tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שלגים יורדים בעיר לעיתים רחוקות, והממוצע השנתי עומד על סנטימטר אחד בלבד של שלג.
עונות המעבר הן על פי רוב נוחות למדי, אך לעיתים מתפתחות בהן סופות רעמים ואף סערות טורנדו, שכן העיר ממוקמת בלב רצועת הטורנדו החוצה את מרכז אלבמה.
בסוף הקיץ ובתחילת הסתיו מופיעים לעיתים סופות טרופיות והוריקנים, עקב קרבתה של אלבמה למרכז מפרץ מקסיקו.
הסתיו עצמו מתאפיין ביובש יחסי, במיעוט משקעים ובמספר מועט של סערות.
הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא C° 11.7 ביום, ו-C° 0.1 בלילה.
ביולי מגיעה הטמפרטורה היומית הממוצעת לכדי C° 32.6 ביום ו-C° 20.9 בלילה.
ממוצע הטמפרטורה השנתי הוא C° 17.
מאז 1962 מבוססת שיטת הממשל בברמינגהאם על שיטת "ראש העיר החזק", לפיה נבחרים חברי מועצת העיר לתפקיד הרשות המחוקקת של העיר, ואילו ראש העיר נבחר לתפקיד הזרוע המבצעת של העיר.
בשיטה זו מרוכזות רוב סמכויות הניהול והביצוע העירוניות בידיו של ראש העיר.
מועצת העיר של ברמינגהאם מונה תשעה חברים.
על פי החוק מתקבלות ההכרעות ברוב של שני שלישים, וראש העיר מופקד על ביצוען.
ראש העיר הנוכחי הוא לארי לנגפורד, שנבחר לתפקידו בשנת 2007.
ב-1974 הוקמה בברמינגהאם רשת של ועדות ייעוץ קהילתיות ומנהלות שכונתיות.
העיר מחולקת לעשרים ושלושה אזורים ראשיים, ולתשעים ותשע שכונות.
לכל אזור יש ועדה נפרדת ולכל שכונה מנהלת נפרדת.
מטרת הוועדות והמנהלות להגביר את המעורבות הציבורית בסוגיות מוניציפליות שיש להן השפעה על תושבי השכונות.
העירייה מקיימת התייעצויות קבועות עם המנהלות השכונתיות בסוגיות של שינויים אזוריים, רישוי עסקים, התפתחויות כלכליות, שיטור קהילתי ועוד.
המנהלות השכונתיות משקיעות משאבים גם בנושאים של השבחת מקרקעין.
ראשי המנהלות השכונתיות נועדים יחדיו ומהווים ועדה מייעצת, שכוחה עולה על אגפי העירייה.
ראשי הוועדה המייעצת נפגשים לפי הצורך עם ראש העיר, חברי מועצת העיר וראשי המחלקות העירוניות.
אוכלוסיית העיר ברמינגהאם בגבולותיה המוניציפליים מונה כ-230,000 תושבים, ובשטחה המטרופוליני כ-1.1 מיליון נפש.
הרוב המכריע של אוכלוסיית העיר עצמה הוא אפרו-אמריקאים (73.46%), האוכלוסייה הלבנה מהווה כרבע מתושבי העיר (24.07%), ומוצאים אתניים אחרים מהווים מיעוט זניח.
עם זאת, תמונת מצב זו משתנה כאשר בוחנים את אזור המטרופולין של ברמינגהאם וכוללים במניין גם את תושבי הפרוורים העוטפים את העיר.
מרבית תושביה הלבנים של ברמינגהאם רבתי מתגוררים בפרוורי הפריפריה, בעוד האוכלוסייה השחורה נוטה להתגורר ברובה בתוככי העיר גופא.
נטייה זו של האוכלוסייה היא טיפוסית לערים רבות בארצות הברית, אך מקבלת משנה תוקף בברמינגהאם, הנמצאת בלב הדרום העמוק וההיסטורי, ורוויה במורשת ארוכת שנים של הפרדה גזעית.
לחלוקה דמוגרפית זו בין העיר לפריפריה גם השלכות סוציו-אקונומיות, והיא ניכרת בבחינת מדדי ההכנסה השונים בעיר ובשטחה המטרופוליני.
בעוד רמת ההכנסה לנפש בעיר ברמינגהאם עצמה נמוכה יחסית ($15,663 בשנה), וכרבע מאוכלוסיית העיר נמצאת מתחת לקו העוני כהגדרתו בארצות הברית, הרי שבחינת נתונים אלה בפרוורי המגורים עוטפי העיר מעלה תמונה שונה לחלוטין ומעידה על רמות הכנסה גבוהות ביותר במושגים אמריקניים, ועל שיעור עוני נמוך.
סטטיסטיקה דמוגרפית וסוציו-אקונומית מדויקת מפורטת בטבלה שבראש ערך זה.
בירמינגהאם מהווה מרכז של מטרופולין גדולה שבה מתגוררים מעל 1.2 מיליון תושבים (כרבע מכלל אוכלוסיית אלבמה).
בנוסף לבירמינהאם היא כוללת את הערים הבאות בין היתר:
החינוך בברמינגהאם מבוסס על מערכת של בתי ספר מחוזיים, המנוהלים על ידי משרד החינוך העירוני.
המערכת כוללת למעלה משלושים אלף תלמידים, ב-67 בתי ספר: 34 בתי ספר יסודיים (עד כיתה ו'), 9 בתי ספר של 8 כיתות, 13 חטיבות ביניים, ו-11 תיכונים.
בברמינגהאם רבתי נמצאות גם מספר מערכות חינוך עצמאיות, השייכות למחוז ג'פרסון, מחוז שלבי, וברמינגהאם גופא.
מספר בתי ספר בעיר נחשבים כטובים מסוגם בארצות הברית.
בית הספר הבינלאומי של מחוז ג'פרסון לבוגרי תואר ראשון, הנמצא בפרוור איירונדייל, דורג בשנת 2006 על ידי השבועון "ניוזוויק" כמספר אחת במדינה, וגם לאחר מכן הוא נשאר ברשימת חמשת הטובים ביותר.
בתי ספר נוספים מוקמו גבוה בפרסומים שונים.
ביניהם: בית הספר התיכון של מאונטיין ברוק, בית הספר התיכון של וסטביה הילס, ובית הספר לאמנות טהורה של אלבמה, הנמצא במרכז ברמינגהאם.
גם מספר מכינות הנמצאות בעיר זכו להערכה חיובית: בית הספר אלטמונט בברמינגהאם, ובית הספר אינדיאן ספרינג, הנמצא בצפון מחוז שלבי, על יד פלהם.
האוניברסיטה של אלבמה בברמינגהאם (UAB), שהוקמה ב-1936 כאחת משלוש השלוחות של אוניברסיטת אלבמה (שתי השלוחות האחרות נמצאות בטוסקלוסה ובהנטסוויל).
הביקוש ללימודים באוניברסיטה גדול, ונרשמים אליה כ-18,000 סטודנטים בשנה.
מסלולי הלימוד הם לתואר ראשון, תואר שני, דוקטורט ופרופסורה, ונלמדים בהם מגוון מקצועות והתמחויות, במדעי הרוח, מדעי החברה, טכנולוגיה ורפואה.
אוניברסיטת סמפורד, הכוללת את בית הספר למשפטים ע"ש קמברלנד.
האוניברסיטה נמצאת בהומווד, פרוור של ברמינגהאם.
היא הוקמה ב-1841 כקולג' הווארד.
ב-1965 שודרג מעמדה, ושמה הוסב לאוניברסיטת סמפורד.
כיום לומדים בה כ-3,000 סטודנטים במגוון מסלולים, החל מאמנות וכלה ברוקחות ולימודי אחיות.
מסלול בולט באוניברסיטה הוא לימודי המשפטים, הנלמדים בבית הספר ע"ש קמברלנד.
אוניברסיטה ע"ש אנדרו ג'קסון, הפועלת בשיטת הלמידה מרחוק.
משנת 2006 ניתן ללמוד גם דרך האינטרנט.
הלימודים הם לתואר ראשון ושני, עם דגש על מעשיות וזמינות המידע.
האוניברסיטה מוסמכת על ידי המועצה ללמידה ולהכשרה מרחוק (DETC) ומוכרת על ידי משרד החינוך האמריקאי.
אוניברסיטה מקוונת - אמריקן סנטינל.
האוניברסיטה הוקמה ב-1988 והיא מפעילה אתר ובו חומרי לימוד ושינון.
הנושאים הנלמדים הם בעיקר מנהל עסקים וטכנולוגיה.
בית הספר למשפטים של ברמינגהאם (נוסד ב-1915).
תוכניות הלימוד בבית הספר מותאמות במיוחד עבור סטודנטים שאין באפשרותם ללמוד בצורה אינטנסיבית, מסיבות כלכליות, משפחתיות וכדומה.
מסיבה זו מקיים בית הספר לימודי ערב ומאפשר גמישות רבה במועדי הקורסים הנלמדים בו.
הקולג' הדרומי - קולג' פרטי שבו נלמדות שבע האמנויות החופשיות.
הקולג' נוסד ב-1856 על ידי הכנסייה המתודיסטית.
כיום לומדים בו כ-1500 סטודנטים.
הקולג' הציבורי המדינתי - ג'פרסון.
בקולג' קהילתי זה תוכנית הלימוד היא דו-שנתית, וכוללת מתמטיקה, מדעים והנדסה.
הקולג' ע"ש הרצינג - הקולג' נוסד על ידי סוזן והנרי הרצינג בשנת 1965 במילווקי, ויסקונסין, ויש לו שש שלוחות ברחבי ארצות הברית, אחת מהן בברמינגהאם.
הלימודים נלמדים לתואר ראשון וכוללים את המקצועות: מנהל עסקים, אלקטרוניקה, עיצוב, רפואה מונעת ובטיחות ציבורית.
הקולג' התנ"כי הדרום-מזרחי - קולג' בעל אוריינטציה נוצרית דתית.
הקולג' משלב לימודי תנ"ך והברית החדשה.
בברמינגהאם שוכן הסניף הראשון של קולג' יוקרתי זה.
המוסד מאפשר גמישות בזמני הלימודים, ומבטיח סידור משרה למוצלחים מבוגריו.
הלימודים עוסקים בניהול, מחשוב, רפואה, אכיפת חוק (Criminal Justice) ועיצוב פנים.
שלוחה של המכון הטכנולוגי הנודע נמצאת בעיר בסמר, פרוור של ברמינגהאם.
ברמינגהאם היא עיר התרבות והבידור של אלבמה.
בעיר מספר גלריות אמנות ומוזיאונים, קבוצות בלט ואופרה, תיאטראות ותזמורת סימפונית, ירידים ותערוכות, פסטיבלים ועוד.
מוזיאון האמנות של ברמינגהאם - הגדול מסוגו באלבמה.
במוזיאון מוצגים בקביעות למעלה מ-15,000 פריטי אמנות, המייצגים מגוון תרבויות ותקופות.
המוצגים כוללים ציורים, רישומים ופריטי אמנות אחרים, מאירופה, אסיה, אפריקה ואמריקה, חלקם עתיקים מלפני גילוי אמריקה, חלקם נוצרו על ידי האינדיאנים ילידי היבשת, וחלקם מהעת החדשה.
מכון זכויות האזרח של ברמינגהאם - מוזיאון לימודי ומכון מחקר של מאבק התנועה לשוויון הזכויות של השחורים בארצות הברית, בין השנים 1950 - 1965. המכון נמצא בפארק קלי אינגרם, בסמוך לרחוב הכנסייה הבפטיסטית, אזור מפורסם במאבק נגד ההפרדה הגזעית.
מוזיאון התעופה של הדרום - מוזיאון אווירי הנמצא בבעלות נמל התעופה של ברמינגהאם.
במוזיאון תצוגה של כלי טיס ופריטים יקרי ערך משמונים שנה של תעופה אזרחית וצבאית בארצות הברית.
היכל ההיסטוריה של בסמר - מוזיאון המציג את החיים האופייניים בדרום במאה התשע עשרה.
במקום תמונות, מכונות, ספרים ופריטים נוספים בני התקופה.
המוזיאון מציג תערוכות ומקיים תוכניות מיוחדות, לאורך השנה.
מוזיאון תעשיית הברזל - אתר היסטורי לאומי.
במקום התקיים בית יציקה לברזל קרוב למאה שנה, ועם סגירתו בשנת 1971, הוא הוסב למרכז מבקרים ולמידה בנושא תעשיית הברזל ההיסטורית של ארצות הברית.
האתר מנוהל על ידי משרד הפנים האמריקאי.
מוזיאון מדעי הבריאות של אלבמה - המוזיאון מציג את תרומת החינוך והמחקר בנושאי הרפואה והבריאות בארצות הברית בכלל ובאלבמה בפרט.
במוזיאון תצוגה ייחודית של ספרים וכתבי יד בנושאי בריאות ורפואה, החל מימי הביניים ועד ימינו אלה.
תצוגה אחרת כוללת ציוד ומכשור רפואי מגוון.
מוזיאון בית ארלינגטון - בית עתיק, שנבנה בין 1845 ל-1850, לפני מלחמת האזרחים האמריקנית.
הבית הוא דוגמה טובה לתחיית סגנון הבנייה היווני במאה התשע עשרה.
במוזיאון מוצגים פריטי אמנות שונים, ציורים, רהיטים, בדים וכלי כסף - כולם מן המאה התשע עשרה.
מרכז המדע ע"ש מק'וויין - מוזיאון למדע, עם תצוגות אינטראקטיביות קבועות ומתחלפות.
במרכז תצוגת סרטים בפורמט IMAX.
כמו כן מוצגים שם דוגמאות מאובנים המשמשים למחקר.
מוזיאון ברבר למכוניות מרוץ - המוזיאון מציג למעלה מתשע מאות מכוניות מרוץ ואופנועי ספורט, אוסף שהוא הגדול מסוגו באמריקה.
תצוגה נוספת כוללת זוגות אופניים ממדינות רבות בעולם, העתיקים שבהם מ-1904.
מוזיאון הברזל והפלדה של אלבמה - מוזיאון המתאר את תעשיית הברזל והפלדה באלבמה במאה התשע עשרה.
התיאטרון של אלבמה, מימיה הראשונים של העיר, מארח הקרנות סרטים, קונצרטים והופעות.
התיאטרון הוקם בשנת 1927, על ידי חברת הסרטים סרטי פרמאונט, כדי לשמש בימה להקרנת סרטיה.
במשך 55 שנה הוא שימש בעיקר למטרה זו, אם כי פעם בשנה נערך בו טקס "מיס אלבמה", וכן שבוע מועדון מיקי מאוס.
בשנת 1987 פשטה חברת הסרטים את הרגל, והתיאטרון נרכש על ידי תאגיד ברמינגהאם לנדמרקס, מלכ"ר הפועל בעיר.
מאותה עת החל התיאטרון לשמש להופעות אמנים, הקרנות סרטים, קונצרטים ועוד.
ב-1998 עבר התיאטרון שיפוץ ושחזור יסודיים.
לאחר 8 חודשי עבודה, חזר הברק לתיאטרון, כפי שהיה נראה בעת הקמתו, עם ריקועי זהב חדשים או מחודשים, שטיחים ווילונות חדשים ויפים ואביזרים דקורטיביים נוספים.
הבלט של אלבמה - נוסד בשנת 1981, על ידי איחוד כמה להקות בלט.
הלהקה הגיעה להישגים מרשימים תחת שרביטם של סוניה ארובה ותור סוטובסקי.
הבלט של ברמינגהאם - הלהקה הוקמה על ידי סינדי פרי, כלהקת בידור ומחול מקצועית.
הלהקה מעודדת אימוני ריקוד ומקבלת תושבים מברמינגהאם וסביבתה, המעוניינים להגיע לתוצאות גבוהות בריקוד ובהופעה קבוצתית.
התזמורת הסימפונית של אלבמה - את עקבותיה המוקדמים של התזמורת ניתן למצוא בשנת 1921, כאשר 21 מוזיקאים מתנדבים הגיעו לברמינגהאם, להופעה מלאה בתיאטרון ג'פרסון הישן, אך רק ב-1931 היא הוקמה רשמית על ידי המנצח דורסי ויטינגטון.
מקהלת הקונצרטים של ברמינגהאם - המקהלה הוקמה בשנת 1966 בניצוחו של ברוס טולברט.
תחילה הייתה המקהלה חלק מהתזמורת הסימפונית של אלבמה, אך בשנת 1997 היא מותגה מחדש כמקהלת הקונצרטים של ברמינגהאם.
בשנים האחרונות הופיעה המקהלה פעמים מספר בקרנגי הול בניו יורק, ואף השתתפה בפסטיבל המקהלות הכנסייתיות הבינלאומי באנגליה.
האופרה של ברמינגהאם - האופרה פועלת מטעמו של תאגיד המוזיקה של ברמינגהאם, מלכ"ר הפועל למען המוזיקה בעיר.
זמרי האופרה המופיעים במסגרת זו הם מהמובילים והידועים בתחומם.
האופרה קיבלה דירוג גבוה ביותר, על ידי אנשי מקצוע שבחנו את יכולתם הווקאלית והבימתית של הזמרים.
בברמינגהאם מספר פסטיבלים שנתיים, בנושאי מוזיקה, סרטים ומורשת מקומית.
פסטיבל סרטי המדרכה של ברמינגהאם - חגיגה של סרטי קולנוע חדשים, המתקיימת מדי שנה בשבוע האחרון של ספטמבר, באזור המסחרי של ברמינגהאם.
הפסטיבל הוגדר על ידי המגזין "טיים" כ"פסטיבל הסרטים של מה שנותר מארצות הברית".
בימות העיר - (City Stages) - פסטיבל תלת-יומי, המתקיים מדי שנה בפארק לין בברמינגהאם.
בפסטיבל 11 בימות הכוללות סגנונות מוזיקליים מגוונים, החל בהיפ-הופ וכלה במוזיקת קאנטרי.
פסטיבל הג'אז של השדרה הרביעית - פסטיבל מוזיקה נוסף שמתקיים בשבוע האחרון של ספטמבר.
הפסטיבל מתקיים במשך יום אחד בלבד, ומושמעת בו מוזיקת ג'אז לאומית ומקומית.
על-פי הערכה, מרתק האירוע קהל של 6,000 איש.
פסטיבל המורשת של הדרום - פסטיבל של מוזיקה, אמנות ובידור, הפונה בעיקר לצעירים אפרו-אמריקאיים בברמינגהאם.
אלבמה בונד - יריד שנתי של הוצאה לאור וספרות, הנערך על ידי הספרייה הציבורית של ברמינגהאם.
היריד מהווה מקום מפגש למעריצים, הפוגשים את הסופרים, שומעים מפיהם קטעי קריאה, משוחחים עמם על עבודתם ולבסוף...
קונים את היצירות החתומות על ידי המחברים.
מרכז אליס סטיבנס למשחק אמנותי.
המרכז הוא ביתה של התזמורת הסימפונית והאופרה של ברמינגהאם, והוא כולל אולמות לקונצרטים והרצאות.
המרכז ממוקם בקמפוס של אוניברסיטת אלבמה בברמינגהאם.
המרכז הוא קומפלקס של מגרשים ואולמות.
האמפיתיאטרון שלו כולל 17,000 מקומות ומשמש אירועי ספורט.
האולם הגדול כולל 3,000 מקומות, והוא משמש לקונצרטים, ועידות, תערוכות ועוד.
המרכז הוא ביתה של קבוצת הבלט של אלבמה.
בסמוך אליו נמצא מלון שרתון ברמינגהאם, המלון הגדול ביותר במדינה.
האודיטוריום העירוני ע"ש באוטוול, כולל 5,000 מקומות ישיבה.
נמצא על יד פארק לין.
מרכז המוזיקה של חברת הטלקומוניקציה וריזון וויירלס (Verizon Wireless), לשעבר האמפיתיאטרון של אוק מאונטיין.
זירת פארק פייר, במערב העיר, מארחת תחרויות ספורט, קונצרטים מקומיים ותוכניות קהילתיות.
מתקן רב-תכליתי הכולל משרדים, מרחב הפקה של מדיה ויזואלית ושמיעתית, טרקלין ענק, תיאטרון ואולם קונצרטים המארח אמנים והקרנות סרטים.
המרכז ע"ש רייט באוניברסיטת סמפורד, כולל אולם קונצרטים ובסיס לקבוצת הבלט של ברמינגהאם.
בברמינגהאם פועלת ספרייה ציבורית בת עשרים ואחת שלוחות, המעניקה שירות לכלל הציבור, בהשאלת חומרי לימוד וקריאה למבוגרים ונוער.
קהילה יהודית ראשונה התארגנה בברמינגהאם עוד בשנת 1882, כאשר היא הייתה עיירת כורים קטנה עם כ-2,000 תושבים.
הקהילה שהתארגנה הייתה רפורמית וכונתה "טמפל עמנואל".
בשנת 1886 הם בחרו רב ובשנת 1889 בנו בית כנסת.
הקהילה גדלה, וסכסוך פנימי נגד הרב הביא לפיצולה; היא שבה והתאחדה לאחר שהרב פרש.
ארגון נשים של הקהילה דאג החל משנת 1884 לאחזקת בית הקברות ומקום התפילה ועסק בפעילות חסד שכללה קניית פרות לצורך אספקת חלב לילדי עניים.
בשנת 1900 אירח מבנה בית הכנסת של הקהילה את גן הילדים הציבורי הראשון בעיר, ובשנת 1902 הקימה הקהילה גן ילדים ראשון שהלימודים בו היו בחינם.
בשנת 1889 התארגנו יהודים שהגיעו לארצות הברית ממזרח אירופה להקמת מניין תפילה אורתודוקסי.
הקהילה האורתודוקסית, שהתארגנה באופן רשמי בשנת 1891 בשם "כנסת ישראל", הקימה בית קברות יהודי נפרד וקיימה תפילות בבתים פרטיים ובאולמות שכורים, לעיתים גם בכיתות של בית הכנסת הרפורמי.
הקהילה הקימה ארגוני חסד, בנתה בית כנסת בשנת 1903 והקימה בית ספר יהודי בשנת 1912. בשנת 1907 עזבו את הקהילה כ-40 משפחות, שלא היו מרוצות מהגישה הדתית הנוקשה של הקהילה, והקימו קהילה אורתודוקסית נוספת תחת השם "קהילת בית אל".
בשנת 1944 הצטרפה קהילה זאת לתנועה הקונסרבטיבית.
מדריך הארגונים היהודיים המקומיים של ארצות הברית, שיצא לאור בשנות ה-20 של המאה ה-20, קובע כי בשנת 1919 מנתה הקהילה היהודית בברמינגהאם כ-3,500 נפש.
כיום יש בעיר כ-4,500 יהודים.
כתשעים אחוז מיהודי ברמינגהאם רואים עצמם קשורים לקהילה יהודית מסוימת.
בעיר ישנם שני בתי כנסת אורתודוקסיים, ארבעה קונסרבטיביים, תשעה רפורמיים, אחד של קהילת היהדות ההומנית ואחד בלתי מזדהה.
הפדרציה היהודית של ברמינגהאם (Birmingham Jewish Federation) היא הגוף העיקרי המרכז את פעילות הקהילה בכל הקשור לתכנון והקמה של מוסדות קהילתיים, שירותים לקהילה ותמיכה במדינת ישראל.
הפדרציה נוסדה ב-1971, כממשיכת דרכה של הקרן היהודית המאוחדת (United Jewish Fund) שפעלה בעיר מאז שנת 1938. הפדרציה פועלת במאה העשרים ואחת תחת המטרייה הכללית של איחוד הקהילות היהודיות, ומגייסת מחברי הקהילה למעלה משני מיליון דולר בשנה.
בין יתר פעולותיה עוסקת הפדרציה בתמיכה כספית בעיר ראש העין - עיר תאומה לברמינגהאם.
עיריית ברמינגהאם הקימה רשות מיוחדת לניהול בריתות ערים תאומות.
כיום יש לעיר 13 ערים תאומות ברחבי העולם:
ברמודה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת ברלין (1936).
היא נעדרה מהם פעם אחת בלבד, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
אף שברמודה היא מושבה בריטית, התירה בריטניה את הקמתו של ועד אולימפי עצמאי במושבה ב-1935, בדומה למושבות רבות אחרות.
הישג השיא של ברמודה שייך לטריאתלטית פלורה דאפי, שזכתה באולימפיאדת טוקיו (2020) במדליית הזהב, דבר שהופך את ברמודה למדינה הקטנה בעולם שזכתה במדליית זהב במשחקי הקיץ.
מדליסט נוסף הוא המתאגרף קלרנס היל, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת מונטריאול (1976).
ספורטאים בולטים נוספים כוללים את הקופץ לרוחק בריאן ולמן שסיים במקום החמישי באולימפיאדת ברצלונה (1992), את השייטים פיטר ברומבי ולי וייט שסיימו במקום הרביעי בדגם סטאר באולימפיאדת סידני (2000), ואת טיירון סמית' שהעפיל לגמר הקפיצה לרוחק באולימפיאדת לונדון (2012) וסיים במקום ה-12.
מאז אולימפיאדת אלברוויל (1992), משתתפת ברמודה גם באולימפיאדות החורף.
בכל אחד ממשחקי החורף שנערכו מאז, ייצג את ברמודה ספורטאי אחד, עד אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) בלוג', באולימפיאדת טורינו (2006) בסקלטון ומאז אולימפיאדת ונקובר (2010) בהחלקה מהירה, אך אף אחד מהם לא רשם הישגים משמעותיים.
מועדון כדורגל ברמינגהאם סיטי הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר ברמינגהאם שבאנגליה המשחק בצ'מפיונשיפ.
מגרשה הביתי של הקבוצה מאז 1906 הוא אצטדיון סנט אנדרוז.
אסטון וילה נחשבת ליריבתה הוותיקה ביותר של ברמינגהאם סיטי, עקב היותה יריבתה העירונית.
כינויו של המועדון בפי אוהדיו הוא "הכחולים" בשל צבעי תלבושת הקבוצה.
אוהדי הקבוצה נקראים "האפים הכחולים".
המועדון נוסד ב-1875 בשם סמול הית' אליאנס.
השם עבר כמה גלגולים שונים: ב-1888 שונה שם המועדון לסמול הית', ב-1905 למועדון הכדורגל ברמינגהאם, וב-1943 קיבל המועדון את שמו הנוכחי.
בעת שנקרא "סמול הית'" היה המועדון בין המועדונים המייסדים של הליגה השנייה באנגליה, ובנוסף היה גם למועדון הראשון שזוכה באליפות הליגה השנייה.
התואר הגדול היחיד של המועדון הוא גביע הליגה ב-1963, לאחר ניצחון 3 - 1 על אסטון וילה בבסיכום שני החלקים של משחק הגמר.
במרבית עונותיה שיחקה ברמינגהאם סיטי בליגה האנגלית הבכירה, אף על פי שחוותה תקופה ארוכה, בין השנים 1986–2002, בה שיחקה באופן רציף בליגות נמוכות יותר.
באותה התקופה היא שיחקה בשתי תקופות קצרות ונפרדות בפוטבול ליג 3, ופעמיים זכתה בפרס הפוטבול ליג.
בעונתה הראשונה בפרמייר ליג סיימה במקום ה-13. בעונת 2005/2006 בפרמייר ליג ירדה הקבוצה לצ'מפיונשיפ לאחר שלא הצליחה לנצח במחזור ה-37 את ניוקאסל יונייטד וסיימה בתיקו 0-0.
בסוף עונת העפילה הקבוצה לפרמייר ליג.
בעונת 2010/2011 סיימה הקבוצה במקום ה-18 בפרמייר ליג וירדה לליגת המשנה, הצ'מפיונשיפ.
עם זאת, באותה עונה זכתה הקבוצה בגביע הליגה לאחר ניצחון בגמר על ארסנל, הישג שזיכה אותה בהשתתפות בליגה האירופית אף שהקבוצה ירדה לליגה המשנה.
במסגרת הליגה האירופית סיימה הקבוצה במקום השלישי בשלב הבתים אחרי קלאב ברוז' וספורטינג בראגה, מרחק נקודה מהמקום השני המוביל לשלב הבא של המפעל.
בתום עונת 2023/2024 בצ'מפיונשיפ סיימה הקבוצה במקום ה-22 וירדה לפוטבול ליג הראשונה.
כעבור שנה שבה ברמינגהאם לצ'מפיונשיפ לאחר שזכתה באליפות הפוטבול ליג הראשונה.
(בהשאלה מברייטון אנד הוב אלביון)
הבַּרְמַכּים, בערבית אל-בַּרַאמִכַּה (البرامكة), היו משפחת וזירים גדולים שהשיגה השפעה רבה בתקופתם של כמה ח'ליפים עבאסיים.
המשפחה הייתה במקור משפחה של כהני דת בודהיסטים מאזור נאוובהאר ממערב לבלח' באפגניסטן.
השם "בראמכה" הוא הגרסה הערבית למילה Parmukh בסנסקריט (प्रमुख) שמשמעותה "כהן דת".
הברמכים היו מראשוני התומכים במרד העבאסי באומיים בראשות א-ספאח.
הדבר העניק לראש המשפחה, ח'אלד בן ברמכ, השפעה ניכרת בחצר, ובנו יחיא היה הווזיר הגדול של הח'ליף אל-מהדי (775-785) והחונך של הארון א-רשיד (786-809).
יחיא נפטר בשנת 809, ובניו אל-פצ'ל (קרי: אל-פדל) וג'עפר (חי בין 767–803) מילאו שניהם תפקידים רמי דרג בחצרו של הארון א-רשיד.
הברמכים היו פטרוני המדע והאמנויות וסייעו להפצת המדעים ההודיים ומאקדמיית גונדישפור הפרסית ברחבי העולם הערבי.
הם היו הפטרונים של מלומדים כגון גביר (Gebir) וג'בריל אבן בוח'טישו.
הם היו המייסדים של מפעל הנייר הראשון בבגדאד.
הברמכים תרגמו בעיקר ספרות רפואית ובכך טמנו את הזרעים למפעל "בית החוכמה" שהוקם בימי אל-מאמון.
כוחם הרב והשפעתם בחצר מתבטאים בסיפורי "אלף לילה ולילה", בהם מככב הווזיר הגדול ג'עפר.
מתוך אחד הסיפורים הכלולים בקובץ זה נגזר הביטוי "ארוחה ברמכית" .
בשנת 803 סר חינם של הברמכים בעיני הארון א-רשיד, והוא אסר רבים מאנשיהם.
על נפילתם של הברמכים מסופרות גרסאות רבות.
לפי אחת מהן היו רעיו הקרובים ביותר של הארון א-רשיד אחותו עבאסה והווזיר ג'עפר.
על מנת שיוכל לבלות זמן רב יותר במחיצתם, הוסכם כי יינשאו בנישואים פורמליים בלבד ונאסר עליהם להתראות שלא במחיצתו של א-רשיד כדי שלא יעמידו צאצאים.
לאחר שעבאסה ילדה תאומים, א-רשיד הוציא את ג'עפר להורג.
א-רשיד גם אסר והחרים את רכושם של כל בני המשפחה להוציא את מוחמד אחיו של יחיא.
ייתכן כי הנקמנות המופלגת שבה נהג א-רשיד בברמכים נבעה מרמיזות של אנשי חצר שהוא היה אך ורק כלי שרת בידי הברמכים.
סיבות אחרות לנפילתם הציעו א-טברי ואבן ח'לדון.
בין היתר הוזכר ההדר והפאר שבו הם חיו ואשר הטיל צל על יוקרתו של הח'ליף.
הברמכים הקימו בבגדאד צבא בן 20 אלף תומכים תחת השם "גיס הכַרְנַבִיַה" והם זכו לתמיכת 30 אלף לוחמים אחרים.
בהסתת השר אל-פצ'ל בן רביע הושם מעקב אחרי בני המשפחה ונתגלתה מזימה לחולל מרד בדילאם שבפרס בתמיכתם.
הברמכים הואשמו גם בהתססת המוני עם בח'וראסאן.
בשל האיום שהציבו על יציבות כסאו, הסיר אותם א-רשיד מעל פניו וכוחם היה לנחלת ההיסטוריה.
ברמודה השתתפה לראשונה ב באטלנטה (1996) ונטלה חלק בכל אירועי הקיץ הפאראלימפיים מאז.
ברמודה מעולם לא נטלה חלק במשחקי החורף הפאראלימפיים.
לאורך השנים רק ארבעה ספורטאים ייצגו את ברמודה במשחקים הפאראלימפיים, כולם בתחרויות רכיבה.
קירסטי אנדרסון ייצג את המדינה בשלוש תחרויות פאראלימפיות שונות (1996, 2000, 2004) וג'סיקה קופר לואיס בשלוש תחרויות שונות (2012, 2016, 2020).
בֶּרנַאוּ שליד ברלין היא עיר במחוז ברנים שבמדינת ברנדנבורג שבגרמניה, כ-10 ק"מ מצפון-מזרח לברלין.
בחפירות ארכאולוגיות נחשפו ממצאים מהתקופה המזוליתית שמעידים שהאזור היה מיושב מאז שנת 8800 לפני הספירה לערך.
העיר מוזכרת לראשונה בשנת 1232, אך נסיבות הקמתה לא ידועות.
על פי אגדה התיר אלברט הראשון, המרגרייב של ברנדנבורג, להקים את העיר ב-1140 בזכות הבירה הטובה שהוגשה לו במקום.
אכן ידוע על ייצור הבירה מהמים של נהר פנקה (Panke).
לפיכך, נאסר בחוק לזהם את מי הנהר ולהזרים אליהם שפכים בימים לפני שיוצרה הבירה.
ברנאו חוותה תקופת צמיחה מהירה בשנים שלפני מלחמת שלושים השנים.
את החלקים של חומת המגן עם השערים והחפיר שהגנו על העיר ניתן לראות עד ימינו.
ביצורים אלה סייעו לברנאו להגן על עצמה בהצלחה מפני תקיפת ההוסיטים ב-1432. בעקבות הדבר והמלחמה הפכה ברנאו לעיר ענייה ועגומה.
פרידריך הראשון, מלך פרוסיה יישב בעיר ב-1699 25 משפחות של הוגנוטים בעלי מלאכה, חקלאים, סוחרים ומדענים.
ב-1842 חוברה העיר לרשת הרכבות.
אחד מקווי הרכבת החשמלית הפרברית הראשונות בעולם הופעל כאן ב-1924. הרכבת המהירה של ברלין (S-Bahn Berlin), קישרה את ברנאו עם תחנת (Berlin Nordbahnhof).
בשנת 1930 פתחה קונפדרציית ארגוני הסחר הגרמניים במקום את בית הספר שלה.
בתקופת השלטון הנאצי נבנה בעיר מפעל לייצור מדים עבור הוורמאכט.
בשנת 1943 הוקם בעיר מחנה משנה של מחנה הריכוז זקסנהאוזן, בו הוחזקו כ-300 אסירים ועובדי כפייה.
ב-20 באפריל 1945 נכבשה העיר על ידי הצבא האדום.
קונרד וולף (לימים במאי קולנוע נודע במזרח גרמניה) מונה למושל הצבאי של העיר.
בתוך השטח של מפעל לייצור מדים הוקם בסיס של הצבא האדום.
הבסיס פעל בכל תקופת גרמניה המזרחית.
לאחר איחוד גרמניה התפנו החיילים הסובייטים מהעיר.
מחוץ לעיר היה אזור מגורים שבו גרו מנהיגי גרמניה המזרחית בבידוד מהאוכלוסייה.
המוזיאון להיסטוריה מקומית מפעיל שני אתרים.
אחד מהם בשער העיר ובו בית הכלא לשעבר.
זהו אחד משלושת השערים ההיסטוריים של העיר שהיו חלק מהחומה.
כיום מוצגים שם שריונים ואביזרי עינויים מימי הביניים.
כנסיית מריאן הקדושה מהתקופה הגותית המאוחרת, בולטת מעל קו הרקיע של העיר.
הספינה של הכנסייה נבנתה במאה ה-15.
חלקים גדולים של חומת המגן ושל החפיר הממולא במים מימי הביניים השתמרו.
עד לשנות השישים של המאה ה-20, כלל מרכז העיר המוקף בחומות בתים קטנים וישנים הבנויים מקורות עץ.
רובם היו במצב שימור גרוע עקב חוסר היכולת התקציבית של ממשלת גרמניה המזרחית לתחזק אותם.
הוחלט להפוך את ברנאו לעיר לדוגמה שהבנייה בה היא בסגנון אדריכלות סוציאליסטית.
כמעט כל הבתים הישנים נהרסו בשנות השישים והשבעים ובמקומם נבנו מבני בטון גדולים.
הבתים החדשים נבנו בלא יותר מארבע קומות כדי שלא יבלטו מעל האדריכלות ההיסטורית של העיר.
בעיר נמצא גם קומפלקס של ארגון פדרציית האיגודים המקצועיים של גרמניה הבנוי בסגנון הבאוהאוס.
הבניין הוכרז כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו הכולל מבני באוהאוס נוספים בוויימאר ובדסאו.
ברן סאאת (בטורקית: Beren Saat; נולדה ב-26 בפברואר 1984) היא שחקנית טורקייה.
היא ידועה בזכות התפקידים הראשיים שלה בתור ביחטר יורגלו בסדרת הדרמה "אהבה אסורה" (2008-2010), פטמגול קטנצ'י בסדרה "פטמגול" (2010-2012), דרין/יאגמור בסדרת הדרמה "נקמה", גרסה טורקית של הסדרה האמריקאית בעלת שם זהה, וקסם סולטאן בסדרה ההיסטורית "המאה המפוארת - קסם".
היא זכתה בשני פרסי "פרפר הזהב" והיא אחת השחקניות המרוויחות ביותר בטורקיה.
ב-2012, לוהקה סאאת לתפקיד הראשי בסרט "עונת הקרנף" יחד עם השחקנית האיטלקייה מוניקה בלוצ'י.
הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
היא נולדה ב-26 בפברואר 1984 באנקרה שבטורקיה, לאיילה סאאת וחוסיין אבני סאאת, כדורסלן מקצועי לשעבר.
יש לה אח בשם צ'ם סאאת.
היא גדלה והתחנכה באנקרה, ולמדה בעיקר בתיכון TED באנקרה, וזמן קצר באוניברסיטת Başkent בפקולטה למדעי כלכלה ומנהלית לפני קריירת המשחק שלה.
עם התמיכה של חבריה במכללה, היא החליטה להשתתף בתחרות משחק בשם "Türkiye'nin Yıldızları" בה היא סיימה במקום השני.
היא התגלתה על ידי הבמאית הידועה טומריס גיריטליוגו ושיחקה בסדרה הראשונה שלה "Aşkımızda Ölüm Var".
סאאת קיבלה את התואר הראשון שלה בניהול.
ב-2004, היא לוהקה בתור נרמין בסדרה "Aşkımızda Ölüm Var" ב-2005, היא גילמה את זילן, הדמות הראשית בסדרה "Aşka Sürgün".
ב-2006, היא לוהקה בתור יסמין בסדרה המצליחה "Hatırla Sevgili" ושיחקה בתפקיד ראשי לצד צ'נסל אלצ'ין ואוקאן ילביק.
מאוחר יותר ב-2008, היא החלה לגלם את ביחטר יורגלו זיאגיל בסדרת הדרמה "אהבה אסורה".
בסדרה היא שיחקה בתפקיד ראשי לצד קיבנץ' טטליטוג ונבהאט צ'הרה.
תפקיד זה זיכה אותה בשני פרסי "פרפר הזהב", היא המועמדת הראשונה והיחידה שזכתה בפרס זה פעמיים ברציפות.
"Güz Sancısı" הוא הסרט הראשון באורך מלא בו השתתפה סאאת, סרט תקופתי בבימויו של טומריס גיריטליוגו.
בסרט משחקת סאאת לצד מוראט יילדירים, אוקאן ילביק ובלצ'ים בילגין.
ב-2009, היא גם שיחקה בסרט "Gecenin Kanatları", שנכתב על ידי מאהסון קירמיזוגול.
היא חלקה את התפקיד הראשי עם מוראט אונלמיס, ארקן פטקאיה ויאבוס בינגול.
ב-2010, היא שיחקה בסדרה "פטמגול" לצד אנגין אקיורק, שגם השתתף בתחרות המשחק "Türkiye'nin Yıldızları" וסיים במקום הראשון.
דמותה פטמגול היא קורבן של אונס.
היא הייתה מועמדת לשחקנית הדרמה הטובה ביותר בטקס פרסי הטלוויזיה באנטליה ובטקס פרסי הדרמה הבינלאומי עבור תפקיד זה.
ב-2012, שיחקה סאאת בסרט השלישי שלה "Rhino Season" בבימויו של באהמן גובדי.
היא לוהקה בתור בוסה, בתה של מוניקה בלוצ'י.
ב-2013, היא שיחקה בסדרה "İntikam" שמבוססת על הסדרה האמריקאית המקורית "נקמה".
לסדרה הופקו שתי עונות והיא הסתיימה בפברואר 2014. כסדרת הטלוויזיה הקודמת של סאאת, סגנון הלבוש שלה היה אחד הנושאים המדוברים ביותר מלבד ביצועי המשחק שלה.
ב-2015 היא גילמה את דמותה של קסם סולטאן בעונה הראשונה של הסדרה ההיסטורית המאה המפוארת - קסם (סדרת טלוויזיה).
כמו כן שיחקה את דמותה של אלה בסרט "העולם שלי" (Benim Dünyam), שזכה להצלחה רבה.
ברן סאאת נמצאת במערכת יחסים עם הזמר הטורקי קנן דואולו מאז פברואר 2012. השניים התארסו ב-23 בפברואר 2014 באיסטנבול ונישאו ב-29 ביולי 2014 בלוס אנג'לס, ארצות הברית.
ברן יו וינצ'סטר גורמן הוא שחקן ומוזיקאי בריטי יליד-ארצות הברית.
גורמן נולד בהוליווד, קליפורניה שבארצות הברית, להורים בריטים.
אביו היה פרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שבווסטווד, לוס אנג'לס.
כשהיה גורמן בן 7 עברה המשפחה לגור בלונדון.
לגורמן יש שלוש אחיות מבוגרות ממנו.
הוא למד בבית הספר למשחק באוניברסיטה המטרופוליטנית של מנצ'סטר .
גורמן הופיע בתפקיד אוון הרפר בשתי העונות הראשונות של סדרת המדע בדיוני של ה-BBC "טורצ'ווד".
תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסדרת המתח הקומית "Funland" ובסדרה "Bonekickers".
הוא שיחק בתפקיד ויליאם גאפי בעיבוד של BBC One לרומן "בית קדרות" מאת צ'ארלס דיקנס, והופיע במותחן הפוליטי של ערוץ 4 "Low Winter Sun".
בדרמה הטלוויזיונית "The Curse of Steptoe" של BBC Four גילם את התסריטאי ריי גלטון .
בנוסף השתתף בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות בהן "דיאל ופסקו", "חדר מיון", מרזיביט" ו"חקירות המפקח לינלי".
במרץ 2007 גילם גורמן את ג'ד באופרת הסבון "איסטאנדרס".
הוא השתתף בעיבוד של ITV לרומן "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה בתפקיד הינדלי ארנשו.
ב-2011 כיכב בעיבוד השני ל-"The Runaway" מאת מרטינה קול, וב-2014 שיחק בתפקיד אדם, התפקיד הראשי בסדרה "Forever" של רשת ABC.
בקולנוע שיחק בסרטים "לאייר קייק", "הכלה של החבר שלי", "פנלופי", "פרד קלאוס" ו"צומת בחיים".
בתיאטרון הופיע גורמן במחזות "Ladybird" (תיאטרון רויאל קורט), "Flush" (תיאטרון סוהו) ובמחזה "Gong Donkeys" (תיאטרון בוש).
מייקל בילינגטון כתב בעיתון הגרדיאן ש"גורמן מוכיח שהוא אחד השחקנים הצעירים הטובים ביותר בבריטניה".
הוא הופיע עם סטודיו התיאטרון הלאומי, יאנג ויק, תיאטרון רויאל קורט, אוקספורד סטייג' קומפני, להקת "Paines Plough", ותיאטרון סוהו.
מחוץ ללונדון עבד בתיאטרון נוטינגהאם פלייהאוס, תיאטרון רויאל פלימות', תיאטרון רויאל אקסצ'נג ותיאטרון קונטקט.
על הופעתו ב-Contact Theatre היה מועמד לפרס השחקן החדש הטוב ביותר של מנצ'סטר איבנינג ניוז.
מ-2008 ועד 2009 שיחק גורמן בתפקיד ביל סייקס בהפקה מחודשת בווסט אנד של המחזמר "אוליבר!", וב-2010 היה מועמד על הופעתו לפרס Whatsonstage לשחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר.
ב-2011 שיחק לראשונה בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Up There".
גורמן הופיע במועדונים ועל במות ברחבי העולם לצדם של ננה צ'רי, רודני פ, וגרוב ארמדה .
הוא השתתף בווידאו קליפים של The Streets.
Burn השתתף במופע ביטבוקס יחד עם שלמה , דיוקבוקס ו-A-Plus (אלכס טיו המוכר מ-The Million Dollar Homepage).
ב-17 ביולי 2004 התחתן גורמן עם שרה בירד, מורה במקצוע.
ב-2006 נולד בקארדיף בנם הבכור, מקס, במהלך צילומי הסדרה "טורצ'ווד".
לבני הזוג נולדה בת, נל גורמן, ב-25 בינואר 2009.
ברמרהאפן היא אחת משתי הערים המרכיבות את מדינת ההנזה החופשית של ברמן.
העיר יושבת על שפך נהר הווזר, על שתי גדות נהר הגאסטה ולמרות היותה עיר חדשה יחסית, לנמל שלה היסטוריה ארוכה כנמל סחר, והוא משמש כיום כאחד מנמלי הסחר והדיג החשובים בגרמניה.
נכון לראשית 2016, עמדה אוכלוסיית העיר על כ-114,000 נפש.
בשנת 1827 הוקמה העיר ברמרהאפן על שפכו של נהר הווזר, כדי לשמש כנמל עמוק מים עבור כלי שיט גדולים מכדי לשוט עד ברמן שבמעלה הנהר; מכאן נובע הקשר בין שתי הערים.
היא הפכה לעירייה בהתמזגות של שלוש עיירות נפרדות: ברמרבן, גסטמונדה ולה.
איחודן של לה וגסטמונדה בשנת 1924 הקים את העיירה ווסרמונדה, אשר קלטה את ברמרבן בשנת 1939 תחת סמכות שיפוט פרוסית.
עיר מאוחדת זו נודעה לאחר מכן בשם ברמרהאפן.
ב-1847 הוקם קו אוניות הקיטור הראשון בין אירופה ואמריקה, שמוצאו היה בברמרהאפן.
כך הפכה העיר לנמל הנוסעים הגדול ביותר בגרמניה, כשקווי קולומבוס ותחנת קולומבוס שלה מטפלים בתנועה טרנס-אטלנטית.
הנמל חשוב כעת במיוחד לטיפול במכולות ויבוא ויצוא של כלי רכב ממונעים.
התעשייה בעיר מבוססת בעיקר על עיבוד מזון ובניית ספינות.
התיאטרון של העיר תוכנן בידי שני אדריכלים יהודים: אוסקר קאופמן ואויגן שטוצלר.
יש בה את אוניברסיטת ברמרהאפן למדעים יישומיים, המוזיאון הימי הגרמני של אגודת לייבניץ, המכון לאנרגיית רוח וטכנולוגיית מערכות אנרגיה של אגודת פראנהופר ואת מכון אלפרד וגנר לחקר הקוטב והימים של אגודת הלמהולץ.
סיפורם של ברן ולותין הוא ספר רומנטיקה-פנטזיה מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין, אשר פורסם בשנת 2017, כ-44 שנים לאחר מותו, ונערך על ידי בנו של טולקין, כריסטופר טולקין.
הספר עוסק בסיפורם של האדם ברן והעלפית לותין (טינוביאל) שסיפור אהבתם הוא אחד משלושת "הסיפורים הגדולים" מן העידן הראשון של הארץ התיכונה, המתרחש כ-6,500 שנים לפני התרחשות עלילות הספרים "ההוביט" ו"שר הטבעות".
את ההשראה לסיפור האהבה לקח טולקין מסיפור אהבתו לאשתו אדית', ולאחר מותה הוא חרט על מצבת קברה גם את השם לות'יין, ובהמשך נחרט השם "ברן" גם על מצבת קיברו שלו.
טולקין כתב גרסאות רבות על סיפורם של ברן ולותין, בספר ליקט כריסטופר טולקין את גלגולי האגדה שהלכו והתפתחו במשך עשרות שנים.
החל מהגרסה הראשונית של מעשה טינוביאל, כפי שקרא לה באותו מועד, שנכתבה ב-1917 בה ברן היה גם הוא עלף משבט הנולדור דרך תקציר הסיפור ב"מתווה למיתולוגיה" והגרסה של "שירת ליתיאן" שנכתבו בשנים 1925-6. בהמשך גרסת הקונטה נולדורינוה אשר נוצרה בשנת 1930 וגרסת הקונטה סילמרליון שנוצרה לאחר מכן ושהיא חלק מ"הסילמריליון".
הסיפור מתפתח תוך שינוי בפרטים, שינוי בדמויות המשנה ושינויים בעלילה תוך שמירה על העלילה הבסיסית.
סיפורם של ברן ולותין מוזכר רבות ב"שר הטבעות", בעקבות חשיבותם ומעמדם המשמעותי בתולדות העידן הראשון וגם לאחריו.
ברן, בנו של ברהיר, מתאהב בלותין למורת רוחו של אביה מלך העלפים מדוריאת, תינגול.
הוא מבקש את ידה ותינגול בתגובה שולח אותו למשימה בלתי אפשרית לחלץ סילמריל מכתר הברזל של מורגות' (מלקור) ולהביאו כמוהר.
ברן יוצא להשיג את הסילמריל, נשבה על ידי מורגות' ועושי דברו ועובר סבל רב.
לותין שהיא גם בתה של מלין (אשתו של תינגול שהיא מיא בעלת כוחות), יוצאת בעקבותיו ומצליחה לחלץ אותו משביו ויחד הם מצליחים להשיג את הסילמריל.
בצאתם ממעוזו של מורגות' נגדעת ידו של ברן על ידי הזאב קרכרות (קרקרס) כשהסילמריל אחוז בתוכה.
הם חוזרים לדוריאת ובהמשך יוצא ברן עם תינגול לצוד את הזאב אשר משתולל מאז בלע את הסילמריל.
הם מצליחים לצוד את קרכרות ולחלץ מבטנו את הסילמריל אך ברן נהרג בקרב.
לותין מתחננת לפני מנדוס, וָלָא המוות, שופט המתים, והוא החזירו לחיים, בתמורה לכך שתהפוך לבת-תמותה.
סיפור ברן ולותין לא הסתיים בכך והמשכו מסופר במעשה הנאוגלפרינג (שמו המקורי של הנאוגלמיר, רביד הגמדים).
הסיפור מספר על קללה שהטיל מים הגמד במותו על אוצר נרגותרונד שאותו גזל הדרקון גלומונד.
לאחר קטילתו של הדרקון בידי טורין טורמבר, פנה אביו הורין לתינגול וביקש את עזרתו באשר לאוצר שבהמשך נלקח אל אלף המערות.
הקללה שהוטלה על זהב הדרקון שבתה בכשפיה את מלך דוריאת והוא פנה לגמדים שיעצבו מהזהב והכסף כלים וחפצים נאים וגם רביד שאין דומה ליופיו אשר בו יתלה הסילמריל.
תאוות הבצע נכנסה בגמדים וגם תינגול חזר בו בחמדנותו מהשכר שהובטח להם וקרב פרץ ביניהם שבמהלכו נפל עלפים וגמדים רבים ובסופו נפל גם תינגול וגם מבצר אלף המערות.
את המלכה מלין, לא יכלו הגמדים לשבות או לפגוע בה והיא יצאה לחפש את ברן ולותין שחיו בשלום ובאושר בארץ אוסיריאנד.
ברן שקיבל התראה ממלין על נתיב חזרתם של הגמדים עם האוצר יצא בראש העלפים הירוקים והפתיע את הגמדים בעודם עוברים את נהר אסקר בדרך לביתם.
מנהיגי הגמדים נהרגו בקרב וכמעט כל צבאם והאוצר המקולל הושלך לנהר אך את הנאוגלמיר לקח ברן והביאו ללותין ונאמר כי לותין העונדת את הרביד ואת הסילמריל הייתה חזיון של יופי מרהיב עין.
ברן ולותין המשיכו לחיות את חייהם עד מותם בטול-גאלן באוסיריאנד.
על מותם התבשר בנם דיור כאשר קיבל תיבה שבה היה רביד הגמדים אשר בו הסילמריל.
בהמשך העביר את הסילמריל לבנם דיור ודיור העבירו לבתו אלוינג.
חשיבותם ומעמדם המשמעותי נובעת גם מצאצאיהם.
נכדתם אלוינג נישאה לאארנדיל בנם של טואור וידריל וניניהם הם אלרונד מושל ריוונדל בעידן השני והשלישי ואלרוס מלך נומנור הראשון.
על ארוון בתו של אלרונד נאמר כי נבראה בצלמה של לותין.
בְּרָמִיִּים (שם מדעי: Bramidae) הם משפחת דגים ימיים מסדרת הדקראים ובה 20 מינים.
דגים אלה מזכירים בצורתם את בני משפחת הכפחניים.
הם חיים ברחבי האוקיינוס הפתוח בכל העולם.
הגדולים מביניהם מגיעים לאורך של מטר אחד והם בעלי ראש קצר וגדול עם לסת הפונה מעלה, סנפיר גבי מוגבה הנפרש עד הזנב וסנפיר השת המתמשך עד הזנב.
חלק מהמינים שוכנים בעומקים של מתחת 500 מ'.
רבים ממינים אלה הם דגי מאכל מבוקשים בעולם.
ברמפטון היא עיר בפרובינציה של אונטריו בקנדה.
העיר שוכנת בדרום אונטריו, באזור המטרופוליני של טורונטו.
במפקד האוכלוסין של שנת 2016 העיר מנתה 593,638 תושבים.
ברמפטון היא העיר התשיעית בגודל אוכלוסייתה בקנדה, היא במקום ה-77 בגודל אוכלוסייתה בצפון אמריקה.
הכפר ברמפטון זכה לראשונה למעמד של רשות מקומית בשנת 1853, אז היו בו 50 תושבים.
שמו של היישוב הושאל משם עיירת השוק ברמפטון, בקאמבריה, אנגליה.
בשנת 1873, כאשר ישבו בה 2,000 תושבים, ברמפטון קיבלה מעמד של עיר.
בעבר העיר הייתה ידועה בכינוי "עיר הפרחים של קנדה", זאת בזכות ענף גידולי חממה ששגשג בתחום העיר.
במאה ה-21 המגזרים הכלכליים העיקריים בעיר הם תעשייה מתקדמת, ניהול קמעונאות ולוגיסטיקה, טכנולוגיות מידע ותקשורת, מזון ומשקאות, מדעי החיים ושירותים עסקיים.
הגירה המונית לעיר הגדילה את אוכלוסיית ברמפטון מ-10,000 תושבים בשנות ה-50 של המאה ה-20 למעל 600,000 בשנת 2018.
שטחה הכולל של ברמפטון הוא 265 קמ"ר.
במזרח גובלת ברמפטון בכביש מהיר מספר 50, ממערב בשדרות וינסטון צ'רצ'יל, דרך מייפילד מהווה את גבול העיר מצפון (להוציא שכונה קטנה בשם Snelgrove הנמצאת מצפון לדרך מייפילד אך שייכת לברומפטון), רצועת עמודי מתח גבוה מהווה את גבול העיר מדרום, מלבד שדרת פינץ' המהווה את הגבול בין ברמפטון למיסיסוגה.
בברמפטון אקלים יבשתי (מסוג Dfb בשיטת קפן) האופייני לחלק ניכר מאזור המטרופולין של טורונטו.
באופן יחסי, בברמפטון חיים יותר סיקים, ג'יינים והינדים מאשר בכל עיר קנדית אחרת.
50.5% מאוכלוסיית לאחד מזרמי הנצרות: 26% מהם קתולים ורוב האחרים בזרמים הפרוטסטנטים השונים.
סיקים מהווים 18.8% מאוכלוסיית העיר, הינדים 12.1%, מוסלמים 7.1%.
כמעט 10% מכלל האוכלוסייה, אינה מזדהה עם דת כלשהי.
ברמונדי (שם מדעי: Lates calcarifer) הוא מין של דג גרם גדול ממשפחת הלטסיים וקרוב משפחה של הדג נסיכת הנילוס.
דג זה חי בטבע במימי האזור האינדו-פסיפי בין דרום-מזרח אסיה עד צפון אוסטרליה במים מתוקים אך יורד גם למי הים.
מקור שמו של הדג משפה האבוריג'ינית ופירושו "דג נהר גדול-קשקשים", אם כי השם המקורי ניתן לדגים מהסוג Scleropages ממשפחת גרום לשוניים.
הדג הופץ כדג מאכל מסחרי חשוב ברחבי העולם לבריכות דגים בין השאר: באזורים שונים באוסטרליה, ערב הסעודית, מלזיה, הודו, ישראל, תאילנד, בריטניה, ארצות הברית ופולין.
דג זה מגיע לגודל 0.6-1.2 מטרים בממוצע, והדג הגדול ביותר שנתפס הגיע לאורך 1.8 מטר ולמשקל 60 קילוגרם.
הדג בעל גוף מוארך עם לסת גדולה ומעוקלת המתארכת מעבר לקו העין.
הגב מקומר כלפי מעלה ובעל סנפיר גבי קטן ומצויץ וכן סנפיר נוסף דומה בקצה הגב.
סנפירי החזה והשת קטנים וגם מצוייצים והזנב דמוי מניפה.
צבעו של הדג כסוף-אפור אך בסביבות שונות הוא יימצא בהיר או כהה יותר.
הדג מצוי הן במי הים והן במים מליחים ואף מים מתוקים.
המין לא נודד בין נהרות בשגרה.
הוא מצוי במי חופים, לגונות, שפכי נהר ונהרות רדודים ומצוי רק במים חמימים.
הדגים החיים במימי אגמי צפון אוסטרליה מנותקים מדגי הים ונבדלים מהם מעט גנטית.
הדגים הצעירים חיים בים ובבגרותם עולים לנהרות.
ההשרצה נערכת במים מליחים ובים.
דג זה הוא טורף גדול הניזון בראשית חייו מזואופלנקטון אך בהמשך ניזון מרכיכות, סרטנים ודגים קטנים יותר, כולל בני אותו מין, אותם הוא חוטף באמצעות פיו המגודל.
בדג זה חלה דיכוגמיה (חילופי זוויג) ופרטים זכרים נהפכים לעיתים קרובות לנקבות.
דגים החיים בשבי לעיתים ידלגו על שלב זה.
ברמודה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
עד כה, אף ספורטאי נוער מברמודה לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
המשלחת הראשונה של ברמודה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט.
ספורטאי המשלחת הגיע להישגים בענפים אתלטיקה עם העפלה לגמר ריצת 200 מטר לנערים בה סיימו במקום החמישי ושיט בה סיימו במקום השישי בתחרות המפרשית ליחיד נערים.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענף הטריאתלון וסיימה בין המקומות האחרונים.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שבעה ספורטאים שהתחרו בארבה ענפי ספורט.
המשלחת הגיעה להישג בענף האתלטיקה עם העפלה לגמר קפיצה לגובה נערים בה סיימה במקום השמיני.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים טריאתלון, שחייה ושיט.
ברן-E הוא סרט קצר קומי בהנפשה ממוחשבת של פיקסאר מסוגת מדע בדיוני.
הסרט הופץ בשנת 2008 ומבוסס על הסרט המלא "וול-E".
הסרט הקצר מספר על רובוט תיקונים בשם ברן-E שמנסה לשפץ מנורה במקביל למאורעות הסרט "וול-E".
הסרט בוים ונכתב על ידי אנגוס מקליין יחד עם אנדרו סטנטון ודרק תומפסון והופק על ידי גאלין זוסמן.
הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית ב-18 בנובמבר 2008 יחד עם מהדורות ה-DVD וה-Blu-ray של הסרט "וול-E".
בשנת 2012 הופץ הסרט באוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, חלק 2. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 2008 יחד עם ה-DVD של הסרט "וול-E".
BURN-E (ראשי תיבות של Basic Utility Repair Nano Engineer) מופיע לזמן מה ב"וול-E" בסצנה שבה וול-E ואִיב חוזרים לאקסיום והדלת ננעלת מאוחריהם, ובכך ברן-E נשאר מחוץ לחללית.
ניתן לראות אותו דופק בעצבנות על הדלת, אך בסופו של דבר מבין כי הוא תקוע בחוץ.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתברן-Eאנגוס מקלייןמחשבת החללית (מחשבה)טסה סוויגארטגילת מואבוול-איבן בארטלירון ברנסאיבאליסה נייטשמרית לוסטיגקפטן הספינהג'ף גרליןאוטוMacinTalk
ברן בנם של ברהיר ואמלדיר, הוא מהדמויות המרכזיות ביותר בלגנדריום של טולקין.
חי ברבע האחרון של העידן הראשון.
ברן הוא בן האדם היחיד בלגנדריום שחזר מהמוות.
כונה גם קמלוסט (ריק-יד) וארכמיון (בעל היד האחת).
על מצבתו של טולקין נכתב 'ברן', כפי שעל מצבתה של אשתו אידית נכתב 'לותין', שמה של אהבתו הגדולה של ברן.
מעלליו שלו ושל זוגתו לותיין מובאים ביתר פירוט בספר סיפורם של ברן ולות'יין בעריכתו של כריסטופר טולקין.
ברן נולד בשנת 432 לעידן הראשון, לברהיר בן ברגור ולאמלדיר בת ברן, שניהם צאצאים לבאור, מנהיג הראשון מבתי האדם שחצו את ההרים הכחולים לבלריאנד בעידן הראשון.
הם התגוררו ברמות דורתוניון שבצפון בלריאנד.
בשנת 455 לעידן הראשון החל מלקור את קרב להבת הפתע – הדגור ברגולך, בו נפרץ המצור של העלפים על אנגבנד.
בקרב הזה הובסו העלפים ובני האדם שלצידם ורבים מהם נהרגו, אך ברהיר, אבי ברן, הציל את חייו של פינרוד פלגונד מלך נרגותרונד.
כאות תודה נשבע לו הלה שבועת ידידות נצחית ונתן לו את טבעתו, שנקראה מאז, טבעת ברהיר.
אחרי הברגולך, הפך ארד גלן, המישור הירוק, שצפונית מדורתוניון, לאנפאוגלית, האבק הפעור, שאיש לא התגורר בו מאז, מלבד סאורון לזמן מה, ויערות דורתוניון הפכו לטאור נו פוין – היער בכסות הלילה.
דורתוניון גם היא התרוקנה מיושביה.
אמלדיר, אמו של ברן, לקחה אתה את הניצולים דרומה ליער ברתיל.
אך ברהיר עצמו, עם שנים עשר מלווים, כולל ברן בנו, נשארו בדורתוניון, בה חיו מעתה חיי פורעי חוק ומלחמה תמידית באורקים.
התנגדותם הנמרצת והמתמשכת לא נעלמה ממלקור, ששם פרס על ראשם.
לכן, סאורון, ראש משרתיו, הפיל בפח את גורלים, אחד מבני לווייתו של ברהיר.
גורלים, אחרי התעמרויות ועינויי נפש של סאורון, גילה את מחבואם של ברהיר וחבורתו.
סאורון הרג את גורליים, ושלח אל המחבוא אורקים.
כך מתו ברהיר וכל בני לווייתו, מלבד ברן, שאותו זמן היה בציד.
באותו לילה הופיע גורלים בחלומו של ברן וסיפר לו על בגידתו.
ברן חזר מיד לביתו, שם גילה כי איחר את המועד.
הוא נפנה לרדוף אחרי האורקים בטירוף, מצאם, ולקח לו בחזרה את טבעת ברהיר אביו, שהייתה עדיין על אצבעו הגדומה של אביו, מונפת לראווה בידי אורק.
אחרי זה נשאר ברן לבדו ארבע שנים בדורתוניון, המשיך את חיי פורע החוק שהתחיל בהם עם אביו, ביחידות.
הוא התיידד עם כל חיות השדה והציפורים, ושמע מעשיו היה לזרא באוזני מלקור, שהגדיל את הפרס על ראשו, שהיה עתה גבוה כשל הפרס על ראשו של פינגון, המלך העליון של הנולדור.
שנים אלו היו שנים של ייאוש ובדידות לברן.
לכן לא ירא ברן את המוות.
מכאן אומץ הלב והגבורה הבלתי רגילים שלו במשך ארבע השנים האלו.
אותה תקופה הוא חדל לאכול בשר, והיה הורג רק משרתים של מלקור.
אך בסופו של דבר, מלקור הצר את צעדיו עד כדי כך שהוא היה מוכרח לנטוש את דורתוניון.
הוא העפיל את ארד גורגורות, הרי המגור שמדרום לדורתוניון.
משם ראה במרחק, בדרום, את דוריאת, לשם החליט לשים פעמיו.
מסעו של ברן לדוריאת היה אחד המעללים הגדולים ביותר שלו, אפילו שהוא מעולם לא דיבר עליו.
הוא ירד את ארד גורגורות, חצה את עמק נן-דונגורתב, עמק המוות הנורא, שהיה משכנן של עכבישות מפלצתיות, צאצאיותיה של אונגולינט, והגיע לגבולותיה הצפוניים של דוריאת, העתיקה בממלכות העלפים בבלריאנד, שמלכו בה תינגול ומלין המיא.
בגלל הגורל שיועד לו, הצליח ברן לחצות את מחגורת מלין, שמנעה מכל מי שלא היה מידידי תינגול לחצות.
ובאותה תקופה תינגול לא הכיר ולא ידע כלום על בני האדם, מלבד שמועות.
ביערות דוריאת פגש ברן את לותין, בתם של תינגול ומלין, שכונתה 'היפה מכל ילדי אילובטר'.
הוא התאהב בה ונתן לה את השם טינוביאל – זמיר.
תקופה ארוכה היו השניים ביחד ביערות, עד שדירון, מבני ביתו של תינגול, שאהב אף הוא את לותין, סיפר למלך על ברן.
תינגול, שאהב את בתו יותר מכל, ושאפילו נסיך עלפים היה מבחינתו זיווג פחות לבתו, זעם על כך.
הוא דרש מלותין לשוב לביתו, היכלי מנגרות.
לאחר שהבטיח לה תינגול שלא יהרוג את ברן באו שניהם למנגרות.
שם הודיע ברן לתינגול שהוא מבקש את ידה של בתו.
תינגול, שלא יכול להרוג אותו, אך בשום פנים לא התכוון לתת לברן את בתו לאשה, אמר לברן שהוא מסכים לתת לו את יד לותין, בתנאי שברן יתן לו קודם אחד מהסילמרילים שבכתרו של מלקור.
ברן נענה להצעתו של תינגול.
הוא יצא מדוריאת לנרגותרונד, ממלכתו של פינרוד, שעוד חב טובה לאביו שהציל אותו בדגור ברגולך.
פינרוד, אחרי ששמע את סיפורו של ברן, החליט להצטרף אליו, עם עשרה מנאמני אנשיו.
את נרגותרונד השאיר לאחיו אורודרת, אולם בעלי ההשפעה הגדולים בה היו עתה קלגורם וקורופין, בני פאנור, כי אנשי נרגותרונד כעסו על פינרוד שנטש אותם.
יחד הם עלו צפונה עם נהג הנרוג, עד שהגיעו לאתל יברין.
משם פנו צפונה ומזרחה עם ארד ו'תרין, הרי הצל, עד שהגיעו לטול-אין-גאורהות, אי זאבי האדם, שם שלט סאורון.
אפילו שבכשפיו של פינרוד, היו התריסר מחופשים לאורקים שפגשו לפני כן והרגו, סאורון ראה אותם עוברים תחת מצודתו צפונה וחשד בהם.
כי האורקים שנשאו בשורות לאנגבנד, נהגו לעצור אצלו בדרכם.
סאורון הצליח לחשוף אותם, כך שלא נראו יותר אורקים, אך לא הצליח לחשוף את זהויותיהם.
כך לא ידע סאורון מי הם שבוייו.
ואחד אחד מבני החבורה נהרגו על ידי זאבי אדם שהיו באים לטרוף אותם מפעם לפעם.
בסוף נשארו רק פינרוד וברן לבדם.
כאשר בא זאב אדם לטרוף שוב אחד מהם, הצליח פינרוד לנתץ את כבליו ולהרוג את הזאב, אך מת בעצמו.
בזמן שהיו ברן ופינרוד כלואים בטול-אין-גאורהות, החליטה לותין לצאת לחפש את ברן, כי נודע לה מאמה מלין, שברן שבוי אצל האויב.
יחד עם הואן כלב הציד של קלגורם, אותו קיבל במתנה מהולא אורומה בולינור, יצאה לטול-אין-גאורהות.
כשהגיעו לאי, היא שרה בקול רם, וברן שמע אותה.
אך סאורון שלח את זאביו אחריה.
אבל הואן הרג את כל הזאבים ששלח סאורון.
עד שבא דראוגלוין אבי זאבי האדם, שאף אותו הביס הואן.
דראוגלוין הספיק בגסיסתו לומר לסאורון כי הואן עם לותין.
סאורון, שהתפתה להרוג את הואן, אך ידע כי נובא עליו שיומת מדי הזאב הגדול ביותר שיהיה בעולם, לבש דמות זאב ענקי.
אף על פי כן, בסוף הביסו הואן, שכן סאורון לא היה זאב.
לכן ברח סאורון ממצודתו לטאור-נו-פוין שבצפון, ולותין שחררה את ברן.
זמן מה שהו שוב ברן ולותין יחד, אך לבסוף, החליטו השניים לצאת יחד לקחת את הסילמריל מכתרו של מלקור.
הואן השיג להת את פרוותו של דראוגלוין המת ועור של ערפד, לתחפושת.
ברן לבש את דמות הזאב ולותין את דמות הערפד.
יחד הגיעו לשערי אנגבנד, שם עמד על המשמר קרכרות, גדול הזאבים, אותו טיפח מלקור כדי להרוג את הואן.
לותין הצליחה בכשפיה ובשיריה להרדים את קרכרות.
כך הצליחו השניים להגיע עד להיכלו של מלקור.
אצל מלקור נחשפה לותין, אך הפעילה שוב את הקסם שזרם בדמה מאמה מלין, והצליחה להרדים את כל יושבי ההיכל, כולל ברן, מלבד מלקור.
מלקור, שעל לותין שמע וידע זה מכבר, השתעשע במחשבות זדון בזמן שלותין שרה ורוקדת סביבו.
אך בסופו של דבר, הצליחה לותין להרדים אף את מלקור.
מלקור נפל מכסאו וכתרו נפל על הרצפה.
ברן חילץ סילמריל מכתרו של מלקור, אך ניסה לקחת עוד אחד, ופגיונו פצע את מלקור, שהתחיל מתעורר שוב.
יחד ברחו השניים מההיכל, ובשערי אנגבנד מצאו את קרכרות, ער שוב.
קרכרות טרף את ידו של ברן האוחזת בסילמריל, וברח משם, מטורף מסבל, שכן גופו לא יכול לשרוד את אור הסילמריל.
ברן ולותין שבו לדוריאת, שם סיפרו לתינגול את כל מעשיהם, ויחסו של תינגול לברן השתנה מן הקצה אל הקצה.
יחד עם מבלונג ובלג מצביאיו, ועם ברן הגידם והואן, החליט תינגול לצאת לצוד את קרכרות שפרץ לגבולות דוריאת בטירופו.
הם הצליחו להרוג את הזאב ולחלץ מקרביו את הסילמריל, אך ברן והואן מתו.
ברן אמנם מת, אך רוחו סירבה לעזוב את היכלי מנדוס וללכת בדרך האדם, עד שלותין הגיעה מאהבתה את ברן להיכלי מנדוס, שם עתרה בפני הולא שיתיר לה לשוב ולחיות עם ברן.
ואכן, כפי שלא היה מעולם, שב ברן מהמתים, במחיר הפיכתה של לותין עצמה לבת תמותה.
השניים שבו לחיות ביחד בטול גלן שבדרום אוסיריאנד, שנקרא מאז דור-פירן-אי-גוינר, ארץ המתים החיים.
שם נולד בנם דיור אלוכיל, שמלך לימים על דוריאת, ושבתו הייתה אלוינג רעייתו של אארנדיל.
בשנת 503 לעידן הראשון קרא תינגול, שעתה היה הסילמריל ברשותו, לגמדאים של נוגרוד, על מנת שישבצו לו את הסילמריל בנאוגלמיר, ענק, שאותו קיבל במתנה מהורין.
הגמדאים אכן התקינו את הסילמריל, אך בתאוותם לסילמריל ולענק הרגו את תינגול.
ברן, שמבלונג הודיע לו על בגידת הגמדאים, ארב להם, יחד עם בנו דיור, וצבא של עלפים ירוקים מאוסיריאנד ועצנים, והרג את כולם.
כך חזר הסילמריל לרשותה של לותין, שענדה אותו ואת הנאוגלמיר זמן מה לצווארה.
בסתיו של אותה שנה, דיור, המלך החדש של דוריאת, קיבל על ידי שליחים מטול גלן את הנאוגלמיר עם הסילמריל, כך הבין שאביו ואמו מתו.
בן 71 היה ברן במותו.
דמותו של ברן היא אחת החשובות ביותר בלגנדריום, וסיפורם של ברן ולותין הוא אחד משלושת הסיפורים הגדולים של הסילמריליון, יחד עם ילדי הורין ומפלת גונדולין.
השפעתו של ברן על תולדות בלריאנד הייתה גדולה.
מלכי בלריאנד שאבו השראה מהתרסותיו של ברן במלקור, ויצאו לקרב חמישי.
קרב בו הובסו העלפים תבוסה מרה ושנקרא נירנית-ארנוידיאד, קרב הדמעות לאין מספר.
משושלתם של ברן ולותין יצא אארנדיל, שהושיע את עמי בלריאנד, ושממנו יצאו כל מלכי נומנור.
שושלתם הייתה היחידה שמוצאה משולש: עלפים, בני אדם, ואיינור.
בסוף העידן השלישי, ארגורן, מצאצאיו של ברן, נשא לאשה את ארוון בת אלרונד, נכדת נכדתו של ברן, שאמרו עליה שדמותה של לותין שבה בה לתחייה.
הזיווג הזה היה האחרון בין עלפים ובני אדם.
מלבד החשיבות הפנימית של ברן לסיפורי העידן הראשון, הייתה לדמותו, ולדמותה של לותין, ולסיפור אהבתם הנפלא, חשיבות מיוחדת בעיני טולקין, שאהב את הסיפור הזה במיוחד.
על מצבתם המשותפת של ג'.ר.ר.
טולקין ואשתו אידית, נוספו השמות ברן ולותין.
סיפורו של ברן הוא אחד הסיפורים הראשונים שנכתבו על ידי טולקין, וגרסה מוקדמת שלו יש כבר בספר הסיפורים האבודים.
שם ברן הוא עלף מהנולדור (גנום).
סירובו של תינגול לתת את ידה של לותין לברן נובע מחוסר חיבה לנולדור.
במקום סאורון נופל ברן בשביו של טבילדו, נסיך החתולים.
מקביל ספרותי של סאורון, אך הרבה פחות רציני והרבה יותר הלצי.
בסיפור המקורי, פינרוד לא מופיע, וברן שבוי לבדו אצל טבילדו, שם הוא משמש כטבח.
הגרסה הארוכה ביותר והיפה ביותר של סיפור ברן היא שירת ליתיאן מ-1925, שירת השחרור מעבדות, אך היא לא הושלמה, ונעצרת כשקרכרות קוטע את ידו של ברן.
בסילמריליון פורסמה גרסה מאוחרת יותר וקצרה יותר של הסיפור.
בֶּרְנַאט אלכסנדר (בהונגרית: Alexander Bernát; פשט, 13 באפריל 1850 – בודפשט, 23 באוקטובר 1927) היה פילוסוף הונגרי-יהודי אסתטיקן, מבקר תיאטרון ומתרגם מקצועי, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
אחד מבניו הוא הפסיכואנליטיקאי פרנץ אלכסנדר.
ברנאט אלכסנדר נולד במשפחה יהודית.
הוא החל את לימודיו באוניברסיטה בפשט בפקולטה למדעי הרוח, ולאחר מכן נסע לחו"ל במלגה.
במשך שש שנים בסך הכל למד באוניברסיטאות וינה, ברלין, גטינגן, לייפציג, פריז ולונדון, הוא למד לצד פילוסופיה וספרות גם מדעי הטבע ומתמטיקה.
משנת 1876 עד 1904 היה מורה בבית הספר הריאלי הגבוה ברחוב מרקו בבודפשט, בשנת 1878 נתמנה למורה פרטי לפילוסופיה באוניברסיטת בודפשט.
משנת 1892 היה מרצה בפקולטה לדרמה באקדמיה לדרמה של הונגריה.
הוא נתמנה לחבר נספח (1892), ואחר כך לחבר קבוע (1915) באקדמיה ההונגרית למדעים.
בשנים 1904 עד 1919 הוא היה הפרופסור הראשון לפילוסופיה באוניברסיטה למדעים בבודפשט.
משנת 1911 היה מבקר דרמה בתיאטרון הלאומי של הונגריה.
הוא עבד כמבקר תיאטרון גם בפסטר לויד ובעיתון "בודפשט".
בין 1915 ל-1919 היה עורך המגזין הפילוסופי "אתינאום".
בין השנים 1914 - 1919 היה סגן נשיא ואחר כך נשיא האגודה הפילוסופית ההונגרית.
משנת 1899 היה חבר באגודת קישפלודי וכתב בעיתון פסטר לויד שהופיע בבודפשט בשפה הגרמנית.
בסתיו 1919 הדיחו אותו שתי האגודות מחברותו מסיבות פוליטיות (בשל יהדותו ועלייתה לשלטון של מפלגה לאומנית, ימנית, אנטישמית) ובתחילת דצמבר נשללה ממנו גם חברותו האקדמית.
בשנת 1920 נשללה קצבתו כפרופסור באוניברסיטה.
משנת 1919 עבר להתגורר בשווייץ ובגרמניה.
הוא שב לבודפשט בשנת 1923, ועד מותו פרש מכל תפקידיו הציבוריים.
ברנאט אלכסנדר הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה, בודפשט
ברמינגהאם בולטס הייתה קבוצת כדורסל אנגלית מהעיר ברמינגהאם.
ברמינגהם בולטס הייתה קבוצת כדורסל מקצוענית בריטית מברמינגהאם, אנגליה שהתמודדה בליגת העל הבריטית בכדורסל.
המועדון נוסד בשנת 1974 בשם קובנטרי גרנווד לפני שעבר לברמינגהם בשנת 1980 כחלק מהסכם החסות של הקבוצה עם פיאט.
הבולטס זכו להצלחה מסוימת ב-BBL, בעיקר בסוף שנות ה-90 ובתחילת שנות האלפיים, כולל זכייה בפלייאוף ב-1996 וב-1998. הם גם השיגו את אליפות הליגה במקום השני ב-1998 והיו במקום השני בפלייאוף 2000 ובגביע 2002.
בשנים האחרונות לקיומו נאבק המועדון גם על המגרש וגם מחוצה לו.
המועדון פרש רשמית מליגת העל הבריטית בקיץ 2006 וזמן קצר לאחר מכן פורק.
בשנים שלאחר מכן ניסו קבוצות נוספות מהעיר, ברמינגהאם פנתרס (2007–2008) וברמינגהאם נייטס (2013–2014), לשרוד בליגת העל הבריטית ללא הצלחה.
ברמינגהאם סקוואדרון היא קבוצת כדורסל אמריקאית מברמינגהאם, אלבמה, המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA.
הקבוצה הוקמה בשנת 2019 כאירי בייהוקס , הקבוצה השלישית בליגה הנקראת בשם זה (לפניה היו לייקלנד מג'יק: 2008–2017, וקולג' פארק סקייהוקס: 2017–2019), ובשנת 2021 שינתה את שמה לברמינגהאם סקוואדרון.
הקבוצה מסונפת לקבוצת ה-NBA ניו אורלינס פליקנס והם משחקים את משחקי הבית שלהם בלגסי ארנה בברמינגהאם.
ב-30 במרץ 2017 הודיעו הניו אורלינס פליקנס על כוונותיהם להקים קבוצה בבעלותם בליגת הפיתוח עד עונת 2018/19, באזור חוף המפרץ של ארצות הברית.
ב-24 באוקטובר 2018 הכריזו הפליקנס שקבוצתם תמוקם בברמינגהאם, אלבמה, אך בשל הצורך בשיפוץ האולם בעיר החלה הקבוצה לשחק בעונת 2019/20 כאירי בייהוקס באירי, פנסילבניה, לאחר שאטלנטה הוקס העבירה את קבוצתה, שנקראה בשם זה עד 2019, לקולג' פארק, ג'ורג'יה.
בעונתם הראשונה סיימו הבייהוקס במקום ה-4 בבית הדרום מזרחי ולא העפילו לפלייאוף.