tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1971 זכתה שחם במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:18.0 דקות, אחרי שלומית ניר מהפועל איילת השחר (1:13.3 דקות) ודורית זלץ מברית מכבים עתיד (1:14.1 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בספטמבר 1973 זכתה שחם בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:15.1 דקות, אחרי רעיה צורף (1:13.5 דקות) ולפני רבקה ויינברג מברית מכבים עתיד (1:17.5 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:48.1 דקות, אחרי רעיה צורף (2:43.9 דקות) ולפני רבקה ויינברג (2:55.5 דקות).
אורלי קראוס-ויינר (נולדה ב-9 ביולי 1959) היא סופרת ישראלית עיתונאית בעבר, שכתבה עד כה 17 ספרים.
אורלי קראוס גדלה ברמת השרון ובפתח תקווה.
למדה בבית ספר יסודי "סלומון" בפ"ת, הייתה פעילה בנוער העובד וסיימה תיכון של רשת החינוך אנקורי.
חוויותיה מנערותה בפתח תקווה שזורים ברבים מספריה.
שרתה בחיל השריון ולאחר שחרורה גרה שנתיים בארצות הברית.
לאחר מכן חזרה לישראל ועבדה באל-על שבע שנים כדיילת.
במקביל למדה לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב, במסגרת תוכנית הלימודים הכלליים במדעי הרוח.
לאחר נישואיה למפקד הנח"ל - בנצי ויינר, באוגוסט 1989, ולידת בתה, החלה לכתוב בעיתונים "חדשות", "דבר ראשון", "לינק", "טלגרף" ו"ניהול" ופרסמה סיפורים קצרים וסיפורים בהמשכים ב"תרבות מעריב", "ישראל היום", "לאשה" ו"עולם האשה".
בשנת 1997 פרסמה את ספרה הראשון, "התרוממות", שהתבסס על חוויותיה כדיילת ב"אל על".
הספר הפך לרב-מכר וזכה לפרס "ספר הפלטינה".
מאז פרסמה 16 ספרים נוספים, חלקם מותחנים רומנטיים וחלקם רומנים היסטוריים.
ספריה מתאפיינים בנימה אישית ובשילוב אלמנטים ביוגרפיים מחייה וחיי משפחתה.
אחד הבולטים ביניהם הוא ספרה "דיוקן הונגרי" שהתבסס על קורות משפחתו של אביה ועסק בחוויות ותחושות של הדור השני לשואה.
קראוס-ויינר משלבת בספריה סיפורים היסטוריים קשים וכואבים ושוזרת בהם את דעותיה על כוחן של משפחתיות, חברות וערכים הומניסטים כסולידריות חברתית וקבלת השונה.
ספרה "כמעט מושלם", תורגם לאנגלית בשם "Almost Perfect".
ב-2005 תבעה קראוס-ויינר את ערוץ 10, בטענה שהסדרה "פיק אפ" מתבססת על ספרה "התרוממות".
ב-2010 קבע בית המשפט כי נקודות הדמיון הן אזוטריות ופסק לקראוס-ויינר פיצוי של 10,000 ש"ח בלבד, ללא צו להוצאות.
אורלי קראוס-ויינר מתגוררת בתל אביב.
בן ציון ויינר ולהם בת משותפת.
התרוממות - 1997, ידיעות ספרים
מלכת הלבבות - 1999, ידיעות ספרים
אהבה לפי הספר - 2002, ידיעות ספרים
מחול הפלמינגו - 2005, כנרת זמורה-ביתן דביר
המערבולת - 2006, כנרת זמורה-ביתן דביר
דיוקן הונגרי - 2007, כנרת זמורה-ביתן דביר
נחיתת חירום - 2008, כתר ספרים
זאבים בשלג - 2009, כתר ספרים
מה שצריך לקרות - 2010, כתר ספרים
כמעט מושלם - 2011, כתר ספרים
מאושרת בדרכה - 2012, כתר ספרים
אהבה ודעות קדומות - ינואר 2014, כתר ספרים
סיני - ספטמבר 2014, כתר ספרים
השחקניות - אפריל 2016, הוצאה עצמית
המדריך לשוברות הלבבות - פברואר 2017, ידיעות ספרים
מפורסמת בעל כורחה - 2018, ידיעות ספרים
לילה ללא סוף - 2024, ידיעות ספרים
אורלי פרומן (נולדה ב-14 ביוני 1955, כ"ד בסיון ה'תשט"ו) היא פוליטיקאית שכיהנה כחברת הכנסת מטעם תל"ם בסיעת יש עתיד – תל"ם, כמנכ"לית משרד התרבות והספורט (2009–2015) וכמנהלת מחוז תל אביב במשרד החינוך (2001–2009).
פרומן נולדה וגדלה בראשון לציון, בתם של ישראל לולק ודבורה פופקו.
למדה בבית ספר חביב ובגימנסיה הריאלית, הדריכה בתנועת מכבי הצעיר, ובהמשך הייתה רכזת סניף.
בתקופת הלימודים החלה לשחק כדוריד, שיחקה בתפקיד המרכזת והייתה חברה בנבחרת הגימנסיה הריאלית, במכבי ראשון לציון ובנבחרת ישראל בכדוריד.
כמו כן הייתה פעילה בענפי האתלטיקה קלה והייתה רקדנית בלט ומחול ג'אז.
בצה"ל שירתה כמפקדת פלוגת טירוניות בבה"ד 12 וכמדריכה בקורס קצינות.
בעלת תואר ראשון במתמטיקה ובמדעי המחשב מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בעלת תעודת הוראה במתמטיקה ובעלת תואר שני בתקשורת משלוחת אוניברסיטת קלארק בישראל.
כמו כן למדה בתוכנית למדיניות חברתית ומינהל באגף לפיתוח כוח אדם (אלכא) של ג'וינט ישראל.
ובתוכנית לדירקטורים ונושאי משרה מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
במהלך לימודי התואר הראשון עבדה כמדריכת של"ח בבית ספר תיכון.
בשנת 1976 החלה לעבוד כעוזרת מחקר במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בהמשך כיהנה כסגנית מנהלת בתי הספר תל"ם בבאר שבע ובגבעתיים, הייתה שותפה בהקמת בית הספר תיכון חדש ברמת גן והייתה המנהלת שלו בשנים 1990 עד 1996. מ-1996 כיהנה כסמנכ"לית למינהל ומשאבי אנוש במסלול האקדמי המכללה למינהל.
ב-1997 מונתה למשנה לראש אגף החינוך וכמנהלת החינוך העל יסודי בעיריית רמת גן.
בין השנים 2001 עד 2009 שימשה מנהלת מחוז תל אביב במשרד החינוך, ובמהלך כהונתה זכתה בפרס המצוינות בניהול בשירות המדינה מטעם נציבות שירות המדינה.
ב-2001, זכתה פרומן גם ב"אות הוקרה אישי" מטעם מנהל חברה ונוער, במשרד החינוך מחוז תל אביב.
בספטמבר 2009 מונתה על ידי לימור לבנת למנכ"לית משרד התרבות והספורט וכיהנה בתפקיד עד יולי 2015, עת עזבה לבנת את המשרד.
באוקטובר 2016 החלה לכהן כמנהלת אגף החינוך בעיריית כפר סבא.
בתפקיד זה שימשה עד סוף 2018.
ב-1 בינואר 2019 הודיעה על סיום תפקידה כמנהלת אגף החינוך בעיריית כפר סבא ועל כוונתה להתמודד לכנסת בבחירות לכנסת העשרים ואחת מטעם מפלגת תל"ם של הרמטכ"ל ושר הביטחון לשעבר משה יעלון.
היא שובצה במקום ה-31 ברשימת כחול לבן לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת.
הרשימה קיבלה 35 מנדטים ופרומן נכנסה לראשונה לכנסת העשרים ואחת.
היא כיהנה גם בכנסת ה-22 וכנסת ה-23. לפני הבחירות לכנסת ה-24 החליטה מפלגת תל"ם לא להתמודד ופרומן לא נכנסה לכנסת.
2000–2001 – חברה בוועדה הארצית לקביעת קדימויות ביישום דו"ח מרגלית, חוק החינוך המיוחד.
2003–2004 – חברה בוועדת משנה ובוועדות יישום של התוכנית הלאומית לחינוך.
2005–2009 – חברת הנהלת התאחדות הספורט לבתי-הספר, משרד הספורט.
2006–2009 – הוועד המנהל של המכון לאינטגרציה באוניברסיטת בר-אילן.
2007–2009 – הנהלת הקרן לקליטת חיילים משוחררים במשרד הביטחון; יו"ר ועדת החינוך.
2007–2009 – המועצה הציבורית לאירועי שנת המאה לעיר העברית הראשונה, תל אביב.
2008–2009 – הוועד המנהל של אלכ"א – אגודה לפיתוח ולקידום כוח אדם בשירותים החברתיים בישראל.
2009–2015 – יו"ר ועדת השלושה – ועדת המעקב אחר יישום תוכנית ההבראה של התיאטרון הלאומי הבימה.
2013–2014 – ועדת המשילות – ועדה לשיפור עבודת המטה של משרדי הממשלה, חברה.
2013–2015 – יו"ר ועדת ההיגוי לתוכנית הלאומית "פרחי ספורט".
2013–2015 – יו"ר צוות היישום של המלצות הוועדה הציבורית לבדיקת המבנה הניהולי של ענף הכדורגל בישראל.
2014–2015 – יו"ר הוועדה המייעצת לעניין יישומו של החוק להגנה על הספרות והסופרים.
לאחר סיום תפקידה במשרד התרבות:
2015 עד 2017 – חברה בחבר הנאמנים של המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה.
2016 עד 2018 – חברה בדירקטוריון "הבית לעברית", ראשון לציון.
החל מיוני 2016 – חברה בעמותת הקאמרטה הישראלית ובדירקטוריון שלה, ירושלים.
החל מ-2018 – חברת דירקטוריון של הבלט הישראלי.
1980 - פרס החינוך הארצי לבי"ס תל"ם בבאר - שבע, כסגנית המנהל.
1995 - פרס החינוך הארצי לתיכון חדש ברמת - גן, כמנהלת בית הספר.
2001 - "אות הוקרה אישי" מטעם מינהל חברה ונוער, משרד החינוך, מחוז ת"א.
2007 - פרס המצוינות בניהול בשירות המדינה מטעם נציבות שירות המדינה.
היא אחותם של שחקני מכבי ראשון לציון ונבחרת ישראל בכדוריד אמיר פופקו וארנון פופקו (פלד).
אורלי מנור (נולדה ב-14 בינואר 1952) היא ביו-סטטיסטיקאית ישראלית, פרופסור אמריטה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית, העוסקת בחקר פערים חברתיים בבריאות.
אורלי מנור היא בעלת תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה ותואר שני בסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1985 היא קיבלה תואר דוקטור בסטטיסטיקה באוניברסיטת סטוקהולם.
בשנים 1986–1989 הייתה פוסט דוקטורנטית ב-London City University.
החל משנת 1990 נמנית מנור עם הסגל של בית הספר לבריאות הציבור ורפואה קהילתית, של האוניברסיטה העברית והדסה.
בנוסף, היא עומדת בראש התוכנית הלאומית למדדי איכות לרפואת הקהילה משנת 2010.
בשנת 2012 קיבלה מנור דרגת פרופסור מן המניין לביוסטטיסטיקה בבית הספר לבריאות הציבור ורפואה קהילתית, האוניברסיטה העברית בירושלים והדסה.
היא חיברה למעלה מ-150 מאמרים מדעיים, זכתה למענקי מחקר רבים, כמו גם לפרסים על היותה מרצה מצטיינת.
למשל, בשנת 2012 אורלי מנור זכתה בפרס הרקטור לחוקר ומורה מצטיין לאור התשתית האיתנה שהניחה למחקר בתחום של פערים חברתיים בבריאות.
מנור הניחה את התשתית לחקר פערים בבריאות בישראל כאשר יצרה עם עמיתים את מחקרי האורך לבחינת תמותה בישראל; היא בוחנת יחד עם עמיתים קשרים בין מאפיינים ואירועים שקרו בתחילת החיים לבין מצב הבריאות בגיל מאוחר יותר ועוסקת בחקר איכות הטיפול הרפואי.
מנור הייתה פרופ' אורחת באוניברסיטת פנסילבניה, אוניברסיטת סטוקהולם, מכון המחקר קרולינסקה ואוניברסיטת ז'נבה.
היא מכהנת כיו"ר הוועד המנהל של המכון הלאומי לחקר שרותי בריאות ומדיניות הבריאות בישראל.
מנור נשואה לאיש משרד החוץ והשגריר אביתר מנור.
היא אם לשני בנים וסבתא.
בנה הצעיר הוא ד"ר אילן מנור .
מומחה בעל שם עולמי במחקר תקשורת, דיפלומטיה דיגיטלית וחקר ה-AI - בינה מלאכותית.
אורלי מרקמן (נולדה ב-1969) היא קצינת צה"ל בדרגת אלוף, המכהנת כנשיאת בית הדין הצבאי לערעורים ומפקדת יחידת בתי הדין הצבאיים.
בפברואר 2022 הועלתה לדרגת אלוף והיא האישה השלישית שקיבלה את הדרגה בתולדות צה"ל במינוי קבע, אחרי אורנה ברביבאי ויפעת תומר-ירושלמי, והראשונה המכהנת כנשיאת בית הדין הצבאי לערעורים.
גדלה בשכונה ב' בבאר שבע, למדה בבתי הספר "יעלים" ו"נתיבות יורם" ובתיכון מקיף ד' בעיר.
התגייסה לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית וב-1991 סיימה תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1993, הוסמכה כעורכת דין לאחר שסיימה התמחות בפרקליטות הצבאית.
ב-1999 סיימה בהצטיינות תואר שני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
מרקמן היא בוגרת תוכנית קרן וקסנר.
מרקמן שירתה כתובעת צבאית באזור רצועת עזה, עוזרת הסנגור הצבאי הראשי, סנגורית חיל האוויר וחיל הים, ועוזרת בכירה לתובע הצבאי הראשי.
בשנת 2000 מונתה לשופטת בבית הדין הצבאי המחוזי של פיקוד הדרום וזרוע היבשה.
ב-2009 הועלתה לדרגת אלוף-משנה ומונתה לנשיאת בית הדין.
ב-2010 מונתה לנשיאת בית הדין הצבאי המחוזי מטכ"ל ועורף.
ב-2013 מונתה בנוסף לנשיאת בית הדין הצבאי המיוחד שדן בקצינים בכירים ובכתבי אישום שדינם מוות.
בנובמבר 2016 הועלתה לדרגת תא"ל ובינואר 2017, לאחר מספר חודשים שבהם כיהנה במינוי בפועל, מונתה לשופטת ולמשנה לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים.
בפברואר 2022 הועלתה בדרגה לדרגת אלוף ומונתה לנשיאת בית הדין הצבאי לערעורים.
בקבלת הדרגה הייתה לאלופה השלישית בתולדות צ"ל.
משפטו של חייל שאנס חיילת במחנה 80, נידון לארבע שנות מאסר ותשלום פיצוי בסך 20,000 ש"ח לנאנסת.
כנשיאת בית הדין הצבאי של פיקוד הדרום בקסטינה:
משפטם של שני חיילי חטיבת גבעתי שבמבצע עופרת יצוקה לקחו ילד פלסטיני ל"נוהל שכן".
השניים הורשעו בחריגה מסמכות עד כדי סיכון חיים ובהתנהגות שאינה הולמת חייל, נידונו לשלושה חודשי מאסר על תנאי והורדה בדרגה מסמ"ר לסמל.
כנשיאת בית הדין הצבאי המיוחד בקריה:
משפטו של מפקד גדוד צבר של חטיבת גבעתי, סא"ל לירן חג'בי, שהורשע בהתנהגות שאינה הולמת כלפי שתי חיילות ששירתו תחת פיקודו, ונידון להורדה לדרגת רב-סרן ותשלום פיצוי בסך 5,000 ש"ח למתלוננת נגדו.
משפטו של תא"ל אופק בוכריס.
מרקמן נשואה לגלעד מרקמן, עורך דין ומורה למדעי המחשב, ולהם ארבעה ילדים.
אורלי שדה (נולדה ב-1969) היא דיקנית ופרופסור למימון בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים.
שדה סיימה לימודי תואר ראשון בכלכלה ובניהול ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2001 סיימה לימודי התואר השלישי במינהל עסקים - מימון באוניברסיטת יוטה שבארצות הברית.
שדה היא פרופסור למימון, חברת סגל בכיר בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים ופרופסור אורח למימון במחלקה למימון בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת ניו יורק.
בנוסף, הייתה פרופסור אורח למימון באוניברסיטאות שונות ברחבי העולם בהן IE במדריד, ב-NES במוסקבה וכן בקמפוס של אוניברסיטת ניו יורק בשנחאי.
שדה כיהנה כמנהלת של תוכנית תואר ראשון באוניברסיטה העברית והיא האישה הראשונה שקיבלה דרגת פרופסור בתחום המימון בישראל.
החל משנת 2024, היא משמשת כדיקנית בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית.
בעבר, כיהנה שדה כחברת מליאת הרשות לניירות ערך וכן הייתה חברה בוועדה המייעצת של אגף שוק ההון במשרד האוצר.
כמו כן, היא הייתה חברה בוועדות השקעה, דירקטוריונים וועדות ציבוריות.
שדה הייתה חברה בוועדת ההשקעות בקרן הפנסיה של מרכז רפואי הדסה, קופות הגמל והרווחה של עובדי האוניברסיטה העברית, היוותה חלק ממועצת המנהלים של קופות הגמל של האוניברסיטה העברית והייתה דירקטור חיצונית בחברת קרנות הנאמנות סיגמא.
בנוסף נתנה שדה ייעוץ פיננסי למוסדות וחברות בתחום המימון, הנפקות חוב ומכרזים.
שדה עבדה במגזר הבנקאי ובמחלקה לפיקוח על הבנקים של בנק ישראל.
תחומי המחקר העיקריים של שדה הם מימון התנהגותי וניסויי, חיסכון טווח ארוך, מבנה שווקים פיננסיים, מכרזים פיננסיים ומימון המונים.
מחקרים אקדמיים של שדה זכו למענקי מחקר ופרסים ביניהם הקרן הלאומית מדע.
מחקריה הוצגו בכנסים בינלאומיים ופורסמו בכתבי עת מדעיים.
מכרזי אג"ח ממשלתיים – סקירת ספרות.
האם מועדי פקיעת חוזי המק"מ העתידי משפיעים על תוצאות מכרזי המק"מ?
(ואם לא, מה כן משפיע?).
גישה לסיפור הניהול והתקשורת בבנקאות ישראל.
בשנת 2024 יזמה פרופ' שדה את פרויקט "לזכרן ולמענן" להנצחת נופלות מלחמת חרבות ברזל, בשיתוף האוניברסיטה העברית וחברת כלל ביטוח.
במסגרת הפרויקט, נוצר חיבור בין סטודנטיות בשירות מילואים פעיל מבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית למשפחות של נשים מכוחות הביטחון שנפלו במלחמת חרבות ברזל.
הסטודנטיות והמשפחות נפגשו בטקס הנצחה לנופלות, שם העניקו המשפחות מלגות לימודים לסטודנטיות המשתתפות בחסות כלל ביטוח.
אורלי קיים (נולדה ב-28 בספטמבר 1968) היא מרצה בכירה, חוקרת שפה ורטוריקה (הדוקטור היחידה בישראל לרטוריקה), מנהלת המכינות הקדם-אקדמיות ומרכזי התמיכה לבעלי מוגבלויות וראשת לימודי הלשון העברית במכללה האקדמית בווינגייט.
מחקרה עוסק בניתוח השפה והרטוריקה של מנהיגים פוליטיים דוגמת ברק אובמה, דונלד טראמפ והמנהיגים האיראנים חסן רוחאני ומחמוד אחמדינז'אד.
פן נוסף של מחקרה עוסק בשילוב אנשים עם מוגבלויות באקדמיה, דבר בו היא עוסקת רבות בעבודתה כמנהלת המרכז לבעלי מוגבלויות במכללה.
ד"ר קיים חיברה בשנים האחרונות את סדרת ספרי הלשון: "לשון - בקלי קלות".
קיים היא בוגרת תואר ראשון בלשון עברית, חינוך מנהל ופיקוח באוניברסיטת בר-אילן, אותו סיימה בהצטיינות יתרה ודוקטורט בלשון עברית ותקשורת שכנועית (רטוריקה ולוגיקה) במסלול הישיר לדוקטורט של אוניברסיטת-בר-אילן, שגם אותו סיימה בהצטיינות יתרה.
במהלך הדוקטורט זכתה קיים למענק מחקר לדוקטורנטים מצטיינים של המועצה להשכלה גבוהה.
בשנים 1989–1994 שימשה כמרצה לכתיבה אקדמית, אוריינות ולשון עברית במכללת לוינסקי לחינוך ומכללת אחווה.
בשנים 1995–2000 שימשה כמרצה לרטוריקה משפטית, תקשורת שכנועית, תחביר וניקוד באוניברסיטת בר-אילן.
החל משנת 2001 משמשת כמרצה ללשון עברית, כתיבה אקדמית וניתוח טקסט במכללה האקדמית בווינגייט.
כיום משמשת קיים כמנהלת המכינות הקדם-אקדמיות, ומנהלת המרכז לתמיכה ונגישות לאוכלוסיות ייחודיות ולבעלי מוגבלויות במכללה האקדמית בווינגייט, אותו הקימה בשנת 2017. כמו כן, חברה קיים בשלושה פורומים במופ"ת: הפורום ללשון עברית, פורום לקויי למידה ואוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים ופורום יוצאי אתיופיה.
מחקריה הראשונים של קיים עסקו בעיקר ברטוריקה משפטית ובתלמידים או סטודנטים בעלי צרכים מיוחדים או לקויות למידה.
לאחר מספר מאמרים בעברית ובאנגלית בנושאים אלו, הוציאה קיים בשנת 2011 את הספר "רטוריקה על כף המאזניים" שהציג ניתוח רטורי-בלשני לפסקי הדין של שופטי בג"צ, וזכה בין השאר להמלצתם של נשיא בית המשפט העליון אשר גרוניס והמשנה לו אלעזר ריבלין.
לאחר סדרת מאמרים נוספת, בעיקר בנושאי שפה ותקשורת, החלה קיים לעסוק במחקרה בניתוח רטוריקה ואמצעים שכנועיים של מנהיגים פוליטיים.
בין השאר, כתבה קיים מאמרים ופרסמה את הספר "Obama's Message" על השימוש של נשיא ארה"ב דאז ברק אובמה בהומור ובנרטיב האישי שלו על מנת לפנות לקהלים גדולים ולקדם את המטרות והאג'נדה הפוליטית שלו.
לאחר סדרת מאמרים וספר על הרטוריקה של אובמה, פרסמה ד"ר קיים מאמר אודות הרטוריקה של נשיאי איראן מחמוד אחמדינז'אד וחסן רוחאני.
במחקר זה, שהציג ניתוח רטורי של נאומי שני המנהיגים, הראה כי החתימה על הסכם הגרעין בשנת 2015 התאפשר בין היתר בשל שינוי המגמה וההתמתנות ברטוריקה האיראנית.
בשנת 2015, מעט לאחר שהכריז דונלד טראמפ על מועמדותו לנשיאות ארה"ב, החלה קיים לחקור את הרטוריקה של נאומיו והופעותיו בתקשורת.
במחקרה העונה לשם "The Readability and Simplicity of Donald Trump's Language" שיצא בכתב העת Political Studies Review השייך לאוניברסיטת באת', ביצעה קיים ניתוח של ראיונות, נאומים ועימותים טלוויזיוניים של טראמפ ושל חמישה מתמודדים מובילים נוספים לנשיאות בעזרת נוסחאות הקריאות (Readability) המובילות SMOG, Gunning-Fog ו-Flesch-Kincaid.
בעזרת נוסחאות אלו ניתן לנבא מהי רמת ההשכלה הנדרשת על מנת להבין את המלל של אותו מתמודד/ת.
תוצאות המחקר הראו שהרמה בה מדבר טראמפ בנאומיו והופעותיו בתקשורת היא רמה שבוגרי כיתות ד' מסוגלים להבין, לעומת שאר המתמודדים, שדרושה רמת השכלה ממוצעת גבוהה בהרבה על מנת להבין אותם (כך למשל, על מנת להבין את הילרי קלינטון, נדרשת רמת השכלה של כיתות ט').
עוד הראה המחקר, כי השפה של טראמפ מורכבת ממשפטים קצרים מאוד (רק 9.91 מילים בממוצע למשפט, לעומת 19.99 אצל קלינטון למשל), ואחוז המילים המורכבות (מילים בעלות 3 הברות או יותר) מכלל המילים שלו גם הוא נמוך משאר המתמודדים (רק 7.32%, לעומת ממוצע גבוה מ-11% אצל שאר המתמודדים).
המחקר זכה לסיקור תקשורתי נרחב בבריטניה והוזכר בלמעלה מ-42 כלי תקשורת ברחבי הממלכה המאוחדת, ביניהם הדיילי מייל, הטלגרף ועוד.
מחקר נוסף של ד"ר קיים הוא על האסטרטגיות הרטוריות בהן השתמש טראמפ במהלך הקמפיין שלו.
במחקר זה מציגה קיים הנחה כי טראמפ עשה שימוש באסטרטגיה "אנטי-פוליטית" שמטרתה לנצל את המגמה האנטי-ממסדית העולמית לטובתו, ולהציג עצמו כ"אנטי-פוליטיקאי".
מחקר זה התקבל לפרסום ונמצא בתהליכי הוצאה לאור.
בשנת 2017 השלימה ד"ר קיים שני מחקרים נוספים.
האחד עוסק בשימוש של טראמפ בטוויטר במהלך הקמפיין שלו, והשני עוסק בשליליות (רטוריקה התקפית) של טראמפ והילרי קלינטון במהלך הקמפיין לנשיאות.
אורלי מולר (; נולדה ב-7 ביוני 1990) היא שחיינית מים פתוחים צרפתייה, פעמיים ברציפות אלופת העולם (קאזאן 2015 ובודפשט 2017) במשחה ל-10 ק"מ.
שחיינית השנה בעולם במים פתוחים (2015 ו-2017).
מולר נולדה וגדלה בסרגומין שבחבל לורן.
מתאמנת בהדרכתו של פיליפ לוקה בנרבון.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ביולי 2009 סיימה מולר במקום 41 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:09:23.7 שעות.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין ביולי 2011 זכתה מולר במדליית כסף במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:00:40.1 שעות, אחרי סוואן אוברסון משווייץ (1:00:39.7 שעות) ולפני אשלי טוויצ'ל מארצות הברית (1:00:40.2 שעות).
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד ביולי 2013 סיימה מולר במקום תשיעי במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:46.5 דקות ובמקום שביעי בתחרות הקבוצתית (2 גברים ואישה) ל-5 ק"מ בתוצאה של 55:26.3 דקות.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה ביולי 2015 זכתה מולר במדליית זהב במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:58:04.3 שעות, לפני שרון ון רוונדאל מהולנד (1:58:06.7 שעות) ואנה מרסלה קוניה מברזיל (1:58:26.5 שעות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:16:07.5 שעות ובמקום 11 בתחרות הקבוצתית (2 גברים ואישה) ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:50.9 דקות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה מולר שנייה במשחה ל-10 ק"מ, אך היא נפסלה לאחר שהיא חסמה ודחפה בנגיעת הסיום את רקלה ברוני מאיטליה.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה מולר ב-3 מדליות, 2 זהב וכסף.
מדליות זהב במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:00:13.7 שעות, לפני ניסמנטה ארוולו מאקוודור (2:00:17.0 שעות) ואנה מרסלה קוניה ואריאנה ברידי מאיטליה (2:00:17.2 שעות) ובמשחה שליחים (2 נשים ו-2 גברים) ביחד עם אוסיאן קסיניול, לוגן פונטן ומרק אנטואן אוליבייה בתוצאה של 54:18.1 דקות, לפני ארצות הברית (54:18.1 דקות) ואיטליה (54:31.0 שעות).
נוסף לכך, האי סיימה במקום שמיני במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:28:25.30 שעות.
בשנים 2015 ו-2017 זכתה מולר בתואר שחיינית השנה בעולם במים פתוחים.
אורלי רובינזון (נולדה ב-28 בפברואר 1969) היא מעצבת ישראלית, מחברת ומנהלת הפקת ספרי עיצוב ואדריכלות ישראלים.
היא הוציאה לאור כ־34 ספרי עיצוב וסטיילינג לבית, ולפי הערכות, יותר מ־300,000 עותקים של ספריה נמכרו לאורך השנים.
בשנת 2023 יזמה את מיזם "חזית הבית" לטובת נפגעי מלחמת חרבות ברזל.
רובינזון נולדה וגדלה בקריית מוצקין.
אימה הייתה מנהלת חשבונות ואביה, יוסף רולס, היה אדריכל.
למדה בבית הספר התיכון אורט קריית מוצקין במגמת אדריכלות.
שירתה בצה"ל כמורה חיילת וכפקידה פלוגתית ביחידת מגלן.
לאחר סיום שירותה הצבאי עברה להתגורר בתל אביב יחד עם אחיה ערן רולס (בהמשך, מנהל "מרכז הבנייה הישראלי") והשתלבה במשרדה של שלוה בן גל בתחום הפקות ותצוגת אופנה.
רובינזון למדה לתואר הנדסאית באדריכלות ועיצוב פנים בטכניקום גבעתיים ולאחר מכן המשיכה ללימודי תעודת הוראה למקצועות טכנולוגיים בבית הספר להנדסאים על ידי אוניברסיטת תל אביב.
לאחר סיום לימודי האדריכלות, החלה רובינזון לעבוד בתחום ותכננה וילות ובתים פרטיים.
בשנת 1996 החלה לכתוב טור שבועי בנושא עיצוב ותכנון במעריב ובעקבות הצלחת הטור החליטה להתמקד יותר בכתיבה בנושאים אלו.
ספרה הראשון: "חדרים"', ראה אור בשנת 2001 בהוצאת כתר, ונמכר בלמעלה מ-20 אלף עותקים.
לאחר הצלחת ספר זה רובינזון הוציאה לאור את ספרי ההמשך: "חדרים בעיר", "מעצבים חדרי ילדים" ו"מטבחים".
בהמשך, פרסמה ספרים על אדריכלים ספציפיים, כמו יונתן מונג'ק, שירלי דן וסנדרה חליבה.
בשנת 2015 הוציאה ביחד עם צילה ירון את הספר "עיצוב מבראשית", העוסק בשאלת זהות עיצוב האופנה הישראלי, ומבוסס על פסוקים מספר בראשית להם הותאם עיצוב המורכב מטקסטילים, בגדים, אביזרים ועוד.
בספר המחולק לשישה פרקים, כל פרק מייצג סוג עיצוב ישראלי שונה.
רובינזון חוקרת בספר זה את ארץ התנ"ך ומתווה קשרים בינה לבין עיצוב עכשווי בהקשר לנושא המקראי.
ביוני 2018 פורסם כי ספרה "הבית הרגשי" תורגם לאנגלית ויופץ בארצות הברית, באירופה, באוסטרליה ובמזרח הרחוק.
הרעיון הראשוני לספר זה היה העיסוק בבתים אקולוגיים, אך השתנה תוך כדי העבודה על הספר שבסופו של דבר עוסק בעיקר ברגישות לסביבה המתבטאת בעיצוב.
במסגרת העבודה על הפקת הספרים ביקרו רובינזון ולימור זומר אריק, שותפתה להפקת הספרים, באלפי בתים ודירות בישראל.
סך מכירות ספריה עומד על כ–300 אלף ספרים, וסביר שרובינזון היא הכותבת שמכרה עד היום את כמות הספרים הגדולה ביותר בישראל בתחומי האדריכלות העיצוב.
בתחום האדריכלות באקדמיה ובקרב כותבים נמתחה בעבר ביקורת על רובינזון, הנוגעת לכך שספריה אינם מיועדים לאדריכלים או לסטודנטים לאדריכלות וממומנים על ידי אדריכלים, מעצבים וחברות מסחריות.
רובינזון לא מכחישה שיש לעיתים חיבור בינה לבין חברות מסחריות בתהליך ההפקה של ספריה, אך טוענת כי התהליך שקוף בכך שבכל ספר יש פירוט של החברות שמימנו אותו.
רובינזון טוענת שחיבור זה הוא גורם משמעותי עבור הפקת הספר שלא בא על חשבון האיכות.
בנוסף לעיסוק בהפקת ספרי עיצוב ואדריכלות, רובינזון היא המייסדת והבעלים של אתר האינטרנט "העיצוב הישראלי" וכותבת טורים בכתב העת "ליידי גלובס" ובאתר האינטרנט "מאקו".
רובינזון גם עבדה עם אחיה כמנהלת הדרכה במרכז הבנייה הישראלי, והשניים משתפים פעולה במסגרת העבודה על שבוע העיצוב.
היא חברת נשיאות ב"שבוע העיצוב הישראלי" ומפיקה תוכן מסחרי וקטלוגים ייחודים עבור חברות שונות.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל, ייסדה רובינזון יחד עם ילדיה את המיזם החברתי-התנדבותי "חזית הבית".
המיזם במקור נועד לאבזר ולרהט בתים זמניים של מפונים, התרחב עם הזמן גם לעיצוב בתי משפחות חטופים, משפחות שכולות וחיילים שנפצעו במלחמה.
בעקבות פעילות זאת, נבחרה באפריל 2025 להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
מתגוררת במושב עין ורד בשרון, שם הקימה סטודיו לעיצוב.
מילואים, עבור הפסל חן וינקלר
קנה לי גן עדן הלילה, רותי בקר, שירה וצילומים
אורלי נבעה (נולדה ב-13 ביולי 1979) היא כדורגלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה בעמדת החלוצה בליגת הנשים הבכירה מאז הקמתה ב-1998 ועד שנת 2009 וכן בנבחרת ישראל והשחקנית אשר כבשה את השער הבינלאומי הראשון לזכות הנבחרת.
נבעה החלה לשחק ולהתאמן בבית ספר רודמן בקרית ים במסגרת ליגה בית ספרית ואף השתתפה באליפות העולם לבתי ספר.
עוד לפני הקמתה של הליגה בארץ שיחקה במחוז צפון בליגת המחוזות.
עם פתיחתה של הליגה הצטרפה נבעה למכבי חיפה וזכתה עם הקבוצה ב-3 גביעים ו-2 אליפויות.
הקבוצה התפרקה ב-2003 ונבעה הצטרפה להפועל פתח תקווה ושיחקה בה בעונת 2004/2005. בעונה שלאחר מכן שיחקה בבנות קיסריה טבעון.
בעונת 2006/2007 הצטרפה למכבי צור שלום ושיחקה שם עד פרישתה ב-2009.
נבעה השתייכה לסגל נבחרת ישראל שהוקמה בשנת 1997 והייתה השחקנית שכבשה את שער הבכורה של הנבחרת במשחק בינלאומי במשחק הידידות מול שנערך ב-9 בפברואר 1998 בישראל ובו הפסידה הנבחרת 5-2. בתקופה זו רשמה 7 הופעות במדים הלאומיים.
אורלי נוי (נולדה ב-10 ביוני 1970) היא עיתונאית, מתרגמת פרוזה ושירה מפרסית לעברית ופעילה פוליטית.
היא עורכת וכותבת באתר "שיחה מקומית", ויו"ר הנהלת בצלם.
נוי נולדה באיראן בשם מוז'גאן אבגינסז (בפרסית: مژگان آبگينه ساز), וגדלה בטהראן.
אביה היה מנהל סניף בנק, ואימה עקרת בית.
למדה עם אחיה בבית ספר יהודי.
עלתה לישראל עם הוריה בשנת 1979, עם פרוץ המהפכה האיראנית וזאת לאחר שהוצת סניף הבנק שאביה ניהל.
נוי היא עורכת וכותבת באתר "שיחה מקומית", ומהווה חלק מצוותו מאז הקמתו.
היא מרבה לכתוב על נושאים הקשורים לסכסוך הישראלי-פלסטיני ולשסע העדתי בישראל.
באתר היא מתארת את עצמה באופן הבא: "עוסקת בקווים שחוצים ומעצבים את זהותי כמזרחיה, אשת שמאל, אישה, מהגרת זמנית שחיה בתוך המהגרת הנצחית, ובדיאלוג המתמיד ביניהם".
הייתה מגישה, עורכת ומפיקה של תוכנית חדשות יומית של שידורי רדיו באינטרנט בתחנת "כל השלום", ומאמריה התפרסמו באתרי חדשות, בהם הארץ, וואלה!
נוי היא חברת הנהלת בצלם וב-2022 נבחרה ליושבת ראש הנהלת הארגון.
חברה בצוות ג'אסט ויז'ן ופעילה בבל"ד.
בבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצבה במקום ה-6 ברשימת בל"ד ובבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצבה במקום ה-7 ברשימת בל"ד וה-23 ברשימה המשותפת.
כיהנה כדוברת הארגון עיר עמים, דוברת הארגון קשב - מרכז להגנת הדמוקרטיה בישראל, וחברה בקואליציית נשים לשלום ובארגון הקשת הדמוקרטית המזרחית.
ב-2021 הדליקה נוי משואה בטקס המשואות האלטרנטיבי של תנועת יש גבול כעיתונאית ופעילה פוליטית מזרחית.
בשנת 2022, בעקבות פיגוע שבו ירו מחבלים פלסטינים על אוטובוס שהסיע חיילים, כתבה "לא, ירי על אוטובוס חיילים בשטח כבוש אינו טרור".
במאי 2023 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה התיעודית של כאן 11, "מדורות השבטים".
ב-31 במאי 2025 רואיינה בערוץ היוטיוב של רשת אל-ג'זירה.
מתגוררת בירושלים, נשואה לחוקר התקשורת חיים נוי, מרצה באוניברסיטת בר-אילן, ואם לשתיים.
בתחילת דרכה הייתה נוי המתרגמת היחידה בישראל של פרוזה מפרסית.
היא מרבה לתרגם יצירות ספרותיות ושירה מפרסית לעברית, כחלק מהניסיון להנגיש את תרבות המזרח והספרות הפרסית לקורא העברי.
בשנת 2014 החלה לתרגם שיר מפרסית בכל יום שישי, ולפרסם אותם באתר "שיחה מקומית" ובדף הפייסבוק שלה.
בין השאר תרגמה מספר שירים של פורוע' פרוח'זאד.
אוסף תרגומיה לשירה איראנית בת-ימינו ראה אור בשנת 2018 בשם "ימים משונים הם אלה, יפתי".
שקיעת הקולונל, מאת מחמוד דולת-אבאדי, הוצאת עם עובד, 2012.
טהראן, רחוב המהפכה, מאת אמיר חסן צ'הלתן, הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2016. אחרית דבר מאת תמר עילם גינדין.
דודי נפוליאון, מאת איראג' פזשכזאד, חרגול הוצאה לאור (עם עובד), 2020.
מנהל בית הספר, מאת ג'לאל אל-י אחמד, מכתוב, 2021.
בביקורת על הספר "דודי נפוליאון" נכתב: "אורלי נוי, שתרגמה את הספר מפרסית ביד אומן, היא אחת המתרגמות הפוריות והחשובות ביותר של ספרות איראנית לשפה העברית.
שליטתה המוחלטת ברבדי העומק של שתי השפות וכשרונה הפואטי הופכת כל תרגום שלה לתענוג קריאה שאין כמותו".
אני אצמח ואניב פירות תאנים, מאת פיאם פילי, הוצאת רסלינג, 2015.
ימים משונים הם אלה, יפתי, קובץ מהשירה המודרנית באיראן, כתב הוצאה לאור, 2018.
בדברי ההקדמה לספר כתבה נוי: "לא מעט מהמשוררים המופיעים בקובץ זה נרדפו, נעצרו ואף נכלאו בשל כתיבתם.
על כן, מעבר לערך הספרותי עבור הציבור הישראלי שנחשף, למרבה הצער, למקורות מוגבלים מאוד של מידע לגבי המתחולל באיראן, הקולות השיריים המובאים בקובץ זה עשויים להוות גם צוהר להיכרות עם איראן שונה מזו שמצטיירת בשיח הציבורי והתקשורתי הרווח בישראל".
בשנת 2020 תרגמה אורלי נוי מכתב פתוח שכתבה שירין עבאדי, ובו היא מבקרת את המהפכה האיראנית.
אורלי סיגל (נולדה ב-17 ביולי 1977) היא סופרת ישראלית.
אורלי סיגל נולדה וגדלה בירוחם.
כשהייתה בת חמש, הוריה התגרשו והיא עברה להתגורר עם אימה בירושלים.
סבתה היא רבקה (בקי) קאופמן שהייתה שחקנית בתיאטראות ברודוויי וצאצאית של הגאון מווילנה.
כשהייתה בת 14 שיחקה בהצגה "ציד המכשפות" בתיאטרון באר שבע, לצד אלישבע מיכאלי, אילי גורליצקי, אריאל פורמן, אורלי טובלי ואחרים.
בתיכון למדה בפנימיית אשל הנשיא ומאחר והצטיינה בלימודים סיימה את התיכון בגיל 17. לאחר סיום התיכון התגוררה במספר מקומות שונים בעולם, בין היתר בברזיל עם משפחתו של אביה שחזר להתגורר שם וגם שהתה בלונדון ובניו יורק.
היא חזרה לישראל להתגייס ולאחר סיום השירות בצה"ל המשיכה לטייל בעולם.
שירתה בצה"ל בתפקיד מורה חיילת ונשלחה בעת שירותה לקייב מטעם הסוכנות היהודית וצה"ל.
בעלת תואר ראשון בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני בפסיכולוגיה ארגונית, עם התמחות במגדר מבית הספר לכלכלה של לונדון.
את התזה בשנת 2001 כתבה על פריחת חברות ההזנק (סטארט-אפים) כהזדמנות ליצירת סביבת עבודה שיוונית לנשים.
סיגל עובדת כמנחה לתהליכים בחשיבה המצאתית וניהול חדשנות בארגונים ומרצה אורחת באוניברסיטאות בישראל ומחוצה לה, ומקדמת את המודעות הציבורית לתסמונות נדירות כנשאית של התסמונת Beckwith Wiedemann.
מנחה סדנאות כתיבה למתמודדי נפש, חולי פיברומאלגיה ולקהל הרחב, בין היתר בבית הספר לכתיבה "סדנאות הבית" של אשכול נבו ואורית גידלי.
מגישה את הפודקאסט הספרותי "שתים על כתיבה" עם מאיה וקסלר.
מתגוררת במושב ניר צבי, נשואה ואם לשניים.
כתיבתה הושפעה מעבודתה ומסעותיה בעשרות מדינות והיא דוברת שבע שפות.
התפרקותו של התא המשפחתי הגרעיני השפיע על כתיבתה ועל השקפותיה ביחס לזוגיות, נישואין, הורות ויחסי משפחה.
שני ספריה היו לרבי מכר.
במאי 2018 ראה אור ספר הביכורים שלה, ניסויים פתוחים בהוצאת כנרת זמורה ביתן דביר ובעריכת ד"ר עלמה כהן ורדי.
במרכזו של הספר נמצא העיסוק בדיסוננס התרבותי הקשור במשפחה ותשוקה.
הרומן פותח שאלות הקשורות לנורמות עתיקות, מונוגמיה, פוליאמוריה ומבנים חברתיים כמו מסגרת משפחתית, חיי נישואין ועוד.
בנובמבר 2019 פורסם ספרה השני, בואי, גם הוא בעריכת כהן ורדי ובהוצאת כנרת זמורה ביתן דביר.
הספר עוסק באהבה וקושי ובכוחה המרפא של ההורות.
בספר שלוש נובלות אשר במרכזן גיבורים החיים בעולם נורמטיבי לכאורה ומתמודדים עם קונפליקטים שונים בשגרת חייהם, ובכל אחד משלושת הסיפורים יש אלמנט של בחירה והתלבטות.
במרץ 2022 פורסם ספרה השלישי של סיגל ועכשיו אהבה בהוצאת שתיים בעריכת אורנה לנדאו.
הספר עוסק בהורות לילד על הרצף האוטיסטי, אימוץ, הריונות ולידה.
הוא קושר מספר סיפורים יחדיו ומעלה תהיות לגבי השאלות וההתמודדויות הקשות בחיים.
אורליאן צ'ואמני הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדות הקשר האחורי והבלם בריאל מדריד ובנבחרת צרפת.
צ'ואמני גדל במחלקת הנוער של ז'ירונדן דה בורדו.
ב-26 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–1 על ונטספילס במסגרת מוקדמות הליגה האירופית לעונת עונת 2018/2019. ב-9 באוגוסט כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על מריופול במסגרת הליגה האירופית.
בסך הכול ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-29 בינואר 2020 חתם על חוזה לארבע וחצי עונות במונקו מליגת העל הצרפתית.
ב-23 בינואר 2021 הבקיע את שער הליגה הראשון שלו במדי המועדון, בניצחון 1–3 על אולימפיק מרסיי.
ב-1 ביולי 2022 עבר לריאל מדריד מהלה ליגה תמורת 80 מיליון יורו.
ב-14 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בניצחון 1–2 על אלמריה.
צ'ואמני הוא ממוצא קמרוני, אך בחר לייצג ברמה הבינלאומית את צרפת.
ב-26 באוגוסט 2021 זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022. ב-1 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1-1 נגד נבחרת בוסניה והרצגובינה.
ב-25 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על נבחרת חוף השנהב במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת צרפת בטורניר מונדיאל 2022
אורלי שושן (נולדה ב-23 ביולי 1974), היא שחקנית קולנוע ישראלית הידועה בעיקר בזכות הופעתה כמאסטר הג'די Shaak Ti בטרילוגיית הפריקוול של מלחמת הכוכבים בשנים 1999 עד 2005. על פי ההערכות, מומחיותה של Shaak Ti בלוחמה היא במחווה לשושן, שהייתה חיילת בצה"ל ואמנית קרב פנים אל פנים ונשק ידני .
אורלי שושן נולדה וגדלה בתל אביב-יפו, ישראל.
בגיל 18 היא התגייסה לצבא ההגנה לישראל, שם היא שירתה במשך שנתיים.
לאחר שהיא סיימה את השירות הצבאי שלה, היא החלה לעבוד בחברת התעופה אל-על.
מה שגרם לה להגיע לארצות הברית ולאחר מכן לשיקגו, אילינוי, שם היא מתגוררת כיום.
שושן חיבבה בעיקר את העם האוסטרלי ואת אורח החיים, ומסיבה זאת, היא החליטה לעבור לסידני, אוסטרליה.
בסידני, היא החלה את קריירת הדוגמנות המצליחה שלה ונהנתה מעבודות דפוס במגזינים ובקטלוגים, ולאחר מכן השתתפה בפרסומות טלוויזיה רבות.
כל זה הגיע בסופו של דבר לשיאה בתפקיד המשחק שלה בזיכיון המדע הבדיוני הפופולרי "מלחמת הכוכבים".
שושן גילמה את מאסטר הג'די האקזוטי של Shaak Ti בסרטי אופרת החלל של מלחמת הכוכבים, היא השתתפה במלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים ובמלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'.
שאק טי היא דמות פעולה פופולרית, כמו הרבה דמויות בזיכיון, וניתן למצוא אותה על סטים של לגו, חוברות קומיקס ומשחקי וידאו.
כשהייתה באוסטרליה, היא הייתה עובדת על תוכניות טלוויזיה מרכזיות אחרות כמו גלגל המזל המציגה פרסים ותוכנית אימונים וכושר.
שושן היא גם מעצבת אופנה.
בזמן שהותה באוסטרליה, היא יצרה קו בגדים לבגדי ספורט לנשים בשם "אורלי".
קו זה היה מאוד מוצלח והציג בגדי ספורט מזדמנים.
"אורלי" נמכר בבוטיקים יוקרתיים ובמכוני כושר ברחבי אוסטרליה.
לאחר מספר שנים, היא עברה מאוסטרליה ליפן כדי לקדם את קריירת הדוגמנות שלה.
החיים ביפן היו תקופה מאוד מעניינת וייחודית עבור שושן, בה היא הייתה אורחת בכנס מלחמת הכוכבים הראשון שלה.
לאחר שנים רבות שבהם אורלי טיילה בעולם, אורלי חזרה לשורשים שלה ועברה לישראל ללמוד בבית הספר היוקרתי למשחק הסטודיו של יובל כרמי.
לאחר שסיימה את בית הספר למשחק, היא החליטה להתחיל קו אופנה שני, הפעם להלבשה תחתונה בשם Mia Luce.
שושן מתגוררת כיום בשיקגו, אילינוי.
היא נשואה ואם לשתי בנות.
היא לקחה חופש מקריירת הדוגמנות והמשחק שלה כדי לגדל את ילדיה.
מאוחר יותר היא חידשה את שתי הקריירות שלה והשתתפה בכנסי מדע בדיוני רבים ברחבי העולם.
היא עובדת כעת בבימוי בית ובעיצוב פנים.
שושן פתחה את האתר שלה על הלייבל שלה בשם O Designs By Orli Shoshan, LLC והיא עובדת גם כסוכנת נדל"ן.
שושן עובדת עם הצלמת האישית שלה, לין פיטרס (Lynne Peters Photography) אשר מתגוררת גם היא בשיקגו, אילינוי ומספקת צילום מקצועי בארצות הברית ובעולם עבור מפורסמים, אירועים וחתונות.
שנהכותרתתפקידהערה2002מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטיםShaak Tiללא קרדיט2005מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'Shaak Tiללא קרדיט
אורלי שטרן (נולדה בשנת 1969) היא קצינה בצה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, המכהנת כמנכ"לית חברת נתיבי איילון.
בתפקידה האחרון שירתה כסגנית ראש אגף ההנדסה והבינוי במשרד הביטחון.
היא בעלת תואר ראשון באדריכלות ובינוי ערים מהטכניון ותואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 2012–2017 שירתה כראש מחלקת תשתיות ופריסה בחטיבת התכנון של אגף התכנון בצה"ל.
בשנים 2017–2020 שירתה כסגנית ראש אגף ההנדסה והבינוי במשרד הביטחון, בדרגת תת-אלוף.
כאשר בשנת 2018 עמדה בראש משלחת "עדים במדים" לפולין.
בינואר 2022 נבחרה על-ידי דירקטוריון חברת נתיבי איילון למנכ"לית החברה.
אורלי תורן (נולדה ב-4 ביולי 1959) היא פרופסור חבר במסלול המקצועי ב, מייסדת החוג לסיעוד ועומדת בראשו.
עוסקת במחקר, מדיניות וניהול בסיעוד.
שימשה גם כמנהלת הסיעוד והמקצועות הפרא-רפואיים במרכז הרפואי שיבא, כסגנית ראש אגף איכות וניהול סיכונים במרכז רפואי הדסה וכיו"ר ועדת הלסינקי המוסדית למחקרים שאינם ניסוי בבני אדם.
בין השנים 1979–1983 למדה סיעוד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה בהצטיינות.
לאחר סיום לימודיה החלה לעבוד בבית החולים שיבא בתל השומר, והועסקה בעיקר כאחות עשתה ביחידה לטיפול נמרץ של ניתוחי לב-חזה.
לאחר שמילאה מספר תפקידי ניהול, התמנתה לסגנית מנהלת הסיעוד בבית החולים השיקומי בתל השומר.
בין השנים 1986–1990 למדה באוניברסיטת תל אביב לתואר שני בניהול בפקולטה למנהל עסקים אותו סיימה בהצטיינות.
בשנת 1998 קיבלה תואר דוקטור (בהצטיינות) בפקולטה לסיעוד שבאוניברסיטת פיטסבורג, שבפיטסבורג, פנסילבניה.
נושא הדוקטורט שלה, בהנחיית פרופ' ז'קלין דנבר-יעקב, היה: "בריאות נפשית ופיזית של מושתלי לב כמנבאים על בריאותם של בני הזוג המטפלים, כשנה לאחר ההשתלה".
בגמר לימודי הדוקטורט חזרה לתפקיד של מנהלת הסיעוד והמקצועות הפרא-רפואיים של המרכז הרפואי שיבא, תפקיד שכלל ניהול של למעלה מ-2,500 עובדים.
בשנת 2008 עברה לעבוד במרכז רפואי הדסה, ירושלים, כסגנית מנהלת אגף הסיעוד למחקר ופיתוח, ולאחר מכן כסגנית מנהל האגף לאיכות, בטיחות וניהול סיכונים.
הייתה שותפה לסגל המייסד של עמותה ישראלית למחקר בסיעוד, יזמה ועמדה בראש הקבוצה שקיימה כנס בינלאומי בירושלים.
מאז חזרתה לישראל לאחר לימודי הדוקטורט, היא הרצתה בנושאי ניהול וסיעוד בחוגים לסיעוד ובריאות הציבור באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2017 הוזמנה על ידי הקריה האקדמית אונו להקים את החוג ללימודי הסיעוד ולעמוד בראשו.
היא חברה בארגונים וועדות בישראל ובכללם לשכת האתיקה של האחים והאחיות בישראל, יו"ר ועדת המחקר של לשכת האתיקה של האחיות, סוקרת מחקרים ומענקי מחקר של המכון הישראלי לחקר מדיניות בריאות בישראל ועוד.
כתבה וערכה יחד עם אורלי פיקר את הספר "מנהיגות בלבן - ניהול סיעוד בבתי חולים".
תורן עוסקת בעיקר בתחומי כוח אדם במערכת הבריאות, ובמדיניות בריאות, שכוללת איכות וניהול סיכונים, כמו גם אתיקה ומוסר.
אורלי תורן היא אם לשני ילדים.
אורלי נועה רביניאן (נולדה ב-1978) היא במאית, מחזאית ויוצרת תיאטרון ישראלית.
יצירתה מתאפיינת במפגשים בין-תרבותיים ובין-שפתיים.
רביניאן נולדה בכפר סבא למשפחה בת ארבעה ילדים.
הוריה עלו מאיראן בשנות ה-60 והכירו זה את זה בישראל.
את דרכה המקצועית התחילה רביניאן בלימודי תיאטרון בתיכון תלמה ילין.
לאחר בחינת הבגרות שלה הוזמנה על ידי גרי בילו ללמוד משחק בבית צבי, אך העדיפה להמשיך ללימודי בימוי בלונדון.
ב-2005 שבה לישראל ומאז היא פועלת ויוצרת בישראל ובחו"ל.
רביניאן היא חברת אי"ב (ארגון היוצרים העצמאיים בתיאטרון), בוגרת מעבדת הבימוי של מרכז לינקולן בניו יורק וסימפוזיון הבמאים של קבוצת לה-מאמא באומבריה.
היא הייתה ממקימי קולקטיב הבמאים הבינלאומי ה-WWLab, בו חברים במאיות ובמאים עצמאיים מרחבי העולם הנפגשים מדי שנה לעבודה משותפת.
במסגרת הקולקטיב הוזמנה לרזידנסי (שהות אמן) במרכז "וואטרמיל" של רוברט וילסון וביימה בניו יורק, ברומא ובטאיפיי.
בין השנים 2016 ל-2020 יצרה רביניאן טרילוגיה החוקרת את נקודות המפגש של הגירה ושייכות עם מיתולוגיה וטקסים, לעיתים קרובות מנקודת מבט פמיניסטית.
ביצירות אלו מתערבבים טקסים יהודיים וישראליים עם אלמנטים פולחניים של תרבויות ומסורות אחרות לכדי יציר כלאיים טקסי.
שלוש היצירות פותחו בתנאי מעבדה בערים שונות ברחבי העולם, וכולן מבוססות על ערכים של שוויון, הכלה וחילופי תרבות, בניסיון לדמיין משפחה אוניברסלית אחת וליצור דיון בניידות, אינטימיות ורב-תרבותיות.
טקס תה פרסי מומצא - מופע השתתפותי אינטימי.
הוצג בניו יורק ובלוקיישנים משתנים בישראל.
האיש עם הפרח בפה - עיבוד בעברית ואיטלקית לסיפור קצר מאת לואיג'י פירנדלו, הנכתב במהלך ההצגה מחדש מנקודת מבטן של הדמויות הנשיות ומנקודת מבטה של הבמאית.
ההצגה עלתה בתיאטרון יפו ובתיאטרון חיפה כחלק משיתוף פעולה עם מכוני תרבות איטליה בישראל והמשיכה לרוץ בתיאטרון תמונע.
פרהסיה - אירוע המפגיש בין טקס כלולות לטקס לוויה שבמרכזם דמות אחת המגולמת על ידי שתי שחקניות.
היצירה נעה בין השתתפות בשמחה לבין השתתפות בצער.
Masked - עיבוד למחזה "רעולים" מאת אילן חצור.
Lifelines - מחזה קצר מאת איימי רוזנטל, תיאטרון הפלזנס, לונדון (2003).
טיפה בים - מחזה קצר מאת רביניאן בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא (2005).
עד 120 - עיבוד למחזה 100 מאת ניל מונהגן, כריסטופר היימן וג'ייני פטרל.
המחזה, ע"פ הסרט היפני "After Life", נכתב במקור לחמש דמויות ועובד ע"י רביניאן כתיאטרון-תנועה לאנסמבל של 13 שחקנים בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לווינשטיין (2006).
אמה ויגואר - מחזה מאת עינת ברנוסבקי, המבוסס על ספרה של אריקה פישר.
הוצג בפסטיבל "צו קריאה" בצוותא וזכה בציון לשבח (2007).
טוב ויפה - מחזה מאת איימי רוזנטל, בתיאטרון הספרייה (2008).
האנשים מעבר לדלת - מחזה מאת הנרי אדמס.
עלה בפסטיבל מחזאות בריטית פוליטית של תיאטרון הבימה בשיתוף פעולה עם התיאטרון המלכותי הלאומי של בריטניה.
זוכת פרס עידוד מיוחד ע"ש שרגא בר בטקס פרסי הבימה (2008).
סברס - עיבוד למחזה של רועי רשקס בתיאטרון מרא"ה (2008).
הדרך למטה - מחזה מאת אלמה וייך-חושן, פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא (2009).
Honeypot - מחזה מאת ג'וליה פסקל בתיאטרון הניו-דיוראמה, לונדון (2011).
אם יש עוד לא מצאתי - עיבוד ישראלי להצגה של המחזאי הבריטי ניק פיין בתיאטרון הספרייה (2013).
האקסיות שלי - מחזה מאת ניל לביוט, בית צבי (2013).
WEDDING - עיבוד בעקבות "החתונה" לברטולט ברכט.
בוים בשיתוף עם הבמאי הקנדי אבאן ציציאס.
תיאטרון האיירונדייל, ניו יורק (2013).
מסריחונת - עיבוד למחזה Fleabag של פיבי וולר-ברידג'.
ההצגה הוצגה בגרמנית עם כתוביות לעברית (2014).
Onions - in Pasto al Mare - מחזה מאת רוזאריו מסטרוטה ודלילה קוצולינו.
יצירה תלוית-מקום לחוף-הים בקלבריה, דרום איטליה.
ההצגה התארחה בתיאטרון הקווארטיצ'ולו, רומא (2014).
שיטת גרונהולם - מחזה מאת ג'ורדי גלסרן.
בחזרה לאישראל - מחזה מאת נאוה סמל באנסמבל עיתים.
הוצג בתיאטרון נחמני ובתיאטרון הקאמרי בכיכובם של גיל קופטש וחן גרטי (2015).
Abigail's Mirror - Tel Aviv - יצירת פרפורמנס של רביניאן בעקבות "ציד המכשפות" של ארתור מילר, כחלק משיתוף פעולה עם הבמאית הקנדית אסתר ג'אן שהחל ב-2013. בהשתתפות הרקדנית ענת גרגוריו.
מלחמת שוורים - מחזה מאת מייק בארטלט בתיאטרון מרא"ה.
ההצגה הייתה מועמדת להצגה הטובה ביותר בקיפוד הזהב וזכתה בפרס עיצוב הבמה (2016).
Interior - עיבוד תלוי-מקום המתכתב עם מחזהו של מוריס מטרלינק לאנסמבל שחקנים ומריונטה אחת.
הוצג בשפות שונות כחלק מהמופע האימרסיבי In-Transit בשיתוף עם חברת התיאטרון הטאיוואנית ESP-I בפארק האמנויות Banqiao 435 בטאיפיי (2016).
Her Israeli Story (הסיפור הישראלי שלה) - הופעה רב-תחומית המפגישה יצירות של ארבע סופרות עם ארבע אמניות ישראליות.
הפקה לפסטיבל הבינלאומי לתרבות עברית ברומא (2018)ֿ.
Oh Mein Gott - עיבוד בגרמנית למחזה מאת ענת גוב במרכז קארל דר גרוסה בציריך (2021).
המחזה פרי עטה של רביניאן ובבימויה עלה בתיאטרון הנוימארקט בציריך (2022).
בנוסף לתיאטרון, רביניאן עוסקת בקריינות.
מלבד קריינות לפרסומות ועבודה מסחרית, היא מקריינת ספרי-שמע, ומנהלת אומנותית שותפה של ההסכת "הפודקאסט של אי"ב".
אחותה היא הסופרת דורית רביניאן.
אורלי עדס (נולדה ב-5 באפריל 1967) היא מנכ"לית ועדת הבחירות המרכזית.
בצה"ל שירתה במזכירות הפיקוד העליון שבלשכת הרמטכ"ל בתקופתם של משה לוי ודן שומרון.
עם שחרורה מהצבא בשנת 1988 תכננה עדס להגשים את חלום הילדות שלה וללמוד עיצוב אופנה, ועד תחילת הלימודים החלה לעבוד במשרה זמנית בוועדת הבחירות המרכזית, ומאז היא עובדת שם.
בדרך עברה כמה תפקידים: מנהלת לשכה, עוזרת ראשית, עוזרת בכירה למנכ"לית וסמנכ"לית.
במקביל לתפקידיה בוועדה עשתה בכנסת תפקידים נוספים, בין השאר שימשה מזכירה ובהמשך מנהלת קרן פרס יו"ר הכנסת לאיכות החיים.
בשנת 2003, כשכיהנה כעוזרת בכירה למנכ"לית הוועדה, החלה ללמוד משפטים בקריה האקדמית אונו אותם סיימה בשנת 2006. עם סיום הלימודים לקחה חופשה ללא תשלום מעבודתה בוועדת הבחירות והחלה בהתמחות אצל נורית אלשטיין שכיהנה באותה עת כיועצת המשפטית של הכנסת.
עם סיום ההתמחות עמדה בבחינות הקבלה ללשכת עורכי הדין וחזרה לעבודתה בוועדה - ומונתה לסמנכ"לית הוועדה.
כשהודיעה מנכ"לית הוועדה הקודמת, תמר אדרי, על פרישתה, בשנת 2010, פורסם הליך פומבי לתפקיד מנכ"ל ועדת הבחירות המרכזית ועדס נבחרה לתפקיד.
אחת המטרות שהציבה לעצמה עם בחירתה לתפקיד היה קידום נשים, ואכן רוב מוחלט של העובדים הקבועים של ועדת הבחירות המרכזית מאז בחירתה היו נשים.
הבחירות לכנסת ה-25, שנערכו בנובמבר 2022, היו הפעם השביעית שעדס ניהלה את מערכת הבחירות כמנכ"לית ועדת הבחירות המרכזית.
אורלי ליבל היא פרופסור למשפטים באוניברסיטת סן דייגו, קליפורניה.
שירתה בצה"ל כקצינה באגף המודיעין.
בשנת 1998 קיבלה תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2000 קיבלה תואר שני במשפטים ובשנת 2006 קיבלה תואר דוקטור למשפטים, שניהם מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
בשנים 1998–1999 שימשה כעוזרת משפטית לפרופ' יצחק זמיר בעת שכיהן כשופט בבית המשפט העליון.
בשנים 2001–2005 נמנתה עם סגל אוניברסיטת הרווארד, ב, בבית הספר קנדי לממשל באוניברסיטת הרווארד, ובמרכז וות'רהד לעניינים בין-לאומיים.
בשנים 2004–2005 הייתה מרצה אורח באוניברסיטת ייל.
מבשנת 2005 הצטרפה כמרצה בכירה לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סן דייגו.
בשנת 2007 מונתה לפרטפסור חבר, ובשנת 2010 מונתה לפרופסור מן המניין.
היא נמנית עם מייסדי המרכז לשווקים ולקניין רוחני ומייסדי המרכז למדיניות תעסוקה ועבודה, שניהם בבית הספר למשפטים באוניברסיטת סן דייגו.
בשנים 2011–2012 הייתה פרופסור אורח בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב.
משמשת "יועצת מדיניות אקדמית" בנושא בטיחות ואמון לחברת Fiverr.
ספרהּ You Don't Own Me מעובד לסדרת טלוויזיה ברשת CBS.
ליבל נשואה לאון אמיר, פרופסור לכלכלה התנהגותית באוניברסיטת סן דייגו, ולהם שלוש בנות.
היא בִּתה של תלמה ליבל ונינתו של הפרדסן זלמן יעקבזון, ממנהיגי היישוב, ובת נינתו של זלמן דוד ליבונטין, מייסד ראשון לציון ובנק אנגלו-פלשתינה (לימים בנק לאומי) ומנהלו הראשון.
אורלי ליבל, יובל פלדמן, דיני עבודה (עורך: אוריאל פרוקצ'ה), הוצאת שריגים-ליאון, 2012.
תורגם לעברית: מכונת השוויון - בינה מלאכותית למען עתיד טוב יותר לכולנו, ידיעות ספרים, 2024.
דוכסות אורליאנה הוא מחוז לשעבר של צרפת, אשר הוקם בתקופת הרנסאנס על ידי מיזוג של ארבעה מחוזות ועיירות לשעבר.
אולם לאחר המהפכה הצרפתית, המחוז פורק ב-1791 וירשו אותו חמישה מחוזות (פחות כמה קומונות שהועברו למחוזות אחרים).
דוכסות אורליאן נוצרה בשנת 1344 על ידי העלאת רוזנות אורליאן לשעבר לדוכסות תחת המלך פיליפ השישי עבור בנו השני פיליפ דה ולואה.
עם הקמת הדוכסות שולבו בה גם כמה יישובים סביב המחוז הקודם, הם כללו את רוזנות בוז'נסי ואת הסניורויות של נויוויל-או-בואה, Yèvre-le-Châtel, Châteauneuf-en-Thymerais, לוריס ובויסקום.
בשנת 1375, הנסיך פיליפ מת ללא יורש לגיטימי, התואר 'דוכס אורליאן' והדוכסות עצמה אוחדו לתחום המלכותי (אדמות הכתר) של מלך צרפת.
בשנת 1392, הדוכסות נוצרה מחדש על ידי המלך שארל השישי עבור אחיו הצעיר לואי דה ולואה-אורליאן.
מאוחר יותר ירש את הדוכסות בנו שארל דה ולואה-אורליאן ששלט עד 1465 כאשר מת מסיבות טבעיות.
לאחר מותו ירש אותו בנו לואי דה ולואה-אורליאן, שהפך למלך לואי השנים עשר ב-1495 והתואר אוחד לכתר פעם נוספת.
בשנת 1519, הדוכסות שוב נוצרה על ידי המלך פרנסואה הראשון עבור בנו השני אנרי דה ולואה-אנגולם.
עם זאת, אנרי ויתר מאוחר יותר על תוארו כאשר הפך לדופין של צרפת (יורש העצר) ב-1536. לאחר מכן ירש אותו בנו שארל דה ולואה-אנגולם ששלט כדוכס עד שמת משפעת ב-1545.
בשנת 1549, הדוכסות שוב נוצרה עבור הנסיך לואי דה ולואה-אנגולם בן השנה, שמת חודשים ספורים בלבד לתוך כהונתו.
לאחר מותו ירש אותו אחיו הגדול שארל, שהפך למלך שארל התשיעי ב-1560 והתנער מהדוכסות שלו.
את שארל ירש אנרי דה ולואה-אנגולם, אך הוא ויתר על תוארו בשנת 1566 בתמורה לדוכסות אנז'ו.
בפברואר 1566, התואר הועבר למלכה בת הזוג קטרינה דה מדיצ'י כדוכסית אורליאן.
היא מתה בשנת 1589 והדוכסות שוב אוחדה לכתר.
בשנת 1626, לואי ה-13 הקים מחדש את דוכסות אורליאן עבור אחיו הצעיר גסטון, דוכס אנז'ו ששלט כדוכס עד 1660 כאשר מת מסיבות טבעיות.
גם הפעם התואר התמזג לכתר בפעם האחרונה.
לבסוף בשנת 1661, דוכסות אורליאן נוצרה בפעם האחרונה על ידי המלך לואי ה-14 עבור אחיו הנסיך פיליפ, דוכס אנז'ו.
ירש אותו בנו, לאחר מכן נכדו, נינו, ולבסוף הנכד לואי פיליפ השני.
בשנת 1793, הוא הוצא להורג על בגידה בתקופת שלטון הטרור וירש אותו בנו לואי פיליפ השלישי (לימים המלך לואי פיליפ).
לאחר מכן הועבר התואר בפעם האחרונה לנסיך פרדיננד פיליפ דה אורליאן שמת בתאונה בשנת 1842 והתואר התבטל כאשר ממלכת צרפת עצמה התמוססה בשנת 1830.
מחוז אורליאנה מקביל בערך לדוכסות אורליאן הישנה והוא נוצר ב-7 באפריל 1498 כאשר הדוכס לואי השני הוכתר כמלך לואי השנים עשר.
המחוז החדש שילב מחוזות מקומיים, כולל אורליאן, בלואה, ונדום, שרטר ואטמפ.
כשהדוכסות נקלטה בשטח המלכותי, היא הפכה למחוז (מחוז צבאי במקום המקבילה למחוז אנגלי או מדינה אמריקאית).
בשנת 1558, המחוז הועלה לדרגת מחוז כללי (Géneralité) או ממשל כללי (Gouvernement Général) ומושל קבוע מונה באזור.
בתקופה זו, הדוכס מאורליאן היה דה יורה הבעלים של הקרקע, אך המושל היה משגיח בפועל על המחוז.
בשנת 1776, כחלק מארגון מחדש של הממשלות הכלליות (פרובינציות), הממשלות חולקו לשלוש קטגוריות.
הגבוהים ביותר או "החשובים ביותר" היו הקטגוריה הראשונה, לרבות רן, ליון, אקס, שטרסבורג ומץ; הקטגוריה השנייה כללה את אורליאנה, לה רושל, אנגולם, נבר; והקטגוריה המיוחדת כולל פריז ומונקו.
המושל הצבאי של הקטגוריה הראשונה היה אמור להיות מרשל של צרפת, המעמד השני היה שמור ללוטננט גנרלים, והאזורים המיוחדים הוקצו על ידי המלך.
בשנת 1791, בחסות 'איחוד צרפת', המחוזות פורקו והוחלפו על ידי מחוזות קטנים יותר.
המחוז הקודם חולק בין כמה מחוזות חדשים: לואר, לואר-אט-שר, אור-אט-לואר, סיין-אט-אואז ויון.
מושל של מחוז בצרפת לפני המהפכה היה בתחילה נציגו של המלך באזור ולא החזיק בכוח ממשי.
עד השינויים תחת לואי ה-14, המושל של מחוז היה יותר מינוי דה יורה, ולא היה לו מעמד בקבלת החלטות.
עם זאת, לאחר הרפורמות של לואי ה-14, הפכה המושלות של מחוז למינוי צבאי.
מאז, המושל לא היה רק נציגו של המלך, אלא גם המפקד הצבאי של האזור.
בנוסף לתפקידיו הצבאיים, המושל היה למעשה מנהיג המחוז ואילו בעל התואר (דוכס אורליאן) היה דה יורה הבעלים של המחוז.
בשנת 1558, רוב המחוזות בצרפת הופרדו עוד יותר למחוזות מס או מחוזות בחירה.
בין המושלים הבולטים היה אן-שארל-זיגיסמונד דה מונמורנסי-לוקסמבורג.
אורליאן אנגיאמבה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ספציה מהסרייה ב'.
אנגיאמבה גדל במחלקות הנוער של קולמר ונאנסי.
בשנת 2016 החל לשחק בקבוצת המילואים של נאנסי.
בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת המשנה הצרפתית, ובסך הכל ערך 33 הופעות ליגה במדי הקבוצה.
ב-9 בינואר 2020 הושאל אנגיאמבה לגזלק אז'אקסיו מליגת הצרפתית השלישית.
הוא ערך שמונה הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-28 בספטמבר 2021 חתם אנגיאמבה בספציה מהסרייה א'.
ב-16 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 ללצ'ה במסגרת הסיבוב השני של קופה איטליה לעונת .
ב-7 בפברואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 2-2 נגד סלרניטנה במסגרת המחזור ה-24 לעונת 2021/2022.
ב-13 בינואר 2023 הושאל אנגיאמבה ליאגלוניה ביאליסטוק מליגת העל הפולנית עד לתום עונת .
הוא ערך 11 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
אורלי ריינר (נולדה ב-1958) היא פרופסור לגנטיקה מולקולרית ול במכון ויצמן למדע.
משמשת כראש הקתדרה המקצועית לנוירוכימיה ע"ש ברשטיין-מייסון (Bernstein-Mason Professorial Chair of Neurochemistry) וראש מכון יהודית רות למחקר המוח (Head of M.
מחקריה עוסקים בתחום התפתחות המוח, במטרה להבין את המנגנונים המולקולריים, התאיים וההתפתחותיים הגורמים למחלות מוח.
המחקרים כוללים מודלים בעכברים ומודלים של אורגנואידים של המוח האנושי תוך שימוש בתאי גזע אנושיים.
אורלי ריינר סיימה את התואר הראשון שלה בגידולי שדה בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית ב-1978. ב-1985 קיבלה תואר מוסמך במיקרוביולוגיה, גם הוא בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית.
התזה שלה עסקה בנושא של מנגנון המשיכה לחמצן של חיידק קרקע , בהנחיית פרופ' יעקב אוקון.
את הדוקטורט בגנטיקה מולקולרית השלימה ריינר ב-1990 במכון ויצמן למדע.
התזה שלה עסקה בנושא מבנה ובקרת גנים המעורבים במחלת גושה, מחלת אגירה ליזוזומלית בהנחיית פרופ' מייה הורוביץ.
בין השנים 1990 ל-1993 יצאה ריינר לשלוש שנות פוסט-דוקטורט במרכז הרפואי שביוסטון, טקסס, בהנחיית פרופ' , שלאחריהן חזרה למכון ויצמן כמדענית בכירה ב-1993. כעשור מאוחר יותר, ב-2002, מונתה לפרופסור חבר במכון ויצמן וב-2010 מונתה כפרופסור מן המניין באותו מוסד.
במהלך הפוסט-דוקטורט שלה היא בודדה וזהתה את הגן LIS1 כגן המעורב בתסמונת המוח החלק, תסמונת נדירה, אחת ל-30,000 לידות, שמתאפיינת במיעוט הקפלים האופייניים לצורת המוח וגורמת לתמותה בגיל צעיר.
מחקר פורץ דרך זה פורסם ב-Nature ב-1993 וזכה לתהודה רחבה.
בסדרת מחקרים במעבדתה במכון ויצמן, מצאה כיצד החלבון משפיע על תכונות התא, בשילוב עם חלבונים אחרים, שחלקם מעורבים אף הם במחלות מוח התפתחותיות.
המוטציות שגורמות לתסמונת המוח החלק הן באלל אחד של הגן, כך שלחולים יש כמחצית מכמות החלבון.
ריינר הכינה מודלים עכבריים במעבדה, שסייעו להבין כיצד כמות מועטה של חלבון ה-LIS1 משבש מהלך התפתחות תקינה של המוח.
העדר החלבון גורם למוות של העובר בשלב מאוד מוקדם - לפני, או בזמן ההשרשה לרחם.
בדרך כלל ישנם שני עותקים (אללים) מכל גן, אחד מהאם ואחד מהאב.
לעיתים יש עודף או חוסר.
שלא כמו ברוב המקרים, בהם חוסר בגן אינו מזיק, במקרה של הגן LIS1, חסר של עותק אחד גורם למוח חלק, בעוד שעודף גורם לעיכובים בתהליכי ההתפתחות (developmental delay).
בשיתוף פעולה עם הקבוצה של פרופ' James Lupski, הצליחו להראות שעלייה בכמות החלבון גורמת לבעיות התפתחותיות במוח, הן בבני אדם והן במודלים בעכברים.
במחקרים נוספים בשימוש במודלים עכבריים, הם הצליחו לעקוב אחר תאי עצב נודדים, להבין תהליכים בסיסיים בהתפתחות המוח, ולהבין מה משתבש כאשר יש שינויים בגנים המבקרים את התהליכים הללו.
מחקריה של פרופ' ריינר בתאי עצב עובריים גילו שלמחלות מסוימות עשויים להיות שני גורמים הפוכים: ייצור יתר או ייצור חסר של האנזימים האחראיים לחיבור החומצה השומנית, השולטת במהירות הגירת תאי העצב לשכבות החיצוניות של המוח.
מחקרים אחרים גילו שלמערכת החיסון המולדת יש תפקיד ספציפי בהתפתחות המוח העוברי, כאשר היא גורמת לנוירונים לנדוד מהמקום בו נוצרו אל אזורי היעד במוח.
אם המערכת אינה מתפקדת כראוי, התפתחות המוח עלולה להיפגע, מה שיכול לגרום להפרעות נוירו-התפתחותיות כגון אוטיזם ולקות שכלית.
עבודה זו פורסמה ב- .
בעשור האחרון קבוצתה החלה להשתמש במודלים של אורגנואידים מתאי גזע אנושיים, שמחקים רקמת מוח מתפתח.
מחקרה על קפלי קליפת המוח שהתפרסם ב ב-2018, תיאר מערכת ייחודית המאפשרת לחקור שלבים ראשוניים של התפתחות מוח אדם במעבדה (אורגנואידים) תוך התגברות על מגבלות הזנה על ידי גידולם בצורת מבנה דק ועגלגל העוטף חלל פנימי, מבנה המזכיר צורה של פיתה.
המבנה מאפשר הזנה תקינה של התאים והדמיה בזמן אמת של תהליך הגדילה והתפתחות הקפלים הנחוצים להתפתחותו התקינה של המוח, תוך שימוש במודל פיזיקלי.
המחקר אימת את המודל על ידי השוואה לאורגנואידים בהם הושתל גן LIS1 בעל מוטציה הגורמת לתסמונת המוח החלק.
מיקרוסקופ כח אטומי עזר להוכיח כי התאים המוטנטיים קשיחים פחות מהתאים התקינים, המאפשרים היווצרות קפלים.
תגלית זו עשויה לסייע בהבנה של מחלות כמו אפילפסיה וסכיזופרניה.