tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, אין בכך כדי להוריד מחשיבותה ומהשפעתה של שיטת שפינוזה על התפתחות הפילוסופיה המערבית, בהיותה אחת מאבני הדרך החשובות ביותר בביסוס הפילוסופיה הרציונליסטית.
רבים גם מעריכים את תורתו של שפינוזה על האסתטיקה הרבה שהיא מצטיינת בה, ויש אף המשווים אותה לשירה.
יש הטוענים כי למרות הצורה האוקלידית של הספר, הוא כתוב, למעשה, בצורה סוקראטית, המשדלת את הקורא למצוא את פתרונות הבעיה הפילוסופית בכוחות עצמו.
ההנחה בבסיס תפישה זו, נשענת על סתירות במהלך הספר, ועל אי הנחת אקסיומות בסיסיות.
אמנם כל נעלה הוא נשגב (כבד) ויקר (מעט) במציאות".
בנספח לחלק הראשון של ספרו 'אתיקה', שפינוזה מבקר את השימוש בבורות כהסבר לתופעות טבע, ומצהיר: "Ignorantia non est argumentum" ("בורות איננה טיעון").
הוא מתנגד לתאולוגים הטוענים כי רצון האל הוא הסיבה לכל דבר, רק משום שאין בנמצא הסבר אחר.
עבור שפינוזה, הסתפקות כזו נוגדת את עקרונות ההבנה הרציונלית שעליהם מבוססת שיטתו.
חירות וחופש הבחירה אצל האדם והאל
שפינוזה הוא אבי הדטרמיניזם, ואין אצלו מקום לחופש בחירה – לא אצל האדם ולא אצל האל (למעשה, האדם והאל הם אותו ה'יש' מבחינה אונטולוגית כאשר האדם הוא "אופן" של האל).
מאחר שהאל הזהה לטבע כולו קיים בהכרח, כל דבר קיים בהכרח בשל הסיבות (האל-טבע) שגרמו את קיומו.
אין אקראיות באל-טבע, לכל דבר יש סיבה בשרשרת הסיבות – גם ברמה החומרית וגם ברמה הנפשית (אידאה).
ולכן לא נשאר מקום לרצון חופשי משוחרר מסיבתיות.
בחלק הראשון של 'אתיקה' מגדיר שפינוזה את חופש הרצון:
"חופשי נקרא אותו הדבר הקיים מתוך הכרח טבעו בלבד, ונקבע לפעול על ידי עצמו בלבד ואילו הכרחי, ...
נקרא אותו דבר הנקבע על ידי האחר להתקיים ולפעול בדרך קבועה ומסוימת".
חופשי הוא מי שפועל מתוך ההכרח הפנימי שלו – כלומר מי שמחולל בעצמו את פעולותיו, ושפעילותו נובעת ממהותו או מטבעו.
כלומר – אף על פי שהוא כפוף לטבעו, הוא נקרא חופשי.
יש כאן העמדה של תלות בגורם חיצוני מול היקבעות עצמית שהוא החופשי אצל שפינוזה.
ניתן להסיק מתוך דבריו שהאל אינו יכול להיות חופשי (שהרי הוא פועל מתוך הכרח טבעו), אך לפי הבנתו של שפינוזה את מושג החופש, האל הוא למעשה החופשי היחידי: האל מוגדר כסיבת עצמו והעצם היחידי שקיים במציאות.
הגדרתו של 'עצם': דבר שעל מנת להבינו אנו לא זקוקים למושגים אחרים.
שום סיבה חיצונית אינה משפיעה על העצם, והוא פועל רק מתוך הכרח טבעו ולכן הוא חופשי.
סיבת עצמו = עצם = אל.
הגדרה זו של חופש משעבדת למעשה את האל לחוקי המתמטיקה והפיזיקה השונים, וזאת משום שאלו החוקים שמהווים את מהות האל ולכן כפוי עליו לפעול על פיהם; הוא לא יכול לברוא עולם שבו חוקי המתמטיקה והפיזיקה שונים ממה שהם בעולם הזה; הוא לא יכול לברוא מציאות שבה 2+2 הם 5.
התבונה – מפתח לחירות האדם
לכאורה המצב אצל האדם חמור בהרבה – לא רק בגלל הדטרמיניזם אין לו רצון חופשי, אלא גם על פי הגדרת החופש של שפינוזה אין האדם חופשי – וזאת משום שכמו כל דבר פרטי או סופי, התנהגותו נקבעת על פי סיבות חיצוניות קודמות ועל פי האל (מבחינה פנימית).
כלומר אין לו היקבעות פנימית.
אף על פי האמור לעיל – בסופו של דבר שפינוזה כן מגדיר מה היא חירות האדם לפי דעתו, ונותן שתי אפשרויות מרכזיות: 1) החירות היא ברכת האושר.
2) שלטון התבונה על הרגש.
אנו נתרכז בתבונה כמפתח לחירות: חופשי הוא זה שתבונתו שולטת ברגשותיו.
כלומר התבונה היא הדרך להשגת חירות.
מכאן אתה למד שיש לאדם דרגות שונות של חופש, תלוי ברמת השליטה של תבונתו על רגשותיו.
ניתן להסביר גישה זו בכך שנגדיר את האני האמיתי כאני החושב, כאני התבוני.
כאשר ה"אני" האמיתי שולט אזי האדם חופשי באמת.
אם יצריו ורגשותיו של האדם שולטים בו אז הוא משועבד.
כפי ששפינוזה מציין באתיקה (חלק ד משפט 68): "חופשי אני קורא לאדם המודרך אך ורק על ידי התבונה שלו".
התבונה – מפתח להתנהגות ראויה אצל האדם
מכאן שפינוזה הולך עוד צעד אחד, בכך שהוא מציין כי האדם שפועל מתוך תבונה והתגברות על הרגשות, הוא האדם החופשי והוא אדם שמתנהג כראוי.
לסיכום: בשלב ראשון שפינוזה לוקח מהעולם את החופש והחירות כאשר הוא מציג לנו את הדטרמיניזם והסיבתיות שלו.
בשלב שני, הוא מגדיר מחדש את המושג חופש, מראה כי האל הוא היחידי שחופשי בהגדרה.
בקשר לאדם, שפינוזה מראה כי גם האדם יכול להשיג סוג מסוים של חופש בכך שתבונתו תגבר על רגשותיו ותדריך אותו בחייו.
בניגוד לאל, חירותו של האדם היא לא בהגדרה ויש לה דרגות שבהן האדם צריך לטפס בכוחות עצמו.
לפי שפינוזה, הכרת כתבי הקודש היא הכרת ההיסטוריה האמיתית שלהם, המכשול העומד בכך הוא המשפטים הקדומים של התאולוגיה שכבשו את דעתם של האנשים.
שפינוזה גרס כי פירושו של אבן עזרא על פסוקים אחדים בתורה מרמזים לכך שסבר שלא משה הוא שכתב את החומש כפי שהוא לפנינו, כי אם איש אחר שחי בזמן מאוחר יותר.
שפינוזה מבאר את הראיות שמצא בפסוקים אלו בעצמו:
'בעבר הירדן' – לא ייתכן שמשפט זה ייכתב על ידי משה שלא עבר את הירדן.
כל ספרו של משה הועתק על היקפו של מזבח אחד – מכאן שספרו של משה היה קצר יותר מהחומש שלפנינו (המזבח היה מורכב מ-12 אבנים, וזה לדעתו של שפינוזה 'סוד ה-12' של אבן עזרא, או אולי 12 הקללות שמצויות באותו הפרק, או אולי הפרק האחרון שבו מסופר על מות משה).
'ויכתוב משה את התורה' – ניסוח של היסטוריון מאוחר.
'והכנעני אז בארץ' – משתמע מכך שבזמן שהדברים נכתבו הכנענים כבר לא היו בארץ.
'בהר ה' יראה' – בחירת ההר נעשתה לא בימיו של משה, אלא מאוחר יותר.
'הלא הוא ברבת בני עמון...' עיר שנכבשה רק בימי דוד.
שפינוזה הסתמך על טיעונים ספרותיים ולשוניים נוספים:
רוב התורה מתייחסת למשה בגוף שלישי.
התורה מספרת על מותו של משה, ואף מוסיפה ש'לא קם נביא עוד בישראל כמשה אשר ידעו ה' פנים אל פנים' – משפט עם פרספקטיבה רחוקה, ושאין איש יודע את מקום קבורת משה 'עד היום הזה'.
מקומות מסוימים בתורה נקראים שמות מאוחרים – אברהם רדף עד 'דן' (שם שניתן למקום בספר שופטים).
בעוד מקרים לתורה יש פרספקטיבה רחבה ומאוחרת – בני ישראל אכלו את המן 'עד שהגיעו לארץ', 'ואלה המלכים אשר מלכו בארץ אדום לפני מלך מלך לבני ישראל'.
מוזכרים ספרים כגון ספר מלחמות ה', 'ספר הברית' (שמות כב) וספר תורת אלהים.
על סמך טיעונים אלו כתב שפינוזה כי ספר תורת האלוהים שנתחבר בידי משה לא היה החומש, אלא ספר אחר שמחבר החומש שילב בתוך חיבורו.
לדעתו של שפינוזה, אף ספרי יהושע-שמואל לא נכתבו בידיהם, שכן יש ראיות רבות בספרים המעידות על איחור הספרים – בשופטים, 'בימים ההם אין מלך' – דהיינו ישנו מחבר בעל פרספקטיבה היסטורית.
שפינוזה מציע אלטרנטיבה לחיבור התנ"ך.
לשיטתו כלל הספרים הללו נכתבו בידי היסטוריון אחד ויחיד, שרצה לתאר את קדמוניות היהודים מראשיתן ועד לחורבן הראשון של ירושלים.
לדבריו, הספרים מקושרים ביניהם בצורה כזו שמתוך ההקשר נוכל לדעת שהם אינם אלא דבריו של היסטוריון אחד: מיד אחרי מות משה עוברים ליהושע, ומשם לשופטים וכן הלאה.
מחבר הספרים התחיל במוצאו של העם העברי, ממשיך במתי חוקקו לו חוקים, איך כבשו את הארץ, איך מינו מלכים עד לחורבן הממלכה.
אמנם, על דברים אחרים מדלג אותו ההיסטוריון והוא מפנה את הקורא לספרים אחרים (דברי הימים למלכי ישראל וכו'), נמצא – כל הספרים הללו מגמה אחת להם – "ללמד את דברי משה ופקודותיו, ולהוכיחם על-פי אחרית המאורעות".
שפינוזה נוטה לחשוב שההיסטוריון הוא עזרא הסופר, שכן המקרא מכנה אותו 'סופר' ומעיד עליו שהיה 'שוקד על תורת ה' לדרשה ולתקנה'.
חוקרים מציינים כאפשרות שאת ההשראה לביקורת קבל שפינוזה מלה-פיריר .
רבים מחברי תנועת ההשכלה היהודית ביטאו בנסיבות שונות תחושת החמצה על שהיהדות איבדה את הפילוסוף היהודי-הולנדי, וראו בכך תעודת עניות.
עמדה אופיינית זו מבטא נחמן, גיבורו של מ.ז.
רבים מן המשכילים (בעיקר משכילי גליציה) במאה התשע עשרה הפנימו את תורתו ודמותו של שפינוזה באופן אישי, עד כי לכל אחד היה שפינוזה "שלו", שקווי המתאר הביוגרפיים והרעיוניים שלו לא בהכרח תאמו באופן שלם את אלה של שפינוזה עצמו.
המשותף לכל הגרסאות הייתה העובדה שכולם ראו בנסיבות חייו של שפינוזה דוגמה נאמנה למופת האנושי-המשכילי שעיצבו לעצמם: כמותם, מרד במימסד הרבני; כמותם, סירב לחיות במסגרת קהילתית מסורתית, וכמותם – עשה זאת תוך הסתמכות על תפיסות רציונליסטיות והתרחקות מוצהרת מן המרכיב המיסטי שבדת ובפולחן.
כדי שלא להיקלע לקונפליקט רעיוני, נמנעו המשכילים מפרשנות לתורת שפינוזה ורק הניחו שהכילה דו-משמעות דיאלקטית ביחס לאמונה באלוהים, למוסר הנביאי ולמשמעות הלאומית של תורת משה.
במיוחד אימצו משכילים אלו את הרעיון השפינוזאי לפיו היהדות במקורה אינה דת אלא תורה וחוקה מדינית שנועדה לאחד את העם במסגרת לאומית ולחולל בדרך זו הוויה ארצית קולקטיבית.
באופן מובהק, השפיע שפינוזה בעיקר על חוג החוקרים וההוגים שהתקבצו סביב כתב העת "החלוץ".
כמו אחרים, גם משכילים אלה נטלו מאישיותו ומתורתו רק את הנחוץ להם: מבחינה אישית, הוא היה בעיניהם המרטיר הראשון של ההשכלה, ששילם את מחיר המרידה במימסד הרבני בכך שסבל רדיפות ובדידות חברתית.
היחיד שהתקרב ביותר להבנת המכלול של פילוסופיית הדת השפינוזאית ואף הציע שיטה פילוסופית דתית משלו, היה אברהם קרוכמל.
כבר בספריו המוקדמים, "דעת אלהים בארץ" ו"אג[ו]דת מאמרים", התעמק קרוכמל בפילוסופיה של שפינוזה באופן כולל, וקבע כי מראשיתה הקדם-פילוסופית הייתה דת ישראל מכוונת להכרת אלוהים בפעולתו הארצית ולהגשמת האידיאל האלוהי בחיים הארציים.
בניגוד לדתות הפגאניות – היו אבות האומה ראשונים להכרה באלוהים כמהות טרנסצנדנטית אידיאלית, אך בניגוד לנצרות ששאפה להיגאל מן החיים הארציים ולהתרומם אל מישור הרוחניות העל-ארצית באמצעים מיסטיים שיחברו את המאמין אל רוח אלוהים אובייקטיבית שמחוץ לעולם – התכוונה היהדות לגרום לעילוי הכוחות האלוהיים הנמצאים באופן אימננטי באדם ובטבע כאחד.
קרוכמל תרם את החיבור המקיף ביותר בין תורתו של שפינוזה במתכונתה הכוללת ובין הפילוסופיה היהודית, ואת הניסיון המרשים ביותר ליישב בין הכפירה לכאורה של שפינוזה ובין תורת ישראל, וזאת בספרו "אבן הראשה".
נקודת המוצא של ספר זה היא שהגדרתו של שפינוזה ככופר נובעת בעיקר מקוצר דעתם של "שלומי אמוני ישראל", שחסרו כלים פילוסופיים להבין ששפינוזה ייצג תפנית הכרחית שנדרשה לתורת ישראל כדי שתגיע למלוא "הכרת עצמה", ותוכל להגשים הכרה זאת, שהיא ייעודה המקורי, בקרקע הפורייה של העת החדשה.
הגשמה זו תתקיים בדרך של פיתוח התפקיד שהיה שמור לדת, לדעת שפינוזה, בחוקת משה, קרי: היותה הגורם המבטיח את האלמנט הדמוקרטי בארגון הדתי-חברתי, וזאת בניגוד לעריצות שאפיינה את הארגונים הפגאניים.
בעת החדשה, בה קמה לתחיה הדמוקרטיה הייצוגית, ניתן יהיה, לדעת קרוכמל, להשלים את התהליך שאפיין את תורת משה ולהקים פרלמנט יהודי כלל עולמי שישאב את כוחו מן הסמכות הדתית, ויקבע את אורחות החיים החברתיים המייתרים ומאחדים את העם היהודי.
לפי הפילוסוף שלמה מימון, תורתו התאולוגית של שפינוזה מתיישבת עם תורת הצמצום כפי שפותחה בקבלת האר"י, וטען כי אין הקבלה אלא 'שפינוזיות מורחבת'.
הדגש השפינוזאי על כך שהיהדות איננה אמונה פרטית אלא חוקה מדינית, קסם במיוחד לתומכי הציונות ולתנועה הציונית.
הם פירשו את הגותו של שפינוזה כהפרדה בין לאומיות ודת, ואף הפרדה בין היהדות הדתית למיניה לבין היהדות החילונית.
בשנת 1927 חרג פרופסור יוסף קלוזנר מן הנימה האקדמית המקובלת, ובסערת רגשות בלתי מוסתרת כתב: "...לשפינוזה היהודי נקרא...
מעל רמת הר הצופים, מתוך מקדש המעט שלנו – האוניברסיטה העברית בירושלים – הותר החרם!
סר עוון היהדות נגדך וחטאתך לה תכופר!
אחינו אתה, אחינו אתה, אחינו אתה!", גם אחרי קום המדינה חשו ראשיה צורך לאחד בין התקומה הלאומית והאתוס הדתי היהודי, וראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, נדרש לעניין באמרו, בשנת 1953, כי חובה להחזיר "ללשוננו ולתרבותנו העברית כתבי ההוגה המקורי ופילוסוף העמוק ביותר שקם בתוך העם העברי באלפיים השנים האחרונות..."
חקר אלוה: עם תורת האדם (מתורגם ומבואר עם מבוא גדול מאת שלמה ראבין), וינה: דפוס געארג בראג, תרמ"ה.
"תורת המידות", מתורגמת מרומית על ידי יעקב קלצקין, בצירוף הקדמה, הערות, מראה מקומות, תרגומי המונחים ובאוריהם ושתי תמונות.
ליפסיה: הוצאת אברהם יוסף שטיבל, תרפ"ד (ירושלים: אקדמון, 1967).
אתיקה (תרגם מלטינית והוסיף מבוא והערות: ירמיהו יובל), תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ג-2003.
מאמר תאולוגי מדיני (תרגם: חיים וירשובסקי), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשכ"ב-1961.
שפינוזה – איגרות, תרגם מלאטינית והוסיף מבוא, ביאורים, הערות ומפתחות, אפרים שמואלי, ירושלים: מוסד ביאליק, 1963 .
מאמר על דבר השתלמות שכל האדם (מתורגם עברית מאת יצחק בן מאיר מרגליות), ורשה: דפוס אלאפין, תרנ"ג.
השתלמות שכל האדם (מתרגם לעברית: יצחק בן מאיר מרגליות), ורשה: מ' ערליכמן, תרצ"ה.
מאמר על תיקון השכל (תרגם מרומית: נתן שפיגל; ערך, הקדים מבוא והוסיף הערות: יוסף בן שלמה), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשל"ג.
מאמר קצר על אלוה על האדם ואשרו (מתורגם מהולנדית על ידי ישעיהו בן יהודה ליב זנה, בצירוף מבוא והערות), תל אביב: א"י שטיבל, תרצ"ה.
מאמר קצר על אלוהים, האדם ואושרו (תרגום מהולנדית: רחל הולנדר-שטיינגרט; ערך, הקדים מבוא, פירש והוסיף הערות: יוסף בן שלמה), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשל"ח-1978.
מאמר מדיני (תרגום הערות: חיים וירשובסקי; הוסיף מבוא ומפתחות: נתן שפיגל), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ב-1982.
דקדוק שפת עבר (תרגם: שלמה רובין), קרקוב: יוסף פלעסנער ושותפו, תרס"ה-1905.
ברוך שפינוזה, שלמה מימון, אחרים, עם הספר, 2009
ברום (Bromine, מיוונית: βρῶμος (ברוֹמוֹס) = סרחון) הוא יסוד כימי ממשפחת ההלוגנים שסמלו הכימי Br ומספרו האטומי 35.
מולקולת הברום מורכבת משני אטומי ברום הקשורים ביניהם בקשר קוולנטי יחיד (Br-Br) ומסומלת כ-Br2. בטמפרטורת החדר ברום הוא נוזל בצבע אדום-חום, המתנדף לגז אדום (שצבעו מזכיר NO2) עם ריח שמזכיר כלור.
מבחינה כימית, תכונות הברום הן כשל שאר ההלוגנים, ובהתאם למקומו בטבלה המחזורית, הוא פעיל פחות מכלור, ופעיל יותר מיוד.
ברום כמעט ולא מסיס במים, ומסיס מאוד בפחמן דו-גופרי (CS2), כהלים (כמו מתנול) וחומצה אצטית.
ברום הוא חומר מחמצן חזק בנוכחות מים.
הוא מגיב במרץ עם אמינים, אלקנים, פנולים, פחמימנים ארומטיים (לדוגמה בנזן), קטונים וחומצות.
בנוסף לכך ברום מגיב עם אלומיניום, טיטניום, כספית ומתכות אלקליות אחרות.
הברום רותח ב-59 מעלות צלזיוס, קופא ב-7.3 מעלות מתחת לאפס ונמס ב-28 חלקים של מים.
כן נמס הברום באלכוהול ואתר.
בגלל התגובה הכימית החזקה של הברום מאחסנים אותו בבקבוקי זכוכית או ברכבות מיוחדות המיועדות לזה.
דליפת ברום עלולה להוביל לאפר"ן ותגרור פינוי ערים ועוד.
בעבר נעשה שימוש בברום לצורך חקלאות.
ברום הוא חומר מוצא לייצור תרכובות ברום שלהן יישומים רבים בתעשייה.
בחקלאות היה נפוץ השימוש במתיל ברומיד לחיטוי קרקע ממזיקים, אך בגלל פגיעתו בשכבת האוזון, נאסר השימוש בו על ידי 183 מדינות בפרוטוקול מונטריאול.
סוכם שהשימוש בו יפסק בהדרגה ושעד שנת 2005 לא יעשה כל שימוש במתיל ברומיד.
בעבר התרכובת החשובה ביותר של ברום הייתה אתילן דיברומי, C2H4Br2 כתוסף לבנזין ששימש להוצאת העופרת שמצטברת בצילינדרים של מנועי בנזין.
הוספת העופרת לבנזין הייתה דרושה כדי להעלות את דירוג האוקטאן של הבנזין למניעת נקישות מנוע בהעלאת יחס הדחיסה המאפשר קבלת הספק גבוה יותר ממנוע בנפח נתון.
התוספת של תרכובת הברום לבנזין מונעת הצטברות של עופרת בחלקי המנוע על ידי כך שבשעת שריפת הדלק נוצרת עופרת ברומידית בצורת אבקה שיוצאת עם גזי הפליטה.
שימוש נרחב וחשוב בתרכובת זו היה במלחמת העולם השנייה כתוסף לבנזין של מטוסי הקרב האמריקנים והבריטיים והיה גורם חשוב בניצחון.
בימי המלחמה היה שיתוף פעולה עם האוניברסיטה העברית בירושלים לניצול הברום שהופק מים המלח הפיכתו לתרכובת סידן ברומי (CaBr2 Calcium Bromide) במצב מוצק הבטוח למשלוח באוניות, לשם ניצולו במאמץ המלחמתי כתוסף לדלק ובמיוחד לדלק של מטוסים (המשלוח של ברום בצורת נוזל הוא מסורבל, מסוכן, רעיל ולא בטיחותי).
שימוש זה בברום היה קיים עד שהפסיקו להוסיף לדלק עופרת לטובת איכות הסביבה.
לברום תפקיד כחומר כימי המשמש לחיטוי בעשן.
לתרכובות ברום אי אורגניות יישומים בצילום.
ברום הוא תחליף טוב ליוד, שהרבה יותר יקר ממנו.
ברום נוזלי הוא גלאי אלקנים ופנולים:
כשאלקן בא במגע עם ברום נוזלי הוא ישנה את צבעו מכתום לשקוף.
כשפנול בא במגע עם ברום נוזלי הוא ישנה את צבעו מכתום ללבן.
הברום הוא חלק עיקרי במוצרי ים המלח.
חלק מנורות ההלוגן עושות שימוש בברום במקום ביוד להארכת חיי חוט הלהט.
בשל מחירו הגבוה, ברום בדרך כלל ממוחזר.
תהליך זה עדיף על השלכתו לסביבה.
ברום זוהה על ידי הכימאי אנטוני באלר (Balard) בימת מלח במונטפלייר שבצרפת ב-1826. באלר נתן לו את שמו לפי המילה היוונית bromos, "סירחון".
ברום הופק בכמויות גדולות רק בשנת 1860.
ברום אינו מופיע בטבע כיסוד, הברום מופיע בטבע בעיקר בצורת מלחים בכמויות מפוזרות בסלעים גבישיים.
מלחי ברום נמצאים בים בריכוז של 85 חלקיקים למיליון (ppm) כתוצאה מחלחול מצטבר.
בים המלח ריכוזו של ברום הוא בין 4600 ל-5300 חלקיקים למיליון (פי חמישים מריכוזו בים רגיל) ולכן הוא מופק שם בצורה רווחית מבחינה כלכלית.
בשנת 2001 הופקו בכל העולם 500 מיליון קילוגרם בקירוב של ברום.
ישראל וירדן הן יצרניות הברום הגדולות בעולם אשר חולשות ביחד על כ-60% מייצור הברום.
ישראל מייצרת כ-37% מהצריכה העולמית בעוד ירדן מייצרת כ-23%.
יצרניות חשובות נוספות הן סין, יפן והודו.
הברום בישראל מיוצר על ידי מפעלי ים המלח במפעל הברום.
המוצרים הרווחיים ביותר של מפעלי ים המלח, אשר מכינים אותם מברום, הם מוצרי הקוסמטיקה השונים.
הברום מזיק לרקמה האנושית במצב צבירה נוזלי, ואדיו גורמים לגירוי האף, העיניים והגרון.
אפילו ריכוז נמוך של ברום, כמו 10 חלקיקים למיליון, יכול לגרום לנזק, ושאיפת כמות גדולה יכולה לפגוע במערכת הנשימה.
חומרים לנטרול השפעת הברום: תמיסת אמוניה או נתרן-פרסולפיט 10%.
ברוכין הוא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בגוש מערבא שב, על גבעה בגובה 412 מטרים מעל פני הים, סמוך לכפרים הפלסטיניים בורוקין וכפר א-דיכ, ובמרחק כשני ק"מ מצפון-מזרח ליישוב עלי זהב, בתחום מועצה אזורית שומרון.
השם ברוכין מנציח את זכרו של הרב ברוך שלום הלוי אשלג, ודומה במצלול לשמו של הכפר הסמוך בורוקין.
בקרבת היישוב נמצאת חורבת חמד הנראית היטב מכביש 5, ושופצה על ידי בני נוער מברוכין.
במדרונות החורבה ישנן מערות קבורה מהתקופה הביזנטית, ובהן קבר בגוף הסלע, וחלל בצורת קשת עם תבליט לפיד בקיר.
בחורבה יש חמישה בורות מים ושרידי כנסייה ביזנטית עם עמודים ופסיפסים.
נכון לסוף 2020 ברוכין היא ההתנחלות שצומחת הכי מהר ביהודה ושומרון בקצב של 26.9% לשנה.
ביישוב פועלים סניף של תנועת הנוער בני עקיבא וישיבה קדם-צבאית.
על הקמת היישוב הוחלט בוועדת השרים לענייני התיישבות באפריל 1983, אולם ההחלטה לא יצאה אז אל הפועל.
היישוב הוקם ב-1999 על ידי גרעין בן שש משפחות מתלמידי ישיבת ארץ הצבי שביישוב פדואל הסמוך.
הקרקעות שעליהן התיישבו היו אדמות מדינה.
היישוב, שהיה באותה עת מאחז, התנהל באופן חלקי כשכונה של עלי זהב, ולכן הלמ"ס מנתה את תושביה כחלק מאוכלוסיית עלי זהב.
בשנת 2012 הכירה ממשלת ישראל בברוכין כיישוב עצמאי.
בשנת 2019 הוקמה ביישוב ישיבה קדם צבאית.
נכון לשנת 2025 לומדים בישיבה כ-160 תלמידים בגילאים שונים: 120 בחורים לפני גיוס בשיעורים א'-ג', 20 אברכים נשואים בעלי משפחות, וכ20 חברים בקבוצת 'בוגרי הצבא' שחזרו ללמוד בישיבה בתום השירות.
סמוך לברוכין נמצאת חוות שחרית.
הרב ברוך שמעון סלומון (ה' בטבת ה'ת"ש; 17 בדצמבר 1939 - י"ז באדר ה'תשס"ט; 13 במרץ 2009) היה הרב הראשי וראש אבות בתי הדין בפתח תקווה וראש ישיבת נחלת דוד.
נולד לרב דוד סלומון, רבו של כפר אברהם (אז עדיין יישוב עצמאי), ולצפורה, בתו של הרב ישראל אריה ספיר, מרבני פתח תקווה.
למד בישיבת אור ישראל לצעירים, ובהיותו בן 13 עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים.
לאחר נישואיו לרבקה לבית מנדלבוים עבר להתגורר בפתח תקווה.
בשנת תשכ"ה (1965) הקים על שם אביו את "ישיבת נחלת דוד" בכפר אברהם וכיהן בה כראש ישיבה.
לאחר פטירת אביו, שכיהן כרב שכונת כפר אברהם בפתח תקווה, ראש "חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי" וכראש הישיבה הטכנולוגית כפר אברהם, נבחר לכהן כרב השכונה, ואחיו הרב יעקב משה סלומון כיהן כראש הישיבה הטכנולוגית.
בשנת תשל"ט נבחר לרב האשכנזי של פתח תקווה לצד עמיתו הספרדי הרב משה מלכה.
לאחר פטירת הרב מלכה בתשנ"ז (1997) נשאר הרב סלומון לבדו בתפקיד רב העיר, עד לפטירתו בשנת תשס"ט (2009).
בצעירותו נטה הרב סלומון לציונות והיה חבר ב"חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי".
אולם בעקבות ההתנגדות לפסק דין האח והאחות של הרב שלמה גורן פרש הרב סלומון מחברותו בוועד רבני הפועל המזרחי, שבראשו עמד אז הרב שלמה גורן, ובשנים שלאחר מכן תמך בהקמת דגל התורה על ידי הרב שך.
הרב סלומון עמד בראש המאבק נגד פתיחת קולנוע היכל בשבת, ועמדותיו היו נחשבות למחמירות, דבר שהתבטא במתן הכשרות לעסקים בעיר על ידי המועצה הדתית.
תקופה מסוימת נמנע הרב סלומון מלחתום על תעודות כשרות אף על פי שהוא נדרש לעשות זאת על פי החוק.
נפטר בי"ז באדר ה'תשס"ט ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
הרב יוסף וידמן, יליד ירושלים תושב מתתיהו, ר"מ בישיבת 'הישיבה לצעירים פתח תקווה'
הרב יונה ולר, ראש כולל 'בית הדסה'
הרב שלמה בקשט, הרב הראשי לאודסה והמחוז (אוקראינה)
הרב שלמה כ"ץ ראש ישיבת 'חברון'
הרב משה צוקר ר"מ ישיבת 'תורה אור'
הרב משה פינטו, ראש ישיבת 'פאר משה'
הרב אלעד עידאן משגיח ישיבת "ולבנימין אמר" ברכיה ועורך עלון "בית נאמן"
הרב שמואל עידאן (עידן) רב ומשגיח בישיבת "ולבנימין אמר" ומרצה בכיר
הרב אברהם אהרן נחשון ר"מ בישיבת היישוב החדש הרב עמיאל בתל אביב
ברוכים הבאים לצפון הוא סרט קומדיה צרפתי.
הסרט שיצא בשנת 2008, הוא אחד מהסרטים הצרפתיים המצליחים ביותר מבחינה מסחרית, עם למעלה מ-20 מיליון צופים והכנסות של קרוב ל-200 מיליון דולר בצרפת בלבד.
במרכז עלילת הסרט נמצא פיליפ אברמס, מנהל סניף דואר מפרובאנס שבדרום צרפת.
כעונש על שניסה להתחזות לנכה על מנת שתאושר לו העברה לסניף בריביירה, הוא מועבר לנהל את סניף הדואר בעיירה ברג.
עיירה זו ממוקמת בחבל נור-פה דה קאלה שבקצה הצפוני של צרפת, חבל ארץ בעל שם של בעל מזג אוויר קר וגשום המאוכלס באנשים בעלי מנהגים מוזרים הדוברים ניב של צרפתית בשם שטי.
לאחר קשיי התאקלמות מגלה אברמס כי החיים בצפון אינם קשים כפי שתיאר לעצמו.
הוא מסתיר מאשתו הסובלת מדיכאון את העובדה שהוא אוהב את מקום העבודה החדשה שלו ואת צוות העובדים, ואף מביים תאונה כדי שלא תגיע.
כשהיא מגיעה לבסוף, מביימים העובדים כפר בסביבת העיירה ברג ומתנהגים בצורה גסה בכוונה, אך השקר נחשף ואברמס נאלץ להתעמת עם אשתו, המבינה ללבו בסופו של דבר.
בעלילת המשנה מתרחש סיפור אהבה בין אנאבל עובדת הדואר לבין הדוור (בגילום הבמאי דני בון) שגר אצל אימו השתלטנית, ואף מפתח בעיות שתייה עקב חמימות התושבים, המציעים לו לשתות אצלם בכל פעם שהוא מביא את הדואר.
באחת הסצנות, מצטרף אליו אברמס לסיבוב חלוקת הדואר על אופניים, במטרה להניא אותו מלשתות, אך לבסוף הוא שותה יותר ממנו ועושה תאונת אופניים.
לבסוף, בהשראת אברמס, מצליח הדוור לזכות באנאבל.
ברוכים הבאים לזומבילנד הוא סרט זומבים פוסט-אפוקליפטי קומי אמריקאי, שיצא לאקרנים ב-2 באוקטובר 2009. את הסרט ביים רובן פליישר על פי תסריט מאת רט ריס ופול ורניק.
בתפקידים הראשיים משחקים וודי הרלסון, ג'סי אייזנברג, אמה סטון ואביגיל ברסלין, כניצולים בעולם הנשלט על ידי זומבים.
הארבעה עושים את דרכם מטקסס לקליפורניה בניסיון למצוא מפלט בפארק שעשועים בשם "פסיפיק פליילנד" בלוס אנג'לס, שעל פי השמועה הוא מקום חופשי מזומבים.
ארבעת הגיבורים לא מזדהים בשמותיהם מחמת זהירות, אלא בשמות ערים הקשורות לכל אחד מהם, כשמות פרטיים: טלאהאסי (פלורידה), קולומבוס (אוהיו), ויצ'יטה (קנזס), וליטל רוק (ארקנסו).
רק בסוף הסרט מגלה ויצ'יטה לקולומבוס את שמה האמיתי: קריסטה.
קולומבוס (אייזנברג) מתנהל על פי רשימת "כללים", המסייעים לו לשרוד במקום בו בני אדם אחרים כשלו, והושמדו על ידי הזומבים.
הסרט זכה לשבחי הביקורת והיה אף להצלחה קופתית.
ב-17 ימים גרף הסרט 60.8 מיליון דולר, והפך לסרט הזומבים הרווחי ביותר בהיסטוריה של הקולנוע האמריקני (באותו זמן).
סרט ההמשך, "זומבילנד 2: ירייה כפולה", יצא באוקטובר 2019.
במהלך אביב 2021 צפוי לצאת משחק וידאו המבוסס על הסרט וההמשכון.
זן מוטנטי של מחלת הפרה המשוגעת הפך את רוב בני האדם לזומבים קניבלים בתוך חודשיים לאחר ההתפרצות הראשונית.
תלמיד מכללה בודד בשם "קולומבוס" (אייזנברג) מנסה לעשות את דרכו אל קולומבוס, אוהיו כדי לראות אם הוריו עדיין בחיים.
לאורך קטע הכביש, הוא פוגש את "טלאהאסי" (הרלסון), גם הוא ניצול נודד אשר נראה מונע אך ורק על ידי רצונו למצוא טווינקי.
שני הגברים נכנסים לחנות מכולת מקומית בחיפוש אחר טווינקי, שם הם מחסלים מספר מהנגועים.
בחדר אחורי, הם נתקלים ב"ויצ'יטה" (סטון) ובאחותה בת ה-12, "ליטל רוק" (ברסלין).
האחיות היו נוכלות עוד לפני האסון, והן מערימות על טלהאסי וקולומבוס וגורמות להם למסור להן את כלי הנשק שלהם.
הבנות עוזבות, ולוקחות גם את הרכב שלהם.
שני הגברים נאלצים כעת ללכת ברגל, ומוצאים האמר מצויד בנשק.
טלהאסי יוצא לחפש נקמה, אבל כשהם מדביקים את הבנות, השתיים שוב יוצאות במאבק עם ידן על העליונה, ולוקחות מהגברים את נשקם ורכבם שוב.
טלהאסי מצליח לקחת את האקדח של ליטל רוק וגורם לתיקו מקסיקני.
קולומבוס גורם להפסקת אש מתוחה, וכולם נוסעים יחד בהאמר.
הבנות אומרות שהן הולכות לפארק שעשועים הנקרא "פסיפיק פליילנד", שהוא לכאורה נקי מזומבים.
קולומבוס לא רוצה ללכת בהתחלה, אבל כאשר ויצ'יטה מודיעה לו כי עיר הולדתו הושמדה, הוא נשאר עם הקבוצה.
כאשר הם מגיעים להוליווד, טלהאסי לוקח אותם לאחוזה של ביל מארי.
טלאהאסי וויצ'יטה פוגשים את מאריי עצמו, כשהוא לא נגוע אבל במסווה של זומבי כדי שהוא יכול ללכת ולשחק גולף בשלום בין הנגועים.
כאשר מאריי מנסה להפחיד את קולומבוס וליטל רוק בתור מתיחה, קולומבוס יורה בו, מכיוון שהוא מאמין שהוא זומבי אמיתי.
כשמאריי גוסס, ליטל רוק שואלת אם יש לו חרטות, והוא עונה לה עם נשימתו האחרונה, "גארפילד, אולי." מאוחר יותר, קולומבוס מגלה שטלאהאסי התאבל על בנו הצעיר, שנלקח על ידי הזומבים, ולא הכלב שלו, כפי שהוא נתן לקולומבוס להאמין מקודם.
ויצ'יטה כמעט מנשקת את קולומבוס, אלא שהיא חוששת להתאהב ולכן היא עוזבת עם ליטל רוק לפסיפיק פליילנד ללא אזהרה.
קולומבוס משכנע את טלהאסי הסרבן לעקוב אחריהן עם אחד מכלי הרכב של מאריי.
בפסיפיק פליילנד, ויצ'יטה וליטל רוק מפעילות את כל המתקנים והאורות, והדבר מושך כמויות עצומות של זומבים.
במהלך הקרב שמתפתח, השתיים נשארות לכודות במתקן הבלאק ממבה.
טלהאסי וקולומבוס מגיעים בדיוק כשהכדורים של האחיות נגמרים.
טלאהאסי מפתה את הזומבים משם, ואז נועל את עצמו בתא משחק, יורה בזומבים בשעת הפנאי שלו, בעוד קולומבוס הולך לאחיות.
בהכרת תודה על כך שניצלו, ויצ'יטה מגלה ששמה האמיתי הוא קריסטה והם מתנשקים.
טלהאסי נפטר מהזומבים הנותרים, ואז אוכל באושר טווינקי שליטל רוק מצאה.
הקבוצה יוצאת מפסיפיק פליילנד ביחד וקולומבוס מגלה שהוא מצא סוף סוף את מה שהיה חסר לו: משפחה.
הרלסון הסכים לקחת את התפקיד בארבעה תנאים, ששניים מהם היו בעניין הליהוק וצוות ההפקה.
השלישי היה שהסרט יהיה מחויב לסביבה, התנאי הרביעי שהרלסון דרש היה שהבמאי רובן פליישר, לא יאכל מוצרי חלב במשך שבוע, משימה שפליישר תיאר אותה "כמו [לדרוש מ]אלכוהוליסט לא לשתות".
פליישר הצליח ושמר על תזונה צמחונית במשך 11 חודשים.
אביגייל ברסלין - ליטל רוק
ביל מארי - הופעת קמע בתפקיד עצמו
בדיחה חוזרת, והנושא המרכזי לאורך כל הסרט, הוא רשימה של כללים שקולומבוס מתחיל כדי לשרוד בעולם השורץ זומבים.
עד סוף הסרט, ברשימה שלו יש שלושים ושלושה כללים, אבל רק מעטים מוזכרים.
סדרה של קטעי וידאו לקידום הסרט בכיכובם של וודי הרלסון וג'סי אייזנברג הרחיבה את הרשימה שהוצגה בסרט.
הקפד על וידוא הריגה ("ירייה כפולה", "כלל" שהיה למוטו של הסרט הבא)
שא עמך רק מטען קל.
אל תהיה גיבור (בסוף הסרט, קולומבוס שובר את הכלל והופך אותו ל"היה גיבור").
כשיש ספק, ודא שיש דרך להתחמק.
קשור את הנעליים בקשר כפול.
"מערכת הגוף (גם: חבר)": אף פעם אל תהיה לבד (שמו של פרק מהסדרה "The Venture Bros").
תמיד היה עם תוכנית גיבוי.
התסריטאים, רט ריס ופול ורניק החלו לעבוד על התסריט בשנת 2005, כאשר חשבו במקור כי המדובר בפיילוט לסדרת טלוויזיה.
הבמאי רובן פליישר, שהיה בעל ניסיון בפרסומות ווידאו קליפים, אך טרם צילם סרט קולנוע, סייע להם לעבד את התסריט לקולנוע, בכך שסיפק למסעם של הגיבורים יעד מסוים - פארק שעשועים.
מלכתחילה תוכנן כי בסרט ישתתף שחקן ידוע שישחק את עצמו כזומבי.
בתחילה תוכנן לשתף את פטריק סווייזי, ולאחר מכן הוזכר שמו של סילבסטר סטאלון.
ביל מארי נבחר ברגע האחרון, ואת רוב התפקיד שיחק באלתור.
שלב הצילומים החל בפברואר 2009, נמשך 41 יום, והתקיים באתרים שונים במדינת ג'ורג'יה, בהם העיירה ואלדוסטה ופארק השעשועים "" הסמוך לה.
תשומת לב מיוחדת ניתנה לעיצובם של הזומבים.
לצורך הזה הובא איש האפקטים המיוחדים ואמן האיפור טוני גרדנר, שבעבר סייע בעיצוב הזומבים בוידאו קליפ "מותחן" של מייקל ג'קסון ועבד בסרטים נוספים.
הצלם מייקל בונווילן, שהיה אחראי לצילום הסרט קלוברפילד (2008) בסגנון פאונד פוטג', הובא על מנת להעניק לסרט מגע של סרט תיעודי כביכול, המצולם במצלמת יד.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ברובן ממבקרים.
אתר האינטרנט Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון של 90% בשקלול של 237 ביקורות.
ההסכמה הכללית של האתר על הסרט הייתה: "מצחיק בטירוף ומלא בדם, הסרט הוא הוכחה לכך שתת-סוגת הזומבים רחוקה מלמות".
באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון משוקלל של 73 מתוך 100 בהתבססות על 31 ביקורות.
על פי האתר הסרט בעל "ביקורות חיוביות באופן כללי".
ריצ'רד קורליס ממגזין TIME תיאר את הסרט כ"נסיעה מלהיבה, מתחילתה ועד סופה" ונימק "אדגר רייט וסיימון פג הציבו רף גבוה לתת-הז'אנר עם צאתו של הסרט מת על המתים, אך ייתכן שהבמאי פליישר וצמד התסריטאים ורניק וריס גברו עליהם עם זומבילנד".
"זו לא עוד קומדיית זומבים טובה, זה סרט מעולה, נקודה".
מבקר הקולנוע הידוע רוג'ר איברט הופתע מהיכולת של הסרט להיות הומוריסטי גם כאשר נותרו זומבים בפוקוס הסרט והרגיש ש"הכל היה יכול להיות קודר ומדכא, אך לא כאן.
יוצרי הסרט מראים תזמון קומי מכוון היטב".
הוא העניק לסרט ציון של 3 מתוך 4 כוכבים.
מייקל אורדונה מהלוס אנג'לס טיימס שיבח את הבמאי פליישר על כך שהביא "שנינות חדה ותזמון ללא דופי לתהליכים".
ליסה שוורצבאום מהאנטרטיינמנט ויקלי כתבה: "עמוק בפנים, הסרט הוא סרט מסעות מלוטש ומצחיק בכיכובם של ארבעה שחקנים אהובים".
בסוף השבוע הראשון ליציאתו, הסרט היה מדורג במקום הראשון בהכנסות בצפון אמריקה והרוויח $24,733,155, כתקציב הסרט, ממכירת כרטיסים.
17 ימים לאחר יציאתו, הפך הסרט לסרט הזומבים המרוויח ביותר בהיסטוריה כאשר הספיק לגרוף 60.8 מיליון דולר ועקף את הסרט שחר המתים משנת 2004 שהחזיק בשיא.
בתחום המדיה הביתית, הסרט יצא ל-DVD ו-Blu-ray ב-2 בפברואר 2010 על ידי סרטי סוני.
כל צוות השחקנים הראשי חזר להפקת סרט המשך, "זומבילנד 2: ירייה כפולה", שיצא לאקרנים ב-18 באוקטובר 2019.
ב-4 במרץ 2021 הודיעו חברות "Sony Pictures Virtual Reality (SPVR)" ו-"XR Games" שבמהלך האביב עתיד לצאת משחק הווידאו "Zombieland VR: Headshot Fever", המתרחש ביקום הקולנועי של "זומבילנד", עם דמויותיהם המונפשות של ארבעת הגיבורים.
המשחק תואם את "אוקולוס קווסט" ו"אוקולוס ריפט", משקפי מציאות מדומה שפותחו על ידי מותג "Oculus VR" של תאגיד "מטא", "HTC Vive" של "HTC", משקפי מציאות מעורבת "Windows Mixed Reality" המשולבים במערכת הפעלה Windows 10 של "מיקרוסופט", ובהמשך יותאם המשחק למשקפי מציאות מדומה "פלייסטיישן" של "סוני".
ברוך תור-רז (טוריס) (23 באוקטובר 1936 – 3 במאי 2014) היה ארכיונאי, משורר וסופר ילדים ונוער ישראלי.
ברוך תור-רז נולד בתל אביב לאהרון ורבקה טוריס, וגדל בדרום העיר.
בנעוריו עבד כנער מתלמד בבית דפוס "ספר" של נחום טברסקי.
עבודתו זימנה לו מפגשים עם סופרים שהעריץ, והוא סיפר שנהג לקרוא ספרים עוד לפני שיצאו בדפוס.
לאחר שירותו הצבאי עסק בחינוך ובהדרכת מבוגרים, ובשנת 1968 התמנה לשמש כארכיונאי ראשי של מפא"י בבית ברל, שם גילה מחברת אבודה של רחל המשוררת שנכתבה בדגניה ב-1920 בקירוב.
המחברת מכילה בין השאר יומן, טיוטות ראשוניות לשיריה המוכרים של רחל ושיר גנוז שלא פורסם מעולם.
את סיפוריו הראשונים פרסם תור-רז בשבועונים לילדים.
בשנת 1996 זכה בעיטור אנדרסן על ספרו 'פרצוף צנע' מידי האיגוד הבינלאומי לספרי ילדים (IBBY).
היה נשוי למשוררת שלומית תור-רז (1939–1989) עד מותה, ואחר כך היה בן זוגה של אלמוגה אילן.
רבי ברוך תאומים-פרנקל (ה'תק"ך, 1760 – ז' בתמוז ה'תקפ"ח, 1828) היה רב בלייפניק ונודע כאחד מגדולי דורו.
התפרסם בשם ספרו ברוך טעם.
נולד בשנת תק"כ לרב יהושע יחזקאל פייבוש תאומים שהיה הרב של אוסטרובצה, אביו היה נכדו של הרב יחזקיה יהושע פייבל תאומים ונינו של הרב יונה תאומים-פרנקל, בעל ה"קיקיון דיונה".
יש אומרים כי למד בישיבתו של רבי משולם איגרא בטיסמניץ, אך ככל הנראה מדובר בטעות.
כיהן כרב בווישניצא משנת תקל"ח, ומשנת תקס"ב ועד פטירתו כיהן כרב בלייפניק, בה ייסד גם ישיבה.
בשנת תקל"ח נישא לבתו של הרב יהודה פרנס, ראש הקהל של וישניצא (בנו של הרב ברוך פרנס חתן הרב יצחק סג"ל לנדא, רבה של קרקוב).
בזיווג שני נישא לבתו של הרב יהודה לייב הלוי מליסא.
אשתו השנייה נפטרה בשנת תקס"ט.
בזיווג שלישי נישא לאלמנת הרב משה הכהן רפפורט, בתו של הרב צבי יהושע הלוי הורוביץ שהיה רב בטרייביטש, פרוסטיוב ובטרנוב, בנו של רבי שמעלקה מניקלשבורג.
בתו, רחל, נשאה לרבי חיים הלברשטאם מצאנז.
הרב יהושע השיל (ה'תק"ם - ה' בתמוז ה'תר"ג) מקומרנה.
רחל פייגא (בערך תקנ"ז-) אשת רבי חיים הלברשטאם מייסד חסידות צאנז.
בתו אשת רבי חיים הלברשטאם בזיווג שני.
אשת הרב מנחם מאניש תאומים-פרנקל.
יוכבד רבקה (תקס"ה - בערך תקצ"ד) אשת הרב מאיר יחיאל הלוי קמינר נכד המגן אברהם.
בנם הרב יהודה היה חותנו של השפת אמת.
חיה אשת הרב ישעיה שיף מזמאשט.
אשת הרב שלמה זלמן גולדשטוף מקרקוב.
בנם ר' יהושע יחזקאל פייבל גולדשטוף (תק"פ-תרל"ח).
מחבר "לקט אמרים", "מליץ יושר" (תרל"ו), "קורות העולם".
ברוך טעם על סוגיות הש"ס
אמרי ברוך - הערות על שולחן ערוך חושן משפט, יורה דעה ואבן העזר ועל נושאי כליו.
הגהות על שולחן ערוך אורח חיים.
בשנת 2019 נמצא כתב יד של הגהות אלו שכלל הגהות שלא נמצאו בעבר וכן תיקון טעויות מהגרסה הישנה.
מלבד חיבוריו השאיר הגהות על ספרים רבים, שחלקן הודפסו.
מיגו הוא "כוח הטענה" - אחד מחידושיו המיוחדים, הוא הסברא הידועה, שמיגו הוא כוח משפטי המעניק לאדם כוח בטענה אחת אם יכול היה לזכות בדין דרך טענה אחרת, ולא רק נאמנות וראיה שהוא לא שקרן.
ברוך שפיגל (נולד ב-1948) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, כיהן כמפקד חטיבת גולני וסגן מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
שפיגל נולד באיטליה התגייס לצה"ל בנובמבר 1966 לחטיבת גולני ושירת בסיירת החטיבתית.
בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס סיור, והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הסיירת והחטיבה.
שפיגל לחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים לחם כאיש מילואים בסיירת בקרב החרמון.
לאחר המלחמה שב לשירות קבע, השלים קורס קציני חי"ר בהצטיינות ושירת כמפקד מחלקה, סמ"פ ומפקד פלוגה בגדוד 51, סגן מפקד גדוד 13 (גדעון) וקצין האג"ם של החטיבה.
קודם לדרגת סגן-אלוף ומונה למפקד גדוד 12 (ברק) והוביל אותו במלחמת לבנון הראשונה.
לאחר המלחמה פיקד על בסיס האימונים החטיבתי.
שירת כסגן מפקד חטיבת הנח"ל בשנים 1984–1985.
ב-1985 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבה 408, חטיבת חי"ר במילואים וב-1986 מונה למפקד בית הספר למ"כים.
ב-1988 מונה למפקד חטיבת גולני, פיקד על הכוחות בשטח במבצע כחול וחום.
בהמשך שירותו פיקד על יחידת הקישור לכוחות זרים בשנים 1992 עד 1995 וכסגן מתאם פעולות הממשלה בשטחים בשנים 1995 עד 1998.
לאחר שחרורו התבקש לחבר דו"ח לרמטכ"ל בנושא החיכוך בין הצבא, התושבים הפלסטינים והגורמים הבינלאומיים.
וכן דו"ח בנושא מבצע חומת מגן ואירועי הקרב בג'נין 2002 על רקע הביקורת על ישראל.
ב-2004 מונה לעוזר שר הביטחון ועמד בראש ועדה לבדיקת התנהלות צה"ל ומג"ב במחסומים בשטחים, בראש צוות לפתרון בעיות הומניטריות במרחב התפר וכאחראי למעקב אחר ההתנחלויות וקביעת גבולות התיחום והגידול הטבעי שלהם, בהתאם להבנות ממשלת ישראל עם ממשל ממשל ג'ורג' ווקר בוש.
שפיגל שימש יועץ לקרן לשיתוף פעולה כלכלי וכיועץ לנשיא המדינה בנושא פרויקטים אזוריים.
במהלך מבצע עופרת יצוקה מונה לעמוד בראש המטה ההומניטרי שמטרתו לענות על צורכי האוכלוסייה הפלסטינית.
ברוך שפיר (נקרא גם בירך או ברכיה שאפיר, ברוך בנדיקט או בענעדיקט) (1858–1915) היה משורר עממי ביידיש, קריין ומטיף לציונות.
שפיר נולד בפשמישל שבפולין למרדכי.
היה טרובדור, משורר וקריין נודד, של שירת יידיש, ונדד בין ערי פולין כל חייו.
נשפט ונאסר לחמש שנים, על "קלקול מידות", הטרדה מינית והדחה לפריצות, של בנות העשירים היהודים שהיו תלמידותיו לצרפתית.
מת בחוסר כל בקרקוב בשנת 1915.
השיר הידוע מעל פסגת הר הצופים, הוא עיבוד לעברית מאת אביגדור המאירי, לשירו של ברוך שפיר חצות שנכתב ביידיש.
הברכה אשר ברך משה איש האלהים את בני ישראל לפני מותו, קינה אלי קשר האדם הגדול סיר משה די יוסף אליהו מונטיפיורי ...
קינה על מות הוד רודאלף בן מלך יורש עצר בעברית ואשכנזית / מאתי ...
שאפיר ..., קראקא, דפוס פישער, תרמ"ט.
הקונגרס הבזילאי - ששה סוניתים, מאת ברכיה שפיר, דער באזעלער קאנגרעס, זעכם סאנעטען פון ברכיה שאפיר, קראקא, דפוס י' פישער, 1911
אם על הבנים, אדער, פריידעלע די מאמע / ...
בירך בענעדיקט שאפיר ..., למברג, 1882
גבורי ישראל או נרות חנכה (חזיון), הוצאת המחבר, קראקא, תרע"ג
מעלאדיען אויס דער געגענד אם סאן - געדיכטע אונד ליעדער אין גאליצישיידישעס דיאלעקטע / פאן בירך שאפיר ..., קראקא, 1886
שאפיר, אודיסה, הוצאת מוריה, תר"ע (עברית ויידיש, יצא בעברית בהוצאת דביר בשנות ה-20)
שפיר, הוצאת יורשי המחבר, ברלין, תרפ"ה
לייזר און זיין הונט (לייזר וכלבו), 1928
שירי בת יהודה, ה"ר בירך שאפיר, על אדות רדיפות היהודים עת"ז, לבוב, תר"מ
"ברוכים הבאים לישראל" הוא האלבום השביעי של הלהקה אתניX שיצא ב-1 ביוני 1998. זהו האלבום האחרון שהוציאה אתניX בחברת "הליקון".
האלבום כולל את הסינגל "קן של אהבה" ביחד עם הזמר אייל גולן ואת הלהיט "BMW שחורה".
ארבעה שירים מהאלבום הגיעו למצעד השנתי תשנ"ח (1998) והגבוה מביניהם למקום 11.
חלק משירי האלבום עוסקים בנושאים סוציאליים, חברתיים ופוליטיים.
יגל כוכבי - פח תימני
אייל גולן - דואט בשיר "קן של אהבה"
שלום אסייג - קטע ראפ ב"BMW שחורה"
אופירה נגר - קולות רקע
לדה עזיז - קולות רקע
שפיק כבהא - דואט בשיר "סידי סאלאם"
עופרי סלם - קולות רקע
רוני בראון - מפיק בפועל
דרור קליסקי - מפיק בפועל
פתחי לו את לבך - מקום 36
קן של אהבה - מקום 11
אין כמו אמא - מקום 16
הרב ברוך שמעון שניאורסון (כ"ה באב תרע"ג, 28 באוגוסט 1913 – כ"ה בסיוון תשס"א, 16 ביוני 2001) היה ראש ישיבת טשעבין, חבר מועצת גדולי התורה וחבר ה"וועד הפועל" של ועד הישיבות.
חתנו של רבי דב בריש וידנפלד, "הרב מטשעבין".
נולד בפודגוז'ה הסמוכה לקרקוב לרב יוסף משה שניאורסון ולנחמה בתו של רבי שמעון אלתר פרנקל-תאומים רבה של פודגוז'ה, חתנו של רבי דוד מקשאנוב ונינו של ה"ברוך טעם".
היה מיוחס בארבע דרכים לבעל התניא, וכן גם היה מיוחס לרבנים נוספים מגדולי החסידות.
בצעירותו למד בקרקוב אצל הרב משה שמידט, חסיד בלאז'וב, לאחר מכן למד שנה בישיבת כתר תורה ראדומסק אצל הרב נחמיה רוזנפלד ובהמשך אצל הרב שאול זאב אטינגר ראב"ד פודגוז'ה, מחבר ספר "אמרי שאול".
לאחר מכן נסע ללמוד אצל דודו רבי חיים ענגיל רבה של רדומישלא.
בשנת תרצ"א פנה לישיבת חכמי לובלין, שם קיבל מהרב מאיר שפירא, מהרב מקוז'יגלוב ומהרב שמעון מזליחוב כמו כן היה מקורב לרבי משה פרידמן האדמו"ר מבויאן קראקא שהיה מנשיאי הישיבה.
רבי מאיר שפירא מינהו לבחון את הבחורים הבאים להתקבל בישיבה, תפקיד שהצריך שליטה בכל הש"ס, עקב כך שהבחינה הייתה על 200 דפים מש"ס לפי בחירת הבחור.
לאחר סיום תקופת לימודיו ביח"ל, חזר לקרקוב שם למד באופן עצמאי.
הוסמך להוראה על ידי הרב שמואל פירר רבה של קרסנה ועל ידי דודו רבי חיים ענגיל, ואף שימש כממלא מקום לדודו רבי יוסף טייטלבוים רבה של ניפלמיטץ בתקופות שלא שהה בעירו.
הסתופף אצל רבי חנה מקאלשיץ, רבי ישעיה מטשכויב ואצל רבי פנחס מאוסטילה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלט ללבוב ומשם ניסה להבריח את הגבול לווילנה אך נתפס ונכלא לשנה בכלא הסובייטי.
לאחר שנה הוגלה לסיביר שם שוכן במחנה עבודה.
אף בהיותו במאסר הקפיד לא לאכול מאכלות אסורות וחמץ בפסח.
לאחר שנה בסיביר שוחרר ונסע לבוכרה.
בבוכרה השיג ספרי לימוד ועסק בתורה, ואף כתב מספר תשובות בהלכה.
בבוכרה נפגש ברבי דב בריש וידנפלד "הרב מטשעבין" שהכירו עוד מקרקוב, שלקחו לחתן.
בהיותו בבוכרה חלה בטיפוס אך החלים.
לאחר שהסתיימה המלחמה, הובל לצ'כיה על פי הסכם בין ממשלות רוסיה ופולין לצ'כיה ולאחר מספר שבועות חזר לקרקוב, שם הוציא ממחבוא את כתביו וכתבי סבו הברוך טעם.
עקב האנטישמיות שהייתה בעיר עבר ללודז' ושהה במקלט לפליטים ולאחר מספר חודשים נסע לפריז שם שהה כשנה, לעיירה באהי שם שהה מספר חודשים, למרסיי שם שהה מספר חודשים בהמתינו לסרטיפיקט ובשנת תש"ז לאחר שקיבלו עלה לאוניית מעפילים.
למעשה הסרטיפיקטים היו מזויפים ללא ידיעת הנוסעים והבריטים תפסו את האונייה ושלחוה לקפריסין.
רבי ברוך שמעון הצליח להימלט מהם, אך הוצרך להתחבא מהם לאחר שהם גילו את בריחתו וחיפשו אחריו.
בשנת תשי"ב מונה לראש ישיבת תומכי תמימים המרכזית של חב"ד בלוד.
בשנת תשט"ז התבקש על ידי חמיו לבוא לכהן לצידו בישיבת טשיבין.
לאחר פטירת חמיו בשנת תשכ"ו (1966) מונה לממלא מקומו בראשות הישיבה, וכיהן בתפקיד זה עד פטירתו.
לאחר פטירת חמיו, המליץ ה"בית ישראל", האדמו"ר מגור, למנותו כחבר מועצת גדולי התורה על מקום חמיו.
בשנת תשמ"ט, כשאגודת ישראל התפלגה, פרש מהמועצת ולא התערב במחלוקת.
עם זאת נקרא על ידי שני הצדדים לפשר ביניהם.
כמו כן כיהן כחבר ב"וועד הפועל" של ועד הישיבות, תפקיד בו החזיק עד סוף ימיו, והשתתף בישיבות הוועד אף בימי חוליו האחרונים.
היה מקורב לחסידות חב"ד ועמד בראש הוועדה להוצאת "ספר הצאצאים", וכן היה מקורב באופן אישי לרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד והתקבל ליחידויות אף בשנים שהרבי הפסיק לקבל ל"יחידות".
בראש חודש אלול תשנ"ט לקה באירוע מוחי באמצע אמירת שיעור פתיחה ולאחר כשנתיים של חולי, נפטר בשבת פרשת שלח תשס"א ונקבר לצד חמיו ורבי אהרן רוקח מבעלז בחלקת הרבנים בהר המנוחות.
בניו הם הרב יוסף משה ממלא מקומו בראשות הישיבה (חתנו של הרב אלחנן הלפרין) והרב נחום נשיא הישיבה (חתנו של רבי נתן מזידיטשוב).
חיבר את סדרת הספרים "ברכת שמעון" על הש"ס, על התורה ודרשות.
כמו כן ההדיר ספרים ישנים ובהם הרוקח, חכם צבי, ברוך טעם, כוכב מיעקב, חזון נחום והוציא את הספר "מרגניתא דר' מאיר" מתורת רבו רבי מאיר שפירא, מרשימותיו ומכתבי תלמידים נוספים.
הגהות מכתב ידו לשו"ת הרשב"א נדפסו בתשל"ד.
ברוכים הבאים לבית הבובות הוא סרטו הראשון באורך מלא משנת 1995 של הבמאי היהודי-אמריקאי טוד סולונדז.
בסרט מככבים הת'ר מטרזו, ברנדון סקסטון השלישי, אריק מביוס ומתיו פבר.
דון בת האחת עשרה וחצי היא תלמידת כיתה ז' ביישנית, לא יפה ולא מקובלת הלומדת בקהילה פרוורית ממעמד הביניים בניו ג'רזי.
אחיה הבכור מארק הוא חנון שחצני המנגן בקלרינט עם להקת המוסך שלו וסולד מבנות כדי להשקיע בלימודים עם הכוונה להתקבל לאוניברסיטה טובה.
אחותה הקטנה של דון מיסי, היא ילדה מפונקת ומניפולטיבית העוסקת יום ביומו בלהציק לדון וברקידה בחצאית טוטו.
אימם היא אישה מרשעת ושתלטנית האוהבת בכל ליבה את מיסי ומצדדת בה בכל מחלוקת הצצה בין האחיות, ואביהם הוא אדם שפל ואנוכי המצדד באשתו בכל הנוגע לענייני המשפחה.
חברה היחידי של דון הוא תלמיד כיתה ה' נשי הנקרא ראלפי שאיתו היא חולקת מועדון רעוע בחצר ביתה.
חייה של דון בחטיבת הביניים הם אומללים.
חברי כיתתה לועגים לה ומכסים את הארונית שלה בגרפיטי.
יום אחד אחרי שמורתה משאירה אותה לא בצדק אחרי בית הספר, היא מותקפת על ידי ביריון בשם ברנדון מקרטי המאיים לאנוס אותה.
כל ניסיונותיה להוציא את תיסכולה רק מסבכים אותה בצרות: בבית אימה מענישה אותה על כך שקראה לאחותה הקטנה "לסבית" וסירבה להיות נחמדה אליה ובבית הספר היא נענשת לאחר ניסיון כושל להחזיר לבנים שזרקו עליה כדור נייר בעקבות פגיעה בעינה של אחת המורות.
ניסיונו הראשון של ברנדון לאנוס את דון נכשל, אך הוא קרא לה שוב להיפגש עמו.
לאחר שהיא נענתה לבקשתו ברנדון לוקח אותה לשדה נטוש, אך הוא מתחיל לנהל עימה שיחה רצינית ולא אונס אותה, רק מנשק אותה.
בינתיים ללהקתו של מארק מצטרף סטיב רוג'רס, מוזיקאי כריזמטי ונאה, בתמורה לעזרתו של מארק בכיתת מדעי המחשב.
דון מתאהבת בו ומחליטה לחזר אחריו אחרי בילוי קצר יחד, אפילו לאחר שאחת מהחברותיו לשעבר של סטיב אומרת שאין לה סיכוי איתו.
קשר רומנטי תמים נראה בין דון לברנדון אך במהרה הוא מגורש מהחטיבה בגלל החשד שהוא סוחר בסמים.
לאחר שהוא נושק בפעם האחרונה לדון הוא בורח מהבית כדי לא להישלח לבית ספר צבאי.
לאחר דחיית ראלפי, דון נשארת ללא חברים.
וכשהיא מסרבת להרוס את המועדון שלה כדי שלהוריה יהיה מקום לערוך את מסיבת יום הנישואים שלהם, אימה של דון נותנת למיסי ולמארק את הקינוח המיועד לה לאותו הערב.
במסיבה דון מהססת לגבי ההצעה שסטיב הציע לה ולבסוף מסרבת לה.
סטיב משחק עם מיסי הדוחפת את דון לבריכת הפעוטים.
באותו ערב המשפחה צופה בקלטת המסיבה וצוחקת על דון בנפילתה למים.
מאוחר יותר באותו הלילה דון מנפצת את הקלטת לחתיכות בעזרת פטיש אותו היא לוקחת לחדר אחותה ומניפה אותו מעל ראשה של מיסי הישנה.
מכוניתו של אביה של דון התקלקלה ולכן אימה נאלצה לאסוף אותו ודון צריכה להודיע למיסי שתצטרך לבקש טרמפ מאחת החברות שלה אחרי שיעור הבלט אך לאחר ריב בין שתיהן היא מחליטה לא לספר לה וכתוצאה מכך מיסי נחטפת.
כשחצאית הטוטו של מיסי נמצאה בכיכר טיימס נוסעת דון לניו יורק בתקווה למצוא את אחותה.
אחרי יום ולילה של חיפושים אחר מיסי מטלפנת דון לביתה לבדוק אם יש חדשות ומארק אומר לה כי מיסי נמצאה על ידי המשטרה אצל שכן פדופיל שחטף אותה.
דון חוזרת הביתה מדוכדכת לגלות כי אימה הייתה כה עסוקה בבחינת הטראומה של מיסי שאפילו לא שמה לב כי דון נעדרה גם כן.
ביום שאחרי זה תלמידי כיתתה של דון לועגים לה כשהיא נואמת נאום תודה על מציאת אחותה באולם הכנסים.
הסרט מסתיים בכך שהמצלמה מתרכזת בדון השעונה עם צד ראשה על חלון האוטובוס בנסיעה עם הקייטנה לדיסנילנד, כשכל מה שהיא חושבת עליו הוא ההקלה שהיא לא תצטרך להתמודד עם בית הספר למשך שלושת החודשים הקרובים.
ברוכים הבאים לפתח תקוה הוא אלבום האולפן השלישי של הראפר הישראלי נצ'י נצ'.
האלבום יצא לאור בשנת 2015 דרך חברת התקליטים היי פייבר הפקות.
האלבום כולל מספר מפיקים ישראלים שתרמו לכתיבתו.
בין אלו ניתן למנות את עידו מימון, ששיתף פעולה עם נצ'י נצ' באלבום הבכורה שלו "חלומות" והפיק את השיר "כלב מי שלא אוהב אותך".
השיר "הללויה" הופק על ידי אייל "שקל" דוידי, שהפיק את רוב שירי אלבומיו הקודמים של נצ'י נצ' ומופיע לצידו.
בנוסף משתתפים באלבום חבר להקת הדג נחש, שלומי אלון, ששר את הפזמון בשיר "תהילה", שהופק על ידי מיכאל כהן (כהן ביטס), מהצמד כהן@מושון.
השיר יצא כסינגל ונכנס לרוטציה בפלייליסט לילה של גלגלצ במהלך חודש יוני 2015. שלומי אלון ניגן גם סקסופון ב"תהילה" וב"כלב מי שלא אוהב אותך".
עוד מנגן באלבום גיטריסט להקת בלקן ביט בוקס, רון בונקר.
השירים עצמם כוללים מחוות לאמנים שונים.
הפתיחה כוללת קאבר לשירו של צוות הווי הנח"ל, "פתח תקווה".
השיר "חסידה צחורה" מכיל שחזור של השיר "חסידה צחורה" של להקת צלילי העוד, אותו מבצע איציק פצצתי.
השיר "ממשלה זה פשע מאורגן" הוא קאבר בעיבוד חופשי לשיר "Government Is Organized Crime" של להקת הפולק הישראלית OSOG.
ברוכים הבאים לוויין היא סדרת אנימציה אמריקאית שנוצרה על ידי בילי לופז.
היא החלה את שידוריה בארצות הברית ב-24 ביולי 2017 ובישראל ב-10 בדצמבר 2017. הסדרה הייתה במקור סדרת רשת ששודרה באתרי ניק ברחבי העולם ב-2014.
הוויין הוא בניין דירות ניו יורקי הצופן בחובו תעלומות רבות ויצורים משונים.
הדייר החדש, אנסי מולינה, חובר לשני דיירים ותיקים, אח ואחות בשם אויילי וסרליין, ויחד הם יוצאים לסדרת הרפתקאות בנבכי הבניין המסתורי.
הדיבוב העברי בוים על ידי תומר שביט ולני כהן, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא.
דמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתאנסי מולינהאלנה אובאךשיר כהןאולי טימברסבילי לופזדן קיזלרסרליין טימברסדנה שטיינגולדלורן סבירג'ונה בישופקארי מינסאלי לולאימסטרסוןמארק תומפסוןהארווי טימברסריצ'רד קינדג'ורג'דייב ויליסערן מורונדלדנה סניידרדניס אובאנוןאמו פיליפסאולימפיה טימברסאנני פוטסענת ניבקלרה רוןהארייט ד.
פויליף ברונוול השלישידייוויד הורנסבייהונתן מגוןילנה בישופורוניקה טיילורעדי ארדקתרין אליסקימיקו גלןלא ידועאלברט מולינהאלפרד מולינהצביקה פורמןאנדרייאנדרו ראנלסיהונתן מגוןליףדייוויד הורנסביג'וליה ויילסניקי מ.
עונה מספר פרקים תקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשון שידור אחרון שידור ראשון שידור אחרון 12024 ביולי 201726 באוקטובר 201810 בדצמבר 201720 בדצמבר 20182103 במאי 201931 במאי 2019לא שודר
הרב ברוך שמשון הגר (ביידיש: האגער; נולד בז' בשבט ה'תשכ"ד, 21 בינואר 1964) הוא האדמו"ר מוויז'ניץ מונסי בבית שמש, והאדמו"ר המרכזי של חסידות ויז'ניץ מונסי בישראל.
נולד בארצות הברית, לרבי מרדכי הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ מונסי, ולסימא מירל, בתו של רבי יעקב יוסף טברסקי, האדמו"ר מסקווירא.
בשנת ה'תשמ"ג (1983) נישא למרים, בתו של בן דודו רבי ישראל הגר, האדמו"ר מויז'ניץ.
לאחר נישואיו קבע את מגוריו בקריית ויז'ניץ שבבני ברק, בסמיכות למעון חמיו.
כעבור מספר שנים מונה לרב הקהילה של חסידי אביו בבני ברק, בבית המדרש שברחוב מלצר בעיר.
בראשית שנות ה-2000 (ה'תש"ס) יסד מרכז רוחני ובית מדרש עבור חסידי ויז'ניץ מונסי בעיר בית שמש, ולימים העתיק את מגוריו לעיר זו על מנת לעמוד מקרוב על התפתחות הקהילה.
לצד כהונתו בבית שמש, המשיך לפקוד תדיר את קהילתו בבני ברק בשבתות ובמועדים.
בחודש אלול ה'תשע"ד ייסד את הישיבה הקטנה של החסידות בבית שמש.
דודו וסב אשתו, האדמו"ר רבי משה יהושע הגר מויז'ניץ (ה"ישועות משה"), רחש לו הערכה רבה ונהג להתכתב עמו בנושאים תורניים והלכתיים.
עם פטירת אביו בכ"ט באדר ה'תשע"ח (2018), הוכתר כממלא מקומו בהנהגת הקהילה בעיר בית שמש.
תחת הנהגתו מאות משפחות של חסידים.
עם כניסתו לתפקיד, הצהיר כי בכוונתו להמשיך במסורת אביו, וביקש מהחסידים ומכלי התקשורת להימנע מצילומו.
תחת הנהגתו התרחבו מוסדות החסידות בבית שמש באופן משמעותי:
בשנת ה'תשע"ו הקים את הישיבה הקטנה "אמרי חיים", שבראשה העמיד את אחיינו, הרב חיים מאיר רוטנברג.
בשנת ה'תש"פ (2020) חנך את הישיבה הגדולה "תורת מרדכי".
באותה שנה נחנך בניין בית המדרש הגדול והמרכזי של החסידות בעיר.
בשנת ה'תשפ"ד נחנך בית המדרש "תורת מרדכי" בשכונת רמה ד' 2, שם מכהן כרב הקהילה חתנו, הרב שניאור זלמן ארנסטר.
דברי תורתו, שנשא במהלך הטישים ובמעמדים ציבוריים לאורך השנים, קובצו ויצאו לאור בסדרת הספרים "דברי תורה", שראו אור בשנים ה'תשע"ח, ה'תשע"ט וה'תשפ"ד.
מרגלית, נשואה לבן דודה הרב ישראל הגר, ראש ישיבת "בנין אבות - ויז'ניץ קיימישא" ובן הרב מנחם מנדל הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ בקייאמישא לייק.
ציפורה ברכה, נשואה לבן דודה הרב חיים מאיר, אב"ד וויזשניץ בלומינגראוו, בן הרב יצחק יוחנן הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ בוויליאמסבורג.
בריינא פריידא, נשואה לבן דודה הרב ישראל טברסקי, רב בית המדרש "אהבת שלום" ויז'ניץ בית שמש בבני ברק ור"מ בישיבת "תורת מרדכי - ויז'נץ בית שמש".
בן הרב אברהם דב טברסקי, רב קהילת רחמסטריווקא במונסי, חתנו של רבי מרדכי מוויז'ניץ מונסי.
טראנא, נשואה לרב שניאור זלמן ארנסטר, רב בית המדרש "תורת מרדכי" ויז'ניץ בית שמש ברמה ד'.
נכדו של הרב זאב ארנסטר, רב קריית מאור חיים בירושלים, ונינו של הרב משה ארנסטר.
חיים מאיר, בנו הגדול, עומד לימינו בהנהלת המוסדות.
נשוי להינדא, בת הרב דוד משה רוזנבוים רבה של קהילת קרעטשניף ברחובות, בנו של הרב מנחם אליעזר זאב, האדמו"ר מחסידות קרעטשניף.
יוחנן, מכהן כראש ישיבת "אוצר התורה" וויען במונסי.
בזיווג ראשון היה נשוי לפיגא חיה, בתו של בן דודו הרב ישראל שנייבאלג, נכדו של רבי מרדכי מוויז'ניץ מונסי.
לאחר שנפטרה עקב סיבוכים בלידה נשא את אחותה טראנא.
יוכבד, נשואה לשלמה יהודה זלמן לייב, בן הרב אליעזר ארנסטר, רב קריית מאור חיים בצפת.
הינדא, נשואה לשמואל צבי האגער, ראש החבורה של הקהילה באלעד.
בנו של בן דודה הרב חיים מאיר הגר בן הרה"צ ר' פנחס שלום הגר אב"ד וויזשניץ בארא פארק זצ"ל, נכדו של רבי מרדכי מוויז'ניץ מונסי.
ברוכים הבאים למדבר של הממשי הוא ספר הגות פופולרי מאת הפילוסוף ומבקר התרבות הסלובני סלבוי ז'יז'ק, המאגד חמש מסות על אירועי ה-11 בספטמבר.
שם הספר לקוח מהסרט מטריקס, והוא ראה אור בשנת 2002 בשפה האנגלית.
התשוקה אל הממשי, התשוקה אל מראית-העין
הקצאה מחדש – מולה עומאר מעביר שיעור
בספר מנתח המחבר את התרבות העולמית העכשווית, על רקע המגה-פיגוע של המילניום במגדלי התאומים והשלכותיו על המלחמה האמריקאית בטרור.
נוסף על כך מסכם ז'יז'ק את רוח הזמן הנוכחית לצד תובנות לעתיד לבוא על המאה ה-21. הספר עוסק בשאלות הנוגעות למיקומו של הפרט בתרבות הקפיטליסטית העכשווית וביחס למהות הסכסוכים הבינלאומיים, כשהסכסוך הישראלי-פלסטיני משמש מקרה מבחן למהותם של סכסוכים אתניים בכלל.
ז'יז'ק תוהה: האם לא הייתה זו ארצות הברית עצמה שהמציאה את הטליבאן ובן לאדן לטובת מלחמת גרילה בברית המועצות?
והאם לא היה באסון התאומים שמץ של עודפות הכוח האמריקאי שהופנה מעתה נגד עצמו?.
במסה הנושאת את הכותרת "התשוקה אל הממשי, התשוקה אל מראית-העין", מבקש ז'יז'ק למקם את אירועי ה-11 בספטמבר בהקשר התרבותי והחברתי הפוסטמודרני.
את "התשוקה אל הממשי" הוא מגדיר כתשוקה שאפיינה את המאה העשרים לעומת המאה התשע עשרה שהציעה פרויקטים ואידיאלים אוטופיים.
בהקשר זה שואל ז'יז'ק האם הטרור האסלאמי שהגיע לשיאו באירועי ה-11 בספטמבר אינו גם הוא ביטוי לתשוקה אל הממשי?
אולם אז מתגלה הפרדוקס הטמון בחובה של תשוקה זו.
התשוקה אל הממשי מגיעה לשיאה דווקא כהיפוכה הגמור בדמות מחזה תיאטרלי, במה שחווה כל מי שהיה עד להתנגשות המטוסים במגדלי התאומים מעל מסכי הטלוויזיה.
לטענת ז'יז'ק, קריסת מגדלי התאומים ב-11 בספטמבר התקיימה אצלנו כאירוע טלוויזיוני מהפנט, הרבה יותר מזה הנחווה במציאות החוץ-טלוויזיונית.
לדידו, התמונות של התרסקות המטוסים פעם אחר פעם, והצפייה החוזרת ונשנית בהן, הדהדה את סרטי האסונות ההוליוודיים המוכרים כל כך לחברה האמריקאית; מכאן שהבלתי-נתפס התרחש זה מכבר, וכעת אמריקה קיבלה את הפנטזיה שהעסיקה אותה, וזו הייתה למעשה ההפתעה האמיתית.
לטענת המחבר, המלחמה נגד הטרור שמנהלת ארה"ב אינה מאבק בין שני צדדים אלא מאבק פנים אמריקאי בין ארצות הברית לבין "עודפות הכוח" שלה.
כנגד הטענה הדיכוטומית השכיחה של אינטלקטואלים מערביים, המציגים את האירוע כהתנגשות בין התרבות האסלאמית ה"פונדמנטליסטית" לבין התרבות המערבית ה"ליברלית", מציע ז'יז'ק לראות את האירוע כהתנגשות תוך-תרבותית בנבכי המרחב הגלובלי-קפיטליסטי החדש; כמאבק פנים אמריקאי בין המציאות, הדמיון והפנטזיה האמריקאים לבין הכוח ועודפות הכוח האמריקאים.
הרב ברוך שרגא (נולד בשנת 1950) הוא רב ודיין חרדי ספרדי, אב בית דין בבית הדין לממונות של המועצה הדתית בירושלים ובבית הדין הליכות עולם של בד"ץ בית יוסף.
חותם על בד"ץ "איגוד החרדים", שמוצריו נמכרים ברשת רמי לוי שיווק השקמה.
בנוסף משמש הרב שרגא כראש כולל אברכים ורב שכונת הגבעה הצרפתית בירושלים.
בשנת 1950 עלו הוריו לישראל.
למד בישיבת פורת יוסף אצל הרב יהודה צדקה והרב בן ציון אבא שאול.
נשוי ליהודית שרגא, וגר בשכונת הבוכרים בירושלים.
הרב אייל שרגא, ראש כולל 'עטרת ברוך' - רבנות.
ורב בשכונת פסגת זאב, מחבר הספרים 'איש וביתו', 'איש יהודי', 'עדות איש', 'מנחת איש'.
הרב שלמה שרגא - אב"ד וראש כולל לדיינות 'ברוך שאמר', ומחבר ספר, 'משפטי שלמה'.
מו"ץ בשכונת סנהדריה המורחבת, ורב קהילה בשכונת קטמון בירושלים ובישוב גבעת זאב.
הרב ישי שרגא - ראש כולל לדיינות 'נוה דוד' - חו"מ, ומחבר הספרים 'תורת העובר', 'אור שרגא', 'גמולו בראשו'.
הרב אלחנן שרגא - ראש כולל לדיינות 'נוה דוד' - אה"ע, ומו"ץ בשכונת שמואל הנביא.
ברוך שאמר - כרך א' על הלכות יום טוב, שעג עמ'.
כרך ב' על הלכות סוכה.
והיה העולם - כרך אחד מפסקיו ותשובותיו של הרב מבית הדין בענייני אבן העזר וחושן משפט.
ובמהדורה חדשה ב' כרכים, אחד על חלק אבן העזר ואחד על חושן משפט.
ברוך אומר - ה' כרכים תשובות ופסקים מגוונים בשלל נושאים הקשורים לארבעת חלקי השו"ע; או"ח, יור"ד, אבהע"ז, וחו"מ.
ברוך מקיים - שאלות ותשובות בארבעת חלקי השלחן ערוך.
ברוך משלם - שאלות ותשובות בארבעת חלקי השלחן ערוך.
ניצוצי אור - סדר תיקון שובבי"ם.
ברולס-רויס לקראת האושר הוא סרט פנטזיה אמריקאי משנת 1967 בהפקת אולפני וולט דיסני ובבימויו של רוברט סטיבנסון, עם וולטר ברנן (בתפקיד כפול) והילדים מת'יו גרבר וקארן דוטריס בתפקידים הראשיים.