tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא משבחת את וויפ על כישוריו, ומציינת כי אף טייס לא הצליח להנחית את המטוס בשלום כאשר דימו את המצב בסימולטור.
בנוסף היא מציינת כי נמצאו שני בקבוקי וודקה ריקים בפח האשפה במטוס, אך לא הוגשו משקאות אלכוהוליים בטיסה.
היא ממשיכה ומציינת כי על פי דגימות הדם שנלקחו, לשני חברי צוות היה אלכוהול בדם, אך דגימה של אחד מהם בוטלה, והדגימה השנייה שייכת לטרינה, שעמה בילה וויפ בלילה שלפני הטיסה ואשר נהרגה בהתרסקות.
אלן שואלת את וויפ אם לדעתו טרינה שתתה את הבקבוקים, ובמקום לשקר הוא מחליט להגן על שמה של טרינה.
הוא מודה שהבקבוקים היו שלו, ואף מודה שהיה שיכור כאשר הטיס את המטוס וכן בעת השימוע עצמו.
13 חודשים לאחר מכן וויפ הוא אסיר, נקי מאלכוהול מזה שנה, המספר את סיפורו לקבוצת תמיכה של אסירים.
בסצנה האחרונה בסרט, בנו של וויפ מגיע לבקר אותו בכלא ומשוחח עמו על מאמר שעליו לכתוב כתנאי קבלה לקולג' בנושא "האדם המרתק ביותר, שמעולם לא פגשתי".
הבן מפנה אל וויפ את השאלה "מי אתה?", ובעת שמטוס חולף מעליהם וויפ אומר בתגובה: "זו שאלה טובה".
דנזל וושינגטון - ויליאם "וויפ" וויטאקר
דון צ'ידל - יו לאנג
ג'ון גודמן - הארלינג מאי
קלי ריילי - ניקול מייגן
ברוס גרינווד - צ'רלי אנדרסון
מליסה לאו - אלן בלוק
בריאן גראתי - קן איוונס
נדין ואלזקוז - קטרינה "טרינה" מרקוז
הטיית מידע הוא מונח מתחום האפידמיולוגיה שמתייחס להטיה כתוצאה משגיאות מדידה, תצפית או קטלוג.
ההטיה עשויה לנבוע, למשל, משיטת איסוף הנתונים.
הטיית מידע גורמת לסיווג שגוי לקבוצות שגוררת עמה טעויות בתוצאות הסופיות של המחקר.
גורמים שונים משפיעים על המידע המתקבל ומביאים להטיה.
הטיית מידע יכולה להתרחש כאשר המשמעות של קבלת המידע על נושאי המחקר לקויים לכן, הפלט של תוצאות איסוף המידע לגבי חשיפה ו/או מחלה הוא לא נכון.
לעיתים, בשיטות של איסוף נתונים חל אי-דיוק באיסוף הנתונים, הטעויות יכולות להיות בסיווג הנושאים ולכן, לגרום להטיית סיווג (Misclassification bias).
לדוגמה במחקר מקרה ביקורת, חלק מהאנשים שיש להם מחלה (מקרה), יסווגו כביקורת, וחלק ללא מחלה (ביקורת) יסווגו כמקרה, חלק מהתוצאות לדוגמה יגבילו את רגישות וספציפיות המבחן הדיאגנוסטי מעורב באספקת מידע לקויה מהמוסד הרפואי או רישומים אחרים.
אפשרות נוספת יכולה להיות בסיווג סטטוס החשיפה של האדם: אנו יכולים להאמין שהאדם נחשף כאשר זה לא היה המצב או שאנו יכולים להאמין שהאדם לא נחשף כשלמעשה התרחשה חשיפה.
אם נתוני החשיפה מבוססים על שאלונים, לדוגמה, נחקרים יכולים לא להיות מודעים לחשיפתם או בשוגג לחשוב שהחשיפה לא התרחשה.
אם בבירור החשיפה מתבססת על רישומים ישנים, הנתונים יכולים להיות לא מושלמים או לא מדויקים.
הטיות בשל תהליך בדיקה שונה בקבוצות המשוות עלול להביא לתוצאות מוטות.
למשל, שימוש במכשירי לחץ דם שונים בשתי הקבוצות המשוות, עלול להביא למידע מוטה.
גם תנאי בדיקה שונים (למשל רעש ואי נוחות בתנאי הבדיקה של קבוצה אחת) יכולים להביא להטיה במידע: למשל, אצל קבוצה הנמצאת בתנאים פחות טובים תיתכן מדידה של ערכי לחץ דם גבוהים יותר.
בדיקה אצל רופא עשויה להיות "מלחיצה" יותר מאשר בדיקה אצל אחות.
כדי למנוע הטיות כאלו, יש להקפיד על תנאים דומים בבדיקה של שתי הקבוצות.
רישום שונה של מידע על מחלות במעקב במחקרים המגדירים את קבוצות המחקר על פי רמת החשיפה לגורמי הסיכון, יביא להטיה בהשוואה בין הקבוצות.
שכן, ייתכן ויש סיבה הקשורה לעצם השייכות לקבוצה, שגורמת לשוני במידע.
נניח שבדקנו תרופה חדשה לעומת פלצבו, אם צורת המעקב והרישום של הקבוצה שנוטלת את התרופה תהיה שונה מקבוצת ההשוואה (פלצבו) אזי הנתונים יעידו על יותר תופעות לוואי, כלומר התרופה גורמת לתופעות לוואי מרובות לעומת קבוצת הפלצבו, רק משום שלא נרשמו תופעות הלוואי בקבוצת הפלצבו שהייתה במעקב פחות הדוק.
מניעת ההטיה מסוג כזה היא על ידי פרוטוקול אחיד של מחקר ומעקב בכל קבוצות המחקר, החוקרים והנבדקים לגבי טיב התרופות בכל קבוצה.
רישום שונה של מידע על גורמי סיכון במחקרים המגדירים את קבוצות המחקר על פי מצב החולי, יביא להטיה בהשוואה בין הקבוצות.
כך למשל, סביר שמידע על עישון יתקבל בפירוט רב יותר אצל חולי לב, לעומת בריאים.
על כן מחקר בתיקים רפואיים של חולי לב ובריאים עלול להיות מוטה: לחולים יירשם מצב העישון יותר מאשר אצל הבריאים.
ייתכן שמחקר כזה יצביע על קשר חזק מהנכון למעשה בין עישון ומחלת לב.
דרכי שאלה שונות גורמים לתשובות שונות אצל אותו נשאל.
פעמים רבות שאלות מובילות מפי המראיין יובילו להטיה, לכן ההטיה נקראת אפקט המראיין.
נובעת מחשיבה סלקטיבית של הנחקרים בחשופים ולא חשופים.
הטיה בשל זיכרון לקוי או דיווח שגוי יכולה לקרות במחקרים רטרוספקטיביים כאשר קבוצות המחקר שונות ברמת הזיכרון.
במחקר מעקב, שבו הוגדרו הקבוצות על פי רמת גורם הסיכון, ייתכן ורמת הדווח על מחלות תהיה שונה: אם נשווה מעשנים ולא מעשנים לגבי תחלואה המחלות ריאה, ייתכן המעשנים ינסו להמעיט בתופעות מתוך אשליה עצמית או בושה.
כדי למנוע הטיה כזו, יש צורך להסתמך על רישומים אובייקטיביים וממצאי מעבדה או הדמיה (לגבי שתי הקבוצות).
שיטה אחרת הנה למדוד סמנים ביולוגים: למשל, בדיקת ההצלחה באיזון סוכרת יכולה להסתמך על HbA1c שהוא המוגלובין מסוג אופייני לחולי סוכרת בדם, אשר רמתו מתאימה לרמות סוכר גבוהות בדם.
במחקר מקרה ביקורת שבו הוגדרו קבוצות המחקר על פי דרגת החולי ייתכן וחולים יזכרו יותר אירועים בעבר מבריאים: אמהות לילדים עם מומים מולדים נוטות לזכור אירועים במשך ההיריון יותר מאמהות לילדים בריאים, אשר להם החשיפה לגורמי סיכון פחות משמעותית.
בעיה בהגדרת תוצאה, ישנם מקרים שבהם הנשאלים אינם כשרים לענות על השאלות והם יוצרים את ההטיות, דוגמה: אבחנה של צירוזיס על רקע אלכוהול כי הבודק מוטה על ידי מידע שקיבל על הנבדק: אלכוהוליסט.
נשים למשל שלוקחות גלולות מבקרות לעיתים קרובות יותר אצל גינקולוג, לכן הן יותר במעקב ויש סיכוי רב יותר לברר כל תלונה שלה ולמצוא ממצאים של סרטן צוואר הרחם למשל.
כלומר מעקב רפואי צמוד, יגביר סיכוי לגילוי מחלה.
זה יגרום לסיווג לא נכון בגלל אלה שלא הולכים לבדיקות ואצלם עדיין לא התגלתה המחלה.
כלי המחקר-תוקף שאלון פנים מול פנים שונה מראיון טלפוני, כלומר איסוף המידע שונה בין הקבוצות יביא להטיה.
סוגי הטיה בסיווג (תוצאת ההטיה במידע)
תוצאות הסיווג הלא דיפרנציאלי מייצגות את איך קבלת המידע מקבוצת המחקר - הן מהמקרה והן מהביקורת או מהחשיפה ומאי-חשיפה אינה תלויה בסטטוס של הנחקרים: בין אם מדובר בקבוצת המקרה לבין אם מדובר בקבוצת הביקורת, כלומר זהה במקרים ובביקורות.
לכול כלי מדידה יש תוקף מסוים.
ההטיה נגרמת כתוצאה מכך שהיא לא זהה לחלוטין במקרים ובביקורות.
למשל ממוגרפיה-בעל רגישות וסגוליות מסוימת, כלומר תוקף מסוים.
במחקר בו עושים שימוש בהורמונים וסרטן שד, עושים זאת על ידי ביצוע הבדיקה כל שנה.
תהיה הטיה כי התוקף לא טוטלי אך היא דיפרנציאלית-תהיה זהה עבור אלו שלוקחות גלולות ואלה שלא, ההטיה מחלישה את חוזק הקשר.
קצב הסיווג שונה בקבוצות מחקר שונות.
הטיה שמידת הסיווג השגוי שונה בין קבוצות שונות של המחקר למשל הטיית זיכרון, דוגמה לכך היא אנשים שהיה להם סרטן בפרוסטטה יטו לדווח יותר על שימוש בסלולרי מאשר אנשים שלא היה להם סרטן, לכן תוקף השאלה עד כמה השתמשת בסלולרי יהיה שונה בין במקרים לביקורות.
או נשים שנוטלות גלולות, יש להן יותר ציסטות של השד, תוקף הממוגרפיה יהיה שונה בין הנשים שנוטלות גלולות לאלו שלא.
הטיסה לירח הוא הספר ה-16 בסדרת הקומיקס טינטין מאת הרז'ה.
רצועות הקומיקס של הספר הוצגו לראשונה בשנת 1956 בצבע.
הספר תורגם לעברית בשנת 1969 על ידי אריה חשביה.
טינטין וקפטן האדוק מגיעים לאחוזת מרלינספייק, שם מספר להם נסטור שלפני שלושה שבועות ביקר זר אצל פרופסור קלקולוס, ולאחר שעה ארוכה של דיבורים ארז הפרופ' את מזוודתו והלך עם הזר.
כעבור כמה דקות מגיע מברק מקלקולוס, המספר להם שהוא נמצא בסילדאביה והם מוזמנים להצטרף אליו.
טינטין, הקפטן ושלגי נוחתים בסילדאביה, שם מקבל את פניהם אדם המציג את עצמו כשליחו של קלקולוס ואומר להם לבוא אִתו.
הם נוסעים אתו ובדרך עוברים מחסומי צבאיים שונים, עד שמגיעים למתחם בו שוהה קלקולוס.
הפרופסור מראה להם את המתחם - מרכז "ספרודז" למחקר אטומי, מציג בפניהם את עוזרו האישי פרנק וולף ומספר להם כי הוא הוזמן למרכז כדי לעמוד בראש המחלקה האסטרונאוטית, תחום בו הוא מתמחה, ותוכניתו היא להנחית אדם על הירח.
הוא מסביר להם כי הזמין אותם כדי שיצטרפו לטיסתו לירח.
כמו כן הוא מציג בפניהם את מנהל המרכז, מר בקסטר.
למחרת מלווה פרנק וולף את טינטין, שלגי והאדוק לסיור.
הוא מראה להם את הכור האטומי, בו הופכים מטילי אורניום למטילי פלוטוניום, ואת הטיל, איקס-פלר-6, שקלקולוס מתכנן לשלוח לירח כדי לאסוף מידע חיוני לטיסתם.
בלילה חודר מטוס בלתי מזוהה לשטח האווירי של מרכז ספרודז, ומוריד שלושה צנחנים.
צנחן אחד נהרג ואילו שני האחרים לא נתפסו.
למחרת מגיעים צמד הבלשים תומסון ותומפסון למתחם.
טינטין מודיע למר בקסטר שברצונו להתאוורר בטיפוס על ההרים שסביב המרכז.
הוא מטפס על ההרים ומגיע אל אחד מפתחי האוורור של המתחם.
הוא ממתין ללילה, ואכן בלילה הוא רואה אדם בלתי מוכר, כנראה אחד הצנחנים, מקבל משהו מבעד לפתח האוורור.
הוא מאיים על הצנחן באקדח, אבל הצנחן השני שלא נראה יורה בו, והוא מאבד את ההכרה ומאושפז במרפאת המרכז.
למחרת, מגיע טינטין לטקס שיגור הטיל איקס-פלר-6. הטיל אמור להקיף את הירח ולחזור עם מידע חשוב.
הטיל משוגר ואכן מקיף את הירח, אך בחזרתו משתלטת עליו תחנת אלחוט בלתי מזוהה.
הטיל כמעט נפל לידיהם אך קאלקולוס, בעצתו של טינטין, פוצץ את הטיל.
נודע כי כעת לא יוכן עוד טיל ניסוי, הטיל הבא יהיה זה שיטיס את טינטין וידידיו לירח.
לאחר מספר שבועות, מכנס מר בקסטר את כל המשתתפים בטיסה ומודיע להם שההכנות הסתיימו, ובעוד שבוע בשעה 1:34 אחר חצות הם ימריאו לירח.
ביום המיועד יוצאים טינטין, שלגי, האדוק, קלקולוס ווולף לאזור השיגור ועולים לטיל.
הטיל ממריא בהצלחה, אך כל מי ששהה בטיל התעלף מלחץ האוויר שנוצר בהמראה.
אנשי ספרודז מנסים ללא הרף ליצור קשר עם הטיל, אולם ללא הועיל.
עלילת הספר ממשיכה בספר "החוקרים על הירח".
כבר בשנת 1947, בזמן שעבד על אסירי השמש, שקל הרז'ה את הרעיון של הרפתקה על הירח ורצה לכתוב את הספר מייד לאחר שיסיים את אסירי השמש, אך אשתו ז'רמיין וחברו הקרוב מרסל דאיי שכנעו אותו לסיים קודם את ארץ הזהב השחור, שהיה מצויר בחציו.
בניסיון לדייק בהיבטים המדעיים של הספר, התייעץ ארז'ה עם ידידו המדען ברנרד הוולמנס וקרא ספרים ומאמרים שונים על אסטרונאוטיקה.
כמו כן נעזר בתמונות ותרשימים של טילים, והתכתב בנושא עם הפיזיקאי אלכסנדר אננוף.
הוא שאף שהספר יהיה מציאותי ככל האפשר: "ללא חייזרים, ללא מפלצות, לא הפתעות."
את טיל הירח ביסס הרז'ה על עיצוב הרקטה V-2, אשר פותחה על ידי מדענים גרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוא קנה דגם של הרקטה ולקח אותו עימו לפריז, שם הראה את הדגם לאננוף ושאל אותו אם טיל הירח עשוי להיראות כך.
לאחר מכן, במהלך ציור הקומיקס, הוא ועוזריו נעזרו במודל זה כדי לשרטט את טיל הירח.
המורכבות והאורך של העלילה התישו את הרז'ה עד כדי כך שהסתכן בהתמוטטות עצבים, לכן החליט לקחת הפסקה של שמונה עשר חודשים.
הוא הסביר את היעדרותו במכתב שנשלח משווייץ בה שהה, וצירף ציור בו הוא מציג את עצמו עייף, שמוט בכורסה, וציוריו זרוקים על האדמה.
הטיסה לחלל (בתרגום חופשי מאנגלית: הכוכב האסור; באנגלית: Forbidden Planet) הוא סרט מדע בדיוני משנת 1956, בבימויו של פרד מ.
וילקוקס ובכיכובם של וולטר פידג'ן, אן פרנסיס ולזלי נילסן.
הסרט צולם באיסטמנקולור (Eastmancolor) וב-סינמסקופ, והוא נחשב לאחד מסרטי המדע הבדיוני הטובים ביותר של שנות החמישים, ולאחת מאבני הדרך של הקולנוע המדע הבדיוני העכשווי.
הדמויות והתפאורה עוצבו בהשראת "הסערה" של שייקספיר, והעלילה של הסרט כוללת אנלוגיה מסוימת לזו של המחזה, מה שגרם לרבים לראות בסרט עיבוד רופף של המחזה.
הסרט היה חלוצי במספר היבטים של קולנוע מדע בדיוני.
סרט זה היה הראשון שהציג בני-אדם נעים במהירות הגבוהה ממהירות האור בספינת חלל שיצרו בעצמם.
סרט זה היה הראשון שכל עלילתו מתרחשת על כוכב לכת שנמצא בחלל בין-כוכבי, הרחק מכדור הארץ.
דמותו של רובי הרובוט היא אחת מהדמויות הקולנועיות הראשונות של רובוט שאיננו אלא "פחית על גלגלים".
דמותו מפגינה אישיות מובחנת והיא דמות משנה אינטגרלית לעלילת הסרט.
מחוץ לז'אנר המדע הבדיוני, סרט זה נחשב לפורץ דרך בכך שהוא הראשון, מכל ז'אנר שהוא, שהשתמש במוזיקה אלקטרונית, ובה בלבד, עבור הפסקול שלו, שהולחן על ידי ביבי ולואי בארון.
הסרט כולל מספר אפקטים מיוחדים שזיכו אותו במועמדות לפרס האוסקר על האפקטים הטובים ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-29. בשנת 2013, הסרט הוכנס אל ארכיון הסרטים הלאומי של ספריית הקונגרס של ארצות הברית, לאחר שנמצא בעל "חשיבות תרבותית, היסטורית או אסתטית".
טוני מגיסטרלה מתאר את הסרט כאחת הדוגמאות הטובות ביותר לז'אנר הטכנו-אימה המוקדם.
לאחר מסע בחלל שנמשך שנה, קומנדר ג'ון ג'יי אדמס (לזלי נילסן), מפקד ה-C-57D, יוצר קשר עם ד"ר אדוארד מורביוס (וולטר פידג'ן), אחד מדעני המשלחת המקורית, אשר מזהיר אותו שיתרחק, אבל מסרב לתת כל סיבה מעבר לכך שהוא אינו יכול להבטיח את שלומם.
מיד עם נחיתתם, הצוות פוגש ברובי הרובוט, אשר לוקח את אדמס, יחד עם הקצין הראשון שלו, לוטננט ג'רי פארמן (ג'ק קלי), ולוטננט דוק אוסטרואו (וורן סטיבנס), לביתו של מורביוס.
מורביוס מסביר כי כשנה לאחר הגעתה של המשלחת, כוח בלתי-ידוע השמיד כמעט את כל חברי המשלחת, ואידה את "בלרופון", ספינת החלל שלהם.
רק הוא, אשתו (שלימים נפטרה) ובתם התינוקת אלטירה (אן פרנסס) שרדו את המתקפה.
מורביוס חושש כי גורל דומה צפוי גם לצוות של ה-C-57D והוא מציע לעזור להם להתכונן לשוב הביתה, אך אדמס מסרב ואומר שעליו להמתין להוראות נוספות מכדור הארץ.
למחרת, אדמס מוצא את פארמן מנסה לפתות את אלטיירה; אדמס הזועם נוזף בפארמן ומותח ביקורת על התנהגותה של אלטירה, ובפרט - לבושה החושפני מדי, לטעמו.
אלטירה מדווחת על המקרה למורביוס וטוענת שהיא לא רוצה לראות שוב את אדמס (אם כי בהמשך היא לובשת בגדים שמרניים יותר, על מנת לפייס אותו).
באותו לילה, אותו גורם לא נראה שתקף את המשלחת בעבר חוזר, ומחבל בציוד שעל סיפון הספינה של אדמס, אשר מחליט יחד עם אוסטרו כי למחרת הבוקר יתעמתו על כך עם מורביוס.
בעודם ממתינים, אדמס יוצא לדבר עם אלטירה, מתנצל בפניה על התנהגותו, והשניים מתנשקים.
לפתע, הם מותקפים על ידי נמר, חיית המחמד של אלטירה, ואדמס יורה בו.
כאשר מורביוס מופיע, אדמס ואוסטרואו מגלים שהוא עוסק במחקר של הקרל - גזע חייזרים מתקדם שנספה כ-200 אלף שנים קודם לכן.
מורביוס מציג בפניהם טכנולוגיה המסוגלת לשפר את היכולת האינטלקטואלית של בני-אדם.
כאשר מורביוס השתמש בו לראשונה, הוא בקושי שרד, אך יכולותיו השכליות הוכפלו.
מורביוס לוקח אותם לסיור במתחם מכונות תת-קרקעי ענקי, שנבנה על ידי הקרל אך עדיין מתפקד, כשהוא מונע על ידי אלפי כורים תרמו-גרעיניים, הפועלים במקביל.
אדמס דורש ממורביוס שישתף את תגליותיו עם תושבי כדור הארץ.
מורביוס דוחה את בקשתו, כשהוא קובע כי "האנושות עדיין לא מוכנה לקבל כוח כה בלתי מוגבל".
אדמס מורה לצוות שלו להקים שדה כוח מסביב לספינת החלל שלהם, על מנת למנוע מעשי נוספים.
מאמציהם נכשלים, והפורץ הבלתי נראה חוזר ורוצח את המהנדס הראשי קווין (ריצ'רד אנדרסון).
מורביוס שב ומזהיר את אדמס מפני תקיפות קטלניות נוספות, בדומו למה שקרה עם ה-"בלרופון".
באותו לילה, היצור הבלתי נראה חוזר.
לכלי הנשק של הספינה שמופעלים עליו אין כל השפעה, והיצור הורג את פארמן ושני אנשי צוות נוספים.
מורביוס, שישן באותה העת, מתעורר למשמע צעקותיה של אלטירה; באותו הרגע היצור נעלם.
מאוחר יותר, בעוד אדמס מנסה לשכנע את אלטיירה לעזוב, אוסטרוב מתגנב ומשתמש בטכנולוגיה של הקרל.
הוא נפצע אנושות, ובמילותיו האחרונות אומר לאדמס כי המכונה נבנתה על מנת לאפשר לקרל ליצור כל דבר באמצעות מחשבתם בלבד.
עם זאת, הוא אומר שהקרל שכחו דבר אחד: "מפלצות האיד".
הרצונות התת-מודעיים שלהם, שהוענק להם חופשי וכוח בלתי מוגבלים על ידי המכונה, הביאו להכחדתם המהירה.
אדמס טוען שתודעתו של מורביוס יצרה את היצור שהשמיד את "בלרופון" ותקף את צוותו; מורביוס מסרב להאמין לו.
אחרי שאלטירה מספרת למורביוס שהיא מתכוונת לעזוב עם אדמס, רובי מזהה את היצור שמתקרב.
מורביוס מצווה על הרובוט להרוג אותו, אך רובי יודע שזוהי יצירה של התודעה המודעת של מורביוס ומכבה את עצמו במקום לפגוע בו ולעצור אותו.
המפלצת חודרת אל המעבדה של הקרל בה אדמס, אלטירה ומורביוס מצאו מקלט.
מורביוס סוף-סוף מקבל את האמת.
הוא מתעמת עם היצור, אך נפצע אנושות כתוצאה מההתקפה הנובעת מהעימות; מפלצת האיד נעלמת.
לפני שמורביוס מת, הוא גורם לאדמס להפעיל מערכת להשמדה עצמית של כוכב הלכת כולו.
אדמס, אלטירה, רובי והצוות ששרדו נמלטים אל החלל העמוק וצופים בהרס של אלטייר VI.
לאחר מכן אדמס מנחם את אלטיירה באומרו שהטרגדיה הזו תשמש תזכורת לכך ש-" ...
אנחנו, בסופו של דבר, לא אלוהים".
ספינת החלל עוזבת, בדרכה חזרה לכדור הארץ.
שם השחקן/ית שם הדמות הערות וולטר פידג'ן ד"ר אדוארד מורביוס אן פרנסס אלטירה מורביוס בתו של ד"ר מורביוס לזלי נילסן קומנדר ג'ון ג'יי.
במקור, אירווינג בלוק ואלן אדלר כתבו את התסריט בשנת 1952, ואז נקרא הסרט "פלנטה קטלנית" (Fatal Planet).
טיוטה מאוחרת יותר של התסריט נכתבה על ידי סיריל הום ששינה את שם הסרט ל-"הטיסה לחלל" (Forbidden Planet) משום שחשב שעם שם זה הסרט יהיה רווחי יותר בקופות הכרטיסים.
סיפורם של בלוק ואדלר התרחש בשנת 1976 על כוכב הלכת מרקורי.
משלחת מכדור הארץ בראשות ג'ון גרנט נשלחת לכוכב הלכת כדי להחזיר את ד"ר אדמס ובתו דוריאן, שהיו תקועים שם כבר עשרים שנה.
מכאן והלאה, עלילתו דומה בערך לזו של הסרט כפי שהושלם, אם כי גרנט מצליח להציל את אדמס וגם את בתו ולהימלט מהמפלצת הבלתי נראית שעוקבת אחריהם.
התפאורה עבור הסרט נבנתה באולפני מטרו גולדווין מאייר (MGM) שבקולבר סיטי שבמחוז לוס אנג'לס, קליפורניה; עיצוב התפאורה בוצע על ידי סדריק ג'יבונס וארתור לונרגן.
הסרט כולו צולם בצילום פנים, כאשר כל סצנות החוץ על פני כוכב הלכת Altair IV צולמו תוך שימוש בטכניקות קולנועיות שונות, בהן בתפאורות, אפקטים חזותיים ועוד.
דגם בגודל מלא של ספינת החלל נבנה, גודלו כ-3/4 מהגודל של ספינת החלל "האמיתית", על מנת לדמות את רוחבה המלא - כ-50 מטרים.
את הדגם הקיפה ציקלורמה ענקית, עליה מצויר הנוף המדברי של כוכב הלכת הבדיוני אלטאיר IV; סט הצילומים הזה תפס את כל המקום הפנוי שהיה זמין באולפני קולבר סיטי.
שלב הצילומים העיקרי של הסרט החל ב-18 באפריל ונמשך עד לסוף מאי 1955.
בעלות של כ-125 אלף דולר, רובי הרובוט היה יקר מאוד בשביל אביזר קולנוע לתקופתו; הוא ייצג כמעט 7% מתקציב הסרט הכולל שעמד על סך של 1.9 מיליון דולר, ושווה ערך לפחות למיליון דולר, בדולרים של שנת 2017. ספינת החלל נבנתה במיוחד עבור סרט זה.
רובי שיחק גם בסרט המדע הבדיוני "הילד הבלתי נראה" (1957) ובהמשך הופיע במספר סדרות טלוויזיה ובסרטים רבים.
קטעי ההנפשה שבסרט, בפרט במיוחד ההתקפה של מפלצת האיד, נוצרו על ידי האנימטור הוותיק ג'ושוע מידור, אשר הושאל לאולפני MGM מאולפני ההנפשה של וולט דיסני.
במהדות DVD של הסרט, נחשף כי ליצור היה זקן צרפתי קטן, מה שמרמז על קשר בינו לבין ד"ר מורביוס, הדמות היחידה בסרט עם זקן צרפתי.
באופן יוצא דופן, הסצנה שבה מפלצת האיד נחשפת לבסוף, במהלך מתקפתה על ספינת כדור הארץ, לא נוצרה באמצעות טכניקת הנפשה מסורתית מקובלת שנקראת "cel".
במקום זאת, מידור פשוט צייר כל פריים של הסיקוונס בעיפרון שחור על גבי נייר פלסטיק שקוף.
הקרנת בכורה עולמית של הסרט נערכה בשארלוט, קרוליינה הצפונית, במסגרת ועידת מדע בדיוני שהתקיימה ב-3–4 במרץ 1956, ולאחר מכן הסרט עלה לאקרנים בלמעלה ממאה ערים שונות ברחבי ארצות הברית ב-23 במרץ בסינמסקופ ובחלק מהאולמות בסטריאו.
בוזלי קראות'ר מהניו יורק טיימס כתב כי רואים שכל מי שעבד על הסרט הזה בהחלט "נהנה מזה.
ואם אתה אוהב הומור מטורף, אתה תהנה מהסרט הזה גם כן".
בוראייטי נכתב: "גאדג'טים דמיוניים למכביר, בתוספת שפע של מתח וים, הופכים את הפקת ניקולס נייפק למובילה בקטגוריית [סרטי] מסעות החלל".
c במגזין הניו יורקי Harrison's Reports כינו את הסרט "מוזר, אך מרתק ומרגש", עם הפקה "בעלת דמיון רב".
שויר מהלוס אנג'לס טיימס כתב כי הסרט היה "יותר מ[סתם] סרט מדע בדיוני [כלשהו], עם דגש על ה'בדיוני'; זהו סרט מחושב מאוד, וההפקה ש-MGM העניקה לו מעניקה רוחב וממד חדש לביטוי השחוק הזה, 'לא מהעולם הזה'".
ג'ון מקארטן מההניו יורקר ינה את הסרט "פרודיה נעימה על כל שסרטי [מדע בדיוני] הציגו [מזה שנים] על המתרחש בכוכבי הלכת השכנים [שלנו] אי שם בחלל".
בירחון הבריטי The Monthly Film Bulletin שיבחו את הסרט כ"פנטזיית חלל מעמיקה ומהנה", והוסיפו כי "הטון של הסרט משלב אדיבות ונאיביות עם תחכום, וניגש אל הגיבורות הפלנטריות שלו עם תפישה עליזה לאבסורד שלהן שעדיין מאפשרת רגע אחד או שניים באמת מוזרים ומרגשים, כמו ההתקדמות הראשונה של המפלצת על החללית".
על פי רשומות MGM, בעת צאתו המקורית של הסרט לאקרנים הוא הכניס 1,530,000 $ בארצות הברית ובקנדה ועוד 1,235,000 $ בשאר העולם, וכתוצאה מכך הסרט הרוויח 210,000 $.
הסרט יצא מחדש להקרנה בתי הקולנוע במהלך שנת 1972 כאחד ממיזם "Kiddie Matinee" של MGM; במהדורה זו נחתכו כשש דקות מתוך הסרט, כדי להבטיח שהוא מקבל דירוג "G" מטעם איגוד הקולנוע של אמריקה.
במהדורות מאוחרות יותר של הסרט יש לו דירוג "G", אם כי כולן הן הגרסה המקורית.
הסרט היה מועמד להיכנס לרשימת מאה שנים...
עשרת הגדולים של מכון הסרטים האמריקאי בקטגוריית "10 סרטי המדע הבדיוני".
לחן הסרט היה מועמד להיכנס לרשימת "מאה שנים...
הסרט יצא לראשונה בשנת 1982 בקלטת וידאו VHS ובהמשך גם בלייזרדיסק; שנים מאוחר יותר, בשנת 1996, הסרט יצא שוב ב-VHS ובלייזרדיסק, אך הפעם במסך רחב, לציון 40 שנה לסרט.
בהמשך, יצאה מהדורה מיוחדת של לייזרדיסק שבה הסרט נראה בסינמסקופ (יחס רוחב המסך המקורי).
האחים וורנר (שרכשו את MGM) הוציאו את הסרט על DVD בשנת 1999. מהדורה זו כללה את שני גודלי המסך השונים על גבי דיסק אחד.
לציון 50 שנה לסרט, מהדורת אספנים מיוחדת יצאה ב-28 בנובמבר 2006, בארגז מתכת אדום גדול במיוחד, תוך שימוש בכרזת הסרט המקורית עבור עטיפתו החיצונית של המארז.
הן פורמט DVD והן פורמט HD DVD היו כלולים במהדורה מפוארת זו.
פרט לסרט הטיסה לחלל, כלל המארז גם את הסרט "The Invisible Boy", הפרק "Robot Client" של סדרת הטלוויזיה "The Thin Man" (בשניהם השתתף רובי הרובוט) וסרט תיעודי בשם "Watch the Skies!: Science Fiction, The 1950s and Us".
עוד נכלל במארז העתק של רובי הרובוט בגובה 8 ס"מ.
בעקבות זאת יצאה גם מהדורה סטנדרטית בפורמט DVD של הסרט, לציון 50 שנה.
שתי מהדורות אלו נוצרו על ידי טכנאי MGM-האחים וורנר שביצעו שיחזור דיגיטלי של הסרט המקורי.
מהדורת Blu-ray יצאה ב-7 בספטמבר 2010.
זמן קצר לפני שהסרט עלה לאקרנים לראשונה, יצא לאור רומן המבוסס על הסרט; תחילה בכריכה קשה, ואחר כך בכריכה רכה.
הספר נכתב על ידי וו.
ג'יי סטיוארט (שם בדוי של הסופר פיליפ מקדונלד), והוא מתאר את העלילה בסדרת פרקים בגוף ראשון מאת ד"ר אוסטרו, קומנדר אדמס וד"ר מורביוס.
הרומן מעמיק עוד יותר בתעלומות היעלמותם של הקרל, ומערכת היחסים של מורביוס איתם.
ברומן נחשף כיצד מורביוס נחשף שוב ושוב לטכנולוגיה של הקרל, אשר (כפי שנרמז בסרט) מגבירה את יכולותיו המוחיות הרבה מעבר לאינטליגנציה האנושית הרגילה.
עם זאת, טבעו האנושי והלא מושלם של מורביוס עדיין נשמר, עד כדי כך שהוא לוקה בהיבריס וחש בוז כלפי האנושות.
אי-ההכרה שלו במגבלותיו הפרימיטיביות הבסיסיות מתגלה כסיבה לנפילתו של מורביוס, כפי שקרה קודם לכן לגזע הקרל שנכחד.
הרומן כולל גם מספר אלמנטים שלא הופיעו כלל בסרט: ראשית, ערב אחד אדמס, פרמן ואוסטרוב מתצפתים בסתר על ביתו של מורביוס, אך אינם רואים או שומעים דבר.
כשהם עוזבים הם הורגים בטעות קוף - אחת מחיות המחמד של אלטירה.
כאשר ד"ר אוסטרוב מנתח בהמשך את החיה המתה הוא מגלה כי המבנה הפנימי שלה מונע ממנה להיות בחיים במובן הביולוגי הרגיל.
הנמר, הצבי והקופים הם כולם יצירות שיצר ד"ר מורביוס כמוחו להיות חיות מחמד לבתו, שרק צורתן החיצונית דומה לבעלי החיים שעל כדור הארץ.
הרומן גם שונה במקצת מהסרט בכך שהוא לא מקשר ישירות בין המכונה הגדולה לבין בריאת בעלי החיים או המפלצת; במקום זאת, רק מייחס אותם ליכולותיו המנטליות של מורביוס.
ההרס העצמי של הקרל יכול להתפרש על ידי הקורא כעונש קוסמי על שימוש לא נכון בכוחו של אלוהים, שיוצר חיים.
זו הסיבה שבסופו של הסרט, קומנדר אדמס אומר לאלטאירה: "...
אחרי הכל, אנחנו לא אלוהים".
הרומן מסתיים עם הבחנה דומה.
ביבי ולואי בארון הלחינו את המוזיקה האלקטרונית החדשנית המהווה פסקול הסרט, אשר כונתה בכתוביות הסרט כ-"טונאליות אלקטרונית", בין השאר כדי לחמוק מהתשלומים המקובלים של איגודי תעשיית הקולנוע והמוזיקה.
דור שרי , מפיק ב-MGM, סיפר כי גילה את הזוג לגמרי במקרה במועדון לילה ביטניקי בגריניץ' וילג' בעת ביקור משפחתי בניו יורק לקראת חג המולד; הוא שכר אותם במקום כדי להלחין את המוזיקה של הסרט.
בהשראת רעיונות ופרוצדורות מהספר "Cybernetics: Or Control and Communication in the Animal and the Machine" (1948) מאת המתמטיקאי ומהנדס החשמל נורברט וינר, לואי בארון בנה מעגלים אלקטרוניים משלו ששימשו ליצירת כל "הצלצולים, הצפצופים, הזמזומים, היבבות, הפעימות והחריקות ".מרבית הצלילים הללו נוצרו באמצעות רכיב אלקטרוני המכונה "ring modulator".
לאחר הקלטת הצלילים הבסיסיים, הבארונים עוד תמרנו את הצלילים על ידי הוספת אפקטים אחרים, כגון הדהוד ועיכוב, והיפוך או שינוי מהירויות צלילים מסוימים.
מכיוון שביבי ולואי בארון לא היו חברים באף איגוד מקצועי של מוזיקאים, עבודתם לא הייתה יכולה להיות מועמדת לפרס אוסקר, בקטגוריית "הפסקול המקורי הטוב ביותר" או בקטגוריית "אפקטים קוליים".
MGM סירבה לפרסם אלבום פסקול בעת צאתו של הסרט לאקרנים.
בסופו של דבר, ביבי ולואי בארון הוציאו להפצה את הפסקול שהלחינו, על גבי תקליט בשנת 1976 לציון 20 שנה לסרט.
האלבום הופק תחת לייבל משלהם, Planet Records (מאוחר יותר שונה השם ל-Small Planet Records).
האלבום הושק בפסטיבל הבינלאומי למדע בדיוני ה-34 שהתקיים בקנזס סיטי, מיזורי במהלך סוף השבוע של יום העבודה בשנת 1976, כחלק מחגיגות 20 שנה לסרט; הזוג נכח באירוע לצורך קידום האלבום, והם חתמו על כל העותקים שנמכרו בכנס.
עשור לאחר מכן, בשנת 1986, פסקול הסרט יצא בפורמט CD לרגל 30 שנה לסרט, במהדורה שכללה חוברת צבעונית בת שישה עמודים ובה תמונות מהסרט, בתוספת תווים של המלחינים, בבי ולואי בארון וביל מאלון.
מחווה לפסקול הסרט הוצגה בשידור חי בקונצרט של ג'ק דיינג'רס.
הקלטה זו זמינה על גבי הדיסק הראשון של האלבום הכפול "Forbidden Planet Explored".
את התלבושות שלבשה אן פרנסיס עיצבה הלן רוז.
בשל חצאיות המיני הקצרות שלה - הסרט נאסר להקרנה בספרד; הסרט לא הוצג במדינה זו עד לשנת 1967. שאר התלבושות עוצבו על ידי וולטר פלונקט.
רובי הרובוט הופעל על ידי הפעלולן הזעיר פרנקי דארו.
הוא פוטר זמן קצר לאחר תחילת הצילומים, לאחר שבאחד מימי הצילומים הוא שתה 5 מרטיני לארוחת צהריים, זמן קצר לפני הצילומים.
הוא כמעט נפל כשניסה ללכת בעודו בתוך התחפושת היקרה של הרובוט.
בסוף ספטמבר 2015 הוצעו למכירה פומבית מספר תלבושות ואביזרים שבהם נעשה שימוש במהלך הצילומים, בהם: התחפושת של "מורביוס" אותה לבש וולטר פידג'ן, רובה, אקדח ופסל מקורי של המעצבת סשה ברוסטום שנראה מחוץ לביתו של מורביוס.
עוד הוצעו למכירה כרזות פרסום מקוריות של הסרט.
ב-2 בנובמבר 2017 הוצע למכירה רובי הרובוט המקורי, והוא נמכר בסופו של דבר תמורת 5.3 מיליון דולר.
מכירה זו קבעה שיא של הכנסות ממכירה פומבית עבור חברת TCM-Bonhams, כאשר עקפה את פסל הנץ ממלטה שנמכר תמורת 4 מיליון דולר בשנת 2013, והפכה לאביזר הקולנועי היקר ביותר שנמכר אי פעם במכירה פומבית.
עיבוד של הסרט לתסכית רדיו אוסטרלי עשה שימוש במוזיקה האלקטרונית המקורית של הסרט, ובביצוע שחקנים מקומיים שודר ביוני 1959 במסגרת תוכנית הרדיו "The Caltex Radio Theatre".
בספר "הטומינוקרים" של סטיבן קינג, Altair-4 מכונה לעיתים קרובות כוכב הבית של גזע החייזרים הטומינוקרים.
בביוגרפיה של יוצר "מסע בין כוכבים" ג'ין רודנברי, רודנברי מציין כי הטיסה לחלל היה אחד ההשראות שלו לסדרה.
בשנת 1975, אלמנטים שנראים בפרק "Planet of Evil" (פרק בארבעה חלקים של העונה ה-13 של סדרת הטלוויזיה "דוקטור הו") מבוססים במודע על הסרט משנת 1956.
ברומן "Strata" מאת טרי פראצ'ט הדמויות הראשיות נתקעות על עולם הדיסק שמונע לחלוטין על ידי מכונות.
קרוב לסוף הספר, ישנה התייחסות מפורשת לסרט.
הסרט הטיסה לחלל והכוכבת אן פרנסיס, יחד עם עשרה סרטי מדע בדיוני קלאסיים אחרים, מוזכרים ב-"Science Fiction/Double Feature" - שיר הפתיחה של המחזמר משנת 1973 "מופע האימים של רוקי" ובעיבודו הקולנועי משנת 1975 "מופע הקולנוע של רוקי".
המחזמר הבריטי "בחזרה אל הפלנטה האסורה" נכתב בהשראת הסרט של MGM, וזכה בפרס אוליבייה עבור המחזמר החדש הטוב ביותר בטקס פרסי לורנס אוליבייה לעונת 1989-1990.
בסדרת הטלוויזיה "בבילון 5", עיצוב התפאורה של "המכונה הגדולה" שעל כוכב הלכת אפסילון III נראית דומה מאוד למכונה של גזע הקרל.
אף שזו לא הייתה כוונתו של מפיק התוכנית, צוות האפקטים המיוחדים, שהיו אמונים על העיצוב האמנותי, סיפרו כי למכונה של הקרל הייתה השפעה ברורה על עבודתם.
פרק הפיילוט של "מנהרת הזמן" כלל שוט של בניין תת-קרקעי ואנשים חוצים גשר מעל גנרטור ענקי, במחווה למתחם של גזע הקרל.
בפרק של "בגבולות המסתורין", העלילה מתארת כיצד תת-מודע של אדם מתגלה להיות ישות הרסנית ורצחנית.
בשנת 2006 יצאה לאור "Forbidden Planets" - אנתולוגיה של סיפורים קצרים בהשראת הסרט.
במשחק הווידאו "Fallout: New Vegas" קיימות התייחסויות רבות לסרט, לרבות דמויות המבוססות על ד"ר מורביוס ועל רובי הרובוט.
במשחק הווידאו "Mass Effect", סקירה של אחד מכוכבי הלכת במערכת הגאגרין של ערפילית ארמסטרונג מתייחסת אל "מפלצת האיד".
מרטין סיפר כי הסרט הטיסה לחלל הן סרט המדע בדיוני האהוב עליו ביותר, וכי יש ברשותו העתק עובד של רובי הרובוט.
בסרט הקולנוע "סרניטי" (סרט המשך לסדרת הטלוויזיה "פיירפליי"), על אחד מכלי הרכב שעל כוכב הלכת מירנדה כתוב "C57D" על צידו.
בשנת 2007, ניו ליין סינמה החלה בפיתוח רימייק לסרט, תוך שיתוף פעולה עם ג'יימס קמרון, נלסון גידינג וסטירלינג סיליפנט.
הפרויקט החל ביוזמת דרימוורקס, עם דייוויד טוהי בתור הבמאי.
האחים וורנר רכשו מחדש את הזכויות בשנה שלאחר מכן וב-31 באוקטובר 2008 פורסם כי ג'יי מייקל סטרזינסקי כותב תסריט חדש, שאותו ג'ואל סילבר אמור היה להפיק.
סטרזינסקי הסביר כי הסרט המקורי היה סרט המדע הבדיוני האהוב עליו ביותר, וזה נתן לסילבר רעיון להפוך את הסרט החדש ל-"לא רימייק", ו-"לא בדיוק פריקוול".
סטרזינסקי נפגש עם מומחים שעוסקים באסטרופיזיקה, גאולוגיה פלנטרית ובינה מלאכותית על מנת לפתח את סיפור הרקע של הקרל כטרילוגית סרטים.
במרץ 2009 דיווח סטרזינסקי כי הפרויקט ננטש, וכי יש צורך בתסריט חדש.
הטיית לב היא סדרת טלוויזיה משנת 1971 עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן.
טלוויזיית גרנדה ורשת ITV הפיקו את הסדרה, והבמאי היה הווארד בייקר.
בתפקידים הראשיים מככבים אן פירבנק בדמות אן אליוט ובריאן מרשל בדמות קפטן ונטוורת'.
הסדרה בת חמישה פרקים שודרה לראשונה באפריל ומאי 1971.
בישראל שודרה הסדרה בשם "השפעות" בטלוויזיה הישראלית ביוני ויולי 1980.
אן אליוט היא הבת השנייה משלוש בנותיו של הברונט האלמן סר וולטר אליוט.
שלא כמו אביה ואחיותיה אן היא צנועה, נבונה ואינה גאוותנית.
המשפחה דנה בקשיים הכספיים שלהם, שנקלעו בהם בעיקר עקב פזרנותו של סר וולטר.
מוצעים רעיונות אחדים לחיסכון, אבל סר וולטר ובתו אליזבת (הדומה מאוד לאביה) דוחים אותם לחלוטין.
לבסוף מר שפרד, עורך הדין של סר וולטר, בעזרת אן וליידי ראסל מצליחים לשכנע אותו להשכיר את אחוזתו הגדולה, קלינץ' הול, ולעבור לגור בעיר באת'.
מר שפרד מפציר בסר אליוט לעשות זאת מיד, מכיוון שכעת עם סיום המלחמות הנפוליאוניות יחזרו לאנגליה קציני ים עשירים ותהיה דרישה לבתים מפוארים כגון קלינץ' הול.
עד מהרה מוצא מר שפרד דייר מתאים, אדמירל קרופט ואשתו גברת קרופט.
היא אחותו של קפטן ונטוורת', שכבר הכיר בעבר את אן ואת משפחתה.
קפטן ונטוורת' היה מאורס בעבר לאן אליוט, לפני שמונה וחצי שנים.
מתברר שליידי ראסל, האפוטרופוס של אן, שכנעה אותה להפר את האירוסים, ולא להתחתן איתו בגלל היותו חסר ממון וחסר קשרי משפחה מכובדים.
עם זאת, מאז ונטוורת', שהיה קצין בחיל הים המלכותי, קיבל ספינה לפקד עליה, וצבר רכוש רב.
הוא חוזר כעת לסומרסט למצוא לו כלה.
סר וולטר ואליזבת עוזבים את קלינץ' הול ועוברים לגור בבאת'.
אן נשארת ומתארחת אצל אחותה, מרי מאסגרוב, הנשואה לצ'ארלס מאסגרוב.
שבע שנים לפני כן צ'ארלס הציע נישואים לאן אבל היא דחתה אותו, והוא מפנה את אהבתו לאחותה הצעירה מרי, והם מתחתנים.
לבני הזוג נולדו שני ילדים שאותם הם מפנקים.
קפטן ונטוורת' מגיע להתארח אצל משפחת מאסגרוב והוא מבקר בביתה של מרי שם הוא פוגש לראשונה את אן.
השניים כמעט אינם מדברים ביניהם.
ונטוורת' מחזר אחרי אחיותיו הצעירות של צ'ארלס, לואיזה והנרייטה.
עד מהרה חוזרת הנרייטה להביע את חיבתה לבן דודה צ'ארלס הייטר, הכומר הצעיר.
הכל סבורים שוונטוורת' ישא לאישה את לואיזה.
אבל דבר אינו מוסכם ביניהם.
ונטוורת' אומר שהוא רוצה לנסוע לעיר הנמל ליים לבקר את חבריו בני הזוג הארוויל.
לואיזה מציעה שכל בני המשפחה יצאו לטיול יחד איתו.
בטיול בליים לואיזה מתנהגת בפזיזות, קופצת כמה מדרגות כדי שוונטוורת' יתפוס אותה, אבל היא נופלת על המדרכה, מקבלת מכה בראשה שגורמת לזעזוע מוח.
אן שומרת על קור רוחה ודואגת לקרוא לרופא ולהביא את לואיזה אל ביתם של משפחת הארוויל.
הרופא חושש שמצבה של לואיזה חמור ביותר.
מכיוון שהם בבית זר, צ'ארלס אומר שהוא יישאר לטפל בסידורים, אחר כך הם מחליטים שאן תישאר לטפל בלואיזה.