tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השתתפו: חברי בית הדין הגדול הנ"ל, כל אבות בתי הדין שהשתתפו באספה החמישית וכל הרבנים שהשתתפו באספה החמישית למעט הרב דוד עובדיה.
בנוסף השתתפו גם הרבנים אליהו מלכה - דומ"ץ וזאן, רבי משה מלכה - דומ"ץ בני מלאל, רבי רפאל חיים שושנה - דומ"ץ דמנאת, ורבי יצחק חזן - דומ"ץ אגאדיר.
החלטות ותקנות עיקריות שהתקבלו באספה הראשונה:
במטרה למנוע ביאה על הפנויות: הבא על הפנויה והסיר בתוליה או התעברה ממנו חייב לישאנה ויכפול נדונייתה, ואם לא רצו ייקנס בסכום גבוה.
במטרה למנוע עיכוב מימוש שידוכין: משודך אשר חזר בו מהשידוכין אחר ששה חודשים ולא נתן טעם הגיוני בפני בית הדין, ייקנס בסכום גבוה וכן ישלם חצי נזק ממה שהפסידה הכלה אם הכינה נדוניה עבורו.
במטרה למנוע מרוצת הגירושין: אשה שמחלה על כתובתה יכולה לחזור בה תוך ג' ימים, וגירושין ייערכו רק אחר ג' חודשים מהחלטת הזוג ורק בפני בית דין בהרכב של שלושה דיינים, ורק אחר שבררו והעמיקו בטענות בני הזוג.
במטרה לחזק את שמירת השבת: הרבנים ינאמו בקהילותיהם בשבתות בכל מקום לכה"פ פעם בחודש, ויעוררו וילהיבו על שמירת השבת בדקדוקה.
כל רב יגיש את פועלו בנושא זה לתום תקופת השנה בפני מועצת הרבנים.
במטרה למנוע בעיות כשרות ביין: בעלי המסחר ביין ישלמו לוועד, אשר יממן משגיחי כשרות שישהו בכל מחסני היין ויוודאו את כשרותו.
במטרה לחזק את לימוד התורה: יוקמו ישיבות נוספות, וכל רב ידאג להפרחת התורה בעירו ובקהילותיו.
הרבנים יגישו סיכום של פעילותם בנושא זה למועצת הרבנים לתום תקופת השנה.
במטרה לצמצם את מעמדן של ההילולות הסוחף את לב ההמון והופך כעיקר הדת: אין לערוך הילולות ללא רישיון ביה"ד המחוזי וביה"ד הגדול.
בקברי הצדיקים תבוצע הפרדה מגדרית.
אין להקים אהל על קבר צדיק ללא אישור מרב העיר, וכן אין למכור מאכל ומשתה במקומות הללו כלל, כי אם לקיים מסגרות לימוד תורה.
במטרה לחזק את הטהרה בבית היהודי: שיפוץ מקוואות הטהרה לנשים שיהיו מפוארים ונעימים, חיזוק ההשגחה על כשרותם ועידוד הציבור להקפדה על הלכות הטהרה וחומרת איסור נדה.
מועצת השורא, בתעתיק מערבית מג'לס א-שורא (مجلس الشورى), היא אחד המוסדות החשובים בממשל האסלאמי, שמטרתו לשמש כגוף ייעוץ והתייעצות למנהיג המדינה או האמיר.
המועצה מורכבת מזקנים, משפטנים ואנשי דת, שמטרתם לעזור למנהיג בקבלת החלטות תוך התייחסות לשריעה, החוק האסלאמי.
המושג "שורא" בעברית פירושו "התייעצות", והוא מתייחס בין היתר לנושאים בהלכה האסלאמית או השריעה.
מועצת השורא מוכרת במספר מדינות מוסלמיות וארגוני טרור אסלאמיים, והיא פועלת בצורות שונות בהתאם למסורת המקומית ולמבנה הפוליטי של כל מדינה.
במהלך ההיסטוריה, התפקיד וההשפעה של מועצת השורא השתנו, תלוי בזמן ובמקום.
במקומות מסוימים, המועצה פעלה כגוף ייעוץ חשוב שהשפיע על המדיניות הפוליטית והחוקתית, בעוד שבאזורים אחרים השפעתה הייתה מוגבלת יותר.
בעידן המודרני, במדינות כגון ערב הסעודית ואיראן, קיימות גרסאות שונות של מועצת השורא, שבכל אחת מהן יש הבדלים במבנה, בסמכויות ובתהליכי הבחירה או המינוי של חבריה.
"מג'לס אל-שורא" הוא מונח נפוץ לאסיפות נבחרות או שיתופיות בעלות סמכויות ייעוץ או חקיקה במדינות דוברות ערבית או בעלות רוב אסלאמי.
במדינות שבהן יש בתי מחוקקים לאומיים דו-ביתיים, הכינוי ניתן לגוף המחוקק המלא או לבית העליון; במקרה בו הממשלה אינה מתפקדת על בסיס דמוקרטי, סמכויות המחוקק מוגבלות לרוב רק להתייעצות.
זה השם הערבי הרשמי של האספה המייעצת של ערב הסעודית (הדבר הכי קרוב שיש לסעודיה לבית מחוקקים) גם של בית המחוקקים של עומאן וקטר.
שמו של הפרלמנט של פקיסטן.
שמו של הבית העליון של הפרלמנט בבחריין.
שמו של הפרלמנט האיראני הוא "מַג'לֶס שוּרא-יֶ אֶסלָאמי"
גוף מעין-מחוקק בתוך ארגון הטרור אל-קאעידה.
שם הבית הדין העליון של תימן.
שמו הקודם של הסנאט של מצרים היה מַגְלֵס א-שוּרא.
אין הנחיות קפדניות לגבי מי יכול להיות חלק ממועצת השורא.
עם זאת, בגרות (באסלאם, כל מי שהגיע לגיל ההתבגרות), נפש איתנה וידע חזק באסלאם הם התנאים המוקדמים המוסכמים ביותר.
אפילו התנאים הללו אינם מוסכמים לחלוטין.
אנשי עולמא סונים (חכמי דת האסלאמיים שתפקידם לפסוק בסוגיות שונות בהלכה האסלאמית) מסכימים ש"שורא", בתרגום חופשי כ'התייעצות עם העם', היא פונקציה של הח'ליפות.
המג'לס הוא גם האמצעי לבחירת ח'ליף חדש.
המלומד הסוני בן המאה העשירית אל-מווארדי כתב שחברי המג'לס צריכים לעמוד בשלושה תנאים: עליהם להיות צודקים, עליהם להיות בעלי ידע מספיק כדי להבחין בין ח'ליף טוב לרע, וחייבים להיות בעלי חוכמה ושיקול דעת מספיק כדי לבחור את הח'ליף הטוב ביותר.
אל-מווארדי אמר גם במקרי חירום כשאין ח'ליפות ואין מג'ליס, האנשים עצמם צריכים ליצור מג'ליס, לבחור רשימה של מועמדים לח'ליף, ואז המג'ליס צריכים לבחור מרשימת המועמדים.
כמה פרשנויות מודרניות לתפקידו של המג'לס אש-שורה כוללות את אלה של הסופר האיסלאמיסט סייד קוטב ושל תקידודין אל-נבהאני, מייסד תנועה פוליטית טרנס-לאומית המוקדשת להחייאת הח'ליפות.
בניתוח של פרק השורא בקוראן (פרק מספר 42), קוטב טען שהאסלאם דורש רק שהשליט יתייעץ לפחות עם חלק מהנשלטים (בדרך כלל האליטה), במסגרת ההקשר הכללי של חוקי אלוהים שהשליט חייב לבצע.
תקידודין אל-נבהאני, כותב ששורה חשובה וחלק מ"המבנה השלטוני" של הח'ליפות האסלאמית, "אך לא אחד מעמודי התווך שלה", ועלול להיות מוזנח מבלי ששלטון הח'ליפות יהפוך ללא אסלאמי.
לא-מוסלמים רשאים לשרת במג'ליס, אם כי אינם רשאים להצביע או לשרת כפקידים.
יש לעמוד בחמישה תנאים לפני שמועצת השורא תוכל לבחור ח'ליפה חדשה:
על האדם הנבחר לאשר את המינוי.
המועמד חייב להיבחר מבלי שהופעל לחץ על מועצת השורא.
מועצת השורא חייבת להביע אמון בח'ליפה המיועד בכך שתיתן לו את הבייעה ( بَيْعَة).
העם חייב להביע אמון בח'ליפה המיועד.
התנאי המרכזי למינוי מועמד הוא שלא יהיו התנגדויות מבוססות על ראיות כנגדו.
לעומת זאת, קיימת מחלוקת בקרב החוקרים בשאלה כמה קולות נדרשים על מנת שמועמד ייחשב לראוי להמשך התהליך.
הדעות נעות בין דרישה למינימום של שני קולות, דרך דרישה ללפחות ארבעים קולות, ועד לצורך ברוב במג'ליס א-שורא.
למג'לס א-שורא ישנה האחריות להדיח ח'ליפה אם התנהגותו סוטה מה"אח'לאק" (קוד המוסר של האסלאם).
בפועל, הדחה כזו נעשית בעיקר במקרים של דיכוי.
כחלק מהתהליך, על המג'לס א-שורא להודיע לח'ליפה באופן דיסקרטי על התנהגויותיו השנויות במחלוקת לפני נקיטת צעדים.
מועצת השרים הלבנונית היא הרשות המבצעת של הרפובליקה הלבנונית.
בראש מועצת השרים עומד ראש ממשלת לבנון, והיא ממונה על ידי נשיא לבנון וראש הממשלה.
בנוסף, על הממשלה לעבור הצבעת אמון ב.
הגוף נוצר ב-23 במאי 1926, עם הכרזת חוקת לבנון הגדולה.
עד סיום מלחמת האזרחים בלבנון ב-1990 החוקה כמעט לא הזכירה את תפקידיה וחובותיה של ממשלת השרים, מלבד האזכור כי על הנשיא "למנות את אחד השרים לראש ממשלה".
לאחר סיום מלחמת האזרחים ואשרור הסכם טאיף חוזקו באופן משמעותי תחומי האחריות של מועצת השרים, והם נרשמו בצורה ברורה בחוקה.
ההסכם העביר את הכוח הביצועי מהנשיא למועצה.
המועצה נוצרת על ידי צו של נשיא הרפובליקה, שעליו חתום ראש הממשלה.
בתוך 30 יום, על הפרלמנט הלבנוני לאשר את הממשלה באמצעות הצבעת אמון, הדורשת רוב רגיל.
לפי סעיף 64 לחוקת לבנון, ראש הממשלה נוטל על עצמו את המשא ומתן עם הפרלמנט להקמת ממשלה.
לפי המנהג הממשלה מחולקת באופן שווה בין מוסלמים ונוצרים, אולם זו אינה דרישה המפורטת בחוקה.
על פי סעיף 69 לחוקה, הממשלה מתפרקת כאשר:
ראש הממשלה מתפטר או מת
היא מאבדת יותר משליש מחבריה, כפי שנקבע בצו היווצרותה המקורי
בפתח מושב חדש של הפרלמנט
כאשר הפרלמנט מעביר הצעת אי-אמון
נשיא הרפובליקה מפטר את ראש הממשלה
כאשר הממשלה מתפרקת, או טרם קיבלה אמון מהפרלמנט, היא יכולה לפעול רק "במובן הצר של ניהול עסקי המדינה".
בנוסף, מועצת השרים מכהנת כממשלת מעבר כאשר כהונתו של נשיא הרפובליקה מסתיימת והפרלמנט עדיין לא בחר נשיא חדש.
זה היה המקרה, לדוגמה, מתום כהונתו של הנשיא מישאל סולימאן ב-2014 עד לבחירתו של מישל עאון ב-31 באוקטובר 2016, כאשר ראש הממשלה תמאם סלאם עמד במשך כשנתיים בראש ממשלת המעבר.
על המועצה מוטלת המשימה לפקח על ענייני היומיום ולהכין הצעות חוק להצבעה בפרלמנט.
בנוסף, השרים עוסקים בנושאי משרדם, וצריכים רק את חתימת הנשיא וראש הממשלה לצורך החלטות הנוגעות להם.
כאשר החלטות נוגעות לממשלה כולה יש צורך ברוב של השרים.
על מנת לקבל החלטת ממשלה בנושאים הנקראים "בסיסיים" (תיקוני חוקה, חוקי בחירות, פיזור הפרלמנט, מלחמה ושלום, אמנות בין-לאומיות, מצב חירום, תקציב המדינה, תוכניות פיתוח ארוכות טווח, מינוי עובדי מדינה מהדרג הראשון, סבב תיקים, חוקי אזרחות, חוקי עניינים אישיים ופיטורי שרים) יש צורך ברוב של שני שלישים מהשרים הנוכחים בישיבה.
בנוסף, למועצת השרים הסמכות לאשרר אמנות בין-לאומיות שנחתמו על ידי הנשיא, לפקח על כל המינהלים האזרחיים, הצבאיים והביטחוניים ולהיות הסמכות לה מצייתים הכוחות המזוינים של לבנון (עם כי הנשיא הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים ובאופן רשמי הוא הסמכות העליונה).
לפני הסכם טאיף, תפקידה של המועצה היה לתת לנשיא "עצה חיובית" ולא להסכים או לאשר כל יוזמה שלו.
עם זאת, מכיוון שהנשיא הוא האדם היחיד שיכול למנות או להדיח את השרים ואת הממשלה כולה, על מועצת השרים פעול עימו בשיתוף פעולה.
נשיא מועצת השרים הוא ראש הממשלה, שעומד בראש הישיבות ומזמן אותן.
עם זאת, כשנשיא לבנון נוכח בישיבות הוא מנהל אותן (אך לא מצביע על החלטות).
בנוסף, הנשיא יכול להעלות על סדר היום כל נושא שנראה לו כ"דחוף" ולהורות על ישיבות שלא מן המניין.
הקוורום לישיבה הוא שני שלישים מהשרים, והחלטותיה מתקבלות על ידי הנוכחים (אין להצביע על ידי מיופה כוח).
באופן מסורתי, על מועצת השרים להכיל מספר שווה של שרים מוסלמים ונוצרים.
עם זאת, בעבר היו כמה מחלוקות הקשורות לקבוצות העדתיות בניסיון להפיל את הממשלות.
לדוגמה, ב-2006 התפטרו שישה שרי חזבאללה ואמל מממשלתו של פואד סניורה.
חמישה מהשרים שהתפטרו היו מתואלים (מוסלמים שיעים) ורק אחד נוצרי, וכך נוצר חוסר איזון עדתי בממשלה.
עם זאת, בממשלה היו 24 שרים ועל כן ששת המתפטרים לא היוו שליש הדרוש להפלתה.
לכן, על אף חוסר הנציגות השיעית בקבינט והרוב הנוצרי הגדול בו, הממשלה המשיכה לכהן עוד כשנתיים עד סיום כהונתו של הנשיא אמיל לחוד.
מועצת השרים של סוריה הוקמה לראשונה בחוקה הסורית בשנת 1930. לאחר נפילת משטר אל-אסד ב-8 בדצמבר 2024, סוריה נמצאת כעת במעבר מדיני, כאשר הממשלה הנוכחית היא ממשלת מעבר, ממשלת המעבר הסורית.
על פי חוקת סוריה המעודכנת ביותר, שאומצה ב-2012:
יישום מדיניות ציבורית של המדינה
עם הגשת התפטרות של נשיא המדינה
עם הדחתו או התפטרותו של הנשיא
בהצבעת אי אמון של בית המחוקקים
ממשלת מוחמד ע'אזי אל-ג'לאלי (2024)
מועצת יחסי קהילה יהודית (JCRC) היא גוף מקומי לפעילות ציבורית של הקהילה היהודית, הפועל למימוש "אג'נדה של פעולה בשם ובמקום הקהילה היהודית המקומית".
המועצות שואפות לייצג את הקונצנזוס של הקהילה היהודית המאורגנת בערים בהן הן פועלות, ולסייע בהתייעצות עם גורמים מקומיים בנושאים החשובים לערכי הקהילה היהודית.
מועצות יחסי קהילה יהודיות (JCRC) הן זרועות מקומיות לפעילות ציבורית של הקהילה היהודית בארצות הברית.
מרבית המרכזים שבהם מתרכזת אוכלוסייה יהודית גדולה מחזיקים ב-JCRC, כאשר יש מועצות הפועלות כחלק ממערך הפדרציה היהודית המקומית, יש שפועלות כגופים עצמאיים לחלוטין, ויש שפועלות כמשרדים משותפים.
לרוב, חברי מועצת המנהלים של גוף כזה כוללים נציגים מקומיים של ארגונים יהודיים לאומיים ונציגים מבתי כנסת מקומיים.
ייחודן של מועצות אלו לעומת גופים קהילתיים יהודיים אחרים נעוץ בעובדה שהן גופים מקומיים, הפועלים בשם ובמקום הקהילות היהודיות המקומיות, ומיישמות מדיניות ציבורית בהתאם.
המועצות לקשרים עם הקהילה היהודית הוקמו בשנות ה-30 של המאה ה-20 במטרה לאפשר תיאום של פעילות ההגנה על הקהילה במסגרת מקומית, כאשר הקהילות לא הסתפקו בפעילות של הארגונים הארציים להגנה כמו הוועד היהודי האמריקאי, הקונגרס היהודי האמריקאי, והליגה נגד השמצה, שפעלו כמעט ללא תיאום ביניהם או עם הנהגה מקומית.
בדומה לארגונים הארציים, גם מועצות אלו התמקדו בתחילה בעיקר במאבק באנטישמיות.
בשנת 1944 הוקם הגוף הארצי המאגד – ה־National Community Relations Advisory Council, שלימים שינה שמו ל־המועצה היהודית לענייני ציבור (JCPA).
גוף זה כלל 14 מועצות מקומיות, הליגה נגד השמצה, שני הארגונים של הוועד היהודי האמריקאי, וועד העובדים היהודי בארצות הברית.
בשנת 2000 נמנו עם חברי ה-JCPA כ-120 מועצות קשרים עם הקהילה היהודית.
השותפות פורקה באופן רשמי בשנת 2022.
לפי הפרופסור דניאל אלעזר, מאז שנות ה-50 נטלו מועצות הקשרים עם הקהילה היהודית, בשיתוף עם ה-JCPA והפדרציות, תפקיד מרכזי בייצוג הקהילה היהודית.
חשיבותן גברה עם תחילת המאה ה-21, כאשר חיי הארגונים היהודיים – כמו גם חיי החברה האמריקאית בכלל – הלכו ונעשו מבוזרים יותר.
מועצת השלום היא גוף מעבר בין-לאומי שקיבל מנדט מהחלטה 2803 של מועצת הביטחון של האו"ם מנובמבר 2025 לתמוך בניהול, בשיקום ובהתאוששות הכלכלית של רצועת עזה לאחר מלחמת חרבות ברזל.
החלטה 2803 מאשרת גם את פריסת כוח הייצוב הבין-לאומי, שהינו כוח שמירת שלום רב-לאומי, ברצועת עזה.
מועצת השלום גובשה כחלק מתוכנית שיקום רצועת עזה בתקופת המעבר, שתארך שנתיים ומטרתה לפקח על תהליך השיקום.
תחילה היא הייתה אמורה לכלול קבוצה קטנה של מנהיגים, ותפקידה המקורי היה לפקח על הפסקת האש בעזה.
אך בהמשך החליט טראמפ שהיא תפקח גם על סכסוכים נוספים בעולם.
לדברי טראמפ מטרתה בין היתר להוות תחליף זמני לאומות המאוחדות.
טראמפ הציג את רשימת המדינות השותפות במועצה ב-22 בינואר 2026, בפורום הכלכלי בדאבוס.
ב-12 באוקטובר 2025, יומיים לאחר כניסתו לתוקף של הסכם הפסקת האש בין ישראל לחמאס, נפגש טוני בלייר בירדן עם סגן נשיא הרשות הפלסטינית, חוסיין א-שייח', כדי לדון בשיקום רצועת עזה.
באותו ערב הכריז טראמפ כי "המלחמה הסתיימה" וכי מועצת השלום והממשל הזמני יוקמו במהרה.
ב-13 באוקטובר 2025 כונסה בשארם א-שייח' במצרים פסגה בין-לאומית בנושא השלב הבא של תוכנית השלום, כולל עתיד הממשל של רצועת עזה.
ב-24 בנובמבר 2025 נפגש טוני בלייר עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ועם סגן יו"ר הרשות הפלסטינית חוסיין א-שייח'.
בתחילת ינואר 2026 דווח כי ניקולאי מלאדנוב, המתאם המיוחד לשעבר של האו"ם לתהליך השלום במזרח התיכון, נבחר למנכ"ל מועצת השלום, ובעקבות זאת קיים פגישה עם סגן יו"ר הרשות הפלסטינית חוסיין א-שייח'.
ב-11 בינואר 2026 הכריז נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על האנשים שימנה למועצת השלום.
חאזם קאסם, דובר חמאס, קרא לזרז את הקמת הוועדה הטכנוקרטית הפלסטינית.
בעקבות ההכרזה על תחילת השלב השני של הסכם הפסקת האש ב-14 בינואר 2026, שלחה ארצות הברית הזמנות למספר מדינות להצטרף למועצה, והודיעה כי פגישתה הראשונה תתקיים בשולי פסגת הפורום הכלכלי העולמי בשבוע שלאחר מכן.
החלטת מועצת הביטחון 2083, המעניקה מנדט חוקי למועצת השלום, קבעה כי המועצה היא "ממשל מעבר בעל אישיות משפטית בין-לאומית", וכי היא "תקבע את המסגרת ותתאם את המימון לניהול ופיתוח מחדש של עזה", וכן "תפעל באופן התואם את עקרונות המשפט הבין-לאומי".
המועצה מוסמכת להקים ועדה של טכנוקרטים פלסטינים לניהול הממשל היומיומי של רצועת עזה, וכוח שמירת שלום רב-לאומי זמני כדי להבטיח את יישום הסכם השלום.
מועצת השלום תפקח על "הוועדה הלאומית לניהול עזה" המורכבת מ-15 טכנוקרטים שיהיו אחראים על הניהול היומיומי של הרצועה.
במועצת השלום יכהנו 12 מנהיגי מדינות בדרג העליון.
גוף נוסף שיפעל מתחת למועצת השלום ומעל לוועדה הלאומית לניהול עזה נקרא "המועצה המבצעת", ובה חברים בכירים מטורקיה, קטאר, איחוד האמירויות ומצרים.
חברי מועצת השלום יתמקדו בקבלת ההחלטות גדולות כגון גיוס משאבים בין-לאומיים, תיאום בין מדינות וקביעת המדיניות הרחבה לשיקום עזה ולקידום שלום.
חברי המועצה המבצעת אמורים לפקח על ההוצאה לפועל של התוכנית ושל השיקום הרצועה על ידי הגורמים בשטח.
הם אחראים על ניהול השירותים, חיזוק מוסדות אזרחיים, ותיאום יומיומי עם השלטון המקומי.
ניקולאי מלאדנוב, לשעבר שליח האו"ם לשלום במזרח התיכון ושר החוץ הבולגרי, מונה לנציג העליון של מועצת השלום.
הוא יהיה אחראי לניהול רצועת עזה, על העברת הסמכויות ברצועה מידי חמאס לגוף הטכנוקרטי הפלסטיני שינהל את הרצועה ועל יישום תוכניות שיקום הרצועה.
הוא ישמש כצינור המקשר בין פאנל הטכנוקרטים הפלסטינים לבין מועצת השלום.
תחתיו יעבוד צוות שיהיה אמון על הקשר עם הוועדה הטכנוקרטית.
לצד חברי מועצת השלום מונו שני יועצים שיהיו אחראים על הניהול היומיומי של פעולות המועצה: אריה לייטסטון וג'וש גרונבאום, שניהם חברים בצוותו של ויטקוף.
טראמפ הזמין להצטרף למועצת השלום למעלה מ-60 מנהיגי מדינות.
מדינות שנענו להזמנה הן אוזבקיסטן, אינדונזיה, ארגנטינה, אזרבייג'ן, איחוד האמירויות, אלבניה, ארמניה, בולגריה, בחריין, בלארוס, הונגריה, וייטנאם, טורקיה, ירדן, ישראל, מונגוליה, מרוקו, מצרים, ערב הסעודית, פקיסטן, פרגוואי, קוסובו, קטר וקזחסטן.
הונגריה ובולגריה הן היחידות מחברות האיחוד האירופי שלא דחו את ההזמנה.
בריטניה, גרמניה, נורווגיה, ספרד, פולין, צרפת, ושוודיה דחו את ההזמנה.
צרפת ציינה כי אמנת המועצה "חורגת מתוכנית העבודה שייעודה עזה.
היא מעלה תהיות גדולות, במיוחד סביב כיבוד העקרונות והמבנה של האו"ם, שבשום פנים ואופן לא ניתן להטיל בהם ספק".
עקב כך טראמפ איים במכסים על יינות צרפתיים אם צרפת לא תצטרף למועצת השלום.
גם אירלנד הביעה חשש מכך שמדובר בניסיון להחליף את האו"ם.
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת קיר סטארמר הביע דאגה מכך שנשיא רוסיה ולדימיר פוטין ונשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו, אשר אינם גורמים המחויבים לשלום, הוזמנו למועצה, והדגיש את מחויבותה של בריטניה לאו"ם.
מספר מדינות שהוזמנו להשתתף במועצה, בהן רוסיה, הרפובליקה העממית של סין, איטליה, הודו, אוסטרליה, ברזיל, שווייץ, הונגריה וקנדה, לא דחו באופן רשמי את ההצעה אך לא הצטרפו אליה.
להזמנות למנהיגי העולם צורפה אמנה.
במסמך לא היה אזכור של עזה ונכתב כי מועצת השלום היא ארגון בין-לאומי המבקש לקדם יציבות "באזורים המושפעים מסכסוך או מאוימים על ידו".
החברות במועצת השלום תוגבל לשלוש שנים אלא אם המדינה החברה תשלם מיליארד דולר בשנה הראשונה לכניסת האמנה לתוקף כדי לממן את פעילותו.
האמנה מעניקה לנשיא המועצה כוח משמעותי: נשיא המועצה הוא בעל הסמכות לצרף מדינות למועצה ולסלק ממנה מדינות, הוא מחזיק בזכות וטו על החלטות הוועד המנהל וסמכות בלעדית לפרק גופים משניים.
האמנה מבטיחה לטראמפ כהונה בלתי מוגבלת כנשיא המועצה, שכן החלפתו יכולה להתרחש רק בעקבות התפטרות מרצון או נבצרות.
המועצה המבצעת לעזה היא הזרוע המבצעת של מועצת השלום.
היא אמורה לתמוך בפעולות ממשלת הטכנוקרטים הפלסטינים.
המועתזילה (المُعْتَزِلَة, תעתיק מדויק: מֻעְתַזִלָה) היא אסכולה תאולוגית רציונליסטית עתיקה באסלאם שהתפתחה בערים בצרה ובגדאד בין המאה ה-8 וה-10 לספירה.
המועתזילים ידועים בעיקר בכך שהם דוחים את תורת הקוראן הגורסת כי הקוראן הוא יצירה קדמונית-נצחית שנוצרה עם אלוהים; אם הקוראן הוא דבר האל, הרי שמבחינה הגיונית האל "חייב להיות קודם לנאומו שלו".
הפילוסופיה של המועתזילים מתמקדות במושגים של צדק אלוהי (אל-עדל) ואחדות אלוהית (תווחיד).
אסכולה זו פעלה לפתור את "בעיית הרוע" התאולוגית: כיצד ליישב את צדקו של אל-כל יכול עם מציאות הרוע בעולם, בהתאם לכתבי הקוראן.
נימוקם של המועתזילים היה שהם מאמינים כי אלוהים הוא צודק וחכם, ומכיוון שאינו יכול לפקוד על מה שמנוגד לתבונה או לפעול תוך התעלמות מרווחת ברואיו, יש לראות את הרע כמשהו שנובע מטעויות הנובעות ממעשים אנושיים, הנובעות מרצונו החופשי של האדם.
התאולוגיה המועתזילית התפתחה במאה השמינית בבצרה כאשר ואסל בן עטא (واصل بن عطاء) עזב את שיעוריו התאולוגיים של אל-חסן אל-בצרי (الحسن البصري) לאחר ויכוח תאולוגי; לפיכך הוא וחסידיו כונו "המועתזילה", ה"פורשים" או "המתנתקים".
אנשי המועתזילה כינו את עצמם "אהל אל-עדל וא-תווחיד" (أهل العدل والتوحيد - אנשי הצדק והייחוד), בשל התאולוגיה שבה הם האמינו, שהתבססה על הרציונליות של הפילוסופיה היוונית וניסתה לאחד אותה עם הדוקטרינה האסלאמית, ולהראות כי הן אינן סותרות זו את זו.
בתקופה זו נדונו כמה שאלות בתאולוגיה המוסלמית: האם הקוראן נברא או קדמון (התקיים מאז ומעולם), האם הרע נברא על ידי האל, נושא הבחירה החופשית לעומת הדטרמיניזם, האם יש לפרש את כינוייו ומאפייניו של האל בקוראן באופן מילולי או אלגורי, והאם מאמינים חוטאים יקבלו עונש נצחי בגיהנום.
האסלאם גם עסק בתקופה זו בכמה דוקטרינות שמאוחר יותר נתפסו ככפירה, וכן בסוגיות שהציבו בפניו אתאיסטים, בעיקר אבן א-רוואנדי.
האסכולה המועתזילית ניסתה לענות על כל הנושאים הללו.
התאולוגיה המועתזילית נהייתה לאמונה הרשמית של חצרו של הח'ליף העבאסי כאשר נתקבלה רשמית על ידי החליף אל-מאמון.
אמנם המועתזילה השתרשה בקרב הפקידים והחוגים האינטלקטואליים, אך בקרב העם לא הייתה לה השפעה משמעותית.
תחת אל-מאמון החלו רדיפות הדומות במשהו לאינקוויזיציה (בערבית, "מִחְנה" 833-848), כנגד מלומדים שלא הסכימו עם המועתזילים.
הצורה העיקרית של הרדיפות התמצתה בכפייה על המלומדים להסכים לכך כי הקוראן נברא ואינו נצחי.
קרבנותיהם המפורסמים ביותר של רדיפות אלה היו אחמד אבן חנבל, שנאסר ועונה, והשופט אחמד אבן נאסר אל-קוזאי, שנצלב.
במקרה מפורסם אחר, אסירים מוסלמים שנשבו בידי האימפריה הביזנטית שוחררו רק אם הסכימו כי הקוראן נברא ואינו נצחי.
מאוחר יותר, מלומד החדית' אל-בוח'ארי גם הוא נבחן על אמונותיו לגבי הקוראן.
המועתזילה איבדו את תמיכתם של השליטים והפקידים הגבוהים במאה ה-13, ומאז תאולוגיה זו הפסיקה להתקיים באסלאם הסוני.
הדעות המועתזיליות מסוכמות ב"חמשת העקרונות":
1. ייחוד (توحيد) - לא ניתן להבין את האל בהבנה האנושית.
הם טענו כי הפסוקים בקוראן שמתארים את האל כיושב על כס מלכות הם אלגוריים.
המועתזילה טענו כי הקוראן אינו יכול להיות נצחי, אלא הוא נברא בידי האל, שאם לא כן ייחודו של האל אינו אפשרי.
הם השתמשו באלגוריה באופן קיצוני, ואת מתנגדיהם כינו "אנתרופומורפים".
2. צדק אלוהי (عدل) - על מנת להתמודד עם בעיית הרוע בעולם שבו האל הוא כל יכול, המועתזילים הצביעו על הבחירה החופשית של האדם, כך שהרע הוגדר כדבר שנובע מטעויות אנושיות.
האל אינו עושה רע, והוא לא מבקש מהאדם לעשות רע.
אילו מעשיו הרעים של האדם היו רצון האל, אז לעונש לא הייתה משמעות, כי האדם היה בכל מקרה מבצע את רצון האל.
3. ההבטחה והאיום (الوعد والوعيد) - נושא זה עסק בשאלות הנוגעות ליום הדין האחרון, ה"קיאמה", שבו האל יגמול לאלה שצייתו לו, ויעניש את אלה שלא צייתו באש הגיהנום.
4. עמדת אמצע (المنزلة بين المنزلتين, תרגום מילולי: המדרגה שבין המדרגות).
מתייחסת למעמדו של החוטא, האם חוטא הוא כופר.
בראיית המועתזילה, החוטא "סטה מדרך הישר" (فاسق, פאסִק), אולם הוא אינו כופר.
5. ציווי על הטוב ואיסור הרע.( الأمر بالمعروف والنهي عن المنكر) האפשרות למרוד נגד שליטים חוטאים כדי למנוע רוע, ולפעול בכוח החרב כדי להפיץ את האמת.
תפישה זו באה לידי ביטוי בתקופת הרדיפה (מִחְנה) שניהל הח'ליף המועתזילי אל-מאמון נגד חכמי דת שלא הסכימו עמו.
בכל אחד מנושאים אלה, המועתזילה החזיקו בדעות שונות מאסכולות אחרות באסלאם באותה תקופה (דעות שונות במיוחד מול אנשי החדית' "אהל אל-חדית').
הרציונליזם המועתזילי התאים למעמדות המשכילים של אותה תקופה, וכן עמדותיה של האסכולה לגבי בחירה חופשית, וההתנגדות שלה לאנתרופומורפיזם האל שנטען כי הזרמים האחרים מאמינים בו.
אולם כיוון שהמועתזילה הייתה אליטיסטית מטבעה, היא מעולם לא הצליחה לחדור אל ההמונים, והאימוץ שלה בידי המנהיגים והרדיפות שבאו לאחר מכן הפכו אותה למושכת אף פחות.
המועתזילים התמקדו בתחילה בתגובות להתקפות על האסלאם מלא-מוסלמים.
אולם לאחר זמן קצר הם החלו להתווכח עם זרמים אחרים בתוך האסלאם עצמו.
אף שמועתזילים תמכו בעקרון במרד במנהיגים שאינם צודקים, הברית שלהם עם מנהיגים שרדפו את מי שלא הלך בדרכם מעמידה גישה זו באור אירוני.
כתגובה למועתזילה, פיתח אבו אל-חסן אל-אשערי, במקור מועתזילי בעצמו, מתודולוגיות המכונות כלאם (كلام ככל הנראה תרגום מילולי של המילה "לוגיקה"), שגם היא התבססה על הדיאלקטיקה היוונית, וכך התחיל את האסכולה האשערית.
התאולוגיה האשערית הייתה בעצם הקודפיקציה של האמונות המסורתיות של האסלאם הסוני.
בהשפעת האשערים התפתחה האסכולה המטורידית, ומייסדה כתב ספרים רבים על מנת להפריך טיעונים מועתזילים.
זרמים רבים בשיעה, במיוחד הזרם השנים-עשרי, אימצו חלק מהדעות של המועתזילה, ושילבו אותן בתאולוגיה שלהם.
הדעות הרציונליסטיות והדוגמטיסטיות של המועתזילה השפיעו עמוקות גם על רבי סעדיה גאון, והשפעתן ניכרת ביותר בספרו החשוב "אמונות ודעות" למשל בנושא הגמול לבעלי חיים.
גם הרמב"ם התייחס לדעותיהם בספרו הפילוסופי "מורה הנבוכים".
נעשו כמה ניסיונות מודרניים להחיות את המחשבה המועתזילית, במיוחד כמשקל נגד לאסכולות הסַלַפית והווהאבית; דוגמאות כוללות את הארון נסותיון ונאסר אבו זייד.
מועצת רואי החשבון היא גוף סטטוטורי, הפועל בישראל במסגרת משרד המשפטים, מתוקף חוק רואי חשבון, תשט"ו-1955.
מועצת רואי החשבון הוקמה בשנת 1955, כמחלקה במשרד המשפטים.
בתחילה התמקדה בהסדרת ורישוי מקצוע ראיית החשבון בישראל, כולל ניהול מבחני ההסמכה.
במשך השנים החלה גם לאכוף את הפיקוח על רואי החשבון.
בינואר 2005, החל את פעילותו המוסד לסקירת עמיתים של לשכת רואי חשבון בשיתוף עם רשות ניירות ערך.
המוסד היה מיועד לביצוע ביקורת על עבודתם של רואי החשבון, ובין השאר למנוע התפתחות שערוריות חשבונאיות (דוגמת אנרון ושערוריות בהן מעורבים תאגידי ענק ופירמות בינלאומיות של רואי חשבון).
למרות חוסר תפקודו השוטף, פרסם רק שני דוחו"ת מעת הקמתו ועד לשנת 2009, המוסד לסקירת עמיתים לא נסגר.
בשנת 2014, פרסמה המועצה נוסח מעודכן של ההודעה בדבר אמות המידה להתמחות, ובו הורחבו אפשרויות ההתמחות גם למפעלים עסקיים ומוסדות ציבוריים.
זוהי רשימה של חברות גדולות, חברות ממשלתיות, בתי השקעות ומשרדי ממשלה, שברובן מאושרת התמחות לשנה אחת בלבד.
זאת כחלק ממהלך להגדיל את אפשריות ההתמחות, עקב הקושי של בוגרים המסיימים את לימודיהם למצוא מקום התמחות.
עם זאת המועצה התנגדה לפיצול המקצוע, ולקבוע שני סוגים של רואי חשבון: תואר "רואה חשבון"; ותואר "רואה חשבון מבקר", שאותו יקבל מי שסיים התמחות במשרדי רואי חשבון מבקרים.
בשנת 2015, פרסמה רשות ניירות ערך, למרות התנגדותה של מועצת רואי החשבון, טיוטת חוק להקמת גוף פיקוח על משרדי ראיית חשבון המבקרים חברות ציבוריות.
הגוף יפקח על עבודת הביקורת של הפירמות, של עובדיהן ושל שותפיהן; ותהיה לו סמכות לקבוע עיצומים כספיים.
תפקידיה העיקריים של המועצה הם:
רישוי רואי חשבון, לרבות הענקת רישיון לעסוק במקצוע ראיית החשבון בישראל, פיקוח על ההתמחות, הפעלת הליכים משמעתיים.
הסדרת הכללים החלים על רואי החשבון על פי החוק והסדרת השימוש ברישיון רואי החשבון.
למועצת רואי חשבון אין סמכויות מקצועיות, כלומר היא אינה קובעת כללים בחשבונאות או בביקורת.
למועצת רואי חשבון סמכויות ענישה, למשל בגין התנהגות שאינה הולמת את כבוד המקצוע.
העונשים שהמועצה מוסמכת להעניש הם נזיפה, התראה, שלילה זמנית או שלילה לצמיתות של הרישיון.
עונשים אלה יכולים להיות מלווים בקנס.
המועצה מונה 14 חברים המייצגים את הממשלה, הפיקוח על הבנקים, הרשות לניירות ערך, לשכת רואי החשבון והאקדמיה.
יושב ראש שמינה שר המשפטים
המפקח על הבנקים או עובד בנק ישראל שמינה המפקח
יושב ראש רשות ניירות ערך או חבר או עובד של רשות זו שמינה יושב ראש הרשות
שישה רואי חשבון שמינה שר המשפטים לאחר התייעצות בלשכת רואי חשבון בישראל; הם יתמנו לשלוש שנים
חבר בכיר של הסגל האקדמי בתחום החשבונאות במוסד להשכלה גבוהה, שמונה על ידי שר המשפטים על פי המלצת המועצה להשכלה גבוהה
בעל השכלה משפטית גבוהה, כמשמעותו בסעיף 25 לחוק לשכת עורכי הדין, התשכ"א-1961, שמינה שר המשפטים לאחר התייעצות בלשכת רואי חשבון בישראל
בראש המועצה עומד יושב ראש הממונה על ידי שר המשפטים.
ראשי המועצה מאז הקמתה הם:
אוקטובר 2009 מנכ"ל משרד המשפטים ד"ר גיא רוטקופף, עו"ד אוקטובר 2009 דצמבר 2013 מנכ"ל משרד המשפטים אמי פלמור, עו"ד ינואר 2014 יולי 2019 מנכ"ל משרד המשפטיםסיגל יעקבי, עו"דספטמבר 2019יוני 2021מ"מ מנכ"ל משרד המשפטיםערן דוידי, עו"דיוני 2021ינואר 2023מנכ"ל משרד המשפטיםאיתמר דוננפלדינואר 2023מכהןמנכ"ל משרד המשפטים
מועצת תלמידים היא קבוצת תלמידים במוסד חינוכי או לימודי, הלוקחת חלק בניהולו של המוסד.
כעקרון, חברי מועצת התלמידים נבחרים בצורה דמוקרטית על ידי התלמידים עצמם ופועלים למען ייצוג התלמידים למול ההנהלה וארגון פעילויות חברתיות.
כבר בעת העתיקה התקיימו סימנים של שיתוף תלמידים בניהול מוסדות הלימוד.
ידוע שהאקדמיה של אפלטון הייתה מנוהלת באופן חלקי על ידי תלמידים נבחרים, תוכנית שאומצה לאחר מכן על ידי הגמנסיה של אריסטו.
מיוון נותרו עדויות על צורות שונות של התגבשות קבוצות תלמידים - קבוצות קטנות של תלמידים בחרו מתוכן נציג, שתפקידו היה לייצג את התלמידים בפני הנהלת בית הספר או להגן עליהם בפני אזרחי העיר.
דפוסי פעילויות אלה נמשכו אל תוך ימי הביניים, כאשר העדות המוקדמת ביותר מתקופה זו לשיתוף תלמידים בניהול בית הספר מתייחסת לשנת 1388 והיא ממכללת "וינצ'סטר" באנגליה, לפיה רשאים שלושה תלמידים מצטיינים ובעלי אופי חיובי להשגיח על דרכי התנהגותם והתקדמותם בלימודים של חבריהם.
עדות נוספת על מעין "מועצת תלמידים" שהוענקו לה תחומי אחריות וסמכויות, קיימת על המוסד שייסד טרוצנדורף, בגרמניה.
בערך בתחילת המאה ה-19 התגבשה בבתי הספר בארצות הברית גישה של סובלנות כלפי פעילויות תלמידים.
מתקופה זאת יש עדויות על תוכניות של שלטון עצמי של תלמידים בבתי ספר אחדים.
עדות אחת מתייחסת לתקופה מלפני 1800, וכן ישנן עדויות מ-1825 על מועצות תלמידים בבית ספר תיכון בניו יורק, מ-1834 בבוסטון ומ-1852 בבית ספר ציבורי בהרטפורד.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חלה התפתחות גדולה בתחום זה הניכרת גם בהתנסויות בצורות שונות של "שלטון עצמי" של תלמידים בבתי הספר ברחבי ארצות הברית.
מתחילת המאה ה-20 המושג הישן של "שלטון עצמי" של תלמידים התפתח לתנועה של "שיתוף תלמידים" בניהול בית הספר ובפיקוח עליו.
תנועה זו הייתה בנויה על ההנחה, שתלמידים ומורים גם יחד מעוניינים בטובת בית הספר, והדאגה והיוזמה לשיפורו הן עניין משותף לשני הגופים.
בישראל מועצות התלמידים פועלות תחת מערך ארצי שנקרא "גלגל המועצות".
המערך מתאר את הקשר בין שכבות המועצה השונות, כאשר בבסיס המדרג ישנה מועצת התלמידים המוסדית הנבחרת על ידי תלמידי המוסד החינוכי.
כלל המועצות המוסדיות בתחום עיר או מועצה אזורית בוחרות נציגים למועצה רשותית, הבוחרת בתורה נציגים למועצה מחוזית.
בישראל מועצות התלמידים מחולקות לשבעה מחוזות, שש מן המועצות המחוזיות הן על־פי חלוקה גאוגרפית (צפון, מרכז, דרום, חיפה, ירושלים, תל אביב) ומועצת המחוז ההתיישבותי, שנציגיה מפוזרים במספר אזורים גאוגרפים שונים ברחבי הארץ ונמצאים תחת המינהל לחינוך התיישבותי במשרד החינוך.
המועצות המחוזיות בוחרות נציגים למועצת התלמידים והנוער הארצית על־פי מפתח הנציגויות הנקבע על־פי גודל המחוז.
מדי שנה מארגנת המועצה הארצית את ועידת מועצות התלמידים והנוער אשר החלטותיה מחייבות את כל הגופים בגלגל המועצות.
מופאסה (או מופסה, באנגלית: Mufasa) הוא אריה בדיוני המופיע בשלושת סרטי "מלך האריות".
מופאסה הוא בנם של אהאדי (Ahadi) ואורו (Uru), בן זוגה של סאראבי (Sarabi), אביו של סימבה ואחיו של סקאר.
בסרט "מופאסה: מלך האריות", מופאסה הוא בנם של עפיה ומסגו, בנם המאומץ של אֶשֶּׁה ואובאסי, ואחיו המאומץ של סקאר.
מופאסה מתגורר בצוק התקווה ומולך על ארץ התקווה.
בתחילת הסרט אחיו של מופאסה, סקאר, הביא למותו, ומאז מופיעה רוחו בעלילה.
תפקידו של מופאסה במלך האריות הוא דמות חכמה ומופת של דוגמה אישית.
מופאסה הוא אריה בוגר, בעל פרווה זהובה ורעמה אדומה.
כפי שנראה בסרט, מופאסה הוא מלך חכם ואמיץ, המקבל כבוד רב משאר החיות.
בתחילת הסרט, מופאסה מולך על צוק התקווה.
כאשר סימבה מעט מתבגר, מופאסה אומר לבנו כי יום הוא ימלוך על צוק התקווה, כאשר מלכות מופאסה תסתיים.
בנוסף לכך, מופאסה מלמד את בנו להיות אחראי, ומסביר כי כל היצורים החיים שייכים לגלגל החיים.
כאשר זאזו, יועצו הראשי של מופאסה מביא למופאסה חדשות על המולה באזור הצבועים, מופאסה אוסר על סימבה ללכת לאזור הצבועים.
אחיו הקנאי של מופאסה, סקאר, מנסה להנהיג את הצבועים לבצע המולה, שמטרתה היא שמופאסה וסימבה יהרגו בה.
מופאסה מציל את סימבה מההמולה, אך נרצח על ידי סקאר בניסיונו לברוח ממנה.
סימבה חווה רגשות אשמה במותו של אביו ובורח ליערות.
לקראת סופו של הסרט, מסביר רפיקי המנדריל לסימבה כי מופאסה תמיד יהיה בלבו.
אחרי הסברו של רפיקי, רוחו של מופאסה מופיעה בשמיים ואומרת לסימבה "זכור מי אתה.
תפקידו של מופאסה הוא קטן והוא נחשב לדמות סמלית בהם.
בתחילת סרט ההמשך, "מלך האריות 2: מלכות סימבה", מופאסה מופיע כאשר קיארה, בתם של סימבה ונלה מוצגת לעיני תושבי הסוואנה.
במהלך הסרט, נראה סימבה מודאג מה יחשוב אביו על שיטת מלכותו.
במהלך הסרט, רפיקי המנדריל נראה מדבר עם מופאסה שרוצה שקובו, בנם של סקאר וזירה, יהיה בעלה של קיארה, בתם של סימבה ונלה.
בנוסף לכך, בסוף הסרט השני מופאסה אומר לסימבה: "עבודה יפה בני, אני מאוד גאה בך."
מלך האריות 3: האקונה מאטאטה
מופאסה מופיע לזמן קצר, כאשר מתרחשת ילדותו של סימבה.
ב-2022 פורסם כי ב-2024 צפוי לצאת לאקרנים סרט בשם מופאסה: מלך האריות, שיעסוק בתקופת מלכותו של מופאסה טרם אירועי כס התקווה ובאירועים שסללו את דרכו לשלטון.
מופאסה וסימבה מופיעים בפלאשבקים של המשחק Kingdom Hearts II.
כמו כן מופאסה מופיע בסדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון" בפרק "סיבוב ספרינגפילד" יחד עם דארת' ויידר מסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים".
מופאסה הופיע בסדרת ההנפשה של דיסני, "בית העכבר".
מועצת שמאי המקרקעין היא גוף סטטוטורי האחראי על תחום שמאות המקרקעין בישראל ופועלת מכוח חוק שמאי המקרקעין, התשס"א-2001.
מועצת שמאי המקרקעין הוקמה ב-3 בדצמבר 1962 בהוראת שר המשפטים, דב יוסף.
בראש המועצה עמד יוסף קוקיה (בן למשפחת קוקיה שהייתה בעלת שטחי נדל"ן עצומים בירושלים).
ב-1965 הכינה המועצה "כללי אתיקה מקצועית" לשמאים, הכללים נקבעו כתקנות בשנת 1966 על ידי שר המשפטים, יעקב שמשון שפירא.
בשנת 1977 השתתפו חברי המועצה (בין היתר) בוועדה שמינה שר המשפטים, חיים יוסף צדוק, שנועדה לחוקק חוק חדש שיסדיר את ענף שמאות מקרקעין.
בעקבות המלצות הוועדה נחקק חוק שמאי המקרקעין, התשס"א-2001 שהחליף את החוק הקודם משנת תשכ"ב-1962.
ב-3 בפברואר 1988 קבע זאב גלמוד, הממונה על הגבלים עסקיים, כי התקנה עותמאנית משנת 1886 שאפשרה למועצת שמאי המקרקעין להמליץ על מחיר מינימום אחיד לשמאים, מהווה פעילות קרטלית מובהקת מכיוון שהיא מאפשרת לשמאים להימנע מתחרות ביניהם ובכך לשמור על רמת מחירים מלאכותית גבוהה.
גלמוד פנה לשר המשפטים בבקשה לקבוע בתקנות איסור על המלצה לתעריף מינימום.
בשנת 2005 מינתה המועצה "ועדה לבדיקת סוגיות שמאיות" שכללה נציגים מהמועצה, ממשרד המשפטים וממשרד הפנים והופיעו בפניה גורמים מקצועיים.
דו"ח הוועדה הוגש למועצה ביוני 2006 הסוגיה העיקרית עסקה בתקנת האתיקה המרכזית האוסרת על שמאים לגבות שכר טרחה לפי תוצאות התהליך.
מרבית חברי הוועדה סברו כי "ביטול האיסור יחליש את מעמדו של השמאי כמומחה ויחזק את הקולות הנשמעים בדבר אי האמינות של מקצוע שמאות המקרקעין".
בישיבה שקיימה המועצה מספר ימים לאחר פרסום הדו"ח, אמצה המועצה את מסקנת הוועדה.
עם זאת, ב-21 בנובמבר 2017 החליטה המועצה ברוב דעות לבטל את התקנה, ולאפשר לשמאים לגבות שכר טרחה לפי תוצאות התהליך, ובכך נוצר מצב פרדוקסלי בו לעורך הדין אסור להעלות לעדות את השמאי שנחשב כעת "עד מקבל תשלום המותנה בתוצאות המשפט".
בעקבות התנגדות כרמית יוליס, ראש אשכול נדל"ן בייעוץ וחקיקה, נקבע דיון חוזר ב-20 בדצמבר 2017.
מכוח אחריות המועצה על תחום שמאות המקרקעין בישראל; המועצה מנהלת את הרישום בפנקס שמאי המקרקעין, אמונה כגוף ממליץ לשרת המשפטים בענייני תקנות שבסמכות השרה, מקיימת מערך בחינות הסמכה למבקשים להירשם בפנקס, רושמת ומפקחת אחר המתמחים במקצוע שמאות המקרקעין ומטפלת בתלונות הקשורות באתיקה מקצועית של הרשומים בפנקס.
למועצה סמכות לקבוע תקנים מקצועיים ותקנות אתיקה, כולל סמכויות ענישה עד כדי סילוק שמאי מהמקצוע.
במועצת שמאי המקרקעין פועלות ועדות מקצועיות שונות:
הוועדה לתקינה שמאית, ועדת תלונות, ועדות פיקוח על הבחינות, ועדות ערר על הבחינות, ועדת התמחות, ועדת סילבוס, ועדת אקדמיזציה.
טיפול בתלונות נגד שמאי מקרקעין
בין השנים 2012–2017 הוגשו למועצה 108 תלונות נגד שמאי מקרקעין.
מתוכן החליט התובע המשמעתי של המועצה להגיש קובלנות ב-13 מקרים.
מבין המורשעים, על אחד הוטל קנס (ק.מ.
2/15), על אחר התליית רישיון לחצי שנה (ק.מ.
האחרים ננזפו והוטלו עליהם עונשים על-תנאי.
מועצת השמאים אינה נוהגת לפרסם את שמות השמאים שהורשעו.
על החלטות התובע המשמעתי לא להעמיד שמאים לדין עקב תלונות מתקופה זו, הוגשו 21 עררים.
המועצה אינה מפרסמת פרוטוקולים מפורטים של הדיונים בעררים, אלא סיכומי החלטות בלבד שלא תמיד מתייחסים לתוכן העררים.
לפיכך, אין לציבור דרך לדעת אם דיונים יסודיים בעררים אכן התקיימו.
במועצת השמאים 9 חברים, הכוללים את השמאי הממשלתי הראשי, נציגי משרד המשפטים ונציגי משרד האוצר.
כיום אין במועצה נציג ציבור ואין חבר סגל אקדמי בניגוד לסעיף 2(א) לחוק שמאי המקרקעין המחייב את מינויים.
יו"ר המועצה נבחר על ידי שר המשפטים.
הרכב המועצה כיום (נכון ל-1 באוגוסט 2021):
עו"ד ערן דוידי, יו"ר המועצה (נבחר על ידי שר המשפטים גדעון סער).
עו"ד כרמית יוליס, ראש אשכול נדל"ן במחלקה האזרחית של ייעוץ וחקיקה.
עו"ד חיים מסילתי, יו"ר לשכת שמאי מקרקעין
אוהד עיני, השמאי הממשלתי הראשי.
מר יובל טלר חסון, נציג משרד האוצר.
אורנית קלרו, השמאית הראשית במס שבח
יצחק שפיגל, נציג לשכת השמאים
חזקיה העצני, נציג לשכת השמאים
יעקב אודיש, השמאי הממשלתי הראשי לשעבר
שם תחילת כהונה סיום כהונה משה אלמן 1973 ?
אריאל וינשטיין שנות השמונים ?
עו"ד עליזה קן (זמני) ?
מועצת שומרי החוקה (בפרסית: شورای نگهبان قانون اساسی) היא בעלת עוצמה משמעותית במערכת הפוליטית באיראן.
סמכויות המועצה מתוארות בפרקים 91–99 של חוקת איראן.
במועצה חברים 12 חברים: שישה מתוכם חכמי דת "המודעים לצרכים וענייני היום", הממונים על ידי המנהיג העליון.
ששת החברים הנוספים הם משפטנים, המתמחים בתחומים שונים של המשפט.
המשפטנים הלא דתיים נבחרים על ידי המג'לס מתוך רשימה של משפטנים מוסלמיים, המוגשת להם על ידי ראש הרשות השופטת, הממונה אף הוא על ידי המנהיג העליון.
מועצת שומרי החוקה אינה יוזמת חוקים, המג'לס (הפרלמנט) הוא האחראי לכך.
עם זאת, כל חוק שעובר את אישור המג'לס נבחן במועצה ועליו לזכות באישורה.
החוקים באיראן אינם תקפים כל עוד המועצה אינה מאשרת אותם.
למועצה שמורה הזכות להטיל וטו על כל חקיקה המאושרת במג'לס.
בסמכותה לדחות חוקים בשתי טענות: החוק מנוגד לחוק האסלאמי, או שהחוק מנוגד, בראייתם, לחוקה האיראנית.
כל חברי המועצה מצביעים בסוגיית התאמת החוק לחוקה, אולם רק ששת חכמי הדת מצביעים בנוגע להתאמת החוק לאסלאם.
אם חוק מסוים נדחה על ידי המועצה, הוא מוחזר למג'לס לתיקונים.
אם המג'לס ומועצת שומרי החוקה אינם מצליחים להגיע להסכמה בנוגע לנושא מסוים, הוא עובר להכרעת המועצה לאבטחת האינטרס של המשטר.
לאורך השנים התגלעו מספר רב של סכסוכים בין חברי המג'לס, הרפורמיסטי בטבעו, לחברי המועצה.
בתקופת נשיאותו של מוחמד ח'אתמי המחוקקים ניסו לבטל את יכולתה של המועצה לסנן מועמדים בבחירות, אולם הם נכשלו בכך.
בתחילת 2004, בעקבות פסילתם של כמחצית מהמחוקקים דאז מהתמודדות בבחירות לפרלמנט ב־20 בפברואר בשל "חוסר נאמנות לרפובליקה האסלאמית", איימו מרבית חברי ממשלת ח'אתמי להתפטר, ו־83 המחוקקים הרפורמיסטים, שנשללה מהם הזכות להתמודד בבחירות הבאות, שבתו בפרלמנט.
מחאת ממשל ח'אתמי והרפורמיסטים לא הועילה, וכוחה הרב של המועצה נותר בעינו.
מועצת שומרי החוקה מתפקדת גם כבית דין חוקתי.
בסמכותה לפרש את החוקה האיראנית, והחלטות בנושאים חוקתיים צריכות להתקבל ברוב של שלושה רבעים מהמועצה.
עם זאת, המועצה אינה מקיימת דיונים משפטיים שבהם מוצגות טענות הצדדים השונים.
כיום, כל המועמדים לבחירות פרלמנטריות, נשיאותיות ולבחירות למועצת המומחים, צריכים לזכות באישור מועצת שומרי החוקה כדי להתמודד בבחירות.
סינון זה מתבצע בהתאם לפרשנות מעוררת מחלוקת של החוקה האיראנית המעניקה למועצה זכות "לפקח על הבחירות".
החל משנות ה-90 החלו חברי מועצת שומרי החוקה לפרש את הסעיף הזה בחוקה כ"סמכות לאשר" (نظارت استصوابی) את חוקיות השתתפותם של מועמדים שונים.
כשירותם של המועמדים בשלוש הבחירות האחרונות למג'לס נבדקה במבחנים על החוק האסלאמי, מבחנים שפסלו מתמודדים צעירים ורפורמיסטיים רבים.
בבחירות הנשיאותיות ב־2005 פסלה המועצה כ־1,000 מועמדים והתירה רק לשישה אנשים להתמודד, אף אחד מהם לא מהגוש הרפורמיסטי.
חברי המועצה נבחרים לכהונה של שש שנים, וכל שלוש שנים נבחרים מחצית מהמועמדים.
בסמכות המנהיג העליון לפטר את החברים הדתיים במועצה.
היושב ראש הנוכחי של המועצה הוא אייתוללה אחמד ג'נתי, סגנו הוא המשפטן מוחמד רזא עליזאדה.
המשפטנים הדתיים האחרים הם אייתוללה מחמוד האשמי שאהרודי, אייתוללה מוחמד רזא מודראסי-יזדי, אייתוללה מוחמד מומן, אייתוללה מהדי שב-זנדה-דאר ואייתוללה מוחמד יזדי.
שאר עורכי הדין הם סיאמכ רה-פייק, מוחמד סלימי, נג'אתוללה אברהימיאן (המשמש גם כדובר המועצה), מוחסן אסמאעילי וסאם סוואדכוהי-פר.
מבקרי המבנה השלטוני האיראני מציינים את פעילות מועצת שומרי החוקה כהוכחה לכך שאיראן אינה מדינה דמוקרטית.
הציבור האיראני מצביע בבחירות לנשיאות, לפרלמנט ולמועצת המומחים, גוף המורכב מ-86 אנשי דת שבוחרים את המנהיג העליון.
בפועל, המנהיג העליון מחזיק כוח רב בבחירת אנשי מועצת שומרי החוקה, שבתורה מחזיקה כוח רב בקביעת זהותם של הנשיא, חברי הפרלמנט ומועצת המומחים.
כאמור לעיל, המנהיג העליון של איראן ממנה מחצית מחברי המועצה, המחצית השנייה מאושרת על ידי ראש הראשות השופטת שממונה גם הוא על ידי המנהיג העליון.
כך מחזיק המנהיג העליון כוח רב על מועצת המומחים, שאמורה לפקח על פעילותו.
מועצת תנועות הנוער בישראל (בראשי תיבות מת"ן; באנגלית The Israeli Council of Youth Movements) מאגדת בתוכה חלק מתנועות וארגוני הנוער בישראל.
המועצה, שנוסדה ב-1974 ונרשמה כעמותה ב-1982, מהווה מקום לדיונים בנושאי החינוך הבלתי פורמלי בפרט והחברה הישראלית ככלל, ומגדירה עצמה כארגון גג לתנועות הנוער הציוניות.
כמו כן מהווה המועצה גוף מתאם בין התנועות השונות ופעילותן.
המועצה פועלת בשיתוף ובתאום עם מנהל חברה ונוער במשרד החינוך.
מבין הפעילויות בשטח במהלך השנה, מקיים הארגון אירוע הוקרה למסיימי שנת שירות, קונגרס תנועות נוער ביד ושם, טקסי זיכרון, פעילות משותפת עם צה"ל, מפגשי גישור בין דתיים לחילונים, מעמד אמירת "סליחות" מרכזי בכיכר ציון, יום הנהגות בבית הנשיא ושבוע תנועות הנוער.
המועצה יוזמת פרויקטים רבים כגון "פרויקט מגשרים בקהילה" בשיתוף הקרן לידידות, פרויקט ש"ש לאומי ועוד.
בראש הארגון עומד יו"ר, הנבחר מידי כמה שנים.
את המועצה מנהל מזכ"ל המועצה, נפתלי דרעי, ובמועצה פועלות ועדות שונות, כגון ועדת הדרכה, מפעלים, גזברים שנת שירות, קשרי חוץ ועוד הכפופות להנהלה, לכל ועדה יש יו"ר משלה הנבחר לתקופת זמן.
מזכ"ל המועצה הוא עובד המועצה, ואחראי על מעקב ביצוע החלטות המתקבלות בהנהלה ובוועדות.
המועצה פועלת בשיתוף ובתאום עם משרד החינוך, מנהל חברה ונוער, שיתוף פעולה המקנה הצלחה בעקבות הגישור בין החינוך הבלתי פורמלי לפורמלי.
נכון לשנת 2023, חברות בארגון 13 תנועות נוער, המאגדות ביחד כחצי מיליון חניכים.
תנועות הנוער החברות בארגון הן:
כניסת תנועות נוער לא-ציוניות למת"ן
עד לשנת 2005 היו חברות במת"ן רק תנועות נוער שהוגדרו כציוניות, הדבר היה מעוגן בתקנונה.
מת"ן, במזכ"לות יניב שגיא (שכיהן גם כמזכ"ל השומר הצעיר) שתמך בהצעה, קיימה על כך הצבעה וקיבלה עליה את דרישת משרד החינוך.
בעקבות החלטה זו הוסרו אזכורי המילה "ציונות" מתקנון מת"ן.
תנועות הנוער שנאבקו במהלך הן הנוער הציוני, הנוער העובד והלומד והמחנות העולים.
תנועת הנוער העובד והלומד ותנועת המחנות העולים הקימו בעקבות קבלת השינוי את "מעגל תנועות הנוער הציוניות-חלוציות-מגשימות" ופועלות בתוכו במקביל לפעולתן במת"ן.
פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים לשנים 1996/1997 הוענק למועצת תנועות הנוער, על "הגברת העלייה, מניעת הירידה והקלת הקליטה".
בשנת ה'תשס"ח (2008), ביום העצמאות ה-60 למדינת ישראל, הוענק למועצת תנועות הנוער פרס ישראל בתחום מפעל חיים עבור תרומה לחברה ולמדינה.
מועצת פועלים היא מוסד מתחום התאגדות העובדים.
מועצת פועלים היא גוף המורכב מחברי מעמד העובדים, אשר מנהל את האינטרסים של העובדים במרחב מסוים, לעיתים תוך שליטה במקום העבודה (ר' גם: דמוקרטיה תעשייתית).
מועצות פועלים קמו במקומות רבים בעולם על ידי כוחות מהפכניים: הסובייטים (cове́т) באימפריה הרוסית; "מועצות הפועלים והחיילים" (Arbeiter- und Soldatenrat) שהוקמו במסגרת מהפכת נובמבר בגרמניה, והיו מושפעות מקומוניזם של מועצות ומן הרעיון של רפובליקת מועצות.
בישראל, מועצות הפועלים היו הנציגות המקומיות של ההסתדרות החדשה.
מועצת הפועלים של היישוב החזיקה בסמכות לחתום על הסכמים קיבוציים בתחומה הגאוגרפי והבחירות למועצות הפועלים התקיימו כל ארבע שנים.
בראש מועצת הפועלים עמד מזכיר מועצת הפועלים, משרה אשר שימשה למספר אישים קרש קפיצה לקריירה פוליטית (בעיקר בשנים שבהן מפא"י הייתה המפלגה הדומיננטית בישראל).
מועצות פועלים חולקו לאגפים המקבילים לאלה של הוועד הפועל של ההסתדרות:
בעבר היו מועצות הפועלים אחראיות גם לתחומים אחרים, כמו הוראת עברית לעובדים שלא שלטו בשפה ואחריות על קבוצות הספורט המקומיות של הפועל.
לאחר תהליכי השינוי בהסתדרות הכללית, והפיכתה להסתדרות הכללית החדשה, בתקופתו של יו"ר ההסתדרות עמיר פרץ שונה המבנה הארגוני של הארגון, ומועצות הפועלים הוחלפו ב-30 מרחבים גאוגרפיים, המפעילים את סניפי ההסתדרות ביישובים השונים.
הבחירות למועצות המרחבים ולראשי המרחבים מתקיימות בצמוד לבחירות לוועידת ולראשות ההסתדרות מדי חמש שנים.
מועצת מטבע היא רשות מוניטרית האחראית על קביעת שער המרה קבוע בין מטבע מקומי למטבע "קשה" (או מתכת יקרה).
השמירה על שער ההמרה הקבוע אפשרית מכיוון שכל יחידה של המטבע המקומי מגובה בשווה ערך במטבע הקשה.
כך למשל, בסקוטלנד ובצפון אירלנד בנקים מקומיים מנפיקים שטרות ליש"ט מטעמם, כשלכל שטר שהונפק מטעמם הם מחויבים להחזיק שטרות ליש"ט של בנק אנגליה באותו ערך.
בארץ ישראל המנדטורית, לאחר 1927, הונהגה לירה ארץ ישראלית שנשלטה על ידי מועצת המטבע פלשתינה (א"י), אשר אותה ניהל משרד המושבות הבריטי.
באופן דומה, במדינות שהמטבע הלאומי שלהן צמוד לדולר ארצות הברית לפי יחס המרה קבוע, לדוגמה דינר כוויתי, מונהגת מועצת מטבע שמחזיקה יתרות מטבע חוץ דולריות השוות לערך הכולל של שטרות ומטבעות של הדינר הכוויתי שבמחזור.
בישראל הועלתה הצעה להנהיג מועצת מטבע מספר פעמים.
תוכנית ה"דולריזציה" המפורסמת של יורם ארידור מ- 1983 ולפיה יוצמד השקל לדולר האמריקני היוותה למעשה הצעה להקמת מועצת מטבע.
ההצעה נדחתה ויומיים לאחר מכן התפטר יורם ארידור מתפקידו.
במסגרת המלחמה באינפלציה, הנהיגה ממשלת ארגנטינה מועצת מטבע בין השנים 1991–2002 ובמגרתה הוצמד הפסו הארגנטינאי לדולר האמריקני ביחס של 1:1. אזרחי ארגנטינה יכלו להמיר מטבע מקומי בדולר אמריקני ביחס קבוע, וללא כל מגבלות.
בשנים הראשונות נחלה מועצת המטבע הצלחה בהדברת האינפלציה וזכתה לאמון הציבור ומשקיעים בעולם.
עם זאת, ממשלת ארגנטינה לא קיימה את הבטחתה לגבות כל פסו ארגנטינאי בדולר אמריקני אלא הדפיסה כסף ללא כיסוי לשם מימון גירעונות ציבוריים גדולים.
הדפסת הכסף והגירעונות התופחים הביאו את הכלכלה הארגנטינאית למשבר שבעקבותיו בוטלה האפשרות להמיר ללא מגבלה פסו ארגנטינאי לדולר ארצות הברית.
תחילה הוגבל סכום ההמרה המרבי ל-1000 פסו לאדם, ולאחר מכן בוטלה כליל האפשרות להמיר פסו למטבע חוץ.
בעקבות זאת איבד הפסו תוך זמן קצר שני שלישים מערכו.
הכישלון הארגנטינאי מלמד כי הקמת מועצת מטבע מחייבת הקפדה על מספר כללים:
החזקה של 110% של יתרות מטבע חוץ כנגד הכסף המקומי שבמחזור.
הימנעות מוחלטת מהדפסת כסף שאינו מגובה ביתרות מטבע קשה.
הימנעות מוחלטת ממתן הלוואות לממשלה.
במקום הלוואות (השקולות להדפסת כסף), על הממשלה לגייס כספים רק באמצעות העלאת מיסים, קיצוץ בהוצאות ומלוות מהציבור.
מועצת מטבע אינה אמורה לנהל מדיניות מוניטרית עצמאית.
שערי הריבית אמורים להיות זהים לשערי הריבית של מטבע היתרות.
הכישלון הארגנטינאי הוצג לא אחת כנימוק נגד דולריזציה בארץ ובמדינות אחרות.
בפועל, אין הכישלון הזה מעיד על פגם בשיטה אלא בעיקר על הסכנות שבהפרת הכללים המחייבים כל מועצת מטבע.
הנהגת משטר של מועצת מטבע מצמצם מאוד את תפקידו של הבנק המרכזי ומגביל את עצמאותה הפיסקלית של הממשלה המקומית.
לעומת זאת, יש בו מספר יתרונות ובכללם:
במדינות מוכות אינפלציה וחוסר יציבות כלכלית, הצמדה למטבע קשה מבטיחה יציבות מחירים ומעודדת מעבר לחשבונאות נומינלית, כלומר כזו שאינה צמודה למדד המחירים לצרכן.
מועצת מטבע אינה ראשית להדפיס כסף שאינו מגובה במטבע קשה.
ההוצאות הציבוריות חייבות להיות ממומנות באמצעות גביית מיסים, גיוס הון באמצעות אג"ח או השקעות חוץ.
בכך מובטחת מסגרת תקציבית מאוזנת.
עידוד השקעות חוץ ויבוא הון.
משקיעי חוץ נרתעים בדרך-כלל מהשקעה במדינות מוכות אינפלציה.
כמו כן, תושבי מדינה כזו נוטים להעביר בדרכים שונות את כספם לבנקים בחו"ל כדי להגן על ערכו.
כינונה של מועצת מטבע מעודד הן משקיעים זרים והן תושבים מקומיים להשקיע את כספם במיזמים מקומיים מבלי לחשוש שהשקעתם תרד לטמיון.
למרות היתרונות שבמועצת מטבע, יש בה גם לא מעט חסרונות ולכן מדינות רבות שמנהיגות מועצת מטבע נוטות לסגת ממשטר מועצת המטבע.
החסרונות במועצת מטבע הם כלהלן:
שער הריבית במדינה נגזר משער הריבית של מטבע הייחוס.
למועצת המטבע אין אפשרות לחרוג משער ריבית הייחוס כי בכך ייווצרו לחצי ביקוש או היצע על המטבע המקומי.
לדוגמה, אם פסו רוריטני הצמוד לדולר מעניק ריבית של 8% בשנה בעוד שהריבית הדולרית היא רק 1%, משקיעים יעדיפו לרכוש פסו רוריטני ובכך ילחצו לייסוף הפסו.
במקרה הפוך שבו פער הריביות הוא שלילי, ייווצר לחץ לפיחות הפסו כלפי הדולר כי משקיעים יעדיפו פיקדונות דולריים על פני פיקדונות בפסו.
סוד גלוי הוא שמדינות רבות מעדיפות לקיים מטבע עצמאי בשל הרווח הנגזר משחיקה איטית אך מתמדת בערכו, או בגין דרכים אחרות ליצירת סניוראז'.
ההצמדה למטבע זר שוללת את יתרון הסניוראז' מהמדינה שבה קיימת מועצת מטבע ובעצם מעניקה אותו למדינת מטבע הייחוס.
חוסר יכולת לנהל תקציב גרעוני.
גירעון תקציבי במקרים מסוימים הוא רע הכרחי.
גירעון דרש למשל כדי לסייע להתגבר על מיתון, כדי להילחם בדפלציה או בעת מלחמה.
במשטר של מועצת מטבע אין לממשלה אפשרות להיכנס לגירעון מאחר שהיא חייבת לנהל את הוצאותיה בהתאם למקורות ההכנסה שלה.
הנפקת מטבע לאומי כרוכה אמנם בלא מעט עלויות (הדפסת שטרות, הטבעת מטבעות, הפצתם לציבור, החלפתם שטרות ומטבעות פגומים בחדשים וכו'), אך שטרות ומטבעות הם אחד מסממניה המובהקים של ריבונות ומשום כך מדינות אינן ששות לוותר על מטבע לאומי.
"יבוא" של בעיות כלכליות באמצעות מטבע הייחוס.
ההצמדה למטבע קשה אינה מבטיחה יציבות מוחלטת.
הצמדת הפסו הרוריטני לליש"ט למשל חושפת את המשק הרורטני לשינויים בשער החליפין של הליש"ט, ובכך משפיעה על מאזן סחר החוץ של רוריטניה.
ייסוף חד בליש"ט (כתוצאה מהעלאת הריבית על ידי בנק אנגליה) עלול להביא את רוריטניה לגירעון במאזן סחר החוץ שלה בגין ירידה ביצוא מרוריטניה ועלייה ביבוא אליה.
מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ () ידועה גם בראשי התיבות Gulf Cooperation Council – GCC, היא גוף פוליטי וכלכלי, המאגד את שש המדינות הערביות והמלוכניות השוכנות לחופי המפרץ הפרסי (ומדינות חצי האי ערב למעט תימן): כווית, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות, עומאן, בחריין וקטר.
המועצה נוסדה ב-25 במאי 1981, באבו דאבי שבאיחוד האמירויות.
הרקע להקמתה היה מלחמת איראן–עיראק (1980–1988), שטלטלה את אזור המפרץ הפרסי כולו.
המטרה הישירה להקמת המועצה הייתה חיזוק וייצוב של נסיכויות המפרץ הקטנות באמצעות הידוק הקשרים הביטחוניים והכלכליים ביניהן.
בשנת 1999 הייתה מוזה אל-מאלכי לאישה הראשונה בבמדינות המועצה, שהתמודדה בבחירות מוניציפליות.
ביוני 2017 פרץ המשבר הדיפלומטי הקטרי כאשר שאר מדינות המועצה החרימו את קטר, בשל קשריה עם איראן, טורקיה ותנועת האחים המוסלמים, והאשימו אותה בתמיכה בארגוני טרור איסלאמיסטיים.
בינואר 2021 החרם הסתיים לאחר יותר משלוש שנים.
באוגוסט 2020 קראו חברות ה-GCC למועצת הביטחון להאריך את אמברגו הנשק נגד איראן.
את יעדי המועצה ניתן לחלק לשלוש קבוצות:
1. הגנה מפני איומים חיצוניים (לדוגמה איראן ועיראק)
הקמת כוח המגן של חצי האי ערב
גיבוש תקנות דומות בתחומים שונים כגון כלכלה, מימון, מסחר, מכס, תיירות, חקיקה וניהול
עידוד ההתקדמות המדעית והטכנית בתעשייה, מכרות, חקלאות, מים ומשאבים בעלי חיים
עידוד שיתוף הפעולה של המגזר הפרטי
3. התמודדות עם אתגרים גלובליים ומקומיים בעולם משתנה תדיר
הידוק הקשרים בין העמים החברים בארגון
בסוף 2001 הסכימו מדינות הארגון על איחוד מכסים החל מ-1 בינואר 2003 ועל כינון מטבע משותף החל מ-2010, שיהיה ההילך החוקי היחיד במדינות אלו.
בשנת 2006 עומאן הפרשה מהסכם המטבע המשותף.
ב-30 בדצמבר 2008 חתמו ערב הסעודית, כוויית, קטאר, איחוד האמירויות הערביות ובחריין על ההסכם הרשמי לאיחוד מוניטרי, אך לא הצליחו להגיע להסכמה לגבי מיקומו של הבנק המרכזי האזורי שיוקם לצורך כך.
במאי 2009 פרשה איחוד האמירויות הערביות.
מועצת מקרקעי ישראל היא מועצה המפקחת על פעולתה של רשות מקרקעי ישראל ומאשרת את תקציבו.
המועצה הוקמה על-פי חוק רשות מקרקעי ישראל תש"ך - 1960 (סעיף 3) ואחראית על קביעת המדיניות הקרקעית שלפיה ינוהלו מקרקעי מדינת ישראל.
על-פי החוק, הממשלה ממנה את חברי מועצת מקרקעי ישראל ואת ממלאי מקומם.
המועצה מתכנסת מספר פעמים בשנה לדון בנושאים הקשורים למדיניות הקרקע של המדינה ולפעילות רשות מקרקעי ישראל.
הצעות לסדר היום של המועצה מועברות לתגובות הציבור אחרי הפצתן לחברי המועצה.
פעם בשנה מגיש מנהל הרשות למועצת מקרקעי ישראל דוח מפורט על פעולות הרשות.
המועצה בוחרת מבין חבריה ועדות משנה כגון: ועדת פטור, ועדת ביקורת ועוד.
במועצה מכהנים שר האוצר כיו"ר המועצה וכן 9 חברים נוספים.
על פי חוק מכהנים 7 נציגי ממשלה ו-2 נציגי קק"ל.
בנוסף במועצה משקיף של הגופים שעניינם בשמירת איכות הסביבה.
נציגי הממשלה הם: נציג ראש הממשלה, נציג שר החקלאות, נציג שר השיכון, נציג משרד האוצר, נציג משרד המשפטים ונציג המשרד להגנת הסביבה.
ביולי 2014 החליטה המועצה על שינוי הקריטריונים לרישוי מתקנים סולאריים תוך הכשרת מתקן קיים של חברה פרטית בבעלות גלעד שרון, למרות התנגדות היועץ המשפטי לממשלה.
ההחלטה לא יושמה בשל התנגדות משרד האוצר, ובעקבות עתירה של התנועה לאיכות השלטון, ב-2016 פסק בג"ץ שהחלטת המועצה הייתה פסולה.
מועתז עיסא ברשם הוא אתלט קטרי, הוא אלוף אולימפי (טוקיו 2020), שלוש פעמים ברציפות אלוף העולם (לונדון 2017, דוחה 2019, יוג'ין 2022), אלוף העולם באולם (סופוט 2014), סגן אלוף העולם (מוסקבה 2013), פעמיים סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012, ריו דה ז'ניירו 2016), ושיאן אסיה בקפיצה לגובה.
ברשם מחזיק בשיא אישי של 2.43 מטר ומדורג שני בהיסטוריה, שני סנטימטרים משיא העולם של חאבייר סוטומאיור.
ברשם החל את הקריירה הספורטיבית שלו כהלך תחרותי בעקבות אביו שהיה חבר הנבחרת הלאומית בהליכה ל-20 ק"מ ובריצת 10000 מטר.
הוא עבר לענף הקפיצות והתנסה בתחרויות בקפיצה למרחק, קפיצה משולשת וקפיצה לגובה מקצוע בו מתרכז מ-2008. הוא החל להתאמן באקדמיית הספורט אספייר שבדוחא, ב-2010 זכה באליפות העולם לנוער שהתקיימה בקנדה ובאליפות אסיה באולם שהתקיימה בטהראן.
ב-2011 זכה באליפות אסיה באתלטיקה כשעבר גובה של 2.35 מטר.
ב-2012 זכה שוב באליפות אסיה באולם.
באולימפיאדת לונדון שנערכה באוגוסט אותה שנה, סיים ברשם שלישי ביחד עם רוברט גראברז מבריטניה ודרק דרואין מקנדה לאחר שעברו בניסיון ראשון גובה של 2.29 מטר, אחרי איוואן אוחוב מרוסיה (2.38 מטר) ואריק קיינרד מארצות הברית (2.33 מטר).
בעקבות פסילת אוחוב בשל הרשעה באימרוץ ב-2019, הוכר ברשם כזוכה במדליית הכסף.
בהמשך השנה זכה בתחרות ליגת היהלום בלוזאן כשקבע שיא אישי חדש של 2.39 מטר.
ב-2013 זכה בתחרות ליגת היהלום בשאנגחאי ובתחרות ביוג'ין שבארצות הברית, הוא עבר בתחרות גובה של 2.40 מטר, והיה בכך לקופץ הגובה התשיעי בהיסטוריה שעובר גובה זה.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכה במדליית כסף לאחר שעבר בניסיון ראשון גובה של 2.39 מטר, אחרי בודן בונדרנקו מאוקראינה שקבע שיא אליפות חדש של 2.41 מטר ולפני דרק דרואין מקנדה שקבע שיא מדינה חדש של 2.38 מטר.
בפברואר 2014 זכה ברשם בפעם שלישית ברציפות באליפות אסיה באתלטיקה באולם, כשעבר גובה של 2.36 מטר.
במרץ 2014 זכה ברשם במדליית זהב באליפות העולם באולם שנערכה בסופוט, פולין לאחר שעבר גובה של 2.38 מטר ללא פסילות והקדים את אוחוב שעבר את אותו הגובה אך רק בניסיון השלישי ואת אנדריי פרוטסנקו מאוקראינה.