tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ליוביסאב ג'וקיץ היה מפעיל טרקטור כבד שהפך לסמל של ההפיכה, כשהתנגש עם הטרקטור שלו בבניין השידור הציבורי בבלגרד, שהיה במשך עשור סמל לשלטונו של מילושביץ'.
אף על פי שהמחאה הייתה שקטה באופן יחסי, 65 אנשים נפצעו במהומות ושני מפגינים נהרגו.
לפני ההפגנה, מילושביץ' אמר שיתפטר אך ורק לאחר תום כהונתו ביוני 2001. בעקבות ההפגנות, מילושביץ' התפטר ב-5 באוקטובר 2000.
בשנה שקדמה לבחירות, יועצים שמומנו על ידי ארצות הברית מילאו תפקיד מרכזי בקמפיין נגד מילושביץ'.
הסמל המרכזי של הקמפיין היה הסיסמה Gotov je!
(בסרבית: "הוא גמור!"), שנוצרה על ידי אוטפור.
חלק מהמימון האמריקאי לאופוזיציה כלל 2.5 מיליון מדבקות עם הסיסמה ו-5,000 פחי ריסוס לגרפיטי נגד מילושביץ'.
המימון הועבר על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית בדרכים שונות.
בחודשים שקדמו לבחירות, הקרן הלאומית לדמוקרטיה מימנה מפלגות אופוזיציה, תקשורת, איגודים וקבוצות סטודנטים.
המכון הרפובליקני הבין-לאומי הכשיר מחוץ למדינה 400 פעילים, והם חזרו לסרביה והכשירו עוד 15,000 פעילים לפקח על קלפיות בתוך המדינה.
ביום הבחירות, האופוזיציה הצליחה להביא לפחות שני משקיפים מיומנים לכל קלפי בתשלום של 5 דולר - סכום שסופק על ידי המערב (בשנת 2000, השכר החודשי הממוצע במדינה היה 30 דולר).
נשיא ארצות הברית ביל קלינטון הנחה את ה-CIA להשקיע מאמץ כדי למנוע מהמנהיג הסרבי לזכות בבחירות לנשיאות.
וינס הוטון, שלימים הפך להיסטוריון של מוזיאון הריגול הבין-לאומי, אמר שלארצות הברית אין כוונה לאפשר למילושביץ' להישאר בשלטון.
ניצחון DOS הובטח בבחירות לפרלמנט בדצמבר עם השגת רוב של שני שלישים.
ב-1 באפריל 2001, מילושביץ' נעצר על ידי המשטרה הסרבית ולאחר מכן הועבר להאג כדי להעמידו לדין על ידי בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר.
הוא מת בתאו ב-11 במרץ 2006, כמה חודשים לפני סיום משפטו שנמשך ארבע שנים.
זמן קצר לאחר ההפיכה, ג'וקיץ' החל להתנגד לממשלה החדשה, בטענה שהיא כמעט ולא שיפרה את רמת המחיה במדינה.
הוא סיפר שבמהלך שלטונו של מילושביץ' הוא היה בעליה של חברה מצליחה, אך הפוליטיקאים שלאחר מילושביץ' יצרו תנאים כלכליים שהובילו לקריסת העסק שלו והוא פשט רגל, מכר את הטרקטור האייקוני שלו, וחי מכספי רווחה.
סבורים כי מהפכת הדחפור היוותה השראה למהפכת הוורדים בגאורגיה ולמהפכות צבע נוספות בשנים שלאחר מכן.
ארגון האופוזיציה הסרבי אוטפור היה מעורב בהכשרת סטודנטים באי-ציות אזרחי בגאורגיה.
הדיוויזיה ה-113 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה, והשתתפה בקרב סטלינגרד.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בדצמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד ארנסט גינצל.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-34 ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-51 וה-29, במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב אומן, קרב קייב וקרב חרקוב הראשון.
בנובמבר 1941 נשלחה הדיוויזיה לסרביה, ובמרץ 1942 חזרה לחזית המזרחית, והוכפפה שוב לארמייה השישית, ולחמה עמה בקרב חרקוב השני.
במהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד, שם הושמדה ב-31 בינואר 1943.
ב-23 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת, והועמדה תחת פיקוד פרידריך וילהלם פריטר.
ב-20 ביולי הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, והוכפפה לקורפוס הפאנצר ה-39, שהיה חלק מהארמייה הרביעית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בגזרה המרכזית בקרבות שונים, וב-25 בנובמבר 1943 פורקה, ושרידיה צורפו לדיוויזיה ה-337.
הדיוויזיה ה-121 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית, והושמדה בסוף המלחמה בכיס קורלנד.
הדיוויזיה הוקמה ב-19 בספטמבר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-1 והדיוויזיה ה-21 בתור הדיוויזיה ה-130, וב-5 באוקטובר 1940 שונה שמה לדיוויזיה ה-121, והיא הועמדה תחת פיקוד קורט יאהן.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן לחמה בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובכלל זה בקרב על לנינגרד.
בסוף 1944 נלכדה הדיוויזיה יחד עם שאר קבוצת ארמיות צפון בכיס קורלנד, שם לחמה עד לכניעתה לרוסים בסוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-11 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934, וכמפקדה הראשון מונה גינטר פון נייבלשוץ.
במהלך המערכה בפולין לחמה בפיקודו של מקס בוק, כחלק מהקורפוס ה-1 שהיה חלק מהארמייה השלישית.
בדצמבר 1939 הועברה לכוחות העתודה, והוצבה באזור הריין התחתון כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות B.
בשנת 1940, במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, לחמה כחלק מהקורפוס ה-1 במסגרת הארמייה הרביעית, השתתפה בפריצת הדרך בסום, וברדיפת הכוחות של צבא צרפת אל הסן והלואר.
ביוני 1940 נכללה במסגרת הארמייה ה-18, והועברה אל החוף האטלנטי.
בהמשך נכללה במסגרת הארמייה השביעית שהייתה חלק מקבוצת ארמיות D, והוצבה ככוח כיבוש בצרפת.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה במסגרת הקורפוס ה-1 כחלק מהארמייה ה-18, ולמשך זמן קצר כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון.
הקורפוס חצה את הממל דרך טילזיט, וכבש את טאורגה, קלם ושאולאי.
לאחר מכן חדר אל לטביה כבש את באוסקה והגיע עד הדווינה.
בשנת 1943 הדיוויזיה השתתפה בקרב לדוגה השלישי ובמצור על לנינגרד.
היא לחמה בחזית המזרחית תחת קורפוסים שונים במסגרת הארמייה ה-18 עד סוף המלחמה.
באוגוסט הדיוויזיה נסוגה יחד עם כל קבוצת ארמיות צפון לקורלנד שבלטביה, ועד מהרה שונה שמה של קבוצת הארמיות לקבוצת ארמיות קורלנד.
הדיוויזיה נותרה מכותרת בקורלנד עד שנכנעה ב-8 במאי 1945.
הדיוויזיה ה-12 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה במהלך מבצע בגרטיון.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12, שלחמה בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב על הבליטה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בשוורין, והועמדה תחת פיקוד וילהלם אולקס.
במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מקורפוס וודריג במסגרת הארמייה השלישית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן נשארה בצרפת ככוח כיבוש.
במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה ה-16. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה הצפונית, ואף השתתפה במבצע דמיאנסק.
בינואר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית בגזרה המרכזית, ובמרץ אותה שנה הועברה לקורפוס הפאנצר ה-39 במסגרת הארמייה הרביעית, ולחמה עמו במהלך מבצע בגרטיון, עד להשמדתה באזור מוגילב ביולי 1944.
ב-9 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12, והועמדה תחת פיקוד הארמייה השביעית עמה לחמה בקרב יער הירטגן.
בדצמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השישית, ולחמה עמה במהלך הקרב על הבליטה.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-15 ומארמיית הפאנצר החמישית בקרבות בגרמניה, עד להשמדתה בכיס הרוהר ב-18 באפריל 1945.
הדיוויזיה ה-122 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-7 באוקטובר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-32 והדיוויזיה ה-258, והועמדה תחת פיקוד זיגפריד מכולץ.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-28 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן לחמה בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובכלל זה בקרב על לנינגרד.
הדיוויזיה ה-123 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית, והושמדה במהלך הקרבות באוקראינה.
הדיוויזיה הוקמה ב-7 באוקטובר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-23 והדיוויזיה ה-257, והועמדה תחת פיקוד ולטר ליכל.
באוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה לאוקראינה, שם לחמה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, ולאחר מכן כחלק מהארמייה השישית עד להשמדתה ב-1 במרץ 1944.
הדיוויזיה ה-126 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-11 והדיוויזיה ה-253, והועמדה תחת פיקוד פאול לאוקס.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-10 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן לחמה בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובכלל זה בקרב על לנינגרד.
הדיוויזיה ה-106 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה, והתפרסמה בעקבות כניעת רוב חייליה לגרמנים ב במהלך הקרב על הבליטה, במה שהיה אחת הכניעות הגדולות בהיסטוריה האמריקנית.
לאחר המלחמה הוקמה הדיוויזיה מחדש בשנת 1948, אולם פורקה כעבור זמן קצר בשנת 1950.
ב-5 במאי 1942 הוחלט על הקמת הדיוויזיה, והחלה הקמת מטה הדיוויזיה, וב-15 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה בפורט ג'קסון, דרום קרוליינה בפיקודו של אלן ג'ונס.
ב-28 במרץ 1944 עברה הדיוויזיה לטנסי, שם השתתפה בתמרונים כחלק מהארמייה השנייה.
ב-11 בדצמבר 1944 הגיעה הדיוויזיה לחזית המערבית, ונפרסה בשנה אייפל בארדנים, כסיוע לדיוויזיה ה-2. על אף שלפי מדריך השירות של צבא ארצות הברית אמורה דיוויזיה לתפוס לא יותר מ-5 ק"מ של חזית, הייתה הדיוויזיה פרוסה על פני 42 ק"מ.
ב-16 בדצמבר פתחו הגרמנים במתקפת הארדנים, וכחלק מכך פתחו בהפגזה ארטילרית על עמדות הדיוויזיה ה-106. ההפגזה לא גרמה נזק רב, אך הצליחה לשבש את התקשורת בין מפקדת הדיוויזיה בסן וית, לכוחותיה הקדמיים בשנה אייפל.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-18 נועדה ללכוד את הכוחות האמריקאים, שהחזיקו בבליטת שנה אייפל, באמצעות איגוף כפול, כאשר שתי הזרועות של תנועת המלקחיים נועדו לחבור באזור שנברג, על נהר אור.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-62, חסרת הניסיון, נועדה לסייע לזרוע הדרומית של תנועת המלקחיים.
ביום הראשון של המתקפה הצליחו הגרמנים להשיג התקדמות מועטה בלבד; בשעות הבוקר המוקדמות של ה-17 בדצמבר חידשו הגרמנים את המתקפה ועד לשעות החשיכה חברו שתי הזרועות של תנועת המלקחיים הגרמנית באזור שנברג והשלימו את כיתור שני הרגימנטים האמריקאים (ה-422 וה-423) מהדיוויזיה ה-106 שהחזיקו בשנה אייפל.
במהלך היומיים הבאים (18–19 בדצמבר), הידקו דיוויזיות הפולקסגרנדיר ה-18 וה-62 את טבעת הכיתור סביב הכוחות האמריקאים הלכודים בבליטת שנה אייפל.
בשעות הבוקר של ה-19 בחודש עשו הכוחות המכותרים מאמץ אחרון לפרוץ את טבעת הכיתור, ולחצות את המרחק הקצר שנותר עד לשנברג, אך הגרמנים פתחו בהפגזה ארטילרית כבדה עליהם, והתקדמותם נבלמה באש מתותחים מתנייעים ותותחי נ"מ גרמניים.
הם הותקפו מכל העברים על ידי כוחות חי"ר גרמניים, שלכדו את הארטילריה המסייעת שלהם, ועל ידי השריון של בריגדת "משמר הפיהרר" (שנשלחה לסייע להתקפת הקורפוס ה-66 על סן-וית), ומלאי התחמושת שלהם כמעט אזל.
בשלב זה החליט קולונל דשנו, מפקד הרגימנט ה-422, שאין טעם להמשיך בהתנגדות, ובשעות אחר הצהריים נכנעו שרידי שני הרגימנטים, וכ-8,000-7,000 חיילים אמריקאים, נפלו בשבי הגרמני.
קבוצות קטנות של חיילים אמריקאים, שכללו כ-500 איש, המשיכו בלחימה באזור שנה אייפל עד ה-21 בדצמבר.
שרידי הדיוויזיה המשיכו להילחם נגד הגרמנים, ואף השתתפו בקרב סן וית.
לאחר מכן לחמו הכוחות בבלגיה, וב-16 במרץ הוקמה הדיוויזיה מחדש, על ידי צירוף הרגימנטים ה-3 וה-159 לרגימנט ה-424. הדיוויזיה עסקה בעיקר בשמירה על שבויים, ובסוף המלחמה פורקה וחייליה שבו לארצות הברית.
ב-15 באפריל הוקמו הרגימנטים ה-422 וה-423 מחדש בצרפת, וצורפו לדיוויזיה ה-66, שהייתה דיוויזיית אימונים, ולא הספיקה להשתתף בקרבות.
בשנת 1948 הוקמה הדיוויזיה מחדש בפוארטו ריקו, אולם בשנת 1950 בעקבות קיצוצים בצבא פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-100 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, והושמדה במהלך הקרב.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בחזית המזרחית עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 באוקטובר 1940, והועמדה תחת פיקוד ורנר זאנה.
הדיוויזיה לחמה במבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת הארמייה ה-17, והשתתפה בקרב אומן ובקרב חרקוב הראשון.
ב-6 ביולי 1942 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-100, ובמתקפת הקיץ הגרמנית לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית.
ולאחר מכן לחמה עמה הדיוויזיה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוס ה-51, וב-31 בינואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.
ב-17 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בקרואטיה, וביוני אותה שנה הועברה הדיוויזיה לאלבניה.
באפריל 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות בפולין כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה במבצע לבוב-סנדומייז'.
בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-17, ולחמה עמה בקרב על שלזיה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-100 היא דיוויזיית אימונים של צבא ארצות הברית הכפופה לצבא המילואים של ארצות הברית.
הדיוויזיה פעלה במהלך מלחמת העולם השנייה בחזית המערבית, ופורקה בתחילת 1946. היא הוקמה מחדש עוד באותה שנה, וכיום מוצבת בפורט נוקס, קנטקי.
הדיוויזיה הוקמה ב-12 ביולי 1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה, והוצבה בטקסס.
הדיוויזיה החלה בהתארגנות להישלח לחזית המערבית כחלק מחיל המשלוח של ארצות הברית, אולם כבר בנובמבר הסתיימה המלחמה.
שנה לאחר מכן פורקה הדיוויזיה.
היא הוקמה מחדש ביוני 1921, והוצבה בווירג'יניה המערבית.
היא פורקה פעם נוספת ב-1940.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוחלט להקים את הדיוויזיה פעם נוספת.
היא הוקמה ב-15 בנובמבר 1942 בפורט ג'קסון, דרום קרוליינה.
הדיוויזיה העבירה למעלה משנה באימונים בארצות הברית, וב-6 באוקטובר 1944 נשלחה לחזית המערבית.
היא נכללה במסגרת הקורפוס השישי אשר היה חלק מהארמייה השביעית.
בנובמבר נכנסה הדיוויזיה לקרב כנגד הגרמנים באזור הרי הווז', ולאחר מכן למחוז מוזל.
הדיוויזיה כבשה את העיר ביטש (Bitche), והגנה עליה בהצלחה במהלך הקרב על הבליטה.
בשל כך זכו אנשי הדיוויזיה לכינוי "בני ביטש".
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה ב-1945, וב-10 בינואר 1946 היא הוחזרה לארצות הברית ופורקה.
בסתיו של אותה שנה, הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיה מוטסת.
ב-1952 היא עברה הסבה לדיוויזיית חי"ר, וב-1959 היא הפכה לדיוויזיית אימונים והדרכה, והיא כזו עד היום.
לאורך כל שנות קיומה היא הוצבה בקנטקי, וב-2006 הועבר המטה שלה מלואיוויל לפורט נוקס.
הדיוויזיה ה-112 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בדצמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד פרידריך מית.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-35 כעתודת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה, עמה לחמה בקרב קייב.
במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב הקשה על טולה.
לאחר קרב קורסק לחמה הדיוויזיה במתקפת בלגורוד-חרקוב כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן לחמה בקרב דנייפר בו ספגה אבדות כבדות, ובעקבות כך פורקה הדיוויזיה בנובמבר 1943.
הדיוויזיה ה-101 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר הוסבה מאוחר יותר לדיוויזיית יגר.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בדצמבר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-35, והועמדה תחת פיקוד אריך מרקס.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-52, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-11 וה-17 לסירוגין במסגרת הארמייה ה-17, והשתתפה בקרב אומן, ובקרב קייב.
ב-6 ביולי 1942 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-101, ובמתקפת הקיץ הגרמנית לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב על קווקז.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בחצי האי קרים ובאוקראינה, ובאוקטובר 1944 הועברה לסלובקיה, שם סייעה בדיכוי המרד הסלובקי.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב על שלזיה ובקרבות בגרמניה, וב-8 במאי 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
הדיוויזיה ה-102 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בדצמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד ג'ון אנזאט.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-42 כעתודת קבוצת ארמיות מרכז, ולאחר מכן במסגרת הארמייה התשיעית, עמה לחמה בקרב סמולנסק, ובמהלך הקרב על מוסקבה.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב רז'ב הראשון ובקרב רז'ב השני, ובקיץ 1943 לחמה הדיוויזיה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-46 במסגרת הארמייה התשיעית.
ב-12 באוגוסט הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-35 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, וב-31 באוגוסט הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השנייה, כחלק מהקורפוסים ה-56 וה-20. בקיץ 1944 לחמה הדיוויזיה במבצע בגרטיון וספגה בו אבדות כבדות, ולאחר מכן לחמה בפרוסיה המזרחית עד להשמדתה ב-5 במאי 1945.
הדיוויזיה ה-115 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1915, ולמפקדה מונה אלפרד פון קלייסט.
בתחילה לחמה הדיוויזיה בחזית המערבית, אולם באוגוסט אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות על וילנה וקובנה.
בשנת 1916 הועברה הדיוויזיה לרומניה, שם לחמה עד לתום הקרבות בדצמבר 1917. באפריל 1918 הועברה הדיוויזיה שוב לחזית המערבית, שם היא השתתפה במתקפת האביב, ובכלל זה ב וב, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-18 באוקטובר 1919 פורקה הדיוויזיה.
גנרל-לויטננט אלפרד פון קלייסט (1 באפריל 1915 – 5 בפברואר 1918)
גנרל-לויטננט תאודור מנגלבייר (6 בפברואר 1918 – 21 במרץ 1918)
גנרל-לויטננט דיטריך פון רודר (2 בינואר 1919 – 18 באוקטובר 1919)
הדיוויזיה ה-106 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-22 בנובמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד ארנסט דהנר.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-42 כעתודת קבוצת ארמיות מרכז, ולאחר מכן במסגרת הארמייה התשיעית, עמה לחמה בקרב ביאליסטוק-מינסק וקרב סמולנסק.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהקורפוס ה-5 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית וארמיית הפאנצר הרביעית, ובמאי 1942 נשלחה הדיוויזיה להתאוששות בצרפת.
במרץ 1943 חזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק כחלק מפלגת הארמייה קמפף.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות הקשים באוקראינה כחלק מהארמייה השמינית, ובהמשך לחמה הדיוויזיה ברומניה, ובכלל זה במבצע יאשי-קישינב הראשון ומבצע יאשי-קישינב, שבו הושמדה הדיוויזיה.
ב-24 במרץ 1945 נעשה ניסיון להקים את הדיוויזיה מחדש במסגרת הארמייה ה-19, אולם ב-8 באפריל בוטלה הקמת הדיוויזיה בשל התקדמות בעלות הברית.
הדיוויזיה ה-121 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-25 במרץ 1915, ולמפקדה מונה ארנסט וגנר.
בתחילה לחמה הדיוויזיה בחזית המערבית והשתתפה בקרב ורדן וב, וב-18 ביולי 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במתקפת ברוסילוב.
בשנת 1917 הועברה הדיוויזיה שוב לחזית המערבית, שם היא השתתפה בקרב פשנדל ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב, ובכלל זה ב, ולאחר מכן לחמה ב ובמתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ופורקה ב-17 בדצמבר 1918.
הדיוויזיה ה-113 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-20 במרץ 1915, ולמפקדה מונה אלפרד פון קלייסט.
הדיוויזיה לחמה בחזית המערבית והשתתפה בקרב שמפאן השני, ובשנת 1916 לחמה בקרב ורדן וב.
בשנת 1917 היא לחמה ב, ובשנת 1918 היא השתתפה במתקפת האביב, ובכלל זה ב וב, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-22 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-12 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-5 בספטמבר 1818, וחייליה גויסו בעיקר מאזור שלזיה עילית.
בשנת 1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, שם הייתה חלק מצבא המיין, ולחמה בקרב קניגרץ, כחלק מהקורפוס ה-6. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה בין השנים 1870–1871, הוחזקה הדיוויזיה בשלזיה כדי לאבטח את האזור במקרה שהאימפריה האוסטרו-הונגרית תחליט להצטרף למלחמה לצד צרפת.
רק לקראת סוף המלחמה נשלחה הדיוויזיה לסייע במצור על פריז ובקרב שווילי.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-6 בפיקוד קורט פון פריטצלוויץ, אשר היה חלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג.
הדיוויזיה השתתפה במערכה על הגבולות, ולאחר מכן השתתפה בקרב הראשון על האן.
בשנת 1915 היא לחמה בקרב שמפאן הראשון ובקרב ארטואה השלישי, ובשנת 1916 לחמה ב.
בתחילת 1917 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, ובמאי אותה שנה היא חזרה לחזית המערבית.
בסתיו 1917 נשלחה הדיוויזיה לאיטליה ולחמה בקרב קפורטו, ולאחר מכן נשלחה ללורן, שם לחמה עד פברואר 1918. באביב 1918 היא השתתפה במתקפת האביב, ובכלל זה במבצע מיכאל וקרב איפר הרביעי, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-27 ביוני 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-11 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
בשנת 1915 היא לחמה בקרב שמפאן הראשון ובקרב ארטואה השני, ובשנת 1916 לחמה ב.
באביב 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב אראס, ובקיץ אותה שנה היא לחמה בקרב מסין ובקרב איפר השלישי.
באביב 1918 היא השתתפה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, ובנובמבר 1918 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-117 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1915, ולמפקדה מונה ארנסט קונצה.
בתחילה לחמה הדיוויזיה בחזית המערבית, והשתתפה בקרב ארטואה השני, קרב ארטואה השלישי והקרב על הסום.
באוגוסט 1916 הועברה הדיוויזיה לרומניה, שם לחמה בקרבות השונים.
באוקטובר 1917 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, שם היא נטלה חלק בקרב קפורטו.
במרץ 1918 הועברה הדיוויזיה שוב לחזית המערבית, שם היא השתתפה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-30 באפריל 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-123 (הסקסונית ה-7) ) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-20 במרץ 1915, ולמפקדה מונה קרל לוציוס.
בתחילה לחמה הדיוויזיה בחזית המערבית, והשתתפה בקרב ארטואה השלישי והקרב על הסום.
באוגוסט 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות השונים.
בנובמבר 1917 הועברה הדיוויזיה שוב לחזית המערבית, שם היא השתתפה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים, ובכלל זה ב, הקרב השני על המארן וקרב סן-מייל.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-4 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-103 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-11 במאי 1915, ולמפקדה מונה לודוויג פון אסטורף.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית, ולאחר מכן לחמה במהלך המערכה על סרביה.
באפריל 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה בקרב ורדן וב.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-27 בנובמבר 1918 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-11 (הצפונית) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1914 כחלק מצבא קיצ'נר, ובאביב 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה בקרבות הקשים נגד הטורקים כחלק מהקורפוס ה-9. בדצמבר 1915 הועברה הדיוויזיה למצרים, שם הגנה על תעלת סואץ, ובשנת 1916 הועברה הדיוויזיה לצרפת.
הדיוויזיה לחמה במהלך הקרב על הסום כחלק מהקורפוס ה-2, וספגה אבדות כבדות.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב מסין כחלק מהקורפוס ה-9, קרב פשנדל כחלק מהקורפוס ה-18, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, וביוני 1919 פורקה הדיוויזיה.
מייג'ור-גנרל פרדריק האמרסלי (אוגוסט 1914 – אוגוסט 1915)
מייג'ור-גנרל סר אדוארד פאנשווה (אוגוסט 1915 – יולי 1916)
לוטננט-גנרל סר צ'ארלס וולקומב (יולי–דצמבר 1916)
מייג'ור-גנרל ארצ'יבלד ריצ'י (נפצע בפעולה) (דצמבר 1916 – מאי 1917)
מייג'ור-גנרל הנרי רודולף דייוויס (נפצע בפעולה) (מאי 1917 – ספטמבר 1918)
בריגדיר סר אורמונד וינטר (בפועל) (ספטמבר 1918)
הדיוויזיה ה-12 של הצבא הבריטי (המזרחית) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
באוגוסט 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, ובאביב 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת.
הדיוויזיה ללחמה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב לוס, הקרב על הסום, קרב אראס, קרב פשנדל, קרב קמברה, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-44 הוקמה הדיוויזיה ה-12 (המזרחית).
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה ונשלחה לצרפת כחלק מחיל המשלוח הבריטי, אולם מאחר שעוד לא סיימה את אימוניה היא הייתה אמורה לשמש כדיוויזיית עבודה ולא כדיוויזיה לוחמת.
במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה בפיקוד רודריק לורן פטרי, ואף השתתפה בקרב אראס, אולם לבסוף פונתה יחד עם שאר חיל המשלוח במהלך מבצע דינמו.
לאחר חזרתה לבריטניה פורקה הדיוויזיה עקב ריבוי האבדות שלה, ויחידותיה שימשו לחיזוק יחידות אחרות.
הדיוויזיה ה-107 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-25 במאי 1915, ולמפקדה מונה אוטו פון מוזר.
בנובמבר 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה בקרב קמברה.
בשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-23 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-105 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-9 במאי 1915, ולמפקדה מונה גאורג קרל אוגוסט הילדברנדט.
לאחר מכן הוחזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, ובאוקטובר 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית.
הדיוויזיה ה-101 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה בינואר 1918.
הדיוויזיה הוקמה ב-9 במאי 1915, ולמפקדה מונה רודולף רייזר.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים של החזית המקדונית כחלק מהארמייה ה-11, וב-6 בפברואר 1918 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-12 ההודית הייתה דיוויזיה של צבא הודו הבריטית שנבנתה בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונלחמה במערכה במסופוטמיה.
פורקה בשלהי המלחמה ויחידותה צורפו לדיוויזיות אחרות.
בספטמבר 1914, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, פלשה בריטניה למסופוטמיה באזור שאט אל ערב וחייליה החלו להתקדם מערבה במגמה להשתלט על דרום מזרח מסופוטמיה כדי להגן על מקורות הנפט בפרס ועל נתיב הובלת הנפט במפרץ הפרסי.
כדי לסייע לבריטניה הצטרף למערכה חיל המשלוח ההודי שהורכב ברובו מחיילים של צבא הודו הבריטית.
כוחות משנה של חיל משלוח זה נשלחו אל כל זירות הלחימה בהן נלחמו מדינות ההסכמה מול מעצמות המרכז.
הכוח הגדול ביותר של חיל המשלוח היה כוח D שנשלח למסופטמיה.
תהליך בניית כוח D נמשך תקופה ארוכה והגיע לשיאו ב-1916 לקראת חידוש המערכה על בגדאד כשבמהלך תקופה זו נבנו או הועברו לזירה זו 8 דיוויזיות כשהדיוויזיה ה-12 היא אחת מהן.
הדיוויזיה ה-12 הוקמה במרץ 1915 בהודו תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ג'ורג' פרדריק גורינג וכללה בעיקר חיילים מהמחוזות השונים של הודו ובנוסף יחידות קטנות של חיילים אנגלים.
הדיוויזיה הגיעה לזירת מסופוטמיה באפריל 1915 ובתקופה בה התקיימה השתתפה בקרבות הבאים:
ינואר 1916: קרב בוטאנויה (Butanuja)
במרץ 1916 פורקה הדיוויזיה והבריגדות שלה הועברו לדיוויזיה ה-15.
+יחידהמפקדיחידות משנההערותהבריגדה ההודית ה-12 • בריגדיר גנרל ברוקינג (H.T.
Brooking)• לוטננט קולונל מלקולם (W.L.
Malcolm)• בריגדיר גנרל דנספורד (F.P.S.
Wapshare)• בריגדיר גנרל ברוקינג (H.T.
Brooking)• בריגדיר גנרל דגלס (J.A.
הדיוויזיה ה-111 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-5 בנובמבר 1940 בהתרחבות נוספת של הצבא הגרמני.
במאי 1941 עברה הדיוויזיה לאזור הכיבוש הגרמני בפולין, מוכנה לפתיחת מבצע ברברוסה ביוני.
הדיוויזיה המשיכה ללכוד ולסייע בהשמדת הארמייה הרוסית ה-37. לאחר הקרב הגדול, ההתנגדות הסובייטית בדרום רוסיה נחלשה והכוחות תחת קבוצת ארמיות דרום הצליחו לדחוף מזרחה בחזית רחבה.
לאחר כיבוש רוסטוב על הדון, קבוצת הפאנצר של קלייסט נסוגה לקו ה-Mius-Front, שם בסוף דצמבר 1941 נעצרה הדיוויזיה על קו ניקיטובקה - דבלצ'בו.
באמצע ינואר 1942 בלמה הדיוויזיה חדירה עמוקה של האויב באזור ברונקובו-ויין.
השרידים האחרונים פונו באונייה במאי 1944, והדיוויזיה פורקה רשמית.
הדיוויזיה ה-104 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום.
מטה הדיוויזיה שוכן בפורט לואיס, וושינגטון, והיא מהווה יחידת הכשרה ליחידות המילואים.
הדיוויזיה הוקמה ב-24 ביוני 1921 בסולט לייק סיטי, יוטה, והיא כללה את החטיבות ה-207 וה-208 עם הרגימנטים ה-413, ה-414, ה-415 וה-416. היחידות הכפופות של הדיוויזיה התפזרו בין המדינות איידהו, מונטנה, נבאדה, יוטה וויומינג.
הדיוויזיה כללה בעיקר קצינים דרך קורפוס ההכשרה לקציני מילואים ממכללות ואוניברסיטאות במדינות המוקצות לה, והיא נותרה בעצם קאדר קצינים עם מעט מתגייסים, ולא מילאה תפקיד משמעותי עד מלחמת העולם השנייה.
ב-15 בספטמבר 1942 הופעלה הדיוויזיה תחת פיקודו של גילברט קוק במחנה אדייר, אורגון, והיא כללה את הרגימנטים ה-413, ה-414 וה-415. ב-15 באוקטובר 1943 מונה טרי אלן למפקד הדיוויזיה, וב-7 בספטמבר 1944 נחתה הדיוויזיה בצרפת.
הפעולה הראשונה של הדיוויזיה התרחשה באוקטובר 1944 במהלך כיבוש אכטמאל וזונדרט בהולנד, כחלק מקרב שפך הסכלדה.
לאחר מכן היא התקדמה דרך קו זיגפריד אל נהר הריין, וחצתה את נהר האינדה לעבר קלן.
מאוחר יותר סייעה הדיוויזיה בכיתור כיס הרוהר.
לבסוף, היא ביצעה זינוק של 350 מייל לנהר מולדה בלב גרמניה כחלק מפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה.
במהלך הלחימה בחזית המערבית, דיוויזיית הרגלים ה-104 הפגינה את כושר הלחימה הלילי שלה במספר מבצעים מוצלחים.
במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 971 הרוגים ו-3,657 פצועים.
ביוני 1946, למעלה משנה לאחר יום הניצחון באירופה וסיום מלחמת העולם השנייה באירופה, חזרה דיוויזיית הרגלים ה-104 לארצות הברית שם היא הושבתה.
לאחר מלחמת העולם השנייה אורגנה הדיוויזיה מחדש בעיקר כדיוויזיית אימונים לכוחות מילואים.
לאחר מספר עשורים, הרחיבה החטיבה את תפקידה לביצוע הכשרה התחלתית לחיילים מכל זרועות הצבא בצפון מערב ארצות הברית.
תפקידה וגודלה התרחבו במהלך אותה תקופה עקב איחוד פיקודי ההדרכה האחרים, ובהמשך קיבלה הדיוויזיה פיקוד על מספר חטיבות המתמחות בהכשרות התחלתיות שונות לחיילים מכל הסוגים.
הדיוויזיה ה-102 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום.
מטה הדיוויזיה שוכן בפורט לאונרד ווד, מיזורי, והיא מהווה יחידת הכשרה למילואים של צבא ארצות הברית.
הדיוויזיה הוקמה ב-24 ביוני 1921 בסנט לואיס, מיזורי, והיחידות הכפופות של הדיוויזיה התפזרו בין המדינות ארקנסו ומיזורי.
בשנות ה-20 וה-30 הארי טרומן פיקד על הגדוד ה-1, רגימנט הארטילריה ה-379 של הדיוויזיה, ולאחר קידומו לדרגת קולונל פיקד על הרגימנט במשך תקופה.
ב-15 בספטמבר 1942 הופעלה הדיוויזיה תחת פיקודו של ג'ון אנדרסון במחנה מקסי, טקסס, והיא כללה את הרגימנטים ה-405, ה-406 וה-407. ב-23 באוקטובר 1944 נחתה הדיוויזיה בשרבור, צרפת, ובסוף אוקטובר הוצבה הדיוויזיה בגבול הולנד-גרמניה.
הדיוויזיה נטלה חלק בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, ובכלל זה במבצע רימון, ולאחר מכן השתתפה בכיבוש אזור ריינלנד.
בהמשך התקדמה הדיוויזיה לעבר נהר האלבה, שם עצרה ופגשה את הדיוויזיה ה-156 הסובייטית בתחילת מאי 1945. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 932 הרוגים ו-3,668 פצועים.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לארצות הברית, שם הושבתה ב-15 במרץ 1946 בניו ג'רזי.
ב-22 באוקטובר 1946 הוקמה הדיוויזיה מחדש והוכפפה תחת פיקוד הארמייה החמישית.
הדיוויזיה פעלה בסנט לואיס, מיזורי עד לפירוקה ב-31 בדצמבר 1965.
הדיוויזיה הופעלה מחדש ב-16 בספטמבר 2008 כדיוויזיית ההדרכה ה-102; עם המפקדה המופעלת במקביל בפורט סנלינג, מינסוטה.
מיקומה של הדיוויזיה שונה ב-1 באפריל 2017 לפורט לאונרד ווד, מיזורי.
הדיוויזיה ה-103 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה, והיא פעילה כיום המפקדת תמיכה של המילואים של צבא ארצות הברית.
הדיוויזיה הוקמה ב-24 ביוני 1921 בדנוור, קולורדו, והיחידות הכפופות של הדיוויזיה התפזרו בין המדינות קולורדו, אריזונה וניו מקסיקו.
ב-15 בספטמבר 1942 הופעלה הדיוויזיה תחת פיקודו של צ'ארלס הפנר הבן במחנה קלייבורן, לואיזיאנה, והיא כללה את הרגימנטים ה-409, ה-410 וה-411. ב-20 באוקטובר 1944 נחתה הדיוויזיה במרסיי, צרפת, ובסוף אוקטובר החלה בפעילות באזור הרי הווז'.
בהמשך לחמה הדיוויזיה בבלימת המתקפה הגרמנית באלזס, שהתנהלה במקביל ל.
הדיוויזיה נטלה חלק בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, ולאחר מכן השתתפה בכיבוש אזור ריינלנד.
בהמשך התקדמה הדיוויזיה לעבר וירטמברג וכבשה את שטוטגרט, וב-26 באפריל 1945 חצתה את הדנובה ליד אולם.
ב-3 במאי 1945, רגימנט הרגלים ה-409 של הדיוויזיה כבש את אינסברוק, אוסטריה, כמעט ללא קרב.
רגימנט הרגלים ה-411 המשיך לקחת את מעבר ברנר ולזכות בכבוד לחבור עם הדיוויזיה ה-88 של הארמייה החמישית, שנלחמה בדרכה צפונה במעלה חצי האי האיטלקי.
במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 720 הרוגים ו-3,329 פצועים.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לארצות הברית, שם הושבתה ב-22 בספטמבר 1945 בניו ג'רזי.
הדיוויזיה ה-103 הופעלה מחדש כדיוויזיית מילואים ב-7 במאי 1947 בדה מוינס, איווה.
בפברואר 1963, מרכיבי הלחימה שלה אורגנו מחדש כחטיבת חי"ר 205 ומפקדה מבצעית 103. ביוני אותה שנה, מפקדה זו הוגדרה מחדש כמפקדת הפיקוד ה-103 (דיוויזיונית).
בדצמבר 1965, היא אורגנה מחדש כחטיבת התמיכה ה-103.
חטיבת התמיכה ה-103 אורגנה מחדש כמפקדת התמיכה ה-103 של הקורפוס (COSCOM) בספטמבר 1977. ה-COSCOM ה-103 הייתה פיקוד התמיכה הראשון של כוחות המילואים של צבא ארצות הברית.
מתוך השבתת ה-COSCOM ה-103 הוקמו שתי יחידות מילואים חדשות: פיקוד אזור ארמיית הזירה ה-19 (CONUS) וה-COSCOM ה-3 (CONUS).
ב-14 בפברואר 2006 ה-103 סומנה מחדש לפלוגת המטה והמפקדה, פיקוד המשלוח ה-103. פיקוד המשלוח ה-103 הופעל מחדש כמפקדת מילואים החל מה-16 בספטמבר 2006.
למרות שהחטיבה הועברה רשמית לאזור איווה ומינסוטה ב-1947, סמל הקקטוס שלה עדיין משקף את המיקומים הגאוגרפיים המקוריים של היחידה.
ה-103 הפכה מחטיבת חי"ר, לחטיבה תומכת, למפקדת תמיכה בצבא, לפיקוד קיום משלחת.
הדיוויזיה ה-125 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-5 באוקטובר 1940 במינסינגן כחלק מגל הגיוס ה-11, נותרה שם עד אפריל 1941, אז הועברה לבלקן, שם לחמה במהלך המערכה בבלקן כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת הארמייה השנייה.
במהלך מבצע ברברוסה, לחמה הדיוויזיה בתחילה כחלק מהקורפוס ה-34 בעתודת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן לחמה כחלק מהארמייה ה-17, עמה לחמה באומן ובקייב.
בדצמבר 1941 הוקצתה הדיוויזיה לארמיית הפאנצר הראשונה והוצבה בחזית מיוס עד יוני של השנה שלאחר מכן.
בתחילת מתקפת הקיץ הגרמנית ב-1942, הדיוויזיה הייתה חלק מקבוצת פון ויטרסהיים.
ביולי 1942 היא הייתה מעורבת בלחימה המרירה מבית לבית כדי להשתלט על רוסטוב על הדון ועל גשרי הדון ליד בטאיסק ולאחר מכן השתתפה בהתקדמות לקווקז כחלק מהקורפוס ה-5 במסגרת הארמייה ה-17. היא הייתה מעורבת, בין היתר, בכיבוש נובורוסיסק.
לאחר הנסיגה מהקווקז בתחילת 1943, הלחימה על ראש הגשר של קובאן נמשכה עד ספטמבר, לפני שהדיוויזיה נסוגה במהלך קרב דנייפר.
לאחר מכן הוקצתה שוב לארמיית הפאנצר הראשונה.
בסוף 1943 הוא אורגן מחדש ל"דיוויזיה חדשה מסוג 44".
מינואר 1944 לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה השישית, הדיוויזיה הושמדה ברובה זמן קצר לאחר מכן במהלך מבצע ניקופול-קריבוי רוג של הצבא האדום בכיס ניקופול.
"קבוצת הדיוויזיה ה-125" הוקמה משרידי הדיוויזיה, והוכפפה לדיוויזיית הרגלים ה-302. הדיוויזיה הושמדה סופית באוגוסט 1944 במהלך מבצע יאשי-קישינב כשלחמה בקבוצת ארמיות דרום אוקראינה.
הדיוויזיה ה-110 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה באפריל 1940 בלינבורג כחלק מגל הגיוס ה-12 והועמדה תחת פיקודו של ארנסט זייפרט במסגרת הארמייה ה-11. עד יוני 1941 היא הוצבה בפולין.
במהלך מבצע ברברוסה והקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה בחזית המזרחית כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
לאחר מכן נותרה הדיוויזיה בגזרה המרכזית, ובין השאר אף לחמה בקרבות רז'ב.
תשעה מלוחמי הדיוויזיה עוטרו בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ארבעה מהם קיבלו את העיטור בנובמבר 1943. הדיוויזיה לחמה במהלך מבצע בגרטיון כחלק מהארמייה הרביעית, וב-7 ביולי 1944 הושמדה על ידי הכוחות הסובייטיים.
הדיוויזיה עצמה הורכבה משלושה רגימנטים חי"ר ורגימנט ארטילריה.
הדיוויזיה ה-129 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית הרגלים ה-129 הוקמה בהנאו, במחוז הצבאי ה-11 ב-20 באוקטובר 1940 ושולבו בה אנשי הסן ותורינגיה.
אלמנטים של הדיוויזיות ה-9, ה-33 וה-251 היוו כ-30% מהדיוויזיה.
לאחר סיום הכשרת הדיוויזיה באפריל 1941, היא נשלחה לפרוסיה המזרחית ולאחר מכן השתתפה במבצע ברברוסה.
במסגרת קבוצת ארמיות מרכז לחמה הדיוויזיה במספר קרבות בגזרה המרכזית של החזית המזרחית, ובכלל זה בקרבות בביאליסטוק, סמולנסק וויאזמה.
באוקטובר-נובמבר 1941 ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות בהגנה על ראש הגשר של קלינין וב-25 בדצמבר היא קלטה את הרגימנטים ה-326 וה-369 של דיוויזיית הרגלים ה-162 ההרוסה.
רגימנט הארטילריה ה-236 של דיוויזיית הרגלים ה-162 שולב גם הוא ברגימנט הארטילריה ה-129 של הדיוויזיה.
בשנה שלאחר מכן היא השתתפה בקרבות הקשים ליד רז'ב, שם היא נשארה מנובמבר 1941 עד תחילת מרץ 1943.
לאחר הנסיגה מרז'ב, לחמה הדיוויזיה בבריאנסק, מוגילב וויטבסק, תוך שהיא תוגברה ברגימנט הגרנדירים ה-566 של דיוויזיית ההכשרה ה-390. בשל האבדות הרבות שספגv במרכז בלארוס, בקרבות בבוברויסק ובברנוביץ', היא אורגנה מחדש ביולי 1944. בינואר 1944, הדיוויזיה עדיין נלחמה ליד נארב, ברוז'אן, אך עד מהרה נאלצה לסגת.
דיוויזיית הרגלים ה-129 הושמדה בסופו של דבר במזרח פרוסיה והתפרקה בסביבות פברואר.
הגורמים ששרדו הועברו לארמייה הרביעית ונלחמו בקרבות האחרונים בפרוסיה המזרחית.
המטה של הדיוויזיה שימש כמטה הפיקוד של פרישס האף.
הדיוויזיה ה-134 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1940 כחלק מגל הגיוס ה-11, באזור האימונים הצבאיים גרפנווהר במחוז הצבאי XIII מחלקים של דיוויזיות הרגלים ה-252 וה-255. בנוסף, הדיוויזיה קיבלה חלקים מדיוויזיית הרגלים ה-10. הכשרת החיילים נמשכה עד מרץ 1941.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-43 במסגרת הארמייה הרביעית, ובספטמבר 1941 היא השתתפה בקרב קייב.
במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-35 במסגרת הארמייה השנייה, ובתחילת דצמבר היא כותרה יחד עם הדיוויזיה ה-45 בליבני ואיבדה חלק גדול מהארטילריה שלה.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בגזרה המרכזית, ובקיץ 1944 הושמדה הדיוויזיה במהלך מתקפת בוברויסק הסובייטית, במסגרת מבצע בגרטיון.
קונרד פון קוכנהאוזן, 5 באוקטובר 1940 – 12 בדצמבר 1941, (התאבד לאחר התבוסה בליבני)
ארנסט פיליפ, 1 ביוני 1944 – 29 ביוני 1944 (התאבד לאחר השמדת הדיוויזיה שלו).
הדיוויזיה ה-11 של צבא ארצות הברית הוקמה פעמיים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לאחר מכן היא הוקמה מחדש בפעם השלישית כ"דיוויזיית פנטום" של מלחמת העולם השנייה כחלק מ-Fortitude South II.
הדיוויזיה ה-11 הוקמה לראשונה כדיוויזיית המשמר הלאומי בתחילת 1917, והורכבה מיחידות של המשמר הלאומי של מישיגן וויסקונסין.
בסוף אותה שנה הפכה הדיוויזיה ה-11 לדיוויזיית הרגלים ה-32.
הדיוויזיה ה-11 הוקמה מחדש כדיוויזיה של הצבא הלאומי באוגוסט 1918, ועליה פיקד לזמן קצר ג'וזף אלפרד גסטון ואחריו ג'סי מקי.
הדיוויזיה זכתה לכינוי דיוויזיית לה פאייט, וסמל שרוולי הכתף שלה כלל צללית של לה פאייט.
רגימנט הרגלים ה-17 ורגימנט הרגלים ה-63 היו שתי היחידות שנבחרו כקאדר שסביבו תיווצר הדיוויזיה.
רגימנטים הרגלים ה -71 וה-72 נוצרו מקאדרים של הרגימנטים ה -17 וה-63 .
חטיבת ארטילריית השדה של הדיוויזיה הוכשרה בווסט פוינט, קנטקי, ומעולם לא הצטרפה לדיוויזיה במחנה מיד.
הדיוויזיה החלה לנוע לאנגליה ב-25 באוקטובר 1918, והגיעה ב-8 בנובמבר 1918. עם שביתת הנשק, פעילויות נוספות הופסקו והדיוויזיה התפרקה ב-29 בנובמבר 1918 במחנה מיד, מרילנד.
מלחמת העולם השנייה (היווצרות הונאה)
דיוויזיית הרגלים ה-11 הוקמה מחדש בפעם השלישית בשנת 1944 כחלק ממבצע Fortitude, והיא נועדה להחליף את דיוויזיית השריון ה-4 האמיתית כאשר היא תעבור לנורמנדי.
הדיוויזיה הוצגה לגרמנים כיחידה מאומנת היטב המבוססת באזור סביב נורת'וויץ', צ'שייר, כשהמפקדה שלה ממוקמת בבית דלאמיר.
כאשר דיוויזיית השריון ה-4 עברה לנורמנדי, דיוויזיית הרגלים ה-11 תוארה כשהיא עוברת לתוך הרבעים שהתפנו סביב בורי סנט אדמונדס .
שם, כחלק מהקורפוס האמריקאי ה-33 של הארמייה ה-14 היא הוצגה כמי שאמורה לבצע את הנחיתות בפה-דה-קאלה.
בעקבות Fortitude South II, הדיוויזיה ה-11 תוארה כשהיא עוברת לווינצ'סטר בהמפשייר במהלך אוגוסט 1944. לאחר ההונאה עברה הדיוויזיה ה-11 לאברגאבוני שבדרום ויילס במהלך אוקטובר 1944, כאשר ההונאה הופסקה על ידי הודעה שהדיוויזיה ה-11 פורקה כדי לספק תחליפים ליחידות אחרות.
בהטעיה הורכבה דיוויזיית הרגלים ה-11 מרגימנטים הרגלים ה-178, ה-352 וה-399, בנוסף ליחידות ארטילריה ותמיכה.
הדיוויזיה ה-131 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית הרגלים ה-131 הוקמה ב-16 באוקטובר 1940, כחלק מגל הגיוס ה-11, בעיקר מתוך דיוויזיות אחרות - היא כללה חיילים מדיוויזיות הרגלים ה-31 וה-269, ופרשים מהדיוויזיה ה-19.
הדיוויזיה השתתפה במבצע ברברוסה ונלחמה במהלך כל המלחמה בחזית המזרחית.
בינואר 1945, הדיוויזיה נדחקה לתוך מה שנקרא כיס הייליגנבייל, והיא הושמדה במרץ 1945.
היינריך מאייר-בורדורף (אוקטובר 1940–ינואר 1944)
הדיוויזיה ה-132 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-5 באוקטובר 1940 בלנדסהוט, כחלק מגל הגיוס ה-11 של הוורמאכט, והועמדה תחת פיקודו של רודולף זינצניך.
במאי 1941 השתתפו יחידות הדיוויזיה הזו בדיכוי המרד הסרבי בסנסקי מוסט במדינת קרואטיה העצמאית, מדינת בובות פשיסטית שהוקמה בשטח יוגוסלביה.
לאחר פעולות בבלקן, השתתפה הדיוויזיה במבצע ברברוסה במסגרת קבוצת ארמיות דרום.
הדיוויזיה הוחזקה בעתודה ולא השתתפה בלחימה בברית המועצות עד 27 ביולי 1941, ליד קוזיאטין שבאוקראינה.
הדיוויזיה הייתה מעורבת לאחר מכן בפעולות מדרום לקייב לאורך נהר הדנייפר ולאחר מכן הוסטה לחצי האי קרים, שם שירתה במצר פרקופ, חצי האי קרץ' וחזית סבסטופול.
במהלך המצור על סבסטופול כבשה הדיוויזיה את מבצרי מקסים גורקי.
לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לארמיות צפון כדי לתקוף את העיר המבוצרת לנינגרד בשל ניסיונה בתקיפת סבסטופול.
בזמן שהוצבה שם היא הייתה עדה להשמדת קבוצת ארמיות מרכז עם תחילתה של מתקפת הקיץ הרוסית, הנקראת מבצע בגרטיון.
לאחר מכן, הדיוויזיה הפכה אחראית לשמירה על הקשר בין קבוצת הארמיות צפון לבין מה שנותר מקבוצת ארמיות מרכז, ולמנוע מהרוסים לאגף את קבוצת הארמיות צפון מדרום.
בסופו של דבר הדיוויזיה נותקה משאר הצבא הגרמני בכיס קורלנד שם נכנעה לרוסים ב-10 במאי 1945.
גנרל לויטננט רודולף זינצניך (5 באוקטובר 1940 – 11 בינואר 1942)
הדיוויזיה ה-119 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-16 במרץ 1915, ולמפקדה מונה גאורג קרל פון בהר.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית, ובכלל זה במתקפת גורליצה-טרנוב, מתקפת אגם נארוץ' ומתקפת ברוסילוב.
במאי 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה בקרב איפר השלישי ובקרב קמברה.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-19 בדצמבר 1918 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-108 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה בספטמבר 1918.
הדיוויזיה הוקמה במאי 1915 כ"דיוויזיית בקמן" (על שם מפקדה, מקס בקמן) והפכה לדיוויזיית הרגלים ה-108 ב-7 בנובמבר 1915. הדיוויזיה הייתה חלק מגל של דיוויזיות חי"ר חדשות שהוקמו ב-1915.
הדיוויזיה הוקמה בעיקר מעודפי רגימנטים של חיל רגלים של דיוויזיות קיימות אשר הפכו לדיוויזיות משולשות.
רגימנט הרגלים ה-97 של הדיוויזיה הגיע מדיוויזיית הרגלים ה-42; רגימנט הרגלים ה-137 הגיע מדיוויזיית הרגלים ה-31; ורגימנט המילואים ה-265 הגיע מדיוויזיית המילואים ה-80.
גנרל-מיור פרידריך וילהלם פרדיננד פון קאמפ (11 במרץ 1918 – 21 בספטמבר 1918)
הדיוויזיה ה-109 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר בעיקר מעודפי רגימנטים של חיל רגלים של דיוויזיות קיימות אשר הפכו לדיוויזיות משולשות.
רגימנט הגרנדירים ה-2 של הדיוויזיה הגיע מדיוויזיית הרגלים ה-3; רגימנט המילואים ה-26 הגיע מדיוויזיית המילואים ה-6; ורגימנט הרגלים ה-376 היה קודם לכן רגימנט התחלופה ה-2.
דיוויזיית הרגלים ה-109 שירתה בתחילה בחזית המזרחית, ושירתה באזור הבלטי עד סוף אוקטובר 1916. לאחר מכן היא יצאה דרומה כדי להשתתף במערכה הרומנית.
חיילי הדיוויזיה היו החיילים הראשונים שנכנסו לבוקרשט בדצמבר 1916. לאחר מכן היא החזיקה את הקו בנהרות פוטנה וסירת עד שביתת הנשק בחזית הרומנית בדצמבר 1917, ולאחר מכן נשארה הדיוויזיה בכוחות הכיבוש באזור.
במרץ 1918 נשלחה הדיוויזיה לחזית המערבית.
היא השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, ונלחמה בקרב הראשון על הסום (1918) ובקרב אמיין.
היא נשארה באזור הסום עד לפירוקה ב-24 באוגוסט 1918. המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג שלישי.
גנרל-לויטננט הורסט פון אטינגר (4 באוקטובר 1915 – 23 בינואר 1917)
גנרל-מיור פרידריך גינדל (גאורג שאר 1917 – 9 ביולי 1917)
הדיוויזיה ה-111 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-20 במרץ 1915, ולמפקדה מונה גידו זונטאג.
הדיוויזיה לחמה בחזית המערבית והשתתפה בקרב ארטואה השני ובקרב ארטואה השלישי, ובשנת 1916 לחמה ב.
בשנת 1917 היא לחמה בקרב אראס ובקרב איפר השלישי, ובשנת 1918 היא השתתפה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-19 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה המלכותית הבווארית ה-11 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-24 במרץ 1915, ואורגנה במהלך השבועות הבאים.
היא הייתה חלק מגל של דיוויזיות חי"ר חדשות שהוקמו באביב 1915.
הדיוויזיה הוקמה בעיקר מעודפי רגימנטים של דיוויזיות קיימות שעברו שילוש.
חטיבת הרגלים הבווארית ה-21 של הדיוויזיה הייתה בעבר חטיבת הרגלים הבווארית ה-4 של דיוויזיית הרגלים הבווארית ה-2. רגימנט הרגלים הבווארי השלישי הגיע גם הוא מדיוויזיית הרגלים הבווארית ה-2; רגימנט הרגלים הבווארי ה-22 הגיע מדיוויזיית הרגלים הבווארית ה-3; ורגימנט המילואים הבווארי ה-13 הגיע מדיוויזיית המילואים הבווארית ה-5.
דיוויזיית הרגלים הבווארית ה-11 שירתה בתחילה בחזית המזרחית, שם השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב, נלחמה בפשמישל, למברג וחלם (חולם) והתקדמה לקצה המערבי של ביצות פריפיאט עד אוגוסט.
לאחר מכן הועברה הדיוויזיה דרומה והשתתפה במערכה הסרבית.
היא הייתה בעתודה בסורמיה מנובמבר 1915 עד פברואר 1916, ולאחר מכן הועברה לחזית המערבית.
ממרץ עד מאי 1916, היא נלחמה בקרב ורדן, ולאחר מכן חזרה לחזית המזרחית כדי לסייע בעצירת מתקפת ברוסילוב.
לאחר לחימה בקרב קובל, יצאה הדיוויזיה לחזית הרומנית, שם נשארה עד ינואר 1917. שוב היא הועברה לחזית המערבית, בתחילה שירתה באלזס עילית.
לאחר מכן היא נלחמה בקרב השני על האן, הידוע גם בשם הקרב השלישי על שמפאן (ולפי הגרמנים בתור הקרב הכפול על האן ובשמפאן).
היא גם נלחמה בקרב פשנדל.
היא נשארה בקו בחלקים שונים של החזית המערבית עד סוף אפריל 1918, אז עברה לגבול בלגיה/הולנד.
לאחר מכן, הדיוויזיה נלחמה בקרב השלישי על האן ונשארה בקו ליד סואסון, שם השתתפה בקרב השני על המארן.
לאחר מכן הועברה לפלנדריה, שם נשארה עד סוף המלחמה.
המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרגה ראשונה.
גנרל-לויטננט פאול ריטר פון קנויסל (24 במרץ 1915 – 7 באוגוסט 1918)
גנרל-מיור אוגוסט גרוסמן (8 באוגוסט 1918 – ינואר 1919)
הדיוויזיה המלכותית הבווארית ה-12 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה לאחר המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה ב-27 ביולי 1916 באזור האימונים הצבאיים של גרפנווהר.
לאחר פריסה קצרה באלזס עילית, היא הועברה לחזית הרומנית.
לאחר שביתת הנשק ברומניה, הדיוויזיה הוצאה משם והועברה לחזית המערבית בסוף אפריל 1918. הדיוויזיה לחמה במהלך מתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה במהלך הקרב השלישי על האן והקרב השני על המארן, ולאחר מכן לחמה נגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה.
לאחר שביתת הנשק של קומפיין בתום המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-19 בדצמבר 1918 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-163 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-18 בנובמבר 1939 והשתתפה במערכה בנורווגיה.
היא שימשה ככוח כיבוש בנורווגיה עד קיץ 1941, וכונתה "דיוויזיית אנגלברכט" (Engelbrecht divisionen) על שם מפקד הראשון ארווין אנגלברכט.
בהמשך הוחלט להעביר אותה אל פינלנד בעלת בריתה של גרמניה הנאצית.
הגרמנים רצו להעביר את הדיוויזיה דרך שוודיה הנייטרלית.
על פי ראש ממשלת שוודיה פר אלבין הנסון, במהלך הקיץ של 1941, איים גוסטב החמישי, מלך שוודיה בשיחה פרטית לפטר את הממשלה אם היא לא תאשר את בקשתה של גרמניה להעניק מעבר חופשי לדיוויזיה.
בסופו של דבר, 14.712 אנשי הדיוויזיה הועברו על 105 רכבות דרך טריטוריה שוודית.
בדיווחים מצוין שהם התנהגו למופת לאורך כל הדרך, אם כי האוכלוסייה השוודית העניקה להם יחס צונן.
הדיוויזיה הוצבה בלפלנד, ואנשיה לחמו לצד צבא פינלנד במהלך מלחמת ההמשך ומבצעים שונים שיזם הוורמאכט נגד הצבא האדום.
לא רחוק מהם הוצב הרגימנט ה-24 של צבא פינלנד ולמרבה האירוניה מרבית חיילי רגימנט זה השתייכו ליהדות פינלנד.
הסיבה לכך הייתה שבגדוד שירתו בעיקר גברים מהחוף הדרומי של פינלנד, שרבים מהם היו פינים דוברי-שוודית, וזאת הייתה שפת האם של רוב היהודים שגרו אז בהלסינקי.
החיילים היהודים ברגימנט נהנו מחופש דת מלא, וקיבלו את הרושם שיש להם זכות לקיים את מצוות הדת שלהם אפילו בזמן המלחמה לצד הנאצים.
הם הקימו בית כנסת שדה בחזית ליד נהר סוויר, עמוק בתוך קרליה המזרחית, האזור שפינלנד כבשה במלחמה.
בית הכנסת שכן באוהל צבאי שאותו ייצבו בעזרת קרטון ודיקט.
בבית הכנסת היה ספר תורה ובכל שבת נערכו בו תפילות שבהן השתתפו חיילים יהודים גם מיחידות נוספות שהיו רחוקות למדי.
אנשי הדיוויזיה הוצבו במרחק קילומטרים ספורים מבית הכנסת.
החיילים הגרמנים הבחינו בבית הכנסת, ונאלצו לקבל את העובדה שלאחיהם-לנשק הפינים יש בית כנסת בחזית כדי לא להסתכסך עם הפינים.
ישנם גם סיפורים על כך שלפחות שבוי מלחמה סובייטי-יהודי אחד ביקר בבית הכנסת הזה, וייתכן גם שהיו מקרים נוספים.
הדיוויזיה נכללה בהמשך במסגרת ארמיית קרליה הפינית.
היא נשארה בפינלנד עד 1944 אז הוחזרה לנורווגיה ובהמשך לגרמניה היא פורקה ב-31 במרץ 1945 ועל בסיסה הוקמה הדיוויזיה הימית השלישית.
הדיוויזיה ה-13 הייתה דיוויזיה ממונעת של ה במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, ובקרב על צרפת, והוסבה לאחר מכן לדיוויזיית הפאנצר ה-13.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934, והועמדה תחת פיקוד פאול אוטו, ובסתיו 1937 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת.
במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14, במסגרת הארמייה העשירית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט.
ב-11 באוקטובר 1940 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-13.
הדיוויזיה ה-16 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה במערכה על צרפת, בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובכלל זה בקרב סטלינגרד.
לאחר מכן הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-16, שהפכה בהמשך לדיוויזיית הפאנצר ה-116. בהמשך הוקמה הדיוויזיה שוב ולחמה בקרבות שונים בחזית המערבית כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-16.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 במינסטר, והועמדה תחת פיקוד גרהרד גלוקה, שהוחלף ב-12 באוקטובר 1937 על ידי גוטהרד היינריצי.
במהלך המערכה בפולין הוצבה הדיוויזיה בקו זיגפריד, כחלק מהארמייה החמישית בחזית המערבית.
במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה ה-12, ולאחר מכן במסגרת הארמייה ה-16.
ב-1 בנובמבר 1940 פוצלה הדיוויזיה לדיוויזיה הממונעת ה-16, ולדיוויזיית הפאנצר ה-16. במהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-46 במסגרת הארמייה השנייה, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב אומן, קרב קייב וקרב חרקוב הראשון.
בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה.
בסתיו 1942 לחמה הדיוויזיה בקרב סטלינגרד כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית, אולם לא כותרה במבצע אורנוס, ופעלה במבצע סופת חורף כחלק מקורפוס הפאנצר ה-57. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מפלגת הארמייה הולידט, שהפכה ב-6 במרץ 1943 לארמייה השישית החדשה.
ב-23 ביוני 1943 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-16. הדיוויזיה לחמה כחלק מהארמייה השישית ומארמיית הפאנצר הראשונה לסירוגין, וב-28 במרץ 1944 הושמדה בקרבות באוקראינה.
על בסיס שרידי הדיוויזיה ודיוויזיית הפאנצר ה-179 מילואים, הוקמה דיוויזיית הפאנצר ה-116.
הדיוויזיה ה-16 - הקמה שנייה
ב-5 באוגוסט 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת, על בסיס דיוויזיית המילואים ה-158 ודיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-16. הדיוויזיה לחמה בקרבות בצרפת, כחלק מהקורפוס ה-64 במסגרת הארמייה ה-19.
לאחר הנסיגה מצרפת שונה שמה של הדיוויזיה ב-9 באוקטובר 1944 לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-16. הדיוויזיה לחמה באלזס ובהרי הווז', כחלק מהארמייה ה-19, ולאחר מכן לחמה בגרמניה בקרבות שונים, תוך שהיא מתפצלת לצוותי קרב, ובסוף המלחמה נכנעה בתורינגיה לבעלות הברית.
הדיוויזיה ה-14 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בפלישה לפולין, במערכה על צרפת, ובקרבות שונים בחזית המזרחית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בלייפציג, על בסיס רגימנט הרגלים ה-11 (הסקסוני) מהדיוויזיה ה-4 של הרייכסווהר, והועמדה תחת פיקוד אריך פרידריך.
במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-16, במסגרת הארמייה העשירית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השישית.
ב-15 באוקטובר 1940 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ואף השתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ובכלל זה בקרב רז'ב הראשון ובקרב רז'ב השני כחלק מהארמייה התשיעית.
בספטמבר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ביולי 1944 לחמה הדיוויזיה במבצע בגרטיון כעתודת קבוצת ארמיות מרכז, ובאוגוסט 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה.
בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה הרביעית, ולחמה עמה בקרבות בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-17 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בפלישה לפולין, במערכה על צרפת, ובקרבות שונים בחזית המזרחית, ובכלל זה במבצע יאשי-קישינב הראשון ובמבצע ויסלה-אודר.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בנירנברג, על בסיס רגימנט הרגלים ה-21 (הבווארי) של הדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר, והועמדה תחת פיקוד אויגן פון שוברט.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, וביוני 1942 הועברה הדיוויזיה לצרפת כחלק מהקורפוס ה-25 במסגרת הארמייה השביעית.
באפריל 1943 חזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, ולחמה בקרבות באוקראינה ובקרב דנייפר כחלק מהארמייה השישית ומארמיית הפאנצר הראשונה לסירוגין.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות ברומניה, ובאביב 1944 לחמה הדיוויזיה במבצע יאשי-קישינב הראשון כחלק מהארמייה השישית.
באוגוסט 1944 הועברה הדיוויזיה לאזור ורשה כחלק מהארמייה התשיעית, ובינואר 1945 לחמה עמה במבצע ויסלה-אודר.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-17 בקרבות בשלזיה ובצ'כיה, עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-15 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בווירצבורג, והועמדה תחת פיקוד פרידריך וילהלם ברנדט.
במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה השנייה.
ב-21 בנובמבר 1940 נלקח שליש מהדיוויזיה, לצורך הקמת הדיוויזיה ה-113. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-35, ולאחר מכן חלק מהקורפוס הממונע ה-46 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן לחמה בקרב סמולנסק כחלק מקורפוסים שונים במסגרת הארמייה הרביעית, עמה לחמה אף בקרב על מוסקבה.
בפברואר 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ובקיץ אותה שנה הועברה תחת פיקוד הארמייה הראשונה בצרפת.