tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר קום המדינה, במחנה הוקמה יחידת הצנחנים הראשונה של צה"ל, לאחר קורס צניחה שערך הצבא הצ'כוסלובקי למשלחת צה"ל.גוגל; עמוד-ענן11נמל יפו1948 איטליה טיבוע האנייה המצרית אל-אמיר פארוק – בסיוע מדריך קומנדו איטלקיגוגל; עמוד-ענן12שער שאול (הקריה) – בית אריאלה1979–1984 מצרים
כוח המשקיפים הרב לאומי (כמ"ר)הוועדה הצבאית המשותפת עם מצרים (JMC) שיישמה את פינוי סיני, והקמת יחידת הקישור לכוחות זרים (יקל"ז)גוגל; עמוד-ענן13מפקדת פיקוד העורף1956 צרפת
בריטניהשיתוף פעולה עם בריטניה וצרפת במהלך מבצע קדש.
כוח המשקיפים הרב לאומי (כמ"ר)ועדת שביתת הנשק עם מצריםגוגל; עמוד-ענן21לטרון1964 גרמניה
חץ ברבנט (בהולנדית: Brabantse Pijl) הוא מרוץ אופני כביש חד-יומי שמתקיים בבלגיה מאז 1961 במחוז פלמיש ברבנט.
המרוץ הוא בדרג 1.Pro בסבב ה-UCI ProSeries.
המרוץ נוצר בשנת 1961 ואז נוצח על ידי פינו קראמי המקומי.
המנצח הראשון במרוץ שהוא לא בלגי הגיע שלוש שנים אחרי, ארנלדו פיאמבנצ'ו מאיטליה.
ב-2011, המרוץ השתדרג ועלה לדרג ה-1.HC, הדרג השני בחשיבותו למרוצים בעולם, שכיום נקרא UCI Pro Series.
עקב העובדה שהמרוץ נערך לצד קלאסיקות ומרוצים חד יומיים אחרים בכירים בהולנד או בבלגיה באפריל, הוא זוכה לפופולריות ולרוב רוכבים בכירים משתמשים במרוץ הזה כהכנה למרוצים הבולטים יותר.
החל משנת 2016 נערך מרוץ מקביל לנשים.
אורך המסלול משתנה והוא בדרך כלל בטווח של 145-125 קילומטר.
המנצחת הראשונה במרוץ היא הרוכבת ההולנדית, מריאנה ווס.
הרוכבת שצברה את מספר הניצחונות הרב ביותר היא הרוכבת האיטלקית, אליסה לונגו בורגיני שניצחה פעמיים: ב-2024 וב-2025.
"חץ האהבה" הוא אלבום האוסף השני של הזמר הישראלי קובי פרץ.
את האלבום הוציאה בשנת 1999 לאור חברת התקליטים הליקון.
האלבום מכיל בעיקר מחרוזות מהופעות חיות וגרסה מחודשת לשיר "אהבת נעורים" מאלבומו הראשון, טעות של החיים.
חץ דוד (לשעבר: דקל דוד עוזר; נולד ב-22 ביולי 1981, כ' בתמוז ה'תשמ"ב בישראל) הוא אמן מחאה, עורך דין, יועץ אסטרטגי פוליטי ופעיל פוליטי וחברתי למען זכויות אדם, פועל להוצאת צמח הקנאביס מפקודת הסמים המסוכנים והפיכתו למותר לשימוש והחזקה לכל אדם.
הוא עוטר בעיטור האומץ של משטרת ישראל בשנת 2003.
חץ דוד נולד בשם דקל עוזר במושב עדנים, בן לאיתן ורוני עוזר, חקלאי ואמנית במה, והאח השלישי מבין ארבעה אחים.
בשנת 2007 סיים את לימודי המשפטים שלו במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט והוסמך כעורך דין, ובשנת 2011 השלים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת רייכמן, ועובד כעורך דין פרטי.
הוא שירת שירות סדיר במג"ב והשתחרר בדרגת סמ"ר כלוחם מצטיין.
את שירותו הצבאי עשה בגזרת מג"ב ירושלים.
בזמן שירותו הצבאי בשנת 2003 זכה בעיטור האומץ, כאשר צוותו תפס שני מחבלים שהיו בדרכם לבצע פיגוע התאבדות בירושלים.
ב-8 במרץ 2002 בעקבות מידע על כוונת מחבל מתאבד לחדור לירושלים ולבצע פיגוע התאבדות, הגבירה המשטרה את כוחותיה באזור צפון ירושלים.
סמוך לשעה 16:00 עצר צוותו של דוד שני חשודים.
בחיפוש שבוצע עליהם נמצאה על אחד מהם חגורת נפץ.
בעקבות גילוי המטען על אחד החשודים החלה מהומה של התושבים באזור, בניסיון להבריח את המחבל.
חברו לצוות של דוד, מפקד הכיתה ניסים כהן, ירה באוויר, בעוד דוד וחברו לצוות שלומי אטון התיישבו על המחבל, כדי למנוע ממנו להפעיל את המטען שנשא עליו.
מתוך הנימוקים להענקת עיטור האומץ לדוד נכתב כך:
דוד השתחרר בשנת 2002 בטרם הוענק לו העיטור, ועל כן, ולאור העובדה שתקופה משמעותית בשירותו הייתה בגזרת ירושלים בימי תחילת האינתיפאדה השנייה, הוענק לו אות "הלוחם המצטיין" על פועלו.
במהלך לימודי התואר הראשון החל את דרכו הפוליטית במסגרת פעילותו באגודת הסטודנטים.
הוא הצטרף למפלגת העבודה ובהמשך שימש כיועץ המשפטי של המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה.
הוא מונה ליועצה של חברת הכנסת לשעבר שלי יחימוביץ' לקראת הבחירות לראשות המפלגה.
בשנת 2012 התמודד בפריימריז במפלגת העבודה, אך לא נבחר לרשימת המפלגה לכנסת בבחירות.
בבחירות 2013 התמודד במקום השביעי ברשימת ארץ חדשה שהייתה בראשות אלדד יניב, אך היא לא עברה את אחוז החסימה.
הייתה זאת הפעם הראשונה בה פעיל לגליזציה התמודד בבחירות לכנסת שלא במסגרת מפלגת "עלה ירוק".
בשנת 2015 מונה למנכ"ל מפלגת עלה ירוק, ולאחראי מטעם המפלגה על קמפיין הבחירות של שנת 2015, שנת הבחירות בה זכתה המפלגה למספר הקולות הגבוה ביותר בתולדותיה.
במסגרת פעילותו הפוליטית פעל חץ רבות לביטול העבירה הפלילית הנובעת משימוש בקנאביס, הוא פעיל בוועדות הכנסת ובפני גורמי הממשל.
לאחר מאבק משפטי אשר ניהל כנגדו מייסד עלה ירוק בועז וכטל מונה בבחירות שנת 2022 דוד לראש מפלגת עלה ירוק וזאת לאחר שמשנת 2019 לא התמודדה המפלגה בבחירות לכנסת.
במהלך קמפיין הבחירות יצר שיתוף פעולה עם אוסראת אל-איסלאמיה ושייח' כארם שביטה במסגרת הסכמים הנקראים הסכמי "ברית שבט אברהם" אשר נחתמו במסגד עלי בן אבי טאלב בטירה.
בנוסף הצטרפו לרשימת עלה ירוק תנועת "דעת טוב ורע" בהובלת דר' דניאל מישורי מאוניברסיטת תל אביב.
כלל הרשימות הללו רצו לבחירות לכנסת ה-25 בהנהגתו.
כשבועיים לפני בחירות 2023 פינה את מקומו בראשות מפלגת עלה ירוק למתמודדת מספר 3 ברשימה לכנסת אפרת שושה אונימה, על אף שהמשיך להנהיג את הרשימה הכוללת לאורך כל תקופת הבחירות.
לאחר הבחירות, ועם בחירת יושב ראש המפלגה גיל קיטאי, מונה דוד ליועץ המשפטי של המפלגה, אך התפטר מתתפקידו בחודש יולי 2023.
לחץ ערוץ יוטיוב בו הוא מפרסם מגוון רחב של שירי מחאה אותם הוא כותב ומלחין, ואף ביצע מספר שיתופי פעולה עם אומנים ואנשי רוח.
שיריו בדרך כלל מבטאים את מאבקו ומאבקם של אחרים למען הלגליזציה, או מבטאים מחאה כנגד חקיקה מסתמנת.
בעקבות דרישתו להצגת התערוכה קבע בג"ץ הלכה לפיה אסור להציג תערוכות במשכן הכנסת.
הוא הוציא לאור שני ספרים בהוצאה עצמית.
הספר הראשון פרי עטו בשם "המדריך לצרכן: מה לעשות כשמגיע שוטר", אשר ראה אור בשנת 2016, ועוסק בפן המשפטי של פגישתם של צרכני הקנאביס עם המשטרה, והמלצות כיצד להימנע מהסתבכות עם רשויות החוק.
ספרו השני, אשר ראה אור בשנת 2022, "הערש של גילי", הוא ספר סאטירה להורים הכוללת גם מאמר של מדריכת ההורים שני עוזר, בת זוגו.
מעבר להיותו פעיל לגליזציה,הוא גם פועל למען הכרה אמיתית ומהותית באסלאם ובמוסדותיו ושיתוף פעולה של מדינת ישראל עם מדינות ערב בנוגע לחקר האסלאם, תוך התנגדות לזרם הסלפי בטענה כי הזרם מנותק לחלוטין מהאסלאם בעקבות הפתווה שהוצאה כנגד אבן תיימיה, אבי הזרם הסלפי, המנדה אותו מדת האסלאם.
במסגרת פעילותו היה חץ ממייסדי "התנועה לדיור לזוגות צעירים".
כמו כן, במסגרת פעילות בתחום הקנאביס הוא היה מיוזמי כמה מהפגנות "יום הקנאביס" המצוין בתאריך ה-20 באפריל.
הוא היה פעיל למען שחרורו מן הכלא של עמוס דב סילבר, מייסד טלגראס, והשתתף במספר דיונים בוועדות בכנסת למען קידום הלגליזציה בישראל.
הוא מייצג בהתנדבות צרכני קנאביס בעיקר בהליכים משפטיים מנהליים ופליליים אשר בהם הוא רואה להשקפתו את ייצוגו כמחייב מחמת צדק.
הוא מתנגד לרפואה הקונבנציונלית ובעיקר לרפואה הפסיכיאטרית, ודוגל ברפואה הטבעית בשיטתם של הרמב"ם ואבן סינא ומקדם הליכי רפואה זאת בישראל, כמו גם קידום רפואת קנאביס כרפואת טבעית יחד עם פעילי לגליזציה נוספים כמו שמעון ריבקין, בן זיידל, אלעד הרוש ופעילי לגליזציה מרכזיים נוספים.
במסגרת המאבק והעתירות אותן הגיש דוד לבג"ץ הוא הגיש את העתירה שדנה בביטול בדיקות השתן לגילוי סמים למטופלים בקנאביס רפואי בעת נהיגה לאור העובדה שטווח הבדיקה רחב מאוד והמטופלים מופללים גם כאשר הם אינם נמצאים תחת השפעת סמים לאור האמור בפקודת התעבורה.
עתירתו נדחתה, אך הגשתה הובילה לכך שהלכה למעשה יופסק ביצועה של הבדיקה על ידי המשטרה, והמטופלים מצהירים תחת נוהלי משרד הבריאות כי הם מתחייבים שלא לנהוג תחת השפעת קנאביס רפואי בטווח של שש שעות מהשימוש בו.
חץ יצג את מפלגת עלה ירוק בתקופת כהונתו במספר הליכים משפטיים ובשנת 2023 הגיש יחד עם מפלגת עלה ירוק, פעילי המפלגה, מטופלים בקנאביס רפואי ופעילי לגליזציה נוספים תובענה ייצוגית בסך 420 מיליון ש"ח כנגד חברות הקנאביס הרפואי ואורן ליבוביץ' המחזיק במגזין קנאביס בגין פרסומים אסורים של מוצרי קנאביס.
מדובר בתביעה הגדולה ביותר שהוגשה בענף הקנאביס הרפואי במדינת ישראל מאז שהוא נוסד והיא נידונה בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
באוגוסט 2023 הגיש דוד יחד עם עורך הדין בן זיידל בקשה בשם מפלגת עלה ירוק לבית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ, להצטרף לדיון בעתירה של התנועה למען איכות השלטון נגד כנסת ישראל בעקבות חקיקת חוק יסוד: השפיטה שהורה לבית המשפט שלא לדון בענייני הממשלה בעילת הסבירות.
בקשתם הוגשה יחד עם בקשתם של ארגונים נוספים כמו ארגון עד כאן צעירים למען ישראל, אשר מייצגים את הצד התומך ברפורמה המשפטית להצטרף לדיון בעתירה כ'ידידי בית המשפט'.
נשוי לשני ואב לשלושה ילדים.
חפש את האישה הוא ביטוי הידוע בצורתו הצרפתית, Cherchez la femme, ומשמעותו כי יש לחפש את ההסבר להתנהגותו החריגה של גבר בהשפעתה של אישה איתה הוא נמצא בקשר רומנטי סודי או בניסיונותיו להרשים אישה כדי לזכות בחסדיה.
הרעיון הופיע לראשונה בקובץ הסאטירות של המשורר והסאטיריקן הרומי יובנאליס שפעל בין השנים 130 - 110 לספירה.
בסאטירה השישית הוא כותב: " אין כמעט הליך משפטי בו האישה איננה הסיבה למחלוקת " .
הביטוי הפך למטבע לשון לאחר פרסום הרומן בהמשכים של אלכסנדר דיומא האב "המוהיקנים של פריז" (Les Mohicans de Paris), בין השנים 1854–1859, ועיבוד הרומן לתיאטרון בשנת 1864. במחזה אומר מפקח המשטרה ז'אקל:
הביטוי הופיע פעמים רבות ברומנים בלשיים: "לא משנה מה הבעיה, אישה היא לעיתים קרובות הסיבה", אומר פעמים רבות שרלוק הולמס בחקירותיו.
גם הסופרת הבריטית אגתה כריסטי (1890-1926) הרבתה להשתמש בביטוי זה בסיפורי הבלשים שכתבה.
הפרק השלישי ברומן "La cité dans les fers" של הסופר הקוויבקי אובלד פאקווין (1894-1962 Ubald Paquin), שיצא לאור בשנת 1926, מתחיל במילים: "בכל האסונות, אומרת חכמת האומות, חפשו את האישה".
במחצית הראשונה של המאה ה-20, כתוצאה מהשינויים שחלו בתפיסה החברתית בנושא התפקידים המגדריים וכתוצאה מההכרה בתרומתן הישירה והעקיפה של הנשים להצלחתם של הגברים, הופיעו בארצות הברית גרסאות שונות של ביטוי בעל משמעות הפוכה: "מאחורי כל גבר מצליח עומדת אישה", באנגלית: "Behind every successful man there is a woman ".
חפרפרת מזרחית (שם מדעי: Scalopus aquaticus) היא מין של חפרפרת ממשפחת החפרפרתיים, החיה במזרח אמריקה הצפונית.
מין זה ידוע בכפותיו הקדמיות הגדולות והחזקות שמותאמות לחפירה.
החפרפרת המזרחית חיה במנהרות תת-קרקעיות שהיא חופרת, ומעדיפה קרקעות לחות ורכות.
היא ניזונה בעיקר מחרקים, זחלים, תולעים ופקעות שורשים שהיא מוצאת מתחת לאדמה.
הֶחָצָב (שם מדעי: Drimia) הוא סוג של צמחים רב-שנתיים בעלי בצל (גאופיטים) המכילים גלדים רבים ומופרדים ממשפחת האספרגיים (שם מדעי: Asparagaceae ).
הסוג שויך בעבר למשפחת השושניים והוא כולל כ-111 מינים שתפוצתם מאגן הים התיכון עד מיאנמר ובאפריקה.
בישראל גדלים בר שני מינים: חצב מצוי (Drimia aphylla), חצב גלוני (Drimia palaestina).
הסוג הקרוב לחצב הוא הסוג בן-חצב (Scilla) המונה כ-90 מינים המצויים בעיקר באירופה ובאסיה.
החצב הוא בעל בצל (גאופיט) רב-שנתי המכיל גלדים רבים, בשרניים ומופרדים שאינם מקיפים את הבצל.
העלים מופיעים אחרי תום הפריחה.
הבצל המצוי מתחת לקרקע הוא רב שנתי ועשיר בחומרי-תשמורת.
מהבצל יוצאת ציצת שורשים הצומחת לעומק האדמה ומספקת מים ומינרלים לצמח.
ראפידים (מחטים) מצויים בקשקשי הבצל.
הראפידים הם גבישים דקים ומוארכים המחודדים בשני קצותיהם, ובדרך כלל הם רבים ומצטרפים לצרורות.
העלים צרים ואינם משתיירים, והם מרוכזים בבסיס הצמח והם בעלי ציפוי שעוותי בצבע כחלחל המונע היקוות מים עליהם.
הפרחים נישאים על עוקצים בעמוד תפרחת (אשכול) ארוך וזקוף בעל צורת חרוט.
הפרחים, דו-מיניים, נכונים, בעלי עטיף פשוט כותרתי וצבעם משתנה בין לבן, צהוב וורוד.
העוקצים של הפרחים בעלי חפה ולפעמים חפיות קטנים שהם משתיירים לעיתים.
הפרחים בעלי 6 עלי כותרת מפורדים ומפושקים.
אבקנים 6, הזירים דמויי חוט, לעיתים מורחבים בבסיסם, קבועים בבסיס עלי העטיף.
המאבקים קבועים על הזיר בגבם.
השחלה עילית בעלת עמוד שחלה נימי ששווה באורכו לאבקנים או ארוך מהם.
פרי החצב הוא הלקט קלפי בעל שלוש 3 מקצועות.
הזרעים רקועים ובעלי כנף קרומית.
הזרעים מרובים ושטוחים על פי רוב (רקועים), ומכונפים (מצוידים בכנף קרומית העוזרות בהפצה על ידי הרוח).
בדומה לצמחי-בצל אחרים, החצב יכול גם הוא להתרבות על ידי ניצני ריבוי הנוצרים בחיק הגלדים (רבייה וגטטיבית).
שורשי החצב ארוכים וחזקים ומסוגלים לחדור דרך סדקים צרים בסלע ולהרחיבם כדי להגיע אל קרקע לחה.
שמו של החצב ניתן לו כנראה על שום תכונה זו, הדומה לחציבה בסלע.
בתלמוד מוזכר החצב כאמצעי אמין לסימון גבולות של נחלות: "מאי חצובא?
אמר רב יהודה אמר רב: שבו תיחם יהושע לישראל את הארץ" (בבא בתרא, נו ע"א).
לאדם המשיג את גבול רעהו קשה מאד לעקור את שורשי החצב והם יגדלו מחדש ויחשפו את גבולות השדה המקוריים.
החצב מכיל חומרים חריפים ומגרים כך שאין באפשרות בעלי-החיים לאכול אותו, אך האדם מצא דרכים שונות לתרבת את הצמח ולעבד חומרים מתוכו.
אצל האדם, מיני החצב משמשים כצמחי-נוי ואף להפקת משקאות חריפים, תרופות וחומרים משלשלים.
דבש המופק מפרחי חצב נחשב למשובח.
החומרים השונים בצמח משמשים לשימושים אלה: פוליסכריד סיניסטרין (מורכב מפרוקטוז) מופק מהבצל, משמש להכנת משקאות חריפים; סציליארן משמש כחומר המשפיע על פעולת הלב.
חומרי-רעל שונים המצויים בבצל הצמח משמשים להפקת רעל עכברים.
חצב מצוי נפוץ ביותר בארץ-ישראל ושימושו העיקרי היה תיחום נחלות וחלקות-שדה, שכן בצל הצמח הוא עמיד ועשוי להישאר מתחת לאדמה גם לאחר עקירת הצמח ולפרוח שוב בשנה הבאה.
חצב גלוני מתאפיין בפרחים אדמדמים ובגובה עמוד תפרחת נמוך - כ-30 סנטימטר בלבד.
חָצָב הוא מושב עובדים במועצה אזורית באר טוביה, בסמוך לבני עי"ש כשני קילומטרים דרומית לגדרה.
המושב נוסד בספטמבר 1949, ברובו על ידי עולים מטריפולי (לוב), ונקרא בראשיתו "מסמיה החדשה".
המושב הוקם על שטח של 5,500 דונם של אדמות מסמיה אלכבירה.
לכל מתיישב ניתנו 30 דונם וכן נבנו לולים ורפת לשישים ראש בקר.
רוב תושבי חצב מתפרנסים בעיקר מגידולים חקלאיים (פירות, ירקות, פטם).
היישוב הוא חלק ממועצה אזורית באר טוביה, בסמוך למושבה גדרה.
הוא נמצא על כביש 40 המחבר בין גדרה לבאר שבע.
המושב מתחלק לשני חלקים: בעלי המשקים ובעלי "המשבצות הצהובות" - חלקות אדמה של כחצי דונם שנועדו לבנייה בלבד.
במשקים מתגוררים לרוב ותיקי המושב ובמשבצות הצהובות תושבים חדשים וצעירים אקדמאים שמעניקים פנים חדשות למושב.
חצבת היא מחלה נפוצה הנגרמת על ידי נגיף מסוג מורביליווירוס התוקף את המערכת החיסונית.
חצבת היא אחת המחלות הזיהומיות השכיחות בעולם, גם כיום, עם הימצאו של חיסון יעיל נגד המחלה.
חצבת נחשבת למחלה הנגיפית המידבקת ביותר, כאשר בחשיפה אליה הסיכון להידבק הוא 90%.
דיווחים ראשונים על חצבת מתועדים עוד משנת 700 לספירה.
ההסבר המדעי הראשון של המחלה והבחנתה מאבעבועות שחורות מיוחס לרופא הפרסי אל-ראזי (860–932), אשר פרסם את הספר "אבעבועות שחורות וחצבת".
בשנת 1954 בודד ג'ון פרנקלין אנדרס את הנגיף המחולל את המחלה.
בשנת 1963 אושר לשימוש חיסון מורשה למניעת המחלה.
יעילות החיסון אחרי מנה אחת היא 93%, ולאחר שתי מנות היעילות היא 97%.
מקור המילה העברית "חצבת" הוא במילה הערבית המציינת מחלה עם פריחה - חַצְבַּה.
השם Rubeola בלועזית נגזר מהמילה הלטינית rubeus, שפירושה "אדמדם".
הצבע מציין את צבע הפריחה.
תקופת הדגירה (הזמן בין ההידבקות במחלה ועד פרוץ הסימנים לה) נמשכת כ־7 עד 18 ימים, כאשר הזמן השכיח הוא 10–12 ימים.
לאחר תקופת הדגירה מופיעים חום לא גבוה וסימני הצטננות, כגון נזלת, דלקת הלחמית, כאבי גרון ואודם בעיניים.
כן מופיעים כתמים ברירית הפה, בצד הפנימי של הלחי, הנקראים כתמי קופליק, על שם רופא ילדים אמריקני שתיאר אותם לראשונה.
כתמים אלו הם נקודה לבנה שיש מסביבה הילה אדומה.
לאחר 4–5 ימים מופיע חום גבוה ופריחה על העור, הטיפוסית למחלה: כתמים אדומים עם מרכז בהיר על העור וברירית הפה.
הפריחה נמשכת כארבעה ימים, וכל אותה תקופה סובל החולה משיעול, מנזלת, מכאב ראש, מחום ומהרגשה כללית רעה.
לאחר מכן הפריחה מחווירה ונעלמת.
סיבוכי החצבת הם דלקת ריאות ודלקת המוח, ולכן ממליצים על שכיבה במיטה וביקורת רפואית במשך כל תקופת המחלה.
דלקת המוח מחצבת עלולה להוביל למוות או במקרים קלים יותר לחירשות, פיגור או פרכוסים.
אחד מסיבוכי החצבת הוא דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח, המופיעה לעיתים שנים לאחר שהילד חלה בחצבת, שנגרמת על ידי נגיף מוטנטי של החצבת אשר נשאר חביוני במערכת העצבים.
הנגיף גורם בהדרגה לפגיעה בלתי הפיכה במוח ולמוות.
בעבר סיבוך זה נחשב לנדיר ביותר (1 למיליון) אולם מחקר שנעשה בקליפורניה ופורסם בשנת 2017 הראה שהשכיחות של הסיבוך בתינוקות שנדבקו עד גיל שנה הוא 1 ל-609 נדבקים, ובילדים שנדבקו עד גיל 5 הסיכון הוא 1 ל-1,367.
סיבוך אפשרי של החצבת בחולים רבים הוא מחיקת הזיכרון החיסוני של החולה.
תופעה זאת זוהתה כבר בסוף המאה ה-19, בקרב חולי שחפת שהיו בתקופת רמיסיה, ובעקבות הידבקות בחצבת שבו לסבול מתסמיני השחפת במלוא העוצמה.
תופעה דומה זוהתה בקרב חולי עגבת.
בכך חצבת הייתה המחלה הראשונה שנודעה כמוחקת את הזיכרון החיסוני.
בקרב חולים במחלת כליות אוטואימונית נמצא שהמחלה נעלמה בעקבות הידבקות בחצבת, ועל כן היו רופאים שטיפלו במחלות כליות כאלו על ידי הדבקה בחצבת.
עיקר הפגיעה של החצבת, שאחראי גם לחלק נכבד מאירועי המוות מחצבת נובעת מפגיעת החצבת בעמידות הריאות והמעיים שמביאות להידבקות בדלקת ריאות או בשלשול.
לממצאים מתחילת שנות האלפיים נמצאו גם תימוכין מאוחרים יותר.
בשנת 2019 למשל, פורסם מחקר הולנדי שבדק ילדים קטינים שלא חוסנו נגד חצבת חודשיים לפני שנדבקו במחלה וחודשיים לאחר מכן.
הבדיקה הראתה כי לאחר שחלו בחצבת, הקטינים איבדו בין 11-70% מהנוגדנים השונים שהיו מצויים בגופם לפני המחלה.
במחקר היו שתי קבוצות ביקורת נוספות של ילדים שנדבקו בחצבת אך חוסנו נגדה מבעוד מועד, ושל ילדים שלא חוסנו בחצבת וגם לא נדבקו בה.
הפגיעה בזיכרון החיסוני נובעת מדלקת מוגברת בתאים וברקמה של מערכת הלימפה.
בשנת 1980, לפני הכנסת החיסון נגד חצבת, המחלה הייתה אחראית לתמותה עולמית של 2.6 מיליון אנשים בשנה.
גם כיום מדובר בגורם משמעותי למות לילדים בעולם (1.3% מתמותת ילדים עד גיל חמש).
על פי הערכת ארגון הבריאות העולמי בשנת 2010 מתו 139,300 אנשים מחצבת, רובם ילדים מתחת לגיל 5. בעקבות הכנסת החיסון ירדה התמותה העולמית מחצבת ב-74% בין השנים 2000 ל–2010.
ירידה בכיסוי החיסוני עלולה להביא לחזרה של המחלה ולפגיעה בעיקר בלא-מחוסנים, בתינוקות, בקשישים ובבעלי מערכת חיסונית חלשה.
הדיעות חלוקות לגבי התקופה בה נוצרה החצבת.
היו שטענו שמקורו של וירוס החצבת כבר בתקופה הפרהיסטורית.
אולם, על פי הערכות סטטיסטיות, גודל האוכלוסייה הנדרשת כדי להחזיק את החצבת בחיים במצב בו מי שנדבק במחלה נהיה חסין כלפיה, עומד על לפחות 200,000-500,000 תושבים, כמות שהחלה להתקיים בין השנים 2500–3000 לפני הספירה.
יש הטוענים שהמחלה ללא ספק התקיימה כבר בתקופה זאת, בערים הגדולות של המזרח התיכון.
בהתאם לכך מזהים מגפות שונות שתוארו בכתובים כמו זאת באתונה בשנת 4 לפני הספירה, כמגפות חצבת.
אחרים רואים את וירוס החצבת כמוטציה של וירוס דבר הבקר שנוצרה לאחר הספירה.
על פי ניתוח לשוני, הוערך שהחצבת נודעה בין המאה ה-5 למאה ה-7. העובדה שקלאודיוס גלנוס, בן המאה ה-2, תיאר בדייקנות את האבעבועות השחורות ולא תיאר את החצבת, מהווה אינדיקציה לכך שהמחלה לא הייתה קיימת בתקופתו.
אצל אל-ראזי, שחי בסוף המאה ה-9, יש תיאור של מחלה הדומה לחצבת שהוא מציין כנבדלת מאבעבועות שחורות.
דיווחים על מגפות שככל הנראה היו חצבת קיימים מהמאות ה-11 וה-12. ניתוח של ההבדלים הגנטיים בין וירוס החצבת לבין וירוס דבר הבקר מצביעים על התפצלות, כלומר היווצרות החצבת, במאה ה-11 או ה-12.
במאה ה-16 החצבת עשתה שמות באוכלוסיות שונות ביבשת אמריקה, שנדבקו בבת-אחת במחלה.
למשל, בקובה מתו מהמחלה כשני שלישים מהאוכלוסייה במגפה שפרצה בשנת 1529. במאה ה-17 אבחן תומאס סידנהאם את החצבת באופן מדויק והבדיל אותה מהאבעבועות השחורות ובהתאם לכך הייתה מאז הבדלה ברורה בין המחלות ברשומות הרפואיות שנאספו מאז.
בשנת 1846, בעקבות התפרצות של מגפת חצבת באיי פארו שהדביקה את הרוב הגדול אוכלוסיית האי, אך לא פגעה במבוגרים מעל גיל 65 שהיו בחיים בעת התפרצות ידועה קודמת של החצבת באי בשנת 1781, הסיק הרופא הדני שמי שנדבק במחלה נותר מחוסן לה לכל ימי חייו.
התרחבות האוכלוסיות בערים הביאו לירידה בגילאי החולים במחלה, כך שהמחלה עברה מלהיות מחלה של מבוגרים למחלה של ילדים.
ההבנה של דרכי ההידבקות במחלות מידבקות במחצית השנייה של המאה ה-19, ובעקבות זאת ההקפדה על הגיינה בחברה המערבית, הביאו לכך שהתפרצויות של חצבת הדביקו רק חלק קטן מהאוכלוסייה במחלה.
עובדה זאת החזירה את המחלה לפגוע יותר במבוגרים.
כמו כן, שיעור האוכלוסייה שהיה מחוסן למחלה ירד, דבר שסיכן תינוקות רכים שכבר לא נהנו בהכרח מהחיסון למחלה של אמותיהם שהועבר אליהם ביניקת חלב אם.
עם זאת, המחלה עדיין הייתה בעיה רצינית גם בחברות המערביות המפותחות.
בארצות הברית למשל בעשור שלפני הפצת החיסון נדבקו במחלה מעל חצי מיליון בני אדם מדי שנה, מהם מתו בין 400–500 חולים, 48,000 אושפזו בבתי חולים וכ-1000 סבלו מנזק מוחי.
בשנת 1911 זוהתה מחלת החצבת כמחלה נגיפית, לאחר שנוזלי גוף שנשאו את המחלה הועברו דרך מסנן למניעת מעבר חיידקים ובכל זאת הדביקו קוף במחלה.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 נעשו ניסיונות לבודד את הגורם לחצבת כדי לפתח לה חיסון.
על פי נתוני המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן האמריקאים שעקבו אחר התפתחות המחלה לאורך השנים בקרב אזרחים אמריקאים, במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 חלה ירידה בתמותה מהמחלה מאלפים בכל שנה למאות, הודות לשיפור באיכות החיים ובשירותי הרפואה שיכלו לספק מענה לתופעות הלוואי אליהן נחשפו החולים במסגרת המחלה.
אלא שבמהלך שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 (טרם הושק החיסון), חלה עצירה בירידה והיחס בין תמותה לתחלואה נשאר זהה, עקב היעדר טיפול מתאים לזיהום עצמו.
היחס בין תחלואה לתמותה נשאר זהה גם בעשורים שלאחר מכן, והירידה בתמותה בעקבות כניסת החיסון לשימוש נבעה מכך שאנשים לא נדבקו במחלה.
בשנת 1960 הודיעו חוקרים מהרווארד בראשות ג'ון פרנקלין אנדרס על פיתוח חיסון לחצבת.
בתחילת 1961 הוחל בניסוי רחב היקף בחיסון בסטטן איילנד ובניגריה.
החיסון נמצא כיעיל, אך בשנת 1961 טרם היה ברור לכמה זמן הוא תקף.
באפריל 1962 אומץ החיסון לשימוש נרחב בארצות הברית.
פיתוח החיסון לא עבר באופן חלק בכל העולם.
בשנת 1962 דווח שבאירופה נעשה ניסוי בחיסון שהתברר ככושל ובמקום לחסן הוא הדביק במחלה.
בשנת 1969 הוסרו מהמדפים באנגליה חיסונים של אחת החברות בגלל חשש שהחיסון גרם לדלקת קרום המוח במספר ילדים שחוסנו.
לצד זאת, החל מאז שהופץ באופן מלא בסוף שנות ה-60, ההצלחה של החיסון בהורדת התחלואה ומקרי המוות הייתה מידית.
לאחר הפצת החיסון בארצות הברית, ירד מספר מקרי המוות ממאות בכל שנה לעשרות ובהמשך לבודדים, בעוד שמקרי התחלואה צנחו ממאות אלפים בשנות ה-50 לאלפים בתחילת שנות ה-80. השקת החיסון השני הובילה אף היא לירידה חדה.
על פי הערכות שבוצעו בדיעבד נראה שהחיסון הפחית את תמותת הילדים באופן כללי, ולא רק מחצבת.
מכיוון שאחד התסמינים של חצבת היא ירידה בזיכרון החיסוני, מניעת המחלה מנעה גם את ההידבקות במחלות קטלניות אחרות, ועל פי הערכות שבוצעו באזורים מסוימים באפריקה, תמותת הילדים הכללית לאחר החיסון ירדה בכ-30%, על אף שרק כ-4% מהירידה בתמותה שויכה ישירות למניעת החצבת עצמה.
במהלך שנות ה-2000 פעל ארגון הבריאות העולמי להפצת החיסון ביתר מדינות העולם שרבות מהן סובלות מאיכות נמוכה של תברואה ושירות רפואי.
מאז חלה ירידה של 84% ממקרי המוות מחצבת בשנה: מ-550,100 בשנת 2000, ל-89,780 בשנת 2016 כאשר עיקר מקרי המוות הנותרים הם במדינות אסיה ואפריקה הסובלות במיוחד משירותי רפואה לקויים.
הארגון כיום פועל למגר את המחלה ב-5 מתוך 6 האזורים בעולם עד לשנת 2020.
עד להשקת החיסון לא היה טיפול באופן ישיר לזיהום עצמו, אלא הטיפול היה בדרכים עקיפות בלבד.
בשנת 1959, עדיין בטרם השקת החיסון, תואר הטיפול בחצבת כך:
חיסון נגד חצבת, ניתן בישראל החל מינואר 1967. בשלב הראשון, החיסון (שנקרא באותן ימים "שוורץ") ניתן לפעוטות בגילאי 9 חודשים ועד גיל שנתיים.
בישראל מקבלים ילדים את החיסון נגד חצבת בשני חלקים: חיסון אחד בגיל שנה, ופעם נוספת בכיתה א' או ב'.
החיסון הוא חלק מחיסון MMRV, המכיל תרכיבים נגד חצבת, חזרת, אדמת ואבעבועות רוח.
לילידי 1978 ואילך ניתנות שתי מנות חיסון לחצבת, כשעל פי תוכנית החיסונים הנהוגה כיום החיסון ניתן בגיל שנה ולילדי בית ספר.
עד שנות ה-60 של המאה ה-20 נחשבה החצבת למחלה נפוצה שכל ילד יידבק בה במהלך הילדות ובעקבות זאת הוא יהיה מחוסן נגדה במהלך כל חייו.
בשנת 1953 הוחל ביפו בייצור תרופה לחיסון זמני נגד מחלות ילדים, כולל חצבת, בהתבסס על גאמא-גלובולין.
התרופה סיפקה חיסון זמני למשך כחודשיים.
מידי כמה שנים פקדה מגפת חצבת את ישראל, כאשר בגר דור חדש של ילדים שטרם נחשפו למחלה.
גל כזה הגיע בסוף 1954 ושוב בשנת 1959. גל נוסף של המחלה הגיע בתחילת שנת 1964. גל זה נודע במיוחד במקרי תמותה רבים בכפרים דרוזיים מבודדים בגליל ובמיוחד בכיסרא.
על פי הודעה של משרד הבריאות בתחילת 1964, היו בישראל כ-40 מקרי מוות מסיבוכי חצבת בכל שנת שיא של המחלה, כאשר "שנת שיא" חוזרת כל שנתיים-שלוש.
בתחילת 1962 החל משרד הבריאות בניסיונות בחיסון נגד חצבת, אך בשנים 1963–1964 קבע משרד הבריאות שטרם בשלו התנאים לחיסון כללי נגד חצבת, ויש לחסן ילדים רק ביישובי עולים.
לטענת משרד הבריאות, המחלה בישראל אינה כה קשה כמו בארצות נחשלות בהן אין טיפול מספק במחלה.
עם זאת, במרכז רפואי קפלן התקיים ניסוי רפואי בחיסון במסגרת ניסוי עולמי להדברת המחלה.
בסוף 1965 נכנס החיסון לשיווק המוני בבתי המרקחת והומלץ לחסן את כל הילדים, זאת לאחר הצלחתו המוכחת במדינות המערב כאשר כבר בשנה זאת נרשמה ירידה חדה בתחלואה והתמותה בקרב אזרחים במדינות הללו.
בתחילת 1967 הוחל בחיסון חינם של ילדים בגילאי תשעה חודשים עד שנתיים.
הורים שרצו לחסן ילדים יותר מבוגרים יכלו לרכוש את מנת החיסון באופן פרטי.
בשנת 1984 עברו למתן החיסון נגד חצבת בחיסון כפול שכלל גם מנת חיסון נגד חזרת.
בתחילת 1990 פרצה מגפת חצבת בקרב קהילת העבריים מדימונה שגרמה למוות של ילדה מסיבוכי המחלה, לראשונה מאז הכנסת החיסון הרחב נגד חצבת לישראל.
באותה שנה הוחלט על חיסון כל הילדים בכיתה א' בבתי ספר ציבוריים, דבר שיאפשר להגיע לאחוז חיסון גבוה בהרבה מאצל תינוקות, מכיוון שלא כל ההורים הגיעו לחסן את התינוקות שלהם.
במשרד הבריאות ציינו שפלגים מסוימים בציבור החרדי מסרבים מסיבות אידאולוגיות להתחסן בפני המחלה
אחוז המתחסנים לחצבת בישראל ב-2017 עמד על 97%.
ב-2018 אירעה התפרצות חריגה של מחלת החצבת בישראל, כ-3,500 בני אדם אובחנו כחולים במחלה בעיקר בירושלים, בית שמש, צפת, בני ברק וביתר עילית.
דווחו 35 מקרים של דלקת ריאות ו-2 מקרים של דלקת המוח.
פעוטה משכונת מאה שערים בירושלים ממשפחה המשויכת לפלג נטורי קרתא מתה כתוצאה מכך, מקרה מוות ראשון בישראל לאחר כ-15 שנה.
בדצמבר 2018 נפטרה קשישה בת 82 שסבלה ממחלה המטולוגית קשה לאחר שנדבקה במקביל בחצבת.
באוגוסט 2019 נפטרה דיילת בת 43 לאחר שנדבקה בחצבת במהלך טיסה ומצבה הידרדר במשך מספר חודשים.
בשנים 2018–2019 הייתה ישראל במקום השביעי בעולם בשיעור התחלואה בחצבת.
באוקטובר 2023 זוהו מספר מקרים של חצבת בהתפרצות שהחלה בגן בתל אביב.
בהתפרצות חלו סה"כ 10 בני אדם – כולם קל, לפני שההתפרצות דעכה.
החל מאפריל 2025 התגלו מקרי חצבת רבים אצל תינוקות ופעוטות שלא קיבלו חיסון נגד חצבת.
עד אוגוסט 2025 דווח על מעל ל-500 חולי חצבת.
מוקדי ההתפרצות היו בית שמש, ירושלים ובני ברק.
בחודשים אוגוסט-אוקטובר 2025 נפטרו בישראל מחצבת 8 תינוקות לא מחוסנים, כולם מחוגים קיצוניים במגזר החרדי.
המגיפה המשיכה לגבות קרבנות גם בחודשים הבאים, ונכון ל-8 בינואר 2026 מתו במחלה 13 ילדים ותינוקות.
ב-2025 ישראל הייתה המדינה המובילה בין מדינות הOECD בתמותה מחצבת יחסית לגודל האוכלוסייה, בפער ניכר.
על פי הערכות וחישובים סטטיסטיים, מספר הנדבקים בהתפרצות החצבת ב-2025 בישראל הוא מעל ל-8,000. רוב המקרים התגלו בירושלים ובבית שמש, ובעשרות יישובים נוספים התגלו בין כמה חולי חצבת יחידים לעשרות חולים.
אישה בהריון החולה בחצבת עלולה להעביר את המחלה לעובר, מה שעלול להזיק לו ואף להיות קטלני עבורו.
חצבת בהריון עלולה לגרום להפלה, ללידה מוקדמת או ללידת תינוק במשקל נמוך.
עם זאת, אין לתת את החיסון נגד חצבת במהלך ההריון - כך שיש לדאוג שאישה המעוניינת להיכנס להיריון תהיה כבר מחוסנת.
חֲצֵבָה הוא מושב עובדים בערבה, השייך למועצה אזורית הערבה התיכונה.
השני בין מושבי הערבה התיכונה.
בקיץ הטמפרטורות עולות מעל 40 מעלות ואילו החורף בדרך כלל נוח.
כמות המשקעים הרב שנתית הממוצעת לא עולה על 40 מ"מ, ובשנים מסוימות יש ולא יורדים גשמים כלל, ובאחרות מתרחשים אירועי גשם חריגים.
תופעה אקלימית אופיינית לאזור חצבה הם השיטפונות הפוקדים לעיתים את הוואדיות בסביבה, לפעמים מקורם בגשמים היורדים באגני הניקוז בהרי הנגב או בהרי אדום, ולפעמים מקורם באירועי הגשם החריגים המקומיים.
השם חצבה בא מהמילה היוונית איסיבון המוזכר בכתובת יוונית מהמאה השישית.
היישוב נקרא על שם "עין חוּסוּב", שמו הערבי של האתר עין חצבה, או תמר המקראית, הנמצא בקרבת מקום.
ההחלטה על הקמת היאחזות נח"ל חצבה התקבלה באוגוסט 1964. היישוב עלה לקרקע סמוך מאוד לכביש הערבה, במקום בו נמצא היום בית ספר שדה חצבה, ב-9 בדצמבר 1965, כהיאחזות הנח"ל ה-33. המייסדים היו חיילי גרעין "חצבה" של תנועת בני המושבים שנאספו ובאו ממושבים ומבתי ספר חקלאיים מכל רחבי הארץ.
בשלב ראשון הקימו הנחלאיים משק חקלאי זעיר ובו פרה אחת, לול קטן, חמור, סוס וברווזים אחדים, וכן גן ירק קטן בן חמישים דונם בו גידלו ירקות קיץ - מלפפונים, עגבניות וחצילים- בחודשי החורף.
זאת בזכות האקלים החם השורר באזור.
שנה לאחר מכן הצטרפו אליהם בני ובנות גרעין "ערבה" ואחריהם, שנה אחרי שנה, גרעין "אשלים", גרעין "אל מול אדום" ובשנת 1970 הצטרף הגרעין האחרון: "גרעין חורב".
בין שרות צבאי פעיל בסיירת הנח"ל, ששמרה בשנים 1966–1968 על כביש הערבה ובגדוד הנח"ל המוצנח, לחימה במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה ושרות בהיאחזויות נח"ל בגולן ובבקעה, פיתחו חברי המושב את משקם, שהיה בשלב זה משותף במתכונת "מושבוץ", ובעיקר את גן הירק, שהיה עם הזמן לענף החקלאי העיקרי.
ב-21 בנובמבר 1967, נערך טקס אזרוח ההיאחזות בנוכחות הרמטכ"ל יצחק רבין וראש הממשלה לוי אשכול.
ב-27 במאי 1970 הונחה אבן הפינה ליישוב הקבע, כ-4 ק"מ מהמקום בו ישבה חצבה אז, וכק"מ אחד מגבול ירדן.
ב-29 באוגוסט 1970 נחנך בית ספר שדה חצבה במקום שבו היה היישוב עד למעבר ליישוב הקבע.
בספטמבר 1971, חילקו חברי חצבה את גן הירק המשותף לחלקות משפחתיות, והפכו למושב עובדים.
ב-18 בינואר 1972 עברו המתיישבים אל יישוב הקבע - כחמישה ק"מ ממזרח לכביש הערבה ופחות מק"מ אחד מגבול ירדן.
ביישוב היו אז 26 זוגות נשואים, 10 רווקים ו-12 ילדים, שהגדולים ביניהם בני כשנתיים.
נכון לתחילת 2020 חיות במושב כ-190 משפחות מהן כ-150 משפחות חברי מושב והשאר תושבים.
מבין משפחות אלו כ-80 הן משפחות של בני הדור השני שחזרו לחיות במושב, מהן 58 משפחות חקלאים.
סך כל התושבים במושב כ-850 בהם כ-80 ילדי גנים הלומדים במושב, כ-135 תלמידי בית ספר יסודי ותיכון הלומדים במרכז ספיר, 15 בוגרי תיכון בצבא ובמכינות קדם צבאיות וכן מסיימי צבא רבים המטיילים בעולם, לומדים וכו'.
בשנות האלפיים נוספה למושב שכונת בנים ממשיכים ובשנת 2018 נוספה למושב הרחבה קהילתית ובה, נכון לשנת 2020, 86 מגרשים אשר 30 מביניהם כבר נרכשו בידי משפחות הנמצאות בשלבים שונים של בנייה והתיישבות.
במושב ארבעה גני ילדים ופעוטונים לילדים מגיל כשנה עד גן חובה ושלוש מסגרות חינוכיות לבני נוער שבאים מכל הארץ:
מאז 2009 פועלת במושב מכינה קדם-צבאית ערבה ובה לומדים כ-40 חניכים מדי שנה.
בנוסף על כך, פועלים בחצבה בית ספר תיכון "אדם ואדמה" ובו 54 תלמידים ועמותת "דרך לוטן" - מרכז מדברי לטיפול בנוער בסיכון על שם בן המושב סגן לוטן סלוין שנפל במלחמת לבנון השנייה, שהוקמה על ידי הוריו.
במושב ספרייה ע"ש חבר המושב נדב הררי שנפל במלחמת יום הכיפורים וארכיון המספר את תולדות המושב בכתב, בסרטים במוצגים ובתמונות.
במושב בריכת שחייה המשמשת את התושבים והתיירים.
במושב מרפאה ובה אחות המתגוררת במושב ועומדת לרשות התושבים שבעה ימים בשבוע ורופא המגיע ממרכז ספיר שלוש פעמים בשבוע.
עד שנת 1990, בהתאם לעקרונות תנועת המושבים וכפי שהיה מקובל בכל מושבי העובדים במדינה, היה נהוג בחצבה שיווק משותף - כל משפחה שיווקה את תוצרתה באמצעות מערכת השיווק של האגודה, הכנסתה נרשמה לזכותה בגזברות והיא קיבלה מגזבר המושב תקציב קיום ומסגרת אשראי להשקעות במשק.
למעשה גזברות המושב שימשה כעין בנק משותף כמלכ"ר.
בשנת 1990, בעקבות משבר במגזר ההתיישבותי ובארגוני הקניות של המושבים, שהביא יותר מאוחר להסדר חובות המושבים, פורקו מערכת השיווק המשותף והגזברות המשותפת, שחדלה מלהיות בנק וכל משפחה החלה לשווק את תוצרתה באופן עצמאי ולקיים משק עצמאי לחלוטין מבחינה כלכלית, תוך שימוש במשאבי קרקע ומים משותפים.
עם זאת המסגרת החברתית נשארה כשהייתה וקיימת עד היום.
רוב תושבי המושב מתפרנסים מחקלאות, חלק נכבד ממנה לייצוא.
נכון לתחילת שנת 2020 מעבדים חקלאי חצבה כ-8,000 דונם ירקות ומטעים המושקים בשיטת השקיה בטפטוף.
במושב עדר עיזים אחד וחוות דגי נוי.
החקלאים נעזרים בפועלים מארצות שונות, בעיקר תאילנד ומדינות המזרח הרחוק וכן משתלמים ממרכז המשתלמים בערבה התיכונה.
ענף כלכלי משמעותי נוסף הוא תחום התיירות: במושב 13 מתחמי תיירות בהם כ-65 חדרי אירוח וכן שלושה אתרי אירוח במתכונת חאן ובהם חדרי אירוח נוספים וכן שירותי הסעדה וצרכניה.
בשנת 2005, קיבלה חברת רותם אמפרט אישור לכריית פוספטים על 1,000 דונם באזור בקעת נחל שרף שממערב למושב.
מיד החל מאבק של הגופים הירוקים נגד התוכנית שלטענתם תפגע בנוף דרך הבשמים, אזור תיירותי חשוב.
במרץ 2006 ביטלה הוועדה לתכנון ולבנייה את אישור הכרייה.
בגבעות ממערב למושב נראית בבירור תצורה גאולוגית ששמה כשם המושב - תצורת חצבה- המאופיינת בגוון האדמדם שלה הניכר למרחוק
"בית ספר שדה חצבה" של החברה להגנת הטבע המתמחה בהדרכה ובמעקב על הזנבנים.
מרכז מבקרים על שם ויידור ובו מוקרן סרטון על הערבה ונמצאת תערוכה על הקרקע, המים והחקלאות בערבה.
"תחנת ניסויים יאיר" למחקר ופיתוח חקלאי הנקראת על שם יאיר גוראון (1943–1990) המקים והמנהל הראשון של מו"פ ערבה תיכונה וצפונית-תמר.
בתחנה נערכים בה ניסויי אקלים, תשתיות גידול אלטרנטיביות, חקלאות מים, השקיה ודישון, הגנת הצומח, חקלאות אורגנית ואגרוטכניקת גידול.
עץ השיזף העתיק במצד חצבה - תמר המקראית.
שבט בדואי ליד עיר אובות
הסדרה "פלפלים צהובים", המציגה הורים לילד אוטיסט, הגרים במושב בדרום, הרחוק ממקומות שיעזרו לילד שלהם, צולמה במושב חצבה.
חֲצוּבָה (או "כנַה") היא מכשיר המיצב מכשיר שני במקום שהוגדר מראש.
החצובה יכולה לאפשר, בדרך כלל, גם כיוון זוויתי של המכשיר המקובע בשתי זוויות – צידוד והגבהה.
חצובות נמצאות בשימוש נפוץ לאחיזת ציוד אופטי (מצלמות, טלסקופים, מדי מרחק, מדי מהירות וכיוצא בזה), כלי ירייה (בעיקר מקלעים ורובי צלפים), צלחות לקליטת שידורי לוויין ועמודים זמניים לתבניות יציקת בטון לתקרה.
לחצובות יש, על פי רוב, שלושה חלקים.
חלק אחד (לרוב החלק העליון), שמתחבר אל המכשיר המקובע, חלק אמצעי שמכיל צירים ועזרי כוונון של החצובה עצמה וחלק שלישי (לרוב החלק התחתון) המקשר בין החצובה ובין המצע שעליה היא עומדת.
מצע זה יכול להיות הקרקע, חלק מכלי רכב, חלק מקונסטרוקציה של בניין וכיוצא בזה.
כאשר המצע שעליו עומדת החצובה הוא הקרקע, החלק התחתון שלה הוא על פי רוב במבנה של תלת-רגל.
חצובה של מצלמה היא לרוב בעלת שלוש רגליים טלסקופיות המשמשות לקיבוע המצלמה.
כדי להגביר את הדיוק של כלי ירייה מחלקתיים (שהמפעיל אותם נדרש לניידות מועטה) נהוג לחבר להם מתחת למתפסים חצובה שאותה אפשר להשעין על הקרקע.
הגברת הדיוק של כלי הירייה על ידי מתן נקודת משען יציבה לקנה.
ספיגת הרתע הגבוה של כלי הירייה.
הקטנת העומס ועייפות היורה, שנאלץ להחזיק את כלי הירייה למשך פרקי זמן ארוכים.
כלי הנשק הטיפוסיים שבדרך כלל מותקנות עליהם חצובות הם מקלעים ורובי צלפים.
החצובה של מקלעים קלים ורובי צלפים היא דו-רגלית (bipod) ומאפשרת ניידות עם הנשק למטרת החלפת עמדות והסתערות עם הנשק בעת הצורך.
מקלעים כבדים יותר (כגון ה-M2 Browning מק"כ) כוללים חצובה כבדה תלת-רגלית (tripod) המאפשרת לתפעל את הנשק כהלכה.
חצאית היא בגד, לרוב נשי, הנלבש על חלקו התחתון של הגוף, על שתי הרגליים כמקשה אחת (בשונה מבגד העוטף כל רגל בנפרד כדוגמת מכנסיים).
אורכה, גזרתה, צבעיה, הבד ממנו היא נתפרת ואביזריה מושפעים מחילופי האופנה.
תוספות אפשריות הנתפרות על גבי הגזרה הבסיסית: כיסים, חגורה, אפליקציות, וולנים ועוד.
חלק מהחצאיות נרכסות באמצעים כגון רוכסן, כפתורים, שרוכים, קרסים.
לעיתים נלווים לחצאית אביזרים כגון חגורה, כותפות.
כאמור, החצאית היא בגד הנתפס ברוב התרבויות כלבוש נשי.
עם זאת, בתרבויות שונות נהוג כי גם גברים לובשים חצאית, בעיקר בלבוש טקסי או מסורתי.
דוגמה מוכרת לכך היא הקילט הסקוטי.
ראש ממשלת פ'יג'י פרנק באיינימארמה [Frank Bainimarama] לבש חצאית כשנחת בקניה לביקור ממלכתי ב-29 במאי 2019. ביוון לבשו עד המאה ה-19 חצאיות פוסטאנללה [Fustanella] גבריות, וגם במאה ה-21 אפשר לראות חיילים בחצאיות בטקסים.
במיאנמר גברים לובשים חצאית פאצו [Paschou].
בבהוטן הם לובשים חצאית גו [Gho] .
במשך השנים מנסים אופנאים מדי פעם להלביש גברים בחצאיות, התחממות כדור הארץ מביאה גם לניסיונות של גברים ללבוש חצאיות לעבודה.
פסלוני ה'ונוס' מהתקופה הפאליאוליתית, שנמצאו באתר הארכאולוגי קוסטינסקי [Kostienki] שבצפון מזרח אוקראינה של היום, לובשות רצועות פשוטות או גדילים.
על פסלוני הנשים מתקופת האבן רואים חריטה של מעין חצאיות עשויות מחבלים, חלקן לובשות רק מעין סינור קדמי וחלקן לובשות סינור מקדימה וסינור מאחורה.
סיווג נפוץ של חצאיות הוא לפי אורכן:
חצאית קצרה מאוד המכסה את הישבן אך חושפת את כל אורך הירך.
הופיעה בשלהי שנות ה-60 בעקבות הופעת חצאית המיני.
מכיוון שחצאית זו מוגדרת כחצאית החושפת את הירך אורכה תלוי באדם הלובש אותה.
האורך ונע בין 2–3 ס"מ מתחת לקו הישבן ובגרסאות הקצרות יותר עד לכמה סנטימטרים מעל קו הישבן כך שחלקו התחתון של הישבן חשוף קמעה.
חצאית זו נחשבת פרובוקטיבית וקיבלה את כינוי הגנאי "חצאית חגורה" על שום מידותיה הקצרות.
לעיתים נהוג ללבוש את החצאית מעל מכנסיים צמודים, טייטס או בגד גוף.
חצאית המכסה חלקית את הירך, קצרה באופן מובהק מגובה הברכיים.
לרוב בין 20 ס"מ עד כמה סנטימטרים מעל לברכיים.
הופיעה לראשונה בשנות ה-60 ב"לונדון החוגגת" וארצות הברית.
בשנות ה-70 הפופולריות של המיני ירדה מאוד והחצאיות החלו להתארך.
העיתונאי כריסטופר בוקר נתן סיבה אפשרית "אין כמעט לאן להמשיך...
חצאיות המיני לא יהיו גבוהות יותר".
סיבה נוספת היא צמיחת התנועה הפמיניסטית, זאת אף על פי שבשנות ה-60 המיני נחשבה כסמל לחופש ונלבשה על ידי פמיניסטיות כגון ג'רמיין גריר שתמכה בפומבי בזכות האישה להתלבש כרצונה.
למרות זאת המיני לא נעלמה לגמרי והחלה להופיע שוב בשנות ה-80 כחצאית מקובלת.
היא התבססה בעיקר כלבוש אחיד של מעודדות במשחקי ספורט ואירועים שונים.
באמצע שנות ה-80 הפכה המיני לפריט אופנתי נפוץ מאוד, נשים מפורסמות רבות כגון הנסיכה דיאנה לבשו אותה, ונשות עסקים לא חששו להגיע עם מיני לפגישות עסקיות.
חצאיות מיני קצרות נקראות לעיתים מיקרו-מיני כאשר אורכן קרוב יותר לאורך חצאית מיקרו מאשר למיני ארוך.
חצאית המכסה את הברכיים ואורכה עד אזור הברכיים או למטה מהם.
בישראל חצאיות באורך זה נפוצות בקרב הציבור הדתי.
חצאית ארוכה באורך מלא, מקסימלי (מכאן שמה של החצאית) המגיעה עד כפות הרגליים ומכסה את הרגליים בשלמותן.
סיווג חצאיות לפי בד או גזרה
חצאית זו עשויה מאותו הבד של מכנסי ג'ינס, לרוב נראית כמו החלק העליון של המכנס, עם רוכסן מקדימה וכיסים אך ללא שרוולי הרגליים.
בשנות ה-60 נהגו היפים להפוך מכנסי ג'ינס ישנות לחצאיות על ידי גזירת שרוולי הרגליים ותפירתם.
החצאיות הראשונות שיוצרו בצורה מסחרית הופיעו בשנות ה-70. מאז הפכו חצאיות הג'ינס פופולריות מאוד בקרב האוכלוסייה.
הגרסה הקלאסית והקצרה שלהן פופולרית בעיקר בקרב בני נוער ובחורות צעירות אשר מחשיבות אותה כפריט סקסי.
הגרסה הארוכה של חצאית הג'ינס נלבשת לרוב על ידי בחורות מהציבור הדתי כתחליף למכנסיים.
חצאית ארוכה לפחות באורך מידי וצרה מאוד מתחת לגובה הברכיים.
פירוש השם האבל הוא לקשור או להשתרך מאחר שנשים הלובשות חצאית זו אינן יכולות לפסוע בצעדים גדולים ולכן לרוב משתרכות מאחור.
חצאיות מסוג זה הופיעו לראשונה בספרות ב-1880 אך המושג חצאית האבל הופיע רק ב-1910–1913 כאשר אבולוציית החצאיות הפכה אותן לצרות יותר ויותר כדי להבליט את מבנה האגן והחמוקים של האישה.
מאחר שהחצאית צרה מתחת לגובה הברכיים היא מונעת מהאישה לפסוע בצעדים גדולים ולכן בתחילת המאה נקרעה פעמים רבות כאשר האישה לא הקפידה על צעדים קטנים מספיק.
כדי לפתור בעיה זו נהגו נשים לפעמים לקשור את רגלייהם ברצועת עור שתמנע מהן לפסוע פסיעה גדולה מדי.
עיצוב מאוחר יותר פתר את הבעיה על ידי יציאת שסע המאפשר גמישות תנועה טובה יותר ופחות לחץ על הבד.
חצאיות צרות וארוכות הופיעו במגוון צורות לאורך המאה ונהוגות בעיקר כלבוש ערב מכובד או אירועים יוקרתיים כדוגמת האוסקר.
אחת הדמויות הבדיוניות שידועה בשמלת האבל שלה היא מורטישה ממשפחת אדמס שמופיעה תמיד בשימלת האבל גותית שחורה.
בתקופה המודרנית הפכה החצאית לפופולרית מאוד באופנת הפטיש וה-BDSM כאשר היא מעוצבת בצורה צרה באופן קיצוני ומונעת מהאישה לפסוע צעד גדול יותר מעקב בצד אגודל.
כחצאית פטיש היא עשויה מחומרים הנהוגים באופנה זאת כגון עור, PVC, לטקס והופיע במגזינים רבים לנושא.
חצאית עיפרון היא חצאית עם גזרה ישרה וצרה לכל אורכה, לרוב מסתיימת באורך הברך.
שמה מגיע מצורתה הארוכה והאחידה שמזכירה עיפרון.
את החצאית הציג לראשונה כריסטיאן דיור ב-1940 כהתפתחות לחצאית ההאבל שהייתה נהוגה מתחילת המאה.
במהרה הפכה הגזרה ללבוש פופולרי במשרדים.
ההצלחה נבעה מהרצון של נשים לאופנה חדשה ומחירה הזול לאחר שמחיר הבדים האמיר במלחמת העולם השנייה.
למרות שחצאית זו קצרה יותר מחצאית האבל ולכן ההליכה בה נוחה יותר, היא איננה מאפשרת חופשיות מלאה.
לא ניתן לצעוד בצעדים גדולים, לרוץ, לרכוב על אופניים או לטפס על סולם ופעולות אחרות דורשות מיומנות מסוימת כגון כניסה ויציאה מרכב המתבצעת בצורה חיננית יותר עם רגליים צמודות.
חצאית הצמודה לירכיים ומתרחבת בהדרגה לכיוון המכפלת, כך שהיא מזכירה את צורת האות A.
המונח משמש גם כדי לתאר שמלות ומעילים בעלי צורה דומה.
המונח "גזרה A" נטבע לראשונה על ידי המעצב כריסטיאן דיור כתווית עבור האוסף שלו של באביב 1955, והפך לפופולרי על ידי יורשו של דיור, איב סן לורן, עם גזרת "טרפז" בבגדים שהוצגה ב-1958. הוא הציג שמלות שמתרחבות באופן דרמטי מקו הכתפיים.
בגדים בסגנון A הפכו לפופולריים בשנות ה-60 וה-70. בשנות ה-80 ירדה גזרה זו מגדולתה, וקמה לתחייה בשנות ה-90 המאוחרות.
מאז, גזרה זו מתארת כל שמלה הרחבה במותניים יותר מאשר בבית החזה, וכן חצאית הצרה במותניים ומתרחבת כלפי מטה.
היו תקופות שהן נלבשו כחצאית מעל לבגדי הים.
חצאית המעטפת נוחה כיוון שאפשר להתאימה לכל היקף מותניים.
בזמן מלחמת העולם השנייה ב-1943 נעצרה חברת המחתרת ההולנדית מיס באויסון פאן לאנאף [Mies Boissevain van Lennep] על ידי הגרמנים, זמן קצר לאחר מעצרה שלחו לה חבריה ומשפחתה צעיף עשוי מפיסות בד שונות, שנגזרו מבגדים שהיו להם משמעות עבורה.
לאחר המלחמה הגתה מיס את הרעיון לתפור 'חצאיות -חגים לאומיות' [Nationale feestrok] או 'חצאית השחרור' [Bevrijdingsrok] מפיסות בד כדי לסמל את שחרור הולנד מידי הנאצים.
צריך היה לתפור את הטלאים מפיסות בד ישנות אבל צבעוניות על גבי חצאית ישנה, את אימרת החצאית היה צריך לתפור ממשולשים שווים ועליהם היה צריך לרקום את תאריך השחרור, "5 במאי 1945".
לובשת החצאית יכלה גם ללבוש את החצאית באירועים וחגים אחרים ולהנציח את התאריך על החצאית.
תופרות החצאיות היו 'אורגות את מארג חייהן על החצאית'.
הרעיון היה גם מרפא השימוש בשאריות סימל את ריפוי הולנד מזוועות הכיבוש, ולתת תחושה של ביחד של כולן בלי שיראו הבדלי מעמדות.
האמנית אריאן ליטמן הציגה חצאית בשם Dressed Land בתערוכה 'המפה לקרוא בין הקווים' שאצרה בתיה דונר במוזא מוזיאון ארץ-ישראל תל אביב, בשנת 2018. החצאית היא מיצב העשוי ממפות של משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, יריעות גאזה, גבס, שעווה, פיגמנטים אדומים וחוטים ירוקים 75/129/138.
מפני שחצאיות לרוב חתוכות מפיסות בד די גדולות, ובגלל היותן מספיקות לכסות כמחצית הגוף, הן מאוד שימושיות ל'מיחזור משביח'.
אנשים הופכים אותן לתיקים לציפיות לכריות, לבגדי ילדים ועוד.
יש גם חצאיות ממוחזרות שתפרו אותן מווילונות ישנים, קטעי חצאיות או בגדים אחרים.
Manning & Goldblatt) הוא צמח ים-תיכוני, רעיל ובעל בצל (גאופיט) ממשפחת האספרגיים (בעבר שויך למשפחת השושניים) הנפוץ כצמח בר ברוב חלקי ארץ ישראל.
פריחתו מתחילה בחודש יולי, בעמודי תפרחת גבוהים ולבנים, שבולטים בנוף היבש של עונה זו, ובלא הופעת עלים, ועל כן, הוא נחשב לאחד ממבשרי הסתיו, ממבשרי הגשם.
חלקי הצמח רעילים ביותר והוא מכיל חומרים אשר במינונים נמוכים משמשים ברפואה.
חצב מצוי הוא ערך טבע מוגן בישראל.
השם המדעי הקודם של חצב מצוי בספרות העברית היה Urginea maritima והוא שויך למשפחת השושניים (Lilaceae).
כיום הוא וכל בני סוגו הועברו למשפחת האספרגיים ושמו שונה ל-Drimia maritima וזהו השם הנפוץ במחקרים.
משנת 2004 נקבע שהחצב המצוי בישראל הוא Drimia aphylla ולא Urginea maritima שגדל בר רק באיים באיים הבאלריים, פורטוגל, ספרד ואלג'יריה.
ישנם חוקרים (2022) אשר מעבירים את חצב מצוי לסוג אחר והוא מכונה בשם Squilla Steinh, לפי גישה זו הסוג Squilla מונה 13 מינים, כולם ים-תיכוניים, ותפוצת החצב המצוי משתרעת מסוריה עד מצרים.
גישה זו עדיין לא התקבלה.
השם העברי השם חָצָב, חֲצוּבָה" ניתן למין Urginea maritima במילון "ילקוט הצמחים" (הערה 222) משנת 1930 על סמך הכתוב ב, וב.
השם אושרר במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 938.
החצב ידוע כאחד מ"מבשרי הסתיו", שכן בארץ ישראל, הוא מתחיל להציץ מתוך הבצל שלו סביב ט"ו באב, ויש הדורשים את שמו מהצירוף "חצי-אב", שכן מדובר באמצעו של החודש.
עם זאת, הסיבה המוכרת יותר לשמו של החצב, היא יכולתו "לחצוב" בסלע ולהקשות על אלו שמנסים לעקור אותו.
התלמוד מספר כי יהושע בן נון השתמש בחצב כדי לסמן באופן ברור את הגבול בין נחלות השבטים.
כך שלא יוכלו לעקור את הצמח בקלות ולנסות לגנוב שטח אלה מאלה.
החצב הוא גאופיט (בעל בצל), צמח שבחלק מהשנה מתים בו כל החלקים שמעל פני הקרקע ונשאר רק איבר אגירה תת-קרקעי - בצל רב-שנתי.
הבצל הוא נצר תת-קרקעי, הבנוי מגבעול קצר-פרקים (עוגת הבצל) ומגלדים בשרניים, היוצאים ממפרקיו.
הגלדים הם בסיסי עלים שלמים בעלי צורת קשקש אשר אינם מקיפים את הבצל כולו, אלא חופים זה על זה.
בצל זה חסר גלדים קרומיים, ועל כן הוא רגיש יותר לתנאי הסביבה.
בצל החצב הוא בצל דו-בדי (סימפודיאלי) אשר בו ניצן הפרחים נישא בראש הגבעול המעובה וקצר-הפרקים של הנצר התת-קרקעי, ואילו הניצנים הווגטטיביים, שמצמיחים עלים הם חיקיים וצדדיים.
דבר זה גורם לנצר להתפתח בצורת זיגזג.
בעוד שורשי בצלים של גאופיטים אחרים הם חד-שנתיים, שורשיו החצב הם רב-שנתיים והם עצמם משמשים גם איברי אגירה.
לעיתים גדולים הבצלים ומופעים קרוב לפני האדמה, ולעיתים קרובות חלקם העליון חשוף.
חצב מצוי הוא גם בעל יחידות רבייה וגטטיבית בצורת בצלצלים, שתחילת התפתחותם בניצן צדדי שעד מהרה מתמלא בחומרי תשמורת.
הבצלצלים נשארים ליד צמח האם והפצתן מותנה בגורם חיצוני מכני.
החצב המצוי בעל הבצל הגדול בבצלי צמחי הארץ, שקוטרו יכול להגיע עד ל-20 ס"מ.
בחודשי החורף מצמיח החצב עלים ירוקים גדולים ורחבים, שאורכם כ-30 ס"מ ורוחבם 7 עד 10 ס"מ.
גלדי הבצל נוצרים מבסיסיהם של העלים שצמחו בחורף האחרון, וגלדים אלו הם אשר מספקים את המזון הדרוש להתפתחות המהירה של עמוד הפריחה, כך שהתוצאה היא שהפריחה של החצב אינה מסמלת את תחילת הצימוח של העונה החדשה - קרי הסתיו, אלא היא פריחה מאוחרת מאוד של הצימוח החורפי מהחורף הקודם.
הבצל הגדול אוגר מים וחומרי מזון הנוצרים בפוטוסינתזה, כדי לספק את האנרגיה הדרושה לפריחה בסוף הקיץ.
באביב קמלים העלים ואז גם יורדת רעילותם.
כאשר הם מתייבשים כליל לא נותר לחצב כל זכר מעל פני הקרקע.
שורשי החצב רב-שנתיים, ארוכים וחזקים ומגיעים לעומק של 3–4 מטרים.
השורשים מסוגלים לחדור דרך סדקים צרים בסלע ולהרחיבם כדי להגיע אל קרקע לחה.
החצב פורח בין אמצע הקיץ לתחילת הסתיו(בעיקר בחודשים יולי עד אוקטובר, ולעיתים לקראת סוף חודש יוני).
הוא בין הצמחים הבודדים שפורחים בתקופה זו, בשל החום והמחסור במים, ובזכות כך, בשילוב עם מראהו המרשים, זוכה לביקורים תכופים של חרקים ומאביקים.
הפריחה היא בצורת עמוד תפרחת המגיע לגובה של מטר אחד ואף יותר.
לאורך עמוד התפרחת מתפתחים פרחים רבים, לעיתים עד 250 פרחים לעמוד.
משך חייו של כל פרח הוא 24 שעות בלבד.
הפרח נפתח בחצות הלילה ומושך בצבעו הלבן את חרקי הלילה.
ביום המחרת צפויים לבוא אליו גם דבורים וזבובים הנמשכים לצוף ולאבקה הנדירים בעונה זו.
הפרחים השזורים לאורך עמוד התפרחת נפתחים בהדרגה מלמטה למעלה, בכל יום נפתחת קבוצת פרחים חדשה, וקודמתה נובלת.
מחקר של אמוץ דפני הראה שהחצב המצוי מואבק גם על ידי חרקים וגם על ידי הרוח - דבר המפצה על נדירות המאביקים בעונת הפריחה שלו.
פנולוגיה של הצמח ושל עמוד הפריחה
הפריחה וחניטת הזרעים של חצב מצוי בעמודי תפרחת גבוהים ולבנים, בסוף הקיץ, באוגוסט, ספטמבר ואוקטובר, לפני עונת הגשמים, מהווה סיום מחזור החיים השנתי שלו, שהחל עם הופעת העלים בשנה הקודמת לאחר הגשמים.
במקרה של החצב מועד הפריחה נפרד מהופעת העלים ושלב הפריחה מאחר לעומת שלב הלבלוב והצמיחה ולא מקדים אותו.
הפירות מתפתחים תוך כדי הפריחה מסוף יולי עד תחילת אוקטובר.
ומדי שנה מתרוקנים הגלדים החיצוניים והופכים לקליפות.
חצב מצוי המנותק ממקור מים ומונח במקום יבש אך הנתון לחילופי טמפרטורה, ממשיך לפרוח מדי שנה, משך ארבע עד חמש שנים לפחות וללא עלים.
בסתיו, בחודשים נובמבר דצמבר של אותה עונת גידול מתרחשים שני אירועים: הבשלת הזרעים ופיזורם לפני בוא הגשם ואחר כך נביטתם עם הגשמים הראשונים.
בהבשיל הפירות הם מתפשקים בשלושה סדקים והזרעים השחורים נחשפים ומוכנים להפצה ברוח.
בעת הרטב הפרי קשוותיו נסגרות ובכך הוא "שומרים עליהם" מרטיבות.
בחורף נמשכת התבססות הנבטים, כשהעלווה מתפתחת מתחילת נובמבר עד תחילת מאי.
במקרה של פרט עם בצל משנה שעברה בראשית החורף, לפעמים גם לפני היורה, בוקעים עלי החצב את הקרקע מן הבצל, כשהם חופים זה על זה.
בשלב זה צבאים אוכלים מן העלים מפני שאינם רעילים כל כך ובשל מחסור במזון אחר.
גם שפני סלע מסוגלים לאכול את העלים חרף רעילותם.
בסיסי העלים היוצאים ממרכז הבצל מתמלאים והופכים לגלדים חדשים.
באביב, בחודש אפריל, חלה קמילה והתייבשות של הנוף הירוק, ואז העלים המצהיבים והקמלים יכולים לשמש מאכל לצאן.
בקיץ, בסוף אפריל תחילת מאי לאחר הסרת הנוף מסתיים מחזור החיים וחוזר חלילה.
אך לא לפני שקודקוד הצמיחה מייצר עמוד פריחה עוברי על ניצניה בתוך הבצל, שהוא עתיד להתנשא בקיץ מעל פני האדמה.
עמוד פריחה עוברי זה נותר בתוך הבצל כשהוא נתון בתרדמה עד חודש סוף הקיץ עם התקצרות הימים וירידה בטמפרטורה.
מועדי הפריחה של החצב קבוע, אבל הוא קשור בגובה הטופוגרפי של מקום גידולו של הפרט.
צמחי החצב מקדימים לפרוח במקומות הגבוהים, למשל בהר רמים לעומת המקומות הנמוכים בבקעת החולה.
נראה כי גורם הלחות קובע בהופעת העלים, אך לא בהופעת הפריחה.
בסוף הקיץ עם תחילת הפריחה פורץ עמוד התפרחת מהבצל כאשר כל ניצני הפרחים מוכנים לאורכו.
עמוד התפרחת הולך ומתארך מלמטה כלפי מעלה, בקצב צמיחה של עד כ-3 מ"מ בשעה.
בתחילה מתארך חלקו התחתון חסר הפרחים ואחר כך מתפתחת התפרחת בהדרגה מלמטה כלפי מעלה.
בכל יום נפתחים מספר דורים של פרחים.
לרוב מופיעים בו-זמנית על אותו עמוד תפרחת כ-14 עד 30 פרחים.
משך הפריחה של פרט בודד הוא כשלושה שבועות.
משך חייו של פרח רק 24 שעות.
הוא נפתח בחצות הלילה, ומושך תחילה בצבעו הלבן את חרקי הלילה, ולמחרת גם דבורים וזבובים.
אלה נמשכים לצוף ולאבקה, הנדירים בעונה זאת.
פיזור האבקה נעשה מיד עם פתיחת הפרחים בשעה אחת אחר חצות.
הצוף מופרש בשפע משלושה צופנים המצויים בגובה שני שלישים מבסיס השחלה בדפנות שבין שלושת עלי השחלה המאוחים.
הצוף מופרש עם פתיחת הפרחים ונמשכת עד כחמש בבוקר והוא נאגר בבסיס של כל עלה שחלה.
האבקה בחצב היא בתקופה של מחסור במאביקים ומאידך הוא מואבק על ידי חרקים מקבוצות שונות ומואבק על ידי רוח ובעל אי-תאימות חלקית, כלומר מאופיין בייצור זרעים כתוצאה מהאבקה עצמית בשיעור גבוה.
כל ההתאמות הללו מגבירת את שיעור חניטת הפירות.
חצב מצוי הוא גאופיט, בעל בצל גדול בעל שורשים רב-שנתיים, המופיע קרוב לפני האדמה; כל העלים מרוכזים בבסיס הצמח ומופיעים זמן רב לאחר הפריחה; הפרחים מרובים וערוכים באשכול על עמוד גבוה והם בעלי 6 עלי עטיף לבנים עם עורק אמצעי ירוק או ארגמני.
הוא מורכב גלדים בשרניים, רבים וצורבים.
הגלדים החיצוניים קשקשנים-רעופים, מפורדים, ואינם מקיפים את הבצל.
הרבייה הווגטטיבית נמרצת מאוד, גם בצורה ספונטנית, אך במיוחד משנפגע הבצל על ידי חריש או כיוצא בזה.
בתאים של קשקשי הבצל של החצב מצויים עודפים של חומרים אנאורגניים המכונים ראפידים.
ראפידים (מחטים) הם גבישים דקים ומאורכים בשני קצותיהם.
בדרך כלל הם רבים ומצטרפים לצרורות.
העלים, פשוטים, תמימים, ללא לוואים ומרוכזים בבסיס הצמח, בשושנת.
העלים רחבים מאוד דמויי אזמל צר אורכם 30 עד 100 ס"מ ורוחבם בין 3 עד 10 ס"מ.
שפת העלה תמימה וישרה (שטוחה) והיא אינה גלונית מאוד (בשונה מחצב גלונית).
זו מקנה להם, במיוחד לצד העליון, גוון ירוק-כהה עד מאפיר מעט (כחלחל) ומסייעת לאטום את העלה, לדחות קרינה ואולי גם ללכוד טיפות טל וגשם, הגולשים לעיתים במורד העלה לעבר הבצל ושורשיו.
עמוד התפרחת חסר עלים, זקוף, גבוה, אורכו 50 עד 200 ס"מ ונושא פרחים רבים (50 עד 250).
הפרחים ערוכים באשכול צפוף בעל פרחים רבים, שאורכו עד 40 ס"מ.
הפרחים פורחים מלמטה כלפי מעלה (20 עד 30 פרחים ליום).
הפרחים נכונים, גלגליים, דו-מיניים, בעלי שחלה עילית ועטיף פשוט-כותרתי.
צבע הפרחים לבנים (צבע האונות של בן-חצב כחול-סגול אחיד) וקוטרם 10 עד 12 מ"מ.
עוקץ הפרח ארוך עד 3 ס"מ.
עוקצי הפרחים מתפשטים וארוכים יותר מהחפים.
לאחר ההפריה עוקץ הפרח פונה כלפי מעלה ונצמד לגבעול.
בבסיס כל פרח חפה ולפעמים חפיות, דמויי המרצע הממהרים לנשור לעיתים החפים משתיירים.
העטיף פשוט כותרתי, ניכר היטב ובולט, מפורד לעלים עד לבסיסו או כמעט כך.
6 עלי העטיף מפושקים, מוארכים ואורכם 6 עד 8 ס"מ, אונות העטיף לבנות בעלות עורק ראשי כהה יותר, שצבעו ירוק או ארגמני.
האבקנים 6, זירי האבקנים נימיים (אינם שטוחים) קבועים בבסיס עלי העטיף.
המאבקים ירקרקים מרובי אבקה ומחוברים אל הזיר בגבם.
השחלה עילית, בת 3 מגורות, השליות זויותיות, עמוד שחלה אחד, נימי בעל צלקת אחת דמוית גולה והוא שווה באורכו לאבקנים או ארוך מהם במעט.
הפרי הלקט קלפי בעל 3 מקצועות (עשוי שלושה חריצים) ומשולשים בחתך רוחב.
הזרעים מרובים שחורים, רקועים (שטוחים) ומכונפים (בעלי כנף קרומית), קלי משקל בזכות קליפתם הספוגית.
הפצת הזרעים באמצעות רוח וזרמי גשם.
הזזת עמוד התפרחת גורמת לנשירת הזרעים מן הפרי.
הפרי עצמו נפתח רק בהתייבשות, ואילו בהירטבו הוא נסגר ואינו משחרר את הזרעים.
תחום התפוצה הטבעית העולמית של חצב מצוי היא במזרח התיכון עד איראן.
הוא גדל בקפריסין, באיי מזרח הים האגאי, טורקיה, עיראק, אראן, סוריה, לבנון ירדן, ישראל, מצרים, ערב הסעודית, סיני.
חצב מצוי נפוץ לאורכה של הארץ מהחרמון ועד להר הנגב ולאורך כל ים המלח.
בנגב הדרומי המזרחי זהו צמח נדיר של משטחי סלע.
חצב מצוי גדל באזור ים המלח במשטחי סלע, מדרונות, מצוקים, וודיות.
בשאר ישראל גדל בבתי גידול מגוונים על קרקעות שונות - גירניות חוליות ובזלתיות, קרקעות מנוקזות היטב.
בחבל הים תיכוני גדל בבתות, שיחיות, שטחים עשבוניים ובמיוחד במקומות החשופים לרעייה.
בספר יהודה ושומרון הוא מגיע לידי שליטה באזורים שבהם קיימת רעיית יתר (עין גדי).
כצמח נוי החצב המצוי הוא צמח אור מלא, עמיד בקרה, ביובש ובמליחות.
גדל בכל אזורי ישראל ובקרקעות מנוקזות.
הריבוי באמצעות זרעים ובאמצעות חלוקה בסתיו.
אליעזר בן-יהודה כותב במילונו על השימושים השונים בצמח:
על אף רעילותם של חלקי הפרח השונים, החצב ידוע כבעל סגולות רפואיות עוד מימי קדם, עדויות לכך נמצאו בפפירוס אברס, מהמאה ה-15 לפנה"ס (מסמך עתיק המכיל רשימה של 867 מיני צמחים, בעיקר צמחים אשר מיוחסות להם סגולות רפואיות).
סגולותיו הרפואיות של החצב מתבטאות בעיקר בנוכחות החומר הכימי סְצִילַרֵן המצוי בעיקר בבצל הצמח.