tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החוקרים סבורים כי העריכה הסופית של הגרסה שבידינו הסתיימה בבבל במאה ה-7 לספירה; חכמי בבל אף כינו אותו "תרגום שלנו".
רוב מהדורות הדפוס של ספרי הנביאים, בהן מהדורת מקראות גדולות, הדפיסו את תרגום יונתן בן עוזיאל לנביאים בצד כל עמוד.
דרכו של יונתן בן עוזיאל בתרגום
בשונה מתרגום אונקלוס, יונתן בן עוזיאל בתרגומו מרחיב מעט את התרגום והסגנון ומשלב לעיתים דברי אגדה, אך גם הוא כאונקלוס מרחיק את ביטויי ההגשמה;
התרגום לנביאים ראשונים הוא מילולי ברובו, ואילו על נביאים אחרונים הוא מדרשי.
בתלמוד הירושלמי (מופיע גם בתלמוד בבלי ואבות דרבי נתן) נאמר עליו:
רש"י כתב בפירושו על קטע זה: .
על פי המסורת היה התנא יונתן בן עוזיאל רווק.
דעה נוספת גורסת כי היה נשוי, אבל חשוך ילדים..
מקום קברו אינו נזכר בספרות חז"ל, אך על פי עדות מסוף המאה ה-11 קברו שכן באזור דלתון.
החל מראשית המאה ה-13 קברו מצוין בעמוקה הסמוכה.
יונתן בר גיורא (נולד ב-8 ביולי 1962 בירושלים) הוא פסנתרן, מפיק מוזיקלי, מעבד ומלחין ישראלי.
בשנים 2011–2015 שימש בר גיורא כראש מסלול פסקול והלחנה לסרטים במחלקה לקולנוע של המכללה האקדמית ספיר, שם הוא משמש כיום כראש התכנית לתאר ראשון.
כמו כן מלמד בר גיורא בבית ברל.
לחניו מגוונים ומושפעים ממוזיקה מזרחית, ג'אז, מוזיקה קלאסית, רוק, ומוזיקה אלקטרונית.
לאורך השנים עבד עם אמנים וזמרים רבים, בהם יוסי בנאי, אסתר רדא, מאיר בנאי, שלום חנוך, ריקי גל, חיים אוליאל, מירי מסיקה, יהונתן גפן, אורלי פרל ואלי לוזון.
בשנת 1990 העלה בר גיורא ב"תיאטרון פרגוד" הירושלמי מופע יחיד בשם "אשמח להפגש אתך אחרי המגפה", אותו כתב, הלחין וביצע.
המופע רץ תקופה ארוכה בפרגוד.
עם אחת הדמויות במופע, נגן-המעליות מישל קליידרלאסט, המשיך אחר כך למופע יחיד בפסטיבל ישראל ("מופע המעליות של מישל קליידרלאסט"), במסגרתו עמד קליידרלאסט במעלית עם אורגנית קסיו קטנה וניגן גרסאות של 20 שניות (הזמן הממוצע בו שוהה אדם במעלית) לשירים פופולריים.
דמותו של קליידרלאסט המשיכה להתקיים במרחב התקשורתי בטור הסאטירי "אתם שואלים – קליידרלאסט עונה" שהתפרסם בעיתון כל העיר בירושלים.
בשנת 1991 העלה את מופע הרוק "אירוע מוחי", שבו בוצעו לופים אלקטרוניים בהופעה חיה, כתשובה לחרדת המוזיקאים מפני השתלטות מכונות התופים והסמפלרים על שוק המוזיקה.
בשנת 1992 העלה בשיתוף עם הזמר והיוצר האמריקאי ג'ונתן ליכט את המופע הקודר "הקרנבל של ג'סי".
בשנת 1993 כתב (בשיתוף עם אתגר קרת) והלחין את "מבצע אנטבה – המחזמר" שזכה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל עכו.
ב-1994 יזם, עיבד והפיק מוזיקלית את המופע "ים של בלוז", גרסאות בלוז ללהיטים ים תיכוניים, בביצוע רביעייה.
מופע הבכורה בפסטיבל עכו שודר בשידור ישיר בערוץ 2. המופע המשיך לרוץ כשנה על במות ברחבי ישראל.
ב-1995 התנסה לראשונה בכתיבת פסקול, בסרטו של בועז רימר "דבק מטורף".
במהלך שנות ה-90 המשיך להופיע כנגן ג'אז וקלידן ושימש כמנהל מוזיקלי בתוכניות טלוויזיה שונות.
("עד עשר"-עם מרב מיכאלי, ועוד).
בנוסף עסק בכתיבת תסריטים וסאטירה ובכתיבת מוזיקה להצגות
בסוף שנות ה-90 החל שיתוף הפעולה הפורה עם הזמר והשחקן יוסי בנאי, בעבודה על אלבומם המשותף הראשון "פגישה לאין קץ" (1999).
האלבום כולל קטעי קריאה של שירי נתן אלתרמן בליווי מוזיקה מקורית שנכתבה במיוחד לפרויקט על ידי בר גיורא.
עוד באותה שנה הגיעה ההצעה להלחין את סרטו של יוסף סידר – "ההסדר", הצעה אשר הובילה בשנים אחר כך להתמקדות בכתיבת מוזיקה לתמונה.
בר גיורא היה מועמד חמש פעמים לפרס האקדמיה על עבודתו כמלחין קולנוע.
במקביל המשיך בר גיורא לעבוד עם יוסי בנאי על שני אלבומי אולפן נוספים, "לאט" (2001) ו"יוסי בנאי קורא תהלים" (2005).
בר גיורא עיבד מוזיקלית את גרסת הכיסוי לשיר חשמל בכפות ידיך שהיה לשיר הנושא של הסרט "מדורת השבט" משנת 2004. השיר מופיע פעמיים במהלכו, פעם בביצוע המקורי של נבון משנת 1974, ופעם בגרסה חדשה של ריקי גל, שעיבד והפיק מוזיקלית במיוחד לסרט.
בספטמבר 2009 יצא הדיסק-ספר אומר שירי אהבה, הכולל 29 שירים של יהונתן גפן המוקראים על ידו, ואשר עטופים במוזיקה שנכתבה ועובדה במיוחד לפרויקט על ידי בר גיורא.
בשנת 2016, במלאת 10 לפטירתו של יוסי בנאי, הוציאה הליקון (חברה) את הסינגל "אמרתי לך שיהיה כך – ולא האמנת" (מילים – יהודה עמיחי, לחן ועיבוד – יונתן בר גיורא) שהוקלט על ידי יוסי בנאי בשנת 2002 ומעולם לא יצא לפני כן.
השיר צורף למהדורה מחודשת של לאט.
בקיץ 2018 נערכה בארבעה סינמטקים ברחבי הארץ (ירושלים, תל אביב, חולון וחיפה) רטרוספקטיבה מקיפה לסרטים שהלחין בר גיורא.
באוגוסט 2018 יצא בהליקון (חברה) מיוזיק האלבום "תֵּמוֹת", אוסף ראשון של מוזיקה שהלחין בר גיורא לסרטים.
בתחילת 2020 הקדישה התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד קונצרט ליצירותיו של בר גיורא, במסגרת מופע "פסקול הלב".
בסוף 2020 זכה בר גיורא בפרס המוזיקה המקורית הטובה ביותר של פורום היוצרים הדוקומנטריים על עבודתו בסרט להאיר את יוסי.
בתחילת 2021 יצא בחברת הליקון אלבום השירים "שרים תפילילה", אותו הפיק ועיבד מוזיקלית בר גיורא.
באלבום זה גרסאות מושרות ומולחנות לשירי ספר הילדים "תפילילה" (כתבו מאיה חנוך ומיכל חי כהן).
השתתפו בו שלום חנוך, נינט טייב, אסתר רדא, אלון עדר, בן ארצי, מירי מסיקה, אבי גרייניק וגיא מרוז, אשר שרו וגם הלחינו.
עוד תרמו לחנים לאלבום יוני רכטר ואלון אולארצ'יק.
מוזיקה מקורית לסרטי קולנוע באורך מלא
זוכה פרס אופיר לסרט הטוב ביותר 2000
פרס הסרט הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2003
"חלומו של הנרי" – איתן גרין.
"סיפור קיץ" – שמואל חיימוביץ'.
"קרוב לבית" – וידי בילו ודליה הגר.
"גיבורים קטנים" – איתי לב.
"סיפור חצי רוסי" – איתן ענר.
"אביבה אהובתי" – שמי זרחין.
זוכה פרס אופיר לסרט הטוב ביותר 2006
"העולם מצחיק" – שמי זרחין.
"לב שקט מאוד" – איתן ענר (2016) זוכה פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בטאלין
"השתיקה" - שמי זרחין (2022) סרט הנעילה - פסטיבל חיפהמוזיקה מקורית לסרטים דוקומנטריים
"לב הארץ" – מיכל אביעד.
"לילדים שלי" – מיכל אביעד.
"הנדון: אורי אבנרי" – יאיר לב.
"100 ילדים שלי" – עמליה מרגולין ואושרה שוורץ.
(הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר – פסטיבל הקולנוע ירושלים 2004).
"שלום אבו באסם" – ניסים מוסק.
"המסע בעקבות החתיכה החסרה" – עודד לוטן.
"שלוש פעמים מגורשת" – אבתיסאם מראענה.
זוכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר, פסטיבל אידפא 2007.
"Cinema: a Public Affair" – טטיאנה בראנדאפ (2015) פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין 2015
"סאלח, פה זה ארץ ישראל" – דוד דרעי (2017) פרסי הבימוי והתחקיר פסטיבל דוקאביב.
פרס הסרט הטוב ביותר של פורום היוצרים הדוקומנטריים.
"אתה מת רק פעמיים" – יאיר לב ודוד דרעי (2018) – פרסי חביב הקהל והתחקיר פסטיבל דוקאביב.
"ילדי פרא" – טל פסס (2018) – פרס חביב הקהל פסטיבל הקולנוע ירושלים
"להאיר את יוסי" – מוריס בן מיור וקובי פרג' (2019) – פרסי העריכה והמוזיקה המקורית הטובה ביותר – פורום היוצרים הדוקומנטריים.
המלכה שושנה - מוריס בן מיור וקובי פרג' (2021) סרט הפתיחה של פסטיבל דוקאביב.
"סרט בסנטר" - מוריס בן מיור וקובי פרג' (2023) משתתף בתחרות דוקאביב
דוקאביב 2023מוזיקה מקורית לסרטי טלוויזיה וסדרות
"פרצוף של פוקר" – איתן ענר.
"אני פורים" – אסף ברנשטיין.
"חוצלארץ" – דני כהן סולל.
"לבנה יקירתי" – דינה צבי ריקליס.
"מעורב ירושלמי" – ינקול גולדווסר, ניר ברגמן, שי כנות.(שלש עונות, 2003-2010) 38 פרקים – זוכת פרס האקדמיה לדרמה לשנת 2003
"הילדים מגבעת נפוליאון" – גור בנטביץ'.
"חתה יסבח סבח" – דוד דרעי.
"שירות חדרים" – איתן ענר.
"אללה אסלם" – דוד דרעי, צבי יחזקאלי.
"משפחות" - דוד דרעי (2021) 3 פרקיםמוזיקה מקורית להצגות
"אשמח להפגש אתך אחרי המגפה".
"מופע המעליות של מישל קליידרלאסט".
"מבצע אנטבה: המחזמר" – אתגר קרת ויונתן בר גיורא.
מופע מוזיקלי של סטודיו למשחק ניסן נתיב.
"ג'ונגול" – מאת בעז גאון, בימוי: משה נאור.
בימוי: עודד קוטלר, פסטיבל תיאטרון קצר.
בימוי: אלית ובר, פסטיבל עכו.
בימוי תמר קינן, התיאטרון הקאמרי.
פגישה לאין קץ - יוסי בנאי מגיש נתן אלתרמן (1999)
לאט – יוסי בנאי (2001) (מהדורה מחודשת עם שיר בונוס יצאה באפריל 2016)
יוסי בנאי קורא תהלים (2005)
יהונתן גפן – אומר שירי אהבה (2009)
פגישה לאין קץ – יוסי בנאי מגיש אלתרמן מהדורה מחודשת הכוללת 3 טרקים שלא יצאו לפני כן (2010)
תֵּמוֹת – אלבום אוסף ראשון של מוזיקה לסרטים (2018)
הכוכבים של שלומי – אלבום הפסקול (2003)
אביבה אהובתי – אלבום הפסקול (2006)
להחזיר את הפיות (2020) יחד עם שז.
להאיר את יוסי – אלבום הפסקול (2020)
Middle Eastern Soul - אלבום אוסף שני של מוזיקה לסרטים (2022)
הַיֹּפִי אוֹזֵל בִּמְהִירוּת - ביחד עם לילך כספי, טקסטים מולחנים של הדרה לוין ארדי
מוזיקה מקורית לווידאו – ארט ועבודות מוזיאליות
"במעגל סגור" ("Closed Circuit") – אמנית הווידאו-ארט מירי סגל.
העבודה הוצגה בין השאר בתערוכת יחיד ב-PS1 MOMA בניו יורק
העבודה הוצגה בין השאר בתערוכת יחיד במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק
מוזיקה לתצוגה קבועה, מוזיאון ישראל.
"PIXEL TOUCH" מירי סגל ויונתן בר גיורא.
הוצגה לראשונה באפריל 2020 ב-VIRAL FESTIVAL
יונתן ברק (נולד ב-1 באוגוסט 1983) הוא סטנדאפיסט, תסריטאי, שחקן, מפיק ובעלים של מופע האבקות, עורך וידאו, במאי קליפים ושחקן ישראלי.
ברק הוא בנם של הזמרת רותי הולצמן ורופא הילדים ד"ר שמעון ברק ולו אחות קטנה אחת בשם מיכל.
במשפחתו של ברק שחקנים רבים, בהם יוסף מאורער, שברק הוא נינו.
את דרכו כשחקן החל כתלמיד בית ספר תיכון כאשר נמנה עם חברי סדנת התיאטרון של מרכז ביכורי העיתים בתל אביב.
לאחר גמר הלימודים החל להופיע כקומיקאי במסגרת ערב הבמה הפתוחה של הקאמל קומדי קלאב.
בשירותו בצבא היה צלם צבאי, ותוך כדי שירותו עבד כתסריטאי.
מיד עם שחרורו מצה"ל הצטרף לצוות "יתוש בראש", שם השתתף כחלק מהפאנל במשך כ־25 תוכניות.
הוא המשיך לכתוב טקסטים לתוכניות קומיות.
בין היתר כתב בתוכניות "היכל התרבות", "גריל" של ליאור שליין, "רצועת הביטחון" ו"משחק מכור".
השתתף בתוכנית "עסק שחור" בגלגלצ, והתארח במספר תוכניות טלוויזיה כולל תוכנית הלילה "אחרי הכל", של טל ברמן.
ברק היה בין מפתחי התוכנית "הלילה עם ליאור שליין".
בשנת 2006 הצטרף לתוכניתו של יאיר לפיד כ"פרשן אקטואלי" והגיש פינת סטנד-אפ על אירועי השבוע.
בשנת 2007 הופיע בתפקיד אודי, בנו האמצעי של אהר'לה ברג (נתן דטנר) בסדרת הטלוויזיה "משמורת" שכתבה וביימה עירית לינור.
בדצמבר אותה שנה יצא בהופעת יחיד של סטנד-אפ.
בהמשך השתתף בעונה הראשונה של תוכנית הבידור "צחוק מעבודה".
בשנים 2008–2009 שיחק בטלנובלה "חשופים" בתפקיד אריאל צור, כתב לענייני משטרה.
ברק היה תסריטאי ראשי ומפתח הגרסה הישראלית של סדרת האנימציה "סלב'ס", ששודרה ב-yes בשנת 2009. הוא גם דיבב בסדרה את הדמויות של אורי גלר, של רועי לוי, של רן דנקר ושל עצמו.
בשנת 2010 נטל חלק בתפקיד הראשי בסרט "קסאמבה" (סרט בבימויו של יאיר אורבך) וכן השתתף בסרטו של דורון ערן "נמס בגשם" בכיכובם של חן יאני ולימור גולדשטיין.
בשנה זו יצא גם בתוכנית סטנד-אפ חדשה, "יונתן ברק – אגו טריפ".
ברק היה הכותב הראשי של תוכניתם של אלי פיניש ומריאנו אידלמן "אלי ומריאנו 2", ונמנה עם יוצרי התוכנית "בובה של לילה" בערוץ הספורט.
בשנת 2011 נטל חלק בתוכניות "נבחרת החלומות" בערוץ הראשון, "האוניברסיטה", בערוץ קומדי סנטרל, ו"פלאשבק", בחינוכית 23.
במאי 2012 החל לכתוב ולהשתתף בתוכנית הקומית "מחוץ לחוק" בערוץ הוט קומדי סנטרל.
באותה שנה, כתב והשתתף בתוכנית "פוטו פיניש", בהנחיית אלי פיניש בערוץ 1.
בשנת 2013 השתתף בסדרת הנוער "יומני החופש הגדול".
בשנת 2014 הפעיל ערוץ יוטיוב עם הקומיקאי טל סולומון בשם "החונטה" בו הם העלו קליפים מוזיקליים.
בשנת 2015 השתתף בתוכנית "המועדון של שחר חסון".
החל משנת 2016 ברק עבד עם אבנר ברדוגו כמפיק ופיליפ דומרב כמנהל הצגה.
משנת 2016 החל ברק במסורת של העלאת צילומי מופעי סטנד-אפ מלאים לערוץ היוטיוב שלו, בהשפעת ספיישלי סטנד-אפ בנטפליקס.
סגנונו של ברק במופעים אלה מאופיין בסיפור סיפורים בהם מספר באופן קומי על אירועים מחייו.
המופעים מפורסמים בסמוך לעלייה לבמות של מופע חדש.
בשנת 2019 השתתף בסרט על השואה של אבי נשר בשם "תמונת הניצחון" בתפקיד אבא קובנר.(9)
בשנת 2020 החל להגיש תוכנית רשת בשם "הדבר הכי פחות חשוב כרגע".
בשנת 2021 החל להגיש עם אביו, דוקטור שמעון ברק, פודקאסט בשם "אבא של יונתן והבן שלו" ברשת "עושים היסטוריה".
כמו כן, הוא מגיש ביחד עם אשתו נועה מנור את הפודקאסט "כשאמא ואבא סטנדאפיסטים" כחלק מרשת עושים היסטוריה.
השתתף בסרט הישראלי "תמונת הניצחון" (2021) של הבמאי אבי נשר, בו גילם את דמותו של אבא קובנר.
בשנת 2022 היה שותף בכתיבת הסרט "חומוס FULL טריילר", בו מככבים מיכאל מושונוב, רונן דוידוב, קרן מור, יניב ביטון.
באפריל 2025 הפיק את מופע ההאבקות "רסלינג ישראל", שבהמשך הועלה כמופע מצולם לאינטרנט.
באוקטובר 2025 החל להגיש פודקאסט נוסף, "הפודקאסט הטעים והמתוק", עם חברו הטוב, השחקן פיליפ דומרב שהיה שנים רבות גם מנהל המופעים שלו.
מופעי הסטדנאפ של יונתן ברק מתבססים על שלושה נושאים עיקריים: סקס, שואה, ופנטומימה, ומאופיינים לרוב כמופעים עם הומור גס.
+ שנה שם תיאור 2016 "הדבר האמיתי" מתאר סיפורים מחייו של ברק והקשרים עם משפחתו.
מערכון מפורסם במופע מכונה "הויברטור של סבתא".
2018 "טעים ומתוק" מתאר ברובו הזיות סמים פרועות שעברו עליו ועל חבריו באמסטרדם.
מערכון מפורסם במופע הוא שירת המילים "זה טעים ומתוק" על רקע מנגינת הפתיחה של השיר "" של להקת אבבא.
2019 "פסיכופת" עוסק בתחושת האמבויוולנטיות של ברק כלפי היותו נתפס ככוכב ילדים.
בין היתר גם ביחסיו עם אביו.
2021 "כפכפים רטובים" עוסק בדיון בהופעותיו הקודמות וסיפור על מסיבת הרווקים של חברו טל או כפי שהוא מכנה אותו "הנספח הסאחי" בלונדון.
בסוף המופע התארחה אלה לי להב לביצוע הלהיט Careless Whisper.2026"אבא'לה"
ברק היה נשוי לאלינור, והשניים התגרשו לאחר זמן קצר.
ברק נישא בשנית ב-8 ביוני 2018 לסטנדאפיסטית נועה מנור.
במרץ 2020 נולד לזוג בן ראשון, וב-2022 נולד להם בן שני.
ברק מגדיר את עצמו כאתאיסט ולא עשה לבנו ברית מילה אך עם זאת הוא אמר כי הוא מסורתי החוגג חגים ומאמין בתפילה.
ברק בעל עמדות פוליטיות המזוהות עם השמאל-מרכז ובעבר תמך ביאיר לפיד לראשות הממשלה.
במסגרת הסטנד-אפ שלו הוא נוהג לבקר פוליטיקאים ואנשי ציבור רבים המזוהים עם הימין הפוליטי.
יונתן הדס (נולד ב-18 בנובמבר 1986) הוא קלרניתן ישראלי, נגן קלרינט בס ראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית משנת 2010, וחבר באנסמבל מיתר מאז הקמתו בשנת 2005.
יונתן הדס החל את לימודי הקלרינט בקונסרבטוריון רמת גן, אצל המורה שרה אלבז והמשיך בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ובתיכון לאמנויות תלמה ילין.
כן ניגן ביחידת הנגנים המצטיינים של המרכז למוזיקה ירושלים, והמשיך בשירות בצה"ל במעמד של מוזיקאי מצטיין.
הוא למד בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב אצל ריצ'רד לסר ויבגני יהודין.
במסגרת לימודיו לתואר שני באקדמיה למוסיקה ולמחול ירושלים, השתתף בתוכנית חילופי סטודנטים ולמד עם הפרופ' וולפגנג מאייר בבית הספר הגבוהה למוזיקה קרלסרוהה בגרמניה.
יונתן הדס השתתף בכיתות אמן בהנחיית קלרינטנים ידועי שם, ביניהם שרון קם, עלי אבן, גיורא פיידמן, אנתוני פיי, מיטשל לורי, פיליפ קופר, סבינה מאייר ועוד, והופיע בפסטיבלים רבים בישראל ובחו"ל.
הדס מרבה לנגן מוזיקה ישראלית עכשווית, הופיע בקונצרטים בשידור חי בקול המוסיקה והקליט לטלוויזיה.
משתתף בביצועי מזיקה קאמרית ומוזיקה בת זמננו עם אנסמבלים רבים בהם "תזמורת המהפכה" ואנסמבל המאה ה-21.
זכה לציון לשבח בתחרות "ליונס" לקלרינט ובפרס מיוחד על ביצוע יצירה ישראלית בתחרויות האביב 2009. יונתן הוא זוכה מלגות הצטיינות של קרן התרבות אמריקה-ישראל החל משנת 2003.
יונתן גרסל (נולד ב-30 באוקטובר 1936) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה למדעי הצמח במכון ויצמן למדע, חתן פרס ישראל לחקר החקלאות ומייסד חברת TransAlgae.
גרסל נולד בארצות הברית ועלה לישראל כנער בשנת 1950. בסיום לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון החקלאי בפרדס חנה-כרכור חזר לארצות הברית ולמד תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של אוהיו ותואר שני ודוקטורט באוניברסיטת ויסקונסין.
לימודיו עסקו במגוון תחומים בחקלאות, ביוכימיה ופיזיולוגיה של הצמח.
בשובו לישראל השתלם בבתר-דוקטורט במחלקה לביוכימיה במכון ויצמן למדע, תחת פרופסור מרדכי אברון, ולאחר מכן במחלקה לגנטיקה של צמחים.
כחבר סגל מכון ויצמן למדע התקדם גרסל לדרגת פרופסור מן המניין.
במסגרת עבודתו המחקרית פורסמו על ידו עד 2010 למעלה מ-300 מאמרים ושלושה ספרים, וכן חמישה ספרים נוספים בעריכתו.
מחקריו נגעו בתחום ויסות מערכות ביולוגיות והתמקדו בפריחה ובנביגה.
גרסל התמקד בחקר הדברה ועסק במודלים התפתחותיים של עמידות, לשם עמידות גידולים חקלאיים וצמצום עמידותם של עשבים.
בין מחקריו הוא עסק בקטילת טפילים דוגמת עלקת וסטריגה.
לצד תפקידיו האקדמיים הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטאות שונות בעולם ובשנת 2008 היה ממייסדי חברת "TransAlgae", בה שימש מדען ראשי ומחקריו כיום (2010) מתמקדים בה בביות אצות חד-תאיות והתאמתן למי ים המועשרים בדשן ופחמן דו-חמצני לשם הפקת תוצרת מהן.
בנושאי התמחותו ייעץ לחברות ביוטכנולוגיה, הבנק העולמי וממשלות בעולם.
גרסל נבחר לראשות האגודה הבינלאומית לעשבים רעים, כיהן כיו"ר האגודה הישראלית למדע העשבים הרעים וחבר כבוד באגודה האמריקאית.
כן הוא כיהן כיו"ר "האגודה הישראלית לתרביות רקמה וביולוגיה מולקולרית".
בשנת 2010 הוכרז גרסל כזוכה בפרס ישראל לחקר החקלאות על היותו "מומחה בעל שם עולמי בביוטכנולוגיה של צמחים, פורץ דרך בחקר המנגנונים המולקולריים המאפשרים הדברת עשבים בחקלאות ובעל תגליות המיושמות בארץ ובעולם".
יונתן ברגר הוא מלחין וחוקר מוזיקה יהודי-אמריקאי, פרופסור וראש המרכז למוזיקה ומחשבים באוניברסיטת סטנפורד.
מהחוקרים המובילים העוסקים בקשרים שבין מחשבים, מוזיקה ותודעה.
ברגר החל ללמוד באקדמיה למוסיקה בירושלים בשנת 1972, שם פגש את אשתו הישראלית, טליה (כיום מלמדת אף היא בסטנפורד).
כשחזר לארצות הברית למד לתואר Master of Fine Arts במכון קליפורניה לאמנויות ותואר Doctor of Musical Arts באוניברסיטת סטנפורד.
למד קומפוזיציה באוניברסיטאות הרווארד וייל.
הוא לימד כ-15 שנה באוניברסיטת ייל.
כמו כן לימד באוניברסיטת בר-אילן.
יונתן שמואל גולן (נולד ב-29 במאי 1942) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור(אמריטוס) באוניברסיטת חיפה ומחברם של ספרי לימוד רבים במתמטיקה, במיוחד בתחום האלגברה הליניארית.
הוא סיים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1972 בהנחיית שמשון עמיצור.
הוא הצטרף כחבר סגל לאוניברסיטת חיפה, שם התקדם לדרגת פרופסור.
הוא חיבר ספרי לימוד רבים במתמטיקה, במיוחד בתחום האלגברה הליניארית
יונתן גנדלסמן הוא כנר יהודי יליד ברית המועצות, ישראלי לשעבר וכיום אמריקאי.
גנדלסמן הוא בנו של הוויולן יורי גנדלסמן ואחיה של הכנרת נטשה שר.
גנדלסמן חי בארצות הברית משנת 1997. למד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה.
בשנים 1997 עד 2001 ניגן ככנר ראשי ב"פילהרמונית ויילד ג'ינג'ר", תזמורת פורצת דרך שייסד חברו ללימודים, המנצח דייוויד גודמן.
כיום הוא מנגן ברביעיית המיתרים "ברוקלין ריידר" עם ניקולאס קורדס והאחים קולין ואריק ג'ייקובסן, גם הם נגנים לשעבר ב"ויילד ג'ינג'ר".
גנדלסמן הופיע עם מוזיקאים ממסורות מוזיקה שונות, בהם הצ'לן יו-יו מה, זמרי הרוק בונו וסוזאן וגה, המנצח ג'יימס לוויין, הכנר נייג'ל קנדי ועוד, ויצר סגנון ייחודי משלו, המשלב סוגות ומסורות מוזיקה שונות.
גנדלסמן הוא המנהל האמנותי של פסטיבל המוזיקה של ניו המפשייר.
משנת 2000 מנגן גנדלסמן באנסמבל "דרך המשי", המתוודע אל מסורות מוזיקליות בנתיב הסחר העתיק.
עם הרכב זה הופיע ברחבי ארצות הברית, במזרח הרחוק, באזרבייג'ן, ישראל ומצרים.
בשנת 2008 הוציא אלבום ראשון בשם "פספורט" עם רביעיית ברוקלין ריידר.
האלבום יצא בחברת סירקל רקורדס שהקים גנדלסמן.
יונתן ברקאי נולד בשם "יאן שיבנסקי" ב-1937 בעיירה לידא הסמוכה לווילנה (בתחומי בלארוס של ימינו).
ב-1941 במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה ניצל מאירוע הרג גדול בגטו על ידי התחזות לגופה, כאשר אמו מרחה עליו ועליה דם מגופה שהייתה שם.
הוא נמלט עם אמו בזהות שאולה (אותה סיפק להם חסיד אומות העולם הכומר ד"ר ויטולד שימשוקביץ') לווילנה, שם הוסיפו לחיות גם אחרי תום המלחמה והשואה.
עם עלייתו לישראל ב-1951 התגורר בקריות עם אמו ואביו החורג.
שיחק כשנה בתיאטרון האהל בתל אביב, ולאחר מכן שירת בצה"ל כאלחוטאי בחיל הקשר והתקשוב.
לאחר שהשתחרר מהצבא למד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה כללית ומדע המדינה, ובמהלך לימודיו נחטף לירדן והיה שבוי במשך חודשים בבית הכלא בקישלה ובזרקא.
במהלך לימודיו שיחק בלהקת הסטודנטים של האוניברסיטה, והשתתף בתסכיתים בקול ישראל.
לאחר מכן התקבל כשחקן בתיאטרון העירוני חיפה והקים יחד עם רחל לוי וניסים זוהר את "תיאטרון הצוות" שהיה אחד מתיאטראות הפרינג' הראשונים בארץ, והופיע בת"א ובהתיישבות העובדת.
בשנת 1963 נסע ללמוד משחק בבית ספרה של אוטה האגן והרברט ברגהוף בניו יורק ועבד וביים במחנות קיץ בארצות הברית.
עם שובו לישראל שימש כמורה להיסטוריה ואזרחות בבית הספר התיכון בקריית חיים ובבית הספר אורט קריית ביאליק.
בנוסף, ביים גרסאות למחזות שונים – בין היתר, "צלילי המוסיקה", "סיפור הפרברים", "קזבלן", "הקרנפים", "אנדורה", "שני קוני למל", "דודתו של צ'ארלי", ו"רביזור".
ב-1990 השתתף בסדנת תיאטרון של דודו מעיין בקיבוץ כברי והחל לכתוב שירה.
השתתף בסדנאות שירה של ישראל בר-כוכב ואגי משעול ופרסם את שיריו בכתבי עת רבים ובאיגרת השבועית של תיאטרון החדר של אמיר אוריין.
ארז שוויצר כתב על שיריו "שיריו של ברקאי אינם עוד שלוחה מאוחרת של אוונגרד שובר מוסכמות שפה וחיים.
הם לא עוד פרובוקציה לשם פרובוקציה הרושם הבולמוסי שהם מעוררים נובע מרעב אדיר לחיים, מהיאחזות במה שנשאר אחרי שנשרפה הנפש, כלומר בבשר, אבל גם מחוסר יכולת להכיל עוד בכלים ראויים כביכול, מכובדים כביכול, מתורבתים, את מה שאין לקבלו."
בנוסף לשני ספרי שירים בעברית פרסם גם שלושה ספרי שירה מתורגמים לפולנית על ידי ויולה ויין (הוצאת ורסט, לובלין) שזכו לביקורות אוהדות.
באווירה הפסטורלית של בית העלמין, אבן חושן 2014
רק החיבה עולה לשמיים – שיריו של תומאש יאסטרון, חיפה: הוצאת פרדס, 2010
יונתן ברג (נולד ב-14 באוגוסט 1981) הוא משורר וסופר ישראלי, זוכה פרס היצירה לסופרים עבריים.
ברג גדל במשפחה דתית ביישוב פסגות שבהרי בנימין, ולמד בישיבה תיכונית אותה עזב בגיל 16. בשירותו הצבאי שירת בנח"ל והשתתף במבצע חומת מגן.
בוגר תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב ותואר שני באוניברסיטת חיפה.
ברג הוא ביבליותרפיסט במקצועו, ובנוסף כותב כיום באתר וואלה!.
בשנת 2011 הוא זכה בפרס משרד התרבות והספורט לצד כמה סופרים צעירים נוספים (יערה שחורי, אופיר עוז ועוד).
בשנת 2012 הוציא ברג את ספרו "מפרשים קשים", בהוצאת "קשב לשירה" של רפי וייכרט.
הספר התקבל בביקורות חמות, וזיכה אותו בפרס יהודה עמיחי לשנת תשע"ג.
במאי שנת 2014 הוציא ברג את ספרו השני "שעות ליד העולם", גם הוא בהוצאת "קשב לשירה".
הספר מציג התפתחות קו ביוגרפי בכתיבתו של ברג.
בשנת 2015 הוציא ברג את הרומן "עוד חמש דקות" בספריה לעם של הוצאת עם עובד.
ברג היה אחד מהזוכים בפרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת ה'תשע"ח.
בסוף שנת 2018 פרסם בהוצאת "עם עובד" את הרומן הרחק מעצי התרזה.
מפרשים קשים, הוצאת קשב לשירה, 2012.
שעות ליד העולם, הוצאת קשב לשירה, 2014.
עוד חמש דקות, הוצאת עם עובד, 2015.
היסטוריה - שירים, הוצאת קשב לשירה, 2016.
פסגות - סיפור עזיבה, הוצאת אפיק, 2017.
הרחק מעצי התרזה, הוצאת עם עובד, 2018
אור וזמן, מקום לשירה, 2021
בין יבשות, הוצאת אפיק, 2023
בדרך - ספר מסעות, הוצאת אפיק, 2024
אמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2024
יונתן גרופר (נולד ב־13 ביוני 1980) הוא אנימטור ומרצה, בוגר "בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים".
בשנת 2008 זכה בפרס בפסטיבל האנימציה האירופי "Anca" על סרט האנימציה הקצר "סופר גרופר", וכן במענק מטעם המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים עבור פרויקט "ארון הקודש", שכתב יחד עם מיכל קופר-קרן ויוסי גוון.
קריירה עם סיום לימודיו בבצלאל עבד בחברות פוסט-פרודקשן ואנימציה שונות.
יונתן גרופר החל להופיע כסטנדאפיסט בשנת 2004, וזכה לפרסום ראשוני במופע ההתרמה "יומטוב".
מאז השתתף וכתב בתוכניות טלוויזיה רבות, בהן "עובר כל גבול" של Yes, "פרויקט ביפ" ו"אין מה לראות" בקשת 12, "מצב כפית" בערוץ yes Comedy, "הצחוקייה" בערוץ ניקלודיאון, ו"המועדון" עם שחר חסון ברשת 13. כמו כן, הופיע בתפקידי אורח בסדרות שונות.
מ-2011 מנהל את מחלקת הפוסט-פרודקשן בחברת "TROSS" המתמחה במימון המונים.
בשנת 2014 החל ללמד פוסט-פרודקשן ואנימציה במכללת "ג'אמפקט".
משנת 2016 מרצה לסטוריטלינג בבצלאל ובהמשך החל להרצות גם ב"מכללת שנקר" וב-"HIT".
יונתן ברנסקי (נולד בה' באב ה'תשל"א, 27 ביולי 1971) הוא אלוף-משנה במילואים.
היה סגן מפקד אוגדת עזה, מפקד מגמת יבשה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, מפקד חטיבת הנגב ומפקד גדוד נצח יהודה.
והיה למנכ"ל עמותת חוסן עד שנת 2020.
ברנסקי התגייס לצה"ל בשנת 1989 ושירת בגדוד 50. לאחר קורס קציני חי"ר היה מפקד מחלקה ובהמשך מפקד פלוגה בגדוד 931 בחטיבת הנח"ל.
לאחר מכן שימש מ"פ בבה"ד 1, לאחר מכן שימש מפקד מגמת האימון המתקדם בבא"ח נח"ל, ובהמשך כסמג"ד גדוד 50. ב-2001 הועלה לדרגת סגן-אלוף ומונה לראש ענף חי"ר בביסלמ"ח, ובאפריל 2002 מונה למפקד גדוד נצח יהודה, תפקיד אותו מילא במהלך כשנתיים וחצי עד 2004.
לאחר מכן מונה לקצין המבצעים של פיקוד הדרום.
בתפקידו הבא שימש במקביל כראש מטה הרבנות הצבאית וכמפקד חטיבת הנגב בשנים 2008–2011, והוביל את החטיבה בלחימה במבצע עופרת יצוקה.
ב-2011 מונה לסגן מפקד אוגדת עזה.
החל מ-2013 שימש כמפקד מגמת יבשה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
באוקטובר 2016 החל בפעילות שטח לקראת התמודדותו בפריימריז של מפלגת הבית היהודי.
באפריל 2017 התמודד מול נפתלי בנט והרב יצחק חי זאגא על הנהגת המפלגה.
בבחירות שנערכו זכה ב-12.2% מקולות הבוחרים והפסיד לבנט.
בשנת 2016 הקים ארגון בשם "חוסן" המפנה צעירים להט"בים המעוניינים בכך, בעיקר מרקע דתי, לטיפולי המרה לשינוי הנטייה המינית, וכיהן כמנכ"ל עד שנת 2020, וכיום כמשמש המנחה המקצועי של העמותה.
בהכשרתו הוא עובד סוציאלי קליני (M.S.W) מטעם אוניברסיטת חיפה ופסיכותרפיסט.
מרצה במסגרות השונות ובעל התמחות בתחום המשיכה המינית.
ברנסקי הוא בנו של פרופסור דוד ברנסקי ונכדו של יעקב לנדוי.
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה לימודי המזרח התיכון, ותואר שני בדיפלומטיה וביטחון לאומי ובנוסף בעל תואר ראשון ושני בעבודה סוציאלית עם התמחות קלינית.
נשוי, אב לחמישה ילדים ונכון לשנת 2017 מתגורר ביישוב עלי.
הרב יונתן דוד דייוויד (נולד ה'תר"צ) הוא ראש ישיבת "פחד יצחק" בירושלים, ונשיא ישיבת רבי חיים ברלין בברוקלין ניו יורק.
בתוארו בישיבת רבי חיים ברלין הוא נושא באופן רשמי לצד ראש הישיבה בפועל, הרב אהרן שכטר, ובתקופות קבועות בשנה בהן הוא שוהה בניו יורק, משמש בתפקידו בפועל.
במקביל הוא משמש גם כראש כולל האברכים "אור אליהו" המתקיים בשכונת הר נוף לצד ישיבת "פחד יצחק".
הרב דייוויד נעשה תלמיד מובהק של הרב יצחק הוטנר החל מימי נעוריו, משעה שבא ללמוד בישיבת רבי חיים ברלין.
הוא למד זמן מה גם בישיבת מיר בירושלים.
במשך כשנה לימד בהוראת הרב חיים קרייזווירט כיתה ח' באנטוורפן שבבלגיה.
באירועי ספטמבר השחור, ב-6 בספטמבר 1970 נחטף המטוס בו שהו דייוויד ורעייתו ברוריה יחד עם הוריה בדרכם לישראל, על ידי החזית העממית לשחרור פלסטין.
המחבלים שחררו את החטופים שאינם יהודים, והחזיקו בחטופים היהודים למשך שבוע.
לאחר שבוע שוחררו הנשים והילדים, ביניהם ברוריה ואימה, ונשלחו לקפריסין.
הגברים החטופים הוחזקו בעמאן בירת ירדן, ולבסוף שוחררו בניקוסיה וחזרו לניו יורק ללילה הראשון של ראש השנה תשל"א.
מספר שנים לפני פטירתו הודיע הרב הוטנר שהרבנים שכטר ודייוויד ישמשו יחד כראשי ישיבת רבי חיים ברלין.
בחיי הרב הוטנר היו יושבים בכותל המזרח של הישיבה הרב שכטר מימין, הרב הוטנר במרכז והרב דייוויד משמאל.
כיום, הרב דייוויד שוהה רוב הזמן בירושלים, אך מגיע לברוקלין לרובו של חודש ניסן ולחלק מחודש תשרי, ובאותם הזמנים הוא משמש כראש ישיבה שני בישיבת רבי חיים ברלין.
הרב דייוויד ידוע בפרט כבקי בתורת המהר"ל מפראג.
היה נשוי לרבנית ד"ר ברוריה דייוויד (נפטרה בחג הפסח ה'תשפ"ג, אפריל 2023), בתו היחידה של רבו הרב הוטנר.
אחיו הוא הרב הלל דייוויד, פוסק בברוקלין.
הרב דייוויד ורעייתו ערכו את סדרת הספרים "פחד יצחק" של חמיו, הרב הוטנר.
הוא סייע לאשתו בכתיבת הביוגרפיה של אביה ב"ספר הזיכרון לגר"י הוטנר".
הרב דייוויד ערך את הספר "אגרות וכתבים" של הרב הוטנר ופרסם לאחר פטירתו ספר נוסף של שיחות רבו (רובן מסיכומי הרב דייוויד) בשם "מאמרי פחד יצחק".
בשנת תשע"ה יצא לאור ספר "מאירת עיניים", ליקוט ועדים שמסר הרב בישיבת פחד יצחק על ספר בראשית.
וכן הודפסו 2 כרכים של מאמרים על חג הפסח, חוברת על ימי הספירה, וחוברת על בין המצרים.
הרב חיים יצחק קפלן - משגיח ישיבת חברון ור"מ בישיבת פחד יצחק
הרב יעקב אנגלנדר - ר"מ ישיבת חמד, לשעבר ר"מ בישיבת פחד יצחק
הרב יונה רכניצר - ראש ישיבת טשערנוביל באלעד
הרב ראובן לויכטר - משגיח רוחני, לשעבר משגיח ישיבת חברון-גאולה
הרב חיים דולני - ראש הכולל גבעת זאב
יונתן גורפינקל (נולד ב־29 באוגוסט 1976) הוא במאי קולנוע, טלוויזיה ופרסומות ישראלי.
יונתן גורפינקל נולד ומתגורר בתל אביב-יפו.
אביו הוא צלם הקולנוע דוד גורפינקל ואחיו הבכור הוא עיתונאי האוכל חיליק גורפינקל.
בתחילת דרכו עבד כצלם בסדרות הטלוויזיה הישרדות האיים הקריביים ואת העונה השלישית של אמא'לה.
בשנת 2000 ביים את הדרמה "הבן שלי", דרמה משפחתית על אלימות בחברה הישראלית.
"הבן שלי" שודרה במסגרת רצועת "ראשון בדרמה" בכבלים והייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית "הדרמה הטובה ביותר".
ב-2001 היה במאי שותף וצלם בסרט הדוקומנטרי "הזירה", על הכיכר שהפכה מ"כיכר מלכי ישראל" לכיכר רבין לאחר רצח רבין בעצרת השלום בכיכר מלכי ישראל.
הסרט שודר בטלעד והוקרן בפסטיבלים ברחבי העולם.
שיחק במספר תפקידים קטנים בסרטים: "חלומו של הנרי", "ראס פינה", ו"מדוזות".
ביים את שידורי המהפכה, ובשנים 1998 עד 2003 ביים מערכונים בשלוש העונות הראשונות רק בישראל, וחזר ב-2001 לאחר ההפסקה לביים את העונה הרביעית.
ב-2003 עד 2006 ביים את שלוש העונות הראשונות של ארץ נהדרת ובהם ביים מערכונים וצילומי אולפן.
החל מ-2014 מביים את העונה ה-11 של התוכנית.
בשנים 1998–2007 ביים פרומואים לרשת, שידורי קשת ופרסומות מפעל הפיס, תנובה, שופרסל, אל-על ופז.
ב-2007 ביים את הסדרה מסכים אשר שודרה ב-yes.
בשנת 2012 ביים את "שש פעמים" - סרט קולנוע בכיכובה של סיון לוי, עליו זכה בקטגוריית "סרט הביכורים העלילתי" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן בקטגוריית "מבט אחר".
ב-2014 ביים את מחר שבת עם צביקה הדר ואת גולסטאר.
ביים את הטריילרים לסרטים הישראליים: סיפור על אהבה וחושך, את לי לילה, פלאפל אטומי וארץ פצועה.
יונתן גת הוא גיטריסט ומלחין ישראלי, הפועל בניו יורק.
ב-2013 הכתיר מגזין וילג' ווייס את גת כ"הגיטריסט הטוב ביותר בניו-יורק".
גת התחיל את דרכו כסולן בלהקת פאנקייק (Punkache).
הלהקה הוציאה שני אלבומים בלייבל פאסט מיוזיק.
לאחר שהלהקה התפרקה עבר לנגן עם "מונו אדיקטד אסיד-מן".
וכפרויקט צדדי הקים ב-2005 את Monotonix.
בשנת 2006 Monotonix הפכה ללהקתו העיקרית.
הלהקה יצאה למסע הופעות בארצות הברית ובאירופה שקצר שבחים ופרסם את הלהקה.
Monotonix שחררה EP אחד ועוד שני אלבומים בלייבל Drag city.
ב-2014 החל להקליט ולהופיע תחת השם שלו.
גת המשיך את התוקפניות והאנרגיה של Monotonix, אבל באותו הזמן שילב אלתורים וסגנונות שונים של מוזיקה מרחבי העולם.
האלבום הראשון שלו "Iberian Passage" יצא ב-2014, והאלבום השני "Director" יצא ב-2015. שני האלבומים הראשונים פורסמו בלייבל Joyful Noise.
גת המשיך בלוח זמנים צפוף את ההופעות בארצות הברית ובאירופה.
גת ולהקתו הופיעו עם לא מעט אמנים מפורסמים, כגון Of Montreal, Thee Oh Sees ו-Sun Ra Arkestra.
כמו עם Monotonix כל ההופעות התקיימו במקום שבו עמד הקהל ולא על הבמה.
ב-2014, הופיעו גת ולהקתו בפסטיבל הידוע SXSW.
מגזינים נחשבים כ-BuzzFeed וספין הכתירו את ההופעה כאחת הטובות בפסטיבל.
בהמשך שנת 2015 גת הוציא EP בשם "Physical Copy" שהופק על ידי סטיב אלביני.
בשנת 2018 הוציא אלבום בשם "Universalists" גם הוא בלייבל "Joyful Noise".
בעקבות יציאת האלבום יצא גת במסע הופעות ברחבי העולם.
בשנת 2022 יצא הסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר, שעוקב גם אחר פאנקייק ומונוטוניקס.
יונתן גרוסמן (נולד ב-10 ביוני 1970) הוא חוקר מקרא ישראלי, פרופסור מן המניין באוניברסיטת בר-אילן ומלמד גם במכללה האקדמית הרצוג בגוש עציון.
מחקרו של גרוסמן מתאפיין בגישה ספרותית לחקר המקרא.
יונתן גרוסמן הוא בנם של רחל ופרופ' אברהם גרוסמן, היסטוריון וחתן פרס ישראל.
גרוסמן למד בישיבת הר עציון ובמכללת הרצוג.
לאחר מכן למד לתואר שני בפילוסופיה יהודית באוניברסיטה העברית.
בשנת 2006 השלים דוקטורט בתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן.
נושא הדיסטרציה שלו היה "כפל משמעות בסיפור המקראי ותרומתו לעיצוב הסיפור" בהנחיית פרופ' משה גרסיאל.
גרוסמן שימש גם כראש בית הספר למחשבה מדינית של קרן תקווה במכללת הרצוג, והיה חלק מוועדת המקצוע של לימודי התנ"ך של משרד החינוך.
הוא מרצה במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן ומונה בשנת 2021 לראשות החוג למקרא באוניברסיטה.
לגרוסמן למעלה מ-70 פרסומים ומאות ציטוטים.
זוכה פרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשפ"ד, על ספרו יוסף: סיפורם של חלומות (הכרך הרביעי והאחרון בסדרת נועם על ספר בראשית).
בעבר, לימד גרוסמן גם במדרשת מגדל עוז ובמדרשת לינדנבאום.
יונתן גרוסמן נשוי לליאורה, הם מתגוררים באלון שבות אשר בגוש עציון, ולהם שישה ילדים.
גלוי ומוצפן: על כמה מדרכי העיצוב של הסיפור המקראי, ספריית הילל בן חיים, הוצאת הקיבוץ המאוחד ותבונות, 2015.
סדרת נועם – עיונים בספר בראשית
בראשית: סיפורן של התחלות, ידיעות ספרים, 2017.
אברהם: סיפורו של מסע, ידיעות ספרים, 2014.
יעקב: סיפורה של משפחה, ידיעות ספרים, 2019.
יוסף: סיפורם של חלומות, ידיעות ספרים, 2021.
פירושים על ספרי מקרא אחרים
תורת הקורבנות: מחוות של בשר ורוח, ספרי מגיד, 2021 (על ויקרא א–י)
אסתר: מגילת סתרים, ספרי מגיד, 2013.
מגילת רות: גשרים וגבולות, תבונות, 2016.
קהלת: סדק של אור (עם עשהאל אבלמן), מגיד, 2023.
הרב יונתן בנימין הלוי הורוויץ (הורוביץ, לעיתים: איש הורוויץ; (ה'תרכ"ו, 1866 – י"ט בתמוז ה'ת"ש, 25 ביולי 1940) היה רב קהילות, ראש כולל הולנד ודויטשלנד (כולל הו"ד) ונציג ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם (פקוא"מ) בירושלים, יו"ר אגודת ישראל בארץ ישראל וחבר הוועד הפועל של אגודת ישראל העולמית.
נולד במיכאלובצה שבהונגריה (כיום בסלובקיה) למרים לאה (לני), ומשה יהודה הלוי, תלמיד חכם ומראשי העדה בעירו.
למד אצל הרב שלום קוטנא רבה של אייזנשטאדט, ובישיבת פרשבורג.
בשנת תרמ"ו (1885) נישא לשרה, בתו של הרב אברהם גרינבורג רבה של העיר קז'מארק, אשר נפטרה בשנת תרצ"ב (1932) בפרנקפורט ונטמנה בהר הזיתים.
לאחר פטירתה הדפיס הרב הורוויץ חוברת לזכרה בשם: "ציון לנפש חיה" (פרנקפורט תרצ"ב).
סמוך לאחר נישואיו, החל לשמש ברבנות בביסטריץ, וכיהן למעשה כרב הראשון של העיירה.
באותה עת נבנה בעירו בית כנסת, אשר הרב משה שמואל גלזנר טען כנגדו שהוא דומה בצורתו לכנסייה.
בתגובה פרסם הרב הורוויץ קונטרס בשם "ונתתי שלום" (סיגט תרנ"ה), בו השיב על הטענות והכשיר את המבנה.
בשנת 1895 (תרנ"ה) שב לסלובקיה ונבחר לשמש רבה של אלשו-קובין.
ב-1903 שימש כמזכיר אספת רבנים גדולה בקרקוב, ואף תרגם אותה מיידיש לעברית עבור רבני בני עדות המזרח שהשתתפו בה.
מדברי תורתו באותה תקופה נדפסו במאסף התורני "וילקט יוסף".
בשנת תרס"ו (בערך 1906) החליטה ועדה בארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם (פקוא"מ), שיש לשלוח נציג קבוע של הארגון לארץ ישראל אשר ייבחן מקרוב וייפקח על כספי החלוקה.
החל משנת תרס"ח (1908) עמד בראש כולל הולנד ודויטשלנד (כולל הו"ד) ושימש נציג פקוא"מ בירושלים.
עם עלייתו ארצה ערך מספר רפורמות במבנה הכוללים והחלוקה.
כן שימש בא כוח קהילת יהודי פרנקפורט בארץ.
במסגרת תפקידו אשר נשען על מקורות מימון גדולים, ובפעילות ציבורית ענפה מעבר לתפקידיו הרשמיים, פעל הרב הורוויץ לאורך שנים בתחומים מגוונים: חלוקת כספים לנזקקים ותלמידי חכמים, סיוע כלכלי במקרי אסון, טיפוח מערכות החינוך בערים ובמושבות (דוגמת נצח ישראל בפתח תקווה), חיזוק הדת ופיקוח הכשרות במושבות, ועוד.
היה חבר בוועדי פעולה שונים ובעמותות ציבוריות, השתתף בכנסים ציבוריים מפעם לפעם וכתב בקביעות בעיתונות הארצי-ישראלית (בעיקר בעיתון מוריה).
ניהל לאורך שנים רבות את בתי מחסה שבעיר העתיקה, ואף התגורר במקום.
בשנת תרס"ט הקים, בעידוד הרב שמואל סלנט, את "בית המלאכה דרכי חיים", בית ספר מקצועי מבית ישיבת עץ חיים, ייחודי בנוף היישוב הישן.
לאורך שנים היה התומך העיקרי של הרב חיים יהושע קוסובסקי ומפעליו.
בשנת 1912 היה ממקימי סניף אגודת ישראל בארץ ישראל ובירושלים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה כיהן כיו"ר הסניף הירושלמי של האגודה.
ב-1923 השתתף בכנסייה הגדולה של אגודת ישראל בווינה, לצד משה בלוי, יוסף לוי חגיז ורפאל קצנלנבוגן.
כן השתתף בכנסייה הגדולה השנייה.
בשנת תרע"ד (1913), לבקשת ידידו הרב אברהם יצחק הכהן קוק רבה של יפו ובתיווכו, השתתף ארגון הפקידים והאמרכלים במימון מסע המושבות.
הרב הורוויץ עצמו השתתף במסע, לצד הראי"ה עצמו אשר הוביל את המסע, הרב יוסף חיים זוננפלד (הרב הורוויץ היה ממקורביו ומאנשיו לאורך שנים), המגיד הרב בן ציון ידלר ועוד.
לאחר המסע כתב, בהדרכתו של הרב קוק, את החוברת "אלה מסעי: רשימת מסע הרבנים".
בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה מצב היישוב היהודי חמור ביותר ובארץ שרר רעב.
מדינות ההסכמה עמדו במצב מלחמה עם האימפריה העו'תמאנית ולא היה ניתן להעביר מהן כספים אל ארץ ישראל.
מקור ההכנסה העיקרי של היישוב הישן – כספי החלוקה – נחסם.
עם פרוץ המלחמה שהה הרב הורוויץ באירופה, אליה הגיע כדי להשתתף בכנסייה הראשונה של אגודת ישראל.
הוא פעל בקרב יהודי גרמניה, שהייתה אחת ממעצמות המרכז וניתן היה להעביר ממנה כספים ארצה.
התמיכה הכלכלית שגייס באותן שנים למוסדות היישוב הישן ועניי העיר הייתה דרמטית.
באמצע המלחמה, לבקשת הרב יוסף חיים זוננפלד, שב ארצה ועסק רבות בהצלה וארגון קהילות ירושלים.
היה חבר "ועד ההגירה" אשר דאג ליהודים שהוגלו לדמשק בידי העות'מאנים.
בתחילת שנת תרע"ח (1917), שבועות אחדים לפני כיבוש ירושלים בידי אלנבי, אילצוהו השלטונות לעזוב את הארץ.
הוא שהה בבולגריה ובצ'כוסלובקיה ארץ הולדתו, ושלח ארצה סכומי כסף גדולים.
באותה תקופה ביסס את סניף אגודת ישראל בירושלים ועמד בראשו, לצד רפאל קצנלבוגן, משה בלוי ואחרים.
עם זאת שהה מדי פעם באירופה, גם תקופות ארוכות.
לאחר פטירת אשתו בשנת תרצ"ב נישא בשנית לביילא, אחות הרב אשר אנשל יונגרייז.
הרב הורוויץ נפטר בירושלים ביום י"ט בתמוז ת"ש (1940), ונטמן בהלוויה המונית.
לבני הזוג הורוויץ שתי בנות: מרים לאה שנישאה לשלום פרידלנדר, ויוטל שנישאה לאברהם יחזקאל ורלובסקי.
נכדו הוא פרופ' רפאל יהודה צבי ורבלובסקי.
הרב יונתן בנימין מרקוביץ' (נולד ב-21 באוקטובר 1967, אוז'הורוד, ברית המועצות) הוא רבהּ הראשי של קייב, שליח חב"ד הראשי בעיר ורב בתי הסוהר של אוקראינה.
נולד בשנת 1967 באוז'הורוד שבאוקראינה, לבית רבני כשסבו מצד אמו (הרב יחזקאל פייבל אוסטרייכר) שימש כרב ושוחט בעיר.
כשהיה בן 3 עלה לארץ עם משפחתו.
בילדותו למד בתלמוד תורה ובישיבת חב"ד בקריית גת.
לאחר מכן המשיך את לימודיו בישיבת כפר גנים אצל הרב צוקר.
בשנת 1985 התגייס לשירות קרבי בחיל האוויר, שירת 12 שנה כאיש צוות אוויר והשתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן.
הוסמך לרבנות על ידי הרב עובדיה יוסף, הרבנות הצבאית הראשית, הרב אליהו אברג'ל וכן בידי כמה מראשי רבני חב"ד: רב העיר צפת הרב לוי ביסטריצקי, הרב יצחק יהודה ירוסלבסקי ועוד.
במקביל ללימודיו התורניים, הוא בעל תואר ראשון במדעי המחשב מהטכניון בחיפה ותואר שני בחינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2000 עבר יחד עם משפחתו לקייב (בירת אוקראינה) ויחד עם זוגתו החלו להקים מוסדות חינוך ולקיים אירועים לקהילה היהודית.
בתחילת 2023 מונה באופן רשמי לכהן כרב בתי הסוהר של כל אוקראינה.
במרץ 2020 תמך בצעדי ההסגר שננקטו באוקראינה מפני מגפת הקורונה והשמיע את דעתו בערוצי טלוויזיה במדינה.
במהלך המלחמה עסק בפעילות הומניטרית לקהילה היהודית ולכלל תושבי קייב.
בחורף 2023, שהיה חורף ללא חשמל וחימום בקייב וברחבי אוקראינה, הוציא מאות קשישים מקייב למקלט זמני בקהילה היהודית בפולין.
בנוסף במהלך המלחמה סייע בפעילות דיפלומטית לא רשמית במדינות מערביות לטובת המשך תמיכה ואספקת ציוד לאוקראינה.
עם פרוץ מלחמת 'חרבות ברזל', סייע לבעלי אזרחות אוקראינית ששהו באזורי הלחימה.
הדבר צוין בנאום של נשיא אוקראינה ולודימיר זלנסקי.
במסגרת פעילותו להדגשת הקשר בין יהדות אוקראינה וישראל, הרב מרקוביץ יזם את נטיעת "גן התקווה" בקייב להעלאת המודעות לחטופים הישראלים בעזה ושבויי המלחמה האוקראינים, בנוסף תרמה הקהילה היהודית של קייב טאבלטים לילדים עם צרכים מיוחדים בעוטף עזה.
הרב מרקוביץ קיבל מספר אותות ותעודות.
בין השאר תעודת כבוד מראש מנהלת המודיעין במשרד ההגנה האוקראיני בריגדיר גנרל קירילו בודאנוב, ממפקדי הצבא, מראש שירות הביטחון האוקראיני ומדליות מגופי ביטחון אוקראינים נוספים.
מדליית הנשיא ומדליית הפרלמנט על תרומה משמעותית לאוקראינה
בשנת 2018 קיבל את מדליית הכבוד מטעם לשכת עורכי הדין האוקראיני
בשנת 2024 קיבל תעודת הוקרה מהמכון הצבאי של טאראס שבצ'נקו האוניברסיטה הלאומית של קייב, המוסד החינוכי הצבאי הגבוה ביותר באוקראינה
ביום השואה הבינלאומי בשנת 2021, יזם הרב מרקוביץ יחד עם האו"ם, נטיעת גן זיכרון לנרצחי השואה באוקראינה.
גן הזיכרון ניטע בסמוך לאנדרטה הלאומית באתר באבי יאר.
בקיץ 2024, במלאת 30 שנה לפטירתו של הרבי מליובאוויטש, השיק שירות הדואר האוקראיני בול הוקרה מיוחד לתנועת חב"ד.
בטקס ההשקה של הבול, נכח גם קונסול ארצות הברית לצידם של הרב מרקוביץ ובנו הרב אריאל מרקוביץ שיזמו את הבול הנדיר.
בתחילת המלחמה באוקראינה, יזם הרב מרקוביץ כתיבת ספר תורה לזכות יהודי אוקראינה.
נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי השתתף בכתיבת אות בספר התורה כשהוא יושב בבונקר הנשיאותי שלו.
בהמשך, לאחר טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל, הפך ספר התורה לספר המאחד את יהדות אוקראינה עם מדינת ישראל.
גם הנשיא יצחק הרצוג כתב בו אות, לצד רבנים ראשיים ואישי ציבור נוספים מכל העולם.
הרב מרקוביץ' פועל בשיתוף פעולה עם ממשלת אוקראינה וגופים בינלאומיים במאבק נגד אנטישמיות באוקראינה
נשוי לרבנית אלקע אינה מרקוביץ', שמנהלת את רשת המוסדות אור אבנר בקייב שהוקמה בעזרת לב לבייב.
הרשת כוללת גני ילדים ובתי ספר.
בנוסף, הקימה גן לילדים עם אוטיזם.
לרב ולרבנית מרקוביץ' שבעה ילדים.
יונתן גולד (נולד ב-1972) הוא צייר ישראלי, המתגורר ויוצר בתל אביב.
היצירה של גולד משקפת נקודת מבט עכשווית ביחס לציור המודרני ובמיוחד ביחס לציור הישראלי, והיא מרבה לעסוק בסיטואציה החברתית, למשל ביחס בין היחיד לקבוצה, בין נשים לגברים ובין הצייר לצופה.
גולד גדל בקיבוץ אפק, ובגיל 16 עזב את מסגרת החינוך הפורמלית ועבר ללמוד אמנות בתוכנית לבני נוער במכללת תל חי.
מאוחר יותר, בין השנים 1992–1995, עבד עם בני נוער במסגרות שונות.
במהלך תקופה זו זכה בתחרות ליוצרים צעירים בתחומי האמנויות הפלסטיות, שמקיים מוזיאון הכט.
בשנת 1995 עזב גולד את הקיבוץ ועבר להתגורר בתל אביב, שם הציג תערוכת יחיד ראשונה (2001, "טיפוסים אידיאליים", גלריה רוזנפלד).
בשנת 2001 נסע לאמסטרדם, הולנד, ללמוד ב-The Rijksakademie van beeldende kunsten, ולאחר שסיים את לימודיו עבר לברלין, גרמניה, שם המשיך ליצור ולהציג.
בשנת 2007 שב לישראל ומאז הוא יוצר בתל אביב ומתגורר בה עם בת זוגו ושתי בנותיהם.
גולד עוסק בסיטואציה החברתית, למשל ביצירה "משמר הלילה".
יצירה זו הוצגה בתערוכה "לינה משותפת: קבוצה ובקיבוץ בתודעה הישראלית" (2005, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו) ותוארה כ"מקרינה דממה והקפאה".
בתערוכה "רחף", (2010, גלריית אלון שגב) גולד הציג נקודת מבט על "התופעות המקומיות שבאות לידי ביטוי בארכיטקטורה ובמרחב הציבורי".
הציורים בתערוכה זו מציגים מבנים קנונים על צוקים או הרים, המרחפים בחלל ומשרים אוירה אפוקליפטית.
גולד מציג נקודת מבט ביחס לציור הישראלי, למשל בהקשר של זיקה בין אנשים לחפצים.
בשנת 2013 יצר גולד סדרת ציורי דליים המתייחסת לציור "מים" (1961) של שלום סבא.
סבא מתואר כמי שצייר דברים בהקשר השימושיות האנושית וכמי שביקש ליצור ברית באמצעים גרפיים בין אנשים לחפצים.
האוצר יהושע סיימון מתאר את גולד כמי שמעביר את הניסיון הזה "למציאות שבה השאלה ביחס לקונקרטיות החפץ מוטלת בספק".
בתערוכה "הילדים רוצים קומוניזם" (2016, מוזיאון בת ים לאמנות) יצר גולד ציור קיר ענק (180X500 ס"מ) אשר תיאר תור ארוך של אנשים.
לדבריו של גולד "הרעיון לציור עלה לי בזמן שהייתי ביוון בזמן המשבר עם היורו, ישבתי והתבוננתי בתור ארוך של אנשים לכספומט, המראה הזכיר לי סיפורים על תורים מזמנים אחרים".
בתערוכה "ועדת קבלה" (2019, גלריית המדרשה) היצירה המרכזית מתארת דמויות יושבות מאחורי שולחן, כוועדה שחבריה עסוקים בעניינים אחרים.
ביצירה זו גולד משתמש בעירום ככלי לביטוי יחסי הכוחות בסיטואציה החברתית.
הדמויות, בחלקן המצויר מתחת לשולחן, ערומות כדי "...
להדגיש את הדברים שבדרך כלל עושים מתחת לשולחן, כשבטוחים שאף אחד לא רואה...".
גולד משתמש בעירום גם במערכת היחסים עם הצופים.
בתשובה לשאלה "אז למה העירום?" השיב: "בין גבר עירום ואישה עירומה תמיד ייווצר מתח, זה תמיד ייצר אצלנו ציפיות".
העיסוק של גולד במעמד הנוכחי של ערכים ישראלים, כמו "עבודה" ו"לינה משותפת" וההתייחסות שלו לציור הישראלי הורחבו ביצירה "מתרחצות ירוק".
יצירה זו היא טרפיטיך גדול ממדים שהוצג בתערוכה "אופק חדש לאופקים חדשים" (2016, משכן לאמנות, עין חרוד).
האוצרת טלי תמיר בוחנת את ההתייחסות של יצירה זו ויצירות אחרות של גולד, כגון "צייר" (2014), ליצירות של יוחנן סימון, למשל "במקלחת" (1952) וציורי קיר שונים וליצירות של יוסף זריצקי, למשל ציורי יחיעם (1949-1951).
תמיר מתארת את היצירה של גולד כמחברת זרמים שבעבר נתפשו כמנוגדים – אמנות ריאליסטית, סוציאליסטית עם אמנות מודרנית, מופשטת.
גולד הציג מעבודותיו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בגלריות ובמוזיאונים בישראל ובעולם, בין היתר:
2001, "טיפוסים אידיאליים", גלריה רוזנפלד;
2019, "ועדת קבלה", המדרשה לאמנות, רמת השרון.
2021, "בועט בדלי", משכן לאמנות עין חרוד.
2025, "פכפוך" ,בית האמנים ירושלים
2005, "לינה משותפת: קבוצה וקיבוץ בתודעה הישראלית", מוזיאון תל אביב לאמנות – ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו;
2007, "הביאנלה הראשונה לאמנות עכשיו", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית;
2007, "מלאכה בנים", מוזיאון חיפה לאמנות;
2009, "הזוכים 2008, פרסי משרד התרבות והספורט, לאמנות ולעיצוב", משכן לאמנות עין חרוד;
2010, "מבחר מאוסף המחלקה לאמנות הצילום", מוזיאון ישראל;
2015, "אחרי עשרים שנה: עיצוב זיכרון רבין", HIT מכון טכנולוגי, חולון (2015);
2016, "הילדים רוצים קומוניזם", מובי – מוזיאוני בת ים;
2016, "אופק חדש לאופקים חדשים", המשכן לאמנות עין חרוד;
מופלא!", מוזיאון פתח תקווה לאמנות;
2016, "מחנה ציור 2016 פעילים", מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע;
2016, "בית ספר לאמנות: תערוכה לציון 70 שנה להקמת המדרשה לאמנות", מוזיאון תל אביב לאמנות – ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו;
2019, "פרא אדם וחיות אחרות", מוזיאון חיפה לאמנות.
יהושע סיימון, נילי לנדסמן, שלומית אברמסון (טקסטים), קרן גרין (עריכה), יונתן גולד, ישראל: יונתן גולד, 2014.
ענת, רגב-גיסיס (עיצוב הקטלוג), סורין הלר (עוצר), יונתן גולד, אסי משולם – בין אתוס למיתוס, חיפה: מוזיאון הכט – אוניברסיטת חיפה, 2015.
טלי תמיר, מוזיאון בצפון יום עיון "אופק חדש לאופקים חדשים", משכן לאמנות עין חרוד, 6.5.2016.
יונתן גולד ויניב שפירא, "יחידות דיור קטנות: יונתן גולד", גרנטה מגזין לספרות חדשה, גילון 3, 2015.
עירן דורפן "הקרָב המְקָרב: בעקבות התערוכה "פכפוך", ערברב עיתון אמנות עכשווית, 14/04/2025
יונתן דובי (נולד ב־1976) הוא פרופסור חבר במחלקה לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
נודע בציבור בעיקר בשל הרצאותיו ומאמריו שבהם נטען, בניגוד לקונצנזוס המדעי בנושא, שאין קשר ברור בין ההתחממות הגלובלית לבין הפעילות האנושית, ושהרעיון בדבר קשר כזה אינו מוכח מדעית.
נולד בבאר שבע לאריה ולנחמה ולו שלושה אחים.
ב־2001 סיים תואר ראשון בפיזיקה בהצטיינות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ב־2003 סיים תואר שני בפיזיקה בהצטיינות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ב־2007 סיים דוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב בהנחיית פרופסור יגאל מאיר ופרופסור ישי אבישי.
ב־2009 סיים פוסט דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
ב־2010 סיים פוסט דוקטורט במעבדה הלאומית לוס אלמוס.
דובי כתב את ההקדמה למהדורה העברית לספר "אפוקליפסה אף פעם – כיצד בהלת האקלים פוגעת בחברה" מאת מייקל שלנברגר.
ב־2017 זכה בפרס קריל על הצטיינות במחקר מדעי.
נושא המחקר היה מעבר והמרת אנרגיה במערכות ננומטריות.
ב־2023 פרסם מאמר בכתב העת "Climate" שביקר את המתודולוגיה של מחקר שמצא קונצנזוס של 99% בנושא שינוי האקלים, וטען כי מסקנות המחקר שגויות.
תחומי המחקר העדכניים שלו כוללים דינמיקה קוונטית של מערכות פתוחות, פוטוקטליזה ננו־פלאזמונית, הולכה מגנטית בצמתים מולקולריים וחישוב קוונטי על רשתות הולכה.
בהרצאותיו ומאמריו טוען דובי, בניגוד לקונצנזוס המדעי בנושא, שאין קשר ברור בין ההתחממות הגלובלית לבין הפעילות האנושית, ושהרעיון בדבר קשר כזה אינו מוכח מדעית.
בנוסף, ההתחממות אינה מהווה משבר אקלים, משום שבעבר התרחשו התחממויות גלובליות דומות, הרבה לפני התיעוש האנושי.
דובי מביא כדוגמה, אחת מיני כמה מסוג זה, את תקופת החום הימי ביניימית , שהתקיימה בצפון האוקיינוס האטלנטי בסביבות המאה העשירית וה-11 לספירה.
יצוין, שעל פי ההערכות המקובלות, לפחות באשר להתחממות ספציפית זו, לא היה מדובר בהתחממות גלובלית, למרות שישנן עדויות רבות בספרות להתחממות דומה גם בהמיספירה הדרומית.
דובי טוען עוד, שדו"ח הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים מדגים, שבמאה השנים האחרונות לא חלו שינויים גלובליים באירועי קיצון כגון שיטפונות, בצורות, או סופות, שכמות השריפות בעולם ירדה משמעותית ושכמות ההרוגים מאירועי קיצון מטאורולוגיים ירדה ב-98% במאה השנים האחרונות.
דובי מתגורר ביבנה ולו ארבעה ילדים.
הוא מוזיקאי חובב ומנגן בחליל צד ובסקסופון וכן גולש סאפ חובב.
רבי יונתן בן יעקב מקונקה, היה מחכמי ספרד במאה השלוש עשרה, תלמיד הרמ"ה וראש ישיבה בעיר קונקה.
רבי יונתן נולד בעיר מולינה דה-ארגון , שהייתה חלק מממלכת קסטיליה (והיום היא חלק מהקהילה האוטנומית קסטיליה לה-מנצ'ה שבספרד).
כשגדל, נסע לעיר טולדו בירת קסטיליה, כדי ללמוד בישיבתו של רבי מאיר הלוי אבועלפיה.
לאחר שסיים את לימודיו אצל הרמ"ה התיישב בעיר קונקה.
רבי יונתן הקפיד לא להתפרנס בלימוד תורה ולכן בנוסף לעיסוקו בתורה עסק מעט גם בהלואה בריבית לגויים.
כמה מבני הקהילה טענו שבגלל שרבי יונתן עוסק גם בהלוואה בריבית הוא לא נחשב אדם ש"תורתו אומנותו" והוא לא אמור להיפטר מהמיסים כמו שאר תלמידי החכמים אלא חייב במיסים כמו הסוחרים.
רבי יונתן טען לעומתם שהוא עוסק בהלוואות בזמן מינימלי ביותר רק כדי להשיג מספיק כסף לפרנסתו ובכל שאר הזמן הוא עוסק בלימוד ולכן הוא עדיין נחשב תורתו אומנותו.
עוד טען שבניגוד לסוחרים שיושבים בשוק ומשם מנהלים את עסקיהם הוא יושב כל היום בבית המדרש והגוים מגיעים אליו לשם והוא מביא להם כסף וממשיך ללמד ולכן לא ניתן להחשיבו כסוחר.
רבי יונתן הביא ראיות לטענותיו מגמרות ומספרי הפוסקים אך לא כל בני העיר שוכנעו, לכן הוא פנה לרבו הרמ"ה שהיה מנהיג הקהילות היהודיות בממלכת קסטיליה ושאל את דעתו בסוגיה בתקווה שאנשי העיר יקבלו את פסקו של הרמ"ה.
הרמ"ה ענה שאין ממש בטענת בני העיר והביא ראיות רבות לצדקת טענותיו של רבי יונתן.
במהלך הסכסוך על תשלום המיסים לקהילת קונקה, התלבט רבי יונתן האם להגר לעיר טולדו, והתיעץ על כך עם רבו.
בנוסף לבעיה ההלכתית כתב הרמ"ה כלומר שגם בטולדו עלולה להיות אותה בעיה שיש בקונקה.
ככל הנראה גם לאחר הסכסוך רבי יונתן נשאר בקונקה ועמד שם בראשות הישיבה.
לישיבתו הגיעו גם תלמידים מערים אחרות בקסטיליה, ביניהם המשורר והפוסק רבי יונה אבן בהלול שהגיע לקונקה מהעיר מולינה דה-ארגון, עיר הולדתו של רבי יונתן עצמו.
בהקדמת ספר מנחת קנאות של תלמידו רבי יונה אבן בהלול כתב התלמיד שיר הערצה לרבו .
יונתן דרסלר (נולד ב-15 ביוני 1986) הוא ספורטאי פאראלימפי ברכיבת סוסים.
דרסלר אובחן לאחר לידתו עם שיתוק מוחין וסובל משיתוק בצד ימין של גופו.
בגיל שמונה החל ברכיבה טיפולית וכעבור שנתיים עבר להתאמן ברכיבה תחרותית.
בשנת 2009 השתתף בנורווגיה באליפות אירופה ברכיבה פאראלימפית ודורג במקום השביעי.
בשנת 2010 השתתף בארצות הברית באליפות העולם ודורג במקום השישי ברכיבה חופשית.
בנוסף דורג במקום התשיעי ברכיבה אישית ובמקום ה-15 בתחרות עם נבחרת הרכיבה הישראלית.
דרסלר השתתף ב ודורג במקום התשיעי מבין 17 משתתפים.
באליפות אירופה שנערכה בשנת 2013 סיים במקום החמישי.
באליפות העולם שנערכה בצרפת בשנת 2014 הוענק לו ציון מיוחד לשבח מחבר השופטים על מקצוענות ורוח ספורטיבית.
בתחרות רכיבה אישית דורג במקום ה-12.
באליפות אירופה לשנת 2015 דורג במקום ה-17 ברכיבה אישית.
לקראת המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) עמד בקריטריון ההשתתפות לתחרות אך לא נמצא גורם למימון עלויות ההשתתפות במשלחת.
דרסלר תושב נורדיה ובעל תואר במנהל עסקים מהמסלול האקדמי המכללה למינהל עם התמחות בניהול עסקי בינלאומי.
יונתן דה שליט הוא שם עט של סופר ומתרגם ישראלי.
בצעירותו היה עיתונאי, בהמשך למד משפטים והתמחה אצל שופט בעליון.
בסוף שנות השמונים הוא הוזמן לראיון עבודה שהתגלה כראיון למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
לאחר קורס בסיסי לקצין איסוף התגייס לארגון.
שימש כראש שלוחה באירופה, ראש לשכה של שני ראשי מוסד, ראש אגף הדרכה ולבסוף מבקר פנים של הארגון.
דה שליט תואר בראשית דרכו הספרותית כ"חבר בכיר בקהילת המודיעין הישראלית", ובהמשך משנת 2019 תואר כ"בכיר לשעבר".
ב-2025 התפרסם שפרש לאחר מעל 30 שנות שרות, שמו נותר חסוי כפי הוראות המוסד.
ספריו של דה שליט טעונים אישור של ועדת השרים למתן היתר לפרסומים, בכדי למנוע חשיפת מידע מודיעיני.
דה שליט כתב גם ביקורת ספרים בעיתון "מקור ראשון".
כמו כן, ספרו הראשון נכתב תחת שם האמיתי, הספר הוא מסוגת פרוזה והוא "ספר על בדידות, שיטוט וחיפוש".
מותחן ריגול, הוצאת כתר 2015, בשנת 2018 יצא לאור תרגום הספר לאנגלית תחת השם "Traitor".
הספר הוא מותחן בדיוני המסתמך על אירועים דוגמת פרשת יהודה גיל ועל אישים מעולם הביון דוגמת מרקוס וולף.
כן שאב המחבר השראה מספריו של ג'ון לה קארה שהיה סוכן חשאי וכתב אף הוא בשם בדוי.
מותחן ריגול, הוצאת כתר 2017, ספר המשך ל"בוגד", הספר תורגם לאנגלית תחת השם "A Spy in Exile: A Thriller", ב-2019.
הספר עוסק בסוכנת פרועה המודחת מתפקידה במוסד, ומגויסת מחדש על ידי ראש הממשלה לעמוד בראשות יחידת צוערים חשאית שתפעל לפי חוקים משלה.
ששת הצוערים מנהלים מרדף באירופה אחרי כנופיית פושעים.
מותחן ריגול, הוצאת כתר 2019, ספר המשך ל"צוערים".
הספר עוסק בסוכנת יערה שטיין (מהספר הקודם), ראש הממשלה הדיח אותה מהפיקוד על היחידה החשאית וראש המוסד, רואָה בה אישה מסוכנת וחסרת גבולות, אך ברור לה שמתרחש משהו אפל באפריקה המעמיד את ישראל בסכנה קיומית, היא יוצאת לאפריקה לבדה, ברקע צצים סודות מעברה.
ביקורת ספרים ומאמרים בנושאי ספרי מתח, הוצאת כתר 2022.
חלק מהמאמרים בספר פורסמו במוסף שבת של מקור ראשון.
מותחן ריגול, הוצאת כתר 2023.
הספר עוסק בסוכן מוסד נכה, שקיבל הוראה לחסל אוליגרך רוסי מושחת.
הסוכן מרכיב צוות יחד עם סוכנת אמריקאית, והם מבצעים את הפעולה.
מותחן ריגול, נכתב בשיתוף פעולה עם רפי טופז, ספר דיגיטלי.
העלילה עוסקת ביועץ לשר האנרגיה ואשתו, אשר מתפתים לבגוד במדינה.
ג'יימס סולטר, משחקים ושעשועי שווא, הוצאת עם עובד, 2015
ג'יימס סולטר, אמש לילה אחרון: סיפורים קצרים, נהר ספרים, 2019
ג'וזף קונן, הסוכן, הוצאת תכלת, 2018
בן מקנטייר, קולדיץ: סיפורה של טירת השבויים בלב גרמניה הנאצית, הוצאת תכלת, 2023 (יחד עם ענת רותם)
ג'ון לה קארה, מנהרת היונים: מסיפורי חיי, כנרת זמורה-ביתן, 2017, (יחד עם ענת רותם)
יונתן דקל-חן (נולד ב-7 בספטמבר 1963) הוא היסטוריון, פרופסור בחוג להיסטוריה ובחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים.
יונתן דקל חן נולד בשם ג'ונתן מרקוביץ בעיירה בלומפילד שבקונטיקט בארצות הברית.
הוריו, זמרת אופרה וחזן, ניצולי שואה, הגיעו מאירופה לארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה.
בנעוריו למד עברית והיה פעיל בתנועת הנוער של התנועה הרפורמית.
הוא הגיע לראשונה לישראל בשנת 1981 אחרי התיכון.
אחר כך חזר לארצות הברית, וכעבור שנה בקולג' החליט לחזור לישראל ולהתגייס לצה"ל.
הוא שירת בצה"ל בין 1982 ל-1985 בזמן מלחמת לבנון הראשונה.