tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עמדה על 333 מ"מ, בעוד שבשלושת החודשים הראשונים של השנה (שלב ההתפתחות והפריחה של הצמחים) ירדו 13 ו-130 מ"מ בשנים 2008 ו-2009, בהתאמה.
בין המוצרים החקלאיים הרבים הגדלים במטעי האזור ניתן למנות תפוחים, דובדבנים מתוקים וחמוצים, משמשים, אגסים ואגוזי מלך.
חיסול מדען הגרעין האיראני מוחסן פח'רי-זאדה
אחד האירועים הבולטים ביותר שהתרחשו סמוך לעיר אבסארד היה חיסולו של מדען הגרעין האיראני מוחסן פח'רי-זאדה ב-27 בנובמבר 2020. פח'רי-זאדה נחשב לאחת הדמויות המרכזיות בתוכנית הגרעין של איראן, והיה תחת מעקב של גופי מודיעין בינלאומיים במשך שנים.
הוא נהרג במתקפה מתוכננת היטב בזמן שהיה בדרכו לאבסארד, סמוך לטהראן.
המתקפה כללה ירי ותקיפה עם כלי נשק מתקדמים, ונחשבת לאחת מהפעולות המורכבות ביותר שבוצעו נגד אנשי מפתח בתוכנית הגרעין האיראנית.
חיסולו עורר סערה גדולה באיראן ובעולם, והאשים גורמים זרים בביצועו.
אבְּפְרקציה (באנגלית Abfraction) היא תאוריה המסבירה את היווצרות נגעי שחיקה בצוואר השן שאינם נגרמים מעששת (NCCLs).
משוער כי שחיקה זו נגרמת על ידי כוחות המופעלים על השיניים במהלך נשיכה, אכילה, לעיסה וחריקה; האמייל, במיוחד בצומת הצמנט-אמייל (CEJ), עובר כמויות גדולות של לחץ, הגורם לשברים זעירים ולאובדן רקמת השן.
נראה שאבפרקציה היא תופעה מודרנית, כאשר דוגמאות של נגעים צוואריים שאינם עששתיים בדוגמאות ארכאולוגיות נגרמו באופן טיפוסי על ידי גורמים אחרים.
אבפרקציה היא צורה של אובדן רקמת שן שאינה עששת המתרחשת לאורך מוך החניכיים.
במילים אחרות, אבפרקציה היא אובדן מכני של מבנה השן שאינו נגרם על ידי עששת, הממוקם לאורך קו החניכיים.
ישנן ראיות תאורטיות התומכות ברעיון האבפרקציה, אך קיימות מעט ראיות ניסיוניות.
נגעים בצוואר השן שאינם עששת ככלל, ואבפרקציה בפרט, נפוצים יותר בקרב אוכלוסייה המקפידה על הרגלי היגיינת הפה אך מבצעת אותם בצורה לא נכונה, בשילוב חשיפה לגורמים אחרים העלולים להוביל להתפתחות נגעים בצוואר השן, כגון תזונה חומצית רבה, שימוש בכוח מוגזם במהלך צחצוח שיניים, וליקוי סגר.
כתוצאה מגורמים אלו, רקמת השן נחלשת בהדרגה וגורמת לאובדן רקמות באמצעות שבר וסדיקה, או נשחקת בהדרגה, ומשאירה נגעי אבפרקציה על פני השן.
נגעים אלה מופיעים הן בדנטין והן באמייל של השן ומופיעים בדרך כלל סביב האזורים הצוואריים של השן.
המונח אבפרקציה פורסם לראשונה בשנת 1991 במאמר בכתב עת שהוקדש להגדרת הנגע תחת הכותרת "Abfractions: A New Classification of Hard Tissue Lesions of Teeth" מאת ג'ון או.
מאמר זה הציג את הגדרת האבפרקציה כ"אובדן פתולוגי של רקמת שן קשה הנגרם מעומס כוחות ביו-מכניים".
מאמר זה היה הראשון שקבע את האבפרקציה כצורה חדשה של נגע, השונה משפשוף (Abrasion), שחיקה (Attrition) וחֶשֶף (Erosion).
אבק היא להקת רוק מתקדם ישראלית שמנגנת מוזיקה מורכבת ודיסוננטית.
הלהקה מזוהה עם תנועת Rock in Opposition.
הלהקה הוקמה בגוש דן בראשית שנות האלפיים, דרך פורום באינטרנט.
בתחילת הדרך נקראה ורדון, אך במהלך הזמן שינתה כיוון מוזיקלי ומשכך גם את שמה.
החבר המוכר ביותר בלהקה הוא המתופף האמריקאי דייב קרמן שניגן בין השאר ב-5UU's וב-U Totem.
בשנת 2004 יצא אלבום הבכורה שלהם, הקרוי על שמם בלייבל קיוניפורם (Cuneiform) בארצות הברית, המתמחה ברוק מתקדם ואוונגרד.
ישי זומר – גיטרה בס
אודי ססר – קלידים וחלילים
אודי קומראן – מחשב והקלטה
אבק השרפה הוא חומר בעירה שהומצא, ככל הנראה, על ידי הסינים במאה ה-9. עם זאת, קיימים אזכורים לשימוש בחומר דמוי אבק שרפה בתקופות מוקדמות יותר.
האזכור הראשון ביותר לאבק שרפה הופיע בשנת 142 לספירה על ידי האלכימאי הסיני וויי בוייאנג, שכתב על חומר עם תכונותיו של אבק שרפה.
בספרו "קרבת השלוש" (ספר טאואיסטי בנושא אלכימיה) הוא תיאר תערובת של שלוש אבקות אשר "עפה ורוקדת" בפראות כאשר מציתים אותה.
אף על פי שלא ניתן לדעת האם הוא אכן התייחס לאבק שרפה, אין בנמצא חומרי נפץ אחרים שהם תערובת של שלוש אבקות.
כבר במאה ה-10 השתמשו הסינים ברומח אש עבור מטרות צבאיות.
במאה ה-14 החלו גם האירופים לממש את הפוטנציאל ההרסני הגלום באבקה והשתמשו בה למטרות צבאיות שהשתכללו לאורך זמן וכללו, בין השאר, תותחים ורובים.
המקור להגעת הטכנולוגיה לאירופה ולארצות ערב הוא ככל הנראה באימפריה המונגולית, ששיא פריחתה היה באמצע המאה ה-13, ושטחה כלל חלקים מאירופה ומהמזרח התיכון.
ישנם סוגים שונים ומגוונים של אבקות שרפה.
במשפחה זו נכללים חומרים דליקים המשחררים בעת בעירתם אור, חום וגזים.
אבק השרפה השחור (אבש"ש) הוא הראשון מבין הסוגים השונים של אבקות השרפה.
עד לאמצע המאה ה-19 השתמשו באבק השרפה למטרות שעשוע (זיקוקין די-נור) ולמטרות צבאיות.
במחצית השנייה של המאה ה-19 הופסק השימוש הצבאי באבק השרפה השחור ובמקומו הגיע האבש"ר (אבק שרפה נטול עשן).
אבק השרפה השחור משמש בעיקר בתחום הפירוטכניקה.
אבק השרפה השחור מכיל גופרית, אבקת פחם (התורמת את הפחמן לתהליך הבעירה) ואשלגן חנקתי המשמש כמחמצן של התערובת.
באופן פשטני, ניתן לנסח את תגובת השרפה כך:
ניסוח מדויק יותר, אם כי עדיין פשטני, הוא כדלהלן:
תוצרי הבעירה מלמדים כי אין מדובר בתגובה פשוטה.
תוצרי הבעירה של אבק שרפה שחור הם כ־55.91% מוצקים (לרבות אשלגן פחמתי, אשלגן גופרתי, גופרית, אשלגן חנקתי ופחמן); 42.98% תוצרים גזיים (בהם פחמן דו-חמצני, חנקן, פחמן חד-חמצני, מימן גופרתי, מימן ומתאן); 1.11% מים.
היחס האופטימלי ליצירת אבק שרפה שחור הוא 74.64% אשלגן חנקתי, 13.51% אבקת פחם ו-11.85% גופרית (במסה).
התקן הנפוץ ביותר בקרב יצרני חומרים פירוטכניים מכיל 75% אשלגן חנקתי, 15% אבקת פחם ו-10% גופרית.
סוג הפחם הטוב ביותר הוא פחם שיוצר מעץ ערבה, אך ניתן גם לעשות שימוש בפחם אורן, אלון, צפצפה, שזיף או אדר.
איכות אבקת השרפה נמדדת על פי מהירות שריפתה, זו תלויה בסוג הפחם וגודל גרגירי האבקה.
גודל גרגירי האבקה הוא גורם חשוב מאוד במהירות השרפה.
בין הגרגירים ישנם מרווחי אוויר שבהם הגזים יכולים לעבור ולהצית עוד מהתערובת בצורה מהירה יותר.
אבק שרפה נטול עשן (אבש"ר) מורכב בעיקר מניטרוצלולוזה ומניטרוגליצרין, אינו מייצר עשן בזמן בעירתו, יכול לפתח לחצים גבוהים ביותר ובעל מקדם איכות נמוך.
משתמשים בו בעיקר בתחום הצבאי, כחומר הודף בתחמושת רובים ואקדחים.
בתחילת המאה החמש-עשרה התגלה מתכון לתרכובת אבק-שרפה גבישי (Corned-powder), אשר מתכלה לאט יותר.
לתרכובת זו היה פוטנציאל ליצור אנרגיית פיצוץ חזקה.
המתכון וההוראות לייצור תרכובת גבישית נכתבו לראשונה בספר "עבודה עם אש" ("Feuerwerkbuch"), אשר יצא לאור אחרי שנת 1411 בנירנברג.
אופן הכנת התרכובת הגבישית היה: כתישת שלושת הרכיבים הבסיסיים והוספת אלכוהול, על מנת להפכה למשחה.
לאחר מכן המשחה יובשה ונדחסה לכדי גביש מוצק.
את הגביש ניתן היה לאחסן ולכתוש לפירורים בהתאם לצורך.
בנוסף, השיטה עזרה לאבק שרפה לספוח פחות אדי מים מהאוויר והיא נשמרה לאורך זמן רב יותר כתוצאה מכך.
לתרכובת האבק-שרפה הגבישית היו שלושה יתרונות נוספים פרט לעוצמת פוטנציאל הפיצוץ המוגדל.
היא הייתה חסכונית, משום שאפשרה להפחית בכמות המְלֵחַת, אשר נחשב ליקר מבין הרכיבים; ניתן היה לנייד אותה בקלות וכן לאחסן אותה לזמן ארוך יותר.
במאה ה-16 אחד ממקורות אבק השרפה היה גואנו - צואת עטלפים.
אוניות של המעצמות יצאו לאיים (בעיקר באזור דרום מזרח הודו) והביאו את החומר היבש לאירופה.
במהלך המסע חלו רבים מאנשי האניות במחלות זיהומיות עקב המגע עם פרש הציפורים.
עד מלחמת העולם הראשונה אחד הרכיבים בייצורו של קורדיט (סוג של אבקת שרפה ללא עשן) היה אצטון טבעי.
ד"ר חיים ויצמן, כימאי נודע באותם ימים, המציא שיטה לייצור אצטון בתהליך ביוטכנולוגי, כך שהבריטים ובני בריתם יכלו להילחם באימפריה האוסטרו-הונגרית, בגרמנים ובאימפריה העות'מאנית.
באחסנת אבק השרפה מתמודדים עם שלוש בעיות: על האבקה להישאר יבשה ומוכנה לשימוש, יש למנוע פגיעה חיצונית בחומר בידי אויבים ויש למנוע את הנזק במקרה של תקלה ופיצוץ.
בעקבות פיצוץ מחסן אבק השרפה בעיר לוצרן ב-1701, הוחלט לחלק את חומר הנפץ בין שני מגדלי אחסנה.
ב-1751 גרם פיצוץ של כמה חביות אבק שרפה בעיר לבוב, כנראה כתוצאה מרעידת אדמה, למותם של 36 אנשים, ביניהם אשתו ובתו של מנהיג היהודים בעיר הרב יעקב יהושע פלק (פני יהושע).
אבק השרפה מאוחסן כחלק מהתחמושת אותה הוא מרכיב, ב"בונקרים" - מחסנים תת-קרקעיים ששכבת האדמה ולפעמים גם מתכת ובטון אמורים לספוג הן את הפגיעות החיצוניות מידי האויב, והן את ההדף במקרה שמחסן כזה אכן יוצת, ובכך למנוע נזק לסביבה.
התחמושת עצמה בדרך כלל אטומה ללחות ומים, ושמורה בארגזים אטומים, ובהם סיליקה ג'ל לספיחת הלחות.
השפעת אבק השריפה על הלוחמה
אבק השריפה נכנס בהדרגה לשימוש צבאי בתקופה הסינית הקיסרית ובימי הביניים של אירופה, ועם השנים השתפרו היכולות כך שכלי הנשק מבוססי אבק השריפה תפסו מקום מרכזי יותר ויותר בלחימה.
במאה ה־17, הודות לפועלם של מאוריץ מאורנז' וגוסטב השני, פותחו טקטיקות חדשות לניצול יעיל יותר של נשקי אבק השריפה בשדה הקרב.
טקטיקה שפותחה עבור רובי מוסקט וארקבוז הייתה פריסת חיילים בתצורות ליניאריות שאפשרו טעינה מחדש של הרובים במקביל לחיפוי של כוחות נוספים, וזאת בליווי שורות ראשונות של נושאי רומחים שהגנו מפני פרשים.
גוסטב פיתח טקטיקה בה מתקיפים תוך כדי ששורות החיילים מחליפות מקומות וצועדות לכיוונים נגדיים כדי לייעל את הטעינה.
מאוריץ וגוסטב שכללו כל אחד גם את השימוש בגדודים קטנים יחסית אשר מאומנים בלחימה מתואמת.
שימוש איכותי יותר בנשקי אבק השריפה בשדה קרב הצריך הכשרה והתמקצעות לחיילים, והדרכה מתואמת יותר ואחידה.
ההכשרות הנפרדות בבתי האצולה שהיו מקובלים באירופה כבר לא תמיד סיפקו את התוצאות המצופות, והחלו להופיע מוסדות מודרניים להכשרה צבאית, שסיפקו אימונים שוטפים לאורך כל השנה.
בתורם, מוסדות הכשרה אלו הגבירו את חשיבותה של המשמעת הצבאית, והיו אבן דרך חשובה בדרך לצבאות מודרניים מקצועיים, ובהדרגה השתנו מבני הקריירה של הקצונה הבכירה והזוטרה.
כלי נשק מבוססים אבק שריפה נכנסו בהדרגה גם לשימוש בחילות פרשים.
בתחילה ירו הרוכבים בנשק חם שיועד לשימוש חד פעמי, ואז הסתערו, אולם בהדרגה הלכו והפכו השימושים האפשריים שלהם באקדחים למגוונים יותר.
לצד זאת, עם עליית של כלי הנשק מבוססי אבק השריפה, צומצמו בהדרגה חילות הפרשים.
גם חילות הים הושפעו מאבק השריפה וספינות מלחמה החלו להיבנות באופן שמשאיר מקום לתותחים.
בתחילה שימשו התותחים למכת אש ראשונית שמטרתה לתת יתרון לפני הסתערות הצוות על הספינה היריבה, אולם בהדרגה הפכו התותחים להיות במרכז הטקטיקה הימית העדכנית, ותיאום ספינות לתמרוני קו קדמי מסודר הפכו להיות נפוצים.
גוסטב השני גם שכלל את השימוש בכלי ארטילריה מוקדמים ככלי משלים לחיל רגלים.
בתקופות שלאחר מכן, השתכללות הארטילריה הובילה לשינויים בתכנון הביצורים בכלל, ובפרט מודל מסוים של עיירות ביצורים שהיו גדולות דיו כך שהדרך היחידה לכבוש אותן הייתה מצור עם כוחות גדולים, שיכלו גם לנתק אספקה מהעיירה.
אזורים שונים באירופה גילו שהדרך האפקטיבית ביותר לבצר את העיירות האלו היא באמצעות חילות מצב גדולים ותותחים לאיוש עמדות ההגנה, אולם בהדרגה פריסה זו הובילה לכך שצבאותיהם של הצבאות היו נייחים ולא גמישים לתמרון.
אבקת אפייה (מכונה לעיתים גם אפיון), היא כימיקל יבש (או תערובת כימיקלים) בו נעשה שימוש באפייה.
אבקת האפייה החלה להימכר כבר במחצית הראשונה של המאה ה-19, אך האבקה המודרנית שאנו מכירים כיום הומצאה על ידי מדענים בגרמניה בשנת 1898. אבקת האפייה היוותה פריצת דרך בתחום האפייה, ויש המחשיבים אותה כפריצת הדרך העיקרית באפייה המודרנית.
קודם להופעתה יכלו טבחים להתפיח את הבצק רק באמצעות הקצפת ביצים נמרצת; מחמצת; או בעזרת שמרים.
התערובת באבקה זו מכילה מלחים שבהתמוססותם במים מתנהגים כבסיסים וכחומצות.
אחד המרכיבים הוא בדרך כלל סודה לשתייה שממנה מתקבל בסיס לאחר ההתמוססות במים.
מקורה של החומצה במלח אחר שנמנה עם מרכיבי אבקת האפייה.
בנוסף למלחים נמצא באבקת האפייה עמילן שתפקידו לספוג לחות ולשמור על המלחים יבשים.
כאשר באה התערובת במגע עם מים, החומצה והבסיס מגיבים ויוצרים את גז הפחמן הדו-חמצני, אשר יוצר בועות בבצק ועוזר בהתפחתו.
רוב אבקות האפייה המודרניות מכילות שני מלחי חומצות, אחד שמגיב בטמפרטורת החדר, המתפיח את הבצק בזמן הכנתו, ושני המגיב בטמפרטורות גבוהות יותר וגורם להתפחה נוספת בזמן האפייה.
מלחי החומצות הנפוצים המגיבים בטמפרטורת החדר כוללים קרם טרטר, סידן זרחתי וחומצה ציטרית.
פעולתה של אבקת האפייה מושפעת מתנאי הגובה במקום הבישול.
ככל שלחץ האוויר נמוך, כך תגובת ההתפחה תגבר ועלולות להתקבל תוצאות בלתי רצויות, כגון צניחה מוחלטת של המאפה או בצק בעל מרכז רופף.
כך, מתכון מסוים למאפה יכול להיאפות במידה נכונה בגובה פני הים, אך בגובה גבוה יותר, למשל בגובה של מעל ל-3,000 רגל, ייכשל, ובמקרה כזה ניתן להפחית את כמות האבקה, להשתמש בבצק רב יותר, או שניהם.
חלק מאבקות האפייה בתעשייה מכילות כמויות גבוהות של נתרן, בעיקר במוצרי מאפה ללא גלוטן ולכן אינן טובות לסובלים מבעיות בריאות הקשורות בצריכה עקבית גבוהה של נתרן.
חלק מאבקות האפייה מכילות מלחי אלומיניום (כדוגמת קלציום אלומיניום פוספט).
מלחי אלומיניום פועלים כחומצות המגיבות בטמפרטורות גבוהות.
מלחים אלו מצויים לא רק באבקות אפייה, אלא גם בתחליפי חלב לקפה.
במלחי האלומיניום אין שום סיכון ידוע לבריאות האדם, או סיבה להניח כי ייתכן סיכון כזה.
עם זאת, ישנם אנשים הרגישים לטעמם או המתנגדים להוספתם למוצרים שונים, ולכן כיום קיימות אבקות אפייה ללא מלחי אלומיניום.
אבקה היא חומר מוצק המופיע כגרגירים זעירים.
כדי שחומר יוגדר כאבקה, על גרגיריו להיות זעירים במיוחד, כך שכמעט ולא ניתן להבחין בגרגיר בודד בעין בלתי-מזוינת.
מלח בישול וסוכר לבן, למשל, לרוב אינם נחשבים לאבקה, כיוון שבהחלט ניתן להבחין בגרגיריהם.
חומרים גרגיריים כמלח וסוכר מורכבים בדרך-כלל מגבישים – צורות גאומטריות מסודרות; האבקות, לעומת זאת, לרוב אינן גבישיות; האטומים והמולקולות המרכיבים אותם נמצאים באי-סדר יחסי.
אבקה עדינה ודלילה במיוחד עשויה להיות נפיצה.
הדבר בא לידי ביטוי בפיצוצים בממגורות קמח, למשל.
בעברית, מקורם של המילים אבקה ואבק באותו השורש.
גם בשפות אירופאיות רבות מקורה של המילה אבקה במילה הלטינית לאבק (Pulvis).
בגרמנית, נשתמרה המילה בצורה נאמנה למקור (Pulver), ואילו בצרפתית חל שיבוש קל (Poudre); צורה זו הגיעה גם לאנגלית ולהולנדית (Powder ו-Poeder בהתאמה).
הפועל האנגלי To pulverize ("להפוך לאבקה") משמר את השורש הלטיני.
המילה הצרפתית חדרה גם לעברית כפודרה, אבקה המשמשת לאיפור.
בשמם היומיומי של חומרים רבים קיימת המילה אבקה: אבקת אפייה, אבקת חלב, אבקת כביסה.
אבקת הפרחים מכילה את תאי מין זכריים של צמחים המתרבים ברבייה זוויגית.
האיברים המייצרים את האבקה נקראים מאבקים.
הם נישאים בראש אבקנים; תהליך העברת האבקה מהמאבק אל צלקת השחלה מכונה האבקה.
היצורים (חרקים ועופות) המבצעים העברת האבקה בפרחים מכונים מאביקים.
אָבָק הוא שם כללי לחלקיקים מוצקים קטנטנים, בקוטר של פחות מ-500 מיקרומטר (לחלקיקים גדולים יותר, ראו חול וגרגרים), ובאופן כללי יותר, לחומר מפורר עד דק.
על פני כדור הארץ, אבק מופיע באטמוספירה מכמה מקורות שונים, ובהם אבק מאדמה שהורם על ידי הרוח, התפרצויות געשיות, וזיהום תעשייתי.
אבק נפוץ מאוד גם בחלל החיצון , שם גזים וענני אבק הם סימנים עיקריים למערכות כוכבים.
האבק המתאסף בבתים מקורו בתאי עור שנשרו, אבק אטמוספירי ואבק שמקורו סיבים מבגדים ומכיסויים.
הוא מוסר בעזרת מטאטאים, מטליות אבק, או שואבי אבק.
ההתנהגות הפיזיקלית של אבק פועלת על פי חוקים שאינם תמיד תואמים לאלו של חומר מוצק או נוזלי.
למשל, הלחץ המופעל על קופסה מלאה אבק אינו בהכרח אחיד.
החלקיקים של האבק מפוזרים בכך שכל החלקיקים מסתדרים בין כוחות המשיכה ביניהם.
כוחות המשיכה הללו יוצרים את האבק כמו שהוא נוצר – גוש אפור.
סופות אבק מתחוללות באזורים יבשים, כאשר חול מעל פני האדמה נגרף ונישא למעלה בזרמי אוויר עולים.
בשנת 1934 התחוללו בטקסס סופות אבק כה עזות, עד שקילפו את שיכבת האדמה העליונה, הרסו חוות חקלאיות רבות והפכו את המקום למשטח אבק ענק, הידוע בכינויו "אגן האבק".
בישראל מתחוללות סופות אבק בעיקר באזור הנגב.
בבוטניקה, המונח אבקה (בלועזית: Pollen) מתייחס לגרגרים המיוצרים בתוך שקי האבקה של צמחים עילאיים.
האבקה ממלאת את הפונקציה הזכרית במנגנון ההפריה בצמחי הזרע.
בנוסף, מכיוון שצמחים אינם יכולים על-פי רוב לנוע במרחב, האבקה ממלאת תפקיד ייחודי של הפצת הגנים של האורגניזם במרחב, תכונה המשותפת גם לזרעים.
תנועתה של האבקה משק האבקה בו היא נוצרה, ועד לשק העובר אותו היא מפרה, מתבצעת בתהליך המכונה "האבקה".
קיימים אמצעים (וקטורים) שונים להאבקה, חלקם אביוטיים (מים, רוח) וחלקם ביוטיים (בעלי-חיים שונים).
האבקה עשירה בחלבון, ועקב כך היא מהווה לעיתים מוקד משיכה לבעלי-חיים שונים הניזונים ממנה (כגון חרקים); תכונה זו מאפשרת שימוש בבעלי-חיים שכאלה בתור וקטורים של האבקה, אם אבקה שנצמדה לגוף בעל-החי תגיע אל יעדה הסופי (היינו איבר הרבייה הנקבי, בו מתבצעת ההפריה) לפני שתיאכל.
חקר גרגרי האבקה (פולן) שהורבדו במקומות שונים, הכולל זיהוי טקסונומי, תפוצה וכמות, נקרא פלינולוגיה.
התחום משמש לצורכי זיהוי פלילי, תעשיית הדבש ועוד.
בפליאונטולוגיה ובארכאולוגיה מתבצע מחקר פלינולוגי לשחזור הסביבה הקדומה (לפי גרגרי אבקה מאובנים).
גרגר אבקה (pollen grain) הוא היחידה הפונקציונלית הבסיסית של הפונקציה הזכרית בהפריה של צמחים בעלי זרע.
זהו למעשה גלגול של המיקרוגמטופיט הקיים בצמחים ירודים.
גרגר האבקה נוצר מחלוקה מיוטית של תא אם בתוך שק האבקה.
כל תא אם מתחלק לארבעה נבגים, שכל אחד מהם עובר שתי חלוקות מיטוטיות ליצירת גרגר האבקה.
בצמחים מכוסי הזרע, גרגר האבקה נוצר מנבג שהתחלק לשני תאים - תא וגטטיבי, שאינו משתתף בהפריה, ותא גנרטיבי.
לאחר החלוקה, הדופן שבין שני התאים נעלמת, ומתקבל תא עם שני גרעינים - וגטטיבי וגנרטיבי.
בחלק מהמשפחות, זהו השלב שבו גרגרי האבקה משתחררים מהמאבק.
במשפחות אחרות, הגרעין הגנרטיבי מתחלק, וגרגר האבקה שמשתחרר מהמאבק הוא תלת-גרעיני.
ברגע שגרגר האבקה נוחת על צלקת הפרח (בהנחה שאין מחסום אי-סבילות עצמית בשלב זה), הוא מצמיח נחשון נביטה, המתקדם בתוך עמוד העלי לכיוון השחלה, תוך כדי שהוא ממיס את רקמות העלי (בעזרת האנזים צלולאז, המפרק דפנות תאים) וניזון מחומרים שהוא סופג מהן.
אם הגרגר השתחרר מהמאבק כשהוא דו-גרעיני, הגרעין הגנרטיבי יתחלק בזמן צמיחת הנחשון.
כשהנחשון מגיע אל שק העובר (הגמטופיט הנקבי) שבתוך הביצית (אם עדיין לא היה מחסום אי-סבילות עצמית), אחד משני הגרעינים הגנרטיביים - הגמטות - של הנחשון יפרה את תא ההורה של האנדוספרם, שהיה דיפלואידי והפך עם ההפריה לטריפלואידי, בעוד השני יפרה את תא הביצה.
מכיוון שבפועל מתקיימות כאן שתי הפריות, נהוג לכנות את שתיהן "הפריה כפולה".
אבק שרפה נטול עשן (ידוע בראשי התיבות אבש"ר – אבק שרפה) הוא שם כולל למשפחה של חומרים הודפים הנמצאים בימינו בשימוש בכלי נשק ידניים וארטילריים.
השם נובע מהעובדה שרוב תוצרי הבעירה הם גזיים וכמות עשן הנוצרת היא זניחה.
זאת בשונה מאבק שרפה שחור (אבש"ש), בו כ-55% מתוצרי הבעירה הם מוצקים, אשר מתבטאים כמשקעים שמצטברים בתוך כלי הנשק ועשן סמיך הנפלט במהלך הירי.
סוגים שונים של אבש"ר כוללים קורדיט, בוליסטיט ו-Poudre B (אשר יצא משימוש) ושיטת הסיווג מבדילה בין חד-בסיסיים, דו-ותלת-בסיסיים, על פי סוגי החומרים ההודפים המרכיבים אותו.
החומר ההודף הוא המרכיב העיקרי באבק שרפה.
ההודף הבסיסי שנמצא בשימוש הוא ניטרוצלולוזה (ואז האבש"ר מוגדר כחד-בסיסי), והוא משולב לעיתים קרובות עם עד 50% ניטרוגליצרין (דו-בסיסי) ולפעמים גם ניטרוגואנידין (תלת-בסיסי).
אבש"ר מעוצב בצורת גרגירים, גלילים או פתיתים (גרגירים להלן).
אבש"ר דו-בסיסי נפוץ בתחמושת אקדחים ורובים, בעוד שתלת-בסיסי נמצא בשימוש בעיקר בנשק ארטילרי.
הודפים – ניטרוצלולוזה, ניטרוגליצרין, ניטרוגואנידין
חומרים פלסטיים ומקשרים – להפחתת שבירותם של הגרגירים ושמירה על צורתם
מייצבים – למניעת היווצרות חומרים חומציים
גרפיט – משמש לציפוי הגרגירים כדי למנוע הצטברות חשמל סטטי, שיכול לגרום להצתה ספונטנית של אבק השרפה
כמות התוספים השונים (מלבד ההודף) מסך התערובת נעה בין עשיריות האחוז ועד אחוז או שניים לכל חומר.
תכונת הבסיס של אבש"ר היא שהבעירה מתרחשת רק על פני השטח של הגרגיר.
קצב הבעירה קובע את הלחץ שנוצר בקנה כלי הנשק והודף את הקליע.
לכן, תכונות ההדף של האבש"ר מושפעות מאוד מצורתם וגודלם של הגרגירים (כי אלה משפיעים על קצב הבעירה) ועיצוב צורת הגרגיר מאפשר להשפיע על עקום הלחץ הנוצר בזמן הבעירה.
השאיפה היא לווסת את קצב הבעירה כך שהלחץ הנוצר על הקליע יהיה קרוב לקבוע, וכך להשיג את מהירות הלוע הגדולה ביותר.
שיטה נוספת לשלוט בקצב הבעירה מלבד עיצוב צורת הגרגיר היא על ידי חומרים מעכבי-שרפה שמוסיפים בתהליך הייצור.
באבק שרפה לתותח, לדוגמה, הגרגיר מעוצב לצורת גליל (שיכול להגיע עד גודל אגודל) עם מספר חרירים.
החרירים מייצבים את קצב הבעירה – ככל שהבעירה מהחוץ פנימה הולכת ומאטה, כי שטח הפנים של החומר הולך וקטן, הבעירה מבפנים החוצה הולכת ומאיצה, מאותה סיבה בדיוק.
אבש"ר לאקדחים מעוצב לצורות עם שטח פנים גדול יותר (פתיתים או גרגירים שטוחים) כדי להגדיל את קצב הבעירה.
הודפים מהירי בעירה יוצרים טמפרטורה ולחץ גבוהים יותר (ולכן מהירות לוע גבוהה יותר, עבור אורך קנה מסוים), אבל גם מגדילים את השחיקה של קנה כלי הנשק.
ניטרוצלולוזה עוברת פירוק לאורך זמן.
תוצרי הפירוק הם חומציים ומשמשים זרזים לפירוק נוסף.
החום המשתחרר בתהליך, במכלים של אבקת שרפה או בלוקים גדולים של חומר הודף מוצק, עלולים לגרום להצתה עצמית של החומר.
בנוסף לכך, תוצרי הפירוק יכולים לגרום לשיתוך של מכלי האחסון, המחסניות וקני כלי הנשק.
אבש"ר חד-בסיסי הוא המועד ביותר להתפרקות, בעוד שאבש"ר דו ותלת-בסיסי נוטה להתפרקות איטית יותר.
כדי למנוע היווצרות של תוצרי ההתפרקות, מוסיפים מייצבים (כאשר הנפוץ בהם הוא NDPA -ניטרודיפנילמין) בכמות של 0.5-2% מסה"כ התערובת, מכיוון שכמויות גדולות פוגעות בתכונות הייעודיות של ההודף.
החומר המייצב מתכלה עם הזמן (מכיוון שהוא מגיב עם תוצרי הפירוק של האבש"ר) ולכן כמותו בחומר הודף באחסון ממושך צריכה להיבדק תקופתית.
חומר שמוסיפים לנטרול תוצרי ההתפרקות (לאחר היווצרותם) הוא סידן פחמתי.
כבר מתקופת מלחמות נפוליאון, מפקדים בצבא התלוננו על הקושי במתן פקודות בשדה קרב שמכוסה בעשן סמיך כתוצאה משימוש באבק שרפה שחור.
צעד משמעותי בפתרון הבעיה היה גילוי "כותנת נפץ" (או בשמה המדעי יותר – ניטרוצלולוזה) על ידי ב-1846. שקידם את השימוש שלה גם כחומר נפץ.
ניטרוצלולוזה הייתה יותר עוצמתית מאבק שרפה, וגם, באותה תקופה, פחות יציבה.
שתי התכונות הקשו על השימוש בה: חוסר היציבות הפך את החומר למסוכן בתנאי שדה ועוצמתו הגבוהה גרמה לכך שכלי נשק שיכלו לירות אלפי כדורים עם אבש"ש, היו נשחקים לאחר מאות בודדות של כדורים עם אבק השרפה החדש.
לכן הוא לא הפך נפוץ, לא בכלי נשק קטנים ולא בכלים ארטילריים.
בנוסף לכך, תוך זמן קצר התרחשו מס' תאונות ופיצוצים קטלניים במפעלי ניטרוצלולוזה, שנבעו מחוסר היכרות עם רגישות החומר והיעדר שיטות לייצובו.
כל אלה גרמו לכך שזמן קצר לאחר הגילוי, כותנת הנפץ יצאה משימוש למספר עשורים, עד ל'אילופה' בשנות ה-1880.
ב-1884 המציא פול ווייל אבק שרפה נטול עשן בשם Poudre B, עשוי מתערובת כותנת נפץ עם אתר ואלכוהול.
התערובת עוצבה לצורת דפים דקים אשר נחתכו לפתיתים בכל גודל רצוי.
החומר שנוצר, שמוכר היום כפירוצלולוזה, מכיל פחות חנקן מכותנת נפץ והוא פחות נדיף.
תכונה מועילה במיוחד של חומר זה היא שהוא בוער רק כאשר הוא נמצא תחת לחץ, מה שהופך אותו לנוח יותר לטיפול.
אבק השרפה של ווייל גרם למהפכה ביעילותם של כלי נשק קטנים, ממספר סיבות.
ראשית כל, הוא היה חסר עשן.
זאת לעומת האבש"ש, אשר בעת השימוש בו, לאחר מס' יריות היורה היה מוקף בענן עשן סמיך (אלא אם כן הייתה רוח חזקה), וחוסם את שדה הראיה או במקרה של צלף, מיקומו היה נחשף.
בנוסף לכך, החומר החדש היה חזק פי שלושה מאשר אבש"ש, מה שהוביל לשימוש בפחות אבקת שרפה לכל קליע ואפשר להקטין את גודלה ומשקלה של מחסנית או לתת לחייל הרבה יותר תחמושת באותו משקל.
תוצאה של עוצמתו הגבוהה של החומר הייתה מהירות לוע גבוהה יותר, כלומר מסלול ירי שטוח יותר, שאפשר דיוק גבוה יותר בכלי נשק לטווח גדול, עד ל-1,000 מטרים ברובים הראשונים שהשתמשו באבש"ר.
יתרון נוסף היה שהחומר החדש בער גם כשהוא רטוב, בשונה מאבש"ש שהיה חייב להישמר יבש.
אבק השרפה החדש נכנס לשימוש ראשון ברובה לבל, אשר נכנס לשימוש מיידי בצבא צרפת, כדי לנצל את יתרונותיו הרבים על האבש"ש.
מדינות אירופאיות אחרות הצטרפו במהירות והחלו לייצר גרסאות שלהן ל-Poudre B, כאשר הראשונות היו גרמניה ואוסטריה, אשר הציגו כלי-נשק חדשים כבר ב-1888.
באותו הזמן, בבריטניה, ב-1887, אלפרד נובל פיתח אבק שרפה נטול עשן בשם בוליסטייט.
גרסה שונה מעט של החומר הוצגה על ידי פרדריק אייבל וג'יימס דיוור, והפכה מוכרת בשם קורדיט.
הדבר הוביל למאבק ממושך בבריטניה על הפרת הפטנט בין נובל לשני הממציאים האחרים.
בארצות הברית, הפטנט על אבק שרפה נטול עשן נרשם על שמו על הדסון מקסים, ממציא אמריקאי.
חומרים אלה היו יותר יציבים (ולכן בטוחים יותר) וגם עוצמתיים יותר מה-Poudre B של ווייל.
אבק שרפה חסר עשן היה זה שאפשר בהמשך את פיתוחם של כלי נשק אוטומטיים וחצי-אוטומטיים.
בעוד שבשימוש באבש"ש, תוצרי הבעירה המוצקים הצטברו בתוך כלי הנשק ויצרו שכבת חומרים בעלי תכונות משתכות (קורוזיביות) והיגרוסקופיות (סופחות מים), אבש"ר לא גרם לכך ותכנון נשק אוטומטי (ובעל חלקים נעים רבים) הפך אפשרי.
בימינו מהווה אבש"ר חד ודו-בסיסי את רוב חומרי ההדף בכלי ירי, כך שבדרך כלל התייחסויות מודרניות לאבק שרפה הן למעשה לאבש"ר, במיוחד כאשר מדברים על תחמושת כלי נשק קטנים.
אבק כוכבים הוא שמו של רומן פנטזיה שנכתב על ידי הסופר הבריטי ניל גיימן.
הרומן מתאר את הרפתקאותיו של בחור צעיר מהעיירה חומה (במקור: Wall) הגובלת בממלכת הפיות (במקור: Faerie).
מהדורתו הראשונה של הספר יצאה לאור בשנת 1999 כספר עם ציורים תחת השם "אבק כוכבים (רומן בממלכת פיירי) של ניל גיימן וצ'ארלס ווס".
בשנת 2007 יצא לאור סרט המבוסס על הרומן אשר זכה לביקורות טובות.
תחילת הספר "אבק כוכבים" מתרחשת בעיירה אנגלית בדיונית בשם חומה (במקור: Wall) הממוקמת במרחק שעת נסיעה מלונדון.
העיירה נקראת על שם חומת אבן עתיקה בגבולה המזרחי.
בחומה פעור צוהר המוביל לממלכת הפיות.
שומרים מוצבים ליד הצוהר לאורך כל השנה, מלבד יום אחד, חג האחד במאי בו מתקיים יריד באחו הצמוד.
ממלכת הפיות, אשר מתוארת בספרים נוספים של גיימן כגון "סאנדמן" ו"ספרי הכשף", מורכבת מ"אדמות אשר נהדפו בכוח מהמפה על ידי חוקרים והאמיצים אשר יצאו לשטח והוכיחו שהן לא שם", וככזו ניתן למצוא בה יצורים וחפצים מיתולוגיים.
מרבית הסיפור מתרחש בסטורמהולד, ממלכה בממלכת הפיות, אשר קיבלה את שמה ממבצר שנבנה מהר הון.
תחילת הסיפור באפריל 1839, בדיוק לאחר שהנרי דרייפר צילם את הירח, ובזמן שצ'ארלס דיקנס כתב את "אוליבר טוויסט".
רוב הסיפור מתרחש שבע-עשרה שנים מאוחר יותר, באוקטובר 1856.
טריסטן ת'ורן – גיבור הספר אשר מבטיח להביא לאהובתו ויקטוריה כוכב נופל, ובתוך כך מוצא בטעות את איביין, היא הכוכב.
איביין – כוכב נופל שטריסטן מבטיח לוויקטוריה פורסטר.
בממלכת הפיות כוכבים הם יצורים חיים.
איביין מתוארת כבת-אלמוות, אך לא בלתי פגיעה.
היא נרדפת על ידי הלילים ובני סטורמהולד, אשר רוצים אותה לעצמם.
איביין נפלה מהשמים אחרי שנפגעה מאבן קסומה שזרק לורד סטורמהולד והיא קשורה אל האבן עד שתחזירה לבעליה החוקיים.
דאנסטן ת'ורן – אביו של טריסטן ת'ורן והדמות הראשית בחלקו הראשון של הספר.
בצעירותו ביקר דאנסטן ביריד אשר מעברה השני של החומה על מנת למצוא מתנה לאהובתו דייזי, אך כשפגש שפחה המשועבדת למאדאם סמל, הכניסה להריון.
במהלך הביקור קנה דאנסטן מהשפחה פרח עשוי קריסטל.
את הפרח הזה הוא נותן לבנו, טריסטן.
ויקטוריה פורסטר – נערה תושבת העיירה וול המתוארת כ"נערה היפה ביותר ברדיוס מאה מייל".
ניכרת בה גם מידה של יהירות.
לורד סטורמהולד – המושל השמונים ואחד של סטורמהולד אשר מולך עליה עד יום מותו.
בתחילת "אבק כוכבים" ארבעה מבניו מתים (סקונדוס, קויינטוס, קוורטוס וסקסטוס) בעוד שלושה בנים חיים (פרימוס, טרטיוס וספטימוס).
ללורד גם בת אבודה בשם אונה.
הבנים המתים צופים במתרחש מהצד כרוחות רפאים, בזמן שהבנים החיים זוממים להרוג זה את זה במטרה לרשת את אביהם הגוסס.
לורד ספטימוס – הצעיר והאכזר ביותר מבין הבנים של לורד סטורמהולד.
רוצח מוכשר מטבעו, התנקש בהצלחה ברוב משפחתו.
ליידי אונה – שפחתה של מאדאם סמל שמתעללת בה, מכה אותה ומכנה אותה מוזנחת.
כאשר אינה עובדת עבורה, ליידי אונה כלואה בגוף של ציפור צבעונית.
בסוף הסיפור היא מתגלה כבתו של לורד סטורמהולד ואמו של טריסטן.
מאדאם סמל – מכשפה, חברה באחווה יחד עם הלילים.
כשפגשה את המלכה-המכשפה סיממה סמל את האוכל שנתנה לה בעזרת חומר קסום שגורם לאוכל אותו לומר רק את האמת, וכך גרמה למלכה לפלוט את דבר הכוכב הנופל.
מאדאם סמל זוממת למצוא ראשונה את הכוכב ולהשיב לעצמה את נעוריה, אך המלכה-המכשפה מקללת אותה כך שלעולם לא תוכל לגעת בכוכב.
הלילים – שלוש זקנות בעלות כוחות כישוף.
בעבר הרחוק הלילים היו המלכות היפות של ממלכה קסומה של מכשפות, אך כאשר הממלכה שקעה מתחת לים, גילן תפס אותן, והן הזדקנו במאות שנים.
הן רודפות אחר הכוכב הנופל כדי לצרוך את ליבה, ובכך לזכות במאות שנים של צעירות ויופי.
במהלך הסיפור מתגלה כי השימוש בקסם גורם להפך הגמור, ובכל הטלת כישוף, המלכה-המכשפה הופכת לזקנה ומכוערת יותר.
דאנסטן ת'ורן מגיע ליריד הקסום באחו שמעבר לחומה, שם הוא מחפש מתנה לאהובתו, דייזי.
לבסוף הוא בוחר בפרח עשוי קריסטל, אך באופן לא צפוי מתאהב בשפחה הפייה של בעלת הדוכן.
השניים נפגשים באזור מבודד באחו ושוכבים.
דאנסטן מתחתן עם דייזי בחודש יוני, מאוחר יותר.
מספר חודשים לאחר החתונה, מופיע על יד הצוהר בחומה סל ובו תינוק, יחד עם פתק שעליו כתוב "טריסטן ת'ורן", שהוא בבירור בנם של השפחה הפייה ודאנסטן ת'ורן.
טריסטן גדל עם אביו ואמו החורגת, מבלי שהוא יודע על מורשתו האמיתית.
שבע-עשרה שנה מאוחר יותר, מבטיח טריסטן למושא אהבתו, ויקטוריה פורסטר, שיביא לה כוכב נופל בתמורה לנישואין.
היא מסכימה, וטריסטן עובר את החומה אל ממלכת הפיות, בה הוא מגלה כי הכוכב היא ישות אנושית, שאינה מוכנה להתלוות אליו בחזרה לעיירה, וגם כי ישנם גורמים נוספים החומדים את הכוכב לעצמם.
טריסטן והכוכב, איביין, יוצאים למסע ברחבי ממלכת הפיות, בעוד היא נושאת עמה את האבן שהפילה אותה מן השמיים.
בניו של המלך המת, שלאחרון שבהם מובטח השלטון אם יוותר בחיים לאחר מות יתר אחיו, רודפים אחר האבן, בעוד הם אורבים זה לזה.
מלכת הלילים אורבת לאיביין ולטריסטן בכל פיתול בדרכם בחזרה לכפר.
דמויות רבות מסייעות להם בדרכם, ותוך כדי כך מתחיל טריסטן לפקפק באהבתו לוויקטוריה.
בסוף הספר, מגלה ויקטוריה לטריסטן שהתארסה לגבר אחר, והוא משחרר אותה מהבטחתה להינשא לו, ומתחתן עם איביין.
מורשתו האמיתית, כמו גם זו של אימו שהיא בתו של לורד סטורמהולד, מתגלה.
טריסטן עוזב את העיירה, אך אינו יורש מיד את סטורמהולד.
ליידי אונה, טריסטן ואיביין זוכים כל אחד למלוך על הממלכה בזמן זה או אחר, ועד לימינו אלה.
אֲבַק כּוֹכָבִים הוא סרט קולנוע מסוגת הפנטזיה בבימויו של מת'יו ווהן, שיצא לאקרנים בשנת 2007. הסרט מבוסס על ספרו בעל אותו השם של ניל גיימן.
בסרט כיכבו צ'ארלי קוקס, קלייר דיינס, רוברט דה נירו, רופרט אוורט, פיטר או'טול ומישל פייפר.
את קולו של המספר דיבב סר איאן מקלן.
בשנת 2008 זכה הסרט בפרס הוגו.
דאנסטן ת'ורן עובר חומה קסומה המפרידה בין כפר בדיוני באנגליה ששמו "חומה" (במקור: Wall), לבין עולם אחר, ממלכת הפיות, שבו נמצאת ממלכת סטורמהולד.
הוא פוגש שם ביריד אישה שמספרת לו שהיא נסיכה שנשבתה בידי מכשפה, ולאחר מכן חוזר לכפר.
לאחר תשעה חודשים מובאת אל פתח ביתו עריסה ובה תינוק, טריסטן, ו"נר בבל" (בספר שעליו מבוסס הסרט, הנר ניתן לטריסטן בשלב מאוחר יותר בעלילה).
לאחר 18 שנים טריסטן ת'ורן (מגולם על ידי צ'ארלי קוקס) הוא בחור צעיר המאוהב בוויקטוריה (המגולמת על ידי סיינה מילר).
טריסטן מבטיח לוויקטוריה שיביא לה עד יום הולדתה כוכב שנפל והיא מבטיחה להינשא לו אם יעשה זאת.
הוא מנסה לעבור את החומה אך הזקן השומר עליה מונע זאת ממנו.
הוא מתעמת עם אביו, וזה מספר לו שאמו היא מכפר בעולם שמעבר לחומה.
דאנסטן נותן לטריסטן את "נר בבל", ומכתב מאמו שהיה אף הוא בעריסה, ובו כתוב שכדי להגיע אל אמו עליו להדליק את הנר ולחשוב עליה.
טריסטן מדליק את הנר אך חושב על הכוכב הנופל, ומגלה כי במקום להגיע לאמו, הגיע למקום שבו נפל הכוכב.
הוא מגלה כי הכוכב הוא אישה בשם איביין (מגולמת על ידי קלייר דיינס).
טריסטן משתמש בשרשרת מכושפת על מנת לכלוא את איביין ולקחת אותה עמו לאנגליה על מנת לקיים את הבטחתו לאהובתו.
הוא מבטיח לאיביין שלאחר מכן ישתמש בשארית הנר להחזירה לביתה (בשונה מעלילת הספר).
טריסטן אינו היחיד המחפש את הכוכב - שלושת בניו האחרונים (מתוך שבעה הבנים) של מלך סטורמהולד מחפשים אף הם את איביין שכן המלך (מגולם על ידי פיטר או'טול), בהיותו על ערש דווי, זרק לשמים אבן יקרה שרק הנושא אותה יכול למלוך בממלכה (אבן זו פגעה באיביין וגרמה לנפילתה מהשמיים).
כמו כן מחפשות את איביין שלוש מכשפות קשישות הרוצות לאכול את ליבה כדי לזכות מחדש בנעורים.
שלוש המכשפות (הלילין) שולחות את הזקנה מביניהן - למיה (מגולמת על ידי מישל פייפר) לתפוס את הכוכב ולעקור את ליבה.
טריסטן מנסה להגן על איביין הנלכדת במלכודת של למיה (במלכודת זו נלכד גם פרימוס, הבכור מבין בני המלך, ונהרג על ידי למיה).
טריסטן משתמש בשארית נר בבל שברשותם, אולם בשל בלבול ביעדם (טריסטן ביקש מהנר להביאם לביתו בכפר חומה, ואילו איביין ביקשה מהנר להעלותם לשמיים - ועל כן הנר הביאם למחצית הדרך והם נוחתים על ענן) הם פוגשים את רב החובל שייקספיר שודד הים (מגולם על ידי רוברט דה נירו).
(בספר ניצלים איביין טריסטן על ידי ספינת לוכדי רעמים, ורב החובל שייקספיר אינו מופיע כלל).
שייקספיר מציג את טריסטן כאחיינו, מלמד אותו להילחם ולרקוד, ומביא את טריסטן ואייבין לאזור הסמוך לכפר חומה.
טריסטן מתאהב באיביין ואיביין מתאהבת בו ומגלה לו את זה רק לאחר שמכשפה בשם סאל מי-ביבים הופכת אותו לעכבר (טריסטן מגיע לעסקה עם סאל שהיא תביא אותו לכפר חומה ולא תפגע בו ובאיביין.
סאל הופכת אותו לעכבר על מנת לחסוך בעלויות מזונו, ובהגיעם לחומה הופכת אותו שוב לצורת אדם.
איביין מדברת עמו בזמן מסעם ומגלה לו את אהבתה כאשר היא חושבת שהוא אינו מבין את דבריה).
לאחר שטריסטן שב לצורת אדם הוא מגלה לאיביין שהוא אוהב אותה.
לאחר שאיביין נרדמת, על מנת לקיים את הבטחתו לוויקטוריה הוא גוזר מעט משערה ומגיע לחומה על מנת לספר לוויקטוריה שהוא אינו אוהב אותה.
בהגיעו לחומה הוא מגלה שהשער הפך לאבק - ואז מבין שאם איביין תחצה את החומה היא תהפוך לאבן, והוא ממהר שוב לארץ הפיות לעצור אותה.
בהגיעו הוא מגלה שאיביין חשבה שהוא עזב אותה, והלכה לעבר החומה כדי לפגוש אותו.
הנסיכה השבויה בידי סאל מנסה לעצור אותה, וגם למיה מגיעה אל החומה ולוכדת אותה, תוך שהיא הורגת את סאל מי-ביבים (ובכך משחררת את הנסיכה מכלאה).
איביין והנסיכה נלכדות על ידי למיה ונלקחות לטירת הלילים.
טריסטן פוגש את ספטימוס, יורש העצר האחרון שנותר בחיים (לאחר שהרג את אחד הבנים האחרים) ושניהם תוקפים את המכשפות.
ספטימוס עומד לתקוף את הנסיכה אך מזהה שהיא אונה, אחותו האבודה.
השניים הורגים את שתי אחיותיה של למיה, אולם היא הורגת את ספטימוס (אירועים אלה אינם מתרחשים בספר, שבו ספטימוס מנסה להרוג את למיה כנקמה על כך שרצחה את אחיו, אולם היא שולחת נחש להכישו - דבר המתרחש זמן רב לפני הגיעם של טריסטן ואיביין אל החומה).
איביין מבינה שטריסטן אוהב אותה, ומשתמשת בכוחותיה להרוג את למיה (אירועים אלה אינם מתרחשים בספר - בו, בשל העובדה שאיביין התאהבה בטריסטן (ומסרה לו את ליבה) המכשפה אינה יכולה לקחת אותו, ולכן איביין מנשקת את למיה ושולחת אותה לדרכה).
טריסטן מגלה שהוא בנה של הנסיכה אונה, ולכן הוא הטוען לכתר של סטורמהולד.
הוא עולה אל כס המלוכה ומתחתן עם איביין המולכת לצדו.
בזקנתם משתמשים שניהם בנר בבל ועולים שוב אל הכוכבים (בעוד שבספר, לאחר מותו של טריסטן ממשיכה איביין למשול במקומו).
צ'ארלי קוקס בתפקיד טריסטן ת'ורן
מישל פייפר בתפקיד למיה מלכת הלילים (מלכת המכשפות)
רוברט דה נירו בתפקיד רב החובל שייקספיר
מארק סטרונג בתפקיד הנסיך ספטימוס
קייט מאגוון בתפקיד הנסיכה אונה
סיינה מילר בתפקיד ויקטוריה פורסטר
ג'ייסון פלמינג - בתפקיד הנסיך פרימוס
רופרט אוורט בתפקיד הנסיך סקונדוס
מארק היפ - בתפקיד הנסיך טרשיוס
ג'וליאן ריינד-טוט - בתפקיד הנסיך קווארטוס
דייוויד קלי - בתפקיד השומר על החומה
נתניאל פרקר בתפקיד דאנסטן ת'ורן המבוגר
ג'ורג' איניס - בתפקיד מגיד העתידות
פיטר או'טול בתפקיד מלך סטורמהולד
בשנת 1998 הציעה חברת מירמקס לרכוש את הזכויות לספרו של ניל גיימן על מנת להופכו לסרט.
הבמאי טרי גיליאם ומתיו ווהן דנו בהפקת הסרט ובבימויו, אולם לאחר שגיליאם החל לביים את הסרט "האחים גרים" נותר ווהן לבדו, ואף הוא עזב את הפרויקט על מנת לביים את הסרט "עוגת שכבות".
בינואר 2005 התחדשו השיחות בין ווהן לגיימן ובאוקטובר 2005 נרכשו הזכויות על ידי אולפני פרמאונט.
התסריט נכתב על ידי ווהן וג'יין גולדמן, אשר ניסו ליצור סרט בהשפעת הסרטים "הנסיכה הקסומה" ו"Midnight Run".
גיימן נתן ברכתו לקיצור העלילה, לאחר שיצר גרסת אודיו של הספר אשר נמשכה כ-10 שעות.
אחד השינויים שבוצעו בעלילה הוא הרחבת דמותן של המכשפות (הלילים) אשר בספר אין להן שמות.
כותבי התסריט בחרו שמות למכשפות תוך אזכור ליצירות אחרות של גיימן (שמה של אמפוסה מקורו בסדרת הקומיקס "Books of Magic" ושמה של למיה ב"לעולם-לא-עולם").
במרץ 2006 לוהקו השחקנים, וצילומי הסרט החלו באפריל 2006. חלק מהצילומים בוצעו באיסלנד אולם מרביתם בסקוטלנד ובאנגליה.
ווהן רצה שתפקידו של רב החובל שייקספיר יגולם על ידי ג'ק ניקולסון או רוברט דה נירו, ולבסוף נבחר דה נירו לתפקיד.
תפקיד איביין הוצע לשרה מישל גלר אשר סירבה.
צילומי הסרט בוצעו בקיץ 2006 באולפני פיינווד שבלונדון, וכן בווסטר רוס שבסקוטלנד, וביערות שליד אשרידג' שבהרטפורדשייר, ובבית הספר סטוו שבבקינגהאמשייר, וכן בכפרים אלם היל שבנוריץ' וקאסל קומב שבווילטשייר.
הצילומים הושלמו ב-13 ביוני 2007.
הסרט יצא לאקרנים ב-10 באוגוסט 2007 ב-2,540 בתי קולנוע בארצות הברית, והכניס 9,169,779 דולרים בשבוע הראשון לצאתו.
באותו היום יצא הסרט לאקרנים גם ברוסיה והכניס 8,118,263 דולרים עד אוקטובר 2007. סך כל הכנסות הסרט בבתי קולנוע בארצות הברית היה 38 מיליון דולר ובבריטניה 31 מיליון דולר.
דייוויד ג'רמיין, מבקר הקולנוע של Associated Press, קבע כי הסרט הוא הסרט השביעי הטוב ביותר של שנת 2007.
אבצס חצוצרתי-שחלתי הוא תהליך זיהומי אשר נגרם בחצוצרה ובשחלה כתוצאה ממספר גורמים, ביניהם מחלה דלקתית של האגן אצל נשים ועוד.
אבצס זה גורם לכאבים בבטן התחתונה ולכאבי אגן, בחילות, הקאות, חום וטכיקרדיה בחלק מן המקרים, כאשר במישוש האגן ניתן לחוש במסה רגישה למגע.
באופן כללי, אבצס יכול להתרחש כתוצאה מדלקת חצוצרות חריפה הנגרמת על ידי חיידק הזיבה (גונוריאה) או חיידקים נוספים המקושרים למחלות מין.
עם זאת, לרוב אבצס מתהווה כאשר יש כבר זיהומים חוזרים באזור בחצוצרה בו הרקמה ניזוקה באופן כרוני, כלומר התהליך הפתוגני הוא תהליך בו נזק לשכבת האפיתל יחד עם מעורבות חיידקית מאפשרת גם לחיידקים אנארוביים לחדור לאזור זה ולהתרבות.
התהליך יכול להביא לשינויים אנטומיים, הכוללים הידבקויות לאיברים אחרים.
מעורבות של השחלה, לרוב באזור בו מתרחש הביוץ, יכול להביא לאזור בו יתרחש האבצס עצמו.
לחץ על האבצס יכול להביא לקריעת המעטפת שבו ולמצב מסכן חיים בו תוכן האבצס מתפזר בבטן ומביא לפריטוניטיס מפושט.
גורם סיכון נוסף ליצירת אבצס הוא התקן תוך רחמי, כאשר אחד הפתוגנים המביאים ליצירתו הוא הפתוגן Actinomyces israelii, אשר נמצא בכ- 8% עד 20% מהנשים עם התקן תוך רחמי.
לרוב, מתהווה אבצס חצוצרתי שחלתי אצל בחורה צעירה עם היסטוריה של זיהומי אגן חוזרים.
עם זאת, אבצס כאמור יכול להתהוות גם בקבוצות גיל אחרות.
משך התסמינים הקליניים הוא בקירוב שבוע, כאשר התחלת הכאבים מתרחשת כשבועיים או יותר לאחר הווסת.
זאת בניגוד לדלקת אגנית המתייצגת ברוב המקרים מיד לאחר הווסת או מיד לפניה.
התסמינים הקליניים הם כאבי אגן ובטן תחתונה, חום, בחילה והקאות וכן טכיקרדיה.
תיתכן רגישות בכל הבטן ואף guarding (ממצא פיזיקלי בבדיקת בטן המדגים רגישות בעת לחיצה על אזורים בבטן).
קיים קושי לבדוק את האגן לאור רגישות רבה באזור, אולם ניתן למשש לעיתים מסה באגן המהווה את האבצס עצמו.
אם האבצס נקרע, הסימנים הקליניים דומים למצב של כאבי בטן חריפים ("בטן חריפה"), ועלולים לכלול צמרמורות, תת-לחץ דם, מתן שתן מופחת וסימנים נוספים של שוק.
לתוצאות המעבדה ערך מועט יחסית באבחנה של אבצס חצוצרתי שחלתי.
ספירת הדם הלבנה יכול לנוע מספירה נמוכה ועד ספירה גבוהה מאוד, תרבית שתן אך היא לא חייבת לקדם באבחנה הקלינית.
מדדים עיקריים שמכוונים לתהליך של אבצס הם שקיעת דם מוחשת ורמת CRP גבוהה.
צילום בטן בגבול האגן יכול להדגים ממצאים של Dynamic ileus.
בדיקת אולטראסאונד היא בדיקת הבחירה לצורך האבחנה.
עם זאת באבחנה מבדלת לאבצס יש לשקול ציסטה שחלתית, גידול, היריון חוץ רחמי ולמעשה כל מחלה בטנית אשר יכולה להביא לתסמינים של כאבי בטן כאמור, לרבות מצבים הקשורים במערכת העיכול.
באבצס שלם שאינו קרוע, ושאינו סימפטומטי (ללא תלונות קליניות) הטיפול המקובל הוא מתן טיפול אנטיביוטי ארוך טווח ומעקב צמוד.
אם המסה לא נעלמת בתוך 15–21 ימים, או נעשית גדולה יותר, יש לבצע ניקוז.
הניקוז יכול להתבצע תחת הדמיה או בניתוח, כאשר לעיתים אין מנוס מלבצע כריתת רחם, שחלות וחצוצרות.
עם זאת לעיתים ניתן להסתפק בכריתה חד צידית של השחלה והחצוצרה או סלפינגוטומיה (ביצוע חתך בחצוצרה וניקוז מלא).
אם האבצס שלם ואינו קרוע, אולם קיימות תלונות קליניות, יש לבצע אשפוז מיידי של החולה, להורות על מנוחה מוחלטת ולעקוב באופן הדוק אחר סימנים חיוניים ותפוקת השתן.
יש לתת טיפול אנטיביוטי אינטנסיבי למשך 2-3 ימים אשר יכלול קלינדמיצין או מטרונידזול לאור פעילותם נגד חיידקים אנארוביים המעורבים ביצירת האבצס.
אם הטיפול ההתחלתי מצליח, יש לתת אנטיביוטיקה למשך 10–14 ימים נוספים (טטרציקלין למשל).
אם האבצס לא מתפוגג, כפי שקורה במקרים רבים, יש לפנות לניתוח כאמור לעיל.
כאשר האבצס נקרע, מדובר במצב מסכן חיים אשר עלול להיות קטסטרופלי.
מצב זה מחייב ניתוח דחוף בו מתבצע חתך בבטן וכל הנוזל המוגלתי מנוקז, מתבצעת כריתה מלאה של רחם, שחלות וחצוצרות.
אֶבְקוֹעַ הוא שם כולל בביולוגיה לצאצאים של בעלי חיים (בעיקר זוחלים, אך גם פרוקי-רגליים ובעלי חיים נוספים), הבוקעים מביצה כשהם דומים בצורתם לפרט הבוגר ומסוגלים לתפקד באופן עצמאי.
המונח "אבקוע" כולל גם את המושג "אפרוח", שהוא אבקוע של בעלי חיים הנמנים עם מחלקת העופות, אולם אינו כולל את המונח "גוזל", שאינו מסוגל לתפקד עצמאית עם בקיעתו מהביצה.
המונח מתייחס לבעלי שפיר עוברי וכן לצאצאים של בעלי חיים אחרים הבוקעים מביצים, כגון עכבישאים.
בעלי חיים הבוקעים מביצה בצורה עוברית, כגון רימה, זחל, ראשן או בעלי חיים מושרצים כגון כרישים מסוימים אינם כלולים במונח זה
על מנת לשבור את קליפת הביצה נעזרים חלק מהאבקועים ממחלקת זאורופסידה (נחשים, למשל) בשן מיוחדת, שנקראת שן ביצה.
אצל הזוחלים נושרת שן זו לאחר הבקיעה, ואצל העופות היא מתמזגת אל תוך המקור.
לאבקועים כל מערכת האינסטינקטים של הוריהם, ורובם מתחילים בחיים עצמאיים מיד עם בקיעתם מהביצה.
הם אינם זקוקים לטיפול צמוד והאכלה מצד הוריהם, אם כי בחלק ממיני בעלי החיים מספקים להם הוריהם הגנה מפני טורפים בתקופת חייהם הראשונה (לדוגמה, תנינאים).
אבקת אלכוהול, היא אתנול במארז מולקולרי , המשווק כאבקה.
האבקה נמסה במים, ויוצרת משקה אלכוהולי.
האבקה מאפשרת שיווק של משקאות אלכוהוליים מסוגים שונים במארז קטן ובאחסון קל יותר מאשר כנוזל, ומספקת פתרון גם לשימושים רפואיים כמו חיטוי.
אבקת אלכוהול מיוצרת בארצות הברית בטכנולוגיית מיקרו-אנקפסולציה ומשווקת תחת המותג "פלכוהול" (palcohol).
לעת עתה קיימת אי בהירות לגבי אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי לשיווק המוצר.
ב-8 באפריל 2014 אישר ה-TTB, הגורם הרגולטורי המופקד על הפיקוח על סחר ומיסוי האלכוהול והטבק, את שיווק המוצר במספר גרסאות, אך ב-21 באפריל חזר בו.
בעקבות הסכנות שבאבקת אלכוהול, החשש מפני צריכה מזיקה לבריאות כגון בהסנפה, במדינת ויקטוריה שבאוסטרליה אבקת אלכוהול אינה חוקית כבר משנת 2015. בשאר מדינות העולם נעשו ניסיונות שיווק וחקיקה אך כמו בארצות הברית מעמד המוצר נותר לוט בערפל.
כך במדינות כמו רוסיה, גרמניה, אנגליה, הולנד ויפן.
אבק מינרלי או אבק מדברי – חלקיקים מוצקים שמרחפים או מוסעים באטמוספירה הכוללים אירוסול (עשן וערפל) ונעים על ידי הרוח.
הם מצויים במצב של השקעה על פני כדור הארץ.
עיקר כמות האבק מקורה בהסרה של קרקעות אך גם יכולה להגיע ממקור קוסמי, שרפה, פליטה תעשייתית, אפר געשי ומלחי ים.
גודל החלקיקים נע בין גודלו של גרגר סילט (בעברית טין) לזה של חול, לרוב קטן מ-62 מיקרון.
מקור התופעה הוא בעיקר במדבר הסהרה שבאפריקה ובמדבריות טקלה מקאן וגובי שבאסיה.
מנגנוני היווצרות של אבק מינרלי
האבק המדברי מורכב מחרסיות וסילט אשר גודלן הכולל לא עולה על כ-50 מיקרון.
בבדיקת מנגנונים להיווצרות חלקיקי אבק מתמקדים באופן יצירת הסילט ופחות באופן יצירת החרסיות מכיוון שהיווצרות החרסית היא בעיקרה תוצאה של בליית גרגרי חול וסילט.
יש מספר מנגנונים להיווצרות הסילט: שחיקה קרחונית, שחיקה איאולית (הובלה ושחיקה של סדימנטים באמצעות הרוח), שחיקה פלוביאטילית (שחיקה נחלית, על ידי זרימת מים), בלייה על ידי מלח.
היווצרות של סילט בסביבות קרות
בעבר הייתה רווחת ההשערה כי הסילט נוצר בסביבות קרות, ליד קרחונים.
השערה זו הייתה נפוצה עקב איתור מצבורי סילט גדולים במקומות שבעבר היו מכוסים בקרחונים, או בקרבת אותם אזורים.
התהליך של שחיקה קרחונית הוא התהליך העיקרי של יצירת הסילט.
בתהליך זה קורים שני דברים:
הקרחון מחליק על הסלע, שוחק אותו ומייצר חלקיקים.
בקדמת הקרחון יש דחיפה של אותם חלקיקים, ושם הם זמינים להסעה על ידי מים ורוח.
חלקיקי קוורץ נוצרים על ידי שחיקת הקרחון, אז מתחילה הסעה של החלקיקים על ידי הקרחון.
לאחר מכן נוצרים משקעים מעורבים על ידי שטיפה והפשרה של הקרחונים.
חלקיקים דקים מתרוממים לאוויר על ידי הרוח ומוסעים על ידי פעולה איאולית ולבסוף- השקעת החלקיקים והיווצרות משקעי לס.
יש שני אזורים לאורך הקרחון שהם דומיננטיים בייצור הסילט:
המורינות- נחשולי קרח הגולשים במורד המדרון
אזור הגרירה- זהו אזור הדחיפה של החומר.
היווצרות של סילט בסביבות חמות
הראייה לכך שהסילט נוצר לא רק בסביבות קרות, אלא גם בסביבות חמות, היא המצאות מצבורי סילט גם באזורים בהם לא היה כיסוי של קרחונים.
ישנה רשימה ארוכה של תהליכים גאומורפיים שיכולים לגרום להיווצרות של סילט גם בסביבות חמות, אך המשמעותיים ביותר הם השחיקה האיאולית והשחיקה הפלוביאטילית.
צורות שבירה של חלקיקי חול וכיצד הם הופכים לסילט:
במערכת פלוביאטילית תנועת החומר היא על ידי הסעה של המים בנהרות ובנחלים.
לגודל הנהר ולעוצמת הזרימה יש השפעה על שחיקת החומר המוסע.
חומר בלוי לא ממויין שנוצר על ידי פעילות קרחונית, החומר מוסע על ידי המים בזרימה טורבלנטית, כתוצאה מכך נעשית הפחתה בגודל החלקיק, ומשם ישנה השקעה של אותם חלקיקים בוואדיות ובמניפות סחף.
אותם החלקיקים עוברים לאחר מכן הסעה איאולית על ידי הרוח והשקעה שלהם במקום אחר כקרקע לס.
ככל שהחומר נמצא יותר זמן במערכת הפלוביאלית הוא יהיה דק יותר.
לעיתים ניתן יהיה ללמוד על מקור האבק על פי הצורה המורפולוגית שלו.
עיצוב פני השטח כתוצאה של סופות אבק.
בזמן סופת אבק החלקיקים נשחקים בשני אופנים: בינם לבין עצמם ובינם לבין עצמים שעומדים בדרכם, דוגמת סלעים.
בתחילה מדובר בחומר לא ממוין אשר נוצר במערכת קרחונית או פלוביאלית, לאחר מכן מתרחשת הסרה איאולית של החומר ובאוויר עובר החומר שחיקה ונוצר הסילט.
בסופו של התהליך ישנה השקעה של הסילט כקרקע לס.
במרבית המקרים, חלקיקי הסילט עוברים כמה תהליכים ולא רק אחד, משמע, ישנו שילוב של תהליכים ביצירת הסילט.
רוב השטחים תורמי האבק בקנה מידה עולמי הם באזורים צחיחים או צחיחים למחצה כדוגמת סהרה, מדבר גובי, מדבריות ערב, מדבר מוהאבי, פטגוניה, פפס, אוסטרליה (מדבר ויקטוריה הגדול ומדבר גיבסון) ודרום אפריקה.
מאפיינים סביבתיים כלליים של שטחים הנחשבים תורמי אבק בקנה מידה עולמי:
ממוצע משקעים של מתחת ל-200 מ"מ בשנה.
משקעי נחלים דקי גרגר – לאחר ההשקעה הגרגרים זמינים להסעה על ידי הרוח.
כיסוי צומח דליל – צמחייה מקבעת את הקרקע ומעלה את רמת החיספוס בפני הקרקע תכונות אלו מונעות את סחיפת החלקיקים, ברגע שיש צמחייה דלילה האבק יכול לנוע חופשי.
דרגת חספוס נמוכה – פני שטח חלקים יחסית, חספוס גבוה בקרקע מאט את הרוח הקרובה לקרקע ובכך מונע הרמה של אבק מדברי.
צורות דומיננטיות כתורמות אבק באזורים אלו:
פלאיות - שטחים מישוריים רחבים ושטוחים לכן אין כוח חספוס חזק שמאט את הרוח שמגיע לקרקע כך גם הרוח חלשה שומרת על מהירותה ויכולה להרים לאוויר גרגרי אבק.
מניפות סחף - מאופיינות בכמות גדולה של חלקיקים דקי גרגר.
הסעת אבק מדברי – התופעה, אזורי השפעה
חלקיקי האבק המדברי הם יבשים ולכן בשילוב רוחות הם יכולים להתרומם באוויר, אף לגבהים של 10 ק"מ ויותר, לעבור הסעה למרחק של אלפי קילומטרים בהתאם לעוצמת הרוח ברגע נתון, ולהיות מושקעים במקום חדש.
מאזור הסהרה באפריקה, המקור הגדול ביותר של אבק מדברי על פני כדור הארץ, יכולים להתרומם בשנה כמיליארד מטרים מעוקבים של אבק מדברי.
לנדידת האבק המדברי יש השלכות בקנה מידה נרחב:
- בקטריות הנקשרות באבק יכולות לעבור מרחק של יותר מ-5,000 קילומטרים מאפריקה עד לאיים הקאריביים, וכמו כן גם צפונה לכיוון האי הבריטי וארצות סקנדינביה, לאורך הים התיכון ואזור דרום מערב אסיה.
באופן דומה, האבק שמקורו באסיה במדבריות גובי וטקלה מקאן נסחף למזרח דרך קוריאה, יפן והאוקיינוס השקט, כשהשפעתו בדרך היא על החוג הארקטי, איי הוואי והחוף המערבי של ארצות הברית.
- לאירועים טרנס-אוקייניים ובין-יבשתיים עונתיים יכול להיות להם תפקיד בהעברת פתוגנים (מחוללי מחלה) או בהרחבת המגוון הביו-גאוגרפי של אורגניזמים מסוימים מעצם היותם אירועים המתפרסים על פני תפוצה רחבה ביותר.
- בעת התרוממות גרגירי האבק המדברי לגובה הם משמשים כגרעיני התעבות של עננים כאשר הם מגיעים לגבהים הנכונים ולטמפרטורה המתאימה באטמוספירה, ובכך הם מהווים זרז לירידת גשמים.
ניתן לראות את הדבר באופן ברור מתצלומי הלווין המופיעים בעמוד.
- כשגרעיני האבק המדברי שוקעים חזרה לקרקע הם משפיעים בעצמם על תחומים רבים: מקשים על גידולי חקלאות, תפקוד יומיומי של האדם (קשיי נשימה, ראות), שוניות אלמוגים- גוויעה של שוניות אלמוגים באיים הקאריביים מיוחסת בעיקר לנדידת אבק מדברי מהסהרה.
כמות האבק המתרוממת ומועברת באטמוספירה למרחקים גדולים, כפופה לתנאים סביבתיים המוכתבים ומושפעים מ: האקלים הגלובלי, טמפרטורות הים באזורים טרופיים, מטאורולוגיה אזורית, הרכב פני השטח, ושימושי הקרקע המשתנים באזור המקור של האבק.
מדבריות משחררים לאטמוספירה אבק באופן רציף וכמעט ללא הפסקה, אך לאירועים הגדולים והמשמעותיים, שנצפים על ידי לוויינים, יש השפעה נרחבת על המערכות האקולוגיות והביולוגיות שנמצאות בכיוון הרוח.
השפעת האדם על היווצרות האבק המדברי
פעילות האדם המייצרת אבק היא בעיקרה פעילות המתרחשת באזורים צחיחים.
אלו אזורים רגישים לשינוי בצורת הנוף וכתוצאה מכך גורמים לפליטת אבק.
פעילות כמו רעיית יתר, הרס שטחים חקלאיים, בצורת ומדבור מביאים למצב בו יש יותר קרקע חשופה בשולי המדבריות.
בעקבות זאת ישנו יותר אבק המועלה לאטמוספירה.
גזים ואירוסולים- נעשה שימוש על ידי האדם לצורכי חקלאות- שימוש בחומרי ריסוס והדברה, כאשר חומרים אלו נעים עם הרוח, המגבירים את כמות וגודל חלקיקי האבק המדברי באוויר.
אבקוויר היא תרופה אנטי-ויראלית המשמשת למניעה וטיפול באיידס (AIDS) ו-HIV בשיטת NRTI (משביתי רוורס טרנסקריפטאז).
זנים ויראלים העמידים לזידובודין או למיבודין יהיו בדרך כלל, אך לא תמיד, רגישים לאבקוויר.
כ-90% מהמטופלים בתרופה לא יסבלו מתופעות לוואי מיוחדות.
תופעת הלוואי העיקרית לתרופה היא רגישות יתר שעשויה לעיתים נדירות להיות קשה ואף לגרום למוות.
בדיקות גנטיות יכולות להצביע האם אדם עשוי לפתח תגובת רגישות יתר לתרופה.
התרופה נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
התרופה זמינה בישראל בשמות מסחריים שונים ומגיעה בדרך כלל בשילוב תרופות אנטי-ויראליות אחרות.
אבקוויר בגלולות או בתמיסה אורלית בשילוב עם תרופות אנטי-ויראליות אחרות ניתנת לטיפול כנגד זיהום ב־HIV-1.
אבקוויר לא תינתן לבד ללא שילוב של תרופות אנטי-ויראליות אחרות.
אבקוויר הוא אנלוג גואנוזיני, שהוא נוקליאוזיד ממשפחת הפורינים.
יעד המטרה של התרופה הוא האנזים רוורס טרנסקריפטאז.
לאחר שאבקוויר עובר תהליך של זירחון ומתווספות אליו 3 קבוצות זרחן, הוא מתחרה עם הנוקליאוזיד גוואנוזין בשילוב ב־DNA.
כשהאנזים רוורס טרנסקריפטאז משלב את תוצר האבקוויר בחומר הגנטי, תהליך השעתוק מסתיים והאנזים לא מצליח להשלים את פעילותו.
השלמת השעתוק הכרחית לשכפול הווירוס בגוף וכך מעכבת התרופה את ההתפשטות הווירוס ויותר מאוחר את המחלה.
אבקוויר ניתן דרך הפה ומגיע לזמינות ביולוגית גבוהה של 83%.
המטבוליזם של התרופה מתבצע בעיקר דרך האנזים אלכוהול דהידרוגנאז.
התרופה יכולה לחצות את מחסום דם-מוח.
האבקוויר פותח בשנות ה-1980 על ידי רוברט וינס וסוזן דלוג' יחד עם מיי הואה, מדען אורח מסין, במעבדות אוניברסיטת מינסוטה
התרופה אושרה על ידי FDA ב-18 בדצמבר 1998 והפכה לתרופה האנטירטרוויראלית ה-15 שאושרה בארצות הברית.
תוקף הפטנט שלה בארצות הברית פג בדצמבר 2009.
אבק קוסמי הוא אבק הקיים בחלל החיצון וגורם חשוב ביצירת מערכות שמש.
גודלם של רוב חלקיקי האבק הקוסמיים הוא בין כמה מולקולות בודדות ועד ל-0.1 מילימטר (100 מיקרון).
דרכי ההיווצרות, הרכב האבק, גודלו ומאפייני חלקיקי האבק הקוסמי עשויים להשתנות ממקום אחד למשנהו.
רוב האבק בחלל הבין-כוכבי מקורו בכוכבים שסיימו להתיך מימן בליבתם ועברו לשלב הענק האדום באבולוציה שלהם.
כוכבים אלה פולטים לתווך הבין-כוכבי סיליקון, חמצן ופחמן - יסודות שנוצרו בהיתוך בליבת הכוכב וזרמי הסעה פלטו אותם לתווך הבין-כוכבי.
מסת הכוכב והרכבו הראשוני הם הגורמים הראשיים שמכתיבים האם מעטפתו תהא עשירה בפחמן או בחמצן.
כוכב פחמני מוליד כמות רבה של חלקיקי פחמן, בצורת פתיתי גרפיט או גושים אמורפיים.
ככל שהפירורים מרוסקים על ידי לחץ קרינה, הטמפרטורה שלהם יורדת, ומתחילים להתווסף אליהם אטומים נוספים של מימן, חמצן, פחמן, חנקן וגופרית, אשר נמלטים מהכוכב.
חומרים אלו מצטברים לתוך קרחונים קפואים של מים, אמוניה מוצקה (אמוניה נוזלית קופאת לגבישים חסרי צבע ב 77.7- מעלות צלזיוס), מתאן ופחמן דו-חמצני.
באמצעות מגוון רחב של חומרים כימיים ה-"מודבקים" בתהליך, חומרים אחרים עשויים אז להתווסף לקרחוני המעטפת, כגון: פחמן חד-חמצני ומימן גופרי.
החומרים - שמופצצים על ידי קרינה אולטרה סגולה מכוכבים חמים מקומיים, או כוכבים מרוחקים יותר - מעוררים תגובות כימיות בין הכימיקלים שעל פני השטח.
תגובות אלו מובילות להיווצרות של חומרים אורגניים פשוטים בכימיה הבין-כוכבית.
ניסויים חדשים שבוצעו על ידי מדעני האיחוד האירופי הצליחו לראשונה להעריך את כמות האבק הקוסמי שנכנס לאטמוספירת כדור הארץ.
מסתבר שחלקיקי האבק הקוסמי גורמים למגוון רחב של תופעות באטמוספירת כדור הארץ, ומחקרים נוספים מקווים לחקור את השפעת האבק הקוסמי על החיים בכדור הארץ.
חלקיקי האבק, שמקור רובם בכוכבי השביט המקיפים את השמש, חודרים לאטמוספירה של כדור הארץ בתדירות גבוהה, ומתנגשים במולקולות הנמצאות באטמוספירת כדור הארץ, במהירות של 40,000 - 260,000 קמ"ש.
התנגשותם של חלקיקי האבק עם המולקולות יוצרת חיכוך וחום רב, שכתוצאה ממנו מתאדים חלקיקים רבים.
על פי הערכת החוקרים, בין 3 ל-300 טונות של חלקיקים נכנסים לאטמוספירת כדור הארץ על בסיס יומי.
עדיין אין הסבר מספק לכמות האבק הקוסמי הנכנסת לאטמוספירת כדור הארץ, ולהשפעתו של האבק על האטמוספירה שלנו.
ניסויים שנערכו, בשילוב עם מודל אסטרונומי שחקר את אבולוציית האבק הקוסמי, מוכיחים שכ-40 טונות של אבק נכנסות לאטמוספירת כדור הארץ מדי יום.
לדברי המדענים, החדירה של האבק הקוסמי לאטמוספירה גורמות לשורה של תופעות טבעיות, כגון עננים שזוהרים בחושך.
אבק קוסמי נחשב עד לאחרונה כמפגע לאסטרונומים, היות שפגע ביכולתם להתבונן בחלל.
כשהחלה תצפית אסטרונומית באינפרה אדום, חלקיקי האבק הקוסמי התגלו כרכיבים משמעותיים וחיוניים לתהליכים אסטרופיזיקליים.
ניתוחם עשוי לחשוף מידע על היווצרות מערכת השמש.
אבק קוסמי יכול לסייע בהעברת חומרים לחלל לאחר מוות של כוכב.
בנוסף, אבק קוסמי ממלא תפקידים רבים בשלבים המוקדמים בהיווצרותם של כוכבים, של כוכבי לכת, של טבעות פלנטריות (כגון הטבעות של שבתאי) ושל אטמוספירות של כוכבי לכת רבים (כגון צדק, שבתאי, אורנוס, נפטון וכוכבי שביט רבים).
אבק שרפה שימוסה (ביפנית: 下瀬火薬) היה סוג של מילוי נפץ לפגז אשר פותח על ידי מהנדס הצי היפני שימוסה מאסצ'יקה (1860–1911).