tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הספר דן גם בנושאים פילוסופיים, כגון עקרון החזרה הנצחית של ניטשה, "שאלת היש" של פרמנידס ומושג הקיטש.
הדמויות העיקריות בספר הן: טומאש, מנתח בעל שם ומרבה נשים שאיבד קשר עם בנו ועם הוריו בעקבות גירושו מהמפלגה הקומוניסטית.
מאמר שהוא כותב, שמשווה בין תומכי הקומוניזם, שחלקם הביאו אסון על עמם מתוך תום לב, לאדיפוס המלך, גורם לכך שהוא מאבד את משרתו והופך להיות מנקה חלונות.
דמויות חשובות נוספות (הרביעייה של קונדרה) הן תרזה, אשתו של טומאש, צעירה כפרית, חובבת ספרות בעלת היסטוריה משפחתית קשה; סבינה, המאהבת של טומאש, ציירת הסולדת מקיטש; המאהב השני של סבינה, פרנץ, פרופסור מז'נבה.
הספר לא ראה אור בצ'כוסלובקיה, בשל האיסור על פרסום ספריו של קונדרה במדינה (המחבר כבר חי אז מספר שנים בצרפת, ואף נשללה אזרחותו הצ'כוסלובקית).
הוא ראה אור לראשונה בתרגום לצרפתית – תרגום שהפך למהדורה הסופית של הטקסט, ושעל פיו תורגם לשפות נוספות.
כשנה מאוחר יותר, בשנת 1985, נדפס בשפת המקור בהוצאת 68 Publishers בטורונטו - בית הוצאה שייסד הסופר הצ'כוסלובקי הגולה יוזף שְׁקְבוֹרֶצקי כדי לפרסם בו ספרות צ'כית של סופרים גולים בשפת המקור (זוהי המהדורה שעל פיה תורגם הרומן לעברית; ראו להלן).
אחרי מהפכת הקטיפה החל בית ההוצאה הצ'כי "אטלנטיס" להוציא לאור את כתבי קונדרה, ובמסגרת זו ראה אור לראשונה בצ'כיה גם הרומן "הקלות הבלתי-נסבלת של הקיום" בשנת 2006.
הספר תורגם לעברית על ידי רות בונדי, ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן בשנת 1985. בשנת 1988 עובד הרומן לסרט באותו שם.
קונדרה עצמו טען כי הקשר בין רוח הסרט לרוח הרומן רופף, ובעקבות זאת הוא לא אפשר עיבודים קולנועיים נוספים ליצירותיו.
הקללה הוא סרט אימה משנת 2005, אשר בוים על ידי וס קרייבן ונכתב על ידי קווין ויליאמסון.
הקרנת הבכורה שודרה ב-7 בנובמבר 2004, ובתחילת 2005 יצא בתפוצה רחבה.
הסרט מספר על אח ואחות, אלי (ריצ'י) וג'ימי (אייזנברג), אשר בליל ירח מלא, השניים מעורבים בתאונת דרכים שבמהלכה הרכב האחר מתהפך ונופל למדרון מעויר.
השניים ממהרים להציל את בקי (אליזבת), הבחורה בה פגעו, כאשר לפתע הם מותקפים בידי איש זאב.
ג'ימי מודע לכך שמדובר באיש זאב, אך אלי מכחישה ומדחיקה זאת.
כאשר חברתה של בקי גני נטרפת גם היא על ידי אותו יצור וכשהשניים ננשכים על ידי הזאב, הם יוצאים למירוץ נגד הזמן כדי למנוע את הבלתי נמנע-להפוך לאנשי זאב.
כדי לשבור את הקללה עליהם למצוא את התוקף ולהורגו.
בשאר הסרט בורחים השניים מאיש הזאב ומנסים לגלות מה עלה בגורלה של בקי.
הסרט יצא לאקרנים בתחילת 2005 אך נחל כישלון קופתי.
עלות הפקת הסרט עמדה על כ-38 מיליון דולר ואילו בקופות הכניס כ-30 מיליון דולר בלבד.
מספר סצנות צונזרו על מנת להתאים את הסרט לטווח גילאים רחב יותר - דירוג PG-13.
פורשיה דה רוסי – זלה
הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב הקרויות גם התוכניות לחינוך משפטי קליני בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב נותנות סיוע משפטי ופועלות לשינוי חברתי באמצעים משפטיים בתחומים שונים.
מנהל הקליניקות החל מאוקטובר 2019 הוא פרופ' עמרי ידלין.
בשנת 1989 יסד פרופ' קנת מן קליניקה משפטית שהעניקה סיוע משפטי בפלילים, ופועלת ברצף עד היום.
ב-1993 הקימה ד"ר נויה רימלט קליניקה לזכויות אדם, שאף היא פעילה עדיין.
בשנת 2000 מונתה פרופ' נטע זיו למנהלת הקליניקות, ותחת ניהולה הן התרחבו במשך השנים עד למערך של שמונה קליניקות במקביל.
היום פועלות בפקולטה תשע קליניקות (זכויות בהליך הפלילי, זכויות אדם, זכויות עובדים, צדק סביבתי, זכויות פליטים, זכויות ניצולי שואה וא/נשים בזיקנה, הקליניקה לתובענות ייצוגיות, קליניקת הכנסת, והקליניקה לפרטיות).
מדי שנה משתתפים בקליניקות כ-140 סטודנטיות וסטודנטים.
בראש כל קליניקה עומדים מנחה אקדמי ומנחה קליני.
הפעילות בקליניקה מורכבת משיעור אקדמי ומעבודה מעשית, במסגרתה עוסקים הסטודנטים בפרקטיקה של מקצוע עריכת הדין החברתית, בליווי ובפיקוח הדוקים של המנחים הקלינים, שהם עורכי דין מומחים בתחומם.
הקליניקות פועלות באופן עצמאי ובשיתוף פעולה עם ארגוני החברה האזרחית.
במסגרת התוכנית פועלות שמונה קליניקות שונות:
הקליניקה לזכויות אדם: מתמחה בייצוג משפטי של אוכלוסיות חלשות בבתי משפט.
מתמקדת בזכויות המיעוט הערבי, בקידום הזכות לבריאות והזכות לחינוך ובאפליה על בסיס מין, נטייה מינית או מוגבלות פיזית.
היא פועלת בשיתוף פעולה עם ארגוני זכויות אדם שונים.
בצוות הקליניקה: פרופ' רונן אברהם, עו"ד סאוסן זהר ועו"ד דבי שדה.
הקליניקה לזכויות בהליך הפלילי: הקליניקה מעניקה ייצוג לנאשמים בפלילים.
הקליניקה יוסדה על ידי פרופ' קנת מן וכיום מנחים אותה ד"ר שי ווזנר, ד"ר אלקנה לייסט ועו"ד משה קשלס.
במשך השנים עבדו בשירותה עורכי הדין דן שיינמן, ירון דוד, ענבל רובינשטיין, השופטת דנה מרשק מרום, מוקי לנדמן, איתי רגב, השופט איתי הרמלין, בני שטיינברג, ד"ר חגית לרנאו ופרופסור שחר אלדר.
הקליניקה לזכויות עובדים: הקליניקה עוסקת בהגנה על זכויות עובדים, תוך דגש על זכות העובדים להתארגנות.
החל משנת 2018 לוקחת הקליניקה חלק בפרויקט המחקר Trafflab בהובלת פרופ' הילה שמיר, אשר עוסק בגישת העבודה לסחר בבני אדם.
בהתאם התרחבה הפעילות בקליניקה גם לנושאים של הגירת עבודה וסחר בבני אדם.
את התוכנית מנחות פרופ'גיא מונדלק ועו"ד מיכל תג'ר.
הקליניקה לצדק סביבתי והגנה על זכויות בעלי חיים: הקליניקה עוסקת בדיני איכות הסביבה ובקידום זכויות סביבתיות.
ניצול משאבים כגון מים, קרקע ואוויר ומניעת זיהום בחברה המתועשת.
הקליניקה דואגת למתן הגנה לזכויות הסביבתיות של אוכלוסיות מעוטות יכולת וקבוצות בלתי מיוצגות.
החל משנת הלימודים תשע"ח (2017-2018), הקליניקה פועלת גם בהגנה על זכויות בעלי החיים ורווחתם.
מנחי הקליניקה הם: ד"ר דוד שור, עו"ד ערן צין וע"ד אמנון קרן.
הקליניקה לזכויות פליטים: הקליניקה עוסקת בקידום זכויות אדם של פליטים ומבקשי מקלט בישראל.
התוכנית מעניקה סיוע משפטי למבקשי מקלט, ומסייעת בפיתוחו של דין פליטים בישראל.
הקליניקה מסייעת לפונים אליה במקרים של הגירה כפויה, לרבות בבקשת מקלט ועוסקת בתחומים כמו מעצר, זכויות חברתיות וכלכליות ואיחוד משפחות.
צוות הקליניקה הוא: ד"ר יובל לבנת, עו"ד ענת בן דור ועו"ד אירינה רוזינה.
הקליניקה לזכויות ניצולי השואה: מנחות התוכנית הן פרופ' דפנה הקר, עו"ד ליעד סטרולוב ועו"ד יעל הבסי-אהרוני.
הקליניקה לתובענות ייצוגיות: קליניקה זו משלבת פעילות אקדמית – עיונית ומעשית – בתחום התובענות הייצוגיות.
הקליניקה מייצגת ארגונים ציבוריים בתובענות ייצוגיות המוגשות בנושאים מגוונים.
הייצוג ניתן במסגרת הליכים המתנהלים בבתי המשפט המחוזיים וכן במסגרת ערעורים סביב סוגיות עקרוניות בתחום המתנהלים בבית המשפט העליון.
מעורבות הקליניקה בהליכים ייצוגיים אלו נועדה על מנת להגן על הציבור המיוצג בתובענות אלו ועל מנת להבטיח כי מטרות החוק בדבר אכיפת הדין האזרחי והרתעה מפני הפרתו, אכן יוגשמו הלכה למעשה בפסיקות בתי המשפט השונים בארץ.
מנחי הקליניקה הם ד"ר שי נ' לביא, ועו"ד נועה מלצר צ'רנוברודה.
קליניקת הכנסת: עוסקת בעבודת הכנסת.
בראש הקליניקה עומד ח"כ לשעבר ד"ר דב חנין
הקליניקה לפרטיות: הקליניקה עוסקת בסוגיות הקשורות לזכות לפרטיות, חוק הגנת הפרטיות וסוגיות משיקות.
פעילות הקליניקה כוללת טיפול בתיקים פרטניים, הצטרפות להליכים קיימים, ומעורבות בהליכי חקיקה וגיבוש מדיניות ציבורית בדרך של ניירות עמדה.
מנחי הקליניקה הם פרופ' מיכאל בירנהק ועו"ד נועה דיאמונד.
הקליניקות היוו חממה להקמת הסנגוריה הציבורית, שאותה הקים קנת מן (ועמד בראשה החל משנת 1996 ועד לשנת 2002).
ענבל רובינשטיין, שהייתה בעבר עורכת הדין של הקליניקה הפלילית, ולאחר מכן כיהנה בתפקיד הסנגורית הציבורית הראשית.
זכויות פליטים - קליניקה שהוקמה בשנת 2003 היא התוכנית הראשונה בישראל העוסקת בקידום זכויות אדם של פליטים ומבקשי מקלט.
עד לפעילותה המושג פליט נקשר בישראל רק עם הפליטים הפלסטינים מ-1948. היום עוסקים בתחום זה גם ארגונים נוספים ובהם "מוקד סיוע לעובדים זרים" ו"רופאים לזכויות אדם".
עו"ד איתי סבירסקי, לשעבר המנחה הקליני של הקליניקה לזכויות עובדים, הקים בשנת 2007, יחד עם שותפים נוספים וכחלק מפעילותו בקליניקה, את ארגון כוח לעובדים.
העבודה הקהילתית בעיר יפו: מאז שנת 2000 ועד שנת 2006 הייתה קליניקה ייעודית שעסקה בעריכת דין קהילתית ביפו.
היום פועלת ביפו הקליניקה לתכנון, יזמות ומשפט בקהילה.
הקליניקה ליזמות עסקית וצדק כלכלי שפעלה משנת 2004 עד 2014 עסקה בייעוץ לאוכלוסיות חלשות ב"משפט מסחרי" השמור בדרך כלל רק לאוכלוסיות חזקות.
עו"ד גליה פיט חיברה את "המדריך המשפטי להקמתו של עסק זעיר וניהולו".
בספטמבר 2006 הורה בית המשפט העליון על ביטול הסדר הכבילה של עובדים זרים בישראל (בג"ץ קו לעובד נגד ממשלת ישראל).
תיקו של רומן זדורוב שהורשע ברצח תאיר ראדה הוחזר על ידי בית המשפט העליון לדיון משלים בבית המשפט המחוזי.
בית משפט השלום קבע כי לציבור זכות לעבור בשכונת גבעת אנדרומדה שביפו שפעלה כקהילה מגודרת.
בפברואר 2007 פסק בג"ץ כי לכל אסיר זכות למיטה.
המדינה העניקה רישיונות עבודה לפליטים השוהים בישראל.
בית המשפט הכיר בזכותם של בני זוג מאותו מין לרשת האחד את השני לפי חוק הירושה, גם בהיעדר צוואה.
המדינה הכירה בזכותם של חולי נפש לייצוג משפטי במקרה של אשפוז פסיכיאטרי כפוי.
זאת במסגרת תקנות הטיפול בחולי נפש, תשס"ו - 2006.
הוכרה זכותם של עובדים זרים לשמור על רצף של ביטוח בריאות למשך כל תקופת עבודתם בישראל.
בתי הספר היסודיים ביישובים הבדואים הלא מוכרים חוברו לרשת החשמל.
נפתחה מחדש הספרייה הציבורית היחידה בעיר שדרות, לאחר שהייתה סגורה במשך תקופה ארוכה.
הוכרה זכותם של פעוטות עם מוגבלות קשה להסעה למעון יום שיקומי.
בית הדין לעבודה קבע תביעה תקדימית בעניין פיטורי שתי מלצריות מבית קפה פרטי מפני היותן ערביות.
פסק הדין (מיום 27 במרץ 2001) חייב את המעסיק בהודאה, התנצלות ותשלום פיצויים.
בפסק דין שניתן בבית הדין לעבודה נקבעו פיצויים עונשיים בסכום גבוה לעובדת שהופלתה על בסיס מגדרי.
המדינה חויבה להציג תוכניות בלוח זמנים קצר לפתרון בעיית השפכים בנחל חברון שבנגב, כיוון שהזיהום סיכן את בריאותם וסביבתם של תושבי כפרים בדואים המתגוררים באזור.
בהחלטה תקדימית מיום 16 בינואר 2003, קבע בג"ץ כי הוא מוסמך לתת צו כנגד המדינה מטעמי צדק, אפילו כאשר לטענת המדינה היא מנועה חוקית מלפעול כמבוקש בעתירה.
נטע זיו, "עריכת דין לשינוי חברתי – מבט לעתיד אחרי שני עשורי פעילות" מעשי משפט – כתב עת למשפט ולתיקון חברתי, 19 (2008).
סטיבן וויזנר, "הקליניקה המשפטית: חינוך משפטי בשם האינטרס הציבורי".
עיוני משפט כה 369, תשס"ב
נויה רימלט, "החינוך המשפטי - בין תאוריה לפרקטיקה".
עיוני משפט כד 81, תש"ס
הקלות הבלתי נסבלת של הקיום הוא סרט מ-1988 בבימויו של פיליפ קאופמן, שנוצר על פי רומן בעל אותו שם מאת מילן קונדרה.
כמו בספר, העלילה מתרחשת בפראג בשנת 1968 ומתארת את חייהם של אמנים ואינטלקטואלים בצ'כוסלובקיה בעת האביב של פראג ואת חייהם המשתנים כתוצאה מפלישתה של ברית המועצות לצ'כוסלובקיה.
הסרט הופק בארצות הברית ובוים על ידי פיליפ קאופמן האמריקאי, אך צוות השחקנים כלל ברובו שחקנים אירופיים, ובהם דניאל דיי-לואיס (אנגליה), ז'ולייט בינוש (צרפת), לנה אולין (שוודיה) ודרק דה לינט (דנמרק).
הסרט צולם בצרפת ולא בצ'כוסלובקיה.
בסצנות המתארות את הפלישה הסובייטית, שולבו קטעי ארכיון עם צילומים מהעיר ליון.
הסרט זכה להצלחה בינונית באמריקה הצפונית ולהצלחה רבה יותר באירופה.
הסרט מתחיל בהצגתו של תומאס, מנתח מוח צ'כי, אשר חי חיי רווק חסר דאגות.
המאהבת שלו, סבינה, היא אמנית אשר גם היא חיה ללא מחויבויות.
יום אחד עוזב תומאס את פראג, על מנת לבצע ניתוח מוח בעיירת ספא.
שם הוא פוגש בתרזה, מלצרית החולמת לעזוב את חייה הקודרים בעיירת הספא.
היא עוקבת אחריו לפראג ועוברת לגור אתו.
דבר זה מקשה על ההרפתקאות המיניות של תומאס עם הנשים האחרות.
תומאס מבקש מסבינה, לעזור לתרזה, למצוא עבודה כצלמת.
תרזה חווה רגשות מעורבים של סקרנות וקנאה כאשר היא מבינה שבין תומאס וסבינה קיים קשר מיני.
מצוקתה של תרזה מופרעת על ידי הטנקים הסובייטיים הפולשים לצ'כוסלובקיה.
במהלך המהומה, תרזה מצלמת תמונות של הפלישה הסובייטית ונותנת את הפילמים לזרים, כדי שיבריחו אותם למערב.
לאחר מכן בורחים השלושה מצ'כוסלובקיה.
בשווייץ פוגשת סבינה את פרנץ, פרופסור נשוי, והם מתחילים ברומן.
לאחר זמן מה, מודיע פרנץ לסבינה כי הוא עזב את אשתו ומשפחתו.
לאחר הצהרתו, עוזבת אותו סבינה, מכיוון שהיא מרגישה שהקשר שלהם לא יוכל להחזיק בעולם המציאותי.
תרזה ותומאס מנסים להסתגל לחייהם בשווייץ, אך תרזה מגלה כי תומאס ממשיך בקשריו המיניים עם נשים אחרות.
היא עוזבת אותו וחוזרת לצ'כוסלובקיה.
תומאס מגלה כי הוא מוטרד מעזיבתה של אשתו, ומחליט לבוא בעקבותיה לצ'כוסלובקיה, למרות שדרכונו מוחרם בכניסה.
הגעתו של תומאס אחריה, מרוממת את רוחה של תרזה.
תומאס מנסה להשיג את משרתו הקודמת כמנתח מוח, אך נענה בשלילה בעקבות ההנהלה החדשה, הנתמכת על ידי הסובייטים, מכיוון שלפני הפלישה הסובייטית פרסם מאמר המשווה את הסובייטים לאדיפוס המלך.
תומאס כתב במאמרו כי אדיפוס דקר את עיניו כאשר גילה מהו חטאו, אך הסובייטים לעומתו אינם מכירים בחטאיהם.
ההנהלה החדשה דרשה מתומאס לכתוב מכתב החוזר בו מהנאמר במאמר, אך תומאס מסרב.
כתוצאה מסרובו, לא יכול תומאס לעבוד כרופא, והוא מוצא עבודה כמנקה חלונות.
עבודה זו מביאה עמה הזדמנויות נוספות למפגשים עם נשים אחרות.
תרזה עובדת כמלצרית ופוגשת מהנדס.
מכיוון ששוב היא מוצאת עדויות לחוסר הנאמנות של תומאס, היא מחליטה לנהל רומן עם המהנדס.
מיד לאחריו, היא פוחדת שהמהנדס עובד עם המשטר החדש, ושהוא עלול לסחוט אותה ואת ותומאס בעקבות הרומנים.
ביאושה היא מנסה להתאבד, אבל תומאס מונע זאת ממנה.
תרזה משכנעת את תומאס לעזוב את פראג והם עוברים לכפר, אשר בו מקבל את פניהם מטופל ותיק של תומאס.
שם הם חיים באידיליה כחקלאים, רחוק מהאינטריגות הפוליטיות של פראג.
בניגוד אליהם, מגיעה סבינה לאמריקה, שם היא ממשיכה באורח חייה כרווקה בוהמיינית.
באמריקה, סבינה נדהמת כאשר היא מקבלת מכתב, המספר לה כי תרזה ותומאס נהרגו בתאונת דרכים, כאשר נהגו בחזרה לביתם במשאית, לאחר שחגגו בעיר אחרת עם חברים.
הסרט מסתיים בסצנה בה רואים את תומאס ותרזה, במצב רוח מרומם וככל הנראה מאושרים מאוד, כאשר הם נוסעים חזרה לכפרם, זמן קצר לפני מותם.
דרק דה לינט - פריץ
דונלד מופט - מנתח ראשי
דניאל אולבריסקי - פקיד משרד הפנים
ברוס מיירס - העורך הצ'כי
פאוול סלבי - האחיין של פאוול
פסקל קלנסקי - האחות קטיה
ג'ק סירון - מנהל מסעדה שווצרי
אן לונברג - צלמת שווצרית
הקלטה דיגיטלית היא קידוד ושמירה של אודיו (נגינה, קולות וצלילים) בפורמט דיגיטלי.
ההקלטה הדיגיטלית הופיעה מכיוון שהיא הרחיבה והגמישה את יכולת השימוש בשמע.
היא מאפשרת הקלטת שמע ונגינה, יכולת עיבוד קולות, מניפולציה (למשל סינון רעשים), הפצה נוחה וידידותית, שימוש נוח וקל, אחסון נפח מידע רב ללא סרבול וקושי, שימוש בשיחות טלפון (פורמטים שימושיים בסלולר) ועוד.
מאז הופעת השימוש בשמע ספרתי, מוזערו המכשירים להקלטה ונגינה של שמע, מכיוון שלצורך עיבוד המידע ואחסונו אפשר לעשות שימוש בשבבים זעירים.
ישנן שיטות רבות לקידוד של שמע.
בין הפרמטרים החשובים שיש להתייחס להם בדגימת צליל לדיגיטלי הם תדירות הצליל ורזולוציית הדגימה.
תדירות הדגימה (Sampling rate, נמדד לרוב ב-KHz) מציין את מספר הפעמים בשנייה שהצליל נדגם.
ככל שהתדירות תהיה גבוהה יותר כך הצליל יהיה קרוב יותר למקור.
רזולוציית הדגימה (נמדד לרוב ב-Kbps) מציין את כמות המידע לשנייה.
ככל שכמות המידע תהיה גדולה יותר, כך איכותו של הצליל תהיה גבוהה יותר.
בהקלטה דיגיטלית ישנו מתח בין הרצון להקליט באיכות הגבוהה ביותר, לבין גודלו של הקובץ שייווצר.
באופן טבעי ככל שרוצים להיות נאמנים יותר למקור, כך נפחו של הקובץ אמור לעלות.
מכיוון שהאוזן האנושית יכולה לשמוע בטווח תדרים מסוים (בין 20Hz ל-20kHz) ובעוצמה מסוימת (בין 10 ל-150 דציבלים), פותחו שיטות שמסירות מידע שאיננו רלוונטי לאוזן האנושית, בצד שיטות נוספות שמסירות כפילויות וצלילים לא רלוונטיים, ואלו הם הפורמטים של דחיסה מאבדת מידע.
בין הפורמטים של דחיסה משמרת מידע ניתן לציין את WAV של מיקרוסופט, FLAC, APE,
ובין הפורמטים של דחיסה מאבדת מידע ניתן לציין את MP3, M4A, AAC, Ogg, AMR, WMA Lossy
הקלה חברתית או האצה חברתית היא ההשפעה של נוכחות אחרים על ביצוע משימה.
אופן ההשפעה של נוכחות האחרים תלוי ברמת המיומנות של האדם במשימה הנתונה.
המחקר בפסיכולוגיה חברתית מראה שנוכחות צופים מקלה בעיקר על ביצוע פעולות פשוטות ומתורגלות, אך מקשה על ביצוע פעולות מורכבות וחדשות.
המחקר הראשון שגילה את קיומה של התופעה בוצע בשנת 1898 על ידי נורמן טריפלט (Norman Triplett), חוקר פסיכולוגיה אמריקאי, שהבחין כי רוכבי אופניים משפרים את ביצועיהם בנוכחות רוכבים אחרים.
טריפלט המשיך לחקור את התופעה, והראה את קיומה גם במעבדה באמצעות ניסוי שערך בו הנבדקים היו צריכים לבצע פעולה מוטורית פשוטה של גלגול חוט על חכה - פעם לבד, ופעם בנוכחות אחרים.
בשנת 1920, חוקר נוסף בשם פלויד אולפורט (Floyd Allport) מצא כי ביצועי אנשים ובעלי חיים טובים יותר בנוכחות אחרים, וטבע את המונח "הקלה חברתית" לתיאור התופעה.
בשנת 1942, עקב מחקרים נוספים אשר נערכו בתחום, התברר כי לא תמיד נוכחות אחרים תורמת לרמת הביצוע, אלא לעיתים היא עלולה לפגום.
תופעה זו של הפחתת רמת הביצוע הוגדרה יותר מאוחר במונח "עכבה חברתית".
בשנים שלאחר מכן זנחה הפסיכולוגיה החברתית את הנושא עד שנת 1965, עם הופעתו של מודל "תיאורית הדחף" של רוברט זאיונק (Robert Zajonc).
מודל זה גורס כי נוכחות אחרים מהווה מקור לעוררות אמוציונלית, כלומר ככל שהתפקיד פשוט יותר והעוררות עולה, כך יעלה טיב הביצוע, מאידך ככל שהתפקיד מורכב יותר והעוררות עולה, כך ירד טיב הביצוע.
זאיונק טען שרמת עוררות מוגברת הנגרמת כתוצאה מנוכחות אחרים מחזקת תגובות דומיננטיות.
כאשר מדובר במשימה פשוטה ומנוסה, תגובות דומיננטיות נוטות להיות נכונות לביצוע, ואילו כאשר מדובר במשימה מורכבת ולא מנוסה, אזי תגובות דומיננטיות נוטות להיות לא נכונות.
מחקרים רבים בפסיכולוגיה חברתית נעשו על מנת להבין את תופעת ה"הקלה החברתית".
להלן פירוט של חלק מן המחקרים הבולטים שנעשו בתחום.
ניסוי זה בדק האם האפקט של נוכחות אחרים והשפעתו על ביצוע הוא אפקט ראשוני ובסיסי לבעלי חיים.
החוקרים רוברט זאז'ונק, היינגרטנר (Heingartner) והרמן (Herman) בדקו כמה זמן ייקח לבעל חיים פשוט – תיקן אמריקאי, לצאת ממבוך.
תיקנים הם בעלי חיים הידועים כשונאי אור, ולכן נבנו עבורם מבוכים שמצידם אחד הונח פנס, והתיקנים היו רצים אל הצד החשוך כדחף טבעי.
נבנו שני מבוכים, האחד בעל מסלול ישר ללא פניות, והשני מורכב, עם שתי פניות בדרך לחושך.
הניסוי בוצע פעם אחת במבוך עם תאים שקופים ריקים מנוכחות אחרים, ופעם אחרת במבוך עם תאים שקופים עם נוכחות של תיקנים אחרים.
בניסוי נמצא כי כאשר המבוך היה פשוט, מצא התיקן את המטרה מהר יותר בנוכחות קהל של תיקנים אחרים, וכשהמבוך היה מורכב היה הביצוע אטי יותר בנוכחות קהל.
ההסבר שניתן לאפקט הוא שקיים בסיס משותף ברמה הביולוגית-אבולוציונית, לפיו נוכחות של אורגניזמים אחרים מהווה מקור של איום.
אצל בעלי חיים האיום הוא איום פיזי, ואילו אצל האדם, שהוא אורגניזם מורכב יותר, הנוכחות מתפרשת כתחרות על הערכה, סטטוס, מקום וכדומה.
בניסוי זה אשר נערך בשנת 1968 ביקש החוקר קוטרל (Cottrell) לבדוק האם עצם הנוכחות של אחרים משפיעה, או רק נוכחות בה מתבצעת צפייה על הנבדק.
הנבדקים התבקשו לבצע מטלה, כאשר בפעם הראשונה הם ביצעו אותה לבד, בפעם השנייה בנוכחות צופים, ולבסוף בנוכחות קהל אשר עטה כיסוי עיניים ולא יכל לצפות בנבדק.
תוצאות הניסוי הראו שכאשר נבדקים ביצעו מטלות בנוכחות קהל שלבש כיסוי עיניים – טיב הביצוע היה כמו בעת שהם היו לבד, ולא הייתה ירידה ברמת הביצוע.
קוטרל הסיק מכך שהעוררות הגורמת לאפקט ההקלה החברתית נובעת מהחשש הפנימי שאחרים יכולים להעריך את הביצוע.
ניסוי זה היווה בסיס ל"תאוריית הערכת הזולת" (Evaluation Apprehension).
בניסוי זה שנערך בשנת 1982 בדק החוקר מייקלס (Michaels) את השפעת הנוכחות על משתתפים בעלי רמת מקצועיות שונה במשחק ביליארד.
בניסוי נמצא כי שחקני ביליארד מעולים שיפרו את הישגיהם כאשר אחרים צפו בהם, ועלו ברמת ההצלחה הממוצעת מ-71% ל–80%.
לעומת זאת, שחקנים בינוניים ומטה, ירדו בהישגיהם כאשר צפו בהם, והשיגו רמת הצלחה ממוצעת טובה פחות, מ-36% ל-25%.
מייקלס הסביר כי אצל השחקנים המעולים אשר מודעים ליכולתם יש לנוכחות של אחרים משמעות של אתגר, ואילו אצל השחקנים האחרים חוסר הביטחון ביכולת העצמית הביא לכך שהצפייה של אחרים הגבירה את הלחץ, דבר אשר התפרש אצלם כאיום או גרם לפחד מהערכה ומכישלון.
נמצא כי כמות האוכל שאנשים אוכלים בארוחות תלויה במספר האנשים הסועדים אתם.
תלות זו מיוחסת להקפדה יתירה על הבריאות בנוכחות אחרים.
נמצא כי נוכחות קהל במגרשי הספורט משפרת את הביצוע של השחקנים על המגרש.
לרוב יש יתרון בכך שהמשחק מתקיים במגרש הביתי, אבל לעיתים העוררות המוגברת יכולה להביא את השחקנים למצב של ירידה בביצועים עקב הלחץ.
התנהגות ארגונית - במרחבי עבודה הקיימים במפעלים נמצא כי עובדים אשר עוסקים במטלות מונוטוניות יבצעו את עבודתם טוב יותר בנוכחות עובדים אחרים ויגבירו את התפוקה.
הקליניקה לרגולציה סביבתית (שם קודם: הקליניקה לפרקטיקה ומדיניות סביבתית) פועלת במסגרת פרויקט הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת בר-אילן.
הקליניקה מבקשת לשלב מחקר משפטי עם עבודה משפטית מעשית בתחום הסביבתי.
הקליניקה שמה דגש על הקשר בין בעיות סביבתיות ושאלות של צדק חברתי, ומתמקדת בשאלות של מדיניות סביבתית כוללת.
הקליניקה מעניקה סיוע משפטי לארגונים וקהילות שסובלים מבעיות סביבתיות ופונים לקבלת עזרה.
הסיוע המשפטי כולל ייצוג מול רשויות, מחקר משפטי עם אוריינטציה מעשית והופעה בבתי משפט.
כמו כן הקליניקה הסביבתית מבצעת עבודות של מחקר משפטי וכתיבת חוות דעת משפטיות המשמשות ארגונים בקידום ענייני הסביבה השונים.
סטודנטים הלומדים בשנה ג' בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן מתבקשים לבחור בין מבחר קליניקות (ביניהן סיוע לאנשים עם מוגבלויות, סיוע בענייני משפחה, עניינים פליליים, משפט עברי ועוד).
במהלך השנה הסטודנטים עוסקים בפרויקטים השונים ועם סיום השנה מקבלים על עבודתם ציון.
מרצה בכיר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
בעל תואר דוקטור למשפטים מטעם בית הספר לכלכלה של לונדון.
ראש הקליניקה הסביבתית של הפקולטה למשפטים שהוקמה על ידו בשנת 2001. חבר בוועדה הציבורית לעניין מדד מעלה (ובתת הוועדה לענייני איכות הסביבה).
עו"ד יותם שלמה: מנהל הקליניקה.
בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית ותואר שני מאוניברסיטת מלבורן שהתמקד במשפט בינלאומי ופיתוח בר-קיימא.
פרויקטים בולטים בקליניקה לרגולציה סביבתית
ניתוח משמעות המונח אוניברסיטה ירוקה וקידומו באוניברסיטת בר-אילן.
מתן דגשים על כך שאנו חלוצים בארץ בתחום זה, קיום פגישה עם אנשים באוניברסיטה ליצירת שולחן עגול עם בכיריה ומחקר משווה לגבי אוניברסיטאות בעולם.
הפרויקט רואה במשימה זו קביעת קריטריונים שעשויים לשמש מודל עתידי ליתר המוסדות האקדמיים בארץ.
בשדולה הסביבתית בכנסת עוסקים צוותים של סטודנטים מהקליניקה הסביבתית בפניות ציבור בתיבת הדואר האלקטרוני של השדולה.
פניות אלה מטופלות מול הגורמים המתאימים ותוך הדגשת הפן המשפטי הנוגע לעניין.
כמו כן פועל הפרויקט בהפניית שאילתות ובקידום הצעות חוק בנושאים סביבתיים, המוגשות לאחר מכן להצבעה בכנסת.
חוק החברות הממשלתיות (חובת דיווח חברתי-סביבתי)
הצעת החוק שהוגשה על ידי הקליניקה הסביבתית, באמצעות חברי הכנסת דב חנין וניצן הורוביץ נועדה לעודד חברות ממשלתיות (המהוות חלק נכבד בכלכלה הישראלית), לגלות אחריות חברתית-סביבתית ולפעול לקידום נושאים אלה.
אחריות חברתית-סביבתית משמעותה שאותן חברות ממשלתיות יבחנו את פעילותן במבט רחב הסוקר את מכלול ההשפעות של פעילותן.
הצעת החוק מציעה לתקן את חוק החברות הממשלתיות בדרך שתחייב את החברות הממשלתיות להגיש יחד עם הדיווח הפיננסי השנתי גם דיווח חברתי-סביבתי ובו פירוט הפעולות בהם נקטה החברה בתחומים אלו.
בדרך זו יוותר בידי החברות הממשלתיות חופש הבחירה באילו דרכי פעולה לנקוט בהקשר הרחב של אחריות חברתית-סביבתית, אך הן יחויבו לפעול בדרך של שקיפות ציבורית ודיווח מסודר על פעילותן.
במסגרת פרויקט החינוך הסביבתי, הסטודנטים מעבירים שיעורים בנושאי סביבה ומשפט בבתי ספר יסודיים.
בנוסף, הסטודנטים מעדכנים ומשפרים את אתר האינטרנט של הקליניקה.
הגשת בג"ץ בגין אי התקנת תקנות באולמות בדיסקוטקים: במסגרתו התבצעה הוצאת בקשה לוועדה בין משרדית במשרד הפנים, להוספת פעילות "הרקדות פומביות" כפריט נוסף בצו רישוי עסקים (תחת עינוג ציבורי- פריט 7.7) לאור התכלית המשותפת לפעילות זו ולעסקים אשר חוסים תחת הצו (כגון תהלוכות, מצעדים וכו').
כמו כן נבחנים פעולות באפיקים משפטיים נוספים.
הגשת עתירה מנהלית במסגרת חוק חופש המידע, בנוגע לחומרים מזהמים הנפלטים מתחנות דלק.
המידע המבוקש נופל בגדרי ס 6א לחוק חופש המידע, "מידע על חומרים שנפלטו, שנשפכו, שסולקו, או שהושלכו לסביבה." עד ליום הגשת העתירה לא התקבל המידע המבוקש.
טקס הכרזת העצמאות של מדינת ישראל שנערך ביום שישי, ה' באייר תש"ח, 14 במאי 1948, בבניין המוזיאון שבשדרות רוטשילד 16 בתל אביב, הוקלט במלואו באמצעות חריטה ישירה של תקליטים על גבי מכונות הקלטה מיוחדות.
התקליטים המקוריים לא נדרשו על ידי רשויות המדינה ועם חלוף הזמן נעלמו ומקומם אינו ידוע.
העתקים של הקלטת הכרזת העצמאות בגרסאות שונות ובאיכות שונה שרדו על אמצעי הקלטה אחרים.
חברת "צליל - חברה ארץ-ישראלית להקלטה בע"מ" הוקמה בתחילת 1947 בתל אביב ועסקה בהקלטתם ובשיווקם של תקליטים מסחריים של מוזיקה ישראלית, שירים עבריים ומוזיקה קלאסית.
תקליטיה של חברת "צליל" הושמעו גם מעל גלי האתר, בתחנת השידור של "קול ירושלים" המנדטורית, בכינוס הארצי השני לריקודי-עם בקיבוץ דליה ביוני 1947 כמו גם באירועי תרבות אחרים.
באפריל 1948, כשבועיים לפני הכרזת העצמאות, הקליט לוסיאן זלצמן מחברת "צליל" את התזמורת הפילהרמונית הארץ ישראלית מבצעת את המנון "התקווה" באולם "אהל שם" בתל אביב, הקלטה ששימשה במשך שנים רבות את "קול ישראל", במיוחד כאות סיום יום השידורים בחצות, ואת שגרירויות ישראל ברחבי העולם.
ההקלטה בוצעה על ידי לוסיאן זלצמן מחברת "צליל - חברה ארץ-ישראלית להקלטה בע"מ".
ההזמנה הרשמית לביצוע הקלטת הטקס נשלחה מטעמו של קרל סלומון מ"קול ישראל" ובשמו של מנדל מהלר-קלקשטיין, המזכיר הכללי של התזמורת הפילהרמונית, אשר הרכב מצומצם של כ־30 מנגניה הוזמן לנגינת המנון "התקווה".
לוסיאן זלצמן, שהיה מצויד ברישיון כניסה מטעם מנהלת העם לבניין המוזיאון, התקין בסיועם של שני עוזרים, אחיינו גיורא חנוך ופדור שנון, את שתי מכונות ההקלטה והציב על שולחן הנשיאות שני מיקרופונים זהים אשר על אחד מהם כרוכה רצועת בד לבנה ועליה שם החברה "צליל".
ההקלטה בוצעה באמצעות חריטה ישירה של תקליטים דו-צדדיים בקוטר 30 סנטימטר אשר סובבו במהירות של 78 סיבובים לדקה כך שעל כל צד ניתן היה להקליט כארבע דקות בלבד.
לקראת סיום ההקלטה על תקליט שעל אחת המכונות עברו להקלטה על תקליט אחר שעל המכונה השנייה, וחוזר חלילה.
לפיכך הקלטת הטקס כולו, שארך כ-33 דקות, בוצעה על שישה תקליטים ובסה"כ אחד-עשר צדדים מוקלטים.
ההקלטה מסתיימת במילותיו של דוד בן-גוריון: "קמה מדינת ישראל, תמה הישיבה הזאת!".
הבדלים בין הנוסח המוקלט לבין הנוסח הכתוב של ההכרזה
בהקלטה המקורית של "צליל" נשמעים במלואם דברי הפתיחה של דוד בן-גוריון טרם הקראת המגילה עצמה: "חברי מועצת העם, שליחי היישוב והעם היהודי, אקריא לפניכם את מגילת היסוד של מדינת ישראל, אשר אושרה בקריאה ראשונה על ידי מועצת העם."
בפסקה ה-12, המתחילה במילים "מדינת ישראל תהא פתוחה לעליה יהודית...", נכתב בהמשך: "תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות", אך השוואה עם הנוסח המוקלט מגלה כי בן-גוריון אומר: "תבטיח חופש דת, מצפון, חינוך, תרבות ולשון".
בפסקה ה-13, המתחילה במילים "מדינת ישראל תהא מוכנה לשתף פעולה...", נכתב בהמשך: "מיום 29 בנובמבר 1947", אך השוואה עם הנוסח המוקלט מגלה כי בן-גוריון אומר: "מיום 29 בנובמבר 1927 [אלף תשע מאות עשרים ושבע]".
בפסקה ה-16, המתחילה במילים "אנו מושיטים יד שלום ושכנות טובה..." נכתב בהמשך: "לשיתוף פעולה ועזרה הדדית עם העם העברי העצמאי בארצו", אך השוואה עם הנוסח המוקלט מגלה כי בן-גוריון אומר: "העם היהודי", ולא "העם העברי".
המקור והסיבה לשני הבדלים אלו אינם ידועים.
גם שלושת הדפים מהם הקריא בן-גוריון את ההכרזה, דפים הנראים היטב בתמונות הרבות מהטקס והעשויים לשפוך אור על מקור ההבדלים, טרם נמצאו.
הטכנולוגיה של ההקלטה בארץ ישראל בזמן הכרזת העצמאות הייתה מבוססת על הקלטה ישירה על תקליטים דו-צדדיים שנחרטו במכונות הקלטה מיוחדות.
התקליטים הריקים היו עשויים מדיסקה עגולה מאלומיניום מצופה בשכבת לכה של ניטרוצלולוזה שכונתה אז "אצטט", בצבע שחור או צהוב.
בארץ הקליטו (חרטו) תקליטים כאלה בקוטר 25, 30, 35 ו-40 סנטימטר.
בירושלים היו החל מסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 מכונות הקלטה מתוצרת חברת .PRESTO RECORDING CORP מארצות הברית באולפני קול ירושלים, באוניברסיטה העברית וכן בביתם של ד"ר הלנה כגן ואמיל האוזר, אשר ייסד בשנת 1933 את "הקונסרבטוריון הארץ-ישראלי למוזיקה" בירושלים.
שתי מכונות ההקלטה של חברת "צליל" בתל אביב היו מתוצרת חברת SAREG מצרפת.
לוסיאן זלצמן העביר לתזמורת הפילהרמונית את התקליטים המקוריים והעתקים נוספים, למעט סט תקליטים אחד שהותיר בידיו.
בנוסף, במאי 1949 העניק לוסיאן זלצמן אלבום עם תקליטי ההכרזה לראש הממשלה דוד בן-גוריון לרגל יום העצמאות הראשון.
מקומם של תקליטים אלו אינו ידוע.
רק באפריל 1981, במהלך תחקיר שביצעו יוצרי סדרת הטלוויזיה "עמוד האש", נחשף שוב דבר קיומו של סט התקליטים המקוריים שנותר בידיו של לוסיאן זלצמן.
הקלטת הטקס שעליהם הועברה אז במלואה באולפני "קול ישראל" לסרטי הקלטה מגנטיים ברוחב 1/4 אינץ' הנמצאים היום בידי רשות השידור, ובסדרה "עמוד האש" שולבו קטעים רבים מהקלטה זו.
בסוף שנות ה-80 תרם לוסיאן זלצמן גם את התקליטים שנותרו בידיו לרשות השידור, אך גם מקומם של תקליטים אלו אינו ידוע.
בארכיון התזמורת הפילהרמונית נותר תקליט אחד בלבד מתוך ששת התקליטים המקוריים .
השידור החי של טקס הכרזת העצמאות מבניין המוזיאון היה למעשה השידור הראשון של "קול ישראל" כתחנת הרדיו הממלכתית של מדינת ישראל.
המשדר בו השתמשו לשידור זה הותקן בחשאי במבנה תת-קרקעי בפרדס נטוש בשכונת תל חיים בתל אביב אשר על גבול גבעתיים.
משדר זה שידר בגלים קצרים (באורך גל 43 מטר בערך) בהספק של 2.5 קילוואט ואותותיו נקלטו היטב בכל רחבי הארץ ואף במקומות שונים בעולם.
הקלטת שידור הרדיו של טקס הכרזת העצמאות
בנוסף להקלטת טקס הכרזת העצמאות של לוסיאן זלצמן קיימת גם הקלטה של שידור הרדיו של הטקס ששודר ב"קול ישראל", הקלטה שבוצעה ללא הזמנה רשמית או אישור כלשהו ולכן ניתן לראות אותה כהקלטה פיראטית.
הקלטה זו מתחילה במילים: "האזינו לקול ישראל!
האזינו לקול ישראל!" בקולו של מרדכי זלוטניק (לימים אבידע) שיחד עם עמיתתו ריטה פרסיץ הנחו את השידור החי של הטקס.
קולם של שני הקריינים נשמע עוד מספר פעמים במהלך הקלטה זו.
בארכיון המדינה מצויים שני תקליטים אריכי נגן (במהירות של 33 ו-1/3 סיבובים לדקה) דו-צדדיים בהם ההקלטה של שידור הרדיו.
אורכה הכולל של הקלטה זו הוא 32 דקות, אך המקליט ומקור ההקלטה של שידור הרדיו אינם ידועים.
שי דרורי, מומחה הקלטות שעבד ביחד עם מומחה ההקלטות של ארכיון הצליל הלאומי (הפונותיקה) אבי נחמיאס, קובע כי על פי בדיקת תקליטים אלו המקליטה הייתה פרופ' אסתר גרזון-קיוי או העוזר שלה.
התקליטים הם מסוג זהה לתקליטים בהם השתמשה פרופ' גרזון-קיוי, וגם מבחינת המספר הסידורי של התקליטים יש התאמה ל"חור" ברשומות שלה הנמצאות בארכיון הצליל הלאומי.
בארכיון הצליל הלאומי נמצאות גם שתי מכונות ההקלטה של פרופ' גרזון-קיוי.
בארכיון המדינה מצוי תקליטור שעליו נמצאת אותה הקלטה בדיוק של שידור הרדיו של הטקס ותקליטור זה מיוחס להנס ורלף הלינגר מחברת "רדיו דוקטור" מתל אביב.
במשך השנים מאז הכרזת העצמאות פורסמו הקלטות של הטקס בגרסאות מקוצרות של 24, 18, 14 דקות ועוד.
לדוגמה, לספרו של מרדכי נאור ארץ נולדת: ה"א באייר תש"ח, צורפה קלטת שמע ועליה 24 דקות מתוך הטקס.
גם מרכז ההסברה, משרד החינוך וגורמים פרטיים פרסמו גרסאות שונות, אשר כולן נערכו וקוצרו מתוך הקלטת שידור הרדיו והמיוחסות בדרך כלל לרלף הלינגר וחברת "רדיו דוקטור", אך כאמור לעיל המקליט ומקור ההקלטה של שידור הרדיו הזה אינם ידועים.
הלינגר נגד רשות השידור ונגד זלצמן
רלף הלינגר, הבעלים של אחד מאולפני ההקלטות הראשונים בארץ ישראל המנדטורית ("רדיו דוקטור"), טען שבידיו הזכויות הבלעדיות להקלטה של הטקס.
עם זאת, כשניסה הלינגר לתבוע את זכויות ההקלטה מרשות השידור בשנת 1981, יעץ לו שופט בית משפט השלום בתל אביב, על סמך עדותו של לוסיאן זלצמן, למשוך את תביעתו והלינגר אכן עשה זאת.
בשנת 1985 תבע הלינגר ישירות את לוסיאן זלצמן על הפרה כביכול של זכויות היוצרים "שלו" על ההקלטה.
התביעה נדחתה על הסף, בעקבות טיעונו של לוסיאן זלצמן כי מדובר באותו עניין כמו בתביעה נגד רשות השידור ומכיוון שהלינגר משך שם את תביעתו הרי שאין הוא יכול עוד לטעון בפני בית משפט אחר את אותן טענות.
ערעוריו של הלינגר לבית המשפט המחוזי ולבית המשפט העליון נדחו על הסף.
ב-21 בינואר 2010 העניקה שרת התרבות והספורט, לימור לבנת, לרלף הלינגר ולברוך זלצמן, בנו של לוסיאן זלצמן, תעודות הוקרה רשמיות על "תרומה להנצחת רגעיה ההיסטוריים של מדינת ישראל", אך זאת מבלי לציין במפורש את הקלטות טקס הכרזת העצמאות.
הקלמרים היא סדרת קומדיה ישראלית לנוער וילדים מבית HOT VOD Young.
הסדרה עלתה לאוויר ב-2013 ועונתה התשיעית עלתה לאחר 5 שנים מהעונה השמינית ב-14 באפריל 2024. הסדרה מספרת על שני שוטרים המכונים "קלמרים" שבאים לשמור על הסדר והארגון בבית הספר "ארזים".
את הדמויות הראשיות בסדרה משחקים צמד השחקנים אודי גוטשלק (אבי קפטה) ואביעד בנטוב (עודד בורמן).
בשנת 2018 הסדרה עלתה לשידור גם בערוץ ניקלודיאון ישראל ובערוץ Zoom.
החל משנת 2024 ניתן לצפות בתוכנית גם דרך ערוץ FOMO לצופי הוט.
עונה 3 עלתה ל-HOT VOD Young באמצע חופשת הקיץ (סוף יולי – אוגוסט).
החל מעונה 4, העונות עולות ל-HOT VOD Young בתחילת חופשת הקיץ (סוף יוני – יולי).
העלילה מתמקדת בשני שוטרים המכונים "הקלמרים" (ראשי תיבות של: "קצין ללא מטרה רצינית") – עודד בורמן (אביעד בנטוב) ואבי רחמים קפטה (אודי גוטשלק), שבאים לשמור על הסדר והארגון בבית הספר "ארזים", עוזרים לתלמידים בבעיות עם המורים בעיקר, ולפעמים עם תלמידים שונים ולרוב מצליחים רק לבלגן את העניינים.
עודד בורמן (אביעד בנטוב) – הקלמר החכם מבין השניים, אך לפעמים מוצג כטיפש.
פותר בעיות של תלמידים ביחד עם אבי קפטה.
יושב בכלא בין העונות השמינית לתשיעית באשמת קפטה, אחרי שחרורו מסרב לשוב לעבודה בתור קלמר, אחרי כן שב להיות קלמר.
אבי רחמים קפטה (אודי גוטשלק) – שלא כמו שמו, הוא לא מרחם על בורמן ומעצבן אותו בכל פרק מחדש בנסיבה אחרת.
הקלמר הטיפש מבין השניים, אבל לפעמים נותן רעיונות שעוזרים לפתור בעיות מבלי להתכוון.
במהלך הסדרה התגלה שהוא קרוב משפחה לאלברט איינשטיין ואליעזר בן יהודה.
פותר בעיות של תלמידים ביחד עם עודד בורמן.
באחד הפרקים היה מבקר סודי מטעם משרד הבריאות.
בין העונות השמינית והתשיעית הכניס את חן ואת בורמן לכלא בתור עסקה עם עורך דין בכלא.
חן נפתול בייזר (רוני הדר) – מורה מחליפה בבית הספר "ארזים" שכמעט שלא החליפה מורה אף פעם.
שפושניקוב ויוחאי מאוהבים בה, אך היא דוחה אותם.
בין העונות השמינית והתשיעית הייתה בכלא, באשמת קפטה והחלה ללמד בכלא.
בגלל גבריאלוב היא נאלצת לאמץ את אורי.
גבי "כריסטיאנו (כריסטו)" פורצלן אלבז (יניב ביטון) – שרת בית הספר "ארזים".
שר שירים ישראליים מפורסמים ומשנה את מילותיהם למילים שקשורות לשרתים.
בין העונות השמינית לתשיעית התפטר ממשרת השרת והחל להיות שותף בעסק החדש של אבנר.
מורן זבובי שפושניקוב (רודי סעדה) (עונות 1–4, משנה בעונות 5–6) – האנטגוניסט הראשי של הסדרה עד לעונה החמישית.
אח בית הספר, שלא מבין ברפואה ולמעשה הידע שלו ברפואה מסתכם בהכנת תה ושימוש בפלסטרים ממוחזרים ותרופות שפג תוקפן.
אבנר פורטובלי (תומר שרון) (עונות 3–9) – המוכר והטבח בקפיטריית בית הספר.
בעונה הרביעית הופך לדמות קבועה וכן לוקח את מקומו של שפושניקוב כאנטגוניסט הסדרה.
שי גבריאלוב (דני קרפל) – מנהל בית הספר, שדואג לרווחתו האישית בלבד ולא מתעניין בנעשה בבית הספר.
מתייחס בזלזול לעובדי בית הספר ולתלמידים, אוהב להעליב.
התפטר ממשרת המנהל בין עונות 8–9.
יוחאי (יובל סגל) (עונות 4 (אורח), 5–9) – היועץ הראשי של בית הספר "ארזים", שבעקבות בעיית הדיכאון שלו פוטר מהתפקיד והוחלף בתפקיד אחר.
בין עונות 8-9 היה בתרדמת עקב כוחות על שהוא קיבל על ידי נשיכה של אחת מנמלות האש של קפטה, שגרמו לו להתשה.
בגלל גבריאלוב נאלץ לאמץ את אורי.
משמש בין היתר בתור עו"ד של שוש.
משתמש בטייפ כדי להעיר הערות אישיות.
הייתה בעברה מורה מחליפה והועמדה להיות סגנית המנהל.
בעונה החמישית הופכת לדמות קבועה ולמחנכת.
הקלמרים נוהגים לקרוא לה "המורה שוש, המורה".
משמשת גם בתור מורה למוזיקה.חובבת שירי ארץ ישראל.
מלי רשף (ריקי בליך) (עונות 3–6, אורחת בעונות 7, 8) – סגנית ראש העיר.
המנהל גבריאלוב צריך את הסכמתה בנושאים שונים.
מעונה 5 הופכת לדמות קבועה.
מגיעה למנהל עם הודעה או בקשה מיוחדת.
היא בעיקר קוראת למנהל "גבריאלוב" כאשר היא משוחחת איתו.
שי המנהל נוהג לקרוא לה "מלי רשף את שק של ביאוסים".
יריב (אילן רוזנפלד) (עונות 7–8) – השומר החדש של בית הספר.
בפרק בו הוצג לראשונה נדמה היה שהוא מושלם עד שנעצר בתחנת הקלמרים עם המורה שוש והתגלה כאוהב בורקס תרד.
אורי (פטר קנולר) (עונה 9) – תלמיד חדש.
מתלונן בפרק הראשון לקלמרים על אפליקצית "סמארטקלאס" והמנהל קנה אותו בתור בנו בעלי אקספרס, ולבסוף גבריאלוב מאלץ את יוחאי ואת חן לאמץ אותו.
המורה שגית (רונה ליפז-מיכאל) (עונות 1–2) – מחנכת כיתה ז'3. תלמידי כיתתה תמיד נתקלים בבעיות ופונים לקלמרים.
דליה טיר (בלהה תורן) (עונה 1) – מורה בבית הספר, הופיעה בפרק "אבא פדיחה", מורה שמעולם לא הפסידה אף דקה משיעור, המנהל מינה את בייזר להיות מח"ק (מחליפה קבועה) שלה, אף על פי שלא תוכל להחליף אותה.
חיה בלזם (אריאלה רובינוביץ) (עונה 1) – מוזכרת פעמים רבות לאורך העונות, אך מופיעה רק באחד הפרקים בעונה הראשונה.
מורה בבית הספר, יש לה בעיית יריקה כאשר היא מדברת.
חיה כתריאל (יפית אסולין) (עונה 3) – מורה בבית הספר, מדברת לאט וגורמת לתלמידיה להירדם, הופיעה בפרק אחד.
עידית (לירית בלבן) (עונה 4) – מורה בבית הספר, נוהגת לתת מבחנים ובאחד הפרקים הייתה המורה לכלכלת בית.
פפי מנצורה (יגאל עדיקא) (עונה 4) – השרת שהיה בבית הספר ארזים לפני כריסטו.
בעל יומן שכל הקורא ממנו יכול לשנות את ההיסטוריה.
בנוסף יש לו כובע קסום שכל החובש אותו נהיה ההפך ממה שהוא.
יאנוש וילדמן (הוגו ירדן) (עונה 5) – המורה לתנ"ך.
המורה הוותיק ביותר בבית הספר מכיוון שהוא לימד ב"ארזים" יותר מ–50 שנים, עומד לצאת לפנסיה מכיוון שהתגלתה אצלו מחלה נדירה שגורמת לו להירדם לזמן בלתי מוגבל.
המורה בוריס (רז צבי) (עונות 5–6) – המורה לאזרחות, גדול וחזק שמה שמעסיק אותו זה בעיקר אימוני כושר ותזונה.
רחלי (מיכל ינאי) (עונות 7–8) – מורה לאומנות ומוזיקה, עבדה בפינת החי, גרמה ליוחאי למלמל כשהוא מדבר איתה, מכיוון שנדבק אליה ריח של שרקנים מפינת החי, שהזכיר לו את הריח של חן, שגם סונג'רה על ידי המנהל לעבוד בפינת החי כשנפגשו.
מדברת לרוב לאט, אך כשיש משהו או מישהו שהיא אוהבת היא מתחילה לדבר מהר.
עושה בחני פתע לתלמידים, וכשעוזבת אותם מנסה להמחיש לעצמה תוכניות מציאות כדי להתקבל אליהן.
החלה ללמד קורס נהיגה מונעת בסוף העונה השמינית.
פז (אורי זעירא) (עונה 7) – המורה לספורט, התלמידים התלוננו עליו כיוון שכאשר קר, הוא מחזיר אותם לכיתה ומראה להם סרטונים, הוא אומר שהוא מפחד מקור, כיוון שקור גורם לו לחלות.
בסוף מתגלה שהוא משתף פעולה עם חיים טבשי, המשווק את צמידי "סווטי", מגני זיעה שכל בית הספר התמכר להם, ומראה להם פרסומות שיעודדו את התלמידים לקנות את המוצר.
יוסי חופני (גיל קפטן) (עונה 8) – מורה למתמטיקה.
בעל אופי היפי שלוקח את הזמן באיטיות ובכיף.
חליל (עומר עציון) (עונה 9) – המורה לספורט של ארזים.
המורה הדרוזי היחיד שמלמד בבית הספר.
תלמידיו יושבים בכיתה ורואים טלוויזיה במקום לעסוק בספורט.
מכבד את התלמידים בממתקי העדה הדרוזית, מה שגורם לגרונם להתייבש, ולהיות צמאים.
דמויות התלמידים המצוינות להלן הן חלק מרשימה ארוכה של תלמידים שהשתתפו בסדרה, התלמידים המצוינים בערך זה הם התלמידים שהופיעו במספר הפרקים הרב ביותר.
קים סלקטר (מאי סספורטס) (עונות 1–4) – בתו של מיליארדר נודע בשם עופר סלקטר.
ילדה נבזית, אך לפעמים נחמדה.
לומדת בבית ספר "ארזים", וחן הייתה המשרתת שלה באחד הפרקים.
עמית סביליה (עמית מורשת) (עונות 2–5) – אלוף הפיפ"א בבית הספר.
בנו של דוד סביליה, שחקן כדורגל ידוע.
הקלמרים עזרו לו ולכיתתו מספר פעמים.
דור (יואב רוזנברג) (עונות 5–6) – תלמיד בבית הספר, הקלמרים עזרו לו ולכיתתו מספר פעמים, שונא שיעורי היסטוריה.
גל (רן אמיר) (עונות 5–8) – תלמיד בבית הספר, אוהב לשמוע את הזמר משה פרץ, באחד הפרקים רב עם חברו, עידו, על שלא לקח אותו עמו להופעה של משה פרץ.
בפרק אחר, התלונן בשם הכיתה על שהמורה לספורט, פז, מחזיר את התלמידים לכיתה כאשר קר בחוץ, ומראה להם סרטונים.
שימש בתור בנו המאומץ של המנהל במשך שבוע.
אמיליה (ענבל רז) (עונות 5–6) – מלכת הכיתה.
כל מה שהיא עושה, חברותיה עושות אחריה.
בפרק שלאבנר מגיע לקפיטריה אדם סמוי, היא רבה עם חן בייזר על הסמוי.
אורי (עידן שליו) (עונה 7) – תלמיד בבית הספר, הקלמרים עזרו לו ולכיתתו כאשר יונתן (עמית בוננו), ילד מהכיתה שלהם, החליט להיות מנטליסט, ובזבז לשאר התלמידים את ההפסקות עם הקסמים שלו.
התלונן בנוסף בגלל יואב (כרם עסילה), תלמיד שמעתיק ממנו, ובגללו הצליח להתרכז במבחנים.
רצה להתמודד על ראשות מועצת תלמידים, וביקש מהתלמידים לעזור לו לשפר את תדמיתו.
שקד (שי שלם) (עונות 7–8) – תלמידה בבית הספר, ידועה במסיבות שהיא עושה כל שנה ובמשחק הזוגות הידוע שנערך במסיבות שלה.
שקד עורכת בכל מסיבה משחק זוגות בו היא בוחנת זוג מהשכבה על ההיכרות ביניהם ושואלת שאלות אישיות אחד על השני.
בנוסף שקד מעריצה את נועם מילר, באחד הפרקים רבה עם חברתה, בל, על איזה מפורסמת נחשבת יותר – שני ביגי או נועם מילר.
שקד מובילה את "מחנה המעריצים של נועם מילר".
שקד השתתפה בשעשועון טלוויזיה "חבל על הזמן" בהנחיית עברי גזבר, היא מבקשת מהקלמרים עזרה שימנעו את שידור הפרק כי יש לה סוד שהיא לא רוצה שיתגלה לחברי הכיתה.
איב (רביד רונן) (עונות 7–8) – תלמידה בבית הספר.
יוטיוברית וביקשה מהקלמרים להעלות את הצפיות שלה.
בל (מיכל עמיאל) (עונה 7) – תלמידה בבית הספר, חברה של אורי.
עושה ספוילרים לסדרה האהובה "תכסיסי המלך" אשר אותה היא רואה בשידור האמריקני ב-6:00, לפני כולם.
הפסיקה לעשות ספוילרים ומכורה ללראות חדשות.
אסיף (שחף יעקובוביץ') (עונה 8) – תלמיד חדש בבית הספר.
הוגה את האות רי"ש בדומה למנהל.
מעיין (עמית מזרחי) (עונה 5) – תלמידה חדשה שבבית ספר הקודם שלה כולם ניצלו אותה ואת הכתב שלה, ומגיעה אל הקלמרים שיעזרו לה שלא ינצלו אותה גם בכיתה החדשה שלה.
איתן (עונה 9) – תלמיד שהתלונן לפני הקלמרים על שיעורי המוזיקה של שוש, שבהם היא מכריחה לתלמידים לשיר שירי ארץ ישראל.
צחי (צחי כהן) (עונות 1–4, 8) – מפקד הקלמרים שניסה להעביר אותם מעבודתם בבית הספר לאבטחת קניון ולמשטרת התנועה ועשה להם מתיחת אחד באפריל בה רוצים להחליף אותם בקלסרים.
הופיע כאורח בעונה ה-8 כאשר השעה את הקלמרים בפרק האחרון אך החזיר אותם בסוף הפרק.
מאיר נחמיאס (אורי הוכמן) (עונות 4–8, אורח בעונה 1) – בחור צעקן שלא אכפת לו מכלום ונוהג לומר: "יש לך בעיה עם זה?".
הנהג של הסעת בית הספר החל מעונה 7. בעונה השמינית צוין שרישיונו נשלל עקב כך שנכנס לתוך מכולת עם אוטובוס.
מיכאל גאני (שמוליק כהן) (עונות 2–9) – מנהל בית ספר "אביגור" המתחרה.
בינו לבין המנהל שי ישנה יריבות מושבעת, אך גם חברות קרובה.
הוא שמן, ואוהב לשחק עם שי המנהל את "משחק ההתערבויות", שבו הם מציבים אתגרים אחד לשני, ומי שלא עומד באתגר של השני, מפסיד וצריך להסתובב עם שלט שעליו כתוב: "הפסדתי".
מצוין שהוא כנראה גרוש פלוס ילד.
אסי טנגה (מוטי אהרונוביץ') (עונות 2–7) – סטנדאפיסט אשר מספר בדיחות קרש שרק קפטה צוחק מהם.
בסוף עונה ה-5 "מודח" מהסדרה על ידי מלי אך בהמשך מופיע לעיתים.
שוקי סימקה (שוקי דוד) (עונות 3–7, אורח בעונה 9) – חבר של כריסטו.
נוהג לעזור יותר מדי ולהיות אדיב מדי.
בפרק אחד נודע שהפך ללא עוזר מדי בגלל טעות שקרתה לו אך לבסוף חזר שוב לעוזר מדי.
בעל תעודות הוקרה רבות, כולל מהקלמרים.
כמו כן, הוא בעל אוסף גביעים רב ערך ממכירה פומבית בה הוא זכה בכל דבר מכיוון שהוא עוזר מדי, אך הפסיד לגבריאלוב בארוחה עם מג בליליטי.
בעונה התשיעית עובר קורס גמילה מעזרה לאחרים, אך נכנס לכלא, לאחר שחן בקשה ממנו שיעזור לה להיאסר שנית.
משה דוקרני/מוש דוקרונובסקי (צחי חזן) (עונה 4, אורח בעונות 1, 5–7) – עבריין לשעבר שהיה צריך לחזור לבית ספר כי לא ידע חשבון, חן לא הצליחה ללמד אותו ואז הבינה שאפשר ללמד אותו בשפה עבריינית.
לאחר מכן משה הופיע במספר פרקים בעונה הרביעית בתור מוש דוקרונובסקי, עשיר שפתח עסק לאחר עברו.
גיתית הוברמן (לשעבר גבריאלוב) (דינה לימון) (עונה 6) – אימם של שי המנהל ויועד.
דומה מאוד לשי בהעלבותיה, ידועה בשל אהבתה הגדולה למנגל.
מג בלילתי (שיר מורנו) (עונות 7–8) – מגיעה לבית הספר להתנדבות.
המנהל שי גבריאלוב מתאהב בה ובעונה 7 יוצא איתה לדייט, בקפיטריית בית הספר.
הרשב"ג – רב שרת בנימין גורדנה (משה הלל) – ראש השרתים, התחזה לרשב"ג בעוד שמו האמיתי היה צביקה שרעבי, כריסטיאנו הולך אליו פעמים רבות כדי להתייעץ.
ארנונה וגז (שושה גורן) (עונה 1) – הופיעה בפרק "יום הולדת שמח", עובדת במשרד הפנים.
הקלמרים באו אליה על מנת לשנות לילד את הלאום שלו, כדי שיום ההולדת שלו לא יחול בחופשה הגדולה.
סבתא מאגי (רות פרחי) (עונה 1) – הופיעה בפרק "התפרצות", סבתו של שפוש.
הקלמרים באו אליה כדי לבקש תרופת סבתא שתרפא את הילדים שחלו, בתמורה לכך ששפוש "יתחתן" עם חן ויראה לה תמונה מהחתונה.
פזית שוקרון (אושר סלים) (עונה 1) – הופיעה בפרק "תרגיל חדירת מחבלים", חברה של חן בילדותה, כאשר חן רצתה "למות בשקט", פנתה אליה להתנצל מכיוון שבילדותה, צחקה עליה כי נודף ריח מפיה שמזכיר ריח של פסטרמה מקולקלת.
שחר חסון (עונה 3) – הנחה את תוכנית האירוח "הפרעת קשב" אשר בה אירח את חברת הילדות של חן מירב ברוכים (טל לוי) לפינת סטנדאפ קבועה, אשר בה הייתה יורדת עליה בכל פעם.
אליאנה תדהר (עונה 3) – הייתה הקורבן בין הקלמרים לילדה בשם הילי שמעריצה אותה.
הקלמרים עשו הסכם עם הילי שתהיה חברה של מתן ובתמורה יביאו לה את אליאנה.
בורמן מתחתן איתה בזמן קמפיין ולאחר מכן היא מתגרשת ממנו.
טובה (טלי אורן) (עונה 2 ו-4) – אימו של יהב, מכינה סנדוויצ'ים מסריחים, תתרנית ובעקבות כך לא מריחה אותם.
הוציאו אותה מקבוצת הוואטסאפ הכיתתית והחזירו אותה, לאחר שגילתה זאת בעזרת קפטה.
הקלסרים (דובדבני וקובץ') (עונה 4) – הקלסרים הם היריבים והתחליפים של הקלמרים.
("הקלסרים" ראשי תיבות של: "קצין ללא סיבה ראויה"), שהופיעו במתיחה של המפקד צחי באחד באפריל, כדי שיחליפו אותם.
יועד גבריאלוב (גיא לואל) (עונה 4) – אחיו של המנהל שי גבריאלוב, התחזה לאיש מולטי־מיליונר בעל רב מקצועות, אך התגלה כי הוא שרת בגלל יום בדיוני המוקדש לשרתים ברחבי הארץ "ראש השרת".
דניאל מורשת (עונה 5) – נשכר על ידי שי גבריאלוב שישמש לו כפיל כדי שלא יתמודד עם מלי, אך המעשה התגלה לאחר שהטייפ של יוחאי נהרס על ידי חן, כאשר המנהל הקליט את קולו לתוך הטייפ כדי שדניאל יעשה רק תנועות שפתיים.
בורמן (אבירם לכיש) (עונה 5) – אחיו של עודד בורמן שגם הוא נקרא בורמן בעצמו, מפקד המרחב האזורי.
רצה לקדם את אחיו בתוך הסכם למינוי קרובים אך ויתר מתוך בקשת אחיו לוותר על הקידום, על מנת לקדם את אביו של אחד התלמידים שהיה מועמד לתפקיד.
ראש הממשלה (אסף בייזר) (עונות 5, 7–8) – הופיע בפרק "עושים היסטוריה" בעונה החמישית בתור ראש ממשלה, הוא פרודיה על ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו.
כדי שיגיע לטקס של חן שזכתה במקום הראשון באליפות צלילה ארצית בין מורים ומורות, כשכולם ידעו שהוא מגיע, כולם ביקשו ממנו דברים, כמו המנהל (להזיז את השעון שעה קדימה), והקלמרים (לשנות דברים במגילת העצמאות).
בעונה השביעית ממנה את אבנר לשגריר ישראל ביוון, בתמורה ליאכטה, שהקלמרים סיפרו לו, שיש ברשותו.
מחזיק במספר תיקים רב מאוד ומבצע מטלות בשביל אשתו.
כמו כן, בעונה השביעית נעשתה פרודיה על החקירות שבהם נתניהו מעורב.
בעונה השמינית נעשה הסכם בין מדינת ישראל לבין מדינת לוב וקפטה ובורמן התחפשו לאנשים מלוב וחתמו על ההסכם במקומם.
אושרז ביסה (מיכל גבריאלוב) (עונה 7) – ונילאית (מקצועה הוא איתור וניל).
שונאת שמדברים איתה על משהו שהוא לא וניל.
שימי אטיאס (עונות 3 ו-7) – חברם של הקלמרים.
היה מורה במגמת קסמים ב"ארזים".
הופיע גם בעונה השלישית בפרק "אין תלונות", כאשר השתתף בתוכנית האירוח של כריסטיאנו "יצאת פינצ'ר", בערוץ הכלבים.
מישל שיבר (דוד לוריא) (עונה 7) – חבר של כריסטו, מעצב בגדים שחי בארץ בעקבות צו הרחקה מיציאה מהארץ.
עיצב לאיב תלבושת דמוית שריון אבירים, אשר אותה לבסוף גבריאלוב לובש אותה במסגרת משחק האתגרים שלו ושל גאני, ובהמשך יוחאי כחלק מהנקמה של גבריאלוב על הנקמה של יוחאי בו.
סיוון (דקלה הדר) (עונה 7) – אמא של תלמידה בשם אליאן.
נותנת מחמאות שהן די פוגעניות.
בני קשש (איתמר זנדאני) (עונה 7) – חבר של כריסטו.
מוכר בשמים בצמתים מרומזרים, רק כשיש אור אדום ברמזור.
ניסים כהן (אביעד קידר) (עונה 7) – אביו של אחד התלמידים בכיתה.
התמודד בתוכנית ריאליטי בשם "בשלן נולד".
נשיא המדינה (דב רייזר) (עונה 7) – הנשיא מוזמן תמיד לאירועי השקה של דברים סתמיים.
הקלמרים הזמינו אותו על מנת שיחנוך את פרויקט המחזור של בית הספר "ארזים" טרם שישתנה לתלמיד גל קולו.
מנורה (שיפי אלוני) (עונה 8) – דודה של יונתן.
מצליפה סוכריות מקצועית, בתור פיצוי לזה שלא חגגו לה בת מצווה מעולם.
גברי גזבר (מיכאל הנגבי) (עונה 8) – מנחה שעשועונים.
אורן גרנשטיין (ניר שטראוס) (עונה 8) – אביו של שמר.
גליה (גלילה) (נגה ד'אנג'לי) (עונה 8) – חברת ילדות של חן, חן לא ידעה את שמה.
החליפה את שמה מגלילה לגליה.
סימי (סתיו אידיסיס) (עונה 8) – עובדת רשלנית שנוהגת לתבוע את מעסיקיה על עוגמת נפש.
לכן נוהגים המעסיקים להעבירה ממקום למקום, על מנת להימנע מזה.
הבן של מיכאל גאני (מוזכר בלבד) (עונה 8) – בנו של מנהל בית ספר אביגור, מיכאל גאני.
הוזכר בפרק 16 בעונה 8, כאשר מיכאל גאני רצה לתרץ את אי הגעתו לערב הקראה שארגנה מלי רשף.
עקב זאת החליט המנהל שי גבריאלוב לאמץ את גל, תלמיד בבית הספר, כדי להתחמק מהמטלות של מלי רשף.
סבתא חרירה (יפה לוי) (עונה 8) – סבתו העיראקית של אבנר, אבנר מבקש ממנה מתכון למקלובה המפורסמת שלה.
סער (גיל וייס) (עונה 8) – פעיל למען זכויות לבעלי חיים, ובעל בית מחסה לחיות שאבנר מתנדב שם.
קורל (כרמל נצר) (עונה 9) – עובדת באבנר'ס.
מיילדת בכל מייני עסקים בגלל החוק שאותו ילד נולד במקום כלשהו, הוא יכול לבוא לשם חינם.
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרקתאריך שידור מקורי 161האחות הרעה9 בינואר 2014172הפרעת קשב12 בינואר 2014183מה תלמידים רוצים13 בינואר 2014194בת הנשיא14 בינואר 2014205דור שלא ידע את יוסף14
+מספר הפרק בסדרהמספר הפרק בעונהשם הפרקתאריך שידור מקורי 1411הקלמרים חוזרים - חלק א'14 באפריל 20241422הקלמרים חוזרים - חלק ב'15 באפריל 20241433יוצאים לשירותים16 באפריל 20241444כן נפסיק לשיר17 באפריל 2024
הקליניקה למשפט וטכנולוגיה באוניברסיטת חיפה פועלת במסגרת המרכז למשפט וטכנולוגיה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
המנחה המשפטית של הקליניקה היא עו"ד דלית קן-דרור פלדמן, בהנחייתה האקדמית של פרופסור ניבה אלקין-קורן.
הקליניקה הוקמה על ידי פרופסור ניבה אלקין-קורן ועו"ד דלית קן-דרור פלדמן בשנת 2009, והיא הראשונה מסוגה בישראל.
עושה שימוש בדיני הקניין הרוחני ובדינים נוספים כמכשיר להעצמה ולשינוי חברתי בהיבטים שונים של משפט וטכנולוגיה.
פועלת באמצעות הפקת ניירות עמדה, ניסוח הצעות חוק, ליווי משפטי של ארגונים ופעילות הסברה בתחומים שונים הנוגעים לקניין רוחני.
הקליניקה היא קליניקה שנתית, במסגרתה לומדים הסטודנטים סמינר בנושא קניין רוחני ומידע פתוח בהנחיית פרופסור ניבה אלקין-קורן.
פרויקט השכלה נגישה: שימוש הוגן בהשכלה גבוהה: מטרתו של הפרויקט היא סיוע בשיפור הנגישות של חומרי הוראה ומחקר המוגנים בזכויות יוצרים בקרב המוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
הפורום נוסד על ידי המרכז למשפט וטכנולוגיה באוניברסיטת חיפה בשיתוף עם בית הספר למשפטים במסלול האקדמי - המכללה למנהל.
הפורום מנוהל בראשות פרופסור ניבה אלקין-קורן, ד"ר אורית פישמן-אפורי וגב' עמירה דותן.
פרויקט הנגשה עברית - הליכי דיגיטציה בספריה הלאומית: הספרייה הלאומית נערכת לעידן הדיגיטלי ולהנגשת אוצר התרבות שבמחסניה לציבור הרחב באמצעות האינטרנט.
המדובר באוסף עשיר של ספרים, עיתונים, כתבי יד ומדיה שהעברתם לקבצים דיגיטליים והעמדתם לרשות ציבור המשתמשים מעוררת שורה של שאלות משפטיות בנושאים המצויים בלב הדיון המשפטי והציבורי בישראל ובעולם.
בין היתר: עתיד הספרים והספרייה הדיגיטלית, הטיפול ביצירות יתומות, תקופת ההגנה על יצירות שונות, הנגשת המידע בעידן דיגיטלי, ופיתוח מודלים כלליים ומסחריים חדשים.
הקליניקה מלווה את הספרייה הלאומית בסוגיות המשפטיות המתעוררות במסגרת תהליך הדיגיטציה של אוסף הספרייה והנגשתו באמצעות רשת האינטרנט.
המחקר המשפטי הנערך במסגרת זו יהיה נגיש לציבור הרחב ויסייע לספריות ולארכיונים להנגיש אוצרות תרבות במתכונת דומה.
פרויקט קריאטיב קומנס (CC) ישראל: קריאטיב קומנס הוא ארגון עולמי ללא מטרות רווח, המציע רישיונות בהם "חלק מהזכויות השמורות", המהווים חלופה למנגנון זכויות היוצרים המסורתי בו "כל הזכויות שמורות".
במסגרת הפרויקט, הקליניקה עוסקת בהעלאת המודעות להסרת חסמים למידע ולידע ("מידע פתוח") באמצעות הרצאות לקהילות יוצרים ומשתמשים ולציבור הרחב, מקיימת מחקרים הנוגעים לרישיונות המוצעים ואחראית על עדכון הרישיונות ואחזקת האתר של קריאייטיב קומונס ישראל.
פרויקט "טרור מקוון": המחקר, בראשות פרופסור עמנואל גרוס ובשיתוף הקליניקה, מבקש לקבוע מדיניות משפטית-טכנולוגית לצמצום תופעת הטרור הקיברנטי על כל גווניו.
המשוכה הקשה ביותר היא הגדרת המונח "טרור".
קשה להגיע להסכמה תוך מדינתית על הגדרת המונח ועל אחת כמה וכמה הסכמה בינלאומית על נוסח הגדרה זו.
המחקר ברובו הוא מחקר תאורטי ושיטתי של ספרות מקצועית, הן בתחום המשפט והן בתחום פילוסופיית המשפט והמלחמה.
המשימה הראשונה של המחקר תהא להגדיר את המונח "טרור קיברנטי" לאור מחקר תאורטי מקיף שייבחן את כלל הגדרות הטרור והטרור הקיברנטי הקיימות.
לאחר מכן, המחקר יבחן את הספרות המקצועית בתחום מהן הדרכים המשפטיות להתמודדות בתופעה זו והאם ישנו צורך כי המשפט יתערב או שמא די במעורבות טכנולוגית נגדית.
מסיבת יום נחלת הכלל: יום נחלת הכלל חל בישראל ב-31 בדצמבר ונחוג לאחר ה-1 בינואר בכל שנה.
ביום זה משתחררות בישראל יצירות לנחלת הכלל, והופכות מותרות לשימוש עבור הציבור הרחב.
כל שנה הקליניקה והמרכז למשפט וטכנולוגיה חוגגים יום זה, ומציינים את היצירות החדשות המצטרפות לנחלת הכלל.
טכנולוגיות ניהול זכויות דיגיטליות (DRM) הן אמצעי מיוחד המיועד להרחיב ולהגביר את אופני ומידת השליטה של בעלי זכויות היוצרים על נכסי הקניין הרוחני שלהם.
התזכיר מבקש לתת הגנה משפטית מפני עקיפת מנעולים אלה ובכך להרחיב את זכות היוצר כפי שהיא מעוגנת כיום בחוק הנוכחי.
הרחבת זכות זו עשויה להביא לצמצום תופעת הפיראטיות, אולם היא עלולה גם לפגוע קשות בעולם היצירות בכללותו.
תגובת הקליניקה לקול קורא להצגת ניירות עמדה בנושא אמצאות טכנולוגיות בשטח התוכנה: לבקשתה של רשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר, הגישה הקליניקה בשנת 2010 נייר עמדה בנושא היקף ההגנה הראויה להינתן לתוכנת מחשב בדיני הפטנטים.
בנייר העמדה נבחנו המגמות הקיימות בארצות הברית, באירופה ובדין הישראלי.
הקלויז בפראג (ביידיש: קלויז, או קלויזן; מכונה גם בית הכנסת קלאוז או קלאוס-שול) הוא אחד מבתי הכנסת המרכזיים ההיסטוריים של הקהילה היהודית בפראג.
הוא ניצב בסמוך לבית העלמין היהודי העתיק בעיר, ושימש באופן רשמי כבית הכנסת של "החברה קדישא של קהילת פראג".
פנים בית הכנסת נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה, והוא שימש במהלכה כמחסן של המוזיאון היהודי המרכזי, גוף שהוקם בתקופת הכיבוש הנאצי על מנת להציג פריטים מהתרבות של העם היהודי שהוכחד לאחר ביצוע "הפתרון הסופי".
כיום משמש בית הכנסת כאחד מחללי התצוגה של המוזיאון היהודי בפראג, ומוצגים בו חפצים הקשורים במנהגים ובטקסים היהודיים: ברית מילה, בר מצווה, חופה וקידושין ועוד.
על גבול בית הקברות היהודי העתיק, הקים הגביר מרדכי מייזל בין השנים 1590–1592 מתחם בתי כנסת שכלל בתוכו גם את ישיבתו של המהר"ל מפראג.