tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אף על פי שמנהגים הומוסקסואלים מעולם לא הוכשרו באופן רשמי, איסורים שהיו קיימים נגדם נאכפו רק לעיתים נדירות, ובדרך כלל לא היה שום רצון פוליטי לאכוף אותם.
קיימים מעט מאוד רישומים היסטוריים על לסביות בתקופה הזו של ספרד.
בשנת 1930 פרסם ההיסטוריון הספרותי אמיליו גרסיה גומז את אוסף "שירי האנדלוסיה הערבית" שכלל בו את המשוררים הפדרסטיים בתקופת הכיבוש המוסלמי של ספרד, והיה לתרגום לספרדית מהגרסה המקורית של האוסף מהמאה ה-13 בשפה הערבית מאת אבן סעיד אל-מגריבי שהיה אספן השירה החשוב ביותר מאל-אנדלוס במאות ה-12 וה-13.
בשנת 1492, הממלכה האסלאמית האחרונה בחצי האי האיברי, אמירות גרנדה, נכבשה על ידי כתר קסטיליה וכתר אראגון.
השתלטות הכתרים סימנה את האיחוד הנוצרי של חצי האי האיברי ואת חזרתו של המוסר הקתולי לאזור.
בתחילת המאה ה-16, קודים מלכותיים קבעו עונש מוות באמצעות העלאה על המוקד בגין קיום מעשה סדום שנאכפו על ידי הרשויות האזרחיות.
ההתייחסות המשפטית להומוסקסואליות החלה להיות תחת סמכות השיפוט של האינקוויזיציה הספרדית רק בשטחי כתר אראגון, כאשר בשנת 1524 העניק קלמנס השביעי, בכתב אפיפיורי, סמכות שיפוט על קיום מעשה סדום לאינקוויזיציה של אראגון, בין אם האירוע היה קשור לחוטאים שסירבו לחזור בהם מאמונתם או לא.
בקסטיליה לא נידונו מקרים של קיום מעשי סדום, אלא אם הם היו קשורים לכפירה.
בית הדין של סרגוסה היה ידוע בחומרתו בשיפוט עבירות מסוג זה שהובילו לכך שבין השנים 1571 ל-1579 הועמדו לדין יותר מ-100 גברים שהואשמו בקיום מעשי סדום ולפחות 36 מהם הוצאו להורג.
בסך הכל, בין השנים 1570 ל-1630 היו כ-534 משפטים בממלכת ספרד בנוגע לחשודים בקיום מעשי סדום ו-102 הוצאות להורג של מורשעים.
עם זאת, הנתון לא כולל את מי שהוצאו להורג בדרך כלל על ידי הרשויות החילוניות.
ברצלונה תחת שלטון האימפריה הצרפתית הראשונה (1812–1814)
ב-1812 סופחה ברצלונה לאימפריה הצרפתית הראשונה ושולבה בה כחלק ממחלקת מונטסראט עד שהוחזרה לספרד ב-1814. באותה תקופה, פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית בעיר.
בשנת 1822, אומץ חוק העונשין הראשון של ממלכת ספרד, שהכשיר קיום פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה.
עם זאת, בשנת 1928, תחת המשטר הרודני של מיגל פרימו דה ריברה, הומוסקסואליות הופללה מחדש בממלכה.
בשנת 1932, קיום פעילות הומוסקסואלית הוכשר שוב בתקופת הרפובליקה הספרדית השנייה.
בין השנים 1936 ל-1939 השתלטו כוחות בראשות איש הצבא פרנסיסקו פרנקו על הרפובליקה הספרדית השנייה, ופרנקו הפך לדיקטטור המדינה הספרדית עד מותו ב-1975. רפורמות משפטיות בשנים 1944 ו-1963 הענישו קיום פעילות הומוסקסואלית כ-"התנהגות ציבורית שערורייתית".
בשנת 1954 חוקי איסור שוטטות שונו כדי להכריז שהומוסקסואלים הם "סכנה" תוך השוואה בין הומוסקסואליות לסרסרות.
נוסח החוק הכריז כי האמצעים "אינם עונשים ראויים, אלא אמצעי ביטחון בלבד, שנקבעו במטרה מניעתית כפולה, במטרה של ערבות קבוצתית ושאיפה לתקן את אותם נושאים שנפלו לרמות המוסר הנמוכות ביותר.
חוק זה לא נועד להעניש, אלא לתקן ולשנות".
עם זאת, אופן יישום החוק היה עונשי ושרירותי, בעוד שהמשטרה השתמשה לעיתים קרובות בחוקי השוטטות נגד מתנגדים פוליטיים חשודים, תוך שימוש באשמת הומוסקסואליות.
עם זאת, במקרים אחרים, הטרדה של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) הופנתה באופן ישיר כלפי הנטיות המיניות שלהם, ולהט"ב (בעיקר גברים) נשלחו לבתי כלא מיוחדים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה להופיע סצנה הומוסקסואלית חשאית בברצלונה, ובמרכזי תרבות הנגד של איביזה וסיטגס (עיירה במחוז ברצלונה שהפכה ליעד תיירות להט"ב פופולרי מאז).
בשנות ה-60 המאוחרות ובשנות ה-70, החל להתפתח גוף של ספרות להט"ב בשפה הקטלאנית.
הגישות החברתיות בספרד כלפי הומוסקסואליות החלו להשתנות עם החזרה של המדינה למשטר דמוקרטי לאחר מותו של פרנקו באמצעות תנועה תרבותית שנודעה בשם "הסצנה המדרילנית" (בספרדית: La Movida Madrileña) שעלתה בקנה אחד עם צמיחה כלכלית בספרד ורצון נרחב לפיתוח זהות פוסט-פרנקואיסטית במדינה.
התנועה, יחד עם צמיחתה של התנועה לזכויות הומוסקסואלים בשאר אירופה והעולם המערבי, היו גורם גדול בהפיכת ספרד כיום לאחת המדינות הטובות ביותר למחיה עבור להט"ב באירופה ובעולם על פי דיווחים בינלאומיים.
פעילות הומוסקסואלית הוכשרה שוב בממלכת ספרד של ימינו בשנת 1979. בדצמבר 2001 הפרלמנט הספרדי התחייב למחוק את הרישומים הפליליים של אלפי אזרחי להט"ב שנכלאו במהלך משטרו של פרנקו, ובשנת 2008 ממשלת ספרד העניקה פיצויים כספיים לקורבנות.
פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה הפכה לחוקית בספרד משנת 1822 עד 1954 למעט העבירה של "מעשים מגונים חריגים או שערורייתיים עם אנשים חד-מיניים" שהייתה נוכחת בין השנים 1928 ו-1932. עם זאת, הומוסקסואלים נעצרו בימי הרפובליקה הספרדית השנייה תחת "חוק הנוודים והעבריינים הנפוצים".
פעילות הומוסקסואלית הופללה שוב בתקופת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו, תחילה על ידי תיקון לחוק בשנת 1954, ולאחר מכן על ידי העברת "החוק על סכנה ושיקום חברתי" בשנת 1970. בשנת 1979 ממשלת אדולפו סוארס הפכה את ההפללה המשפטית של הומוסקסואליות שהוטלה תחת שלטונו של פרנקו.
חוק עונשין חדש שהוכנס בספרד ב-1995 קבע גיל הסכמה שוויוני של 12 שנים עבור זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד, שהועלה ל-13 שנים ב-1999 ול-16 שנים ב-2015.
בשנת 1994 התקבל חוק דיני החכירה העירוניים שהעניק למערכות יחסים חד-מיניות זכויות הכרה מסוימות.
השותפויות העניקו לזוגות חד-מיניים לא נשואים הטבות מסוימות, אך ההשפעה שלהן הייתה בעיקר סמלית.
בשנת 2005 נישואים חד-מיניים הוכשרו בפריסה ארצית על ידי הקורטס חנרלס (הפרלמנט הספרדי) תחת שלטונו של ראש הממשלה חוסה לואיס רודריגס ספאטרו.
בכך, ספרד הפכה למדינה השלישית בעולם (אחרי הולנד בשנת 2001 ובלגיה ב-2003) שמכשירה נישואים חד-מיניים בשטחה.
אימוץ ילדים על ידי זוגות חד-מיניים (משותף או חורג) הפך לחוקי בפריסה ארצית בספרד מאז יולי 2005. עם זאת, מספר מהקהילות האוטונומיות של ספרד כבר הכשירו גישה לאימוץ ילדים על ידי זוגות חד-מיניים בשטחן לפני כניסת החוק לתוקף, בהן: נווארה (2000), חבל הבסקים (2003), אראגון (2004) וקטלוניה וקנטבריה (2005).
באסטוריאס, אנדלוסיה ואקסטרמדורה זוגות חד-מיניים יכולים להתחיל במשותף הליכים לטיפול בילדים באופן זמני או קבוע.
מאז 2015, זוגות שמורכבים מנשים לסביות נשואות החלו להיות רשאים לרשום את שני שמות בנות הזוג כאימהות בתעודות הלידה של הילדים שלהן.
הדבר אינו חל על זוגות לסביות שחיים במגורים משותפים לא רשומים או זוגות באיחודים דה פקטו שבהם האם הלא ביולוגית חייבת בדרך כלל לעבור תהליך אימוץ כדי להיות מוכרת כחוק כאימו של הילד.
זוגות לסביות ונשים רווקות רשאיות גם כן לגשת להפריה חוץ-גופית ולטיפולי רבייה בסיוע.
לפני 2019, הגישה להליכים הייתה בעיקר במגזר הפרטי, שם טיפולים מסוגים כאלה היו הרבה יותר יקרים.
בנובמבר 2021 נחתם צו ביצוע שמאפשר הליכי הפריה חוץ-גופית חינם לנשים רווקות ולנשים במערכות יחסים חד-מיניות ברחבי ספרד.
זכות הגישה של נשים רווקות ונשים לסביות לגשת להפריה חוץ-גופית עוגנה בחוק כחלק מהכשרות נוספות שנכללו בהצעת "חוק הטרנס" שעברה בקונגרס הנציגים (הבית התחתון) ב-16 בפברואר 2023.
החוק הספרדי אוסר על אפליה על בסיס נטייה מינית, זהות מגדרית, מעמד HIV ו-"כל מצב או נסיבות אישיות או חברתיות אחרות" בהעסקה ובמתן סחורות ושירותים.
הצעת חוק מקיפה נגד אפליה בפריסה ארצית תחת השם "חוק זרולו", התקבלה על ידי הקורטס חנרלס ב-30 ביוני 2022. לפני חקיקת החוק, אפליה בתעסוקה על רקע נטייה מינית הפכה לעבירה פלילית בפריסה ארצית מאז 1995, אך אפליה בתעסוקה על רקע זהות מגדרית לא נאסרה בפריסה ארצית.
הקהילה האוטונומית הראשונה שאסרה אפליה על רקע העילה באזור שלה הייתה נווארה (2009) ובעקבותיה גם חבל הבסקים (2012), אנדלוסיה, האיים הקנריים, קטלוניה וגליציה (2014), אקסטרמדורה (2015), מדריד, מורסיה, והאיים הבלאריים (2016), ולנסיה (2017), אראגון (2019), קנטבריה (2020) ולה ריוחה וקסטיליה-לה מנצ'ה (2022).
עם זאת, כל הקהילות האוטונומיות של המדינה אוסרות אפליה על רקע העילות במסגרת החוקים האזוריים שלהן נגד אפליה שנחקקו במשך השנים.
אפליה בשירותי בריאות וחינוך על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית נאסרה בפריסה ארצית מאז 2011 ו-2013, בהתאמה.
10 קהילות אוטונומיות בספרד אוסרות בנוסף אפליה על בסיס מאפייני מין נגד אינטרסקסואלים (בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד), בהן: גליסיה (2014), קטלוניה (2014), אקסטרמדורה (2015), האיים הבלאריים (2016), מדריד (2016), מורסיה (2016), ולנסיה (2017), נווארה (2017), אנדלוסיה (2018), ואראגון (2019).
דברי שטנה על בסיס של נטייה מינית או זהות מגדרית מופללים מאז 1995. על פי חוק פשעי השנאה, פשעים שמונעים מהנטייה המינית או הזהות המגדרית של הקורבן, בין קטגוריות אחרות, מובילים לעונשים משפטיים נוספים.
בשנת 2018 מזכיר המדינה לביטחון דיווח שמקרי האלימות נגד להט"ב במדינה ירדו ב-4% באותה שנה.
עם זאת, הדיווח מנוגד לתוצאות של מקורות אחרים בהם ארגון מצפה הכוכבים של מדריד נגד הומופוביה שדיווח על עלייה של 7% באלימות נגד להט"ב במדריד, בעוד שמצפה הכוכבים נגד הומופוביה של קטלוניה דיווח על עלייה של 30% במקרי אלימות נגד להט"ב בחודשים הראשונים של 2019.
מאז ינואר 2019, מורים ותלמידים במדריד מחויבים לדווח על מקרים של בריונות, לרבות בריונות נגד תלמידים שמוגדרים כלהט"ב.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של ספרד.
בנובמבר 2006, ממשלת חוסה לואיס רודריגס ספאטרו העבירה חוק שמאפשר לטרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית להירשם על פי המין המועדף עליהם במסמכים ציבוריים כגון תעודות לידה, תעודות זהות ודרכונים מבלי להיות מחויבים לעבור ניתוח להתאמה מגדרית קודם.
עם זאת, על פי החוק נדרש אבחון מקצועי עבור ההכרה.
החוק נכנס לתוקף ב-17 במרץ 2007. ביולי 2019, בית המשפט החוקתי של ספרד הכריז כי האיסור על קטינים טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית לשנות את מגדרם המשפטי עד לאותה תקופה אינו חוקתי.
בית המשפט קבע כי קטינים טרנסג'נדרים "בוגרים מספיק" רשאים לרשום את מגדרם המשפטי בתעודות זהות רשמיות, וביטל את סעיף החקיקה משנת 2007 שהגביל את האפשרות הזו רק לבני 18 ומעלה.
הקטין הראשון ששינה את מגדרו המשפטי בעקבות הפסיקה דווח בדצמבר 2019.
הצעת חוק חדשה תחת הכותרת "חוק הטרנס" אושרה ביוני 2022 על ידי ממשלת ספרד שתעניק אישור לקטינים בעלי דיספוריה מגדרית מעל גיל 16 לשנות את מגדרם המשפטי ללא הגבלות, ולקטינים בגילאי 12 ל-16 בתנאים מסוימים.
ב-8 בפברואר 2023, הסנאט של ספרד (הבית העליון) אישר את ההצעה עם 144 הצבעות בעד ו-108 נגד, וקונגרס הנציגים נתן את אישורו הסופי להעברת ההצעה ב-16 בפברואר 2023 בהצבעה של 191 בעד, 60 נגד ו-91 נמנעים.
מאז כניסתו לתוקף של "חוק הטרנס" בשנת 2023, חל איסור בפריסה ארצית על התערבויות רפואיות אינטרסקסואליות בקטינים אינטרסקסואלים (בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד) לקביעת המין שלהם ללא הסכמתם.
לפני כן, ההתערבויות הרופאיות נאסרו במספר קהילות אוטונומיות בהן: אנדלוסיה, אראגון, האיים הבלאריים, אקסטרמדורה, מדריד, מורסיה, נווארה, וולנסיה.
ארגוני זכויות אדם רואים יותר ויותר בניתוחים אלה בקטינים אינטרסקסואלים כ-"לקויים" שיש לבצע אותם רק אם הפונה מסכים לביצוע הניתוח, על ידי דחיית ההתערבויות הרפואיות עד שיגיע לגיל שבו יהיה רשאי להסכים לביצוע שלהם עבור קביעת המין שלו.
מאז 2005, גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) רשאים לתרום דם בספרד באותם התנאים כמו תורמים הטרוסקסואלים שכוללים תקופת דחייה של 6 חודשים מאז המפגש המיני האחרון שביצעו ללא הגבלות מורחבות יותר עבור "MSM".
קונגרס הנציגים העביר איסור בחוק בפריסה ארצית בספרד על ביצוע של הטכניקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה שנכלל ב-"חוק הטרנס" שהועבר ב-16 בפברואר 2023. בעבר, ביצוע של טיפול המרה נאסר או הוגבל במספר קהילות אוטונומיות.
הקהילה האוטונומית של מדריד חוקקה ביולי 2016 איסור על ביצוע של טיפול המרה שנכנס לתוקף ב-1 בינואר 2017 וחל על קבוצות רפואיות, פסיכיאטריות, פסיכולוגיות ודתיות.
באוגוסט 2016 קבוצת להט"ב הגישה כתב אישום במסגרת החוק החדש נגד אישה ממדריד שהציעה טיפולי המרה.
מורסיה הפלילה ביצועים של טיפול המרה במאי 2016, איסור שנכנס לתוקף ב-1 ביוני 2016. בניגוד לאיסורים בשאר הקהילות האוטונומיות שאסרו על ביצוע של טיפול המרה בשטחן לפני האיסור הארצי ב-2023, האיסור במורסיה היה חל רק על אנשי מקצוע בתחום הבריאות.
ולנסיה אסרה על ביצוע של הטכניקות הפסאודו-מדעיות באפריל 2017 ואנדלוסיה בדצמבר 2017. האיסורים נכנסו לתוקף ב-4 בפברואר 2018. בינואר 2019 אראגון חוקקה הצעת חוק להגדרה של קידום ו/או ביצוע של טיפול המרה כעבירה פלילית בשטחה.
באפריל 2019 הודיעה ממשלת קהילת מדריד שהיא חוקרת את הדיוקסיה הרומית-קתולית של העיר אלקלה דה הנארס על הפרת האיסור החוקי על ביצוע טיפול המרה שהנהיגה הקהילה האוטונומית של מדריד בינואר 2017. ההודעה הגיעה בעקבות דיווחים שעיתונאי בשם אנחל וילסקוסה התחזה לגבר הומוסקסואל והשתתף ב-"קורס של ייעוץ" שסיפקה הדיוקסיה.
וילסקוסה טען שבמהלכו, הבישוף שניהל את הקורס ביצע טכניקות פליליות פסאודו-מדעיות של טיפול המרה.
שרת הבריאות, הצרכנות והרווחה מריה לואיזה קרדו קראה לחקיקה של איסור בפריסה ארצית על ביצוע טיפול המרה בחוק הספרדי באומרה "הם (הכנסייה) עוברים על החוק ולכן, בשלב הראשון, יש לבטל לחלוטין את הקורסים הללו.
חשבתי שבספרד קיימת קבלה של הנטיות המיניות השונות בכלל התחומים, אך לצערי אנו רואים שעדיין יש אזורים שבהם אומרים לאנשים מה צריכה להיות הנטייה המינית שלהם".
הארגון הראשון למען זכויות להט"ב שהוקם בספרד היה התנועה הספרדית לשחרור הומוסקסואלים (MELH) שנוסד ב-1970 בברצלונה.
בהמשך הקבוצה הקימה גם מרכזים בבירה מדריד ובבילבאו אבל נאלצה להתפרק ב-1973 בעקבות התעמרות משטרתית שהתקיימה לעיתים קרובות.
ב-28 ביוני 1977, ארגון חזית השחרור ההומוסקסואלית של קטלוניה הקים את הפגנת הלהט"ב הראשונה בספרד בעיר ברצלונה עם כ-4,000 עד 5,000 איש.
המשטרה המקומית דיכאה את קיום האירוע עם מספר מעצרים ופציעות שנגרמו למשתתפים.
שנה לאחר מכן באותו תאריך, ארגון החזית לשחרור הומוסקסואלים בקסטיליה ערך הפגנת להט"ב במדריד עם כ-10,000 איש.
לאורך השנים לאחר מכן אי הסכמה בתוך הקבוצות השונות גרמה לרבים מהפעילים להסתגר, בעוד שפעילים רבים אחרים דגלו בתנועה "רדיקלית" יותר עם הפגנות פומביות או חשו שהארגונים לא הצליחו להתייחס כראוי לקידום זכויותיהם של נשים לסביות ואנשים ביסקסואלים.
עם זאת, כלל הקבוצות הובילו להעלאה לסדר היום את נושא מעמד זכויותיהם של אזרחי להט"ב בספרד, שהוביל לציון דרך היסטורי בשנת 1979 עם ההכשרה בחוק הספרדי של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בשטחי המדינה עד היום.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 הושקו בערים שונות לראשונה מגזינים שפנו לקהל של אזרחי להט"ב.
בשנת 1992 נוסדה הפדרציה הממלכתית של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסקסואלים וביסקסואלים (FELGTB) על ידי מספר מחברי "COFLHEE" לשעבר, שמוגדר כיום כארגון הלהט"ב הגדול ביותר בספרד.
הקבוצה כללה לאחר היווסדותה פעילות למען חקיקת הכרה בנישואים חד-מיניים ואימוץ על ידי זוגות חד-מיניים בספרד, מסעי פרסום, הפעלת מרכזי ייעוץ בנושאי זוגיות, מתן עזרה בבעיות בריאותיות וארגון אירועים ופסטיבלים שונים.
מספר כפרים הומוסקסואלים החלו להיווצר עם השנים בספרד שכוללים כיום את צ'ואקה במדריד, גאיקסמפלה בברצלונה ואיביזה ומספאלומס בגראן קנריה והעיירה סיטגס.
בשנת 2017 אירחה מדריד את אירועי הגאווה העולמיים "WorldPride" ששולבו ביחד עם ציון "Europride" ומשכו מעל 3.5 מיליון משתתפים.
בכך, ציון האירועים הוגדר כאירוע הגאווה הגדול בכל הזמנים ביבשת אירופה.
טקס הפתיחה שלהם התקיים בתיאטרון קלדרון ביום שישי ה-23 ביוני.
שלושה ימים לאחר מכן ב-26 ביוני נחנכה באוניברסיטה האוטונומית במדריד "פסגת מדריד" שכללה ועידה בינלאומית לזכויות אדם שבה נאמו עשרות פעילי זכויות להט"ב ממדינות שונות בעולם בהן הומוסקסואליות מוגדרת כעבירה פלילית.
מספר אירועי תרבות התקיימו בימים שלאחר מכן, כולל ההפגנה השנתית ב-1 ביולי שנערכה במסלול של כ-2 קילומטרים לצד 52 משאיות.
טקס הסגירה של האירועים התקיים ב-2 ביולי בשער אלקלה.
לאחר סיום האירועים, נחשף כי המשתתפים תרמו כ-200 מיליון אירו לכלכלת העיר מדריד.
בתחילת המאה ה-20, סופרים להט"ב ספרדים בהם זוכה פרס נובל לספרות חסינטו בנאבנטה, פדרו דה רפיד ואנטוניו דה הויו אי ויננט, נאלצו לבחור בין התעלמות מהזכרה כל שהיא של הומוסקסואליות ביצירות שלהם או בהצגה שלילית של הסוגיה בגלל אנטיפתיה רחבה שהייתה נוכחת כלפי הנושא.
אחרים, כמו חברי דור 1927 שהיו קבוצה משפיעה של משוררים שקמה בחוגי הספרות הספרדית בין השנים 1923–1927, התעניינו בשירה.
במשך השנים לאחר מכן המשוררים ההומוסקסואלים והביסקסואלים שהיו חלק מהתנועה הספרותית הזו הפכו לחלק מהאישים המשפיעים ביותר בספרות הספרדית, בהם: פדריקו גארסיה לורקה, אמיליו פראדוס , לואיס סרנודה , ויסנטה אליכסנדרה ומנואל אלטולאגייר .
סדרת המשוררים האלה הושפעה מאוד מעבודת הסופרים ההומוסקסואלים הגדולים בשאר מדינות אירופה כמו אוסקר ויילד, אנדרה ז'יד ומרסל פרוסט.
משוררים הומוסקסואלים מפורסמים נוספים שהחלו להתפרסם בתקופה הזו היו פרנסיסקו בריינס , לאופולדו מריה פנרו , חואן גיל-אלברט וחיימה חיל דה ביידמה ובעיר קורדובה, ויסנטה נונייז, פבלו גרסיה באנה וחואן ברנייה שהיו שייכים לקבוצת משוררים תחת הכותרת קנטיקו (בספרדית: Cántico).
בניגוד לסופרים הומוסקסואלים וביסקסואלים, אף סופרת לסבית בספרד לא הצהירה בפומבי על ההומוסקסואליות שלה עד שנות ה-90 של המאה ה-20, בהן גלוריה פוארטס שהצהירה כי היא "מעולם לא רצתה שהנטייה המינית שלה תהיה ציבורית".
הסופרת הלסבית הספרדית הראשונה שהייתה גלויה לגבי ההומוסקסואליות שלה בציבור הייתה אנדריאה לוקה.
בניגוד לשאר המקצועות בתרבות הספרדית, ספורט נותר באופן מסורתי אזור שבו פחות קיימת נראות של להט"ב.
עם זאת, מאז העשור הראשון של שנות ה-2000, ספורטאים (ולרוב נשים) החלו להצהיר לראשונה על היותם להט"ב בגלוי בענפי ספורט שונים.
אלה כוללים את מריה לאון (שידועה בכינוי "מאפי לאון") ואנה רומרו ("ווילי") בכדורגל, ויקטור גוטיירז בכדורמים, קרלוס פראלטה בשחייה, מרתה מנגה בכדוריד, חאבייר ראיה בהחלקה אמנותית על הקרח ומרים בלאסקו בג'ודו.
ייצוג מוקדם של הומוסקסואליות בקולנוע הספרדי היה נדיר אם בכלל בעקבות הצנזורה שהטיל משטרו של פרנסיסקו פרנקו על הנושא.
הסרט הראשון שהציג סוג של הומוסקסואליות, בצורה דיסקרטית, היה "שונה", מחזמר משנת 1961 בבימויו של לואיס מריה דלגדו.
עד 1977, אם הומוסקסואלים הופיעו בקולנוע הספרדי, ההופעות שלהם היוו מטרה ללעג על רקע היותם "המתרוממים הנשיים המצחיקים" כפי שכונו לעיתים קרובות.
במהלך המעבר של ספרד חזרה למשטר דמוקרטי, הופיעו לראשונה הסרטים הספרדיים הראשונים שבהם הומוסקסואליות לא הוצגה בצורה שלילית, בהם: אוקנה, דיוקן לסירוגין (1978) על ידי במאי הקולנוע ונטורה פונס ומותו של מייקל (1984) על ידי אימנול אוריבה .
בסרטים: אדם בשם פרח סתיו (1978), הנאות נסתרות (1977) ומועדון גייז (1980) המחברים מציגים חזיונות שונים של הומוסקסואלים בהם "המודל הגברי והמושך" וביצוע קרוס-דרסינג בזמן שהומוסקסואליות היא מרכז העלילה, והשחקנים ההומוסקסואלים מוצגים כפגיעים, בסערה פנימית ומצויים במחלוקת עם החברה ההטרונורמטיבית.
החל משנת 1985, ההצגה של נטייה מינית הומוסקסואלית מאבדת את נושא העיקר בעלילה של סרטים עם תוכן להט"ב, למרות שהיא עדיין מהותית.
המגמה הזו מתחילה עם חוק התשוקה (1987) של פדרו אלמודובר שעוסק בהרחבה בלהט"ב, וממשיכה בסרטים: בכלוב זכוכית (1986) על ידי אגוסטי וילארונגה , דברים של רצון (1989) ודברים של רצון 2 (1995) מאת חיימה צ'ווארי .
סרטים ספרדים נוספים שיצאו לאור במשך השנים שהציגו נושאי להט"ב שונים כוללים את: סליחה יפה, אבל לוקאס אהב אותי (1997), עור שני (1999), ק"מ 0 (2000), כסף שרוף (2000), מאהבים בולגרים (2003) וגור דובים (2004).
הסרטים הספרדיים המוכרים ביותר עם עלילה לסבית מוגדרים לעיתים קרובות הקומדיה אמא שלי אוהבת נשים (2002) והדרמה הרומנטית חדר ברומא (2010).מימין: במאי הקולנוע פדרו אלמודובר, אגוסטי וילארונגה ואלחנדרו אמנברפסטיבלי הסרטים עם תוכן להט"ב הגדולים ביותר בספרד הם פסטיבל הלהט"ב הבינלאומי של מדריד ופסטיבל הקולנוע הבינלאומי של ברצלונה.
קיימים גם פסטיבלים ומופעי סרטים רבים בקנה מידה קטן יותר ברחבי המדינה, בהם: פסטיבל דל מאר באיים הבלאריים, דל סול באיים הקנריים, זינגוק בבילבאו, לס גאי בולנסיה וזינטינדו בסרגוסה.
במאי הקולנוע והתסריטאי הספרדי פדרו אלמודובר שמוגדר לעיתים כ-"הומוסקסואל המפורסם ביותר בספרד", שילב לעיתים קרובות נושאי להט"ב בעלילות הסרטים שלו לאורך השנים.
מלבד אלמודובר, ונטורה פונס ואלוי דה לה איגלסיה ידועים כשני במאי קולנוע ספרדים הומוסקסואלים שהציגו נושאים דומים בסרטים שלהם.
בספטמבר 2004, במאי הקולנוע אלחנדרו אמנבר הצהיר לראשונה על היותו הומוסקסואל מאז תחילת הקריירה שלו בתעשיית הקולנוע הספרדי בשנת 1991.
בתקופת המשטר הפרנסואיסטי, מוזיקאים התייחסו רק לעיתים רחוקות לסוגיות של הומוסקסואליות בשירים שלהם או בנאומים פומביים שנשאו.
יוצא הדופן בנושא היה זמר הקופלה מיגל דה מולינה, הומוסקסואל גלוי ומתנגד פוליטי של פרנקו שנאלץ במשך השנים להימלט לארגנטינה לאחר שעונה באכזריות ומופעיו נאסרו בספרד.
חריג נוסף היה הזמר במבינו שההומוסקסואליות שלו הייתה ידועה בחוגי הפלמנקו.
מספר שירים של הזמר הספרדי רפאל שייצג את ספרד בתחרות הזמר של האירוויזיון בשנים 1966–1967 כמו "Qué sabe nadie" (בעברית: אף אחד לא יודע) או "Digan lo que digan" (מה שיגידו), פורשו לעיתים קרובות באותה תקופה מנקודות מבט הומוסקסואליות.
בשנת 1974, להקת הפולק רוק קנובס, רודריגו, אדולפו וגוזמן, דיברה על מערכת יחסים בין נשים בשיר "María y Amaranta" (מריה ואמרנטה) שבאופן מפתיע לא צונזר.
במהלך המעבר הספרדי חזרה למשטר דמוקרטי מאז 1975, הצמד הספרדי תפר כפול שר על מאבקו של הומוסקסואל בדעות הקדומות של משפחתו על נטייתו המינית בשיר "El rey de la casa" (מלך הבית).
הזמר-יוצר ויקטור מנואל כלל נושאי להט"ב בכמה משיריו.
בשנת 1980 הוא הוציא את "Quién puso más" (מי שם יותר) שדיבר על סיפור אהבה בין שני גברים שמסתיים לאחר 30 שנה.
מאוחר יותר הוא הזכיר טרנסקסואליות בשירו "Como los monos de Gibraltar" (כמו הקופים של גיברלטר), לסביות ב-"Laura ya no vive aquí" (לורה לא גרה כאן יותר) וביסקסואליות ב-"No me llames loca" (אל תקראו לי משוגע).
בתקופת הסצנה המדרילנית שהחלה עם מותו של פרנקו, הומוסקסואליות הפכה לנושא גלוי לראשונה במוזיקה הספרדית.
הזמר טינו קאסל מעולם לא הסתיר את ההומוסקסואליות שלו והפך לסמל עבור הומוסקסואלים רבים.
עם זאת, השלישייה אלסקה , נאצ'ו קאנוט וקרלוס ברלנגה היו מי שזוהו עם תחילת תנועת הלהט"ב הספרדית באותה תקופה בעקבות ההתייחסות הקבועה שעשו לסוגיות של הומוסקסואליות במילים ובמופעים שלהם.
בשנת 1986, יצא לאור השיר "¿A Quién le Importa?" (למי אכפת?) שהוקלט על ידי ההרכב דינארמה והפך להמנון להט"ב בספרד.
לאחר סיום תקופת הסצנה המדרילנית, אמנים ספרדים המשיכו ליצור מוזיקה עם נושאים הומוסקסואלים בגלוי, בהם: פאביו מקנמרה, קרלוס ברלנגה ולואיס מיגלז, הגיטריסט לשעבר של דינארמה ולימים חבר בהרכב זוהר ההרג .
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, להקת הפופ הספרדית מקאנו הקליטה את השיר "Mujer contra mujer" (אישה מול אישה) שבמילים שלו היא מגנה על אהבתן של זוג נשים שהוצא גם בגרסה צרפתית ואיטלקית.
השיר הפך ללהיט גדול והגיע בצרפת למקום הראשון במצעד הסינגלים הצרפתי בשנת 1990 ושהה בו במשך 7 שבועות.
מאוחר יותר חברי הלהקה הלחינו את השיר "Stereosexual" שדיבר על ביסקסואליות.
בשנת 1988 ההרכב טאם טאם גו!
כלל באלבום שלו "Spanish shuffle" את השיר "Manuel Raquel" שהיה לשיר היחיד בספרדית באלבום, ודיבר על סיפורו של אדם טרנסקסואל.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, זמרים-יוצרים חדשים החלו גם כן לקחת חלק בנושא, במיוחד אינמה סראנו , חאבייר אלווארז ואנדרס לוין, אבל גם פדרו גוארה בשירו "Otra forma de Sentiment" (צורה נוספת של תחושה) וטונקסו עם "¿Entiendes?" (אתה מבין?).
לאורך השנים פוליטיקאים רבים שהוגדרו כלהט"ב מרחבי כלל המפה הפוליטית של ספרד נבחרו ברשויות המקומיות והארציות של המדינה לתפקידים שונים.
להט"ב פוליטיקאים אחרים שהיוו חלק בפוליטיקה הספרדית במשך השנים כוללים את חוויאר מרוטו , שכיהן בעבר כראש עיריית ויטוריה בירת חבל הבסקים בין השנים 2011 ל-2015 וכיום מכהן כחבר בסנאט של ספרד.
מרוטו התחתן עם בן זוגו חוסה מנואל רודריגז בספטמבר 2015 בטקס נישואים שבו השתתף ראש ממשלת ספרד מריאנו רחוי (2011–2018).
מקסים הוארטה , אנג'לס אלוורז ופרננדו גרנדה-מרלסקה ידועים כפוליטיקאים הומוסקסואלים נוספים שמכהנים (או כיהנו בעבר) בקורטס חנרלס.
מאז יוני 2018, גרנדה-מרלסקה החל לכהן בנוסף להיותו חבר בפרלמנט הספרדי, כשר הפנים של המדינה.
אדה קולאו, שנבחרה לראשות עיריית ברצלונה ב-2015 וכיהנה בתפקיד עד שנת 2023, הצהירה לראשונה על היותה ביסקסואלית בדצמבר 2017. ג'אום קולבוני , שהביס את קולאו בבחירות למועצת העיר ב-2023 , ידוע גם כן כהומוסקסואל גלוי.
פוליטיקאים להט"ב קטלאנים נוספים כוללים את אנטוני קומין , סנטי וילה ומיקל אייסטה .
קרלה אנטונלי, ויקטור קאסקו, איניגו למארקה , פראן פרי, חסוס ואסקז עבאד, אינאקי אוארזאבל, אמפאר פינדה ולואיס אלגרה זהונרו ידועים כפוליטיקאים ספרדים שמוגדרים כלהט"ב, שמכהנים למיניהם כחברים בבתי מחוקקים אזוריים או ידועים כאישים פוליטיים בולטים.
בשנת 2007, זכתה מנואלה טרסובארס במושב כחברת מועצה ברשות המקומית גלדו של קהילת ולנסיה, ובכך, הפכה לספרדית הטרנסקסואלית הגלויה הראשונה שכיהנה בתפקיד ציבורי במדינה.
זכוכית או חומר זכוכיתי הוא מוצק אמורפי אחיד, המיוצר על-פי רוב על ידי קירור של חומרים מותכים.
הקירור המהיר מונע היווצרות של שריג גבישי.
לחומרים אלו יש טמפרטורה אופיינית למעברם ממצב צמיגי למצב זכוכיתי המסומנת Tg על פי האותיות הראשונות במונח באנגלית: Glass Transition Temperature הקרוי בעברית "מעבר זכוכיתי".
בצורתה הטהורה הזכוכית היא חומר שקוף, בעל קשיות גבוהה באופן יחסי, עמיד לשחיקה ועמיד בדרך כלל מבחינה כימית וביולוגית.
הזכוכית העתיקה, שהוכנה מקווארץ ונתרן פחמתי הייתה מסיסה באופן טבעי (בתהליך איטי).
המסיסות מצטמצמת על ידי הוספת סידן פחמתי.
ניתן ליצור זכוכית ממגוון רחב של חומרים, אולם רק מספר מצומצם של חומרים אכן נמצא בשימוש.
העיקרי שבהם הוא קווארץ, המרכיב של חול נקי או בשמו הכימי צורן דו-חמצני SiO2.
ניתן לעצב את הזכוכית בקלות רבה לגופים בעלי שטח פנים חלק ובלתי חדיר.
תכונות אלו הופכות את הזכוכית לחומר בעל מגוון רחב של שימושים.
עם זאת, הזכוכית שבירה למדי ועלולה להתנפץ לרסיסים חדים.
תכונותיה השונות של הזכוכית עשויות להשתנות על ידי הוספת מרכיבים שונים או טיפול בחום.
זכוכית נוצרה בטבע בעת התנגשות מטאורים בפני השטח של כדור הארץ, כבר לפני מיליוני שנים.
מוכרים היטב שני סוגים של זכוכית טבעית – טקטיט וזכוכית מדבר לובית.
פגיעת ברק במשטח חול יוצר לפעמים צינוריות זכוכית דקות, הנקראות .
התפרצויות הרי געש פולטות לפעמים זכוכית געשית הנקראת אובסידיאן.
בני אדם השתמשו בזכוכית זו כבר בתקופת האבן.
האובסידיאן סותת לסכינים וראשי חיצים חדים ביותר.
כבר בתקופה הפלאוליתית התיכונה נישאו כלי האובסידיאן או גושי אובסידיאן בלתי מעובד למרחק ניכר ממקום החציבה.
משערים שזכוכית יוצרה על ידי בני אדם בצורה אקראית, כ־4,000 שנים לפני הספירה, בתהליך לוואי של הפקת מתכות.
בהשפעת הטמפרטורה הגבוהה, האפר שנותר אחרי שריפה של זרעים התחבר עם החול ונוצרה זכוכית סיליקטית המכילה 60% SiO2. זכוכית זו שימשה לייצור תכשיטים.
לפי עדויות ארכאולוגיות, ייצור מכוון של כלי זכוכית נעשה כ-1,500 שנה לפני הספירה, במצרים ובמסופוטמיה.
לאחר זאת, במשך 300 שנה ייצור הזכוכית התפתח במהירות ואז חלה ירידה בעיסוק בזכוכית.
במסופוטמיה חלה התאוששות כ-700 שנה לפנה"ס ואילו במצרים 500 שנה לפנה"ס.
מאז, במשך 500 שנה, מצרים וארצות אחרות לאורך החוף המזרחי של הים התיכון הפכו למרכזים לייצור זכוכית.
בשלב מאוחר יותר, ייצור הזכוכית הגיע אף צפונית לאלפים.
בכתב העת Antiquity פורסם ב-2023 כי נמצאו שרידים מסדנת הזכוכית מלפני כ-2,000 שנים, באתר נמצ'יצה (Němčice) אשר בצ'כיה.
המקום נחשב לאחד מאתרי ההתיישבות החשובים ביותר במאות ה-3–2 לפנה"ס, והיו בו מרכז ייצור של תכשיטי זכוכית ומסחר בהם.
במקביל המקום שימש כמרכז פולחני ומושב לאליטות.
תחילת ייצור הזכוכית הייתה מאתגרת משום שתנורי ההתכה היו קטנים והפקת החום שלהם הספיקה אך בקושי להתכת רכיבי הזכוכית.
במאה הראשונה לפני הספירה הומצא צינור ניפוח הזכוכית.
המצאה זו הקלה על ייצור הכלים והוזילה אותם.
ייצור הזכוכית פרח באימפריה הרומית והתפשט מאיטליה לכל שאר האימפריה.
בשנת 1000 לספירה, בעיר אלכסנדריה שבמצרים, היה המרכז החשוב ביותר לייצור זכוכית.
במאות ה-13 וה14 אמנות הויטראז' הגיעה לשיאה באירופה, כפי שניתן לראות בקתדרלות קנטרברי ושארטר.
בתקופת מסעי הצלב מרכז תעשיית הזכוכית של אירופה עבר לוונציה.
משום השימוש הרב בתנורים בתעשיית הזכוכית, שליטי ונציה חששו לשריפה בעיר, אשר רובה הייתה בנויה עץ, ובשנת 1291 פרסמו צו אשר חייב את כל התעשייה לעבור לאי מוראנו.
חלק מאמני מוראנו נדדו לצפון אירופה ופיתחו שם את ייצור הזכוכית.
בארצות הברית, בית החרושת הראשון לזכוכית הוקם בווירג'יניה, בשנת 1608. בשנת 1870 הומצאה המכונה החצי אוטומטית לייצור בקבוקים.
החל בשנת 1890 הומצא מיכשור מדויק ויעיל לייצור מוצרי זכוכית שונים.
בשנת 1959 הומצא תהליך חדיש לייצור זכוכית שטוחה ובתהליך זה מייצרים עד היום 90% מהזכוכית השטוחה.
בארץ ישראל הוקם על ידי הברון רוטשילד מפעל בקבוקי זכוכית הסמוך לחוף טנטורה.
בקבוקים אלו נועדו לשמש לתעשיית היין שהלכה והתפתחה ב"מושבות הברון", ביניהן זכרון יעקב.
מהנדסי המפעל, ביניהם מאיר דיזנגוף, ידעו על ההיסטוריה של ייצור הזכוכית באזור בעת העתיקה, אך הם לא הכירו את השיטות של הפיניקים ולכן בקבוקי הזכוכית שיצרו במפעל לא שירתו את תפקידם, והמפעל נסגר.
היום המפעל משמש כמוזיאון היסטורי בשם "המזגגה" הצמוד לקיבוץ נחשולים, והמספר בין השאר את ההיסטוריה של ייצור הזכוכית באזור בעת העתיקה.
בחצי השני של המאה העשרים התרחב השימוש בזכוכית גם כחומר ליצירת מעטפת של בניינים, ובפרט למעטפת של גורדי שחקים.
לדעת מחבר הספר "ספר היוחסין", הומצא שימוש מודרני בזכוכית, לייצור מראות.
"ובשנת ג' אלפים ותש"ע היה איש שהמציא המראה של זכוכית", כנראה בידי חוקר יווני/רומאי.
השם "זכוכית" מוזכר פעם אחת במקרא: , כתיאור לכלים יקרים.
מקור המילה הוא תכונת הזַכּוּת המאפיינת אותה.
חוקר התלמוד הרב יהושע בראנד, בספרו כלי זכוכית בספרות התלמוד, מצביע על מונחים נוספים במקרא, שלדעתו פירושם זכוכית, כגון: "חול", "חלונות אטומות" ועוד.
בלשון חז"ל נקראה הזכוכית גם "סכוכית" (תוספתא מסכת שבת) או "זוגיתא" (תלמוד בבלי מסכת ברכות).
בימי חז"ל הייתה הזכוכית יקרה מאוד מפני שהיה קשה מאוד לזככה ולייצר זכוכית שקופה או 'זכוכית לבנה' בלשון חז"ל.
הגמרא מספרת שכוס מזכוכית לבנה הייתה שווה 400 זוז.
הזכוכית הנפוצה סודה ליים (Soda-lime)
הזכוכית הנפוצה ביותר בשימוש נקראת Soda-Lime glass והיא משפחת ההרכבים הנפוצה ביותר ומשמשת בין היתר לשמשות, כלי אוכל, מוצרי נוי וכלי אחסון.
כלי האחסון העיקריים עשויי הזכוכית הם הבקבוקים.
הרכבה מ-63%–81% צורן דו-חמצני (SiO2 – קוורץ, חומר הגלם – חול), נתרן פחמתי Soda (להורדת טמפרטורת ההתכה ומניעת גיבוש) וגיר (סידן פחמתי) Lime להעלאת היציבות הכימית.
הזכוכית העתיקה, אשר הוכנה מחול ונתרן פחמתי, הייתה מסיסה, אם כי, בקצב איטי.
הסידן הפחמתי (אבן גיר) שמוסף היום מייצב את הזכוכית.
בתקופה הרומית מקור הסידן הפחמתי היה בשברי הצדפות, אשר נמצאו באופן טבעי בחול, שהיה חומר הגלם לייצור הזכוכית.
הרכב התוספים בזכוכית, וסוגי התוספים מאפשר קבלת זכוכיות שונות עם תכונות מכניות, אופטיות שונות המתאימות למגוון שימושים.
נקודת ההתכה של סיליקה טהורה (SiO2) היא בערך C° 2,000. הוספת חומרים כמו נתרן פחמתי ("סודה לכביסה" – סודיום קרבונט: Na2CO3) מורידים את טמפרטורת ההתכה ל-C° 1,000 בקירוב.
זכוכית בידודית (double glazing) היא חלון המורכב משתי שכבות זכוכית או יותר המחוברות על ידי מסגרת (לרוב מאלומיניום), כאשר המסגרת מכילה סופחי לחות למניעת היווצרות אדים על חלקן הפנימי של השמשות.
לעיתים בין השמשות יש גז מסוג ארגון להעצמת הבידוד התרמי והאקוסטי.
מטרתה לבודד את חלל הבית הפנימי בידוד תרמי ואקוסטי.
זכוכית בעלת מבנה המשלב זכוכית וחומרים פולימריים שונים בצורת שכבות מתחלפות, על מנת להפוך אותה לעמידה בפני פגיעת תחמושת של נשק קל (רובים וכדומה).
התוצאה נקראת זגוגית משוריינת ולא זכוכית משוריינת.
בעת הפגיעה החלון מתרסק ונהרס, אך שומר על עמידותו בפני מספר מוגדר של פגיעות.
בעולם נהוג דירוג של רמות לעמידותם של החלונות השונים לפגיעת קליעי נק"ל.
חלונות משוריינים המשמשים כלי רכב צבאיים כבדים עמידים אף לאש מקלעים כבדים ורסיסים הנוצרים מפצצות ומטענים.
זכוכית שעברה חימום מבוקר לטמפרטורה של כ-700 מעלות צלזיוס ולאחר מכן קירור מהיר מאוד באוויר.
הקירור המהיר גורם לכך שהחלק החיצוני והחלק הפנימי של הזכוכית מתכווצים באופן שונה, מה שגורם להיווצרות מאמצים פנימיים.
תהליך זה הופך את הזכוכית לבעלת חוזק גבוה פי 3–5 מאשר זכוכית רגילה.
כאשר זכוכית מחוסמת נשברת, השבר גורם לשחרור המאמצים שנוצרו בתוך הזכוכית והיא מתנפצת לאלפי חלקים זעירים.
ככל שהמאמצים הפנימיים בזכוכית גדולים יותר, כך היא קשה יותר, וכך גודל החלקיקים קטן יותר כאשר היא נשברת.
זאת בניגוד לזכוכית לא-מחוסמת שיכולה להישבר גם למספר קטן של שברים גדולים.
סיבי זכוכית המיוצרים על ידי דחיסת זכוכית מותכת דרך חורים זעירים בבסיס הכבשן.
כך נוצרים חוטים דקים מאוד שאפשר ליצור מהם אריגים קלים וחזקים.
פיברגלס גם מגן מפני חום וחסין אש, ולכן בגדי הכבאים עשויים פיברגלס.
על פי נתוני 2022, הסחר העולמי בסיבי זכוכית עומד על כ-15 מיליארד דולר.
היצואנית הגדולה בעולם היא סין (3.7 מיליארד) ואילו ארצות הברית היא היבואנית הגדולה בעולם (2 מיליארד).
כלים אלה עשויים למעשה מזכוכית רגילה, אך טכניקת הייצור שלהם מאפשרת להם להיות דקים ועדינים והם משמשים בעיקר לקישוט.
בישראל מוכרים כלים כאלה המיוצרים בחברון ומכונים "זכוכית חברון".
בעל המקצוע המכין כלים אלה מכונה "נפח זכוכית".
זאת גם משום שהוא מנפח את הזכוכית המותכת באוויר.
זכוכית גולמית מתקבלת כתוצאה מחימום רכיבי התערובת בכור היתוך.
את הזכוכית הגולמית בדרך כלל מייצרים מחול SiO2, סודה Na2CO3, וסיד CaO.
את כל הרכיבים מערבבים במכל ערבוב מיוחד ומחממים לטמפרטורה של C° 1,000 ומתרחשת הריאקציה הבאה:
מהזכוכית הגולמית ניתן להפיק מגוון רחב של זכוכיות שונות.
ניתן למיין זכוכיות על פי הרכב היסודות המרכיבים את מבנה התחמוצת כלומר הקשורים לחמצנים מגשרים (יוצרי רשת Network formers או network intermediates).
המשותף לכל הזכוכיות שהמרכיב העיקרי הוא סיליקה, בדרך כלל באחוז גבוה מ-50% מהרכב הזכוכית.
ממיינים את היסודות המשתתפים, לצד החמצן, בבניית הזכוכית לשלוש משפחות:
יוצרי רשת (Network formers) הקשורים קוולנטית לחמצנים מגשרים
משני רשת (Network modifiers) יוצרים קשרים יוניים עם חמצנים שאינם מגשרים (ב"קצוות פתוחים") לדוגמה מתכות אלקליות כנתרן ואשלגן או מתכות אלקליות עפרוריות כסידן או מגנזיום
חומרי ביניים (Network intermediates),לדוגמה: BeO, Al2O3, Ga2O3, Fe2O3, TiO2, V2O5, Sb2O5, Nb2O5 שניתן לשלב ברשת החמצנים בריכוזים משתנים ויכולים להימצא גם כיונים בקצוות.
מודל רשת אקראית של זכריאסן (1932)
זכריאסן חקר את המבנה של זכוכיות תחמוצת ועל סמך פיזור קרני X הוא גילה שיש להן סדר לטווח קצר, אך אין להם סדר לטווח הארוך.
לכן לפי זכריאסן, זכוכית וגביש דומים רק בטווח קצר, אך לא בטווח ארוך כיון שמבנה הזכוכית לא שומר על מחזוריות כמו הגביש.
על סמך התוצאות האלה הוא הגיע למסקנה שהזכוכית היא בעלת מבנה של רשת אקראית והציע את המודל שניתן לסכמו בכללים הבאים:
כל אטום חמצן מחובר ללא יותר משני קטיונים.
מספר אטומי חמצן מסביב לקטיון צריך להיות קטן (ארבעה או פחות)
לפאוני חמצן יש יותר פינות משותפות מאשר צלעות או פאות
לפחות שלוש פינות של כל פאוני חמצן הן משותפות
כללים האלה מנבאים נכון את יצירת זכוכית מתחמוצות כמו: SiO2, GeO2, B2O3, P2O5, כלומר מנבאים איזה יסוד יהיה "יוצר רשת" בזכוכית.
לזכוכיות העשויות מתרכובות יוצרות רשת, יש שימושים מוגבלים.
למשל, תחמוצת של בור טהור (B2O3(Tg~4500C לא עמידה למים.
זכוכית המכילה תחמוצת צורן SiO2 אשר שימושית בגלל עמידות כימית גם בטמפרטורות גבוהות במיוחד (עד C° 1,750), בעלת התנגדות לשינוי טמפרטורות (thermal shoc).
זכוכית זאת חייבת להיות מעובדת בטמפרטורות שמעל C° 1,500. רוב סוגי הזכוכית השימושיים מכילים תוספים אשר מורידים את טמפרטורת העיבוד ומאפשרים קבלת תכונות רצויות ליישום.
זכוכית לתעשייה מכילה לפחות חמש תחמוצות, לדוגמה זכוכית אופטית, מכילה יותר מעשר תחמוצות.
הוספת תרכובות יוניות ותחמוצות לזכוכית
מוסיפים לזכוכית תרכובות יוניות (תחמוצות) ממספר סיבות:
CuO – תחמוצת נחושת – גוון כחול
FeO – תחמוצת ברזל – גוון ירוק
Fe2O3 – תחמוצת ברזל – גוון חום
לזכוכית בה הוחלף חלק של סיליקה בתחמוצות בור, יש עמידות רבה לחום וכן עמידות כימית גבוהה.
ניתן למצוא כמה סוגי תחמוצות בזכוכית.
התחמוצת ממנה בנויה מטריצת הזכוכית (לדוגמה, סיליקה) נקראת:
תוסף הנמצא בזכוכית כחלק מהרשת נקרא Intermediate.
תוסף השובר את רשת הזכוכית נקרא Modifier.
קטיונים של נתרן ואשלגן הם Network-modifier – אינם קשורים קוולנטית לרשת הטטראדרות היוצרת את הזכוכית אלא קשורים יונית לחמצנים בלתי מגשרים ויכולים לעבור דיפוזיה או לדלוף מהזכוכית (חילוף יונים) לתמיסות.
ישנם יוני חמצן אשר פועלים כגשרים בין יחידות הטטראדרים הנקראים Bonding-oxygen.
וישנם גם יוני חמצן שאינם משתתפים ביצירת מבנה הרשת ונקראים: אי גישור, Non bonding-oxygen.
יש שלוש פעילויות עיקריות של מסיימי רשת:
שבירת הקשרים A-O-A ויצירת אי גישור.
הגברת התיאום של קטיון וחמצן.
תוספת Na2O מורידה באופן משמעותי את טמפרטורת ההיתוך ואת הצמיגות של הזכוכית
תוספת של Cao עוזרת להקטין את מסיסות הזכוכית במים
כאשר היחס חמצן/סיליקון עולה על 2.5–3.0, קשה מאוד לקבל זכוכית ללא שימוש בתנאי הכנה מיוחדים, כגון קירור מהיר.
בניגוד לזכוכית רגילה בעלת מבנה מולקולרי לא מסודר, זכוכית קרמית מכילה גבישים והיא בעלת מבנה דו פאזי: מיקרו-גבישים שביניהם אזורים אמורפיים.
הפאזה הגבישית מהווה בין 30% ל-70% מולרי.
השימוש בזכוכית קרמיות החל בשנת 1950 והתגלה על ידי סטוקי (S.D.
סטוקי גילה במקרה את הזכוכית הקרמית.
הוא השאיר בתנור שפעל בטמפרטורה גבוהה תערובת של זכוכית העשויה מליתיום סילקאט וכסף.
בחזרתו, מצא סטוקי חומר קרמי לבן במקום "שלולית" של זכוכית מותכת אותה ציפה לראות.
הדבר קרה מפני שהכסף היווה מרכז נוקלאציה (מרכז גיבוש), וגרם ליצירת מבנה קריסטלי של הזכוכית.
בתחילת הייצור יש לחומרים אלו מבנה זכוכיתי.
לאחר חימום והוספת חומרים שונים, הם הופכים להיות חומרים בעלי תכונות קרמיות.
לזכוכית רגילה יש מבנה אמורפי, כלומר יש סדר מקומי אך אין מבנה קריסטלי מסודר, אין תאי יחידה שחוזרים על עצמם, בניגוד לזכוכית קרמית שבה פזורים בתווך האמורפי אזורים בהם האטומים מסודרים במבנה מסודר כלומר יש תאי יחידה שחוזרים על עצמם.
על מנת להכין זכוכית קרמית, יש להתיך את הזכוכית, ולשפוך את החומר המותך לתוך כלי בצורה הרצויה.
קצב הקירור צריך לאפשר צמיחת גבישים.
בתחילת המאה ה-21 עלה הביקוש לזכוכית קרמית, בעיקר בשל העובדה שניתן לעבד את החומר בקלות כמו זכוכית רגילה, ועם זאת מתקבל חומר בעל תכונות קרמיות רצויות כמו עמידות לזעזוע תרמי, קשיחות, רגישות לאור ועוד.
יתרון נוסף של הזכוכית הקרמית נעוץ בעובדה שניתן ליצור צורות מגוונות עם תכונות קרמיות מה שלא ניתן לעשות עם חומרים קרמיים אחרים.
Owens-Corning Fiberglass (OCF) E-glass היא זכוכית העשויה מתרכובת של קלציום-אלומינו-סיליקאט בתוספת של מגנזיום, בור, ברזל, טיטניום וסודיום אוקסיד.
לחומר זה יש עמידות גבוהה לחום ועמידות גבוהה למים.
שיטות ייצור של זכוכית קרמית
על מנת ליצור זכוכית קרמית, יש לחמם זכוכית רגילה, לקרר ולחמם שוב.
אך טיפול בחום אינו מספיק.
כי צריך להוסיף חומר שיוכל לעשות נוקלאציה ובכך לאפשר את תחילת הגידול הגבישי.
במטרה להפוך את הזכוכית לזכוכית קרמית בעלת מבנה קריסטלי, יש תחילה לטפל בחומר בטמפרטורה של כ-C° 1,000, בין שעה לשעתיים במטרה ליצור זכוכית רגילה.
לאחר מכן לוקחים גולות במסה של 25–30 גרם, ושמים על משטח פלטינה.
הגולות מחוממות ל-C° 1,500 במשך 30 דקות, ולאחר 30 דקות מוציאים את הגולות המותכות ומקררים אותן בטמפרטורת החדר.
אם יש צורך בהוספת חומרים נוספים לקבלת חומר בעל תכונות רצויות, טוחנים את הזכוכית לאבקה, מוסיפים לה את התוסף הרצוי, ושמים שוב לחימום באותם התנאים, למשך 30 דקות נוספות.
התוסף הוא בדרך כלל מלח.
המלחים הנפוצים שמוספים על מנת ליצור זכוכית במבנה קריסטלי הם: ליתיום פחמתי Li2CO3, אלומיניום חמצני Al2O3, סידן חמצני CaO וטיטניום אוקסיד TiO2.
ניתן לקבל זכוכיות קרמיות עם תכונות שונות על ידי הוספת תוספים שונים וחימום לזמנים שונים.
יעילות התוסף נמדדת בהתאם לעובי שכבת הזכוכית הנוצרת – ככל שהשכבה עבה יותר התוסף הוא יותר יעיל.
זכוכית ללא תוספים לא יכולה ליצור מבנה קריסטלי מכיוון שאין חומר שיוכל לאפשר את תחילתו של מרכז הגיבוש.
בזכות תכונותיהן של הזכוכיות הקרמיות ניתן להשתמש בהם בסירי בישול, פלטות לבישול חשמלי, מראות טלסקופיות וחלונות מאובטחים.
על מנת שזכוכית תעבור ממצב של מבנה אמורפי למבנה קריסטלי צריך ליצור תהליך נוקלאציה.
תהליך זה מתרחש עם חימום הזכוכית, קירור הזכוכית ואז שוב חימום מעל ל-Tg.
קצב הנוקלאציה (התגרענות) תלוי בצמיגות של הזכוכית, באנרגיה החופשית של תהליך הנוקלאציה, בתדירות הוויברציה ובטמפרטורה.
– האנרגיה החופשית של תהליך הנוקלאציה.
תכונות זכוכית המיועדת לשימושים אופטיים
ישנם מאפינים רבים הקובעים את התאמתה של זכוכית מסוימת לשימוש אופטי, בניהן בליעה כפונקציה של אורך גל (המשפיעה על הצבע), פגמים פנימיים בזכוכית (תכליל, inclusion) ומקדם שבירה ומספר אבה וה שלהם.
בנוסף ישנם מאפיינים של הזכוכית כחומר גלם לאלמנט אופטי שעבורו יש להגדיר את הסטיה מהממדים הנדרשים, טעויות מירכוז, הסטיה מהצורה המדויקת (surface figure, surface power), איכות פני שטח (S&D), (roughness) וכיוצא בזה.
מאפינים אלו מבוקרים על ידי תקנים בינלאומיים כמו MIL-PRF-13830B, MIL-G-174B ורבים אחרים.
תכונות אופטיות של חומר מתארות את תגובת החומר למעבר אור דרכו.
כאשר אור פוגע בחומר מסוים הוא יכול להיבלע בו, לחזור ממנו, או לעבור דרכו.
למרבית השימושים, חשוב לבחון את יכולת החומר להעביר אור דרכו.
תכונה זו כמעט הפוכה להחזרה, כאשר האור שאינו מועבר או מוחזר, נבלע.
בליעת אור מתרחשת כאשר אור פוגע בחומר, והאנרגיה שלו נספגת בחומר באופן חלקי או מלא.
חומר שקוף, בדומה לזכוכית שבשמשת החלון, מעביר כמעט את כל האור הפוגע בו.
לכן ניתן לראות דמויות הנמצאות מצדו האחר.
הדרישה לזכוכיות בעלות תכונות אופטיות מסוימות הולכת ועולה בשנים האחרונות.
תכונות אופטיות של זכוכית הן תכונות פיזיקליות, אך הן תלויות בהרכב הכימי של החומרים מהם עשויה הזכוכית.
מרבית הזכוכיות יכולות להעביר דרכן את האור הנראה.
זיהומים בזכוכית כגון נחושת או ברזל מורידים את היכולת של הזכוכית להעביר דרכה אור.
גוון ירקרק של זכוכית (שניתן לראותו, למשל, כשמסתכלים בזכוכית מראה או חלון מהצד) נובע מהמצאות יוני ברזל.
בזכות יכולתם של הזכוכית להעביר את האור בתחום הנראה והאינפרא אדום הקרוב דרכן יש לזכוכיות שימושים רבים כגון: שמשות לחלונות, סיב אופטי, שימוש ביצירת קישוטים לבית ונברשות, עדשות למשקפיים, מצלמה ועוד.
לזכוכיות שונות יש מקדמי שבירה שונים (refractive index).
מקדם שבירה – מקדם שבירה היא תכונה פיזיקלית של חומר שקוף, המציינת את שינוי הזווית של האור המועבר.
מקדם השבירה תלוי בהרכב הכימי של הזכוכית ובמאמצים הפועלים בה.
זכוכית פוטוכרומית – היא זכוכית המתכהה כאשר נחשפת לאור השמש כתוצאה מפרוק גבישים של מלחי כסף באור UV ויצירת כסף מתכתי אטום.
כאשר הקרינה נפסקת הגוון הכהה של הזכוכית נעלם כיוון שהכסף שוב מתחמצן לקבלת מלחים שקופים.
צבע זכוכית תלוי בדברים הבאים:
ביכולת של הזכוכית לבלוע אור.
פיזור אורכי הגל של האור הנראה.
כל הדברים לעיל מושפעים כתוצאה ממעבר אלקטרונים בשדה חשמלי, מקיומם של יוני מתכות טעונים או ממעבר של פוטונים.
זכוכית המתקבלת על ידי הוספת מלחים או תחמוצות:
CuO – תחמוצת נחושת – גוון כחול.
FeO – תחמוצת ברזל – גוון ירוק.
Fe2O3 – תחמוצת ברזל – גוון חום.
יון ניקל Ni+2 – כחול סגול או שחור.
יון כרום Cr+3 – ירוק כהה.
שימושי הזכוכית הצבעונית הם בעיקר בתחום האומנות.
ישנן זכוכיות השקופות לחלוטין לאור נראה, ואטומות לחלוטין לאור אינפרה אדום.
וישנן זכוכיות כמו קוורץ, היכולות להעביר גם את האור הנראה וגם את האור האינפרה אדום.
בתכנון עדשות ואלמנטים אופטיים אחרים יש לעיתים גם להתחשב בתכונות המכניות של החומר.
תכונות אלו כוללות את מודול האלסטיות (קבוע יאנג), קשיות, מקדם התפשטות, צפיפות סגולית ועוד.
תכונות נוספות שחשובות לשימושים שונים של זכוכית כחומר גלם אופטי מבוססות על התכונות הכימיות של סוג הזכוכית הספציפי.
תכונות אלו הן, למשל, עמידות בפני חומצות ובסיסים, ועמידות בפני ספיחת מיים.
לניקוי זכוכית יש חשיבות בשמירה על שקיפות ותפקוד תקין של משטחי זכוכית, החל מחלונות ביתיים ועד לאופטיקה מדויקת.
שיטות נפוצות לניקוי חלונות, מראות ומשטחי זכוכית ביתיים כוללות הרטבת מטלית בנוזל ניקוי ייעודי או תערובת של מים מזוקקים וחומץ, ניגוב בתנועה חלקה בצורת האות Z והברקה סופית באמצעות מטלית נקייה ויבשה בתנועה סיבובית.
עדשות משקפיים המצופות בציפוי נגד החזרה מומלץ לנקות באמצעות מים וסבון, ולייבשן על ידי ניגוב במיקרופיבר.
לעומת זאת, ניקוי אופטיקה מדויקת כמו פילטרים, משקפות או טלסקופים דורש זהירות רבה יותר.
ראשית נהוג להשתמש באוויר דחוס לסילוק אבק, ואז כדי להסיר טביעות אצבעות למשל, נהוג להשתמש בכמה טיפות של ממס כמו אלכוהול או אצטון על נייר ניקוי אופטי ולמשכו על פני המשטח האופטי בתנועה חלקה, עדינה וחד-כיוונית על מנת להימנע משריטות ומהשארת פסי ניקוי.
שיטה זו אינה מתאימה לציפויים עדינים במיוחד כמו ציפוי מתכתי לא מוגן.
ניקוי כתמים עיקשים נעשה באמצעות מקלון צמר גפן טבול במעט ממס, בתנועה סיבובית עדינה המתחילה במרכז ומתרחבת כלפי חוץ.
התכלות טבעית של זכוכית אורכת מיליון שנה.
אומנם הזכוכית אינה מזהמת קרקע או מי תהום מכיוון שהיא עשויה מחומרים טבעיים בלבד, שאינם מתפרקים, אך העדר מיחזור גורם לנזק אקולוגי מסיבות שונות:
הזכוכית אינה מתכלה, ולכן שומרת על נפחה ומגדילה את נפח הפסולת הכולל.
זכוכית שאינה ממוחזרת גורמת לבזבוז של חומר הגלם הטבעי של הזכוכית – החול.
החול הוא משאב טבע שהולך ומצטמצם.
כריית החול גורמת לרוב להרס הנוף הטבעי.
מיחזור זכוכית תורם לחיסכון באנרגיה מכיוון שנדרשת השקעת אנרגיה פחותה בהתכת זכוכית ממוחזרת לעומת התכת חול גולמי.
תהליך ייצור הזכוכית מזכוכית ממוחזרת הוא תהליך בו פליטת המזהמים לאוויר מופחתת ביחס לייצור זכוכית מחול.
קיימת סכנת שריפה במטמנות הפסולת השונות הנגרמת כתוצאה משברי הזכוכית שגורמים למיקוד קרני השמש.
על מנת למחזר זכוכית, על הזכוכית הנאספת לעמוד בכמה תנאים:
הרכב כימי ידוע: זכוכית שההרכב שלה דומה לחומרי הגלם והיא נקייה ממזהמים כגון קרמיקה, ברזל או אלומיניום.
הפרדה: הזכוכית צריכה להיות מופרדת במכלי האיסוף על פי צבעים – לבן, ירוק, חום או שקוף.
תוויות: תוויות הנייר או הפלסטיק על בקבוקי הזכוכית מהווים הפרעה בשלב התכת הזכוכית הממוחזרת.
איסוף והפרדה – אריזות הזכוכית נאספות ממתקני האיסוף ומועברות למפעל לייצור זכוכית, שם הן מופרדות על פי הצבע – שקוף, ירוק או חום.
גריסה וניקוי – במתקן זה האריזות מנוקות משאריות התכולה (מזון בעיקר) ומתוויות הנייר, ועוברות גריסה גסה, לשם צימצום נפח הזכוכית.
שברי הזכוכית נעים על סרט נע ובאמצעות זרם אוויר מסולקות שאריות הנייר.
מגנט רב עוצמה מסלק את פקקי המתכת.
התכה ראשונה – שברי הזכוכית עוברים התכה.
עבור זכוכית שצבעה ירוק, 80% מהשברים משמשים כחומר גלם לייצור זכוכית חדשה.
לעומת זאת, עבור זכוכית שצבעה חום או לבן, רק 50% יכול לשמש חומר גלם.
הכנת תערובת – בהתאם ליעוד התוצר מכינים תערובת המכילה זכוכית ממוחזרת וחומרים נוספים.
התכה עיקרית – התערובת עוברת אל תנור התכה, שהוא אמבט בעומק 1.5 מטר, ובו טמפרטורה של 1,500 מעלות צלזיוס.
בתוך התנור פועלים שלושה מבערים בו זמנים, מתוך שישה.
יציקה – לאחר התכה מוחלטת של התערובת יוצקים את הנוזל החם לתוך תבניות.
בסיום היציקה התוצרים עוברים לקירור מבוקר, הגורם להרפית החומר ומעניק קשיחות ועמידות לזכוכית.
בקרת איכות – מדגמים נבדקים לתכונות שונות.
מוצרים שאינם עומדים בדרישות מוחזרים לגריסה.
ב-2024 הכריזו על התקדמות בפיתוח זכוכית מחומרים ביולוגיים, פפטידים, שנוצרת באופן ספונטני במגע עם מים בטמפרטורת החדר.
זכוכית כזו שקופה גם בתחום התת-אדום אותו זכוכית רגילה בולעת, ויכולה לתקן את עצמה אחרי שנסדקה.
מקדם השבירה של זכוכית זו דומה לזה של זכוכית רגילה, קל יחסית ליצור באמצעותה עדשות קמורות והיא אף יכולה לשמש כדבק אופטי.
זכוכית מגדלת היא עדשה קמורה יחידה המשמשת לקבלת דמות מוגדלת של עצם.
משתמשים בזכוכית המגדלת כדי לראות בפירוט עצמים קטנים, או כיתוב זעיר.
במוצרי תוכנה ובאתרי אינטרנט רבים משמש סמל של זכוכית מגדלת לסימון הפעולה "חיפוש".
זכוכית מגדלת היא אחד ממוצרי האופטיקה המצויים בשימוש הציבור הרחב מזה מאות שנים.
היא מוזכרת רבות בספרות בלשית מן המאות הקודמות, כגון סיפורי שרלוק הולמס.
אם כי כיום בלשים, מדענים, שענים, אנשים עם לקות ראייה ואנשים אחרים הזקוקים להגדלת הנראה, משתמשים במכשירים משוכללים יותר.
דוגמאות למכשירים כאלה הן המיקרוסקופ האופטי, הטלסקופ והטלוויזיה במעגל סגור.
רבים מן המכשירים האלה מכילים עדשות שדומות לזכוכית המגדלת.
ניתן להשתמש בזכוכית מגדלת גם להדלקת אש, באמצעות מיקוד קרני השמש.
שימוש כזה בעדשות תועד לראשונה על ידי ארכימדס ביוון העתיקה.
שימוש זה כיום הוא בגדר קוריוז בלבד.
לא ידוע בוודאות מי המציא את זכוכית המגדלת הראשונה בעת החדשה.
הייתה זו ככל הנראה תוצאה של עבודה מתמשכת של מספר אנשי מדע.
מקובל ליחס המצאה זו לרוג'ר בייקון האנגלי, שחי במאה ה-13 ומתאר אותה לראשונה בכתביו.
אך זוהי ללא ספק תוצאה של עבודה מוקדמת יותר.
עבודתו הכתובה של ביקון בתחום האופטיקה הסתמכה בין היתר על עבודתו של קודמו בתחום, המכונה בקיצור אל-חסן.
הלה היה מדען ערבי שחי במאה ה-11. בשנת 1021 הוא פרסם ספר בתחום האופטיקה, "הספר של האופטיקה" (The book of Optics).
בספר זה הוא דן בעקרונות האופטיקה וביכולת הטכנית לפתח אביזרי הגדלה אופטיים בעזרת עדשות קמורות מגדילות.
זכוכית מגדלת היא מכשיר פשוט המורכב מעדשה אחת, מסגרת וידית אחיזה.
העדשה עשויה מזכוכית או מפלסטיק, ובדרך כלל מוקפת במסגרת ומחוברת לידית אחיזה קצרה.
דגם אחר של זכוכית מגדלת מכיל רגלית להצבה על שולחן העבודה, במקום ידית אחיזה.
זכוכית מגדלת מתבססת על התופעה שבה דמותו של גוף הנמצא בין עדשה מרכזת למוקד שלה (u<f), היא גדולה יותר מהגוף, רחוקה יותר מהעדשה לעומת הגוף וישרה יחסית לגוף.
דמות זו היא דמות מדומה משום שהיא אינה נוצרת בעקבות מפגש של קרני אור ממשיות, אלא בעקבות מפגש המשכיהן.
ההגדלה של זכוכית מגדלת תלויה ברדיוס הקימור שלה ובחומר שממנו היא עשויה (היא מבוטאת בנוסחת לוטשי העדשות).
כדי לקבל דמות מוגדלת מקסימלית, על המרחק שבין העצם לעדשה להיות קטן ממרחק המוקד.
במעבדות נהוג לשבץ את הזכוכית המגדלת במתקן נייח וקבוע, במרחק מתאים מהשולחן משיקול של נוחות.
זכוכית געשית היא זכוכית הנוצרת באופן טבעי בפעילות געשית, כתוצאה מהתקררות מהירה של מאגמה או לבה.
ככל סוגי הזכוכית, גם הזכוכית הגעשית מתאפיינת במבנה אמורפי וחסר גבישים.
אף שבמקרים רבים נוטים לכנות את כל סוגי הזכוכית הגעשית "אובסידיאן", הרי שאובסידיאן הוא אחד מסוגיה.
מרבית סוגי הזכוכית הגעשית נוצרים מהתקררות מהירה של לבה, במהלך התפרצות געשית.
ההתקררות המהירה נובעת ממגעה של הלבה באוויר או במים הקרים ממנה.
עם זאת, זכוכית געשית עשויה להיווצר מהתקררות מהירה של מאגמה בשולי מחדר פלוטוני.
זכוכית געשית מתאפיינת בחוסר במבנה גבישי, אם כי לעיתים מופיעים בה גבישים מיקרוסקופיים.
מבנה זה נובע מכך שבמהלך ההתקררות המהירה, אין לאטומים די זמן להתארגן ולהתגבש.
לסוגים רבים של זכוכית געשית שבירה קונכייתית, ברק זכוכי ודרגות שונות של שקיפות.
הרכבם הכימי נובע ישירות מהרכב המאגמה או הלבה ממנה נוצרו.
מסת אם המורכבת מזכוכית געשית עשויה להכיל פנוקריסטים – גבישים גדולים ונראים לעין.
סלעים כאלה נקראים ויטרופיר ומרקמם – "מרקם ויטרופירי".
סלע זה נוטה למיום מינרלי ולהמרה, ונוכחות גבוהה של מים על פני כדור הארץ הופכת אותו לשלב לא יציב.
הזכוכית הגעשית מומרת ומתגבשת בתהליך המתקדם בשיעורים נמוכים מאוד, העשויים לארוך מיליוני שנים בטמפרטורה נמוכה ולהתקצר ככל שהטמפרטורה עולה.
תהליכים אלה מאיצים את הבליה של הזכוכית הגעשית.
סוגים רבים של זכוכית געשית הם תוצר ראשוני של התקררות מגמטית, ואילו אחרים מהווים תוצרים משניים של תהליכי מיום והמרה.
אבן זפת – זכוכית געשית הנוצרת מהתקררות מהירה של לבה בהרכב גרניטי וריוליטי על פני השטח או במחדרים פלוטוניים רדודים.
אובסידיאן – סוג של זכוכית געשית מהתקררות מהירה של לבה פלסית.
לרוב צבעו שחור, אך הוא מופיע בצבעים נוספים, בפסי זרימה ובדוגמאות כ"פתיתי שלג" ההופכים אותו לאבן חן.
שימוש נוסף שנעשה באובסידיאן הוא הכנת כלים חדים למטרות רבות – מציד ועד ניתוח.
אובסידיאן נמצא בזרמי לבה, בפקקים געשיים ובצינורות הזנה.
אצת פלה – פתיתים ויריעות דקות של היאלוקלאסטיט, הדומים בצורתם לאצות, הנוצרים כאשר מים שחדרו ללבה רותחים, יוצרים בועות וקורעים את קירות הלבה.
דמעות פלה ושערות פלה – טיפות של זכוכית בזלתית הנקרשות במבנה אווירודינמי או נמתחות למעין שערות בעת מעופן באוויר.
דמעות אפאצ'ים – כינוי לכדוריות עגולות וכהות של אובסידיאן שלוטשו ועוגלו באמצעות רוח ומים.
היאלוטוף – שברי זכוכית געשית שנוצרו בהתפרקות פריאטו-מגמטית (phreatomagmatic fragmentation) כתוצאה מהלם תרמי בתגובה להפרשי טמפרטורה במגע לבה חמה עם מים.
היאלוקלאסטיט – סלע המורכב משברים של זכוכית געשית ונוצר בהתפרצויות פריאטו-מגמטיות – בעיקר תת-ימיות ותת-קרחוניות, או בגופי מים מעל פני השטח.
טקיליט – סלע הנוצר מהתקררות מהירה יחסית של לבה מאפית, בהרכב היוצר סלעי בזלת ודיאבז, בשלושה אופנים: מקרעי לבה, מזרמי לבה ובשולי מחדרים פלוטוניים.
סידרומלן – סלע הדומה בהרכבו הכימי לטקיליט, אך חסר את תחמוצות הברזל הקיימות בו.
מסיבה זו הוא שקוף, אם כי קיימים בו גוונים צהובים וחומים.
סקוריה – סלע געשי נקבובי הנוצר מהתקררות מהירה מאוד של לבה.
הקירות בין החללים דקים וזכוכיתיים.
פומיס – סלע פירוקלסטי נקבובי וקל עד כדי ציפה על פני מים, הנחשב לזכוכית געשית מאחר שאין לו מבנה גבישי.
פלגוניט – סלע בהרכב בזלתי שהוא תוצר ממִיוּם והמרה של סידרומלן וטקיליט, והיווצרותו קשורה בעיקר בגעשיות תת-ימית.
פרליט – סלע בעל תכולה גבוהה של מים, בהיר ובעל ברק פניני, הנוצר באמצעות מיום של זכוכית געשית בהרכב ריוליטי, בעיקר אובסידיאן.
קיימים סוגים נוספים של זכוכית טבעית הנוצרים מהתכה אקסוגנית של סלעים וקרקעות, ולא מהתכה מגמטית אנדוגנית.
תהליכים הגורמים להתכה ולהיווצרות הזכוכית:
פגיעת מטאוריט – אימפקטיט (Impactite) הוא שם כללי לסלעים הנוצרים או משתנים כתוצאה מפגיעת מטאוריט.
זכוכית הנוצרת באופן כזה היא טקטיט, ולה כמה סוגים: אוסטרליט (Australite), בדיאסיט (Bediasite), ג'ורג'יאיט (Georgiaite) ומולדביט.
טקטיט ש"נורה" לאטמוספירה כתוצאה מפגיעת המטאוריט נקרא אינדוקיניט (Indochinite).
סוגים נוספים: זכוכית דרווין (Darwin glass), מסקליניט (Maskelynite) וסואביט (Suevite).
הפעלת לחץ וחום על קוורץ – קואסיט
התכה של קוורץ – לקטלייריט (Lechatelierite)
מכת ברק – פולגוריט (Fulgurite)
פיצוץ גרעיני – טריניטיט וחריטונצ'יק (Kharitonchik)
מקור לא ברור – זכוכית אדווי (Edeowie glass) וזכוכית מדבר לובית (Libyan desert glass)
זכויות מגדבורג היא כינוי לזכויות ממשל עצמי שניתנו לתושבי ערים רבות ברחבי מרכז אירופה, בהתאם לדגם שהנהיג אוטו הראשון, קיסרה הראשון של האימפריה הרומית הקדושה ב-1188 במגדבורג המבוסס על החוק הפלמי.
כתב זכויות זה התבסס על חוקי "המראה הסכסונית" , ולאחר מכן היווה בסיס לקובצי חוקים אזרחיים שהתגבשו בעקבותיו ברחבי האימפריה הרומית הקדושה וגם מחוצה לה, בבוהמיה, הונגריה, ובאיחוד הפולני - ליטאי.
זכויות מגדבורג מהוות אבן דרך בהתפתחות ערים וכפרים ובתופעה העיור בכלל.
הזכויות הקנו לעיר שקיבלה אותן אוטונומיה בנושאים של זכויות נכסים, זכויות קהילתיות, פוליטיות וכלכליות.
בין השאר הן הגדירו מעמד של ארגון בעלי מלאכה, סוחרים, ואיגודי אומנים, וכן את אופן הבחירה של ראשי העיר.
עיר שקיבלה את זכויות מגדבורג, קיבלה איתן את החוקים של מגדבורג כפי שנהגו בעת קבלת הזכויות.