tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרחקת תלמידים כפופה לחוק החינוך 2002. הנחיית מזכירת המדינה קובעת כי הרחקה היא צעד קיצוני.
יש להשתמש בה רק בתגובה להפרות חמורות של מדיניות המשמעת של בית הספר ורק לאחר שנכשלו מגוון אסטרטגיות חלופיות לפתרון בעיות המשמעת של התלמיד, וכאשר נתינת אפשרות לתלמיד להישאר בבית הספר תפגע באופן חמור בחינוכם או ברווחתם של תלמידים ושל חברי הצוות, או של התלמיד עצמו.
לאחר ההחלטה, התלמיד והוריו יכולים לערער בפני מנהלי בית הספר נגד ההרחקה.
אם הערעור נדחה, ניתן להגיש ערעור נוסף בפני ועדת ערר שפועלת מטעם רשות החינוך המקומית.
במגזר העצמאי, ניתן להרחיק תלמיד לצמיתות לפי שיקול דעתו של המנהל.
בעוד שגירוש מבית ספר עצמאי בבריטניה פירושו הרחקה לצמיתות מבית הספר, "כפרה" או השעיה משמעו בדרך כלל הרחקה מבית הספר לתקופה מוגדרת, למשל, להמשך הסמסטר הנוכחי.
מבחינה היסטורית, באנימוס הייתה הפרוצדורה באוניברסיטת אוקספורד לסילוק תלמידים.
במקרה של סילוק של תלמיד צו הגירוש פורסם בפומבי, הן להוקעה והן כדי למנוע מהתלמיד המגורש לטעון כי סיבת הגירוש אינה ידועה.
המונח "באנימוס" מתאר, באופן כללי, גירוש של אדם מאוניברסיטה.
מנהל עשוי לסלק תלמיד בגלל אירוע ראשוני, או חד פעמי, בהתאם לחומרת העבירה.
במקרים הבאים, ניתן להרחיק תלמיד לצמיתות גם לאחר עבירה אחת:
מעשה אלימות חמור, לרבות אלימות ממשית, או איום כלפי איש צוות או תלמיד אחר
אחזקת נשק או כל פריט מסוכן אחר
עבירת מין, לרבות התעללות ותקיפה מינית
זובור (טקס חניכה משפיל) חמור לתלמיד אחר
עבירת סמים, לרוב אספקת סם לתלמידים אחרים.
החזקת כמות קטנה של סם קל כמו טבק או חשיש אינה נחשבת בדרך כלל עילה מספקת לגירוש
עבירות אחרות המהוות עילה להרחקה אם הן חוזרות על עצמן
אזעקת שווא, הפעלת אזעקת אש כאשר אין שריפה, או מתיחה טלפונית למוקד החירום הבריטי
ידוענים רבים טוענים שגורשו מבית הספר; עם זאת, מהימנותם של הדיווחים מוטלת בספק, בגלל אינטרס להציג דימוי מרדני.
כמו כן ייתכן שהם פרשו מרצונם מבית הספר ולא גורשו רשמית:
בנקסי טען כי גורש, אך מכיוון שזהותו אינה ידועה לציבור לא ניתן לאמת זאת.
שריל גורשה (או הושעתה; הדבר נתון במחלוקת) מבית הספר פעמיים.
יש הטוענים כי וילם דפו גורש מבית הספר התיכון אפלטון איסט בגלל יצירת פורנוגרפיה, אם כי למעשה נשר מהלימודים, לאחר שסרט בו הופיע בעירום נמצא בבית הספר.
איימי ווינהאוס טענה שהיא גורשה מבית הספר לתיאטרון צעיר של סילביה.
טענה זו הופרכה על ידי בית הספר ועל ידי אביה.
מארק צוקרברג כמעט גורש מאוניברסיטת הרווארד בזמן שיצר את אב הטיפוס של פייסבוק - FaceMash.com; הוא הואשם בהפרת אבטחה, הפרת זכויות יוצרים, הפרת פרטיות, וכן הפרה של מדיניות האוניברסיטה בנושא הפצת תמונות דיגיטליות.
עם זאת, לבסוף האישומים בוטלו.
ג'ון בון ג'ובי הורחק בגלל פגיעה בסטודנטית
קורטני לאב טענה שהורחקה ממכללת נלסון לבנות עקב היעדרויות ועישון
נואל גלאגר הורחק מבית הספר התיכון הקתולי בארלו לאחר שהשליך שק קמח על מורה
צ'ארלי שין הורחק מתיכון סנטה מוניקה עקב היעדרויות וציונים נמוכים
הרחק מכאן הוא סרט דרמה רומנטית והרפתקאות אמריקאי משנת 1992, בבימויו של רון הווארד, שגם השתתף בכתיבת התסריט יחד עם בוב דולמן.
מככבים בו טום קרוז וניקול קידמן.
הסרט מתרחש בסוף המאה ה-19 ומגולל את סיפורם של שני מהגרים איריים המגיעים לארצות הברית בחיפוש אחר חיים חדשים והזדמנויות.
הוא הוקרן מחוץ לתחרות בפסטיבל קאן 1992. הסרט זכה להצלחה קופתית, עם הכנסות של כ-137.8 מיליון דולר ברחבי העולם, מול תקציב הפקה של 60 מיליון דולר.
קרוז וקידמן, שהיו נשואים באותה תקופה, מגלמים מהגרים אירים המחפשים את מזלם באמריקה של שנות ה-90
זה היה סרטו האחרון של סיריל קיוזאק לפני מותו בשנה שלאחר מכן.
הסרט עוקב אחר ג'וזף דונלי, צעיר אירי שביתו נשרף בשל חוב לבעל האדמות דניאל כריסטי.
בניסיון לנקום, ג'וזף מתכנן להרוג את כריסטי, אך במהלך הניסיון הוא פוגש את שאנון, בתו של כריסטי, השואפת לברוח מאורח החיים השמרני של משפחתה.
השניים מחליטים להגר לארצות הברית יחד, בתקווה להשיג חלקת אדמה משלהם באוקלהומה.
המסע המשותף מביא עמו אתגרים רבים, כולל קרבות אגרוף, קשיי הסתגלות ואהבה מתפתחת, כשהם נאבקים להגשים את חלומם בעולם החדש.
טום קרוז – ג'וזף דונלי, צעיר אירי השואף להתחיל חיים חדשים באמריקה.
ניקול קידמן – שאנון כריסטי, בתו של בעל אדמות עשיר, המורדת במוסכמות ומחפשת חופש.
תומאס גיבסון – סטיבן צ'ייס, מחזר עשיר של שאנון.
רוברט פרוסקי – דניאל כריסטי, אביה של שאנון ובעל האדמות.
ברברה בבקוק – נורה כריסטי, אמה של שאנון.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג אישור של 50% המבוסס על 38 ביקורות מבקרים.
הקונצנזוס של האתר מציין: "יפה ופשטני, 'רחוק מהבית' מציג את היופי של אפוס אמריקאי ללא העומק." ב-Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע משוקלל של 49 מתוך 100, המבוסס על 19 ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
הקהל שנסקר על ידי CinemaScore העניק לסרט ציון "A" בסולם של A עד F.
רוג'ר איברט שיבח את הצילום של הסרט תוך כדי ביקורת על התסריט: "'רחוק מהבית' הוא סרט שמחבר בין פאר ויזואלי מדהים לסיפור כה פשוט שהוא נראה מכוון למתבגרים...
זה מדכא שסרט כה מפואר ויקר, בכיכובו של שחקן חשוב כמו טום קרוז, יכול להיות מוקדש לסיפור כה רדוד."
ב"הארץ" נכתב "הסרט התיימר להיות סאגה קולנועית רומנטית סוחפת; אבל העלילה כה דלה ועיצוב הדמויות כה שטחי, שהתוצאה מייגעת למרות כמה שיאים חזותיים מרשימים למדי."
הרטברג-פירסטנפלד הוא מחוז במזרח מדינת שטיריה שבאוסטריה.
סנקט יוהאן אין דר היידה
הרטה (בהונגרית: Harta בגרמנית:Hartau) הוא כפר במחוז באץ'-קישקון שבהונגריה, השייך לנפת קלוצ'ה.
הכפר שוכן על גדת נהר הדנובה, כ-100 קילומטרים דרומית לבודפשט.
עד לשואת יהודי הונגריה חיו בכפר יהודים בודדים שהיו משוייכים מבחינה קהילתית לדונפטאי, בשיא הגיע מספרם בשנת 1910 ל-73יהודים.
תושבי פלשסנטאיוואן (felsőszentivániak) כינו אותה קַרְטַה (Karta), ותושבי באטיה (bátyaiak) כינו אותה הַרְטַווַה (Hartava).
הרחצה אסורה הוא ציור שמן מאת המאייר האמריקאי נורמן רוקוול, שפורסם לראשונה על שער גיליון של השבועון האמריקאי הסאטרדיי איבנינג פוסט ב־4 ביוני 1921. הציור מתאר שלושה נערים רטובים שזה עתה יצאו ממקור מים, ככל הנראה לאחר ששחו במקום שבו הרחצה אסורה.
אף על פי שבגרסאות מוקדמות של הציור לא הופיע שלט, ברבות מהגרסאות שנשמרו מופיע שלט ברור ועליו הכיתוב "No Swimming", שמחדד את האירוניה וההומור שבסצנה.
רוקוול עצמו העיר בהומור כי רק מאוחר יותר הבחין ששכח להוסיף את השלט בציור המקורי, אך הקהל השלים את הסיפור בדמיונו.
רוקוול בחר לציור שלושה נערים שהכיר באופן אישי, וכל אחד מהם נבחר על פי תכונות אופי והתאמה חזותית.
הנער המוביל תואר על ידי רוקוול כבעל מראה "חצוף", והאמן ציין כי "הוא נראה לי כמו מישהו שיודע איך לברוח מהר כשצריך".
הנער האמצעי נבחר בשל היותו בחור שקט ונעים הליכות, והנער האחרון, המפנה את ראשו לאחור, נבחר בשל יכולתו המרשימה להביע רגשות באמצעות פניו.
הדוגמנים המופיעים בציור "הרחצה אסורה" היו מדוגמניו הקבועים של נורמן רוקוול בראשית שנות ה־20. הנער בקדמת הציור, שמושך את מכנסיו תוך כדי ריצה, הוא בילי פיין (Billy Paine), דוגמן צעיר שעבד עם רוקוול בשנים 1920–1930 והופיע ביותר ציורים מכל דוגמן אחר שלו.
במרכז הקומפוזיציה מופיע ג'ק האוס (Jack House), והנער השלישי, שמביט לאחור, הוא צ'אק מארש (Chuck Marsh).
השלושה הופיעו גם ביצירות נוספות של רוקוול באותה תקופה.
צ'אק מארש, הנער שמופיע בציור כשהוא מביט לאחור, היה אחד מדוגמניו המועדפים של נורמן רוקוול.
הוא גדל בעיר ניו רושל שבמדינת ניו יורק, בסמוך למקום מגוריו של רוקוול, והצטרף לעבודותיו דרך חברו הקרוב בילי פיין, שגם הוא דגמן בציור.
מארש השתתף במספר ציורים נוספים של רוקוול, ותיאר את חוויית הדוגמנות כמשחק מהנה.
בהמשך חייו שירת בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, ונשאר גאה כל חייו בהשתתפותו בעבודות של רוקוול.
כדי להבטיח דיוק בתנוחת הגוף, רוקוול ביקש מהנערים לרוץ שוב ושוב לאורך שפת אגם סמוך.
הוא התבונן בהם ובחן את תנועותיהם כדי ללכוד את הדינמיקה האמיתית של ריצה מתוך מצוקה.
לאחר מכן שלח אותם לשחות, וצייר אותם כשהם רטובים, על מנת לתאר בצורה משכנעת את מראה הבגדים הדבוקים לעור ואת הברק של המים.
רוקוול תיאר את התהליך בפשטות אך באהבה מקצועית כלפי הפרטים הקטנים שמרכיבים קומפוזיציה אמינה.
רוקוול סיפר כי רק לאחר פרסום הציור הבין ששכח לצייר את שלט האזהרה "הרחצה אסורה", שנועד להסביר את התנהגות הנערים.
עם זאת, לדבריו, "כולם פשוט הניחו שהוא שם", מה שמעיד על כוחה של נרטיביות חזותית ברורה גם בהיעדר פרט מובהק.
שם היצירה לבדו הספיק כדי למסגר את הסיפור ולהעבירו לצופה.
הציור "הרחצה אסורה" נחשב בעיני חוקרים ומומחים לאחד הציורים האופייניים לסגנונו המוקדם של רוקוול בעבודתו עם הסאטרדיי איבנינג פוסט.
גישה זו מתבטאת בשילוב של ריאליזם מוקפד, קומפוזיציה דינמית, והומור סיפורִי מובהק.
סגנון זה שימש גם לזיהוי יצירות לא חתומות של רוקוול בשנים מאוחרות יותר.
שלושת הנערים מתוארים ברגע של שובבות, כשהם מתעלמים משלט איסור, והבעות פניהם, תנועות גופם והמבט הלאה מייצרים קונפליקט דרמטי־קומי מיידי.
הציור ממחיש הומור המבוסס על סיטואציה אנושית פשוטה ומזוהה, והוא מגלם את יכולתו של רוקוול לעורר הזדהות וחיוך בעת ובעונה אחת.
באותה תערוכה הוצגו יצירותיו של רוקוול בצמידות לעבודות מעיתון הסאטירה "מד", כדי להדגים שני קטבים של ההומור האמריקאי: ההומור הסיפורִי הרך והנוסטלגי של רוקוול, לעומת ההומור הבוטה והביקורתי של MAD.
הצבת הציורים זה לצד זה הבהירה את גישתו של רוקוול כמאייר שחיפש את הצדדים הקומיים שבחיים עצמם – מבלי להטיף, לבקר או ללעוג.
ציור כמו "הרחצה אסורה" מבטא גישה הומוריסטית שמבקשת לחולל חמלה והזדהות, יותר מאשר פרודיה עוקצנית.
רוקוול נודע בשימושו בהומור כחלק מחזון אמנותי שמתרחק מסטריאוטיפים תרבותיים רווחים בזמנו.
בעוד שבתחילת המאה ה־20 הומור במגזינים אמריקאיים היה רווי לעיתים באיורים גזעניים וסקסיסטיים, רוקוול בחר לתאר מצבים אנושיים הקרובים לעולמו האישי – בני משפחה, שכנים, ילדים מקומיים.
ציור כמו "הרחצה אסורה", המתאר חבורת נערים מפרה איסור מתוך שובבות נעורים, מבטא את רצונו של רוקוול לצחוק עם הדמויות – ולא עליהן – ולתאר את החברה האמריקאית מתוך חמלה והזדהות.
הציור מציג שלושה נערים, כל אחד מהם בלבוש חלקי, במהלך בריחה חפוזה ממקור המים.
הנער בחזית ממהר למשוך את תחתוניו מעלה, שערו רטוב ופניו מביעות דחיפות והפתעה.
לצידו, נער נוסף יושב תוך כדי נעילת נעל אחת, ואילו השלישי, שמופיע בחלק האחורי של הקומפוזיציה, ממקד את המבט אל מחוץ לפריים.
שלט ה"No Swimming", שמופיע ברקע, מחזק את תחושת ההפרה והמרד הקל שבמעשה.
בצד נראית דמותו של כלב, שמביט לאחור בהבעה שמאזנת בין בלבול לשותפות.
באמצעות קומפוזיציה חיה, הבעות עשירות ופרטים קטנים, מצליח רוקוול ללכוד רגע יומיומי של שובבות נעורים ולהפוך אותו לסיפור שלם ומלא חן.
בעיני מבקרים בני זמננו, הציור "הרחצה אסורה" משקף את גישתו הערכית הייחודית של נורמן רוקוול, אשר ביקש לעורר חמלה אנושית דווקא באמצעות רגעים קומיים לכאורה.
בניגוד לטענות כי רוקוול הציג אידיליה שטחית, יש הרואים ביצירה זו ביטוי למורכבות מוסרית: שלושת הילדים המפירים את האיסור נראים ברגע של בהלה, אך אינם מושפלים, הם מוצגים בהומור רך, שמעלה חיוך אך גם אמפתיה.
כתיבה עיונית עכשווית על רוקוול מצביעה על כך שעוצמתו האמנותית נבעה מן היכולת לזקק ערכים חברתיים מתוך סצנות יומיומיות, מבלי לגלוש לציניות או לעוקצנות.
הציור "הרחצה אסורה" הוזכר במאמר שפורסם באתר מוזיאון האמנות האמריקאית בניו בריטיין , במסגרת דיון על הגבולות בין אמנות מסחרית לאמנות גבוהה.
מבקרי אמנות בני זמנו של רוקוול הכירו בכישוריו הטכניים, אך רבים מהם לא ראו בו אמן "רציני", מאחר שציוריו נתפסו כאידיאליסטיים וסנטימנטליים, וככאלה המיועדים לקהל הרחב יותר מאשר לשדה האמנות הגבוהה.
יצירותיו של רוקוול מזכירות במובנים מסוימים את עבודותיהם של Currier & Ives – חברה אמריקאית שפעלה במאה ה־19 והתפרסמה בהפקת הדפסים ליתוגרפיים מסחריים בנושאים פופולריים כמו חיי כפר, משפחה, חגים ואירועים אקטואליים.
בדומה לרוקוול, גם עבודותיהם של Currier & Ives הציגו את החברה האמריקאית בצורה אידיאלית ונוסטלגית.
בשל גישה זו, שתאמה את טעמי ההמון, נחשבו לעיתים כיצירות מסחריות ונדחו על ידי מבקרי אמנות בני התקופה שלא ראו בהן אמנות "גבוהה".
השוואה ל"נער עם עגלת תינוק"
הציור "נער עם עגלת תינוק" נחשב לעבודת ההומור הראשונה של נורמן רוקוול שפורסמה על שער הסאטרדיי איבנינג פוסט, ואיתה החלה הקריירה שלו כמאייר אמריקאי פופולרי.
כמו ב"הרחצה אסורה", גם בציור זה ניכרת גישה נרטיבית־קומית ברורה: רוקוול בוחר להציג רגע יומיומי רווי בהומור, המעלה חיוך אך גם משקף שינוי חברתי.
בעוד ש"הרחצה אסורה" עוסק בשובבותם של ילדים המפרים איסור, "נער עם עגלת תינוק" מדגים מתח מגדרי קליל – כאשר נער צעיר נאלץ להסיע תינוקת בעגלה, פעולה שנתפסה אז כ"נשית", ונראית ככזו שמביכה אותו אל מול בני גילו.
שני הציורים מציגים דמויות ילדים בסיטואציות חברתיות טעונות־קומית, תוך שימוש באלמנטים של שפת גוף, הבעות פנים וסביבת פעולה מיידית ליצירת סיפור חזותי ברור בפריים אחד.
עם זאת, "נער עם עגלת תינוק" משקף את תחילת דרכו של רוקוול, בעוד "הרחצה אסורה" מייצג כבר בגרות סגנונית גדולה יותר בעיבוד קומפוזיציה, תנועה, ותזמון ויזואלי.
הציור פורסם לראשונה על שער גיליון הקיץ של השבועון הסאטרדיי איבנינג פוסט בתאריך 4 ביוני 1921. כיום, היצירה המקורית שמורה באוסף הקבוע של מוזיאון נורמן רוקוול שבעיר סטוקברידג', מסצ'וסטס.
למרות שציורו של רוקוול "הרחצה אסורה" מצטייר כפשוט ומשעשע, הוא מהווה דוגמה לתחכום הסיפורי והחזותי שבא לידי ביטוי ביצירתו.
על אף שבמשך עשורים רבים הוגדר רוקוול כמאייר מסחרי, ולא כאמן "גבוה", לקראת סוף המאה ה־20 ותחילת המאה ה־21 החלו מבקרי אמנות ומוזיאונים בארצות הברית לשוב ולבחון את עבודותיו מחדש.
כתבה שפורסמה בעיתון The Washington Post בשנת 2000 תיארה את עבודתו ככזו שמזמינה התבוננות שנייה, ורואה ברוקוול מתעד עדין אך חד הבחנה של חיי היום־יום האמריקאיים.
ציורים כמו "הרחצה אסורה", המייצגים שובבות נעורים וקסם ילדותי, נחשבים כיום ליצירות בעלות ערך תרבותי ותיעודי כאחד.
הרי אילת הם רכס הרים בדרום ארץ ישראל ובדרום הנגב.
קבוצת ההרים קרויה על שם העיר אילת הסמוכה וכן על שם היישוב המקראי אילות שככל הנראה ישב במקום בו נמצאת היום העיר אילת.
שרשרת רכסי אזור תמנע משתייכת לאזור הרי אילת.
בין ההרים בגוש המרכזי, הגבוה בין ההרים הוא הר חזקיהו והשני בגובהו הוא הר שלמה למרות שלמתבונן מן הצד נראה כי הר שלמה גבוה מהר חזקיהו.
שלושה תהליכים עיקריים הכתיבו את ההתפתחות הגאולוגית של אזור הרי אילת:
היווצרות השילד הערבו-נובי בנאופרוטרוזואיקון כחלק מהאורוגן המזרח אפריקאי.
הצטברות רצפים של סלעי משקע על גבי הלוח הערבי, בשוליים הדרום מזרחיים של הפלאו-טתיס והטתיס, החל מהקמבריום ועד לאיאוקן.
היווצרות בקע ים המלח כהעתק שמאלי, החל מהמיוקן, כגבול בין הלוח הערבי במזרח והלוח האפריקאי במערב.
יש מעריכים כי השילד (מאסיב) הערבו-נובי כולל את חלקה הצפוני מזרחי של יבשת אפריקה, ערב הסעודית ועד לאזור ההפחתה שבגבולות אירן וטורקיה.
אותה הערכה, מניחה כי תחילת היווצרות המאסיב היה לפני כ-900 מיליון שנה והוא קשור בתהליך של התנגשות לוחות טקטוניים שהתרחש בסיום סגירת אוקיינוס קדום.
תהליך סגירת האוקיינוס הביא להיווצרות קרום יבשתי חדש בדמות שרשרת הרים (אורוגן).
עוד במסגרת ההנחה: תהליכי היווצרות המאסיב נמשכו כ-350 מיליון שנה שבסיומם "הולחם" הקרום היבשתי החדש והפך לחלק הצפוני מזרחי של יבשת אפריקה.
תהליכי היווצרות המאסיב באזור הרי אילת
בהרי אילת חשופים סלעי המאסיב הערבו-נובי ברצועה המשתרעת מאזור טאבה בדרום ועד למחשוף הצפוני ביותר שנמצא בבקעת תמנע ובבקעת הירח שמצפון מערב לאילת.
הסלעים המרכיבים את הרי אילת הם ברובם הגדול סלעים פלוטוניים וחלק קטן יותר סלעים מטמורפיים וסלעים געשיים.
סלעי המאסיב הקדומים ביותר בהרי אילת הם הסלעים המטמורפיים.
לפי הערכה לא ידועה, גילם עולה על 850 מיליון שנה והם הסלעים הקדומים ביותר בישראל.
היווצרות הסלעים המטמורפיים קשורה בתהליכי הפחתה של קרום אוקייני שהתרחש האזור.
הסלעים המטמורפיים הנפוצים ביותר בהרי אילת הם צפחות וגנייס (הר צפחות).
עיקר הסלעים הבונים את המאסיב הערבו-נובי באזור אילת הם סלעים פלוטוניים.
אותה הערכה גם גורסת כי לפני כ-640 מיליון שנה מתחילה חדירה מאסיבית של גופים פלוטוניים אל תוך הסלעים המטמורפיים.
חלק מאותם גופים מתגבש בעומק של קילומטרים ספורים (5–12 ק"מ), והופך בין היתר לסלע גרניט.
חלק קטן יותר "שהצליח" לבקוע את קרום כדור הארץ, לעלות לפני השטח ולהתמצק, הופך לסלע געשי (בזלת, ריוליט ועוד).
סלעי הגרניט נפוצים בהר ידידיה, בהר יהושפט, בהר שחמון ובהר תמנע.
הנוף הכהה של הר נשף והר עמרם בנוי מריוליט.
הערכה אחרת מניחה, כי לפני כ-540 מיליון שנה הסתיים תהליך היווצרות הקרום היבשתי החדש באזורנו והשילד הערבו-נובי נוסף אל הלוח האפריקאי.
כשדעכה הפעילות האורוגנית בשלהי הפרקמבריום (540 מיליון שנה), גדעו כוחות הבלייה והסחיפה חלקים נרחבים משרשרות ההרים ונוצר מישור גידוע רחב ממדים - פנפליין.
בגג המסיב הערבו-נובי, מעל מישור הגידוע, הורבדו במהלך הזמן סלעי משקע שכיסו את סלעי התשתית היבשתית.
השכבות העתיקות ביותר של סלעי המשקע, המונחות ישירות על סלעי הפנפליין הן בנות כ-530 מיליון שנה.
מן הראוי להוסיף כי אלו הנחות בלבד, וכי מניין השנים נתון במחלוקת כמו כל שיטת התארוך.
בצדו המזרחי של הבקע הסורי-אפריקני, בשטח ממלכת ירדן, ניתן למצוא סלעי יסוד עד לצפון הערבה, ועל-פי השערת חלק מהחוקרים זוהי אחת מהראיות להזזת הצד המזרחי כ-110 ק"מ צפונה לעומת הצד המערבי.
שמות רוב ההרים הם על שם מלכי יהודה השונים וכן על שם שלמה המלך שכן היו בתקופתו מכרות בתמנע והוא השתמש בהם.
שניים מן ההרים הגבוהים קרויים על שם שלמה המלך וחזקיהו.
למרות ששלמה הוא המלך שהיה אמור לזכות בהר הגבוה ביותר מכל ההרים (שכן הוא זה שהקים את המכרות במקום), שמו זכה בהר הנמוך יותר מהר חזקיהו.
הר שני והר נשף הם שני הרים בצפון-מערב הרכס אשר אינם קרויים על שמות מלכים, והם גם הגבוהים מבין ההרים.
הרים נוספים במקום קרויים בשמות אשר אינם על שם מלכי יהודה, כמו גם ההר הדרומי במדינת ישראל, הר צפחות.
שמורת הרי אילת היא שמורת טבע מוכרזת בדרום הנגב שהוכרזה ב-10 באוגוסט 1986, ועברה הרחבה מאז.
הרי אילת לפי גובהם מעל פני הים
בהרי אילת זורמים נחלי הרי אילת והם נשפכים לים האדום במפרץ אילת.
הרי אֱדוֹם הם הרים פוריים המצויים על רמה בדרום-מערב ירדן, ממזרח לערבה ומדרום להרי מואב.
אורך שרשרת ההרים הוא כ-170 קילומטר.
הפסגה הגבוהה ביותר בהרי אדום היא הר רם, כ-40 קילומטר ממזרח לעקבה: גובהה כ-1,754 מטר מעל פני הים, והיא גם הפסגה השנייה בגובהה בירדן אחרי ג'בל אום אד-דמי.
בארץ אדום גר בימי קדם העם האֲדומי, אשר לפי המסורת המקראית הוא מצאצאיו של עשיו, אחי יעקב.
רמת אדום היא רמה פורייה ועשירה במים יחסית לסביבתה, בשל גובהה הרב.
ממערב מהווה הערבה את גבולה, מדרום ארץ מדין, אשר את גבולה מהווה ואדי חיסמה.
ממזרח הופכת הרמה בהדרגה למדבר, ללא תוואי נוף בולט המבדיל ביניהם.
מצפון, נחל זרד הנשפך לערבה הוא הגבול עם ארץ מואב.
לעיתים מחולקים הרי אדום לשני אזורי משנה: החלק הצפוני, ששוכן מנחל זרד ועד לעיירה שובכ נקרא בשם ג'באל, ואילו הדרומי והגדול מביניהם, משובכ ועד לוואדי חיסמה, הוא הר שעיר הקרוי בפי הבדואים בשם ג'בל א-שערה.
הרי אוּרַל הם רכס הרים שכיוונו הכללי צפון-דרום, המחלק את רוסיה למזרח ומערב ומראה את הקו המפריד בין אירופה לאסיה.
הרי אורל הם מהעתיקים בעולם, בני 250–300 מיליון שנה, אך עדיין גבוהים יחסית לגילם.
רכס הרי אורל נמשך לאורך כ-2,500 ק"מ מן הערבות שבגבולה הצפוני של קזחסטן ועד לחופי האוקיינוס הארקטי.
האי נוֹבַאיַה זֶמְלִיַה מהווה המשך נוסף של הרכס.
גאוגרפים מחלקים את הרי אורל לחמישה חלקים: הרי אורל הדרומיים, המרכזיים, הצפוניים, הסוב-ארקטיים והארקטיים.
הרי אורל נוצרו בעידן הקרבון המאוחר, כשהחלק המערבי של סיביר התנגש עם יבשת העל שהכילה את מרבית היבשה בעולם דאז: השילוב של לאוראסיה (אירופה וצפון אמריקה) וגונדוואנה.
אירופה וסיביר נותרו מחוברות כתוצאה מהתנגשות זו.
גאולוגית, הרי אורל מסמנים את החלק הצפוני של הגבול בין יבשות אסיה ואירופה.
סחף טבעי חשף עושר של מרבצי מינרלים בהרי אורל, ובהם גם אבני חן כטופז וברקת.
ההרים עמדו במרכזה של התוכנית הנאצית להרי אורל.
האזור הוא אחד מיצרני המתכות והתעשייה הכבדה הגדולים במדינה.
היערות הבתוליים בקומי בצפון הרי אורל הוכרו כאתר מורשת עולמית.
הרטי לוויטס (בספרדית: Herty Lewites; 24 בדצמבר 1939 – 2 ביולי 2006) היה מהפכן ופוליטיקאי ניקרגואי ממוצא יהודי.
לוויטס כיהן כראש העיר מנגואה והיה מועמד לנשיאות בבחירות בשנת 2006 עד שמת במפתיע.
לוויטס נולד בשכונת סן פליפה בעיר חינוטפה שבניקרגואה לאב יהודי מפולין ולאם קתולית בת המקום.
הצטרף למאבק נגד הדיקטטור סומוזה ב-1958, ובעקבות זאת נאלצו הוא ואביו לצאת לגלות.
לוויטס זכה לחזור לארצו לאחר החנינה הכללית שהעניק הנשיא רנה שיק, אך אביו לא נכלל בחנינה ולוויטס קיבל על עצמו את ניהול עסקי המשפחה.
ב-1967 הוגלה שוב, וב-1969 הצטרף לחזית הסנדיניסטית.
תפקידו בחזית היה ניהול קשרי החוץ והשגת נשק, בעיקר בקובה, בארצות הברית ובמדינות מרכז אמריקה.
ב-1977 נהרג אחיו ישראל לוויטס בפעילות צבאית של החזית הסנדיניסטית.
לאחר ניצחון החזית ב-1979 נעשה לוויטס שר התיירות, תפקיד שמילא עד ההפסד בבחירות 1990. לאחר מכן כיהן כציר באספה הלאומית, כחבר מועצת העיר מנגואה, מטעם מפלגה עצמאית, וכראש העירייה (2001–2004) של מנגואה, מטעם הסנדיניסטים.
ב-2005 קרא לוויטס תיגר על מנהיגותו רבת השנים של דניאל אורטגה בחזית הסנדיניסטית, דבר שהוביל לסילוקו מן המפלגה.
לוויטס הקים את "התנועה להצלת הרעיון הסנדיניסטי" ובתמיכת מספר מפלגות נוספות מן השמאל-מרכז התכוון להתמודד בבחירות לנשיאות בנובמבר 2006. ב-2 ביולי 2006 נפטר לוויטס מהתקף לב.
הרטיטי את לבי היא קומדיה שכתב חנוך לוין והשלים אותה בשנה האחרונה לחייו.
המחזה התפרסם לראשונה בספר שיצא לאור בשנת 2005 (כשש שנים לאחר פטירתו של לוין) בסדרת "הספרייה הקטנה" (סדרת-בת של הספריה החדשה) של הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה.
בנובמבר 2007 עלה המחזה לראשונה על במת התיאטרון הקאמרי, בבימוי אודי בן-משה.
בהצגה שיחקו רמי ברוך, מירב גרובר ותמר קינן (לסירוגין), גדי יגיל, ג'יטה מונטה ואסף פריינטא.
את המוזיקה להצגה הלחינה קרן פלס.
החל ממאי 2022 מועלה המחזה בתיאטרון הבימה, בבימויה של מירי לזר.
בהצגה משחקים בן יוסיפוביץ, יעל לבנטל, עמי סמולרצ'יק, מאיה מעוז, שחר רז, ניל משען וזוהר בדש.
את המוזיקה להצגה הלחין אוהד חיטמן.
המחזה מחולק לשלוש מערכות לפי עונות השנה: אביב, קיץ וסתיו; אך המחזה לא מבהיר האם אלו עונות קונקרטיות בשנה אחת, או עונות מטאפוריות בחייהן של הדמויות.
בתחילת הסיפור מספר השופט למקה לפשוניאק על האהבה בינו לבין הזמרת ללללה.
מדי מוצאי-שבת בשמונה מסכימה ללללה להיפגש עם למקה בדירתה.
עקב השיחה מחליט למקה לבקר את ללללה למרות שאין זו השעה שבה הם בדרך כלל נפגשים.
ללללה לא מזהה את למקה בתחילה ומפגינה ניכור כלפיו.
למקה רוצה להציג את שמלתה של ללללה בפני פשוניאק ומגלה את ברבספסקואה בארונהּ.
ללללה מסבירה שיש לה יבלת איומה על הרגל שמפריעה לה בשירתה וברבספסקואה הוא הפדיקוריסט שמטפל בה, וכדי שלמקה לא יראה אותו כורע ואוחז ברגלה היא הסתירה אותו בארון.
בתמונה הבאה פוגש למקה את ללללה עם טטרלה ברחוב מגוריה והיא מציגה אותו כפרופסור מומחה לאף-אוזן-גרון שעושה לה אינהלציה אחרי הופעות.
למקה הולך לבית ידידו פשוניאק ושואל אותו ואת אשתו ככה-ככה על אינהלציה.
תוך כדי כך מתגלים יחסיהם העכורים של פשוניאק וככה-ככה אשר מתלוננים זה על זו.
בתמונה הבאה למקה שוב מחכה ברחוב מתחת לדירתה של ללללה ופוגש אותה בשלוש לפנות-בוקר עם טטרלה, ברבספסקואה וחורחחליטו, אותו היא מציגה כפסנתרן שלה.
ללללה אומרת שהיא נוסעת עם שחר לסיבוב הופעות ב"ריביירה" ומבקשת לדבר איתו גלויות.
למקה מסרב לשמוע את דבריה ומבקש להמשיך לבוא אליה מדי מוצאי-שבת בשמונה.
למקה ופשוניאק נפגשים ולמקה מספר שללללה חזרה מ"הריביירה" של קפריסין, פיטרה את שלושת מלוויה ושכרה את שירותיהם של מאמן הכושר לופץ בוביץ, ההומיאופת האג'י נוג'ה ונגן האקורדיון נאזים ביי במקומם.
בשעה שללללה נעדרה התחיל למקה לקחת קורס בפדיקור ובכוונתו להתחיל גם קורס באינהלציה על מנת לפטור אותה מתלותה בבעלי מקצוע זרים.
מלבד הלימודים הוא מבלה את מרבית ימיו בציפייה מתחת לחלונה.
פשוניאק אומר ללמקה שהוא דיבר עם ללללה והיא לעולם לא תהיה שלו.
למקה מיד חושד בידידו ומרחיק אותו ממנו.
ללללה, שהוסיפה לפמלייתה שלושה כושים זקנים מג'מייקה, מודה בקור-רוח שהייתה עם פשוניאק מתחת לאפו של למקה כל הזמן.
למקה מגלה שפשוניאק עזב את ככה-ככה ועבר להתגורר במלון זול על שפת הים.
הוא מגיע לשם ומזמין אותו לדו-קרב לחיים ולמוות בשעה שככה-ככה מתחננת בפניו לחזור אליה.
לאחר מכן פוגש למקה את ללללה ברחוב מגוריה.
היא מספרת שמלוויה עזבו אותה והיא נשארה עם שלושת הכושים וכעת הם יוצאים להפלגה נוספת.
ללללה מביעה שביעות-רצון מכך שלמקה ממשיך לחכות לה.
למקה מחכה מתחת לדירתה של ללללה ומנהל דו-שיח דמיוני עם פשוניאק, בו הוא מספר שללללה שרה במסעדה בדרום העיר ובין השירים היא מתפקדת גם כמלצרית.
שלושת הכושים לא היו ג'מייקנים אלא פליטים מקונגו שגורשו בחזרה לארצם.
ללללה מגיעה עם חרוז פרדוכי ומציגה אותו כידיד, אך במהרה רואה למקה שהוא יותר מזה.
למקה הולך לחדרו של פשוניאק במלון ומוצא אותו שוב שתוי.
הוא שואל אותו אם בכוונתו להתנצל, אך פשוניאק איננו מתחרט ומסכים לדו-קרב, למרות שהוא לא יודע לירות.
בתמונה הבאה פוגש למקה את ללללה בפתח ביתה בשעה שהיא יוצאת לעבוד במסעדה.
קולה אבד וחלום הזמרה נגוז.
לאחר מכן הוא הולך לביתו של פשוניאק ומגלה שהוא חזר לגור עם ככה-ככה.
הוא מסרב להתנצל ואומר שמלבד בככה-ככה הוא לא נגע באישה כל שנות נישואיו.
לאחר מכן מחכים שוב למקה ופשוניאק מתחת לדירתה של ללללה בשעת לפנות-בוקר.
ללללה מגיעה בוכיה ומספרת שגם פרדוכי הלך.
היא שוב אומרת ללמקה שלעולם לא תהיה שלו, והוא מודה שפעם שפט בתחרות יופי שכונתית ומאז דבק לו הכינוי "השופט למקה".
אחר כך למקה מתנצל בפני פשוניאק על הסכסוך ביניהם ופשוניאק מדבר על חלומותיו שנגוזו.
בתמונה האחרונה מחכה למקה מתחת לדירתה של ללללה במוצאי-שבת בשש ופוגש אותה עם מזוודה.
היא עוזבת לעתיד לא ידוע ומבקשת מלמקה להמשיך לאהוב אותה.
היא מודה שללללה וִיוָצֶ'ה הוא שמה האמנותי בלבד וששמה האמיתי הוא מוּסְיָה פּוֹדְגוֹרְנִיק.
היא מנשקת אותו ואומרת שהוא אדם נפלא ושאלמלא היבלת היא הייתה זמרת מצליחה ומפורסמת.
היא יוצאת והוא מנופף לה לשלום.
מבחינה טקסטואלית התפאורה בהצגה מינימלית מאוד.
עיקר התפאורה מורכב משתי דלתות.
הדלתות מותקנות על גלגלים, המאפשרים להן לזוז על הבמה ואף להסתובב ולהציג את צידן החיצוני והפנימי.
שימוש מתוחכם מתבצע בדלתות, כאשר השחקנים מזיזים ומסובבים אותן, וכך בעצם מכניסים ומוציאים את הקהל אל הדירות אותן הדלתות מייצגות.
מלבד הדלתות יש שימוש בחלון בד התלוי גבוה, והמייצג את דירתה של ללללה כאשר השופט למקה ממתין לה ברחוב.
רכיב התפאורה הרביעי הוא ארון הבגדים שבתוכו מתגלה ברבספסקואה בתחילת המחזה.
עם זאת בהפקת תיאטרון הבימה בשנת 2022 התפאורה כללה במה מסתובבת, ומגוון תריסים בשלל גדלים שהשחקנים עברו דרכם.
בטקס חלוקת פרסי האקדמיה הישראלית לתיאטרון לשנת 2008 זכתה ההצגה "הרטיטי את ליבי" בשישה פרסים:
פרס הצגת השנה, פרס המחזאי לחנוך לוין (אותו קיבלה אלמנתו ליליאן ברטו), פרס הבמאי לאודי בן-משה, פרס השחקן לרמי ברוך בתפקיד "למקה", פרס שחקנית המשנה, ופרס מלחין השנה במחזות לקרן פלס.
הרטמן פון אואה (גרמנית: Hartmann von Aue; נולד בסביבות 1160) היה מגדולי המשוררים הגרמנים בימי הביניים.
הרטמן נולד בשוואביה ואת חינוכו קיבל במנזר.
לאחר שהוכר כמשכיל נעשה למשורר החצר בבית אצילים מקומי בשם אואה.
כן השתתף במסע הצלב השלישי בשלהי המאה ה-12. מועד פטירתו אינו ידוע.
בשנת 1210 מוזכר הוא עדיין חי בכתביו של גוטפריד פון שטרסבורג.
כפי הנראה, הלך לעולמו מעט מאוחר יותר.
יצירותיו של הרטמן מעמיקות, קפדניות וחינניות בלשונן, ומיוצג בהן האידיאל האבירי של זמנו.
משתקפים מהן ניגודים בין חובה ותשוקה, ובין כבוד האביר ואהבת הבעל לרעייתו.
פרט לשירי אהבה ולשירים על מסעי הצלב, חיבר הרטמן שתי פואמות על קורותיהם של אבירי המלך ארתור: ארק (Erec) ואיוון (Iwein), כפי שהן מסופרות ביצירותיו של כרטיאן מטרואה.
חיבר גם פואמה מקורית אודות "היינריך המסכן" (Der arme Heinrich), על אביר שנרפא ממחלת הצרעת הודות לעלמה צעירה שביקשה להקריב את חייה למענו, כך שדמה ישמש לו כתרופה וימרח כולו על גופו.
בגלל אהבתה הגדולה היא נותרת בחיים בדרך נס.
האפוס הקצר פרי עטו, "גרגוריוס או החוטא הטוב" (Gregorius oder Der gute Sünder), מבוסס על מעשייה נוצרית קדומה בשם גרגוריוס על האבן.
הרטפורד היא עיר הבירה של מדינת קונטיקט שבארצות הברית.
העיר מהווה בירת מחוז הרטפורד שבמדינה.
העיר הרטפורד מכונה "בירת הביטוח העולמית" בשל מספר הרב של חברות הביטוח הפועלות בה.
בשנת 1635 התיישבו במקום בו ממוקמת העיר מתיישבים מאנגליה, אשר קראו ליישוב "העיר החדשה" - "ניוטאון" (Newtown).
בשנת 1637 שונה שם העיר ל"הרטפורד", על שמה של העיר הרטפורד שבאנגליה.
ב-15 בדצמבר 1814 נערכה בעיר ועידת הרטפורד בה נדונה הצעה לפיה מדינות ניו אינגלנד יפרשו מארצות הברית.
ב-6 ביולי 1944 התרחשה השרפה באוהל הקרקס בהרטפורד - בה נהרגו 168 צופים ,ונפצעו מעל 700 .
שרפה זו נחשבת לאחת השרפות הקטלניות ביותר בתולדות ארצות הברית.
ב-3 בנובמבר 1981 נבחר תירמן ל.
מילנר היה השחור הראשון שנבחר לתפקיד ראש עיר באזור ניו אינגלנד.
בשנת 1987 נבחרה קארי סקסון פרי לראשות העיר - האישה השחורה הראשונה שנבחרה לראשות עיר גדולה בארצות הברית.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלה נהירה של תושבי העיר מתוך העיר אל פרווריה.
בניית הכבישים המהירים אפשרה גישה מהירה מהפרוורים אל העיר, ואוכלוסייה ממעמד הביניים והעשירון העליון נהרה אל הפרוורים.
נהר קונטיקט חוצה את העיר ומפריד בין מרכז העיר לבין פרווריה המזרחיים.
בעבר חצה נהר פארק את העיר והפריד בין חלקה הצפוני והדרומי.
נהר זה הוטה לתעלה מקורה בשנות ה-40 של המאה ה-20 במסגרת תוכנית למניעת הצפות.
לאחר מלחמת העולם השנייה ובמשך שנות ה-50, ה-60 וה-70 של המאה ה-20 גדלה האוכלוסייה ממוצא פורטוריקני בעיר בצורה משמעותית.
נכון לשנת 2000, כ- 32.56% מתושבי העיר היו ממוצא פורטוריקני (הריכוז השני בגודלו של תושבים ממוצא פורטוריקני בארצות הברית, אחרי הוליברוק שבמדינת מסצ'וסטס).
העיר הרטפורד נמצא באזור אקלים קונטיננטלי לח.
חודשי הקיץ חמים ולחים, ואילו חודשי החורף קרים ומושלגים.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,117.6 מ"מ גשם בשנה.
כמו כן בעיר יורדים כ-121.9 ס"מ שלג מידי חורף.
שיא כמות השלגים שירדה בעיר הייתה בשנת 1996 - כמות של 292.6 ס"מ שלג.
עונת השלגים מתחילה בסוף חודש נובמבר ומסתיימת בסוף חודש מרץ, אולם אירעו מקרים בהם ירד שלג בחודש ספטמבר ואף בחודש מאי.
העיר הרטפורד מהווה מרכז בינלאומי של תעשיית הביטוח ויש המכנים אותה "בירת הביטוח של העולם" ("insurance capital of the world").
בעיר פועלת חברת הביטוח הגדולה "הרטפורד" וכן החברות אטנה וטרוולרז קומפניז.
בעבר היו בעיר מרכזי ניהול גדולים של חברות הביטוח מטלייף ולינקולן פייננשיאל אולם אלה הקטינו את פעילותם בעיר ועברו לערים סמוכות וזולות יותר כגון ספרינגפילד.
כמו כן פועלות בעיר החברות סיגנה, קולט, ויוניטד טכנולוגיז.
בעיר פועלים 26 מוסדות להשכלה גבוהה ובהם: מכללת טריניטי, ואדסוורת' אתנאום, המכללה הקהילתית קפיטל, בית הספר לעסקים של אוניברסיטת קונטיקט, בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קונטיקט וכן אוניברסיטת הרטפורד.
קפיטול מדינת קונטיקט - הבנוי בסגנון גותי, ובראשו כיפה מוזהבת.
מרכז בושנל לאמנויות הבמה ופארק בושנל אשר תוכנן על ידי פרדריק לו אולמסטד ובו מוצגים פסלים רבים.
קתדרלת יוסף הקדוש שבהרטפורד - הקתדרלה נבנתה בשנת 1961 במקום בו עמדה קודם לכן קתדרלה שנהרסה בשרפה.
בעיר הרטפורד יוצא לאור היומון "הרטפורד קוראנט" ("Hartford Courant") - היומון הוותיק ביותר היוצא לאור כיום בארצות הברית.
ההרטפורד קוראנט יוצר לאור ברציפות מאז שנת 1764. עיתונים נוספים שיוצאים לאור בעיר הם השבועון "הארטפורד אדבוקט" ("Hartford Advocate"), הרבעון "הארטפורד גארדיאן" (Hartford Guardian), והשבועון "הארטפורד ביזנס ג'ורנל" ("Hartford Business Journal").
שדה התעופה הבינלאומי בריידלי ממוקם בסמוך לעיר, ומשרת את העיר וכן את העיר ספרינגפילד הסמוכה (שבמדינת מסצ'וסטס).
שדה תעופה נוסף באזור הוא שדה התעופה הרטפורד-בריינארד.
בעיר מערכת תחבורה ציבורית נרחבת הכוללת קו מעגלי בלא תשלום במרכז העיר.
מערכת האוטובוסים המדינתית והבינמדינתית (קווי גרייהאונד, בונאנזה באס ופיטר פן באס ליינז) מקשרת את העיר לערי הסביבה ולערים גדולות במדינות הסמוכות.
העיר מקושרת לערי הסביבה במספר כבישים בינמדינתיים: כביש בינמדינתי 84 (ה- I-84), כביש בינמדינתי 91 (ה- I-91), וכביש בינמדינתי 95 (ה- I-95).
הרי אייר (צרפתית Massif de l'Aïr) הם מסיב הררי במרכזו של מדבר סהרה בצפונה של ניז'ר.
שטחם של ההרים הוא כ-70,000 קמ"ר וצורתם כשל משולש.
הם משתרעים לאורך של 350 ק"מ מצפון לדרום ולרוחב של 200 ק"מ ממזרח למערב, ומתחלקים בתורם לתשעה מסיבים משניים.
ההרים נראים כרמה גדולה שגובהה נע בדרך כלל בין 500 ל-900 מטר, ופסגות גבוהות יותר מפוזרות בה.
הנקודה הגבוהה ביותר במסיב הוא הר אידוקאל-נ-טאגס הנישא לגובה של 2,022 מטר.
האקלים באזור צחיח וכמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 50 ל-100 מ"מ, אך בפועל, גורם הסלע החשוף לזרימת נגר עילי בוואדיות ולהיקוותו בבריכות זמניות, וסביב אלה צומחת צמחייה סבוכה.
הוואדיות מנקזים את מי הגשמים לכל הכיוונים, ושלוש מערכות הידרוגרפיות גדולות מובילות אל הטנרה המדברי שממערב להרים.
הגשמים אינם סדירים ואינם צפויים.
השנה מחולקת לשלוש עונות - "העונה הקרה" מנובמבר עד פברואר, "העונה החמה" ממרץ עד יוני ו"העונה הגשומה" מיולי עד אוקטובר.
ההרים מיושבים מזה 30,000 שנים לפחות וברחביהם אתרים ארכאולוגיים מתקופת האבן הקדומה ומתקופת האבן החדשה.
התושבים הקדומים אולצו לעזוב את המקום כאשר האקלים הפך ליבש מידי ושוב לא הניב שטחי מרעה.
לאחריהם הגיע גל של מהגרים מהדרום שניהלו אורח חיים נוודי למחצה, ואלה נדחקו לאחר מכן על ידי השבטים הברברים שהגיעו מהצפון בשלושה גלי הגירה.
שבטים אלה הם אבותיהם של בני הטוארג המתגוררים באזור כיום.
ברחבי ההרים מספר כפרים הרוסים שננטשו, בעיקר במהלך מאתיים השנים האחרונות, ובהם בתים שהעתיקים שבהם מתוארכים לתקופה שבין המאה ה-11 עד המאה ה-14, תקופת גל ההגירה הברברי השלישי והאחרון.
במאה ה-14 הוקמה העיר הראשית בערים, אגאדז, שהפכה עד מהרה לעיר הטוארג החשובה ביותר.
בני הטוארג שלטו בהרים ובדרכי המסחר החוצות אותם עד הכיבוש הצרפתי שהחל ב-1898 והושלם במלואו בשנות ה-20 של המאה ה-20 לאחר מרד הטוארג שפרץ ב-1916. מתקופת המאבק שרדו במסיב מספר מצודות.
חלקו המזרחי של המסיב מוסדר מאז שנת 1988 כשמורת טבע ומאז שנת 1991 הוא מוכרז יחד עם שמורת הטבע של טנרה שממזרח לו כאתר מורשת עולמית.
שטחו של האזור המוכרז משתרע על פני 77,360 קמ"ר, והוא אזור השימור הגדול באפריקה.
רוב שטח השמורה נמצא בתחומי הטנרה וכ-40% ממנו שוכן בהרי אייר.
הרי אייר הם למעשה חלק מהסאהל המוקף על ידי הסהרה, והצמחייה היא סאהלית אופיינית.
באזורים המוגנים בגבהים של מעל ל-1,000 מטר מתאפיינים ההרים גם במאפיינים פיטוגאוגרפיים של האזור הסודאני כמו עצי פיקוס ושל האזור הים-תיכוני כמו עצי זית.
עוד שכיחים בהרים הדורה והדוחן.
כ-40 מיני יונקים, 165 מיני עופות - כמחציתן נודדות, 18 זוחלים ומין בודד של דו-חיים נצפו בשטח המוכרז.
הרי אייר ידועים באומנות הסלע שבהם המתוארכת לתקופה שבין שנת 6000 לערך לפנה"ס ועד לסוף האלף הראשון.
הציורים נעשו בעיקר בדרך של חריטה בסלע בעזרת סלעים קשיחים יותר, ויכול שגם בעצמים ממתכת החל מסוף האלף השני לפנה"ס.
הציורים המוקדמים יותר מתארים בעלי חיים ששוב אינם חיים באזור בשל השינויים באקלים, כמו פילים וג'ירפות, ומאוחר יותר החלו מתארים את עולם החי המוכר כיום (דישונים, צבאים או יענים).
עוד הותירו אחריהם תושבי האזור כלי אבן, כמו ראשי חיצים או גרזנים, בהם עשו שימוש לצייד וכן אבנים ששימשו כאבני ריחיים ולבניית תנורים.
תושבי ההרים הם בעיקר בני הטוארג.
חלקם נוודים העוסקים במרעה ומגדלים עיזים וגמלים, ורובם יושבי קבע בכפרים ובעיר הראשית במסיב, אגאדז, שאוכלוסייתה מנתה 88,569 איש בשנת 2005. אגאדז משגשגת כעיר שוק וכמרכז מסחרי אזורי, וכן משמשת כנקודת מעבר לאוראניום הנכרה בסביבתה.
היא ידועה במוצרי הכסף והעור המיוצרים בה, ובשנים האחרונות החלה להתפתח בה גם התיירות, ובקרבתה שוכן שדה תעופה.
תושבי הכפרים עוסקים בעיקר בחקלאות ומגדלים פירות וירקות, תירס וחיטה.
הרטוריקה החדשה היא תפיסתו של הפילוסוף הבלגי חיים פרלמן לגבי מקומה החדש של הרטוריקה בשיח הפילוסופי-רציונלי, המבקשת להחיות את מעמדה כתאוריה של ארגומנטציה.
מעמדה של הרטוריקה כתורת נאום התדרדר מאוד במהלך ההיסטוריה הפילוסופית.
היא הוצגה בעיקר ככלי סגנוני גרידא, אומנות שפה והבעה שאינה יפה לחקר האמת- דמגוגיה .
מקובל היה לראות ברטוריקה כלי מסוכן המסמא את עיני האדם מן האמת.
מאידך, הדיאלקטיקה והלוגיקה תמיד נתפסו ככלים רציונליים להשגת האמת, וכנציגים של המחשבה הביקורתית.
חיים פרלמן ביקש להחיות את מעמדה של הרטוריקה כתאוריה של ארגומנטציה, קרי כמתודה להעלאת טיעונים.
לשיטתו, הרטוריקה אינה רק כלי סגנוני אלא אמצעי להפעלת חשיבה לוגית שהיא בסיס לבניית גוף הידע האנושי.
הנימוק שלו לכך שהרטוריקה היא שיטת מחשבה רציונלית מתבסס על שתי הנחות:
פרלמן מזכיר לנו שהרטוריקה מבקשת לשכנע את הנמען בעזרת נימוקים ובהסברים, כלומר שימוש בדיאלקטיקה ולוגיקה.
בנוסף, לפי פרלמן כל מהלך רטורי מחייב נקודת הסכמה התחלתית בין הצדדים ("meeting of the minds") שכן ללא הנחות יסוד משותפות איש אינו טורח לשכנע בנימוקים רטוריים.
משתמע משתי ההנחות הללו, כי כיוון שהרטוריקה היא מפגש של סובייקטים המוכנים להקשיב זה לזה, ומתאמצים להציג נימוקים לעמדותיהם, הרי שלפנינו תחום רציונלי.
במילים אחרות, מעצם הניסיון הרטורי לשכנע את הנמען ניתן ללמוד על היותה כלי רציונלי.
פרלמן מבחין בין הלוגיקה כשלעצמה לבין רטוריקה.
לדבריו הלוגיקה עצמה, אינה מספיקה לשם הדיון הרציונלי, שכן היא מהווה צורה ללא תוכן.
לוגיקה עשויה להניב מסקנות תקפות אך שקריות (כל היוונים יכולים לעוף + סוקרטס הוא יווני --> סוקרטס יכול לעוף).
בנוסף, תחומים רבים כלל אינם ניתנים להצרנה (דיונים ערכיים למשל).
לכן ניתן לומר, כי בתחומים רבים הרטוריקה היא הכלי היחידי המאפשר את השגת האמת.
כדי שהרטוריקה אכן תהווה כלי רציונלי למציאת האמת, היה על פרלמן להגדיר את מושג "האמת" באופן חדש.
על פי ההגדרה המסורתית, "אמת" הוא טיעון בעל פן אחד בלבד (בעוד טיעון ההפכי ממנו הוא "שקר").
פרלמן, לעומת זאת, מציג תפיסת אמת פלורליסטית, או, בהגדרה הלקוחה מהתלמוד – "אלה ואלה דברי אלוהים חיים".
לפי פרלמן, שתי עמדות מנוגדות עשויות להיות הגיוניות באות מידה, וכדי להכריע ביניהן יש לבחון באופן רציונלי את טיב הנימוקים המבסס אותן.
חשוב להבחין בין תפיסת אמת פלורליסטית לתפיסת אמת רלטיביסטית: לפי תפיסת האמת הרלטיביסטית דעות שונות מלמדות על אמיתות שונות שאינן "נפגשות", ואין כל טעם בדיון רטורי לגביהן- או שתקבל את הדעה שמולך או שלא.
לעומת זאת, תפיסת אמת פלורליסטית רואה את הדעות השונות כחלק מאותו עולם, ועל כן קוראת להן לדון ולהתעמת בהעלאת נימוקים רציונליים ושכנוע.
הרטוריקה מחייבת פנייה אל נמען כלשהו (בחקירה הלוגית אין כל פניה לנמען, שכן ההוכחה עומדת בפני עצמה).
הנמען עשוי להיות קהל ממשי או "הקהל האוניברסלי" קרי כל בר דעת באשר הוא – ההיגיון והתודעה כשלעצמם.
הפילוסוף, למשל, מניח שהוא פונה לקהל אוניברסלי שכזה, ושטיעוניו תקפים עבור כל בר-דעת באשר הוא, ללא תלות בזמן מקום וכו'.
תפקידה של הרטוריקה חשוב, לפי פרלמן, ככלי הכרחי להצלת הדיון האתי.
בעיניו, הדיון הערכי נמצא במשבר בתחילת המאה ה-20, עקב הזהות שהתגבשה בין מדע ורציונליות, והגישה האמפרציסטית לוגית שמשלה בכיפה.
לפי גישה זו, כיוון שלא ניתן לספק הוכחות אמפיריות לדיון המוסרי, אין הוא תחום רציונלי.
סובייקטיביזם קיצוני – ספקנות ערכית, הגורסת שאין אפשרות להעדיף תפיסת מוסר אחת על השנייה, ולפיכך הכל מוסרי / אין כל טעם בדיון מוסרי.
אבסולוטיזם- התבססות על אינטואיציה, ודבקות באידאולוגיות ללא צורך בנימוק.
הסתמכות על בעלי אינטואיציות שכאלה בעיוורון.
שתי הסכנות התממשו במאה ה-20, במהלך חייו של פרלמן (ואולם ניתן לראות כבר בניטשה ממבשרי הפוסט-מודרניזם שכה הפחיד את פרלמן).
הרטוריקה החדשה מנסה להציג את הדיון המוסרי כדיון רציונלי, חרף מוגבלותו לספק תשובות אבסולוטיות.
מטרתו המקורית של פרלמן הייתה למצוא כללי הכרעה וצדק לוגיים-כמותיים.
כישלונו הביא אותו למסקנה כי יש לחפש דרך הכרעה רציונלית אחרת לשאלות ערכיות.
הרטוריקה החדשה מאפשרת לדידו לכונן דיון ערכי בלי לוותר מראש על הכרעות אתיות, כפי שמורה הפוסטמודרניזם או האבסולוטיזם.
נקודה זו בוודאי ראויה לביקורת – אי הנוחות יכולה אולי להוות מוטיבציה פסיכולוגית, אך כשלעצמה היא אינה מתקפת את מסקנותיו של פרלמן.
הרי אטאפוורקה (בספרדית: Sierra de Atapuerca) הם חבל ארץ קרסטי קדום בספרד, הנמצא בקרבת העיירה אטאפוורקה, בנפת בורגוס שבשטח הקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון.
ייחודו של האתר הוא במערות שבשטחו ובאתר הארכאולוגי שבו, שם נמצאו שלדים מאובנים וכלי אבן של ההומינידים הקדומים ביותר המוכרים במערב אירופה.
האתר הארכאולוגי הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000.
בהרי אטאפוורקה נמצא מעבר ההרים בורבה, אשר מהווה חלק מהדרך מהחלק הפנימי של חצי האי האיברי אל שאר יבשת אירופה.
המעבר מחבר גם בין תוואי נהר האברו (הנשפך לים התיכון) לבין תוואי נהר הדורו (הנשפך לאוקיינוס האטלנטי).
בשל חשיבותו הגאוגרפית של חבל ארץ זה, הוא מהווה חלק מדרך סנטיאגו ההיסטורית, וכן עוברות בו כיום שתי אוטוסטרדות מרכזיות בספרד.
במהלך עבודות תשתית שהתבצעו באזור לטובת הנחת קווי מסילת ברזל התגלו באטאפוורקה מספר אתרים ארכאולוגים.
החפירות הארכאולוגיות החלו בשנת 1964, על ידי פרנסיסקו חורדה סרדה (Francisco Jordá Cerdá), ובמהלכן התגלו באזור שרידי אדם מתקופות שונות - החל משחר האנושות, דרך תקופת הברונזה וכלה באדם המודרני.
כמו כן, נמצאו באתרי החפירה כלים וחפצי אמנות מאבן.
החפירות באתר נמשכות ברציפות מאז ועד היום, ובשנת 2000 הוכרז האתר כאתר מורשת עולמית.
Portalón (תחילת חפירות - 1910) - באתר זה התבצעו חפירות על ידי ארכאולוגים שונים, בשנים 1910-1911, 1971, 1973-1983 והחל משנת 2000. באתר התגלו שרידי קרמיקה משלהי תקופת האבן החדשה, מתקופת הברונזה ומתקופת האימפריה הרומית הקדומה.
Galería del Sílex (תחילת חפירות - 1972) - במערה זו, שהתגלתה בשנת 1972 על ידי קבוצת חקר מערות מקומית, נמצאו ציורי קיר שהשתמרו בשלמותם.
Galeria (תחילת חפירות - 1978) - במערה זו התגלו בשנת 1978 ובשנת 1995 שרידים של שלד השייך להומו היידלברגנסיס (Homo heidelbergensis), מאבותיו של האדם הניאנדרטלי.
כמו כן, נמצאו באתר שרידים רבים של בעלי חיים, צמחים ומכשירים, בני כ-400,000 שנה.
Trinchera Dolina (תחילת חפירות - 1981) - מערה ענקית בעלת מספר מפלסים, הממוספרים TD-11 (הגבוה ביותר) עד TD-1 (העמוק ביותר).
החפירה בה החלה בחודש ספטמבר 1981. להלן פירוט אודות הממצאים בכל מפלס:
TD-11 - התגלו בו כלים מן התרבות המוסטרית.
TD-10 - ככל הנראה שימש כאזור מחיה עבור ההומו היידלברגנסיס.
TD-8 - בשנת 1994 התגלו בו שרידים של טורפי ענק.
בכ-25% מהשרידים התגלו עדויות ראשונות לקניבליזם.
גילם של שרידים אלה גדול בלפחות 25,000 שנה מכל שריד אדם אחר שהתגלה אי פעם במערב אירופה.
המדענים לא הצליחו לקבוע במדויק לאיזה מין במדויק שייכים השרידים - הומו ארקטוס, הומו היידלברגנסיס, או מין "חדש" המכונה Homo antecessor.
פליאואנתרופולוגים שונים אשר חקרו את הממצאים טוענים כי ה-Homo antecessor היה מאבותיו של הומו היידלברגנסיס, אשר הוא בתורו היה מאבותיו של האדם הניאנדרטלי.
בנוסף לשרידי האדם, התגלו במפלס זה גם כלי אבן משופרים.
TD-5 - ככל הנראה שימש כמאורת טורפים.
במהלך החפירות בשנת 1991, התגלו בו 4 שברי אבן.
כמו כן, התגלו בו כתריסר שרידים של מין לא מוכר של דוב.
במפלסים TD-2 ו-TD-1 לא התגלו שרידים.
Sima de los Huesos (תחילת חפירות - 1983) - אתר זה, שתרגום שמו לעברית הוא "תהום העצמות", הוא האתר המפורסם ביותר באטאפוורקה.
הוא ממוקם בתחתית "ארובה" בעומק 13 מטרים, וניתן להגיע אליו על ידי מעבר במערכת מערות צרה שנקראת Cueva Mayor ("המערה הגדולה").
החל בשנת 1997, התגלו באתר יותר מ-5,500 עצמות אדם בנות לפחות 350,000 שנה, המתוארכות לתקופת הפליסטוקן.
עצמות אלה מהוות כ-90 אחוזים מכלל עצמות הומו היידלברגנסיס שהתגלו אי פעם.
גולגולת שלמה, ששמה המדעי הוא "גולגולת 5".
הגולגולת זכתה על ידי החוקרים לכינוי "מיגלון" (Miguelón) ונחשבת כגולגולת השלמה ביותר של הומו היידלברגנסיס שהתגלתה אי פעם.
בנוסף אליה התגלו גם שרידים של כ-28 גולגולות אחרות, ביניהן "גולגולת 4", אשר זכתה לכינוי "אגמנון" (Agamenón, שמו בספרדית של המלך אגממנון), ו"גולגולת 6", אשר זכתה לכינוי "רוּי" (Rui), על שם כינויו של הגיבור הספרדי אל סיד.
עצם אגן שלמה, ששמה המדעי הוא "אגן 1".
העצם זכתה על ידי החוקרים לכינוי "אלביס", על שמו של אלביס פרסלי.
לסתות, שיניים, עצמות ירך, חוליות, צלעות ועצמות נוספות.
כלי אבן מחודד, אשר זכה על ידי החוקרים לכינוי "אקסקליבר", על שם החרב האגדית אקסקליבר.
אחת מההערכות היא כי כלי זה, אשר הוכן מקוורציט אדום, שימש כקרבן בטקס הלוויה.
החוקרים מניחים כי ריכוז העצמות בבור זה ממחיש את מנהגי הקבורה של תושביו הקדומים של האתר.
תאוריה אחרת, המתבססת על העובדה שבין העצמות לא אותרו עצמות קטנות, גורסת כי השרידים שהתגלו בבור נשטפו אליו במרוצת השנים באופן טבעי.
Sima del Elefante (תחילת חפירות - 1996) - לדבריו של אחד מהחוקרים הבכירים באטאפוורקה, באתר זה התגלו ממצאים המעידים על קיומם של הומינידים בני מעל למיליון שנה.
בין הממצאים ניתן למנות שן אדם, וכן שריד של לסת.
Cueva del Mirador (תחילת חפירות - 1999) - באתר זה התגלו ממצאים המשויכים לחקלאים וחוואים מתקופת האבן החדשה ומתקופת הברונזה.
"עמק הסחלבים" (2000-2001) ו-Hundidero (2004–2005) - באתרים אלה התגלו כלים מתקופה הפלאוליתית העליונה.
באזור אטאפוורקה נערך בשנת 1054 "קרב אטאפוורקה", בין כוחותיו של פרדיננד הראשון מלך קסטיליה לבין כוחותיו של אחיו גרסיה מלך נווארה.
הרטס הוא צמד סינת'-פופ אנגלי שיוסד בשנת 2009. בהרכב שר תיאו הוצ'קרפט ובסינתיסייזר ובגיטרה מנגן אדם אנדרסון.
ב-6 בספטמבר 2010 הוציא הצמד את אלבום הבכורה "Happiness".
הסינגל הראשון, "Better Than Love", קדם ליציאת האלבום, ויצא ב-23 במאי 2010, והגיע למקום החמישים במצעד הסינגלים הבריטי של חברת המצעדים הרשמית, ולשישי במצעד שירי הדאנס של החברה.
אחריו יצא הסינגל "Wonderful Life".
"Wonderful Life" הצליח ברחבי אירופה, ואף הגיע למקום הראשון במצעד הפולני, והגיע למעמד של פלטינה בגרמניה.
הסינגל השלישי, "Stay", יצא בנובמבר ובפברואר תוכנן לצאת סינגל נוסף מהאלבום: "Sunday".
בדצמבר 2010 הוציא הצמד לקראת חג המולד את השיר "All I Want For Christmas Is New Year's Day".
ב-14 בדצמבר 2012 הכריז הצמד על אלבומם החדש "Exile" שתוכנן לצאת במרץ 2013, והיה זמין לרכישה מוקדמת בiTunes.
הסינגל "Miracle" של האלבום שודר לראשונה ברשת הרדיו הבריטית BBC ב-4 בינואר 2013, וב-19 במרץ 2013 יצא האלבום רשמית.
הרי אחמר הוא רכס הרים באורך של כ-200 ק"מ, השוכן במזרחה של אתיופיה.
כיוונו של הרכס הוא ממערב-דרום-מערב למזרח-צפון-מזרח, ופסגותיו נישאות מעל גובה של 2,300 מטרים מעל פני הים.
הרכס חוצץ, בין היתר, בין הערים הרר מדרום לו ודירה דאווה מצפון לו, והוא היווה את המניעה העיקרית לסלילת מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי.
בכך גרם הרכס להקמתה של דירה דאווה, וכתוצאה מכך לנישולה של הרר מתפקידה כמרכז המסחרי והפוליטי של מזרח אתיופיה.
הרטמוט בריזניק , היה אתלט עבר מזרח גרמני.
הוא בעל מדליית ארד אולימפית, פעמיים ברציפות אלוף אירופה (1971 ו-1974) ו-3 פעמים ברציפות אלוף אירופה באולם (1970, 1971 ו-1972) בהדיפת כדור ברזל.
הוא התאמן במועדון הספורט של דינמו ברלין, בהדרכתו של וילי קולינג.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה במרץ 1969 זכה בריזניק במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.19 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בווינה, אוסטריה במרץ 1970 זכה בריזניק במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.22 מטר.
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה באוגוסט אותה שנה, הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.97 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בסופיה, בולגריה במרץ 1971 זכה בריזניק במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.19 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.08 מטר, לפני בן ארצו היינץ יואכים רוטנבורג (20.47 מטר) וולדיסלב קומר מפולין (20.04 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגרנובל, צרפת במרץ 1972 זכה בריזניק במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא תחרות חדש של 20.67 מטר.
מדליה אולימפית והישג השנה בעולם
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה בריזניק במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.14 מטר, אחרי ולדיסלב קומר שקבע שיא אולימפי חדש של 21.18 מטר וג'ורג' וודס מארצות הברית (21.17 מטר).
בתחרות שנערכה בפוטסדאם, אותה שנה הוא קבע את הישג השנה בעולם, 21.54 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה 1974 זכה בריזניק במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.50 מטר, לפני ראלף רייכנבאך ממערב גרמניה (20.38 מטר) וג'ף קייפס מבריטניה (20.21 מטר).
בשנת 1978 פרש בריזניק מספורט תחרותי והחל לאמן נוער בקבוצתו.
בשנת 1984 נישא בריזניק לאילונה סלופיאנק, אלופה אולימפית (מוסקבה 1980) ושיאנית העולם בהדיפת כדור ברזל.
הרי אייפל הם רכס הרים נמוך במערב גרמניה ובמזרח בלגיה.
הרכס משתרע בדרום מערב נורדריין וסטפאליה, בצפון מערב ריינלנד-פפאלץ ובחלקה הדרומי של הקהילה דוברת הגרמנית של בלגיה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 נבנה באזור אורדנסבורג פוגלסנג.
הרטפורדשייר הוא אחד ממחוזות אנגליה.
המחוז, הנמצא בדרום-מזרח אנגליה שבממלכה המאוחדת, נחשב לאחד המחוזות המסורתיים של אנגליה, וגובל במחוזות המסורתיים בדפורדשייר, קיימברידג'שייר, אסקס, בקינגהאמשייר ולונדון רבתי.
הרטפורד היה שטח הנחלה של מצודה שנבנתה בהרטפורד על ידי אדוארד הזקן בשנת 913. השם הרטפורד נגזר מאנגלו סקסונית - heort ford, משמע חציית-נחל של איילים.
סמל האייל מופיע במקומות שונים בהרטפורדשייר, כולל הדגל הרשמי.
יש עדויות ארכאולוגיות של מושבות אדם בהרטפורדשייר החל מהתקופה המזוליתית, דרך מושבות קבע בתקופה הנאוליתית ועד עידן הברונזה ועידן הברזל.
במהלך הכיבוש הרומי של בריטניה נבנו במחוז ערים כגון ורולמיום (כיום סנט אולבנס).
במקום זה נהרג הקדוש המעונה הראשון בבריטניה: אולבן, חייל בריטי-רומי, ביכר למות על מנת שכומר נוצרי יורשה לחיות.
סמל הקדושה שלו, שהיה בצבעי כחול וצהוב, משתקף בסמלים רבים במחוז, ועל שמו נקראה העיר סנט אולבנס ("של אולבן הקדוש").
עם עזיבת הרומאים במאה ה-5, נכבש השטח על ידי האנגלו-סקסונים, והאזור הפך לחלק מממלכת סקסון המזרחית, ששלטה באזור עד המאה ה-9, אז הוא עבר לידי ממלכת מרסיה.
כמאה שנים מאוחר יותר כבש את האזור ויליאם הכובש, ושילב אותו כחלק מממלכת אנגליה.
עם גדילתה של לונדון, הקרבה אליה סייעה להרטפורדשייר כלכלית, והמחוז משך אליו אצולה מקומית.
העלייה המשמעותית באוכלוסייה ובעושרה אירעה עם בוא המהפכה התעשייתית, ובעקבותיה נוסדה לצ'וורת' כעיר הגנים הראשונה בעולם ב-1903, ומאוחר יותר הוקמה סטיבנג' כעיר המתוכננת הראשונה בעקבות רפורמת הערים החדשות של 1946.
בין שנות העשרים לשנות השמונים של המאה ה-20 הייתה העיר בורהמווד משכנו של אולפן הפקת הסרטים MGM-בריטיש פילמס, בו צולמו סרטים מפורסמים רבים כולל מלחמת הכוכבים (פרקים 4, 5 ו-6).
בשנת 2012 אירוע הסלאלום לקאנו וקיאק של אולימפיאדת לונדון התרחש באזור ברוקסבורן במתקן מרכז החתירה במים סוערים עמק לי שבהרטפורדשייר.
בספרו של אוסקר ויילד "חשיבותה של רצינות", ביתו של ג'ק וורת'ינג מצוי במחוז.
מרבית עלילת "גאווה ודעה קדומה" של ג'יין אוסטן מתרחשת בהרטפורדשייר.
בית בליק בספרו של צ'ארלס דיקנס הנושא את אותו שם ממוקם גם הוא במחוז.
הספר חוות החיות של ג'ורג' אורוול מבוסס על הכפר וולינגטון המצוי במחוז.
הרטפורדשייר, עם קרבתו ללונדון רבתי, היה בית לידוענים רבים במרוצת השנים.
בין השאר התגוררו בו המשורר ויליאם קופר והסופר גרהם גרין.
בשנים האחרונות התגוררו במחוז ידוענים עכשוויים יותר כגון ויקטוריה בקהאם, רופרט גרינט, גאי ריצ'י, ג'ורג' מייקל, שרה ברייטמן, ג'רי הליוול וסיימון לה-בון.
הָרֵי אוֹאוּ (ביפנית: 奥羽山脈) הם רכס הרים בחבל טוהוקו שבאי הונשו ביפן.
זהו רכס ההרים הארוך ביותר במדינה, המשתרע לאורך 500 ק"מ דרומה, מחצי האי נצודומרי שבמחוז אאומורי עד להרי נאסו בגבולו הצפוני של חבל קאנטו.
למרות אורכו, רכס זה צר, ורוחבו 35 ק"מ.
ההר הגבוה ביותר ברכס הוא הר איוואטה שגובה פסגתו הוא 2,038 מ'.
הרי אואו החלו להיווצר בתקופת הפליוקן.
הם יושבים באמצעה של הקשת הפנימית של הקשת היפנית הצפון-מזרחית.
זוהי תוצאה של הפחתת הלוח הפסיפי תחת הלוח הצפון-אמריקאי.
שרשרת של הרי געש רביעוניים לאורך הרכס יוצרים את החזית הגעשית שלו.
הרי אומינקה או "האומינקה" ("Ominecas"), הם קבוצה של רכסי ההרים בצפון-מרכז פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הגבול הצפוני של הרים אלה הוא נהר פינליי, הגבול המזרחי הוא בקע הרי הרוקי (ואגם ויליסטון), הגבול הדרומי הם אגמי ניישן.
מדרום להרי האומינקה מצוי מישור נצ'אקו, ממערב מצויים הרי סקינה והרי הייזלטון, מצפון לאומינקה מצוי מישור ספאציזי ורכסי סטיקיין, וממזרח (מעבר לבקע הרי הרוקי) מצויים רכסי מוסקווא.
הרי אומניקה מהווים חלק מקו פרשת המים של אמריקה (שבאזור זה מפריד בין הנחלים והנהרות הזורמים לכיוון האוקיינוס השקט, לבין אלה שזורמים לאוקיינוס הארקטי).
שטח ההרים 47,893 קמ"ר והם מגיעים לגובה של 2,400 מטרים מעל פני הים.
רכסי הרים המהווים חלק מהרי האומינקה:
הרי אוסטראל או ההרים האוסטרלים הם הרים בכוכב הלכת מאדים .
גובה ההרים הוא 5,000 מטרים מעל פני הקרקע של מאדים.
שם ההרים אושר על ידי האיחוד האסטרונומי הבינלאומי בשנת 2003.
הרי אוניברסיטת סופיה הם רכס של ארבע הרים, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 21 קילומטרים (בכיון דרום-מערב - צפון-מזרח); ורוחבו של הרכס 12 קילומטרים.
שיא גובהו של הרכס 1,500 מטרים (בהר קלימנט אוחרידצקי - ההר ה-2940 בגובהו באנטארקטיקה).
ההרים ממוקמים דרומית-מזרחית להרי האבר; דרומית מערבית להרי רואן; צפונית-מערבית לרמת אלגר; ממזרח להרי לאסוס; ו-6 קילומטרים ממפרץ לאזארב.
קרחון פלסטרינה מהווה את הגבול הצפוני של רכס הרי אוניברסיטת סופיה; שדה השלג ניקולס מהווה את הגבול הדרום -מזרחי של הרכס; קרחון מקמנוס וכן חלקם הצפוני של הרי לאסוס מהווה את הגבול המערבי של הרכס.
ארבעת הרי הרכס הם הר בראון (בצפון מערב הרכס); רכס באלאן (בצפון הרכס); פסגות לאנדרס (בצפון מזרח הרכס); והר קלימנט אוחרידצקי (בדרום הרכס).
בין הרי הרכס מפרידים קרחון יוזולה (הזורם לכיוון צפון, ונשפך אל קרחון פלסטרינה), ועמק פוסטה (שאורכו 8 קילומטרים, והוא מלא קרח).
ההרים התגלו מהאוויר, ומופו באופן גס על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1936–1937.
ההרים מופו באופן מפורט על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה בין השנים 1947–1948.
בפברואר 1988 ביקרו בהרים אנשי הסקר האנטארקטי הבריטי ובמועד זה נתנו להרים את שמם.
שמם של ההרים ניתן להם לציון יובל המאה של אוניברסיטת סופיה.
הרי אוזרק הם אזור פיזיוגרפי מיוער במיוחד הממוקם באזור המערב התיכון שבארצות הברית, ומשתרע לאורך מדינת מיזורי, צפון מדינת ארקנסו ומזרח מדינת אוקלהומה.
אזור הרי האוזרק מהווה יעד תיירותי פופולרי כיום בעיקר בזכות אתרי הטבע הרבים שבו ובפרט היערות, הנחלים והמעיינות שבו.
בפועל אזור הרי אוזרק כולל שני רכסי הרים – רכס אשר נמצא באזור מדינת ארקנסו ורכס אשר נמצא באזור מדינת מיזורי.
תצפית באפלו (Buffalo Lookout), הנקודה הגבוהה ביותר בהרי האוזרק, ממוקמת באזור רכס הרי בוסטון.
הרי אוזרק משתרעים על פני כ-120,000 קמ"ר, מה שהופך אותם לרמה הגדולה ביותר בין הרי האפלצ'ים והרי הרוקי.
יחד עם , האזור ידוע בתור .
הרי אדם , הנקראים לעיתים רכס אדם , הם רכס הרים בקצה הדרום-מזרחי של הידית של אלסקה, במחוז שער קטצ'יקן (Ketchikan Gateway Borough), במדינת אלסקה שבארצות הברית.
שטחו של רכס הרי אדם 55 קילומטרים רבועים.
הרכס ממוקם בסמוך לרכס הלק.