tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כל הקרונות נרכשו בצרפת, ויוצרו על ידי מפעלי לה בוויר (La Buire) בליון, מפעלי דקוויל (Decauville), בום-מרפן (Baume-Marpent) וכן במפעלי .A.F.B שבריימס.
בשנת 1947 נרכשו קרונות משומשים מתוצרת מפעלי קרל אה פושה (Carel et Fouché) והותאמו לצורכי הרכבת המקומית.
לאחר שנת 1981 נותרו בשירות רק קרונות מתכת.
בשנת 1935 העניקה ממשלת צרפת לקיסר היילה סלאסי שני קרונות לשימושו הפרטי.
בקרון הראשון היה סלון, תא שינה ומשרד, ובשני הותקנו מטבח ומסעדה.
ב-1954 הוענקו לקיסר שני קרונות נוספים, הפעם מממשלת אנגליה, גם הם מחולקים באופן דומה לקודמיהם.
הרכבת הקיסרית הונעה בשני קטרים וכללה, נוסף על ארבעת הקרונות הקיסריים, קרון גנרטור חשמלי שסיפק את כל צריכת החשמל שלה, שני קרונות מחלקה ראשונה לאורחיו ולפמלייתו של הקיסר, שני קרונות מחלקה שנייה עבור משרתיו ושני קרונות משא.
הרכבת הקיסרית הפסיקה את פעולתה ב-1973, זמן קצר לפני המהפכה האתיופית, וארבעת הקרונות הקיסריים שמורים במבנה המוזיאון הסמוך לתחנת הרכבת של אדיס אבבה.
בבעלות חברת מסילת הברזל הג'יבוטי-אתיופית נמצאים מאות קרונות משא, רובם ישנים מאוד ומתוחזקים בבתי המלאכה של החברה בתחנת דירה דאווה.
חלק מהקרונות שבשימוש יוצרו בשנות ה-30 של המאה ה-20 ואף קודם לכן, וחלקם עדיין מצויד בתא מטען עשוי מעץ.
המעמס המרבי של קרונות אלה נע בין 20 ל-40 טונות.
קרונות משא בעלי מעמס מרבי קטן יותר (עד תשע טונות), שימשו את כוח האבטחה של הרכבת ואת עובדיה וכן שימשו להובלת מטען בתפזורת.
עוד נמצאים בשימוש מכליות לדלק ולמים בנפח של 27 מטר מעוקב וקרונות פלטפורמה בעלי כושר נשיאה מרבי של 24 או 30 טונות.
מסייע אין בו ממש הוא כלל הלכתי המובא בתלמוד, לפיו אדם המסייע לאחר לבצע פעולה מסוימת, שיכול היה לעשותה גם בלי עזרתו, המסייע אינו נחשב אחד מעושי המלאכה, וגם אם מדובר בפעולה אסורה, אין איסור לעשות זאת.
לדעת הרב צבי הירש אשכנזי הכלל אינו פוטר מאיסור, רק מעונש.
בתלמוד הובאו ראיות מהמשנה לכלל זה:
רבא לכלל זה ראיות ממשנה לגבי טומאת זב הרוכב על גבי בהמה ומתחת רגליה ישנם כלים שנטמאים 'בטומאת משכב', אף על פי כן אין הכלים נטמאים משום שמתייחסים לכל רגל של הבהמה כמסייע.
רב אשי הביא ראיה נוספת לדין זה מדברי רבי אליעזר הסבור שאם ישנה חציצה בין רגל אחת של הכהן לרצפת בית המקדש דבר האסוראם יכול לעמוד על רגלו המונחת על הרצפה אין זה חציצה, ולדברי רב אשי טעמו של רבי אליעזר משום שרגלו שעל הרצפה היא העיקרית והשנייה רק מסייעת.
כמו כן בתלמוד במסכת ביצה על פי כלל זה התיר האמורא אמימר לגוי לרפא את עינו (רפואת הכחול) בשבת, על אף שברפואה זו החולה מסייע למרפאו על ידי שפותח וסוגר את עינו, סיבת ההיתר משום "שמסייע אין בו ממש".
מקור זה סותר לדברי רב אשי בתלמוד לפיהם ישנו איסור של הקפת הראש והשחתת הזקן גם על האיש המסתפר (ניקף), מלבד האיסור שעובר הספר (מקיף), אף שהמסתפר לא אינו עושה מעשה כלשהו.
נימוקו של רב אשי לאסור הוא משום שהמסתפר סייע לספר בתספורת, וכדבריו נפסק להלכה ברמב"ם ובשולחן ערוך.
בספרות הראשונים והאחרונים נאמרו מספר הסברים ליישב את הסתירה בין המקורות:
הריטב"א מחלק בין סיוע משמעותי לבין סיוע מועט, ולדבריו בהקפת הראש ולכך הדבר נאסר.
הרב דוד הלוי סגל בפירוש הט"ז כותב על פי דברי הריטב"א, שבדומה להקפת הראש, ה"ה בכל מקום בו המסייע עוזר בעזרה אקטיבית, לא נאמר הכלל מסייע אין בו ממש, ולכן אסר לאשה ששכחה לגזוז ציפורניה לפני טבילת נדה שחלה בשבת, להיעזר בנכרית לצורך זה.
הרב שבתי כהן סבור שאין ללמוד מהלכות הקפת הראש לשאר מקומות ולכן התיר בנידון זה.
בט"ז כתב ליישב הסתירה, ולדעתו הקפת הראש חמורה יותר מאחר שהמקיף מסייע על ידי הטיית ראשו עוד קודם שהתחיל המקיף את פעולתו, ולכך הדין במקרה זה שמסייע יש בזה ממש, מאחר שאין לו למה להיטפל, משא"כ כשפעולת המסייע חלה בזמן פעולת האיסור אז אמרינן שמסייע אין בו ממש
איסור דאורייתא - הרדב"ז סבור שדברי התלמוד שמסייע אין בו ממש, נאמר רק באיסורי דרבנן, אך באיסורי דאוריתא מסייע יש בו ממש.
אמנם בט"ז כתב שאף בדינים דאורייתא הדין הוא שמסייע אין בו ממש.
הפוסקים נשאלו על מקרים שונים, האם יש להתיר בהם מטעם מסייע אין בו ממש, או שמא הכלל אינו חל עליהם.
בין היתר דנו הפוסקים בעניינים אלה:
הרב יוסף חיים, נשאל לעניין סיוע בקשירת הבהמה לשוחט, האם עובר בכך על איסור אותו ואת בנו..
הרב יצחק זילברשטיין, דן בתשובה בנוגע להיות סנדק לתינוק שנאסר על פי ההלכה למולו.
מסיל"ה (ראשי תיבות: מרכז סיוע ומידע לקהילה הזרה) הוא גוף שהוקם על ידי עיריית תל אביב-יפו בשנת 1999 ביוזמת ראש העיר רון חולדאי, במטרה לספק שירותי רווחה לקהילה הזרה, שהיום מורכבת בעיקר ממהגרי עבודה ומבקשי מקלט מאפריקה.
המוסד מתופעל על ידי עובדים סוציאליים של העירייה, סטודנטים בתוכנית הכשרה מעשית, בני מכינות קדם-צבאיות, בנות שירות לאומי ומתנדבים רבים.
בשנת 2012 זכה מסיל"ה בעיטור ממלכתי מטעם משרד המשפטים, כאות הוקרה על תרומת הארגון למאבק בסחר בבני אדם.
עם הגידול במספר מהגרי העבודה לישראל לקראת סוף שנות התשעים, עלה הצורך בשירות ייעודי שיענה לצורכי האוכלוסייה שהפכה לדומיננטית בדרום תל אביב.
הסיבות העיקריות להקמת מסיל"ה היו:
שיקולים הומניטריים ומוסריים - ראיה של הזרים כבני אדם בעלי זכויות, שיש לדאוג לצרכיהם הבסיסיים.
שיקולים פרגמטיים - הבנה שנוכחות הקהילה הזרה בתל אביב איננה תופעה זמנית וחולפת, ועל כן יש למסד את היחס אליה.
בטווח הארוך, השאיפה היא למנוע את התדרדרות מצבה החברתי שעלולה להוביל לגידול בהיקפי המצוקה והפשיעה במגזר בדור הבא.
שיקולים מערכתיים - מסיל"ה מהווה מעין "גשר" בין הממסד לקהילה: מחד היא מתווכת בין השניים, ומאידך מאפשרת איסוף מידע מהימן אודות המגמות והתהליכים המתרחשים באוכלוסייה זו.
עמדות פוליטיות מוצהרות ביחס לנושא העובדים הזרים והמסתננים
כיוון שמסיל"ה היא חלק מהשלטון המקומי, אנשיה מנועים מנקיטת עמדה מוצהרת בנושאים ציבוריים הקשורים בבעיית העובדים הזרים והמסתננים ברמה המדינית.
כמו כן, היא אינה נוטלת חלק בפעילות מחאה שונות הנערכות בנושאים אלו (הפגנות, מצעדים, ראיונות לתקשורת, וכו').
חרף היותו של הארגון מוסד ציבורי, חלק הארי של התקציב מגיע מתרומות.
שאר התקציב מתקבל מעיריית תל אביב-יפו דרך שני צינורות - אגף השירותים החברתיים (מחוז דרום), ומחלקת החינוך של העירייה.
מסיל"ה פועלת, בחלוקה גסה, בארבעה מישורים:
מתפקד למעשה כשירות סוציאלי תחת אגף השירותים החברתיים של עיריית תל אביב-יפו, הממוקמת בסמוך למתחם התחנה המרכזית החדשה.
במרכז פועלים עובדים סוציאליים, סטודנטים ומתנדבים המטפלים בפניות הקהילה.
התמיכה הניתנת במרכז מתמקדת בעיקר ברמת הפרט והמשפחה; סיוע בנושאי חינוך, בריאות, משפחה, תעסוקה, דיור, מעמד חוקי, הריון ולידה, ילדים בסיכון, ילדים עם צרכים מיוחדים, מקרים הומניטריים, והפניה לסעד משפטי.
בעת הצורך, ניתן גם טיפול פסיכו-סוציאלי על ידי אנשי מקצוע.
מסיל"ה מקיימת קשר עם יחידת עוז (משטרת ההגירה), במטרה להקל את תהליך העזיבה על אלה המבקשים זאת מרצונם.
טיפול בקטינים - מסיל"ה שמה דגש על סיוע לאוכלוסיית הילדים והפעוטות של הקהילה הזרה, באמצעות ניטור המצב ב"בייביסיטרים" (גנים מאולתרים הפועלים ללא היתר שמקימים בני הקהילה הזרה באופן עצמאי), התראות על ליקויי בטיחות וסיוע פדגוגי, וכן ליווי בבתי הספר בעיר בהם משתבצים ילדי הקהילה.
טיפול במגזר מבקשי המקלט מאפריקה (יוצאי אריתריאה, סודאן, דרום סודאן, דארפור וקונגו) על מאפייניו הייחודיים.
קשר עם מנהיגים ואנשי מפתח בקהילה ("פסטורים" - כמרים המנהלים כנסיות מקומיות), במטרה לסייע לחברים בקהילות אלה.
מתן השכלה בסיסית למבוגרים (במרכז חינוך קהילתי "CEC") - בעזרת תוכניות לימוד וקורסים שנועדו לעזור להשתלבות יעילה, בניהול פרופ' גדעון קונדה מאוניברסיטת תל אביב.
פר"ח מסיל"ה - סטודנטים המסייעים בגני הילדים של הקהילה הזרה תמורת מלגה.
פרויקט חונכות התנדבותי לילדי מהגרים.
פרויקט ליווי - לתיווך מול רשויות ומוסדות ישראלים, על ידי נציג הארגון.
יוניטף היא עמותה המפעילה רשת מעונות יום ומועדוניות צהרונים לילדי מהגרי עבודה ומבקשי המקלט מאפריקה.
הרשת הוקמה בשנת 2005 ופועלת באזור תל אביב בשיתוף פעולה עם ארגון מסיל"ה.
יוניטף מפעילה שלושה עשר מעונות יום לפעוטות עד גיל 3, ו-24 מועדוניות לילדים בגילאים 3-6, ומשרתת סה"כ כ-1000 ילדים.
המעונות פועלים ממאי 2005, מיסודה של הקרן למעורבות חברתית, ובשיתוף פעולה מקצועי עם מסיל"ה.
הם מנוהלים על ידי גננות ומטפלות מהקהילה הזרה.
המועדוניות נותנות מענה לילדי הקהילה השוהים בגן משעות הצהריים עד הערב.
המועדוניות מספקת לילדים סביבה חינוכית עשירה, פעילויות, חוגים וארוחות חמות.
כמו המעונות, גם המועדוניות מופעלות על ידי גננות מהקהילה הזרה.
השפות המדוברות בגנים הן עברית ואנגלית.
התכנים החינוכיים לקוחים הן מתרבויות המוצא של הגננות והן מהתרבות הישראלית, והחגים הנחגגים שייכים לשלוש הדתות המרכזיות.
סיוע בהקמת "ספריית גן לוינסקי" לקהילות זרות.
מתן ייעוץ וסיוע בקבלת ההחלטות הנוגעות למצב הקהילה מול העירייה וקברניטיה; ייעוץ בוועדות בכנסת, העברת דיווחים ועדכונים לעירייה, ימי עיון וסיורים מודרכים לנבחרי ציבור, ועוד.
מסילת באר שבע - ערד היא מסילת רכבת מתוכננת של רכבת ישראל, שתחבר בין באר שבע לערד דרך בקעת ערד ותשפר את הנגישות אל ערד, כסיף והיישובים הבדואיים.
תוואי המסילה יתחיל באזור התחנה התפעולית דרומית לנבטים בהסתעפות ממסילת הדרום ותהווה שלוחה שלה.
המסילה תעבור ברובה לאורך כביש 80 ומקצת לאורך כביש 31 ותגיע לערד דרך אזור התעשייה.
המסילה אמורה לכלול תחנה נוספת שתשמש את היישובים הבדואים באזור הנגב המזרחי.
התכנון של המסילה מתבצע במסגרת התוכנית הממשלתית "נתיבי ישראל", והאחריות על התכנון הוטלה על חברת נתיבי ישראל.
במאי 2017, הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה דרום אישרה להפקדה את תוכנית המסילה.
בינואר 2019 הציג מנכ"לה של חברת נתיבי ישראל, ניסים פרץ, את תוכנית החומש של החברה בתקציב של כ-60 מיליארד שקלים.
במסגרתה החברה תהיה אחראית לתכנון של מספר מסילות: מסילת כרמיאל - קריית שמונה, מסילת הגליל, מסילת דימונה - ירוחם, באר שבע - ערד ואת קו הרכבת לאילת.
מסילות אלו הן חלק מהתוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040.
מסיל אל-ג'יזל היה כפר ערבי בנפת ביסאן ששכן שישה קילומטרים מדרום מזרח לבית שאן.
הכפר הותקף ב-31 במאי 1948 במהלך מלחמת העצמאות, כחלק ממבצע גדעון, ותושביו נמלטו.
בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכה אוכלוסייה לתושבי הכפר ביחד עם כפר רופין.
על פי הסקר, הכפר מנה כ-100 תושבים מוסלמים, בעוד שבכפר רופין היו כ-180 תושבים יהודים.
כמו כן נאמר בסקר שבשנת 1931 הכפר מנה 197 תושבים..
אנשי הכפר התפרנסו מגידול דגנים וירקות.
לפני שאנשי הכפר ברחו, היו בו כ-47 בתים העשויים מלבני בוץ.
מסייעות השריון היו פלוגות לוחמים בגדודי חיל השריון בצה"ל המתפקדת בתור פלוגת חי"ר ייעודית המורכבת משלוש מחלקות: אוה"ד (איתור והשמדה) קלה, אוה"ד כבדה, ומרגמות.
תפקידן העיקרי להוות כח תצפית זמין לגדוד, סגירת מעגלי אש עם פלוגות הטנקים ומחלקת המרגמות, ניווט, ניתוב ופתיחת צירים, וכן כוח ירי תמ"ס של מרגמות קשת (120 מ"מ) שיתוף פעולה עם טנקים וגורמים חיצוניים כגון מסוקי קרב, תותחנים ועוד.
היחידה נסגרה בשנת 2023 והוחלפה על ידי יחידת הפחת"ק.
הכשרת הלוחם במסייעת שריון, אורכת כשמונה חודשים ומתחלקת לשני חלקים - הטירונות, אשר מהווה את חלק החי"ר הבסיסי בהכשרה ואורכת כ-4 חודשים, והאימון המתקדם, המהווה את הכשרת החי"ר המתקדמת ולימוד המקצוע הייעודי (סיור, תצפית או מרגמות), ואורכו 4 חודשים גם כן.
טירוני המסייעת עוברים טירונות המכשירה אותם לרמת רובאי 05 בבסיס שיזפון.
הטירונות כוללת תוכני רובאות, קליעה, כושר גופני, קרב מגע מתקדם, מסעות, שדאות, הסמכת פק"לים, ולחימה בשטח פתוח.
במהלך הטירונות הטירונים עוברים מספר מסעות אשר מכינים אותם למסעות באימון מתקדם.
בסיום מסע מקבלים הלוחמים את הכומתה, ולאחר כשבוע ישנו טקס בו מקבלים הלוחמים את סיכת לוחם המסייעת המשלבת את החרב, המשקפת וקנה המרגמה (המסמלות את כוחות הסיור, התצפית והמרגמות בהתאמה).
מנוב 18 - מחלקות תצפית וסיור התאחדו לאוה"ד - מחלקה 8 - אוה"ד קל ומחלקה 5- אוה"ד כבד - אשר בעלות יעוד המשלב את היעוד של תצפית וסיור.
מחלקות האוה"ד (איתור והשמדה) - מחלקות 5 ו-8 יוכשרו הלוחמים לניווטים רגליים לטווחים ארוכים, הסוואה מתקדמת, לו"ז (לוחמה זעירה), ניתוב, סיור לעבירות, לוחמת סבך, לוחמה בשטח בנוי ועוד.
בנוסף יוכשרו המחלקות להציל ולחלץ את הלוחמים שבתוך הטנקים, במקרה של פגיעה במהלך קרב ומנטרלת איומים אשר מסכנים את הטנקים כגון: יחידות נ"ט וצלפים.
מחלקת האוה"ד הכבדה מתניידת באמצעות נגמ"שים.
מחלקת האוה"ד הקלה מתניידת באמצעות האמרים.
נהגי האמר הם לוחמים מן היחידה שעברו קורס נהיגה מיוחד בבלנ"מ (בית הספר לנהיגה מבצעית) שמתיר להם נהיגה בתנאי קיצון ובחושך מוחלט בעזרת אמר"ל.
מחלקת המרגמות - מחלקה 7 משתמשת במרגמת קשת 120 מ"מ.
מטרתה להוות כוח אש הנלווה לטנקים.
מחלקת המרגמות מתניידת באמצעות נגמ"שים.
בנוסף מוכשרים הרגמים ללוחמת שטח פתוח רגלי ורכוב וכן לוחמת שטח בנוי.
עם סיום תקופת ההכשרה מתפזרים הלוחמים בפלוגות המסייעות שבגדודי חיל השריון, חלקם יצאו לקורס מפקדי כיתה (מ"כים) המתקיים בבסיס שיזפון.
עד מרץ 2021 קורס מפקדי המסייעת התבצע בבסיס שיזפון וארך כארבעה חודשים.
הלוחמים הוכשרו בפיקוד על כיתה ומחלקה בלחימה ובשגרה, וכן עברו תוכני חינוך והנהגה.
ממרץ 2021 קורס מפקדי המסייעת עבר להתבצע בביסל"ח 906 לצד קורס המ"כים של חיל הרגלים.
הדבר הכשיר את העוברים את הקורס לרובאי 08.
עד מרץ 2021 את השלב הזרועי עברו הצוערים של קורס קציני הפלגות המסייעות בבה"ד 1 (מגמת להב), ולאחר מכן המשיכו את ההשלמה בבסיס שיזפון לצד השלמת קורס קציני שריון.
ממרץ 2021 עם ההחלטה לסגירת המסייעת, המשיכו הצוערים של קורס קציני הפלוגה המסייעת לעבור בשלב המקדים של בה"ד 1 במגמת להב אך במקום להמשיך להכשרת קציני מסייעת בשיזפון, המשיכו הצוערים למגמת גפן לקציני חי"ר בבה"ד 1.
המסייעת של השריון נסגרה והוחלפה בפחת"ק (פלוגות חשיפה תקיפה) אשר בעלות ייעוד זהה לפלוגה המסייעת של חיל השריון אך עוברות את הכשרתן בבסיסי ההכשרות של חיל הרגלים ונשלחות לגדודי השריון "בהשאלה" כחלק משינוי כולל של הרמטכ"ל אביב כוכבי במחזור מרץ 2021.
חלק מלוחמי מסייעת שריון האחרונים (מחזורים נובמבר 2020 ומרץ 2021) נשלחו לגדודי חי"ר (גולני, גבעתי ונח"ל) בשל הסגירה של המערך טרם שחרורם.
רובה סער: M16 מקוצר, רובה M4, מטול רימונים M203.
כוונות: טריג'יקון, מפרולייט, מפרו מור, מארס, M5, ליאור, אקילה ומכבים
מסכת המוות האדום הוא סיפור קצר שנכתב על ידי אדגר אלן פו בשנת 1842.
הסיפור מספר על מגפה קטלנית, כשהאדם היחיד החסין ממנה אוסף את כל אנשיו אל ארמונו המבוצר במטרה שלא תגיע אליהם.
הסיפור עובד לסרט בכיכובו של וינסנט פרייס בשנת 1964.
מגפה הגורמת למי שנדבק בה - והיא מועברת במהירות מאדם לאדם - להתחיל לדמם במהירות, ולמות תוך חצי שעה.
אך הנסיך פרוספרו, שנדמה שלמחלה אין השפעה עליו, אוסף את אנשיו ואמצעים שישעשעו אותם בזמן שהותם, ונועל אותם (ואת עצמו) בטירתו.
אך לאחר מספר חודשים מתחילים להשתעמם הדיירים, והנסיך מחליט לקיים נשף מסיכות שכמוהו לא נראה, ובו יוכלו המסובים להיכנס גם לחדריו הפרטיים של הנסיך, שאותם תכנן בעצמו: החדר הראשון צבוע כולו בכחול, הקירות וזכוכית החלון גם יחד; החדר השני ארגמני; השלישי ירוק; הרביעי כתום, החמישי לבן; והשישי סגול.
השביעי היה צבוע כולו בשחור, מלבד מסגרת החלון - היא הייתה אדומה מדם.
בחדר עמד שעון מטוטלת ענק, שהשמיע בכל שעה עגולה צלצול מחריש אוזניים.
האורחים הורשו להתחפש כאוות נפשם, במגבלה אחת - התחפשות למוות האדום אסורה.
ביום המסיבה, אליה התכוננו האורחים במשך ימים רבים, צפה הנסיך בהנאה בכל אורחיו המחופשים והחוגגים.
אך באמצע המסיבה הופרעה שלוות הנוכחים - הופיע אדם עטוף בתכריכי קבורה, ולובש מסכה המדמה את פניו של אדם שנפל קורבן למוות האדום.
הנסיך הזועם ממהר לרדוף אחריו במטרה להורגו, ונעצר בחדר השחור, האחרון.
הוא שולף את סכינו ומנסה לתקוף את הפולש, אך נופל מת רגע לאחר מכן.
החוגגים מתנפלים על האדם המחופש ומסירים ממנו את המסיכה.
באותו רגע הם נופלים ומדממים למוות, מבינים שהמוות האדום עצמו הוא שפלש אל הנשף.
יש הטוענים כי הסיפור מנסה להביע את עניין החיים והמוות - כל חדר צבוע בצבע אחר, המבטא שלב בחיים (החדרים גם מסודרים ממזרח למערב, וידוע שמזרח מזוהה עם התחלה) עד החדר השחור המסמל מוות.
גם השעון, שבצלצולו עוצר את החגיגות, מקושר לדימוי של הזמן החולף.
המגפה מתבססת באופן עקיף על מגפת הדבר, שנקראה "המוות השחור".
גם היא הייתה ידועה בהתפשטותה המהירה והבלתי ניתנת לעצירה, באירופה של ימי הביניים.
בספר "הניצוץ" ג'ק טורנס ובהמשך דני טורנס חושבים על שורת הסיום מהסיפור בהקשר לנשף המסיכות שהיה במלון, "ממלכתו של המוות האדום השתרעה עתה לכל עבר." (And the Red Death held sway over all.)
הסיפור עובד לסרט בשנת 1964, ורימייק בשנת 1989.
נוצר מחזה בהשראת הסיפור, והוא רץ מאוקטובר 2007 עד אפריל 2008.
בסדרה "המעקב" הכת מקיימת שחזור של הסיפור ומבצעת טבח המוני במרכז הפינוי אליו ברחו אנשים בעקבות הרציחות בעיירה.
בספר פנטום האופרה, אריק מגיע לנשף המסיכות כשהוא לבוש כמו המוות האדום.
תחפושת זו חזרה על עצמה גם בסרטים מ-1925 ו-2004, ובמחזמר של אנדרו לויד ובר.
בסרט האנימציה סיפורים שלא יאמנו (Extraordinary tales) (2015), הסיפור הזה הוא אחד מחמשת הסיפורים המופיעים.
מסופר בקולו של רוג'ר קורמן.
מסילות לשלום כלכלי אזורי היא יוזמה לחיבור סעודיה ומדינות המפרץ הפרסי לנמל חיפה במסילות רכבת כתחלופה לנתיב הסחר הימי האירופי-ערבי אשר מקיף את חצי האי ערב.
היוזמה נוצרה ביוזמתו של ישראל כ"ץ והוצגה לראשונה באפריל 2017. הנתיב הימי הנוכחי עובר דרך מצר באב אל-מנדב בעל נוכחות חות'ית לחופי תימן, ומצר הורמוז בעל נוכחות צבאית איראנית כבדה אשר עוינים את הממשל הסעודי ו"הציר הסוני המתון", והתקיפו / איימו בהתקפה על תעבורה/תובלה ממדינות אלו.
באוגוסט 2018 תרגיל צבאי שערכה איראן במצר הורמוז המחיש את חשיבות התחלופה.
בהקשר הסכסוך הישראלי-ערבי ציין ישראל כץ כי "התוכנית תהווה בסיס לתוכנית מדינית בהמשך".
כץ טען שהציג את התוכנית לשליח ארצות הברית למזרח התיכון, ג'ייסון גרינבלט, אשר "התרשם ממנה עמוקות".בהצגת היוזמה טען כץ כי התוכנית "תאפשר גישה יבשתית בטוחה וחסכונית למדינות ערב לים התיכון.
לדוגמה, אורך הנתיב הימי מנמל דמאם, הנמל המרכזי של סעודיה, לים התיכון דרך המפרץ הפרסי הים האדום ותעלת סואץ היא 6,000 ק"מ.
הדרך היבשתית דרך ישראל לנמל חיפה היא 1,600 ק"מ.
במחצית הראשונה של המאה ה-20, הוקמה על ידי האימפריה העות'מאנית מסילת הרכבת החיג'אזית שחיברה בין אזורים שלעתיד יהיו ישראל, סוריה, ירדן וערב הסעודית, בין היתר על מנת לחזק את השפעתם הפוליטית והכלכלית באזור.
התמוטטות האימפריה במלחמת העולם הראשונה אמנם גרמה לניתוק הקווים בערב הסעודית, אך חיברה את המערכת תחת הרכבת המנדטורית למצרים ולבנון.
עם הקמת מדינת ישראל הופסקה כל תנועת הרכבות.
עם התחממות היחסים בין ישראל ומדינות ערב ב-שנות ה-90 הוצעו כמה מיזמים לחיבור יהודה ושומרון למערך הרכבות הישראלי, וחיבור ישראל למערך רכבות תחילה עם מצרים וירדן, ובשלבים מאוחרים יותר סעודיה ולבנון.
מטרת התוכנית הייתה שבסופה מסילת רכבת תחבר בין אירופה ואפריקה.
התוכניות עלו מחדש ב-2005, אך לא מומשו מעולם.
במסגרת חידוש מסילת העמק, הועברה תנועת המשאיות לירדן ומירדן לרכבת העמק, ותוכנן לחבר את המשך המסילה אל ירדן.
נתיב סחר זה מהווה הבסיס לתוכנית.
הרכבת מיועדת בשלב ראשוני לפעול במקטע חיפה-אירביד לצורכי משא, ובשלבים מאוחרים לחבר את המסילות לקווים מאיחוד האמירויות, ישראל, ערב הסעודית, עומאן, סוריה, עיראק וירדן.
מעת הצגת היוזמה הוצגו כמה תצלומים ומפות של המסלולים והמקטעים, הנתיב המרכזי יכלול את המקטעים:
המקטע הישראלי: חיפה - עמק יזרעאל - בית שאן - גשר המלך חוסיין; על בסיס מסילת העמק, דורש הרחבה למסילה לעבר גבול ירדן ובבנית מתקן העמסת סחורות מותאם בנמל חיפה.
מיועד להעברת סחורות מן הים התיכון למסילות.
המקטע הירדני: גשר המלך חוסיין - אירביד - זרקא - גבול ירדן-סעודיה; על בסיס נתיב הרכבת החיג'אזית, במרכזו תחנת משא במשולש זרקא - ג'רש - מפרק, תלוי בבניית הקו ותחנת המשא, מיועד לתעבורה והחלפת סחורות לעיראק ופנים ירדן.
המקטע הסעודי: גבול ירדן-סעודיה - ריאד; על בסיס קווי חברת הרכבות הסעודית , מיועד להעברת סחורות לסעודיה ומדינות המפרץ.
לצד הנתיב הראשי, ייתכנו כמה הרחבות למדינות ולאזורים שכנים, בהן:
המקטע הפלסטיני: עמק יזרעאל - מעבר גלבוע - ג'נין; תלוי בבנית הקו ובטיפול בסוגיית בידוק ביטחוני, מיועד לקדם השתלבות פלסטינים בכלכלות ערב.
מקטע זה הוכרז בספטמבר 2024 כמבוטל על ידי שרת התחבורה מירי רגב.
מקטע הסחר הסעודי: ריאד - דמאם; על בסיס קווי חברת הרכבות הסעודית, חיבור התוכנית למפרץ הפרסי.
מקטעי צפון הלבנט: אירביד- בגדאד ובגדאד-רחבי עיראק ; תלויים בבנייתם וביחסים בין המדינות המעורבות, יתבססו חלקית על נתיבי הרכבות והעיראקיות.
מקטעי חצי האי ערב: דמאם - אבו דאבי - מסקט וריאד - מכה; תלויים בבנייתם, יתבססו חלקית על נתיבי הרכבת הסעודית ורכבת איתיחאד .
יובילו לחיבור איחוד האמירויות ועומאן למסילות.
הצעת אלטרנטיבה מהירה, קצרה, בטוחה וכלכלית לנתיבי הסחר האירופים-ערביים כיום.
כדאיות כלכלית לכל המדינות המעורבות בנושא.
חיבור הגדה המערבית למערך רכבות למדינות ערב יקל על אוכלוסייה פלסטינית להשתלב בשוק העבודה הערבי הרחב.
הכדאיות הכלכלית הגדולה לשני הצדדים (ישראל ומדינות ערב) תקדם פתיחות לקראת הסכם מדיני בנוגע לסכסוך הישראלי-ערבי.
חיזוק קשרי ישראל - ערב הסעודית.
המיזם יכול להתניע קשרים כלכליים ופוליטיים בין ישראל וערב הסעודית, אשר בעלות "אינטרסים משותפים רבים (מוחמד בן סלמאן, יורש העצר הסעודי)"
הפחתת האיום הקיומי על כלכלות המפרץ מפני ציר ההתנגדות.
נתיב הסחר כיום עובר דרך טריטוריות ימיות בעלות רמת סיכון גבוהה לספינות סעודיות.
הנתיב החלופי יאפשר את הקטנת הסיכון.
חיזוק הקשרים בין ישראל, מדינות המפרץ וארצות הברית לכדי קואליציה נגד "הפצת המהפכה".
שתאפשר חיבור ברכבת בין אירופה, אסיה ואפריקה.
יצירת תעבורה מהירה במזרח התיכון.
חיבור כלל מדינות ערב למערך רכבות יחיד.
התערבות איראנית בעיראק, ביש"ע ובסוריה עלולה למנוע את הרחבת המסילות לאזורים אלו עקב העוינות השוררת בין ישראל וסעודיה למשטר האיראני.
היוזמה הוצגה לראשונה באפריל 2017.
באוגוסט 2017 הציג ישראל כ"ץ את היוזמה לג'ייסון גרינבלט, שליח ארצות הברית למזרח התיכון.
באוקטובר 2018 הציג ישראל כ"ץ את היוזמה לאנגלה מרקל במהלך ישיבת ממשלה משותפת ומאוחר יותר באותו החודש גם לשגריר סין בישראל.
בנובמבר 2018 ג'ייסון גרינבלט הביע בפומבי תמיכה ביוזמה, לקראת ביקורו של כ"ץ בעומאן בו הציג את היוזמה בפני באי הכנס הבינלאומי IRU במסקט.
במרץ 2022 עלה הנושא בביקורה של שרת התחבורה, מרב מיכאלי, באיחוד האמירויות.
ממשלת ישראל בראשות נפתלי בנט ויאיר לפיד הציעה את רעיון המבוסס על היוזמה.
הרעיון, שהוצע בקבוצת I2U2, היה פרויקט תשתיות לחיבור הודו, המזרח התיכון והאיחוד האירופי ברשת של מסילות רכבת, קווי ספנות, כבלי תקשורת מהירה וצינורות להעברת אנרגיה.
הממשלה בראשות בנימין נתניהו המשיכה לקדם את הרעיון.
בספטמבר 2023 הציג הנשיא ביידן פרויקט רחב לחיבור הודו ומדינות מזרח אסיה עם האיחוד האירופי, שמבוסס בחלקו על תוכנית מסילות לשלום אזורי.
הוא הודיע כי ישראל וסעודיה יהיו חלק מהפרויקט.
בספטמבר 2024 תכנון מסילת עפולה ג'נין הורדה מסדר היום על ידי שרת התחבורה מירי רגב בשל השינויים הגאופוליטיים, לטענתה.
מסילות הברזל הרוסיות , הידועה גם כ"חברת הרכבות הממשלתית של רוסיה RZD", היא חברה ממשלתית המפעילה את התחבורה המסילתית ברוסיה.
זוהי החברה הגדולה ברוסיה בתחום.
החברה הוקמה ב-18 בספטמבר 2003 מתוך משרד הרכבות של רוסיה והחלה לפעול כמפעילת רשת הרכבות החל מ-1 באוקטובר 2003. ב-9 במרץ 2004 משרד הרכבות פורק.
בנפרד מהחברה פועלות חברות רכבות עצמאיות אחרות כדוגמת רכבות ימאל (Ямальская железнодорожная компания), חברת הרכבות של יקוטיה (Железные дороги Якутии), חברת גרנד אקספרס סרוויס (Гранд-Экспресс Сервис) המפעילה שירות רכבות מסנקט פטרבורג לחצי האי קרים דרך מוסקבה וחברת הרכבות של חצי האי קרים (Крымская железная дорога).
נשיא החברה הוא אולג בלוזרוב ולפניו שימש בתפקיד ולדימיר יאקונין.
הממשלה באימפריה הרוסית החלה לדון בהקמת מסילות ברזל ברוסיה כבר מתחילת המאה ה-19, כשהבסיס להקמת גוף לניהול רכבות ברוסיה הייתה מחלקת הקישור הימי (Департамент водных коммуникаций) שהוקמה ב-1789 על פי צו קיסרי של פאבל הראשון.
את הארגון ניהל ניקולאי רומיאנצב גם כשזה הפך ב-1809 למינהל התחבורה והוא כיהן כשר התחבורה הקיסרי.
באותה שנה הוא הביא להקמת מכון התחבורה הצבאי.
מסילות הברזל הראשונות ברוסיה הונחו לראשונה בשנות 1830. ב-1834 הגיע לביקור ברוסיה המהנדס האוסטרי, פרנץ אנטון פון גרסטנר שהציע לקיסר ניקולאי הראשון להקים קו רכבת.
ב-1836 הצאר הורה להקים את קו הרכבת סנקט פטרבורג-צארסקויה סלו.
העבודות על בניית הקו נמשכו עד סוף 1837 ובקיץ אותה שנה יצאה לדרך הרכבת הרוסית הראשונה.
משרד הרכבות של רוסיה הוקם ב-15 ביוני 1864 כיורש מחלקת הרכבות של משרד התחבורה שהוקמה ב-1842. המשרד פעל ברציפות עד שנת 1917 עת פורק והוחלף על ידי הקומיסריון העממי לענייני תחבורה.
עד שנת 1932 בוצעו שינויים רבים בתשתית מסילות הברזל ואלה היו באחריות משרד התחבורה הסובייטי.
בשנת 1954 הוקם המשרד לבניית התחבורה שהפך לתאגיד טרנססטרוי.
בשנת 1991 משרד התחבורה הסובייטי פורק ומשרד הרכבות של רוסיה הוקם מחדש בתור הגוף האחראי להפעלת מסילות הברזל.
בשנת 2003 המשרד פורק והוחלף על ידי חברת מסילות הברזל הרוסיות.
בשנת 2017 נחנך מוזיאון מסילות הברזל הרוסיות במתכונתו המודרנית.
חברת הרכבות היא הספונסר הראשי של מועדון הכדורגל לוקומוטיב מוסקבה הנחשב לזיכיון המפורסם ביותר של אגודת לוקומטיב והחברה גם מממנת את קבוצות הבת ומתקני הספורט שלה כולל RZD ארנה (הנושא את שם חברת הרכבות) וספסאן ארנה.
בנוסף, חברת הרכבות היא הספונסר העיקרי של מועדון הכדורסל לוקומוטיב קובאן, מועדון ההוקי קרח לוקומוטיב ירוסלבל ומועדון הכדורעף לוקומוטיב נובוסיבירסק.
נוסף לזה, חברת הרכבות מממנת את קבוצת Russian Time בסדרת המרוצים GP2.
מחזיקת המניות היחידה בחברה היא ממשלת הפדרציה הרוסית, הממנה ומפטרת את נשיא החברה וחברי הדירקטוריון.
מסילות פיקטיני או מתאמי פיקטיני , בשמן הרשמי MIL-STD-1913, הן מערכת מסילות המולבשת על גבי נשק קל (לרוב רובי סער, רובי צלפים ומקלעים) ומאפשרות התקנה מהירה של מגוון רחב של עזרים טקטיים בהם כוונות, כוונות טלסקופיות לצלפים, אמצעי ראיית לילה, דורגל או חצובה, ידית הסתערות, ציין לייזר, פנס ועוד.
הרעיון שמאחורי הפיתוח הוא יצירת סטנדרט אחיד לחיבור מגוון רב של אמצעים טקטיים לכלי הנשק, במקום המצב שכל אמצעי דורש אמצעי הברגה ייחודיים משלו.
האחדת התקן לחיבור עזרים טקטיים למגוון כלי נשק שיפר באופן ניכר את המבצעיות, האחזקה וההתאמה של כלי הנשק ליורה ולמשימה.
כיום רוב כלי הירייה המערביים המודרניים מצוידים במסילות פיקטיני על המעצה (מתפסים), לעיתים מ-4 כיוונים (למעלה, למטה ובצדדים).
למעשה, אפשר לחשוב על מסילות פיקטיני כמעין "מתאם אוניברסלי" בין עזרי הלחימה לכלי הירייה.
הוא אומץ ב וכוחות נאט"ו, ולאחר מכן במדינות רבות בעולם.
גם מדינות לא-מערביות פיתחו התקנים דומים לכלי הנשק שלהם.
נהר מסילינקה הוא נהר בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הנהר נמצא בהרים הפנימיים של קלומביה הבריטית לגדות הנהר יערות אורן והן לרוב בלתי מיושבים.
גובה נקודת שפך הנהר 679 מטרים מעל פני הים.
אקלים אזור הנהר תת ארקטי.
הטמפרטורה הממוצעת באזור היא 2- מעלות צלזיוס.
החודש החם ביותר הוא חודש יולי, בו הטמפרטורה הממוצעת היא 11 °C, והקר ביותר הוא דצמבר בו הטמפרטורה הממוצעת היא 14- °C.
מסילה הוא מוסד נעול לנערות בסיכון בישראל, הממוקם במושב אורה שנמצא מערבית לעיר ירושלים.
המעון מיועד לנערות בנות 12 עד 18 ומכיל עד 45 נערות.
הנערות מגיעות למקום לרוב על פי צו בית משפט.
לרוב הנערות השוהות במקום על רקע של אלימות בתוך המשפחה או מחוצה לה.
הנערות שוהות במקום לפרק זמן משתנה שיכול להיות בין שנה לבין הגעה לגיל 18. למעוניינות, מוצעות לעיתים דירות גג כהמשך מסגרת, בעלת מבנה פחות נוקשה.
המעון מופעל במבנה ישן שבעבר שימש כמנזר והוא מיועד לשימור.
בעברו שימש המוסד מעון סגור לעבריינים צעירים.
הוא נפתח לאחר מלחמת העצמאות בשני מבנים ערביים במושבה היוונית.
ב-1954 הוחזקו נערים במוסד לתקופה ממוצעת של חודשיים ולא יותר מחצי שנה.
כושר הקליטה של המוסד עמד על 28 נערים, כשבממוצע הוחזקו בו 22 והמוסד כלל 14 עובדים.
בסוף שנות החמישים המוסד היה מיועד ל-40 נערים, אך לעיתים קלט מעבר לקיבול אף 50 נערים.
בתקופה זו היה המוסד מיועד לבני 9 עד 16. מדי פעם היו בורחים נערים מהמוסד ומבצעים גניבות בסביבה וחוזרים.
בתחילת שנות השישים הועבר לאורה לשטח ששימש את מנזר "מיס קרי".
ב-24 בינואר 1961 חנכו שר הסעד יוסף בורג ומפקד מחוז ירושלים יואב פלג את המבנים החדשים במקום.
בספטמבר 1964 נעצרו נערים מהמוסד שגנבו אקדח מכספת המשרד של המוסד.
ב-1967 היו במעון 58 חוסים ונעשה לראשונה ניסיון לשילוב החוסים בבית ספר רגיל.
באפריל 1968 הוחלט להקצות חצי מיליון לירות ישראליות להרחבת המעון ולהגדלת הקיבול שלו מ-64 ל-96 נערים.
ביולי 1974 החל המוסד לשמש כמעון לאיבחון והסתכלות של נערות במצוקה בגילאי 14–16.
מאז שנות התשעים הופעל המעון על ידי עמותת ענב - עידוד נוער במצוקה, וב-2018 נעשה מכרז חדש להפעלת המקום.
המעון מספק מסגרת טיפולית שכוללת תכנים לימודיים, חינוכיים ומקצועיים יחד עם טיפול פרטני וקבוצתי.
על ההתנהלות הפנימית במקום מתעוררות לעיתים שאלות, והמוסד עולה לעיתים לתקשורת סביב הצתות מכוונות של המקום על ידי הנערות השוהות בו.
יש שטענו שההצתות מעידות על קשיים של הנערות עם ההתנהלות במוסד, או כתגובה לחוסר יציבות בעקבות התחלופה הגבוהה של אנשי הצוות במקום.
חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) מתיר לעובדי מעונות להפעיל אמצעי ריסון סבירים כלפי קטינים במוסד.
במוסד נעשה שימוש תכוף בחדר "פסק זמן" - חדר נעול המיועד למנוע מבני נוער פגיעה בגופם, באחרים או ברכוש.
על דרכי השימוש בחדר הפסק זמן נמתחה ביקורת רבה.
בדומה למעונות ממשלתיים אחרים, את הצוות הטיפולי-חינוכי מספקת חברת כוח אדם דנאל המתקשרת עם משרד הרווחה.
על דרכי הטיפול במוסד נמתחה ביקורת בתחקיר של ההסכת "הבית בקצה המסילה" של תאגיד השידור הישראלי.
מסכת השפיות: ניסיון להבהיר כמה סוגיות אודות האישיות הפסיכופתית הוא ספר שנכתב על ידי הפסיכיאטר הרווי מילטון קלקלי בשנת 1941. הספר נחשב לפורץ דרך בתיאור מקרים פסיכיאטריים, ולאחת העבודות החשובות ביותר על פסיכופתיה במאה העשרים.
בהמשגה של קלקלי, "מסיכת השפיות" מתייחסת ל"מסכה" שמסתירה את ההפרעה הנפשית של האדם מהסביבה.
קלקלי מתאר אדם עם פסיכופתיה כאדם שמסוגל לחקות נורמליות ולהסתיר התנהגויות לא-מסתגלות וכאוס פנימי.
אך למרות ההצגה החיצונית המשכנעת, האינטליגנטית, ואפילו המקסימה לכאורה, קלקלי טוען כי אדם עם פסיכופתיה חסר את היכולת לחוות רגשות אמיתיים וכי הוא עיוור צבעים להיבט הזה של הקיום האנושי.
בספרו קלקלי מסיק כי 'מסכת השפיות' מסתירה פְּגָם נוירו-פסיכיאטרי משמעותי, אך אחד שהוא אינו מצליח לזהות במדויק עם הכלים שעמדו לרשותו.
מההשערות של קלקלי התפתח עניין במרכזי בפסיכוביולוגיה של פסיכופתיה, ובמהלך השנים הצטברו ראיות רבות לחריגות במבנה ותפקוד המוח בקרב עבריינים עם פסיכופתיה.
הספר הודפס בחמש מהדורות, וקלקלי תיקן והרחיב את העבודה שלו עם כל מהדורה שפורסמה.
המהדורה החמישית פורסמה זמן קצר לאחר מותו של קלקלי בשנת 1984. המהדורה הוצאה לאור מחדש על ידי יורשיו של קלקלי בשנת 1988 למטרות חינוך ללא כוונות רווח.
מסיכת השפיות, המהודרה החמישית, מציגה תיאוריות קליניות אודות האישיות הפסיכופתית, וכן תיאורי מקרה של 15 מטופלים (במהדורה הראשונה היו רק 9, וכולם ממין זכר).
קלקלי עשה שימוש במאפייני הנובלה ותיאורים דרמטיים שונים כדי לתאר את המטופלים.
לשיטתו של קלקלי, "מסיכת השפיות" היא זו שמבדילה את הפסיכופת מאנשים רגילים.
הוא כתב: "אנו מתמודדים פה לא עם אדם שלם אלא עם מכונת רפלקסים משוכללת המסוגלת לחקות את ההתנהגות האנושית בשלמות.
מכונה נפשית משומנת זו מפיקה...
סימולציות של רגש אנושי נורמלי...
שאף אחד אינו יכול לקבוע במונחים מדעיים ואובייקטיביים, מדוע אין זה אמיתי.
ועם זאת אתה יודע, או מרגיש שאתה יודע, שהמציאות, במובן של חוויית חיים בריאה ומלאה, אינה קיימת שם...
מטופל זה משתנה לכדי רובוט...
שמסוגל לעשות כל מה שהאישיות הבריאה מסוגלת לעשות, חוץ מאשר להשתתף בחיים ברמה האישית."
התווית "פסיכופת", כפי שקלקלי השתמש בה, אומצה גם על ידי התרבות פופולרית, והיא מיושמת לעיתים קרובות על רוצחים סדרתיים ועל עבריינים אלימים אחרים, ללא קשר לשאלה אם האבחנה באמת מתאימה להם.
אמנם המונח נפוץ בתרבות הפופולרית, אך לשימוש התרבותי אין רלוונטיות טכנית כל שהיא לקרימינולוגיה, פסיכולוגיה או לפסיכיאטריה.
קלקלי טוען בסעיף קטן שכותרתו "הם לא באים לבד כמו מרגלים, אלא גדודים-גדודים" (ביטוי המופיע בהמלט), שלמרות שקשה להשיג נתונים סטטיסטיים מהימנים, ישנן סיבות שונות לחשוד כי פסיכופתים נכנסים לאשפוזים פסיכיאטריים ולבתי הסוהר בשיעור "גבוה במיוחד".
הוא אכן מציג נתונים סטטיסטיים מתוך סקר לפי הוא ותשעה פסיכיאטרים אחרים אבחנו אחד מתוך שמונה מטופלים כבעלי אישיות פסיכופתית.
בסוף הספר, קלקלי סוקר דמויות רבות ביצירות בדיוניות שהוא חושב שמתאימות לפרופיל הקליני שלו.
הוא מסיים בהתייחסות לדמויות בהיסטוריה, הוא מוציא את אדולף היטלר ואחרים מהגדרתו אך מבליט את אלקיביאדס, מצביא ומדינאי ביוון העתיקה.
מהכתיבה עולה כי קלקלי מוקסם מדמותו של אלקיביאדס מאז שלמד בתיכון.
סיפורים רבים מחייו של אלקבידיאס מתארים אדם תוקפני, הפכפך, כריזמטי, וחסר אחריות.
אולם, קלקלי אינו מבחין בין דמותו ההיסטורית של אלקיביאדס לבין הדמות שמתוארת על ידי פילוסופים, מטיפי מוסר ומוזיקאים.
קלקלי הציע – על בסיס עבודתו עם פסיכופתים בקליניקה שלו ובמוסדים סגורים 16 (מופחת מ-21 במהדורה הראשונה) מאפיינים לפסיכופתיה:
אינטליגנציה טובה וקסם אישי שטחי
מרכיבי הניעה לקויים להתנהגות אנטיסוציאלית
שיקול דעת לקוי ויכולת דלה ללמוד מניסיון
אגוצנטריות פתולוגית וחוסר יכולת לאהוב
היעדר היענות לקשרים בין-אישיים; כפיות טובה כלפי התחשבות מיוחדת שנותנים להם, אדיבות ואמון
התנהגות יוצאת מן הכלל ומעוררת סלידה לאחר שתייה, ולפעמים גם ללא שתייה - מתבטאת בהתנהגות וולגריות, גסות רוח, שינוי מהיר במצבי רוח, ומעשי קונדס
איומי סרק של התאבדות ללא מימוש בפועל
כישלון לעצב ולממש תוכנית חיים (אלא אם כן היא למטרות הרסניות או התחזות)
רשימת הפסיכופתיה המעודכנת שנכתבה על ידי הפסיכולוג רוברט ד' הייר מבוססת בחלקה על הפרופיל הקליני של קלקלי והייר נתן לקלקלי קרדיט מלא בעבודתו.
בתחילה, השתמש הייר בפרופיל הקליני ודירג את הפריטים שלו על סולם של 3 נקודות.
הייר (1980) דיווח כי לפרופיל מהימנות פנימית טובה, אולם חלק מהפריטים (למשל: אינטליגנציה טובה, היעדר הזיות וחשיבה אי-רציונלית, איומי סרק של התאבדות) לא היו קשורים, או קשורים רק באופן חלש לפריטים האחרים.
בעקבות כך בנה רוברט הייר מודל סטטיסטי של פסיכופתיה מתוך הפרופיל של קלקלי, ויצר אופרציונליזציה המאפשרת לבחון כל פריט ולכמת אותו ובכך יצר הערכת פסיכופתיה מהימנה.
קלקלי טוען כי הפסיכופת חסר את היכולת להודות ולהבין את ההפרעה הנפשית ממנה הוא סובל, וההשפעה שיש להפרעה זו על אחרים.
הוא משווה את חוסר התובנה של הפסיכופת לזה של אדם הסובל מפסיכוזה חמורה אך שלא כמו החולה הפסיכוטי, הוא מציין שבאופן שטחי בלבד, אדם עם פסיכופתיה מסוגל להכיר בעובדה שהוא נמצא בבית החולים בגלל התנהגות לא מקובלת ומוזרה.
הוא מציע כי העוני הרגשי המאפיין את הפסיכופת מקשה עליו לדעת כיצד אחרים מרגישים לגבי התנהגותו ושבעקבות כך הוא לא יכול לחוות שום דבר בר השוואה.
על פי קלקלי, עובדות שיובילו את רוב האנשים לתובנה, יובילו אדם עם פסיכופתיה להשליך ולהאשים אחרים בסביבתו באמצעות תירוצים ורציונליזציות משוכללות ועדינות.
הפסיכופת מניח כי העונשים המשפטיים על פשע שביצע אינם חלים עליו, או שהוא הקורבן האמיתי.
לעיתים קרובות הוא מגיב לרעיונות שעליו להיענש בעקבות התנהגותו כמשהו בלתי צפוי ובלתי הולם לחלוטין.
בספרו קלקלי טוען כי אדם עם פסיכופתיה "אינו מכיר את העובדות או הנתונים העיקריים של מה שניתן לכנות 'ערכים אישיים' והוא כלל אינו מסוגל להפנים נושאים כאלה.
זה בלתי אפשרי עבורו להתעניין אפילו קלות בטרגדיה, או בשמחה כפי שהיא מוצגת בספרות או באמנות.
הוא אדיש לכל העניינים האלה.
ליופי, לכיעור, ולמעט במובן שטחי מאוד, לטוב, לרוע, לאהבה, לאימה ולהומור אין משמעות ממשית עבורו, הם אינם משפיעים עליו כלל.
למרות האינטליגנציה החדה שלו, זה כאילו הוא עיוור צבעים להיבט הזה של הקיום האנושי.
זה בלתי אפשרי להסביר לו את זה כי אין שום דבר במסלול המודעות שלו שיכול לגשר על הפער".
בספרו קלקלי מציין את התיאטרליות שמאפיינת את הפסיכופת.
הוא מציין כי הפסיכופת תמיד יפגין עוני רגשי.
למרות שזה עשוי להיראות כאילו הוא צועק מרוב זעם, מתלהב, ובוכה בדמעות מרירות על האסונות שגרם, הסתכלות קפדנית תחשוף שמדובר במשחק.
קלקלי מציין כי היכולות הרגשיות של הפסיכופת כוללות רגזנות, הבזקים מהירים של מעין חיבה, מצבי רוח רדודים של רחמים עצמיים, יהירות ילדותית, וביטויים אבסורדיים של זעם נמצאים כולם בטווח הרגשות של הפסיכופת.
עם זאת, הוא גם מציין כי כעס בוגר, תרעומת עקבית, עצב עמוק בגלל מצבו החמור, גאווה מתמשכת, שמחה עמוקה וייאוש אמיתי אינם נמצאים באותו טווח.
קלקלי מבחין בספרו בין עבריין עם פסיכופתיה לעבריין ללא פסיכופתיה.
קל לדמיין אותם חסרי מנוחה, מצחקקים ומפטפטים על דברים של מה-בכך, מריעים בפראות ושורקים בבוז, ובאופן כללי מתנהלים באופן לא-הולם כדי להפר את השעמום.
אפילו דחפים חלשים, קטנוניים, או סיפוקים שחלפו מספיקים כדי להניע אותם עד כדי התנהגות לא נבונה, לא נעימה, ואפילו תמהונית.
לטענתו של קלקלי, עבריינים עם פסיכופתיה בדרך כלל לא מבצעים את הפשעים החמורים או האלימים ביותר, אך בדרך כלל בסופו של דבר פוגעים בעצמם.
עם זאת, למרות שהוא מציג תמונה כללית של התנהגות אנטי-חברתית חסרת עקביות או מטרה, הוא גם קובע, לפחות במהדורות מאוחרות יותר, שחלקם אכן עשויים לבצע את הפשעים החמורים ביותר או הסדיסטיים ביותר.
הוא מציע שזאת היא פתולוגיה נפרדת במקצת אך אינו מסביר מדוע או כיצד.
יש הטוענים כי הקריטריונים בהם השתמש קלקלי לא מייצגים התנהגויות אנטי-חברתיות והתנהגויות עברייניות.
יש המציינים כי תכונות הליבה לא תוארו על ידי קלקלי כעוינות או תוקפניות במיוחד, בניגוד להגדרתו של רוברט ד' הייר.
לפי דעות אחרות התנהגות אנטי-חברתית מתמשכת היא כן חלק מעבודתו של קלקלי, וכי כל המטופלים שלו היו בעלי היסטוריה ארוכה של הפרות חוזרות ונשנות של החוק, כולל היעדרות מעבודה, גנבה, ונדליזם, הונאה, הצתה, נהיגה בשכרות, תקיפה, נהיגה פזיזה, עבירות סמים, זנות ובריחה ממעצר.
לטענת חלק מהחוקרים בכך סטה רוברט הייר מהפרופיל של קלקלי (construct drift).
אולם, בין רשימת הפסיכופתיה לפרופיל הקליני שכתב קלקלי קיימים מתאמים מובהקים ביותר, דבר המעיד על כך כי עבודתו של קלקלי ועבודתו של הייר מודדות את אותו מבנה אישיותי.
קלקלי כותב במהדורה החמישית של הספר, יותר מ-40 שנה לאחר שפורסמה המהדורה הראשונה, כי פעם אחר פעם הוא נדהם מחוסר התגובה של פסיכופתים לכל צורת טיפול שהוא הכיר, ומחוסר המורא שלהם מפני החוק.
בעודו מציין את חירות האדם, הוא מציע להשאיר פסיכופתים בתוך יחידות פסיכיאטריות סגורות ומופרדות.
הוא גם מציין כי לא נראה כי טיפול נפשי או שיטות פיזיות כגון טיפול בהלם או לובוטומיה הם פתרון ממשי לבעיה.
קלקלי גם מביע אי שביעות רצון משליחת פסיכופתים לבתי הסוהר, שלדעתו לא בהכרח יצליחו לתקן את התנהגותם עקב החריגות באישיותם או "אי שפיות" מוסתרת.
במהלך השנים ספגה עבודתו של קלקלי ביקורת רבה, פריטים כמו "אינטליגנציה טובה", "היעדר הזיות וחשיבה אי-רציונלית", "איומי סרק של התאבדות ללא מימוש בפועל" נמצאו כלא קשורים לפסיכופתיה ואף נמצא קשר הפוך בין חלק מהפריטים לפסיכופתיה.
קלקלי כתב את עבודתו כפרופיל קליני ולא הכין כלי אבחון שדרכו ניתן לדרג את רשימת המאפיינים בפרופיל שלו לצורך אבחון, אלא תמצית למה שהוא חשב שהם מאפיינים של פסיכופתים מהתרשמותו הסובייקטיבית ולא כתוצאה ממחקרים שערך.
בנוסף, קלקלי השאיר שאלות רבות ללא מענה: לדוגמה, לכמה סימפטומים אדם צריך להתאים בשביל אבחנה?
או כיצד ניתן לנקד את הפריטים לצורך אבחון?
בנוסף, רעיון ה"מסכה" מתייחס ליכולת הניטור העצמי ובמחקרים רבים נמצא כי פסיכופתים מאופיינים בניטור עצמי נמוך, משום שהתנהגותם משקפת נטייה חסרת פחד, חסרת אחריות הנובעת מחוסר בניטור עצמי ועומק רגשי.
מסילות הברזל הסובייטיות הייתה מערכת הרכבות הלאומית בבעלות המדינה בברית המועצות, שבסיסה היה במוסקבה.
הרכבת החלה לפעול בדצמבר 1922, זמן קצר לאחר הקמת ברית המועצות.
היא פעלה עד לפירוק ברית המועצות בדצמבר 1991. מסילות הברזל הסובייטיות היו מסילת הברזל המאוחדת הגדולה בעולם ועמוד השדרה של כלכלת ברית המועצות.
הרכבות הסובייטיות שדרגו והרחיבו מאוד את מסילות הברזל הקיסריות הרוסיות כדי לענות על דרישות ברית המועצות.
הרכבת הייתה בשליטה ישירה של משרד הרכבות.
לאחר פירוק ברית המועצות פוצלו מסילות הברזל הסובייטיות ל-15 חברות רכבת לאומיות שונות השייכות למדינות.
עם זאת, לאחר פירוק מסילות הברזל הסובייטיות, התחבורה המסילתית במדינות הסובייטיות לשעבר ירדה מאוד ולא התאוששה לרמת יעילותה הקודמת עד היום.
מסילות הברזל הרוסיות נחשבת חברה היורשת העיקרית של מסילות הברזל הסובייטיות.
יורשים אחרים ירשו את התשתית הסובייטית במרכז אסיה.
מסילת רכבת שם האם מדינה שנה התחלה אורך (בק"מ) הערות רכבת ארמנית Հայկական երկաթուղիHaykakan yerkat'ughi (HYU)ארמניה 1992–2008 845 ק"מ תפעול ותשתית הרכבת הועבר לידי רכבת דרום הקווקז (Հարավկովկասյան երկաթուղի) בשנת 2008, חברת בת של מסילות הברזל הרוסיות.
רכבות קזחסטן Қазақстан Темір Жолы קזחסטן 1997 15,000 ק"מ רכבת קירגיזית Кыргыз Темир Жолуקירגיזסטן 1992 417 ק"מ רכבות לטביה Latvijas dzelzceļš (LDz)לטביה 1992 2,269 ק"מ כיום השתלטה על פעילות הנוסעים החברה הנפרדת Pasažieru vilciens (PV).
רכבת רוסיה Российские железные дорогиRossiyskie zheleznye dorogi (RŽD)רוסיה 1992 85,281 ק"מ רכבות טג'יקיות Роӽи оӽани Тоҷикистонטג'יקיסטן 1992 616 ק"מ רכבת אוקראינה УкрзалізницяUkrzaliznytsia (UZ)אוקראינה 1991 22,300 ק"מ התחבורה המסילתית בחצי האי קרים מנוהלת על ידי רכבות קרים הרכבות האוזבקיות OTYאוזבקיסטן 1994 4,669 ק"מ
מסילה מהירה 1 היא מסילה מהירה המחברת את העיר לונדון (בתחנת סנט פנקרס) למנהרת התעלה ומשם ליבשת אירופה.
הפרויקט פותח בשני מקטעים, כאשר המקטע הראשון נפתח ב-28 בספטמבר 2003, והשני הושלם ב-2007. העלות הכוללת של הפרויקט הייתה כ-5.8 מיליארד ליש"ט (9 מיליארד דולר).
ה-HS1 מאפשרת לרכבות להגיע למהירויות של עד 300 קמ"ש (186 מייל לשעה), היחידה בבריטניה המאפשרת מהירות כזו, אם כי המהירויות מופחתות בקטעי המנהרות הקרובים ללונדון וכאשר הרכבות מתקרבות לתחנת סנט פנקרס.
המסילה משמשת את שירות הנוסעים המהיר יורוסטאר, המחבר את הרשת הבריטית ליבשת אירופה, וכן קווי נוסעים של חברת סאות'איסטרן המשרתת את דרום-מזרח אנגליה.
מסייע בידי עוברי עבירה הוא איסור דרבנן, לפיו אין לסייע בידי אדם לעבור עבירה.
בשונה מאיסור לפני עיוור לא תיתן מכשול, שתקף לדעת רוב הראשונים, רק כשחברו אינו יכול לעבור על האיסור בלעדיו, איסור מסייע כולל גם מקרים בהם עובר העבירה יכול היה לעבור על האיסור לולא הסיוע.
איסור זה לא נזכר במפורש בתלמוד, אך הוא נזכר ברש"י בתוספות ובראשונים נוספים.
אמנם יש מהראשונים שכתבו שאין איסור כלל לסייע עוברי עבירה.
בטעם האיסור מצינו בראשונים מספר טעמים:
מדברי התוספות נראה שהוא חלק מדין אפרושי מאיסורא, שאדם חייב למנוע מחברו לעבור איסור: .
כעין זה כתב ברא"ש: "מכל מקום איסורא איכא, דאפילו קטן אוכל נבילות בית דין מצוין להפרישו, כל שכן גדול שלא יסייע לו".
במאירי כתב שאיסור זה נלמד מדין "לא תנאף", ובתלמוד דרשו מכך גם איסור 'לא תנאיף' - אזהרה לעוקב אחר הנואף ומרגיל לו נשים לניאוף.
יש שלדמו שדין זה הוא חלק מדין חיוב ערבות.
ואחרים כתבו שהוא דין נוסף בפני עצמו.
ויהיה מכך נפקא מינה לעניין איסור מסייע לנשים, שאינן בכלל ערבות.
ברמ"א הוסיף על דברי השולחן ערוך שאסר למכור לגוי חפצים השייכים לעבודה זרה, שיש מי שמתיר למכור, אם בכל מקרה הוא יכול לקנות חפצים אלה במקום אחר, ויש שאוסרים, והוסיף שהמנהג להקל:
אמנם הש"ך כתב שאין בכך מחלוקת ולדבריו, הראשונים שאסרו לסייע, עסקו בשאלת סיוע לישראל, ואילו הראשונים שהתירו סיוע, עסקו בדין סיוע לגוי או מומר.
במגן אברהם כתב שנראה שאיסור לא נאמר לנכרי אף שאיסור לפני עוור נאמר גם במכשיל גוי.
אמנם במשנה ברורה הביא שמדברי הגאון מווילנה בחיבורו ביאור הגר"א על השולחן ערוך, נראה שאף בגוי ישנו איסור מסייע.
ובאחרונים כתבו לחלק, דאם מסייע קודם שנעשה האיסור, הדבר מותר, אך במסייע בזמן האיסור ממש, יש לאסור.
מסייע בשכר - יש שכתבו שמותר לסייע בשכר, וכל האיסור הוא רק לסייע בחינם.
לאחר העבירה - כתבו באחרונים שמותר לסייע לאחר שנעשית העבירה, שהרי מה שנעשה, נעשה כבר.
ישראל משומד - במשנה ברורה כתב שאיסור מסייע הוא גם לישראל מומר, שעובר במזיד.
אמנם הש"ך כתב שאין איסור לסייע למשומד.
באיסורים דרבנן - בספר המקנה כתב בדעת הרא"ש שאין איסור מסייע באיסורי דרבנן.
בנודע לשאלת איסור מסייע, דנו הפוסקים במספר שאלות הנפוצות בעת החדשה:
ביקור במקומות בילוי הפתוחים גם בימי השבת - הפוסקים דנו האם מקומות בילוי הפתוחים בשבת, יש לאסור לבקר בהם אף בימות החול מחשש איסור מסייע בידי עוברי עבירה או לא.
אמנם רבים מפוסקי ההלכה כתבו, שאף במקרים בהם אין איסור מטעם מסייע בידי עוברי עבירה, אך לכתחילה הדבר אינו ראוי, מחשש חילול ה' כשרואים שאנשים שומרי תורה ומצוות אינם מקפידים על כך, וכן מטעמים נוספים.
מפעלים שעובדים בשבת - כן דנו הפוסקים באיסור מסייע בקניית תוצרת ממפעלים שעובדים בשבת, גם כשידוע שהתוצרת שקנתה לא נעשתה בשבת.
אתרי אינטרנט הפועלים בשבת - נידון נוסף התלוי בשאלת מסייע, הוא בדבר אתרי אינטרנט, האם מותר להמשיך את הפעלת האתר גם בשבת, כשישנו חשש שאנשים שאינם שומרי שבת יכנסו לאתר ויבצעו בו פעולות שונות ובכללם קניית מוצרים.
מכונות אוטומטיות לממכר מזון - כמו כן יש דנו הפוסקים בדין העמדת מכונות אוטומטיות כגון מכונות למכירת קפה או מכונות לממכר שתייה קלה, שיפעלו גם בשבת במרחב הציבורי.
הנחת המסילה החלה ב־1900 בהוראת סולטאן האימפריה העות'מאנית עבדול חמיד השני ובייעוץ של מומחים גרמנים.
עלות הקמת המסילה הייתה כ־16 מיליון דולר שנתרמו על ידי הסולטאן הטורקי ושליטי מצרים ואיראן.
המסילה נחנכה ב־1 בספטמבר 1908, יום ציון הכתרתו של הסולטאן.
המסילה הוקמה כדי להסיע עולי רגל מוסלמים מדמשק למדינה ומכה, דרך חבל חג'אז שבחצי האי ערב.
למרות הצהרת הכוונות הדתית מאחורי הקמתה, היו לטורקים גם שיקולים אסטרטגיים ומסחריים במסילה.
הסולטאן, שהיה חובב רכבות מושבע, החליט על בנייתה של הרכבת מכמה סיבות, ביניהן הצגתו כאביהם הרוחני של המוסלמים העולים לרגל למכה ואל-מדינה, חיזוק מעמדו ומעמד האימפריה בראשה הוא עמד בעולם והחלת שלטונו גם על האזורים המרוחקים שבספר האימפריאלי.
למעשה, היעד של הגעתה עד העיר מכה לא הושלם מעולם - היא הגיעה מדמשק עד מדינה, מרחק 1,300 קילומטר, וחסרו לה עוד 400 קילומטר להגיע למכה.
לצורך הקמת המסילה חבר הסולטאן לראשי האימפריה הגרמנית, אשר מצידם שמחו לדריסת הרגל שניתנה להם במזרח התיכון ובענייני הפנים של האימפריה העות'מאנית.
על בסיס השותפות לצורך הקמת המסילה נרקמו קשרים חמים בין שתי המעצמות.
חייליו של הסולטאן זכו להשתלמויות אותן העבירו חייליו של הקיסר הגרמני והאחרון אף ביקר פעמיים בתחומי האימפריה העות'מאנית ובכלל זה גם בירושלים.
תמורה נוספת לה זכו הגרמנים כהוקרה לסיוע בהקמת רכבת החיג'אז הייתה קבלת הזיכיון להקמה והפעלה של מסילת הברזל שבין אנטוליה לבגדאד בשנת 1903.
בזמן עבודות הסלילה נאלצו מייסנר ואנשיו להתמודד עם התקפות שבטי הבדואים באזור, אשר סלדו מהרעיון שיד השלטון מתקרבת אליהם ושעם השלמת בניית הרכבת ייפסק הנוהג של רכיבה בשיירות לאורך המדבר, נוהג שהיווה מקור פרנסה לבדואים שגבו דמי חסות מכל שיירה שכזו.
בחלקים מן המסילה נאלצו להשתמש באדני מסילה מברזל, בגלל מנהגם של הבדואים לגנוב את אדני העץ - מצרך נדיר במדבר - להבערת מדורות.
בנוסף לפשיטות הבדואים נאלץ מייסנר להגות פתרונות יצירתיים בנוגע לבעיות הטכניות שבהקמת הרכבת, ובראשן החוסר החמור במים להזנת דודי הקיטור של הרכבות.
לאחר מחקר מעמיק של תוואי המסילה החל מייסנר בחפירתן של בארות וקידוחים, והעלאת המים ממעבה האדמה אל בריכות ומגדלי אגירה בעזרת טחנות רוח גדולות שהפכו חיש מהר לסימן ההכר של המסילה החיג'אזית.
המסילה החיג'אזית הייתה "מסילה צרה", 105 סנטימטרים רוחבה, בהשוואה לרוחב התקני של 143.5 סנטימטרים, כשהמטרה היא הוזלת עלות פילוס הדרך וחומרים לבניית המסילה.
היתרון של מסילה צרה הוא חיסכון רב בהוצאות, והחיסרון הוא הפחתה במהירות הנסיעה.
ב-1 בספטמבר 1904 נחנך חלקה הראשון של המסילה מדמשק לעיר מען שאורכו 459 קילומטרים.
מייסנר עצמו נהג את הקטר שחנך את המסילה החדשה.
ארבע שנים בדיוק לאחר מכן נחנך הקטע השני ממען למדינה.
שאיפתו של הסולטאן להמשיך את הנחת מסילת הברזל עד לעיר מכה שבחיג'אז לא התממשה מעולם.
בשנת 1909 הודח הסולטאן בהפיכה (מהפכת הטורקים הצעירים) ומיזם הקמת מסילת הברזל, שהיה תחביבו האישי, נגנז.
שלוחה של המסילה החיג'אזית, שחיברה את חיפה לעיירה הסורית דרעא, עברה גם בתחומי ארץ ישראל וחלקה המערבי נקרא "רכבת העמק".
בצד השימוש הדתי והמסחרי, השתמש השלטון העות'מאני ברכבת חיג'אז להעברת כוחות צבא טורקיים לאזורי תעלת סואץ ומדינה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוארכה השלוחה של הרכבת בארץ ישראל המערבית, מתחנת הרכבת מסעודיה על מסילת השומרון עד תחנת הרכבת טול כרם ומשם נעה המסילה המזרחית ההיסטורית לתחנת הרכבת ואדי צראר על מסילת הרכבת יפו-ירושלים ומשם הוליכה מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה בחצי האי סיני.
המסילה למדינה נפגעה מספר פעמים בידי המורדים הערביים בפיקודו של לורנס איש ערב ובשרות האינטרסים האסטרטגיים הבריטים.
התקפות אלה שימשו למטרה כפולה: פגיעה בקווי האספקה והתובלה של הצבא הטורקי, וריתוק כוחות טורקיים רבים לאבטחת המסילה - מציאות שאיפשרה לבריטים לפעול ממצרים מול התנגדות טורקית מוחלשת לכיבוש ארץ ישראל ועבר הירדן.
לאחר המלחמה והתמוטטות האימפריה העות'מאנית נפתח מחדש רק הקטע בין דמשק למעאן, קטע המסילה שמדרום לגבול ירדן-ערב הסעודית לא חזר לפעילות, והוא הופעל כחלק מרשת מסילות הברזל של א"י המנדטורית.
באפריל 1948, עם סיום המנדט הבריטי, העבירה ממשלת המנדט את האחריות למסילה בעבר הירדן לשלטונות ירדן.
קטע המסילה בסוריה עבר לאחריות חברת הרכבות הסורית.
מאז 1960 הרכבת פעלה רק מדמשק לעמאן ולא המשיכה דרומה למעאן כקו הרכבת עמאן-דמשק.
בערב הסעודית שמורים עדיין קטעים מהמסילה וקרונות שנפגעו בידי כוחותיו של לורנס איש ערב, כשכיית חמד תיירותית.
במשך השנים נעשו ניסיונות לשקם את המסילה לכל אורכה.
ב-1938, נפגשו שרים מממשלות סוריה וסעודיה כדי לדון בחידוש המסילה, ב-1947 נערכה ועידה אזורית במטרה לדון בשיקום המסילה.
ב-1954 שוב נפגשו נציגים מירדן, סוריה וערב הסעודית לשיחות על חידוש המסילה, בשלב זה קטעים באורך כולל של 320 ק"מ היו חסרים.
במפגש הוחלט על הקמת ועדה משותפת, שמקום מושבה היה בדמשק, לנהל את הפרויקט.
באוגוסט 1956 חברה אמריקאית זכתה בחוזה לתכנון שיקום המסילה, לאחר שחוזה קודם עם חברה מפולין בוטל..
לאחר מכן חלו עיכובים במסירת הזיכיון לביצוע השיקום, בעיקר בגלל המתיחות ששררה בין סוריה וירדן בתקופת הרפובליקה הערבית המאוחדת (1958–1961).
ב-1961 נמסר ביצוע העבודות לשותפות סעודית-יפנית, שהתחייבה לסיימן עד 1964. אך הפרויקט הוקפא עקב קשיי תקציב.
ב-1978 פורסם מכרז בין-לאומי לביצוע הפרויקט שערב הסעודית התחייבה לממן את עיקר העלות.
הפרויקט היה אמור לסלול את המסילה מחדש לכל אורכה ברוחב תקני של 1,435 מ"מ.
בנוסף הוצע לשקם את הרכבת החיג'אזית, כולל חיבור לישראל.
ב־4 בפברואר 2009 אמר שר התחבורה הטורקי בינאלי יילדירים בריאד כי טורקיה מתכננת לבנות מחדש את החלק שלה במסילה החיג'אזית, וקרא לערב הסעודית, ירדן וסוריה לשתף פעולה ולהשלים את השיקום.
באותה שנה הציע משרד התחבורה של ירדן להקים רשת רכבות באורך 1590 ק"מ בעלות של 5 מיליארד דולר.
הבנייה אמורה הייתה להתחיל ברבעון הראשון של 2012. הרשת המתוכננת נועדה לספק קווי רכבת משא מירדן לסוריה, ערב הסעודית ועיראק, ויהיה ניתן להרחיב את קווי הנוסעים ללבנון, טורקיה ומעבר לכך.
הממשלה, שתממן חלק מהפרויקט, הזמינה מכרזים מחברות פרטיות כדי לגייס את יתרת עלות הפרויקט.
התוכנית של כץ היויתה בסיס ראשוני לתוכנית כוללת יותר בשם מסילת השלום עליה הכריז נשיא ארצות הברית בפסגת ה-G-20 בספטמבר 2023.
לטורקים, כאמור, תוכנית מתחרה לתוכנית 'מסילת השלום'.
שר התחבורה הטורקי, עבדולקאדיר אוראלואלו, הודיע בדצמבר 2024 שטורקיה מתכוונת לסייע בשיקום המסילה בשיתוף עם הממשלה הסורית החדשה.
בספטמבר 2025 התחדשו תוכניות להחיות מחדש את מסילת הרכבת מירדן דרך סוריה לטורקיה במסגרת הסכם להשלמת מבנה-העל באורך 30 קילומטרים.
מסילת דרג'ילינג ההימאלית שכינויה הוא "רכבת צעצוע", היא מסילת רכבת ברוחב 610 מ"מ מג'לפאיגורי הסמוכה לסיליגורי לדרג'ילינג במדינת מערב בנגל בהודו, המנוהלת על ידי חברת הרכבות של הודו.
המסילה מטפסת מרום של כ-100 מטר מעל פני הים בניו-ג'לפאיגורי עד לגובה של כ-2,200 מטר בדרג'ילינג.
על המסילה נעים עד היום קטרי קיטור.
לגרירת רכבת הדואר מדרג'ילינג נעשה שימוש בקטר דיזל.
בשנת 1999 הוכרזה המסילה כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו.
בשנת 2005 הוסיף ארגון אונסק"ו את מסילת נילג'ירי ההררית לאתר המקורי.
תחנת ניו ג'לפאיגורי (New Jalpaiguri) – המסילה הוארכה דרומה בשנת 1964 כדי ליצור מפגש עם המסילה הרחבה המובילה לאסאם.
בנקודת המפגש נבנתה תחת ניו ג'לפאיגורי.
העיירה סיליגורי (Siliguri Town) – במקור הייתה זו תחנת הסיום הדרומית של המסילה.
צומת סיליגורי (Siliguri Junction) – הפכה לתחנה משמעותית על הקו רק לאחר שנבנתה מסילה ברוחב מטר משם לאסאם בראשית שנות החמישים.
סוקנה (Sukna) – תחנה זו מבשרת שינוי בנוף שבו עוברת המסילה, עד כאן עוברת המסילה במישור ומכאן נכנסת לאזורים המיוערים במורדות ההרים.
השיפוע של המסילה משתנה כאן באופן ניכר.
לולאה מספר 1 במסילה הייתה ממוקדמת מעל סוקנה.
לאחר שהמסילה ניזוקה בשיטפונות בשנת 1991, בוטלה הלולאה.
מרחק קצר מעל העיירה רנגטונג קיים מכל מים להזנת קטרי הקיטור.
מיקום המכל, מחוץ לתחנת רנגטונג, נבחר משיקולי אספקת מים נוחה למקום והמרחק ממכל המים הבא במסילה.
בשנת 1942 הוסרה לולאה מספר 2 במסילה, אף זו עקב נזקי שיטפונות.
במקום הלולאה, זהו הקטע הראשון במסילה בו הרכבת נוסעת קדימה ואחורה, ושוב קדימה לצורך צבירת גובה.
לולאה מספר 3 בצ'ונבאטי (Chunbatti) היא היום הלולאה הנמוכה ביותר בנתיב המסילה.
בין צ'ונבאטי לטינדהריה (Tindharia) קיימים שני קטעי מסילה נוספים בהם הרכבת נוסעת אחורנית.
טינדהריה – זוהי תחנה ראשית על קו המסילה, מתחת לתחנה קיים מוסך קטרים גדול.
בתחנה גם משרד לנהגי הקטר.
"נקודת הייסורים" (Agony Point) הוא השם שניתן ללולאה מספר 4. שמה של הלולאה נובע מצורתה, עיקול חד ביותר בעל הרדיוס הקטן ביותר לאורך נתיב המסילה.
לאחר תחנת גאיאבארי מגיע הקטע השישי לאורך הנתיב שבו הרכבת משנה כיוון ונעה אחורנית במעלה.
קורסאונג (Kurseong) – בתחנה זו קיימת סככה לקטרים מספר שלוחות מקבילות של המסילה הראשית, אבל התחנה עצמה נמצאת בקצה ללא מוצא.
רכבות הממשיכות במעלה המסילה חייבות לצאת מן התחנה אחורנית (תוך חציית מפגש כביש-מסילה) בטרם תמשכנה בדרכן.
נטען כי התחנה תוכננה בדרך זו כדי שהרכבת תוכל להיכנס לחצר מאובטחת בעוד הנוסעים ירדו מן הרכבת להתרענן.
במעלה המסילה, מעל תחנת קורסאונג, המסילה חולפת דרך שוק.
מסילת הרכבת עוברת ממש על מפתן החנויות ודוכני השוק ברחוב הומה אדם.
גום (Ghum)- פסגת המסילה ותחנת הרכבת הגבוהה ביותר בכל הודו.
בתחנה קיים מוזיאון עם מוצגים שונים מתחנת הסחורות שהייתה במקום בעבר.
קצה המסילה בעבר היה בשוק של דרג'ילינג, אולם קטע זה היה לצורך רכבת משא בלבד והיום המסילה נקברה תחת הכביש והבניינים שקמו בנתיבה.
כל קטרי הקיטור הנמצאים בשימוש במסילה הם מסוג B Class, דגם שנבנה בין השנים 1889 ו-1925. סך הכול נבנו 34 קטרים מדגם זה, אבל בשנת 2005 נותרו רק 12 קטרים פעילים על המסילה.
קטר 787 הוסב לשימוש בדלק נוזלי (להבדיל מפחם).
כדי להפעיל את מבער הדלק ואת משאבת הדלק, הותאם לתוך הקטר דיזל-גנרטור וכדי להפעיל את בלמי האוויר הותאם לקטר מדחס דיזל.
בנוסף הותאם לקטר מחמם מי הזנה לדוד הקיטור.
כתוצאה מכך השתנה מאוד מראהו החיצוני של הקטר.
בחודש מרץ 2001 הועבר קטר 794 למסילה ההררית של מטראן, זאת לצורך הפעלת רכבת נוסעים תיירותית על אותה מסילה.
הקטר החל לפעול במסילה החדשה בחודש מאי 2002.