tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הכביש הראשי 4 עובר בשטחה של העיר, בכיוון דרום-צפון, בקצה המערבי של האזור המיושב, בכביש הכי קל להגיע מפנים הארץ כמו גם מכיוון מעבר הגבול האוקראיני.
בין הכפרים שמסביב, כביש 4115 מתחבר עם ז'ורק ויישובים אחרים מדרום-מזרח לעיר, כביש 4147 עם דירצ'קה.
באוטובוס מזאהון ניתן להגיע ליישובים שמסביב לכיוון מאנדוק בכביש 4115. התחבורה בעיר מצוינת ואין אזורים קשים להגעה, הכבישים כולם מצופים אספלט.
הנתונים הכתובים הראשונים על היישוב הם מהמאה ה-14 - המאה ה-15. בשנות המאה ה-14, הפלטין של המחוז קבע את בית המשפט ביישוב זה עבור מספר מחוזות.
אנו יודעים גם את שמו של בעל האדמות פטר אגוצ'י מהמאה ה-15. בשנת 1476, החלק המזרחי של היישוב, רטקה היה שייך לז'ורק והיה בבעלות משפחת הומונאי.
בשנת 1658 זה היה האחוזה של משפחת ברקוצי.
בסוף המאה ה-18 הוחלף בעל הבית.
במאה ה-19 היה זה נחלתו של אציל בשם ריטר שהקים במקום מפעל סוכר בשנת 1831.
המסמך שהכריז על זאהון כעיר הועבר על ידי ראש הממשלה קארוי גרוס ליו"ר המועצה, ב-3 באפריל 1989.
כנסיית יוחנן המטביל - הכנסייה היוונית-קתולית
אנדרטת השער המזרחי - נמסרה בשנת 1986 על ידי הפסל אישטוואן מרושיץ'.
מזרקת הכיכר המרכזית - נמסרה בשנת 1988 על ידי הפסל יוז'ף קאמפל מבודפשט
היהודים הראשונים התיישבו בזאהון במחצית השנייה של המאה ה-18. משנת 1855 השתייכה הקהילה לרבנות מאנדוק.
בין שתי מלחמות העולם היה זאהון מעבר גבול בין הונגריה לצ'כוסלובקיה.
משמר הגבול גרם לאי נעימויות רבות ליהודי המקום.
בשנת 1944 הועברו כ-50 יהודי זאהון לגטו בקישווארדה.
בסוף מאי הם גורשו לאושוויץ.
לאחר המלחמה פסקו לחלוטין החיים היהודיים בזאהון.
אברהם יצחק ניבל ( 1887 - ירושלים, 1947) היה מורה לדת, רב, רב ראשי וסופר תאולוגי ופדגוגי.
זֵאוּגְמָה (מיוונית ζεῦγμα; מילולית "רתום יחד"; על פי האקדמיה העברית ללשון: הֶצְמֵד) היא אמצעי פיגורטיבי וטכניקה ספרותית שבה מילה אחת עומדת ביחס לשתי מילים או יותר או חלקי משפט אחרים, כאשר לרוב יחול שינוי בהוראתה.
לרוב הזאוגמה תורכב מפועל או משם תואר שאליה כפופים שני שמות עצם או יותר, או שני משפטים או יותר.
קיימות הבחנות שונות בקרב בלשנים ורטוריקנים למונח זאוגמה.
זאוגמה דקדוקית – הוראה של מילה אחת חלה על שתי מילים אך תואמת דקדוקית רק אחת מהן.
דוגמה: דנה קנתה תפוח, אני תפוז.החלת הנשוא "קנתה" על שני חלקי המשפט יוצרת אי התאמה דקדוקית – דנה קנתה תפוח, אני [קנתה] תפוז.
דוגמה: אכל בשר ויין.הנשוא "אכל" חל על שני שמות העצם אך מתאים דקדוקית רק ביחס ל"בשר".
זאוגמה סמנטית – מילה אחת חלה על שתי מילים אך מתאימה במשמעות רק לאחת מהן, או חלה בהוראה שונה על כל אחת מהן ויוצרת בכך הבדל במשמעות.
לרוב הנשוא יחול בהוראה המילולית או הנורמטיבית על מילה אחת ובהוראה מטאפורית או מושאלת על המילה השנייה.
זאוגמה מסוג זה היא הנפוצה ביותר בשימוש פואטי.
דוגמה: רוויתי מים ונחת.הנשוא "רויתי" חל על שם העצם "מים" בהוראה הנורמטיבית המילולית, ועל שם העצם "נחת" בהשאלה.
דוגמה: האיכר זרע זרעים ותקווה.
הגדרה רחבה תגדיר זאוגמה היא כל צירוף שבו מילה אחת עומדת ביחס לשתי מילים או יותר.
באופן זה הזאוגמה משמשת כאמצעי רטורי הנועד לחסוך במילים.
כך למשל במקום לומר "מסתכל קדימה ומסתכל אחורה" נאמר "מסתכל קדימה ואחורה".
זוהי הגדרה מתאימה לניתוח תפקידה הרטורי של הזאוגמה בלשון דיבור וכן ניתן למצוא כמוה בנאומים.לדוגמה: בנאומו של גדעון האוזנר "שישה מיליון קטגורים": "אך הם לא יוכלו לקום על רגליהם; לשלוח אצבע מרשיעה כלפי תא הזכוכית ולזעוק כלפי היושב שם: אני מאשים".
לרוב נאמר "הם לא יוכלו לקום על רגליהם, הם לא יוכלו לשלוח אצבע מרשיעה כלפי תא הזכוכית...", הושמטה החזרה על הנשוא למען הקיצור והאפקט הרטורי.
הגדרה זו נתפסת כרחבה מידי בקרב חוגים ספרותיים ולשוניים ואינה מיושמת בניתוח אמצעים אומנותיים ביצירות ספרות.
סוגים של זאוגמה ומונחים קשורים
ניתן להבחין בין שלוש תצורות של זאוגמה לפי סדר המילים בה:
פרוזאוגמה (prozeugma) – הנשוא מקדים את שמות העצם.
למשל: היא שברה את הטלפון ואת לבו.
מסוזאוגמה (mesozeugma) – הנשוא ממוקם בין שמות העצם.
למשל: תיקו נארז, יחד עם שמחתו.
היפוזאוגמה (hypozeugma) – שמות העצם מקדימים את הנשוא.
למשל: בגדיו, ספריו וכבודו אבדו.
סילפסיס - תצורה הקרובה לזאוגמה, וככל הנראה מהווה סוג של זאוגמה.
אין קונצנזוס בדבר ההבדל בין זאוגמה לסילפסיס ואף יש הטוענים שאין הבדל בין המושגים.
הסופר והמבקר הספרותי ג'ורג פוטנהם (George Puttenham) טען שבזאוגמה הנשוא תואם תחבירית את כל שמות העצם הכפופים לה ואילו בסילפסיס הנשוא תואם תחבירית רק שם עצם אחד (זאוגמה דקדוקית לפי ההגדרה לעיל).
היפוזאוקסיס – הופכה של הזאוגמה, שבה הנשוא חוזר ביחס לכל שם עצם או שכל יחידה תוכנית מקבלת נשוא משלה.
למשל: 'הוא נכנס לבית מצויד באומץ ומצויד במפתח'.
כזאוגמה המשפט ינוסח כך: 'הוא נכנס לבית מצויד באומץ ובמפתח'.
בשימוש ספרותי הזאוגמה מהווה אמצעי פיגורטיבי היוצר דה-אוטומטיזציה של הליך הקריאה ומפנה את תשומת הלב לצירוף בלתי רגיל הנכרך יחד בנשוא אחד.
זאוגמה שבה אחת מההוראות של הנשוא היא מטאפורית יכולה להתאים במיוחד בשימוש הומוריסטי ואירוני שכן היא כורכת יחד את ההוראה המילולית של הנשוא ואת ההוראה המטאפורית יחד.
כאשר חל שינוי במשמעות בעקבות שינוי ההוראה של הנשוא, הזאוגמה יכולה לשמש כמשחק מילים וכאמצעי אומנותי הקושר משמעויות שונות ולעיתים הפוכות יחד באותו צירוף לשוני.
סדר המילים בזאוגמה יכול להיות גם הוא אמצעי ספרותי ורטורי משמעותי.
שתי אפשרויות עומדות לסידור הזאוגמה: האחת שבה המושג הפרוטוטיפי, כלומר זה שמתאים יותר מבחינה לוגית לנשוא קודם למושג שאיננו פרוטוטיפי, ואפשרות שנייה לסדר מילים הפוך.
המבנה הנפוץ יותר בזאוגמה הפואטית הוא זה שבו המושג הפרוטוטיפי מקדים את המושג שאיננו פרוטוטיפי, באופן התואם לנטייה הקוגניטיבית.
בשימוש פואטי החריגה מהנטייה הקוניטיבית יכולה לעורר אירוניה, צחוק, הדגשה ועוד.
לצורך הדוגמה, בזאוגמה 'יצאתי מהדלת ומדעתי' סדר המילים משקף את הנטייה הקוגניטיבית.
הפועל "יצאתי" חל קודם כל על שם העצם "דלת" המתאים באופן טבעי לפועל.
תצורה הפוכה של הזאוגמה תבטא חריגה מהנטייה הקוגניטיבית – 'יצאתי מדעתי ומהדלת'.
על כן סביר שתצורה זו תמשוך יתר תשומת לב והאפקט הספרותי שלה יועצם.
זאוגמה דקדוקית שבה הפועל "ישב" מתאימה לשם העצם "אהל" אך איננה מתאימה לשם העצם "מקנה".
זאוגמה דקדוקית שכן הנשוא "רואים" אינו תואם לתיאור הקולות.
"ארזתי את חולצותי ואת יגוני" (ריח הבנזין עולה באפי, יהודה עמיחי)
זוהי זאוגמה המשקפת סדר החורג מהנטייה הקוגניטיבית שכן זגוגית שבירה תואמת את ההגיון יותר מאשר שקט שביר.
"קרונות רעש ואבן פורקת העיר" (יום השוק, נתן אלתרמן)
"בניגון דומיות ושמיים העיר עד עיניה מוצפת." (הם לבדם, נתן אלתרמן)
"לפנינו גבהו על הגבול הרקיע הקר והעת." (הם לבדם, נתן אלתרמן)
זאהר אל-אגברי הוא כדורגלן עומאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת סיב מליגת העל העומאנית ובנבחרת עומאן.
אל-אגברי החל את הקריירה המקצוענית שלו בסיב מליגת העל העומאנית.
ב-9 בספטמבר 2021 חתם במאס רפסנג'אן מליגת העל האיראנית.
ב-14 בנובמבר 2019 ערך אל-אגברי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עומאן, בניצחון 4-1 על נבחרת בנגלדש במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת עומאן לטורניר גביע אסיה 2023.
זאוס הוא דמות בדיונית של אל המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Venus #5 מיוני 1949 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
הדמות מבוססת על זאוס מהמיתולוגיה היוונית.
זאוס הוא בנם הצעיר של קרונוס וריאה הטיטנים, ילדיהם של אל השמיים אורנוס והאלה הבכירה גאיה.
אביו קרונוס עלה לגדולה בממד שהיה ידוע מאוחר יותר כאולימפוס אחרי שפצע אנושות את אביו אורנוס.
על ערש דווי, אורנוס חזה כי אחד מילדיו של קרונוס יפיל אותו משלטונו, מה שהוביל לכך שקרונוס אכל את כל אחד מילדיו בזמן שנולדו.
כשבנו השישי זאוס נולד בהר ליקאון שבארקאדיה, ריאה הערימה על קרונוס שיאכל אבן במקום את בנו.
זאוס הפעוט הופקד בידי סבתו גאיה למשמורת, והוחבא במערות דיקטה שבגבעה האגאית בכרתים.
שם הוא הגיע לבגרות והחל לתכנן את נקמתו בקרונוס.
הוא ירד למעמקי טרטרוס ושחרר את אחיו ואחיותיו האדס, נפטון, הסטיה, הרה ודמטר, כמו גם שלושה קיקלופים, שלושה הקאטונכרים וענקים בעלי מאות ידיים.
הקיקלופים העניקו לשלושת האלים את כלי נשקם הידועים – חזיז הרעם של זאוס, הקלשון של נפטון וקסדת האופל של האדס וכן לימדו את זאוס כיצד להשתמש בכוחות האנרגיה שלו.
זאוס הוביל את בני בריתו למלחמה בת עשר שנים נגד קרונוס והטיטנים.
אחרי ניצחונו, הוא כלא את קרונוס ואת הטיטנים הזכרים בטרטרוס.
הוא ואחיו האדס ונפטון הטילו פור לגבי מי ישא את נטל המנהיגות על האלים האולימפיים, על הממד שלהם ועל השמיים.
הוא התחתן עם הרה, אך ניהל מערכות יחסים מרובות עם אלות ובנות תמותה, לזעמה של אשתו.
כמה מהילדים שנולדו לאותם איחודים היו אלים והצטרפו לפנתיאון האלים, בעוד אחרים היו בני תמותה כמו הלנה מטרויה והרקולס (שמאוחר יותר הפך לאל).
את דמותו של זאוס בסרט היקום הקולנועי של מארוול "תור: אהבה ורעם" מגלם השחקן ראסל קרואו.
זָאהִיר הוא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה המונפשת "האגדה של קורה".
הדמות, פרי יצירתם של מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו, דובבה במקור על ידי הנרי רולינס ואילו בעברית דובבה על ידי גדי לוי.
זאהיר הוא האנטגוניסט הראשי בעונה השלישית באגדה של קורה, ראש הארגון האנרכיסטי "הלוטוס האדום" שהפך לכשף אוויר בעקבות המיזוג ההרמוני, הראשון בהיסטוריה שפיצח את יכולת התעופה של גורו להימה, הרעיל ופצע קשות את אווטאר קורה.
במהלך הפקת הספר השלישי של האגדה של קורה, היוצרים מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו נענו לשיחת טלפון מהשחקן היהודי אמריקאי הנרי רולינס אשר היה מעוניין לגלם את תפקידו של זאהיר, כאשר הוא שאל שאלות אחדות בנוגע לתפקיד בטרם שלבי הליהוק ומבחני הבד.
השניים ציינו כי רולינס לקח על עצמו את התפקיד בכובד ראש, ואף היה מבולבל כאשר היה עליו לבטא את הרובד הקומי בדמות במהלך הפרק "זכרונות" בעונה הרביעית.
זאהיר היה האנטגוניסט הראשון אשר שרד את העונה בה היה האיום העיקרי, החלטה שדימרטינו וקונייצקו קיבלו בשלב מוקדם בהפקה, זאת על מנת שישתמשו בו בעונה האחרונה.
השחקנית ג'נט וארני, שדיבבה את דמותה של אווטאר קורה, הזכירה כי בעת הקלטת הפרק "מעבר לכל דמיון", רולינס הקליט את חלקו בפינה חשוכה בחדר, מה שגרם לו להיראות מאיים בפניה של וארני זאת על מנת כדי לעורר במציאות את החשש של קורה (וארני) מזאהיר (רולינס).
בדיבוב העברי דובב זאהיר על ידי המדבב הישראלי גדי לוי.
בצעירותו זאהיר הצטרף למסדר חשאי בשם "הלוטוס האדום", שהוקם על ידי ז'אי באו שפרש מ"מסדר הלוטוס הלבן" שעל פי משנתו כשל בתפקידו בכך שחבר לאווטאר ויצא מהמחתרת לאחר סיום מלחמת מאה השנים.
לעומת הלוטוס הלבן שדאג לשמירה על האיזון בעולם, "הלוטוס האדום" היה ארגון אנרכיסטי שדגל בביטול מוסד השלטון ויצירתה של אנרכיה עולמית.
במהלך השנים הראשונות פגש את פְּלִי, כשפית בעירה שהייתה נתונה למרותו של מצביא אכזר שרצה להשתמש בכוחותיה לצרכיו.
זאהיר שחרר אותה, לימד אותה כיצד לשלוט בכוחותיה ושכנע אותה להצטרף ללוטוס האדום.
בין השניים נוצרה מערכת יחסים רומנטית שלא פסקה עד לשארית חייהם.
במסדר הוא הכיר את שלושת חבריו; מִינְג־הואה, גאזן ואונלק ולאחר מות אווטאר אנג, ניסו הוא וחבריו, לחטוף את קורה, גלגול האווטאר החדש על מנת שיוכלו לחנכה כבר מילדותה על פי משנתם האנרכיסטית ואף להשתמש בה על מנת שהיא תפתח את שערי הרוחות ותחבר בין העולמות.
טונראק, אביה של קורה, יצר קשר עם צוקו, סוקה, וטנזן - בנו של אנג שמת כמה שבועות קודם, ויחד הם לכדו את הפושעים וכלאו אותם בבתי כלא מיוחדים ברחבי העולם, ורק אונלק, הצ'יף של שבט המים הצפוני ואחיו של טונראק, הצליח להתחמק מהאשמה.
בריחה מהכלא וחידוש הלוטוס האדום
כשבועיים לאחר אירועי המיזוג ההרמוני, בהם קורה וראאבה ניצחו את אונלק ווואטו, קיבל זאהיר, יחד עם אלפי חסרי כשפות ברחבי העולם, יכולות כשפות אוויר שבאמצעותם הצליח להימלט מהכלא לאחר 17 שנה.
לאחר שנמלט מיהר לחלץ את שאר חבריו, את גאזן, מינג-הואה ופלי.
כשזאהיר וחבריו באו לחלץ את פגי, התפתח קרב בין חברי מסדר הלוטוס האדום לבין שליט האש צוקו, הצ'יף טונראק, ודסנה ואסקה - שליטי שבט המים הצפוני.
אך בסופו הצליחו חברי המסדר להימלט יחד עם פגי.
זאהיר מגלח את ראשו ומגיע לאי אייר המקדש, הוא מציג את עצמו לאיקי, מילו וקאיה בתור "יורו" שמצרפים אותו לאימונים יחד עם שאר כשפי האוויר החדשים, זאהיר מתגלה ככשף מצטיין ומקבל הערכה ממילו.
כשקאיה הודיעה שבכוונתם להצטרף אל טנזן במקדש האוויר הצפוני, שואל זאהיר האם האווטאר שם אך מתאכזב לקבל תשובה שלילית.
באותו לילה, זהיר שוטט בחדר העבודה של טנזן, שם הוא מצא תליון המכיל שיר שנכתב על ידי המאסטר גורו לאימה.
כשאיקי נכנסת לחדר היא מצהירה שאיש אינו מורשה להיכנס חדר מלבד אביה, זאהיר התנצל, ואמר שהוא סובל מנדודי שינה, כשנשאל מה הוא קורא הוא הסביר שזהו שיר של גורו להימה, שאותו כינה כשף האוויר החכם ביותר שחי אי פעם.
מצוד אחרי האווטאר והפלת השלטון בבה סינג סה
זאהיר חובר לשלושת חבריו הכשפים מלאי העוצמה ויחד הם יוצאים מריפבליק סיטי לעבר היער, שם זאהיר עושה מדיטציה לעולם הרוחות ופוגש את אייווי, איש סודה של סון ביינפונג, ראשת העיר זאופו ומגלה לזאהיר שקורה נמצאת בעיר.
בסיועו של אייווי הארבעה חודרים לעיר שהוגדה "כ"בטוחה ביותר בעולם" ומנסים לחטוף את קורה בשנתה, הדבר מתגלה על ידי מאקו ובולין שקוראים לעזרה וכך הארבעה נאלצים להתבצר מאחורי אגם לבה מלאכותי שיוצר גאזן, זאהיר יוצר ערפל והארבעה בורחים בסיוע של אייווי מהעיר אך כשקורה כבר לא בידם.
לאחר הימלטות החבורה מהעיר, נפגשים זאהיר ואייווי בעולם הרוחות, שם זאהיר משליך את אייווי ל"ערפל הנשמות" מתוך מטרה להשמיד ראיות.
קורה, שהשיגה יחד עם חבריה את מקום הימצאו של אייווי ועובדת פגישתו עם זאהיר, עושה אף היא מדיטציה לעולם הרוחות, שם זאהיר מלמד אותה על העבר ואידאולוגיה של מסדר הלוטוס האדום, הוא גם מספר לה לראשונה עובדת חברותו של דודה אונלאק במסדר הלוטוס האדום.
לאחר דו השיח שלהם, זאהיר מספר לחבריו בעולם הגשמי על מקום הימצאות גופה הגשמי של קורה, השלושה ממהרים לשם אך כשקורה חוזרת לגופה הגשמי היא מגלה שהיא נחטפה יחד עם מאקו ובולין, על ידי חיילי ממלכת האדמה אשר הקדימו את הלוטוס האדום.
המסדר בראשות זאהיר עושים דרכם אל בירת ממלכת האדמה, בה סינג סה.
הם קובעים פגישה עם מלכת האדמה שבמהלכה הם גוברים על שומריה, וזאהיר רוצח אותה על ידי שאיבת האוויר מריאותיה, ובכך מפיל את העיר בה־סינג־סה.
הלוטוס האדום משחררים את כל האסירים ושוברים את החומות המפרידות בין חלקי העיר.
לאחר הפלת השלטון בעיר בה סינג סה, זאהיר וחבורתו יוצאים צפונה אך מקדש האוויר הצפוני, הוא פותח בקרב נגד טנזן ואף מגלה סיפוק מכך שיוצא לו להילחם ב"מאסטר אמיתי לכשפות אוויר", זאהיר מתקשה להילחם בטנזן לבדו, אך בעזרתם של גאזן ומינג-הואה, השלושה מצליחים השלושה לגבור על המאסטר.
לאחר ההשתלטות על המקדש, הוא מוסר הודעה לקורה דרך מכשיר הרדיו, שאם לא תסגיר את עצמה לידיו הוא ישמיד את כל כשפי האוויר החדשים, וברגע שהיא תהיה בידיו כשפי האוייר ישוחררו.
לאחר התייעצות עם שליט האש צוקו קורה מחליטה להסגיר את עצמה ומגיעה לפגישת ארבע עיניים עם זאהיר על גבי צוק, לאחר שקורה נכבלת היא מגלה שזאהיר שיקר לה, והכוחות בראשות טונראק והאחיות ביינפונג, שהסתתרו למרגלות הצוק, עלו לפסגת הצוק והחלו לתקוף את חברי הלוטוס האדום.
במהלך הקרב, נהרגת פלי, אהובתו של זאהיר.
כשנראה שידם של טונראק והאחיות ביינפונג על העליונה, זאהיר מדקלם את השיר מהתליון של גורו להימה, ומפיל את גופו מהצוק כשהוא אוחז בקורה, לאחר כמה שניות הוא מתרומם באוויר ונמלט עם קורה האזוקה.
מסדר הלוטוס האדום משיג רעל שמכריח את הגוף של קורה להיכנס למצב אווטאר, זאת על מנת להרוג אותה כשהיא במצב האווטאר וכך להשמיד למעשה את מחזור גלגול הנשמות של האווטאר.
הם כמעט מצליחים, אך קורה משיבה מלחמה ובאותו הזמן זמן הקרב כשפי האוויר מצליחים לברוח ובעזרתם קורה מצליחה לגבור על זאהיר ולכלוא אותו.
לאחר שנכלא, הקדיש זאהיר את זמנו בשהייה בעולם הרוחות.
כעבור זמן, אווטאר קורה באה לבקרו וביקשה שיסייע לה להיכנס לעולם הרוחות, דבר שלא עלה בידה מאז הקרב איתו כתוצאה מהפרעת דחק פוסט-טראומטית המתאפיינת בפלאשבקים מהקרב.
זאהיר מסייע לקורה להיכנס לעולם הרוחות והיא אף מוסרת לו תודה בסוף המפגש.
בפרק "מעבר לכל דמיון", כחלק מסיפורו של בולין הוא מופיע בתור גרסה הומוריסטית תוך שהוא מנהל דו-שיח עם אמון, אונלאק והרוח וואטו.
בניגוד לאנטגוניסטים הקודמים בסדרה, זאהיר מצטייר כנבל סימפתי הרבה יותר, זאת מכיוון שאין הוא חתר להשגת כוח שלטוני, אלא להפך, הוא חתר להעניק חופש לכלל בני האדם והרוחות.
בתחילת הספר השני דומה היה כי הוא אף מהסס להשתמש בכוח קטלני ללא צורך.
זאהיר הוא הנבל הראשון בסדרה, שנראה מקיים מערכת יחסים רומנטית, ובנוסף גם קיים קשרי ידידות חזקים עם חבריו למסדר הלוטוס האדום, מינג-הואה וגזאן.
עוד בטרם נהפך לכשף אוויר, זאהיר התפרסם לא רק בבקיאותו באמנויות לחימה אלא גם ביכולתו להקסים או לתמרן אנשים באופן ורבלי, מה שמיתג אותו כמסוכן באותה מידה כמו חבריו הכשפים למסדר.
למרות תכונות אלו, זאהיר לא בחל באמצעיים למימוש מטרותיו האנרכסטיות, כולל התנקשויות במנהיגי העולם.
לקראת סוף העונה, זאהיר מראה צד אכזרי קיצוני ביותר באישיותו כשהוא מאיים לחולל טבח בכל אומת נוודי האוויר החדשים.
משנכלא מחדש בסוף העונה השלישית, נדמה כי זאהיר השלים עם מאסרו המתחדש, וכאשר קורה מגיעה לבקרו בעונה הרביעית הוא נראה נינוח ושליו.
האינטליגנציה של זאהיר מוכיחה עצמה כמכריעה בשלב זה של שיקומה קורה מהפרעת דחק פוסט-טראומטית, כשהיא מתגברת על החרדה שלה ממנו וניצבת מולו פנים מול פנים.
זאהיר רואה את העזרה שלו לקורה כדי שהיא תוכל להתמודד מול קובירה, כדרך לכפר במידה מסוימת על התנקשותו במלכת האדמה הו-טינג (Hou-Ting), מעשה שהביא להשתלטותה של קובירה על אימפריית האדמה.
זאהיר שימש כראש מסדר הלוטוס האדום עוד לפני שקיבל את יכולת הכשפות, ועל אף שלא הרבה ידוע על יכולותיו בלחימה שאיננה נעזרת בכשפות סביר להניח שהוא היה לוחם בכיר.
את היכולת לכשף אוויר קיבל זאהיר בזמן שהותו הראשונה בכלא, בעקבות המיזוג ההרמוני שגרם לאלפי לא כשפים לקבל כוחות כשפות אוויר.
כשהגיע זאהיר למקדש האוויר בלטו כישוריו בכשפות שהיו חריגים יחסית למי שזה עתה קיבל יכולות אלה, וכשהתגלתה זהותו הצליח להביס בעזרתה שלושה כשפים מיומנים לבדו.
כשף האוויר היחיד שהיווה לו משקל ראוי היה טנזן, מאסטר בכשפות אוויר, שכדי לגבור עליו היה זקוק לעזרתם של חבריו למסדר.
גם עוד לפני התרחשות המיזוג ההרמוני, זאהיר היה בקיא בהיסטוריה ובתרבות של נוודי האוויר, וכבר בפרק הראשון של הספר השלישי, זאהיר מצטט לסוהרים שלו:
- ציטוט של גורו להימה, כשף אוויר, שהיה הראשון שגילה את יכולת הריחוף.
כשזאהיר בא לאי המקדש הוא נכנס לחדר של טנזן ולוקח תליון שהיה שייך לגורו להימה, בתליון היה כתוב המשפט:
בסופו של הספר השלישי, לקראת שרימה את קורה שתסכים להגיע לצוק, הוא לוחש את המשפט מהתליון ולאחר מכן מפיל עצמו מהקרקע תוך כדי שהוא אוחז בקורה, וכעבור כמה שניות מתחיל לרחף באוויר ונמלט מהכוחות אשר באו לסייע לאווטאר.
מרגע זה ואילך, זאהיר לא הגביל את שימושו בכוח התעופה ואף בזמן שהותו בכלא ריחף באוויר תוך שהוא כבול לשלשלאות.
זאהיר הפך לאדם השני בהיסטוריה שהצליח לרחף מאז סגירת שערי הרוחות על ידי האווטאר הראשון, אווטאר וואן.
זאהיר היה מודע לסיפורו של אווטאר וואן ולסגירת השערים.
הוא גם ידע כיצד לעבור בין העולמות, את מפגשיו עם קורה ועם אייווי קיים בעולם הרוחות וגילה שליטה רחבה ביכולות המעבר שלו.
לאחר שנכלא, הקדיש זאהיר את זמנו בשהייה בעולם הרוחות ואף מסייע לקורה לעשות זאת.
קורה אף מתפלאת עליו כיצד זה אפשרי משום שאיננה מבחינה באנרגיה רוחנית כלשהי שתסייע לו הקיימת בתא הכלא.
עיניו של זאהיר הן בצבע ירוק זית, ושיערו שחור אפרורי, בתחילת הספר השלישי, נראה זאהיר בבגדי אסיר כששיערו ארוך והוא בעל זקן, אך לאחר השחרור הוא מגלח את ראשו ונשאר כך עד לכליאתו בסוף הספר השלישי.
כשקורה מבקרת אותו במהלך הפרק "מעבר לכל דמיון", הוא נראה שוב בעל שיער אפרורי ולבוש בגדי אסירים, אך כשהוא עובר יחד עם קורה לעולם הרוחות גופו בעולם הרוחות נראה כפי שנראה בספר השלישי לפני כליאתו.
הדמות של זאהיר זכתה להערכה רבה על ידי מעריצים ומבקרים כאחד:
מקס ניקולסון מהאתר האינטרנט IGN, תיאר את זאהיר כ"אחד הנבלים המפחידים והאימתניים ביותר עד כה בתוכנית", תוך שהוא משבח את תפקודו כאנטגוניסט.
ניקולסון גם שיבח את הנרי רולינס וג'נט ווארני וציין שהדיאלוג בין קורה וזאהיר היה האהוב עליו בפרק "מעבר לכל דמיון", ושההסצנה מוכיחה עד כמה עוצמתית יכולה להיות סדרת אנימציה.
קווין טאש מהאתר Collider כתב כי "זאהיר הוא אולי המנהיג הטוב ביותר שהופיע אי פעם ביקום הזה", ושהוא מעלה הרבה נקודות טובות שאפילו גורמות לכמה מהגיבורים להטיל ספק בהשקפות עולמם.
הסצנה שבה זאהיר רוצח בחנק את מלכת האדמה במהלך הפרק "תחי המלכה" זכתה לתגובות נרגשות ולעיתים קרובות ואף מבוהלת מצד המבקרים.
ניקולסון כינה את הסצנה "שומטת לסתות", ושהיה "מופתע מסצנת המוות המפורשת", אך גם ציין את החמלה שהפגין זאהיר לאזרח שסירב להיענות לבקשתו.
קנת' בראון מהאתר Blu-ray.com כתב כי סצנות הכשפות של זהיר בסצנה הזו הן "שטניות".
מייק הופמן מהמגזין The Escapist כינה את הסצנה כ"נקודת מפנה" לסדרה, שבה קהל הצופים מגלים עד כמה זהיר באמת היה מסוכן, וגם דוגמה לכבוד שרכשו יוצרי התוכנית לקהל הצופים שלהם ללא קשר לגילם.
רבים מהמבקרים התייחסו למורכבות בדמותו של זאהיר; זך בלומנפלד מהמגזין Paste ציינה ש"הוא הנבל המעורפל ביותר מבחינה מוסרית בכל יקום האווטאר".
אוליבר סאווה מ-The AV Club ציינה שזאהיר היא דמות מפחידה דווקא משום שהיא לא טועה, שהרי מלכת האדמה שלטה בצורה ברוטלית, ניצלה את ניתניה בזמן שהם גוועו ברעב וחיו במצוקה.
מייק הופמן מ-The Escapist שיבח את המאמץ שנעשה כדי להציג את זאהיר כנבל "אנושי במיוחד", כשהוא ציין את העובדה שהוא (כמו גם אמון וקובירה) העלו טיעונים תקפים למעשיהם, כמו גם את מערכת היחסים האוהבת שלו עם פלי.
WatchMojo דירג את זאהיר כדמות הנבל הטובה ביותר בעשור השני של המאה ה-21.
מגזין IGN גם שיבח את סצנת הקרב האחרונה בין קורה לזאהיר בפרק "רעל הלוטוס האדום", וציין אותה כאחת מסצנות הקרב הטובות ביותר של 2014.
זאופו (נהגה כצַאוֹפוּ; באנגלית: Zaofu; בכתב סיני: 市皂阜) היא עיר בדיונית המופיעה בסדרת הטלוויזיה המונפשת "האגדה של קורה" ובספרי הקומיקס של הזיכיון.
העיר מעוצבת בסגנון אר דקו, וייחודית בנוף הסדרה.
העיר היא אוטונומיה בדרום-מערב ממלכת האדמה משמשת כביתם של "שבט המתכת" והייתה לעיר האחרונה שנכבשה במהלך סדרת הכיבושים של קובירה, אך שוחררה לאחר מספר ימים.
כחמישים שנה לאחר סיום מלחמת מאה השנים, רכשה סו בייפונג, בתה הצעירה של טוף בייפונג, כשפית המתכת הראשונה, ויחד עם האדריכל הצעיר בטאר, עבדו השניים על פיתוח העיר ובהמשך אף הפכו לזוג, כשסו משמשת כמנהיגת העיר ובטאר כמהנדס והאדריכל הראשי.
טוף בייפונג הייתה נוהגת לבקר בעיר המתכת עד שנעלמה.
במהלך חיפושיהם אחר כשפי אוויר חדשים ברחבי העולם, הגיעו אווטאר קורה וחבורתה לזאופו על מנת לפגוש את אופל, בתה של סו וכשפית אוויר.
באותו זמן קיבלה קורה הודעה כי חבורת פושעים אנרכיסטים בשם "מסדר הלוטוס האדום" מתכננים לפגוע בה אך סו הצהירה כי .
במהלך הלילה הסתננו חברי הלוטוס האדום לזאופו וניסו לחטוף את קורה בשנתה אך משהתגלו נאלצו לברוח ללא האווטאר.
סו החלה בחקירה של כל תושבי העיר במטרה למצוא את מי שסייע לפושעים להיכנס לעיר.
לבסוף התגלה כי זהו היה אייווי ורואה, החוקר בעצמו ואיש סודה של סו אשר העביר את הפושעים דרך מנהרה מתחת לביתו, דרכה לבסוף נמלט גם הוא.
לאחר שמסדר הלוטוס האדום שבו את כשפי האוויר החדשים הגיעה קורה על מנת להיכנע ולגרום לשחרורם בעוד שסו גייסה את צבא שבט המתכת אשר חיכו למרגלות מקום המפגש של קורה עם הפושעים, ומשהתגלה כי קורה רומתה הם החלו לתקוף ובסופו של קרב ארוך, נכלאו כל הפושעים.
לאחר מותה של מלכת האדמה וסירובה של סו ליטול את מושכות הנהגת הממלכה על כתפיה, עזבה בת חסותה קובירה יחד עם בטאר בנה של סו וכמה מעשירי העיר וחלק מהכוח הצבאי והחלו להשליט סדר ברחבי הממלכה.
במהלך שלוש השנים שלאחר מכן הגדילה קובירה את צבאה והשתלטה בהדרגה על כל הערים בממלכה.
זאופו הייתה העיר האחרונה שלא נכבשה וקובירה החילה מצור על העיר ולאחר כישלון ניסיון ההתנקשות בה, וכישלון האווטאר לחסל אותה, כבשה קובירה את זאופו ובכך השלימה את כיבושיה בממלכת האדמה.
לאחר תבוסת קובירה בקרב רפאבליק סיטי מונתה סו בחזרה להנהגת העיר.
זאופו ממוקמת בעמק השוכן בדרום-מערב ממלכת האדמה וזורמים בה שני נהרות מים.
העיר ברובה עשויה ממתכת והיא מחולקת לשישה אזורים נפרדים; מרכז העיר במרכז וסביבו חמישה שכונות שמסתעפות אליו.
חלקי העיר קשורים ביניהם דרך תשתית מסילת רכבת הפועלת על ידי מנועים מכניים.
בעיר קיים מגוון רחב של מבנים, החל מגורדי שחקים גבוהים ועד למבנים דלי קומות.
בליבה של העיר ניצב פסל בדמותה של טוף בייפונג, כשפית המתכת הראשונה ואמה של סו בייפונג.
לכל אחד מששת חלקי העיר ישנה מעטפת הגנה מפלטינה (המתכת היחידה שאינה בת כישוף), המעטפת נסגרת ועוטפת את כל אחד מחלקי העיר בנפרד עם רדת הלילה.
לאחר כיבוש העיר על ידי קובירה פורקה מעטפת ההגנה ושימשה ליצירת מגה-רובוט אשר שימש לתקיפת רפאבליק סיטי.
זאופו היא עיר-מדינה ריבונית עם מערכת חוקים עצמאית, בראשה עומדת סו בייפונג כמנהיגה יחידה, אך לא אבסולוטית בכך שהיא כפופה לחוקי זאופו (מונרכיה חוקתית).
למרות היות זאופו ממוקמת בשטח ממלכת האדמה ומוגדרת חלק ממנה, היא מתנהגת כאוטונומיה נפרדת אשר איננה כפופה לשלטון המרכזי; כך היא העניקה מחסה לצוות האווטאר לאחר שהוכרזו כאויבי הממלכה על ידי מלכת האדמה.
סו בייפונג קיימה שיתוף פעולה רציף עם נשיא הרפובליקה המאוחדת של ארבעת האומות, אך למרות זאת היא העסיקה את ווריק, מדען שהיה מבוקש על ידי הרפובליקה, ולא הסגירה אותו.
בנוסף למעטפת ההגנה מפלטינה, בכל עת נערכים סיורי אבטחה של משמר העיר בכל אחד מחלקי העיר וכפופית להוראותיה של סו.
בין אנשי המשמר נמנים כשפי מתכת וכשפי אש, אנשי המשמר נחשבים לכשפים הטובים ביותר בממלכה.
לאחר מות מלכת האדמה, עזבה קובירה עם חלק גדול מהצבא את זאופו על מנת להשליט חוק וסדר ברחבי הממלכה.
איווי עוזרה של סו, היה מסוגל לגלות דבר שקר בעזרת יכולת כשפות אדמה מיוחדת ושימש כחוקר פלילי.
זאופו היא עיר מתקדמת במגוון תחומים; מאמנות פיסול בכשפות מתכת וריקודי בלט ועד החדשנות הטכנולוגית הרבה שבה.
רוב תושבי העיר הם במעמד הביניים ולרוב לבושים בגלימות ירוקות וציפוי מתכת על קצות הבגד בצוואר ובזרועות.
כמו כן, בשונה משאר השליטים בעולם האווטאר, סו ושאר נושאי תפקידי השלטון לבושים בסגנון דומה לשאר האזרחים.
למרות היותה אוטונומיה נפרדת ממלכת האדמה, סמלה של זאופו דומה לזה של ממלכת האדמה דבר שיכול ללמד על רגשי השייכות של אזרחי העיר כמו גם העובדה שהם לבושים בצבע ירוק המזוהה עם ממלכת האדמה והתייחסותה של קובירה לכיבוש העיר ככזה שיאחד את הממלכה תחת שלטונה.
זאופו מעוצבת ברובה בסגנון אר דקו, וייחודית בנוף הסדרה.
מיקומו הגאוגרפי של זאופו הושפע מאגם לואיז בפארק הלאומי באנף, אלברטה שבקנדה.
מעטפת ההגנה של זאופו עוצבה על ידי בריאן קונייצקו בהשראת בית התפילה הבהאי בדלהי שבהודו.
זאהר ג'בארין הוא טרוריסט פלסטיני, מהמייסדים והמנהיגים של הזרוע הצבאית של חמאס.
נחשב לאיש הכספים העיקרי של הארגון, ומי שעומד בראש המערך הפיננסי שלו.
שימש כסגנו של סאלח אל-עארורי, ומאז 2024 החליף אותו כמנהיג חמאס ביהודה ושומרון.
נולד בשנת 1968 בעיירה סלפית שבהרי שומרון.
בנעוריו נעשה דתי ונהג לפקוד את המסגד המקומי.
קרא את כתביו של חסאן אל־בנה, מייסד האחים המוסלמים, תנועה פוליטית איסלמיסטית שחמאס צמח מתוכה, על פי ספר שפרסם ג'בארין.
זאהר למד משפט איסלאמי באוניברסיטת א-נג'אח בשכם ועם הקמת תנועת החמאס ב-1987 הצטרף לשורות הארגון.
במהלך האינתיפאדה הראשונה היה אחראי להפצת הכרוז הראשון של חמאס ביהודה ושומרון.
מיוחס לו גיוסו של "המהנדס" יחיא עיאש לשורות חמאס.
היה שותף בתכנון חטיפת נסים טולדנו ורציחתו.
אחראי גם על תכנון שורת פיגועים: ברמת אפעל, ירושלים וכפר ברוקין בשומרון.
בגין כל אלו נעצר בידי שב"כ ב-1993 ונשפט למאסר עולם ועוד 35 שנה.
ב-2011 שוחרר ב"עסקת שליט" וגורש לטורקיה, שם חבר לסאלח אל-עארורי.
עוסק בטיפול במימון החמאס באמצעים מגוונים, לרבות הלבנת הון רחבת היקף.
ביולי 2021 נבחר לכהן כסגנו של סאלח אל-עארורי בהנהגת החמאס ביו"ש.
לאחר ההתנקשות באל-עארורי, עלתה השערה כי הוא זה שיחליפו.
זאהר עזאם הוא רופא מומחה ברפואה פנימית וקרדיולוגיה, פרופסור קליני בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון, יו"ר האגף הפנימי ולשעבר מנהל מחלקה פנימית במרכז הרפואי רמב"ם.
עזאם הוא יליד שפרעם ובוגר תיכון עירוני שפרעם.
בשנת 1987 סיים לימודי רפואה בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט והתמחה ברפואה פנימית וקרדיולוגיה במרכז הרפואי רמב"ם.
בשנת 2000 השלים השתלמות מחקר בת שנתיים באוניברסיטת נורת'ווסטרן שבמסגרתה ביצע מחקר על המנגנונים התאיים של פינוי בצקת ריאות ותפקיד תאי אפיתל בריאות בתהליך זה.
עזאם הוא חבר סגל בדרגת פרופסור קליני בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט וכיהן כסגן דיקן לחינוך רפואי וחוקר במכון רפפורט למחקר במדעי הרפואה בטכניון.
עזאם פרסם מאמרים רבים בתחום הרפואה ובמדעים על היבטים של אי ספיקת לב ותרומת תא האפיתל הריאתי במניעת בצקת ריאתית.
בין תפקידי הציבוריים הוא משמש חבר הנהלה ב"אגודת הגליל - האגודה הערבית הארצית למחקר ושירותי בריאות".
במהלך עבודתו במרכז הרפואי רמב"ם זכה בפרס עובד מצטיין מטעם המרכז הרפואי, משרד הבריאות ונציבות שרות המדינה, על תרומתו המקצועית ועבודתו המסורה.
כמו כן הוענקו לו פרסי הצטיינות רבים בהוראה מטעם הפקולטה לרפואה בה הוא מלמד.
זאהיה זיואני היא מנצחת צרפתייה, אחותה התאומה של הצ'לנית פטומה זיואני.
זיואני נולדה בפריז להורים אלג'יריים.
ב-1981 עברה משפחתה לפאנטין, שם היא עדיין מתגוררת.
בגיל 8 ניהלה את מקהלת בית ספרה וקיבלה שיעורי גיטרה בקונסרבטוריון.
בגיל 12 למדה ננגינה בוויולה והצטרפה לתזמורת התלמידים, ומאז שאפה להיות מנצחת מקצועית.
לאחר קבלת תואר ראשון בניתוח מוזיקלי, תזמור ומוזיקולוגיה מאוניברסיטת סורבון בפריז, המשיכה את לימודיה וקיבלה מספר תעודות בקונסרבטוריון במקצועות הביצוע (ויולה, גיטרה קלאסית, מוזיקה קאמרית).
זיואני למדה ניצוח אצל מאסטרו סרג'יו צ'ליבידאקה בסקולה קנטורום (Schola Cantorum).
בשנת 1998 הקימה את התזמורת הסימפונית "דיברטימנטו" ובה 70 נגנים ומורים לכלי נגינה מאיל-דה-פראנס.
היא המנצחת והמנהלת המוזיקלית של התזמורת.
בשנת 2007 הוכתרה כמנצחת אורחת ראשונה של התזמורת הלאומית של אלג'יריה במסגרת האירוע "אלג'יר, בירת התרבות הערבית" ».
היא גם מנצחת שותפה של ההרכב האינסטרומנטלי Densités 93.
בין רגעי השיא שסימנו את פעילותה האמנותית מ-2010 עד 2013, זיואני ניצחה על התזמורת הלאומית של פיי דה לה לואר, הפילהרמונית הלאומית של בוסניה והרצגובינה, התזמורת הלאומית של קאן, התזמורת הפילהרמונית הצעירה של הקהילה הערבית, התזמורת הסימפונית של קהיר, התזמורת הסימפונית התוניסאית ועוד תזמורות בארצות שונות, בעיקר בפולין, אלג'יריה ומקסיקו.
בשנת 2013 הוזמנה להוביל את התזמורת הסימפונית דיברטימנטו להופעה בתיאטרון הגדול דה פרובנס ובאתרים רבים באזור פרובנס-אלפ-קוט דאזור כחלק מהאירוע הבינלאומי של מרסיי-פרובנס בירת התרבות של אירופה 2013.
זיואני רגישה מאוד לבעיות של נגישות לתרבות לכל הקהלים, מתמסרת לפעולות ולפרויקטים שמטרתם להעלות את המודעות הציבורית לקידום המוזיקה הסימפונית והלירית.
היא עומדת בקשר עם הכיוון האמנותי והחינוכי של פרויקט DEMOS (מערכת חינוך מוזיקלית עם ייעוד חברתי).
היא מופיעה בפסטיבלים רבים ברוסיה, ספרד, גרמניה, צ'כיה, פולין, בלגיה ואלג'יריה.
היא ניהלה את בית הספר למוזיקה ולריקוד סטאן סיין-סן-דני.
ביולי 2010 מונתה זיואני לחברה במועצת ההכוונה של המוזיאון לתולדות ההגירה.
מסע חייה הובא למסך בשנת 2022 בסרט המנצחת (Divertimento) בבימויה של מרי-קסטל מנטיון-שעער (Marie-Castille Mention-Schaar), כשהשחקנית אוליה אאמֵמְרָה (Oulaya Amamra)מגלמת אותה.
תזמורת דיברטימנטו בניצוחה של זאהיה זיואני הופיעה בטקס סיום האולימפיאדה בפריז 2024
זאהיר ביגייב (טטרית:Mokhәmad-zahir Bigiev) (1870, רוסטוב על דון - 1902, רוסטוב על דון) - סופר טטרי, הנחשב לאחד ממייסדי הפרוזה הריאליסטית הטטארית .
מוחמד זאהיר יארולה בן בגיייב - נציג בולט של הספרות הטטרית בסוף המאה ה-19. הוא היה מהראשונים ביצירת רומנים ריאליסטיים על החיים החדשים בטטרסטן, כמו גם יצירות בז'אנר הבלש.
זאהיר בגייב נולד ב-22 בספטמבר 1870 בעיר רוסטוב-על-הדון.
אביו, יארולה בגייב, היגר מהכפר קיקין במחוז צ'מבאר של מחוז פנזה לרוסטוב-על-הדון.
את החינוך היסודי קיבל זאהיר בבית ספר רוסי.
לאחר מכן למד גם במדרסה.
בגיל 16-17 כבר כתב את הרומן הבלשי "חדיג'ה" (יצא לאור בעברית בהוצאת קלאסיקה מתקדמת).
כדי לפרסם את היצירה הזו, הגיע ב-1886 לקאזן, שם נשאר ללמוד במדרסת קול בויה.
ב-1890 פרסם את הרומן "חטאים גדולים".
ב-1891 שב לעיר מוצאו, עבד כמולא, וכתב את הרומנים "רוצחת" ו"אפוסטט", שמעולם לא ראו אור.
בעת ששליט בוכארה טייל ברחבי האימפריה הרוסית, מסר לו בגייב את שני ספריו כמתנה, והציע לפתוח בבוכארה עיתון.
להצעה זו הסכים שליט בוכארה, אך מסיבות כלשהן העיתון לא יצא לאור.
ב-1893 טייל הסופר באסיה המרכזית, והנסיעה הזאת עמדה ביסוד היצירה הספרותית-פובליציסטית "מסע באירק הנהר", שנדפסה רק לאחר מותו, ב-1908.
מאסיה המרכזית שב בגייב מאוכזב, הוא ראה אי-צדק בכל מקום ולא מצא דרך להיפטר ממנו.
חדיג'ה, עברית: נטשה בורגזוב, יצא לאור בהוצאת 'קלאסיקה מתקדמת' בשנת 2024
זאהי אחמד הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הקיצוני בהפועל באר שבע מליגת העל.
אחמד את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל מטה אשר ובגיל 17 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל עכו.
ב-29 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 3-3 נגד מכבי אחי נצרת במסגרת הליגה הלאומית.
עונה לאחר מכן, הפך לשחקן הרכב בקבוצה ורשם 36 הופעות וכבש 6 שערים.
ב-2 בנובמבר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד הפועל עפולה.
בקיץ חתם בהפועל באר שבע וכעבור זמן קצר הושאל לבני סכנין.
ב-2 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד הפועל פתח תקווה.
ב-16 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 1-1 נגד בית"ר ירושלים.
עונה לאחר מכן חזר להפועל באר שבע.
ב-25 ביולי 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד צ'רנו מורה וארנה במסגרת מוקדמות הקונפרנס ליג.
ב-15 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 4-2 למלאדה בולסלאב.
ב-8 במאי 2025 האריך אחמד את חוזהו בהפועל באר שבע בשנתיים נוספות.
ח'ורי הוא איש עסקים ויזם פלסטיני-אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות מעורבותו במיזמים עסקיים רבים בשטחים הפלסטיניים.
חורי נולד בשנת 1938 בשכונת עג'מי שביפו, למשפחה פלסטינית נוצרית עשירה, שהחזיקה פרדסים וקרקעות רבות במישור החוף.
בריאיון עיתונאי אמר "גידלנו תפוזי ג'אפה הרבה לפני שהגיעו לכאן היהודים...סבא שלי הביא לכאן את זן הוולנסיה, ולמשפחתי היו עסקים עם משפחת רוקח מתל אביב, היינו שותפים לעסקים".
משפחתו נמלטה מיפו במהלך מלחמת ישראל-ערב בשנת 1948, יחד עם רוב תושביה הערבים.
הוא ובני משפחתו הפכו לפליטים בלבנון השכנה.
חורי תיאר את עצמו כ"נוצרי מאמין".
חורי חי בלבנון עד שנות ה-60, אז עבר לגרמניה כדי ללמוד הנדסה.
שם קיבל תואר שני בהנדסה מהמכון הטכנולוגי של שטוטגרט.
בתום לימודיו עבד בקבוצת הפלדה הגרמנית קרופ, והיה מעורב בפרויקטים במדינות ערב.
בשנת 1967 התקבל לבית ספר היוקרתי למנהל עסקים INSEAD בפונטנבלו, צרפת.
שם קיבל תואר שני במנהל עסקים - MBA.
לאחר שסיים את לימודיו בצרפת עבר לארצות הברית, שם החל את דרכו כאיש עסקים.
ב-1972 הוא מונה למנכ"ל חברת ההשקעות הסעודית אוליאן, שם עבד במשך למעלה מ-20 שנה.
לאחר חתימת הסכמי אוסלו בין ישראל לארגון השחרור הפלסטיני בשנת 1993, אשר העניקו ריבונות מוגבלת לפלסטינים בחלקים מהגדה המערבית ומרצועת עזה, ח'ורי חזר לפלסטין, כדי להקים מיזמים עסקיים יחד עם מספר יזמים פלסטינים נוספים (בהם מוניב אל-מסרי ומשפחתו).
זאת במטרה שבאמצעות השקעות, תתפתח הכלכלה הפלסטינית, תקל מצוקת האבטלה הקשה וכדי לעודד שיתוף פעולה כלכלי אזורי ככלי לתמיכה בפיתוח יחסי שלום ונורמליזציה.
הקבוצה הקימה את חברת השקעות "פדיקו" (Palestine Development & Investment Company - PADICO) שגייסה 180 מיליון דולר, בעיקר מאנשי עסקים פלסטינים ומבנקים ערביים; שבין השאר הקימה את חברת שירותי טלקומוניקציה הפלסטינית "פלטל" בה שימש כיושב ראש.
הוא היה גם מנכ"ל חברת הבת "ג'וואל", הספקית הפלסטינית הראשונה של שירותי תקשורת סלולרית; והקימה את מלון "אינטרקונטיננטל בבית לחם".
המלון הוקם בהשקעה של כ-50 מיליון דולר סביב אחוזה פלסטינית היסטורית, באמצעות חברת הבת של "פדיקו" - "חברת פלסטין להשקעות בתיירות", בה שימש חורי כיושב ראש.
המלון נפתח זמן קצר לפני האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, נסגר לחמש שנים, ונפתח מחדש תחת השם "מלון ג'אסיר פאלאס".
בנוסף הקים חורי את "חברת המשקאות הלאומית הפלסטינית", המייצרת ומשווקת מוצרי קוקה-קולה תחת זיכיון רשמי בגדה המערבית וברצועת עזה; החברה הקימה מפעלים ברמאללה, ביריחו ובכפר זיבאד, שם מיוצרים מיצים תחת המותג Cappy (מותג של חברת קוקה-קולה העולמית).
את הזיכיון קיבל לאחר מאבק במוזי ורטהיים בעלי החברה המרכזית לייצור משקאות קלים, הזכיינית של קוקה-קולה בישראל שפעל נגד מתן הזיכיון לחורי.
לבסוף הגיעו השניים להבנה לפיה "חברת המשקאות הלאומית הפלסטינית" לא תמכור את מוצרי קוקה-רולה בשטחי ישראל.
חורי גם החל לרכוש את פחיות המשקה מחברת "קניאל תעשיות" הישראלית.
מאחר שהוא נושא דרכון אמריקאי, התאפשר לו לנוע בחופשיות יחסית בשטחי הרשות הפלסטינית ובישראל.
הוא רכש בית מידות במזרח ירושלים, אך מחצית מזמנו שהה גם בניו יורק או בפלורידה, שם יש לו גם עסקים והשקעות.
בשנת 2006 החלה מדינת ישראל להצר את צעדיו, שלראשונה קיבל ויזה לשבוע בלבד, בעת שחזר מביקור בארצות הברית, בהמשך נמנה ממנו במשך שנים ארוכות להקים מפעל של קוקה-קולה בעזה.
את המפעל ביקש להקים כבר ב-1998 באזור התעשייה קרני, אך רק בסוף 2014 אישרה מדינת ישראל העברת המשאיות שבהן הציוד למפעל וכניסת חומרי בנייה; בנוסף נאסר על המפעל למכור תוצרת מחוץ לעזה.
המפעל יחד עם כל אזור התעשייה קרני הוחרב עד הייסוד במלחמת חרבות ברזל.
זאורופסידה (שם מדעי: Sauropsida) היא קבוצה של חולייתנים בעלי שפיר עוברי.
קבוצה זו היא ענף (פילוגנטיקה) אבולוציוני שהתפצלה על-מחלקת בעלי ארבע הרגלים, וקבוצת הזוחלים התפתחה ממנו, ממנה התפתחו הדינוזאורים, ומחלקת העופות התפתחה מהם.
כל העופות והזוחלים בני ימינו משתייכים לזאורופסידים.
קבוצה פררפטילה (Parareptilia) – נכחדה
קבוצה זאוריה (Sauria) – בה מרבית הזוחלים החיים
זאורופודה (שם מדעי: Sauropoda; משמעות השם היא: " sauro pod" - "רגלי לטאה") היא אינפרא-סדרה של דינוזאורים צמחוניים שמשתייכת לסדרת בעלי אגן דמוי לטאה ונודעו בגודלם הרב.
הזאורופודים היו הולכי על ארבע, בעלי צוואר וזנב ארוכים.
בקבוצה זו היו כמה מינים ענקיים, שעלו בממדיהם ובמשקלם על כל בעל חיים אחר ביבשה אי פעם.
הם הופיעו בטריאס עליון והגיעו לשיא הצלחתם ביורה, אז פשטו כמעט בכל העולם והתרבו הן במספרם והן במגוונם.
הצלחתם נמשכה גם בקרטיקון, ובתקופה זו שלטו הטיטאנוזאורים ביבשות הדרומיות והגיעו לשיא גודלם.
הזאורופודים נחשבים לקבוצה מוצלחת במיוחד של דינוזאורים וגודלם הרב ריתק דורות של מדענים, אמנים, שוחרי טבע וילדים.
הזאורופודים המוכרים ביותר הם הדיפלודוקוס הארוך (שמפאר מוזיאוני טבע ידועים), האפטוזאורוס הכבד, "ברונטוזאורוס" - "לטאת הרעם" (שתקופה מסוימת נחשב למין של אפטוזאורוס), הברכיוזאורוס הגבוה והארגנטינוזאורוס שהיה כנראה הגדול מכולם.
הזאורופודים היו צמחוניים והתאפיינו בצווארים וזנבות ארוכים במיוחד שהתחברו לגוף דמוי-חבית הנתמך בידי 4 רגליים דמויות עמודים.
הצוואר הארוך אפשר רעיית מזון יעילה יותר בפחות מאמץ וכן הגעה למקורות מזון (צמרות עצים) שהיו חסומים בפני אוכלי צמחים אחרים.
הזנב שימש כנראה לאיזון הצוואר אך גם להגנה עצמית.
ראשם היה קטן מאוד ביחס לגופם.
היה בקבוצה זו היו כמה מינים ענקיים, שעלו בממדיהם ובמשקלם על כל בעל חיים אחר ביבשה אי פעם.
הם הופיעו בטריאס עליון והתפתחו מפרוזאורופודים.
בתחילת תור היורה נכחדו הפרוזאורופודים ואת מקומם תפסו הזאורופודים הראשונים.
הם המשיכו להתפתח לאורך כל תור היורה אז פשטו כמעט בכל העולם והתרבו הן במספרם והן במגוונם.
בגיל המלם הגיעו הדיפלודוקיים לשיא הצלחתם.
הצלחתם של הזאורופודים נמשכה גם בקרטיקון, ובתקופה זו שלטו הטיטאנוזאורים ביבשות הדרומיות והגיעו לשיא גודלם.
לגודלם של הזאורופודים היו יתרונות רבים.
ראשית, ככל שבעל חיים גדול יותר כך קשה יותר לטרוף אותו (כיום למשל היפופוטמים כמעט חסינים מטריפה על ידי תנינים בשל גודלם הרב).
שנית, ככל שנפח הגוף גדול יותר ביחס לשטח הפנים אובדן החום לסביבה קטן יותר.
מאחר שנפח פרופורציוני לאורך בחזקת 3 ואילו שטח הפנים פרופורציוני לאורך בריבוע (כלומר: ) עולה שככל שייצור גדול יותר יחס זה גדול יותר () ולכן הוא מאבד פחות חום לסביבה.
דבר זה אפשר להם להיות מזותרמיים ולהתבסס פחות על דם חם לשמירת טמפרטורת הגוף גבוהה מספיק ובכך להסתפק בפחות ממזון מאשר בעל-חיים בעל דם חם בגודל דומה.
יתרון הוא נוסף קשור לתזונה והיכולת להתקיים על מזון בעל ערך תזונתי נמוך.
כובד גופם העצום חייב פיתוח גם של הרגליים הקדמיות לאיזון בשעת ההליכה.
מלבד הברכיוזאוריים, אצל כולם נותרו הרגליים האחוריות גדולות, עבות וחזקות מן הרגליים הקדמיות.
ברגליהם היו 5 אצבעות, בדומה ללטאות, ומכאן נבע שמה המדעי של התת-סדרה: "רגלי לטאה", שנחשב ללא מוצלח במיוחד.
כנראה שחלק ממיני הזאורופודים יכלו להתרומם לזמן קצר על רגליהם האחוריות בלבד, כאשר הם נעזרים בזנבם כמעין "רגל שלישית", על מנת להגיע לצמרות עצים גבוהות במיוחד.
להקלת הרמתו של גופם הכבד סייעו החוליות החלולות בעמוד השדרה, ששקי האוויר שבהן היו מחוברים לריאות, בדומה לעופות.
שקי אוויר אלה ייעלו גם את תהליך הנשימה שלהם.
בעבר סברו כי הם לא היו יכולים להתקיים אלא בביצות ועל גדות אגמים, כדי שמשא גופם יוקל על ידי טבילתו במים.
לפי תפישה זו הם פיתחו אורח חיים אמפיבי ונשמו כשקצה ראשם, בעל נחיריים גדולים על הפדחת בין העיניים, בלט מעל פני המים.
כיום יודעים שסברות אלה מוטעות והזאורופודים היו בעלי חיים יבשתיים, כאשר הנחיריים היו קרוב לחוטם בקדמת הפה, כאשר רקמות רכות הובילו את האוויר אל פתחי הנחיריים בגולגולת שהיו באזור המצח.
הזאורופודים היו צמחוניים ואכלו שיחים, עלים, ענפי עצים וצמחי מים ונראה שכמה מהם אכלו אף 300 ק"ג מדי יממה.
היו זאורופודים שהתמחו במזון מסוים בעוד שמיני זאורופודים רבים ניזונו ממזון צמחי מגוון.
צווארם הארוך שימש לא רק להגעה לעלים הגבוהים שבצמרות העצים אלא גם לרעייה יעילה יותר על צמחים נמוכים.
אצל רובם השיניים היו חלשות יחסית ונועדו בעיקר לתלישת העלים והצמחייה.
במשך שנים הסברה המקובלת הייתה שהזאורופודים השתמשו בחלוקי קיבה (גסטרוליתים), אבנים שבלעו הדינוזאורים וטחנו את המזון שבפנים.
מחקר חדש הטיל ספק בסברה זו וטען שבתוך מערכת העיכול של הזאורופודים היו חיידקים וחד-תאיים רבים שסייעו בעיכול ופירוק התאית של החומר הצמחוני שאכלו הזאורופודים.
המשפחות הידועות ביותר של הזאורופודים הן:
ממנצ'יזאוריים - דינוזאורים ארוכי צוואר ממזרח אסיה.
ידועים בעיקר בשל צוואריהם הארוכים במיוחד שמנו יותר חוליות מכל צוואר אחר של דינוזאור.
הסוג הידוע והמצליח ביותר במשפחה הוא הממנצ'יזאורוס, וייתכן שאורכו המרבי היה 26–35 מטר.
דיפלודוקיים - דינוזאורים ארוכים אך רזים יחסית, בעלי זנב ארוך דמוי שוט, בעלי ראש קטן וצר שבקצהו שיניים דמויות עפרונות ששימשו לתלישת עלים מצמרות העצים.
הידועים שבהם הם הדיפלודוקוס והאפטוזאורוס הכבד (26–30 מטר, 32–72 טונות) והם כוללים את אחד הדינוזאורים הארוכים ביותר: הסופרזאורוס (34 מטר, 35–40 טונות).
ברכיוזאוריים - דינוזאורים גבוהים וכבדים, בהם הרגליים הקדמיות גדולות יותר מהאחוריות.
במשפחה זו נמצא הברכיוזאורוס (26 מטר, 28–43 טון) ששנים נחשב לזאורופוד הגדול ביותר הידוע משרידים שלמים והיה נפוץ בארצות הברית ובאפריקה.
הגדול במשפחה זו הוא הזאורופוסידון (28–34 מטר, 50–60 טון) שהתנשא לגובה של 17 מטרים.
טיטאנוזאוריה - ענף שכלל את הזאורופודים המצליחים והמגוונים ביותר, שרדו עד לשלהי הקרטיקון.
כללו מצד אחד את הדינוזאורים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם – הארגנטינוזאורוס, הפטגוטיטאן, הפוארטזאורוס והאלמוזאורוס (ארבעתם באורכים של 30–40 מטר ומשקל של 70–100 טון) – אך מצד שני גם זאורופודים קטנים יחסית, כגון הסלטזאורוס.
הזאורופודים התפתחו מהפרוזאורופודים - קבוצות שונות של דינוזאורים בינוניים ארוכי צוואר שהלכו הן על ארבע רגליים והן על שתיים וניזונו מצמחים.
הפרוזאורופודים, בהם פלטאוזאוריים, מאסוספונדיליים וריוחזאוריים הופיעו באמצע תור הטריאס ובטריאס עליון הופיעו לראשונה הזאורופודים האמיתיים, שכללו בעיקר צורות פרימיטיביות ובינוניות בגודלן של זאורופודים.
בתחילת תור היורה התפתחו הנאו-זאורופודים הראשונים שהיו גדולים באופן ניכר מהפרוזאורופודים.
מאחר שהללו התחרו על אותה נישה, אך הזאורופודים היו גדולים יותר ובעלי צוואר ארוך יותר, הפרוזאורופודים נכחדו והותירו את הזירה לזאורופודים האמיתיים ולדינוזאורים צמחוניים קטנים יותר מסדרת בעלי אגן דמוי עוף.
באמצע תור היורה ובסופו הגיעו הזאורופודים כנראה לשיאם ולמערך גדלים אדיר.
הם נפוצו בכל היבשות כולל אמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, אסיה, אפריקה ואירופה.
בגיל המלם של תור היורה שלטו באמריקה הצפונית הדיפלודוקיים הענקיים שהיו מהדינוזאורים הארוכים ביותר שחיו אי-פעם.
נציגיהם כללו את הדיפלודוקוס, האפטוזאורוס, הבארוזאורוס ואת הסופרזאורוס שהיה הגדול מביניהם.
למרות הצלחתם הם נכחדו בתור הקרטיקון.
בשלהי היורה הופיעו זאורופודים מהענף Macronaria ("גדולי נחיריים").
משפחות הקמרזאוריים והברכיוזאוריים היו הנפוצות מביניהם עד סוף הקרטיקון תחתון.
הברכיוזאוריים היו דינוזאורים גבוהים וכבדים והיו נפוצים באמריקה הצפונית ואפריקה.
הידועים מביניהם הם הברכיוזאורוס, הג'ירפטיטאן והזאורופוסידון שהיה הגדול מבין הברכיוזאוריים.
באמצע קרטיקון תחתון התפתחו הטיטאנוזאורים.
הם היו הזאורופודים המצליחים, המגוונים והגדולים ביותר ושרדו ביבשות הדרומיות עד לשלהי תור הקרטיקון.
בספרות הדינוזאורים הישנה, בעיקר ספרי מדע פופולרי, מופיעה הטענה שהזאורופודים הגיעו לשיאם בתור היורה ודעכו בקרטיקון עם הופעת אוכלי צמחים יעילים יותר דוגמת ההדרוזאוריים והצרטופסיים.
כיום הדעה השלטת בקהילה המדעית היא שהזאורופודים היו מצליחים ונפוצים גם בקרטיקון, בעיקר ביבשות הדרומיות.
הזאורופודים היו הדינוזאורים הגדולים ביותר: גופם היה כבד ורחב ומשני קצותיו בלטו צוואר ארוך מאוד וזנב ארוך מאוד גם כן.
הגודל של הזאורופודים הוא אחד המאפיינים הבולטים שלהם ומרכז חלק נכבד מתשומת הלב הציבורית כלפי הדינוזאורים.
המפורסמים בין המינים הם האפטוזאורוס (שנודע בשמו האחר, ברונטוזאורוס), הברכיוזאורוס והדיפלודוקוס.
הארגנטינוזאורוס, הזאורופוסידון, הסופרזאורוס הפוארטזאורוס והאלמוזאורוס, שאורכם למעלה מ-30 מטר ומשקלם עשרות טונות נחשבים לדינוזאורים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם.
דינוזאור בשם אמפיקויליאס (Amphicoelias fragillimus), ממנו נמצאו מאובנים בודדים על ידי אדוארד דרינקר קופ שאחר כך אבדו, מוערך כגדול יותר: אורכו נאמד ב-40–60 מטר ומשקלו בלמעלה מ-100 טונות.
בגלל העדר מאובנים יש מחלוקת על מין זה, אך מחקר שפורסם ב-2015 מצא שהערכות אלה מוגזמות ביותר והמין אמפיקויליאס פרג'ילימוס הוא ככל הנראה פשוט פרט גדול של דיפלודוקוס.
הדינוזאור הגדול ביותר שידוע מחומר מאובנים סביר הוא הארגנטינוזאורוס עם אורך של ומשקל של 70–100 טונות.
לשם השוואה, בעל החיים הגדול ביותר היום - הלווייתן הכחול הענק - הוא בעל אורך מקסימלי של כ- ומשקל מקסימלי של כ-177–180 טונות.
הערכות גודל ומשקל של זאורופודים
הערכות האורך והמשקל של זאורופודים מתאפיינות בטווח ערכים רחב ובאי-ודאות גדולה בדרך כלל.
הסיבה לכך היא שלגבי רוב הזאורופודים חומר המאובנים חלקי עד חלקי יותר (לפעמים הוא כולל רק חוליות בודדות) ורק לעיתים רחוקות מוצאים שלדים כמעט שלמים.
לכן נאלצים הפלאונטולוגים לבצע אקסטרפולציה כדי להעריך את הנתונים האלה.
הערכות אלה משתנות כאשר מתגלים מאובנים חדשים או כאשר הערכות הגודל מבוצעות בשיטות שונות על ידי חוקרים שונים.
הערכות האורך והמשקל יכולות להיות מאוד לא מדויקות, בייחוד כאשר חומר המאובנים חלקי, ולכן שגיאות ההערכה הן בדרך כלל גבוהות.
ראוי לציין שהערכות המשקל ודאיות פחות מהערכות האורך, שכן הרקמות הרכות (ובהם בשר, שרירים ושומן שמהווים חלק רב מהמסה) של הזאורופודים לא נשמרים במאובנים ולכן הן מאופיינות בטווח ערכים רחב שמשתנה באופן תדיר (עקב גילוי מאובנים או חדשים או שימוש בשיטות שונות על ידי חוקרים שונים).
למעשה, בגלל הקושי הרב לתת הערכות מדויקות של אורך ומשקל הזאורופודים, חוקרים שונים, מאמרים שונים וספרים שונים יכולים להציג הערכות שונות למדי לגבי אותו מין.
שיטות מקובלות להערכת אורך הן השוואה לטקסון קרוב (מין אחר או סוג אחר באותה משפחה) שממנו ידוע שלד יותר שלם, והנחה שמבנה הגוף והפרופורציות שלהם דומות.
לעיתים קרובות מגלים שלד שלם של פרט לא בוגר ממין מסוים ומאוחר יותר מגלים מאובנים בודדים גדולים יותר, של אותו מין.
מהמאובנים הגדולים יותר אפשר להעריך את אורכו המקסימלי באמצעות שינוי סקלה איזומטרי: מחשבים את היחס בין אורך המאובן החדש והגדול לבין אורך המאובן הישן והקטן, וביחס זה כופלים את האורך.
כדי לחשב הערכה של המסה יש לכפול את ההערכה הישנה ביחס הנ"ל בחזקת 3 שכן המסה פרופורציונית לחזקה השלישית של האורך.
להלן רשימות של 15 הזאורופודים הארוכים ביותר ו-15 הזאורופודים הכבדים ביותר.
הרשימות מסודרות לפי ההערכה המקסימלית.
הרשימות מורכבות רק מנתונים שעליהם יש הערכה סבירה ומקובלת, ולא כוללת מינים שמוטלים בספק (כגון אמפיקוליאס פרג'ילימוס) או נתונים שנויים במחלוקת.
באינפרא-סדרה זאורופודה נכללים הקבוצות והענפים הבאים:
סוג ללא מקור אמיגדלודון (Amygdalodon)
גודלם הרב של הזאורופודים ריתק דורות של מדענים, אמנים, שוחרי טבע וילדים, ועד היום גילוי ותיאור זאורופודים ענקיים זוכים לכותרות גדולות בכלי התקשורת ההמוניים.
יחד עם טירנוזאורוס רקס, הזאורופודים הם המזוהים ביותר עם הארכיטיפוס של הדינוזאור הענק, והברונטוזאורוס (שתקופה ארוכה נחשב למין של אפטוזאורוס עד לפרסום מאמר ב-2015 שהגדיר אותו כסוג נפרד) הכבד בעל ה"דבשת" הפך לאייקון תרבות.
דמותו המצוירת של גרטי הדינוזאור מתבססת על אפטוזאורוס.
ברכיוזאורוס (שלמעשה התבסס על שלד של ג'ירפטיטאן, שזוהה אז כמין של ברכיוזאורוס) כיכב בסרט פארק היורה והסצנה בהם המונד והפלאונטולוגים פוגשים ברכיוזאורוס חי ענק לראשונה נחשבת לאחת הסצנות הקסומות בתולדות הקולנוע.
במשך שנים נחשבו הזאורופודים לבעלי חיים איטיים, מגושמים וטיפשים שלא יכלו לתמוך במשקלם הרב ולכן נאלצו לזחול בביצות ומקווי מים רדודים.
לפי הסברות אז הזאורופודים היו כל כך מגושמים, טיפשים ומיושנים וזו הסיבה שנכחדו.
מסיבה זו, למונח "דינוזאורים" הודבקה הקונוטציה של משהו ישן ומגושם שדינו הכחדה.
כיום יודעים המדענים שסברות אלה היו שגויות.
הזאורופודים היו בעלי חיים יבשתיים לחלוטין (שיכלו לשאת את משקלם הרב) ומקבוצות הדינוזאורים המצליחות ביותר, ששרדה עד הכחדת קרטיקון-שלישון בה גורם חיצוני (מטאוריט שפגע בכדור הארץ) גרם להכחדה המונית של יצורים חיים הרבים, בהם הדינוזאורים.
זאור "זאזה" פאצ'וליה (גאורגית: ზაზა ფაჩულია; נולד ב-10 בפברואר 1984 בטביליסי, גאורגיה) הוא כדורסלן עבר גאורגי, ששיחק בעמדת הסנטר.
לאורך 16 עונותיו בליגת ה-NBA רשם ממוצעים כוללים של 6.8 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
פאצ'וליה התבלט ככדורסלן כבר מגיל צעיר.
גובהו של פאצ'וליה בגיל 13 היה כ-2.08 מטרים.
הוא נצפה וגויס על ידי קבוצת הכדורסל המקצוענית מטורקיה אולקרספור כשהיה רק נער מתבגר בשנת 2000. הוא צורף לסגל נבחרת גאורגיה בגיל צעיר יחסית, והוביל אותה מעמדת הסנטר לניצחונות על יריבות מזרח אירופאיות כמו בלארוס ובולגריה.
ההצלחה בנבחרת הובילה אותו להפוך אחד הכדורסלנים האהודים ביותר בקרב קהל הכדורסל הגאורגי.
אחרי הצלחה במדי אולקר הטורקית, נבחר פאצ'וליה על ידי אורלנדו מג'יק בבחירה ה-42 בדראפט ה-NBA 2003 ושיחק במדיה בעונת 2003/2004. לאחר עונה זו נבחר פאצ'וליה על ידי שארלוט בובקאטס בדראפט ההרחבה שנערך בעקבות הצטרפותה כקבוצה חדשה בליגה.
מיד לאחר שנבחר הועבר פאצ'וליה בטרייד למילווקי באקס לקראת עונת 2004/2005. בשורות הבאקס צבר פאצ'וליה ממוצעים של 6.2 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק, כשחקן ספסל.
פאצ'וליה חתם על חוזה עם אטלנטה הוקס לפני תחילת עונת .
באותה עונה עבר פאצ'וליה לשמש כסנטר הפותח של הקבוצה, ועד סיום העונה צבר ממוצעים של 11.7 נקודות ו-7.9 ריבאונדים למשחק.
ביולי 2011, בעקבות שביתת השחקנים ב-NBA, חתם פאצ'וליה בקבוצה הטורקית גלאטסראיי.
לאחר מכן שיחק במשך שנתיים במדי מילווקי באקס.
בשנת 2015 חתם בדאלאס מאבריקס, במדיה שיחק בעונת .
בשנת 2016 חתם בגולדן סטייט ווריורס, זכה עמה באליפות ה-NBA בעונת 2016/2017 והיה לגאורגי הראשון שזוכה באליפות ה-NBA.
באוגוסט 2017 זכה לאות כבוד מנשיא מדינתו גיורגי מרגוולשווילי.
בעונת זכה עם הווריורס באליפות נוספת.
לקראת עונת חתם על חוזה לעונה אחת בדטרויט פיסטונס.
באוגוסט 2019 מונה ל"יועץ לענייני כדורסל" עבור הווריורס, ובכך למעשה פרש ממשחק.
זאורופוסידון (שם מדעי: Sauroposeidon) הוא סוג של דינוזאור זאורופודי שחי בגילאים המוקדמים של תור הקרטיקון.
השרידים היחידים שנותרו ממנו הם ארבע חוליות צוואר.
הזאורופוסידון היה הדינוזאור הגבוה ביותר, גובהו מוערך ב-17 מטרים ואורכו בסביבות ה-30 מטרים.
בעבר הוא שויך למשפחת הברכיוזאוריים אך כיום מקובל לשייכו לענף סומפוספונדילי.
הזאוריפוסידון הוא המאובן הלאומי וגם הדינוזאור הלאומי של טקסס.
חוליות הצוואר התגלו באזור הכפרי של אוקלהומה, לא רחוק מהגבול עם טקסס, בתוך מקבץ של סלעי חרסית שלפיהם קבעו את גיל הממצאים בסביבות ה-110 מיליוני שנים.
תיארוך הממצאים ממקם אותם בגילאים המוקדמים של תור הקרטיקון בין הגיל האפטיאני לגיל האלביאני.
ארבע החוליות התגלו ב-1994 במחוז אטוקה שבאוקלהומה על ידי ד"ר ריצ'רד קיפלי, מאט ודל וצוות ממוזיאון אוקלהומה להיסטוריה של הטבע.
בתחילה חשב הצוות שהמאובנים הם שורשים של עץ, מכיוון שנראו גדולים מכדי להשתייך לחיה כלשהי, ובנוסף השתמרו במצב שהקשה על זיהויים.
למעשה, אלו החוליות הגדולות ביותר של דינוזאורים שנמצאו, כאשר כל חוליה מגיעה לאורך של 3 מטרים.
החוליות אוחסנו עד אוקטובר 1999, אז הבין הצוות את החשיבות הגדולה של המאובנים, וערך מסיבת עיתונאים.
המין החדש נקרא זאורופוסידון פרוטלס (Sauroposeidon proteles), וההולוטייפ הוא OMNH 53062.
שמו של הזאורופוסידון מגיע מהמילה היוונית זאורוס ("sauros") שמשמעותה בעברית לטאה, ומשמו של פוסידון אל הים במיתולוגיה היוונית והאל האחראי על רעשי האדמה שזכה לכינוי "מרעיד האדמה".
השם ממחיש את הרעיון שמשקלו של הזאורופוסידון היה גדול כל כך, שהאדמה רעדה כשהוא צעד (בדומה לברונטוזאורוס, לסיסמוזאורוס, לסואסי ולאנטיטוניטרוס).
הזינופוסידון שהתגלה לאחרונה נקרא כך על פי אותו עיקרון.
שמו של המין, פרוטלס הגיע גם הוא מהיוונית העתיקה ומשמעותו "מושלם לפני הסוף", המתייחס למצבו של הזאורופוסידון כזאורופוד הכי גדול ומיוחד שחי בצפון אמריקה בגילאים המוקדמים של תור הקרטיקון.
מסיבת העיתונאים ב-1999 משכה מיד את תשומת הלב של העיתונות העולמית, מה שהוביל לדיווחים רבים (ולא מדויקים) על "מציאתו של הדינוזאור הכי גדול בעולם!".
ככל הנראה הזאורופוסידון היה הדינוזאור הכי גבוה אך הוא לא היה הארוך והכבד ביותר.
הארגנטינוזאורוס הוא מועמד מתאים יותר לתואר "הדינוזאור הגדול ביותר", הכמות הדלה של המאובנים שנמצאו לא מאפשרת ליצור דירוג מדויק.
שרידי הזאורופוסידון שנמצאו היו ארבע חוליות אמצע צוואר (מספרים 5 עד 8), כשצלעות הצוואר במקומן.
החוליות היו מאוד ארוכות כשהארוכה מביניהן באורך של כ-, מה שהופך אותה לחוליה המתועדת הארוכה ביותר.
בחינה של העצמות גילתה שהם משובצות בתאי אוויר קטנים, ושהן מאוד דקות בדומה לעצמות של התרנגולת והיען, דבר שהפחית ממשקל הצוואר והקל על הרמתו.
אומדן הגודל של הזאורופוסידון מבוסס על השוואה בין חוליות הצוואר שנמצאו לבין ממצא HM SII ששייך לג'ירפטיטאן ברנקאי ממוזיאון המבולט שבברלין.
ה-HM SII הוא הממצא השלם ביותר של ברכיוזאורים, אך הוא אינו מורכב מברכיוזאור יחיד ולכן הפרופורציות שלו לא מדויקות לגמרי.
השוואה של הזאורופוסידון לקרובי משפחה ברכיוזאוריים אחרים בעייתית מכיוון שהממצאים מועטים מאוד.
אורך הצוואר של הזאורופוסידון מוערך ב-11.25 עד 12 מטרים, לעומת אורך הצוואר של הברכיוזאור HM SII שמוערך ב-9 מטרים.
האומדן הזה מבוסס על ההשערה הסבירה שפרופורציות הצוואר של שני הדינוזאורים היו דומות.
הזאורופוסידון יכל כנראה להרים את ראשו לגובה של מעל האדמה, שזהו בערך הגובה של בנין בן 6 קומות.