tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-4 בספטמבר 1977, בסביבות השעה 2:00, קיבל טום יו שיחת טלפון ובה נאמר לו שחלק מחברי כנופיית הווא צ'ינג, כולל אחד מהמנהיגים שלהם, נמצאים במסעדת דרקון הזהב.
כ-40 דקות לאחר מכן הגיעו ארבע מחברי כנופיית הצ'ונג צ'ינג אי למסעדה, שבאותה שעה הייתה מאוכלסת בעשרות אנשים, רובם תיירים.
בין הסועדים במסעדה באותו ערב היו רון מיברג ואשתו נעמי, שסיימו לסעוד ויצאו מהמסעדה כ-10 דקות לפני הטבח.
צ'סטר יו נשאר ברכב מחוץ למסעדה, בעוד שלושת חברי הכנופיה האחרים נכנסו לתוכה חמושים.
הם החלו לירות לכל עבר באופן רנדומלי במשך כדקה, ולאחר מכן יצאו מהמסעדה, חזרו לרכב, ונמלטו מהמקום.
הירי גבה את חייהם של חמישה אנשים, וגרם לפציעתם של עוד 11 איש.
אף אחד מחברי כנופיית הווא צ'ינג לא נפגע באירוע.
חמשת הקורבנות שנרצחו בטבח היו:
פונג וונג בן ה-48, שעבד במסעדת דרקון הזהב.
ב-5 בספטמבר 1978 הורשע קורטיס טאם בחמישה סעיפים של רצח, ובאחד עשר סעיפים של תקיפה.
באוקטובר 1991 השתחרר טאם מהכלא.
ב־26 בספטמבר 1978 הורשע מלווין יו בחמישה סעיפים של רצח ובאחד עשר סעיפי תקיפה.
בפברואר 1979 הורשע פטר נג בחמישה סעיפים של רצח, ובאחד עשר סעיפי תקיפה.
בספטמבר 1979 הסתיים משפטו של טום יו, שהורשע גם הוא בחמישה סעיפים של רצח ובאחד עשר סעיפים של תקיפה.
הטבח בחולית בוצע על ידי ארגון הטרור חמאס בבוקר 7 באוקטובר 2023, בקיבוץ חולית הסמוך לדרום רצועת עזה, כחלק מטבח שבעה באוקטובר.
בטבח נרצחו 13 מבני הקיבוץ ביניהם משה רידלר, ניצול שואה בן 91 שהיה הנרצח המבוגר ביותר; חיים כצמן,הזוג מאיר וליז אלחרר ביתם בת ה-7 התחבאה בתוך ארון הממ"ד.
שני עובדים זרים ושני לוחמי מילואים בלוט"ר.
4 בדואים שעבדו בקיבוץ ושני פועלים זרים, נחטפו לרצועת עזה.
4 מהם, אח ואחות, ושני פועלים, שוחררו במסגרת עסקת חטופים.
ב-8 בינואר 2025 חולצו גופתיהם של יוסף אל-זיאדנה ובנו חמזה, שנחטפו במהלך הטבח בחולית ועד למציאת גופותיהם נחשבו כחיים.
הקיבוץ חולית הוקם ב-1977 בסיני והועתק לחבל שלום מצפון סיני, לאחר שהקיבוץ המקורי פונה במסגרת הסכם השלום עם מצרים ב-1982. טרם הטבח מנה הקיבוץ כ־200 תושבים.
לוחמי מחלקת המרגמות של גדוד 50 נפרסו מחוץ למוצב בשעה 5 בבוקר, עוד לפני פרוץ האירועים, כחלק מהנוהל הרגיל של "כוננות עם שחר".
כוח של שישה לוחמי סיירת נח"ל יצא מהמוצב סופה לעבר אנדרטת דנגור, הנמצאת כקילומטר מהקיבוץ חולית.
בשעה 6:29 נשמעו אזעקות ופיצוצים סביב מוצב סופה כאשר לכל אורך גדר הרצועה נורו פצמ"רים ורקטות.
כל הלוחמים התעוררו ורצו למרחב המוגן.
סגן מפקד סיירת הנח"ל, רס"ן עידו שני, הודיע ללוחמיו שהם במלחמה ופקד להגן בגזרתם על היישובים ולהרוג מחבלים.
הוא נהרג בהיתקלות בדרך למוצב סופה.
אחת מזירות הקרב המרכזיות, צוות טנק 4 של פלוגת וולקן מגדוד 77, בפיקודו של סג"ם ע', מצא את עצמו מול עשרות מחבלים, כשהוא הכוח המשוריין היחיד בגזרה.
הטנק, שיצא לכוננות עם שחר, עמד לבדו מול נחילי מחבלי נוח'בה שזרמו לעבר הגבול.
בשעה 06:39 סרן רועי צ'אפל, מפקד פלנ"ט נח"ל, פקד בקשר על טנק 4:4 כאן קודקוד, קבל יש לנו חדירה של חמושים ב-199, 221, 216 ו-227. מה שאתה מזהה אתה רשאי, אנחנו באירוע מורכב בכלל ה-ג'.
אתה מושא ההתקפה, לא אף אחד אחר.בשעה 07:10 נהרג צ'אפל מאש צלפים ליד אנדרטת דנגור.
מותו, לצד נפילתם של סגן מפקד סיירת הנח"ל ומפקד החטיבה אסף חממי, השאיר את סג"ם ע' ללא הנחיה מלמעלה.
אף על פי כן, צוות הטנק המשיך להילחם, כשהוא מנהל את הקרב ובלם את גלי מחבלים כמעט לבדו בגזרתו.
בקור רוח תחת אש תופת, החל צוות הטנק – המפקד סג"ם ע', התותחן נ', הטען א' והנהג ב' – לפעול.
בתוך שלוש שעות וחצי של לחימה אינטנסיבית, כשהם סופגים טילי נ"ט ורחפני נפץ, הם ירו 38 פגזים ואלפי כדורי מקלע, תוך תמרון בעמדה על תל חשוף כדי למנוע חדירה לגזרה.
במהלך הקרב הצליחו להשמיד שיירות של מחבלים, טנדרים חמושים, אופנועים ונקודות איסוף – ובסיכומו של דבר, חיסלו מעל 100 מחבלים, כשהם מצליחים להרתיע גלים נוספים של חדירה.
הפגיעה הגדולה במחבלים השפיעה על תוצאות מתקפת הטרור על היישובים באזור בהם קיבוץ חולית, סופה, ניר יצחק, פרי גן, שדי אברהם ויתד.
סמוך לקיבוץ סופה הכוח ששהה באנדרטת דנגור, היה מצויד בנשק אישי בלבד, התבצר עם תחילת המתקפה במיגונית שבמקום, ונאבק בעשרות מחבלים, חמושים ברימוני יד ובמטולי RPG, שתקפו אותו.
בשעה 7:15 הגיע לאנדרטה המ"פ, סרן רועי צ'אפל, ונהרג מפגיעת צלף.
גם הקשר שלו תומר מזרחי נהרג מפגיעת RPG.
ב-7:50 הגיעה למקום תגבורת של שישה לוחמים.
לאחר שהמיגונית כותרה בידי מחבלים הורה מפקד הכוח, סרן אייל קליין, להתפצל לחוליות קטנות באזור האנדרטה.
בקרב שהתפתח במקום מחבלים ירו רימונים וטילי RPG, מהם נהרגו קליין ולוחם נוסף.
בקרב נהרגו גם מחבלים רבים, והוא הסתיים בערך בשעה 9:15. ההרוגים והפצועים חולצו בצהריים במסוק של יחידה 669.
במהלך הקרבות, כאשר מוצב סופה היה מבוצר והטנק לא היה יכול להיכנס לתוכו, לחם צוות טנק 4 מחוץ למתחם.
במהלך פעילותו סייר הטנק בשטח הפתוח, פתח באש לעבר חוליות מחבלים, הרג מספר מחבלים, והשמיד שיירה של אופנועים ושלושה טנדרים – אחד בסמוך למוצב סופה ושניים נוספים שהיו בדרכם לעבר הקיבוץ.
בקרבות באזור נהרגו תשעה לוחמים מסיירת הנח"ל: רס"ן רועי צ'אפל, סרן אייל קליין, סמ"ר ירון שי, סמ"ר עמית מוסט, סמ"ר הלל סעדון, סמ"ר אופיר מלמן,סמ"ר תומר יעקב מזרחי, סמ"ר גלי רועי שקותאי וסמ"ר דניאל בזגודוב.
בנוסף נהרגו ארבעה לוחמים מגדוד 50: סמ"ר טל לוי, סמל נחמן דקל, סמל אמיר לביא, וסמל שגב שוורץ.
המחבלים חדרו לקיבוץ חולית בשעה שש וחצי בבוקר בערך, עברו מבית לבית בקיבוץ, רצחו 13 מתושבי הקיבוץ, ופצעו רבים נוספים.
חלק מהנרצחים היו בני אותה משפחה, כמו הזוג מאיר וליז אלחרר, בני הזוג שלומי ושחר דבי מתיאס ומשפחת סולטן.
בנוסף נרצחו שני עובדים זרים.
בשלב מסוים נותקו החשמל ואספקת המים בקיבוץ ותושבי הקיבוץ ישבו מסוגרים בממ"ד שעות רבות ללא חשמל או מים.
המחבלים הגיעו גם לרפת של היישוב, שרפו, בזזו וחטפו ארבעה מבני משפחת אלזיאדנה מרהט שעבדו במקום.
בשעות הצהריים המוקדמות כוח מיחידת שלדג הגיע לקיבוץ על בסיס מידע כי ישנם מחבלים בקיבוץ.
הכוח חבר לחפ"ק חטיבת פארן שהיה בקיבוץ (עם כוחות גדוד ברדלס) והחל לטהר את היישוב ממחבלים.
הכוח ניהל לחימה למול עשרות המחבלים וחיסל אותם בשיתוף כוח שריון מגדוד קרקל שהגיע מבסיס ניצנה.
בקרב נהרגו שני לוחמי לוט"ר ניצנה במילואים יפתח גורני ולירן אלמוסנינו.
לוחמי שלדג חילצו מספר רב של תושבים, בהם ילדים ואנשים מבוגרים.
ילדה בת 7 שהתחבאה בתוך ארון ושני הוריה מאיר וליז אלחרר נרצחו חולצה תחת אש ע"י השכן גדעון.
בתום הלחימה פונו תושבי הקיבוץ לקיבוץ עין גדי.
הטבח בחוף זיקים בוצע על ידי ארגון הטרור חמאס בבוקר 7 באוקטובר 2023, שמחת תורה ה'תשפ"ד, בחוף זיקים הסמוך לגדר הגבול בצפון רצועת עזה, כחלק ממתקפת הפתע על ישראל.
בשעה 06:29 בבוקר ה-7 באוקטובר 2023 נשמעה אזעקת צבע אדום בחוף זיקים, שהוא החוף הדרומי ביותר בחופי הים התיכון של ישראל, מלווה במטח כבד של רקטות ופצמ"רים שנורו מרצועת עזה.
עשרות הנופשים שהיו במקום מיהרו לחפש מחסה.
חלקם נכנסו למיגונית שבחוף, אחרים ניסו למצוא מקלט בתאי השירותים הממוגנים, וקבוצה נוספת, שמנתה כ-30-20 מבלים, ניסתה לרוץ לעבר מחנה זיקים הסמוך בתקווה למצוא הגנה.
בשעה 06:35 חדרו לשטח הימי של ישראל שבע סירות גומי ועליהן מחבלי קומנדו ימי של חמאס.
חיל הים זיהה את הסירות התוקפות והצליח לפגוע ולהשמיד כחמש מתוכן, אך חלק מהסירות, שהיו עמוסות במחבלים ובאמצעי לחימה, הצליחו להגיע לחוף.
מייד עם נחיתתם על החוף פתחו המחבלים באש לכל עבר.
מתוך 38 מחבלים שהיו על הסירות, חוסלו 20 במים ועל החוף אך 18 מחבלים הצליחו להמשיך ליעדיהם.
בשעה 06:40 הגיע כוח קטן של לוחמים מגדוד 51 של חטיבת גולני, אשר שהה במחנה זיקים, במטרה לתת מענה מהיר למתקפה.
הם נכנסו לקרב יריות מול המחבלים זמן קצר לאחר שפרקו מרכבם.
בשעה 06:45, בזמן הקרב בין כוח גולני למחבלים, שבעה אזרחים הסתתרו בתוך תאי השירותים שבחוף, בהם חמישה צעירים כבני 17. אחד הנערים, שחף קרייף, שלח סרטון לקרוביו שבו תיעד את חילופי האש שהתרחשו מחוץ לתאים.
באותם רגעים, חייל גולני התמקם בכניסה לשירותים וניסה להדוף את המתקפה.
כעבור זמן קצר, הלוחמים נסוגו לאחור, תוך שהם משאירים מאחוריהם את רכב הסוואנה הצבאי שבו הגיעו מהבסיס.
בשעה 06:50, לאחר שכוח גולני נסוג וכמעט כל הנוכחים בחוף נרצחו, המחבלים נעו לעבר המיגונית, שם הסתתרו 14 אזרחים.
בזמן שהם התקשרו לכוחות ההצלה בניסיון לבקש סיוע, נשמעו ברקע יריות.
תשעה מהשוהים במיגונית נורו למוות, וחמישה הצליחו להימלט מהמקום.
בשעה 07:00, לאחר נסיגת הכוח הצבאי, המחבלים נכנסו אל תוך תאי השירותים ופתחו בירי ללא הבחנה.
לפחות שישה אזרחים נרצחו במקום.
לאחר מכן, המחבלים עזבו את החוף תוך שהם נוסעים ברכב הסוואנה הצבאי שלוחמי גולני הותירו מאחוריהם.
הם המשיכו בנסיעתם לעבר קיבוץ זיקים ולבסיסי צה"ל הסמוכים.
בשעה 07:10 ניסו בני משפחותיהם של השוהים בחוף ליצור איתם קשר, אך ללא הצלחה.
במהלך היום ניסו שוב ושוב לפנות לכוחות הביטחון בבקשת סיוע, אך לא זכו למענה מספק.
בשעה 12:00 הגיעו כוחות ראשונים לחוף במטרה לחפש ניצולים ולפנות גופות.
בין המחלצים היו חיילים ואזרחים, בהם ארז אשל, מנהל מכינה, וחניכו נעם דוד.
כאשר הגיעו למקום, דייג מקומי צעק לעברם כי "שוחטים אותנו בחוף".
לאחר סריקות הם הצליחו לחלץ 17 אזרחים, אך מרביתם כבר היו ללא רוח חיים.
במהלך החיפושים, המיגונית לא אותרה.
בשעה 14:00, כשהמשפחות המשיכו לנסות לגלות מה עלה בגורל יקיריהן, הגיע אביו של שחף קרייף לחוף יחד עם בנו הבכור.
כשהתקרב לתא השירותים, הבחין בשלוליות דם וסימני גרירת גופות על הרצפה.
הוא חשש כי גופות הנרצחים נלקחו מהמקום.
רק כעבור מספר ימים קיבלו המשפחות הודעה רשמית על מות יקיריהן.
בשעה 16:00 סגרו כוחות הביטחון את הגישה לחוף, בעוד בני משפחותיהם של הנעדרים הגיעו בניסיון להבין מה עלה בגורל יקיריהם, שנותק עימם הקשר.
באותה עת, גופות הנרצחים במיגונית עדיין לא התגלו, והם הוגדרו כנעדרים.
המחבלים המשיכו מהחוף לקיבוץ זיקים ולבסיס הטירונים של פיקוד העורף הנמצא על יד הקיבוץ.
הם ניסו לחדור לתוך הקיבוץ אבל כיתת הכוננות המקומית בלמה אותם והרגה שישה מהם.בבסיס הטירונים התנהל קרב הירואי בין 14 חברי הסגל לבין כ-50 מחבלים שבסופו שישה מחיילי הסגל נהרגו, אך הם הצליחו לבדם למנוע את כיבוש הבסיס.
ביום שלמוחרת, ב-8 באוקטובר, זיהו בקריות השליטה של חיל הים חמישה מחבלים שהסתתרו במבנה סמוך לחוף.
המחבלים חוסלו באמצעות ירי מכלי שיט של חיל הים.
בנוסף, שני מחבלים נוספים זוהו באזור ונהרגו בקרב מול כוח צה"ל.
ב-10 באוקטובר כוח שריון (מגדוד 52) בשיתוף יחידת מגלן זיהה ארבעה מחבלים בחוף זיקים שנותרו מהכוח שפשט ב-7 באוקטובר והכווין לשם כוח מגדוד 17 שחיסל אותם.
ב-16 באוקטובר, בעקבות לחץ מצד משפחות הנעדרים, נכנסו צוותי זק"א יחד עם כוחות הביטחון לסריקות נוספות בחוף.
במהלך החיפושים אותרה המיגונית, ובה נמצאו תשע גופות.
לאחר השלמת תהליך הזיהוי, המשפחות קיבלו את ההודעה הקשה על מות יקיריהן.
ב-24 באוקטובר, ניסה כוח מחבלים נוסף לחדור דרך חוף זיקים באמצעות יציאה מפיר מנהרה ברצועת עזה.
החולייה זוהתה והותקפה על ידי חיל הים, וכל חבריה חוסלו.
ב-28 באוקטובר חוסל רא'תב אבו צהיבאן, מפקד הכוח הימי של חטיבת עזה, במתקפה של חיל האוויר.
צהיבאן היה אחראי לתכנון והובלת ניסיון החדירה הימי ארבעה ימים קודם לכן.
לאחר הטבח הוכרזו החוף והשמורה סביבו כשטח צבאי סגור.
עם זאת, החלו במקום עבודות שיקום על ידי מועצה אזורית חוף אשקלון ומנהלת תקומה, בעלות של כ-20 מיליון שקלים, שנסתיימו באפריל 2025.
משפחות שכולות מחו על כך שבאתר לא הוקמה פינת הנצחה, וכי צה"ל לא ביצע תחקיר על הטבח הקשה בחוף הים.
ב-16 באוקטובר 2025 נפתח החוף לציבור.
בכוונת המועצה להקים בו שני מיזמי הנצחה - בכיכר בכניסה, ועבודת פסיפס הצפויה לעטר את המיגונית שהועברה לתחילת הטיילת בחוף.
המחבלים שהצליחו להגיע לחוף רצחו כ-19 אזרחים ששהו בחוף, בהם אב ובנו.
ב-4 במאי 2025 הוצג תחקיר צה"ל על הטבח בחוף זיקים והקרב בקיבוץ זיקים.
לפי התחקיר הצה"לי, אף שבאוגדת עזה ובחטיבה הצפונית ידעו על החדירה מהים בזמן אמת, למקום הגיע רק כוח מצומצם בשל המהירות שבה התרחשה.
התחקיר קבע כי כוחות צה"ל לא חתרו למגע עם המחבלים שחדרו לחוף זיקים בבוקר 7 באוקטובר וכשלו במשימתם.
על פי התחקיר, אף שהופעלה התרעת "פרש כחול" (פקודה שניתנת בעת חדירה מכיוון הים), לא הוגדר סדר פעולות במקרה של פשיטת מחבלים על חוף זיקים.
לקראת השעה 7:00 השתלטו ארבעה מחבלים על רכב צה"לי והחלו להתקדם לכיוון קיבוץ זיקים.
שישה מחבלים נוספים המשיכו לכיוון הקיבוץ ברגל.
חבר כיתת הכוננות חשב תחילה שהם חיילים, אך כשהבחין ב-RPG-7 הבין כי הם מחבלים, ופתח באש.
בכך הוא בלם את כניסת המחבלים לקיבוץ.
במקביל, הרבש"ץ וארבעה לוחמים נוספים מכיתת הכוננות החלו גם הם בקרב בלימה מול המחבלים, ושניים מהלוחמים נפצעו.
בהמשך הצטרפו אזרחים ללוחמים, תוך שהם עושים שימוש בנשקם של הפצועים.
הטבח בבית הספר ביוקלה, הידוע גם כטבח בבית הספר התיכון יוקלה, התרחש ב־7 בנובמבר 2007 בבית הספר התיכון יוקלה שבעיירה יוקלה שבטוסולה, הנמצאת 50 קמ' צפונית להלסינקי בירת פינלנד.
היורה, פקה־אריק אובינן בן ה־18, נכנס באותו בוקר, לבית הספר שבו למד כשהוא חמוש בנשק חצי-אוטומטי מסוג זיג זאואר מוסקיטו והרג שמונה אנשים ופצע אחד נוסף לפני שירה לעצמו בראש.
שנים־עשר אנשים נוספים נפצעו מרסיסי זכוכית או מנקיעת קרסול במהלך האירוע.
אובינן פונה לבית חולים בהלסינקי ומת באותו ערב כתוצאה מהירי.
זה היה אירוע הירי השני בתולדות פינלנד.
המקרה הקודם התרחש ב־1989 בבית הספר ראומנמרי בעיר ראומה, כאשר נער בן 14 ירה למוות בשני תלמידים.
פחות משנה לאחר הטבח בבית הספר יוקלה, התרחש ירי נוסף בבית הספר קָאוּהָיוֹקִי – שהושפע ככל הנראה מאירוע הירי ביוקלה.
בשעה 11:40 בערך נכנס פקה־אריק אובינן למסדרון הראשי בקומת הקרקע של בית הספר התיכון יוקלה, לאחר שהחמיץ את השיעור הראשון שלו.
שתי דקות לאחר מכן, הוא נתקל בתלמיד במסדרון וירה בו למוות ולאחר מכן נכנס לשירותים.
באותה עת מצאו תלמידים את גופת הקורבן שנורה במסדרון, אך הניחו שהוא איבד את הכרתו.
תלמידים אחרים העידו כי שמעו את קולות הירי אך לא זיהו אותם כיריות.
באותן דקות, ירה אובינן למוות בשירותים בשני תלמידים ובתלמיד נוסף מחוץ לשירותים.
אחות בית הספר שנקראה למקום, הזעיקה את שירותי החירום, אך אובינן ראה אותה, רדף אחריה וירה בה למוות בשעה 11:46 ובעוד תלמיד נוסף שנקלע לזירה.
בשעה 11:47 עודכנה מנהלת בית הספר, הלנה קלמי, על הירי שמתרחש בין כותלי בית הספר.
היא הורתה מיד, באמצעות מערכת הכריזה, לכל התלמידים והמורים להתבצר בתוך הכיתות.
בעקבות הכריזה, החל אובינן לירות באקראי 53 יריות במסדרונות בית הספר.
בשלב מסוים נתקל באימו של אחד התלמידים שהגיעה לבית הספר, אך חס עליה ולא פגע בה.
לאחר מכן ניסה אובינן להיכנס לאחת הכיתות, ירה שלוש יריות דרך הדלת המבוצרת ופגע באצבע רגלו של תלמיד.
משם פנה לקומה השנייה של בית הספר וירה בשני תלמידים שישבו על ספסל במסדרון.
אחד מהם הצליח להימלט ללא פגע, והשני נהרג.
בשלב מסוים החל אובינן לשפוך דלק של מנוע דו־פעימתי (תערובת של בנזין ושמן) על קירות ורצפות המסדרון, אך לא הצליח להצית את הדלק.
לאחר מכן ירד לקומה הראשונה וניסה להיכנס לקפיטריה.
כשהסתבר לו כי דלתות הזכוכית הנעות נעולות, ירה דרך הזכוכית והצליח לפגוע רק בכיסאות שהיו בתוך החדר, שכן האנשים שהסתתרו בקפיטריה הצליחו להימלט החוצה מצידה השני וכך נותרו ללא פגע.
בשעה 11:54 יצאה המנהלת הלנה קלמי מבית הספר עם קצינת הרווחה החינוכית, ועצרה בחצר בית הספר כדי לערוך שיחת טלפון.
קצינת הרווחה המשיכה לעבר מגרש החניה כדי לכוון את כלי הרכב של כוחות ההצלה שהוזעקו למקום.
בשעה 11:57 יצא אובינן אף הוא לחצר ונתקל בקלמי, שניסתה לשכנע אותו להיכנע.
הוא ירה לעברה שבע פעמים ופצע אותה אנושות.
לאחר מכן נכנס אובינן שוב ללא מפרע לקומה הראשונה בבית הספר, והצליח להיכנס לכיתה של חטיבת הביניים שהייתה מאוכלסת.
הוא הכריז על "מהפכה" וקרא לתלמידים להרוס רכוש של בית הספר.
לאחר שירה שתי יריות במכשיר טלוויזיה ובחלון, עזב את הכיתה מבלי לפגוע באיש.
כמה דקות לאחר מכן הבחין אובינן בשוטרים ובפרמדיקים שהגיעו למתחם החצר הפנימית.
הוא ירה לעברם דרך חלון, אך הכדור לא הצליח לחדור דרך הזכוכית.
בשעה 12:03 תפס אובינן עמדה נוספת סמוך לכניסה הראשית של בית הספר וירה שתי יריות שהחטיאו את מטרתן, לעבר השוטרים שניסו להתקרב ולנהל עמו משא ומתן.
זמן קצר לאחר מכן נכנס לאגף השירותים שליד הקפיטריה והשליך את הז'קט ואת התיק שלו על הרצפה.
בשעה 12:04 נכנס לתא שירותים ושם קץ לחייו באמצעות ירייה בראשו.
השוטרים מצאו את אובינן שוכב על רצפת תא השירותים.
בשעה 14:45 הובהל לבית החולים של אוניברסיטת הלסינקי בקמפוס טוּוֹלוֹ, ובשעה 22:15 מצא את מותו כתוצאה מהירי בראשו.
כל הקורבנות סבלו מפגיעות מרובות בפלג גופם העליון ובראשם.
שיחת החירום הראשונה דוּוחָה בשעה 11:43:14 על־ידי תלמיד, שסבר בתחילה כי הקורבן הראשון שנפגע, מדמם כתוצאה מחבטה בראשו.
המוקדן הזניק שני אמבולנסים לבית הספר בשעה 11:44:11. במהלך הדיווח שמע התלמיד יריות ברקע, אך מרוב בהלה הוא לא הצליח להעביר את המתרחש למוקדן.
בשעה 11:46:38 סווג לבסוף האירוע, כאירוע ירי ולא כתאונה.
בשעה 11:55 הגיעו לזירה שוטרים מתחנת המשטרה המקומית, כדי להתחיל בפינוי התלמידים והצוות מהבניין ובמקביל הגיעו אמבולנסים ושוטרים מאזורי משטרה נוספים, וכן שוטרים מיחידת כוננות מיוחדת.
התגובה הרפואית בכל האירוע, כללה שתים־עשרה ניידות טיפול נמרץ, שתי יחידות חילוץ ומסוק רפואי.
למרות הדיווחים על יורה יחיד, המשטרה חששה שהמידע אינו ודאי ושקלה את האפשרות כי ישנם מספר תוקפים.
הכוחות התקבצו באזור החצר הפנימית, אך לא מצאו שם גופות חרף המידע שקיבלו מהתלמידים.
בין השעות 12:05 ל־12:15, נחסם האזור ליד הבריכה הסמוכה למבנה בית הספר, ובמהלך הסיור בשטח, נמצאה מנהלת בית הספר במצב אנוש.
פעולות ההחייאה שבוצעו בה לא הועילו והיא מתה מפצעיה במקום.
בין השעות 12:35 ל־12:37, פונו מבית הספר כ־200 תלמידים ואנשי צוות והועברו למרכז סמוך.
קציני יחידת הכוננות נכנסו לבית הספר, ובשעה 13:38 מצאו ארבעה קורבנות במסדרון ושניים נוספים על גרם מדרגות המסדרון.
בשעה 13:54 מצאו את אובינן ליד שירותי הגברים הסמוכים לקפיטריה.
הוא הוצא מהמבנה עם סימני חיים לקבלת טיפול ראשוני.
בשעה 13:58 מצאו הקצינים את הקורבן האחרון בקומה השנייה של בית הספר.
לאחר מספר סריקות בשעה בשעה 15:17 פונה בית הספר לחלוטין מתלמידיו ומאנשי הסגל שבו.
כל הבאים נהרגו בירי (לא כולל המפגע):
נורמי "סאמה" סמֶלי, זכר, בן 17 (תלמיד)
מיקה פטֶרי פּוּלקינֶן, זכר, בן 17 (תלמיד)
אָרי יוהאני פּאלסָנֶן, זכר, בן 18 (תלמיד)
האנה קטרינה לאקסונן קינונן, נקבה, בת 15 (תלמידה)
מיקו טפני "מיקוס" הילטונן, זכר, בן 17 (תלמיד)
וילה ואלטרי "וילצי" הינונן, זכר, בן 16 (תלמיד)
הלנה קלמי, נקבה, בת 61 (מנהלת בית הספר)
פקה־אריק אובינן (4 ביוני 1989 – 7 בנובמבר 2007), תלמיד בן 18 בבית הספר התיכון יוקלה, נולד בטוּסוּלָה, אוסימָא, פינלנד.
לפני אירוע הירי לא היה לו עבר פלילי.
אביו המוזיקאי, קרא לו על שם הגיטריסטים פקה יֶרווין ואריק קלפטון.
על פי הדו"ח הרשמי של הלשכה הלאומית לחקירות, אובינן תפקד באופן בינוני עד טוב בבית הספר ותכנן לסיים את לימודיו באביב שלאחר מכן.
הוא נחשב לתלמיד ביישן ומסוגר.
לפי חלק מהדיווחים, הוא היה קורבן להתעללות ממושכת מצד תלמידים אחרים.
בין דצמבר 2006 לינואר 2007 ניסו הוריו של אובינן להפנות אותו למרפאה פסיכיאטרית אמבולטורית בשל דיכאון וחרדה, אך ההפניה נדחתה משום שהתסמינים שלו נתפסו כקלים.
במקום זאת הומלץ להוריו שבנם יתחיל טיפול בתרופות נוגדות דיכאון.
באותה עת סיפר אובינן למכרה שהכיר ברשת כי לא יתגייס בקרוב לשירות הצבאי, וביום שלפני פיגוע הירי, שלח לה מספר מסרים בעלי אופי חידתי ומטריד.
שנה לפני מותו נטל אובינן באופן לא סדיר, תרופות נוגדות דיכאון ממשפחת SSRI שאמורות להשפיע על רמות הסרוטונין במוח.
המשטרה מסרה כי אובינן היה בן "למשפחה רגילה", וכי התגורר עם הוריו ועם אחיו הצעיר.
אובינן היה קורבן להתעללות ולעקיצות חוזרות ונשנות מצד תלמידים בבית ספרו.
חלקם דיווחו למדריך נוער על שינויים בהתנהגותו.
הם ציינו בין השאר כי איים עליהם שהם ימותו ב"מהפכה לבנה".
קים קיורו, מורה להיסטוריה ופסיכולוגיה בתיכון יוקולה, סיפר כי אובינן היה תלמיד טוב ותיאר אותו כרדיקלי וכמיליטנטי שהתעניין בתנועות קיצוניות מימין ומשמאל.
"הוא התעניין בהיסטוריה של מלחמות, בתנועות קיצוניות ובנאצים", עוד הוסיף כי אובינן התפאר ברשת בהערצתו להיטלר והאמין כי "יש לשים לדמוקרטיה סוף".
לאובינן היו מספר חשבונות ברשת, כולל שני חשבונות ביוטיוב שתחת הכינויים Sturmgeist89 ו־NaturalSelector89, העלה סרטונים על ירי בבתי ספר ואירועי אלימות — כולל הטבח בתיכון קולומביין, המצור בווייקו, מתקפת הגז ברכבת התחתית של טוקיו והפצצות שהוטלו במהלך הפלישה לעיראק ב־2003. כמו כן פרסם סרטונים בגנות הדת.
זמן קצר לפני פיגוע הירי בבית ספרו, פרסם סרטון שבו הוא מציג את נשקו בעודו יורה על תפוחי עץ.
לאחר מכן העלה את סרטון הסיכום הסופי שלו:
הסרטון נפתח בצילומים של בית הספר יוקלה, שאט אט נמוגים לתמונות בצבע אדום שבהן נראה יורה אוחז בידו נשק.
לאורך כל הסרטון מתנגן ברקע השיר "Stray Bullet" של להקת KMFDM.
מספר חודשים לפני הירי, ולוגר אמריקאי ביוטיוב בשם TJ Kirk קרא לרשויות לחקור חשבונות שבהם מועלים תכנים על ירי בבתי ספר, כולל זה של אובינן.
מה שנראה שחיבר ביניהם הייתה אישה ששם המשתמש שלה ביוטיוב היה "Robin McVeigh" (רפרנס לטים מקווי, הטרוריסט האמריקאי שביצע את הפיגוע באוקלהומה סיטי.
היא נהגה לתקוף בקביעות כל מי שהתנגד לרצח ואיימה על חייהם של משתמשים רבים.
היא הייתה מקושרת גם לדילון קוסי, נער בן 14 שנעצר באוקטובר בחשד שתכנן מתקפה על בית ספרו בפרבר של פילדלפיה.
בין השאר ארגנה "Robin McVeigh" את הקהילה הקטנה והקולנית של גולשים שהעריצו רוצחים המוניים (כמו אובינן) ודרבנה אותם להשמיץ הן את קירק והן יוטיוברית נוספת, שחברה אליו.
דובר מטעם יחידת פשיעת הסייבר של משטרת הלסינקי הצהיר כי "יש סבירות גבוהה מאוד שהתקיימה איזושהי תקשורת בין פקה־אריק אובינן לדילון קוסי".
כלי התקשורת בפינלנד דיווחו כי אובינן חשף את תוכניותיו בסרטון שהעלה לאתר שיתוף הקבצים יוטיוב, שבו הכריז על כוונתו לבצע "טבח".
בטרם ביצע את מסע ההרג, העלה לרשת תיקיית קבצים שכללה עשרים ואחד פריטי מדיה.
החבילה הכילה תמונות של עצמו, של הנשק שלו, של תיכון יוקלה, קובץ מוזיקה אחד שלא פורסם, ושלושה מסמכים בפינית ובאנגלית.
למסמך המפורט ביותר שכתב אובינן, העניק את הכותרת "Natural Selector's Manifesto", ("המניפסט הברירה הטבעית), שבו הסביר את מחשבותיו ואת ההיגיון שעומד מאחורי ביצוע ירי המוני.
הוא הדגיש שהוא רוצה שהתקיפה שלו תיתפס לא כעוד ירי בבית-ספר, אלא כפעולת טרור של ממש.
בכתיבתו, שילב טקסטים של כותבים ביקורתיים שאהב במיוחד, בהם אפלטון, פרידריך ניטשה וכן התייחסויות למניפסט של הטרוריסט והאנרכיסט האמריקני טד קזינסקי שכונה היונבומר.
אובינן העלה סרטון ליוטיוב לפני הירי, שבו הכריז כי יבצע "טבח", כך כתב בין השאר: "אני אקזיסטנציאליסט ציני, בן אנוש נגד האנושות (...) אתאיסט דמוי-אלוהים.
אני מוכן להילחם ולמות בעד המטרה שלי", (...)אני מבצע ברירה טבעית (...) אני אשמיד את כל הלא ראויים" וכך הצדיק את כוונותיו: "אולי תשאלו את עצמכם מדוע עשיתי זאת ומה רציתי להשיג (...) רובכם צרי-אופק וטפשים מכדי להבין (...) אני חיה, בן אנוש, אינדיבידואל, אאוטסיידר".
איני רוצה להיות חלק מהחברה הנוראית הזו יותר.
המין האנושי אינו שווה שיילחמו עליו (...) רק שיהרגו אותו.
כשאנשים אינטליגנטיים יהיו חופשיים וישלטו בחברה במקום שלטון הרוב האידיוטי - אז תדעו מה רציתי".
אובינן קטלג את בני האדם לשלוש קבוצות על-פי יכולתם לחשוב באופן ביקורתי, והסביר גם את תפקידו כ"בורר טבעי" שאמור לסלק את ההיבטים החלשים יותר של האנושות.
הוא תיאר את מעשיו כ"מלחמה טוטאלית נגד האנושות" וניסה להצדיק את הירי המתוכנן כ"ניפוי" לגיטימי של הרוב הלוקה בחוסר מחשבה ביקורתית.
אובינן שלל מכל וכל את ההנחה כי החינוך שקיבל והמדיה שצרך השפיעו על מעשיו.
ערב ביצוע הטבח, הותיר מכתבי התאבדות במחשב שלו, המופנים להוריו.
אחד מהם נפתח במילים: "בזמן שאתם קוראים אותם, קרוב לוודאי שאני כבר מת."
חמישה ימים לפני שאובינן החל במסע הירי, הוא קיבל רישיון נשק ולאחר מכן רכש אקדח מסוג זיג זאואר מוסקיטו בקוטר 22 ו־500 כדורים.
הוא היה חבר רשום במועדון הירי של הלסינקי מאז 31 באוגוסט.
דובר המועדון מסר שאובינן השתתף באימון ירי אחד בלבד שנמשך כשעה.
עוד צוין כי ניתן לו רישיון ירי בשל היותו חבר במועדון הירי ומשום שלא היה לו עבר פלילי.
בתחילה רצה אובינן לרכוש אקדח גלוק בקוטר 9mm, אך בקשתו נדחתה, לאחר מכן הגיש בקשה נוספת לרכישת אקדח Ruger MK III בקוטר 22 מ"מ, אך ביום שבו הגיע לבצע את הרכישה, התברר שהדגם אינו זמין, לפיכך בחר בסופו של דבר את 'הזיג זאואר מוסקיטו', עימו ביצע את הירי.
המשטרה מצאה בזירה 75 תרמילים ו־327 כדורים שלא נורו וכן נוזל דליק שנשפך על הקירות והרצפות שבקומה השנייה, מה שרמז לחוקרים על כוונתו של אובינן להצית את בית הספר.
בנוסף נמצאה הודעת התאבדות שלו.
המשטרה ניתחה בהמשך את פעילותו והפרסומים שלו באינטרנט.
דו"ח חקירה ארוך ומפורט אודות הטבח, פורסם באפריל 2008.
ב־8 בנובמבר 2007, צוין יום אבל בכל רחבי פילנד.
דגלי המדינה הורדו לחצי התורן הן על ידי גורמים רשמיים והן על ידי גופים פרטיים, וממשלת פינלנד קיימה דקת דומייה במהלך ישיבתה.
ראש הממשלה מאטי ואנהאנן שלח "את תנחומי הממשלה מעומק הלב", והדגיש את הצורך שהתקשורת, ההורים ובתי־הספר ידונו באירוע באופן הולם.
גם נשיאת פינלנד טאריה הלונן שלחה את תנחומיה.
מועצת החינוך הלאומית של פינלנד פרסמה מיד הנחיות עבור מורים ומנהלים לגבי האופן שבו יש לשוחח עם התלמידים על הירי, לצד הנחיות המיועדות להורים.
הכנסייה הלותרנית־אוונגליסטית של פינלנד פתחה מרכז חירום בכנסיית יוקלה, שבו ניתנה עזרה מקצועית לנפגעי הטרגדיה.
הארכיבישוף הלותרני יוקה פארמה מטורקו, הארכיבישוף האורתודוקסי לאו מקרֵליה, הבישוף הקתולי יוזף ורובל מהלסינקי, ורשויות כנסייה נוספות הביעו את תנחומיהם בפני בני המשפחות של הנספים בטבח.
מבני כנסייה בכל רחבי המדינה פתחו את שעריהם עבור כל מי שחיפש תמיכה רוחנית.
האירוע היה נושא מרכזי בטקסים דתיים, שחלקם נערכו במיוחד בעקבות האסון.
ב־9 בנובמבר 2007 החליטה ממשלת פינלנד לוותר על התנגדותה להנחיות של האיחוד האירופי בנוגע להחזקת כלי נשק בידי אזרחים.
על פי ההנחיות, גיל 18 נקבע כגיל המינימלי להחזקת נשק במדינות האיחוד.
לאחר פרסום ההחלטה, מסרה שרת הפנים אן הולמלונד באמצעות עוזרתה כי אין מדובר בתגובה ישירה לירי, משום שההנחיות להחזקת נשק, היו בתכנון מזה זמן רב ובכל מקרה הן לא היו מונעות את הטבח שאירע, כי בעת ביצועו כבר מלאו לאובינן 18 שנים.
ב־13 בנובמבר הכריזה ממשלת פינלנד כי תקים "ועדת חקירה לבדיקת אירועי הירי בבית הספר יוקלה והנסיבות שגרמו לכך.
לפי פרסום של משרד המשפטים הפיני, תהליך החקיקה שנועד לקבוע מסגרת חוקית להקמת וועדת חקירה רשמית, שתכלול דו"ח סופי לאירוע הירי בבית הספר יוקלה, אמור היה להסתיים עד סוף מרץ 2008. בסופו של דבר פורסם דו"ח החקירה בפברואר 2009.
אסטוניה: הנשיא טומאס הנדריק אילווס שלח הודעת תנחומים בשם העם האסטוני לנשיאת פינלנד טריה הלונן, וציין כי הוא המום ועצוב מהחדשות.
איסלנד: הנשיא אולפור רגנר גרימסון שלח הודעת תנחומים בשם העם האיסלנדי לנשיאת פינלנד - "אני בשמי ובשם העם האיסלנדי מביעים את תנחומינו לעם הפיני על האירוע הטראגי בטוסולה מוקדם יותר היום."
אירלנד: הנשיאה מארי מקאליס, ראש הממשלה ברטי אהרן וקבוצת תלמידים איריים הביעו את תנחומיהם בפני הנשיאה ב־12 בנובמבר, במהלך ביקורה באירלנד.
נורווגיה: המלך האראלד החמישי שלח הודעת תנחומים לנשיאת פינלנד: "בעצב עמוק קיבלתי את הידיעה על הטרגדיה שאירעה בבית הספר התיכון יוקלה בטוסולה אתמול, שגרמה לאובדן חיים [...] אני שולח לך את תנחומיי מעומק הלב ואת הזדהותי הכנה עם כל המשפחות השכולות ועם העם הפיני."
שוודיה: קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה הביע תנחומים במסיבת עיתונאים שערך בלולאו ותיאר את הירי כמאורע מזוויע שלמרבה הצער אירועים כדוגמתו נעשים נפוצים ברחבי העולם.
ערוץ הטלוויזיה השוודי SVT2 תכנן לשדר יום לאחר הטבח את הסרט Elephant, שעוסק בנושא ירי בבית ספר, אך הסיר אותו מלוח השידורים כאות כבוד לפינלנד.
במקומו שודר הסרט Swimming Pool.
האיחוד האירופי: נשיא הנציבות האירופית ז'וזה מנואל ברוזו מסר בהודעה ששלח לראש הממשלה הפיני מאטי ואנהאנן כי הוא "מזועזע ועצוב עמוקות לשמע הידיעה על הרציחות המחרידות בקמפוס".
ב־9 בנובמבר 2007, יומיים לאחר ביצוע הטבח בבית הספר התיכון ביוקולה, הוזעקה המשטרה הפינית לשלושה בתי-ספר בעקבות איומי תקיפה שפורסמו באינטרנט.
אחד מבתי-הספר היה התיכון Hyrylä שבטוסולה, והשניים האחרים בקירקקונומי ובמאנינקה.
נער בן 16, שהעלה ליוטיוב סרטון בשם "הטבח במאמינקה" ("Maaninka massacre"), נעצר ב־11 בנובמבר ובחקירתו טען שהסרטון היה "בדיחה".
שלושה שבועות לאחר הירי ביוקולה, המשטרה הפינית – שהוצפה באיומי שווא – פרסמה בקשה פומבית להפסיק את האיומים כלפי בתי-הספר.
המשטרה ציינה כי לאיומים כאלה ישנן השלכות משפטיות חמורות, וכן הדגישה את הפגיעה במשפחות שנפגעו מהאירוע ביוקלוה.
ב־23 בספטמבר 2008, התרחש אירוע ירי נוסף באוניברסיטת סיינהיוקי למדעים בעיירה קאוהיוקי הנמצאת כ-300 קילומטרים צפון-מערבית לבירה הלסינקי.
היורה, מאטי יוהאני סארי, סטודנט בן 22 לקולינריה, ירה ופצע אנושות עשרה אנשים באקדח חצי־אוטומטי, ולאחר מכן ירה לעצמו בראשו ונפצע קשה.
מספר שעות לאחר מכן, הלך לעולמו בבית החולים האוניברסיטאי של טמפרה.
בתחילה סברה המשטרה הפינית כי סארי הכיר את פקה־אריך אובינן, אך בחקירה הסופית לא נמצאה כל הוכחה לסברה.
יום לאחר האירוע, הודיעה המשטרה הפינית כי מטי יוהני סארי החל לתכנן את מתקפת הירי שש שנים קודם לאירוע וכי היה מוכר למשטרה, אך באותה עת לא נמצאה עילה חוקית להשעות את רישיון הנשק שלו.
ב־15 במרץ 2024, ביום השנה לטבח במסגדים בקרייסטצ'רץ', -פיגוע ירי כפול שבוצע במסגד אל-נור ובמרכז האסלאמי לינווד בכרייסטצ'רץ' שבניו זילנד, שבהם נרצחו 51 בני אדם ונפצעו 89, נעצרה אליקרסנטי אוויטה קולמונן מצבא פינלנד בחשד שתכננה לבצע ירי המוני באוניברסיטה בואסה באותו יום.
כמניע למעשיה, טענה שהעולם זקוק ל"צמצום אוכלוסין המוני" כדי לשים סוף ל"אגואיזם האנושי", "לניוון האנושות", לההתחממות הגלובלית ולצריכה הראוותנית.
המשטרה הפינית תיארה אותה כאקופשיסטית וציינה שקראה ספרים של פרידריך ניטשה, פנטי לינקולה Pentti Linkola וקצ'ינסקי.
כמו כן הוסיפה המשטרה כי ביקרה בבית הספר יוקלה.
בעת ההליך המשפטי, התקבלה התרעת פצצה נגד בית המשפט לערעורים בואסה שבו נידונה.
ב־15 בינואר 2025 הורשעה קולמונן בתכנון פשע מחמיר נגד החיים ונידונה לשלוש שנות מאסר ושני חודשים בכלא.
הטבח בנהריים היה פיגוע שביצע חייל ירדני ב-13 במרץ 1997, באי השלום בנהריים, על גבול ירדן-ישראל, במהלכו נרצחו שבע נערות ישראליות ונפצעו ארבע נערות ומורה אחת.
נהריים הוא אתר היסטורי בבקעת הירדן, הנמצא בין ישראל לבין ממלכת ירדן, סמוך ליישוב אשדות יעקב איחוד.
שם המקום נגזר מהיותו בנקודה שבה מתמזג נהר הירמוך עם נהר הירדן.
במקום שכן מפעל החשמל של חברת החשמל, על גדות שני נהרות (מכאן השם "נהריים") - נהר הירמוך ונהר הירדן.
הירמוך מתחבר לנהר הירדן במסלול העובר ממזרח ומערב, כאשר נהר הירדן זורם מצפון מזרח לדרום מערב.
מיד לאחר המיזוג מתעקל הירדן לדרום מזרח, וכך נוצרת מעין לשון יבשה, שכונתה לאחר הסכם השלום עם ירדן ב-1994 "אי השלום".
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 פעל פנחס רוטנברג להקמת מפעל הידרואלקטרי לייצור חשמל באזור נהריים.
המפעל הושלם ב-1932. במהלך מלחמת העצמאות כבש צבא עיראק את המקום, הרס את היישוב הסמוך שנבנה עבור עובדיו ובזז את המפעל.
כ-45 שנים לאחר מכן, במשא ומתן לקראת חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן, הוסכם שישראל תכיר בריבונות הירדנית על השטח המזרחי בנהריים, שנמצא בשטחה על פי הגבול המנדטורי, וירדן תכיר בקניין הישראלי בשטח, שנרכש על ידי חברה יהודית.
בהתאם, הוסכם שתהיה גישה חופשית לישראלים לאזור זה, ללא צורך בדרכונים או אשרות.
למשרד החינוך, התרבות והספורט לא הייתה הנחיה ברורה באשר לכניסת תלמידים לאי השלום, ולא ניתנו אישורים ביטחוניים לטיולים באזור זה.
קצין הביטחון של החברה להגנת הטבע הנחה את בתי ספר שדה של החברה שלא לקיים טיולים עם תלמידי בתי ספר וחניכי תנועות נוער בנהריים.
מאידך, פרסומים שונים של אישים במשרד ושל גופים הקשורים אליו עודדו ביקור באתר.
על פי רישומי משטרת ישראל, שהייתה אחראית על מעבר הגבול, בשנת 1996 בקרו באתר כ-100,000 ישראלים, ובהם עשרות אלפי תלמידים.
התלמידות שנפגעו בטבח היו תלמידות בית הספר המקיף הדתי אמי"ת ע"ש פירסט, בבית שמש.
הן השתתפו בטיול השנתי של בית הספר, שהיה משותף לשכבות ז' וח'.
הבנים בשתי שכבות אלו יצאו לטיול חודש לפניהן (בפברואר 1997), ובחודש מרץ הגיע תורן של הבנות.
מסלולי הטיולים לבנים ולבנות היו זהים: הר הגלבוע, הר ארבל, ואתרים בבקעת הירדן.
במהלך הטיול השנתי של כיתות הבנים מנע מזג האוויר את הירידה בהר הארבל, והוחלט שהתלמידים יבקרו במקום זאת בחצר גשר הישנה ובאי השלום.
הטיול של התלמידים עלה יפה, ובעקבות שביעות הרצון הוחלט שגם הבנות תבקרנה באתרים אלה.
הטיול השנתי של הבנות התקיים בימים שלישי - חמישי, ב' - ד' באדר ב' תשנ"ז, 11 - 13 במרץ 1997. התלמידות טיילו בשני מסלולים מקבילים, באחד מהם כיתות ז' ובמסלול השני כיתות ח'.
תלמידות כיתה ז' ביקרו באי השלום ביום רביעי, ג' אדר ב', 12 במרץ, והביקור עבר בשלום.
תלמידות כיתות ח' הגיעו לביקור באי למחרת, יום חמישי, ד' אדר ב', 13 במרץ.
אל התלמידות נלוו שני מורים (שהיו גם מאבטחי הטיול) ושתי מורות, וכן מדריך מטעם חצר גשר הישנה.
במעבר הגבול הפקידו המורים את נשקיהם, שכן אסור היה לישראלים להיכנס חמושים אל השטח הירדני.
לאחר בדיקה אישרו הירדנים את כניסת האוטובוס לשטח אי השלום, והתלמידות ירדו מן האוטובוס כאשר הגיע לרחבת התצפית, שפנתה מזרחה.
מול הרחבה עמד מגדל שמירה, שהיה מאויש בחיילים ירדניים.
בנוסף לתלמידות היו במקום גם זוג מטיילים ישראלים נוסף, ומדריך שליווה אותם.
עם תחילת ההסבר נשמע צרור יריות, שהסתבר מאוחר יותר שנורה על ידי אחד החיילים הירדניים בשם אחמד מוסא דקמסה.
החייל ירה במשך כמה דקות על התלמידות, עד שהירי הופסק, כנראה בשל תקלה בנשקו והחייל רוסן על ידי החיילים הירדנים האחרים.
המורים ניסו להוריד את הבנות מן הגבעה שעליה הייתה התצפית, העלו את כל התלמידות שלא נפגעו לאוטובוס, ועמן העלו גם שתי פצועות וכן את זוג הישראלים שהיה במקום.
בגבעה נותרו תלמידות שנרצחו וכמה פצועות נוספות.
האוטובוס נסע ויצא משטח אי השלום, ובמקביל השתלטו חיילים ירדניים על אזור התצפית, ומנעו גישה לתלמידות שנותרו בו.
כוחות חילוץ והצלה ישראליים שביקשו להיכנס לאזור הטבח עוכבו במעבר הגבול על ידי הירדנים, ורק לאחר כ-40 דקות הורשו להיכנס.
בזמן זה פינו הכוחות הירדניים את הנרצחות ואת אחת המורות שנפצעה לעיירה הקרובה, שונה.
על פי העיתון הארץ, מאות ירדנים הגיעו לבית החולים וביקשו לתרום דם עבור הפצועות.
בתיאום עם השלטונות הירדניים פינו מסוקים של צה"ל, ובהם לוחמי היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669) את הנרצחות ואת הפצועה מירדן.
בפיגוע נרצחו שבע תלמידות: נטלי אלקלעי, שירי בדאייב, נירית כהן, קרן כהן, יעלא מאירי, עדי מלכה וסיון פתיחי.
ארבע תלמידות נוספות, ומורה אחת, נפצעו.
עם לכידת החייל, הודיע הצבא הירדני שמדובר בחולה נפש.
לאחר מספר ימים הודיע חוסיין, מלך ירדן שהוא מתנצל אישית, קטע ביקור בספרד והגיע לביקור בישראל, במהלכו ביקר בבתי הורי התלמידות בעת שישבו שבעה בבית שמש.
בנוכחות כלי תקשורת הביע המלך התנצלות בשם ממלכת ירדן, כשהוא כורע על ברכיו.
כמו כן ביקר את הפצועות בבית החולים, והורה על מתן פיצוי כספי למשפחות הנפגעות.
צעד יוצא דופן זה בסכסוך הערבי-ישראלי הרגיע את הרוחות ברחוב הישראלי, ושיפר במעט את היחסים בין המדינות.
הרוצח נידון בבית דין צבאי ירדני למאסר עולם, שבירדן משמעותו בדרך כלל 25 שנות מאסר עם עבודת פרך.
עונש המוות הקיים בחוק הירדני לא הושת עליו, בנימוק שבריאותו הנפשית הייתה מעורערת בעת ביצוע המעשה.
חוגים בירדן, המתנגדים להסכם השלום, יצאו להגנתו של הרוצח, בטיעונים שונים, וגינו את התנהלותו של המלך חוסיין.
בפברואר 2011 השתתף שר המשפטים הירדני, שכיהן בעבר כעורך דינו של דקמסה, בהפגנה שקראה לשחרורו, ואף כינה אותו "גיבור".
ביוני 2011 טען דקמסה בריאיון עיתונאי כי לא ביצע כל פשע אלא מילא את חובתו הדתית והלאומית.
ב-12 במרץ 2017 שוחרר דקמסה מהכלא, לאחר 20 שנות מאסר.
משרד החינוך הקים ועדת בדיקה לבדיקת האירוע.
בראש הוועדה עמד תת-אלוף במילואים יגאל פרסלר.
הוועדה המליצה על שורה של צעדים משמעתיים כלפי אישים וגורמים שונים שהיו קשורים לאירוע, אך הדגישה ש"הליקויים בתפקודם של גורמים שהיו מעורבים בביצוע הטיול לא גרמו, לא במישרין ולא בעקיפין, לאסון הנורא".
כמו כן המליצה הוועדה על שורה של שינויים ארגוניים בדרך ניהול ותיאום הטיולים.
במקום הרצח הוקמה אנדרטה לזכר הבנות שנרצחו, ביוזמה וביצירת אורנה שמעוני, הבנויה משבע תלוליות עפר המוקפות בדשא, כשבכל תלולית מעוצב שמה של אחת הבנות באמצעות פרחים.
ברחוב ההסתדרות פינת דוד אלעזר בחולון הוקמה אנדרטה ממתכת של הפסל משה צובל לזכר שבע הנערות.
האנדרטה היא בצורת עץ כפוף מצער ועליו המילה "שלום" כשאחת הזרועות של האות "שין", שבורה.
בבסיס האנדרטה מפוסלים שבעה פרחים.
ליד שמות הנערות נכתב "זכרו אותנו".
על שם שבע הנרצחות קרויה שכונת פסגות השבע (מגדל המים) שבבית שמש, בה שוכן בית הספר בו למדו.
הטבח בכנסיית סאת'רלנד ספרינגס אירע ב-5 בנובמבר 2017 בכנסייה הבפטיסטית הראשונה בסאת'רלנד ספרינגס שבטקסס, ונרצחו בו 26 אנשים בפיגוע ירי.
ב-5 בנובמבר 2017 בשעה 11:30 בבוקר נכנס דווין פטריק קלי- חייל משוחרר מחיל האוויר האמריקאי בן 26, תושב עיירה סמוכה, לכנסייה בסאת'רלנד ספרינגס, טקסס, פתח באש ורצח 26 איש.
היורה נמלט מהזירה ונמצא מת אחרי מרדף שכוחות הביטחון ניהלו אחריו.
טבח זה הוא אירוע הירי הקטלני ביותר בכנסייה בתולדות ארצות הברית.
לפי ה-FBI סיבת הטבח היא מריבה שהייתה לרוצח עם חמותו וחמיו, שהיו חברים בקהילת הכנסייה הבפטיסטית אך לא נכחו בטקס שבו אירע הטבח.
הטבח במכללה הטכנולוגית בקרץ' שבחצי האי קרים היה רצח המוני שבוצע ב-17 באוקטובר 2018 על ידי סטודנט המכללה ולדיסלב רוסליאקוב, שרצח באמצעות מטען חבלה וירי המוני 21 אנשים ופצע 74 נוספים.
לאחר שביצע את זממו התאבד בספריית המכללה.
עם קבלת הדיווחים הראשוניים על האירוע, סברו הוועדה הלאומית למלחמה בטרור והמשמר הלאומי שמדובר בפיגוע טרור, אך בהמשך הסירה ועדת החקירות הפדרלית את החשש והודיעה כי מדובר באירוע ירי המוני.
בדומה לאירוע דומה שאירע ב-2014 (הירי בבית ספר מספר 263), גם אירוע זה עורר דיון סוער בחברה הרוסית, ובפרט על הצורך בהידוק מערכות האבטחה ברוסיה ועל הקשחת הנהלים לקבלת רישיון נשק והעלאתו מגיל 18 כיום ל-22.
היורה, ולדיסלב רוסליאקוב, רכש באופן חוקי את הרובה ב-8 בספטמבר והחזיק ברישיון להחזקת נשק.
הוא קנה תחמושת בחנות נשק ב-13 באוקטובר.
כמה עדי ראייה תיארו גבר חמוש שצעד באולמות הקמפוס וירה לכל עבר על סטודנטים ומרצים במכללה עד שאזלה התחמושת שלו.
דווח גם כי הופעלה פצצה וכי רשויות אכיפת החוק בעיר נטרלו פצצות אחרות במתחם.
לדברי עדת ראייה, הירי נמשך רבע שעה, ומנהלת המכללה, אולגה גרבניקובה, אמרה שהיורה הפעיל חומר נפץ בקפטריה של המכללה וירה לכל עבר על סטודנטים ועל אנשי צוות ההוראה.
בדיווחים הראשונים מהזירה נטען שהפיצוץ אירע בקומה הראשונה של המבנה, בעוד מסע הירי התרחש בקומה השנייה, מה שהביא להשערה שהמכללה הותקפה על ידי מספר יורים.
המתקפה הופסקה כאשר היורה ביצע התאבדות בספריית הקולג'.
בתחילה חשבו הרשויות שמדובר בפיצוץ בלון גז או בפיגוע טרור, ורק בהמשך הבהירו החוקרים הפדרליים שמדובר באירוע ירי חמור.
רשת הטלוויזיה רוסיה-24 דיווחה שצוות של 200 חיילים הוזעק למקום.
במתקפה נהרגו 20 סטודנטים, כולם כתוצאה מירי.
עוד 74 אנשים נוספים אושפזו ברמות פציעה שונות, מתוכם 12 במצב קשה.
באוקטובר 2019 מתה מפצעיה סטודנטית נוספת שהייתה בטיפול רפואי מתמשך, בכך עלה מספר קורבנות ההרוגים (לא כולל המפגע) ל-21.
היורה היה סטודנט שנה רביעית שמאס בלימודים ושמר טינה לצוות ההוראה ולחבריו לכיתה.
הוא התאבד בספרייה שבקומה השנייה, וזוהה על ידי רשויות החקירה בשם ולדיסלב רוסליאקוב , בן 18. ברשת RBC ראיינו סטודנט שטען כי ולדיסלב שנא מאוד את המכללה ונשבע לנקום בצוות ההוראה.
רשת RT פרסמה צילום מסך מתוך אחת ממצלמות האבטחה, ובה רוסליאקוב נראה כשהוא לובש מכנסיים שחורים וחולצה לבנה וכשהוא חמוש ברובה.
נפוצו דיווחים שונים לפיהם רוסליאקוב היה נוהג להתעלל בחיות בילדותו וכי הושפע קשות מאביו האלים.
כמה שכנים העידו בתקשורת כי אביו היה איש אלים, וכי רוסליאקוב היה נוכח במפגשים של עדי יהוה יחד עם אמו.
בתקשורת נטען כי הרוצח הושפע מהטבח בקולומביין בארצות הברית.
ב-18 באוקטובר 2018, סיפר לתקשורת ראש ממשלת קרים, סרגיי אקסיונוב, כי הרשויות בוחנות אפשרות לפיה רוסליאקוב אומן על ידי אדם נוסף שסייע לו בהוצאה לפועל של זממו.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין תיאר את המתקפה כאירוע טראגי והביע את תנחומיו למשפחות הקורבנות, בעת פגישתו עם נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי במעונו שבסוצ'י.
הוא ביטל פגישות מתוכננות עם מנהיגים שבאו לסוצ'י לקראת פורום ולדאי וקיבל מברק תנחומים מקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ומנשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקה.
ראש ממשלת רפובליקת קרים, סרגיי אקסיונוב, הודיע על שלושה ימי אבל בחצי האי קרים, ויושב ראש המועצה העליונה של קרים, ולדימיר קונסטנטינוב, הודיע כי כל אחת ממשפחות הקורבנות תקבל תמיכה כספית של מיליון רובל (כ-17,141 דולר), שיוקצו מהתקציב הפדרלי ומתקציב רפובליקת קרים.
נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו הביע תנחומיו למשפחות הקורבנות, בפגישתו עם משלחת של האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה, ותיאר את הנפגעים כאזרחים אוקראינים.
מנהלת ליגת העל בכדורגל הכריזה כי כל משחקי המחזור ה-11 בליגת העל הרוסית ייפתחו בדקת דומייה.
הטבח בנובה סקוטיה הוא רצח המוני שהתרחש בין 18 באפריל ל-19 באפריל 2020 בחלקו הצפוני של מחוז נובה סקוטיה, שבקנדה, כאשר חמוש בן 51 קטל ביריות 22 בני אדם, ביניהם קצינת משטרה ששירתה במשטרה הרכובה המלכותית של קנדה, ופצע לפחות שני אנשים לפני שחוסל על ידי כוחות המשטרה.
זהו אירוע הרצח ההמוני הקטלני ביותר שאירע בקנדה, כאשר מספר קורבנותיו עוקף את מספר קורבנות הטבח באקול פוליטכניק, שאירע במונטריאול בשנת 1989.
ב-18 באפריל בשעה 23:32 התקבל במשטרה דיווח על אירוע ירי בקהילה הכפרית פוטפיק, צפונית לבירת המחוז הליפקס.
כוחות משטרה שהגיעו למקום מצאו מספר הרוגים ופצועים מחוץ לאחד המבנים.
חקירת המשטרה העלתה ממצאים בטווח של 50 קילומטר מאותו המקום, מה שהוביל את המשטרה למסקנה כי היורה עדיין מסתובב חופשי, ובעקבות כך, המליצה המשטרה לתושבי האזור להישאר בבתיהם בעוד שחלק מהתושבים פונו למקומות בטוחים יותר.
באותו זמן התקבלו דיווחים על שרפה במספר בניינים וכלי רכב באזור.
עד מהרה היורה זוהה כגבריאל וורטמן, שעבד באזור הליפקס.
המשטרה הזהירה את הציבור כי היורה עשוי להתחזות לשוטר ולנהוג ברכב משטרתי.
עד מהרה התקבלו דיווחים כי היורה החליף את כלי הרכב בו נהג.
12 שעות לאחר הדיווח הראשוני, היורה אותר סמוך לתחנת דלק באנפילד, עיירה הממוקמת דרומית למקום הטבח וצפונית להליפקס, שם נהרג על ידי השוטרים.
היורה זוהה כגבריאל וורטמן, גבר בן 51 שבבעלותו מרפאה להתקנת שיניים תותבות באזור הליפקס, והיו בבעלותו בתים באזור דארת'מות ובפוטפיק, שם אירע הטבח.
דווח כי וורטמן היה מעוניין עוד בילדותו להיות שוטר, ותואר כ"אובססיבי" לגבי הנושא.
בין היתר, החזיק וורטמן ברשותו מזכרות הקשורות למשטרה, ועסק בשיפוץ רכבי משטרה ישנים כתחביב.
את רכבי המשטרה ששימשו אותו במהלך מסע הרצח, החביא וורטמן סמוך לקליניקה שלו.
בנוסף לכך, שכניו טענו שהיה מכור לאלכוהול.
במהלך מסע הירי, רצח וורטמן לפחות 22 בני אדם, ביניהם קצינה במשטרה הרכובה, בת 23 במותה.
קצין משטרה אחר נפצע קשה, בנוסף לעוד אדם אחד לפחות.
על פי מפקדת המשטרה ברנדה לוקי, קורבנותיו הראשונים של וורטמן היו מכריו, אך ככל שהתקדם מסע הירי, קורבנותיו הפכו לאקראיים יותר ויותר.
הטבח בכנסיית סנט ג'יימס הוא פיגוע ירי שאירע ב-25 ביולי 1993 בכנסיית סנט ג'יימס בקייפטאון.
אחד עשר מהמתפללים נהרגו, ו-58 נפצעו.
במהלך תפילות יום ראשון, 25 ביולי 1993, פרצו לכנסייה האנגליקנית האוונגליסטית הרפורמית סנט ג'יימס שבקייפטאון ארבעה חיילים של ארגון הטרור צבא השחרור העממי האזאני.
הם השליכו פנימה רימוני רסס, ולאחר פתחו באש מרובי R4.
מהירי נהרגו אחד עשר ונפצעו 58 נוספים.
ארבעה מההרוגים היו ימאים רוסים שהשתתפו בשירות כחלק מתוכנית הסברה לכנסייה.
ימאי רוסי נוסף איבד את שתי רגליו וזרועו בהתקפה.
אחד מחברי הכנסייה השיב אש מאקדח תופי שנשא, ופצע את אחד התוקפים, שנמלטו מהזירה.
התוקפים נלכדו לאחר מספר ימים, אך לבסוף קיבלו חנינה על מעשיהם מאת ועדת האמת והפיוס.
הטבח בנוב עיר הכהנים הוא אירוע מקראי המתואר בספר שמואל א', בו הורג דואג האדומי 85 כהנים בנוב עיר הכהנים בציוויו של שאול המלך.
שאול ראה בכהני נוב סייענים לדוד לברוח מפניו, מה שנתפס בעיניו כחתרנות תחת מלכותו, בשל הרוח הרעה ששרתה עליו מאז מלחמת דוד וגוליית.
לאחר בריחת דוד מארמון חותנו המלך שאול, הוא מגיע אל נוב עיר הכהנים הנמצאת בנחלת שבט בנימין, ושבה נמצא המשכן.
בנוב פוגש דוד את הכהן הגדול אחימלך בן אחיטוב, ומבקש ממנו אוכל ונשק מבלי לפרט את הסיבה לכך.
בנוסף הוא מבקש מאחימלך שלא יוודע הדבר.
אחימלך מופתע מהבקשה, אך הוא נותן לדוד לחם מלחם הפנים, ואת חרב גליית.
דוד לוקח את הצידה וממשיך בבריחתו לארץ הפלשתים.
במהלך שהותו של דוד בנוב נמצא שם גם דואג האדומי אביר רועיו של שאול.
דואג חוזר לארמון שאול ומספר לו על הגעת דוד לנוב, ועל כך שאחימלך נתן לדוד לחם וחרב.
שאול הכועס מבקש להביא את אחימלך ואת שאר הכהנים שבנוב אליו לשם בירור העניין.
כאשר מגיעים אליו הכהנים שאול חוקר את אחימלך ושואל אותו מדוע דוד והוא תכננו למרוד בו.
אחימלך, שלא ידע דבר על המתיחות בין שאול לבין דוד, עונה לשאול שהוא סייע לדוד בחושבו שדוד, חתנו ושר צבאו של שאול, בסך הכל היה בדרכו למשימה בשליחות המלך.
שאול, שהרוח הרעה ששרתה עליו שיבשה את שיקול דעתו, לא מאמין לאחימלך ומורה למשרתיו להרוג את אחימלך ואת שאר הכהנים.
המשרתים מסרבים להרוג את כהני ה', ושאול מעביר את המשימה לדואג - שהורג 85 כהנים ולאחר מכן את שאר תושבי העיר ואף את הצאן והבקר ששם.
מהטבח מצליח לברוח רק אביתר בנו של אחימלך.
הוא בורח אל דוד ומצטרף לנדודיו בעקבות הבריחה משאול.
אביתר מודיע על הטבח לדוד, שלוקח אחריות על האסון.
הקשר בין הטבח בנוב לחמלת שאול על עמלק
במלחמת עמלק לא ביצע שאול את הצו להרוג את כולם והוא חמל על אגג ועל הצאן והבקר.
לעומת זאת, בכוהני נוב שאול מבצע הכחדה טוטאלית, .
בהתאם להקבלה הפוכה זו אומר המדרש, .
הפרשנים חלוקים בשאלה על מי חלה האשמה לטבח כהני נוב.
האשמה הבסיסית על הטבח מוטלת על דואג האדומי, שהיה המודיע והמוציא לפועל של הרצח.
גם פרק נ"ב בתהילים מתאר המשורר את רשעותו של דואג.
המדרש מסביר שהגר העמלקי שבישר על מות שאול היה דואג האדומי (על פי גרסה אחרת - בנו של דואג), ובכך מוסברת תגובתו החריפה של דוד כלפיו: .
גם על שאול, נותן הפקודה לטבח, מוטלת אשמה חריפה.
במדרש אף מובהר כי הטבח בנוב עיר הכהנים היווה אחת הסיבות לנפילתו של שאול במלחמה: .
במקומות נוספים, חז"ל מציינים כי שאול חש בושה עקב חטא זה.
יהודה זולדן מציין כי חטא זה היה חמור מספיק כדי להדיח את שאול מהמלוכה..
במקרא, דוד לוקח אחריות מפורשת על התנהלותו הלא זהירה שהביאה לרצח, בכך שלא נזהר מנוכחותו של דואג האדומי.
הרב בזק מסביר כי דוד הוא מוקד הסיפור ולכן מונכחת דווקא האשמה שלו ולא של שאול.
יש אומרים כי אבנר נהרג כעונש על כך שלא מחה בשאול על רצח נוב.
הרב יהודה זולדן מסביר כי גם עם ישראל כולו נענש ברעב על שלא מחו בשאול על הרצח.
גם על יהונתן מגולגלת חלק מהאשמה בכך שלא שלח את דוד עם אוכל בבורחו מפני שאול, דבר שאילץ את דוד לבקש עזרה מאנשי נוב, מה שהוביל למותם.
לעומת זאת, הרלב"ג והרד"ק מסבירים כי אין ענישה חמורה כלפי הפוגעים בנוב עיר הכהנים, מפני שהכהנים היו אמורים למות בהתאם לקללה שרבצה על בית עלי.
הטבח בנונג בואה למפו הוא פיגוע ירי, דקירה ודריסה שהתרחש ב-6 באוקטובר 2022 במחוז נונג בואה למפו שבתאילנד, ובו נהרגו לפחות 38 בני אדם, מתוכם 24 ילדים.
ב-6 באוקטובר 2022, בסביבות השעה 11:24 (שעון תאילנד), המפגע, פניה חמרב, יצא מאזור מגוריו כשהוא נוהג בטנדר לבן.
הוא הגיע למעון הילדים בשעה 12:50, זמן קצר לאחר ארוחת הצהריים, והחל בטבח.
כשהוא חמוש באקדח, רובה ובסכין, הוא ירה באב ובבנו מחוץ לבניין מעון הילדים.
לאחר מכן תקף ארבעה או חמישה אנשי צוות, מתוכם שלושה נהרגו.
אחת מההרוגות הייתה מורה בחודש השמיני להריונה.
מספר אנשי צוות ברחו מהזירה.
לאחר מכן נכנס חמרב לחדר בו ישנו הילדים ותקף אותם בסכין.
במהלך הטבח היו 30 ילדים במעון הילדים.
גופותיהם של 19 ילדים ושלוש ילדות נמצאו במעון הילדים, וגופותיהם של ילד ושל מבוגר נמצאו בבניין ממשלתי סמוך.
בסיום הטבח במעון ברח חמרב מהזירה בטנדר.
כאשר עבר באזור נונג קונג סי , ירה חמרב למוות בשבעה אנשים.
בנוסף, דרס עוברי אורח באמצעות הטנדר, ופצע שניים.
בכפר תה אוטאי נואה (Tha Uthai Nuea) הוא הכה למוות את תושב הכפר.
כאשר הגיע לביתו שרף את הרכב.
בביתו הוא רצח את אשתו, בנו והתאבד
36 בני אדם נהרגו בטבח, מתוכם לפחות 24 ילדים.
טווח הגילאים של ההרוגים נע בין 3 ל-69. עשרה בני אדם נוספים נפצעו.
חקירה משטרתית העלתה שרוב הקורבנות נהרגו כתוצאה מירי ופצעי דקירה.
היורה זוהה על-ידי המשטרה כפניה חמרב בן ה-34. חמרב היה תושב מחוז נונג בואה למפו, והיה שוטר לשעבר במשטרת נה ואנג .
הוא היה מכור לסמים שנים רבות וגם טופל על מחלת נפש.
הוצאה להורג זו הייתה אחד ממעשי הטבח הרבים של אסירים שבוצעו בחופזה על ידי ה-נ.ק.ו.ד.
בשנת 1941 הכיל כלא אוריול כחמשת אלפים אסירים פוליטיים.
ב-5 בספטמבר 1941, בהוראת לברנטי בריה, ה-נ.ק.ו.ד.
חיבר רשימה של 170 אסירי אוריול שיוצאו להורג.
בריה טען שהם היוו את "החלק הזועם יותר של האסירים" וכי הם "ביצעו תסיסה תבוסתנית וניסו לארגן בריחה במטרה לחדש את הפעילות המחתרתית".
הרשימה נשלחה לסטלין, שאישר אותה.
ב-8 בספטמבר, השופטים וסילי אולריק, דמיטרי קנדיבין ווסילי בוקאנוב, ללא כל התדיינות וללא כל סוג של חקירה, דנו רשמית למוות 161 בני אדם.
בזמן ההוצאה להורג, חלק מהרשימה כבר מתו או הועברו בעוד אחרים שוחררו.
רבים מהמוצאים להורג היו אזרחים זרים, ביניהם פריץ נותר, שאפילו אלברט איינשטיין דרש את שחרורו.
עצורים נוספים שהוצאו להורג באותו יום כוללים את כריסטיאן רקובסקי, סרגיי אפרון, אולגה קמנבה, גארגין אפרסוב, מריה ספירדונובה ודמיטרי פלטניוב (רופא מפורסם שנידון ל-25 שנים במשפט ראווה).
הטבח בניר עוז בוצע על ידי ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי בבוקר יום שבת, 7 באוקטובר 2023, שמחת תורה, כ"ב בתשרי תשפ"ד, בקיבוץ ניר עוז הסמוך לדרום רצועת עזה, כחלק ממתקפת הפתע על ישראל.
בטבח נרצחו 47 מתושבי הקיבוץ, ונגרם הרס רב.
76 מתושבי הקיבוץ נחטפו לרצועת עזה.
את הפשיטה הוביל מפקד פלוגת נוח'בה, בלאל אבו עאצי, שלקח חלק בהובלת הפשיטה על הקיבוץ בביצוע רצח וחטיפה.
בפברואר 2026 הוא חוסל בידי כוח צה"ל וצוות ניל"י של השב"כ.
ב־27 בדצמבר 2023 הכריז צה"ל על מבצע עוז וניר במסגרת הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, שנועד להביא להריגתם ולמעצרם של המחבלים שהיו שותפים לטבח בניר עוז.
בניגוד ליישובים אחרים שהותקפו באותו יום, המחבלים עזבו את ניר עוז עם 76 חטופים לפני שהגיעו למקום כוחות צבא ומשטרה, ואלה נלחמו בהם בדרך לרצועת עזה.
בשבת, 7 באוקטובר 2023, שמחת תורה, חדרו לקיבוץ מאות מחבלים מארגוני הטרור חמאס בהובלת המחבל בלאל אבו עאצי ואנשי הג'יהאד האסלאמי, מלווים במאות אזרחים עזתיים.
המחבלים, שהשתייכו לכוחות הנוח'בה של חמאס, השתמשו בכמויות גדולות של תחמושת מסוגים שונים.
הם שהו בקיבוץ שעות ארוכות, ביצעו מעשי אונס ורצחו משפחות שלמות, כולל קשישים וילדים.
בטבח השתתף גם ארגון הג'יהאד האסלאמי, שהחזיק בחטופים מהקיבוץ.
בגל הראשון של המחבלים הגיעו ארבע מחלקות נוח'בה וחולייה של הג'יהאד האיסלאמי (כ-100–150 מחבלים).
המחבלים הגיעו מוכנים עם תצלומי אוויר של הקיבוץ, ידעו היכן האמבולנס ורכב הרבש"ץ, והיו ערוכים לקראת מוקדי התנגדות צפויים.
מכת האש הראשונה הייתה פיצוץ האמבולנס ורכב הרבש"ץ.
לפי עדויות התושבים, נרצחו ונשרפו משפחות ובתים פוצצו באמצעות בלוני גז.
בתחילת מתקפת הפתע, לא הספיקו חברי כיתת הכוננות להתארגן ללחימה משותפת מול המחבלים, וכל אחד מהם לחם לבדו.
חלק מהם הצליח לשרוד, בהם ערן סמילנסקי שניהל לחימה מתוך ביתו.
אחרים נפלו בקרב, בהם אביב אצילי, שבתחילה נחשב חטוף, אך בהמשך התברר כי הוא נהרג.
אף כוח צבאי יבשתי לא הגיע לקיבוץ ניר עוז במהלך המתקפה.
לפי תחקיר חיל האוויר על תפקוד החיל באותו יום, יומני הטיסות וההקלטות מראים כי מסוקי אפאצ'י תקפו ריכוזי מחבלים שתקפו את הקיבוץ והרגו עשרות מחבלים.
במשך כל היום נאבקו משפחות הקיבוץ במחבלים שניסו לפרוץ את דלתות חדרי הממ"ד.
רבים אחזו בידית בכל כוחם, אחרים נורו דרך הדלת בזמן שניסו להגן עליה.
אחדים מתושבי הקיבוץ לחמו במחבלים בתוך הבתים והצליחו לבלום אותם.
לאחר הפלישה הראשונית של המחבלים, פלשו גם פלסטינים תושבי הרצועה לקיבוץ, ביניהם גם נשים וילדים, ועברו מבית לבית במטרה לבזוז ולגנוב מכל הבא ליד, תוך שהם יורים במי שהתנגד, ושרפו חלק מהבתים לאחר שסיימו את הביזה.
תושב הקיבוץ ירון מאור ניצל לאחר קרב יריות עם מחבלים שפרצו לביתו, ולאחר מכן הזדהה כיהודי בזכות שצעק לכח החילוץ של השוטרים את הפסוק "שמע ישראל" והשוטרים לא ירו בו.
בין הנרצחים בקיבוץ היו כרמלה דן, קשישה בת 80, ונכדתה נויה דן בת ה־12 תושבת כיסופים, שהייתה על הרצף האוטיסטי, ג'ודי וגדי ויינשטיין, משפחת קדם סימן-טוב, רונן אנגל, תמיר אדר, דולב יהוד, אביב אצילי, וברכה לוינסון.
בין הנרצחים היו גם 11 פועלים אזרחי תאילנד, ו־5 פועלים נוספים נחטפו.
המחבלים גרמו לנזק כבד למפעל נירלט הנמצא בכניסה לקיבוץ.
הם בזזו ממנו רכוש רב ולאחר מכן העלו אותו באש.
בסביבות 13:00 עזבו אחרוני הבוזזים את הקיבוץ.
רק בסביבות השעה 13:30 בצוהריים הגיעו כוחות הביטחון, בהם חיילי צה"ל ושוטרים, לקיבוץ.
בשבת אחר הצוהריים הם התחילו לרכז את התושבים ששרדו בבית הילדים בקיבוץ.
לאחר מכן תקפו מסוקי קרב של חיל האוויר את המחבלים שהובילו חטופים לרצועת עזה.
באחד המקרים הותקפה חוליית מחבלים שהובילה חטופים, ורוב המחבלים נהרגו - אך גם חטופה אחת נהרגה, והשאר נפצעו.
לאחר מכן בוצע תחקיר מבצעי, והסתבר שהמסוק קיבל הנחיה לבצע נוהל חניבעל ("להוריד הכל") ולהרוג את המחבלים גם במחיר פגיעה בחטופים.
ב־23 במאי 2024 פרסם הדיילי מייל הבריטי תמלול מחקירת אב ובנו שנתפסו על ידי צה"ל ברצועת עזה במרץ 2024, בה הודו כי אנסו נשים בקיבוץ ניר עוז באיומי אקדח, ואת חלקן רצחו לאחר מכן.
רוב הניצולים רוכזו אחרי הטבח במלון ישרוטל ים סוף באילת.
לטובת שיקום הקיבוץ נפתחה קרן תרומה, שנכון ל־31 באוקטובר 2025 גייסה יותר מ־21,290,000 ש"ח.
תושבי ניר עוז הצהירו כי הם קוראים לממשלה לעשות הכל על מנת להחזיר את החטופים בשלום.
בינואר 2024 עברו תושבי הקיבוץ להתגורר בכרמי גת.
76 מחברי הקיבוץ, ילדים, נשים וקשישים נחטפו לרצועת עזה במהלך הטבח.
בני משפחת ביבס נחטפו, בהם כפיר שנחטף בגיל תשעה חודשים, החטוף הצעיר ביותר במלחמה.
יפה אדר בת ה־85, שתמונותיה על הקלנועית שלה נהוגה על ידי המחבלים בדרך לעזה פורסמו בהרחבה.
ב-30 באוקטובר 2025 הושבה גופתו של החטוף האחרון מהקיבוץ – עמירם קופר.
במוצאי השבת שבין 14 ל־15 באוקטובר 2023 הרגו מטוסי קרב של צה"ל ברצועת עזה את בילאל אל־קודרה, מפקד כוח נוח'בה בגדוד דרום חאן יונס, שהיה אחראי על הטבח בניר עוז ובנירים.
בדצמבר 2024, הרגו כוחות צה"ל את עבד אל-האדי צבאח, מפקד פלוגת הנוח'בה בגדוד מערב חאן יונס של חמאס, שהיה ממובילי הפשיטה על ניר עוז.
ב-4 באפריל 2025, הרג צה"ל ושב"כ את מוחמד חסן מוחמד עווד, מפקד במערך המודיעין הצבאי של תנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית, שהיה ממובילי הטבח בניר עוז ואחראי על על חטיפותיהם ורציחתם של שירי, כפיר ואריאל ביבס, גד חגי וג'ודי חגי וינשטיין ואזרחים תאילנדים.
ב-7 ביוני 2025, צה"ל ושב"כ הרגו את אסעד אבו שריעה, מנהיג הזרוע הצבאית של תנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית, שהיה ממובילי הטבח והיה מעורב ישירות בחטיפה וברצח של בני משפחת ביבס ובחטיפותיהם של בני הזוג גדי חגי וג'ודי חגי-וינשטיין, של נטפונג פינטה ואזרח זר נוסף.
באוגוסט 2025 צה"ל ושב"כ הודיעו כי מחבל חמאס ג'יהאד כמאל סאלם אל-נג'אר, שפשט לקיבוץ ניר עוז ב-7 באוקטובר ולקח חלק בחטיפתו של ירדן ביבס, חוסל בעזה.
בפברואר 2026, חוסל בלאל אבו עאצי, שעמד בראש פלוגת נוח'בה במהלך הפשיטה על הקיבוץ.
הוא חוסל על ידי צה"ל ובהכוונת צוות ניל"י בשב"כ.