tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יוצרה על ידי חברת Studebaker Brothers Manufacturing Company שמאוחר יותר הפכה לחברת "סטודיבייקר" האמריקאית.
"סטודיבייקר אלקטריק" יוצרה בין השנים 1902–1912. יוצרו 1,841 יחידות.
סטודיביקר אלקטריק יוצרה במגוון סגנונות גוף.
בשנת 1904 נוסד דגם 4 נוסעים.
סטודיבייקר התמחתה בבניית גוף ובהפצת מוצרים אך לא בבניית מנוע.
כתוצאה מכך בשנת 1904 נוצרו מכוניות "סטודיבייקר - גרפורד".
סטודיבייקר אלקטריק קבריולה - 4 נוסעים
סטודיבייקר אלקטריק קבריולה - 2 נוסעים
סטודיבייקר לנד קרוזר היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, "סטודיבייקר" בין השנים 1934–1954.
הדגם הוצג לראשונה בשנת 1933 במרכז הקונגרסים של שיקגו, אך השיווק החל בשנת 1934.
לאחר מלחמת העולם השנייה עבר דגם ה-"סטודיבייקר לנד קרוזר" מתיחת פנים יסודית: המרכב, המארז והמנוע שונו לחלוטין, לדגם מודרני.
בדגמי "סטודיבייקר לנד קרוזר" 1947 נוספו שעון אנלוגי ושטיחים קדמיים ואחוריים.
סטוביקייר Light Four היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, "סטודיבייקר" בין השנים 1918–1919. בנוסף, הדגם יוצר גם בתצורת קבריולה.
סטודיבייקר קומנדר, היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, "סטודיבייקר" בין השנים 1927–1966. בנוסף, הדגם יוצר גם בתצורת קבריולה.
הדגם עבר מתיחות פנים יסודיות במרכב, במארז ובמנוע על כל המרכיבים הטכניים מספר פעמים.
כתוצאה ממתיחות הפנים הדגם שונה לחלוטין בתכונותיו, כל מספר שנים.
בישראל, הורכב בין השנים 1961-1967 דגם זהה לדגם ה-"סטודיבייקר קומנדר", אשר היה קרוי לארק.
פירוש המילה "Commander" בעברית הוא "מפקד".
סטודיבייקר Light Six, היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, 5 מושבים, אשר יוצרה על ידי חברת "סטודיבייקר" האמריקאית בין השנים 1918–1927. בנוסף, הדגם יוצר גם בתצורת קופה, 2 דלתות.
הסטודיבייקר Light Six שווקה בצבעי שחור וכחול.
סדאן - 4 דלתות (5 מושבים)
סטודיבייקר גולדן הוק היא מכונית סלון מהודרת, בתצורת קופה, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב סטודיבייקר האמריקאית בין השנים 1956–1958.
בין השנים 1960-1961 פותח הדגם "Studebaker Hawk", אשר התבסס על הדגם הקודם "סטודייביקר Silver Hawk" וכמעט היה זהה לקודמו, ולדגם ה- "סטודיבייקר Golden Hawk".
סטודיבייקר פלייט הוק היא מכונית סלון בתצורת קופה, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, סטודיבייקר בשנת 1956.
סך הכול יוצרו 4,949 יחידות.
בשנת 1956 מחיר היחידה, של סטודיבייקר "Flight Hawk model 56G-C3" היה 1,986 דולר, בארצות הברית.
בין השנים 1960-1961 פותח הדגם "Studebaker Hawk", אשר התבסס על הדגם הקודם "סטודייביקר Silver Hawk" וכמעט היה זהה לקודמו, ולדגם "סטודיבייקר Golden Hawk".
סטודיבייקר גראן טוריסמו הוק היא מכונית סלון בתצורת קופה, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, סטודיבייקר בין השנים 1962–1964.
סטודיבייקר קופה אקספרס הוא טנדר (נהג + 2 נוסעים, במושב הקדמי), אשר יוצר על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, סטודיבייקר בין השנים 1937–1939. סך הכול יוצרו כ-5,200 יחידות.
מחיר ה-"סטודיבייקר קופה אקספרס" בשנת 1937 בארצות הברית היה 595 דולר.
סטודיבייקר צ'אמפ (באנגלית :Studebaker Champ) הוא טנדר, (נהג + 2 נוסעים, במושב הקדמי), אשר יוצר על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, סטודיבייקר, בין השנים 1960–1964.
תא המטען היה בעל קיבולת של חצי טון ו-3/4 טון.
סטודיבייקר סקוטסמן היא מכונית משפחתית קומפקטית, (6 מושבים), אשר יוצרה על ידי חברת סטודיבייקר האמריקאית בין השנים 1957–1958. יוצרו כ-9,000 יחידות.
הגברת הראשונה של ארצות הברית אלינור רוזוולט רכשה מכונית מהדגם "סטודיבייקר סקוטסמן".
בשנת 1957 מחיר הדגם "סטודיבייקר סקוטסמן" בתצורת סדאן, בארצות הברית היה 1,776 דולר.
בשנת 1960 התחילה חברת סטודיבייקר לייצר את דגם הטנדר סטודיבייקר צ'אמפ, לקיבולות של 0.5 טון ו- 0.750 טון.
סטודיבייקר סדרה M הם טנדרים ומשאיות קלות אשר יוצרו על ידי חברת סטודיבייקר האמריקאית בין השנים 1940–1949.
סטודיבייקר סדרה M במלחמת העולם השנייה
חלק לא מבוטל מהייצור, הוקצה לצבא ארצות הברית, אשר היה זקוק למשאיות בתקופת מלחמת העולם השנייה.
חלק לא מבוטל מהדגם נשלח לדרום-מזרח אסיה שם פעל הצבא האמריקאי במלחמה נגד יפן.
סטודיבייקר M29 Weasel היא משאית למשימות בשלג (מתניידת על גבי שרשראות, מוגדרת כמזקו"ם), אשר נבנתה על ידי חברת סטודיבייקר האמריקאית בתקופת מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1942–1945.
את הדגם רכשו צבאות ארצות הברית, בריטניה, (כוחות הקומנדו הבריטים צוידו בדגם M29), צרפת (נעזרו בדגם M29 Weasel, במלחמת הודו-סין הראשונה וצבא קנדה.
הדגם סופק לחיל הנחתים של ארצות הברית, לדיוויזיה השלישית, הרביעית והחמישית.
סך הכול יוצרו 15,124 יחידות.
M29C Type C (עם נשק אנטי טנקים (37 mm Gun M3)
סטודיבייקר פרזידנט היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, "סטודיבייקר" בין השנים 1926–1942 ו-1955–1958.
פירוש המילה "President" בעברית הוא "נשיא".
סטודיבייקר סטארליט היא מכונית סלון, בתצורת קופה, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, "סטודיבייקר" בין השנים 1947–1952.
מנהלת החברה ופסי הייצור היו בסאות בנד ובאינדיאנה.
מחיר דגם "סטודיבייקר סטארליט" (דגם בסיסי) בשנת 1947, עמד על 1,756 דולר.
שני החלונות צדדים מופרדים מהחלון האחורי על ידי תמיכת הגג.
הגג מעוגל בחלקו האחורי, עם מערכת חלון עוטפת, שסיפקה אפקט פנורמי, החלון המעוגל הושג עם ארבעה לוחות זכוכית קבועים.
הגג נתמך על ידי שני עמודים רחבים (המכונים לעיתים עמודות "B").
סטודיבייקר ספיישל 6 היא מכונית משפחתית שיוצרה במספר תצורות נוספות, מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית סטודיבייקר אשר יוצרה בין השנים 1918–1927.
4 דלתות - סדאן (דגם (light six)
4 דלתות - סדאן (דגם Special Six)
מחיר רכב חדש כלל את הפריטים הבאים
בלמים הידראוליים עם גלגלי דיסק
מחירים דגמי "סטודיבייקר ספיישל 6" (נכון לשנת 1920)
דגם סדאן (דגם Special Six) בארצות הברית - 2,950$
דגם סדאן (דגם light six) בארצות הברית - 2,450$
דגם "Big Six Touring" בארצות הברית - 2,350$
דגם "Touring Car" בארצות הברית - 1,875$
דגם "Roadster Special Six" (2 נוסעים) בארצות הברית - 1,875$
דגם "Roadster Special Six" (4 נוסעים) בארצות הברית - 1,875$
סטודיו נעים היא רשת ישראלית שנוסדה בשנת 2005, המהווה מרכז לתנועה וחיבור גוף נפש, מקיימת בתי ספר להכשרת והסמכת מורים ורקדנים, מתחזקת קליניקה קהילתית ומתמחה במגוון שעורי סטודיו אוף ליין ואון ליין בתחומי מחול, יוגה ומדיטציה, פילאטיס וכושר לקהל הרחב.
הרשת מונה 17 סניפים ומשרתת אלפי מנויים.
הסטודיו הראשון נפתח בתל אביב, בשכונת פלורנטין, עימה הרשת מזוהה.
נכון לשנת 2022 הרשת מונה 17 סניפים בארבע ערים בישראל (תל אביב, חיפה, רמת גן ורמת שרון).
מרבית סניפי הרשת נמצאים בתל אביב ובפרט בתחומי שכונת פלורנטין ובשכונות הסמוכות אליה.
כמו כן, לרשת סטודיו אונליין, אשר נוסד בכדי לאפשר פעילות בתקופת הקורונה, ובו שעורים המתקיימים בשידור חי ובאמצעות ספריות תוכן מוקלט.
הרשת מעסיקה מאות מורים ומורות ומהווה בית ומרחב להכשרה, תרגול והתפתחות אישית - גופנית, מנטלית ורגשית - למתרגלים, רקדנים ומורים.
הסטודיו נוסד בשכונת פלורנטין על ידי רוני פרידמן, מורה ליוגה וכלל חדר וחצי שבו התקיימו שעורי מחול ויוגה.
בשנת 2010 הסטודיו נרכש על ידי יזם ההייטק, אמיר גליק, הורחב ובמרוץ השנים הצטרפו לצוותו מורים ומתרגלים מקרב האוכלוסייה המקומית שבשכונתה כל סטודיו נפתח.
התפיסה העומדת בלב הרשת היא כי "תנועה הינה הגשר המחבר בין גוף לנפש וכי כאשר זו מתבצעת, הגוף לומד להירגע, להשתחרר ולהיטען באנרגיה חדשה".
חזון הרשת "הוא ליצור בית חם ופתוח, בו ניתן למצוא מגוון רחב של פעילויות שמאפשרות לגוף, לתודעה ולנפש להיפתח על מנת להוות מקום בו כל אחד יכול לנוע בו בקצב ובסגנון המתאימים לו".
הרשת מתמחה במגוון שיעורי סטודיו לתנועה - יוגה, מחול, פילאטיס, כושר, ומציעה מגוון שיעורים במנעד רחב וייחודי בתחומים אלו לרבות מדיטציה (מיינדפולנס, מדיטציות אושו אקטיביות, דמיון מודרך), פלדנקרייז, ריברסינג ועוד.
בנוסף לשיעורי הסטודיו, הרשת מפעילה מאז שנת 2013 קליניקה קהילתית לטיפולים לרפואה סינית.
מודל הפעלת הקליניקה מבוסס על מקורה של המסורת והשיטה בסין.
מאז שנת 2015 מתקיימים בתי ספר להסמכת והכשרת מורים לפילאטיס מזרן ופילאטיס מכשירים, ב-2018 הוקם בית הספר להכשרת מורים ליוגה (ויניאסה ואשטנגה יוגה) המוכרים על ידי ארגון ה-yoga alliance.
כמו גם נוסד מסלול תלת שנתי לרקדנים מקצועיים.
הרשת מקדמת את רעיון התנועה הבריאה לפיה התנועה היא מחולל מיטיב לשינויי גוף נפש ולפיכך מציעה מדי שבוע מעל 1,000 שעורים שונים בכל סניפיה הפיזיים.
אקספרימנטליות - במהלך השנים נוספו בנעים מגוון שיעורים במנעד רחב וייחודי בעולם, כגון שיטת אילן לב, שיטת פאולה, שפת התנועה גאגא שאותה פיתח הרקדן והכיאוגרף אוהד נהרין, שיטת פלדנקרייז, מחול הבוטו, קונטקט אימפרוביזציה, מדיטציות אקטיביות, שיטת אלכסנדר, ריברסינג ועוד.
נעים בקהילה - הסטודיו משמש פלטפורמה לקידום פעילויות חברתיות קהילתיות ללא מטרת רווח.
מיסודו של בית הקהילות החדש (בית הכנסת החדש) הסטודיו כמקום מפגש לקהילה המקומית ולאנשים סקרנים המעוניינים לחקור ולהתפתח אישית.
הסטודיו מהווה מרחב תרגול מוגן לבוגרים בלבד, נשים וגברים, מגיל 18 ועד לגיל 80. הסטודיו פותח שעריו גם בפני אוכלוסיות מודרות ומחלשות ללא הבדל דת, גזע, מין ומגדר.
לוגו הסטודיו, חתול כתום, גובש בהשראת שכונת פלורנטין, שבה נפתח הסטודיו הראשון.
החתול מסמל גמישות, עוצמה ועצמאות, איכויות המתקיימות במי שמקפידים על תרגול סדיר ותחומי פעילות הסטודיו מאפשרים.
כמו כן, החתול אף הוזכר באחד מספרי המופת של המסורת היוגית שנכתבו ע"י ד"ר פול ברנטון בספרו "מסעות בהודו המסתורית" כחיה אשר ניתן ללמוד רבות מהאופן בו היא נעה.
בין השנים 2005 ועד שנת 2022 אימץ הסטודיו חתולת רחוב בשם "האתה" ובכך היה פורץ דרך לטרנד בו עסקים מקומיים ומוסדות מאמצים חיות קהילה ועושים להם מקום.
הסטודיו הראשון הוקם בפלורנטין בשנת 2005 כסטודיו הראשון למחול שמשלב גם שיעורי יוגה ופילאטיס.
ב-2012 התבצעה הרכישה הראשונה של סטודיו חיצוני (סטודיו MOVE).
ב-2015 נפתח סניף ראשון במודל זכיינות ונפתח בית ספר להסמכת מורים לפילאטיס.
ב-2016 נפתח ג'ים נעים, שהיה חדר הכושר הראשון שפעל במודל לואו קוסט בישראל.
ב-2018 נפתח בית ספר להסמכת מורים ליוגה.
ב-2020 עם תחילת הקורונה, נפתחה פעילות האון ליין של סטודיו נעים עם מעל מאה שיעורים בלייב כל שבוע כולל ספריית vod.
לאורך כל תקופת הקורונה, ומתוך הבנה לאתגרי התקופה, השירות היה פתוח לקהל הרחב (מנויים ולא מנויים) ללא עלות.
סטודיו פונוק (ביפנית: 株式会社スタジオポノック) הוא אולפן הנפשה יפני הממוקם ברובע מואשינו אשר בעיר טוקיו שביפן.
החברה נוסדה באפריל 2015 על ידי יושיאקי נישימורה, לשעבר מפיק הסרטים הראשי בסטודיו ג'יבלי.
הסרט העלילתי הראשון באורך מלא שלא האולפנים היה הסרט "קוסמים ליום אחד: הפרח המכושף" אשר הקרנת הבכורה שלו התקיימה ביפן ב-8 ביולי 2017 ברחבי יפן.
מרי סמית', שהיא הדמות הראשית באותו הסרט, משמשת כקמע של סטודיו פונוק בלוגו של החברה.
השם פונוק נגזר מהמילה הסרבו-קרואטית "Pónoć" שמשמעותה "חצות", אשר נועדה לסמל שהפתיחה של האולפנים מהווה "תחילתו של יום חדש".
יושיאקי נישימורה הקים את סטודיו פונוק ב-15 באפריל 2015 בתמיכת מספר אנימטורים שעבדו לפני כן בסטודיו ג'יבלי, כולל הבמאי הירומסה יונביאשי.
הסרט "קוסמים ליום אחד: הפרח המכושף" היה הסרט העלילתי הראשון של סטודיו פונוק והוא הצליח להגיע למקום השישי מבין הסרטים שזכו להצלחה הקופתית הגדולה ביותר בשנת 2017 ביפן.
הסרט מהווה עיבוד קולנועי לספר "מקל המטאטא הקטן" מאת הסופרת הבריטית מרי סטיוארט.
ביצירת הסרט לקחו גם חלק מספר עובדים לשעבר בסטודיו ג'יבלי.
סטודיו פונוק הפיק בהמשך את סרט האנימציה הקצר "העלים של מחר", אשר בוים על ידי יושיוקי מומוסה והתבסס על תסריט שנכתב על ידי יושיאקי נישימורה.
הסרט נוצר בשיתוף עם הקרן האולימפית לתרבות ומורשת של הוועד האולימפי הבינלאומי, והקרנת הבכורה של הסרט הייתה במקור אמורה להיות במהלך פתיחת המשחקים האולימפיים בטוקיו בשנת 2020. הפקת הסרט החלה ביוני 2019. הקרנת הבכורה של הסרט נדחתה לבסוף לאחר שהוחלט לדחות את המשחקים האולימפיים בשל ההתפרצות העולמית של נגיף הקורונה.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה לבסוף בפסטיבל אנסי לסרטי אנימציה ב-14 ביוני 2021. הוועד האולימפי הבינלאומי בחר בהמשך להפיץ את הסרט באופן רשמי ביוטיוב וכמו כן ב-23 ביולי 2021, שהיה תאריך הפתיחה של המשחקים האולימפיים, הסרט הפך גם זמין לצפייה לציבור באתר הרשמי של סטודיו פונוק.
פרסומת טלוויזיה עבור חברת הרכבות היפנית JR West (2015)
סטודיו אמציה היא סדרת טלוויזיה ישראלית המשודרת בכאן חינוכית.
הסדרה נוצרה על ידי צביקה בינדר, יובל פרידמן וגילי דולב, ובוימה על ידי אופיר בועז.
הסדרה החלה את שידוריה ב-1 בספטמבר 2024.
סטודיו אמציה נוסד על ידי סבא אמציה האגדי שעבד אצל וולט דיסני ואפילו צייר כמה פריימים של דונלד דאק המקורי.
עכשיו מנהלים את הסטודיו נכדיו, התאומים אלכס ושלומצי שגדולים אחד מהשני בדקה ושלושים ושבע שניות, שני הפכים גמורים שמנסים לשרוד את הפקת ההנפשה ובעיקר אחד את השני.
החברה הקטנה והמשפחתית קיבלה חוזה מטורף ליצור לטלוויזיה החינוכית סרטונים על גדולי ההיסטוריה, ואסור להם לבייש את המורשת של סבא אמציה.
עתה, בכל פרק עליהם להתמודד עם דמות היסטורית אחרת שקמה לתחייה בסטודיו, העונה הראשונה נגמרה ב"מתח" ומתישהו במהלך 2026, תחל העונה העונה השנייה.
שלומצי דנגור (מאיה בכובסקי) – האנימטורית והמדבבת של סטודיו אמציה.
בסוף העונה רוצה לעבור לאולפן אחר - ולא ידוע עדיין אם תעבור.
אלכס דנגור (אורי עטיה) – התחקירן והמדבב של סטודיו אמציה.
נר דעבול (יניב גרוטס) – המדבב של סטודיו אמציה.
אוהב להיות ברשת החברתית "נוקנוק" (מקביל ל-טיקטוק).
תומר אדם (נטע אורבך) – אחראית הסאונד והאפקטים הקוליים של סטודיו אמציה.בסוף העונה עוברת לאולפן אחר בגלל שלא משלמים לה.
גורל שם-טוב (יהלי אקוניס) – מטפס מקצועי, באותה הכיתה עם תומר.
טלי דנגור (הילה סורג'ון פישר) – אימם של אלכס ושלומצי, רוצה להפוך את סטודיו אמציה לחדר כושר ומאמצת כלב ששמו באדי.
באדי – כלבה של טלי, אוהב את כל הדברים שאלכס אוהב.
עונהפרקיםתקופת שידור מקוריתשידור ראשון בישראלשידור אחרון1201 בספטמבר 20242 באוקטובר 2024
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024סדרת דרמה קומית לילדים ונוער"סטודיו אמציה" · עונה 1
סטודיו לחלומות היא מיני-סדרה קומית אמריקאית בהנפשה ממוחשבת, אשר נוצרה, בוימה ונכתבה על ידי מייק ג'ונס בהפקת פיקסאר.
העלילה מתרחשת בין אירועי הסרטים "הקול בראש" (2015) ו"הקול בראש 2" (2024) של הזיכיון "הקול בראש", והיא עוקבת אחר פולה פרסימון שמשתפת פעולה עם קסני על מנת ליצור את החלום הגדול הבא של ריילי.
ההפקה הופקה בפועל על ידי ג'ונס בשיתוף פיט דוקטר, המפיקה שלה היא ג'קלין סיימון והיא הולחנה על ידי נמי מלומד.
המיני-סדרה הוכרזה ביוני 2023, כאשר ארבעת הפרקים שלה עלו לשירות הסטרימינג דיסני+ ב-11 בדצמבר 2024.
המיני-סדרה מתרחשת באולפן שנמצא בתוך מוחה של ריילי, בו מפיקים חלומות עבורה.
כשהבמאית של החלומות, פולה פרסימון, לא מצליחה להתאים את החלומות לגיל של ריילי, היא משתפת פעולה עם במאי החלומות בהקיץ קסני על מנת ליצור את החלום הגדול הבא.
פולה פרסימון – במאית חלומות בהקיץ מוערכת.
קסני – במאי חלומות בהקיץ יהיר.
ריילי אנדרסון – ילדה בת 12.
שמחה – רגש בצבע צהוב שאחראית על האושר של ריילי.
גועל – רגש בצבע ירוק שאחראית על תחושת הגועל של ריילי.
פחד – רגש בצבע סגול שאחראי להגנה על ריילי מפני איומים פיזיים.
כעס – רגש בצבע אדום ששולט בכעס של ריילי.
עצב – רגש בצבע כחול שאחראית על עיבוד החוויות המטרידות של ריילי.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתפולה פרסימוןפולה פללירון דרורי אלידיקסניריצ'רד איואדיאורי זלצמןריילי אנדרסוןקנזינגטון טלמןמאיה לבנישמחהאיימי פולרדקלה הדרגועלליזה לפירהעינת אזולאיפחדטוני היילעידו רוזנברגכעסלואיס בלאקאלברט כהןעצבפיליס סמית'שירלי לילוג'יןמאיה רודולףג'נלאלי מאקיספיר דרמון
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית שידור ראשוןשידור אחרון1411 בדצמבר 2024
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי 11חלק 1: צוות החלומותPart 1: The Dream Team11 בדצמבר 202422חלק 2: מחוץ לגוףPart 2: Out Of Body33חלק 3: רומן!!Part 3: Romance44חלק 4: לילה בלתי נשכחPart 4: A Night to Remember
ב-16 ביוני 2023 דווח שתופק סדרת טלוויזיה שמבוססת על הסרט "הקול בראש" עבור שירות הסטרימינג דיסני+.
מייק ג'ונס, שעבד על כתיבת הסרטים "נשמה" ו"לוקה", יצר, ביים וכתב את הסדרה, כאשר הוא גם המפיק בפועל שלה יחד עם פיט דוקטר.
הסדרה הופקה על ידי פיקסאר במקביל להפקת הסרט "הקול בראש 2" שמשמש כהמשכון לסרט עליו מבוססת הסדרה, כאשר העלילה מתרחשת בין שני הסרטים.
מפיקת הסדרה היא ג'קלין סיימון והיא הולחנה על ידי נמי מלומד.
טריילר הסדרה יצא ב-20 בנובמבר 2024. הסדרה עלתה לשירות ב-11 בדצמבר 2024, כאשר התאריך המקורי שלה היה 19 בפברואר 2025, בו הוחלט שתעלה הסדרה "ניצחון או הפסד".
סטודיו 60 היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה-קומית שנוצרה עבור NBC ונכתבה בעיקר על ידי אהרון סורקין.
הסדרה עסקה בהפקת סדרת קומדיה בשידור חי בדומה ל"סאטרדיי נייט לייב".
"סטודיו 60", שהופקה על ידי אולפני הטלוויזיה של האחים וורנר, שודרה בין ה-18 בספטמבר 2006 ל-28 ביוני 2007. ב-14 במאי 2007 NBC ביטלה את הסדרה לאחר עונה אחת בלבד (והפכה לסדרה היחידה של סורקין שלא שודרה יותר מעונה אחת).
הסדרה מתרחשת מאחורי הקלעים של תוכנית מערכונים קומית סאטירית המשודרת בשידור חי ברשת טלוויזיה אמריקאית בדיונית, שהפורמט שלה דומה לזה של סאטרדיי נייט לייב של רשת NBC.
התוכנית בתוך תוכנית מנוהלת על ידי המפיקים בפועל מאט אלבי (מת'יו פרי) ודני טריפ (בראדלי ויטפורד).
מאט משמש כתסריטאי הראשי ודני מפיק את התוכנית.
אודות הדמות הערות דני טריפ מפיק לשעבר של "סטודיו 60", אשר מתבקש לחזור לתוכנית כשואו ראנר.
הוא עובד בשיתוף פעולה הדוק עם מאט אלבי, חברו הוותיק.
הוא מכור לסמים ואלכוהוליסט בגמילה.
מת'יו פרי מאט אלבי תסריטאי לשעבר של "סטודיו 60", אשר מתבקש לחזור לתוכנית כתסריטאי הראשי.
הוא עובד בשיתוף פעולה הדוק עם דני טריפ, חברו הוותיק.
מאט הוא בן-זוגה לשעבר של הרייט.
אמנדה פיט ג'ורדן מקדיר שרה פולסון הרייט הייז טום ג'טר סטיבן ובר ג'ק רודולף קאל שאנלי
באוגוסט 2003, דווח לראשונה כי אהרן סורקין, לאחר שעזב את "הבית הלבן" בתום עונתה הרביעית, מתעניין ביצירת סדרת טלוויזיה חדשה הקשורה ב-"סאטרדיי נייט לייב".
הסדרה, שבמהלך שלב הפיתוח שלה נקראה בשם הזמני "סטודיו 7 בשדרת הסאנסט", גרמה לרשתות NBC ו-CBS להיכנס באוקטובר 2005 לתחרות עזה על זכויות השידור של הסדרה, בסופה NBC השיגה את הזכויות והזמינה רשמית פיילוט לסדרה.
בדצמבר 2005 דיווח TV Guide כי סורקין פנה למת'יו פרי, שכיכב בעבר בתפקיד אורח בסדרה "הבית הלבן", כאשר ליהוקו לפרויקט אושר רשמית בינואר 2006. ליהוקו של בראדלי ויטפורד הוכרז בפברואר 2006. על פי , הייתה זו הסדרה לה ציפו ביותר מפרסמים ורוכשי מדיה.
גם ברשתות החברתיות הסדרה עוררה ציפיות רבות, וזכתה למספר האזכורים המקוונים הרב ביותר מבין כל הסדרות החדשות של שנת 2006.
סורקין שאב השראה מניסיונו האישי כתסריטאי כאשר יצר את הדמויות (למשל: מערכת היחסים בין הרייט לבין מאט הייתה מבוססת על מערכת היחסים שלו עם קריסטין צ'נוות', שגילמה את אנבת' שוט בסדרה "הבית הלבן").
בפרק הפיילוט של "סטודיו 60", אחת הסיבות לכך שמאט והרייט נפרדו הייתה החלטתה של הרייט להופיע בתוכנית "" כדי לקדם אלבום מוזיקה נוצרית שהוציאה.
בשנת 2005, צ'נוות' הופיעה באופן דומה בתוכנית זו, מה שעורר תגובה שלילית מצד חלק ממעריציה בקרב הקהילה הגאה בגלל עמדותיו ההומופוביות של מגיש התוכנית פט רוברטסון.
בניגוד למאט והרייט, סורקין וצ'נוות' מעולם לא עבדו יחד בסדרה "הבית הלבן".
סורקין עזב את הסדרה לאחר העונה הרביעית, בעוד צ'נוות' הצטרפה לקאסט רק במהלך העונה השישית.
דמותה של ג'ורדן מקדיר (בגילומה של אמנדה פיט) התבססה באופן חופשי על , לשעבר נשיאת מחלקת הבידור של רשת ABC, שהייתה יועצת בסדרה.
אחד המאפיינים ביצירותיו של סורקין הוא שילוב של סיפורים מאחורי הקלעים מהחיים האמיתיים בכתיבתו, ובסדרה "סטודיו 60" הדבר בא לידי ביטוי בפרקים האחרונים של הסדרה, אשר מתמקדים בקו עלילה בו מאט ודני צריכים לגייס עוד כסף לסדרה, ומנסים לעשות זאת באמצעות פרסום סמוי.
סיפור זה משקף את המאבק של הסדרה בעולם האמיתי ואת ניסיונותיה המתמידים לקצץ בתקציב הסדרה וגם לייצר הכנסות נוספות.
הפרסום הסמוי אמור היה לייצר הכנסות עבור הסדרה הבדיונית, כמו גם עבור הסדרה האמיתית, אולם ניסיון זה לא הצליח להציל את הסדרה, שבוטלה אחרי עונה אחת בלבד.
שתי תוכניות אשר תוכננו לעלות לראשונה לשידור ברשת NBC בעונת סתיו 2006 - "רוק 30" ו-"סטודיו 60" - התמקדו באירועים המתרחשים מאחורי הקלעים של תוכנית מערכונים דמוית-סאטרדיי נייט לייב.
קווי הדמיון בין שתי התוכניות הובילו לספקולציות שרק אחת מהן תגיע בסופו של דבר לשידור.
אלק בולדווין, כוכב "רוק 30", אמר: "אהיה המום אם NBC תשדר את שתי התוכניות.
ולשלנו יש משימה קשה יותר, כקומדיה, כי אם זה לא מצחיק, זהו זה".
, אז נשיא חטיבת הבידור של NBC, הביע תמיכה בטינה פיי - היוצרת, התסריטאית, המפיקה והכוכבת של "רוק 30", והתייחס למצב באופן הבא:
עדויות לחפיפה של נושאי הסדרות, כמו גם לסכסוך ביניהן, צצו כאשר אהרון סורקין ביקש מלורן מייקלס לאפשר לו לצפות ב"סאטרדיי נייט לייב" במשך שבוע, בקשה שמייקלס דחה.
למרות זאת, סורקין שלח לפיי פרחים לאחר ש-NBC הודיעה שתשדר את שתי הסדרות, ואיחל לה בהצלחה עם "רוק 30".
פיי אמרה ש"זה פשוט מזל רע בשבילי שבניסיון הראשון שלי בפריים טיים אני מתמודדת מול התסריטאי החזק ביותר בטלוויזיה.
התבדחתי שזה יהיה הפיילוט הטוב ביותר ששודר אי פעם ב.
למרות שהרייטינג של "רוק 30" בעונה הראשונה היה נמוך מזה של "סטודיו 60", "סטודיו 60" היתה יקרה יותר להפקה.
"סטודיו 60" בוטלה לאחר עונה אחת, בעוד ש"רוק 30" חודשה, ובסופו של דבר נמשכה שבע עונות ו-138 פרקים, שהאחרון שבהם שודר ב-31 בינואר 2013.
ב-2007 הסדרה זכתה בפרס אמי לבידור בפריים טיים בשל הופעת אורח של השחקן ג'ון גודמן.
בנוסף, הסדרה הייתה מועמדת למספר פרסי אמי, סטלייט, גילדת הכותבים של אמריקה, גילדת הבמאים האמריקאית ועוד.
סטודנטים למען חברה דמוקרטית היה ארגון סטודנטים סוציאליסטי רדיקלי שנוסד ב-1959 בארצות הברית.
ארגון אקטיביסטי זה, שהיה חלק מהשמאל החדש האמריקאי, הגיע לשיא כוחו וגודלו בשלהי שנות ה־60 עד פירוקו ב-1969.
למרות שהארגון לא היה הראשון מסוגו, הסח"ד היה לנקודת השיא של הסטודנטים הרדיקליים מבחינה ארגונית, והשפעתו על התארגנויות סטודנטליות ניכרת עד ימינו.
יסודות הארגון - פעולה ישירה, הסתמכות על תקציב זעום, כוחו הפוליטי של ציבור הסטודנטים - הם היום בסיס להתארגנויות אקטיביסטיות של סטודנטים מכל קצוות הקשת הפוליטית.
ארגון זה כתב את הצהרת פורט הורון שביקרה את ממשלת ארצות הברית על כישלונה להשיג שלום עולמי ולטפל בחוליי החברה המודרנית, וקראה לסטודנטים לנהוג באי ציות אזרחי.
סטויכיומטריה היא תחום בכימיה העוסק בכמויות ובריכוז החומרים המשתתפים בתגובות כימיות.
הסטויכיומטריה מנסה לחשב ולחזות את כמות התוצרים שיתקבלו מכמות מסוימת של מגיבים בתגובה כימית.
שני הנתונים העיקריים בהם נעשה שימוש בסטויכיומטריה הם כמות החומר (נמדדת במולים) והמסה המולרית של החומר (נמדדת בגרם למול).
הסטויכיומטריה מחשבת את המסות היחסיות של היסודות בתרכובות השונות המשתתפות בתגובה.
לדוגמה, אטומי המימן במים מהווים 11% מִמַסת המים, ואטומי החמצן מהווים 89%.
חישוב זה יכול לעזור לחזות את כמות התוצרים שתתקבל בתגובה שבה משתתפים מים.
הסטויכיומטריה אינה מתעסקת במהירותן של תגובות כימיות או בהשפעתם של גורמים שונים, כמו טמפרטורה, על מהירות התגובה או על כמות התוצרים המתקבלת.
התחומים העוסקים בנושאים אלו הם קינטיקה ותרמודינמיקה.
לסטויכיומטריה חשיבות רבה בתעשייה הכימית.
בעזרתה מתאפשר למפעלים לכוון בדייקנות את כמות התוצר שיתקבל וכן את כמות הפסולת ממנה יש להיפטר.
המונח סטויכיומטריה הוצע לראשונה על ידי הכימאי הגרמני ירמיאס בנימין ריכטר בשנת 1792 כאשר פורסם הכרך הראשון של Anfangsgründe der Stöchyometrie, oder Messkunst chymischer Elemente של ריכטר ("יסודות הסטויכיומטריה, או אמנות מדידת היסודות הכימיים").
המונח נגזר מהמילים ביוונית עתיקה στοιχεῖον (סטויכיון - "אלמנט") ו-μέτρον (מטרון "מידה").
מול (mol): זוהי כמות החומר שמכילה את מספר אבוגדרו () של חלקיקים.
החלקיקים יכולים להיות אטומים, מולקולות, יונים, אלקטרונים וכו'.
מספר המולים בנוסחה מסומן באות n ומספר החלקיקים בנוסחה מסומן באות N.
מסה מולרית: זוהי המסה בגרמים של מול חלקיקים.
המסה המולרית הנתונה במערכה המחזורית, היא המסה בגרמים של מול אחד של אטומים של היסוד.
המסה המולרית של תרכובת היא סכום המסות המולריות של אטומי היסודות המרכיבים את התרכובת.
מסמנים מסה מולרית באמצעות Mw ויחידותיה הן גרם למול ().
השערת אבוגדרו: נפחים שווים של גזים שונים הנמצאים באותם תנאים של טמפרטורה ולחץ, מכילים מספר שווה של חלקיקים.
נפח מולרי: מתייחס רק לחומרים במצב צבירה גזי.
נפח מסומן באמצעות V, נפח מולרי מסומן באמצעות Vm והוא נתון ביחידות של ליטרים (l) ערכו שונה בתנאים שונים של לחץ וטמפ':
בתנאי STP - (אפס מעלות צלזיוס ובר אחד) הנפח המולרי הוא 22.4 ליטר למול.
בתנאי החדר - (25 מעלות צלזיוס ואטמוספירה אחת) הנפח המולרי הוא 25 ליטר למול.
בתנאים הדומים למצב הגז האידיאלי - מחשבים בעזרת משוואת המצב: .
ריכוז מולרי: בתמיסה, זהו מספר המולים של חומר (יסוד או תרכובת) המומסים בליטר אחד של תמיסה.
את הריכוז המולרי מסמנים באמצעות C ויחידותיו הן מול לליטר () או מולר (M).
בגזים, הריכוז המולרי הוא מספר המולים של הגז הנתון בנפח של ליטר אחד.
ריכוז מולרי: משמש לבדיקת ריכוז החומר במצב צבירה מוצק.
סימונו הוא M כמו הריכוז הנוזלי, אך שמו הוא "מולל" ולא "מולר".
חלקיקים ל...: מושג המתאר ריכוז יחסי מתוך כמות חומר.
נהוג להשתמש בציון כמות החומר המספרית.
לדוגמה חלקיקים למאה [pph] או חלקיקים למיליון (ppm) או חלקיקים למיליארד (ppb).
כדי לקבל ריכוז תמיסה באחוזים יש לחלק את מסת המומס בגרמים בנפח הממס במיליליטרים ולהכפיל ב-100. הנוסחה היא:
סטודנט הוא תלמיד במוסד להשכלה גבוהה, כגון אוניברסיטה ומכללה.
התוצר של לימודי הסטודנט נקרא הישגים אקדמיים.
במהלך שנות הלימוד עוברת בהדרגה האחריות על תהליך הלמידה מהמורים וההורים אל הלומד עצמו, כך שבאקדמיה מצופה ממנו להתנהל באופן עצמאי.
במקרים רבים מהווים סטודנטים גורם משמעותי בפוליטיקה, כיוון שהם מהווים כוח אידאולוגי ובעל דעות מוצקות, שיכול לפעול ללא מגבלות רבות של משפחה או פרנסה.
לדוגמה: המרד בהונגריה בשנת 1956 החל בעקבות מחאות לא-אלימות של סטודנטים שדוכאו.
אגודות הסטודנטים הן מסגרות פעילות מקובלות לאקטיביזם סטודנטיאלי ובדרך כלל מרכזות חלק מהפעילות החברתית והקהילתית של הסטודנטים.
חלק מהאגודות הסטודנטים מפיקות מגזינים שונים המיועדים לסטודנטים, לדוגמה פי האתון, צ'ופציק, ותזה.
בישראל פועלים תאי סטודנטים בחלק מהקמפוסים, כדי לקדם מגוון רחב של דעות ופעולות.
חלקם פועלים תחת מטרייה מפלגתית לדוגמה: הדור החדש, תא אופק, תא כתום, מרצ סטודנטים, שינוי בקמפוס, רוח חדשה, או תל"ם וחלקם באמצעות גיבוי של אגודות הסטודנטים למשל: קואליציית הסטודנטים וגופים עצמאיים כדוגמת מגמה ירוקה, תג מאיר ונאמני תורה ועבודה.
שומע חופשי הוא תלמיד שלא מן המניין במוסד להשכלה גבוהה.
שומע חופשי אינו זכאי לקבלת תואר אקדמי על לימודיו, אך הוא משתתף במספר קורסים אקדמיים, אשר לא נכללים לבסוף לכדי תואר.
מדובר בדרך כלל באנשים שיש להם עניין מיוחד במספר קורסים מצומצם, ואינם מעוניינים בהשכלה אקדמית מלאה.
לרוב, בניגוד לסטודנטים מן המניין, שומעים חופשיים אינם נבחנים על הידע שצברו במהלך הקורס.
בישראל עוסק חוק זכויות הסטודנט, התשס"ז–2007, בהסדרת זכויותיהם של הסטודנטים.
החוק קובע: "לכל אזרח ישראלי או תושב ישראל הזכות לשוויון הזדמנויות בקבלה ללימודים במוסד לצורך רכישת השכלה גבוהה והשכלה על תיכונית, בכפוף להוראות חוק זה".
סטוונגר (בנורווגית: Stavanger, ) היא עיר נמל בחוף הדרום-מערבי של נורווגיה, אזור המתאפיין בנופי פיורדים.
העיר היא בירת מחוז רוגלנד.
אוכלוסיית סטוונגר מונה 121,610 תושבים (נכון לשנת 2009), והיא העיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה במדינה, אחרי אוסלו, ברגן וטרונדהיים.
בעבר עסקו תושבי האזור בעיקר בדיג, והעיר נודעה בתעשיית הסרדינים המפותחת שבה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 חלה תפנית, עם גילוי מצבורי נפט באזור הים הצפוני.
העיר גדלה והתפתחה, והפכה מוקד משיכה לעובדים שהיו מעוניינים להשתלב בתעשיית הנפט.
יוקר המחיה בעיר הוא מהגבוהים בעולם, ובשנת 2011 דורגה העיר במקום הרביעי בסקר יוקר המחיה בערים שונות בעולם.
מוסדות האיחוד האירופי החליטו להכריז על העיר כבירת התרבות של אירופה לשנת 2008, במקביל לעיר ליברפול שבבריטניה.
בעיר פועלת אוניברסיטה אחת, אוניברסיטת סטוונגר, ובה לומדים כ-8,000 סטודנטים.
בין אוניברסיטת סטוונגר ובין הטכניון נחתם בשנת 2014 מסמך הבנות לשיתוף פעולה הדדי וכיום ישנן מספר פעילויות משותפות בין האוניברסיטאות.
בעיר ישנה סצנת מטאל פורחת ובה צמחו להקות המטאל הגותי החשובות טריסטניה וסירניה, וכן להקות נוספות.
בקרבת העיר נמצא אגם מוסווטנט.
בעיר פועלת קהילה נוצרית-פרוטסטנטית גדולה המתפעלת את "אגודת ידידים של מדינת ישראל" בראשותו של מר ארנה קרלסן.
אגודה זו תומכת באופן גלוי בישראל, מגייסת תרומות רבות ואף מארחת באופן קבוע בעיר קבוצות של נפגעי טרור ישראלים.
בנוסף, סטוונגר היא עיר תאומה של נתניה.
סטוז'יצה ארנה (בסלובנית: Arena Stožice) הוא מתקן ספורט רב תכליתי השוכן בעיר ליובליאנה שבסלובניה.
האולם מכיל 12,480 מקומות ישיבה במשחקי הכדורסל המקיימים בו לרוב, והוא האולם הגדול ביותר בסלובניה.
הוא נושא את שמו של פארק הספורט סטוז'יצה שהאולם מהווה חלק ממנו, לצד אצטדיון סטוז'יצה.
האולם משמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל הסלובנית אולימפיה ליובליאנה, ושל קבוצות הכדורעף והכדוריד המקומיות.
ומיועד להיות ביתם המרכזי של מרבית נבחרות הספורט הסלובניות השונות.
המתקן נחנך ב-10 באוגוסט 2010, במשחק הכדורסל בין נבחרת סלובניה, המארחת, לנבחרת ספרד (בזמנו, אלופת אירופה).
מעת לעת, מעבר לאירועי הספורט, מתקיימים באולם מופעי מוזיקה וכבר הספיקו להתארח בו לאונרד כהן, סטינג ועוד.
בספטמבר 2013 אירח האולם את השלבים המתקדמים כולל הגמר של אליפות אירופה בכדורסל 2013 שנערכה בסלובניה.
סטויאן פטרוב דאנב (בבולגרית: Стоян Петров Данев; 28 בינואר 1858, שומן, האימפריה העות'מאנית – 30 ביולי 1949, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן במספר כהונות שר וכן פעמיים כראש ממשלת בולגריה.
ראשית הקריירה וכהונת ראש הממשלה
דאנב נולד בעיר שומן ואת השכלתו האקדמית במשפטים רכש באוניברסיטת היידלברג ובהמשך בסורבון שבפריז.
דאנב היה חבר במפלגה הפרוגרסיבית הבולגרית, אשר התפצלה ממפלגת העם של בולגריה ונודעה בתמיכתה באימפריה הרוסית.
גם הקו הפוליטי של דאנב לאורך הקריירה הפוליטית היה פרו-רוסי מובהק.
הוא כיהן במספר כהונות שר ובינואר 1902 מונה לראש ממשלת בולגריה.
על הכהונה של דאנב העיב אי השקט הגובר בחבל מקדוניה שהיה נתון לשליטת האימפריה העות'מאנית.
המהומות בין האוכלוסייה ממוצא בולגרי לאוכלוסייה ממוצא יווני, אשר לובו על ידי הממשל היווני, הובילו לחוסר שקט בבולגריה ולזרם בלתי פוסק של פליטים ממקדוניה לבולגריה.
אזלת ידו של הממשל העות'מאני הובילה להסלמת ההתרחשויות.
מחשש לאבדן שליטה באירועים ולפריצת מלחמה אזורית, פיטר הנסיך פרדיננד הראשון את דאנב ומינה במקומו את הגנרל ראצ'ו פטרוב.
לאחר סיום כהונתו המשיך דאנב לכהן כחבר הפרלמנט הבולגרי ומיוני 1911 ועד יוני 1913 כיהן כיושב ראש האספה הלאומית הבולגרית.
לאחר מלחמת הבלקן הראשונה כיהן בצוות המשא ומתן הבולגרי והיה אחד מהחותמים בשם בולגריה על הסכם לונדון (1913).
לאחר פרוץ מלחמת הבלקן השנייה מונה דאנב לתקופה קצרה לראש הממשלה, שר החוץ ושר הדתות של בולגריה, עד להחלפתו על ידי וסיל רדוסלאבוב.
בין ה-28 בנובמבר 1918 ועד ה-18 באפריל 1920 כיהן כשר האוצר של בולגריה בממשלותיהם של תאודור תאודורוב ואלכסנדר סטמבוליסקי.
בין 1924 ל-1939 כיהן דאנב כנשיא הצלב האדום הבולגרי.
באוקטובר 1940, לאחר הודעתו של שר הפנים הבולגרי פטר גברובסקי על הגשת הצעת החוק להגנת האומה, נפגשו נציגי הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה עם אישי ציבור ופוליטיקאים כדי לשכנעם לפעול נגד החוק המוצע.
דאנב נפגש עם נציגי הקונסיסטוריון והביע את הסתייגותו מהחוק.
סטויאן דאנב הלך לעולמו בסופיה ב-1949 והוא בן 91 שנים.
הוא היה נשוי לראדה בורמובה (בתו של טודור בורמוב) ואב ל-4 ילדים.
סטווטון היא עיירה במחוז דיין שבוויסקונסין, ארצות הברית.
העיירה שוכנת לגדות נהר יארה (יובלו של נהר רוק), וכ-30 ק"מ דרומית מזרחית לבירת המדינה, מדיסון.
נכון למפקד 2010, בעיירה מתגוררים 12,611 תושבים.
העיירה נוסדה ב-1847 על ידי לוקה סטווטון, אנגלי תושב ורמונט.
העיירה ידועה במסורות הייחודיות שלה, הנובעות מכך שחלק גדול מאוכלוסיית העיירה היא ממוצא נורווגי.
בין השאר, חוגגים בעיירה ב-17 במאי את "יום החוקה" (המקבילה ליום העצמאות) הנורווגי.
נטען, כי הרעיון של הפסקת קפה יסודו מן העיירה, כאשר תושביה הנורווגיים התנו את עבודתם במפעלים הסמוכים באישור להפסקת קפה מדי צהריים.
בעיירה מתקיים מדי שנה פסטיבל המציין את הפסקת הקפה.
סטוֹוְבְּצִי (בבלארוסית: Стоўбцы, נהגה: ; ביידיש: סטויבץ או: סטויפץ, בעגה היהודית-ליטאית: סטֵייבּץ) או סטולבצי היא עיירה בנפת סטוובצי שבמחוז מינסק, במרכז בלארוס, על גדות נהר הניימן, שבעים קילומטר דרומית-מערבית לבירת המחוז מינסק.
טרם מלחמת העולם השנייה, אוכלוסיית סטוובצי כללה 2,500 יהודים, שהיוו שלישי מאוכלוסיית המקום, אך בסוף מלחמת העולם נותרו בה מאה יהודים בלבד.
במאה ה-16 קיבלה זכויות עיר ומ-1582 הייתה קניינם של הנסיכים רדזיוויל שפיתחו אותה.
מאוחר יותר עברה העיירה לידי הנסיכים צרטוריסקי ובשלהי המאה ה-18 סופחה לאימפריה הרוסית.
מיקומה של העיר על שפך הנהר אודצדה לנהר ניימן, דבר שהפך את המסחר לאחד מתחומי הפרנסה העיקריים של תושבי המקום בסטוובצי היה נמל גדול ששימש לייצוא עצים, תבואות, פשתן, זפת, טרפנטין ושאר סחורות לייבוא מלח, סוכר, שמן, כלי ברזל, עופרת, כותנה, מכונות חקלאיות וסחורות קולוניאליות.
במאה ה-19 היו היהודים רוב בעיירה ולקראת סופה מנו יותר מ-2,400 נפשות, אבל הגירה לארצות הברית צמצמה את מספר היהודים בעיירה.
בשנת 1894, פרצה שרפה גדולה בעיירה שפגעה ברכוש רב והרסה בתים, חנויות ובתי ספר רבים בעיירה.
בשנות ה-70 של המאה ה-19, לאחר הקמת מסילת הרכבת בעיירה, הוקם לידה בית מלאכה לתיקון קטרים וקרונות.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 ייסד יהודי מקומי בית חרושת לגפרורים.
יהודי אחר הקים בשנת 1906 מנסרה.
בראשית המאה ה-20 היו ליהודי המקום 16 חנויות, בעיקר של בדים, מזון וסדקית.
חנויות אלה היו לכלל החנויות בעיירה.
ב-1907 נוסד בנק יהודי קואופרטיבי, שסיפק אשראי עסקי לסוחרים וליזמים יהודים.
הבנק עלה באש בשרפה הגדולה ב-1915.
ביולי 1915, כשהגיעו הגרמנים לעיירה, פרצה שרפה נוספת שכילתה כמעט את כל הבתים.
בתחילת שנת 1918 כבשו הגרמנים את סטוובצי.
רוב התושבים נמלטו למינסק ולערים נוספות בברית המועצות.
לאחר המלחמה נכללה סטוובצי בפולין והגירה נוספת ממנה החלה עקב אירועי מלחמת העולם הראשונה.
בספטמבר 1939 עברה העיירה לשלטון סובייטי.
בעקבות הכיבוש הולאמו העסקים הפרטיים והפעילות הכלכלית בעיירה.
בשבועות לאחר מכן הגיעו לסטוובצי עוד 2,000 פליטים יהודים ממערב פולין.
לאחר שהם סירבו לקבל אזרחות סובייטית הוגלו חלקם לברית המועצות.
ביולי 1941 הוקם בפקודת הגרמנים יודנרט והוא דאג ליהודים במסירות.
מיד לאחר הקמת היודנרט חויבו יהודי סטוובצי לשאת טלאי ותנועותיהם הוגבלו.
למחרת הכיבוש נרצחו בראש היודנרט כ-200 יהודיים.
כ-400 יצאו כל יום לעבודות כפייה, ומפעם לפעם הוטלו על יהודי סטוובצי תשלום דמי כופר.
ב-27 ביוני 1941 נכבשה סטוובצי בידי הגרמנים.
לאחר הכיבוש נרצחו 200 יהודים.
ב-25 ביולי הוצאו להורג 87 יהודים וב-19 באוגוסט נרצחו 19 עובדי כפייה צעירים.
בקיץ 1941 רוכזו יהודי סטוובצי בגטו.
ב־23 בספטמבר 1942 הוצאו בבוקר כ-450 עובדים יהודים תושבי הגטו למקומות עבודתם כרגיל.
750 יהודים אחרים, מרביתם נשים, הוצאו מהגטו תחת שמירה ונורו במינסק.
מאות יהודים הסתתרו ואחרים נמלטו מהגטו.
במצוד שעשו הגרמנים בין 24 בספטמבר ל-1 באוקטובר נתפסו קרוב ל-500 מן המסתתרים והנמלטים והוצאו להורג.
ב-11 באוקטובר הייתה אקציה בגטו וכוח משטרה גרמני רצח כ-350 יהודים.
ב-31 בינואר 1943, לאחר בריחה המונית של היהודים מתחומי הגטו, חוסל הגטו.
ב-1944 שוחררה העיירה בידי חיילי הצבא הסובייטי.
השומר הצעיר לקח חלק גדול בחינוך הילדים היהודים בעיירה.
חניכי התנועה חונכו על פי ערכי התנועה.
ילדי העיירה החלו להגיע על בסיס קבוע ומעגל המשתתפים גדל .
בסטוובצי פעלו מפלגות ותנועות נוער יהודיות נוספות, חלקן ציוניות.
בעיירה היה גם בית ספר יידישאי וספרייה יהודית "תרבות".
כמו כן היה בעיירה בית ספר "בית יעקב".
חלק מרבני העיירה התפרסמו בעולם היהודי.
בין רבניה של סטוובצי ידועים:
הרב דוד טביל ממינסק, מחבר הספר "נחלת דוד", לימים רבה של מינסק ומגדולי דורו.
הרב אברהם ישעיהו קרליץ, ה"חזון איש".
הרב יוסף אליהו הנקין, לימים מגדולי הפוסקים בארצות הברית במאה ה-20. שימש כראש ישיבה בעיירה.
העיירה מופיעה במספר ספרים שנכתבו על השואה:
"מסטולפצה לא נותר זכר – סיפורה של משפחת טוניק"
"כוכבי בקר" – פרק בשם "שטויבץ"
סטודנטים למען צדק בפלסטין הוא ארגון סטודנטים אנטי-ציוני הפועל בארצות הברית, בקנדה ובניו זילנד.
מטרות הארגון הן קידום טרור וחיזוק תנועת הסטודנטים התומכים בזכות ההגדרה העצמית של העם הפלסטיני וקידום אקטיביזם פרו-פלסטיני.
הארגון תומך בהטלת חרם על ישראל, ופעיל בקמפיין BDS הפועל לחרם כלכלי, אקדמי ותרבותי של ישראל.
במהלך השנים הארגון הואשם בתמיכה בטרור.
נכון לשנת 2019 היו לארגון יותר-200 תאים באוניברסיטאות צפון-אמריקאיות.
ההתארגנות הראשונה של סטודנטים למען צדק בפלסטין הייתה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 2001. הקבוצה ארגנה את הכנס הראשון של ה"תנועה לסולידריות עם פלסטין" (Palestine Solidarity Movement), שבו תוכננו אסטרטגיות למשיכת השקעות מישראל.
התנועה לסולידריות עם פלסטין שימשה כארגון גג לסטודנטים למען צדק בפלסטין ולקבוצות אחרות עד 2006. באוקטובר 2011 ערכו סטודנטים למען צדק בפלסטין את הכנס הלאומי הראשון שלהם באוניברסיטת קולומביה, שבו השתתפו 40 תאים שונים.
בכנס גובשו העקרונות המאחדים של התנועה:"סטודנטים למען צדק בפלסטין הוא ארגון סטודנטים אשר עובד בסולידריות עם העם הפלסטיני ותומך בזכות ההגדרה העצמית שלו.
הארגון מחויב לסיים את הכיבוש הישראלי, את הקולוניזציה של כל האדמות הערביות ואת פירוקה של חומת ההפרדה.
הארגון מכיר בזכויות היסוד של הערבים-הפלסטינים אזרחי ישראל לשוויון מלא.
הארגון קורא לכיבוד, הגנה וקידום זכויות הפליטים הפלסטינים לשיבה לבתיהם ולהשבת רכושם כפי שנקבע בהחלטה 194 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות."
בשנת 2001, סטודנטים למען צדק בפלסטין באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ציינו את יום הזיכרון לטבח דיר יאסין.
כ-1,000 סטודנטים הפגינו נגד השקעות של האוניברסיטה בישראל, ומחציתם צעדו לתוך אחד הבניינים המרכזיים בקמפוס והפריעו לבחינות אמצע הסמסטר שנערכו במקום.
משטרת הקמפוס פיזרה את ההפגנה ועצרה 78 מפגינים באשמת הסגת גבול.
אחד המפגינים הועבר לכלא לאחר שהואשם בתקיפת שוטר.
בעקבות המעצרים נאסרה פעילות התנועה באוניברסיטה, החלטה שהובילה להפגנה נוספת של 200 איש כחודש לאחר מכן.
נשיא האוניברסיטה ברדאל הגיב: "חשוב להבין שלא מדובר כאן בחופש הביטוי, או בזכות להפגין בקמפוס.
הנושא הוא השתלטות על בניין אקדמי ופגיעה בזכויותיהם של סטודנטים אחרים לחינוך".
הארגון טוען שלא ייתכן צדק כל עוד מדינת ישראל ממשיכה להתקיים, ומתנגד לפשרות במסגרת הסכם שלום.
התנועה ארגנה הפגנות באוקלנד נגד יצרן הנשק המקומי ראקון, אשר מוכר חלקים לצבא ארצות הברית.
באפריל 2011 הפגינו פעילי התנועה במהלך הרצאתו של חבר הכנסת וראש השב"כ לשעבר אבי דיכטר באוניברסיטת ברנדייס.
המפגינים כינו את דיכטר "פושע מלחמה" והאשימו אותו באחריות להרג אזרחים, עינוי אסירים פלסטינים ובפשעים נגד האנושות.
הקמפיין לחרם, משיכת השקעות וסנקציות
בפברואר 2009 טענה התנועה כי חבר הנאמנים של המפשייר קולג' במסצ'וסטס החליט על משיכת השקעות מקרן אמריקאית בגין השקעותיה בחברות קטרפילר, יונייטד טכנולוג'יס, תאגיד ITT, מוטורולה וטרקס, אשר הוגדרו כ"קשורות לכיבוש הישראלי בגדה המערבית ובעזה".
עצומה של תא SJP היא שהביאה את חבר הנאמנים לבחון מחדש את ההשקעה בקרן, אולם נשיא האמפשיר קולג' הכחיש שלהחלטה הסופית למשוך השקעות מהקרן יש קשר כלשהו לישראל או לסכסוך הישראלי-פלסטיני, והצהיר כי היא התקבלה בגין השקעותיה של הקרן בכ-200 חברות אחרות המעורבות בהפרות אתיות מסוגים שונים.
בנובמבר 2010 תבע תא SJP באוניברסיטת דה-פול להסיר את המותג הישראלי "חומוס סברה" ממדפי הקפיטריות באוניברסיטה.
האוניברסיטה נענתה לדרישה, אולם ימים ספורים לאחר מכן חזרה בה.
דובר האוניברסיטה הצהיר: "במקרה המדובר מכירת 'חומוס סברה' הופסקה בשוגג באופן זמני, עד לדיון בוועדה.
המשכנו את המכירה כדי לתקן את הטעות שנעשתה."
במאי 2011 העלתה SJP את הנושא למשאל בקרב הסטודנטים.
למעלה מ-75% מהקולות תמכו בחרם, אולם לפי תקנון האוניברסיטה חסרו 33 קולות כדי שהמשאל יהיה תקף, וההצעה נכשלה.
בשנים הבאות, תאים של SJP המשיכו להעביר החלטות הקוראות למשיכת השקעות מחברות שונות הקשורות בכיבוש.
בנובמבר 2012 אישר סנאט אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת קליפורניה באירוויין המלצה שהאוניברסיטה תמשוך השקעות מ"חברות שמרוויחות מהכיבוש הישראלי של פלסטין".
בשלושת המקרים האוניברסיטאות הצהירו כי לא יאמצו את ההחלטה.
באוקטובר 2018 הגיעה לישראל לארה אל-קאסם, סטודנטית באוניברסיטת פלורידה, לשם לימודים לתואר שני בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
היא נעצרה בנמל התעופה בן-גוריון וכניסתה לישראל נאסרה, לאחר שהתברר שבמשך שנים אחדות הייתה פעילה בארגון סטודנטים למען צדק בפלסטין.
בסופו של דבר ביטל בית המשפט העליון את החלטת שר הפנים ופסיקות הערכאות שתחתיו, והורה על שחרורה של אל קאסם והתרת כניסתה לישראל.
ג'ונתן שנצר, ששימש בעבר כחוקר מימון טרור במשרד האוצר האמריקאי, אמר בעדותו בפני ועדת משנה למזרח התיכון של הוועדה לענייני חוץ של הקונגרס האמריקאי כי את המימון של SJP מגייסים פעילים לשעבר בקרנות אסלאמיות שהוצאו מחוץ לחוק לאחר שמימנו ארגוני טרור, בהם חמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ואל-קאעידה.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר ב-2023, סניפים של הארגון הפיצו קובץ הנחיות (toolkits) שקרא ל"תמיכה אמיתית ולא רק רטורית" בחמאס, "וגיוס המוני" לשורותיו, כולל דרך מחאות וגיוס כספים.
בנובמבר 2023 השעתה אוניברסיטת קולומביה את פעילותם של "סטודנטים למען צדק בפלסטין" ו"קול יהודי לשלום" בעקבות הפגנות פרו-פלסטיניות שכללו "רטוריקה מאיימת והפחדה".
הארגון הואשם בליבוי האנטישמיות החדשה וביצירת אווירה עוינת ואלימה כלפי יהודים בקמפוסים בארצות הברית.
דו"ח האנטישמיות 2016 של משרד התפוצות מציין את הארגון כגורם מרכזי לעליית האנטישמיות בקמפוסים.
ב-2016 החל הארגון באיסוף מידע על סטודנטים יהודים בקמפוסים במכללות ובאוניברסיטאות בארצות הברית ופרסם רשימות הכוללות את שמם וכתובתם.
סְטוֹלָאץ (בבוסנית: Stolac, בסרבית קירילית: Столац) היא עיר ורשות מקומית השוכנת בשטח קנטון הרצגובינה-נרטבה, בפדרציה של בוסניה והרצגובינה אשר בבוסניה והרצגובינה.
היישוב נוסד במהלך ימי הביניים והתפתח כמרכז מסחרי אזורי.
בהמשך נבנתה במקום מצודה והיישוב מאוזכר לראשונה בכתובים מהמאה ה-15 תחת השם וִידוֹשְקִי.
בהמשך, נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית.
ב-1878, לאחר קונגרס ברלין סופח בפועל אזור הרצגובינה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ובכלל זה העיירה סטולאץ.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה סטולאץ בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ובהמשך נכללה בשטחי המדינה העצמאית של קרואטיה בשלטון האוסטאשה.
לאחר המלחמה נכללה בשטחי יוגוסלביה וב-1992, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה בשטחי בוסניה והרצגובינה.
במהלך מלחמת בוסניה נפגעה העיר ונגרמו בה נזקי רכוש.
בסטולאץ שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מכיוון הים האדריאטי המעניקה לו מאפיינים ש אקלים ים-תיכוני.
הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא C° 15.6 וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-C° 5.6 בינואר ועד C° 26.1 ביולי.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,399.5 מילימטרים והחודש הגשום בשנה הוא נובמבר בו יורדים בממוצע 185.4 מילימטרים של משקעים.
בפאתי העיר קבור הרב משה דאנון שהיה הרב הראשי ליהודי סרייבו בין 1815–1830. ב-1830 החליט הרב לעלות לירושלים ובדרכו נפטר ליד סטולאץ ובה נקבר.
קברו הפך מוקד עלייה לרגל ליהודי סרייבו ועד שנות ה-50 של המאה ה-20 היו פוקדים את קברו של הרב דאנון ביום השנה למותו.
לאחר פירוק יוגוסלביה וכינון בוסניה והרצגובינה התחדש מנהג העלייה לרגל.
במקום הוקם בית כנסת לשימוש עולי הרגל והוא נשמר ומתוחזק על ידי משפחה מוסלמית מסטולאץ.
סטודנטים תומכי ישראל היא רשת סטודנטיאלית פרו-ישראלית אשר תומכת במדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית בגבולות בני-הגנה.
נכון ליוני 2015, לארגון ישנם 48 תאים ברחבי ארצות הברית, קנדה ואוסטריה הפועלים בתיאום.
הארגון הוקם בשנת 2012 במדינת מינסוטה, ארצות הברית, וב-2016, משרדיו הראשיים שוכנים בעיר מיניאפוליס.
מייסדי הארגון הם אילן סינלניקוב, נאור ביטון וולריה צ'ייזין.
מטרתם של "סטודנטים תומכי ישראל" היא לשנות את השיח האנטי-ישראלי שאותו חווים לדעתם סטודנטים בקמפוסים על ידי הקניית האפשרות להשמיע עמדות בעד ישראל, כחלק מתנועה ארצית חזקה.
אחד מיעדי התנועה הוא להראות לסטודנטים כי הם אינם לבד במאבקם נגד מה שהם רואים כדמונזיציה של ישראל בקמפוסים ברחבי העולם.
כחלק מהמאבק בתנועת החרם (BDS) נגד ישראל, הצליחו תאי הארגון להעביר באוניברסיטת מינסוטה, אוניברסיטת ג'ורג'יה, אוניברסיטת אינדיאנה ואוניברסיטת A&M בטקסס החלטות שקוראות להגברת שיתופי הפעולה בין אוניברסיטאות אמריקאיות לאוניברסיטאות ישראליות.
החלטות אלו הן חלק מקמפיין נגדי ומתואם שמנהל SSI נגד ארגון SJP ותנועת ה-BDS שקוראים לחרם על ישראל.
ב-2015 הארגון זכה בפרס של קונסוליית ישראל בשיקגו לפעילות פרו-ישראלית יוצאת דופן.
בשנת 2014, SSI זכה בפרס דוד בר-אילן של ארגון CAMERA ובפרס השנתי של ארגון ציוני אמריקה.
אירוע שנוי במחלוקת במכללת אוגסבורג - מינסוטה
אגודת הסטודנטים במכללת אוגסבורג, מכללה לותרנית פרטית במינסוטה, מנעה מתא של SSI להירשם כארגון סטודנטים רשמי בקמפוס.
כחלק מתהליך הרישום נשאלו הסטודנטים שתומכים בישראל האם הם אינם מתביישים לתמוך בעמדה "מנוגדת לצדק".
הארגון יצא לקמפיין אינטרנטי שביקר את החלטת המכללה.
לאחר מספר שבועות, הודיע סגן נשיא מכללת אוגסבורג בהודעה רשמית כי "החלטת אגודת הסטודנטים מבוטלת וסטודנטים תומכי ישראל (SSI) יוכרו באופן רשמי כתא סטודנטים בקמפוס".
סטוויסקי (בפולנית: Stawiski; ביידיש ובעברית: סטאוויסק, סטביסק) היא עיירה במחוז קולנו שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
סטוויסקי נזכרת מראשית המאה ה-15, עת הייתה בבעלות משפחות אצולה פולניות.
בשנת 1688 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
זכויות אלה ניטלו מהיישוב בשנת 1870, בעקבות מרד ינואר, והושבו לו בשנת 1921 תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה.
קהילה יהודית מאורגנת ועצמאית התקיימה בעיירה מהמאה ה-17, ובשנת 1813 נחנך בה בית כנסת חדש.
בראשית המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,554 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בה 1,920 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות.
בין רבני העיירה נודעו: הרב חיים אריה לייב מישקובסקי, שכונה על שם היישוב "ר' חיים לייב סטוויסקר", הרב אברהם יואל אבלסון הרב ראובן כץ והרב האחרון לפני המלחמה הרב נחמן שמואל וסרמן (אביו של הרב יצחק וסרמן).
בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב הועברה העיירה לשליטה סובייטית באוקטובר 1939. עם פרוץ מבצע ברברוסה, ב-22 ביוני 1941, נמלטו מהעיירה צעירים יהודים מזרחה, ורבים מהם נהרגו כתוצאה מהפצצות הגרמנים.
עד לכניסת הגרמנים לעיירה פרעו הפולנים המקומיים ביהודי היישוב, ורצחו כמה מהם.
עם כניסת הגרמנים לעיירה ב-27 ביוני 1941, החלו אלו בביצוע מעשי התעללות ורצח ביהודיה.
בשבוע הראשון של יולי 1941, ביום שכונה יום הדמים, הקצו הגרמנים לפולנים המקומיים ולאיכרי הסביבה 20 שעות לערוך פוגרום ביהודי היישוב.
באותו יום רצחו הפולנים בנשק קר כ-300 יהודים מהעיירה בבתיהם, ובהם זקנים וילדים, תוך התעללות פומבית ביהודי העיירה בכיכר השוק בה.
עדי ראייה לטבח דיווחו על מעשי זוועה שבוצעו ביהודים, ובהם ביתור בטניהן של נשים הרות וכריתת ראשי תינוקות.
את המעשים הללו צילמו הגרמנים, ולאחר מכן הציתו את בית הכנסת המקומי, והשליכו לתוכו את רב הקהילה, הרב נחמן שמואל וסרמן.
באותם ימים ביצעו הפולנים פוגרומים אכזריים גם במספר יישובים סמוכים לסטוויסקי, ובהם ידוובנה, וונסוש ורדזילוב.
ב-15 באוגוסט 1941 פשטו על העיירה אנשי גסטאפו, ורצחו צעירים יהודים רבים ממנה בסמוך לכפר מנטוויצה, וכ-500 ילדים וזקנים יהודים ביער קישילניצה.
לאחר האקציה, רוכזו כ-60 יהודים בעלי מקצוע ובני משפחותיהם שהושארו בעיירה בגטו בן כמה בתים שהוקם בה, אשר על יושביו הוטלו תשלומי כופר, והם הועסקו בעבודות כפייה.
מעת לעת רצחו הפולנים יהודים מגטו זה.
ב-2 בנובמבר 1942 הועברו באלימות כל יושבי הגטו שבעיירה למחנה הריכוז בוגושה, בו מתו רבים מהם ברעב וממחלות.
לאחר מכן, נערכה ביהודי המחנה סלקציה, בה נורו החולים, והיתר שולחו למחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ.
יהודים בודדים מהעיירה שהצליחו להימלט מהאקציות הוסגרו לגרמנים בידי איכרי הסביבה.
מכ-2,000 יהודי העיירה שרדו את השואה בודדים, ואלו לא שבו להתגורר בה, לאחר שהותקפו עם שובם בידי פולנים לאומנים.
אחד השרידים הבודדים מסטאוויסק היה הרב יצחק וסרמן מתלמידי החזו"א וראש ישיבת אהל יעקב בבני ברק- בנו של הרב נחמן שמואל וסרמן (הרב של סטאוויסק בזמן המלחמה ורבו האחרון של גטו לומזה), שנמלט ממנה עם כניסת הסובייטים לעיירה.
סטויאנוב (באוקראינית: Стоянів; בפולנית: Stojanów) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
סטויאנוב נוסדה בראשית המאה ה-16, ובשנת 1547 הוענקו לה זכויות עיר והיתרים לקיום ירידים ושווקים.
כתוצאה ממלחמות אמצע המאה ה-17 התדלדלה אוכלוסיית העיירה, ובראשית המאה ה-18 היו בה 40 בתים.
יהודים ישבו בעיירה מראשית המאה ה-17, ובמהלך המאה ה-19 עלה מספרם בה, והם נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי.
בראשית המאה ה-20 נמנו בעיירה 726 יהודים, וצביונם היה חסידי, ובעיקר של חסידות בלז.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 631 יהודים, שהיוו למעלה מחמישית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
בשנות השלושים של המאה ה-20 אירעו מספר תקריות אנטישמיות בעיירה.
עם כניסת הגרמנים לעיירה במהלך מבצע ברברוסה, בקיץ 1941, קיבלו אותם האוקראינים המקומיים בפרחים, ולאחר מכן, החלו בביצוע מעשי שוד של רכוש היהודים במקום.
בהמשך, גייסה המשטרה האוקראינית את יהודי היישוב לעבודות כפייה משפילות, תוך רצח של מספר יהודים, והוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, החרמת רכוש והגבלות תנועה.
מעת לעת ערכו הגרמנים, לעיני הקהל האוקראיני, מעשי התעללות פומביים ביהודי העיירה, ובהם תלישת זקנים ופאות וחילול והרס בית הכנסת ובית המדרש שבעיירה.
יומיים לאחר ראש השנה תש"ג פשטו שוטרים גרמנים ואוקראינים על העיירה, וריכזו את יהודיה במגרש ריק, תוך ירי בחולים ובתשושים.
מספר יהודים שניסו להימלט מהאקציה נתפסו בידי איכרי הסביבה, והוסגרו לגרמנים.
ממקום הכינוס הוצעדו היהודים לתחנת הרכבת בראדז'ייחוב, ומשם שולחו בקרונות משא צפופים למחנה ההשמדה בלז'ץ.
לאחר הגירוש, בזזו האוקראינים את דירות היהודים ביישוב.
כ-50 יהודים שעוד הושארו בעיירה נרצחו מאוחר יותר.
סטולה דימיטרייבסקי (במקדונית: Столе Димитриевски; נולד ב-25 בדצמבר 1993) הוא כדורגלן מקדוני המשחק בעמדת השוער בקבוצת ולנסיה מלה ליגה ובנבחרת מקדונית הצפונית.
הוא ייצג את מקדוניה הצפונית ביורו 2020, הטורניר הגדול הראשון אליו העפילה הנבחרת.
דימיטרייבסקי התחיל את הקריירה שלו ברבוטניצ'קי קומטל סקופיה.
ב-24 באוקטובר 2010 דימיטרייבסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–2 נגד וארדאר סקופיה.
בעונת דימיטרייבסקי הפך לשוער הראשון שלו רבוטניצ'קי וערך במדיה 16 הופעות בליגה.
ב-23 באוגוסט 2011 סיכם באודינזה מהסרייה א', והיה עתיד להצטרף אליה בחודש דצמבר.
ב-30 בדצמבר 2011 דימיטרייבסקי הושאל לקדיס ב' ובקיץ חתם בגרנאדה והצטרף לקבוצת המילואים.
ב-23 בדצמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה בניצחון 1–2 נגד דפורטיבו לה קורוניה.
ב-16 באוגוסט 2016 דימיטרייבסקי חתם לשנתיים בז'ימנסטיק טרגונה מהליגה השנייה.
ב-7 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו ב"נסטיק" בהפסד 0–1 לנומנסיה.
ב-31 באוגוסט 2018 דימיטרייבסקי הושאל לראיו ואיקאנו לעונה.
בנובמבר דימיטרייבסקי הפך לשוער הראשון של הקבוצה, וב-31 בינואר 2019 חתם לשלוש עונות וחצי בקבוצה.
דימיטרייבסקי שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של מקדוניה הצפונית.
ב-12 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של מקדוניה בניצחון 1–4 נגד .
סטודנט חופשי הוא סיטקום אמריקאי שנוצר על ידי ג'אד אפאטו, ששודר ברשת פוקס בשנים 2001-2002. הסדרה נוצרה על ידי אפאטו כמעין סדרת-המשך לסדרתו הקודמת, "פריקים וגיקים", ששודרה ב-NBC ובוטלה אחרי עונה אחת בלבד.
הסדרה מתארת את עלילותיהם של סטיבן קארפ (ג'יי בארושל) וחבריו, בשנתם הראשונה באוניברסיטה פיקטבית בצפון-מזרח קליפורניה.
עלילת הסדרה מתרחשת בראשית שנות ה-2000 (שלא כמו "פריקים וגיקים", המתרחשת בשנות ה-80).
עם השנים הפכה הסדרה לסדרת פולחן ובשנת 2012 דורגה במקום ה-16 ברשימה "25 סדרות הפולחן הטובות ביותר של 25 השנה האחרונות" של המגזין אנטרטיינמנט ויקלי.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות ג'יי בארושל סטיבן קרלה גאלו ליזי סטודנטית לפסיכולוגיה צ'ארלי האנם לויד סטודנט לדרמה מוניקה קינה רייצ'ל כריסטינה פיאנו טינה סת' רוגן רון סטודנט למנהל עסקים טים שארפ מרשל סטודנט למוזיקה לודון וואינורייט האל אבא של סטיבן
בין השחקנים הרבים שהופיעו בסדרה בתפקידי משנה/אורח/קמאו: אדם סנדלר, איימי פולר, ביזי פיליפס, בן סטילר, ג'ייסון סיגל, ג'נה פישר, דייוויד קרומהולץ, ויל פרל, טום ולינג, סאם לוין, סיימון הלברג, קווין הארט.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות מצד המבקרים.
באתר Metacritic, העונה הראשונה והיחידה של הסדרה זכתה לציון של 85 מתוך 100, על פי 24 ביקורות שונות.
במהלך עונת השידורים המקורית שלה, לסדרה היו בממוצע 7.3 מיליון צופים והיא דורגה במקום 93 בדירוג הסדרות הנצפות ביותר לעונה.
מחוז משנה סטוובצי (בבלארוסית: Стаўбцоўскі раён; ברוסית: Столбцовский район) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר סטוובצי.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה סטוובצי 42,007 בני אדם.
סטודנטיפיקציה היא תופעה בה מתרחשים שינויים חברתיים, כלכליים וסביבתיים באזור מגורים מסוים כתוצאה מנוכחות בולטת של סטודנטים, לרוב בסביבת מוסד אקדמי.
בתהליך זה, הסטודנטים הופכים למאפיין חברתי בולט באזור ומובילים לשינויו.
התופעה הוגדרה לראשונה בתחילת שנות האלפיים בבריטניה בעקבות קונפליקטים שנוצרו בין האוכלוסייה המקומית לאוכלוסיית הסטודנטים בערים בהן שוכנים מוסדות אקדמיים.
המונח סטודנטיפיקציה נטבע לראשונה בשנת 2002 בבריטניה על ידי הגאוגרף דארן פ.
Smith) ומאז המחקר סביב התופעה צובר תאוצה בעולם ובישראל בפרט.
הרשויות המקומיות משקיעות משאבים רבים בקידום מוסדות להשכלה גבוהה ובמשיכת סטודנטים אליהם, מתוך תפיסה כי נוכחות הסטודנטים משפיעה באופן חיובי על העיר.
בעוד שתפקידם של מוסדות אקדמיים נחקר בנושאי קידום צמיחה כלכלית אזורית, ההשפעות המרחביות של מוסדות אקדמיים על עריהם לא נחקרו עד לאחרונה.
מאז הצגתו של סמית' את מושג הסטודנטיפיקציה ובעיקר בעזור בעשור השני של המאה ה-21 נבדקו מחקרי מקרה שונים בבריטניה ובארצות הברית, ובמידה פחותה יותר ברחבי העולם, המתמקדים ביחסים המורכבים בין סטודנטים לסביבה העירונית.
התהליך מתרחש בסביבת המוסד האקדמי וגורם להידרדרותו.
במרחק הליכה סביב הקמפוס נוצר מרחב סטודנטיאלי, שאפשר לכנותו "קולוניה אוניברסיטאית", המאכלסת דיירים ארעיים – הסטודנטים.
הקולוניה מצטופפת בעקבות העיקרון של "מרחק ההליכה מהקמפוס" וכך גדל ריכוז הסטודנטים, אשר נחשפים פחות לחלקים אחרים של העיר.
בעקבות זאת נוצר נתק בין תושבי העיר לסטודנטים, תוך שהעיר לעיתים מקבלת תדמית שלילית מצד הסטודנטים שעלולים לראות בה כחלשה או מוזנחת.