tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחד הסיבות העיקריות לכך ניתן לראות בעדיפות שהקבוצה קיבלה לבבחירת שחקנים צעירים.
משנת 1947 ועד לשנת 1970 מאמן הקבוצה היה אנטולי טראסוב.
בין 1977 ל-1996 אימן אותה ויקטור טיחונוב, תחתיו זכתה הקבוצה ב-12 אליפויות רצופות עד 1989. במהלך אחת מאותן עונות, 1983/84, ניצחה צסק"א 43 משחקים רצופים, מהם 39 ניצחונות רצופים מתחילת העונה, ההפסד היחיד שלה באותה עונה היה מול מועדון ההוקי סק"א פטרבורג.
במהלך השנים 1976–1991 הקבוצה שיחקה 36 משחקים נגד קבוצות מליגת ה-NHL וניצחה ב-26 מהם.
למרות היותה הקבוצה הטובה ביותר בליגה הסובייטית, עד עונת 2018/19 לא הגיעה הקבוצה להישג של ממש.
הישגה הגדול ביותר בליגת ה-KHL היה ההגעה לחצי גמר גביע גגארין ב-2008 וב-2015. אולם, בעונת 2015 הוחלט כי תואר אלופת רוסיה תוענק לקבוצה הרוסית שמסיימת במקום הראשון בעונה הסדירה וצסק"א שסיימה במקום הראשון בעונה הסדירה זכתה באליפות המדינה, לראשונה מאז 1991.
בעונת 2016 שוב סיימה במקום הראשון בעונה הסדירה של KHL ולראשונה בתולדותיה העפילה לגמר גביע גגארין לאחר שגברה על סק"א פטרבורג בחצי גמר הפלייאוף, אך הפסידה את אליפות KHL למטאלורג מגניטוגורסק וסיימה כסגנית האלופה במה שמהווה להישג השיא שלה מאז 1991.
בעונת 2018 התמודדה בשלב רבע גמר גביע גגארין ושברה שיא בליגת KHL, במשחק הארוך ביותר בתולדות הליגה, לאחר ששיחקה במשך 142 דקות ו-9 שניות, במשחק הפלייאוף החמישי נגד יוקריט הלסינקי, שניצחה 2:1 וצמצמה את תוצאת המפגשים ל-3:2 בסדרה.
בהמשך העפילה גם לגמר גביע גגארין, לאחר שגברה על אלופת העונה שעברה, סק"א סנקט פטרבורג, בתוצאה 4:2 בסדרה.
אך הפסידה בסדרת הגמר בתוצאה 4:1 לאק בארס קאזאן.
בעונת 2018/2019 זכתה באליפות הליגה הסדירה, בעקבות מאזן של 9 הפסדים בלבד ו-52 ניצחונות ב-61 משחקים, שהעניק לה את הזכייה בגביע היבשת.
היא אף העפילה לגמר גביע גגארין עונה שנייה ברציפות, אך הפעם סוף סוף הצליחה לזכות בגביע, אחרי שגברה על אוונגרד אומסק בגמר גביע גגארין בארבעה משחקים בלבד - תואר אליפות ממשי ראשון לקבוצה מאז פירוק ברית המועצות.
צסק"א הפכה לקבוצה הראשונה שזוכה בגביע היבשת ובגביע גגארין באותה עונה והראשונה, בתולדות KHL, שמנצחת בסדרת הגמר בלי להפסיד אף משחק.
בעונת 2019/2020 צסק"א הייתה הקבוצה הראשונה להבטיח מקום בפלייאוף, אחרי שסיימה ראשונה בחטיבה המערבית ובעקבות זכייתה בגביע היבשת הוכתרה גם לאלופת העונה, לאחר שגביע גגארין לא נערך עקב פרוץ מגפת הקורונה ברוסיה.
בעונת 2020/2021, העפילה לגמר גביע גגארין אך הפסידה במפתיע לאוונגרד אומסק.
שנה לאחר מכן שחזרה את הישגה מעונת 2016 כשהעפילה לגמר גביע גגארין לאחר שגברה על סק"א סנקט פטרבורג בחצי גמר הפלייאוף, כשהיא מעפילה לגמר פלייאוף הליגה בפעם החמישית בשש השנים החולפות.
בעונת 2023/2024 הודחה בשלב שמינית גמר גביע גגארין אחרי הפסד 4-1 בסדרה ללוקומוטיב ירוסלבל.
הערה: מ = משחקים ששיחקו; נצ = ניצחונות; ה = הפסדים ; הפה = הפסדים בהארכה; נק = ניקוד; שז = שערי זכות; שח = שערי חובה
אגודת הספורט צסק"א מוסקבה היא אגודת ספורט מרכזית של משרד ההגנה הרוסי הנחשבת לארגון פדרלי.
האגודה אחראית לקידום הספורט בקרב חיילי רוסיה והיא כוללת בתוכה את כל אגודות הספורט מכל סוגי הספורט במדינה (כדורעף, כדורגל, כדורסל, הוקי קרח, כדוריד), אם כי בפועל הקבוצות הייצוגיות של האגודה עברו הפרטה במהלך השנים.
כמו כן הוציאה האגודה מספר ניכר של ספורטאים בענפי ספורט אישיים, כגון החלקה על קרח והתעמלות אמנותית.
בסך הכל האגודה פעילה בלמעלה מ-40 ענפי ספורט.
ב-29 באפריל 1923 החברה הפכה לחברת OPPV, חוג הספורט הצבאי האופטי (опытно-показательная военно-спортивная площадка ВСЕОБУЧА, ОППВ) שהיה לאגודת הספורט של הצבא האדום ונחשב מאז לתאריך הקמת האגודה.
הצבא האדום מוסקבה (הוקי קרח)
מועדון הכדורעף צסק"א מוסקבה (רוסית волейбольный клуб ЦСКА) הוא מועדון כדורעף רוסי.
המועדון הוקם לראשונה ב־1947 ופורק ב־2010. בשיאו היה אחד ממועדוני הכדורעף הגדולים באירופה.
הקבוצה זכתה 13 פעם בגביע אירופה לקבוצות ו-3 פעמים בסופרקאפ האירופי.
ב-2021 הוקם מחדש והוא מתמודד בליגת המשנה הרוסית בכדורעף.
במשך כל שנות קיומה, צסק"א היוותה את בסיס השחקנים עבור נבחרת ברית המועצות.
צסק"א הייתה קבוצת הכדורעף הטובה ביותר בברית המועצות.
בתקופה הפוסט-סובייטית המועדון לא נחל הצלחה כמעט והאליפות האחרונה שלו הייתה ב-1996. בשנת 2000 הקבוצה נשרה לליגת המשנה ולאורך העשור הראשון למאה ה-21 דשדשה הקבוצות בין הליגה השנייה לשלישית.
בעונת 2009 מנהלי הקבוצה הודיעו על פשיטת רגל והמועדון לא השתתף באליפות 2010 וחדל מלהתקיים.
בשנת 2021, המועדון הוקם מחדש ביוזמת איש העסקים רומן גוסב.
המועדון ממוקם בעיר ראמנסקויה שבמחוז מוסקבה.
במרבית שנותיה צסק"א אירחה בהיכל הספורט האוניברסלי של צסק"א, מוסקבה המכיל 5,000.
מאז הקמתה מחדש באוקטובר 2021, צסק"א מארחת את משחקיה במתחם הספורט מדינה אתלטיק שבעיר ראמנסקויה, בפרברי מוסקבה.
האליפות הסובייטית / הליגה הרוסית
מועדון הכדורסל לנשים צסק"א מוסקבה היה מועדון כדורסל רוסי שפורק ב-2009 בשל קשיים פיננסיים.
המועדון היה בין הקבוצות החזקות בברית המועצות וברוסיה.
בשנת 2001 הקבוצה פורקה וזכויות השם הועברו למועדון כדורסל בעיר סמרה.
גם בתקופה זו הקבוצה הייתה בין החזקות ברוסיה.
לאחר מספר שנים, בשנת 2006 הקבוצה עם שחקניה עברה למוסקבה.
בשנת 2009 המועדון נכנס לקשיים כלכליים ובסופו של דבר פורק סופית.
מחזיקת גביע ברית המועצות: 1978
בתקופת רוסיה - תחת השם "צסק"א מוסקבה"
בתקופת רוסיה - תחת השם ВБМ-СГАУ - התבססה בסמרה
מחזיקת גביע רוסיה: 2004אלופת הליגה העולמית: 2004, 2005אלופת היורוליג: 2003
בתקופת רוסיה - תחת השם "צסק"א" - התבססה תחילה בסמרה ואחר כך במוסקבהמחזיקת גביע רוסיה: 2006 - 2008
צנתר מסוג היקמן (או: קטטר היקמן, באנגלית: Hickman line) הוא צנתר ורידי מרכזי שמשמש בדרך כלל לניהול מתן כימותרפיה או תרופות אחרות ולניקוז דם בעת ניתוח.
סוגים מסוימים של צנתרי היקמן משמשים בעיקר לצורך אפרזיס או דיאליזה.
הצנתר עשוי להישאר במקומו לפרקי זמן ממושכים ונעשה בו שימוש כאשר נדרשת גישה ארוכת טווח לתוך הווריד.
הצנתר מוחדר בדרך כלל לחלקו העליון של בית החזה, החדרתו כרוכה ביצירת שני חתכים, האחד בדופן בית החזה והשני בווריד.
הצנתר מוחדר דרך מקום החתך הראשון, שם יוצרים תעלה תת-עורית דרכה עובר הצנתר עד כניסתו לווריד מרכזי.
לאחר החדרת הצנתר הוא נתפר לעור בשתי נקודות: באזור החדרתו ובכניסה לווריד.
סיבוכים אפשריים של השימוש בצנתר הם: 1. זיהום, הניתן לזיהוי לפי כאב, אדמימות, חום, נפיחות או מוגלתיות באזור פתח היציאה ו/או עליית חום גוף המטופל.
2. היווצרות קריש דם באזור הצנתר או בתוכו.
קביעת הצנתר והסרתו נעשים בהליך כירורגי בהרדמה מקומית.
צסי רוזנבליט (Cessi Rosenblueth) (1898 בברלין, גרמניה – 1981 בגניגר, ישראל) הייתה מחלוצות העבודה הסוציאלית בישראל, ממקימות השירות הסוציאלי בקיבוצים וכן שירותי השיקום המקצועי.
צסי נולדה בברלין בבית יהודי-גרמני מתבולל, לאב משפטן ולאם שעסקה בהתנדבות בעבודה סוציאלית.
בנעוריה גילתה עניין בהיסטוריה, ספרות ופילוסופיה, במיוחד בדת ובמחשבה היהודית, תוך גילוי קו מחשבה שונה ואף מתריס ממוריה בבית הספר.
בהשראת אימה נמשכה צסי לעבודה סוציאלית והחלה ללמוד את המקצוע בעיר ברסלאו (Breslau) מבלי לסיים את לימודיה באופן פורמלי.
האווירה האנטישמית ששררה לאחר מלחמת העולם הראשונה בשילוב כמיהה עזה לשייכות אתנית ולאומית כלשהי, הובילו אותה לנסוע בשנת 1923 לקונגרס הציוני ה-13 בקרסלבד, שם הכירה את בעלה, פליכס רוזנבליט (בן דודו של פנחס רוזן, לימים שר המשפטים הראשון).
שנה לאחר מכן, ב-1924, היגרו בני הזוג לארץ ישראל.
מאחר שחסרה תעודת הכשרה פורמלית בעבודה סוציאלית, התקשתה צסי למצוא עבודה בתחום, והחלה לעסוק בהתנדבות למען שילוב ילדים במסגרות חינוך קיימות בעיר חיפה.
כבר אז הביעה הזדהות ואהדה כלפי האנשים להם סייעה, ונקטה בגישה שוויונית בגובה העיניים.
כך צברה ניסיון ומונתה לעמוד בראש סניף ירושלים של ארגון ויצו, תחת השפעת גישתה הפלורליסטית של הנרייטה סאלד, אשר ביקשה להעניק עזרה סוציאלית אוניברסלית לכל אדם ללא קשר למוצא, מין ודת.
לאחר ניסיון קצר שלא צלח לעבוד בארגון יוצאי גרמניה, הכרותה המוקדמת עם העובדת הסוציאלית סידי ורונסקי סייעה לה לסיים את לימודיה הפורמליים בבית הספר להכשרת עובדות סוציאליות בירושלים.
כך, לאחר שנים של התנדבות בתחום, קיבלה בגיל ארבעים תעודת עובדת סוציאלית.
עבודתה הראשונה כאשת מקצוע הייתה בלשכה הסוציאלית בירושלים עם פליטים יהודים בעקבות המרד הערבי הגדול בסוף שנות ה-30.
אחרי קום המדינה נבחרה לייצג את ישראל בתוכנית מיוחדת של האו"ם באנגליה, ובעקבות כך הקימה את המרכזים הראשונים לשיקום מקצועי בישראל.
בשנות ה-50 נבחרה על ידי משרד הסעד לנהל את הקורסים הראשונים לעובדות ועובדים סוציאליים יהודים וערבים בחיפה, ובעקבות מעברה לקיבוץ גניגר ייסדה את העבודה הסוציאלית בקיבוצים.
צעד חדשני זה הצריך עקשנות ונחישות, מאחר שחברת הקיבוצים לא גילתה פתיחות לסיוע מסוג זה באותה עת: 'הצלחתי [...] בהכנסת רוח חדשה לכמה קיבוצים, רוח של סובלנות כלפי חבר סובל או כלפי בן אדם יוצא דופן'.
גם סוגיות מגדריות מקבלות מקום חשוב בסיפורה, כאשר נאבקה על זכותה לנהל קריירה פעילה במקביל לחיי משפחה וגידול ילדים.
כל אלו מציירים את צסי רוזנבליט כאישה בעלת כוח רצון עז, עקשנות ומסירות לערכים בהם האמינה, ועל כן לא סתם בוחרת היא לחתום את ספרה בכך ש'היית נאמנה לעצמך'.
צסי רוזנבליט נפטרה בשנת 1981, והובאה למנוחות בבית העלמין בגניגר לצד בעלה שנפטר בשנת 1964 .
צסי רוזנבליט, 1967. שיקום: הרהורים של עובדת סוציאלית, ברית התנועה הקיבוצית, קיבוץ גניגר.
צסי רוזנבליט, 1977. מברלין עד גניגר: תולדות חיים, הקיבוץ המאוחד, תל אביב.
מועדון הכדורגל חופים צסק"א מוסקבה הוא מועדון כדורגל חופים רוסי שהוקם בשנת 2010 ומתמודד באליפות רוסיה בכדורגל חופים.
בעונת 2017 סיימה במקום השלישי בליגה.
צסק"א מוסקבה היא קבוצת כדורגל נשים רוסית מהעיר מוסקבה, רוסיה, המהווה חלק מאגודת צסק"א ומתמודדת באליפות רוסיה בכדורגל נשים.
הקבוצה מארחת את משחקי הבית שלה באצטדיון חימקי החדשה בעיר חימקי.
הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1990 ושיחקה באליפות הרוסית בשנים 1992-1993, כשהישג השיא שלה היה מקום 9 באליפות ובסוף אותה עונה הקבוצה פורקה בהיעדר מימון.
הקבוצה הוקמה מחדש רק כעבור 20 שנה, בשנת 2013, תחת השם "ויקטוריה".
בנובמבר 2020 זכתה באליפות השנייה שלה, מחזור אחד לסיום העונה.
מאז 2016 צסק"א אירחה את משחקיה באצטדיון חימקי החדשה, בחימקי המכיל 3,066 מושבים.
בעונת 2020 החלה לארח בארנה צסק"א (VEB ארנה) המכיל 30,000 מושבים.
עונהליגהמיקוםהערות1991ליגה ראשונה, אזור 11ליגה ראשונה, גמר3הליגה הראשונה3העפלה לליגת העל1992ליגת העל111993ליגת העל9פורקה בתום העונה2014ליגה ראשונה, אזור מערב 62016ליגת העל5רבע גמר20174זכתה בגביע המדינה2018 3 רבע גמר2019 1 חצי גמר20201העפילה גם לגמר הגביע20212שמינית גמר20222זכתה בגביע המדינה20232זכתה בגביע המדינה20242העפילה גם לגמר הגביע
מחלקת הנוער של הקבוצה זכתה באליפות עונת הבכורה של ליגת הנערות בכדורגל בשנת 2021. היא שבה וזכתה באליפות גם בעונת 2023.
מועדון הקטרגל צסק"א (Мини-Футбольный клуб ЦСКА) הוא מועדון קטרגל מקצועני רוסי מהעיר מוסקבה, המהווה חלק מאגודת ספורט צסק"א.
ההישג הגבוה ביותר של צסק"א הוא הגעה למקום הרביעי בליגת העל בעונת 2011/12 והעפלה לחצי גמר הגביע הרוסי בעונות 2005, 2006/2007.
מאז 2013 קבוצת בוגרים של המועדון משחקת בתחרות מקומית של מוסקבה וקבוצות נוער משחקות בתחרויות נוער ארציות.
מועדון הכדוריד צסק"א מוסקבה הוא מועדון כדוריד רוסי מקצועני מהעיר מוסקבה, המתמודד באליפות רוסיה בכדוריד מעונת 2017/2018.
הקבוצה הוקמה בשנת 2017 ביוזמת דמיטרי רוגוזין ובחסות פדרציית הכדוריד של מוסקבה כמועדון "ספרטק".
בעונת הבכורה שלה בליגה, 2017/18, הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום השני והעפילה לגמר פלייאוף הליגה.
באותה עונה העפילה עד לגמר הגביע, אך הפסידה ל"הדובים מצ'כוב".
היא השתתפה לראשונה בעונת 2018/2019 בגביע פדרציית הכדוריד האירופית אך הפסידה במשחק הבכורה לברן, כבר בסיבוב המוקדמות השני.
בזירה הלאומית, ספרטק שוב הפסידה לדובים מצ'כוב בגמר הגביע אבל לראשונה סיימה את העונה הסדירה בראשות הטבלה והעפילה עד לגמר הטורניר, בו התמודדה שוב נגד הדובים מצ'כוב אך הפסידה שוב ולא הצליחה לזכות בתואר לאומי ראשון.
ב-17 במרץ 2020 שינתה את שמה לצסק"א והחל לפעול בחסות אגודת צסק"א מוסקבה.
עונת 2019/2020 העפילה בפעם השנייה ברציפות לגמר הגביע, אך שוב הפסידה לדובים מצ'כוב.
בעונת 2020/2021 הודחה משלב שמינית גמר הליגה האירופית בכדוריד.
בעונת 2021/2022 הוגרלה להשתתף בסיבוב הראשון של הליגה האירופית בכדוריד מול מכבי ראשון לציון הישראלית.
בעונת 2024 זכתה בגביע הרוסי, הישג שהיא שחזרה גם עונה לאחר מכן.
מועדון הרוגבי "צסק"א" מוסקבה הוא מועדון רוגבי מקצועני מהעיר מוסקבה.
נוסד ב-12 ביולי 2014 והוקם על ידי אגודת צסק"א מוסקבה.
הקבוצה הוקמה כיורשת לקבוצת בית הספר של ועדת ההוצאה לפועל המרכזית, שהתקיימה בתקופת ברית המועצות.
מאז הקמתה מחדש ועד 2020 התמודדה בליגת המשנה הרוסית ברוגבי.
מאז עונת 2020/2021 מתמודדת בליגת העל הרוסית ברוגבי.
צסק"א מוסקבה הוא מועדון כדורגל רוסי, שמרבה להופיע במפעלים האירופיים והוא מועדון הכדורגל הראשון בפדרציה הרוסית שזכה בתואר אירופי, לאחר שזכה בגביע אופ"א בעונת 2005.
בעונת 2020/2021 צסק"א השתתפה בפעם ה־19 ברציפות במפעלים האירופיים, הישג שיא בקרב קבוצות כדורגל רוסיות.
משחקה הראשון באירופה נערך ב-1971 נגד גלאטסראיי עליה גברה בתוצאה 0:3 ו-1:1 (3:1 בסיכום הכללי).
היא לא הגיעה להישגים כלשהם בתקופת ברית המועצות והעפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות לראשונה בעונת 1993 וחזרה על כך גם בעונת 2004/2005 שגם הייתה העונה המוצלחת ביותר בתולדותיה באירופה כשזכתה בגביע אופ"א.
בעונת 2009/2010 העפילה לשלב רבע גמר ליגת האלופות, במה שמהווה להישג השיא שלה במפעלים האירופיים.
בעונת 2018/19 אוהדים היו מעורבים בתקרית לא נעימה ברכבת התחתית של רומא, כשעשרה אוהדים נפצעו ואחד מהם איבד את רגלו, לקראת משחק חוץ נגד רומא במסגרת ליגת האלופות.
בפתח עונת 2019/2020 צסק"א הגיעה למאזן של 3 הפסדים רצופים בשלב הבתים של הליגה האירופית, הקבוצה הרוסית הראשונה שמגיעה למאזן עגום כזה.
גם בעונת 2020/2021 לא הצליחה העפיל לפלייאוף כשסיימה במקום האחרון בבית שלה בליגה האירופית, עם מאזן של 3 שוויוניות ו־3 הפסדים והייתה הקבוצה הרוסית הראשונה שלא ניצחה אף משחק בשלב הבתים בליגה האירופית.
בכך לא העפילה לפלייאוף המפעלים האירופיים עונה שלישית ברציפות.
טורנירמשחקיםניצחונותתיקוהפסדיםשערי זכותשערי חובהאחוזי ניצחונותהערות/הישג שיאהגביע האירופי/ליגת האלופות10334254412215340.58%רבע גמרגביע אופ"א/הליגה האירופית67321618956541.10%אלופה (2004/2005)מחזיקות הגביע האירופי / גביע המחזיקות42025550.00%שלב המוקדמות הראשוןהסופרקאפ האירופי1001130.00%גמרבסך הכל17567416622222137.10%
מיקום מדינה קבוצה ניקוד41פרנקפורט33.00042צסק"א מוסקבה33.00043גלאזגו ריינג'רס31.25044ויקטוריה פלזן31.00045הכוכב האדום בלגרד31.000
להלן השחקנים הניצבים בראש טבלת כובשי השערים במדי צסק"א במפעלים האירופיים, נכון ל-3 בדצמבר 2020:
מקום שם השחקן שערים 1 ואגנר לאב 30 2 סיידו דומביה 23 3 אלן דזגוייב 18 4 דניאל קראבליו 11 5 סרגיי סמאק 6 6 סרגיי איגנשביץ' 5 7 ניקולה ולאשיץ' 4 8 ביברס נאתכו 3 9 אלכסנדר גולובין 2 10 פיודור צ'אלוב 2 11 אדולפו גאיץ' 1
מועדון הכדורגל צסק"א קייב (באוקראינית: Футбольний клуб «ЦСКА-Київ») הוא מועדון כדורגל אוקראיני שהוקם ב-1934.
עד 2001 היה בבעלות אגודת צסק"א אוקראינה אשר זכתה למימון ממשלתי מטעם משרד ההגנה.
בשנת 2002 צסק"א פורקה ואת מקומה בליגה רכשה קבוצת ארסנל קייב.
לאחר הארגון מחדש ב-2001 מועדון הכדורגל "צסק"א קייב" הועבר לחסות פרטית עד 2009 כאשר הקבוצה איבדה את מעמדה כמועדון מקצועני ב-4 ספטמבר 2009 בשל חוסר תמיכה כספית.
מועדון הכדורגל צסק"א נוסד בשנת 1934 בעיר חרקוב כחלק ממועדון הקצינים (מאוחר יותר צסק"א) וקיבל את השם UVO חרקוב (מרוסית: Украинский Военный Округ, שמשמעותו המחוז הצבאי האוקראיני – חרקוב).
בתקופת השלטון הסובייטי הקבוצה הייתה חלק ממועדון הספורט של הכוחות המזוינים.
בסוף 1934 הקבוצה הועברה לקייב ושמה שונה ל-DO קייב (מרוסית: Дом офицеров, מועדון הקצינים – קייב).
בשנים 1947-1956 הקבוצה נקראה ODO קייב (ממועדון קצינים מחוזי – קייב), ב-1952, תחת שם זה, הקבוצה העפילה לחצי הגמר הגביע הסובייטי.
ב-1957, הקבוצה שיחקה תחת השם OSK קייב (מועדון ספורט מחוזי – קייב).
שנת 1957 נחשבת לשנת ההקמה הרשמית של צסק"א אוקראינה.
בשנים 1957-1959 מועדון הכדורגל נקרא SKVO קייב (מועדון הספורט הצבאי המחוזי – קייב) בשנים 1960-1971 – סק"א קייב (מועדון הספורט של הצבא – קייב).
בשנת 1972, הקבוצה עברה לצ'רניהיב ושינתה את שמו ל-SK צ'רניגוב ולא חזרה לקייב ובשנת 1976 חזרה להיקרא סק"א.
בשנים 1981-1982, הקבוצה התמודדה בליגה הסובייטית הראשונה.
צסק"א קייב נוצרה במקומה של קבוצת הכדורגל סק"א קייב ב-15 בדצמבר 1992 במהלך הארגון מחדש של הצבא האוקראיני.
את העונה הראשונה ב-1992 המועדון סיים תחת שמו הישן סק"א קייב אשר שונה בקיץ 1992 לZS – אוריאנה (הכוחות המזוינים – אוריאנה).
ב-1993 הקבוצה שינתה את שמה ל-ZS – אוריאנה (כוחות מזוינים – אוריאנה) ואז ל-CSK ZSU (מועדון הספורט המרכזי של הכוחות המזוינים של אוקראינה).
הישג השיא אז היה המקום החמישי בליגה הראשונה.
ב-1994, צסק"א קייב התמודדה בליגה השנייה.
בעונת 1994/1995 צסק"א מוזגה יחד עם קבוצת בוריספן בוריספיל ושמה שונה לצסק"א-בוריספן קייב.
באותו זמן אגודת צסק"א אוקראינה רכשה שתי קבוצות, מהליגה האוקראיני הראשונה ומהליגה השנייה.
צסק"א קייב נשמרה כקבוצת בת לבוריספן בליגה השנייה.
ב-1995 FC צסק"א-בוריספן קייב העפילה לליגת העל האוקראינית.
עם סיום עונת 1995-96 בוריספן הושמט מן השם וקבוצת המילואים, שהעפילה ללידה הראשונה, הפכה לקבוצת צסק"א-2 קייב.
בשנת 2001, צסק"א אוקראינה מכרה את המועדון.
הקבוצה הראשונה נרכשה על ידי עיריית קייב שארגנה מחדש את הקבוצה והפכה אותה לקבוצת ארסנל קייב.
הקבוצה השנייה נמכרה למשקיע זר ששמר על השם צסק"א קייב והקבוצה שיחקה ב.
מאז 2001 צסק"א קייב שיחקה בליגה הראשונה עד 2008, כאשר נשרה לליגה השנייה.
בשנת 2009 צסק"א קייב פשטה את הרגל והמועדון פורק.
צסק"א קייב הוקמה מחדש ב-2013 מתוך מיזוג בין קבוצת אטלנט קייב וביוזמת אגודת צסק"א אוקראינה
מועדון הכדוריד צסק"א קייב היא קבוצת כדוריד מהעיר קייב, אוקראינה המתמודדת בליגת האוקראינית בכדוריד.
המועדון, אשר כרגע לא פעיל, פעם היה אחד ממועדוני הכדוריד החזקים באליפות ברית המועצות אליפות ובאליפות אוקראינה עד 1996.
צסק"א מוסקבה הוא מועדון ספורט של אגודת צסק"א מוסקבה בתחום כדורמים שהיה קיים בשנים 1924 - 1999 והיה אחד המוצלחים ביותר באירופה, לאחר שזכה בליגת האלופות, בסופרקאפ ובגביע מחזיקות הגביע.
המועדון הוקם בשנת 1924 בחסות משרד ההגנה הסובייטי ולאחר הקמת הליגה הסובייטית הפכה עד מהרה לדומיננטית בה וזכתה במרב תוארי האליפות וזכתה גם במפעלים האירופיים - פעם אחת בליגת האלופות, פעמיים בגביע המחזיקות האירופי ושלוש פעמים בסופרקאפ האירופי.
עם התפרקות ברית המועצות נחלשה הקבוצה מאוד ובשנת 1999 פורקה קבוצת הבוגרים שלה
צסק"א מוסקבה היה מועדון בנדי רוסי, חלק מאגודת צסק"א מוסקבה.
חלק גדול משחקני הקבוצה הרכיבו את קבוצת ההוקי שדה של צסק"א, שהתקיימה בשנים 1954–1956 וזכתה באליפות ברית המועצות בשנים 1955, 1956. בשלוש שנות קיומה נקראה בשם קבוצת מועדון הספורט המרכזי של משרד ההגנה .
צסק"א מוסקבה היה מועדון רוסי לכדורעף נשים.
המועדון התמודד בליגת העל והיה אחד ממועדוני הכדורעף הטובים ביותר יבשת, לאחר שזכה 3 פעמים בליגת האלופות.
בשנת 2008, המועדון פורק בשל בעיות כלכליות.
צנתר ורידי מרכזי , central line), הוא צנתר קבוע המוחדר לתוך וריד גדול המיועד לשימוש חוזר וממושך.
הוורידים האופייניים דרכם עוברים צנתרים אלו הם ורידי הצוואר (וריד הצוואר הפנימי), בחזה (הווריד התת-בריחי או וריד בית השחי - הוריד האקסילרי), במפשעה (וריד הירך - וריד פמוראלי), או דרך הוורידים בזרועות.
צנתרים אלו מוכנסים לחולים שזקוקים לטיפול ממושך ותכוף, או עבור תרופות מסוימות העשויות לגרום לגירוי בוורידים פריפריליים, כמו כימותרפיה.
סיבות נפוצות להכנסת וריד מרכזי:
אנטיביוטיקה תוך ורידית לטווח ארוך.
תרופות אשר נוטות לגרום לגירוי ורידים פריפריים, כמו כימותרפיה.
דרישה תכופה או מתמשכת לגישה תוך ורידית.
צורך במתן טיפול תוך ורידי כאשר גישה באמצעות גישה ורידית היקפית אינה אפשרית.
ניטור לחץ ורידי מרכזי (CVP) באנשים חולים מאוד לצורך מאזן נוזלים.
ישנם מספר סוגים של קטטרים ורידיים מרכזיים:
צנתרים עם תעלה לעומת צנתרים ללא תעלה
צנתר ללא תעלה הוא צנתר שהמוצא שלו למערכת הדם הוא מקומי וקרוב למקום הכניסה.
דוגמה לצנתר ללא תעלה הוא צנתר קווינטון (משמש בדיאליזה).
צנתרים עם תעלה מושחלים מתחת לעור כך שנקודת הגישה מחוץ לגוף מרוחקת מנקודת המוצא בתוך הגוף.
מוצא הצנתר ממוקם בדרך כלל בחזה, מה שהופך את נקודת הגישה גלויה פחות מאשר צנתר היוצא ישירות מהצוואר.
העברת הצנתר מתחת לעור מסייעת במניעת זיהום ומספקת יציבות.
דוגמה לצנתרים עם תעלה הם צנתר היקמן וצנתר גרושונג.
פורט, הוא סוג של צנתר תעלה שהמוצא שלו נשאר כולו מתחת לעור.
בקצה הצנתר ישנה קופסית שנשארת מתחת לעור, ואליה מוחדרת מחט ("מחט הובר") המחוברת לעירוי.
בכל פעם שמעוניינים להשתמש בפורט, מוחדרת למטופל מחט, ובסיום השימוש היא מוצאת.
בשימוש רצוף, המחט תוחלף מדי כמה ימים מטעמי מניעת זיהומים.
היתרון בפורט הוא בכך שהוא חשוף פחות לזיהומים וכן מועדף מהיבטים של דימוי גוף, משום שהוא אינו נראה לעין כשהוא אינו בשימוש, בשונה מצנתרים כמו היקמן.
ישנם סוגי פורט שהקופסית משמשת כמאגר המשחרר לאט את התרופה לתוך זרם הדם.
הקופסית ממוקמת מתחת לעצם הבריח, והצנתר מגיע עד לעלייה ימנית של הלב.
פורט משמש בדרך כלל מטופלים הזקוקים לגישה ורידית תכופה לאורך מחזור ארוך של טיפול.
מכיוון שהגישה אל הצנתר היא על ידי מחט, במידה ויש צורך בגישה ורידית על בסיס תכוף יותר, יועדף שימוש בצנתר בעל גישה חיצונית, כמו היקמן.
צנתר מרכזי פריפריאלי - פיק ליין (PICC Line), הוא צנתר ורידי מרכזי המוחדר דרך הוורידים הבזיליים או הצפאליים שבזרוע וקצהו ממוקם בוריד הנבוב העליון.
בהתאם לשימוש, צנתרים עשויים להיות בעלי לומן (נהור) יחיד ("צנתר חד-לומן") או מספר לומנים.
עד ל-5 לומנים, המאפשרים מתן תרופות מרובות בו זמנית.
גודל הצנתר נקבע על פי מד בירמינגהאם, הצנתר מוחזק במקומו על ידי דבק מיוחד, תפר או סיכות.
וכשהצנתר אינו נמצא בשימוש, שוטפים אותו בתמיסת מלח או תמיסה המכילה הפרין במטרה למנוע קריש דם ופקקת.
עם זאת, אין שום הוכחה שהפרין עדיף על תמיסת מלח במניעת קרישי דם יש צנתרים הספוגים באנטיביוטיקה, או בחומרים המכילים כסף (כמו סילבר-סולפדיאזין ) וכן בכלורהקסידין כדי להפחית את הסיכון לזיהום.
צנתניים (שם מדעי: Trachichthyidae) היא משפחת דגים קטנים מסדרת הברקנאים החיים בעומק האוקיינוסים השונים.
ישנם מעל 50 מינים שלהם.
אלו דגים קטנים מאוד שהגדול שבהם - Hoplostethus atlanticus יכול להגיע לאורך 75 סנטימטרים ולשקול 7 ק"ג.
הם בעלי גוף בצבע אדום, המהווה התאמה להסוואה בעומק הים, שם צבע אדום כמעט אינו נראה מבעד לחשיכה.
הם בעלי ראשים גדולים הנראים כאילו הם עורם קרוע ושריריהם נראים מבעד להם והלסתות קצרות, רחבות ופונות כלפי מעלה.
העיניים גדולות וצבעם כחול עם אישונים שחורים.
הגוף מעוגל ובעל קשקשים רחבים.
הם חיים בעיקר בעומק האוקיינוס בין 500 ל-2,500 מטרים ליד המדף היבשתי בסמוך לקרקעית הים, שם הם חיים בין הסלעים.
לקראת עונת הרבייה הם מתכנסים יחדיו בקבוצות גדולות.
תזונתם מפלנקטון צף, סרטנים וחסרי חוליות שונים וכן מדגיגים.
הם נטרפים בידי כרישים, בקלאים, דיסומיים וגמפיליים.
הם גם דגי מאכל מסחריים ולא ברור כמה הם נפגעים מהדיג, עקב חייהם בתהומות.
צסק"א ארנה הוא מתחם ספורט רב תכליתי, הממוקם באזור בו שכן בעבר מפעל הרכבים זיל במוסקבה.
בשנת 2017, הארנה נרכשה על ידי איש העסקים הרוסי ארקדי רוטנברג, מידי קבוצת החברות "TEN".
בשנת 2018 נרכשה על ידי חברת Inter RAO.
השם הקודם של ההיכל — "היכל הקרח VTB", נקרא על שם הבנק שמימן את הבנייה.
הפתיחה הרשמית של היכל הקרח התקיימה ב-26 באפריל 2015.
קומפלקס הספורט ממוקם ליד טבעת התחבורה השלישית.
תחנת המטרו הקרובה ביותר היא "אווטוזאבודסקאיה", כשהתחנה הקרובה לטבעת המרכזית של מוסקבה היא התחנה "זיל".
הארנה נבנתה עבור תחרויות הוקי קרח, החלקה אמנותית על קרח וקונצרטים.
כולל שלושה מגרשים: היכל גדול בן 12,000 מושבים, ארנה קטנה בת 3,500 מושבים ומתחם אימונים בן 500 מושבים.
ההיכל הגדול והארנה הקטנה יכולים להשתנות ולארח תחרות ספורט אחרות וקונצרטים ובהתאם לכך משתנה גם תכולת המושבים שנעה בין 5,000 ל-10,000. השטח הכולל של המתחם הוא כ-70,000 מטרים רבועים.
ההיכל (עד סוף העונה 2017-2018) שימש כמגרש הבית של מועדון ההוקי קרח "דינמו" מוסקבה.
מעונת 2017/2018 משמש גם כהיכל הבית של "ספרטק" מוסקבה.
ברפואה, צנתר ורידי פריפרי או ונפלון הוא צנתר (צינור קטן וגמיש) המונח בווריד היקפי לטיפול תוך ורידי כמו נוזלים תרופתיים.
לאחר ההכנסה ניתן להשתמש במתקן לצורך החדרת תרופות ושאיבת דם.
הוונפלון מוחדר לווריד על ידי מחט (בדומה לשאיבת דם), שמוסר לאחר מכן בזמן שצינורית הפלסטיק הקטנה נשארת במקומה.
לאחר מכן מקבעים את הוונפלון על ידי הדבקתו באמצעות איספלניות.
ונפלון הוא אמצעי הגישה הוורידית הנפוצה ביותר ברפואה.
צנתר ורידי פריפרי בדרך כלל מחובר לווריד ביד או בזרוע.
יש להבדיל אותו מקטטר ורידי מרכזי המוחדר לווריד מרכזי, או צנתר עורקי אשר ניתן למקם בעורק היקפי או מרכזי.
בילדים ניתן להשתמש בג'ל הרדמה מקומי (כגון לידוקאין) במקום ההכנסה כדי להקל על ההחדרה.
הגדלים של הוונפלונים השונים נמדדים באמצעות מד בירמינגהאם.
המדדים הם ביחס הפוך לקוטר הצנתר ומסומנים באות G (מהמילה gauge באנגלית).
קבוצת ההוקי צסק"א הייתה קבוצת הוקי קרח ממוסקבה, רוסיה שהתקיימה לצד מועדון אחר של צסק"א מוסקבה בשנים 2002-2002.
המועדון הוקם ב-14 במאי 1996 על ידי ויקטור טיכונוב לאחר שפוטר מתפקיד המאמן הראשי של מועדון צסק"א מוסקבה.
המועדון העפיל לליגת העל הרוסית בהוקי קרח לאחר עונת 2001/02. את עונת הבכורה המועדון סיים במקום ה-17 באותה שנה והיה אמור לרדת ללליגת המשנה, אך אז המועדון התפרק באוגוסט 2002 ומועדון הפאר צסק"א מוסקבה תפס את מקומו של המועדון של טיכונוב בליגה הבכירה.
צס"ק בב"ס סמרה היה מועדון כדורגל נשים רוסי מהעיר סמרה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1988 בקזחסטן והשתתפה בשתי אליפויות ברית המועצות בשם סק"א אלמטי, אך בעקבות קריסת ברית המועצות הועברה לרוסיה לעיר טוגליאטי ואז לסמרה.
צס"ק בב"ס הייתה אחת הקבוצות המוצלחות באליפות רוסיה החדשה, זכתה בשלושה תארים בשנים 1993–1996 ואליפות רביעית בשנת 2001. הקבוצה התמודדה לראשונה במפעלים האירופיים בשנה שלאחר מכן, 2002 והעפילה עד לשלב רבע גמר גביע אופ"א לנשים אך הפסידה לארסנל.
פורקה בשנת 2004. בעונת 2006 הוקמה מחדש והמשיכה להתמודד באליפות רוסיה עד עונת 2011 עת הפכה לקריליה סובייטוב סמרה, למשך עונה אחת.
לאחר 2013 התמודדה כצסק"א סמרה באליפות הלאומית.
צנתור עורק הריאה או צנתור לב ימין הוא הליך רפואי, שמשמש ככלי אבחנתי.
ניתן להעריך בעזרתו לחצי מילוי חדר ימין של הלב, הערכת תפוקת הלב, הערכת שסתומים והתנגדות כלי הדם.
הליך זה מתבצע על ידי החדרת צנתר לכלי הדם דרך וריד ראשי על מנת להתחבר לצדו הימני של הלב ולהתקדם אל עבר עורק הריאה.
ההליך מהווה כלי להערכת מטופלים עם יתר לחץ דם ריאתי, הלם לבבי, קוצר נשימה בלתי מוסבר ובדיקת השפעת תרופות על מטופל.
ההליך תואר לראשונה בספרות הרפואית בשנת 1970. המטרה הראשונה לשמה פותח הייתה טיפול באוטם שריר הלב.
תפוצתו גדלה בהדרגה במהלך השנים והחל בו שימוש למחלות והליכים כירורגים נוספים.
הרקע להמצאתו התבסס על ניסוי ראשוני מסוגו – צנתר "לב ימני", שנערך על ידי ורנר פורסמן, במהלכו החדיר לעצמו צנתר דרך וריד במרפק.
פורסמן פרסם את ממצאיו ותרם רבות להבנה האנטומית בתחום.
לאחר מספר שנים, אנדרה פרדריק קורנאן ודיקינסון וו.
ריצ'רדס פיתחו צנתר שמסוגל להיכנס עד לעורק הריאתי.
עד אותה עת, נכנסו עד לעליה ימין בלבד.
בשנת 1956, פורסמן, קורנאן וריצ'רדס קיבלו פרס נובל ברפואה על הגילויים הללו.
משנת 1956–1970, צנתור לב ימין עבר התפתחויות רבות, עד שהפך לצנתר שמוכר כיום – צנתר "סוואן-גנץ".
התגלית של ג'רמי סוואן וויליאם גנץ הייתה הנגשת הצנתר והעברתו מכותלי המעבדות הרפואיות לטיפול קליני במטופלים חיים.
סוואן טען שהרעיון מאחורי הנגשת הצנתר הגיע אליו לאחר שצפה בסירות מפרש, במפרץ סנטה מוניקה במהלך בילוי עם ילדיו.
הוא הבין שכדי שהצנתר "יזרום" ללא היתקלויות בעורק, יש לחבר בלון לקדמתו, שישמש כמפרש בסירת המפרש- ובמקביל זרם הדם "יחקה" את התנהגות המים הזורמים במפרץ.
יחד עם עמיתו למחקר בנו מודל ראשוני, בעל צנתר גמיש ובלון בקצהו והתחילו בניסויים בבעלי חיים.
לאחר הצלחה רבה בנושא, עברו לניסויים קליניים (בבני אדם).
הזמן הממוצע להחדרת הצנתר היה כ־35 שניות, זמן ממוצע הנמוך בהרבה מהחדרת צנתרים אחרים שהיו נגישים באותה תקופה.
עם השנים, פיתחו צנתרים זהים עם נקבים על מנת להקל על מתן תרופות ישירות לעורקים הפולמונריים.
עבודתם של סוואן וגנץ, סללה את הדרך להבנה העכשווית בכל הקשור לפיזיולוגיה של המערכת הקרדיווסקולרית ומתן רפואה דחופה ופחות חודרנית.
צנתר "סוואן-גנץ" נכנס מהר מאוד לשימוש בקרב הקהילה הרפואית.
נמצאו לו שימושים רבים, אך שימושו העיקרי נמצא בתחום הרפואה הדחופה.
צנתר סוואן-גנץ, הוא צנתר בעל מספר פתחים עם חיישן- תרמיסטור, המחובר למתמר לחץ מחוץ לגוף.
יחד עם המתמר ניתן לקבוע את הלחץ בווריד המרכזי, לחץ פרוזדור ימין, לחץ חדר ימין ולחץ עורק הריאה.
בנוסף, הצנתר כולל בלון שיכול להתנפח ובכך עוזר להכנסת קצה הצנתר לעורק הריאה.
מעבר לכך, בתוך הצנתר ישנם קווים שחורים שעוזרים למדוד את אורכו.
התרמיסטור מורכב מחוט רגיש לטמפרטורה, חלקו האחרון של החוט נקרא "חרוז התרמיסטור" כאשר קצה הצנתר מונח כראוי הוא מונח בעורק הריאה.
חיבור של התרמיסטור למוניטור של תפוקת לב מאפשר לקבוע את תפוקת הלב בשימוש בשיטת דילול חום (Thermodilution).
גודל הצנתרים נע בין 60 ל־110 ס"מ ואורך 4F עד 8F בקליבר.
כל אחד מהפתחים ממוקם במרחק ספציפי לאורך הצנתר ולכל אחד מהם תפקיד מרכזי:
פתח כחול – פתח CVP: מייצג את החלל של העלייה הימנית ומונח בתוכה.
זוהי היציאה הפרוקסימלית וניתן להשתמש בה לעירוי.
פתח זה יכול להעריך את הלחץ הורידי המרכזי (CVP) ולחץ העלייה הימנית.
פתח לבן – פתח ריק: מסתיים קרוב לפתח הכחול ומונח בעלייה הימנית, גם פתח זה יכול לשמש למתן עירוי.
פתח צהוב – PA דיסטלי: הוא פתח עורק הריאה, נמצא בקצה הדיסטלי של הצנתר.
הפתח הזה משמש למדידה של לחץ עורק הריאה.
פתח אדום – יציאת הבלון, דרכו מוכנס אוויר כדי לנפח את הבלון ומוסר לשם ריקונו.
עקרונות כלליים בביצוע הליך הצנתור
הכנה לצנתור עורק הריאה דומה להכנה של כל הליך פולשני: דרושה הסכמה מילולית, דרוש הסבר מפורט על ההליך, הסיכון והיתרונות, טרם תחילתו.
יש לבחור את מיקום הכנסת הצנתר, ובנוסף לקחת בחשבון זיהומים, דלקות בעור, פקקת ורידים קודמת או מבנה אנטומי חריג.
בהתאם למיקום הכנסת הצנתר נבחר את סוג הצנתר.
יש לבצע את ההליך בסטריליות ולנקות את אתר ההחדרה בצורה ראויה.
מבצע ההליך צריך ללבוש ציוד מגן: כפפות סטריליות, מסכה, מגן עיניים וחלוק ניתוח.
הצנתור יכול להתבצע תחת פלוארוסקופיה (מכונת שיקוף רנטגן המשתמשת בעיבוד דיגיטלי), או באמצעות בדיקת אולטרה סאונד רפואית או אקו לב כדי למקם את הצנתר במקום המתאים.
לפני הכנסת הצנתר, אזור החדרתו (כולל מבנים שטחיים ועמוקים) ומסלול המחט יורדמו על ידי הרדמה מקומית.
לאחר מכן מבצע ההליך יחדיר מחט שדרכה הצנתר יונח, לתוך הוריד שנבחר טרם ההליך.
בצנתר ישנו מתמר לחץ המחובר לפתח הדיסטלי כדי להבחין בצורת גל ייחודית (waveform), אשר מופיעה בהתאם למיקומו בגוף.
ברגע שנצפית צורת הגל של העלייה הימנית (המרחק של העלייה הימנית הוא בדרך כלל 15 עד 20 ס"מ מוריד ג'גולרי (צוואר) ובערך 40–50 ס"מ מוריד פמורלי (ירך)), הבלון מתנפח.
בשלב זה נרשם לחץ הדם הממוצע בעלייה הימנית של הלב.
לצורת הגל של העלייה הימנית ישנם מספר מרכיבים שניתנים לזיהוי:
a wave- מצביע על התכווצות העלייה.
x descent- מצביע על הרפיית העלייה.
small c wave- מצביע על סגירת המסתם הטריקוספידלי.
v wave- מצביע על מילוי פסיבי של העלייה בזמן סיסטולה חדרית ימנית.
y descent- מצביע על ריקון פסיבי בעקבות פתיחה של המסתם הטריקוספידלי.
לאחר שמשודר הגל מהעלייה הימנית מקדמים את הצנתר עוד 5–10 ס"מ עד שהגל של החדר הימני משודר.
צורת הגל של החדר הימני היא סינוסואידית וכוללת עלייה מהירה וירידה מהירה, שמייצגות את הסיסטולה החדרית.
בנוסף, צורת הגל כוללת עלייה איטית שמייצגת את המילוי הפסיבי של החדר במהלך הדיאסטולה.
בשלב זה נרשמים הלחצים של חדר ימין בדיאסטולה ובסיסטולה.
לאחר שמשודר הגל של החדר הימני, מקדמים את הצנתר עוד 5–10 ס"מ עד שהגל של עורק הריאה משודר.
צורת הגל הזו גם כוללת את הסיסטולה, אך היא נבדלת מצורת הגל של החדר הימני בכך שנצפית ירידה פרוגרסיבית בלחץ ולא עלייה (במהלך דיאסטולה).
בשלב זה נרשמים הלחצים במהלך הדיאסטולה, הסיסטולה ולחץ הדם הממוצע בעורקי הריאה (העורקים הפולמונריים).
לאחר שמשודר הגל של עורק הריאה, מקדמים את הצנתר עוד עד לשידור הגל של ה-pulmonary capillary wedge.
צורת הגל הזו זהה לזו של העלייה הימנית, פרט לכך שניתן להבחין בשונות רבה יותר במהלך הנשימה.
בשלב זה נרשום את לחץ הדם הממוצע בסוף הנשיפה בין אם המטופל נושם בכוחות עצמו ובין אם מונשם (הנשמה יכולה להשפיע, אולם ההשפעה היא זניחה).
ברגע שכלל המדידות הושלמו, מרוקנים את הבלון מאוויר ומוודאים שהגל של עורק הריאה חזר להופיע.
אם גל זה אינו חזר, מושכים באיטיות את הקטטר אחורה עד שהוא מופיע.
ניפוח הבלון מאפשר את דחיפת הקטטר מהוריד המרכזי הנבחר, דרך העלייה הימנית, דרך החדר הימני, משם לעורק הריאה והריאה עצמה.
בנוסף, ניפוח הבלון מאפשר מדידה לא ישירה של לחץ הדם בעלייה השמאלית.
ניפוח יתר עלול ליצור נזק לעורק הריאה או לבלון עצמו, לכן יש למלא את הבלון באוויר בנפח של 1.5 מיליליטר או פחות.
הבלון לא אמור להישאר מנופח למשך יותר מ-4 מחזורי נשימה וריקונו מאוויר צריך להיות פסיבי.
אם משתמשים בצנתר כעירוי להחדרת תרופות יש לנהוג בסטריליות בעת החדרת התרופות.
בעת חיבור צינורות (למשל, במדידת תפוקת לב), או בעת מיקום הקטטר מחדש (אם הוא זז), יש להקפיד על סטריליות.
אזור ההחדרה צריך להיבדק באופן יומי ויש לחפש אחר סימנים של אריתמה (אודם) או תפליטים שיכולים להעיד על זיהומים.
המדדים העיקריים ההמודינמיים הנמדדים על ידי צנתר עורק הריאה (PAC) הם: לחץ עורק הריאה, לחץ עליה ימין ולחץ חדר ימין, תפוקת לב ואינדקס לב, התנגדות מערכתית וריאתית, ורוויה מעורבת של וקסיהמוגלובין ורידי (SvO2).
על אף שהשימוש השגרתי בצנתור עורק הריאה לא הועיל בקרב מטופלים במצב קריטי ואנוש, השימוש בו עשוי להועיל עבור מטופלים עם הלם בלתי מוסבר, הלם קרדיוגני קשה (למשל, מחלת מסתם חריפה), ואו חשד או קיום יתר לחץ דם ריאתי.
יתרה מזאת, משתמשים בצנתור עורק הריאה טרם ניתוח לב-ריאה בסיכון גבוה ובמקרים נדירים מוחדרים לחקירת דיספנאה (קוצר נשימה) בלתי מוסברת.
התוויות נגד מוחלטות כוללות זיהום באזור ההחדרה, מכשיר סיוע בחדר ימין, החדרה במהלך מעקף לב ריאה וכן חוסר הסכמה.
קיימות התוויות נגד יחסיות למיקום הצנתר והן כוללות קואגולופתיה (יחס מנורמל בינלאומי> 1.5), תרומבוציטופניה (ספירת טסיות דם <50,000 / מיקרו-ל), הפרעות אלקטרוליטים (היפוקלמיה או היפרקלמיה, מנזמיה, היפונתרמיה) והפרעות חמורות בבסיס חומצה (חומציות נמוכה מ-7.2 או מעל 7.5).
כמעט כמו בכל הליך רפואי, גם בהחדרת צנתר עורק ריאתי קיימים סיבוכים אפשריים.
ביניהם: הפרעת קצב לב, דפורמציה או קריעת העורק הריאתי, זיהום לבבי או בדם, דימום, פקקת, חזה אוויר.
חזה אוויר או חזה-דם יכולים להתרחש כאשר הצנתר נמצא ב־subclavian vein.
תסחיף אוויר יכול להיווצר אם פתחי הצנתר לא נשטפו כנדרש עם סליין טרם ההליך, או אם הצינורות המלאים בסליין נהרסו.
סיבוכים הקשורים להחדרת הצנתר כוללים אריתמה (אודם) בעליות או בחדרים כתוצאה מגירוי או מגע של הצנתר עם קירות הלב.
לעיתים נדירות קריעת מסתם או ניקוב קיר הלב יכולים להתרחש.
קריעת כלי דם יכולה להתרחש ברגע שמנפחים את הבלון כדי שיגיע לעורק הריאה.
ניקוב עורק הריאה, מפרצת מדומה (pseudoaneurysm), וקרע בכלי הדם יכולים להתפתח ויש 30%-70% תמותה.
אוטם ריאתי יכול להתרחש כאשר הבלון מנופח לזמן רב.
פקקת יכולה להופיע כסיבוך משני כתוצאה של דלקת או זיהום של הצנתר שמשמש כמוקד של הזיהום.
מערכת היחסים שבה נשתמש היא בין זרם, לחץ, והתנגדות.
בתוך הצינור זורם לנו זרם בקצב Q.
הנוזל זורם כי יש הפרש לחצים בין קצה אחד של הצינור לקצהו הנגדי.
נסמן את הפרש הלחצים כדלתא P.
דפנות הצינור בעלות התנגדות R.
נציג את הקשר באמצעות הנוסחה הבאה: ולאחר שנסדר מעט:
כלומר, השינוי בלחץ מקצה אחד של הצינור לקצהו השני, הוא פרופורציונלי ונתון להשפעתם של הזרם וההתנגדות בצינור.
בסירקולציה הריאתית, הפרש הלחצים, הוא ההבדל בלחצים בין הנימים הריאתיים ועלייה שמאל של הלב.
כעת, אם ננפח את הבלון ונעצור את הזרימה בעורקי הריאה, ננטרל את השפעת הזרם (Q=0).
ולכן, אם , אזי : ונוכל להגיע למסקנה כי: .
נמדד באמצעות Thermodilution (דילול חום), כאשר מוזרקת תמיסת סליין או מים קרים לעלייה ימין (בחלק הפרוקסימלי של הצנתר), היא מתערבבת לחלוטין עם הדם וגורמת לצניחה בטמפרטורה, שנמדדת על ידי תרמיסטור (נגד שניתן למדוד באמצעותו טמפרטורה) ליד קצה הצנתר.
האזור מתחת לעיקול בצנתר מחושב ומקושר ל־CO (תפוקת לב).
כך ניתן לחשב את CO לפי הנוסחה הבאה: כאשר Vi זה הנפח המוזרק של התמיסה במ"ל, Tb זו הטמפרטורה של הדם, Ti זו הטמפרטורה של הנוזל המוזרק, Tb(t)dt זה האזור מתחת לעיקול בצנתר.
צסק"א הוא מועדון כדוריד נשים רוסי מהעיר מוסקבה, שנוסד על ידי אגודת צסק"א מוסקבה בשנת 2019 וכבר בעונת הבכורה הגיע למקום השלישי באליפות רוסיה ובעונת 2020/2021 זכתה לראשונה באליפות הליגה הרוסית בכדוריד נשים והעפילה לחצי גמר ליגת האלופות בכדוריד נשים.
עונהליגההגביע הרוסימפעלים אירופיים2019/201ליגתהעל3פיינל פור2020/211רבע גמרליגת האלופותחצי גמר2021/222זכייהסולקה מהמפעלים האירופייםבעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה2022/231זכייה2023/24זכייה
הסופר קאפ הרוסי בכדוריד נשים
צנתור מוח הוא הליך אבחוני וטיפולי מתחום הנוירורדיולוגיה פולשנית, המספק תמונות של כלי דם במוח ומערכת העצבים, ובכך מאפשר אבחון וטיפול במחלות כלי דם במערכת העצבים.
ההליך מבוצע באמצעות החדרת קתטר לעורק גדול (כדוגמת עורק הירך) ומשם מובל עד למיקום הרצוי.
מתקבל דימות בזמן אמת של כלי הדם באמצעות קרני רנטגן וחומר ניגוד המוזרק לאזור.
בהתאם לאבחנה המתקבלת, ניתן לבצע במהלך הצנתור פעולות טיפוליות.
תחום הנוירורדיולוגיה החל להתפתח באירופה בשנות ה־60. התקדמות זו, שיפרה לאין ערוך את היכולת לטפל בהפרעות ומחלות כלי דם של המוח ומערכת העצבים המרכזית תוך דיוק מרבי ומינימום סיבוכים, וכחלק מהמגמה הקיימת (כאשר סוג התחלואה מאפשר זאת) להעדפת התערבות פולשנית מינימלית באמצעות צנתור, על פני התערבות ניתוחית (כירורגית) רחבה יותר.
טרם גילוי הצנתור הטיפול המקובל היה ניקוב עורקי הקרוטיד – הליך בעל סיבוכים רבים וקשים.
בשנת 1926 נעשה לראשונה שימוש בצנתור מוחי על ידי דוקטור אנטוניו אגש מוניש באוניברסיטת ליסבון.
מוניש שיער שהמחשת כלי הדם במח באמצעים רדיוגרפים תאפשר מיקום מדויק יותר של גידולי המוח.
במהלך ניסויו מוניש הזרים צבעי רדיואקציה לעורקי המוח וצילם צילומי רנטגן כדי להמחיש חריגות.
בבדיקותיו הראשונות השתמש מוניש בליתיום ברומיד ובסטרונציום בשלושה מטופלים עם חשד לגידולים, אפילפסיה ומחלת פרקינסון – אך הניסוי כשל ומטופל אחד נפטר.
בניסויו הבאים ביצע שימוש בנתרן יוד ונחל הצלחה של 25%, ההצלחה היא עדות לאנגיוגרפיה המוחית הראשונה.
מוניש אף לקח חלק וסייע לפיתוח ה־Thorotrast המהווה מרכיב חיוני בהליך.
בשנת 1927 ממצאי הניסוי ראו אור לראשונה והוצגו באקדמיה הצרפתית לרפואה.
עבודותיו של מונשז הובילו לשימוש באנגוגרפיה ככלי לגילוי חסימה של הקרוטיד והיוו אבן דרך לפיתוחם של שלל טיפולים נוירורדיולוגים.
על תרומתו לרפואה זכה מוניש בפרס נובל ב-1949.
ההליך כולל הכנסת צנתר לעורק מרכזי וניתובו לכלי הדם במוח.
חומר ניגוד מוזרק דרך הקתטר לאזור הרצוי שמצולם באמצעות קרני רנטגן, ובשיטת אנגיוגרפיה בחיסור דיגיטלי DSA מתקבלת סדרת תמונות הדמיה של כלי הדם.
השיטה מספקת לרופא המטפל תמונה תלת־ממדית של כלי הדם במוח בזמן אמת – המסייעת לאבחון וטיפול מחלות כלי דם במערכת העצבים.
אנגיוגרפיה בחיסור דיגיטלי היא טכניקה מסוג פלואורוסקופיה המספקת תמונות להמחשת כלי הדם בזמן אמת.
בשיטה זו האזור הנבדק מצולם לפני ובמהלך הזרקת חומר.
על מנת לסלק מידע שאינו נחוץ (שאר המבנים שאינם כלי דם), "מופחתת" התמונה בלי חומר הניגוד מהתמונה עם חומר הניגוד ומתקבלת תמונה המציגה את הכלים המלאים בלבד.
נלקחת סדרת תמונות עוקבות המשמשות כמעין סרט המראה את התפשטות חומר הניגוד בכלי הדם.
יוד הוא חומר הניגוד הנפוץ ביותר.
תכנותיו של היוד מאפשרות לו פעילות מיטבית כחומר ניגוד – היוד משפיע על חדירות קרני הרנטגן ובכך משפר את הניגודיות של הרקמות השונות ומבליט תהליכים פתולוגיים.
ישנם שני הסברים לתופעה הזו:
המספר האטומי: ליוד מספר אטומי גבוהה (53), לפי עיקרון pair production, ככל שהמספר האטומי יותר גבוהה הוא בולע יותר קרני רנטגן, ובכך נותן ניגוד טוב יותר לסביבתו.
אנרגיית האלקטרונים הפנימית ביותר ("k-shell") של היוד דומה לאנרגיה הממוצעת של קרני רנטגן, דבר המאפשר בליעה של קרני רנטגן במנגנון photoelectric absorption
האנגיוגרפיה הכלילית מאפשרת בדיקה מדויקת המספקת מידע רב לרופא המצנתר.
בין השאר, האם ישנן היצרויות או חסימות בעורקים, דרגת חומרתן ואופיין.
את צנתורי המוח נהוג לחלק לשני סוגים: אבחנתי וטיפולי.
בדיקה המספקת לרופא מידע חיוני לגבי מצבו של כלי הדם במוח, בצוואר ולאורך תעלת השדרה של הנבדק.
הבדיקה משמשת כבדיקת ה־gold standard ונותנת תמונה מדויקת של כלי הדם, יותר מכלים לא פולשניים כדוגמת בדיקת אולטרסאונד דופלר קרוטיד, CTA ו־MRA.
המחלות הנפוצות שמאובחנות על ידי צנתור מוח אבחנתי:
מלפורמציות עורקיות ורידיות (Cerebral arteriovenous malformation) – מומים נדירים יחסית הנובעים מחיבור בלתי תקין בין עורקים לוורידים ללא רשת תקינה של נימים ביניהם.
פיסטולה דוראלית עורקית-ורידית (Dural arteriovenous fistula Dural arteriovenous fistula) – קשר ישיר בין עורק לווריד בדורה, ללא נימים ביניהם, המהווה מצב לא תקין ויכול לגרום למגוון תסמינים כגון pulsatile tinnitus, דימום ופירכוסים אפילטפטיים.
מפרצת – התרחבות מקומית,של כלי דם הנגרמת עקב מחלה או היחלשות דופן כלי הדם.
עלולה להתפוצץ ולגרום לדימום וכן למוות.
שבץ איסכמי – מצב בו אספקת הדם לרקמה במוח מופחתת, באופן המביא לאובדן הפונקציות של הרקמה באותו האזור.
לרוב נגרם כתוצאה מחסימת כלי דם על ידי קריש דם או תסחיף.
וסקוליטיס ב-CNS – דלקת כלי דם במוח, הגורמת להיצרותם.
יכולה להוביל לשבץ ייחודי וחוסר תפקוד מוחי.
מאובחנת על ידי צנתור בשל ההיצרות המשמעותית בכלי הדם שלא מאפשרת הדמיה שלהם ב־MRA או CTA.
טרשת עורקים – עיבוי דופן העורק במערכת העצבים והתקשחותו בשל פלאק.
צנתור אבחנתי יכול לשפר את אבחון המחלה ואופי הטיפול בה.
דימום מוחי תת-עכבישי (Subarachnoid hemorrhage) - דימום לתוך המרווח הסאב-ארכנואידלי, היכול להיווצר באופן ספונטני, לרוב בגלל מפרצת בכלי דם במוח.
במצב כזה צנתור יעזור לקבלת תמונה יותר מפורטת, ובהבנת מקור הדימום.
הליך המספק טיפול לבעיות כלי דם במערכת העצבים.
במקרים רבים ממצאי הצנתור האבחנתי מצביעים על הצורך בטיפול באמצעות צנתור טיפולי, והצנתור האבחנתי הופך לצנתור טיפולי.
הרופא מחליף את הצנתרים האבחנתיים בצנתרים טיפוליים.
מצבים בהן ניתן לטפל באמצעות צנתור טיפולי:
שבץ מוחי – הסרת הקריש בעזרת צנתור נעשית בין 6–24 שעות מהופעת התסמינים (לפי מחקרים חדשים).
בהליך שנקרא Endovascular Thrombectomy – מוחדר קתטר החודר את קריש הדם, וממנו יוצא סטנט (תומכן מתחתי).
לאחר שהסטנט נפרש ותופס את הקריש שניהם ביחד מוסרים ומתקבלת רהפריפוזיה.
בנוסף ישנם מקרים בהם מונח סנטס מניעתי בכלי דם מוצרים עקב רבדים טרשתיים.
הסטנט מרחיב את כלי הדם ובכך מונע אירוע מוחי חוזר ונשנה.
מפרצת – הטיפול המקובל כיום לסגירת מפרצת הוא צנתור מוחי במהלכו מוכנסים סלילי פלטינום אל חלל המפרצת, לעיתים בשילוב עם הנחת סטנט אשר גורמים לחסימה של המפרצת ומניעת דימום.
מלפרמציות עורקיות ורידיות – בהליך שנקרא Endovascular embolization – קטטר מובל לאורך העורקים המזינים של המלפורמציה עד לנקודת הקשר האבנורמלי עם הוורידים.
בנקודה זו מוזרק דבק ביולוגי אשר סוגר את הקשרים האבנורמליים וכך מביא לריפוי ומונע דימום.
דה-וסקולריות של גידולים – גידולים רבים של מעטפות המוח, הראש והצוואר הם בעלי אספקת דם עשירה מאוד, אשר הופכת את הכריתה הכירורגית שלהם למסוכנת.
על מנת להכין חולים אלה לניתוח, מבוצע צנתור בו מוזרק דבק ביולוגי לאזור, היוצר חסימה של כלי הדם ובכך מונע את אספקת הדם לגידולים.
בישראל מבצעים את ההליך הזה רק 11 רופאים, שפועלים בשמונה בתי חולים.
שתיים מהם נשים: ד"ר חורב, שחולשת על כל אזור הדרום, וד"ר טלי יונש־קמחי, מנהלת מחלקת צנתורי מוח באיכילוב, שאחראית על כל גוש דן.
באזור צפון מדינת ישראל מתבצעים צינתורים בשלושה מרכזים רפואיים: מרכז רפואי צפון (פוריה) בהובלת ד"ר ערן מאירוביץ, מרכז רפואי רמב"ם בחיפה ומרכז רפואי לגליל בנהריה בהובלת ד"ר שאדי ג'השאן.
בשנת 2018, 6.5% מהחולים עם שבץ איסכמי עברו צנתור מוחי על פי מחקרים שונים.
במקרה של שבץ איסכמי, הצנתור יעיל פי 20 לעומת הטיפול הקיים דרך הווריד.
אחוז ההצלחה בפתיחת כלי דם חסום בטכניקות החדישות, נע בין 80-85%.
צנתור מוח אבחנתי הוא בדיקה בטוחה עם אחוז סיבוכים נמוך (פחות מאחוז אחד).
עם זאת, מדובר בבדיקה פולשנית ויש לקחת בחשבון כמה סיבוכים אפשריים:
שבץ מוחי: בזמן הצנתור יכול להיגרם תסחיף של רובד טרשתי מאחד מכלי הדם הגדולים ולגרום לשבץ מוחי.
תגובה אלרגית: לעיתים מופיעה תגובה אלרגית לחומר הניגוד או לחומר ההרדמה.
במקרים אלה הרופאים יודעים להתמודד עם התגובה ולטפל בה על פי הפרוטוקולים המקובלים.
דימום וזיהום: בדומה לכל פרוצדורה פולשנית, עלול להתפתח דימום במפשעה או זיהום כתוצאה מביצוע הבדיקה.
הפרעה בתפקודי כליה: לאחר כל בדיקה הכוללת הזרקה של חומר ניגודי, תיתכן פגיעה בכליה.
בשעות הראשונות שלאחר הבדיקה, מקבל המטופל נוזלים לווריד כדי לשטוף את החומר הניגודי מהגוף ולהקטין את הסיכוי לפגיעה בכליה.
צנתור עורק הערמונית הוא הליך לא-ניתוחי המבוצע על ידי רדיולוג התערבותי שבמהלכו משתמשים בקטטר על מנת לחסום את אספקת הדם לבלוטת הערמונית בעזרת מיקרו-חלקיקים קטנים על מנת לטפל בהגדלה שפירה של הערמונית (BPH).
גברים עם הגדלה שפירה של הערמונית עלולים לסבול מתסמינים הקשורים לחסימה בדרכי השתן התחתונות, כגון קושי בהטלת שתן, חוסר יכולת להטיל שתן, זרם שתן חלש או צורך במתן שתן לעיתים קרובות (לעיתים קרובות כולל הטלת שתן לילית).
ההליך מבוצע תחת הרדמה מקומית, ולאחריה הרדיולוג ההתערבותי מקבל גישה למערכת העורקים של המטופל על ידי ניקוב וכניסה לעורק הירך או העורק הרדיאלי, בדרך כלל בהנחיית אולטרה סאונד, עם מחט חלולה המכונה "טרוקר".
דרך המחט מושחל חוט מנחה ולאחר מכן מוסר הטרוקר המשמש כאמצעי גישה בלבד.
מחליקים צינורית על חוט ההנחיה וברגע שהיא נמצאת במקומה מסירים את החוט.
לאחר מכן, חומר ניגודי מוזרק דרך הצינורית תחת שיקוף על מנת להעריך את האנטומיה של כלי הדם.
טכניקה זו משמשת כדי לסייע באיתור עורק הערמונית וקידום הקטטר אליו.
לאחר מכן מוזרקים חלקיקי פוליוויניל אלכוהול (Polyvinyl alcohol) לעורק על מנת לסתום אותו ולמנוע מדם להגיע אל הערמונית, וכתוצאה מכך מופחת גודל הערמונית.
צסארביץ' היה התואר של יורש העצר באימפריה הרוסית.
התואר קדם או החליף את השם הפרטי והפטרוניום.
לעיתים קרובות מבלבלים את המושג עם המונח הכללי הרבה יותר צארביץ', התואר לכל בן של צאר כלשהו, כולל שליטים לא רוסים כגון אלה של קרים, סיביר וגרוזיה.
בדרך כלל, היה רק צסארביץ' אחד בכל פעם (יוצא מן הכלל היה קונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, שזכה לתואר עד מותו, למרות שהחוק העניק אותו לאחיינו), והתואר שימש אך ורק ברוסיה.
התואר נעשה שימוש תמידי במקביל לסגנון הפורמלי "יורש" , כמו ב"הוד מעלתו הקיסרית היורש צסארביץ' והנסיך הגדול".
אשתו של הצסארביץ' הייתה הצסארבנה .
בשנת 1721 הפסיק פטר הגדול את השימוש ב"צאר" כתוארו העיקרי, ואימץ את התואר קיסר, ואז התואר צארביץ' (ו"צארבנה", שנשמר בשימוש על ידי בנותיו של איוואן החמישי) יצא משימוש.
בנותיו של הקיסר כונו מעתה "צסארבנה" (לפטר לא היה בן חי בשלב זה).
בשנת 1762, לאחר שעלה על כס המלכות הקיסרי, העניק פיוטר השלישי לבנו היחיד פאבל פטרוביץ' (מאשתו יקטרינה הגדולה לעתיד) את התואר הרומנובי צסארביץ', הוא הראשון מבין תשעה יורשי רומנוב שיישאו אותו.
עם זאת, בזמן הענקת התואר, פאבל הוכר כבנו החוקי של פיוטר, אך לא כיורש החוקי שלו.
הוא גם לא הוכר רשמית ככזה על ידי אמו לאחר גזילת כס המלכות.
לעיתים קרובות יותר הוא זכה לכינוי בינלאומי בתואר השני שלו " דוכס גדול " (המשמעות האמיתית בשפה הרוסית היא "הנסיך הגדול"), שקדם לצסארביץ', בהיותו שרד מתקופת שושלת רוריק לפני שהדוכסים הגדולים של מוסקובה אימצו את תואר הצאר.
כאשר עלה פאבל לכס המלכות בשנת 1796, הוא הכריז מיד על בנו אלכסנדר פאבלוביץ' צסארביץ', והתואר אושר בחוק בשנת 1797 כתואר הרשמי של יורש העצר (שנכלל בסעיף 145 של חוקי היסוד).
בשנת 1799 העניק פאבל הראשון את התואר צסארביץ' לבנו השני קונסטנטין פאבלוביץ', אשר, באופן מוזר, שמר על התואר גם לאחר שוויתר על כס המלוכה בשנת 1825 לטובת אחיהם הצעיר, ניקולאי הראשון.
מכאן ואילך, בנו הבכור של כל קיסר נשא את התואר עד 1894, כאשר ניקולאי השני העניק אותו לאחיו גאורגי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בתנאי שזכאותו לכך תסתיים כאשר ייוולד בן לניקולאי, שהיה מאורס אז לאליקס, נסיכת הסן.
כשגאורגי מת ב-1899, ניקולאי לא העניק את התואר לאחיו הבכור שנותר בחיים מיכאיל אלכסנדרוביץ', למרות שבנו היחיד של ניקולאי נולד רק כעבור חמש שנים.
הבן הזה, אלכסיי ניקולאייביץ' (1904–1918), הפך לצסארביץ' האחרון של האימפריה הרוסית.
תמונהשםיורש העצר שלתאריך לידההפך ליורש העצרקיבל את התואר צסארביץ'חדל לשאת את התואר צסארביץ'תאריך פטירהצסארבנה צסארביץ' פאבל פטרוביץ'מאוחר יותר פאבל הראשון יקטרינה השנייה 1 באוקטובר 1754 9 ביולי 1762 7 בינואר 1762 17 בנובמבר 1796 הפך לקיסר 24 במרץ 1801 וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט
אשתו של הצסארביץ' נשאה את התואר צסארבנה – הדוכסית הגדולה.
בשנים הראשונות של האימפריה הרוסית נשאו יורשותיו של פיוטר הגדול את התואר הזה: בנותיו יליזבטה, קיסרית רוסיה (1709–1762), אנה פטרובנה (1708–1728) ונטליה פטרובנה (1718–1725).
אין לבלבל מילה זו עם צראבנה, ששימשה לפני המאה ה-18 עבור כל בנותיו וכלותיו של הצאר.
נסיכות רבות ממערב אירופה, שהמירו דתן לנצרות אורתודוקסית ושינו את שמותיהן בהתאם, קיבלו את השם הפטרוני פיודורובנה לא בגלל שאבותיהן נקראו "תאודור", אלא כאלגוריה המבוססת על שמו של תיאוטוקוס של תיאודור הקדוש, הפטרון.
לאחר שתבע את כס המלכות הרוסי בגלות בשנת 1924, מינה קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה את בנו, ולדימיר קירילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, לצסארביץ'.
מאז 1997 מיוחס התואר לנכדו של ולדימיר, גאורגי מיכאילוביץ' רומנוב, שאמו, מריה ולדימירובנה, העניקה לו אותו בתפקידה כטוענת לכס המלכות.
לעומת זאת, מי שמתייחס אליו בתואר שושלתי, מתייחס אליו בדרך כלל כ"דוכס הגדול".
עד סוף תקופת האימפריה רוב האנשים ברוסיה ומחוצה לה, בעל פה ובכתב, המשיכו להתייחס לריבון כ"צאר".
אולי מסיבה זו התואר צסארביץ' שימש לעיתים רחוקות יותר להתייחסות ליורש העצר מאשר "צארביץ'" או "הנסיך הגדול".
צעדות המוות בשואה הוא הכינוי שניתן על ידי אסירי מחנות ריכוז והשמדה של גרמניה הנאצית לצעדות הכפויות ממחנות ריכוז והשמדה ליעדים אחרים.
הכינוי אומץ על ידי ההיסטוריונים וחוקרי השואה להובלת שיירות אסירים למרחקים גדולים תחת שמירה כבדה ובתנאים לא-אנושיים, במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה.
במהלך צעדות המוות נרצחו רבים מהאסירים על ידי שומריהם, ורבים אחרים מתו כתוצאה מהתנאים הקשים.
על אף שצעדות המוות ידועות בעיקר מתקופת חיסול מחנות הריכוז לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה, הרי שהתופעה הייתה שכיחה למדי במשך כל שנות המלחמה.
צעדות מוות בראשית המלחמה 1943–1939
צעדת המוות הראשונה יצאה ב-1 בדצמבר 1939 מהעיר חלם, פולין.
בצעדת המוות השתתפו כאלפיים גברים יהודים מחלם וכאלפיים גברים יהודים מהרוביישוב.
צעדת מוות נוספת אורגנה על ידי האס אס בינואר 1940 בפולין הכבושה.
במחנה השבויים ליפובה (Lipowa) שבלובלין נמצאו שבויי הצבא הפולני שנשבו בעת הפלישה הגרמנית לפולין.
ביום ראשון, 14 בינואר, הופרדו כ-800 שבויי מלחמה יהודים מיתר השבויים, ובמשך מספר ימים הוצעדו בליווי פלוגת אס אס רכובה לביאלא פודולסק, מרחק של כ-100 ק"מ.
לכל אורך הדרך נרצחו מאות מן השבויים, ובסופה שרדו עשרות אחדות של שבויים שהגיעו ביום האחרון לביאלא פודולסק.
ביוני 1941 החלה הפלישה הגרמנית לברית המועצות (מבצע ברברוסה) ומאות אלפי שבויים סובייטים הועברו על ידי הגרמנים ברחבי השטחים שנכבשו, כאשר רבים מהם נרצחים בדרכים או בגאיות ההריגה.
בחודשים יולי-אוגוסט הועברו רבבות מיהודי בסרביה ובוקובינה בצעדות מוות לטרנסניסטריה, אלפים מהם נרצחו על ידי הגרמנים ומשתפי הפעולה הרומנים בדרכם לשם.
עם חיסול הגטאות במזרח אירופה (1942-1943), נערכו עשרות צעדות מוות, שבהן הוצעדו היהודים מגטאות קטנים לגטאות גדולים או לנקודות איסוף בדרכם למחנות המוות.
רבים מהם נרצחו על ידי החיילים הגרמנים ומשתפי הפעולה המקומיים.
באביב ובקיץ של 1944, בעת שבמזרח התנהלה המתקפה הגדולה של הצבא האדום (האופנסיבה הרוסית) ובמערב התבצעה הנחיתה הגדולה של בעלות הברית, פתחו הגרמנים בצעדים לפינוי מחנות ריכוז והשמדה שעמדו בסכנת נפילה בידי הצבא האדום.
בשלב הראשון פונו המחנות בפולין ובארצות הבלטיות, כאשר הפינוי התבצע בעיקר על ידי רכבות או אוניות (בפינוי מחנה הריכוז קיזרולד), אך חלק מן האסירים פונו מן המחנות בצעידה רגלית.
זמן קצר לאחר מכן, החל גל עצום של מסעות מוות בכל מרחבי הכיבוש הגרמניים.
מחנה ההשמדה הראשון שפונה היה מיידנק, הפינוי החל ב-1 באפריל 1944 ונמשך ברציפות עד לשחרורו ב-22 ביולי על ידי הצבא האדום.
אלפי אסירים פונו לאושוויץ, שטוטהוף, בוכנוואלד, גרוס-רוזן, זקסנהאוזן ומחנות קטנים נוספים במערב פולין.
אחרוני המפונים, כ-1,000 אסירים, פונו מן המחנה בצעדה מבוהלת שעות ספורות לפני כניסת הצבא האדום.
רובם נרצחו ונהרגו במהלך המסע ובסופו הגיעו לאושוויץ 451 אסירים מתוך ה-1,000 שיצאו.
בשל נסיגתם החפוזה, לא הספיקו הגרמנים לחסל את רוב מסמכי המחנה ואת מתקני ההשמדה שפעלו בו.
ביום השחרור היו במיידנק כ-2,500 אסירים - עדות חיה לזוועות שהתחוללו במחנה במשך שנות קיומו.
ב-28 ביולי 1944 פונה המחנה שהוקם על חורבות גטו ורשה (השתייך לרשת מחנות מיידנק והכיל אסירים יהודים בעיקר מיוון והונגריה) ו-3,600 מתוך 4,400 אסיריו הוצעדו לעבר קוטנו (Kutno), מרחק 130 ק"מ.
הגרמנים לא סיפקו מזון לאסירים לכל אורך הדרך ואף לא איפשרו להם להתעכב על מנת לשתות מים.
כל מי שכוחותיו לא עמדו לו ופיגר אחר האחרים נורה על ידי הגרמנים.
כ-1,000 אסירים נרצחו במהלך המסע לקוטנו.
עם הגיעם לקוטנו הועמסו האסירים על רכבות משא, כ-90 בקרון.
מאות מן האסירים מתו במהלך הנסיעה וב-9 באוגוסט 1944 הגיעו למחנה הריכוז דכאו פחות מ-2,000 אסירים מכלל אלו שיצאו לדרך.
בספטמבר 1944, הוצאו 4,000 אסירים יהודים ממחנה בור שביוגוסלביה ובמשך שמונה ימים הוצעדו כמעט ללא אוכל לבלגרד ומשם להונגריה.
רוב האסירים נרצחו בדרך ורק כמה מאות הגיעו להונגריה, שם הועלו על רכבת שהובילה אותם למחנה הריכוז אורניינבורג.
בין הנרצחים בצעדה זו היה גם המשורר היהודי-הונגרי מיקלוש רדנוטי, ולאחר המלחמה נמצאה גופתו בקבר אחים של הרוגי הצעדה ובכיסיו נמצאו שיריו האחרונים אותם כתב באותה הצעדה, בין השירים היה גם השיר
"מסע מזורז" שתורגם לעברית על ידי משה גנן.
ב-8 בנובמבר 1944 החלה בבודפשט אחת מצעדות המוות הגדולות ביותר שידעה המלחמה, כ-80,000 יהודים נשלחו במסע רגלי מערבה לכיוון הגבול ההונגרי - אוסטרי כשאנשי משמר, בעיקר ז'נדרמים ואנשי צלב החץ ההונגרים מלווים אותם.
אלפי יהודים נורו למוות באותה צעדה ואלפים אחרים מתו כתוצאה מהרעב, הקור והמחלות שתקפו אותם.
עם זאת, אלפי יהודים ניצלו מהצעדה הודות לפעילותם הנמרצת של דיפלומטים זרים , שהוציאו יהודים משורות הצועדים, העניקו להם תעודות חסות וליוו אותם בחזרה לבודפשט.
מגבול אוסטריה עשו השיירות את דרכן, תחת ליווי האס.
למפעלי תעשייה כעובדי כפייה ולמחנות הריכוז השונים (מרביתם לדכאו ומאוטהאוזן).