tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בגיל 18 ברח מברודי מחשש לגיוס לצבא, בעקבות החמרת המדיניות כלפי יהודים.
שם התקרב לרבה של העיר, רבי יוסף אשר ארנברג, נשא לאישה את שרה בת יחיאל, ולמד תלמוד, מפרשים, ספרי רמב"ם וספרי רפואה.
הוא פנה לרבי צבי אלימלך שפירא מדינוב, ששהה אז בריבאטיטש (Rybotycze), לקבל ממנו הסמכה כשוחט, והיה מאורחי שולחנו.
לאחר מכן עבר ללבוב, שם למד הלכות שחיטה במשך 16 שבועות ונעשה שוחט מוסמך.
בפגישה עם שלמה יהודה רפפורט רב העיר לבוב, פגש שם את המהר"ץ חיות, שהתרשם מתשובותיו והתקרב אליו.
לאחר שקיבל היתר שחיטה מרבי צבי אלימלך, עבר לכפר מדיקה ליד פשמישל לשמש שם כשוחט.
בערך בשנת 1830 לאחר שנעצר עקב חובות מס על בשר, עבר לסוסניצה, שם התקרב להגביר שמואל כ"ץ.
בביקורו של הרב יקותיאל אשר זלמן ענזיל צוזמיר בפשמישל, התקרב אליו מאוד.
כששהה בסוסניצה המשכיל ישראל דוב וולפיש, למד עמו ויחד חיברו פירוש לספר איוב.
בשנת תרי"ח, בהגיעו לגיל שישים, פרש ממלאכת השחיטה ושימש מורה בבית הגביר יהושע בראך בעיירה נקלו , הסמוכה לפשמישל, ושם הקדיש את זמנו לחיבור ספריו.
פילוסופיית חייו הושפעה מיצירתו של נחמן קרוכמל.
הוא חיבר מספר יצירות בעברית: "עין בוחן" (פשמישל, 1872), פירוש ל"בחינת עולם" של ידעיה הפניני; "אור קרוב" (פשמישל, 1873), פירוש ל"אור החיים" מאת החסיד יוסף יעבץ, עם נספח על מקורות הקבלה; ומהדורה של ספר איוב עם פירוש ("כנף רננים") והערות פילולוגיות ("הוכח מילים"; למברג, 1875).
בנוסף, תרם מאמרים לכתבי עת, בהם מאמר חשוב בשם "נתינה לכהן", ביקורת על "נתינה לגר" מאת נתן מרקוס אדלר.
בימיו האחרונים חי בסוסניצה, ולפני פטירתו צוה להביאו אותו לפשמישל, ושם נפטר בכ"ב בסיוון תרמ"ה (5 ביוני 1885), בגיל 87. ונקבר שם.
בנו הסופר וכותב תולדותיו מתאר את סדר יומו:
בנו, מיכאל, כתב את קורותיו.
בנו, משה, חיבר את הספר "ארבעה הגברים", למברג, תרכ"ו (1866) (נפטר ערב שבת פרשת בהר, תרכ"ח).
בנו, רבי יחיאל מיכל, מדוברומיל.
חתנו, רבי דוד גליק, מגריידינג.
חתנו, רבי שמואל שיפער, מזאלין.
נכדו, רבי הירש רוזנפלד, מדוברומיל.
דודו, (אחי אביו) רבי צבי הירש דך, ואשתו עטה.
דודו, רבי מנדל, שהיה מהיושבים אצל רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב.
שאלתיאל אייזיק גרבר מירוסלב, מו"ל אוצר הספרות
מרדכי חיא בצ'איב (1911–2007), שכתב תחת שם העט מוחיב, היה משורר יהודי בוכרי.
נולד בעיר מרי (ששמה שונה אל מרב, טורקמניסטן).
אביו, חיא בצ'איב, היה כתב העיתון רחמים בעירם.
המשפחה עברה בהמשך לסמרקנד, שם למד בצ'איב בבית ספר יהודי מסורתי וכן בבית ספר תיכון רוסי.
שיריו הראשונים פורסמו בשנת 1927 בכתב העת רושנג'י.
בין השנים 1928 ל־1938 פעל במסגרת כתבי עת של יהדות בוכרה.
בשנת 1930 מונה למזכיר המערכת של העיתון בַּיְרַקֵ־י מֵהְנַת ("דגל העבודה").
בצ'איב למד ספרות באוניברסיטה הממלכתית של מרכז אסיה בטשקנט.
ביולי 1938 נעצר בחשד ללאומנות בורגנית.
הוא שוחרר רק בשנת 1945 ונאסר עליו להתגורר בערים מרכזיות.
בשנת 1953 טוהר רשמית ושב להתגורר בדושנבה.
משנת 1954 עבד כמתרגם מרוסית לטג'יקית, ופרש לגמלאות בשנת 1972.
בארץ החל לקחת חלק בשידורי רדיו בשפת בוכרה וערך עלון חודשי בשפה זו, בו פרסם גם משיריו החדשים.
בשנים 1974–1975 חיבר יצירה אוטוביוגרפית בשני כרכים בשם בתוך שק האבן (במקור: Dar Juvoli Sangin).
בצ'איב נפטר בשנת 2007 בפתח תקווה.
בשנה זו ראו אור כל כתביו, בשבעה כרכים.
מרדכי יוסף חלמיש (במקור: פלינט; 28 בינואר 1911, כ"ח בטבת ה'תרע"ה – 31 בינואר 1989, כ"ה בשבט ה'תשמ"ט) היה עיתונאי ועורך בעיתון על המשמר, מבקר ספרותי ומתרגם מיידיש, פולנית, אנגלית וגרמנית לעברית.
חלמיש נולד בעיירה גורה קלוואריה (גֶר), בפולין, לציפורה פייגה לבית קארפ ולצבי גדליה פלינט.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה לוורשה.
במלאת לו שלוש שנים החל ללמוד ב"חדר" ובגיל 12 החל את לימודיו בבית המדרש לרבנים תחכמוני, שם למד עד גיל 18. במהלך לימודיו הצטרף לתנועת הנוער השומר הצעיר.
מילא תפקידי חינוך והדרכה בקן ורשה ובתום לימודיו ב"תחכמוני" יצא בשליחות התנועה לעיר פלונסק שם עמד בראש הקן, ריכז את גליל ורשה של התנועה, ולאחר מכן שימש מזכיר ההנהגה העליונה של תנועת השומר הצעיר העולמית.
השתתף בקונגרס הציוני הי"ט בלוצרן ובסיומו יצא בדרכו לארץ ישראל.
הגיע לנמל יפו ב-9 בספטמבר 1935. לאחר שהות קצרה בקיבוץ רמת יוחנן עזב את הקיבוץ ועבר לכפר עטה (היא העיר קריית אתא היום) כדי למצוא מקור פרנסה שיאפשר לו להעלות את משפחתו לארץ, ואכן הוריו, שני אחיו ואחותו הצעירה עלו בזכותו בשנת 1937. את אחותו הבוגרת העלה באמצעות נישואים פיקטיביים.
שרת בפלגות הלילה המיוחדות של אורד צ'ארלס וינגייט ובחיל הגפירים.
שימש כמזכיר המועצה המקומית כפר אתא.
בשנת 1948 עבר עם משפחתו לתל אביב והחל את עבודתו במערכת העיתון "על המשמר" שם עבד עשרות שנים.
כעיתונאי, עורך, מבקר ספרותי ומתרגם
בעיתון "על המשמר" עבד תחילה כעורך לילה ובהמשך היה עורך העמודים הפנימיים של העיתון ובעל מדור שבועי "פסיפס", עליו היה חתום בשם "מחיש".
במשך השנים כתב מאות רשימות, מאמרים, כתבות ומסות על מגוון רחב של נושאים, קיים ראיונות עם אישים מתחומי עשייה שונים ונשא הרצאות בארץ ובחו"ל.
היה פעיל באגודת העיתונאים בתל אביב.
במקביל לקנאותו לשפה העברית הוא גם ראה חשיבות בשימורה ובטיפוחה של תרבות היידיש.
הוא חש תחושת שליחות להציל את אוצרות התרבות של היידיש משכחה בעקבות השואה שהשמידה את רוב דוברי השפה והיוצרים בפרוזה, בשירה ובמסאות.
הוא פעל רבות לשימור תרבות היידיש והנגשתה לדוברי העברית באמצעות תרגום יצירות מיידיש לעברית, פעילות באגודת סופרי ועיתונאי יידיש בישראל, והיה מן היוזמים והמייסדים של בית לייוויק בתל אביב, ביתם של סופרי יידיש בישראל.
קיים, עם רעייתו, בית פתוח למפגש של סופרים ומשוררים, בעיקר כותבי יידיש אך גם כותבי עברית ובהם, אברהם סוצקבר, איציק מאנגר, יצחק בשביס-זינגר, אברהם שלונסקי, אליעזר שטיינמן, בונים הלר, יוסף פפירניקוב, בנימין טנא ואחרים.
הסופרים לוין קיפניס ויחיאל די-נור (ק.
צטניק) שגרו בסמוך לביתו של חלמיש היו גם הם מבאי ביתו הקבועים.
היה נשוי לחנה לבית מַעַז (Maass).
במשך חייהם המשותפים אשתו סייעה בידיו במלאכת התרגום והעריכה.
היה אב לשתי בנות ובן.
בתו, פרופסור אביבה חלמיש, היא פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה.
ביום השנה הראשון למותו הוציאה המשפחה ספר לזכרו:
לזכרו של מרדכי חלמיש-פלינט ביום השנה הראשון לפטירתו, תל אביב, מוציא לאור לא ידוע, 1990
הוצאת קובצי מאמריו לאחר מותו
חנה חלמיש, אלמנתו, הוציאה לאור לאחר מותו, שלושה קובצי מאמרים פרי עטו:
יידיש בישראל: על סופרים, משוררים, אמנים, עקד, 1990
יידיש בתפוצות: על סופרים ומשוררים, עקד, 1993
עיתונאי במדינת ישראל הצעירה, עקד, 1998. ספר זה כולל מבחר ממאמריו שרובם התפרסמו לראשונה ב"על המשמר" ומן ההרצאות שנשא בארץ ובחו"ל.
המאמר הפותח את האסופה נושא את הכותרת "במדינת ישראל השנייה", הוא התפרסם לראשונה ב"על המשמר" ב-2 באוגוסט 1949 והיה ככל הנראה המופע הראשון של הביטוי "ישראל השנייה", שעם הזמן הכה שורש בשיח הציבורי והאקדמי הישראלי
מבחר מהספרים שתרגם או ערך
חלמיש תרגם וערך למעלה מחמישים ספרים.
הוא תרגם לעברית ספרים מיידיש, מפולנית, מאנגלית ומגרמנית, להוצאות הספרים: ספריית פועלים, עם עובד, הוצאת י.ל.
פרץ, הוצאת ניומן, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, הוצאת מורשת ועוד.
להלן מבחר מהספרים שתרגם וערך:
מכאן ומקרוב: אנתולוגיה של סיפורי יידיש בארץ ישראל מראשית המאה ועד ימינו, הוצאת ספרית פועלים, 1966. הקובץ כולל סיפורים מאת 65 סופרים שנכתבו בארץ ישראל או עליה.
חלמיש קיבץ את הסיפורים, תרגם אחדים מהם והוסיף להם מבוא, רשימות ביבליוגרפיות ותמונות של הסופרים.
דב סדן כתב את המבוא לאנתולוגיה.
, היסטוריה של ברית המועצות (תרגם מאנגלית: מרדכי חלמיש), ספרית פועלים, 1951
קרל מרקס ופרידריך אנגלס, מהפכת שנת 1848 (תרגם מגרמנית: מרדכי חלמיש), מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1953.
רחל אוירבך, בחוצות ורשה 1948-1939 (תרגם מיידיש: מרדכי חלמיש), עם עובד, תשי"ד
רייט מילס, העילית השלטת: סוציולוגיה של החברה בזמננו (תרגם מאנגלית: מרדכי חלמיש), ספרית פועלים, 1958
פרץ (תרגם מיידיש: מרדכי חלמיש), ספרית פועלים, 1960
דוד פלקסר, האידיאה והאמת: מסה (תרגם מיידיש: מרדכי חלמיש), הוצאת י.ל.
רחל אוירבך, מרד גיטו ורשה (תרגם מיידיש: מרדכי חלמיש), המנורה, תשכ"ג
חנן רובין 1962-1908 (ערך והקדים מבואות: מרדכי חלמיש), מרכז מפ"ם והמשפחה, 1964
אפרים שריאר, דיוקן ומסכה: על שחקני במה בישראל (תרגם מיידיש: מרדכי חלמיש), מחברות לספרות, 1965
יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפיכות: (רוסים, פולנים, יהודים): אישים ותנועות בדורי, זיכרונות, (כרך א: תרגם מיידיש מרדכי חלמיש, כרך ב: תרגם מיידיש וערך: משה הורביץ), מחברות לספרות, תשכ"ח–תש"ל.
פרץ הירשביין, במהלך החיים: פרקי 1910-1900 (תרגם מיידיש: מרדכי חלמיש), ספרית פועלים, 1960
הרש סמאליאר, היכן אתה חבר סידורוב (וידויו האישי של קומוניסט יהודי) (תרגם מיידיש: מרדכי חלמיש), עם עובד, 1973
ינינה מיילר, משנתו של פורייה: החברה ההרמונית (תרגם מפולנית: מרדכי חלמיש), אוניברסיטת תל אביב וספרית פועלים, 1974
הירש סמולאר, יהודים סובייטיים מאחורי גדרות הגיטו (תרגם מיידיש: מרדכי חלמיש), אוניברסיטת תל אביב, בית-הספר למדעי היהדות ע"ש חיים רוזנברג, 1984
הרש מנדל, זיכרונות מהפכן יהודי (תרגם מיידיש: מרדכי חלמיש), הוועד להנצחת זכרו של הרש מנדל /הוצאת ניומן, 1984
משה סנה, כתבים, כרך א' 1939-1928 (ערך: עמנואל מלצר, תרגם מיידיש ומפולנית: מרדכי חלמיש), תל אביב, עם עובד, המכון לחקר הציונות ע"ש חיים ויצמן אוניברסיטת תל אביב, הוועד הציבורי להנצחת זכרו של ד"ר משה סנה ז"ל, 1995
ברוניה קליבנסקי, אריאדנה (אוטוביוגרפיה) (מרדכי חלמיש תרגם מפולנית את המכתבים בין מרדכי טננבוים לברוניה קליבנסקי, שמופיעים בעמודים 166–203 בספר), הוצאת גוונים, 2002
מרדכי ליפסון (בכתיב יידי: ליפסאָן; 1885, ביאליסטוק, פולין – 14 בינואר 1958, כ"ב בטבת תשי"ח, תל אביב) הוא שם העט של מרדכי יאבורובסקי, שהיה סופר ומתרגם פורה, ופולקלוריסט דו-לשוני, יידי ועברי.
נולד בביאליסטוק ליום טוב ליפסאן.
בילדותו למד ב"חדר מתוקן", והשלים לימודיו בישיבת 'החפץ חיים'.
בשנת 1903 הוסמך לרבנות ושימש זמן קצר כרב בפועל.
בשנת 1906 היגר לבלגיה, ושהה כשבע שנים באנטוורפן שם למד את מקצוע ליטוש היהלומים, עסק בהוראה וערך עיתוני יידיש.
בשנת 1913 היגר לארצות הברית והתיישב בניו יורק.
בארצות הברית התמסר לעבודת עריכה כתיבה עיתונאית פורה בשתי הלשונות עברית ויידיש.
אז גם החל בכתיבתו לילדים, וכפולקלוריסט הרבה לפרסם מעשיות עם מעובדות, משלים עממיים, מימרות ובדיחות והלצות עם.
הוא הרבה לתרגם במשך חייו מן העברית אל היידיש ומן היידיש אל העברית.
מרדכי ליפסון עלה לארץ ישראל בשנת 1930, והשתלב מיד בעולם העיתונות וכתבי העת.
היה עורך העיתון "העברי", בין השנים 1916 עד 1921. את כתבי העת האמריקאים העבריים "התורן" ו"הדואר" ערך במשך כמה שנים.
בארץ ישראל ערך ליפסון את העיתונים "בוסתנאי", "דואר היום", ו"הצופה".
וכן היה עורך הוצאת הספרים "אמנות" בתל אביב.
ליפסון התפרסם כמתרגם מוכשר של סופרי היידיש הגדולים: יצחק בשביס-זינגר, יוסף אופטושו, ישראל יהושע זינגר ואחרים.
מסופרי העולם הידועים תרגם מיצירות קנוט המסון, והגרמניה אנה זגרס.
מרדכי ליפסון פרסם בחייו כשלושים כרכים, רובם בעברית, של תרגומים, אסופות פולקלור ותולדות אנשי השם, גדולי ישראל באורחות חייהם וביצירתם שבעל פה.
ליפסון נפטר ב-14 בינואר 1958 ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
מועד: אישי ישראל מדור דור, מידותיהם, שיחותיהם, הנהגותיהם, הוצאת אמנות, תל אביב, 1945.
מדרש זוטא: דברי אגדה, תל אביב ניו יורק, דורות, 1951.
אמשול לך משל, משלי המגיד מדובנא, ניו יורק, דורות, 1956.
מרדכי (מוקה) לימון (3 בינואר 1924 – 16 במאי 2009) היה מפקד חיל הים הישראלי השלישי מדצמבר 1950 עד יולי 1954, ולאחר מכן ראש משלחת משרד הביטחון בפריז.
לימון נולד בפולין ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1932. הוא גדל והתחנך בתל אביב, הצטרף לתנועת השומר הצעיר, אך הורחק ממנה כאשר החל לעסוק בפעילות ימית במסגרת הפלוגה הימית של "הפועל".
במסגרת זו למד תחילה חתירה וביולי 1939 עבר קורס מפקדי סירות, בהדרכת שמואל טנקוס ואהרון לישבסקי.
בימי מלחמת העולם השנייה הצטרף לימון לפלמ"ח ועם הקמת המחלקה הימית (לימים הפלי"ם) הצטרף אליה.
הדריך בשני הקורסים הראשונים של המחלקה הימית בשדות ים, אך הגיע למסקנה שאין בכך די, וכי עדיף שיפליג בצי הסוחר כדי לצבור ניסיון ימי מעשי, שיהיה נחוץ כאשר תחודש ההעפלה.
ללא אישורם של הממונים עליו יצא לנמל חיפה ולאחר זמן מה הצליח לעלות כאיש צוות פשוט על ספינת הסוחר "שיקמונה" שהפליגה בדגל בריטי.
מאז צאתו מהארץ ועד סוף מלחמת העולם השנייה הפליג ברחבי העולם.
בין היתר באוקיינוס השקט, במזרח הרחוק והגיע אף למורמנסק (על סיפון המכלית הנורווגית "סוֹדֶרהוֹלְם") בשיירות שהעבירו אספקה לברית המועצות דרך הים הצפוני.
עם סיום המלחמה הגיע לאלכסנדריה שבמצרים על סיפון מכלית אמריקאית, ומשם חזר לישראל.
עם שובו לארץ ישראל פנה לימון לחבריו בפלי"ם במטרה להצטרף לפעילות ההעפלה, אך מפקדיו בחרו להענישו על שיצא להפלגות בימי מלחמת העולם השנייה ללא אישור.
הוא נשלח לעבוד כסבל במפעל המלח.
כעבור כמה חודשים, כאשר גבר הצורך באנשי ים מנוסים הוא צורף לעוסקים בהעפלה.
את ספינת המעפילים הראשונה היה עליו להביא ממצרים, אולם המבצע בוטל ברגע האחרון בשל פיצוץ מלון המלך דוד על ידי אנשי האצ"ל והחשש שהבריטים יגלו ערנות רבה, גם לאורך החופים, בעקבות האירוע.
בהמשך פיקד לימון על הבאתן לארץ ישראל של שלוש ספינות מעפילים:
תיאודור הרצל שהגיעה מצרפת ב-13 באפריל 1947 עם 2,641 מעפילים.
גאולה שהגיעה מבולגריה מ-2 באוקטובר 1947 עם 1,388 מעפילים.
כ"ט בנובמבר שהגיעה מצרפת ב-28 בדצמבר 1947 עם 680 מעפילים.
עם הקמת חיל הים הצטרף לימון לשורותיו והתמנה לסגן מפקד אח"י הגנה (ק-20).
בהמשך השתתף במבצע שודד, שבמהלכו השתלטו ספינות חיל הים על הספינה "ארג'ירו" שהובילה משלוח נשק צ'כי לערבים.
במבצע נתפסו 8,000 רובים צ'כים שהועברו לשימוש צה"ל.
באוקטובר 1948, במהלך פעילות של ספינות חיל הים בחופי דרום ישראל התנהל קרב עם אונייה של הצי המצרי ולאחריו תקפו מטוסים מצריים את הספינות הישראליות.
אחד המטוסים המצריים נפגע וכתוצאה מהתפוצצותו נהרג אחד מאנשי הצוות של אח"י הגנה ואחדים נפצעו, בהם לימון.
אחרי כשלושה שבועות, כשהחלים מפציעתו, חזר לימון לשרת בים וקיבל את הפיקוד על אח"י וג'ווד (ק-18).
במשך שנתיים שירת לימון בים, וקודם להיות ראש מחלקת המבצעים בחיל הים.
בסתיו 1950 הוא פיקד על הכוח הימי בתמרון כלל צה"לי שבו, בין השאר, הנחית חיל הים חטיבת חי"ר ב"חוף אויב".
ב-14 בדצמבר 1950 מונה לימון למפקד חיל הים הישראלי בגיל 26, והיה לאלוף הצעיר ביותר בתולדות צה"ל.
במהלך תקופת כהונתו הִרבה חיל הים להתאמן ברחבי הים התיכון וערך ביקורים בנמלים זרים, במטרה להפגין את הדגל הישראלי בעולם.
בין האירועים המיוחדים בעת תקופת פיקודו על חיל הים יצוינו:
מבצע קולומבוס - הפלגה של שתיים מספינות חיל הים לארצות הברית ולקנדה במטרה להדק את הקשר בין ישראל לבין הקהילות היהודיות בארצות אלה, אפריל- יולי 1951.
סיוע חיל הים הישראלי לנפגעי הרעש באיי יוון - כוח של חיל הים היה בהפלגת אימונים באזור יוון בשעה שהתרחשה במקום רעידת אדמה.
מפקד הכוח, סא"ל שלמה אראל, קיבל את אישורו של לימון והכוח סייע לפעולות החילוץ וההצלה באזורים שנפגעו אוגוסט 1953.
הבאת ארונותיהם של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד ורעייתו לקבורה בישראל (אפריל 1954).
בתקופת פיקודו של לימון ספג החיל גם כמה אסונות.
ספינה של חיל הים, שיצאה ב-19 במרץ 1952 להגיש עזרה לסירת דיג ישראלית במפרץ אילת, התהפכה וטבעה.
שתי סירות של חיל הים שהיו באימונים בלב ים נקלעו ב-19 בנובמבר 1952 לסערה עזה.
סירה אחת נסחפה ללבנון וצוותה הוחזר ארצה כעבור ימים אחדים.
סירה שנייה לא נמצאה עד היום ושבעת החיילים שהיו על סיפונה הוכרזו חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע.
ספינה של חיל הים שעסקה בבדיקת עומק המים באזור מצרי טיראן, נקלעה לסערה, נסחפה לחוף הסעודי והתנפצה על שרטון (מבצע שנונית, 1 באפריל 1954).
הצוות חולץ בשלום (ב-3 באפריל 1954) באמצעות מטוסים קלים של חיל האוויר.
ב-1 ביולי 1954 סיים לימון את תפקידו כמפקד חיל הים ומסר את הפיקוד לשמואל טנקוס.
בקיץ 1954 יצא לימון לארצות הברית ולמד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת קולומביה במשך שנתיים.
מאמצע 1956 עד אמצע 1957 ניהל את חברת אינקודה.
לאחר מכן מונה לסמנכ"ל משרד הביטחון לתפקידים מיוחדים.
במסגרת תפקידו זה טיפל בין השאר בקשרים עם בורמה, גאנה ונפאל.
כמו כן היה הממונה על המשק לשעת חירום.
בחודש יולי 1962 מונה לראש משלחת הרכש של משרד הביטחון בפריז.
בתפקידו זה היה מעורב בעסקות רכש רבות של צה"ל ובזירוז אספקת אמצעי לחימה בעתות משבר בהתאם לצורכי הצבא.
במהלך השנים יצר קשרים ענפים עם צמרת השלטון בצרפת ועם ראשי תעשיות הנשק במדינה זו, והצליח להשיג בעבור ישראל אמצעים מתקדמים במחירים סבירים.
לימון פעל להסיר את אמברגו הנשק שהטילה צרפת על ישראל אחרי מלחמת ששת הימים, אך ללא הצלחה.
בשנת 1969, כאשר התברר שהצרפתים אינם מוכנים לשחרר את ספינות הטילים שנבנו בשביל חיל הים הישראלי בשרבור (ספינות שרבורג), הגה את רעיון חילוצן מצרפת באמצעות "מכירתן" לגורם שלישי.
הרעיון יצא אל הפועל בדצמבר 1969, ולאחר שהספינות הגיעו לישראל הורתה ממשלת צרפת ללימון לעזוב את צרפת (אם כי נמנעה מלהכריז עליו כעל אישיות בלתי רצויה).
בתחילת ינואר 1970 חזר לימון לישראל ובשדה התעופה קיבלו את פניו, בצעד חריג, שר הביטחון וצמרת צה"ל.
עם חזרתו לישראל עלתה האפשרות שימונה לתפקיד מנכ"ל משרד הביטחון, אך הדבר לא יצא אל הפועל.
לימון פנה לעסקים פרטיים, ומונה לנציגו של אדמונד דה רוטשילד (הנכד) בישראל.
בתו של לימון, נילי, נישאה לצאצא אחר של משפחת רוטשילד, נתנאל.
מרדכי לימון נפטר ב-16 במאי 2009, ונטמן בבית הקברות בכפר שמריהו.
מרדכי (מוטי) לביא (נולד ב-23 בפברואר 1978) הוא שדרן רדיו ואיש תקשורת ישראלי חרדי, מייסד אתר החדשות כיכר השבת.
לביא נולד וגדל בשכונת גאולה בירושלים, למשפחה מעדות המזרח.
בילדותו למד בתלמוד תורה חיי עולם בירושלים בשפת היידיש.
תחילת הקריירה הרדיופונית שלו הייתה בתחנת הרדיו הפיראטית רדיו כל האמת, שבה שידר תוכנית מוזיקה לנוער הדתי לאומי והחרדי.
בשנת 1998 עבר לרדיו 10 הפיראטי, ובו הגיש את תוכנית האקטואליה המרכזית.
בשנת 2003 החל לעבוד ברדיו "קול חי", המשדר לציבור החרדי והדתי, שם החל להגיש את "המהדורה המרכזית", תוכנית אקטואליה יומית בת שעתיים.
התוכנית בהגשתו יצרה עיתונות לא-מפלגתית ואף השיגה נתוני רייטינג גבוהים במגזר החרדי.
במקביל לביא עוסק בהייטק טכנולוגיה ונדל"ן.
עד 2011 הגיש את "המהדורה המרכזית" ברדיו "קול חי".
בקיץ 2011 פרש מעבודתו ברדיו קול חי, הצטרף לתחנת הרדיו קול ברמה, והגיש שם את תוכנית הבוקר "8 עד 10".
בנובמבר 2015 הודיע לביא על חזרתו לרדיו "קול חי", וב 20 בנובמבר 2015 התחיל להגיש תוכנית אקטואליה בשם "מהדורת הבוקר" שמשודרת בימי א'-ד' בבוקר בדקה לשמונה.
ב-21 בדצמבר 2017 חדל מלהגיש את תוכנית "מהדורת הבוקר", וביוני 2019 החל להנחות חידון הלכה יחד עם הרב אופיר מלכה "החפץ בחיים".
ייסד את האתרים "כיכר השבת" ו"סרוגים", אתר שמספר שנים לאחר הקמתו נרכש בחלקו על ידי קבוצת ידיעות אחרונות.
לביא מתגורר בשכונת רמות בירושלים, נשוי לשרה ואב לשישה.
מרדכי כספי (זילברמן) (י"א בניסן תרמ"ה, מרץ 1885 – ו' באלול תש"ז, אוגוסט 1947) היה פעיל ציוני ששימש כמזכירו האישי של חיים ויצמן.
הוא היה מעורב ברכישת קרקעות בארץ ישראל וביישובן ביהודים, והיה ממקימי שכונת תלפיות בירושלים וחבר אספת הנבחרים הראשונה.
כן התגורר כספי בשכונה במשך שנים ארוכות, ואף שימש כיושב ראש הוועד השכונתי.
נולד בירושלים בשנת תרמ"ה (1885).
אביו אברהם חיים כספי (זילברמן) היה סוחר, מראשוני המדפיסים ועסקן בעיר, ואמו נחמה רבקה בת ר' משה יהושע יאנובר (דיסקין) הייתה ממשפחת בעל "משכיל לאיתן", ממייסדי שכונת מאה שערים.
בשנות ה-30 שימש כספי כקונסול מדינת לטביה בממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל, אף על פי שלא דיבר כלל את השפה הלטבית.
הוא היה חבר במסדר הבונים החופשיים, ובין השנים 1942–1944 אף עמד בראש הלשכה הירושלמית של הארגון.
כן היה חבר בארגון "בני ברית" היהודי, שמטרתו סיוע לנזקקים.
כספי היה נשוי לרבקה, נכדתו של מיכל הכהן, ממייסדי "הלבנון".
הותיר שני בנים ושלוש בנות.
בנו היה עורך הדין מיכאל כספי.
על שמו של מרדכי כספי רחוב הנושא את שמו בצפון תלפיות.
מרדכי (מוטי) לובצקי (נולד ב-1948) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי במכבי חיפה.
לובצקי גדל בקריית אתא והחל את דרכו בגיל 16 במחלקת הנוער של מכבי חיפה, לשם נקרא על ידי חבריו לקבוצה.
השתלב לראשונה בקבוצת הבוגרים בשנת 1964, ומאז שיחק במשך 6 עונות כאשר לזכותו 160 משחקי ליגה, בהם כבש שלושה שערים.
במקביל למד לתואר ראשון לכלכלה וניהול בטכניון וסיים את לימודיו בהצטיינות יתרה.
מרצו אף קרא לו לעזוב את קריירת הספורט ולשמש לו כעוזר.
בין השנים 1969 ל-1971 הופיע לובצקי 3 פעמים במדי נבחרת ישראל.
איתרע מזלו ומספר ימים לפני נפצע וזאת לאחר שכבר הספיק להצטלם לתמונות כוכבי המונדיאל.
לאחר שמכבי חיפה הייתה חייבת סכום כסף ללובצקי, החליט שלא יוותר הפעם ויחפש קבוצה אחרת.
מועדוני הצמרת בורוסיה דורטמונד והרטה ברלין מהבונדסליגה התעניינו בשחקן.
לובצקי סיכם על שכר ותנאים, והודיע לראשי דורטמונד שיחתום בברלין.
כאשר שב לקבוצה, נדהם לגלות שהרטה ברלין החתימה שחקן אחר במקומו.
לובצקי חזר למכבי חיפה וגילה שזו כבר לא מעוניינת בו.
לובצקי נסע להתגורר ולשחק בדרום אפריקה, בקבוצת הלניק מקייפטאון, בה זכה במספר תארים.
באותן השנים בארץ, היה לובצקי שותף להכנסת שלטי פרסומת על כר הדשא באצטדיונים בארץ.
עד סוף שנות ה-60, לא נעשה שימוש פרסומי מסוג כזה.
שותפו לרעיון, שהיה שחקן בכיר בארץ, נישל אותו מחלקו ברווחים.
מרדכי לבנון (וַיְיס) (7 בפברואר 1901 – 20 באוקטובר 1968) היה מחשובי ציירי הנוף הישראלים.
לבנון נולד בשם מרדכי וַיְיס בכפר ליד העיר נאג'ווארד שבחבל פרטיום שבטרנסילבניה, ממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוראדיה, ברומניה).
את הציור החל ללמוד עוד ברומניה אצל אחיו הבכור, שגם הוא היה צייר.
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל והצטרף להסתדרות.
עד 1925 עבד כפועל חקלאי ב"גדוד העבודה" במושבות הגליל, ומאוחר יותר כפועל בניין.
מ-1925 1927 למד בסטודיה לציור אצל הצייר יצחק פרנקל (פרנל), והתגורר בשכונת מחלול בתל אביב.
לאחר מכן עזב כל עבודה והתמסר לציור.
כבנו של רב בעיירה בטרנסילבניה הכיר את ארץ הקודש מסיפורי התנ"ך, וכשהגיע לארץ התמזגה תפיסתו הרוחנית של המקום עם הנופים הפיזיים.
ב-1929 היה חלק מקבוצת "מסד" והשתתף בתערוכות אמני ארץ-ישראל.
ב-1963 פתח סטודיו בצפת ומאז חילק את זמנו בינה לבין ירושלים.
הציג תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה.
נפטר בירושלים ב-1968 לאחר מחלה ממושכת.
היה נשוי לרחל לבית גולדפינגר ואב לשני בנים ובת.
זכה פעמיים בפרס דיזנגוף הציור: בשנת ת"ש-1940 ובשנת תשכ"א-1961.
כעשרה ימים לפני מותו הוענק לו פרס ירושלים לאמנות הציור, אך היה חולה ולא נכח בחלוקת הפרס.
ב-14 בפברואר 1978, הנפיק השירות הבולאי סדרה של שלושה בולי דאר שנקראה "אמנות הציור 1978", שבה נכלל בול של ציור של לבנון שכותרתו "סמטה בצפת".
השירות הבולאי מכר 1,233,000 בולים של בול זה עד להפסקת המכירה ב-9 בפברואר 1979.
מרדכי לבנון נודע כצייר נוף שבחר נתיב מיוחד בן ציירי הנוף הישראלים.
ציוריו מבוססים על נופים קיימים המשמשים מעין נקודת מוצא ליצירה.
אותם יוצר האמן מחדש על הבד בעיבוד חופשי למדי ובשינוי צבע ופרספקטיבה, עד שהם נראים כנופים מרחפים ומלאי מיסטיקה.
כמו חזיונות אקסטטיים ולא כנוף ממשי.
ביצירתו, ההיסטוריה הרוחנית של הערים הקדושות ירושלים וצפת מתורגמת לצבעים וצורות.
השפעת סגנונו ניכרת בציוריו הקבליים של ידידו, דוד רקיע.
1948 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
1958 - בית הנכות בצלאל, ירושלים.
1960 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
1966 - המשכן לאמנות עין חרוד; מוזיאון לאמנות חדשה, חיפה; Kunsthandel M.L.
1968 - מוזיאון ישראל, ירושלים.
1969 - בית האמנים בירושלים.
1971 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
עבודתו קשורה ושזורה בתהליכים ההיסטוריים שעברו על עם ישראל במאה ה-20, ועיקר עיסוקה בהנצחה.
הוא עומד מאחורי עיצובם של קרוב ל-50 אנדרטאות ומונומנטים ברחבי ישראל לזכר בנים שנפלו בהגנה על מדינת ישראל, לזכר השואה ולזכר המייסדים בהתיישבות ובתעשייה.
כפרי נולד בוורשה בירת פולין בשם מרדכי וולפסדורף.
בגיל 16 עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער ביחד עם אחיו יוסף.
בחברת הנוער בנהלל ב-1938 התוודע לאמנות הפיסול.
הניסיונות הראשוניים היו בבוץ ובגבס.
עיקר העיסוק בפיסול התחיל כאשר התגייס ב-1941 לצבא הבריטי במסגרת הבריגדה היהודית, אז נהג לפסל בשעות הפנאי ללא כל הדרכה.
עבודות הפיסול בצבא הבריטי היו בעיקר בחימר, בגבס, בעץ, ובתקופה מסוימת גם בעופרת שנלקחה ממטוסים גרמניים.
העבודה הייתה בממדים קטנים בשל הניידות, היעדר תנאים נאותים, וגם חוסר ידע בעיצוב עבודות גדולות.
ב-1945 הציג את פסליו בתערוכת פיסול בין חילית של בעלות הברית שנערכה ברומא.
פסליו, שמונה עשר במספר, נגנבו בהיותו בחזית, אבל זיכו אותו במלגת לימודים מטעם ממשלת בריטניה.
בתום המלחמה, בעזרת מלגה זו, למד פיסול ב (אקדמיה די בֶּלֶה אַרטי) , איטליה, בין השנים 1946–1948, ובמקביל עבד והתמחה בסטודיו לעבודות שיש ופיסול בדרכי העבודה הקלאסיות.
בסוף 1948 חזר לארץ להשתתף במלחמת העצמאות.
בשנים הראשונות למדינת ישראל עסק בהוראת פיסול במוסדות שונים, ובו בזמן הרבה ביצירת פורטרטים ותבליטים של אישים, המוצבים במוסדות שונים.
ביניהם: דוד רמז, דב בר בורוכוב, דני מס, ברל כצנלסון, מרדכי נמיר, ודוד בן-גוריון.
עבודתו המונומנטלית הראשונה של כפרי בשנת 1950 הייתה הקמת אנדרטה לזכר נופלי כפר נהלל.
מאז נמשכה דרכו האמנותית כפסל הנצחה בעשרות עבודות ברחבי הארץ, עבודותיו ניצבות באתרי הנצחה, בפארקים ובמוסדות ציבור.
כפרי חי ופעל בנהלל, עם אשתו רחל (בתו של צבי לבנה) כפסל וכחקלאי, למן עלייתו ארצה ועד שנותיו האחרונות.
באנדרטאות ובמונומנטים שהקים ביטא כפרי את פעלם ורוחם של אירועים ואנשים.
מאפיין אותן הקשר עם האדמה, הנוף, הארץ, ערכי התקופה ותחושת הכאב והתקווה.
עבודותיו "החיות לעד" כדבריו, תורמות לזיכרון הקולקטיבי על הזיכרון הפרטי, ומהוות מוקד מתמשך להתכנסות הקהילה, להזדהות ולטקסים.
ייחודן של יצירותיו בגושי אבן גדולים גולמיים המתוכננים לקומפוזיציות הרמוניות, תוך הדגשת קשר בין נושא היצירה למקום בו היא מוצבת, עם מוטיבים מהעבר או ההווה ופנייה אופטימית לעתיד.
למרות ריבוי הסגנונות: קלאסי, פיגורטיבי וסמלי, ניכרת באנדרטאות הללו גישתו הייחודית של כפרי ואהבתו לאבן כחומר יצירה.
אנדרטה לזכר חללי כפר נהלל (נהלל), 1950
אנדרטת המגל והחרב, מושב אלמגור, 1967
אנדרטה לזכר בני ובנות גבעתיים שנפלו במערכות ישראל
אנדרטה להגנה בגבעת ההגנה שבפארק הכרמל
אנדרטה למתנדבי היישוב העברי שנפלו בנכר (בית הקברות הצבאי בהר הרצל)
אנדרטה לנופלים במערכות ישראל בכפר ביל"ו
אנדרטה לנופלים במערכות ישראל בכפר הס
מרדכי אפרים ("מַרְדוּךְ") כסלו (נולד ב-8 במאי 1937) הוא פרופסור אמריטוס לבוטניקה ארכאולוגית באוניברסיטת בר-אילן בפקולטה למדעי החיים ע"ש מינה ואבררד גודמן.
הוא מומחה בבוטניקה ארכאולוגית בתחום של זרעים ופירות.
מחקריו עוסקים בשחזור הנוף הקדום של ארץ ישראל, ראשית החקלאות ואף ההתפתחויות במנהגי ישראל ונושאי תורה ומדע.
כסלו, לשעבר ויכסלפיש, נולד בחיפה למשפחת ויכסלפיש שהייתה משפחה חילונית.
הוא עבר עם משפחתו לנהלל, שם למד בגן ובבית הספר.
את לימודיו התיכוניים עשה בקריית טבעון ובמקביל היה חניך בתנועת הנוער העובד.
כשמלאו לו 17 שנה החל ללמוד חקלאות באוניברסיטה העברית, עד גיוסו.
לאחר שנה התגייס בשנת 1955 לנח"ל.
במהלך שירותו הצבאי נמנה עם מקימי קיבוץ עין גדי.
אחרי הצבא שב לאוניברסיטה העברית להשלים תואר בביולוגיה, ובד בבד למד במדעי הרוח לשון עברית בהיקף של תואר ראשון ושנה אחת במחלקה לתלמוד.
בעבודת הדוקטור עסק בתהליך האבקה של צמחים על ידי חרקים.
את הפוסט דוקטורט בנושא בוטניקה ארכאולוגית החל במכון לביו-ארכאולוגיה של אוניברסיטת חרונינגן בהולנד והשלים אותו במכון לארכאולוגיה של הקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
לאחר הפוסט-דוקטורט כסלו עבר ללמד בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן, והקים בה מעבדת מחקר בנושא בוטניקה ארכאולוגית.
במעבדה זו הוא ממשיך וחוקר עד היום.
כחלק מתפקידיו באקדמיה היה חבר בוועדת המינויים ובביה"ד למשמעת.
כסלו חזר בתשובה שנה וחצי קודם לנישואיו עם רחל אליעזרוב, בתו של הרב דב בער אליעזרוב, רבה של שכונת קטמון בירושלים.
לזוג שלושה בנים: איתמר, שמאי ו.
נכדו, נוה כסלו הוא מדריך בוגר בבית ספר שדה כפר עציון, המעביר סדרות טיולים בנושאים שונים ומגוונים.
תחומי המחקר של פרופ' מרדכי כסלו מגוונים.
עיקר עיסוקו הוא בוטניקה ארכאולוגית, שמהותה – מבט בוטני על ממצאים ארכאולוגיים.
מאמרו הראשון בנושא זה היה מין חדש של חיטה ארכאולוגית – חיטה קטנת-גרגר.
תחום חשוב שפיתח היה הגדרה מדויקת של ממצאים ארכאולוגיים באמצעות אוסף השוואה של זרעים ופירות.
ענף מחקרי נוסף הוא זיהוי מינים עתיקים שהיו בימי קדם ונעלמו כתוצאה מתנודות אקלימיות.
ענף משנה – זיהוי לזנים של גלעיני עצי פרי שנמצאו במצדה בתקופה הרומית, ואימות הזיהוי על-פי זני שזיפים, משמש, אפרסק ועוד, שהשתמרו במשק הערבי המסורתי בישראל.
כל אלו הובילו לחקר בוטני-היסטורי-ארכאולוגי, ללמידה ולשחזור הנוף הקדום בתחומים של אקלים, כלכלה ומסחר.
בעזרת תלמידו, ד"ר יואל מלמד, שוחזר הנוף הקדום של עמק החולה, בעזרת תלמידיו ד"ר אורית שמחוני ופרופ' אהוד ויס, שוחזר הנוף הקדום של אגן הכנרת, ובעזרתה של תלמידתו ד"ר ענת הרטמן שוחזר הנוף הקדום של עמק הירדן התחתון.
תלמידו פרופ' אהוד ויס הקים מעבדה מקבילה לבוטניקה ארכאולוגית במחלקה ללימודי א"י וארכאולוגיה, באוניברסיטת בר-אילן, ובכך ממשיך את דרכו של כסלו.
חלק ממחקריו המשפיעים ביותר של פרופ' כסלו בתחום זה עסק בניסיון לתארך ולהגדיר את משמעותה של ראשית החקלאות הפרה-היסטורית.
המחקר בחן את הנושא מנקודות מבט של חיטה ושעורה לפני שאם החיטה ושעורת התבור הפכו למבויתים, שרידי קטניות קדומות (פול ועדשים) ופירות (תאנים).
יתרה מזו, שימוש במתקן ארכאולוגי לקילוף גרגירי שעורים הוביל אותו למסקנה שיש להקדים את ראשית החקלאות לשלהי התקופה הנאטופית, לפני 12,500 שנה.
תחום מחקר נוסף של פרופ' כסלו וד"ר אורית שמחוני עוסק באנטומולוגיה ארכאולוגית ומושפע מהמודעות ההולכת וגוברת לנושא ההדברה החקלאית.
במסגרת זו הוא חקר וגילה בין השרידים הארכאולוגיים מיני חרקים מזיקי מחסן, כגון חדקונית האסמים ונובר התבואה הניזונים, גדלים ומתרבים בגרגירים ובמזונות אחרים המאוכסנים במחסנים.
מחקריו של כסלו, שיש להם נקודות השקה רבות להיסטוריה התנ"כית ולתלמוד, מציעים בין היתר פתרון לשאלה כיצד הצליח יוסף להציל את מצרים מחרפת רעב.
מחקרים נוספים של פרופ' כסלו עוסקים בתפר בין ביולוגיה והלכה, ומתמקדים בתחומי הלכה הקשורים בבוטניקה וזואולוגיה.
במחקרים אלו בדק פרופ' כסלו את מידות הנפח הנהוגות בהלכה: במאמריו על 'שיעור כזית', לדוגמה הכמות המזערית של מצה שיש לאכול בליל הסדר, הוא חקר את גודל פרי הזית המשמש כיחידת נפח.
במאמריו על 'שיעור ככותבת' מצביע פרופ' כסלו על שיעור הנפח המרבי שמותר לחולה, זקן או יולדת לאכול מדי פעם ביום הכיפורים.
כמו כן הוא עסק בשאלות: מהם ההבדלים הבוטניים בין ירק ואילן, מהי ההגדרה הבוטנית של הבאת שליש בתבואה, האם עוברים על איסור כלאים כשמרכיבים אבטיח או מלון על דלעת, האם אנחנו מנענעים בסוכות ערבה כשרה, האם יוצאים ידי חובה בליל הסדר במצה העשויה משיפון.
וכן דיון בשאלה, מדוע אכילת מזונות המכילים חרקים מסוימים, יכולה להיות מותרת על פי ההלכה, האם מותר להרוג כינים בשבת; וכיצד כל ישראל יכולים לצאת ידי חובת קרבן פסח בבית המקדש.
כחבר יועץ באקדמיה ללשון עברית, משלב פרופ' כסלו בחלק ממחקריו בין ביולוגיה, השפה העברית ויהדות.
ובמחקרו האקדמי דן במונחים שונים, כגון חותָל וחוֹתָם, דבק המשמש לציד ציפורים ובשמותיהם של הצמחים ובעלי החיים בהם הוא נתקל בעבודתו, כגון 'כוי' הזהה לג'מוס, וכן 'צרעה' הכוללת במשמעה גם זבובים המזיקים לבקר ולצאן ואף לבני אדם.
יחד עם תלמידיו הוא בנה במעבדתו אוסף השוואה מהגדולים בעולם של זרעים ופירות של צמחי ארץ ישראל והארצות הסמוכות, ופיתח מגדיר זרעים ופירות ממוחשב המקל על הגדרת שרידי הצמחים בצילומי מיקרוסקופ אלקטרוני סורק.
אפיונה המיוחד של המעבדה נמצא בחיבור בין לשון, ביולוגיה וארכאולוגיה לבין לימודי יהדות, ובאופן שבו הגילויים והפיתוחים המחקריים בתחומים השונים משפיעים אלו על אלו.
עד כה פרסם פרופ' כסלו 220 מאמרים אקדמיים בשפות שונות, וכעת מצרפים את הנתונים החדשים על שרידי הצמחים למהדורה החדשה של Flora Palaestina.
בין השאר כסלו חקר את הממצאים הבוטניים של מואה הנבטית, שהייתה עיר נבטית באזור הערבה.
כמו כן כסלו עוסק רבות בנושאים הקשורים לתורה ומדע, ובין השאר כתב מאמר על עניין הכינה שהותרה להריגה בשבת, ולדברי התלמוד הבבלי הטעם לכך הוא שהיא אינה פרה ורבה, ואילו כיום ידוע שיש לכינים ביצים.
בתשובתו הוא מזכיר כי גם התלמוד מכיר שיש מין כנים שיש לו ביצים, זאת מכח האימרה: "יושב הקדוש ברוך הוא וזן מקרני ראמים ועד ביצי כינים".
כמו כן כתב מאמר על שיעור כזית המתבסס על ממצאים בעתיקות.
כסלו חבר באגודת "השיבה שופטינו - לכינון בית הדין הגדול", אשר ניסתה להחיות מחדש את רעיון חידוש הסנהדרין.
השילוב ההדוק של מחקר בוטני-ארכאולוגי במעבדה הביא לפריצות דרך אשר פורסמו בכתבי עת ראשונים במעלה כגון Science ו־PNAS.
העדות למחלת חילדון התבואה מלפני 3300 שנה, במאמר זה מופיעה תמונה המראה נביטה של הנבג אל תוך הפיונית כסימן להתפשטות המחלה.
זיהוי פול ועדשים–הקטניות המבויתות הקדומות ביותר מהתקופה הנאוליתית הקדם קרמית ב'.
עדות בוטנית להשפעה פלישתית קדומה בארץ ישראל.
תגלית של חבל שזור ושרידי המחצלת הקדומה בעולם באתר אוהלו II מראשית התקופה האפיפלאוליתית, בן כ-23,000 שנה.
עדות לנדידת האדם הקדמון מאפריקה לאירו-אסיה לפני 3/4 מיליון שנה: השימוש הקדום ביותר באש וארגון המחנה באתר גשר בנות יעקב מלפני 780,000 שנה.
התאנה המבויתת הקדומה באתר גלגל.
עדות לגידולי שדה של דגני בר בתקופה הנאוליתית הקדם-קרמית.
הנבטת זרע עתיק בן 2000 שנה של תמר ממצדה ("מתושלח").
פרופסור מרדכי לינדמן (1907 – 20 בנובמבר 1974) היה פיזיקאי ישראלי ממוצא הולנדי, ומחבר חלוצי של ספרי לימוד בפיזיקה תיכונית וקדם-אוניברסיטה.
לינדמן נולד בהולנד ב-1907, ולמד שם פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת אוטרכט.
תחומי התעניינותו מתחילת דרכו, היו ספקטרוסקופיה ורדיואקטיביות, ואלה התבטאו גם בפעילותו המחקרית.
סיים את לימודיו לתואר שלישי ב-1933, כאשר נושא עבודת הדוקטוראט שלו היה 'התנגשויות של אלקטרונים באטומי מימן'.
עלה לארץ ב-1947, יחד עם בני משפחתו, ובה גם נולדה בתו השלישית, עליזה, אחות לרבקה ושושנה.
החל את דרכו בארץ בהוראת פיזיקה בגימנסיה הרצליה בתל אביב, בבתי ספר שונים נוספים ובמסגרת אוניברסיטת ערב שנקראה גם אוניברסיטת הפועלים, ואשר הייתה נהוגה אז בארץ.
בגימנסיה 'הרצליה' הכיר את ישראל ליפשיץ, שותפו למפעל כתיבת ספרי הלימוד בפיזיקה, יותר מאוחר.
בשנת 1950 הצטרף לסגל הטכניון בחיפה, והפך בה לפרופסור חבר ב-1956, במקביל לעבודת ההוראה שלו בבית-ספר תיכון.
מחקריו בתקופת עבודתו בטכניון התמקדו בעיקר בפיזיקה גרעינית, ואחד מהם, אשר גם זכה לפרסום, עסק ברדיואקטיביות של המעיינות החמים בטבריה.
במקביל, שמר על קשר עם מקום הורתו האקדמי, אוניברסיטת אוטרכט, ואף שב אליה למשך שנתיים, בסוף שנות ה-60, בהן עסק במחקר ובהוראה.
הוראת הפיזיקה הייתה יקרה מאוד לליבו.
בתחילה הוא קיים, במסגרת הפקולטה בה לימד בטכניון, סדרה של הדגמות בפיזיקה שיועדה לתלמידי תיכון.
הוא כתב ספרי לימוד רבים, שלושה מהם בהולנדית אשר גם תורגמו לאינדונזית.
מפעלו הפדגוגי החשוב ביותר היה הוצאתה של סדרת ספרי הוראה ולימוד בתחומי פיזיקה רבים.
לספרים אלו היו שתי רמות לימוד: בסיסית, שיועדה, בדרך כלל, לתלמידי הכיתות הנמוכות בבתי-ספר תיכוניים (חוג ראשון), ומתקדמת, שיועדה לתלמידי המגמה לפיזיקה בבתי-ספר אלה (חוג שני).
מפעל זה היה חלוצי בתחומו בארץ, ועליו שקד במשך עשרים שנה, עד לפטירתו.
מרדכי לינדמן היה גם חבר בוועדה להוראת המדעים במשרד החינוך והתרבות.
רבי מרדכי לייפר מנדבורנה (י"ט באייר תקפ"ד – ט"ו בתשרי תרנ"ה) היה האדמו"ר השני לחצר המרכזית של חסידות נדבורנה ובן נין של רבי מאיר הגדול מפרמישלאן, מייסד השושלת.
נולד בנדבורנה לרבי ישכר בערצ'י, ולרחל,.
הסנדק היה דודו של אביו, רבי מאיר מפרמישלאן, שאמר לרבי יששכר דב ברצ'ה לקרוא לתינוק על שם רבו, רבי מרדכי מקרמניץ.
נישא לחיה בת רבי שמואל שמעלקא טויבש רבה של יאשי, בנו של הרב אהרן משה טויבש, לאחר פטירתה בח' בתשרי תרנ"ב נישא לפריידא, אלמנת רבי גרשון מאולינוב.
עם התמנותו לאדמו"ר לאחר נישואיו, עבר לנדבורנה שם שימש אביו כאדמו"ר.
כיוון שאחיו רבי אהרן לייב כיהן גם הוא כאדמו"ר בנדבורנה, עבר להונגריה ושם שימש כאדמו"ר במקומות שונים ובהם בקיביושד בהונגריה ובחוסט.
היה מגדולי האדמו"רים בתקופתו ושמו פורסם כ"בעל מופת" בקרב יהודים וגויים.
נודע כצדיק ובעל רוח הקודש ואלפים נהרו אליו מכל רחבי אירופה עד ליום פטירתו.
על קברו הוקם הכנסת אורחים, בית מדרש ומקווה טהרה.
לציונו נוהרים אלפים בכל מהלך השנה ובפרט עלייה לרגל המונית בתשעת הימים שהבטיח ישועות לעולים לקברו.
רבי מאיר אמר על בן אחיינו ששורש נשמתו מנשמת מרדכי היהודי וכן כינה אותו.
כשהגיע לגיל מצוות עלה לתורה בפרמישלאן בבית המדרש של רבי מאיר שהעלה אותו בעלייה השישית המכובדת וקרא לו: "יעמוד מורנו הרב".
גדולי הדור וצדיקיו שיבחוהו בהיותו אברך צעיר.
אדמורי"ם ורבנים רבים נהגו לנסוע אליו, תלמידיו המפורסמים רבי ישעיה שטיינר (מכונה ר' ישעיה'לה מקרסטיר) והרב משה גרינוולד.
רבי ישכר בער לייפר מסאטמר (תר"ה-כ"ב באלול תרס"ו).
רבי מאיר רוזנבוים מקרעטשניף (תר"ח-ל' בסיון תרס"ח).
רבי ישראל יעקב לייפר מחוסט (-ט' באדר ב' תרפ"ט).
רבי אהרן משה לייפר (תרט"ו-ז' בחשוון תרפ"ו) מז'וליניה (ז'ולין בפי היהודים) ולאנצוט.
רבי יוסף לייפר מדברצן ונירדהאז.
בינה, אשת הרב אברהם יוסף איגרא מז'וליניה וקישינב וקראקא (-כ"ד באלול תרע"ח).
הרב מרדכי לייב רובין (תרל"א, 1871 – ג' בתמוז תרפ"ט, 1929) היה ראב"ד העדה החרדית בירושלים.
נולד במיר שבליטא לרב יעקב גרשון רבינוביץ (שהתמנה לאחר מכן לרב העיירה שורוילישוק), למד בישיבת סלבודקה.
בשנת תרנ"א (1891) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים.
זמן קצר לאחר עלייתו נכנס ללמוד בישיבת אור חדש בירושלים, שהקימו תלמידי רבי שמחה זיסל זיו, 'הסבא מקלם' ב'חצר שטרויס'.
בשנת תרס"ד (1904) החל לכהן כרבה של המושבה עקרון.
כעבור ארבע שנות רבנות בעקרון שב לירושלים כדי לשמש רב ומו"ץ בשכונת ימין משה.
בכנסייה הגדולה הראשונה, שנערכה בשנת תרפ"ג בווינה, עמד בראש משלחת אגודת ישראל הירושלמית.
בשנת תרפ"ד (1924) התמנה כראב"ד העדה החרדית בירושלים.
כיהן בתפקידו עד פטירתו בתמוז תרפ"ט.
הובא לקבורה בבית הקברות בהר הזיתים.
חתנו הוא הרב רפאל קצנלבוגן.
מרדכי (מוטק'ה) לבנון (1936 – מרץ 2011) היה עיתונאי, עורך, מחזאי ופזמונאי ישראלי.
במשך שנים היה אחד ממובילי העיתונות המקומית בחיפה.
לבנון נולד ברומניה בבית ציוני.
למד עברית בילדותו, אז החל בכתיבה בעיתונות.
במלחמת העולם השנייה ברח עם משפחתו למסירט לדורורוי ברומניה בגיל 14 עלה לישראל והתגורר בשער העלייה.
בשירותו הצבאי שימש כמפקד להקת פיקוד צפון.
עם שחרורו מונה לבנון לדובר מועצת פועלי חיפה ולכתב ביטאון המועצה.
באמצע שנות השבעים החל לשמש כעורך המקומון החיפאי, כלבו ואחר כך עבר ל"קול חיפה" (לימים "כותרת"), המקומון של ידיעות אחרונות, ועזר בהקמת עיתון ידיעות חיפה וערך אותו בתחילת שנות התשעים.
תקופה קצרה הוציא עיתון יומי בחיפה בשם "כל בוקר" יחד עם עמוס כרמלי, אולם העיתון נסגר כמה חודשים לאחר מכן בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
לבנון כתב שירים ומחזות, בהם שיר כרמלית והמחזות "חיפה חיפה", "שער העלייה" ו"קרקס עירוני" לתיאטרון חיפה, וכן הצגת הילדים "מרתף המסכות", עם סלים דאו.
שירו המפורסם ביותר הוא "שיר הליצן", ששר בני ברמן.
שיר נוסף שלו שהלחין ושר בני ברמן הוא "אוצר הירדן".
מאשתו הראשונה כרמלה, שממנה התגרש בשנת 1981 היה אב לשני ילדים: אורלי סיוון וארז לבנון, שנרצח בפעולת איבה.
בשנת 1989 נישא בשנית, לחנה קמין.
שנה לאחר מכן לקה באירוע מוחי.
בשנת 2005 קיבל לבנון את אות "יקיר העיר חיפה", כפועל לתרומתו רבת השנים ופעילותו הענפה למען העיר חיפה ותושביה.
בשנת 2011, לאחר מותו קיבל פרס מפעל חיים לתקשורת מקומית על שם מארק ביאנו.
מרדכי כלפון (1927 – מאי 1981) היה מוזיקאי ישראלי שנודע כמלחין, כנגן עוד וכחזן בסגנון המוזיקלי הספרדי-ירושלמי, בתקופה שבה הפך לסגנון המוזיקלי המוביל בבתי הכנסת בישראל.
כלפון נמנה עם קבוצה קטנה של מלחינים שכתבו במאה ה-20 בסגנון זה ובתתי-הזרמים המאפיינים אותו – טורקי-עותמאני וערבי-ים תיכוני, ביניהם רחמים עמר, עזרא אהרון, משה ניסן, כהן מלמד ויצחק לוי.
לחניו זכו לביצועים רבים של מקהלות, חזנים וזמרים, ביניהם דקלון, חיים משה, משה חבושה, המדרגות ומשפחת ואך.
כלפון נולד בחיפה למשפחת רבנים, שעלתה לארץ ב-1860 מהעיר תטואן שבמרוקו הספרדית.
הוא התעוור בגיל צעיר, ולמד בבית חינוך עיוורים בירושלים.
כלפון למד מוזיקה קלאסית אצל מורי בית החינוך, רפאל מזרחי ושמואל בכר, ובמקביל למד חזנות מן החזן משה ויטאל, תלמידו המובהק של החזן יצחק אלגזי מטורקיה.
כן למד נגינה בעוּד, תורת המקאמים והלחנה, אצל עזרא אהרון, מנהלה הראשון של התזמורת המזרחית של קול ישראל.
נפטר בירושלים בל"ג בעומר ה'תשמ"א (מאי 1981), בגיל 54. שיריו מושרים גם כיום – בבתי הכנסת, במקהלות, כשירי שבת – ואף מוקלטים בביצועים חדשים.
אב-סבו היה הרב אברהם רפאל כלפון, וסבו היה הרב ימין כלפון.
פעילותו המוזיקלית של כלפון הייתה מגוונת: חזנות, הלחנה, נגינה בעוד, הוראת תורת המקאמים וניהול מוזיקלי של מקהלות.
בשנות ה-50 הקים את מקהלת הילדים "חפץ חיים" שחבריה היו תלמידי בית היתומים "חפץ חיים" בירושלים.
כלפון ידע למעלה מ-50 מקאמים בסגנון הספרדי-ירושלמי.
תלמידיו ומוקיריו הגיעו כל שבת לבית הכנסת של עולי בורסה כדי לשמוע את תפילתו, שאופיינה במעברים מרובים בין מקאמים – עד 17 מעברים בברכת כוהנים אחת.
תפילות הימים הנוראים בהן לקח חלק כחזן נודעו בייחודן בזכות לחניו המקוריים לקטעי תפילה, ביניהם "אבינו מלכנו" ו"שיחו לאימי".
כחזן שידע לנגן בעוּד והכיר את תורת המקאמים על בוריה, משך כלפון חזנים רבים שבאו לשמוע אותו וללמוד ממנו את רזי המוזיקה הספרדית-ירושלמית, ביניהם משה נר-גאון, מוני טבעוני, משה ניסן, יעקב כהן, מאיר לוי, יגאל בן חיים, שלמה דוויק, ישראל אבידני, שלמה שמר, שלמה ברהום ויחיאל נהרי.
כלפון חיבר לחנים רבים: לקטעי תפילה, פרקי תהילים, שיר השירים, שירת הבקשות; לפיוטים של משוררי יהדות ספרד – ר' יהודה הלוי, ר' שלמה אבן גבירול, ר' ישראל נג'ארה ר' אברהם אבן עזרא; ולמילים של משוררים בני זמננו – מקסים מלכא וטוני מוסרי.
הלחן של כלפון לפיוט "אגדלך", מאת אברהם אבן עזרא, הוא המפורסם ביותר לפיוט זה.
קיימת נטייה ליחס אותו למקור עממי, המעידה בפני עצמה על הצלחתו.
לחנים בולטים אחרים הם "שמחתי באומרים לי" (למזמור בתהילים), "יודוך רעיוני" ו"יה ריבון עולם".
סגנונו המוזיקלי של כלפון משלב מערב ומזרח.
רוב לחניו הם ללא רבעי טונים, במקאמים חיג'אז (מינור הרמוני), נהוונד (מינור), כורד (פריגי), עג'ם (מז'ור).
לפיכך, ניתן לנגן אותם בפסנתר ובכל כלי נגינה מערבי אחר.
ההשפעה המערבית על לחניו ניכרת הן בסגנונם והן בשימוש בכלי הלחנה מערביים (ביניהם סינקופה).
סגנונו המוזיקלי המשלב מזרח ומערב בחזנות הספרדית ירושלמית היה נפוץ בתקופתו של כלפון גם אצל מלחינים נוספים, כדוגמת ניסן כהן מלמד ואחרים.
כל לחן מורכב מכמה פרקים, כאשר כל פרק במקאם שונה ולפעמים אף חל שינוי במקצב.
בכמה מן הלחנים (ביניהם "יודוך רעיוני", "צור משלו אכלנו" ו"יגדל אלהים חי") הפרק האחרון הוא מאוול – אלתור מוזיקלי מזרחי ללא מקצב, לפי המקאם הבסיסי של השיר, ולאחר מכן חזרה לפזמון בקצב היסודי שלו.
אגדלך, מילים: אברהם אבן עזרא
דרור יקרא, מילים: דונש בן לברט
יה ריבון עולם, מילים: ישראל נג'ארה
יודוך רעיוני, מילים: ישראל נג'ארה
אמונים ערכו שבח, מילים: אהרון כהן
סוכה ולולב, מילים: משה בן יעקב אדהאן
שיר המעלות לדוד (תהילים קכ"ב)
פרופ' אדית (אסתר) גרזון-קיוי הקליטה את כלפון.
ההקלטות כוללות קטעי חזנות, קריאה בפרשת השבוע, במגילת אסתר ובמגילת רות, ושירת פיוטים.
הן מצויות בפונותיקה הלאומית, בקול ישראל ובמכון רננות לחזנות.
באקדמיה למוזיקה בירושלים נערכו כמה עבודות מחקר על כלפון.
המחקר האחרון נערך בשנת 2010 במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר, בסיוע קרן יצחק בן צבי.
מרדכי שלום כהנא (נולד ב-4 באוקטובר 1970, ד' בתשרי ה'תשל"א) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
בתפקידו האחרון בשירות הקבע כיהן כקצין איסוף קרבי ראשי.
קודם לכן שירת כמפקד סיירת גולני, מפקד גדוד 12 (ברק), מפקד יחידת אגוז, מפקד חטיבת עודד ומפקד חטיבת ביסלמ"ח.
לאחר שחרורו מצה"ל כיהן כמנכ"ל משרד ההתיישבות וכממלא מקום מנכ"ל משרד המודיעין.
כהנא, בנו של הרב נחמן כהנא (ראש כולל חזון יחזקאל בעיר העתיקה) ואחיינו של הרב מאיר כהנא, נולד בירושלים וגדל ברובע היהודי.
למד בישיבת ירושלים לצעירים ובישיבת הגולן בחיספין.
בשנת 1989 התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני במסלול ישיבת הסדר.
עבר הכשרה כלוחם בגדוד 51. שלושה שבועות לאחר גיוסו נפצע בפיגוע דקירה ברחוב יפו בירושלים, ולאחר שבוע שב למסלול ההכשרה.
לאחר תשעה חודשים שב ללימודים בישיבה, אולם החליט לפרוש ממסלול ההסדר ולשרת בסיירת גולני.
הוא עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת.
בסיירת עבר כהנא מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בסיום קורס הקצינים מונה למפקד צוות ביחידה.
לאחר מכן שירת כסגן מפקד הסיירת, וכמפקד פלוגה בגדוד 13 (גדעון) ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון.
לאחר מכן שירת כקצין ההדרכה של החטיבה.
בעת הנסיגה מרצועת הביטחון שימש סמג"ד בגדוד 12 (ברק), ולאחר מכן כקצין אג"ם של חטיבת גולני.
בהמשך מונה למפקד סיירת גולני, והוביל אותה בין היתר במבצע סגירת מעגל ללכידתו ברצועת עזה של עבד אל רבו אבו חוסה, שהיה מעורב ברציחתם של אבי סספורטס ואילן סעדון ובמבצעים רבים כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ובהם מבצע חומת מגן, ובכלל זה בכיבוש המוקטעה ברמאללה.
בעת מארב עליו פיקד ברפיח נפצע בשנית.
לאחר תקופת החלמה קצרה שב לסיירת.
לאחר מכן מונה למפקד גדוד 12 (ברק).
בתפקידו הבא שירת כמפקד יחידת אגוז ופיקד עליה במלחמת לבנון השנייה, בקרב מארון א-ראס ובקרבות נוספים.
לאחר המלחמה יצא ללימודים, ובשנת 2008 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה עד 2010, אז מונה למפקד בא"פ אליקים ולמפקד חטיבת עודד.
בנובמבר 2012 הוחלט למנותו למפקד חטיבת ביסלמ"ח.
בשנת 2014 מונה לחקור את נסיבות מותו של קצין חיל האיסוף הקרבי, , מירי בשוגג שביצע חייל מחטיבת גבעתי.
בשנת 2014 פיקד על צק"ח ביסלמ"ח במבצע צוק איתן, במהלכו הרגו לוחמי החטיבה 160 מחבלי חמאס, חשפו 20 פירי מנהרות לחימה והשמידו שלוש מהן וכן מחסן אמל"ח, בנוסף פגעו בתשתית התקשורת של החמאס ברצועה.
ב-31 באוגוסט 2015 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לקצין איסוף קרבי ראשי.
באוקטובר 2017 נחקר במצ"ח בחשד להחזקת אמצעי לחימה בניגוד לפקודות הצבא, וב-23 באוקטובר הושעה מתפקידו לשבועיים וב-6 בנובמבר 2017 ביקש לסיים את תפקידו כקצין איסוף קרבי ראשי ולהשתחרר מצה"ל.
הרמטכ"ל גדי איזנקוט קיבל את בקשתו של כהנא.
לאור זאת, ולאור העובדה שכהנא לקח אחריות על מעשיו ושבמרבית הציוד לא נעשה שימוש פרטי החליט הפצ"ר תא"ל שרון אפק להעמידו לדין משמעתי בלבד.
ב-4 במרץ 2018 הוא הורשע בדין משמעתי באי-קיום ההוראות המחייבות בצבא, ונידון לנזיפה חמורה.
בנוסף הורשע בנטילת ציוד שלא כדין ונידון לנזיפה נוספת.
הוא זוכה מחמת הספק מעבירה של התנהגות שאינה הולמת בממשקים עם חברות אזרחיות.
בנובמבר 2020 הגיש כהנא תביעת לשון הרע נגד תאגיד "כאן" והכתבת כרמלה מנשה בעקבות כתבות שלדבריו הציגו טענות לא מבוססות בנושא כעובדות מוגמרות.
הצדדים הגיעו להבנות שבעקבותיהן נמחקה התביעה ללא צו להוצאות.
ב-11 באוקטובר 2018 מונה לראש האגף למדיניות ביטחונית במועצה לביטחון לאומי.
בתחילת מרץ 2021 מונה על ידי שר המודיעין אלי כהן לממלא מקום המנהל הכללי של משרד המודיעין.
במהלך שנת 2022 השר נפתלי בנט מינה אותו למנכ"ל משרד ההתיישבות.
בשנת 2023 סיים את תפקידו לאחר ששרת ההתיישבות והמשימות הלאומיות אורית סטרוק בחרה את אבי מאיר למנכ"ל משרדה.
עם פרוץ טבח שבעה באוקטובר התגייס ב-7 באוקטובר למילואים ושירת כראש מטה אוגדה 36 במסגרת מלחמת חרבות ברזל.
כהנא מתגורר במעלות, נשוי לחגית ואב לשבעה ילדים.
מרדכי "מוטי" ירושלמי (נולד ב-11 באוגוסט 1945) הוא מרצה לקרימינולוגיה ולאכיפת החוק במכללה האקדמית בית ברל.
היה מפקד בסיס טירונים של נערי רפול ומנהל בית סוהר מעשיהו.
ירושלמי נולד בבגדאד בשם מרד קודסי זדה.
הוא עלה לארץ עם הוריו בשנת 1952, גדל והתחנך בירושלים.
היה קצין מודיעין (קמ"ן) בגוש לכיש בפיקוד הדרום.
בשנת 1969 מונה לסגן עוזר המושל הצבאי (עמ"צ) בנגב.
בשנת 1970, עם ביטול הממשל הצבאי, שינתה יחידת המושל הצבאי את יעודה, והפכה ליחידת הגששים ולסיירת הגמלים של פיקוד הדרום.
ירושלמי נשאר ביחידה המוסבת כסגן המפקד בדרגת סרן.
מאותה יחידה נשלח בשנת 1973 ללימודים אקדמיים.
בשנת 1974 לאחר מלחמת יום הכיפורים, מונה לראש מדור באגף התכנון (אג"ת).
בשנת 1977 בתום לימודי התואר הראשון, מונה לראש מדור באגף מבצעים (במוצב הפיקוד העליון).
שנה לאחר מכן, החל לפקד על בסיס הטירונים של התותחנים בשבי שומרון.
בשנת 1982 סיים לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, ומונה למפקד בסיס הטירונים של נערי רפול בעמק דותן.
בשנת 1986 פרש מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
בשנים 2000-1989 שירת בשירות בתי הסוהר.
קודם עם גיוסו לדרגת גונדר משנה, ומונה לראש מחלקת חינוך טיפול ושיקום בשב"ס.
בשנת 1993 מונה למפקד בית הסוהר מעשיהו עד לשנת 1996. בין תפקדיו היה מפקד בית הספר הארצי לקצינים וסוהרים ע"ש אריה ניר, לאחר מכן פרש מהשירות בדרגת תת-גונדר.
משמש מאז כנציג ציבור בוועדת השחרורים.
בשנת 1976 קיבל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון והיסטוריה של ימי הביניים (אונ' ת"א).
בשנת 1986 סיים את לימודי התואר השני בקרימינולוגיה ואכיפת החוק (Criminal Justice) באוניברסיטת אילינוי בשיקגו (UIC), ארצות הברית.
כיום מרצה במכללה האקדמית בית ברל בנושאי קרימינולוגיה ואכיפת החוק.
Islamic Criminal Law and Procedure: An Introduction, כתב עם פרופ' ליפמן ופרופ' מקנוויל מהמחלקה לקרימינולוגיה ב-UIC.
הספר ראה אור בהוצאת Praeger.
על הספר כתב השחקן אריה אליאס: "הספר מוליך אותנו אל נבכי חיי הקהילה היהודית בבגדאד של שנות העשרים ועד שנות החמישים ומתאר סאגה משפחתית רבת תהפוכות וצבעים ותזכורת כואבת על קשיי הקליטה במעברות בארץ ישראל של אז".
הספר ראה אור בהוצאת כותרות, והמהדורה האנגלית בהוצאת Lulu.com.
בוקי הכלב המעופף והתרגום האנגלי Buki the Flying Dog.
ירושלמי כתב את הספר עם שלושת ילדיו, ארז, צפריר, ודן כשהיו קטנים.
דינה, אשתו, יזמה את הוצאתו לאור בשנת 2007 (25 שנה לאחר כתיבתו).
הספר ראה אור בהוצאת Lulu.com .
מעשיהו: מעשה ומעשיות 1952 - 2011. הספר מגולל את תולדות כלא מעשיהו, המזוהה עם עברייני הצווארון הלבן, מיום הקמתו ועד לשנת 2011. בספר נפרסת תמונה נרחבת של הכלא על מתקניו, אסיריו וסוהריו.
חיי הכלא הקשים והמורכבים נחשפים לקורא באמצעות תיאורים של אירועים חריגים כגון בריחות, דקירות ומקרי מוות.
התהפוכות והשינויים שהתרחשו במשך השנים בהרכבה של אוכלוסיית האסירים ובתחומי הביטחון, החינוך, הטיפול והשיקום, מומחשים גם בעזרת תרשימים וטבלאות.
הספר ראה אור בהוצאת כרמל.
צל מהלך בינינו, רומן המתאר מערכת יחסים עכורה בין אם שחוותה מעשי אונס במשך שנים על ידי אחיה, בת שנקרעת בין אם מתעללת לכת מסתורית השואבת אותה לתוכה, וברקע דמות טרגית של אב נוטש.
רבי מרדכי יצחק אייזיק רבינוביץ (תרט"ז, 1856, זאגר חדש – ה' בסיוון תר"ף, 22 במאי 1920) היה רב ודרשן ליטאי.
רבן של ליגום, סלנט וממל.
נולד בזאגר חדש, בשנת תרט"ז (1856), לרב דובר רבינר, מצאצאי הרב מרדכי רבינר רבה הראשון של בויסק מחבר ספר השו"ת "גדולת מרדכי".
למד אצל אביו עד גיל 14, התפרסם כעילוי והיה בקי בסדר נשים ובסדר נזיקין.
בהמשך היה לתלמידם של רבי ישראל ליפקין מסלנט, רבי מאיר מיכל רבינוביץ משאט, שנודע בחיבורו "המאיר לעולם"; ושל רבי ירוחם יהודה ליב פרלמן, "הגדול ממינסק".
הוא היה דרשן מפורסם וכתב הרבה בכל חלקי התורה, תשובות הלכתיות, לצד חידושים ופרשנות על התלמוד הבבלי.
חלק מכתביו נדפסו, וזכו לפרסום רב.
ידועים פסקיו בענייני שימוש והדלקה מושהית של חשמל בשבת.
שימש כרבן של קהילות שונות ברחבי ליטא, ובהן: ליגום, סלנט וממל.
נפטר בקניגסברג בשבת ערב חג השבועות, ה' בסיוון תר"ף, 22 במאי 1920, ונקבר בעיר רבנותו האחרונה ממל.
בנו הוא הרב אליעזר יהודה רבינוביץ, מחבר ספר השו"ת "עין יהודה" רבה האחרון של ממל, שנספה בשואה.
בתו, דבורה פרל, נפטרה בפרנקפורט בכ"א באדר תר"ף.
בת אחרת, ד"ר בתיה רבינוביץ, עלתה לישראל.
שמן למנחה - על מנחת חינוך, וילנא תרע"ב
דעת מרדכי - חלק ב, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"ט
רבי מרדכי כרמי (ה'תק"ט, 1749 - ה' בסיוון ה'תקפ"ה, 22 במאי 1825) היה רב ודיין בקרפנטראץ שבפרובנס.
נודע בעיקר בזכות ספרו ההלכתי מאמר מרדכי.
נולד בקרפנטרץ לרב אברהם כרמי שכיהן כדיין בבית הדין המקומי.
אחיו היה הרב שלמה חיים כרמי, מחבר "חשק שלמה".
אביו הדיין היה סוחר מצליח ובן למשפחה עשירה, והוא פירנס את ילדיו.
הוא נישא בגיל 17 ולמד בחברותא עם הרב משה דרוקו מארטינו, בהשראת הלימודים הללו, כתב את ספרו "מאמר מרדכי" שבו הוא מרבה להשיג על ספרו של החיד"א, "ברכי יוסף".
החיד"א שכתב הסכמה לספר "מאמר מרדכי" מבלי שראה את תוכנו (כפי שכותב בהסכמתו), התרעם על השגות אלו ועל לשונות שנתפסו בעיניו כמזלזלים בחכמים קדומים, לשם תגובה, החיש חיד"א את הדפסת הספר "מחזיק ברכה", בו החזיק בעמדותיו שבספרו הראשון והוסיף עליהן תוך התייחסות ספציפית לרבות מטענותיו של הרב כרמי.
רבי מרדכי כרמי הגיב להערות שנמתחו בספר זה ובספרי אחרים מבני דורו על ה"מאמר מרדכי", בספרו "דברי מרדכי".
רבי ישראל מאיר הכהן מביא רבות את פסקיו ב"משנה ברורה".
בסוף ימיו תכנן לעלות לארץ ישראל, ולשם כך החל להתלבש בסגנון הלבוש של חכמי ירושלים הספרדים, והחל לגדל את זקנו.
הוא נפטר בערב חג השבועות, ה' בסיוון ה'תקפ"ה, 22 במאי 1825, באקס-אן-פרובאנס.
מאמר מרדכי, שני חלקים על שולחן ערוך, חלק אורח חיים (ליוורנו תקמ"ד)
הרב מרדכי כומטיאנו (ה'ק"ץ, 1430 בערך, קונסטנטינופול (כיום איסטנבול) - ה'ר"מ 1480 בערך) היה מחכמי טורקיה במאה ה-15.
נולד בסביבות שנת 1430 בקונסטנטינופול לרב אליעזר כומטיאנו, וגר בה שנים רבות.
בצעירותו למד אצל הרב חנוך סאפורטה (צפורטא), מגדולי חכמי קטלוניה שהיגר לטורקיה.
בשלב מסוים עבר להתגורר באדריאנופול.
חיבר את הספר "כתר תורה" על המקרא, ופירושים לכתביהם של חכמים מן הראשונים, בהם: ספר "יסוד מורא", "ספר השם" ו"ספר האחד" של רבי אברהם אבן עזרא; "מורה הנבוכים" ו"ביאור מילות ההגיון" של הרמב"ם.
השגות שכתב על דברי אבן עזרא עוררו עליו ביקורת, והוא התפלמס בעניין זה עם הרב שבתי כהן בן מלכיאל.
בין תלמידיו היו גם חכמים קראיים כמו אליהו בשייצי, יוסף רביצי וכלב אפנדופולו, והוא כתב כי קיבל במסורת מחכמי ספרד שאין להימנע מללמד תורה לבני הקראים.
מרדכי יצהר בוימל (נולד ב-21 בספטמבר 1980, י"ב בתשרי תשמ"א) הוא מוזיקאי, מלחין, זמר וחזן ישראלי.
גדל באפרת לשרה ויוסי בוימל, עולים מארצות הברית.
למד בתלמוד התורה "ברקאי" בקריית ארבע.
לאחר מכן למד בישיבת ישיבת נתיבות יוסף במצפה יריחו אצל הרב שבתי סבתו.
לאחר מכן המשיך בישיבה הגבוהה "מאור טוביה" במצפה יריחו במשך שנתיים.
התגייס לחטיבת גולני לגדוד 51. לאחר הצבא למד בישיבת ההסדר בצפת.
לומד ומלמד בגיטרה, "סאז" טורקי, "עוד" וכלי הקשה.
משמש כחזן בשבתות ובימים טובים בסגנונות שונים.
נמנה עם הז'אנר של מוזיקה יהודית.
הדיסק הראשון נקרא "השביל המיוחד שלי", יחד עם המפיק המוזיקלי ערן קליין.
ההפצה הייתה על ידי חברת הינדיק הפקות.
הדיסק השני נקרא "האש בתוכי שבוערת".
באלבום הוא מארח מספר אומנים, בהם: ניר מוצרי, אילן קינן, משה שלו, דביר כהן, עוזיאל סבתו, יצחק מאיר, משה בוימל, אביחי פז גרינוולד, דני מגד, גלעד אפרת, אסף זמיר, ביני לנדאו, סיני תור.
בדיסק מופיע השיר "דרך מיוחדת", בדואט עם דביר כהן, סולן להקות דיוואן הלב ומיתרי דוד.
הדיסק השלישי נקרא "shalom for jeruslem", והוא חיבר אותו בהיותו נגן ברחובות ירושלים במשך שנתיים.
זהו אוסף שירי ירושלים מוכרים בביצוע הסאז הטורקי.
בנוסף היה שותף במרבית השירים בדיסק "אגדלך" של פורת נוב.
כיום חבר בלהקת החתונות "חסידשע טארב".
חלק גדול משיריו הם ניגונים ופיוטים מן המזרח.
למד במשך שנתיים אצל זיו יחזקאל מוזיקה ערבית קלאסית ומקאמים.
ביצע דואט יחד עם אילן קינן בשיר "משתנה".
ביצע את השיר "הרחמן" ואירח את סיני תור וביני לנדאו, ואת הנגן משה שלו.
השיר זכה להצלחה ברשתות החברתיות.