tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במרתון ברלין שנערך בספטמבר 2019, ניצח בקלה בשיא אישי חדש של 2:01:41 שעות, רק שתי שניות משיא העולם של אליוד קיפצ'וגה, שנקבע שנה לפני כן גם במרתון ברלין.
קנס הוא סכום כסף שנדרש עובר עבירה לשלם כעונש על העבירה.
קנס מושת על ידי שוטר, פקח או בית משפט, בהתאם לסמכויות שניתנו להם בחוק.
לעיתים הקנס מוטל כעונש יחיד על העבירה ובמקרים אחרים הוא מושת בנוסף על עונש אחר, למשל מאסר.
במדינות רבות, הקנס כעונש יחיד משמש לרוב על עבירות הנחשבות קלות, דוגמת עבירות תנועה, עבירות חניה והפרת תקנות סחר כמו הפקעת מחירים.
במשפט המקובל משמש קנס קטן יחסית במקום עבודות שירות או בנוסף להן לעבירות פליליות קלות.
קנסות גבוהים יותר מוטלים במקום מאסר או בנוסף לו כאשר השופט סבור כי דרוש עונש אך העבריין אינו מהווה סכנה לשלום הציבור.
קנס נחשב כעונש הולם ויעיל למי שביצע עבירה קלה שאין בה אלימות.
הטלת עונש מאסר על עבריין כזה פירושו הוצאת כספי ציבור על הכליאה, הוצאת אזרח מועיל ממעגל התרומה לחברה, והטלת אימה יתרה על הציבור.
דוגמה מתקופות עברו היא כספי דמים (blood money), במסגרת המשפט המקובל באנגליה, שעל מי שאשם בגרימת מוות ברשלנות לשלם לשאר בשרו של הקורבן.
לעיתים מטיל בית המשפט על נאשם קנס סמלי, בסכום מזערי (כגון שקל אחד).
בקנס כזה מביע בית המשפט את דעתו, שאף כי הנאשם נמצא אשם, ולכן חייב בית המשפט לגזור עליו קנס, הרי משקלה של אשמתו פעוט ביותר.
בעקבות טבח כפר קאסם הועמד למשפט מפקד החטיבה שבגזרתה נערך הטבח, אל"ם יששכר שדמי, הוא הורשע בעבירה של חריגה מסמכות והוטל עליו קנס של עשר פרוטות.
במשפט קסטנר נמצא הנאשם, מלכיאל גרינוולד, אשם, ונגזר עליו קנס של לירה אחת.
בישראל מוטלים קנסות על ידי גורמים אחדים:
בתי המשפט גוזרים קנסות בעבירות פליליות שנקבע להן קנס, בחוק העונשין ובשלל חוקים אחרים.
על פי חוק העבירות המינהליות, ניתן בשורה שלמה של עבירות, הנחשבות עבירות טכניות ולא מהותיות, להטיל קנס מנהלי במקום העמדה לדין.
משטרת ישראל רושמת דו"חות על עבירות תנועה, שבהן מוטל קנס על העבריין.
מי שהוטל עליו קנס כזה רשאי לסרב לשלמו, ולבקש להישפט.
לפקחים של רשויות מקומיות נתונה סמכות להטיל קנס בהתאם לחוקי עזר עירוניים, שבהם נקבעים העבירות וגובה הקנס בגינן.
על חייל שהועמד לדין משמעתי ניתן להטיל קנס, שינוכה ממשכורתו הצבאית.
חוק העונשין כולל סימן שעניינו קנסות, ובין השאר נקבע בו, בסעיף 61 (הסכומים נכונים לשנת 2013):
הקנס הוא עונש אישי, ושני סעיפים בחוק העונשין נועדו למנוע מימונו של הקנס על ידי אחרים:
סעיף 252: "הפותח, בכל דרך של פרסום, פעולת התרמה למען תשלומם של קנס, הוצאות או פיצוי שפסק בית משפט בפלילים, או נותן פרסום להתרמה כזאת, דינו – מאסר שישה חדשים."
סעיף 252א (א): "לא ישלם תאגיד, במישרין או בעקיפין, קנס שהוטל על זולתו, ולא ישלם מעביד קנס שהוטל על עובדו; העובר על הוראה מהוראות סעיף קטן זה, דינו – מאסר שנה אחת."
במקומות עבודה ובארגונים שבהם קיים תקנון משמעת, קנס הוא עונש מקובל על עבירת משמעת.
הטלת הקנס נעשית באמצעות המנגנון שנקבע לכך בתקנון המשמעת, כגון בית דין למשמעת.
קנס כזה יבוצע לרוב כניכוי של סכום מסוים ממשכורתו של העובד, במטרה להעניש את העובד על מעשה שעשה, וכן במטרה להניא אותו מלבצע מעשה כזה בשנית.
התורה במספר מקומות הטילה על הפוגע/מזיק, קנס, בשווי קבוע, אשר משולם לנפגע:
תשלומי כפל - גונב ממון, ונמצא בידו, חייב לשלם פי שניים מהשווי שגנב.
תשלומי ארבעה וחמישה - בגונב בעל חיים ונמצא בידו, בשה חייב לשלם פי ארבעה מהשווי שגנב, ובגונב שור מתחייב פי חמישה.
תשלומי שלושים של עבד - שור של אדם שהרג עבד כנעני, מתחייב לשלם שלושים שקל כסף לאדון של העבד.
אונס - אדם שאנס נערה בתולה, חייב לשלם לאבי הנערה חמישים כסף, מלבד החיוב הכספי אך חייב האנס לשאת את הנערה לאישה, ונאסר עליו לגרשה.
מפתה - אדם שפיתה נערה בתולה, חייב לישא אותה, אך במקרה ואביה מתנגד לנשואין מתחייב לשלם לאבי הנערה חמישים שקל כסף.
מוציא שם רע - אדם שהוציא שם רע על אשתו שהיא איננה בתולה, (שזינתה בעודה מאורסת), ונמצא ששיקר, מתחייב לשלם מאה שקל לאבי הנערה ונאסר לו לגרשה כל ימיו.
אף חז"ל קנסו במספר מקומות את מי שעבר על גזירות ואיסורים שתקנו:
חמץ שעבר עליו הפסח - אדם שהשהה חמץ בביתו בחג הפסח, ועבר על איסור בל יראה ובל ימצא, אסרו חז"ל את החמץ באכילה והנאה.
מעשה שבת - אדם שעבר ובישל מאכל (וכן כל תוצר אחר) תוך כדי חילול שבת, גזרו חז"ל שהמאכל ייאסר עליו באכילה באכילה והנאה.
ביטול איסור לכתחילה - תערובת איסור אותה ניסו לבטל באמצעות הוספת מרכיב היתר לתערובת על מנת להביא לביטול ברוב, תוך עבירה על הכלל אין מבטלים איסור לכתחילה.
במקרה ונעשה ניסיון כזה, חז"ל אסרו את כל התערובת באופן גורף, ללא תלות ביחס בין מרכיב האיסור למרכיב ההיתר.
קניש או קנישעס הוא מאפה אופייני למטבח היהודי המזרח אירופאי.
יש שעושים אותו מבצק עלים מרודד ויש מבצק תפוחי אדמה, הממולא מחית תפוחי אדמה, בשר טחון, כוסמת, או גבינה.
המאכל מזכיר במידת מה את הבורקס.
נהוג לאפותו כמאפה אישי או כרולדה הנפרסת לפרוסות בעת ההגשה.
קנאן דואולו (בטורקית: Kenan Doğulu; נולד ב-31 במאי 1974 באיסטנבול) הוא אחד מהמוזיקאים הפופולריים ורבי-ההשפעה בעשר השנים האחרונות של תעשיית מוזיקת הפופ הטורקית.
בקיץ 2006, דואולו הוציא את האלבום Festival (פסטיבל) ולהיט מספר אחת שלו "Çakkıdı" שהפך לאחד מהלהיטים הגדולים ב-2006. הוא מתכנן להוציא עוד אלבום שיכלול את השירים הכי פופולריים שלו מהאלבומים הקודמים.
בדצמבר 2006, רשות השידור הטורקית TRT בחרה בו כנציג של טורקיה בתחרות האירוויזיון 2007 שהתקיימה במאי בהלסינקי, בה הוא זכה במקום הרביעי עם השיר "Shake it up Shekerim".
מורט יאתר (זמר רקע, גיטרה)
אהמט קנן אוורן (בטורקית: Ahmet Kenan Evren; 17 ביולי 1917 – 9 במאי 2015) היה איש צבא ומדינאי טורקי, ששימש כראש המטות המשולבים של טורקיה, ראש המדינה ונשיא טורקיה השביעי.
אוורן נולד באלאשהיר בנפת מניסה והתחנך בבית הספר הצבאי ובאקדמיה הצבאית באנקרה עד שנת 1949. הוא השתתף במלחמת קוריאה בתחילת שנות החמישים ולאחר מכן שימש בתפקידי פיקוד שונים.
בין היתר היה מופקד על יחידת "גרילת הנגד" הטורקית (Kontrgerilla) שהייתה שלוחה של תוכנית גלאדיו של נאט"ו.
בתפקידו זה חשוד אוורן כי עמד בקשר עם ארגון הטרור הימני של הזאבים האפורים, ובאמצעותו יושמה דוקטרינת המתח ומצב של חוסר רגיעה מתמשך במדינה במשך שנות ה-70. לאחר מכן שימש אוורן כמפקד צבא היבשה וב-1978 מונה לראש המטות המשולבים של טורקיה.
אוורן הוביל את ההפיכה הצבאית השלישית בטורקיה ב-12 בספטמבר 1980 שהייתה שיאו של המאבק בין כוחות הימין, ובראשם ארגון הזאבים האפורים, לבין כוחות השמאל במדינה.
לאחר ההפיכה נשלטה המדינה בידי המועצה לביטחון לאומי בראשותו של אוורן ששימש כראש המדינה, ראש המועצה לביטחון לאומי וראש המטות המשולבים.
האספה הלאומית הגדולה של טורקיה פוזרה, כל המפלגות הוצאו אל מחוץ לחוק והחונטה השלטת רדפה את מתנגדיה.
אוורן הוציא את ארגון הזאבים האפורים אל מחוץ לחוק, לאחר ששוב לא היה מעוניין בשירותיו.
אוורן סיים את כהונתו בת שבע השנים כנשיא טורקיה ב-9 בנובמבר 1989 ועקר למרמריס.
לאחר פרישתו נחשפו שני ניסיונות להתנקש בחייו ב-1996 וב-2006.
אמרתו המפורסמת ביותר של אוורן "?Asmayalım da besleyelim mi" ("שנאכיל אותם במקום לתלות אותם?") נאמרה בהקשר לתמיכתו בהוצאות להורג.
עוד הוא ידוע בתמיכתו במיעוט מפלגות ובאחוז החסימה הגבוה בטורקיה ("Meclise iki, iki buçuk parti girse yeter" - "אם נכנסות שתיים-שתיים וחצי מפלגות לאספה (הלאומית) זה מספיק"), וככלל תמך בצמצום חירויות הפרט למען השגת יציבות לאומית.
קנית (שם מדעי: Acrocephalus) הוא סוג ציפורים קטנות במשפחת הקניתיים, המכיל כ־35 מינים.
בעבר סוג זה היה שייך באופן כללי למשפחת הסבכיים של העולם הישן, אך מחקרים מ-2012 העלו את הקניות, לצד משפחות רבות אחרות, למעמד של משפחה עצמאית; כשהסבכים נעשו לעל-משפחה.
גבם של מיני הקנית בצבע חום-זית, גחונם בהיר יותר, והגרון לבנבן.
כמה מהם מפוספסים, אחרים חלקים, זנבם המעוגל מבדיל אותן מהשיחניות הדומות להן.
למינים רבים צדודית ראש שטוחה, מה שהעניק לסוג את שמו המדעי, Acrocephalus, שמגיע מיוונית עתיקה: akros, פירושו "הגבוה ביותר", ו-kephale, "ראש"; ייתכן שנאומן ונאומן (אב ובן, אורניתולוגים גרמניים שהגדירו את הסוג) חשבו ש-akros פירושו "חד, שפיצי".
מאחר שהמינים בסוג זה דומים, ההבחנה ביניהם אינה קלה.
סימן היכר חשוב הוא השירה החוזרת והחקיינית ובעלת קריאות קרקרניות וגדפניות.
הקניות נמצאות לרוב בצומח על גדות ביצות, אגמים, נחלים ומקורות מים אחרים, אולם מקום חיותן המועדף הוא חישות הקנה ומכאן שמן העברי.
צבעי גופן של רוב הקניות תואם את צבע הקנה מאשתקד, כלומר חום צהבהב ולבנבן.
הקנית ניזונה בעיקר מחרקים וחסרי חוליות ולעיתים גם מפירות קטנים.
מינים רבים נודדים, בעיקר אלו המתרבים באזורים בעלי אקלים ממוזג.
המין הכי פחות מוכר בסוג זה, קנית גדולת מקור (Acrocephalus orinus), נמצא מחדש בתאילנד במרץ 2006. הוא נמצא פעם אחת בלבד קודם לכן, ב-1867. מין נוסף בסכנת הכחדה הוא קנית בצרה, שמוצאו בדרום עיראק.
בקיץ 2006 נמצאו זוגות בודדים מקננים לראשונה מחוץ לגבולות עיראק, בעמק החולה.
בישראל נצפו 10 מינים מהסוג קנית:
שם שם מדעי תמונה/איורסטטוס: יציב/נודד קנית פסים Acrocephalus schoenobaenus חולפת נפוצה, אינה מקננת.
קנית קטנה Acrocephalus scirpaceusחולפת ומקייצת דוגרת מצויה קנית ביצות Acrocephalus palustris חולפת נפוצה, אינה מקננת.
קנית פינית Acrocephalus dumetorum מבקרת נדירה קנית אורזAcrocephalus agricolaמבקרת נדירה קנית אירופית Acrocephalus arundinaceus חולפת מצויה, דוגרת נדירה קנית אפריקניתAcrocephalus stentoreu יציבה, מקננת.
קנית בצרה Acrocephalus griseldis מקננת נדירה ביותר בארץ ובסכנת הכחדה חמורה בעולםקנית מזרחית Acrocephalus orientalis מזדמנת נדירה ביותר, עם שתי תצפיות: האחת בסוף פברואר 1988 והשניה בתחילת מאי 1990 זמירון Acrocephalus melanopogon חולף מצוי, מקנן נדיר
קנית בצרה (שם מדעי: Acrocephalus griseldis) היא מין ציפור נדירה ובסכנת הכחדה מהסוג קנית, במשפחת הסבכיים.
אורכה 15 ס"מ, חלק גופה העליון חום זיתי, חלקה התחתון בהיר יותר מלבד צידי הגוף בצבע צהוב קרם.
היא נמצאת באזורים בעלי צמחייה מרובה האופיינית לסביבת מקורות מים כגון הקנה וגומא פפירוס.
חורפת באפריקה, שם נמצאת בסבכי צמחייה.
קנית בצרה קרויה כך בשל אזורי הקינון שלה בין צמחי הקנה בביצות דרום עיראק ומזרחה, הסמוכות לעיר בצרה.
שטחי המחיה של ציפור זו מוגבלים בדרך כלל לאזורים אלו בעיראק, אולם הרס נרחב של שטחי הביצות, שנגרם בשל מאבקו של שליט עיראק סדאם חוסיין בשבטים החיים באזורי הביצות, בנוסף,פיתוח של פרויקטים גדולים, הביאו את הקנית הזו לסף הכחדה.
על פי ההערכות בעשורים האחרונים ירדה אוכלוסייתה בכ-90%.
גורמים אלו דחקו את הציפור לתור אחר אתרי קינון ומחיה חדשים במעלה הנהרות הפרת והחידקל, אולם בהיעדר מעקב מסודר אין לדעת אם הציפור מקננת במדינות השכנות לישראל, כגון סוריה.
ההערכות הן שמין זה מנסה להשתקע בישראל.
בשל רגישותה הבינלאומית של קנית בצרה, עוקבים צפרים אחריה כדי לנסות ולהבטיח את הישרדותה, תוך מניעת פגיעה בבית הגידול בו היא דוגרת בעמק החולה.
בקיץ 2006 אותרו לראשונה זוגות בודדים מקננים בעמק החולה, זה התיעוד הראשון מסוגו בו נצפה המין מקנן מחוץ לגבולות עיראק.
בדו"ח השנתי ל-2008 של החברה להגנת הטבע דווח על החמרה במצבן, וידוע על פחות מחמישה זוגות.
במאי 2023 נצפתה בפארק הצפרות אילת.
קנית קטנה (שם מדעי: Acrocephalus scirpaceus) היא ציפור שיר ממשפחת הסבכיים.
היא הנפוצה ביותר מבין המינים של הסוג קנית.
הראש והגב בצבע חום זיתי אחיד.
החלק התחתון בצבע צהבהב בהיר, מלבד צדי הבטן, בהם הצבע כהה במקצת.
המקור דק, ארוך וחזק למראה.
בעלת פס גבה בהיר, עדין וקצר.
הזוויגים כמעט זהים במראה, בדומה לרוב הקניות.
הצעירים בעלי צבעים כהים יותר בחלק התחתון.
ניזונה בעיקר מחרקים, ולעיתים אוכלת גם גרגירים ופירות קטנים.
אזורי מחיה: הקנית הקטנה נמצאת בעיקר בחישות צפופות וגבוהות של קנים ושל עֲרַבְרַבָּה (שמה המדעי Epilobium), הגדלים בסמוך למקווי מים או בתוכם, ובשאר נופים לחים.
צבעי גופה מותאמים לצבעי קנה בוגר (מהשנה שעברה): חום בחלק העליון וצהבהב בחלק התחתון.
הקנית הקטנה מקננת ברחבי אירופה ועד לאזורים בעלי אקלים ממוזג של אסיה.
בישראל היא חולפת נפוצה מאוד בכל הארץ.
בחורף נצפים פרטים הדוגרים - בצפון הארץ, בעמקים וגם במרכז - ליד מקווי מים ובריכות דגים
קנית זו נודדת בלילה, בדומה לרוב ציפורי השיר הקטנות.
הזוג בונה קן דמוי סלסילה, המאגדת כמה גבעולי קנה סמוכים, בערך בחצי גובהם.
הסלסילה העמוקה מגינה על הביצים מנפילה למים כשהקנים נעים ברוח.
הפרחונים עוזבים את הקן בגיל 10–11 ימים.
לעיתים ניתן למצוא זוג דוגר בין צמחי קנה הגדלים בתעלות בצידי דרכים, המוצפות במים רק בחורף, ובקיץ הן יבשות.
מין זה הוא מונגמי בדרך כלל.
מאפיין מיוחד: למרות ההבדל הרב בין גודל הקנית הזו לגודל הקוקייה אירופית היא נמצאת ברשימת המינים המארחים ומגדלים את גוזליה של קוקייה טפילה זו.
קנלאים (שם מדעי: Canellales) היא סדרת צמחים פרימיטיביים המחולקת לשתי משפחות: וינטריים וקנליים.
במשפחות אלו יש 136 מיני עצים ושיחים.
הקנליים נפוצים באמריקה הטרופית ובאפריקה והוינטריים נפוצים באזור האנטארקטי.
עד שנת 1999, שתי משפחות אלו לא נחשבו קרובות.
הווינטריים נחשבו למשפחה פרימיטיבית (העצה והשחלה לא דמו למערכת בעלי הפרחים) והקנליים נחשבו למשפחה קדומה של משפחת מיריסטיסאה (Myristicaceae).
אולם מחקר על בסיס פילוגנטיקה מולקולרית ומורפולוגיה, תמך באיחוד שתי המשפחות האלו.
כך שבמיפוי APG II של שנת 1998 המשפחות היו נפרדות ובדירוג של שנת 2003 הן אוחדו תחת סדרה אחת.
קנישין (בפולנית: Knyszyn) היא עיירה בצפון-מזרח פולין, 26 ק"מ מביאליסטוק.
עד 1569 הייתה העיר חלק מן הדוכסות הגדולה של ליטא ומ-1506 נחלתו של מיקולאי השני רדזיוויל ומשפחתו.
ב-1569 שויכה העיר לכתר הפולני.
ב-1795, לאחר חלוקת פולין, הפכה העיר לנחלת פרוסיה.
ב-1806 היא שויכה לאימפריה הרוסית.
ב-1919 הוחזרה העיר לרפובליקה הפולנית השנייה.
בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הועברה העיר לידי ברית המועצות ב-1939, ביוני 1941, במסגרת מבצע ברברוסה, נכבשה העיר על ידי כוחות גרמניה הנאצית.
עם תום המלחמה הוחזרה העיר לשליטה פולנית.
תור הזהב של העיר היה בימי מלכותו של זיגמונט השני אוגוסט, שהקים במקום ארמון ובסיס ממנו יצא לציד ביערות האזור.
במחצית השנייה של המאה ה-17 נכללה קנישין תחת צו איסור התיישבות יהודים ("Privilege of De Non Tolerandis Judaeis"), למרות שיהודים לא יכלו לגור בה הם סחרו בעיר ואט אט החלה להתקיים קהילה יהודית זעירה במקום.
בשנת 1807 מנתה הקהילה כ-300 איש וצו אי-ההתיישבות חודש.
קהילה יהודית של ממש התחילה להתגבש במקום בסביבות 1830 עם הקמת תעשיית טקסטיל על ידי יהודים וגרמנים.
במפקד האוכלוסין של 1879 נמנו 1878 יהודים באוכלוסייה כללית של 3864 נפש (כמעט מחצית מהאוכלוסייה).
בין שתי מלחמות העולם היו בקהילה מוסדות צדקה כ"ביקור חולים", חמש מסעדות כשרות, שתי חנויות מכולת כשרות ותשע מאפיות וסניפים של תנועות נוער ציוניות ואגודות ספורט כבית"ר ו"קדמה" (השומר הצעיר).
ערב מלחמת העולם השנייה מנתה האוכלוסייה היהודית 1450 נפש מתוך כ-4000 תושבי העיירה, אך כמעט כל התעשייה והמסחר היו בידיים יהודיות.
ב-10 באוקטובר 1939 נכנסו כוחות גרמניים לעיירה וריכזו את היהודים בבית הכנסת כהכנה לשליחתם לגרמניה, אך שבוע לאחר מכן עברה העיירה לידי ברית המועצות (בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב) והחיים נמשכו כסדרם.
שואת יהודי קנישין החלה ביום שישי, 27 ביוני 1941, אז נכנסו כוחות גרמניים לעיירה במסגרת מבצע ברברוסה.
אל העיר רוכזו עוד כ-500 מיהודי הסביבה, לא הוכרז גטו אבל על היהודים נכפה יודנראט.
ב-2 בנובמבר 1942 כותרה העיר על ידי חיילים והיהודים רוכזו עם שחר בכיכר השוק ממנה הובלו בעגלות אל גטו ביאליסטוק, ממנו נשלחו לאחר מכן לטרבלינקה.
יהודים ספורים שרדו בזכות חסידי אומות העולם מתושבי העיירה.
קנלה הוא מאפה מתוק מהמטבח הצרפתי אשר נפוץ במיוחד באזור בורדו.
הקנלה עשוי כך שפנים המאפה הוא רך ונימוח ובהיר והקרום החיצוני קשה, כהה בבעל צבע של קרמל כהה.
צורתו הוא כשל גליל קטן.
הקנלה עשוי מקמח, ביצים, סוכר, חלב, רום ווניל.
באופן מסורתי נהוג לאפות קנלה בכלים מנחושת אם כי אפשר למצוא כיום תבניות מסילקון .
קָנִיסְטֶל שגם ידוע בתור ספוטה כתומה (שם מדעי: Pouteria campechiana) הוא עץ ירוק עד שמקורו בדרום מקסיקו ובאמריקה המרכזית.
העץ מגודל בשל פירותיו גם במדינות אחרות, כברזיל, טאיוואן ווייטנאם.
עץ הקניסטל גדל עד לגובה של עשרה מטרים.
הוא מניב פרי צהבהב-כתמתם ואכיל, המכונה גם ספוטה צהובה, ואורכו עשוי להגיע עד שבעה סנטימטרים.
בשר הקניסטל מתוק ומרקמו מושווה לעיתים למרקם חלמון ביצה מבושל, ולכן מכונה הפרי לעיתים בשם "חלמונית".
הפרי משויך לאותה משפחה כמו ספוטה ממית (mamey sapote) ופרי האביו (abiu).
פרי הקניסטל מבשיל בעודו על העץ.
צבעו של פרי שהבשיל לחלוטין צהוב עז, ובסופו של התהליך, הוא מתרכך ונושר.
באופן מפתיע, מזיקים וציפורים אינם נוגעים בבשר הפרי, ככל הנראה בשל עפיצותו, שמצטמצמת באופן ניכר בפירות בשלים מאוד, אך עדיין ניתנת לזיהוי על הלשון.
לעיתים, פירות בשלים שנקטפו מן העץ בעודם קשים אינם מצליחים להתרכך ולאבד מעפיצותם, וליצור את המרקם שמזכיר חלמון ביצה.
הסיבה הזאת, נוסף על העובדה שפירות קלימקטריים נרקבים מהר יחסית בטמפרטורת החדר, תרמה ככל הנראה לחוסר-חשיבותו הכלכלית של הקניסטל, פרי שטעמו מתחבב על רבים, וגם קל לעיבוד.
בדומה לפרי הלוקומה (lúcuma), קניסטל אכיל כמו שהוא.
כאשר בשר הפרי מעורבב בחלב, נוצר מילקשייק קטיפתי או קינוח מתקתק וריחני דמוי-רפרפת.
קנל היא מחווה גופנית שמקורה בצרפת, שבה מונחת כף יד אחת בהצלבה על זרוע היד הנגדית המתוחה עד הסוף כלפי מטה.
המחווה התפרסמה על ידי הקומיקאי והפעיל הפוליטי הצרפתי דיודונה אמבלה אמבלה (Dieudonné M'Bala M'Bala), בן לאם צרפתייה ואב קמרוני.
דיודונה ידוע בעמדותיו האנטישמיות והאנטי-ציוניות, ונחשב לנציג בולט של הימין הרדיקלי בצרפת והאסלאם הקיצוני.
המחווה הוצגה על ידו כהבעת מחאה נגד הממסד הפוליטי, אך מבוצעת לעיתים קרובות בהקשר אנטישמי ואידאולוגיה ימנית קיצונית.
דיודונה החל להשתמש במחווה בהופעותיו כבר בשנת 2005, כאות התנגדות לחילוניות ול"חוטאים".
ב-2009 ביצע את המחווה עת הציג את מפלגתו האנטי-ציונית לפרלמנט האירופי, בתור תנועת המחשה ששולבה עם האמירה "אני רוצה להחליק להם קנל (quenelle היא מעין כופתה מוארכת במטבח הצרפתי; מוצאה של המילה במילה הגרמנית Knödel - קניידל)".
"הרעיון של דחיפת הקנל הקטנה שלי לעומק אחוריהם של הציונים הוא פרויקט שהוא יקר לי מאוד".
ההתבטאות התפרשה כאיום או כרצון לבצע מעשה סדום, וכן על ידי אחרים כמחווה מוסווית של מועל יד נאצי הפוך על מנת להימנע מתביעות משפטיות בצרפת, שבה ההצדעה במועל יד אסורה על פי החוק כשהיא נעשית בהקשר אנטישמי.
המחווה הפכה לפופולרית מאוד בצרפת, בעיקר בקרב צעירים מוסלמים ופעילי ימין קיצוני, ושימשה לעיתים קרובות כהתגרות מכוונת.
בספטמבר 2013 התפתחה תופעת רשת במסגרתה פורסמו אלפי תמונות בהן בוצעה המחווה מחוץ לבתי כנסת ואתרים יהודיים רגישים, כגון מחנה ההשמדה אושוויץ, בית אנה פרנק ובית הספר אוצר התורה בטולוז.
ההצדעה צולמה לעיתים על-יד אישים שלא היו מודעים למשמעותה, כולל פוליטיקאים מוכרים כשר הפנים הצרפתי מנואל ואלס, וליד יהודים בסמוך ללוחות הנצחה, עם מסכות ומדים נאצים.
ב-28 בדצמבר התפרסמה המחווה מחוץ לצרפת כשהכדורגלן ניקולה אנלקה ביצע אותה על אדמת אנגליה, כאות חגיגה לאחר הבקעת שער במשחק פרמייר ליג.
מוקדם יותר במהלך השנה ביצעו את המחווה ספורטאים צרפתים נוספים, בהם טוני פארקר, אלוף העולם בג'ודו טדי רינר, הטניסאי יאניק נואה והכדורגלן סמיר נאסרי, כולם הביעו הסתייגות בדיעבד, בטענה שלא היו מודעים להיבט הפוגעני של המחווה והבטיחו לא לחזור עליה בעתיד.
באוקטובר הצדיעו פוליטיקאים מהימין הקיצוני, בהם ז'אן מארי לה פן וברונו גולניש ממפלגת החזית הלאומית.
המחווה מהווה חלק משורה של סימנים מוסווים של מחוות, סמלים, וציטוטים מסקיצות, שבעזרתם יצר סביבו דיודונה תרבות נגד בזעיר אנפין.
אולם פעילותו כוללת גם מסרים אנטישמיים ואנטי ציוניים גלויים, שהחל להפיץ במיוחד מאמצע שנות ה-2000, לאחר שנים רבות בהן העלה הופעות סאטיריות משותפות עם הקומיקאי היהודי אלי סמון בהן לעגו השניים לגזענות.
כך למשל, התבטא נגד העיתונאי היהודי פטריק כהן: "כשאני שומע את פטריק כהן, אני חושב, אתה יודע, תאי גזים...
ב-2004 אירח בתיאטרון בבעלותו בפריז, "יד הזהב", פעילים אנטי ציוניים מנטורי קרתא.
טקס "כופתאות זהב" שהוא מארגן באופן קבוע מתגמל אישים אנטישמים ושמתנגדים לישראל; הפרס ניתן בין היתר לקולנוען הצרפתי אלן סוראל שביצע את הקנל באנדרטה לזכר השואה בברלין, לקולנוען השוודי לארס פון טרייר שהוכרז כאישיות בלתי רצויה בפסטיבל הקולנוע בקאן, ולנשיא סוריה בשאר אל-אסד.
ב-2012 הפיץ ברשת סרט עלילתי בשם "האנטישמי", שבו מופיעים היהודים במחנות הריכוז כחיות מחמד של נאצי.
השיר "Shoananas" (שואננס), שלועג לזכר השואה לצלילי מנגינת השיר "שוקו חם" מאת אנני קורדי, הוביל להרשעתו בהסתה; וכן נקנס ב-20,000 אירו בגין שני קטעי וידאו אנטישמיים.
החוקר ז'אן איב קאמי, מומחה לימין הקיצוני בצרפת, הודה כי לא כל מצדיע בהכרח מודע למשמעות המחווה, אך הדגיש כי הקבוצה שסובבת את דיודונה הפכה לתנועה רחבה שהיא אנטי ממסדית ונוטה לתאוריות קונספירציה, שהאנטישמיות היא עמוד השדרה שלהן.
חבריה "משוכנעים שהסדר העולמי נשלט בידי וושינגטון ותל אביב...
מאחורי נאומי הביקורת על נאט"ו והכלכלה העולמית, התמיכה בנשיא סוריה בשאר אל-אסד ונשיא ונצואלה הוגו צ'אווס, קיימת האמונה הבסיסית שאלו היהודים שמושכים בכל החוטים".
הצלחת המחווה הובילה לעימותים עם צעירים מהקהילה היהודית בצרפת.
בדצמבר 2013 שתי קבוצות יצאו במסע ענישה נזעם נגד מבצעי המחווה בליון ובוילרבאן, שלשה מהם נמלטו לאחר מעשה לישראל.
כמו כן, הודיעו נשיא צרפת דאז פרנסואה הולנד ושר הפנים מנואל ולס כי הם שוקלים לאסור את הופעותיו של הקומיקאי בשל סכנה מוכחת לשלום הציבור, זאת למרות שבתי המשפט בצרפת פסקו בעבר כי ראשי ערים ובעלי אולמות אינם רשאים לאסור את הופעותיו בשל חופש הביטוי.
בישראל, הביע שר החוץ אביגדור ליברמן דאגה נוכח האנטישמיות הגוברת באירופה.
קנל (פולנית: Kanał) הוא סרט מלחמה פולני משנת 1957, בבימויו של אנדז'יי ויידה.
היה זה סרט הקולנוע הראשון שהופק אודות מרד ורשה בשנת 1944. הסרט, המצולם בשחור ולבן ודובר פולנית, מתאר את קורותיה של קבוצת אנשי הארמייה קריובה, הנמלטת מפני הגרמנים במהלך המרד דרך מערכת מנהרות הביוב של העיר ורשה.
התסריט לסרט נכתב על ידי יז'י סטפן סטווינסקי (Jerzy Stefan Stawiński), שלחם בשורות הארמייה קריובה ושהה במצולות הביוב של ורשה במהלך המרד.
היה זה הסרט השני בטרילוגיית סרטי מלחמה שביים ויידה.
קדם לו הסרט "דור" ולאחריו הופק הסרט "פנינים ואפר".
הסרט שוחרר להפצה במדינות המערב לאחר תום שלטונו הסטליניסטי בפולין של בולסלאב ביירוט.
הוא נחשב כנטול מסרים קומוניסטיים גלויים כגון אלו שהופיעו ב"דור", הסרט שקדם לו בטרילוגיה של ויידה.
הסרט זכה בפרס מיוחד מטעם חבר השופטים בפסטיבל קאן 1957.
קניות (שם מדעי: Acrocephalidae) היא משפחה של ציפורי שיר.
הקניות הן מהגדולות שבמיני הסבכיים לשעבר.
הן חיות בעיקר באירואסיה, עם מספר מינים שמגיעים גם לאפריקה ולאוסטרליה, ומינים בודדים שאף הרחיקו עד לאיים נידחים עמוק לתוך האוקיינוס השקט.
הן מצויות בעיקר באזורי ביצות וכן ביערות או בשדות עם עשבים גבוהים.
אלו מינים קשים לזיהוי; הן בעלות גוונים שונים של חום, כהות יותר בחלקים העליונים ובהירות יותר בחלקים התחתונים, לעיתים עם פספוס ולעיתים חלק.
ברוב המקרים מצחן שטוח וגבוה.
מקורן ארוך ומחודד, כיאה לאוכלות חרקים.
השם Acrocephalidae מיוונית עתיקה, akros, "הגבוה ביותר", ו-kephale, "ראש".
ייתכן שנאומן ונאומן (אב ובן, אורניתולוגים גרמניים שהגדירו את הסוג קנית) חשבו כי akros פירושו "חד, שפיצי".
סוג שיחנית היפולאיס (Hippolais) - ממנו פוצלו השיחניות מסוג Iduna
סוג שיחנית אידונה (Iduna) - סוג של שיחניות קטנות יותר שהופרד מהסוג Hippolais.
קנס הוא תשלום (בדרך כלל ממוני) שמוטל על האדם לשלם שלא כפיצוי ישיר לניזק על נזק אלא כעונש או כהרתעה למזיק.
למרות גורם הענישה שבקנס, חיוב קנס אינו רק במזיד, אלא גם בשוגג ניתן להתחייב על קנס.
הרמב"ם במשנה תורה כתב להגדיר מהו קנס:
בהיות וקנס עיקרו הוא עונש קנס חל רק על ידי פסק בית דין ועל כן אין חובה לשלם את הקנס אלא אם כן חייבוהו בית דין לשלם, בשונה משאר דיני ממונות שבהם תפקיד בית הדין הוא רק בירור המציאות.
ועל כן ישנם מספר הבדלים בין חיוב קנס לחיוב לממון.
אין אדם מוריש קנס לבניו – היות שהקנס איננו זכות ממונית לתובע אלא עונש לנתבע, ועונש איננו עובר לבנים.
דיני קנסות בזמן הזה - בזמן הזה (או בחוץ לארץ ישראל שאין סומכים דיינים) אין דנים דיני קנסות, מאחר שהקנס הוא עונש, ובשביל לדון על עונשים יש צורך בבית דין סמוכים.
אף שאין דנים דיני קנסות בזמן הזה, כדי שלא יהיו העם פרוצים בנזיקין נהגו חכמים לנדותם עד שיפייסו בדברים או בממון.
ודעת הרא"ש שאפילו אם תפס ממון אחר של המזיק, אחר שתפס דנים בבית דין אפילו שאינם סמוכים דיני קנסות.
להלכה פסק השולחן ערוך כדעת הרא"ש.
מעשה באחד שהפיל שינו של חבירו ונידהו מר רב צדוק גאון, וא"ל לך ופייסו או בדברים או בממון.
רב נטרונאי גאון השיב: כך המנהג בשתי הישיבות, שכל מי שחובל בחבירו מנדים אותו עד שיפייס אותו בין במועט בין בהרבה.
אם ראו בית דין כי לצורך שעה הוא, שהעם פרוצים בעבירות, היו מטילים עונשים שונים, ויש להם כוח להפקיר ממון כראות עיניהם, לקנוס עבריינים, לנדותם, להכותם ולאוסרם בבית האסורים.
ודווקא גדול הדור או טובי העיר על פי בית דין.
תשלומי כפל הם תשלום קנס בו מחויב גנב.
תשלומי כפל הם לגנב, ולא לגזלן (שודד שזהותו ידועה וגונב בגלוי) שמשלם רק את הקרן.
תשלומי כפל חלים על כל סוגי הגנבה לעומת תשלומי ארבעה וחמישה שחלים רק בגנבת שור ושה וטביחתם או מכירתם.
תשלומי ארבעה וחמישה הם תשלומי קנס המושתים על מי שגנב שור או שה, וטבח או מכר את הגנבה לפני שנתפס.
כפי שכותב הרמב"ם (היד החזקה ): "תשלומי כפל נוהגין בכול, חוץ משה ושור: שהגונב את השה או את השור, וטבח או מכר--משלם על השה תשלומי ארבעה, ועל השור תשלומי חמישה".
אם הגנבה עודה תחת יד הגנב, משלם הגנב תשלומי כפל.
בחוקי חמורבי מופיע עונש דומה על גנבה שור, שה, חמור, חזיר או אניה.
לפי המדרש, הקנס על גנבת השה נמוך יותר מזה של גנבת השור, משום שהתורה חסה על הגנב שנאלץ מן הסתם לשאת את השה על כתפיו, ולהתבזות בכך.
האונס נערה בתולה – מתחייב לשלם חמישים שקל כסף לאבי הנערה (זאת מלבד תשלומי צער ובושת כשאר המזיקים), בנוסף חייב לשאת אותה (בתנאי שהיא ואביה רוצים בכך), ואינו רשאי לגרשה לעולם - אלא לרצונה.
המפתה נערה בתולה – מתחייב לשלם חמישים שקל כסף לאבי הנערה (זאת מלבד תשלומי צער ובושת כשאר המזיקים) או לשאת אותה (בתנאי שהיא ואביה רוצים בכך) כמו כן, בעל המוציא שם רע על אשתו שזנתה בעודה נערה בתולה מאורסת – מתחייב מאה שקל כסף לאביה.
אדם ששורו נגח עבד כנעני והרגו צריך לשלם שלושים שקלים לבעל העבד.
מחיר זה הוא קבוע ואינו משתנה לפי שוויו של העבד.
בתלמוד נחלקו התנאים האם כופר זה הוא תשלום בגובה שוויו של האדם שנהרג או תשלום בגובה שווי האדם בעל השור.
ישנם מספר מצבים שבהם אדם משלם חצי נזק:
אדם שברשותו שור תם שהזיק, חייב לשלם חצי נזק ולא נזק שלם, בניגוד לשור מועד, שמשלם נזק שלם.
כאשר בהמה מזיקה באופן עקיף, כגון שמתיזה צרורות שגורמים נזק.
מכיוון שהנזק נגרם באופן עקיף ולא באופן ישיר מהבהמה, בעליה משלם חצי נזק.
קנס זה הוא הלכה למשה מסיני.
במקרה שהנזק נגרם על ידי התנהגות לא שגרתית של הבהמה, כגון בהמה שאכלה בגדים.
בגמרא יש מחלוקת האם חצי נזק נחשב קנס או תשלום ממון רגיל.
רב פפא סבר כי חצי נזק הוא תשלום ממון, רב הונא סבר שהוא נחשב כקנס, ונפסק כמותו להלכה
עדים שעדותם התגלתה כעדות שקר, בעקבות עדות אחרת המעידה עליהם שהיו במקום אחר בזמן האירוע שהעידו עליו, וממילא לא יכלו להיות שם, נגזר עליהם אותו גזר הדין שאמור היה להגזר על מי שניסו להפליל.
בגמרא במסכת מכות ישנה מחלוקת תנאים, האם תשלומי עדים זוממים נחשב קנס או תשלום רגיל.
לפי רבי עקיבא תשלום זה הוא קנס ואילו לפי ר' יהודה התשלום הוא תשלום ממון רגיל.
בהלכה ישנם מקרים בהם חז"ל אסרו דברים עקב פעולה אסורה שנעשית בהם.
הקנס במקרה זה אינו קנס כספי ישיר, אלא איסור הדבר בו נעשית העברה, ובעקבות כך הפסד כספי עקיף.
דוגמה לדבר זה היא תערובת איסור אותה ניסו לבטל באמצעות הוספת מרכיב היתר לתערובת על מנת להביא לביטול ברוב, תוך עבירה על הכלל אין מבטלים איסור לכתחילה.
ישראל שהשהה חמץ בביתו באחד מימי הפסח, קנסו חכמים שחמץ זה אסור באכילה והנאה, מאחר שעבר על איסור של בל יראה ובל ימצא.
איסור זה הוא מדברי חכמים וענינו קנס על האדם שלא יהנה ממעשה עבירה שעשה הוא או אחר.
קנית אירופית (שם מדעי: Acrocephalus arundinaceus) היא ציפור שיר ממשפחת הסבכיים הניזונה בעיקר מחרקים.
היא נפוצה בעיקר באירופה וגם באסיה ובצפון אפריקה.
קנית זו היא אחת מהגדולות ביותר בסוגה.
הקנית בעלת גוונים אפורים בהירים עם ראש גדול, גבות צהובות עבות וראש פרוע ולעיתים קרובות היא פותחת את המקור וחושפת לוע אדום.
הזכרים והנקבות דומים מאוד אחד לשני.
הקנית מצויה בשדות, רמות מרעה, חורשים, שיחיות ויערות ונודדים בחורף לאזורים חמים יותר.
הקנית טורפת הניזונה מחרקים קטנים, בעיקר מזבובים שהם תזונתה העיקרית בעונת הרבייה באביב.
שאר הזמן היא ניזונה מחיפושיות, עשים, שפיריות, עכבישים ואף מצפרדעים ומראשנים ודגים קטנים שהיא לוכדת מהמים.
קנמייריה (שם מדעי: Kannemeyeria) הוא סוג של תראפסיד גדול מהקבוצה דיצינודונטים (Dicynodontia), אשר התפתח במהלך תור הטריאס לפני 237–245 מיליון שנה.
תחת סוג זה סווגו ארבעה מינים אשר נמצאו בתצורות שונות בנמיביה, דרום אפריקה, זמביה ובאורנבורג שברוסיה.
כמה חוקרים סוברים שחי גם באנטארקטיקה שבעבר הייתה חמה בהרבה.
הקנמייריה היה סינאפסיד דמוי-יונק גדול בגודל פר שהגיע לאורך 3 מטרים ולמשקל 1 טון והיה בעל דמיון לצרטופסים חסרי קרניים ובעל כיסוי דמוי-עטרה מאחוריו.
הוא היה בעל מקור כבד, רגליים קצרות וחטים גדולים שבלטו מצידי הלסת העליונה.
מבנה גופו עזר לו כנראה לחטט באדמה ולהוציא שורשים ואולי גם נועד להתגוננות מטורפים.
ככל הנראה הוא היה מראשוני התראפסידים הצמחוניים של הטריאס.
יצור זה היה איטי מאוד ונע אולי בעדרים, איתם היה יכול להתגונן מטורפים קדומים כמו תרוצפליים או ארכוזאורים גדולים.
קנינדה (בפורטוגזית: Canindé) היא מועצה אזורית () במדינת סיארה שבברזיל.
היא נחשבת לעיירה המאוכלסת ה-12 בגודלה בסיארה.
העיירה נמצאת כ-94 ק"מ מבירת סיארה פורטלזה וכ-1,566 ק"מ מבירת ברזיל ברזיליה.
העיירה ממוקמת ליד הכבישים CE-257 ו-Q20. בנוסף, בעיירה יש מספר רב של תחנות דלק וסניפים לרחיצת רכב.
החודש הכי חם הוא אוקטובר (30 מעלות צלזיוס).
החודש הכי קר הוא אפריל (22 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 600 מילימטרים בשנה.
חודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (140 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
בעיירה יש גן חיות, תחנת משטרה ומספר רב של בתי חולים, בתי מרקחת, בתי מלון, כנסיות, סופרמרקטים, מסעדות וברים.
פרופסור קניצ'י פוקואי (ביפנית: 福井 謙; 4 באוקטובר 1918 – 9 בינואר 1998) היה כימאי יפני, והמדען האסייתי הראשון שזכה בפרס נובל לכימיה.
פוקואי זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1981 בשותפות עם רואלד הופמן, בעקבות המחקר העצמאי שלהם בנושא המנגנונים של תגובות כימיות.
עבודתו עטורת הפרסים התמקדה בתפקידם של מסלולים גבוליים בתגובות כימיות, ובפרט בכך שמולקולות חולקות אלקטרונים רופפים, שנמצאים במסלולי האורביטלים הקיצוניים ביותר (המסלול המולקולרי המאוכלס הגבוה ביותר (HOMO) והמסלול המולקולרי הלא מאוכלס הנמוך ביותר (LUMO)).
פוקואי נולד בנארה, יפן, והיה הבכור מתוך שלושת הבנים של ריוקיצ'י פוקואי, איש עסקי חוץ, וצ'י פוקואי.
בין השנים 1938 ו-1941, מחקרו של פוקואי היה מופנה לכיוון תורת הקוונטים ומשוואתו המפורסמת של ארווין שרדינגר.
פוקואי האמין שפריצת דרך במדע נוטה להתרחש בעקבות חיבור לא צפוי של תחומים שונים.
בריאיון בעיתון "האינטליגנט הכימאי", קניצ'י מספר על דרכו אל לימודי הכימיה, שהחלה בבית ספרו היסודי.
"בחירתי בתחום הכימיה שלי לא קלה להסביר, שכן הכימיה מעולם לא הייתה המקצוע האהוב עלי בחטיבת הביניים ובשנות התיכון.
למעשה, העובדה שאבי המכובד היה גאון בכימיה לכדה את לבי בהיסוס.
ההתרחשות המכריעה ביותר בקריירה החינוכית שלי באה כשאבי ביקש את עצתו של פרופסור ג'ין-איטו קיטה מהאוניברסיטה הקיסרית של קיוטו בנוגע למסלול שאני צריך לבחור".על פי עצתו של קיטה, ידיד אישי של פוקואי האב, הופנה קניצ'י הצעיר למחלקה לכימיה תעשייתית, שאיתה היה קיטה מזוהה.
פוקואי הסביר כי הכימיה הייתה קשה לו מכיוון שהעדיף חשיבה לוגית על פני שינון.
באותו הראיון, דן פוקואי גם בסיבה להעדפתו לכימיה התאורטית על פני הכימיה הניסיונית.
אף על פי שהוא הגיע להישגים במדע התאורטי, הוא למעשה בילה את רוב המחקר המוקדם שלו על הניסוי.
קניצ'י השלים עד מהרה יותר מ-100 פרויקטים וניירות ניסיוניים, והוא נהנה למדי מהתופעות הניסוייות של הכימיה.
למעשה, בשלב מאוחר יותר בחייו - כאשר הפך למורה, הוא המליץ על עבודות חקר הדורשות ניסוי עבור תלמידיו.
המדע התאורטי היה טבעי יותר לתלמידים, אבל על ידי הצעת או הקצאת פרויקטים ניסיוניים התלמידים שלו יכלו לחוות את הרעיונות שלהם הלכה למעשה, כמו שלדעתו, כל מדען צריך.
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת קיוטו, בשנת 1941, פוקואי עבד במעבדת דלק של הצבא היפני במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1943, הוא מונה למרצה בתחום כימיית הדלק באוניברסיטת קיוטו והחל את הקריירה שלו ככימאי אורגני.
פוקואי היה פרופסור לכימיה פיזיקלית באוניברסיטת קיוטו משנת 1951 ועד שנת 1982, וראש המכון הטכנולוגי של קיוטו בין השנים 1982 ו-1988. בנוסף, הוא היה חבר באקדמיה הבינלאומית למדע מולקולרי קוונטי וחבר מכובד באקדמיה הבינלאומית למדע.
כמו כן הוא היה גם המנהל של המכון לכימיה בסיסית משנת 1988 ועד מותו.
בנוסף היה פוקואי גם ראש האגודה הכימית של יפן מ-1983 עד 1984.
לצד פרס נובל, הוענקו לפוקואי פרסים רבים, וביניהם פרס האקדמיה היפנית בשנת 1962, פרס איש התרבות המצטיין בשנת 1981, מסדר השמש העולה בשנת 1988 ועוד פרסים רבים אחרים.
בשנת 1952, פוקואי ושותפיו הציגו את התאוריה המולקולרית-אורביטלית של תגובה בפחמימנים ארומטיים, שהתפרסמה בכתב העת של פיזיקה כימית.
באותו הזמן, הרעיון שלו לא זכה לתשומת לב מספקת בקרב הכימאים.
פוקואי ציין בהרצאת הנובל שלו בשנת 1981, כי "המחקר המקורי שלי קיבל מספר הערות שנויות במחלוקת.
זה היה מובן מבחינה מסוימת.
בגלל חוסר הניסיון שלי, הבסיס התאורטי לתוצאה בולטת זו היה מעורפל או לא ניתן כראוי."
המושג "אורביטלים גבוליים" שפוקואי השתמש בו, החל להיות מוכר לאחר כתיבת המאמר של רוברט ברנס וודוורד ורואלד הופמן בנושא הכללים הסטריאו-אלקטרים של וודוורד-הופמן, שיכלו לחזות את מהירות התגובה בין שני מגיבים, בשנת 1965. חוקים אלו, המתוארים בדיאגרמות, מסבירים מדוע חלק מזוגות האלקטרונים מגיבים בקלות בעוד שזוגות אחרים אינם מגיבים.
הבסיס של חוקים אלו מצוי במאפייני הסימטריה של מולקולות ובמיוחד בנטייה של האלקטרונים.
פוקואי הודה בהרצאת הנובל שלו, כי "רק אחרי הופעתו המדהימה של עבודתם המבריקה של וודוורד והופמן, נעשיתי מודע לכך שלא רק חלוקת הצפיפות, אלא גם למאפיינים המהותיים של האורביטלים יש חשיבות למגוון רחב של תגובות כימיות".
מלבד חקירה של התאוריה של תגובות כימיות, התרומה של פוקואי לכימיה כללה גם את התאוריה הסטטיסטית של התקרשות, סינתזה אורגנית על ידי מלחים אנאורגניים וקינטיקת פולימרים.
בריאיון למגזין "המדע החדש" בשנת 1985, העביר פוקואי ביקורת על השיטות שאומצו באוניברסיטאות ובתעשיות יפניות במטרה לשפר את המדע ואת הבנת העולם.
פוקואי גם נזף במחקרי התעשייה היפנית וציין כי "סביר יותר שהתעשייה תשלב את המאמץ המחקרי לעסק היומיומי שלה.
זה מאוד קשה לדבר להיות מעורב עם כימיה טהורה.
יש צורך לעודד מחקר ארוך טווח גם אם אנחנו לא יודעים את מטרתו וגם אם היישום שלו אינו ידוע".
קנית ביצות או קנית חורף (מכונה גם זְמִיר בִּצּוֹת; שם מדעי: Acrocephalus palustris) היא מין ציפור מהסוג קנית שבמשפחת הסבכיים.
תפוצה אירופית בעיקרה, הציפור חיה בשיחי ביצה ובין שיחי יער-גדות.
חורפת במזרח אפריקה מדרום לסהרה ועד לארץ הכף.
בארץ ישראל היא חולפת נדירה למדי באביב ושכיחה מעט יותר בקיץ.
קניקביין (גרמנית Knickebein - רגל עקומה) הוא שם הקוד שניתן למערכת ניווט מבוססת שידור רדיו ששימשה את מפציצי הלופטוואפה, כדי לנווט ליעדי ההפצצה בלילה או בתנאי ראות קשים, בזמן מלחמת העולם השנייה.
המערכת הייתה מבוססת על שידור אותות בשתי אלמות רדיו צרות ששודרו משתי תחנות קרקעיות.
שתי האלומות הצטלבו מעל המטרה.
במפציץ היה מקלט ייעודי לצורך קליטת האותות.
אלומה אחת שימשה לניווט לעבר המטרה והשנייה לסימון מקומה של המטרה.
כאשר אנשי הצוות של מטוס ההפצצה החלו לקלוט את האלומה השנייה הם הטילו את הפצצות.
מערכת זו שימשה בעיקר בקרב על בריטניה.
שם הקוד של המערכת נגזר מצורת אנטנת השידור.
המערכת הייתה מבוססת על מערכת "לורנצבק" (באנגלית Lorenz Beam היינו אלומת לורנץ) שימשה לנחיתת מכשירים ופותחה בתחילת שנות השלושים על ידי החברה הגרמית .
מערכת לורנצבק השתמשה בשידור רדיו של שתי תתי אלומות כיווניות לאורך מסלול הנחיתה.
לשתי תתי האלומות היה אזור חפיפה.
באלומה אחת שודר קוד המורס המתאים לאות A (נקודה-קו-רווח) ובאלומה השנייה שודר קוד המורס המתאים לאות N (רווח-קו-נקודה).
כאשר כלי הטיס טס במרכז בין שתי האלומות הוא קלט את שני האותות מה שנישמע כצפצוף רצוף.
הדבר נתן לטייס אינדיקציה שהוא מכוון למרכז מסלול הנחיתה.
אם הטייס קלט רק את אחד האותות הוא ידע שעליו לתקן את כוון הטיסה ימינה או שמאלה בהתאם לקוד המורס ששמע.
במשך שנות השלושים הותקן מקלט לקליטת אלומת לורנץ ברוב המטוסים של הלופטוואפה.
התחנה הקרקעית שידרה בתדר של 30MHz-33MHz וניתן היה לקלוט את השידור במרחק של עד שלושים מיל ממסלול הנחיתה.
כדי להתאים את המערכת לצורך ניווט ליעדי הפצצה בבריטניה היה צורך שהתחנה הקרקעית תשדר בעצמה גבוהה הרבה יותר כך שהשידור ייקלט במרחק גדול הרבה יותר.
כמו כן, כדי שהמפציצים יגיעו באופן מדויק לאזור היעד היה צורך לשדר באלומה צרה הרבה יותר כך שמפתח האלומה באזור המטרות יהיה מספיק צר.
התחנות הקרקעיות כללו אנטנת שידור שהייתה למעשה מערך אנטנות.
מה שאפשר שידור כיווני באלומה צרה.
בכלי הטיס, בנוסף למקלט שקלט את אלומת לורנץ ששימשה לנווט למטרה, הותקן מקלט נוסף שקלט את האלומה שסימנה את ההגעה למטרה.
בפועל שידור המערכת הגיע למרחק של 400 ק"מ.
בגלל עקמומיות כדור הארץ בתווך זה ניתן היה לקלוט את האות בגובה מעל 6,100 מטר.
מפתח האלומה היה קרוב לשליש מעלה.
כך שבמרחק של 290 ק"מ מאנטנת השידור, רמת דיוק המערכת הייתה ריבוע בגודל 1.6 x 1.6 ק"מ מעל המטרה.
במחצית השנייה של שנות השלושים של המאה ה-20 הותקן מקלט לאלומת לורנץ ברוב המפציצים של הלופטוואפה.
המקלט פותח על פי מפרט של הלופטוואפה.
בראשית המלחמה הוקמו 13 תחנות שידור קרקעיות בתחילה על אדמת גרמניה ובהמשך מנורווגיה בצפון ועד צרפת בדרום.
קיום המערכת נחשב לסודי ביותר.
במחצית הראשונה של שנת 1940 בעקבות פתק שנימצא במפציץ שהופל ובעקיבות האזנה לשיחות של טייסים גרמנים שנפלו בשבי, נודע למודיעין הבריטי על קיומה של המערכת אך לא היה ברור מה יעודה המדויק וכיצד היא עובדת.
אך עלתה השערה שמדובר במערכת ניווט.
בעקבות פענוח מסר שהוצפן בעזרת אניגמה נשלח מטוס בריטי עם מקלט שאכן אישר את קיומה של המערכת.
כדי לשבש את פעולת המערכת הקימו הבריטים יחידה שהחלה לפתח מנגנונים לשיבוש פעולת המערכת, מה שפגע קשות ביעילות המערכת.
באוגוסט 1940 הכניס הלופוואפה לשימוש את "מכשיר-X".
המערכת "מכשיר-X" פעלה על עקרונות דומים לקניקביין אבל הייתה מדויקת יותר, והשתמשה ב-4 אלומות שידור במקום ב-2. השימוש בה היה מורכב והצריך אימון רב ומיומנות גבוהה.
"מכשיר-X" פעל בתדר גבוה יותר, הדבר אפשר שימוש באלומת ניווט צרה יותר והקטין את טווח הטעות מעל המטרה, אבל דרש התקנת מקלטים מיוחדים במטוסים.
כמו כן במקום אלומה אחת שסימנה את הגעה למטרה שודרו 3 אלומות שהצטלבו עם אלומת הניווט סמוך למטרות במרחקים קבועים.
האלומות הנוספות אפשרו למדוד באופן מדויק את מהירות השיוט של המטוס ולהפעיל שעון שגרם לשחרור אוטומטי של הפצצות עם ההגעה למטרות.
"מכשיר-X" הותקן במטוסי ההיינקל 111S של יחידת "קמפפגרופה" 100 (kampfgruppe 100).
מטוסי היחידה שימשו כמובילים של להקי המפציצים.
כאשר הם הגיעו למטרות הם הטילו פצצות תבערה על מנת לגרום לשרפות.
השרפות סימנו לשאר המפציצים היכן להטיל את הפצצות.
קנלוני הם גלילי פסטה חלולה המיועדים למילוי.
האורך עשוי להגיע ל-15 - 20 סנטימטרים והקוטר לכדי 5 סנטימטרים.
הקנלוני הוא גם מאכל אופייני במטבח הקטלוני, שם הם נקראים קנלונים ונצרכים באופן מסורתי ביום סטפן הקדוש.
לאחר בישול קל במים רותחים, ממלאים את הקנלוני במילוי הרצוי, מעל מוסיפים רוטב כגון עגבניות, שמנת וכו', מגררים מוצרלה ופרמזן ואופים בתנור.
צורת ההגשה של קנלוני דומה לגלילים של לזניה המוגשים בדרך כלל אפויים עם מילוי כלשהו, ומכוסים ברוטב.
סוגי מליות פופולריות: תרד, ריקוטה, בשר בקר טחון ועוד.
ראגו בשר ותערובת של גבינות ותרד הם המילויים הנפוצים ביותר.
הקנלוני בדרך כלל מכוסה ברוטב עגבניות.
המנה הקלאסית של קנלוני לרוב מבוססת על צינורות הקנלוני או על עלי בצק ללזניה המבושלים במים ולאחר מכן מגולגלים סביב המילוי, מסודרים בתבנית, מכוסים ברוטב כלשהו ובגבינה ולאחר מכן נאפים בתנור.
שימוש בצינורות הקנלוני נחשב כתהליך קל יותר מאשר שימוש בעלי לזניה.
ההוראות על האריזה בדרך כלל מורות לבשל את הגלילים בישול קצר מאוד לפני המילוי, אך ניתן גם למלא את הגלילים ללא בישול מקדים ולהשתמש בכמות גדולה יחסית של רוטב עתיר בנוזלים לפני האפייה כך שהקנלוני יתרכך במהלך האפייה.
ניתן לייחס אזכורים מוקדמים למקרוני ריפייני (פסטה ממולאת) לשנת 1770; אך נראה שהמילה קנלוני הופיעה רק בתחילת המאה העשרים.
במטבח האיטלקי כנראה התחילו להכין קנלוני רק בתחילת המאה ה-20. הקנלוני הממולא נחשב לאחד מסוגי הפסטה המודרניים ביותר, והוא לא מוזכר בספרי בישול מאיטליה מהמאה ה-19 או קודם לכן.
ההמצאה של המנה מיוחסת לבעל מסעדה בשם סלבאטורה קולטה (Salvatore Coletta).
לקולטה הייתה מסעדה בסורנטו שבדרום איטליה בשם לה פאבוריטה (La Favorita).
המתכון המקורי שהכין קולטה במסעדה כלל ריקוטה ותרד שגולגלו בתוך פסטה ברוטב עגבניות דרום איטלקי טיפוסי והוגשה במקום משנת 1907. במלחמת העולם השנייה עלתה הפופולריות של הקנלוני כשתושבי הערים הגדולות בדרום איטליה ברחו לפריפריה.
כשחזרו לערים הגדולות לאחר המלחמה הם הביאו עימם את המתכון והוסיפו לו מוצרלה.
מניקוטי הוא הגרסה האמריקאית לקנלוני, אם כי המונח עשוי להתייחס לעיתים קרובות למנה האפויה בפועל.
ייתכן שההבדל המקורי הוא שהקנלוני מורכב מדפי פסטה שנכרכים סביב מילוי, בעוד שהמניקוטי הוא מנה של צינורות פסטה הממולאים על ידי מכונה מקצה אחד שלהם.
קנמה היא עיר במחוז המזרחי , סיירה לאון.
העיר ממוקמת כ-235 ק"מ מבירת סיירה לאון, פריטאון.
בנוסף, העיר נמצאת ליד הנהר מואה , ובאזור העיר נמצא הפארק הלאומי של יערות הגשם של גולה .
העיר קנמה היא אחת משש העיריות של סיירה לאון והיא מנוהלת באמצעות צורת ממשל של מועצת העיר, שבראשה עומד ראש עיר, שהסמכות הביצועית נתונה לו.
ראש העיר אחראי על הניהול הכללי של העיר.
ראש העיר נבחר ישירות על ידי תושבי קנמה בבחירות מוניציפליות המתקיימות אחת לארבע שנים.
ראש העיר הנוכחי של קנמה הוא ג'וזף סמבה קיפאלה, חבר במפלגת העם של סיירה לאון (SLPP), שניצח בבחירות לראשות עיריית קנמה ב-2012 עם 74.99%, והביס את יריבו העיקרי, אישמעיל סיסאי מה-APC, שזכה ב-19.36%.
קנמה היא מעוז פוליטי של מפלגת SLPP, מפלגת האופוזיציה העיקרית בסיירה לאון.
בבחירות לנשיאות, קנמה הצביע למפלגת העם של סיירה לאון ברוב מכריע של למעלה מ-70%.
קנמה היא העיר השלישית בגודלה בסיירה לאון.
אחת הערים המגוונות ביותר מבחינה אתנית בסיירה לאון.
העיר היא ביתם של כל הקבוצות האתניות במדינה, אם כי אנשי מנדה מהווים את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר.
העיר נמצאת ליד כביש בו–קנמה.
בנוסף, באזור העיר נמצא שדה התעופה קנמה .
כמו בשאר סיירה לאון, לקנמה יש מערכת חינוך עם שש שנות בית ספר יסודי (כיתה 1-6), ושש שנות בית ספר תיכון (טופס 6-12); בתי ספר תיכוניים מחולקים עוד יותר לחטיבת ביניים (טופס 1-3) ולתיכון (טופס 4–6).
בתי ספר יסודיים מתחילים בדרך כלל מגיל 6 עד 12, ובתי ספר תיכוניים מתחילים בדרך כלל מגיל 13 עד 18. החינוך היסודי הוא חינמי וחובה בבתי ספר ציבוריים בחסות הממשלה.
בתי ספר בולטים בקנמה כוללים את בית הספר התיכון ממשלתי קנמה (GSSK), בית הספר התיכון השילוש הקדוש, בית הספר התיכון אחמדיה, בית הספר התיכון הקדוש, בית הספר התיכון האיסלאמי, ובית הספר הבינלאומי הקמבוי הלבנוני.
האוניברסיטה הטכנית המזרחית (ETU) הממוקמת בכביש קומבמה הראשי היא מוסד הלימוד הגבוה ביותר בעיר, המציע תעודות וקורסי תואר.
קנמה ובו הם אזורים אנדמיים לקדחת דימומית טרופית מדבקת ביותר המכונה קדחת לאסה.
בית החולים הממשלתי של קנמה הוא המרכז של מאמץ בינלאומי להילחם במחלה בתמיכת ארגון הבריאות העולמי (WHO) ו-UNAMSIL.
מעבדות חדשות לשיפור האבחון המהיר מותקנות בבית החולים, שמקבל בין 250 ל-500 מקרים חשודים בשנה.
בשנת 2020, ארגון הבריאות העולמי השיג מענק של 500,000 אירו מהחברה הגרמנית לשיתוף פעולה בינלאומי להגדלת יכולת הבדיקות של COVID-19 בסיירה לאון, שכבר התקיימה בבית החולים הממשלתי בקנמה.
התגובה ל-COVID-19 בבית החולים היא מאתגרת, בגלל מחסור בציוד מגן לעובדים ובשל שביתות עבודה של עובדי בית החולים שלא קיבלו משכורת.
כמו בשאר המדינה, כדורגל הוא ללא ספק הספורט הפופולרי ביותר בקנמה.
מועדון הכדורגל הפופולרי ביותר בעיר הוא קמבואי איגלס שמשחק בליגת העל הלאומית של סיירה לאון, ליגת הכדורגל הבכירה במדינה.
קנמור היא עיר בפרובינציית אלברטה, קנדה, הממוקמת כ־81 קילומטרים ממערב לקלגרי ליד הגבול הדרום מזרחי של הפארק הלאומי באנף.
היא ממוקמת בעמק בואו הנמצא בהרי הרוקי של אלברטה .
העיר גובלת ממערב, ובדרום מערב במרחב "ארץ קאנאנסקיס" .
המחוז העירוני של ביגהורן מס' 8 נמצא מצפון וממזרח.
במפקד האוכלוסין לשנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 14,798 תושבים.
קנמור היא העיר התשיעית בגודלה באלברטה.
קנמור נקראה רשמית בשנת 1884 על ידי מנהל הרכבת הפסיפית הקנדית דונלד א.
סמית' (לימים הברון סטראטקונה הראשון ומונט רויאל).
הוא עצמו נקרא על שמו של מלקולם השלישי מסקוטלנד שזכה גם לכינוי קנמור.
Canmore היה כינוי גאלי עבור "המנהיג הגדול" או "ביג צ'יף".
בשנת 1886, המלכה ויקטוריה העניקה לעיירה את אמנת כריית פחם , ומכרה הפחם מספר 1 נפתח ב-1887.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 הוקם צריף המשטרה רכובה של צפון מערב קנדה, ברחוב הראשי, אך הוא פונה ב-1927. הבניין שוחזר בשנת 1989 והוא בהשגחת מוזיאון קנמור והמרכז המדעי הגאוגרפי .
תעשיית כריית הפחם בקנמור פרחה גם במאה ה-20. ב־1965, עבדו במכרות הפחם כ־2,000 עובדים, שהיוו חלק מאוכלוסיית העיירה קנמור.
בשנות ה-70 הצטמצם שוק הפחם, ובשנת 1979 הפסיקה לפעול חברת המכרות Canmore Mines Ltd.
כתוצאה ממדיניות הבטיחות וההשבתה שהופעלה על ידי מחוז אלברטה, כל מבני הכרייה, מלבד כמה, נהרסו בשנה שלאחר מכן; נותרו רק כמה כניסות למכרה.
מצבה הכלכלי של קנמור היה בשפל עד להכרזה בתחילת שנות ה-80 שקלגרי תארח את אולימפיאדת החורף של 1988, ושקנמור תארח את האירועים הנורדיים.
אירוע זה הביא לעלייה בתיירות, וקנמור החלה להתפתח כיעד תיירותי.
מלון קנמור נבנה בשנת 1890 ברחוב הראשי.
בשנת 2015 הוכרז המבנה כאתר מורשת ששופץ ושוקם.
המלון חגג 120 שנה להייוסדו באוקטובר 2010.
הצמיחה העירונית של קנמור בצמוד לפארקים הלאומיים הובילה למאמצים רבים לניסוח והצבת מתאר לעיר והגבולות לפיתוח עתידי.
העיר הייתה צפויה להגיע ל"בינוי" המקסימלי שלה לאחר השלמת הפיתוחים של Silvertip Resort ו-Three Sisters Mountain Village בין השנים 2015–2020.
קנמור נחצית על ידי הכביש המהיר חוצה קנדה , היא ממוקמת בצמוד למסילת הרכבת הפסיפית הקנדית (המתחברת לאוקיינוס השקט), נהר בואו עובר דרכה, מספר נתיבי תחבורה מרכזיים עוברים דרך העיר, אשר השפיעו על הכלכלה המבוססת על התיירות ועל תעשיית הכרייה ההיסטורית שלה.
חלק גדול מאזור קנמור הוגדר כמסדרון חיות בר.
מסדרון זה מאפשר לבעלי חיים כמו דובים, פומות, זאבים ואיילים לנוע בין אזורי המחיה והגידול, שלהם בהם, הם יכולים למצוא מזון, לברוח מטורפים, להתרבות, ללדת ולהקים טריטוריות.
למרות אוכלוסייתה הקטנה והתדמית הידידותית לסביבה, העיר קנמור בנויה בפיזור ומפולחת מאוד (בשל מסדרונות חיות בר, כבישים מהירים, מסילת הברזל ונהר הבואו).
לוקח לעבור ברגל מצד אחד ועד מרכז העיר יותר משעה וחצי ברגל.
מרכז העיר כולל את רחוב 8, או "הרחוב הראשי", שהיה בעבר הדרך לאזור מגורים בעיר.
נמצאים בו מספר מבנים עתיקים; בזמן המודרני, מרכז העיר גדוש בחנויות קטנות, מסעדות וגלריות.
חלק ניכר מהפיתוח נעשה בכפר ההרים Three Sisters, Silvertip Resort, וסביב מרכז העיר.
סביב העיר נסללו מסלולים לטיולי הליכה, לאופני הרים, לרכיבה על סוסים ושבילים החוצים את אזור קנמור.
במפקד האוכלוסין 2016 שנערך על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הקנדית , בעיר קנמור נרשמה אוכלוסייה של 13,992 תושבים המתגוררים ב-5,738 מתוך 7,963 סך כל הדירות הפרטיות במקום.
בשנת 2016 שטח הקרקע של העיר עמד על 69.43 קילומטרים רבועים וצפיפות האוכלוסין עמדה על 201.5 תושבים לקילומטר מרובע.
בהתבסס על גודל אוכלוסייתה, קנמור היא אחת הערים הגדולות במחוז והיא זכאית למעמד עיר.
על פי חוק השלטון העירוני של אלברטה, עיירה זכאית למעמד עיר כאשר היא מגיעה ל-10,000 תושבים.
כפי שנרשם במפקד 2016, כ-81% מהתושבים דיווחו שהשפה האנגלית היא שפתם הראשונה.
כ-5% מהאוכלוסייה דיווחו שהשפה הצרפתית היא שפתם הראשונה ו- 2% דיווחו שגרמנית היא שפתם הראשונה.
+התפלגות האוכלוסייה בקנמור בין השנים
האקלים של קנמור מתון ביחס לכמה אזורים אחרים באלברטה.
אין תחנת תצפית מזג אוויר בעיר, אבל בעיר הסמוכה באנף הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת בחודש ינואר מגיעה ל־4.6- מעלות צלזיוס, והלחות יחסית נמוכה.
הקיץ קצר וטמפרטורות היום נעות בין 18–22 מעלות צלזיוס.
כלכלת העיר קנמור הייתה תלויה בעבר במכרות הפחם.
אולימפיאדת החורף של 1988 החייתה את כלכלת העיר שהפכה לעיר הנשענת על הכנסות מהשכרת דירות ובניינים ומתיירות.
בקנמור יש מוזיאון אחד, מוזיאון קנמור והמרכז המדעי הגאוגרפי (CMAGS) הממוקם לאורך השדרה השביעית במרכז האזרחי של קנמור.
בשנת 2006, המוזיאון חתם על הסכם עם עיריית קנמור שהוא "ישמר את מורשת העיר", באמצעות תערוכות לתושבים ומבקרים כל השנה".
בעיר מתגוררים מספר רב של סופרים, ציירים וצלמים.
סרטים עלילתיים רבים צולמו באזור קנמור, כולל הר ברוקבק, ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי הפחדן רוברט פורד ואחרים.
פסטיבל האוכל עטור הפרסים, Canmore Uncorked, מתקיים מדי אפריל למשך 13 ימים של תפריטים מיוחדים במחיר קבוע במסעדות המקומיות, אירועים קולינריים, קורסי בישול וארוחת ערב בשולחן ארוך.
24 השעות של אדרנלין היא סדרת מרוצי אופני הרים המתקיימת במגוון מיקומים ברחבי צפון אמריקה, עם עצירות שנתיות בקנמור.
קרנבל החורף של קנמור הוא חגיגת העונה ומסורת קהילתית פופולרית כבר יותר מ-20 שנה עם אירועים הכוללים גילוף קרח, פיסול שלג, מרוץ מזחלות כלבים ועוד.
אתגר הסקי רוקי מאונטיין הוא מרתון סקי שנתי המתארח על ידי מועדון הסקי הנורדי.
מפגש יום הכורים של קנמור מתקיים מדי שנה בתאריכים הקרובים ביותר לתאריך יום השנה של 13 ביולי לציון סגירת מכרות הפחם של קנמור ב-1979.
פסטיבל המוזיקה העממית של קנמור מתקיים מדי שנה בסוף השבוע הארוך של יום המורשת בחודש אוגוסט ב-Centennial Park .
מוצרט על ההר הוא קונצרט חוצות המוגש מדי שנה על ידי התזמורת הפילהרמונית של קלגרי.
פסטיבל הנשרים השנתי הוא חגיגה של נדידת הסתיו של עיט הזהב מעל קנמור ועמק הקשת.
פסטיבל הלהקה הבינלאומי ויק לואיס מתקיים מדי נובמבר.
Elevation Place נפתח באפריל 2013 כמתקן הבילוי החדש של קנמור.
בניית המתקן החלה בשנת 2012 כדי להחליף את מרכז הנופש הישן של הקהילה.
המתקן מציע קיר טיפוס ברמה עולמית שפותחה על ידי חברת Walltopia, שני אולמות אירובי, חדר כוח ושלל תוכניות כושר.
במקום נמצאת גם ספריית הקהילה והגלריה לאמנות מקומית.
המרכז הנורדי של קנמור נבנה במקור עבור משחקי החורף האולימפיים של 1988. נערכו בו אירועי סקי קרוס קאנטרי, ביאתלון.
המרכז הנורדי של קנמור מספק מסלולים ברמה בינלאומית לשימוש על ידי גולשי סקי קרוס קאנטרי, רוכבי אופני הרים, רצי שבילים, גולשים ומטיילים.
יש בו גם מסלולי גולף דיסק עם 18 חורים המופעלים בעיקר בקיץ.
למרכז הנורדי יש מעמד של פארק מחוזי והוא מנוהל על ידי מנהלת הפארקים של אלברטה.
אגמי גראסי העליון והתחתון שוכנים בגובה של כ-1,525 מ' בדרום הרי הרוקי הקנדיים ומשקיפים על העיר קנמור.
הם מקבלים את המים שלהם מנהר ספריי.
הם מוקפים בהרים מכוסי שלג תמידי וצוקים.
קנמור היא העיר המרכזית הקרובה ביותר לפארק הלאומי באנף, שהשער הראשי של הפארק נמצא מצפון-מערב לעיר.
במרחק של 22 ק"מ נסיעה מקנמור.
קנמור היא "מכה" לחובבי מקצועות ספורט השטח.
קנמור הוא הבית הרשמי של קבוצות הסקי קרוס קאנטרי וביאתלון הלאומיות של קנדה.
ב-22 בפברואר 2006, צ'נדרה קרופורד תושבת קנמור זכתה במדליית הזהב בקרוס קאנטרי למרחק 1.1 ק"מ לנשים באולימפיאדת החורף 2006 בטורינו, איטליה.
בקי סקוט, תושבת קנמור זכתה מדליית זהב במרוץ הרדיפה בסקי קרוס קאנטרי, באולימפיאדת החורף 2002 בסולט לייק סיטי, יוטה.
המרכז הנורדי בקנמור מארח אירועי ספורט גדולים רבים.
במהלך עונת הקיץ מתקיימים בו מרוצי אופני הרים (כולל אליפות העולם, ב־2009 ואליפות קנדה ב־2010).
במהלך עונת החורף, מתקיימים במקום מספר מרוצי סקי קרוס קאנטרי, החל מאירועים מקומיים ועד גביע העולם של FIS ב-2005, 2008, 2009, 2012 ו-2016 .
קנמור יונייטד היא קבוצת הכדורגל המקומית, המשתתפת בקיץ בליגת הכדורגל של Bow Valley, כמו גם בטורנירים בקולומביה הבריטית, ססקצ'ואן ואלברטה.
פארק הסקייט של קנמור לנוער נבנה בקיץ 2009.
תחנת הרדיו היחידה הפועלת בקנמור היא CHMN-FM.
נכון ליוני 2014 בקנמור שיעור המבנים הפנויים הנמוך ביותר בקנדה בהתייחס לנכסים להשכרה לפי דוח CMHC Spring.
עובדה זו משפיעה על שוק הדיור ומעלה את מחירי ההשכרה.
בתוך העיר, ישנם כמה מבנים המשתמשים באנרגיה גיאותרמית.
עם זאת, משום שהנוף המקומי מיוחד מאוד, לא כל אחד יכול להתקין מכשירי אנרגיית שמש או רוח בנכס שלו.
חוקי העזר נוקשים מאוד ו"שינויים אסתטיים" אינם מקובלים.
קנמור היא מקום שקשה מאוד למצוא בו דיור בר השגה, ובעלי חיות מחמד או משפחות עלולים להתקשות בהסדרת מגורים.
כדי להקל על מצוקת הדיור, קנמור ביצעה מספר פרויקטים של דיור בר השגה.
בשנת 2000, העיר קנמור הקימה את חברת Canmore Community Housing Corporation (CCHC) כדי לספק פתרונות דיור לקהילה.
טיפול רפואי ניתן בבית החולים הכללי של קנמור .
התחבורה המקומית מסופקת באמצעות חברת התחבורה ציבורית בשם Roam.
קָנִית פַּסִּים (שם מדעי: Acrocephalus schoenobaenus) היא ציפור שיר בינונית בסוג קנית.
צבעה חום, גבה וכנפיה מפוספסים, ויש לה פס-גבה מודגש ובולט.
זהו מין נודד, המקייץ ומקנן באירופה והמערב הפלארקטי וחוצה את הסהרה בנדידה לאזורי החריפה שלו באפריקה.
השירה של הזכר מאופיינת במקטעים רנדומליים פטפטנים המלווים בחיקויים של מינים אחרים.
כמו רוב קרוביה, קנית הפסים היא אוכלת חרקים.
בישראל היא חולפת מצויה, בעיקר בבתי גידול לחים.
קנית הפסים תוארה על ידי חוקר הטבע השוודי קארל לינאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של ה-Systema Naturae שלו תחת השם המדעי Motacilla schoenobaenus.
המין מוצב כיום תחת הסוג קנית, שתואר על-ידי יוהאן אנדראס נאומן ובנו יוהאן פרידריך נאומן..
אורניתולוגים בריטיים לא הפרידו בין מין זה לבין המין קנית אירופית עד המאה ה-18.
ייתכן שנאומן ונאומן חשבו ש-akros פירושו "חד, שפיצי".
שם המין הספציפי schoenobaenus גם הוא מיוונית עתיקה, מהמילים "skhoinos" - קנה, ו-"baino" - לדרוך.
זהו תרגום לשם שוודי ישן של המין, Sävstigare.
זוהי קנית בגודל בינוני, אורכה 11.5–13 ס"מ ומשקלה כ-12 גרם.
יש לה גב וכנפיים חומים מפוספסים, וחלקיה התחתונים בהירים.
השת בגוון חום חם ללא פספוס, והוא מנוגד לכנפיים העמומות יותר.
המצח שטוח, הכיפה מפוספסת בשחור והמקור חזק ומחודד.
יש לה פס-גבה לבן בולט.
הניצוי של הזוויגים זהה, אם כי ניתן להבדיל ביניהם במהלך טיבוע על-ידי הימצאותו של כתם דגירה או ביב בולט.
הפרט המבוגר ביותר שתועד בטבע היה ציפור שנתפסה בטיבוע בפינלנד בגיל עשר שנים וחודש.
תוחלת החיים הממוצעת היא כשנתיים.
השירה מגוונת, מהירה ופטפטנית, עם קטעים רכים יותר ומעט חיקויים, לרוב של מיני קניות נוספים.
היא מורכבת ממספר קטעים רנדומליים, כך שהיא לעולם לא חוזרת על עצמה.
הזכרים בעלי הרפרטואר העשיר ביותר זוכים להזדווג עם מספר רב יותר של נקבות.