tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מונח זה משמש כדי להבדיל אותם ממכשירי חשמל ביתיים "לבנים" המיועדים למשימות משק בית, כגון מכונות כביסה ומקררים (מאחר שבדרך כלל הם הצבועים בלבן או מצופי אמייל לבן).
באנגלית בריטית, הם נקראים לרוב מוצרים "חומים" (משום שנהגו ליצרם בגימור עץ או בקליט).
שידורי הרדיו בתחילת המאה ה-20 הביאו לייצור מוצר הצריכה הראשון של אלקטרוניקה ביתית, מקלט הרדיו.
ב, רוב מוצרי האלקטרוניקה הפכו מבוססים על טכנולוגיות דיגיטליות.
הם בעצם התמזגו עם תעשיית המחשבים במה שמכונה יותר ויותר צרכנות של טכנולוגיית מידע.
חלק מחנויות מוצרי האלקטרוניקה החלו למכור גם ריהוט משרדי ותינוקות.
חנויות אלקטרוניקה ביתית עשויות להיות חנויות קמעונאיות פיזיות, חנויות מקוונות או שילובים של שניהם.
המכירות השנתיות של מוצרי אלקטרוניקה ברחבי העולם הגיעו לכטריליון דולר ב-2022. תעשיית האלקטרוניקה הביתית היא חלק מתעשיית האלקטרוניקה הרחבה יותר.
שבתורה, הכוח המניע מאחוריה בעידן הדיגיטלי היא תעשיית המוליכים למחצה.
בחמישים שנותיו הראשונות, מכשיר הפונוגרף (שהומצא על ידי תומאס אלווה אדיסון ב־1877) לא השתמש באלקטרוניקה; המחט וקרן הצליל היו טכנולוגיות מכניות בלבד.
עם זאת, בשנות ה-20, שידורי הרדיו הפכו לבסיס לייצור המוני של מקלטי רדיו.
שפופרת הריק שהפכו את מכשירי הרדיו למעשיים החלו לשמש גם עם לנגני תקליטים, כדי להגביר את עוצמת הקול, כך שניתן יהיה להשמיע אותו דרך רמקול.
הטלוויזיה הומצאה כבר בשנות ה-20 של המאה ה-20 אך לא הפכה למוצר בייצור המוני עד שנות ה-50 של המאה ה-20.
הטרנזיסטור הראשון, שפותח על ידי ג'ון ברדין ווולטר בראטיין במעבדות בל ב-1947, הוביל למחקר משמעותי בתחום המוליכים למחצה של מצב מוצק בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. ההמצאה והפיתוח של הטרנזיסטורים המוקדמים ביותר בבל הובילו למכשירי רדיו טרנזיסטור.
זה הוביל להופעתה של תעשיית מוצרי האלקטרוניקה הבידורית הביתית החל משנות ה-50, בעיקר בשל המאמצים של תאגיד סוני היפני במסחור מוצלח של טכנולוגיית טרנזיסטורים לשוק ההמוני, עם מכשירי רדיו טרנזיסטור במחירים סבירים ולאחר מכן מכשירי טלוויזיה עם טרנזיסטור.
פיתוח מעגלים משולבים על מצע יחיד תוך שימוש בחיבורים חשמליים בין מעגלים בתוך השבב עצמו.
הובילה לפיתוח מוצרי אלקטרוניקה ביתית מתקדמים וזולים יותר, כמו טלוויזיות טרנזיסטוריות, מחשבוני כיס, ובשנות ה-80, קונסולות משחקי וידאו ומחשבים אישיים במחירים סבירים שמשפחות רגילות ממעמד הביניים יכלו לקנות.
הז'אנר נוצר כתגובה לניסוחים הנוקשים של יצירות טכנו, שבהן היה דגש על כתיבת שירים, ראוותנות והומור.
על פי הגרדיאן, הז'אנר הוא אחד מ-"שני הטלטלות המשמועתיות ביותר של מוזיקת הדאנס".
האסתטיקה החזותית של אלקטרוקלאש נקשרת לרוב לסרט הקאלט משנת 1982, Liquid Sky .
אלקינים (alkyne) הם קבוצה פונקציונלית של תרכובות אורגניות, בעלת הנוסחה הכימית CnH2n-2.
האלקינים הם פחמימנים המאופיינים בקשר קוולנטי משולש אחד לפחות בין שני אטומי פחמן.
האלקין הידוע (והפשוט) ביותר הוא אֵתין, הידוע יותר כאצטילן; השימוש של החומר הוא בצורת גז המשמש במבערים לריתוך.
בעבר נהוג היה לכנות את כל האלקינים אצטילנים, אך כיום מכונה כך רק האתין.
סידור האורביטלים בקשר המשולש גורם לכך ששני אטומי הפחמן המשתתפים בקשר, וכן שני האטומים הקשורים לאטומי הפחמן, יימצאו כולם על קו אחד.
כלומר, זווית הקשר המשולש היא 180 מעלות.
מולקולת האלקין הפשוט ביותר, אתין, היא קווית לגמרי.
לצורה המרחבית הייחודית של האלקינים חשיבות בתגובות הכימיות בהן הם משתתפים.
נוסחת המבנה של אתין נראית מבחינה מרחבית כ: H–C≡C–H
הקשר המשולש בין אטומי הפחמן מפחית מיציבותם של האלקינים ביחס לאלקנים ולאלקאנים, והם נוטים להגיב במהירות בתגובה אקסותרמית.
זוהי הסיבה לחום הרב (2,500 מעלות צלזיוס) הנוצר במבערי האצטילן, בהם האלקין מגיב בעוצמה עם החמצן שבאוויר.
הנוסחה הכללית של אלקינים בלתי-מותמרים היא CnH2n-2.
הנוסחה מתייחסת לאלקינים פשוטים, בעלי קשר משולש בודד וללא מתמירים שונים (כגון אטומי כלור, קבוצות אלקיל וכדומה).
מתן שמות לאלקינים מתבסס על עקרונות מונחון IUPAC.
העיקרון המנחה הוא כי שמו של אלקין מורכב מתחילית המציינת את מספר אטומי הפחמן במולקולה, ומהסופית -ין.
במקרה של אלקינים המכילים למעלה מ-3 אטומי פחמן, מופיעה ספרה בתחילת השם לציון המיקום של הקשר המשולש.
אלקינים המכילים שני קשרים משולשים נקראים דיאינים.
כך, למשל,4, 1-פּנְטָאדִיאִין הוא אלקין בעל חמישה אטומי פחמן ושני קשרים משולשים בקצות המולקולה.
אלקינים בהם הקשר המשולש נמצא בקצה המולקולה הם חומציים יותר מאלקנים ואלקאנים מקבילים, כיוון שאטום המימן בקצה קשור בצורה רופפת יחסית אל אטום הפחמן, ונוטה להינתק מהמולקולה (בצורת יון חיובי, כלומר: פרוטון) ולהיקשר למולקולות אחרות.
חומר התורם פרוטונים מוגדר כחומצה.
אלקינים עוברים חיזור כפול, בו הם מקבלים שני אטומי מימן בנוכחות זרז מתכתי, כגון פלטינה או פלדיום, לקבלת אלקאנים.
לשם עצירת התהליך לאחר קבלת אטום מימן אחד בלבד (לשם קבלת אלקנים) יש להשתמש בזרז מיוחד.
מבין כל הפחמימנים, האלקינים הם הנדירים ביותר; ידועים כ-1,000 אלקינים, מספר נמוך יחסית לקבוצות האחרות.
אלקינים רבים משמשים כחומרי הדברה נגד פטריות.
אלקינים טבעים הם חומרי הגנה ביולוגיים: צפרדעים מסוימות, למשל, מפרישות מעורן היסטריוניקוטוקסין, דיאין רעיל המרחיק טורפים מהצפרדע.
פרופין, האלקין השני בסדרה, משמש לצד האתין במבערי ריתוך.
בעבר נקרא גם מתילאצטילן; את קבוצת המתיל (CH3) ניתן לראות היטב בנוסחת המבנה שלו.
אלקיל היא קבוצת פחמימן שחסר לה אטום מימן אחד, ולפיכך היא בעלת קשר אחד פתוח.
לדוגמה, קבוצת מתיל: CH3. קבוצות אלה הן רדיקלים חופשיים ולכן נוטות להגיב ספונטנית וליצור תרכובות עם אטומים או מולקולות אחרות.
במתן שם לתרכובות אורגניות מזהים את שרשרת הפחמנים הארוכה ביותר, ושרשראות משנה שמסתעפות ממנה נקראות בהתאם לאלקאן שממנו נגזר האלקיל, וממוספרות לפי מיקומן בשרשרת הארוכה ביותר.
שם האלקיל נקבע לפי שם האלקאן המתאים, בתוספת הסיומת "יל".
בדוגמה שבתרשים, בשרשרת הפחמנים הארוכה ביותר יש חמישה אטומי פחמן (פנטאן), ובאטום השלישי מסתעף ממנה אלקיל שנגזר ממתאן, לכן שם התרכובת הוא 3-מתיל פנטאן.
אלקִיִים (שם מדעי: Alcidae) היא משפחת עופות ימיים קטנים עד בינוניים בגודלם המשתייכים לסדרת החופמאים.
האלקיים דומים במידה מסוימת לפינגווינים בחזותם החיצונית, וזאת בשל צבע הנוצות השחור-לבן, העמידה האנכית וכמה מהרגליהם ההתנהגותיים.
למרות זאת, האלקיים אינם קרובים לפינגווינים, והחוקרים מאמינים שקרבה חיצונית והתנהגותית זו מקורה באבולוציה מתכנסת.
בניגוד לפינגווינים, מיני האלקיים המודרניים מסוגלים לעוף (למעט האלקה הגדולה שנכחדה).
האלקיים ניחנים ביכולת שחייה וצלילה טובה, אך הליכתם על הקרקע מגושמת.
בנוסף, מכיוון שכנפיהם קצרות, יחסית, עליהם לנפנף בכנפיהם במהירות רבה כדי להצליח להתרומם באוויר.
רוב האלקיים חיים בים הפתוח ומגיעים לחופים רק לשם התרבות וקינון.
עם זאת, מינים מסוימים, כמו אוריה מצויה (Uria aalge), מבלים חלק ניכר מן השנה באתרי הקינון במטרה להגן עליהם מטורפים ואיומים אחרים.
חלק מהמינים, כגון האוריה (Uria), מקננים במושבות גדולות מאוד על גבי מצוקים משוננים, ואילו אחרים, כגון הסוג גולמט (Cepphus), מקננים בקבוצות קטנות על גבי חופים מסולעים.
תוכי הים (Fratercula) ומספר מינים אחרים מקננים במעין מאורות או שוחות קטנות.
האלקיים ניזונים מדגים, ולרוב העופות הימיים היחידים המתחרים איתם על מזון הם הקורמורנים (Phalacrocoracidae).
בדרך כלל, כאשר שני המינים נקלעים לאותו אזור האלקיים הם שנסוגים ופונים לחפש את מזונם במקום אחר.
כנפיהם של האלקיים מתוכננות בצורה שמקלה מאוד על הצלילה, וברוב הפעמים בדרך זו הם משיגים את מזונם.
יכולת הצלילה משתנה בין המינים השונים, והאוריה, המיטיבה ביותר לצלול, יכולה להגיע לעומק רב מאוד של 100 מטרים.
מין אוריה מצויה (Uria aalge)
מין אוריה חייכנית (Uria lomvia)
סוג ומין יחיד אלקה קטנה (Alle alle)
סוג ומין יחיד אלקה גדולה (Pinguinus impennis) - נכחדה
סוג ומין יחיד אלקה חדת-מקור (Alca torda)
מין גולמט ממושקף (Cepphus carbo)
מין אלקית ננסית (Aethia pusilla)
מין אלקית משופמת (Aethia pygmaea)
סוג ומין יחיד אלקית כחולה (Bracaramphus kasalia)
סוג ומין יחיד אלקית קרנפית (Cerorhinca monocerata)
אַלְקִימוּס (נקרא גם יקים; מת בירושלים בשנת 158 לפנה"ס) היה כהן גדול מתיוון שכיהן לאחר מותו של מנלאוס.
חוקרים רבים מזהים אותו עם יקים איש צרורות המוזכר בספרות חז"ל, ומיעוטם שוללים זיהוי זה.
המקור הקדום ביותר שבו מוזכר אלקימוס הוא ספר מקבים א פרק ז, שם מסופר כי בשנת 151 למניין השטרות (160 לפנה"ס) החל למלוך דמטריוס הראשון על הממלכה הסלאוקית.
מיד לאחר שתפס את השלטון: "ויבואו אליו כל האנשים הפושעים והרשעים מישראל ואלקימוס היה מנהיגם מחפצו לכהן.
ויאשימו את העם אל המלך לאמור איבד יהודה ואחיו את כל אוהביך וגם אותנו זרה מארצנו.
ועתה שלח איש אשר תאמין לו והלך וראה את כל החרמה אשר עשה לנו ולמדינת המלך וענש אותם ואת כל אשר עזרו להם....
וישלח אותו ואת אלקימוס הרשע ויקיים לו את הכהונה ויצווהו לעשות נקמה בבני ישראל".
אלקימוס פונה אל יהודה המכבי במרמה, אך יהודה דוחה אותו.
לעומת יהודה, ה"חסידים" שכנראה נמנו על נאמניו של יהודה, האמינו בטהרת כוונותיו של אלקימוס, מתוך הנחה כי כהן לא יפגע בהם.
הסבר מקובל לתמיכתם של החסידים באלקימוס הוא היותו מתייוון מתון.
למרות זאת, אלקימוס הורג שישים איש מהם ביום אחד, ובכך מאבד את אמונם, מה שמאלץ אותו להילחם על הכהונה הגדולה כנגד אנשיו של יהודה.
כשראה אלקימוס כי כוחו של יהודה רב, שלח בקשת סיוע למלך, אשר שלח את ניקנור שניסה לפתות את יהודה בתחבולות אך לבסוף נוצח על ידו בקרב כפר שלמא.
מקבים א' ויוספוס מתארים את מותו בשנת 153 למניין השטרות (158 לפנה"ס) בהקשר לעובדה שהרס את חומת חצר בית המקדש הפנימית שנבנתה על ידי הנביאים.
יש המזהים את החומה הזו עם הסורג.
בספר מקבים ב מתואר, שאלקימוס היה כהן גדול עוד לפני עלות דמיטריוס, (גם יוספוס כותב כי התמנה על ידי אנטיוכוס החמישי) והחשמונאים העבירו אותו מתפקידו, ולאחר עליית דמיטריוס הסית אותו כנגד יהודה והמורדים, וביקש שימנהו חזרה לכהן גדול.
דמיטריוס שלח את ניקנור, אך ניקנור השלים עם יהודה.
אלקימוס סיפר זאת למלך, ובעקבות זאת המלך מצווה על ניקנור להסגיר אליו את יהודה.
יהודה מבין כי ניקנור חפץ ברעתו, ויוצא לקרב נגדו.
על פי ספר מקבים א' אלקימוס לקה באילמות ושותק ולבסוף מת בייסורים, בספר קדמוניות היהודים נכתב שמותו היה מיד לאחר שהחל להרוס את חומת המקדש.
במדרש בראשית רבה מוזכר אדם בשם יקים איש צרורות, שהיה בן אחותו של יוסי בן יועזר, וכך מסופר עליו:
רוב מוחלט של החוקרים, החל מימי חכמת ישראל זיהו את יקים איש צרורות כאלקימוס.
זיהוי זה התבסס בעיקר על תקופת חייו של יוסי בן יועזר, המתאימה לימי חייו של אלקימוס, וכן על הדמיון בשם ועל כך שיוסי בן יועזר היה כהן ().
לעומת זאת, ישנם חוקרים שפקפקו בזיהוי זה, בעיקר משום שלוש טענות:
אלקימוס מת בשל מחלה שתקפה אותו לאחר הריסת החומה, ואילו יקים המית את עצמו בארבע מיתות בית דין.
ההקשר והרקע ההיסטורי במדרש די דלים, וקשה לבנות עליהם ביסוס היסטורי.
כותבי דברי ימי ישראל שלפני חכמת ישראל (ספר הקבלה, צמח דוד ועוד) לא קישרו בין אלקימוס (המוזכר בספר יוסיפון, שצוטט הרבה על ידם) לבין יקים.
אברהם גייגר הציע לזהות את אלקימוס עם "מלך אַלְקוּם" המוזכר בספר משלי, אך זיהוי זה, שאין לו סימוכין מלבד הדמיון בשם, לא התקבל על ידי החוקרים.
במספר מקומות בספר יהודית מוזכר כהן גדול בשם "אליקים" או יהויקים".
יש שהציעו לזהות אותו עם אלקימוס, אך יש שדחו זיהוי זה ובכלל את זיהוי סיפור יהודית עם ימי מרד החשמונאים.
אלקלה דה אנארס (בספרדית: Alcalá de Henares) היא עיר בקהילה האוטונומית מדריד שבספרד, במרחק של כ-30 ק"מ מן העיר מדריד.
האוניברסיטה והרובע ההיסטורי של העיר הם אתר מורשת עולמית מאז 1998. היא גם עיר הולדתם של אישים רבים, כמו מיגל דה סרוואנטס (מחבר הרומן דון קישוט), ומנואל אסאניה.
בדרך כלל, נקראת העיר פשוט "אלקלה", והתוספת "דה אנארס" (על שם נהר אנארס שעל גדותיו היא שוכנת) היא כדי להבדילה מערים רבות אחרות עם אותו שם.
העיר יושבה לפחות מאז התקופה הכלקוליתית.
הרומאים כבשו את האזור במאה ה-1 לפנה"ס ובנו עיר בשם קומפלוטום (Complutum), שהייתה לעיר הרומאית הראשונה באזור מדריד.
עם גידולה ל-10,000 תושבים, קיבלה מעמד של עירייה ומונה לה שלטון עצמאי.
לאחר פירוק האימפריה הרומית, ועליית שלטון הויזיגותים, ירד מעמדה של העיר וזאת למרות שהפכה מרכז עלייה לרגל לשרידיהם של יוסטוס ופסטור- שני נערים נוצרים שנהרגו במאה ה-4 לספירה ליד העיר על ידי הקיסר הרומאי דיוקלטיאנוס במלחמתו בנוצרים.
בשנת 711 הכניעו המורים את הויזיגותים, הרסו את העיר ובנו אותה מחדש תחת השם "אל-קלעה" (מבצר בערבית) על גבעה סמוכה.
היום גבעה זו נקראת Alcalá la Vieja, או אלקלה הישנה.
עם כיבוש העיר על ידי המוסלמים החלה ירידה חדה במעמדה של העיר.
ב-3 במאי 1118 העיר נכבשה מחדש על ידי הנוצרים מטולדו וצורפה לממלכת קסטיליה.
שליטיה החדשים של העיר העדיפו את האתר המקורי וזנחו את המצודה הערבית.
תחת השלטון הנוצרי, העיר כללה בתוכה רובע מוסלמי ורובע יהודי.
עד סוף תקופת הכיבוש שימשה העיר כעיר הארחה למלכי קסטיליה במסעם דרומה.
בשנות ה-80 של המאה ה-15 ניהל קולומבוס בעיר את פגישתו הראשונה עם מלכי ספרד, פרדיננד ואיזבל.
העיר נפגעה קשה בזמן מלחמת האזרחים הספרדית.
מרכז העיר ההיסטורי, שבו נמצא הרובע ההיסטורי, נשאר ביסודו ימי-ביניימי, עם הרבה רחובות עקלקלים וריצוף אבנים, ובניינים היסטוריים, והוא מאופיין בבניינים נמוכים בסגנון תור הזהב של ספרד.
נבנתה בשנים 1497-1514, ומכילה בתוכה את שרידיהם של יוסטוס ופסטור.
הקתדרלה עמדה במקום בו עמדה כנסייה קטנה שנבנתה עוד בשנת 414 אך נהרסה על ידי המורים.
הקתדרלה, שהוכרזה כמבנה לאומי עוד בשנת 1904, נהרסה ונשרפה בזמן מלחמת האזרחים הספרדית.
אוניברסיטת אלקלה נוסדה בשם "אוניברסיטת קומפלוטנסה" (ע"ש שמה המקורי של אלקלה) על ידי הקרדינל פרנסיסקו חימנז דה סיסנרוס בשנת 1499 בהסתמכו על אוניברסיטה שהוקמה עוד בשנת 1293 על ידי המלך סנצ'ו הרביעי, מלך קסטיליה.
בשנת 1836 עברה האוניברסיטה למדריד מסיבות כלכליות, וב-1977 נפתחה אוניברסיטה חדשה בבניינים הישנים המקוריים שברובע ההיסטורי של אלקלה.
האקלים במקום הוא אקלים ים תיכוני יבשתי, עם חורף קר ויבש וקיץ חם ויבש, כאשר מרבית הגשמים יורדים בעונות המעבר.
הטמפרטורה יכולה לנוע מתחת לאפס בדצמבר ועד 40 מעלות ביולי אוגוסט.
אלקי לרנקה היה מועדון כדורגל קפריסאי מהעיר לרנקה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1948 והגיעה 5 פעמים לגמר הגביע הקפריסאי מבלי שהצליחה לנצח במעמד.
העונה הכי מוצלחת שלה הייתה ב-1979 כאשר סיימה במקום ה-3 בליגה.
בעונה זו הפסידה בגמר הגביע הקפריסאי לאפואל ניקוסיה, שזכתה באליפות באותה שנה.
תוצאה זו אפשרה להם לשחק בגביע אופ"א, שם הודחה בסיבוב הראשון על ידי דינמו בוקרשט.
הקבוצה העפילה חזרה לליגה הבכירה בקפריסין בעונת 2009/10.
בתאריך 9 במאי 2014 הקבוצה הפסיקה את פעילותה.
אלקטרז הייתה סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה, מסתורין, פעולה ומתח בכיכובם של סם ניל, שרה ג'ונס וחורחה גרסיה, שעלתה לשידור ב-16 בינואר 2012 ברשת Fox.
הסדרה עוקבת אחר סוכני F.B.I החוקרים ומנסים לפענח אירוע בו 302 אסירים וסוהרים שנעלמו מהאי אלקטרז במסתוריות ב-1963 חוזרים ומופיעים לאחר 49 שנים, מבלי שהזדקנו.
הסדרה אשר שידרה 13 פרקים, בוטלה על ידי רשת פוקס ב-9 במאי 2012 בשל נתוני רייטינג מאכזבים.
שנים לאחר שכל אסירי אלקטרז נעלמו באורח מסתורי, סוכן ה-FBI אמרסון האוזר והבלשית רבקה מדסן חוקרים את תיקו של ג'ק סילוואן, היוצא למסע הרג.
מאוחר יותר הם מגלים שסילוואן היה למעשה אחד מהאסירים בכלא אלקטרז ומכאן הם נחשפים לפרשה מסתורית כאשר 49 שנים קודם לכן, נעלמו לפתע כל אסירי כלא אלקטרז.
כעת עליהם להבין מה גרם להיעלמות האסירים ומדוע ואיך הם הוחזרו כאילו הזמן לא השפיע עליהם.
שרה ג'ונס - כרבקה מדסן, בלשית מחלק הרצח של משטרת סן פרנסיסקו
חורחה גרסיה - כד"ר דייגו "דוק" סוטו, בעל תואר משפט פלילי, מחבר ספרים אודות אלקטרז
סם ניל - כאמרסון האוזר, סוכן אף.בי.
איי, סוהר לשעבר בכלא אלקטרז
פרמינדר נגרה - כלוסי בנרג'י העוזרת של אמרסון האוזר
ג'וני קווין - כאדווין ג'יימס, מנהל אלקטרז
ג'ייסון באטלר - כאלייז'ה ביילי (אי.בי), עוזר מנהל אלקטרז
רוברט פורסטר - כריי ארצ'ר, סוהר לשעבר באלקטרז
דייוויד הופלין - כתומאס "טומי" מדסן
לאון ריפי - כד"ר מילטון בירוגראד, ראש מחלקת הרפואה של אלקטרז
ג'נין גוסאן - כניקי, מתמחה רפואית.
ג'פרי פירס - כג'ק סילויין, האסיר הראשון שנתפס ונכלא על ידי צוות בית הכלא.
סנטיאגו קבררה - כג'ימי דיקנס, קצין במשטרת סן פרנסיסקו
ג'ו יג'ינדר - כארנסט קוב
מייקל אקלנד - כקיט נלסון
אריק ג'ונסון - כקאל סוויני
תיאו רוסי - כסוני בארנט
מהרשלה עלי - כקלרנס מונטגומרי
ראמי מאלק - כווב פורטר
רובי אמל - כריימונד "ריי" ארצ'ר
אלקילציה (בעברית: אִלְקוּל) היא תגובה כימית שבה עוברת קבוצה אלקילית ממולקולה אחת לאחרת.
הקבוצה האלקילית יכולה לעבור כאלקיל שהוא קרבוקטיון, כרדיקל חופשי, כקרבואניון או כקרבן.
מפני שהקבוצה האלקילית היא הקבוצה השכיחה ביותר בכימיה האורגנית, תגובות אלקילציה נפוצות ביותר.
בזיקוק נפט, אלקילציה מכוונת בעיקר לתגובות של איזובוטאן ואלקנים על מנת לשדרגו.
ברפואה, אלקילציה של DNA משמשת בכימותרפיה על מנת לגרום לנזק בבסיסי ה-DNA של תאים סרטניים.
חומרי האלקילציה מחולקים על פי אפיונם הנוקלאופילי או האלקטרופילי.
חומרי אלקילציה נוקלאופילים גורמים לתוצאות דומות הנגרמות על ידי יון אלקיל שלילי (קרבואניון).
בין הדוגמאות הם שימוש של תרכובות שונות כגון תרכובת גריניאר ותרכובות אורגנומתכתיות שונות.
חומרי אלקילציה אלקטרופילים גורמים לתוצאות דומות הנגרמות על ידי יון אלקיל חיובי (קרבוקטיון).
בין הדוגמאות הם שימוש של אלקיל הלידים עם חומצת לואיס המשמשת כזרז לתגובת אלקילציה עם חומרים ארומטיים בתגובת פרידל-קראפטס.
אלקיל הלידים יכולים להגיב ישירות עם אמינים כדי ליצור קשרי C-N.
החומרים האלקטרופילים רעילים ביותר בדרך עקב יכולתם לגרום אלקילציה לDNA ויש ללבוש ציוד מגן רב על מנת להימנע מכל מגע איתם.
מפני שהם רעילים, משתמשים בהם בכימותרפיה על מנת לייצר תרופות נגד סרטן, ובתעשייה הנשק משתמשים בהם כנשק כימי כגון גז חרדל.
DNA שעבר אלקילציה לא יכול להיפתח ולהסגר בצורה נכונה, ולא נקרא על ידי אנזימים ולכן לרוב עובר תא עם DNA כזה תהליך של אפופטוזה.
אולם, לפעמים במקרה של מוטציות עלול התא להתפתח כתא סרטני, ובכך תופעה זו מסבירה את הסיכויים הגדולים לסרטן לאחר חשיפה לגז החרדל.
כוהלים ופנולים יכולים לעבור אלקילציה לקבלת אלקיל אתרים:
את החומצה שנוצרת (H-X) ניתן להסיר על ידי בסיס או במקרה שהחומצה עלולה להזיק, ניתן לבצע דה-פרוטונציה (הוצאת פרוטון) והפיכתו לאלקוקסיד, ולאחר מכן הוספת השייר האלקילי.
ישנה בעיה באלקילציה של אמינים.
כאשר אמין עובר אלקילציה, הוא הופך ליותר נוקלאופילי.
לכן, כאשר רכיב אלקילציה אלקטרופילי מגיב עם אמין ראשוני, הוא יעבור אלקילציה עד לקבלת אמין רבעוני, ולכן תגובה זו אינה תמיד רצויה.
מתילציה היא תגובת האלקילציה הנפוצה ביותר, אשר מעבירה קבוצת מתיל למולקולה אחרת.
ההבדל העיקרי בין מתילציה לאלקילציה הוא שמתילציה מתייחסת להעברת קבוצת מתיל בעלת פחמן אחד בלבד, ואילו אלקילציה מתייחסת להעברת קבוצות ארוכות יותר.
מתילציה נפוצה מאוד בתפקוד אנזימים המושפעים על ידי ויטמין B12, שבהם קבוצת המתיל נקשרת לקובלט.
תרכובות אלקטרופיליות עלולות לבצע אלקילציה לנוקלאופילים רבים בגוף.
רעילותם, היותם גורם מסרטן, ושימושם להריגת תאים סרטניים על ידי אלקילצית ה-DNA הן דוגמאות נפוצות.
בתהליך זיקוק נפט רגיל, איזובוטאן עובר אלקילציה עם אלקנים קלים (בעיקר תערובת של פרופן ו) בנוכחות זרז חומצי, בדרך כלל חומצה גופרתית או חומצה הידרופלואורית.
אלקיביאדס היה מצביא ומדינאי אתונאי, בן למשפחת האלקמיונידים.
אלקיביאדס, שנודע לשמצה בשל הפכפכנותו, קנה לו אויבים רבים בכל מקום בו פעל והחליף מספר פעמים את נאמנותו: מאתונה לספרטה, מספרטה לפרס תחת שלטון המלך דריווש השני, ושוב לאתונה.
מילא מספר תפקידים משמעותיים במהלך חלקה השני של המלחמה הפלופונסית בין אתונה לספרטה, הן כמצביא והן כיועץ אסטרטגי ופוליטי בשני הצדדים הלוחמים.
בין השנים 422–415 לפנה"ס נמנה אלקיביאדס עם חשובי המנהיגים באתונה, והיה אחד התומכים הבולטים במסע המלחמה האתונאי לסיציליה שכשל.
מייד לאחר הפלגת צי המשלוח לדרכו טפלו עליו יריביו הפוליטיים אשמה של חילול הקודש ותבעו להעמידו למשפט.
כדי לחמוק ממשפט בני עירו, ערק אלקיביאדס אל ספרטה, ובין השנים 415–412 לפנה"ס פעל בה כיועץ לניהול המלחמה נגד אתונה.
לאחר שרכש לו יריבים ואויבים גם בספרטה, ברח לאסיה הקטנה.
הוא מצא מקלט בחצר האחשדרפן הפרסי טיספרנס, ששלט באזור מטעמו של דריווש השני מלך פרס.
בין השנים 412–411 לפנה"ס שימש יועץ לטיספרנס, ותוך כדי כך ניהל מגעים חשאיים עם תומכיו הפוליטיים באתונה.
המגעים נשאו פרי, והוא נקרא לחזור לעירו ולהילחם למענה.
בשנים 411–406 לפנה"ס שירת אלקיביאדס כסטרטגוס ונחל ניצחונות צבאיים רבים על הספרטנים.
אולם אחרי תבוסת האתונאים בקרב נוטיון סר חינו, ומתנגדיו הפוליטיים הצליחו להגלותו מן העיר.
הוא פרש אל תראקיה ולא שב עוד לאתונה.
עם סיום המלחמה בשנת 404 לפנה"ס ברח מזעם הספרטנים המנצחים אל אסיה הקטנה, בתקווה לקבל שוב מקלט אצל הפרסים.
אולם תקוותו נכזבה, והוא נהרג בנסיבות לא ברורות ב של פריגיה.
אלקיביאדס בן קלייניאס (Cleinias) ודיינומכה (Deinomache) נולד באתונה באמצע המאה ה-5 לפנה"ס, כ-30 שנה לאחר הניצחון הגדול של ערי המדינה היווניות במלחמה נגד האימפריה הפרסית, וזמן קצר לפני פרוץ העימות הצבאי הגדול בין שני הכוחות הדומיננטיים בעולם היווני באותה תקופה, אתונה וספרטה.
אלקיביאדס התבגר ואישיותו התעצבה במהלך אותה מלחמה ממושכת, ובדומה לרוב בני גילו, שאף לקחת בה חלק משמעותי.
אמו, דיינומכה (Deinomache) בת מגאקלס, התהדרה בייחוס משפחתי המגיע עד הגיבורים המיתולוגיים אוריסאקס ואיאס בן טלאמון.
כמו כן השתייך אלקיביאדס מצד אימו למשפחת האלקמיונידים רבת־ההשפעה והמושמצת באתונה.
המדינאי הנודע פריקלס ואחיו אריפרון היו בני דודה של אמו.
סבו מצד אמו, שנקרא גם הוא אלקיביאדס, היה חברו של קלייסתנס, הרפורמטור המפורסם מסוף המאה ה-6. אחרי מות אביו קלייניאס בקרב קורונאה (447 לפנה"ס), שימשו פריקלס ואריפרון אפוטופרוסים לאלקיביאדס ולאחיו הצעיר.
לדברי פלוטרכוס למד אלקיביאדס בצעירותו אצל טובי המורים באתונה ובהם סוקרטס, ונודע באופיו המרדני.
הוא השתתף בקרב פוטידאה ב-432 לפנה"ס, הצטיין בלחימה ואף נפצע.
על פי המסופר ניצלו חייו הודות לתושייתו ומסירותו של סוקרטס.
השניים לחמו יחד גם בקרב דליום ב-424 לפנה"ס.
יחסי אלקיביאדס עם סוקרטס היו קרובים ביותר והוא העריץ וכיבד אותו יותר מכל איש אחר, עד כי "מפניו בלבד היה בוש ומתיירא ולא נתן את דעתו על האחרים".
אלקיביאדס נשא לאישה את היפָּרֶטֶה בת היפוניקוס, מאצילי אתונה ועשיריה, שילדה לו בת ובן.
פלוטרכוס מספר כי היפרטה אהבה את בעלה, אך הוא היה רודף תענוגות והתרועע עם זונות נוכריות ובנות המקום כאחד.
ניסיונה להתגרש ממנו לא צלח, והיא חיה עימו עד מותה זמן לא רב אחר כך.
הקריירה הפוליטית המוקדמת של אלקיביאדס (421–415 לפנה"ס)
ראשית התבלטותו בזירה הציבורית באתונה
אלקיביאדס התבלט לראשונה אחרי חתימת שלום ניקיאס (421 לפנה"ס), הסכם שביתת הנשק עליו חתמו ספרטה ואתונה אחרי שבע שנות לחימה, שבמהלכן לא הצליחה אף אחת מהן להשיג יתרון מכריע על יריבתה.
אלקיביאדס היה מראשי המצדדים בביטולו של ההסכם וקרא לחידוש פעולות הלחימה נגד ספרטה.
תוקידידס מספר כי מלכתחילה התנגד אלקיביאדס להסכם, במיוחד משום שנעלב מכך שניקיאס ולאכס התעלמו ממנו בשל גילו הצעיר וקשרי משפחתו עם ספרטה, ולא שיתפוהו בניהול המשא ומתן עם ספרטה.
ניקיאס ואלקיביאדס היו יריבים פוליטיים, שייצגו גישות שונות לניהול המלחמה: ניקיאס החזיק בעמדה שמרנית פייסנית, בעוד אלקיביאדס נקט בגישה לוחמנית ורדף תהילה גם במחיר הסתכנות בקרבות.
מעורבותו של אלקיביאדס החלה עם בואם של השגרירים הספרטנים לאתונה עם ייפוי כוח מלא לשאת ולתת על כל סעיפי הסכם השלום, בעקבות ויכוחים שעלו בין הצדדים בנוגע לפירוש ההסכם.
בין השגרירים נמנה ספרטני בשם אנדיוס, שמאוחר יותר שיתף פעולה עם אלקיביאדס.
האתונאים קיבלו שגרירים אלו היטב באקלסיה (אספת העם) וקבעו לשמוע את דבריהם ביום שלמחרת.
אלקיביאדס נפגש עם הנציגים בחשאי לפני כינוס אספת העם, וטען בפניהם שהאספה תדרוש בהסכם דרישות גדולות מדי עבור אתונה.
לכן הציע לספרטנים לא להודות בפני האספה הגדולה שקיבלו ייפוי כוח מלא (בניגוד לדברי ניקיאס שהציג באספה קודמת את הספרטנים כבעלי ייפוי כוח), ושכך יוכל אלקיביאדס עצמו להשפיע על המועצה לקבל את דרישות הספרטנים, בשל קשריו הטובים בה.
הנציגים, בהאמינם לאלקיביאדס, התנכרו לניקיאס, שאכן רצה להגיע להסכמה עימם, והכחישו במועצה המאספת את היותם בעלי זכויות מלאות לחתימת הסכם.
אמירה זו עמדה בסתירה לאמירתם יום קודם לכן, מה שאיפשר לאלקיביאדס לנצל הזדמנות זו כדי לפגום באמינותם, להטיל ספק בכוונותיהם ולהוקיעם בציבור.
באמצעות מקרה זה שיפר אלקיביאדס את מעמדו בציבור, ובו בזמן פגם במעמדו של ניקיאס.
אנדרוס מחזק סברה זו, בטיעונים שנוגעים לפוליטיקה הפנימית שהנחתה כל אחד מהצדדים, האתונאים והספרטנים, לפעול בנושא, ובשל ההגבלה הרווחת אצל הספרטנים ונציגיהם, שלא נטו לקבל סמכות מוחלטת, כפי שמשתקף מתיאורם של תוקידידס ופלוטרכוס.
הסיפור ממשיך בדחייתם של האתונאים את דרישות הנציגים הספרטנים, ומינויו של אלקיביאדס למצביא.
אלקיביאדס ניצל את כוחו הגובר כדי לתאם ברית בין ערים חשובות בפלופונסוס, שהיו בלב הסכסוך: ארגוס, מנטינאה, אליס וערים אחרות, שהיוו איום על ההגמוניה הספרטנית בחצי האי.
אולם, ברית זו התפרקה בסופו של דבר בעקבות התבוסה בקרב מנטינאה בשנת 418 לפנה"ס.
המאבק נגד איום ההגליה מאתונה (417 לפנה"ס)
פרק נוסף במאבקם של אלקיביאדס וניקיאס נגלה כאשר היפרבולוס, פוליטיקאי אתונאי בולט בתקופת פעילותם, ניסה לגרום להרחקה ל-10 שנים באמצעות אוסטרקיזם לאחד מהשניים.
פלוטרכוס מתאר מקרה זה בשלוש ביוגרפיות שונות, אחת הגרסאות טוענת שהיריב שעמד מול אלקיביאדס היה אדם בשם פאקס, ובשתי האחרות עמד אלקיביאדס מול ניקיאס.
היפרבולוס רצה כנראה להרחיק את אחד משני האישים מאתונה, וכך לצבור יתרון פוליטי בזירה הציבורית.
ארכאולוגים מודרניים מצאו כ-30 אוסטרקונים (שברי חרס שעליהם כתב כל אחד את מי הוא רוצה להגלות) שהיו קשורים להצבעה ההיא.
שמותיהם של אלקיביאדס, ניקיאס, היפרבולוס ופאקס הופיעו על שברים אלו.
אולם ניקיאס ואלקיביאדס שילבו כוחות יחדיו והשתמשו בהשפעתם כדי להתסיס את הציבור ולשכנעו להרחיק את היפרבולוס עצמו.
זמן קצר לאחר ההצבעה, השתלטה אתונה על האי מילוס, שהתעקש לשמור על נייטרליות במלחמת הפלופונס.
אומנם אלקיביאדס לא היה אחד מהמצביאים שהיו מעורבים בכיבוש מילוס בין 416–415 לפנה"ס, אבל לפי פלוטרכוס הוא היה אחראי לעונש החמור שהוטל על תושבי האי לאחר כיבושו – הרג כל הגברים ושעבוד הנשים והילדים – עקב תמיכתו בהטלת עונש זה באספת העם האתונאית.
אנדוקידס אף טוען שלאלקיביאדס נולד ילד מיחסיו עם אחת מנשות מילוס השבויות, אולם אינו מציג מקורות לטענה זו, ולכן מקובל להתייחס אליה בספקנות.
המערכה בסיציליה וההאשמות בחילול קודש באתונה (415 לפנה"ס)
ב-415 לפנה"ס הגיעו לאתונה שליחים מהעיר סגסטה שבסיקיליה, כדי לבקש את תמיכתה של אתונה במלחמתם כנגד סלינוס.
במהלך הדיונים הציגו אלקיביאדס וניקיאס עמדות מנוגדות: ניקיאס התנגד בתקיפות להתערבות אתונה במאבקים הפנימיים בסיציליה, בטענה שניהול מערכה צבאית בסיציליה ידרוש מאתונה משאבים רבים.
הוא גם ביקר את אלקיביאדס בשל תמיכתו בהתערבות אתונאית בסיציליה, והאשים אותו בפזיזות.
מנגד, טען אלקיביאדס שהעברת המלחמה לזירה חדשה זו תעשיר את אתונה ותרחיב את האימפריה שלה, כפי שקרה בעבר במלחמה נגד פרס.
אלקיביאדס הסביר כי לדעתו אתונה תוכל לגייס בעלי ברית באי, ולכפות בעזרתם את שלטונה על סיראקוסאי, העיר החזקה והעשירה ביותר בסיציליה.
למרות נאומיו של אלקיביאדס בזכות ההצעה, היה זה דווקא ניקיאס שגרם לרעיון הפלישה לסיציליה להיראות מושך, בשל טענתו, שאם יוחלט בכל זאת להתערב בסיציליה, יש לעשות זאת עם כוח צבאי מאסיבי יותר מכפי שביקשו השליחים מסגסטה.
ניקיאס, לאחר שהבין כי רוב הציבור באתונה תומך במשלוח כוח צבאי לסיציליה, הציע באספת העם שחיל המשלוח לסגסטה יהיה גדול בהרבה מהבקשה המקורית של השליחים (השליחים מסגסטה ביקשו שאתונה תשלח צי של 60 ספינות לעזרתם).
ככל הנראה כדי לרפות את ידי האתונאים מכניסה למערכה בסקיליה.
בניגוד לרצונו, מונה ניקיאס להיות אחד ממפקדי חיל המשלוח לסיציליה, יחד עם אלקיביאדס ולאמאכוס.
לשלושתם ניתן ייפוי כוח לעשות כל דבר שנדרש כדי לשרת את האינטרסים של אתונה מהרגע שיגיעו לסיציליה.
באחד הלילות, בזמן ההכנות להפלגת חיל המשלוח האתונאי לסיציליה, הושחתו ההֵרְמַאִי באתונה.
ההרמאי היו פסלים לכבוד האל הרמס, שהוצבו מחוץ לבתים באתונה.
הפסלים נחשבו לאמצעי לקבל מזל והגנה מהאל הרמס.
היוונים האמינו כי נגיעה, או משיחה בשמן זית של פסל ההֵרְמַה, נחשבה סימן למזל טוב.
המקרה גרם לשערורייה דתית, ונחשב כסימן מבשר רעות למסע המלחמה בסיציליה.
תחילה חשדו האתונאים, שמעשה זה בוצע על ידי שליחים מספרטה או סיראקוסאי על-מנת להניע אותם ממשלוח המשלחת לסיציליה.
ייתכן שאנדרוקלס, פוליטיקאי יריב של אלקיביאדס, השתמש בעדות שקר של עבדים וגרים-תושבים (מטויקים) להאשים את אלקיביאדס וחבריו במעשה זה, ואף במעשים נוספים של חילול הקודש.
יריביו של אלקיביאדס באתונה, ובראשם אנדרוקלס ותסאלוס בנו של קימון, טענו שהוא צריך להפליג עם המשלחת לסיציליה, כפי שתוכנן, ולעמוד למשפט עם חזרתו.
אלקיביאדס חשד בכוונותיהם, וביקש שיאפשרו לו לעמוד למשפט באופן מיידי, כדי לטהר את שמו, אולם בקשתו נדחתה והצי האתונאי הפליג לדרכו כעבור זמן קצר, כשההאשמות נגד אלקיביאדס עומדות בעינן.
כפי שחשד אלקיביאדס, אויביו ניצלו את היעדרותו מאתונה, כדי להאשימו במעשים נוספים של חילול קודש, ואף גרסו שמעשים אלו היו חלק ממזימה כוללת של אלקיביאדס נגד הדמוקרטיה האתונאית.
כשהצי הגיע לקטניה הם גילו שם אונייה שהגיעה מאתונה, מחכה לקחת את אלקיביאדס, ונאשמים אחרים בניתוץ פסלי ההרמה וחילול קודש אשר כלל ביצוע חלק מפולחן האלה דמטר, למשפט.
אלקיביאדס אמר לשליחים שבאו לקחתו, שהוא יפליג בעקבותיהם לאתונה על גבי ספינתו, אולם בנמל תוריי הוא חמק מהם עם אנשיו.
באתונה הוא נשפט בהיעדרו ונידון למוות, רכושו הוחרם ופרס הובטח לכל מי שיצליח להרוג אותו ואת שותפיו בפרשיות חילול הקודש.
בינתיים, הכוח האתונאי בסיציליה, לאחר שזכה במספר ניצחונות ראשוניים, התחיל לנוע לכיוון מסינה שם ציפו המצביאים האתונאים שבעלי בריתם בתוך העיר ישתפו עימם פעולה, ויסגירו את העיר לידיהם.
אולם אלקיביאדס, לאחר שהבין שהוא ייאלץ לצאת לגלות מאתונה, העביר לתומכי סיראקוסי במסינה מידע על התוכנית האתונאית.
תומכי אתונה בעיר הוצאו להורג, וכשהגיע הצבא האתונאי למסינה החל מצור ממושך, שהתיש את כוחו, וניסיונו להכניע את העיר נכשל.
עם מותו של לאמאכוס בקרב, הועבר הפיקוד על חיל המשלוח האתונאי בסיציליה לידי ניקיאס.
אלקיביאדס בשירות ספרטה (415–412 לפנה"ס)
לאחר שנמלט מהתייצבות למשפט באתונה, יצר אלקיביאדס קשר עם הספרטנים, והבטיח לסייע להם במלחמה נגד אתונה בתמורה לקבלת מקלט אצלם.
הספרטנים קיבלו את הצעתו והסכימו לקבל אותו לשירותם כיועץ צבאי בכיר.
בדיון שנערך בספרטה סביב שאלת האסטרטגיה של ניהול המערכה בסיציליה, גרם אלקיביאדס לחשש בקרב האפורים בספרטה, לאחר שטען באוזניהם שהאתונאים מתכוונים לכבוש לא רק את סיציליה, אלא אף את איטליה ואפילו את קרתגו.
דונלד קגן סבור שאלקיביאדס הפריז בכוונה בתיאור כוונותיה של אתונה באגן המערבי של הים התיכון, במטרה לשכנע את ההנהגה הספרטנית בחשיבותו, ובתועלת הרבה שתצמח לספרטה מקבלתו לשירותה ומעצותיו.
לאחר שהצליח לשכנע את הספרטנים, שהצלחת המשלחת האתונאית לסיציליה עלולה ליצור איום משמעותי על האינטרסים של ספרטה, יעץ להם אלקיביאדס לשלוח כוחות צבא לסיציליה, כדי לסכל את תוכניותיה של אתונה באי, ובנוסף לכך יעץ לשלוח מפקד ספרטני לסיראקוסי, כדי לסייע למגיני העיר להתכונן למערכה הצפויה מול חיל המשלוח האתונאי.
אלקיביאדס שירת את ספרטה היטב כיועץ צבאי, ונתן להנהגה הספרטנית מספר עצות נבונות, אשר סייעו לה להגיע להישגים משמעותיים במערכה נגד אתונה.
הוא יעץ להם, בין השאר, להקים מאחז קבע בדֶקֶלֵאָה זאת בשל מיקומה האסטרטגי במרחק של 16 ק"מ בלבד מאתונה, ובטווח ראייה של העיר.
הספרטנים עשו זאת ובנו מצודה בדקלאה ועל ידי כך מנעו מהאתונאים גישה לשטחים חקלאיים שהיו במרחק ניכר מהעיר.
הקמת המאחז הספרטני בדקלאה הייתה חלק מתוכניתו של אלקיביאדס לחדש את המערכה הצבאית נגד אתונה באזור אטיקה בתוכו שכנה העיר.
מהלך זה גרם נזק קשה לאתונה משום שהוא הכריח את תושביה לחיות במסגרת החומות הארוכות, שהגנו על העיר ועל נתיב ההגעה ממנה לנמל פיראוס, לכל אורך השנה.
יתרה מכך, מניעת הגישה לשדות גרמה לאתונה להיות תלויה לחלוטין בהספקת מזון בדרך הים.
בנוסף, המצב הקשה אליו נקלעה אתונה בעקבות פעילות הספרטנים באטיקה, גרם לחלק מבעלי בריתה, במסגרת הברית האטית-דלית, לשקול לזנוח את הברית ולחבור לספרטה.
לאחר התבוסה הקשה של חיל המשלוח האתונאי בסיציליה, הפליג אלקיביאדס לאיוניה עם הצי הספרטני והצליח לשכנע כמה מהערים באזור זה למרוד באתונאים.
למרות תרומותיו החשובות למאמץ המלחמה הספרטני, סר חינו של אלקיביאדס בעיני קובעי המדיניות בספרטה, ובמיוחד בעיני אחד משני המלכים של ספרטה, אגיס השני, במהלך מסע המלחמה באיוניה.
לפי פלוטרכוס, אגיס זעם על אלקיביאדס, משום שהאחרון ניהל פרשיית אהבים עם אשתו, טימאיה.
לפי תוקידידס, הסיבה לעוינותו של אגיס כלפי אלקיביאדס הייתה, שהאחרון שכנע את אנדיוס, אחד מהאֵפורים שפיקחו על אגיס, לעמוד בראש המשלחת לאיוניה, במקום אגיס, כדי לקצור לעצמו את התהילה עבור הצלחת המשלחת, ובכך פגע באגיס.
לפי תוקידידס, נאוארכוס ספרטני בשם אסטיאוכוס, קיבל פקודה להוציא את אלקיביאדס להורג, אולם האחרון שמע על כך מבעוד מועד ונמלט מידי הספרטנים לאימפריה הפרסית.
הוא מצא מחסה אצל אחשדרפן פרסי בשם טיספרנס, מושל מחוז באסיה הקטנה, אשר סיפק תמיכה כספית לספרטה במלחמתה באתונה.
אלקיביאדס בשירות הפרסים (412–411 לפנה"ס)
לאחר הגעתו לחצרו של טיספרנס, זכה אלקיביאדס באמונו של האחשדרפן, והצליח לשכנע אותו לקבל את כל עצותיו לשינוי המדיניות הפרסית כלפי המלחמה הפלופונסית.
על פי תוקידידס, אלקיביאדס עשה כל שביכולתו לפגוע באינטרסים של ספרטה.
בזכות הצעותיו, הפחית האחשדרפן את התשלומים שהעבירו הפרסים לצי הספרטני, והחל להעבירם בזמנים אקראיים.
כמו כן אלקיביאדס הציע לאחשרדפן להימנע ממעורבות ישירה של הצי הפרסי במערכה בין אתונה לספרטה, בטענה שככל שהמלחמה הפנימית בעולם היווני תתארך, כוחות הצדדים היריבים יהיו תשושים יותר, וכך יוכל הצי הפרסי להשתלט בקלות יחסית על הים האגאי, ולנטרל את האיום היווני על השליטה הפרסית בחוף המערבי של אסיה הקטנה.
אף על פי שהצעותיו של אלקיביאדס שירתו את האינטרסים של הפרסים, הם היו מבחינתו רק אמצעי להכשיר את הקרקע להשגת מטרתו העיקרית, טיהור שמו וחזרתו לאתונה, תוך ניצול יכולת ההשפעה שלו על טיספרנס, לשם כך.
החזרה לשירותה של אתונה (411–408 לפנה"ס)
הקשר עם תומכי האוליגרכיה באתונה (411 לפנה"ס)
אלקיביאדס הניח שכל עוד תמשיך אתונה להיות דמוקרטיה רדיקלית, אין סיכוי שיותר לו לשוב לשם.
לפיכך, הוא החליף מסרים עם מפקדי הצי האתונאי, שנמצאו באי סאמוס – שבמזרח הים האגאי בסמוך לאסיה הקטנה – והציע להם, שאם יוכלו להשליט באתונה משטר אוליגרכי, הוא יחזור לעיר, ויביא עמו כסף פרסי וייתכן שגם צי פרסי של 150 תלת חתריות לסייע לאתונה במלחמתה בספרטה.
אלקיביאדס הצליח לשכנע חלק מהמפקדים של הצי האתונאי לאמץ את תוכנית שלושת השלבים שלו: בשלב הראשון תשונה שיטת הממשל באתונה ותוקם בה אוליגרכיה.
בשלב שני תיערך הצבעה שתאפשר לאלקיביאדס לשוב לאתונה, ובשלב האחרון ישכנע אלקיביאדס את האחשדרפן טיספרנס ואת המלך הפרסי לתמוך באתונה במלחמתה בספרטה.
מפקדי הצי, שתמכו בתוכניתו של אלקיביאדס, אימצו אותה בעיקר בשל רצונם לצמצם את המעורבות (המזיקה) של אספת העם האתונאית בקבלת ההחלטות לגבי דרך ניהול המלחמה נגד ספרטה, וההנחה שאלקיביאדס מסוגל לגייס את תמיכת האימפריה הפרסית למען אתונה.
על פי תוקידידס, רק אחד מהקצינים שהיו בסאמוס, אדם בשם פריניכוס, התנגד לתוכנית, בטענה שאלקיביאדס אינו פועל למען האינטרסים של אתונה, אלא רק שואף לחזור לאתונה בכל דרך אפשרית.
עמדתו של מצביא נוסף, תרסיבולוס, איננה ברורה.
ככל הנראה הוא התנגד להשלטת אוליגרכיה באתונה, ואף נמנה עם המפקדים הבודדים שנבחרו לאחר מכן כדי לכונן בסאמוס שלטון דמוקרטי, אולם במקביל הוא מילא תפקיד משמעותי בהשבתו של אלקיביאדס לצי האתונאי כדי שישרת לצידו כמפקד.
על פי תוקידידס, הקצינים הבכירים, שרעיון האוליגרכיה קסם להם, חזרו לסאמוס לאחר המפגש עם אלקיביאדס, והחלו להשפיע על מקורביהם באתונה לתמוך בהצעתו.
לאחר הכנת דעת הקהל באתונה, הם התכוננו להביא את התוכנית בפני אספת העם האתונאית ולשכנע את האזרחים, שתמורת הסכמתם לוותר על שיטת הממשל הדמוקרטית הנוכחית ולהחזיר את אלקיביאדס כאזרח מן המניין, יקבלו האתונאים יתרונות משמעותיים בצורת כסף ותמיכה צבאית מצד האימפריה הפרסית.
תומכיו של אלקיביאדס בקרב הפיקוד הבכיר של הצי החליטו לשלוח את פייסאנדרוס לאתונה בשביל להכשיר את הקרקע לשובו של אלקיביאדס.
פריניכוס, אשר חשש שאלקיביאדס ינקום בו על התנגדותו לתוכניתו, שלח מכתב סודי לנאוארכוס הספרטני אסטיוכוס, בו עדכן אותו בפרטי תוכניתו של אלקיביאדס, והסביר לו שהאחרון מתכוון לפגוע באינטרסים הספרטניים על ידי הטייתו של האחשרדפן טיספרנס לצד אתונה.
אסטיוכוס פנה לאלקיביאדס וטיספרנס ששהו במאגנסיה על מאנדרוס (באזור איוניה) והעביר לידיהם את מכתבו של פריניכוס, בציינו מה היו מעשיו.
אלקיביאדס הגיב מייד בהעבירו מסר למפקדים האתונאים בסאמוס על מעשיו של פריניכוס, ודרש להטיל עליו פסק דין מוות.
הסבר אפשרי לפנייתו של אסטיוכוס לאלקיביאדס וטיספרנס עם המכתב הוא רצונו להסיר את חינו של אלקיביאדס בעיני האחשדרפן הפרסי וכמו כן לגרום לבהלה ועיכוב בביצוע התוכניות בקרב הצד האתונאי.
לאחר גילויו של המכתב הראשון, כתב פריניכוס שוב לאסטיוכוס הספרטני והציע לו הזדמנות להרוס את הצי האתונאי בסאמוס, מתוך תקווה שהתקפה ספרטנית אולי תציל אותו ממוות.
אולם אסטיוכוס העביר שוב את המכתב לאלקיביאדס, והאחרון הראה אותו לקצינים האתונאים בסאמוס כהוכחה לבגידתו של פריניכוס.
פריניכוס, שצפה את המהלך של אלקיביאדס, הקדים תרופה למכה ואמר לקציני הצי ולאנשי סאמוס, שהגיע אליו מידע בדבר תוכנית של הספרטנים לתקוף את האי.
לכן כאשר אלקיביאדס שלח להם איגרת המזהירה מפני בגידתו של פריניכוס, דבריו נתפסו כחיזוק לאזהרתו של פריניכוס שהאויב עומד לתקוף את סאמוס.
ניתן להבין את חוסר האמון שגילו הקצינים האתונאים בסאמוס ביחס לאיגרתו של אלקיביאדס נוכח שיתוף הפעולה של האחרון עם ספרטה בשנים הקודמות.
על אף אירועים אלו, פיסאנדרוס ורוב הקצינים הבכירים של הצי הגיעו לאתונה, ונאמו שם בפני אספת העם.
למרות ההתנגדות החריפה שחשו רבים מהאזרחים באתונה כלפי אלקיביאדס בעקבות בגידתו, פיסאנדרוס הצליח לשכנע אותם בסופו של דבר לקבל את הצעותיו, ולהסמיך את מפקדי הצי בסאמוס לנהל משא ומתן עם האחשדרפן הפרסי טיספרנס לשם גיוס תמיכה פרסית באתונה במלחמתה בספרטה.
כמו כן, החליטה אספת העם להדיח את פריניכוס מתפקידו כאחד ממפקדי הצי האתונאי.
אולם תוכניתו של אלקיביאדס נתקלה במכשול רציני.
האחשדרפן טיספרנס לא היה מוכן לתמוך באף אחד מהצדדים היריבים במלחמה הפלופונסית, עקב רצונו לשמור על נייטרליות במלחמה שקרעה את העולם היווני, עיקרון אשר אלקיביאדס עצמו המליץ לו לאמץ.
לדעתו של קגאן, הוא העדיף לתת לצדדים היריבים להתיש את עצמם במאבקים הפנימיים (כדי להחליש את האיום היווני על שליטת פרס באסיה הקטנה), ולא היה לו עניין כלשהו לערב כוחות צבא פרסיים במלחמה.
כשאלקיביאדס הבין זאת, הוא הציג לאתונאים דרישות נוקשות יותר ויותר, כביכול בשמו של טיספרנס, כדי לגרום להם להפסיק את המשא ומתן עם הפרסים מיוזמתם.
הוא קיווה שבדרך זו לא יתגלה לאתונאים, שאין לו השפעה על קביעת המדיניות הפרסית ביחס לאתונה.
תוקידידס כותב שהמשלחת האתונאית עזבה את המשא ומתן, לאחר שהבינה שאין קץ לדרישות הפרסיות מאתונה, ועם תחושה שאלקיביאדס יכול היה להשיג הסכם עם הפרסים, אולם העדיף להוליך שולל את נציגי אתונה.
כישלון המגעים עם טיספרנס, שם קץ לקשר בין מפקדי הצי האתונאי לבין אלקיביאדס.
הקבוצה שתמכה בהפיכה אוליגרכית באתונה, הייתה משוכנעת שאלקיביאדס לא מסוגל לקיים את חלקו בהסכם עימה, ולכן חבריה זנחו את תוכניתם להשיבו לאתונה.
חזרה לפיקוד צבאי – אלקיביאדס והצי האתונאי בסאמוס (411 לפנה"ס)
על אף כישלון המשא ומתן עם הפרסים, הצליחו תומכי האוליגרכיה להשתלט על אתונה, ולהחליף את השלטון הדמוקרטי באוליגרכיה, שנקראה בשם שלטון הארבע מאות, שלטון שפיריניכוס ופיסאנדרוס נמנו על ראשיו.
מאחר שאלקיביאדס לא מימש את חלקו בעסקה, האוליגרכים לא החזירו אותו מהגלות לאתונה.
אלקיביאדס, אשר מאן לוותר על שאיפתו לחזור לאתונה, החליט לשנות כיוון ולעבור לתמוך במחנה הדמוקרטי.
הוא הזהיר את האתונאים באי סאמוס מפני קיום מזימה לבצע הפיכה אוליגרכית גם בסאמוס, כדי לזכות באמונם של תומכי הדמוקרטיה באתונה.
בזכות התראתו התגלתה הקנוניה האוליגרכית, ואנשי הצי האתונאי שעגן בסאמוס, בהנהגת המצביאים ליאון ודיומאדון, הטריארך (קפטן ובעל ספינה) תראסיבולוס וההופליט תראסילוס, החליטו להתייצב נגדה.
תומכי הדמוקרטיה בסאמוס, בסיוע הלוחמים האתונאים שהוצבו באי, הצליחו לנצח את 300 האוליגרכים שניסו לתפוס את השלטון בסאמוס.
לאחר מכן, קיימו הכוחות האתונאים בסאמוס אספה, בה הוחלט להדיח את מפקדי הצי הנוכחיים מתפקידם (עקב תמיכתם באוליגרכים), ולבחור במקומם מצביאים אחרים, כולל תראסיבולוס ותראסילוס.
באספה טענו נואמים שונים, שמעשיהם בסאמוס אינם מהווים מרד נגד אתונה.
למעשה, לאחר שהשתלטו על הצי האתונאי, מפקדי הצי החדשים לא היו זקוקים לתמיכה או לשיתוף פעולה מצד אתונה, שכן עמדתם האסטרטגית בסאמוס איפשרה להם להמשיך לנהל את המלחמה בליגה הפלופונסית, ובמקביל לסכל כל ניסיון מצד האוליגרכים באתונה להשתלט מחדש על הצי.
תראסיבולוס, אשר תמך בהחזרתו של אלקיביאדס לשירות אתונה, עקב אמונתו כי קשריו הטובים עם האחשרדפן טיספרנס הם המפתח לניצחונה של אתונה במלחמה נגד ספרטה, שכנע את אספת החיילים בסאמוס להסכים להעניק לו מחילה מלאה, ולהחזיר אותו מגלותו.
לאחר מכן הוא הפליג לאסיה הקטנה ושב עם אלקיביאדס לסאמוס.
לפי פלוטרכוס, החיילים האתונאים בסאמוס רצו להשיב את אלקיביאדס, ולתת לו את הפיקוד על הצי, כדי שהוא יעמוד בראש משלחת צבאית שתפיל את המשטר האוליגרכי באתונה.
האוליגרכים באתונה השהו באותה עת את המלחמה נגד ספרטה, בשל חששם ליציבות שלטונם, וגם משום שהניחו שהספרטנים, אשר מבכרים אוליגרכיה על פני דמוקרטיה, יראו בעין טובה את השינוי בשלטון באתונה ולכן לא ייחפזו להתעמת עימם.
לדעת קגן, אלקיביאדס לא היה מרוצה לגמרי מנסיבות הזמנתו לסאמוס.
לא הייתה לו ערובה, שהחנינה שהוענקה לו על ידי אספת החיילים בסאמוס, תישאר תקפה גם במקרה של השבת השלטון הדמוקרטי לאתונה, ובנוסף לכך, החזרתו לשירות אתונה לא נעשתה מתוקף המוניטין והיוקרה שצבר, כפי שקיווה, אלא כתוצאה מפטרונותו של תראסיבולוס, ומיכולת השכנוע של האחרון.
בנאומו הראשון לפני אספת החיילים, אלקיביאדס מחה על נסיבות גלותו מאתונה, והדגיש את השפעתו הרבה על טיספרנס, במטרה להעלות את חשיבותו בעיני החיילים האתונאים בסאמוס.
בתום נאומו, החליטו החיילים למנותו מיידית כאחד המצביאים של הצי האתונאי.
לאחר חזרתו של אלקיביאדס, הגיעו לסאמוס שליחים מטעם האוליגרכים באתונה, כדי לשכנע את לוחמי הצי המורדים לשוב ולקבל את מרותם, ולהסביר להם, ששלטון הארבע מאות באתונה, הוחלף בשלטון אוליגרכי מתון יותר, במסגרתו ניתן ייצוג לכל אזרח אתונאי, שרכושו הספיק לקניית ציוד צבאי של הופליט (שלטון ה-5,000).
ההמון המשולהב באספה סירב להקשיב לדבריהם, והצעות שהצי כולו יפליג באופן מיידי לפיראוס, כדי לתקוף את האוליגרכים באתונה שבו ועלו, בדומה לקריאות שנשמעו בזמן נאום חזרתו של אלקיביאדס.
אלקיביאדס הסביר להמון, שביצוע תוכנית זו יגרום לפתיחת מלחמת אזרחים באתונה, יחשוף את אתונה למכה ניצחת מצד הספרטנים, ויביא לאובדן ודאי של השליטה האתונאית במספר נקודות אסטרטגיות באיוניה ובאזור ההלספונטוס.
בעזרת תראסיבולוס הוא הצליח להרגיע את אספת החיילים, וביקש מהשליחים לחזור לאתונה, ולהודיע שם, שאין הוא מתנגד לשלטון ה-5,000, כל עוד הם מחזירים את מועצת ה-500 לתפקידה.
במקביל לדברים אלו, אלקיביאדס הפליג לאיוניה בראש חלק מהצי האתונאי.
לפי פלוטרכוס ותוקידידס, מטרתו הייתה לשכנע את טיספרנס למנוע מהצי הפרסי, אשר עגן באספנדוס, לסייע לליגה הפלופונסית, נגד אתונה.
תוקידידס גם משער, שאלקיביאדס קיווה להרשים את טיספרנס בכוח שעמד עתה תחת פיקודו, במטרה להגדיל את השפעתו על האחרון.
תוקידידס טוען במקום אחר, שאלקיביאדס ידע מראש, שכוונתו של טיספרנס היא להימנע ממעורבות פרסית במלחמה הפלופונסית, וכל כוונתו הייתה "להחשידו ככל היותר בעיני הפלופונסים בשל ידידותו לו עצמו ולאתונאים, כדי שייאלץ מתוך כך להתחבר יותר ויותר לאתונאים".
קרבות אבידוס וקיזיקוס (410 לפנה"ס)
אלקיביאדס נקרא לשוב לאתונה על ידי שלטון ה-5,000 כבר בשנת 411, אולם סביר להניח שחיכה עד 407, טרם חזר בפועל לעיר.
פלוטרכוס מסביר, שאף על פי שהאתונאים הצביעו בעד החזרתו של אלקיביאדס, ביוזמת בן בריתו הפוליטי, קריטיאס, ועל אף הפצרותיהם של תושבי העיר, אלקיביאדס היה נחוש לחזור לאתונה עטור תהילה וכבוד.
הסיבה העיקרית לכך, ככל הנראה, הייתה רצונו להבטיח, שתרחיש של הרשעה חוזרת בפשעי העבר לאחר חזרתו לאתונה, לא יהיה אפשרי.
שני קרבות ימיים חשובים בהם השתתף, כאחד ממפקדי הצי האתונאי – באבידוס ובקיזיקוס – סיפקו לו הזדמנות לרכוש לעצמו תהילה צבאית.
אלקיביאדס נשאר בסאמוס בראש כוח צי קטן, בעוד שני מפקדים אחרים של הצי האתונאי, תראסיבולוס ותראסילוס הובילו את הכוח העיקרי של הצי לעבר מצרי ההלספונטוס (כיום מצר הדרדנלים).
הוא הצליח לגייס כספים מקאריה ושכנותיה באזור, כדי לשלם לחותרים בספינותיו וכך זכה בנאמנותם.
לאחר הניצחון הימי האתונאי בקרב קינוסמה נקראו כל כוחות הצי האתונאי בים האגאי להתרכז בנקודה אחת, לקראת הקרב הבא עם הצי הספרטני, שהיה צפוי בקרוב.
בזמן שכוחו של אלקיביאדס היה בדרכו לנקודת המפגש בהלספונטוס, נפגשו הציים היריבים ליד אבידוס, שם עגנו כוחות הצי של הליגה הפלופונסית.
הקרב התנהל במשך זמן רב ללא הכרעה, ואלקיביאדס, בשומעו שהקרב החל, מיהר לשם עם כוחו, שכלל 18 ספינות.
אלקיביאדס הגיע לשדה הקרב עם רדת החשיכה, וכדי לבלבל את הספרטנים, הורה להוריד את דגל הברית האטית-דלית בספינותיו.
הא התקדם עם ספינותיו לעבר הצי הפלופונסי, מהלך שעורר חשש בקרב האתונאים, שחשבו שהוא מתכוון לערוק עם ספינותיו לצד הספרטנים.
אולם כאשר ספינותיו הגיעו לטווח קרוב מהצי הספרטני, אלקיביאדס הורה להם לחזור להניף את הדגלים, ופתח במתקפה על הצי הספרטני.
גורם ההפתעה, יחד עם רדת החשיכה ועייפות הקרב של הספרטנים פעלו לטובתו, ושרידי הצי הספרטני החלו לנוס לעבר החוף האסייתי של המצרים.
אלקיביאדס זינב בספינות הנמלטות, אך בעקבות התערבות האחשדרפן הפרסי המקומי, פרנבזוס (שהחליף את טיספרנס), שהורה לצבאו להגן על הכוח הפלופונסי שנמלט לחוף, ניצל הצי הפלופונסי מהשמדה.
זמן קצר לאחר קרב אבידוס, הגיע טיספרנס להלספונטוס, ואלקיביאדס יצא לפוגשו נושא מתנות, בתקווה לחזור ולזכות בתמיכתו.
אולם כפי שהתברר לו במהרה, הוא טעה בהערכת יחסו של טיספרנס כלפיו, והושם במעצר מייד עם הגעתו.
כעבור חודש הצליח אלקיביאדס לברוח משביו, על אף שטען שטיספרנס שחרר אותו ביוזמתו, ולחזור לפיקוד בצי.
תקרית זו הבהירה לאתונאים, שאלקיביאדס איבד את יכולתו להשפיע על הפרסים, ושאין לו עוד קשרים מיוחדים עימם.
מנקודה זו ואילך, הוא נשפט אך ורק על סמך הישגיו בשדה הקרב, ולא על סמך הבטחותיו.
לאחר פסק זמן של מספר חודשים, שנוצל לתגבור כוחות ולשיפור עמדות, שבו הצדדים היריבים ונפגשו בקרב ימי גדול, שנערך סמוך לנמל קיזיקוס.
אלקיביאדס, שכוח הצי הקטן בפיקודו לא היה מסוגל להתמודד עם הצי החדש שבנתה הליגה הפלופונסית, הפליג לקרדיה, כדי לחבור עם הכוח העיקרי של הצי האתונאי.
במהלך שהותו בקרדיה קיבל אלקיביאדס מידע לפיו האחשדרפן פרנבזוס ומפקד הצי הפלופונסי, מינדארוס, חונים עם כוחותיהם בקיזיקוס ומתכננים שם את השלב הבא של המערכה נגד אתונה.
הוא שכנע את שאר מפקדי הצי האתונאי, שיש לתקוף באופן מיידי את כוחות האויב בקיזיקוס, ולהפתיע אותם שם.
הצי האתונאי הצליח להגיע לקיזיקוס מבלי להתגלות, בין השאר בזכות תנאי מזג אוויר קשים וסערה שפקדה את האזור.
אלקיביאדס התקרב לקיזיקוס בראש כוח צי קטן, והצליח למשוך את הצי הספרטני לנטוש את הנמל ולרדוף אחריו ללב ים.
כאשר הספינות הספרטניות התרחקו מהחוף, הכוח העיקרי של הצי האתונאי, בפיקודם של תראסיבולוס ותיראמיניס, הופיע לפתע משני עבריהן, וניתק אותן מעורפן.
הכוחות הספרטניים המופתעים, שהותקפו במקביל מחזיתם ומעורפם, ספגו אבדות קשות במהלך ניסיונם לסגת לעבר הנמל, אולם אלקיביאדס, שדלק אחרי הספינות הנמלטות, לא הסתפק בכך, והנחית את אנשיו על החוף, שם התנהל קרב קשה ואכזרי.
הוא תקף את כוחות האויב הנמלטים ביבשה, והרג רבים מהם, כולל מפקד הצי הספרטני, מינדארוס, אשר מת מידיו.
אלקיביאדס ניסה גם לתפוס את פרנבזוס, אשר נכח בזירת הקרב עם כוחותיו, אולם האחרון הצליח להימלט משם יחד עם שרידי הכוח הספרטני.
האתונאים לקחו שלל את כל ספינות האויב, שלא הושמדו בקרב, כבשו את קיזיקוס עצמה, והשתלטו על אזור ההלספונטוס האסטרטגי, שחלש על המעבר מהים השחור לים האגאי.
האתונאים הצליחו ליירט מסר לספרטה, שנשלח מאת אחד האפורים שהתלוו לצי הספרטני, שבו נכתב : "חלפה הטובה, מינדראוס מת, האנשים רעבים; אין אתנו יודע מה לעשות".
זמן קצר לאחר התבוסה בקיזיקוס, שלחו הספרטנים הצעת שלום לאתונה, אולם זו נדחתה בידי האתונאים.
ניצחונות צבאיים נוספים (409–408 לפנה"ס)
לאחר ניצחונם המוחץ בקרב קיזיקוס, אלקיביאדס ותראסיבולוס פתחו בשנת 409 במצור על העיר כלקדון עם כוח של משוער של 190 תלת חתריות.
אלקיביאדס הצליח לנצח בקרב יבשתי קטן מחוץ לחומות העיר ותראמנס הביא מערכה זו לסופה בעזרת הסכם עם הכלקדונים.
זאת על אף שהאתונאים לא הצליחו להשיג ניצחון מוחץ במערכה.
ברית זמנית אשר סוכמה עם האחשדרפן פרנבזוס, הבטיחה תזרים כספים, לו נזקקו מפקדי האתונאים בשביל משכורות לחיילים.
אולם, למרות זאת אלקיביאדס נאלץ לעזוב בחפשו ממון נוסף לחייליו.
אלקיביאדס שם פעמיו אל עבר הכרסונסוס התראקי ושם תקף את סליבריה.
הוא שיתף פעולה עם קבוצה פרו-אתונאית מתוך העיר, ובשל בלבול החל לתקוף את העיר טרם הגיעו כל חייליו, מתוך ההנחה שזו שעת הכושר.
בהיכנס אלקיביאדס וכוח החיילים המצומצם שלו, נתקל באנשי העיר אשר היו נכונים לקרב.
אלקיביאדס העריך את המצב במהירות ותקע בחצוצרה אשר השתיקה את ההמון והכריז "בל ירימו האתונאים את כלי מלחמתם על אנשי סליבריה".
הצהרה זו הרגיעה את הרוחות וקנתה לאלקיביאדס את הזמן שהיה נחוץ לחבירת שאר כוחותיו אליו.
כאשר היה היתרון שוב לצידו, הציע אלקיביאדס לסליברים תנאי כניעה סבירים אשר הבטיחו שלא יאונה רע לאיש מאנשי העיר, ודאג לאכיפתם כך שאנשי העיר ידעו שהוא מפקח על מעשיהם.
הוא הציב חיל משמר מחשש שהתראקים עצמם ירצו לשדוד את העיר, שרבים מתושביה באו לשרת תחת פיקודו ואהבוהו, לקח סכום כסף מאוצרות העיר ועזב לדרכו.
אלקיביאדס הצטרף, לאחר עזיבתו את סליבריה, למצור על ביזנטיון יחד עם תראמנס ותראסיבולוס.
חלק מתושבי העיר, אשר סבלו מרעב וייאוש, החליטו למסור את העיר לידי אלקיביאדס בשביל תנאי כניעה דומים לאלו שקיבלו תושבי סליבריה.
בלילה אשר הוסכם, נטשו אנשי ביזנטיון את עמדותיהם והאתונאים תקפו את חיל המצב הפלופונסי שבעיר ואת ספינותיהם בנמל.
הלחימה הייתה קשה, ובסופה אלקיביאדס יצא עם ידו על העליונה.
כפי שהבטיח לקושרים, לא הוצא להורג או הוגלה איש מתושבי ביזנטיון.
אלקיביאדס חוזר לאתונה (407 לפנה"ס)
תחנתו האחרונה לפני אתונה הייתה העיר גיתיון שם חנה כדי לאסוף מידע על הכנותיהם של הכוחות הספרטניים באזור, ובה בעת ניסה אלקיביאדס לברר מהו הלך הרוחות באתונה כלפי חזרתו לעיר.
בירוריו העלו שהעיר מוכנה לקבלו וחבריו הקרובים עודדוהו לחזור.
לבסוף, שם פעמיו לנמל אתונה שהיה בפיראוס שם התגודד קהל, אשר ציפה לראות את אלקיביאדס המפורסם.
ייתכן, אם ננקוט בנקודת מבט ספרותית על סיפור זה, שחזרתו של אלקיביאדס גילמה בתוכה את הרמז לנפילתו העתידית.
עם חזרתו, נאם אלקיביאדס בפני העם וגולל את סיפורו העגום מבלי להאשים אף אחד זולת המזל הרע ורוח קנאית בהסתבכויותיו האומללות.
אלקיביאדס המשיך בנאומו להסביר נושאים הקשורים לצבא ויחסי הכוחות בין האתונאים לספרטנים, וכך חיזק את אמונת האתונאים בניצחון.
בתום הנאום, החליטה אספת העם שרכושו יוחזר, אישומי העבר יבוטלו, ואלקיביאדס יהפך למפקד יחידי של הצבא בים וביבשה.
עם זאת, היו שראו בחזרתו של אלקיביאדס אות מבשר רע, שכן אלקיביאדס חזר ביום הפְּלִינְטֶרִיָה, יום חגה של האלה אתנה.
ביום זה, אשר נחשב כיום שאינו טהור, נסגרים המקדשים של אתנה ותושבי העיר שובתים מכל עבודה.
פלוטרכוס מתאר זאת כצירוף מקרים שעלול להעיד שאתנה עצמה לא מקבלת את חזרתו של אלקיביאדס.
צירוף מקרים זה, גם שהיה תמוה ומעורר ספיקות, לא העיב או שינה את חזרתו וקבלתו הנלהבת של אלקיביאדס על ידי העם.
[ייתכן שזה מוטיב ספרותי שהושתל כדי להסביר אירועים עתידיים].
אלקיביאדס החליט על-מנת לחגוג את חזרתו, להוביל את התהלוכה המסורתית לאלאוסיס לחגיגות דתיות, דרך היבשה בפעם הראשונה מאז השתלטו הספרטנים על דקליאה.
אלקיביאדס שלח כוח חלוץ מחייליו, וליווה את הכהנים בעצמו.
הדבר הרשים גם את מתנגדיו החריפים ביותר.
פלוטרכוס טוען שבעקבות הצלחת התהלוכה, התחילו אלקיביאדס וחייליו להאמין שכל עוד אלקיביאדס עומד בראשם, שום אויב לא יוכל לנצח אותם.
קרב נוטיון – תבוסה ראשונה וגלות שנייה (406 לפנה"ס)
בשנת 406 לפנה"ס יצא אלקיביאדס מאתונה עם כוח צבאי שכלל כ-1,500 הופליטים, ומאות ספינות.
פלוטרכוס טוען שאלקיביאדס ניצח בקרב נגד הספרטנים שהתרחש בעיר אנדרוס אולם לא כבש אותה.
עובדה שאויביו השתמשו כדי להחשיב מערכה זו כהפסד.
אלקיביאדס המשיך אל סאמוס ולאחר מכן עבר לנוטיון, הקרובה יותר לאויביו אשר ישבו באפסוס בתקווה למשוך את ליסנדרוס, מחליפו של מינדארוס בפיקוד, לקרב ימי.
אולם ליסנדרוס לא אבה לצאת לקרב נגד אלקיביאדס המפורסם, ושמר על כוחותיו עגונים.
באותה עת שני גורמים השפיעו על עליית כוחו של הצי הפלופונסי על חשבון ירידת כוחו של הצי האתונאי.
משרת האחשדרפן אוישה כעת על ידי כורש הצעיר, מחליפו של טיספרנס, אשר החליט לתמוך כלכלית בליגה הפלופונסית.
ממון זה משך עריקים אתונאים להצטרף לצי הפלופונסי.
כמו כן, ליסנדרוס, המפקד הספרטני נחשב כריזמטי ומוכשר בעיני רבים.
לאור התפתחויות אלו, ומצב הביניים בין הכוחות הלוחמים, עזב אלקיביאדס את נוטיון לעזור לתראסיבולוס במצור על פוקאה.
זאת בשל תקוותו להשיג ממון שיעזור לו לשנות את פני הדברים.
אלקיביאדס השאיר קרוב ל-80 ספינות תחת פיקודו של קברניט ספינתו אנטיוכוס בנוטיון, ונתן לו פקודה מפורשת להימנע מתקיפה.
אנטיוכוס המרה את פיו של אלקיביאדס, ויצא לתמרון טקטי המזכיר את המערכה בקיזיקוס.
אנטיוכוס לקח עשר ספינות וניסה למשוך את הצי הפלופונסי להילחם בו, ככל הנראה כדי לסגור עליהם עם יתר הצי האתונאי מרגע שיצאו הפלופונסים ללב ים.
ליסנדרוס, אשר זיהה את ההזדמנות להכות מכה ניצחת את הצי האתונאי, שלח את כל הצי הפלופונסי במרדף אחר ספינות האתונאים.
בתחילה הטביע את ספינתו של אנטיוכוס, הוציאו להורג ולאחר מכן השתלט על שאר הצי האתונאי, שלא היה מוכן לקראת בואו של כוח רב כל כך.
אלקיביאדס מיהר לנוטיון עם שומעו על הקרב וניסה למשוך את ליסנדרוס לקרב נוסף על מנת לתקן את התבוסה הקשה, אולם ליסנדרוס לא התפתה לצאת לקרב נוסף.
האחריות לתבוסה בנוטיון הוטלה על אלקיביאדס, ואויביו מבית ניצלו הזדמנות זו לתקוף אותו ולהדיחו מפיקוד על הצבא.
דיודורוס מספר שאלקיביאדס הודח מתפקידו לא רק בשל ההפסד בנוטיון, שכן האשמות שווא שהטילו בו יריביו תרמו להחלטה זו.
פלוטרכוס טוען שחלק לא מבוטל בהדחתו קשור לאופן המוגזם שבו תיאר אלקיביאדס את הצלחותיו.
האתונאים התקשו להאמין שאלקיביאדס יכול להיכשל במערכה צבאית.
כישלון, אם התרחש, יכול לקרות אך מפני שלא השתדל אלקיביאדס, או שלא רצה בכך.
לאור דברים אלו, לאחר שהעביר את הפיקוד לפי החלטת המועצה, החליט אלקיביאדס לגזור על עצמו גלות נוספת.
אלקיביאדס שט צפונה להתיישב בטירה בתראקיה, אותה כבש בזמן המערכות בהליספונטוס.
אף על פי שההפסד בנוטיון לא היה כישלון מוחלט, הוא איפשר את הדחתם של אלקיביאדס ובני בריתו תראסיבולוס, תראמנס וקריטיאס.
קגן טוען שהדחתם של מפקדים אלו פגעה קשות באתונאים, שכן היו אלו המצביאים המוכשרים והמנוסים ביותר באותו הזמן, והביאה להפסד הסופי מול הברית הפלופונסית בקרב אייגוספוטמוי ב-405.
לאחר פרישתו לתראקיה חדל אלקיביאדס להיות גורם משמעותי במלחמה הפלופונסית.