tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פטריות לא מתפרקות בבישול ארוך מכיוון שהכיטין שנותן את רוב המבנה לפטרייה לא מתפרק עד שלא מגיעים אליו בשום בישול רגיל.
פטריות יחזיקו בדרך כלל כמה ימים, יותר בקירור.
פטריות אפשר להקפיא, אבל ההמלצה היא לבשל אותן קודם.
בנוסף, פטריות מיובשות או כבושות ניתנות לאחסון למשך תקופה ארוכה יחסית.
צריכה גבוהה פטריות נקשרה בסיכון נמוך יותר לסרטן השד.
הפטרייה הנפוצה ביותר לאכילה היא הפטרייה הלבנה ( Agaricus bisporus ).
היא מכילה רמות גבוהות של ריבופלבין, ניאצין וחומצה פנטותנית, ומעט זרחן.
לפטריות לבנות גולמיות יש בדרך כלל כמויות נמוכות של חומרים מזינים חיוניים.
פטריות מרפא הן פטריות או תמציות מפטריות שנחשבות לטיפול במחלות.
רובן עדיין לא מאושרות במדע וברפואה המסורתית, ולכן אינן מאושרות כתרופות או כטיפולים רפואיים.
פטרישיה אליסון היא שחקנית בריטית.
בעקבות שורה של הופעות אורח בטלוויזיה, היא קיבלה את התפקיד הגדול הראשון שלה בתור אולה ניימן בסדרת הדרמה הקומית של נטפליקס "חינוך מיני".
בגיל עשר אליסון הופיעה בהפקה של אוליבר טוויסט בבית האופרה המלכותי.
לאחר שעזבה את בית הספר, היא למדה תיאטרון מוזיקלי במשך שנתיים במכון קולצ'סטר, ולאחר מכן קורס בן ארבע שנים בבית הספר למשחק "East 15" בולטון, אסקס, שם סיימה תואר ראשון במשחק.
ב-2018, אליסון שיחקה בתפקיד קטן בתור מרגריט במיני-סדרה של ה-BBC Les Misérables, לפני שהוצגה בתור אולה ניימן בסדרת הדרמה הקומית "חינוך מיני" של נטפליקס ב-2019. בשנת 2020, תפקידה הועלה לדמות ראשית.
בשנת 2023 ביצעה הופעת אורח בסדרה "יוצאת מן הכלל" (אנ') בשירות הזרמת המדיה "דיסני פלוס".
פטריס ולדמארס רדזינש (בלטבית: Pēteris Valdemārs Radziņš; 2 במאי 1880 – 8 באוקטובר 1930) היה גנרל לטבי, אשר שימש כמפקד הצבא של לטביה בין 1924–1928.
רדזינש נולד ב-2 במאי 1880, למשפחת איכרים בקרבת העיר ולקה בפלך ליבוניה שבאימפריה הרוסית.
ב-1898 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית.
הוא הוצב בתחילה בקובנה, ולאחר מכן למד בבית הספר הצבאי בווילנה.
הוא סיים את לימודיו ב-1901 בדרגת לייטננט משנה.
הוא לחם במלחמת רוסיה-יפן כמפקד פלוגה, ולאחר המלחמה הועלה לדרגת לייטננט.
ב-1907 הוא החל ללמוד באקדמיית המטה הכללי, וב-1909 הועלה לדרגת קפיטן.
ב-1910 הוא סיים את לימודיו באקדמיה בדרגת מאיור.
ב-1912 הוא הוצב במטה הדיוויזיה ה-38. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא לחם עם הדיוויזיה בקרב גליציה.
הוא השתתף בקרבות עד סוף המלחמה.
בפברואר 1918 רזדינש עזב את הצבא הרוסי ונסע לאוקראינה.
ארץ זו ידעה תהפוכות רבות באותה תקופה.
פבלו סקורופדסקי הכריז על עצמו כ"הטמאן" והקים את "המדינה האוקראינית", שבפועל הייתה מדינת בובות של הקיסרות הגרמנית.
רזדינש הצטרף לצבא האוקראיני החדש, והשתתף בקרבות נגד הסוציאליסטים האוקראינים שהונהגו בידי סימון פטליורה.
בדצמבר 1918, נפלה ממשלתו של סקורופדסקי, ופטליורה הכריז על הקמת הרפובליקה העממית של אוקראינה.
רזדינש הצטרף לצבאו של פטליורה.
עם זאת, גם ממשלת פטליורה לא שרדה זמן רב לנוכח פלישה של הצבא האדום.
בספטמבר 1919 כבשו הסובייטים את אוקראינה, ורזדינש נמלט לוורשה.
בוורשה, נפגש רזדינש עם נציגים ממולדתו לטביה, שגם היא הכריזה בינתיים על עצמאותה.
רזדינש שוכנע לחזור לארצו, ובאוקטובר הוא התגייס לצבא הלטבי החדש.
באותה תקופה, האזור הבלטי היה שרוי בכאוס, ולטביה הצעירה נאלצה להתגונן מול פלישה סובייטית, מרד של סוציאליסטים לטבים, ומתקפה של צבא המתנדבים של מערב רוסיה שנתמך בידי גדודי פרייקור של גרמנים-בלטים.
רזדינש השתתף בקרבות רבים, וב-5 בפברואר 1920 הועלה לדרגת גנרל.
באוקטובר של אותה שנה, הוא פרש מהצבא, וכתב מספר ספרים העוסקים בהיסטוריה של לטביה ובתאוריה צבאית.
ב-23 בפברואר 1924 הוא חזר לצבא ומונה למפקד הצבא הלטבי.
הוא כיהן בתפקיד עד 25 באפריל 1928, אז עזב את התפקיד, לבקשתו, ומונה למפקד הקורסים האקדמיים הצבאיים.
הוא נפטר בריגה ב-8 באוקטובר 1930.
פטריות כמהין לבנות (שם מדעי: Tuber magnatum, באנגלית: white truffle, ובאיטלקית: tartufo bianco d'Alba ובתעתיק עברי: טובר מגנטום) הן סוג של פטריות כמהין, הגדלות מתחת לפני הקרקע באזורים גאוגרפיים מצומצמים.
הפטרייה מזכירה בצורתה תפוח אדמה.
פטריות כמהין לבנות נבדלות מפטריות כמהין אחרות בצבען הבהיר, ונחשבות למעדן קולינרי יקר ביותר.
הפטרייה מזכירה בצורתה תפוח אדמה, ובדרך כלל אינה סימטרית בצורתה, ויש עליה גבנונים, ושקערוריות, אך יחסית לפטריות כמהין אחרות שטח הפנים שלה חלק.
גודלה של הפקעת לרוב כ-10 עד 20 ס"מ, והיא צומחת מתחת לפני הקרקע.
משקלן של הפטריות בדרך כלל 50 עד 400 גרם, אך במקרים נדירים מגיע עד לק"ג אחד.
קוטרן של הפטריות סנטימטרים אחדים, בשר הפטרייה בהיר, חלק ומשויש.
טעמה עז, וכך גם ריחה, המזכיר מעט את ריח האדמה אחרי הגשם הראשון.
פטריות כמהין נדירות, והכמהין הלבן נחשב לסוג הכמהין הנדיר והיקר ביותר.
שמן של כל פטריות הכמהין מתחיל במילה טובר (Tuber) שפירושו פקעת, כיוון שהן גדלות מתחת לפני הקרקע.
חלקו השני של השם, המאפיין את הכמהין הלבן הוא "מגנטום" (magnatum), שמשמעו מכובדים.
כלומר, שם הפטרייה מדבר בעד עצמו ומציב את פטריות הכמהין הלבנות כפטריות של נכבדים, וכפטריות יקרות.
יש המכנים את הפטרייה בשם מורחב, טובר מגנטום פיקו (tuber Magnatum Pico).
הסיומת "פיקו" מתייחסת לד"ר ויטוריו פיקו (Vittorio Pico) מטורינו, שבשנת 1788 העניק לפטריה את שמה "מגנטוס", שהתייחס אז לאנשים חשובים דוגמת לורדים, בעלי תואר אצולה ונכבדים אחרים.
המלחין והמוזיקאי ג'ואקינו רוסיני כינה את הכמהין הלבן "המוצרט של הפטריות".
פטריות כמהין לבנות נפוצות בעיקר בצפון איטליה, באזורים מסוימים במחוז פיימונטה, סביב הערים אסטי, אלבה (בה נערך יריד שנתי של פטריות כמהין), בגבעות לאנגה ובאזורים מצומצמים נוספים.
הפטריות גדלות גם בחצי האי איסטריה בקרואטיה, הנמצא בקו רוחב דומה לאזורי פיימונטה באיטליה.
במידה מצומצמת יותר הפטרייה קיימת בצרפת, וגם ברומניה.
להתפתחות כמהין לבן יש צורך בתנאים מסוימים.
ראשית, הפטרייה זקוקה לסביבה קרירה, המסופקת על ידי כסות של צמחייה, באזור מיוער.
כמהין לבן גדל באזורים של עצי אלון, אלמון, אשוח ומיני עצים אחדים נוספים.
יש צורך גם בתנאים גיאומורפולוגיים מתאימים.
הקרקע צריכה להיות נקבובית ולהכיל מינרלים מסוימים, היכולים להגיע מחומרי סחף, ובעלת חומציות 7.5-8 pH.
האדמה חייבת להיות מנוקזת, שכן הפטרייה צומחת בסביבה עם כמות מים מספקת, אך לא בסביבת מים עומדים.
תנאי מים כפי שפטריות כמהין לבנות דורשות, קיימים בדרך כלל במישורי הצפה, ובמורדות של גבעות המכוסות בצמחייה מתאימה.
איסוף הפטריות ושמירתן עד השימוש
עונת האיסוף נמשכת באיטליה וגם באתרים אחרים, מחודש אוקטובר עד לדצמבר.
פטריות כמהין לבנות, בדומה לשאר פטריות הכמהין מתפתחות כפקעת מתחת לפני הקרקע.
לכן, מציאת המיקום וחשיפתו אינן פשוטות.
מקצוענים המתמחים באיסוף נקראים "ציידים", ונעזרים לרוב בחיות בעלות חוש ריח מפותח, יכולות של אינטליגנציה, וניתנות לאימון ואילוף.
החיות המועסקות בחיפוש ומציאת כמהין, הן לרוב כלבים ובמידה פחותה חזירים.
יש מקומות בהם השימוש בחזירים אסור.
לחזיר יתרון על פני כלב ברגישות האף וביכולת למצוא פטריות בעומק רב יותר.
לכלבים יתרונות רבים, קל הרבה יותר לאמן אותם, הם אינם נוטים כמו החזירים לאכול את הפטריות, ואין צורך בסידורים מיוחדים כדי לנייד אותם לאתרי הצמיחה.
על מנת לשמר את הטריות, הארומה והריח של פטריות כמהין לבנות, מומלץ לשמרן במקום קריר ויבש, כשהן עטופות בנייר סופג.
מרתף של יקב, או מרתף היכול לשמש כיקב, הם מקום מתאים ביותר לשמירת הפטרייה עד לשימוש בה.
רצוי מאד שכמהין לבן יהיה כמה שיותר טרי בעת השימוש בו.
חיי המדף של הפטרייה מוערכים בימים בודדים.
מיון ומחיר- פטריית כמהין לבנות מכונות בכינויים הקושרים להן כתרים דוגמת "מלכת פטריות הכמהין", "יהלום", "מוצרט" וכינויים דומים נוספים.
מחיר הפטרייה גבוה מאד בהתאם.
מחירן של פטריות כמהין לבנות יכול להגיע עד € 5,500-6,000 לק"ג.
המחיר אינו קבוע מראש, מומחים מעריכים כל פטריה ומסווגים אותה לפי מדדי איכות, מראה, ריח, מרקם וכדומה.
ככל שיש יותר שריטות על הפטרייה- יורד סיווגה ומחירה.
ככל שפטרייה שוקלת יותר, כך עולה מחירה.
גורם נוסף המשפיע על קביעת המחיר הוא, ציר הזמן בתוך עונת הכמהין הלבן.
ככל שמתקרב חודש דצמבר, שהוא החודש בו העונה מסתיימת- כך מאמיר המחיר.
כיוון שכל גרם מעלה את המחיר והפטריות נאספות מתוך האדמה מסביבה בוצית- בדרך כלל נמכרות הפטריות לאחר רחיצה, או לאחר הברשה.
בישול- שימוש בפטריות כמהין לבנות מקובל בבישול עילי במסעדות יוקרה, במסעדות לאניני טעם מכוכבות בכוכבי מישלן, או במסעדות השואפות לקבל כוכב מישלן, או להעלות את מספר הכוכבים שלהן במדריך מישלן.
עקב המחיר הגבוה מאד, בישול עם הפטרייה בבתים פרטיים מקובל פחות, בדרך כלל, רק משקי בית פרטיים מבוססים מאד מרשים לעצמם רכישה ובישול של פטריות כמהין לבנות.
מנות מקובלות לבישול עם כמהין לבן הן ריזוטו, מנות פסטה, מנות תפוחי אדמה, ביצים ומאכלי ירקות, אך כל שף מוצא את המנה והמתכון האישי המתאים לו.
לרוב, כמהין לבן אינו מבושל ביחד עם התבשיל, אלא מוסף אליו בסוף הבישול (לאחר שנפרס במכשיר מיוחד, הפורס פרוסות דקיקות במיוחד).
חומו של המאכל משחרר את הטעם והריח של הפטרייה,
שימושים נוספים- כמהין לבן משמש להעשרת טעמם של מוצרים מזון שונים.
בחלק מהמקרים מדובר במוצרים מוכנים לאכילה, כמו במקרה של גבינות, או מוצרי נשנוש יבשים כגון חטיפי צ'יפס, קרקרים וכיוצא בהם.
קיימים גם סוגי דבש מועשרים עם כמהין לבן.
פעמים רבות פטריות כמהין לבנות מוחדרות למוצרי מזון תעשייתיים, שנועדו להעשיר את טעמם של מזונות אחרים, כגון שמנים, מחיות, מלחים, חמאה, מיצים, סוגי ממרחים ורטבים.
המחיר הגבוה מביא יזמים להציע כמהין לבן כחלק ממארזי מתנות, ביחד עם מוצרים אחרים לאניני טעם, דוגמת מארזים עם סוגים אחרים של פטריות, עם יינות ומשקאות חריפים, בשילוב עם מוצרי מזון מתובלים בכמהין לבן, ביחד עם סוגי קפה יקרים ומארזי מתנה משולבים נוספים.
ערכן הכספי הגבוה של פטריות הכמהין הלבנות, מעודד יזמים וחוקרים לניסיונות חוזרים, לאקלם אותן באזורי גידול חדשים.
כך למשל דווח בנובמבר 2015 על ניסיון לאקלם כמהין לבן באזורים במערב סרביה.
היו דווחים על כך, שבשנים 2019-2020 נעשו ניסויים מחקריים באקלום כמהין לבן בספרד וביוון.
ניסיונות וניסויים אלו נעשים תמיד לאחר חקר אקלים, תנאי קרקע, מים ויתר התנאים הנחוצים לפטרייה.
בעת כתיבת הערך, טרם נראו תוצאות מסחריות משמעותיות לניסיונות אלו.
בישראל דווח בשנת 2023, על הצלחה מסוימת באקלום זן של פטריות כמהין שחורות ברמת הגולן.
באותה נקודת זמן, לא דווח שהיה המשך מסחרי להצלחה המדעית.
בדווח האמור נמסר גם על ניסיונות לאקלם ברמת הגולן פטריות כמהין לבנות.
מחירן הגבוה של פטריות כמהין לבנות מפתה תכופות להשתמש בשיטות שונות של תרמיות והטעיות.
להלן פירוט של אחדות משיטות אלו:
שיווק סוגים נחותים, ופטריות עם תוספות מלאכותיות- למי שאינו מומחה, קשה להבחין בין סוגי פטריות כמהין.
יש המנצלים זאת, ומשווקים פטריות אחרות בתור כמהין לבן.
בחלק מהמקרים מדובר בפטריות איכותיות, אך לא כמהין לבן.
במקרים אחרים משווקים תחליפים נחותים.
בנוסף, מעבדות מוסיפות תוספות דוגמת ונדיום, אבץ וחנקן, על מנת לשפר פטריות נחותות, ולמכרן כפטריות כמהין לבנות.
שילוב פטריות נחותות במוצרים מוכנים- יש המשלבים במוצריהם המוכנים (שמנים, חמאות ועוד) פטריות נחותות בעיקר מסין, ומצהירים שהמוצר מכיל פטריות כמהין לבנות.
אחרים מרחיקים לכת, ויוצרים מראית עין של מוצר מוכן המכיל כביכול פטריות כמהין לבנות, באמצעות חומרים כימיים.
שילוב כמויות מזעריות- שיטה אחרת היא לשלב כמות מזערית של כמהין לבן הבאה לביטוי בשברירי אחוזים בלבד, ולהצהיר על תווית המוצר שהוא מכיל כמהין לבן.
כך מעלים בתרמית את מחיר המוצר.
בחלק ממדינות אירופה קבעו בחוק רף תכולה תחתון באחוזים, לצירוף המילים כמהין וכמהין לבן לתווית המוצר.
על תווית מוצר שאחוז הכמהין הלבן לא מגיע לרף- לא ניתן לכתוב שהוא מתובל בכמהין לבן.
הטעיה גאוגרפית- במקרים כאלה סוחרים ממקומות שונים באירופה מסתננים לירידי פטריות כמהין בצפון איטליה, ומוכרים את הכמהין הלבן הזר, כאילו היה פטריה מקומית, הנחשבת לאיכותית ויקרה יותר.
תרמיות משקל- שיטה פשוטה לתרמית, היא השארת מעט בוץ בתוך הפטרייה, כאשר מבחוץ הפטרייה רחוצה ומוברשת.
פטריות פתוגניות לחרקים או פטריות אנטומו-פתוגניות הן קבוצה של פטריות טפיליות שהפונדקאים שלהן הם חרקים.
פטריות אלו ממלאות תפקיד חשוב בשליטה על אוכלוסיות חרקים במערכות אקולוגיות שונות, בדומה לתפקידם של טורפים המווסתים את גודלן של אוכלוסיות בעלי החיים שאותן הם טורפים.
בעשורים האחרונים נעשים מאמצים להשתמש בהן כחומרי הדברה טבעיים ולהפחית את הצורך בחומרים כימיים.
פטריות פתוגניות לחרקים מהוות קבוצה פוליפילטית לא טקסונומית, משום שהן נמצאות ברבות מהמערכות בממלכת הפטריות.
התפוצה הטקסונומית הנרחבת שלהן מצביעה על מקורות אבולוציוניים מרובים של פתוגניות לחרקים.
ישנן פטריות אשר משתמשות במגוון רב של חרקים כפונדקאים (למשל Beauveria bassiana) בעוד שאחרות מתמחות בחרקים ספציפיים.
בניגוד לפתוגנים אחרים של חרקים, כמו וירוסים או תולעים נימיות, רוב הפטריות הפתוגניות לחרקים לא חודרות לגוף החרק בבליעה, אלא באמצעות מגע בשלד החיצוני.
כך החרק לא יכול לפתח עמידות נגדן באמצעות אכילה סלקטיבית, וההדבקה היא פאסיבית, מעצם המגע עימן.
פטריות מסוימות אף גורמות לחרק לשינוי התנהגותי המסוכן לחרק עצמו, אך מועיל לפטריה.
כך למשל, למשל פטריית זומבי הנמלים גורמת לנמלה הנגועה לעזוב את הקן ולטפס לאזור גבוה, שבו תנאי הסביבה מתאימים יותר להפצת הנבגים.
פטריות אנטומו-פתוגניות מהוות חלופה ידידותית לקוטלי חרקים כימיים, ומדענים חוקרים אותן לצורך שימוש בהן בהדברה ביולוגית של מזיקים בחקלאות.
פטריות אלו יכולות לשמש כחומרי הדברה טבעיים ולהפחית את הצורך בטיפולים כימיים.
בניגוד לחומרי הדברה כימיים, פטריות אנטומו-פתוגניות מציעות אלטרנטיבה ידידותית לסביבה על ידי מיקוד למזיקים ספציפיים מבלי לפגוע באורגניזמים מועילים או במערכת האקולוגית שמסביב.
ידועים למעלה מ-700 מיני פטריות פתוגניות לחרקים, ובחקלאות נעשה שימוש רק בכמה סוגים עיקריים:
פטריית Beauveria bassiana הגדלה באופן טבעי בקרקעות ברחבי העולם ופועלת כטפיל על מיני פרוקי רגליים שונים.
פטריית Metarhizium anisopliae התוקפת טרמיטים ותריפסאים, ונבדק השימוש בה כנגד יתושי האנופלס, הנושאים מלריה.
פטריית Lecanicillium lecanii , התוקפת את על המשפחה של כנימות מגן.
פטריית Isaria fumosorosea , שבה נעשה שימוש להדברה ביולוגית של מגון רחב של חרקים.
חסרונות השימוש בפטריות להדברה הם שיש צורך בתנאים סביבתיים ספציפיים (לחות, טמפרטורה) ליעילות מיטבית, וכן שפעולתן איטית יותר בהשוואה לקוטלי חרקים כימיים.
פטריות כמהין שחורות (בשפות אחרות: שם מדעי בלטינית Tuber melanosporum באנגלית Périgord Truffle בצרפתית Truffe noire, או Truffe du Périgord, בתעתיק עברי מלטינית טוּבֶּר מֵלָנסוֹפּוֹרוּם) הן סוג של פטריות ממשפחת הכמהין.
פטריות הכמהין מתייחדות בכך, שהן גדלות מתחת לפני הקרקע, ובאזורים גאוגרפיים מוגדרים בדרום אירופה, אם כי בשנות ה-2000 הצליחו לגדלן באזורים מוגבלים נוספים.
פטריות כמהין שחורות נחשבות למעדן במטבחי עילית רבים בעולם, ובמיוחד בארצות שסביב לאזורי הגידול המקוריים, בצרפת ובדרום אירופה.
מחיר הפטריות גבוה מאוד, ומייצרים מהן מוצרי לוואי רבים, וכן מוצרי מזון שונים, המכילים כמות מסוימת של פטריות כמהין שחורות.
השם המדעי טובר (tuber) הוא שמם המשותף של זני פטריות כמהין, ומשמעותו פקעת.
ניתן לייחס את הסיבה להענקת שם זה לצורה ולמיקום ההתפתחות.
דוגמה אחרת ללפטרייה ממשפחת טובר משמשות פטריות כמהין לבנות, המכונות טובר מגנטום (Tuber magnatum).
את שמם המדעי טובר מלנוספורום (Tuber melanosporum) העניק לפטריות הכמהין השחורות ב-1831 חוקר הפטריות האיטלקי, המיקולוג קארלו ויטאדיני (Carlo Vittadini) ולשמן המלא של הפטריות מוסיפים גם את שמו, "Tuber melanosporum Vittad".
פירוש החלק האחר של השם המדעי מלנוספורום (melanosporum) הוא כמהין עם נבגים שחורים, שניתן עקב צבעה של הפטרייה והנבגים השחורים שעל המעטפת החיצונית שלה.
השמות והכינויים האחרים של הפטרייה מגיעים מאזור הגידול, כך היא נקראת גם כמהין פריגור (Périgord Truffle), על-שם חבל הארץ פריגור בדרום צרפת.
הפטרייה מכונה לעיתים גם כמהין צרפתי, לפי ארץ המוצא.
שם נוסף בצרפתית הוא כמהין שחור (Truffe noire), שניתן לפי צבעה השחור של הפטרייה, המזכיר גוש פחם.
צורתן פטריות כמהין שחורות מזכירה צורה של כדור לא סימטרי, בצבע כהה הדומה לפחם, המשלב בתוכו גם גוונים של סגול.
קוטר הפטריות בדרך כלל 5–10 ס"מ (בערך בגדלים של בין אגוז גדול לגודלו של תפוח אדמה) ומשקלן משתנה, אך לרוב אינו גבוה, פחות או יותר בין 8 ל-200 גרם.
במקרים נדירים מאוד נמצאו פטריות כמהין שחורות במשקל העולה על ק"ג אחד.
פני הפטרייה אינם אחידים, ומכוסים נבגים בצורה של גבשושיות המזכירות יהלומים.
מסיבה זו יש המכנים את הפטרייה "יהלום שחור", אך גם מחירן הגבוה תורם לכינוי "יהלום".
לפטרייה עורקים בהירים הנוטים להפוך לאדמדמים וסגלגלים, לאחר חשיפתם לאוויר.
לפטריות טעם עז וגם ריח מתקתק אופייני של אדמה, מעורב עם ריח של מושק (מאסק).
לא ניתן לדעת מתי בדיוק החלו להתפתח פטריות כמהין שחורות.
הפטרייה מתועדת אצל הבבלים כבר בסביבות 3000 לפני הספירה, ולאחר מכן אצל השומרים, ב-1700 לפני הספירה.
במאה הראשונה תוארה הפטרייה על-ידי הפילוסוף וההיסטוריון פלוטרכוס שטען, כי הפטרייה נוצרה ממכת ברק ששילח האל זאוס לכיוון שורשים של עצי אלון, והוא ייחס לפטרייה תכונות של חומר המעורר תשוקה.
הרומאים העריכו מאוד את הפטרייה ועקב נדירותה, מחירה ברומא העתיקה היה גבוה.
במהלך ימי הביניים הוגדרו פטריות הכמהין השחורות כ"מזון של השטן" ואכילתן נאסרה.
ייתכן, שהאיסור נבע מיכולתה של הפטרייה להתפתח כמעט בכל תנאי, בסמוך לקיני נחשים, לגרוטאות מחלידות, או אפילו בקרבת גופות של בעלי חיים.
בתקופת הרנסאנס הכמהין נתגלה מחדש, וקטרינה דה מדיצ'י נהגה לאכול מאכלים מתובלים בפטרייה.
החל מהמאה ה-18 הפך השימוש בכמהין לנפוץ יותר, בקרב קבוצות אוכלוסייה שיכלו להרשות לעצמן.
בצריכת פטריות כמהין שחורות באותה תקופה, מדובר במיוחד בצרפת ואיטליה, שם גבוהה יותר צריכת פטריות כמהין לבנות.
תיאור מפורט ומתן השם המדעי הנוכחי של Tuber melanosporum, מצויים בספרו של הבוטנאי והמיקולוג קארלו ויטאדיני משנת 1831, "Monographia Tuberacearum".
אזורי הגידול, תנאי ההתפתחות ומזיקים
אזורים ותנאים: האזורים הגאוגרפיים הטבעיים להתפתחות פטריות כמהין שחורות נמצאים בצרפת, במיוחד בחבל פריגור, אך גם בחבלים אחרים של צרפת במידה פחותה, וכן באזורים מסוימים של ספרד, איטליה, סלובניה וקרואטיה.
הפטרייה גדלה ביחסים של מיקוריזה עם שורשי העצים המארחים.
ביחסי "תן וקח" אלו, העצים מספקים לפטריות את הסוכרים הנחוצים להם, והפטריות מספקות את המינרלים הדרושים לעצים.
פטריות הכמהין השחורות מתפתחות בעיקר בסביבת שורשים של עצי אלון, אגוזי לוז, ובמידה פחותה שורשים של עצי אורן.
תקופת הבשלות של טובר מלנוספורום תלויה במיקום, אך בדרך כלל הם מגיעים לבשלות בעונת החורף ובאביב, עד לחודשים פברואר-מרץ.
עקב הקשרים המיקרוזיים עם שורשי העצים, כמהין מתפתחים בתוך האדמה, בדרך כלל בעומקים הנעים בין 20 סנטימטר, ועד לכ-90 ס"מ.
הפטרייה צריכה לגדול במקום בו יש שפע של מים, אך לא באתרים המוצפים במים, ולא באתרי שיטפון.
מזיקים: ידוע על לפחות מזיק אחד הפוגע בהתפתחות כמהין שחור, שהפטרייה משמשת לו מזון.
שמו לֶייאוֹדֶס צִינָמוֹמֵאוֹס (Leiodes cinnamomeus).
מדובר בחיפושית, הקרויה גם "חיפושית כמהין".
החיפושית פוגעת בעיקר בפטריות כמהין שחורות הצומחות בצפון-מזרח ספרד.
חוקרים מחפשים הגנות לפטריות מפני המזיק, ובין היתר בודקים היתכנות של שימוש נגדן באויב טבעי שלהן, חיפושיות אחרות מסוג קאראביד פרקוס (Carabid Percus).
דרכי איסוף ושמירה עד לשימוש
חיפוש ואיסוף: איסוף פטריות כמהין שחורות מורכב, כיוון שאין דרך מדעית או תעשייתית ידועה למציאתן.
העובדה שהפטריות גדלות מתחת לפני הקרקע מקשה על גילוין.
עם זאת, יש כמה שיטות המסייעות למחפשים.
ראשית על מחפשי הפטרייה להכיר את העצים ששורשיהם משמשים מקום להתפתחות פטריות מסוג זה.
על מחפשי הפטריות לשים לב, שאין צמחייה ברדיוס צר סביב עץ, כיוון שפטריות כמהין שחורות יוצרות לעצמן מעין שטח סטרילי סביב העץ, כלומר הן מייצרות תנאים בהם לא צומחים במקום סוגי צמחים אחרים, לבד מהן ומהעץ המארח.
שיטה אחרת היא מעקב אחרי זבובים, שכן זבובים אוהבים להטיל את ביציהם מעל שטחים בהם הפטרייה גדלה (וגם של שטחי פטריות כמהין לבנות).
השיטה המקובלת ביותר לחיפוש ומציאת פטריות כמהין היא הסתייעות בכלבים.
ראשית, מאמנים את הכלבים להכיר את ריחה של הפטרייה, ולאחר מכן יוצאים בלווי כלב או כלבים אל היער.
לכלבים חוש ריח מפותח מאוד, וכאשר הם מריחים פטרייה, הם מסמנים למלווה האנושי, המתחיל בפעולת חפירה ידנית עדינה והדרגתית, על-מנת שלא לפגוע בשלמות הפטרייה.
בעבר היה נפוץ מאוד חיפוש ומציאת כמהין בסיוע חזירים.
לחזירים חוש ריח מפותח יותר מאשר לכלבים, והם מסוגלים לאתר את הפטרייה בעומקים של עד 3 מטר, בהשוואה למטר ופחות שביכולתם של הכלבים להריח.
עם זאת, לחזירים יש מספר חסרונות משמעותיים, הגורמים ברוב המקרים להעדפת כלבים.
ראשית, הרבה יותר קל לאמן כלבים מאשר לאמן חזירים.
בנוסף, בדרך כלל ציידי פטריות מעדיפים חשאיות, שאחרים לא ידעו על חיפוש ואיתור פטריות באתר מסוים.
צעידה ביער עם כלב היא פעילות טבעית שאינה מסבה תשומת לב, לעומת הליכה ביער עם חזיר שהיא פעילות בולטת.
בשונה מכלב המסמן בעדינות את מיקום הפטרייה, חזירים נוטים לחפור ולהרוס את בית הגידול, ולעיתים אף לאכול את הפטרייה היקרה.
שמירה עד לשימוש: ראשית, שוטפים את הפטריות ומסלקים בעדינות את שאריות הבוץ, ואז מייבשים אותן ומניחים אותן לאוורור לפחות ל-10 דקות.
פטריות כמהין שחורות, (וגם סוגים אחרים של פטריות כמהין) נוטות לאבד מן הלחות הטבעית שלהן.
ללא נקיטת פעולה, אבדן הלחות יכול להסתכם ב-5% ליום, גם במזג אוויר קריר.
ככל שהפטריות מאבדות לחות, הן מאבדות גם טעם, ריח וערך כספי.
ניתן לבצע מספר פעולות על-מנת לשמר כמהין שחור ככל הניתן, ולהימנע מייבוש.
לאחר מציאת הפטרייה יש לעוטפה בבד לח.
השמירה נעשית במקום קריר, בטמפרטורה של 2–4 מעלות צלזיוס.
רצוי לעטוף את הפטרייה בנייר סופג ולשים בקופסת זכוכית אטומה לאוויר.
על הנייר להיות מוחלף בכל יום.
בדרך זו ניתן לשמור על פטריות טריות במשך כשישה ימים.
ניתן להקפיא את הפטרייה בשיטות שונות למשך זמן של עד 6 חודשים, כפטרייה שלמה, או בפרוסות.
כל שיטות ההקפאה פוגמות בריחה ובטעמה של הפטרייה, ואיכותה של פטריות מוקפאות נחשבת לפחותה מאשר איכותן של פטריות טריות.
מיון ומחירים של פטריות כמהין שחורות
מיון: עקב נדירותן והקושי לאתרן, מחירן של פטריות כמהין שחורות יקר מאד, בהתאמה לאיכות הפטרייה.
בעולם הכמהין, רק מחירן של פטריות כמהין לבנות גבוה יותר ממחירן של פטריות כמהין שחורות.
ראשית, כל הפטריות עוברות תהליך של מיון ומקבלות הערכת איכות ומחיר של מומחה.
איכות הפטריות נקבע לפי מספר מדדים.
מדד הגודל, ככל שהפטרייה גדולה יותר כך היא נחשבת ליותר איכותית ומחירה עולה.
מדד נוסף וחשוב מאוד הוא הריח.
מדדים נוספים בקביעת המחיר הם צבע, התואם את המצופה מפטריית כמהין שחורה והצורה.
צורה עגלגלה וסימטרית נחשבת יותר מאשר צורה לא מסוימת ולא-סימטרית.
מחירן של הפטריות לא נקבע מראש, כל פטרייה נבחנת ונבדקת בנפרד על-ידי המומחה.
אלה המחירים הממוצעים נכון לחודש דצמבר 2024, של פטריות כמהין שחורות טובר מלנוספורום:
מחירן הגבוה של פטריות כמהין שחורות וגם טעמן וריחן העז, מכתיבים שימוש מידתי מאוד בכמויות.
קיימים מכשירים מיוחדים המסייעים לפרוס את הפטריות לפרוסות דקיקות ביותר.
בישול: פטריות כמהין שחורות מקובלות בסוגי בישול עילי רבים, ומשמשות בארוחות גורמה כתוספת ומתבל למנות ראשונות, סלטים, מנות עיקריות וגם מנות אחרונות, במסעדות מכוכבות מישלן, או כאלה המבקשות להיות מעוטרות בכוכבים מסוג זה.
עקב המחיר הגבוה, בישול הכולל פטריות כמהין שחורות טריות במטבחים ביתיים מוגבל למשקי בית מבוססים מאוד.
טובר מלנוספורום יכול לשמש קישוט למנה, הנותן את הטעם הסופי, ויכול להיות גם חלק מתהליך הבישול עצמו.
מתכונים הכוללים פטריות כמהין שחורות מתאפשרים במנות ראשונות דוגמת ברוסקטה עם חמאה ופרוסות כמהין שחור, ופרוסות דג סלמון וכמהין שחור.
במנות מרכזיות בארוחה ניתן לשלב כמהין שחור בכל מאכל כמעט, בפסטות מסוגים מגוונים, בתפוחי אדמה, בתבשילי בשר, סטייקים, ארטישוק, חצילים, אספרגוס וכדומה.
אחד המאכלים מהקובלים ביותר לבישול עם פטריות כמהין שחורות הוא ריזוטו.
משלבים את הפטריות גם במנות אחרונות מיוחדות.
פטריות כמהין שחורות מתאימות גם להעשרת מנות של צמחונים.
תוסף למוצרי מזון מוכנים: כמהין שחור משמש להעשרת טעמים במגוון מוצרי מזון.
בין השאר, נוהגים להעשיר את טעמם של סוגי גבינות צהובות, נקניקים ונקניקיות, דבש, חמאה, אנטיפסטי בשמן כמהין ובתוספי מזון מוכן אחרים.
שימורים: פטריות כמהין שחורות משומרות בוואקום, בשיטות של ייבוש, וגם בהקפאה.
גם מחירם של שימורים מפטריות כמהין שחורות גבוה, אך נמוך משמעותית ממחיר פטריות טריות, וגם האיכות (רעננות, ריח, צבע) נמוכה יותר.
העשרת מוצרים תיבול: מקובל מאוד לגוון ולהעשיר את טעמם של מוצרי תיבול בפטריות כמהין שחורות.
דוגמאות למוצרים מסוג זה הם תוספת כמהין שחור לשמני מאכל, למלחים שונים, לחומץ, חומץ בלסמי, למיצים, למשחות ולמטבלים של עשבי תיבול.
מארזי מתנות: עקב מחירן הגבוה, פטריות כמהין שחורות ומוצרי הלוואי מוצעים ונמכרים במקרים רבים כמארזים של מתנות.
גידול בישראל ובאזורים חדשים אחרים
המחירים המאוד גבוהים וכדאיות כלכלית דוחפים חקלאים, יזמים ואנשי מדע לחפש אפשרויות ייצור תעשייתי, ואזורים חדשים לגידול פטריות כמהין שחורות.
יצור תעשייתי של הפטרייה לא צלח לעת-עתה, אך קיימים דווחים על הצלחות מסוימות באקלום הפטרייה באזורי גידול חדשים.
בשנת 2017 דווח שעקב שינויי האקלים, הצליחו לאקלם לראשונה את הפטרייה בוויילס בממלכה המאוחדת.
גם באזורים אחרים מצליחים לאקלם את הפטריות, כך בארצות הברית, דרום אפריקה, אוסטרליה, ארגנטינה ובאזורים נוספים בהם גדלים העצים המארחים המתאימים, והאקלים דומה או משתנה לאקלים המתאים לעצים המארחים את פטריות הכמהין שחורות.
נמשכים המחקר והניסויים לאקלום הפטרייה באזורים חדשים, למשל בהונגריה.
ב-2015 פורסם, כי חקלאים הצליחו לגדל כמהין שחור בחלקה בישראל, בגליל.
מחשש לשוד פטריות, לא פורסם היכן בדיוק מצויה אותה החלקה.
בשנת 2023 דווח על הצלחה מסוימת בגידול פטריות כמהין שחורות גם ברמת הגולן.
מחירו של הכמהין השחור נשאר גבוה מאוד, למרות הניסיונות וההצלחות לאקלמו באזורים גאוגרפיים חדשים.
תרמיות, הטעיות וטעויות בשיווק וברכישה
זני פטריות דומים: יש המשווקים זני פטריות המזכירים בצורתם החיצונית ובצבעם את Tuber melanosporum, כפטריות הכמהין השחורות.
אלו זנים הגדלים באזורים אחרים ובעונות שונות, מסוג Tuber Brumale, Tuber uncinatum, Tuber aestivum וזנים נוספים.
למי שאינו מומחה לדבר, קשה להבחין בין הזנין השונים.
מאפיינים היכולים לסייע בזיהוי הם גוונים חיצוניים וגווני משנה, צורות וצבעי העורקים על הפטרייה, ריח וטעם.
לא פעם זנים אחרים שמחירם בשוק בדרך כלל נמוך יותר, נמכרים לרוכשים תמימים וחסרי ידע מספיק כ-Tuber melanosporum, במחירים הגבוהים מערכם האמיתי.
התרמית נפוצה במיוחד מבוצעת עם זן זול מן המזרח הרחוק, של פטריות כמהין שחורות בשם Tuber Indicum, במיוחד מסין.
הטעיה זו נקראת "הטעיה גאוגרפית".
תרמית בוץ: בתרמית זו המשווק מנקה חיצונית את הפטריות מבוץ, אך משאיר מעט בוץ בין הקפלים הפנימיים של הפטריות.
כיוון שכל גרם עולה ביוקר, הרוכשים משלמים מעבר למחירה האמיתי של הפטרייה שהם קונים.
שילוב פטריות נחותות: מדובר בתרמית במוצרים מוכנים, בהם קשה לזהות את הזן המדויק של הכמהין ולכן, יש יצרנים המכינים את המוצרים שלהם, עם זני פטריות כמהין שחורות זולים יותר מהזן המוצהר על תווית המוצר.
כמויות זעירות במוצר: על תווית המוצר המוכן מוצהר שהוא מועשר בפטריות כמהין שחורות.
מילולית התווית נכונה, אך בפועל המוצר מכיל כמות זעירה או זניחה של כמהין שחור, שאינו מצדיק את הכיתוב "כמהין שחור", או "מועשר בכמהין שחור" על התווית המודבקת למארז המוצר.
פטרימוניאליזם הוא סוג של ממשל שמבוסס על נאמנויות אישיות לשליט בסגנון של יחסי פטרון-לקוח, קשרים אישיים, קשרי משפחה ושילובים שלהם.
פטרימוניאליזם קשור קשר הדוק לשחיתות שלטונית, אופורטוניזם ושימוש בקבלני קולות.
שיטה זו עלולה לגרום לתת-פיתוח של המדינה ולהחלשתה.
בניגוד לשיטות ממשל רבות אחרות, השליט אינו שואב לגיטימציה מהיותו בעל כריזמה או מתוך תחושת שליחות, אלא בעיקר בשל היכולת שיש בידיו להעניק תגמולים ולהעניש.
את המונח "פטרימוניאליזם" טבע בתחילה מקס ובר ומשמעותו היא "נחלת אבות".
והוא עומד בניגוד ל, שכן מטרתו איננה יעילות של המנהל הציבורי ועובדי הממשלה אינם מקודמים על סמך כישוריהם, ניסיונם והכשרתם.
חוקרים - ובהם למשל פוקויאמה - מציינים שכיחות מוגברת של פטרימוניאליזם ברחבי העולם מאז תחילת המאה ה-21 ובמיוחד מאז שנות ה-2010, הן במדינות אוטוריטריות והן במדינות דמוקרטיות.
ריצ'רד פייפס מונה את בית תלמי המצרי ואת השושלת האטלידית של פרגמון כמונרכיות פטרימוניאליות מוקדמות, שתיהן מדינות שבאו בעקבות האימפריה של אלכסנדר הגדול .
פייפס טוען גם כי רוסיה בין המאה השתים עשרה למאה השבע עשרה, ועם שינויים מסוימים עד 1917, הייתה מערכת פטרימוניאלית.
יורם פרי מכנה את שיטת הממשל של טראמפ בכהונתו השנייה בארצות הברית רה-פטרימוניאליזם, כלומר חזרה לצורת השלטון שהייתה נהוגה לפני מאתיים שנה.
, סוציולוג פוליטי שולל את הטענה שהטראמפיזם הוא פאשיסטי ומאפיין אותו כ"פטרימוניאליזם נאו-בונפרטיסטי".
סר פטריק גדס היה מתכנן ערים וביולוג סקוטי, ידוע גם כהוגה חדשני בתכנון ערים ובחינוך.
תכנן את רחובות העיר תל אביב בראשית דרכה (תוכנית גדס), והיה שותף לתוכנית גדס-אשבי למתאר של ירושלים.
גדס למד בקולג' המלכותי של מכרות בלונדון תחת תומאס הנרי האקסלי בין 1874 ו-1877, אבל לא סיים אף תואר.
לאחר מכן הוא בילה את שנת 1877–1878 בתור דֶּמוֹנְסְטְרָטוֹר במחלקה לפיזיולוגיה באוניברסיטת קולג' בלונדון, שם פגש את צ'ארלס דרווין.
בזמן שהותו בלונדון, הוא הכיר את הפוזיטיביזם הקומטיאני, שהופץ על ידי ריצ'רד קונגריב, והמיר את דתו ל'דת האנושות'.
הוא נבחר כחבר באגודה הפוזיטיביסטית של לונדון.
מאוחר יותר הוא גידל את ילדיו לסגוד ל'אנושות' לפי מערכת האמונות הפוזיטיביסטית.
בהמשך התמנה למרצה בזואולוגיה באוניברסיטת אדינבורו מ-1880 עד 1888.
ב-1895 פרסם מהדורה של המגזין "The Evergreen", שכללה מאמרים על טבע, ביולוגיה ופואטיקה.
ב- 1888בגיל 34, מונה גדס לפרופ' מן המניין לבוטניקה באוניברסיטת דאנדי בסקוטלנד, שם כיהן 30 שנה, עד 1919.
ב1888פרסם יחד עם ג'ון ארתור תומאס את ספרם "The Evolution of Sex".
גדס הוא מאבות התכנון האורבני המודרני, המושתת על יסודות חקר החברה והפרט, הטופוגרפיה והאקלים.
בשנת 1904 פרסם את מסקנות מחקריו תחת השם "פיתוח העיר" ובהמשך ב-1911 ארגן תערוכה נודדת.
בשנת 1915 התפרסם ספרו "העיר והאבולוציה".
בגיל 65 פרש מהאוניברסיטה והוזמן להודו על מנת לעמוד בראש המגמה לסוציולוגיה ואזרחות באוניברסיטת מומבאי, שם כיהן כפרופ' מן המניין מ-1919 עד 1924
גדס השפיע ברעיונותיו על לואיס ממפורד, היסטוריון ומתכנן ערים אמריקאי.
היו להם שלושה ילדים: נורה, אלסדר וארתור.
במהלך ביקור בהודו בשנת 1917 אנה חלתה בטיפוס ומתה, מבלי לדעת שבנם אלסדר נהרג בפעולה בצרפת.
גדס קיבל תואר אבירות בשנת 1932 סמוך למותו במונפלייה בצרפת, באותה השנה.
נכדתו, אן גדס, נישאה לסטודנט ישראלי שלמד בסקוטלנד, בנימין שליט.
שאלת הלאום של ילדיהם הייתה נושאו של בג"ץ שליט.
בנימוקים להכרה בילדים כבני הלאום היהודי הובא גם פועלו של הסב, פטריק גדס.
פטריק גדס הושפע מתאורטיקנים חברתיים כמו הרברט ספנסר (1820–1903) והתאורטיקן הצרפתי פרדריק לה פלה (1806–1882) והרחיב רעיונות תאורטיים קודמים, שהובילו אותו לתפיסה של תכנון אזורי.
הוא אימץ את התאוריה של ספנסר שאפשר ליישם את רעיון האבולוציה הביולוגית כדי להסביר את התפתחותה של החברה, והשתמש בניתוח של פרדריך לה פליי (Le Play) על יחידות המפתח של החברה, שהיו לדעתו - בית, משפחה ועבודה.
בתאוריה של לה פלה המשפחה נתפסת כיחידה הביולוגית של החברה האנושית המרכזית שממנה מתפתחים כל הדברים האחרים.
גדס נשען על התאוריה של לה פלה בעניין חשיבות התלות בין האדם לסביבתו.
תפיסה עולם זו התפתחה באמצע המאה ה-19, בעקבות עבודתו של דרווין, והשפיעה על תחומי דעת והוגי דעות אחרים כמו וידאל דה לה בלאש בצרפת פרידריך ראצל בגרמניה שניסחו תאוריות אלה כבסיס לגאוגרפיה הרגיונלית.
הוגים מהתחומים השונים - סוציולוגיה, גאוגרפיה או כלכלה נגעו למעשה באותם משתנים הכרחיים לחברה של אותם ימים, שהייתה עדיין חברה כפרית עם מוקדי תעשייה כבדה בכמה אזורים.
הטיעון המרכזי של גדס היה שגאוגרפיה, כלכלת שוק ואנתרופולוגיה קשורים זו לזו, והניבו יחדיו הסברים חשובים.
כך התפתחה בסוציולוגיה גישה בין-תחומי לנושא הקשרים של האדם עם הסביבה הטבעית.
לדעת גדס הטכניקה הבסיסית בשדה מחקר זה, הוא הסקר האזורי, ושיפור התכנון העירוני כתוצר מעשי הראשי של הסקר.
הכתיבה של גדס מדגימה את השפעת הרעיונות האלה על התאוריות שלו על העיר.
הוא ראה את העיר כסדרה של מרקמים משותפים, שזורים אחד בשני.
הוא מתח ביקורת על נטייתה של החשיבה המדעית המודרנית להתמחות.
גדס כתב בשנת 1917 - כל אחד מהמומחים השונים נשאר מרוכז יותר מדי במומחיות המיוחדת שלו, וער מעט מדי לאלה של האחרים.
דברים אלה נבעו בין השאר מהשפעת הפילוסופיה ההודית ההוליסטית שגדס היה מודע לה.
הוא ראה את יופייה של הודו, ומגוון המבנים - מבתים פשוטים ועד ארמונות ומקדשי פאר כתוצר של התפיסה הכוללנית והראייה המורכבת ולא ההתמחותית של התרבות המערבית.
גדס פיתח תורה משלו על מבנה הידע ומהותו.
תורתו גרסה אחדות בין תחומי הידע השונים של מדעי הטבע והפילוסופיה ובין הידע והרגש.
רעיון מרכזי בתורתו הייתה ההפריה ההדדית בתחומי התרבות בין המערב למזרח: המזרח תרם רעיונות מופשטים ואילו המערב תרם את רוח המעשה את המדע והטכנולוגיה, את האידיבידואליזם, המחשבה האנליטית וכושר ההמצאה.
הוא העריך את מקומה של האינטואיציה בהכרת המציאות, ומכאן הגיעה להתקפתו על התפצלות הידע בתחומי המדע השונים.
על רקע פיתוח טכנולוגיות חדשות, התיעוש ועיור, גדס היה עד לתוצאות החברתיות המשמעותיות של תהליכים אלה.
התוצאות התבטאו בפשע, מחלות ועוני שהתפתחו כתוצאה מהמודרניזציה.
מנקודת המבט של גדס, מטרת התאוריה שלו היה למצוא שיווי משקל בין האנשים לסביבה כדי לשפר את תנאי החיים.
גדס דגל בסגנון של תכנון עירוני שקול למילוי צרכים אנושיים ראשוניים, תוך יישומו בבנייה קונבנציונלית ושמרנית.
זאת בניגוד לתוכניות הרואיות, שהיו פופולריות במאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים.
הוא המשיך להשתמש בגישה זו לאורך כל הקריירה שלו.
תכנון הערים של גדס, דגל באחדות המקצועות האקדמיים מחד (כסוציולוגיה, גאוגרפיה, ביאולוגיה ופילוסופיה), ובחשיבות התנאים המקומיים הייחודיים של כל עיר.
הייתה קרבה גדולה בין השקפותיו ובין השקפות בין דורו אבנעזר הווארד ממייסדי תנועת "עיר הגנים", בברטניה בעשור הראשון של המאה העשרים.
באותה תקופה, תנועה זו נתפסה כמתקדמת ביותר בתכנון ערים ורעיונותיה אומצו, עוד לפני מלחמת העולם הראשונה על ידי מתכנני ערים בגרמניה ובמקומות אחרים., כולל מנהיגי התנועה הציונית.
המתכננים האלה שאפו להקים קהילות מוגדרות במרחב פיזי שיהיה בו שפע של שטחי גנים ופארקים, וצפיפות מגורים נמוכה.
בשלב מוקדם מאוד בקריירה שלו הוכיח גדס את המעשיות של רעיונותיו וגישתו.
ב־1886 רכשו גדס ואשתו שורות של בתי מגורים צמודים, בג'יימס קורט, אדינבורו, והפכו אותן לבתי דירות עצמאיים.
באזור זה ובסביבותיו החל גדס בפרויקט של התחדשות עירונית - הריסת המבנים הגרועים, הרחבת החצרות ושיפור התאורה הטבעית וזרימת האוויר בבתים שנותרו.
גדס האמין כי גישה זו הייתה חסכונית יותר ואנושית יותר.
בדרך זו עבד גדס במודע נגד שיטת הבינוי החדש שהתבססה על הרס השכונות הישנות, ומתיחת רשת רחובות ישרים וניצבים - שנקראת "גרדירון" (כמו בערים האמריקאיות).
תוכנית רחובות שהייתה אופיינית לעיצוב קולוניאלי של העיר במאה ה-19: "המורשת של תוכניות הגרידרון חוזרת בהיסטוריה לפחות עד למחנות הרומיים (כמו במצדה).
הבסיס הרעיוני לתכנון רשת גרדירון כבסיס לעיצוב העירוני נשען על חמישה מאפיינים עיקריים: סדר ורגולציה, אוריינטציה בחלל, פשטות וקלות ניווט, מהירות הפריסה והתאמה לנסיבות.
גדס מתח ביקורת על המסורת הזאת בשל כישלונה לטפל בטווח הארוך בבעיות שהיא מתיימרת לפתור.
תוכניות בינוי מחדש אלה היו מותירות אחריהן שכונות שמירקמן נפגע ורבעים חדשים, שאף הם בתורם יהפכו לאזורי מגורים בעייתיים.
גדס דגל בסקר מקצועי סביבתי כהכרחי לתכנון עירוני: המוטו שלו היה "אבחון לפני הטיפול".
סקר כזה צריך לכלול, לכל הפחות, את תחומי הגאולוגיה, הגאוגרפיה, האקלים, החיים הכלכליים, ואת המוסדות החברתיים של העיר והאזור.
עבודתו המוקדמת של סקר העיר אדינבורו הפכה למודל לסקרים מאוחרים יותר.
הוא היה ביקורתי במיוחד על צורת התכנון צרת האופק, שהסתמכה על התכנון של קטע אחד בעיר ובחינת והתוצאה של השינוי באותו מקום.
תכנון מגזרי כזה, הזניח את "הרובע הסמוך ובנה ללא התייחסות לצרכים המקומיים או לפוטנציאלים".
גדס עודד במקום זאת לחקור ולשקול את "מערכת שלמה של התנאים הקיימים".
הוא הטיף ללמוד את המקום בכללותו, להבין איך הגיע למצבו, להכיר את יתרונותיו ואת חסרונותיו.
הוא קרא להתאים את התכנון כדי לענות על הרצונות והצרכים, הרעיונות והאידיאלים של המקום והאנשים הנוגעים בדבר.
זאת תוך הקטנה ככל האפשר של השינויים על מנת להגביר את הרווחה של האנשים בכל הרמות בדרך הצנועה ביותר.
עבודתו של גדס בשיפור שכונות העוני של אדינבורו הובילה להזמנתו של לורד פנטלנד (אז מושל מאדראס) לנסוע להודו כדי לייעץ לנושאים המתעוררים בתכנון עירוני, ובמיוחד כיצד לתווך בין שיפור צורכי הציבור תוך כיבוד הנורמות החברתיות הקיימות.
לשם כך הכין גדס תערוכה בנושא" תכנון ערים ועיירות ".
החומרים לתערוכה הראשונה נשלחו להודו על ספינה שטובעה ליד מדראס על ידי ספינה גרמנית.
אולם עד מהרה נאספו חומרים חדשים והתערוכה שהוכנה, הוצגה באולם הסנאט של אוניברסיטת מדראס ב-1915. האירוע היה סמוך לכינוס הקונגרס הלאומי ההודי ולורד פנטלנד קיווה שהתצוגה תדגים את היתרונות של השלטון הבריטי.
בין השנים 1915–1919 כתב גדס סדרה של "דוחות תכנון ערים ממצה" על לפחות שמונה עשר ערים הודיות.
אשר מבחר מהם כונס בקובץ "פטריק גדס בהודו" (1947).
באמצעות הדיווחים האלה, אפשר לראות כי גדס היה מודאג בצורך לתקן את העוולות של העבר על ידי ביצוע התערבויות ותוכניות בתוך המרקם העירוני.
התערבויות תוך התחשבות בהקשר המקומי והמסורתי כאשר מתעורר הצורך בפיתוח.
כתב על כך, לואיס ממפורד, בהקדמה לדו"חות שנאספו: רק מתכננים מעטים הראו אהדה רבה יותר מגדס בהתחשבות עם המנהגים הדתיים והחברתיים של תושבי הודו.
אבל איש לא היה יכול לכתוב בצורה בקורתית חריפה יותר על ניסיונו הפוליטי של מהאטמה גנדי לשמר את העבר על ידי חזרה לגלגל הטווייה.
חזרה שתגביר את העוני של ההמונים בהודו, שעה שנחוץ לה פיתוח רב תושייה של מיכון בחקלאות ובתעשייה.
עקרונותיו לתכנון ערים במומבאי מדגימים את השקפותיו על היחסים בין תהליכים חברתיים לבין צורה מרחבית.
כמו כן מדגימים את הקשרים האינטימיים והסיבתיים בין ההתפתחות החברתית של הפרט לבין הסביבה התרבותית והפיזית.
פיתוח עיר ראויה לגאווה אזרחית, לא חיקוי של ערים אירופאיות עם מערכת כבישים ופארקים הזמינים רק לעשירים.
שימור מבנים היסטוריים ומבנים בעלי משמעות דתית
קידום רווחה, בריאות ונוחות של כל התושבים, שימור החיים והאנרגיה האנושית המצויים בעיר.
בתכנון צריך להתחשב ברצון האנשים ואמונתם, תוך התייחסות לא רק למגוריהם אלא גם לצורכי עבודתם ושאר המשאלות שלהם לשיפור תנאי חייהם.
התאמה לתוכנית פיתוח מסודרת המתבצעת בשלבים, תוך דאגה לדרישות העתיד.
בטרם צאתו להודו התבקש על ידי ד"ר חיים ויצמן, נשיא ההנהלה הציונית, לבקר בירושלים כדי לסייע בתכנון האוניברסיטה העברית, על הר הצופים.
במקביל גדס הוזמן גם לתכנן את העיר ירושלים.
גדס גיבש את הבסיס הרעיוני והתאורתי של שתי ההצעות.
שתי התוכניות ביקשו ליצור קשר בין מתחם האוניברסיטה לבין העיר, ולהדגיש את דמותה המיוחדת של ירושלים כמרכז הרוחני של העם היהודי.
תוכניותיו של גדס מעוגנות הן בפילוסופיה הסינתטית שלו, ובהשקפתו על מבנה הדעת ועל האוניברסיטאות בכלל, והן לפרשנותו ליחסה של ההסתדרות הציונית העולמית לירושלים ולקשר שבין האוניברסיטה ובין העיר.
בפועל תוכניתו של גדס וחזונו לא מומשו, מאחר שלהסתדרות הציונית היו מטרות אחרות, שהצטמצמו בהקמת האוניברסיטה בלבד.
מרעיונו האדריכלי המקיף נותרו רק מספר בניינים שתכנן בעצמו בשיתוף עם פרנק מירס וחייקין וגם מקומם וצורתם שונו ועוותו בשל אי יכולתה של האוניברסיטה להתפתח בממדים שחזה.
לא מומש חזונו שעוצב בהשפעת חיים וויצמן, להפוך את האוניברסיטה למוקד התפתחות העיר - נהפוך הוא, ירושלים היהודית התפתחה מערבה.
למעשה נוצר ניכור בין האוניברסיטה העברית ובין העיר ירושלים, בניגוד לטכניון בחיפה שסביבו נבנו שכונות העיר היהודית.
בתחילת שנות העשרים המליץ דוד אידר, ממלא מקום יושב ראש ועד הצירים, בפני ד"ר ארתור רופין לשכור את שירותיו של גדס לצורך הכנת תוכנית האב של שכונת קריית שמואל החדשה בטבריה.
ברוך בן-טובים, נשיא חברת "אחוזת בית" בטבריה שיזמה את הקמת השכונה, פנה אליו וגדס נענה והחל בעבודה.
בהמשך הוא התבקש גם לתכנן מחדש את חמי טבריה.
לעבודה בטבריה צרף אליו גדס את האדריכל יהושע סלנט, ובשנת 1921 הגישו השניים ל"אחוזת בית" את התכנית להקמת שכונת הגנים החדשה בטבריה.
הם קבעו לצד הבתים גנים ציבוריים, בית מרחץ, בית חולים, בית ספר, שוק, מרכז מסחרי, מושב זקנים, בית יתומים, בריכת מים וגם בית מלון - מלון אליזבת.
בתוך פרק זמן קצר החלה האגודה למכור חלקות לבנייה ובתיה הראשונים של השכונה החלו לקום.
למלון הם הוסיפו קו מתאר של מבנה בעל כיפה המזכיר בצורתו את המלון שהוקם.
בשנת 1925, בגיל 71, הוזמן שנית לירושלים ובזכות יחסיו הטובים עם ההנהלה הציונית, הממשל הבריטי וראשי הקהילה הערבית בארץ נתבקש להגיש את המלצותיו לפיתוח אזור מסילת הברזל בין יפו ותל אביב.
במקביל הוזמן להכין תוכנית אב לתל אביב על ידי ראש העיר מאיר דיזנגוף, תוכנית לפיתוח צפונה של העיר אשר זכתה לכינוי "תוכנית גדס".
כאשר ניגשו לתכנן את העיר תל אביב, בתחילת שנות העשרים, הסתבר כי חלקה הבנוי עד לרחוב בוגרשוב לא ניתן לתכנון מחדש, ולכן גדס עיצב תוכניות בינוי לצפונה של העיר עד הירקון - שלא היה בנוי עדיין.
על פי תוכניתו עוצבו הכיכרות והכבישים הראשיים של העיר ביניהם ככר דיזנגוף עם הרחובות המתנקזים אליה.
רחובות ישרים תוכננו על השטח הצפוני: רחוב בן יהודה, הירקון, דיזנגוף, שדרות ח"ן, שדרות בן-גוריון ועוד.
אליהם תוכננו רחובות ניצבים החוצים את העיר לרוחבה ממזרח למערב.
התוכנית חוברה ב-1925, אבל אושרה רשמית רק ב-1929.
רעיונותיו של גדס היו בעלי תפוצה עולמית: המעריץ המפורסם ביותר שלו היה התאורטיקן העירוני האמריקני לואיס ממפורד, שטען כי "גדס היה הוגה דעות עולמי בפועל, דור שלם או יותר לפני שהדמוקרטיות המערביות נלחמו במלחמת עולם".
גדס השפיע גם על כמה מתכנני ערים בריטיים (בעיקר ריימונד אונווין ופרנק מירס), המדען החברתי ההודי ראדהאקאמאל מוקרג'י והאדריכל הקטלאני, סברייה דה מונטיאו (1873–1923), כמו גם הוגים רבים אחרים של המאה העשרים.
גדס התעניין מאוד במדע האקולוגיה, דגל בשימור הטבע והתנגד בתוקף לזיהום סביבתי, מה שהביא כמה היסטוריונים לטעון שהוא היה מבשר של הפוליטיקה הירוקה המודרנית.
חוקרים ממכון גדס למחקר עירוני באוניברסיטת דנדי , סקוטלנד, ממשיכים לפתח בגישת תכנון ערים ואזורים ונושאי של רווחה חברתית ונפשית בסביבה הבנויה.
בסוף 2015 הציגה האוניברסיטה תערוכה של עבודתו של גדס לציון מאה שנה לפרסום ספרו "ערים באבולוציה".
על שמו של פטריק גדס קרוי "מכון גדס למחקרים אורבניים" באוניברסיטת דנדי בסקוטלנד.
בתל אביב קרויה על שמו כיכר קטנה במפגש כביש איילון ודרך חיל השריון.
במקום נקבע שלט אבן צנוע המנציח את פועלו בתכנון העיר.
במגדל שלום מאיר בתל אביב ישנה תערוכת קבע בקומת הגלריה המציגה את עבודותיו וסיפור חייו.
פטריק "ביארד" יונאס אנדרסון (בשוודית: Patrik "Bjärred" Jonas Andersson; נולד ב-18 באוגוסט 1971 בבורגבי) הוא כדורגלן עבר שוודי.
גם אביו, רוי אנדרסון, ואחיו הצעיר דניאל אנדרסון שיחקו כדורגל מקצועני.
נכון לתחילת 2005, ערך פטריק אנדרסון 96 הופעות במדי נבחרת שוודיה, בהן כבש 3 שערים.
הוא זכה במקום השלישי במונדיאל 1994. הוא שיחק גם במדי הנבחרת שהגיע לחצי הגמר ביורו 1992. כמו כן שותף אנדרסון במדי הנבחרת במהלך טורניר יורו 2000 והוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2002.
אנדרסון התחיל את הקריירה שלו במועדון מקומי, ביארדס איי אף, ממנו קיבל גם את שם החיבה שלו.
ב-1989 הוא עבר למאלמה, קבוצה מהליגה הבכירה בשוודיה.
ב-1992 הוא נהפך לשחקן מקצועי כאשר עבר לשחק במדי בלקברן רוברס האנגלית, בה הוא נשאר עד 1993, לפני שעבר לתחנה הבאה בקריירה שלו, בורוסיה מנשנגלדבך הגרמנית.
ב-2001 עבר למועדון הפאר הספרדי ברצלונה ובילה שם שלוש עונות מרובות פציעות.
בעונת 2004 שב אנדרסון הביתה, לשחק במדי מאלמה, אחרי 10 שנים מחוץ לשוודיה.
הוא זכה פעמיים בתואר שחקן השנה בשוודיה, בשנים 1995 ו-2001.
אנדרסון היה בהרכב מאלמה בשני המשחקים בסיבוב המוקדמות השני של ליגת האלופות בעונת בהם שיחקה מאלמה נגד מכבי חיפה, שאותה גם הדיחה בסיכום שני המשחקים.
פטריק ברנוול ברונטה היה צייר ומשורר, הבן היחיד למשפחת ברונטה ואחיהן של הסופרות שרלוט ברונטה, אמילי ברונטה ואן ברונטה.
ברנוול ברונטה היה הרביעי מבין ששת ילדיהם של הכומר פטריק ברונטה ואשתו, מריה, ובנם היחיד.
ברנוול נולד בתורנטון (Thornton), ועבר עם משפחתו להאוורת' (Haworth, כפר צפון-מערבית לברדפורד) כשמונה אביו למשרת כהונה באזור ב-1821.
מבין ארבעת האחים שהגיעו לבגרות, נראה שלפחות בשנות נעוריו נחשב ברנוול בעיני הוריו למוכשר ביותר.
עת נשלחו ארבע מתוך חמש אחיותיו לפנימיית קוואן ברידג' (שתי האחיות הבוגרות, מריה ואליזבת', מתו במהלך לימודיהן שם) נשאר ברנוול בבית וחונך בידי אביו.
החינוך הקלאסי שהוקנה לו אמור היה לאפשר לו ללמוד, בהמשך חייו, באוקספורד או בקיימברידג'.
ככותב שיתף ברונטה פעולה עם אחיותיו לאורך ילדותם ונעוריהם, ויחד בדו סיפורים רבים.
רשימותיו ששרדו מלמדות ששיתוף הפעולה הקרוב ביותר היה בינו לבין אחותו שרלוט, שכתבו יחדיו אודות ארץ שכונתה 'אנגריה'.
בצעירותו למד ברנוול ברונטה ציור דיוקנאות בהאוורת', והשתכר כצייר בברדפורד בין השנים 1838 ו-1839. הדיוקן המפורסם ביותר שצייר הוא זה של שלוש אחיותיו.
(בדיוקן הופיע תחילה גם הוא עצמו, אך מאוחר מחק ברנוול את דמותו).
בשנת 1840 שימש מורה פרטי לבני משפחה שהתגוררה בברוטון-אין-פארנס.
הוא פוטר כעבור חצי שנה בלבד, אך בתקופת שהותו שם הספיק לתרגם חיבורים מאת הורטיוס.
לאחר מכן הועסק בתחנת הרכבת "לודנדן פוט", אך הועזב כעבור שנה בעקבות סכסוכים כספיים.
במרוצת השנים פיתח ברונטה שאיפות ספרותיות ופרסם שירה בעיתונות יורקשייר תחת שמות עט שונים.
בשנת 1843 שימש ברונטה מורה הפרטי במשפחת רובינסון מת'ורפ גרין.
במהלך תקופה זו כתב ברונטה לכמה מחבריו אודות אהבתו ללידיה רובינסון, אם המשפחה.
הוא פוטר בשנת 1845 מסיבות לא ברורות, אך נראה ששתיקתה של משפחת רובינסון בנוגע לסיבת פיטוריו והעובדה שלידיה רובינסון העבירה לו סכומי כסף דרך המשרתים, מצביעים על כך שבין ברונטה ורובינסון התפתח רומן, שהתגלה בשלב כלשהו על ידי בעלה.
ברונטה שב הביתה למשפחתו באחוזת האוורת'.
הוא היה אומלל לאחר הפרידה מרובינסון, אולם היא סירבה לחדש עמו את הקשר וברונטה פנה לטיפה המרה.
הוא היה לאלכוהוליסט, וככל הנראה התמכר גם ללאודאנום (תמצית אופיום).
התנהגותו הפכה בלתי צפויה ואף מסוכנת.
מכתביה של שרלוט מתקופה זו מלמדים שאחיה הכעיס אותה, אך אביו נהג כלפיו בסלחנות.
אף כי בתקופה זו החלו כתבי האחיות ברונטה לראות אור, ייתכן שברנוול כלל לא ידע על כך.
התמכרויותיו של ברנוול הקשו על הרופאים לזהות את השחפת בה חלה בשלביה הראשונים.
משפחתו לא הייתה מודעת לחומרת מצבו עד שהתמוטט מחוץ לאחוזה, ורופא מקומי איבחן אותו כחולה סופני.
לאחר זמן קצר קרס ומת בשעה שנשען על סבכת האח, על מנת להוכיח שביכולתו לעשות כן.
בדצמבר אותה שנה מתה אמילי ברונטה משחפת, ואחותה אן הלכה בעקבותיה בחודש מאי.
פטריק אוומויילה (גרמנית: Patrick Owomoyela; נולד ב-5 בנובמבר 1979 בהמבורג, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני-ניגרי חופשי.
ידוע במסירות הארוכות שלו וביכולת ההגנה.
לעיתים הוא משחק בעמדת הקשר הימני.
בעונת הצטרף אוומויילה לקבוצת לונבורגר מהבונדסליגה ג', ולאחר שלוש עונות שם עבר לקבוצת אוסנבריק.
במקביל לקריירת הכדורגל שיחק גם כדורסל בליגות הנמוכות של גרמניה, אך החליט להתמקד בכדורגל ופרש מכדורסל.
לאחר עונת אחת באוסנבריק הוא עבר לפדרבורן, וכעבור עונה נוספת הצטרף לארמיניה בילפלד מבונדסליגה ב', וסייע לה להעפיל לבונדסליגה ב-2004. בתחילת עונת עבר אוומויילה לורדר ברמן.
הוא היה המגן השמאלי הקבוע של הקבוצה עד עונת , בה הגיע קלמנס פריץ מבאייר לברקוזן.
אוומויילה אף זומן לסגל נבחרת גרמניה, אך בעקבות פציעה הפסיד את מקומו בהרכב הנבחרת ואת מקומו בהרכב הקבוצה לפריץ.
הוא החלים מהפציעה במרץ 2007, וחזר לשחק בתור מחליף.
בתחילת עונת עבר לבורוסיה דורטמונד ושיחק במועדון עד שנת 2013 .
אוומויילה היה מועמד לזימון לנבחרת ניגריה, אך סירב לזימון של התאחדות הכדורגל הניגרית, כיוון ששאף לשחק בנבחרת גרמניה.
הוא זומן לסגל הנבחרת על ידי יורגן קלינסמן לאחר יורו 2004 ולקראת מסע משחקים באסיה.
לעיתים משמש אוומויילה בתור פרשן כדורסל בטלוויזיה הגרמנית למשחקי ליגת ה-NBA.
ב-2007 השתתף אוומויילה בקמפיין נגד גזענות בכדורגל תחת הסיסמה "הגינות במגרשי הכדורגל".
הפרסומת הופיעה על גבי רכבות חשמליות ברחבי העיר ברמן.
דאפי הוא שחקן טלוויזיה אמריקני, שהופיע באופרות סבון וסדרות טלוויזיה מצליחות בארצות הברית.
דאפי ידוע בשל גילום דמותו של "בובי יואינג", אחיו הטוב של הנבל ג'יי אר יואינג, בסדרת הטלוויזיה המצליחה "דאלאס", ששודרה במשך ארבע עשרה עונות, משנת 1978 ועד שנת 1991, וזכתה להצלחה רבה.
לאחר ירידת הסדרה מהמסכים זכה דאפי להצלחה כפרנק למברט, האבא בסדרה "אבא חורג, אמא חורגת", קומדיית מצבים ששודרה בשנות ה-90 ברשת ABC.
דאפי נולד בעיירה טאונסנד במונטנה, ובנעוריו עברה משפחתו לסיאטל.
לאחר סיום בית הספר התיכון התקבל לתוכנית לימודי משחק של אוניברסיטת וושינגטון.
דאפי סיים את לימודי התואר הראשון בדרמה ב-1971. לאחר סיום הלימודים התפרנס מעבודה כמורה לדרמה.
בתקופה זו פגש באשתו, קרלין, שהציגה בפניו את הבודהיזם.
דאפי, שנולד כבן לדת הקתולית הפך לבודהיסט מאמין.
הוא נישא לקרלין ב-1974, ועבר לניו יורק שם ניסה להתפרנס כשחקן, אך נאלץ לעבוד בעבודות דחק שונות.
בשנת 1976 קיבל דאפי את תפקיד "מארק האריס" בסדרת הטלוויזיה "האיש מאטלנטיס"(אנ').
האריס הוא אדם חולה שכחה, המאמין כי הוא שריד לתרבות אטלנטיס הקדומה.
יש לו כוח על אנושי, והוא מסוגל לשחות לעומק רב ולשהות זמן רב מתחת למים, בין היתר בשל קרומי שחייה המצויים בין אצבעותיו.
הסדרה הורכבה מארבעה סרטי טלוויזיה באורך מלא, ושלושה עשר פרקים בני שעה שבאו בעקבותיה.
אך על אף התקוות הגדולות שתלו מפיקי הסדרה בהצלחתה, לא שרדה הסדרה מעבר לעונה אחת.
בשנת 1978 קיבל דאפי את תפקיד "בובי ג'יימס יואינג", האח הטוב למשפחת יואינג, משפחת אילי נפט מדאלאס שבטקסס, הנאבק באחיו הנבל, ג'יי אר יואינג, אותו גילם לארי הגמן.
לצדו של דאפי שיחקה ויקטוריה פרינסיפל בתפקיד פאמלה יואינג, אשתו היפהפייה של בובי, שמוצאה במשפחה היריבה, משפחת בארנס.
הסדרה דאלאס החלה את דרכה כמיני סדרה בת חמישה פרקים, אך הפכה לאופרת הסבון הראשונה שזכתה להצלחה בזמן צפיית השיא בארצות הברית, ושרדה ארבע עשרה עונות, עד לשנת 1991. בשנת 1985 חש דאפי כי אינו רוצה עוד להמשיך בצילומי הסדרה, וברצונו להמשיך בקריירת משחק עצמאית.
מפיקי הסדרה ביקשו מהתסריטאים לכתוב את "מותו", ודמותו של בובי יואינג נהרגה, והסדרה המשיכה בלעדיו.
בלי דמותו של בובי יואינג סבלה הסדרה מירידה באחוזי הצפייה, וגם קריירת המשחק אותה צפה דאפי לא התפתחה כפי שרצה.
בשנת 1986 שב לשחק בסדרה.
באחד מקווי העלילה המפוקפקים ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקנית, נפתחה עונת 1986 של "דאלאס" בפרק בו קמה אלמנתו של בובי, פאמלה, משנתה, ורואה את בובי מתקלח.
מסתבר כי כל העונה האחרונה, שבה בובי נחשב כמת, הייתה אך חלום של פאמלה.
הסדרה המשיכה לאחר תפנית מוזרה זו במשך חמש שנים, עד שירדה מהמסכים בשנת 1991. דאפי הופיע גם בסרטי ההמשך לסדרה - "דאלאס: שובו של ג'יי.
אר." בשנת 1996 ו"דאלאס: מלחמת בני יואינג", בשנת 1998. בשני הסרטים שימש דאפי אף כמפיק.
בתקופה בה שיחק ב"דאלאס" הופיע דאפי גם בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות כ"ספינת האהבה", "המלאכיות של צ'ארלי", והסדרה "נוטס לנדינג" שהייתה סדרת בת של "דאלאס" ומדי פעם הציגה דמויות מסדרת האם.
כן הופיע בסרט הטלוויזיה "אנולה גיי: האיש, המשימה, הפצצה האטומית" בו שיחק, בשנת 1980, את קולונל פול טיבטס, האיש שפיקד על המטוס "אנולה גיי" שהטיל את פצצת האטום הראשונה.
עם ירידת הסדרה "דאלאס" מהמסכים, החל דאפי בצילום קומדיית המצבים "אבא חורג, אמא חורגת", לצד הכוכבת הבלונדינית סוזאן סאמרס.
הסדרה שודרה בין השנים 1991 ל-1998 וזכתה להצלחה רבה.
בסדרה שיחק דאפי אלמן בשם פרנק למברט, הפוגש בגרושה מצודדת ונישא לה.
הסדרה יצרה מצבים קומיים המבוססים על מערכת היחסים בין הזוג ובין ילדיהם הרבים מנישואיהם הקודמים.
במהלך צילומי "דאלאס" ו"אבא חורג, אמא חורגת", שימש דאפי אף כבמאי.
ב"דאלאס" ביים 23 פרקים, וב"אבא חורג, אמא חורגת" - 39.
דאפי נוהג לתרום את קולו להופעות אורח בסרטי אנימציה כאיש משפחה, וכן הופיע בתפקידי אורח בסדרות כ"מגע של מלאכים", ובסרטי טלוויזיה.
בשנת 2006 הצטרף לצוות אופרת הסבון "היפים והאמיצים", אך עזב את צילומי הסדרה עוד באותה שנה.
בשנת 2008 החל להנחות תוכנית משחקים אינטראקטיבית בשם "בינגו אמריקה" בערוץ המשחקים האמריקני בכבלים "GSN".
ב-2010 הופיע בתפקיד קטן בסרט "רק לא את".
בשנת 2012 שב לגלם את בובי יואינג בסדרת ההמשך המחודשת של "דאלאס" (הנקראת באותו השם), לצד מספר שחקנים נוספים מהסדרה המקורית.
הסדרה בוטלה לאחר 3 עונות בשנת 2014.
בשנת 1983 זכה להצלחה בלתי צפויה במצעדי הפופ האירופים, כאשר ביצע דואט עם הזמרת הצרפתייה מיריי מאתיה, בשם "ביחד אנו חזקים" (Together We're Strong).
בשנת 1974 נישא דאפי בטקס בודהיסטי לקרלין רוסר, המבוגרת ממנו בעשר שנים.
הזוג קבע את מקום מגוריו בעיירה איגל פוינט באורגון, שם עסק דאפי בתחביביו - איסוף בובות עתיקות וספרי ילדים.
בשנת 1986 נרצחו הוריו של דאפי, טרנס ומארי דאפי, במהלך שוד בבר במונטנה, שהיה בבעלותם.
ילדיו, פדרייק וקונור, הופיעו בתפקידים זעירים בסדרה "דאלאס".
הדמות אותה גילם פדרייק דאפי בסדרה "דאלאס" נקראה "מארק האריס", כשמו של פטריק דאפי ב"איש מאטלנטיס".
אשתו של דאפי קרלין רוסר נפטרה ב-2017. בשנת 2020 הוא נכנס למערכת יחסים עם השחקנית לינדה פרל .
הוא מורה למתמטיקה, תאולוג והיסטוריון בהכשרתו.
רקע משפחתי, שנותיו הראשונות ולימודיו
האב פטריק דבואה נולד ב-26 ביוני 1955 בשאלון-סור-סון (Chalon-sur-Saône) שבחבל בורגון שבצרפת, כבן למשפחה של סוחרים וחי שם עד היום עם משפחתו.
בעת מלחמת העולם השנייה, סבו קלודיוס נפל בשבי הגרמנים ואחרי שלושה ניסיונות בריחה ממחנה השבויים נשלח כעונש לסטאלג 325, ביישוב רווה-רוסקה באוקראינה.
באזור זה, בדומה לאזורים רבים אחרים, הכובשים הגרמנים יישמו את מבצע ריינהרד להשמדה המונית של יהודים.
ביקורו של הנכד פטריק במקומות בהם שהה סבו באוקראינה הוליד את פעילותו העתידית לחשיפת קברים המוניים של היהודים שנרצחו שם.
בשנת 1977 סיים לימודי מתמטיקה באוניברסיטת דיז'ון ושהה שלושה חדשים במחיצתן של האם תרזה ונזירותיה בקולקטה.
לאחר מכן נסע ללמד מתמטיקה באפריקה, בתיכון של העיר דדוגו בבורקינה פאסו שנקראה אז וולטה עלית.
אף על פי שבנעוריו היה חילוני אגנוסטי, נמשך פטריק לאמונה הדתית בעקבות היכרותו עם מאמינים פרוטסטנטים.
לאחר שובו לצרפת התקבל לסמינר הגדול של החברה הפילנתרופית פראדו בעיר ליון מיסודו של הכומר מהמאה ה-19, אנטואן שברייה, שם הוסמך ככומר קתולי ב-29 ביוני 1986. לאחר מכן שימש ככומר ביישוב לה קרזו Le Creusot במחוז סון-אה-לואר.
במהלך לימודיו באוניברסיטה למד עברית וביקר מספר פעמים בישראל ובמכון יד ושם, כדי לדעת יותר על היהדות ועל השואה, והכיר מקרוב יהודים בעלי השקפות מגוונות - מרפורמים ועד חרדים.
לדבריו כך ייעץ לו הקרדינל דקורטרה: "לא לבחור אף פעם בין שני יהודים.
עשינו זאת יותר מדי בזמן המלחמה"
בצרפת למד נושאים קשורים ליהדות ולעם ישראל יחד עם הפסיכיאטר ד"ר שארל פאבר, ממנהיגי הקהילה היהודית בליון.
בשנת 1986 קיבל תואר שני בתאולוגיה באוניברסיטה הקתולית בליון.
בשנת 1991 פרסם את עבודת המאסטר שלו בהיסטוריה דתית באוניברסיטת ליון II על אודות זכרונותיו של אנטואן שברייה.