tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האוויר נשאב אל השקע בתחתית האטמוספירה ועולה מעלה.
כתוצאה מהזרימה, ברום הטרופוספירה האוויר מצטופף, הלחץ עולה הוא מתבדר הצדה ומתמוכך, שוקע.
כיוון שהקרקע מונעת מהאוויר להמשיך ולרדת הוא מתבדר ממוקד הרמה הצידה, ישנה הצטברות של אוויר והלחץ עולה.
ככל שהלחץ במרכז הרמה גבוה יותר ביחס לסביבתה, ההתמוככות תהיה דומיננטית וחזקה יותר.
על פי רוב, אוויר מתמוכך יבש ואינו מגיע לרוויה, ולכן התמוככות מדכאת התעבות והתפתחות עננים.
קצב שינוי הטמפרטורה במהלך התמוככות ניתן לתיאור על ידי הגרדיאנט האנכי של הטמפרטורה הפוטנציאלית:
כאשר θ - טמפרטורה פוטנציאלית, t -זמן, w - קצב ההתמוככות.
התמוככות האוויר מעל המזרח התיכון וישראל
ישראל נמצאת סביב קו רוחב 32°N, הוא קצה רצועת המדבריות העולמית.
בקיץ נמצאת מעל קו רוחב זה חגורת הרמות הסובטרופיות.
חגורת הרמות היא תוצאה של הצפנת חוג ההתכנסות הבין-טרופי (Intertropical Convergence Zone) בקיץ אל סביב חוג הסרטן בקו רוחב 23°N.
חימום הקרקע באזור חוג ההתכנסות מביא גם לחימום מאסיבי של האוויר הקרוב אליה.
האוויר החם מתרחב, גורם לירידה בלחץ, ולאי יציבות.
האוויר שעולה מתבדר ברום, נדחק לצדדים (צפונה ודרומה), שוקע ומתמוכך מעל קווי רוחב 30° -40° בקיץ - מחזור זה נקרא תא הדלי.
נוסף על כך, החימום הרב מקרינה של דרום יבשת אסיה ומזרחה, ובמיוחד של תת-היבשת ההודית מצפון לאוקיינוס ההודי הקר יחסית, גורם לחוג ההתכנסות הבין-טרופי באזור זה להצפין לסביבות קו רוחב 30°N מעל אסיה.
מקום המפגש בין שתי רצועות ההתמוככות הנוצרות הוא מצפון לאזור האפריקאי של חוג ההתכנסות הבין-טרופי וסביב השקע המונסוני.
מצב זה גורם ללחץ אוויר גבוה מאוד מעל המזרח התיכון, למזג אוויר חם ויבש מאוד בקיץ.
בלבושם של יהודי נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה חלו תמורות שהוכתבו על ידי חקיקה, צווים שלטוניים, הגירה ושינויים אופנתיים.
אין פרטים על לבושם של יהודי הנסיכויות הרומניות בעבר הרחוק, אך היסטוריונים יהודים רומנים מציינים שיהודי הנסיכויות לא נבדלו בלבושם מהתושבים המקומיים.
ההיסטוריון אליאס שוורצפלד מציין במחקר היסטורי הודות התיישבות היהודים במולדובה, שבנסיכות ולאכיה אולצו היהודים לנעול רק מגפיים בצבע שחור.
במחקר היסטורי נוסף מצטט שוורצפלד את אנטון מריה דל קיארו (Anton Maria Del Chiaro), מלומד איטלקי שהיה מזכירו של שליט ולאכיה, קונסטנטין ברנקוביאנו וציין בספרו Istoria delle moderne rivoluzioni della Valachia, שעל יהודי ולאכיה נאסר ללבוש בגדים צבעוניים והותרו להם רק הצבע השחור והצבע הסגול.
לדברי שוורצפלד ייתכן שאיסור זה התקיים גם במולדובה.
ההיסטוריון יוליוס באראש במסה שלו "יהודי מולדובה וולאכיה" מציין שיהודי מולדובה, שמוצאם היה מפולין, שינו את לבושם היהודי-פולני ללבוש המקומי, שהורכב מבגדים ארוכים מזרחיים, צבעוניים ולא שחורים כמו בפולין.
בתחילת המאה ה-19 הגיע לנסיכות מולדובה גל גדול של מהגרים יהודים מכיוון גליציה ומחוזות נוספים באימפריה הרוסית והביאו איתם את הלבוש היהודי-פולני החסידי ובהשפעתם גם יהודי מולדובה החלו לעבור ללבוש זה.
לבוש זה והנעליים החסידיות הבדילו את היהודים מהאוכלוסייה המקומית ועוררו כלפיהם שנאת זרים.
בתקנון האורגני, שהוטל על הנסיכויות הרומניות בתחילת שנות השלושים של המאה ה-19, נאמר בסעיף הדן בבתי ספר, שגם ילדי יהודים יתקבלו בהם בתנאי שיתלבשו כמו יתר התלמידים.
צעירים יהודים בני מולדובה הגיעו לתקופות מסוימות למרכז ומערב אירופה לצורכי מסחר או לימודים והתרשמו מהלבוש הנהוג שם ורצו לאמץ אותו, אך יהודי מולדובה המבוגרים יותר התנגדו.
במאי 1847 הגישה קבוצה של צעירים יהודים בקשה לשליט הנסיכות, מיכאיל סטורדזה ובה הפצירו בו לצוות על היפטרות מהלבוש היהודי-פולני ולצוות על הלבוש האירופאי-גרמני.
השליט לא השיב, לכן הצעירים יזמו מפגש איתו ב-8 בנובמבר, ביום הולדתו באה משלחת של שלושה צעירים יהודים לברך אותו ולבקש שוב את התערבותו בשינוי לבוש היהודים.
ב-15 בנובמבר הוציא סטורדזה צו ברוח בקשת הצעירים, שהופנה למשרד הפנים ופורסם בהתאם.
הצו עורר תדהמה בחוגים היהודים השמרנים, הורי הצעירים שפתחו בנושא הכו את בניהם, ראשי הקהילה פנו אל השלטון בפטיציות ובקשות לביטול הגזרה וכעבור 15 ימים שינה סטורדזה את הצו והפך אותו להמלצה במקום חובה.
למרות השינוי באופי הצו, הוא פתח את הדרך לשינוי הלבוש וצעירים רבים ואפילו יהודים זקנים השתמשו באמתלה זו כדי לעבור ללבוש גרמני ובהדרגה השינוי החל לחדור להמוני היהודים.
בסוף אפריל 1859 נושא לבוש היהודים עלה שוב לחדשות - השר הנוגע בדבר הוציא חוזר, שהוקרא בכל בתי הכנסת וברחובות בליווי מתופף, חוזר שקרא ליהודים לאמץ את הלבוש הגרמני ולהיפטר מלבושם הקודם.
היו נוצרים וחיילים, שבעקבות החוזר הזה הצטיידו במספריים, תרו אחר יהודים וכשמצאו אותם קיצצו להם את הקפטן, את הפאות ולעיתים גם את הזקן.
היו גם כאלה שניצלו את ההזדמנות להכות ביהודים.
המצב התדרדר עד כדי כך שהפיקוד הצבאי איים על החיילים ב-25 מכות שוט, אם יפגעו ביהודים בכל אמתלה שהי ואפילו נאלצו לסגור את החיילים בקסרקטינים לכמה ימים, כדי להפסיק את הכאת היהודים.
ב-12 במאי 1860 פנה מיכאיל קוגלניצ'אנו בחוזר שהשתמש בדברי כיבושין ולשון רכה על מנת לשכנע את אותם היהודים, שעדיין דבקו בלבוש הפולני, לעזוב אותו לטובתם ולטובת הסדר החברתי.
החוזר תורגם לעברית וליידיש, הוקרא בכל בתי הכנסת וכרוזים עם תוכנו הופצו ברחובות בהם גרו יהודים.
לאחר זאת תופעת הלבוש היהודי-פולני החלה להיעלם במהירות רבה.
מאז קום המדינה, בשנת 1948, לנשים הייתה זכות לבחור ולהיבחר.
עם זאת, נכון לשנת 2020, רק בראש 15 מבין 257 הרשויות המקומיות בישראל עומדות נשים.
בשנת 2018 נבחרה לראשונה אישה כראש עיר באחת משלוש הערים הגדולות, כשעינת קליש-רותם ניצחה בבחירות בחיפה.
עד שנת 1978, אז שונתה שיטת הבחירות, תושבי הרשות המקומית היו בוחרים ברשימות שהתמודדו על מושבים במועצת העירייה, וחברי המועצה שנבחרו הם שבחרו בראש הרשות.
במסגרת השיטה הישנה, נבחרו עשר נשים לראשות עירייה, מועצה מקומית או מועצה אזורית.
ב-1978 נערכו בפעם הראשונה הבחירות לרשויות המקומיות בישראל במתכונת החדשה: בחירה ישירה ואישית של ראש הרשות בשיטה רובנית ובחירות בנפרד של רשימות למועצת הרשות במתכונת בחירות בשיטה היחסית.
מאז שינוי השיטה ועד היום, נבחרו 18 נשים לעמוד בראשות העירייה או המועצה.
החל מ-1989 ישנה צורת שלטון מקומי נוספת בשם מועצה מקומית תעשייתית (נכון ל-2018 יש 2 מועצות מקומיות תעשייתיות), שבה ראש הרשות לא נבחר אלא ממונה על יש שר הפנים.
האישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה היא סיגל שאלתיאל-הלוי שמונתה לראש מגדל תפן.
סטטיסטיקות הייצוג הנשי במועצות הרשויות המקומיות
בהסתכלות על הנתונים לאורך השנים, ניתן לציין מגמת עלייה ברורה בכמות הנשים שנבחרו לכהן במועצות העירייה או במועצות המקומיות וכן בראשן: בעוד שבשנת 1965 היוו הנשים רק 3.1 אחוז מכלל הנבחרים ורק ב-27 אחוז מהמועצות כיהנו נשים, ב-1989 עלה שיעור הנציגות של נשים יהודיות ברשויות המקומיות ל-8.5 אחוז.
ב-1993 עלה שיעור הנציגות ל-10.9 אחוז, וב-1998 הגיע ל-15.4 אחוז נשים, שנבחרו כנציגות ב-88.8 אחוז מהמועצות היהודיות (57.1 אחוז מתוך כלל המועצות).
בבחירות 1998 נבחרו 0.4 אחוז נשים לרשויות המקומיות הערביות.
בחישוב כולל הגיע, לפיכך, שיעור הנציגות של נשים במועצות ל-10.2 אחוז.
בישראל ייצוג הנשים בראש הרשויות המקומיות נמוך מאוד.
בבחינת תוצאות הבחירות המקומיות בעשור השני של שנות ה-2000 ניכרת עליה קלה במספר הנבחרות.
2012 היו בישראל 6 נשים בראשות ערים ומועצות: מרים פיירברג, ליזי דלריצ'ה, טלי פלוסקוב, פלורה שושן, סיגל מורן ומטי צרפתי-הרכבי.
שיעור הנשים בראש רשויות מקומיות ומועצות אזוריות בשנה זו היה כ-2% בלבד.
בשנים 2013–2014 המספר נשאר ללא שינוי: אף שבשנת 2013 נערכו בחירות לרשויות המקומיות, מספר הנשים בראשות ערים ומועצות אזוריות נותר 6 בלבד.
בשנת 2015 מונתה ליאת שוחט לראשות עיריית אור יהודה, ובכך עלה מספרן של ראשות המועצות המקומיות ל-7 .
בבחירות 2018 עלה מספר הנשים העומדות בראש רשות מקומית ל-14. הן מהוות 6% מתוך 250 ראשי רשויות שנבחרו בבחירות אלה.
הנשים שכיהנו כראשות רשויות מקומיות
האישה הראשונה שמונתה לעמוד בראש רשות מקומית בישראל היא חייקה גרוסמן, שעמדה בראש המועצה האזורית געתון (כיום חלק מהמועצה האזורית מטה אשר) בין השנים 1951-1950. האישה הראשונה שנבחרה לכהן כראש עירייה היא חנה לוין, ראש עיריית ראשון לציון בין השנים 1960-1956. באותה העת, נבחרו ראשי הרשויות בידי מועצת העיר.
החל במערכת הבחירות של 1978 נבחרים ראשי הרשויות בבחירות ישירות, על ידי תושבי העיר.
האישה הראשונה שנבחרה בדרך זו היא זיוה בן דרור, שנבחרה לתפקיד ראש מועצת אבן יהודה ב-1989.
על אף העלייה המתמדת בכמות הנשים הנבחרות למשרות ציבוריות ולראשות רשויות, סוגיית הייצוג הנשי עולה פעמים רבות במחקרים ובכנסים שונים.
כך לדוגמה ב'פרלמנט נשים', במה לפוליטיקה מזווית פמיניסטית, שהתקיים בטירה בסוף מארס 2003, התקיים מושב בשם: "למה רק שתיים?
הסברים שונים ניתנו במהלך השנים לנציגות הדלה של נשים במרכזי השלטון המקומי והארצי בישראל: רתיעת הנשים ממעורבות פוליטית, המגבלה הקשורה לאחריות על משק הבית וגידול הילדים, הקשר בין הדת למדינה, מרכזיות הביטחון הדוחקת סוגיות של אי-שוויון הצידה ועוד.
תאוריה נוספת גורסת שמנגנונים פוליטיים מבטיחים את הדרת הנשים היהודיות והערביות.
חלק מהמפלגות הגדולות דואג להבטיח את מקומן של הנשים בייצוג הציבורי דרך מנגנונים של הבטחת ייצוג.
מפלגת מרצ, למשל, מחייבת שריון של 40 אחוז נשים ברשימות המועמדים למועצות.
כך, השיגו הנשים במפלגה ייצוג בשיעור של 37 אחוז מכלל הנבחרים למועצות בכל הארץ.
ב־23 ביוני 2014, אישרה מליאת הכנסת בקריאה שלישית את חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 12), התשע"ד-2014 המעניק מימון בחירות גבוה יותר לסיעות ברשויות המקומיות שיש בהן ייצוג נשים גבוה.
החוק קובע שסיעה או רשימה שלפחות שליש מבין חברי המועצה שנבחרו ומכהנים מטעמה במועד האמור בסעיף קטן (ב)(2) הם נשים – תקבל תוספת של 15% מסכום מימון הבחירות שהיא זכאית לו.
החוק נכנס לתוקף בבחירות הבאות לרשויות המקומיות ב-2018.
"מקומיות 2018" היא קואליציה המאחדת 28 ארגוני נשים ופועלת לקידום נשים ברשויות המקומיות במטרה לצמצם את הפערים המגדריים ברשויות המקומיות בבחירות הקרובות.
בקואליציה שותפים ארגונים מכל הקשת הפוליטית מהחברה היהודית והערבית כאחד.
הקואליציה פועלת בארבעה מישורים עיקריים: העלאת המודעות הציבורית באמצעות קמפיינים חברתיים, איתור נשים פוטנציאליות, עידודן והנעתן להתמודד על תפקידים ברשות המקומית בבחירות הקרובות.
ניסיון להשפיע על המחויבות של הרשויות הממשלתיות לצמצם את הפער המגדרי.
מינוף קשרים פוליטיים ועבודה עם ראשי מפלגות פוליטיות לשלב יותר נשים ברשימות מפלגתיות ברשויות המקומיות ולהגדיל את נוכחותן של נשים בכל רשימה/ סיעה באמצעות מיקומן במקומות ריאליים.
עריכת כנסים ברחבי הארץ על מנת לעודד יותר נשים לרוץ בבחירות.
כחלק ממגמה זו, לקראת הבחירות לרשויות המקומיות של 2018 בעספיא הוקמה לראשונה בחברה הדרוזית-ערבית של ישראל רשימה נשית פמיניסטית, בשם ניו עספיא, שהכניסה בתום הבחירות נציגה למועצה המקומית.
בחברה הערבית, שנחשבת לשמרנית יותר מהחברה היהודית בישראל, כיהנו רק נשים מעטות כחברות מועצה, ואחת בלבד כראש רשות.
לפני הבחירות של 2018, היו בישראל פחות מ־3% נשים בראש רשויות מקומיות בישראל, לא יותר מ־6 נשים.
בבחירות 2018 נבחרו 15 ראשות רשויות.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2024 חלה עלייה במספר המועמדות הנשים, מ־72 ל־88. בבחירות 2018 היו מועמדות נשים ב־63 רשויות, ובשנת 2024 ב־70 רשויות.
68% מהמועמדות התמודדו ברשות מקומית בה מעולם לא כיהנה אישה.
בבחירות של 2024 נבחרו 15 נשים לראש רשות מקומית (עלייה מינורית מ־14 נשים בשנה לפני כן).
שש נשים נבחרו לראשונה ברשויות בהן מעולם לא הייתה ראש רשות אישה.
ב־2024 לראשונה היה ישוב בארץ, שוהם, בו נבחרו לחברי מועצה רוב של חברות מועצה נשים מבין חברי המועצה.
בשוהם גם נבחרה לראשונה ראשת מועצה ונציגות הציבור הדתי מורכבת משתי נשים.
התמחות היא שלב מתקדם בהכשרתו של רופא, הנערך לאחר שהרופא סיים סטאז' וקיבל רישיון לעסוק ברפואה, ובו רוכש הרופא ידע וניסיון באחד מתחומי הרפואה, כגון רפואה פנימית או אונקולוגיה.
בישראל, מסלול הכשרתו של רופא מתחיל בלימודים אקדמיים, המחולקים לשלב טרום-קליני ושלב קליני.
השלב הקליני מתבצע במחלקות בבתי חולים המסונפים לבתי ספר לרפואה.
התואר האקדמי של הרופאים, דוקטור לרפואה (Medical Doctor, MD), מתקבל לאחר סיום הלימודים ותקופת התנסות מעשית המכונה בישראל "סטאז'".
לאחר שהסטודנט עומד בכל הדרישות ומקבל את התואר האקדמי MD, עליו לפנות לרשויות המוסמכות (בישראל - משרד הבריאות) בבקשה לקבל רישיון לעסוק ברפואה.
סמכויותיו וחובותיו של רופא בעל רישיון מוגדרות בחוק (בישראל - פקודת הרופאים).
רופא בשלב זה מכונה "רופא כללי", והוא יכול להמשיך את הכשרתו כרופא מתמחה באחד המסלולים המוגדרים בישראל על ידי המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית.
משך ההתמחות הוא 4–7 שנים בהתאם לתחום.
הרופא המתמחה מועסק על ידי מוסד רפואי שהוכר על ידי המועצה המדעית ומשרד הבריאות להכשרת מתמחים.
בתקופת ההתמחות חלים על המוסד המעסיק רופאים מתמחים חובות המוגדרות על ידי המועצה המדעית ומעוגנות בתקנות משרד הבריאות ובהסכמי העבודה עם המעסיקים.
הרופא המתמחה עובד במוסד הרפואי תחת הדרכה ופיקוח של רופאים מומחים בתחום התמחותו.
עם זאת, רופא מתמחה הוא רופא בעל רישיון, והוא נושא באחריות ובסמכות המוגדרות בחוק לכל רופא.
במהלך ההתמחות ובסופה נדרש המתמחה לעמוד בבחינות של המועצה המדעית.
מתמחה שסיים את משך ההכשרה באופן הנדרש ועבר את בחינות ההסמכה, יכול לפנות למועצה המדעית בבקשה להכרה כמומחה.
המועצה דנה בבקשתו המלווה באסמכתאות ובהמלצות הנדרשות.
אם הוחלט כי המתמחה עמד בכל הדרישות, ממליצה המועצה המדעית למשרד הבריאות להכיר ברופא כמומחה.
משרד הבריאות מנפיק לרופא רישיון מומחה.
לעיתים ממשיך הרופא להתמחות-על או לתקופת התמקצעות נוספת, הנמשכת בדרך כלל 1–3 שנים.
הרופאים המתמחים מאיישים את בתי החולים בכל שעות היממה ומבצעים את מרבית העבודה הקלינית, תחת פיקוח והדרכה של רופאים מומחים.
בשעות הערב והלילה מאוישות מרבית המחלקות בבתי החולים על ידי רופאים מתמחים בלבד (תורנות), והרופאים המומחים זמינים לייעוץ טלפוני או להגעה לבית החולים במידת הצורך (כוננות).
תנאי ההעסקה של רופאים מתמחים ומידת הנוכחות של רופאים מומחים בבתי החולים בשעות הערב והלילה עוברים שינויים תכופים בעשורים האחרונים.
המגמה היא בעיקרה הגדלת מספר המומחים הנוכחים בערב ובלילה מחד, והקלת העומס על המתמחים מאידך.
בישראל מוכרים 57 מסלולי ההתמחות הבאים:
התמחות היא שלב בהכשרתו של עורך דין.
ההתמחות מתחילה לאחר סיום לימודי משפטים, ונערכת בפיקוחו של עורך דין (במשרד עורכי דין או בפרקליטות המדינה) או בפיקוחו של שופט בבית משפט.
עם סיום ההתמחות עובר המתמחה בחינה בכתב, והצלחתו בה מקנה לו את הזכות להפוך לעורך דין.
ההתמחות מוסדרת בישראל , וב, שהותקנו מכוח חוק זה.
רשאי להתחיל בהתמחות מי שסיים לימודי משפטים לתואר ראשון, או שנותרו לו לא יותר משתי בחינות כדי להיות זכאי לתואר זה.
החוק קובע כי "לא יעסיק מאמן מתמחה אלא בעבודה משפטית".
בששת החודשים האחרונים לתקופת התמחותו רשאי מתמחה לייצג את שולחי מאמנו בבית משפט השלום, ובלבד שהמאמן יהיה נוכח בבית המשפט או שבית המשפט הרשהו להמשיך בייצוג אף בהיעדר המאמן.
עד שנת 1985 נמשכה ההתמחות שנתיים, כאשר בשנים 1963–1985 ניתן היה להתחיל אותה במהלך השנה האחרונה ללימודי משפטים.
בשנת 1985 קוצרה ההתמחות לשנה וחצי, אך נקבע שניתן להתחיל אותה רק בסיום לימודי המשפטים.
בשנת 1994 קוצרה ההתמחות לשנה אחת.
ביולי 2017 אישרה הכנסת את הארכת תקופת התמחות לשנה וחצי.
הארכה זו אינה חלה על:
מי שהחל את לימודיו להשכלה משפטית לפני סוף יולי 2017, ובלבד שישלים את תקופת התמחותו בתוך שלוש שנים מיום סיום לימודיו;
מי שסיים את לימודיו להשכלה משפטית לפני סוף יולי 2017, ובלבד שישלים את תקופת התמחותו בתוך ארבע שנים ממועד זה.
החל מינואר 2026, ההתמחות קוצרה לשנה אחת כהוראת קבע.
בתום תקופת ההתמחות ניגש המתמחה לבחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין, שמעברה בהצלחה מקנה לו את הזכות להצטרף ללשכת עורכי הדין ולהפוך לעורך דין.
דינו של המתמחה, בתקופת התמחותו, כדין עובדו של המאמן לכל דבר ועניין (למעט כאשר ההתמחות נעשית בצה"ל), למעט לעניין החוקים הבאים:
(3) חוק החיילים המשוחררים (החזרה לעבודה), תש"ט–1949;
התמחות היא הפרדת משימות בתוך מערכת, כאשר לכל אחד מרכיבי המערכת משימה ייחודית לו.
התמחות מאפיינת את עולם הטבע: ביצור רב-תאי, התאים מתמחים במשימות כגון בניית עצם או הובלת חמצן.
בקרב בעלי חיים המתרבים ברבייה זוויגית קיימת לעיתים קרובות התמחות תלויית זוויג, אם כי תחום ההתמחויות מגוון.
בקרב יונקים, למשל, הנקבה היא המתמחה בטיפול בצאצאים כהנקה, הגנה וטיפוח, אך ישנם למשל מיני טורפים בהם עיקר הציד מתבצע על ידי הזכרים ומינים אחרים בהם הנקבות הן הציידות.
רמות גבוהות מאוד של התמחות מפגינים בעלי חיים אאוסוציאליים.
אדם סמית תיאר התמחות כלכלית בעבודתו הקלאסית, "עושר העמים".
בחברות קפיטליסטיות, מתמחים עובדים בודדים במשימות ספציפיות.
ההתמחות מאפשרת את השגת המטרות ביעילות רבה.
יחד עם זה, בחברה מתמחה קטנה היכולת של אנשים לשרוד מחוץ למערכת המכילה את כל הרכיבים המיוחדים.
"התמונות שבאלבום" הוא פזמון שכתב זאב נחמה, הלחינו נחמה ותמיר קליסקי וביצע חיים משה.
השיר יצא לאור בשנת 1998.
השיר "התמונות שבאלבום" נכלל באלבום של חיים משה, הנושא את שם השיר.
באלבום זה שיתף פעולה חיים משה עם היוצרים עוזי חיטמן ואהוד מנור.
אריה ברקוביץ עיבד את השיר.
סגנון השיר הוא מוזיקה ים תיכונית.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' דורג השיר במקום השביעי.
השיר עוסק בחד שיח של אזרח לבנו החייל.
הדובר פונה בשיר לבנו המשרת בצה"ל, על רקע תמונות ילדות של בנו המופיעות באלבום תמונות.
הדובר מביע את דאגתו ודאגת האם לבנם החייל, ואת התקווה שלא ייפגע בעת שירותו הצבאי.
ב-15 בפברואר 2024 הוציאה שרית חדד גרסת כיסוי לשיר.
בהמשך, צורף למיני-אלבום שהוציאה באותה השנה, אלבום געגועים.
ב-29 בפברואר 2024 אירחו חבורת זהו זה בתוכניתם את חיים משה לביצוע משותף של השיר.
התמהוני הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1970, שנכתב ובוים בידי דן וולמן, סרטו העלילתי הארוך הראשון.
בתפקידים הראשיים טוביה טבי, לאורה ריבלין וברטה ליטבינוב.
הסרט נכשל בישראל אך התקבל לפסטיבל קאן בשם The Dreamer והוקרן בניו יורק במשך יותר משלושה חודשים.
הסרט צולם בבית הסראייה בצפת ששימש אז כבית אבות של מלב"ן ובסמטאות צפת העתיקה.
העלילה היא על בחור תמהוני הנמשך (אפלטונית) לקשישה, עד להופעתה של נערה צעירה ומושכת.
תפקיד הקשישה הוצע בתחילה לאידה קמינסקה אך היא לא יכלה להופיע והמליצה על ידידתה, ברטה ליטבינוב, בת 74.
אלי (טוביה טבי) עובד כסניטר בבית אבות ("בית זקנים") בצפת.
הוא מגיש אוכל לקשישים, מאכיל ורוחץ אותם, מטפל בגינה ואחראי על התחזוקה בבניין תחת עינו של מנהל הבית הקשוח שטיין (שלמה בר-שביט).
בזמנו החופשי הוא מצייר דיוקנאות של הקשישים ומנסה למכור אותם בגלריה סמוכה אך אין קונים לרישומים שלו.
הוא כמעט אינו מדבר ונראה כתמהוני וכאשר הוא צועד מבית האבות לחדרו בעיר, מסתכלים עליו הילדים כתמהוני ובלתי שפוי.
מכל הקשישים הוא נמשך דווקא לרחל (ברטה ליטבינוב), קשישה מקייב שמשוחחת איתו בעברית שגויה.
שאר הקשישים מרכלים ביידיש על הקשר בין אלי לרחל.
רחל מחבבת את אלי ורוצה לעזור לו.
היא מתלבשת כתיירת, הולכת לגלריה וקונה את רישומיו של אלי.
הוא שמח אמוד כי מישהו קנה את רישומיו ורחל מעודדת אותו שמצפה לו עתיד גדול.
אחד מהקשישים נפטר ולבית האבות מגיעים שלושת בני משפחתו כדי לטפל בסידורי הקבורה.
הנכדה היא צעירה יפה ומושכת (לאורה רבלין) שמגיעה ביחד עם אביה (נתן כוגן) ואימה (דבורה קידר).
אלי מחליף מבטים עם הנערה ומתפתח קשר ביניהם המתהדק ומגיע ליחסים אינטימיים.
בבית האבות מרכלים על כך הקשישים ורחל שומעת זאת ורואה את הנערה.
היא מנתקת את הקשרים עם אלי וכאשר הוא דופק על דלת חדרה היא אינה פותחת לו.
לבסוף חוזרת הנערה לתל אביב עם הוריה, רחל סולחת לאלי ובסוף הם מתהלכים ביחד בסמטאות צפת אלי מצייר ורחל משחקת עם הילדים הקטנים בגינת שעשועים.
שלמה בר-שביט - מנהל בית זקנים
ישראל סגל - מלצר במלון
מלון שינג'יה אקספרס (בסינית: 欣佳酒店) היה מלון במחוז פוג'יין, ששימש לבידוד במהלך מגפת הקורונה.
מלון שינג'יה בן ה-6.5 קומות החל לפעול ביוני 2018 והיו בו 80 חדרים בקומות 4–7. במהלך מגפת הקורונה, מלון זה שימש להסגר של חולים במגפה.
עד ראייה אמר ששמע מפץ גדול מהזכוכית המחוסמת החיצונית של המלון.
לאחר מכן הוא היה עד להתמוטטות הבניין כולו תוך מספר שניות.
עובד במלון הצהיר שנעשו עבודות ביסודות המבנה.
כ-70 אנשים נלכדו במלון שקרס.
לאחר ההתמוטטות, שלחה מכבי האש 26 רכבי כיבוי ו-147 כוחות כיבוי כדי לחלץ את הקורבנות.
32 קורבנות חולצו עד השעה 21:50 באותו היום.
המשטרה פתחה בחקירה בנוגע למר יאנג, בעל המלון.
ב־12 במרץ 2020 הודיעה מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין על הקמת צוות לחקירת ההתמוטטות, ומינתה את פו ג'יאנהואה למנהיג הצוות.
התמחות היא שלב מתקדם בהכשרתו של רופא שיניים, הנערך לאחר שרופא השיניים קיבל רישיון לעסוק ברפואת שיניים, ובו רוכש רופא השיניים ידע וניסיון מורחבים באחד מתחומי רפואת השיניים, מעבר לידע של רופא שיניים שאינו מומחה.
בישראל, תחום ההתמחויות ברפואת שיניים נמצא בסמכותה של המועצה המדעית של ההסתדרות לרפואת שיניים.
משך ההתמחות הוא 3–5 שנים בהתאם לתחום.
רופא השיניים המתמחה מועסק על ידי מוסד רפואי שהוכר על ידי המועצה המדעית ומשרד הבריאות להכשרת מתמחים.
רופא השיניים המתמחה עובד במוסד הרפואי תחת הדרכה ופיקוח של רופאי שיניים מומחים בתחום התמחותו.
עם זאת, רופא שיניים מתמחה הוא רופא שיניים בעל רישיון, והוא נושא באחריות ובסמכות המוגדרות בפקודת רופאי השיניים כמו כל רופא שיניים.
בניגוד להתמחות ברפואה כללית, ברפואת שיניים המתמחים בדרך כלל אינם משתכרים מהמוסד בו הם מתמחים, אך דבר זה תלוי במתי ואיפה למדו ועד כמה הם טובים בתחום.
ואף נדרשים לשלם שכר לימוד שנתי הנע כיום בין 30,000 ל-120,000 ש"ח לשנת לימודים.
יוצאים מן הכלל הם המתמחים בכירורגיית פה ולסתות והמתמחים ברפואת שיניים ציבורית במשרד הבריאות שנחשבים עובדים של המוסד ומשתכרים.
בסוף ההתמחות, או לקראת סיום ההתמחות בתחומים מסוימים, נדרש המתמחה לעמוד בבחינות שלב א' (עיוני בכתב) ושלב ב' (מעשי בעל פה מול ועדת בוחנים) של המועצה המדעית.
משרד הבריאות מנפיק לרופא השיניים רישיון מומחה בתחום בו התמחה.
בישראל מוכרים 10 מסלולי ההתמחות הבאים:
שיקום פנים ולסתות, התמחות על של המומחיות בשיקום הפה
בעבר היו מספר ניסיונות לייסד התמחות על ברדיולוגיה אוראלית, אך ניסיונות אלו לא צלחו ונושא זה נשאר בתחום המומחיות ברפואת הפה.
המוסדרפואת הפהשיקום הפהטיפולי שורשכירורגיית פה ולסתותחניכייםאורתודונטיהרפואת שיניים ציבוריתפתולוגיה אוראליתרפואת שיניים לילדיםשיקום פנים ולסתותהדסה והאוניברסיטה העברית בירושליםVVVVVVVVVאוניברסיטת תל אביבVVVVVVVהמרכז לרפואת שיניים של חיל הרפואהVVVVבית הספר להתמחויות רמב"םVVV במרכז הרפואי רמב"םVVVהמרכז הרפואי לגליל בנהריהVVVמרכז רפואי ברזילי באשקלוןVVVמרכז רפואי שיבא בתל השומרVVVVהאגף לבריאות השן, משרד הבריאות בירושליםV
ההתמחות בכירורגיית פה ולסת במרכז הרפואי רמב"ם אינה נחשבת כחלק מבית הספר להתמחויות, אף על פי שמתקיימת באותו המבנה.
לכל תחום מומחיות ישנו איגוד מקצועי המסונף להסתדרות לרפואת שיניים.
יוצאים מן כלל המומחיות ברפואת שיניים ציבורית שאין לה איגוד, והמומחיות בפתולוגיה אוראלית שהמומחים בה חברים באיגוד הישראלי לרפואת הפה.
התמוטטות גשר המטרו במקסיקו סיטי התרחשה ב-3 במאי 2021, בשעה 22:25 בקו 12 של הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי, כאשר הגשר והרכבת שחלפה מעליו קרסו מעל מכוניות בכביש בסמוך לתחנת הרכבת אוליבוס .
קו 12 של הרכבת התחתית במקסיקו סיטי, בירת מקסיקו נפתח ב-2012, והוא למעשה הקו החדש ביותר במערכת הקווים של הרכבת.
עם זאת, כבר מאז שהקו נחנך התרחשו בו מספר בעיות טכניות ומבניות, שאף הביאו לסגירה חלקית של הקו ב-2014 וב-2015 בקטעים הגבוהים יותר בקו הרכבת.
גם רעידת האדמה בפואבלה ב-2017 גרמה נזק ארוך טווח למערכת הרכבת.
אך גם לאחר שנזקים תוקנו, העידו תושבים מקומיים כי הבעיות עדיין עלו מדי פעם במהלך השנים.
הרכבת התחתית של מקסיסקו היא מערכת הסעת המונים המשרתת את מטרופולין העיר מקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.
היא הרכבת התחתית השנייה בגודלה בצפון אמריקה, קטנה רק מהרכבת התחתית של ניו יורק.
בשנת 2012 השתמשו בשירותיה 1.609 מיליארד נוסעים, ובכך הייתה לרכבת התחתית השמינית בעולם מבחינת מספר הנוסעים שבה.
קו 12, שמכונה גם "הקו הזהוב" בעקבות צבעו במפת המערכת עובר מדרום-מרכז מקסיקו סיטי עד לרובע הדרומי מזרחי אלהואק.
עבודות ההקמה של הקו החלו בספטמבר 2008 אך בעקבות עיכובים ואי עמידה בלו"ז של עבודות הבנייה, הקו נפתח רק באוקטובר 2012 ונחנך על ידי נשיא מקסיקו, פליפה קלדרון וראש עיריית מקסיקו סיטלי, מרסלו אבררד.
כמו קווי המטרו האחרים, גם קו 12 עובר מתחת לאדמה בחלקים המרכזיים יותר של העיר ומגיע עד האזורים המרוחקים של העיר.
רק זמן קצר לאחר תחילת הפעלתו המסחרית החלו במערכת הקו לצוץ בעיות טכניות בקטעים המוגבהים של מסלול הקו, דבר שמחייב את הרכבות לנסוע במהירות נמוכה של עד 5 קמ"ש בעקבות חשש משימוט.
קטע מהרכבת, שבו היה גם תחנת אוליבוס (בה אירע האסון ב-2021) נסגר למשך קרוב לשנה וחצי לתיקון תקלות טכניות ומבניות בקו.
הקמת ועדת מיוחדת הוקמה על מנת לחקור את הנסיבות והאחראים על הטעויות שגרמו להשבתת קו 12. קבוצת הייעוץ העצמאית SYSTRA התבקשה להגיש דו"ח בו יפרטו את ממצאהם.
לאחר שבדקו מעל 2,900 מסמכים הגיעה הקבוצה למסקנה כי היו שגיאות ב"תכנון, ההקמה והתפעול" של הקו.
ב-2015 מבקר המדינה המקסיקני קבע אף הוא כי היו אי סדרים במהלך בניית הקו ואף טען כי הייתה חוסר תאימות בין גלגלי הרכבת לבין המסילה, דבר שגרם לחוסר היציבות של הרכבת.
ב-2017 התרחשה רעידת אדמה בפואבלה, רעידה זו פגעה בפסי המסילה ושש תחנות, בהם התחנה בה עתיד להתרחש האסון נסגרו זמנית.
חלקם, ביניהם אותה תחנה נפתחו מחדש שלושה ימים לאחר מכן ואחרים נפתחו רק כעבור חודש של עבודות תיקונים.
גם לאחר מכן, הודיעו תושבים מקומיים כי יש סדקים גלויים במבנים לאורך הקו שעלולים לגרום לקריסה עתידית.
גם בעיות אלו, תוקנו על ידי רשויות התחבורה בעיר.
ב-3 במאי 2021, בשעה 22:25 שעון מקסיקו עברה רכבת בגשר המסילה בין תחנת אוליבוס ותחנת טזונקו בערך 220 מטרים לפני שהרכבת הגיע לתחנת אוליבוס.
גשר המסילה התמוטט וגרם לשני קרונות הרכבת האחרונים ליפול.
הקרונות נפלו על מכונית שעברה מתחת לאותו קטע, נהג המכונית נהרג ואשתו נפצעה.
הגשר היה מעל מפריד נתיבים דבר שמנע פגיעה של נהגים רבים שנסעו במקום.
עשרים ושישה בני אדם נהרגו וכ-79 פצועים הובהלו לבית החולים, מתוכם שבעה במצב קשה.
ב-6 במאי נספרו עד חמישה נעדרים.
זה היה האירוע הקטלני ביותר בו היה מעורב המטרו מאז 1975, אז נהרגו כ-31 בני אדם בהתנגשות בין שני קרונות רכבת.
התמוטטות גשר מורבי התרחשה ב־30 באוקטובר 2022, כאשר גשר תלוי להולכי רגל, בן 143 שנים, בעיר מורבי שבמדינת גוג'ראט, הודו, אשר עובר מעל נהר מצ'צ'הו , קרס.
באירוע נהרגו לפחות 135 בני אדם.
גשר הולכי הרגל במורבי, שאורכו 230 מטרים, נבנה במהלך הראג' הבריטי במאה ה-19, ונחנך ב-20 בפברואר 1879. הגשר היה סגור לשם שיפוצים במשך חצי שנה, ונפתח ב-26 באוקטובר 2022, כארבעה ימים לפני האסון, לרגל הדיוואלי והשנה הגוג'ראטית החדשה.
יותר מ-400 אנשים היו על הגשר בעת קריסתו, הרבה מעבר לקיבולת שלו, שהיא 150 אנשים.
לפחות 135 בני אדם נהרגו באסון.
עשרות אנשים נפצעו באורח אנוש, וישנם נעדרים.
האסון התרחש כארבעה ימים לאחר שהגשר נפתח מחדש לאחר שיפוצים.
כחמישה חודשים לאחר התמוטטות ה גשר הוחלפה עיריית מורבי על ידי הממשלה בטענה שהעירייה, שהקמת הגשר הייתה באחריותה, לא קיימה את תפקידיה הבסיסיים.
התמוטטות הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2011 שנכתב ובוים בידי ג'יי.
צ'נדור, סרט הבכורה שלו כבמאי.
הוא מתאר 24 שעות בבנק השקעות גדול בוול סטריט בפתחו של המשבר הכלכלי העולמי (2008), המגלה את המתרחש ונוקט בפעולה פיננסית קיצונית על מנת להימנע מפשיטת רגל.
בסרט מככבים זאכרי קווינטו (שגם השתתף בהפקת הסרט), קווין ספייסי, פול בטאני, ג'רמי איירונס, דמי מור, פן בדג'לי, סיימון בייקר, מרי מקדונל וסטנלי טוצ'י.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס ב-25 בינואר 2011, והופץ מסחרית בארצות הברית באוקטובר באותה שנה.
ב-2008, בנק השקעות גדול בוול סטריט עובר צמצומי כוח אדם משמעותיים.
אחד המפוטרים הוא אריק דייל (סטנלי טוצ'י), ראש מחלקת ניהול סיכונים בחברה.
נסיונותיו של דייל להתריע על המצב המתקרב בחברה בעקבות מודל עליו עבד זוכים להתעלמות.
לפני שהוא עוזב את הבניין הוא מעביר דיסק נייד לפיטר סאליבן (זאכרי קווינטו), אנליסט במחלקה שלו, כדי שימשיך את המודל עליו עבד, תוך כדי שהוא מתריע בו שייזהר.
סאליבן הסקרן נשאר במשרד לאחר שעות העבודה ובוחן את עבודתו של דייל.
סאליבן מתקשר לחברו למחלקה, סת' ברגמן (פן בדג'לי), ולוויל אמרסון (פול בטאני), ראש מחלקת המסחר באשראי בחברה, ומזעיק אותם למשרד לבחון את ממצאיו.
אמרסון המודאג מזעיק את מנהלו, סם רוג'רס (קווין ספייסי) כדי שיגיע גם הוא למשרד באישון לילה.
הארבעה מנסים לאתר את אריק דייל, אך אינם מצליחים כיוון שהוא לא חזר הביתה והחברה ניתקה את הטלפון הנייד שלו עם פיטוריו.
סאליבן וברגמן יוצאים לחפש את דייל, בעוד רוג'רס ואמרסון מתריעים בפני ההנהלה הבכירה של החברה על המצב.
חברי הנהלת החברה, ביניהם סגנית הנשיא לניהול סיכונים שרה רוברטסון (דמי מור) והסמנכ"ל ג'ארד כהן (סיימון בייקר), מגיעים למשרד בשעות הקטנות של הלילה ומקיימים פגישה מהירה.
לאחר שהשתכנעו בנכונות ממצאיו של סאליבן הם מזעיקים גם את מנכ"ל החברה, ג'ון טולד (ג'רמי איירונס) המגיע במסוקו עם עוזריו וחברי הנהלה נוספים.
עם הגעתו של טולד מתקיימת פגישה בפורום רחב בה מסביר סאליבן את ממצאיו.
טולד, רוג'רס וכהן דנים בממצאים ובדרכים לפתור את הבעיה; תוכניתו של כהן, הזוכה לתמיכתו של טולד, היא לקיים מכירת חיסול של הנכסים הפיננסים הבעייתיים לפני שיתמוטטו.
רוג'רס מתנגד ומצביע על כך שהמכירה תהרוס את שמה הטוב של החברה ותפגע אנושות ביחסי העבודה שלה עם הסוחרים שיקנו את הנכסים, וגם תגרום לחוסר יציבות בשווקים.
טולד מבהיר לו באופן תקיף שאין ברירה אם ברצונה של החברה לשרוד.
לאחר הפגישה, מתקשרת אשתו של דייל לאמרסון ומיידעת אותו שבעלה חזר הביתה.
הוא יוצא אל ביתו של דייל יחד עם ברגמן ומנסה ללא הצלחה לשכנע את דייל לחזור לחברה על מנת שעבודתו תישמר בסוד.
בדרכם בחזרה שואל ברגמן אם הוא עומד לאבד את עבודתו; אמרסון מודה שהסיכוי לכך גבוה, אך מנסה לשכנעו שלא יאבד את אמונתו ושעבודתו נחוצה.
בפגישה אישית ביניהם מפיל טולד את האשמה על שרה רוברטסון, ותובע ממנה להתפטר - אך רק לאחר מכירת החיסול.
רוברטסון מוחה בטענה שהתריעה בפני טולד וכהן כבר שנה לפני כן, אך הוא איתן בדעתו.
בינתיים אריק דייל מקבל הצעה כספית נדיבה כדי לחזור לעבודה לצד אזהרה שהחברה תפגע בהטבות ובפיצויי הפיטורין שלו אם יסרב ויפיץ את סודו; דייל מתרצה וחוזר לעבודה ליום אחד, כשלמעשה "עבודתו" היא לשבת במשרד בחוסר מעש, רק כדי שהמניעים של החברה למכירת החיסול לא יתגלו.
כשהוא מגיע למשרד הוא פוגש את רוברטסון, שהייתה המנהלת שלו שאותה הוא האשים בפיטוריו, ומגלה שהיא אולצה להתפטר, ולמעשה פוטרה; למרות המשקעים שהותירו בו פיטוריו הוא מזדהה איתה ואינו שמח לאידה.
בפגישת הבוקר, למרות השגותיו על מכירת החיסול, ממריץ רוג'רס את צוות הסוחרים שלו לקיים אותה באופן אגרסיבי ולסיים אותה מוקדם ככל האפשר, לפני שההדים שיתעוררו ממנה יגרמו להאטתה או הפסקתה.
הוא מכיר בכך שהמכירה תחסל את שמם הטוב של סוחריו ואת הקריירה של חלקם, ולכן מבטיח להם בשם הנהלת החברה מענקים נדיבים אם יצליחו להיפטר מהרוב המוחלט של הנכסים הבעייתיים.
ככל שהמכירה מתקדמת גוברים סימני השאלה, החשד, ולבסוף הכעס של הקונים להם מנסה החברה למכור את הנכסים; למרות זאת החברה מצליחה, גם אם בהפסדים כבדים, למכור את מרבית הנכסים ולשרוד.
בעוד החברה מקיימת סבב פיטורין נוסף, רוג'רס מתעמת עם טולד ומגיש את התפטרותו.
טולד דוחה את טענותיו המצפוניות של רוג'רס, סוקר לו כלאחר יד משברים פיננסים קודמים וטוען שמדובר באירועים שגרתיים בשווקים הפיננסים, ושאל לרוג'רס להרגיש אשם על שפעל לטובת החברה ולטובתו עצמו.
הוא מבקש מרוג'רס להישאר בחברה שנתיים נוספות; הוא מספר לו גם שסאליבן נשאר בחברה ואף יקבל קידום.
רוג'רס מסכים בחוסר רצון, באומרו שהוא צריך את הכסף.
הסרט מסתיים כאשר רוג'רס קובר את כלבו האהוב שהורדם בחצר ביתה של אשתו לשעבר שהיה ביתם המשותף; היא מיידעת אותו שהחברה הפיננסית בה עובד בנם המשותף ספגה גם היא הפסדים כבדים, אך הצליחה לחמוק מפשיטת רגל.
זאכרי קווינטו – פיטר סאליבן, אנליסט במחלקת ניהול סיכונים
קווין ספייסי – סם רוג'רס, מנהל חטיבת המסחר
פול בטאני – ויל אמרסון, ראש מחלקת מסחר באשראי
דמי מור – שרה רוברטסון, סגנית נשיא לניהול סיכונים
סיימון בייקר – ג'ארד כהן, סמנכ"ל
ג'רמי איירונס – ג'ון טולדה, מנכ"ל החברה
פן בדג'לי – סת' ברגמן, אנליסט במחלקת ניהול סיכונים
סטנלי טוצ'י – אריק דייל, ראש מחלקת ניהול סיכונים המפוטר מעבודתו
מרי מקדונל – מרי רוג'רס, אשתו לשעבר של סם
אסיף מנדווי – ראמש שאה, מנהל מחלקת רגולציה
הסרט צולם בניו יורק, כאשר מרביתו צולמה בקומה ה-42 של בניין פן פלזה 1, במשרדים ששיכנו זמן קצר לפני כן חברה פיננסית שירדה מנכסיה.
הסרט הוצג בהצגת בכורה בפסטיבל סאנדנס בפארק סיטי, יוטה.
הוא הוצג גם בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין והיה מועמד לפרס דוב הזהב.
באתר Rotten Tomatoes זכה הסרט לציון של 87%, ובו נכתב כי הסרט "חכם, מהודק, משוחק היטב, ומשקף את המשבר הפיננסי של 2008 לכדי דרמה מרתקת ומעוררת מחשבה".
בניו יורקר נכתב כי הסרט הוא "בקלות הסרט הטוב ביותר שנעשה על וול סטריט אי פעם".
דברים דומים נכתבו באתר האינטרנט של החברה הפיננסית "בלומברג".
מבקר הסרטים רוג'ר איברט העניק לסרט ציון גבוה של שלושה וחצי כוכבים מתוך ארבעה, וכתב כי הסרט "מציג צוות מצוין המצליח להעביר מונחים פיננסים לכדי דיאלוג מרתק".
צ'נדור, היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
התמיכה ברפורמה המשפטית (או התמיכה בממשלת ישראל השלושים ושבע) התבטאה בהפגנות תמיכה ועצומות בעד ממשלת ישראל השלושים ושבע ובעיקר בעד העברת חוקי הרפורמה המשפטית אותה היא הובילה.
מפגני התמיכה החלו בתגובה למחאה נגד הרפורמה המשפטית שהחלה בינואר 2023 עם פרסום הרפורמה, שהתפרשה על ידי המוחים כניסיון לביצוע הפיכה משטרית.
הפגנות התמיכה התעצמו ב-27 במרץ, ערב הודעת ראש הממשלה בנימין נתניהו על השהיית החקיקה לצורך מגעים להידברות עם נציגי האופוזיציה בבית הנשיא.
מוקדי הפגנות התמיכה ברפורמה העיקריים הם המתחם הכולל את מחלף השלום ורחוב קפלן בתל אביב וקריית הלאום בירושלים.
הפגנות תמיכה נוספות נערכו בעשרות יישובים נוספים בישראל.
מטרת ההפגנות הייתה לייצר על הממשלה לחץ מימין להעביר את הרפורמה, שהצורך בו הובן לאחר החלטת ראש הממשלה, בנימין נתניהו על השהיית החקיקה לנוכח התגברות המחאה נגדה.
מספר ארגונים אזרחיים נטלו חלק בתמיכה, והעיקריים שבהם הם תנועות "תקומה 2023", "אם תרצו", "ישראל שלי", "רגבים", "בוחרים בחיים" וארגונים נוספים.
לאחר ההכרזה על הרפורמה נערכו עצרות תמיכה במוקדים מרכזיים ברחבי הארץ.
בפברואר עלה קמפיין שילוט עם המוטו "הבטחתם – תקיימו" ובו קריאה ליריב לוין ולשמחה רוטמן להשלים את החקיקה.
בהמשך, בעזרת גיוס המונים, הועלה קמפיין שילוט נוסף ברחבי הארץ עם מסרי עידוד ליריב לוין ולשמחה רוטמן, והדגשת מספר הבוחרים בגוש הימין שבחרו בהם בתקווה, לטענתם, לביצוע הרפורמה המשפטית.
ב-26 במרץ הודיע ראש הממשלה בנימין נתניהו לשר הביטחון יואב גלנט שהוא יפוטר מתפקידו כשר הביטחון עקב אמירתו שלא יצביע בעד שינויי החקיקה.בעקבות הפיטורין התגברו המחאות נגד הרפורמה.
למחרת ב-27 במרץ המשק הושבת על ידי יו"ר ההסתדרות ארנון בר דוד ונתניהו הודיע שימסור הודעה באותו ערב.
בעקבות החשש שנתניהו יודיע על עצירת החקיקה - כפי שאכן קרה, התקיימה הפגנה של כמאה אלף איש מול הכנסת בקריאה לממשלה שלא לעצור את החקיקה.
בהפגנה נכחו שרים וחברי כנסת ביניהם: שר האוצר בצלאל סמוטריץ', השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר, שר התקשורת שלמה קרעי, שרת ההתיישבות אורית סטרוק, השרה להגנת הסביבה עידית סילמן, השרה מאי גולן, השר לירושלים עמיחי אליהו וכן שר הנגב והגליל יצחק וסרלאוף.
ב-30 במרץ, התקיים בתל אביב מפגן תמיכה ובמרכזו "צעדת החירות: משתחררים מכבלי בג"ץ" ממוזיאון תל אביב לעבר רחוב קפלן, בהשתתפות עשרות אלפי אנשים, במהלכה ירדו המפגינים לנתיבי איילון שנחסמו לכשעתיים; בחסימה השתתפו גם חברי הכנסת אלמוג כהן ונסים ואטורי.
ב-13 באפריל התקיימה הפגנת תמיכה ברפורמה בצומת מת"ם בחיפה בהשתתפות שר התקשורת שלמה קרעי ומאות מפגינים.
ב-15 באפריל התקיימה הפגנה ליד בית הנשיא בהשתתפות חברי הכנסת דן אילוז ועמית הלוי.
ההפגנה בירושלים ב-27 באפריל 2023
בעקבות השעיית החקיקה עד למושב הקיץ נערכה ב-27 באפריל הפגנה לשם הבעת תמיכה ברפורמה המשפטית תחת הסלוגן "הפגנת המיליון".ההפגנה אורגנה על ידי מספר ארגוני ימין בהם תקומה 2023 שארגנו למעלה מאלף אוטובוסים מרחבי הארץ.
עלות הארגון נאמד בכשבעה מיליון ש"ח, מתוכם כשני מיליון ש"ח מכספי סיעות "הליכוד" ו"הציונות הדתית", וכמיליון ש"ח ממימון המונים.
אישי ציבור קראו להגיע להפגנה ביניהם ראש הממשלה בנימין נתניהו והשרים יריב לוין, ישראל כ"ץ ואיתמר בן גביר.
עשרות רבנים מהציונות הדתית חתמו על מכתב הקורא להשתתף בהפגנה.
מארגני ההפגנה קיוו שהציבור החרדי ייטול בה חלק ואף ארגנו בהפגנה אזור חרדי בהפרדה.
אך בבוקר של יום ההפגנה התפרסם מאמר מערכת ביתד נאמן העיתון המוביל של הזרם הליטאי הקורא שלא להגיע להפגנה אך הודגש שהציבור החרדי תומך ברפורמה המשפטית ואינו יוצא להפגנה משום שהוא לא רואה בעצמו שייך למערכה אחת עם הציבור החילוני.
בשעות שקדמו להפגנה ערכו חברי אקדמיה צעדת תמיכה ברפורמה מגשר המיתרים אל הכנסת.
אנשי מילואים התומכים ברפורמה קיימו צעדה מגבעת התחמושת להפגנה.
בין הנואמים היו שר המשפטים יריב לוין, שר האוצר בצלאל סמוטריץ', השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר, השר במשרד המשפטים דודי אמסלם, חבר הכנסת אביחי בוארון, גדי טאוב הרב שמואל אליהו והרב יהושע שפירא.
לפי הערכות המשטרה השתתפו בהפגנה כ-200,000 איש.
ההפגנה בקפלן ב-23 ביולי 2023
ב-23 ביולי התקיימה הפגנת תמיכה נוספת של עשרות אלפים במחלף קפלן בתל אביב-– המוקד המרכזי של ההפגנות נגד הרפורמה, תחת הכותרת "העם אתכם השלימו את החקיקה".
בהפגנה נאמו שרים, חברי כנסת ואישי ציבור.
במקביל, מאות אנשי מילואים צעדו מרחבת הבימה לעבר גשר הקריה.
שרים, חברי כנסת ורבנים, דוגמת יריב לוין, עמיחי אליהו, יואב קיש, מיקי זוהר מיכל וולדיגר, משה סעדה, אביחי בוארון, ניסים ואטורי ואלמוג כהן, קראו לציבור להשתתף בהפגנה, וביקשו את סיוע הציבור במימונה.
לטענת המארגנים השתתפו בהפגנה כ-200,000 איש
ב-7 בספטמבר, לקראת הדיונים בבג"ץ בעתירות נגד חוקי הרפורמה המשפטית, נערכה בירושלים הפגנה תמיכה בחקיקה ונגד בג"ץ, שבה נאמו שרים וחברי כנסת מהקואליציה.
בין השלטים שנישאו בהפגנה היא שלטים שבהם נאמר "כהנא צדק", "ברוך גולדשטיין צדק", "יגאל עמיר צדק", "עמירם בן אוליאל צדק".
ב-5 ביוני 2025 התקיימה בירושלים הפגנת תמיכה ברפורמה המשפטית שארגנו בין היתר ארגון אם תרצו ופורום הגבורה, ובה השתתפו מעל ל-10,000 איש.
בהפגנה נשאו דברים שרי הממשלה יריב לוין, בצלאל סמוטריץ', יואב קיש, עמיחי שיקלי, שלמה קרעי, איתמר בן גביר ואישים נוספים.
הדוברים קראו לפטר את היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה ולמנות את דוד זיני לתפקיד ראש שירות הביטחון הכללי.
ראש הממשלה בנימין נתניהו פרסם סרטון עידוד למשתתפי ההפגנה, ועוד לפני ההפגנה פרסם סרטון בו הוא קרא להגיע אליה.
לארגוני התמיכה מספר מקורות כספיים, בהם קמפיין גיוס המונים, זאת במקביל לתרומות מתורמים פרטיים, עמותות, אנשי ציבור וסיעות בכנסת כמו "הציונות הדתית" ו"הליכוד".
המשנה לראש לשכת עורכי הדין, יצחק נטוביץ, הביע תמיכה ברפורמה.
נטוביץ ופרופסור נחום רקובר ערכו כנס תמיכה ברפורמה, בהשתתפות של 150 משפטנים, ובהם סגן נשיא בית המשפט המחוזי בדימוס משה דרורי, פרופסור טליה איינהורן וד"ר אביעד בקשי, ראש המחלקה המשפטית בפורום קהלת.
פרופ' ריצ'רד אפשטיין , משפטן אמריקני שמרני, פרסם מאמר דעה בעיתון "וול סטריט ג'ורנל" האמריקאי ויצא להגנתה של הרפורמה במערכת המשפט.
במאמר נטען, כי הרפורמה איננה קיצונית והיא חיונית ליצירת בלם הכרחי לבית המשפט העליון.
התובע הכללי של ארצות הברית לשעבר, מייקל מוקאסי , פרסם מאמר תמיכה ברפורמה וסבר שהיא אף מתונה מדי.
גם בישראל, פרסמו המשפטן יחיאל אורן הרוש והעיתונאית אוולין גורדון, מאמרי תמיכה ברפורמה בכתבי העת השילוח, ו-Mosaic , בהתאמה.
סגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב בדימוס עודד מודריק הביע תמיכה ברוב חלקי הרפורמה, חלקם תוך הצעת שינוי כלשהו, והסתייגות מאחד הרכיבים.
שר המשפטים לשעבר פרופסור דניאל פרידמן שהציע מתווה לפשרה, אומנם התנגד לרוב חלקי הרפורמה, אך הביע תמיכה חלקית בחלק מהסעיפים.
שופט בית המשפט העליון בדימוס יעקב טירקל הביע תמיכה חלקית ברפורמה.
עם זאת, הבהיר שאין לגעת בוועדה למינוי שופטים, שפסקת התגברות מצריכה רוב מיוחד של לפחות 70 חברי כנסת, שעל הייעוץ המשפטי להיות מחייב, ושיש להשאיר את עילת הסבירות למקרים של חוסר סבירות קיצוני.
השופט בדימוס הרן פיינשטיין, הביע תמיכה והצטרף במרץ 2023 לעצומה בעד הרפורמה המשפטית.
וכן נכתב בעצומה שיש לבצע את הרפורמה מתוך הידברות אך לא לפגוע בהליך.
בהמשך הצטרפו פרופסורים ודוקטורים נוספים, בהם מספר זוכי פרס ישראל, וחתמו על העצומה בעד הרפורמה, בסה"כ כ-500 פרופסורים ודוקטורים מהאוניברסיטאות השונות.
חתן פרס ישראל במחשבת ישראל - יהודה ליבס.
חתן פרס ישראל בספרות - מאיר שטרנברג, פיזיקאים, מתמטיקאים ופרופ' למדעי המחשב רבים ממכון ויצמן ומן הטכניון, חוקרים ובכירים מאוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ועוד פרופסורים וד"ר נוספים.
אולם חלקם הסתייגו באופן פומבי מחלקים ממנה.
פרופסור אבי שמחון, איש ליכוד ויו"ר המועצה הלאומית לכלכלה מינואר 2023, הצטרף לתמיכה ברפורמה.
פרופסור ירון זליכה טען כי הרפורמה תסייע לכלכלת ישראל, אך הוא מציע בה שינויים.
זוכה פרס נובל לכלכלה פרופסור ישראל אומן הביע אף הוא תמיכה ברבים מסעיפי הרפורמה אך גם התנגדות לפסקת ההתגברות, ודחה את הטענות לפגיעה כלכלית בעקבות הרפורמה.
דוד בוגולובסקי, סטודנט באוניברסיטת בר-אילן הקים עם חבריו את "תנועת הסטודנטים - משיבים את האיזון" התנועה הוקמה כתנועת נגד לתנועת "מחאת הסטודנטים" שהוקם על ידי סטודנטים המתנגדים לרפורמה המשפטית, ומאגדת בתוכה סטודנטים שתומכים ברפורמה המשפטית.
התנועה התנגדה להחלטת האוניברסיטאות להשבתת הלימודים על רקע פיטורי שר הביטחון יואב גלנט וההחלטה שלא לעצור את חקיקה.
כמו כן חברי התנועה השתתפו בהפגנות התמיכה ברפורמה ודרשו האוניברסיטאות לצאת למחות מבלי שהדבר יפגע בשגרת הלימודים שלהם, כפי שניתן למשתתפי ההפגנות נגד הרפורמה.
בינואר 2023 סטודנטים בבר-אילן יצאו להפגין בעד הרפורמה המשפטית בקריאה ברורה: "לא למלחמת אחים, כן להכרעת האזרחים!".
בסקר שקיימה התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות הארצית בשיתוף מכון "מאגר מוחות" בינואר 2023 כי 56% מהסטודנטים תומכים בהצעות הקואליציה לתיקונים במערכת המשפט ו-37% מתנגדים להצעות הקואליציה.
רבנים מהציונות הדתית, בהם הרב דב ליאור, הרב אורי שרקי, הרב שלמה אבינר והרב שמואל אליהו, שיגרו מכתבי תמיכה בהמשך חקיקת הרפורמה.
יוסי דגן, ראש מועצת שומרון, הביע תמיכה ברפורמה המשפטית וקרא לציבור להגיע להפגנות התמיכה ברפורמה.
ראש מועצה אזורית גוש עציון, שלמה נאמן וראש מועצת קרני שומרון יגאל להב תמכו ברפורמה והצטרפו ליוזמה שקוראת להמשיך את החקיקה לאחר הודעת ראש הממשלה על הקפאתה במאי.
אל"ם במילואים מאיר מוסט, מפקד טייסת 69 לשעבר, הוקיע את הצהרתם של הטייסים שהודיעו שלא יתייצבו לאימונים והביע את תמיכתו ברפורמה.
רס"ן במילואים שי קלך טייס F-16 לשעבר, מייסד ויו"ר תנועת נצח ישראל, הביע את תמיכתו ברפורמה ויצא נגד הצהרת הטייסים שקוראים לסרבנות ואמר כי הם "טייס שקורא לסרבנות, במיוחד אגב אם הוא מפנה עורף לאומה, הוא ודאי מוג לב".
בפסיכולוגיה, התמודדות ממוקדת הימנעות היא דרך התמודדות המתמקדת בהימנעות מגורם הלחץ או מהתגובה לגורם הלחץ, כגון התרחקות מאחרים, הכחשת קיומו של גורם הלחץ והתנתקות ממחשבות או רגשות הקשורות לגורם הלחץ.
למרות שהתמודדות ממוקדת הימנעות יכולה להפחית את הלחץ לטווח הקצר, היא תיחשב כלא אדפטיבית אם האדם ימשיך להישען עליה לטווח הארוך.
במהלך השנים נעשו מספר ניסיונות לסווג את סגנונות ההתמודדות השונים.
הבחנה מקובלת היא בין שתי חלוקות עיקריות.
חלוקה ראשונה מבחינה בין התמודדות ממוקדת "גישה" לבין התמודדות ממוקדת "הימנעות" וחלוקה שנייה מבחינה בין התמודדות ממוקדת בעיה, לבין התמודדות ממוקדת רגש.
ייתכן שבתחילת התהליך אדם ינקוט בהתמודדות ממוקדת הימנעות שמטרתה להפחית חרדה, ולאחר מכן ינקוט בהתמודדות ממוקדת גישה בניסיון להחזיר את השליטה.
התמודדות ממוקדת הימנעות והתמודדות ממוקדת גישה יכולות להופיע בו זמנית לאורך תהליך ההתמודדות כאשר נוכחותן משתנה בהתאם לעיבוד המידע אודות הלחץ בנקודת זמן נתונה.
קיימים סוגים שונים של התמודדות ממוקדת הימנעות: אסטרטגיות המתמקדות בהימנעות מגורם הלחץ, כגון התנתקות מניסיון לפתור את גורם הלחץ והתרחקות מאחרים, ואסטרטגיות המתמקדות בהימנעות ממחשבות ורגשות הקשורות לגורם הלחץ, כגון ניתוק ממחשבה או רגש הקשור לגורם הלחץ, התעסקות ומיקוד בפנטזיה.
רמות גבוהות של התמודדות ממוקדת הימנעות עשויות להוביל לאבחנה של הפרעת אישיות נמנעת, אם כי לא כל מי שמציג התנהגויות כאלה עונה על הקריטריונים האבחוניים של ההפרעה.
התמודדות ממוקדת הימנעות היא גם סימפטום של הפרעת דחק פוסט-טראומטית, וקשורה לתסמינים של דיכאון וחרדה.
התמודדות ממוקדת הימנעות היא חלק מתאוריית ההתקרבות – הימנעות שהציג הפסיכולוג קורט לוין.
התמוטטות מצוקי הכורכר היא תופעה שבה סלעי הכורכר שבחופי ישראל ובעולם כולו נפגעים, נהרסים ומתמוטטים.
תופעה זו עלולה להתרחש בעקבות בליה טבעית של גלי ים, רוח וגשם.
בנוסף על כך, סכנת עליית מפלס הים בגלל התחממות כדור הארץ מסכן אף הוא את הסלעים.
בעיה נוספת היא השפעת מבנים ימיים כגון נמלים, מעגנות (מרינות) ושוברי גלים.
מבנים אלו חוסמים את זרם החול הטבעי המגיע לחופים ובכך מדלדלים את רצועת המגן הטבעית של המצוק.
כתב עיתון הארץ לענייני איכות הסביבה, צפריר רינת טען כי רק ב-2017 נגרעו מחופי ישראל כסדר גודל של כ-700 משאיות חול.
דוגמה בולטת לתופעה זו היא באזור חוף אשקלון, שבה מצוק הכורכר נסוג כ-22 מטרים בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21. בקיץ 2005 אירעה התמוטטות של חלק מהמצוק עליו שוכן היישוב בית ינאי שבשרון.
על-פי מחקר של מיכה קליין ודב צביאלי מהחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה, המצוק בבית ינאי נסוג באחד ממקטעיו כ-25 מטרים בשנים 1918–2000. אף בהרצליה מתרחש תהליך מקביל ובחלק מסוים של החוף המצוק נסוג כ-17 מטרים באופן שמסכן גם את האתר הארכאולוגי אפולוניה.
בשנים 2006–2009 תועדו לפחות כ-20 התמוטטויות של סלעי כורכר באזור נתניה על ידי רשות הטבע והגנים.
ב-2008 התמוטטות של המצוק בגבעת אולגה גרמה לפציעת שני מטיילים.
באפריל 2011 הממשלה ה-32 קיבלה החלטה להקים גוף שיתכנן ויקים הגנות על המצוקים בים התיכון.
לכן הוקמה ב-2013 החברה הממשלתית להגנות מצוקי חוף הים התיכון בתקציב של כמאות מיליוני שקלים.
למרות זאת, עמותת אדם טבע ודין ביקרה את המדינה על הזנחה ורשלנות בנושא וכי רק התקצוב לא בהכרח יתקן את המצב.
התמודדות היא מאמץ מתמשך לשינוי קוגניטיבי והתנהגותי, המכוון כדי לנהל דרישות ספציפיות חיצוניות או פנימיות שהוערכו כמכבידות או ככאלה שאינן עולות בקנה אחד עם כמות המשאבים שהפרט מעריך כזמינים לו.
התמודדות מתבצעת תוך שימוש באסטרטגיות התמודדות המוגדרות כפעולות קוגניטיביות והתנהגותיות אותן מפעיל הפרט במטרה לטפל במצבי דחק.
תהליך ההתמודדות עם מצבי דחק מושפע מתהליכים פנימיים מודעים (המציאות המודעת) ומאלה הבלתי מודעים (מנגגוני הגנה שונים שהפרט מגייס).
הספרות המקצועית מבחינה בין התמודדות כתכונה אישיותית יציבה (Trait) ובין זו שהיא דינמית ומשתנה בהתאם לסיטואציה (State).
המודל של לזרוס ופולקמן (1984)
המודל של ריצרד לזרוס וסוזן פולקמן מתאר התמודדות מול מצב דחק כמצב התלוי בתפיסת האדם את האירוע והערכת האדם את יכולותיו להתמודדות עמו.
תהליך זה מכונה הערכה קוגניטיבית, והוא אחד התהליכים החשובים המתווכים בין האדם והסביבה.
הערכה קוגניטיבית הוערכה במחקרים כגורם המשפיע על תחושת הדחק: הערכה חיובית או שלילית של אירוע (איום או אתגר) מלווים בהפחתה או הגברת רמת הדחק.
תהליך ההערכה הקוגניטיבית מורכב משני שלבים: בשלב הראשוני האדם מעריך את משמעות האירוע, רלוונטיות הדרישה עבורו והפוטנציאל שיש בה לפגיעה, הנאה או רווח.
הערכה זו קובעת את סוג התגובה הרגשית למצב ואת עוצמתה.
בשלב השני האדם מעריך את יכולותיו להתמודד עם האירוע, הסיטואציה העומדת מולו ביחס ליכולותיו ומשאביו לשלוט ולנהל אותה, ואת ציפיותיו להתמודדות יעילה.
שתי הערכות אלו תלויות זו בזו ומהוות גורם מתווך בין הפרט לבין האירוע, אשר משפיע על הרווחה הנפשית של הפרט, תגובתו הרגשית ועוצמת התגובה.
מתוך הבנה שהתמודדות הנה תהליך מורכב, המערב תהליכים פנימיים וחיצוניים, מציעים לזרוס ופולקמן שתי אסטרטגיות מרכזיות להתמודדות:
התמודדות ממוקדת בבעיה – המאמצים הקוגניטיביים וההתנהגותיים מופנים לשינוי ישיר של היחסים בין הפרט לסביבתו על ידי פתרון בעיות.
הפרט יבחר באסטרטגיה זו כאשר יעריך כי התנאים הקיימים ניתנים לשינוי.
התמודדות מסוג זה כוללת אסטרטגיות המכוונות כלפי שינוי פנימי אישיותי כגון: שינוי רמת שאיפות, גילוי איסוף מידע ולמידת מיומנויות התנהגותיות חדשות, כמו גם אסטרטגיות המכוונות כלפי שינוי חיצוני סביבתי כגון שינוי במשאבים החברתיים או הכלכליים.
התמודדות ממוקדת ברגש – המאמצים הקוגניטיביים וההתנהגותיים מכוונים לוויסות המצוקה הרגשית הנגרמת בעקבות האיום.
התמודדות זו מופעלת כאשר הפרט מעריך בשלב זה של ההתמודדות כי צמצום המצוקה הרגשית טמון בפעולות כגון פורקן רגשי ופחות בפעולות אקטיביות שנועדו להביא לשינוי בתנאי ההתמודדות.
התמודדות זו כוללת מספר אסטרטגיות כגון הימנעות, יצירת מרחק, מינימיזציה של האיום, יצירת השוואות חיוביות עם מצבו של האחר ומציאת ערך חיובי לאירוע שלילי, בנוסף לאסטרטגיות התנהגותיות כגון חיפוש תמיכה רגשית.
על פי פולקמן ולזרוס איון לסווג את מידת היעילות של האסטרטגיות רק לפי סוגן, כי אם על פי תוצאות ההתמודדות.
כלומר, בהתאם למידת ההפחתה במצוקת הפרט הנובעת מתהליך ההתמודדות שלו.
בחירת אסטרטגיית התמודדות והמשמעות שהפרט מייחס לאירוע הדחק, מושפעות גם מתפיסת הפרט את המשאבים הפנימיים והחיצוניים העומדים לרשותו כחלק מתהליך של הערכה שניונית.
משאבי התמודדות פנימיים כוללים משאבים אישיותיים כמו מיקוד שליטה, הערכה עצמית ורמת אופטימיות בנוסף למשתנים דמוגרפיים, כמו גיל, רמת השכלה, ארץ מוצא והתנסויות קודמות בהתמודדות עם מצבי דחק.
רמתם וזמינותם של המשאבים אינן קבועות והן תלויות בשלב החיים בו הפרט נמצא.
משאבי התמודדות חיצוניים כוללים תמיכה בלתי פורמלית כמו קרובי משפחה, חברים, קבוצות לעזרה עצמית, וכן תמיכה פורמלית כמו רווחה ושירותי בריאות.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הציע פרופסור אהרון אנטונובסקי, פרדיגמה חדשה לחשיבה על חולי ובריאות ועל גורמי לחץ כגורמי סיכון פתוגניים.
הוא הציע את התאוריה הסלוטגנית במקום הגישה הפתוגנית.
הגישה בבסיס התאוריה היא שכל אדם חי בעולם של גירויים דוחקים מתמידים ובלתי נמנעים.
תשובתו של אנטונובסקי לשאלה הסלוטגנית הוא תחושת הקוהרנטיות.
תחושת קוהרנטיות אישית היא משאב התמודדות פנימי המסייע לפרט להמשיג את העולם ומאפשר לו תפיסה כללית עליו.
המשאב כולל רכיבים קוגניטיביים, רגשיים והתהנגותיים.
זהו מונח המתאר תפיסת עולם, אוריינטציה קוגניטיבית המבטאת את הנטייה לראות את העולם כמקום הגיוני וסביר, עולם שאיננו כאוטי ואשר ניתן לניהול רגשי ואינסטרומנטלי.
שלושת המרכיבים של תחושת הקוהרנטיות הם מובנות, נהילות ומשמעותיות:
מובנות – המידה שבה הפרט תופס את העולם כניתן לניבוי
נהילות – המידה שבה הפרט תופס שיש לו גישה למשאבים המתאימים להתמודדות
משמעותיות – המידה שבה הפרט מוצא משמעות רגשית בחייו
כשאדם, משפחה, או קהילה עם תחושת קוהרנטיות גבוהה נדרשים להתעמת עם גורם דחק, הם יאמינו שהאתגר הוא מובן (מובנות) ושיש להם המשאבים הנדרשים להתמודד עמו (נהילות) וישאפו להתמודד (משמעותיות).
בהתאם למודל זה, אדם עם תחושת קוהרנטיות גבוהה יתפוס לחץ כמאיים פחות, יתמודד היטב עם המצב ויישאר ברמת בריאות טובה.
ממצאים מכל העולם, לאורך יותר מ-30 שנה, מאששים כי תחושת הקוהרנטיות תורמת לבריאות נפשית בכל מצב שהוא, ובפרט במצבי לחץ.
התמחות מסורתית מובטחת היא ציון על מוצר מזון מסורתי המוגן על פי החוק של האיחוד האירופי ו/או בריטניה.
תווית זו נבדלת מהכינוי מקור מוגן (PDO) ומציון מעמד גאוגרפי מוגן (PGI) בכך שתווית TSG אינה מאשרת שלמוצר המזון המוגן יש קישור לאזור גאוגרפי מסוים, וכך ניתן לייצר מוצר זה גם מחוץ לאזור או למדינה שמהם הוא מגיע.
כדי להיות זכאי לתווית TSG, מזון חייב להיות בעל "אופי ספציפי" וחומרי הגלם, שיטת הייצור או העיבוד שלו חייבים להיות "מסורתיים".
כדי ששם מזון יהיה ניתן לרישום במסגרת תבנית ה-TSG חייב:
(א) לשמש באופן מסורתי כהתייחסות למוצר הספציפי
(ב) לזהות את האופי המסורתי או האופי הספציפי של המוצר.
TSG יוצר זכות בלעדית על שם המוצר הרשום.
בהתאם לכך, שם המוצר הרשום יכול לשמש רק אותם יצרנים העומדים בשיטת הייצור הרשומה ובמפרט המוצר.
"התפקיד המשפטי של ה-TSG הוא לאשר כי מוצר חקלאי מסוים בעל מאפיינים ספציפיים באופן אובייקטיבי מבדילים אותו מכל האחרים בקטגוריה שלו, וכי חומרי הגלם, הרכבו או שיטת הייצור שלו עקביים במשך 30 שנה לפחות.
לפיכך, ערכים של מזון TSG הם ציונים של סימנים מסחריים רשומים בעלי פונקציה ייחודית".
ייעודי TSG מסוימים דורשים שימוש במוצרים עם כינוי מקור מוגן, מעמד גאוגרפי מוגן או התמחות מסורתית אחרת המובטחת להכנתם.
פיצה נפולטנה דורשת שימוש ב"מוצרלה באפלו מקמפניה" PDO (עשויה מחלב באפלו) או במוצרלה TSG.
Berthoud, שהוא מנה שנוצרה מגבינת PDO מותכת, יין PDO Vin de Savoie, כמו גם יינות מחוזקים PDO כמו יין מדיירה או פורט.
Vincisgrassi alla maceratese (וינצ'יגראסי בסגנון מקרטה הם מנה ראשונה טיפוסית ממחוז מקרטה המבוססת על דפי פסטה ביצים, רוטב בשר, בשמל וגבינה) כלומר דומה ללזניֶה והיא פסטה אפויה עם הפרמזן מסוג PDO Parmigiano Reggiano או Grana Padano.
רשימות של מוצרי TSG לפי מדינה
כל 64 ה-TSG שנרשמו לפני 1 בינואר 2021 באיחוד האירופי מוגנים גם בבריטניה.
נכון ל-18 באפריל 2021, נרשמו 65 TSG (ראה רשימה) בבריטניה ו-69 באיחוד האירופי, שמקורם כולם באיחוד האירופי או בבריטניה.
ההפצה לפי ארץ היישום מוצגת להלן:
התמוטטות ההקשר, קריסת הקשר או "השטחת קהלים מרובים להקשר אחד" הוא מונח שמקורו בחקר האינטראקציה האנושית באינטרנט, במיוחד ברשתות החברתיות.
התמוטטות ההקשר "מתרחשת בדרך כלל כאשר כמות גדולה של קהלים שונים תופסים את אותו מקום, ופיסת מידע המיועדת לקהל אחד מוצאת את דרכה לקהל אחר", כאשר התגובה של אותו קהל חדש עוינת ושליליות בשל אי הבנת ההקשר המקורי (או אי-הכרתו).
מקור המונח בעבודתם של ארווינג גופמן ויהושע מאירוביץ' .
מאירוביץ' יישם את המונח לראשונה למדיות הטלוויזיה והרדיו בספרו No Sense of Place" (1985)" שם טען כי הטכנולוגיה החדשה מוטטה מחסומים בין סוגים שונים של קהלים כאשר התוכן שיוצר שודר באופן נרחב.
בספרו "הצגת האני בחיי היומיום" (1956) , טוען ארווינג גופמן שאנשים מפתחים "הפרדת קהלים" משמע, מוודאים שהם מפרידים בין קהלים לפי התפקיד אותו הם ממלאים מול כל קהל.
ב-2008, האנתרופולוג מייקל ווש השתמש במונח "התמוטטות ההקשר" בהרצאתו "מבוא אנתרופולוגי ליוטיוב".
השימוש המודפס הראשון של המונח נעשה על-ידי דנה בויד , אליס מרוויק ומייקל ווש.
הטבעת המושג "הקשרים מתמוטטים" מיוחסת לדנה בויד בהתייחסה לאתרי מדיה חברתית כמו Myspace ו־Friendster בתחילת שנות ה-2000.
המושג של קריסת הקשר הפך להרבה יותר משמעותי עם עליית המדיה החברתית מכיוון שרבות מהפלטפורמות, כמו טוויטר למשל, מגבילות את המשתמשים מלזהות ולהגדיר באופן ספציפי את הקהלים שלהם.
בטוויטר, קריסת הקשר בולטת במיוחד ומועצמת עם פונקציית הציוץ מחדש.
כאשר משתמש ציבורי (קרי פתוח לקריאה ציבורית) מפרסם פוסט בטוויטר (מצייץ), כל משתמש אחר יכול לצייץ אותו מחדש משמע, להפיץ אותו לקהל העוקבים שלו כאשר ברירת המחדל של הפונקציה היא פרסום מחדש ללא הבהרה, הוספת הקשר או כל תוספת אחרת, בכך התוכן מוצג לקהל חדש, לעיתים קרובות, ללא הקשרו המקורי.
במרחב כזה מסרים מתקשים לשמור על הקשרם המקורי ככל שהם מתפשטים וכל מסר מובן שונה בידי קהלים שונים על בסיס מה שחוקרת הרשתות והדיסיאנפורמציה וויטני פיליפס מכנה "מסגרות ממטיות".