשר נורווגיה היא אחת מהחברות המייסדות של נאט"ו מ-1949. לבסוף, היא הובילה למחויבות פוליטית ופופולרית רחבה בנוגע לשמירה על כוחות מזוינים גדולים שיוכלו להגן על המדינה מפני כל איום סביר, וכן לשמירת הכוחות המזוינים בשליטה אזרחית מוצקה.
נורודום סוראמאריט (6 במרץ 1896 – 3 באפריל 1960) היה מלך קמבודיה משנת 1955 ועד מותו.
סוראמאריט היה אביו של המלך נורודום סיהאנוק וסבו של המלך הנוכחי נורודום סיהאמוני.
הוא נולד בפנום פן, בנו היחיד של הנסיך נורודום סות'ארוט (Norodom Sutharot) ונכדו של המלך נורודום.
הוא היה אחיינו של המלך סיסוואת' מוניוונג (Sisowath Monivong).
הוא היה לחתנו כאשר נשא לאשה את בתו סיסוואת' קוסאמאק ב-1920. נולדו להם שלושה בנים ובת.
כאשר מת סיסוואת' מוניוונג ב-1941 נבחר כמלך תחתיו נורודום סיהאנוק, בנו בן ה-18 של סוראמאריט.
ב-1955 ויתר סיהאנוק על כתרו לטובת אביו סוראמאריט.
סוראמאריט מת ב-1960 בגיל 64. אז ירש אותו בנו כראש המדינה (הוא קיבל שנית את תואר המלוכה רק ב-1993).
אשתו של סוראמאריט נותרה המלכה האם עד מותה ב-1975.
ב-1941 הוענק לסוראמאריט עיטור צלב האבירות הגדול של המסדר המלכותי של קמבודיה.
הוא עוטר גם בעיטורים של צרפת, יפן, מיאנמר (בורמה), תאילנד, וייטנאם ולאוס.
נורו-וירוס , הוא הגורם הנפוץ ביותר לנגיפי דלקת הקיבה והמעיים בבני אדם ומשפיע על אנשים בכל הגילאים.
הווירוס מועבר על ידי מים או מזון מזוהמים בצואה, במגע בין אדם לאדם ונישא באוויר לאחר הקאה.
שם הסוג נורו-וירוס נגזר מנורווק-וירוס , הזן היחיד הנכלל בסוג זה.
זן זה הוא הגורם לכ-90% מהתפרצויות מגפות לא חיידקיות של דלקת הקיבה והמעיים ברחבי העולם ועשוי להיות הגורם ל-50% מההתפרצויות של דלקת הקיבה והמעיים הנובעות ממזון מזוהם בארצות הברית.
הכמות השנתית של מקרי שלשול הקשורים בנורו-וירוס מוערכת בכ-7.7 מיליון במדינות מתועשות, עם חצי מיליון אשפוזים.
9.0 מיליון אשפוזים במדינות מתפתחות, וכמעט 2 מיליון מקרי מוות.
זיהום נורו-וירוס מאופיין על ידי בחילות, הקאות, שלשול מימי, כאב בטן, ובמקרים מסוימים, אובדן חוש הטעם.
בדרך כלל אדם מפתח את הסימפטומים של דלקת הקיבה והמעיים 12 עד 48 שעות לאחר ההדבקה.
עייפות כללית, חולשה, כאבי שרירים, כאבי ראש וחום נמוך עלולים להופיע.
המחלה היא בדרך כלל מוגבלת ומקרים חמורים הם נדירים.
אף על פי שנורו-וירוס יכול להיות לא נעים, ההידבקות לרוב אינה מסוכנת ורוב הנדבקים מחלימים באופן מלא תוך יומיים-שלושה.
על משטחים, נורו-וירוס מת במהירות על ידי חימום או על ידי חומרי חיטוי מבוססי כלור ואמינים פוליקואטרנארים.
הווירוס רגיש פחות לכהלים וחומרי ניקוי.
אחרי הזיהום, החיסון הטבעי הוא זמני ולרוב אינו מושלם.
פרסום אחד הגיע למסקנה כי החסינות מפני אותו זן של נורו-וירוס תקפה למשך שישה חודשים, וכל חסינות שמתפתחת נעלמת אחרי שנתיים.
התפרצויות של זיהום נורו-וירוס מתרחשות לעיתים קרובות בקהילות סגורות או סגורות למחצה, כגון מתקני אשפוז, מחנות לילה, בתי חולים, בתי ספר, בתי כלא, מועדונים, מעונות וספינות שייט בהם הזיהום מתפשט במהירות במגע בין אדם לאדם או דרך מזון מזוהם.
התפרצויות רבות של נורו-וירוס מיוחסות למזון שטופל על ידי אדם שנדבק.
אבחון מעמיק של נורו-וירוס נעשה באופן שגרתי על ידי תגובת שרשרת של פולימראז (PCR) או PCR זמן אמת, שנותן תוצאות תוך מספר שעות.
מבחנים אלה רגישים מאוד, וניתן לזהות באמצעותם סדר גודל של כ-10 חלקיקי וירוס.
בדיקות כגון אליסה (ELISA) העושות שימוש בנוגדנים כנגד תערובת של זנים של נורו-וירוס זמינות באופן מסחרי, אבל בעלות סגוליות ורגישות נמוכות.
נורו-וירוסים מועברים ישירות מאדם לאדם (62%–84% מכלל ההתפרצויות המדווחות) ובעקיפין באמצעות מים או מזון מזוהמים.
הם מדבקים מאוד ופחות מעשרים יחידות וירוס יכולות לגרום להתפתחות הזיהום (מחקרים מסוימים מצביעים על כך שאף חמש בלבד).
ההדבקה יכולה להתרחש דרך אוויר שבא במגע עם קיא של אדם חולה או הדחת אסלה המכילה קיא או שלשול.
זיהום יכול לקרות בעקבות אכילת מזון או שאיפת אוויר בקרבת אדם מקיא, גם אם האזור נוקה.
אדם שחלה ימשיך להיות מדבק גם לאחר היעלמות הסימפטומים, והדבקה לעיתים נצפית גם שבועות לאחר הזיהום.
הקאות מעבירות את הזיהום ביעילות מיוחדת ומשחררות את הנגיף לאוויר.
במקרה מסוים ניתן היה לקשר מקרים רבים של הרעלת מזון לאירוע במהלכו אדם הקיא והפיץ את הזיהום במסעדה.
בדצמבר 1998, 126 אנשים סעדו בשישה שולחנות; אישה אחת הקיאה על הרצפה.
הצוות מיהר לנקות, ואנשים המשיכו לאכול.
שלושה ימים מאוחר יותר, הסועדים האחרים החלו לחלות; 52 אנשים דיווחו על מגוון רחב של סימפטומים, החל בחום ובחילות וכלה בהקאות ושלשולים.
החוקרים שיחזרו את סידור מקומות הישיבה: יותר מ-90% מהאנשים שישבו באותו שולחן עם האישה החולה דיווחו מאוחר יותר שחלו.
היה קשר ישיר בין הסיכון להדבקת אנשים בשולחנות אחרים ובין קרבתם לשולחן של האישה החולה.
יותר מ-70% מהסועדים בשולחן הסמוך חלו, בשולחן בצד הרחוק של המסעדה נדבקו כ-25%.
ההתפרצות יוחסה לווירוס הדומה במאפייניו לווירוס "נורווק".
בהתפרצות אחת במהלך הג'מבורי הבינלאומי של הצופים בהולנד, כל אדם חולה הדביק ממוצע של 14 אנשים עד שהחליטו לנקוט באמצעי היגיינה.
גם אחרי שננקטו הצעדים הנדרשים, אדם חולה הדביק ממוצע של 2.1 אנשים אחרים.
המרכז האמריקני לבקרת מחלות (CDC) חקר 11 התפרצויות במדינת ניו יורק וקבע כי 7 מהן הופצו על ידי מגע בין אדם לאדם, 2 על ידי הרעלת מזון, אחת על ידי מים מזוהמים ואחת בדרך לא ידועה.
התפרצויות שמקורן במים מזוהמים עשויות לכלול מים מאספקה עירונית, בארות, אגמים עונתיים, בריכות שחייה ומכונות קרח.
רכיכות ורכיבי סלט הם המזונות שלרוב מעורבים בהתפרצות נורו-וירוס.
צדפות שלא חוממו כיאות (פחות מ-75 מעלות צלזיוס) מהוות סיכון גבוה להדבקה בנורו-וירוס.
מזונות אחרים עשויה להיות מזוהמים באמצעות טיפול לא היגייני.
נורו-וירוסים (NoV) הם מבחינה גנטית קבוצה מגוונת של וירוסים בעלי RNA חד-גדילי חיובי לא עטוף השייכים למשפחת ה-Caliciviridae.
לפי הוועד הבינלאומי לטקסונומיה של וירוסים, הסוג נורו-וירוס מכיל זן אחד, אשר נקרא נורווק וירוס.
נורו-וירוסים המבודדים במקרים של דלקת חריפה של הקיבה והמעיים שייכים בדרך כלל לשתי קבוצות: קבוצה 1 (GI), כוללת את וירוס נורווק, וירוס מגן המדבר ווירוס סאות'המפטון.
קבוצה 2 (GII), כוללת את וירוס בריסטול, וירוס לורדסדייל, וירוס טורונטו, וירוס מקסיקו, וירוס הוואי ווירוס הר השלג.
נורו-וירוסים מסווגים גנטית לחמש קבוצות גנטיות שונות: (GI, GII, GIII, GIV, GV), שניתן להמשיך ולחלקן לאשכולות או גנוטיפים שונים.
לדוגמה, קבוצה II, הנפוצה ביותר בקרב בני אדם, מכילה כיום 19 גנוטיפים.
קבוצות I, II ו-IV משפיעות על בני אדם, ואילו קבוצה III מדביקה מיני פרים, וקבוצה V בודדה לאחרונה בקרב עכברים.
רוב הנורו-וירוסים המשפיעים על בני אדם שייכים לקבוצות I ו-II.
נורו-וירוסים מקבוצה II בעלת גנוטיפ 4 (כתיב מקוצר – GII.4) אחראים לרוב התפרצויות דלקת הקיבה והמעיים בקרב מבוגרים ולרוב "חולפים" על פני הגלובוס.
ב-2006, הייתה עלייה גדולה במספר מקרי ההידבקות בנורו-וירוס ברחבי העולם.
דיווחים מראים שקיים קשר בין אנטיגנים של סוג הדם (HBGAs) לבין רגישות להידבקות בנורו-וירוס.
מחקרים מציעים שהמעטפת החלבונית של הנורו-וירוסים התפתחה מלחץ סלקטיבי של אותם אנטיגנים.
מחקר מ-2008 מצביע על כך שייתכן שהחלבון MDA-5 הוא החיישן החיסוני הראשי המזהה נוכחות של נורו-וירוסים בגוף.
ישנן מספר וריאציות נפוצות של גן ה-MDA-5 העלולות לגרום לרגישות מוגברת להידבקות בנורו-וירוס.
מחקר מ-2010 הציע שגרסה גנטית ספציפית של נורו-וירוס (שלא ניתן להבדיל בינו לבין סוגים אחרים של הנגיף באמצעות בדיקת נוגדנים סטנדרטית) מקיימת אינטראקציה עם מוטציה ספציפית בגן ATG16L1 ותורמת לעירור סימפטומים של מחלת קרוהן בעכברים שנחשפו לכימיקל שגורם לפגיעת מעיים הדומה לתהליך בבני אדם.
(ישנן דרכים דומות נוספות לפתח מחלה זו ומחקר זה בפני עצמו אינו מוכיח שנורו-וירוסים גורמים למחלת קרוהן בקרב בני אדם).
נורו-וירוס הוא לא עטוף ובעל גאומטריה איקוסהדרלית.
ממדי המעטפת משתנים במידה רבה, בין 23–40 ננומטר.
המעטפות הגדולות יותר (38–48 ננומטר) מורכבות מ-180 חלבוני VP1, ואילו הקטנות (23 ננומטר) מורכבות מ-60 חלבוני VP1. חלקיקי הווירוס נראים כבעלי שטח פנים אמורפי כאשר צופים בהם במיקרוסקופ אלקטרונים.
סוג מבנה סימטריה מעטפת סידור גנומינורו-וירוסאיקסוהדרליT=1 T=3לא עטוףליניארי
כניסה לתוך התא המארח מושגת על ידי היצמדות לקולטני המארח, שמתווכים את האנדוציטוזה.
השכפול הוא בהתאם למודל שכפול הווירוס בעל RNA גדילי חיובי.
שיטת השעתוק היא זו של וירוסים בעלי RNA גדילי חיובי.
אדם ושאר היונקים משמשים נשאים טבעיים של הווירוס.
סוג המארח פרטים רקמות פגיעות חדירה יציאה אתר השכפול אתר הרכבה הדבקהנורו-וירוסבני אדם; יונקיםהמעי אפיתלאנדוציטוזה בקולטני התאשבירת מעטפת התאהציטופלסמההציטופלסמהצואתי-אוראלי
כאשר אדם נדבק בנורו-וירוס הנגיף משתכפל בתוך המעי הדק.
לאחר כיום או יומיים עשויים להופיע תסמיני ההידבקות.
הסימפטום העיקרי הוא דלקת המעיים והקיבה שמתפתחת בין 12 ל-48 שעות לאחר החשיפה, ונמשכת 24–72 שעות.
לרוב המחלה מוגבלת בהתפשטותה ומאופיינת בבחילות חזקות והקאות, שלשול מימי וכאב בטן.
במקרים מסוימים החולים מאבדים את חוש הטעם.
עייפות כללית, חולשה, כאבי שרירים, כאב ראש, שיעול וחום נמוך עלולים להתרחש.
אף על פי שאנשים לעיתים קרובות מטופלים בדחיפות הם מגיעים רק לעיתים רחוקות לבית החולים.
מספר מקרי המוות של נורו-וירוס בארצות הברית מוערך בכ-300 בכל שנה, כאשר רוב ההיארעות היא בקרב צעירים מאוד, קשישים ואנשים בעלי מערכת חיסונית חלשה.
התסמינים עלולים לגרום לסכנת חיים בקבוצות הסיכון אם התייבשות או חוסר איזון באלקטרוליטים, מוזנחים או לא מטופלים.
אין תרופה ספציפית לטיפול באנשים עם נורו-וירוס.
לא ניתן לטפל בנדבקים עם אנטיביוטיקה מכיוון שלא מדובר בזיהום חיידקי.
תרופות נגד הקאה ונוגדי התייבשות מוצעים כדי למנוע סיבוכי התייבשות עקב הקאות ושלשולים, וכדי להקל על הסימפטומים.
שטיפת ידיים במים וסבון היא שיטה יעילה להפחתת ההדבקה של נורו-וירוס.
מריחת אלכוהול (≥62% אתנול) עשויה לשמש כתוספת פחות יעילה מאשר שטיפת הידיים מכיוון שלנורו-וירוס אין מעטפת נגיפית שומנית.
משטחים שעשויים להימצא בהם חלקיקי נורו-וירוס יש לחטא עם תמיסה של 1.5% עד 7.5% של אקונומיקה ביתית, או חומרי חיטוי אחרים היעילים נגד נורו-וירוס.
ב-2011, המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) פרסם קווים מנחים קליניים למניעה ובקרה של התפרצויות נורו-וירוס במתקני הבריאות.
ההנחיה, שמבוססת על סקירה שיטתית של פרסומים מחקריים, מציגה 51 המלצות ספציפיות, המחולקות ל-12 קטגוריות:
חלוקת מטופלים לקבוצות (patient cohorting) ובידוד, כאמצעי זהירות
המסמך גם מסמן שמונה המלצות בעדיפות גבוהה, ומציע מספר תחומים הזקוקים למחקר עתידי.
שני חיסונים נסיוניים קיימים מסתמכים על שימוש בחלקיק דמוי וירוס המיוצר מחלבוני המעטפת של נורו-וירוס במטרה "לחקות" את המבנה החיצוני של הווירוס.
מכיוון שאין RNA בתוך החלקיק הזה, הוא אינו מסוגל להתרבות ולא יכול לגרום זיהום.
נורו-וירוס יכול לשרוד במשך תקופות ארוכות מחוץ לגוף פונדקאי אנושי בהתאם לתנאי השטח והטמפרטורה: הנגיף יכול לשרוד במשך שבועות על משטחים קשים, עד שנים עשר ימים על בדים מזוהמים ויכול לשרוד חודשים ואולי אפילו שנים במים עומדים.
מחקר שנערך ב-2006 מצא עדויות להימצאות הווירוס על מספר משטחים המשמשים להכנת מזון שבעה ימים לאחר הזיהום.
בדיקות שגרה לזיהוי נורו-וירוס בצדפות ורכיכות באמצעות RT-PCR מבוצעות על ידי מעבדות ממשלתיות כגון מינהל המזון והתרופות (FDA) בארצות הברית.
נורו-וירוס אחראי לכ-18% מכל המקרים של דלקת חריפה של הקיבה והמעיים ברחבי העולם.
נורו-וירוס נפוץ יחסית במדינות מפותחות ובמדינות מתפתחות בהן יש תמותה נמוכה (20% ו-19% בהתאמה), בהשוואה לשיעור תמותה גבוה במדינות מתפתחות בהן יש שיעור תמותה גבוה (14%).
באופן יחסי אנשים המטופלים במרפאות הקהילה או במרפאות החוץ נוטים לחלות בו יותר (24% ו-20% בהתאמה), לעומת חולים מאושפזים (17%), שלדלקות הקיבה והמעיים שלהם יש גורמים אחרים.
נורה וינגפילד טייסון (נולדה ב-1957) היא קצינה בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית בתפקידה האחרון שירתה כמפקדת הצי השלישי, והייתה האישה הראשונה בתפקיד זה.
טייסון נולדה וגדלה בממפיס שבטנסי.
אביה שירת כנווט בגיס האווירי של צבא ארצות הברית ובמשמר הלאומי של טנסי, ואמה עבדה כטכנאית רפואית.
ב-1975 סיימה את לימודיה בתיכון הכנסייה האפיסקופלית סיינט מרי.
ב-1979 סיימה תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת ואנדרבילט, ובדצמבר אותה שנה התגייסה לצי ארצות הברית.
היא עברה קורס קצינים של הצי בניופורט ושירתה בתפקידי מטה.
ב-1983 סיימה קורס טיס ושירתה כנווטת בטייסת הסיור הרביעית של הצי, בה ביצעה מספר תפקידים כולל מפקדת הטייסת.
שירתה כעוזרת קצין מבצעים על סיפון נושאת המטוסים מדגם מדגם אסקס "USS לקסינגטון (CVT-16)" ששימשה לאימוני חיילי הצי, וכקצינת ניווט בנושאת המטוסים מסדרת נימיץ "אנטרפרייז (CVN-65)"
תפקידי מטה שלה כללו בין השאר שירות כקצינת תכנון במטות המשולבים, ראש לשכת מפקד הצי השישי ועוזרת לראש המבצעים הימיים.
בפברואר 2004 מונתה טייסון למפקדת אוניית הסער האמפיבית "USS באטן (LHD-5)" עליה פיקדה עד ספטמבר 2005. היא שימשה בתפקיד במהלך הסיוע לנפגעי הוריקן קתרינה, ובמהלך שני סבבים במפרץ הפרסי לתמיכה בכוחות הלוחמים במלחמת עיראק.
ב-2007 מונתה למפקדת כוח המשימה 73 בסינגפור.
ביולי 2010 מונתה למפקדת קבוצת התקיפה השנייה בראשות נושאת העל "ג'ורג' ה' ו' בוש (CVN-77)", בהפלגה המבצעית הראשונה שלה ושירתה בתפקיד עד ינואר 2012. היא האישה הראשונה שמונתה למפקדת קבוצת תקיפה.
ביולי 2013 קודמה לדרגת תת-אדמירל ומונתה לסגנית מפקד פיקוד כוחות הצי.
ביולי 2015 מונתה למפקדת הצי השלישי של ארצות הברית וכיהנה בתפקיד עד ספטמבר 2017. היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
טייסון בעלת תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה צבאית ממכללת המלחמה של הצי.
נורה קונולי אובריין הייתה פעילה רפובליקנית וסופרת אירית.
השתתפה במרידת הפסחא ומלחמת העצמאות האירית, ושירתה כחברה בסנאט האירי.
נורה קונולי אובריאן הייתה בתם של הרפובליקני האירי והמנהיג הסוציאליסטי ג'יימס קונלי ואשתו לילי קונולי.
היא נולדה באדינבורו, אחת מתוך שבעת ילדיהם.
היא עברה עם המשפחה שלה לדבלין כשהיא הייתה בת שלוש.
בנוסף לחינוך הפורמלי, היא למדה אירית בשיעורים של הליגה הגאלית.
אמה לימדה אותה לקרוא, לכתוב וחשבון בגיל שלוש.
המשפחה עברה לטרוי, ניו-יורק, כאשר נורה הייתה בת תשע כשאביה קיבל שם עבודה.
העבודה לא הסתדרה, ובתקופה זו הוא הפך ליותר ויותר פוליטי, וכשהמשפחה בסופו של דבר חזרה לאירלנד בשנת 1910, זה היה לבלפסט.
לאחר שאביה הוצא להורג בשל תפקידו כמנהיג בהתקוממות של 1916, בני המשפחה השורדים ניסו לעזוב לארצות הברית, אבל רשויות הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד דחו את בקשתם לדרכונים.
ואולם, הם לא ויתרו, ונסעו לבוסטון דרך אדינבורו, כשנורה משתמשת בשם הבדוי מרגרט (שמה האמצעי).
בבוסטון, היא פגשה את שיימוס אובריאן, שליח של מייקל קולינס, לו היא נישאה מאוחר יותר, בשנת 1922. כאשר רצתה לחזור לאירלנד, נמנעה כניסתה, אך שוב היא לא ויתרה, והסתתרה בספינה מליברפול כשהיא לבושה כמו ילד.
נורה קונולי הייתה מושפעת מאוד מאמונותיו הפוליטיות של אביה ג'יימס קונולי, אשר היה מחויב למטרה הרפובליקנית ולסוציאליזם ולאיגודי העובדים, וכך גם נורה.
מגיל צעיר היא השתתפה באספות פוליטיות עם אביה, וליוותה אותו במסע נאומים בסקוטלנד של ארבעה חודשים כשהייתה בת 8.
לאחר המעבר לבלפסט בשנת 1910, היא החלה להיות יותר ויותר מעורבת בתנועת העבודה והתנועה הרפובליקנית, בעוד אביה ג'יימס נשאר בדבלין והפך למארגן של איגוד התחבורה והעובדים הכלליים (ITGWU).
היא הייתה חברה מייסדת של צעירי הצבא הרפובליקני, שפעלו נגד החלוקה של צפון אירלנד בעת שמשבר העצמאות הלך וגבר.
היא גם עזרה להקים את סניף בלפסט של קומן נה מאן, זרוע הנשים של המתנדבים האירים, ארגון פארה-צבאי רפובליקני.
נורה השתתפה בשביתה הראשונה שלה בעת שעבדה בבלפסט, נגד תנאי העבודה במפעל.
ב-1914, כשהתוכניות למרידה התחילו להתגבש, נורה ואחותה פעלו כשליחות והעבירו תחמושת וכלי נשק ממקומות מסתור עבור ארסקין צ'ילדרס, וקיבלו בתמורה שני רובים.
נורה אז נשלחה לארצות הברית עם מסרים מאביה לגבי ההתקוממות המתוכננת ב-1916.
כשחזרה לדבלין, היא נפגשה עם חברי המועצה הצבאית שתכננו את המרידה.
בימים שלפני, נורה נשלחה בחזרה לבלפסט כדי לנסות ולשכנע את הפעילים המובילים שם להצטרף למאבק.
תחת פיקודה של נורה בת ה-23, תשע חברות קומן נה מאן חזרו לדבלין כדי לקחת חלק במאבק, והן היו הקבוצה המאורגנת היחידה לעזוב את אלסטר כדי לקחת חלק במרידה.
בהצהרתה ללשכת ההיסטוריה הצבאית, היא תיארה את "הזכות הנדירה" של בישול ארוחת בוקר עבור מנהיגי המרידה בליברטי הול בבוקר של פריצת ההתקוממות.
היא אז נשלחה חזרה למחוז טיירון עם פקודות מפטריק פירס לגיוס המחלקה הצפונית של המתנדבים האירים.
לאחר שניסיון זה כשל, היא חזרה לדבלין עם אחותה, אך בשל שיבושים ברכבת, השתיים הגיעו בחזרה לדבלין שעות ספורות לאחר שכוחות המרי נכנעו לבריטים.
היא ביקרה את אביה הפצוע בטירת דבלין בלילה שלפני הוצאתו להורג.
לפני שהם נפרדו לשלום, הוא הביע את חששותיו לשלום משפחתו, הזהיר שתהיה נגדם טינה, והמליץ שיעזבו לארצות הברית.
בבוסטון, נורה המשיכה לגייס תמיכה למטרה הרפובליקנית, ופעם אחת דיברה במשך שעות בפנוויל הול על מנת להשיג תמיכה אמריקאית והכרה ברפובליקה האירית.
היא כתבה ספר שכותרתו "המסורת הרצופה" ("The Unbroken Tradition"), שבו היא מתארת את אירועי מרידת הפסחא, ואשר לאחר מכן הוחרם על ידי הנשיא וודרו וילסון כשארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם הראשונה, והספר גונה כ"אנטי-בריטי".
ב-1917 היא חזרה בעילום שם לאירלנד.
כשחזרה לפעילותה הפוליטית, היא חלקה על מדיניות מפלגת הלייבור לגבי נייטרליות במלחמה, ופעלה לגיוס קולות למען מפלגת שין פיין בבחירות הכלליות של 1918.
מלחמת העצמאות ומלחמת האזרחים 1919–1923
בעקבות חזרתה לאירלנד בשנת 1917, היא נשארה פעילה בקומן נה מאן ונלחמה במהלך מלחמת העצמאות, מ-1919 עד 1921. אחרי חתימת האמנה האנגלו-אירית, קומן נה מאן היה בצד המתנגד להסכם.
עם פרוץ מלחמת האזרחים האירית, היא פיקחה על תחנת עזרה ראשונה בטרה הול.
בשלב זה, קומן נה מאן הוצאה מחוץ לחוק על ידי ממשלת מדינת אירלנד החופשית, ובנובמבר 1922 היא נעצרה ונכלאה בכלא קילמיינהאם, עם הרבה חברות ארגון אחרות.
נורה תמכה בהקמת מפלגה, אך כאשר התקבלה החלטה להישאר בחזית מאוחדת, היא וקבוצתה פרשו מהקונגרס.
היא הנהיגה את סניף מפלגת העבודה בדרימנה, שבדבלין, אבל התפטרה מהמפלגה כאשר מצע רפובליקת העובדים נמחקה מחוקתה בשנת 1939.
במהלך שנות ה-1930 היא עבדה כסטטיסטיקאית עבור איגוד ITGWU, ובתור סוכנת טלגרף במהלך מלחמת העולם השנייה, עד שבריאות לקויה אילצה אותה לפרוש.
היא מונתה לסנאט האירי בשנת 1957 על ידי הטישך, איימון דה ואלירה, אך הדגישה שהיא לא תצטרף למפלגתו, פיאנה פול, ותישאר עצמאית, אך עם זאת היא טכנית מופיעה ברשומות בתור סנאטורית מטעם פיאנה פול.
במהלך שירותה, היא חסמה חוקים רבים, כולל ההצעה לבטל את הבחירות בשיטה היחסית וחוק בגיבוי הכנסייה לשלוח עברייניות צעירות למכבסות המגדלנה.
היא מונתה שנית ב-1965 על ידי שון למס, אך יורשו ג'ק לינץ' לא הציע את חידוש מינויה, ובכך היא סיימה את הקריירה הפוליטית שלה.
קונלי אובריין הייתה תומכת של ה-IRA הזמני.
ב-1977 היא נאמה בהלוויה של רמטכ"ל צבא השחרור הלאומי האירי, שיימוס קוסטלו, ואמרה, "מכל הפוליטיקאים והאנשים הפוליטיים שעמם היו לי שיחות, ואשר קראו לעצמם חסידים של קונולי, הוא היה היחיד שבאמת הבין למה ג'יימס קונולי התכוון כשהוא דיבר על חזונו לחופש של העם האירי."
זמן קצר לפני מותה ב-1981, היא דיברה באספה הכללית של שין פיין ל-1980.
נורה קונולי אובריין נפטרה בבית החולית מית', בדבלין, ב-17 ביוני 1981, עשרה ימים לאחר שאושפזה עקב בריאות רופפת.
היא הייתה בת 88. נורה היה האחרונה לשרוד מבין שבעת הילדים של ג'יימס ולילי.
בעלה שיימוס נפטר ששנים קודם, בשנת 1962. היא קבורה בבית הקברות גלאסנווין.
לפני מותה, נורה ביקשה שתיערך לה הלוויה רפובליקנית.
יותר מ-200 אנשים התאספו לצד הקבר שלה, וחגגו את חייה בכנסייה בדרימנה.
הטישך באותו זמן, צ'ארלס הוהי, לא השתתף בהלוויה, אף שתכנן לעשות כך; כאשר התבקש להגיב על היעדרו, הוא סירב, אך לטענת מקורות הוא החליט להימנע מהלוויה בשל האופי הרפובליקני הגלוי שלה.
נורווגיה משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
נורווגיה משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הנורווגיים 55 מדליות, מהן 13 מדליות זהב.
נורווגיה אירחה את אולימפיאדת הנוער לילהאמר בשנת 2016.
במשחקי החורף מדורגת נורווגיה במקום ה-12 עם 44 מדליות מתוכן עשר מדליות זהב.
הענף הבולט ביותר הוא סקי למרחקים עם 12 מדליות, מתוכן ארבע מדליות זהב, בו מדורגה נורווגיה במקום השני לאחר .
נורווגיה מדורגת במקום השלישי בענף סקי נורדי משולב עם שלוש מדליות מהן מדליית זהב יחידה.
היא מדורגת במקום הרביעי בענף הקרלינג ובמקום החמישי בענף הביאתלון.
ששת ענפי החורף שאף ספורטאי נוער נורווגי לא זכה בהם במדליה אולימפית לנוער הם גלישת שלג, הוקי קרח, החלקה אמנותית, החלקה מהירה במסלול קצר, לוז' וסקי הרים.
המשלחת הראשונה של נורווגיה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה חמישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט.
המשלחת הגיעה להישגים נאים בענף השחייה עם זכייה במדליית ארד במשחה 100 מטר לנערים בסגנון שחיית גב והפעלה לגמר בה סיימה במקום השישי במשחה 200 מטר לנערים בסגנון שחיית גב.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים היאבקות, קליעה ושיט.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שנורווגיה שלחה עד כה למשחקי הקיץ.
המשלחת מנתה 31 ספורטאים שהתחרו באחת עשרה ענפים.
המשלחת זכתה בחמישה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה.
נבחרת הנערים בכדוריד זכתה במדליית ארד.
המשלחת הגיעה להישגים בענפים גולף עם דירוג במקום הרביעי בטורניר הנערים, שיט עם דירוג במקום החמישי בטורניר הנערות בשיוט במפרשית מדגם ביט, חתירה עם דירוג במקום השביעי בטורניר הנערות, וקפיצה למים עם דירוג במקום השישי בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר ובמקום השביעי בקפיצה ממקפצה גמישה מ-3 מטר בתחרויות הנערים.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אגרוף, התעמלות, כדורעף חופים, קאנו/קיאק וקליעה.
נורווגיה השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק.
המשלחת כללה 28 ספורטאים שהתחרו בתשעה ענפי ספורט.
המשלחת דורגה במקום התשיעי בטבלת המדליות עם זכייה בתשעה מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים סקי למרחקים עם זכייה בשתי מדליות זהב בתחרויות הספרינט לנערים ולנערות, ומדליית ארד בתחרות הספרינט לנערות.
כמו כן המשלחת דורגה במקום הרביעי במירוץ למרחק 5 ק"מ לנערים ובמקום העשירי למירוץ במרחק 10 ק"מ לנערים.
בסקי אלפיני עם זכייה בשתי מדליות כסף במסלולים סופר סלאלום ענק לנערות ובמסלול המקבילים המעורב, ודורגו במקום הרביעי במסלול סלאלום ענק ומסלול משולב (סופר סלאלום ענק וסלאלום) לנערים, ומקום שישי במסלול סופר סלאלום ענק לנערים).
בביאתלון עם זכייה במדליית כסף במירוץ מעורב, ודירוג במקום החמישי ב תחרות הספרינט לנערים ובמקום השישי בתחרום המרדף לנערים.
בסקי בסגנון חופשי עם זכייה במדליית כסף בחצי צינור לנערות, ודירוג במקום החמישי בסקי קרוס לנערים ומקום שביעי בחצי צינור לנערים.
בקפיצות סקי עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערים ודירוג במקום השמיני בטורניר הנערות.
המשלחת הגיעה להישגים נאים בענף ההחלקה מהירה עם זכייה במדליית ארד במירוץ ל-500 מטר לנערות, דירוג במקום השישי בהתחלה המונית לנערים, במקום השביעי במירוץ ל-3000 לנערים, ובמקום התשיעי במרוצים ל-500 ו-1500 מטר לנערים ו-3000 לנערות.
בענף הסקי נורדי משולב דורגו במקום השישי בטורניר היחידים.
בענף הלוז' עם דירוג במקום השמיני בטורניר הנערות.
נבחרת הקרלינג המעורבת העפילה לרבע הגמר.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 73 ספורטאים שהתחרו בכל 15 ענפי הספורט לאור אירוח המשחקים האולימפיים לנוער.
המשלחת היא המשלחת הגדולה ביותר של נורווגיה שהשתתפה במשחקים האולימפיים לנוער.
המשלחת דורגה במקום החמישי בטבלת המדליות עם זכייה ב-19 מדליות, מהן ארבע מדליות זהב.
המשלחת שיפרה את הישגיה מאולימפיאדת הנוער אינסברוק.
המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים ביאתלון עם זכייה בשישה מדליות, שתי מדליות זהב במרדף לנערים וקבוצה מעורבת וארבעה מדליות כסף במירוץ יחידים מעורב, תחרות ספרינט לנערים ולנערות ומרדף לנערות.
סקי למרחקים עם זכייה במדליית זהב במירוץ ספרינט קלאסי לנערים, שתי מדליות כסף במירוץ קרוס למרחקים ומירוץ קלאסי ל-10 ק"מ לנערים, שתי מדליות ארד במירוץ ספרינט קלאסי לנערים ולנערות, ומקום חמישי במירוץ קרוס למרחקים לנערות.
סקי בסגנון חופשי עם זכייה במדליית זהב בגלישה בסגנון מדרון לנערים, מדליית ארד בחצי צינור לנערים ודירוג במקום העשירי בגלישת מדרון לנערות.
המשלחת זכתה במדליית כסף בענפים סקי נורדי משולב בטורניר קבוצה מעורבת, סקלטון בטורניר הנערים וקפיצות סקי בטורניר הנערים ודירוג במקום השישי בטורניר הנערות.
המשלחת זכתה במדליית ארד בענף הבובסלי בטורניר הנערים.
בתחרות הכישורים בהוקי קרח דורגו ספורטאי המשלחת במקום הרביעי בתחרות הנערות ובמקום השמיני בתחרות הנערים.
בענף גלישת שלג דורגו במקום החמישי והשביעי בגלישת מדרון לנערים.
בענף הלוז' המשלחת דורגה במקום השישי בטורניר הנערות ובמקום השמיני בטורניר הנערים.
המשלחת העפילה לרבע גמר בטורניר לקבוצה מעורב בקרלינג.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים החלקה אמנותית והחלקה מהירה במסלול קצר.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה 55 ספורטאים שהתחרו ב-13 ענפי הספורט.
המשלחת דורגה במקום העשירי בטבלת המדליות עם זכייה בתשעה מדליות, מהן ארבע מדליות זהב.
נוֹ֫רָה פָטֵ֫הִי היא שחקנית, רקדנית ודוגמנית קנדית, הידועה בזכות השתתפותה בשלל סרטים הודיים.
בנוסף לכך, היא כיכבה בסרטים בשפות ההינדי, טמילית, מלאיאלאם וטלוגו.
פטהי היא בת למשפחה קנדית-מרוקאית והיא נולדה בקנדה.
פטהי הצהירה כי למרות זאת, יש לה "לב הודי".
במהלך הקריירה שלה, השתתפה בעשרות סרטים הודיים שונים, אשר זכו להצלחה.
את תפקידה הראשון כשחקנית עשתה בסרט "Roar: Tigers of the Sundarbans".
בשנת 2015 השתתפה פטהי בעונה התשיעית של תוכנית המציאות ההודית "הבוס הגדול" (Bigg Boss), גרסה מקומית לתוכנית האח הגדול, והודחה ביום ה-84. בשנת 2016 השתתפה בתוכנית הריקודים "Jhalak Dikhhla Jaa"; הגרסה ההודית לזיכיון הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים".
בשנת 2018 זכתה להצלחה רבה כאשר השתתפה בסרט ההודי "Satyameva Jayate", תוך שהופיעה בקליפ של שיר הנושא "Dilbar", אשר צבר למעלה מ-20 מיליון צפיות בפחות מ-24 שעות והפך לקליפ ההודי הראשון בהיסטוריה שהצליח לעשות זאת.
בנוסף לכך, הוציאה ביחד עם להקת ההיפ-הופ המרוקאית Fnaïre, גרסה בשפה הערבית לשיר "Dilbar", אותו הוציאה בשנת 2018.
פטהי החלה את הקריירה שלה כאשר הופיעה בסרט הבוליוודי "Roar: Tigers of the Sundarbans".
לאחר מכן, היא הופיעה בסרט "Temper".
כמו כן, היא שיחקה ביחד עם אמראן האשמי ועם גורמט צ'ודרי בסרט "Mr.
X", שבוים על ידי ויקראם בהט והופק על ידי מהש בהט.
בהמשך הופיעה פטהי במספר סרטים כדוגמת "Baahubali: The Beginning", ו-"Kick 2".
בסוף יוני 2015, היא הופיעה בל סרט "Sher", אשר יצא לאקרנים באוקטובר באותה השנה.
בסוף אוגוסט 2015, היא השתתפה בסרט "Loafer" שבוים על ידי פורי ג'אנאד.
בסרט הופיע השחקן ורון טאג'.
בסוף נובמבר 2015, נודע כי תשתתף בסרט "Oopiri".
בדצמבר 2015, פטהי נכנסה לבית הבוס הגדול.
היא שהתה במשך שלושה שבועות בתוך הבית, עד שהודחה בשבוע ה-12. היא גם התמודדה בתוכנית הטלוויזיה "Jhalak Dhhhla Jaa" בשנת 2016, וכיכבה בקליפ של השיר "My Birthday Song".
ביולי 2018, כיכבה כדמות הראשית בקליפ של השיר "Dilbar", של הזמרת ההודית ניהה קאקר, אשר צבר למעלה מ-20 מיליון צפיות בפחות מ-24 שעות.
נכון למרץ 2020, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה ממיליארד צפיות.
בפברואר 2019, היא חתמה על חוזה עם חברת התקליטים טי סיריז כאמנית בלעדית ובעקבות כך, הוסכם כי היא תופיע בסרטים, קליפים, סרטוני רשת ודברים נוספים שייצאו על ידי חברת התקליטים.
לאחר מכן, הופיעה בסרט הריקודים "Street Dancer 3D".
+מקרא מציין שהסרטים טרם יצאו
שנה שיר חברת תקליטים הערותמקור2017 "Naah" סוני מיוזיק הודו ביחד עם הרדי סנדהו2017"" זי מיוזיק קומפני ביחד עם רפטאר2018 "Dilbar" (גרסת בערבית)טי סיריז זמרת, ביחד עם Fnaïre2019 "Pachtaoge"ארייט סינג בשיתוף ויקי קאושל2019 "Pepeta"נורה פטהיביחד עם רייווני
נורהאצ'י (במנדרינית: 努尔哈赤 ; 8 באפריל 1559 - 30 בספטמבר 1626) (במאנצ'ורית: ᠨᡠᡵᡤᠠᠴᡳ), לפי ספירת הצ'ינג, היה למעשה המנהיג הראשון, חאן, משושלת צ'ינג לבית האייסין גיורו אותה הוא ייסד תחת השם "שושלת ג'ין המאוחרת".
הוא החל מלחמות על שלטון סין נגד שושלת מינג ושלט על שושלת ג'ין המאוחרת משנת ייסודה בידיו ב-1616 ועד מותו.
לאחר מותו בנו הואנג טאיג'י הקים את שושלת צ'ינג וקרא לאביו כקיסר הראשון של צ'ינג אף על פי שמעולם לא היה עונד התואר בכל מהלך חייו.
למעשה עד היום הוא נחשב לסמל הייצור הקדום של המדינה המאנצ'ורית הראשונה אי פעם.
נורהאצ'י נולד ב-8 באפריל 1559. בהיותו בן שבט גיורו משבט נהר סקסוהו, נארוהצ'י בנוסף טען ירושה ממנטמו, ראש המשרד של הג'ורצ'ן (המאנצ'ורים) שחי כמאתיים שנה לפני כן.
הצעיר גדל כחייל במשק ביתו של גנרל שושלת מינג לי צ'נגליאנג בפושון, שם למד ניב סיני, ככל הנראה קווינה, הניב הרשמי של בתי המשפט.
נורהאצ'י קרא את הרומנים הסיניים רומנטיקה של שלוש הממלכות ושולי המים ולמד את כל מה שידע על אסטרטגיות צבאיות ופוליטיות סיניות מהן.
הוא כינה את חמולתו אייסין גיורו בסביבות שנת 1612, זמן קצר לפני שעלה רשמית על כס המלוכה כחאן של שושלת ג'ין המאוחרת.
בשנת 1582 נהרגו אביו של נורהאצ'י טקסי וסבו גיוקאנגה בהתקפה על גור (כפר במחוז האוטונומי שינבין מנצ'ו) על ידי מפקד יריץ יורקן, ניקאן ווילאן ("ניקאן ווילן" פירושו "מזכיר האן הסיני" בשפה הג'ורצ'ן כך על פי כמה היסטוריונים.) כשהוא מוביל בעזרת לי צ'נגליאנג.
בשנה שלאחר מכן החל נורהאצ'י לאחד את השבטים הג'ורצ'נים סביב אזורו.
בשנת 1584, כשנורהאצ'י היה בן 25, הוא תקף את ניקאן ווילן בטורון (כיום גם ידוע בתור כפר בסינבין) כדי לנקום את מותם של אביו וסבו, שלדבריהם לא הותירו לו רק שלוש עשרה חליפות שריון.
ניקן וואילאן נמלט משם לארהון, אותו תקף נורהאצ'י שוב בשנת 1587. ניקאן ווילן נמלט הפעם לשטחו של לי צ'נגליאנג.
מאוחר יותר, כדרך לבנות מערכת יחסים, לי מסר את ניקאן וויילן לנורהאצ'י, שערף את ראשו בצורה אישית ומידית.
תחילה היה בתמיכתו של לי, אבל נורהאצ'י בהדרגה גבר את כוחו בשנים שלאחר מכן.
בשנת 1593 קרא שבט יהא לקואליציה של תשעה שבטים: האדה, עולא, חיפה, מונגולים מג'ורצ'ן, סיבה, גוואלקה, ג'וסרי, ניין והיו עצמם מאוחדים להתקיף את הכוח של נורהאצ'י ולמנוע מכוח חדש לעלות.
הקואליציה הובסה בקרב על גור ונורהאצ'י עלה כמנצח.
בשנים 1599–1618 יצא נורהאצ'י למערכה נגד ארבעת שבטי חולון.
הוא החל בתקיפת ההאדא בשנת 1599 וכיבושם בשנת 1603. ואז בשנת 1607, נכבש חיפה גם עם מותו של ביילנד ביינדרי שלה, ואחריו משלחת נגד עולא והזוהר ביוג'אנאי בשנת 1613, ולבסוף יהא ובייל שלה.
גינטאיסי בקרב על סרחו בשנת 1619. בשנת 1599 נורהאצ'י נתן לשניים מתרגמיו, ארדי באקסי ('מורה תכשיט' במונגולית) ודאהי ג'ארג'י, את המשימה ליצור אלף-בית מנצ'ו על ידי התאמת התסריט המונגולי.
בשנת 1606 הוענק לו המונגולים התואר קונדולון חאן.
בקרב על סארהו הביס נורהאצ'י מתקפה סינית בעלת ארבע-שיני כוח שנועדה לכבוש את בירתו האטו עלא על ידי ריכוז כוחותיו בטור אחד בכל פעם.
בשנת 1616 הכריז נורהאצ'י על עצמו כחאן והקים את שושלת ג'ין (אייסין גיורו), המכונה לעיתים קרובות ג'ין המאוחרת בהתייחס למורשת שושלת ג'ורן ג'ין הקדומה במאה ה-12. הוא בנה ארמון במוקדן (שן יאנג של ימינו, ליאונינג).
"ג'ין המאוחרת" שונתה ל"צ'ינג "על ידי בנו הואנג טאיג'י לאחר מותו בשנת 1626, אולם בדרך כלל מכונה נורהאצ'י כמייסד שושלת צ'ינג.
על מנת לסייע בממשל המאורגן שזה עתה נוצר, מונו חמישה מחבריו הנאמנים כמועצותיו הראשיות אנפיאנגג, עידו, חוראן, פיוגדון והוהורי.
נורהאצ'י כבש את ליאונינג בשנת 1621 והפך אותה לבירת האימפריה שלו עד 1625. רק לאחר שהפך לחאן, הוא איחד לבסוף את האולא (שבט הקונסורטה שלו ליידי אבהאי, שהוזכר להלן) ואת יהה, שבט חברתו המונגו ג'ורג'ר.
נורהאצ'י בחר להדגיש באופן שונה את ההבדלים או את קווי הדמיון באורח החיים עם עמים אחרים כמו המונגולים מסיבות פוליטיות.
מאוחר יותר נורהאצ'י ציין כי הקשר עם המונגולים אינו מבוסס בשום תרבות משותפת אמיתית, אלא זה היה מסיבות פרגמטיות של "אופורטוניזם הדדי".
כאשר הארגונים התארגנו מחדש על ידי נורהאצ'י לשמונה באנרים, חמולות מנצ'וריות רבות נוצרו באופן מלאכותי כקבוצה של אנשים שאינם קשורים ייסדה שבט מנצ'ו חדש (mukun) באמצעות שם מקור גאוגרפי כמו טופון לשם ההילה שלהם (שם השבט).
אי סדרים במוצאי שבט ג'ורצ'ן ומאנצ'ו הביאו לכך שהצ'ינג ניסה לתעד ולשיטוט את יצירת ההיסטוריות עבור שבט מנצ'ו, כולל ייצור אגדה שלמה סביב מקור שבט אייסין גיורו על ידי לקיחת מיתולוגיה מצפון-מזרח.
בשנת 1618, הזמין נורהאצ'י מסמך שכותרתו שבעת התלונות בהן מנה שבע בעיות עם שלטון מינג והחל למרוד בשליטת שושלת מינג.
רוב התלונות עסקו בסכסוכים נגד שבט יהא, ובמינג לטובה של יהא.
נורהאצ'י הוביל התקשרויות מוצלחות רבות נגד הסינים של מינג, הקוריאנים, המונגולים ומשבטי יורצ'ן אחרים, והרחיבו מאוד את השטח שבשליטתו.
בירות המדינה הראשונות שהוקמו על ידי נורהאצ'י היו פה אלה והטו אלה האן הסיני השתתף בבניית הטו אלה, בירת מדינת נורהאצ'י החדשה.
עריקים מהצד של המינג מילאו תפקיד מסיבי בכיבוש צ'ינג של המינג.
אלופי מינג שערקו למנצ'ורים היו נשואים לעיתים קרובות לנשים משבט אייסין גיורו ואילו עריקות בדרגה התחתונה קיבלו נשים מנצ'ו לא-קיסריות כרעיות.
נורחאצ'י סידר נישואים בין אחת מנכדותיו לגנרל מינג לי יונגנגפנג (李永芳) לאחר שלי הכניעה את פושון בליאונינג למנצ'וס בשנת 1618 כתוצאה מקרב פושון.
בתו של נורהאצ'י הייתה נשואה ללי יונגפנג.
הצאצאים של לי קיבלו את הכותרת "אדונים של המחלקה השלישית".
לי יונגפנג היה סבא רבא הגדול של לי שיאו.
אסיר המלחמה האן, גונג ז'נגלו (אונוי), מונה להנחות את בניו של נורהאצ'י וקיבל מתנות של עבדים, נשים ומקום מגורים מנורהאצ'י לאחר שנורהאצ'י דחה הצעות תשלום לשחרורו לקרובי משפחתו.
נורהאצ'י התייחס לבני ההאן בליאודונג באופן שונה על פי כמה גרגרים חקלאים שהיו להם, אלה עם פחות מ-5 עד 7 חטאים טופלו כמו פטפט בעוד אלה עם יותר מכמות זו זכו לתגמולים ברכוש.
בגלל מרד של האן בליאודונג בשנת 1623, נורהאצ'י, שנתן בעבר ויתורים לנתיני האן הכבושים בליאודונג, פנה נגדם והורה שלא יהיה יותר מהימן עליהם והחליט נגדם מדיניות והרג מפלים, תוך שהוא מורה על האן שהתבוללו לג'ורצ'ן (בג'ילין) לפני 1619 התייחסו באותה מידה כמו שהיו לג'ורצ'נים ולא כמו האן הנכבש בליאודונג.
עד מאי 1621 כבש נורהאצ'י את הערים ליאויאנג ושניאנג.
באפריל 1625 הוא ייעד את שניאנג לעיר הבירה החדשה, שתחזיק במעמד זה עד לכיבוש צ'ינג של המינג בשנת 1644.
לבסוף בשנת 1626, ספג נורהאצ'י את התבוסה הצבאית הרצינית הראשונה בחייו בידי גנרל מינג יואן צ'ונג-ואן.
נורהאצ'י נפצע על ידי התותחים תוצרת פורטוגזית בצבא יואן בקרב על נינגיואן.
הוא לא הצליח להתאושש פיזית או נפשית, הוא נפטר יומיים לאחר מכן מפצעיו במבצר אייג'י (靉 雞 堡; בכפר דאיידג'ינבו של ימינו, מחוז דיג'יה, מחוז יוהונג, שניאנג) ב-30 בספטמבר בגיל 67. קברו, פו מאוזוליאום (סינית: 福 陵; pinyin: Fúlíng), ממוקם ממזרח לשן יאנג.
התרגומים הראשונים של מנצ'ו ליצירות סיניות היו שש התורות הסודיות (六韜), סושו 素 書, ושלוש אסטרטגיות של הואנג שיגונג (三 略), כל הטקסטים הצבאיים הסיניים שהוקדשו לאמנויות המלחמה בגלל האינטרסים של מנצ'ו בנושא, כמו יצירתו של סון-דזו, "אמנות המלחמה".
הטקסטים הקשורים לצבא שתורגמו למאנצ'ו מסינית תורגמו על ידי דהאי.
תרגומי מנצ'ו לטקסטים סיניים כללו את קוד העונשין של מינג וטקסטים צבאיים בוצעו על ידי דהאי.
תרגומים אלה התבקשו על ידי נורהאצ'י.
הטקסט הצבאי וווזי תורגם למאנצ'ו יחד עם אמנות המלחמה.
ההיסטוריה הסינית, החוק הסיני ותיאוריה צבאית סינית טקסטים קלאסיים תורגמו למאנצ'ו בתקופת שלטונו של הונג טאיג'י במוקדן (כיום שן יאנג), כאשר המנצ'ורים שמו משמעות לטקסטים סיניים צבאיים וממשליים.
תרגום מאנצ'ו נעשה לרומן הנושא את נושא הצבא רומנטיקה של שלוש הממלכות.
ספרות סינית, תיאוריה צבאית וטקסטים משפטיים תורגמו למאנצ'ו על ידי דהאי וארדי.
התרגומים הוזמנו בשנת 1629. את התרגום לטקסטים הצבאיים סושו ושלוש אסטרטגיות של הואנג שיגונג והדה מינג הוידיאן (大 明 會 典) שנעשה על ידי דהאי הוזמן על ידי נורהאצ'י.
אמנם בעיקר היו הנחיות מנהליות ואתיות שהרכיבו את מרבית שלוש האסטרטגיות של הואנג שיגונג והסושו, אך אכן המדע הצבאי נמצא בשש התורות הסודיות, ומדריכים צבאיים סיניים תורגמו בשקיקה על ידי המנצ'וס.
הם נמשכו גם לתכנים הצבאיים ברומנטיקה של שלוש הממלכות, וזו הסיבה שהיא תורגמה.
אמנות המלחמה תורגמה למאנצ'ו כ-ᠴᠣᠣᡥᠠᡳ
תרגום מאנצ'ו אחר מאוחר יותר נעשה על ידי האייסין גיורו שיינג.
בין התרומות המתמשכות ביותר שנורהאצ'י עזב את צאצאיו היה הקמת שמונה הבאנרים, שבסופו של דבר יהוו את עמוד השדרה של הצבא ששלט באימפריה של צ'ינג.
מעמדם של הבאנרים לא השתנה הרבה במהלך חיי חייו של נוראצ'י, וגם לא בימי שלטונו לאחר מכן, שנותר ברובו בשליטת משפחת המלוכה.
שני האנרים הצהובים המובחרים היו תחת שליטת נורהאצ'י בעקביות.
שני הבאנרים הכחולים נשלטו על ידי אחיו של נורהאצ'י סורהאצ'י עד שמת, ובנקודה זו נמסרו הכרזות הכחולות לשני בניהם של סורהאצ'י, צ'יורהלה ואמין.
בנו הבכור של נורהאצ'י, קואיין, שלט על הכרזה הלבנה במשך מרבית שלטונו של אביו עד שמרד.
ואז הבאנר הלבן של הגבול ניתן לנכדו של נורהאצ'י והלבן המישור ניתן לבנו השמיני ויורשו, הואנג טאיג'י.
עם זאת, בסוף שלטונו של נורהאצ'י, הואנג טאיג'י שלט בשני האנרים הלבנים.
בסופו של דבר, הבאנר האדום ניהל על ידי בנו השני של נוראצ'י, דייסן.
בהמשך שלטונו של נוראצ'י, הועבר הבאנר האדום הגבול לבנו.
דייסן ובנו ימשיכו להחזיק את שני הבאנרים האדומים עד סוף שלטונו של הואנג טאיג'י.
הפרטים על הירושה של הואנג טאיג'י כחאן של שושלת ג'ין המאוחרת אינם ברורים.
כאשר נפטר בסוף שנת 1626, נורהאצ'י לא מינה יורש; במקום זאת הוא עודד את בניו לשלוט במכללה.
שלושה מבניו ואחיינו היו "ארבעת העטורים הבכירים": דאיסאן (בן 43), אמין (בנו של אחיו של נוראצ'י סוּרַאצ'י; 40 או 41), מנגגלשטאי (38 או 39), והונג טאיג'י עצמו (33).
למחרת מותו של נורהאצ'י, הם הכריחו את אשתו הראשית ליידי אבהאי (1590–1626) - אשר ילדה לו שלושה בנים: אג'י, דורגון ודודו - להתאבד כדי ללוות אותו במוות.
מחווה זו גרמה לחלק מההיסטוריונים לחשוד כי נורהאצ'י למעשה כינה את דורגון בן החמש עשרה כממשיך דרכו, עם דייסן כעוצר.
בכך שאילצו את אמו של דורגון להרוג את עצמה, הנסיכים הוציאו בסיס חזק של תמיכה בדורגון.
הסיבה לתככים שכאלו הייתה הכרחית היא שנורהאצ'י השאיר את שני האנרים הצהובים העילית לדורגון ודודו, שהיו בניהם של ליידי אבהאי.
הונג טאיג'י החליף שליטה על שני הבאנרים הלבנים שלו בזו של שני הבאנרים הצהובים, והעביר את השפעתם וכוחם מאחיו הצעירים אל עצמו.
נורה לוסי מובריי קונדל הייתה ציירת אנגלית של דיוקנאות, פרחים ונופים בשמן וצבעי מים.
נורה קונדל נולדה בלונדון והייתה נכדתו של האמן הנרי קונדל.
היא למדה בבית הספר בלייקהיט לאמנות ובמכון הטכני של ווסטמינסטר, שם לימד אותה ולטר סיקרט.
קונדל למדה בתוכנית חלקית בבית הספר לסלייד לאמנות משנת 1911 עד 1914, ושוב בשנת 1919. שם זכתה בפרס מלוויל על ציור דיוקן בשנת 1914.
בשנת 1925 קונדל ערכה את תערוכת היחיד הראשונה שלה בגלריה רדפרן בלונדון.
הציור שלה "מגי" הוצג בסלון של האקדמיה לאמנויות בפריז בשנת 1929. בשנת 1930 הייתה נורה קונדל בין החברים המייסדים של האגודה הלאומית לציירים.
נורה קונדל ביקרה באמריקה באופן קבוע ובמיוחד ציירה דיוקנאות של ילידים אמריקאים וגם נופים באריזונה וקולורדו.
קניון השיש וצוקי ורמיליון היו בין הנושאים המועדפים עליה.
היא כתבה ואיירה את הספר Unsentimental Journey שיצא לאור בשנת 1940 וכלל דיווחים על מסעותיה באמריקה, נהיגה מחוף לחוף עם עצירות לרכיבה על סוסים או לערוך ביקור ברודיאו.
בין ציוריה מטיולים אלה היו "מדונה מהמדבר", "האשדות בבדגר קריק", שהוצגו באקדמיה המלכותית בשנת 1936.
נורה קונדל הפכה למציגה קבועה באקדמיה המלכותית, וגם בסלון בפריז.
הציור שלה "אישה מחייכת" מ-1922 מוחזק באוסף גלריית טייט.
קונדל התגוררה זמן מה בדורני ליד ווינדזור, אך נפטרה בלונדון בשנת 1948 ואפרה פוזר ליד המעבורת של לי באריזונה.
תערוכת זיכרון נערכה בשנת 1949 בגלריית האגודה המלכותית לאמנים בריטים בלונדון.
נורה הייסן הייתה אמנית אוסטרלית, האישה הראשונה שזכתה בפרס ארצ'יבלד היוקרתי בשנת 1938 על דיוקנאות והאישה האוסטרלית הראשונה שמונתה כאמנית מלחמה רשמית.
הייסן נולד בהנדורף שבדרום אוסטרליה כילדה הרביעית של צייר הנוף (לימים סר) הנס הייסן ואשתו סלמה הייסן (לבית ברטלס), וגדלה ב"סידרס" בהנדורף בהרי אדלייד.
היא למדה אמנות בשנים 1926 עד 1930 בבית הספר לאמנויות יפות באדלייד בניהולו של מילווארד גריי ומכרה ציורים לגלריית האמנות של ניו סאות' ויילס ולגלריה לאמנות של דרום אוסטרליה בשנת 1930. בין השנים 1930 ל-1933 המשיכה ללמוד יומיים בשבוע בבית הספר, ובשאר הזמן עבדה בסטודיו שלה.
בשנת 1931 ביקרה בסידני עם הוריה ובילתה שבועיים בלימודים בבית הספר לאמנות של ג'וליאן אשטון.
תערוכת היחיד הראשונה של הייסן התקיימה בסידני בשנת 1933. בשנת 1934 נסעה ללונדון עם משפחתה, ונשארה באירופה, לאחר שחזרו הביתה, למדה ציור עד שנת 1937. כשחזרה לאוסטרליה היא חזרה לזמן קצר לאדלייד ואז עברה לסידני.
בשנת 1938 היא הציגה שני דיוקנאות בתחרות פרס ארצ'יבלד.
דיוקנה של מאדאם אלינק שורמן זכה בפרס והיא הפכה לאישה הראשונה שזכתה בפרס.
ב־12 באוקטובר 1943 היא הפכה לאישה הראשונה שמונתה כאמנית מלחמה אוסטרלית בדרגת קפטן.
"הוזמנתי לתאר את מאמץ מלחמת הנשים.
זאת הייתה המגבלה היחידה על מה שעשיתי.
הושאלתי לכל הזרועות: חיל האוויר, חיל הים והצבא, כדי לתאר את הנשים שעובדות בכל מה שעשו במהלך המלחמה ".
במהלך שירותה סיימה הייסן למעלה מ-170 יצירות אמנות ושוחררה משירות בשנת 1946 בגינאה החדשה.
בהיותה בגינאה החדשה פגשה הייסן את ד"ר רוברט בלק, לו נישאה בשנת 1953. לאחר שחרורה משירות המלחמה נסעה ללונדון ומאוחר יותר חזרה לסידני בשנת 1948 והמשיכה לצייר.
עבודותיה של הייסן מוחזקות באוספי הגלריה הלאומית של אוסטרליה, אנדרטת המלחמה האוסטרלית, הספרייה הלאומית של אוסטרליה, הגלריה הלאומית לפורטרטים וכמה גלריות מדינה.
נורווגיה השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה.
זו הייתה השתתפותה ה-60 של נורווגיה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
מי שייצגו את המדינה הם "ג'ים וקית" - חברי הצמד "סאבוולפר", שנבחרו לאחר שניצחו במלודי גרנד פרי - התחרות המקדימה לאירוויזיון בנורווגיה.
הם עתידים לבצע את שירם, "Give That Wolf a Banana", בחצי הגמר הראשון של האירוויזיון.
קדם לאירוויזיון 2022, נורווגיה השתתפה בתחרות שישים פעמים, מאז הצטרפותה ב-1960. היא זכתה בתחרות שלוש פעמים; באירוויזיון 1985 עם השיר "La det swinge" בביצוע להקת בוביסוקס!, בשנת 1995 עם "Nocturne" של סיקרט גארדן וב-2009 עם השיר "Fairytale" של אלכסנדר ריבאק.
אולם נורווגיה היא המדינה שגהיעה למקום האחרון יותר פעמים מכל שאר המשתתפות - 11 פעמים.
בנוסף, היא סיימה את התחרות עם 0 מקרים בארבעה מתוך 11 המקרים.
לאחר כינון שיטת חצאי הגמר באירוויזיון 2004 סיימה נורווגיה שמונה פעמים בעשר המדינות המשתתפות.
באירוויזיון 2021 שלחה נורווגיה את הזמר TIX עם השיר "Fallen Angel".
הם הגיעו למקום השמונה עשר עם 75 נקודות.
רשות השידור הנוורווגית (NRK) משדרת בקביעות את הקדם הלאומי לאירוויזיון, "מלודי גרנד פרי".
ב-28 במאי 2021 אישרה הרשות את השתתפותה באירוויזיון 2022.
אירוע "מלודי גרנד פרי 2022" הוא המהדורה ה-60 של הקדם הנורווגי לאירוויזיון.
הוא כלל ארבעה רבעי גמר, שלב ה-"wildcard", שהורכב משני סיבובים, וגמר.
נערך באצטדיון H3 בפורנבו, והונחה על ידי מיקל ניווה, קורה מגנוס ברג ואניקה מומרק.
הוא ישודר ב-NRK1 וב-NRK TV, וכן גם באתר האיטנרנט הרשמי של רשות השידור.
הפורמט זהה למהדורה הקודמת של התחרות: מתמודד אחד מכל רבע גמר מעפיל לגמר, ומצטרף לחמשת האמנים שבגמר באופן אוטומטי.
בגמר התקיימו שני סיבובי הצבעה, עד שנותרו שני מתמודדים.
הם ביצעו את שיריהם פעם נוספת, ולאחר מכן התקיים סבב הצבעה נוסף שקבע את זהות הזוכה.
רבע הגמר הראשון שודר ב-15 בינואר 2022.
+דו-קרב – 15 בינואר 2022סדראמןשירתוצאה 1 אלינה נואליה "Ecstasy" גלגל הצלה 2 פרודה ואסל "Black Flowers" העפיל לגמר
רבע הגמר הראשון שודר ב-22 בינואר 2022.