tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוגוסט 2009, גומז מונתה לשגרירה הצעירה ביותר של יוניסף אי פעם, תפקיד שבמסגרתו היא ביקרה בגאנה ובצ'ילה.
גומז הפכה לשגרירה של ארגון DoSomething, לאחר שהייתה מעורבת בפרויקט הצדקה Island Dog שעזר לכלבים בפוארטו ריקו.
גומז מעורבת גם במיזם RAISE Hope For Congo, יוזמה של פרויקט Enough , למען העלאת המודעות לחציבת מינרלים באזורי סכסוך (בדומה ליהלומי דמים) ואלימות נגד נשים בקונגו.
בין 2009 ל-2012, גומז הייתה מעורבת בארגון "Disney's Friends for Change".
ב-2010, גומז הופיעה במסגרת חגיגות 60 שנה לארגון האומות המאוחדות לילדים, הופעה שכל הכנסותיה נתרמו לקמפיין Trick-or-Treat.
גומז מעורבת גם בפרויקט "UNICEF Tap Project" של ארגון "יוניסף", אשר מטרתו לספק גישה למים נקיים לילדים ממדינות עניות.
כחלק ממיזם "Disney's Friends For Change" של דיסני, שרה גומז את שיר הנושא של המיזם "Send It On" יחד עם כוכבי ערוץ דיסני מיילי סיירוס, דמי לובאטו והאחים ג'ונאס.
השיר נכנס למקום ה-20 במצעד הבילבורד הוט 100, והכנסותיו נתרמו לעמותות ירוקות דרך 'קרן השימור העולמי של דיסני', השייכת לחברת וולט דיסני.
החל מאפריל 2012, גומז משמשת כשגרירה של ארגון הצדקה של ראיין סיקרסט.
בשנת 2014 במסגרת עבודתה עם יוניסף, ביקרה גומז בנפאל על מנת להעלות את המודעות לילדים במצוקה.
בשנת 2017, גומז גרפה כחצי מיליון דולרים של תרומות למחקר של מחלת הזאבת.
גומז הביעה את תמיכתה בקהילה הגאה.
ביוני 2016, היא הצטרפה לידוענים רבים כדי לכתוב "מכתב אהבה" במהלך חודש הגאווה, כחלק מ-30 ימי הגאווה של מגזין בילבורד.
באותה שנה גומז תרמה את ההכנסות מהמופעים שלה בסיבוב ההופעות "Revival Tour" בקרוליינה הצפונית כדי להילחם בחקיקה של המדינה נגד טרנסג'נדרים המכונה "חוק השירותים".
החוק, שבוטל בתחילת 2017, הגביל כניסה של טרנסג'נדרים לחדרי שירותים בהתאם למגדר איתו הם מזדהים.
גומז גם תמכה בתנועת Black Lives Matter, והשאילה את חשבון האינסטגרם שלה לאלישיה גרזה, אחת היוצרות של תנועת Black Lives Matter וממייסדות מעבדת Black Futures ביוני 2020.
במאי 2019 גומז התבטאה באינסטגרם שלה בעד הזכות להפלה מלאכותית בארצות הברית בעקבות איסור ההפלות באלבמה.
שנהסדרהתפקידהערות2002–2004החברים של ברניגיאנה13 פרקים2005ווקר: טבילת אשג'וליסרט טלוויזיה2006Brain Zappedאמילי גרייס גרסיהמערכוןהחיים היפים של זאק וקודיגווןפרק: עונה 2, פרק 222007ארווין!אלכסהפרק פיילוטWhat's Stevie Thinking?סטיבי סאנצ'ז2008–2007האנה מונטנהמיקיילהפרקים: עונה 2, פרק 13
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית (2024)
מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בקומדיה או סדרה מוזיקלית (2024)2024–2025המכשפים מווייברלי פלייס: הדור הבאאלכס רוסו4 פרקים; גם מפיקה בפועל
הרב חכם סלימון ברזאני (נפטר ב-1961) היה רב העיר מוסול בעיראק ואב בית הדין בה.
התחנך ולמד תורה מפי סבו, חכם ראובן, ורכש השכלה כללית יחד עם השפה הטורקית והשפה הערבית על ידי מורים פרטיים.
בהיותו כבן 18 נשלח ללמוד תורה ב"מדרש בית זלכה" שבבגדאד.
שם למד במשך כשנתיים יחד עם הרב יעקב מוצפי ואחרים.
לאחר מכן קיבל סמיכה לרבנות ושחיטה מהרב עזרא דנגור, רבה של בגדאד.
בשנת 1924 (ה'תרפ"ד) נבחר לכהן כ"חכם באשי" והסמכות התורנית-רוחנית של מוסול ואזור צפון עיראק.
במשרה זו, שכונתה בפי התושבים "אל חכם", כיהן במשך 26 שנים עד שנת 1951 (ה'תשי"א).
על משרתו לא קיבל משכורת, והתפרנס מחנות קטנה שהייתה בבעלותו.
למעט שלוש שנים האחרונות לכהונתו, כשהוחל בעיראק חוק ארגון מערכת השיפוט הדתי, ומשכורתו שולמה לו מטעם משרד המשפטים העיראקי.
בשנת 1951 (ה'תשי"א) עלה לישראל, ושימש כרב במעברת טירה הדרומית, בה התגוררו רוב יוצאי מוסול.
נפטר בכ"ט בתשרי ה'תשכ"א (1961) בטירת כרמל.
הרב יצחק ברזאני - רב המושב עין העמק ובחו"ל רב העיר ארביל בכורדיסטן העיראקית.
הרב שבתאי בן חיים - רב המושב מנוחה ומועצה אזורית לכיש.
אפרים חדד, בבל וחכמיה - תולדות רבני בבל בתקופה האחרונה, בהוצאת מכון הכתב, 1989 (עמ' 188)
סלינה הייסטינגס, הרוזנת מהנטינגדון הייתה מנהיגת דת אנגלייה שמילאה תפקיד מרכזי בתחייה הדתית של התנועה המתודיסטית באנגליה ובוויילס במאה ה-18.
הייסטינגס נולדה כליידי סלינה שירלי, והייתה בתו השנייה של וושינגטון שירלי, רוזן פררס השני וליידי מרי לווינג.
היא נולדה בסטאונטון הרולד, אחוזה ליד אשבי-דה-לה-זוך בלסטרשייר.
ב-3 ביוני 1728 נישאה לתאופילוס הייסטינגס, הרוזן התשיעי מהנטינגדון, בנם היחיד של תאופילוס הייסטינגס, הרוזן השביעי מהנטינגדון וליידי מרי פרנסס פאולר.
לזוג נולדו שבעה ילדים, מתוכם מתו ארבעה בינקותם ובת אחת (סלינה) בגיל 26. שני הצאצאים האחרים היו:
פרנסיס הייסטינגס, הרוזן העשירי מהנטינגדון (1729–1789): לא נישא מעולם ומת ללא ילדים.
אליזבת' הייסטינגס, ברונית הייסטינגס (1731–1808): היחידה שחיה לאחר מות אמה.
נישאה לג'ון ראודון, הרוזן הראשון ממוירה.
ב-1730 הצטרפה הייסטינגס לאגודה המתודיסטית בפטר ליין (Fetter Lane) שבלונדון.
לאחר מות בעלה (ב-1746 או 1747) הקדישה הייסטינגס את עיקר זמנה לשיתוף פעולה עם ג'ון וסלי וג'ורג' ויטפילד בתחייה הגדולה של המתודיזם.
ויטפילד הפך לכומר האישי שלה ב-1748, וביחד עמו היא הקימה את "הקונקשן של הרוזנת מהייסטינגס", בעקבות בעיות שעוררה הכמורה האנגליקנית ממנה העדיפה לא להתנתק.
הייתה זו תנועה קלוויניסטית בתוך הכנסייה המתודיסטית, בדומה לקפלות של ויטפילד.
מתוקף תפקידו של ויטפילד הוא נהג לערוך הטפות בבית שלה שברחוב פארק בווסטמינסטר, שלעיתים נכחו בהן פיליפ סטנהופ, רוברט וולפול והנרי סנט ג'ון.
בנוסף לכך היא נהגה לערוך ארוחות ערב גדולות שבהן ויטפילד נהג לנאום לאחר תום הסעודה.
הייסטינגס הייתה אחראית לבנייתן של 64 קפלות באופן ישיר ותרמה למימון של רבות אחרות, מתוך מטרה לחזק את התחייה הדתית באופן קלוויניסטי שיתאים לעבודתו של ויטפילד.
היא אחראית לבניית הקפלות בברייטון (1761), באת' (1765), ווסטר (1766 בקירוב), טנברידג' ולס (1769), אחדות בוויילס, וקפלות בודדות בלונדון כולל אחת ליד הבית שלה בספא פילדס.
היא מינתה כמרים שיכהנו בקפלות, והניחה כי בתור אצילה יש לה את הזכות להעסיק כמרים לפי רצונה.
בקפלה שלה בבאת' הייתה גומחה מכוסה בווילון שכונתה "פינת ניקודמוס", ובה ישבו בישופים אחדים בעילום שם על מתנל להאזין לכומר.
ב-1768 גורשו שישה סטודנטים מתודיסטים מסנט אדמונד הול שבאוניברסיטת אוקספורד, ובעקבות כך הקימה הייסטינגס מכללה להכשרת כמרים בבית טרפקה ליד העיירה טאלגארת' שבוויילס.
ג'ורג' ויטפילד נאם בטקס הפתיחה של המכללה, שב-1792 עבר להרטפורדשייר ושינתה את שמה למכללת צ'סהאנט.
ב-1967 מוזגה המכללה לתוך מכללת וסטמינסטר של אוניברסיטת קיימברידג', שהייתה מרכז ההכשרה של הכנסייה הפרסביטריאנית של אנגליה.
ככל הנראה תרמה הרוזנת 100,000 לירות שטרלינג למטרות דת.
הייסטינגס הייתה בעלת עבדים, לאחר שירשה אחוזות מעבר לים, וקידמה את כתביהם ועצמאותם של אפריקנים שקידמו השקפות דתיות שהתאימו לאלה שלה, בהם אוקאוסו גרוניוסו, פיליס ויטלי ואולאודה אקוויאנו.
בשנות ה-60 של המאה ה-18 היא פגשה והתיידדה עם המטיף סמסון אוקום, שסייר באנגליה לצורך גיוס כספים למיסיונים אינדיאניים.
הייסטינגס והכמרים שלה היו חברים בכנסייה האנגליקנית עד 1779, אך באותה שנה אסר בית משפט קונסיסטוריאלי (סוג של בית משפט דתי) על הכמרים שלה להטיף בפנתיאון, בניין גדול בלונדון, ועל מנת להימנע מהצו היא החלה להשתמש בהגנה של חוק הסובלנות.
צעד זה, שהפך אותה מבחינה חוקתית לבדלנית, גרם לעזיבתם של מספר חברים בולטים בקונקשן שלה.
הייסטינגס המשיכה לפקח על הקפלות והכמרים שלה עד מותה בלונדון ב-1791. לאחר מותה הועברו המכללה ו-64 הקפלות והמכללה שהוקמו על ידה לארבעה נאמנים.
בצוואתה ביקשה הייסטינגס כי לא תיכתב עליה ביוגרפיה, וכך אכן היה בתשעים השנים לאחר מותה.
אולם, לעיתים קרובות נכתבו הספדים ונעשו מחוות לזכרה.
מכללת הנטינגדון, השוכנת במונטגומרי שבאלבמה, קרויה על שמה.
סלינה קינטנייה-פרס (בספרדית: Selena Quintanilla-Pérez; 16 באפריל 1971 – 31 במרץ 1995), הידועה פשוט כסלינה, הייתה זמרת-יוצרת, שחקנית, דוגמנית ומעצבת אופנה אמריקאית ממוצא מקסיקני אשר כונתה "טחאנו מדונה".
היא נחשבת לאמנית היחידה בתולדות הבילבורד 200 שהצליחה לכבוש את הפסגה עם אלבום לטיני: Dreaming of You.
במשך שלוש שנים, האלבום היה בראש מצעד האלבומים הלטיניים ואלבומי הפופ הלטיניים, מה שהפך את סלינה ליחידה בהיסטוריה שהצליחה לעשות זאת.
בסוף שנת 1995 דורג האלבום בתור "האלבום הלטיני" ו"אלבום הפופ הלטיני" המצליח ביותר על פי בילבורד.
הצלחתו הייתה כה גדולה, עד שגם בשנת 1996 היה נחשב לאלבום הלטיני ולאלבום הפופ הלטיני המצליח ביותר.
בשנת 1998 ובשנת 1999 דורג בתור "אלבום הקטלוג הלטיני המצליח ביותר".
האלבום קיבל את תואר 62 הפלטינות הלטיניות בארצות הברית; היחיד בתולדות המדינה שעשה זאת, מה שהופך אותו לאלבום הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים במדינה.
אלבומה Amor Prohibido, נחשב לאלבום הלטיני השני הנמכר ביותר בכל הזמנים במדינה, עם מכירות של למעלה מ-2,160,000 עותקים.
סלינה הפכה לאמנית הלטינית שאלבומיה הם הנמכרים ביותר בכל הזמנים, אך בשנת 2018 נודע כי הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה, היא האמן הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים, אם כי האלבום Dreaming of You, נשאר האלבום הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים בארצות הברית.
בשנת 1996, יצא אלבום הרמיקס Siempre Selena, שהפך לימים לאלבום הרמיקס הלטיני השלישי הנמכר ביותר בכל הזמנים ולאלבום הרמיקס הלטיני הספרדי השני הנמכר ביותר בכל הזמנים, אחרי The Remixes, של שאקירה.
סלינה נולדה בלייק ג'קסון , טקסס, כבת הזקונים למרסלה אופליה קינטנייה (לבית סאמור) ולזמר אברהם קינטנייה.
מוצאה של אימה הוא מקסיקני-צ'ירוקי.
סלינה נרצחה בגיל 23 על ידי יולנדה סלדיבר, נשיאת מועדון המעריצים של הזמרת.
בשנת 1997 האחים וורנר הפיקו סרט על חייה בשם "סלינה" שבו גילמה את דמותה השחקנית ג'ניפר לופז.
סלינה קינטנייה נולדה ב-16 באפריל 1971 באגם ג'קסון, טקסס.
היא נולדה כילדה הצעירה ביותר של מרסלה אופליה קינטנייה ואברהם קינטנייה ג'וניור, מוזיקאי לשעבר.
סלינה הוכנסה לתעשיית המוזיקה באמצעות אביה, שראה אותה כמתאימה לתעשייה וטען כי "היה לה תזמון ויכולות מושלמות להצליח בכך".
הוא צירף את ילדיו ללהקת סלינה ולוס דינוס, שכללה את א.ב.
קינטנייה השלישי על הבס, סוזט קינטנייה על התופים, וסלינה כסולנית.
הלהקה הפכה למקור ההכנסה העיקרי של המשפחה לאחר שזו גורשה מביתה בעקבות משבר הנפט של שנות השמונים.
המשפחה הגישה בקשה לפשיטת רגל לאחר שהמסעדה המקסיקנית של קינטנייה ג'וניור חדלה להניב רווחים עקב המשבר.
בהמשך עברה המשפחה לקורפוס כריסטי שבטקסס, וסלינה ולוס דינוס החלה להקליט מוזיקה באופן מקצועי.
בשנת 1984 הוציאה הלהקה את התקליט הראשון שלה, Selena y Los Dinos, על ידי חברת תקליטים קטנה ועצמאית.
המשפחה הייתה זקוקה לכסף, מה שהוביל את הלהקה להופיע בפינות רחוב, חתונות וירידים.
קינטנייה ג'וניור רצה שילדיו יקליטו מוזיקת טחאנו (סוגה מוזיקלית הנשלטת בעיקר על ידי גברים) וכיוון את הלהקה להצליח בתחום.
הפופולריות של סלינה כזמרת גברה לאחר שזכתה בפרס מוזיקת הטאחנו בקטגוריית "סולנית השנה" בשנת 1987. בעקבות כך, הוצע לה חוזה הקלטות גדול עם חברת התקליטים קפיטול EMI לטין בשנת 1989.
חוסה בהר מחברת EMI לטין רקורדס, יחד עם המנכ"ל סוני מיוזיק, צפו בסלינה בהופעה בטקס פרסי מוזיקת הטחאנו משנת 1989. בהר חיפש אחר אמנים לטיניים חדשים ורצה להחתים את סלינה בחברת התקליטים קפיטול רקורדס ואילו סוני מיוזיק לטין הציעה לקינטנייה, ג'וניור תשלום כפול אם תחתום אצלה.
בהר חשב שגילה את "גלוריה אסטפן הבאה", אך הממונה עליו כינה את דעותיו כלא הגיוניות מכיוון שהוא גילה אותה בתוך פחות משבוע, במהלך שהותו בדרום טקסס.
אלבום הבכורה שלה Selena, יצא לאור ב-17 באוקטובר 1989 על ידי חברת התקליטים EMI לטין.
במקור, האלבום היה אמור לשלב שירים באנגלית על פי בקשת נשיא חברת התקליטים EMI לטין, אך בסופו של דבר הבקשה נדחתה על ידי יוניברסל מיוזיק גרופ (ש-EMI הייתה חברת בת שלהם) בטענה כי "היא צריכה לבסס קודם את קהל מעריציה" ולכן זה עוד מוקדם מדי להוציא שירים באנגלית.
קינטנייה השלישי שימש כמפיק של האלבום ובנוסף לכך הוא גם היה מעורב או כתב לבד את כל שירי האלבום ובנוסף לכך שאר אחיה של הזמרת עבדו גם על האלבום באספקטים נוספים תחת להקה שהם הרכיבו.
באותה שנה, קוקה קולה רצו שסלינה תהפוך לאחת מדוברותיהם בטקסס.
הג'ינגל ששימש את שתי הפרסומות הראשונות שלה עבור החברה נוצרו על ידי א.ב.
פרס דיבר על רגשותיו הרומנטיים כלפי סלינה, אף על פי שהייתה לו בת זוג בסן אנטוניו.
לאחר טיול למקסיקו עם הלהקה של סלינה, פרס חשב שעדיף לו לעזוב את הסיפור הזה, היות שהוא ידע שמדובר בקשר בעייתי שכן, יש לו בת זוג, אך הוא לא הצליח ולבסוף ניסה לבנות עם סלינה מערכת יחסים.
השניים נפגשו במסעדה ולאחר מכן הפכו לבני זוג.
פרס וסלינה הסתירו את מערכת היחסים שלהם, מחשש שאביה ינסה להפריד ביניהם.
לאחר הצלחת אלבום הבכורה, הוציאה סלינה את אלבומה השני, Ven Conmigo.
סלינה יצאה לסיבוב הופעות לקידום האלבום אשר זכה להצלחה רבה ומשך אליו 60 אלף איש.
הסינגל "Baila Esta Cumbia" זכה להצלחה רבה כאשר היה לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו למעלה במחודש ועזר לבסס את מעמדה של הזמרת במקסיקו.
אחות מוסמכת ומעריצה הדוקה בשם יולנדה סלדיבר ביקשה מקינטנייה ג'וניור להקים מועדון אוהדים בסן אנטוניו.
במקור, היא לא אהבה את סלינה מכיוון שהיא זכתה בכל פרסי הטחאנו בזמן שהאמנים שהיא העריצה הפסידו לה.
היא הפכה לחובבת נלהבת שלה והעריצה את הנוכחות הבימתית שלה.
לבסוף, הוא יצר איתה קשר כדי לדון ברעיון שלה להקים מועדון מעריצים.
לאחר שנפגש עמה, הוא אישר את הרעיון ונתן לה אישור להמשיך.
סלדיבר הפכה למייסדת ולנשיאה בפועל של מועדון המעריצים סלינה בסן אנטוניו ביוני 1991. כנשיאה, היא הייתה אחראית על מוצריה של סלינה ואספה 22 דולרים מאנשים כדי לקדם אותה ואת המוצרים כאחד.
בין היתר, היא הייתה אחראית על תאריכי הופעות וראיונות, פגישות עם מעריצים וכולי.
ההכנסות ממועדון המעריצים נתרמו לעמותות.
אחותה של סלינה, סוזט, מצאה את אותה ואת פרס מפלרטטים זו עם זה ומיד הודיעה לאביהן.
קינטנייה ג'וניור הוריד את פרס מהאוטובוס וסיפר לו שמערכת היחסים שלו עם סלינה הסתיימה.
סלינה ופרס המשיכו את מערכת היחסים שלהם אף על פי שקינטנייה אסר על כך; אמה של סלינה מרסלה, קיבלה את מערכת היחסים שלהם.
קינטנייה ג'וניור ראה את סלינה ופרס ממשיכים בשלהם ובין השניים (קינטנייה וסלינה) פצח ויכוח סוער.
הוא כינה את פרס כ"סרטן של המשפחה" ואיים לפרק את הלהקה של סלינה אם ימשיכו בקשר.
לבסוף, קינטנייה ג'וניור פיטר את פרס מהלהקה ומנע מסלינה לעזוב איתו.
לאחר פיטוריו, פרס וסלינה המשיכו בחשאי לקיים את מערכת היחסים שלהם.
בבוקר 2 באפריל 1992, סלינה ופרס החליטו לחשוב האם כדאי להם להמשיך בכך, היות שידעו שאביה לעולם לא יקבל זאת.
עם זאת, החליטו השניים להינשא, בטענה שאם יודיעו לאביה שהם נשואים, הוא לא יוכל לעשות דבר בנושא.
לאור מעשיהם, עברו סלינה ופרס לדירה בקורפוס כריסטי.
בראיונות הצהיר קינטנייה ג'וניור כי הוא חשש שפרס הוא שוביניסט שימנע מסלינה מלהמשיך בקריירה שלה.
בסופו של דבר, החליט קינטנייה ג'וניור להתנצל בפני פרס, לדבר איתו ולקבל אותו מחדש ללהקה.
לאחר כל המאורעות שקרו, הוציאה סלינה את אלבומה השלישי, Entre a Mi Mundo.
גם הפעם אחיה היה המפיק של האלבום והוא גם זה שהלחין את רוב השירים ביחד עם חברי הלהקה ריקי ולה ופיט אסטודילו.
הלהקה חקרה באלבום זה סוגות נוספות ובכך למעשה הפכה את האלבום להקלטה החדשנית ביותר שלה.
מתוך האלבום יצאו 4 סינגלים "Como la Flor", "La Carcacha", "¿Qué Creías?", ו-"Ámame" אשר זכו להצלחה רבה וביססו את הקריירה של הזמרת.
הסינגל הראשון הגיע למקום ה-6 במצעד השירים הלטינים של בילבורד והגיע למעמד של תשע פלטינות לטיניות בארצות הברית, ובעיני רבים נחשב גם לשיר שהאיץ את ההצלחה שלה במקסיקו ולימים גם הפך לשיר המזוהה ביותר איתה ולאחר מותה השיר זכה לפופולריות מחודשת.
אלבום ההופעה הראשון שלה , יצא לאור ב-4 במאי 1993, על ידי חברת התקליטים EMI לטין.
ב-27 בינואר 1994 נוסד על ידי סלינה הבוטיק, סלון היופי וחנות הבגדים, .
לאחר שזכתה להצלחה בינלאומית כזמרת, החליטה לפתוח בוטיק במטרה למכור את מוצריה.
במרץ 1994, יצא אלבומה הרביעי והאחרון (שיצא כשהייתה בחיים) של סלינה, Amor Prohibido.
באותה התקופה לזמרת כבר היה קהל מעריצים מבוסס אך אלבום זה האדיר את שמה עוד יותר אף מקודם.
את שירי האלבום כתב אחיה א.ב קינטנייה, אותם כתב ביחד עם ריקי ולה ופיט אסטודילו שהיו חלק מלהקת הלוס דינוס.
על מנת לקדם את האלבום, יצאה סלינה לסיבוב הופעות אשר שבר שיאים במכירות הכרטיסים באצטדיון אסטרדום בארצות הברית ובפסטיבל Calle Ocho ובכך הפכה סלינה לאחת הזמרות הלטיניות הכי מצליחות בארצות הברית בתחום סיבובי ההופעות.
האלבום היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית האלבום המקסיקני-אמריקאי הטוב ביותר ובנוסף זכה בפרס אלבום השנה בטקס פרסי הטחאנו ובפרס האלבום המקסיקני האזורי הטוב ביותר בטקס פרסי לו נואסטרו.
לאחר הצלחתו, החלה לעבודה על אלבומה החמישי.
שמו טרם הוחלט, אך הוא תוכנן להכיל את סגנון מוזיקת הקרוסאובר.
לאחר שנרצחה בשנת 1995, יצא האלבום כשהיא כבר לא הייתה בין החיים.
אביה ומנהלה, אברהם קינטנייה ג'וניור, מינו את יולנדה סלדיבר לנשיאת מועדון המעריצים של סלינה בשנת 1991 לאחר שסלדיבר ביקשה שוב ושוב שיאשרו לה להקים אחד כזה.
הוא החל לחקור את תלונותיהם ומצא ראיות לכך שסלדיבר מעלה בכספי מועדון המעריצים ובבוטיקים של סלינה, בסך של 60,000 דולר באמצעות שקים מזויפים.
לאחר שמשפחת קינטנייה התעמתה איתה, קנתה סלדיבר אקדח, פיתתה את סלינה להגיע למוטל ולבסוף ירתה בגבה.
הקהילה הלטינית הושפעה עמוקות מהידיעה על הרצח של סלינה.
אנשים נסעו אלפי קילומטרים כדי לבקר בביתה, בבוטיקים ובזירת הפשע ואילו כנסיות עם קהילות גדולות של לטינים ערכו תפילות על שמה.
כל רשתות הטלוויזיה הגדולות בארצות הברית קטעו את התוכניות הקבועות שלהן כדי לדווח על הרצח בזמן אמת.
תגובת הציבור למותה של סלינה הושוותה לאלה שבאו בעקבות מותם של ג'ון לנון, קורט קוביין וג'ון פ.
כמה אמריקאים שלא הכירו את הזמרת ואת גודל ההשפעה שלה על העולם, מתחו ביקורת על תשומת הלב הרבה שהופנתה כלפיה, הן מהקהילה האמריקאית והן מהקהילה הלטינית.
מנחה הרדיו הווארד סטרן לעג לרצח, לקבורה ולאבל של סלינה וביקר את המוזיקה שלה, תוך שהשמיע את שיריה כשברקע יריות וגרם למהומה בקרב האוכלוסייה הלטינית.
ב-12 באפריל 1995 (שבועיים לאחר מותה) הכריז מושל טקסס באותה העת, ג'ורג' ווקר בוש, על "יום סלינה", אירוע רשמי של המדינה שחל בסמוך ליום ההולדת שלה.
כמה אמריקאים מתחו על כך ביקורת, מכיוון ש"יום סלינה" חפף באותה השנה ביחד עם חג הפסחא.
Dreaming of You, אלבום הקרוסאובר עליו עבדה סלינה בזמן מותה, יצא ביולי 1995 לאחר שלא הייתה עוד בין החיים.
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לאלבום 62 תוארי פלטינות לטיניות במדינה, על מכירות של למעלה מ-3.72 מיליון עותקים.
אלפי אמנים ברחבי העולם כדוגמת ויטני יוסטון, ביונסה, דמי לובאטו, ליידי גאגא, מארק אנתוני, קייטי פרי, דייוויד ארצ'ולטה, דדי יאנקי, וסלינה גומז, הצהירו כי סלינה הייתה ההשפעה שלהם.
שנהסרטתפקידהערות1993Dos Mujeres, un Caminoבתפקיד עצמה2 פרקים1994Sábado giganteמנחה1995Dos Mujeres, un Caminoזמרת מריאצ'יתפקיד קטן1995Latin Nightsבתפקיד עצמהסדרה תיעודית
סלינה גומז & הסצנה הייתה להקת פופ רוק אמריקאית שפעלה בין השנים 2008–2012. סולנית הלהקה הייתה השחקנית והזמרת סלינה גומז.
ביוני 2008 הודיעה גומז בריאיון לחדשות MTV כי היא מקימה להקה, ואינה מתחילה בקריירה מוזיקלית כאמנית סולו.
באוגוסט 2009 הודיעה כי שם הלהקה יהיה "The Scene", ותיעדה את תהליך האודישנים בעמוד היוטיוב הרשמי שלה.
באוגוסט הוציאה הלהקה את הסינגל "Falling Down", יחד עם וידאו קליפ ששודר לראשונה בערוץ דיסני מיד לאחר בכורת הסרט "המכשפים מוויברלי פלייס: הסרט" בכיכובה של גומז.
אלבום הבכורה של הלהקה, "Kiss & Tell", יצא בספטמבר 2009 והגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד 200 והוסמך למעמד אלבום זהב בארצות הברית, לאחר שמכר מעל לחצי מיליון עותקים.
בנובמבר לקחה הלהקה חלק באלבום שירי חג המולד, "All Wrapped Up Vol.
בדצמבר הוציאה הלהקה את השיר "Naturally" שזכה להצלחה בארצות הברית ומדינות נוספות בעולם, והגיע למקום ה-29 במצעד הבילבורד הוט 100. נכון לאפריל 2020, "Naturally" הוא הלהיט המצליח ביותר של הלהקה, ועומד על מעמד פלטינה לאחר שמכר יותר ממיליון עותקים בארצות הברית.
הלהקה יצאה לסיבוב ההופעות Selena Gomez & the Scene: Live in Concert בנובמבר 2009 בארצות הברית ולונדון.
ביוני 2010 יצא הסינגל הראשון של הלהקה מתוך אלבומה השני, "Round & Round", אותו ליווה וידאו קליפ שצולם בבודפשט, הונגריה - שם צילמה גומז את הסרט "מונטה קרלו" בכיכובה.
בספטמבר 2010 הוציאה גומז את הסינגל השני מתוך האלבום - "A Year Without Rain".
הווידאו קליפ לשיר שודר לראשונה לאחר בכורת הסרט "קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון" בערוץ דיסני.
באותו החודש הוציאה הלהקה את אלבומה השני, "A Year Without Rain" שהגיע למקום ה-4 במצעד הבילבורד 200 והוסמך גם הוא למעמד אלבום זהב.
האלבום כלל את השיר "Live Like There's No Tomorrow", שיצא גם הוא כסינגל שיווקי על מנת לקדם את הסרט רמונה וביזוס בכיכובה של גומז.
באוקטובר 2010 יצאו חברי הלהקה לסיבוב ההופעות A Year Without Rain Tour על מנת לקדם את האלבום והופיעו באנגליה וארצות הברית לראשונה באמריקה הלטינית - פוארטו ריקו, צ'ילה וארגנטינה.
בשנת 2011 זכתה הלהקה בפרס "האמן הפורץ האהוב ביותר" בפרס בחירת הקהל.
האלבום הגיע למקום ה-4 במצעד הבילבורד 200. באוגוסט יצא הסינגל השני מתוך האלבום, "Love You like a Love Song" - שזכה להצלחה רבה בארצות הברית - והוא הסינגל המצליח ביותר של הלהקה בארצות הברית, ואף הוסמך למעמד פלטינה מרובעת על פי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ב-2012 יצא לאור הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Hit the Lights".
ביוני 2011 יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות We Own the Night Tour, הכלל 59 מופעים, בו הופיעה בארצות הברית, קנדה, ובנוסף – ביצעה לג נרחב באמריקה הלטינית.
בשנת 2012 הודיעה גומז כי היא לוקחת הפסקה מעשיה מוזיקלית על מנת להתמקד בקריירת המשחק שלה.
סלינאס גראנדס (בספרדית: Salinas Grandes) הוא מדבר מלח המשתרע על פני כ-212 קמ"ר בפרובינציות סלטה וחוחוי בצפון-מערב ארגנטינה, בגובה של 3,450 מטר מעל פני הים.
ממזרח לו קבראדה דה אומוואקה, מדרום רכס צ'אניי (Sierra del Chañi), ומצפון וממערב משתרעים מישורי פונה.
המדבר נוצר לפני 5 עד 10 מיליון שנים, כתוצאה מהתאיידות מי אגם קדום.
מרבצי המלח רדודים יחסית, ומגיעים לעומק של כ-30 ס"מ בלבד (לעומת עומק של עשרות מטרים בסאלאר דה אויוני שבבוליביה השכנה).
כביש 52, המחבר בין פורממארקה לבין מעבר חמה שבגבול צ'ילה חוצה את המדבר.
מאז 2005 הכביש סלול באספלט, והדבר הקל על הגעת תיירים למקום.
סלינאס גראנדס (בספרדית: Salinas Grandes) הוא מדבר מלח למרגלות רכס קורדובה שבארגנטינה.
המדבר משתרע על פני 6,000 קמ"ר בפרובינציות קורדובה, סנטיאגו דל אסטרו, קטמרקה ולה ריוחה, בתווך שבין שני אזורים גאוגרפיים - הגראן צ'אקו והפמפס.
מדבר המלח נוצר כתוצאה מהתאיידות ימה קדומה, ובסביבתו מדבריות מלח נוספים, ששטחם המצטבר מגיע לכדי כ-30 אלף קמ"ר.
השריד היחיד לימה הוא לגונת מאר צ'יקיטה, אגם מלח רדוד בקורדובה ששטחו נע בין 2,000 ל-4,500 קמ"ר, בהתאם לכמויות המשקעים.
שני נהרות, קרוס דל אחה (Cruz del Eje) ופיצ'אנאס (Pichanas), זורמים למדבר, אך מימיהם מתאדים ונספגים בקרקע, והם לא מתנקזים למקורות מים אחרים.
בעונה הגשומה נוצרים לעיתים אגמים רדודים אליהם הם מתנקזים.
במדבר פועלים מכרות נתרן ואשלגן, וכן ניתן להפיק ממנו ליתיום בריכוז גבוה יחסית.
סלינאס גראנדס (בספרדית: Salinas Grandes) הם קבוצה של מספר מדבריות מלח קטנים המרוכזים בדרום-מזרח פרובינציית בואנוס איירס ובדרום-מערב פרובינציית לה פמפה שבארגנטינה.
המדבריות נוצרו כתוצאה מהתאיידות אגמים קדומים.
בין המאה ה-18 לסוף המאה ה-19 פעלו במדבריות מכרות מלח.
סליף סאנה הוא כדורגלן סנגלי-צרפתי המשחק בנבחרת סנגל בעמדת הבלם.
סליף סאנה הוא אחיו הצעיר של לאמין סאנה, אף הוא כדורגלן.
שניהם נולדו בצרפת להורים מהגרים מסנגל.
סאנה נולד בלורמון שבצרפת למשפחה ממוצא סנגלי.
גדל בבורדו ביחד עם אחיו, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת בשנת 2010. סאנה לא קיבל הזדמנויות רבות בקבוצה, והושאל כעבור עונה אחת לנאנסי, ששיחקה בליגת העל הצרפתית.
סאנה הפגין יכולת טובה מאוד בנאנסי בעונת 2011/12, וסייע לקבוצה לסיים במקום ה-11, כשהוא עורך 32 הופעות ליגה ומבקיע שני שערים בתום עונה זו חתם סאנה על חוזה קבוע בנאנסי, אך בעונת 2012/13 ירד ליגה עם הקבוצה, בעונה בה ערך 34 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
לאחר ירידת הליגה עם נאנסי, עבר סאנה לשחק בהנובר 96 מהבונדסליגה, שם חתם על חוזה לארבע שנים.
בשתי העונות הראשונות שלו בקבוצה, שיחק סאנה לסירוגין בקבוצה הבכירה ובקבוצת המילואים.
בעונת 2013/14 ערך סאנה 19 הופעות ליגה והבקיע שני שערים, והקבוצה סיימה במקום העשירי בבונדסליגה.
בעונת 2014/15 סאנה והאנובר סיימו במקום ה-13 בבונדסליגה, כשסאנה ערך 18 הופעות והבקיע שני שערים.
בעונת 2015/16 סאנה הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבכירה של האנובר, וערך בשורותיה 31 הופעות בהן הבקיע שני שערים, אך נשר עם הקבוצה לבונדסליגה השנייה.
בעונת 2016/17 הציג סאנה יכולת טובה מאוד וסייע לקבוצה לחזור לבונדסליגה תוך עונה אחת, כשהוא עורך 28 הופעות ליגה ומבקיע שני שערים.
בעונת 2017/18 סאנה והאנובר סיימו את עונת החזרה של הקבוצה לבונדסליגה במקום ה-13, כשסאנה המשיך להציג יכולת טובה ואף הבקיע ארבעה שערי ליגה.
בקיץ 2018 חתם סאנה על חוזה בשאלקה 04.
בספטמבר 2012 הצהיר סאנה כי ברצונו לשחק בנבחרת סנגל.
במאי 2013 החל לשחק בנבחרת סנגל, במוקדמות מונדיאל 2014. סאנה השתתף עם סנגל בגביע אפריקה לאומות 2015, בו הודחה סנגל בשלב הבתים.
בשנת 2018 השתתף סאנה עם סנגל במונדיאל 2018, ולקח חלק בשלושת משחקי הקבוצה בשלב הבתים.
סנגל וסאנה ניצחו את נבחרת פולין 2-1 במשחק הראשון, נפרדו בתיקו 2-2 עם נבחרת יפן והפסידו 0–1 לנבחרת קולומביה.
סאנה וסנגל הודחו מהמונדיאל בשלב הבתים, לאחר שסיימו עם מאזן זהה לחלוטין לזה של נבחרת יפן, ושובר השוויון לטובת היפנים היה עודף כרטיסים צהובים.
סלינה ג'יין קאדל היא שחקנית אנגלייה.
היא אחותו של השחקן סיימון קאדל ונכדתה של השחקנית ג'ין קאדל .
היא מופיעה בטלוויזיה הבריטית, בקולנוע ובתיאטרון יותר משלושים שנה.
קאדל שיחקה במגוון רחב של תפקידי משנה ותפקידים ראשיים.
ב-1989 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "ויקטוריה ווד", וב-2006 השתתפה בתוכנית "המופע של קתרין טייט".
היא גילמה את דורותי קראות'ר בסדרה "The Amazing Mrs Pritchard" בכיכובה של ג'יין הורוקס.
בסדרה "דוק מרטין" שיחקה בתפקיד גברת טישל, ובסיטקום "Lab Rats" הופיעה בתפקיד הדיקן מייקה מיידמה.
בתיאטרון שיחקה במחזה "גן הדובדבנים" מאת אנטון צ'כוב בהפקה של סם מנדס בברודוויי.
היא הופיעה בהפקה עטורת שבחים של המחזה "הלילה השנים עשר" בתיאטרון דונמאר ורהאוס שהוצג בלונדון ובניו יורק.
קאדל דיבבה את רבקה פאדל דאק בסדרת האנימציה לילדים "The World of Peter Rabbit and Friends" של ה-BBC ורשת טלוויזיית פוג'י.
בשנת 2008 שיחקה בדרמת הנעורים "ילדת פרא" בכיכובה של אמה רוברטס.
ב-2012 שיחקה בתפקיד קטן בגרסה מחודשת של הסרט "גמביט".
ב-2013 הופיעה בתפקיד נזירה קתולית, האחות גרגורי, בפרק "The Bride of Christ" בסדרה "האב בראון".
היא גילמה את דמות "הגברת נעלמת", מיס פרוי, בסרט טלוויזיה באותו שם משנת 2013. בגרסאות קודמות של אותו סרט שיחקו בתפקיד מיס פרוי דיים מיי ויטי ואנג'לה לאנסברי.
את הסרט ביים של דיארמוד לורנס ואת התסריט כתבה פיונה סיריס.
קאדל נשואה לשחקן מייקל תומאס.
להם שני ילדים בן אדווין ובת לטי.
"סַלֵּינוּ עַל כְּתֵפֵינוּ" הוא שיר ילדים לשבועות, שנכתב בתרפ"ט (1929) על ידי לוין קיפניס והולחן על ידי ידידיה אדמון.
בריאיון לציפי פליישר סיפר לוין קיפניס על השיר: "אז חיברתי רק בית אחד.
ב"מחרוזת" הוספתי עוד שני בתים."
השיר הולחן בסגנון מודוס מיקסולידי.
השיר מתאר את טקס הבאת הביכורים השונים מכל רחבי הארץ והשמחה המלווה לכך.
היעד של הצועדים, או מקום התכנסותם מקצות הארץ, אינו נזכר בשיר.
השיר הפך עם השנים להמנון של חג השבועות – שיר עליז המשלב אווירת חג ושמחה על האביב, והושר בטקסי הבאת הביכורים, על ידי מבצעים שונים, ביניהם גאולה גיל, יפה ירקוני, מרים אביגל, דליה עמיהוד, אסנת פז, משה דץ ורינת גבאי.
לקראת חג השבועות ה'תשע"ז יהודה לויכטר אירח את סיני תור בביצוע של לחן חדש לשיר, בעיבודו של דוד ליפשיץ.
סלינה אלפנדרי (נולדה ב-18 באוגוסט 1926) היא זמרת אופרה.
הופיעה כסולנית ב על בימות שונות, בישראל ובעולם, במספר רב של קונצרטים ורסיטלים ובתוכניות רבות ברשות השידור, ברדיו ובטלוויזיה.
נולדה בשם סלינה לזרוב בסופיה שבבולגריה, לבוקה ולאפרים בכור לזר, במשפחה משכילה, אמידה ושוחרת תרבות וחינוך.
לאחר חמש שנים נולד האח הנרי לזרוב, שלימים התגלה כילד מחונן בתחום המוזיקה ובהיותו בוגר, בעל מוניטין בינלאומי כפסנתרן, מנצח ומלחין, וכן פרופסור למוזיקה באוניברסיטת UCLA שבקליפורניה.
מגיל צעיר מאוד בלטה סלינה בכישרונה האומנותי, הן בשירה והן בציור וכבר מגיל הגן הרבתה להופיע באירועים במסגרות החינוכיות בהן למדה.
ההורים, שהעריכו מאוד את החינוך המוזיקלי, טיפחו את הכישרונות האומנותיים של ילדיהם ותמכו מאוד בדרכם המוזיקלית.
כשהייתה בת שש קיבלה סלינה פסנתר ומורה פרטית צמודה.
לצד ההכשרה המוזיקלית זכתה סלינה לחינוך כללי בבית הספר היסודי של הקולג' הצרפתי ובבית הספר האמריקאי בסופיה .
במהלך הלימודים הצטיינה סלינה בלימודיה.
בכול אותן שנים היא המשיכה להתבלט כזמרת סולנית והופיעה בכיתות בהן למדה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ועד 1951
לאחר שלוש שנות לימוד בבית הספר התיכון, הופסקו לימודיה בשל רדיפות הנאצים.
כשגורשו יהודי סופיה לערי השדה קיבלה המשפחה הוראה לעבור לצפון בולגריה.
בזכות קשרים טובים של האב אפרים, שונתה ההוראה ומשפחת לזרוב עברה לעיר קיוסטנדיל הדרומית, שם התגוררו רבים מבני המשפחה בביתם הפרטי הגדול.
לבני משפחת לזרוב היה תפקיד מכריע בהצלת יהדות קיוסטנדיל ובזכות מעמדם הפוליטי והכלכלי הם תמכו גם בפליטים היהודיים הרבים שהגיעו לעיר.
למרות הקושי והחרדה שהיו בעת המעבר לקיוסטנדיל, הצליחו ההורים לקחת עמם מסופיה את פסנתר הכנף של המשפחה, כדי שלא תיפסק פעילותם המוזיקלית של הילדים גם בתקופה קשה זו.
בספטמבר 1944, עם שחרור בולגריה מהכיבוש הנאצי על ידי הצבא האדום, חזרה המשפחה לביתה שבסופיה וסלינה השלימה את לימודי התיכון.
לאחר מכן, היא התקבלה לאקדמיה למוזיקה בסופיה במגמה לאופרה, אותה סיימה בשנת 1951 בהצטיינות.
לאור הצטיינותה, היא הוזמנה לבצע את הקונצרט הראשון שלה באולם הקונצרטים המרכזי בסופיה.
לאחר לימודי המוזיקה החלה סלינה ללמוד בפקולטה לרפואה באוניברסיטת סופיה.
זאת בשל העניין הרב שגילתה בתחום זה, כדי להעשיר את השכלתה בפרק הזמן שעד למועד העלייה המתוכנן לישראל והחבירה למשפחתה, והן כדי להכין תשתית מקצועית נוספת לעתידה הצפוי במדינה הצעירה, למקרה שתחום האופרה אינו קיים בה.
במהלך הלימודים היא הכירה את ז'אק אלפנדרי, שהיה סטודנט בפקולטה למסחר ובנקאות.
ז'אק עסק בפעילות ציבורית מגוונת, לרבות: נציג בולגריה בארגון UNICEF העולמי ובשילוב קהילת יהודי בולגריה בפעילות הג'וינט.
בנוסף הוא ארגן מחנות קיץ לילדי היהודים ברחבי בולגריה וסלינה שימשה בהם כמדריכה למוזיקה.
ב-31 באוגוסט 1948 נישאו סלינה וז'אק.
הוריה של סלינה ואחיה עלו ארצה מספר ימים לאחר החתונה, במסגרת העלייה הגדולה של יהודי בולגריה.
סלינה וז'אק הצטרפו אליהם ב-31 בדצמבר 1951 והשתקעו בתל אביב.
לזוג נולדו שני ילדים, אלי ורם.
מיד עם הגיע המשפחה ארצה, התקבלה סלינה, לאחר אודישן קפדני, ל (בניהולה של אדיס דה פיליפ), והיא בת 27. היא שימשה בה כסולנית סופרן לירי בכירה והשתתפה בתפקידים ראשיים באופרות מוכרות רבות, בהן:
"פאוסט" מאת גונו, בתפקיד מרגרטה
"כרמן" של ביזה, בתפקיד מיכּאלה
"נישואי פיגארו" של מוצרט, בתפקיד סוזאנה
"שירת נורווגיה" של גריג, בתפקיד נינה
אופרה נוספת אשר ביצעה בפסטיבל עין גב ובליווי התזמורת הסימפונית ירושלים היא "נדרים" של קראל שלמון, בתפקיד לאה.
במקביל לעבודתה באופרה הישראלית ביצעה סלינה מספר אופרות קאמריות, חלקן בהפקת רשות השידור.
כל האופרות בוצעו בניצוחם של גדולי המנצחים: גולינקין, גאורג זינגר, איתן לוסטיג, מנדי רודן, שלזינגר ואחרים.
"באסטיין ובאסטיינה", של מוצרט, בתפקיד באסטיינה
"המשרתת השולטת", מאת פרגולזי, בתפקיד סרבינה
"דוד וגוליית", מאת קַרְאֶל שַׂלְמוֹן, בתפקיד דוד
סלינה השתתפה גם כסולנית ראשית באופרטות, לרבות בפסטיבל האופרטה השנתי, ובאופרטה "הרוזנת מאריצה", של קלמן, בתפקיד הרוזנת מאריצה.
גם אלו על הבימות המרכזיות ובהשתתפות מיטב זמרי האופרה והאופרטה של ישראל.
בנוסף ביצעה סלינה מספר רב של קונצרטים ורסיטאלים בליווי הפסנתרנית רנה גלמן - פרל.
היא שרה דואטים עם הזמרים - מיצי לוקר, ביביאנה גולדנטל, מתילדה בן-נון, מרדכי בן-שחר, פרדי לוי ואחרים.
במהלך הקריירה שלה הופיעה סלינה גם במסגרות אחרות, כסולנית, בדואטים וכן בהרכבים קאמריים - במחזות זמר, שירי עם ופולקלור, בשפתם המקורית.
סלינה השתתפה גם בפסטיבלים בארץ ובעולם וזכתה בפרסים שונים, כמו זכייתה בפרס שלישי בפסטיבל הבינלאומי לכישרונות צעירים בווינה, אוסטריה.
סלינה הייתה פעילה גם בתוכניות רדיו, טלוויזיה וככתבת בתחום התרבות והמוזיקה בעיתונות בשפה הבולגרית בארץ.
בולט הביטוי שניתן בהופעותיה לפולקלור של יהודי ספרד, במסגרת רומנסות ספרדיות שביצעה.
רבים מהשירים שביצעה הוקלטו ב"קול ישראל" וחלק קטן מהם ניתן לשמוע באתר "זֶמֶרֶשֶׁת" ובאתר הספרייה הלאומית.
הביצוע המתועד הראשון של השיר "לילה לילה" מאת מרדכי זעירא, הוא של סלינה אלפנדרי.
בשנות ה-60 לחייה פרשה אלפנדרי מהעיסוק המקצועי במוזיקה, כדי להתמסר לענייניה האישיים.
ביקורת בעיתונות על שירתה, דוגמאות
המבקרים הרבו להחמיא לאלפנדרי, בהזדמנויות רבות ובמרבית המדיה הכתובה, לאחר הופעותיה, על ביצועיה הקוליים המשובחים והמגוונים.
נתן מישורי, עיתון מעריב, 10 ביוני 1966 - "הזמרת הוכיחה רב גוניות בשליטה על סגנונות רבים וסיגלה את קולה בגמישות רבה.
ביצועיה מצטיינים ברגישות לתוכן המילים, באי הגזמה תיאטרלית, בניקיון שירתי ובקצב מדויק וכן באיכות קולית יפה ועדינה."
יריב מזרחי, עיתון ידיעות אחרונות, 3 ביוני 1966 - "הזמרת סלינה אלפנדרי גילתה תפיסה דרמטית בקולה החם והצעיר.
מחיאות הכפיים הנלהבות הוכיחו כי הקהל צמא למוזיקה טובה ונהנה מביצוע מעולה."
בעיתון ג'רוזלם פוסט, נכתב לרגל העלאת האופרה "נדרים" מאת המלחין הישראלי קראל שלמון, בפסטיבל עין גב 1955 - "במיוחד מצא חן בעיננו הדואט של לאה (סלינה אלפנדרי) ורחל (רמה סמסונוב).
הסופרן הנעים של סלינה אלפנדרי הסב לנו הנאה אמיתית".
Jan Popper, פרופ' ודיקאן הפקולטה למוזיקה (המחלקה לאופרה) באוניברסיטת UCLA וכן מנצח בינלאומי בעל מוניטין, כתב ב-24 ביוני 1965, לאחר ביצועה של סלינה את תפקיד טטיאנה מתוך האופרה "יבגני אונייגין" של צ'ייקובסקי - "She has a truly beautiful voice, besides being a most intelligent person 'with brain'!!!
פאול בן חיים, אחד המלחינים הנודעים והמוזיקולוג - פרופסור, כתב בשנת 1952 - "שמעתי את סלינה אלפנדרי, סופרן לירי.
דעתי היא שיש לה קול יפה ומיוחד.
נוסף לזה, היא זמרת בעלת תרבות מוזיקלית רבה."
מרים בר, עיתון אומר, 28 ביוני 1957, לאחר ביצוע המיסה של שוברט - "הסופרן של סלינה אלפנדרי מלא תוכן וקסם והוא עבר כחוט מוביל לאורך כל היצירה."
בן-דוד, פאר-טריבונה, 27 במאי 1966 - "סלינה אלפנדרי הוכיחה חד משמעית את כישרונה הרב, איכות קולה הלירי הרגיש והיפה וכן את יכולתה לבצע בטבעיות ובחן רב יצירות בסגנונות שונים".
סלין אסייג (נולדה ב-21 ביולי 1967) היא סופרת, משוררת ועורכת ספרות ושירה, כלת פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 2017.
אסייג נולדה בקריית גת וגדלה בבת-ים, היא בעלת תואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני בכתיבה יוצרת מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
עבדה כהנדסאית מכונות 25 שנה.
נכון לאוגוסט 2023 היא עורכת המקור בידיעות ספרים, ועורכת כתב העת צריף של המסלול לכתיבה באוניברסיטת בן-גוריון.
אסייג פרסמה שלושה רומנים, וסיפורים קצרים פרי עטה ראו אור באנתולוגיות ובכתבי-עת.
בשנת 2023 קובצו מבחר סיפורים לספר שיצא לאור תחת השם אולמי שושנים'.
אסייג הייתה מועמדת פעמיים לפרס ספיר, זכתה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית וכן במלגת פרדס מטעם הספרייה הלאומית.
ב-2017 זכתה בפרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול (פרס ראש הממשלה).
סלין רושק היא דוגמנית אוסטרית.
רושק נולדה בברגנץ לאב אוסטרי, נגן בתזמורת הסימפונית של וינה ולאם כנרית שווייצרית.
מגיל ארבע החלה ללמוד לנגן בכינור ולמדה בקונסרבטוריון, ב-2000 זכתה בפרס בתחרות המוזיקה לנוער "Prima la musica".
ב-2002 זכתה בתחרות מיס אוסטריה.
היא הייתה אמורה להשתתף בתחרות מיס עולם 2002 אך עזבה את התחרות בעקבות קיומה של התחרות בניגריה, שם פרצו מהומות אודות זכויות נשים במדינה.
ב-2006 התמודדה בעונה הראשונה של הטופ מודל הבאה של גרמניה, שם היא נבחרה להשתתף בתוכנית מתוך 11,000 שניגשו למבחני הבד, היא פרשה מהתוכנית עקב כך שלטענתה הדוגמניות שם נחשפו לתנאים לא טובים.
ב-2008 השתתפה בתחרות מיס שווייץ.
ב-2011 הוציאה את אלבום הבכורה שלה "Electro String".
סלינה הייתה רשת אירוח ונופש בינלאומית שמרכזה בפנמה, בלונדון, בארצות הברית ובישראל.
הרשת הוקמה בשנת 2014, ובתחילת 2020 הפעילה 85 מתחמי אירוח.
ניירות הערך של החברה נסחרים בנאסד"ק.
לקראת סוף שנת 2024 הפסיקה החברה את פעילותה.
סלינה הוקמה בשנת 2014 בידי רפאל מוסרי ודניאל רודסבסקי, ישראלים אשר הכירו במהלך השירות הצבאי.
הסניף הראשון של סלינה הוקם בפדסי, פנמה.
החברה התרחבה לאזורים נוספים, בעיקר באמריקה הלטינית.
רוב המתחמים כללו שטחי לינה, חנויות, מסעדות, מתחמי פנאי וחללי עבודה.
בשיאה החזיקה הרשת מעל 100 מתחמי אירוח פעילים במרכז ובדרום אמריקה, ארצות הברית, פורטוגל, אוסטריה, יוון, ישראל ואוסטרליה.
סלינה גייסה כ-250 מיליון דולר במספר סבבים בין היתר על ידי אקסס אינדסטריז של לן בלווטניק ו-Grupo Wiese, קבוצת Abraaj Group, אדם נוימן ממייסדי WeWork, גיגי לוי ממקימי קרן NFX, רונלד כהן, מייסד APAX ומשקיעים פרטיים נוספים.
בדצמבר 2021 הודיעה סלינה על מיזוג עם ספאק והפיכתה בעתיד לחברה ציבורית בבורסת ניו יורק.
לחברה הממוזגת, שנסחרת בנאסד"ק, נקבע שווי של 1.2 מיליארד דולר, ובהמשך עלה שווי השוק ל-5 מיליארד דולר, אך עד 1 במאי 2023 ירד שווי השוק של החברה לפחות מ-150 מיליון דולר.
בשנת 2020, רכשה סלינה את חברת 'Remote year' המתמחה בחבילות נופש המיועדות לנוודים דיגיטליים המשלבות עבודה וטיולים.
ב-2020, רכשה סלינה חלק מהבעלות על חברת הקורקינטים הישראלית Leo.
לסלינה יש ארבעה מלונות בישראל, בבית אורן ובנווה צדק בתל אביב, מתחם גלמפינג במכתש רמון (בשיתוף עם חברת Glow) וסניף בבית נובו ליד מעלה החמישה שבהרי ירושלים.
בשנת 2021 פתחה מתחם בכנרת ליד המושבה מגדל.
בשנת 2022 פתחה מתחם בקיבוץ אלמוג שבצפון ים המלח.
מנהל הפעילות של סלינה בישראל הוא יוסי מאוטנר
סלינה שכרה את נכסיה בישראל דרך קבוצת אמפא נדל"ן וחברות נוספות ומספטמבר 2021 דרך חברת קבוצת חג'ג'.
בשנת 2018, פתחה הרשת מרכז פיתוח בתל אביב.
ב-22 ביולי 2024 סלינה הגישה בקשה לחדלות פירעון.
זאת בעקבות ההפסדים שצברה וקשיי הנזילות שעמם התמודדה.
רשת מתחמי האירוח הודיעה לרשויות האמריקניות כי כל האפשרויות למניעת חדלות פירעון מוצו ואין סיכוי סביר להימנע מהבקשה.
בנוסף, סלינה הודיעה כי תעמיד למכירה את כל חברות הבנות שלה בעולם.
סלימן בן־חמו (1927 – פברואר 1998) המוכר בשם הבמה סלימן אלמגריבי, היה מוזיקאי, פזמונאי, מלחין, זמר ונגן עוד ישראלי, יליד מרוקו.
סלימן נולד במקנס שבמרוקו לזוהרה ולמרדכי בן־חמו.
אביו היה זמר וכנר בעל להקה.
בילדותו למד בתלמוד תורה ואצל מורה פרטי בביתו.
כשסיים את לימודיו בתלמוד התורה המשיך ללמוד נגינה, תווים ופיתוח קול.
בשנים אלו ניגן בתזמורת עם אביו מרדכי ועם אביו של שייך מואיז'ו.
בשנת 1950 נישא לפרחה (פאני) אבוטבול שעבדה כתופרת, ובשנת 1956 עלה איתה ועם שני ילדיהם ארצה.
עם הגיעם לארץ נשלחה המשפחה למעברת עולים באשקלון ובהמשך עברו לגור בחיפה.
את להקתו ייסד סלימן אלמגריבי במרוקו יחד עם אחיו, בטרם עלה לארץ.
בראש הרכב האחים עמד אלמגריבי, ששר וניגן על עוד.
לצידו ניגנו אלי בכינור, מוריס באקורדיון, יצחק תופף על תוף ודרבוקה, ושמעון שר וניגן אף הוא בעוד.
עוד במרוקו, הלהקה ניגנה ושרה באירועים שונים.
לאחר שעלו לארץ, אלמגריבי ולהקתו החלו לצבור פרסום.
אלמגריבי היה אחראי על הצד הארגוני של הלהקה, והצלחתה בהרכביה השונים התבססה עליו.
לאחר מספר רב של שנים הלהקה התפרקה, ואלמגריבי המשיך לעבוד עם להקות אחרות.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 החל אלמגריבי להקליט סינגלים תחת חברת התקליטים האחים אזולאי ביפו.
כשבסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 פרחה במועדוני הלילה בישראל המוזיקה היוונית והמזרחית, אלמגריבי החל להופיע במועדוני לילה ידועים בתל אביב, בין היתר ב"קזבלנקה", ב"לילות פריז" וב"רספוטין".
הוא הופיע גם בשאר רחבי הארץ ואף במקומות שונים באירופה, ובעיקר בצרפת.
בישראל הופיע לעיתים עם שייך מואיזו, כשהאחרון אף כתב עבורו כ-40 שירים.
אלמגריבי התבקש מספר פעמים להופיע בביתו של חסן השני, מלך מרוקו, אך בשל חששו מהמוסלמים התחמק מכך.
לבסוף, בשנת 1982 נכח המלך חסן באחת מהופעותיו בפריז, ואף העניק לו תמונה שלו עם הקדשה אישית.
ההופעות היו פרנסתו העיקרית של אלמגריבי.
לצד זאת ניסה למצוא הכנסות נוספות, ועם זאת היה מעלה גם הופעות בהתנדבות.
העבודה עם הלהקות בהרכבים שונים נמשכה עד תחילת שנות התשעים.
כמוזיקאי, אלמגריבי כתב, הלחין וניגן בעצמו את רוב השירים שאותם ביצע, כ-100 במספר.
במשך שנות פעילותו הוציא אלבומים וסינגלים רבים, ומשך אליו מעריצים רבים מקרב חובבי המוזיקה המרוקאית.
בין להיטיו המפורסמים: "זית ונסידו","יא סידי טאלב","רג'אלי למעפר", "מוחל ננסה", ו"ג'דרק עלא ג'דרי".
הומאז' לזכרו נערך ב-14 ביוני 2017 על ידי התזמורת האנדלוסית ירושלים בניצוחו של תום כהן.
שיריו זכו לביצועים של זמרות וזמרים רבים וממשיכים להישמע על במות בארץ ובעולם.
אלמגריבי היה נשוי לפרחה (פאני), שהלכה לעולמה ב-2014. לזוג נולדו ארבעה ילדים.
הוא היה אדם דתי שהקפיד על שמירת מצוות ותפילה.
הלך לעולמו ב-1998 (כ"ד בשבט ה'תשנ"ח) לאחר מחלה, ונקבר בחיפה.
סלינאס היא עיר בקליפורניה שבארצות הברית.
נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-155,000 תושבים.
מבין האישים הבולטים שהתגוררו בעיר לפרק זמן כזה או אחר ניתן למנות את ורנה פלטון, דסטין לאנס בלאק, ונסה הדג'נס, קיין ולסקז והסופר חתן פרס נובל לספרות ג'ון סטיינבק שמיקם רבים מסיפוריו באזור העיר.
מבחינה כלכלית, סלינאס ידועה בשל החקלאות המשגשגת שבה, וכן משמשת למרכז מסחרי, פוליטי וכלכלי עבור האזור.
אזור סלינאס היה מיושב עוד במאות הראשונות לספירה על ידי אינדיאנים.
עם הכיבוש הספרדי של האזור, התיישבו בו בעיקר כוחות צבא ואנשי דת.
בתקופה זו החלה החקלאות המקומית וגידול הבקר במקום.
המתיישבים האמריקאים הגיעו למקום בשנת 1854, שנים ספורות לאחר הפיכת קליפורניה למדינה בארצות הברית.
בשנים אלו הושקע מאמץ רב לייבוש הביצות באזור ולהפיכתן לאזורים חקלאיים פוריים.
בתקופה זו גם חלה הגירה רבה של פועלים סינים, דבר אשר השפיע על התרבות המקומית.
בשנת 1942 פעל בסמוך לסלינאס מחנה כליאה עבור אזרחי האזור היפנים.
במחנה זה שהו כ-3,600 אזרחים.
לאחר המלחמה שטחים חקלאיים רבים הומרו לשטחים עירונים.
העיר חוותה שני גלי צמיחה משמעותיים: גל ראשון בשנות ה-50 וה-60, וגל שני בשנות ה-90 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
בשנת 1955 השחקן הידוע ג'יימס דין נהרג בסמוך לעיר בתאונת דרכים.
סלינה: הסדרה היא תוכנית טלוויזיה ביוגרפית אמריקאית בבימויה של הירומי קמטה.
התוכנית עוסקת בסיפור ההצלחה של זמרת הטחאנו סלינה ואת יחסיה עם משפחתה ושאר הסובבים שלה.
הסדרה עלתה לאקרנים בנטפליקס ב-4 בדצמבר 2020.
תוכנית הטלוויזיה עוקבת אחר סיפורה של זמרת הטחאנו האמריקאית-מקסיקנית סלינה קינטנייה, מילדותה ועד פריצתה המוזיקלית.
בתוכנית מוצגות הבחירות הקשות שהיא נאלצה לעשות, כתוצאה מהצלחתה הרבה בעולם המוזיקה.
עם זאת, הסדרה אינה עוסקת ברצח שלה.
מדיסון טיילור באז − סלינה הצעירה
ריקרדו אנטוניו צ'ווירה − אברהם קינטנייה
סיידי לופז − מרסלה קינטנייה
נומי גונזלס − סוזט קינטנייה
דניאלה אסטרדה − סוזט הצעירה
חוליו מסיאס − פיט אסטודילו
ג'סי פוסי − כריס פרס
האנטר ריס פנה − ריקי ולה
קרלוס אלפרדו ג'וניור − ג'ו אוז'דה
פול רודריגס − רוג'ר גרסיה
אריקה בונפיל − כריסטינה סאראלגואי
דייוויד פרננדס ג'וניור − דייוויד קרמר
אריק 'ריקו' אראגון − חוסה בהר
מארק אטקינסון − דני, המנהל של סלינה
אוסקר אווילה − מני גרה
לואיס בורדונדה − ג'וני קנאלס
העונה הראשונה יצאה ב-4 בדצמבר 2020, והעונה השנייה יצאה ב-4 במאי 2021.
פרקשםבימויתסריטתאריך יציאה1"Daydream"הירומי קמטהמויזס זמורה 4 בדצמבר 20202"Dame Un Beso"מויזס זמורה3""ג'סיקה לופז4"Open Act"קלאודיה פורסטיירי5"Dulce Amor"אדי סראנו6"My Love"אהרון סרנה7"Fideo"קטינה מדינה מורהחורחה רמירז-מרטינז & פמלה גרסיה רוני8"Gold Rush"ברנה קוף9"Que Creias"הנרי רובלס
החלק הראשון שלה עלה לאקרנים ב-4 בדצמבר 2020.
בתוכנית הטלוויזיה מככבת כריסטיאן סראטוס כדמות הראשית.
ב-Deadline Hollywood פורסם כי "בין השחקנים האחרים ניתן למנות את נומי גונזלס ("צעירים חסרי מנוח") בתפקיד סוזט קינטנייה, אחותה של סלינה וחברתה הטובה ביותר, כמו גם היותה המתופפת בלהקת סלינה ולוס דינוס.
כמו כן, ניתן למנות את סיידי לופז ("יום האימונים") שמגלמת את מרסלה קינטנייה, אמה של סלינה".
ריקרדו חוואריה וגבריאל צ'אבריה מגלמים את אביה ואחיה של סלינה בהתאמה.
מאוחר יותר, הוכרז כי בתוכנית ישתתפו את חוליו מאסיאס, ג'סי פוסי, האנטר ריס פנה, קרלוס אלפרדו ג'וניור, חואן מרטינז, דניאלה אסטרדה ופול רודריגס ג'וניור.
סלינה (באיטלקית: Salina) היא אי מקבוצת האיים האיאוליים מצפון לסיציליה, בדרום איטליה.
היא האי השני בגודלו מאיי הארכיפלג.
בשנת 2000 הוכרזה כאתר מורשת לאומית של אונסק"ו.
לפני כ-13,000 שנה היו באי הרי געש פעילים, ואדמת האי היא ממקור וולקני.
ההר הגבוה ביותר בקבוצת האיים נמצא באי וגובהו 962 מטר מעל פני הים.
סנטה מרינה - ממוקמת באזור החוף המזרחי.
זהו האזור המרכזי והמאוכלס ביותר באי.
מלפה - ממוקמת בצפון האי.
לני - ממוקמת בדרום מערב האי.
באי קיימים מספר סוגים של לטאות, בין היתר לטאה איאוליית ולטאת החומה האיטלקית.
באי נפוצות שני סוגים של שממיות - שממית הבתים ושממית החומות.
עץ הערמון הנפוץ באזור פוסה דלה פלצ'י באי, הוא ביתו של הנמנמן האירופי.
בעלי הכנף הנפוצים באי הם עקב חורף, בז מצוי, עורב שחור, שחפים, בז חופים ועופות נודדים
סלין באקנס היא שחקנית בלגית-בריטית, שנודעה בתפקיד מיה מקדונלד בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "זואי ורייבן".
באקנס נולדה ב־9 באוגוסט 1996 בבריסל, בלגיה ועברה להתגורר בבריטניה בגיל צעיר בקנזינגטון שבלונדון.
היא למדה היסטוריה בבית הספר לכלכלה של לונדון.
היא הופיעה בסדרת הטלוויזיה "זואי ורייבן" בזמן שלמדה.
טקס יציאתה לחברה נערך בפריז.
קריירת המשחק של באקנס החלה כאשר גילמה את אמילי בסרטו של סטיבן ספילברג "סוס מלחמה" משנת 2011, תפקיד בו זכתה לאחר שני אודישנים.
הדמות היא מגלמת היא של נערה צרפתייה צעירה, שגרה בחווה עם סבה לאחר שאיבדה את הוריה במלחמה.
בשנת 2015 שיחקה באקנס בסרט קצר בשם "אספן הגשם", בתפקיד ונסה קנטוורת'.
משנת 2017 עד 2019 גילמה באקנס את מיה מקדונלד'ס בסדרת הדרמה של נטפליקס "זואי ורייבן" לצד ג'יילן בארון וברוס הרבלין-ארל.
היא הופיעה גם בפרק של דרמת הטלוויזיה "אנדוור" בשנת 2017, בתור דייזי בנט.
בשנת 2018 כיכבה בסרט Ne M'oublie Pas , סרט קצר צרפתי, כשהיא מגלמת את הדמות הראשית, אלזה.
בנובמבר 2019 היא הופיעה בסרט מותחן הדרמה "השקרן הטוב" בתפקיד אנליז, לצד הלן מירן.
במאי 2019 פורסם כי באקנס תצטרף לצוות הראשי של סדרת האקשן "לוחם".
היא גילמה את התפקיד של סופי מרסר בעונה השנייה.
בשנת 2021 שיחקה בסדרת הדרמה המשפטית "חשודה בחשיפה גבוהה" (אנ') בהפקת ה-BBC.
הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה ולפרס אמי הבין-לאומי על תפקידה.
+שנהסרטתפקידהערות2011סוס מלחמהאמילי2018זואי ורייבן: יש סוסים שיודעים לשיר (בחג המולד)מיה מקדונלדזואי ורייבן: חג האהבהמיה מקדונלד2019השקרן הטובאנאליס2021Prangoverסרט קצר
במאית, תסריטאית ומפיקהTBAThe Man in the Boxסיגי
שנה סדרה תפקיד הערות 2017Endeavour דייזי בנט פרק: "Lazaretto" 2017–2019 זואי ורייבן מיה מקדונלד תפקיד ראשי (3 עונות); 32 פרקים 2020לוחם סופי מרסר תפקיד ראשי (עונה 2); 10 פרקים ברידג'רטון קיטי לנגהם פרק: "Oceans Apart" 2021 חשודה בחשיפה גבוהה (אנ') טליתה קמפבל 5 פרקים
מועמדת פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2022)
מועמדת פרס אמי הבינלאומי על ההופעה הטובה ביותר של שחקנית (אנ') (2022)2022–2025אשתו לשעבר (אנ')נטשה8 פרקים2023השורדות (אנ')ארין הולם5 פרקים2024החשודים (אנ')ספיריה4 פרקיםThe War Masterאמנדה בלייקפודקאסט; פרק: "The Foxglove Cylinders"TBAThe Kollectiveסדרה עתידית של הולו
סלין סיאמה היא תסריטאית ובמאית קולנוע צרפתייה.
היא ידועה בזכות הסרטים חבצלות מים, טומבוי, חבורת נערות ודיוקן של נערה עולה באש.
נושא נפוץ בסרטיה של סיאמה הוא נזילות מגדרית וזהות מינית בקרב נערות ונשים.
סרטיה תרמו רבות לשיח על תאוריית "המבט הנשי" (Female Gaze).
בשנת 2019 היא זכתה בפסטיבל קאן בפרס התסריט הטוב ביותר על סרטה דיוקן של נערה עולה באש והייתה מועמדת שש פעמים לפרסי סזאר, וזכתה פעם אחת בפרס העיבוד הטוב ביותר עבור עבודתה על הסרט חיי כקישוא (2016).
סיאמה גדלה ב-פונטואז, פרבר מחוץ לפריז.
אביה דומיניק הוא מעצב תוכנה ואחיה לורנס הוא סטנדאפיסט ומעצב גרפי.
כילדה, היא הייתה קוראת ספרים נלהבת וכנערה החלה להתעניין גם בקולנוע.
סיאמה מצטטת את סבתה כהשראה לאהבתה לקולנוע, ואומרת שהיה לה עניין רב בסרטים הוליוודיים ישנים.
סיאמה גם השתתפה כנערה ב-Utopia, תיאטרון בית אמנות בסרז'י, 3 פעמים בשבוע.
סיאמה סיימה את התואר השני שלה בספרות צרפתית באוניברסיטת פריז ננטר ולאחר מכן היא כתבה את התסריט המקורי הראשון שלה לחבצלות מים כחלק מההערכה הסופית שלה ב"La Fémis".
סיאמה הצהירה שהיא מעולם לא תכננה לביים, ושהיא חשבה רק על תסריטאות או עבודה כמבקרת קסבייה בובואה, שהיה יו"ר פאנל ההערכה, ויכול להיחשב כמנטור שלה, שכנע אותה גם לביים את הסרט.
שנה לאחר שסיימה את בית הספר, היא החלה לצלם את הסרט בעיר הולדתה.
סרט הבכורה של סיאמה, חבצלות מים נבחר להקרנה במסגרת מבט מסוים בפסטיבל קאן בשנת 2007. הסרט השיג שלוש מועמדויות לפרסי סזאר בשנת 2008. סיאמה הייתה מועמדת לפרס סזאר לסרט הבכורה הטובה ביותר, והשחקניות אדל האנל ו-לואיז בלאשר היו מועמדות שתיהן לפרס סזאר לשחקנית המבטיחה ביותר.
סיאמה ביימה את סרטה הקצר הראשון, פאולין, בשנת 2009 כחלק מקמפיין ממשלתי נגד הומופוביה בשם "חמישה סרטים נגד הומופוביה".
סרטה טומבוי משנת 2011 נכתב וצולם תוך מספר חודשים.
סיאמה כתבה את התסריט תוך שלושה שבועות, השלימה את הליהוק תוך שלושה שבועות, וצילמה את הסרט תוך 20 יום.
הוא הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, במסגרת הפנורמה של הפסטיבל.
הסרט הוצג בבתי ספר בצרפת כחלק מהתוכנית החינוכית.
סרטה חבורת נערות מ-2014 נבחר להיות מוקרן כחלק ממדור השבועיים של הבמאים של פסטיבל קאן בשנת 2014. הוא הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2014 ובפסטיבל סאנדנס 2015 .
בראיונות, סיאמה אמרה כי חבורת נערות יהיה הסרט האחרון שלה בטרילוגיה ההתבגרות שהיא רואה בו יחד עם חבצלות מים וטומבוי.
בין הבימוי לסרטים שלה, סיאמה המשיכה לעבוד גם כתסריטאית עבור במאים אחרים.
היא הייתה מבוקשת על ידי אנדרה טצ'ינה, שאת עבודתו העריצה סיאמה עוד בצעירותה, והשתתפה בכתיבת התסריט לסרטו להיות בן 17 מ-2016.
סרטה העלילתי הרביעי של סיאמה, "דיוקן של נערה עולה באש", החל להצטלם בסתיו 2018. הקרנת הבכורה שלו הייתה בתחרות הראשית בפסטיבל קאן בשנת 2019, שם זכה בפרס "הדקל הקווירי" ובפרס התסריט הטוב ביותר.
סיאמה צלמה את סרטה החמישי "אמא קטנה" בסתיו 2020, והוא הוקרן בבכורה בפסטיבל ברלין במרץ 2021. הוא גם הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן סבסטיאן 2021, שם זכה בפרס הקהל.
בשנת 2021 לקחה חלק בכתיבת התסריט לסרט "פריז, הרובע ה-13" מאת הבמאי ז'אק אודיאר.
בשנת 2024 כתבה את התסריט לסרט "הבנות מהמרפסת" של נעמי מרלן.
סיאמה משתפת פעולה לעיתים קרובות עם Para One, מפיקת מוזיקה אלקטרונית שהלחינה את כל סרטיה וגם עם צלמת הקולנוע קריסטל פורנייה, שגם צילמה את "טרילוגית ההתבגרות" של סיאמה.
היא ידועה בשל ליהוק שחקנים לא מקצועיים בסרטיה והיא גם מלהקת לעיתים קרובות את השחקנית אדל האנל.
סאימה אמרה בעבר כי אופנה וסטייל מהווים חלק חשוב באפיון הדמויות, וזו הסיבה שהיא לעיתים קרובות מעצבת התלבושות של הסרטים שלה בעצמה.
היא הכירה בדייוויד לינץ' כבעל השפעה כבדה על יצירתה, יחד עם וירג'יניה וולף אותה כינתה "הסופרת הגדולה ביותר" ואת שנטל אקרמן כ"אחת מיוצרי הסרט החשובים ביותר".
סיאמה מתמקדת בנושאי זהות ובייצוג בסרטיה, כמו זהות שחורה בחבורת נערות, זהות קווירית בדיוקן של נערה עולה באש וזהות אימהית באמא קטנה.
היא הייתה חברה מייסדת בסניף הצרפתי של תנועת "5050 עד 2020", קבוצה של אנשי מקצוע בתעשיית הקולנוע הצרפתית הדוגלת בשוויון מגדרי בקולנוע.
סיאמה משתמשת בסרטים שלה כדי לדבר על מגבלות "המבט הגברי" ולהציג סרטים מן "המבט הנשי".
היא רואה בעבודתה, במיוחד דיוקן של נערה עולה באש, מניפסט של המבט הנשי.
סיאמה הצהירה בראיון כי, "זו הסיבה שהמבט הגברי אובססיבי לייצג לסביות, משום שזו דרך לשלוט בזה.
הסיפורים שלנו חזקים כי הם מסוכנים.
אז זו אסטרטגיה טובה מאוד לבזות אותנו, לערער אותנו - כי היא נותנת לנו פחות מינוף לדינמיקה פוליטית-חברתית חזקה מאוד".
ב-2018, היא ארגנה והשתתפה במחאת הנשים נגד אי-שוויון בפסטיבל קאן לצד נשים בולטות רבות בקולנוע, כולל אנייס ורדה, אווה דוברני, קייט בלאנשט ולאה סדו.
בהקרנת הבכורה של סרטה דיוקן של נערה עולה באש בפסטיבל קאן בשנת 2019, סיאמה והשחקנית הראשית אדל האנל ענדו סיכות 50/50 לתמיכה בתנועת השוויון.
בשנת 2020 סיאמה וצוות הסרט דיוקן של נערה עולה באש הצטרפו לשחקנית הראשית אדל האנל ביציאה הפגנתית מטקס פרסי הסזאר ה-45 לאחר שרומן פולנסקי זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר.
סיאמה הצהירה בראיון לגבי היציאה הזו כי "...זה לא היה מתוכנן.
הכל היה עניין של הרגע, עניין של שניות.
זה עניין של להזיז את הרגליים.
קשה לעמוד על שלך וקשה להזיז את הרגליים.
אני מבינה למה אנשים לא עושים את זה.
בשנת 2014, אדל האנל הודתה בפומבי כי הייתה במערכת יחסים עם סיאמה בנאום התודה שלה בפרסי הסזאר.
השתיים נפגשו על הסט של הסרט חבצלות מים משנת 2007 והחלו לצאת לאחר מכן.
בנות הזוג נפרדו, באופן ידידותי, לפני צילומי הסרט דיוקן של נערה עולה באש, שבו כיכבה גם האנל.
סֶלין (צרפתית: Celine, בעבר באיות הצרפתי Céline) הוא מותג צרפתי של מוצרי מותרות של ביגוד ועור, שנמצא בבעלות קבוצת LVMH מאז 1996. המותג נוצר בשנת 1945 על ידי סלין ויפיאנה (Vipiana).
מטה החברה שוכן בפריז, מלון Colbert de Torcy, שהוא אתר מורשת צרפתי.
מנכ"לית החברה מאז 2017 היא סברין מרל.
בינואר 2018, הודיעה קבוצת LVMH שהדי סלימן מונה למנהל האמנותי, היצירתי, והתדמיתי של המותג סלין.
בשנת 1945, יצרו סלין ויפיאנה (1915–1997) ובעלה, רישאר, מותג מותרות בשם Céline, תחתיו מכרו נעלי ילדים עשויות לפי מידת הלקוח, ופתחו בוטיק ראשון בפריז.
את המותג היה קל לזהות הודות ללוגו שלו, שאותו יצר רמון פנה, ובו פיל אדום.
בשנת 1960 הוחלט לשנות את מיצוב המותג ולהתמקד באופנה מוכנה ללבישה (להבדיל מעשויה לפי מידת הלקוח) לנשים, בסגנון ספורטיבי.
משם ואילך כלל המותג מגוון מוצרי עור כגון תיקים, נעליים, כפפות, ובגדים.
סלין ויפיאנה המשיכה לכהן כמעצבת הראשית בין השנים 1945–1997.
בשנת 1964 החל המותג לשווק בושם חדש בשם "Vent fou" , וקולקציית אביזרים חדשה בשם "American Sulky", ושניהם זכו להצלחה.
מעילי גשם הפכו למוצר העיקרי של המותג.
בעקבות הביקוש הרב למוצרי עור, פתחה החברה מפעל למוצרי עור בפירנצה.
בשנת 1973 עוצב לוגו חדש ובו רמז לשער הניצחון.
באותה תקופה החלה החברה להתרחב עם פתיחת בוטיקים במונטה קרלו, ז'נבה, הונג קונג, לוזאן, טורונטו ובוורלי הילס.
באותה שנה ייסד רישאר ויפיאנה את פרס סלין־פסטר, אשר מחולק מדי שנה למדענים ולצוותים על הישגים משמעותיים בשדה הבריאות.
הפרס מחולק על ידי בית החולים האמריקאי בפריז, שלו תרם ויפיאנה גם כסף להקמת מחלקה.
בשנת 1987 החליט ברנאר ארנו לקנות נתח ממניות סלין.
בשנת 1996, נקנה השאר, והמותג השתלב בקבוצת LVMH עבור 2.7 מיליארד פרנק צרפתי (540 מיליון דולר בשעתו).
לאחר פרישת סלין ויפיאנה ב־1987, מינה ברנאר ארנו את פגי הוין קין לתפקיד המנהלת האמנותית של המותג.
היא ביצעה מודרניזציה של המותג ויזמה קולקציות עונתיות לאביזרים.