tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פגיעה בחוט השדרה גורמת להפרעה בחוט השדרה או נזק לחומר הלבן או הפרעה במרחב הסיבים שמעבירים תחושה ואיתותים מוטוריים אל המוח ומתוכו.
הפגיעה גם פוגמת בחומר האפור בחלקו המרכזי של חוט השדרה, דבר הגורם לאובדן מקטעים של תאי עצב.
פגיעה בעצבי חוט השדרה עלולה לגרום לשיתוק הרגליים או מרכז הגוף.
היקף השיתוק משתנה בהתאם למיקום הפגיעה, כך שפגיעה במיקום גבוה תוביל לשיתוק נרחב יותר, בהשוואה לפגיעה במיקום נמוך.
חָטְמִית זִיפָנִית (שם מדעי: Alcea setosa) היא צמח עשבוני רב-שנתי ים-תיכוני נפוץ בישראל, ומשתייך לסוג חוטמית ממשפחת החלמיתיים.
הוא אחד הבולטים בצמחי ישראל בזכות הפרחים הגדולים והוורודים, הפורחים לאורך ציר תפרחת גבוה, המתנשא לגובה של 2 עד 3 מ'.
סימן ההיכר של מין זה, בהשוואה למינים דומים, הוא הגביעון שאורכו כמעט שווה לאורך הגביע ועלי הגבעול עגול ובלתי מחולק, בניגוד לחוטמית קירחת, שאונות הגביעון שלה קצרות בהרבה מאונות הגביע וקצותיהן אדמדמות או ירוקות ועלי הגבעול מחולקים דמויי כף יד.
מבין שאר מיני החוטמית הגדלים בישראל, ישנם שני מינים הדומים לחוטמית זיפנית: חוטמית מאוצבעת וחוטמית קירחת.
שני מינים נוספים שגבעולי הפריחה שלהם שרועים ופרחיהם צמודים לאדמה, הם חוטמית עין-הפרה וחוטמית הגליל.
מין נוסף, חוטמית מסורטטת, הוא מין מדברי שאינו חולק את אותו בית גדול עם חוטמית זיפנית.
החלק מעל הקרקע של צמח החוטמית מת ומתייבש בקיץ.
מצעית הפרח נשארת על הגבעול היבש, לאחר פיזור הזרעים.
בחורף צומחת שושנת עלים עגולים בעלי פטוטרות ארוכות.
קוטר העלים יכול להגיע ל-12 עד 20 ס"מ.
באביב עולה ממרכז השושנת עמוד תפרחת בודד וזקוף, ולאורכו פרחים ורודים ענקיים, קוטר הפרח הפתוח לרווחה 8 עד 13 ס"מ.
הפריחה נמשכת מסוף מרץ ועד סוף יולי.
הפירות מתפתחים מאמצע אפריל והלאה.
הפצת הפירות מתרחשת מסוף יולי ועד תחילת אוקטובר.
בישראל, לחוטמית זיפנית פריחה בצבע ורוד, וגובה של 1.0 עד 2.5 מטר.
השם "חוטמית" נובע מהבליטה באמצע הפרי, המזכירה חוטם, ומקורו בשם בערבית, ח'וטמייה.
בעברית מכונה החוטמית הזיפנית גם "ורד הקציר" או "ורד הקוצרים".
כמו כן, ניתן למצוא בעולם, וגם בארץ, חוטמית זיפנית בגווני לבן, אדום וסגול.
הצמח מכוסה בשערות זיפיות, מפושקות וארוכות שהן כוכביות או פשוטות.
שערות כוכביות חסרות או מועטות.
הגבעול ארוך, זקוף וכמעט אינו מסתעף.
הוא בעל זיפים פשוטים, צפופים או מקובצים לקבוצות הפונות כלפי מטה או לצדדים, אך ישנם לעיתים רחוקות פרטים ואוכלוסיות שגבעולם כמעט קירח ונושא רק שערות פשוטות ודלילות.
בזכות השערות הקשות והזיפיות לאורכו ובלתי נעימות למגע, זכה מין זה בתואר "זיפנית".
הגבעול נושא עלים ההולכים וקטנים כלפי ראשו וכן נוטים להתחלק לאונות מאוצבעות.
העלים מסורגים, מפורצים (כמעט ואינם מחולקים) ותמימים או בעלי אונות קצרות וברורות לפחות בעלים העליונים או מחולקים כעין כף היד לאונות משוננות, ולעולם אינם מאוצבעים כבחוטמית מאוצבעת (Alcea digitata) שהיא נדירה בישראל, אם כי מצויה בעמק עכו.
בחורף מתפתחת שושנת עלים גדולים ועגולים.
העלים, שקוטרם 15 עד 20 ס"מ הולכים וקטנים כלפי ראש התפרחת עם נטייה להתחלק לאונות.
הפרחים דו מיניים, שקוטרם עד 10 ס"מ, יוצאים מחיק העלים ונישאים על עוקץ קצר.
הפרח פתוח ובמרכזו צלקות דקיקות, הנישאות על עמודי עלי ארוכים, שמוקפים בצינור אבקנים צהוב.
המאבקים דמוי כליה בעלי לשכה אחת הנפתחת בראשה.
הגביעון, שמאוחה בבסיסו, בעל 6 עד 9 אונות ואורכו שווה כמעט לאורך הגביע בשונה מחוטמית קירחת שאונות הגביעון שלה קצרות הרבה מהגביע וקצותיהן אדמדמות או ירוקות.
חמשת עלי הכותרת דמויי משולש הפוך מפורצים בראשם ואורכם כחמישה סנטימטר בבסיס.
עלי הכותרת ורודים, לילך או סגול, אורכם 5 ס"מ, ראשם מפורץ ובבסיסם עטור בציצת שערות.
צבע עלי הכותרת נע מוורוד בהיר בספר המדבר המתכהה באזורים אחרים ובאזורים מסוימים (טבעון, נחל עירון ועוד) מופיע כתם גדול בצבע אדום כהה במרכז הפרח.
האבקנים רבים, זיריהם מאוחים כמעט עד למאבקים ויוצרים צינור צהוב שבולט במרכז הפרח.
המאבקים על פי רוב חד-לשכתיים.
השחלה עילית, מרובת עלי שחלה ומרובת מגורות.
בכל מגורה ביצית זקופה אחת.
עמוד השחלה מפוצל בקצהו לצלקות מרובות ודקיקות.
פרי החוטמית היא מפרדת שמורכבת מפרודות רבות ועטופה בגביע ובגביעון משתיירים.
הפרודות, דמוי דיסק שטוח עם קודקוד מפורץ, בלתי נפתחות, ומסודרות סביב עמוד מרכזי קצר (המשך מצעית הפרח) מורחב בראשו למקור חרוטי, שצורתו מזכירה צורת חוטם, ומכאן שמו של הסוג.
גבן של הפרודות הבשלות מקומר או שטוח וחלקות.
שולי הגב אינם מורחבים לעולם לכנפיים וללא חריצים.
הפרודות פלומתיים וכל גבן מכוסה זיפים צפופים.
צדדיה של הפרודה בעלי קמטים רדיאליים בולטים.
כל פרודה מורכבת משתי מגורות בלתי משוכללות, אך מכילה רק זרע אחד.
התפוצה של חוטמית היא מזרח ים תיכונית והיא משתרעת באי כרתים ובאי קפריסין ומטורקיה בואכה ישראל.
בישראל היא נפוצה בשטחים הרריים פתוחים בחורש שבחבל הים תיכוני.
היא מצויה למדי בגליל התחתון, בכרמל, נדירה ביהודה ובשומרון במקומות שכמות הגשם, בתחום שגשמיו 400 מילימטר לפחות לשנה.
בבתי גידול אחרים, לרגלי סלעים, הוא חודר גם לספר המדבר במזרח השומרון.
הפרחים הוורודים רבים וגדולים מאוד, בגליל ובכרמל הפרחים כהים יותר ובגלבוע ובשומרון הם בהירים יותר.
באזור טבעון ובחלק מהרי הכרמל ניתן למצוא במרכז הכותרת כתם כהה במיוחד.
בגליל העליון מחליף אותו לרוב המין חוטמית קירחת.
בשל יופיו והדרו, נזרעו פרחי חוטמית רבים לאורך כבישים מהירים בישראל ובמיוחד לאורך כביש 6, בו הן פורחות בשיא האביב (בעיקר בחודש אפריל ותחילת מאי).
כמו כן נזרעו פרחים רבים מסוג זה בירושלים.
שיא גינס של חוטמית זיפנית הגבוהה בעולם שייך לתושב נהריה מאיר ברוכי, שגידל חוטמית לגובה של 7.4 מטר, ובכך שבר שיא אנגלי של 5.97 מטר משנת 1978.
חלקיה של החוטמית ראויים למאכל.
ניצני הפרחים והפרחים והפירות הירוקים נאכלים כחטיף בשדה ובסלט.
העלים הירוקים והגדולים של ראשית הפריחה מתאמים למרק, למילוי ובישול.
ברפואה העממית יש המשתמשים בנוזל של צמח החוטמית לריפוי פצעים, כוויות, שיעול, דלקות, צרידות, פינוי ליחה ועור יבש.
ניצני הפרחים של החוטמית נחשבים תרופה למחלות בדרכי הנשימה.
חוחית (שם מדעי: Carduelis carduelis) היא ציפור שיר קטנה ממשפחת הפרושיים.
מין זה שייך לסוג פרוש זהוב (Carduelis).
שמה של החוחית ניתן לה משום מנהגה להאכיל את גוזליה בזרעי חוח.
מזון החוחית מורכב בעיקר מזרעים של קוצים שונים.
החוחית נפוצה כציפור נוי, ומגדלים אותה רבות בשבי.
חוחית בוגרת ניתנת לזיהוי בקלות על פי צבעיה הבולטים: אדום, שחור ולבן על הראש, שחור וזהב על כנפיה.
השת בצבע לבן והזנב שחור.
קשה להבחין בהבדל בין הזוויגים, המסכה האדומה על ראש הזכר גדולה יותר, ועוברת את קו העין.
המסכה האדומה של הנקבה מצומצמת יותר, ושוליה אינם מגיעים לקו העין.
מקור הזכר ארוך מזה של הנקבה.
גופם של הגוזלים עד לנשירה הראשונה הוא חום מפוספס, אולם בכנפיהם הכהות מתחיל להיראות הפס הזהוב.
ניתן להבדיל בין הזוויגים על פי צבעי הכתף: שחור בזכרים ומקושקש בחום אצל הנקבות.
המקור בהיר, ארוך ומחודד בקצהו.
הוא מסייע לציפור לשלוף זרעים מתוך הקרקפות של צמחים קוצניים ממשפחת המורכבים, כגון החוחים והדרדרים.
צמחים אלה הם עיקר מזונה ומכאן שמה.
ראשה הזעיר של החוחית מכיל את אחד המוחות המבריקים שבקרב בעלי הכנף.
בטבע משמשת התבונה יוצאת הדופן של החוחית לפתיחת קרקפות של צמחים קוצניים ממשפחת המורכבים (מזונה העיקרי בטבע) ולשלוף מהם מזון החבוי מן העין.
כמו כן, החוחית ניחנה במידה לא מבוטלת של אינטליגנציה חברתית, היות שהיא לעולם לא חיה בגפה, ואת מרבית ימיה היא מבלה בקבוצה של בנות מינה בעלת הרכב קבוע למדי, בה מרבית הפרטים מכירים היטב זה את זה.
בשבי יכולות אלה מאפשרות לחוחית להסתגל ואף להתיידד בנקל עם מגדליה, זאת בתנאי שאלה יטרחו לספק מענה ראוי לצרכיה הפיזיים והרגשיים.
באירופה נפוצים 9 תת־מינים המכונים קבוצת Carduelis carduelis carduelis, ובאסיה נפוצים 3 תת־מינים המכונים קבוצת Carduelis carduelis caniceps (באיראן, באוזבקיסטן, בקזחסטן, במונגוליה, בפקיסטן ובנפאל).
בית גידולה המועדף של החוחית הוא שולי החורשה וכן שולי השטחים המעובדים, שם היא מוצאת את מזונה המועדף – זרעי עשבים.
לפיכך, במקומות רבים נלווית החוחית לאדם.
מין זה אינו בסכנת הכחדה באף מדינה בה הוא שוכן.
המין הובא מאירופה, שוחרר במכוון והתאזרח באוסטרליה ובניו זילנד, שם הוא מצוי במספרים גדולים.
האינטרודוקציה לארצות הברית הצליחה פחות, ולא ברור אם הצליחה להתאזרח, או שהחוחיות הנצפות מדי שנה הן פליטות תרבות.
עונת הקינון בארץ חלה מתחילת חודש אפריל עד יולי.
החיזור נעשה תוך כדי ישיבה על ענפים, שירה עריבה, פרישת והשמטת הכנפיים ונדנוד הגוף מצד לצד.
המתחרים מורחקים בתעופה קצרה של הזכר.
הקן נבנה על ידי הנקבה בין ענפי עצים ושיחים.
לעיתים הוא נמצא נמוך מגובה קומת אדם.
בסיסו מורכב מזלזלי עשבים, המחוברים בקורי עכביש.
חלקו הפנימי של הקן מרופד בצמר וסיבים צמחיים.
שימוש בנוצות בריפוד הקן נדיר למדי.
הנקבה מטילה 3–5 ביצים אליפטיות בגוון תכול חיוור עם כתמים סגולים־חומים, שלעיתים יוצרים מעין טבעת בצד הרחב.
הנקבה דוגרת על הביצים לבדה במשך 12–13 יום, והזכר מאכיל אותה.
הגוזלים עוזבים את הקן בגיל 13–14 ימים מבקיעתם, כשהם אינם מסוגלים לעוף.
הם רוכשים את יכולת התעופה בהדרגה במהלך השבוע הראשון שלהם מחוץ לקן, ולומדים לאכול בכוחות עצמם רק בגיל 6 שבועות.
לחוחיות המקננות בארץ שלושה מחזורי קינון בשנה.
הצעירים מגיעים לבגרות מינית בסביבות גיל שנה.
תוחלת החיים בטבע היא פחות משנתיים, אך בשביה החוחיות מאריכות ימים.
מוזכרים בספרות פרטים שחיו יותר מ־20 שנה.
מחוץ לעונת הרבייה חיות החוחיות בלהקות של עשרות ואף מאות פרטים.
להקות אלה משוטטות בחיפוש אחר מזון, ונשמעות היטב בסביבה בגלל ציוציהן הרמים והפטפטניים.
בלהקות גם נוצר הקשר בין בני הזוג לקראת הקינון.
בישראל החוחית היא ערך טבע מוגן ואסורה בצַיִד, גידול או מסחר אך הביקוש לציפור הפך אותה לאחת מציפורי השיר הפופולריות ביותר בקרב ציידים בלתי חוקיים.
בעשורים האחרונים מספר החוחיות בטבע בירידה ניכרת כתוצאה מציד בלתי חוקי.
הציידים נוהגים לשבור את כנפי החוחית או רגליה כדי שתשמש כפיתיון ותקרא לעזרת חברותיה שיילכדו ברשת.
בחברה הערבית קיים ביקוש רב גם ל"בנדוק" ("ממזר" בערבית), הכלאה של זכר חוחית עם קנרית.
מטרת ההכלאה היא ליצור ציפור־כלאיים, בעלת צבעי נוצות יפים כשל החוחית עם קולה הערב של הקנרית.
הביקוש הגבוה מקשה על המלחמה בציד, וציידי חוחיות אחדים נתפסים שוב ושוב מספר רב של פעמים ללא הרתעה מהקנסות הנמוכים יחסית שהם נדרשים לשלם.
במרבית מדינות העולם, לרבות כל מדינות מזרח ומערב אירופה, ארצות הברית, קנדה ואוסטרליה, מגדלים את החוחיות בשביה למטרות מחמד ונוי.
חלק מאותן המדינות מתירות ציד של מין זה, ובחלקן כל ציפורי הנוי הן מגידול שביה מסחרי.
במדינת ישראל אין מאשרים את גידולה בשביה של ציפור זו.
לעיתים מצויר הילד־ישו עם ציפור החוחית בידו, המסמלת את כתר הקוצים שיחבוש עם צליבתו.
החוטמן (שם מדעי: Nasua) הוא סוג יונק אוכל-כול ממשפחת הראקוניים, החי בדרום אמריקה ובמרכזה.
החוטמן הוא אוכל-כול, וניזון מחרקים, חלזונות, זוחלים קטנים, מכרסמים, פירות, ביצים ואגוזים, ולעיתים אף מפסולת אדם.
את מזונו הוא צד תוך שימוש בחוטמו הארוך ובציפורניו החזקות.
גובהו 20–30 סנטימטר ואורכו 60–70 סנטימטר, ללא הזנב.
צבע הפרווה משתנה, מחום-קינמון ועד שחור.
על פרצופו מעין מסיכה - פסים לבנים מעל, מתחת ומאחורי העיניים.
זנבו ארוך (עד 65 ס"מ) ומפוספס, ונישא אל על כדי שחברי הלהקה יוכלו להבחין זה בזה ביתר קלות.
חוטמנים חיים ביערות סבוכים, בסבך ובשטחים פתוחים באמריקה, ותפוצתם משתרעת מאריזונה בארצות הברית עד צפון ארגנטינה.
עד לראשית המאה ה-20 לא נצפו בארצות הברית, אך לאחר מכן חצו את הגבול, כנראה עקב הכחדת הטורפים הטבעיים שלהם, בעיקר חתולים גדולים כמו היגואר והפומה, אך גם עופות דורסים, נחשים ותנינים.
נקבות החוטמן חיות בלהקות של עד 20 פרטים, ואילו הזכרים בודדים.
תקופת ההריון של נקבת החוטמן בין 70 ל-90 יום, ובכל הריון נולדים בין 2 ל-7 גורים.
הנקבה יכולה להיכנס להריון גם בקיץ וגם באביב.
קיים אצלם שיתוף פעולה רב בין חברי הקבוצה, והם תלויים מאוד זה בזה.
לעיתים קרובות משתפת קבוצת חוטמנים פעולה כדי לצוד בהצלחה.
חוטמן אדום (Nasua nasua), נפוץ בדרום אמריקה
חוטמן חום (Nasua narica), נפוץ במרכז אמריקה
חוטיני הוא גזרה של בגד תחתון או בגד ים המאופיין בכך שחלקו הקדמי מחובר לחלקו האחורי בעזרת רצועת בד צרה אשר עוברת בין הרגליים ובין פלחי העכוז.
החוטיני נחשב לפריט לבוש חושפני.
משערים כי בגדים דמויי חוטיני, מבחינת צורתם, היו מהבגדים הקדומים ביותר אותם לבשו גברים.
כיסוי זה שימש באזורים בעלי אקלים חם כבר לפני 75,000 שנה.
על אף שהחוטיני התחיל כלבוש לגברים, בעת המודרנית בעולם המערבי בעיקר נשים לובשות חוטיני.
הגרסה הראשונה של חוטיני לנשים הופיעה כבגד ים בדרום אמריקה ובמיוחד בברזיל בשנות ה-70 של המאה ה-20.
החוטיני נפוץ כיום במדינות רבות.
בפורטוגל וברזיל נקרא החוטיני בשם "fio dental" שמשמעותו "חוט דנטלי".
בשפה האנגלית נקרא החוטיני "G-string", קיצור של "Guitar String", שכן הוא דקיק כביכול כמו מיתר גיטרה.
השם הראשון שניתן לו בשפה האנגלית הוא "thong" בסוף המאה ה-19, עת התייחס ללבוש הילידים הפיליפינים.
מקור המילה "thong" במילה האנגלית הישנה "thwong" שמשמעותה עור גמיש לכיסוי החלציים.
בעברית שמו גזור מן הרצועה הצרה - כביכול כמו חוט - העוברת במרכזו ומחברת את חלקיו.
דגם זה הוא הנפוץ ביותר מבין סוגי החוטיני ובעל כמה דוגמאות שונות.
סוג זה של תחתונים או בגד ים, עשוי לרוב מפיסת בד המכסה את המפשעה, עוברת בין הרגליים והישבן ומתחברת לרצועה המקיפה את המותניים בעזרת פיסת בד נוספת.
הרצועה סביב המותניים לעיתים עשויה חוט אשר נקשר בצדדים או רצועת בד עבה יותר ואלסטית.
הדגם משמש נשים וגברים כאחד כאשר בדגם הגברי פיסת הבד שמכסה את האיבר הגברי דמוית כיס.
V-string ו T-back הם דגמים פופולריים של ה-G-string.
בדגמים אלו הישבן חשוף לחלוטין ללא פיסת בד ופיסת הבד הקדמית מחוברת בחוט דק בלבד לחוט המקיף את המותניים.
שם הדגמים נגזר מצורת החיבור האחורית של החוט.
T כאשר חוט הישבן מחובר ישירות ללרצועת המותניים ו-V כאשר חוט הישבן מחובר בשני חוטים לרצועת המותניים.
חוטיני ברזילאי הוא גזרת ביניים בין ביקיני לחוטיני.
הגזרה חושפנית יותר מביקיני, בעיקר באזור הישבן אך צנועה יותר מחוטיני.
פיסת הבד מלפנים לרוב קטנה יותר משל ביקיני אך גדולה יותר מחוטיני, ומחוברת ברצועה דקה או בחוט בין הרגליים לבד שמכסה את האזור מעל הישבן אך חושף כמעט את כל חלקו התחתון.
לרוב בגד ים עשוי מחלק אחד שמצמיד את החוטיני לגוף בעזרת רצועות כתפיים במקום רצועות מותניים.
דגם זה הפך פופולרי מאוד לאחר שהשחקן סשה ברון כהן לבש אותו בסרטו בוראט.
בגרסה הנשית רצועות הכתפיים רחבות או בעלות פיסת בד קטנה בגובה החזה לכיסוי השדיים.
חוטיני ללא רצועות סביב המותניים.
הסיטיני עשוי ממסגרת גמישה בצורת חצי מעגל.
צד אחד רחב ונועד להסתיר את המפשעה בעוד הצד השני דק וממוקם בחריץ הישבן.
המסגרת הגמישה מקבעת אותו בין הרגליים בדומה לאופן בו עושה זאת קשת לשיער.
יתרונו בכך שהוא חסר חוטים לחלוטין ובניגוד לתחתונים אחרים אשר בולטים מבעד לבגדים צמודים לא ניתן להבחין בו כלל מתחת לבגדים אטומים.
יתרון נוסף הוא בשיזוף האחיד, שאינו מותיר פסים בהירים על הגוף הנגרמים בדרך כלל מרצועת המותניים.
חוטין (באוקראינית: Хотин) היא עיר במחוז צ'רניביצי במערב אוקראינה, ומרכז מנהלי לאזור חוטינסקי בנפת דנייסטרובסקי.
על פי מפקד האוכלוסין האוקראיני משנת 2001, בעיר מתגוררים 11,124 תושבים.
התיעוד הראשון של העיר הוא משנת 1002. העיר ממוקמת על הגדה הדרומית של הדניסטר (בבסרביה ההיסטורית).
בין האתרים החשובים בה: מצודת חוטין (מן המאות ה-13 - ה-15; ומגדל השעון של העיר.
מצודת חוטין היא אחת המצודות הגדולות ביותר באירופה והמצודה הגדולה ביותר של נסיכות מולדובה.
חוטין הייתה מרכז לחיים יהודיים ולקראת סוף מלחמת העולם הראשונה התגוררו בה כ-30,000 יהודים.
בתחילת שנת 1919 נכנס לתוכה הצבא הרומני במסגרת דיכוי המרד האוקראיני נגד השתלטות רומניה על בסרביה.
יהודי חוטין קבלו בשמחה את הצבא הרומני.
מיכאל לנדאו, ששירת אז בצבא הרומני, מספר ששכנע את מפקד הגדוד שלו לנקוט צעדים להגן על יהודי העיר.
לפני השואה כ-38% מתושבי חוטין היו יהודים.
ב-31 ביולי 1941 גירשו הגרמנים את יהודי העיר הנותרים לגטו סקורני ומרביתם נרצחו.
יהודים מעטים שבו לחוטין לאחר המלחמה.
לפי מרשם האוכלוסין שנערך בברית המועצות בשנת 1959 יהודים היוו כ-8% מתושבי חוטין.
במרוצות השנים עלו יהודי חוטין לישראל או היגרו לארצות הברית.
לפי מרם האוכלוסין היחיד שנערך באוקראינה (מאז התפרקות ברית המועצות) בשנת 2001 התגוררו בחוטין רק 29 יהודים (0.3% מכלל התושבים).
היום קיים בחוטין בית קברות יהודי גדול.
מולדובנים ורומנים - % 0.8
חוֹטְמִית (שם מדעי: .Alcea L) היא סוג של צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים או בני-שיח ממשפחת החלמיתיים.
לסוג חוטמית משויכים כ-82 מינים ו-3 תת-מינים, שנפוצים באזורים הממוזגים של העולם הישן ממזרח מרכז אירופה למזרח התיכון ולמרכז אסיה.
בישראל וסביבתה גדלים 7 מיני בר, ומין תרבותי (זר) אחד, שהובא כצמח נוי ומוצאו התרבותי מטורקיה.
מיני החוטמית הם צמחים עשבוניים, חד-שנתיים, דו-שנתיים או רב-שנתיים, לרוב שעירים, בדרך כלל זקופים ולא מסתעפים לכמה גבעולים.
המאפיינים הבולטים של החוטמית הם: פרחים גדולים, גביעון מאוחה עלים ובעל 6 עד 9 אונות.
עמוד השחלה בעל אונות מרובות.
הפרי היא מפרדת מרובת פרודות.
הגבעולים גבוהים וארוכים, שעירים כמעט בכל חלקיהם בשערות כוכביות, לפעמים מעורבבות בהם שערות פשוטות.
הלוואים על פי רוב קיימים ואינם משתיירים.
העלים מסורגים, פשוטים, מחולקים או מאונים לרוב כעין כף יד ומעורקים ככף יד מבסיס העלה.
טרף העלה סגלגל עד כמעט מעוגל, או בעל צלעות, או כמעט ללא אונות, או מחולק לאונות ככף יד.
שפת העלה תמימה או משוננת, וקודקודו חד עד קהה.
הפרחים גדולים ובולטים, בקוטר 2 עד 6 ס"מ ולעיתים רחוקות 8 ס"מ.
הפרחים דו-מיניים, נכונים, חיקיים, בודדים או ערוכים באשכולות ומורכבים מ-5 עלי כותרת ו-5 עלי גביע.
מתחת לגביע הפרח מצוי גביעון.
הגביעון מאוחה עלים ובעל 6 עד 9 אונות.
עלי כותרת 5, ורודים, לבנים, סגולים או צהובים, לרוב ברוחב של יותר מ-3 ס"מ, עם קודקוד מפורץ.
עלי הכותרת מאוחים בבסיסם ובבסיסם מעורה אל צינור האבקנים.
האבקנים מרובים, זיריהם מאוחים לצינור ארוך המכונה צינור האבקנים.
המאבקים דמוי כליה ובעל לשכה אחת הנפתחת בראשה.
במרכז הפרח נמצא צינור אבקנים קירח (מעין ענבל שעליו אבקנים מרובים ומאוחים כמעט עד למאבקים), שבחלקו העליון מקבץ של מאבקים צהובים וקומפקטיים, ובקודקודו צלקות דקיקות וכפופות.
השחלה עילית ומרובת מגורות עם 15 מגורות או יותר, כאשר בכל מגורה יש ביצית אחת זקופה.
עלי השחלה ערוכים בדור אחד סביב בסיסו של עמוד השחלה.
הציר המרכזי של מצעית הפרח הוא גלילי בחלקו התחתון, מתרחב ומסתיים בראשו כגוף חרוטי.
פרי החוטמית היא מפרדת המורכבת מפרודות רבות חד-זרעיות ובלתי נפתחות.
הפרודות דמויות דיסק שטוח עם קודקוד מפורץ.
הן מסודרות בדור מסביב עמוד מרכזי קצר (המשך מצעית הפרח), שמתרחב בראשו למקור חרוטי, שצורתו מזכירה צורת חוטם (אף), ומכאן שמו של הסוג.
עמוד זה שבאמצע הפרי אינו מתרחב כל עיקר מעל הפרודות.
כל פרודה מורכבת משתי מגורות (חללים) בלתי משוכללות, כלומר כל פרודה מחולקת באופן חלקי לשני חלקים.
המגורה הפנימית מכילה רק זרע אחד, והמגורה הקיצונית עקרה.
מגורות בלתי משוכללות הם מגורות שלא מתפתחות בצורה של חללים פתוחים לחלוטין, אלא הן נשארות מופרדות ומספקות תמיכה מבנית לפרי.
מבנה ייחודי זה מבדיל את החוטמית מצמחים אחרים שבהם המגורות פתוחות או מחוברות בצורה אחרת.
מיני חוטמית הגדלים בר בישראל וסביבתה
6 מיני חוטמית גדלים בר בישראל.
5 מהם נפוצים בצפון ישראל ובמרכזה, ומין אחד, חוטמית מסורטטת, גדל בהר הנגב ובאדום שבירדן.
ישנם עוד 3 מיני חוטמית שגדלים בסביבתה של ישראל והם חוטמית צהובה בבקעת ים-המלח בירדן, חוטמית זהובה (Alcea chrysantha), חוטמית חסר-כנפיים (Alcea apterocarpa).
חוטמית הגליל (Alcea galilaea Zohary) – עשב רב-שנתי (בן חלוף) נמוך או שרוע, ים-תיכוני נדיר ותת-אנדמי לצפון מערב סוריה, דרום לבנון וצפון ישראל.
בישראל היא גדלה בבתי גידול טבעיים בלבד, פה ושם במפוזר בבתה בצפון הארץ ובמרכזה, בעיקר ברצועת הסְפָר, במעבר בין החבל הים תיכוני לחבל הערבתי.
הוא מצוי בגליל העליון ובערבות הירדן; נדיר בגולן; נדיר מאוד בבקעת חולה, בבקעת כנרות, בשומרון, במדבר שומרון ובגלעד.
מין זה תואר לראשונה למדע בידי הבוטנאי הישראלי מיכאל זהרי בשנת 1963. הצמח מסתעף, הגבעולים שרועים ואורכם 30 עד 60 ס"מ.
העלים מסורגים, פשוטים, מאוצבעים, מפורצים עמוקות, בעלי 3 עד 5 אונות ארוכות שאורכן גדול מס"מ אחד ושפתן משוננת באופן בלתי סדיר.
הפרחים לבנים עד צהובים ולעיתים רחוקות ורודים.
הגביעון בעל 6 עד 9 אונות שאורכם כמעט כאורך הגביע.
הכותרת עם 5 אונות ארוכות בהרבה מהגביע ומפורצות בראשן.
צינור האבקנים קצר ובנוי מאבקנים רבים מאוד שזיריהם קצרצרים.
בגבה של פרודת הפרי מצוי חריץ עמוק.
הצמח משיר את נופו בקיץ ומחדש את העלווה בחורף.
חָטְמִית זִיפָנִית (.Alcea setosa (Boiss.) Alef) – צמח עשבוני רב-שנתי, גובה התפרחת עד 2 מ', צבע הכותרת ורוד, לילך או סגול.
העלים כמעט ואינם מחולקים או בעלי אונות קצרות.
אורך הגביעון שווה כמעט לאורך הגביע.
חוטמית זיפנית נפוצה באזור השרון, יהודה, הכרמל, הגלבוע, הגליל, עמק הירדן והגלעד.
חוטמית מאוצבעת – נפוצה בשומרון ובכרמל.
חוטמית מסורטטת (Alcea striata) – צמח עשבוני רב-שנתי נדיר הגדל בערוצי נחלים גדולים ובינוניים בערבות של הר הנגב הגבוה, מעל רום של 700 מ'.
מחוץ לישראל הוא גדל באדום ובגוש קתרינה בסיני.
פרחיו של מין זה הגדל במדבר הוא קרם צהצהב.
חוטמית עין הפרה (.Alcea acaulis (Cav.) Alef) – צמח עשבוני רב-שנתי נמוך שנפוץ בכל הארץ.
חוטמית צהובה (.Alcea rufescens (Boiss.) Boiss) – צמח עשבוני רב-שנתי, מדברי ונדיר, שגובהו 40 עד 60 ס"מ, צבע הכותרת לבן או קרם.
מרבית עלי הגבעול בעלי 3 עד 5 אונות לא ארוכות, כאשר האונה האמצעית דמוית ביצה מוארכת.
גב הפרודה ללא קמטים ושעיר.
הצמח גדל בערוצים ובמדרונות שבבקעת ים המלח שבירדן.
התפוצה העולמית שלו היא מדרום-מזרח טורקיה ועד חצי האי סיני ועד מערב ודרום איראן.
פריחתו מסוף מרץ עד תחילת יולי.
חָטְמִית קֵרַחַת (Alcea dissecta (Baker f.) Zohary) – צמח עשבוני רב-שנתי שגובהו 2 עד 3 לעיתים רחוקות מטר אחד ופרחיו ורודים וגדולים ועלי הגבעול מחולקים-מאוצבעים לאונות ארוכות.
מין זה תואר לראשונה למדע בידי החוקר הישראלי מיכאל זהרי בשנת 1963. הגבעול עגול ארוך, זקוף וכמעט אינו מסתעף, קירח (או לעיתים רחוקות בעלי זיפים בודדים או בעלי אגודות של זיפים).
הלוואים קיימים והפטוטרת ארוכה יחסית.
העלים מסורגים, לפחות חלק מהעלים גזורים-כפניים לאונות בעלות שיניים גסות או אונות קטנות.
העלים התחתונים, שקוטרם 15 ס"מ מפורצים או שסועים ל-7 עד 10 אונות.
עלי הגבעול העליונים מחולקים, מאוצבעים לאונות ארוכות.
הפרחים דו-מיניים, ורודים, קוטרם עד 10 ס"מ, יוצאים מחיק העלים ונישאים על עוקץ קצר יחסית (מלבד הזן בחרמון).
הפרח פתוח ובמרכזו צלקות דקיקות, הנישאות על עמודי שחלה ארוכים, שמוקפים בצינור אבקנים צהוב.
הגביעון, שמאוחה בבסיסו, בעל 6 עד 9 אונות קצרות הרבה מהגביע וכולן או קצותיהן אדמדמות או ירוקות.
אורך הגביעון אינו מגיע לחצי מאורך הגביע, וזאת בשונה מחוטמית זיפנית שאורכו של הגביעון אצלה שווה כמעט לאורך הגביע.
עלי הכותרת 5, ורודים, מפורדים ומעורים בבסיסן אל צינור האבקנים וראשם מפורץ מעט.
האבקנים רבים, זיריהם מאוחים כמעט עד למאבקים ויוצרים צינור שבולט במרכז הפרח.
המאבקים צהובים דמוי כליה בעלי לשכה אחת הנפתחת בראשה.
בכל עלה שחלה 2 מגורות.
עמוד השחלה מחולק בקצהו לצלקות מרובות שמספרן כמספר עלי השחלה.
הפרודות, דמוי דיסק שטוח עם קודקוד מפורץ, בלתי נפתחות, ומסודרות סביב עמוד מרכזי קצר, (המשך מצעית הפרח) מורחב בראשו למקור חרוטי, שצורתו מזכירה צורת חוטם, ומכאן שמו של הסוג.
גבן של הפרודות הבשלות עשוי בצורת מרזב עמוק ששוליו מורחבים לכנפיים סביב (בשונה מחוטמית זיפנית שגבן של הפרודות מקומר או שטוח וחלקות.
או הפרודות בעלות שערות פשוטות.
התפוצה העולמית משתרעת באזורים הסוב-טרופיים, ים-תיכוניים ממזרח טורקיה עד ישראל וצפון מערב איראן.
היא גדלה בבתי-גידול טבעיים בלבד בקרקעות כבדות ולחות, בגדות נחלים ובבתות ובשולי חורש לח.
חוטמית קירחת מצויה בחרמון (ברום 300 עד 2,100 מ') ובבקעת החולה (בעמק דן); נדירה בגולן ובגליל העליון ונדירה מאוד בגליל התחתון.
חוטמית קירחת פורחת בסוף האביב, מתחילת אפריל עד תחילת אוגוסט, ובמרומי החרמון מיולי עד אוגוסט.
חוטמית תרבותית (Alcea rosea) היא צמח עשבוני קצר-חיים, זקוף, שגובהו על פי רוב 2 מטר.
העלים גדולים, מחוספסים, מעוגלים או דמוי לב, ונישאים על פטוטרות ארוכות.
הטרף בעל 5 עד 7 אונות או בעל צלעות ושפה גלונית וחרוקה.
הפרחים גדולים, כמעט יושבים, וערוכים באשכול או בשיבולית, בעלי צורות שונות וצבעים שונים.
קיימים הרבה זנים, כולל כאלו עם פרחים ממולאים.
מין זה הוא צמח אור מלא, עמיד בקרה, בשרב, ובגיר, ורגיש למליחות.
חוטב עצים הוא אדם העוסק בחטיבת עצים, איסופם והכנתם להעברה.
מדובר במקצוע עתיק, שבוצע בעבר באמצעות גרזנים (ועל כן נקראה הפעולה "חיטוב") אך כיום מבוצע באמצעות מסור ממונע (בעיקר מסור שרשרת) ומכונות מיוחדות.
דימויו של המקצוע בעבר היה כמקצוע קשה, ששכרו נמוך.
בשל המרכיב הפיזי, כמעט במשך כל ההיסטוריה היו בעיקר גברים חוטבי עצים.
בשפה האנגלית, שאינה מבחינה בדרך כלל בשמות עצם בין זכר לנקבה, "חוטב עצים" הוא שם עצם זכרי (lumberjack), אך קיימת מקבילה נשית: lumberjill; נשים עבדו כחוטבות עצים בעיקר במהלך מלחמת העולם השנייה בבריטניה (כאשר גברים רבים גויסו לצבא).
בעברית השתרש המונח "חוטבי עצים ושואבי מים" לציון מי שעובדים בעבודה פיזית קשה, ששכרם נמוך והם למעשה מודרים על ידי החברה.
מקור המונח ב, בפתיחת פרשת ניצבים, שם נכתב כי בקהל ישראל, הניצב אל מול האל, נכללים "מחוטב עציך עד שואב מימיך", כלומר, גם אנשים פחות מכובדים ועשירים; ועל פי פירוש רש"י לתורה, השתייכו למקצוע זה גרים.
בשל הדימויים הנקשרים עם המקצוע, הוא הופיע במספר יצירות תרבות פופולרית.
אחת המפורסמות שבהן היא שיר סאטירי של חבורת מונטי פייתון, העוסק באדם שהיה מעוניין להיות חוטב עצים, סמל הגבריות, ואשר חולם על לבישת לבני נשים (או לחלופין, בגרסאות אחרות שביצעה החבורה לשיר, להיות נשי, כמו אביו).
חוטב עצים מופיע גם בסמל מדינת אינדיאנה בארצות הברית.
אחת הדמויות המיתולוגיות בארצות הברית היא פול באניין, חוטב עצים.
בספר הקוסם מארץ עוץ, איש הפח הוא חוטב עצים, וכישוריו מסייעים לחבורה בהרפתקאותיה.
חוט המשולש הוא ספר שאלות ותשובות הכולל תשובות של שלושה מראשי ישיבת וולוז'ין שבליטא, יצא לאור לראשונה בווילנא בשנת תרמ"ב (1882).
חלק א' כולל תשובות מרבי חיים מוולוז'ין, חלק ב' כולל תשובות מרבי הלל פריד, וחלק ג' כולל תשובות מרבי אליעזר יצחק פריד.
חלק א' כולל תשובות של ר' חיים מוולוז'ין, תלמידו של הגאון מווילנא ומייסד ישיבת וולוז'ין.
חלק זה הוא בין כתביו הבודדים של ר' חיים בנוסף לספרים הידועים שנשתמרו יותר כגון נפש החיים ורוח חיים.
החלק הראשון של השו"ת מכיל הרבה חלקים סתומים.
לדוגמה בסימן א' בחלק א', לא ידועה מהי השאלה והעורך מנסה להעריך על פי התשובה של ר' חיים מהי השאלה.
בסימן ב' בחלק א' אין ודאות שר' חיים מוולוז'ין כתב אותה, היות שהוא אינו חתום על התשובה, אם כי העורך מעריך כי הוא כתב אותה ומבסס את דבריו על סגנון הלשון והכתיבה של ר' חיים.
דוגמה נוספת לחוסר הבהירות של הדברים מופיעה בסימן ג', בו לא ידוע מי מקבל את התשובה, מי שאל אותה.
בחלק הראשון יש סימנים רבים בהם נידונים נושאים הידועים בחלק אבן העזר של השולחן ערוך, עגונות, גיור, קידושין וגיטין.
החלק הראשון המיוחס לר' חיים יש כ"ח סימנים.
חלק ב' כולל תשובות של ר' הלל פריד, חתנו של ר' חיים מוולוז'ין, מגיד שיעור בישיבת וולוז'ין ורב בגרודנה.
החלק השני פותח בשורה קצרה המודיעה למעשה את השינוי בכותב התשובות: "שאלות ותשובות חוט המשולש מהגאון ר' הלל זצ"ל".
לשינוי יש השלכות על הקורא מבחינת סגנון הקריאה וכמו כן משפיע על המעמד ההלכתי של התשובה שכן זה דור שני לרב חיים.
כמו בחלק הראשון יש מספר קטעים חסרים.
חלק זה הוא קצר בהרבה מהחלק הראשון, וכולל בתוכו שמונה סימנים בלבד.
חלק ג' כולל תשובות של ר' אליעזר יצחק פריד, חתנו של ר' יצחק מוולוז'ין, בנו של ר' חיים מוולוז'ין, וראש ישיבת וולוז'ין אחרי פטירת חותנו.
החלק השלישי הוא החלק הגדול ביותר משלושת החלקים מבחינת כמות התוכן שבו.
עובדה זו, היא כמובן בגלל התקופה היותר מאוחרת בה נכתבו הסימנים - הבדל של עשרות שנים.
כמו החלק השני כך גם החלק השלישי נפתח במשפט קצר המורה על שינוי הכותב ועל המעבר מר' הלל לר' "אליעזר יצחק".
בשלושת החלקים כמעט ואין סוגיות או שאלות בנושאי אורח חיים.
רוב השאלות והסימנים עוסקים בדיני אבן העזר, חושן משפט ויורה דעה.
במקומות בהם השאלות והתשובות מופיעות במלואן, ניתן לראות ששלושת המשיבים קיבלו שאלות מכל רחבי אירופה.
עובדה זו, מעידה גם על מרכזיותה של ישיבת וולוז'ין ועל המרכז התורני הגדול שהיה באירופה במאה ה-19.
המייחד את השו"ת הוא שנכתב על ידי שלושה אנשים שונים, אם כי כולם באים מאותו ישיבה ובעלי השקפות עולם דומות, דבר זה לא נפוץ ששלושה אנשים כותבים חיבור תורני שנדפס תחת אותה כריכה.
חוט הוא מוצר גמיש, דק וארוך, לרוב טווי.
חוטים יכולים להיות עשויים מחומרים מהחי (שיער) מהצומח, (אניצים של פירות, סיבים של קליפה) או מחומרים אחרים.
המונח "חוט" משמש גם באופן שאול לתיאור שמות עצם אחרים שצורתם כצורת חוט, בהם חוט השדרה (בתוך עמוד השדרה).
בנוסף, משמש המונח לתיאור מצבים מסוימים – כמו המונח "קצה חוט", לתיאור ניסיון למצוא מוצא בין שלל מידע לא רלוונטי.
באופן מסורתי חוט הוא שילוב ארוך של סיבים, אשר משמש בייצור בדים, תפירה, סריגה (וקרושה), אריגה, רקמה, מקרמה והכנת חבלים.
בהתאמה, קיים מגוון של סוגי חוטים המתאימים לשימושים שונים.
חוטים לשימוש במכונות תפירה מודרניות מצופים לעיתים בשעווה או בחומר אחר אשר יפחית את החיכוך הכרוך בתפירה.
חוטי רקמה הם חוטים המיועדים באופן מיוחד למטרה זו, בין אם במכונה ובין אם ברקמה ביד.
גם אם החוטים נוצרו לייעוד מסוים אין שום מניעה להשתמש בהם לייעוד אחר.
אפשר לתפור גם עם חוטי תפירה ורקמה, אפשר לסרוג עם חוטי רקמה וכדומה.
חוטים טבעיים שמקורם מהחי או הצומח מיוצרים בטוויה.
התהליך כרוך בכריכה ועיבוד של סיבים יחד, על מנת שיצרו חוט אחיד.
העדויות המוקדמות ביותר לייצור חוטים נמצאו מן התקופה הפלאוליתית העליונה וטוויית אריגים היה אחד מתהליכי הייצור הראשונים שעברו מיכון ותיעוש.
חוטים טוויים עשויים לכלול רק סוג אחד של סיבים, או שילוב של מספר סוגי סיבים (אם כי ביהדות קיים איסור על שעטנז בין סיבי צמר לסיבי פשתן בטווייה).
סיבים מלאכותיים (סינתטיים) נחשבים לחזקים יותר ולעיתים יכולים גם להגן על הבד מפני בערה.
לפיכך, נפוץ השילוב בין סיבים מלאכותיים וטבעיים.
השילובים הנפוצים ביותר הם כותנה ופוליאסטר; וצמר עם אקריל.
לעיתים קרובות, בעיקר במקרה של סיבים טבעיים יקרים, קיים שילוב בין סוגי סיבים יקרים (אנגורה, קשמיר ודומיהם) לבין סוגים זולים יותר של סיבים טבעיים.
חוטים מהחי נקראים לרוב צמר.
הנפוץ ביותר, הוא צמר כבשים, יש מינים שונים של כבשים שלהן יש צמרים בעלי תכונות שונות.
חוטים שנוצרו באופן תעשייתי מחומרים שונים.
בלועזית הם נקראים סינתטיים הם מתחלקים לחוטים שעשויים מפולימר טבעי, חוטים מפולימר סינתטי וממינרלים.
חלבון – קזאין [Casein], כיום כבר לא מייצרים חוטים מחלבון.
תאית – אצטט, טריאאצטט, ויסקוזה.
חוט אריאדנה – (לכל בעיה, קשה ככל שתהיה, ישנו פתרון פשוט)
חוט של חסד משוך עליה – (נהוג לומר על אסתר המלכה שהייתה בעלת מידות של חסד)
דקדק עמו כחוט השערה – (מקפיד על כל עניין ודבר)
חוט השני – (רעיון מרכָּזי ורָצוף המופיע לאורך יצירה ספרותית)
מחוט ועד שרוך נעל – (כל רכושו של אדם, מהדבר הפשוט ביותר ועד החשוב ביותר)
מושך בחוטים – (משפיע בסתר על מעשיהם של אחרים)
החוט המשולש לא במהרה יינתק – (לקבוצת אנשים יש כוח רב)
חוט המחשבה הוא מונח המתייחס לקשר ולחיבור שיש בין נושאים ורעיונות שונים שאדם מביע וחושב במהלך שיחה או מחשבה.
כמו כן מתייחס הביטוי "חוט מחשבה" לעצם המחשבות עצמן.
המונח באנגלית "train of thoughts" הוצג כבר ב-1651 על ידי תומאס הובס בספרו לווייתן.
נאמר שאדם "מאבד את חוט המחשבה" כשהוא מאבד את היכולת ליצור קשר הגיוני בין משפטים ומילים או בין רעיונות לא מילוליים ומחשבות.
משום שלחשיבה המודעת יש קיבולת מוגבלת, ההתמקדות בחוט מחשבה מסוים, באה על חשבון העיבוד של חוטי מחשבה אחרים.
הקיבולת של יכולת החשיבה המודעת נובעת מהעובדה שזיכרון העבודה מוגבל בקיבולתו בעקבות תהליכי בקרה הכוללים קשב, מודעות ורצון, כך שאצל מרבית בני האדם הוא יכול להכיל כשבעה פריטים.
ברמה הנירולוגית, יכולת זו מתבססת על שיתוף פעולה בין מידע אוטוביוגרפי שמספקת רשת ברירת המחדל, לבין רשתות ויסות פרונטו-פריאטליות שמסייעות לשמור על חוט המחשבה הפנימי מפני הסחות דעת מהעולם החיצוני.
חוט דנטלי (על פי האקדמיה ללשון העברית: חוּט לְשִׁנַּיִם) הוא חוט ממשי או חומר פלסטי כגון טפלון או פוליאתילן, המשמש לניקוי המרווחים בין השיניים, ומסיר מהן שאריות מזון ופלאק.
שימוש בחוט דנטלי מאפשר גישה לדפנות השן, וגם לאזורי החיבור והמגע בין השן לחניכיים.
הצפיפות של החוט היא בסדר גודל של מאות דנייה.
המצאת החוט הדנטלי מיוחסת לרופא השיניים פארמלי (Levi Spear Parmly) מניו אורלינס, שהמליץ למטופליו להשתמש בחוט משי לצורך ניקוי שיניהם ב-1819.
ב-1882 החל יצור ושיווק מסחרי של חוט דנטלי עשוי משי.
ב-1889 רשמה חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון פטנט על החוט הדנטלי מתוצרתה.
השימוש בחוט דנטלי כאביזר לניקוי שיניים לא השתרש בציבור עד למחצית המאה העשרים בערך.
בתקופה זו חשף רופא השיניים באס (Charles C.
Bass) את הפיתוח שלו לחוט דנטלי העשוי מניילון, שהיה נוח יותר לשימוש בשל עמידותו לשחיקה והאלסטיות שלו.
חוט דנטלי משווק בדרך כלל בתוך קופסה המאפשרת שחרור מדוד על פי העדפת הנוחות של המשתמש לאורכו.
החוט כרוך בגליל באורך 5 עד 100 מטרים בתוכה, ומגיח ממנה בקרבת להב חיתוך זעיר שגם אוחז בקצהו כהכנה לשימוש הבא.
קיים מגוון רחב של חוטים דנטליים הנבדלים ביניהם בתכונות כגון עובי, חוט יחיד או שזור, מצופה בשעווה או חסר ציפוי, ספוג בטעמים (למשל מנטה) או ללא טעם.
המגוון מאפשר לצרכנים לבחור את החוט המועדף עליהם כתלות במבנה הפה (צר או רחב), מבנה השיניים (צמודות מאוד או בעלות מרווחים), עמידות החוט כתלות באופי השימוש (עדין או אגרסיבי), ונוחות וטעם האישיים.
התרחבות השימוש בחוט דנטלי כאבזר חיוני לשמירה על בריאות השיניים הביאה לפיתוח אביזרי עזר נלווים להקלת השימוש במוצר והגברת יעילותו.
המוצר המקורי דורש את אחיזת החוט באצבעות, דבר המקשה על הגישה לחלקים הפנימיים בחלל הפה, כלומר השיניים הטוחנות ושיני הבינה.
פיתוח ידיות עזר שהחוט הדנטלי כרוך עליהן, מאפשר גישה נוחה ושימוש יעיל גם בשיניים האחוריות ומשטחי הצד שלהן.
קיימות ידיות אחיזה לשימוש רב פעמי בהן המשתמש כורך את החוט לפני השימוש, וכן ידיות אחיזה חד פעמיות, המגיעות מוכנות עם החוט הדנטלי.
קיימים גם מוצרים מורכבים יותר, בהם בידית האחיזה מותקן מנוע קטן (בדומה למברשות שיניים חשמליות וסכיני גילוח חשמליים), המרעיד את החוט הכרוך עליה ובכך תורם לשיפור כושר הניקוי שלו את פני משטחי השן ואזור החניכיים.
על פי המלצת איגוד רופאי השיניים האמריקני, מומלץ להשתמש בחוט דנטלי לפחות פעם ביום.
לא קיימת התייחסות לסדר המועדף בין השימוש בחוט דנטלי לצחצוח בעזרת מברשת שיניים, אך ההערכה היא כי צחצוח לאחר שימוש בחוט דנטלי מאפשר חדירה נוחה יותר של הפלואוריד שבמשחה אל משטחי השן שעברה טיפול מקדים בחוט הדנטלי.
תחילה יש לחתוך קטע מהחוט, ולכרוך אותו סביב אצבעות בכל כף יד, באופן שניתן יהיה להניע קטעים שנעשה בהם שימוש מכף יד אחת לשנייה.
יש להותיר קטע קצר, ומתוח, בין כפות הידיים.
את הקטע הזה יש להביא למגע עם אחת הדפנות הצידיות הצרות של השן, ואז להניע אותו מעלה ומטה לכל הגובה של הדופן הזו של השן, שתים או שלוש פעמים.
על החוט להיות כל הזמן מתוח, ובמגע עם הדופן.
כעת יש להביא את החוט למרווח שבין הפינה של הדופן של השן לבין החניכיים, ואז לכרוך את החוט בצורה של "שוכב" סביב השן.
המטרה בשלב זה היא להגיע למרווח הצר שיש בין החיבור של השן לבין החניכיים.
במצב זה יש להניע את החוט המתוח, בעדינות רבה, קדימה ואחורה, תוך שמירת הצורה שלו לפי ה ה"שוכב" עד כמה שניתן.
האיגוד האמריקני מזהיר מפני שימוש אגרסיבי בחוט הדנטלי, שיכול לפגוע ברקמת החניכיים.
לבסוף יש לנסות להעביר את החלק "הישר" של ה ה"שוכב" על פני משטח השן, כדי לנקות את המשטח.
יש לחזור על פעולות אלו לכל דופן צידית צרה, של כל שן, אחרי שהבאנו קטע חוט נקי למצב מתיחה בין הידיים.
טעות נפוצה היא להסתפק בהנעתו של החוט קדימה ואחורה בנקודה יחידה כלשהי על הדופן הצרה של השן.
חלק מהמחקרים לא הוכיחו שהשימוש בחוט דנטלי בשילוב עם צחצוח קבוע של השיניים תורם משמעותית למניעת מחלות חניכיים, ריח פה רע, ועששת, יותר מאשר צחצוח קבוע בלבד.
חוט השחלה, (מכונה גם חוט משיכה או סרט משיכה, בז'רגון שטלבנד או סטלבנד, מגרמנית Stahlband), הוא כלי שמשמש חשמלאים להעביר בתוך צינור.
חוטי משיכה עשויים כחוט בודד, מחומר חזק אך אלסטי כגון פלדה קפיצית ופיברגלס.
בקצה החוט מחוברת לולאה או וו.
החוט מיוצר עם עקמומיות קלה, ובדרך כלל כשאינו בשימוש מלופף על תוף כבלים.
חוטי משיכה מיוצרים באורכים ובעוביים שונים, עד לאורך מקסימלי של 80 מטר.
ככל שחוט המשיכה עבה יותר כן גדול המשקל אותו הוא יכול למשוך.
חוטי משיכה מיועדים להעברת מוליכים מבודדים וכבלי חשמל בתוך צינורות ריקים.
החוט מושחל מצד אחד של הצינור הריק ונדחף עד לצידו השני, כאשר חוזק החוט מאפשר את דחיפתו, גמישותו והעקמומיות מאפשרים לו לעקוב אחרי תוואי הצינור, גם כשזה מפותל.
עם התגלות קצה חוט המשיכה בצידו השני של הצינור, נקשרים אליו המוליכים או הכבל, ונמשכים חזרה באמצעות החוט דרך הצינור.
ניתן גם להשחיל שני חוטי השחלה בצדדים מנוגדים.
אם לאחד מהחוטים המושחלים יש קצה בצורה של וו פתוח, אחד החוטים יכול לתפוס את השני, ולהמשך חזרה.
אם מחברים זמזם לאחד הקצוות, ניתן לקבל אינדיקציה קולית כאשר החוטים נפגשים.
עבור כבלים כבדים ומרחקים גדולים נעשה שימוש במכונות אשר דוחפות או יורות את חוט המשיכה דרך הצינור, ואף מושכות את החוט לאחר חיבורו.
חוטמן אדום (שם מדעי: Nasua nasua) או חוטמן דרום אמריקאי הוא מין של חוטמן ממשפחת הראקוניים החי ביערות טרופיים וסובטרופיים באמריקה הדרומית.
החוטמן באדום הוא יצור בגודל בינוני הקרוב לראקון הצפון אמריקאי ומבנה חייו דומה.
זהו יצור פעלתני ואוכל-כול החי בחבורות קטנות.
צבע פרוותו אדמדם או חום בהיר ומצידי אפו המוארך קווים שחורים עד לסימנים לבנים ליד עיניו.
הזנב מפוספס בפסים כהים מעט.
תפוצה: נפוץ על עצים לאורך יער האמזונאס ויערות אחרים באזור הטרופי והסובטרופי ועד למדרונות הרי האנדים (בין גובה 750 ל-2,600 מ').
החוטמן נפוץ מקולומביה בצפון ועד אורוגוואי וצפון ארגנטינה.
המדינה היחידה באמריקה הדרומית שהוא לא נמצא בה היא צ'ילה.
מזון: חוטמן אדום הוא אוכל-כול האוכל, כשמו, מה שהוא מוצא.
בין השאר פירות כמו בננות, פרחים, זרעים שונים, חרקים ועכבישים כולל טרנטולות ארסיות ולפעמים מגודל כחיית מחמד שמדבירה מזיקים ביצים, גוזלים וחולייתנים קטנים.
חוט להט הוא מקרה פרטי של גוף חימום, אשר בו המוליך דק מאוד ולכן די בזרמים נמוכים יחסית להביאו לטמפרטורות גבוהות מאוד.
בשל כך, התוצאה ולפיכך גם המטרה של שימוש בחוטי להט אינה דווקא לחימום אלא למטרות אחרות: להפקת אור נראה (כמו במקרה של נורות ליבון), לחימום של אלמנטים קטנים מאוד (כמו סלילים בנורה פלואורסצנטית), או אף להצתת אש (בבדיקות מעבדה מסוימות).
בשל הדרישות לעמידות בטמפרטורות גבוהות מאוד, נדרשים חוטי להט להיות עשויים מחומרים המאפשרים זאת, כגון ניכרום או טונגסטן.
בנורות להט, למשל, מחמם זרם של 0.05-0.5 אמפר את הסליל לטמפרטורות של מעל 3000 מעלות קלווין.
חוט הלהט החם, פולט קרינת גוף שחור בטווח תדרים האופייני לחומר ממנו עשוי חוט הלהט ולטמפרטורה שלו, והוא נקרא ספקטרום הפליטה.
חוטמן הרים מזרחי (שם מדעי: Nasuella meridensis) הוא אחד ממיני הראקוניים הנדירים והנחבאים ביותר.
הוא נראה כמו חוטמן, אך קטן ממנו וקרוב משפחתו היחיד הוא חוטמן הרים מערבי.
החוטמן הוא אנדמי לאזורים נידחים בצפון אמריקה הדרומית ובמערב ונצואלה ביערות עננים בגבהים 2,000-4,000 מטרים.
בעיקרון הוא היה נכלל עד שנת 2009 במין של החוטמן ההררי המערבי, אך התברר שהוא קטן יותר, זנבו ושיניו קטנות יותר ופרוותו בצבע חום-זית עם פס שחרחר באמצע הגב.
עם זאת על פי הרבה מיונים הוא נחשב לאותו מין כמו חוטמן ההרים המערבי.
למעשה לא ידוע כמעט דבר על חוטמן זה.
חוטמן הרים (שם מדעי: Nasuella) הוא סוג של טורפים ממשפחת הראקוניים שקרובים לסוג חוטמן הנפוץ והמוכר יותר.
זהו סוג בעל שני מינים שדומים לחוטמן אך קטנים ממנו ונפוצים בעיקר בקצה הצפוני של אמריקה הדרומית ביערות הרריים ומכאן שמם.
חוטמנים אלה הם קטנים ובלתי מוכרים כמעט למדע, אך מזכירים מאוד את החוטמנים המוכרים.
המין המערבי התגלה ב ונחשב עד היום לדעת הרבה מיונים לתת-מין של חוטמן הררי מזרחי - המין המוכר יותר.
לא ידוע כמה פרטים כאלה יש והאם הם בסכנת הכחדה.
חוטימסק (בבלארוסית: Хоцімск, חוצימסק; בפולנית: Chocimsk, חוצ'ימסק; ברוסית: Хотимск) היא עיירה במחוז מוהילב שבבלארוס, בסמוך לגבול רוסיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
חוטימסק נזכרת ככפר גדול מתחילת המאה ה-18. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה העיירה בשטחי האימפריה הרוסית.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-2,200 יהודים, כשני שלישים מתושביה.
בתקופה הסובייטית פעל בעיירה בית ספר יידי, ועזבו אותה מאות מיהודיה.
ב-15 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע.
ב-12 ביולי 1942 רוכזו יהודי העיירה בבניין בית הספר היהודי בה, שגודר בגדר תיל, ושימש כגטו.
ב-5 באוגוסט 1942 רצחו גרמנים ושוטרים מקומיים את 652 היהודים שנותרו בעיירה במפעל סמוך.
חוטמית מסורטטת (וכן משורטטת; שם מדעי: Alcea striata) הוא צמח עשבוני רב-שנתי נדיר ממשפחת החלמתיים.
מין זה מתאפיין בגבעול זקוף המתנשא לגובה של 1.3 עד 2 מטרים, ולאורכו פרחים שצבעם קרם-צהבהב.
הצמח גדל בערוצי נחלים גדולים ובינוניים בערבות של הר הנגב הגבוה, מעל רום של 700 מ'.
מחוץ לישראל הוא גדל גם באזור אדום ובגוש קתרינה בסיני.
בחורף מתפתחת שושנת עלים גדולים ועגולים בעלי פטוטרות ארוכות ושפת הטרף חרוקה.
באביב עולה עמוד תפרחת הפורח מהבסיס כלפי מעלה.
הפריחה נמשכת מתחילת מרץ ועד תחילת אוגוסט, ועיקרה באביב בחודשים אפריל ומאי.
רבים מהצמחים נמצאים יבשים בתקופת הקיץ בעיקר בסוף אוגוסט וספטמבר.
הצמח מסתעף מבסיסו בגבעולים זקופים גבוהים.
הגבעולים והעלים מכוסים שערות כוכביות.
צבע הפרח לבן עד קרם, ומרכזו צהבהב.
בהשוואה לחוטמית הזיפנית הנפוצה בארץ, גבעולי החוטמית המסורטטת קצרים יותר ופרחיה קטנים יותר.
הפרח בנוי מגביעון (מעין גביע נוסף מתחת לגביע) ובו 6 עד 9 עלים, מאוחים בחלקם התחתון וחופשיים בחלקם העליון.
אורך העלים כחצי מאורך הגביע.
לגביע 5 אונות כותרת ארוכות מהגביע, ומפורצות בראשן.
לפרח אבקנים רבים מאוד, זיריהם קצרצרים ומאוחים לצינור, העוטף את עמוד העלי ומקנה לו מראה כאילו שעיר.
הפרי נראה כעוגה פרוסה, בדומה לפרי של קרובתה החלמית.
הפרודות ערוכות סביב עמוד מרכזי קצר, המתרחב בראשו למקור חרוטי.
חוטמית מסורטטת גדלה באזורים מדבריים, בבתי-גידול המקבלים תוספת של מי גשמים, כלומר ליד סלעים ובערוצים בהם מתרחשים תהליכי סחיפה של התשתית, וגם בצידי כבישים שנמוכים מהכביש, ובזמן סלילת הכביש הצטברה בהם פסולת של אבני סלילה.
במקומות אלה היא משמשת כצמח חלוץ.
בישראל היא נפוצה בעיקר בנגב ובערבה אך גם שם נחשבת לנדירה.
בספר איוב, פרק ו', פסוק ו' נאמר:
הרמב"ם, בפירושו למשנה, זיהה את ה"חלמות" עם הצמח הכיטמיה, היא ככל הנראה החטמית, בשל הריר הרב הנוטף מגבעולי הצמח אשר שימש כתרופה לריפוי פצעים.
חוטם האיילה היה שם שניתן במצרית עתיקה ליישוב כנעני עתיק שהתקיים בארץ ישראל ("חאריושה" במצרית: "ארץ שוכני החולות") ב.
בתום המלחמה הוכנע המקום (בהוראת פרעה הצבא המצרי החריב את הגפנים והיינות ושרף את המקום), רבים ממורדיו נהרגו והמצרים טוענים שלקחו רבים מהמורדים שנשארו בחיים כשבויי מלחמה יחד איתם בחזרה למצרים.
הוצע בעבר כי "חוטם האיילה" הוא הר הכרמל, אין תעודות שמפריכות או תומכות בכך.
חוט בנאים (נקרא גם: חוט סימון) הוא כלי עבודה ידני המשמש לסימון קווים ישרים בעבודות בניה ונגרות.
חוט בנאים עשוי בדרך כלל מחוט כותנה, או חומר סינתטי חזק ואלסטי.
מגיע בדרך כלל כשהוא מלופף.
לשימוש רב פעמי, ניתן להשתמש בצ'וק ליין, מכשיר המאחסן בתוכו חוט עשוי מחומר הסופח אבקת סימון ובקצהו מותקן תופסן.
את הצוק ליין ממלאים מדי פעם באבקת סימון צבעונית הצובעת את החוט.
להלן מספר שימושים בחוט הבנאים:
במהלך מתווה יסודות, משמש לסימון תוואי שטח (בעיקר בעבודות בנייה).
עם מריחתו בגיר לבן, מתיחתו והצמדתו לקרקע, יכול לסמן קו ישר (Skirrett).
בעזרת החוט מתווים את המסלול המבוקש מנקודה לנקודה.
בהנחת מרצפות - מסמן את המיקום הישר של המרצפות המונחות, כדי לוודא שהריצוף יצא ישר ומדויק.
בהנחת לבנים על נדבך הקיר - התווית קו ישר שלידו יונחו הבלוקים.
משמש גם לקשירה של משקולת, כדי לבדוק ניצבות של קיר (כמו אנך).
בתור שנוגריסט בתחילת העבודה, לסימון גבולות או אפילו לסימון גובה.
ניתן להשחיל חוט בנאים באמצעות שואב אבק, והוא יוביל אחריו חוט משיכה חזק יותר.
ניתן להשתמש בחוט זה במגוון עבודות אומנות ויצירה, תליית תמונות ועוד.
ולכל צורך של חוט, לקשירה רופפת של חומר גלם.
חוט בנאים אינו טוב לסימון גובה במפתחים גדולים, עקב משקלו העצמי.
חוחן פטרס (שם מדעי: Scolopsis affinis) הוא דג ממשפחת הנימיים שבסדרת הדקראים הגדולה.
הוא חי בשוניות אלמוגים באוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט.
הדג בעל גוף אפור-כחול עם סנפירים נמוכים וזנב צהוב בצורת קשת.
הצידיים צהובים והראש אפור מלמעלה.
דג זה מחפש מזון בחולות הים על ידי נשיפה חזקה המעיפה את החול ומגלה את טרפו.
כך הוא גם יכול לחשוף אויבים המתחפרים בחול.
הדג חי בקהילות קטנות בשטחי החול שסביב האלמוגים והוא פעיל יום.
חוֹחַן הַקִּנְרָס (שם מדעי: Onopordum cynarocephalum) הוא מין מהסוג חוחן המצוי בישראל.
זהו צמח חד-שנתי קוצני ממשפחת המורכבים.
השם המדעי Onopordum cynarocephalum מיוונית: גאזים (pordum) חמור (Ono) כנראה בשל הסברה לגבי האפקט של אכילה מוגזמת אצל החמור.
קרקפת הפרחים של חוחן הקנרס דמוית כדור קטן של ארטישוק - קינרה ביוונית, קנרס בעברית.
השם העברי נגזר מהשם המקראי חוח, גם כן צמח קוצני.
חוחן הקרנס גדל באזור ארץ ישראל וסוריה בעיקר סמוך ליישובים נטושים, מעזבות ושולי דרכים.
שׁוֹשֶׁנֶת העלים בחורף רחבה ועליה מסתיימים בקוצים .
באביב עולה מתוכה גבעול זקוף וגבוה ביותר (כ2 מטרים ומעלה).
הגבעול קוצני, מלווה לכל אורכו בכנפיים קוצניות ומסתעף למעלה למספר סעיפים נושאי קרקפות גדולות (4–7 ס"מ).
הקרקפות מהודקות בחפי מעטפת המתחדדים לקוצים.
הצמח פורח בחודשים מאי-יולי עם פרחים מורכבים צינוריים בצבע סגול-ארגמן.
ציציות צהבהבות מכסות את הקרקפת אחרי ההבשלה.
אחד ממיני החוחן Onopordum acanthium ("דרדר הכותנה" או "חוחן הבלאנש"), הוא הפרח הלאומי של סקוטלנד, והוא מאפיין ניכר בסמלים ולוגואים סקוטיים רבים.
האגדה היא שצבא נורדי פולש ניסה להתגנב בחשאי למאהל של הצבא הסקוטי.
אחד מהנורדים פסע בשקט יחף למחנה הסקוטי ודרך על החוחן.
שלוות הלילה במחנה הופרה והנורסים הובסו.
חוט של כסף הוא ספר פנטזיה מ-2018 מאת נעמי נוביק.
הספר נוצר בעקבות מעורבותה של נוביק בפרויקט של סיפור אגדות מחדש על ידי סופרים מפורסמים.
הפרויקט יצא לאור תחת הכותרת "The Starlit Wood: New Fairy Tales" ב-2016. נוביק בחרה את סיפורו של עוץ לי גוץ לי, ולאחר שכתבה את "חוט של כסף" כסיפור קצר, החליטה להרחיבו לרומן רחב יריעה.
הסיפור עוקב אחר שלוש נערות צעירות, שכל אחת מהן היא דמות נקודת תצפית.
מרים, בתו של מלווה כספים יהודי בעיירה קטנה במדינה דמוית ליטא, וונדה, בתו של איכר שיכור ומתעלל מאותה עיירה, ואירינה, בתו הבכורה והזנוחה של דוכס העיר הגדולה ויסניה, אשר מושאת כנגד רצונה לצאר הצעיר והיפה שנתון לשליטת שד.
הסיפור עוקב אחר שלוש הנערות והתמודדותן, כל אחת בדרכה, עם הוריהן, הסביבה שלהן, ועקרון ההגינות.
העלילה משלבת מוטיבים מזרח אירופאיים, רוסיים, יהודיים, ופנטסטיים.
בכפר קטן במדינה מזרח אירופאית, שבה נעשים החורפים קשים וארוכים משנה לשנה, נערה יהודייה צעירה בשם מרים, חיה עם הוריה בעוני.
אביה של מרים הוא מלווה כספים שאינו מצליח בעבודתו, דבר הגוזר על המשפחה רעב ועוני.
מרים מחליטה להתחיל לגבות את החובות של אביה בעצמה.
היא מתגלה כמלוות כספים מוצלחת, שסוחרת בכספים שהיא מקבלת ולאחר מכן מוכרת אותם ברווח נוסף.
היא מגלה בעצמה צד שלא הכירה, ומתרברבת ביכולתה להפוך כסף לזהב.
הדבר מסבך אותה עם שוכניה של ממלכה המתקיימת במקביל לעולמה ואשר בה שוכן גזע הסטאריק, אשר מלכו חוטף את מרים לממלכתו על מנת שתהפוך עבורו זהב לכסף.
חוּטוֹנִיִּים (שם מדעי: Trichonotidae) הם משפחת דגים מסדרת הדקראים ובתוכה סוג יחיד - חוּטוֹן (Trichonotus) בו 10 מינים החיים בימים טרופיים רדודים ברחבי האזור האינדו-פסיפי.
דגים אלה הם קרובי משפחה של הצלופחוליים ודומים להם.
אורכם של החוטוניים 10–20 סנטימטרים וגופם דק ומפותל באופן המזכיר חוט ומכאן שמם.
יש להם סנפירים קטנים ודקים, גופים צבועים ומנוקדים וראשים מוארכים בעלי עיניים גדולות ולסתות ארוכות עם שפתיים בולטות.
לזכרים יש כמה קרני סנפיר בולטות מאחורי עורפם הניצבות מעל הגוף.
הזכרים נמצאים בקרבת הרמון של נקבות והם מצויים בקרבת הקרקעית, שוכבים רוב זמנם.
לעיתים הם עולים להיזון מזואופלנקטון ושוחים עד 3 מטרים מעל הקרקעית.
הם לא מתרחקים לעולם מהחול הקרקעי.
מחוז משנה חוטימסק (בבלארוסית: Хоцімскі раён; ברוסית: Хотимский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר חוטימסק.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה חוטימסק 13,057 בני אדם.
האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 10,977 בני אדם.
חוטים נסתרים הוא סרט דרמה רומנטית תקופתית, שיצא לאקרנים בשנת 2017. הסרט נכתב ובוים בידי הבמאי האמריקאי פול תומאס אנדרסון, ועלילתו מתרחשת בסביבת ההוט קוטור של לונדון בשנות החמישים.
מככב בו דניאל דיי-לואיס בדמות מעצב אופנה עילית שלוקח מלצרית צעירה, בגילומה של ויקי קרייפס, כדוגמנית לעיצוביו וכדמות המעניקה לו השראה.
זהו תפקידו האחרון של דיי לואיס לפני פרישתו.
עיקר הצילומים נערכו בעיירה Lythe בצפון יורקשייר שבאנגליה, והוא סרטו הראשון של אנדרסון שצולם מחוץ לארצות הברית.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בניו יורק ב-11 בדצמבר 2017. הסרט זכה לשבחים על המשחק, התסריט, הבימוי, הליווי המוזיקלי, עיצוב התלבושות וההפקה.
הוא נבחר על ידי המועצה הארצית האמריקאית לביקורת כאחד מעשרת הסרטים המובילים של שנת 2017.
בלונדון של שנות החמישים, מעצב האופנה הידוע ריינולדס ווּדקוק (דניאל דיי-לואיס) יוצר שמלות לנשות החברה הגבוהה.
הכריזמה שלו משולבת באישיותו האובססיבית והשתלטנית.
אחותו סיריל (לזלי מנוויל) מנהלת את הפעילות היומיומית של בית האופנה שלו, ומשפיעה באופן משמעותי על חייו.
ריינולדס רדוף באמונות טפלות אחרי מות אימו, ולעיתים קרובות תופר פיסות בד זעירות המכילות מסרים נסתרים לתוך קפלי השמלות שהוא יוצר.
לאחר שתכנן שמלה חדשה עבור לקוחה אריסטוקרטית, הרוזנת הנרייטה הרדינג (ג'ינה מקי), ריינולדס מבקר במסעדה בכפר, ומתעניין במלצרית זרה, אלמה אלסון (ויקי קרייפס).
הוא מבקש ממנה לאכול איתו ארוחת ערב, והיא מסכימה.
מערכת היחסים ביניהם מתפתחת, והיא עוברת לגור איתו והופכת לדוגמנית, למוזה לרעיונותיו ולמאהבת שלו.
סיריל תחילה אינה נותנת אמון באלמה, אך עם הזמן לומדת לכבד את כוח הרצון שלה ואת נחישותה.
בתחילה, אלמה נהנית להיות חלק מסביבת העבודה היוקרתית של ריינולדס, אך ריינולדס עצמו מפגין ריחוק, קשה מאוד לרצותו, והתנהלותו מרושעת למדי.
כשאלמה מנסה להפגין את אהבתה לריינולדס על ידי הכנת ארוחת ערב רומנטית ואינטימית לשניהם, הוא משתלח בה ואומר שלא יסבול סטיות מהשגרה שאליה הורגל ושעמל כה קשה להשיגה.
אלמה "נוקמת" בו על ידי הרעלת התה שלו בפטריות בר שאספה מחוץ לביתו הכפרי.
בזמן שריינולדס עובד על הכנת שמלת כלה מפוארת לנסיכה בלגית, הוא מתמוטט, ותוך כדי נפילתו הוא מכתים את השמלה ופוגע בה, וכתוצאה צוות התופרות שלו נאלץ לעבוד כל הלילה כדי לתקן אותה.
התה המורעל גורם לו לחולי קשה, ובנוסף הוא סובל מהזיות שבהן הוא רואה את דמותה של אימו.
אלמה סועדת אותו במסירות, והוא מתאושש ומבריא.
לאחר משבר המחלה וטיפולה המסור של אלמה, הוא מבקש ממנה להינשא לו.
היא נענית בחיוב, והשניים נישאים בטקס מפואר.
לאחר ירח דבש קצר, ריינולדס ואלמה מתחילים שוב להתקוטט.
סיריל חושפת בפני ריינולדס כי הרוזנת הרדינג, שהייתה לקוחה נאמנה שלו, עברה לבית אופנה מתחרה, וגם רומזת לאחיה שהעיצובים הקלאסיים שלו מתחילים להיראות מיושנים.
ריינולדס מרגיש שעבודתו נפגעת, ואומר שהזוגיות עם אלמה היא הגורם לכך, ומגיע למסקנה שהגיע הזמן להיפרד ממנה.
כשהם נמצאים שוב בבית הכפרי של ריינולדס, אלמה מגיבה בהכנת חביתה מורעלת בפטריות בר לריינולדס.
כשהוא נוגס בחביתה, היא מודיעה לו שהיא רוצה אותו לידה חלש, עדין ופגיע, כשרק היא תטפל בו ותדאג לו.
ריינולדס בולע את החביתה, ומבקש ממנה לנשק אותו לפני שייפול למשכב ויחלה.
הוא רומז לה שהוא מבין - ונכנע - לתחבולה שלה.
בזמן שריינולדס שוכב חולה, אלמה מדמיינת את עתידם כמשפחה עם ילדים ועם חיי חברה עשירים, כשהיא מנהלת את עסקי האופנה יחד עם ריינולדס כאשתו.
היא מכירה בכך שצפויים להיות להם בעתיד אתגרים קשים, אך צופה שאהבתם והסידור החדש ביניהם יהיו חזקים דיים כדי להתגבר על קשיים אלו.
דניאל דיי-לואיס – בדמות ריינולדס וודקוק
ויקי קרייפס – בדמות אלמה אלסון
לזלי מנוויל – בדמות סיריל וודקוק
קמילה רת'רפורד – בדמות ג'ואנה
ג'ינה מקי – בדמות הרוזנת הנרייטה הרדינג
בריאן גליסון – בדמות ד"ר רוברט הארדי
ג'וליה דייוויס – בדמות ליידי בולטימור
הבמאי וכותב התסריט, פול תומאס אנדרסון, החל להתעניין בתעשיית האופנה העילית לאחר שקרא על מעצב האופנה הספרדי כריסטובל בלנסיאגה.
הדמות הראשית בסרט, ריינולדס וודקוק, עוצבה בחלקה בהשראת מעצב האופנה האנגלי-אמריקאי צ'ארלס ג'יימס .
צילומי הסרט החלו בסוף ינואר 2017 בלייט (Lythe) שבאנגליה.
אתרי צילום נוספים היו בפארק הלאומי מוּרס שבצפון יורקשייר, בהם גם במפרץ רובין הוד ובכפר החוף סטיית'ס.
צילומים נערכו גם באחוזת אולפן בקוטסוולדס שבדרום-מערב אנגליה, וכן בלונדון.
מכוניתו של וודקוק בסרט היא מדגם בריסטול 405 היוקרתית.
צילומים התקיימו גם ליד אגם ברינץ שבשווייץ.
מסיבת הסילבסטר צולמה באולם הנשפים של מגדל בלקפול עם כ-500 משתתפים.
ביוני 2017 דווח שאנדרסון ישמש כצלם הראשי בסרט, שכן הצלם הקבוע שלו, רוברט אלסוויט, לא היה זמין במהלך ההפקה, אך אנדרסון הפריך את הדיווח וקבע כי לא יהיה קרדיט רשמי נפרד לצילום וכי מדובר בפעולה שיתופית.
מייקל באומן, שעבד בעבר כתאורן של אנדרסון ואלסוויט, שימש כ"צלם תאורן".
אנדרסון ובאומן השתמשו בטכניקת פיתוח, שנקראת "פיתוח בדחיפה" , שהגדילה את הניגודיות והוסיפה טקסטורה של מעין אובך וגרעיניות עדינה לצילום, כדי "ללכלך" את התמונה.
לדברי באומן, פול אנדרסון רצה שהסרט ייראה מעט אביך, כיאה לסרט תקופתי, וודאי שלא יהיה מלוטש ונקי מדי.
המוזיקה לפסקול הסרט חוברה בידי ג'וני גרינווד, שעבד לפני כן עם הבמאי על הפסקולים בסרטים "זה ייגמר בדם" (2007), "המאסטר" (2012) ו-"Inherent Vice" (2014).
חוט טינסל הוא כבל חשמלי המשמש לחפצים הדורשים גמישות מכנית גבוהה.
חוט טינסל מחבר בדרך כלל את שפופרת הטלפון ליחידת הבסיס של הטלפון.
חוט טינסל מיוצר על ידי עטיפת מספר חתיכות נייר כסף דקות סביב גליל ניילון או סביב גליל טקסטיל.
חוטי טינסל משמשים ליישומי טלפון ואודיו בהם מתרחש כיפוף של כבלים חשמליים, כמו אוזניות ומכשירי טלפון ישנים.
החוט משמש גם למכשירים קטנים כמו מכונות גילוח או שעונים חשמליים.
הספר חוטים מקשרים הוא ספר מאת ויקטוריה היסלופ, המספר סיפור בתוך סיפור.
בסלוניקי בסוף מלחמת העולם הראשונה חיו זה לצד זה בני שלוש דתות מרכזיות: היהודים, הנוצרים והמוסלמים.
האירועים ההיסטוריים המתוארים בספר השפיעו על מרקם החיים ועל היחסים בין האוכלוסיות והדתות השונות.
בסיפור מתואר עברה של משפחת הגיבור הראשי, דימיטריס, בליווי של אירועים היסטוריים שהתרחשו בעיר סלוניקי והשפיעו על חייו.
עלילת הספר מתפרשת על פני כמה תקופות: מסוף מלחמת העולם הראשונה ב-1917 ועד 2007.
הספר פותח בתיאור שרפה גדולה שהתרחשה בסלוניקי בשנת 1917. השרפה הגדולה הייתה הגורם לכמה אירועים מרכזיים המסופרים בספר.