tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שהתפטר מתפקידו כמנהל חטיבת החדשות הנחה לוי תוכניות שונות בערוץ הראשון.
הוא החל להגיש בימי שישי את תוכנית האקטואליה "שישי בחמש".
בהמשך הוא הגיש את התוכנית הזו לצד כנרת בראשי, ומאז שהתוכנית עברה לשידור בכאן 11 במאי 2017, הוא מגיש את התוכנית לצד שרון וכסלר.
תפקידו הניהולי הבא של לוי היה מנהל מחלקת הספורט ברשות השידור, שאליו נכנס בספטמבר 2010. בתפקידו זה יזם לוי את החזרת השדרן יורם ארבל לשדר בערוץ אחרי 22 שנות נתק.
לוי יצא להגנתו של הפרשן דני נוימן, שזכה לביקורת נוקבות בתקשורת.
בתום כשנתיים וחצי בתפקיד פרש לוי מהתפקיד באפריל 2012, וחזר למלא תפקידים עיתונאיים שוטפים בחטיבת החדשות של ערוץ 1. במקביל המשיך לוי לשדר אירועי ספורט.
הוא הגיש את תוכנית סיכום המחזור בכדורגל, וכשהתוכנית הפסיקה להיות משודרת בערוץ פתוח, הוא טען שזה אחת הסיבות העיקריות לאובדן העניין בכדורגל הישראלי.
באולימפיאדת לונדון 2012 הוא שידר עם יעל ארד את תחרויות הג'ודו.
לאחר מכן שידר את התוכנית "יומן אולימפי" לסיכום אירועי היום ב.
לוי ניגש למכרז לתפקיד מנהל הערוץ הראשון, אך לא זכה בו לבסוף.
הוא היה אחד מ-40 בכירים ברשות השידור, שקיבלו במרץ 2012 זימון לשימוע שלפני פיטורים, אך ההליך הופסק בעקבות עתירת אגודת העיתונאים ירושלים.
בנובמבר 2013 שידר בערוץ הראשון משחקים מליגת העל בכדורסל במקומו של יורם ארבל.
ולאחר מכן החל לשדר משחקים ברצועת השידור, "ערב הספורט של ישראל", ששודרה מדי שבוע ביום ראשון או שני.
במרץ 2017 פורסם כי לוי מצטרף לדסק לשוויון חברתי בכאן 11.
החל מדצמבר 2017 ועד 2019 לוי הגיש תוכנית בכאן 11 ששמה היה "מבט לאחור" והוצגו בה כתבות ששודרו במהדורת "מבט" באותו היום בשנים עברו.
החל משנת 2020 מגיש לוי את סדרת כתבות השטח "אורי לוי בדרכים" במסגרת "חדשות שישי".
אורי (מיכאל) עקביה (22 בינואר 1952 – 6 באוקטובר 1973) היה מפקד פלוגה בגדוד 74 במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, במהלכם נהרג.
על מעשיו ופיקודו במהלך הקרבות בגזרה הדרומית של רמת הגולן הוענק לו לאחר מותו עיטור המופת על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור.
אורי נולד בחיפה ב-22 בינואר 1952, הוא למד בבית הספר הריאלי.
הוא היה בנו של אברהם עקביה, מלוחמי פלגות הלילה המיוחדות במהלך מלחמת העולם השנייה.
במהלך לימודיו היה פעיל בתנועת הצופים ובגדנ"ע, שם אף עבר הכשרת מפקד.
בתקופה שלאחר סיום לימודי התיכון שלו ולפני גיוסו לצבא, הספיק אורי ללמוד לימודי כלכלה למשך כשנה בטכניון - מכון טכנולוגי לישראל במסגרת העתודה האקדמית.
באוגוסט 1970 הפסיק את לימודיו והתגייס לחיל השריון שם עבר מסלול טנקיסט בתור תותחן בטנק השוט, מעט לאחר מכן נשלח לקורס מפקדי טנקים ולאחר מכן גם לקורס קצינים.
לאחר שהצטיין במהלך הקורס, הוצב אורי כמפקד מחלקה וסגן קצין מבצעים בגדוד 74 של חטיבה 188, לאחר מכן הועלה לדרגת סגן ושימש קצין מבצעים באותו הגדוד, הוא נחשב על ידי מפקדיו "קצין לדוגמה, מוכשר במיוחד, יעיל בכל מצב, מסור, שקדן, המבצע תפקידו בהצטיינות".
לאחר תקופה זו נשלח לקורס מפקדי פלוגות של חיל השריון, שאף אותו עבר בהצטיינות.
סמוך לראש השנה תשל"ד (1973) מונה למפקד פלוגה ז', גדוד 74, חטיבה 188, והחליף בתפקידו את צביקה גרינגולד שהיה מפקד הפלוגה לפניו.
לקראת השעה 15:00 שלושה טורי שריון סוריים נכנסו לטווח של כקילומטר ושלושת הטנקים יחד עם אחרים בגזרה ניסו לעצור את התקדמותם, אך בשלב זה כוחות חי"ר ראשונים הגיעו כבר למרגלות המוצב.
כשעה מאוחר יותר דיווח המוצב שכוחות סורים מגיעים מכיוון דרום והטנקים באזור התכנסו לכיוון המוצב כדי להגן עליו, כשהם מבינים שהאזור מדרום למוצב הוא כנראה יעד הפריצה המועדף של הכוחות הסורים.
אורי נשלח אף הוא כשהוא חשוף לאש לעמדה חדשה הפונה דרומה.
תוך כדי הנסיעה נתקל בכוח טנקים סורי הממוקם בעמדה אליו נסע והחל לנהל איתו אש.
בשלב זה, כשהם בעמדה חשופה אל מול פלוגת טנקים, נפגע הטנק של אוברלנדר אשר נהרג יחד עם איש צוות נוסף.
מספר דקות לאחר מכן נפגע ונהרג גם אורי כאשר פלג גופו העליון חשוף מחוץ לפתח הצריח.
התותחן אשר פרץ תפס פיקוד והמשיך לנהל אש מעמדת מפקדו ההרוג.
מספר רגעים לאחר מכן נפגע גם הטנק שלהם ושלושת אנשי צוותו של אורי רצו לכיוון המוצב למחסה ובהמשך פונו לכיוון חושניה.
אורי לחמי (נולד ב-5 בדצמבר 1982) הוא שחקן ישראלי.
לחמי נולד בירושלים למשפחה דתית, לשלמה יליד תוניסיה ולמלכה ילידת אוסטרליה, השני מבין שישה ילדים.
עד כיתה י' למד בישיבת "חורב" ובכיתות י"א–י"ב למד בתיכון הרטמן במגמת תיאטרון ומוזיקה.
לאחר מכן למד בישיבת מעלה גלבוע.
בשנת 2001 התגייס לצבא ושירת בבית הספר לרפואה צבאית.
בתום שירותו הצבאי, בשנת 2004, יצא בשאלה.
בשנים 2005–2008 למד משחק בבית הספר למשחק "ניסן נתיב" שבירושלים.
משנת 2008 מתגורר לחמי בתל אביב.
באותה השנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט "ואהבת" שביים חיים אלבום.
בסרט לחמי מגלם את דמותו של אוהד, תלמיד ישיבת הסדר המתמודד עם היותו הומוסקסואל.
הסרט זכה בפרס הדרמה בפסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2008 ובפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל "דה לה לונה" בוולנסיה שבספרד.
בשנת 2009 הצטרף לעונה השנייה (ובהמשך גם לשלישית) של "סרוגים" בתפקיד רועי, אחיו הצעיר של נתי (אוהד קנולר), שבמהלך העונה השנייה מתחיל לצאת עם רעות (שרון פאוסטר), אך בהמשך מתגלה כהומוסקסואל, ומתייסר בקשר לזהותו המינית והאפשרויות העומדות בפניו.
בשנת 2010 שיחק בצוותא בקומדיה "לשחרר את הבננה" מאת אהוד עזריאל, לצדם של דני שטג ואביב אלוש.
באותה שנה השתתף בסרט הדוקומנטרי "חיים בשאלה" בבימוי טלי בן עובדיה.
הסרט הראה את תהליך החזרה בשאלה דרך עיניהם של ארבע דמויות שחצו את הקווים והפכו חילוניים.
בשנת 2011 שיחק בהצגה "פלימובלים" מאת יעל דוברין, שהועלתה במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.
באותה השנה הוא גם שיחק בסרט "חסימות", שביים גולן רייז, לצידם של מירב גרובר ורועי אסף, שבו הוא מגלם קצין במחסום שנאלץ להתמודד עם מציאות בה מצד אחד ילדה חולה חייבת לעבור את המחסום על מנת לקבל טיפול רפואי, ומצד שני ישנה התרעה חמה על כוונה לבצע פיגוע בגזרה.
הסרט זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2011.
בשנים 2011–2013 שיחק בהצגה "אקסודוס" מאת צביה הוברמן ובבימויה של דדי ברון, בתיאטרון אורנה פורת.
בשנים 2014–2015 שיחק בהצגה "הלב הנורמלי" מאת לארי קרמר ובבימויו של ליאור סורוקה בתיאטרון הקוביה בתל אביב.
בשנת 2016 גילם את הבן איש חי בסדרה על שמו שהפיק ערוץ מאיר לילדים.
בנוסף שיחק בתפקיד שיראל נצנץ באסי וטוביה באותו ערוץ.
באוגוסט 2015, בעקבות הרצח במצעד הגאווה בירושלים, יצא מהארון, וסיפר כי הוא נשוי מזה כשנה לבן זוגו ארז.
אורי כרמל (נולד ב-1965 בערך) הוא עורך דין ישראלי, כיהן בתפקיד ראש המחלקה לחקירות שוטרים (מח"ש) בין השנים 2011–2018.
כרמל הוא בעל תואר ראשון ושני במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית קרן וקסנר.
בשנת 1995 החל לעבוד כעורך דין במחלקה הפלילית בפרקליטות המדינה, וייצג את התביעה במשפטים פליליים רבים.
ב-2005 מונה לממונה על עניינים פליליים בפרקליטות המדינה וכיהן בתפקיד זה עד 2008, שבה יצא ללימודים באוניברסיטת הרווארד.
עם שובו מונה לסגן מנהל מח"ש, ובין השאר הוביל את החקירה בעניינו של ניצב אורי בר-לב, שנחשד בהטרדה מינית.
בחודש מרץ 2011 מונה לראש מח"ש, במקומו של עו"ד הרצל שבירו.
במהלך כהונתו צמצם את מספרם של קציני המשטרה המושאלים למח"ש, והחליפם באזרחים.
בשנת 2012 נחקרו באזהרה במח"ש מעל 1,000 שוטרים, מתוך כ-2,000 תלונות שהוגשו.
בתקופתו נחקרו פרשת פרשת אום אל-חיראן ופרשת ניצב רוני ריטמן.
שתי פרשיות שעוררו מתיחות בין כרמל למפכ"ל רוני אלשיך.
בשנת 2016 יצא לחופשת מחלה של כשנה, ובתקופה זו היה סגנו, משה סעדה, ממלא מקומו.
באוקטובר 2017 הודיע על כוונתו לפרוש מתפקידו כראש המחלקה לחקירות שוטרים, שנה לפני המועד המתוכנן, והוא פרש באפריל 2018. היו שפירשו את ההתפטרות, כבאה על רקע המתיחות שהייתה לו עם המפכ"ל.
לאחר סיום תפקידו במחלקה לחקירות שוטרים
במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתם על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.
בדצמבר 2025 יצא נגד הצעת החוק להעברת מח"ש מכפיפות לפרקליטות המדינה לכפיפות למשרד המשפטים, בנימוק ש"מגוף הפועל באופן מקצועי ומשולב עם יתר גופי האכיפה (תחת הנהגה משפטית אחת), הופכת הצעת החוק את מח"ש לגוף מבודד המתנהל במנותק, כשהוא חשוף לשיקוליו הפוליטיים של שר המשפטים".
אורי מנוס (נולד ב-14 בדצמבר 1941) הוא איש צבא ואיש חינוך ישראלי.
כיהן כנציב ומפקח כבאות ראשי, שירת בצה"ל במגוון תפקידי פיקוד והשתחרר בדרגת תת-אלוף לאחר שפיקד על מערך הגדנ"ע ושימש קצין הג"א ראשי בתקופת מלחמת המפרץ.
מנוס נולד בפתח תקווה ולמד בתיכון בקיבוץ מעיין צבי.
ב-1959 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים.
עבד במטעי הבננות בקיבוץ וכמדריך בחברת הנוער.
במלחמת ששת הימים גויס לשירות המילואים, שירת בחזית המצרית ונפצע.
ב-1969 חזר לשירות הקבע, פיקד על סוללה במלחמת ההתשה ושימש מדריך בקורס קציני תותחנים.
בתחילת 1973 מונה לסגן מפקד גדוד 405. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים היה פרוס הגדוד ברמת הגולן.
מפקד הגדוד, אריה מזרחי, שימש כמפקד הסיוע הארטילרי של חטיבה 7 ומנוס פיקד על כוחות הגדוד.
במהלך המלחמה איבד הגדוד 21 לוחמים.
כאשר אחת הסוללות טווחה על ידי הסורים פעל מנוס לחלצם תחת אש ועל כך זכה בצל"ש מפקד אוגדה.
הוא יזם את הקמת אנדרטת גדוד 405 שנחנכה ב-2008 על שטח של 3 דונם ברמת הגולן, ומנציחה את לוחמי הגדוד שנפלו במלחמה.
את האנדרטה תכננה רעייתו הפסלת, לביאה.
בהמשך שירותו הצבאי פיקד על גדוד 403, במבצע ליטני שירת כסגן מפקד אגד ארטילרי 282, ובשנת 1979 מונה למפקד אגד ארטילרי 9222 (עוצבת התקומה).
ב-1980 מונה למפקד התותחנים של פיקוד הצפון ושירת בתפקיד במהלך מלחמת לבנון הראשונה.
לאחר המלחמה למד חינוך והיסטוריה בבית ברל.
באותה תקופה ארגן קורסים להכנה לצה"ל לצעירים מרקע בעייתי.
באוגוסט 1984 מונה למפקד הגדנ"ע ושירת בתפקיד עד ספטמבר 1988, בתקופתו שם דגש על שילוב יוצאי אתיופיה בצה"ל ובחברה הישראלית.
בתחילת 1989 מונה לראש הג"א ושירת בתפקיד עד 1992, כולל בתקופת מלחמת המפרץ.
לאחר שחרורו מונה ב-1995 לנציב ומפקח כבאות ראשי וכיהן בתפקיד עד 1998. לאחר מכן עבד כמורה בחטיבת ביניים בכפר שמריהו עד צאתו לגמלאות בשנת 2007. הוא הקים וניהל מכללות לביטחון לאומי לנוער (מבל"ל) ברעננה ובהרצליה.
מנוס נשוי ללביאה מנוס אותה הכיר בגיל 14 בקיבוץ מעיין צבי והם הורים לשלוש בנות ולבן.
בנו, עומר, נפטר ב-7 בספטמבר 2015 בעת שהיה עמו בטיול בגאורגיה.
"אוּרי מוּרי" היה קומיקס שיצר אריה נבון בעזרת לאה גולדברג והתפרסם באופן לא רציף בשנים 1934–1967 בעיתון "דבר לילדים".
נבון, הקריקטוריסט של העיתון "דבר", הציע לעורך המוסף לילדים של העיתון, יצחק יציב, ליצור קומיקס לילדים.
"אורי מורי" הופיע לראשונה כרצועת קומיקס במוסף לילדים של "דבר", שנה ד, גיליון ג (לט) (30 בנובמבר 1934, כ"ג בכסלו תרצ"ה).
לאחר שלוש רצועות, נסע נבון להשתלם בצרפת.
כשחזר נבון ב-1937 החל לעבוד בשיתוף פעולה עם לאה גולדברג, שהייתה אז סגנית עורך המוסף שהפך ב-1936 לשבועון – "דבר לילדים".
בין עבודותיהם המשותפות היה "אורי מורי", שהופיע מדי שבוע בדף האחרון של "דבר לילדים" – נבון יצר את סדרת האיורים, וגולדברג חיברה לפיהם סיפור מחורז.
ביום רביעי, בדרך כלל, הייתי מחפש בית-קפה לשבת בו.
[...] חשבתי על נושא לקאריקאטורה הפוליטית.
כשגמרתי לצייר אותה - הפניתי לאורי-מורי.
וזה היה מעין קינוח, שעשוע.
ציירתי סיפור, בדיחה, תעלול והבאתי אותו ללאה שנהגה לשבת אחר הצהרים בקפה 'הרלינגר' ברחוב בן-יהודה.
היא הייתה נועצת סיגריה בתוך פומית ארוכה, מציתה אותה, מעלה כמה טבעות עשן וברגע מוסיפה חרוזים לציורים.
במשך הזמן תפס נבון את מקומה של גולדברג ככותבת, כשהוא מוותר על שימוש בחרוזים.
בשנים 1948–1951 פורסמו עלילות נוספות של אורי מורי בגיליונות "דבר לילדים".
בשנת 1967 הופיעה דמותו של אורי מורי בפעם האחרונה, בציור בודד, ובו תואר כטייס הטס לחלל.
נבון מיקם חלק מסיפורי העלילה בנוף מדברי שומם ומיעט בהצגת דמויות של מבוגרים.
"אורי מורי" תואר כדמות ילד החובש כובע מצחייה ולבוש מכנס קצר.
משתי רצועות הקומיקס הראשונות – הראשונה, הפותחת במילים: "פנו דרך!
אורי-מורי בא לָאָרץ", ומציגה את אורי-מורי והוריו עושים את דרכם עם מזוודותיהם מהנמל; והשנייה, שכותרת המשנה שלה היא "הרפתקאותיו הראשונות בארץ" – עולה שהוא לא נולד בארץ ישראל אלא עלה אליה (כמו יוצרו, נבון, שעלה לארץ עם משפחתו באונייה "רוסלאן" בגיל 10).
ואולם מעת הגיעו היה ל"צבר" לכל דבר.
במשך השנים התפתחה דמותו של אורי מורי, על ידי קישורו למדינת ישראל הצעירה, שהוא הוצג כסמלה.
הסדרה נחשבת לאחת מן החשובות שנוצרו במדיום זה בשנות ה-30 בארץ ישראל, בכך שביססה את הזיהוי בין הילד הארצישראלי לבין ה"צבר".
אוֹרי מלמד (נולד ב-11 באוקטובר 1970) הוא מבקר מסעדות, סטנדאפיסט, מוסמך לרבנות ומוזיקאי ישראלי.
נולד ב-1970 בתל אביב למשפחה חילונית.
אימו בתיה מלמד היא עיתונאית ב"לאשה", ואביו נשוי בשנית לעיתונאית יעל פז מלמד.
למד בתיכון חדש ועם גירושי הוריו עבר ללמוד בקיבוץ גזית.
היה קומונר בקן השומר הצעיר בנתניה.
שירת כעורך תוכנית בוקר ומפיק בתחנת הרדיו גלי צה"ל.
בתקופת שירותו בתחנה הלחין את אות הפתיחה לתוכנית הבוקר "שבע אפס שבע" בהגשת אלכס אנסקי.
לאחר שהשתחרר מצה"ל התגורר במשך שלוש שנים בפריז ולמד צרפתית ותרבות צרפת באוניברסיטה הקתולית של פריז.
כמו כן שימש מבקר מסעדות עבור המגזין "גורמה" של רשת "מעריב".
כשחזר לישראל, למד מגדנאות בבית הספר תדמור, והחל בתהליך של חזרה בתשובה.
בתחילה פנה לכיוון היהדות החרדית ולמד בישיבת נתיבות עולם בבני ברק ובישיבת הליכות שלמה של הרב מרדכי אוירבך - רב קהילת אביר יעקב בתל אביב.
לאחר מכן עבר לזרם הדתי לאומי, ולמד 11 שנים בישיבות: 4 שנים במכון מאיר, שנה בישיבת הר המור, ו-5 שנים בישיבת אור עציון.
בעל תואר ראשון בחינוך ממכללת מורשת יעקב.
למד במכון עמיאל להכשרת רבנים לתפוצות, הוסמך לרבנות על ידי הרב שלמה ריסקין ובמשך שנתיים שימש רב באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי.
בשנים 2009–2010 שימש רב בית הכנסת "רעות" בתל אביב.
בשנים 2007–2014 שימש מבקר המסעדות של העיתון "מקור ראשון".
ב-2011 הגיש את התוכנית "אוכלים כשר" בערוץ אורות - תוכנית שבה אכלו במסעדות ודיברו על אוכל ופרשת השבוע.
בתוכנית התארחו שרה ב"ק, שלמה וישינסקי, מתי סרי, טוביה צפיר, שהרה בלאו ומני פאר.
ב-2012 העלה מופע סטנד-אפ בשם "כיפה לבנה" ובו נגע בנושאים כמו הורות, ילדים, תל אביב, דת וכלבים.
מאז שנת 2014 חבר ב"זובור", פאנל סטנדאפיסטים בהנחיית אור רייכרט שבו השתתפו יאיר אורבך, אמיר מויאל ויותם זמרי.
ב-2016 פתח מסעדת המבורגרים כשרה בתל אביב בשם "ממפיס".
בנובמבר 2017 פתח סניף נוסף סמוך לשוק מחנה יהודה בירושלים, וב-2019 פתח סניף בפתח תקווה.
ב-2020 השתתף, בצוותא עם שותפתו דפנה, בתוכנית "MKR המטבח המנצח" והפסיד בשלב המסעדות.
ב-2024 הקים פודקאסט שבו הוא משוחח עם אנשי ימין על נושאים אקטואליים.
עם האורחים בפודקאסט נמנים עירית לינור, גדי טאוב, שפי פז ורועי עידן,וכן חברי כנסת אנשי אקדמיה ועוד.
בין השאר הציג בפודקאסט את תאוריית הקשר על ה"בגידה" בשבעה באוקטובר.
מלמד קרא לציבור הדתי "להתנשא על חילונים.
זה הדבר, זה צו השעה...
אתם פח זבל של ההיסטוריה" כינה את תל אביב "עיר שמנרמלת אנטישמיות, מקום חשוך ורעיל, מקום של קנאות" ואת הציבור החילוני בתל אביב "תת-רמה"..
נשוי ללאה ואב לשש בנות ובן, מתגורר בתל אביב.
אורי מכלוף (נולד ב-16 במרץ 1960) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת תת-ניצב, כיהן כראש חטיבת חקירות באגף החקירות והמודיעין.
מכלוף גדל באשקלון, הוא בנו של שושן מכלוף ששירת כשוטר עד פרישתו בשל פגיעה בתאונת דרכים.
החל את שירותו במשטרת ישראל כשוטר סיור וחוקר בתחנת המשטרה באשקלון.
לאחר קורס קצינים מונה לראש לשכת החקירות בתחנה, בתקופה זו קיבל הערה פיקודית לאחר שבילה ב-1996 עם עמיתיו במועדון חשפנות.
שירת באגף החקירות של מרחב לכיש, פיקד על תחנת המשטרה בקריית מלאכי, שימש סגן מפקד מרחב אילת וקצין אגף החקירות של מרחב הנגב.
בדצמבר 2006 מונה לראש זרוע ביחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית וב-2010 מונה לקצין אגף חקירות ומודיעין במחוז הדרום.
באוגוסט 2013 מונה לראש חטיבת החקירות באגף החקירות והמודיעין והועלה לדרגת תת-ניצב.
הוא סיים את שירותו במשטרה ב-2017.
לאחר שחרורו הקים חברת חקירות פוליגרף פרטית.
אורי לוטן נולד וגדל בתל אביב.
הוא יצא בגיל 16 למסע ברחבי יבשת אירופה, וכשחזר ב-1969 התגייס לצבא, והחל לשדר בגלי צה"ל תוכניות מוזיקה.
במשך ארבע שנים היה לוטן מהראשונים שחשפו את תרבות הפופ והרוק החדשה לקהל הישראלי.
בין השאר הגיש במשך שנים את התוכנית "ציפורי לילה" והיה הישראלי הראשון ששידר בתחנת קול השלום של אייבי נתן.
לוטן עזב את ישראל בסוף שנות ה-70, וחי שנים רבות בארצות הברית בחוף המערבי, בעיקר בעיר סן פרנסיסקו.
שם גם נחשף לתרבות הפסיכדלית, אותה הכיר לקהל הישראלי.
כמו כן, עבר לגור כשבע שנים בפונה שבהודו והושפע מאושו ותורתו, אולם נטש אותה באכזבה, ובשנותיו האחרונות אף יצא כנגד אושו.
לוטן כתב במשך שנים על מוזיקה בעיתונים והיה מחסידי הכתיבה בסוגת הניו-ג'ורנליזם בישראל.
הוא שלט באופן שוטף בארבע שפות: עברית, אנגלית, צרפתית וגרמנית.
תרגם לעברית כעשרה ספרים, ביניהם "פחד ותיעוב בלאס וגאס" של העיתונאי והסופר האנטר ס.
לוטן היה אחד מגדולי מעריציה של להקת גרייטפול דד בישראל והחזיק באוסף של כ-3,000 הקלטות שונות של הלהקה, ביניהן כ-1000 הופעות חיות.
בפברואר 2005 נפל לוטן במדרגות ביתו, שבר את מפרקתו והפך למשותק.
ב-6 במאי 2005 נפטר ונקבר בבית העלמין ירקון.
בשנת 2007 הזמר נעם רותם הוציא את השיר "ללכת כמו אריה" (מתוך האלבום "עזרה בדרך"), שהוקדש לזכרו של לוטן.
החיים כבצל: אוטופיקציוגרפיה, כנרת זמורה-ביתן דביר,
יש חדש במערב: תולדות הניו אייג', מדף הוצאה לאור, 2006
כריסטופר פייק (סופר), לב מרושע, מודן, 1997
אן רייס, משרת העצמות, מודן, 1997
אנה קמפיון וג'יין קמפיון, , הוצאת פן, 1999
סיד באומל, טבע נגד דיכאון, הוצאת יבנה, 2000
אליזבת וורצל, דור הפרוזק, הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד, ופן הוצאה לאור, 2002
תומפסון, פחד ותיעוב בלאס וגאס, הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד, ופן הוצאה לאור, 2004
בארי לונג, מדיטציה: קורס בסיסי - עשרה שיעורים, מדף הוצאה לאור, 2005,
קרל היאסן, , הוצאת מעריב, 2006
מיכאל ויס, סוס טרויאני, הוצאת תבונה, 2004
"אמסטרדם", בספר: משה גלעד (עורך), אלה החיים שהייתי רוצה לחיות: 20 סיפורי מסע ישראליים, עם עובד, 2003
אורי מגבו (נולד ב-12 בספטמבר 1987) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בהפועל חדרה.
מגבו נולד בבת ים, לאב אפרו-אמריקאי ממוצא ניגרי, ולאם ישראלית-יהודייה ממוצא פרסי.
גדל במחלקת הנוער של מכבי יפו והחל משנת 2006 שיחק בקבוצה הבוגרת של א.ס.
רמת אליהו, שלמעשה התאחדה עם מכבי יפו ותפסה את מקומה בליגה א'.
לאחר שהקבוצה ירדה לליגה ב' והתאחדה גם עם הפועל איחוד בני יפו שיחק מגבו חצי שנה גם בקבוצה החדשה שנקראה מ.ס.
בני יפו, ובינואר 2009 עבר להפועל ראשון לציון מהליגה הארצית, אז הליגה השלישית בישראל.
בתום העונה עלה עם הקבוצה לליגה הלאומית, ובעונת 2009/2010 ערך 25 הופעות במדי הקבוצה בליגה הלאומית.
לקראת עונת 2010/2011 חתם מגבו במועדון ספורט אשדוד, וב-28 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשעלה כמחליף במשחק נגד עירוני קריית שמונה.
בסך הכל ערך 16 הופעות ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, ובתחילת עונת 2011/2012 ערך שש הופעות ליגה נוספות אך בינואר 2012 הושאל להפועל אשקלון מהליגה הלאומית במדיה רשם 30 הופעות ליגה בהן כבש שני שערים.
לקראת עונת 2012/2013 חתם בהכח עמידר רמת גן, במדיה ערך 25 הופעות בליגה הלאומית.
בעונת 2013/2014 שיחק שוב בהפועל אשקלון ובמדיה כבש בעונה זו שני שערים ב-30 הופעות בליגה הלאומית.
בעונת 2014/2015 שיחק בבית"ר תל אביב רמלה תחת הדרכתו של המאמן סלובודאן דראפיץ', אשר הסיט את מגבו במהלך העונה לעמדת החלוץ, והוא סיים את העונה עם תשעה שערים ב-37 הופעות בליגה הלאומית.
ב-14 ביוני 2015 הצטרף מגבו למאמנו לשעבר דראפיץ' כשחתם בבית"ר ירושלים לעונה אחת.
ב-2 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בתיקו 0–0 נגד אורדבסי שימקנט הקזחית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
את הופעת הבכורה שלו בליגת העל עם הקבוצה ערך מגבו ב-30 באוגוסט 2015 בתיקו נגד מכבי נתניה, ובסך הכל שותף ב-11 משחקי ליגה בעונת 2015/2016. ב-20 במאי 2016 האריך מגבו את חוזהו בבית"ר ירושלים בשלוש שנים נוספות.
בתחילת עונת 2016/2017 שותף בשלושה משחקי ליגה בלבד, וב-19 בינואר 2017 חתם לעונה וחצי במכבי פתח תקווה.
בהופעת הבכורה שלו במועדון יומיים לאחר מכן נכנס מגבו כמחליף בדקה ה-88 במשחק מול הפועל באר שבע, ובתוספת הזמן השווה את התוצאה ל-1–1. עד תום העונה ערך 13 הופעות ליגה במדי מכבי פתח תקווה, ובעונת 2017/2018 ערך 20 הופעות.
ב-29 במאי 2018 חתם מגבו לשנתיים בעירוני קריית שמונה.
ב-16 בספטמבר 2019 שוחרר מקריית שמונה וחזר לקדנציה שנייה בבית"ר ירושלים וחתם לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
ב-24 בספטמבר 2019, במשחק גמר גביע הטוטו בין בית"ר ירושלים למכבי תל אביב, נכנס מגבו כמחליף בדקה ה-90 והבקיע שער בתוספת הזמן, כאשר המשחק הסתיים בניצחון קבוצתו, 0–2.
ב-1 במרץ 2020 נכנס מגבו כמחליף בדקה ה-49 ובתוספת הזמן הבקיע את שער הליגה הראשון שלו בבית"ר ירושלים מאז חזרתו לקבוצה וקבע את תוצאת המשחק, שהסתיים בניצחון 1–2 על מועדון ספורט אשדוד.
ב-19 באפריל 2021 כבש מגבו את שער השוויון במשחקה של בית"ר ירושלים נגד בני יהודה.
שער זה הביא להישארותה של בית"ר בליגה לעונה נוספת, ואף גרם לקבוצת נערים להניף שלט הערצה שלו בתחילת עונת 2021/2022, במסגרת המחזור הראשון של ליגת העל.
ב-13 באוגוסט 2021 חתם בהפועל כפר סבא מהליגה הלאומית.
ב-20 ביוני 2022 חתם בסקציה נס ציונה.
ב-19 ביולי 2023 חתם במכבי יפו.ב-1 ביולי 2025 חתם בהפועל ניר רמת השרון אך בעקבות הירידה של הקבוצה לליגה א עוד לפני תחילת העונה ב-8 בספטמבר חתם בהפועל חדרה.
אורי לייזרוביץ' (נולד ב-30 באפריל 1987) הוא שחקן, מדבב, קומיקאי, ומנחה טלוויזיה ישראלי.
לייזרוביץ' נולד להורים עולים מפולין (אביו) ורוסיה (אמו).
הוא נולד וגדל בראשון לציון.
בנעוריו היה חבר בלהקת הנוער השכנים של צ'יץ'.
למד בתיכון עמית עמל במגמת מחשבים.
שירת בצה"ל במערך הטכנולוגי של המשטרה.
הוא למד שלוש שנים פיתוח קול אצל ריקי בוגטין ובוגר קורס פיתוח קול אצל מאיה אבידן.
בנוסף, למד בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שיחק במחזה "התפקיד הראשי".
בתיאטרון תמונע שיחק במחזה "שופרא".
בתיאטרון צוותא שיחק במחזה "דלתות".
בתיאטרון המדיטק שיחק במחזה "מומו".
בתיאטרון הקאמרי שיחק במחזה "שרוליק".
כמו כן, שיחק במחזות "אדם", "הסעודה האחרונה", "חופשת הקיץ של שירה" ו"ילד, הנה ציפור".
כיום, משתתף גם במחזה "ההצגה חייבת להיגמר".
בשנת 2003 שיחק בתפקיד הראשי את דמותו של רועי בסרט הסטודנטים "קרון מסע".
ב-2004 שימש ככתב שטח בתוכנית הטלוויזיה "יש מצב", ששודרה בערוץ הראשון, בהנחייתה של עדן הראל.
בשנת 2005 שימש ככתב שטח בתוכנית הנוער "אקזיט" וכמנחה בתוכנית "זאפ לראשון".
בשנת 2007 השתתף במערכוני התוכנית "שלום אנד גוד איבנינג" בכיכובו של אלי יצפאן ששודרה בערוץ 2.
משנת 2014 גילם את דמותו של אלבז בסדרה "זגורי אימפריה" ששודרה בהוט 3.
בשנת 2015 שיחק בסרט הקולנוע "איביזה".
בשנת 2016 שיחק בסרט "הלהקה האחרונה בלבנון" ובתוכנית הבידור "זה המצב".
בנוסף, החל לשחק בסדרה הקומית "מפלצות קטנות" בזכיינית ערוץ 2, רשת.
על תפקידו בסדרה הוא היה מועמד לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2016 בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית".
בשנת 2017 שיחק בסרטו של שבי גביזון "געגוע".
כמו כן הוא משתתף בעונה השנייה של תוכנית הבידור "הכל הולך" של רשת.
ובאותה שנה גם השתתף בסדרת הקומדיה של ערוץ הילדים "המלון של פיני" בתפקיד יריבו של פיני (ישראל קטורזה) רודי קונטיננטל.
בשנת 2018 שודרה ב-HOT הסדרה "שבאבניקים" בה הוא משחק את דמותו של גדליה לצד דניאל גד, ישראל אטיאס ועומר פרלמן.
על משחקו בסדרה זו זכה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה.
באותה שנה עלתה לשידור גם הסדרה "כפולה" בה הוא מגלם את הכוריאוגרף גרשום, לצד נועה קירל.
בשנה זו גם נתן את קולו לתפקיד הראשי בסרט האנימציה של חנן קמינסקי "אגדת המלך שלמה".
באותה שנה השתתף גם בפסטיגל.
ב-16 בינואר 2019 הצטרף לקאסט הקבוע של "ארץ נהדרת", שם חיקה בין השאר את אלירז שדה, ארז טל, יהונתן מרגי, בן זיני, עידן עמדי,דני אבדיה, שמחה רוטמן וניר מהתוכנית "חתונה ממבט ראשון".
ב-2019 שימש כפרזנטור של קוקה-קולה, ובמסגרת זו הוביל מיני-סדרה של מערכונים, בערוצים ביוטיוב, "Coke-TV".
ב-2019 ביצע סינגל בשם "נצור לשונך" עם הזמר-יוצר והמלחין עמירן דביר.
מ-2020 משתתף בפרסומות של "דנונה" ביחד עם נועה קולר.
ב-2022 הגיש את סדרת הרשת "הפודי היהודי" של קרן משפחת רודרמן.
במאי 2024 עלתה סדרת הדרמת מתח "האיש שרצה לדעת הכל" בכאן 11, בה הוא מגלם את חוקר המשטרה דודי שרפשטיין.
בראיון של לייזרוביץ לפנאי פלוס ב-6 בפברואר 2019 הוא ביקש לא להגדיר את עצמו כסטרייט או כגיי.
באוקטובר 2023 הזוג הביא לעולם בן בכור בהליך פונדקאות.
שנהפרסקטגוריהפרויקטמועמדות2022פרסי נבחרי השנה של פרוגישחקן אהוב בסדרת נוערגולדה ומאיר
אוֹרי להב (נולד ב-3 בדצמבר 1972) הוא מנהל ישראלי, שבעברו היה שחקן כדורסל.
משמש משנת 2019 כמנכ"ל חברת "א.ל.מ רשת חשמל ואלקטרוניקה".
אורי להב נולד בחדרה, לאב מנהל בבנק שהיה חבר בהנהלת קבוצת הכדורסל של מכבי חדרה, ולאם מורה.
גדל במחלקת הנוער של מכבי חדרה.
הוא שיחק בנבחרת הקדטים של ישראל ובלט בשורותיה, ושיחק גם בנבחרת הנוער של ישראל ובנבחרת העתודה.
בנבחרות הקדטים והנוער הועדף בחמישייה על פני דורון שפר.
ב-1989 שיחק בנבחרת הקדטים במסגרת אליפות אירופה.
ישראל סיימה שביעית ולהב קלע 17.1 בממוצע למשחק, הקלע הבכיר של ישראל באליפות זו.
להב השתתף גם באליפות העולם עד גיל 22 שנערכה בשנת 1993, ובאליפות אירופה עד גיל 22 שנערכה שנה אחר כך.
בגיל 17 שיחק בליגה הלאומית במדי הפועל גבת.
בתום העונה חזר לשחק במכבי חדרה, קבוצת נעוריו שעלתה שנה לפני כן לליגה הלאומית.
בשנתו הראשונה בחדרה מיעט לשחק, אך בעונתו השנייה קיבל יותר דקות משחק.
בשנת 1993 הצטרף להפועל גליל עליון וסיים את העונה עם ממוצע של 8.5 נקודות למשחק.
כעבור שנה חתם במדי הפועל אילת בה שיחק עונה אחת.
ב-1995 חזר למכבי חדרה כששיחקה בליגה לאומית ב', ובעונת 1996/1997 הצטרף להפועל תל אביב ושיחק בה למשך 3 עונות.
בעונתו הראשונה בקבוצה היה לשחקן חמישייה, אך בתום העונה ירדה הקבוצה ליגה לראשונה בתולדותיה.
בשנה שלאחר מכן שיחק עם הקבוצה בליגה לאומית ב', הצטיין בשורותיה, סיים עם 17.2 נקודות בממוצע למשחק ובתום העונה חזרה הקבוצה ללאומית א', והעפילה לחצי גמר הגביע, כשבדרך הדיחה את הפועל ירושלים.
כעבור עונה סבל להב מפציעות ומיעט לשחק.
בשל מוסר תשלומים ירוד בקבוצה להב עבר במהלך העונה לאליצור אשקלון מלאומית ב'.
בעונת 1999/2000 שיחק בגבעת שמואל ולאחר מכן הודיע על פרישתו ממשחק.
להב סיים תואר ראשון במנהל עסקים.
לאחר פרישתו ממשחק החל לעבוד בסוכנות של יבואנית הרכב "יוניברסל מוטורס ישראל" כמנהל אולם תצוגה.
לאחר מכן, עבר לעבוד בחברת "צ'מפיון מוטורס", יבואנית פולקסווגן, אאודי, סיאט וסקודה.
הוא שימש בתפקידים של מנהל מכירות ראשי של סיאט, מנהל רשת הסוכנים, מנהל מכירות ארצי ומנהל השיווק והמכירות.
בשנת 2005 מונה להב לתפקיד מנהל מותג הפרטיות של פולקסוואגן.
ב-2009 התמנה למנכ"ל חברת סמל"ת, יבואנית פיאט ומותגי רכב נוספים.
מאז מונה למנכ"ל, רכשה סמל"ת את הזיכיון לייבוא אוטובוסים ומשאיות של איווקו בשנת 2012, בשנת 2013 רכשה את חברת יפנאוטו והפכה לזכיינית סובארו בישראל, ובשנת 2016 הפכה ליבואנית קרייזלר, דודג' והמותג "ג'יפ".
ב-2019 פרש מסמל"ת ובהמשך השנה, מונה לשמש מנכ"ל חברת "א.ל.מ רשת חשמל ואלקטרוניקה".
אורי לבוביץ (גם ליבוביץ) כ"ט בטבת תש"ו – כ"ז באייר תשכ"ז; 31 בינואר 1946 – 6 ביוני 1967) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור המופת על לחימתו בקרב על גבעת התחמושת במלחמת ששת הימים.
לבוביץ היה חובש קרבי שעוטר על דבקות במשימה.
במשך כל הלחימה טיפל בפצועים, גם באלה שנפגעו ושכבו במקומות חשופים והיו תחת ירי של הלגיון הירדני.
לבוביץ נהרג בעת שטיפל בשני חיילים פצועים.
אורי לבוביץ, בנם של טובה ויצחק יעקב, נולד בקריית מוצקין ב-1946, למד בבית ספר יסודי "אחדות" בקרית מוצקין, ולאחר מכן בבית ספר מקצועי "עמל" בקריית חיים (נקרא אינטרנשיונל בזמנו), שם למד להיות מסגר.
בבית הספר לחניכות למד בחלק מהשבוע ובחלקו השני עבד במפעלי וולקן הנדסה ולאחריו במסגריית גורן שבמפרץ חיפה.
בכיתה ט' הצטרף לתנועת "המחנות העולים".
הוא היה נער שתקן ומופנם, ותואר מאוחר יותר על ידי חבריו לגרעין ולצבא, כאדם ביישן, נחבא אל הכלים, ישר והגון, שבלטה בו אהבת האדם והדאגה לחבר.
הוא הוכשר כלוחם בצנחנים, ובנוסף לכך עבר קורס חובשים קרביים.
החלטתו ללכת לקורס חובשים קרביים נבעה מרצונו לעזור, הוא הגיע למצבי עימות עם אנשים תוך עמידה על עקרונות הצדק שאימץ לעצמו, שבמסגרתם נענה גם לכל פנייה לעזרה שהופניתה אליו.
לקראת סיום שירותו הצבאי, צורף לאימון בערד, שבמסגרתו הוקמה חטיבה 55 שהיא חטיבת צנחנים במילואים שבה שרת לאחר מכן.
לאחר שחרורו מצה"ל ב-20 במרץ 1967, התקבל כחבר בקיבוץ גדות.
הוא חזר לעבוד במסגריה בקיבוץ.
ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל של שנת 1967 הוחלט בקיבוץ להכין כן לנר זיכרון מפליז שישמש את חברי הקיבוץ, בטקסי יום הזיכרון שהתקיימו בקיבוץ.
על גבי בסיס הכן נכתבה המילה לזכרם מפח גס וחלוד.
האותיות הוכנו על ידי אורי לבוביץ שוב ושוב עד שהתוצאה השביעה את רצונו.
הכן שימש לראשונה בטקס של יום הזיכרון של שנת 1967 שהתקיים ב-ד' באייר, תשכ"ז, 14 במאי 1967, שלושה שבועות לפני מלחמת ששת הימים שבמהלכה נהרג.
אורי לבוביץ הספיק להיות חודשיים בלבד בקיבוץ, לפני שגויס למילואים ב-20 במאי 1967 בשל ההיערכות למלחמת ששת הימים.
לבוביץ לחם בקרב בגבעת התחמושת בירושלים במסגרת גדוד 66, בתפקיד החובש המחלקתי.
הוא נהרג במהלך הקרב תוך חירוף נפשו בהגשת עזרה ראשונה, וקיבל את אות המופת על גילוי אומץ לב ודבקות במטרה במהלך הקרב.
אורי לבוביץ הובא למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
תיאור מעשיו של לבוביץ בקרב כחובש קרבי, מופיעים בספר "רפואה בשישה ימים" של חיל הרפואה.
אורי לבוביץ השתייך לפלוגה ג', שמפקדה היה דדי, מפקד מחלקתו היה מילר.
עוד לפני תחילת הלחימה על בית הספר לשוטרים וגבעת התחמושת, בדרכה של המחלקה אל התעלה שיועדה להם בקרב, עצר לבוביץ בדרכו וחבש בחבישה ראשונה, פצועים מפלוגות אחרות.
המחלקה נכנסה לגבעת התחמושת דרך "הבית הארוך" הלכה לאורך תעלת הקשר הימנית לכיוון "בית הטלוויזיה" ובונקר הפיקוד של המוצב.
המ"מ מילר הורה לחוליית המקלעונים לנוע בשטח הפתוח שמשמאל לתעלה, המ"פ דדי התמקם בעמדת הפיקוד הפלוגתית.
לאחר מכן החל מטח כדורים שהגיע משמאל.
מילר הורה לחוליית האבטחה לחזור בחזרה לשטח המוגן, אבל הם כבר יצאו לשטח הפתוח, ואש נפתחה עליהם.
חיילי המחלקה המשיכו לנוע קדימה, שני חיילים, שושני ושטיין, הגיעו לקרבת הירדנים, כדור פגע בעינו של שטיין והוא נפגע.
לבוביץ זינק אליו מיד וטיפל בו.
בעודו עושה זאת הגיע אליו קוקו שנפצע אנושות בחזהו, ולבוביץ טיפל בשניהם יחדיו, בסיוע חיילים אחרים במחלקה.
המ"מ מילר טיפס מהתעלה הימנית לעבר הבית והסתבך בגדר התיל.
החיילים הירדנים המשיכו לזרוק רימוני יד שפגעו בחיילים שבעורף.
אורי לבוביץ נהרג ב-6 ביוני 1967. רק ביום חמישי, 15 ביוני, דיווח קצין העיר על מותו להוריו המאמצים בקיבוץ גדות, לא נמסרה כל הודעה להורים בקריית מוצקין.
ההורים המאמצים בקיבוץ הודיעו לקצין העיר שזה לא תפקידם להודיע למשפחה.
אצל קצין העיר נרשם שנמסרה הודעה על מותו.
ביום שישי, ה-16 ביוני, בעת שהמשפחה לא הייתה מודעת למותו, פרסמו החברים ליחידה הצבאית מודעת אבל בעיתוני הערב, המבכה את החברים שנהרגו במערכה על ירושלים.
המודעה כללה 15 שמות של חללי פלוגה ג' גדוד 66, כולל השם רב"ט אורי ליבוביץ.
במשפחת לבוביץ קראו רק את העיתון "דבר", ולא היו מודעים לידיעה בעיתונים.
כל השכנים היו מודעים לידיעה הזאת אבל לא העזו להודיע למשפחה.
רק במוצאי שבת ב-17 ביוני סיפר שכן קרוב למשפחה על מותו של אורי לבוביץ.
ידיעה הגיעה למשפחה מקצין העיר רק ביום ראשון, 18 ביוני 1967. ביום שני, 19 ביוני, פורסמה מודעת אבל של מועצה אזורית הגליל העליון המודיעה על מותו ביחד עם בני יישובים אחרים במועצה.
המודעה התייחסה אליו כאל אורי ליבוביץ מקיבוץ גדות.
בתקופה שבין מותו עד לידיעה הסופית על מותו שלחה המשפחה שתי גלויות לכתובת הצבאית עם המסר "אנחנו דואגים, צור קשר", שתי הגלויות הוחזרו למשפחה עם חותמת דואר "מוחזר לשולח" עם סימון המשבצת "סיים שירות" כסיבת החזרת דבר הדואר.
לבוביץ נקבר תוך כדי הקרבות, והמשפחה לא נכחה בהלווייתו.
ההחלטה לקבור אותו בהר הרצל לא הייתה של המשפחה.
הצבא אפשר להעביר לאחר מכן את מקום הקבר, אבל המשפחה החליטה להשאיר את הקבר בבית הקברות בהר הרצל כשההורים אמרו: .
אורי לבוביץ מונצח במספר אנדרטאות ברחבי ישראל.
ב-2004 הפיקה העמותה להנחלת מורשת הצנחנים סרט לזכרו עם הכותרת אורי ליבוביץ ז"ל.
בנוסף יצא ב-2015 ספר אורי לבוביץ, בהוצאת משרד הביטחון, אגף משפחות והנצחה.
בקיבוץ גדות שמו מופיע על גבי גלעד בבית הקברות של הקיבוץ, על גבי לוח האבן נכתב:.
בעבר נקרא על שמו מתקן השמנים ששכן במסגריה שבקיבוץ.
בבית ספר אחדות בקריית מוצקין, חדר המדעים נקרא על שמו ונקרא "חדר אורי".
הוריו יסדו קרן על שמו שמממנת רכישת ציוד ספציפי לבית הספר, הציוד שנרכש נושא עליו לוחית זיכרון, בערב יום הזיכרון מתקיים טקס בבית הספר אליו מוזמנות המשפחות התורמות, ובטקס נאמרים דברים על ידי המשפחות השכולות.
שמו גם מופיע על גבי קיר זיכרון לנופלים בבית הספר.
בנוסף הוא מונצח באנדרטה לחללי חטיבת הצנחנים גדוד 66, הניצבת בגבעת התחמושת ובלוחית ההנצחה בגבעת התחמושת, בכיכר התותח בקריית מוצקין, שהיא אנדרטה לזכר בני המקום שנפלו במלחמת ששת הימים, ובבית יד לבנים בקריית מוצקין, באנדרטת הצנחנים כביש גדרה - צומת ביל"ו ליד תל נוף.
באנדרטת חיל הרפואה לחללי חיל הרפואה בבית חולים 10 בחיפה, בבית יד לבנים בירושלים, בחדר הנצחה לסיירת צנחנים בבסיס הצבא בבית ליד, באנדרטת הקיבוצים לנופלים בני התנועה הקיבוצית ביערות מנשה ליד משמר העמק.
בלוח הנצחת שמות הנופלים בהיכל הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל, שנחנך באפריל 2017.
אורי לוי (נולד ב-27 בדצמבר 1978) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
שימש קצין אג"ם של הגיס המטכ"לי וראש מטה פיקוד ההכשרות והאימונים בזרוע היבשה, מפקד עוצבת השרון ומפקד בא"פ לכיש, מפקד בא"ח כפיר ומפקד גדוד נצח יהודה.
למד בישיבה התיכונית "בני עקיבא השומרון" שבקרני שומרון ובמכינה קדם-צבאית בני דוד בעלי במחזור ט'.
התגייס לצה"ל בשנת 1998, והתנדב ליחידת עוקץ.
בתום המסלול יצא לקורס קציני חי"ר.
בסיום הקורס שב ליחידה ומונה למפקד צוות.
בהמשך שימש כמפקד פלגת לוחמים ביחידה.
לאחר 8 שנות שירות ביחידה עבר לחטיבת כפיר, שם מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד דוכיפת.
לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד נצח יהודה.
בהמשך שימש כסגן מפקד בא"ח כפיר.
לאחר מכן שירת כמפקד מחזור בבא"ח כפיר.
בשנת 2013 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף חי"ר במרכז לאימונים באש במל"י, ושימש בתפקיד עד שנת 2014. ב-31 ביולי 2014 מונה למפקד גדוד נצח יהודה, ושירת בתפקיד זה עד אוקטובר 2016. בסיום התפקיד יצא ללימודים.
באוגוסט 2024 התמנה למנכ"ל "עמינדב" - עמותה בשירות הלאומי האזרחי.
לוי מתגורר בירושלים, נשוי לסופרת הילה לוי ואב לארבעה.
אורי לוין (נולד ב-1972) הוא בנקאי, מנהל ודירקטור ישראלי, מנכ"ל חברת הנדל"ן תדהר.
כיהן בתפקידי ניהול בכירים בבנק דיסקונט (וכמנכ"ל הבנק) ובבנק הפועלים.
לוין שירת כטייס בחיל האוויר.
בעל תואר ראשון משולב בהנדסת מחשבים ומדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במנהל עסקים עם התמחות במימון בלונדון ביזנס סקול.
בסיום לימודיו עבד בלונדון במשך 6 שנים כיועץ אסטרטגי במקינזי לונדון.
לבקשת צבי זיו, מנכ"ל בנק הפועלים, שימש כעוזרו האישי.
לאחר תפקיד זה, עבר לשמש כמנהל האסטרטגיה, השיווק והפיתוח העסקי בחטיבה העסקית של הפועלים.
לאחר כשנתיים, עזב את הבנק ומונה למנכ"ל קבוצת ISP, שמרכזה בשווייץ, המתמחה בשירותים פיננסיים ללקוחות פרטיים ומוסדיים ברחבי העולם.
לוין העיד בפרשת הרצת המניות של נוחי דנקנר ואיתי שטרום.
לוין עזב את ISP בעקבות פניית מנכ"לית בנק דיסקונט לילך אשר טופילסקי שהכירה אותו מבנק הפועלים ומינתה אותו לסמנכ"ל בכיר ולראש החטיבה לתכנון, אסטרטגיה וכספים בבנק.
בתפקיד זה, ניהל את תהליך הגיבוש והיישום הקפדני של התוכנית האסטרטגית הרב שנתית של הבנק, את הליך התייעלות הבנק, וכן ריכז את קשרי המשקיעים והיה אחראי על החברות-הבנות (כאל, בנק מרכנתיל דיסקונט, דיסקונט ניו יורק ועוד).
לאחר כשנתיים, מונה למנכ"ל בנק דיסקונט בניו יורק, אשר בו יישם תוכנית אסטרטגית שהובילה לשיא ברווח הנקי.
באפריל 2019, לאחר פרישתו של מנכ"ל בנק הפועלים אריק פינטו, הוצע לו ניהול הבנק אך הוא סירב.
ביוני 2019 הודיעה מנכ"לית בנק דיסקונט לילך אשר טופילסקי על התפטרותה ומעברה לקרן פימי.
ועדת איתור בראשות יו"ר הדירקטוריון שאול קוברינסקי, בחרה בלוין כמועמד לתפקיד המנכ"ל.
הוא נכנס לתפקיד ב-1 בדצמבר 2019. מאז שמונה הוביל לוין את תוכנית פרישת העובדים הגדולה בתולדות דיסקונט, במסגרתה פרשו מאות עובדים מהקבוצה.
בסוף שנת 2022 דורג במקום הראשון בסקר המנהלים המצטיינים של כלכליסט לאותה שנה ולמקום הראשון מקרב המנהלים בגופים הפיננסים.
תפקידנו ההיסטורי הוא לעשות כל שביכולתינו כדי לעצור את הנפילה לתהום...
הערב צריך לנקוט פעולות משמעותיות שיבהירו את עמדתנו ושימנפו את כל הכוח שלנו, ויש לנו, לעצירת החקיקה".
באפריל 2023 הודיע שיתפטר מדיסקונט וימונה למנכ"ל קבוצת תדהר.
לוין נשוי ליפעת ולו שני ילדים.
אורי מוראי (נולד ב-2 בספטמבר 1983) הוא ראפר ישראלי-אמריקאי.
ידוע בעיקר כמקים וסולן להקת ההיפ הופ היהודית "שטר".
מוראי נולד בסיאטל שבוושינגטון די.
כרורי מוראי, לאב אירי ואם יהודייה, אף על פי שגדל עם מעט קשר לתרבות היהודית.
אביו, רוד מוראי, היה מדריך אמנויות לחימה בכיר עם בית ספר בסיאטל.
אורי עצמו התאמן באופן פעיל בקראטה ודיסציפלינות אחרות מגיל צעיר, כולל פעילות של כמה שנים כמתאבק במכללה.
מוראי הושפע ממוזיקת היפ הופ בעיקר בתקופתו בתיכון.
מוריי החל לראפרפ במקצועיות כשגר בסיאטל.
הוא הקליט את אלבומו הראשון "Madsteez" בגיל 19 והופיע בתוכניות ברחבי החוף המערבי.
כשלקח חלק בארגון אש התורה, מוראי ויתר בתחילה על הראפ כדי להתמקד בלימודיו, עד שאחד מרבניו אמר לו שזה ייחשב חילול השם להדחיק את כישוריו בצורה כזו.
בשנת 2006 פגש מוראי את חברו לאש התורה בראד רובינשטיין, שהיה בעבר גיטריסט בלהקת ההיפ הופ האנגלית "Lisp".
הם התחילו לכתוב מוזיקה יחד והקימו את להקת שטר, בתחילה כצמד, לפני שצירפו להקה מלאה לחיזוק ההופעה החיה שלהם.
ב-2012 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "Infinity", באמצעות חברת התקליטים Shemspeed.
ב-2016 התמודדו בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא", והגיעו למקום התשיעי.
מוראי מתגורר בבית שמש עם אשתו וילדיו.
בנוסף לקריירת המוזיקה שלו, הוא מלמד קונג פו ועובד בנדל"ן.
אורי מאיר-צ'יזיק (נולד בלונדון ב-20 ביולי 1977) הוא היסטוריון וסופר, המתמחה בהיסטוריה של הרפואה והתזונה.
מאיר-צ'יזיק הוא מומחה לליקוט צמחי-בר למאכל, מעביר סדנאות והרצאות בנושא, והקים את "המרכז להנהגת הבריאות".
את לימודיו האקדמיים עשה מאיר-צ'יזיק באוניברסיטת חיפה.
בשנת 2006 הגיש את עבודת התזה שלו לתואר שני בנושא "שימור מזון בארץ-ישראל במבט היסטורי: מגמות וטכנולוגיה" בהנחיית אפרים לב.
עבודת התזה הציגה מקבץ עדויות היסטוריות על האופן שבו נהגו חברות היסטוריות, מהתקופה הכנענית ועד למאה ה-18, לשמר מזון.
בשנת 2011 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו בנושא "מזון ואיזון: התזונה מהלכה למעשה, על פי תורת היסודות, המזגים והמרות -באימפריה המוסלמית ערבית במאות ה-9 עד ה-16", גם היא בהנחיית פרופ' לב.
בשנת 2005 החל מאיר-צ'יזיק לעסוק בתחום הבריאות והתזונה במטרה ללמד את הציבור על האופן שבו יכולה החברה לשפר את בריאות הציבור על ידי תזונה בריאה יותר, בדגש על גידול עצמי של מזון וליקוט מזון בטבע.
בשנת 2010 פרסם את ספרו הראשון, "צמחי בר למאכל" שיצא בהוצאת מפה.
בשנת 2012 יצא לאור ספרו השני, "דברים שאוכלים מכאן", גם כן בהוצאת מפה.
את ספרו השלישי, "מזון ואיזון", הוציא לאור בשנת 2018 בהוצאה עצמית.
ספרו הרביעי, "התססה מקומית", יצא גם הוא בהוצאה עצמית, בשנת 2020.
ספרו החמישי, "הפוליטיקה של האוכל" יצא בהוצאת רדיקל בשנת 2024.
בשנת 2014 הקים מאיר-צ'יזיק את "המרכז להנהגת הבריאות" במטרה להעביר לציבור את הידע שרכש בתחום הקיימות, הבריאות והתזונה הנכונה.
בשנת 2020 הוקרנה סדרת טלוויזיה "הפוליטיקה של האוכל".
מאיר-צ'יזיק מתגורר בקיבוץ נווה איתן.
הוא נכדו של נשיא בית-המשפט העליון, יצחק כהן.
אורי מנג'ם (נולד ב-9 באפריל 1954) הוא איש ציבור וקהילה, שכיהן כראש מועצת פרדס חנה-כרכור בין השנים 2001–2003.
מנג'ם נולד, גדל והתחנך בכרכור.
הוריו, יונה (יפת) מנג'ם, שהייתה עקרת בית, ואביו, שלום מנג'ם, חקלאי ובעל אדמות, נולדו בתימן.
שימש כיועץ לנושאי חקלאות, היה קצין ביטחון אזורי מטעם משרד החינוך, ניהל את אזור הצפון של חברת "מהדרין פריאור", חברה ליצוא ושיווק פרי הדר במשך 22 שנים.
בשנת 1998 הוצב במקום השישי ברשימת מפלגת העבודה למועצה המקומית פרדס חנה-כרכור.
הרשימה זכתה בשישה מנדטים ומנג'ם נבחר לכהן במועצה.
בשנת 2001 פרש ראש המועצה חיים געש בטענה כי חברי סיעתו פועלים נגדו על מנת לסחוט ממנו תפקידים בשכר.
געש פרש כאשר מצבה הכלכלי של המועצה המקומית היה במשבר קיצוני, ועל סף מינוי של ועדה קרואה על ידי שר הפנים.
במקום געש הפורש מונה מנג'ם לראשות המועצה.
בתקופת כהונתו ניסה מנג'ם להנהיג תוכנית הבראה לעיר שלא צלחה.
בסוף כהונתו נטען כי עובדי העירייה לא קיבלו משכורות כמה חודשים, מצב התברואה בתחומי המועצה אינו טוב ואף מונה לה חשב מלווה ב-2002. בשנת 2003 פרש ממפלגת העבודה והצטרף לחברת המועצה שמרית אור והקים יחד איתה את רשימת "כולנו עם אורי ושמרית".
הוא עמד בראשה וגם התמודד מטעמה לראשות המועצה בבחירות של אותה שנה.
הסיעה זכתה למנדט אחד ומנג'ם זכה ל-6% מקולות הבוחרים בבחירות לראשות העיר.
לאחר הבחירות פרש מנג'ם מהמועצה ופינה את מקומו לשמרית אור, שהייתה הבאה אחריו ברשימה.
מאז לא חזר לפעילות פוליטית וציבורית.
נשוי לאורלי ואב ל-3 ילדים.
אורי לברון (נולד ב-6 ביוני 1963) הוא פרסומאי, סופר ותסריטאי ישראלי.
אורי (אוריאל) לברון נולד וגדל בתל אביב.
אביו, יוסף, היה מהנדס; אמו, מרים, הייתה מנהלת חשבונות;
בתיכון למד בגימנסיה הרצליה; בצה"ל שירת בחיל המודיעין.
לאחר שחרורו מהצבא למד באוניברסיטת תל אביב והוא בוגר תואר ראשון במדעי המדינה, המזרח התיכון ואפריקה.
הוא בעל תואר שני בתקשורת מהמכון הטכנולוגי של ניו יורק .
לברון החל לעבוד בתחום הפרסום בשנת 1988, במשרד שירה שקולניק.
ב-1992, כששב מארצות הברית, הצטרף לפרסום ליניאל די.די.בי.
בשנת 1997 הצטרף כשותף לפרסום אדלר חומסקי & ורשבסקי, בתחילה כמנהל הקריאייטיב הראשי (עד 2006), אחר-כך היה מנכ"ל משותף של "גריי אינטראקטיב", חברת הדיגיטל של אדלר חומסקי (2007–2009);
בתפקידו האחרון היה המנהל האסטרטגי הראשי של אדלר חומסקי (2007–2012), עם פרישתו אדלר חומסקי היה משרד הפרסום השני בגודלו בישראל.
החל משנת 2012 ועד היום הוא משמש כיועץ אסטרטגי בתחום המיתוג ושותף בחברת המיתוג Jack.
הוא עבד בשש מערכות בחירות.
בארבע הראשונות לברון היה מנהל קריאייטיב: אריאל שרון לראשות הממשלה ב-2001, אריאל שרון ומפלגת הליכוד ב-2003; אהוד אולמרט ומפלגת קדימה ב-2006; ציפי לבני ומפלגת קדימה ב-2009; כיועץ אסטרטגי למפלגת מרצ ב-2013 וכסגן מנהל הקמפיין למחנה הציוני ב-2015.
לברון שפט בפסטיבל הפרסום בקאן, הישראלי השני ששפט שם, היה יו"ר ועדת תחרות "קקטוס", תחרות הפרסום הישראלית.
הגה את השמות "מימדיון", "מאקו" ואת השם של מפלגת "קדימה" וכן את הסיסמאות "בננה פצצת אנרגיה צהובה" ו"להיות ראשון זה מחייב".
היה אחראי למאות קמפיינים תקשורתיים עבור כמה מהלקוחות הגדולים במשק.
לברון כתב שישה ספרים, ארבעה מהם ראו אור בהוצאת כתר.
שלושה ספרי ילדים ושלושה ספרי מבוגרים, שניים מספריו היו רבי-מכר: "חצי הוכחה" ו"הילד הלא נכון"; ספרו "למה חתולים לא נחמדים" נבחר על ידי ספריית פיג'מה וחולקו כ-118,300 עותקים בגני חובה.
לברון יצר, כתב וערך ביחד עם טלי רוזין את הסדרה התיעודית "בין גבר לאשה", ששודרה בקשת, ערוץ 2, ב-2006, בבימויה של נירית ירון.
לברון יצר וכתב ביחד עם יזהר הר-לב את סדרת המתח "המדרשה", ששודרה בערוץ 2, רשת, בבימויו של דני סירקין.
אורי לברון נשוי לנתלי, מתגורר ברמת השרון ואב לשלושה ילדים.
המלך ששכח איך לחיך, הוצאת ציבלין; איורים: איתמר דאובה; עריכה: דפנה פיינס, 2004.
קלמנטינה בקצה השמים : ספור על חברות, על דברים שאוהבים לעשות ועל כך שלכל דבר יש זמן משלו, ציבלין; איורים: איתמר דאובה ; עריכה: עטרה אופק, 2005.
למה חתולים לא נחמדים, הוצאת כתר, עריכה: רחלה זנדבנק, איורים: מיכל שלו, 2017.
חצי הוכחה, הוצאת כתר, עריכה: דרור משעני, 2009.
הילד הלא נכון, כתר, עריכה: דרור משעני, 2011.
זה שהיה כאן קודם, כתר, עריכה: יערה שחורי; 2020.
הארץ, מוסף ספרים, 26 באוקטובר 2011.
אוּרי לוי (נולד ב-1988) הוא עיתונאי, שדר ופרשן כדורגל.
מעיתונאי הספורט הבודדים בישראל המכסים את הכדורגל הפלסטיני והערבי.
במסגרת עבודתו סיקר את מונדיאל 2018 מרוסיה, גביע אפריקה לאומות 2019 ממצרים, מונדיאל 2022 מקטר, והיה העיתונאי הישראלי הראשון לסקר את גביע אסיה ממדינה ערבית (איחוד האמירויות 2019).
לוי נולד וגדל בירושלים, לאביו הצייר רענן לוי ולאמו האמנית רוני ברות.
לוי הוא בעל תואר ראשון במזרח תיכון ולימודים איבריים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
דובר עברית, ערבית, אנגלית, ספרדית וצרפתית.
לוי החל את דרכו בתקשורת הספורט הישראלית בשנת 2010, כעוזר הפקה בערוץ הספורט.
ארבע שנים לאחר מכן ייסד את אתר הכדורגל הבינלאומי BabaGol.
מאמצע העשור השני של המאה ה-21, עובד לוי כעיתונאי עצמאי, המפרסם באנגלית, עברית וערבית בגופי התקשורת הגדולים והמובילים בישראל ובעולם.
עבודותיו בעברית התפרסמו בהארץ, וואלה!, ישראל היום, כלכליסט ועוד.
בשפה האנגלית לוי הוא מהישראלים הבודדים לפרסם ב-BBC, Guardian, The Athletic ואחרים.
לוי מפרסם גם בערבית וכתבותיו מתורגמות ומצוטטות תדיר בתקשורת הערבית והפלסטינית.
הוא היה בעל טור קבוע באתר אל-ערבי אל-ג'דיד הקטרי ופרסם מאמרים ב-Middle East Eye הקטרי גם כן, וערב ניוז הסעודי.
מ-2017 החל לשמש לוי חבר פאנל קבוע וכפרשן ספורט מזרח תיכוני בI24 News בשפות ערבית, ספרדית, צרפתית ואנגלית.
במקביל, לוי שימש כפרשן כדורגל בשפה העברית בערוץ הספורט, ב'כאן 11', וכיום כפרשן וכשדר בספורט 1 (צ'רלטון).
בשנים האחרונות כותב ומגיש הסכת הכדורגל "שער" בתאגיד השידור הציבורי 'כאן'.
לוי היה העיתונאי הראשון לדווח מדובאי בהרחבה אודות עסקת בית"ר ירושלים ושייח' חמד בן ח'ליפה, מה שהצית את אחת הפרשות המדוברות בספורט הישראלי.
אורי יצחק כץ (נולד ב-22 בדצמבר 1971) הוא סופר,עורך, במאי ותסריטאי ישראלי.
כץ הוא תסריטאי,עורך ובמאי הפועל משנת 2002. את שירותו הצבאי עשה בפיקוד העורף ולאחר השחרור עבד בפיתוח עזרי הוראה וכתיבת תוכני מולטימדיה.
בתחילת דרכו הגיש פינה קומית בתוכנית הטלוויזיה זומביט עד שהחל לכתוב לתוכניות בידור קומיות לטלוויזיה כגון לעונה השנייה של ארץ נהדרת, כוכבי השכונה עם אבי גרייניק ועידן אלתרמן ו"המופע של פיני הגדול" בביפ, ערב אדיר ובהיכל התרבות עם אדיר מילר ושלישיית מה קשור.
בשנת 2005 יצר ביחד עם יגאל שפירא ושלישיית מה קשור את הישראלים, תוכנית מערכונים שזכתה להצלחה רבה.
בהמשך כתב כץ ופיתח תוכניות כגון עם סגולה יחד עם רמי פרג, צחוק מעבודה, שבוע סוף, ועוד.
במקביל החל כץ גם לביים.
הוא ביים וכתב את שותפים בהשתתפות חן מזרחי וגדי וילצ'רסקי להוט קומדי סנטרל.
ביים את העונה השלישית של שבט צוצלת לערוץ זום של yes.
ביים גם את טרנינג לערוץ KidZ.
בשנת 2019 כץ יצר, ביים והיה עורך התוכן והתסריטאי הראשי של מצולמים, ביחד עם שלישיית מה קשור, עמי טיר, ורם לנדס.
הסדרה זכתה להצלחה רבה, הייתה התוכנית הנצפית ביותר של הוט באותה שנה, וזכתה לקבל עונה נוספת.
כץ כתב מופעי סטנדאפ למיקי גבע וחן מזרחי.
החל מפברואר 2024 משודרת בכאן 11 תוכנית הסטנדאפ והמערכונים "מועדון הסטנד-אפ" שבה הוא שימש כעורך ותסריטאי ראשי.
בשנת 2021 יצא לאקרנים סרטו לשחרר את שולי בכיכובם של שלישיית מה קשור אשר זכה להצלחה רבה והוא הסרט הישראלי השני הנצפה ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2025 יצא סרטו לשחרר את שולי סאן קומדיית פעולה, והמשכו של הסרט "לשחרר את שולי" בכיכובם של שלישיית מה קשור.
בשנת 2019 פרסם כץ רומן פרוזה ראשון בשם "האיש שנתקע לו הפרצוף הזועף", הוצאת כתר.
הרומן זכה בפרס שרת התרבות לספרי ביכורים.
ב-2020 זכה כץ בקרן התרגום של משרד התרבות והרומן תורגם לשפות נוספות.
הרב אורי מילר (Uri Miller, 1906–1972) היה רב אמריקאי, נשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה ונשיא .
למד במכון הטכנולוגי של אילינוי, שם קיבל תואר ראשון במדעים.
בשנת 1927 קיבל סמיכה לרבנות בקולג' התאולוגי בשיקגו.
נשא לאישה את רוז שפר בשנת 1939, ונולדו להם שלוש בנות: בריינה, אסתר ובתיה.
תפקידו הציבורי הראשון היה רב קהילה בבית הכנסת בטרה הוט, אינדיאנה.
לאחר מכן שימש כרב קהילה בקהילות באומהה, נברסקה, קהילת בית ישראל בניו אורלינס (1935–1945) ובית יעקב בבולטימור (1945–1972) שם שימש עד מותו.
בשנים 1946–1948 כיהן כנשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה.
תחת הנהגתו דגלה ההסתדרות בשוויון במקומות עבודה לאנשים לבנים וצבעוניים.
מתוקף תפקידו, נסע ב-1965 לרוסיה כדי לסייע ליהודים שם.
כמו כן, בין השנים 1963–1965 שימש הרב כיו"ר משותף בוועדת הנשיא לזכויות האזרח.
הרב מילר שירת בצבא האמריקאי כרב היהודי בפורט הולבירד, פורט מיד, פורט הווארד ובבית החולים של פרי פוינט במרילנד.
ב-1962 אייש את תפקיד היו"ר של ועדת הרבנים היהודים במרילנד עד מותו.
במרילנד גם שימש כחבר בוועדת מרילנד לחקר בעיות התמכרות לסמים.
כיהן בוועד המנהל של בולטימור של הצופים באמריקה ועל עבודתו זו זכה בפרס בונה הכסף.
בבולטימור גם היה שותף לפיתוח תוכניות לימודים בבתי הספר העבריים ומעורב במועצת החינוך היהודית בעיר.
ב-1963 ארגן והנהיג את העצרת הבין-דתית לזכויות האזרח (the Interreligious Convocation on Civil Rights) שהייתה עצרת בעד חוק זכויות אזרח שחוקק באותן שנים.
בעצרת נכחו 6,300 רבנים וכמרים קתולים ופרוטנסטנטים.
כמו כן, נשא תפילה במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות.
הרב אורי מילר נפטר בבולטימור בשנת 1972 בגיל 66.
רבי אורי לנגנר מסטרטין (ה'תק"ף, 1820 – י"ח באייר ה'תרמ"ט, 1889) היה האדמו"ר השלישי של חסידות סטרטין.
נולד בשנת ה'תק"ף לאביו רבי יצחק לנגנר, אב"ד טארטאקוב, שהיה מצאצאי רבי יצחק חיות בעל ה"זרע יצחק", והיה מגדולי תלמידי רבי אורי מסטרליסק, וכך קרא לבנו על שם רבו.
על פי המקובל במסורת החסידית כבר בהיותו ילד היה רבי יהודה צבי ברנדויין מייסד חסידות סטרטין (שהיה רבו של אביו של רבי אורי) מקרבו ולומד אתו.
אביו של רבי אורי נפטר כשהיה רבי אורי ילד, והוא גדל אצל גיסו רבי אביגדור אייזן.
בשנת ה'תקצ"ח הוא נישא לשרה, בתו של רבי אברהם ברנדויין האדמו"ר השני של חסידות סטרטין, לאחר נישואיו הוא עבר להתגורר ליד חותנו ושימש כדיין.
לאחר פטירת חותנו בג' בטבת ה'תרכ"ה הוא מונה לממשיך דרכו באדמו"רות, לצד דוד מחותנו רבי אליעזר ברנדויין (בנו הצעיר של רב יהודה צבי ברנדויין) ששימש באדמו"רות בעיר אזיפלע.
את חצרו ניהל בעיירה רוהטין.
רבי אורי התאפיין בעיסוקו בהחזרת יהודים בתשובה וללמד עליהם זכות, כפי שהעיד על עצמו בהזדמנות כי .
רבי אורי נקבר בחלקת אדמו"רי סטרטין, ברוהאטין, ממשיך דרכו בחסידות היה בנו רבי יהודה צבי לנגנר.
עקב פטירתו בל"ג בעומר, הפך ציון קברו למקום עליה לרגל בל"ג בעומר, וכיום הילולא במקביל להילולא בהר מירון על ציון קברו של רבי שמעון בר יוחאי.
בשנת ה'תשע"ג נמצאה המצבה המקורית של רבי אורי והיא הוקמה מחדש.
רבי יהודה צבי לנגנר – ממשיך דרכו באדמו"רות, נפטר בי"ד באייר ה'תרס"ז.
רבי יצחק אהרן לנגנר – נפטר בכ"ו בתמוז ה'תרנ"א.
רבי ישראל מנחם לנגנר – מהעיר ברודי, נפטר בכ"א בסיוון ה'תרפ"ב.
רבי חיים יוסף רבינוביץ – מטורקא, נפטר בד' בסיוון ה'תרע"א.
רבי אלעזר רובין – מגלאגוב סאסוב.
אור (אורי) מזרחי (נולדה ב-1993) היא שחקנית כדורשער וספורטאית פאראלימפית ישראלית.
מזרחי נולדה עם לבקנות וסובלת מלקות ראייה מולדת.
בגיל 12 החלה להתאמן בבית הלוחם בכדורשער והיא מראשונות החברות בנבחרת ישראל בכדורשער נשים.
לפני אליפות העולם בכדורשער לשנת 2014 נמצא שראייתה משופרת ביחס לקריטריון המשחק והשתתפותה במשחקי האליפות נמנעו.
היא פרשה מהנבחרת ולא השתתפה ב, עד שערערה על ההחלטה בשנת 2019 והוכח בבדיקה חוזרת שראייתה נותרה לקויה באותה מידת לקות.
במשחקי הדירוג העולמיים של 2019 זכתה עם הנבחרת במקום השלישי ובהמשך אותה שנה זכו במדליית כסף באליפות העולם וזכו בקריטריון ההשתתפות ל, בהם השתתפה.
בשנת 2023 זכתה הנבחרת במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בפורטוגל.
מזרחי גדלה בחולון, למדה חינוך גופני והיא מאמנת כדורשער לילדים ומאמנת של נבחרת העתודה.
אוּרִי "כובע גרב" מייזלמן (נולד ב-10 באפריל 1977) הוא מוזיקאי, יוצר ואיש חינוך.
לשעבר מתופף להקת "קרח תשע", יוזם פרויקטים מוזיקליים-חינוכיים וחבר להקת "אל המשורר".
פעיל בולט בהנצחת זכר השואה באמצעות מוזיקה וברשת החברתית, מדריך במסעות לפולין, חבר תנועת דרור-ישראל וחבר בצוות הקינים הערבים בתנועת הנוער העובד והלומד.
מייזלמן נולד בכפר סבא, בנם של דוד מייזלמן, מחנך שניהל את פנימיית שטיינברג בכפר סבא במשך כארבעה עשורים, וצפרא שעבדה כגננת, ולו אחות ואח גדולים.
המשפחה התגוררה בפנימייה, ושם גדל.
התחנך בבית הספר היסודי ברנר ובתיכון כצנלסון.
מילדותו אוהד את קבוצות הכדורגל והכדורסל הפועל תל אביב.
את דרכו המוזיקלית החל מייזלמן כמתופף בלהקת "קרח תשע" שפעלה בשנות ה-90, זאת לאחר שחבר לנעם רותם, אוהד קוסקי ורועי הדס.
הלהקה, שהוציאה שני אלבומים, התפרקה לאחר 6 שנות פעילות אך התאחדה מאז למספר הופעות.
בפברואר 2004 חיפש שירים בנושא השואה, ומצא את הספרון "משל עצמי" ובו שיריו של הנער אברמק קופלוביץ' מגטו לודז'.
מייזלמן פנה לאוהד קוסקי, שהלחין את כל שירי האלבום.
כמו כן, נרתמו למלאכה הנגנים רועי הדס, עידן קגן, אייל תלמודי ודייוויד סטברו.
ב-2010 הקים יחד עם חבריו, בעז אלברט, חי שושן וטל גולדברג (כולם חברי תנועת דרור-ישראל) את להקת אל המשורר.
ב-2011 הוציאה הלהקה אלבום ראשון באותו השם, אל המשורר, המחייה את שיריו הנשכחים של חיים נחמן ביאליק.
ב-2016 הוציאה את אלבומה השני, שני אדונים בשלג, המבוססת על יצירתו של המשורר ולדיסלב שלנגל מגטו ורשה.
במקביל לפעילותו המוזיקלית המוקדמת, החל מייזלמן לפעול כמדריך ורכז בתנועת הנוער העובד והלומד.
ניהל מרכזים לנוער יוצא אתיופיה בעמותת "דרור בתי חינוך" ובעשור השלישי של המאה ה-21 הוא פעיל כחבר בצוות הקינים הערבים בתנועה, בעיקר בג'סר א-זרקא ובפזורה הבדואית בנגב, ובמסגרת זו משתתף בהקמה של בתי ספר חדשים לילדי הפזורה.
לאורך השנים מייזלמן הדריך עשרות מסעות לפולין במרכז ההדרכה "המעורר".
פעילותו זו הציבה אותו כאחד מהקולות הבולטים בתחום הדרכת השואה, והוא אף השתתף בסרט "מסע לפולין" של כאן חינוכית, והתראיין רבות בתקשורת בנושא חשיבות הנחלת זיכרון השואה לדור הצעיר הוא חבר הוועד המנהל של ארגון מדריכי המסעות לפולין.
כמו כן, מרצה בנושאי תרבות, מוזיקה וזיכרון השואה.
הרצאותיו אלה עוסקות בין היתר בפרויקטים המוזיקליים-חינוכיים אותם הוביל.
נוסף על אלה, פעיל מייזלמן בשיקום אנדרטאות שואה המנציחות קהילות בבתי עלמין ברחבי ישראל ובפולין, ופועל להנצחת קהילות יהודיות מתקופת השואה באמצעות סיורים בבתי העלמין בחולון ובגבעתיים ובמיזמים נוספים.
אורי לוין (נולד בשנת 1978) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת תל-חי.
קודם לכן פיקד על גדוד הסיור בעוצבת חצי האש ועל גדוד 6217.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1997 החל לוין קורס טיס, אך נשר ממנו והתנדב לצנחנים ושובץ בסיירת צנחנים.
בסיום הקורס שב לסיירת ומונה למפקד צוות, והשתתף בלחימה בדרום לבנון.
בשירות המילואים שימש מפקד פלוגה בעוצבת שועלי מרום ואז עבר לעוצבת חצי האש, ומונה שם למפקד גדוד הסיור שאותו הקים.
בתפקידו הבא פיקד על גדוד המילואים של יוצאי יחידת דובדבן בחטיבת הקומנדו (גדוד 6217).
לאחר מכן שימש כסגן מפקד עוצבת חצי האש, כמפקד מגמת מפקדי פלוגות וכסגן מפקד המרכז להכשרת פיקוד קרבי, וכן וכממלא מקום מפקד עוצבת חיצי האש.
במלחמת חרבות ברזל הוסיף לשמש כסגן מפקד החטיבה ולחם בקרבות הבלימה והטיהור בעוטף עזה, בבית חאנון, בית לאהיא ובמחנה הפליטים ג'באליה.
בשנת 2024 הוחלט למנותו למפקד חטיבת גליל גולן.
אורי כלטוב (נולד ב-3 ביולי 2002) הוא זמר-יוצר ומלחין ישראלי.
סבו היה משה חן, ששימש שנים רבות כעורך תוכניות בקול ישראל.
כלטוב למד בישיבה התיכונית נעם בירושלים.