tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השפה הרוסית היא כעת השפה המדוברת ביותר, כשהשפה הבלארוסית משמשת בעיקר כשפה רשמית, אם כי נעשים מאמצים להחיות את השפה ולהחזיר אותה לשימוש היומיומי.
7.25 מיליון מהאוכלוסייה מתגוררת בערים.
התפלגות דתית: 31% נוצרים אורתודוקסים ו-18% קתולים.
הכנסייה הקתולית מקבלת יד חופשית, בעיקר בגלל ההשפעה הפוליטית של הוותיקן.
חלק מהכנסיות הקתוליות הוסבו לכנסיות אורתודוקסיות בימי הצאר וחלקן למבני ציבור בתקופה הסובייטית.
עד למלחמת העולם הראשונה הייתה בבלארוס אוכלוסייה יהודית גדולה ובעלת תרבות מפוארת.
הקהילות הגדולות היו במינסק, הרודנה, פינסק, הומל, מוהילב וויטבסק.
בערים אלה היוו היהודים אחוז גדול מכלל האוכלוסייה.
לפי מפקד האוכלוסין הגדול של האימפריה הרוסית משנת 1897, 51% מתושבי מינסק היו יהודים.
בלארוס הייתה ערש התרבות היהודית הליטאית, ובתחמה פעלו ישיבות מפורסמות, שהגדולה ביניהן הייתה וולוז'ין, שנחשבה ל"אם הישיבות", והעמידה את ראשי הישיבות והרבנים החשובים ביותר בעולם בזמנם, ואשר היה בה גם גרעין של השכלה כללית, שהבולט בחבריה היה חיים נחמן ביאליק.
כן התנהלו בה ישיבות מיר, גרודנא, קמניץ, קלצק וסלוצק.
גם העיר בריסק, שהייתה מרכז רוחני יהודי מפואר ועתיק-יומין, סופחה לאחר המלחמה לבלארוס.
יהודי וילנה היו חלק מהמרקם התרבותי והדמוגרפי של יהדות ליטא-פולין-בלארוס.
חלק גדול מהיהודים החרדים (אלו שאינם חסידים או ספרדים) שומרים עד היום את ההגדרה של 'יהודים ליטאים', שמבחינה היסטורית חלה על כל יהודי בלארוס.
לפני השואה חיו בבלארוס כ-750,000 יהודים, מרביתם בחלקה המערבי, שהיה עד 1939 בשלטון פולין.
עם כיבושה של בלארוס על ידי גרמניה הנאצית ב-1941 הצליחו חלק מן היהודים להימלט מזרחה (בעיקר מהחלק המזרחי, שהותקף מאוחר יותר), בעוד רוב הנשארים נרצחו.
לאחר המלחמה חזרו חלק מן הניצולים לבלארוס.
החיים היהודיים קמו לתחייה מהר, והתקיימו תקופה מסוימת ברמה גבוהה יחסית לברית המועצות.
במינסק התנהל תיאטרון יהודי בהנהלת שלמה מיכאלס; בקהילות רבות הוסיפו להתקיים רבנים ובתי כנסת.
לאחר רצח שלמה מיכאלס ומשפט הרופאים ב-1953, חוסלה מרבית הפעילות.
נוסף על כך, השלטונות הסובייטים עודדו יהודים רבים לעזוב את בלארוס ואוקראינה ולהתיישב בעומק רוסיה ומרכז אסיה, כדי לפתח את האזורים הללו מבחינה כלכלית.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 התעוררו החיים היהודיים שוב; הוקמו בתי ספר במקומות שונים, ושבו רבנים לעמוד בראש הקהילות.
לפני תחילת העלייה גדולה של שנות ה-90 היו בבלארוס 112,000 יהודים.
בבלארוס עצמה פעילות מאוד מספר תנועות יהודיות: חב"ד – פעילה ברוב הערים, וכן זהו מוצאה של חסידות זו; קרלין – בעיקר בפינסק; הליטאים – במינסק, בהומל, מוהילוב, ויטבסק.
כמו כן, במינסק ובלידה קיימת קהילה רפורמית.
כיום יש בבלארוס כ-25,000 יהודים.
הספרות הבלארוסית המודרנית מתמקדת בחיים בברית המועצות ובחברה הפוסט הסובייטית.
בכל שנה נערך במינסק פסטיבל הספרות נפראמאט.
סופרים בלארוסים ידועים הם ולדימיר קרטקייביץ', קוזמה צ'ורני וסבטלנה אלכסייביץ' (זוכת פרס נובל לספרות ב-2015).
היצירות הראשונות על בסיס מוזיקה עממית נכתבו במהלך המאה ה-19 על ידי אנטון אברבוביץ'.
בתקופת ברית המועצות הוקמו במינסק מספר מוסדות לרבות תיאטרון לאופרה ובלט וקונסרבטוריון.
להקת "פסניארי" זכתה לפופולריות רבה ברחבי ברית המועצות והיא כללה ברפרטואר שלה יצירות של מלחינים ומשוררים מקומיים.
בין הלהקות הפופולריות הנוכחיות ניתן לציין את "Nizkiz".
בלארוסית (Беларуская мова) היא שפה סלאבית מזרחית מקבוצת השפות הסלאביות במשפחת השפות ההודו־אירופיות וככזו היא קרובה לאוקראינית, רותנית (רוסינית), פולנית (בגלל השפעת הפולנית בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי) ורוסית.
הבלארוסית מדוברת בפי כ-6 מיליון בני אדם ברחבי העולם.
בהיותה השפה הרשמית של בלארוס, מדוברת הבלארוסית בפי 7,905,000 בני אדם במדינה המהווים 98% מהאוכלוסייה שהם גם דו לשוניים עם הרוסית.
הבלארוסית העתיקה (בבלארוסית: "Старабеларуская мова", ברוסית: "Западнорусский письменный язык") הייתה השפה הרשמית בדוכסות הגדולה של ליטא ובשפה זו נכתבה חוקתה.
בתקופת רוסיה הצארית ובימי האימפריה הרוסית הייתה הבלארוסית לשון איכרים, ולא שימשה את המעמד המשכיל.
לכן, במהלך המאה העשרים, חל פיחות במעמדה ובתפוצתה בחינוך, במוסדות ציבור ובתקשורת לטובת הרוסית, בין היתר גם בגלל המדיניות הממשלתית שהעדיפה את הרוסית.
בנוסף, שלטונות ברית המועצות ערכו במהלך המאה העשרים מספר רפורמות בשפה, כדי לקרב את אוצר המילים שלה, את הגייתה ואת אופן כתיבתה לאלה של הרוסית.
כיום, ממשלת בלארוס מכירה רק בבלארוסית הסובייטית כשפה הרשמית, בעוד חלק ניכר מאתרי האינטרנט של תנועות האופוזיציה והבלוגרים משתמשים בבלארוסית המסורתית מלפני הרפורמות (נקראת גם "טרשקביצה", "Тарашкевiца" – על שם מחבר ספר הדקדוק האחרון לפני הרפורמה של שנת 1933) ותומכים בהשבתה.
גם לוויקיפדיה הבלארוסית יש כיום שתי גרסאות מתחרות – בלארוסית רשמית ובלארוסית מסורתית.
הבלארוסית נכתבת באמצעות האלפבית הקירילי, אך קיימת גם מסורת כתיבה באמצעות האלפבית הלטיני, שנקראת "בֶלַארוּסְקַאיַה לַצינְקַה" ("Беларуская лацінка" או "Biełaruskaja Łacinka").
"כרוניקה בּיכוֹבְצַה" (1550–1570; "כרוניקה של בּיכוֹבֶץ", בבלארוסית העתיקה: "Kronika Bychowca") הוא המקור הכתוב הראשון, שנכתב בבלארוסית העתיקה בכתב הלטיני.
השימוש הרחב באלפבית הלטיני בשפה הבלארוסית התחיל במאה השבע עשרה על ידי הבלארוסים הקתולים, וזה במקביל לשימוש על ידם באלפבית הקירילי.
במאה השמונה עשרה נכתבו כמה יצירות ספרות בלארוסיות בשימוש מעורב בשני האלפביתים.
במאה התשע עשרה השתמשו בכתב הלטיני בעיקר הסופרים הבלארוסים, שהייתה להם זיקה לתרבות הפולנית.
בכתב הלטיני השתמש העיתון הבלארוסי "מוּז'יצְקַאיַה פּרַאודַּה" ("Mużyckaja prauda"), שיצא לאור בשנים 1862–1863. בתחילת המאה העשרים העיתונים המעטים שיצאו לאור בשפה הבלארוסית, השתמשו לרוב באלפבית הקירילי, אך היו מקרים, כאשר בעיתון אחד מאמרים הודפסו במקביל בשני האלפביתים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 השימוש בכתב הלטיני נאסר על ידי השלטון ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של בלארוס, אך בבלארוס המערבית, שבאותה תקופה הייתה שייכת לפולין, כ-35% מהעיתונים השתמשו באלפבית הלטיני.
לאחר התפרקות ברית המועצות והקמת בלארוס העצמאית, במיוחד עם תחילת עידן האינטרנט, השימוש בכתב הלטיני חודש, אך עדיין רוב דוברי השפה משתמשים באלפבית הקירילי.
השימוש באלפבית הערבי על ידי הטטרים
לפני מאות שנים נכתבה הבלארוסית גם באלפבית הערבי על ידי הטטרים המוסלמים, שהתיישבו בבלארוס.
Ьь – סימן רך, מרכך את העיצור שמופיע לפניו.
' – סימן קשה, מפריד בין עיצור רגיל לבין תנועה מרוככת.
בלאקפילד הוא הרכב רוק ישראלי-אנגלי שנוצר בעקבות שיתוף פעולה בין מייסד וסולן להקת פורקיופיין טרי (Porcupine Tree) סטיבן וילסון האנגלי והזמר הישראלי אביב גפן.
גפן, כמעריץ של להקת פורקיופיין טרי הזמין את הלהקה להופיע בישראל בשנת 2000, ובין גפן וסולן הלהקה נוצרה חברות שהובילה להקלטות משותפות שצמחו בסופו של דבר ליצירת תקליט משותף של השניים.
התקליט יצא בישראל ובאירופה בשנת 2004, ובארצות הברית בשנת 2005. האלבום הגיע למכירות של למעלה ממאה אלף תקליטים בכל רחבי העולם.
לבד משמונה שירים מקוריים באלבום, חידש ההרכב שלושה שירים של אביב גפן שתורגמו לאנגלית בידי וילסון - "Cloudy Now" (מבוסס על "עכשיו מעונן" מתוך "עכשיו מעונן"), "Scars" (מבוסס על "צלקות" מתוך "יומן מסע") ו"Glow" (שניבא את יציאת "זוהרים" באלבום "עם הזמן") .
בנוסף באלבום השני בלאקפילד החליטו לחדש עוד מספר שירים שנכתבו במקור על ידי גפן לאלבומיו בעברית כמו "סוף העולם" (מתוך "ירח מלא"), "מגפה" ו"אלפי אנשים" (מתוך אלבומו האחרון של גפן "עם הזמן")
האלבום השני של הלהקה יצא לאור ברחבי אירופה וישראל ב-12 בפברואר 2007 כשהסינגל הראשון ממנו "Once" פורסם בעמוד של בלאקפילד באתר MySpace כמו גם תקציר של האלבום המתקרב.
"בלאקפילד II" יצא תחת חברת התקליטים היוקרתית "Atlantic Warner"
ב-28 במרץ 2011 יצא לאור אלבומה השלישי של הלהקה, Welcome to My DNA.
ב-26 באוגוסט 2013 יצא לאור אלבומה הרביעי של הלהקה, Blackfield IV.
באלבום זה וילסון המשיך את הקו של האלבום הקודם, ובו הוא הפחית את פעילותו באלבום ובלהקה.
את כל השירים באלבום כתב והלחין גפן, כאשר וילסון תרם את קולו בשיר אחד.
ב-10 בפברואר 2017, יצא לאור אלבומה החמישי של הלהקה, Blackfield V.
ב-24 ביולי 2020, לאחר חתימתם בחברת וורנר מיוזיק גרופ, הוציאו את הסינגל הראשון מתוך אלבומם השישי, "Summer's Gone".
ב-4 בדצמבר 2020, יצא לאור אלבומה השישי של הלהקה, For the Music.
בלאקנד דת' מטאל , הידוע גם בשם בלאק-דת' (Black-Death) הוא ז'אנר פיוז'ן של מטאל קיצוני בתוך סגנון הדת' מטאל והבלאק מטאל, המהווה שילוב של דת' מטאל ובלאק מטאל.
לעיתים קרובות, הבלאקנד דת' מטאל מתאפיין בקרבה מוזיקלית רבה יותר לדת' מטאל מאשר לבלאק מטאל, אך מושפע יותר מתרבות הבלאק מטאל, המאופיינת באיפור קורפס פיינט ולבוש קיצוני של חברי הלהקה, שטניזם, שירים בנושאים אפלים (מוות, אובדן, צער) ועוד.
גם בלאק מטאל וגם דת' מטאל התפתחו מאותו יבול של להקות אקסטרים מטאל (מטאל קיצוני) מוקדמות כמו Possessed, Kreator, Sodom, Venom, Celtic Frost ו-Bathory.
להקות אלו, בין היתר, הובילו לאלמנטים משותפים בין ז'אנרים קיימים.
להקת הבלאק מטאל המכוננת Darkthrone החלה לנגן דת' מטאל לפני שהתפתחה לסגנון שבו בעיקר היו ידועים.
וור מטאל הידוע גם בשם וור בלאק מטאל (War Black Metal) או ביסטיאל בלאק מטאל (Bestial Black Metal, "בלאק מטאל חייתי") הוא תת-ז'אנר אגרסיבי, קקופוני וכאוטי של בלאקנד דת' מטאל.
בֵּלָארוּס הוא שמה של סדרת טרקטורים שאותם מייצר מפעל לטרקטורים שבמינסק משנת 1950.
הדגמים המפורסמים ביותר הם 50 ו-80. טרקטורים "בלארוס" מאוד נפוצים בחבר המדינות ובמדינות שבמזרח אירופה.
המפעל הוקם חמש שנים אחרי מלחמת העולם השנייה, והתפתח לאחרונה לאחד המפעלים הגדולים בעולם בתעשיית הטרקטורים.
בלארוס השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לילהאמר (1994), ובמשחקי הקיץ השתתפה לראשונה באולימפיאדת אטלנטה (1996).
עד אז, התחרו הספורטאים הבלארוסים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובמשחקים שנערכו ב-1992 השתתפו, לצד ספורטאים מ-11 מדינות נוספות שהרכיבו בעבר את ברית המועצות, במשלחת מאוחדת (Unified Team).
בחמש אולימפיאדות הקיץ בהן השתתפה, צברה בלארוס 85 מדליות, מהן 13 מדליות זהב.
הענף הבולט ביותר הוא אתלטיקה (14 מדליות, מהן 3 מדליות זהב).
לצד ההישגים בענף זה, נקשרו לא אחת שמותיהם של אתלטים בלארוסים בשערוריות של שימוש בחומרים אסורים, ומכמה מהם ניטלו המדליות בהן זכו.
באולימפיאדות החורף צברה בלארוס 18 מדליות, בהן 8 מדליות זהב.
ספורטאים בלארוסים נטלו חלק במשחקים האולימפיים במסגרת המשלחת הסובייטית החל מאולימפיאדת הלסינקי (1952).
הבלארוסי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה מיידה הפטיש מיכאיל קריבונוסוב שזכה במדליית כסף באולימפיאדת מלבורן (1956).
הראשונים שזכו במדליית זהב אולימפית (לזכות ברית המועצות) היו חותרי הקיאק לאוניד גיישטור וסרגיי מקרקנקו באולימפיאדת רומא (1960).
בהופעת הבכורה של בלארוס כמדינה עצמאית במשחקי הקיץ, באולימפיאדת אטלנטה, צברו 159 הספורטאים הבלארוסים 15 מדליות.
רק אחת מהן הייתה מדליית זהב, בה זכתה החותרת יקטרינה קרסטן.
המתעמל ויטלי שרבו, שזכה ב-6 מדליות זהב באולימפיאדת ברצלונה (1992), בה התחרה במסגרת המשלחת המאוחדת, הסתפק הפעם ב-4 מדליות ארד, בתרגילי הקרב-רב, המקבילים, מתח וסוס הקפיצות.
ארבעה מתאבקים בלארוסים זכו במדליות: אלכסנדר פבלוב, סרגיי לישטוואן ואלכסיי מדוודב זכו במדליות כסף, וואלרי צילנט זכה במדליית ארד.
הקלע איגור בסינסקי זכה במדליית כסף בירי באקדח, ושמיניית החותרות זכו במדליית ארד.
האתלטים הבלארוסים זכו בארבע מדליות.
בזריקת דיסקוס, זכה ולדימיר דוברובשצ'יק במדליית כסף, ובמדליית הארד זכה וסילי קפטיוך.
בתחרות המקבילה לנשים זכתה אלינה זוורבה במדליית ארד.
במדליה הרביעית, מדליית כסף, זכתה נטליה סזנוביץ', בקרב שבע.
לאולימפיאדת סידני (2000) שלחה בלארוס משלחת בת 139 ספורטאים, שזכו ב-17 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
האתלטים זכו בחמש מהמדליות, ובשתי ממדליות הזהב: יאנינה קארולצ'יק בהדיפת כדור ברזל ואלינה זוורבה בזריקת דיסקוס.
זורקת דיסקוס נוספת, אירינה יאצ'נקו, זכתה במדליית ארד, והישג דומה רשמו נטליה סנזוביץ' בקרב שבע ואיגור אסטפקוביץ' ביידוי פטיש.
אתלטים בולטים נוספים כללו את איוואן ציחאן (מקום רביעי ביידוי פטיש), וסילי קפטיוך (מקום רביעי בזריקת דיסקוס), ליודמילה גובקינה (מקום שישי ביידוי פטיש) וולדימיר דוברובשצ'יק (מקום שביעי בזריקת דיסקוס).
על השתתפותה של נבחרת האתלטיקה הבלארוסית במשחקים העיב מיידה הפטיש ואדים דוויאטובסקי, לאחר שהתברר כי נטל חומרים אסורים, הודח מהתחרויות והושעה לשנתיים.
במדליית הזהב השלישית זכתה החותרת יקטרינה קרסטן, ששחזרה את הישגה מאטלנטה, בניצחון שהושג בפער של מאית השנייה.
נבחרת ההתעמלות האומנותית זכתה במדליית כסף, וכך גם יוליה רסקינה, בתחרות היחידות.
הקלע איגור בסינסקי זכה במדליית כסף שנייה ברציפות בירי באקדח, וכן זכה במדליית ארד בירי באקדח אוויר.
שני קלעים נוספים זכו במדליות ארד, סרגיי מרטינוב בירי מ-50 מטר בשכיבה ולליטה יאוגלאוסקאיה בירי באקדח.
במדליות ארד נוספות זכו מרימי המשקולות גנאדי אולשצ'וק וסרגיי לברנוב, הג'ודוקא אנטולי לריוקוב, המתאבק דמיטרי דבלקה, וכן פאבל דובגל בקרב חמש מודרני.
המשלחת הבלארוסית לאולימפיאדת אתונה (2004) גדלה ל-151 ספורטאים, שזכו ב-13 מדליות.
שניים מהזוכים זכו במדליית זהב: הג'ודוקא איהר מקראו היה לגבר הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית לזכות בלארוס, והאתלטית יוליה נסטסיארנקה ניצחה בריצת 100 מטר.
שני אתלטים נוספים זכו במדליות, איוואן ציחאן במדליית כסף ביידוי פטיש ואירינה יצ'נקו במדליית ארד בזריקת דיסקוס, ואולם 8 שנים לאחר המשחקים, בשנת 2012, הורה הוועד האולימפי הבינלאומי לשלול מהם את המדליות שהוענקו להם, בעקבות בדיקות סמים עדכניות שנערכו.
מרימות המשקולות חנה בציושקה וטטיאנה סטוקלבה זכו במדליות כסף וארד, ומרימת משקולות נוספת, נסטסיה נוביקבה, סיימה במקום החמישי.
בקרב הגברים, זכה אנדריי ריאבקו במדליית כסף, וויטלי דזרביאניו סיים במקום הרביעי.
באגרוף, זכו שני בלארוסים במדליות כסף, ויקטור זוייב ומגומד אריפגדג'ייב.
החותרת יקטרינה קרסטן לא הצליחה לזכות בתואר האולימפי בפעם השלישית, והסתפקה במדליית כסף.
החותרות יוליה ביצ'יק ונטליה גלאך זכו במדליית ארד.
הקיאקיסטים ואדזים מחנאו ורומן פיאטרושנקה זכו במדליית ארד במקצה הזוגות ל-500 מטר, וגם דורגו במקום השישי במקצה הרביעיות ל-1,000 מטר.
חותר הקאנו אלכסנדר ז'וקוסקי סיים במקום הרביעי במקצה ל-500 מטר.
רוכבת האופניים נטליה צילינסקאיה זכתה במדליית ארד במרוץ נגד השעון וסיימה במקום החמישי במרוץ הספרינט.
בהיאבקות, זכה ויאצ'יסלב מקרנקה במדליית ארד, מוראד גאידרוב סיים במקום השישי וסרגיי בורצ'נקה סיים במקום השביעי.
המתאבקת וולגה חילקו סיימה במקום השישי.
ענף נוסף בו זכה ספורטאי בלארוסי במדליה היה הקליעה, לאחר שסרגיי מרטינוב זכה במדליית ארד שנייה ברציפות בירי בשכיבה.
מספר שיא של 181 ספורטאים בלארוסים נטלו חלק באולימפיאדת בייג'ינג (2008), והם גם רשמו את ההישג הטוב ביותר בתולדות המדינה - 13 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
שתיים ממדליות הזהב הושגו בענף הקאנו/קיאק.
האחים אלכסנדר ואנדריי בגדנוביץ' זכו במדליית זהב במקצה הקאנו לזוגות ל-1,000 מטר, ובמדליית הזהב השנייה זכתה רביעיית הקיאקיסטים במקצה ל-1,000 מטר.
הקיאקיסטים מחנאו ופיאטרושקה, שהיו שותפים לזכייה זו, זכו במדליית ארד שנייה ברציפות במקצה הזוגות ל-500 מטר.
חותר קאנו נוסף, אלכסנדר ז'וקובסקי, סיים במקום החמישי הן במקצה ל-500 מטר והן במקצה ל-1,000 מטר.
האתלטים הגברים זכו במספר מדליות: אנדריי קראוצ'נקה זכה במדליית כסף בקרב עשר, ואדים דביאטובסקי זכה במדליית כסף ביידוי פטיש, ואיוואן ציחאן זכה במדליית ארד באותה תחרות.
גם על משחקים אלה העיבה פרשה של נטילת חומרים אסורים.
אקסנה מיאנקובה קבעה שיא אולימפי ביידוי פטיש (76.34 מ') אך ב-2016 נשללה ממנה המדליה בשל הרשעה באימרוץ.
בהדיפת כדור ברזל, זכתה נטליה מיכנביץ' במדליית הכסף ונדזיה אסטפצ'וק במדליית הארד.
שתי מדליות אלו נשללו מהן ב-2016 לאחר הרשעה באימרוץ.
בעקבות בדיקה שנערכה לדוויאטובסקי ולציחאן, בהן נמצאו כמויות בלתי רגילות של טסטוסטרון, שלל מהם הוועד האולימפי הבינלאומי את המדליות.
ציחאן הושעה לשנתיים וכן מאולימפיאדת לונדון (2012), ואילו דוויאטובסקי, שהייתה זו הרשעתו השנייה, הושעה לצמיתות.
בשנת 2010 ביטל בית הדין לבוררות בספורט את שתי ההרשעות, בשל תקלה שהתגלתה במעבדה הסינית בה נבדקו הדגימות, והמדליות הושבו להם.
אתלט אחר, אנדריי מיכנביץ', שבדומה לאשתו נטליה זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל, נפסל אף הוא בשל שימוש בחומרים אסורים, ופסילתו נותרה בתוקף.
אתלטים בלארוסים נוספים שבלטו בבייג'ינג כללו את נבחרת השליחות ב-400X4 מטר (מקום רביעי), אלינה זוורבה (מקום שישי בזריקת דיסקוס) ואולדזימיר קאזלו (מקום שמיני בהטלת כידון).
מרים המשקולות אנדריי אראמנאו זכה במדליית זהב, עם שיא עולם חדש בקטגוריית המשקל של עד 105 ק"ג - 436 ק"ג.
גם אנדריי ריאבקו, שהתחרה בקטגוריית המשקל של עד 85 ק"ג שבר את שיא העולם, 394 ק"ג, ואולם הסיני לו יונג, שהרים את אותו משקל דורג לפניו בשל מקבץ תוצאות טוב יותר, וריאבקו זכה במדליית כסף שנייה ברציפות, מדליה זו נשללה ממנו ב-2016 לאחר שהורשע באימרוץ.
בתחרויות הנשים, זכתה נסטסיה נוביקבה במדליית ארד ואירנה קולשה סיימה במקום הרביעי, אך שתיהן נפסלו ב-2016 בשל הרשעה באימרוץ.
המתעמלת האומנותית אינה ז'וקובה זכתה במדליית כסף, ונבחרת ההתעמלות האומנותית זכתה במדליית ארד.
החותרת יקטרינה קרסטן זכתה במדליה אולימפית חמישית ברציפות, מדליית ארד, וגם צמד החותרות ביצ'יק וגלאך זכה במדליית ארד.
שני מתאבקים זכו אף הם במדליות ארד, מוראד גאידראו ומיכאיל סיאמיונאו.
ב-2016 שודרגה המדליה של גאידראו לכסף לאחר פסילת מתאבק אוזבקי בשל הרשעה באימרוץ.
מתאבק נוסף, אלג מיכלוביץ', דורג חמישי.
לראשונה השתתפה במשחקים נבחרת בלארוסית בענפי הכדור, נבחרת הנשים בכדורסל, שסיימה במקום השישי.
שחקנית הנבחרת ילנה לאוצ'נקה קלטה במהלך הטורניר 10 כדורים חוזרים בממוצע למשחק, יותר מכל שחקנית אחרת, וקלעה 13.8 נקודות בממוצע למשחק.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו הבלארוסים ב-10 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
הטניסאים מקס מירני וויקטוריה אזרנקה ניצחו בטורניר הזוגות המעורבים, לאחר שגברו על הצמד הבריטי אנדי מארי ולורה רובסון.
אזרנקה זכתה גם במדליית ארד בטורניר היחידות, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לסרינה ויליאמס, וגברה על מריה קירילנקו במשחק על המקום השלישי.
במדליית הזהב השנייה זכה הקלע סרגיי מרטינוב, בירי מ-50 מטר בשכיבה.
קלעית נוספת, ויקטוריה צ'איקה, סיימה במקום החמישי בירי ברובה אוויר.
השחיינית אלכסנדרה גרסימניה זכתה בשתי מדליות כסף, במשחים ל-50 ול-100 מטר חופשי.
חותרי הקאנו האחים אלכסנדר ואנדריי בגדנוביץ' איבדו את תוארם במקצה הזוגות ל-1000 מטרים, אך זכו במדליית כסף.
חותרי הקיאק ואדים מחנאו ורומן פיאטרושנקה זכו אף הם במדליית כסף, במקצה ל-200 מטרים, ורביעיית חותרות הקיאק זכו במדליית ארד במקצה ל-500 מטרים.
נבחרת ההתעמלות האומנותית זכתה במדליית כסף וליובוב צ'רקשינה זכתה במדליית ארד בתחרות היחידות.
גם בלונדון נסובה סביב המשלחת הבלארוסית פרשה של שימוש בחומרים אסורים.
נדזיה אסטפצ'וק זכתה במדליית הזהב בהדיפת כדור ברזל, אך ימים ספורים לאחר מכן התברר כי השתמשה בסטרואידים אנאבוליים, והמדליה ניטלה ממנה.
מרימות המשקולות אירנה קולשה ומרינה שקרמנקובה זכו במדליות ארד אך אלו נשללו מהן ב-2016. מרימת משקולות נוספות, דינה סזאנאווטס סיימה במקום הרביעי ואף היא נפסלה ב-2016, נסטסיה מירונצ'יק-איבנובה שסיימה במקום שביעי בקפיצה לרוחק נפסלה אף היא ב-2016.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה החלשה ביותר בתולדות בלארוס.
המשלחת צברה לראשונה מספר חד-ספרתי של מדליות, תשע, ובמדליית הזהב היחידה זכה קופץ הטרמפולינה אולדיסלאו גנצ'רו.
בלארוס השיגה מכסה של שמונה מרימי משקולות להשתתפות במשחקים, אך הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות הורידה את המכסה לשישה, עקב ריבוי מקרים של שימוש בסמים במדינה.
שניים ממרימי המשקולות זכו במדליות כסף, ואדים סטראלצו ודריה נאומבה.
המתאבקת מריה ממשוק זכתה אף היא במדליית כסף, ושני מתאבקים נוספים זכו במדליות ארד, ג'אוויד גמזטאו ואבראהים סאידאו.
יודה הפטיש איוואן ציחאן בן ה-40, שסיים לרצות את תקופת ההשעיה שלו, זכה במדליית כסף, ובמדליות ארד זכו השחיינית אלכסנדרה גרסימניה (במשחה ל-50 מטר חופשי) ורביעיית הקיאקיסטיות במקצה ל-500 מטר.
לקראת אולימפיאדת פריז (2024) הושעתה רוסיה עקב פלישת רוסיה לאוקראינה וכן בלארוס שמסייעת לרוסיה במלחמתה כנגד אוקראינה.
הוועד האולימפי הבינלאומי הקים מסגרת ייצוגית חדשה ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים לספורטאים מרוסיה ומבלארוס שאושרו להשתתף בשנת 2024 באולימפיאדת פריז ובמשחקים הפאראלימפיים.
הקוד של מסגרת ייצוגית זו הוא AIN.
בכל אולימפיאדת חורף בה השתתפה, זכה לפחות ספורטאי בלארוסי אחד במדליה.
המדליות הושגו בביאתלון, סקי חופשי והחלקה מהירה.
באולימפיאדת לילהאמר (1994) זכו הבלארוסים בשתי מדליות כסף: הביאתלטית סווטלנה פרמיגינה, במקצה הספרינט ל-7.5 ק"מ, ואיגור ז'לזובסקי בהחלקה מהירה ל-10,000 מטר.
באולימפיאדת נאגנו זכה הביאתלט אלכסיי איידרוב במדליית ארד במרוץ ל-20 ק"מ, ודמיטרי דשינסקי זכה במדליית ארד בסקי חופשי.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) זכה רק ספורטאי בלארוסי אחד במדליית ארד, אלכסיי גרישין, בסקי חופשי.
נבחרת ההוקי קרח העפילה לשלב חצי הגמר, אך הובסה בידי נבחרות קנדה ורוסיה, ודורגה במקום הרביעי.
לאחר שנמצא כי רופא הנבחרת יבגני לוסיצקי סיפק לשחקן הנבחרת וסילי פנקוב תרופה המכילה חומרים אסורים בשימוש, הורחקו השניים מהכפר האולימפי.
באולימפיאדת טורינו (2006) שב גולש הסקי החופשי דמיטרי דשינסקי לעמוד על הפודיום, לאחר שזכה במדליית כסף.
באולימפיאדת ונקובר (2010) זכה אלכסיי גרישין במדליית הזהב הראשונה לזכותה של בלארוס, בסקי חופשי.
בביאתלון זכו סרגיי נוביקוב במדליית כסף ודריה דומרצ'בה במדליית ארד.
אולימפיאדת סוצ'י (2014) הייתה מוצלחת בהרבה מקודמותיה עבור המשלחת הבלארוסית.
במהלך המשחקים צברו ספורטאי המשלחת 6 מדליות, בהן 5 מדליות זהב, ודורגו במקום השמיני בטבלת המדליות.
מעל כולם בלטה הביאתלטית דריה דורמצ'בה, שזכתה ב-3 מדליות זהב, במרוץ האישי, במרוץ המרדף ובמרוץ הזינוק ההמוני.
ביאתלטית נוספת, נדז'דה סקרדינו, זכתה במדליית ארד במרוץ האישי.
בסקי חופשי, זכו שני גולשים במדליות זהב, אלה צופר ואנטון קושניר.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) המשלחת הבלארוסית צברה שלוש מדיות: מדליית זהב, בה זכתה האנה הוסקובה בתחרות הנשים בסקי בסגנון חופשי, ושתי מדליות בביאתלון, מדליית זהב של נבחרת הנשים בהובלת דריה דומרצ'בה ומדליית כסף אישית של דומרצ'בה במרוץ הזנקה המונית.
בלארוס נטלה חלק באירוויזיון 17 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-2004. בלארוס היא המדינה הפוסט-סובייטית הפחות-מוצלחת בתחרות כאשר היא מעולם לא ניצחה בתחרות, מעולם לא סיימה את התחרות בתור אחת מחמש המדינות המובילות בגמר והישגה הטוב ביותר בגמר התחרות הוא המקום ה-6.
בלארוס החלה להשתתף באירוויזיון בשנה בה הנהיגו את שיטת חצי הגמר.
היא שלחה לתחרות את הצמד אלכסנדרה וקונסטנטין עם השיר "My Galileo" ("גלילאו שלי") איתו הם הגיעו למקום ה-19 מתוך 22 מדינות בשלב חצי הגמר.
לאירוויזיון 2007 שלחה בלארוס את הזמר דמיטרי קולדון עם השיר "Work Your Magic" ("עבדי על הקסם שלך").
השיר סיים במקום ה-4 בשלב חצי הגמר, ולכן עלה לשלב הגמר בו הוא סיים במקום ה-6 עם 145 נקודות.
זהו ההישג הטוב ביותר אליו הגיעה בלארוס בתחרות.
בלארוס הצליחה להעפיל שוב לשלב הגמר בשנת 2010 כאשר הלהקה 3+2 הופיעה בבארום עם השיר "Butterflies" ("פרפרים").
הלהקה העפילה מהמקום ה-9 בשלב חצי הגמר אל הגמר, בו היא סיימה במקום ה-24, מקום אחד בלבד לפני האחרון.
בשנת 2013 אחרי שנתיים בהן נעדרה מהגמר שלחה בלארוס את אליונה לאנסקאיה לתחרות עם השיר Solayoh (סוליו) הזמרת הצליחה להעפיל לשלב הגמר מהמקום ה-7 בחצי הגמר עם 64 נקודות, בגמר, הזמרת הצליחה להביא את בלארוס עד למקום ה-16 עם 48 נקודות.
בלארוס נוהגות להעניק מספר רב של נקודות בתחרות לרוסיה ונוהגת לקבל מספר רב של נקודות מאוקראינה.
באופן אירוני, בלארוס לא העניקה את מרב הנקודות שלה לרוסיה בתחרות שנערכה במוסקבה ב-2009. באותה שנה, בלארוס העניקה את מרב הנקודות שלה לנורווגיה והדבר נבע ככל הנראה בשל העובדה כי נציגה של נורווגיה בתחרות, אלכסנדר ריבאק, הוא בלארוסי.
ב-2007 (חצי-גמר וגמר), 2013 (חצי-גמר וגמר) ו-2017 (חצי-גמר וגמר) אוקראינה העניקה לבלארוס את מספר הנקודות הגבוה ביותר.
הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, רומניה ומולדובה, שאר מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.
ב-9 במרץ 2021, רשות השידור הבלארוסית הכריזה כי גלסי זמסטה נבחרה לייצג את בלארוס בתחרות ב-2021, עם השיר "Ya nauchu tebya (I'll Teach You)".
תוך מספר שעות, פורסמה עצומה אשר קוראת לאיגוד השידור האירופי לפסול את השיר בשל אופיו הפוליטי.
השיר התנגד להפגנות בבלארוס ותמך בשלטונו של נשיא בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו.
מאוחר יותר באותו היום, שוודיה החליפה את מקומה של בלארוס בחבר השופטים הבינלאומי של גמר המלודיפסטיבלן בממלכה המאוחדת.
מספר אתרים המסקרים את האירוויזיון הצהירו כי הם לא יפרסמו כתבות הקשורות למדינה ולשיר.
איגוד השידור האירופי נתן לרשות השידור הבלארוסית הזדמנות להחליף את השיר או לשכתב את המילים הקיימות.
באם הרשות השידור הבלארוסית לא תעשה זאת, היא תפסל מהתחרות.
ב-13 במרץ 2021, נשיא בלארוס הודיע כי רשות השידור הבלארוסית תבחר שיר חדש.
ב-26 במרץ הודיעה רשות השידור הבלארוסית כי היא לא תיטול חלק באירוויזיון 2021.
השירים שייצגו את בלארוס באירוויזיון
שנה מגיש2004דניס קוריאן 2005ילנה פונומארבה 2006קוריאנה2007יוליאנה2008אולגה ברבנשיקובה2009אקטרינה ליטבינובה2010אלקסיי גרישין
בלארוס השתתפה לראשונה ב באטלנטה (1996).
עד משחקים אלו, התחרו הספורטאים הבלארוסים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובמשחקים שנערכו ב-1992 השתתפו, לצד ספורטאים ממדינות נוספות שהרכיבו בעבר את ברית המועצות, במשלחת מאוחדת (Unified Team).
גם במשחקי החורף הפאראלימפיים לוקחת בלארוס חלק מאז המשחקים הפאראלימפיים לילהאמר (1994) ושולחת משלחות גם למשחקים אלו דרך קבע.
הופעת הבכורה של בלארוס כמדינה עצמאית במשחקי הקיץ הפאראלימפיים נערכה במשחקים שנערכו באטלנטה 1996, כששלחה משלחת של 11 גברים וארבע נשים.
המשלחת שבה מהמשחקים עם 13 מדליות פאראלימפיות, מהן שלוש מדליות זהב.
נושא הדגל של המשלחת היה אלכסנדר מדבד, שבתקופת ברית המועצות זכה ב-3 מדליות זהב אולימפיות.
להישג השיא שלה הגיעה המשלחת הבלארוסית בהמשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) כשקטפה 29 מדליות פאראלימפיות, מהן עשר מדליות זהב.
הספורטאים הבולטים בתולדות המשלחת הם השחיין רמאן מקראו שזכה בתריסר מדליות פאראלימפיות, בהן חמש מדליות זהב, חמש מדליות כסף ושתי מדליות ארד, והשחיין סרגיי פונקו שזכה בעשר מדליות, בהן שלוש מדליות זהב פאראלימפיות.
במשחקי החורף זכתה המשלחת הבלארוסית בסך של 35 מדליות, בהן ארבע מדליות זהב פאראלימפיות.
הספורטאית הבולטת ביותר במשלחת היא לודמילה ואוצ'וק שזכתה בעשר מדליות, בהן שלוש מדליות זהב פאראלימפיות.
ב נעדרה מהשתתפות בעקבות התנגדות של מדינות רבות להשתתפות רוסיה ובלארוס בעקבות מלחמת אוקראינה-רוסיה.
בלאראט היא עיר במדינת ויקטוריה שבאוסטרליה.
העיר שוכנת על גדות נהר יארוווי (Yarrowee) במישורים שממערב ל"רכס החוצה הגדול" (Great Dividing Range), במרחק של 105 ק"מ מצפון-מערב לבירת המדינה מלבורן.
בלאראט היא העיר השלישית בגודלה בוויקטוריה ואוכלוסייתה מנתה 85,935 תושבים במפקד 2011.
העיר נקראה בשמה על ידי המתיישב הסקוטי ארצ'יבלד יוילי (Archibald Yuille) שייסד אותה ב-1837. יוילי הקים במקום חווה לגידול כבשים שקרא לה בשם האבוריג'יני המקורי "באלא – אראט" שמשמעותו "מקום מנוחה".
בלאראט היא אחת מהערים בוויקטוריה שהתפתחו בקצב מהיר במהלך התקופה הוויקטוריאנית.
הבהלה לזהב בשנות החמישים של המאה ה-19 האיצה את פיתוחה של העיר שהפכה מחווה קטנה לגידול כבשים ליישוב גדול.
באוגוסט 1851 התגלה במקום זהב והשמועה משכה לאזור כ-20,000 מחפשי זהב שנהרו לאזור תוך כמה חודשים.
שלא כמו ערים שצמחו במהירות במהלך הבהלה לזהב, מרבצי הזהב בבלאראט הניבו תפוקה מרשימה במשך עשורים.
ב-1854 פרץ בעיר מרד יוריקה (Eureka Rebellion), המרד המזוין היחידי בהיסטוריה של אוסטרליה.
אחת ההשלכות של המרד הייתה מיסודה של זכות ההצבעה באוסטרליה והוא מהווה אבן דרך חשובה בתולדותיה של הדמוקרטיה באוסטרליה.
דגל המרד המקורי מוצג עד היום במוזיאון הדמוקרטיה בבאלראט.
אתרים נוספים בעלי חשיבות לאומית הם הגנים הבוטניים של בלאראט, בניין תיאטרון שקיים מאז 1875, מצפה כוכבים שהוקם ב-1886 ושדרת הזיכרון הראשונה שהוקמה באוסטרליה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בלאראט הוכרזה כעיר ב-1871 ושגשוגה המשיך עד לסוף המאה ה-19 בקצב דומה לזה של מלבורן ושל ג'ילונג.
בהמשך הואטה צמיחתה עם חלוף הבהלה לזהב.
באולימפיאדת מלבורן ב-1956 ארחה בלאראט את תחרויות החתירה והקיאקים.
העיר היא המרכז המסחרי הראשי של הרמות המרכזיות של ויקטוריה ויעד תיירותי חשוב.
בלארד מקדונלד היה ליריקן אמריקני שהיה חלק מסמטת טין פאן.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, הוא החל לכתוב מילים לשירים ללהקות וודוויל נודדות.
מקדונלד עבד בין היתר עם המלחינים הארי קרול, קון קונרד, ג'וזף מאייר, זיגמונד רומברג, הלברט פון תיצלר, ג'ורג' גרשווין, ג'סי גריר, ג'יימס הנלי, ויקטור הרברט, לואיס מיור ווולטר דונלדסון.
בנוסף, מקדונלד כתב מילים למספר סרטים הוליוודיים, בהם: "Our Dancing Daughters", "Somebody Loves Me" ועוד.
מקדונלד היה מהחברים המייסדים של האגודה האמריקנית למלחינים, סופרים ומו"לים (ASCAP) ב-1914. הוא מת בפורסט הילס, שכונה ברובע קווינס שבניו יורק, ב-17 בנובמבר 1935.
בלאקפיש הוא סרט תיעודי אמריקני משנת 2013, שבוים על ידי גבריאלה קאופרת'ווייט (Gabriela Cowperthwaite).
הסרט עוסק ב"טיליקום", לווייתן קטלן שהוחזק בסיוורלד, אורלנדו, ובמחלוקת על קטלנים בשבי .
הסרט היה מועמד לפרס באפטה בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר וזכה בפרס סטלייט בקטגוריה זו.
הסרט התיעודי עוסק בטיליקום, קטלן המעורב במותם של שלושה בני אדם, ובהשלכות של החזקת קטלנים בשבי.
הצילומים של טיליקום כוללים את תפיסתו בשנת 1983, והצקה מכוונת מצדם של קטלנים אחרים בשבי, אירועים שלטענת קופרת'ווייט תרמו לתוקפנות הקטלן .
בין המרואיינים כלולים גם מאלפים לשעבר בסיוורלד (SeaWorld) .
בניגוד לסרט ההסברה של סיוורלד (בכיכובו של ג'יימס ארל ג'ונס), לפיהם "נדרשות שנים של לימודים וניסיון כדי לעמוד בדרישות הקפדניות ההכרחיות" לתקשר עם הלווייתנים, מספרים המאלפים כי הופתעו לגלות שהתקבלו לעבודתם די בקלות.
בהמשך הם מתארים את יחסיהם הקרובים וניסיונם עם טיליקום וקטלנים נוספים בשבי .
מלבד המאלפים לשעבר, מרואיינים גם חוקר הלווייתנים דייב דופוס, ששימש עד מומחה מטעם OSHA (Occupational Safety & Health Administration, מנהלת בטיחות ובריאות תעסוקתית) בתביעתה בשם הממשל הפדרלי את סיוורלד פלורידה, ומדענית המוח לורי מרינו, מנהלת המדע ב"פרויקט זכויות לא-אנושיים" .
הסרט מדווח שהקטלנים חוו מתח קיצוני כאשר צאצאיהם נשבו בטבע או כאשר הופרדו מהם לאחר שהתרבו בפארקי מים.
הסרט כולל צילומים המראים התקפות של מאלפים מצד טיליקום וקטלנים אחרים בשבי, כמו גם ראיונות עם עדי ראייה.
קטעי הארכיון כוללים גם את המאלפת שנהרגה, דון בראנשו (Dawn Brancheau) , וקטעים נוספים הנוגעים למותה.
בהקלטת חקירת הפרמדיק של סיוורלד, הוא מספר שגופתה שוחררה מפיו של טיליקום ללא זרועה, מכיוון שהוא בלע אותה.
כדי לנסות ולהבין את התנהגותם של הלווייתנים בשבי, הסרט חוזר לשנת 1970, אל מסעות הציד סמוך לחופי מדינת וושינגטון.
הצוללן ג'ון קרואו, שהשתתף בציד, וחוקר הלווייתנים הווארד גארט, מתארים את לכידת הקטלנים.
סירות הדיג רדפו אחריהם בליווי מטוסים ופצצות שנזרקו למים כדי לקבץ אותם במפרצים.
גארט מסביר כי הלווייתנים למדו ממרדפים קודמים, שהציידים מתכוונים ללכוד את הצעירים והקטנים, ולכן התפצלו, לשם הטעייה: הבוגרים ברחו לתוך מבוי סתום, בזמן שהאמהות והתינוקות צללו לכיוון אחר.
אולם ברגע שאלה עלו מעל פני המים לנשום, גילו אותם צוותי הציד במטוסים והודיעו לסירות, שמיהרו אליהם ולכדו אותם במפרץ.
לאחר שנפרשה הרשת, יכלו הלוכדים לקחת רק את התינוקות.
קרואו מספר שנאמר להם כי הסיבה לכך היא עלויות ההובלה.
לאחר הסלקציה, נפתחו הרשתות וכל הלווייתנים שלא נלקחו יכלו לעזוב, אולם הם נשארו והמשיכו לתקשר עם התינוקות בזמן שאלה מועלים לסירות.
לדברי קרואו, "זה בדיוק כמו לחטוף ילד קטן מאמא שלו".
גארט מציין כי ב-1976 צו בית משפט אסר על סיוורלד ללכוד קטלנים בתחומי מדינת וושינגטון.
אלה עברו מיד ללכוד אותם מול חופה של איסלנד.
ב-1983 נלכד שם טיליקום בן השנתיים, שהועבר לפארק הימי "סילנד של הפסיפיק" מחוץ לוויקטוריה, בקולומביה הבריטית שבקנדה.
מנהל סילנד לשעבר, סטיב הקסטר, מספר ש"המאלף הראשי הקודם השתמש בשיטות המשלבות עונש" והיה מצוות קטלן מאולף ביחד עם טיליקום, שעדיין לא היה מאולף: "הוא שלח את שניהם לבצע את אותו התרגיל.
אם טיליקום לא עשה אותו, אז שני בעלי החיים נענשו" ונמנע מהם מזון כדי שיישארו רעבים, מה שגרם לתסכול רב מצד בעל החיים הגדול יותר, שהיה שורט את טיליקום בשיניו.
המאלף לשעבר פורטר מספר: "מלמעלה ועד למטה יכולת לראות דם ושריטות".
בלילה היו הלווייתנים מאוחסנים בבריכה סגורה, מעין קופסת מתכת, באורך 6 מטרים בלבד.
שתי הנקבות ששהו איתו במכל "היו חוברות נגדו".
המנהל הקסטר מביע חרטה: "מרבית הזמן הם היו חסרי תנועה...
זה היה פשוט לא בסדר".
כדי לגרום להם להיכנס לתוך הקופסה, היו מונעים מהם מזון.
המאלף לשעבר אריק וולטרז מספר שכאשר היו נותנים להם לצאת בבוקר, היו נראות "שריטות שיניים חדשות" ולפעמים גם דם.
קן באלקומב, מנהל מרכז לחקר לווייתנים הסמוך לסילנד, טוען כי הדבר הוביל כנראה לפסיכוזה.
ב-20 בפברואר 1991 נהרגה קלטי בירן, עובדת במשרה חלקית של סילנד ושחיינית מקצועית.
ניידין קאלן, שהייתה בין הצופים בסילנד באותו יום מספרת שבירן החליקה לתוך הבריכה שבה היו שלושה לווייתנים: "היא ניסתה להרים את עצמה אל מחוץ לבריכה והלוויתן מיהר לעברה, תפס את המגף שלה ומשך אותה חזרה פנימה...
הם משכו אותה אל מתחת למים, ואז היו עולים חזרה למעלה.
כשהם עלו היא צעקה 'עזרו לי, עזרו לי', ואז שוב לקחו אותה למטה".
קאלן בטוחה בזהותו של הלוויתן הרוצח: "זה היה הלוויתן הגדול, טיליקום...
השתיים האחרות פשוט שחו מסביב...
ידענו שזה היה הלוויתן הזה כי היה לו את הסנפיר הנפול.
סילנד נסגרה לאחר המקרה וטיליקום נמכר לסיוורלד.
המאלפת לשעבר בסיוורלד, קרול ריי, מספרת ש"קלינה" הייתה "תינוקת שאמוּ" הראשונה ("שאמו" היה שם גנרי לכל הקטלנים מאז שאמו המקורית).
בשל היצמדותה לאמה, היא שיבשה מספר הופעות, ומשום כך כשהייתה בת 4 הוחלט להעבירה לפארק אחר כדי להפרידה מאמה: "לאחר ש'קלינה' הועברה משם...'קטינה', אמא שלה...
נשארה בפינת הבריכה ממש רועדת וצורחת.
מעולם לא ראיתי אותה עושה משהו דומה לזה".
המאלף ג'ון הארגרוב מספר על הלווייתנית "קסאטקה" ובתה התינוקת "טקרה".
לאחר שהפרידו ביניהן וטקרה נשלחה לפלורידה, "קסאטקה המשיכה להשמיע קולות שמעולם לא נשמעו קודם לכן...
אלו היו קולות לטווח ארוך...
הווארד גארט מדגיש כי הלווייתנים בסיוורלד אינם "משפחה".
המדענית לורי מרינו מסבירה, כי "מה שיכול לקרות כתוצאה מכך שמכניסים אותם עם לווייתנים אחרים שלא גדלו עמם, שהם לא חלק מהתרבות שלהם, הוא שישנה תוקפנות-יתר.
הרבה אלימות, הרבה הרג בשבי שאף פעם לא רואים בטבע".
גארט טוען כי "עד היום הזה, אין תיעוד של קטלן שגרם לפגיעה כלשהי לבן אדם כלשהו, בטבע".
בניגוד לטענת סיוורלד, שתוחלת החיים של קטלנים בשבי דומה לזו של קטלנים בטבע (בדרך כלל 30 שנים לזכרים ו-50 שנים לנקבות), גארט טוען כי "יש להם תוחלת חיים דומה מאוד לתוחלת החיים של בני אדם.
הנקבות יכולות לחיות עד גיל 100, אולי יותר, זכרים חיים עד לגיל 50 או 60".
בסרט נראים צילומים הכוללים אלימות בין הלווייתנים, המתרחשת עד לזוב דם אל מול קהל הצופים.
המאלף ג'ון ג'ט מספר שתוקפנות בין לווייתנים "הייתה חלק מההוויה היומיומית".
ג'פרי ונטר מספר שהלוויתנית "קנדוּ", בניסיון להצהיר על שליטתה על קורקי, נגחה בה, העורק הראשי של קורקי נחתך והיא דיממה למוות.
ג'ט מספר שכאשר הגיע טיליקום לסיוורלד, הוא הותקף שוב ושוב באכזריות על ידי הלווייתנית "קטינה" ונקבות נוספות, בשל הצפיפות.
סמנת'ה ברג טוענת כי לרוב הוא שהה בבידוד, והוכנס עם הנקבות רק לשם רבייה.
ג'ט מסביר כי זה נעשה כדי להגן עליו מפני הנקבות.
המאלפים מספרים על הנאתם בעבודה עם טיליקום.
ג'פרי ונטר סבור: "אולי חלק מזה זו תמימות שלנו...
כי לא נתנו לנו את הפרטים המלאים על המקרה של קלטי".
ברג טוענת כי קיבלה את הרושם שלטיליקום לא היה קשר למותה, ושהדבר נראה לה מוזר: "האופן בו התנהגו סביב הלוויתן הזה, ומה שאמרו לנו, נראה לי כמו שני דברים שונים...
ברור שהם ידעו יותר מכפי שסיפרו לנו".
ונטר מספר שצילם בעצמו מופע שהיה מוצלח מאוד, אלא שלקראת סוף המופע טיליקום זינק לעבר המאלפת שלו וניסה לתפוס אותה.
לטענתו, קיבל הוראה להשמיד את הקלטת.
בסרט נראים קטעי ארכיון של פגיעות לווייתנים במאלפים.
הקטעים כוללים את המקרה שאירע ב-1971 בסיוורלד סן דייגו, בו נשכה הלווייתנית שאמו את רגלה של עובדת של סיוורלד, שנתבקשה לרכב עליה לבושה בביקיני כחלק מאירוע יחסי ציבור מצולם.
ב-1987 בסיוורלד בסן דייגו, נמחץ המאלף ג'ון סיליק בין שני לווייתנים: המאלף רכב על גבו של אחד מהם והשני זינק עליו.
קטע נוסף הוא של מאלף המותקף על ידי לוויתן - מתנפל עליו ומונע ממנו להגיע לשפת הבריכה, אל מול עיני הצופים.
מאלף אחר נראה כשפניו מדממות.
קטע נוסף הוא של המאלפת טאמרי, שהניחה את רגלה על אפו של "אורקיד" וזה תפס אותה ומשך אותה אל תוך המים.
האירוע התרחש ללא "תצפיתן" שאמור להשגיח, והוא צולם על ידי אחד המבקרים בפארק.
אחד המאלפים פתח את השער לבריכה של "קסאטקה", הדומיננטית יותר, מה שגרם ל"אורקיד" לשחרר את טאמרי, שיצאה מהמים עם יד מרוסקת.
ב-1999 נתגלתה גופתו של דניאל דוקס, שהתגנב בלילה למכל של טיליקום בסיוורלד.
דוקס נמצא כשהוא שוכב ערום על גבו של טיליקום.
ב-2006, בהופעה האחרונה באצטדיון "שאמו", המאלף המנוסה קן פיטרז קפץ למים לצורך "קפיצת טיל" עם הלווייתנית "קסאטקה".
קסאטקה תפסה את רגלו, גררה אותו לקרקעית הבריכה העמוקה והחזיקה אותו שם.
היא שחררה אותו, תפסה אותו שוב ומשכה אותו שוב למטה, כאשר הוא נאלץ לשהות מתחת למים מעל דקה ברציפות.
לאחר מספר פעמים בהם נגרר מתחת למים, הלווייתנית שחררה את רגלו והוא הצליח לשחות במהירות אל שפת הבריכה.
סיוורלד העבירה 4 לווייתנים קטלנים ל"לורו פארקה" (Loro Parque) באיים הקנריים.
לטענת סוזן אלה, עובדת לשעבר בפארק, המקום לא היה מוכן לקליטת הלווייתנים וכך גם המאלפים.
היא מספרת שבמשך 3 שנים הבריכות לא היו תקינות והקטלנים היו מכרסמים אותן, מה שגרם להם לבעיות בשיניים ובקיבה, שבעקבותן נאלצו לעבור תהליכי אנדוסקופיה.
אלכסיס, אחד המאלפים בפארק, שאומן בסיוורלד, הותקף ונהרג על ידי אחד הקטלנים.
המאלפים מספרים על הדברים שהיו אומרים לקהל הצופים בסיוורלד.
דין גומרסול מספר: "ישנם דברים רבים שנאמרו לנו...
כל כך הרבה פעמים, שאתה פשוט מתחיל להאמין בהם...
סמנת'ה ברג מעידה: "פשוט קניתי כל מה שאמרו לנו.
למדתי להגיד את מה שאמרו לנו להגיד לקהל...
חשבתי שאני יודעת הכל על לווייתנים קטלנים כשעבדתי שם...
אני יודעת הרבה לגבי איך להיות מאלפת...
אבל אני לא יודעת כלום...
על היסטוריית הטבע שלהם או ההתנהגות שלהם".
קרול ריי מספרת: "העברתי את המסרים של החברה במהלך הופעות...
'נאמוּ לא עושה את זה כי היא חייבת, נאמוּ עושה את זה כי היא באמת רוצה'...
באותו זמן, אני חושבת שיכולתי לשכנע את עצמי שמערכות היחסים שהיו לנו נבנו על משהו חזק יותר מהעובדה שאני נותנת להם דגים".
ג'ון ג'ט טוען כי הסיבה היחידה שסיוורלד מתעקשים להמשיך להחזיק בטיליקום, אף על פי שהרג בני אדם, היא "מכיוון שהזרע שלו שווה הרבה כסף".
בסרט נראה טיליקום שוכב על גבו, כשעובדי סיוורלד מגרים את איבר מינו ואוספים את הזרע שלו.
סמנת'ה ברג טוענת כי היא הם מקפיאים את הזרע שלו וטיליקום עצמו משמש בעצם כ"בנק זרע", וזאת למרות הכלל שלא מרביעים בעל חיים שתקף בני אדם.
לטענתה, כ-54% מאוסף הקטלנים של סיוורלד נושא את הגנים של טיליקום.
המאלף לשעבר מארק סימונז טוען כי אסור להניח שכל שאר הלווייתנים הקטלנים בסיוורלד הם כמו טיליקום, משום שאין להם היסטוריה דומה לשלו.
ב-2010 תקף טיליקום את המאלפת דון בראנשו בזמן שהתכוננו לבצע את המופע "לסעוד עם שאמו" (Dine with Shamu).
ג'פרי ונטר וסמנתה ברג, שצפו בווידאו, מסבירים כי לדעתם טיליקום לא שמע את השריקה של בראנשו, שסימנה לו לסיים את התרגיל שהורתה לו לבצע ולחזור לקבל אוכל, ולכן הוא המשיך לביצוע נוסף שלו - סיבוב נוסף בבריכה כשהוא על צדו ומנופף בסנפירו לקהל.
כשחזר, קיבל "תגובה נייטרלית של 3 שניות", שמשמעותה: "לא עשית את הדבר הנכון, לא תתוגמל על כך, ואנחנו נמשיך הלאה".
ברג טוענת שניתן לראות כי לדון עומד להיגמר המזון.
ונטר מסביר שהלוויתנים יודעים מתי עומד להיגמר המזון, כי הם יכולים לשמוע את נקישות הקרח בדלי והם מבחינים שחופן הדגים שהם מקבלים הולך ומתמעט.
לאחר מכן הלכה בראנשו למדף הבריכה כדי לבצע עם טיליקום קטע "מערכת יחסים".
בשלב זה הוא תפס את זרועה השמאלית, משך אותה לתוך המים והרג אותה.
סיוורלד האשימה את המאלפת בעשיית טעויות שהביאו למותה.
בניגוד לדעתם של המאלפים האחרים, מארק סימונז טוען כי "התפיסה הראשונית לא הייתה תוקפנית...
אלה שאומרים שזו חיה בטירוף, שפעלה ומשכה את דון בזדון, הם רוצים להוכיח את התאוריה ששבי גורם לחיות להשתגע.
סימונז תוהה: "מה אם לא הייתה 'סיוורלד'?
אני לא יכול לדמיין חברה...
אם הפארקים האלה לא היו קיימים".
המדענית לורי מרינו טוענת: "לכל הלווייתנים בשבי יש חיים רעים.
כולם ממוטטים רגשית, כולם עברו טראומה פסיכולוגית, אז הם פצצות זמן מתקתקות".
בסצנת הסיום של הסרט, יוצאים המאלפים לשעבר ברג, ריי, גומרסול וונטר לשיט על סירה באוקיינוס.
הם צופים בלווייתנים קטלנים שוחים בשורה, זה לצד זה, עם סנפירי גב זקופים.
קופרת'ווייט החלה לעבוד על הסרט לאחר מותה של המאלפת של טיליקום דון בראנשו בפברואר 2010, ובתגובה לטענה שהקטלן תקף אותה משום שאספה את שיערה בקוקו.
קופרת'ווייט טענה שהאשמה זו הייתה בגדר ניחוש וש"חייב היה להיות משהו נוסף בסיפור הזה".
הקרנת הבכורה נערכה בפסטיבל סאנדנס ב-19 בינואר 2013, והסרט אומץ על ידי "סרטי מגנוליה" וסרטי CNN להפצה רחבה יותר.
לאחר יציאת הסרט, ברידג'ט פירטל (Bridgette Pirtle), מאלפת לשעבר בסיוורלד, אמרה שהגרסה הסופית של הסרט הייתה "180 מעלות ממה שהוצג בפני במקור".
בהצהרות מוקדמות יותר, שיבחה פירטל את בימוי הסרט ותמכה במסר שלו.
מארק סימונז, אחד מהמאלפים הראשונים של טיליקום, חשב שרק במעט מתשובותיו בראיון נעשה שימוש "משום שהדברים שאמרתי עפו הישר לפרצופה של האג'נדה הברורה של הסרט.
מה שתרמתי לא תמך במטרתם של גבריאלה או טים זימרמן בסרט".
מייקל סקארפוצי (Michael Scarpuzzi), סגן הנשיא למבצעים זואולוגיים ומאלף בסיוורלד סן דייגו טוען כי הסרט עושה שימוש במותה של בראנשו ובפרטים איומים "לא כדי ליידע את הציבור, אלא באופן מצער, בשל הרצון לעשות סנסציה".
הוא מצהיר, "שינינו את הדרך בה אנחנו מטפלים, מציגים ומאלפים את בעלי החיים המיוחדים האלה.
החלפנו את המתקנים, הציוד והנהלים במקומות המחיה של הקטלנים אצלנו.
הטיפול והתצוגה החינוכית של בעלי החיים הללו בסיוורלד נעשו בטוחים יותר מתמיד.
האם 'בלאקפיש' מיידע את צופיו לגבי עובדה זו?
בינואר 2014, אמרה משפחתה של המאלפת המנוחה דון בראנשו כי לא הם ולא הקרן על שמה קשורות לסרט, ושהם לא מאמינים שהוא שיקף במדויק את בראנשו או את חוויותיה.
חברת "סיוורלד אנטרטיינמנט" סירבה לקחת חלק בהפקת "בלאקפיש", ומאוחר יותר טענה כי הסרט "אינו מדויק", והצהירה:
אינו מדויק ומטעה, ולמרבה הצער, מנצל טרגדיה ...
הסרט מצייר תמונה מעוותת המעלימה...
עובדות מפתח על סיוורלד - ביניהן...שסיוורלד מצילה, משקמת ומחזירה לטבע מאות חיות בר בכל שנה, ושסיוורלד מעבירה מיליוני דולרים בכל שנה לשימור ולמחקר מדעי".
סיוורלד הוסיפה להגיב במכתב גלוי המזים את הטענות.
האגודה לשימור ימי ו"פרויקט הקטלן" (The Orca Project), ארגון ללא מטרות רווח המתמקד בקטלן בשבי, הגיבו במכתבים פתוחים המותחים ביקורת על טענות סיוורלד.
גם החוקרת הימית דבי גיילז (Debbie Giles) הציגה סתירות, המוצאות את טענותיה של סיוורלד לא מדויקות.
ב-31 בדצמבר 2013, פרסם העיתון "Orlando Business Journal" משאל, בו נשאל אם "בלאקפיש" שינה את דעתם של הקוראים על סיוורלד.
רוב הקולות קבע שהסרט לא שינה את דעתם.
מאוחר יותר נתגלה ש-180 מתוך 320 קולות (55%) מקורם היה באותה כתובת IP של סיוורלד.
סיוורלד הגנה על ההצבעה, והודיעה כי "כל אחד מהקולות שמקורם מהדומיין של סיוורלד היה של חברי צוות שנלהבים מהעבודה המדהימה שסיוורלד עושה ומהחוויות שהפארקים שלנו מספקים".
סיוורלד גם יצרה חלק נפרד באתר האינטרנט שלה, שכותרתו "אמת על בלאקפיש", בו יש התייחסות לטענות המצוינות לעיל והדגשת מה שהיא החשיבה כבעיות נוספות בסרט.
ב-27 בפברואר 2014, סיוורלד הגישה תלונה למחלקת העבודה של ארצות הברית, בה טענה כי חוקר המשרד לבטיחות ובריאות מקצועית שחקר את מותה של בראנשו, נהג באופן לא אתי בכך שעזר ליוצרי הסרט.
קופרת'ווייט דחתה את הטענות על שיתוף פעולה לא הולם.
במרץ 2014 קופרת'ווייט הזמה מספר טענות שהוצגו באתר האינטרנט של סיוורלד וקראה למנהלי סיוורלד לערוך דיון ציבורי.
התגובה לסרט גרמה למספר זמרים ולהקות, כמו הארט, וילי נלסון, מרטינה מק'ברייד, .38 Special, פט בנאטר, ו-The Beach Boys, לבטל את הופעותיהם באירוע ה-"Bands, Brew & BBQ" בסיוורלד, אורלנדו וב"בוש גארדנס" בטמפה .
סיוורלד הודיעה לאחר מכן כי ספגה הפסד בסך 15.9 מיליון דולר, שהמנכ"ל ג'יימס אטצ'יסון (James Atchison) ייחס בחלקו למחירי כרטיסים גבוהים ומזג אוויר גרוע.
סך הביקורים הכללי בפארקים של סיוורלד ובוש גארדנס ירד ב-5% בתשעת החודשים הראשונים של 2013, אף על פי שלא היה ברור אם הירידה בביקורים נגרמה בשל השפעת הסרט.
סיוורלד טענה שמספר הביקורים בשלושת הפארקים הימיים שלה - אורלנדו, סן דייגו וסן אנטוניו - בשלושת החודשים האחרונים של 2013 היו ברמות שיא באותו רבעון.
לאחר יציאת "בלאקפיש" לאקרנים, הופעל לחץ על סאות'ווסט איירליינס להפסיק את קשריה עם סיוורלד, שקיימה במשך 26 שנים.
ביולי 2014 נודע כי השותפות לא תחודש.
ההודעה לעיתונות אמרה שההפסקה היא הדדית ומבוססת על "שינוי עדיפויות".
פורסם כי העצומות שהוגשו על ידי פעילים היו גורם אפשרי לפירוק.
באוגוסט 2014 החברה הודיעה כי ברבעון השני של השנה מחירי המניות צנחו ב-33%.
החברה ייחסה את הירידה לחקיקה מתוכננת שקשורה לסרט התיעודי.
בנובמבר 2014 סיוורלד הודיעה שמספר הביקורים בפארקים ירד ב-5.2% מהשנה הקודמת והרווחים ירדו ב-28% במהלך הרבעון.
באותו חודש מניות החברה היו בירידה של 50% מהשנה הקודמת.
בספטמבר 2014 משרד עורכי הדין "רוזן" (Rosen Law Firm PA) הגיש תובענה ייצוגית עבור משקיעים בסיוורלד, בטענה שסיוורלד "הוליכה שולל משקיעים כשטענה שהירידה בביקורים בפארקים שלה נגרמה בשל חג הפסחא וגורמים נוספים" ולא בשל יציאת הסרט "בלאקפיש" ונוהגים בלתי הולמים.
סיוורלד הודיעה באוגוסט 2014 שהסרט פגע בהכנסות הפארק בסן דייגו.
ב-11 בדצמבר 2014, סיוורלד הודיעה שהמנהל הכללי ג'ים אטצ'יסון יתפטר, ויורש זמני יחליף אותו ב-15 בינואר 2015. בשנת 2014 מחיר מניית החברה צנח ב-44%.
באוגוסט 2015 סיוורלד הודיעה על 84% ירידה בהכנסה נטו ברבעון השני של שנת 2015 בהשוואה לשנה הקודמת.
סוף הסרט של חברת פיקסאר, "מוצאים את דורי", שונה לאחר שמנהל הקריאטיב ג'ון לאסיטר והבמאי אנדרו סטנטון צפו ב"בלאקפיש" ושוחחו עם הבמאית גבריאלה קופרת'ווייט.
הופעתו של פארק ימי בסרט שונתה.
בסרט "ערים של נייר", שיצא ביוני 2015, נחתכו סצנות הכוללות את סיוורלד.
המפיק וויק גופריי הסביר: "מאז שהספר נכתב, הסרט הדוקומנטרי יצא.
אני חושב שזה מעט פחות עליז ללכת לסיוורלד עכשיו".
בנובמבר 2015 סיוורלד הודיעה על תוכניות להפסיק מופעי קטלנים בפארק שלה בסן דייגו.
במרץ 2016 סיוורלד הודיעה כי תפסיק את תוכנית רביית הקטלנים שלה ותחל לבטל בהדרגה את כל המופעים החיים המשתמשים בקטלנים.
בלאקפוט או ניציטאפי (ᖹᐟᒧᐧᒣᑯ, "האנשים המקוריים") הוא שם קיבוצי לשלוש אומות ראשונות בססקצ'ואן, באלברטה ובבריטיש קולומביה שבקנדה, ולשבט אינדיאני במונטנה שבארצות הברית: הסיקסיקה, הקיינאיי והפיגאן הצפוניים מתגוררים ברובם בקנדה, והפיגאן הדרומיים מתגוררים בארצות הברית.
ישנם ממצאים לקיומה של תרבות הבלאקפוט החל מסביבות שנת 1400.
העמים המרכיבים את הבלאקפוט היו מבחינה היסטורית עמים שחיו על ציד ביזונים ודיג דגי טרוטה, והתגוררו בחלקים גדולים בצפון המישורים הגדולים, במיוחד בערבות הצחיחות למחצה שבאזורים אלו.
הם עקבו אחרי עדרי ביזונים בנדידתם בין ארצות הברית וקנדה המודרניות.
אף על פי שאכלו בעיקר בשר, אכלו בני בלקפוט גם מזונות צמחיים, והשתמשו באופן נרחב בחומרים מהצומח, מהם הכינו תרופות לבני אדם ולסוסים, ייצרו צבעים ובשמים, וכן השתמשו בצמחים לייצור של נשק ומבנים.
בני בלאקפוט ניצלו 185 מינים של צמחים לשימושיהם השונים.
במחצית הראשונה של המאה ה-18 צוידו בסוסים ובנשק חם מהסוחרים הלבנים שעברו במקום.
הבלאקפוט השתמשו באמצעים אלו כדי להרחיב את הטריטוריה שלהם ולגבות כסף וחומרי מזון מהשבטים השכנים.
באמצעות הסוסים יכלו גם להרחיב את השטח שבו ביצעו את ציד הביזונים.
ציד ביזונים שיטתי למטרות מסחריות על ידי המתיישבים הלבנים במאה ה-19 כמעט חיסל את אוכלוסיית הביזונים ושינה לצמיתות את אופי חייהם של השבטים הילידיים.
מאז לא היה מקור המזון העיקרי שלהם קיים בשפע.
תקופות של רעב ומחסור במזון הופיעו לעיתים תכופות, ובני הבלאקפוט נאלצו לאמץ את עבודת החקלאות, ולהשתקע במקומות יישוב קבועים.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 חתמו על אמנות עם שלטונות ארצות הברית וקנדה, שהעבירו את רוב שטחם לממשלות תמורת קצבאות של מזון וסיוע רפואי, וכן תמורת לימוד מלאכת החקלאות.
על אף מדיניות התבוללות של ממשלות ארצות הברית וקנדה המשיכו הבלאקפוט לשמר את שפתם ותרבותם המסורתיות.
בלארוס משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
בלארוס משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
בלארוס לא השתתפה באולימפיאדת הנוער קנגוון (2024) בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ספורטאי הנוער הבלארוסים לא העפילו למשחקים לאור המלצת הוועד האולימפי הבין-לאומי לא לאשר את השתתפותם בתחרויות בין-לאומית במהלך תקופת ההעפלה.
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הבלארוסים 21 מדליות, מהן חמש מדליות זהב.
19 מדליות במשחקי הקיץ האולימפיים לנוער ושתי מדליות, כסף וארד, במשחקי החורף.
המשלחת הראשונה של בלארוס למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והייתה המשלחת הגדולה ביותר שבלארוס שלחה עד כה.
המשלחת כללה 49 ספורטאים שהתחרו ב-19 ענפי ספורט.
בענף האתלטיקה המשלחת זכתה במדליית כסף ביידוי פטיש לנערות והעפילה לשישה גמרים בהם סיימה במקום הרביעי בקפיצה לגובה לנערים, במקום השישי בריצת 3000 לנערות והדיפת כדור ברזל לנערות, מקום שביעי בריצת 2000 מטר מכשולים לנערות.
בהליכה תחרותית ספורטאי המשלחת סיימו במקום השמיני בתחרות הנערים למרחק של 10 ק"מ ובמקום השתים עשרה בתחרות הנערות למרחק של 5 ק"מ.
בענף הג'ודו המשלחת זכתה במדליית ארד בקטגוריית משקל עד 44 ק"ג לנערות.
ספורטאי המשלחת קצרו הישגים בענפים סיף עם דירוג במקום הרביעי בטורניר החרב לנערים, הרמת משקולות בקטגוריית משקל עד 85 ק"ג לנערים, וקאנו/קיאק בתחרות הספרינט לנערים בקיאק.
בענף ההיאבקות המשלחת דורגה במקום הרביעי בקטגוריית משקל עד 69 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות יוונית-רומית, מקום חמישי בקטגוריית משקל עד 76 לנערים בסגנון היאבקות חופשית ועד 50 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות יוונית-רומית.
בטורניר הנערים בקרב חמש מודרני המשלחת דורגה במקום השישי.
המשלחת דורגה במקום השביעי בענף השיט בגלישת גלים על דגם ביט טכנו 293 לנערות.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אופניים, אגרוף, חתירה, טאקוונדו, טניס, טניס שולחן, כדורסל, קשתות ושחייה.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 35 ספורטאים שהתחרו ב-14 ענפי ספורט.
המשלחת זכתה בשבעה מדליות, מהן ארבע מדליות זהב.
המשלחת שיפרה את הישגיה מאולימפיאדת הנוער סינגפור והגיעה להישגים משמעותיים בענפים קאנו/קיאק עם זכייה בשתי מדליות זהב בתחרות הספרינט לנערים בקיאק ובתחרות הספרינט לנערות בקאנו, חתירה עם זכייה במדליית זהב בטורניר היחידות לנערות, טניס עם זכייה במדליית כסף בטורניר היחידים לנערות.
המשלחת רשמה הישגים גם בענף האתלטיקה עם זכייה במדליית זהב בהטלת כידון לנערות, מדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות לנערות והעפלה לשלושה גמרים בהם סיימה במקום הרביעי בקפיצה במוט לנערות, מקום חמישי בהטלת כידון לנערים ומקום שביעי ביידוי פטיש לנערות.
בענף ההתעמלות המשלחת זכתה במדליית כסף בטורניר היחידות בהתעמלות אמנותית, במקום החמישי בטרמפולינה לנערים ובתרגיל הקורה לנערות, במקום השישי בתרגיל הטבעות לנערים ובמקום ה-17 בקרב רב לנערות.
בענף קפיצה למים ספורטאי המשלחת הגיעו למקום השמיני בקפיצה ממקפצה גמישה מ-3 מטר לנערים ולמקום העשירי בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר לנערות.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אופניים, אגרוף, ג'ודו, היאבקות, קליעה, קרב חמש מודרני, קשתות ושחייה.
בלארוס השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה 16 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפי ספורט.
המשלחת הגיעה להישגים נאים בענף ההחלקה מהירה עם זכייה במדליית כסף במירוץ ל-500 מטר נערים, ודירוג במקום השישי במירוץ ה-1,500 מטר לנערים ובמקום השתים עשרה במירוץ ה-3,000 מטר ובהתחלה המונית לנערים.
בענף ההחלקה אמנותית המשלחת סיימה במקום העשירי בטורניר הריקוד האמנותי, ובמקום ה-15 בטורניר היחידים בענף הסקי נורדי משולב.
ספורטאי המשלחת לא דורגו במקומות הראשונים בענפים סקי אלפיני ותחרות הכישורים לנערים בהוקי קרח, אך גם לא למקומות האחרונים.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים ביאתלון, סקי למרחקים וקפיצות סקי.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה 16 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפים.
המשלחת רשמה הישגים בענף ההחלקה מהירה עם דירוג במקום הרביעי בהתחלה המונית לנערים ובמקום השישי בהתחלה המונית לנערות, ובמקום התשיעי במירוץ ה-1,500 מטר לנערים.
בניגוד, לאולימפיאדת הנוער אינסברוק, המשלחת שיפרה את הישגיה בענפים החלקה אמנותית עם סיום במקום השישי בטורניר הריקוד האמנותי, וביאתלון עם דירוג במקום השמיני בתחרות ספרינט נגד השעון לנערים.
בענף הגלישת שלג המשלחת דורגה במקום ה-13 בתחרות גלישה בסגנון מדרון לנערות.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים סקי אלפיני, סקי למרחקים ותחרות הכישורים לנערים ולנערות בהוקי קרח.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה 19 ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט.
בלארוס נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים פעם אחת בלבד, ב-2013.
הרקדנים והריקודים שייצגו את בלארוס באירוויזיון לרוקדים צעירים
שנהאמןריקודכוריאגרףחצי גמרגמר 2013יאנה שטנגי"Esmeralda variation" מריוס פטיפה - לא העפילה לדואט הגמר
בלארוס השתתפה בתחרות האירוויזיון למוזיקאים צעירים פעמיים בלבד, ב-2010 וב-2012.
המבצעים והשירים שייצגו את בלארוס באירוויזיון למוזיקאים צעירים
בלארוס באירוויזיון הילדים 2018 השתתפה עם השיר "Time" שביצע דניאל אלכס יסטרמסקי.
השיר סיים במקום ה-11 עם 114 נקודות.
השנה, בלארוס מאחרת בפעם השנייה בתולדותיה את אירוויזיון הילדים לאחר שאמרה גם את אירוויזיון הילדים 2010.
השנה זאת השתתפותה ה-14 של בלארוס בתחרות.
ב-31 באוגוסט 2018 התקיימה תחרות בה נבחרו שיר ונציג לתחרות.
בתחרות זכה דניאל אלכס יסטרמסקי עם השיר "Time" כשסיים עם 16 נקודות.
דניאל אלכס יסטרמסקי הופיע בסדר ה-8 על הבמה, אחרי אזרבייג'ן ולפני אירלנד.
בלארוס סיימה במקום ה-11 עם 114 נקודות.
נקודות שהוענקו על ידי בלארוס
בלאקספלויטיישן הוא ז'אנר אתני של סרט ניצול אשר צמח בארצות הברית במהלך שנות ה-70 המוקדמות.
הסרטים, למרות תגובת הנגד החריפה, שספגו בשל הייצוג הסטריאוטיפי של הדמויות השחורות, גם היו בין הזרמים הראשונים, שבהם דמויות וקהילות שחורות היו הגיבורים והנושאים בקולנוע ובטלוויזיה, ולא רק דמויות משנה או קורבנות של אלימות.
התפתחות הז'אנר עלתה בקנה אחד עם חשיבה מחודשת של יחסי גזע שהתנהלה בשנות ה-70. רון פוגל כתב במגזין ליברל:
סרטי בלאקספלויטיישן היו במקור מכוונים לקהלים אורבניים אפריקאים-אמריקאים, אך עד מהרה קהלי הסרטים חצו קווים גזעיים ואתניים.
כאשר בהוליווד הבינו את פוטנציאל הרווח של הרחבת קהלי היעד של סרטי בלאקספלויטיישן, הפקת סרטים אלו התרחבה.
את המונח טבע ג'וניוס גריפין, שהיה מנהל סניף לוס אנג'לס של האגודה הלאומית לקידום אנשים צבעוניים (NAACP) ויחצ"ן סרטים.
הביטוי הוא הלחם של המילים "שחור" (black) ו"ניצול" (exploitation).