tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הגן על תושבות בשכונת הארגזים בתביעת פינוי שהוגשה נגדן, בהליך בו נקבעו עקרונות הזכאות לפיצוי כתנאי לפינוי.
יצג את משפחת החייל אורון שאול, לאחר שהוכרז תחילה כנעדר לאחר קרב שג'אעייה במבצע צוק איתן, בהליכים משפטיים לצורך קבלת מידע על גורלו.
יצג ילדים ממוצא פיליפיני, שנולדו וגדלו בישראל, בהליכים למניעת גירושם, אשר בהם עוגנו זכויות השימוע והטיעון שלהם (עמ"נ 45385-11-19).
בשנת 2018 הנחה יחד עם אפרת שפירא-רוזנברג את הסדרה "נקודת מפנה" ב"כאן 11".
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 בשנת 2019, הוצב במקום ה-102 ברשימת מרצ.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22, שהיו גם כן בשנת 2019, הוצב במקום ה-100 ברשימת המחנה הדמוקרטי.
בשנת 2022 נבחר כחבר בוועדת השמות הממשלתית.
כשנה לאחר מכן, פרש מחברותו בוועדה עקב התנגדות לקריאת שמות להתנחלויות ומדיניות ממשלת הימין.
שריד נאם בעצרות מחאה נגד ממשלת הימין שהתקיימו ביישובים שונים בישראל.
שריד כתב שמונה ספרים, שתורגמו לשפות שונות וזכו בפרסים:
חקירתו של סרן ארז (טרף קל) (הוצאת ידיעות אחרונות, 2000).
סיפור חקירתו של קצין מצטיין שנחשד באונס חיילת.
הספר יצא לאור לראשונה בשנת 2000 בשם "טרף קל", ובמהדורה מחודשת בשנת 2021 בשם "חקירתו של סרן ארז".
סיפורו של חוקר שב"כ שמקבל משימה מיוחדת שקשורה במשורר מעזה ופעילת שלום מתל אביב.
הספר תורגם לתשע שפות (אנגלית, צרפתית, גרמנית, סינית, טורקית, איטלקית, ספרדית, קטלנית ודנית), זכה ב"פרס הגדול לספרות בלשית" בצרפת ובפרס הבינלאומי על שם מריסה ג'ורג'טי, שניתן בטריאסטה שבאיטליה.
כמו כן היה מועמד ברשימה הסופית של פרס IMPAC המוענק באירלנד.
סיפור שנה בחייה של הגננת נעמי, אשר נאבקת כנגד פינויה מהגן שהיא מנהלת ומביתה.
הספר היה מועמד ברשימה הקצרה של פרס ספיר ותורגם לגרמנית.
הספר מספר את קורות ימיה האחרונים של מלכות יהודה עתידית, לאחר שמנהיג כריזמטי עולה על כס המלוכה ומתמנה לכהן גדול, בית המקדש השלישי מוקם ועבודת הקורבנות מתחדשת.
הספר זכה בפרס ברנשטיין לספרות ותורגם לצרפתית, לאיטלקית ולערבית.
מפלצת הזיכרון (הוצאת עם עובד, 2017).
היסטוריון צעיר מדווח ליו"ר יד ושם על האופן בו השתלט זיכרון השואה על חייו, במחקריו ובעיסוקו בהדרכת סיורים במחנות ההשמדה בפולין.
הספר תורגם לאנגלית, גרמנית, איטלקית, צרפתית, פולנית, הונגרית, ספרדית וקטלנית.
הספר נכלל ברשימת 100 הספרים הראויים לציון של הניו יורק טיימס לשנת 2020. הצגת יחיד המבוססת על הספר, בעיבוד ומשחק של השחקן בן יוסיפוביץ', זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל תיאטרונטו לשנת 2021 והוצגה בתיאטרון "הבימה".
סיפורה של אביגיל, פסיכולוגית שהתמחתה בטיפול בהלומי קרב ובהכשרת לוחמים לשדה הקרב.
היא מקיימת מערכות יחסים מורכבות עם מטופליה בעבר ובהווה, וגם עם הרמטכ"ל רוזוליו, אשר לו היא מייעצת לקראת המערכה הקרבה.
בנה שאולי מתגייס לצנחנים, ומערכת הנאמנויות שלה מסתבכת.
הספר תורגם לאנגלית, גרמנית, ספרדית וקטלנית.
מגלה החולשות, עם עובד, 2023. עוסק בזיו שמשתחרר מיחידת מודיעין מובחרת ומתחיל לעבוד בחברת היי־טק שפיתחה כלי פריצה לטלפונים חכמים.
הוא מצטיין בעבודתו אבל משווע לאהבה ולחברות.
הספר זיכה את שריד בפרס היצירה לסופרים עבריים ובפרס ברנר לשנת 2023.
הפאנליסט, עם עובד, 2024. הספר מספר אודות עיתונאי ותיק שהתפרסם בתחילת דרכו בזכות כתיבתו הרעננה והופעותיו התכופות בטלוויזיה, אולם בחלוף השנים דעכה הצלחתו, טוריו נדחקים לשולי העיתון, והוא כמעט נשכח.
הוא מרגיש שהוא מאבד גם את אהבתה של אשתו אלונה.
כאשר נקרית לפניו הזדמנות לחזור להופיע בטלוויזיה, בערוץ הפטריוטי, הוא נאחז בה כבגלגל הצלה, ומוכן לעשות הכול לשם כך.
בשנת 2016 זכה בפרס ברנשטיין לספרות על ספרו "השלישי".
בשנת 2023 זכה בפרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול, והודיע על תרומת סכום הפרס לפורום המשפחות השכולות הישראלי-פלסטיני.
ב-30 באוקטובר 2023 זכה שריד גם בפרס ברנר לספרות לשנת 2023 על ספרו "מגלה החולשות".
סכום הפרס הוא 50 אלף שקל.
חברי הוועדה נימקו את הבחירה בספר בכך שהוא "מעמת את הקורא עם תמה אוניברסלית שהמופעים שלה מתגלים במצב האנושי בכל פעם בדרך אחרת...
ישי שריד בנה דמות מורכבת ומציג אותה ללא כחל וסרק, ללא התחסדות וללא הפניית אשמה".
בשנת 2025 זכה בפרס עגנון לאמנות הפרוזה.
חברי הוועדה נימקו את הבחירה: "ישי שריד הוא מן הקולות הבולטים והחודרים בספרות הישראלית העכשווית.
במהלך השנים פרסם שריד שמונה ספרים שבאמצעותם הוא בוחן את המציאות הישראלית וחושף את מורכבותה – את עוצמותיה לצד האימה והספקות הצפונים בה.
שריד מוליך את הקוראת במסע חקרני אל מעבר להווה העכשווי, ומציב שאלות נוקבות באשר למצבה של החברה הישראלית ולעתידה.
כתיבתו מציגה מציאות שבה גבולות הדמיון וההוויה הישראלית מתמזגים זה בזה."
נשוי לד"ר רחלי שיאון-שריד, בתם של יעל דיין ודב שיאון, מנהלת מחלקת טיפול נמרץ ילדים בבית החולים וולפסון.
ישיבה היא אירוע שבו שני אנשים או יותר מתכנסים לדיון בנושא אחד או יותר.
על פי רוב ישיבה היא בעלת אופי רשמי.
ישיבה יכולה להתקיים פנים אל פנים, כך שכל המשתתפים נוכחים באותו מקום פיזי וגם באופן וירטואלי תוך שימוש בטכנולוגיות מידע ותקשורת.
למשל, ניתן לקיים שיחת ועידה באמצעות כמו קו הטלפון.
כמו כן, רשת האינטרנט מאפשרת שימוש בסקייפ וועידת וידאו.
ישיבה המתקיימת באמצעות האינטרנט מכונה ישיבה מקוונת.
פגישות מקוונות יכולות להתקיים בין חברי צוות וירטואלי, שהוא צוות עבודה אשר חבריו ממוקמים במיקומים גאוגרפים שונים ומשתמשים בטכנולוגיות שונות לצורך ההתקשרות ביניהם.
הן יכולות לאפשר גם עבודה מהבית.
מכיוון שניתן לערוך ישיבה פעם אחת או יותר, נהוג שמארגן הישיבה מודיע מראש על התדירות והחזרתיות של המפגשים.
הסוג הנפוץ ביותר הוא מפגש חד פעמי.
מפגשים חזרתיים מאפיינים פגישות המתקיימות כל תקופת זמן מסוימת, כמו ישיבות צוות שבועיות.
סדרת מפגשים כוללת מספר פגישות אשר כל אחת מהן מוקדשת לנושא או היבט מסוים.
ישיבה דפלטבוש הוא מוסד חינוכי יהודי דתי הממוקם בברוקלין ואשר מקיף מסגרות חינוך מגילאי גן ילדים ועד סוף תיכון.
המוסד משויך רעיונית לזרם האורתודוקסיה המודרנית של ארצות הברית.
המוסד הוקם בשנת 1927 על ידי ד"ר יואל ברוורמן ואחרים.
בתחילה היה המוסד מבוסס על כיתות לגילאים הנמוכים ולחטיבת הביניים, וב-1950 נוסד בית הספר התיכון, אשר עבר בהמשך לבניין נפרד ברחוב אחר.
המוסד משלב לימודי יהדות בשילוב עם לימודי חול, לתלמידים ותלמידות ביחד.
בעבר היו רוב תלמידי המוסד בנים למשפחות מהגרים מארצות אירופה.
בשנים האחרונות, עם המעבר של חלק גדול מהאוכלוסייה המבוססת לפרברי ניו יורק, ופתיחת מוסדות דומים נוספים, נמנים רוב תלמידי המוסד עם בני עדות המזרח, בעיקר מקהילות יוצאי סוריה ואיראן שהתיישבו בברוקלין.
המוסד מציין במטרותיו שני עקרונות: "אם אין קמח אין תורה" ו"חתירה להצטיינות" ("The Standard of Excellence").
אחד מעקרונות המוסד הוא "עברית בעברית" שבו נמסרים כל שיעורי היהדות העוסקים בטקסטים עבריים (תנ"ך, תלמוד), בשפה העברית.
עיקרון זה מנחיל שליטה בשפה העברית לבוגרי המוסד.
עקב זאת לימדו ומלמדים במוסד מורים ישראלים רבים, ובהם אפרים שך, יוסף שפירא, טובה קלמן ואחרים.
ד"ר דוד אליאך (נכדו של ר' שלמה יוסף אליאך) יליד ירושלים, שימש כמנהל המוסד במשך 43 שנים.
ישיבה תיכונית תורנית נווה היא ישיבה תיכונית המשתייכת לזרם הדתי לאומי.
במתכונת פנימייה מלאה השוכנת במושב נווה שבמועצה האזורית אשכול.
הישיבה הוקמה בשנת 2008 במושב יבול שבחולות חלוצה על ידי הרב אסף נאומבורג, שהיה קודם לכן מחנך בישיבה התיכונית בדימונה.
בשנת 2010 עברה הישיבה למקומה הנוכחי.
בישיבה לומדים, נכון לשנת הלימודים ה'תשפ"ו, כ-190 תלמידים המחולקים לשבע כיתות.
ראש הישיבה, הרב אסף נאומבורג, משמש גם כמחנך כיתה י"ב.
הרב שמואל ידלר הוא סגן ראש הישיבה ומרכז סדר צהריים.
יום הלימודים בישיבה מתחלק לשלושה חלקים:
סדר בוקר, שבו לומדים גמרא עם רש"י ותוספות בעיון, בהספק של כ-25–30 דף בשנה.
סדר צהריים, שבו לומדים גמרא בבקיאות, בהספק של כ-100 דפים בשנה.
בשנת ה'תש"ף נפתחה גם מגמת לימוד עיון (של גמרא רש"י תוספות) בסדר צהריים בהספק של 40-50 דפים בשנה.
לימודי התיכון, לקראת בחינות בגרות.
בימי חמישי בערב מתקיים בישיבה 'משמר לימוד', שבו חוזרים התלמידים על החומר הנלמד בגמרא במשך השבוע ונבחנים עליו.
מדי יום מתקיימת שיחה של הרב אסף נאומבורג, ראש הישיבה, בענייני אורח חיים, אמונה ומוסר.
על בסיס שיחות אלו נערך על ידי תלמידי הישיבה הספר 'ואמונתך בלילות'.
נלמדים גם שיעורים נוספים בענייני אמונה ויראת ה', מתוך הגישה האמונית שמבית מדרשו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בשנת ה'תשפ"ג עלה לרשת אתר שבו ניתן להאזין לשיחות שנמסרו בישיבה.
שבת ישיבה מתקיימת פעם בשלוש שבתות.
סדרי החופשות של הישיבה שונים מעט משל ישיבות תיכוניות אחרות ודומות יותר לשל ישיבות קטנות, הן מסיבות אידאולוגיות והן בגלל המרחק הרב של הישיבה מבתיהם של רוב התלמידים.
תאריכי החופשות נקבעים על פי לוח השנה העברי.
חופשת הקיץ מתחילה בי"ז בתמוז ונגמרת בג' באלול יום פטירת הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
חופשת סוכות מתחילה למחרת יום הכיפורים ונגמרת בסביבות א' בחשוון.
חופשת חנוכה דומה לשאר מוסדות הלימוד, וחופשת פסח מתחילה בה' ניסן ונגמרת לפני יום הזיכרון לשואה בכ"ז בניסן.
עם הקמתה בשנת 2008 שכנה הישיבה במבנים זמניים במושב יבול, כ-5 ק"מ ממקומה הנוכחי.
בשנת 2010 עברה הישיבה לקרוואנים בסמוך לבניין הכיתות שהוחל בבנייתו באותם הימים, במושב נווה, שהיה אז בשלבי בנייה.
בשנת 2011 נכנסה הישיבה לבניין הכיתות החדש.
באמצע שנת 2012 נכנסו התלמידים לבניין הפנימיות החדש, אשר בו 22 חדרים.
בשנת 2018 עם כניסתה של כיתה נוספת לישיבה נבנה עוד מתחם קרוואנים שמשמש פנימייה לכיתה י'.
ובשנת 2021 הישיבה התרחבה בעוד כיתה ובעוד מתחם קרוואנים שמשמש כפנימייה לכיתה י"א.
בשנת 2014 הוכרה הישיבה כמוסד חינוכי המקבל תמיכה מעליית הנוער.
הישיבה נמצאת בפיקוח של המחוז החרדי.
בשנת 2016 חנכה הישיבה את בניין הקבע של חדר האוכל ובית המדרש, ובכך השלימה מעבר של כל המבנים למבני קבע, מלבד מגורי שתי כיתות.
כל המבנים מוגנים מפני טילים, מפאת הימצאותה של הישיבה באזור עוטף עזה.
בשנת 2018 קיבלה הישיבה שתי כיתות למחזור החדש, ולצורך כך הורחב בניין הכיתות.
בשנת הלימודים ה'תשפ"ב נכנסו שתי כיתות למחזור החדש ולצורך כך נבנה מתחם קרוואנים חדש והישיבה יצאה בקמפיין מימון המונים בקרב בוגריה לצורך בנייתו.
בשנת ה'תשפ"ג מתחם הקרוואנים לא שימש את תלמידי הישיבה, אך שימש את מוסדות הישיבה לאירוח מבקרים.
בשנת ה'תשפ"ד נכנסו עוד שתי כיתות לישיבה והמתחם חזר לשימוש פעיל.
ובשנת הלימודים ה'תשפ"ה עקב הצטרפות של כיתה נוספת נפתח מתחם פנימיות חדש לכיוון היישוב נווה.
ישיבה תיכונית חרדית היא מוסד לימוד לבנים המשלב לימודי קודש ולימודים כלליים הנלמדים בתיכון, ומיועד לצעירים המשתייכים למגזר החרדי.
מספר התלמידים בישיבות אלו נמצא במגמת עלייה חדה.
בין השנים 2000 ל-2005 שמר מספר התלמידים בישיבות התיכוניות החרדיות על יציבות, ועמד על כ-550. עם זאת, עד שנת 2020 זינק מספרם בלמעלה מ-350% והגיע ל-2,100 תלמידים – המהווים כ-6.5% מכלל תלמידי מוסדות העל-יסודי במגזר החרדי.
הגידול הרב ביותר התרחש בישיבות המכוונות את תלמידיהן לקבלת תעודת בגרות מלאה.
ישיבות אלו נתמכות על ידי המדינה, המעודדת את גידולן במטרה לקדם את הלימודים הכלליים במוסדות החרדיים.
בשנים האחרונות מתרחשים תהליכים משמעותיים בתוך החברה החרדית, הגורמים להשתתפות גוברת והולכת של גברים חרדים בתעסוקה ובהשכלה גבוהה בישראל.
מרב הגידול של ההשתתפות בהשכלה גבוהה של גברים חרדים מתרחש במכללות חרדיות שאינן מן המובילות ברמתן האקדמית ומאופיינות בתחומי לימוד מצומצמים.
בחירה זו משפיעה בהכרח על פרופיל התעסוקה של הסטודנטים החרדים לאחר סיום לימודיהם, כמו כן זוהו שיעורי־נשירה לא מבוטלים של סטודנטים חרדים ממכללות אלו.
בצד הישיבות הקטנות, שהן המסלול הסטנדרטי של החינוך החרדי בגילאי התיכון, קיימות ישיבות תיכוניות חרדיות המכוונות ללימודים לקראת תעודת בגרות, המהווה תנאי סף לקבלה למוסדות השכלה גבוהה, חלקן וותיקות וחלקן נפתחו בעשור האחרון.
ישיבות אלה בחלקן מכוונות לקבוצות שאינן הזרם המרכזי החרדי (משפחות עולות מארצות הרווחה, בוגרי מוסדות קירוב ומשפחות של בעלי תשובה), אך חלקן מכוונות לקליטת תלמידים מהזרם המרכזי של החברה החרדית.
בזרמים המרכזיים של הציבור החרדי שוררת התנגדות חזקה לישיבות התיכוניות החרדיות המכוונות להשכלה אוניברסיטאית עבור הזרם החרדי המרכזי.
אולם, הישיבות התיכוניות החרדיות שאינן מכוונות להשכלה גבוהה, אלא להכשרה מקצועית בלבד, נתפסות כברירת־מחדל למי שאינם נחשבים חלק אינטגרלי מן הליבה החרדית.
רובם המכריע של הלומדים בישיבות חרדיות תיכוניות הם בנים של חרדים עובדים ורק מיעוט קטן הם בנים של אברכים.
לאחר לימודי היסודי ישנן כמה סוגי מוסדות עיקריים, בהם לומדים חרדים לימודי תיכון:
ישיבה קטנה - המסלול העיקרי שבו לומדים מרבית החרדים, נתפש כערך עליון וכמשמר את המסורת של עם ישראל לדורותיו של התמקדות בלימוד גמרא, בדרך-כלל מהסדרים נשים ונזיקין, בעיון עד הצהריים ובבקיאות בשעות אחרי הצהריים.
יום לימודים טיפוסי עשוי להימשך כ-14 שעות (07:00 - 21:00, כולל תפילות וארוחות).
בשנת הלימודים תשע"ח פעלו בישראל כ־330 ישיבות קטנות.
ישיבות חסידיות המשלבות לימודים כלליים - מוסדות אלו נפוצים בעיקר בחסידות חב"ד.
במוסדות אלו לומדים עברית ודקדוק (בדגש על דקדוק לשון הקודש), היסטוריה עם התמקדות בתולדות החסידות, ומתמטיקה אשר משלבת סוגיות תלמודיות.
משרד החינוך מחייב להורות את המקצועות השונים, אך לא לבחון בהם.
בשנת הלימודים תשע"ח פעלו בישראל 15 ישיבות תיכוניות חסידיות, מרביתן כאמור משתייכות לחסידות חב"ד ומקצתן לחסידויות קרלין ונדבורנה ואחרות.
בתי ספר טכנולוגי לבנים - מוסדות המתמקדים בטיפול בנוער נושר מהמסגרות החרדיות.
במוסדות אלו מקצועות כליים ומקצועיים עם שילוב של מעט לימודי קודש.
רובם הגדול של התלמידים במוסדות אלה אינם מקפידים על אורח־חיים חרדי או על קיום מצוות, אינם מסתגרים מאינטרנט ומאמצעי טכנולוגיה חדישים, ואינם מקפידים על קוד הלבוש החרדי.
מוסדות אלה נבדלים זה מזה בקהל היעד שלהם, בתוכנית הלימודים, בכללי ההתנהגות ועוד.
בשנת הלימודים תשע"ח, פעלו בפיקוח המחוז החרדי של משרד החינוך 24 בתי ספר כאלה.
תקופת החינוך בגילאי העל-יסודי נתפשת כתקופת ההתבגרות הקובעת את עתידו של אדם, ועל כן נתפשת כקריטית במה שנוגע לחישולו כאדם חרדי.
הישיבה שבה בני נוער לומדים תורה בלבד, בתוך קהילה סגורה, מנותקת מכל השפעה מבחוץ.
במובן הזה, הישיבה אינה רק מקום של לימודים, אלא מקום חינוכי שמטרתו לעצב את אישיותו הדתית של התלמיד.
השאיפה להגשמתו של אידיאל תורני בשלב קצר יחסית של החיים שבו הצעיר פטור מדאגות פרנסה, מתנגשת עם אותו פרק זמן עצמו, שבו הצעיר החרדי יכול להכשיר את עצמו לחיי פרנסה.
התנגשות זו בין שני תהליכי חיברות מנוגדים באותו פרק זמן עצמו בחיים, היא המכשול העיקרי להשתלבותם הכלכלית של בוגרי החברה החרדית בימינו.
המתנגדים לשילוב לימודי החול חוששים מפני כרסום באידיאל התורני, אשר יפגום בחישולו של הצעיר החרדי ויגרע מ"חרדיותו".
זאת הסיבה לכך שהרבנים הסכימו לפתוח פתח להכשרה מקצועית וללימודים מתקדמים רק לאברכים מגילאי 23 ומעלה, שרובם כבר בעלי משפחות.
מנהיגים שונים של היהדות החרדית בתקופות שונות לא שללו מכול וכול את לימודי החול (המותרים) בצדם של לימודי הקודש, אבל ראו בכך עניין שבדיעבד, כלומר – אם אי-אפשר אחרת, גם זה טוב, אבל בוודאי לא מלכתחילה.
זוהי התפיסה הפוליטית וגם התפיסה הדתית של הדתיות החרדית של ראשית שנות ה-20. יש "מלכתחילה", ואליו צריכים לשאוף – לשהות בעולם של חיי תורה.
רק אם הדבר הוא בלתי אפשרי אז בדיעבד, זה בסדר.
השקפה זו, המעמידה בראש הפירמידה החברתית את התלמיד החכם המתמצא בספרות ההלכה על כל מדוריה, מנוגדת להשקפת העולם של הציונית הדתית.
החברה הליטאית בישראל היא שהשתיתה את הנורמה הזו וקבעה בכך למעשה את ההיררכיה החברתית אצל כלל הציבור החרדי.
לתפיסתם של החרדים, לימודי חול הם אפוא יצירה של 'בדיעבד' ולא של 'לכתחילה', ועל כן אין להם מקום בתוך השאיפה החרדית.
במקביל לישיבות הקטנות החרדיות, מתקיימות בישראל גם מעט ישיבות תיכוניות חרדיות.
מודל הישיבה התיכונית מקובל ביותר בקרב הציבור הדתי לאומי בישראל ובחלק מהקהילות החרדיות המודרניות בצפון-אמריקה ומערב-אירופה.
מטרת הישיבה התיכונית היא להקנות ללומדים הדתיים בה תעודת בגרות.
המסגרת היא בדרך כלל 4-שנתית וכוללת בגרות בכל מקצועות החובה ו-5 יחידות גמרא.
חלק משעות אחר הצהריים מוקדש בהן ללימודים כלליים באנגלית, מתמטיקה, היסטוריה, לשון, אזרחות, חינוך גופני, תנ"ך ומחשבת־ישראל – לימודים שאינם נלמדים בישיבות הקטנות.
חלקן של הישיבות נתקל בהתנגדות חריפה וחלקן בהסכמה שבשתיקה מצד רבנים, בעיקר בהתאם לאופי השכונה ורמת הסיכון שמעריכים הרבנים שהקמת הישיבה תהווה לציבור החרדי הרלוונטי.
תלמידים בישיבות התיכוניות החרדיות מגיעים בדרך כלל עם רקע מוקדם במקצועות כלליים, ורק מעטים הם בוגרי בתי־ספר יסודיים חרדיים.
בישיבות התיכוניות החרדיות נהוגה פתיחות רבה יותר בנוגע לקוד הלבוש ולשימוש במכשירים טכנולוגיים ואינטרנט.
התלמידים בישיבות אלו חשופים לחברה ולתרבות הישראלית הכללית, אם כי בין הישיבות התיכוניות עצמן ישנם הבדלים בהתאם לאופי הישיבה הספציפי.
בין בוגרי הישיבות התיכוניות החרדיות ראשי ישיבות ורבני קהילות רבים, כדוגמת הרב יגאל רוזן ראש ישיבת אור ישראל, הרב דוב לנדו ראש ישיבת סלבודקה, הרב ברוך ויסבקר ראש ישיבת בית מתתיהו, הרב יהודה סילמן, הרב יצחק מרדכי רובין ועוד.
ניתן לסווג את הישיבות הללו לשלוש קטגוריות:
ישיבות תיכוניות חרדיות ותיקות הפונות אל האוכלוסייה החרדית מודרנית.
הורי הלומדים בהן הם בעלי מקצועות חופשיים והכנסה גבוהה.
הנערים באים עם רקע בלימודים כלליים.
ההורים מעוניינים בכך שבנם ילמד וישיג תעודת־בגרות וימשיך לאחר מכן לישיבות הגדולות החרדיות המובילות.
ישיבות תיכוניות חרדיות אלו אינן מקובלות על דעת חלק מן המנהיגות החרדית, אבל אינן נתפסות כ"תחרות" לישיבות הקטנות.
כגון, ישיבת היישוב החדש שהוקמה כבר בשנת 1938 ישיבת מערבא שהוקמה בשנת 1984 וישיבת חדוות התורה
ישיבות תיכוניות חרדיות חדשות הפונות אל הזרם המרכזי של החברה החרדית — ישיבות אלו הוקמו כתוצאה מתפיסת־עולם הרואה בישיבה התיכונית החרדית מודל נכון וראוי מ'לכתחילה', לפחות עבור חלק מן הנערים החרדים.
כאלו הן הישיבות: מאורות בבית־שמש, וחכמי־לב בירושלים.
ישיבות אלו פונות אל נערים חרדים מרקע שמרני יותר ומן הזרם החרדי המרכזי, ולכן ההתנגדות לקיומן חריפה יותר מצד חלק מן ההנהגה התורנית.
ישיבות תיכוניות חרדיות חדשות לבעלי־תשובה ואוכלוסיית קירוב — ישיבות אלו הוקמו עבור בוגרי החינוך החרדי הבאים מבתים שאינם חרדיים, או עבור דור שני של משפחות של בעלי־תשובה.
בקטגוריה זו נכללות הישיבות: ישיבת בניה שבנתניה.
דומות להן הן ישיבת דרך אמונה וישיבת אגדלך.
הן מתקבלות בדרך־כלל בברכה על־ידי המנהיגות החרדית, היות שאינן פונות כלל לזרם החרדי המרכזי.
+שםמיקוםתאריך ייסודהערותהיישוב החדשתל אביב-יפותרצ"טהוקמה כישיבה ללא לימודי חול והוסבה לישיבה תיכוניתמערבאמתתיהותשמ"וחדוות התורהירושליםתשע"דחנוך לנערצפתתשס"דנהרדעאגני תקווהתשס"חמאורותבית שמשתשס"זאור מנחםאשקלוןתשס"חמתיבתא בית שמשבית שמשתשע"הדרך אמונהמושב תירושתשע"דאגדלךירושליםתשע"ואור אבנרכפר סיטריןתש"עהמדרשה החסידיתביתר עיליתתשע"השייכת לרשת נצחנהוראמבוא חורוןתשנ"טזיו אורכרמיאלתשע"החכמי־לבירושליםתשע"דידידיהפתח תקווהתשע"גאור העתידגן יבנהתשע"טנשמת התורהירושליםתשע"טשייכת לרשת נצחזיו אורנתניהתשע"זשלוחה של ישיבת נהוראדובר טובירושליםתשע"זעמל התורהירושליםתשע"זאורייתאירושליםתשע"ט
ישיבה על עץ היא דרך מחאה או פעולה ישירה של פעילי איכות הסביבה נגד כריתת עצים.
הפעילים יושבים על עצים המועמדים לכריתה, לרוב על משטח קטן שהוצב בין ענפיו, מתוך הנחה שהכורתים יעדיפו לא לסכן חיי אדם.
תומכי המחאה מספקים לפעילים על העצים מזון וציוד.
רוב המקרים של מחאה בישיבה על עץ הסתיימו בהצלחת המחאה, וכריתת העצים נמנעה.
עם זאת, היו מספר מקרים בצפון קליפורניה בהם הממשל המקומי העסיק צוותים של מטפסים, שעלו על העצים ופינו את פעילי המחאה.
מקרים ידועים של ישיבה על עץ
מחאת וולר קריק, אוסטין, טקסס, 22 באוקטובר 1969.
מחאה נגד כריתת עצי אולמוס בסטוקהולם, שוודיה, מאי 1971.
מחאה נגד כריתת עצים בפארק יער פוראורה, ניו זילנד, 1978. הכריתה בוטלה.
מחאה נגד כריתת עצי אשוח דאגלס בשטח היער הלאומי וילאמט, מדינת אורגון, ארצות הברית, 1985. מחאה זו הולידה את תנועת כדור הארץ תחילה!
מחאה נגד סלילת כביש M11 בלונדון, דצמבר 1993. מפגינים ישבו במשך ארבעה חודשים על עץ ערמונים בן 250 שנה שיועד לכריתה.
ב-7 בדצמבר פונו על ידי כוח משטרה מיוחד, והעץ נכרת.
מחאה נגד כריתת עצים לאורך החוף המערבי (ניו זילנד), אפריל 1997. חברת הכריתה פגעה במפגינים בעזרת הליקופטר, כנראה במזיד.
מחאה נגד כריתת עץ סקוויה נאה בשם "לונה" בהמבולדט, קליפורניה, 1997 עד 1999. הפעילה ג'וליה באטרפליי היל התפרסמה בכך שישבה על העץ מעל לשנתיים (738 יום).
בזכותה גויס הסכום שנדרש כדי למנוע את הכריתה.
מחאת עצי האלון בברקלי (קליפורניה), משנת 2006 עד 2008, אחד האירועים הארוכים ביותר של ישיבה על עץ.
ארבעה פעילים ישבו על עץ במשך 21 חודשים במחאה על כריתת עצי אלון בשטח שיועד למתקני ספורט של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
הפעילים נכנעו לאחר שהאוניברסיטה קיבלה אישור כריתה מבית המשפט.
מחאת פארק המבורג, 2009 עד 2010. חברה אירופאית תכננה כריתת 400 עצים להנחת תשתית לתחנת כוח.
קבוצת מחאה בשם Robin Wood ישבה על העצים במשך שלושה חודשים, והכריתה בוטלה.
מחאת יער נורדריין-וסטפאליה, 2012. חלקים מהיער העתיק יועדו לכריתה ובמקומם מתוכננת הקמת מכרה פחם.
המחאה נמשכת לסירוגין עד היום.
מחאת הסן, ינואר עד נובמבר 2018. באזור הסן תוכננה כריתת עצים כדי לסלול כביש מהיר שיוביל לנמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט.
פעילי Robin Wood ישבו על העצים במשך מספר חודשים.
המחאה הצליחה, והכביש נסלל במסלול חלופי.
ישיבה קטנה (יש"ק, גם ישיבה לצעירים) היא מוסד ללימוד תורה לגילאי 14-17.
בשנת 2018 עמד מנין התלמידים בישיבות קטנות ברחבי הארץ על כ-36,000 תלמידים, בכ-350 ישיבות קטנות.
ישיבה קטנה מיועדת לתלמידים שסיימו את למודיהם בתלמוד תורה או בבית ספר, לאחר שמונה שנות לימוד, והיא מקבילה לבית ספר תיכון בחינוך הכללי.
בחלקן של הישיבות הקטנות (בעיקר אלו המזוהות עם הציבור החרדי), נמשכים הלימודים כשלוש שנים - מכיתה ט' עד י"א (גילאי 14 עד 17), ובחלקן (בעיקר בציבור הדתי לאומי או חרדי לאומי) נמשכים הלימודים ארבע שנים (במקביל ללימודים בכיתות ט'-י"ב) ולאחריהן פונים התלמידים ללימוד ב"ישיבה גדולה" או "גבוהה".
הלימודים בישיבה קטנה בדרך כלל הם לימודי קודש בלבד, המתמקדים בלימוד התלמוד הבבלי, בשילוב לימוד הלכה, בדרך כלל מתוך הספר משנה ברורה.
ישנן ישיבות שמשלבות לימודי תנ"ך ואמונה בנוסף ללימוד העיקרי המתמקד בתלמוד.
ישנן ישיבות קטנות שמשלבות בשנה הרביעית לימודי חול במסגרת מצומצמת על מנת לאפשר לתלמידים לקבל תעודת בגרות מינימלית.
חלק מהישיבות הקטנות כוללות רק מסגרת ללימוד, בתוספת ארוחות, וללא לינה.
כאלו הן למשל הישיבות הקטנות בעיר בני ברק, שמשמשות בעיקר את התלמידים הגרים בעיר.
אך כיום ישנן ישיבות רבות שמשמשות כפנימיה לתלמידים, שחוזרים הביתה רק פעם בשבועיים או שלושה, בדרך כלל אלו ישיבות שמגיעים אליהם תלמידים מחוץ לעיר.
ביהדות החרדית באירופה ובארצות הברית מקובל שמלבד הישיבה הקטנה הרגילה, המשמשת כמסגרת לגילאי 14–17, ישנה גם ישיבה לצעירים מגיל 17–20, ורק לאחריה התלמידים פונים ללימודים בישיבה גבוהה, בדרך כלל בישראל.
סדרי הישיבה קטנה, מחולקים לשלושה סדרים, כאשר בסדר הראשון הלימוד הוא עיוני, ובסדר השני הלימוד מתרכז בלימוד בבקיאות.
הסדר השלישי משמש בחלק מהישיבות כסדר בקיאות בדומה לסדר צהרים, ובחלקם משמש כ'סדר הכנה', להכנת החומר עליו השיעור הבא נסוב, כאשר באותו הזמן ישנו "משיב" הממונה להשיב על שאלות התלמידים, ולהדריך אותם בלימוד.
במהלך השנים התפתח סגנון חדש של ישיבות קטנות הפונות בעיקר לציבור המודרני יותר, בו נלמדים מלבד לימודי הקודש גם לימודי חול, ואף מקבלים בהם תעודת בגרות.
חלוצת הישיבות הללו היא ישיבת היישוב החדש שהוקמה בתל אביב בשנת 1938, מאז קמו ישיבות רבות בסגנון הזה.
רוב ההורים השולחים את בניהם לישיבות האלו אינם אברכים, בין השאר בגלל העלות הגבוהה של הלימודים בהם.
בשונה מהישיבות הקטנות, בהן תקופת הלימודים בישיבה היא כשלוש שנים, בישיבות התיכוניות משך הלימוד בישיבה הוא ארבע שנים; כיתות ט' י' י"א וי"ב, שהם המשך לכיתות בתלמוד תורה.
בסוף שנות התשעים, התפתח בציונות הדתית סוג מסוים של ישיבה קטנה, המכונה לעיתים ישיבה קטנה לאומית.
שונה מהישיבות החרדיות - בישיבות הקטנות הלאומיות נלמדים, בנוסף ללימוד העיקרי של גמרא והלכה, ספרי הגות ומחשבה בדרכו של הרב קוק, בייחוד הכוזרי, ספרי המהר"ל, רמח"ל, ספרות המוסר וספרי הרב קוק, תלמידיו וממשיכיו.
חלק מישיבות אלו, מאפשרות למעוניינים בכך ללמוד בשנה הרביעית לימודים לבגרות מינימלית במסלולים אקסטרניים בשעות הערב וכדומה.
ישיבות נחשבות למובילות בעיקר לפי כמות הבחורים שנשלחים בסוף לימודיהם בישיבה הקטנה לישיבות גדולות הנחשבות לטובות במגזר דוגמת חברון, פוניבז', וולפסון, בית מתתיהו ועוד.
מדד נוסף הוא כמות הבחורים בישיבה, עם זאת, הרבה מעדיפים ישיבות עם מספר קטן יותר של תלמידים כדי שיהיה לבחור יותר קשר עם הצוות.
הישיבות הקטנות המובילות בארץ ממוקמות בעיקר בירושלים, לחלקן מגיעים בחורים מכלל הארץ.
בבני ברק נהוג שאין פנימיות כך שרק בחורים המתגוררים העיר לומדים בהם.
ישיבת קול תורה לצעירים - הישיבה הוקמה בשנת 1939 על ידי הרב יחיאל מיכל שלזינגר והרב ברוך קונשטט שעלו מגרמניה בעקבות ליל הבדולח, ובמהלך השנים התחלקה הישיבה לישיבה קטנה וגדולה, הישיבה נחשבת לישיבה בעלת משטר יחסית לשאר הישיבות ועם זאת הביקוש אליה גדול.
אחד המאפיינים שגורמים לביקוש הגדול הוא שהישיבה משלבת בתוכה את כל סוגי הבחורים והמשפחות, מה שמייצר ביקוש מכלל אזורי העיר, כאשר חלק גדול מקרב ההורים השולחים לישיבה, הם בוגרי הישיבה בעצמם.
כמות גדולה מהבחורים המסיימים את לימודיהם בישיבה ממשיכים לישיבות חברון ופוניבז'.
בשנת 2023 התקבלו 102 בחורים לשיעור א'.
ישיבת פוניבז' לצעירים - הישיבה הוקמה בשנת 1954 על ידי הרב יוסף שלמה כהנמן מייסד וראש הישיבה הגדולה, שהעמיד בראשה את הרב מיכל יהודה ליפקוביץ' יחד עם הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן.
הישיבה נחשבת למובילה בעולם הישיבות קטנות בבני ברק, ובכלל.
מרבית הבחורים המסיימים את לימודיהם בישיבה ממשיכים לישיבה הגדולה.
בשנים האחרונות איבדה הישיבה מכוחה בעקבות פטירת ראש הישיבה הרב מיכל יהודה ליפקוביץ' לפני למעלה מעשור, ולאחר מכן מי שהמשיך את הנהגת הישיבה הרב שמואל איינשטיין והרב נפתלי נבנצאל.
בשנת 2020 התקבלו 60 בחורים לשיעור א'.
ישיבת תפארת התלמוד (שנקר) - הישיבה הוקמה בשנת 1981 על ידי הרב ברכיהו שנקר, בנשיאותו של הרב שך.
עם הקמת הישיבה, אישר הרב שך בניית פנימייה לישיבה, בשונה מהנוהג המקובל אז, שלא לבנות פנימיות בישיבות קטנות.
ב-2014 עלו שמועות שהישיבה משתייכת לפלג הירושלמי, לאחר זמן, הרב אשר אריאלי הזים את השמועות.
הישיבה נחשבת למובילה בעולם הישיבות קטנות בירושלים, ובכלל.
הישיבה מעודדת תחרות בין הבחורים, ומשכך, רוב התלמידים המגיעים לישיבה, הם בעלי ביטחון עצמי גבוה מהממוצע.
בשנת 2023 התקבלו 52 בחורים לשיעור א'.
ישיבת אור ישראל לצעירים - הישיבה הוקמה בשנת 1943 ביוזמתו של הרב ישראל זיסל דבורץ כישיבת המשך לתלמוד תורה "שארית ישראל" ועל ידי הרב יעקב ניימן והרב שלמה קרובקה, שלימדו קודם לכן בישיבת כפר גנים, והרב יוסף רוזובסקי (אחיו של הרב שמואל רוזובסקי).
הישיבה קרויה על שם הרב ישראל מסלנט, מייסד תנועת המוסר.
הישיבה נחשבת למובילה בעולם הישיבות קטנות במרכז הארץ, ובכלל.
הישיבה נחשבת לישיבה בעלת משטר יחסית לשאר הישיבות, ומודגש בה לימוד המוסר.
ישיבת אמרי נועם - הישיבה הוקמה בשנת 1997 על ידי הרב צבי קאהן, בשליחותו של הרב שמואל אוירבך.
הישיבה מוגדרת כישיבה בעלת סגנון פתוח - מודרני, הישיבה מתאפיינת בהשקעה מיוחדת בתלמידים ובסיס עיקרי מרישום הישיבה הם תלמידים תושבי השכונה, במקביל לכאלו שמגעים מרחבי העיר, כמו כן הישיבה מחזיקה בצוות ייחודי ונחשב.
בשנת 2023 התקבלו 94 בחורים לשיעור א'.
ישיבה גדולה (בציבור הדתי לאומי מקובל השם ישיבה גבוהה) היא ישיבה המיועדת לבחורים לאחר שסיימו את שלוש שנות הלימוד בישיבה קטנה, או ארבע שנות הלימוד בישיבה תיכונית או בישיבה קטנה לאומית.
בציבור החרדי בישראל מתחילים ללמוד בה בגילי 16 או 17. בציבור הדתי לאומי מקובל להתחיל סביב גיל 18.
נכון לשנת 2018, ישנן 382 ישיבות גדולות בישראל, בהן לומדים מעל 40,000 תלמידים.
בישיבה גדולה לומדים לימודים תורניים בלבד בדומה לישיבה קטנה.
מעט מן הישיבות המשתייכות למגזר הדתי לאומי מציעות לתלמידים המבוגרים יותר אפשרות של שילוב לימודי הוראה כדוגמת ישיבת המאירי בירושלים..
מדינת ישראל מסבסדת את הלימודים בישיבות.
ב-2017 העבירה המדינה 477 ש"ח בחודש לתלמיד בישיבה גבוהה.
כמו כן, צעירים שעיסוקם היחידי הוא לימוד בישיבה מקבלים דחייה של חובת השירות בצה"ל עד לסיום לימודיהם.
בישיבות הגבוהות החרדיות כמעט תמיד סיום הלימודים הוא אחרי גיל הפטור משירות חובה, כך שלמעשה הדחייה הזו מהווה פטור משירות חובה לתלמידי הישיבה החרדים.
התופעה קיימת גם בישיבות גבוהות ציוניות אך בהיקפים קטנים בהרבה, ורוב התלמידים בהן מתגייסים לשירות חובה מקוצר במסגרת הסדר מרכז.
מועד הכניסה לישיבה הגדולה, הוא בתחילת זמן אלול, שמתחיל בראש חודש אלול, לאחר סיומן של שלוש שנות לימוד בישיבה קטנה.
הקבלה לישיבה מותנית במבחן בדומה לקבלה לישיבה קטנה, שנעשה בדרך כלל על ידי ראש הישיבה ואיש חינוך נוסף מצוות הישיבה כגון המשגיח או אחד הרמי"ם בישיבה, לעיתים המבחן הוא אצל כל אחד בנפרד, ולעיתים יחד.
בחלק מהישיבות נעשה כעין ראיון אישי מלבד המבחן התורני.
בשונה מישיבה קטנה למשל, בישיבה גדולה אין זמן בו מסתיימים הלימודים, בדרך כלל הלימוד בישיבה מסתיים בעת נישואי הבחור.
לאחר מכן מי שמעוניין להמשיך בלימודיו, עושה זאת בכולל אברכים המיועד לנשואים, או לחלופין יוצא לעבוד לפרנסתו.
בחלק מהישיבות ישנו איסור להתחתן קודם סיום השנה החמישית.
אך ברבות מהישיבות לא קיימת הגבלה, ולעיתים בחורים נישאים בשנה הרביעית ללימודם ואף קודם לכן (בדרך כלל אלו בחורים שמבוגרים משכבת הגיל, כגון בוגרי ישיבות תיכוניות שנכנסים לישיבה לאחר 4 שנות לימוד בתיכון במקום לאחר 3 שנות לימוד בישיבה קטנה).
בחלק מהישיבות, התלמידים בשנה הראשונה השנייה והשלישית, נקראים 'שיעור א', 'שיעור ב' ו'שיעור ג' בהתאמה.
ומהשנה הרביעית, נקראים - 'קיבוץ א' 'קיבוץ ב' ואילך.
בחלק קטן מהישיבות בשנה הראשונה נקראים התלמידים 'ועד א', ולאחר מכאן 'ועד שני' 'ועד שלישי' וכן הלאה ללא שינוי.
הישיבה הגדולה שונה מהותית מהישיבה קטנה.
עיקר ההבדל הוא בעצמאות התלמידים, הן מבחינה לימודית והן מבחינת ההשגחה הכללית.
עיקר הלימוד מתבצע עצמאית על ידי לימוד בחבורתא.
לתלמידים הצעירים - לרוב בשנה הראשונה והשנייה שלהם בישיבה, נמסרים שיעורים יומיים על ידי ר"מ או הראש ישיבה.
אך בחלק מהישיבות אין הקפדה מטעם הישיבה להיכנס לשיעורים.
בדרך כלל שיעורים אלו נמסרים עד השנה השלישית.
נהוג לחלק בישיבות את היום לשלושה סדרי לימוד:
סדר א - סדר הלימוד בבוקר.
זהו הסדר המשמעותי יותר במשך היום, הלימוד בו עיוני ואיטי, ובדרך כלל ניתן בו דגש על איכות, בצורת לימוד של סוגיה, ולא על כמות.
לאחריו תפילת מנחה, ארוחת צהריים ומנוחה.
סדר ב - סדר הלימוד לאחר הצהריים בדרך כלל בין 4 ל-7. בדרך כלל הלימוד בסדר זה הוא בצורת בקיאות, כשקצב הלימוד בו, מהיר משמעותית מהלימוד בבוקר.
סדר ג - לאחר ארוחת הערב, עד הלילה.
בחלק מהישיבות אף לאחר סיום הזמן הרשמי של הסדר ניתן לראות רבים שממשיכים את לימודיהם, בדרך כלל בנושא הנלמד בסדר א'.
לעיתים עד השעות הקטנות של הלילה.
משמר הוא כינוי של לימוד שנמשך כל הלילה, לימוד שכזה נהוג בעיקר בליל שישי (חמישי בלילה).
כחלק מסדרי הישיבה, מתקיים מעת לעת 'שיעור כללי' הנמסר בדרך כלל על ידי ראש הישיבה.
בישיבות שיש בהן יותר מראש ישיבה אחד, כל אחד מראשי הישיבה מוסר את השיעור.
השיעור כללי מתקיים בהיכל הישיבה עצמה, בשונה מהשיעורים שמתקיימים בחדרי שיעורים.
השיעור הכללי נמסר בדרך כלל פעם בשבוע או שבועים, בהתאם להתקדמות הלימוד.
השיעור נמסר על כלל הסוגיה, ובדרך כלל מרכז בתוכו רעיון מרכזי אחד, על מנת ליישב מכלול קושיות והערות בסוגיה הנלמדת.
בישיבות רבות נהוג שבתחילת כל זמן, מוסר ראש הישיבה שיעור כללי המכונה "שיעור פתיחה", על הנושאים העיקריים במסכת אותה עומדים ללמוד או על הסוגיה הראשונה במסכת.
בישראל ישנם כאמור קרוב ל-400 ישיבות גדולות, בעלי מאות תלמידים.
הישיבה הגדולה בישראל היא ישיבת מיר בירושלים שבה כ-9,000 תלמידים כולל אברכי הכולל.
בקרב הישיבות הציוניות בולטות ישיבת מרכז הרב, ישיבת בית אל וישיבת הר המור כאשר האחרונה היא הגדולה ביותר ובה לומדים למעלה מ-800 תלמידים.
ישיבות ישראליות שהוקמו לפני תקופת המנדט
1911 - ישיבת תורת אמת הוקמה בחברון.
1923 - ישיבת פורת יוסף, הרובע היהודי בירושלים.
1924 - ישיבת מרכז הרב, הרב קוק, ירושלים.
1924 –ישיבת סלבודקה בחברון – 150 תלמידים.
רבי נתן צבי פינקל, רבי יחזקאל סרנא.
1928 - ישיבת לומז'א - פתח תקווה: רבי יחיאל מיכל גורדון, רבי אליהו דושניצר.
1929 - ישיבת 'בית יוסף' נובהרדוק - תל אביב: רבי הלל ויטקינד, רבי אהרן ויינשטיין.
1933 - ישיבת 'בית יוסף' - בני ברק: רבי מתתיהו שטיגל.
1942 - ישיבת 'כנסת בית יצחק' קמניץ - ירושלים.
1942 - ישיבת סלונים - רמת גן, רבי שבתי יגל, רבי צבי מרקוביץ.
1942 - ישיבת 'קלצק' רחובות, הרב צבי יהודה מלצר.
1944 – ישיבת פוניבז' - בני ברק - הרב יוסף שלמה כהנמן.
1946 - ישיבת מיר - ירושלים: רבי אליעזר יהודה פינקל, רבי חיים שמואלביץ.
1948 - ישיבת סלובודקה - בני ברק: רבי אייזיק שר, רבי מרדכי שולמן.
ישיבה על קברו היא עמותה שהוקמה לעילוי נשמת הרב אהרן יהודה ליב שטינמן, שמטרתה לעודד לימוד תורה באמצעות מבחנים ומלגות.
הארגון הוקם בתחילת שנת ה'תשע"ט לקראת יום השנה לפטירת הרב אהרון יהודה ליב שטינמן תחת השם "מכירים טובה", לדבריהם לאור הביקוש העצום בסיוע נדיבים הוקם ארגון "ישיבה על קברו", ששמו נלקח מהמנהג להקים ישיבה על קברו של חכם שמת.
הארגון הוקם במטרה להרבות לימוד תורה לעילוי נשמת הרב אהרון שטיינמן שביקש בצוואתו שילמדו משניות לעילוי נשמתו, לשם כך הארגון הקים סדרי לימוד במגוון נושאים שבהם יוכל כל אדם להיבחן ולהיכנס להגרלה יומית וחודשית על ספרים וכסף.
עניית התשובות מתבצעת דרך הטלפון ודרך מערכת נדרים פלוס.
המסלולים הנלמדים ביותר הם חומש רש"י, וחפץ חיים.
המסלולים מתפרסמים מדי יום בעיתון יתד נאמן.
לעיתים מתווספים מסלולים נוספים לפי התקופה, למשל הלכות של כל חג לפני החג או ענייני בית המקדש בימי בין המצרים.
הארגון פרסם נתונים מספריים לרגל יום השנה הרביעי לפטירת הרב שטיינמן:
ממוצע משתתפים יומי הוא 31,800.
בכל חודש נענות יותר ממיליון תשובות.
הארגון מונה מאה וחמישים מסלולים יומיים, תשעה עשר מסלולים שבועיים, ושני מסלולים חודשיים.
במסלולים לנשים רשומות 12,000 נשים ונערות ו-6,000 תלמידות בית ספר.
רבני הארגון מכינים לכל יום אלף שלוש מאות חמישים תשובות.
היקף ההוצאות השנתי של הארגון עומד על שלושה מיליון ש"ח.
הארגון מממן את פעילותו באמצעות תרומות ובאמצעות מכירה של כרטיסי הגרלה יקרים (כרטיס בודד עולה 432 ש"ח) שמחירם יורד ככל שכמות הכרטיסים שהקונה רוכש גדלה.
בשנת תשפ"ב הפרס הראשון בהגרלה היה מאה אלף דולר.
בערב חנוכה תשפ"ב ביום השנה הרביעי לרב שטינמן הוגרלה החנוכיה בה נהג הרב שטינמן להדליק בין רוכשי כרטיסי ההגרלה.
ישיבה על קברו הוא מנהג יהודי המוזכר בתלמוד, לפיו נהגו לקבוע סדרי לימוד קבועים (=ישיבה) בסמוך לקבר של הנפטר, למשך תקופה מסוימת.
כיום אמירה זו משמשת כפתגם, כאשר רוצים לציין כי הלימוד נעשה עבור נפטר מסוים ולזכותו.
במסגרת דיון על התיאור בספר דברי הימים בעניין מותו של חזקיהו המלך: לפי התלמוד: .
כלומר עסקו בלימוד תורה על קברו, והמחלוקת בין החכמים היא כמה זמן התקיימה ישיבה זו: שלושה ימים, שבעה ימים או שלושים ימים.
לפי מדרש רבה, ישיבה זו הייתה קבועה.
התוספות מנמקים מדוע חלקו כבוד לחזקיהו דווקא בדרך זו: "לפי שהרבה תורה בישראל, כדאמרינן בחלק שבדקו מדן ועד באר שבע ולא מצאו איש ואשה תינוק ותינוקת שלא היו בקיאים בטומאה וטהרה." כלומר, שחזקיה גרם לכך שיהיו הכל בקיאים בתורה כולה, וכהוקרה על כך קבעו ישיבה על קברו.
הרמב"ם מביא מנהג זה בהלכות אבלות: "מלך שמת ...
ומושיבין ישיבה על קברו שבעה ימים, שנאמר 'וכבוד עשו לו במותו' זה שהושיבו לו ישיבה על קברו; ונשיא שמת אין מבטלין ישיבתו יתר על שלשים יום".
דבריו עומדים בניגוד לדברי התוספות, מהם עולה שרק כלפי חזקיהו נהגו כך.
בימי הביניים היה נהוג להושיב ישיבה על קברו של רב שנפטר.
הראשונים התקשו כיצד התירו ללמוד בסמוך לקבר, ולא חששו לאיסור "לעג לרש", על פיו אין לקיים מצוות בקרבת מת, מפני שיש בכך משום זלזול במת בכך שמראה כאילו המת אינו יכול לקיים מצוות.
התוספות כתבו שהישיבה הייתה "לא על קברו ממש אלא ברחוק ארבע אמות, דליכא לועג לרש", כלומר הישיבה הייתה מרוחקת מעט מהקבר.
לפי הסבר נוסף, האיסור ללמוד תורה בפני המת אינו אלא לפני קבורתו, אך לאחר הקבורה אין בכך משום לעג לרש משום שאף למת יש חלק בלימוד - על פי דברי חז"ל שהאומר דבר בשם אדם שנפטר "שפתיו דובבות בקבר".
לדעת הר"י מיגש, כאשר לימוד התורה נעשה לכבודו של המת, אין בכך משום "לעג", וכך נפסק בשולחן ערוך: "מותר לומר פסוקים ודרשה לכבוד המת בתוך ארבע אמותיו או בבית הקברות", אך יש הנמנעים מכך.
הסבר נוסף הוא שכאשר הנפטר לימד והרבה תורה, כמו במקרה של חזקיה, אין בכך משום לעג לרש כיוון שזכותו עומדת לו אף לאחר מותו, והוא אינו מוגדר כ"רש".
ישיבה אוניברסיטה ישיבה אוניברסיטה'''היא ישיבה שמשלבת לימודים אקדמאיים יחד עם לימוד תורה.
ישיבה כזאת מתעתדת להוציא תלמידים רבנים ובעלי תארים אקדמאים.
ישיבות כאלו אינן נפוצות כיום אצל המגזר החרדי, כיוון שהיחס של הציבור החרדי והדתי ללימודי אקדמיה נע בין התנגדות מוחלטת לבין היתר בדיעבד, ולכן לא כולם רואים במוסד זה כישיבה לכל דבר.
כבר בתקופת ההשכלה נוצרו רעיונות להקמת מוסדות תורניים המשלבים גם לימודי מקצוע.
הישיבה הראשונה שעמד תחת קטגוריה זאת היא ישיבה יוניברסיטי שהקימו רבנים בולטים מהמגזר החרדי-דתי כמו הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, כיום הישיבה מפעילה רשת ישיבות אשר לה סניפים בירושלים ובלוס אנג'לס המפעילות בתחומן גם אוניברסיטה.
עוד ישיבה בסגנון זה היא ישיבת סקוקי.
כמו כן המרכז האקדמי לב מפעיל ישיבה תיכונית אשר גם משלבת לימודים אקדמאיים במכון יחד עם לימודי תורה.
ישיבה נוספת המיועדת עבור בחורים חרדים פועלת בסגנון הזה בישראל בשם "קמפוס עין חמד".
כאמור היחס של מנהיגי הציבור החרדי לאקדמיה הוא ברוב המקרים שלילי ואף אסורה, כיוון שהחשיפה ללימודים אלו עלולים להביא את התלמידים לכפירה או לאימוץ אורח חיים שאינו חרדי.
מנגד, ישנם רבנים אשר לא התנגדו לישיבות כאלו, ואף תמכו בצורה פאסיבית, דוגמה לכך הוא הרב משה פיינשטיין ועוד רבנים.
בציבור הדתי לאומי לעומת זאת היחס לאקדמיה הוא ברוב המקרים חיובי, ולכן ישנם הרבה מוסדות המשלבים תורה ואקדמיה ביחד, כמו אוניברסיטת בר-אילן.
ישיבת אור עציון הוא שמן של ישיבת הסדר (ובה גם מסלול של ישיבה גבוהה) וכן של ישיבה תיכונית שלצידה פנימייה צבאית.
המוסדות נמצאים במרכז שפירא, שבין אשקלון לקריית מלאכי, ומשתייכים לרשת ישיבות בני עקיבא.
הישיבה התיכונית הוקמה בשנת תש"ך, על ידי המועצה האזורית שפיר.
שמה של הישיבה ניתן לה כהנצחה לזכרם של בני גוש עציון ולוחמיו, אשר נפלו במלחמת העצמאות.
הישיבה הוקמה בראשונה כישיבה תיכונית חקלאית על ידי משה מושקוביץ ובראשה הועמד הרב חיים בנימיני.
בשנת התשכ"ג הועמד בראשות הישיבה הרב חיים דרוקמן.
בשנת ה'תשל"ז הוא הקים את ישיבת ההסדר, ובשנת ה'תש"ם הוקמה ליד הישיבה התיכונית פנימייה צבאית לפיקוד, במתכונת הפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
הרב דרוקמן כיהן כראש המוסדות עד לפטירתו בחנוכה ה'תשפ"ג, ובטבת החליף אותו בראשות הישיבה הגבוהה חתנו, הרב שמעון לפיד.
ישיבת ההסדר אור עציון הוקמה בשנת ה'תשל"ז, ראש הישיבה הוא הרב שמעון לפיד.
הרב לפיד הוא חתנו של מייסד הישיבה, הרב חיים דרוקמן שעמד בראשה ב־45 שנותיה הראשונות.
ישיבת ההסדר הוקמה לאחר שקבוצת תלמידים מהישיבה התיכונית אור עציון פנו לראש הישיבה, הרב חיים דרוקמן בבקשה להקים ישיבה גבוהה לבוגרי הישיבה התיכונית.
הרב דרוקמן עמד בראשות הישיבה ב-45 השנים הראשונות ובנר שמיני של חנוכה התשפ"ג נפטר בגיל 90, ממחלת הקורונה.
כשבועיים לאחר פטירתו של הרב דרוקמן, בתאריך י"ב בטבת ה'תשפ"ג התמנה חתנו של הרב דרוקמן, הרב שמעון לפיד לראשות ישיבת אור עציון לאחר שצוות הר"מים והנהלת הישיבה אישרו את מינויו.
בישיבה לומדים כ־160 תלמידים, כולל התלמידים הנמצאים בשירות צבאי פעיל ואברכים הלומדים בכולל שבישיבה.
עם צוות הישיבה נמנים הרב אביגדור שילה, הרב שמעון לפיד (ראש הישיבה), הרב מנחם מן, הרב שמואל רוזנפלד (רבו של קיבוץ חפץ חיים), הרב יאיר פינקלשטיין, הרב דני אלינר והרב שמעון לשנסקי.
הישיבה ממוקמת ביישוב מרכז שפירא, בין קריית מלאכי לאשקלון.
חלקם לומדים גמרא במסגרת הרגילה, וחלקם לומדים בתוכניות ההלכה לקראת בחינות ההסמכה של הרבנות הראשית לישראל.
האברכים מתגוררים בחלקם על יד הישיבה ובחלקם בשכונת הקרווילות של קיבוץ עין צורים הסמוך.
ישיבת אור עציון מחנכת את תלמידיה ברוחו של הרב קוק.
כבר מתחילת דרכה התגייסו תלמידי הישיבה לצבא רק לאחר שנתיים וחצי של לימוד תורה.
כיום, ישיבות רבות נוהגות כך.
מסלול להכשרת מורים, שלוחה של מכללת הרצוג
מכינת "אור מאופיר", לפיתוח מנהיגות צעירה בקרב עולי אתיופיה
מכון להוצאת ספרים - ראו הרחבה בהמשך.
מדרשת אורות עציון - מדרשה לבנות לאחר גיל התיכון, בראשות הרב עוזי ביננפלד, חתנו של הרב דרוקמן.
לצד הישיבה פעיל ארגון בוגרים המארגן ימי עיון ופעילויות נוספות.
הישיבה מוציאה עלון שבועי לתלמידיה ולחייליה בשם "אור השבוע" וחוברת שנתית עם דברי תורה.
כמו כן יוצא ביטאון חודשי בשם "אור הלבנה" המעודד יצירה של תלמידי הישיבה.
המכון התורני לחקר כתבי יד ע"ש ר' יצחק וחנה סטרולוביץ נוסד בשנת תשמ"ד, ושם לו למטרה להיות מנוף ליצירה תורנית, להגדלת תורת ארץ ישראל במלוא משמעותה הרחבה והמקיפה, ולהעשרת אוצר הספרים היהודי בהוצאה לאור של יצירות תורניות ייחודיות.
בין הספרים שהוציא המכון לאור:
אורות התשובה במהדורה חדשה, מנקדת ומוגהת על ידי הרב חיים דרוקמן והרב אליעזר ולדמן.
ספרי הרב קוק אורות התורה וחזון הצמחונות והשלום במהדורות חדשות, מנוקדות, מוגהות, ומבוארות על ידי הרב חיים דרוקמן.
חזון הצמחונות והשלום מאת הרב קוק, עם שיעורים מאת הרב דרוקמן.
ספרי ראש הישיבה, הרב חיים דרוקמן: קמעא קמעא, סדרת לזמן הזה, סדרת התורה לדורנו, "צמאה נפשי" על התפילה, סדרת אבות לבנים על פרקי אבות והספר "ושבת" על אורות התשובה.
סדרת "קול חי" של הרב אביגדור שילה, ר"מ בישיבה, פירוש על ספרי המהר"ל מפראג.
ספרי חסידות במהדורות חדשות: "שפת אמת" ו"פרי צדיק"
נכון ל-2023 לומדים בישיבה התיכונית כ-550 תלמידים, כולל חניכי הפנימייה הצבאית ותלמידי תורת עציון.
ראשי הישיבה בעבר היו הרב חיים בנימיני, הרב חיים דרוקמן אשר המשיך לשמש כנשיא הישיבה עד לפטירתו.
בהמשך, שימשו רבנים נוספים בתפקיד ראש הישיבה: הרב יוסף כפיר, הרב רפי מימון, הרב יצחק נריה, הרב מיכה קלצהנדלר.
מאז שנת-הלימודים תשע"ח, מכהן כראש הישיבה התיכונית הרב ערן פרינס.
בשנת תשע"ו הוקם בישיבה מסלול תורני בשם 'תורת עציון', שבו נערכים הלימודים בקמפוס של הישיבה הגבוהה, כולל שיעורים של רמי"ם מהישיבה הגבוהה.
התלמידים במסלול לומדים כמו ב-ישיבה תיכונית- תורנית- לימודי קודש עד שעות אחר הצהרים ולאחר מכן לימודי חול לתעודת בגרות מלאה.
ראש המסלול הוא הרב ברוך הרניק.
מסלול הפנימייה הצבאית הוקם בשנת ה'תש"ם.
מייסד הפנימייה ומפקדה הראשון היה סגן-אלוף פנחס נעמן.
אחריו פיקדו על הפנימייה סא"ל אדי דגן, סא"ל נתי שכטר, סא"ל אילון היימן, אל"ם ליאור פרי וסא"ל דורון הלל.
בפנימייה לומדים כ־30 חניכים בכל כיתה (הנקראת "פלוגה").
הפנימייה מכשירה את שוחריה לפיקוד קרבי ביחידות השדה הלוחמות, על ידי לימודים צבאיים בתור המגמה בבית הספר.
ישיבות הקו הוא כינוי לישיבות גבוהות וישיבות הסדר המשתייכות לציבור הדתי לאומי והולכות בדרכו של הרב צבי ישראל טאו, נשיא ישיבת הר המור.
מקור הכינוי הוא בקו האידאולוגי המסוים שמתווה הרב טאו ורבני הישיבה ומשותף לישיבות אלו.
הכינוי החל להישמע בציבור הדתי-לאומי בערך משנת 1997 (ה'תשנ"ח) ואילך.
רבים מרבני הזרם, בהם הרב טאו, רואים במילה "קו" כינוי גנאי המתאר תפיסת עולם צרה הפוסלת את מי שלא מסכים איתה.
האידאולוגיה של ישיבות אלו מבוססת על פרשנותו של הרב טאו לתורת הרב אברהם יצחק הכהן קוק ובנו הרב צבי יהודה הכהן קוק.
במהלך שנותיו של הרב צבי יהודה קוק ולאחר פטירתו, הוקמו ישיבות רבות של תלמידיו ותלמידי תלמידיו, ברוחו.
לאחר פטירת הרצי"ה נוצרו שני מחנות בישיבת מרכז הרב - האחד בראשות ראש הישיבה הרב אברהם אלקנה שפירא, והשני בראשות הרב טאו.
בהמשך, מספר ר"מים מהישיבה, בהנהגת הרב טאו, הקימו את ישיבת הר המור.
אלו מהישיבות האמורות הקשורות לרב טאו או מושפעות באופן ישיר מתורתו מכונות "ישיבות הקו".
יש מרבניהן מי שרואה בו את ממשיכו הבלעדי של הרצי"ה וגדול הדור כפי שאמר במפורש הרצי"ה בחייו, בעוד שאר תלמידיו של הרב שוללים זאת ויש שהביעו ביקורת על הטוענים כך.
פעילותם בנושא הגישה לתנ"ך ולתלמוד
רבני הקו רואים משמעות רבה במאבק כנגד שיטת "תנ"ך בגובה העיניים" וכנגד גישות אקדמאיות-ביקורתיות אחרות המציגות באור ביקורתי את דמויות גדולי המקרא וחז"ל כמונעים מיצרים וכדומה, או שאינן מקבלות את רציפות ואחדות המסורת היהודית ואמיתותה.
אמונה זו מאפיינת את רובו של העולם הרבני אורתודוקסי, בהתאם לאמונה במקורם האלוהי של הסיפור המקראי ושל המסורת הרבנית.
אך בקרב אנשי הקו מתבלטת הגישה הרואה בכך סכנה חברתית, ומייחסת חשיבות רבה למאבק ציבורי בנושא, והם הוציאו מספר ספרים ופרסומים בעניין.
הרב משה בלייכר, ראש ישיבת שבי חברון (לשעבר) כותב:
רבני ישיבת הר המור התנגדו באופן חריף לשיטת הרבדים שהיא שיטה חדשנית-מדעית ללימוד תלמוד, המחלקת את תכניו לפי תקופות.
על ידי אנשיה הוצאה לאור חוברת בשם מתורתך לא נטיתי, הכוללת כרוזים ומאמרים כנגד שיטת הרבדים מאת רבנים מחוגים שונים.
מלבד הרב צבי ישראל טאו, הרבנים המזוהים עם "הקו" (רובם ככולם תלמידיו ותלמידי תלמידיו) ומובילים את המוסדות הללו הם:
עד לפטירתם, היו גם הרבנים יהושע צוקרמן ומרדכי שטרנברג גם הם ממובילי מוסדות הקו.
ישיבת אור ישראל היא ישיבה חרדית-ליטאית בפתח תקווה.
הישיבה כוללת ישיבה קטנה וישיבה גדולה.
היא נקראת על שם רבי ישראל מסלנט, מייסד תנועת המוסר.
שפת ההוראה בישיבה מראשיתה הייתה עברית.
בתחילה שכנה הישיבה בבית הכנסת של הרב הלר, ובאוגוסט 1949 הונחה אבן פינה למבנה הקבע שלה.
בין תומכי הישיבה באותן שנים נמנו מפעל התורה, קלמן גולדרייך - נציג הפועל המזרחי בעיריית פתח תקווה - ותנועת פועלי אגודת ישראל.
באותה תקופה עברה הישיבה לבית הכנסת מקור חיים, ובשנת 1957 הונחה אבן הפינה לאולם הלימודים של הישיבה.
כיום, הישיבה מונה כ-200 תלמידים בגילאי 14–17. בראש הישיבה עומד הרב מרדכי רבינוביץ, חתנו של הרב יוסף רוזובסקי.
הישיבה שוכנת ברחוב הרב ניימן במרכז פתח תקווה (בעבר, חלק מרחוב סלומון).
מבנה הישיבה הראשי נתרם על ידי מאיר כוכב זסלבסקי.
בישיבה מודגש לימוד המוסר, עוד מתקופת המשגיח הרב יששכר דב שפילר (נפטר ב-2013).
עם השנים התאפיינה הישיבה ברמת משטר גבוהה ביחס לשאר הישיבות הקטנות.
כיום, משמש בתפקיד המשגיח הרב ישראל משה הלברשטיין שחולק את אמירת השיחות מוסר עם ראש הישיבה הרב רבינוביץ.
בין הרמי"ם: הרב מיכל דוד רבינוביץ (בנו של ראש הישיבה), הרב מנחם נחום רבינוביץ (בנו של ראש הישיבה), הרב אהרון לבל, הרב אלקנה שליסל, הרב ישראל פישביין (משמש גם כר"מ בישיבת דברי מרדכי בבני ברק), הרב יצחק אייזיק יונגרייז והרב יוסף גולדוויכט.
הישיבה הגדולה של אור ישראל נוסדה בשנת 1982, גם היא על ידי הרב ניימן.
תחילה שכנה הישיבה ברחוב רוטשילד 85 בפתח תקווה, במבנה ששימש בעבר את ישיבת לומז'ה.
באוגוסט 2007 (כ"ט באב ה'תשס"ז) עברה הישיבה למשכנה הנוכחי בשכונת גני הדר בעיר.
בישיבה לומדים כ-300 תלמידים בגילאי 17–25. מאז ייסודה עומד בראשה הרב יגאל רוזן.
תחילה שימש כמשגיח הרב חיים וואלקין, עד שנת 1989, אז עזב את הישיבה עם מינויו כמשגיח בישיבת עטרת ישראל.
לאחריו התמנה הרב יצחק פנחס גולדווסר, המכהן בתפקיד מאז.
לצידם משמש הרב אריה ישראלי כראש ישיבה לסדרי בקיאות .
בין הר"מים נמנים הרב אפרים מרדכי רוזן (בנו של ראש הישיבה), הרב אליהו מן, והרב אברהם נובוגרוצקי (עד 2022).
מבנה הפנימייה נתרם בחלקו על ידי הנדבן הערשי פרידמן ונושא את שמו.
בצמוד אליו הוקמה גינה הכוללת מדשאות ומזרקה שהוקדשה על שם משפחת בלוסטון.
הישיבה מתאפיינת במשטר לימודים ומשמעת מוקפד.
התלמידים מחויבים להשתתף בכל סדרי הלימוד והתפילות בישיבה, בהתאם ללוח הזמנים שנקבע.
תקנון הישיבה אוסר החזקת טלפון סלולרי, לרבות סלולרי כשר, הוצאת רישיון נהיגה, והחזקת אמצעי מדיה אלקטרוניים ללא אישור.
הנהגת משמעת זו, לדברי ראש הישיבה, נעשתה בעידודו של הרב אלעזר מנחם מן שך.
במהלך השנים דווחו מקרים מתוקשרים של השעיות והרחקות תלמידים בשל הפרת כללי המשמעת, שהעלו את הישיבה לכותרות באמצעי התקשורת החרדיים והכלליים.
בשנת 2024 הוקדשה לישיבה כתבה במסגרת סדרת התחקירים "צבא השמיים" ששודרה בחדשות 12, באישור ובהשתתפות ראש הישיבה.
ישיבת אור אלחנן - "אהל תורה" ברנוביץ' היא ישיבה גדולה חרדית-ליטאית בירושלים, שאליה מסונפות מספר ישיבות קטנות ברחבי הארץ.
בשנת ה'תשל"ט (1979) עלה לישראל הרב אלעזר שמחה וסרמן מלוס אנג'לס שבארצות הברית, שם עמד בראשותה של ישיבת "אור אלחנן דקליפורניה" שנוסדה על ידו על שם אביו, הרב אלחנן וסרמן, ולזכר ישיבת "אהל תורה" שהוקמה על ידי אביו בעיר ברנוביץ' שבליטא בשנת ה'תרפ"א (1921).
עם עלותו ארצה, העביר את הישיבה בלוס אנג'לס לרשותה של ישיבת חב"ד בעיר, בתנאי ששמה יישמר.
הרב וסרמן רצה להציב גלעד לאביו, באמצעות הקמתה של ישיבה שתתנהל על פי מתכונתה של הישיבה בברנוביץ'.
הוא מינה את הרב מאיר חדש, ששימש כמשגיח בישיבות חברון ו"עטרת ישראל", למנהל הרוחני הראשי של הישיבה, ואת בנו, הרב משה מרדכי חדש, לראש הישיבה.
לאחר פטירת הרב משה מרדכי בתמוז ה'תשע"ו, מונו בנו הרב חיים אריה חדש וחתנו הרב צבי אליעזר וינפלד לראשי הישיבה.
אחיו של הרב משה מרדכי, הרב נפתלי חדש, הוא המנהל הרוחני, על צוות הישיבה נמנים הרבנים ר' שמריהו גרוסנס, ר' זלמן גודמן ר' מרדכי סומפולינסקי, ר' אברהם פוזן, והרב צבי פסח כהן (בנו של הרב דוד כהן וגיסם של ראשי הישיבה) הרב עמנואל שחר, הרב יהושע ארלנגר, הרב אפרים פולק.
כמו כן מכהנים כמשגיחים בישיבה הרב שמואל כהן, הרב וילנר, הרב אליהו אורלנסקי, הרב מאיר אמסלם, הרב משה פרידליס והרב אליהו גל עזר.
הישיבה התחילה את דרכה בבניין שכור בשכונת עזרת תורה בירושלים, עם קבוצה של בחורים יוצאי ישיבות חברון, בית התלמוד ואחרות.
שיטת הלימוד בישיבה קיבלה את צביונה של ישיבת חברון מבחינת סדר היום ומסכתות התלמוד הנלמדות.
תפילות הימים הנוראים של ראש הישיבה, הרב משה מרדכי חדש, ולאחר פטירתו - הרב חיים אריה חדש, מושכות לישיבה מאות אנשים.
כיום מבנה הישיבה נמצא בשכונת רוממה בירושלים.
בשנת תשנ"ג עברה הישיבה למבנה קבע בשכונת רוממה עילית שבירושלים.
בישיבה הגדולה כ-380 בחורים (נכון לשנת 2024), וכן כולל שמונה כשמונים אברכים.
כן נמנים עם תלמידי המוסדות, עוד מאות אחדות של בחורים בישיבות קטנות המסונפות אליה: באחוזת ברכפלד שבמודיעין עילית שבראשה עומד הרב סומפולינסקי, בשכונת גבעת שאול בירושלים שבראשה הרב משה בונים קראוס, בטבריה שבראשה הרב אחיקם שבח ובישיבה הקטנה "כנסת מאיר" .
כמו כן מפעילה הישיבה את המכון להוצאת ספרים "אוהל תורה ברנוביץ'", העוסק בעיקר בעריכת והדפסת ספריו של הרב אלחנן וסרמן.
וכן ספרי "מראה מקומות" על הש"ס.
כנסת מאיר היא ישיבה קטנה ליטאית שהוקמה בשנה 1996 בראשון לציון.
הישיבה הוקמה על ידי הרב משה מרדכי חדש ונקראת על שם אביו הרב מאיר חדש.
הישיבה מנוהלת על ידי המשגיח הרב מאיר מילוא, וראש הישיבה הרב שמעון בן ציון ברוורמן, הישיבה ממוקמת בשיכון המזרח ברחוב עזרא.
בתחילת דרכה הייתה בשיכון קאליב הסמוך.
לישיבה פנימיה שמיועדת לבחורים שגרים הרחק מהמקום.
ישיבת חיפה (אור וישועה) היא ישיבת הסדר וישיבה גבוהה בראשות הרב ד"ר אליהו רחמים זייני בנווה שאנן בחיפה.
בשנת ה'תשס"א (2001) הוקמה בשכונת נווה שאנן בחיפה ישיבת ההסדר אור וישועה על ידי הרב ד"ר אליהו זייני, הישיבה היא הישיבה הציונית הראשונה בעיר.
הישיבה ממוקמת במתחם מוסד הילדים אומנה לשעבר, ב"בית חנניה" ע"ש חנניה ועקנין ובבית המדרש "היכל בנימין" ע"ש הרב פרופ' בנימין זאב בנדיקט.
בנוסף לרמי"ם, גם ראש הישיבה מלמד שעורים כלליים בתחומים שונים, כמו סוגיות בתלמוד, שעורי הגות החל מתקופת חז"ל והוגי דעות בני זמנינו.
שעורים בהתמודדות עם שאלות בפילוסופיה כללית, תורה ומדע, פוסט מודרניזם, ביקורת המקרא וביקורת התלמוד.
נושאים נוספים הנלמדים בישיבה הם תנ"ך, הגות ומחשבה ולימודי רשות להסמכה לרבנות.
בבית המדרש של הישיבה פועלים ישיבה גבוהה וישיבת הסדר שבראשם עומד הרב ד"ר אליהו רחמים זייני, ביחד עם כולל למבחני הרבנות של הרבנות הראשית לישראל, ומכון הוראה - שלוחה שלוחה של מכללת שאנן להכשרת מורים.
סביב הישיבה התבססה קהילה, שעיקרה הוא גרעין של משפחות בוגרי הטכניון שנקשרו לרב זייני וקבעו את מקומם בחיפה, ביחד עם משפחות אברכי הישיבה ומשפחות נוספות.
הישיבה הקימה מספר גני ילדים, ומופעלים גם חוגי ההעשרה לכיתות הנמוכות, וכן מתקיים קשר עם סניף תנועת הנוער אריאל בשכונה שהפעולות והמפקדים שלו לרוב מתקיימים במתחם הישיבה.
בישיבה פועל גם מכון להוצאת ספרים.
מפעל משנה תורה, שהוציא בהוצאת הישיבה את ספר משנה תורה לרמב"ם בכרך אחד - מהדורה מדויקת ומנוקדת על פי מהדורת הרב יוסף קאפח
חומש הראי"ה - ליקוט כתבי הרב קוק לפי סדר פסוקי התורה
סדרת כתבי הרב אליהו בן אמוזג בתרגום לעברית ועריכה של ראש הישיבה הרב ד"ר אליהו רחמים זייני, בניהם - "מוסר יהודי לעומת מוסר נוצרי", "מסורת והיא תורה שבעל פה", "אימת מפגיע", ו-"אם למקרא".
המשך מפעל אוצר הגאונים, בכרכים חדשים על מסכתות עבודה זרה, חולין (2 כרכים) ונדה.
סדרת "עץ ארז" (7 כרכים) - אסופת מאמריו של ראש הישיבה הרב זייני בסוגיות הלכה והגות.
ספרים על פועלו של הרב בנימין זאב בנדיקט, בשם "נחלת בנימין"
ספרים בנושא שבח ארץ ישראל, "שלום ירושלים" לאדמו"ר מקוצק, רבי חיים ישראל מורגנשטרן ועוד
במהלך מלחמת לבנון השנייה, קרא הרב זייני לתלמידיו ולאנשי קהילתו להישאר בעיר.
הוא המשיך בשיעוריו הקבועים בבית הכנסת של הטכניון והכפיל את שיעוריו בישיבה, במקום הר"מים המגויסים.
הרב זייני עודד את תלמידיו לחלק מצרכים במקלטים, ולבקר את פצועי צה"ל שאושפזו בבית החולים רמב"ם.
על פעילות זו הוענקה לישיבה תעודת הוקרה מטעם משרד ראש הממשלה.
ישיבת אור שמח היא ישיבה ליטאית לחוזרים בתשובה שבסיסה בירושלים, עם סניפים במקומות רבים בעולם.
הישיבה נקראת על שם ספרו של הרב מאיר שמחה הכהן מדווינסק.
כיום שוכנת הישיבה בשכונת מעלות דפנה בירושלים.
הישיבה נוסדה בשנת 1970 בשם "ישיבת שמע ישראל" בידי הרבנים נח וינברג, מנדל וינבך ונטע שילר.
שם הישיבה שונה לאחר מכן ל"אור שמח".
ב־1974 פרש הרב וינברג מהישיבה והקים את ישיבת אש התורה.
ב־1979 פתחה הישיבה סניף במונסי שבניו יורק.
השיבה מיועדת לחוזרים בתשובה, ללא ידע הלכתי מוקדם או עם מעט ידע בלבד.
לישיבה גם מחלקה ישראלית שהתפצלה מהישיבה המקורית, הממוקמת בשכונת עזרת תורה בירושלים, ונוהלה על ידי הרב משה רחלזון.
כמו כן, לישיבה סניפים במקומות רבים בעולם ובהם: ארצות הברית, קנדה, דרום אפריקה, בריטניה, אוסטרליה, אוקראינה ורוסיה.
בין ראשי הישיבה היו הרב אברהם רביץ, לימים חבר הכנסת מטעם דגל התורה, הרב אברהם דב אוירבך רבה של שכונת בקעה בירושלים, הרב איקא ישראלי והרב משה פרנק.
ראש ישיבה נוסף היה הרב אהרן פלדמן, שכיום משמש כראש ישיבת נר ישראל בבולטימור, מרילנד, וכן הרב משה שפירא, ראש ישיבת פתחי עולם.
לישיבה אתר אינטרנט נרחב, שהיה אחד הראשונים בתחום התורני.
בפברואר 2014 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בירושלים הקמה של קמפוס בן 12 קומות (9 מעל הקרקע) אשר ישמש את מוסדות ישיבת אור שמח וכן עבור מחסני חירום עבור ארגוני החירום וההצלה בעיר, ביניהם זק"א.
ישיבת אור תורה היא ישיבה השוכנת בטבריה על קבר רבי מאיר בעל-הנס.
הישיבה נוסדה בשנת ה'תר"ס (1900) ביוזמתו של האדמו"ר רבי שמואל וינברג מסלונים על ידי הרב משה קליערס, שכעשור מאוחר יותר מונה לרב העיר, בשיתוף הרב נח וינברג והרב יצחק מתתיהו סנדברג אשר עלו לארץ ישראל והשתקעו בטבריה בהוראת האדמו"ר רבי אברהם וינברג (הראשון) מסלונים.
בשנים הראשונות כיהן כנשיא הישיבה הרב סנדברג.
בעת הקמתה (1900) שכנה הישיבה מחוץ לחומות העיר ותלמידיה, רווקים ונשואים כאחד, נהגו לשהות במבנה הישיבה כל ימות השבוע, זאת בניגוד לשאר הישיבות באותה תקופה, שלא הייתה בהן פנימיות.