tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כוונת המונח הזה היא לחיבורים בכתב-יד אשר נכרכו ונקראו במתכונת ספר: עמוד אחרי עמוד, והטקסט מופיע בשני צדדיו של כל דף, כפי שנעשה גם בימינו בספרים מודפסים.
בעת העתיקה, עד המאה השלישית, נכתבו ספרים בתבנית מגילה נגללת, בדומה לספרי התורה הנוהגים עד היום.
מכאן הכינוי מגילות לספרים הנפרדים.
מכאן גם הכינוי "בית עקד הספרים": ספרי המגילות היו נעקדים (נקשרים) ברצועות עור כדי שהמגילות לא ייפתחו, ומשום כך הספריות, משכנן של המגילות הקשורות, נקראו בתי עקד הספרים.
מהמאה השנייה לספירה החל בספרות היוונית והרומאית מעבר איטי מכתיבה על מגילה שנעקדה לכתיבת דפים נפרדים שנכרכו בקודקס, שצבר תאוצה במאות הרביעית והחמישית.
בתחילה נכתבו המצחפים על גבי פפירוסים ועם הזמן נכתבו גם על קלף ועור.
שימוש בשומר הדף היה נפוץ מאוד במהלך המאה ה-16, עם הרחבת שימוש בדפוס, הכנסת שומר דף החל להיות פחות נפוץ.
האזכור הראשון של המונח מצחף בספרות יהודית קיים בספר הלכות פסוקות מן המאה השמינית לספירה ולפי פרופ' מלאכי בית-אריה זהו הזמן המשוער של המעבר ממגילה לקודקס בספרות היהודית.
המילה מצחף נטבעה עוד בתקופת הגאונים מן הערבית (مصحف), ומקורה כנראה אתיופי (השורש צח"ף בגעז פירושו לכתוב).
גם כתבי היד החשובים של התנ"ך, כגון כתר ארם צובא, בנויים כמצחפים.
מכיוון שאחד השימושים העיקריים לספרים בעת העתיקה היה לכתיבת חוקים והלכות, המילה קודקס הפכה גם כינוי לקובץ של חוקים.
קודקס היום הוא קובץ של דינים הנוגעים לתחומים השונים של החוק - פלילי, אזרחי, מסחרי או תחום יחסי העבודה.
יצירת קודקס היא פעולה תחיקתית ומבוצעת על ידי הרשות המחוקקת.
קודיפיקציה היא פעולה שבה הרשות המחוקקת עורכת בצורה סיסטמטית את החוקים השונים בתחום מסוים, מחדשת, מאחדת, משלימה ומעדכנת את החוקים וגם מבטלת חוקים מיושנים.
מקורו בתרבות השומרית העתיקה, ששלטה באזור דרום מסופוטמיה.
הקודקסים החשובים ביותר שחוברו במהלך ההיסטוריה הם:
קודקס חמורבי - נכתב בבבל במאה ה-18 לפנה"ס ועוסק בדיני עונשים, סדרי הדיון המשפטי, דיני אישות ודיני ירושה.
קורפוס יוריס קיוויליס (המכונה גם קוד החוקים הביזנטי) - נכתב על ידי הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בשנת 533. קודקס זה הוא סיכום מלא של המשפט הרומי והשפעתו רבה בארצות אירופה עד ימינו.
קודקס נפוליאון - הוא קודקס של המשפט האזרחי שנכתב בידי הקיסר נפוליון הראשון בשנים 1803–1804. חלקים ממנו תקפים עד היום בצרפת והוא משמש דוגמה לקודיפיקציה אזרחית עד ימינו.
הקודקס האזרחי הגרמני - קודקס חוקים באימפריה הגרמנית אשר נחקק בשלהי המאה ה-19 בעקבות איחוד גרמניה.
קיימת גם קודיפיקציה של חוקי הכנסייה המכונה משפט קאנוני.
קודקס סינאיטיקוס (Codex Sinaiticus) הוא כתב יד מן המאה ה-4, אשר הכיל נוסח של תרגום השבעים - תרגום התנ"ך לשפה היוונית ואת נוסח הברית החדשה.
מהקודקס (המצחף) המקורי, אשר נכתב על קלף בין השנים 330–350 לספירה, נותרו חלקים מסוימים מהתנ"ך ומרבית הברית החדשה.
הקודקס כולל 364 וחצי עמודי פוליו הכתובים בארבעה טורים כל אחד.
199 דפים מתוכו הם חלקים מן התנ"ך ומן הספרים החיצוניים (הברית הישנה) והיתר מהברית החדשה ומשני ספרים נוספים – איגרת ברנבא והרועה של הרמס .
מקור הקודקס כנראה במצרים, מזמנו של הקיסר הרומאי קונסטנטינוס (המחצית הראשונה של המאה ה-4).
מחקר פאליאוגרפי שנערך במוזיאון הבריטי בשנת 1938 העלה כי כתב היד עבר מספר תיקונים.
אחד התיקונים שנעשה בסביבות המאה הששית או שביעית לספירה נעשה, על פי עדות המעתיק שנכתבה בשולי כמה ספרים, מתוך "כתב יד עתיק שהוגהּ על ידי המרטיר פמפילוס".
הקודקס נתגלה על ידי קונסטנטין פון טישנדורף ב-1844 בביקורו הראשון במנזר סנטה קתרינה בסיני.
לדבריו, הוא הציל את דפי כתב היד שנחשבו כחסרי ערך וככאלו היו מיועדים לשמש כחומר בעירה.
הוא הצליח לשכנע את הנזירים לקחת עמו מקצת דפי כתב היד והעביר 43 דפים לספריית אוניברסיטת לייפציג.
ב-1859, בביקורו השלישי במנזר, לשם נשלח על ידי הצאר אלכסנדר השני, הצליח פון טישנדורף להעביר (ויש אומרים לגנוב) את רוב כתב היד שנותר לרוסיה.
הקודקס נקנה בסכום של 100,000 לירות שטרלינג עבור המוזיאון הבריטי בידי ד"ר מוריץ אטינגהאוזן בשנת 1933 לאחר שהוצע למכירה על ידי ברית המועצות.
מאז מכירה זו, הקודקס מחולק בין ארבע ספריות.
347 דפים נמצאים בספרייה הבריטית, 12 דפים ו-14 שרידים במנזר סנטה קתרינה, 43 דפים בספריית אוניברסיטת לייפציג ושרידי 3 דפים נותרו בספרייה הלאומית הרוסית בסנקט פטרבורג.
קודקס אצטקי הוא מצחף שנוצר על ידי האצטקים, בתקופה הקדם-קולומביאנית, או על ידי צאצאיהם תחת הקולוניאליזם הספרדי.
קודקסים אלו מהווים מקור ראשוני חסר תחליף לחקר התרבות האצטקית.
הקודקסים האצטקיים הקדם-קולומביאניים שונים מאלו האירופאיים בכך שהם בחלקם הגדול מצוירים, כלומר הם אינם מהווים סמלים פונטיים ולא נועדו לסמל שפה מדוברת או כתובה.
הקודקסים בני התקופה הקולוניאלית אינם כתובים בכתב ציורים בלבד, אלא גם בנאוואטל קלאסית (באלפבית לטיני), בספרדית, ולעיתים אף בלטינית.
על אף שקודקסים ספורים בלבד שרדו את כיבוש האימפריה האצטקית בידי הספרדים ואת שריפת הקודקסים בידי הכמרים כחלק מהכיבוש הרוחני, הרי שמסורות ציור במסורת הטלאקוויטוס (tlacuilos), ציירי הקודקסים, נמשכו אל תוך התקופה הקולוניאלית, וכיום קיימים כ- 500 קודקסים מהתקופה הקולוניאלית.
קודקס בורבוניקוס (Borbonicus) הוא קודקס אשר נכתב בידי כהנים אצטקיים מעט לפני, או מעט לאחר, הכיבוש האירופי.
כקודקסים קדם-קולומביאניים אחרים מצויר הקודקס בכללותו, אם כי מספר תאורים בספרדית נוספו אליו מאוחר יותר.
קודקס בוטוריני (Boturini) צויר בידי מחבר אצטקי לא ידוע בנקודת זמן כלשהי בין השנים 1530 ו-1541, כעשור לאחר הכיבוש הספרדי של מקסיקו.
בציוריו מספר הקודקס את סיפור המסע המיתי של האצטקים מאצטלן לעמק מקסיקו.
במקום להשתמש במספר דפים עשה המחבר שימוש ביריעה ארוכה של אמאטל (Amatl; סוג נייר פרה-קולומביאני המיוצר מסיבי עץ הפיקוס), המקופלת בצורת אקורדיון ל- ½21 דפים.
באמצעו של הדף ה-22 נמצא קרע, ולא ברור אם כוונת המחבר הייתה לסיים את הקודקס בנקודה זו או לא.
בשונה מקודקסים אצטקים אחרים הציורים נטולי צבע, ומשורטטים בדיו שחור בלבד.
שמו של הקודקס שאוב משמו של אחד מבעליו האירופאים הראשונים, לורנזו בוטוריני ברנדוצ'י (Boturini Bernaducci; 1702–1751), אולם הוא מוכר גם בשם "רצועת הנדידה" (Tira de la Peregrinación).
קודקס מנדוסה הוא קודקס ציורי ובו הערות וביאורים בספרדית.
הקודקס חובר בסביבות שנת 1541 והוא מחולק לשלושה חלקים: היסטוריה של כל אחד משליטי האצטקים וכיבושיהם; רשימת המיסים ששולמו בידי כל אחד מהמחוזות מעלי המס לאצטקים; ותאור כללי של חיי היום יום של האצטקים.
הקודקס נוצר עבור קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונקרא על שם אנטוניו דה מנדוסה, המשנה למלך הראשון של מלכות המשנה של ספרד החדשה, אשר הורה על חיבורו.
את הקובץ כתב צייר ספרים אצטקי וכומר ספרדי שלמד את השפה תרגם את הגליפים לספרדית.
מיד לאחר סיום העבודה במקסיקו סיטי נשלח הקודקס לסנטו דומינגו והועלה על אונייה שהפליגה לספרד.
אולם האונייה הותקפה על ידי פריבטיר צרפתית, והקודקס, יחד עם שאר הביזה הגיע לצרפת לידיו של אנדרה תֶבֶה , הקוסמוגרף (גאוגרף) של אנרי השני, מלך צרפת.
בשנת 1583 הגיע לצרפת הגאוגרף הבריטי ריצ'רד האקלוט כנספח לשגרירות.
הוא התיידד עם טבה וקנה ממנו את הקודקס.
לאחר מותו של האקלוט ב-1616 הגיע כתב היד לידיו של הסופר סמיואל פרצ'ס, אשר שיבץ חלק מהציורים בספרי המסעות שערך ופרסם.
לאחר פטירתו של פרצ'ס הקודקס עבר לרשות בנו וממנו לג'ון סלדן שדאג לכרוך אותו.
מאז שנת 1659 נמצא הקודקס בספרייה הבודליאנית אשר באוניברסיטת אוקספורד.
הקודקס עצמו כתוב על 71 דפים בגודל פוליו (European paper), מתוכם 16 דפים הם תיאור ההיסטוריה של השנים 1325 עד 1521, כולל שמות תשעת המלכים האצטקים שמלכו באותה תקופה.
39 דפים הם רשימת 400 ערים ופירוט המיסים, הקנסות, הכופר והמתנות שעל הערים להביא כל שנה לשלטון המרכזי.
ב-16 הדפים הנותרים מתוארים חיי היום יום, מנהגי החיים, החינוך והחוקים, שנה אחר שנה.
הקודקס הפלורנטיני הוא סדרה של 12 ספרים שנכתבו תחת פיקוחו של המיסיונר הפרנציסקני ברנרדינו דה סהגון בין השנים 1540–1585. ספרים אלו הם העתק של מקורות קודמים שאבדו, וייתכן שהושמדו בידי הרשויות הספרדיות אשר החרימו את עבודתו של סהגון.
בקודקס זה נעשה שימוש רב, אולי יותר מכל קודקס אחר, לחקר התרבות האצטקית בתקופה שקדמה לכיבוש הספרדי.
זאת על אף שמהדורה מלאה של הקודקס ובה כל הציורים, פורסמה לראשונה רק בשנת 1979. קודם לכן נעשה שימוש רק במהדורות מצונזרות, משוכתבות ומתורגמות לספרדית.
הקודקס נקרא גם "כתב היד של 1576" (Manuscrito de 1576), על שם שנת התחלת חיבורו.
הקודקס מוחזק בספרייה הלאומית של צרפת בפריז ועותק ממנו מוחזק בספריית אוניברסיטת פרינסטון.
הקודקס כולל תיאור של הטבח במקדש שבטנוצ'טיטלאן בשנת 1520.
אין לבלבל בין קודקס אאובין לבין טונאלמאטל אאובין.
הקודקס המקורי היה ציורי בלבד, אולם תאורים ופרטים בשפת הנאוואטל וכן תרגום לספרדית הוספו לו מאוחר יותר בעת שהוא נבחן בידי הרשויות הספרדיות.
קודקס קוסקצ'ין (Cozcatzin) הוא כתב יד בן 18 דפים של נייר אירופקי (36 עמודים) הכרוכים יחדיו, המתוארך לשנת 1572, אם כי ייתכן והוא נכתב מאוחר יותר.
עיקר הקודקס הוא ציורי, אולם יש בו כיתוב בספרדית ונהואטל.
חלקו הראשון של הקודקס מכיל רשימת אדמות שהוענקו בידי איצקואטל (Itzcóatl) בשנת 1439 וכן חלק מהתלונות כנגד דייגו מנדוסה (Mendoza).
בעמודים אחרים ישנו מידע היסטורי וגינאולוגי, המתמקד בטלטלולקו (Tlatelolco) וטנוצ'טיטלאן.
העמוד האחרון כולל תאורים אסטרונומיים בספרדית.
הקודקס קרוי על שמו של דון חואן לואיס קוסקצ'ין, המופיע בקודקס עצמו בתור "ראש העיר של עיר זו של מקסיקו" (alcalde ordinario de esta ciudad de México).
הקודקס מוחזק בספרייה הלאומית של צרפת שבפריז.
קודקס אישטלילשוצ'יטל (Ixtlilxochitl) הוא מקטע מקודקס המתוארך לתחילת המאה ה-17 אשר מתאר, יחד עם נושאים נוספים, לוח שנה שנתי של החגיגות והטקסים צוינו במקדש האצטקי (teocalli).
כל אחד משמונה-עשר החודשים מיוצג בקודקס על ידי אל או דמות היסטורית.
הקודקס נכתב בספרדית על פני 50 עמודים הנפרשים על פני 27 דפים עשויים נייר אירופאי.
הקודקס נקרא על שם פרננדו דה אלבה קורטס אישטלילשוצ'יטל (~1568–1648), בן למשפחה השלטת של טשקוקו.
הקודקס נמצא בספרייה הלאומית הצרפתית בפריז.
קודקס מליאבקיאנו (Magliabechiano) נוצר במרוצת אמצע המאה ה-16, בשנים הראשונות של הקולוניאליזם הספרדי.
הקודקס מבוסס על קודקס בלתי ידוע מוקדם יותר והוא בעיקרו מסמך דתי המתאר 20 שמות הימים בהם נעשה שימוש במחזור ספירת הימים האצטקי (Tonalpohualli), את החגיגות לאורך 18 החודשים, את מחזור 52 השנים, אלילים שונים, טקסים דתיים, מנהגים ואמונות קוסמולוגיות.
הקודקס כולל 92 דפים עשויים נייר אירופאי ועליהם ציורים וטקסט בספרדית משני צידי הדף.
הקודקס קרוי על שמו של אנטוניו מליאבקיאנו, אספן כתבי יד איטלקי בן המאה ה-17 וכיום הוא מוחזק בספרייה הלאומית המרכזית של איטליה (Biblioteca Nazionale Centrale), בפירנצה.
קודקס רגיוס (כתב היד המלכותי) הוא כתב יד בן 45 דפים, המכילים משני צידיהם את האדה הפואטית.
על פי ההערכה, אבדו ממנו 8 דפים נוספים.
כתב היד, שמהווה מקור עיקרי לידיעת המיתולוגיה הנורדית, נתגלה בשנת 1643 על ידי הבישוף האיסלנדי ברוניולפר סוויינסון, וסבורים כי נכתב בשנת 1270 בקירוב.
את שמו קיבל לאחר שהוענק כשי לפרדריק השלישי, מלך דנמרק בשנת 1662. רק בשנת 1972 הושב בחזרה לאיסלנד, לאחר שנשמר מאות שנים בספרייה המלכותית בקופנהגן.
בכימיה, קוֹדְמָן הוא תרכובת המשתתפת בתגובה כימית ליצירת תרכובת אחרת.
בפרט, בביוכימיה המושג "קודמן" משמש בדרך כלל לתרכובת כימית המקדימה אחרת במסלול מטבולי.
במסגרת המלחמה בסמים וחומרי נפץ - מתבצע פיקוח גם על קודמנים של תרכובות מסוכנות.
קודקס צ'אקוס הוא קודקס שנכתב בקופטית על-גבי פפירוס, והתגלה במצרים.
הקודקס, המתוארך לסביבות המאה השלישית או הרביעית לספירה, כולל ארבעה חיבורים נוצריים-גנוסטיים:
יעקב (על שם יעקב הצדיק)
חיבור ששמו אבד, המכונה "ספרו של הזר" (חיבור זה שונה מחיבור בעל שם דומה מספריית נגע חמאדי).
חשיבותו של הקודקס נובעת בעיקר מהכללתו של העותק הידוע היחיד ששרד של הבשורה של יהודה, טקסט שנדחה על ידי הכנסייה המוקדמת כמינות, ותוכנו היה לא מוכר לחוקרים עד לשחזור הקודקס.
הקודקס התגלה כנראה בסביבות שנת 1978 במערה במדבר אל-מיניא שבמצרים, התגלגל במשך שנים בין סוחרים שונים, וזכה לטיפול בלתי הולם, שדרדר את מצבו.
כך, למשל, אחסן אחד מהסוחרים את הקודקס בכספת בנק.
סוחר אחר הקפיא את כתב היד, וגרם בכך להתפוררות השכבות החיצוניות של הפפירוס, יחד עם חלק מהדיו.
שמועות על מציאת הקודקס הגיעו אל חוקרים שונים החל משנות השמונים, לאחר שהוצע למכירה מספר פעמים.
רק בשנת 2001, לאחר שנרכש (בספטמבר 2000) על ידי פרידה נסברגר-צ'אקוס והועבר על-ידה לקרן מאיקנס לאמנות עתיקה בבזל שבשווייץ, הגיע הקודקס לבדיקה, לשחזור ולתרגום.
נסברגר-צ'אקוס העניקה לקודקס את שמו לזכר אביה, דימראטוס צ'אקוס.
כתריסר מעמודי כתב היד המקורי, שנצפה בחטף על ידי חוקרים בשנות השמונים, חסרים מהקודקס כיום, ומאמינים כי העמודים החסרים נמכרו בחשאי לסוחרים שונים קודם לרכישתו על ידי נסברגר-צ'אקוס.
קרן מאיקנס פנתה אל הנשיונל ג'יאוגרפיק, שקבצה מספר מומחים לסייע במלאכת השחזור, השימור והתרגום.
לאחר השלמת המלאכה והצגת הקודקס לציבור, יועבר כתב היד למוזיאון הקופטי של קהיר, במצרים.
מהשוואת העיצוב וצורת הכתיבה עם קודקסים בני התקופה להם היה תארוך מדויק יותר, כדוגמת כתבי נגע חמאדי, עלתה המסקנה כי הקודקס נכתב במחצית הראשונה של המאה הרביעית לספירה.
קודקס הירושה האחיד הוא חוק בענייני ירושה שנוסח על ידי המועצה הלאומית לאחידות החוק בין מדינות ארצות הברית.
מדינות נוספות של ארצות הברית אמצו חלקים של הקודקס.
אולם גם בין המדינות שאמצו באופן מלא את הקודקס, ישנם הבדלים בין הנוסח של הקודקס במדינות שונות.
בית משפט בפלורידה פסק שעורך דין שטעה בגלל שהסתמך על נוסח הקודקס באתר הרשמי של המועצה הלאומית לחוקים אחידים או על נוסח של הקודקס במדינה אחרת, אינו יכול לבקש התחשבות בגלל טעותו.
בשנת 1990 תוקן הקודקס על מנת להכיר בצוואה שוללת שלא הוכרה קודם לכן בהתאם לנהוג במשפט המקובל.
קודקוד משחקי חברה בינלאומיים הוא מותג ישראלי של משחק וצעצועים המיוצרים ומשווקים על ידי חברת למדע תעשיות קלות בע"מ.
חברת למדע הוקמה בשנת 1978 על ידי אפרים הרצנו, מפתח משחק הרמיקוב, וכיום היא מנוהלת על ידי ילדיו, מיכה ומריאנה הרצנו.
לחברה יש מפעל בערד שבו מועסקים 150 עובדים.
במפעל מייצרת החברה משחקי קופסה ומשחקים המכילים רכיבים מפלסטיק.
החברה מייצאת למעל 50 מדינות, כאשר יותר מ-90% מתוצרת המפעל מיועדת לייצוא.
קודקוד מייצרת ומשווקת בישראל את משחקי חברת הסברו תחת הסכם זיכיון משנת 2004, אך עוד בטרם העברת הזיכיון לייצור המשחקים, הייתה קודקוד הזכיינית לשיווק משחקי הסברו בישראל.
עם משחקים אלה נמנים: מונופול, סיכון, והרמז, שטרם הסכם הזיכיון יובאו לישראל מאירלנד.
מנגד, משווקת חברת הסברו בעולם את משחק הרמיקוב, שהוא המשחק הנמכר ביותר בעולם לאחר מונופול ושבץ-נא.
החברה גם פיתחה מספר משחקי מחשב שנועדו לקדם את משחקיה השונים.
הקודֶקס גיגָס הוא כתב היד הגדול ביותר בעולם שנכתב בימי הביניים.
הקודקס מוכר גם בשם התנ"ך של השטן, בשל ציור גדול של השטן שנמצא בתוך הספר, ובגלל האגדה שאופפת את יצירת הקודקס.
הקודקס נוצר במאה ה-13 במנזר הבנדיקטי פודלאז'יצה בבוהמיה (בימינו חראסט שבצ'כיה).
הקודקס מכיל את הוולגטה- הגרסה הלטינית של הביבליה, אוסף ספרי הקודש של הנצרות, בנוסף למספר רב של מסמכים היסטוריים, הכתובים כולם בלטינית.
הקודקס שמור בתיקייה מעץ, מכוסה בעור ומאובזר במתכת.
במקור היו בקודקס 320 דפי קלף, אך שמונה דפים הוסרו מהספר.
לא ידוע מי הוריד או למה הוסרו הדפים, אך נטען כי הדבר קשור לחוקים המונרכיים של הבנדיקטינים.
משקלו של הקודקס כ-75 קילוגרם.
בקודקס גיגס 310 ציורים על דפיו, ומעריכים כי הדפים עשויים מעור עגל.
הקודקס מכיל את כל ביבליה על פי נוסח הוולגטה הלטינית (הגרסה הלטינית לברית החדשה), חוץ מהספרים מעשי השליחים וחזון יוחנן שהם מגרסה קדם-וולגטית.
כתב היד כולל איורים באדום, כחול, צהוב, ירוק וזהב.
אותיות ראשוניות (גדולות לדוגמה: A-ראשונית a-משנית) מאוירות בצורות מתוחכמות, לרוב לאורך כל הדף.
הכתב נשאר באותו סגנון כתיבה לאורך כל הקודקס, ולא מראה כל סימנים להתיישנות, פגמים או קרעים, מה שהוביל לסברה שהספר נכתב בזמן קצר מאוד .
אך מדענים מעריכים כי לקח לסופר מעבר ל-20 שנים לכתוב את כל הספר.
עמוד 577 כולל תמונה יוצאת דופן של השטן, כ-50 ס"מ גובהו.
מספר דפים לפני האיור הקלף מושחר והכתב עליו בוהק, בשונה משאר הקודקס.
הסיבה להשחרה היא חשיפה לשמש: מכיוון שהקלף עשוי עור פרה, כאשר הוא נחשף לאור השמש הוא "משתזף".
לכן לאורך כל המאות שהקודקס נחשף לשמש העמוד שנפתח יותר מכל הוא עמוד 577, שהפך שחור משאר העמודים.
לפי אחת מהאגדות, כותב הקודקס הוא נזיר שהפר את נדריו, ונשפט לקבורה בחיים.
כדי לכפר על חטאיו, הבטיח לאב המנזר שיכתוב בן לילה כתב כל כך מדהים שיתן תהילה ענקית למנזר, ויכיל את כל ידע האנושות.
קרוב לחצות הנזיר הבין שלא יוכל לעשות זאת לבדו, אז התפלל תפילה מיוחדת, שלא יועדה לאלוהים אלא למלאכו הנופל לוציפר (השטן במיתולוגיה הנוצרית) וביקש ממנו עזרה להשלים את הכתב בתמורה לנשמתו.
השטן השלים את הכתב לפני הבוקר והנזיר הוסיף את תמונתו של השטן כהוקרה על עזרתו.
חקירות מודרניות בבלשנות מציעות שהנזיר ישב בבידוד מוחלט, שכנראה כפה על עצמו.
על פי ניסיונות שחזור של עבודת הכתיבה, מעריכים כי כתיבת הקודקס לבד ללא האיורים תדרוש כ-20 שנים של כתיבה ללא הפסקה.
רבים האמינו כי הקודקס נכתב על ידי "הרמן חסר האחריות" או "הרמן המתבודד" (Hermann Inclusus) במנזר הבנדיקטיני פודלאצ'יס ליד צ'רודים, שנהרס במאה ה-15. התאריך האחרון שמופיע בקודקס הוא שנת 1229. מאוחר יותר נשמר הספר על ידי נזירים ציסטרציאנים במנזר סדלק ואז נקנה על ידי המנזר הבנדיקטיני בברבנוב.
מ-1477 עד 1593, נשמר הקודקס בספרייה של המנזר בברואומוב עד שנלקח לפראג ב-1594 והפך לחלק מהאוסף של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בסוף מלחמת שלושים השנים בשנת 1648, נלקח כל האוסף מרודולף השני בידי הצבא השוודי כשלל מלחמה.
מ-1649 עד 2007 הוחזק הקודקס בספרייה המלכותית של שוודיה.
ב-24 בספטמבר 2007, הושאל הקודקס משוודיה לפראג, ובינואר 2008 הוצג לציבור הרחב בספרייה הלאומית של צ'כיה.
קודקס אזרחי הוא אוסף שיטתי של חוקים אשר נועד להתמודד באופן מקיף עם תחומי הליבה של המשפט האזרחי.
במדינות שבהן קיים קודקס אזרחי, קיים בדרך כלל גם קודקס סדר דין אזרחי.
יש והקודקס האזרחי אינו מכיל נושאים מתחום המשפט המסחרי וחוקים העוסקים בתחום זה מאוגדים בקודקס מסחרי.
רעיון הקודיפיקציה, דהיינו איסופם השיטתי, תוך עריכה עדכנית, של חוקים בתחום מסוים, מופיע עוד בימי בבל העתיקה.
הקודקס העתיק ביותר הידוע בימינו הוא חוקי חמורבי מן המאה ה-18 לפנה"ס.
הקודקס הקדום הידוע ביותר הוא ספרי החוקים של יוסטיניאנוס קיסר (Corpus Juris Civilis), אסופה שיטתית של המשפט הרומי שנערכה על ידי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במאה ה-6.
קודקסים עתיקים אחרים כוללים חיבורי הלכה וחקיקה דתית כגון, המשנה היהודית, המשפט הקאנוני הקדום, והשריעה.
רעיון הקודיפיקציה ידע עדנה מחודשת בעידן הנאורות על רקע התפיסה הכללית ולפיה ניתן לסדר את כל תחומי החיים במערכת כוללת המבוססת על רציונליות.
הקודיפיקציה בתקופה זו שאבה השראתה מן הקודיפיקציה של המשפט הרומי.
ניסיונות ראשונים בקודיפיקציה מודרנית נעשו במדינות דוברות גרמנית במחצית השנייה של המאה ה-18, כאשר אוסטריה, פרוסיה, בוואריה, וסקסוניה החלו בקודיפיקציה של מערכת המשפט שלהן.
הקודקס הראשון הממוספר התפרסם בבוואריה בשנת 1756: Codex Maximilianeus bavaricus civilis, שמו הלטיני מעיד על אחד ממקורות ההשראה לכתיבתו.
בשנת 1792 התפרסם קודקס שכלל משפט אזרחי, פלילי, וחוקתי, "חוקים כלליים למדינות הפרוסיות" , מפעל שהחל בעידודו של פרידריך הגדול.
הקודקס הראשון, קודקס מערב גליציה, נכנס לתוקף באופן ניסיוני בגליציה בשנת 1797. הקודקס האזרחי האוסטרי (Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch) הוכנס לשימוש רק בשנת 1811.
בצרפת חוקק קודקס נפוליאון בשנת 1804 לאחר שנים מעטות של עבודה, ושיקף במידה רבה את רעיונות המהפכה הצרפתית.
קודקס נפוליאון הוא בעל השפעה בולטת במגמת הקודיפיקציה המודרנית כיוון שאומץ במדינות רבות שהיו תחת השפעה צרפתית בעת המלחמות הנפוליאוניות.
מדינות דוגמת איטליה, בנלוקס, ספרד, פורטוגל (שם הוחלף הקודקס האזרחי בשנת 1966 לקודקס חדש שהשפעתו גרמנית), מדינות אמריקה הלטינית, קוויבק, לואיזיאנה, והקולוניות הצרפתיות, אימצו חקיקה השואבת מקודקס נפוליאון.
החל משנת 1881 החל פיתוחו של הקודקס האזרחי הגרמני (Bürgerliches Gesetzbuch, הידוע בראשי תיבות BGB) ואשר נכנס לתוקף ב-1 בינואר 1900 כחלק מתהליך איחודה של גרמניה.
בשנת 1907 נכנס לתוקפו הקודקס האזרחי השווייצרי (Zivilgesetzbuch).
שני קודקסים אלה היוו פריצת דרך במלאכת הקודיפיקציה בכך שהם מכילים מבנה סדור ומסווג של חוקים, המתחיל בחוקי יסוד ועקרונות יסוד משפטיים, ומתפרש לתחומים השונים של המשפט האזרחי (למשל, דיני חוזים, דיני עבודה, דיני ירושה).
בעוד ששיטת הקודיפיקציה הצרפתית היא קזואיסטית באופייה, ומנסה להתמודד עם כל מקרה אפשרי, השיטה הגרמנית והשווייצרית אחריה, מניחה תחילה עקרונות מופשטים ומהם נפרשים באופן שיטתי דברי חקיקה בתחומים שונים.
ל-BGB הייתה השפעה ניכרת על מפעלי קודיפיקציה במדינות שונות בהן יפן, יוון, טורקיה, פורטוגל (החל משנת 1966), ומקאו (קודקס אזרחי משנת 1999).
מדינות יבשת אירופה, להוציא את מדינות האיים הבריטיים ומדינות סקנדינביה, אימצו כולן קודקס אזרחי.
קודקס אזרחי אופייני מכיל בדרך כלל את התחומים הבאים: דיני חוזים, דיני נזיקין, דיני קניין, דיני משפחה, ודיני ירושה.
בדרך כלל קודקס נפרד מכיל תחומי משפט מסחרי, דיני חברות וסדר דין אזרחי.
המבנה האופייני לקודקסים מודרניים המושפעים מן ה-BGB הגרמני הוא:
זוהי רשימה של קודקסים אזרחיים בולטים במדינות, או באזורי מדינות:
קודק הוא התקן או תוכנת מחשב אשר מסוגל לקודד ולפענח זרם נתונים או אותות דיגיטליים.
המילה Codec היא הלחם בסיסים של המילים compressor-decompressor או coder-decoder שמשמעותן דחיסה או קידוד ופענוח.
קודק משמש בעיקר לצפייה או עריכת וידאו.
רבים מהקודקים הנפוצים משתמשים בשיטה זו; כלומר, הם פוגעים באיכות על מנת להקטין את הקובץ.
לעיתים קרובות כמעט ולא ניתן להבחין בהבדל האיכות בין התוצאה לבין הצליל או התצלום המקוריים.
באופן זה ניתן לחסוך מקום באמצעי לאחסון הנתונים, וגם לשפר את הביצועים והמהירות בהעברת הנתונים (למשל בהזרמת מדיה - streaming).
קודקים רבים משמשים לאחסון נתונים בדחיסה כאשר יש צורך במידע המקורי (למשל בעריכה).
קודקס ותיקנוס (Codex Vaticanus, בעברית - מצחף הוותיקן) הוא כתב-יד של הביבליה הנוצרית, הכולל את הברית הישנה בנוסח תרגום השבעים והברית החדשה בנוסח אלכסנדרוני.
הקודקס נכתב במאה ה-4 בארץ ישראל או מצרים, ונשמר בספריית הוותיקן לפחות מאז 1475, שאז נזכר פעם ראשונה בתכתובת בין ארסמוס מרוטרדם לבין ספריית הוותיקן.
רק בסוף המאה ה-19 הודפס עותק פקסימיליה של הקודקס.
ב-1881 עשו וסקוט והורט שימוש בטקסט כאשר הוציאו את הברית החדשה ביוונית מקורית שלהם (The New Testament in the Original Greek).
קודיקולוגיה (מתוך המילה הלטינית: "קודקס") הוא מדע העוסק בחקר הספרים כאובייקטים פיזיים, בייחוד כתבי יד שנכתבו בצורת קודקס, על קלף או נייר.
הקודיקולוגיה עוסקת בחומרים (קלף, נייר, דיו וכדומה) ובטכניקות בהן נעשה שימוש בתהליך ייצור הספרים, כולל כריכתם.
סימנים אלו ואחרים מאפשרים לזהות ולסווג את אזור הכתיבה, את סוג הכתיבה ולעיתים אף לזהות מעתיק ששמו ידוע מאזור נספח החתימה לסיום (הקולופון), הנכתב בדרך כלל בסוף כתב היד.
מקור השם קודיקולוגיה הוא במילה הלטינית קודקס, כינוי לספר שנכתב שלא על גבי מגילה אלא עשוי קונטרסים קונטרסים המורכבים מכמה גיליונות מקופלים המאפשרים דפדוף נוח בדפי הספר.
שיטה זו תרמה להתפשטות של הפקת ספרים – לאחר תפירתם במפתחיהם וכריכתם, בדומה לספר הנהוג בימינו.
הנוצרים אימצו מוקדם את צורת הקודקס לשם פרסום ספריהם.
כבר משנת 300 בערך נעשה הקודקס הדרך הרגילה להפצת ספריהם.
אצל היהודים התרחש תהליך זה הרבה יותר מאוחר, במאה השמינית לכל המוקדם.
במאה ה-19 היה מחקר כתבי היד מרכיב חשוב של הספרנות יחד עם תולדות הספריות, מחקר האינקונבולים וביבליוגרפיה.
את המונח קודיקולוגיה טבע פרנסואה מאזה (Masai) (1909–1979) ב-1950 במאמר שפרסם בכתב העת "סקריפטוריום".
לפניו השתמש פלאוגרף צרפתי בשם שרל סמראן (Charles Samaran) במונח קודיקוגרפיה (Codicographie).
אלפונס דן (Alphonse Dain) ראה כתפקידה של הקודיקולוגיה במחקר על היסטוריה של כתבי יד ואיסופם, של תכונותיהם וקטלוגם.
הוא הוציא מנושאי המחקר את האותיות משום שזה היה, לדעתו חלק מהפלאוגרפיה.
מאזה טען שקודיקולוגיה צריכה להיות תחום מחקר עצמאי ויחד עם היסטוריון האמנות לאון מ.י.
Delaissé) הוא תיאר את הקודיקולוגיה כארכאולוגיה של הספר כשהאובייקט הקונקרטי הוא הספר והצדדים הטכניים הם התוצאות שניתן להשתמש בהן בתחומי מחקר היסטוריים.
במחקר הקודיקולוגי בודקים כמה אלמנטים במבנה הקודקס:
האם מטשטשים את ההבדל בין צד הבשר וצד השיער בקלף או לא, האם טורחים לשים סימני מים בנייר
האבחנה בין קודיקולוגיה לבין פלאוגרפיה (מדע כתב היד) אינה ברורה.
יש קודיקולוגים הטוענים שתחום מחקרם כולל את הפלאוגרפיה, ויש פלאוגרפים הטוענים שתחום מחקרם כולל קודיקולוגיה.
לדעת המפרידים, הפלאוגרפיה עוסקת בהתפתחות שיטות הכתיבה, מערכות האותיות, הגופנים שנבחרו וסגנון ציור האותיות.
לעומתה, הקודיקולוגיה עוסקת בחקר התהוותם והשתלשלותו של הכתב בתוך כתבי היד, מיונם וסיווגם לפי מוצאם האזורי של כתבים אלו, זיהוי המעתיקים, חקר תהליכי היצירה וההפצה של כתבי יד ישנים, והתפתחות תהליכים כמו שיפור הקריאוּת עם הזמן.
קודקס בורג'ה או קודקס יואלי אהקטל (Codex Yoalli Ehecatl) הוא ספר מאויר המתאר אלים מתוך המיתולוגיה האצטקית.
הקודקס שייך כיום לקבוצת בורג'ה.
הקודקס נכתב לפני כיבוש האימפריה האצטקית על ידי ספרד.
הקודקס נרכש על ידי החשמן האיטלקי סטפנו בורג'ה.
לא ידוע כיצד הקודקס הגיע לאירופה.
בשנת 1805 גילה אלכסנדר פון המבולט את הקודקס בין חפציו של בורג'ה, והעביר אותו לספריית הוותיקן.
בשנת 2004 טען המלומד מארטן ינסן כי שמו המקורי של הקודקס היה "יואלי אהקאטל" ("לילה ורוח").
הספר עשוי מעור המחולק ל-39 דפים.
אורכם הכולל של הדפים מגיע ל-11 מטר.
שמונה העמודים הראשונים של הקודקס מפרטים את 260 ימי השנה (טונאלפוהואלי) כאשר כל שורה של 13 סימני ימים משתרעת על שני עמודים.
עמודים 9 - 13 מחולקים לארבעה רבעים, כאשר כל רביע כולל אחד מתוך 20 סימני היום, האל השומר על יום זה, וסמלים קשורים נוספים.
עמוד 14 מחולק לתשעה חלקים שבכל אחד מהם מופיע סימלו של אחד משרי הלילה.
עמודים 15 - 17 עוסקים באלים הקשורים ללידה.
עמוד 17 מתאר את טזקטליפוקה, ומכיל סימני ימים הקשורים לחלקי גופו.
הפרשנות של עמודים אלה אינה ברורה.
יש פרשנים הסבורים כי מדובר בתיאור אירועים היסטוריים, או בתיאורים אסטרונומיים.
עמודים אלה מתארים אלים שונים, וקורבנות המוקרבים להם.
עמודים אלה נועדו לאפשר לכוהנים לבדוק אם בני זוג מתאימים להינשא זה לזה, בהתאם למשמעויות שמות בני הזוג.
עמודים אלה מתארים אלים שונים, ומכילים סימני ימים שונים.
כל אחד מהעמודים מכיל 26 סימני ימים.
עמוד 71 מתאר את טונאטיאו, אל השמש שותה את דמה של ציפור כרותת ראש.
סביבו מתוארים 13 ציפורי היום, המסמלות את 13 ימי טרקנה.
עמוד 72 מתאר ארבעה אלים עם סימני ימים הקשורים לחלקי גופם, כאשר כל אל מוקף בנחש.
עמוד 73 מתאר את האלים מיקטלאנטקוטלי וקווצלקואל היישובים גב לגב.
קודקס מָאנֵסֶה , הוא כתב יד מאויר המכיל את אוסף השירה הלירית הגדול והשלם ביותר של אמני השיר הגרמנים מימי הביניים (ה-Minnesang).
הקובץ נערך עבור משפחת מאנסה מציריך בין 1304 ל-1340 לערך, והוא כולל את שיריהם של 140 משוררים.
הקודקס כולל את שיריהם של 140 משוררים המסודרים ב-140 פרקים לפי סדר האצולה.
בראש כל פרק מצוירת מיניאטורה צבעונית של המשורר, כאשר פעמים רבות קשורה המיניאטורה לתיאורו העצמי בשיריו או לאירוע מתולדות חייו.
אבירים מצוירים פעמים רבות כנוטלים חלק בתחרות הפלה ברומח או בקרב.
לבני האצולה מצויר שלט האצולה שלהם.
גלגולי כתב היד וההוצאות לאור
הקודקס נערך עבור משפחת מאנסה מציריך, שירדה מנכסיה בסוף המאה ה-14 (היא מכרה את טירתה ב-1393).
ב-1590, התגלגל כתב היד, לא ידוע כיצד, לרשותו של הברון פיליפ מהוהנסאקס (Philipp of Hohensax), ששירי שניים מאבות-אבותיו (אברהרד פון סאקס והיינריך פון סאקס) כלולים בקובץ.
ב-1604 פרסם מלכיור גולדסאט, ששירת בחצר הברון, קטעים מהספר בחיבורו Paraeneticorum veterum.
בהמשך הועבר החיבור לספריית פאלאטינה שבהיידלברג.
ב-1657, בעקבות כיבוש היידלברג במלחמת שלושים השנים, הגיע הקודקס לספריה המלכותית הצרפתית (שהפכה לספרייה הלאומית לאחר המהפכה הצרפתית), שם חקר אותה הפילולוג יקוב גרים ב-1815. באותה עת ראתה אור גם מהדורה מדעית של הקודקס.
ב-1888, לאחר מיקוח ארוך, הצליחה ממשלת הקיסרות הגרמנית לרכוש את הקודקס.
כתב היד הובא לספריית פאלאטינה המחודשת באוניברסיטת היידלברג והוצג לציבור במעמד וילהלם הראשון, קיסר גרמניה ואוטו פון ביסמרק קנצלר גרמניה.
שני פרגמנטים של כתב היד שאוחסנו בספריית המדינה בברלין (שני דפים מתוך עותק מהמאה ה-15 שנקרא Troßsche Fragment), אבדו במהלך מלחמת העולם השנייה.
קודקס סרפיניאנוס (Codex Seraphinianus) היא אנציקלופדיה מאוירת של עולמות מדומיינים, שפורסמה בשנת 1981, על ידי לואיג'י סרפיני, אדריכל, מאייר ומעצב תעשייתי איטלקי.
אורך הספר הוא כ-360 דפים והוא כתוב באלפבית בלתי מובן.
הספר הוא מעיין אנציקלופדיה מצוירת, הכוללת איורים מוזרים של בעלי חיים, צמחייה, אנטומיה ומכונות, פרי דמיונו של המחבר.
הקודקס לעיתים הוזכר כבעל מאפיינים דומים לכתב יד וויניץ', ולעבודותיהם של אמ.סי.
האלפבית שבו הספר נכתב טרם פוענח, למרות שבלשנים שונים ניסו לנתח ולפצח את הצופן שבו הוא כתוב.
בנוסף, לא ידוע כלל האם הכתב אכן יוצר מילים בעלות משמעות.
הכתב נראה כמו שיטת אלפבית בעלת מראה מערבי, הכתובה משמאל לימין בשורה, בעלת אותיות גדולות ואותיות קטנות.
חלק מהאותיות מופיעות רק בתחילת או בסוף מילים (סממן שמופיע בדרך כלל בשפות שמיות).
שיטת המספור של הדפים פוענחה בנפרד על ידי אלן ושסלר ואיוון דרצ'נסקי.
בהרצאה שנתן סרפיני בשנת 2009, אמר שאין משמעות לכתב שבקודקס.
הספר מחולק ל-11 פרקים, המחולקים לשני חלקים, הראשון עוסק בעולם הטבע והשני באספקטים השונים של עולם האדם.
כולל איורי פרחים משונים ועצים.
כולל איורי חיות, כמו דומי סוס, היפופוטם וקרנף.
מה שנראה כמו פיזיקה וכימיה.
נושאים הקשורים לאדם כמו ביולוגיה, מין וכו'.
כולל איורי בני אדם ודומי-אדם מפורסמים, כולל שנות לידה ופטירה, וכן סצנות היסטוריות בעלות חשיבות.
היסטוריה של הכתב של הקודקס.
משחקים שונים, כולל משחקי קופסה ומשחקי קלפים, וכן ספורט אתלטי.
קודירקוס נאומייסטיס (בליטאית: ; בפולנית: Władysławów, ולדיסלבוב; בגרמנית: Neustadt-Schirwindt, נוישטאדט-שירווינדט; ביידיש: נײַשטאָט־שאַקי, נײַשטאָט־שירווינט) היא עיירה במחוז המשנה שאקי במחוז מריאמפולה שבליטא, כ-25 ק"מ דרומית מערבית לשאקי, על גבול מחוז קלינינגרד, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1561, תחת השם דוליבאיצ'יאי (Duoliebaičiai), ובשנת 1639 נקרא בשם ולדיסלבוב.
בשנת 1643 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
בשנת 1934 הוענק ליישוב שמו הליטאי הנוכחי.
בעיירה התקיימה קהילה יהודית גדולה במאה ה-19, אשר חלק מילידיה היגרו לארצות הברית, ובהם הפעילים הציוניים הרמן ברנשטיין ואבא הלל סילבר.
בין מלחמות העולם חיו בעיירה בין 800 ל-900 יהודים, למעלה מחמישית מתושביה, ופעלו בה בתי ספר עבריים וסניפים של המפלגות הציוניות השונות.
פעילות זו נאסרה עם סיפוח האזור לברית המועצות בקיץ 1940.
ב-22 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום רצחו אלו מספר מיהודיה.
כעבור מספר ימים גויסו יהודי העיירה לעבודות כפייה, ורכושם הוחרם.
בתחילת יולי 1941 נרצחו כ-200 גברים יהודים מהעיירה בבורות ירי בבית העלמין היהודי המקומי.
ב-23 באוגוסט 1941 רוכזו כ-650 היהודים שנותרו בעיירה, בעיקר נשים וילדים, בגטו קטן שהוקם בה, ממנו הובלו כולם ב-16 בספטמבר ליער פרז'ניו, כ-4 ק"מ מהעיירה, ונרצחו בידי ליטאים.
קודן (בפולנית: Kodeń) הוא כפר במחוז ביאלא פודולסק שבפרובינציית לובלין בפולין, בסמוך לנהר בוג ולגבול בלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
הכפר נודע בשל בזיליקה שנבנתה בו במאה ה-16, בה מוצגת דמותה של מריה.
קודן נזכר בראשית המאה ה-16 כיישוב כפרי, ובשנת 1511 הוענקו לו זכויות עיר.
מהמאה ה-18 הפך היישוב ליעד נופש ולמרכז אריגה וסנדלרות אזורי.
בשנת 1869 ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוצתו בתי הכפר בידי הרוסים, ולאחר מכן נכבש בידי הגרמנים.
כשנה לאחר מכן פרצה ביישוב מגפת טיפוס הבהרות.
בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה הופצץ הכפר קשות, והוא נקבע בשטח הכיבוש הגרמני, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
יהודים ישבו בכפר לפחות מהמחצית הראשונה של המאה ה-17.
בשנת 1698 התרחשה בכפר עלילת הדם של קודן, בה הואשמו 2 תושבים יהודים ברצח של נער פולני.
במהלך המאה ה-18 התפתחה בכפר קהילה יהודית עצמאית שנטלה חלק פעיל בפיתוח התעשייה בו.
במאה ה-18 עסקו היהודים בכפר במלאכה ובמסחר.
יהודי הכפר סיפקו שירותים, בעיקר בתחום התפירה והסנדלרות, ליישובים באזור, כולל העיר בריסק.
רבה של הקהילה נרצח יחד עם בנו בשנת 1774. בתחילת המאה ה-20 הוקם בכפר בית מדרש.
בשנת 1920, עת נכלל היישוב בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה, פרעו חיילי הצבא הכחול ביהודי הכפר.
בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה ביישוב בסיוע הג'וינט, והתקיימה במקום פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד.
בשנים אלה נמנו בכפר כ-800 יהודים, כשליש מתושביו.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי הכפר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, תוך הכרזה על חרם על עסקי היהודים ביישוב.
עם הפצצת הכפר בתחילת מלחמת העולם השנייה, נמלטו ממנו רוב יהודיו.
כאשר נכנסו לכפר חיילי הוורמכט, נותרו בו כ-100 יהודים בלבד.
באביב 1940 הצטרפו אליהם 105 יהודים שגורשו מקרקוב, וכל יהודי היישוב רוכזו בגטו שהוקם במקום.
בספטמבר 1942 גורשו כל יושבי הגטו שבכפר לגטו מיינדזיז'ץ פודלסקי, וממנו שולחו באוקטובר 1942 יחד עם אלפי יהודי גטו זה למחנה ההשמדה טרבלינקה.
בית הקברות היהודי הוחרב במהלך המלחמה.
חיילי הצבא הנאצי השתמשו במצבות לצורך ריצוף הקרקע למעבר הטנקים באדמה הבוצית באזור הסמוך לנהר הבוג.
לאחר המלחמה לא נותרה אף מצבה בבית הקברות והוא נותר שומם עד היום.
מספר שרידי מצבות נמצאו באזור.
שטח בית הקברות מגודר כיום ונותר ריק מאז סיום המלחמה.
בשטח בית הקברות גדלים עצי תפוח עתיקים שהתושבים המקומיים לא מטפלים בהם ולא קוטפים את פירותיהם שנופלים שנה אחר שנה על הקרקע ומרקיבים.
קודימה (באוקראינית: Кодима; ברומנית: Codâma) היא עיר קטנה במחוז אודסה שבאוקראינה, על גדות נהר קודימה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
קודימה, שנמצאת על אתר שהיה מיושב מתקופות קדומות, נוסדה בשנת 1754, והוחזקה מספר שנים בידי משפחות אצולה פולניות.
פיתוחה של העיר הואץ עם חיבורה לקו מסילת הברזל.
בראשית המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,241 יהודים.
במספר פוגרום שנערכו בעיר במאי 1919 נרצחו בה למעלה מ-130 יהודים.
בתקופה הסובייטית פעלו בעיר מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי, ונמנו בה כ-1,600 יהודים, כרבע מתושביה.
ב-22 ביולי 1941, חודש לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו הטילו גזירות שונות על יהודיה ועל הפליטים היהודים מבסרביה שהגיעו אליה.
ב-1 באוגוסט 1941 הוצאו להורג 97 יהודים מהעיר שהואשמו בקומוניזם, ומספר ימים לאחר מכן רצחו הגרמנים את כל הפליטים היהודים שהגיעו לעיר, לאחר שאלו הצטוו להתרכז עבור רישום לעבודה לכאורה.
ב-12 באוגוסט 1941 רצחו הגרמנים כ-120 צעירים יהודים נוספים מהעיר.
לאחר סיפוח העיר לחבל טרנסניסטריה הרומני ב-1 בספטמבר 1941, רוכזו כל היהודים שנותרו בעיר בגטו צפוף שהוקם בה.
ב-1 באוקטובר 1941 נערכה בגטו אקציה, במסגרתה הוצעדו כל יושביו לעבר אזור הכיבוש הגרמני, כאשר בדרך נספו רבים מהם.
כ-300 מהיהודים הצליחו לחזור לעיר.
ב-12 בינואר 1942 רוכזו כולם לעבודה לכאורה, ונורו בידי שוטרים רומנים.
מעט פצועים יהודים שניצלו מהטבח, ושהצליחו לחזור לעיר ולהסתתר בה, נתפסו בידי הרומנים, ונרצחו במקום.
בקיץ 1943 הועברו למחנה עבודה שהוקם בעיר כמה מאות יהודים שגורשו מרומניה.
עם שחרור העיר ב-23 במרץ 1944 בידי הצבא האדום נותרו בה כמה עשרות יהודים בחיים.
קודקס אזרחי הוא אוסף שיטתי של חוקים אשר נועד להתמודד באופן מקיף עם התחומים המרכזיים והעיקריים של משפט אזרחי, תחומים אלו כוללים ענפים משפטיים אחדים: דיני קניין, שתפקידם לפתור את הזכויות ברכוש.
דיני חוזים ודיני נזיקין העוסקים בהתחייבויות שנעשות מרצון או מתוך הכרח בין פרטים וכן את ענף דיני המשפחה.
במצרים קודקס כזה מתקיים משנת 1875 ואילך.
חוקי הקודקס האזרחי נחשבים מהמאה ה-18 לצורת המשפט המתאימה ביותר לחברה בת זמננו, כיוון שבעזרתם המדינה הריבונית המודרנית יכולה לשלוט באופן ריכוזי.
לכן, החקיקה הקודיפיקטיבית היא מהלך טבעי ואף חיוני בתהליך בינויה של מדינה חדשה.
הקודקסים האזרחיים הפכו גם לסמל לאומי שמבטא את העצמאות המשפטית והתרבותית של כל עם.
במאתיים וחמישים השנים האחרונות הרבה מאוד מדינות חדשות הן באירופה והן מחוצה לה ראו חובה לעצמן לחוקק חוקה וקודקס אזרחי.
בשנת 1875 נחקק במצרים קודקס אזרחי שהיה מבוסס ברובו על הקודקס האזרחי הצרפתי (קוד נפוליאון) שנוסח בשנת 1804. על פי קודקס צרפתי זה החלו מאז 1876 לשפוט במצרים את כל הזרים המדינה בבתי משפט המעורבים (אלמתאכם אלמח'תלטה).
בתי משפט אלו הוקמו במסגרת הקפיטולציות עוד בתקופת ההאימפריה העות'מאנית.
בשנת 1883 תורגם הקודקס בשינויים קלים לערבית ואז החלו לשפוט על פיו גם את אזרחי המדינה בבתי משפט הילידים/לאומים (אלמתאכם אלאהליה/וטניה).
רוח הקודקס ותפיסת עולמו הייתה בעיקרה צרפתית ולא התאימה לגמרי לאורח החיים במצרים.
החוגים המשפטיים הערבים החלו לדרוש עריכת שינויים בנוסח הקוד והתאמתו לחברה המצרית.
הממשל המצרי ניסה כמה פעמים להקים ועדות משפטנים שתתאמנה את הקודקס למדינה המצרית, אולם לידי החלטה הן לא הגיעו.
בשנת 1938 החליט שר המשפטים של מצרים להטיל את התפקיד באופן בלעדי על דר' עבד אל-רזאק אל-סנהורי וכעזר נגדו שימש המשפטן הצרפתי אדוארד למברט שהיה אז דיקאן אוניברסיטת ליל.
לאחר מספר ניכר של תיקונים וועדות נוספות אושר לבסוף הקודקס האזרחי החדש שכלל 1149 סעיפים בתאריך ה-16 ביולי שנת 1948. באותו יום בוטלו גם בתי המשפט המעורבים וכל התושבים ילידים כזרים נשפטו בהתאם לקודקס האזרחי החדש.
סנהורי סייע גם לעיראק סוריה ולוב בניסוח הקודקס האזרחי שלהן, כווית אמצה קודקס הדומה מאוד לזה המצרי ששמש גם כתבנית לקודקסים של קטר, ירדן, בחרין ואיחוד האמירויות
כך גם סודאן, כאשר ניסחה את הקוד האזרחי שלה בשנת 1970, הוא היה במידה רבה העתק של הקוד האזרחי המצרי תוך כדי עריכת שינויים קלים.
כיום קיים קודקס אזרחי בכל המדינות הערביות, למעט ערב הסעודית ועומאן.
קודקסים אלו מבוססים במלואן או בחלקן על הקוד האזרחי המצרי.
מאז פרסום הקודקס רבו מבקריו, עד היום ניתפס הקודקס כאקלקטי, חסר הומוגניות משפטית ורעיונית.
אחרים תארו אותו כחקייני שאינו מחדש כמעט דבר לעומת שני הקודקסים שקדמו לו: הקודקס המעורב והקודקס האהלי.
אחד מחשובי החוקרים של המשפט הערבי נורמן אנדרסון בקר בחריפות את האקלקטיות של מרכיבי החוק וטען שקודקס שמושפע בעת ובעונה אחת ממקורות גרמניים איטלקים ויפנים אינו יכול בשום שתתקיים בו הרמוניה בין חוקים השונים.
תגובתו של המשפטן הישראלי פרופסור גד טדסקי לקודקס מבטאת גם היא את הגישה האוריינטליסטית השלילית כלפי הקוד.
"אין ספק שהקליטה (של המשפט הערבי) כפי שהיא נערכה בארצות הלבנט, יותר חיקוי התבטלות היתה, מאשר חיקוי התחרות, על פי מונחיו של אחד העם.
היא לא נערכה, או כמעט שלא נערכה, מתוך התאמת המשפט הנכרי לתנאי המקום, למסורת, לדרגת התרבות של העם".
הקוד מתמקד בהסדרת נושאי העסקים והמסחר, ואינו כולל כמעט הוראות הנוגעות לדיני המשפחה .
אל-סנהורי השאיר בכוונה תחילה את דיני המשפחה ודיני הירושה כדי להפריד את הקודקס המצרי מזה האזרחי הטורקי.
סעיף 1 של הקודקס קובע, כי "בהיעדר חקיקה רלוונטית, יחליט השופט על פי המנהג הקיים, באם אין מנהג כזה, יפנה השופט לעקרונות החוק האיסלאמי, אם גם שם לא נמצאה לו תשובה, יפנה השופט למשפט הטבע ולכללי הצדק (מוסר).
לשם הדגמת הנכתב בסעיף 1, היא דרישת תום הלב במשפט שהיא דרישה עמומה ובלתי מוגדרת.
אולם מטרתה העיקרית היא לאפשר ניהול חיי המסחר בהגינות, ביושר, במוסר ובצדק.
בדיני בחוזים דרך משל, הצדדים לחוזה אינם נותנים או אולי אפילו אינם יכולים לתת דעתם מראש לכל פרטי החוזה ואופני קיומו.
עקרון תום הלב שולל מן הצדדים את האפשרות לנצל עובדה זו כדי לקיים את החוזה באופן שאינו עולה בקנה אחד עם רוחו ועם הציפיות הסבירות העולות ממנו, והוא נועד "להגשים את רוח העסקה והגיונה הפנימי .
קשה אפוא לקבוע מראש את גבולות המושג "תום לב", והדבר נעשה באופן פרטני, ובעיקר על דרך השלילה: הקודקס מאפשר לבתי המשפט להצביע על התנהגות מסוימת כלוקה בחוסר תום לב.
גם זכות הקניין שבדיני קניין, אינה מוחלטת, אלא כפופה למגבלות שתפקידן לאזן בין זכות זו לבין זכויות אחרות שעליהן תחליט החברה באמצעות בתי המשפט, על מנת לקדם את הקניין המשותף כערך חברתי.
המונח "צדק" מאפשר לבית המשפט להפעיל שיקול דעת רחב, על מנת שלא לכבול את ידי השופט "באזיקים של טקסט מגביל".
הקודקס נותן בדיני קנין למשל, הנחיות בקביעת הסדרים מיוחדים להתנהגות בין מספר שותפים לבעלות על קרקע אחת, להתנהגות של דיירים בבית משותף, להתנהגות של בני משפחה שכל אחד מבניה הוא בעל חלקה קטנה מתוך מכלול המשפחתי, שזוהי מציאות מקובלת מאוד במצרים.
לעומת כל הביקורות הנוקבות על הקודקס, טוען דר' גיא בכור שזהו קודקס חדשני שחולל בדין האזרחי המצרי מהפך רחב היקף.
לדעתו של דר' בכור, מחבר הקודקס עצמו טען שהדואליות המאפיינת את הכתוב נעשתה במתכוון.
והקודקס מורכב למעשה משתי מערכות.
הראשונה נקראה בפיו הרוח המעשית (אלרוח אלעמליה), שאפשר להגדיר אותה כקודקס הפורמלי שעוסק במטלות משפטיות יומיומיות, מעמד משפטי, זכויות קנין, ירושות ודיני חיובים.
המערכת השנייה חבויה ברבדים עמוקים יותר של הקודקס ומטרתה לפתח את היחסים המשפטיים כך שייצרו מרקם חברתי אנושי שישנה את פניה של החברה המצרית השמרנית ויקדם אותה תרבותית אל עקרונות החברה המערבית.
החשיבה החברתית שקיימת באופן גלוי יותר במשפט הצרפתי שעליו מסתמך רבות הקודקס המצרי, נמצאת לפי דברי דר' בכור גם בקודקס המצרי.
הנוסח המצרי הוא פשוט ללא פלפולים משפטיים מתחכמים, ערוך בצורה מדעית ומנוסח בערבית פשוטה ומשפטים קצרים.
נושאיו כוללים את לימודי הפוליטיקה, החברה, הכלכלה והמנהל הציבורי.
הקודקס המצרי גם שם דגש על הזכויות והחובות של נושאים אלו מתוך התייחסות לאידיאל הצדק המודרני.
מטרתו של המחבר סנהורי, על פי דר' בכור היא, לעצב חברה מצרית חדשה שתכיל בתוכה את עקרונות החמלה המחילה וההגינות כיסודות לחברה מצרית חדשה.
דר' בכור סבור שאת טכניקת "ההסתרה" הגה סנהורי עצמו שחשש שמא רעיונות חדשניים אלו עשויים לעורר התנגדות ויכשילו את תפקודו השוטף של הקודקס כאינדקס יומיומי בבתי המשפט.
הקודים האזרחים המצרים הישנים הן אלו של בתי המשפט המעורבים והן אלו של בית המשפט האהלי, שיקפו את ההשקפה האינדיבידואלי של הקודקס האזרחי הצרפתי של השקפת - הלסה פר.
מערכת כלכלית שבה מתבצעות בחופשיות עסקאות בין צדדים פרטיים, ללא התערבות ממשלתית כמו רגולציה, סדרי עדיפויות, תעריפים וסובסידיות.
קוד האזרחי הצרפתי מתייחס לחירות הכלכלית ולחופש החוזי כאל זכותו הטבעית של האזרח.
הקודקס המצרי החדש כפר בגישה זו בטענה שאינה מתאימה לחברה המצרית שכן היא מעודדת את הקיטוב הכלכלי והחברתי מגינה על החזק ומחלישה את החלש.
דעתו של סנהורי וחבריו הייתה שיש לאמץ השקפת עולם פטרנליסטית אלטרואיסטית של צדק חוזי המציבה את טובת החברה לפני טובת הפרט.
בטווח ארוך מה שנראה כהגבלה של זכויות בהתערבות בית המשפט בנושאים שהיו פעם חירותו הבלעדית של הפרט הוא בעצם מה שיביא לחברה בריאה ויציבה יותר.
ואם הפרט אינו מבין זאת על החוק לכפות זאת עליו לטובת הכלל.
כך למשל בדיני חוזים הקודקס המצרי החדש הכיר בעקרון חופש החוזים וציין שחוזה שנעשה הוא בבחינת חוק לשני הצדדים אולם יחד עם זאת הציב דוקטרינות מן הצדק שיאפשרו לבית המשפט להתערב באוטונומיה החוזית של הפרט כדי שיכללו בחוזה רעיונות של צדק חברתי.
קודינהי (במראטהית: कोडिन्ही, באנגלית: Kodinhi) או בכינויו הנפוץ כפר התאומים, הוא כפר במחוז מלפורום, קרלה שבדרום הודו, ליד העיירה טירורנגדי, אשר התפרסם בעולם עקב שעור ילודת התאומים החריג בו.
מרבית תושבי הכפר הם מוסלמים סונים מהאסכולה השאפעית.
הכפר ממוקם כ-35 ק"מ דרומית לקוז'יקוד וכ-30 ק"מ מערבית למלפורום, בירת המחוז.
הכפר מוקף על ידי נהר בקווטר מכלל צדדיו מלבד הצד הפונה לכוון טירורנגדי.
קודינהי מונה כ-2,000 משפחות על פי מפקד שנערך בשנת 2008, ובהן כ-250 זוגות תאומים, מעל פי 6 מהשכיחות היחסית הממוצעת של תאומים.
על פי ממצאים נראה שיחס התאומים גם עולה בקודינהי עם השנים.
הנתון עוד יותר חריג לאור העובדה כי בהודו מספר התאומים היחסי הוא מהנמוכים בעולם.
מספר מחקרים נעשו כדי להסביר את התופעה החריגה של ילודת התאומים בקודינהי אך טרם נמצא לה הסבר מדעי.
קודקס הילידים או משטר הילידות, או בצרפתית בקיצור indigénat ("ילידות"; נהגה "אנדיז'נא")
היה שורה של חוקים והסדרים בעלי אופי שרירותי שכפו מעמד חוקי נחות על ילידי הקולוניות של צרפת החל משנת 1881 ועד השנים 1944–1947.
הקודקס היה מושג במשפט המנהלי שיושם רק כלפי אנשים שהוגדרו מבחינה משפטית כ"ילידים".
משפט מנהלי זה היה מנוגד לעקרונות הכלליים של המשפט הצרפתי, במיוחד מכיוון שאישר ענישה קולקטיבית, גירושי תושבים, ענישה של התנהגויות שאינן אסורות לפי המשפט הרגיל, וזאת ללא אפשרות להגנה משפטית או ערעור.
במסגרת "משטר הילידות" ננקטו נגד אוכלוסיות ילידות באימפריה הקולוניאלית הצרפתית, אמצעי דיכוי כגון עבודות כפייה, הפקעות, מס גולגולת וכו'.
חקיקה דומה אומצה לפי הדוגמה הצרפתית גם בקולוניות בריטיות, פורטוגזיות, גרמניות, איטלקיות, בלגיות והולנדיות.
קֹדֶם שֶׁנִּבְרָא הָעוֹלָם הוא מונח בספרות היהודית, המתאר את מצב היקום לפני בריאת העולם.
חז"ל הביעו הסתייגות מהעיסוק בנושא, וקבעו כי העוסק בו "ראוי לו שלא בא לעולם".
עם זאת, בספרות חז"ל ובמדרשים מופיעים כמה תיאורים המתייחסים לזמן שקדם לבריאה.
לפי הפרשנות המקובלת לסיפור הבריאה ביהדות, המציאות כולה נבראה יש מאין בששת ימי בראשית, ולפניה היה העדר מוחלט.
התיאור למצב שלפני בריאת העולם, לפי חלק מפרשני המקרא, הוא "תוהו ובוהו" שפירושו שממה וריק.
גם הוגים יהודיים שקיבלו את תאוריית ההיולי של אריסטו, לא קיבלו את טענתו שהחומר ההיולי הוא קדמון, אלא כתבו שגם ההיולי נברא בבריאת העולם, מלבד רלב"ג שככל הנראה קיבל את תאוריית ההיולי במלואה.
עם זאת, לפי חלק מהראשונים, האמונה בבריאה "יש מאין" לא נחשבת מעיקרי האמונה היהודית וגם מי שמאמין שהעולם נברא מחומר קדום אין פגם באמונתו.
יש שכתבו שגם טענה שהבורא אינו יכול לברוא יש מאין, אינה נחשבת לכפירה בהיותו כל יכול.
הוגים יהודים רבים סברו כי גם הזמן נברא בבריאת העולם, ולא ייתכן לדון מה היה לפני כן.
מאידך, ישנם מאמרי חז"ל שמתארים דברים שקרו לפני בריאת העולם.
פילוסופים יהודים פירשו את המאמרים האלו באופן שלא יסתרו את אמונת בריאת העולם יש מאין.
בבראשית רבה מופיעה דרשתם של רבי יהודה בר סימון ורבי אבהו: , הדרשה מסבירה כי גם ביום הראשון לבריאה לא נאמר בלשון ציווי "יהי ערב" אלא "ויהי ערב", ומכאן שגם "קודם לכן" היה "סדר זמנים".
רבי אבהו לומד מכך שלפני בריאת העולם הנוכחי, אלוהים היה בורא עולמות ומחריבן.
הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים דחה את דברי רבי יהודה בר סימון ורבי אבהו, וכתב שהם כדעת אריסטו שסבר שהעולם קדמון, "וזה מגונה...וזה אמונת הקדמות, וכל בעל תורה יברח מזה".
אחרים פירשו שכוונת רבי יהודה בר סימון היא לומר שהיה "סדר זמנים" גם לפני היום הרביעי לבריאה שבו נתלו המאורות, אבל לא לפני היום הראשון לבריאה.
המהר"ל כתב שדברי המדרש מתייחסים לדברים שנבראו בתחילת היום הראשון לבריאה, שלא הייתה בהם בריאה גמורה, וביחס לדברים שנבראו אחריהם נחשב שנחרבו, וגם הזמן שבו נבראו נקרא "סדר זמנים" ולא כמו שאר הזמן של ימי הבריאה שנקרא זמן מיוחד.
לעומתם, רבי חסדאי קרשקש בספרו אור ה' מקבל כפשוטם את דברי המדרש על "סדר זמנים" שהיה לפני בריאת העולם, וזאת על פי תפיסתו שמציאות הזמן אינה תלויה בתנועתו או בקיומו של גוף חומרי, ואם כן ייתכן "סדר זמנים" גם לפני שנברא חומר כלשהו בעולם.
דברים שנבראו לפני בריאת העולם
בתלמוד בבלי מובאת ברייתא המונה שבעה דברים שנבראו "קודם שנברא העולם"; תורה, תשובה, גן עדן, גיהנם, כסא הכבוד, בית המקדש, ושמו של משיח.
הברייתא מופיעה במקורות נוספים בשינויים קלים, במקורות אחרים הרשימה כוללת את עם ישראל והאבות, ירושלים וצדיקים, או ארץ ישראל.
לקדימתה של התורה לבריאת העולם ישנם תיאורים מפורטים במאמרי חז"ל.
נאמר כי היא קדמה לבריאת העולם 2,000 שנים או 974 דורות, ובזמן זה הייתה כתובה ב"אש שחורה על גבי אש לבנה".
לפני הבריאה אלוהים חקר אותה רמ"ח (248) פעמים, וכשברא את העולם הסתכל בה ובראו.
חלק מהפרשנים הסבירו שכוונת הברייתא היא שדברים אלו "עלו במחשבה" לפני הבריאה, או ש"עמדו בכח להבראות", ולא שנבראו בפועל.
כשיטה זו הנוסח בחלק מהמדרשים.
בספר הזוהר מוגדרים שבעת הדברים "שבעה אורות".
פרשנות נוספת היא שכל כוונת הברייתא לענות למי שטוען שהעולם קדמון ואינו מחודש.
מנגד, יש שהוכיחו מסוגיית הגמרא שהכוונה שנבראו בפועל לפני בריאת העולם, אך הסבירו שאין זה סותר את האמונה בבריאת העולם יש מאין, כי העולם שנברא אחר כך לא נברא מדברים אלו.
בשמות רבה נאמר "שלשה בריות קדמו את העולם, המים והרוח והאש".
לפי פירוש עץ יוסף כוונת המדרש היא שארבעת היסודות נבראו תחילה ולא שהיה חומר קדום שממנו נברא העולם.
דברי רבי אבהו במדרש "שהיה בונה עולמות ומחריבן", בשילוב עם דברי רב קטינא במסכת סנהדרין על חורבן העולם באלף השביעי, מהווים בסיס לתורת השמיטות הקבלית, שעל פיה העולם נברא ונחרב במחזורים של שבעת אלפים שנה.
תורת השמיטות מופיעה בצורה מפורטת בספר התמונה ובספר הקנה, והיא הייתה מקובלת בקרב תלמידי הרמב"ן, לעומתם תלמידי האר"י התנגדו לקבל את תורת השמיטות כפשוטה.
"תורת הצמצום" היא מושג יסודי בקבלה היהודית בעיקר הלוריאנית.
התורה באה להסביר את התהליך שקדם לבריאת העולם, שבו האלוהות ("אינסוף ברוך הוא") צימצמה את עצמה ופינתה מקום על מנת לאפשר את קיומה של המציאות.
הצמצום הוא תחילתו של סדר ההשתלשלות שבסופו נברא העולם הגשמי.
בקרב המקובלים קיים ויכוח אם להבין את תורת הצמצום כפשוטה או רק כמשל.
את עיקרון הצמצום ניסח רבי חיים ויטאל, כך:
במשנה במסכת חגיגה נאמר .
לפירוש התוספות, "מה לפנים" פירושו מה היה לפני בריאת העולם.
בגמרא על משנה זו מובאת ברייתא שאוסרת בפירוש את העיסוק בשאלה מה היה לפני בריאת העולם ומתירה לשאול רק על ששת ימי בראשית.
הרמב"ם הביא את האיסור להלכה ביד החזקה, וכתב שהאיסור נכלל במצות לא תעשה של לא תתורו.
בטעם האיסור כתב הרמב"ם שמחשבות אלו גורמות לאדם "לעקור עיקר מעיקרי התורה...ונמצא יוצא לידי מינות".
רב סעדיה גאון כתב שהאיסור הוא רק על מי שחוקר בדבר על פי שכלו ולא על פי דברי הנביאים.
בתלמוד ירושלמי מובאת שיטת רבי יונה בשם רבי אבא המתירה לאדם לעסוק בנושא בינו לבין עצמו או בראשי פרקים.
קודמן חלבון, הנקרא גם פרו-חלבון או פרו-פפטיד, הוא חלבון לא פעיל, או פפטיד לא פעיל, שניתן להפוך אותו לצורה פעילה של החלבון או הפפטיד על ידי עיבוד חלבונים לאחר התרגום, למשל על ידי פירוק חלק מהמולקולה או הוספה של מולקולה אחרת.
שם הקודמן לחלבון מופיע לעיתים קרובות בתור הקידומת "פרו", למשל פרואינסולין ופרופיומלנוקורטין, ששניהם פרו-הורמונים.
קודמני חלבון משמשים לעיתים קרובות אורגניזם כאשר החלבון המיוצר עלול להזיק, אך צריך להיות זמין בהתראה קצרה או בכמויות גדולות.
קודמני אנזים נקראים זימוגנים או פרו-אנזימים.
דוגמאות לכך הם אנזימים של מערכת העיכול בבני אדם.
כמה קודמני חלבון מופרשים מהתא.
רבים מהם מסונתזים עם פפטיד אות (Signal peptide) N-טרמינלי המכַוון אליהם לשם הפרשה.
בדומה לחלבונים אחרים המכילים פפטיד אות, השם שלהם כולל קידומת pre.
לכן הם נקראים פרה-פרו-חלבונים או פרה-פרו-פפטידים.
פפטיד האות מבוקע ברטיקולום האנדופלזמי.
פרו-רצפים הם אזורים בחלבון החיוניים לקיפולו הנכון, לרוב במעבר של חלבון ממצב לא פעיל למצב פעיל.
פרו-רצפים עשויים להיות מעורבים גם בהובלה והפרשת פרו-חלבון.
פרו-דומיין (או פרודומיין) הוא מתחם הקיפול של פרופרוטאין.
רשת החדשות קודס היא סוכנות חדשות פלסטינית שנוסדה ב-2011.
הרשת זכתה למעקב נרחב ברשתות החברתיות בסביבות 2015, בזכות סיקור וידאו והפצה מהירה של הסלמות בסכסוך הישראלי-פלסטיני, שהפך אותה לפופולרית כמו אל-ג'זירה, ופנתה במיוחד לצעירים פלסטינים.
אתר האינטרנט של רשת קודס נחסם על ידי הרשות הפלסטינית ב-2019, כחלק מ"מאבק נגד התנגדות".
חלק מהדפים של הרשת נחסמו גם על ידי כמה אתרי מדיה חברתית ב-2019 ו-2023.
הרשת מצהירה שהיא עצמאית ומממנת את עצמה באמצעות פרסומות, ושמטרתה "לחשוף את מעשי הכיבוש הישראלי".
עם זאת, היא צברה מוניטין של הזדהות עם ארגוני טרור, ותוארה כמזוהה עם חמאס.
הרשת מציעה סיקור בשפות ערבית ואנגלית.
בשנת 2015 דיווח אתר החדשות ה-Christian Science Monitor כי הרשת מנוהלת על ידי 12 כתבים עצמאיים ו-60 כתבי שטח מתנדבים, וכי סיקור הווידאו המהיר שלה ברשתות החברתיות על ההסלמות האחרונות בסכסוך הישראלי-פלסטיני הפך אותה לפופולרית כמו אל-ג'זירה.
הרשת התגאתה אז בכ-3.8 מיליון עוקבים בפייסבוק וב-269,000 עוקבים בטוויטר שסיקרו את הסכסוך.
Associated Press דיווחה באותה שנה שישראלים טוענים שהמדיה החברתית הפלסטינית עוזרת לתדלק מעגל של אלימות, בעוד שפלסטינים אמרו שאתרים כאלה רק משקפים את האלימות והכיבוש הישראלי והתסכול הפלסטיני, ושהמדיה החברתית משקפת את המציאות ואינה יוצרת אותה.
היא גם דיווחה כי בעוד הרשת טוענת שהיא עצמאית, יש לה מוניטין של קשר עם ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
האתר מייצר הכנסה מפרסומות וממנויים של הודעות טקסט, ועורכיו הצהירו כי הם "אינם מקבלים מימון מאף קבוצה פוליטית וכי הם שואפים לחשוף את מעשי הכיבוש הישראלי".
לפי האתר Mondoweiss, האתר של רשת קודס היה בין 59 אתרי אינטרנט שנחסמו על ידי הרשות הפלסטינית ב-2019, מהלך שהיא תיארה כחלק מדיכוי מתמשך נגד האופוזיציה ומקולות המתנגדים לנשיא אבו מאזן באמצעות צנזורה מקוונת.
המהלך זכה לפרסום נרחב לאחר שפלסטינים מחו על החסימות ברשתות החברתיות וברחוב.
טוויטר השעתה לאחר מכן את החשבונות של QNN בנובמבר 2019 כחלק מפעולות רחבות יותר נגד חשבונות הקשורים לארגוני טרור כמו חמאס וחזבאללה.
בינואר 2021, טיקטוק חסמה את החשבון של QNN, והצהירה כי מדובר במהלך הקשור לתוכן החשבון.
חברת מטא השעתה את העמודים באנגלית ובערבית של QNN לאחר טבח שבעה באוקטובר.
סינדיקט החדשות היהודי דיווח ב-2023 כי האגודה היהודית האוסטרלית מתחה ביקורת על האתר כ"פלטפורמת תעמולה אנטישמית אנטי-ישראלית ידועה לשמצה המזוהה עם חמאס".
עיתונאי רשת קדס, יחיא אל-יעקובי, זכה בפרס סמיר קסיר לחופש העיתונות על ידי משלחת האיחוד האירופי ללבנון וקרן סמיר קסיר.
הפרס ניתן בקטגוריית מאמר דעה לכבוד מאמרו של אל-יעקוב על הריגתו של איאד אל-חלאק, שכותרתו "אוטיסט, נהרג על ידי משטרת ישראל בדרכו לבית הספר - איאד אל-חלאק, ג'ורג' פלויד הפלסטיני" וכן פורסם על ידי QNN ב-1 במרץ 2021.
מנהלת הרשת, שרי מנצור, והצלם העצמאי חסונה סלים נהרגו בהתקפה אווירית ישראלית על מחנה הפליטים בורייג' במרכז עזה ב-18 בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל, בתקרית שאותה גינתה אונסק"ו וקראה "להגן על אנשי תקשורת ולבצע חקירה עצמאית כדי לקבוע את נסיבות הטרגדיה הזו".
קודקס דרזדן הוא ספר מאיה עתיק שנכתב ביבשת דרום אמריקה, ומתוארך למאה ה-11 או ה-12. הקודקס מכיל מידע הנוגע לטבלאות אסטרונומיות ואסטרולוגיות, מידע על מפגשים של כוכבי לכת וירחים, התייחסויות דתיות, עונות השנה, מחלות ורפואה.
זהו אחד הספרים הבודדים ששרדו מתרבויות מסו-אמריקה לפני הגעת האדם הלבן, לאחר שמאות אלפי ספרים דומים נשרפו על ידי כמרים ספרדים כ"עבודות שטן".
הקודקס התגלה מחדש בעיר דרזדן, גרמניה, ומכאן שמו הנוכחי של הספר.
הוא ממוקם במוזיאון של ספריית המדינה הסקסונית.
בעבר האמינו שהוא הספר העתיק ביותר ששרד מתרבויות דרום אמריקה, אך בספטמבר 2018 הוכח שקודקס מאיה ממקסיקו, שנודע בעבר כקודקס גרולייר, קדם לו בכמאה שנים.
הספר ספג נזקי מים חמורים במהלך מלחמת העולם השנייה.