tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסכמי שירות – היבט העוסק במדידת התפוקה המועילה של התוכנה והשוואתה לערכים צפויים כלשהם, בדרך כלל כדי להבטיח את תגובתיות התוכנה עבור צרכן או צרכנים מסוימים.
תחום העוסק בהגנה על התוכנה מסיכונים שונים על ידי יישום עקרונות אבטחת מידע במערכות מחשב.
תחום זה הוא נגזרת של תחום אבטחת המידע והוא עוסק בתכנון תת-המערכות הנדרשות ליישום ההיבטים העיקריים של אבטחת המידע.
במערכות בהן אבטחת המידע היא קריטית לפעולת המערכת נעשה שימוש גם בשיטות אימות תוכנה פורמליות כדי להגביר את מידת האמינות של התכנון.
הזדהות והעברת הזהות – היבט העוסק בתכנון תהליך ההזדהות למערכת, אימות הזיהוי ובדרכים להעברת זהות זו בין חלקי המערכת ולמערכות אחרות.
בקרת גישה – היבט העוסק בתכנון הדרכים בהן הרשאות השימוש במערכת יאוחסנו ויאכפו.
יומנים וביקורת – היבט העוסק בתכנון מערכת רישום יומן האירועים של המערכת והעברה מאובטחת של מידע זה למערכות ייעודיות.
היבט זה קשור להיבטי התפעול של המערכת ובפרט להיבטי הניטור והבקרה.
תצורה – תצורה בהנדסת תוכנה היא מכלול הדרכים להתקנת התוכנה, התקנת תיקונים, ותחזוקה שוטפת לאורך מחזור החיים השלם של התוכנה.
תכנון התצורה כולל התייחסות להפצת התוכנה למערכת או מערכות היעד, אתחול המערכת, דריכה ראשונית של פרמטרים, גיבוי ושחזור התצורה ובקשר של ניהול התצורה להיבטי הניטור והבקרה של התוכנה.
ניטור ובקרה – היבט העוסק בניהול התוכנה אחרי שהיא מופעלת.
כדי לאפשר את השליטה והבקרה על התוכנה, יש לתכנן כיצד התוכנה תספק מידע על מצבה למפעילים אנושיים או למערכות אחרות ואת הדרך שבה תקבל התוכנה הוראות תפעוליות מגורמים אלה.
תכנון היבט זה נוגע בעיקר לממשקים החיצוניים של התוכנה ולרוב אינו משפיע על המבנה הפנימי של התוכנה.
ניהול יעיל של תוכנה מתייחס לתחומים רבים כגון: ביצועים, תצורה, טיפול בתקלות, שחזור תקלות, תפעול ועוד.
טיב היבט זה משפיע באופן ישיר על רמת השירות שהתוכנה מספקת.
גיבוי ושחזור – היבט העוסק בגיבוי ושחזור המידע שבאחריות התוכנה.
מערכות תוכנה רבות מנהלות נפחים גדולים של מידע במסדי נתונים, מערכות קבצים וכדומה.
היבט זה עוסק בעיקר בתכנון הדרכים לגיבוי המידע, ארכובו ושחזורו במקרה הצורך, לדוגמה אחרי ששגיאה בתוכנה גרמה להשחתת מידע.
חשבונאות – היבט העוסק בהגדרת מודלים לחיוב המשתמשים בגין פעילותם בתוכנה, מדידת הפעילות העסקית של התוכנה, ובסופו של דבר, חיוב המשתמשים על השימוש בתוכנה.
במערכות תוכנה העושות שימוש במשאבי חומרה משותפים, יישום היבט זה מחייב תמיכה מתאימה במערכת ההפעלה, התווכה ובמערכת הניטור והבקרה.
אלגוריתמיקה היא התחום המגשר בין המודל המתמטי של בעיה נתונה לבין פתרונה באמצעות מחשב.
אלגוריתמיקה היא תחום יסודי במדעי המחשב ובהנדסת תוכנה, והיא עוסקת במציאת פתרונות לבעיות חישוביות באמצעות אלגוריתמים ומבני נתונים.
אלגוריתמיקה מתמקדת בפיתוח מודל מתמטי המתאר, בדרגות שונות של דיוק, את הבעיה שהתוכנה המפותחת אמורה לפתור.
בהנדסת תוכנה, אלגוריתמים מתוארים לרוב באמצעות פסבדו-קוד, שהוא ייצוג מופשט של שפת תכנות, ונסמכים על מודל חישובי כלשהו, בדרך כלל זה המייצג מכונת טורינג קלאסית.
השימוש באלגוריתמים ומבני נתונים יסודיים אינו נחשב חלק מתחום האלגוריתמיקה, אלא מהווה חלק בלתי נפרד מעבודתו של המתכנת.
תחום העוסק ביישום של אלגוריתמים ומבני נתונים יסודיים בספריות פיתוח וכחלק משפת תכנות מסוימת.
עם התקדמות המחקר והפיתוח בתחום האלגוריתמיקה, נצברו מספר רב של תוצאות שימושיות, דהיינו, אלגוריתמים ומבני נתונים נפוצים החוזרים ומופיעים רבות בתוכנה .
תחום זה עוסק בארגון ואיסוף תוצאות אלה, תכנון ממשקי תכנות מופשטים ופשוטים המאפשרים התייחסות אחידה לסוגים קרובים של אלגוריתמים ומבני נתונים, ומימוש ממוטב ככל האפשר של האלגוריתמים.
ספריות פיתוח טובות מספקות מבחר גדול ומתועד של אלגוריתמים ומימושים הממוטבים לצרכים שונים (זמן-ריצה, זיכרון וכדומה).
התחומים שלהלן מכוסים במידה כלשהי על ידי ספריות פיתוח המובנות ברוב שפות התכנות המודרניות:
מבני נתונים – לצרכים שונים, כגון תור, מחסנית, רשימה מקושרת, עץ, טבלת גיבוב וערימה.
מיון וחיפוש – אלגוריתמים למיון וחיפוש בנתונים ומחרוזות כגון מיון מהיר וחיפוש בינארי.
מקביליות – מבני נתונים לבקרה על פעילויות מקביליות כגון סמפור, מנעול קריאה/כתיבה ותור הפצה.
גרפים – אלגוריתמים לטיפול בהיבטים שונים של תורת הגרפים כגון מציאת נתיבים, פרישׂת עצים וזרימה מקסימלית.
דחיסה – אלגוריתמים לדחיסה ופרישה של נתונים.
הצפנה – אלגוריתמים להצפנה של נתונים, חתימה דיגיטלית וכדומה.
נוסף על כך, מבני נתונים ואלגוריתמים יעילים לטיפול בפעולות אריתמטיות על מספרים גדולים מאד.
תחום העוסק בניתוח היעילות של אלגוריתמים, כלומר, קביעת כמות המשאבים הנדרשת להרצת אלגוריתם נתון.
לרוב, יעילותו של אלגוריתם מנוסחת כפונקציה המקשרת בין אורך הקלט לבין מספר הצעדים (סיבוכיות זמן) או שטחי האחסון (סיבוכיות מרחב או זיכרון) הנדרשים להרצתו.
שיערוך של אלגוריתם הוא שיטה העוסקת בהערכת סדר-הגודל של יעילות האלגוריתם (הערכה אסימפטוטית).
כלומר, הערכת היעילות כאשר אורך הקלט הוא גדול במידה סבירה.
הכלים המתמטיים שפותחו בתחום זה מאפשרים להעריך את יעילותו התאורטית של אלגוריתם במנותק ממימוש מסוים, ומקלים על בחירתו של אלגוריתם מתאים לבעיה חישובית נתונה.
מאידך, הערכת סדר גודל היא מדויקת רק עד כדי קבועים מפורשים או חבויים הקשורים למימוש מסוים, ולעיתים אינה מספיקה כדי לבחור בין אלגוריתמים.
ניתוח מדויק של אלגוריתם מחייב הנחה בדבר המודל החישובי המסוים המשמש למימוש האלגוריתם.
ניתן להגדיר מודל חישובי באופן מופשט, לדוגמה מכונת טיורינג, או על ידי הנחות בדבר משך הזמן הדרוש להרצת פעולות מסוימות.
לתכנות ממוטב של אלגוריתם נדרש תמיד ניתוח מדויק.
במערכות זמן-אמת לדוגמה, שיערוך אסימפטוטי הוא גס מכדי לבחור אלגוריתם ליישום ממוטב של מתזמן.
עיצוב ותכנות הוא לב-ליבה של הנדסת התוכנה.
התחום עוסק בתכנון וקידוד המבנה הפנימי של התוכנה, תת-המערכות והרכיבים שלה, מבני הנתונים והאלגוריתמים והיחסים השונים ביניהם.
תחום זה הוא קרוב לוודאי המסובך ביותר בהנדסת התוכנה מפאת הדרכים הרבות והשונות לפתרון בעיה נתונה.
דהיינו, יש שוני רב בפתרונות האפשריים לבעיה, בכל הנוגע לסוג המבנים הפנימיים, מספרם, סדר הופעתם והיחסים ביניהם.
זאת ועוד, בתחום זה יש עושר גדול של שפות תכנות, ספריות, כלים ושיטות תכנות, שמהן יש לבחור את הנכונים לבעיה נתונה.
בניגוד לתחומי ההנדסה המסורתית שבהם יש תשתית מתמטית איתנה המסייעת לתכנון המבנה, אין בהנדסת תוכנה תשתית כזו.
העוסקים בתחום משתמשים במערכת של עקרונות, כללי-אצבע (כגון אפס אחד אינסוף) ותבניות עיצוב, ומסתמכים על ניסיון רב כדי לתכנן את המבנה הנכון במסגרת האילוצים של הארכיטקטורה והדרישות.
מאז אמצע-סוף שנות ה-80 מקובל לתכנת את המבנים הפנימיים בשיטות מוכוונות-עצמים בהסתמך על תבניות עיצוב.
לעיתים נעשה שימוש גם בשפת המידול המאוחדת UML לתכנון ותיעוד התוכנה.
בתחום זה פועל המתכנת או מהנדס התוכנה.
בדיקת תוכנה היא התהליך המסייע לוודא את הנכונות, השלמות, רמת האבטחה והאיכות של מערכת תוכנה באמצעות איתור שגיאות וכשלים המתרחשים בעת הרצת התוכנה, כלומר, השוואת פלט התוכנה לערכים צפויים כלשהם.
תחום בדיקות התוכנה הוא נגזרת של דיסציפלינת הבטחת איכות המקובלת בכל ענפי ההנדסה, ושם דגש על המאפיינים הייחודיים של מערכות תוכנה.
בענפי ההנדסה, תוצר איכותי הוא כזה העומד, בגמר תהליך הייצור, בדרישות שהוגדרו.
לעומת זאת, בהנדסת תוכנה אין תהליכי ייצור וברוב המכריע של המקרים לא ניתן לפרט מראש ובאופן מדויק את הדרישות מהתוכנה, קל וחומר את מפרטה המדויק , דבר המקשה על פירוש מדויק של המונח 'איכות תוכנה'.
מתחילת המאה ה-21 גובר השימוש בשיטות פורמליות-למחצה להגברת דיוק המפרט.
שיטות אלה מיושמות בפיתוח מונחה-בדיקות בשילוב תרחישי שימוש, בתכנות מוכוון היבטים ובמתודולוגיית פיתוח התוכנה Evo.
ישנם שני סוגי בדיקות: כאלה הסוקרות את ההתנהגות החיצונית של התוכנה, וכאלה הסוקרות את ההתנהגות הפנימית של התוכנה.
הגישה השיטתית לבדיקות תוכנה מנוסחת במודל ה-V שבו מוגדרים סוגי הבדיקות ותהליכי הבדיקה המתאימים לכל תוצר עיקרי בפיתוח – החל מבדיקות יחידה המפותחות כחלק ממשימות התכנות השוטפות, וכלה בבדיקות קבלה הנמשכות לרוב זמן ארוך ומחייבות היערכות נרחבת מצד גורמים רבים.
היקף וסוג הבדיקות, כמו גם מיקומן במחזור הפיתוח של התוכנה, נקבעים כחלק ממתודולוגיית הפיתוח המשמשת בפרויקט.
בחלק מהמתודולוגיות, מקומן של הבדיקות הוא בסוף תהליך הפיתוח (לדוגמה מפל-המים).
באחרות, בדיקות התוכנה הן לב לבו של תהליך התכנות (לדוגמה XP).
בדיקות המשוות את פלט התוכנה לערכים צפויים כלשהם.
בדיקות אלה מכונות בדיקות "קופסה שחורה" מכיוון שאינן בוחנות כיצד מבצעת התוכנה את הנדרש ממנה אלא רק את תוצאות הפלט.
בדיקות יחידה – בדיקות ברמת יחידת המערכת הקטנה ביותר המאמתות את פעילותה התקינה של היחידה.
לרוב מדובר על בדיקה של פרוצדורה, מחלקה, קבוצה קטנה של מחלקות הפועלות בתיאום או תת-מערכת קטנה.
סבירות התקינות של היחידה הנבדקת תלויה במספר נתיבי הריצה הנבדקים מתוך סה"כ נתיבי הריצה האפשריים.
בפועל, בדיקות יחידה איכותיות מכסות בדרך-כלל הנתיב העיקרי של הריצה, הטיפול העיקרי בשגיאות ומקרי קצה בולטים בקלט.
כתיבת בדיקות היחידה היא באחריותו של מתכנת היחידה הנבדקת והן לרוב נכתבות באותה שפת-תכנות.
מסוף שנות ה-90 מקובלים מספר כלים המסייעים לכתיבה וארגון בדיקות היחידה, שהעיקריים הם JUnit ו-XUnit.
בדיקות נסיגה – בדיקות לשם השוואת יכולות וביצועים בין גרסאות שונות של אותה תוכנה.
מטרת בדיקות הנסיגה היא לוודא כי כל תפקודי התוכנה ויכולותיה מהגרסאות הקודמות לא נפגעו כתוצאה משינויים בגרסה הנוכחית.
למעשה, ניתן לצמצם את כמות הבדיקות על ידי ניהול תהליך בדיקות מונחה סיכונים ועל ידי ניתוח השינויים הכלולים בגרסה האחרונה והשפעתם על רכיבים ותהליכים שונים בתוכנה הנבדקת.
בדיקות הבוחנות את איכות הארכיטקטורה של התוכנה, כלומר את איכות המאפיינים הלא-פונקציונליים של התוכנה כגון ביצועים, תגובתיות, שימושיות וכדומה.
הגישה השיטתית לבחינת הארכיטקטורה בודקת את כל סוגי ה-'ilities' של התוכנה.
בדיקות המניחות שקוד המקור של התוכנה זמין לבודק, ולפיכך ניתן לסקור את ההתנהגות הפנימית של התוכנה, נוסף על השוואת הפלט לערכים צפויים כלשהם.
סקר קוד – הליך בו קוד המקור של התוכנה נבדק לגילוי הפרה של כללי אצבע בתכנות, טיפול בשגיאות והיבטים אחרים הקשורים לאיכות הקוד.
חלק מסוים מבדיקה זו נעשה באמצעות כלים אוטומטיים לסקירת קוד, אך בשל אופייה הסמנטי של הבדיקה, רובה מתבצע באופן ידני על ידי קריאה שיטתית וביקורתית של קוד המקור (וההסברים הנלווים), בדרך כלל על ידי עמית מנוסה של כותב הקוד.
בנוסף, נהוגים גם סקרי קוד הממוקדים בהיבטים קריטיים של מערכות תוכנה כגון אבטחת מידע וביצועים.
סקר עיצוב – הליך בו נבדק המבנה הפנימי של התוכנה.
בדיקה זו כוללת בדרך כלל סקירה של מבני הנתונים העיקריים של התוכנה (מודל), אלגוריתמים, פרוטוקולים, היבטים של ריצה בו-זמנית, מערכות עזר (לדוגמה מסד נתונים), היבטי הסדר של עיבוד הקלט והממשקים.
סקר ארכיטקטורה – הליך בו נבדקת איכותם של היבטי הארכיטקטורה, בהם מכלול רכיבי חומרה, תוכנה והממשקים ביניהם.
בנוסף מאומתת התפיסה התפעולית של התוכנה בדגש על מחזור החיים השלם של התוכנה.
לסקר ארכיטקטורה נשתמש בכלים כמו ADL (שפה לתיאור ארכיטקטורה) ונענה על השאלות הבאות: כיצד תורכב המערכת מחלקים שונים, היכן הממשקים העיקריים בין החלקים, ומהם המאפיינים העיקריים של החלקים.
סקר התִּכּוּן – שם כולל לסדרת דיוני בקרה טכניים מקובלים בפיתוח מערכות.
סקר התִּכּוּן הוא מפגש טכני בו מציגים הגורמים המעורבים בתֶּכֶן המערכת את פתרונות התכן ללקוח ולקבוצת מומחים המשמשים כמבקרים.
בדיונים אלה בוחנים את התכן המוצע ומחליטים על כיווני ההמשך של פיתוח המערכת.
סקרי התיכון העיקריים המקובלים הם: סקר תיכון מערכת (SDR), סקר תיכון ראשוני (PDR), סקר תיכון קריטי (CDR).
היבט העוסק ביכולת לבדוק את התוכנה בסביבה מבוקרת ומפוקחת.
היכולת לבדוק תוכנה נתונה אינה מובנת מאליה ויש לתכנן, לעצב ולתכנת את התוכנה כדי שתאפשר זאת.
הגישה המקובלת היא לפתח את התוכנה באופן שיאפשר את החלפת חלק, או לעיתים את כל, רכיבי התוכנה ברכיבי-דמי המפוקחים ומשופעלים על ידי סביבת הבדיקות.
בדרך זו, ניתן לדמות בצורה מדויקת את הקשר-הריצה המתאים קודם לתחילת הבדיקה, להזריק נתוני קלט מדויקים, ולחלץ את הפלט מרכיבי הדמי לאחר ריצת-הבדיקה.
תוכנה המתאפיינת ברמת בדיקוּת גבוהה מתאפיינת כמעט תמיד גם ברמת הפשטה גבוהה, ניתוק צימודים במבנים פנימיים ורמת גרעיניות נכונה, וזאת מכיוון שעליה לפעול באופן זהה בסביבת הריצה המיועדת וכן בסביבת הבדיקות.
עובדה זו הביאה לפיתוח טכניקת פיתוח מונחה-בדיקות שנוסף על פיתוח ערכת בדיקות מקיפה מביאה כבדרך אגב גם לשיפור מהותי באיכות התוכנה.
היבט העוסק בהגדרת הקלטים, המצבים ונתיבי הריצה שיש לבדוק בתוכנה, וכן בכלים המשמשים לבדיקות אלה.
בדיקות כיסוי מאפשרות לבדוק אילו הצהרות ונתיבי ריצה בתוכנית בוצעו בעת הרצת מבדק מסוים, ובדרך זו לוודא שכל החלקים בתוכנה נבדקו.
עם זאת, בשל המספר הרב של המצבים האפשריים בתוכנה, לא ניתן לבדוק את כולם ויש להתמקד באזורים ובמצבים אופייניים, כגון טיפול בשגיאות וכדומה.
מיכון בדיקות תוכנה הוא היבט העוסק בשימוש בכלים לפיקוח על הרצת בדיקות תוכנה, השוואה שיטתית של תוצאות הפלט לערכים צפויים כלשהם ולהגדרה של הקשר הריצה המתאים ונתוני הקלט קודם לתחילת הבדיקה.
מיכון הבדיקות הוא נדבך הכרחי בתחום בדיקות התוכנה בשל הקושי הרב לבדוק מערכות תוכנה באופן ידני על ידי בודקים אנושיים.
אימות תוכנה הוא תחום העוסק בהוכחה שתוכנה מסוימת היא נכונה או בעלת תכונות מסוימות.
תוכנה "נכונה" בהקשר זה היא תוכנה המבצעת בדיוק את מה שהוגדר במפרט שלה.
בהנדסת תוכנה, המונח אימות תוכנה מתייחס למגוון של טכניקות מתמטיות ומתמטיות-תכנותיות (להלן שיטות פורמליות) המאפשרות לייצג היבטים שונים של התוכנה באופן מדויק ובר-הוכחה.
השימוש בטכניקות אלה מסייע להגביר את מידת האמינות והיציבות של התוכנה המפותחת, ולעיתים אף מפחית מעלויות הפיתוח הכוללות (דהיינו, אם אלה כוללות גם את תיקון הבאגים בשלב התחזוקה).
עם זאת, בשל חסמים מעשיים ותאורטיים בשיטות האימות הקיימות, ובשל הגודל והמורכבות של מערכות התוכנה המודרניות, לא ניתן לאמת מערכות תוכנה באופן מלא, והשיטות הפורמליות מוחלות לרוב רק על סוגים קריטיים של מערכות תוכנה, וגם אז רק על חלקים נבחרים בתוכנה .
השיטות הפורמליות נחלקות למספר רמות אימות:
רמה 0 – מפרט פורמלי.
בשיטה זו, מפרט התוכנה, או חלקים קריטיים בו, מוגדרים באופן פורמלי, והתוכנה מפותחת ממפרט זה כרגיל כאילו מדובר בתרחיש שימוש.
רף הכניסה לשימוש בשיטה זו הוא נמוך יחסית, ורבים מחשיבים אותה כבעלת התשואה הגבוהה ביותר בתחום אימות התוכנה.
שפות מפרט פורמליות מוקדמות (כגון שפת Z) היו קשות לשימוש ונעדרו כלי תוכנה המסייעים בפיתוח, אך עם זאת הדגימו היטב את היתרונות הגלומים בשיטה זו.
החל מראשית המאה ה-21 גובר השימוש בתיווי פורמלי למחצה ובכלי תוכנה המקלים על תהליך פיתוח המפרט, וקיימים כלים מתוחכמים לשפות המפרט העיקריות – VDM, Alloy ושיטת B, כולן צאצאיות של שפת Z.
רמה 1 – פיתוח פורמלי.
בשיטה זו, התוכנה מפותחת באופן פורמלי על ידי סדרה מדורגת של טרנספורמציות עידון, מייצוג מתמטי-מפושט של התוכנה לקוד מקור מסוים הניתן להרצה.
בדרך זו ניתן להוכיח שלקוד התוכנה, המסתמך על מודל חישובי כלשהו, יהיו תכונות מסוימות בזמן ריצת התוכנית.
שיטה זו מחייבת ידע מתמטי עמוק מהמקובל בהנדסת תוכנה ועושה שימוש במספר שיטות פורמליות להגדרה מפושטת של מבני הנתונים, הפעולות ותנאי ההתחלה והסיום בחלקים השונים של התוכנה.
רמה 2 – הוכחה ממוכנת של טענות (ATP).
בשיטה זו נעשה שימוש במוכיחי טענות ממוכנים.
המפרט הפורמלי משמש לבדיקת נכונות התוכנה, בשני היבטים:
פעולות – אם המפרט הפורמלי כולל סמנטיקה תפעולית של התוכנה, וניתן להריץ את המפרט או לדמות את ריצתו, הרי שניתן להשוות את התנהגות התוכנה בזמן ריצה לזו של המפרט.
בנוסף, ניתן לחולל מהמפרט חלקים מקוד המקור של התוכנה.
נכונות אקסיומטית – אם המפרט הפורמלי כולל סמנטיקה אקסיומטית, ניתן לחולל קוד וגם טענות נכונות (Assertions) לבדיקת תנאי התחלה ותנאי הסיום של חלקים בתוכנה.
ניהול פרויקטים הוא ענף במדעי הניהול העוסק בתכנון ובקרה של פרויקטים (מיזמים), לרוב בעלי מרכיב גבוה של אי-ודאות או סיכון כלכלי.
פרויקט מוגדר כמאמץ תחום בזמן ליצירת שירות או מוצר או תוצאה ייחודית.
הגדרה נוספת של פרויקט היא לקיחת תשומות משאבים ושינויים לתפוקות רצויות באמצעות מערכות ייצור.
מטרות ניהול הפרויקט הן סיומו של הפרויקט בלוח הזמנים הנדרש, עמידה ביעדי הפרויקט, באיכות הנדרשת, אי-חריגה מתקציב והשגת שביעות רצון הלקוח.
פרויקטים אופייניים שניתן למצוא בארגונים מכוונים לרוב לשיפור מצבו התחרותי של הארגון באמצעות שיפור מועילות או היעילות שלו.
ניהול תצורה הוא תחום העוסק בבקרה שיטתית על מצב, מיקום וגרסת הפריטים המעורבים בפיתוח תוכנה.
התחום הוא נגזרת של דיסציפלינת ניהול התצורה המקובלת בכל ענפי ההנדסה, ושם דגש על המאפיינים הייחודיים של מערכות תוכנה.
בעיה עיקרית בפיתוח תוכנה, ובייחוד בפיתוח תוכנה בקנה מידה גדול, היא ניהול השינויים ובקרת התצורה.
במהלך הפיתוח, נעשים באופן שגרתי עשרות אלפים, מאות אלפים, ולעיתים אף עשרות מיליונים של שינויים בקוד המקור של התוכנה ופריטים אחרים.
ניהול השינויים ובקרת תצורה הן למעשה שיטות, תהליכים וכלים לארגון ומעקב אחר שינויים אלו.
המונח בנייה בהנדסת תוכנה מתייחס לתהליך הממיר את קוד המקור של התוכנה (ופריטים נוספים) לקובץ בר-הרצה.
במערכות פשוטות, לרוב מדובר על הידור וקישור של מספר קטן של קבצים המתבצע ישירות מסביבת הפיתוח.
לעומת זאת, במערכות תוכנה גדולות תהליך הבנייה עשוי לכלול עשרות ומאות צעדים שונים המתבצעים בסדר מסוים ובמקביל, תוך שימוש במגוון של כלים.
מתחילת שנות ה-90 מקובל להתייחס לבניית התוכנה כאל נדבך חיוני בפיתוח תוכנה, ויש אף המדמים אותו לדופק ליבו של אדם, המאפשר להעריך את מידת בריאותו של הפרויקט.
תיעוד תוכנה או תיעוד קוד המקור הוא טקסט המלווה את התוכנה ומסביר כיצד זו פועלת או איך להשתמש בה.
תיעוד הוא חלק חשוב בהנדסת תוכנה, אם כי מוזנח לעיתים.
ארכיטקטורה/תכנון – תיעוד הכולל תיאור כללי של התוכנה, רכיבים עיקריים, תיאור ההחלטות הטכניות המשמעותיות (נקרא גם "החלטות ארכיטקטוניות"), קשרים לסביבת הריצה ועקרונות הבניה של התוכנה.
בחלק ממתודולוגיות הפיתוח ובעיקר ב-RUP, תיעוד הארכיטקטורה, כלומר, הגדרתה, הוא אחד מאבני הדרך העיקריות בפרויקט.
במערכות גדולות, מקובל להשתמש בשפת המידול המאוחדת UML לתיעוד היבט זה.
טכני – תיעוד של קוד המקור, בדגש על אלגוריתמים, ממשקים וממשקי תכנות היישומים של התוכנה.
תיעוד זה הוא באחריותו של המתכנת.
משתמש קצה – תיעוד זה כולל מדריך למשתמשי הקצה בתוכנה, טקסט העזרה, ומדריך למנהלנים ותומכים ("Help Desk").
סוג זה של תיעוד נכתב לרוב על ידי כתב טכני המלווה את הפרויקט.
שיווק – אם מדובר במוצר מדף, תקצירים המתארים את תכונות המוצר וטקסט אחר המסייע לשיווקו.
הנדסת תעשייה וניהול (או הנדסה תעשייתית, באנגלית: Industrial Engineering) היא תחום הנדסי, אשר עוסק בתורות מעולם התעשייה והניהול.
התפתחותה של הנדסת התעשייה והניהול וגיבושה למקשה אחת נוצרו בד בבד עם תהליך המודרניזציה שהחל בעקבות המהפכה התעשייתית.
הצורך במציאת פתרונות לבעיות אשר צצו בארגונים יצר פיתוח שיטות מחקר חדשות, אשר שמו להן למטרה להגביר את קצב התפוקה ובאותה נשימה להוזיל את עלויות הייצור והתפעול.
שיטות המחקר מתבססות על מודלים מתמטיים ומדעיים, ועל-כן תחום זה הוא הנדסי גרידא.
עם התפתחות התיעוש ויצירת ארגונים העוסקים גם במתן שירות, התרחב התחום לא רק לענף היצרני, כי אם גם לענף הפנים ארגוני.
הפתרונות אשר התאימו לתהליכים יצרניים הוסבו גם לתחומי השירות והניהול והתרומה לכך הייתה שיפור התהליכים הארגוניים, אשר בא לידי ביטוי בחסכון בעלויות התפעול וכפועל יוצא לרווחיות הארגון.
תחום התעשייה והניהול הוא תחום דינמי שממשיך ומתפתח, תוך התאמה לצורכי המשק וחתירה מתמדת לייעול ושיפור התהליכים הארגוניים והגדלת פריון העבודה בייצור.
מהנדסי תעשייה וניהול משולבים בכלל ענפי המשק מאחר שהם הכרחיים לתפקוד ארגונים, וכן לצורך יצירת אינטגרציה פנים ארגונית.
במקביל להתפתחותו של התחום, קמו בעולם ובארץ חברות ייעוץ (כדוגמת סקר יועצים לניהול, מרטנס הופמן ורבות אחרות) העוסקות במכירת שירותי ידע בתחום, לארגונים מכול הסוגים.
חברות אלה, המעסיקות מהנדסים והנדסאי תעשייה וניהול, יועצים ארגוניים, מנתחי מערכות, חוקרי ביצועים ומומחים אחרים, מעמידות לרשות לקוחותיהן ידע וניסיון במגוון רחב של נושאים הדרושים לניהול אפקטיבי ויעיל של ארגונים.
בישראל, התחום נלמד לתואר ראשון ולתארים מתקדמים במוסדות אקדמיים הכוללים מכללות ואוניברסיטאות, וכמו כן, נלמד במסגרת לימודי הנדסאים במגמת תעשייה וניהול, במוסדות המוכרים על ידי מה"ט.
בחלק ממוסדות הלימוד, מהנדסי תעשייה וניהול יכולים לבחור התמחות בין תחומי התפעול לבין תחומי מערכות המידע וניהול המידע בארגון, ותחומים נוספים כגון ייצור, מדעי הנתונים, ניתוח נתוני עתק ואנליטיקה עסקית, ניהול פרויקטים, סייבר ואבטחת מידע, קבלת החלטות, ועוד.
ציוני דרך בהתפתחות הנדסת התעשייה
באופן כללי ניתן לומר כי יסודותיה של הנדסת התעשייה כפי שהיא נראית היום, החלו להיבנות בראשית מאה העשרים.
חציה הראשון של המאה התאפיין במתן דגש על הגברת יעילות הארגונים התעשייתיים והפחתת עלויותיהם.
בשנת 1909 פרסם פרדריק טיילור את תורת הניהול המדעי, אשר כללה ניתוחים מדויקים של עבודת האדם, הגדרה מסודרת של שיטות עבודה, כלי עבודה והכשרה של עובדים.
טיילור עסק בחקר הזמן באמצעות שעוני עצר, קבע זמני תקן והצליח להגדיל תפוקה תוך הקטנת עלויות כוח האדם והעלאת המשכורות של העובדים.
בשנת 1912 פיתח הנרי לורנס גאנט את תרשים גאנט אשר מתאר פעולות בארגון יחד עם הקשרים ביניהן.
תרשים זה פותח מאוחר יותר לצורתו המוכרת לנו כיום על ידי וולאס קלארק.
קווי ההרכבה הנעים במפעל המכוניות של הנרי פורד (1913) היוו קפיצת מדרגה משמעותית בתחום.
פורד הוריד את זמן ההרכבה של מכונית מיותר מ-700 שעות ל-1.5 שעות.
בנוסף, הוא היה חלוץ של כלכלת הרווחה הקפיטליסטית ("welfare capitalism") ודגל במתן תמריצים כספיים לעובדים במטרה להגדיל את התפוקה.
שיטת ניהול האיכות הכוללני (TQM) שפותחה בשנות הארבעים תפסה תאוצה לאחר מלחמת העולם השנייה והיוותה חלק מתהליך ההתאוששות של יפן לאחר המלחמה.
בשנים 1960 עד 1975, עם פיתוחן של מערכות תמיכה בקבלת החלטות בתחום האספקה כגון ה-MRP, ניתן דגש רב לנושא התזמון (מלאי, ייצור, הרכבה, שינוע ועוד) בארגון התעשייתי.
המדען הישראלי ד"ר יעקב רובינוביץ התקין את תוכנת CMMS שפותחה בחברת קונטרול דאטה (ישראל) בשנת 1976 בדרא"פ.
בשנות השבעים, עם חדירתן של תורות ניהול יפניות כגון קאיזן וקנבן למערב, הועבר הדגש לנושאי האיכות, זמן האספקה, והגמישות.
בשנות התשעים, בעקבות תהליך הגלובליזציה בתעשייה העולמית הועבר הדגש לניהול שרשראות אספקה, מוכוונות ללקוח ועיצוב תהליכים עסקיים.
תורת האילוצים שפיתח המדען הישראלי אליהו מ.
גולדרט (1985) מהווה גם היא ציון דרך משמעותי בתחום.
תחומי עיסוקו של מהנדס התעשייה והניהול כוללים קשת רחבה של נושאים ותחומי-דעת:
הנדסת ייצור - שיטות ומתודות לתפ"י (תכנון פיקוח ייצור), תכנון מערכי מפעל, תפעול מערכי ייצור, שיבוץ, תזמון, רכש ומלאי.
תקינה (הנדסת תעשייה וניהול) תקינה - תקינת כוח אדם ומכונות
מערכות ייצור משולבות מחשב (CIM)
ניתוח מערכות מידע - תכנון, הקמה וניהול כל תחומי הארגון באמצעות מחשוב
שיטות לקביעת מדדים כמותיים ואיכותיים - חקר ביצועים, סטטיסטיקה בענפי התעשייה
ייעוץ אסטרטגי וקבלת החלטות בניהול
ניהול השירות וקשרי הארגון עם לקוחותיו
הנדריק אנטון לורנץ (בהולנדית: Hendrik Antoon Lorentz) (18 ביולי 1853 – 4 בפברואר 1928) היה פיזיקאי הולנדי וזוכה פרס נובל לפיזיקה (ביחד עם פיטר זימן) בשנת 1902 בזכות תרומתו למחקר על השפעת המגנטיות על תופעת הקרינה.
כמו כן תרם לפיתוח תורת היחסות הפרטית, עליה קיבל את הקרדיט אלברט איינשטיין.
הישגים חשובים נוספים שנרשמו לזכותו הם כוח לורנץ, התפלגות קושי-לורנץ וטרנספורמציות לורנץ.
לורנץ נולד בעיר ארנהם שבמזרח הולנד.
את לימודיו האקדמיים החל באוניברסיטת ליידן, שם למד מתמטיקה ופיזיקה.
הוא הושפע רבות ממורהו, האסטרופיזיקאי פרדריק קייזר.
ב-1878, והוא בן 24 בלבד, מונה לתפקיד שאך נוצר, פרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת ליידן, משרה בה החזיק במשך 34 שנים, עד פרישתו ב-1912. לאחר הפרישה ניהל את מוזיאון טיילרס (Teylers) בעיר הארלם, אך המשיך לשמש כיועץ חיצוני לאוניברסיטת ליידן וכן המשיך להרצות.
ממשיכו בתפקיד היה פאול ארנפסט ותחת ניהולו הוקם המכון לפיזיקה תאורטית הנקרא גם מכון לורנץ.
בנוסף לעבודתו כפיזיקאי ותאורטיקן, בשנים 1918–1926 היה לורנץ יושב ראש הוועדה שהוקמה כדי לתכנן את הסכר אפסלוטדייק.
ב-1881 נישא לאלטה קתרינה קייזר, אחייניתו של פרדריק קייזר, מורהו לשעבר, ובתו של יוהאן וילהלם קייזר, מנהל בית הספר לחרטים של אמסטרדם והמעצב של בולי הדואר הראשונים של הולנד.
בתם גרטרוידה הייתה לימים לפיזיקאית בעצמה.
בנוסף לפרס נובל זכה לורנץ במדליות ופרסים נוספים, ביניהם מדליית רמפורד היוקרתית (1908).
בעבודתו בליידן עיקר עיניינו היה התאוריה האלקטרומגנטית בכל הנוגע לקשר בין חשמל, מגנטיות ואור.
ממאמרים שפרסם, ניתן לראות כי בנוסף לעיסוקו הראשי בנושא זה עסק ותרם גם לתאוריות במכניקה, תרמודינמיקה, הידרודינמיקה ופיזיקת מצב מוצק.
תרומותיו העיקריות היו בתחום האלקטרומגנטיות, האלקטרון ותורת היחסות.
בתאוריות שלו הציע לורנץ כי אטומים עשויים להכיל חלקיקים טעונים וכי התנודות של חלקיקים אלו הן שמייצרות את האור.
כאשר קולגה שלו ותלמידו לשעבר, פיטר זימן, גילה את אפקט זימן ב-1896, סיפק לורנץ את ההסבר התאורטי לאפקט.
השניים זכו על הישג זה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1902.
ב-1892 הציע הסבר לתוצאות ניסוי מייקלסון-מורלי והוא כי הגופים הנעים מתכווצים בכיוון התנועה.
הנדסת התחבורה והתנועה היא תת-תחום הנדסי של הנדסה אזרחית, העוסק בתכנון ועשייה הנדסית בתחומי התחבורה.
תחום הנדסת התחבורה מכיל בתוכו מספר מקצועות תחבורה עיקריים:
תכנון תחבורה - תחום העוסק ביחסי הגומלין שבין מערכת התחבורה למערכת הפעילויות ושימושי הקרקע.
תחום זה כולל לימוד ויישום כלים לסיוע בקבלת החלטות בנושאים הקשורים למערכות תחבורה.
תוך כדי דיון בתפקידה של מערכת התחבורה וחשיבות שילובה הנכון במערכת העירונית, מודלים לחיזוי הביקוש והתפקוד של מערכות תחבורה, נתונים נדרשים לפיתוח מערכות חיזוי תחבורה וגישה להערכת אלטרנטיבות.
בתחום זה נכלל עיסוק בנושאים כגון אלו:
תחבורה ציבורית – הכוללים תכנון תדירויות ומרווחים, תכנון לוחות זמנים, תהליך זימון כלי רכב וצוותים, תכנון מסלולי קווים ורשת מסלולים, אמינות תחבורה ציבורית, נתיבים בלעדיים לתחבורה ציבורית, מערכות מסילתיות, מערכות תחבורה אווירית, ותכנון מסופי תחבורה ציבורית.
הנדסת תנועה – עוסקת ביישום חזונו של מתכנן התחבורה מבחינת ניתוב, מספר מסלולים, תוכניות רִמזור, תכנון מרחב עירוני (זכויות דרך), תכנון תחנות אוטובוס, מפרצים וכדומה, על מהנדס התנועה להיות גורם מגשר בין מתכנן התחבורה למהנדס תכנון ותפעול הדרכים אשר מתכנן ברמה הפיזית והפיזיקאלית בעוד מתכנן התחבורה משתמש בשיקולים כלכליים ופסיכולוגיים.
מערכות תבוניות לתחבורה – העולם נמצא כיום בשלב מתקדם של פיתוח ושילוב מידע טכנולוגי לתשתיות תחבורה.
דוגמאות לכך ניתן למצוא במערכות בקרה חכמות בכבישים מהירים (כגון נתיבי איילון), במערכת גביה אוטומטית בכביש חוצה ישראל, מיפוי זמני נסיעה בעזרת GPS וטלפונים סלולריים, פיתוח כרטיס חכם לתחבורה ציבורית ועוד.
תכנון תשתית תחבורה (תכנון מיסעות) של כבישים, מסילות ברזל, סוללות, גשרים תומכים, הפרדות מפלסיות וכדומה.
התכנון מתייחס הן להיבט התכן-פיזיקלי, והן להיבט הגאומטרי.
תכנון ותפעול דרכים - תכנון דרכים וצמתים והתאמתם הן לסביבה בשטח (מרחקי ראות בצמתים, זמני עצירה, מהירויות תכן וכו') והן התאמתם לסביבה העירונית והאזורית על ידי ביצועי סקרים ושימוש בידע שנצבר במשך השנים.
לאחר תכנון ויישום הדרכים יש צורך בתפעול נכון שלהן על ידי שימוש נרחב בסטטיסטיקה ותוכנות מחשב חדישות.
תחבורה אווירית - תכנון תחבורה אווירית ושדות תעופה.
בדיקת שיטות שונות לשיפור הבטיחות בכבישים, בתנועת רכבות וכן בנתיבים אוויריים.
מהנדס תחבורה הוא לרוב בעל ידע מעמיק בחקר ביצועים ובתכנון עירוני, ופועל בקשר הדוק עם מתכנני ערים, אדריכלי נוף, מהנדסי קרקע, מהנדסי ביסוס, מהנדסי ניקוז ומהנדסי בניין.
הנדסת תחבורה היא תחום רב-גוני באופן מובהק, ועל מהנדס התחבורה להתמצא בשלל תחומים:
מדעים (פיזיקה, כימיה ומתמטיקה), תכנון ערים ואזורים (תכנון תחבורתי), הנדסת תעשייה וניהול (חקר ביצועים וכלכלה), הנדסת חשמל (בקרה והנדסת חשמל), הנדסת מיפוי וגאו אינפורמציה (מערכות מידע גאוגרפי, מסדי נתונים גיאו-מרחביים והיבטים סביבתיים) והומניים (פסיכולוגיה, תהליכי קבלת החלטות וסוציולוגיה).
על פי דיני מדינת ישראל התואר הראשון מאפשר רישום בפנקס המהנדסים והאדריכלים ומאפשר תכנון במגבלות מסוימות.
על מנת להפוך למהנדס מורשה ולהסיר מגבלות אלו יש להתמחות בתחום מסוים (תכנון תחבורה, תנועה, גאומטריה, תכנון פיסי וכדומה) במשך 3 שנים.
הנדריק וילם מסדאך (בהולנדית: Hendrik Willem Mesdag; 23 בפברואר 1831 – 10 ביולי 1915) היה צייר ימי הולנדי.
מסדאך נולד בחרונינגן שבהולנד והיה בנו של הבנקאי קלאס מסדאך (בהולנדית: Klaas Mesdag) ושל יוהנה וילהלמינה ואן גיפן (בהולנדית: Johanna Wilhelmina van Giffen).
מסדאך הבן קיבל השראה מאביו, צייר חובב, ללמוד אמנות.
הוא נשא לאישה את סינה ואן הוטן (בהולנדית: Sina van Houten), בשנת 1856, וכשהשניים ירשו הון מאביה של האישה, פרש מסדאך הבן מעבודתו כבנקאי, ועבר לקריירה כאמן.
הוא למד אמנות בבריסל עם וילם רולופס, ובשנת 1868 עבר להאג, לצייר את הים.
בשנת 1870 מסדאך הציג את עבודותיו בגלריה בשם "סלון פריז" בפריז, וזכה במדליית זהב על אחת מיצירותיו.
בשנת 1880 קיבל מסדאך בקשה מחברה בלגית לצייר פנורמה המשקיפה על הכפר סכוונינגן ליד קו החוף של הים הצפוני ליד האג.
עם עזרה מאשתו ותלמידיו, הוא סיים את הציור הענק (פנורמת מסדאך), שגובהו 14 מטרים והיקפו 120 מטרים, כעבור שנה אחת בלבד.
אך הפופולריות של פנורמות דעכה באותה תקופה ובשנת 1886, החברה הבלגית פשטה רגל.
מסדאך רכש את הציור במכירה פומבית, והפסיד את עלויות התחזוקה מכספו האישי.
מסדאך הצטרף לקהילת האומנות של האג ובשנת 1889 התמנה לנשיא הקהילה.
בשנת 1903 הוא נתן את כל רכושו, ביתו, והפנורמה שלו להולנד.
כיום ביתו משמש כמוזיאון מסדאך, שמציג את יצירותיו ואת הפנורמה.
הנדריק וילם ואן לון (בהולנדית: Hendrik Willem van Loon; 14 בינואר 1882 – 11 במרץ 1944) היה היסטוריון, מאייר, סופר ועיתונאי אמריקאי יליד הולנד.
ואן לון נולד ברוטרדם, וב-1902 עבר לארצות הברית, שם למד באוניברסיטת קורנל.
ב-1905 סיים את חוק לימודיו ועבד כעיתונאי.
הוא סיקר את מהפכת 1905 ברוסיה ואת תחילת מלחמת העולם הראשונה בבלגיה ב-1914. לאחר מכן הפך למרצה להיסטוריה באוניברסיטת קורנל בין השנים 1915 ל-1917. בשנת 1919 קיבל אזרחות אמריקנית.
ואן לון נישא ב-1906 לאלייזה אינגרסול בודוויץ', בתו של מרצה בהרווארד, וממנה נולדו לו שני בנים, הנרי בודוויץ' וג'רארד ווילם.
לאחר מכן נישא שוב, ב-1920 לאלייזה קריסוול, וב-1927 למחזאית פרנסס גודריץ' איימס, אך לאחר גירושיו מאיימס שב לקריסוול (אין זה ברור אם הם נישאו בשנית) והיא שהייתה לבת זוגו עד מותו ב-1944.
מ-1910 ועד מותו כתב ואן לון ספרים רבים, ואייר אותם בעצמו.
הידוע מביניהם הוא "תולדות האנושות" (The Story of Mankind) ספר היסטוריה לילדים, שיצא לאור ב-1921. הספר זכה במדליית ניוברי (פרס יוקרתי לספרות ילדים) ב-1922 וצבר קהל קוראים נאמן בעשורים שלאחר מכן.
מעת לעת עדכן אותו ואן לון, ולאחר מותו עודכן הספר על ידי בנו, ולאחר מכן על ידי היסטוריונים אחרים.
מהדורה עברית יצאה לאור לראשונה בתרגום שמואל שניצר בשנת 1952.
בעקבות פרסום הספר נאסר אליו לבקר בגרמניה הנאצית.
בשנת 1941 הוא עזר לאילזה בינג לצאת מאירופה ולהגיע לארצות הברית.
בנוסף לספר זה כתב ואן לון ספרי היסטוריה רבים המיועדים לבני הנעורים.
סגנונו היה סגנון קל וקולח המדגיש את האירועים ההיסטוריים הגדולים ואת הדמויות ההיסטוריות שפעלו בהם, כמו גם את תפקיד האמנות בהיסטוריה, תוך שילוב הגיגיו ואנקדוטות מחייו האישיים.
ספינות וספנים – כיצד חצו את שבעת הימים.
תל אביב, הוצאת עם עובד, ספרית שחרות, תש"ג.
הדמוקרט המהפכני: ספר תומאס ג'פרסון....
תורגם על ידי אוריאל שלח.
תל אביב, ספרית התרבות האמריקאית, 1943. שני חלקים.
(ספר א: תומאס ג'פרסון מאת הנדריק ואן לון; ספר ב: מכתבי תומאס ג'פרסון בעריכת ש"ק פדובר)
חיי רמברנדט ואן רין בצירוף מאתים העתקים מיצירות האמן.
תרגום, בחירת התמונות ועריכתן: גבריאל טלפיר.
תל אביב, הוצאת גזית, תש"י.
תל אביב, הוצאת כתבים, תשי"ב.
חיי אישים לואן לון: הוא תיאור ...
עם אישים היסטוריים מסוימים, החל בקונפוציוס ואפלטון וכלה בוולטיר ותומס ג'פרסון...
כתוב ומצויר בידי הנדריק וילם ואן לון.
תל אביב, הוצאת מ' ניומן, תשי"ז.
האמנויות מראשיתן ועד סוף הרנסאנס כתובות ומצוירות בידי הנריק וילם ואן לון.
מאנגלית: אברהם בירמן וצבי טל.
תל אביב, הוצאת גזית, תשי"ח.
גאוגרפיה: העולם בו אנו חיים.
הנדריק פרוורד (Hendrik Frensch Verwoerd; 8 בספטמבר 1901 – 6 בספטמבר 1966) היה ראש ממשלת דרום אפריקה מ-1958 ועד להתנקשות בחייו בשנת 1966. בניגוד לקודמיו בתפקיד, פרוורד לא נולד בדרום אפריקה, אלא היגר אליה עם הוריו מהולנד בגיל שנתיים.
נחשב לאדריכל מדיניות האפרטהייד, וכיהן כראש ממשלה בזמן טבח שארפוויל, האיסור על פעילותה של מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקני, ומשפט ריווניה.
כמו כן ניהל את המהלכים להקמת הרפובליקה העצמאית של דרום אפריקה בעקבות משאל עם ב-1960.
פרוורד נולד באמסטרדם, ולו אח בכור בשם לינדרט ואחות בשם לוסי.
בשנת 1903 היגר עם משפחתו לדרום אפריקה, ובשנת 1913 עקרה המשפחה לשטח רודזיה.
בשנת 1917 עברה המשפחה למדינת אורנג' החופשית.
בעקבות התפרצות מגפת השפעת הספרדית הצליח להשלים את בחינות הבגרות רק בשנת 1919. לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת סטלנבוש והשלים את לימודיו בהצטיינות.
בשנת 1922 השלים את תואר המאסטר ובשנת 1924 את הדוקטורט.
בשנת 1925 נסע לגרמניה כאורח של אוניברסיטאות המבורג, ברלין ולייפציג.
פרוורד שהה בגרמניה בזמן התחזקות הזרם הנציונל-סוציאליסטי וככל הנראה נפגש גם עם אויגן פישר, מאבות תורת הגזע.
מאידך גיסא, החוקר מילר הסיק כי אין ראיה לכך שפרוורד ספג אידאולוגיה גזענית דווקא מן הנציונל-סוציאליסטים בגרמניה.
לדבריו, פרוורד למד סוציולוגיה אמריקאית וגילה אהדה לדוקטרינת "נפרד אך שווה" שרווחה באותה העת בארצות הברית.
תקופה זו הניבה מספר פרסומים מדעיים.
ארוסתו, בטסי שומבי, הצטרפה אליו בגרמניה והשניים נישאו ב-7 בינואר 1927. בהמשך אותה השנה המשיך פרוורד את לימודיו בבריטניה, ולאחר מכן גם בארצות הברית.
עם חזרתו לדרום אפריקה בשנת 1928 מונה פרוורד כפרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת סטלנבוש.
במקביל היה מעורב בפעילות פוליטית במסגרת המפלגה הלאומית.
בשנת 1937 החל לכהן כעורך ביטאון המפלגה Die Transvaler.
באמצעות העיתון קידם פרוורד את עמדותיו לגבי לאומיות אפריקאנרית, זכויות החוואים והעובדים האפריקאנרים, והרעות החולות של השיטה הקפיטליסטית הבריטית.
העיתון סייע בגיבוש ההבנה בקרב האוכלוסייה האפריקאנרית וחוגים נרחבים של האוכלוסייה דוברת האנגלית, כי נחוצים שינויים במערכת החברתית-כלכלית בדרום אפריקה.
בבחירות הכלליות שנערכו בדרום אפריקה ב-26 במאי 1948 זכתה המפלגה הלאומית בראשות דניאל מאלאן בניצחון על בסיס מצע של אפרטהייד, בעוד המפלגה המאוחדת בראשות יאן סמאטס נחלה כישלון.
רבים זוקפים את ההצלחה הסוחפת לזכות עיתונו של פרוורד.
פרוורד אמנם איבד את מקומו בפרלמנט (שכן התחרה על ייצוג אזור עירוני שבו נהנתה המפלגה המאוחדת מתמיכה מסורתית) אך בהמשך אותה שנה נבחר לסנאט ובשנת 1950 מונה לשר לעניינים מקומיים בממשלת מאלאן.
בתפקידו זה תרם רבות לקידום מדיניות האפרטהייד.
פרוורד נודע כ"אדריכל האפרטהייד" בגין תפקידו בעיצוב ויישום מדיניות זו בראשית שנות החמישים.
עם פרישתו של מאלאן מן החיים הפוליטיים בשנת 1953 נמנה פרוורד עם המועמדים לרשתו בראשות המפלגה, אולם בסופו של דבר נבחר יוהאנס סטריידום לעמוד בראשה ובראשות הממשלה.
פרוורד מונה לשר לענייני הילידים.
המפלגה זכתה בניצחון נוסף בשנת 1958, ובעקבות פטירתו של סטריידום זמן קצר לאחר מכן הועמד פרוורד בראשה והרכיב את ממשלת דרום אפריקה.
עוד נעשו בתקופת שלטונו של פרוורד מאמצים להקמתה של רפובליקה בדרום אפריקה, נושא שהועמד על סדר היום הציבורי כבר עם עלייתה של המפלגה הלאומית לשלטון בשנת 1948. בינואר 1960 פרוורד הכריז על משאל עם בנושא הקמת רפובליקה עצמאית במסגרת חבר העמים הבריטי.
שבועיים לאחר מכן ביקר ראש ממשלת בריטניה הרולד מקמילן בדרום אפריקה, ובנאומו בפני שני בתי הפרלמנט רמז כי בריטניה תומכת בסיום שלטון הלבנים בארץ.
כדי לעודד תמיכה ברפובליקה הונמך גיל המינימום להצבעה (מ-21 ל-18), בעיקר על מנת לצרף למעגל המצביעים אפריקאנרים צעירים שנמנו ככלל עם תומכי הרפורמה, וכן הוענקה זכות הצבעה ללבנים בדרום מערב אפריקה (מרביתם אפריקאנרים).
משאל העם נערך ב-5 באוקטובר 1960. השאלה שהועמדה למשאל היא: "האם אתה תומך בהקמת רפובליקה בשטחי איחוד דרום אפריקה.
הרפובליקה קמה ב-31 במאי 1961, והצטרפה לחבר העמים הבריטי.
ב-6 באפריל 1960 פרוורד השתתף בטקס הפתיחה של תערוכה לציון יובל שנים לאיחוד דרום אפריקה.
דייוויד פראט, חוואי דרום אפריקני מנטאל, ניסה להתנקש בחייו בשתי יריות מאקדח אוטומטי ממרחק קצר.
ירייה אחת פילחה את לחיו הימנית של פרוורד והשנייה את אוזנו הימנית.
הקולונל ג"מ האריסון, נשיא ההתאחדות החקלאית של ויטווטרסראנד, זינק אל היורה והרחיק את האקדח מידיו.
המתנקש נלכד והועבר לתחנת משטרה ופרוורד הוחש לבית החולים.
לאחר שקיבל טיפול רפואי שב פרוורד לעבודה ב-29 במאי.
פראט נשפט, הורשע ונשלח למאסר, אך שם קץ לחייו בתלייה ב-1 באוקטובר 1961.
בשנים שלאחר מכן, על רקע התגברות פעילותם של גורמים קומוניסטיים חיצוניים בדרום אפריקה ועל רקע תהליך הדה-קולוניזציה באפריקה, חוסר היציבות והאלימות שבאו בעקבותיו ובמהלכו (במיוחד בקונגו הבלגית, קניה וטנגניקה), פעל פרוורד להרחבת סמכויותיהם של כוחות הביטחון.
במהלך שנות השישים הצליחו כוחות הביטחון לשמור על הסדר והיציבות.
בשנת 1961 הגיע מזכ"ל האו"ם דאג האמרשלד לביקור בדרום אפריקה ונועד עם פרוורד, אך לא הגיע עמו להסכמה לגבי מדיניות ממשלת דרום אפריקה, ובעקבות זאת, ב-6 בנובמבר 1962, העבירה העצרת הכללית של האומות המאוחדות את החלטה מספר 1761 המגנה את מדיניות האפרטהייד של דרום אפריקה.
העצרת ביקשה מחברות הארגון לנתק את קשריהן המדיניים, הכלכליים והתעבורתיים עם דרום אפריקה.
ב-7 באוגוסט 1963 העבירה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה מספר 181 הקוראת להטלת אמברגו וולונטארי על העברת נשק לדרום אפריקה, ובהמשך אותה השנה הוקמה ועדה מיוחדת לעידוד ופיקוח על תוכניות פעולה נגד משטר האפרטהייד.
משנת 1964 הפסיקו ארצות הברית ובריטניה את סחר הנשק עם דרום אפריקה.
בתגובה למהלכים אלה פרוורד סירב להיפגש עם מנהיגים של מדינות באפריקה.
תחת זאת הוא חיזק את הממשל הלאומני, את מערכת הביטחון ואת קשריה של דרום אפריקה עם מדינות מחוץ לאפריקה, ובמיוחד מדינות דרום אמריקה, פורטוגל, ישראל, טאיוואן וקוריאה הדרומית.
ההשקעה במערכת הביטחון כללה פיתוח של כלי נשק מתוצרת מקומית, לרבות מטוסים, נשק קל, כלי רכב משוריינים ואפילו נשק ביולוגי וגרעיני.
בבחירות שנערכו בשנת 1966 ניצחה שוב המפלגה הלאומית בהנהגת פרוורד.
ב-3 בספטמבר קיים פרוורד שיחות היסטורית עם ראש ממשלת לסוטו - הצ'יף ליבואה ג'ונתן בפרטוריה.
לאחר הפגישה הוציאו השניים הודעה משותפת לתקשורת בה הודגשה מחויבותן של שתי המדינות לשיתוף פעולה ללא התערבות של האחת בענייניה הפנימיים של האחרת.
על רקע זה היה אמור פרוורד לשאת נאום מדיני חשוב בישיבת הפרלמנט ב-6 בספטמבר.
במסגרת נאומו היה פרוורד אמור לעסוק, בין היתר, ביישובם מחדש של בני באנטו ובתוכנית כלכלית חדשה.
עם כניסתו לבית הנבחרים בשעה 2:15 אחר הצהריים נדקר פרוורד בצווארו ובחזהו ארבע פעמים על ידי עובד במדים של הפרלמנט בשם דימיטרי טסאפנדאס.
טספאנדס הוכנע ונלכד, ופרוורד קיבל עזרה ראשונה והובהל לבית החולים.
אולם עם הגעתו לבית החולים נקבע מותו.
לתובע הכללי של דרום אפריקה היה חשד מוצק כי טספאנדס היה רוצח שכיר שנשלח לפעולה על ידי יריבים פוליטיים של פרוורד, אולם טספאנדס הצליח לבסס הגנת אי-שפיות ומשום כך נגזר עליו מאסר עולם (ולא עונש מוות).
פרוורד נקבר בחלקת גדולי האומה בפרטוריה.
בהלווייתו שנערכה ב-10 בספטמבר השתתפו רבע מיליון אנשים.
לאחר מותו נקראו על שמו של פרוורד צירי תנועה מרכזיים, ערים ואתרים שונים, אולם מרבית השמות שונו במסגרת מהלך כללי לביטול הנצחתם של לאומנים אפריקאנרים.
הסכר הקרוי כיום סכר גריפ במדינה החופשית (לשעבר אורנג') נקרא בעבר סכר הנדריק פרוורד; נמל התעופה פורט אליזבת נקרא בעבר נמל התעופה H.F.
Verwoerd; העיר סנטוריון נקראה בעבר פרוורדבורג; בית החולים סטיב ביקו נקרא בעבר בית החולים H.F.
Verwoerd; דרך ברם פישר בראנדבורג נקראה בעבר דרך הנדריק פרוורד, וכן הלאה.
פרוורד כתב על יחסי דרום אפריקה–ישראל כי "אנשים מתחילים לתהות מדוע, אם ישראל ורבניה מרגישים מחויבים לתקוף את מדיניות ההפרדה שלנו, מדיניות ההפרדה הנהוגה בישראל אינה נראית בעיניהם פסולה".
עוד קבע פרוורד כי "הציונים לקחו את ישראל מן הערבים לאחר שאלה התגוררו בה אלף שנים, ובמובן זה ישראל, כמו דרום אפריקה, היא מדינת אפרטהייד".
במקביל לביקורת על ישראל כיוונה הממשלה בראשותו של פרוורד חצי ביקורת ואזהרה גם כלפי פנים, אל יהודי המדינה.
שר החוץ בממשלת פרוורד, אריק לוו, כתב כי "אזרחי דרום אפריקה בעלי זיקה גזעית ודתית לישראל בוודאי לא יסכימו לעמדתה העוינת וכפוית הטובה של ישראל".
במכתב פרטי שהודלף לתקשורת ציין פרוורד כי רבים מיהודי דרום אפריקה הצביעו למפלגה שהתנגדה לאפרטהייד (המפלגה הפרוגרסיבית) וכי האנטישמיות בדרום אפריקה עלולה להרים ראשה אם יהודי המדינה לא ירחיקו עצמם ממדיניות החוץ של ישראל.
עוד אמר פרוורד: "אני תוהה מה יהדות דרום אפריקה תאמר על כך?
האם הם ימשיכו לשלוח מתנות, האם הם ישלחו את בניהם למות שם, האם הם ימשיכו לבנות שם?"
התבטאויות אלה עוררו דיון ציבורי סוער.
העיתונות בשפה האנגלית תקפה את פרוורד על כך שהוא מנסה לסחוף את יהודי דרום אפריקה אל המחנה הלאומני הלבן.
העיתונות באפריקאנס צידדה בפרוורד ואימצה את העמדה לפיה הציונות והאפרטהייד הן שתי צורות של לאומנות אתנית, וכי תהא זו צביעות לתמוך באחת ולהתנגד לאחרת.
הנדריק פלוריס כהן (בהולנדית: Hendrik Floris Cohen; ) הוא היסטוריון של המדע ממוצא יהודי-הולנדי.
נולד בהארלם למשפחה יהודית ליברלית בהולנד.
אביו אדולף היה פרופסור להיסטוריה.
למד בתיכון העירוני בהארלם ואחר כך למד היסטוריה באוניברסיטת ליידן.
סיים תואר שני ב-1970 בהתמחות בהיסטוריה סוציו-אקונומית ובהיסטוריה של המדע.
בשנת 1974 סיים דוקטורט בהנחיית פרופ' דיק ואן ארקל (Dick van Arkel) במחלקה להיסטוריה חברתית באוניברסיטת ליידן.
עבודתו הייתה בנושא "מאמצי חידוש הסוציאל-דמוקרטיה בהולנד במהלך העשור הראשון אחרי מלחמת העולם הראשונה".
בין השנים 1975 ל-1982 היה אוצר מוזיאון המדע בוהרהייב.
בשנת 1982 מונה לפרופסור מן המניין בהיסטוריה של המדע באוניברסיטת טוונטה באנסחדה שבהולנד.
בשנת 2001 יצא לגמלאות מוקדמות.
החל משנת 2006 הוא משמש כפרופסור של כבוד במחלקה למדעי הרוח באוניברסיטת אוטרכט.
בספרו "המהפכה המדעית: חקירה היסטוריוגרפית" דן כהן בתגליות של גלילאו, קפלר וניוטון ובשאלה מדוע המהפכה המדעית התרחשה במערב אירופה במאה ה-17 ולא ביוון העתיקה, בסין או בעולם המוסלמי.
בשנת 2007 יצא ספרו "איך המדע המודרני הגיע לעולם: היסטוריה השוואתית", שזכה בפרס יורקה (Eureka Book Prize) לשנת 2008. הספר מסביר מדוע המדע המודרני הצליח להתפתח במאה ה-17.
הוא אחיו של יוב כהן, ראש עיריית אמסטרדם לשעבר ומועמד לראשות ממשלת הולנד.
הנדסת רקמות מוגדרת כשילוב טכניקות בין תאים חיים, הנדסה וחומרים על מנת לשפר או להחליף פונקציות ביולוגיות.
זהו תחום מחקר בין-תחומי המשלב רפואה, ביולוגיה והנדסה ביו-רפואית.
הנדסת רקמות מאפשרת יצירת רקמת תאים חיה מחוץ לגוף מתרביות תאים, שתאפשר כנראה בעתיד החלפת איברים חולים או פצועים באיברים בריאים ללא צורך בתרומת איברים.
בזמן שרוב ההגדרות של הנדסת רקמות מכסות שימושים רבים, בפועל השימוש במונח מתייחס לרוב ליישומים שמטרתם לתקן או להחליף חלקים או רקמות שלמות (לדוגמה, עצמות, סחוס, כלי דם, שלפוחית השתן, עור).
לרוב, הרקמות דורשות מאפיינים מכניים ומבניים ספציפיים על מנת לתפקד כראוי.
המונח גם משמש למאמצים המושקעים ביצירה של פונקציות ביוכימיות באמצעות תאים הנמצאים בתוך סביבה מלאכותית (לדוגמה לבלב או כבד מלאכותיים).
לפעמים משתמשים במונח "רפואה רגנרטיבית" להגדיר הנדסת רקמות, אף על פי שרפואה רגנרטיבית שמה יותר דגש על השימוש בתאי גזע ביצירת הרקמות.
ההגדרה הנפוצה עבור הנדסת רקמות כפי שנקבעה על ידי לאנגר ווקנטי
היא "תחום בין-דיסיפלנרי אשר מיישם עקרונות מתחומי ההנדסה ומדעי החיים במטרה לפתח תחליפים ביולוגים על מנת לחדש, לתחזק או לשפר רקמות או איברים שלמים".
הנדסת רקמות הוגדרה בנוסף כ-"הבנת העקרונות של גדילת רקמות ויישומם על מנת לייצר רקמה חילופית לצרכים קליניים".
התקדמות משמעותית בתחום הנדסת הרקמות הניבה חלופות ואסטרטגיות השתלה חדשניות לרקמות פגועות.
התקדמות מדעית בתחומי מחקר כגון הביו-חומרים, תאי גזע, פקטורי גדילה והתמיינות וביו-ריאקטורים יצרו הזדמנויות מיוחדות ליצירת רקמות במעבדה באמצעות שילוב של מטריקסים חוץ תאיים מהונדסים ("scaffolds"), תאים ומולקולות ביו-אקטיביות.
אחד האתגרים הגדולים ביותר שהנדסת הרקמות עומדת בפניו הוא הצורך ביצירת רקמות עם פונקציונליות מורכבת יותר כמו גם שמירה על יציבות ביו-מכנית על מנת שיהיה ניתן להעביר את הרקמות הללו להשתלות קליניות.
ההצלחה המתמשכת בהנדסת הרקמות במטרה ליצור תחלופה אמיתית לאיברים אנושיים מחייבת את המשך השיתוף בין תחומי ההנדסה השונים והמחקר הבסיסי בהבנת ברקמות, מטריקסים, פקטורי גדילה, תאי גזע וביולוגיה התפתחותית כמו גם מדע החומרים וביו-אינפורמטיקה.
הנדסת רקמות משתמשת בתאים חיים ליצור או ריפוי רקמות.
דוגמאות לכך ניתן לראות שבשימוש בפיברובלסטים כתחליף או לתיקון עור ריפוי סחוס נעשה באמצעות כונדרוציטים (תאי רקמת בסחוס) ועוד.
התאים הפכו לשימושיים כאשר מדענים מ-Geron Corp מצאו דרך להאריך טלומרים ב-1998 ועל ידי כך הפיקו קווי תאים שיכלו להתחלק מספר רב כמעט אינסופי של פעמים.
לפני זה, תרביות רקמה של תאי יונקים (שאינם סרטניים), אשר נלקחו מחיות או אנשים, יכלו להתחלק רק מספר מוגבל של פעמים.
מרקמות גוף נוזליות לדוגמת דם, ניתן להפיק כמות מסיבית של תאים באמצעות צנטריפוגה או ב-Apheresis (מכשיר מיוחד המאפשר הוצאת רכיבים ספציפיים מדם החולה והחזרת הנוזלים והתאים שלא השתמשו בהם אל הגוף בחזרה).
מרקמות מוצקות, הפקת התאים קשה יותר.
בדרך כלל הרקמה נטחנת ואז מעוכלת באמצעות תוספת אנזימים כמו טריפסין או קולגנז על מנת להיפטר מהמטריקס החוץ תאי (ECM) אשר נשאר דבוק אל התאים.
בסוף התהליך התאים צפים בצורה חופשית בתוך נוזלי הרקמה וניתן להפיק אותם באמצעות צנטריפוגה.
השימוש בטריפסין הוא מאוד תלוי טמפרטורה.
טמפרטורות גבוהות יותר מעכלות את המטריקס מהר יותר אבל יוצרות יותר נזק לתאים.
קולגנז הוא פחות תלוי טמפרטורה ופוגע בתאים פחות, אבל התהליך ממושך יותר והראגנט עצמו יותר יקר.
תאים לרוב מקוטלגים על פי המקור שלהם:
אוטולוגים (Autologous) - מקור התאים הוא מאותו אינבדואל שעליו הם יושתלו בסוף בחזרה.
לתאים אוטולגים יש את בעיות הדחייה והעברת פתוגנים הנמוכות ביותר.
עם זאת, בכמה מקרים הדבר אינו אפשרי.
לדוגמה, במקרה של מחלות גנטיות, תאים אוטולוגים לא יכולים להוות מקור אפשרי מכיוון שהם נושאים את אותו המטען הגנטי.
בנוסף, במקרים של פציינטים חולים מאוד או מבוגרים יכול להיות שהפקה התאים לא תהיה אפשרית בגלל בעיית כמות או איכות.
הפקת תאים מחייבת חדירה פולשנית אל תוך גוף הפציינט באמצעים כירוגים אשר עלולה להוביל לזיהום או לכאב כרוני.
תאים אוטולוגים חייבם להיות בתרבית לפני שניתן יהיה להשתמש בהם, לרוב על מנת שיוכלו להתרבות.
דבר זה עלול להוות בעיה מכיוון שהכנסת התאים לתרבית עלולה לקחת זמן.
לאחרונה נעשו מחקרים אשר משתמשים בתאי גזע ממקור מזנכימלי - ממח עצם או שומן.
התאים הללו יכול להתמיין למגוון סוגי רקמות אשר כוללים רקמת עצם, סחוס, שומן ועצב.
ניתן לבודד מספר גדול של תאים משומן בקלות ומהירות יחסית, דבר המגדיל את פוטנציאל השימוש בהם.
אלוגניים (Allogeneic) - מקור של תאים אלו הם מתורם שהוא מאותו המין של המושתל.
בזמן שיש כמה הגבלות אתיות לגבי חקר תאים אנושיים in vitro, השימוש בפיברובלסטים דרמליים, שנלקחו מעורלה, הודגם כבטוח מבחינה אימונולוגית ולכן הוא מהווה מקור אפשרי להנדסת רקמות של העור
קסנוגים (Xenogenic) - תאים אלו נלקחים מתורם שאינו מאותו מין של המושתל.
במיוחד עשו שימוש אינטנסיבי בתאים מסוג זה בניסויים שמטרתם בנייה של שתלים קרדיווסקולרים.
סינגניים (Syngenic) או איזו-גנטיים (Isogenic) - אלו תאים שמבודדים מתורם שזהה מבחינה גנטית אל הנתרם.
לדוגמה, תאומים זהים, שיבוטים או קווי חיות מעבדה שנוצרו במיוחד לצורך זה (באמצעות זיווגי קרובים)
תאים פרימרים (Primary) אלו תאים אשר באים מאורגניזם (אינם משומרים או מוקפאים בצורה כלשהי לפני השימוש).
תאים שניוניים (Secondary) הם תאים שבאו מבנק תאים ( לרוב מוקפאים לפני השימוש).
תאי גזע (Stem Cells) -תאים אלו הם תאים לא ממוינים בעלי יכול להתחלק בתרבית ולתת מגוון סוגי רקמות ותאים ספציפיים (תאי לב, עצם וכו').
תאי גזע יכולים להיות מחולקים על פי המקור שלהם: בוגרים ועובריים.
תאי גזע בוגרים הם לרוב מולטיפוטנטים (multipotent) ועובריים הם פלוריפוטנטים (pluripotent).
למרות שיש ויכוח אתי לגבי השימוש בתאי גזע עובריים, בעולם המדעי הפרדיגמה אומרת שניתן יהיה להשתמש בתאי גזע לתיקון רקמות פגועות או שיהיה ניתן להשתמש בהם ליצירת איברים חדשים.
התאים לרוב משותלים או "נזרעים" אל מבנה מלאכותי המסוגל לתמוך ביצירת רקמה תלת־ממדית.
המבנים הללו, אשר לרוב מכונים פיגומים (Scaffolds) הם לרוב קריטיים מחוץ ובתוך החיה.
הם מאפשרים לדמות את הסביבה בתוך הגוף החי (in vivo) ומאפשרים גם לתאים ליצור את המיקרו סביבה האידיאלית מבחינתם.
הפיגומים בדרך כלל משרתים לפחות אחת מהמטרות הללו:
מאפשר לתאים להיצמד ו/או לבצע הגירה
משמש ככלי להובלת התאים ופקטורים ביוכימיים ושמירתם.
מאפשר דיפוזיה של נוטריינטים חיוניים לתאים וחומרים אותם התאים מייצרים.
מפעיל השפעות מכניות וביולוגיות על מנת לשנות את התנהגות התאים.
על מנת להשיג את המטרה של בניית הרקמה, לפיגומים חייבים לענות על מספר דרישות.
חירור גבוהה וגודל חורים מתאים הם הכרחיים על מנת להקל על זריעת התאים והתפשטותם במבנה, כמו גם על דיפוזיה של גזים ונוטריינטים.
התכלות ביולוגית (biodegradability) היא פאקטור חיוני מכיוון שהפיגומים אמורים להתמוסס בסופו של דבר ולהיטמע ברקמות המקיפות אותם בלי הצורך בהסרתם באמצעות ניתוח.
הקצב בו הפירוק מתרחש צריך להיות במידת האפשר מקביל לקצב יצירת הרקמה.
בזמן שהתאים מייצרים את המטריקס החוץ תאי בעצמם, הפיגום אמור לאפשר שלמות מבנית בתוך הגוף ולבסוף להתפרק ולהשאיר את הרקמה המחודשת שתספק את הפונקציה הביולוגית והתמיכה המכנית.
יצירת הפיגום מחומר נוזלי היא חיונית לשימושים קליניים.
מחקר שהתפרסם לאחרונה על הדפסת איברים מראה כמה חיונית היא שליטה טובה על הסביבה התלת־ממדית על מנת להבטיח הדירות של הניסויים ולאפשר תוצאות טובות יותר.
סוגי חומרים רבים נחקרו ביניהם טבעיים, סינתטיים, מתכלים וקבועים.
רוב החומרים הללו היו מוכרים בשימוש קליני עוד הופעת תחום המחקר של הנדסת הרקמות.
נעשה בהם שימוש לדוגמה בחוטים לתפרים מתכלים.
דוגמאות לחומרים אלו הם קולגן וכמה סוגי פוליאסטרים.
חומרים ביולוגיים הונדסו על מנת לקבל מאפיינים פונקציונליים אידיאלים: יכולת הזרקה, יצור סינתטי, תאימות ביולוגית, אינרטיות חיסונית, שקיפות, סיבים ננומטרים, ריכוז נמוך קצב ספיגה ועוד.
חברת PuraMatrix לדוגמה שמקורה במעבדות MIT מייצרת עתה בצורה מסחרית סוגי פיגומים המותאמים קלינית להנדסת רקמות.
שימוש נפוץ בחומר סינתטי הוא (PLA(polylactic acid - חומצה פולילקטית.
זהו חומר סינתטי אשר מתכלה בתוך גוף האדם ויוצר חומצה לקטית.
כימיקל שמיוצר באופן טבעי בגוף ומוסלק ממנו בקלות.
חומרים דומים נוספים הם (polyglycolic acid (PGA חומצה פוליגליקולית ו- polycaprolactone
(PCL): איכות ההתכלות שלהם דומה לזה של ה-PLA אבל הם מאפשרים קצב התפרקות מהיר או איטי יותר בהתאם לצורך.
פיגומים הם יכולים להיבנות כאמור מחומרים טבעיים, ולמעשה נגזרות שונות של חומרים חוץ תאיים נחקרו על מנת להעריך את היכולת שלהם לתמוך בגדילת תאים.
חומרים על בסיס חלבונים כמו קולוגן ופיברין ופוליסכרידים פוליסכרידים כמו גליקואמינוגליקנים ו-chitosan, כולם הראו תאימות במגע עם תאים, אולם יש עדיין מספר בעיות בנושאים כגון תגובתיות חיסונית שהם עלולים לעורר.
קבוצת פונקציונליות בפיגומים יכולים לשמש על מנת להעביר מולקולות קטנות כגון תרופות לרקמות ספציפיות.
עוד סוג של פיגום שנמצא במחקר מופק מרקמות של בעלי חיים אשר עוברות תהליך של ניקוי מתאים (decellularise) ומשאירות שלד של חומר חוץ תאי אשר יכול לשמש כפיגום לזריעת תאים.
הַנֵּדֶר הוא שירו של המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי.
נכתב בשנת תרצ"ד 1934, בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת.
ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, השיר היה ועודנו אהוד בקרב אנשי התנועה הרוויזיוניסטית וחניכי תנועת הנוער בית"ר, ונהוג לקרוא אותו בכינוסים, טקסים, אזכרות והתקהלויות חגיגיות.
"הנדר" מנסח בלשון שירית מדויקת ומחורזת, בשבעה בתים, שבעה עקרונות במשנתו של ז'בוטינסקי.
העקרונות הם משנתו המתומצתת של ז'בוטינסקי עיצוב דמות הצעיר הלוחם למען ריבונות עברית בארץ ישראל, ובכלל זה חניכי תנועת הנוער בית"ר, ועל פי חוקר הספרות פרופ' דן מירון, הוא נכתב "כהכנה וכתימוכין ל'נדר הבית"רי', שעל אימוצו כשבועה המחייבת כל חבר בתנועה הוחלט בכינוס העולמי השני של בית"ר בקרקוב, בינואר 1935".
"ציון" - אהבת ארץ ישראל והשאיפה לריבונות יהודית בה.
ז'בוטינסקי מזכיר בשיר את האתרים: ביתר, הירדן, סיני וציון.
"חד-נס" - דבקות בציונות בלבד, ובהקשרה מוזכר הדגל העברי שצבעיו כחול-לבן, ללא הדגל האדום של הסוציאליזם, כפי שהתקיים בתנועת העבודה בארץ ישראל; ז'בוטינסקי כינה את צירוף הציונות והסוציאליזם בשם „שַׁעַטנֵז", דהיינו עירוב מינו בשאינו מינו, אף שבמשנתו הילכו גם כן רעיונות מתנועות ואידאולוגיות בנות זמנו, כגון ליברליזם.
"עברית" - השלטתה של השפה העברית במרחב הציבורי היישובי.
"גיוס" - הקרבה והתמסרות מלאה לרעיון הציוני, אל החיילות וצבאיות, ובכללן הנכונות לשמש ככלי למענה בכל אשר ידרש.
"מגן" - תפיסת עם ישראל כחזק וכשווה בין האומות, במילותיו של המשורר: „...
אֶגַּש אַדִּיר, כְּגֶשֶׁת / אֲרִי אֶל אֲרָיוֹת ..." - כתודעה מחייבת ללוחם ולמדינאי היהודי, שמלעדיה לא יצלח בדרכו.
"ציות" - מחויבות מתמידה להתנהלות בהתאם לעקרונות לעיל.
על פי פרופ' דן מירון השיר הוא אחד משמונת שיריו הציוניים פוליטיים של ז'בוטינסקי, ורב "המשקע שהותירו בתודעה הספרותית והציבורית ואפילו בזיכרון הלשוני העברי כשלעצמו.
המטבעות הלשוניות שטבע בהן המשורר נעשו ל"חלק מהמטווה הקיים והעומד בשיח הציבורי העברי במשך שבעים שנה"; בשמונת שירים אלו "מצא הז'אנר של ההמנון הציבורי, ...
את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון' הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני".
הנדר אשר נכתב בידי זאב ז'בוטינסקי מגלם בתוכו שבעה רעיונות מרכזיים של תנועת בית"ר.
השיר "הנדר" נכתב בשנת תרצ"ד כהכנה וכחיזוק ל"נדר הבית"רי", אשר הוחלט בכינוס העולמי השני של בית"ר בקראקוב, ב-1935, כי הוא יהיה שבועה מחייבת לכל חבר בתנועה.
בכינוס העולמי השלישי של בית"ר בווארשה, בספטמבר 1938, נאם מנחם בגין הצעיר על הצורך של הציונות הרוויזיוניסטית לעבור מ"הציונות המדינית" אל "הציונות הצבאית" - ליצור כוח צבאי שלא יהיה תלוי בחסדי האומות אשר הכזיבו וודאי שלא יהיה תלוי בבריטניה אשר העלתה לגרדום את שלמה בן יוסף.
הוא הציע גם לתקן את השורה הרביעית שכתב ראש בית"ר- "אכין זרועי להגנת עמי ולא אשא זרועי אלא להגנה" ל-"אכין זרועי להגנת עמי ולכיבוש מולדתי".
הכינוס העולמי אישר את התיקון.
גם כיום נלמד הנדר המקורי על ידי הבית"רים בתנועה והוא מופיע על תעודות בית"ר אותן פודים בוגרי התנועה.
לקראת הגיוס הבית"רי אם ללגיון ואם לעמל, אם לעליה ציונה ואם לשירות בגולה, אם מקרוב ואם ממרחקים - אבוא.
ואת הנדר הזה בשבע מצוותיו, אשר על כל אחת מהן הרהרתי והחלטתי, הנני נודר מתוך הכרת אחריותי.
הנדריק בְּרָאוּאֶר (הולנדית: Hendrik Brouwer 1581 - 7 באוגוסט 1643) היה מגלה ארצות, אדמירל הולנדי, שכיהן כמנהלן קולוניאלי הן ביפן והן בארצות הודו המזרחית ההולנדית.