tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לי היה אמור לבקר בישראל בנובמבר 2010, כאורח בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, אך ביטל את ביקורו בשל אישור תיקון לחוק האזרחות על ידי ממשלת ישראל.
במכתב שכתב, הוא מציין שאין בכוונתו להגיע לישראל עד אשר יינתן פתרון הוגן לפלסטינים.
ב-2019 הוא ואמנים בריטים נוספים כמו פיטר גבריאל ורוג'ר ווטרס קראו להחרים את האירוויזיון בישראל.
מייק לי הוא יוצר קולנוע ותיאטרון ריאליסטי.
סרטיו ומחזותיו, הם דרמות ריאליסטיות העוסקות בחייהם הרגילים והיומיומיים של אנטי גיבורים בני המעמד הבינוני הנמוך (יצירותיו המוקדמות), ובני מעמד הפועלים (יצירותיו המאוחרות).
בניגוד לבמאי הקולנוע קן לואץ', אליו נוהגים להשוותו, לי, אינו במאי בעל אג'נדה פוליטית מוגדרת, אשר סרטיו משמשים כאמצעי לבטאה.
האג'נדה שלו היא הומנית עם נגיעות חברתיות.
להוציא סרטו "עירום" ודרמת הטלוויזיה "Meantime", שבהם גיבוריו עומדים מחוץ לסדר החברתי ומורדים בו ו"Four Days In July" המתאר את החיים בצילה של המלחמה בבלפסט, עיקר העניין של לי ככותב וכבמאי הן הדמויות - אופיין, חייהן, רגשותיהן והיחסים שהם מנהלים עם אחרים.
לי כתב וביים כ-20 מחזות לתיאטרון האנגלי.
המפורסם בהם הוא "המסיבה של אביגייל" (Abigail's Party) שהועלה על הבמה ב-1977 והוסרט ל"תיאטרון הכורסה" של ה-BBC.
המחזה הוא קומדיה עוקצנית על חייה של משפחה זעיר בורגנית, והוצג על במות רבות ברחבי העולם, כולל הפקה בישראל בסטודיו למשחק ניסן נתיב ב-2004. ב-2002, ביובל ה-25 להפקת המקור הוא הועלה בלונדון, וזכה למועמדות לפרס על שם לורנס אוליבייה על החידוש התיאטרלי המוצלח של השנה.
ב-2005, אחרי 12 שנים של שתיקה תיאטרלית, חזר לי לבמה עם מחזה חדש, "אלפיים שנות" (Two Thousand Years).
במחזה, שמספר את סיפורם של שלושה דורות במשפחה יהודית לונדונית, השתמש לי לראשונה בשורשיו היהודים ואפילו שילב את הזווית הישראלית בדמותו של צעיר ישראלי, בן זוגה של אחת מבנות המשפחה.
המחזה זכה להצלחה גדולה בקופות ולבקורות מעורבות: שבחים למשחק המעולה ולעבודת הבימוי, לצד התייחסות ביקורתית למחזה עצמו.
ב-1971, ביים את סרטו הראשון "רגעי עצב" (Bleak Moments), ומשלא קיבל הזדמנות לביים סרט קולנוע נוסף, פנה לטלוויזיה, אשר בה פעלו באותה תקופה במאים איכותיים נוספים כמו קן לואץ' וסטיבן פרירס.
הוא כתב וביים דרמות בעיקר עבור ה-BBC.
בהם: "Grown-Ups" הקומי, שהוקרן ב-1980 ומספר את סיפורו של זוג החי בקנטרברי, משפחתם, חבריהם ושכניהם.
"Home Sweet Home" המלנכולי יותר, הוקרן ב-1984 ומספר על כישלון ליצור קשר ועל בדידות דרך תיאור חייהם של שלושה דוורים ומשפחותיהם.
"Meantime" הוסרט ב-1984 עבור ערוץ 4 והוא סרט הטלוויזיה הפוליטי ביותר של לי.
הוא מספר על קשר אמיץ בין שני אחים בשנות העשרים לחייהם, החיים עם הוריהם במזרח לונדון ומתאר את היאוש של דור שלם של צעירים מובטלים באנגליה תחת שלטונה של מרגרט תאצ'ר.
ב-1988, 17 שנים לאחר סרט הקולנוע הקודם שלו, חזר לי לתעשיית הקולנוע וזכה להצלחה והכרה, כולל מועמדויות לפרס אוסקר ופרסים בפסטיבל קאן ואחרים .
סרטי הקולנוע שלו, הם המשך ישיר של יצירתו עד כה, עם העברת המיקוד למעמד הפועלים והעמקת יכולת ההבנה האנושית.
עירום (1993) - מספר את סיפורו של ג'וני, צעיר זועם שנמלט ממנצ'סטר ללונדון מפני נקמת משפחה של נערה שאנס.
הוא מסתובב בלונדון נטולת זוהר, אפרורית וקשוחה, יורק עליה את זעמו ויאושו ולמרות אכזריותו, הציניות והאגרסיביות שלו הוא מצליח לעורר חמלה מחד, והיסחפות אחר טירופו מאידך.
את התפקיד הראשי מגלם דייוויד תיוליס שזכה עבור תפקידו בפרס השחקן בפסטיבל קאן.
סודות ושקרים (1996) - סינתיה, פועלת קשת יום המגדלת את בתה המתבגרת, פוגשת צעירה שחורה שמציגה את עצמה כבת שאותה ילדה ומסרה לאימוץ לפני שנים רבות.
סיפורן, וסיפורו של אחיה של סינתיה, הצלם המצליח, ואשתו הקרה, והתמודדותן של הדמויות עם הסודות והשקרים שנחשפים בחייהם, הם החומרים של סרט זה של לי, שהוא היותר אופטימי בסרטיו.
הסרט זכה ב-5 מועמדויות לפרס אוסקר, בפרס דקל הזהב ובפרס השחקנית (ברנדה בלתין על תפקיד נהדר כסינתיה) בפסטיבל קאן ובפרסים רבים אחרים.
טופסי טרווי (1999) הוא סרט חריג בפילמוגרפיה של מייק לי.
הסרט הוא סרט מוזיקלי תקופתי, המספר את סיפורם של גילברט וסאליבן, כותבי האופרטות המצליחים של סוף המאה ה-19, יצירתם, היחסים ביניהם ועולמה של להקת התיאטרון הססגונית שלהם.
בוירה דרייק (2004), חוזר לי לסביבה המוכרת של סרטיו, עולם מעמד הפועלים.
וירה דרייק, אשה נשואה ואם ל-2, עובדת בניקיון בתים ועוזרת, ללא ידיעת משפחתה, לנערות צעירות בהריון לבצע הפלה.
השנה היא 1950. הפלות אינן חוקיות באנגליה, ולאחר שאחת הנערות מגיעה לבית חולים בעקבות ההפלה, מתחילה חקירה, ורה נחשפת ועולמה מתמוטט.
ב-6 באוקטובר 2010 הוצג בפסטיבל הסרטים בניו יורק סרטו החדש "עוד שנה", העוקב אחר התרחשויות במשך עונות השנה במשפחה חמימה תוך בחינת יחסיה עם חבריה הבודדים.
שחקנים ראשיים ג'ים ברודבנט, לסלי מנוויל, רות שין.
בספטמבר 2025 לי היה בין יותר מ-1,200 אנשי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה שחתמו על עצומה בה הם מתחייבים שלא לעבוד עם מוסדות וחברות קולנוע ישראליות שלטענתם "מעורבות בפשעי מלחמה, ג'נוסייד ואפרטהייד נגד העם הפלסטיני".
מייק לי זכה, עבור סרטי הקולנוע שלו, באין ספור פרסים ומועמדויות ברחבי העולם, בפסטיבלים ומטעם ארגוני מבקרים ידועים יותר וידועים פחות.
הרשימה להלן כוללת את פירוט הפרסים המוכרים ביותר.
|תקוות גדולות||1988|| 5 פרסים 2 מועמדויות ||שונות
|עירום||1993||8 פרסים 3 מועמדויות בהם:||שונות
בימוי - מייק לי (פ)
השחקן הטוב ביותר - דייוויד תוליס (פ)
פרס דקל הזהב - הסרט הטוב ביותר (מ)
השחקנית הטובה ביותר - ברנדה בלתין
שחקנית המשנה הטובה ביותר - מריאן ג'ין-בפטיסט
פרס דקל הזהב - הסרט הטוב ביותר
השחקנית הטובה ביותר בסרט דרמטי - ברנדה בלתין (פ) שחקנית המשנה הטובה ביותר - מריאן ג'ין-בפטיסט (מ)|-
|ילדות קריירה||1997|| 3 פרסים 2 מועמדויות ||שונות
עיצוב תלבושות - לינדי המינג (פ) איפור - כריסטין בלנדל, טרפור פראוד (פ) תסריט - מייק לי (מ) תפאורה (מ)|-
השחקן הטוב ביותר - ג'ים ברודבנט (פ) פרס אריה הזהב - הסרט הטוב ביותר (מ)|-
|הכל או לא כלום||2002|| 3 פרסים 7 מועמדויות בהם:||שונות
השחקנית הטובה ביותר - אימלדה סטנטון
השחקנית הטובה ביותר בסרט דרמטי - אימלדה סטנטון
פרס אריה הזהב - הסרט הטוב ביותר
השחקנית הטובה ביותר - אימלדה סטונטון
עיצוב תלבושות - ז'קלין דורן
|פרס סטלייט לתסריט המקורי הטוב ביותר
כל הדרמות להוציא "Meantime" הוסרטו עבור ה-BBC.
1977 Abigail's Party ("המסיבה של אביגיל", הועלה בשנת 2012 על ידי תיאטרון אנסמבל הרצליה) Kiss Of Death 1977
מייקל תומאס מודנו ג'וניור הוא שחקן הוקי קרח אמריקאי לשעבר, ששיחק בעיקר בקבוצת הזיכיון מינסוטה נורת'סטארס/דאלאס סטארס.
הוא בילה את העונה האחרונה של קריירת ה-NHL שלו בעיר הולדתו דטרויט רד וינגס.
כמוביל השערים והנקודות בכל הזמנים בקרב שחקנים ילידי אמריקה בתולדות ה-NHL, מודנו נחשב לאחד משחקני הוקי קרח ילידי אמריקה הגדולים בכל הזמנים.
מודנו נבחר ראשון בדראפט על ידי הנורת'סטארס ב-1988, ולאחר שהקבוצה עברה לטקסס הוא עזר לסטארס לזכות בגביע סטנלי ב-1999.
מודנו נחשב לאחת הדמויות המשפיעות ביותר בהפיכת ההוקי בטקסס ובדרום ארצות הברית.
מודנו הוכנס להיכל התהילה של ההוקי ב-17 בנובמבר 2014. בשנת 2017, הוא נבחר לאחד מ-100 שחקני הNHL- הגדולים ביותר.
בשנת 2019, הוא נכנס להיכל התהילה של ה-IIHF.
מודנו נולד בליבוניה, מישיגן, הילד השלישי והבן היחיד של מייקל האב וקארן מודנו.
הוא גדל בעיר היילנד, ובגלל שגרם לבעיות בבית הספר עם התנהגותו השובבה, חבר של אביו הציע להכניס את מודנו לספורט קבוצתי כדי לשלוט בו.
מייקל האב היה חובב הוקי, והחליט ללמד את בנו בן השבע החלקה על הקרח.
הוא למד זאת היטב, וכעבור שישה חודשים הוכנס לקבוצות הוקי מקומיות.
בצעירותו, הוא היה חלק מקבוצת דטרויט רד וינגס בטורניר ההוקי לילדים הבינלאומי של קוויבק ב-1982. כדי לבלות את קריירת ההוקי החובבנית שלו עם מועדון ההוקי טריפל AAA של דטרויט קיסר, עברה משפחת מודנו לווסטלנד, שם גם למד בתיכון פרנקלין (ליבוניה, מישיגן).
הוא הגיע לנבחרת בוגרים בגיל ארבע עשרה כשחבריו לקבוצה היו מבוגרים ממנו בשנתיים עד שלוש.
בעונת 1984-85, מודנו כבש 50 שערים ו-50 בישולים בדרך לזכייה באליפות ארצות הברית בהוקי הלאומי ב-1985. בילדותו החליט מודנו לבחור את החולצה שלו עם המספר 9 בתור כבוד לטד ויליאמס, אליל של אביו שהעריץ את בוסטון רד סוקס, וגם לגורדי האו מדטרויט רד וינגס.
ב-1986 הוזמן מודנו בן ה-16 על ידי המאמן ריק וילסון מהנסיך אלברט ריידרס להגיע לססקצ'ואן ולהצטרף לקבוצת ל-WHL.
במשחקו הראשון, הוא כבש שלושער ובשנה השנייה שלו, מודנו היה חלק מקבוצת האול סטאר של ה-WHL.
ארבעה ימים לאחר יום הולדתו השמונה עשר של מודנו, מינסוטה נורת'סטארס בחרו בו כבחירת הדראפט הכללית הראשונה בדראפט ה-NHL של 1988. מודנו היה האמריקני השני שנבחר ראשון בדראפט, אחרי בריאן לוטון ב-1983. בעיות חוזה הובילו את מודנו לשחק עוד עונה אחת עם הריידרס.
הנורת'סטארס החתימו את מודנו בחג המולד של 1988, והוא הצטרף לקבוצה לעונת 1989-90. הוא הבקיע את שער ה-NHL הראשון שלו נגד גלן הילי מהניו יורק איילנדרס, והייתה לו עונת רוקי טובה שעזרה לו להיות בקבוצת ה-NHL אול רוקי ולהיות מועמד לזכיית גביע קאלדר.
הוא הפסיד באופן שנוי במחלוקת לסרגיי מקארוב בן ה-31, שכבר שיחק באליפות הליגה הסובייטית למעלה מ-12 שנים; זה הוביל למחסום גיל 26 עבור מועמדי גביע קאלדר מהשנה שלאחר מכן ועד היום.
למרות ההתחלה הטובה, מודנו ספג לא פעם ביקורת במינסוטה כמי שהצליח בתת-הישג..
על כך תעיד עונה ב' שבה הנורת'סטארס העפילו לגמר גביע סטנלי, אך תפוקת הנקודות של מודנו ירדה, תוך כדי התעמתות עם המאמן בוב גייני על סגנונו ההגנתי הגלוי.
ב-1992 חתם מודנו על הארכה של ארבע שנים שהפכה אותו לחבר בקבוצה עם השכר הגבוה ביותר, שקיבל 2 מיליון דולר בשנה.
בהמשך התברר באותה עונה שזוהי עונתו הטובה ביותר, כאשר צבר 93 נקודות בעונת 1992-93 וזכה בהזמנתו הראשונה למשחק האול סטאר ב-NHL.
לפני עונת 1993–94, הנורת'סטארס עברו לדאלאס כדי להפוך לדאלאס סטארס.
בהתחשב במעבר לטקסס כהזדמנות להתחלה חדשה, עם ציפיות שונות מהאוהדים ומהתקשורת, מודנו החליט לקבל את ההצעות של גייני להפוך לשחקן מושלם יותר ולבצע יותר התקפות.
מודנו רשם שיא אישי של 50 שערים ושוב צבר 93 נקודות.
עד מהרה הוא הפך לאליל בדאלאס, והפך לשחקן שמכר הכי הרבה חולצות וקיבל הכי הרבה מכתבים.
במהלך שתי העונות הבאות, מודנו התחלש ביכולת כבישת השערים שלו והיו לו פציעות רבות – זעזוע מוח, פציעה בברך וקרע בגידים בקרסול - אך שיפר את משחק ההגנה שלו.
למרות זאת, הסטארס לא הצליחו להעפיל לפלייאוף גביע סטנלי 1996, וגייני פרש מתפקיד המאמן הראשי, בעוד הוא נשאר בתור מנכ"ל.
קן היצ'קוק התקבל לעבודה ב-8 בינואר 1996, כמאמן של דאלאס, התקין מערכת בעלת תודעה הגנתית תוך שהוא מבקש ממודנו להתרכז בהתקפה שלו ולהשתמש בו באופן שגרתי יותר - במקום 15-18 הדקות שבהן שיחק תחת גייני, מודנו שיחק באופן שגרתי במשך 25 דקות עם היצ'קוק.
בסיוע הרכש החדשים ג'ו ניונדיק וסרגיי זובוב, מודנו הוביל את הסטארס לזכייה בליגה המרכזית בעונת 1996-97 ב-NHL.
בפלייאוף גביע סטנלי 1998, עם השוער החדש אד בלפור, הגיעו הסטארס לגמר החטיבה המערבית.
בכל אופן, הם לא עמדו בפני האלופה הנוכחית באותה עת שהייתה בדרכה לזכות פעם נוספת ברציפות בגביע, הדטרויט רד וינגס ונוצחו בשישה משחקים.
בשנת 1999, מודנו זכה בגביע סטנלי עם הסטארס, כששיחק בכל ששת משחקי הגמר מול באפלו סייברס למרות ששבר את מפרק ידו במשחק השני.
מודנו סייע בחמשת השערים האחרונים של הסטארס בסדרה, כולל גם במשחק 5 וגם במשחק 6, ובשער האחרון.
הוא הוביל את הסטארס עם 23 נקודות בפלייאוף, כשכל שבעת המשחקים בגמר צבר אסיסטים.
הסטארס חזרו לגמר בשנת 2000 מול ניו ג'רזי דווילס.
מודנו כבש את שער ההארכה שהעניק לסטארס ניצחון במשחק 5, אך במשחק 6 בדאלאס, הדווילס הובילו בסדרה 4-2.
מודנו רשם ממוצעים של 78 נקודות לעונה בין השנים 1996 ל-2002, והיה גם אחד מהחלוצים המובילים של ה-NHL בפלוס/מינוס בטווח זה.
שיא הנקודות בקריירה של מודנו במשחק הוא שש (2-4-6) מול האנהיים דאקס, ויש לו שבעה שלושער בקריירה.
הקרב היחיד שלו בקריירה היה נגד רוד ברינד'אמור.
הוא גם היה מועמד לגביע פרנק ג'יי סלקה (2001), וגביע ליידי בינג (2003).
בתור שחקן ותיק של דאלאס, הוא רשם למעלה מ-1,000 נקודות NHL והפך לקפטן הסטארס ב-2003. במהלך עונת 2005, מודנו שקל לחתום בבוסטון ברואינס, אבל הוא החליט להישאר בסטארס לאחר שהבעלים טום היקס התערב.
מודנו חתם על הארכת חוזה לחמש שנים עם דאלאס ב-5 באוגוסט 2005. ב-29 בספטמבר 2006, ברנדן מורו החליף אותו כקפטן הסטארס; מודנו שירת בתור קפטן חלופי מאז ועד 2010, תפקיד בו כיהן בעבר בין 1995 ל-2003.
מודנו כבש את השער ה-500 שלו בעונה הסדירה ב-13 במרץ 2007, עם 10:24 בסיום השליש ה-3 בניצחון רגיל נגד אנטרו ניטימקי מפילדלפיה פליירס עם אסיסטים של אנטי מיטינן וג'ון קלם.
הוא רק כובש השערים ה-14 שכובש 500 שערים עם קבוצה בודדת והשחקן ה-39 שמגיע ל-500 שערים בסך הכול.
ב-17 במרץ 2007, במשחק חוץ מול נאשוויל פרדטורס, מודנו כבש את שעריו ה-502 וה-503 בקריירה בהפסד 3-2, ובכך עבר את השיא ה-NHL של ג'ו מולן (502) עבור הכי הרבה שערים שהבקיע שחקן אמריקאי.
מודנו מחזיק גם בשיא ה-NHL בכל הזמנים עבור הכי הרבה נקודות שצבר שחקן יליד ארצות הברית.
הוא שבר את השיא, שהיה שייך בעבר לפיל האוסלי, ב-7 בנובמבר 2007, כשהבקיע שני שערים בחמש הדקות הראשונות, כאשר שובר השיא היה שער קצר במתפרצת, מול סן חוזה שארקס.
באותו לילה, בין שיחות הברכה שלו הייתה אחת מהאייר פורס 1, מנשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, דיבר איתו במשך כמה דקות על השיא.
21 בנובמבר 2007, היה "ליל המחווה של מייק מודנו" באמריקן איירליינס סנטר, שם זכה מודנו לכבוד על ידי הזיכיון על הישגיו בהוקי האמריקאי.
מי שדיברו בטקס שלפני המשחק כללו את ברט האל, ג'ו מולן, פיל האוסלי והבעלים של סטארס טום היקס.
בסיום ערב רגשי, מודנו המשיך מאוחר יותר להבקיע את שער השוויון במשחק, כמו גם שער בפנדל בניצחון 3-2 של הסטארס מול אנהיים דאקס.
כשהייצור שלו ירד מ-2007 ל-2010, מודנו שיחק אחרי תקופת החוזה שלו, שפג לאחר עונת 2009-10. במשחק האחרון של אותה עונה (ששיחק במקרה במינסוטה, שם החל מודנו את הקריירה המקצוענית שלו), הצדיע מודנו במחווה וידאו ובתשואות סוערות, ומונה לשחקן הסטארס הראשון במשחק, המחליק על הקרח לבוש בחולצת מינסוטה נורת'סטארס.
ב-29 ביוני 2010, הסטארס הודיעו כי מודנו לא ייחתם מחדש על חוזה לעונת 2010-11. לאחר ששקל על פרישה או חתימה בדטרויט רד וינגס (במדינתו) או במינסוטה וילד (במדינה שבה החל את קריירת ה-NHL שלו), הוא חתם על חוזה לשנה אחת עם הרד וינגס.
מכיוון שחולצה מספר 9 הוצאה לגמלאות על ידי הרד וינגס, מודנו החליף את מספרו ל-90 במקום.
המאמן מייק בבקוק הביע רצון שמודנו ירכז את הקו השלישי של דטרויט עם דן קלירי ויז'י האדלר.
ב-5:35 בשליש הראשון של פתיחת הבית של דטרויט 2010-11, במשמרת השנייה שלו בלבד, מודנו קיבל מסירה מקלירי והביס את שוער אנהיים ג'ונאס הילר עבור השער הראשון שלו כשחקן ברד וינגס.
הזמן של מודנו עם הרד וינגס הסתיים בנימה חמוצה כאשר בבקוק עשה לו שריטה בריאה למשחק הפוטנציאלי ה-1,500 שלו בעונה הסדירה ב-NHL.
מודנו סיים את הקריירה שלו עם 1,499 משחקים בעונה הרגילה.
ב-23 בספטמבר 2011, לאחר 21 עונות ב-NHL, מודנו הודיע רשמית על פרישה מהוקי במסיבת עיתונאים בדאלאס.
מודנו היה השחקן הפעיל האחרון ששיחק בשנות ה-80, יחד עם מארק רצ'י, כמו גם השחקן הפעיל האחרון ששיחק במינסוטה נורת'סטארס.
הסטארס החתימו את מודנו על חוזה ליום אחד כדי לאפשר למודנו לפרוש כשחקן דאלאס סטארס.
בינואר 2013, מודנו הפך למושל חלופי ויועץ בכיר במשרד הסטארס.
הוא תיאר את תפקידו כ"הצד העסקי של הארגון", משיכת מעורבות של עסקים מקומיים לקבוצה, כמו גם להביא יותר אוהדים למשחקי הסטארס.
בשנת 2019, מודאנו נשכר על ידי מינסוטה ויילד לשמש כיועץ בכיר במשרד הקדמי.
מודנו הוא המייסד והסגן הנוכחי של קרן מייק מודנו בע"מ, אשר מעלה מודעות ומימון לארגונים המציעים חינוך וסיוע לילדים ולמשפחות שנפגעו מהתעללות בילדים, פועלת בהצלת כלבים וגם התאחדה עם פרויקט הלוחם הפצוע.
יתרה מכך, מאז תחילת הקריירה שלו ב-NHL, מודנו היה קשור פעמים רבות הן לארגוני צדקה והן לקהילת טקסס בכלל.
היה לו גם קו בגדים משלו במהלך שנות ה-90.
מודנו היה אחד ממספר אנשי ספורט שהופיעו בסדרה של ויגנטים עבור כוכב העל מיסטר פרפקט, כאשר פרפקט שיחק כשוער שמציל כל חבטה כולל זו של מודנו.
מודנו הופיע בקטע קצר עם חברו לקבוצה בזיל מקריי בסרט "אלופים על הקרח" ("The Mighty Ducks") משנת 1992. מודנו קיבל שובר חברות לגילדת שחקני המסך עבור התפקיד.
מודנו הוא שחקן גולף נלהב, לאחר שהכיר את אשתו השנייה במגרש גולף, ושיחק בכמה תחרויות לאחר הפרישה.
בליל המחווה של מייק מודנו, ארגוני דאלאס סטארס ואנהיים דאקס הציגו לו חבילות גולף, אחת מהן הייתה לקורס במועדון הגולף המלכותי והעתיק של סנט אנדרוס בסקוטלנד.
שותפו לגולף הוא לעיתים קרובות חברו לשעבר בקבוצת הסטארס ברט האל.
בסיבוב השני של אליפות הגולף של אישיויות אמריקאיות מפורסמות ב-2021 בגומה ה-18, מודנו פגע באלבטרוס בפעם הראשונה בתולדות האירוע.
התוצאה של הזריקה שלו פנימה העניקה לו שוויון יתרון כאשר ג'ון סמולץ נכנס לסיבוב השלישי והאחרון.
האל ומודנו ניהלו מסעדה בדאלאס, Hully & Mo Restaurant and Tap Room, מ-2008 עד 2012. בשנת 2003, בעיירה ווסטלנד, שבה התגורר מודנו במהלך קריירת ההוקי הקטנה שלו והוריו עדיין מתגוררים שם, שינתה את שמו של משטח החלקה על הקרח שלהם לאצטדיון הקרח של מייק מודנו.
מודנו מחזיק במספר שיאים ותשבחות בתולדות ה-NHL, כמו 561 שערים של שחקן יליד ארצות הברית, 1374 נקודות של שחקן יליד אמריקאי, 146 נקודות פלייאוף בקריירה של שחקן יליד אמריקאי, ו-1,499 משחקים ששוחקו על ידי חלוץ יליד אמריקאי.
הישגים אלו ואחרים מובילים להרבה עמיתים וסופרי ספורט שהתייחסו למודנו כאחד מגדולי שחקני ההוקי קרח ילידי אמריקה בכל הזמנים.
במהלך קריירת המשחק שלו, הוא נודע בזכות המהירות שלו, האינסטינקטים ההתקפיים, הניקוד, שליטה בדיסקית ויכולת ההחלקה על הקרח בקרב בני גילו, ונחשב בזכות סגנון המשחק והכישורים הרחב שלו.
ב-21 בינואר 2007, ה-NHL הכריזה על מודנו כשגריר מיוחד לחגיגת האולסטאר של NHL 2007, הודות לתרומותיו הרבות להבאת משחק האולסטאר הלאומי ה-55 של ליגת ההוקי הלאומית בדאלאס וגם על תרומתו להוקי בדאלאס.
מודנו, מוביל הסטארס בכל הזמנים במספר קטגוריות סטטיסטיות וחבר בזיכיון במשך כל 17 שנות הקריירה שלו, הופיע באירועי אולסטאר נבחרים והנחית את הדיסקית בהתמודדות טקסית לפני המשחק ב-24 בינואר 2007.
ב-8 במרץ 2014, הדאלאס סטארס הוציאו לגמלאות את חולצה מספר 9 של מודנו.
באותה תקופה הוא היה רק השחקן הרביעי בהיסטוריה של קבוצת זיכיון שזכה לכבוד הזה.
ב-17 בנובמבר 2014, מודנו הוכנס להיכל התהילה של ההוקי.
לרגל יום השנה ה-100 ל-NHL ב-2017, מודנו נבחר לאחד מ-100 שחקני ה-NHL הגדולים ביותר, שנבחרו על ידי פאנל של 58 אנשים, כולל חברי תקשורת, בוגרי NHL ומנהלי NHL.
בשנת 2019, מודנו הוכנס להיכל התהילה של ה-IIHF.
בשנת 2022, האתלטיק דירג את מודנו במקום ה-51 ברשימת "NHL99" של 100 השחקנים הטובים ביותר בהיסטוריה המודרנית של ה-NHL.
דאלאס סטארס הכריזו על חשיפת פסלו של מייק מודנו באמריקן איירליינס סנטר ב-16 במרץ 2024. הפסל לכבוד מודנו, שעוצב על ידי עומרי עמרני, ממוקם ב-PNC Plaza מחוץ לזירה, לצד אחד מאגדת דאלאס מאבריקס דירק נוביצקי.
במהלך כהונתו בריידרס, מודנו החל לצאת עם קרי נלסון, אחותו של חבריו לקבוצה ג'ף וטוד נלסון.
באוקטובר 1999 הוא הציע לה נישואין, אך בסופו של דבר הם סיימו את האירוסים בפברואר 2000.
ב-30 בנובמבר 2006, הזמרת וילה פורד הודיעה כי מודנו, החבר שלה משכבר הימים, הציע לה נישואין במהלך סוף השבוע של חג ההודיה, 2006. מודנו ופורד נישאו בטקס קטן באתונה, טקסס, ב-25 באוגוסט 2007, שם השתתפו ברט האל ודריל סידור בתור השושבין של מודנו.
פורד התבקשה על ידי ה-NHL לכתוב בבלוג את סדרת הפלייאוף של הסטארס מ-2007; ההודעות שלה התקבלו בברכה ותמיכתה בבעלה הייתה די קולנית.
באוגוסט 2012, פורד ומודנו הודיעו שהם מתגרשים.
מודנו נישא לשחקנית הגולף אליסון מישלטי, בתם ואחייניתם של שחקני ה-NHL לשעבר ג'ו מישלטי ופט מישלטי בהתאמה, ב-1 בספטמבר 2013. יש להם תאומים (ג'ק וקייט), שנולדו ב-2014 וכן בת, ריס (נולדה ב-2016), הבן, לוקה (נולד ב-2018), והבת, קווין (ילידת 2020).
קבוצת האולסטאר המזרחית הראשונה ב-1989, WHL
קבוצת האול רוקי ב-NHL, 1990
חולצה מספר 9 הוצאה לגמלאות ב-2014
כניסה להיכל התהילה של ההוקי ב-2014
כניסה להיכל התהילה של ה-IIHF ב-2019
משחקים ששוחקו, עונה סדירה ופלייאוף (174, 1459)
שערים, עונה סדירה ופלייאוף (58, 557)
אסיסטים, עונה סדירה ופלייאוף (87, 802)
מייקל לויד "מייק" מילר הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2000–2017. שיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
מילר היה שחקן מוביל באוניברסיטת פלורידה, בה שיחק בין השנים 1998–2000 וסייע להוביל אותה לגמר טורניר ה-NCAA בשנת 2000, בו הפסידה המכללה לאוניברסיטת מדינת מישיגן.
לאחר מכן בשנת 2001 נרשם לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-5 בסיבוב הראשון על ידי אורלנדו מג'יק.
כבר בתחילת עונת הרוקי שלו סומן כאחד מהשחקנים הדומיננטיים המשחקים בליגה.
כאשר הגיעו לקבוצה שחקנים כמו טרייסי מקגריידי וגרנט היל הוא נחשב לאחד השחקנים שיסייעו להם להתמודד על אליפות הליגה עם אורלנדו.
אבל אורלנדו התדרדרה עקב ניהול בעייתי והפציעות הרבות של גרנט היל, בהנהלה הוחלט להעביר את מילר לקבוצת ממפיס גריזליס שהייתה קבוצה חסרת ניסיון לפלייאוף.
לאחר שנתיים שבהם תיפקד כשחקן חמישייה לא יציב, נהפך לשחקן השישי של הקבוצה, בשנת 2006 נבחר בתור ה"שחקן השישי" של העונה לאחר שהעמיד ממוצעים של 13.7 נקודות ו-5.4 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.
בשנת 2008 עבר מילר בעסקה לקבוצת מינסוטה טימברוולבס, וכעבור שנה, שוב בעסקה, עבר לוושינגטון ויזארדס.
ב-15 ביולי 2010 חתם מילר על חוזה לחמש שנים עם מיאמי היט.
ב-2013 חזר לגריזליז וב-2014 חתם בקבוצת קליבלנד קאבלירס על חוזה לשנתיים.
בסיום עונתו הראשונה בקאבלירס הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, ממנה שוחרר כעבור כחודשיים.
ב-1 באוקטובר 2015 חתם על חוזה לעונה אחת בדנוור נאגטס.
מייקל ג'ון "מייק" מאיירס הוא שחקן, קומיקאי ומפיק קולנוע קנדי-אמריקאי.
מאיירס קנה את פרסומו בזכות דמויותיו הקומיות שגילם במספר סרטים וסדרות טלוויזיה, המפורסמות ביותר בהן ויין מ"עולמו של ויין", אוסטין פאוורס בסדרת הסרטים בעלת אותו השם ודיבוב קולו של שרק.
מאיירס נולד בסקארבורו, אונטאריו שבקנדה.
שני הוריו של מאיירס מליברפול שבאנגליה.
למאיירס אזרחות בריטית, אמריקאית וקנדית.
כשנהיה בן 16 החל לשחק ב"ידיד לעת צרה".
מאיירס סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בשנת 1982 והצטרף לקבוצת בדרנים בטורונטו.
במסגרת זו הופיע מספר פעמים בטלוויזיה המקומית של טורונטו, בין היתר כשהוא מגלם את דמותו של ויין קמפבל, שהפכה מאוחר יותר לאחת מהמזוהות איתו ביותר.
לאחר מכן כיכב בתוכנית לילדים בטלוויזיה הבריטית, והקים מספר קבוצות קומיקאים שהעלו מופעים שונים.
מאיירס היה חלק מצוות השחקנים של התוכנית הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב" ברשת NBC האמריקנית בין השנים 1989–1996. במסגרת תוכנית זו המשיך להופיע בדמותו של ויין קמפבל.
כמו כן גילם דמות שזכתה להצלחה רבה בשם לינדה ריצ'מן שהייתה מבוססת על החותנת שלו, ששמה היה זהה.
בשנת 1992 יצר מאיירס יחד עם הקומיקאי דיינה קארווי את הסרט "עולמו של ויין", שהיה מבוסס על המערכונים בתוכנית סאטרדיי נייט לייב.
הסרט זכה להצלחה רבה, ושנה מאוחר יותר נוצר לו סרט המשך עולמו של ויין 2.
בשנת 1997 יצר מאיירס את הסרט הראשון בסדרת "אוסטין פאוורס", סרטים המהווים פארודיה על ז'אנר סרטי המרגלים של שנות ה-60. מאיירס גילם את התפקיד הראשי וכן דמויות משנה נוספות.
מאיירס דיבב את שרק בסדרת סרטי "שרק" החל משנת 2001 לצד אדי מרפי, קמרון דיאז, אנטוניו בנדרס (מהסרט השני) וג'סטין טימברלייק (מהסרט השלישי).
בשנת 1999 שיחק מאיירס לראשונה בתפקיד לא קומי בסרט הקולנוע 54. על אף שמשחקו זכה לשבחי הביקורת, הסרט לא הצליח במיוחד בקופות.
מאוחר יותר כלל מאיירס פארודיה על המועדון שעליו נסובה עלילת הסרט בסרט השלישי בסדרת אוסטין פאוורס, שם כונה "סטודיו 69".
ב-2008 שיחק מאיירס את תפקיד גורו פיטקה בסרט "לאב גורו".
בשנת 2022 יצר וכתב את סדרת המערכונים "החמשושויה" עבור נטפליקס בה מאיירס מגלם דמויות רבות.
ביוני 2000 נתבע מאיירס על ידי אולפני יוניברסל בסכום של 3.8 מיליון דולר על הפרת התחייבות כשבחר לבטל חוזה ליצירת סרט המבוסס על אחת הדמויות האחרות בתוכנית סאטרדיי נייט לייב.
מאיירס אמר כי אינו מעוניין לעשות את הסרט כיוון שהוא "מסרב להיות שותף לניסיון לרמות את צופי הקולנוע ולגזול את כספם עם תסריט גרוע", אף שהוא עצמו היה בין כותבי התסריט.
מאיירס תבע בתביעה נגדית והאירוע הסתיים בפשרה כאשר מאיירס התחייב לככב עבור האולפנים בסרט "חתול תעלול", שיצא לאקרנים בשנת 2003.
מאיירס נבחר לאחד מ-50 הקומיקאים המועדפים בסקר שנערך בקרב קומיקאים מפורסמים בשנת 2005. הוא צפוי להשתתף בקרוב בסרט על חייו של מתופף להקת המי קית' מון.
בשנים 1993–2007 היה נשוי לרובין רוזאן.
ב-2010 נישא לקלי טיסדייל, ולהם שלושה ילדים.
חבר בלהקה בשם "מינג טי", יחד עם הגיטריסטית והזמרת סוזנה הופס, לשעבר מלהקת הבאנגלס.
בין היתר ביצעה הלהקה שירים מתוך הפסקול של סרטי אוסטין פאוורס המאוחרים.
מייק ניקולס היה במאי תיאטרון ובמאי קולנוע יהודי, שנולד בגרמניה והיגר לארצות הברית.
ניקולס זכה בכל ארבעת פרסי הבידור האמריקני: האוסקר, האמי, הטוני וגראמי.
ידוע בעיקר בזכות סרטיו "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" ו"הבוגר".
ניקולס נולד בשם איגור פֶּשְקוֹבְסְקי למשפחה יהודית בברלין בירת גרמניה.
בצעירותו קיבל ניקולס חיסון נגד שעלת, והתוצאה הייתה תגובה אלרגית שבעטיה נשר כל שער ראשו.
הוא לא יכול היה לגדל שיער לכל שארית חייו וחבש פאה נכרית עד מותו.
הוא גם סבל מאותו יום מהתמוטטויות עצבים ומספר פעמים התאשפז מרצון ומיוזמתו במחלקה פסיכיאטרית.
בשנות החמישים למד באוניברסיטת שיקגו והחל להגיש תוכנית רדיו של מוזיקת פולק.
לאחר מכן חבר לשחקנית איליין מיי ויחד הם הופיעו כצמד קומי בטלוויזיה, בתיאטרון, ברדיו ואף הקליטו שלושה אלבומים מצליחים.
מספר מערכונים שלהם תורגמו לעברית בידי דני רווה והוצגו בישראל על ידי רבקה מיכאלי וגדי יגיל ("בגידה", "מודיעין 14"), ועל ידי רבקה מיכאלי ויוסי בנאי ("אמא יהודיה").
ב-1961 נפרדו דרכיהם, וניקולס הפך משחקן לבמאי.
הוא ביים בתיאטרון ארבע הצגות מצליחות מאת ניל סיימון: "יחפים בפארק" (1963), שהזניק את הקריירה של רוברט רדפורד, "הזוג המוזר" (1965), "האסיר מהשדרה השנייה" (1971) ו"מלון פלזה", בו כיכבה מורין סטייפלטון.
על ארבעתן קיבל ניקולס את פרס הטוני על הבימוי, אולם לא זכה לביים את העיבוד הקולנועי לאף אחת מההצגות הללו.
רק שנים אחר כך, ב-1988 ביים את "טירונות", על פי המחזה של ניל סיימון.
במשך חמשת העשורים האחרונים ביים ניקולס עשרות הצגות תיאטרון, שזיכו אותו בשבעה פרסי טוני: חמש פעמים כבמאי מחזות, פעם אחת כמפיק ופעם אחת כבמאי מחזמר, וכך היה לאחד הבמאים הבודדים שזכו בפרס הטוני על בימוי מחזה ועל בימוי מחזמר.
סרטו הראשון כבמאי קולנוע היה הדרמה עטורת השבחים "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" (1966), עיבוד למחזהו הנודע של אדוארד אלבי.
הסרט היה להצלחה קופתית מרשימה וזכה בחמישה פרסי אוסקר (מתוך 13 מועמדויות).
שנה אחר כך זכה באוסקר, כבמאי הטוב ביותר, על סרט הפולחן "הבוגר", שהפך את דסטין הופמן לכוכב גדול.
גם בקולנוע הפגין ניקולס רב-גוניות כשביים דרמות מצליחות כ"סילקווד" ו"בנוגע להנרי" לצד קומדיות כ"צביטה בלב" ו"גלויות מהחיים" ואף סרטי מדע בדיוני ופנטזיה כ"זאב" ו"מאיזה כוכב אתה?".
את השחקנים האהובים עליו - ג'ק ניקולסון, מריל סטריפ, האריסון פורד ואמה תומפסון - הירבה ללהק לסרטיו.
בנוסף, 16 שחקנים שונים אותם ביים ניקולס בסרטיו קיבלו מועמדות לפרס האוסקר.
בשנות האלפיים התמקד בבימוי מחזות לקולנוע.
ב-2004 ביים את סרט הקולנוע "קרוב יותר", עיבוד למחזה זוכה פרס הטוני של פטריק מארבר, שהביא לנטלי פורטמן ולקלייב אוון מועמדות ראשונה לפרס האוסקר.
בשנת 2010 זכה בפרס על מפעל חיים מטעם מכון הסרטים האמריקני.
ניקולס התחתן ארבע פעמים (אשתו האחרונה הייתה דיאן סויר לה נישא ב-1988).
בנו מקס ניקולס התחתן עם רייצ'ל ניקולס בטקס יהודי שנערך בוונציה.
"מלאכים באמריקה" (2003) - בימוי והפקה
13 מועמדויות: 9 כבמאי מחזה, 2 כבמאי מחזמר, 2 כמפיק - 7 זכיות:
"האסיר מהשדרה השנייה" (1972) - בימוי מחזה
"משחק הקלפים" (1978) - בימוי מחזה ומפיק
זכה יחד עם איליין מיי בקטגוריית "ההופעה הקומית הטובה ביותר" - 1961.
"משחק הקלפים" (1981) - סרט טלוויזיה
מייק לארגי הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בישראל בהפועל תל אביב, והיה לזר הראשון אי-פעם שמונה לקפטן של קבוצת כדורסל ישראלית.
גובהו של לארגי 2.04 מטרים.
הוא שיחק בשני תפקידי הפורוורד.
לאחר שסיים את לימודיו במכללת אפסלה שבניו ג'רזי (1979–1982), נבחר על ידי הוושינגטון בולטס בסיבוב השלישי של הדראפט ה-NBA, כבחירה ה-58 הכוללת.
לישראל הגיע בשנת 1983 והצטרף לקבוצת הפועל תל אביב בהדרכת המאמן יהושע רוזין.
הקבוצה, שסיימה את העונה הקודמת במקום השביעי והגרוע ביותר בתולדותיה עד אז, החתימה בנוסף אליו גם את המתאזרח וילי סימס.
יחד עם לבן מרסר, פיני חוזז, ג'ון ויליס, דני ברכה ואחרים, זכתה הקבוצה ב-1984 בגביע המדינה, אחרי ניצחון במשחק הגמר על הפועל רמת גן בתוצאה 73–79. רמת גן הייתה זו שהדיחה את מכבי תל אביב בחצי הגמר.
במשחק הגמר שנערך ב-2 באפריל 1984, הצטיין לארגי וקלע 25 נקודות.
בליגה הודחה הפועל תל אביב על ידי הפועל רמת גן בחצי גמר הפלייאוף, אך לא לפני שניצחה את מכבי תל אביב בדרבי העירוני, לראשונה מזה שש שנים בתוצאה 80–84. גם במשחק זה הוביל לארגי את קלעי הפועל עם 25 נקודות.
בשנת 1985 העמידה הפועל תל אביב את אחת הקבוצות הטובות בתולדותיה.
בסדרת הגמר של 1985 הצליחה הפועל לגבור על מכבי בהיכל הספורט יד אליהו 84-73, בתום משחק שאותו הובילה בשלב מסוים ב-27 נקודות.
כפי שהיה רגיל במשחקים מול מכבי, גם במשחק זה הרבה לארגי לקלוע וסיים עם 28 נקודות.
למרות היתרון המבטיח בסדרה, שוב לא עלה בידי הפועל לזכות בסדרה ובאליפות.
המשחק השני נחרת בזיכרון עולם הכדורסל הישראלי בגלל תקרית בלתי ספורטיבית: 14 דקות לסיום המשחק, שהיה פיזי וקשוח, בעת שמכבי הובילה ב-8 נקודות, נאבק לארגי על כדור חוזר מול רכז מכבי מוטי ארואסטי, שהתנגש בו.
ארואסטי שלח את ידו אל פניו של לארגי ונענה באגרופיו.
המהומה שפרצה בין שחקני הקבוצות הסתיימה בהחלטה שנויה במחלוקת של השופטים, אברהם זגול ודוד דגן, להרחיק את שני השחקנים מן המגרש (החלטה שמשמעותה הייתה הרחקה לא רק מאותו משחק, אלא גם מהמשחק השלישי במקרה שיתקיים).
עומק הספסל העדיף של מכבי אפשר לה לשלוח את חן ליפין הצעיר במקום ארואסטי, אך להפועל לא היה מחליף הולם ללארגי.
מכבי ניצחה במשחק השני 80–89 ואת השלישי 66–76 והצליחה למנוע מהפועל אליפות ראשונה מאז 1969.
בעונה שלאחר מכן החליט רוזין לעזוב את הקבוצה ובמקומו הובא מאמן מכבי חיפה פיני גרשון.
יחד עם גרשון הגיעו לקבוצה ארל ויליאמס וג'ק צימרמן, שהצטרפו לרכז הצעיר עמוס פרישמן למה שנראה היה כהרכב מבטיח.
אולם הפועל הובסה בידי מכבי בהפרש של 35 נקודות וסיימה את הליגה הסדירה רק במקום החמישי.
אף על פי כן, הצליחה הקבוצה להעפיל לסדרת חצי גמר הפלייאוף בה הפסידה למכבי אחרי שלושה משחקים.
עונת 87/1986 הייתה האחרונה של לארגי בקבוצה.
במשך חלק ניכר ממנה הוא היה פצוע בגבו, פציעה שבגינה עבר ניתוח.
הרגע הזכור ביותר מעונה זו הוא הניצחון במשחק הראשון של סדרת הגמר נגד מכבי, על חודה של נקודה מסל ניצחון של לארגי שתי שניות לסיום, לאחר שלא שיחק במשך חודשיים.
כמו ב-1985 שוב הצליחה מכבי לנצח בשני המשחקים הנותרים ובסדרה כולה.
אף שהיה חתום, לדבריו, לעונה חמישית בקבוצה, החליטה הפועל שלא להעסיק אותו עוד, לנוכח פציעתו.
לארגי עזב את הארץ, עבר לשחק בהולנד ופרש מכדורסל בתום עונת 1988.
כיום לארגי מנהל חברת היי-טק בשם IT Web Solutions, הממוקמת באושנפורט, פרבר יוקרתי בעיר הולדתו ניו ג'רזי.
הוא נשוי לכריס (פיזיותרפיסטית במקצועה), ואב לשני ילדים.
מיכאל קורמק "מייק" ניואל, הוא במאי ומפיק סרטים בריטי.
לאחר יציאתו לאקרנים של "הארי פוטר וגביע האש" ב-2005, הפך ניואל לבמאי השלישי המצליח ביותר בשנים האחרונות, לאחר כריסטופר נולאן ודייוויד ייטס, על פי השנתון הסטטיסטי של מועצת הקולנוע הבריטית ב-2010.
ניואל נולד בסנט אולבנס במחוז הרטפורדשייר בדרום מזרח אנגליה, כבנם של שחקנים חובבים.
הוא התחנך בבית ספר סנט ובמגדלנה קולג', קיימברידג'.
לאחר מכן השתתף בקורס בן 3 שנים בגרנדה טלוויזיה, מתוך כוונה להיכנס לתחום התיאטרון.
ניואל ביים תוכניות טלוויזיה בריטיות שונות, החל משנות השישים של המאה ה-20 (כמו "ספינדו" ב-1968).
הוא המשיך כבמאי סרטים וידוע כמפיקם של סרט האימה "התעוררות" (1980) ו"דם רע" (1981), אודות רוצח ניו זילנדי.
הסרט הראשון שביים היה "האיש במסכת הברזל", אשר נחשב ככישלון באותה תקופה.
הסרט היה מיועד לטלוויזיה, ונוצר ב-1977. סרטו הראשון שזכה לביקורת חיובית היה "לרקוד עם זר" (1985), דרמה ביוגרפית בכיכובה של מירנדה ריצ'רדסון ששיחקה את רות אליס, האישה האחרונה שנתלתה בבריטניה הגדולה.
על בימוי סרט זה זכה ניואל בפרס הנוער בפסטיבל הסרטים בקאן בשנת 1985.
ניואל המשיך בהצלחותיו בקולנוע עם "אפריל קסום" (1992), עיבוד של הרומן "האפריל הקסום".
מירנדה ריצ'רדסון זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר, וג'והן פולירייט זכתה בגלובוס הזהב כשחקנית המשנה הטובה ביותר.
הקומדיה "ארבע חתונות ולוויה אחת" (1994) בבימויו זכתה גם היא לביקורת חיובית, וזכתה בפרסים רבים, כמו פרס סזאר (הקומדיה הזרה הטובה ביותר), פרס גלובוס הזהב, ועוד.
מאז ההפקות גורפות הפרסים שלו, ביים ניואל מספר סרטים בהוליווד, כמו "דוני בראסקו" (1997), "דוחפים פח" (1999) ו"חיוך של מונה ליזה" (2003).
ב-2005 הפך ניואל לבמאי הבריטי הראשון בסדרת סרטי הארי פוטר.
ניואל ביים את "הארי פוטר וגביע האש", הרביעי בסדרה, סרט שזכה להצלחה ברחבי העולם.
ניואל נשמע כקריין רדיו בתחילת הסרט.
ב-2005 קיבל ניואל 'דוקטור של כבוד' לאומנות, על ידי אוניברסיטת הרטפורדשייר, סנט אולבנס, מקום הולדתו.
ב-2007 הוא ביים את "אהבה בימי כולרה", וב-2010 את "הנסיך הפרסי: חולות הזמן".
בפברואר 2011 חבר מייק ניואל לג'יי קיי רולינג, דייוויד היימן, דייוויד ברון, דייוויד ייטס, אלפונסו קוארון, רופרט גרינט ואמה ווטסון בזכייה בפרס לתרומה משמעותית לקולנוע הבריטי של מיכאל בלקון, מטעם הזכיינית של סרטי הארי פוטר, בטקס הענקת פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע.
בשנת 2018 ביים את הדרמה ההיסטורית "מועדון גרנזי לספרות ולפאי קליפות תפודים", אשר מבוסס על ספר באותו שם ומככבים בו לילי ג'יימס ומיכיל האוסמן.
מייק מנג'יני הוא מתופף אמריקאי והמתופף לשעבר של להקת הפרוג מטאל דרים ת'יאטר.
במהלך הקריירה המקצועית שלו ניגן עם ג'יימס לאברי,
הוא לימד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון ונודע כנגן סשן.
בתקופת השיא שלו, בשנים 2002-2005, קבע חמישה שיאים בתחרות המתופף המהיר בעולם.
בנוסף, כתב שני ספרים תחת השם "ידע בקצב" (Rhythm Knowledge) על טכניקות התיפוף שלו ושיטת אימון לניתוח והפשטה של פוליריתמיקות ומשקלים ריתמיים.
מנג'יני הופיע בתוכנית Time Wrap בערוץ דיסקברי, כשהוא מדגים את כישורי התיפוף שלו במצלמות וידאו מהירות.
בשנת 2010, הצטרף מנג'יני לדרים ת'יאטר במקומו של המתופף הקודם ואחד ממייסדיה, מייק פורטנוי.
מייק מנג'יני, יליד ניוטון, מסצ'וסטס, החל לנגן בתופים כשהיה בן חמש.
הוא התאמן במשך שש עד עשר שעות ביום וכאשר היה בן תשע החל לחקות ביצועים של באדי ריץ'.
בתקופת לימודיו בבית הספר התיכון, הופיע בלהקות בית ספר והשתתף בהרכבים יוקרתיים.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בשנת 1981, זנח לזמן מה את לימודיו המוזיקליים לטובת לימודי תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת בנטלי.
לאחר שהשלים את חוק לימודיו מייק עבד בכתיבת תוכנה עבור טיל הפטריוט.
באותה העת, עבד על תוכנה שחקרה את הקשרים בין המוח האנושי לבין הגוף.
בשנת 1987, תופף מנג'יני בלהקת ריק ברלין בבוסטון, שם עבד יחד עם הבסיסט פיליפ ביינו.
לימים, יעבוד ביינו עם מייק בסשנים עם סטיב פרי מלהקת Journey ולאחר מכן בלהקה של סטיב ואי.
באותה תקופה, מנג'יני העביר שיעורים פרטיים בתיפוף בבוסטון.
בשנת 1991, מנג'יני החל לעבוד כמתופף בלהקת הת'ראש מטאל Annihilator.
מייק תופף במספר שירים של אלבום האולפן Set the World on Fire.
הוא יצא למסע הופעות עם הלהקה כדי לתמוך באלבום עד שנת 1994. ב-1994 התבקש לנגן עם הלהקה Extreme במקומו של המתופף פול גירי.
מייק מנג'יני התחבר עם הגיטריסט הנודע של להקת Extreme, נונו בטנקורט , כבר מאז שנות ה-80. במהלך פעילותו ב-Extreme הקליט מספר שירים לאלבום Waiting for the Punchline שיצא בשנת 1995. במהלך מסע ההופעות עם Extreme בשנת 1995 הופיע בתוכנית האירוח The Late Show של דייוויד לטרמן.
לאחר שלהקת Extreme התפרקה בשנת 1996, למייק נודע דרך המתופף ג'ונתן מובר שהגיטריסט סטיב ואי עורך אודישנים ללהקתו.
מייק התקבל בהצלחה ללהקתו של סטיב ואי והעתיק את מיקומו ללוס אנג'לס.
מסוף שנת 1996 עד תחילת שנת 2000, מנג'יני קיבל ביקורות חיוביות על היותו מתופף בלהקתו של ואי.
בין חברי הלהקה ניתן למנות את הבאסיסט פיליפ ביינו, הגיטריסט מייק קנילי והגיטריסט דייב ויינר.
מייק הקליט מספר קטעי תיפוף עבור האלבומים Fire Garden ו-The Ultra Zone של סטיב ואי.
כמו כן, הוא השתתף בחזרות והקליט את אלבום ההופעה Alive in an Ultra World במהלך מסע ההופעות עם ואי בשנת 2000.
בעקבות השעיית מסע הופעות בדרום אמריקה בשנת 2000, חזר מנג'יני לביתו בבוסטון והחל ללמד במכללת ברקלי כפרופסור חבר.
הוא החל לעבוד עם הזמר גרי צ'רון והבאסיסט פאט באדג'ר בלהקה Tribe of Judah.
מייק המשיך לאחר לעבוד עם דייל בוציו, חבר לשעבר בלהקת הניו ווייב Missing Persons, על מספר הקלטות נוספות.
בהקלטות אלו נמנים שירי מחווה ללהקת ראש (תחת הכותרת Subdivisions) ואלבום שני באורך מלא עם Annihilator בשם All For You.
בשנת 2005, קיבל משרת לימוד מלאה במכללת ברקלי במחלקת התיפוף, אך פרש ממנה בשנת 2010 לאחר שהצטרף ללהקת דרים ת'יאטר.
בשנת 2007, תופף באלבום Metal של Annihilator.
בסוף שנת 2010, התמודד מייק מול מרקו מינמן, פיטר ווילדור, וירג'יל דונאטי, אכילס פריסטר, דרק רודי ותומאס לאנג באודישנים להחלפת מייק פורטנוי כמתופף בלהקת דרים ת'יאטר.
ב-29 באפריל 2011, חברי הלהקה הכריזו באופן רשמי שמייק מנג'יני נבחר להיות המתופף החדש שלהם.
מיד לאחר בחירתו, הקליט את האלבום A Dramatic Turn of Events יחד עם חברי הלהקה.
ביולי 2011 יצא מנג'יני עם דרים ת'יאטר למסע הופעות באירופה, כשהופעת הבכורה שלו עם הלהקה אירעה ב-4 ביולי ברומא.
במהלך המסע, ניגן בהופעות שירים מכל אלבומי האולפן שהוציאה הלהקה עד אז, שיר מתוך האלבום העתידי לצאת A Dramatic Turn of Events וכן סולו תופים בכיכובו.
במסגרת מסע ההופעות, הופיע מנג'יני עם הלהקה ב-19 ביולי בגני התערוכה בישראל.
ב-25 באוקטובר 2023 חברי דרים ת'יאטר הודיעו כי מייק פורטנוי שב להיות חלק מהלהקה, ובכך מנג'יני סיים את תקופתו עימם.
מייקל אדוארד מילס הוא מוזיקאי אמריקאי.
ידוע בעיקר בתור אחד המייסדים של להקת הרוק האלטרנטיבי אר.אי.אם..
מילס נולד בקליפורניה להורים מוזיקליים - אביו היה זמר ואמו מורה לפסנתר.
כבר בגיל צעיר משפחתו עברה לג'ורג'יה שם פגש את ביל ברי במהלך לימודיהם בבית הספר התיכון.
מילס וברי הקימו להקה ולאחר שפגשו את פיטר באק ומייקל סטייפ החליטו הרביעייה להקים להקה חדשה בשם אר.אי.אם.
עיקר תרומתו של מילס ללהקה היא בלחנים, נגינה על גיטרה בס וקלידים.
כמו כן, רוב ההרמוניות בשירי הלהקה אורגנו ובוצעו על ידו.
במספר מקרים (כמו "Texarkana", "Near Wild Heaven") הוא אף לקח חלק בתור הסולן הראשי.
מילס השתתף ביצירותיהם של אמנים רבים אחרים, בתור נגן ובתור מפיק.
בין הפרויקטים להם תרם ניתן לציין את להקת Hindu Love Gods (שם חבר לשותפו מאר.אי.אם.
פיטר באק) וסיבוב ההופעות משנת 2003 "Tell Us the Truth" שכוון נגד ממשל הנשיא, ג'ורג' ווקר בוש.
בשנת 1999, זכה מילס בתחרות של עיתון ספורט מקומי בג'ורג'יה כאשר הצליח לנחש בתחילת העונה את ארבע הקבוצות שיעפילו ל"פיינל פור" של טורניר אליפות המכללות בכדורסל.
כמו כן, מילס הוא אב לג'וליאן, שנולד בשנת 1989.
מייקל סטיבן (מייק) לורנס Lawrence; ) הוא מומחה ברידג' אמריקאי: שחקן, תאורטיקן, מורה וכותב ספרים.
זכה פעמיים באליפות העולם ופעמים רבות בתחרויות חשובות בארצות הברית.
לורנס כתב מספר רב של ספרים על ברידג'.
ללורנס לא היה שותף קבוע לאורך מספר שנים רב, אבל בין שותפיו למשך שנתיים או יותר היו כמה מהשחקנים הבולטים בארצות הברית: סטנסבי, בוב האמן, בלומנטל, אדי קנטר, וייצ'סל ומתיו גרנווטר.
לורנס, יליד סן פרנסיסקו שבקליפורניה, התחיל לשחק ברידג' כאשר היה סטודנט לכימיהבאוניברסיטת קליפורניה.
כתוצאה מהתפוצצות שגרם בטעות במהלך ניסוי נפצע בידו, ובמשך שלושה שבועות לא היה מסוגל לכתוב.
כתוצאה מכך נאלץ לדחות את המבחנים הסופיים של לימודיו.
בתקופת הביניים התחיל לשחק ברידג', שהפך לעיסוקו העיקרי.
בשנת 1968 הוזמן על ידי אירה קורן להשתתף בקבוצת הברידג' Dallas Aces.
שותפו בקבוצה זו היה בובי גולדמן.
לורנס וגולדמן שיחקו בשיטת 2 על 1 מחייבת למשחק מלא (2/1 game forcing).
לאחר שזכו במספר תחרויות חשובות בארצות הברית בשנים 1970 ו-1971 זכו באליפות העולם לאחר תקופה ארוכה בה זכתה הקבוצה הכחולה.
בשנת 1973 עזב את קבוצת ה-Dallas Aces.
בהשפעתו של אירה כהן התחיל ללמד ברידג' ולכתוב ספרי ברידג', חרף התנגדותו לעשות זאת.
לורנס כתב יותר מ-20 ספרי ברידג'.
הוא זכה מספר פעמים בפרס של ספר השנה בברידג' (book-of-the-year awards).
מיק לורנס תרם רבות לפיתוח שיטת 2 על 1 מחייבת למשחק מלא.
מיק לורנס נוסע בתדירות גבוהה ללמד ברידג' בארצות אחרות.
בנוסף לכך פיתח תוכנות ללימוד ברידג' ביחד עם
אליפות העולם לקבוצות (Bermuda Bowl) מקום ראשון בשנים 1970 ו-1971 קבוצת ה-Dallas Aces, שייצגה את ארצות הברית ובשנת 1987 עם נבחרת ארצות הברית.
שותפו היה יו רוס ומשתתפים נוספים בנבחרת היו: Bob Hamman, בובי וולף, מרטל וסטנסבי.
מקום שני באולימפיאדה לקבוצות פתוחות בשנת 1972
חמש זכיות במקום ראשון ב-Vanderbilt Cup בשנים 1967, 1971, 1973, 1977 ו-1985 ופעם אחת במקום שני בשנת 1970. תחרות זו היא אליפות ארצות הברית לקבוצות בשיטת נוק-אאוט.
שלוש זכיות במקום ראשון ב-Reisinger בשנים 1970, 1977 ו-1980
מקום ראשון בתחרות Spingold (תחרות קבוצות חזקה של התאגדות הברידג' האמריקאית בשיטת נוק-אאוט) בשנת 1969. מקום שני בתחרות זו בשנים 1970, 1976, 1980 ו-1985.
שלוש זכיות במקום ראשון ב-Reisinger.
מקום שני בתחרות זו בשנת 1983.
מקום ראשון באליפות צפון-אמריקה לקבוצות גברים בשיטת Board A Match בשנים 1964 ו-1968. מקום שני בתחרות זו בשנת 1969.
מקום ראשון בתחרות Life Master Pairs בשנת 1984. מקום שני בשנת 1978.
מקום ראשון ב-Grand National Teams בשנת 1987. תחרות זו היא אליפות ארצות הברית לקבוצות בשיטת נוק-אאוט.
שלוש זכיות במקום ראשון באליפות ארצות הברית לקבוצות בשנים 1969, 1971 ו-1989
זכייה במקום ראשון לקבוצות בתחרות ההזמנה Cavendish בשנת 1985. תחרות זו היא תחרות הברידג' עם הפרסים הגבוהים ביותר.
מקום שני באליפות צפון-אמריקה לקבוצות בשיטה שווייצרית בשנת 1996.
Goren Trophy בשנת 1965. זהו פרס הניתן על ידי התאגדות הברידג' האמריקאית לשחקן שצובר את המספר הגבוה ביותר של נקודות אמן במספר תחרויות החשובות המאורגנות על ידה (הליגה האמריקאית, Reisinger ,Vanderbilt Cup, Spingold).
הייחוד של ספרי הברידג' הרבים שכתב מיק לורנס, הוא בכך, שהם נוגעים גם בהיבטים ובנושאים שספרי ברידג' אחרים אינם נוגעים.
נכתב ב-1973. נבחר על ידי Alfred Sheinwold כספר הברידג' של השנה.
נכתב ב-1980. נבחר על ידי Alfred Sheinwold כספר הברידג' של השנה.
Winning Backgammon ספר על שש בש פורסם בשנת 1975
Scrabble ספר על שבץ-נא פורסם בשנת 1987.
מייקל אנתוני "מייק" מיטשל היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA במשך 11 עונות, בין 1978 ל-1990.
מיצ'ל נולד באטלנטה ושיחק באוניברסיטת אובורן.
בשנת 1978 הוא נבחר בדראפט על ידי קליבלנד קאבלירס, אך שיחק במשך רוב הקריירה בשורות סן אנטוניו ספרס.
במהלך קריירת ה-NBA שלו השיג ממוצעים של 19.8 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
אחוזי הקליעה שלו מהשדה היו 49.3% ואחוזי הקליעה מקו העונשין 79.9%.
מיצ'ל שיחק במשחק האולסטאר בעונת , והיה הקלע המוביל של סן אנטוניו בעונת , במהלכה קלע 22.2 נקודות בממוצע למשחק.
בסך הכל קלע מיצ'ל 9,799 נקודות במדי סן אנטוניו.
משנת 1988, למעט תקופה קצרה בה חזר לסן אנטוניו בפלייאוף של 1990, שיחק מיצ'ל במספר קבוצות באירופה, בהן ברשיה, נאפולי ופלקנסטרו רג'אנה.
מייק מיצ'ל שיחק גם במכבי תל אביב בעונת 1991–1992 וזכה עמה באליפות המדינה.
מיצ'ל קלע 384 נקודות באותה עונה במסגרת גביע אירופה לאלופות בכדורסל.
באותה עונה הגיעה מכבי תל אביב לרבע גמר הטורניר.
בתום העונה חזר מיצ'ל לאיטליה, שם שיחק מספר עונות נוספות עד שפרש מכדורסל בגיל 46.
לאחר פרישתו ממשחק עבד מיצ'ל כיועץ לנוער בסיכון בסן אנטוניו.
בגיל 55 נפטר מייק מיצ'ל ממחלת הסרטן.
מייקל יוג'ין "מייק" סטאם הוא שחיין אמריקאי בעבר.
אלוף אולימפי בעל 3 מדליות, מהן 1 זהב, אלוף עולם ושיאן עולם.
סטאם נולד בסן פדרו, לוס אנג'לס, קליפורניה.
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, ב-20 באוגוסט 1970 קבע סטאם במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 2:06.3 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של רולנד מאתס ממזרח גרמניה (2:06.4 דקות).
כעבור שלושה שבועות מאתס החזיר לעצמו את השיא והעמיד אותו על 2:06.1 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה סטאם ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם, טום ברוס, כוכב המשחקים מארק ספיץ וג'רי היידנרייך בשיא עולם חדש של 3:48.16 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:52.26 דקות) וקנדה (3:53.26 דקות), את סגנון הגב הוא שחה בתוצאה של 57.97 שניות.
שיא עולם זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי רביעייה אמריקאית אחרת באולימפיאדת מונטריאול (1976).
באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד באותה עת יוגוסלביה בשנת 1973 זכה סטאם בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם ג'ון הנקן, ג'ו בוטם וג'ים מונטגומרי בתוצאה של 3:49.49 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:53.24 דקות) וקנדה (3:56.37 דקות).
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.77 שניות, אחרי מאתס (57.47 שניות) ולפני לוץ ואניה אף הוא ממזרח גרמניה (59.08 שניות).
מייקל קנת מור היה מדינאי ניו זילנדי, שכיהן כראש ממשלת ניו זילנד ה-34 וכמנהל הכללי של ארגון הסחר העולמי.
כיהן גם כשגריר ניו זילנד בארצות הברית.
מייק מור נולד בוואקטאנה שבניו זילנד.
הוא גדל במוארווה והתחנך בבית ספר יסודי באזור מגוריו ובבית ספר תיכון באוקלנד.
לאחר סיום לימודיו הוא עבד כפועל ולאחר מכן כדפס.
הוא החל להיות פעיל באיגודים המקצועיים ובגיל 17 הוא נבחר למועצת האיגודים המקצועיים של אוקלנד.
הוא היה לנציג הראשון של הדור הצעיר במנהלת המפלגה ושימש כסגן נשיא האיגוד הבינלאומי של נוער סוציאליסטי בשתי תקופות כהונה רצופות.
מור החל את הקריירה הפרלמנטרית שלו כאשר נבחר להיות חבר הפרלמנט של ניו זילנד ב-1972 מטעם מחוז הבחירה של עדן, פרבר של אוקלנד.
ב-1978 הוא עבר לקרייסטצ'רץ' ונבחר מטעם מחוז הבחירה של קרייסטצ'רץ'-צפון.
כשר בממשלה הוא החזיק במספר תפקידים, שהבולט מכולם היה תפקידו כשר לענייני סחר חוץ, תפקיד שבו הוא היה מעורב בדיונים על הסכם גאט"ט.
ב-1987 מונה גם להיות שר החוץ ושנה לאחר מכן מונה להיות סגן שר האוצר.
ב-1990 נבחר מור למנהיג מפלגת הלייבור.
מונה לראש ממשלת ניו זילנד וכיהן בתפקיד במשך כמה חודשים, לאחר ששכנע את הגוף הבוחר של המפלגה שיצליח להשיג יותר מושבים בפרלמנט בהשוואה לג'פרי פאלמר שכיהן עד אז כמנהיג המפלגה וראש הממשלה, אף על פי שלא יוכל להוביל את המפלגה לניצחון בבחירות.
לאחר הבחירות הוא שימש כמנהיג האופוזיציה עד 1993 והיה דוברה בנושאי יחסי חוץ וסחר חוץ עד 1999. אף על פי שבבחירות של 1993 כמעט והצליח מור להוביל את המפלגה לניצחון לאחר קדנציה אחת באופוזיציה, הוא הודח מתפקידו כמנהיג הלייבור.
בעקבות הדחתו שקל מור להקים מפלגה חדשה בשם "הקואליציה הדמוקרטית של ניו זילנד" לקראת הבחירות של 1996, אך בסופו של דבר חזר בו.
בבחירות אלה נבחר במחוז הבחירה שלו.
ב-1998 התמודד על תפקיד המנהל הכללי של ארגון הסחר העולמי וב-22 ביולי 1999 נבחר לתפקיד והחל לכהן בו ב-1 בספטמבר אותה שנה.
המנהל הכללי של ארגון הסחר העולמי
בתפקיד המנהל הכללי של ארגון הסחר העולמי כיהן מור שלוש שנים עד ספטמבר 2002. תקופת כהונתו עמדה בסימן שינויים משמעותיים בכלכלה העולמית.
הוא ניסה לשקם את האמון במערכת בעקבות ועידת הארגון שהתכנסה בסיאטל ב-1999. בוועידת הארגון שהתכנסה בדוחה ב-2001 ראו בו השרים שהשתתפו בה ככוח המניע מאחורי ההחלטה לפתוח בסבב של שיחות רב-צדדית בנושא הסחר.
בתקופת כהונתו בתפקיד הצטרפו לארגון שמונה מדינות ובכך מאגד הארגון את רוב אוכלוסיית העולם.
מור שם דגש על מתן אפשרות למדינות עניות לקחת חלק משמעותי בפעילות הארגון.
ב-2010 מור החל לשמש כשגריר ניו זילנד בארצות הברית.
לאחר שבאפריל 2015 הוא סבל משבץ קל הוא הודיע כעבור מספר חודשים על פרישה וחזרה לניו זילנד בעקבות מצבו הרפואי.
מיכאל "מייק" מורהיים הוא יהודי-אמריקאי, נשיא ומייסד Blizzard Entertainment (נוסד ב-1991, בשם Silicon & Synapse), חברה לפיתוח משחקי וידאו הממוקמת באירוויין, קליפורניה, בבעלות Activision Blizzard.
הוא גם בוגר של Triangle Fraternity וקיבל את תואר ראשון ב-1990 מ-UCLA.
בשנת 2008, מורהיים זכה בפרס אמי השנתי (ה-59) לטכנולוגיה והנדסה על יצירת העולם של וורקראפט.
יחד עם דון דגלאו מ-Stormfront Studios וג'ון קרמאק מ-id Software, מורהיים הוא רק אחד מתוך שלושה מעצבים או המפיקים שקיבלו פרס אמי ופרס האקדמיה האינטראקטיבית לאמנות ומדע.
מורהיים קיבל את פרס יזם השנה הלאומי (ארצות הברית) של ארנסט אנג יאנג בתחום הטכנולוגיה ב-2012. ב-2015 מורהיים קיבל את פרס IGDA (אגודת מפתחי המשחקים הישראלית) ל-"Game Innovation Spotlight Award".
מייק לי הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית המכהן כסנאטור מטעם מדינת יוטה מאז 2011.
ב-1994 סיים תואר ראשון באוניברסיטת בריגהאם יאנג, ב-1997 סיים תואר JD במשפטים באוניברסיטת בריגהאם יאנג.
שימש עוזרם של שופטי בית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים, די בנסון וסמואל אליטו.
בשנים 2002–2005 שימש עוזר פרקליט מדינה ולאחר מכן שימש יועצו המשפטי של מושל יוטה ג'ון האנטסמן.
בשנים 2006–2007 שימש עוזרו של סמואל אליטו שמונה לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
לאחר מכן עבד במשרד עורכי דין פרטי.
בנובמבר 2010 נבחר לנציג יוטה בסנאט של ארצות הברית.
ב-2016 נבחר לתקופת כהונה נוספת.
לי כיהן כסגן יושב ראש הוועדה המשותפת של הקונגרס לכלכלה ומכהן כחבר בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע, בוועדת הכוחות המזוינים ובוועדת המשפט.
כמו כן הוא מכהן מאז 2015 כיושב ראש ועדת ההיגוי של הסיעה הרפובליקנית בסאט.
עם השבעת הקונגרס ה-116 של ארצות הברית מכהן לי כיו"ר הוועדה הכלכלית המשותפת של הקונגרס במקומו של חבר בית הנבחרים אריק פולסן, שהפסיד בבחירות 2018 לדין פיליפס.
לי נשוי לשרון ואב לשלושה.
הוא קרוב משפחתו של הסנאטור הדמוקרטי טום יודול.
מייקל ג'ורג' סאמרבי (; נולד ב-15 בדצמבר 1942 בפרסטון) הוא כדורגלן ומאמן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני.
סאמרבי נחשב לאחד מגדולי שחקניה של מנצ'סטר סיטי בכל הזמנים.
הוא שיחק במועדון כעשור, רשם מעל ל-450 משחקים רשמיים, וזכה עמו בין היתר בגביע אירופה למחזיקות גביע, אליפות אנגליה וגביע אנגלי.
לזכותו שמונה הופעות ושער בודד במדי נבחרת אנגליה, אותה ייצג בין היתר בטורניר יורו 1968.
סאמרבי, בנו של כדורגלן העבר ג'ורג', החל את דרכו בקבוצת הנוער של צ'לטנהאם טאון החובבנית.
בגיל 16 עבר לקבוצת סווינדון טאון מהליגה השלישית, ועל אף גילו הצעיר רשם 15 הופעות ליגה בעונת , עונת הבכורה שלו במועדון.
החל מעונתו השנייה בקבוצה כבר היה לשחקן הרכב קבוע ומשמעותי, עם שמונה שערי ליגה ב-45 הופעות.
סאמרבי שמר על מעמדו כשחקן מפתח לאורך כל המשך תקופתו במועדון.
בעונת כבש סאמרבי שישה שערי ליגה ב-37 הופעות, וסייע לקבוצתו להעפיל לליגת המשנה מהמקום השני בטבלה.
הוא הוסיף לשמש כשחקן מרכזי בקבוצה גם בשתי העונות הבאות בליגה השנייה, כאשר בעונת כבש 13 שערי ליגה ב-41 הופעות, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו לשרוד בליגה השנייה.
סווינדון טאון, שסיימה במקום ה-21 מתוך 22, ירדה לליגה השלישית, ובסיום העונה סיים סאמרבי את דרכו בקבוצה לאחר שש עונות.
בסך הכול כבש סאמרבי 39 שערי ליגה ב-218 הופעות במדי סווינדון.
לקראת עונת נרכש סאמרבי על ידי מנצ'סטר סיטי, ששיחקה אז בליגת המשנה, ומאמנה ג'ו מרסר, תמורת כ-35 אלף ליש"ט.
סאמרבי, שעל אף גילו הצעיר (22) כבר צבר מעל למאתיים הופעות ליגה, השתלב באופן מיידי בהרכב הפותח של מרסר, ובעונת הבכורה שלו פתח בכל אחד מ-42 משחקי הליגה של הקבוצה, והיה היחיד לעשות זאת באותה העונה.
בנוסף, תרם סאמרבי שמונה שערי ליגה באותה העונה.
שער הליגה הראשון שלו במדי הסיטי נכבש רק במחזור ה-21, בהפסד 3-1 לבירמינגהאם סיטי.
את העונה סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגת המשנה, עם חמישה הפסדי ליגה בלבד, ועם כרטיס לליגה הבכירה.
בעונת 1966/1967 רשם סאמרבי את הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה, ועונה לאחר מכן כבר זכה עם קבוצתו באליפות אנגליה, בפער שתי נקודות מהסגנית והיריבה העירונית, מנצ'סטר יונייטד.
סאמרבי, שתפס את עמדת הקיצוני הימני, היה משחקניה החשובים ביותר של הסיטי באותה התקופה, ובעונת האליפות קבע שיא קריירה אישי של 14 שערי ליגה ב-41 הופעות.
סאמרבי אף כבש את שערה הרביעי של קבוצתו בניצחון 4-3 על ניוקאסל יונייטד, שהבטיח לסיטי את הזכייה באליפות.
עונה לאחר מכן, התקשתה הסיטי לשחזר את יכולתה מהעונה החולפת.
היא הצליחה לזכות במגן הצדקה לאחר שהביסה, עם סאמרבי בהרכב, 6-1 את וסט ברומיץ' אלביון, אך הודחה כבר בסיבוב הראשון של גביע אירופה לאלופות על ידי פנרבחצ'ה, והייתה רחוקה מהצמרת באנגליה כשסיימה את העונה במקום ה-13 בלבד.
עם זאת, בעונה זו זכו סאמרבי וקבוצתו בגביע ה-FA, לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על לסטר סיטי.
סאמרבי בישל את השער היחיד במשחק בדקה ה-24.
עונה לאחר מכן זכתה הקבוצה בתואר מקומי נוסף, גביע הפוטבול ליג, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על ווסט ברומיץ'.
סאמרבי סבל מפציעה ברגלו והוחלף במהלך הניצחון.
בזכות הזכייה בגביע בעונה החולפת, השתתפה הקבוצה גם בגביע אירופה למחזיקות גביע.
היא העפילה עד לגמר, שם פגשה את גורניק זאבז'ה הפולנית.
סאמרבי נאלץ להמתין על הספסל ולא שותף במשחק, זכר לפציעה בגמר גביע הליגה, אך הסיטי הצליחה לגבור 2-1 על יריבתה ולזכות בתוארה האירופי הראשון בתולדותיה.
בעונות הבאות הוסיף סאמרבי להיות שחקן הרכב משמעותי בקבוצה, ואף הוסיף זכייה במגן הצדקה ב-1972, בו השתתפה הקבוצה על אף שסיימה רביעית בלבד בטבלה, בעקבות סירובן של האלופה ומחזיקת הגביע להשתתף במשחק.
סאמרבי פתח ושיחק לכל אורך המשחק.
בסיומה של עונת 1974/1975, עונתו העשירית של סאמרבי בקבוצה, סיים את דרכו במועדון לאחר שרשם מעל ל-450 הופעות רשמיות, מתוכן 357 הופעות ליגה, בהן כבש 47 שערים.
לקראת עונת 1975/1976 נמכר סאמרבי לברנלי תמורת כ-25 אלף ליש"ט.
בעונת הבכורה שלו השתלט סאמרבי על המקום בהרכב הפותח, כשרשם 39 הופעות ליגה (מתוך 42 של קבוצתו), אך לראשונה בקריירה לא כבש כלל במהלך העונה כולה.
בסיום העונה נשרה ברנלי לליגת המשנה עם מאזן עגום של תשעה ניצחונות ליגה בלבד, כשהיא מסיימת העונה במקום ה-21, מרחק חמש נקודות מהקו האדום.
סאמרבי פתח את העונה הבאה בברנלי בליגת המשנה ואף רשם 12 הופעות ליגה בחציה הראשון של העונה.
עם זאת, ברנלי הסתבכה בתחתית וכבר בחודש דצמבר עזב סאמרבי את הקבוצה ועבר לשחק בבלקפול, אף היא מליגת המשנה, אך מחלקה העליון של הטבלה.
המעבר, שהתבצע על דעתו של בעלי המועדון אך ללא תמיכת המאמן, התברר כבעייתי עבור סאמרבי, שרשם שלוש הופעות ליגה בלבד בטרם שוחרר מהקבוצה.
לקראת עונת , עבר סאמרבי בן ה-35 לסטוקפורט קאונטי מהליגה הרביעית, והחל מעונת אף שימש כמאמן הקבוצה.
הוא פרש ממשחק פעיל לאחר שתי עונות וחצי, בשלהי שנת 1979, בגיל 37.
לאחר פרישתו פנה לעולם העסקי, כולל תקופה בה היה בעלים שותף בחברת לבוש ספורט בצוותא עם ג'ורג' בסט.
במקביל, השתתף סאמרבי בשנת 1981 בסרט הקולנוע הבריחה לניצחון בכיכובם של סילבסטר סטאלון ומייקל קיין, ובהשתתפותם של כדורגלנים מפורסמים נוספים ובהם פלה ובובי מור.
כיום הוא משמש כשגריר עבור מועדון מנצ'סטר סיטי.
בשנת 2013 נכנס סאמרבי להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
ב-24 בפברואר 1968, בעיצומה של עונת האליפות היחידה בקריירה שלו, זכה סאמרבי להופעת בכורה במדי נבחרת אנגליה.