tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיקרון התאורטי החשוב ביותר של תאוריה זו היא שהפרספקטיבה של כל אדם נוצרת מתוך החוויות החברתיות או הפוליטיות שלו, ולכן הידע, מבחינה סוציולוגית, נעשה ייחודי וסובייקטיבי, ומשתנה בהתאם לתנאים החברתיים בהם נוצר.
הרעיון של "הזרה מבפנים" (outsider within) מתייחס לנקודת המבט המקיפה את העצמי, המשפחה והחברה.
קולינס מנתחת את החוויה הספציפית של נשים במעברן מעולם תרבותי אישי לעולם האקדמיה.
על פי מסקנותיה, גם כאשר אישה, ובייחוד אישה שחורה, יכולה להפוך למשפיעה בשדה מסוים, היא עדיין תרגיש שאינה שייכת לעולם זה, בו הערכים, הזהויות, והחוויות שלה שונות בתכלית מאלה הדומיננטיים בסביבה, ולפיכך והיא הופכת ל"זרה מבפנים".
מנקודת מבט ביקורתית, קולינס מציינת ששליטה תמיד כוללת החפצה של הנשלט.
כל צורות הדיכוי משמען הפחתה בערכה של הסוביקטיביות של המדוכא.
היא טוענת כי הערכה עצמית והגדרה עצמית הן שתי דרכים להתנגד לדיכוי.
מודעות עצמית לפיכך עוזרת לשמר את הדימוי העצמי של קבוצה מדוכאת ומאפשרת לה להימנע מדה-הומניזציה בידי גורמים חיצוניים.
קבוצות שוליים לעיתים קרובות נושאות סטטוס של "האחר".
אדם הוא ה"אחר" אם הוא שונה ממה שמכנה אודרי לורד "הנורמה המיתית".
בחברה הקיימת, "אחרים" הם בעצם כל מי שחורג מהסְכֶמָה החברתית של הגבר הלבן הממוצע.
גלוריה אנזלדואה מכנה את התהליך הזה "othering" (או בתרגום חופשי, "האחרה", תהליך הפיכת הזולת לאחר), או ספציפית, התהליך דרכו הופכים אדם לבלתי מקובל על סמך קריטריונים שהוא אינו עומד בהם, כאשר התוצאה עבור צד זה היא "אחרוּת".
ככל שההגדרה העצמית חזקה יותר, כך גם ההשפעה של ה"othering" תמותן.
הכלי של הגדרה עצמית הוא חשוב עבור קבוצות הנדחקות לשוליים, מכיוון שהעצמת ההשפעה של הבדלים משמשת כנשק הפוגע בערך העצמי, ובהפנמת גישות חברתיות סטראוטיפיות – סוג של דיכוי פסיכולוגי.
כך שהסובייקטיביות של האינדיבידואל היא נושא חשוב עבור אוכלוסיות שהן תחת דיכוי.
מסקנתה של קולינס היא שקיום חוש ערך-עצמי והגדרה עצמית יציבה אשר לא נובעים ממקורות חיצוניים מסייעים לצד המדוכא להתגבר על דפוסי השליטה החברתיים הדכאניים.
הצטלביות היא תאוריה ופרקטיקה שהפכה למרכזית בשיח הצדק החברתי רק בעשור השני של המאה ה-21, ובעיקר באמצעות הרשתות החברתיות.
בשל האופי המבוזר של השיח המקוון, ומכיוון שבתור "תנועה" אין לפמיניזם ההצטלבותי מרכז, מנהיגות, או מרכזים, קשה גם להצביע על טקסטים או עקרונות מנחים המוסכמים על כל הפמיניסטיות המזדהות תחת הכותרת הזו.
עם זאת, כמו בתנועות המוגדרות שקמו על פי עקרונות של הצטלביות, כגון הפמיניזם השחור והפמיניזם המזרחי, יש הסכמה רחבה לגבי המשמעות של ההצטלביות במרחבים (גשמיים או אינטרנטיים) לפועלים במסגרתם.
דיכוי בהקשר של שיח חברתי (במקרה זה, מערכות דיכוי, במיוחד אלה המשפיעות על נשים) הוא "קבוצתי", כלומר חל על קבוצות ועל יחידות ששייכות לקבוצה או בעלות מאפיינים הנחשבים לברי דיכוי.
אין משמעות הדבר שרק נשים מקבוצות אלה סובלות בחיים, ושאנשים מקבוצות פריווילגיות אינם חווים חוויות טראומטיות או טרגדיות בחייהם.
משמעות הדבר היא שהם אינם חווים את הדברים האלה בשל השיוך הקבוצתי שלהם, והם לא מתמודדים עם הקשיים בחיים במסגרת שמוגבלת מראש על ידי דיכוי.
היות שתי נשים מאותה קבוצת דיכוי לא מעידה שחוויותיהן זהות.
מערך החיים של כל אחת הוא שונה, וכך גם כל הגורמים המצטלבים המשפיעים עליהן (אלה יכולים לכלול בין היתר מין, זהות מגדרית, שפה, דת, אתניות, מיקום או מוצא גאוגרפי, מעמד חברתי, הזדהות פוליטית, סטטוס הגירה, צבע עור, נכות, גיל, ועוד).
באותה מידה, ייתכן שהצרכים למען מאבק בדיכוי של נשים בעלות גורמי דיכוי שונים שנמצאות באותה מסגרת יעמדו בסתירה.
אין פתרון אחד שמתאים לכולן כמו שאין חוויית דיכוי אוניברסלית – העיקרון הבסיסי בניתוח ההצטלבותי.
נגזרת מעיקרון זה היה שבדרך כלל, העומס הנפשי, רגשי ופיזי להתמודד עם הצרכים האלה נופל מלכתחילה על המוחלשות ביותר בחברה.
מכאן, עולה הרעיון של "בעלי/בעלות ברית", מי שנמצאת באותו מרחב ואינה חווה את הדיכוי המסוים, ויכולה לקחת על עצמה את ההתמודדות או חלק ממנה.
ועדיין, עקרון בסיס במרחבים הצטלבותיים הוא להתכוונן לגיוון, ולהתאמץ לאפשר ואף להבטיח ייצוג לנשים מכמה שיותר קבוצות מוחלשות, שבעוון זה קולן פחות נשמע מלכתחילה; ולייצר מרחבים שהם מאוזנים וידידותיים לנשים ובעלי זהויות מגדריות מדוכאות אחרות.
אחת הביקורות המרכזיות נגד הפמיניזם הלבן היה שאותן נשים, מתוך כוונה טובה ברורה, חשבו שביכולתן לייצג חוויה נשית אוניברסלית, ובפועל, לא היה זה נכון.
כמעט בלתי אפשרי לייצג חוויה או עמדה הנובעת מחוויה זרה לחלוטין.
דוגמה עכשווית לעיקרון זה הוא השיח הפמיניסטי לגבי זנות וחוקי הפללת הלקוח, המתקיים כמעט ללא השתתפות של עובדות מין.
ביקורת על תיאריית ההצטלבויות כמתודולוגיה
יצירת השערות (מדע) מתאוריית ההצטלבויות יכולה להיות מורכבת.
מבקרים מאשימים את תומכיה במתודולוגיה סיבתית מוסברת בצורה לא מספקת וטוענים שמצדדי התיאוריה עשו תחזיות שגויות לגבי מעמדן של כמה קבוצות מיעוט.
קתי דייוויס טוענת שהתאוריה מעורפלת ופתוחה, וש"היעדר הגדרה ברורה או אפילו פרמטרים ספציפיים אפשרו להסתמך עליה כמעט בכל הקשר של חקירה".
רקיה ג'יברין ושרה סאלם טוענות שהתיאוריה יוצרת רעיון מאוחד של פוליטיקה נגד דיכוי שדורש הרבה מחסידיה, לרוב יותר ממה שניתן לצפות באופן סביר, ויוצר קשיים בהשגת פרקטיקה.
הם גם אומרים שהתיאוריה מעודדת התמקדות בסוגיות בתוך הקבוצה במקום בחברה בכללותה, ושהיא "קריאה למורכבות ולנטוש פישוט יתר...
יש לכך השפעה מקבילה של הדגשת 'הבדלים פנימיים' על פני מבנים הגמוניים".
ברברה טומלינסון, מהמחלקה ללימודים פמיניסטיים באוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה, מתחה ביקורת על יישומי התיאוריה כדי לתקוף דרכים אחרות של חשיבה פמיניסטית.
ליסה דאונינג טוענת שהתיאוריה מתמקדת יותר מדי בזהויות קבוצתיות, מה שעלול להוביל אותה להתעלם מהעובדה שאנשים הם אינדיבידואלים, לא רק חברים בקבוצה.
התעלמות מכך עלולה לגרום להצטלבות להוביל לניתוח פשטני ולהנחות לא מדויקות לגבי אופן קביעת הערכים והעמדות של האדם.
סקירה של מחקרים כמותיים שחיפשו ראיות בנושאים העולים מן ההצטלבויות מצאו כי שיטות סטטיסטיות הן פשטניות, וחסרות בסיס תאורטי וקפדנות מתודולוגית, וזיהתה צורך בשיטות משופרות.
הטיות והיוריסטיקה בשיפוט ובקבלת החלטות חוקרים בפסיכולוגיה שילבו השפעות של הצטלבויות מאז שנות החמישים.
השפעות ההצטלבויות הללו התבססו על לימוד העדשות של הטיות, היוריסטיות, סטריאוטיפים ושיפוטים.
פסיכולוגים הרחיבו את המחקר בהטיות פסיכולוגיות לתחומי הפסיכולוגיה הקוגניטיבית והמוטיבציונית.
מה שנמצא, הוא שלכל מוח אנושי יש הטיות משלו בשיפוט ובקבלת החלטות הנוטות לשמר את הסטטוס קוו על ידי הימנעות משינוי ותשומת לב לרעיונות הקיימים מחוץ לתחום התפיסה האישית של האדם.
מגוון של משתנים, אם כי השפעות של אדם לפי מצב הן הקטגוריה הנבדקת ביותר.
כתוצאה מכך, פסיכולוגים אינם מפרשים את השפעת האינטראקציה של נתונים דמוגרפיים כגון מגדר וגזע כראוי לציון יותר או פחות ראוי לציון מכל אפקט אינטראקציה אחר.
בנוסף, דיכוי יכול להיחשב כמבנה סובייקטיבי כאשר רואים אותו כהיררכיה מוחלטת.
גם אם הושגה הגדרה אובייקטיבית של דיכוי, השפעות של אדם אחר מצב יקשה על לראות באנשים מסוימים או בקטגוריות של אנשים מדוכאים באופן אחיד.
לדוגמה, גברים שחורים נתפסים באופן סטריאוטיפי כאלימים, מה שעשוי להיות חיסרון באינטראקציות משטרתיות, אך גם כמושכים פיזית, מה שעשוי להיות יתרון במצבים רומנטיים.
מחקרים פסיכולוגיים הראו שלהחזקת זהויות מדוכאות או שוליות מרובות יש השפעות שאינן בהכרח תוספות, או אפילו מכפילות, אלא אינטראקטיביות בדרכים מורכבות.
לדוגמה, גברים הומוסקסואלים שחורים עשויים להיות מוערכים בצורה חיובית יותר מאשר גברים הטרוסקסואלים שחורים, מכיוון שההיבטים ה"נשיים" של סטריאוטיפים הומוסקסואלים מרככים את ההיבט ההיפר-גברי והתוקפני של סטריאוטיפים שחורים.
הפילוסוף הבריטי דאגלס מארי מבקר בספרו "שיגעון ההמון" (Madness of crowds) את תאוריות ההצטלבויות, בהיותו הומוסקסואל הוא טוען, למשל, שחלק גדול מקהילת הלהט"ב אינה אחידה, וגם בקרב הומוסקסואלים יש קונפליקטים בין הומוסקסואלים הרוצים זכויות בסיסיות של נישואים חד-מיניים ואימוץ ילדים לבין קווירים הרוצים לקיים אורח חיים אלטרנטיבי.
השמרנים מאמינים שהצטלבויות מאפשרת לאנשים בעלי צבע עור כהה להקריב את עצמם ולתת לעצמם להיכנע ליחס מיוחד.
במקום זאת, הם מסווגים את מושג ההצטלבויות כמעין היררכיה של דיכוי כדי לראות מי יקבל יחס לא הוגן יותר מאדם אחר.
הפרשן השמרני האמריקני בן שפירו הצהיר ב-2019 כי "אני אגדיר את ההצטלבויות, לפחות כפי שראיתי אותה מתבטאת בקמפוסים של מכללות, ובחלק גדול מהשמאל הפוליטי, כהיררכיה של קורבנות שבה אנשים נמצאים.
נחשבים לחברי מעמד קורבן מתוקף החברות בקבוצה מסוימת, ובצומת של קבוצות שונות נמצאת העלייה בהיררכיה".
בצרפת, התיאוריה הוקעה כאסכולה המיובאת מארצות הברית.
שר החינוך הצרפתי ז'אן מישל בלנקר הכריז שתאוריית ההצטלבויות עומדת בסתירה לערכי הרפובליקה הצרפתית.
הוא האשים את התומכים בהצטלבות בכך שהם משחקים לידי האיסלאמיזם.
בלנקר הואשם בחוסר הבנה טובה של מושג ההצטלבות ובתקיפת המושג מסיבות פוליטיות.
נטען גם שרצח שמואל פאטי סיפק כביכול עילה להתקפות כאלה על התיאוריה.
הצחוקייה היא תוכנית סטנד-אפ ישראלית לילדים המשודרת בערוץ ניקלודיאון הישראלי, החל משנת 2012. לסדרה כעת 7 עונות ו-67 פרקים.
התוכנית "הצחוקייה" היא תוכנית סטנדאפ לילדים, בעלת פאנל של סטנדאפיסטים (נוספים עוד מדי עונה) המותאמים במיוחד עם מערכונים לילדים ונוער.
הפורמט המקורי של הסדרה היה שלפני כל מערכון המנחה (דאז טוני ברמן) היה נותן לאחד מן הילדים לשלוף פתק מן הכובע שעליו רשום הנושא שעליו צריך לצחוק הסטנדאפיסט, ולאחר הכנה המנחה היה קורא לסטנדאפיסט לעלות לבמה, ולנסות להצחיק את הקהל.
בעונה השנייה הפורמט אינו נשאר (והמנחה טוני ברמן הוחלף במורין אמור), ותפקידו של המנחה היה פשוטו כמשמעו להציג את הסטנדאפיסט (לפני כן גם היה מוסיף בדיחה קטנה על הבא לבמה) והסטנדאפיסט היה צוחק על כל נושא שירצה.
לעיתים בין המערכונים היו גם מראיינים את הסטנדאפיסטים (או את המנחה) בשאלות לא קשורות, או סתם סיפרו סיפורים לא מעניינים.
מעברון נוסף בעונות השנייה והשלישית הוא ה"מאחורי הקלעים" של אולם הצחוקייה.
העונה הרביעית, שנקראה "סופרסטארז" של הסדרה הייתה מיוחדת: היא איחדה כמעט את כל הסטנדאפיסטים מעונות 1-3 (גם אלה שעזבו).
בהבדל מעונות אחרות, לא היה את מעברון "מאחורי הקלעים" וגם השימוש ב"מנחה" יצא מהתוכנית - את העונה הרביעית והחמישית מנחים הסטנדאפיסטים עצמם, בסבב.
במקום מעברונים בעונה הרביעית היו מערכונים קבועים בשם "על הספה" (על משפחה עצלנית) ו"ההסעה" (שמחקה את סדרות הנוער היומיות).
בעונה החמישית הוחלפו המעברונים של "על הספה" ו"ההסעה" במערכונים קצרים של הצמד עופר ומאור, בנוסף להשתתפותם בבמה עצמה.
החל מהעונה השישית, שחקן או שחקנית משתתף בתפקיד אורח לאורך העונה במערכונים קצרים מאחורי הקלעים, כשבעונה השישית השחקנית האורחת הייתה ליטל שוורץ, ובעונה השביעית השחקנית האורחת היא נאיה פדרמן.
העונות הרביעית והחמישית, כל 24 הפרקים שודרו באותו היום, 13 באוגוסט 2015, ו-31 ביולי 2016.
בכל עונת "הצחוקייה" משתתפים מספר סטנדאפיסטים שלרוב כל אחד מהם מופיע שלוש או שתי פעמים באותה עונה.
להלן רשימת המשתתפים מכל העונות של "הצחוקייה" (הרשימה כוללת גם את המנחים).
לעונה השישית יצטרפו ההרכב הקומי "צוות מנחוס" והקומיקאית ליטל שוורץ, לעומת צמד שיניים, ליעוז שם טוב, יונתן גרופר, מיכל קירזון ואמירם טובים שעזבו.
הצורף היא סדרת מתח ישראלית שעלתה לשידור ב-HOT3 ב-26 בנובמבר 2015. במאי ויוצר הסדרה הוא דרור סבו, והיא נכתבה על ידי ברק סלונים, ארז קו-אל ודרור סבו.
הסדרה כוללת שבעה פרקים ופרק נוסף של מאחורי הקלעים.
הסדרה הסתיימה ב-7 בינואר 2016.
לילה אחד, ארי מילוס (אדיר מילר), פסיכיאטר מומחה להפרעות שינה, נרדם במיטתו ומתעורר כמה שעות לאחר מכן בבר תל אביבי ואין לו שמץ של מושג כיצד הגיע לשם.
ארי, שבילדותו סבל בעצמו מסהרוריות לילה, עולה לירושלים אל שכונת ילדותו על מנת להיבדק אצל הרופא שטיפל בו באותם ימים.
חזרתו של ארי אל העיר שבה נולד מאלצת אותו להתמודד עם עברו הטראומתי המודחק ולילותיו הסהרוריים הופכים אותו לחשוד מרכזי במעשה רצח.
הרב אליהו מילוס (יהורם גאון / משה אשכנזי כדמותו הצעירה)
יעקב בן-דוד, "הצורף" (ליאור אשכנזי)
יוספה (סופי) בן-דוד (נועה ברקאי / שירה האס כדמותה הצעירה)
בתורת השפות הפורמליות, אומרים כי דקדוק חסר הקשר מוצג בצורה הנורמלית של גרייבך (אותה הגתה שילה גרייבך) אם כל כללי הגזירה שלו הם מהצורה , כאשר סימן טרמינלי, משתנה שאינו טרמינלי, ו- מילה המורכבת מאפס משתנים או יותר.
כל דקדוק המוגדר באמצעות הצורה הנורמלית של גרייבך הוא חסר הקשר, וכל דקדוק חסר הקשר ששפתו אינה מכילה את המילה הריקה יכול להיכתב באופן שקול כדקדוק בצורה הנורמלית של גרייבך.
גם לשפה שכן מכילה את המילה הריקה ניתן להגדיר דקדוק מהצורה הנורמלית של גרייבך, באמצעות הוספת הכלל לדקדוק שכל כלליו הם מהצורה שהוצגה מעלה.
אלגוריתם להפיכת תחביר לצורה הנורמלית של גרייבך
יהי דקדוק חופשי הקשר שיוצר שפה כלשהי שלא מכילה את המילה הריקה (אם השפה מכילה את המילה הריקה, אז אחרי ביצוע האלגוריתם נוסיף את הכלל לקבלת דקדוק מהצורה המורחבת של גרייבך), ונניח ש- .
נגדיר שתי בניות עזר לפישוט האלגוריתם.
לכל כלל ב- מהצורה , כאשר כל כללי הם מהצורה , נשמיט את הכלל ונוסיף במקומו את הכללים .
נפריד את הכללים של כל משתנה לשתי קבוצות.
בקבוצה הראשונה יהיו כל הכללים שגוזרים מילה שמתחילה ב, ובקבוצה השנייה כל שאר הכללים, כלומר הקבוצה הראשונה תכיל כללים מהצורה והקבוצה השנייה תכיל את שאר הכללים שנגזרים מ, נניח .
נוסיף ל- משתנה חדש, ונחליף את כל הכללים ש גוזר ב- באופן הבא:
כעת נציג את האלגוריתם תוך שימוש מתמיד בבניות העזר.
בעבור , אם קיימים כללים מהצורה , נשתמש בבניית עזר 2 כדי להוסיף לדקדוק משתנה ונפעל על פי הבניה לתיקון כללי הגזירה.
לכל משתנה אחר, כאשר ב-, תחילה נטפל בכללים מהצורה כאשר באמצעות הפעלת בניית עזר 1 על המשתנה .
לאחר מכן, נטפל בכללים מהצורה באמצעות בניית עזר 2, תוך הוספת המשתנה והגדרת כללי בנייה 2.
נשים לב שאחרי שביצענו את שלב 1, כל כלל בקבוצת הכללים החדשה שלנו הוא מהצורה כאשר טרמינל, או מהצורה כאשר , ובפרט כל הכללים שנגזרים מ הם מהצורה הראשונה.
לכל כלל שנגזר מ החל מ ועד נפעיל את בנייה 1 כדי לקבל כללים שכולם מהצורה כאשר טרמינל.
נדאג שגם כל הכללים של משתני העזר יהיו מהצורה כאשר טרמינל בעזרת בנייה 1.
כעת כל הכללים הם מהצורה או מהצורה כאשר טרמינל ו- מורכב הן ממשתנים והן מסימנים טרמינלים.
מכיוון שהמטרה שלנו היא להגיע לדקדוק מהצורה של גרייבך, נצטרך לגרום ל להיות מורכבת אך ורק ממשתנים.
אם כל ה בכל הכללים מורכבות ממשתנים בלבד, סיימנו.
אחרת, קיימת כך שמופיע בה משתנה טרמינלי .
לכל טרמינל כזה שנותר, נגדיר משתנה חדש , נחליף את כל המופעים של בכל שהוא מופיע בה ב, ונוסיף את הכלל .
כעת בידינו דקדוק מהצורה הנורמלית של גרייבך ששקול לדקדוק המקורי.
הצורה הנורמלית של גרייבך משמשת כדי להראות שאם שפה לא מכילה את המילה הריקה, אז ניתן לבנות לה אוטומט מחסנית שלא כולל מסעי אפסילון, בהוכחה שכל שפה חסרת הקשר יכולה להתקבל על ידי אוטומט מחסנית.
בנוסף, ניתן להשתמש בצורה הנורמלית של גרייבך למעבר מדקדוק חסר הקשר נתון לאוטומט מחסנית בעבור שפה מסוימת.
הצורך במהירות (Need For Speed) הוא סרט פעולה אמריקאי תלת-ממדי משנת 2014, שבויים על ידי הבמאי סקוט וו ונכתב על ידי ג'ון וג'ורג' גטינס.
בסרט מככב אהרון פול כמתחרה במרוצי רחוב בשם טובי מארשל, היוצא למירוץ גורלי נגד דינו ברוסטר (דומיניק קופר), האחראי למות חברו ולהפללתו ברצח.
הסרט יצא לאקרנים ב-14 במרץ 2014. הוא זכה לביקורות שליליות מצד המבקרים, אך לביקורות חיוביות מצד הצופים.
הוא גרף רווחים של למעלה מ-203 מיליון דולר.
טובי מרשל ודינו ברוסטר הם שני יריבים ותיקים על מסלולי המרוצים.
כשהם מחליטים לקבוע מרוץ שיכריע מיהו הטוב ביותר, מצטרף אליהם פיט קולמן, גיסו של דינו וחברו הקרוב של טובי.
במהלך המירוץ גורם דינו למותו של פיט, אך מפליל בכך את טובי, שנשלח לכלא.
כשטובי יוצא מהכלא, הוא מחליט, בעזרת צוות המוסך שלו, להביס את דינו במירוץ הנחשב ביותר, ולנקות את שמו.
דינו מנסה שוב ושוב להתנקש בטובי, ואף מצליח להרוס את הפורד מוסטנג המיוחדת איתה מתחרה טובי, על מנת למנוע את השתתפותו במירוץ.
אמנם, טובי, בעזרת חברתו ג'וליה מצליח להגיע למירוץ, מנצח את דינו באמצעות קוניגסג אגירה ומצליח להוכיח את חפותו ואת אשמתו של דינו ברצח גיסו.
טובי מארשל (אהרון פול), מכונאי רכב מקצועי ומתחרה במרוצי רחוב מפרוורי ניו יורק, שנכלא על רצח שלא ביצע ומחפש לנקום את מותו של חברו.
דינו ברוסטר (דומיניק קופר), מתחרה מרוצי רחוב מקצועי ויריבו הישיר של טובי שרצח בשוגג את פיט והפליל את טובי ברצח.
ג'וליה מאדון (אימוג'ן פוטס), מתווכת רכבי יוקרה המתאהבת בטובי.
פיט קולמן (האריסון גילברטסון), גיסו של דינו וחברו הטוב של טובי.
בני (מאבריק) ג'קסון (קיד קאדי), חברו של טובי.
מטיס מסוק המסייע למרוצי הרחוב בזיהוי ניידות משטרה המכונה בפי החבורה: "שקרן אחד", בשל טענותיו כי הוא יודע להטיס מטוס.
במהלך הסרט הוא מוכיח את טענתו כשהוא מטיס מטוס ססנה המסייע לטובי.
ג'ו פאק (ראמון רודריגז), המכונאי המקצועי במוסכו של טובי.
נוהג ברכב מסחרי פורד F-450, המכונה "החיה".
פין (ראמי מאלק), חבר בצוות של טובי.
אחראי על תחום המחשוב והטכנולוגיה.
מונארך (מייקל קיטון), מיליונר תמהוני ומתבודד המארגן את מרוץ "דה-לאון", אליו מוזמנים ששת נהגי מרוצי-הרחוב הטובים בעולם.
המנצח במירוץ נוטל כפרס את רכביהם של חמשת המתמודדים האחרים.
אניטה קולמן (דקוטה ג'ונסון), אחותו הגדולה של פיט, חברתו לשעבר של טובי וזוגתו של דינו ברוסטר.
ביולי 2012 הודיעו אולפני דרימוורקס כי יפיקו סרט המבוסס על סדרת המשחקים ניד פור ספיד של חברת Electronic Arts.
הסרט תוכן לצאת לאור ב-7 בפברואר 2014, ולאחר מכן נדחה מועד ההפצה ל-14 במרץ 2014.
האחים ג'ורג' וג'ון גטינס כתבו תסריט שהיה מוכן כבר באפריל 2012.
ביולי אותה שנה הוצע התפקיד הראשי תחילה לטיילור קיטש, אך בחודש אוקטובר נבחר לבסוף השחקן אהרון פול לגלם את דמותו של טובי מארשל.
האודישן המקורי של פול נערך על דמותו של דינו ברוסטר, אך הבמאי וו, בהמלצת אולפני דרימוורקס ובהמלצת סטיבן ספילברג, החליט להציב אותו כשחקן הראשי.
הצורך בכוח (N-Pow) הוא מונח שאותו חקר הפסיכולוג דייוויד מק'קלד בשנת 1961. מחקריו של מק'קלנד הושפעו מעבודתו החלוצית של הנרי מארי מהרווארד, שזיהה לראשונה את הצרכים האנושיים הפסיכולוגיים ותהליכי המוטיבציה ופורסמו בספרו "חקירות באישיות אנושית" (1938).
מארי זיהה ותייג עשרים צרכים אוניברסליים לדעתו לכל בני האדם.
מחקרים מאוחרים יותר איששו את מערכת הצרכים האנושיים בתאוריה של מארי ומצאו קשר ל-"5 תכונות האישיות הגדולות" (מודל האוקיינוס)- פתיחות, חריצות, מוחצנות, ידידותיות, נוירוטיות.
בהשראת עבודתו של מאריי, מק'קלנד המשיך לפתח את התיאוריה תוך התמקדות בניסיון לאשש את התיאוריה על ידי סדרה של ניסויים ומחקרים, ביחס לאוכלוסייה האנושית.
בספרו של מקללנד "החברה ההישגית" (The Achieving Society) ובשורה של מאמרים הוא מפרט ומסביר את מודל המוטיבציה המשולב שפיתח והידוע כתאוריית הצרכים של מקללנד בהם נכללים: צורך בהישג, הצורך בכוח והצורך בהשתייכות.
בספרו ובמחקריו הוא מסביר את הצורך של האדם להיות בשליטה.
כמו כן, הוא זיהה בעבודתו שני סוגים מרכזיים של צורך בכוח N-Pow: כוח חברתי וכוח אישי.
משמעות והשפעות של מניע הצורך בכוח
מק'קלנד מגדיר את הצורך בכוח של האדם כרצון לשלוט באנשים אחרים (למטרות שלו עצמו) או להשיג מטרות גבוהות יותר (לטובת הכלל) הוא מתאר אנשים בעלי צורך גבוה בכוח ככאלה שאינם מחפשים הכרה ואישור מצד אחרים אלא יותר הסכמה והיענות או ציות.
במחקריו המאוחרים יותר, מק'קלנד עידן את התיאוריה שלו כך שתכלול שני סוגים שונים של מוטיבציה לכוח: מחד, הצורך בכוח חברתי - המתבטא בין היתר בספקות עצמיים, תוצאות מעורבות ודאגה לאחרים.
ומאידך, הצורך בכוח אישי - המתבטא בחיפוש כוח שכדי לקבלו צריך להתמודד עם התנגדות מצד אחרים.
בהשוואה לאנשים שמונעים על ידי הצורך בהשתייכות או בהישג, אנשים עם ציוני N-Pow גבוהים נוטים להיות יותר וכחניים, אסרטיביים יותר בדיונים קבוצתיים, ויש סבירות גבוהה יותר שיחוו תסכול כאשר הם מרגישים חסרי אונים או שאינם בשליטה במצב.
הם נוטים יותר לחפש או להחזיק בתפקידים שמאפשרים להם שליטה על אחרים, ולעסוק בצריכה בולטת לעין של מוצרים ושירותים שתהלום את הסטטוס החברתי הגבוה שירצו לשדר.
בהקשר לעולם העבודה, ציון N-Pow גבוה מנבא הצלחה גדולה יותר בקריירה לגברים ולנשים כאחד, שמדווחים על שביעות רצון גבוהה מההיבטים הקשורים לכוח במקום העבודה שלהם.
המחקר של מק'קלנד עצמו כלל מקרים שהמחישו את היתרון של N-Pow גבוה במקום העבודה, במיוחד עבור עובדים מנוסים יותר המתמודדים על תפקידי ניהול.
בדוגמה אופיינית אחת, איש מכירות מצליח עם צורך גבוה בהשתייכות וצורך נמוך בכוח החל לתפקד בצורה גרועה לאחר שקודם לניהול.
הוא חווה קושי במתן פקודות ישירות, מה שהביא את פקודיו להתלונן כי לא הצליח להגדיר יעדים ברורים ולתגמל אנשים שעשו ביצועים טובים.
מחוץ לעולם העבודה, ציון N-Pow גבוה קשור לתוצאות חיוביות ושליליות בתלות במידת תחושת האחריות עליה מדווח האדם.
כשתחושת האחריות נמוכה, ציון N-Pow גבוה מנבא שיעורים גבוהים יותר של התנהגות מוחצנת הקשורה להרס עצמי, כמו: שתייה מוגזמת ותוקפנות גופנית.
גברים עם שילוב זה של תכונות אישיות נוטים יותר להתגרש, להיפרד או להתעלל פיזית בבני זוגם.
עם זאת, קשר זה נעלם עבור אנשים עם ציוני תחושת אחריות ממוצעים או גבוהים, שנוטים לדווח על תוצאות חיוביות כמו: לקיחת תפקידים של מנהיגות חברתית.
ברמה החברתית, הצורך גבוה בכוח מביא לתוצאות חיוביות או שליליות בתלות בתכונות אחרות של הפרט, במיוחד אחריות ואמפתיה.
חבר קבוצה שנוטה להתווכח עשוי למנוע מצבים של חשיבה קבוצתית וקונפורמיות.
לחלופין, הוא עשוי להיות גורם מאיים המקשה על חברי קבוצה אחרים להתפשר ויגרום להם להתבצר בעמדתם דווקא.
מנהל תובעני עשוי מחד להניע ולמקד את הצוות שלו.
אך מאידך, עלול להציק לתמרן את הכפופים לו.
מנהלים ויזמים בעלי N-POW גבוה, נוטים יותר לנטילת סיכון.
בהיבט המגדרי, בממוצע, גברים מדווחים על צורך גבוה יותר בכוח בהשוואה לנשים, ככל הנראה בשל גורמים ביולוגיים, גורמים חברתיים או אינטראקציה ביניהם.
מגדר משפיע גם על האופן שבו הצורך בכוח מתבטא כלפי חוץ: יש יותר ממצאים המעידים כי גברים נוטים יותר להביע כעס באופן ישיר, להשתמש באלימות פיזית כדי לבסס שליטה, או לעסוק בהתנהגות מסוכנת או אימפולסיבית, בעוד שנשים נוטות יותר לעסוק בתוקפנות יחסית או לדכא את עוינותן.
מנהלות נשים מביעות רצון גדול יותר לעוצמה חברתית בהשוואה לעמיתיהן הגברים, אך רצון שווה לכוח אישי.
גברים, אך לא נשים, דיווחו על שביעות רצון רבה יותר מהעבודה אם היה להם צורך גבוה בכוח חברתי.
הצחוק האחרון הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2019 בבימויו של גרג פריטיקין ובכיכובם של צ'בי צ'ייס וריצ'רד דרייפוס.
הסרט עוסק באמרגן ובקומיקאי ותיקים, שנפגשו מחדש לאחר ששניהם עברו לדיור מוגן, והם יוצאים למסע הופעות סטנד-אפ ברחבי ארצות הברית.
אל הארט (צ'בי צ'ייס) הוא אמרגן שפרש לגמלאות, אך אינו מסתגל למעמדו החדש.
נכדתו ג'יני (קייט מיקוצ'י) משכנעת אותו לעבור לדיור מוגן מהודר בקליפורניה.
בהגיעו לשם הוא מגלה שאחד הדיירים הוא באדי גרין (ריצ'רד דרייפוס), קומיקאי שבו טיפל, ולפני 50 שנה פרש מעסקי הקומדיה והפך לפודיאטריסט.
לפני פרישתו מעסקי הקומדיה הוזמן באדי להופיע ב"מופע של אד סאליבן", הופעה שנחשבה להישג שיא של קומיקאי, אך בחר שלא להופיע.
אל, שעדיין רוצה לחזור לפעילות בעולם השעשועים, מדבר על לבו של באדי שיחזור להופיע.
באדי הסתייג מכך, אך לאחר שחברתו בדיור המוגן נפטרה הוא מסכים להצעה של אל.
אל פונה לאנשי הקשר שלו ומסדר לבאדי מסע הופעות בארצות הברית, בנסיעה מקליפורניה לניו יורק, ששיאה המתוכנן הוא הופעה של באדי בתוכנית הטלוויזיה "The Tonight Show" של ג'ימי פאלון.
באדי מופיע, בדרך כלל בהצלחה, במופעי סטנד-אפ ליד לאס וגאס, בטיחואנה, בטוסון ובקנזס.
בעת שבאדי נח במוטל בקנזס, אל פוגש בבר אמנית בשם דוריס לאבג'וי (אנדי מקדואל), והיא מצטרפת למסעם לשיקגו.
בשיקגו נודע לאל מאיש הקשר שלו שלא ניתן לזמן את באדי להופעה בתוכנית של ג'ימי פאלון.
כשהם בשיקגו מגיעים אליהם ג'יני, נכדתו של אל, וצ'רלי, בנו של באדי.
הם מגלים לאל שבאדי חולה בסרטן הלבלב ומביעים חשש שהמסע יפגע בבריאותו.
לאחר שאל ודוריס מבלים את הלילה יחדיו, אל מוצא פתק שבו דוריס מודיעה שהחליטה לעזוב כדי לאפשר לאל ובאדי להתמקד במסעם.
אל מגלה לבאדי שבוטלה הופעתו בתוכנית של ג'ימי פאלון, אך באדי נחוש להמשיך במסעם, והם ממשיכים לניו יורק.
אל מגלה שמקס בקר (לואיס בלק), שהיה בעבר בטיפולו, עומד להופיע בתוכנית הטלוויזיה "לייט שואו עם סטיבן קולבר".
הוא מבקש ממקס לפנות את מקומו לבאדי, אך מקס מסרב, בנימוק שזו פריצת דרך בקריירה שלו.
אל מציע למקס סכום כסף גדול כדי שיסכים, ומקס אכן מציג את באדי בפני הקהל בתוכנית של קולבר, ובאדי נותן הופעה שזוכה לתשואות הקהל.
אל, שירד מנכסיו כתוצאה מהסכום הגדול ששילם למקס, לא חוזר לדיור המוגן, אלא עובר להתגורר עם דוריס בקנזס.
שחקנ/יתדמותצ'בי צ'ייס אל הארט, אמרגן שפרש לגמלאותריצ'רד דרייפוס באדי גרין, קומיקאי שהפך לפודיאטריסט ופרש לגמלאותאנדי מקדואל דוריס לאבג'וי, אמניתלואיס בלק מקס בקר, קומיקאיקייט מיקוצ'י ג'יני, נכדתו של אל הארטכריס פרנל צ'רלי גרין, בנו של באדי גריןריצ'רד קיינד ג'ימבו, בעל מועדון סטנד-אפ
הצטמצמות הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1989 בבימויו של ראול יחיאל, עם רחל שור, זאב שמשוני ומארק חסמן בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי רות אלמוג והוא מבוסס על סיפורה "הצטמצמות" מתוך קובץ הסיפורים נשים משנת 1988.
העלילה היא על גבר הפוגש את מורתו מילדות ומתאהב בה.
אביגיל (רחל שור) היא מחנכת ותיקה בתל אביב.
בחופש הגדול היא פוגשת במוזיאון תל אביב את רפי (זאב שמשוני) שהיה תלמיד אהוד עליה במיוחד.
רפי מספר לה שהוא כעת עורך דין גרוש, מזמין אותה לבית קפה ומגלה לה כי תמיד העריץ אותה בייחוד לאחר שביקרה אותו בבית חולים בו אושפז בגלל כוויה.
אביה (מארק חסמן) הוא פנסיונר המסתגר כל הזמן בדירתו ומסרב לצאת.
הוא ממורמר בגלל אשתו המנוחה שנהגה לבלות ולבזבז את כספו בעוד הוא עובד בפרך וכן על בנו שאול שנפטר בגיל צעיר.
אביגיל עוזרת לו בקניות ובניהול הבית למרות שכל הזמן הוא מעליב אותה באמירות על מה שהיא השקיעה ומה שיצא ממנה - סתם מורה...
למעשה רפי, אביגיל ואביה הם אנשים בודדים שעולמם מצומצם.
לרחל יש חברת ילדות בשם יוכי (עפרה וינגרטן) הנשואה לאברם (שמיל בן ארי) ולהם בת ובן שאביגיל מפנקת בממתקים.
אלה (שולה רווח) היא חברה מקורבת יותר שמייעצת לה בעניינים שונים.
עכסה (מירי פביאן) היא חברה מהעבר שעובדת כעת כצלמת ומתעלמת ממנה.
רפי הצעיר "נדלק" על מורתו המבוגרת ואף מציע לה נישואים אך היא דוחה אותו.
היא מעדיפה לחזור לחייה הבודדים עם טיפול באביה והליכה על החוף עם כלבתו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותרחל שוראביגילזאב שמשונירפימארק חסמןאבא של אביגילשולה רווחאלהחברה של אביגילעפרה וינגרטןיוכיחברה של אביגילשמיל בן אריאברםבעלה של יוכימירי פביאןעכסהצלמת
הצי האפיפיורי (לטינית: Classis Pontificiae, איטלקית: Marina Pontificia) היה הכוח הימי של מדינת האפיפיור.
הוא התבסס על מספר מועט של ספינות של הכנסייה, ועל קואליציה רופפת של הרפובליקות הימיות של איטליה (ונציה, פיזה, אמאלפי, וג'נובה) ומדינות נוצריות נוספות אשר תרמו לו ספינות בעת הצורך.
הצי הוקם בערך מקרב אוסטיה (בשנת 849) במהלך כהונתו של האפיפיור לאו הרביעי והתקיים באופן ספורדי במשך כל ימי הביניים, אם כי חשיבותו הייתה בעיקר סמלית וייצגה ניסיון אפיפיורי להפגין אחדות נוצרית מול כוחות מוסלמים.
לעיתים הוא עצמו היה רק חלק מכוחות הליגה הקדושה בהובלת הרפובליקה של ונציה או ממלכת ספרד.
בשגרה, הגן הצי על רומא וסביבותיה מפני תקיפות של פיראטים וסוחרי עבדים, אך בכמה מקרים הוא השתתף גם במסעות הצלב ובמלחמות השונות נגד הסרצנים, הטורקים העות'מאנים וכוחות מוסלמים נוספים.
מדינת האפיפיור הייתה מטרה לפשיטות וניסיונות כיבוש של מוסלמים, שהבולטים שבהם היו פשיטה מוסלמית ב־843 ופשיטה מוסלמית בשנת 846. עד אז הגן על רומא צי האימפריה הביזנטית, אך האפיפיור לאו הרביעי סבר כי יש צורך להקים צי אפיפיורי ייעודי להגנה על העיר וסביבותיה.
סזאריו מנאפולי פיקד על כוח משולב של ספינות ממספר ערים באיטליה וכן ספינות של האפיפיור, והדף את הפיראטים בקרב על אוסטיה בשנת 849; שיתוף פעולה זה סימן את הולדתו של הצי האפיפיורי.
עיקר עיסוקו של הצי היה שמירה על השקט על בים התיכון, במלחמה בפיראטים שבקשו לשדוד את אוצרות ערי החוף של איטליה, ובסוחרי עבדים שלכדו נוצרים ומכרו אותם לעבדות בטריטוריות מוסלמיות.
הצי גם הכשיר קצינים וצוותים מקהילות נוצריות לחופי הים התיכון בלוחמה ימית.
הייתה לו גם מעורבות מסוימת במשלחות סיוע לערים ומבצרים צלבניים בממלכת ירושלים.
בשנת 877, האפיפיור יוחנן השמיני ניסה לשווא לגייס את עזרתם של קרל הקירח קיסר המערב, ושל בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במזרח, אולם לבסוף פיקד על הצי באופן אישי וניצח פולשים סרצנים.
ספינותיו של האפיפיור שבו 18 גאליאות (ספינות שהונעו בכוח משוטים), ושחררו 600 עבדים שחתרו בספינות.
בשנת 1291 האפיפיור ניקולאוס הרביעי שלח את 10 הגליאות של הצי שלו יחד עם 20 גליאות שנשכרו מוונציה למצריים, לתגבר אותה ב-2,500 חיילי אפיפיור; צי האפיפיור הובס בקרב, אך הצליח לפנות את מקצת התושבים הנוצרים לקפריסין.
בשנת 1334 נלחמו ארבע גליאות האפיפיור כחלק מצי הליגה הקדושה של 34 ספינות בקרב אדרמיטיון, שם הטביעה הליגה בסופו של דבר כ-150 ספינות של הנסיכויות הבייליקיות באנטוליה.
עשר שנים מאוחר יותר, גליאות האפיפיור לחמו כחלק מצי נוצרי נוסף של 24 ספינות בקרב פאלן ב -1344, שם השמידו כ-52 ספינות טורקיות.
מספר חודשים לאחר אותו קרב, כבש הצי הנוצרי גם את עיר הנמל סמירנה באנטוליה, שנשארה בשליטה נוצרית עד 1402. מאוחר יותר, מדינת האפיפיור סבסדה ציים שונים כנגד האימפריה העות'מאנית לאחר נפילת קונסטנטינופול.
האפיפיור קליקסטוס השלישי בנה מספנה על הטיבר והשקיע בבניית צי שעליו פיקד הקרדינל סקארמפו.
הצי יצא לים בשנת 1456 עם 5,000 חיילים וחימוש כבד שכלל 300 תותחים.
הצי החדש הזה שייט בים האגאי במשך כמעט שלוש שנים ושחרר יותר מ-100,000 עבדים, דבר שלא עשה שום שליט נוצרי אחר בתקופתו.
בשנת 1571 הצליח האפיפיור פיוס החמישי ליצור קואליציה של הכוחות המאוחדים של ונציה, ספרד ומדינת האפיפיור, שתילחם בצי האימפריה העות'מאנית.
היה זה הקרב הימי הגדול האחרון בהיסטוריה בין ציי אוניות מלחמה המונעות במשוטים, והוא נודע בשם קרב לפנטו בחופי יוון.
הקרב הסתיים בתבוסה של העות'מאנים, ונחשב למבשר את שקיעתה של האימפריה העות'מאנית בחלק המערבי של הים התיכון.
לאחר מכן, חופי אירופה הנוצרית לא היו נתונים עוד לאיום מוסלמי ממשי.
בתחילת כהונתו בשנת 1586, הורה סיקסטוס החמישי על בניית צי קבוע של 10 טרירמות עבור הצי האפיפיורי, שחלק מהרפורמה שהנהיג, היה על מנת להבטיח את התקציב השוטף לאחזקתן.
בשנת 1798, נפוליאון כבש את מדינת האפיפיור, לכד את כל צי האפיפיור, והשתמש בספינותיו עבור המערכה המצרית שלו, שם יאבדו כולן בקרב על הנילוס.
ב-1814, שלטון האפיפיור מוחזר ברומא, והאפיפיור בונה ומשגר כוחות קטנים שך משמרות חופים כדי להגן על העיר והחוף מפני התקפות פיראטיות, אבל אין לו עוד ספינה שמסוגלת להתמודד עם מעצמה ימית.
בשנת 1878 מכר האפיפיור ליאו ה-13 את ספינת המלחמה האפיפיורית האחרונה.
הצטברות ביולוגית או צבירה ביולוגית היא הצטברות של מיני חומרים רעילים, כמו חומרי הדברה, דיאוקסינים מתכות כבדות או מזהמים אורגניים עמידים באורגניזם ביולוגי.
דבר זה מתרחש כאשר היצור החי צובר את החומר הזר בקצב גבוה יותר מאשר קצב ההפטרות או ההתפרקות של אותו חומר.
דבר זה מעלה את הסיכוי להצטברות החומר ברקמות הגוף ולהתפתחות בעיות שונות כמו הרעלה, סרטן, בעיות פוריות, בעיות במערכת החיסון, או אפקט טרטוגני.
הצטברות ביולוגית אופיינית בקרב חומרים המסיסים בשומן.
הגברה ביולוגית "ביו-מגניפיקציה" - Biomagnification היא מונח דומה המציין גידול בריכוז של רעלים שונים ככל שעולים במעלה שרשרת המזון.
דבר זה מתרחש כאשר יצורים חיים אוכלים צמחים המכילים רעלים או אוכלים יצורים אחרים.
הדבר מתרחש הן בסביבה היבשתית והן בסביבה הימית.
בסביבה המימית החומר הרעיל מתרכז בפלנקטון צמחי שמסנן אותו מתוך המים.
לאחר מכן הפלנקטון הצמחי נטרף על ידי פלקנטון בשרי, ולאחר מכן על ידי יצורים זעירים ובהמשך על ידי דגים קטנים, ועל ידי דגים גדולים יותר.
בראש שרשרת המזון, בקרב בני אדם, ובעלי חיים טורפים ריכוז החומר הרעיל יכול להיות גבוה באלפי מונים לעומת ריכוז החומר הרעיל במים או בקרב שכבת הייצור הראשוני.
הדבר פוגע בבריאות של בני אדם, בבריאותם של בעלי חיים ומוביל גם לפגיעה במערכת אקולוגית.
קיימות דוגמאות שונות להצטברות ביולוגית שהובילה להרעלת עובדים בתעשיות שונות.
הביטוי באנגלית "משוגע כמו כובען" ("as mad as a hatter") והדמות של הכובען המטורף מהספר אליס בארץ הפלאות שכתב לואיס קרול, מבוססים על שימוש בכספית בייצור הכובעים במאות ה-18 וה-19. הכספית יכולה להפוך למתיל-כספית שמתמוססת בשומן ונוטה להצטבר במוח, דבר שגורם להרעלת כספית.
בעיה דומה הייתה קיימת בקרב צורפים (מחלת הצורפים) צורף שעבדו עם כספית לשם תרכובות להפקת זהב ומתכות יקרות אחרות.
מקרה מפורסם של הרעלת כספית עקב הגברה ביולוגית היא הרעלת הכספית שהתרחשה ביפן ב-1959 והרגה מאות אנשים.
בשנות ה-20 נחשף מקרה נערות הרדיום - עובדות שחלו בהרעלת קרינה מצביעת לוחות שעון בצבע זוהר בחושך ב-3 מפעלים בבעלות "חברת הרדיום האמריקנית" (United States Radium Corporation).
העובדות, שנאמר להן שהצבע אינו מזיק, ליקקו קצוות של מברשות צבע כשיטה לעצב את חוד המברשת, כמה מהן נהגו לצבוע את ציפורניהן ושיניהן בחומר הזוהר.
עקב הצטברות ביולוגית החומר התרכז בגופן בכמויות קטלניות של רדיום.
חברת הרדיום ניסתה להסתיר את הנזק לעובדות גם לאחר שאלו החלו לחלות במחלות חמורות ולמות, רופאים ורופאי שיניים סייעו בתחילה לחברת הרדיום וטענו כי העובדות חלו במחלות מין.
רעלים אחרים שהם מסיסים בשומן כוללים תרכובות Tetraethyllead, שהיא העופרת שהיו נוהגים להוסיף כתוסף לבנזין וחומר ההדברה DDT.
חומרים אלה מצטברים ברקמות שומניות בגוף וכאשר הגוף מפרק את השומן כדי לצרוך את האנרגיה הצבורה בו, הרעלים משתחררים וגורמים הרעלה חמורה.
סטרונציום-90 (Strontium-90) שהוא חלק מהנשורת הגרעינית של פצצות אטומיות, הוא דומה מספיק מבחינה כימית לסידן.
הוא נקשר לעצמות והקרינה הרדיואקטיבית שלו יכולה לגרום נזק במשך זמן רב.
PFAS היא קבוצה של כמה אלפי כימיקלים המיוצרים באופן סינתטי הכוללים פחממנים המותמרים על ידי קבוצות פלואור מרובות.
מקור החומרים הוא בתהליכי ייצור שונים כמו במהלך ייצור טפלון לציפוי מחבתות החל משנות ה-50. עם זאת החברות היצרניות של חומרים אלה הסתירו את הנזק הנגרם מהן במשך עשרות שנים והנושא נחשף רק בשנות ה-2000 עקב תביעות משפטיות.
חומרים אלה מקורם ביצירת ציפויים מוצרים העמידים בפני חום, שמן וכתמים כולל בציפויי מחבתות וסירים, כתוספים דוחי שמן ומים, בבגדים, באריזות מזון ובחומרי בידוד של חוטי חשמל.
המחקרים הראו ש-PFAS רבים הם רעילים, לא מתפרקים במלואם בסביבה, ובעלי תכונה של הצטברות ביולוגית בגופם של אנשים ובעלי חיים ברחבי העולם.
כמה מחקרים גילו PFAS ב-99% מהאנשים שנבדקו.
גם רעלים טבעיים עלולים לעבור הצטברות ביולוגית.
"גאות אדומה" היא תופעה של פריחת אצות ימיות.
בעלי חיים ימיים המסננים פלנקטון כמו צדפות עלולים להפוך לרעילים.
דגי שונים שאוכלים אצות המכילות את הרעלן Ciguatoxin עלולים לגרום להרעלת מזון בבני אדם שנקראת סיגואטרה.
הסיגואטוקסין הוא חסר ריח, חסר טעם ולא ניתן להסירו מן המזון בבישול.
אכילת דגים טורפים, הנמצאים סמוך לראש שרשרת המזון באזורי ים טרופיים וסובטרופיים מגבירה את הסיכוי לחלות בסיגואטרה.
יש מיני בעלי חיים המנצלים את ההצטברות הביולוגית כסוג של הגנה.
על ידי צריכה של צמחים רעילים או בעלי חיים רעילים.
בעל החיים יכול לצבור את הרעל וכך להרתיע טורפים אחרים.
דוגמה אחת היא העש "תולעת הטבק" (Tobacco hornworm) שמרכז ניקוטין עד לרמות רעילות גבול שלו תוך כדי אכילת עלי טבק.
יש מקרים שבהם חומרים שאינם נחשבים רעל בדרך כלל עוברים הגברה ביולוגית במעלה שרשרת המזון וכך הופכים רעילים.
דוגמה קלאסית היא ויטמין A שהופך להיות מרוכז בכבד של בעלי חיים טורפים כמו דוב הקוטב.
ילידים באזור הקרח ידעו כי אסור לאכול כבד של טורפים, אבל חוקרי-קוטב מערביים שאכלו את הכבד של דובי קוטב סבלו מ-Hypervitaminosis A והייתה דוגמה אחת לפחות של חוקר של הקוטב הדרומי שחלה במחלה זו עקב אכילת כבדים של כלבי האסקי.
דוגמה לבעיה זו הייתה במשלחת של Sir Douglas Mawson.
במדינות רבות נהוג כיום לבצע ניטור של הצטברות ביולוגית של מתכות כבדות בקרב דגי-חוף וציפורי ים.
הצטברות ביולוגית וזיהום כימי במזון
ריכוז והגברה ביולוגית הן מנגנון חשוב לזיהום במזון בקרב בני אדם, בעיקר בקרב אנשים שאוכלים מזון מהחי לסוגיו.
הסכנות העיקריות נובעות משאריות של מיני חומרי הדברה, כ-29 תרכובות של דיאוקסינים, וכן המתכות הכבדות ארסן, כספית ועופרת.
חומרים אלה גורמים להרעלות שונות ולנזקים למערכות כמו מוח, עצבים, כליות וכבד, הן גורם מסרטן וכן חשודות כטרטוגניות - פגיעה בעוברים.
מנגנון הרעלה טיפוסי הוא זיהום סביבתי כלשהו (לדוגמה זיהום אוויר או זיהום מים) שמגיע לקרקע או למים ומשם לצמחים.
בעלי חיים בחקלאות כמו פרות, כבשים או תרנגולות אוכלים מזון צמחי מזוהם ומרכזים אותו בגופם.
המזון הצמחי יכול להיות גם מזון תערובת שיכול להגיע לבעלי חיים שמגודלים אלפי קילומטרים ממקור הזיהום.
יש מקרים בהם יכולה להיות הצטברות ביולוגיות נוספת כאשר חלקי בעלי חיים משמשים לשם העשרת תערובות שניתנות לבעלי חיים במשקים מתועשים (מחלת הפרה המשוגעת, קרוציפלד-יעקב לדוגמה החלה כאשר חלקי מוח של פרות ניתנו כהעשרת מזון לפרות אחרות).
הזיהום יכול לעבור הלאה לבני אדם דרך מזונות מהחי כמו חלב, ביצים או בשר.
השלכות הצטברות ביולוגית על המערכת האקולוגית
השלכה ישירה של הצטברות ביולוגית היא איום שלה בהכחדת מיני טורפים שנמצאים בראש שרשרת המזון כמו כלבי ים, לוויתן קטלן, עופות דורסים, זאבים, שועלים, משפחת החתולים וכדומה.
לדוגמה הרעלת נשרים בישראל בחומרי הדברה ורעלים שהושמו בפיתיונות נגד זאבים היא אחת הסיבות המרכזיות להיותם נתונים בסכנת הכחדה.
בעלי חיים בראש שרשרת המזון הם בעלי השפעה חשובה על המערכת האקולוגית בה הם נמצאים.
יצורים אלה מווסתים את כמות הפרטים של היצורים שהם ניזונים מהם (רמות טרופיות נמוכות יותר.
פגיעה באוכלוסיות הטורפים או ראש שרשרת המזון (עקב ציד או הרעלה) עלולה לגרום לתנודות חדות באוכלוסיית היצורים שמתחת להן להביא אותן לסף הכחדה ולגרום לערעור של המערכת האקולוגית כולה.
כך לדוגמה ציד זאבים בצפון-ארצות-הברית הוביל לכך שמספרם ירד מאוד.
הזאבים ניזונו מאוכלוסיית איילים שהייתה במקום ובהיעדר זאבים גדלה אוכלוסיית האיילים עוד ועוד.
גידול אוכלוסין זה נמשך עד שהגיע האוכלוסייה למגבלה אחרת של המערכת האקולוגית - כמות המזון.
נוצר מצב שבו בשטח נתון נמצאים איילים רבים אבל כמות המזון הזמינה להם נמוכה מאוד.
דבר זה גרם לגוויעה ברעב בקרב איילים רבים, דבר שדרדר את האוכלוסייה לסף הכחדה.
באופן כזה אוכלוסיית האיילים עלולה להגיע לסף הכחדה בעצמה, וכך לגרור שינויים גדולים ברמות האקולוגיות מתחתיה.
סקירת מחקרים שבוצעה בשנת 1994 על ידי Suedel ואחרים, לגבי מערכות ימיות מצאה כי הגברה ביולוגית היא מוגבלת יותר ממה שחשבו בעבר.
החוקרים מצאו כי חומרים רבים כולל מתכות וחומרים אורגניים אינם מצטברים במעלה שרשרת המזון.
עם זאת נמצאה הגברה ביולוגית של חומרי ההדברה Toxaphene ו-DDT, תוצר הפירוק של DDT המוכנה DDE, קבוצת החומרים PCB והמתכות הכבדות מתיל-כספית, כספית וארסן.
לגבי תרכובת אורגניות רבות נמצא כי יש מחסור במידע או שיעורי הצטברות ברמות שונות שלא הניבו תוצאה ברורה.
ההצלחה של שיקום מינים דורסים בראש שרשרת המזון (bald eagles, peregrine falcons) בצפון יבשת אמריקה, שבאה על רקע איסור שימוש ב-DDT בחקלאות היא עדות נוספת לחשיבות הנושא.
סקירת מחקרים של Gray משנת 2002 לגבי מערכות ימיות טענה כי לרוב המתכות אין בעיה של הצטברות ביולוגית וכי ברוב המקרים של חומרים אורגניים הבעיה נובת יותר מהצטברות ביולוגית ישירה (סינון הרעל מתוך הסביבה) ופחות מהגברה ביולוגית.
קיימת בעיה מחקרית של ריכוזי שומן שונים בבעלי חיים שונים שמקשה על השוואה בין מינים שונים.
הצי האחמני היה כוח הצי המרכזי של האימפריה האחמנית, שפעלה בין השנים 525 לפנה"ס ל־330 לפנה"ס.
בפרסית עתיקה, שפת הכתובות הרשמיות של האימפריה האחמנית, שימשה המילה nāva לציון "צי" או "שייטת".
מדובר בשם עצם בצורת ריבוי נקבה נומינטיבית.
המונח נגזר מאותו שורש הודו־אירופי שממנו התפתחו מילים כמו "navy" ו-"navigate" באנגלית.
בשפה הפרסית המודרנית נשמר המונח בצורתו ובמשמעותו המקורית – "אוניות מלחמה".
לא נמצאו מסמכים מקוריים רלוונטיים אודות הצי האחמני, וגם לא התגלו שרידים של מתקני צי פרסיים או שברי ספינות בחפירות ארכאולוגיות.
המסורת הפרסית העצמאית בנושא אבדה, וכל הידוע לנו על הצי האחמני מקורו בכתבי היסטוריונים יוונים עתיקים, כגון הרודוטוס.
לאימפריה הפרסית היה צי חזק שהורכב מציים של העמים הכבושים.
המרכיב החשוב ביותר בצי זה היו יורדי הים הפיניקים.
בסיסם של אלה היה באזור לבנון של היום.
מלבדם, תושבי אסיה הקטנה ותושבי האיים שהיו בשליטת הפרסים סיפקו אף הם אוניות לצי הפרסי.
טיפוסי האוניות שהיו בשירות הצי הפרסי היו דומים לאלה של היוונים וכך גם הטקטיקה.
הפיניקים היו יריביהם המסורתיים של היוונים ובדרך כלל נלחמו באומץ לצדה של פרס, אך בעשור שקדם לפלישה, דיכא ארתחששתא השלישי בצורה אכזרית את המרד בצידון, אחת הערים החשובות בחוף הפיניקי והיא עברה ברצון לצדו של אלכסנדר לאחר התבוסות הפרסיות הראשונות.
ערים רבות הלכו בעקבותיה ורק צור שמרה על נאמנותה לכתר הפרסי.
במלחמה נהנה הצי הפרסי מיתרון מספרי גדול על הצי היווני-מוקדוני שגייס אלכסנדר הגדול (כ-400 אוניות לעומת 160).
הפרסים עשו שימוש התקפי בצי שלהם, פלשו לאיים יוונים רבים וניסו לשתק את אספקת הדגן ליוון.
כמו כן, השתמשו הפרסים בשליטתם בים כדי לנסות להפיח את רוח המרד ביוון כנגד השלטון המוקדוני.
בנוסף, חרף הבעיות עם הפיניקים, הנאמנות של הצי לאימפריה הפרסית הייתה בכל זאת גדולה יותר מאשר הנאמנות היוונית לאלכסנדר – היוונים שולבו בכוח הזרוע זה מכבר באימפריה המוקדונית.
באתונה, שסיפקה את רוב כוחו של הצי, היו הרגשות הפטריוטיים חזקים במיוחד ואלכסנדר לא יכול היה לסמוך על נאמנות בעלות בריתו הימיות, במיוחד שהוא לא פיקד עליהם בעצמו.
בהמשך המלחמה, איבוד בסיסי הצי באסיה הקטנה ויותר מכך בלבנון, סתמו את הגולל על הצי הפרסי והשליטה בים התיכון עברה באופן סופי לצי היווני-מוקדוני.
חוקרים נוהגים לחלק את תיעוד פעילותו של הצי האחמני לשני פרקים נפרדים: בין השנים 525 עד 479 לפנה"ס, ובין השנים 479 עד 330 לפנה"ס.
קמביסס ייסד את הצי לצורך כיבוש מצרים בקרב פלוסיום.
לאחריו, השתמש דריווש הראשון בצי כדי לבסס את השליטה על חופי אסיה הקטנה והאיים הסמוכים להם.
בתקופת שלטונו של דריווש, כבשו הפרסים את האי סמוס (סביבות 517 לפנה"ס), השתלטו על תראקיה, יצאו למסע מלחמה נגד הסקיתים (סביבות 512 לפנה"ס), ודיכאו מרידות שפרצו בשנת 500 לפנה"ס, שהובילו לקרב לאדה בשנת 494 לפנה"ס.
הצי האחמני איבד את נוכחותו בים האגאי, ועוצמתו נחלשה.
בקרב יורימדון (סביבות 468 לפנה"ס) הובסו הפרסים, ואיבדו, לפי תוקידידס, 200 ספינות.
התבוסה המשמעותית הבאה התרחשה בסביבות 450 לפנה"ס, כאשר הפסידו במלחמה בקפריסין, סמוך לאזור בו שוכנת העיר לרנקה.
הקמת הצי האחמני, התשתית והבסיס הכלכלי של הצי האחמני מיוחסת לדריווש הראשון.
חופי פיניקיה, כמו גם קפריסין וקיליקיה, מילאו תפקיד אסטרטגי קבוע בצי האחמני.
סטראבון והרודוטוס הזכירו שתי בסיסים מרכזיים של הצי: האחד בקיליקיה והשני באזור קימה–פוקיאה (Kyme–Phocaea), שניהם בתחומי טורקיה המודרנית.
מרכזי ההכשרה של אנשי הצוות היו מבודדים מהבסיסים המרכזיים.
הבסיס הקיליקי היה מאובטח בכוחות רבים, ששכרם מומן באמצעות מיסים מקומיים של אותה סאטראפיה.
סביר להניח שעכו שימשה כבסיס מרכזי שלישי.
לפי קווה פרוח' (Kaveh Farrokh), מפקדת הצי הראשונה, שבה ישבה מפקדתו העליונה של הצי האחמני, מוקמה לאורך נהר שט אל-ערב, במקום בו הוא נשפך למפרץ הפרסי (באזור השייך למחוז ח'וזסטאן שבאיראן).
עם זאת, קיליקיה שימשה כבסיס המרכזי של הצי, והייתה תמיד מוכנה לפריסה, שכן בניגוד לשט אל-ערב, יועדה להפגנת כוח והשפעה אזורית.
שייטות קטנות יותר של הצי האחמני הוצבו במיקומים נוספים, כגון בצידון ובהליקרנסוס, וכן באי סמוס.
בסיס חשוב נוסף היה מספנה בעיר טריפולי, סמוך לאזור עשיר בעצי ארז לבנוניים.
עמק הנילוס שימש אף הוא כבסיס אסטרטגי לפעילות הצי בתקופה שבה מצרים הייתה סאטראפיה.
מצב דומה התקיים גם בקפריסין.
יישובים אחמנים כגון בחריין, עומאן, תימן ותת־היבשת ההודית שימשו כיעדים קבועים לספינות הצי.
מקובל להניח כי ייתכן והיו בסיסים גם באבדֵרה (Abdera) ובמיוס (Myus), אם כי הדבר אינו ודאי.
כוחות הצי האחמני פעלו באופן פעיל בים השחור, בים האגאי, בים התיכון ובמפרץ הפרסי, בין היתר.
הם ביצעו סיורים בסביבות נהרות וחופים, כגון שט אל־ערב והפרת במסופוטמיה, הנילוס במצרים וסינד שבתת־היבשת ההודית.
ההיררכיה הפיקודית של הצי האחמני אינה ידועה בוודאות, אך מקורות יווניים מצביעים על כך שמפקדים מונו מקרב האריסטוקרטיה הקיסרית.
ישנם דיווחים על מפקדי ספינות ומפקדי שייטות שמוצאם מעמים לא־פרסיים, בהם קרים (Carians).
נמסר גם על מפקדים ממוצא יווני ששירתו בצי, ובכללם אף אתונאי אחד.
כמעט ולא ידוע דבר על אנשי הצוות בדרגות הנמוכות.
עם הקמת הצי שכרו הפרסים חותרים ומלחים פיניקים, ובהמשך גייסו גם עמים נוספים הכפופים לאימפריה.
חיל הנחתים הקבוע כלל לוחמים שמוצאם היה פרסי, מדי או סקיתי.
סביר להניח שחיילי הצי שירתו בשכר מלא, שכן פריסות ממושכות שינו באופן מהותי את חיי הקהילות שמהן באו — במיוחד כאשר השירות כלל תקופות של קציר אחד או שניים.
אוניות הצי האחמני הראשונות, שנבנו במספנות פיניקיות, הגיעו לאורך של 40 מטרים ולרוחב של 6 מטרים, והיו מסוגלות לשאת לכל היותר כ־300 חיילים.
על פי החוקר כריסטופר טאפלין (Christopher Tuplin), אוניות קפריסאיות "נראה כי היוו רכיב משמעותי בציי פרס במספר הזדמנויות".
הפרסים היו האומה הראשונה שהשתמשה בטרירמות במספרים גדולים.
הטרירמה הגדולה הראשונה נבנתה ביוזמת קמביסס.
עד לשנת 490 לפנה"ס, היוו הטרירמות את עמוד השדרה של הצי.
חלק מהטרירמות הוסבו לשימוש כמעבורות לחיילים, אחרות שימשו להובלת סוסים ואספקה, ואף לבניית גשרים.
הטרירמות הפרסיות נבדלו מאלו היווניות, והתבססו על תכנון פיניקי.
בעוד שבטרירמות יווניות שולב תורן צדדי (outrigger) כדי לאפשר את שורת החותרים השלישית, הוסיפו הפרסים גובה לתא החותרים במקום זאת.
לפי הדיווחים, אורכן של הספינות נע בין 34 מטרים ל־37 מטרים, ורוחבן היה כ־4.6 מטרים.
ככל הנראה, הן היו מסוגלות להגיע למהירות של 12 קשרים (כ־22 קמ"ש) בתנאי שיט טובים.
הספינות הצליחו להגיע למהירות מרבית תוך 30 שניות ממצב עצירה מוחלטת.
הטרירמות צוידו בתורן יחיד עם מפרש מרובע.
ההיגוי התבצע באמצעות שני משוטים בעלי להב, אחד מכל צד של הירכתיים, שהיו מחוברים באמצעות קורה רוחבית.
האיל (הניגוח) היה עשוי מברונזה, ארוך ומחודד לנקודה אחת.
אילי הניגוח המתכתיים תוכננו כך שיחדרו לתוך גוף הספינה היריבה בעת ההתנגשות.
הציוד כלל גם קרסי תפיסה (ששימשו ללכידת ספינות אויב ולעצירתן), וכן שני מנגונלים/בליסטראות — שהיו משגרים אבנים או קליעים דליקים.
על פי הדיווחים, טרירמה פרסית טיפוסית כללה 170 חותרים: 62 בשורת החותרים העליונה, ו־54 בכל אחת משתי השורות התחתונות.
נוסף על החותרים, כלל הצוות גם 14 נחתים, וכן חותרים ומשוטים רזרביים לשעת הצורך.
בשנת 480 לפנה"ס, לפי הרודוטוס, נשאה כל טרירמה 200 איש ו־30 נחתים.
הטרירמות היו צפופות מדי לאחסון אספקה בעצמן, והסתמכו על כלי ליווי לצורך מזון ומים.
נהוג היה שהצוות ירד מהספינה בערב לצורכי אכילה ושינה.
הצי האחמני עשה שימוש מאוחר יותר בכלי שיט מתקדמים יותר, כגון קווינקרמות.
סוגים נוספים של כלי שיט בצי כללו טריאקונטרות, פנטקונטרות וסירות קלות.
כלי שיט קטנים ששימשו לסיורים בנהרות יכלו לשאת עד 100–200 חיילים לכל היותר.
הצי האחמני הפעיל מספר רב של כלי שיט להובלת מזון ואספקה, שבתקופת הפלישה למצרים בשנת 373 לפנה"ס היו בעלי הדחק של 100 עד 150 טון.
בנוסף, נעשה שימוש נרחב גם בספינות בעלות כושר נשיאה של 350 עד 500 טון.
צי פרס כלל גם ספינות להובלת סוסים (hippagogoi), שתוכננו במיוחד למטרה זו, והיו מסוגלות לשאת בקלות כ־30 סוסים.
Papalas), ספינות אלה היו כלי שיט טובים שניצלו רוחות נוחות, והוא מוסיף כי ככל הנראה עוצבו כך שיתאימו למהירות של טרירמה.
סביר להניח שספינות להובלת סוסים היו גליאות רדודות שִׁידּוּד, שאפשרו לסוסים לרדת למים ולהפליג באמצעות רמפה.
האחמנים נודעו בשימושם בכלי שיט לחיבור גדות נהרות.
הגשרים נבנו באמצעות חיבור הספינות זו לזו וקשירתן יחד, ועל גביהן הונחו קורות עץ ליצירת מסלול מעבר.
קסנופון מתאר גשרים כאלה, בהם אחד שנבנה באמצעות 37 סירות על נהר החידקל, ואחר שכלל שבע סירות על נהר בויוק מנדרס.
בשנותיו הראשונות תחת שלטונו של קמביסס, משערים כי מנה הצי האחמני כ־300 טרירמות, מספר זהה לגודל הצי של מצרים ובעלת בריתה, פוליקרטס מהאי סמוס.
מספר זה הוכפל בהמשך, כאשר בשנת 494 ובשנת 490 לפנה"ס דווח על 600 טרירמות.
במערך הראשוני של הצי (300 טרירמות) ייתכן ששירתו עד כ־51,000 חותרים, בנוסף לאלפי מלחים ונחתים.
לפי מקורות יווניים, מספר כלי השיט בצי האחמני המקורי שולש ואף רובע בהמשך.
על פי הרודוטוס, הצי בפיקודו של חשיארש הראשון כלל 1,207 אוניות מלחמה ו־3,000 כלי שיט להובלה.עם זאת, לפי ההיסטוריון המודרני מאט ווטרס (Matt Waters), ההערכות האקדמיות בנות זמננו נעות בין 500 ל־1,000 אוניות.
חוקרים סבורים שמספר זה כלל גם כלי שיט רזרביים רבים, ולצי לא היו מספיק צוותי חתירה מלאים להפעיל את כולן.
הרודוטוס מוסר גם כי הפרסים הגיעו לקרב מרתון (490 לפנה"ס) עם 600 טרירמות וכמה כלי שיט להובלת סוסים.
אף שמספר זה נדחה על ידי חלק מהחוקרים, אנתוני ג'יי.
Papalas) טוען כי קיימות ראיות התומכות בדיווח זה.
בהתחשב בכך שלכל אונייה היו לפחות 50 חותרים (המינימום עבור טרירמה), ולצידם כ־10 עד 20 מלחים ונחתים, מוערך שמנו כוחות הצי לפחות בין 36,000 ל־42,000 איש.
לאחר קרב סלמיס (480 לפנה"ס), החל הצי האחמני לדעוך, והוא לא שב להגיע לגודלו המרבי.
ההערכה הגבוהה ביותר לאחר שנת 404 לפנה"ס עומדת על כ־400 טרירמות.
עם זאת, מספר זה היה שווה ואף ייתכן שעלה על גודלו של צי הברית האטית-דלית (ברית אתונה).
בספרו אנבסיס כתב קסנופון: "דגלו של כורש הצעיר היה נשר זהב פרוש־כנפיים, מוצב על גבי מוט ארוך, ודגל זה נשאר גם כדגלו של מלך פרס".
אף שאין עדויות רבות המאשרות זאת, יש חוקרים הסבורים כי בפסיפס אלכסנדר הופיע תיאור של הסמל, – בקטע שפגום ובו ראש עוף בצבע צהוב על רקע בד אדום.
כן התגלה לוח מרובע באתר אפדנה, ועל פי ההשערה ייתכן שהוא מציג את דמות הנשר.
הצי האחמני נחשב ל"צי האימפריאלי" הראשון בהיסטוריה.
לפרסים מיוחסת גם קביעת טרירמות כסטנדרט הצבאי הימי של תקופתם.
הקמת הצי האחמני הניחה את היסודות להנדסה הימית האיראנית, וכן למסורת ימית פרסית חזקה, שנשמרה באזור עד לבוא חברת הודו המזרחית הבריטית והצי המלכותי הבריטי במחצית המאה ה־19 לספירה.
כוחות הצי השפיעו במידה רבה על העמים שישבו לאורך חופי האימפריה האחמנית.
אזורים אלו הוכפפו לפיקוח הדוק יותר מצד השלטון המרכזי, ולקחו חלק משמעותי במסעות הצבאיים של האחמנים.
תושבי צידון הפיקו רווחים כלכליים מהימצאות בסיס ימי בעירם.
"הצורך במילה, הצורך בשתיקה" הוא אלבום האולפן ה-29 של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין.
הוא יצא לאור בשנת 1988 על ידי חברת התקליטים CBS ישראל.
האלבום הופק מוזיקלית על ידי ירוסלב יעקובוביץ', שגם עיבד את מרבית הרצועות.
במהדורה שיצאה לשירותי הסטרימינג כלל האלבום שירים חדשים לצד חומרים מתוך "מהגרים" משנת 1986. באלבום זה המשיכה אלברשטיין בקו האישי והחברתי שמאפיין את יצירתה בתקופה זו, תוך שילוב בין כתיבה אישית, הגותית ופוליטית.
האלבום מאופיין במוזיקת פולק-רוק עברית עם השפעות של ג'אז ומוזיקת עולם.
רבים מהשירים נכתבו והולחנו על ידי אלברשטיין עצמה.
הנושאים המרכזיים באלבום נעים בין הגירה ושייכות לבין אינטימיות, שתיקה, תקווה ואבל.
השיר "רקמה אנושית אחת" נכתב ובוצע במקור על ידי מוטי המר.
כל השירים הופקו על ידי יעקובוביץ', למעט איפה שצוין אחרת.
הצי החמישי הוא יחידה מבצעית של צי ארצות הברית ומהווה את הכוח הימי העיקרי בפיקוד מרכז של ארצות הברית.
הצי מחזיק באזור המפרץ הפרסי כוח גלוי המהווה גורם הרתעה.
הצי החמישי הוקם ב-26 באפריל 1944, ופורק לאחר המלחמה.
בעידן מלחמת המפרץ הראשונה, נערכו באזור המפרץ הפרסי סיורים של ספינות מהחוף המזרחי והחוף המערבי של ארצות הברית, ולא היה צי מוגדר לשם כך.
ביולי 1995, רצף האירועים באזור העלה את הצורך בצי נוסף.
לאחר תרדמת של 48 שנים, הצי החמישי של ארצות הברית הופעל מחדש וכיום הוא משייט במפרץ הפרסי, בים סוף ובים הערבי.
מפקדות הצי ממוקמות במנאמה, בחריין.
בשנים הראשונות של קיומו, כוחו של הצי התבטא בנושאות מטוסים, חיל יבשה לוחם, צוללות, ספינות סיור ימי, מטוסים שהיו מבצעים גיחות לשטח האויב וספינות תחזוקה ולוגיסטיקה.
בעקבות המלחמה בטרור, שונתה האסטרטגיה של צבא ארצות הברית.
הפריסה הרגילה מתקופת המלחמה הקרה היא חלק מן העבר.
עקב כך, המדיניות של אחזקת מספר ספינות בחלקים שונים של העולם תמה גם היא.
בתחילת שנת 2003 כוחו של הצי החמישי היה בשיאו, כשהרכבו היה חמש נושאות מטוסים, שש ספינות מלחמה ואניות הליווי והאספקה שלהן, ומעל ל-30 ספינות של הצי המלכותי הבריטי שהיו תחת פיקודו.
עם נפילת בגדאד באפריל 2003, חלק גדול מן הכוח הוצא מן האזור.
באוגוסט 2021 התקיים לראשונה תרגיל משותף לצי החמישי ולחיל הים הישראלי, בעקבות העברת ישראל מאחריות פיקוד אירופה לאחריות פיקוד מרכז של ארצות הברית.
הצי המלכותי הבריטי הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של בריטניה.
משנת 1692 לערך ועד מלחמת העולם השנייה הצי היה חיל הים הגדול והחזק ביותר בעולם.
הצי סייע לכינון בריטניה כמעצמה צבאית וכלכלית ראשונה במעלה במאות ה-18 וה-19, והיה כלי חיוני להיווסדה וקיומה של האימפריה הבריטית.
אף שהצי המלכותי בימינו קטן הרבה יותר, הוא נותר השני בגודלו בעולם בסך התפוסה של אניותיו ומן המתקדמים ביותר מבחינה טכנולוגית.
קץ המלחמה הקרה והתמוטטות ברית המועצות זירזו את שינוי ייעודו של הצי המלכותי ככוח ימי חשוב במאה ה-21, והוא הפך מכוח מרתיע לצי המסוגל להוציא לפועל את מדיניות החוץ הבריטית ברחבי העולם.
הצי המלכותי מחולק לחמש זרועות לוחמות המרכזות את כלל יכולות ההגנה וההתקפה של הצי, אלו הם: זרוע האוויר, חיל הנחתים המלכותי (שנחשב רשמית לחלק מהשירות הימי לצד הצי), צי העזר המלכותי (Royal Fleet Auxiliary), שירות הצוללות (Submarine Service) וצי פני הים (Surface Fleet).
באופן רשמי נחשב הצי המלכותי לאחת מזרועות "השירות הימי" (Naval Service), הכולל גם את חיל הנחתים המלכותי (Royal Marines), את מילואי הצי המלכותי (Royal Naval Reserve) ועוד.
ברם, בשימוש שכיח השירות הימי כולו נקרא בשם "הצי המלכותי".
על כן, על אף שמבחינה טכנית אין זה נכון לומר – למשל – שחיל הנחתים הוא חלק מן הצי המלכותי, הכללה זו טובה דיה לרוב הצרכים.
הצי המלכותי מילא לאורך ההיסטוריה תפקיד מרכזי בהגנה על בריטניה ובמלחמותיה שמעבר לים.
מאחר שאנגליה שוכנת באי, כל מעצמת אויב חייבת הייתה לחצות את הים כדי לפלוש אליה.
השגת עליונות ימית על ידי מעצמה עוינת כלשהי הייתה מעמידה את המדינה בסכנה גדולה.
זאת ועוד, צי מלחמתי חזק היה חיוני לאבטחת האספקה והקשר עם מקומות מרוחקים ברחבי האימפריה.
הצי הראשון של אנגליה הוקם במאה ה-9 על ידי המלך אלפרד הגדול, אך אף על פי שהנחיל תבוסה ניצחת לוויקינגים בקרב סטורמאות' (Stourmouth) שבקנט (Kent), הוא הלך ונתנוון זמן קצר אחר כך.
הצי האנגלי הסקסוני נבנה מחדש על ידי המלך אתלסטאן (Athelstan), ובעת ניצחונו בקרב ברוננבורג (Brunanburgh) ב-937 מנה כ-400 אניות.
אנגליה – המלכים הנורמנים וימי הביניים עד 1485 – "חמשת הנמלים"
הכוח הימי הסקסוני לא הצליח למנוע מוויליאם הראשון לחצות את התעלה ולנחות בחופה של אנגליה.
המלכים הנורמנים החלו בבניית כוח ימי משלהם ב-1155, שהורכב מאניות שסיפקה קונפדרציית "חמשת הנמלים" (Cinque Ports).
(אפשר שהקונפדרציה הוקמה על ידי הנורמנים או שהייתה קיימת עוד קודם זמנם והם שפיתחוה לצרכיהם.)
למלך ג'ון היו 500 אניות.
באמצע המאה ה-14 עמדו לפקודתו של המלך אדוארד השלישי 712 אניות.
לאחר מכן הלך הצי והתנוון.
הצי המלכותי, כפי שנקרא אז, אורגן מחדש והוגדל במאה ה-16, בתקופת שלטונו של הנרי השמיני.