tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אינדונזיה ייסדה אותה בשנת 1963 בתגובה לשאלתו של ג'ון פיצג'רלד קנדי ששאל את נציגי הולנד בזמן המשא ומתן לסיום מבצע טריקורה: "כמה אוניברסיטאות הקמתם בגינאה החדשה?".
האינדונזים נצלו את העובדה שהיה בעיר בית ספר למנהל שיסדו ההולנדים.
כשקבלו את השלטון במחוז בשנת 1963 הפכו את בית הספר לאוניברסיטה.
את העיר משרת נמל התעופה סנטני, המציע טיסות למספר יעדים ברחבי אינדונזיה.
קבוצת הכדורגל של העיר פרסיפורא ג'איאפורה זכתה ב-9 תארים לאומיים, נכון ל-2018, בהם 4 אליפויות.
ג'אליל אוקפור הוא כדורסלן אמריקאי-ניגרי, המשחק בעמדת הסנטר.
אוקפור נולד בפורט סמית' שבארקנסו.
שמו ג'אליל הוא שם ניגרי מסורתי שפירושו "אל קטן".
אביו צ'אקי אוקפור, בן למהגר מניגריה, שיחק כדורסל במכללה בארקנסו שם הכיר את די, אמו של ג'אליל שאף היא הייתה כדורסלנית במכללה.
בגיל 7 נפרדו הוריו והוא נדד בין בית אמו באוקלהומה לבית אביו בשיקגו.
יש לו אחות גדולה ושני אחים למחצה קטנים.
כשהיה בן 9, מתה אמו מהתקפת דלקת סימפונות.
לאחר מותה הוא עבר באופן קבוע לשיקגו, שם סייעה לגידולו דודתו.
הוא שיחק כדורסל בנבחרת תיכון ויטני יאנג עמה זכה באליפות העיר שיקגו והגיע עד חצי גמר אליפות מדינת אילינוי.
ב-2014 נבחר למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן והיה ה-MVP של המשחק יחד עם ג'סטין ג'קסון.
הוא נבחר לשחקן השנה בתיכונים על ידי העיתון יו.אס.
איי טודיי ולמר כדורסל של מדינת אילינוי.
אוקפור דורג על ידי פרשנים ככישרון מספר אחד בקרב שחקני התיכון האמריקאים.
הוא בחר לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דיוק.
בעונת 2014/2015 הוביל את דיוק לאליפות טורניר המכללות, הוא רשם במהלך העונה ממוצע של 17.3 נקודות, 8.3 ריבאונדים ו-1.4 חסימות למשחק.
באותה שנה נבחר לחמישיית העונה ב-NCAA.
באפריל 2015 הודיע שבכוונתו להירשם לדראפט ה-NBA ולא לחזור לשנת לימודים נוספת בדיוק.
אוקפור נבחר בבחירה השלישית בדראפט על ידי פילדלפיה 76'.
בנובמבר 2015 היה מעורב בשתי קטטות בבוסטון לאחר הפסד קבוצתו.
הוא הושעה על ידי הקבוצה לשני משחקים.
את עונת סיים עם ממוצע של 17.5 נקודות (שני מבין שחקני השנה הראשונה לאחר קארל-אנתוני טאונס) ו-7 ריבאונדים למשחק.
הוא החמיץ במהלך העונה 29 משחקים בשל פציעות, אף על פי כן נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA.
את עונת התחיל בהגבלת דקות המשחק שלו בשל פציעתו בעונה הקודמת.
המגבלה, שבתחילה עמדה על 16 דקות למשחק ואחר כך הורחבה ל-24 דקות, הוסרה ב-21 בנובמבר, במשחק מול מיאמי היט.
בשל יכולתו הופיע במשחק הכוכבים העולים.
בעונת שותף בשני משחקים בלבד ב-5 השבועות הראשונים.
ב-8 בדצמבר 2017 הועבר יחד עם ניק סטאוסקאס לברוקלין נטס תמורת טרבור בוקר.
בנטס העמיד אוקפור ממוצעים של 6.4 נקודות ו-2.9 ריבאונדים ב-12.6 דקות.
ב-9 באוגוסט 2018 חתם אוקפור בניו אורלינס פליקנס.
לקראת עונת חתם אוקפור על חוזה בדטרויט פיסטונס.
בספטמבר 2021 הועבר בטרייד לברוקלין נטס, ומיד שוחרר ממנה.
מגיל 16 הוא חבר בנבחרות הצעירות של ארצות הברית.
ב-2011 זכה עם הנבחרת באליפות אמריקה עד גיל 16, הוא רשם באליפות ממוצעים של 14.6 נקודות, 9.2 ריבאונדים ו-1.6 חסימות למשחק.
ב-2012 זכה עם נבחרת ארצות הברית באליפות העולם עד גיל 17, באליפות רשם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-8.2 ריבאונדים למשחק, ונבחר ל-MVP של הטורניר.
ב-2013 זכה עם הנבחרת באליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה בפראג.
הוא רשם באליפות ממוצעים של 10.8 נקודות ו-4.8 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית הטורניר.
ג'אמע אל-פנא (בערבית מרוקאית: ساحة جامع الفناء, בתעתיק מדויק: סאחת ג'אמע אלפנאא', הפירוש: כיכר האבודים) היא כיכר מפורסמת בכניסה לעיר העתיקה של מרקש, מרוקו וגם אחת הכיכרות המפורסמות והמתוירות ביותר במדינה.
הכיכר ידועה ברחבי העולם בזכות גודלה העצום ובזכות השווקים הרבים הנמצאים שם, ביחד עם מופעי רחוב ועם מופעי ריקוד ברבריים.
ברחבי הכיכר נוסעות כרכרות עם סוסים בנוסף לתנועת המכוניות הרגילה.
בשנת 2008 הכיר ארגון אונסק"ו בג'אמע אל-פנא כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
כאשר נוסדה העיר מרקש על ידי המוראביטון בשנים 1070–1072 לאחר מאבק הרסני נגד האלמוהידים בשנת 1147 נוסדה הכיכר יחד עם יתר חומות העיר העתיקה.
לאחר מכן בשנים 1147–1158 הורחבה הכיכר ביחד עם חומות העיר העתיקה ויחד עם המסגד, בית החולים, הארמון המלכותי ומגרש המסדרים המלכותי על ידי הסולטן יעקוב אל מנסור.
כיכר ג'אמע אל-פנא במרוקו הייתה המקור לרעיון של אונסק"ו ליצור רשימה של יצירות מופת של המורשת האנושית והבלתי מוחשית בעקבות המופעים הרבים בכיכר ביחד עם השווקים והפעילות העירונית התוססת.
בתאריך 28 באפריל 2011 החריד את הכיכר פיצוץ עז שמקורו היה בבית הקפה "ארגנה" בכיכר.
בפיגוע נהרגו 17 בני אדם ונפצעו 25. לפי אחד הדיווחים בתקשורת המקומית מקור הפיצוץ היה צינור גז.
ג'אלוּד הוא כפר פלסטיני, בנפת שכם, כ-15 ק"מ מדרום לשכם.
מערבית לכפר שוכן היישוב קריות וצפונית מזרחית לכפר שוכן הכפר קוצרה.
מדרום לכפר נבנו ההתנחלויות: שילה, שבות רחל ואחיה.
בשנת 2012 החליטה הרש"פ למזג את הכפר קריות עם הכפר השכן ג'אלוד ומאז שני הכפרים מנוהלים על ידי רשות מוניציפלית אחת תחת השם: קריות.
ג'אלוד מזוהה עם היישוב "גלודה של עקרבה", הנזכר בתעודת נישואין יהודית משנת 123 לספירה כמקום מגוריו של החתן "אליהו בן שמעון".
התעודה התגלתה במערות נחל דרגה.
לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב בתקופות הברזל, ההלניסטית, הביזנטית, האומיית, הצלבנית והתקופה הממלוכית.
הכפר מוקף במספר אתרים ארכאולוגיים: בפסגת ההר שמצפון לכפר, ג'בל עין עינא, נמצאת חורבת עין עינא בה נמצאו שרידי יישוב מתקופת הברזל.
מצפון מזרח ממוקמת "ח'רבת קריק", בה נמצאו שרידי מצודה מהתקופה ההלניסטית.
מדרום לכפר נמצא מקאם שייח' בשיר.
בשנת 1596 נזכר הכפר ג'אלוד בפנקסי המס העות'מאניים וצוין שהיו בו 20 בתי אב, כולם מוסלמים.
הם שילמו מס קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית, בגובה של 22,070 אקצ'ה שהועברו לווקף.
בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, והעריך שגרו בו כ-300 תושבים, וכתב: .
באותה עת ביקר גם בכפר הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון-גנו ותיעד מערת קבורה עתיקה ובה ארקוסוליום.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר ג'אלוד כ"כפר קטן בו מטעי זיתים".
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בג'אלוד הייתה אוכלוסייה של 145 נפש, כולם מוסלמים.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 52 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 225 תושבים, כולם מוסלמים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 מחלקת הייעור של ממשלת המנדט נטעה יער על הגבעות שממערב לכפר, סמוך לחאן א-לובאן.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 300 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 15,815 דונם.
אשר מתוכם הוקצו 457 לחקלאות שלחין, ו-6,838 לגידולי דגנים.
בסקר האוכלוסין הירדני משנת 1961 נמנו בכפר 290 תושבים.
בסקר האוכלוסין הישראלי בשנת 1967 נמצאו בכפר 221 תושבים.בין השנים 2001 ל–2009 צה"ל והמתנחלים חסמו את גישת תושבי ג'אלוד לרוב אדמותיהם.
ב-2009 הם הורשו לשוב ולהגיע למטעיהם ולעבד שטחים אלו, הלכודים בין המאחזים, אבל רק בתיאום צבאי ורק פעמיים בשנה, לכמה ימים.
אך הגישה לקרקע נמנעה מהם עקב אלימות מתנחלים שהפריעו לעיבוד הקרקע.
לאחר שב-2011 פנו לבג"ץ, באמצעות עמותת "שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם", הוציאה המדינה צו שטח צבאי סגור לאזור וצו שימוש מפריע לשטח (האוסר על המתנחלים להפריע לעיבוד הקרקע) אך לרוב הצו אינו נאכף.
בפברואר 2017, בתגובה לעתירה לבג"ץ של תושבי הכפר על כך שהמתנחלים מעבדים את אדמותיהם, הודיעה הפרקליטות לבג"ץ כי היא בוחנת את השלכות חוק ההסדרה גם על הפקעת אדמות חקלאיות פרטיות באזור..
בשנת 1978 תפס צה"ל שטח של הכפר לצורך הקמת מוצב צבאי ("מחנה ג'אלוד").
המוצב פונה בתחילת שנות ה-2000, ולא נעשה שימוש אחר באדמות.
בפברואר 2016 בעלי הקרקעות פנו לבג"ץ ועוד בטרם הדיון, הצו בוטל.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החל הכפר לסבול באופן קבוע מפלישות והתנכלויות של מתנחלים, כמו: פלישה לאדמות פרטיות ועיבודן, פתיחה באש ופציעת אזרחים ישראלים ופלסטינים, התפרעויות ויידוי אבנים, הצתות של בתים, כלי רכב ושדות.
הכפר ממוקם בשולי שלוחה, על אוכף שפסגתו בגובה של 783 מטר מעל פני הים.
בפסגת השלוחה, כ-500 מטר מדרום־מזרח לכפר נמצא היישוב אחיה, שפסגתו בגובה של 884 מטר מעל פני הים.
פסגות ההרים באזור מורכבות משכבות חוואר מתצורת מוצא מדרונותיו העליונים (עד גובה 750 מטר מעל פני הים לערך) הן מתצורת בית מאיר (שכבות דקות של דולומיט צהבהב לחלופין עם שכבות חוואר המתאימות לבניית טרסות חקלאיות) ומתחתם שכבה מתצורת שורק, שכבה שממנה נובעים מעיינות.
מצפון לכפר נובעים מספר מעיינות, שהעיקרי בהם נקרא "עין אל ג'אלוד".
במעיין נקבה באורך 30 מטר לערך ולמרגלות הנקבה, נמצאת בריכה עתיקה החצובה בחלקה בסלע וחלקה בנויה אבני גזית.
בשנת 2010, השתלטו מתנחלים מהסביבה על המעיין.
עד אז נהגו רועים מהכפר והסביבה להשקות במי המעיין את צאנם..
ג'אמו וקשמיר היא טריטוריית איחוד בהודו שהוקמה ב־31 באוקטובר 2019. הטריטוריה כוללת את חלקו הדרומי של אזור חבל קשמיר המהווה סלע מחלוקת בין הודו ופקיסטן מאז הקמתן בשנת 1947, ובין הודו וסין מאז 1962. ג'אמו וקשמיר מופרד בקו השליטה מהאזורים שבשליטת פקיסטן, אזאד קשמיר במערב וגילגיט-בלטיסטן בצפון.
האזור שוכן מצפון למדינות הודו הימאצ'ל פרדש ופנג'אב ומערבית לטריטוריית האיחוד לדאק, שהייתה חלק ממדינת ג'אמו וקשמיר עד פיצולה בשנת 2019.
למדינת ג'אמו וקשמיר הוענק מעמד מיוחד בסעיף 370 בחוקת הודו.
בניגוד למדינות אחרות בהודו, לג'אמו וקשמיר הייתה חוקה, דגל ואוטונומיה ניהולית.
אזרחים הודים ממדינות אחרות לא הורשו לרכוש אדמות או רכוש בג'אמו ובקשמיר.
לג'אמו וקשמיר היו שלושה אזורים נבדלים: אזור ג'אמו ההינדי, רוב עמק קשמיר המוסלמי ולדאק הבודהיסטי.
אי שקט ואלימות נמשכו בעמק קשמיר, ובעקבות בחירות ממלכתיות שנויות במחלוקת בשנת 1987, נמשכה התקוממות במחאה על אוטונומיה וזכויות.
מפלגת העם ההודית עלתה לשלטון בבחירות הכלליות להודו בשנת 2014 וחמש שנים לאחר מכן כללה במניפסט הבחירות לשנת 2019 את ביטול המעמד המיוחד שהוענק למדינה בסעיף 370 לחוקת הודו, על מנת להביא את ג'אמו וקשמיר למעמד שווה עם מדינות אחרות.
בסעיף 370 נקבע כי נשיא הודו יוכל לשנות את תחולת הסעיף.
ב-5 באוגוסט 2019 חתם נשיא הודו ראם נאת' קובינד על צו נשיאותי שתיקן את הסעיף כשהוא קובע כי האספה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר תחליף את מקומה של הוועדה החוקתית שנועדה לקום במדינה.
במקביל אישרו שני בתי הפרלמנט ההודי, הלוק סבהה והרג'יה סבהה, החלטה לארגן מחדש את המדינה, שתחלק את המדינה לשתי טריטוריות איחוד, ג'אמו וקשמיר ולדאק.
הארגון מחדש נכנס לתוקף החל מ-31 באוקטובר 2019. בניגוד למדינות, שיש להן ממשלות משלהן, טריטוריות האיחוד נשלטות על ידי ממשלת הודו באופן ישיר.
בדצמבר 2023 פסק בית המשפט העליון של הודו בעתירות שהועלו נגד ביטול סעיף 370 לחוקת הודו, וקבע כי הביטול חוקי אך הורה לערוך בחירות ל עד ספטמבר 2024 ולהשיב לטריטוריה מעמד של מדינה בעתיד.
ביוני 2024 התרחשה מתקפת ריאסי שבה נרצחו מספר אנשים.
באפריל 2025 התרחש הפיגוע בפאהלגם בה נרצחו 26 תיירים ונפצעו 20 נוספים, מה שהצית מחדש את העימות ההודי-פקיסטני על הטריטוריה.
ג'אמע א-תִּרמיד'י הוא אחד מששת ספרי החדית' המרכזיים באסלאם הסוני, הנקראים אל-כותוב א-סיתה.
הספר חובר על ידי האימאם א-תרמיד'י, במשך כ-20 שנה.
חיבור זה נחשב בעיני רוב המוסלמים הסונים כאמין ביותר, ומדורג מיד אחרי צחיח אל-בוח'ארי וצחיח מוסלם.
לכן הוא כונה לעיתים "צחיח תִרמיד'י".
ג'אלין סמית' הוא כדורסלן קרואטי יליד-ארצות הברית המשחק בעמדות הגארד בבחצ'שהיר קולג'י מליגת העל הטורקית בכדורסל והיורוקאפ, ובנבחרת קרואטיה.
לאחר ששיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת ניו המפשייר ולא נבחר בדראפט ה-NBA 2017 חתם סמית' בהיידלברג מהליגה הגרמנית השנייה בכדורסל.
ב-2019 הוא עבר לריזן לודוויגסבורג מהבונדסליגה.
בעונת 2020/21 הוא נבחר ל-MVP של ליגת העל הגרמנית לאחר שהעמיד ממוצעים של 15.7 נקודות, 5.3 ריבאונדים, 5.6 אסיסטים ו-1.7 חטיפות למשחק.
ב-25 באוגוסט 2021 חתם סמית' לשלוש שנים באלבה ברלין מהבונדסליגה והיורוליג, עימה זכה ב-2022 בדאבל (אליפות וגביע).
ב-20 ביולי 2023 חתם לשנתיים ב מהסרייה א' באיטליה והיורוליג, אך ב-24 בדצמבר עבר לפרטיזן בלגרד מהליגה האדריאטית והיורוליג לשארית עונת .
בקיץ 2024 חתם סמית' בבחצ'שהיר קולג'י מליגת העל הטורקית בכדורסל והיורוקאפ.
ביולי 2022 הביעה פדרציית הכדורסל הקרואטית עניין באזרוחו של סמית' על מנת שישחק במדי הנבחרת הלאומית ביורובאסקט 2022. באוגוסט 2022 הופיע סמית' לראשונה במדי במשחק ידידות מול , וב-25 באוגוסט ערך את המשחק הרשמי הראשון שלו בקדם מוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2025 מול .
הוא הופיע במדי הנבחרת באליפות אירופה, בה הודחה בשמינית הגמר על ידי , והעמיד ממוצעים של 12 נקודות, 2.7 ריבאונדים ו-4.7 אסיסטים.
ג'אמע אל-תוואריח' היא יצירה ספרותית והיסטורית, שנכתבה באימפריה המונגולית, תחת השושלת האילח'אנית.
היצירה נכתבה על ידי היהודי שהתאסלם רשיד א-דין המדאני (1247–1318) בתחילת המאה ה-14, והיקף הנושאים הנרחב שלה הביא לכינויה "ההיסטוריה העולמית הראשונה".
היצירה המקורית כללה שלושה כרכים, והיא פורסמה בגרסאות בערבית ובפרסית.
החלקים ששרדו מהיצירה המקורית כוללים כ-400 עמודים.
היצירה מתארת תרבויות ואירועים מרכזיים בהיסטוריה העולמית, מסין ועד אירופה.
בנוסף, היא מכסה את ההיסטוריה המונגולית, כאמצעי לבסס את המורשת התרבותית שלהם.
העותק העתיק ביותר שידוע הוא בגרסה הערבית, שממנו אבד חצי, אך סט אחד של עמודים אצור באוסף חלילי לאמנות האסלאם, הכולל 59 דפים מהכרך השני של היצירה.
סט נוסף של עמודים, עם 151 דפים מאותו כרך, נמצא בבעלות ספריית אוניברסיטת אדינבורו.
שני עותקים בפרסית מהדור הראשון של כתבי היד שרדו בספריית ארמון טופקאפי באיסטנבול.
היצירה ג'אמע אל-תוואריח' מורכבת מארבעה חלקים עיקריים באורכים שונים:
כרך ראשון, תולדות ר'אזאן (تاريخ الغازان), החלק הנרחב ביותר, הכולל:
השבטים המונגולים והטורקיים: ההיסטוריה, הגנאלוגיות והאגדות שלהם
ההיסטוריה של המונגולים מג'ינגיס חאן ועד למותו של מחמוד ר'אזאן (1271–1304)
תולדות שלטונו של מוחמד אולג'איתו (أولجايتو) עד 1310 (לא קיים עותק ידוע)
תולדות העמים שאינם מונגולים מאזור אירואסיה.
חלק זה מקיף את ההיסטוריה העולמית משחר האנושות, בהתאם לארגון החומר של ההיסטוריון אל-טברי בספרו "היסטוריה של הנביאים והמלכים", ולחיבור של ההיסטוריון הפרסי קאזי בייזאוי (בפרסית: قاضی بیضاوی):
מוחמד והח'ליפים (הראשידון, בית אומיה, בית עבאס והפאטימיים)
השושלות האסלאמיות של פרס (ר'אזנווים, השאה של ח'ווארזם, המדינה האסמאעילית)
הפרנקים (כלומר, אירופה, בעיקר מדינת האפיפיור והאימפריה הרומית הקדושה)
כרך שלישי, "חמש גנאלוגיות, של הערבים, היהודים, המונגולים, הפרנקים והסינים".
טקסט זה קיים בשני עותקים של כתב היד בספריית ארמון טופקאפי באיסטנבול, אך פורסם רק על גבי מיקרופילם.
החלק הרביעי, שכלל סיכום גאוגרפי, לא שרד באף כתב יד ידוע.
ג'אמבי (באינדונזית: Provinsi Jambi) הוא אחד מהמחוזות באינדונזיה.
המחוז ממוקם בחוף המזרחי של מרכז סומטרה ומשתרע מהחוף מערבה עד ל.
המחוז גובל בצפון במחוז , במערב במחוז בדרום מערב מחוז ובמחוז בדרום.
שטחו היבשתי של המחוז: 49,026.58 קילומטרים רבועים ובנוסף, שטח ים של 3,274.95 קילומטרים רבועים.
מבחינה טופוגרפית, מחוז ג'אמבי מורכב משלושה אזורי גובה:
שטחי שפלה 0–100 מ' (69.1%), הנמצאים באזורים המזרחיים עד המרכז.
אזורים מישוריים בגבהים מתונים של 100–500 מ' (16.4%), באזור המרכז.
את המחוז חוצה , הנהר הארוך ביותר באי סומטרה.
אורכו כ-800 קילומטרים ורוחבו נע בין 300–500 מטר.
(הנהר זורם גם בשטח מחוז מערב סומטרה.
העיר ג'אמבי היא העיר בירה של המחוז והעיר הגדולה ביותר במחוז.
ג'אמבי היה האזור של שעסקה במסחר בכל מצר מלאקה ומעבר לו.
בשנת 685 האזור סופח על ידי ובמאה ה-9 ניסה להכריז על עצמאותו.
ג'אמבי החליפו את פאלמבאנג, יריבתם הכלכלית והצבאית, כשחקן העיקרי בסחר במצרי מלאקה וערכו מסעות לסין, גם לאחר הפשיטות של שושלת צ'ולה בשנת 1025.
בעשורים הראשונים של הנוכחות ההולנדית באזור, כשהם התחרו עם הבריטים, הסינים, הערבים והמלזים, הרוויחה ממסחר בפלפל עם ההולנדים.
בשנת 1833 פרצו סכסוכים בין ג'אמבי לבין חברת הודו המזרחית ההולנדית שהיו מבוססים היטב בפאלמבנג והם הביאו לכך שההולנדים אילצו את הסולטן טאהא סייפודין (Taha Saifuddin) להסכים לנוכחות הולנדית גדולה יותר באזור וכן לשליטתם על כל המסחר.
בשנת 1858 ההולנדים פלשו לג'אמבי עם כוח מבירתם בטביה (ג'קרטה).
הסולטן נמלט וההולנדים מינו שליט שליט מטעמם.
הסולטן ניסה לשמור על ממלכתו אך ב-27 באפריל 1904 ההולנדים הצליחו לכבוש את כל האזור ולהרוג אותו וב-1906 הועבר האזור לשליטה קולוניאלית מלאה.
לאחר תקופת הסולטנות הוגדרה ג'מבי כמקום התיישבות הולנדי והתושב ההולנדי הראשון בג'מבי (O.L Helfrich) מונה על בצו המושל הכללי ההולנדי מס'.
20 ב-4 במאי 1906 והשבעתו נערכה, כעבור כחודשיים, ב-2 ביולי.
השלטון ההולנדי על ג'מבי נמשך כ-36 שנים וב-9 במרץ 1942 נכבש האזור על ידי ממשלת יפן.
ב-14 באוגוסט 1945 נכנעה יפן לבעלות הברית וב-17 באוגוסט הוכרזה הרפובליקה של אינדונזיה.
הממשלה הכריזה על סומטרה כולה כמחוז אחד, אך ב-1948 הוא חולק לשלושה וביניהם מחוז , שבין היתר, כלל את מחוז ג'אמבי הנוכחי.
ב-18 באפריל 1946 מחוז סומטרה חולק לשלושה תת-מחוזות: צפון סומטרה, מרכז סומטרה ודרום סומטרה וג'אמבי הייתה חלק מתת המחוז המרכזי.
מחוז ג'אמבי נוצר ב-1957 וכלל רק שלושה מחוזות משנה (kabupaten).
בהמשך חולקו מחוזות אלו למחוזות משנה נוספים ועד 1 ביולי 2008 הושלמה החלוקה ל-9 מחוזות משנה ועוד שתי ערים (kota) כמפורט בטבלה 1 להלן.
מחוזות המשנה מחולקים ל-141 נפות, או: תת-מחוזות (באינדונזית: Kecamatan; באנגלית: District), המחולקים ל-153 מרחבים עירוניים (kelurahan) ו-1,399 יישובים כפריים (desa).
טבלה 1: מחוזות המשנה במחוז ג'אמבי
מחוז ג'אמבי הוא אחד מ-84 מחוזות הבחירה הלאומיים של אינדונזיה לבחירת חברים ל.
המחוז בוחר 8 חברים למועצה.
אוכלוסיית מחוז ג'אמבי לאורך השנים
במרכז האי סומטרה, בעיקר במחוזות ג'מבי ודרום סומטרה, חי השבט הילידי (הידוע גם בשמות נוספים, כמו: Orang Batin Sembilan או: Orang Rimba people).
השבט חי כקהילה מבודדת עם אינטראקציה מינימלית עם העולם החיצון.
אנשי השבט קנאים לשמירה על אורח חייהם הפרימיטיביים.
הוא הגדול מבין שלושת הפרקים הלאומיים המרכיבים את מורשת יער הגשם הטרופי של סומטרה שהוכר על ידי אונסקו כאתר מורשת עולמית ב-2004. והוא הפרק הלאומי השני בגודלו בכל דרום מזרח אסיה.
במרחב הפרק נמצא הר קרינצ'י, הר הגעש הפעיל הגבוה ביותר בדרום מזרח אסיה.
מכילים מעל 80 חורבות מקדשים ושרידי יישובים עתיקים בעבר, היה המקום מרכז חינוך בודהיסטי ששגשג במהלך המאות ה-7 וה-8. המקדש בנוי מלבנים דומות לאלו המשמשות במקדשים בודהיסטים בהודו.
ביוני 2010 ביקשה אינדונזיה להכיר באתר כאתר מורשת עולמית.
בשנת 2020, אוכלוסיית מחוז ג'מבי הייתה מורכבת מ-2,158,917 גברים ו-2,069,730 נשים וצפיפות האוכלוסין של ג'מבי היא 127 אנשים/קמ"ר.
השפה שלטת במחוז ג'אמבי היא מלאית, אם כי בשמונה ניבים שונים.
בשל מדיניות ההגירה, קבוצות אתניות רבות מאזורים שונים באינדונזיה, במיוחד ג'אווה, בורנאו, סולאווסי וחלקים אחרים של סומטרה הביאו גם את שפות האם שלהן.
התושבים שאינם ילידים מקוריים במחוז, כמו ה מדברים בכמה סוגים של סינית.
גָ'אמְבִּי היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במחוז ג'אמבי באינדונזיה.
זוהי עיר נמל על ומרכז לייצור גומי.
התיעוד הראשון של העיר ג'אמבי כאזור התיישבות ומוקד שלטוני, מתועדת בכתבים היסטוריים סיניים כבר מהמאה ה-9 לספירה.
בסוף המאה ה-14 היה אזור ג'אמבי תחת שלטון ממלכת מג'פהיט.
בשנת 1616 היה הנמל של ג'אמבי השני בעושרו באי סומטרה, אחרי נמל אצ'ה.
בשנות ה-80 של המאה ה-16 איבדה ג'אמבי את מעמדה כנמל הראשי ליצוא סחורות ופלפל, עקב מלחמות עם ג'והור וכן בשל סכסוכים פנימיים.
העיר הוקמה רשמית ב-28 במאי 1401. היא הוכרה כאזור עירוני אוטונומי ב-17 במאי 1946 ועשר שנים לאחר מכן, ב-1956 היא הוכרה כ"עיר גדולה" ובתאריך 6 בינואר 1957 העיר הוכרזה כבירת מחוז ג'אמבי.
העיר ג'אמבי שוכנת בחלק הדרום מערבי של אגן סומטרה (Sumatran Basin), אזור נמוך במזרח סומטרה, שגובהו אינו עולה על 60 מטרים מעל פני הים.
החלקים בצפון ובדרום העיר, גבוהים מעט יותר ואילו האזורים שליד הנהר נמוכים.
העיר שוכנת על גדת , הנהר הארוך ביותר בסומטרה 1,700 קילומטרים).
מאז 2013, השטח המנהלי, הכולל של העיר ג'אמבי הוא 175.53 קילומטרים רבועים.
בעיר ג'אמבי מתגוררים 606,200 תושבים (17% מאוכלוסיית המחוז) ובשנת 2010 נמצא שהיא העיר המאוכלסת ביותר במחוז ג'אמבי.
העיר ג'אמבי - חלוקה לאזורים מנהליים
בזמן מפקד האוכלוסין של 2010, העיר ג'אמבי הייתה מחולקת לשמונה מחוזות מנהליים (kecamatan).
במהלך העשור הבא נוספו שלושה מחוזות נוספים על ידי פיצול מחוזות קיימים.
הערה: (א) אוכלוסיות 2010 של המחוזות החדשים כלולות בנתון של המחוז שממנו נגרעו.
באזור העיר ג'אמבי שורר אקלים יער גשם טרופי (Af) לפי סיווג האקלים של Köppen, עם טמפרטורות מינימליות של 22–23 מעלות צלזיוס וטמפרטורות מקסימליות 30–32 מעלות.
רמת הלחות מגיעה עד 82%.
כמות המשקעים השנתית בעיר היא 2,296.1 מילימטרים והעונה הגשומה נמשכת מאוקטובר עד מרץ, עם 20 ימי גשם בחודש.
העונה היבשה נמשכת מאפריל עד ספטמבר עם ממוצע של 16 ימי גשם בחודש.
הצמיחה הכלכלית בעיר ג'מבי עמדה בשנת 2013 על 2.56% ובשנת 2015 היא עמדה על כמעט 8%.
עד 2019 הצמיחה הייתה סביב 5% אך בשנת 2020 העיר חוותה ירידה משמעותית עד ל-4.24%-, עקב מגפת COVID-19. בשנה שלאחר מכן הצמיחה עמדה על שיעור דומה לשנים הקודמות.
העיר משמשת מרכז לעיבוד גומי.
שדה תעופה פנימי, עם טיסות לג'קרטה, ולערים עיקריות נוספות באינדונזיה.
"נמל ג'אמבי" ממוקם על גדות ודרכו עוברות ספינות נהר למזרח עד לנמל הימי בעיר Nipahpandjang.
העיתון הוותיק ביותר בג'אמבי הוא Jambi Independent.
בנוסף, יש מספר עיתונים אחרים כמו: Tribun Jambi,,Jambi Ekspres.
Jek TV ו-Jambi TV בבעלות פרטית הן תחנות הטלוויזיה המקומיות הממוקמות בג'אמבי.
TVRI Jambi הציבורי מכסה גם את העיר.
כ-26 קילומטרים מצפון לעיר נמצאים עיר חשובה וקדושה לבודהיסטים.
האתר נמצא ברשימה טנטטיבית של אונסק"ו, להכרה כאתר מורשת עולמית.
ג'אלא הוא כפר פלסטיני קטן במערב הרי חברון, בין בית אומר וכרמי צור לח'אראס.
מוניציפלית הכפר משויך לעיריית בית אומר.
בכפר ישנם אתרים ארכאולוגיים והיסטוריים רבים, וגידול ענבים נפוץ בו.
הכפר מאופיין באקלים מתון, כמו שאר נפת חברון.
הכפר ג'אלא שוכן על הר בגובה של כ-800 מטרים מעל פני הים.
הכפר נמצא כ-2.5 ק"מ מערבית לבית אומר, כ-5 ק"מ מצפון מערב לחלחול, וקרוב ל-3 ק"מ מצפון מערבית ליישוב הישראלי כרמי צור.
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הפלסטינית, בשנת 2007 אוכלוסיית ג'אלא מנתה 249 נפשות.
ג'ייסון ויליאם מיזל , הידוע יותר בשם הבמה ג'אם מאסטר ג'יי היה מוזיקאי, מפיק תקליטים ודי ג'יי אמריקאי.
הוא היה הדי ג'יי של להקת ההיפ-הופ המשפיעה Run-DMC .
במהלך שנות ה-80, Run-DMC הפכה לאחת מלהקות ההיפ-הופ הגדולות ביותר, וזכתה להכרה על פריצת ההיפ-הופ למוזיקה המרכזית.
מייזל נרצח באולפן ההקלטות שלו בקווינס, ניו יורק, בשנת 2002.
ג'ייסון היה נחשב כאחד מאגדות ההיפ-הופ הגדולות בעולם.
ג'אן קרלו מנוטי (באיטלקית: Gian Carlo Menotti; 7 ביולי 1911 – 1 בפברואר 2007) היה מלחין אמריקני יליד איטליה.
מנוטי נולד למשפחה עשירה באיטליה וכבר בילדותו גילה כישרונות מוזיקליים.
בשנת 1923 החל ללמוד בקונסרבטוריון ורדי במילאנו ולמד בו עד 1928. תוך כדי לימודיו השלים כתיבת שתי אופרות ובילה שעות רבות באופרה של מילאנו.
ב-1928 לאחר שאביו נפטר לקחה אותו אימו לארצות הברית ורשמה אותו ללימודים במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה.
מנוטי למד אנגלית וקומפוזיציה במכון קרטיס וב-1935-1936 כתב את האופרות ההיתוליות "אמליה יוצאת לנשף" ו"הבתולה הזקנה והגנב".
" "אמליה יוצאת לנשף" זכתה להצלחה והוצגה במטרופוליטן אופרה בניו יורק.
בין השנים 1945 ו-1947 כתב מנוטי שלוש אופרות "המדיום" "הטלפון" ו"הקונסול".
היצירות "המדיום" ו"הקונסול" זכו להצלחה גדולה וזיכו את מנוטי בפרסים רבים, בהם שני פרסי פוליצר למוזיקה, ובממון רב.
ב-1951 מנוטי כתב את האופרה "אמל והמבקרים הליליים" (Amahl and the Night Visitors) עבור שידורי חג המולד של הטלוויזיה האמריקאית.
זו הייתה האופרה הראשונה שנכתבה במיוחד לטלוויזיה, והיא שודרה לראשונה בערב חג המולד, 1951. זוהי אחת האופרות האהובות ביותר של מנוטי, והצגתה הפכה למסורת בחג המולד..
האופרה מספרת על אמל, שחוזה בביקור שלושת המלכים הבאים לבקר את ישו לאחר לידתו, בבית לחם.
בזכות הצלחתו הכלכלית רכש אחוזה גדולה בקרבת ניו יורק ושם התגורר ויצר יחד עם בן זוגו לחיים המלחין סמואל ברבר.
ב-1958 הוא סייע לברבר בכתיבת הליברית לאופרה שלו "ונסה", שזכתה להצלחה רבה.
מנוטי המשיך בכתיבת אופרות רבות ויצירות מוזיקליות אחרות ולאחר מותו של ברבר חזר לאיטליה לשמש מנהל תזמורת.
מנוטי נפטר ב-1 בפברואר 2007 במונקו.
ג'אן סאיום היה קיסר אתיופיה וחבר בשושלת זאגווה.
ההיסטוריון האתיופי טאדסה טמרת כותב שהוא היה בנו של הקיסר מארה תקלה היימנות אחיו הצעיר של הקיסר טאטדים ואביו של הקיסר לעתיד ימהרנה קריסטוס.
שמו אינו מופיע ברשימת הקיסרים הגדולה.
ג'אנג דזְה אִי (בסינית: 章子怡; בפין-יין: Zhāng Zǐyí; זהו שם סיני: שם המשפחה הוא ג'אנג, השם הפרטי הוא דזה אי.
נולדה ב-9 בפברואר 1979) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית סינית, אשר מוכרת בעיקר מתפקידה בסרטים "נמר, דרקון", "מחול הפגיונות", "גודזילה: מלך המפלצות" ו"זכרונותיה של גיישה" - עבורו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר.
ג'אנג נולדה וגדלה בבייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין.
אמה, לי ג'אושנג, היא מורה בגן ילדים, ואביה, ג'אנג יוּאֶנְשַׁאו, כלכלן.
בגיל 11 הצטרפה ג'אנג לאקדמיה למחול של בייג'ינג.
לבקשת הוריה למדה בבית ספר, וזאת למורת רוחה, שכן לא הייתה להוטה למדי ללמוד במסגרת זו.
בגיל 15 התקבלה ללימודים באקדמיה המרכזית לדרמה בבייג'ינג.
בשנת 1999, בהיותה בת 19, קיבלה ג'אנג את תפקידה הראשון בסרט "הדרך הביתה", בבימויו של מי שנחשב אחד מגדולי במאי הקולנוע הסיני מאז ומעולם, ג'אנג יי-מו, הסרט זכה בפרס "דב הזהב" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
שנה לאחר מכן כיכבה ג'אנג בדרמה המרהיבה זוכת פרס אוסקר של אנג לי "נמר, דרקון".
ג'אנג גילמה בסרט את ג'ן יו, לוחמת אמיצה ממשפחה אריסטוקרטית המתנגדת לניסיון הוריה לכפות עליה נישואין לגבר שאינה אוהבת, ורוצה להינשא לאהובה המסתורי.
היא זכתה לביקורות נלהבות ביותר בזכות הופעתה ואף הייתה מועמדת לפרס באפט"א, זכתה בפרס אינדפנדנט ספיריט ובפרס ה־MTV בקטגוריית הקרב הטוב של השנה, כמו כן הייתה מועמדת בקטגוריית פריצת השנה באותו טקס.
הבחירה הראשונה המקורית של הבמאי אנג לי לתפקיד של יו הייתה השחקנית הטייוואנית קי שו שאף עבדה על התפקיד בסט הסרט במשך כמה שבועות.
במפתיע, שו עזבה את הסט להצטלם בפרסומת של "פפסי" ביפן.
ב-2001 השתתפה ג'אנג בסרט ההמשך לקומדיית הפעולה "שעת שיא", שם גילמה את הו לי מפקדת ארגון זייפני דולרים.
ב-2002 חזרה ג'אנג לשתף פעולה עם הבמאי ג'אנג יי-מו בסרט ההרפתקאות המרהיב "גיבור" לצד ג'ט לי.
ב-2004 שיחקה ג'אנג בשני סרטי מופת, "2046" הרומנטי העתידני שם גילמה את דמותה של באי לינג, אמנית יפהפייה שגרה בחדר 2046 ואהובתו של גיבור הסרט צ'או מו יאן.
כמו כן גם שיחקה בסרטו של ג'אנג יי-מו המבוסס על הימים האחרונים של שושלת טאנג בסין, "מחול הפגיונות".
בסרט גילמה את דמותה של הרקדנית העיוורת מיי שלדעת השוטרים קשורה למחתרת בשם "בית הפגיונות המעופפים", על תפקידה הייתה ג'אנג מועמדת בשנית לפרס באפט"א.
בסרט "זכרונותיה של גיישה" ג'אנג גילמה את צ'יו, ילדה בת תשע מכפר דייגים עני אשר נמכרת לבית אירוח מצליח המנוהל על ידי גיישה קשוחה המתעללת בה בלי הפסקה בשל יופייה.
היא ניצלת על ידי בית אירוח מתחרה שם היא משנה את שמה לסיורי ולומדת את כל המנהגים החברתיים והאומנותיים שגיישה חייבת להתמצא בהם כדי לשרוד בעולם האכזרי של המקצוע.
לבסוף היא מגשימה את שאיפותיה ומצליחה לחדור לעולמם עמוס התככים של העשירים וחיה חיי מותרות.
לדאבונה אז פורצת מלחמת העולם השנייה, ועולמה משתנה לחלוטין.
על התפקיד קיבלה ג'אנג מועמדות לפרס גלובוס הזהב ומועמדות שלישית לפרס באפט"א.
התפקיד של ג'אנג עורר מחלוקות וויכוחים ביפן וזאת בשל הטענה שלא ראוי שאישה סינית תגלם דמות של גיישה יפנית.
ב-2007 דיבבה ג'אנג בסרט ההנפשה ממוחשבת "צבי הנינג'ה", המבוסס על קומיקס שבמרכזו קבוצת גיבורי-על בשם צבי הנינג'ה.
יי דיבבה את דמותה של קראי, בכירה בארגון פשע ניו-יורקי בשם שבט הרגל, תחת פיקודו של אורוקו "שרדר" סאקי.
סרטה האמריקני הבא היה "The Horsemen" משנת 2009, שם היא כיכבה לצד דניס קווייד.
בחזרה לסין, היא גילמה את הדמות הראשית בקומדיה הרומנטית "Sophie's Revenge"; אמנית קומיקס המבקשת להעניש את בן זוגה הלא נאמן.
בהמשך השנה היא כיכבה בסרט הדרמה ההיסטורית "הולדתה של הרפובליקה".
בשנת 2011 היא כיכבה בסרט "Love for Life" אודות מחלת האיידס.
בשנת 2012, ג'אנג כיכבה בקופרודוקציה הסינית-קוריאנית "יחסים מסוכנים" עיבוד של הרומן הצרפתי בעל אותו שם המספר על שנגחאי של שנות ה-30. על פי הדיווחים, ג'אנג קיבל 20 מיליון רנמינבי (כ-3.5 מיליון דולר) עבור התפקיד.
בשנת 2013 שיחקה בסרט "גראנד מאסטר" מה שגם מציין את חזרתה לז'אנר אמנויות הלחימה לאחר 7 שנים מאז "The Banquet"(2006).
הסרט היה הבחירה של סין לפרסי האוסקר עבור הסרט הזר הטוב ביותר.
המבקרים שיבחו את הפועתה של ג'אנג כ"הופעה הטובה ביותר שהיא סיפקה אי פעם בתולדות הקריירה שלה." מה שהוביל לזכייה במספר פרסים ברחבי אסיה.
באותה שנה, היא חזרה על תפקידה כסופי בסרט "My Lucky Star", המשך לסרט "Sophie's Revenge".
הסרט, שתואר כ"תפקיד קומי פורץ דרך" עבור ג'אנג, הגיע לראש הקופות הסיניות בשבוע של יציאתו לאקרנים.
בשנת 2015, הפיקה ג'אנג את סרטה השלישי "Oh My God", בו היא גם הופיעה בהופעת קמע.
לאחר מכן בשנת 2016, כיכבה ג'אנג בסרט האנתולוגיה הרומנטית "Run for Love" ובאפוס הפשע "The Wasted Times".
בשנת 2018 שיחקה בסרט ההתבגרות "Forever Young" של הבמאית פאנגפאנג לי.
הסרט הוקרן בבכורה בינואר 2018.בהמשך השנה שיחקה במותחן המדע-בדיוני האמריקאי של ג'יי ג'יי אברהמס "פרדוקס קלוברפילד".
בשנת 2019 שיחקה בסרט המפלצות "גודזילה: מלך המפלצות" בתור ד"ר לנג, הסרט עוקב אחר גודזילה, כשהוא נלחם לצד מות'רה נגד רודאן וקינג גידורה.
בהמשך השנה כיכבה בסרט ההרפתקאות הסיני "The Climbers".
בשנת 2021 שיחקה בסרט האנתולוגיה "My Country, My Parents", בו גם ביימה סרט אחד מתוך ארבעת הסרטים המוצגים בו.
באותה שנה החלה לגלם את דמותה של וונג שואן בסדרת הדרמה התקופתית "Monarch Industry" המשודרת ביואוקו.
מיד לאחר הופעת הבכורה שלה בסרטו של ג'אנג יי-מו נפוצו שמועות על רומן בין השחקנית הצעירה והבמאי המבוגר, אולם מערכת היחסים מעולם לא אושרה על ידי אף אחד מהצדדים.
בשנת 2007 ג'אנג התארסה עם המולטי-מיליונר הישראלי אביב נבו וכעבור שנתיים נפרדו.
במאי 2015 ג'אנג התחתנה עם מוזיקאי הרוק הסיני וואנג פנג.
ב-27 בדצמבר 2015, ג'אנג ילדה את בתם, וונג שינגשינג.
בינואר 2020, ג'אנג ילדה את בנם.
+שנהסדרהתפקידהערות1996Touching Starlightצ'ן וויסרט טלוויזיה2021Monarch Industryוונג שואןתפקיד ראשי; 61 פרקים
גָ'אן מריה ווֹלוֹנְטֶה (איטלקית: Gian Maria Volonté; 9 באפריל 1933 – 6 בדצמבר 1994) היה שחקן קולנוע איטלקי שנודע בעיקר בשל תפקידיו בסרטים "בעבור חופן דולרים ו"הצלפים" של סרג'ו ליאונה.
וולונטה נולד ב-9 באפריל 1933 במילאנו.
סיים את לימודיו בשנת 1957 ברומא.
לאחר סיום לימודיו שיחק וולונטה למשך תקופה קצרה בטלוויזיה ובתיאטרון.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בסרט "Sotto dieci bandiere" שיצא ב-1960 בבימויו של דואיליו קולטי.
ב-1964 גילם וולונטה את רָמוֹן רוֹחוֹ (Ramón Rojo) בסרט "בעבור חופן דולרים" וב-1965 את אינדיו בסרט ההמשך "הצלפים".
שני הסרטים בוימו על ידי סרג'ו ליאונה, אז במאי לא ידוע.
ההצלחה הבלתי צפויה שלה זכו הסרטים הקנתה לוולונטה פרסום בינלאומי.
בשנת 1968 הוא גילם את אלדו צ'רווי מאחים צ'רווי בסרט על המשפחה.
במהלך הקריירה שלו שיחק וולונטה גם במספר קומדיות כדוגמת "רכיבה על נמר" (1961), אבל הממד העיקרי במשחקו היה בסרטי דרמה.
ב-1970 שיחק בסרט הפשע המעגל האדום בבימויו של זאן פייר מלוויל.
בשנת 1983 זכה וולונטה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן על השתתפותו בסרט "מותו של מריו ריצ'י" (La mort de Mario Ricci), ובשנת 1987 זכה שוב בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין על משחקו בסרט "ll caso moro".
בשנת 1990 הוא הוכתר כשחקן הטוב ביותר באירופה על משחקו בסרט "דלתות פתוחות", ובשנת 1991 זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה עבור תרומתו לקולנוע.
וולונטה מת מהתקף לב ב-1994, במהלך צילומי הסרט "המסע של אודיסאוס" (Ulysses' Gaze).
לבקשתו, הוא נקבר בבית קברות קטן על האי סרדיניה.
ארבעת הימים של נאפולי (1962)
חקירה של אזרח מעל כל חשד (1970)
מעמד הפועלים הולך לגן עדן (1972)
כרוניקה של מוות ידוע מראש (1987)
ג'אמפאולו פאציני (מאיטלקית: Giampaolo Pazzini; נולד ב-2 באוגוסט 1984) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ.
בינואר 2005 עבר פאציני לקבוצת פיורנטינה מאטאלנטה תמורת סכום משוער של כ-6.5 מיליון אירו.
בעונתו הראשונה בקבוצה לא זכה לדקות משחק רבות, מאחר שמאמן הקבוצה בעדיף על פניו את לוקה טוני, והותיר אותו להילחם על תפקיד החלוץ השני עם ואלרי בוז'ינוב.
לאחר עזיבתו של טוני, הפך פאציני לשחקן הרכב קבוע, ובעונת 2007/2008 כבש 9 שערים במסגרת הליגה.
לאחר הצטרפותו לקבוצה של אלברטו ג'ילארדינו, העדיף מאמן הקבוצה לפתוח בהרכב עם ג'ילארגינו ואדריאן מוטו, ומשום שהפך לשחקן ספסל בשנית, עבר פאציני לסמפדוריה.
פאציני הצטרף לקבוצת סמפדוריה בינואר 2009. משחק הבכורה שלו היה נגד פלרמו.
שערו הראשון במדי הקבוצה היה במשחקו השני במדיה נגד אודינזה במסגרת הקופה איטליה.
ב-28 בינואר 2011 עבר פאציני רשמית לאינטר מילאנו תמורת סכום המוערך ב-12 מיליון אירו ותמורת העברתו של ג'ונתן ביאביאני לסמפדוריה.
במשחק הבכורה שלו נגד פלרמו, הוא כבש צמד וסחט פנדל.
ב-22 באוגוסט 2012 עבר פאציני ליריבה העירונית מילאן בעסקת חילופי שחקנים שבמקביל אנטוניו קסאנו עבר לאינטר.
בקיץ 2015 חתם בהלאס ורונה.
ב-31 בינואר 2018 הושאל פאציני ללבאנטה עד לסוף העונה.
ב--22 בנובמבר 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
פאציני קיבל את זימונו הראשון לנבחרת איטליה ב-28 במרץ 2009, לקראת משחקה של הנבחרת מול מונטנגרו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, ואף כבש באותו משחק.
לאחר ארבעה ימים פאציני כבר פתח בהרכב הנבחרת במשחקה מול אירלנד, אך הורחק כעבור שתי דקות בלבד לאחר שפגע בג'ון אושיי.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2003
ג'אמפסטייל הוא סוג של מוזיקה אלקטרונית קצבית שהתפתחה מהארדסטייל, ז'אנר של הארד דאנס.
הגורם המבליט ז'אנר זה הוא הריקוד המיוחד המשויך אליו.
זהו ז'אנר יחסית חדש שמקורו בבלגיה, והוא התפשט ברחבי אירופה ואף בישראל.
מוזיקת ג'אמפסטייל בנויה לריקוד זה בלבד, לעומת זאת את הריקוד אפשר לרקוד לרקע מוזיקת הארדסטייל הנמצאת בשימוש על ידי רוב רקדני הג'אמפסטייל.
בין התנועות שהופיעו אצל הרקדנים (בדרך כלל תוך תזוזה מעגלית):
בעיטת הרגליים קדימה ואחורה עם קצב הביט של השיר.
הטיית המותניים לכיוון ההפוך בו הרגל נמצאת (דוגמה: אם רגל ימין נבעטת קדימה, יש להטות את הגוף אחורה)
הרמת אחת מהרגליים לגובה גבוה מהרגיל כדי לציין שבירה בקצב.
קפיצה עם שתי הרגליים והנחתתם בחוזקה על האדמה במהירות גבוהה.
פישוק הרגליים תוך כדי קפיצה.
לריקוד כמה סגנונות, ולמרות השוני הרב ביניהם, כל אותם סגנונות נמצאים תחת הקטגוריה "ג'אמפסטייל".
בתיאורים הבאים ימצאו הצעות לביצוע הסיגנונות השונים, אך אין הסיגנונות מוגבלים לאותם תיאורים.
אולד סקול (Oldskool) - זו הצורה הכי הפשוטה של הריקוד שכמעט כל הרקדנים המתחילים יתחילו איתה.
הסגנון מורכב מחמישה צעדי בסיס, וסט של טריקים אחדים.
הארדג'אמפ (Hardjump) - זהו סגנון יותר מורכב הבנוי משישה צעדי בסיס ויותר קשה ללמידה.
סגנון זה יותר פופולרי בקרב הרקדנים, ובדרך כלל נלמד לאחר האולדסקול.
אף על פי שאפשר לבצע את אותם טריקים גם באולדסקול וגם בהארדג'אמפ, טריקים יותר מתקדמים בדרך כלל באים בשילוב עם ההארדג'אמפ.
כמו כן סגנון זה מבוצע עם יותר כוח כי לעומת האולדסקול, בו בועטים באוויר, בהארדג'אמפ רוקעים באדמה.
סיידג'אמפ (Sidejump) - זהו אחד מתוך שני סגנונות מתקדמים יותר של הריקוד.
לסגנון שני מאפיינים עיקריים: האחד, בסיס המורכב מארבעה צעדים, והשני, סט טריקים רחב יותר המתבסס בעיקר על סיבובי רגל (הטריק נקרא באנגלית Wheel) מה שהופך את מראה הריקוד לחלק יותר.
אוונסטייל (Ownstyle) - זה סגנון הפריסטייל(Freestyle) של הג'אמפסטייל.
זהו הסגנון המתקדם השני של הריקוד.
הייחודיות של סגנון זה היא שהוא מתבסס בעיקר על טריקים מכל הסוגים (לכן נקרא הוא נקרא Freestyle - הסגנון החופשי) ולא על צעדי הבסיס כמו שאר הסיגנונות.
יש ליגות שונות המתקיימות ברחבי מדינות שונות בעולם וביניהן המוכרות ביותר הן הליגה הרוסית, הפולנית והאנגלית.
השופטים הם יוזמי הליגה בדרך כלל, והמשתתפים מצלמים סרטון בו הם רוקדים ושולחים אותו לפורום האינטרנט של הליגה.
ג'אן פאר אנדרה היא מסעדה בסינגפור.
שף אנדרה צ'אנג (Andre Chiang) נכנס למסעדה ב-2008, והתלמד אצל פייר גאנייר, ז'ואל רובישון, ז'אק ולוראן פורסל, פסקל ברבו והאחים טרואגרו.
הוא היה חלק מהצוות שהקים את מסעדת D'sen בבנגקוק, ועמד בראש הקמת מסעדת Send & Bund בשאנגחאי.
אנדרה צ'אנג נכנס למסעדה כשף ב-2008, עד בואו היא נקראה ג'אן (Jaan), ועם כניסתו לתפקיד שמו נוסף לשם המסעדה.
מנות הדגל שלו הן תבשיל הפואה גרה וסלט הירקות הנשכחים, המכיל 21 ירקות נדירים.
בשלהי שנת 2010 עזב אנדרה צ'אנג את המסעדה ופתח מסעדה משלו בשם "אנדרה רסטורנט" (Andre Restaurant), במקומו נכנס השף השוודי Ebbe Vollmer, שהפך את תפריט המסעדה לקלאסי והמסעדה שבה ונקראה "ג'אן".
המסעדה ממוקמת בקומה ה-70 של מלון סוויסוטל בסטמפורד, לה חלונות זכוכית המשתרעים מהרצפה לתקרה ודרכם הסועדים יכולים להשקיף על נופה של סינגפור והיא מוארת במנורות מזכוכית מוראנו.
המסעדה מדורגת במקום הרביעי ברשימת המסעדות הטובות באסיה לפי מדריך מילה לשנת 2011/2010.
המסעדה מדורגת במקום ה-39 ברשימת 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2010.
המסעדה דורגה במקום הרביעי ברשימת המסעדות הטובות באסיה לפי מדריך מילה לשנת 2010/2009.
היא נבחרה למסעדת השנה בסינגפור לשנת 2010 במשאל בין 150 מבכירי תעשיית המסעדנות והמלונאות בהונג קונג.
הניו יורק טיימס בחר במסעדה כאחת מעשר המומלצות שלו לשנת 2011.
ג'אמפ קאט היא טכניקה בעריכת סרטים, בה עוברים בין שני קטעי סרט של אותו הנושא, הלקוחים ממיקומי מצלמה שונים במעט, או בחיתוך בעריכה לשוט אחר של אותה הדמות.
טכניקה זו גורמת למעבר בין הקטעים לעבור בצורה לא המשכית ולא נקייה, דבר הנראה בעין כקפיצה (לכן "קפיצה בחיתוך").
מסיבה זו סוג זה של עריכה נחשב הפרה של עריכת המשכיות הקלאסית, אשר נועדה לתת מראה של רצף במרחב ובזמן ולעבור בין שני הקטעים בצורה שאינה מורגשת.
לעומת זאת, הג'אמפ קאט מושך את תשומת הלב.
אם רוצים להימנע מג'אמפ קאט משתמשים בכלל 30 המעלות.
ז'ורז' מלייס נחשב כאבי הג'אמפ קאט לאחר שגילה אותו במקרה ולאחר מכן השתמש בו כדי לדמות אשליות.
בימינו נהוג להשתמש בסגנון עריכה זה בקליפים קצביים או לסמל מעברי זמן חדים בסרטים, כגון טיימר של פצצה הסופר אחורנית ובמקום להתקרב ממרחק באמצעות זום עד הפצצה, חותכים ויוצרים קפיצות מצילום רחוק לבינוני ואז לקרוב, דבר הגורם לאי-נוחות ולמתח.
דוגמה לשימוש נרחב בטכניקת הג'אמפ קאט הוא הסרט "עד כלות הנשימה" של הבמאי הצרפתי ז'אן לוק גודאר.
הג'אמפ קאט משמש בסרט הזה, לא רק לטכניקת עריכה, אלא גם כמבע קולנועי ליצירת משמעות של ביקורתיות על הסדר החברתי הקיים.
ג'אן גָלֵאָצוֹ ויסקונטי (באיטלקית: Gian Galeazzo Visconti; נובמבר?
בסוף ימיו היו תחת שליטתו כמעט כל שטחי לומברדיה ופיימונטה וערים בטוסקנה.
יורשיו ואויביו פוררו את דוכסות מילאנו הגדולה שהקים.
ויסקונטי עמד מאחורי מיזמי בנייה גדולים במילאנו ובערים שכנות, בהם המצודה של פאביה וקתדרלת מילאנו.
כבנם של גלאצו ויסקונטי השני וביאנקה מסבויה, השתייך ג'אן גלאצו לפלג בית ויסקונטי ששלט בפאביה, אותה ירש לאחר מות אביו ב-1378. רעייתו הראשונה הייתה איזבל לבית ולואה, בתו של ז'אן השני, מלך צרפת, בזכותה ירש את התואר רוזן ורטו.
בשנת 1385 החליט להשתלט על העיר מילאנו, שהייתה בשליטת דודו, ברנבאו ויסקונטי.
נכדתו של הדוד בן ה-75, איזבו מבוואריה עמדה להנשא לשארל השישי, מלך צרפת, דבר שעתיד היה לחזק את מעמדו של ברנבאו.
פעולתו הראשונה הייתה הכרזה על הורדת נטל המס.
ברנבאו עצמו נכלא ומת זמן קצר מאוחר יותר בתא כלאו וסביר להניח שהורעל.
דרך השתלטותו על נחלת דודו היה גם לשליט הערים ורונה, קרמונה, קומו, לודי, אלסנדריה ורג'יו אמיליה.
ערי לומבדיה האחרות נכנעו בזו אחר זו.
ולנטינה ויסקונטי, בתם המשותפת של ויסקונטי ורעייתו הראשונה, הייתה לימים אמו של שארל הראשון, דוכס אורליאן וסבתו של לואי השנים עשר, מלך צרפת.
היא עברה להתגורר בחצר מלך צרפת, שם הסתכסכה עם המלכה איזבו מבוואריה (אשת שארל השישי), נכדתו של ברנבאו ויסקונטי.
ולנטינה נאלצה לעזוב את פריז תחת מעטה רכילות ובשל כך איים ג'אן גלאצו ויסקונטי במלחמה על צרפת.
לאחר מותה של איזבל ב-1373, נישא ויסקונטי בשנית, ב-2 באוקטובר 1380 לבת דודתו (בתו של ברנבאו), קתרינה.
לזוג נולדו שני בנים, ג'אן מריה ויסקונטי ופיליפו מריה ויסקונטי.
בנוסף, היו לוויסקונטי עוד שני בנים בלתי חוקיים, גבריאלה מריה, בנה של פילגשו, אגנס מנטגנצה ובן בשם אנטוניו.
מיד לאחר שהשתלט על מילאנו המשיך ויסקונטי והשתלט על ערי הליגה הלומברדית, ורונה, ויצ'נצה ופדובה (אותה איבד ב-1390) ועל רוב עמק הפו.
בכך החל להגשים רעיון של "אימפריה לומברדית", ככוח עצמאי גדול מול הרפובליקה של ונציה, פירנצה ומדינת האפיפיור.
בשנת 1395 רכש את תואר הדוכס מאת ונצסלאוס, מלך הרומאים ב-100,000 פלורינים.
הדבר הקנה לו את הגנת האימפריה הרומית הקדושה מפני צבאות שכנותיו.
ב-1399 יצא למסע עקוב מדם מול פירנצה והשתלט על פיזה ועל סיינה.
ערב מותו ב-1402 היו תחת שליטתו גם לוקה, אסיזי, פרוג'ה ובולוניה, אולם הוא מעולם לא הצליח לכבוש את עיר הנמל החשובה ג'נובה.
ב-10 באוגוסט 1402 חלה במחלת הדבר וב-3 בספטמבר מת בטירת מלניאנו, 16 ק"מ מדרום-מזרח למילאנו.
יחד עם בן-דודו, ארכיבישוף מילאנו אנטוניו דה סאלוצו (Saluzzo), החליט ויסקונטי להקים קתדרלת ענק במילאנו שתיועד להיות פרס לאצולה ולמעמדות הפשוטים שדוכאו בידי קודמו של ויסקונטי, ברנאבו.
אבן הפינה של הקתדרלה הונחה ב-1386. הקתדרלה נבנתה בסגנון גותי מאוחר השואב יותר מהגותיקה הצרפתית מאשר האיטלקית.
עד מותו של ויסקונטי ב-1402 הושלמה מחצית מהמבנה.
לאחר מותו נעצרה תנופת הבנייה והקתדרלה נחנכה רק בסוף המאה ה-16.
ב-1400 יצר חלוקה של מחלקות לטיפול בציבור ובהן פקידים מקצועיים שערכו רישומים.
עקב כך נחשב לאבי הבירוקרטיה המודרנית.
ג'אן גָלֵאָצוֹ מריה ספורצה השני (באיטלקית: Gian Galeazzo II.
Maria Sforza; 20 ביוני 1469 - 21 באוקטובר 1494) היה הדוכס השישי של מילאנו.
בהיותו בן שבע בלבד מת אביו, גלאצו ספורצה, והנער היה לדוכס מילאנו.
כיוון שלא יכול היה לשלוט בעצמו מונה דודו, לודוביקו ספורצה, כאפוטרופוס ועוצר ולמעשה היה לודוביקו שליט דוכסות מילאנו.
ב-1488 התחתן ספורצה עם הנסיכה איזבלה מנאפולי, לזוג נולדו שלושה ילדים: פרנצ'סקו (1491–1512), שעבר לחצרו של לואי השביעי, מלך צרפת ב-1499; בונה ספורצה, רעייתו של זיגיסמונד הראשון; ואיפוליטה מריה (1493–1501).
עם מותו ב-1494, בגיל 25 בלבד, כתב ההיסטוריון פרנצ'סקו גואיצ'ארדיני שהשמועות לפיהן הצעיר לא מת מוות טבעי יש להן על מה לסמוך, ושהוא ככל הנראה הורעל.
אם הורעל, הרי שהיה זה בהוראת דודו ואפוטרופסו, לודוביקו ספורצה.
ג'אן בונומו (בטורקית: Can Bonomo; נולד ב-16 במאי 1987) הוא זמר טורקי יהודי שנבחר לייצג את טורקיה באירוויזיון 2012.
בונומו נולד באיזמיר והתחיל לנגן בגיטרה בגיל 8.
בגיל 17 החל להפיק אירועי זמר באיסטנבול, במקביל החל ללמוד טלוויזיה וקולנוע באוניברסיטת איסטנבול.
בינואר 2012 נבחר לייצג את טורקיה באירוויזיון 2012 שהתקיים בבאקו, אזרבייג'ן, שם הוא הגיע למקום השביעי עם השיר Love Me Back.
ג'אן פרנצ'סקו מאליפיירו (באיטלקית: Gian Francesco Malipiero; 18 במרץ 1882 – 1 באוגוסט 1973) היה מלחין, מוזיקולוג, מורה ועורך מוזיקה איטלקי.
מאליפיירו נולד בוונציה למשפחת אצולה, נכד למלחין האופרה פרנצ'סקו מאליפיירו.
בעיות משפחתיות קטעו את רצף הכשרתו המוזיקלית של ג'אן פרנצ'סקו - אביו נפרד מאמו בשנת 1893 ולקח את הילד לטריאסטה, ברלין ובסופו של דבר, לווינה, שם למד מוזיקה במשך זמן קצר.
הקשר בין האב לבן נותק ברגשות קשים, ובשנת 1899 חזר מאליפיירו הבן אל בית אמו בוונציה, שם נכנס ללמוד בליצאו מוזיקלה, בית הספר הגבוה למוזיקה של ונציה.
אחרי שהפסיק את לימודי הקונטרפונקט אצל המלחין, נגן העוגב והפדגוג מרקו אנריקו בוסי, שלא התרשם תחילה מכישרונו המוזיקלי.
אחרי שבוסי עבר לבולוניה, המשיך מאליפיירו ללמוד בכוחות עצמו, בדרך של העתקת יצירות משל מלחינים כקלאודיו מונטוורדי וג'ירולאמו פרסקובלדי מספריית מארצ'אנה בוונציה, נוהג שהעלה אותו על דרך המחויבות למוזיקה איטלקית מתקופת הבארוק, בה התמיד כל חייו.
ב-1904 יצא לבולוניה להמשיך את לימודיו אצל בוסי, שדעתו עליו השתפרה, בבית הספר הגבוה למוזיקה של בולוניה.
אחרי סיום לימודיו, היה מאליפיירו לעוזרו של המלחין העיוור אנטוניו סמארליה, תלמיד של וגנר.
לדבריו, למד יותר מן ההתנסות הזאת מאשר בכל לימודיו הרשמיים.
בשנת 1905 חזר מאליפיירו לוונציה, אבל בין 1906 ל-1909 שהה לעיתים קרובות בברלין, שם השתתף בשיעוריו של מקס ברוך, אף כי לא הפיק מהם הרבה.
בשנת 1913 עקר לפריז, שם התוודע אל יצירות של ראוול, דביסי, דה פאיה, שנברג וברג.
החוויה החשובה ביותר, מבחינתו, הייתה בכורת פולחן האביב של סטרווינסקי, זמן קצר לאחר שפגש את קאזלה ואת גבריאלה ד'אנונציו.
הוא תיאר חוויה זו כיקיצה "מתרדמה עמוקה, ארוכה ומסוכנת".
לאחר זאת, התנכר כמעט לכל היצירות שחיבר עד אז, מלבד Impressioni dal vero (1910-11).
בתקופה זו הבאיש את שמו כאשר זכה בארבעה פרסי יצירה בתחרות של אקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא לשנת 13–1912 לאחר שהגיש לתחרות חמש יצירות בחמישה שמות-עט שונים.
בשנת 1917 נאלץ מאליפיירו, עקב תבוסת האיטלקים בקָפּוֹרֶטוֹ, להימלט מוונציה ולהתיישב ברומא.
ב-1923 הצטרף אל קאזלה וד'אנונציו ביצירת "האיגוד למוזיקה חדשה" (Corporazione delle Nuove Musiche) מאליפיירו היה ביחסים טובים עם בניטו מוסוליני, עד שכתב מוזיקה ללברית של פיראנדלו, La favola del figlio cambiato, מעשה שהביא עליו גינוי מצד הפאשיסטים.
את האופרה הבאה שלו, "יוליוס קיסר", הקדיש מאליפיירו למוסוליני, אך ללא הועיל.
מאליפיירו היה פרופסור להלחנה בקונסרבטוריון של פארמה בשנים 1921 עד 1924. ב-1932 התמנה לפרופסור להלחנה במה שהיה אז בית הספר הגבוה למוזיקה בוונציה, שאותו ניהל משנת 1939 עד 1952. בין תלמידיו היו לואיג'י נונו ואחיינו הוא, ריקרדו מאליפיירו.
אחרי שהשתקע בעיר הקטנה אזולו בשנת 1923, החל מאליפיירו בעבודת העריכה, שהוציאה לו מוניטין, הוצאה שלמה של מכלול יצירתו של קלאודיו מונטוורדי, משנת 1926 עד 1942. לאחר 1952 ערך רבים מן הקונצ'רטי של ויוואלדי במכון האיטלקי ע"ש אנטוניו ויוואלדי.
מאליפיירו הסתייג מן המסורת המוזיקלית שבשליטת מלחינים אוסטרים-גרמנים ושם לו למטרה לגלות מחדש את המוזיקה האיטלקית מן התקופות שקדמו למאה ה-19.
יצירותיו התזמורתיות כוללות שבעה-עשר חיבורים שכינה סימפוניות, אך רק אחד-עשר מהם ממוספרים.
הראשון חובר בשנת 1933, כשמאליפיירו עבר כבר את גיל החמישים.
לפני כן כתב מאליפיירו כמה יצירות תזמורתיות חשובות, אך נמנע כמעט לחלוטין משימוש במילה סינפוניה וזאת עקב דחייתו את מסורת הסימפוניה האוסטרו-גרמנית.
רק שלוש יצירות חורגות ממגבלה זו, "סינפוניה דלי ארואי" (סימפוניית הגבורה") (1905), "סינפוניה דל מארה" ("סימפוניית הים") (1906) ו"סינפוניה דל סילנציו א דלה מורטה" ("סימפוניה של שתיקה ושל מוות") |(1909-10).
ביצירות מוקדמות אלה אין לפרש, מכל מקום, את ההגדרה "סימפוניה" כמתייחסת ליצירות בסגנון הסימפוני של בטהובן או של ברהמס, אלא יותר כפואמה סימפונית.
מאליפיירו ראה ב-Impressioni dal vero לתזמורת את יצירתו המוקדמת ביותר שחשיבותה תעמוד בעינה לאורך ימים.
אף כי מאליפיירו לא עסק כמעט בדודקפוניה, הייתה לו ביקורת מוצקה כנגד צורת הסונאטה ונגד פיתוח תמאטי סטנדרטי בהלחנה בכלל ובביכר על פניו את מה שכינה "שיחה חופשית".
המוזיקה שלו לא הייתה נאו-קלאסית טיפוסית, ואטונאליות אקראית הופיעה בו פה ושם, תוך שמירה על מסגרת דיאטונית.
כהסבר להעדפותי בהלחנה הצהיר מאליפיירו:
ג'אן מרגו האן היא שחיינית עבר אמריקאית.
אלופה אולימפית במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי ושיאנית עולם.
היא התמחתה בסגנון החזה ובנוסף שיחקה כדורמים.
היא התאמנה בפאלו אלטו בהדרכתו של ג'ון ויליאמס.
בשנת 1967 החלה להתאמן בהדרכתו של ג'ורג' היינס, שאימן מספר אלופים אולימפיים כמו דון שולנדר, דונה דה וארונה, דיק רות', מארק ספיץ, קלאודיה קולב, דבי מאייר וקארן מו ועוד.
שלושה חודשים לפני המשחקים האולימפיים ביולי 1968 החליט מאמנה, שהיא תתמקד בסגנון החופשי.
בתחרות שנערכה בסנטה קלרה, שבקליפורניה ב-6 ביולי 1968 קבעה האן ביחד עם חברותיה למועדון השחייה של סנטה קלרה, לינדה גוסטבסון, ליליאן ווטסון ופאם קרפינלי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:01.1 דקות.
שיא עולם זה החזיק מעמד שנתיים וחודשיים עד שנשבר על ידי שחייניות מזרח גרמניה (4:00.8 דקות).
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה האן ב-4 מדליות, מהן 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
כשחיינית אחרונה היא שחתה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 59.5 שניות.
במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב היא שחתה בשלב המוקדמות והרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב, אך באותה העת רק שחיינים ששחו בשלב הגמר זכו במדליות.
לאחר המשחקים האולימפיים החלה האן ללמוד ולשחות בהדרכתה של מונה פלאמר באוניברסיטת המדינה של אריזונה והייתה שותפה לזכייה של נבחרתה באליפות המכללות בשנים 1969, 1970 ו-1970.
בשנת 1979 זכתה האן להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ג'אנג דונג-וו (בקוריאנית: 장동우; ), לרוב מקוצר לדונג-וו הוא זמר-יוצר, ראפר, רקדן ושחקן דרום קוריאני.
הוא משמש כראפר ראשי ורקדן מוביל בלהקת הבנים הדרום-קוריאנית אינפיניט, הנמצאת בניהול חברת התקליטים וולים אנטרטיינמנט ועשתה את הופעת הבכורה שלה ב-2010. דונג-וו יחד עם חבר הלהקה, הו-יא עשו את הופעת הבכורה שלהם כתת-להקה, אינפיניט H ב-11 בינואר 2013 עם הוצאתו לאור של האלבום שלהם, Fly High.
לפני הופעת הבכורה שלו דונג-וו היה מתאמן במשך שנים רבות תחת חברת התקליטים JYP אנטרטיינמנט.
דונג- וו היה בבית ספר באותה כיתה יחד עם החבר הבכור של להקת אקסו, זיו-מין והם חברים טובים עד היום.
ב-15 בפברואר סיים דונג-וו את לימודיו בתוכנית המוזיקה המעשית של אוניברסיטת דאקיונג ואף קיבל את הפרס "כבוד הסטודנט של אוניברסיטת דאקיונג" יחד עם חברי הלהקה אינפינט שלמדו יחד איתו בתוכנית, אל, הו-יא, סונג-יאול וסונג-קיו.
חברי הלהקה התקבלו ללימודים באמצעות סינון מיוחד בתחילת שנת 2011.
דונג-וו עשה את הופעת הבכורה שלו כחבר בלהקת הבנים הדרום קוריאנית, אינפיניט בשנת 2010. הוא משמש כראפר ראשי ורקדן מוביל של הלהקה.
הקבוצה ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-9 ביוני 2010.
דונג-וו יחד עם חברו ללהקה, הו-יא עשו את הופעת הבכורה שלהם כתת-הלהקה Hאינפיניט, תת-הלהקה הרשמית הראשונה של הלהקה אשר נוצרה בשנת 2012. הם הוציאו לאור את האלבום הראשון שלהם ששמו Fly High.
ב-26 בינואר 2015, הצמד עשו קאמבק והוציאו לאור את האלבום השני שלהם, Fly Again.
לפני הופעת הבכורה שלו, דונג-וו לצידו של הו-יא רקדו כרקדני ליווי עבור הלהקה Epik High במהלך ההופעות שלהם עבור השיר, "Run".
גָ'אנְג גְ'ה-שִׂין (בסינית: 張志新; 5 בדצמבר 1930 - 4 באפריל 1975) הייתה דיסידנטית במהלך המהפכה התרבותית בסין, אשר התפרסמה בשל הביקורת שלה על פולחן האישיות של מאו דזה-דונג והשמאל הקיצוני.
היא הייתה כלואה במשך שש שנים (1969 עד 1975), עונתה, ואז הוצאה להורג בגין החזקת דעות סותרות לקו הרשמי בעודה חברה רשומה במפלגה הקומוניסטית.
חברת מפלגה נוספת אשר הביעה הסכמה עם ז'אנג נידונה ל-18 שנות מאסר.
ג'ה-שין לא ראתה עצמה כאנטי-קומוניסטית, אלא כ"מרקסיסטית אמיתית", ומבחינתה מאו עיוות את המטרה הקומוניסטית.
גם בכלא, המשיכה לטעון שהיא חברה נאמנה במפלגה.
רבות מהשקפותיה היו דומות לאלה של המנהיגים הקומוניסטים שבאו לאחר שלטונו של מאו.
מסיבה זו, טוהר שמה על ידי המזכיר הכללי הו יאובאנג והיא הוכרה בתור מרטירית של המהפכה וכ"קומוניסטית למופת".
ג'אנג ג'ה-שין נולדה בטיינג'ין בשנת 1930. היא למדה באוניברסיטת רנמין מ-1951 עד 1952, ולאחר מכן עבדה באוניברסיטה.
מאוחר יותר, ז'אנג הצטרפה למחלקת התעמולה של המפלגה הקומוניסטית במחוז ליאונינג.
דוגמה לעמדות שהביעה ז'אנג והביאו למעצרה:
ב-1969 נכלאה ג'אנג ג'ה-שין בתא זעיר בשל הערותיה לגבי מאו.
את הזמן בכלא העבירה בקריאת ספרים, אותם קנתה במעט כסף שהצליחה לחסוך במסגרת כליאתה.
את הערותיה לספרים הייתה כותבת על נייר טואלט, עד שהחרימו הסוהרים את העט שלה.
במשך שנה וחצי הוחזקה לעיתים קרובות כבולה באזיקי רגליים וברתמה.
בכלא הכריזה שהמפלגה "תענש בידי ההיסטוריה; אם לא במוקדם, אז במאוחר".
המפלגה אילצה אותה לחתום על מסמכי גירושין.
מכיוון שכלאו אותה במתקן כליאה של גברים, היא גם נאנסה ועונתה.
לאסירים הגברים נאמר שהם יכולים להפחית מעונשם אם הם יהיו מוכנים לענות את ז'אנג.
במפגש פוליטי שארגנה בכלא כדי להוקיע את לין ביאו, צעקה שהאחריות למעשיו של לין צריכה להיות מוטלת על מאו.
מזכיר מפלגה ממחוז ליאונינג הכריז שצריך להוציא אותה להורג במהירות האפשרית.
מכיוון שרוב ההליכים המשפטיים הושעו במהלך מהפכת התרבות, רוב התיקים הוכרעו ללא שופטים או משפטים, אלא על ידי ועדות שונות של המהפכה ושל המפלגה הקומוניסטית.
בשנת 1975 הובאה ג'אנג למגרש ההוצאה להורג בדונגלינגדה, שן-יאנג, שם נקשרה לעמוד, ואז שופדה והוצאה להורג בעריפת ראשה.
מילותיו האחרונות היו: "מפלגה, מפלגתי!
לאן את רוצה לקחת אותי?" ארבע שנים אחרי הריגתה, באביב של 1979, היא הוכרזה רשמית כמרטירית של המהפכה; ה-4 באפריל 1979 הוכרז כיום לזכרה.
למרות שהתחילה חקירה בעניינה, היא הופסקה על ידי מנהיג המפלגה הו יאובאנג.
בפארק העם במרכז גואנגג'ואו, הועמד לזכרה של ג'אנג ג'ה-שין פסל בשם "מנגשי" (האמיצה).
הפסל מציג דמות של לוחמת עירומה יורה חץ מגב סוס, והכיתוב לרגלי הפסל הוא "מוקדש לכל מי שנאבק למען האמת".
ג'אמע סיידנא מחמוד (ערבית: جامع سيدنا محمود, תרגום לעברית: מסגד אדוננו מחמוד) הוא מסגד הממוקם בשכונת כבאביר בחיפה, המוכר כאתר מורשת.
למסגד שני מינרטים שגובהם כ-35 מטרים, והוא נבנה כמבנה מתומן לפי מתכונת כיפת הסלע בירושלים.
על הקיר בפתח מתנוסס המשפט: "כל מי שישהה כאן בטוח יהיה".
ראשיתה של שכונת כבאביר במאה ה-19, בהגירתה של משפחת עודה מהכפר נעלין שבשומרון.
אבי המשפחה וחמשת ילדיו נמלטו ב-1850 מהשומרון, ככל הנראה בשל חובת הגיוס לצבא העות'מאני.
המשפחה הייתה מוסלמית סונית והשתייכה לזרם הסופי השאזלית אשר מרכזה היה בעכו.
בהמשך, בני המשפחה התיישבו באזור כבאביר של היום, ומסביבם החל לצמוח היישוב החדש.
אף שבמקור, תושבי הכפר היו חברים כאמור בזרם הסופי, ב-1924 הגיע לחיפה הח'ליף מירזא בשיר א-דין מחמוד אחמד, בנו של מייסד העדה האסלאמית האחמדית מירזא ע'ולאם אחמד אל-קאדיאני.
בני משפחת עודה התפללו במסגד איסתיקלאל בעיר התחתית של חיפה ושם פגשו את ג'לאל אדין שמס, המבשר האחמדי מהודו.
במהלך שנת 1934, כעשור לאחר ההצטרפות לקהילה האחמדית, נחנך בכפר המסגד, כאשר שמו נבחר כהוקרה לח'ליף מחמוד, ולזכר ביקורו בכפר עשור טרם לכן.
בשנת 1979, המסגד עבר שיפוץ מקיף.
ג'אמפר הוא סרט פעולה, מדע בדיוני, אמריקאי משנת 2008 המבוסס על הרומן של סטיבן גולד.
את הסרט ביים דאג לימן ובו משתתפים היידן כריסטנסן, ג'יימי בל, רייצ'ל בילסון, מקס ת'יריוט, אנה-סופיה רוב, דיאן ליין, מייקל רוקר וסמואל ל.
הסרט עוקב אחרי צעיר המסוגל לעשות טלפורטציה כשהוא נרדף על ידי חבורה סודית שכוונתה להרוג אותו.
התסריט עבר כתיבה מחדש לפני הצילום והתפקידים של הדמויות הראשיות שונו במהלך ההפקה.
ג'אמפר צולם ב-20 ערים ו-14 מדינות מ-2006 ל-2007. הסרט יצא לאקרנים ב-14 בפברואר 2008, והפסקול יצא כעבור חמישה ימים ב-19 בפברואר.
בסוף השבוע הראשון גרף הכנסות של 27.3 מיליון דולר, אבל קיבל ביקורות שליליות לרוב מהמבקרים, בעיקר בגלל השינויים הרבים לנובל של גולד, העלילה המהירה והסיום האנטי אקלימי.
ב-אן ארבור, מישיגן, ארצות הברית דייוויד רייס תלמיד תיכון בן ה-15, ננטש על ידי אימו בגיל חמש וחי עם אביו הקשוח והאלכוהליסט.
נופל דרך השלג ובמסתוריות מוצא את עצמו בספרייה המקומית ומגלה שיש לו את היכולת "לקפוץ" ממקום אחד למקום שני.
שמונה שנים אחר כך, דייוויד כבר מבוגר, וחי על כסף גנוב.