tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מכן מונה לסגן שר החוץ, תפקיד בו כיהן בין השנים 1992–1994. בהמשך מונה לראש המודיעין הלובי, הידוע גם בשם "ביטחון החוץ", משרה שכיהן בה כ-15 שנה (1994–2009), עד אשר מונה לשר החוץ הלובי ב-2009, כשהוא מחליף בתפקיד את עבד א-רחמאן שלקאן, בעת סבב חילופי תפקידים בממשלת לוב.
ב-30 במרץ 2011 עזב כוסא את לוב וביקש מקלט מדיני בבריטניה על רקע אירועי ההתקוממות במדינה, ואף הצהיר כי הוא "מתנגד להרג אזרחים".
כוסא נחשב האיש ששכנע את קדאפי ב-2003 להסכים להתפרק מהנשק הבלתי קונבנציונלי ולהתקרב למערב, וכן כמשתייך לאחד השבטים בעלי העוצמה בלוב
פאפה מוסא קונאטה הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת דינמו בתומי ובנבחרת סנגל.
בעונת עלה קונאטה לקבוצה הבוגרת של טורה קונדה הסנגלית והיה שותף פעיל בזכיית הקבוצה בגביע המקומי.
בעונת המשיך קונאטה את יכולתו הטובה, ובעקבות כך זומן לנבחרת הצעירה של סנגל.
בתחילת 2011 זומן לסגל הנבחרת הבוגרת לצמד משחקי הידידות נגד נבחרות ו.
ב-13 ביוני 2011 חתם קונאטה על חוזה לשנתיים בשורות מכבי תל אביב.
ב-14 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בניצחון 1–3 נגד חזר לנצ'ראן, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, ואף הבקיע שער.
באותה עונה היה שותף קונאטה להעפלתה של מכבי תל אביב לשלב הבתים של המפעל.
בהמשך העונה קונאטה גילה יכולת חלשה, בגינה אף נשלח להתאמן עם קבוצת הנוער.
בקיץ 2012 השתתף קונאטה באולימפיאדת לונדון במדי נבחרת סנגל, ובמהלכה הרשים כשהבקיע שער מול המארחת , צמד מול , שער נגד , ושער במשחק רבע הגמר מול .
את הטורניר סיים קונאטה עם 5 שערים, בזכותם זכה בתואר מלך השערים של נבחרתו וסיים במקום השני בטבלת המבקיעים של הטורניר כולו.
אחרי הישג זה קונאטה עבר לקרסנודאר הרוסית תמורת 2 מיליון יורו.
לקראת עונת הושאל לגנואה האיטלקית, במדיה ערך 25 הופעות בליגה וכבש שער אחד.
בקיץ חתם בדינמו בתומי מליגת העל הגאורגית.
מוסאשינו (ביפנית: 武蔵野市) היא עיר השייכת למטרופולין טוקיו, יפן.
אוכלוסיית העיר מוערכת בכ-135,769 נפש והצפיפות בה היא 13,090 איש לקילומטר רבוע (נכון לפברואר 2016).
השטח הכולל של העיר הוא 10.73 קילומטר רבוע.
מוסאשינו אוגדה כעיר ב-3 בנובמבר 1947. העיר מורכבת משלוש שכונות, אחת מהן היא קיצ'יג'יאוג'י שבה ניתן למצוא את נביעת נהר קנדה.
מוסאשינו היא לשעבר עיר תאומה של לובאק, טקסס שבארצות הברית, הקשר בין הערים נוסד בשנת 1983.
מוסא סיסוקו הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פנאתינאיקוס.
סיסוקו התחיל לשחק בקבוצת הנוער של אספרונס אולנה (Espérance Aulnay) ולאחר מכן בכוכב האדום פריז.
בגיל 13 הוא עבר לשחק בקבוצת הגילאים של טולוז ובמקביל שיחק בנבחרות הצעירות של צרפת.
ב-2006 הוא חתם בקבוצה הבוגרת של טולוז ושיחק בקבוצה B שמשחקת בליגת החובבים CFA.
הוא שיחק שש עונות בטולוז ובינואר 2013 עבר לניוקאסל יונייטד.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם סיסוקו בקבוצת טוטנהאם הוטספר.
ב-27 באוגוסט 2021 חתם בווטפורד.
ב-23 בפברואר 2022 כבש שער בכורה בהפסד 1–4 לקריסטל פאלאס.
ב-1 ביולי 2022 חזר לאחר תשע שנים לצרפת וחתם בנאנט.
ב-10 ביולי 2024, חתם לשנתיים בווטפורד מליגת המשנה באנגליה.
ב-2 בפברואר 2026 חתם בפנאתינאיקוס.
סיסוקו היה חלק מהסגל של כל הנבחרות הצעירות של צרפת.
ב-2008 עלה לבחרת צרפת עד גיל 21 והתמנה לקפטן הקבוצה עד שנת 2010. ב-2010 הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של צרפת.
הוא זומן מחדש לנבחרת צרפת באוקטובר 2012, לאחר כישלון צרפת ביורו 2012. היה חלק מסגל הנבחרת הצרפתית למונדיאל 2014 וליורו 2016.
מוסא יודעים (נולד ב-28 בפברואר 1940) הוא פרופסור למדעי המוח, מפתח התרופה "אזילקט".
זוכה פרס אמת ופרס ישראל בתחום חקר מדעי החיים לשנת ה'תשפ"ב (2022) ופרס רמב"ם לשנת 2023.
יודעים נולד ב-1940 בטהראן, איראן.
הוריו נולדו בטהראן ולהיזאן, ונולדו להם חמישה ילדים.
בית הכנסת ברובע היהודי בטהראן היה בבעלות משפחתו.
בגיל 12 נשלח לבריטניה לבדו, ולמד שם בפנימייה יהודית בברייטון.
בשנת 1959 החל לימודי רפואה באוניברסיטת מקגיל שבקנדה.
בשלב מסוים הפסיק את לימודי הרפואה, והחל לימודי דוקטורט בתחום הביוכימיה והפסיכיאטריה באותה אוניברסיטה.
עם סיום לימודיו בקנדה ב-1966, היה עמית מחקר בכיר באוניברסיטת לונדון במשך חמש שנים, עבד כחוקר באוניברסיטת קיימברידג' וארבע שנים נוספות באוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 1977 מונה לראש המחלקה לפרמקולוגיה בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט של הטכניון.
בשנת 1978 חברת "טבע" החלה לעסוק בפיתוח תרופות, ומחלקתו של יודעים נבחרה כמעבדה הראשונה של החברה לשם מחקר ופיתוח של תרופות.
באותה תקופה יודעים ופרופסור ג'ון פינברג עבדו על תרכובות כימיות אותן הביא יודעים מבריטניה לטיפול במחלת פרקינסון.
בשנת 1981 הוצעה התרופה לטבע, אך היא דחתה אותה.
לאחר פיתוחים ומחקרים נוספים, הוצעה התרופה בשנית כ-5 שנים לאחר מכן, המדענית הראשית של טבע אישרה את המשך פיתוח התרופה וטבע רכשה את הזכויות עליה.
בשנת 2006, לאחר שנים של פיתוחים על ידי טבע, החלה החברה בהפצת התרופה "אזילקט" שמבוססת על מחקריו של יודעים.
מחקריו של יודעים התפרסמו בכ-500 מאמרים מדעיים.
מחלוקת בין יודעים לבין רשות המסים בישראל הנוגעת לסיווג הכנסותיו כהוניות או כפירותיות מחלקו במכירת תרופת אזילקט בשנים 2006–2007, נידונה בבית המשפט, שהחליט לדחות את בקשתו.
יודעים השקיע 5 מיליון דולר והקים את חברת יודעים פארמסוטיקלס לפיתוח תרופות והתקנים רפואיים.
התרופה המובילה שנמצאת בפיתוח היא אקסג'לין לטיפול במחלת אלצהיימר ומחלות נוספות.
2010 – חבר כבוד באקדמיה הגרמנית למדעים "לאופולדינה"
2010 – פרס על מפעל חיים מה"קולג' לנוירו-פסיכו-פארמקולוגיה"
2010 – פרס אמת במדעי החיים
2022 – חתן פרס ישראל בתחום חקר מדעי החיים לשנת תשפ"ב (2022)
אוניית המערכה מוסאשי (ביפנית: 武蔵) הייתה האונייה השנייה בסדרת אוניות המערכה יאמטו שהיו בשימוש הצי הקיסרי היפני במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
מוסאשי, נקראה על שם פרובינציית מוסאשי לשעבר, והאוניה-האחות שלה יאמטו, היו אוניות המערכה הכבדות והחמושות ביותר שנבנו אי פעם, והיו בעלות הדחק של 72,800 טון בטעון, וחמושות בתותחי 460 מ"מ (18.1 אינץ'), אך שתיהן אבדו במהלך המלחמה.
מוסאשי נכנסה לשירות באוגוסט 1942 ונועדה להיות אוניית הדגל של הצי היפני המשולב.
בראשית 1943 הפליגה מוסאשי לבסיס הצי בלגונת טרוק, ומשם יצאה למספר התקפות כנגד כוחות צי ארצות הברית, אך לא יצרה מגע עם האויב.
במהלך 1944 שימשה בעיקר כאוניית תובלה והעבירה כוחות וציוד מיפן לבסיסים שונים ברחבי האוקיינוס השקט, ובאחת מהפלגותיה אלה פגע במוסאשי טורפדו ששיגרה צוללת אמריקנית והיא נאלצה לשוב ליפן לתיקונים.
בחודש יוני השתתפה מוסאשי בקרב ים הפיליפינים, אך פעם נוספת לא הצליחה להגיע למגע עם אוניות האויב.
ב-24 באוקטובר 1944 טבעה מוסאשי לאחר שספגה פגיעת 19 טורפדו ו-17 פצצות שהטילו מטוסים אמריקנים, במהלך קרב מפרץ לייטה.
במרץ 2015 נמצאו שרידי האונייה על ידי היזם ומייסד מיקרוסופט פול אלן וקבוצת המחקר שלו.
מתכנני האונייה הבינו כי הצי היפני לא יוכל להתמודד עם תפוקת הייצור של מספנות הצי האמריקני במקרה שתפרוץ מלחמה, ועל כן תוכננו כלי השיט מסדרה זו עם הדחק של מעל 70,000 טון וחימוש רב.
שדריתה של מוסאשי הונחה ב-29 במרץ 1938 במספנת מיצובישי שבנגסאקי.
אורכה של מוסאשי היה 244 מטרים בקו המים, ו-263 מטרים בסך הכל.
רוחבה היה 36.9 מטרים והשוקע שלה הגיע ל-10.86 מטרים בטעון מלא.
את האונייה הניעו ארבע טורבינות קיטור שהפיקו 150,000 כוחות סוס, והניעו ארבעה מדחפים.
את הקיטור עבור הטורבינות סיפקה מערכת של תריסר דוודי מים מתוצרת קמפון, ומהירותה המקסימלית של מוסאשי הגיעה ל-27 קשרים (50 קמ"ש).
מחסני הדלק באונייה הכילו 6,400 טונות דלק, כמות שנתנה למוסאשי טווח שיוט של 7,200 מילים ימיים (13,300 ק"מ) במהירות 16 קשרים (30 קמ"ש).
השקתה של מוסאשי הציבה בעיה בפני המתכננים.
בשל גודלה, ובשל העובדה שנמל נגסאקי היה צר, הייתה סכנה שבעת השקתה תחליק האונייה מהמבדוק ותתנגש ברציפים בצד השני של הנמל.
כדי למנוע זאת נקשרו לגוף האונייה שרשראות ברזל כבדות במשקל 570 טון, שהוסיפו התנגדות ברגע שתכנס האונייה למימי הנמל.
מוסאשי הושקה בהצלחה ב-1 בנובמבר 1940, והפליגה לססבו להמשך בנייה, שם נטל קפטן קאורו ארימה את הפיקוד עליה.
לקראת סוף תהליך הבנייה החליטו היפנים להרחיב את מגורי הקצינים באונייה, ובעיקר את חדר האדמירל, כהכנה להפיכת מוסאשי לאוניית הדגל של הצי היפני המשולב.
שינויים אלה הביאו לדחיית כניסתה של מוסאשי לשירות פעיל בחודשיים, ל-5 באוגוסט 1942.
סוללת התותחים הראשית של מוסאשי כללה תשעה תותחי 460 מ"מ (18.1 אינץ') בעלי צידוד 45+/5- מעלות בשלושה צריחים, הקליבר הגדול ביותר של תותחים ימיים שהותקן אי פעם על אוניית מלחמה.
אורך כל תותח היה 21.13 מטר, משקלו 147.3 טון והוא היה מסוגל לירות פגזים נפיצים או פגזים חודרי שריון במשקל 1,460 קילוגרם למרחק של 42,000 ק"מ, בקצב של 2-1.5 פגזים בדקה.
סוללת התותחים המשנית כללה 12 תותחי 155 מ"מ (6.1 אינץ') בארבעה צריחים (אחד בחרטום, אחד בירכתיים ושניים במרכז האונייה), שירו פגזים חודרי שריון במשקל 55.87 קילוגרם לטווח מקסימלי של 27,400 קילומטרים בצידוד של עד 45+ מעלות, ובקצב של חמישה פגזים בדקה.
תריסר תותחי 127 מ"מ (5.0 אינץ') בשישה צריחים (שלושה בכל צד של האונייה), סיפקו למוסאשי הגנת נ"מ, אך ניתן היה להשתמש בהם אף נגד אוניות אחרות.
תותחים אלה ירו לטווח של 14,700 מטרים כשירו בכינון אופקי, והגיעו לגובה 9,400 מטרים בצידוד של 90+ מעלות.
36 תותחי נ"מ 25 מ"מ בעלי שלושה קנים נפרסו מסביב למבנה העילי של מוסאשי.
קצב האש של תותחים אלה היה כ-110 פגזים בדקה, והטווח האפקטיבי שלהם היה 6,800 מטרים.
אף על פי שתותח זה היה נשק הנ"מ העיקרי של היפנים, הוא היה נגוע בליקויים והיה לרוב בלתי אפקטיבי נגד התקפות מטוסים.
צידוד התותח היה איטי מדי, והכוונות לא התאימו ליירוט מטרות מהירות כמטוסים.
כמו כן, בעת ירי הפיק התותח רתע חזק ביותר, רשף מוגזם והמחסנית שלו הייתה קטנה מדי.
בנוסף, שני מקלעים כבדים בקוטר 13.2 מ"מ הגנו על המבנה העילי משני צדדיו, אך הטווח האפקטיבי שלהם היה 1,000 מטרים בלבד, וקצב האש שלהם הואט במידה רבה מכיוון שהמחסניות הכילו שלושים כדורים בלבד, ועמד על 250 כדורים בדקה.
ב-1944 עברה מוסאשי סדרת שיפוצים, במהלכה הוחלפו שני תותחי 155 מ"מ בשישה תותחי 25 מ"מ נוספים, ועוד 21 תותחי בעלי שלושה קנים ו-25 תותחי בעלי קנה אחד נוספו, והביאו את סך כל תותחי 25 מ"מ על מוסאשי ל-88.
למוסאשי הייתה חגורת שריון בעובי 419 מ"מ בקו המים, ומתחתיה פס שריון בעובי של 200–270 מ"מ שהגן על מחסני התחמושת ועל חדרי המכונות.
על הסיפונים הגנו לוחות שריון בעובי של 200–230 מ"מ, ועל צריחי התותחים הותקנו לוחות שריון בעובי 650 מ"מ מלפנים, 250 מ"מ בצדדים, ו-270 מ"מ על הגג.
שריון בעובי 500 מ"מ הגן על צדדי התורן הראשי של האונייה, ושריון בעובי 200 מ"מ הגן על הגג.
כמו כן, מתחת למחסני התחמושת הותקן שריון בעובי 50–80 מ"מ, שנועדו להגן מנזק ממוקשים ימיים.
כדי לאפשר לצוות בקרת הנזקים של האונייה להציף מדורים שונים בעת חרום, נבנו במוסאשי 1147 מדור אטומי מים.
זוג מעוטים בסיפון האחרה ומנוף במשקל שישה טון אפשרו למוסאשי לשגר ולקלוט עד שבעה מטוסים ימיים, בעיקר מדגמים מיצובישי F1M ואאיצ'י E13A.
למוסאשי היו תשעה מגלי מרחק, על כל אחד מצריחי הסוללה הראשית וסוללות ה-155 מ"מ, בחרטום ובירכתי האונייה.
כמו כן, מערכות בקרת ירי שלטה באש הסוללות הראשיות ומשניות, ומערכות נפרדות שלטו בתותחי הנ"מ.
עם בנייתה, נמצא בחרטום האונייה הידרופון, אך ניתן היה להשתמש בו רק במהירות הפלגה נמוכה מאוד.
בספטמבר 1942 נוסף לאוניה מכ"ם גילוי אווירי, ושני מכ"מי גילוי ימי הותקנו ביולי 1943. במהלך סדרת השיפוצים של אפריל 1944 הותקן מכ"ם גילוי אווירי מדגם מתקדם יותר.
מוסאשי נכנסה לשירות פעיל בצי הקיסרי היפני ב-5 באוגוסט 1942 והצטרפה לפלגת אוניות המערכה הראשונה, עם יאמטו, נאגטו ומוצו.
בספטמבר הפליגה מוסאשי למספנת הצי בקורה, שם החלה התקנת סוללת התותחים המשנית ומכ"ם הגילוי האווירי, שנמשכה עד סוף החודש, ועד סוף השנה עסקה האונייה באימונים.
ב-15 בינואר 1943 הצטרפה מוסאשי לצי היפני המשולב, בפיקודו של אדמירל איסורוקו יממוטו, ומיד הפליגה לבסיס הצי היפני בלגונת טרוק.
ב-1 בפברואר החליפה את אוניית-האחות שלה יאמטו, והייתה לאוניית הדגל של הצי המשולב.
ב-3 באפריל השאיר יממוטו את מוסאשי בטרוק וטס למפקדה האזורית היפנית ברבאול שבבריטניה החדשה כדי לפקד על מבצע אי-גו, מתקפת-נגד אווירית שערכו מטוסי הצי הקיסרי כנגד כוחות בעלות הברית באיי שלמה.
מפענחי הצפנים של בעלות הברית יירטו את התשדורות של יממוטו, והציבו לו מארב אווירי.
ב-18 באפריל, לאחר שהמריא מרבאול לכיוון בוגנוויל, הפילו מטוסי P-38 לייטנינג את מטוסו של יממוטו במסגרת מבצע נקם והביאו למותו.
ב-23 באפריל נשלח אפרו למוסאשי, שם נשמר בתאו שעל האונייה.
ב-17 במאי יצאה מוסאשי כחלק מכוח משימה שכלל נושאת מטוסים, שתי סיירות כבדות ותשע משחתות לצפון האוקיינוס השקט, בתגובה להתקפת הצי האמריקני על הבסיס היפני באי אטו.
כוח המשימה לא הצליח ליצור מגע עם האויב ושב לקורה ב-23 במאי.
האמריקנים תקפו את אטו פעם נוספת, אך לפני שהספיק כוח המשימה להגיע לאי כבשו אותו האמריקנים, וכוח המשימה שב ליפן פעם נוספת.
ב-9 ביוני נטל קפטן קייזו קומורה את הפיקוד על מוסאשי, ולאחר התקנת מערכת מכ"ם הפליגה האונייה לטרוק, לשם הגיעה בראשית אוגוסט.
באמצע חודש אוקטובר, בתגובה להתרעות על התקפה אמריקנית מתוכננת על האי וייק, יצאה מוסאשי בראש כוח משימה שכלל שלוש נושאות מטוסים, שש אוניות מערכה, ו-11 סיירות, אך לא הצליחה לאתר את האויב ושבה לטרוק ב-26 באוקטובר, שם עגנה למשך שארית שנת 1943. ב-7 בדצמבר התמנה קפטן בונג'י אסקורה למפקד האונייה.
בפברואר הובילה מוסאשי נחתים לפלאו, ועגנה שם למשך חודש.
ב-29 במרץ עזבה מוסאשי את פלאו, ובדרכה איתרה אותה הצוללת האמריקנית "טאני", ששגירה לעברה שישה טורפדו.
רק טורפדו אחד פגע במוסאשי, אך הוא פער חור בקוטר 5.8 מטרים סמוך לחרטום שגרם להצפתה ב-3,000 טון מי ים.
לאחר תיקונים ארעיים בלב ים, הפליגה מוסאשי לקורה, לשם הגיעה ב-3 באפריל, ועברה תיקונים.
תותחי נ"מ נוספים הותקנו על האונייה, וכן מערכת מכ"ם חדשה, ומסילות להטלת פצצות עומק.
במאי 1944 הפליגה מוסאשי לאי טאווי-טאווי, השוכן מערבית לאי מינדנאו שבפיליפינים.
שם הצטרפה עם יאמטו לצי הראשון, תחת פיקודו של תת-אדמירל ג'יסאבורו אוזאווה.
ב-10 ביוני הפליגו אוניות המערכה לבאצ'אן כהכנה להתקפה על הכוחות האמריקנים בגינאה החדשה, אך יומיים לאחר מכן פנה כוח המשימה לאי סאיפאן, בתגובה לנחיתת האמריקנים באי.
ב-16 ביוני חברו אוניות המערכה לצי השני של טקאו קוריטה, והמשיכו מזרחה לאיי מריאנה.
בקרב ים הפיליפינים, על אף שמוסאשי לא נפגעה כלל, נחל הצי הקיסרי תבוסה ובסופו שב הצי השני ליפן.
ב-8 ביולי הובילו מוסאשי ויאמטו את חיילי רגימנט הרגלים ה-106 של הצבא היפני הקיסרי לאי לינגה שבאינדונזיה.
ב-12 באוגוסט נטל קפטן טושיהירה אינוגוצ'י את הפיקוד על מוסאשי, ושבוע לאחר מכן היא הפליגה לבורנאו שם הצטרפה לשאר כוחות הצי בהכנה למבצע "שוֹ 1" (Shō ichigō sakusen 捷１号作戦), שכלל מבצע ימי רחב היקף כנגד הכוחות האמריקנים שנחתו זמן קצר לפני כן באי הפיליפיני לייטה.
בתוכנית המבצע נקבע ש"הכוח הצפוני," בפיקודו של אוזאווה, ישמש כפיתיון שתפקידו למשוך את עיקר הכוחות האמריקנים הרחק מלייטה.
כוח זה הורכב ממספר נושאות מטוסים קלות, אך עם מעט מטוסים על סיפוניהן ועם מעט אנשי צוות מיומנים.
מוסאשי הייתה חלק מהכוח המרכזי של קוריטה, שעזב את ברוניי לפיליפינים ב-22 באוקטובר.
ביום המחרת טיבעו הצוללות האמריקניות "דייס" (USS Dace) ו"דרטר" (USS Darter) באמצעות טורפדו את הסיירות הכבדות היפניות "מאיה" ו"אטאגו" ליד האי פלאוואן, והסבו נזק כבד לסיירת הכבדה "טקאו".
המשחתת אקישימו אספה 769 ניצולים והעבירה אותם למוסאשי.
בבוקר ה-24 באוקטובר חלף כוח המשימה בים סיבויאן, ושם התגלה על ידי מטוסי סיור אמריקנים.
כשעתיים לאחר מכן תקפו שמונה מפציצי צלילה SB2C הלדייבר מנושאת המטוסים אינטרפיד את אוניות המערכה.
פצצה במשקל 230 קילוגרם נחתה על צריח התותח הקדמי, אך לא הצליח לחדור את הגג.
שתי דקות לאחר מכן, ב-10:29, פגע טורפדו ששיגר מפציץ טורפדו TBF אוונג'ר באמצע צידה הימני של מוסאשי, וכ-3,000 טון מי ים הציפו את האונייה.
כתוצאה מההצפה נטתה האונייה ב-5.5 מעלות לצד ימין, אך הצפת מדורים בצידה השני של האונייה תיקנו את הנטייה למעלה אחת בלבד.
בשעה 12:03 תקפו שמונה מפציצי הלדייבר נוספים את מוסאשי.
פצצה אחת פגעה בסיפון אך לא התפוצצה; פצצה נוספת פגעה בסיפון השמאלי, וחדרה דרך שני סיפונים לפני שהתפוצצה מעל אחד מחדרי המכונות.
רסיסים קרעו צינור קיטור בחדר המכונות ואנשי הצוות נאלצו לנטוש אותו ואת חדר הדוודים הצמוד אליו.
אובדן הכוח הביא לעצירת אחד המדחפים, ומהירות האונייה ירדה ל-22 קשרים (41 קמ"ש).
שלוש דקות לאחר מכן תקפו תשעה מפציצי אוונג'ר נוספים את מוסאשי משני צדדיה, ופגעו בה שלוש פעמים בצידה השמאלי.
הטורפדו הראשון פגע לצד צריח התותח הקדמי, השני הרס את המיכון ההידראולי שהזין את התותח, והשלישי הציף חדר מכונות נוסף.
פעם נוספת תיקנו הצפות נגדיות את נטיית האונייה, אך בעקבות ההצפות צנח החרטום ב-1.8 מטרים.
במהלך הקרב, בעודה מנסה להדוף את מפציצי האויב באמצעות אש נ"מ מתותחיה הראשיים, התפוצץ פגז בתוך קנה התותח והוציא את מנגנון הצידוד מכלל פעולה.
בשעה 13:31 הותקפה מוסאשי בפעם השלישית, הפעם על ידי 29 מטוסים מנושאות המטוסים אסקס ולקסינגטון.
בעוד שני מטוסי קרב F-6F הלקט ירו במקלעיהם על סיפוני האונייה, הטילו מפציצי הלדייבר את פצצותיהם ושתיים מהן פגעו בסמוך לדופן ימין, באמצע גוף האונייה וליד הסוללה הראשית האחורית.
במקביל תקפו שישה מפציצי אוונג'ר משני כיוונים, ופגעו במוסאשי עם ארבעה טורפדו, הראשון שבהם חדר לחרטום האונייה וגרם למותם של רבים מאנשי הצוות ולהצפות נוספות.
בשלב זה נטתה מוסאשי מעלה אחת לימין, חרטומה צנח ארבעה מטרים מגובהו המקורי, ומהירותה ירדה ל-20 קשרים (37 קמ"ש).
בשעה 15:15 תקפו תשעה מפציצי הלדייבר מאנטרפרייז את מוסאשי, וארבע פצצות חודרות שריון במשקל 450 קילוגרם פגעו בה, מהן שלוש בחרטומה.
באותו זמן פגעו במוסאשי שלושה טורפדו נוספים ששיגרו מפציצי אוונג'ר, וקרעו את חרטומה מעליה.
אף על פי כן המשיכה מוסאשי להפליג, אך מהירותה ירדה ל-13 קשרים בלבד (24 קמ"ש).
בשעה 15:25 תקפו את מוסאשי 37 מטוסים מאיטנרפיד, מפרנקלין ומנושאת המטוסים הקלה "קאבוט", ופגעו בה עם 10 פצצות ותשעה טורפדו.
מהירותה צנחה לשישה קשרים (11 קמ"ש), ההגה יצא מכלל פעולה, והיא שייטה במעגלים.
הצפות יזומות תיקנו את הנטייה החריפה לשש מעלות לשמאל.
בסך הכל ספגה מוסאשי פגיעת 17 פצצות ועשרים טורפדו.
בשעה 15:30 הורה קוריטה לכוח המשימה שלו להותיר את מוסאשי מאחור, אך שב אליה בשעה 16:21. בשלב זה שייטה מוסאשי לכיוון צפון עם נטייה של עשר מעלות שמאלה, שרידי חרטומה צנחו ב-7.9 מטרים, ומדי פעם התחפרו בגלים.
קוריטה הורה לסיירת כבדה ולשתי משחתות ללוות אותה במאמץ להחיפה ובכך להצילה מטביעה, אך כל מאמצי בקרת הנזקים עלו בתוהו, ומנועיה יצאו מכלל פעולה והיא נעצרה במקומה.
בשעה 19:15 החמירה נטייתה ל-12 מעלות ונתנה ההוראה לנטוש את הספינה.
כרבע שעה לאחר מכן הגיעה הנטייה ל-30 מעלות, וב-19:36 התהפכה מוסאשי ושקעה.
אינוגוצ'י בחר לטבוע עם אונייתו, בעוד 1,376 מ-2,399 אנשי צוותה ניצלו.
כמחצית הניצולים נשלחו חזרה ליפן, בעוד המחצית האחרת נשלחה להשתתף בהגנה על הפיליפינים.
במרץ 2015 איתרו היזם ומייסד מיקרוסופט פול אלן וצוות המחקר שלו את שרידי מוסאשי בים סיבויאן, באמצעות כלי רכב תת-ימי הנשלט מרחוק.
שרידי האונייה נחים במספר חלקים על קרקעית הים בעומק 1,000 מטרים, כשחלקה הקדמי ניצב כשורה וחלקה האחורי הפוך.
המבנה העילי והארובה ניתקו מגוף האונייה והם נחים משמאלו.
מוסא עבאדי היה שחקן יהודי צרפתי, יליד סוריה, בעל תוכנית רדיו צרפתית פופולרית בנושא תיאטרון, ופעיל בהצלת ילדים יהודים בדרום צרפת בתקופת שואת יהודי צרפת באמצעות רשת הצלה שנקראה "רשת מרסל".
לפי הערכות, רשת ההצלה של עבאדי הצילה יותר מ-500 ילדים יהודים בין השנים 1943–1945 באזור ניס.
עבאדי נולד בגטו היהודי שבדמשק, סוריה, לנסים עבאדי ופרידה עבאדי לבית כתראן.
אמו נפטרה כשהיה בן 12 והוריה לקחו על עצמם את האחריות על חינוכו.
בגטו הוא למד בבית ספר אליאנס (Alliance Israélite) מאוחר יותר הוא נשלח להשלים את לימודי בית הספר התיכון בבית ספר קתולי מחוץ לגטו היהודי בדמשק, שם פיתח אהבה לשפה, לתרבות, לתיאטרון ולספרות צרפתית.
בשנת 1929 הגיע עבאדי לפריז כסטודנט בעל מלגה והחל ללמוד בסורבון לקראת הוצאת תעודת הוראה בצרפתית, כשסיים את הלימודים חזר לארצו ושמש כמורה לצרפתית.
בשנת 1933 חזר לפריז, החל בלימודים לדוקטורט בספרות צרפתית וכתב תזה אודות התיאטרון הצרפתי בימי הביניים, באותה עת הוא היה עוזר הוראה של פרופסור גוסטב כהן (Gustave Cohen) , חוקר ספרות ימי הביניים.
במקביל ללמודיו, השתתף כשחקן במספר הצגות של תיאטרון האוניברסיטה, בהן הצגות שנכתבו על ידי מחזאים מתקופת ימי הביניים.
הוא שיחק בתיאטראות נוספים וזכה בתפקיד ראשי בהצגה "Knock" בתיאטרון מקצועי בפריז - "Le Compagnie des Quatre Saisons".
קבוצת תיאטרון זו הוזמנה להופיע במשך חמישה חודשים בתיאטרון הצרפתי של ניו יורק, ההצגה נחלה הצלחה ועבאדי זכה לביקורות מצוינות.
תקופה זו השפיעה על חייו בהמשך והתיאטרון נעשה עבורו מקור החיים והשראה הן כמר מרסל שהפעיל את רשת מרסל בזמן המלחמה והן כמבקר תיאטרון ומנחה תוכנית רדיו בנושא תיאטרון, לאחר המלחמה.
בשנת 1939 הכיר עבאדי באמצעות חברה משותפת, את אודט עבאדי, אז עדיין אודט רוזנשטוק, ילידת פריז באוגוסט 1914 וסטודנטית לרפואה.
רוזנסטוק סיימה את לימודי הרפואה ועבדה מחוץ לפריז.
השניים החלו את חייהם כזוג, אם כי לא נישאו בשלב זה.
בשנת 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, נאלץ עבאדי לקטוע את לימודי הדוקטורט, עזב את פריז בעקבות הגבלות שהטילו הגרמנים על היהודים בפריז ונמלט לניס שבדרום צרפת.
ניס הייתה תחת משטר וישי באזור שנקרא "האזור החופשי", ובאותו שלב היהודים שם היו אומנם מאוימים אולם לא נעצרו על ידי השלטון המקומי.
בניס הצטרף עבאדי לפרופסור גוסטב כהן שהושעה מאוניברסיטת פריז.
כהן נתן בניס הרצאות בנושא ספרות צרפתית ושכר את עבאדי לביצוע קטעי משחק בהרצאותיו.
מאוחר יותר עזב כהן את ניס לארצות הברית בעקבות קבלת משרה באוניברסיטת הווארד והציע לעבאדי להצטרף אליו, אולם עבאדי סרב.
רוזנסטוק הצליחה מאוחר יותר, להימלט מפריז, לחמוק מהגרמנים באזור הכיבוש הגרמני בצרפת ולחבור לעבאדי בניס בנובמבר 1941. רוזנסטוק עבדה בניס כרופאת ילדים בקליניקה של אוז"ה (OSE) - ארגון הומניטרי יהודי שסייע לילדים ופליטים יהודים בזמן המלחמה ואחריה.
עבאדי באותה עת עסק בהוראת השפה הצרפתית לפליטים היהודים הרבים שהגיעו לניס מרחבי אירופה בחיפוש אחר מקלט מרדיפות הנאצים.
עיסוקם של בני הזוג סייע להם מאוחר יותר ליצירת קשר עם הורי ילדים בניסיון להצילם באמצעות הקמת רשת להצלת ילדים יהודים (רשת מרסל).
בסמוך להגעתה של רוזנסטוק, ממשלת וישי בניס החלה לעצור יהודים, בעיקר יהודים שלא נולדו בצרפת.
מעצרים אלו סיכנו את עבאדי הואיל ולא נולד בצרפת, והוא שרד על ידי כך שהחזיק במסמכים מזויפים שלא העידו על מוצאו היהודי.
בנובמבר 1942 נכנסו הכוחות האיטלקיים לאזור ניס.
האיטלקים היו פחות נוקשים, הם לא עצרו את פעילות ממשלת וישי אולם האטו אותה וניסו למנוע את החלת חוקי הגזע על יהודים ושליחתם לתאי הגזים.
עם זאת, הייתה אצל היהודים אווירה של פחד וחשש.
עבאדי סיפר ששני אירועים טראומטיים שכנעו אותו שיש מקום לחשש גדול לחיי היהודים והניעו אותו לנקוט יוזמה ולפעול:
באפריל 1942 היה עבאדי עד לתקיפת אכזרית של אישה יהודיה על ידי ז'נדרמים צרפתיים לעיני ילדיה, בטיילת שבניס לנוכח עיני קהל גדול שלא התערב בנעשה.
הוא נותר מזועזע מהאירוע והחליט שלא יוכל יותר לצפות מהצד במתרחש וכי עליו לפעול, אולם טרם גיבש תוכנית פעולה.
בתחילת 1943, בזמן הכיבוש האיטלקי, הפגיש חבר את עבאדי עם כומר קתולי איטלקי - דון יוליו פניטנטי Julio) Penitenti) שחזר ממערכה בה הצטרף לכוחות הגרמניים שנלחמו בגבול הרוסי ובקש לשוחח עם מישהו מהקהילה היהודית.
פינטנטי סיפר לעבאדי על מעשי הזוועה של הגרמנים כלפי היהודים וכלפי ילדים יהודים בפרט והזהיר אותו שעם כניסת הגרמנים לאזור ניס, צפוי להם גורל דומה.
מזועזעים מהידיעות, החליטו עבאדי ורוזנסטוק לפעול בדחיפות להצלת ילדים יהודים מתוך הבנה שילדים הם הפגיעים ביותר והנתונים בסיכון הגבוה יותר.
עבאדי סבר שהדרך להצלת ילדים היא הקמת תשתית מתאימה, רחבה ככל שניתן, עוד לפני הגעת הגרמנים לניס.
עבאדי החליט לשם כך לפנות לבישוף של ניס, פול רמון, (Paul Rémond), לימים חסיד אומות העולם ובקש את עזרתו בהכנת התשתית המתאימה.
עבאדי ידע שהבישוף מנהל מספר מוסדות קתוליים באזור ניס בהם ניתן להסתיר ילדים.
כמו כן, ידע שהבישוף הכיר אותו ואת פרופסור גוסטב כהן כשנכח בהרצאה בה השתתפו השניים.
הוא הבין שנדרש אומץ מאיש כמורה קתולי באותה עת, להופיע בהרצאה שניתנה על ידי יהודים וקיווה שאומץ זה יבוא לידי ביטוי גם הפעם.
פול רמון שמע בקשב רב את דבריו של עבאדי והשתכנע לסייע לו אף כי הסתכן אישית ומקצועית, הוא אף רתם לעניין זה את הכמרים הקרובים לו .
הבישוף סיפק לעבאדי חדר עבודה בקומה התחתונה של משכנו עם חלון גדול הפונה לגינה כדי שיוכל להימלט אם תגיע משטרת וישי או הגרמנים.
הוא גם צייד אותו ברשימה של מוסדות קתוליים בהם ניתן יהיה להחביא ילדים.
הוא סייע לעבאדי בזיוף מסמכי זהות קתוליים כדי לספקם לילדים יהודים שיוסתרו במוסדות קתוליים.
הבישוף הציע לעבאדי שיבחר לעצמו שם בדוי והוא בחר בשם מרסל ומכאן שמה של הרשת- רשת מרסל.
הבישוף צייד את עבאדי במסמך הממנה אותו למפקח כללי על מוסדות החינוך של הבישופות בכל אזור ניס וכך היה יכול להסתובב בין המוסדות הקתוליים ולהכין את התשתית מבלי לעורר חשד, הוא אכן ביקר במוסדות הקתוליים וקבל את הסכמתם להסתרת ילדים יהודים.
הבישוף נתן גם לרוזנסטוק שם בדוי - "סילבי דלאטר" וצייד גם אותה במכתב מטעמו לפיו היא עובדת סוציאלית של המוסדות הקתוליים כך גם היא הייתה חופשייה להסתובב ולהכין תשתית לרשת מרסל.
רוזנסטוק מצידה ניסתה לאתר משפחות שיאותו לקלוט ילדים יהודים בעת הצורך.
שתי דמויות סייעו לה בכך, הכומר הפרוטסטנטי פייר גנייר (Pierre Gagnier), הכומר של כנסיית ניס והכומר אדמונד אברארד (Edmond Evrard) מהכנסייה הבפטיסטית שבניס - שני אנשים אמיצים שסייעו בהצלת יהודים רבים וזכו לימים בתואר חסדי אומות עולם.
הכמרים סיפקו לרוזנסטוק רשימה של מקומות מסתור אצל משפחות והיא פנתה למשפחות ואיתרה את אלו המתאימים והמוכנים לקחת חלק בהסתרת הילדים על אף הסכנה שנשקפה להם.
רוזנסטוק באותה עת המשיכה את עבודתה כרופאה ובדרך זו הפיצה אצל הורים לילדים את העובדה שמתארגנת תשתית להסתרת ילדים יהודים והשאירה בידיהם פרטים ליצירת קשר במקרה הצורך.
עבאדי הבין שיהיה צורך גם לקנות מזון עבור הילדים באמצעות כרטיסי מזון, כפי שהיה נהוג בעת ההיא, והוא הצליח לקבל מפקיד בממשל וישי, סדרה של פנקסי מזון ריקים שיוכלו לשמש אותו בעתיד.
אמצעי נוסף וחיוני להצלחת הרשת להצלת ילדים הוא השגת מימון כספי.
עבאדי פנה לידידו מוריס ברנר (Maurice Brener) יהודי אמיץ, איש ביצוע בעל אמצעים שעבד עם האמריקאים ואנשי מחתרות הריזסטאנס, נרדף על ידי הנאצים ויצג את הג'וינט בפריז.
הוא נרתם לעזור לעבאדי בהשגת מימון ממקורות כספיים שונים, מהג'וינט, ממשפחות עשירות בצרפת ובשוויץ ועוד.
עבאדי ורוזנשטוק הקימו תשתית לרשת מרסל , בפרק הזמן שמחודש יוני 1943 ועד חודש ספטמבר 1943, מועד נסיגת הכוחות האיטלקים ופלישת הגרמנים לאזור ניס, בפרק זמן זה הצליחו לאתר מקומות מסתור פוטנציאליים לכ־140 ילדים.
הרשת פעלה להצלת ילדים יהודים על אף המצוד שקיים איש האס אס אלויס ברונר אחרי היהודים ובעיקר אחרי ילדים יהודים והגרמנים אף הציעו פרס כספי עבור הסגרת הילדים.
עם כניסת הגרמנים לאזור ניס, החלו מעצרים אלימים של יהודים בקנה מידה גדול ומשלוח של יהודים למחנות המוות.
למרות הסכנה, עבאדי ורוזנסטוק הסתובבו באזור ניס ואספו אליהם ילדים לבקשת ההורים או בעקבות פניה יזומה של בני הזוג להורים.
הם אספו את הילדים לנקודת מפגש בניס, סיפקו להם מסמכים מזויפים עם שמות בדויים שאינם בעלי צליל יהודי ושיננו להם באמצעות תרגול את זהותם הבדויה.
הילדים אחר כך, הועברו בדרכים שונות תוך סיכון למקומות מסתור שהוכנו מראש או הבריחו אותם מחוץ לגבולות צרפת לשווייץ או לספרד.
לכל ילד הוכנה כרטיסייה שהכילה נתונים חיוניים: שם אמיתי, תאריך לידה, מקום לידה, כתובת אחרונה ידועה, שמות הורים או קרובים אחרים, תמונת הילד וטביעת אצבעו וכן את כל הפרטים הבדויים התואמים.
כרטיסיות אלו סייעו אחרי המלחמה באיחוד הילדים עם בני משפחותיהם שנותרו בחיים (חלק מהכרטיסיות מצויות כיום בארכיון יד ושם).
לאחר שמיקמו את הילדים במקומות מסתור הסתובבו עבאדי ורוזנסטוק בין מקומות המסתור תוך סיכון מתמיד, והביאו לילדים מכתבים מההורים, תלושי מזון, ממתקים, בגדים ובעיקר חום אהבה וחמלה.
עבאדי ורוזנסטוק חיו תחת סכנה מתמדת והם נאלצו בהזדמנויות שונות להימלט ולהסתתר.
הגרמנים הציעו פרס כספי למי שימסור מידע שיוביל לתפיסתו של עבאדי והוא נאלץ לא פעם להימלט דרך חלון חדרו בבית הבישוף בעקבות התרעות על הגעת הגרמנים.
הגרמנים החלו לחשוד גם בבישוף שהוא מסייע להצלת יהודים, התקינו האזנה לקו הטלפון בביתו, ניסו לטמון לו מלכודת והציעו לו להסתיר ילדים יהודים, אולם הוא לא נפל בפח.
ב 25.4.1944 נעצרה רוזנסטוק על ידי המשטרה הצרפתית, כנראה מבלי שהיה להם מידע שקושר אותה לרשת מרסל.
היא נחקרה ולא הסגירה כל פרטים הקשורים ברשת ההצלה, במאי הועברה למחנה הריכוז דראנסי וגורשה לאושוויץ שם הועסקה כרופאה וניסתה לסייע ככל שניתן לאסירים החולים.
בנובמבר 1944 הועברה לברגן-בלזן שם המשיכה את עבודתה כרופאה ובזכות זה שרדה את השואה.
לאחר תפיסתה של רוזנסטוק פנה עבאדי לאנשי המחתרת הצרפתית ובקש מהם לסייע לו בהברחת רוזנסטוק ממחנה הריכוז בדראנסי, אולם משהבין שהדבר בלתי אפשרי החליט להמשיך לבדו את פעילות הרשת ככל שיוכל.
הוא נמלט מהמקום בו התגורר, הסתתר בלילות בכיתת לימוד באחד המנזרים בו הכיר את אם המנזר ובימים הצטרף לשמיעת מיסות בכנסיות השונות שם נטמע בקרב האוכלוסייה המקומית.
הוא הודיע למוסדות הקתוליים ולמשפחות שהסתירו ילדים, על תפיסתה של רוזנסטוק וכי הוא ימשיך את פעילות הרשת אולם בתדירות נמוכה יותר.
הוא המשיך לבצע את המשימה, כמיטב יכולתו, תוך סכנה מתמדת, עד שחרור אזור ניס מהכוחות הגרמניים על ידי בעלות הברית באוגוסט 1944.
"רשת מרסל" שהוקמה על ידי עבאדי ורוזנסטוק הצילה בפועל מעל 500 ילדים יהודים, חלקם הוברחו אל מחוץ לגבולות צרפת, חלקם הוסתרו במוסדות קתוליים ואצל משפחות, זאת בחסות תעודות מזויפות וזהויות בדויות.
מתוך כל הילדים שהוסתרו או הוברחו נתפסו שני ילדים בלבד.
הרשת הייתה אחת הגדולות והחשובות שבין רשתות הצלת הילדים היהודים בצרפת הכבושה.
לאחר שחרור אזור ניס על ידי כוחות בעלות הברית, באוגוסט 1944, החל עבאדי לנהל את תהליך איחוד המשפחות.
בעזרת הבישוף שכר משרד, שם בעזרת הכרטיסיות שהיו ברשותו והוכנו מראש, ניסה לאתר את ההורים או קרובי המשפחה של הילדים שהוסתרו, כדי להחזיר את הילדים לחיק משפחותיהם.
לאחר כניעת גרמניה שבו חלק מהוריהם של הילדים.
רוב ההורים ששרדו ניצלו במסתורים, בין היתר על ידי רשת המחתרת של ז'ורז' גארל ורשתות מחתרת אחרות, ומיעוטם היו בין היהודים ששבו ממחנות הריכוז במזרח אירופה.
עבאדי מסר להורים או לקרובי המשפחה את הכתובות הנוכחיות של הילדים או מסר להם את הילדים בעצמו.
ילדים שנותרו יתומים ולא נמצאו להם קרובי משפחה, הועברו לבתי ילדים של האוז"ה.
ביוני 1945, התאחד עבאדי עם רוזנסטוק ששבה ממחנות הריכוז והצטרפה לעבאדי בניס.
הוא מונה כמנהל פעילות או"זה בניס והיא חזרה לשמש כרופאה בקליניקה של אוז"ה.
יחד המשיכו בפעילות הקשה של איחוד המשפחות.
ב־1948 עזבו השניים את משרותיהם באוז"ה, עבאדי החל ללמד סטודנטים ספרות ושפה צרפתית כהכנה לאוניברסיטה ורוזנסוטק חזרה לפריז.
היא לא חזרה לעסוק ברפואה מעשית אלא החלה לעבוד במשרות אדמניסרטיביות רפואיות במערכת הבריאות של פריז ומדי סוף שבוע הצטרפה לעבאדי בניס.
בשנת 1956 עזב עבאדי את ניס, חבר לרוזנסטוק בפריז והפך למבקר תיאטרון, עיסוק בו החזיק כמעט עד מותו.
משנת עד 1959 עד 1980 הגיש עבאדי תוכנית רדיו ברדיו הצרפתי הבינלאומי .
הוא ראיין מחזאים ושחקנים, חלקם ידועים וחלקם אלמונים שלימים התפרסמו, בין היתר בזכות הופעתם בתוכניתו.
הוא היה נשיא המרכז הלאומי לתיאטרון .
השניים נישאו בחתונה אזרחית ב-1959 ברובע השנים-עשר של פריז ובשנת 1989, בהיותם מעל גיל 70, נישאו בחתונה יהודית על ידי הרב הליברלי דניאל פרחי .
במשך שנים רבות שמרו בני הזוג על שתיקה ולא סיפרו את סיפורה של "רשת מרסל" באופן פומבי או פרטי, הן מהסיבה שחשבו שלא עשו יותר מהמוטל עליהם והן כי רצו להניח מאחריהם את כאב מאורעות המלחמה עבורם ועבור הילדים שניצלו.
בתחילת שנות ה-90 החלו להתבקע סדקים בחומת השתיקה של בני הזוג.
בשנת 1993 במהלך ראיון ברדיו על ספרו שזכה בפרס האקדמיה, נשאל עבאדי אם אכן הציל ילדים יהודים בזמן המלחמה והוא השיב בחיוב.
את הראיון שמעה הגברת בטי קלוסקי - סביל -המזכירה הכללית של עמותת הילדים המוסתרים בצרפת.
היא יצרה עימם קשר ואחרי מספר חודשי שכנוע, בספטמבר 1994, הסכימו השניים להתראיין לכתבה בעיתון של העמותה לילדים מוסתרים בצרפת (Les enfants Caches), באותה כתבה גם פורסמו חלק משמות הילדים שהוסתרו על ידי בני הזוג.
בעקבות הכתבה בעיתון בה פורסמו שמותיהם של חלק מהילדים שהוסתרו, החלה תנועה של חיפוש ואיתור הילדים המוסתרים עצמם, שחלקם יצרו קשר עם בני הזוג.
הכתבה כולל שמות הילדים מצויה בארכיון יד ושםבשנת 1995 בני הזוג מסרו גם עדות מוקלטת של 7 שעות לאנט וייביורקה (Annette Wieviorka), היסטוריונית צרפתית המתמחה בתחום השואה, לארכיון הווידאו של קרן פורטונוף של עדיות מהשואה באוניברסיטת ייל.(Fortunoff Video Archive for Holocaust Testimonies)
בשנת 1995 נערך בארמון לוקסנבורג שבפריז, כנס של ילדים מוסתרים בצרפת שם, בין היתר, סיפרו בני הזוג את סיפורם.
במהלך הנאום שנשא עבאדי בפני הפורום הוא סיפק שלוש סיבות להחלטה לשבור את השתיקה.
האחת כי בצרפת קיימת מגמה של הכחשת השואה וחשוב לספר את מה שהתרחש באמת, השנייה כי הרבה ילדים שניצלו היו צעירים מדי מכדי לזכור וחשוב להביא לידיעתם מה קרה והשלישית כי הגיעו לגיל בו הבינו שזמנם הולך ואוזל ועליהם להשאיר עדות למתרחש.
במהלך השיחה שקלחה ביניהם, אמר הסופר המפורסם שהוא כל חייו מנסה לשבור שיאים ולאתגר את הגבולות שלו עצמו.
עבאדי שאל כיצד אדם מאתגר את הגבולות שלו עצמו.
הסופר, שהיה גם טייס מחונן ואמיץ, השיב כי הוא תמיד מנסה להגיע "אל מעבר לעננים".
לכן, אמר עבאדי, לשאלה מדוע, אני משיב כי ניסינו להגיע "אל מעבר לעננים" כדי לעשות את מה שצריך להעשות.
עבאדי בקש מאותם האנשים שהיו ילדים מוסתרים שלא יודו לו, אלא שיעזרו להעביר את המסר שעל כל האנשים לעשות ככל שניתן כדי לעזור לילדים מאוימים הנמצאים בסכנה, באשר הם נמצאים בכל רחבי העולם.
לאחר המלחמה בשנת 1947, הוענקו לעבאדי ולרוזנסטוק מדליית הרזיסטנס.
בשנת 1981 ,הוענק להם אות לגיון הכבוד הצרפתי שהוא אות הכבוד הגבוה ביותר המוענק בצרפת חתום על ידי נשיא הרפובליקה ולרי ז'יסקר ד'אסטן .
פועלו האזרחי של עבאדי למען התיאטרון והספרות הצרפתית קבל הערכה על ידי נשיא צרפת פרנסואה מיטראן אשר העניק לו אות הצטיינות נשיאותי על כך.
בשנת 2000 הוקמה על ידי ז'נט וולגוסט (Jeannet Wolgust), עמותה בשם "הילדים והחברים של עבאדי " (Les Enfante et Amis Abadi) .
ג'נט היא ילדה שהוסתרה על ידי בני הזוג בניס ושמרה איתם על קשר מאז המלחמה ועד יום מותם.
מטרת העמותה היא להנציח את זכר בני הזוג עבאדי בפרט ואת זכר קורבנות השואה בכלל ולאחד בין הילדים המוסתרים והחברים של עבאדי.
אתר האינטרנט של העמותה משמש ליצירת קשר, כולל את סיפור המעשה, תמונות, קטעי עיתונות, ראיונות בכתב, קטעי וידאו של ילדים מוסתרים המספרים את סיפור המעשה, שמות מקומות המסתור ושמות ילדים מוסתרים שאותרו, ביוגרפיות של הגורמים הקשורים, ביבליוגרפיה, מקורות מידע ועוד.
את העמותה מנהלים בעיקר אנשים שהיו ילדים שניצלו על ידי בני הזוג ; אנדריי פוש -קרסנטי, (Andrée Poch-Karsenti) ז'נט וולגוסט, מרט קופרמינק (Marth Kuperminc) ועוד, מסייע להם עמנואל גנייה (Emmanuel Gagnier) נכדו של הכומר הפרוטסטנטי גנייה שסייע לבני הזוג בהצלת הילדים היהודים.
הפעילים דואגים לתחזק את האתר ולארגן אירועים שמטרתם לשמר את זכר בני הזוג ופועלם.
בשנת 2002 הופק הסרט "רשת מרסל "בבימויה של ז'קלין סיגר, כולל תרגום לעברית, הסרט מתאר דרך ראיונות של בני הזוג ושל ילדים מוסתרים ,את פעילות ההצלה של רשת מרסל.
הסרט מצוי בספרית הסרטים של יד ושם.
בשנת 2008 ,כביטוי נוסף להערכת פועלם של בני הזוג בזמן המלחמה, נקראה ככר של שמם ברובע ה-12 היוקרתי בפריז, בו התגוררו בחייהם.
בשנת 2018 הוקמה בעיר ניס אנדרטה להנצחת פועלם של בני הזוג עבאדי ושל האזרחים הצרפתיים שסייעו להם באזור ניס.
עבאדי כתב מספר ספרים, בין היתר שני ספרים בנושא החיים בגטו היהודי בדמשק.
ב-1993 כתב את "המלכה והסופר" (La Reine et le Calligraphe), הספר זכה בפרס האקדמיה הצרפתית (Grand Prix de l'Académie Française), ותורגם לעברית בהוצאת "כרמל".
הספר הנוסף הוא " שמעון ושבועת השקר - יהודי דמשק שלי " (Shimon le Parjure- mes Juife de Damas).
ספר זה הושלם על ידי עבאדי בסמוך למותו ויצא לאור ביוזמת רעייתו, בשנת 1999 לאחר מותו.
בשני הספרים סיפר עבאדי בשפה קולחת, ססגונית, מלאת הומור ובאהבה רבה על חיי הקהילה היהודית בגטו בדמשק בו גדל עד גיל 19 ושזר בהם סיפורים אמיתיים .
בשנת 1985 כתב ספר בנושא התיאטרון הצרפתי "הקומדיה של התיאטרון " (La Comedie du Theatre).
רוזנסטוק כתבה בשנת 1995 ספר בשם " Terre de Detresse " ("אדמת מצוקה ") המתאר את שהותה במחנות הריכוז אושוויץ וברגן- בלזן .
עבאדי נפטר בחודש ספטמבר 1997 ונקבר בבית הקברות מונפרנאס בפריז.
רוזנסטוק נפטרה בשנת 1999 ונקברה לצידו באותו בית הקברות.
מוסא חסדייה (נולד ב-18 באפריל 1956) הוא פרסומאי, מוציא לאור, מנהל, יזם ואיש עסקים מוסלמי ערבי ישראלי.
מייסד קבוצת המדיה "כל אל-ערב", מייסד ומנכ"ל משותף בחברת הפרסום "סקטורס אל בוסתאני".
לשעבר מבעלי ערוץ הטלוויזיה בשפה הערבית, הלא TV.
מוסא חסדייה נולד בפרדיס כילד שביעי מתוך עשרה.
למד בתיכון הערבי אורתודוקסי בחיפה.
בוגר כלכלה וסטטיסטיקה (בשנת 1978) ומוסמך במנהל עסקים (בשנת 1981), שני תאריו מאוניברסיטת תל אביב.
עבד במקביל ללימודיו כעוזר הוראה.
בשנת 1981 עבר לעבוד במשרד הפרסום "אריאלי".
החל כעוזר תקציבאי ואחר כך הקים ועמד בראש המחלקה הערבית במשרד.
בשנת 1985 הקים יחד עם אמנון אריאלי (שייסד את משרד הפרסום אריאלי) את משרד הפרסום "אלבוסתאני" שפנה לשווקים הפלסטיני והערבי.
המשרד נמכר לקבוצת משקיעים ואחר כך לסוכנות הפרסום הבינלאומית "פובליסיס".
החל מ-2003, המשרד פעל בשם "פובליסיס סקטורס" היה הגדול ביותר במגזר הערבי, ופנה גם למגזר החרדי ולמגזר הרוסי.
בשנת 2008 קנה את החלק של פובליסיס ונכנס בתחום המדיה לשותפות עם משרד הפרסום "מקאן".
במסגרת פעילות המשרד יזם עבור קוקה קולה תחרות כישרונות למגזר בסגנון כוכב נולד.
בשנת 1988 הקים יחד עם אריאלי את קבוצת המדיה "כל אל-ערב" הכוללת (נכון ל-2016) את השבועון כל אל-ערב, את מגזין הנשים "ליידי" ואת האתר "אל ערב".
בשל ניגוד עניינים עם חברת הפרסום שלו מכר בשנת 2013 את חלקו בקבוצה לשותפו פאיז אשתווי תמורת כ-7 מיליון שקלים.
היה חבר מועצת מנהלים ובעל מניות בערוץ הלא TV.
ב-2012 מכר את מניותיו בערוץ לזיאד אל עומרי.
בשנת 1998 הקים חסדייה את "ערב מרקט", חברת קידום מכירות למגזר הערבי.
בשנת 2006 הקים בפרדיס מרכול בשם "המרכז לשיווק מזון".
בנוסף, הקים את "אל מדאמין", חברת תוכן למובייל.
השקיע בחברת הסטארט אפ "סלאריקס", שפיתחה יישומון של ארנק סלולרי.
מפרסם מעת לעת מאמרי דעה בעיתונות הישראלית.
חסדייה נשוי ללילה, מורה במקצועה, ואב לארבעה.
1999-1984 - חבר הוועדה לתכנון ובנייה השומרון.
2005-2003 - ממלא מקום יו"ר האגודה לזכויות האזרח בישראל וחבר הנהלה.
בנוסף, חסדייה מכהן כחבר מועצת מנהלים במספר חברות פרטיות.
מאמרי דעה נבחרים שחסדייה פרסם בעיתונות
מוסא מארגה הוא כדורגלן המשחק כחלוץ וכקיצוני ימני בנבחרת מאלי ובקבוצת הכדורגל שארג'ה.
מארגה נולד בלז אוליס שבפרברי פריז, והחל את הקריירה במועדון כדורגל קטן באברי, צרפת, ב-2011. הוא עבר בין מספר מועדונים צרפתיים, בהם קבוצה מהעיר אמיין, וב-2014 עבר לעונה אחת לקבוצת אספרנס מהעיר תוניס.
ב-2015 עבר לקבוצה הפורטוגזית מאריטימו מהאי מדיירה; בעונה זו כבש 15 שערים.
בשנה שלאחר מכן עבר לקבוצת פורטו.
מוסא מוסטפא מוסא הוא אדריכל ופוליטיקאי מצרי, יושב ראש מפלגת אל-ע'ד שהתמודד לנשיאות מצרים במסגרת בחירות 2018.
מוסטפא החל את דרכו הפוליטית במסגרת אגודות הסטודנטים של מפלגת הוופד החדשה לאחר שסיים את לימודיו לתואר ראשון עבר בעצת אביו לצרפת ולמד לימודי תואר שני בבית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי בסיום הלימודים חזר למצרים והחל לעשות בתחום הבניין.
ב-2005 עזב את מפלגת הוופד והצטרף לאיימן נור במפלגת אל-ע'ד ומונה לתפקיד סגן יושב ראש המפלגה, בהמשך הדיח מוסטפא את נור מרשות המפלגה לאחר שהאחרון הורשע בעברות שחיתות וב-2010 ביקש מוסטפא לרוץ במסגרת הבחירות לפרלמנט אך הפסיד לנור את מקומו כנציג מחוז גיזה.
במהלך מערכת הבחירות של 2014 תמך מוסטפא באופן פומבי בעבד אל-פתאח א-סיסי וב-2017 מספר חודשים לפני בחירות 2018 חזר ותמך ב-א-סיסי.
לאחר ביקורות שהותכה בו כי הוא מועמד למראית עין, טען מוסטפא כי תמך באחמד שפיק שמועמדותו נפסלה.
מוסטפא נשוי לראויה ואב ל-2 בנות אינור ומהרי ובן מוסטפא, אחיו הוא עלי מוסטפא מוסי שהיה ראש לשכת המסחר המצרית.
מוסאנרגו הוא שמה של חברת אנרגיה רוסית, שבסיסה במוסקבה.
שנת הקמת החברה היא 1887 (לידתה של מערכת החשמל באזור מוסקבה) כאשר התחיל לפעול מערך החשמל של מוסקבה.
זו אחת מחברות האנרגיה הגדולות במדינה.
החברה מפעילה 15 תחנות כוח עם יכולת מותקנת של 12.9 אלף מגה וואט וקיבולת תרמית של 42.8 אלף גיגה-ג'אול.
מוסאנרגו היא אחת ממפיקות האנרגיה הגדולות בעולם.
החברה מפיקה 8% מהחשמל ו-6% מהאנרגיה התרמית המיוצרת ברוסיה.
עיקר בעלי המניות של החברה הם חברת גזפרום אנרגוהולדינג (53,50% מהמניות) ועיריית מוסקבה (26,45%).
מ-21 במאי 2015 הועברו זכויות הניהול לידי "גזפרום אנרגוהולדינג".
החלטה זו התקבלה על מנת לשפר את יעילות הניהול, למנוע כפילות תפקידים וצמצום הוצאות ועלויות אחרות..
לאחר הרפורמה במערך החשמל ברוסיה "מוסאנרגו" החלה לעסוק בייצור, הולכה ומכירת חשמל ואנרגיה תרמית לצרכנים בעיר מוסקבה ובפרבריה.
ב-1 באפריל 2005 מוסאנרגו פוצלה ל-14 חברות (חברת הולכה, חברת תיקונים, מכירות, וכו').
בכך מוסאנרגו הפכה למעשה לחברת ייצור עם כמה פונקציות נוספות.
ב-2007, "מוסאנרגו" הוקמה יחידת בנייה תחנות כוח — "TEK מוסאנרגו".
היא הוקמה על בסיס של יחידת בנייה של החברה, חברת "מוסאנרגו פרויקט" המתמחה בתכנון וחברה המתמחה בבנייה ותיקונים "מוסאנרגו-ספצרמונט".
בשנת 2010 "TEK מוסאנרגו" שינתה בעלים, אך המשיכה בשיתוף הפעולה שלה עם מוסאנרגו, כשהיא הופכת לקבלן הבניין שבונה את תחנות הכוח החדשות של החברה.
בתחילת 2017, "מוסאנרגו פרויקט" שהפכה לישות נפרדת, נרכשה על ידי "מוסאנרגו".
מוסא חוש-אחמטוביץ' מוגושקוב הוא ג'ודוקא רוסי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
מוגושקוב מחזיק בשתי מדליות ארד מאליפויות העולם מהשנים 2011 ו-2014. באליפויות אירופה הוא זכה במדליית כסף בשנת 2017 ומדליית ארד בשנת 2021.
מוגושקוב התחרה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 2012 ו-2020. בלונדון 2012 הוא התחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג והודח בקרב הראשון לאחר הפסד לטרלאן קארימוב האזרי.
בטוקיו 2020 הודח שוב בקרב הראשון לאחר הפסד בווזארי לרוסטם אורוג'וב האזרי.
מוגושקוב לא התחרה בריו 2016, אז נבחר דניס יארצב להיות הנציג הרוסי בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג עקב ניקוד גבוה יותר בדירוג העולמי.
במהלך הקריירה מוגושקוב זכה בשבע תחרויות מהסבב העולמי; מהם ארבע תחרויות גראנד סלאם ושלוש תחרויות גראנד פרי.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2010 גראנד סלאם מוסקבה 2010 גראנד פרי אבו דאבי איחוד האמירויות 2011 גראנד סלאם ריו דה ז'ניירו 2013 גראנד פרי סמסון 2016 גראנד סלאם טיומן 2018 גראנד פרי האג 2019 גראנד סלאם ברזיליה
חברת מוסאפר היא רשת חנויות קמעונאיות לציוד נסיעות וכבודה בבעלות קטרית, שסניפה הראשי נמצא בקטר.
לחברה 32 סניפים ברחבי העולם.
חנות הדגל שלה נמצאת ברחוב 57 במנהטן, ניו יורק.
פירוש השם מוסאפר הוא מטייל בערבית, בטורקית, באורדו ובפרסית, והוא ממתג את היות החברה מספקת מוצרים עבור לקוחותיה שהם מטיילים.
חברת מוסאפר הוקמה בשנת 2011, אך משווקת גם את מוצריה בפלטפורמה מקוונת.
החברה הוקמה על ידי זוכה פרס ארנסט , אשרף עבד א-רחים אבויסה.
החברה מתמקדת בענף התיירות וקיבלה את פרס הזהב של שוק הנסיעות הערבי שנתיים ברציפות.
מוסאובלגז היא חברת מניות משותפת במחוז מוסקבה.
אחת מחברות הפצת הגז הגדולות ברוסיה.
החברה מחברת גז לתושבי פרברי מוסקבה, מתקנת ומתקינה ציוד, בונה בתי דוד ומשרתת יותר מ-7 מיליון תושבי האזור.
מנכ"ל החברה הנוכחי הוא איגור ברנוב.
בשנת 1958 הוקם משרד תעשיית הגז במחוז מוסקבה בראשות אלכסנדר גורדיוחין שהפך בהמשך לחברת הולכת הגז של המחוז.
עד אמצע שנות השמונים כלכלת הגז באזור צמחה להיות אחת הגדולות בברית המועצות.
בשלב זה, תוכניות אספקת הגז ברוב הערים באזור החלו לכלול לפחות שני מקורות אנרגיה מצינורות גז שונים.
בשנת 1985 הושלמה בהצלחה עבודה ליצירת מתקני הגז של מחוז מוסקבה.
הגז במאזן הדלק באזור הגיע ל־80% – רוב המפעלים התעשייתיים ודודי החימום הוסבו לדלק גז.
עם הביקוש הגובר לדלק גז, נוצר צורך בטכנולוגיות מודרניות יותר, מודרניזציה בתחום תיעוד רגולטורי וטכני ושיטות שירות.
היישום הפעיל של שיטות אלה סימן שלב משמעותי בפיתוח החברה.
באותו זמן, אלכסנדר מוסינוב, הידוע ביכולתו לחשב את המצב כמה מהלכים קדימה, מונה למנהל החברה.
הוא זה שהצליח לשכנע את יו"ר הוועד הפועל של מחוז מוסקבה לשמר את המבנה של חברת מוסאובלגז במהלך הקמת המנהלת הראשית לכלכלה עירונית.
המנהלת כללה את המחלקות לאספקת מים, אנרגיה, שירותים ועוד.
ברמה המקומית, ארגוני שעסקו בתחומים אלה עברו לשליטת הרשויות המקומיות.
כך, החבר עמדה בפני גורל דומה.
בהתעקשותו של מוסינוב, ניתן היה לשמור על מנגנון החברה ולהכפיף את החברה למנגנון הניהולי, כך שמשק הגז שמר על עצמאותו.
בסוף שנות ה-90, יישמה החברה בהצלחה תוכנית ממשלתית חדשה לחיבור האזור לגז, שאפשרה לחסוך כספים תקציביים ולשפר את האקולוגיה של האזור.
בשנת 2003, החברה פיתחה וקיבלה ליישום תוכנית לבניית צינורות גז חדשים.
נעשה שימוש בצינורות פוליאתילן שאינם דורשים הגנה אלקטרוכימית, שימוש בשיטות חיבור מודרניות.
כאחת הראשונות בענף, כלכלת הגז באזור החילה מערכת אספקת גז לבנייני מגורים בודדים בהתאם לתוכנית הלחץ הבינוני, המאפשרת לווסת את ערך הלחץ עבור כל צרכן ספציפי, בהתאם למכשירים המשמשים אותו.
מוסא קיאבו הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת גנצ'לרבירלי ובנבחרת מאלי.
קיאבו החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-USC קיטה מליגת העל המאלית.
ב-15 במרץ 2021 הושאל קיאבו לשריף טירספול מליגת העל המולדובית עד לסוף שנת 2021. ב-11 באפריל הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-0 על דאצ'יה בויוצ'אני במסגרת המחזור ה-27 בליגה לעונת .
בעונה זו הוא ערך שמונה הופעות ליגה, וזכה עם שריף טירספול באליפות מולדובה.
ב-27 ביולי 2019 ערך קיאבו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, בניצחון 4-0 על נבחרת גינאה ביסאו במסגרת הסיבוב השני של מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות .
מוסא סיסאקו הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת סוצ'י מליגת העל הרוסית ובנבחרת מאלי.
סיסאקו הצטרף למחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן ממחלקת הנוער של ראסינג פריז בשנת 2012. ב-1 ביוני 2018 חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון, עד ל-30 ביוני 2021. בעונות ו- שיחק סיסאקו בפריז סן-ז'רמן ב', קבוצת המילואים של המועדון, במדיה ערך 24 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-28 בינואר 2020 הושאל סיסאקו למשך חצי עונה לסטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית.
בסוף העונה עבר למועדון באופן קבוע.
ב-3 בפברואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-1 על סראינג במסגרת הגביע הבלגי.
ב-7 באוקטובר 2021 ערך סיסאקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, בניצחון 5-0 על נבחרת קניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
מוסא ניאחאטה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אולימפיק ליון מהליג 1 ובנבחרת סנגל.
ניאחאטה גדל במחלקות הנוער של ליל, ואקאל וואלנסיין.
בשנת 2014 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ואלנסיין במסגרת ליגת המשנה הצרפתית.
הוא ערך 72 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-1 ביולי 2017 חתם ניאחאטה ממץ מליגת העל הצרפתית.
ב-12 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 לז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2017/2018. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 35 הופעות ליגה.
ב-7 ביולי 2018 חתם ניאחאטה על חוזה לחמש עונות במיינץ 05 מהבונדסליגה.
ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על ארצגבירגה אווה במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני לעונת .
ב-26 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0–1 על שטוטגרט במסגרת המחזור הראשון לעונת 2018/2019. ב-3 במאי 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 3-3 נגד ר.ב.
לייפציג במסגרת המחזור ה-32 בליגה.
הוא שיחק במועדון במשך ארבע עונות, בהן ערך 128 הופעות ליגה והבקיע תשעה שערים.
ב-6 ביולי 2022 חתם ניאחאטה על חוזה לשלוש עונות בנוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג.
ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 לניוקאסל יונייטד במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023.
ב-4 ביולי 2024 חתם באולימפיק ליון.
ב-24 במרץ 2023 ערך ניאחאטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בניצחון 5-1 על נבחרת מוזמביק במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
מוסא קורבנלי (באזרית: Musa Qurbanlı; נולד ב-13 באפריל 2002 בבאקו שבאזרבייג'ן) הוא כדורגלן אזרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קרבאך מליגת העל האזרית ובנבחרת אזרבייג'ן.
קורבנלי גדל במחלקות הנוער של נפטצ'י באקו וקרבאך.
ב-3 בינואר 2021 הושאל קורבנלי לזירה מליגת העל האזרית.
הוא ערך תשע הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד.
ב-11 בנובמבר 2020 ערך קורבנלי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אזרבייג'ן, בתיקו 0-0 נגד נבחרת סלובניה במשחק ידידות.
מוסא בשיר מוסא פיראווי הוא כדורגלן פלסטיני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת שבאב אל-ח'ליל מליגת העל הפלסטינית ובנבחרת פלסטין.
בשנת 2017 החל פיראווי לשחק בקבוצה הבוגרת של הילאל אל-קודס במסגרת ליגת העל הפלסטינית.
ב-29 במאי 2023 חתם פיראווי בשבאב אל-ח'ליל מליגת העל הפלסטינית.
ב-30 ביולי 2019 ערך פיראווי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פלסטין, בניצחון 1-0 על נבחרת תימן במסגרת אליפות מערב אסיה.
מוסא שכר מוחמד סלים הוא כדורגלן ערבי-ישראלי בעל דרכון פלסטיני המשחק בעמדת הבלם בצעירי טירה.
סלים התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים ובגיל 19 הצטרף לאבנאא' אל-קודס מהליגה הפלסטינית השלישית.
בקיץ הצטרף לאל-בירה מהליגה הפלסטינית השנייה עמה עלה לליגת העל הפלסטינית בסיום העונה.
בקיץ חתם בשבאב אל-ח'ליל במדיה שיחק 4 עונות וזכה עמה בשתי אליפויות.
בפברואר חזר לליגה הישראלית וחתם בצעירי כפר כנא מליגה א' צפון.
לרשותו 7 הופעות במדי נבחרת פלסטין.
מוסא קונפולו יאו הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
יאו גדל במחלקת הנוער של קבוצת Guidars FC במאלי.
ב-7 באוגוסט 2022 חתם על חוזה לחמש שנים בקבוצת רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית, והחל לשחק בליפרינג, קבוצת המילואים של המועדון.
ב-12 במאי 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 1–5 על הארטברג במסגרת הליגה לעונת .
ב-10 באוגוסט 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–5 על בלאו-וייס לינץ במסגרת המחזור השני בליגה לעונת .
ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 0–3 לספרטה פראג במסגרת שלב הבתים לעונת 2024/2025.
מוסא סומאנו הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת נאק ברדה.
סומאנו גדל במחלקות הנוער של רד סטאר ואז'אקסיו.
בשנת 2022 החל לשחק בקבוצת המילואים של אז'אקסיו, ובשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל הצרפתית.
סומאנו נולד בצרפת לאב מאלי ולאם איווארית.
מוסד ללא כוונת רווח (מוכר גם בראשי התיבות – מלכ"ר) הוא ארגון שמטרתו איננה צבירת רווחים לבעליו, אלא קידום מטרות שונות שאינן עסקיות.
מטרתו של מלכ"ר היא לעודד, לסייע, לעזור, ולממן את המטרה לשמה הוא הוקם.
השימוש במושג מלכ"ר הוא בעיקרו למטרות מיסוי: כללי המיסוי של מלכ"ר שונים מאלה של גוף הפועל למטרת רווח.
מונחים שכיחים נוספים לתיאור מלכ"ר הם אלכ"ר – ארגון ללא כוונת רווח, או המונח המקביל באנגלית – N.P.O.
המגזר הממשלתי: משרדי הממשלה וגופים אחרים המשמשים את הממשלה, כגון צבא, משטרה ורשויות ממשלתיות
מגזר הרשויות המקומיות, הפועל בקשר הדוק עם המגזר הממשלתי
המגזר השלישי: ארגונים שאינם נכללים בשתי הקטגוריות הקודמות, ופועלים במגוון רחב של תחומים כמו אמנות, ספורט, דת, פוליטיקה, מחקר, צדקה לנזקקים, סיוע לאוכלוסיות מוגדרות ועוד
הקדש ציבורי (מוקם על פי כתב הקדש בהתאם לחוק הנאמנויות 1979 על ידי אדם המקדיש נכס למטרה ציבורית)
אף שמלכ"ר פועל ללא כוונת רווח, וכל הכנסותיו משמשות למימון פעולתו, עשוי להיווצר בו רווח (עודף של הכנסות על ההוצאות).
רווח זה נצבר לנכסי המלכ"ר, ובניגוד לגוף הפועל למטרת רווח, אין לחלק רווח זה לבעלים.
בשונה מישראל שבה כ-40% מתקציב הפעילות המלכ"רית הוא ממשלתי, בארצות הברית עיקר המימון מגיע מהקרנות עצמן ומיועדות למגזר שלישי.
מלכ"ר הוא סיווג של תאגידים על-פי חוק מס ערך מוסף (בנוסף לסיווגים "עוסק" ו"מוסד כספי").
ההגדרה של מלכ"ר על פי חוק זה היא:
המוצרים והשירותים שמלכ"ר מוכר פטורים ממס ערך מוסף.
המלכ"ר עצמו חייב במס שכר על השכר שהוא משלם לעובדיו בשיעור כמחצית משיעור המע"מ, בהתאם ל (מאז שנת 2014 שיעור המס הוא 7.5%)).
כאשר השכר הכולל שמשלם המלכ"ר נמוך מסף מסוים (בשנת 2020: 180,454 ש"ח לשנה), המלכ"ר פטור ממס שכר.
הקריטריונים להכרה במלכ"ר הם בין השאר כדלקמן:
מטרת עיסוקו אינה השגת רווח (גם אם בפועל היו לו רווחים).
מבחן לכך עשוי להיות עצם מתן השירות על בסיס התנדבותי או במחירים הנמוכים דרך קבע ממחירי השוק.
במסמכים המכוננים (כדוגמת תקנון העמותה) נקבע שהנכסים וההכנסות ישמשו אך ורק למטרותיו וכן עם פירוקו של אותו הגוף יועבר הרכוש לידי מלכ"ר דומה ועל כל פנים לא יחולק בין חברי אותו הגוף.
מאזן המוסד מלמד שקיים גירעון תפעולי לאורך זמן (דבר אשר עשוי להצביע שאין מדובר בגוף עסקי רווחי ושאין כוונתו השגת רווחים); שמקורות המימון של המוסד מגיעים בעיקר מתרומות או מתקציבים ממשלתיים; שיתרת הכספים בסוף השנה אינם מחולקים אלא מיועדים להמשך הפעילות.
מהות פעילותו של המוסד מצביעה על כך שהיא אינה עסקית כמקובל, פעילות זו אינה מהווה גורם תחרותי לעסקים אחרים באותו תחום ועל כן הרישום כמלכ"ר לא יביא להפלייתו של המוסד לטובה בהשוואה לאותם עסקים או אחרים.
אף שמשרדי הממשלה וכן הרשויות המקומיות מוגדרים בחוק כמלכ"רים, תאגיד הנמצא בבעלותם אינו נחשב אוטומטית למלכ"ר, וסיווגו נקבע לפי פעילותו ולא לפי הבעלות עליו.
בהתאם לכך, רבות מהחברות הממשלתיות והחברות העירוניות הן בגדר עוסק.
רבים מהמלכ"רים הם עמותות הרשומות אצל רשם העמותות במשרד המשפטים, אך למלכ"ר ייתכנו גם צורות התאגדות אחרות, כגון חוסר התאגדות רשמית (ועד בית, למשל), או התאגדות כחברה בע"מ או חברה לתועלת הציבור (חל"צ).
הסיווג של גוף כמלכ"ר נעשה על ידי רשויות מס ערך מוסף.
נכון לסוף שנת 2004, במדינת ישראל רשומים כ-40 אלף מלכ"רים.
על פי נתוני החשב הכללי במשרד האוצר, מתוכם כ-3,000 מלכ"רים זוכים לסיוע מתקציב המדינה, לרוב על פי , שמסדיר את תמיכת תקציב המדינה במוסדות ציבור הפועלים בתחומים מסוימים.
בישראל, מבנה הדו"חות הכספיים של מוסדות ללא כוונת רווח מוסדר בתקן חשבונאות מספר 5:
מאזן – דו"ח המציג את המצב הכספי ליום מסוים.
דו"ח על הפעילויות – דו"ח מקביל לדוח רווח והפסד שמפרסמים גופים עסקיים.
הד"וח המציג את ההכנסות (מתרומות, למשל) ואת ההוצאות (חלוקת מלגות, למשל) של המלכ"ר בתקופה מסוימת.
דו"ח על השינויים בנכסים, נטו – דוח המקביל לדוח על השינויים בהון העצמי בגופים עסקיים.
רכיבי הדו"ח הם: נכסים נטו ללא הגבלה, נכסים נטו מוגבלים הגבלה זמנית ונכסים נטו מוגבלים הגבלה קבועה.
ניתן, אך לא חובה, לפרק את הרכיב נכסים נטו ללא הגבלה לתת-רכיבים: נכסים נטו לשימוש לפעילות, נכסים נטו שיועדו על ידי המלכ"ר ונכסים נטו ששימש לרכישת רכוש קבוע.
דו"ח זה מצביע על רמת ההגבלה המוטלת על הנכסים וההתחייבויות של המלכ"ר.
התקן קובע כי ניתן להציג את הדוח על הפעילויות ואת הדוח על השינויים בנכסים נטו במשולב, בתנאי שישמרו כל ההנחיות שנקבעו.
סעיף 9(2) לפקודת מס הכנסה
מלכ"ר חייב במקדמות של 90% מסך ההוצאה העודפת למס הכנסה
אין חבות מס על העודף (רווח)