tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אמא גם היא ממוצא פורטוגזי חלקי.
טראהן למדה בתיכון לוול, שם מאוחר יותר נכנסה להיכל התהילה של הספורט בבית הספר התיכון.
בתיכון לוול זכתה במלגת כדורעף למימון לימודיה האקדמיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
לטראהן תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ובלימודים מקומיים ואזוריים.
אחרי לימודיה הגבוהים, טרהאן עבדה בסגל של מרטי מיהאן, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס, ובסופו של דבר התמנתה לראשת הסגל.
ב-2005 עזבה טרהאן את המגזר הציבורי כדי לעבוד בחברת "צ'ויס-סטרים", חברת תוכנה שיווקית בקיימברידג'.
בהמשך התמנתה למנכ"ל מכון קונקיר למנהיגות, חברת נשים וייעוץ קטנה.
באוקטובר 2017 הודיעה טרהאן על מועמדותה לבית הנבחרים בבחירות 2018 לקונגרס.
היא התמודדה על מושבה של ניקי סונגאס, שייצגה את מחוזות הקונגרס ה-3 וה-5 של מסצ'וסטס בשנים 2007–2019. בספטמבר 2018 זכתה טרהאן בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית כאשר גברה על ראש הסגל של ראש עיריית בוסטון מרטי וולש.
בבחירות הכלליות בנובמבר, הביסה טרהאן בקלות את מועמד המפלגה הרפובליקנית ריק גרין, וגרפה 62% מקולות הבוחרים.
לורטה לורנה סנצ'ז היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית.
בשנים 1997–2017 הייתה חברה בבית הנבחרים של ארצות הברית, מטעם המחוז ה-46 ו-47 של קליפורניה.
לורטה סנצ'ז נולדה וגדלה בלינווד שבקליפורניה.
היא סיימה תואר ראשון ב-1982 באוניברסיטת צ'פמן באורנג' שבקליפורניה.
במשפחה היו שבעה ילדים, כאשר גם אחותה לינדה סנצ'ז הייתה חברה בבית הנבחרים של ארצות הברית וזה המקרה היחיד שבו אחיות היו חברות בקונגרס בו-זמנית.
בשנת 1982 היא סיימה תואר שני בכלכלה ומאז עבדה בתחום עד שנבחרה לקונגרס.
היא נבחרה לראשונה בשנת 1997 מטעם האזור ה-46 וכהנה בתפקיד עד לשנת 2003. בשנים 2003–2013 היא הייתה נציגת אזור ה-47. בבחירות 2013 מטעם אזור זה נבחר אלן לוינטל וסנצ'ז החליטה לחזור לאזור ה-46 וכיהנה עד לשנת 2017.
במהלך הקריירה הפוליטית הייתה לורטה סנצ'ז פעילה בתחום ביטחון, אבטחת מחשבים ויחסים עם וייטנאם בהיותה נציגת מחוז עם אוכלוסייה ווייטנאמית משמעותית.
סנצ'ז בחרה שלא להתמודד לבחירה מחדש לבית הנבחרים בשנת 2016, ובמקום זאת בחרה להתמודד במירוץ לסנאט של המדינה.
היא הובסה בבחירות הכלליות על ידי עמיתתה הדמוקרטית, התובעת הכללית של קליפורניה וסגנית נשיא ארצות הברית לעתיד, קמלה האריס, ברוב של 61.6% לעומת 38.4%.
לורי הוליס גלימשר (בשם מלא באנגלית: Laurie Hollis Glimcher; נולדה ב-1951 בארצות הברית) היא רופאה-מדענית העוסקת בעיקר באימונולוגיה (תורת החיסון), וידועה במחקריה בנושא בידול תאי T, תפקידו של החלבון Schnurri-3 בבניית העצמות, והחלבון XBP-1 ותפקידיו השונים.
כיום, מכהנת גלימשר כמנכ"ל מכון דנה-פרבר לסרטן, וכפרופסור לרפואה באוניברסיטת הרווארד.
בנוסף, היא פועלת למען העלאת מעורבות הנשים בתחום המדע.
גלימשר נולדה במשפחה יהודית, בת אמצעית להוריה ולה שתי אחיות נוספות, ומערכת היחסים בין שלוש האחיות היא מערכת קרובה.
אביה, מלווין גלימשר, היה רופא-מדען בתחום האורתופדיה, ואמה, ג'רלדין, הייתה עקרת בית.
גלימשר החלה להתעניין ברפואה כבר בילדותה.
לאור זאת, נהגה להתלוות לאביה לעבודתו ולמעבדתו בסופי שבוע.
כשהייתה בתיכון ובמכללה, אף עבדה במעבדה של אביה.
גלימשר, היא היחידה מבין אחיותיה שפנתה לתחום הרפואה והמדע בעקבות אביה.
היא למדה במכללת רדקליף, ולאחר מכן בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד, שם החלה להתעניין באימונולוגיה ובפרט במחלות אוטואימוניות.
את שנתה הרביעית בהרווארד בילתה גלימשר במעבדתו של הארווי-קנטור , שם הם חקרו ואפיינו את חלבון Nk1.1. במהלך לימודיה התחתנה עם יו אוקינקלוס .
היא התחילה בהתמחות קלינית בראומטולוגיה, אולם בשנה השנייה להתמחות עזבה כדי ללמוד ולהתמחות בפוסט-דוקטורט ב-NIH.
גלימשר ובן זוגה למדו שניהם לפוסט-דוקטורט, וכל אחד מהם עבד והתמחה במעבדה אחרת.
גלימשר התמחתה במעבדתו של פרופסור ויליאם פול .
חודשיים לאחר מכן ילדה את בתה הבכורה, קאלה אוקינקלוס, ולאחר 4–5 ימים בבית, חזרה לעבוד.
שנתיים וחצי לאחר מכן, ילדה גלימשר את בנה השני, יו גלימשר אוקינקלוס.
וחצי שנה מאוחר יותר, חזרה להרווארד, כדי להשלים את ההתמחות הקלינית, ואילו בן-זוגה היה צריך להשלים את תקופת ההתמחות שלו בניתוחים.
בה בעת, היא השלימה את המלגה הרפואית וגם המשיכה במחקר.
היא לא ויתרה על המחקר שהתחילה ב-NIH, וקיבלה מענק (R01) מ-NIH, ופתחה מעבדה קטנה.
לדבריה, היו אלה השנים הקשות ביותר בחייה, הואיל ונאלצה לטפל לבד בילדיה, כיוון שבן זוגה היה עסוק בהתמחות, ולא היה בסביבה לעזור לה.
בשנת 2005, השתתפה גלימשר בתוכנית Larry Summers Task Force for Women in Science and Engineering שמטרתה להגביר את מעורבות הנשים במדע ובהנדסה.
בעבר, הייתה דיקנית הפקולטה לרפואה באוניברסיטת קורנל.
היא הנשיאה לשעבר של האגודה האמריקאית של האימונולוגים .
בנוסף, היא חברה באגודה האמריקאית לחקר הסרטן, באגודה האמריקאית של מכוני סרטן ובחברה האמריקאית לאונקולוגיה קלינית.
היא המייסדת השותפה של Quentis Therapeutics, והשתתפה בעבר בדירקטוריון של חברת התרופות בריסטול מאיירס סקוויב.
כיום משתתפת בדירקטוריון של חברת התרופות גלקסו סמית' קליין, ובחברת ווטרס .
היא אף חברה בעמותה האמריקאית לאסתמה .
כיום, נשואה גלימשר לגרגורי פצקו , ביוכימאי ופרופסור לנוירולוגיה בבריגהאם אנד וימנ'ס הוספיטל ובבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד.
לגלימשר שלושה ילדים מבן זוגה הראשון: קאלה, יו, והפוליטיקאי ג'ייק אוקינקלוס, ונכד אחד.
מחקרה עוסק בעיקר במערכת החיסון.
היא אפיינה את החלבון Nk1.1 המתבטא בממברנות תאי הרג טבעי, ומהווה סמן לתאים אלה.
על מחקרה זה, היא הייתה האישה הראשונה, שזכתה בפרס סומה ווייס.
היא חקרה מולקולות MHC מסוג 2, שהן מולקולות, אשר תפקידן הוא איתור והצגת חלבונים זרים בגוף לתאי T מסייעים, ותפקידם להתחיל תגובה חיסונית כנגד החלבונים הזרים.
היא יצרה תאים עם מוטציות במולקולות אלה, ובדקה את הגנים ולמה גורמות בהם המוטציות.
במהלך המחקר, גילו גלימשר וצוותה גן, שסברו שהיה קשור למולקולות אלו, ואפיינו את החלבון XBP-1 אליו מקודד הגן.
בהמשך יצר צוות המחקר עכברים עם חסר גנטי בחלבון, וגילה שהוא קשור בכלל למערכת העקה התאית, ולבידול תאי פלזמה (התאים המייצרים נוגדנים מגינים).
גלימשר חקרה התבדלות של תאי T, והיא התפרסמה בתור אחת החוקרות המובילות בעולם בהבנת תחום זה.
במהלך המחקר חיפשו גלימשר וצוותה, גורם בעל תפקיד מהותי בבקרת תאי Th1. גלימשר וצוותה אפיינו את החלבון Schnurri-3 המתבטא במידה גבוהה בתאי Th1, וכשיצרו עכברים ללא חלבון זה, גילו שמסת העצם שלהם גבוהה במידה ניכרת, על אף שהעצם נראתה תקינה בבדיקת רנטגן.
נתון זה, הוביל את גלימשר לחקור את החלבון Schnurri-3 והשפעתו על תאים יוצרי עצם, וכיצד ניתן לעשות בו שימוש, כדי לטפל במחלות כגון דלדול עצם.
גלימשר חקרה בעבר את ההשפעה של מערכת העקה התאית על מחלות ניוון עצבי.
כיום עוסק מחקרה בהשפעת מערכת החיסון ומערכת העקה התאית על התפתחות והתקדמות סרטן.
קורפוס המחקרים של גלימשר תרם להבנת מחלת האסתמה, HIV, מחלות מעיים דלקתיות, דלדול העצם, מחלות אוטואימוניות ומחלות ממאירות.
המחקרים גם תורמים לפיתוח חיסונים מגינים ולאימונותרפיה בסרטן.
פרס Soma Weiss למחקר תואר ראשון
פרס החוקר הצעיר הדגול מהמכללה האמריקאית לראומטולוגיה
הפרס לזכר סטוהלמן לחוקרים של החברה ללוקמיה
האולי של העמותה לדלקת פרקים
פרס הצטיינות במדע של הסתדרות החברות האמריקאיות לביולוגיה ניסויית
פרס החוקר של החברה האמריקאית למחקר רפואי
פרס החוקרת הבכירה של האגודה האמריקאית של נשים באוניברסיטה
פרס הואנג לקריירה ראויה לשבח
פרס הצטיינות בחונכות של האגודה האמריקאית של אימונולוגים
פרס הדיקן למנהיגות בקידום סגל הנשים
פרס החוקר הדגול של המכללה האמריקאית לראומטולוגיה
בירינג של בית הספר לרפואה באוניברסיטת אינדיאנה לתרומות מחקר יוצאות מן הכלל לקידום של מדע רפואי או ביו-רפואי
הפרס למחקר דגול ומדעים ביו-רפואיים מאגודת המכללות הרפואיות האמריקאיות.
לורי דייווידסון הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי, הידוע בשל גילום דמותו הצעירה של ויליאם שייקספיר בסדרת הדרמה "Will" משנת 2017 וגילום דמותו של מר מיסטופליס בעיבוד הקולנועי למחזמר "קאטס" משנת 2019.
דייווידסון נולד בשכונת דוליץ' שבדרום לונדון.
הוא בוגר שנת 2016 של האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).
לאחר שהגיע ל-"LAMDA", דייווידסון השתתף בסרט "השחף של אנטון צ'כוב", שם הבחין בו סוכנו לראשונה.
לפני ליהוקו לסדרה "ויל"; דייווידסון שיחק בעיקר על הבמה והשתתף בתפקיד קטן בסרט "האקדמיה לערפדים".
דייווידסון גם לוהק לסרט הדרמה של ה-BBC, "דיאנה ואני", כעיתונאי שנכח בזמן מותה של הנסיכה דיאנה.
מנהל הליהוק לסרט "המועדפת" הציע לדייווידסון להיבחן ל"ויל", והוא עבר מספר אודישנים לתפקיד הראשי, בדיוק לאחר חופשת חג המולד של שנתו האחרונה ב-"LAMDA".
במקביל, דייווידסון התעתד לשחק את טוביה החולב בהפקה של האקדמיה ל"כנר על הגג" וכאשר נודע לו בינואר 2016 שהוא לוהק ל"ויל", הוא עזב את ההפקה על מנת לצלם את צילומי הפיילוט לסדרה.
על מנת להתכונן לתפיסה המודרנית שלו על דמותו של שייקספיר, דייווידסון לא התמקד בעיבודים מודרניים של שייקספיר, כמו הסרט "שייקספיר מאוהב", אך הוא השתמש בסרטים "היישר מקומפטון" ו-"8 מייל" כמקורות השראה, בעצתו של הבמאי שחר קפור.
דייווידסון הסתמך גם על יצירותיו המיוחסות של שייקספיר על מנת ללמוד עליו.
רשת "TNT" הזמינה את הסדרה במאי 2016,, דוידסון סיים את לימודיו ב-LAMDA ביולי 2016 והסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-10 ביולי 2017.
בשנת 2019, דייווידסון השתתף בסרטים "השקרן הטוב" ו"קאטס"; עיבוד קולנועי למחזמר באותו השם מאת אנדרו לויד וובר.
בשנת 2023 שיחק בסרט "שבעה מלכים צריכים למות", המשמש כסרט המשך לסדרת הטלוויזיה "הממלכה האחרונה".
בשנת 2024 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מרי וג'ורג'".
שנה סרט תפקיד הערה 2014 האקדמיה לערפדים (אנ') סטודנט במסיבה ללא קרדיט 2019 השקרן הטוב האנס טאוב בצעירותו קאטס מר מיסטופליס2023שבעה מלכים צריכים למותאינגלמונדר (אנ')
+שנהמחזהתפקידהערות2017The Ferrymanשיין קורקורןתיאטרון גילגוד (אנ'), וסט אנד2018The Meetingנת'ניאל בארנסתיאטרון צ'יצ'סטר (אנ')2019The End of Historyטוםתיאטרון רויאל קורט2022ג'ק בשמיים (אנ')ג'ק אבסלוטהתיאטרון המלכותי הלאומי
לורי פלטניק היא מייסדת ארגון מומנטום - JWRPהפועל לחיזוק הזהות היהודית והקשר לישראל באמצעות נשים צעירות ממקומות שונים בעולם.
פלטניק נבחרה להדליק את משואת התפוצות בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-72 למדינת ישראל.
לורי פלטניק גדלה והתחנכה במשפחה קונסרבטיבית בטורונטו, שבקנדה.
היא בעלת תואר ראשון בלימודי תקשורת מטעם אוניברסיטת ווינדזור.
את הקריירה המקצועית שלה, החלה כרעיונאית בתחנת רדיו.
בשנת 1985 זכתה במלגה לביקור בירושלים, אשר באמצעותה היא ביקרה לראשונה בישראל.
בתקופת שהותה זאת בישראל גמלה בה ההחלטה להרחיב את לימודיה ביהדות.
במשך שנה וחצי היא השתלמה במכללת א.י.ה.ת.
(אישה יראת ה' היא תתהלל - EYHATׂ) ובמכללת נווה ירושלים ללימודים מתקדמים ביהדות.
בתום לימודיה בפרק זמן זה היא חזרה לעיר מגוריה, טורונטו, כדי לכתוב עבודה עבור מכללת אש התורה - המכללה ללימודי היהדות לנשים, AISH.
בשובה לישראל, פגשה את יעקב פלטניק, יליד שיקגו, ונישאה לו.
יעקב, בעלה, היה לרב אורתודוקסי ולאיש חינוך ולהם חמישה ילדים.
בעיר מגוריהם בטורונטו, ייסדו הזוג פלטקין את בית הכנסת המשפחתי בשם: VILLAGE SHUL אותו ניהלו במשך אחת עשרה שנים.
בתקופה זו, הרבנית לורי הייתה פעילה בתוכנית האירוח בטלוויזיה בטורונטו בשם JEWISH JOURNAL.
בהמשך, משפחת פלטניק העתיקה מגוריה לעיר דנוור - קולורדו, למשך ארבע שנים.
הרב יעקב פלטקין היה פעיל בארגון אש התורה - AISH-DENVER ואילו לורי שימשה כמנהלת תוכניות חינוך בפרויקט זה.
בתקופה זו בני הזוג ניהלו תוכנית אירוח שבועית ברדיו בשם: THE PALATNIKS ON 630 KHOW.
בשנת 2005, העתיקו מגוריהם לעיר וושינגטון די.
בעלה של לורי התמנה בעיר זו למנהל בכיר בארגון אש התורה AISH WASHINGTON.
בשנת 2008, הרבנית לורי ייסדה עם קבוצת פעילים את פרויקט הרנסאנס הנשי היהודי בשם מומנטום - תגלית.
מטרת ארגון מומנטום הוא לקיים סיורים בישראל ובקיום מפגשים בלתי אמצעיים בין נשים צעירות ממקומות שונים בעולם.
עד שנת 2020, מומנטום ארגן סיורים בישראל ללמעלה מעשרים אלף נשים.
לורי, המחלקת את מגוריה בין ירושלים לוושינגטון, הפכה לדוברת ומייצגת לקבוצות נשים יהודיות ולקיום כנסים בצפון אמריקה, מרכז אמריקה, דרום אמריקה, בריטניה וישראל.
בשנת 2020,ביום העצמאות ה-72 למדינת ישראל, בהמלצת מירי רגב שרת התרבות והספורט, נבחרה פלטניק להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות.
"ארגון מומנטום פועל ללא לאות לחיזוק הזהות היהודית והקשר לישראל באמצעות אמהות צעירות בישוביהן...הקרבנית לורי היא גרסה מובילה ייחודית ומרגשת"
בשנת 2008 חשפה פלאטניק כי תרמה את אחת הכליות שלה לאדם זר.
היא הסבירה את הרציונל שלה במאמר שפרסמה, במופע וידאו חי ובנאומים שסיקרה העיתונות המקומית.
לורה אליזבת "לורי" מטקלף היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
היא זכתה בשני פרסי טוני, שלושה פרס אמי לבידור בפריים טיים.
בנוסף למועמדויות לפרס אוסקר, לפרס האקדמיה הבריטית לקולנוע ולשלושה פרסי גלובוס הזהב.
לורה אליזבת מטקלף נולדה בקרבונדייל, אילינוי שבארצות הברית, כבכורה מבין שלושה ילדים.
היא, אחיה ג'יימס ואחותה לינדה גדלו באדוארדסוויל, אילינוי, שלדבריה "לא נמצא ליד תיאטרון".
אביה, ג'יימס, היה מנהל התקציב באוניברסיטת דרום אילינוי-אדוארדסוויל.
הוא נפטר בפתאומיות בשנת 1984. אמה, ליבי, הייתה ספרנית.
דודתה הגדולה הייתה המחזאית זוכת פרס פוליצר זואי אקינס.
היא בוגרת אוניברסיטת מדינת אילינוי, מחזור 1976. בזמן לימודיה עבדה כמזכירה בקולג'.
מטקלף נסעה לניו יורק כדי להופיע בהפקת "סטפנוולף", שהוצגה באוף-ברודוויי של המחזה "Balm in Gilead" מאת לנפורד וילסון על משחקה במחזה זכתה בפרס אובי לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1984 ופרס עולם התיאטרון לשנים 1984–1985 בקטגוריית השחקנית הראשית ביותר בסרט הופעה בברודוויי או אוף ברודוויי.
מטקלף עברה לניו יורק והחלה לשחק בהפקות תיאטרליות בהן "נובמבר" בברודוויי של דייוויד מאמט ב-2008. על משחקה במחזה קיבלה מועמדות לפרס טוני.
ביוני 2009, מטקלף שיחקה במחזהו של ג'סטין טאנר "Voice Lessons" עם פרנץ' סטיוארט, שהוצג בהוליווד.
לאחר מכן שיחקה במחזות "יומן חוף ברייטון" ו"בדרך לברודוויי", בבימויו של דייוויד קרומר.
הפקת "יומן חוף ברייטון", נמשכה תשע הופעות באוקטובר 2009, והפקת "בדרך לברודוויי" בוטלה לפני הבכורה.
בספטמבר 2010, חזרה מטקלף ל"סטפנוולף" וכיכבה במחזה של ליסה ד'אמור, "דטרויט".
ב-2011, היא הופיעה במחזה "The Other Place", שנכתב על ידי שר ווייט, בבימויו של ג'ו מנטלו.
היא זכתה בפרס לוסיל לורטל לשנת 2011, בקטגוריית השחקנית הראשית המצטיינת, ובפרס אובי לשנת 2011, על הופעתה במחזה.
בשנת 2012, מטקלף הצטרפה לדייוויד סושה בהפקת ווסט אנד של המחזה "מסע ארוך אל תוך הלילה" מאת יוג'ין אוניל, שעליו הייתה מועמדת לפרס "Evening Standard Theatre" בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2013, הפקת המחזה "The Other Place" עברה לברודוויי כשמטקלף חזרה על תפקידה וזכתה במועמדות לפרס הטוני.
בהצגה זו היא כיכבה עם בתה, זואי פרי.
בשנת 2013, מטקלף שיחקה במחזה באוף-ברודוויי של ברוס נוריס, "Domesticated" עם ג'ף גולדבלום בתיאטרון מיצי ניוהאוס במרכז לינקולן.
על הופעתה היא הייתה מועמדת לפרס ליגת הדרמה לשנת 2014, ולפרס "הדרמה דסק" באותה שנה לשחקנית מצטיינת במחזה.
בשנת 2015, היא שיחקה בתפקיד אנני ווילקס בהפקת ברודוויי של מיזרי מאת סטיבן קינג, לצד ברוס ויליס.
ההצגה עלתה בבכורה ב-15 בנובמבר 2015 בתיאטרון ברודהרסט.
הצגה זכתה זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים, אך הביצועים של מטקלף זכו לשבחים רבים.
היא הייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזה, המועמדות השלישית שלה לטוני.
מטקלף הופיעה בברודוויי במחזה "בית בובות: חלק 2" של לוקאס האנת, עם כריס קופר.
ההצגה הוצגה בתיאטרון ג'ון גולדן, בבכורה באפריל 2017. מטקלף זכתה לשבחי המבקרים על הופעתה וזכתה בפרס הטוני הראשון שלה, בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר במחזה.
בשנה שלאחר מכן הופיעה מטקלף בברודוויי במחזה "שלוש נשים גבוהות" לצד גלנדה ג'קסון ואליסון פיל.
המחזה הוצג בתיאטרון ג'ון גולדן.
על משחקה היא זכתה בפרס טוני השני ברציפות שלה, הפעם עבור השחקנית הטובה ביותר במחזה.
בשנת 2020, מטקלף החלה להופיע בעיבוד לסרט "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" של אדוארד אלבי.
את ההפקה ביים ג'ו מנטלו ומטקלף שיחקה בו לצד רופרט אוורט.
ההצגה הוצגה בתיאטרון בות' מ-3 במרץ 2020 עד 11 במרץ 2020. ההפקה בוטלה עקב מגפת הקורונה.
בפברואר 2020 פורסם כי מטקלף תשחק במחזה מותו של סוכן של ארתור מילר לצד נייתן ליין.
בין השנים 1980–1981 שיחקה מטקלף בתוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב".
בשנת 1988, מטקלף הופיעה לראשונה בתפקיד הידוע ביותר שלה כג'קי האריס, בקומדיית המצבים המצליחה של ABC, "רוזאן", לצד רוזאן בר וג'ון גודמן.
על הופעתה היא הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית השחקנית המשנה המצטיינת בסדרה קומית, קטגוריה בה זכתה שלוש פעמים ברציפות, מ-1992 עד 1994 מטקלף הופיעה במהלך כל תשע העונות של הסדרה.
במהלך תקופה זו, היא הופיעה בתפקידי אורח בתוכניות כגון, "המלך היל" בשנת 1997, "דארמה וגרג" (1997) ו"מפגשים מהסוג האישי" (1998).
האחרון שבהם הביא את המועמדות הראשונה שלה לפרס אמי לפריים טיים לשחקנית אורחת מצטיינת בסדרה קומית.
מ-1999 עד 2001, מטקלף הופיעה עם נורם מקדונלד בסדרה "המופע של נורם" (לימים יותר נודעה הסדרה בשם "נורם"), שרצה במשך שלוש עונות (1999–2001), ומאוחר יותר כיכבה לצידו של נייתן ליין בסדרה הקומית "צ'רלי לורנס" משנת 2003. הסדרה בוטלה לאחר שידורם של שני פרקים.
במהלך תקופה זו, למטקלף היו תפקידי אורח בסדרות בהן "פשוט נהדרת", "מלקולם באמצע", "פרייז'ר", "פורטלנדיה", "ללא עקבות", ו"האנטומיה של גריי", בה שיחקה לצד בעלה לשעבר ג'ף פרי.
תפקידיה בסדרות "מונק" ו"עקרות בית נואשות" זיכו אותה בשתי מועמדויות נוספות לפרס אמי לשחקנית אורחת מצטיינת בסדרה קומית.
ב"עקרות בית נואשות" היא שיחקה בעונה השלישית את קרולין ביגסבי.
בשנת 2007, מטקלף הופיעה לראשונה בתפקיד מרי קופר, אמו של שלדון קופר, אחת הדמויות הראשיות, בקומדיית המצבים המצליחה של CBS, "המפץ הגדול".
היא חזרה על התפקיד במהלך שתים עשרה עונותיה של הסדרה.
הופעתה זיכתה את מטקלף במועמדותה הרביעית לפרס אמי בפריים טיים לשחקנית אורחת מצטיינת בסדרה קומית לשנת 2016. בתה זואי פרי מגלמת את הגרסה צעירה יותר של דמותה, מרי בסדרת הספין-אוף של המפץ הגדול, "שלדון הצעיר".
מ-2013 עד 2015, שיחקה בסדרה הקומית "מחזיקות מעמד".
היא הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית השחקנית הראשית המצטיינת בסדרה קומית.''
בשנת 2016, מטקלף שיחקה בפרק השלישי של הסדרה במימון עצמי של לואי סי.
קיי., "הוראס ופיט", עליה הייתה מועמדת לפרס אמי בפריים טיים לשחקנית אורחת מצטיינת בסדרת דרמה.
ב-28 באפריל 2017, פורסם על חידושה של הסדרה רוזאן וכי מטקלף יחד עם רוב צוות השחקנים המקורי יחזרו לשחק בסדרה.
ב-16 במאי 2017, המפיקים אישרו ששמונה פרקים ישודרו ב-2018 ב-ABC.
ב-29 במאי 2018, בעקבות התבטאויות גזעניות שפרסמה רוזאן בר בטוויטר בנוגע ליועצת הנשיא לשעבר ברק אובמה ולרי ג'ארט, ביטלה ABC את הסדרה לאחר עונה אחת.
מטקלף שחזרה את תפקידה ברוזן בקומדיית המצבים משפחת קונר, ספין-אוף של הסדרה "רוזאן" ללא מעורבותה של רוזאן בר שהוקרנה לראשונה בסתיו 2018. בשנת 2018, זכתה בפרס אמי חמישי בפריים טיים לשחקנית המשנה המצטיינת בסדרה קומית על משחקה על בסדרה "רוזאן".
בשנת 2021 לוהקה לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "הנושרת".
בשנת 2025 גילמה את אוגוסטה גין, אימו של הרוצח הסדרתי המורשע אד גין בסדרת הפשע הביוגרפית "מפלצת: סיפורו של אד גיין" מבית היוצר של ראיין מרפי עבור "נטפליקס".
הופעתה הראשונה של מטקלף על המסך הייתה בתפקיד ללא קרדיט בקומדיה "חתונה" של רוברט אלטמן בשנת 1978. במהלך שנות ה-80, מטקלף שיחקה בתפקידי משנה בסרטים פופולריים רבים, בהם הקומדיה של סוזן זיידלמן, סוזאן סוזאן משנת 1985 ובסרט הקומדיה של ג'ון יוז "הדוד באק" משנת 1989.
מטקלף דיבבה את "אמו של אנדי" בסרט האנימציה של דיסני - פיקסאר צעצוע של סיפור משנת 1995, וחזרה לדבב קולה של אמו של אנדי בסרטי ההמשך "צעצוע של סיפור 2", "צעצוע של סיפור 3" ו"צעצוע של סיפור 4".
כל ארבעת הסרטים זכו להצלחה כלכלית, והכניסו יותר ממיליארד דולר.
ב-1997 היא גילמה את דבי סולט בסרט האימה "צעקה 2".
דמותה התגלתה בסוף הסרט כרוצחת גוסטפייס לצד השחקן טימותי אוליפנט.
היא התגלתה בסוף גם כאמו של הרוצח מהסרט הראשון, בילי לומיס, תוך שימוש בשם בדוי - שמה האמיתי היה ננסי לומיס.
בשנת 2002 היא דיבבה את שרה הוקינס בסרט האנימציה של דיסני, "כוכב המטמון".
אף על פי שהסרט זכה לביקורות חיוביות, הסרט היה כישלון קופתי.
ב-2006 היא דיבבה את לוסיל קרונקלהורן-רובינסון בסרט האנימציה הממוחשבת של דיסני "לפגוש את הרובינסונים".
בשנת 2005, הופיעה בגרסה המחודשת של ג'ים קארי, "דיק וג'יין עושים את זה".
בשנת 2006 הופיעה בדרמת ההתבגרות "החוק על פי ג'ורג'יה" עם ג'יין פונדה ולינדזי לוהן, ובדרמת המלחמה "הארכת שירות" משנת 2008 עם ראיין פיליפה, צ'נינג טייטום וג'וזף גורדון-לוויט.
בשנת 2017, מטקלף זכתה לשבחי הביקורת על הופעתה בסרט ההתבגרות של גרטה גרוויג, ליידי בירד.
על הופעתה, היא הייתה מועמדת לפרסים רבים, כולל פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, גלובוס הזהב, SAG, פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה, "בחירת המבקרים" ופרס "Independent Spirit".
בשנת 1983, מטקלף נישאה לג'ף פרי, חבר מייסד שותף בלהקת התיאטרון "Steppenwolf".
בשנת 1983 נולדה בתם זואי פרי.
לאחר מכן החלה מאוחר יותר במערכת יחסים עם מאט רות', ששיחק לצידה בסדרה "רוזאן", בה גילם את החבר המתעלל שלה פישר.
בנובמבר 1993, נולד להם בן, ויל, ואחר מכן נישאו.
בתם, מיי אקינס, נולדה בשנת 2005 באמצעות פונדקאית.
בשנת 2006 אימצו בן בשם דונובן.
ב-26 בנובמבר 2008, נפרדו מטקלף ורות' ובמאי 2014 התגרשו.
לורי הופ ביצ'מן (אנגליה: Laurie Hope Beechman; 4 באפריל 1953 – 8 במרץ 1998) הייתה שחקנית וזמרת יהודייה-אמריקאית, הידועה בזכות עבודתה במחזות זמר בברודוויי.
הייתה לה גם קריירה כשחקנית קברט ואמנית הקלטות.
לאחר מותה, שונה שם בית הקפה: West Bank Cafe Downstairs Theater Bar בניו יורק ל-תיאטרון לורי ביצ'מן.
היא סיימה את לימודיה ב-1971 בבית הספר התיכון האדון טאון, בעיר האדון, ניו ג'רזי.
בבית הספר התיכון כישרונותיה זכו להכרה מיידית, והיא זכתה בתפקידים ראשיים במחזות זמר רבים בבית הספר.
לורי הופיעה בלהקת פולק-רוק אקוסטית עם ריק פרנטה ורוי בייקר בשם The Destiny Trio במהלך הקיץ של 1971 ו-1972 ב-נורת' וויילדווד, ניו ג'רזי, במועדון קטן בשם Manor Lounge.
לאחר מכן היא נרשמה לאוניברסיטת ניו יורק.
ב-1977, לאחר שנשרה מהאוניברסיטה, עשתה ביצ'מן את הופעת הבכורה שלה בברודוויי כחלק מהקאסט המקורי של המחזמר "אנני" וגילמה חמישה תפקידים שונים.
זה הוביל לתפקידים קטנים בהפקה של התיאטרון הציבורי של "שודדי פנזנס" ובגרסה הקולנועית של "שיער" משנת 1979.
ב-1980 שינתה ביצ'מן כיוון לרוקנרול ודרך חברת אטלנטיק רקורדס הוציאה את האלבום Laurie and the Sighs.
בשל תמיכה מועטה מצוות הניהול החדש, האלבום נכשל וביצ'מן חיפשה עבודה אחרת על הבמה.
ביצ'מן עשתה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי בליהוק המקורי של "אנני".
היא שיחקה בתפקידים שונים במחזמר, ובראשם "Star to Be", תפקיד שנכתב עבורה לאחר שהצוות היצירתי שמע את קולה העוצמתי, והיא זוכה בקרדיט, בהקלטת הליהוק המקורית בברודוויי.
היא שיחקה את התפקיד הראשי של המספר בליהוק המקורי בברודוויי של "ג'וזף ומעיל החלומות המדהים", במהלך ההפקה הראשונה שלו בברודוויי ב-1982, והייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזות זמר ופרס עולם התיאטרון.
בדצמבר 1983, ביצ'מן הפכה להיות השחקנית הראשונה שגילמה את התפקיד של גריזבלה בהפקת הסיורים הלאומית של ארצות הברית של "Cats".
בתוך ארבעה חודשים היא קיבלה את התפקיד בברודוויי, והחליפה את זוכת הטוני בטי באקלי.
כשהיא מבצעת את שיר הלהיט של התוכנית "Memory", ביצ'מן גילמה את התפקיד בברודוויי במשך יותר מארבע שנים ועוד פעמים מזדמנות במהלך העשור הבא.
בסוף 1988, בעת ההכנות לתפקיד Fantine בהפקה בברודוויי של "Les Misérables", אובחנה ביצ'מן כחולה בסרטן השחלות.
אחרי חודשים של טיפול, עם חברתה הוותיקה קן גילמוריי לצידה, חזרה ביצ'מן עם מופע קברט חגיגי Little Me, שהתקיים באולם הנשפים האגדי של ניו יורק.
לאחר מכן הופקה במהירות הפקה חדשה של "ג'וזף ומעיל החלומות המדהים" בתיאטרון רחוב וולנאט בפילדלפיה.
בתחילת 1990, עשתה ביצ'מן את הופעת הבכורה המיוחלת שלה בתור Fantine בהפקה בברודוויי של Les Misérables.
ההפקה המשיכה מספר חודשים, ובסופו של דבר יצאה לסיבוב הופעות שהסתיים בפילדלפיה, בעונת חג המולד של 1990. במהלך תקופה זו, פורסמה הקלטת סולו בהפקה עצמית של ביצ'מן, Listen To My Heart, וזכתה לשבחים רבים.
בסתיו שלאחר מכן היא חגגה את החזרה לבריאותה, לאחר שנלחמה בחזרתו של הסרטן, בחוזרה שוב לאולם הנשפים.
במהלך שנות חייה המאוחרות יותר, ביצ'מן נישאה לניל מזלה, בונה תפאורות בברודוויי, ב-1992, ביצעה קונצרטים רבים, שרה בטקס ההשבעה השני של הנשיא ביל קלינטון, זכתה בפרס "It's Always Something" של מועדון גילדה וחזרה לשיר ולשחק.
היא הקליטה רצועה "If We Only Have Love" של ז'אק ברל, עם אחותה, קלאודיה ביצ'מן, ורצועה נוספת עם סם האריס, ערבוב של "Candide" ו-"West Side Story" מאת לאונרד ברנשטיין
בתחילת 1995 חזר הסרטן של ביצ'מן.
היא בילתה שעה בתוכנית פיל דונהיו בשירה ודיון במצבה וברצונה להמשיך.
לאחר שחזרה לגלם את גריזאבלה של "Cats", בברודוויי, להצגה התשיעית (1991) והעשירית (1992), היא שוב חזרה אל התפקיד ממאי עד ספטמבר 1997, וכך הייתה בליהוק של ה-19 ביוני של אותה שנה, כאשר "Cats" עקפה את "שורת המקהלה" והפכה למחזמר הארוך ביותר בתולדות ברודוויי באותה תקופה.
למרות שהטיפולים כנגד הסרטן שלה נמשכו, ביצ'מן המשיכה להופיע עד כמה חודשים לפני מותה ב-8 במרץ 1998, בגיל 44. חודש לאחר מכן, נערכה לה אזכרה בתיאטרון גן החורף, התיאטרון בו שיחקו "Cats" שנים רבות.
היא הותירה אחריה את אמה, דולי ביצ'מן שנאל, אב חורג, ד"ר נייט שנאל, שתי אחיות, קלאודיה ביצ'מן כהן וג'יין ביצ'מן סגל, ובעלה, ניל מזלה.
היא נקברה בבית הקברות מונטיפיורי, ברוקלדג', פנסילבניה.
תיאטרון לורי ביצ'מן ברחוב 42 בניו יורק נקרא על שמה.
גם הקברט לורי ביצ'מן באוניברסיטה לאמנויות בפילדלפיה, נקרא על שמה.
בשנת 1999, שנה לאחר מותה, נוסדה על שמה מלגה, בחוג לתיאטרון מוזיקלי, באוניברסיטה לאמנויות.
פוקס, המייצג את המחוז ה-13 של פנסילבניה, בו מתגוררים הוריה ואחיותיה של ביצ'מן, הגיש לקונגרס שתי הצעות חוק לזכרה של ביצ'מן - האחת להקציב 50 מיליון דולר לחינוך בנושא סרטן השחלות.
הצעת החוק השנייה תסמיך את משרד האוצר הפדרלי לטבוע מטבע, מוטבע בדמותה של ביצ'מן.
ההכנסות ממכירת מטבע הזיכרון ישמשו לחינוך ותמיכה לחולי סרטן.
לורי הקוקוס (שם מדעי: Trichoglossus haematodus) הוא מין תוכי ממשפחת הדרראים ושבט הלורים החי בטבע באינדונזיה ובגינאה החדשה.
תוכי זה נצפה לראשונה ב-1758 בידי החוקר האנגלי ג'ורג' אדוארדס על סמך דגימות מהאי אמבון והוא תואר ב-1771 בידי קארולוס לינאוס כששם המין משמעו: "בעל לשון אדומה".
בעבר הוא נחשב לתת-מין של לורי הקשת אך לצד מינים נוספים הופרד.
אורך הלורי הוא כ-25–30 ס"מ, משקלו כ-109–137 גרם והוא בעל גוונים עזים של ירוק, אדום, צהוב וכחול המזכירים מעט את לורי הקשת.
הוא בעל מקור אדום או כתום, ראש כחול והצוואר חום.
העורף צהוב ורוב הגוף ירוק עז, החזה אדום ומפוספס בכחול-שחור ותחילת הרגליים צהובות לסירוגין.
הזנב ירוק והקצוות ירוקים-צהובים והעיניים אדומות.
מקור הלורי מותאם לליקוט צוף מפרחים ויש לו לשון ארוכה בהתאם.
שני הזוויגים דומים מאוד בגודלם ומראם.
הם מונוגמיים ומטילים 2 ביצים פעם או פעמיים בשנה, לרוב בין יולי לדצמבר.
הלורי חי בטבע באיי אינדונזיה וגינאה החדשה במגוון בתי גידול בגבעות מיוערות, יערות מנגרובים, יערות גשם טרופיים, ביצות, סוואנה טרופית וכן בקרבת פרדסים ופארקים והוא מצוי עד לגובה 2,440 מטר.
הלורים ניזונים בעיקר מצוף ואבקה, אך גם את הפרחים עצמם וכן זרעים, פירות, פירות יער, חרקים בוגרים וזחלים.
לורי גולדסטיין היא מעצבת אופנה אמריקאית, עורכת, מעצבת של "לוגו" מאת לורי גולדסטיין עבור QVC , ומחברת "לורי גולדסטיין: סטייל הוא אינסטינקט".
היא שיתפה פעולה לעיתים קרובות עם הצלמים סטיבן מייסל ואנני ליבוביץ', ויצרה מסעות פרסום ומאמרי מערכת ידועים.
היא גם הייתה הסטייליסטית הראשונה שחתמה ב-Art + Commerce, כיום חטיבה של IMG .
גולדסטיין נולדה בקולומבוס, אוהיו וקיבלה את עבודת האופנה הראשונה שלה במסגרת חוזה עם פרד סיגל בלוס אנג'לס.
בזמן שליוותה את סיגל במסע קניות בניו יורק, היא החליטה לעבור לניו יורק כדי להשיק את קריירת האופנה שלה.
לאחר מכן היא החלה את עבודת העריכה שלה במגזין ואניטי פייר ו-Allure, כמו גם שיתפה פעולה עם אנני ליבוביץ' בסדרה של קמפיינים עם גאפ ואמריקן אקספרס והחלה את שותפותה עם סטיבן מייסל במספר פרויקטים, כולל פרסומת בהשראת "עמק הבובות" (1967) עבור ורסצ'ה.
היא עיצבה קמפיינים למותגים כמו פראדה, דולצ'ה וגבאנה, הרמס, טיפאני ושות', ורסצ'ה, אלי טהרי, פנדי, איב סן-לורן, ורה וונג, BCBG מקס עזריה, רוברטו קוואלי, הארי וינסטון, ברברי, נינה ריצ'י וגם ולנטינו.
היא ערכה במגזינים כמו Elle, ווג והרפרס בזאר.
בין מגזיני ווג נמנו ווג איטליה וגם ווג סין.
גולדסטיין עבדה רבות עם מריו טסטינו, שותפה לשעבר לחדר, בעיצוב מודעות ורסצ'ה של מדונה מ-1995. כמו כן, אלבומיה Ray of Light ו-Something to Remember צולמו בידי טסטינו.
גולדסטיין קיבלה את פרס VH1 לאופנה ומדיה עבור "הסטיילינג הטוב ביותר" של הקליפ "Take a Bow" מאת מדונה.
לורי מאייר היא מלחינה ופזמונאית ילידת ארצות הברית, שפעלה ברוב הקריירה המוזיקלית שלה בממלכה המאוחדת.
היא התמחתה במוזיקה ובאמנות יפה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס לפני שעברה ללונדון.
היא הייתה חלק מלהקת טורץ' סונג .
במהלך שנות ה-80 וה-90 היא הייתה חלק מלהקת טורץ' סונג.
יחד, הם ניהלו את אולפני גרילה, עם ריקו קונינג, בתור מהנדס הקול הראשי.
קונינג היה גם חבר בלהקת הליינס, שהוציאה מוזיקת פוסט-פאנק בממלכה המאוחדת.
במהלך אותה תקופה היא הוציאה מיני-אלבום בשם Bright Blue Night.
שיר הנושא הוקלט בשם "Le seul cœur que je brise" וזו גרסה שהופקה על ידי דאהו.
מאייר הוציאה את אלבום הבכורה שלה Black Lining ב-2006, אותו הפיק וכתב ריקו קונינג.
השיר "Falling Free" באלבום MDNA של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה (2012), נכתב בהשתתפות מאייר, מדונה, ג'ו הנרי והמפיק של מדונה.
הווארד את הספר "איך שהיינו בקליפורניה: תמונות נוסטלגיות של גולדן סטייט".
בשנת 2022 היא הוציאה אלבום אוסף של יצירות חדשות בשם Under Gold Dust and Heat.
ארבעת השירים בו הופקו ביחד עם קונינג.
לורי לואיס (נולדה ב-27 בדצמבר 1984) היא זמרת אופרה ומטאל סימפוני אמריקאית.
לורי חברה בלהקת המטאל הסימפוני השוודית Therion ובעבר שרה גם עבור Aesma Daeva.
לורי לואיס היא זמרת אופרה בעלת הכשרה קלאסית.
היא השלימה תואר ראשון בזמרה באוניברסיטת המדינה מיזורי ותואר שני באוניברסיטת קנזס.
ב-2002 החלה לשיר עבור להקת Aesma Daeva.
ב-2006 להקת Aesma Daeva חיממה את Therion, להקת מטאל סימפוני משוודיה.
הלהקה התרשמה מלואיס והחליטה לשתף איתה פעולה.
בדצמבר 2011 הודיע כריסטופר יוהנסון, ראש הלהקה, שלואיס הצטרפה ללהקת Therion כחברה קבועה, והיא האישה הראשונה שחברה בלהקה חברות קבע.
ב-2014 פורסם שלורי לא תשתתף במסע ההופעות של Therion אך תמשיך כחברה קבועה ותשתתף בהקלטות אלבומי הלהקה באולפן הקלטות.
ב-2023, בעקבות ההיריון של זמרת ההופעות של Therion, צ'ארה מלווסטיטי, הודיעו Therion ולואיס שהיא תשוב להופיע במסעי ההופעות של הלהקה החל מ-2024.
ב-2020 הוציאה לואיס אלבום סולו Carmina Romanus.
לואיס הלחינה את האלבום בשיתוף קריסטיאן ניימן ואת מילות רוב השירים כתב פר אלבינסון.
ברוב האלבום היא שרה סולו אך במספר שירים יש אמנים אורחים.
לורי וג'ורג' שאפל היו תאומים סיאמיים אמריקאים.
ספר השיאים של גינס ציינו כי המעבר המגדרי של ג'ורג' הפך אותו ואת לורי לקבוצה הראשונה של תאומים סיאמיים שהזדהו כמגדרים שונים.
ג'ורג' עיצב ציוד תמיכה לאנשים עם מוגבלות פיזית.
כזמר קאנטרי, ג'ורג' הופיע רבות בארצות הברית וביקר בגרמניה וביפן.
בשנת 1997, הוא זכה בפרס המוזיקה של LA עבור אמן הקאנטרי החדש הטוב ביותר.
הוא שר את "Fear of Being Alone" על בזמן ריצת הקרדיטים של הסרט "Stuck on You", סרט קומדיה על זוג תאומים פיקטיביים.
לורי שימשה כמנחה של ג'ורג'.
היא עבדה במכבסה, סידרה את עומס העבודה שלה סביב מחויבויות השירה שלו.
היא אמרה שכמעריצה שלו היא שילמה כדי להשתתף בקונצרטים בדיוק כמו כל המעריצים האחרים, פשוט הפכה את עצמה לשקטה ו"בלתי נראית" בזמן שהוא מופיע.
כתאומים סיאמיים, לורי וג'ורג' הופיעו במספר סרטי טלוויזיה ותוכניות אירוח.
הם גם שיחקו בפרק של סדרת הטלוויזיה ניפ/טאק, בו שיחקו את התאומים המשותפים רוז ורייבן רוזנברג.
ב-21 ביוני 2007, לורי וג'ורג' השתתפו בפתיחה החגיגית של "Ripley's Believe It Or Not!
Odditorium" בכיכר טיימס בניו יורק.
זו הייתה הפעם הראשונה שהם הוגדרו בתור לורי וג'ורג' שאפל.
נולדו בתור לורי ודורי שאפל, הם היו תאומים סיאמיים שחברו בראשם, אבל היו להם אישיות שונה מאוד וחיו חיים אינדיבידואליים ככל שהתאפשר להם.
ג'ורג' גם לא היה מסוגל ללכת בגלל ספינה ביפידה.
את 24 השנים הראשונות לחייהם בילו במוסד לבעלי מוגבלויות נפש.
משנת 1988 הם חיו, ללא סיוע, בדירות לקשישים ברדינג, פנסילבניה.
כאות לאינדיבידואליות, וחוסר אהבה לעובדה ששמותיהם מתחרזים, בחר ג'ורג' לראשונה להיקרא בשם ריבה על שם הזמרת האהובה עליו ריבה מקנטייר.
עד 2007, הוא יצא מהארון כגבר טרנס והעדיף להיות ידוע בציבור בשם ג'ורג'.
שיאי גינס ציינו כי המעבר המגדרי שלו הפך אותו ואת לורי לקבוצה הראשונה של תאומים סיאמיים שהזדהו כמגדרים שונים.
לורי וג'ורג' גרו בדירת שני חדרי שינה, כשכל אחד מהם שומר על מרחב פרטי מובהק.
היו להם כמה חיות מחמד.
לורי שיחקה באולינג וזכתה במספר גביעים.
הם כיבדו זה את הפרטיות של זה מבחינת זמן עבודה, בילוי ומערכות יחסים.
ואף ציינו כי ג'ורג' היה מביא אתו ספר לקריאה בדייטים של לורי או שומע מוזיקה באוזניות.
ללורי היו כמה חברים והיא הייתה מאורסת, אבל איבדה את הארוס שלה בתאונת דרכים.
הם חגגו את יום הולדתם ה-50 בטיול ללונדון.
לורי וג'ורג' שאפל מתו בבית החולים של אוניברסיטת פנסילבניה ב-7 באפריל 2024, בגיל 62.
לורי מור (נולדה כמארי לורנה מור, באנגלית: Marie Lorena Moore; נולדה ב-13 בינואר 1957) היא סופרת, מבקרת ומסאית אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בזכות סיפוריה הקצרים, שחלקם זכו בפרסים חשובים.
מאז 1984 היא גם מלמדת כתיבה יוצרת.
מור נולדה בגלנס פולס, ניו יורק, וזכתה לכינוי "לורי" על ידי הוריה.
היא למדה באוניברסיטת סנט לורנס.
בגיל 19 היא זכתה בתחרות הסיפורת של מגזין Seventeen.
בינואר 1977 פרסמה את הסיפור "Raspberries".
לאחר שסיימה את לימודיה בסנט לורנס, היא עברה למנהטן ועבדה בסיוע משפטי במשך שנתיים.
בשנת 1980 נרשמה מור לתוכנית M.F.A של אוניברסיטת קורנל, שם למדה אצל אליסון לוריא.
עם סיום לימודיה בקורנל, מור יצרה קשר עם הסוכנת הספרותית מלאני ג'קסון, שהחתימה אותה כלקוחה.
ב-1983 מכרה ג'קסון את אוסף הסיפורים של מור "עזרה עצמית", המכיל בעיקר סיפורים מהתזה שלה לתואר שני, להוצאת קנופף.
מור פרסמה את אוספי הסיפורים הקצרים עזרה עצמית, Like Life, ציפורים באמריקה ו־Bark .
הסיפור הראשון שלה שהופיע במגזין "ניו יורקר", "You're Ugly, Too", נכלל מאוחר יותר באוסף- The Best American Short Stories of the Century, בעריכת ג'ון אפדייק.
הסיפור נכלל גם באנתולוגיה "Children Playing Before a Statue of Hercules" משנת 2005, בעריכת דייוויד סדאריס.
במאי 2008 יצא לאור בבריטניה הספר "Collected Stories" של מור.
הוא כלל את הסיפורים מהאוספים שפורסמו בעבר, קטעים מהרומן שלה "Anagrams" ושלושה סיפורים שפורסמו לפני כן ב"ניו יורקר".
אוסף הסיפורים של מור, "Bark", יצא לאור בשנת 2014. הספר היה מועמד למספר פרסים ספרותיים.
מור כתבה את הרומנים הבאים:
Anagrams, עם צורתו האקספרימנטלית, זכה לתגובה ביקורתית קרה למדי.
"" הוא סיפורה של אישה הנופשת עם בעלה, ונזכרת בחברות עזה מתקופת ההתבגרות שלה.
"שער המדרגות" מתרחש מיד לאחר פיגועי 11 בספטמבר והוא עוסק בהתבגרותה של אישה בת 20 במערב התיכון.
הישג מסוג כמעט אלים: סופר חותך קדימה, פותח לרווחה קרקע חדשה – פורס רעיונות ומחויבויות קונבנציונליים של הנרטיב עצמו."
מור כתבה ספר ילדים בשם "The Forgotten Helper", על שדון שסנטה קלאוס משאיר בטעות מאחור בביתו של הילד הגרוע ביותר ברשימת "הטובה" שלו.
השדון חייב לעזור לילד להיות טוב יותר לשנה הקרובה כדי שסנטה קלאוס יחזור בחג המולד הבא.
מור כותבת מדי פעם על ספרים, סרטים וטלוויזיה עבור The New York Review of Books.
אוסף מאמרים, ביקורת והערות שלה בשם "See What Can Be Done" פורסם על ידי Knopf באפריל 2018.
ציפורים באמריקה (1998), תרגמה ליה נירגד, בבל, 1999
שער המדרגות (2009), תרגם גיל שמר, מחברות לספרות, 2014
מור הייתה פרופסור למדעי הרוח באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון, שם לימדה כתיבה יצירתית במשך 30 שנה.
היא הצטרפה לפקולטה ב-1984 ועזבה כדי להצטרף לפקולטה באוניברסיטת ונדרבילט בסתיו 2013, כפרופסור לאנגלית.
מור לימדה גם באוניברסיטת קורנל, ובתוכנית MFA לכתיבה יוצרת באוניברסיטת מישיגן, כמו גם בפרינסטון ובאוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 2004, מור נבחרה כזוכה בפרס Rea עבור הסיפור הקצר, על הישג יוצא דופן בז'אנר זה.
היא נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות בשנת 2006, והיא עמיתה ב-"Wisconsin Academy of Sciences, Arts & Letters".
לורי גריינר היא אשת עסקים, ממציאה ואישת טלוויזיה אמריקאית.
היא ידועה בזכות תוכנית ה-QVC שלה "Clever & Unique Creations" (2000–הווה) שבגינה היא כונתה "מלכת QVC", ובשל היותה משקיעה בסדרת הריאליטי "הכרישים" (2012–הווה).
יש לה מאות המצאות והיא מחזיקה ביותר מ-120 פטנטים.
היא הנשיאה והמייסדת של For Your Ease Only, Inc.
גריינר גדלה ב־Near North Side, שיקגו.
היא התמחתה בתקשורת באוניברסיטת לויולה בשיקגו ועבדה ב"שיקגו טריביון" בזמן לימודיה בקולג'.
היא הייתה מחזאית שאפתנית ומכרה תכשיטים כעבודה צדדית.
גריינר היא הנשיאה והמייסדת של "For Your Ease Only", שהושק ב-1996. באותה שנה היא יצרה ורשמה פטנט על מארגן עגילי פלסטיק; ג'יי סי פני אספה את המוצר לפני עונת החגים, ואיפשרה לה לשלם את ההלוואה של 300,000 דולר ב-18 חודשים.
בנוסף לאחסון תכשיטים, היא רשמה פטנט על מוצרי צריכה בקטגוריות כמו ארגון קוסמטיקה, נסיעות, אלקטרוניקה וחפצי בית.
גרינר המציאה מאות מוצרים ומחזיקה ב-120 פטנטים.
לאחר הצלחתה עם JC Penney, גריינר הרחיבה את החברה שלה, כשהמוצרים שלה הופיעו ברשת הום קניות ובחנות הקמעונאית Bed Bath & Beyond.
בשנת 2000, היא החלה להנחות תוכנית ב-QVC, "Clever & Unique Creations מאת לורי גריינר".
הופעותיה הרבות ברשת הובילו לכינוי שלה, "מלכת ה-QVC".
בשנת 2012, גריינר הצטרפה לסדרת הטלוויזיה האמריקאית "הכרישים".
בשנת 2014, ההשקעה שלה ב־Scrub Daddy, חברה שמייצרת ספוג ביתי משנה טקסטורה, נחשבה לאחת ההצלחות הגדולות בהיסטוריה של "Shark Tank".
ההשקעות המוקדמות הנוספות של "גריינר" כוללות את Bantam Bagels (שנרכשה במלואה על ידי T.
לגרינר יש שיעור הצלחה של 90% עם העסקאות שלה על "Shark Tank".
ספרה של גריינר, "המציא את זה, מכור את זה, בנק את זה!
– הפוך את רעיון מיליון הדולר שלך למציאות", פורסם במרץ 2014.
לורה ת'ורן היא זמרת ומורה למוזיקה לוקסמבורגית; נציגת לוקמסבורג באירוויזיון 2025 עם השיר "La poupée monte le son".
ת'ורן למדה לנגן על מספר כלים בצעירותה, כגון פסנתר וצ'לו.
מגיל חמש החלה להתחרות בתחרויות שירה שונות.
את לימודיה השלימה תואר שני בתורת המוזיקה, פדגוגיה מוזיקלית ושירת פופ מ-IMEP בנמור.
ת'ורן היא מורה בקונסרבטוריון למוזיקה באש-סור-אלזטה.
בשנת 2024 חיפשו צמד מפיקי תקליטים פריזאים, ז'וליאן סלביה ולודוביק-אלכסנדר וידאל, זמר לרצועה החדשה שלהם.
מאוחר יותר קיבלו הצעה מת'ורן לבצע את שירם, שלימים נקרא "La poupée monte le son".
ת'ורן הגישה את השיר לקדם הארצי של לוקסמבורג לאירוויזיון 2025. ב-18 בנובמבר 2024 היא הוכרזה כאחת משבעת המועמדים הסופיים בתחרות.
ב-25 בינואר 2025, בגמר התחרות, שנערך ברוקהל, קיבלה ת'ורן את מרב הנקודות מחבר השופטים הבינלאומי ואת המקום השני בהצבעת הקהל, ובכך נבחרה לייצג את לוקסמבורג באירוויזיון 2025 בבזל.
בגמר דורגה ת'ורן במקום ה-22 עם 47 נקודות; 23 נקודות מהשופטים, ו-24 נקודות מהקהל.
לורי כהן היה אתלט יהודי-קנדי, אלוף קנדה בריצת 100 יארד ובריצת 220 יארד.
באליפות קנדה שנערכה בוויניפג ב-26 ביולי 1924 הוא זכה בשתי מדליות זהב בריצת 100 יארד בתוצאה של 10.1 שניות ובריצת 220 יארד בתוצאה של 22.0 שניות.
בשנת 1989 נכנס להיכל התהילה של הספורט של מניטובה.
לורי גריימס היא דמות בדיונית בסדרת הקומיקס "המתים המהלכים", כמו גם בסדרת הטלוויזיה הנושאת את אותו השם.
הדמות נוצרה על ידי הכותב רוברט קירקמן והאמן טוני מור, והופיעה לראשונה בקומיקס "The Walking Dead #2" שיצא לאור בשנת 2003. הן בקומיקס והן בסדרת הטלוויזיה, לורי היא אשתו של ריק גריימס ואימם של קארל וג'ודית' גריימס.
הדמות מגולמת על ידי השחקנית האמריקאית שרה ויין קליס.
בזכות התפקיד הזה, קליס הייתה מועמדת ל"פרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה" בשנת 2010, והייתה בין חברי הקאסט של 'המתים המהלכים' שזכו ב"פרס סטאיין לקאסט הטוב ביותר - סדרת טלוויזיה" בשנת 2012.
בקומיקס, לורי מתפקדת כטריטגוניסטית מהגיליון השני ועד הגיליון ה-48, שם היא נהרגת על ידי לילי קאול בפקודת "המושל".
בסדרת הטלוויזיה, לורי מתפקדת כטריטגוניסטית בשלוש העונות הראשונות.
לורי נולדה בשנת 1973 במדינת קנטקי.
בשנות נעוריה היא התיידדה עם אחיו של ריק גריימס, ג'פרי, לאורך כל התיכון.
ג'ף לקח אותה למסיבת "השנה החדשה" בקולג' בו למד ריק ניהול משטרתי.
השניים התחברו מיד, ולאחר שלורי נשרה מהמכללה לאמנות, היא וריק נכנסו למערכת יחסים.
השניים נישאו ונולד להם בן, קארל.
הם חיו חיים ממוצעים בסינתיאנה, קנטקי, כאשר לורי הייתה עקרת בית וריק היה המפרנס של המשפחה כשוטר מקומי.
במהלך תחילת האפוקליפסה, לורי לקחה את קארל למקום מבטחים באטלנטה, שם גרו הוריה, בליווי שותפו לעבודה וחברו הטוב ביותר של ריק, שיין.
לורי נולדה בשנת 1972 וגדלה במחוז קינג, ג'ורג'יה.
בתיכון, לורי פגשה את ריק גריימס, חבר לימודים אחר.
היא גם התיידדה עם חברו הטוב ביותר של ריק, שיין וולש.
בסופו של דבר, לורי וריק התאהבו זה בזה ונישאו.
בשנת 1998, לורי ילדה את בנם קארל.
הם חיו את חייהם כמשפחה פרברית טיפוסית.
בימי ראשון, היא הכינה פנקייקים, למרות העובדה שידעה שהם נוראים.
עם הזמן, נישואיהם הפכו מתוחים יותר ויותר, כאשר ריק התרחק ממנה.
חוסר נכונותו לדבר על רגשותיו ובעיותיהם הוביל לריב, בהם דיברה לורי מילים קשות.
זה אפילו הגיע לנקודה שבה היא החלה להטיל ספק באהבתו אליה ולקארל.
ימים לפני האפוקליפסה, לורי התוודתה בפני חברה, פאולה, כדי להקל על הלחץ ולבקש עצה.
זמן קצר לאחר מכן, שיין סיפר ללורי על ריק שנורה ושיתפה את החדשות עם קרל.
לפני האפוקליפסה, לורי הייתה נשואה לריק, והשניים חלקו מערכת יחסים מאושרת יחסית.
כשנודע ללורי שאטלנטה שורצת במהלכים, היא הרגישה רגשות אשם קשים על כך שנטשה את ריק בסינתיאנה, ושקעה בדיכאון עמוק.
ברגע של חולשה, היא ביצעה יחסי מין עם שיין, מעשה שעליו התחרטה עמוקות לאחר שהתאחדה מחדש עם ריק.
לאחר האיחוד, לורי הפכה לנאמנה לחלוטין לבעלה והחלה לגונן יותר על בנם, קארל.
חודשים ספורים לתוך הריונה, לורי פיתחה תחושה של חרדה, מה שגרם לה להתפרצויות רגשיות.
זה גרם מדי פעם למתחים בינה לבין בעלה.
מאחר שלורי לא הייתה כל כך טובה בהילחם, היא נשארה מחוץ למצבים מסוכנים ונשלחה בדרך כלל לעבודות יומיומיות בקבוצה, והיא הייתה בסדר עם זה.
לורי הפגינה יציבות רגשית, ולעיתים קרובות, אם כי לא תמיד, שימשה כקול ההיגיון בקבוצה.
לעיתים קרובות היא חשה תסכול מנכונותו של ריק לסכן את חייו ולעזוב את הכלא, מחשש שמא תאבד אותו שוב.
לורי התנגדה לעיתים קרובות לחלק מהחלטותיו הקיצוניות יותר של ריק, כמו הרעיון של לתת לקארל לשאת אקדח או להוציא להורג את תומאס.
הדבר גרם לחיכוכים בין השניים, אך הזוג תמיד הצליח להשלים.
עם הזמן, לורי למדה לסמוך יותר על החלטותיו של ריק ולהבין את נחיצותן.
במהלך מתקפת המושל על הכלא, ריק ומשפחתו מנסים להימלט.
לורי מתה באופן מיידי, ובנפילתה היא חונקת בשוגג את בתה, ג'ודית', שנקברת תחת משקלה.
לורי הייתה דמות מורכבת: מצד אחד היא אישה חזקה, עצמאית ורגשנית, אך לעיתים גם קשוחה ותובענית.
לאחר שהאמינה שבעלה מת ושהעולם קרס, היא עשתה כמיטב יכולתה כדי לשמור על עצמה ועל קארל.
בתקופה זו היא הפכה לפגיעה ובודדה מאוד, ובעקבות כך ניהלה רומן עם שיין וולש, שותפו של ריק, מעשה שימשיך לרדוף אותה כל חייה.
עם חזרתו של ריק, היא מתמלאת הן באושר עצום והן ברגשות אשם עמוקים.
לורי מצאה את עצמה קרועה בין בעלה לשיין, והבינה ששניהם חיוניים להישרדותה.
למרות זאת, מעשיה הובילו שוב ושוב לסכסוכים בין ריק לשיין, במיוחד עם גילוי הריונה.
במהלך העונה השנייה, לורי דאגה מאוד לבריאות תינוקה שטרם נולד, ותהתה האם בכלל כדאי להביא ילד לעולם כה אכזרי.
לאחר שהחווה נהרסה, היא נחרדה ממעשיו של ריק ומהמעורבות של קארל במותו של שיין.
בתחילת העונה השלישית, ריק החל להתרחק ממנה, מה שפגע בה מאוד.
למרות זאת, ריק היה שבור לגמקי כשגילה שהיא מתה במהלך הלידה.
ברגעיה האחרונים, לורי הפגינה חוסר אנוכיות יוצא דופן כשהתמודדה עם מותה.
היא בחרה להקריב את חייה ללא היסוס כדי להציל את בתה התינוקת, ג'ודית', מעשה של הקרבה טהורה.
לורים (שם מדעי: Loriini) הוא שבט ממשפחת הדרראים (Psittaculidae) ותת-משפחת הלורים.
הוא כולל מיני תוכים רבים החיים באוסטרליה, אוקיאניה ודרום-מזרח אסיה.
מרבית סוגי הלורים אינם נמצאים בסכנת הכחדה, אך ישנם סוגים שהם פגיעים או קרוב לכך עקב פיתוח סביבתי מואץ.
הבעיה חמורה יותר באזוריי האיים המבודדים שבהם חולדות מאיימות על אזורי הקינון של הלורים.
המין ultramarine lorikeet נמצא בסכנת הכחדה חמורה ומוגדר כאחד מ-50 העופות הנדירים בעולם.
תוכניות שימור ללורים כוללות העברת מינים לאזורי מחיה אחרים.
השם הפופולרי למיני שבט זה הוא לורים ולוריקיטים (Lories and Lorikeets).
לוריקיטים הם המינים בעלי הזנב הארוך ואילו הלורים הם בעלי הזנב הקצר.
הלורים והלוריקיטים הם לרוב תוכים קטנים ובינוניים.
הלוריקיטים הם קטנים יותר מאשר הלורים ברוב המקרים.
גולדיס לוריקיט (Glossoptilus goldei), אחד המינים הקטנים יותר, אורכו 18 ס"מ, כולל הזנב הארוך, ומשקלו כ-55 גרם.
לעומתו, הבלק לורי (Chalcopista atra) שהוא אחד הלורים הגדולים, אם לא הגדול ביותר, אורכו כ-31 ס"מ ומשקלו כ-230 עד 280 גרם.
הלורים והלוריקיטים הם גם מהצבעוניים ביותר, לא רק בין מיני התוכים למיניהם, אלא גם בין כל בעלי הכנף האחרים.
השוני קיים הן בצבע הבסיסי של הפלומה והן בצבעי נוצות הגב והתעופה ויש מינים שהצבע הבסיסי הוא אדום, ירוק, סגול, שחור, חום וגם כחול.
ככלל, אבל עם הרבה יוצאים מן הכלל, רוב הלוריקיטים הם בעלי צבע בסיסי בגווני ירוק ואילו חלקם הגדול של הלורים הם בעלי צבע בסיסי בגווני אדום.
הצבעוניות של משפחת הלורים והלוריקיטים, התנהגותם ואופיים הפכו את הלורים לעופות תצוגה מובילה בהרבה מגני החיות ופארקי העופות בעולם וגם בארץ.
בטבע, הלורים והלוריקיטים חיים בלהקות ועפים בסביבת עצים, בעיקר עצי אקליפטוס או עצים בעלי תפרחת שם הם מוצאים את מזונם.
בקרבת מקומות יישוב המוקפים גידולי פירות מסחריים, נחשבות להקות הלורים כעוף מזיק ונעשים ניסיונות רבים להרחיקם משטחים חקלאיים.
קינון בטבע נעשה בדרך כלל בחללים בתוך גזעי עצים זמן הדגירה משתנה בהתאם למין ונע בין 22 ל-28 ימים.
הגוזלים עוזבים את הקן אחרי כ-50 יום מזמן הבקיעה.
הלורים השונים חיים באזורים שונים ולכן גם תזונתם משתנה מאזור אחד לאחר.
מרבית סוגי הלורים חיים באזורים הטרופיים של אוסטרליה, ניו זילנד, אינדונזיה, פפואה ניו-גיני, פולינזיה ובעוד עשרות איים קטנים באזור דרום-מזרח אסיה.
ידוע כי בטבע, מרבית הלורים ניזונים בעיקר מצוף של פרחים הגדלים באזור מחייתם, מפירות ומזרעים הגדלים על צמחים מסוימים.
לורים רבים החיים באוסטרליה ניזונים מפריחת האקליפטוסים ואף מהזרעים שהעץ מפיק.
מגוון הפירות והפרחים באזורים אלו הוא עצום וכל לורי בוחר את הזנים המועדפים עליו.
ללורים לשון ארוכה בעלת קצה "שעיר" שנועד לקלוט את הצוף מליבו של הפרח המועדף.
תזונתם של הלורים מכילה סוכרים רבים (פירות וצוף) והיא נוזלית ורכה במרביתה.
הלשלשת של הלורים נוזלית גם היא בהתאם לתזונתם.
הרכב מזונות זה גרם לשינויים אנטומיים הן בלשון והן בזפק של הלורים.
מכיוון שתזונתם של מרבית מיני הלורים מורכבת פחות מזרעים וגרעינים הזפק שלהם קטן יותר מאשר בסוגי התוכים הניזונים בעיקר מגרעינים וזרעים.
צבעיהם המרהיבים, התנהגותם התזזיתית ואופיים הנוח, יצרו ביקוש גדול ללורים.
בתחילה מגני חיות באירופה ולאחר מכן בארצות הברית כבר משלהי המאה ה-19.
מגני החיות ופינות החי זלג הביקוש ללורים גם ממגדלים פרטיים הן לתצוגה והן כחיות מחמד.
החל מאמצע שנות ה-70 חל גידול משמעותי של גידול לורים בשבי על ידי מגדלים פרטיים וכן גידול לורים כחיות מחמד על ידי אנשים פרטיים.
אתגר משמעותי של גידול לורים בשבי היא התאמת התזונה לזו הקיימת בטבע.
תזונה לקויה הייתה הגורם העיקרי בתמותת לורים וקיצור תוחלת החיים שלהם בשבי בעיקר עקב מחלות כבד.
עד אמצע שנות ה-80, מגדלי לורים הכינו מזון, בדרך כלל נוזלי, שאמור היה להחליף את הנקטר בטבע ולספק סוכרים ושאר המרכיבים במזונם.
בספרות המקצועית התפרסמו מתכונים שונים לתזונת הלורים.
באמצע שנות השמונים, בניסיון לחקות את התזונה של הלורים בטבע, פיתחו חברות מזון, פורמולות שונות של אבקה ליצירת דייסה ללורים.
הדייסה אמורה לספק את כל הצרכים התזונתיים של הלורים ולהקל על המגדלים בטיפול בהם.
האבקה מכילה סוכרים, חלבונים, שמנים צמחיים ומינרלים.
אחזקת לורים כחיות מחמד חייב גם התמודדות עם הלשלשת שלהם, שעקב מזונם הנוזלי, הייתה מותזת לכל עבר.
במספר לא קטן של גני חיות הקימו תצוגת לורים בתוך מתחמי הליכה גדולים.
במתחמים אלה נטועה צמחייה מאזורי המחיה של הלורים בטבע.
המבקרים הולכים בשבילים בתוך המתחם מצוידים בכוסיות של נקטר, או פרי, והלורים יורדים לאכול מידי המבקרים .
גן החיות הראשון שיישם גישה זו היה גן החיות בסן דייגו בארצות הברית.
לורים הוצגו בגן זה כבר מהקמתו ב-1920 וב 1994 הוקם בו מתחם לורים ענק המסוגל לאכלס 3000 מבקרים ביום.
בארץ קיימים מתחמי לורים בשני אתרים: בגן החיות התנכי בירושלים ובגן גורו בקיבוץ ניר דוד.
במשך השנים החלוקה הטקסונומית של שבט הלורים (Loriini) עברה שינויים רבים.
שבט הלורים מונה 12 סוגים (Genus), ואם בשנת 1998 נמנו בתת-משפחה זאת 56 מינים (Species),הרי ב-2015 נמנו 61 מינים.
לגבי הכינוי בעברית של המינים השונים, נעשה שימוש בכינוי המקובל בקהילת מגדלי הלורים בישראל שהוא בעצם השם הפופולרי באנגלית באותיות עבריות ולא נעשה ניסיון לבצע תרגום של השם.
לדוגמה ה-Chattering Lory יכונה צ'טרינג לורי ולא לורי פטפטן.
במקרים בהם המין איננו נמצא בגידול בישראל, לא נרשם כינוי בעברית.
בסוג זה שלשה או ארבעה מינים (Species), שלשה מאזור גינאה החדשה ואחד מהאיים מזרחית לה.
המינים הללו הם הגדולים ביותר בתת-משפחת הלורים והלוריקיטים ומשקל כל אחד מהמינים הוא מעל 200 גרם.
מאפיין ייחודי נוסף למינים בסוג זה הוא שכל מין (Specie) הוא בעל צבע בסיס שונה שחור, חום, ירוק ואדום כפי שנראה בטבלה.
הקרדינל לורי סווג בתחילה בסוג Chalcopsitta אולם לאחרונה בעקבות בדיקות DNA חלק מהחוקרים מסווגים אותו בסוג Pseudeos יחד עם הדסקי לורי
+שם פופולרישם מדעיצבע בסיסכינוי בעבריתמספר תת-מיניםמצב שימורBlack LoryChalcopsitta Atraשחורלורי שחור3ללא חששDuyvenbode's Lory or Brown LoryChalcopsitta Duyvenbodeiחוםדוונבוד לורי2ללא חששYellow-Chalcopsitta Scintillaירוקילו סטריק לורי2ללא חשש?
בסוג זה שבעה מינים (Species).
המינים בסוג זה חלקם גדולים חלקם בינוניים ואחד מהם קטן (פחות מ-120 גר).
הצבע השולט במינים מהסוג הזה הוא אדום, עם מופעים של כחול, שחור וסגול בכנפיים ובחלק העליון של הגוף.
לחלק מין המינים ישנם תת-מינים השונים ביניהם במופע הצבע הנוסף ובגודל.
לורי (Lorius) הוא סוג בו שישה מינים (Species) ולחלקם יש לא מעט תת-מינים.לסוג זה מאפיינים מיוחדים, כולם גדולים, רחבי גוף ובעלי זנב רחב.
לכל המינים יש כנפיים בצבע ירוק כאשר הצבע השלט בפלומת הגוף הוא אדום.
סוג זה מקורו בגינאה החדשה, אינדונזיה ואיי סולומון.
לחלק מין המינים הללו יכולת דיבור גבוהה
סוג זה (Genus), קשה מאוד להגדיר את גבולותיו.
במשך השנים מינים (species) שונים נכללו ופוצלו מסוג זה.
ניתן לחלק את הסוג הזה לשתי קבוצות עיקריות.
אחת היא קבוצת הלורי קשת שכללה בתחילה את ה-Green naped Lorikeet ו-15 תת-מינים בקבוצה הזו.
עד היום יש חוסר אחידות בשם לורי קשת, לאיזה מין או תת-מין מתייחסים.
לאחרונה בעקבות בדיקות DNA, חלק מתת-המינים סווגו כמינים עצמאיים עם תת-מינים משל עצמם.
קבוצת הלורי קשת, בגלל הצבעים המרהיבים, אופים ותזזיותם הם הנפוצים ביותר כיום בשבי ומאכלסים מספר רב של מתחמי הליכה סגורים, פינות חיי ותצוגות למיניהם..
הקבוצה השנייה כוללת מינים השונים במבנה ובגודל וחלקם אף הוצאו מהסוג ושויכו לסוגים אחרים.
הפיזור הגאוגרפי של סוג זה הוא נרחב ביותר.
רוב שטחה של אינדונזיה, גינאה החדשה, אזורי החוף באוסטרליה ועד איי קרולין.
מבחינת הגודל הם נעים בין קטן ובינוני מ-17 עד 30 ס"מ ומ50 עד 170 גרם.
לא כל המינים יוצגו בטבלה ובתמונות.
עד לשנים האחרונות סוג זה מנה מין אחד בלבד, ה דסקי לורי שכלל שני תת-מינים הכתום והצהוב.
לאחרונה מחקרי DNA גרמו לרבים מהחוקרים לכלול את קרדינל לורי בסוג זה, אף על פי שמבחינה ויזואלית הן בגודל והן במבנה הגוף, הקרדינל לורי מתאים יותר לסוג Chalcopsitta.
סווג חדש זה מופיע בפרסומים מ-2010 ואילך.
הדסקי לורי מקורו בגינאה החדשה ואילו הקרדינל לורי מקורו באיי סולומון ובארכיפלג ביסמרק.
+שם פופולרישם מדעיגודלכינוי בעבריתמספר תת-מיניםמצב שימורהערותDusky LoryPseudeos fuscataבינונידסקי לורי2ללא חשש?
סוגים אלו זה כוללים כמה מהמינים הקטנים ביותר של הלורים.
השינוי האחרון היה המעבר של הגולדיס לוריקיט (Goldie's Lorikeet) מהסוג Trichoglossus לסוג זה.
השינויים והמעברים התכופים המפה הטקסונומית של הלורים והמאפיינים הדומים להם אפשרו התייחסות לסוגים אלו כקבוצה וירטואלית אחת (לצורך הערך בלבד).
מינים אלו צבעם הבסיסי ירוק.
+שם פופולרישם מדעיכינוי בעבריתתת-מיניםמקורמצב שימורGoldie's LorikeetPsitteuteles goldeiגולדיס לוריקיט1גינאה
סוג זה כולל מינים הקטנים בגודלם, חלקם כבר נכחדו וחלקם בסכנת הכחדה חמורה.
מקורם של המינים הלל באיי פולינזיה והאיום העיקרי על שרידותם הן החולדות שנכנסו לאיים.
זהו הסוג בעל מספר המינים הגדול ביותר, 14 בסך הכול, המינים בדרך כלל קטנים ורק 2 מינים גדולים יותר (יותר אם נכלול את תת-המינים שלהם).
מחצית המינים הם דימורפים, כלומר ניתן להבחין וויזואלית בין זכר ונקבה, כאשר במרבית מיני הלורים והלוריקיטים אין הבחנה וויזואלית ונדרשת בדיקת DNA.
גידול סוג זה בשבי, מורכב יותר, כיוון שנדרשת התאמת מזון שונה יותר משאר הלורים וכן העובדה שחלק מין המינים מקורם במקומות גבוהים מאוד, דרושה התאקלמות ארוכה יותר.
ואיי סולומוןקרוב לסיכוןMeek's LorikeetCharmosyna meeki1איןגינאה החדשה
ואיי סולומוןקרוב לסיכוןRed-flanked LorikeetCharmosyna placentis5רד פלנקדגינאה החדשה
stellaeסטלה לוריקיטהרי גינאה החדשהללא חששתת מיןFairy LorikeetCharmosyna pulchella2איןהרי גינאה החדשהללא חששPygmy LorikeetCharmosyna wilhelminae1איןהרי גינאה החדשהללא חששהמין הקטן ביותר
האחד מכיל מין בודד ושם הסוג Oreopsittacus.
הסוג השני מכיל שני מינים.
קיימת מחלוקת האם סוג זה שייך ללורים או לשבט תוכי התאנה (fig parrots).
+שם פופולרישם מדעיתת מיןכינוי בעבריתמקורמצב שימורWhiskered LorikeetOreopsittacus arfaki3איןהרים בגינאה
לורינה איזבל אירן מק'קניט היא זמרת סופרן, נבלאית, פסנתרנית ואקורדיוניסטית קנדית הידועה בכתיבה ובביצועים של שירים מסוגת מוזיקת העולם הכוללת מוטיבים מהמוזיקה הקלטית ומהמוזיקה המזרחית.
מק'קניט נולדה בעיירה הכפרית מורדן שבפרובינציית מניטובה שבקנדה להורים ממוצא סקוטי ואירי, אביה ג'ק היה סוחר בבעלי חיים ואימה אירן, הייתה אחות.
בילדותה שאפה מק'קניט להיות וטרינרית אבל בתחילת שנות ה-70 גילתה את המוזיקה הקלטית ומאז היא עוסקת בכתיבה ובהלחנה.
בשנת 1981 עברה לעיירה סטרטפורד שבפרובינציית אונטריו ובה היא מתגוררת עד היום.
בשנת 1985 יצא לאור אלבומה הראשון אלמנטל המבוסס על שירי עם איריים כמו גם על שירים שכתבה והלחינה מק'קניט בעצמה.
מאז יצאו לאור שלושה עשר אלבומים נוספים שזכו להצלחה רבה.