tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אגם אנגלרד-סער היא בתם של הציירת יהודית אנגלרד ויעקב אנגלרד, אמצעית מבין 3 אחים ונכדתם של רחל ודב אלדר-אנגלרד, מחלוצי המושב שדה יעקב שעלו ארצה מגרמניה ומפולין.
אגם נשואה ולה 4 ילדים.
אגם אנגלרד-סער החלה לשיר בגיל 7 במקהלת "ענבלים" של קונסרבטוריון גבעתיים בניצוחה של אילת יונגר-הופמן ולמדה נגינה בכינור.
בגיל 10 עברה להתגורר ברעננה והצטרפה למקהלת הילדים "קולות" בניצוחה של נעמי פארן, ששילבה את אנגלרד במקהלת מורן, עימה היא הופיעה כסולנית בקונצרטים בארץ וברחבי העולם.
אנגלרד שרה כסולנית מיד עם הקמתו של אנסמבל בוגרות "מורן" בניצוחה של נעמי פארן.
הופיעה עם ההרכב בפסטיבל מוזיקה סאקרה בגרמניה ובפסטיבלים שונים בישראל באירופה, ארצות הברית, קנדה והמזרח הרחוק.
בגיל 13 נבחנה לראשונה לאופרה הישראלית אצל גארי ברתיני ולוהקה לתפקיד סולני ראשון באופרה "חלום ליל קיץ" מאת בנג'מין בריטן.
בגיל 15 התקבלה לתיכון תלמה ילין שם סיימה לימודיה במגמת מוזיקה-פיזיקה בשנת 1999. בשנים אלו למדה פיתוח קול אצל הגב' רובין ויזל קפסוטו.
בשנות התיכון שימשה כמנחה ומארגנת כנסים של תנועת נוער מוסיקלי בישראל.
בשנת 2000 התגייסה לצה"ל כמוזיקאית מצטיינת ושרה בהרכב הווקאלי של חיל החינוך והנוער.
בשנים 2000–2003 למדה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב אצל פרופ' תמר רחום לתארים ראשון ושני.
שני רסיטלי הסיום שלה כללו אריות שהלחינה לטקסטים שכתבה.
לאחר לימודיה השתלמה בווינה אצל הפרופ' הילדה צאדק והייתה תלמידה של הגב' אבי פורמנסקי בברלין.
בשנת 2013 השלימה לימודים בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב בתוכנית להוראת תלמידים מחוננים.
כזמרת סופרן הופיעה במהלך השנים בפסטיבלי ליטורגיקה ומוזיקה סאקרה (גרמניה) ורסיטלים בישראל ומחוצה לה.
בישראל הופיעה עם התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, תזמורת סימפונט רעננה, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית ותזמורת בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה תחת שרביטם של ניקולטה קונטי (איטליה), אריה ורדי, דוד זבה, ואג פפיאן ומיכאל שני.
הופיעה בתפקידים שונים בסטודיו של האופרה הישראלית ועם הקאמרטה הישראלית ירושלים, שם הרפרטואר שלה כלל את הגבירה הראשונה בחליל הקסם, הרוזנת אלמוויווה בנישואי פיגארו, האמא בהנזל וגרטל, גרילטה באופרה הרוקח ותפקידים נוספים.
הקאמרטה הישראלית ירושלים בביצוע בכורה ישראלי לאופרה הרוקח מאת היידן.
משנת 2016 ואילך מפרסמת בפייסבוק ביצועים ליצירות אופראיות מפורסמות הכוללים טקסטים הומוריסטיים לנושאים אקטואליים פרי עטה.
ביצועים אלו זכו למאות אלפי צפיות.
משנת 2011 אגם אנגלרד סער מנהלת מרכז להוראת מחוננים והדרכת הורים למחוננים בהוד השרון.
ב-2012 החלה לעבוד ב באוניברסיטת תל אביב.
אנגלרד למדה את גישתה של הד"ר אריקה לנדאו והשתלמה בתחום.
בין השנים 2014 ל-2018 עבדה אנגלרד באגף למחוננים של משרד החינוך.
בשנת 2015 הקימה וכיהנה כמנהלת כללית ופדגוגית של המרכז להוראת מחוננים - מרכז העשרה בבאר יעקב.
בשנים 1998–2002 שימשה כעורכת עיתון "גתית" של תנועת נוער מוסיקלי בישראל בניהולו של הד"ר מאיר ויזל.
בשנת 2006 כתבה אנגלרד באתר ynet כתבות בנושאי מוזיקה, יוצרת ויזמית.
בשנים 2016–2018 שימשה ככותבת תוכן ומבצעת של שירים סאטיריים באולפן השקוף של וואלה!.
אנגלרד זכתה בפרסים בתחרויות האקדמיה בזמרה בשנים תשס"ג ותשס"ד ובתחרות שירה ארצית לזמרים של מועדון "ליונס" העולמי.
בנוסף, היא זכתה במלגות הצטיינות מטעם קרן התרבות אמריקה - ישראל, קרן רונן, קרן "מיוזיק אנגל" ומלגות הצטיינות מטעם האקדמיה למוסיקה.
אגם אלאוטרה הוא האגם הגדול ביותר במדגסקר, הממוקם במחוז טומאסינה, באזור על צפון הרמה המרכזית של האי, צפונית-מערבית לטומאסינה, בגובה 751 מטר מעל גובה פני הים.
האגן שלו מורכב מאגמי מים מתוקים רדודים, וביצות המוקפות באזורי צמחייה צפופים.
האגם הוא מרכז אזור גידולי האורז החשוב ביותר באי, בשטח של קרוב ל-100,000 דונם, מגדלים כ-200,000 טון אורז בשנה.
זהו בית גידול עשיר בחיות בר, ביניהם כמה מינים נדירים הנמצאים בסכנת הכחדה.
האגם הוא שטח חשוב לדיג.
אגם אלאוטרה והביצות שסביבו, משתרעים על פני 7,223 קילומטר רבוע, וכוללים מגוון בתי גידול, כולל במים הפתוחים, בקני הסוף, בביצות ובשדות האורז.
שטח האגם עצמו הוא 900 קמ"ר.
אגם אלאוטרה ואזור הביצות שסביבו, הוכרזו כאתר בעל חשיבות בינלאומית לפי אמנת רמסר, ב-2 בפברואר 2003. אך בגלל החקלאות המסיבית באזור, נוצר קושי לפעול לשימור המקום.
הוכנס לאגם אלאוטרה בשנת 1954, והתרבה בו במהירות.
ב-1957 הוא סיפק קרוב ל־50% משלל הדגה, אולי משום שהגיע לנישה אקולוגית ריקה.
המישור הפורה המקיף את אגם אלאוטרה הוא אזור ייצור האורז החשוב ביותר במדגסקר.
הגבעות המקיפות את האגם היו מיוערות בעבר, אך הוברו בעשורים האחרונים עבור בניית חוות חקלאיות, וחקלאות אינטנסיבית באזור, גרמו לסחף קרקע חמור במדרונות הגבעות, דבר שגרם לשקיעה ניכרת של האגם.
החל משנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, החלה הירידה במפלס האגם, המים שבו הזדהמו, והוא הולך ונעלם.
עומקו של האגם כעת הוא כ-60 סנטימטרים בלבד בעונה היבשה.
הלחץ ליצור שדות אורז נוספים הוביל גם את המקומיים לשרוף את ערוגות הקני הבמבוק המקיפות את האגם.
ערוגות קנים אלה הם בית הגידול היחיד של הלמור עדין (למור הבמבוק).
ושטח מחיתו כיום הוא רק כ-220 קמ"ר מערוגות הקנים שנותרו במקום, ובשנים האחרונות אוכלוסיית הלמורים הצטמצמה במהירות ב-60%.
מכ-7,500 פרטים בשנת 1994 ל-3,000 פרטים בשנת 2001, בעיקר בשל אובדן בתי הגידול, אך גם בעקבות ציד של כפריים מקומיים.
אחד מהמינים הנדירים החיים באזור האגם, הוא הפרפר ארטיטרופה אלוטרנה , וכן הוא מהווה בית גידול חשוב עבור עופות מים אנדמיים שונים, כמו הנמצא בסכנת הכחדה, ושני מיני עופות מים ייחודיים לצפון מדגסקר, (Aythya innotata) ו (Tachybaptus rufolavatus).
הפוקארד מדגסקר נמצא כיום בסכנת הכחדה חמורה ואינו מצוי עוד באגם, אם כי מספרים קטנים מאוד ממנו קיימים במקומות אחרים.
גרבה אלאוטרה הוכרז כנכחד בשנת 2010. וייתכן שאזור האגם היה בית הגידול היחיד שלו.
גם הסלנוית דורל הוא טורף אנדמי שחי באזור האגם, ואף הוא בסכנת הכחדה.
קרן פרגרין, שפועלת לשימור חיות נכחדות ברחבי העולם, ופעילה רבות בשימור החי במדגסקר, דיווחה בשנת 2006 שנמצאו מספר פריטים של הפוקארד, לאחר שכבר נחשב לעוף נכחד.
נהר אמבאטו מספק לאגם מים, וגם מנקז אותו.
אגם בולסנה (באיטלקית: Lago di Bolsena) הוא אגם ממוצא געשי (אגם לוע) הנמצא במרכז איטליה במחוז לאציו כ-90 ק"מ צפונית מערבית לרומא.
האגם נוצר לפני 370,000 שנה לאחר התמוטטות הקלדרה (קַלַחַת – מכתש געשי הסגור מכל כיווניו) של המערכת הגעשית של הר ווּלְסִינִי (Vulsini).
רישומים היסטוריים רומאיים מלמדים כי הר הגעש וולסיני התפרץ בפעם האחרונה בשנת 104 לפנה"ס.
בחלקו הדרומי של האגם יש שני איים שנוצרו כתוצאה משתי התפרצויות געשיות תת-מימיות שהתרחשו לאחר שהקלדרה התמוטטה.
לאגם צורה סגלגלה האופיינית לאגמי לוע.
שטח האגם 113.5 קמ"ר, הוא נמצא בגובה 305 מטר מעל פני הים, עומקו הממוצע הוא 81 מטר ועומקו המקסימלי 151 מטר.
האגם מצוי בחלק הצפוני של נפת ויטרבו הקרוי "לטיום עילית" (Alto Lazio) או טוּשָה (Tuscia).
הדרך הרומאית העתיקה "ויה קסיה" סובבת את האגם.
סביב אגם בולסנה קיימים מגוון שירותי תיירות, במיוחד בנושא תיירות הטבע, שטחי קמפינג, לינה בחוות (אגרוטוריזם) ואירוח בסגנון לינה וארוחת בוקר.
הרומאים קראו לאגם "לקוס וולסיני" (Lacus Volsinii) על שם העיר האטרוסקית ולזנה (Velzna), העיר האחרונה שנכנעה לרומאים.
תושבי העיר גורשו למקומות אחרים והעיר נמחקה עד היסוד אחרי שנת 264 לפנה"ס עד כדי כך שכיום אין זיהוי ודאי למיקומה.
ביזנטינה (Bisentina) הוא האי הגדול ביותר באגם (170 דונם) והוא אתר טיולים מעניין.
ניתן להגיע לאי בעזרת שרות מעבורת מקאפודימונטה, הפועל כמה פעמים ביום בתנאי שיש מספיק נוסעים.
הכלא התבסס על מערה קטנה וחשוכה שהכניסה אליה מתוך דלת בתקרה שבגובה 20 מטר.
האטרוסקים והרומאים הותירו שרידים מעטים לשהותם באי.
במאה ה-9 שימש האי מקלט בפני פלישות הסרצנים (שודדי ים מוסלמים).
בשנת 1250 לערך, הפך האי לרכושו הפרטי של אציל בשם ביזנציו (Bisenzio), ששרף את האי וגרם לנטישתו בשל סכסוך עם תושביו.
ב-1261 כבש האפיפיור אורבנוס הרביעי את האי מחדש.
האי נהרס שוב ב-1333 בידי לודוויג הרביעי מבוואריה, שנאשם בכפירה על ידי האפיפיור ואף נודה על ידו.
מ-1410 ואילך היה האי רכושה של משפחת פרנזה ונהנה מתקופה ארוכה של שגשוג ואפיפיורים רבים ביקרו בו.
ב-1635 נשלט האי על ידי אודוארדו פארנזה, דוכס פארמה (Odoardo Farnese), ושליט קסטרו (Castro), שהיה בעימות עם הכנסייה שהסתיים בהרס מוחלט של קסטרו.
שני האיים חזרו לשליטת הכנסייה שוויתרה עליהם שוב.
הבעלים הנוכחי של האי היא הנסיכה ביאטריצ'ה ספדה פוטנציאני (Beatrice Spada Potenziani), אשתו של הדוכס פיאסקי רבסקיירי (Fieschi Ravaschieri).
האי מרטנה (Martana) הממוקם מול העיירה מרטה ידוע בכך שפעם נשמרו בו השרידים הקדושים של כריסטינה מבולסנה (Santa Cristina di Bolsena) הקדושה כדי שלא יפלו לידי הברברים.
שנים אחר כך, מספרת האגדה, בזמן שלטון הגותים, מלכת הגותים אמאלסונתה (Amalasuntha) מצאה את מותה האיום באי זה.
אחיינה תיאודאהאד (Theodahad) שביקש לתפוש את השלטון, הוא שיזם את הקשר שהביא לרציחתה בידי מתנקש.
האי כיום הוא רכוש פרטי וסגור למבקרים.
הנהר המנקז את מימי אגם בולסנה הוא הנהר מרטה (Marta) היוצא מהאגם ליד העיירה מרטה, ונשפך לים הטירני.
הנהר עובר בעיירה מרטה ודרך טוסקניה לטרקוויניה (Tarquinia).
הנהר מגיע לים באזור הלידו של טרקוויניה.
שם, באזור נפלא שבין שפך המרטה לשפך המיניונה (Mignone), נוצרה שמורת הטבע ה"מלחה של טרקוויניה" (Salina di Tarquinia).
היישובים הבאים ממוקמים על חופי האגם:
בולסנה (Bolsena) – העיירה שנתנה את שמה לאגם, מפורסמת בשל הנס שקרה ב-1263, שבו בעת טקס אכילת לחם הקודש הפכו הלחם והמים לבשר ודם מ"גופו של האדון" (Corpus Domini).
האירוע נחגג כל שנה ב-13 ביוני.
העיירה ידועה גם בשל המיצג הנערך כל שנה בערב הפסטיבל, ב-23 ביולי, על חייה של כריסטינה הקדושה, פטרונית העיירה.
מונטפיאסקונה (Montefiascone) – שולטת על קו הרקיע בשל סדרת מבנים מרשימים, כמו ה-Rocca, והכיפה של סנטה מרגריטה.
משכן הבישוף לשעבר, ידועה כיום בשל היין הלבן המיוצר ביקבים שסביב העיירה הקרוי "Est!
מרטה (Marta)– כפר הידוע בפסטיבל לכבודה של ה"מדונה של ההר" (Madonna del Monte) הקרוי "חגיגת המעבר" (Festa delle Passate) שלעיתים קרוי בראבאטה (Barabbata).
התושבים חיים בעיקר מחקלאות, גידול צאן, ודיג .
קאפודימונטה (Capodimonte)– בקצה האגם, נקודת מוצא למעבורות לאיים.
ולנטנו (Valentano) – התפרסמה בשל המתמטיקאי בן המאה ה-18 פאולו רופיני, לאחר ששנים הייתה מרכזה של משפחת פרנזה (Farnèse), לאחר חורבן קסטרו (1649) ופירוק הדוכסות באותו שם.
טירת פרנזה מכילה כיום את המוזיאון לפרהיסטוריה של חבל טושה.
גרדולי (Gradoli) – מפורסמת בשל תוצרת היין והשמן, במיוחד של הליקר הקרוי אליאטיקו (Aleatico).
בעיירה מצוי הארמון פרנזה המרשים, שנבנה עבור הקרדינל אלכסנדר פרנזה שהפך לאפיפיור בשם פאולוס ה-3.
מערות קסטרו (Grotti di Castro)- בנוסף למערות המצויות ביישוב זהו מרכז לגידול תפוחי אדמה ועדשים.
סן לורנצו נואובו (San Lorenzo Nuovo) – נבנתה מחדש בסוף המאה ה-18 ומפורסמת בשל הארכיטקטורה המודרנית שבה.
העיירה ידועה בשל הניוקי העשוי מתפוחי האדמה אותו אפשר לטעום בחגיגת הסגרה (sagra) המתרחשת בשבוע השני של חודש אוגוסט.
אגם בלטון (בהונגרית: Balaton, בגרמנית: Plattensee, בסלובקית: Blatenské jazero, בסרבו-קרואטית: Blatno jezero) הוא אגם בהונגריה, הגדול באגמי מרכז אירופה.
שטחו 592 קילומטרים מרובעים והוא מקווה המים היחיד בהונגריה, שאין לה חוף ים ולפיכך מהווה מוקד תיירות פנים ראשון במעלה המשרת גם תיירות ממדינות שכנות.
גדתו הצפונית של האגם הררית (הרי הבקון) ומהווה אזור הנודע בגידול גפני יין.
העיר המרכזית בצדו הצפוני של האגם, והמרכז האזורי החשוב באזור, היא בלטונפירד (Balatonfüred) כמו כן נמצא בצידו הצפוני הכפר ההיסטורי טיהאן, בראש חצי אי הנושא שם זה.
גדתו הדרומית של האגם מישורית ובה נמצאת עיר הקיט המרכזית שיופוק (לידה נמצא גם מוצא התעלה המלאכותית שיו (Sió) המנקזת את עודפי מי הבלטון לדנובה).
בלשון ההונגרית מתייחסים לבלטון במילה "ים" (tenger) ולא "אגם".
אגם בלטון צעיר יחסית מבחינה גאולוגית.
הוא נוצר לפני כמיליון שנים והיה בראשיתו שרשרת אגמים, שהתחברו עם השנים.
השריד הבולט ביותר לחלוקה בין האגמים הוא חצי האי טיהאן, בשליש המזרחי של האגם, המותיר נתיב מים ברוחב של כ-1.5 ק"מ בלבד.
במי האגם אחוז גבוה יחסית של גופרית, המקנה למימיו ניחוח אופייני מסוים (אם כי הרבה פחות ממי מעיינות טרמליים).
קיימות עדויות ארכאולוגיות להתיישבות במקום כבר בתקופת האבן.
בתקופה הרומית נקרא האגם פְּלֶסְקוֹ (Lacus Pelso) והרומאים הקימו נמל לחופו הדרומי.
בתקופת השלטון המדיארי הפך האגם לאתר התיישבות מרכזי בשל היותו מקור מים ודגה והוקמו סביבו כפרים, טירות, מנזרים וכנסיות רבות.
מקור השם "בלטון" בסרבית הקדומה, בה פירוש המילה בלטו היא בוצי ולפיכך boltьno-je ezero = אגם בוצי.
במאה ה-16, בעת הכיבוש העות'מאני והשלטון ההבסבורגי היה הבלטון מכשול טבעי שהפריד בין העות'מאנים מדרום להבסבורגים שנאחזו בצפון-מערב.
לקראת סוף התקופה כבשו העות'מאנים את כל סביבות האגם והרסו ערים, כפרים וכנסיות סביבו.
במאה ה-18 בנו במקום בתי קיט מפוארים בני אצולה מקרואטיה, גרמניה ובוהמיה.
במאה ה-19 התקבעו ערים כבלטונפרד והוויז (Hévíz) כערי קיט לאריסטוקרטים.
השלמת סלילת מסילת ברזל מבודפשט לדרום האגם ב-1861 ולצפונו ב-1908 הביאה לפריחה של שירותי תיירות גם למעמד בינוני.
בין ה-6 ל-16 במרץ 1945 התחוללה סביב האגם המתקפה הגדולה האחרונה שערכו צבאות מדינות הציר בשלבי הסיום של מלחמת העולם השנייה – מתקפת אגם בלטון.
בתקופת הונגריה הקומוניסטית פותחו אתרי נופש עממיים בצד דאצ'ות לפקידי המפלגה והמדינה.
לאחר 1989 הפכו רבות מהן לבתי אירוח ומלון.
הבלטון משפיע על מספר ימי הגשם בסביבתו.
סביבת האגם מקבלת כ-600 מ"מ גשם יותר בהשוואה לאזורים מרוחקים ממנו.
מזג האוויר לרוב מעונן והפרשי הטמפרטורות מתונים יותר מאשר ברוב הונגריה.
ברוב החורפים מכוסה האגם בשכבת קרח.
כיום כלכלת האזור נסמכת על תיירות פנים וחוץ, בעיקר ממדינות כאוסטריה, גרמניה, סרביה, קרואטיה וסלובניה.
כן מתפתחת מגמה של חקלאות אורגנית בחוות ובכפרים המשמרת דרכי גידול מסורתיות, בעיקר במשק החי וייצור היין ומקדמת תיירות אקולוגית.
אגם ג'קסון הוא אגם הממוקם בצפון-מערב מדינת ויומינג שבארצות הברית, בפארק הלאומי גרנד טיטון ולמרגלות הר מוראן.
האגם הוא טבעי, מלבד 10 המטרים העליונים שנוספו למפלסו בעקבות הקמת סכר אגם ג'קסון, אשר נבנה בשנת 1911. מי האגם מנוצלים חלקית למטרות השקיית גידולים חקלאיים.
האגם הוא שריד לקרחון גדול שהיה במקום בעבר, והוא עדיין ניזון ממי קרחונים קטנים הסמוכים להרי רכס טיטון.
מקור המים העיקרי של האגם הוא הנהר סנייק (Snake River), הזורם אל גדתו הדרום-מזרחית של האגם מאזור צפון הפארק הלאומי גרנד טיטון.
אגם ג'קסון הוא אחד מן האגמים הגבוהים ביותר בארצות הברית כולה: גובהו הממוצע הוא כ-2,000 מטרים מעל פני הים.
שטחו של האגם 103.4 קילומטרים רבועים, ועומקו המקסימלי 134 מטרים, ובעת חודשי החורף הוא מתכסה בשכבה עבה של קרח.
האגם מהווה בית גידול למספר מיני דגים, בהם טרוטה חומה, טרוטת האגמים וטרוטת קלארק (Oncorhynchus clarkii), כמו גם זאב מים וסלמון.
גם בסביבות האגם פאונה מגוונת, הכוללת איילים, מכרסמים וטורפים .
באזור האגם התגלו שרידים ארכאולוגיים המעידים על התיישבות אינדיאנים לחופו, ככל הנראה בחיפושיהם אחר ציד, כבר לפני 12,000 שנים.
באגם ובסביבתו אפשריות פעילויות תיירותיות ואטרקציות מגוונות, ובהן דיג, שיט, סקי מים או לינה בשטח ("קמפינג") לחופו.
אגם ביקאז (ברומנית: Lacul Bicaz), או בשמו הרשמי אגם מעיין ההר (ברומנית: Lacul Izvorul Muntelui) הוא אגם אגירה ברומניה, שנבנה על אפיק נהר ביסטריצה, במחוז ניאמץ.
האגם ממוקם 4 ק"מ מהעיר ביקאז וכ -35 ק"מ מהעיר פיאטרה ניאמץ.
הסכר נבנה בין השנים 1950–1960 ונועד לתפעול תחנת הכוח ההידרואלקטרית ביקאז-האלון (Bicaz-Stejaru).
הסכר הוא באורך 435 מטרים, גובהו 127 מטרים ורוחבו המרבי בבסיסו הוא 119 מטרים.
אורך האגם הוא 40 קילומטרים ושטחו 33 קילומטרים רבועים.
הקיבולת המקסימלית היא 1.25 קמ"ק מים, וההיקף הממוצע שלו הוא כ-71 ק"מ.
אגם גארדה (באיטלקית: Lago di Garda) הוא האגם הגדול באיטליה, והוא יעד תיירותי פופולרי.
אורכו קרוב ל-52 ק"מ ורוחבו הממוצע 16.7 ק"מ.
אגם גארדה הוא המזרחי ביותר, בין שלושת האגמים הגדולים בצפון איטליה.
בעת העתיקה היה שמו של האגם "בנאקוס" (בלטינית Benacus), כך היה גם בזמן הרומאים, אך סבורים שהשם המקורי עתיק עוד יותר ומקורו מן השפה הקלטית.
פירוש השם היה "משונן", או "עם צוקים רבים", לפי קווי המתאר של החופים וההרים המשוננים והצוקים סביב האגם.
השם "גארדה" מאוחר הרבה יותר, מהתקופה בה הלומברדים כבשו את האזור.
פירוש השם הוא מקום של תצפית ושמירה, Guard.
בגרמאנית של אז זה היה ווארדה (warda).
בנוסף, על החוף המזרחי של האגם קיימת עיירה בשם גארדה.
האזכור הכתוב הראשון של השם "גארדה" מצוי במסמך של המלך הלומברדי ליותפראנד (Liutprand), משנת 712 לספירה.
אגם גארדה נמצא בצפון איטליה, בערך באמצע הדרך בין מילאנו לוונציה ובין הרי האלפים לעמק הפו.
אזור אלפיני זה, נוצר כתוצאה מתנועת קרחונים, בסופו של עידן הקרח האחרון.
האגם וקו החוף שלו מחולקים בין הפרובינציות ורונה (בדרום מזרח), ברשה (דרום מערב) וטרנטו (צפון).
צידו הצפוני של האגם הררי, רכס האלפים משתרע מצפון מערב לאגם, ורכס הדולומיטים בכיוון צפון מזרח.
בקיץ חם והביל באגם גארדה וסביבתו.
מאמצע חודש יולי ועד אמצע אוגוסט, הלחות עולה על 60% בממוצע.
יולי הוא החודש החם ביותר, במהלכו הטמפרטורה הממוצעת ביום כ-30 מעלות צלזיוס, ובלילות 19. ינואר הוא הקר ביותר, במהלכו הטמפרטורה הממוצעת הגבוהה 6 צלזיוס והנמוכה 1-.
ממוצע הגשם השנתי מסתכם ב-658.6 מ"מ, החודש הגשום ביותר הוא אוקטובר, 75.5 מ"מ.
ממוצע כמות השלג השנתית קרובה ל-50 מ"מ, אך מעטים הימים בהם יורד שלג בלבד, יותר אופייניים ימי שלג וגשם מעורבים.
לחופי האגם, בין גארדה למלצ'זינה נמצאו פטרוגליפים, המלמדים על התיישבות באזור כבר בתקופת הברונזה.
יש הסבורים, כי הייתה התיישבות קדומה עוד יותר, בין בתקופה הנאוליתית לעידן הברונזה.
התקופה השלטון הרומית השאריה באזור אתרים רבים.
כך הארנה של ורונה מהמאה הראשונה לספירה, מערות קאטולוס בסירמיונה, והקפיטוליום של ברשה, המוכר כאתר מורשת עולמית.
בימי הביניים, אגם גארדה נשלט במאה ה-12 ועד לסוף המאה ה-13 על ידי משפחת דלה סקאלה (סקאליג'רי).עם סיום שלטונם, עברה השליטה באזור האגם למשפחת ויסקונטי ממילאנו, ומאוחר יותר לבית גונזגה.
מראשית תקופת הרנסאנס, שלטה רפובליקת ונציה באגם ובסביבתו.
במאה ה-19 האימפריה האוסטרו - הונגרית הייתה השלטת.
ב-1861 האזור נכלל בתוך ממלכת איטליה המאוחדת, בראשותו של המלך ויטוריו אמנואלה השני.
במאה העשרים, מספטמבר 1943 הוקמה הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, הידועה בשם רפובליקת סאלו, בראשות בניטו מוסוליני ובחסות היטלר.
מרכז הרפובליקה היה בעיירה סאלו, על הגדה המערבית של אגם גארדה.
סירמיונה-בדרום האגם, על קצהו של לשון יבשה דקה החודרת לאגם, נמצאת העיירה העתיקה סירמיונה.
בסירמיונה נמצאת מצודת סקאליג'רו מהמאה ה-13. בעיירה הייתה וילה של המשורר הרומאי גאיוס ולריוס קאטולוס, ותיירים מבקרים בשרידי ספא רומית הנקראת "מערות קאטולוס" (Grotte di Catullo), אף על פי שאין ראייה המקשרת את קאטולוס לבניין זה.
לחוף האגם מוצב פסלו של קאטולוס.
בעיירה ובמי האגם הסמוכים אליה נובעים מעיינות חמים של גופרית.
ריווה דל גארדה-בצפון האגם נמצאת עיירת הנופש ריווה דל גארדה.
לאורך שפת האגם קיימת טיילת, העוברת בכל החלק הדרומי של העיירה.
מפלי ורונה-בסמוך לעיירה ריווה דל גארדה נמצאים מפלי ורונה, אתר המושך תיירים רבים.
גארדלנד-על החוף המזרחי של האגם נמצא פארק השעשועים גארדלנד, אחד הפארקים המפורסמים באיטליה.
פארק הסרטים ופארק המים - פארק הסרטים באגם גארדה (Movieland) ופארק המים קאנווה (caneva) הם שני פארקים צמודים, מעט צפונית לגארדלנד.
שני הפארקים נמצאים בבעלותה של חברת קאנווה, וניתן לרכוש כרטיסים משולבים לשניהם.
אתרים אחרים-סביב האגם ולחופיו יש עיירות ציוריות רבות, דוגמת לימונה (Limone) וברדולינו.
בעיירה סאלו על החוף המערבי, הוקמה במלחמת העולם השנייה "רפובליקת סאלו" של מוסוליני.
האגם נגיש מצפון דרך מעבר ברנר, מדרום חולפת מסילת הרכבת ונציה-מילאנו ולה תחנת רכבת בדסנצאנו דל גארדה.
קילומטרים אחדים מהחוף הדרומי של האגם עוברת A4, אוטוסטרדת הרוחב העיקרית של צפון איטליה.
סביב האגם מתפתל כביש סובב אגם גארדה, SS249 ושלוחותיו בשמות שונים.
הכביש אינו רחב, והתנועה בו קשה ואיטית, במיוחד בתקופת הקיץ.
שייט - על האגם קיים שירות מעבורות מחוף לחוף, המקשר בין נקודות מרכזיות בו, ואף שרות של רחפות.
נמלי תעופה-נמל התעופה הקרוב ביותר הוא ורונה וילפרנקה, כ-30 ק"מ מדרום מזרח לאגם.
נמל תעופה אחר הקרוב יחסית הוא זה של ברגמו, כ-90 ק"מ מדרום מערב לאגם גארדה.
אוטובוס-קיים שירות אוטובוסים לאגם מן הערים המרכזיות הקרובות, ורונה, מנטובה, ברשה וטרנטו.
יש גם שירות אוטובוסים של החוף המזרחי, וגם של החוף המערבי.
+ עייריות באזור אגם גארדה טרנטינו - אלטו אדיג'ה ונטו לומברדיה פרובינציית טרנטו(בכיוון השעון: מערב למזרח) פרובינציית ורונה(בכיוון השעון: צפון לדרום) פרובינציית ברשה(בכיוון השעון: דרום לצפון) ריווה דל גארדה
אגם ביווה (ביפנית: 琵琶湖) הוא אגם המים המתוקים הגדול ביותר ביפן.
האגם שוכן במערבו של מרכז האי הונשו, צפונית-מזרחית לקיוטו.
קרבתו זו לבירה הקודמת של יפן הביאה להתייחסויות רבות אליו בספרות היפנית.
השם ביווה נטבע בתקופת אדו, כאשר ישנן מספר תאוריות למקור השם.
הסברה הרווחת היא שהשם קשור לכלי המיתר ביווה.
האגם נודע בעבר בשם אוואוּמי (淡海.
מיפנית: ים מים מתוקים) או צ'יקאצוּ אוואוּמי (近淡海.
מיפנית: ים מים מתוקים ליד עיר בירה).
בשלב מאוחר יותר שונה שמו לאגם אוֹמי, על שם החבל בו שכן באותה תקופה.
האגם נקרא גם בספרות ניוֹ נוֹ אוּמי (鳰の海.
אגם ביווה נוצר כתוצאה מפעילות טקטונית והוא אחד מעשרים האגמים העתיקים בעולם, בהיותו מתוארך כבן 4 מיליון שנה.
במהלך תקופה זו התפתחה באגם מערכת אקולוגית מגוונת, עם כ-1,100 מינים, מתוכם 58 אנדמיים.
בנוסף, כ-5,000 מיני עופות ימיים מבקרים באגם מדי שנה.
המגוון הביולוגי באגם ניזוק קשות, בעיקר לאחר פלישתם של דגים זרים.
שטחו של האגם הוא כ-670 קמ"ר ועומקו המרבי הוא 104 מ'.
הוא מנקז מספר נהרות קטנים מההרים סביבו ונשפך לנהר סטה, אשר בהמשך משנה שמו לנהר יודו ונשפך לים הפנימי סטו במפרץ אוסקה.
גובה פני האגם עולה בכשלושה מטרים באביב עם הפשרת השלגים והגשמים, וכן בסתיו לאחר גשמי הטייפון.
אגם ביווה משמש מקור מים לערים קיוטו ואוצו, וכן לתעשיות הטקסטיל הסמוכות.
הוא מספק מי שתייה לכ-15 מיליון איש בחבל קנסאי.
בשטחי האגם חלקות גידול לדגי מים מתוקים כשמך ולפנינים.
בעשור האחרון של המאה ה-19 נחפרה תעלת אגם ביווה, אשר לאחר מכן הורחבה בתקופת טאישו.
תעלה זו מילאה תפקיד חשוב בעירורה של התעשייה בקיוטו, לאחר שזו שקעה כתוצאה מהעברת עיר הבירה לטוקיו.
בצדו הדרום-מערבי של האגם חופי רחצה פופולריים.
כמו כן, בעיר קוסצו פועלים הגנים הבוטניים הימיים מיזונומורי ומוזיאון אגם ביווה שמגולל את ההיסטוריה של האגם.
אגם בוחין (גם בוהין) (בסלובנית: Bohinjsko jezero, בגרמנית: Wocheiner See) הוא אגם הקבע הגדול ביותר בסלובניה.
הוא שוכן בעמק בוחין אשר באלפים היוליאניים, בצפון-מזרחה של סלובניה, בשטח הפארק הלאומי טריגלב.
אורכו המרבי 4.1 קילומטרים ורוחבו המרבי 1.2 קילומטר.
האגם מוזן על ידי הנהר סאוויצה, אשר יורד מההרים בחלקו באמצעות מפל.
מצידו השני האגם הוא המקור לנהר סאווה בוחינקה, אחד משני הנהרות היוצרים את נהר הסאווה.
אגם בוחין הוא אגם קרחוני.
היווצרותו החלה בתקופת האוליגוקן, והמשיכה לאורך עידן הקרח.
האגם פופולרי בתור אתר תיירות וספורט מים.
אגם בורגס הוא אגם טבעי הנמצא ממערב לבורגס, ונשפך לים השחור בתחומי העיר.
אגם בורגס הוא האגם הטבעי הגדול ביותר בבולגריה, בעל שטח של 27.6 קמ"ר.
מימי האגם הם מים מליחים, בעלי מליחות של 4%-11%.
באגם קיימת פאונה מגוונת, ונמנים בה 23 מיני דגים, 60 מיני חסרי חוליות, ו-254 מיני ציפורים.
בעבר, האגם שימש כמרכז חשוב לתעשיית הדיג, אך בעקבות הקמת המפעלים הפטרוכימיים בעיר והזיהום שהם גורמים לאגם, ירדה קרנו של האגם בתחום זה, ובכלל, הדגה נפגעה.
עם זאת, בשנים האחרונות חלה ירידה ברמות הזיהום, ומיני דגים שהייתה סברה כי נכחדו מן האגם, נצפים בו שוב.
אגם בוחבוט (נולדה ב-8 בדצמבר 2003) היא זמרת, שחקנית, מדבבת ומנחת טלוויזיה ישראלית.
זוכת העונה השנייה של תוכנית המציאות "בית ספר למוסיקה".
בוחבוט נולדה, גדלה והתחנכה בבאר שבע.
אחיה, רון בוחבוט, הוא סולנה של התזמורת האנדלוסית של באר שבע.
כשהייתה בת שמונה, השתתפה בעונה השנייה של התוכנית "בית הספר למוסיקה" וזכתה בתואר "מצטיינת בית הספר", שמשמעותו זכייה במקום הראשון בתחרות.
המורה של בוחבוט בתוכנית היה הזמר משה פרץ.
בסיום התוכנית הוציאה עם משה פרץ את הסינגל "ילדה קטנה".
השיר הפך מייד ללהיט וזכה בתואר "דואט השנה" לשנת ה'תשע"ד.
ב-15 בפברואר 2022 התגייסה לצה"ל למסלול טאלנט ושירתה בלהקה צבאית.
ב-2014 הוציאה לרדיו את סינגל הסולו הראשון שלה, "ביום הזה".
השיר הראשון שפרסמה הוא "כמו בְּרִיּוֹ".
השיר, שצולם בתיכון דרכא רמון ע"ש אילן ואסף רמון, זכה להשמעות רבות ברדיו והגיע למקום התשיעי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
השיר הגיע למקום ה-18 במצעד השנתי של גלגלצ.
ביולי 2016 הוציאה את הסינגל השני, "ארטיק מסטיק".
השיר הגיע למקום תשיעי במצעד של מדיה פורסט.
באוגוסט 2017 הוציאה גרסת כיסוי לשיר "סיפור ישן" של עומר אדם.
בנוסף הוציאה גרסת כיסוי יחד עם נועה קירל, לשירו של דני סנדרסון "אצל הדודה והדוד" והקליפ היה לסרטון הישראלי הנצפה ביותר ביוטיוב לשנת 2017.
במרץ 2018 ביצעה את השיר "שב" של שרית חדד, ובמאי 2018 הוציאה את הסינגל "לוקה", שיר הנושא של אירוע הגאווה הגדול בישראל בפארק המים שפיים ובתל אביב.
בנוסף הנחתה באותה שנה את התוכנית "הבנים והבנות" 2018 לצד עודד פז, לירון רביבו וטום באום, את העונה השנייה של "דה בוקס", ודיבבה את הדמות הראשית בסרט "הנסיכה הגנובה".
ב-2019 כיכבה בתפקיד ראשי בסדרה "תברחו".
בשנת 2020 כיכבה לסירוגין עם רוני דלומי במחזמר "מאמה מיה" בתיאטרון הבימה, והשתתפה בעונה החמישית של הסדרה "כפולה".
בנוסף נבחרה להשתתף בקמפיין טלוויזיוני להעצמה נשית של חברת ההיגיינה הנשית האמריקאית "Kotex" בישראל.
ב-31 בינואר 2021 הוציאה את הסינגל "יהלום".
השיר זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום השלישי במצעד השבועי של גלגלצ, למקום ה-18 במצעד השנתי של גלגלצ, למקום ה-27 במצעד השנתי של כאן גימל, ולמקום ה-22 במצעד השנתי של מאקו.
באותה שנה הוציאה את הסינגלים "כל העולם" ו"מגבות".
ב-26 באוקטובר אותה השנה הוציאה את השיר "באתי להציל אותך" יחד עם שחר סאול.
ב-19 בינואר 2022 השתתפה בשיר "דובשנייה", שהוציא שחר סאול.
השיר היה ללהיט שהגיע למקומות הראשונים בשלושת המצעדים המרכזיים של ישראל ואף דורג בעשירייה הראשונה במצעדים השנתיים שלהם לשנת תשפ"ב, תוך שבמצעד השנתי של כאן גימל הוא נבחר ל"שיר השנה".
במאי 2022, לקראת יום העצמאות ה-74 של ישראל, הוציאה סינגל חדש בשם "מנגלים" בשיתוף פעולה עם סטטיק ובן אל, דולי ופן והצל.
ב-9 במאי הייתה מופע החימום של "מארון 5" בטור 2020 (אנ') במופע בפארק הירקון.
ב-6 ביוני הוציאה את שיר הגאווה "בשורות טובות" ביחד עם "הפשוטע" לכבוד חודש הגאווה.
ב-12 בספטמבר הוציאה את השיר "קופידון".
השיר הגיע למקום שני במצעד של גלגלצ ולמקומות גבוהים במצעדים נוספים.
ב-30 באוקטובר הוציאה את הסינגל "איפה אתה?".
במרץ 2023 השתתפה עם אלה לי להב ואור עמרמי ברוקמן וזמרי הלהקות הצבאיות בביצוע שיר הנושא לחגיגות ה-75 למדינה "אנחנו הדור הבא", ובהפקת חיל החינוך והנוער ב-19 במרץ 2023 הוציאה את הסינגל "לא שומעת".
ב-27 ביוני הוציאה את הסינגל "אהובי", הסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום "Sold Out בלב" שיצא ב-4 ביולי.
"אהובי" הגיע למקום השלישי במצעד העברי של מדיה פורסט ולמקום ה-70 במצעד היטליסט של מאקו.
ב-22 באוגוסט הוציאה את הסינגל "חנה'לה" ביחד עם סטפן.
באותה השנה נפרדה בוחבוט ממנהלה הקודם, משה פרץ, שהיה גם המנטור שלה מאז תחילת הקריירה.
ב-13 במרץ 2024 הוציאה את השיר "נאדי באדי" יחד עם שחר טבוך.
ב-24 באפריל הוציאה שיר בשם "אתה".
השיר מלווה בקליפ בו משתתף גם בן זוגה של בוחבוט, בר ברימר.
ב-9 במאי של אותה השנה יצא לאור אלבום האוסף "ישראל בידור – שרים למדינה", שם ביצעה בוחבוט את השיר "אין לאן לברוח" לצד איתי לוי.
ב-5 ביוני יצא לאור המיני אלבום "מרגיש כמו אהבה" של מרגי, בו בוחבוט משתתפת בשיר "מי ירפא".
ב-7 באוקטובר ביצעה את השיר "מהיום שהלכת (מינהאר לי משיתי)" בטקס הזיכרון הלאומי של משפחות 7 באוקטובר בפארק הירקון.
ב-2 בדצמבר הוציאה את השיר "אומרים עלי".
ב-9 בינואר 2025 הוציאה את הסינגל "עוד אוהבת אותך".
באותו החודש סיימה את תפקידה כפרזנטורית של מותג ההלבשה "אורבניקה".
ב-2 באפריל הוציאה את הסינגל "אם זה זה – זה זה".
ב-3 ביוני הוציאה את הסינגל "דמעות של אושר", הכולל גרסה מחודשת לשיר "צלצולי פעמונים" של אהובה עוזרי משנת 1999.
ב-11 ביולי הוציאה את הסינגל "גן עדן", אותו ביצעה לראשונה בחופה במהלך חתונתם של יפתח זיו וקים אור אזולאי.
ב-24 באוגוסט הוציאה את האלבום "עשרים ואחת".
מאז סוף שנת 2021 בוחבוט בזוגיות עם השחקן והדוגמן בר ברימר לאחר שהכירו על סט הסדרה "כפולה".
הזוג מתגורר יחד בתל אביב.
שנהפרסקטגוריהמועמדותפרויקטמקור2022פרסי נבחרי השנה של פרוגיזמרת השנהאגם בוחבוטשיר השנה"דובשנייה""שירי דיכאון"2024פרס המוזיקה של MTV אירופההמופע הישראלי הטוב ביותראגם בוחבוט2025אקו"םהישג השנה"נאדי באדי"
אגם ג'ינג'י (בסינית: 金鸡湖; בסינית מסורתית: 金雞湖; בפין-יין: Jīnjī Hú; תרגום: אגם תרנגול הזהב) הוא אגם מים מתוקים אשר ממוקם בפארק התעשייתי של סוג'ואו.
שטחו של האגם הוא 7.18 קמ"ר ועומקו הממוצע נע בין 2.5 ל-3 מטר.
ישנם שני איים מלאכותיים אשר נמצאים במרכז האגם.
האגם, הוא אחד מהאגמים הגדולים ביותר בסין, שנמצאים בתור ערים.
בחופיו הצפוניים והמערביים של האגם, ישנם שירותי קניות ובידור, ובחופים המזרחיים והדרומיים ישנם שדות ומטעים.
שער המזרח הוא גורד שחקים בגובה 301.8 מטרים, הממוקם בצד המערבי של אגם ג'ינג'י.
לגורד שחקים זה מבנה ייחודי, המורכב משני בניינים זהים, מתחברים בקומות העליונות ומקנים למבנה כולו מראה של שער.
מרכז התערוכות הבינלאומי של סוג'ואו
מרכז התערוכות הבינלאומי של סוג'ואו ממוקם בצד הצפון מזרחי של אגם ג'ינג'י, ומשתרע על שטח של 188,600 מ"ר.
הוא נפתח ב-20 באוקטובר 2004 ומדי שנה מתקיימות בו עשרות תערוכות גדולות.
מרכז התרבות והאמנות של סוג'ואו
המרכז מכיל קולנוע, בלט, מוזיאון אומנות, מרכז ללימוד אומנות, מרכז התרבות של הפארק ומרכז מסחרי.
אגם ברינץ הוא אגם השוכן באזור הרמה הברנית, בין הערים אינטרלאקן במערב וברינץ במזרח, בקנטון ברן שבשווייץ.
האגם קרוי על שם העיר ברינץ השוכנת על חופו המזרחי.
שטח האגם הוא 29.8 קמ"ר והוא האגם ה-11 בגודלו בשווייץ והשלישי בגודלו בקנטון ברן אחרי אגם תון ואגם ביל.
אורך האגם כ-14 ק"מ בכיוון מזרח-מערב ורוחבו כמעט שלושה ק"מ.
היקפו של אגם ברינץ הוא כמעט 35 ק"מ.
עומקו המרבי הוא 260 מטר.
אגן ההיקוות שלו הוא בשטח של כ-1,100 קמ"ר.
רצפת האגם מחולקת לשני אגנים נפרדים: באחת יש שכבת משקע של כ-300 מטר ובשנייה של כ-550 מטר.
שטורם ומאטר סיווגו את המשקע על קרקעית האגם לארבעה אזורים שונים:
אזור של משקע דלתה של חול וטין באזורים של כניסת ויציאת הארה.
אזור של בוץ בשכבות לאורך השוליים הצפוניים והדרומיים של האגם.
אזור של בוץ הומוגני באזור קטן בדרום האגם בשפך מפל.
אזור של שכבות בוץ וחול במרכז האגם.
העיר הגדולה ביותר על גדות האגם היא ברינץ.
באזור האגם ממוקמות גם העיירות רינגגנברג, נידרד, אוברריד, בוניגן ואיזלטוולד.
ספינות נוסעים פועלות באגם לפחות משנת 1839. כיום פועלות באגם חמש ספינות המנוהלות על ידי חברת הרכבת המקומית בקו המחבר את תחנת הרכבת אינטרלוקן אוסט, הנמצאת 1.3 קילומטר במורד הארה מהקצה הדרום מערבי של האגם, אל ברינץ בצפון מזרח האגם.
בקו מספר תחנות לאורך האגם.
לאורך הגדה הצפונית של האגם יש כביש מקומי ומסילת ברזל, ולאורך גדתו הדרומית יש כביש מהיר שרובו עובר במנהרות.
אגם ברינץ מציע רק כמה מקומות רחצה פראיים בגלל המדרונות התלולים, אך נחשב לאגם הנקי ביותר בשווייץ.
ישנן ארבעה מרחצאות חוף הפזורות סביב האגם: הבריכה החיצונית של נידריד, לידו בוניגן, לידו איזלטוולד ולידו ברינץ.
אגם בראטש (ברומנית: Lacul Brateș) הוא אגם מים מתוקים, שנוצר באזור שפך נהר הפרוט לדנובה, במחוז גאלאץ, צפונית-מזרחית לעיר גאלאץ, בחבל מולדובה, במזרח רומניה.
אל האגם זורם נחל קינז'ה.
שם האגם נגזר כנראה מהשם הקדום של נהר הפרוט, ברוטוס.
האגם מכונה גם "הבלטון של רומניה", ברמז לאגם בלטון ההונגרי.
גודלו של האגם השתנה במהלך הזמן, בהתאם להתערבות השלטונות, שהיו מעוניינים בקרקע חקלאית לעיבוד.
ב-1932 שטח האגם היה 7,428 הקטרים, אגם בראטש, יחד עם אגם קובורלוי הסמוך ועם הביצות המקומיות, יצרו דלתה בת 18,000 הקטרים.
האזור היה עשיר מאוד בדגה ומסופר שפטרו רארש, צי שהיה לשליט נסיכות מולדובה, לפני עלייתו לשלטון עסק באיסוף דגה באגם זה והדגה אפשרו לו לספק את צורכי החצר הנסיכית בסוצ'אבה וצורכי הערים טיגינה, אקרמן וקיליה.
החל מ-1948 התחילו עבודות לייבוש הקרקע והאגם צומצם ל-24 קילומטרים רבועים וביתר השטח התחיל עיבוד חקלאי, שהפיק תנובה טובה מאוד בשנים הראשונות, אך האיכות הלכה ופחתה עם הזמן.
במקום פותח חוף לנופשים וגם המשיכו בטיפוח הדגה.
חוף הנופשים זכה לריצוף והיה למקום מבוקש מאוד בתחילת דרכו.
בהמשך, במיוחד לאחר המהפכה הרומנית (1989) המקום נזנח והפך מושך רק עבור דייגים לא מורשים.
לאחר שנת 2000 המקום עבר לידיים פרטיות, שניסו לשקם את המקום.
מהנדס, שבעבר עבד בחברה לניצול דגת האגם, הקים שותפות וקיבל זיכיון לניצול הדגה במקום והחל בעבודות לשיקום מפעל הדגה.
אגם בֶר הוא אגם גדול בצפון־מערב אזור אומינקה בצפון־מערב ההרים הפנימיים של פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
האגם ממוקם צפונית לאגם באבין ולאגם טאקלה, ואולם בניגוד לשני אגמים אלה המהווים חלק מאגן הניקוז של נהר פרייזר, אגם בר הוא יובל של נהר סקינה (נהר בר המנקז את אגם בר הוא יובל של נהר סקינה).
העיירה בר לייק (העיירה אגם בר) המכונה גם פורט קונלי, ממוקמת על הגדה הצפון מזרחית של האגם.
אגם בֶּליָה (ברומנית: Lacul Bâlea) הוא אגם קרחוני, הנמצא במרומי הרי פגרש (Făgăraș) שבמרכז רומניה, בגובה 2,034 מטר.
ניתן להגיע אל האגם מכביש טרנספגרשאן במהלך הקיץ (במהלך החורף הכביש חסום בחלקו), או במהלך כל השנה בעזרת רכבל בשם Bâlea Cascadă.
בשנת 2006 נוסד מלון הקרח הראשון במזרח אירופה בקרבת האגם.
אגם גואוסט הוא מאגר מים (אגם מלאכותי) הממוקם במערב פרובינציית אלברטה שבקנדה, על הנהר בואו.
האגם ממוקם 45 קילומטרים מערבית לקלגרי.
שטחו של האגם 11.6 קמ"ר, והוא מנקז אגן ניקוז ששטחו 6,460 קמ"ר.
עומקו הממוצע של האגם 14.5 מטרים, ועומקו המרבי 34 מטרים.
האגם שוכן למרגלות הרי הרוקי הקנדיים, בגובה של 1,188 מטרים על פני הים.
לחופו הצפוני עובר הכביש המהיר 1A של אלברטה, ולחופו הדרומי עובר הכביש המהיר הטראנס קנדי.
האגם הוקם בשנת 1929 עם השלמת סכר גואוסט.
שטח האדמה של האגם נחכר על ידי חברת החשמל של קלגרי (מאז שנת 1981 נקראת החברה TransAlta), מהאינדיאנים של שבט מורליי.
הסכר הוקם על מנת לייצר חשמל הידרואלקטרי.
האגם קופא בין החודשים דצמבר למאי.
בחודשים שהאגם אינו קפוא הוא משמש לדיג (בעיקר דגי טרוטה).
התנודות הגדולות במפלס המים משפיעות על בעלי החיים באגם, וכן על אפשרויות הנופש והפנאי באגם.
הרוחות העזות באזור מאפשרות שיט והפלגה על הקרח (iceboating), ונסיעה על הקרח.
אגם בלד (בסלובנית: Blejsko jezero; בגרמנית: Bleder See או Veldeser See) הוא אגם באלפים היוליאניים, באזור קרניולה עילית שבצפון-מזרח סלובניה סמוך לעיירה בלד.
האגם מהווה יעד תיירותי חשוב בסלובניה.
מקורו של אגם בלד הוא בגלישת קרחונים ובתזוזות טקטוניות של הלוחות היבשתיים.
עומקו המרבי הוא 29.5 מטרים ובמרכזו אי קטן.
אגם בלד מוקף ערים ויערות.
טירת בלד שנבנתה בימי הביניים ניצבת על צוק מעל הגדה הצפונית של האגם.
במרכז האגם אי אשר קרוי על שם האגם (Blejski otok).
באי קיימת כנסייה מהמאה התשיעית המוקדשת לחג עליית מרים.
בכנסייה יש צריח בגובה 52 מטרים.
גרם מדרגות בסגנון הבארוק שנבנה בשנת 1655 וכולל 99 מדרגות מוביל מהגדה של האי אל הכנסייה.
בכנסייה פעמון כבד מהמאה ה-15, שעל פי המסורת המקומית, משאלתו של המצלצל בו תתגשם.
כמו כן נערכות בה חתונות רבות.
באופן מסורתי חתנים נושאים את כלותיהם בגרם המדרגות ביום החתונה, באמונה שהדבר יביא מזל לזוג המתחתן.
זוגות נישאים נוהגים גם להביע משאלה בתוך הכנסייה.
אגם בוני הוא אגם מים מלוחים, המכוסה קרח דרך קבע, בקצהו המערבי של עמק טיילור, בעמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו המרבי של האגם 9 קילומטרים ורוחבו המרבי 900 מטרים.
ערוץ צר שרוחבו 50 מטרים ועומקו 12 מטרים (המכונה "מצר אגם בוני" - "Lake Bonney at Narrows") מפריד את האגם לשני חלקים - אגם בוני המזרחי (East Lake Bonney) ואגם בוני המערבי (West Lake Bonney).
עומקו של האגם 40 מטרים, והוא כלוא מתחת שכבת קרח שעובייה נע בין 3.7 ל-4.6 מטרים.
מצפון ומדרום לאגם מצוייות פסגות שגובהן 1,500 מטרים מעל פני הים.
קרחון טיילור נמצא ממערב לאגם.
האגם התגלה לראשונה על ידי משלחת דיסקברי (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904).
שמו של האגם ניתן לו על ידי רוברט פלקון סקוט, שחקר את האזור במשלחת טרה נובה (בין השנים 1910–1913).
האגם נקרא על שם תומאס ג'ורג' בוני (Thomas George Bonney) - פרופסור לגאולוגיה ביוניברסיטי קולג' שבלונדון, אנגליה, בין השנים 1877 עד 1901.
אגם בוני הוא אחד האגמים העיקריים הנחקרים על ידי קרן המדע הלאומית של ארצות הברית, ותחנת המחקר האקולוגית ארוכת הטווח מקמרדו (McMurdo Long Term Ecological Research site) מתמקדת בחקירתו של האגם.
מאז שנת 2007 נאס"א ממנת את השטת הרובוט התת-מימי אנדורנס (ENDURANCE) כדי לחקור את האקולוגיה של האגם.
אגם בוני מוזן על ידי מספר יובלים (מי קרח שנמסו):
נחל פרישו (Priscu Stream) (הארוך מבין היובלים - 3.8 ק"מ)
אגם בוני הוא אגם במחוז פולק במדינת פלורידה שבארצות הברית.
שטחו של האגם 0.129 קמ"ר, עומקו הממוצע 0.91 מטר, ועומקו המרבי 3.4 מטרים.
האגם הוא חלק מאגן הניקוז של נחל פיס.
לפי סברה אחת שמו של האגם מקורו בדג רב עצמות שנדוג באגם.
סברה אחרת משייכת את שם האגם לחלוץ התיישבות באזור בשם בוני.
סביב האגם מצויי פארק אגם בוני, וכן שביל הטיול "אגם לאגם".
האגם מקושר לאגם בוני הקטן, המצוי מדרום־מזרח לאגם בוני.
אגם בוניוני הוא אגם מים מתוקים גדול שנמצא בדרום מערב אוגנדה, קרוב לגבול אוגנדה עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ורואנדה ועל יד שמורת ביווינדי.
על יד האגם יש כפר, שבו מדי פעם מתקיים שוק מקומי, שבו נמכרים בגדים משומשים, ירקות, פירות, מזון רחוב ומזכרות לתיירים.
העיר הקרובה לאגם היא קבאלה.
באגם קיימים איים רבים, אשר ניתן לטייל ביניהם בעזרת קאנו או סירת מנוע.
מסביב לאגם ניתן למצוא מקומות לינה המשרתים את התיירים, אשר לכל אחד מהם רצועת חוף פרטית מהאגם, כאשר חלק ממקומות הלינה מאפשרים קמפינג באוהלים בלבד, וחלקם כוללים בקתות עץ שמשקיפות על האגם וחלקם אף בתי מלון גדולים.
ישנם בתי מלון ובקתות בוץ שנמצאים על האיים בתוך האגם, ובהתאם הם יותר יקרים מאשר מקומות הלינה שעל חופי האגם.
בחלק מהאיים קיימים בתי ספר שהתלמידים המקומיים מדי בוקר מתקבצים על יד החוף ונלקחים לבית הספר בסירת מנוע, ובסוף יום הלימודים מוחזרים בעזרת סירת המנוע חזרה לכפר.
אחד האיים המפורסמים באגם הוא אי קטן שעליו ניתן לראות עץ יחיד, אשר אליו היו נשלחות נשים רווקות שמחכות שם עד שיבוא גבר ויאסוף אחת מהם ויינשא לה.
חלק מהנשים היו נלקחות על ידי הגברים וחלקן היו מתות על האי.
עוד אי מפורסם באגם הוא אי הצרעת, שאליו היו נשלחים אנשים נגועי צרעת ל"בידוד" עד שיתרפאו מהמחלה או עד שימותו על האי.
באיי האגם מצויות אטרקציות שונות כדוגמת פארק חבלים עם אומגות ואי שמאכלס זברות.
על פי המקומיים, בשונה מרוב מאגרי המים המתוקים ביבשת אפריקה (כדוגמה אגם מלאווי), אגם בוניוני "נקי" ממחלת הבילהרציה וראוי לרחצה שכן ברוב מקורות המים המתוקים ביבשת אפריקה בגלל עשיית צרכים (כביסה, צואה וכו') מתפתחת מחלת הבילהרציה ואילו אגם בוניוני נקי מהמחלה.
מכיוון שאגם בוניוני הוא מקור מים מתוקים בסביבת האגם הצמחייה פורייה וירוקה לאורך כל ימות השנה.
גידול עיקרי שצומח על גדות האגם ומשמש את המקומיים הוא קנה סוכר.
קנה הסוכר משמש את המקומיים בכפר להכנת משקאות אלכוהוליים.
בטיול בכפר וכניסה לאחד המסבאות ניתן לראות את תהליך ההכנה.
באזור הכפר ניתן לראות גידולים נוספים כמו עצי בננות וכו', אך אלה לא צומחים על גדות האגם.
בשונה מרוב המקומות באפריקה, על יד אגם בוניוני לא נמצאים חיות בתפוצה גדולה.
מקור מים מתוקים בדרך כלל מהווה סביבת גידול גדולה למינים של בעלי חיים שכן הם יכולים לרחוץ באגם בימים חמים, לצוד דגים למאכל ולשתות ממי האגם.
בסביבת אגם בוניוני לא נפוצים חיות יותר מדי אלא בעיקר חיות משק (עזים, פרות, תרנגולות) של המקומיים שמסתובבות חופשי על יד האגם, ציפורים, ומעט מיני דגים שמשמשים את המקומיים למאכל.
על אי מסוים קיימות זברות אך זברות אלה הובאו על ידי מקומי לצורך שימור וראווה לתיירות.
כמו בכל אזור מזרח אפריקה ובפרט אוגנדה, המטבח המקומי בכפר דל ומבוסס על מעט רכיבים: אורז עם רוטב בשר/דגים או שעועית בצד, צ'פאטי ומטוקי , בננה לבישול או טיגון.
במסעדות על יד האגם ניתן למצוא אוכל מערבי מגוון המתאים לתיירים.
בדומה לרוב אזור מזרח אפריקה ובעיקר אוגנדה, התחבורה המקומית היא על אופניים או על אופנוע מכונה "בודה בודה" שמשמש כסוג של מונית שמתבצע על אופנוע.
אגם גאן המכונה גם אגם גאן הגדול הוא אגם בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
אורכו של האגם כ־10 קילומטרים, עומקו המקסימלי 103 מטרים, עומקו הממוצע של האגם 88 מטרים, ופני האגם מצויים בגובה של 890 מטרים מעל פני הים.
האגם ממוקם דרומית־מזרחית מרכס לקי.
האגם נשפך לנחל גאן, יובל של הנהר ברידג'.
אגם לאג'ויי הסמוך (המצוי מדרום־מערב לאגם גאן) מכונה "אגם גאן הקטן", ושני האגמים יחד מכונים "אגמי גאן" (Gun Lakes).
האגם מוקף יערות צפצפה קנדית וצפצפה רעדנית.
האגם הוא אתר תיירות ונופש.
סביב האגם בין עצי היער נחבאים בקתות נופש.
בחלקו הצפוני של האגם אזור טבע מוגן.
יתר חלקי האגם הם אתר דיג פופולרי, וכן אתרי שחייה, שייט בקאנו, סקי מים ונסיעה באופנועי ים.
כמו כן, במערב האגם מצוי אתר מחנאות פופולרי.
אגם ביוור הוא אגם קפוא (מכוסה קרח) בהרי הנסיך צ'ארלס, שבאנטארקטיקה.
אורכו של האגם 11 קילומטרים ורוחבו 8 קילומטרים.
מדף הסלע פלגסטון גובל באגם מדרום וחצי האי ג'טי גובל באגם ממזרח.
האגם ממוקם 27 קילומטרים מזרחית - דרומית-מזרחית מרכס אראמיס שבהרי הנסיך צ'ארלס.
האגם התגלה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
המשלחת הקימה מחנה מחקר בסמוך לאגם בספטמבר 1957, ואגם הקרח שימש כמנחת עבור מטוסי הביוור (de Havilland Canada DHC-2 Beaver) של המשלחת.
האגם נקרא על שם המטוסים ששימשו את המשלחת.
אגם ביישהיר (בטורקית: Beyşehir Gölü) הוא אגם במערב טורקיה.
שטחו 650 קמ"ר והוא אגם המים המתוקים הגדול במדינה (השני הוא אגם אאירדיר עם שטח של 450 קמ"ר).
האגם נמצא בגבול מחוזות קוניה ואיספרטה.
גובה המים באגם משתנה בהתאם לעונת השנה ובממוצע הוא כ-10 מטרים.
על שפת האגם ממקום פארק לאומי.
על מספר איים של האגם נשמרו שרידים של מנזרים יוונים.
אגם ביוור הוא אגם מלאכותי בפארק מונטריאול, שנחפר בשנת 1938 במיקום של ביצה לשעבר בראש הר רויאל, בעיר מונטריאול, בפרובינציית קוויבק, שבקנדה.
אזור האגם הוא אתר נופש ופנאי, והאגם הוא אחד מאתרי התיירות הידועים של מונטריאול, הן בחודשי הקיץ, והן בחודשי החורף.
האגם תוכנן על ידי האדריכל פרדריק טוד.
האגם נקרא על שמו של סכר בונה שהתגלה באתר במהלך העבודות.
אורכו של האגם 200 מטרים ורוחבו 150 מטרים.
צורתו של האגם - תלתן ארבע-עלי.
סביב האגם מסלול הליכה פופולרי.
בעבר שימש האגם בחודשי החורף, עת שהאגם היה קפוא להחלקה על הקרח; מנהג זה פסק בשנת 2017, בשל התחממות כדור הארץ והעלייה בטמפרטורות, שגרמו להפשרת האגם.
מאז, בחודשי החורף, מוקמת זירת החלקה מלאכותית בסמוך לאגם למטרה זו, ששטחה 2,500 מ"ר.
הזירה נחשבת לזירת ההחלקה הפופולרית והטובה במונטריאול.
סביב האגם משטחי דשא המשמשים לפנאי ונופש בחודשי הקיץ.
ביתן אגם ביוור נבנה בין השנים 1956–1958 ונפתח לציבור בשנת 1961. הביתן ממוקם ממערב לאגם.
הביתן נפתח לציבור בשנת 1961.
הביתם תוכנן על ידי האדריכלים הייזן סיס (Hazen Sise) ו-גי דסבארה (Guy Desbarats); בעת שנבנה הביתן הוא נחשב לאחד המבנים המודרניים ביותר והחדשניים ביותר במונטריאול - בשל צורת גגו, והחזית עם שלושת חלונותיו הגדולים.
בביתן מצויה מסעדה בשם "הביתן" .
בשנת 2007 איגוד האדריכלים של קוויבק העניק לאדריכלים פיירינה סייה (Pierina Saia) וריאל פול (Réal Paul) ולעיר מונטריאול ציון לשבח על שימור המבנה.
אגם ג'ורג', המוכר גם כאגם דוורו (Dweru) הוא מאגמיה הבינוניים של אוגנדה שבמזרח אפריקה.
האגם משתרע בדרום-מערב המדינה על פני שטח של 250 קילומטר רבוע.
האגם ממוקם על פני קו המשווה ובגובה של 914 מטר מעל פני הים.
אורכו הוא 23 קילומטר ורוחבו 18 קילומטר.
עומקו הממוצע הוא 2.4 מטר ועומקו המרבי - 7 מטר.
האגם ניזון מנחלים שמקורם ברכס רוונזורי.
הוא מנקז את מימיו אל אגם אדוארד הממוקם מדרום-מערב לו דרך תעלת קזינגה .
התעלה, שאורכה 32 קילומטר, מצויה בתוך הפארק הלאומי המלכה אליזבת.
כמו אגמים רבים באפריקה ניתן לאגם שמו של אחד מבני משפחת המלוכה הבריטית: הוא נקרא על שמו של הנסיך ג'ורג', שהיה לימים המלך ג'ורג' החמישי.
הנוסע האירופי הראשון שהגיע אל האגם היה הנרי מורטון סטנלי בשנת 1875. סטנלי סבר בטעות כי האגם הוא חלק מאגם אלברט, ונתן לו את השם מפרץ ביאטריס.
סטנלי נאלץ לקטוע את מסעו ושב למקום בשנת 1888. אז גילה את אגם אדוארד ולאחר שנוכח שמדובר בשני אגמים נפרדים נתן לאגם ג'ורג' את שמו הנוכחי.
האגם הוא בית למספר מינים של יונקים גדולים ולמינים רבים של עופות נודדים.
בשנת 1988 הוכרז האגם כאתר רמסר.
אגם ברטון המכונה גם לגונת ברטון הוא אגם מרומיקטי מלוח בגבעות וסטפולד בארץ הנסיכה אליזבת במזרח אנטארקטיקה.
האזור מהווה חלק מטענת אוסטרליה לריבונות על הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית.
שטחו של האגם 1.35 קילומטרים רבועים; עומקו המרבי של האגם 18.3 מטרים; עומקו הממוצע של האגם 7.16 מטרים; נפחו של האגם 8.69 מיליון מטרים מעוקבים.
האגם מכוסה בקרח במשך מרבית חודשי השנה (10 - 11 חודשים בשנה).
במשך מחצית מחודשי השנה תעלה מקשרת בין האגם לבין פיורד קרוק.
רוחבה של התעלה 20 מטרים, ועומקה מטר.
אזור האגם מהווה חלק מהאזור האנטארקטי המוגן במיוחד 143.
מחקר הצורניות (הדיאטומות) של האגם הראה כי באגם 41 מינים, וכן מצוי במו מספר עשיר של חיידקים פוטוסינתטיים פסיכרופילים.
מחקרים משנות ה-70 ושנות ה-80 של המאה ה-20 הראו כי הסיבות לכמות המינים הרבה מקורה ברמות המליחות העולות מתחת לפני מפלס הקרח לעבר קרקעית האגם וכתוצאה מכך המים צפופים וכן נוכחות האור בקיץ, והחושך במהלך החורף וכמות החמצן שבמי האגם השפיעו על קיום בית הגידול.
האגם נקרא על שמו של ה.
Burton), ביולוג שחקר את גבעות וסטפולד.
אגם בנדק (בנורווגית: Bandak) הוא אגם בנפות קוויטסד וטוקה במחוז וסטפול וטלמרק שבנורווגיה.
נהר טוקה זורם לאגם, והאגם נשפך אל נהר סטראומני.
עומקו הממוצע של האגם הוא 121 מטר וגובה פני האגם הוא 50 מטר מתחת לפני הים.
תחנת הכוח ההידרואלקטרית של טוקה מנצלת את עומד הידראולי מאגם וינג'ה לאגם בנדק של כ-394 מטר לייצור חשמל.
זוהי אחת מתחנות הכוח הגדולות בצפון אירופה עם ייצור של כ-440,000 קילוואט.
אגם בוטן (בנורווגית: Botnsvatnet) הוא אגם בנפת ואלה במחוז אגדר שבנורווגיה.
הוא ממוקם צפונית מהאגם קולסווטנט.
הכפר ואלה ממוקם כ-14 קילומטרים ממזרח לאגם.
גובה פני האגם הם בגובה של 1,020 מטר מעל פני הים.
גאלבה (בליטאית: Galvė) הוא אגם בטרקאי שבליטא.
באגם 21 איים, אחד מהם הוא מושבה של "טירת האי" המפורסמת.
על חופו הדרומי של האגם יושבת טירה נוספת, המכונה טירת חצי האי של טרקאי .
באי בז'ניטלה (Bažnytėlė) ישנם אף חורבות של כנסייה אורתודוקסית קטנה.
טרקאי הייתה לבירת הדוכסות הגדולה של ליטא בשנים 1321–1323, לפני שנקבעה וילנה כבירת הדוכסות.
סביב האגם ומרבית האגמים האחרים שסביב הטירה והעיר נתפתחו אגדות עם, המערבות לרוב סיפור אהבה טראגי.
האגם משמש בין היתר לדיג וכן לתחרויות דיג, ונפוצים בו דגי ליבקית.
משמעות שמו האגם בליטאית היא "ראש", ואמונה עממית למקור השם גורסת כי מאחר שבכל שנה טובע בו לפחות אדם אחד, האגם דורש לפחות "ראש" בשנה.
למעשה פירוש אטימולוגי מקובל יותר הוא ששם האגם נובע מהמילה galvis (מדרון תלול של אגם), המקושרת לעומק, או מהמילה הלטבית dzelve (בור מים).
אגם גזיבודה (באלבנית: Liqeni i Gazivodës; בסרבית: Језеро Газиводе), הוא מאגר מים מלאכותי, בגודל של כ-12 קמ"ר, שנמצא בקוסובו ובסרביה.
הנהר איבר נשפך לתוך מאגר המים.
האגם נוצר בשנות ה-70 של המאה ה-20, כחלק מפרויקט של Energoprojekt ו-Hidrotehnika להקמת סכר על גדות הנהר איבר .
מעריכים כי עד 1,000 איש שחיו באזור, נאלצו לעבור למקום אחר.
עלות הפרויקט מוערכת בכ-90 מיליון דולר.
פירוק יוגוסלביה בשנות ה-90 של המאה ה-20, ועצמאות קוסובו ב-2008, הביאו למחלוקת בין הרפובליקה של סרביה לקוסובו לגבי הבעלות על האגם.
סרביה טוענת כי היא צריכה לקבל את האגם מאחר שהישות המשפטית האחראית להלוואות של יוגוסלביה הייתה הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה .
קוסובו טוענת כי היא צאיכה לקבל את האגם מאחר שהישות המשפטית האחראית להלוואות של הבנק העולמי הייתה המחוז האוטונומי הסוציאליסטי של קוסובו , בעוד שסרביה, כישות משפטית, לא הייתה מעורבת במימון הפרויקט.
טענה נוספת שמעלה קוסובו היא שהפיצויים לאנשים שהועברו מהאזור, הן מהרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה והן המחוז האוטונומי הסוציאליסטי של קוסובו, שולמו אך ורק על ידי המוסדות של המחוז האוטונומי הסוציאליסטי של קוסובו.
כיום, הסכר נשלט על ידי סרביה.
אגם ברצ'אנו (באיטלקית: Lago di Bracciano) הוא אגם געשי במחוז לאציו האיטלקי, 32 ק"מ צפונית-מערבית לרומא.
אגם ברצ'אנו הוא האגם השני בגודלו באזור (אחרי אגם בולסנה) ואחד האגמים הגדולים באיטליה.
לאגם צורת עיגול בקוטר של כ-32 ק"מ.
האגם מקבל את מימיו מחלחול משקעים, וממעיינות תת-קרקעיים.
מקור נהר הארונה מתחיל בו.
האגם נוצר בעקבות פעילות געשית וטקטונית אינטנסיבית לפני כ-600,000 עד 40,000 שנים, שיצרה הרי געש קטנים רבים בשטח סבטינו.
תא המאגמה הראשי היה ממוקם מתחת לאגם ברצ'יאנו.
קריסתו יצרה את העמק שבו ממוקם האגם.
כמה מכתשים קטנים וקלדרות עדיין ניתנים לזיהוי באזור האגם ובסביבתו הקרובה (Martignano ,Baccano ,Sacrofano).
שלוש עיירות גובלות באגם, ברצ'אנו, אנגווילרה סבאציה וטרביניאנו רומנו.
האגם הוא אטרקציה תיירותית חשובה.
מכיוון שהוא משמש כמאגר מי שתייה לעיר רומא, הוא נמצא תחת פיקוח מאז 1986 על מנת למנוע זיהום במימיו.
השימוש בסירות מנוע אסור בהחלט (יוצאים מן הכלל מספר דייגים מקצועיים ורשויות החוק), ונבנתה מערכת ביוב מרכזית לכל הערים הגובלות באגם על מנת למנוע כל קלקול אפשרי באיכות המים, מה שהופך את העיירה ברצ'יאנו לאחת מהעיירות הגובלות באגמים הנקיים ביותר באיטליה.
בשל איסור השימוש בכלי שיט ממונעים, אנשי הסביבה שטים בעזרת מפרשיות, קאנו ושחייה פיזית.
אגם בולזאיי הוא אגם קטן, המצוי במרכז עמק עגול שברכס אינסל, המצוי באזור העמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אגם בולזאיי מצוי 8 קילומטרים צפונית-מזרחית מהר בוריאס.
שמו של האגם ניתן לו בשנת 1964 על ידי הגאולוג האמריקאי פארקר אי.
זהו שם תיאורי - "בולזאי" באנגלית משמעו - דבר שמצוי באמצע או במרכז; השם מתייחס למיקומו של האגם באמצע העמק.
אגם גן עדן הוא סרט אימה ומתח בריטי משנת 2008. הסרט בוים על ידי ג'יימס ווטקינס וזהו פרויקט הביכורים שלו.
בסרט מככבים קלי ריילי, מייקל פסבנדר וג'ק אוקונל.
עלילת הסרט עוקבת אחר זוג שמבלה סוף שבוע רומנטי על גדותיו של אגם, אך במהרה נאלצים לברוח מקבוצת נערים רצחניים.
הסרט עוסק בנושאים מורכבים כגון וכן על חינוך לקוי של ילדים ונוער.
חלק מצילומי הקלוזאפ בסרט צולמו באגם שבשמורה "".
סטיב טיילור ובת זוגו ג'ני גרינגרס יוצאים לסוף שבוע רומנטי באגם נטוש באזורים הכפריים, שם סטיב מתכנן להציע נישואין לג'ני.
בהגיעם, סטיב מתלונן על התנהגותם של הנערים המקומיים ועל החינוך הלקוי של הוריהם.
ביער, הזוג פוגש בנער צעיר בשם אדם שמסרב לדבר איתם.
במהרה, סוף השבוע הרומנטי של הזוג מופרע על ידי קבוצת נערים עבריינים.
בבוקר, הזוג מגלה שמלאי האוכל שלהם מלא בחרקים.
בזמן ביקור במסעדה מקומית, סטיב מספר למלצרית על הנערים מקודם, אך המלצרית מתעקשת שילדיה מעולם לא היו אלימים כלפי אף אחד.
סטיב פורץ בחשאי לבית שהוא מאמין ששייך לנערים, אך בורח במהרה בטרם ג'ון, הבעלים חוזר.
בחזרה באגם, הזוג מגלה שמפתחות הרכב, ארנקו והטלפון הסלולרי של סטיב נעלמו.
בנוסף, רכבם של הזוג גם הוא נעלם.
הזוג חוזר לעיירה ברגל ובנס מצליחים להתחמק ממנהיג הנערים הפסיכופת, ברט שנוהג ברכבם ומנסה לדרוס אותם.
הזוג מוצא את כנופיית הנערים בלילה ביער וסטיב דורש את חפצי הזוג בחזרה.
הנערים שולפים סכינים ובמהלך המהומה שמתפתחת, כלבו של ברט נדקר וברט נכנס להתקף זעם.
הזוג מנסה לברוח מהנערים, אבל אלו גורמים לסטיב להתרסק עם רכבו.
סטיב נשאר לכוד במכונית וג'ני בורחת כדי להזעיק עזרה.
בעלות השחר, ג'ני נתקלת בכנופיה ומגלה לחרדתה שסטיב נקשר לסלע בעזרת חוט תיל.
ברט מצווה על כל נער בכנופיה לדקור את סטיב למוות, מכיוון שבכך כולם לקחו חלק ברצח וכך אף אחד לא ידווח למשטרה על הנעשה.
את הרצח עצמו פייג' מצלמת באמצעות הטלפון שלה.
הכנופיה לוכדת את ג'ני וקושרת אותה סמוך לסטיב.
ג'ני מנסה להסיח את דעת הנערים על מנת שסטיב יוכל לברוח, אך הוא מת מפצעיו.
ג'ני משתחררת, מוצאת טבעת אירוסין בכיסו של סטיב, עונדת אותה על אצבעה ובורחת מהמקום כדי להזעיק עזרה.
במנוסתה, ג'ני נתקלת באדם והאחרון מיידע את הכנופיה על מיקומה של ג'ני.
הכנופיה לוכדת את ג'ני וקושרת אותה לגזע עץ סמוך לגופתו של סטיב.
ברט מצווה על אדם להעלות את העץ בלהבות בזמן שפייג' מתעדת את הנעשה.
ג'ני מצליחה לברוח וברט, מתוך התקף זעם רוצח את אדם.
במנוסתה, ג'ני בטעות הורגת נער בכנופיה בשם קופר שלמעשה ניסה לסייע לה לברוח משאר הנערים.
לאחר שהוא מוצא את גופתו של קופר, התקף הזעם של ברט מתגבר והוא רוצח נער נוסף מהכנופיה.
פייג' בורחת באימה מהמקום וג'ני גונבת ואן ודורסת את פייג' כנקמה.
ג'ני נוהגת ובטעות נכנסת עם הרכב לתוך חצר ומאבדת את הכרתה.
כשהיא מתעוררת, ג'ני מבחינה באישה ובבעלה, ג'ון עומדים לידה ומסיקה שהיא התרסקה בביתו של ברט.
שאר המבוגרים בבית לומדים על מותם של הנערים, בכך מתברר שכל המבוגרים בחצר הם ההורים של הנערים שתקפו את סטיב וג'ני.
ג'ני נועלת את עצמה בחדר השירותים, אך ג'ון שובר את הדלת.
ג'ני מתחננת בפני המבוגרים להתקשר למשטרה, אך ברט מופיע וטוען שג'ני וסטיב רצחו את שאר הנערים.
ג'ון לוקח את ג'ני למקלחת ביחד עם שני גברים נוספים והם מתחילים להכות אותה נמרצות.
ברט חוזר לחדרו וסוגר את הדלת, בכך צרחותיה של ג'ני מעומעמות ברקע.
לאחר מכן, ברט מוחק את תיעוד מעשי הכנופיה מהטלפון של פייג', חובש את משקפי השמש של סטיב ומביט על עצמו במראה.
קלי ריילי - ג'ני גרינגרס.
מייקל פסבנדר - סטיב טיילור.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 80% טריות על סמך 30 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 65/100 על סמך 7 ביקורות.
+פרסתאריךקטגוריהשם הסרטתוצאהפרסי אמפייר29 במרץ 2009אגם גן עדןמועמדותאגם גן עדןזכייה
אגם גב (נולדה בשנת 2008) היא מתעמלת אומנותית ישראלית.
חברת נבחרת ישראל והקפטנית בהתעמלות אמנותית
גב מתאמנת באגודת הפועל רמת אליהו.
בשנת 2025, לאחר פרישתן של בנות נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית שזכו במדליית כסף באולימפיאדת פריז (2024), נבחרה גב כחלק מסגל הנבחרת החדשה.
בתחרות מסבב גביע העולם שהתקיימה בבאקו שבאזרבייג'ן באפריל היא לקחה חלק בתרגיל 5 סרטים יחד עם יעל אלוני גולדבלט, ארינה גבוזדצקי, ורברה סלנקוב וקריסטינה אילון טרנובסקי, ובתרגיל 3 כדורים + 2 חישוקים יחד עם יעל אלוני גולדבלט, ארינה גבוזדצקי, קסניה חודורקובסקי וקריסטינה אילון טרנובסקי.
הנבחרת סיימה במקום החמישי בתחרות הקרב רב הקבוצתי בציון משוקלל של 45.250 נקודות, לאחר שסיימה במקום רביעי במוקדמות תרגיל 5 סרטים בתוצאה של 20.650 נקודות, ובמקום שמיני בתרגיל 3 כדורים + 2 חישוקים בתוצאה של 24.600 נקודות, והעפילה לגמר בשני התרגילים.
בגמר תרגיל 5 סרטים זכתה הנבחרת במדליית כסף בתוצאה של 23.000 נקודות, ובגמר תרגיל 3 כדורים + 2 חישוקים סיימה הנבחרת במקום שמיני בתוצאה של 17.650 נקודות.