tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלו התבלטו במיוחד בפיתוח תאוריות של תת-צריכה.
בעוד שמרבית המפלגות הקומוניסטיות הרשמיות גינו את התאוריות הנאו-מרקסיסטיות וטענו שהן שייכות ל"כלכלה בורגנית", מספר נאו-מרקסיסטים שימשו כיועצים לממשלות סוציאליסטיות וממשלות של מדינות מתפתחות.
עסקים גדולים שומרים על רמת מחירים גבוהה, תוך השקעה בפרסום ושיווק על מנת לשמש שחקן מרכזי בשוק ויחד עם זאת נדרשים לקצץ בעלויות הבסיס.
מעבר לזה, התחרות מוגבלת בדרך-כלל למספר חברות גדולות המשתתפות בשווקים בודדים, למעט מספר מונופולים (כמו חברת Bell System באותה העת).
העודפים הכלכליים שנוצרים אינם יכולים להיספג על ידי כך שהצרכנים יגדילו את צריכתם.
האליטה העסקית צריכה אפוא לנצל את העודף הכלכלי שבידיה כדי לייצר מוצרים המבוקשים על ידי שלטון אימפריאליסטי ומיליטריסטי.
השקעה זאת מהווה את הדרך הקלה והבטוחה ביותר לניצול עודף כושר הייצור.
הניצול נפוץ בעיקר בקרב אוכלוסיות המשתכרות בשכר נמוך ובקרב קבוצות מיעוטים.
אלו המשתכרים בשכר ממוצע מרגישים את הלחצים הנובעים מהמירוץ להגדלת התפוקה, אשר הורסים את מערכות היחסים שלהם ומובילים לניכור ועוינות מצידם.
המערכת כולה היא בלתי רציונלית במידה רבה, שכן על אף שאנשים יכולים לקבל החלטות רציונליות, המטרות המערכתיות האולטימטיביות אינן רציונליות כלל.
המערכת תמשיך לתפקד כל עוד מדיניות קיינסיאנית ותעסוקה מלאה מתקיימות, אך קיים איום מתמשך על היציבות מהמדינות הפחות מפותחות, אשר מעוניינות לבטל את מגבלות השליטה הניאו קולוניאלית באותן מדינות.
עמדה בנוגע לתאוריית הערך של העבודה
Baran) הציג לראשונה את המונח "עודף כלכלי" כדי להתמודד עם המורכבויות החדשות שנוצרו על ידי הדומיננטיות והשליטה של ההון המונופוליסטי.
בשיתוף פעולה עם פול סוויזי (Paul Sweezy), ברן הרחיב על חשיבות החידוש הזה, והדגיש את עקביותו עם תפיסת הערך של העבודה של מרקס (Marx's labor concept of value) ואת הקשר הנוסף הקיים בין מושג זה לקטגוריה המרקסיסטית של ערך עודף היצרן (Marx's category of surplus value).
לפי הקטגוריות של ברן, " עודף כלכלי מעשי" הוא "ההבדל בין התפוקה הנוכחית בפועל של החברה לבין הצריכה השוטפת שלה" ולכן שווה לחיסכון או לצבירה השוטפים.
"העודף הכלכלי הפוטנציאלי", לעומת זאת, הוא "ההבדל בין התפוקה שניתן לייצר בסביבה טבעית וטכנית נתונה בעזרת משאבים פרודוקטיביים שימושיים, ומה שעשוי להיחשב לצריכה חיונית".
המושג "עודף מתוכנן" ("planned surplus") – היא קטגוריה שיכולה להיות מוגדרת רק בחברה סוציאליסטית מתוכננת.
מושג זה הוגדר כ"פער בין התפוקה האופטימלית של החברה הקיימת בסביבה טבעית וטכנולוגית, בתנאי ניצול "מיטבי" של כל המשאבים הפרודוקטיביים הזמינים, כאשר קיימת איזו כמות צריכה אופטימלית שנבחרה.
ברן השתמש במושג העודף כדי לנתח כלכלות מתפתחות בספרו "הכלכלה הפוליטית של הצמיחה" (The Political Economy of Growth).
יוני כליפי (ידוע בעיקר בשם משפחתו, כליפי; נולד ב-21 בספטמבר 1997) הוא ראפר ישראלי.
כליפי גדל בקריית ביאליק (לה גם הקדיש שיר באלבומו השני) להורים גרושים – מירה ורוני.
כליפי למד בבית ספר אורט קריית ביאליק.
כליפי החל את פעילותו בשנת 2017, תחת הצמד "אפה וכליפי".
הצמד פרסם את שירם הראשון "ברוך הבא לישראל".
בשנת 2018, פרסם הצמד את אלבום הבכורה שלהם, "טסט ראשון", שכלל את הסינגלים "ר.ע.ש" ו"סופרמן".
תוך כדי פעילותו בצמד, פרסם גם כליפי את שיריו בפעם הראשונה.
בשנה זו השתתף גם בדוקו הריאליטי של HOT, "ביטים", אולם החליט לפרוש ממנו בתחילתו.
ב־11 בינואר 2021 שחרר כליפי את אלבומו הראשון, "הכל על הבית", שהופק על ידי פורמן, זיו שחר וכליפי עצמו.
האלבום כלל את הסינגלים "לעלות" ו־"1997".
באותה שנה שחרר גם את המיני אלבום "1600 קמ"ש", שהופק על ידי זיו שחר.
ב־9 ביוני 2022 הוציא את השיר "סטארט אפ" יחד עם כהן.
השיר הופק מוזיקלית ובוים על ידי גיל חסיד.
חצי שנה לאחר מכן, התארח באלבומו של המפיק מאיור "מגמגם 2" בשיר "סנוב".
בינואר 2023 שחרר כליפי את השיר "לונדון פריסטייל", אותו כתב וצילם במהלך חופשה בלונדון.
בפברואר 2023 הוציא את השיר "קר מדי הלילה" יחד עם ליעד מאיר.
ביוני 2023 שחרר את האלבום "כוכבים בחוץ", שהוא פרפזה על קובץ השירים הראשון של המשורר נתן אלתרמן, שנקרא באותו שם.
האלבום הופק ברובו על ידי זיו שחר.
האלבום כלל את הסינגלים "סטארט אפ" ביחד עם כהן, "קר מדי הלילה" ביחד עם ליעד מאיר ואת "שני ילדים", שכלל סמפול מהשיר "פתאום" של אלון עדר.
מאוחר יותר יצא עם האלבום לסבב הופעות, בשם "כוכבים בטור".
כליפי משמש גם כמנכ"ל ושותף בסטארט אפ המוזיקלי "demos", אשר משתמש באינטליגנציה מלאכותית כדי להפיק ביטים.
ב־8 באפריל 2025, הוציא את האלבום "חיפה פלינט".
ב־8 באוגוסט, הוציא את הסינגל "חצי בן אדם", בו התארחו אלונה שאול ואורי שוחט כמפיק.
כליפי הקדיש את השיר לבת זוגו לאחר האירוסין.
ב־2 בנובמבר, השתתף בשיר "במבה ביסלי", עם נוביק וגורליק.
ב־2 בדצמבר, כליפי הוציא את הסינגל "על הגדר".
בינואר 2026, התארח בשיר "לִשְׁבּוֹר" של איתי פרקש.
2018: טסט ראשון (כחלק מהצמד אפה וכליפי)
כלכלה דואלית היא מודל המתאר התפתחות של כלכלה.
כלכלה דואלית ידועה גם בשמה השני "מודל לואיס" על שם הממציא שלה סר ויליאם ארתור לואיס.
המודל מסביר את התפתחות הכלכלה בתנאים של שינוי תעסוקתי בין שני סקטורים מנותקים, הסקטור האחד נקרא הסקטור הקפיטליסטי והשני נקרא הסקטור המשני.
הסקטור הקפיטליסטי על פי לואיס הוא "החלק של הכלכלה שמשתמש בהון שניתן להנפיק מחדש ובכך מזין את הקפיטליסטים." השימוש בהון נשלט על ידי הקפיטליסטים, שהם המעסיקים.
הסקטור הקפיטליסטי יכול להיות או פרטי או ציבורי ומאופיין על ידי תשואה גבוהה ושכר גבוה.
הסקטור המשני הוגדר על ידי לואיס בתור "החלק הזה בכלכלה שלא משתמש בהון שניתן להנפיק מחדש".
הוא בדרך כלל מייצג תעשייה מסורתית, ומאופיין על ידי שכר נמוך ותשואה נמוכה.
במקור כלכלה דואלית כפי שתוארה על ידי ארתור לואיס הייתה חלק מהמאמר שכותרתו "התפתחות כלכלית עם תעסוקה בלתי מוגבלת" שנכתב ב-1954. המודל נקרא גם מודל לואיס לזכרו.
המאמר פורסם לראשונה בבית ספר במנצ'סטר, המאמר והמודל שנגזר ממנו היו הכרחיים להקמת תשתית עבור תחום הכלכלות המתפתחות.
המאמר עצמו תואר בתור המאמר המשפיע ביותר לצורך הבנת ויישום התחום.
המודל נוצר מתוך מספר נקודות הנחה:
לכלכלה בשלבי ההתפתחות שלה יש עודף תעסוקה לא נחוץ בתעשייה המסורתית.
העובדים בתעשייה המסורתית מעדיפים לעבוד בסקטור הקפיטליסטי בו מוצע להם שכר גבוה יותר.
המודל מניח שהמשכורות בסקטור הקפיטליסטי הן פחות או יותר קבועות.
יזמות בסקטור הקפיטליסטית היא יותר רווחית מפני שהם גובים מחיר מעל השכר הקבוע.
המודל מניח שהרווחים של היזמים יושקעו מחדש בעסק בצורה של הון קבוע.
המגזר הקפיטליסטי מפותח אומר שהכלכלה עברה מהתבססות על הסקטור המשני להתבססות על הסקטור הקפיטליסטי.
בישראל מודל הכלכלה הדואלית מייצג את ההתנהגות בין מגזר ההיי-טק לבין שאר המגזרים של התעשייה הישראלית.
כמו שמתואר במודל במגזר ההיי-טק יש שכר ותשואה גבוהים יותר ובנוסף ההון שמונפק בהיי-טק מושקע בחלקו להשקעות חוזרות בתחום, זאת בניגוד לענפים אחרים בתעשייה הישראלית שבהם השכר הממוצע נמוך יותר ויש בהם עודף תעסוקתי ואין בהם השקעות חוזרות רבות.
בישראל מנסים לצאת מהמסלול של הכלכלה הדואלית על ידי השקעות של הממשלה בהתפתחות התעשייה המסורתית.
דרור גורוביץ כתב: "מלבד ההי-טק, ישראל היא אי של בינוניות.
שאר השוק מפגר עם משכורות נמוכות פריון נמוך וכל שאר השוק נמוך".
עוד נאמר על הכלכלה הדואלית בישראל על ידי פרופסור טרכטנברג, ראש המועצה הלאומית לכלכלה במשרד ראש הממשלה בשנת 2007 "יצרנו שלא מדעת, שני עולמות".
הרב כליפא (שמעון) ג'רמון-חסאן (כג' מרחשון התרט"ז, 3 בנובמבר 1855 - יד' בניסן התש"ז, 3 באפריל 1947) היה אחד ממנהיגיה הרוחניים של יהדות לוב בסוף המאה התשע-עשרה ובחצי הראשון של המאה העשרים.
הרב נולד בעיירה גריאן, שם שימש כחזן, שוחט, מוהל ומלמד תינוקות.
התמצאותו במקצועות שימושיים של היהדות עשו אותו לאדם מבוקש בעיירות השדה וכך בסוף המאה התשע-עשרה ובראשית המאה העשרים בשלהי תקופת השלטון העות'מאני בלוב, יצא הרב כליפא ג'רמון-חסאן לכהן בקודש בעיירות תאג'ורה, אזאויה-אלגרבייא וזוארה.
לבסוף הגיע הרב למצראתה שם שימש כרב הקהילה ובילה את שארית חייו.
הרב נהג לעסוק בחוכמת הנסתר והיה כותב קמעות ולחשים נגד עין הרע וסגולות למיניהם, בקיאותו בתורה יחד עם תכונויתיו הטובות ואופיו השקט והנוח גרמו לו להיות חביב על אנשי סביבתו, יהודים ולא יהודים שחרו על פתח ביתו.
כלכלה כפולה היא קיומם של שני מגזרים כלכליים נפרדים בתוך מדינה אחת, המחולקים לפי רמות שונות של פיתוח, טכנולוגיה ודפוסי ביקוש שונים, לדוגמה מגזר עם טכנולוגיות פרימטיביות עתיר עבודה ומגזר עם טכנולוגיה מתקדמת עתיר הון.
הרעיון נוצר במקור על ידי הכלכלן ההולנדי יוליוס הרמן בוקה כדי לתאר את קיום בו-זמני של מגזרים כלכליים מודרניים ומסורתיים בכלכלה קולוניאלית.
כלכלות כפולות נפוצות יותר במדינות פחות מפותחות, שבהן מגזר אחד מכוון לצרכים מקומיים ואחר לשוק היצוא העולמי.
כלכלות כפולות עשויות להתקיים גם בתוך אותו מגזר, למשל מטע מודרני עם טכנולוגיות מתקדמות הפועל במקביל לשיטות גידול מסורתיות המשתמשות בפחות טכנולוגיה.
הכלכלן סר ארתור לואיס השתמש במושג של כלכלה כפולה כבסיס לתאוריית אספקת העבודה שלו לגבי הגירה כפרית-עירונית.
לואיס הבחין בין מגזר קיום כפרי בעל הכנסה נמוכה עם עודף אוכלוסייה, לבין מגזר קפיטליסטי עירוני מתרחב (ראה מודל דו-מגזרי).
הכלכלה העירונית סופגת כוח אדם מאזורים כפריים (דבר המגביל את השכר העירוני עקב עודף היצא של עובדים) עד למיצוי עודף העובדים מהכפר.
חלק מהחוקרים טוענים כי קיימות סיבות כלכליות לנהיה אחר טראמפ ולהתחזקות הטראמפיזם.
לפי מאמר אחד, טראמפ ניצח בבחירות ב-2016 בעיקר בגלל שמספיק מצביעים מ-3 מדינות מפתח, כולן בחגורת החלודה העבירו את תמיכתם מהמפלגה הדמוקרטית למפלגה הרפובליקנית, וכי הסיבה המרכית לכך היו משברים כלכילים במדינות אלו.
כלכלה היא פעילות אנושית אשר מורכבת מייצור, הפצה, מסחר, וצריכה של סחורות ושירותים.
בכלכלה מעורבים גופים שונים הכוללים אינדיבידואלים, בתי עסק וממשלות אשר עוסקים בפעילויות הללו במטרה לענות על צורכיהם.
הפעילויות העסקית בכל כלכלה קובעות את אופן הקצאת וניצול המשאבים, ומשפיעות על הרווחה הכללית של האוכלוסייה והצמיחה של אזורים שלמים.
בנוסף לכך כל כלכלה מושפעת מגורמים תרבותיים, פוליטיים וטכנולוגיים, אשר משפיעים על האופן שבו המשאבים מיוצרים, מופצים, נסחרים ונצרכים.
כל עוד לאורך ההיסטוריה היו אנשים שעסקו בייצור ובהפצה של סחורות או שירותים, התקיימה בפועל כלכלה מסוג כולשהו.
הכלכלות הקדומות ביותר היו פשוטות והתמקדו בעיקר בהישרדות היום-יומית של ההאוכלוסייה.
הכלכלות גדלו ככל שהחברות גדלו והפכו מורכבות יותר.
המהפכה הנאוליתית, שהתרחשה בסביבות 10,000 לפנה"ס, הובילה לשינויים ניכרים שתרמו לכך שהיו עודפי מזון, אשר תרמו לצמיחה מהותית של האוכלוסייה, להקמה של מושבות קבע, ולהתפתחות של חברות מורכבות בהרבה.
ציוויליזציות עתיקות כמו מסופוטמיה, מצרים, וסין פיתחו כלכלות גדולות ומורכבות אשר התבססו על רשתות סחר, ועשו שימוש בכסף וסחורות, ומערכות מיסוי.
במהלך ימי הביניים הפיאודליזם הפך למערכת הכלכלית השלטת באירופה.
האדמה הייתה המשאב הכלכלי העיקרי באותה התקופה והאדמות היו בשליטת האצולה אשר אפשרו לאיכרים לעבוד בה בתמורה להגנה ובתמורה לחלק מהתוצרת.
הקמת נתיבי המסחר באותה התקופה – הן יבשתיות (כמו דרך המשי) והן ימיות, חיברו בין כלכלות מרוחקות והקלו על סחר נרחב במיוחד של סחורות, רעיונות וטכנולוגיות.
המהפכה התעשייתית, שהחלה בסוף המאה ה-18, הובילה לייצור המוני של סחורות ולהתקדמות טכנולוגית עצומה.
מפעלים רבים הוקמו בתקופה זו, ושינויים ניכרים חלו גם בדפוסי העבודה אשר הפכו מדינות רבות למעצמות תעשייתיות.
הצמיחה הכלכלית שלאחר מלחמת העולם השנייה הייתה ניכרת למדיי – במיוחד באמריקה הצפונית ובאירופה.
המחצית השנייה של המאה ה-20 הושפעה באופן ניכר מהמלחמה הקרה, אשר העמידה זה מול זה את המערכת הכלכלית הקפיטליסטית מול המערכת הכלכלית הקומוניסטית – תקופה שהגיעה לשיאה עם נפילת ברית המועצות ובעקבות כך האימוץ הנרחב של כלכלות מבוססות שוק.
במאה ה-21 האינטרנט, טכנולוגיית המידע, והמסחר האלקטרוני השפיעו באופן מהותי על כלכלות העולם והדיגיטליזציה של שירותים רבים.
כלים שלובים הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2012 בבימויו של ירון זילברמן , עם פיליפ סימור הופמן, קתרין קינר, מארק איווניר וכריסטופר ווקן בתפקידים הראשיים.
התסריט של ירון זילברמן וסת' גרוסמן הוא על ארבעה נגנים המופיעים זמן רב ביחד ובמשבר שהם חווים לאחר שהמבוגר ומנהל הרביעייה נאלץ לפרוש מחמת מחלה.
לאורך הסרט הם מנגנים את הרביעייה מס 14 אופוס 131 של בטהובן שהיא מהאחרונות שלו להרכב זה (מכאן שם הסרט באנגלית).
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-10 בספטמבר 2012.
את פסקול הנגינה מבצעים חברי רביעיית ברנטנו .
רביעיית המיתרים "פוגה" קיימת כבר 25 שנה.
הקים אותה הצ'לן פיטר מיטשל (כריסטופר ווקן) וכוללת פרט לו את ג'ולייט בויולה (קתרין קינר), רוברט (פיליפ סימור הופמן) - כינור שני ודניאל (מארק איווניר) - כינור ראשון.
ג'ולייט ורוברט הם זוג נשוי ובתם אלכסנדרה (אימוג'ן פוטס) לומדת כינור אצל דניאל ומתאהבת בו.
פיטר הוא אלמן מאשתו הזמרת מרים (אן סופי פון אוטר).
הוא המבוגר בחבורה וכאשר הוא מרגיש ירידה ביכולתו לנגן הוא נבדק על ידי נוירולוגית שמגלה לו שהוא בשלבים הראשוניים של מחלת פרקינסון.
הוא מתחיל לקחת תרופות להאט את המחלה אך מודיע לחבריו ההמומים שהחליט לפרוש.
הוא מבקש מידידו המוזיקאי גדעון (וולאס שון) להעביר את הצ'לנית נינה כגיבוי לנגינתו ברביעייה.
כעת מתחילים הסדקים להתבקע ברביעייה.
רוברט רוצה כעת להיות הכנר הראשון ברביעייה אך ג'ולייט לא תומכת בו.
הוא כועס עליה מאד, נכנס לפאב שם מופיעה רקדנית הפלמנקו פילאר (לירז צ'רכי) אותה הכיר מריצות משותפות בסנטרל פארק.
הוא שוכב אתה ואשתו ג'ולייט מגלה זאת וזורקת אותו מהבית.
ג'ולייט ורוברט מגלים את הרומן בין דניאל לאלכסנדרה ורוברט חובט בדניאל.
נראה כי הרביעייה עומדת להתפרק.
פיטר רואה בדמיונו את אשתו שרה, הולך למרפסת וחושב על התאבדות אבל אחר כך הכל נרגע.
בסוף הם מנגנים את הרביעייה אופוס 131 של בטהובן אבל באמצע מרגיש פיטר שאינו יכול יותר.
הוא מפסיק את הנגינה ונפרד מהקהל.
נינה מחליפה אותו והנגינה נמשכת.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותפיליפ סימור הופמןרוברטכינור שנימארק איוונירדניאלכינור ראשוןקתרין קינרג'ולייטויולהכריסטופר ווקןפיטר מיטשלצ'לואימוג'ן פוטסאלכסנדרהכנרתלירז צ'רכיפילאררקדנית פלמנקווולאס שוןגדעוןמוזיקאימדהור ג'פרירופאהנוירולוגיתאן סופי פון אוטרמרים מיטשלאשתו של פיטרנינה לינינהבתפקיד עצמה
כֶּלֶך מצוי (שם מדעי: Ferula communis) הוא מין בעל פרחים במשפחת הסוככיים (Apiaceae), בסוג כלך (ferula).
הכלך המצוי מכונה באנגלית "giant fennel" (שומר ענק), למרות שהוא לא שייך לסוג שומר.
כלך מצוי הוא צמח רב שנתי עשבוני גבוה, הגדל ביערות ואזורי שיחים באזור הים התיכון ובמזרח אפריקה.
העלים ענקיים, מנוצים 3–4 פעמים לאונות נימיות, שרוחבן אינו עולה על עוביין.
בבסיסם נדן העוטף את הגבעול.
הגבעול עבה, חלול, קל-משקל, וחזק יותר מכפי שהוא נראה.
פנים הגבעול עשוי חומר שעמי אוורירי, והוא משמש לעיתים תכופות כמעון לחרקים שונים.
כלך מצוי פורח באביב, בין מרס למאי.
אז הוא מפתח עמוד-פריחה שגובהו מגיע ל-2 מ' ויותר.
גם עמוד הפריחה נושא עלים הגזורים לאונות דקות, שגודלם קטן מגודל עלי הבסיס.
גודלו של הפרח הבודד הוא 1–2 מ"מ, התפרחת מגיעה לקוטר של 500 מ"מ ולאורך כפול מזה.
מספר הסוככונים בסוכך 20–40. הפרי מבשיל ביוני, אורכו 10–20 מ"מ ורוחבו 8–10 מ"מ.
גבעול-הפריחה היבש נותר עומד משחיר ובולט בשטח במשך כל הקיץ, ולעיתים אף בחורף הבא.
על שורשי הכלך שכיחה פטריה ענקית, אוזנית הכלך.
בעוד שהכלך רעיל, אוזנית הכלך טובה למאכל.
כלך מצוי גדל בשדות בור, ושכיח במיוחד בשדות מרעה, כי אינו נאכל על ידי הבקר.
הוא נפוץ בכל אזורי צפון הארץ ומרכזה, בעיקר בחגורת הספר ובחלקים יבשים וחשופים בחבל הים תיכוני, וחודר מעט גם לצפון הנגב.
הוא שכיח במיוחד בשדות המרעה הנרחבים במורדות המזרחיים של הרי הגליל והגלבוע ובמורדות המערביים של הגולן.
אפשר למצוא אותו גם בסדקי-סלע בקניונים במדבר יהודה ובמדרונות חואריים בצפון הנגב.
תפוצתו העולמית משתרעת בארצות שסביב הים התיכון.
הגבעולים הצעירים והתפרחת נאכלו ברומא העתיקה, ועדיין נאכלים במרוקו כיום.
עם זאת, שימושים קולינריים במין זה לא תמיד בטוחים ועלולה להיות רעילים.בסרדיניה זוהו שני כימוטיפים שונים של כלך מצוי: רעיל (במיוחד לבעלי חיים כמו כבשים, עיזים, בקר וסוסים) ולא רעיל.
הם נבדלים הן בדפוס המטבוליטים המשניים שלהם והן בהרכבם האנזימטי.
התרכובת הפנולית חומצה פרולית נקראת על שם הכלך המצוי, ממנו ניתן לבודד אותה.
מאז ימי קדם, שרף של מיני כלך שימש למטרות רפואיות.
השרף, בצורת לטקס דביק, הופק בדרך כלל מהגבעול או השורש התחתון, כאשר שרף השורש הוא בדרגה המשובחת ביותר.
במקומות שבהם הפיקו את שרף הכלך המצוי (Ferula communis), נקדח חור קטן בשורש בעזרת כלי חד, לאחר שסולקו כל האבנים והאדמה מסביב לשורש החשוף.
מחפורת קטנה נחפרה מתחת לשורש ובתוכה הונחו מספר אבנים חלקות ושטוחות לאיסוף השרף שנפלט.
החיתוך בצמח נעשה עמוק מספיק לתוך השורש או הגבעול התחתון כדי להבטיח לחץ זרימה יציב של השרף.
השרף נאסף בדרך כלל בחודשי הקיץ היבשים והחמים, כדי שרטיבות ולחות לא יהרסו אותו.
השרף מתקשה בחשיפה לאוויר, ואז משנה את צבעו לאדום-חום.
השרף המופרש בצורה מעובה ודמוית טיפה, נחשב לעדיף על זה שזורם מטה בצורה רופפת.
בעבר יוצרו מוטות ושוטים למטרות משמעת מגבעולי כלך.
כלי משמעת שוודי ששימש בעבר בבתי ספר, , שואב את שמו מהצמח.
במיתולוגיה היוונית, פרומתאוס נתן לבני התמותה אש על ידי הסתרתה בגבעול החלול של הצמח.
בנוסף, במהלך התקופה הקלאסית, נישא מעין מטה עשוי מכלך מצוי שנקרא תִּרְסוּס (Thyrsus /ˈθɜːrsəs/) או תרוס (thyrsos /ˈθɜːrsɒs/; ביוונית עתיקה: θύρσος) על ידי מאמיני דיוניסוס, והוא שימש בפסטיבלים ובטקסי הדת ההלניים.
השם כלך נזכר פעמיים במשנה (כלאיים ט ב; שבת ב א), ורוב החוקרים סבורים שכלל לא מדובר בצמח.
אך בעברית החדשה התקבלה דעתו של שבתאי דונולו, רופא יהודי בן המאה העשירית מאיטליה, כי המדובר בסוג הנדון.
בתנ"ך נזכרת פעמיים המילה כלח (באות ח'), שתיהן בספר איוב, ואף שם אין ביטחון כי מדובר בצמח, ואם כן – ספק אם זה אותו צמח המופיע במשנה בתור כלך (באות ך').
הביטוי "אבד עליו הכלח" התקבל בעברית מאחד האזכורים בספר איוב.
במין כלך מצוי ישנם 5 תת-מינים:
כֶּלֶך (שם מדעי: Ferula) הוא סוג של פרח המונה כ-140 מינים במשפחת הסוככיים, שמוצאו באגן הים התיכון וגדל בעיקר באקלים צחיח.
מיני צמחים רבים בסוג, ובמיוחד הכלך המצוי, מכונים באנגלית "giant fennel" (שומר ענק), למרות שהם לא מהסוג שומר.
צמחי הכלך הם צמחים רב שנתיים עשבוניים הגדלים עד לגובה 1–4 מטר, עם גבעולים חזקים, חלולים, ובשרניים במידה מסוימת.
העלים תלת מנוצים או אפילו מחולקים ליותר, עם נדן בסיסי חזק העוטף את הגבעול.
הנדנים הבסיסיים של Ferula oopoda, למשל, מגיעים לאורך של עד 15 ס"מ ויוצרים גביע המחזיק כמות של כוס מים.
הפרחים לרוב צהובים, לעיתים נדירות לבנים, וצומחים במבנים גדולים של סוככים.
התבלין הרומי סילפיום הגיע כנראה ממין של כלך, Ferula tingitana או מין אחר שנכחד (יצוין שישנם זיהויים אחרים).
הרומאים קראו למוט החלול והקל העשוי מהצמח הזה "פרולה", כשמו הלועזי של הצמח (השווה גם ל"פסקס", זרדי המשפט).
מוטות כאלה שימשו כמקלות הליכה, סדים לקיבוע, בחישת נוזלים רותחים וענישה גופנית.
הגומי הטבעי המופק מהשרף של מינים רבים של כלך משמש למטרות שונות:
Ferula foetida, חלתית ומינים אחרים משמשים להכנת התבלין asafoetida, או hing
כלכלה מעורבת היא מערכת כלכלית הכוללת הן אלמנטים הקשורים לקפיטליזם, כגון עסקים פרטיים, והן לסוציאליזם, כגון שירותים ממשלתיים מולאמים.
ליתר דיוק, כלכלה מעורבת עשויה להיות מוגדרת בצורות שונות כמערכת כלכלית המשלבת אלמנטים של כלכלת שוק עם אלמנטים של כלכלה מתוכננת, שווקים עם התערבות מדינתית או יוזמה פרטית עם יוזמה ציבורית.
המשותף לכל הכלכלות המעורבות הוא שילוב של עקרונות השוק החופשי ועקרונות הסוציאליזם.
אמנם אין הגדרה אחת לכלכלה מעורבת, אך הגדרה אחת עוסקת בתערובת של שווקים עם התערבות מדינתית, המתייחסת ספציפית לכלכלת שוק קפיטליסטית עם פיקוח רגולטורי חזק והתערבויות נרחבות בשווקים.
הגדרה אחרת היא זו של שיתוף פעולה פעיל של חזונות קפיטליסטיים וסוציאליסטיים.
הגדרה נוספת היא א-פוליטית בטבעה, ומתייחסת אך ורק לכלכלה המכילה תערובת של יוזמה פרטית עם יוזמה ציבורית.
לחלופין, כלכלה מעורבת יכולה להתייחס לשלב מעבר לכלכלה סוציאליסטית המאפשרת תפקיד משמעותי ליוזמה פרטית ולהתכווצות במסגרת כלכלית דומיננטית של בעלות ציבורית.
זה יכול להתייחס לכלכלה מתוכננת מהסוג הסובייטי שעברה רפורמה כדי לתת תפקיד גדול יותר לשווקים.
הרעיון מאחורי כלכלה מעורבת, כפי שתמכו בו ג'ון מיינרד קיינס ואחרים, לא היה לנטוש את אופן הייצור הקפיטליסטי, אלא לשמור על הדומיננטיות של הבעלות הפרטית והשליטה באמצעי הייצור, עם יוזמה שואפת לרווח וצבירת הון ככוח המניע הבסיסי שלה.
ההבדל ממערכת קפיטליסטית לסה פר הוא שהשווקים כפופים לדרגות שונות של שליטה רגולטורית והממשלות מפעילות השפעה מקרו-כלכלית עקיפה באמצעות מדיניות פיסקלית ומוניטרית במטרה לנטרל את ההיסטוריה של הקפיטליזם של מחזורי שגשוג ושפל, אבטלה ואי שוויון כלכלי.
במסגרת זו מסופקים על ידי הממשלה שירותים ציבוריים ושירותים חיוניים בדרגות שונות, כאשר פעילות המדינה מספקת מוצרים ציבוריים ודרישות אזרחיות אוניברסליות, לרבות חינוך, בריאות, תשתיות פיזיות וניהול קרקעות ציבוריות.
זאת בניגוד לקפיטליזם לסה פר, שבו פעילות המדינה מוגבלת לשמירה על הסדר והביטחון, ואספקת מוצרים ושירותים ציבוריים, כמו גם יצירת וניהול המסגרת המשפטית להגנה על זכויות קניין ואכיפת חוזים, בגרסה דומה למה שמכונה מדינת שומר הלילה.
בהתייחס למודלים הכלכליים של מערב אירופה כפי שתמכו בהם שמרנים (נוצרים דמוקרטים), ליברלים (סוציאל-ליברלים) וסוציאליסטים (סוציאל-דמוקרטים) כחלק מהקונצנזוס שלאחר המלחמה, כלכלה מעורבת היא למעשה צורה של קפיטליזם שבה רוב התעשיות הן בבעלות פרטית, אך יש מספר שירותים ושירותים חיוניים בבעלות ציבורית, בדרך כלל בסביבות 15 עד 20 אחוזים.
בעידן שלאחר המלחמה, הסוציאל-דמוקרטיה של מערב אירופה נקשרה למודל הכלכלי הזה.
כאידיאל כלכלי, כלכלות מעורבות נתמכות על ידי בעלי דעות פוליטיות שונות, במיוחד סוציאל-דמוקרטים.
מדינת הרווחה הקפיטליסטית העכשווית תוארה כסוג של כלכלה מעורבת במובן של התערבות מדינתית, בניגוד לפרשנות של תערובת של תכנון מרכזי ושווקים חופשיים, שכן התכנון הכלכלי לא היה מאפיין או מרכיב מרכזי במדינת הרווחה.
אמנם אין הגדרה אחת כוללת לכלכלה מעורבת, אך בדרך כלל ישנן שתי הגדרות עיקריות, האחת פוליטית והשנייה א-פוליטית.
ההגדרה הפוליטית של כלכלה מעורבת מתייחסת למידת ההתערבות של המדינה בכלכלת השוק, ומציגה את המדינה כפולשת לשוק - בהנחה שהשוק הוא המנגנון הטבעי להקצאת משאבים.
ההגדרה הפוליטית מוגבלת לכלכלות קפיטליסטיות ומונעת הרחבה למערכות לא קפיטליסטיות, ומטרתה למדוד את מידת ההשפעה של המדינה באמצעות המדיניות הציבורית שהיא מפעילה על השוק.
ההגדרה הא-פוליטית מתייחסת לדפוסי בעלות וניהול של מפעלים כלכליים, ומתייחסת אך ורק לתערובת של בעלות ציבורית ופרטית על מפעלים במשק.
היא אינה עוסקת בצורות פוליטיות ובמדיניות ציבורית.
לחלופין, הכוונה היא לתערובת של תכנון כלכלי ושל שווקים בהקצאת משאבים.
המונח כלכלה מעורבת עלה בהקשר של ויכוח פוליטי בממלכה המאוחדת בתקופה שלאחר המלחמה, אם כי מערך המדיניות שנקשר מאוחר יותר למונח היה קיים לפחות משנות ה-30 של המאה ה-20. הכלכלות המעורבות העתיקות ביותר המתועדות נמצאו כבר באלף הרביעי לפני הספירה בתרבות המסופוטמית העתיקה בערי מדינה כמו אורוכ ואבלה.
ניתן לאפיין את הכלכלות של ערי המדינה היווניות העתיקות גם ככלכלות מעורבות.
ייתכן גם כי ערי המדינה הפיניקיות היו תלויות בכלכלות מעורבות כדי לנהל את הסחר.
לפני שנכבשה על ידי הרפובליקה הרומית, הציוויליזציה האטרוסקית עסקה ב"כלכלה מעורבת חזקה".
באופן כללי, ערי הים התיכון הקדום באזורים כמו צפון אפריקה, איבריה ודרום צרפת, בין היתר, נהגו כולן בצורה כלשהי של כלכלה מעורבת.
על פי ההיסטוריונים מיכאל רוסטובצף ו, הכלכלות של מצרים העתיקה, המסו-אמריקה הקדם-קולומביאנית, תרבויות האנדים, סין העתיקה והאימפריה הרומית לאחר דיוקלטיאנוס היו כולן בעלות מאפיינים בסיסיים של כלכלות מעורבות.
לאחר התמוטטות האימפריה הרומית המערבית, האימפריה הביזנטית בחלקה המזרחי המשיכה לקיים כלכלה מעורבת עד לחורבנה על ידי האימפריה העות'מאנית.
החברות האסלאמיות של ימי הביניים שאבו את הבסיס החומרי העיקרי שלהן מהכלכלות המעורבות הים-תיכוניות הקלאסיות שקדמו להן.
כלכלות האימפריות האסלאמיות כמו הח'ליפות העבאסית התמודדו עם המגזרים הקפיטליסטיים הבולטים או כלכלות השוק המתעוררות שלהן באמצעות רגולציה של מוסדות מדינתיים, חברתיים או דתיים.
בשל אוכלוסיות נמוכות ומפוזרות ומסחר מנותק, כלכלות אירופה לא יכלו לתמוך במדינות ריכוזיות או בכלכלות מעורבות, ובמקום זאת שלט פיאודליזם חקלאי בעיקרו במשך מאות השנים שלאחר קריסת רומא.
עם התאוששות האוכלוסייה ועלייתן של מהמאה ה-11 ואילך, הכוח הכלכלי והפוליטי הפך שוב לריכוזי.
בצרפת של המאה ה-17, ז'אן-בטיסט קולבר, ששימש כשר האוצר של לואי ה-14, ניסה לייסד כלכלה מעורבת בקנה מידה לאומי.
שהוצעה לראשונה על ידי מזכיר האוצר הראשון של ארצות הברית, אלכסנדר המילטון, ונתמכה על ידי מנהיגים אמריקאים מאוחרים יותר כמו הנרי קליי, ג'ון קלהון ודניאל ובסטר, הציגה מאפיינים של כלכלה מעורבת המשלבת פרוטקציוניזם, לסה פר והוצאות על תשתיות.
לאחר 1851 החל נפוליאון השלישי בתהליך של החלפת הכלכלה החקלאית הישנה של צרפת בכלכלה מעורבת שהתמקדה בתיעוש.
עד 1914 ותחילת מלחמת העולם הראשונה, גרמניה פיתחה כלכלה מעורבת עם בעלות ממשלתית משותפת על תשתיות ותעשייה יחד עם מערכת רווחה חברתית מקיפה.
לאחר קריסת המניות ב-1929 והשפל הגדול שבא בעקבותיה, כלכלנים בריטים כמו ג'ון מיינרד קיינס החלו לתמוך בתיאוריות כלכליות שתבעו התערבות ממשלתית רבה יותר בכלכלה.
הרולד מקמילן, פוליטיקאי בריטי במפלגה השמרנית, החל גם הוא לתמוך בכלכלה מעורבת בספריו 'שיקום' (1933) ו'הדרך האמצעית' (1938).
בתקופה שלאחר המלחמה ובמקביל לתור הזהב של הקפיטליזם, הייתה דחייה עולמית כללית של כלכלת לסה פר מכיוון שמדינות קפיטליסטיות אימצו כלכלות מעורבות המבוססות על תכנון כלכלי, התערבות ורווחה.
במובן הא-פוליטי, המונח כלכלה מעורבת משמש לתיאור מערכות כלכליות המשלבות אלמנטים שונים של כלכלת שוק וכלכלות מתוכננות.
מכיוון שרוב האידאולוגיות הפוליטיות-כלכליות מוגדרות במובן אידיאלי, הרי שמה שמתואר רק לעיתים רחוקות – אם בכלל – קיים בפועל.
רוב האנשים יסכימו שסביר לתייג כלכלה שאמנם אינה ייצוג מושלם - אך דומה מאוד לאידיאל, על ידי האידיאל הזה.
אך כאשר מערכת מדוברת סוטה במידה משמעותית ממודל כלכלי או מאידאולוגיה אידיאלית, הזיהוי שלה עשוי להפוך בעייתי, והמונח כלכלה מעורבת נטבע.
מכיוון שלא סביר שכלכלה תכיל תמהיל אחיד לחלוטין, כלכלות מעורבות בדרך כלל מוטות לכיוון של בעלות פרטית או של בעלות ציבורית, לקפיטליזם או לסוציאליזם, או לכלכלת שוק או לכלכלה מתוכננת בדרגות שונות.
למרות שהפשיזם הוא בעיקר אידאולוגיה פוליטית המדגישה את חשיבותן של סוגיות תרבותיות וחברתיות על פני כלכלה, הוא תומך בדרך כלל בכלכלה מעורבת קפיטליסטית רחבה.
הפשיזם מצדד בהתערבות המדינה בשווקים וביוזמה פרטית, לצד מסגרת תאגידית פשיסטית, המכונה 'עמדה שלישית', שמטרתה לכאורה להוות דרך ביניים בין סוציאליזם לקפיטליזם על ידי תיווך בסכסוכי עבודה לקידום אחדות לאומית.
משטרים פשיסטיים במאה ה-20 באיטליה ובגרמניה אימצו תוכניות גדולות לעבודות ציבוריות כדי לעודד את הכלכלות שלהן ואת התערבות המדינה בכלכלות שנשלטו ברובן על ידי המגזר הפרטי, כדי לקדם חימוש מחדש ואינטרסים לאומיים.
במהלך מלחמת העולם השנייה יישמה גרמניה כלכלת מלחמה ששילבה שוק חופשי עם תכנון מרכזי.
הממשלה הנאצית שיתפה פעולה עם בעלי אינטרסים עסקיים גרמניים מובילים, שתמכו במאמץ המלחמתי בתמורה לחוזים מועילים, סובסידיות, דיכוי של איגודים מקצועיים ומתן היתר לקרטלים ולמונופולים.
חוקרים השוו בין הניו דיל האמריקאי לתוכניות עבודות ציבוריות שקודמו על ידי הפשיזם, וטענו כי הפשיזם קם באופן דומה בתגובה לאיום של מהפכה סוציאליסטית ומטרתו הייתה לטענתו "להציל את הקפיטליזם" ואת הרכוש הפרטי.
כלכלות מעורבות במובן של תערובת של מיזמים בבעלות חברתית ופרטית, נחזו ונתמכו על ידי סוציאליסטים שונים כצורת מעבר הכרחית בין קפיטליזם לסוציאליזם.
בנוסף, מספר הצעות למערכות סוציאליסטיות קוראות לתערובת של צורות שונות של בעלות על מיזמים, כולל מתן תפקיד ליוזמה פרטית.
התאורטיקן הסוציאל-דמוקרטי אדוארד ברנשטיין דגל בצורה מסוימת של כלכלה מעורבת, והאמין שמערכת מעורבת של מפעלים בבעלות המדינה, קואופרטיבים ומפעלים פרטיים תהיה נחוצה לתקופה ארוכה לפני שהקפיטליזם יתפתח מעצמו לסוציאליזם.
לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה, ולדימיר לנין אימץ את המדיניות הכלכלית החדשה בברית המועצות.
כלכלה מעורבת המשמשת כאמצעי זמני לבנייה מחדש של האומה.
המדיניות הקלה את המגבלות של הקומוניזם המלחמתי ואפשרה את חזרתם של השווקים, שבהם אנשים פרטיים יכלו לנהל עסקים קטנים ובינוניים, בעוד שהמדינה שולטת בתעשיות גדולות, בבנקים ובסחר החוץ.
הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם מתארת את כלכלתה ככלכלת שוק בעלת אוריינטציה סוציאליסטית המורכבת מתערובת של יוזמה ציבורית, פרטית וקואופרטיבית - כלכלה מעורבת המכוונת לפיתוח ארוך טווח של כלכלה סוציאליסטית.
הרפובליקה העממית של סין אימצה , המייצגת שלב מוקדם של התפתחות סוציאליסטית על פי המפלגה הקומוניסטית הסינית (מק"ס).
המק"ס נוקטת בעמדה המרקסיסטית-לניניסטית ולפיה מערכת כלכלית המכילה צורות שונות של בעלות – אך עם המגזר הציבורי הממלא תפקיד מכריע – היא מאפיין הכרחי של כלכלה בשלב הראשוני של התפתחות הסוציאליזם.
בתקופה המוקדמת שלאחר המלחמה במערב אירופה, מפלגות סוציאל-דמוקרטיות דחו את המודל הפוליטי והכלכלי הסטליניסטי שהיה נהוג אז בברית המועצות, והתחייבו לדרך חלופית לסוציאליזם או לפשרה בין קפיטליזם לסוציאליזם.
בתקופה זו, הסוציאל-דמוקרטים אימצו כלכלה מעורבת המבוססת על דומיננטיות של רכוש פרטי ומיעוט של שירותים חיוניים ושירותים ציבוריים בבעלות ציבורית.
כתוצאה מכך, הסוציאל-דמוקרטיה נקשרה לכלכלה קיינסיאנית, להתערבות של המדינה ולמדינת הרווחה.
ממשלות סוציאל-דמוקרטיות משמרות בפועל במידה רבה את אופן הייצור הקפיטליסטי תחת כלכלה מעורבת, ומתחייבות לבצע רפורמה בקפיטליזם ולהפוך את החברה לשוויונית יותר.
שילוב של שווקים חופשיים והתערבות מדינתית
משמעות זו של כלכלה מעורבת מתייחסת לשילוב של כוחות שוק עם התערבות של המדינה בצורה של רגולציה, מדיניות מקרו-כלכלית והתערבויות בנושאים של רווחה שמטרתן לשפר את תוצאות השוק.
סוג כזה של כלכלה מעורבת נמצא תחת המסגרת של כלכלת שוק קפיטליסטית, עם התערבויות מקרו-כלכליות שמטרתן לקדם את יציבות הקפיטליזם.
דוגמאות נוספות לפעילות ממשלתית משותפת בצורה זו של כלכלה מעורבת כוללות שמירה על איכות הסביבה, שמירה על דיני עבודה, מערכת רווחה סטנדרטית ותחרות כלכלית עם חוקי הגבלים עסקיים.
רוב הכלכלות העכשוויות מוכוונות השוק נמצאות בקטגוריה הזו, כולל כלכלת ארצות הברית.
המונח משמש גם לתיאור כלכלות של מדינות המתאפיינות במדיניות נרחבת של רווחה, כגון המודל הנורדי הנהוג במדינות הנורדיות, המשלב שווקים חופשיים עם מדינת רווחה נרחבת.
היא הפילוסופיה הכלכלית ששלטה במדיניות הלאומית של ארצות הברית מתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית ועד אמצע המאה ה-20. היא כללה שלוש יוזמות מדיניות מרכזיות: הגנה על התעשייה באמצעות מכסים גבוהים, השקעה ממשלתית בתשתיות באמצעות , ובנק לאומי לקידום צמיחתם של מפעלים יצרניים.
בכלכלה כזו, גרמניה נחלצה מהריסות המלחמה והפכה לענקית תעשייתית בתוך האיחוד האירופי.
שילוב של יוזמה פרטית וציבורית
סוג כזה של כלכלה מעורבת מתייחס באופן ספציפי לתערובת של בעלות פרטית וציבורית על התעשייה ועל אמצעי הייצור.
ככזה, הוא מתואר לפעמים כ"דרך אמצע" או כמצב של מדינת מעבר בין קפיטליזם לסוציאליזם, אך יכול להתייחס גם לתערובת של קפיטליזם מדיני עם קפיטליזם פרטי.
דוגמאות לכך כוללות את כלכלות סין, נורווגיה, סינגפור ווייטנאם - כולן כאלו שיש בהן מגזרים גדולים בבעלות המדינה הפועלים לצד מגזרים פרטיים גדולים.
הכלכלה הצרפתית כללה מגזר ממשלתי גדול מ-1945 עד 1986.
בעקבות הרפורמות הכלכליות הסיניות שהחלו ב-1978, הכלכלה הסינית ביצעה רפורמה במפעלים בבעלות המדינה ואפשרה מרחב גדול יותר למפעלים פרטיים לפעול לצד המגזר הממשלתי.
בשנות ה-90, הממשלה ריכזה את בעלותה במגזרים אסטרטגיים של הכלכלה, אך מפעלים בבעלות המדינה ברמה המקומית והמחוזית ממשיכים לפעול כמעט בכל ענף, כולל טכנולוגיית מידע, רכבים, מכונות ואירוח.
הסבב האחרון של הרפורמה בחברות בבעלות המדינה שהחל ב-2013 הדגיש את הגדלת תשלומי הדיבידנד של חברות ממשלתיות לממשלה ורפורמה בבעלות מעורבת הכוללת השקעות פרטיות חלקיות בחברות בבעלות המדינה.
כתוצאה מכך, חברות רבות במגזר הפרטי הן בבעלות ממשלתית חלקית ברמות שונות של משקיעים ממשלתיים ומוסדיים, וחברות רבות בבעלות המדינה הן בבעלות פרטית חלקית, וכתוצאה מכך נוצרה כלכלת בעלות מעורבת.
כדוגמאות היא מביאה את פיתוח רשת האינטרנט או מחקרים רפואיים רבים שנערכו במימון ממשלתי.
שילוב של שווקים ותכנון כלכלי
סוג זה של כלכלה מעורבת מתייחס לשילוב של תכנון כלכלי עם כוחות שוק להכוונת הייצור בכלכלה ועשוי לחפוף לתערובת של יוזמה פרטית וציבורית.
זה יכול לכלול כלכלות קפיטליסטיות עם מדיניות תכנון מקרו-כלכלית אינדיקטיבית וכלכלות מתוכננות סוציאליסטיות שהכניסו כוחות שוק, כמו ב בהונגריה, שחנך את רפורמות ב-1968 ובמסגרתו שולבו תהליכי שוק בכלכלה המתוכננת של הונגריה.
תחת מערכת כזו, חברות עדיין היו בבעלות ציבורית, אך הן לא היו כפופות כבר ליעדי ייצור ולמכסות תפוקה שנקבעו בתוכנית לאומית.
חברות סופחו למשרדי ממשלה שהיה להם את הכוח למזג, לפרק ולארגן את החברות הללו מחדש.
הייתה מדיניות כלכלית שהחלה בתקופת שארל דה גול בצרפת, וקבעה כלכלה שבה הממשלה מפעילה השפעה מכוונת חזקה באמצעות .
צרפת השתמשה בתכנון כלכלי אינדיקטיבי כדי להשלים את כוחות השוק להכוונת כלכלת השוק שלה.
היא כללה שליטה ממשלתית בתעשיות כמו תחבורה, אנרגיה ותשתיות טלקומוניקציה, כמו גם תמריצים שונים לתאגידים פרטיים להתמזג או לעסוק בפרויקטים מסוימים.
תחת השפעת כלכלה זו, צרפת חוותה את מה שמכונה של צמיחה כלכלית עמוקה.
הצעות הניו דיל הירוק (GND) קוראות לביצוע של רפורמות חברתיות וכלכליות כדי להתמודד עם שינויי האקלים ואי השוויון הכלכלי באמצעות תכנון כלכלי משולב עם כוחות השוק.
הרפורמות כוללות הפסקה הדרגתית של שימוש בדלקי מאובנים באמצעות יישום ותקנות הגבלת פליטה, תוך הגדלת הוצאות המדינה על אנרגיה מתחדשת.
בנוסף, הוא קורא להגדלת ההוצאות על רווחה, דיור ציבורי וביטחון תעסוקתי.
הצעות GND מבקשות לשמר את הקפיטליזם אך כוללות תכנון כלכלי להפחתת פליטות פחמן ואי שוויון באמצעות מיסוי מוגבר, הוצאות חברתיות ובעלות של המדינה על שירותים חיוניים כמו רשת החשמל.
בשיח הפוליטי, כלכלות מעורבות נתמכות על ידי בעלי נטיות פוליטיות שונות, במיוחד מרכז-שמאל ומרכז-ימין.
הוויכוח עוסק ברמות המתאימות של בעלות פרטית וציבורית, ושל תכנון ממשלתי בתוך כלכלה.
המרכז-שמאל תומך בדרך כלל בשווקים, אך תומך ברמה גבוהה יותר של רגולציה, בעלות ציבורית ותכנון.
המרכז-ימין מקבל בדרך כלל רמה מסוימת של בעלות ציבורית והתערבות ממשלתית, אך תומך בהורדת הרגולציה הממשלתית ובהפרטה מאסיבית יותר.
ב-2010 כתב הכלכלן האוסטרלי : "הניסיון של המאה ה-20 מצביע על כך שכלכלה מעורבת תעלה הן על התכנון המרכזי והן על הלסה פר.
השאלה האמיתית בדיוני מדיניות היא קביעת התמהיל המתאים והדרך שבה המגזר הציבורי והפרטי צריכים לקיים אינטראקציה".
כלכלנים רבים הטילו ספק בתקפות הרעיון של כלכלה מעורבת במובן של תערובת של קפיטליזם וסוציאליזם.
המבקרים הטוענים כי קפיטליזם וסוציאליזם אינם יכולים להתקיים בכפיפה אחת, מאמינים כי היגיון השוק או התכנון הכלכלי חייבים לשלוט בכלכלה.
הכלכלן לודוויג פון מיזס בספרו טוען שלא יכולה להיות תערובת של קפיטליזם וסוציאליזם.
מיזס מרחיב וטוען שגם אם כלכלת שוק מכילה מספר רב של מפעלים ממשלתיים או מולאמים, זה לא יהפוך את הכלכלה למעורבת מכיוון שקיומם של ארגונים כאלה אינו משנה את המאפיינים הבסיסיים של כלכלת השוק.
המפעלים האלו בבעלות ציבורית עדיין יהיו כפופים לשוק, מכיוון שהם יצטרכו לעבור דרך השווקים, לשאוף למקסם רווחים, או לפחות לנסות למזער עלויות, ולהשתמש בחשבונאות כספית.
פרידריך האייק (בספרו הדרך לשעבוד) ומיזס טענו כי לא יכולה להיות דרך ביניים מתמשכת בין תכנון כלכלי לכלכלת שוק, וכל מהלך לכיוון התכנון הסוציאליסטי הוא צעד לא מכוון לעבר מדינת השעבוד.
תאורטיקנים מרקסיסטים חולקים גם הם על כדאיות הכלכלה המעורבת כדרך ביניים בין סוציאליזם לקפיטליזם.
ללא קשר לבעלות על המפעלים עצמה, הם טוענים כי בסופו של דבר כלכלה כזו מונעת על ידי צבירת הון וחוקי ערך קפיטליסטיים.
למעשה, הם מסכימים במידת מה עם הטיעון של מיזס ולפיכך הם פוסלים את הרעיון.
כלכלה אבולוציונית (Evolutionary economics) היא זרם במחשבה הכלכלית ששואב השראה מהביולוגיה האבולוציונית.
אף שאינה מוגדרת לפי עקרונות נוקשים ומאגדת גישות שונות, היא רואה את ההתפתחות הכלכלית כתהליך ולא כשיווי משקל, ובוחנת שינויים המתרחשים לאורך זמן בתהליכים של הספקת משאבים חומריים (ייצור, הפצה וצריכה), בטכנולוגיות ובמוסדות החברתיים הסובבים תהליכים אלו.
היא עוסקת בין היתר בחדשנות, תלות הדדית מורכבת, מערכות המתפתחות מעצמן ותבונה מוגבלת כמנועים של האבולוציה הכלכלית.
התחום קשור בקשר הדוק ולעיתים קרובות שואב השראה ממחקרים במדעי החברה האחרים, כגון סוציולוגיה כלכלית, אנתרופולוגיה כלכלית וכלכלה פוליטית בינלאומית.
לכלכלה האבולוציונית יש גם השלכות חשובות על תחומים רבים אחרים בכלכלה, כולל תאוריות צמיחה כלכלית, פיתוח כלכלי, היסטוריה כלכלית, כלכלת מגדר, ארגון תעשייתי, וכן חקר מחזורי עסקים ומשברים פיננסיים.
התמיכה בגישה האבולוציונית לכלכלה בעשורים האחרונים נראית ככזו שצמחה בתחילה כביקורת על הכלכלה הנאו-קלאסית השלטת, אך בתחילת המאה ה-21 הפכה בעצמה לחלק מהמיינסטרים הכלכלי.
הכלכלה האבולוציונית אינה מתייחסת למאפיינים של מושאי הבחירה או של מקבל ההחלטות כקבועים.
במקום זאת, היא מתמקדת בתהליכים מחוץ לשיווי משקל שמעבירים את הכלכלה שינוי פנימי ובהשלכותיהם, תוך בחינת תלות הדדית ומשוב.
תהליכים אלו נובעים מהפעולות של סוכנים מגוונים בעלי תבונה מוגבלת, שיכולים ללמוד מניסיון ומאינטראקציה, ושונותם תורמת לשינוי.
כלכלנים אבולוציוניים מרבים להשתמש במושגים שפתוחו בביולוגיה האבולוציונית כדי לתאר כיצד מתרחשת שינוי או אבולוציה בכלכלה.
רבים מהם רואים באבולוציה הכלכלית תהליך הדרגתי, חסר כיוון מוגדר, שאינו טלאולוגי (כלומר, אינו שואף למטרה מסוימת או לסיום קבוע מראש) — השקפה הדומה לזו של צ'ארלס דרווין בנוגע לאבולוציה של מינים.
רבים מהכלכלנים האבולוציוניים מסכימים כי לפחות חלק מהנטיות הקוגניטיביות והחברתיות של בני האדם הן תוצאה של אבולוציה גנטית.
דוגמאות לנטיות כאלה כוללות את היכולת לאמץ נורמות חברתיות, ללמוד שפה, לשתף פעולה בקבוצות ולפתח כלים מורכבים או מכונות שבעזרתם ניתן לשנות את הטבע למוצרים ושירותים שמישים.
כלכלנים אבולוציוניים עושים לעיתים קרובות שימוש גם במקבילות כלכליות למושגים שדרווין הסתמך עליהם — אף שלא היה הראשון לנסחם — כגון תורשה, מגוון וברירה טבעית.
אף שלימוד הכלכלה האבולוציונית אינו פוסל שימוש במודלים מתמטיים או בכימות, רוב החוקרים בתחום זה נוטים להעדיף שיטות איכותניות ופרשניות.
כלכלנים אבולוציוניים מתעניינים בתהליכים רחבי-היקף של אבולוציה חברתית-תרבותית — כגון עליית אימפריות חקלאיות או התפתחות הקפיטליזם המודרני — אך עוסקים גם בתהליכים ממוקדים יותר ברמת המיקרו-כלכלה, כמו שינויים בשגרות הארגוניות של פירמות בודדות.
לפיכך, תחומי העניין של כלכלנים אבולוציוניים חופפים לעיתים קרובות עם מוקדי מחקר במדעי החברה האחרים, כגון סוציולוגיה ופסיכולוגיה עסקית.
שני מושגים מרכזיים נוספים, שמקורם במדעי הטבע — הגחה ומורכבות — ממלאים אף הם תפקיד מהותי בכלכלה האבולוציונית.
הגחה מתארת תופעה שבה מערכת שלמה נוצרת מתוך אינטראקציות מורכבות בין רכיבי תת-המערכות שלה, תוך יצירת דפוסים שאינם ניתנים לחיזוי או לרדוקציה להתנהגות הרכיבים הבודדים.
עם זאת, כדי להבין את המערכת בכל זאת נדרש להבין גם את הרכיבים ואת אופן פעולתם ההדדית.
בהתאם לכך, גם באבולוציה חברתית-תרבותית יש חשיבות להבנת פעולותיהם של פרטים, ולהבנת הדרך שבה בחירות והרגלים אישיים משתלבים באופן דינמי עם מוסדות חברתיים.
המונח "כלכלה אבולוציונית" נטבע לראשונה על ידי תורסטן ובלן.
ובלן סבר שהניתוח הכלכלי שלו צריך להביא בחשבון את השתנות התרבות ואת המגוון הגדול שבה.
האנתרופולוגיה — כמדע מתהווה באותה תקופה — חשפה כעניין שבשגרה ולא כחריג מגוון אדיר של תרבויות אנושיות, וובלן סבר כי לא ניתן להסתמך על "טבע אנושי" אוניברסלי כלשהו כדי להסביר את המגוון בנורמות ובהתנהגויות שהתגלו בחברות האנושיות.
הוא גם טען שמוסדות חברתיים נתונים לתהליכי ברירה, בדומה לברירה טבעית, ושעל הכלכלה לאמץ את התיאוריה הדרוויניסטית - אבולוציה.
אולם תלמידיו של ובלן זנחו במהרה את המורשת האבולוציונית שלו.
כששבו לבסוף להשתמש במונח "אבולוציוני", הם התייחסו בדרך כלל להתפתחות ולשינוי באופן כללי, ללא ההקשר הדרוויניסטי.
חוקרים מאוחרים יותר, כמו ג'וזף שומפטר, חקרו יזמות וחדשנות תוך שימוש במושג "אבולוציה", אך לא במובן הביולוגי שלו.
גם הכלכלן הבולט פרידריך פון האייק עשה שימוש ברכיבים של הגישה האבולוציונית, במיוחד בביקורתו על "היוהרה הקטלנית" של סוציאליסטים שסברו כי ניתן וראוי לתכנן חברה חדשה תוך התעלמות מהטבע האנושי.
עם זאת, האייק לא ראה בתיאוריה של דרווין מהפכה, אלא שלב ביניים בהתפתחות החשיבה האבולוציונית.
תורמים נוספים לגישה האבולוציונית בכלכלה כוללים את ארמן אלצ'יאן , שטען כי לנוכח אי ודאות ומידע חלקי, פירמות אינן שואפות בהכרח למקסום רווחים, אלא מסתגלות לסביבה המשתנה.
פרסום הספר An Evolutionary Theory of Economic Change מאת ריצ'רד נלסון וסידני וינטר בשנת 1982 סימן נקודת מפנה בתחום הכלכלה האבולוציונית.
בהשראת עבודתו של ארמן אלצ'יאן על קבלת החלטות של פירמות בתנאי אי-ודאות, והתיאוריה ההתנהגותית של הפירמה מאת ריצ'רד סיירט וג'יימס מארץ', פיתחו נלסון ווינטר תיאוריה אבולוציונית מקיפה של התנהגות עסקית, תוך שימוש במושג הברירה הטבעית.
על פי המודל שלהם, פירמות פועלות על בסיס "שגרות ארגוניות" (organizational routines) — דפוסים קבועים של פעולה — שהן מעריכות, משנות ולעיתים מחליפות, בהתאם לסביבת הברירה שבה הן פועלות.
מאז פרסום התיאוריה, הכלכלה האבולוציונית, כפי שציין ניקולאי פוס , מתמקדת ב"השתנות של מבנים קיימים מראש ובהופעה והתפשטות אפשרית של חידושים".
הכלכלות נתפסות כמערכות מורכבות, תוצאה של אינטראקציות סיבתיות (בלתי-ליניאריות ואף כאוטיות) בין סוכנים וישויות בעלי מאפיינים מגוונים.
במקום להניח מידע מושלם והיגיון רציונלי מוחלט, המושג של "רציונליות מוגבלת" (bounded rationality) של הרברט סיימון הפך לגישה הדומיננטית.
בעשורים האחרונים הועמקה ההבנה בדבר תפקידם של כוחות אבולוציוניים בתהליך ההתפתחות הכלכלית לאורך ההיסטוריה האנושית.
לדוגמה, פול רובין תיאר בהרחבה כיצד אנומליות לכאורה בקבלת החלטות — כמו חריגה מעקרון מקסום-רווח, חשיבה בסכום אפס, או סלידה מתחרות וממסחר חופשי — עשויות להיות תוצר של אבולוציית המוח האנושי.
מושג נוסף שרובין ועמיתיו בחנו מבעד לפריזמה אבולוציונית הוא פונקציית התועלת, שלדבריהם ניתן לפרשה למעשה כפונקציית הכשירות (fitness function) האבולוציונית.
רכיבים של הגישה האבולוציונית החלו להופיע גם בכלכלה פיננסית.
בסביבות שנת 2004 הציע אנדרו לו את היפותזת השוק האדפטיבי (Adaptive Market Hypothesis) — הרחבה של היפותזת השוק היעיל, שמתייחסת לסוכנים בשווקים הפיננסיים כאל "מינים" הפועלים בסביבה מסוימת (כגון מספר מתחרים, הזדמנויות לרווח) ומתנהגים בהתאם.
היפותזה זו אינה שוללת את האפשרות לקיום שיווי משקל פיננסי יעיל, אך טוענת כי עשויים להיווצר ולהתפתח גם מצבים אחרים, כתוצאה מהסתגלות וברירה טבעית.
אף שמדובר בגישה חדשה יחסית, היפותזת השוק האדפטיבי כבר נבחנה אמפירית בכמה מקרים, למשל בהשפעת חגים דתיים ומשטרים פוליטיים על שווקים פיננסיים במדינות מוסלמיות, או בניתוח התפתחותו של שוק הביטקוין.
תרומה משמעותית להבנת הכלכלות כמערכות המתפתחות באופן מתמיד ניתנה על ידי עודד גלאור ועמיתיו.
גלאר, מחלוצי תאוריית הצמיחה המאוחדת (Unified Growth Theory), מציג את הצמיחה וההתפתחות הכלכלית לאורך ההיסטוריה האנושית, והפרהיסטוריה כתהליך רציף שמונע על ידי התפתחות טכנולוגית, הצטברות הון אנושי, וכן מאפיינים ביולוגיים, חברתיים ותרבותיים התורמים להתפתחות נוספת.
לפי המודל של גלאור, בתקופות הקדומות של האנושות (בעידן המלתוסיאני, שהתאפיין במשאבים מוגבלים ורמת חיים קרובה לקיום בסיסי), קידמה טכנולוגית הובילה לעלייה בגודל האוכלוסייה.
גידול זה בתורו האיץ עוד יותר את הקידמה הטכנולוגית, בזכות ייצור רעיונות חדשים ועלייה בביקוש להם.
בשלב מסוים, הפיתוחים הטכנולוגיים דרשו רמות השכלה גבוהות יותר, ויצרו ביקוש לכוח עבודה מיומן ומשכיל.
מכאן ואילך, הכלכלה עברה לשלב חדש המאופיין במעבר דמוגרפי — הולדת פחות ילדים ומתן השכלה גבוהה יותר לכל ילד (השקעה רבה יותר), מה שהניב תשואה גבוהה יותר להשקעה.
זהו מקרה פרטי של אסטרטגיית רבייה K.
התהליך הזה לוּוה בשיפור ברמת החיים, בחיזוק מעמד הפועלים — שנחשב חיוני לקידום הטכנולוגי (בניגוד לחזון המרקסיסטי שצפה הידרדרות במעמדו) — ובשיפור מעמדן של נשים, שסלל את הדרך לקידום נוסף של שוויון חברתי ומגדרי.
כל הרכיבים הללו — תלויים זה בזה — תומכים ומחזקים זה את זה, ויוצרים תהליך מאוחד של צמיחה והתפתחות, גם אם בקצבים שונים בין חברות ותרבויות שונות.
כלכלן הוא בוגר תואר אקדמי בכלכלה או במנהל עסקים עם התמחות במימון, העוסק בתחום כלכלי במסגרת מקצועית או אקדמית.
תחום הכלכלה באקדמיה מוגדר על פי רוב כמדע החברתי החוקר את פעילות כלכלית כדי להשיג הבנה של התהליכים הקובעים את הייצור, הפצה וצריכה של סחורות ושירותים במשק.
כלכלנים מועסקים בעסקים רבים הפועלים בתחום הפיננסי כמו בנקים וחברות ביטוח כמו גם בגופים אחרים כגון חברות מסחריות שונות, בתי השקעות, מוסדות ציבוריים.
מחקר כלכלי מתבצע גם במחלקת המחקר של בנק ישראל.
בישראל לימודי כלכלה נערכים במרבית האוניברסיטאות, בדרך כלל במסגרת הפקולטה למדעי החברה וכן בחלק מן מכללות האקדמיות.
אורך הלימודים הוא לרוב כשלוש שנים ובסיומם מקבלים בדרך כלל תואר מסוג .B.A בכלכלה.
לעיתים ניתן ללמוד את התחום במסלול דו חוגי עם חוג נוסף כגון מנהל עסקים או חשבונאות.
לאחר סיום התואר ניתן להמשיך לתואר שני בכלכלה, בתואר המוסמך מציעים במוסדות התמחויות שונות כגון כלכלה פיננסית או כלכלה התנהגותית.
הענף הכלכלי העיקרי בכלכלת אקוודור הוא עדיין החקלאות, כמו כן יש באדמת אקוודור נפט בכמויות מסחריות ולמעלה ממחצית מכמות הנפט הנשאבת באקוודור מיועדת ליצוא והיא משמשת מקור עיקרי להכנסות במטבע חוץ.
בדרום המדינה מגדלים קקאו, בננות, אורז וטבק.
ברמה המשתרעת בין שני רכסי הרי האנדים (הקורדילרות) מגדלים קפה, תירס, תפוחי אדמה ופירות.
באקוודור יש תעשייה מפותחת של מוצרי עץ ייחודיים, ומצויים בה מספר מיני עצים ייחודיים כמו הכינין והבלזה.
בנוסף קיימים באקוודור מחצבי טבע כמו זהב ונחושת.
מרכז התעשייה במדינה הוא העיר גואיאקיל, שבה גם נמל גדול.
בגוויקיל יש מפעלי פלדה, האוניות, המשקאות והעץ.
ערי מסחר מרכזיות וחשובות הן ריובמבה וקונקה (kuenka).
רמת המחירים באקוודור היא מהנמוכות ביותר בדרום אמריקה.
התיירות הולכת ותופסת מקום בכלכלה ומהווה פוטנציאל להגדלת ההכנסות במט"ח.
עלות המחיה למבקר הזר היא זולה ונוחה, וזאת למרות שקיימת דיפרנציאציה במחירים בין זרים למקומיים.
מחירי כניסה לפארקים לאומיים, טיסות, רכבות ומלונות כפולים מהנגבים מהמקומיים.
סדרת רעידות אדמה חזקות בשנת 1987 הביאה להרס 40 ק"מ של צינורות נפט, להפסדים כלכליים עצומים ונזק אקולוגי.
לתנודות במחירי הנפט העולמיים יש השפעה מכרעת על מצב הכלכלה.
ירידת מחירי הנפט בשנים 1997–1998, יחד עם תופעת שיטפונות האל ניניו שתקפה את המדינה והשמידה את יבולי הקפה והבננות, הביאו למשבר כלכלי חמור, כאשר כתוצאה ממנו נטשו את המדינה כ-400,000 אזרחים.
הממשלה נקטה צעדים קריטיים, הגדילה באופן חד את ההוצאה הממשלתית והגירעון התקציבי, ותוך אינפלציה של 52% ופיחות המטבע המקומי ב-65% אחוז הצליחה לייצב את הכלכלה.
סך הכול יצוא: 4 מיליארד דולר.
סה"כ יבוא: 2.6 מיליארד דולר.
ענפי יצוא עיקריים: נפט, בננות, שרימפס, קפה וקקאו
כלכלה סביבתית היא תת-תחום בכלכלה שעוסק בנושאי איכות סביבה בהתאם לניתוח כלכלי, במיוחד לאור ההנחות והניתוחים של כלכלה נאו קלאסית.
לפי אחת ההגדרות, כלכלה סביבתית עוסקת במחקרים תאורטיים או אמפיריים של ההשפעות הכלכליות של מדיניות סביבתית מקומית או לאומית ברחבי העולם.
נושאים ספציפיים בכלכלה סביבתית נוגעים לעלויות וליתרונות של סוגי מדיניות סביבתית שונות כדי להתמודד עם זיהום אוויר, זיהום מים, זיהום קרקע והתחממות עולמית.
כלכלה סביבתית נבדלת מכלכלה אקולוגית בכך שכלכלה אקולוגית מדגישה את הכלכלה כתת-מערכת של הביוספירה ומתמקדת בקיימות ובשימור של הון טבעי.
סקר של כלכלן גרמני על שני התחומים מצא כי שני התחומים מהווים אסכולות שונות לחשיבה כלכלית, כאשר כלכלה אקולוגית מדגישה את הנושא של קיימות "חזקה" ודוחה את ההנחה כי ניתן להמיר הון טבעי בהון מעשה ידי אדם.
המושג המרכזי בכלכלה סביבתית, בדומה לתחומים אחרים בכלכלה נאו קלאסית, הוא כשל שוק – מצב שבו שוק חופשי, ללא התערבות ממשלתית, נכשל בהקצאת משאבים באופן שמביא למקסימום את היעילות, במובן של יעילות פארטו.
בהתאם לאחת ההגדרות: "כשל שוק מתרחש כאשר השוק אינו מקצה את המשאבים הנדירים להפקת רווחה ציבורית המרבית.
הטריז הוא בין מה שהפרט עושה בהינתן מחירי שוק לבין מה שהחברה רוצה שיעשה כדי לשמור על הסביבה.
קיום הטריז מעיד על בזבוז משאבים ואי יעילות כלכלית – המשאבים ניתנים להקצאה אשר מטיבה לפחות עבור פרט אחד ולא מרעה לאף פרט אחר".
השפעה חיצונית: משמעות ההשפעה החיצונית היא שחלק מההשפעות של פעילות כלשהי אינן מובאות בחשבון במחיר השוק שלה, היות שההשפעות הן חיצוניות לשוק.
המוכר והקונה מסכימים על חוזה בצורה חופשית שבו הקונה משלם למוכר ומקבל מוצר או שירות, אבל חלק מהעלות נופלת על צד שלישי שאינו נכלל בעסקה.
כך למשל, עלול להיגרם זיהום סביבתי מרובה כאשר יצרן לא מקבל תמריץ דרך השוק ולא מחויב להתחשב בעניינם של אלו שיושפעו ממנו לרעה.
גם הצרכנים אינם רואים בהכרח את המחיר הכלכלי המלא של המוצר שכן עלות הזיהום מוטלת על צד שלישי – לדוגמה שכנים של מפעל מזהם.
באופן דומה, אחת הסיבות לפגיעה בטבע היא שאלו האמונים על שמירת הטבע אינם מתוגמלים על ידי מנגנון השוק על אף שהטבע תורם לאיכות החיים של כלל האוכלוסייה.
מוצר ציבורי המאופיין כבלתי יריב (לכולם ישנה את הזכות להשתמש בו וליהנות ממנו ללא כל עלות כספית – מים, אוויר, ים) ובלתי אקסקלוסיבי (השימוש בו אינו פוגע בזכותם של פרטים אחרים ליהנות ממנו, או בזמינותו של אותו מוצר) הוא דוגמה נוספת לכשל שוק.
כך למשל, מאמצים למתן את שינויי האקלים מהווים מוצר ציבורי.
המאמצים הללו בלתי יריבים מאחר שתועלתו של כל פרט מהאטה בשינוי אקלים אינה פוגעת בתועלתם של פרטים אחרים.
בנוסף המאמצים הללו אינם אקסקלוסיביים מאחר ששינוי באקלים יביא להשלכות גלובליות עבור כל הפרטים בשוק.
התמריץ של המדינות להשקיע בהורדת זיהום הנובע מפליטת פחמן דו-חמצני יורד בעקבות תופעת הטרמפיסט.
בסוף המאה ה-19, קנט ויקסל, כלכלן שוודי, דן לראשונה במצב שבו מוצר ציבורי לא מנוצל בצורה יעילה על ידי השוק כאשר חלק מהפרטים מסתירים את העדפותיהם למוצר זה ובכל זאת נהנים ממנו מבלי שהם נושאים בעלויות שלו.
דוגמה נפוצה לבעיות הנוגעות לניצול של מוצר ציבורי היא טרגדיית המרעה המשותף, המתרחשת ב"נחלת הכלל" (דברים השייכים לכלל האוכלוסייה).
דוגמה לכך תהיה פארק נופש פתוח לציבור.
ללא מנגנון שיפקח וישים גבול עליון לפעילות הנופשים בו, תושבים ומבקרים עלולים "להציף" אותו עד כדי גרימת הידרדרותו הסביבתית.
הבעיה המרכזית מתגלה כאשר הפרטים בשוק מתעלמים מערכו הנדיר של נחלת הכלל וצורכים יותר מדי, מה שגורם לדילול משאבים בסופו של דבר (למשל, דיג יתר במים בינלאומיים).
גארט הרדין טוען כי בהיעדר רגולציה ופיקוח, צרכני משאבים לשימוש חופשי יצרכו הרבה יותר מאשר אם היה עליהם לשלם תמורתם והיו מקבלים זכויות בלעדיות עבורם, מה שגורם להתדרדרות הסביבה.
להמחשת הטענה, בעבודה של אלינור אוסטרום (1990) ניתן לראות דוגמה לצריכת נחלת הכלל תוך כדי יישום חוקים למניעת תופעה זו.
רגולציה סביבתית: ההשפעה הכלכלית נאמדת על ידי רגולטור.
לרוב משתמשים בניתוח עלות מול תועלת.
ההבדל העיקרי בין רגולציה ישירה (Command and control" regulation") לבין כלים רגולטוריים בהם נוהגים להשתמש אמיתי כלכלה סביבתית הוא בעלות הכוללת אותה הפירמות נושאות על מנת לעמוד בדרישות הרגולטור.
בשיטת רגולציה ישירה הפירמות המזהמות מחויבות לעמוד בסטנדרט אחיד ללא התחשבות בעובדה שלכל פירמה עלויות הכרוכות בכך שונות.
כתוצאה מכך, בשיטה זו, חלק מהפירמות מורידות את רמת הזיהום בעלות נמוכה, וחלקן בלית ברירה בעלות גבוהה.
לעומת זאת, ברגולציה בה נוקטים אמיתי כלכלה סביבתית, קודם כל נבחרת שיטת הורדת זיהום הזולה ביותר ולאחר מכן שיטות יקרות יותר.
למשל, בשיטת מכסות סחירות, הפירמה תוריד את רמת הזיהום שלה רק אם העלות הכרוכה בכך נמוכה מהעלות שאותה תינשא אם תשלם לפירמה אחרת עבור הורדת רמת הזיהום.
כתוצאה מכך, העלות הכוללת שכל הפירמות נמוכה יותר.
אחד הפתרונות העיקריים שמציעה הכלכלה הסביבתית לפתרון בעיות הזיהום הוא הפעלת עקרון "המזהם משלם", או הפנמת השפעות חיצוניות - אם באמצעות הטלת מיסוי (מיסוי ירוק או "אקו-מס") על פעולות מזהמות באופן שיממן את הטיפול בבעיות הזיהום שהן יוצרות, ואם באמצעות תביעת פיצויים שיגישו נפגעי זיהום כלפי יוצרי הזיהום.
בכל מקרה מדובר על "הפנמת עלויות", כלומר הכללת מחיר הזיהום במחיר המוצר המזהם, והעברת התשלום לנפגעים.
באופן אידיאלי, על פי הכלכלה הסביבתית, ההשפעות החיצוניות אמורות להיכנס אל תוך השוק על ידי מיסוי פיגובאני – הטלת קנס על המזהמים לפי גובה הפגיעה בחברה, והעברת כל הכסף שנאסף לחברות ולאנשים שנפגעו מהזיהום, ובצורה זו להבטיח רמה "יעילה פארטו" של זיהום.
לפי אפשרות זו קובעים (על ידי מחקרים שונים) מה צריך להיות מחיר הזיהום ומחיר הפיצויים, והשוק אמור להסדיר את כמות הזיהום לפי טעמי הצרכנים והחלטות שוק אחרות.
ליצרנים תמיד יש תמריץ להוריד את כמות הזיהום כדי להקטין את כמות המס שהם משלמים.
אפשרות אחרת היא הטלה של מכסות זיהום, או מכסות שימוש במשאב טבעי, עם או בלי היתר לסחור במכסות.
באפשרות זו נקבעת כמות הזיהום לגודל מסוים, ואילו מחיר הזיהום משתנה על פי טעמי הגורמים בשוק.
תאורטית, הפירמה תוריד את רמת הזיהום שלה רק אם העלות הכרוכה בכך נמוכה מהעלות אותה תינשא כתשלום למישהו אחר עבור ירידה ברמת הזיהום שלו.
תוכנית סחר בפליטות של האיחוד האירופי (European Union Emissions Trading System) מהווה דוגמה ליישום מוצלח של מכסות סחירות מהסוג הזה בפועל.
הגדרת זכויות קניין: לפי חוק קואס הגדרת זכויות קניין יביא לפתרון יעיל ללא הבחנה לגבי התחזוקה הראשונית של זכויות קניין הללו, בתנאי שעלויות עסקה זניחות (עלויות העברת רישיונות), אינפורמציה מלאה ומספר מוגבל של צדדים בעסקה.
למשל, אם אנשים שגרים ליד הנהר היו בעלי זכויות לאוויר ומים נקיים, או לפירמה היו זכויות לזהם, אזי הפירמה הייתה יכולה לשלם לאלו שנפגעו מהזיהום או אנשים היו יכולים לשלם לפירמה כדי שהיא לא תזהם.
חוק שומרי נהר בארצות הברית במאה ה-19, המאפשר לאזרחים במורד הנהר להפסיק את הזיהום במעלה הנהר במידה והממשלה אינה עושה דבר בנושא, מהווה דוגמה לכך.
הרבה שוקי זכויות לזהם נוספים הוקמו בסוף המאה ה-20.
דוגמה נוספת לניסיון ליישם גישה זו היא פרוטוקול קיוטו שניסה להסדיר פליטה גזי החממה לפי יעדים ספציפיים לכל המדינה.
הפרוטוקול מהווה גם דוגמה לקושי ליישם את הגישה ככל שמדובר במשאבי טבע גדולים יותר, המחייבים שיתוף פעולה בינלאומי ולא רק זיהום בקנה מידה מקומי או לאומי.
קושי נוסף לגבי זכויות קניין קיים במצבים שבהם הדורות הבאים נפגעים, אבל אינם יכולים לסחור בשוק עם הדור הנוכחי כדי למנוע את הפגיעה.
בעבר כלכלה סביבתית נבדלה מכלכלת משאבי טבע (Natural resource economics) – תת-תחום שבו מטרת החוקרים היא ניצול מסחרי אופטימלי של משאבי טבע.
אולם עם הזמן, קובעי מדיניות וגורמים אחרים קשורים למשאבי טבע, החלו לתת חשיבות רבה יותר לאוצרות טבע.
למשל, לערך של דגים ועצים מעבר לניצולם המסחרי.
כתוצאה מכך, היום קשה להבדיל בין שתי הכלכלות, שתיהן התחברו למושג קיימות.
כלכלה סביבתית מול כלכלה אקולוגית