tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2016 נערך טקס כלולות עבור טוסט, כלבתו של אושיית הרשת ג'וש אוסטרובסקי, הידוע בכינויו "היהודי השמן".
ברנבי ג'ורג' "בארנס" קורטני הוא זמר וכותב שירים אנגלי.
קורטני נולד באנגליה ועבר יחד עם משפחתו לסיאטל כאשר היה בן ארבע.
הוא חזר לממלכה המאוחדת עם משפחתו כאשר היה בן 15. בעברו הוא הקים להקת אינדי בריטית בשם SleeperCell אשר הובילה בפסטיבל ההורדות בשנת 2012.
אחרי שהקליט חומרים לאלבום שלבסוף לא הוציא לאור, קורטני התרושש.
נחוש בדעתו להמשיך בקריירה כזמר וכותב שירים, אך ללא הכנסה או בית לחזור אליו, הוא תמך בעצמו על ידי עבודתו בתור מוכר סיגריות, וישן על ספות של חברים או במכונית של חברתו.
בשנת 2015 פרסם קורטני את השיר הראשון שלו כאמן סולו, "Glitter & Gold", אשר הושמע בתחנות רדיו רבות בבריטניה.
בשנת 2015 נבחר גם שירו "Fire על ידי מפיק הסרטים ההוליוודי הארווי ויינשטיין להופיע בסרט "ברנט" של ברדלי קופר.
עד כה, הושמע "Fire" יותר משמונה מיליון פעמים ב Spotify, בעוד "Glitter & Gold" הושמע יותר מחמישה מיליון פעמים.
קורטני השתתף בפסטיבל המוזיקה SXSW באוסטין, טקסס והופיע בתמונת שער למגזין NME.
במרס 2016 נכלל שיר נוסף, "Hobo Rocket", בפסקול של משחק הספורט של EA - FIFA 17. בתחילת 2017 בחר האתר All Indie website את קורטני לסאונד מספר אחד של אותה שנה.
בסוף ינואר הודיע קורטני על סיבוב הופעות נרחב בארצות הברית, בנוסף לשחרור אלבום הבכורה שלו, The Drull Drums.
שירו "Fire" נכלל בפסקול של מספר סדרות כמו הפתיחה של חליפות (עונה 7 פרק 1), זאב צעיר (עונה 6 פרק 2) ולוציפר (עונה 2 פרק 18).
בארס היא סדרת דרמה קומית רוסית ששודרה בערוץ 5 הרוסי החל משנת 2018. הסדרה מהווה עיבוד לסדרה האמריקאית "קאסל" שנוצרה על ידי אנדרו וו.
מרלו ומגוללת את סיפורם של אלכסנדר בארס, סופר מסתורין מצליח, ובלשית במשטרת העיר מוסקבה, מריה קורולבה, אשר פותרים יחדיו מקרי רצח חריגים.
אלכסנדר בארס, הוא מחבר ספרי מסתורין מפורסם שמחזיק ברשותו אחוזה מפוארת, רכבים יקרים וים מעריצות שרודפות אותו, אבל עכשו הוא חי עם אמו דיאנה ולנטינובנה ועם בתו ואחרי שהרג את הדמות הראשית בסדרת ספריו סובל ממחסום כתיבה.
הוא נלקח לחקירה על ידי משטרת העיר מוסקבה בנוגע לרצח המבוסס על אחד מספריו.
הוא מסוקרן מעולם הפשע והרצח אשר נחשף בפניו וקפטן התחנה מאשר לו להסתובב ו"לייעץ" למשטרה ולעקוב אחר מריה קורולבה, בלשית מוכשרת במשטרה.
אלכסיי צ'ומאקוב - אלכסנדר בארס, סופר מסתורין אשר עוקב אחרי מריה קורולבה ועוזר לה לפתור תיקים.
רוב הזמן הוא ילדותי ועושה בדיוק ההפך ממה שאומרים לו, אך לאורך הסדרה מגלים את הצד הבוגר והאחראי יותר שלו.
בארס מוצג בסדרה כמי שפותר מקרים קשים בעזרת פרטים קטנים מאוד או תאוריות.
אנה סנטקינה - מריה קורולבה, בלשית במשטרת מוסקבה ובעלת הרצף הגדול ביותר של תיקים מפוענחים במחלקה (ושיאים גבוהים באקדמיה לשוטרים).
בארניז הוא מותג חנויות כלבו יוקרתי אמריקני, של חברת בארניז ניו יורק בע"מ שנוסדה בשנת 1923 בעיר ניו יורק.
המותג הציג לשוק האמריקאי מותגי יוקרה עיקריים ובהם ארמני, עזדין אלייאה, קום דה גרסון, כריסטיאן לובוטן וארמנג'ילו זגנה.
ב-11 באוגוסט 2019 בארניז ניו יורק הגישה בקשה לפשיטת רגל (צ'פטר 11) וסגרה 15 מתוך 22 חנויותיה, כולל חנויות דגל בלאס וגאס, שיקגו וסיאטל.
"קבוצת מותגים אותנטיים" (ABG) רכשה את הקניין הרוחני של בארניז בשנת 2019, ומאז 2021 העניקה רישיון לרשת סאקס פיפת' אווניו עבור מחלקות מיוחדות בחנויות הדגל שלה.
החל משנת 2024, בארניז ממשיכה את שותפותה עם סאקס פיפת' אווניו, עם שני סניפים הפועלים בניו יורק ובגריניץ'.
במקביל לכך, השותפות עם לאוקס הולדינגס ממשיכה ביפן.
לפני פירוקה, בארניז ניו יורק הפעילה חמש חנויות דגל בארצות הברית.
מסעדות Freds פעלו בחנויות בבוורלי הילס, שדרת מדיסון, מנהטן תחתית וסן פרנסיסקו.
בשנת 2014 הודיעה החברה על תוכניות לחנות דגל בבל הארבור, פלורידה, כחלק מהרחבה מתוכננת של מרכז הקניות שם.
החנות אמורה הייתה להיפתח בשנת 2023.
בארניז ניו יורק סגרה את חנות הדגל שלה בנורת'פארק סנטר בדאלאס בשנת 2013. החנות שלה בפאשן סקוור בסקוטסדייל, אריזונה נסגרה בשנת 2016. החברה פתחה חנות גברים בודדת בסן פרנסיסקו בפברואר 2016, ובקיץ 2018 הודיעה שהיא תוסיף מסעדה.
בנוסף לעסק המלא של החברה פועלות שתי חנויות עודפים.
חמש חנויות בארניז וארבע חנויות עודפים פועלות בחטיבת יפן שלה.
בארתלמי תימוניה , היה ממציא צרפתי, שהמצאת מכונת התפירה הנפוצה כיום מיוחסת לו.
תימוניה נולד למשפחת איכרים ענייה בעיר לארברסל שמחוז רון שבצרפת.
בשנת 1795 עברה משפחתו לעיר אמפלפיס.
תימוניה היה הבן הבכור מבין שבעה ילדים.
הוא למד זמן מה בעיר ליון, לפני שהלך לעבוד כחייט בעיר פניסייר.
תימוניה התחתן עם אישה צרפתייה קתולית בינואר 1822 (בגיל 29).
בשנת 1823, הוא התיישב בפרברי העיר ועבד שם כחייט.
בשנת 1830 חתם תימוניה על חוזה עם אוגוסט פרנד, מהנדס גרמני, ובו הוסכם כי השניים ירשמו את ההמצאה שלהם ביחד.
הפטנט למכונה שלו הונפק ב־17 ביולי 1830 על שמם של שני הגברים, שנתמך על ידי ממשלת צרפת.
באותה שנה הוא פתח (עם שותפים) את החברה הראשונה לייצור בגדים מבוססי מכונות בעולם.
מפעלו מיד היה להצלחה ארצית, והצבא הצרפתי סגר איתו על חוזה להנפקת והכנת מדים לצבא.
לרוע המזל, המפעל שלו הוצת ונשרף על ידי חייטים שחששו לאבד את עבודתם בעקבות הוצאת הפטנט.
דגם של המכונה מוצג במוזיאון המדע בלונדון.
המכונה עשויה עץ ומשתמשת במחט תיל העוברת כלפי מטה דרך הבד כדי לתפוס את החוט ולמשוך אותו למעלה ליצירת לולאה שתינעל על ידי הלולאה הבאה.
כך המכונה למעשה יכולה ליצור בגדים שלמים ומסוגננים שלא נפרמים גם לאורך זמן.על מכונת התפירה הקדומה ביותר נרשם למעשה פטנט על ידי תומאס סנט בשנת 1790 - משמע המכונה של תימוניה לא הייתה הראשונה.
תרומתו של סנט לא פורסמה עד שנת 1874 כאשר ויליאם ניוטון וילסון, בעצמו יצרן מכונות תפירה, מצא את הרישומים במשרד הפטנטים של לונדון ובנה שחזור מדויק על פי ההוראות שבתרשימים.
ובכך הוכח כי בשנת 1790 הומצאה מכונת התפירה המקורית על ידי תומאס סנט.
כדי לתקן את העוול, מוזיאון המדע של לונדון מציג את מכונת התפירה של תימוניה לצד רישומי הפטנט המקוריים של סנט.
עם זאת, תואר "ממציא מכונת התפירה" לא נלקח מתימוניה.
לאחר שמכר דגמים רבים של המכונה וייצא בגדים לצרפת כולה חזר תימוניה לעיר ילדותו אמפלפויס שם המשיך לעסוק כחייט, תוך כדי חיפוש אחר שיפורים במכונה שלו.
הוא רשם פטנטים חדשים בשנים 1841, 1845 ו-1847 עבור דגמים חדשים של מכונת תפירה.
עם זאת, אף על פי שזכתה בפרסים בירידים העולמיים, ושזכתה לשבחים מצד העיתונות, השימוש במכונה לא התפשט מאוד.
מצבו הכלכלי של תימוניה נותר קשה, והוא מת בעוני בגיל 63. עם זאת, חברת מכונות התפירה 'Thimonnier', שנוצרה לאחר מותו, הייתה קיימת עד המאה העשרים, והייתה לאחת החברות המרוויחות ביותר בצרפת.
בארנסלי היא עיר בדרום יורקשייר, אנגליה.
העיר ממוקמת בין לידס לשפילד בתוך עמק דירני.
העיר מוקפת בכמה עיירות קטנות וכפרים, אשר יחד מהווים את בורו, המטרופולין של בארנסלי, מתוכם בארנסלי היא המרכז הגדול מכולן.
נכון לשנת 2011, אוכלוסיית בארנסלי הייתה 91,297.
ההתייחסות הראשונה לבארנסלי מתרחשת בשנת 1086 בספר יום הדין, ובו היא מכונה ברנסלאי ואוכלוסייתה בערך 200. מקור השם בארנסלי נתון לוויכוח, אך מועצת בארנסלי טוענת שמקורו טמון בהלחמה בין המילה הסקסונית "Berne" שמשמעותה אסם, והמילה "lay" שמשמעותה שדה.
החל מהמאה ה-17 התפתחה בארנסלי לנקודת עצירה במסלול שבין לידס, ויקפילד, שפילד ולונדון.
התנועה שנוצרה כתוצאה ממיקומה בציר מרכזי במדינה פיתחה את הכלכלה של העיר, כאשר אכסניות ושירותים נלווים שגשגו.
במהלך המאה ה-18 וה-19 הפכה בארנסלי למרכז לאריגת פשתן ועיירת ייצור חשובה.
תחנת הנוסעים הראשונה ששירת את בארנסלי נפתחה על ידי הרכבת צפון מידלנד בשנת 1840.
לבארנסלי מסורת ארוכה של עשיית זכוכית, אולם בארנסלי מפורסמת בעיקר בזכות הכריית פחם שבעיר.
בארנסלי, הוא מועדון הכדורגל של העיר, כיום משחק המועדון בפוטבול ליג הראשונה, הליגה השלישית בחשיבותה באנגליה.
המגרש הביתי של המועדון הוא אצטדיון אוקוול.
בסוף שנות ה-90 היה המועדון עונה אחת בפרמייר ליג, הליגה הבכירה באנגליה, אך ירדו חזרה ליגה לאחר עונה אחת בלבד, בהמשך, ירדו גם לליגה השלישית, שבו לשנייה וחזרו שוב לשלישית.
לעיר גם קבוצת כדורגל נשים המשחקת בליגת העל האזורית של צפון מזרח המדינה.
"בארץ אהבתי השקד פורח" הוא שיר עברי שכתבה המשוררת לאה גולדברג והלחין המלחין מוני אמריליו.
השיר בוצע לראשונה בשנת 1975 על ידי צוות הווי חטיבת הצנחנים עם הסולנית רוחמה רז, בעיבודו של המלחין, וזכה להצלחה גדולה.
הוא אף הגיע באותה השנה למקום השלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל.
עם השנים הפך השיר לנכס צאן ברזל בזמר העברי.
זהו השיר השני במחזור השירים "משירי ארץ אהבתי" מאת לאה גולדברג.
שלושת שירי המחזור נקראים על פי מילות הפתיחה שלהם: א.
בארץ אהבתי השקד פורח ג.
מחזור השירים התפרסם לראשונה בשנת 1951 בכתב העת הספרותי "אורלוגין" של אברהם שלונסקי.
שני השירים הראשונים של המחזור הולחנו ושניהם זכו להצלחה גדולה.
הראשון שבהם, "משירי ארץ אהבתי", הולחן בשנת 1970 על ידי דפנה אילת, ביוזמתה של הזמרת והיוצרת חוה אלברשטיין שביצעה את השיר המולחן באותה השנה בעיבודו של אלכס וייס.
מרגע שהשיר התפרסם החליט מוני אמריליו לנסות ולהלחין את החלק השני במחזור, אך הדבר לא צלח בידו.
רק כשהחל לעבוד עם צוות הווי חטיבת הצנחנים כחצי עשור לאחר מכן, הוא השלים את הלחנת השיר כשהוא נעזר בעצתה של אלברשטיין.
השיר זכה להצלחה גדולה מיד עם צאתו אף הפך לשיר הנושא של התכנית כולה ושל האלבום שיצא לתוכנית בשנת 1975.
ישנה פרשנות פופולרית שהשיר הראשון במחזור השירים נכתב על מחוז ילדותה של גולדברג, העיר קובנה, שהייתה באותה התקופה שבה גולדברג התגוררה בה הבירה הזמנית של ליטא, ואילו השיר השני, שהערך הנוכחי עוסק בו, נכתב על הארץ שאליה עלתה המשוררת, ארץ ישראל.
ככל הידוע, אין סימוכין לפרשנות הזו בכתבי גולדברג ובדבריה, וייתכן מאוד שאותם הנופים המתוארים הן בשיר "משירי ארץ אהבתי" והן בשיר "בארץ אהבתי השקד פורח" הם, כמו ברבים משיריה של המשוררת, רק דימויים המתארים את מצבה האישי ולא מעבר לכך.
ב הונפק שטר מאה השקלים החדש עם דיוקנה של המשוררת.
את השטר מעטרים פרחי שקד בהשראת השיר.
כארבעה וחצי עשורים לאחר שהוקלט לראשונה, רשומים באקו"ם למעלה משישים ביצועים שונים של השיר.
בארס M היא סדרת לווייני צילום לצורכי ריגול שפותחה ברוסיה.
השיגור הראשון בוצע בשנת 2015.
פיתוח לווייני "בארס" שהיו צריכים להחליף לווייני יאנטר 1KFT החל בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. המערכת האופטית הייתה צריכה להיות מתוכננת על ידי קבלן מבלארוס.
בשנת 2005 התוכנית בוטלה על ידי משרד ההגנה של רוסיה.
בשנת 2008 החלו עבודות על התוכנית החדשה תחת שם "בארס M".
פיתוח מערכת אופטית הועבר למפעל LOMO בסנקט פטרבורג ואחריות כוללת על פיתוח הלוויין הועברה למרכז הטילים והחלל פרוגרס.
הלוויין שנבנה היה במשקל 4,000 ק"ג ומתוכנן לפעילות של כ-5 שנים.
הלוויין מצויד במערכת מדחפים זהה לזו שהותקנה בלוויינים אחרים של אותו יצרן.
ממספר סיבות סיום הפיתוח והבנייה נמשכו מעל המתוכנן.
השיגור שהיה תחילה מתוכנן לשנת 2012 ונדחה מספר פעמים.
בסופו של דבר השיגור בוצע בשנת 2015 מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר מדגם סויוז 2.1A.
גם יתר הלוויינים שוגרו באותה צורה.
נכון לפברואר 2024 שוגרו 5 לוויינים.
כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת סויוז 2.
באש ובמים (משווקת באנגלית כ-Bros) היא סדרת טלוויזיה שכתבו גיא עמיר וחנן סביון.
העוסקת בבעלי בר ירושלמיים כשברקע משחקיה של בית"ר ירושלים, מול ויסלה קרקוב במוקדמות ליגת האלופות בקיץ 2008.
הסדרה הופצה בתפוצה עולמית בנטפליקס, אך בשל מלחמת חרבות ברזל השקת הסדרה נדחתה מנובמבר 2023 לינואר 2024 ואז לאפריל.
בנוסף, לא הופקו לה קדימונים בשפות זרות, ולא התנהל מסע יחסי ציבור לסדרה מחוץ לישראל.
גרסה קולנועית של הסדרה יצאה לקולנוע באוקטובר 2025.
"בארץ להד"ם" הוא שיר שכתבה והלחינה המשוררת נעמי שמר.
את השיר עיבד מוזיקלית מתי כספי.
השיר שיצא בשנת 1972 נכלל ברשימת שירי "חבורת בימות" עם הסולנית מירי אלוני בתוכנית משיריה של שמר.
השיר מופיע בספר השירים של שמר הנקרא בפשטות "הספר השני".
בספר הקדישה שמר את השיר לבעלה מרדכי הורוביץ.
השיר מבטא משאלה להגיע לארץ דמיונית (להד"ם – ראשי תיבות של "לא היו דברים מעולם"), אך ייתכן כי השיר מתאר חלומות שלא התגשמו עבור המשוררת.
שמר לא פירשה את שיריה, אך אברהם זיגמן, שחקר את שירתה סבור, שהשורה השנייה בבית הראשון לקוחה מספר ישעיהו: "וְהָיָה כִנּוֹר וָנֶבֶל תֹּף וְחָלִיל וָיַיִן מִשְׁתֵּיהֶם וְאֵת פֹּעַל ה' לֹא יַבִּיטוּ וּמַעֲשֵׂה יָדָיו לֹא רָאוּ".
ייתכן ושמר לא רצתה לחזור לימי ישעיהו וממלכת יהודה, ומילות השיר נאמרות בלשון חיובית כשהכוונה האמיתית היא למשמעות הפוכה.
יש הסוברים כי במילות השיר מתכתבת שמר עם שירה של רחל המשוררת "ואולי לא היו הדברים...", ובשיר מביעה שמחה על הדברים שהצליחה להשיג.
השיר צעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל החל מ-15 בינואר 1973 וצעד 12 שבועות, מתוכם שבוע אחד מהם צעד בראש המצעד.
בשנת 1977 חידשה את השיר להקת הכל עובר חביבי.
השיר מופיע באלבומה של הזמרת גיתית שובל, "גיתית שובל שרה נעמי שמר, שיצא בשנת 2005. ידוע גם ביצוע של עומר דץ שזכה לתשבחות מהמבקרים בתוכנית הכוכב הבא.
בסרט מיתה טובה, שיצא בשנת 2014 בוים ונכתב על ידי שרון מימון וטל גרניט, מבצעים את השיר השחקנים באחת מסצנות הסרט.
בארץ יען כי הוא ספר ילדים מאת הסופר אפרים סידון.
הספר אויר ועוצב על ידי המאייר דני קרמן והמעצבת ורד הקרט, הוא יצא לאור בשנת 2018 בהוצאת "עם עובד", בבית הדפוס ע.ר.
כמו בכל מדינה, גם בארץ יען כי, ארץ שכולה מיועדת רק ליענים, יש מלך ויש שרים, יש כפרים וערים, צבא ודגלים, זקנים וגוזלים.
ובכל זאת זו מדינה לא רגילה, אולי אפילו קצת מוזרה, היענים מאמינים שאין סיבה להתנהגות משונה בשעת הסכנה או להתגונן מפני איומים, וכשבכל זאת באה עליהם צרה, הם טומנים את ראשיהם בחול.
לפי תפיסתם, כל דבר שלא רואים הוא לא קיים, או מתרחש.
מלך היענים, הגדול מהגדולים, מעודד את נתיניו להתנהל לפי תפיסה זו.
הוא רק מקווה שכך הם ימשיכו לטמון את ראשיהם בחול מבלי לשאול ומבלי לבדוק.
כמו בכל ספר, גם פה יש דמויות, ולדמויות תפקידים.
המלך מצווה והנתינים מקשיבים בלי לשאול שאלות מיותרות.
הם "טומנים את ראשיהם בחול", ביטוי המתאר את היענים אשר לא שומעים ולא רואים, מתעלמים מהאמת ומהמציאות, ובעצם בורחים ממנה.
שרים ושרות שלכל בעיותיו של המלך הם מחפשים פתרון, הם מייעצים למלך פתרונות יצירתיים, אשר יכולים לסייע לפתרון בעיות משונות שצצות בממלכה, במהלך הסיפור.
הן מראות עד כמה הספר נפלא ומלבב, הן מושכות את תשומת הלב וגורמות להתעניינות רבה יותר בעלילת הספר.
מאויר בצורה נפלאה וחביבה אשר מושכת את העין.
ובנוסף, ישנה הסכמה עם הביקורת הסמויה שהעלה סידון בספרו על מה שקרה עם הממשלה בישראל לאחרונה; האיורים משקפים את המציאות שלנו, המילים צועקות את המשמעות האמיתית המסתתרת מתחת למילים ולביטויים הספרותיים.
מסרים סמויים הבאים לידי ביטוי בסיפור, הכוללים הבעה דעתנית ופוליטית חריפה היוצאת נגד הממשל, אשר המטרה העיקרית שלה היא לדבר אל המבוגרים המקריאים לילדיהם את הספר.
באחת מהתוכניות שבהן התארח אפרים סידון, המארחים הקריאו עמוד אחד מספרו בו מדובר על אופיו של המלך "יעני" בסיפור, אשר אהב את נתיניו הטומנים את ראשם בחול ולא מטילים ספקות בשלטונו.
לאחר מכן, התחילו לשאול שאלות על המסרים הפוליטיים הסמויים העלולים להופיע בספר, כי האם המלך "יעני" הוא בעצם ראש הממשלה, נתניהו?
לשאלות אלו, אפרים סידון ענה כי בספרו מדובר על תופעה ולא על מישהו מסוים, כלומר, הטענה יכולה להיות נגד טרמפ או נגד ממשל של מקום אחר בעולם, מתוך דבריו של אפרים, הוא לא מתעסק בפרטים הקטנים.
אחד המארחים טען כי העם לא בדיוק טומן את ראשו בחול כיוון שהאנשים אכן בודקים ושואלים שאלות- דואגים.
כנגד, אפרים ענה כי העם לא שואל ולא מתעניין, בדיוק כמו היענים שבספרו, אולי רק למעטים מהם אכפת.
בנוסף, הוא אמר כי כשרק לבן אדם אחד לא אכפת, זה כלום, אבל ברגע שזו מדינה שלמה שלא מתעניינת ולא מתחשבת, זוהי בעיה רצינית.
משהו נוסף העולה בראיון עם סידון, הוא שלקראת סוף הסיפור החול נעלם והיענים צריכים להסתכל למציאות בעיניים, ונגרמת לקטסטרופה, כלומר, לטענת המארח התופעה שעליה מדבר סידון בספרו, מתבטאת גם בעולמנו.
באש ובמים הוא סרט שוד אמריקאי משנת 2016, שבוים על ידי דייוויד מקנזי ונכתב על ידי טיילור שרידן.
הסרט עוקב אחר שני אחים בטקסס שנקלעים לשרשרת של מעשי שוד בנקים בניסיון להציל את חוות המשפחה שלהם.
הסרט זכה לשבחים רבים על משחקם של השחקנים, התסריט והבימוי, והוא נחשב לאחד הסרטים הטובים ביותר של שנת 2016.
באש ובמים הוקרן בבכורה בפסטיבל קאן 2016, ויצא לאקרנים בקולנוע בארצות הברית ב-12 באוגוסט 2016. הוא זכה לשבחי המבקרים, במיוחד על הביצועים של כריס פיין, בן פוסטר וג'ף ברידג'ס, התסריט של שרידן והעריכה.
הוא הכניס 37.9 מיליון דולר בתקציב של 12 מיליון דולר.
מכון הסרטים האמריקאי בחר בו כאחד מ 10 סרטי השנה שלו, והוא היה מועמד לפרסים רבים, כולל ארבע מועמדויות לאוסקר - הסרט הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ף ברידג'ס), התסריט המקורי הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר.
בצפון אמריקה, הסרט גרף 621,329 דולר מ-32 בתי קולנוע בסוף השבוע הפתיחה שלו, ממוצע של 19,417 דולר לקולנוע.
בסוף השבוע שלאחר מכן הסרט התרחב ל-472 בתי קולנוע, והכניסו 2.7 מיליון דולר (ממוצע לאולם של 5,709 דולר).
הסרט החל לאקרנים הרחב ב-909 בתי קולנוע ב-26 באוגוסט, והכניס 3.7 מיליון דולר בסוף השבוע, וסיים במקום ה-12 בקופות.
הסרט מתמקד בשני אחים, טובי הווארד (כריס פיין) וטאנר הווארד (בן פוסטר), שמחליטים לבצע סדרת מעשי שוד בבנקים מקומיים כדי להציל את החווה המשפחתית שלהם מהשתלטות הבנק.
טובי, גבר גרוש ואב לשני ילדים, מונע על ידי רצונו להבטיח את עתיד ילדיו, בעוד טאנר, האח המבוגר והפזיז, משתתף כדי להגן על אחיו הצעיר.
במקביל, מרקוס המילטון (ג'ף ברידג'ס), טקסס ריינג'ר ותיק שעומד לפרוש, חובר לשותפו אלברטו פארקר (גיל ברמינגהאם) במרדף אחר האחים.
כריס פיין בתפקיד טובי הווארד
בן פוסטר בתפקיד טאנר הווארד
ג'ף ברידג'ס בתפקיד מרקוס המילטון
גיל ברמינגהאם בתפקיד אלברטו פארקר
הסרט קיבל ציון גבוה של 97% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על חוות דעת של מבקרים מקצועיים, וציון של 88 מתוך 100 באתר Metacritic.
כמו כן, הקהל העניק לסרט ציון CinemaScore של "A-", מה שמעיד על אהדה גבוהה מצד הצופים.
טום שטמפל מ- Creative Screenwriting שיבח את הסרט כ"מחקר חדש, חכם ואחד התסריטים הטובים ביותר השנה".
בארנס אוסיי הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת בני סכנין מליגת העל הישראלית.
אוסיי שיחק בקבוצות פאסוש די פריירה מליגת העל הפורטוגלית, אוניאו דה מדיירה, ארוקה ואקדמיקה דה קוימברה מהליגה הפורטוגלית השנייה, נאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית, דינמו טביליסי מליגת העל הגאורגית ואסטנה מליגת העל הקזחית.
ב-27 בינואר 2025 חתם בבני סכנין מליגת העל הישראלית.
באת' היא עיר במחוז סאמרסט שבדרום-מערב אנגליה, השוכנת במרחק 156 קילומטרים מערבית ללונדון ו-21 קילומטרים דרומית-מזרחית לבריסטול.
באת' קיבלה את הצ'רטר המלכותי מהמלכה אליזבת הראשונה ב-1590, והפכה לרובע מחוזי ב-1889, כאשר הופרדה ממחוז סאמרסט שבו שכנה.
העיר נכללה בתחום שיפוטו של מחוז אייבון (Avon) שהוקם ב-1974, ומאז ביטולו ב-1996 היא חלק מהרשות היוניטרית באת' וצפון-מזרח סאמרסט.
העיר הוקמה בעמק נהר אייבון, מסביב למעיינות החמים היחידים במדינה.
בתקופה הרומית נבנו בסמוך למעיינות מרחצאות רומיים ומקדש, והרומאים קראו לה "אקווה סוליס" (Aquae Sulis המים של סוליס).
בתקופה הג'ורג'יאנית הפכה באת' לאתר נופש פופולרי, ובשל כך הורחבה במידה ניכרת.
מאותה תקופה נותרו מבנים רבים שנבנו מאבן באת' בסגנון ג'ורג'יאני.
באת' נחשבת לאחת הערים היפות באנגליה בזכות השילוב והתיאום בין הסגנונות האדריכליים הרבים המצויים בה.
ב-1987 הכריז אונסק"ו על באת' כאתר מורשת עולמית, ובנוסף ב-2021 היא נכללה באתר מורשת עולמית נוסף בשם ערי הספא הגדולות של אירופה יחד עם עשר ערים נוספות ברחבי היבשת.
יש בה מספר רב של תיאטראות, מוזיאונים ומתקני תרבות אחרים, שבזכותם הפכה לאתר תיירות פופולרי עם כ-3.8 מיליון מבקרים בכל שנה.
בעיר יש גם שתי אוניברסיטאות וכן בתי ספר אחדים ומכללות.
הצמיחה הכלכלית והטכנולוגית שממנה נהנית באת' מאפשרת לה לספק מקומות עבודה רבים עבור התושבים המתגוררים בה ובאזור המקיף אותה.
באת' שוכנת בתחתית עמק נהר אייבון, בסמוך לקצה הדרומי של הקוטסוולדס, רכס גבעות אבן גיר שהוכרז כאזור בעל יופי טבעי יוצא דופן על ידי הגוף האחראי על שמירת הטבע באנגליה (Natural England).
העיר משתרעת על פני 29 קילומטרים רבועים של שטח שרובו גבעות.
הגובה המרבי של באת' הוא 238 מטרים ברמת לנסדאון (Lansdown).
הגבעות המקיפות את באת' גורמות לרחובותיה להיות תלולים, ולאשליה אופטית כאילו המבנים "מטפסים" על המדרונות.
מישור ההצפה של נהר אייבון, הזורם דרך מרכז העיר, נמצא בגובה 17.1 מטרים מעל פני הים.
מערכת סכרים הסדירה את זרימת הנהר דרך ערוץ מים רצוף, לאחר שקודם לכן הוא היה אוסף נחלים המופרדים על ידי ביצות ובריכות מים.
למרות זאת, עד לביצוע עבודות למניעת שיטפונות בשנות ה-70 היו מתרחשות מספר הצפות בפרקי זמן קבועים, שפגעו קשות במבנים השוכנים בחלק הנמוך של העיר.
המים הנובעים מהאדמה כמעיין גאותרמי הם במקור מי גשמים שירדו על גבעות מנדיפ (Mendip Hills).
המים מחלחלים דרך האקוויפרים של אבן הגיר עד לעומק שבין 2,700 ל-4,300 מטרים, בו האנרגיה הגאותרמית גורמת לעליית הטמפרטורה שלהם לטווח שבין 64°C ל-96°C.
בהשפעת הלחץ עולים המים החמים לכיוון פני הקרקע דרך סדקים ובקיעים באבן הגיר.
המים נובעים בטמפרטורה של 46°C בקצב של 1,170,000 ליטרים ליום דרך העתק פניקוויק (Pennyquick fault ).
ב-1983 נחפר בור ספא חדש, וממנו נשאבו מי שתייה נקיים עבור חדר המשאבות.
אין הגדרה ברורה שלפיה ניתן להבחין בין מעיין חם לבין מעיין גאותרמי אחר, אך לפי מדדים אחדים, המעיינות בבאת' הם היחידים מסוגם בממלכה המאוחדת.
שלושה מן המעיינות הללו מזינים את הספא "תרמה באת' ספא" (Thermae Bath Spa), שנפתח בשנת 2006 בעלות של 45 מיליון לירות שטרלינג ובכך הביא לסיומה של תקופה בת 28 שנים שבה לא היה ספא פעיל בעיר.
האקלים בבאת' הוא אקלים ממוזג, בעיקר בגלל זרם הגולף, ובדרך כלל הוא לח ומתון בהשוואה לשאר חלקי אנגליה.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא בערך 10°C ותלויה בעונה, אך בגלל הקרבה לים טווח הטמפרטורות בין המקסימום למינימום קטן יותר בהשוואה לשאר המדינה.
החודש הקר ביותר הוא ינואר, ובמהלכו הטמפרטורה המינימלית הממוצעת היא בין 1°C ל-2°C.
יולי ואוגוסט הם החודשים החמים ביותר באזור, והטמפרטורה המקסימלית הממוצעת בהם היא 21°C.
ירידת הגשמים קשורה בדרך כלל לשקעים ברומטריים אטלנטיים.
השקעים חזקים יותר בסתיו ובחורף, ורוב הגשמים היורדים בעונות אלו בדרום-מערב אנגליה נובעים ממקור זה.
כמות הגשמים הממוצעת היא בין 787 ל-889 מילימטרים בשנה, ובכל שנה יש 8 עד 15 ימים שבהם יורד שלג.
הרוחות העזות ביותר נושבות בין נובמבר למרץ, ובין יוני לאוגוסט נושבות הרוחות החלשות ביותר.
כיוון הרוח העיקרי הוא מדרום למערב.
על פי האגדות המקומיות, נוסדה באת' על ידי המלך הבריטי בלאדאד במקום שבו גילה מעיינות חמים, כאשר עבר בו בתחפושת של רועה חזירים.
לפי הממצאים הארכאולוגיים, האתר שבו נמצא המעיין הראשי של המרחצאות הרומיים היה מקדש קלטי לאלה סוליס, שהרומאים זיהו אותה כמינרווה; אולם השם סוליס נותר בשימוש גם לאחר הפלישה הרומית, וממנו נגזר השם "אקווה סוליס", שמשמעותו "המים של סוליס".
חפירות ארכאולוגיות באתר חשפו מספר לוחות מתכת שעליהם חרוטות קללות בלטינית.
על פי ההשערה, כותבי הקללות היו מכוונים אותם לאנשים אשר לדעתם חטאו כלפיהם; לדוגמה, אם בגדיו של אזרח נגנבו ממנו בבית המרחץ הוא היה כותב את הקללה, מציין מי החשודים, ומניח את לוח המתכת כך שהאלה מינרווה תוכל לקרוא אותו.
המקדש נבנה בין 60 ל-70 לספירת הנוצרים, ומתחם הרחצה כולו המשיך להתפתח ב-300 השנים שלאחר מכן.
בתקופת הכיבוש הרומי בבריטניה, וככל הנראה לפי הוראה של הקיסר קלאודיוס, העבירו המהנדסים ערימות של עצי אלון לתוך הבוץ על מנת ליצור בסיס יציב והקיפו את המעיין במבנה אבן.
במהלך המאה ה-2 הוקף המעיין במבנה עץ עם קמרון חבית, שבו היו קלדריום (אמבט חם), טפידריום (אמבט חמים), ופריג'ידריום (אמבט קר).
מסביב לעיר הוקמו חומות, ככל הנראה במאה ה-3. לאחר נסיגת הרומאים בתחילת המאה ה-5 הידרדר מצב המרחצאות, ובסופו של דבר הן כוסו על ידי שכבת טין.
חוקרים אחדים טוענים כי באת' הייתה מקום התרחשותו של קרב מונס בדוניקוס בתחילת המאה ה-6, שבו הביס המלך ארתור את הסקסונים, אך טענות אלה שנויות במחלוקת.
בדברי הימים האנגלו-סקסים נכתב כי באת' נכבשה על ידי ממלכת הסקסונים המערביים ב-577, לאחר קרב דירהאם.
האנגלו-סקסים קראו לעיירה בשם "באום" או "באון" (Baðum, Baðan או Baðon) - "במרחצאות" - וממנו נגזר ככל הנראה השם הנוכחי של העיר.
בשנת 675 הוקם במקום מנזר על ידי המלך אוסריק.
המלך אופה ממרסיה השתלט על המנזר ב-781 ובנה מחדש את הכנסייה, שהוקדשה לפטרוס הקדוש.
במאה ה-9 כבר לא ניתן היה להבחין בדפוס בניית הרחובות הרומי, ובאת' הפכה לרכוש מלכותי כאשר המלך אלפרד הגדול בנה את העיר מחדש, וייעד את חלקה המזרחי למנזר.
המלך אדגר הוכתר במנזר באת' בשנת 973.
המלך ויליאם רופוס העניק את העיר לרופא המלכותי ג'ון מטור, שהתמנה לאב המנזר של מנזר באת' ב-1088. המדיניות האפיפיורית באותה תקופה הייתה שבישופים יתגוררו באזורים עירוניים, וג'ון העביר את מקום מגוריו מהעיירה ולס (Wells) לבאת'.
ג'ון תכנן והחל לבנות כנסייה גדולה יותר בתור הקתדרלה שלו, ובסמוך אליה בנה את ארמון המגורים שלו.
כמו כן, בתקופתו נבנו מסביב לשלושת המעיינות מרחצאות חדשים.
אולם, הבישופים שכיהנו לאחר ג'ון החזירו את מקום המושב האפיסקופלי לוולס, בעודם שומרים על תוארם כבישופים של באת' וולס.
כנסיית המנזר של באת' הזדקקה לתיקונים רבים בתחילת המאה ה-15 כתוצאה מהזנחה.
בשנת 1500 החליט הבישוף אוליבר קינג (Oliver King) לבנות את הכנסייה מחדש, אך בקנה מידה קטן יותר.
בניית הכנסייה החדשה, שנבנתה בסגנון גותי ניצב, הסתיימה שנים אחדות לפני פירוק המנזרים ב-1539 על ידי המלך הנרי השמיני במסגרת הקמת הכנסייה האנגליקנית וההתנערות מסמכות האפיפיור.
מצבה של הכנסייה הידרדר לאחר פירוק המנזרים, ורק בתקופה האליזבתנית היא שוקמה על ידי הקהילה, במקביל לפריחתה המחודשת של באת' כאתר ספא.
במרחצאות בוצעו שיפורים ושכלולים שונים, והעיר החלה להוות יעד נופש פופולרי בקרב האריסטוקרטיה האנגלית.
היא קיבלה את מעמדה כעיר באופן רשמי בצו מלכותי שנחתם על ידי המלכה אליזבת הראשונה ב-1590.
כתוצאה מכך, זכו תכונות הריפוי של המים המינרלים החמים לפרסום ברחבי המדינה, והאריסטוקרטיה החלה לבקר במרחצאות.
חלקים מהעיר עברו מספר שינויים בתקופת בית סטיוארט, ומגמה זו נמשכה ביתר שאת במהלך התקופה הג'ורג'יאנית על מנת להתמודד עם הגידול במספר המבקרים בספא ובאתרי הנופש של העיר.
האדריכלים ג'ון ווד האב וג'ון ווד הבן הניחו את היסודות לכיכרות הסימטריות העגולות, לרבעים ולרחובות החדשים, שחזיתם האחידה נתנה רושם של מקום מלכותי עם קישוטים קלאסיים.
בתקופה זו נעשה שימוש רב באבן באת', שנודעה בזכות צבע הקרם-זהב שלה, לבניית החלקים החדשים של העיר.
מקור הכרייה העיקרי של האבן היה מכרות קומב דאון ובאת'המפטון דאון, שהיו בבעלות תושב העיר ראלף אלן, מנהל סניף הדואר המקומי שנודע בזכות הרפורמות שלו בשירות הדואר של מערב אנגליה.
אלן, שרצה לפרסם את איכות אבן הגיר שנכרתה אצלו, הטיל על ג'ון ווד האב להקים עבורו בית כפרי באחוזה שלו שבפארק פריור, בין העיר למכרות.
הוא שירת כחבר במועצת באת' במשך שנים רבות וב-1742 נבחר לכהונתו היחידה כראש העירייה.
בתחילת המאה ה-18 נבנו בעיר התיאטרון הראשון, חדר המשאבות, הנמצא ליד המרחצאות הרומיים, ואולמות כנסים.
מנהל הטקסים בו נאש, שניהל את החיים החברתיים בעיר מ-1705 עד מותו ב-1761, הנהיג קוד התנהגות לאירועי בידור ציבוריים.
במפקד האוכלוסין של 1801 נמנו בעיר 40,020 תושבים, ובשל כך היא הייתה אחת הערים המאוכלסות ביותר במדינה.
ב-1822 רכש ויליאם תומאס בקפורד בית באזור סהר לנסדאון, ולאחר מכן רכש שני בתים נוספים על מנת להקים בהם את אחוזת המגורים שלו.
הוא רכש את כל הקרקע בין הבית שלו לבין ראש גבעת לנסדאון הסמוכה, הקים גן נוי שאורכו כקילומטר, ובראש הגבעה הקים את מגדל בקפורד.
הקיסר האתיופי היילה סלאסי הראשון העביר את ארבע שנות גלותו, בין 1936 ל-1940, בבית פיירפילד שבבאת'.
במלחמת העולם השנייה, בין ליל ה-25 באפריל לבוקר ה-27 באפריל 1942, סבלה העיר משלוש תקיפות אוויריות כנקמה על הפצצות חיל האוויר המלכותי בערים הגרמניות ליבק ורוסטוק.
בהפצצות הגרמניות נהרגו למעלה מ-400 אנשים, ויותר מ-19,000 מבנים נפגעו או נחרבו.
בתים בסהר המלכותי, הסירקס ודה פאראגון עלו בלהבות יחד עם אולמות הכנסים, בעוד שחלק מהצד הדרומי של כיכר המלכה נחרב.
בעקבות ביקורת מבנים שנערכה לאחר המלחמה הוחלט לנקות ולפתח אזורים גדולים ברחבי העיר לפי הסגנון שהיה מקובל אז, לעיתים קרובות באופן מנוגד למראה הג'ורג'יאני של העיר.
בשנות ה-50 סופחו לעיר הכפרים הסמוכים קומב דאון (Combe Down), וסטון (Weston) וטוורטון (Twerton) על מנת לאפשר את פיתוחם של בתי מגורים נוספים, רובם כמבנים לדיור ציבורי.
בשנות ה-70 ושנות ה-80 התברר כי בניינים אחדים שנועדו לשימור אינם במצב ראוי, והוחלט להרחיב את הטיפול והשימוש מחדש בבתים אלה ובמרחבים הציבוריים שלידם.
ב-1987 הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו, שהכיר בחשיבותה התרבותית הבינלאומית.
ברחבי החלק המרכזי של באת' פזורים אתרים ארכאולוגיים רבים מהתקופה הרומית, אך רובם שוכנים בעומק 4 עד 5 מטרים מתחת למפלס העיר הנוכחי.
ניתן לראות את המעיינות החמים, היסודות הרומיים, בסיסי עמודים ובתי מרחצאות, אך המבנים המסותתים שמעל המרחצאות הם מתקופה מאוחרת יותר.
מנזר באת' היה כנסייה נורמנית שנבנתה על יסודות קדומים יותר.
המבנה הנוכחי מתוארך לתחילת המאה ה-16 ומעוצב בסגנון גותי ניצב עם תמיכות דואות וצריחונים קרוקטיים המקשטים את טיילת החומה.
בית המקהלה והטרנספט (בית הרוחב) בנויים עם קמרונות מניפה, וב נבנה באולם התווך קמרון תואם.
המבנה מואר על ידי 52 חלונות.
רוב המבנים בבאת' עשויים מהאבן המוזהבת המקומית הידועה בכינוי "אבן באת'", ומתוארכים למאה ה-18 והמאה ה-19. הסגנון העיקרי במרכז באת' הוא אדריכלות ג'ורג'יאנית; סגנון זה התפתח מסגנון האדריכלות הפלדיאנית שהיה פופולרי מאוד בתחילת המאה ה-18. לצורך פיתוח העיר הועסקו רבים מהאדריכלים הבולטים של אותה תקופה.
המטרה המקורית של הסגנון האדריכלי בבאת' מוסתרת על ידי החזיתות הקלאסיות בצבע דבש; בתקופה שקדמה להקמת מלונות היוקרה, שימשו בתי המגורים היוקרתיים להשכרה, וניתן היה לשכור בהם חדר, קומה, או את כל הבית למשך תקופת הביקור בעיר, ולהיעזר בצוות המשרתים של הבית.
"הסירקס" מורכב משלוש מרפסות ארוכות ומעוגלות שתוכננו על ידי ג'ון ווד האב על מנת לשמש כאתר לפעילויות ומשחקים ציבוריים, בהשראת הקולוסיאום שברומא.
בדומה למבנה זה, לכל אחת משלוש החזיתות יש סדר קלאסי אחר: הסדר הדורי בקומת הקרקע, הסדר האיוני בקומת הביניים והסדר הקורינתי בקומה השלישית, כך שהסגנון הופך ליותר מקושט בחלקים הגבוהים של הבניין.
ווד מת ב-18 במאי 1754, ולא זכה לראות את השלמת הדוגמה הייחודית שלו לתכנון עירוני.
מבנה הקוטג'ים הטוריים הידוע ביותר בבאת' הוא הסהר המלכותי, שנבנה בין 1767 ל-1774 ותוכנן על ידי ג'ון ווד הבן.
עם זאת, ווד לא השפיע במידה כה גדולה על עיצוב האזור, ותרומתו העיקרית הייתה עיצוב החזית הגדולה של 30 בתים עם עמודים איוניים.
כל אחד מרוכשי הבתים קנה חלק מהחזית, ולאחר מכן העסיק אדריכל באופן פרטי על מנת לבנות מאחורי החזית בית בסגנון המתאים לו, כך שלעיתים מה שנראה כמו שני בתים הוא בעצם בית אחד.
צורת התכנון העירוני הזאת אינה קיימת בעורף הסהר: בעוד שהחזית סימטרית ואחידה באופן מלא, העורף הוא תערובת של גגות בגבהים שונים, מבנים סמוכים ואלמנטים המשובצים בקירות, כגון חלונות.
סגנון זה נפוץ באזורים רבים של באת'.
בערך ב-1770 החל האדריכל הנאו-קלאסי רוברט אדם לתכנן את גשר פולטני, שהיה גשר תלת-קשתי מעל נהר אייבון, והיה מבוסס על עיצובו של אנדראה פלדיו בגשר ריאלטו שבוונציה.
באופן זה שימש גשר פולטני לחציית הנהר, אך גם כאזור קניות.
ביחד עם גשר ריאלטו הוא נחשב לאחד הגשרים האחרונים באירופה המשמשים למטרה כפולה זו.
מאז בנייתו בוצעו בו שינויים רבים.
הגשר קרוי על שם ויליאם ופרנסס פולטני, שהתגוררו באחוזת באת'וויק שחוברה אל העיר באמצעות הגשר.
מרכז העיר הג'ורג'יאני היה הבניין המכונה חדר המשאבות הגדול (Grand Pump Room), שביחד עם אולמות הכנסים התחתונים תוכנן על ידי תומאס בולדווין (Thomas Baldwin), בנאי מקומי שבנה מבנים רבים בעיר, כולל מבני הקוטג'ים הטוריים ברחוב ארגייל ובית העירייה.
בולדווין היה אחד האישים הבולטים באדריכלות של באת'.
ב-1776 הוא התמנה לסוקר הראשי של העיר, וב-1780 לאדריכל העיר.
רחוב גרייט פולטני, שבו התגורר בולדווין, הוא אחת מיצירותיו: שדרה זו נבנתה החל מ-1789 בקירוב, ממדיה הם 305 מטרים באורך ו-30 מטרים ברוחב, והיא מאופיינת משני צדדיה במרפסות ג'ורג'יאניות.
בשנות ה-60 ושנות ה-70 נערכו עבודות פיתוח מחדש בחלקים מהעיר, וכתוצאה מכך אבדו מספר מבנים מהמאה ה-18 והמאה ה-19. תהליך זה נעצר לאחר קמפיין ציבורי נרחב.
המחלוקת בנושאי האדריכלות נמשכה עם הריסתו של בית צ'רצ'יל, שהיה מבנה בסגנון נאו-ג'ורג'יאני משנות ה-30 ששימש את חברת החשמל המקומית, על מנת לפנות מקום לתחנה המרכזית של באת'.
היה זה חלק מתוכנית פיתוח שהחלה ב-2007, ובמהלכה נהרסו אזור הקניות משנות ה-60, תחנת האוטובוס והחניון הרב-קומתית, ובמקום נבנו רחובות קניות חדשים בסגנון המחקה את הסגנון הג'ורג'יאני.
בעקבות השינויים הללו קבעה ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו כי תעריך מחדש את מעמדה של באת' כאתר מורשת עולמית, אך לבסוף החליטה שלא לבטל את מעמדה של העיר.
באת' הפכה למרכז החיים האופנתיים של אנגליה במאה ה-18. בתקופה זו נבנה התיאטרון המלכותי, בנוסף לפיתוחים אדריכליים כגון סהר לנסדאון, הסהר המלכותי, הסירקס וגשר פולטני.
יש בבאת' חמישה תיאטראות - התיאטרון המלכותי, סטודיו יוסטינוב, הביצה, תיאטרון רונדו, ותיאטרון המיסיון - והיא מושכת אליה חברות ובמאי קולנוע רבים.
לעיר יש מסורת מוזיקלית ארוכת שנים; מנזר באת', מקום משכנו של עוגב גדול ממדים מסוג "קלייס" (Klais), הוא אולם הקונצרטים הגדול ביותר בעיר, ובכל שנה נערכים בו כ-20 קונצרטים ו-26 רסיטלים לעוגב.
מבנה תרבותי נוסף בעל חשיבות הוא הפורום, מבנה בן 1,700 מושבים בסגנון אר דקו שבמקור היה בית קולנוע.
העיר מארחת את פסטיבל המוזיקה הבינלאומי של באת' ופסטיבלים שנתיים נוספים בתחום הקולנוע, הספרות וספרות ילדים, הפרינג' והבירה, וכן מספר פסטיבלים הנערכים אחת לשנתיים וחצי.
המוסד המלכותי של באת' לספרות ולמדע, השוכן בכיכר המלכה, הוקם ב-1824 על בסיס חברה מ-1777 לעידוד החקלאות, זריעה, ייצור, מסחר ואמנויות יפות.
למוסד זה יש אוספים אחדים והוא מנהל תוכנית הרצאות לתושבי העיר.
בבאת' יש מספר מוזיאונים השוכנים בבתים שרובם מהתקופה הג'ורג'יאנית, ומוכרים כמבנים לשימור.
מוזיאון בניית באת' (Building of Bath Museum) נבנה ב-1753 ככנסייה, והיה ידוע גם כבית הרוזנת הנטינגדון, על שם האצילה שחייתה בבית הסמוך אליו בין 1707 ל-1791. המוזיאון נמצא בבעלות ובניהול של קרן השימור של באת', וכולל תערוכות המתארות את התהליך שהתרחש במאה ה-18, שבו קיבלה העיר את המראה הג'ורג'יאני שלה.
בין התצוגות ניתן למנות מפות, דגמים וציורים המתארים את תהליך בנייתו של בית ג'ורג'יאני טיפוסי.
מוזיאון הולבורן לאמנות (Holburne Museum of Art) שוכן בסידני פלייס שבאזור באת'וויק.
הוא נבנה בין 1795 ל-1796 על ידי צ'ארלס הארקורט מאסטרס.
בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 נערכו בו מספר שינויים מבניים וייעודיים, עד שב-1916 הושלם תהליך הפיכתו למוזיאון.
המוזיאון מכיל אוסף חפצים שהיה שייך לסר ויליאם הולבורן, הכולל בין השאר מגוון ציורים, כלי חרסינה, רהיטים וכדומה.
בנוסף לפריטים הללו יש במוזיאון דיוקנאות מאת אמנים כגון תומאס גיינסבורו.
מרכז ג'יין אוסטן (Jane Austen Centre) נמצא ברחוב גיי מספר 40, ויש בו תערוכה קבועה המתארת את סיפור חייה של הסופרת בבאת', כולל השפעת המגורים בעיר עליה ועל כתיבתה.
מוזיאון העבודה של באת' (Museum of Bath at Work) הוקם ב-1978 על מנת לתעד, לאחסן ולהציג חפצים הקשורים ל-200 שנות המורשת המסחרית והתעשייתית של באת'.
האוספים במוזיאון כוללים עשרות אלפי מסמכים עסקיים מ-1872 ועד 1969, דגם של מכרה לכריית אבן באת', ותיאור של 160 מיליון שנות ההיסטוריה הגאולוגית של האזור.
המוזיאון לאמנות מזרח-אסייתית (Museum of East Asian Art) שוכן במבנה ג'ורג'יאני משוחזר.
התערוכה הקבועה של המוזיאון כוללת כ-2,000 חפצי חרסינה, ירקן, ארד וחזרן, שמקורם בדרום-מזרח אסיה.
החפצים נוצרו החל מהאלף החמישי לפנה"ס ועד התקופה הנוכחית.
מלבד התערוכה, נערכים במקום אירועים שונים שנועדו לגייס תמיכה למוזיאון.
נכון לינואר 2025 סגור המוזיאון למבקרים.
גלריית ויקטוריה לאמנות (Victoria Art Gallery) היא מוזיאון אמנות ציבורי שבנייתו החלה ב-1897. הצד החיצוני של הגלריה מקושט בפסל של המלכה ויקטוריה ובאפריזים של דמויות קלאסיות.
שמה הנוכחי של הגלריה הוענק לה לרגל 60 שנות שלטון של ויקטוריה.
היא מנוהלת על ידי מועצת באת' וצפון מזרח סאמרסט, ומכילה כ-1,500 פריטים כולל ציורים מאת תומאס גיינסבורו.
מוזיאון הרשל לאסטרונומיה (Herschel Museum of Astronomy) מוקדש לתיעוד חייו של האסטרונום הידוע ויליאם הרשל.
המוזיאון נמצא ברחוב ניו קינג שבו התגורר הרשל, בנה טלסקופים וצפה לראשונה בכוכב הלכת אורנוס ב-1781. המוזיאון מכיל תערוכה שבה חפצים שונים הקשורים לחייו ולעבודתו של הרשל.
ג'פרי צ'וסר מספר על העיר ב"האישה מבאת'", אחד מסיפורי קנטרברי מהמאה ה-14.
הציירים תומאס גיינסבורו ותומאס לורנס התגוררו ופעלו בבאת' במאה ה-18. ג'ון מאגס, שהיה צייר ידוע בזכות ציורי כלי התחבורה שלו, נולד והתגורר בבאת' ביחד עם משפחת האמנים שעליה נמנה.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 החל ויליאם פריז-גרין לערוך ניסויים בצלולואיד ובתמונות נעות בסטודיו שלו שבבאת', פיתח בו חלק מהטכנולוגיות הקדומות ביותר של המסרטות, ונחשב לממציא הסינמטוגרפיה.
החל מ-1801 התגוררה בעיר ג'יין אוסטן ביחד עם אביה, אמה, ואחותה קסנדרה, ועד ל-1806 הספיקה המשפחה להתגורר בארבעה בתים שונים.
אוסטן מעולם לא חיבבה את באת', ולימים כתבה לאחותה קסנדרה כי "מחר ימלאו שנתיים לעזיבתנו מבאת' לקליפטון, עם תחושה משמחת של בריחה".
למרות תחושותיה של אוסטן, העיר חלקה לה כבוד ושמה הונצח ב"מרכז ג'יין אוסטן" ובטיילת העירונית.
שני רומנים שכתבה, "מנזר נורת'אנגר" ו"הטיית לב", מתרחשים בחלקם בבאת' ומתארים סצנות של טבילה במרחצאות, חיי חברה ורסיטלים מוזיקליים.
הטבילה במרחצאות מתוארת גם ברומן "רשומות מועדון הפיקוויקים" מאת צ'ארלס דיקנס, כשהסהר המלכותי הוא מקום התרחשותו של מרדף בין שתי דמויות מספר זה, וינקל ודאולר.
מספר סרטים ותוכניות טלוויזיה צולמו בבאת', בהם הסרט "יריד ההבלים", המבוסס על "מחזהו" של ויליאם מייקפיס תאקרי, ו"הדוכסית" בכיכובה של קירה נייטלי.
באוגוסט 2003 הופיעו שלושת הטנורים בקונצרט חגיגי לרגל פתיחת המרחצאות החמים של באת' במרכז העיר, אך פתיחת המקום התבצעה בפועל רק ב-7 באוגוסט 2006.
בתערוכת "חזירי המלך בלאדוד בבאת'" מוקמו 104 פסלי חזירים במקומות ציבוריים ברחבי העיר במהלך 2008 והנציחו את העיר, שורשיה והאמנים שפעלו בה.
בבאת' מספר פארקים ציבוריים, הידוע מביניהם הוא פארק ויקטוריה המלכותי הנמצא במרחק קצר ממרכז העיר.
הפארק נפתח ב-1830 על ידי הנסיכה ויקטוריה, בת 11 בזמנו, והיה הפארק הראשון שנקרא על שמה.
והוא משתרע על פני שטח של 230 דונם, רובם מדשאה, שבהם מספר מתקנים כגון מגרשי טניס, כדורת, מגרשי גולף, בריכה, קונצרטים באוויר הפתוח, ומגרש משחקים לילדים ומשקיף על הסהר המלכותי.
הפארק זכה להכרה כעומד בתקנים הלאומיים לפארקים ומרחבים ירוקים באנגליה ובויילס, ואף הוכר כפארק בעל חשיבות היסטורית לאומית.
הגן הבוטני, המשתרע על פני 40 דונם, הוקם ב-1887 ומשמש בית גידול עבור אוסף גדול של צמחים הגדלים על אבן גיר במערב אנגליה.
העתק המקדש הרומי שבפארק שימש בתערוכת האימפריה הבריטית שנערכה ב-1924. שטח הגן הורחב ב-1987 וסופחה אליו מחצבת "גרייט בל" (Great Bell) הנטושה ובה פרטים רבים של מחטניים.
הפארקים האחרים בבאת' כוללים בין השאר את פארק אלכסנדרה, המשתרע על פני גבעה וממנו נשקף נוף של העיר כולה, גני פארייד לאורך הנהר באזור המנזר, גני סידני שנודעו במאה ה-18 כגן התענוגות, פארק הנרייטה, פארק הג'מיד ופארק אליס.
אלכסנדרה, אליס והנרייטה נבנו בתוך האזור העירוני במקביל לבניית המבנים האחרים.
לאורך מסילת הרכבת המחברת את באת' עם בורנמות' שוכן פארק שצורתו קווית.
שמה של באת' נקשר למגוון מזונות.
לחמניית סאלי לן (סוג של עוגה המוגשת עם תה) מיוצרת במשך שנים רבות בעיר.
האזכור הראשון לשם זה הופיע בעיתון מקומי בשם באת' כרוניקל כבר ב-1772. באותה תקופה הלחמניות נאכלו במקומות ציבוריים בעיר.
לעיתים טועים ומייחסים את השם לחמניות סאלי לאן ללחמניות באת' הקטנות יותר, העגולות, ובעלות הטעם מתוק החזק יותר, שהפכו לנפוצות בתקופה שלאחר התערוכה הגדולה בלונדון.
הציפוי על הלחמניות השתנה במשך השנים, וכיום מוסיפים אותו ללחמניית לונדון באת', הנקראת על שם הלחמנייה שנמכרה בתערוכה.
שמה של העיר מופיע גם במתכון נוסף - באת' אוליבר - ביסקוויט יבש ואפוי המורכב מקמח, חמאה, שמרים וחלב, ולעיתים קרובות נאכל ביחד עם גבינה.
הבאת' אוליבר הומצא על ידי דוקטור ויליאם אוליבר, שהיה רופא שעבד בבית חולים בעיר ב-1740 והיה ידוע בין השאר בזכות מחאתו נגד השמנת יתר.
חריץ באת' (Bath Chap), המורכב מלחי ועצמות לסת של חזיר שעברו עישון והמלחה, קרוי גם כן על שם העיר.
באת' רוגבי היא קבוצת רוגבי יוניון המשחקת בליגת העל האנגלית.
משחקיה נערכים באזור הנופש של באת' מאז שלהי המאה ה-19. הקבוצה זכתה בתארים רבים לאורך השנים, ובסגל שלה נכללים שחקנים הנוטלים חלק במשחקי הנבחרת הלאומית.
מועדון הכדורגל באת' סיטי הוא קבוצת הכדורגל הבכירה של העיר, המשחקת בליגת קונפרנס דרום החובבנית.
באת' סיטי זכתה באליפות הליגה ב-2007 והעפילה מהליגה.
הקבוצה קיימת לפחות מאז 1908, והיא עורכת את משחקיה באצטדיון טוורטון שנפתח ב-1909 ומונה כ-8,800 מקומות.
יריבתה טים באת', שהוקמה ב-1999 והתפרקה ב-2009, הייתה שייכת לאוניברסיטת באת' והייתה גם הקבוצה האוניברסיטאית הראשונה שמעפילה לגביע ה-FA לאחר שעברה בהצלחה את ארבעת סיבובי המוקדמות של הטורניר.
גם היא ערכה את משחקי הבית שלה באצטדיון טוורטון.
בעיר יש מספר מועדוני קריקט, שהבכיר מביניהם הוא מועדון הקריקט באת', המשחק בפרמייר ליג המערבית של אנגליה ועורך את המשחקים במתחם התהלוכה הצפוני.
משחקי קריקט נערכים גם באזור הנופש של באת', במרחק קצר מהאזור המוקדש לרוגבי.
פסטיבל הקריקט של באת' נערך בכל שנה באזור זה, ובמהלכו נערכים מספר משחקי ראווה של מועדון הקריקט של מחוז סאמרסט.
אזור הנופש הוא גם מגרש הבית של מועדון הקרוקט באת', שהוקם ב-1976.
פעילויות ספורט נוספות המתקיימות בעיר הן חצי המרתון של באת', הנערך ברחובות העיר בהשתתפות כ-10,000 רצים, רכיבת אופניים שעבורה הוקמו מספר אתרים כולל בפארק ויקטוריה המלכותי, ופוטבול, בו עוסקת קבוצה מקומית מאז 2001.
טים-באת' (TeemBath) הוא כינוי לכל קבוצות הספורט של האוניברסיטה, לרבות קבוצת הכדורגל לעיל.
לאוניברסיטה קבוצות בענפי ספורט נוספים: אתלטיקה, בדמינטון, כדורסל, הוקי שדה, ג'ודו, קרב חמש מודרני, רוגבי יוניון, שחייה, טניס, טריאתלון וכדורעף.
האוניברסיטה עורכת בכל שנה את הטריאתלון של באת'.
בבאת' 27 בתי ספר יסודיים ומספר בתי ספר שש-שנתיים (Sixth Form) המתחלקים לבתי ספר עצמאיים ולבתי ספר במימון המדינה.
בתי הספר הממומנים על ידי המדינה כלולים בתחום השיפוט של הרשות היוניטרית באת' וצפון-מזרח סאמרסט.
מלבד המוסדות הללו, פועלת בבאת' גם מכללה עירונית - מכללת העיר באת'.
הלימודים האקדמיים בעיר מתחלקים בין שתי אוניברסיטאות.
אוניברסיטת באת' הוקמה ב-1966, והיא ידועה מבחינה אקדמית בזכות לימודי מדעי הטבע, המתמטיקה, האדריכלות, הניהול והטכנולוגיה.
אוניברסיטת באת' ספא קיבלה היתר להענקת תארים ב-1992, ובאוגוסט 2005 זכתה למעמד רשמי של אוניברסיטה.
באוניברסיטה זו יש בתי ספר לאמנות ועיצוב, חינוך, אנגלית ולימודי יצירה, לימודי היסטוריה ותרבות, מוזיקה ואמנות הבמה, מדע ומדעי הסביבה והחברה.
למרות שמה, הקמפוס הראשי של האוניברסיטה שוכן בניוטון פארק, הנמצא במרחק 6 קילומטרים מהעיר.
באת' הייתה בעבר חלק ממחוז סאמרסט, אך ב-1889 הפכה לרובע עירוני ועם הקמתה של מועצת מחוז סאמרסט לעיר עצמאית.
היא הייתה חלק מהמחוז הלא-מטרופוליני אייבון שהוקם ב-1974. מאז ביטול המחוז ב-1996 משמשת באת' כמרכז הרשות היוניטרית של באת' וצפון מזרח סאמרסט.
אולם, היא עדיין חלק מהמחוז הטקסי של סאמרסט, אך לא מבחינה מנהלית.
חבר נאמנים מיוחד אחראי על הסמכויות הטקסיות של העיר, כולל ראשות העיר המתוארכת עד לשנת 1230 בקירוב, והסמכות להשתמש בשלט האצולה של העיר.
שלט האצולה של העיר מורכב ממגן המוטען בחרב של פאולוס, המסמלת את הקשר למנזר באת', על רקע צ'יף כחול עם 2 גלים כסופים, המייצגים את נהר אייבון ואת המעיינות החמים, וחומה אדומה.
תומכי השלט הם דוב ואריה העומדים על חלקה של בלוטים, המסמלים את הקשר למלך בלאדאד שלפי האגדה ייסד את העיר.
מוטו העיר "אקווה סוליס" חקוק על מגילה לבנה.
קסדת האביר מסמלת את היותה של באת' רשות מוניציפלית, ואילו הכתר המופיע על הציצה הוא זה של המלך אדגר.
לפני חקיקת חוק הרפורמה של 1832 בחרו תושבי באת' שני נציגים לבית הנבחרים.
כיום בוחרת באת' חבר פרלמנט אחד, והנציג הנוכחי הוא בן האולט (Ben Howlett).
האולט החליף בתפקיד את דון פוסטר שפרש ב-2015. פוסטר נבחר לראשונה במהלך הבחירות הכלליות של 1992 והצליח לנצח בכל מערכות הבחירות שנערכו מאז, כולל בחירות 2010, אך לא לשמור על הרוב המשמעותי שממנו נהנה בדרך כלל.
בבחירות המקומיות הנערכות בעיר היא מחולקת ל-16 מחוזות בחירה.
אוכלוסיית העיר מונה 101,557 תושבים.
לפי מפקד האוכלוסין שנערך על ידי ממשלת בריטניה ב-2001 האוכלוסייה מונה 169,040 תושבים ביחד עם צפון מזרח סאמרסט, הכולל מספר אזורים מסביב לבאת'.
גיל האוכלוסייה הממוצע הוא 39.9 שנים.
באותו מפקד התברר גם כי 97.2% מהתושבי הם מרקע אתני לבן, וזאת בהשוואה לממוצע הלאומי שהוא 90.9%.
קבוצות אתניות נוספות (לפי גודל האוכלוסייה) הם מעורבים (אחוז אחד), אסייתים (חצי אחוז) ושחורים (חצי אחוז), וזאת לעומת הממוצע הלאומי שהוא 1.3, 4.6 ו-2.1 אחוזים בהתאמה.
71% מתושבי המחוז הם נוצרים, וגודלן של שאר הקבוצות הדתיות לא עולה על חצי אחוז.
המספרים הללו תואמים בקירוב לממוצע הלאומי, למעט חסרי הדת המהווים 19.5% לעומת הממוצע הכללי העומד על 14.8%.
7.4% מהתושבים השיבו כי חלו לפחות פעם אחת בשנה שקדמה לביצוע המפקד, לעומת הממוצע הלאומי של 9.2%; ברחבי המדינה אמרו 18.2% מהנשאלים כי הם סובלים ממחלה כרונית כלשהי, לעומת 15.8% בבאת'.
קבוצת נשיונל אקספרס מפעילה מספר קווי אוטובוסים הפועלים בין באת' לערים אחרות.
בתוך העיר יש רשת של קווי אוטובוס המנוהלים על ידי חברת FirstGroup, אשר גם מקשרים לערים אחרות.
בעיר פועלת גם חברה המפעילה אוטובוסים דו-קומתיים למטרות תיירות.
העיר מקושרת לבריסטול ולים באמצעות נהר אייבון, בו ניתן לשוט דרך תאי שיט בסירות קטנות.
האייבון היה מחובר בעבר לתמזה וללונדון באמצעות תעלה שנסגרה לפני שנים רבות, אך שוקמה בשלהי המאה ה-20 ומשמשת לשיט של סירות צרות.
באת' שוכנת על דרך האופניים הלאומית מספר 4, ומזרחית לה, במקביל לתעלה, יש שתי דרכים נוספות.
היא נעזרת גם בשירותי נמל התעופה הבינלאומי בריסטול השוכן במרחק 29 קילומטרים.
תחנת הרכבת הראשית של העיר היא תחנת באת' ספא, ממנה יוצאות רכבות באופן סדיר לערים אחדות בשני קווים ראשיים (וסקס וגרייט וסטרן).
על הקו הראשי העובר דרך העיר נמצאת קו תחנת אולדפילד פארק, שקיבולתה קטנה יותר וממנה יוצאות רכבות לבריסטול וליעדים אחרים.
תחנת גרין פארק הייתה בעבר נקודת הקצה של מסילת מידלנד.
היא הייתה גם נקודת צומת במסילת סאמרסט ודורסט, שהרכבות החולפות בה טיפסו במעלה גבעות מנדיפ, בדרכן לבורנמות'.
מסילת סאמרסט ודורסט נסגרה בהוראת הממשלה במרץ 1966. בניין התחנה בבאת' שוקם מאז, ומשמש כמרכז מסחרי עבור חנויות ועסקים קטנים.
נתיב המסילה בבאת' משמש כיום לשביל עבור הולכי רגל ורוכבי אופניים, ומחבר את פנים העיר לדרך האופניים הלאומית 24.
בבאת' היה בעבר מגזר ייצור פעיל, אך פעילותו דעכה במשך השנים.
עם זאת, בעיר ישנן תעשיות פעילות של תוכנה, הוצאה לאור ומתן שירותים.
בזכות היותה אתר תיירות פופולרי, התפתחו בעיר תעשיות שונות הקשורות לתיירות.
המגזרים העסקיים הבולטים בבאת' הם חינוך ובריאות (30,000 מקומות עבודה), קמעונאות, תיירות ופנאי (14,000 מקומות עבודה) ועסקים ושירותים מקצועיים (10,000 מקומות עבודה).
המעסיקים העיקריים בבאת' הם שירות הבריאות הלאומי, שתי האוניברסיטאות, מועצת באת' וצפון מזרח סאמרסט, ומשרד ההגנה הבריטי שהעביר חלק ממשרדיו מבאת' לבריסטול.
אתרי התיירות ההיסטוריים והמודרניים בעיר, כמו גם אתרי מחנאות הסמוכים ממערב לה, הפכו את תעשיית התיירות לתעשייה חשובה ומובילה בבאת', עם ממוצע שנתי של מיליון תיירים הלנים בעיר ו-3.8 מיליון מבקרי יום.
גודלה של תעשיית התיירות משתקף בכ-300 מקומות אירוח: למעלה מ-80 מלונות, מהם שניים בעלי חמישה כוכבים, ולמעלה מ-180 בתי אירוח בשיטה לינה וארוחת בוקר.
בעיר יש גם כ-400 חנויות קמעונאות שמחציתן פרטיות, וכ-100 מסעדות ובתי קפה, חלקם מבוססים על תיירות.
מספר חברות מציעות סיורים בעיר באוטובוסים בעלי גג פתוח, בנוסף לסיורים רגליים וסיורים בנהר.
החל משנת 2006, בה נפתחו המרחצאות החמים של באת', החלו מאמצים לשווק את העיר כמקום היחיד במדינה המאפשר למבקרים לטבול במי מעיינות חמים טבעיים.
בעיר יוצאים לאור שני עיתונים יומיים: באת' כרוניקל ובאת' טיימס.
הבאת' כרוניקל, שיוצא לאור מאז 1760, היה יומון עד אמצע ספטמבר 2007 אז הפך לשבועון.
הבאת' טיימס הוא חינמון שקיומו תלוי בפרסומות.
שני העיתונים נמצאים בבעלות של חברת נורת'קליף מדיה.
האירועים והחדשות בבאת' זוכים לסיקור של אתר האינטרנט Where I Live, השייך ל-BBC, מאז 2003. שירותי הטלוויזיה של באת' מבוססים על אולפני וסט סטודיו של ה-BBC בבריסטול, ועל האולפנים של חברת ITV Wales & West הנמצאים גם כן בבריסטול.
בעיר פועלות גם מספר תחנות רדיו מקומיות.
באת'ורי (Bathory) הייתה להקת מטאל קיצוני אשר נחשבת כאחת מהמשפיעות על סגנון הבלאק מטאל והויקינג מטאל.
כמו כן, בחלק מאלבומיה ניתן למצוא אלמנטים של ת'ראש מטאל.
באת'ורי הוקמה בשנת 1983 על ידי תומאס "אייס" פורשרבג בן ה-18 ("קוורת'ון") בסטוקהולם.
אחרי מספר שינויים בהרכב, ומספר שינויי שם, הוחלט על השם באת'ורי, על שמה של הרוזנת ההונגרייה מהמאה ה-17 אליזבת באת'ורי, שלכאורה נהנתה לרחוץ בדם של בתולות צעירות כדי להישאר צעירה ויפה, ונחשדה ברצח של כ-650 נערות מתבגרות.
על פי יונאס אוקרלונד, מתופף בלהקה לשעבר, שם הלהקה היה מושפע מהשיר "Countess Bathory" של Venom.
שיר זה עסק בחייה של אליזבת באת'ורי.
הלהקה נחשבת לחלוצה בסגנון הבלאק מטאל, והיא חיברה את הקווים האחרונים בין הת'ראש מטאל לסגנון החדש שייקרא מאוחר יותר בלאק מטאל.
באת'ורי היא אחת הלהקות שהשפיעו רבות על העיצוב של הבלאק מטאל כפי שהוא היום, הן מבחינה מוזיקלית והן מבחינת הטקסטים השטניים.
הלהקה השפיעה על קבלת הז'אנר החדש על ידי קהלי המטאל, וכן השפיעה על להקות בלאק מטאל רבות שבאו אחריה.
שלושת האלבומים הראשונים היו דומים לסגנון המוזיקלי שנוצר על ידי ונום - מטאל מחוספס, פשטני וישיר.
רבים חשבו שקוורת'ון היה מעריץ של ונום, ושממנה הוא הושפע כשיצר את אלבומיה הראשונים של באת'ורי, ומנגד קוורת'ון טען שאף פעם לא היה ברשותו אלבום של ונום, ושהוא שמע רק כמה שירים בודדים.
שלושת האלבומים הראשונים היוו את הבסיס המוזיקלי לרוב להקות הגל השני של הבלאק מטאל, שהגיעו מנורווגיה.
ראשיתו של הוויקינג מטאל והתפניות המוזיקליות
האלבום הראשון של הלהקה Bathory יצאה בשנת 1984. האלבום השני The Return…… יצא בשנת 1985, ובין היתר הוא כלל שיר לזכרה של מריחיה אריינס.
האלבום "Blood Fire Death" (1988) סימן למעשה את הכיוון המוזיקלי היותר אפי אליו פנה קוורת'ון.
האלבום נחשב בעיניי רבים ממעריצי הלהקה כעבודה הטובה ביותר שלה.
המוזיקה באלבום איטית יותר, מה שאפשר את ההתאמה לכיוון הוויקינגי שאליו פונה קוורת'ון, ולמרות זאת עדיין נשארו אלמנטים רבים של בלאק מטאל.
האלבום הבא של באת'ורי, "Hammerheart" (1990), הוא זה שבו ניתן היה לשמוע את הפנייה הדרסטית של באת'ורי לכיוון האפי והמלא באסטמוספירה ויקינגית.
האלבום היה להפתעה בקרב מעריצי באת'ורי בשל השינוי הגדול שחל במוזיקה של הלהקה, וכמו כן בשל השינוי הלירי והשירים שעסקו במיתולוגיה הנורדית, בהיסטוריה הנורדית ובכלליות בוויקינגים.
האלבום הפך את באת'ורי ללהקה הראשונה של מה שבהמשך ייקרא "ויקינג מטאל".
אחד השירים המפורסמים באלבום הוא "One Rode To Asa Bay", שיר שמתאר את הגעתו של מיסיונר נוצרי לחופי של כפר הקטן השוכן במפרץ אסא, שם הוא מנסה להמיר את דתם של תושבי המקום הפגניים לנצרות.
"Blood On Ice" היה אמור לצאת בשנת 1989, אך קוורת'ון חשב שהאלבום לא גמור וכאמור הוא יצא 7 שנים מאוחר יותר.
מלבד הקונספטים והנושאים של המיתולוגיה הנורדית, שעליהם כתב קוורת'ון וביסס את הרעיון הכללי של האלבום ואת הסאגה בה דן האלבום, הושפע קוורת'ון רעיונית גם מיצירותיו של המלחין ריכארד ואגנר ואף מסיפורו המפורסם של סופר הפנטזיה הבריטי רוברט ארווין הווארד - קונאן הברברי.
לאחר שני אלבומי הת'ראש ואלבום הוויקינג מטאל יצא האלבום "Destroyer of the Worlds", שהמשיך את הקו הת'ראשי שהחל קוורת'ון בשני אלבומיה הקודמים של הלהקה, אולם התאפיין גם במעט מאפיינים מתקופת הוויקינג.
בשנים 2002 ו-2003 יצאו שני אלבומים שרבים מחשיבים כיצירות שמזוהות יותר מכל עם קוורת'ון, אלבומים שנחשבים בעיני רבים כפאר היצירה של בת'ורי: "Nordland I" ו-"Nordland II".
שני האלבומים מהווים המשך לירי ישיר לאלבום "Hammerheart" מ-1990. האלבומים זכו לביקורות משבחות בקהילת המטאל ובתקשורת המטאל.
ביוני 2004 נמצא קוורת'ון מת בביתו, כנראה מאי ספיקה בלב והיה ידוע כי היו לו בעבר בעיות קרדיולוגיות.
קוורת'ון (אייס פורשברג) היה החבר הקבוע היחיד, וכן המקים והיוצר המרכזי של הלהקה.
כמו כן, בין השנים 1988 ל-1996, מוזיקאים שונים שהופיעו באלבומי באת'ורי השתמשו בשם "Kothaar" כשניגנו גיטרה בס ובשם "Vvornth" כשניגנו בתופים.
באשי-בוזוק (בטורקית: başıbozuk ["חסרי הנהגה"]) היו כוחות לא סדירים של שכירי חרב מכל רחבי האימפריה העות'מאנית ששירתו את הסולטאן.
מקורם ככל הנראה בשבטים באפגניסטן.
הם לא קיבלו שכר, וחיו מרווחי השלל אותו היו לוקחים.
כוחות אלו לא לבשו מדים, ונעו בדרך כלל רכובים על סוסים.
הבאשי באזוק נודעו באכזריותם, והשתתפו בטבח בבולגריה ב-1876, ובמלחמת קרים.
באשת פה, הנקראת גם האליטוסיס (Halitosis) או בשפת העם "ריח פה", היא תופעה בה ניכרים ריחות בלתי נעימים בעת נשימה, בין אם מקורם בפה ובין אם ממקור אחר.
באשת הפה היא בעלת השפעה ניכרת – אישית וחברתית – על אנשים הסובלים ממנה או מאמינים כי הם סובלים ממנה (הליטופוביה), ומוערכת כסיבה השלישית בשכיחותה לפניה לרופא שיניים, לאחר עששת ודלקת חניכיים.
במרבית המקרים (85-90%), מקורה של באשת הפה הוא מהפה עצמו.
עצמת ריח הפה משתנה במשך היום, כפונקציה של יובש פה (שעשוי להגרם מסיבות כמו לחץ או לאחר צום), אכילת מאכלים מסוימים (כגון שום, בצל, בשר, דגים וגבינה), השמנה, עישון וצריכת אלכוהול.
מאחר שהפה יבש ובלתי פעיל במהלך הלילה, באשת הפה לרוב גרועה יותר עם ההשכמה בבוקר ("נשימת בוקר").
באשת הפה יכולה להיות חולפת, שלרוב נעלמת לאחר אכילה, צחצוח שיניים, שימוש בחוט דנטלי או שימוש בשטיפת פה.
עם זאת, תופעה זו יכולה גם להיות מתמדת ("ריח פה כרוני"), מצב חמור יותר מאשר באשת חולפת, המשפיע על כ-25% מהאוכלוסייה בדרגות חומרה משתנות.
תופעה זו עלולה להשפיע באופן שלילי על חייו האישיים של אדם, על קשריו החברתיים והתעסוקתיים, ולהוביל להערכה עצמית ירודה ולהגברה של לחץ פסיכולוגי.
באשת הפה נגרמת לרוב על ידי פעילותם המטבולית של סוגים מסוימים של חיידקים בפה.
כאמור, 85-90% ממקרי באשת הפה נובעים מחלל הפה עצמו.
למרות שלא כל הסיבות לבאשת הפה ידועות לעומק, ידוע כי מרבית ריחות הפה נובעים מחלבונים הנמצאים בפה ועוברים עיבוד על ידי חיידקי הפה.
קיימים מעל 600 סוגים שונים של חיידקים בפה ממוצע, כאשר כמה עשרות מהם נמצאו כגורמים לריחות רעים כאשר הם מודגרים במעבדה.
המיקום הנפוץ ביותר לבאשת שמקורה בפה הוא הלשון.
כמויות גדולות של חיידקים מצויות באופן טבעי על פני החלק האחורי של המשטח העליון של הלשון, שם הפעילות הרגילה של הפה כמעט אינה מפריעה להם.
חלק זה של הלשון נחשף פחות לזרימת רוק תכופה, ולכן הוא יבש יחסית ואינו עובר ניקוי עצמי.