tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא תואר כקלען מצטיין וכספורטאי מוכשר בענפי ספורט כגון כדורגל ורכיבת אופניים.
בעת לימודיו בקליפורניה נהג קוהיו לגלוש יחד עם אחיו בחופי סנטה קרוז, והם הדגימו לתושבים המקומיים את ספורט הגלישה ההוואי, והיו בכך הגולשים הראשונים בקליפורניה בשנת 1885. בספטמבר 1890 היו קוהיו וקוואנאנקואה גם הגולשים הראשונים באיים הבריטיים, ולימדו את מורם האנגלי לגלוש בחופי ברידלינגטון שבצפון אנגליה.
לאחר סיום שלטון בית קמהאמהה עם מות המלך קמהאמהה החמישי בשנת 1872 ומות המלך לונאלילו בשנת 1874, עלתה לשלטון שושלת קלַאקַאוּאָה.
קוהיו התייתם מאביו בשנת 1878 ומאמו בשנת 1884, ואומץ בידי המלכה קַפִּיוֹלַאנִי, רעייתו של המלך דייוויד קלַאקַאוּאָה ודודתו מצד אמו, בהתאם למנהג האימוץ המסורתי hānai.
לאחר מות קלַאקַאוּאָה בשנת 1891 עלתה ליליואוקלאני לשלטון והמשיכה להעדיף את קוהיו.
הוא עבד בתפקיד זוטר במשרד הפנים ובמשרד המכס, אך בשנת 1893 הופלה ממלכת הוואי והוקמה ממשלה זמנית ולאחר מכן רפובליקה, ללא מקום למוסד המלוכה.
בשנת 1895, בגיל 24, השתתף קוהיו במרד וילקוקס נגד רפובליקת הוואי.
המורדים הובסו במהרה, והוא נידון לשנת מאסר.
הוא ריצה את מלוא עונשו, וארוסתו אליזבת קאהאנו קלניאנאוֹלה ביקרה אותו מדי יום.
בשנת 1898 סופחה הוואי לארצות הברית, וב־1900 הוקמה טריטוריית הוואי.
לאחר מות קרובותיו קאִיולאני והמלכה האלמנה קַפִּיוֹלַאנִי, עזב קוהיו עם אשתו את הוואי ושהה בארצות הברית ובאירופה בין השנים 1900 ל־1901, שם התקבל כבן מלוכה.
הוא אף נסע לדרום אפריקה במהלך מלחמת הבורים השנייה, שם שירת או שימש כמשקיף בצבא הבריטי.
קוהיו שב להוואי והצטרף לחיים הפוליטיים כחבר במפלגת שלטון הבית, שייצגה את הילידים ההוואים ופעלה לעצמאות הוואי.
ביולי 1902 פרש מהמפלגה והקים את מפלגת Hui Kuokoa, אך עד ספטמבר אותה שנה הצטרף למפלגה הרפובליקנית ונבחר כמועמדה לקונגרס.
הוא נבחר כנציג טריטוריית הוואי לקונגרס של ארצות הברית וכיהן מ־4 במרץ 1903 ועד מותו, לאחר שנבחר עשר פעמים.
בתקופת כהונתו הנהיג שלטון מקומי ברמת המחוזות, מערכת הקיימת בהוואי עד היום, ומינה הוואים רבים למשרות ציבוריות.
בשנת 1903 ארגן מחדש את מסדר קמהאמהה הראשון ויזם את חג קמהאמהה.
בשנת 1918 היה ממייסדי מועדון האזרחים ההוואי הראשון, וסייע בארגון חגיגות מאה שנה למות קמהאמהה הראשון.
בשנת 1919 הגיש לקונגרס את הצעת החוק הראשונה להענקת מעמד מדינה להוואי, שהתממשה רק כעבור ארבעים שנה.
קוהיו פעל לקידום זכות הבחירה לנשים בטריטוריית הוואי.
לאחר מאמצים חוזרים ונשנים, אושרה בשנת 1918 חקיקה שאפשרה לטריטוריה להסדיר את הנושא, אך בפועל העניין הוסדר סופית רק עם התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית בשנת 1920.
בשנת 1921 התקבל חוק ועדת בתי הוואי, שנועד להחזיר אדמות לילידים הוואים.
אף שהחוק היה שנוי במחלוקת, קוהיו שימש כחבר בוועדה הראשונה שהוקמה מכוחו.
קוהיו נפטר ב־7 בינואר 1922 בואיקיקי שבטריטוריית הוואי.
הוא נקבר לצד בני משפחתו המלכותית במאוזוליאום המלכותי מאונה אַאלַה בנואואנו שבאי אוהאו.
אלמנתו, קאהאנו, מימנה את שיפוץ הקפלה במקום לזכרו.
קוהיו נישא לאליזבת קאהאנו קָאוּאַוַואי.
ניסיונות לשדך אותו בעבר לנישואי תועלת פוליטיים לא צלחו.
קוהיו מונצח ברחובות, חופים ואתרי גלישה, בפארק חוף קוהיו בפואיפו, במרכז הקניות Prince Kūhiō Plaza ובבניין הפדרלי Prince Kūhiō.
יום הנסיך קוהיו, החל ב־26 במרץ, הוא חג רשמי בהוואי.
מספר בתי ספר ציבוריים במדינה נקראים על שמו.
ג'ון כריסטופר "ג'וני" דֵפּ השני הוא שחקן קולנוע, מפיק, אמן, מדבב ומוזיקאי אמריקאי, אשר עלה לגדולה בסדרת הטלוויזיה משנות ה-80 "רחוב ג'אמפ 21".
הוא גילם את אדוארד ב"המספריים של אדוארד" (1990), ולאחר מכן שיחק בסרטים שוברי קופות כמו "סליפי הולו" (1999), "צ'ארלי בממלכת השוקולד" (2005), "סוויני טוד" (2008), "רנגו" (2011) וסדרת סרטי שודדי הקאריביים (2003-הווה) ובהמשך בתור גלרט גרינדלוולד בסרטי "חיות הפלא".
הוא שיתף פעולה עם חברו, הבמאי טים ברטון, בשמונה סרטים, ביניהם: "צ'ארלי בממלכת השוקולד", "סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט", "אד ווד", "אליס בארץ הפלאות" וסרט ההמשך "אליס מבעד למראה", "צללים אפלים" ועוד.
דפ זכה לשבחים על גילומם של דמויות כמו אד ווד בסרט "אד ווד", ג'וזף די.
פיסטון בסרט "דוני בראסקו", האנטר ס.
תומפסון בסרט "פחד ותיעוב בלאס וגאס", ג'ורג' יאנג בסרט "שאיפות", ושודד הבנקים ג'ון דילינג'ר בסרט "אויבי הציבור".
סרטיו של דפ גרפו מעל 3.1 מיליארד דולר בארצות הברית ומעל 7.6 מיליארד בעולם.
הוא נרשם ב-2012 בספר השיאים של גינס כשחקן בעל השכר הגבוה ביותר, עם שכר של כ-75 מיליון דולר.
דפ נבחר לקבל את פרס דונוסטיה, שהוענק לו ב-22 בספטמבר 2021. זהו הפרס המכובד ביותר שמעניק פסטיבל הסרטים הבין-לאומי של סן סבסטיאן.
בין השנים 2015-2017 דפ היה נשוי לשחקנית אמבר הרד.
הגירושים שלהם משכו תשומת לב תקשורתית, שכן שניהם טענו להתעללות זה בזו.
ההליך התגלגל לתביעות לשון הרע הדדיו.
הההליך המשפטי, שהסתיים לטובתו של דפ, זכה לסיקור תקשורתי נרחב.
התביעה אף עובדה לסרט דוקומנטרי על ידי "נטפליקס" שנקרא "דפ נגד הרד".
דפ נולד בקנטקי שבארצות הברית, הוריו הם ג'ון כריסטופר דפ ובטי סו פלמר (לבית וולס), ולו אח ושתי אחיות.
כשהיה בן 12 למד בכוחות עצמו לנגן על גיטרה.
בגיל 16 נשר מהלימודים במטרה להפוך לכוכב רוק.
הוא הקים להקה שנקראה "The Kids", ולאחר זמן שונה שמה ל"שיטת ששת הרובים".
דפ שיתף פעולה עם להקת "Rock City Angels" וכתב להם את השיר "מארי", בו הופיע.
לורי אנה אליסון, חברתו באותה תקופה ואחות של מתופף בלהקה של דפ, הכירה לו את השחקן ניקולס קייג', שייעץ לו לפתוח בקריירת משחק והפנה אותו לסוכנות שלו.
במקביל באותה תקופה עבד בעבודות מזדמנות כגוון דלקן בתחנות דלק.
בשנת 1984 שיחק בתפקידו הראשון, בסרט "סיוט ברחוב אלם".
בעקבות הסרט הפך במהירות לכוכב.
לאחר מכן שיחק בסרט "שטח פרטי" בתפקיד ג'ק, אחד משני תאומים מתבגרים.
כן שיחק בתפקיד השוטר טום הנסון בסדרת הטלוויזיה "רחוב ג'אמפ 21", במשך ארבע עונות.
ושימש בתפקיד אורח בסרט שיצא לאקרנים בשנת 2012 "רחוב ג'אמפ 21" בכיכובם של צ'נינג טייטום וג'ונה היל.
פריצת הדרך הקולנועית שלו הייתה בתפקיד הראשי בסרטו של טים ברטון, "המספריים של אדוארד".
בשנת 1993 כיכב בסרט לצד השחקנית פיי דאנאוויי בסרט "חלום אריזונה", סרט סוריאליסטי בבימוי של אמיר קוסטוריצה.
בשנת 1997 כיכב בסרט "דוני בראסקו" לצידו של אל פצ'ינו, בו מתואר סוכן סמוי של ה-FBI שחובר למאפיונר ומתחיל להזדהות יותר עם כנופיית החברים החדשה שלו מאשר עם העבודה שלו, אשתו והמשפחה שלו.
בשנת 2003 כיכב דפ בסרט שובר הקופות "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה" בתפקיד קפטן ג'ק ספארו; הדמות הפכה לפופולרית ביותר, ותפקידו זיכה אותו בפרס גילדת שחקני המסך.
בעקבות הצלחת הסרט הוא הופיע גם בסרטי ההמשך - "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" (2006), "שודדי הקאריביים: סוף העולם" (2007), ו"שודדי הקאריביים: זרמים זרים" (2011).
ארבעת הסרטים הפכו לשוברי קופות, כאשר סכום הכנסותיהם הכולל נאמד בכ-2.79 מיליארד דולר.
הסרט החמישי "שודדי הקאריביים: נקמתו של סלזאר" יצא במאי 2017 ולפי הודעת המפיק, והקטע שהופיע בסרט לאחר הכתוביות, ככל הנראה הוא לא הסרט האחרון בסדרת הסרטים הזו.
אומנם על שולחנם של אולפני דיסני כבר היה מכתב פיטורים עבור ג'וני דפ בהקשר לחלק הבא בסדרת שודדי הקאריביים אך לאחר עשרות ומאות אלפי מכתבי מעריצים שמתחננים לאולפני דיסני להשאירו הוא נשאר בתפקיד צילומים לסרט כבר החלו והוא עתיד לצאת בחודש מאי 2022
דפ שיחק בסדרת הסרטים "חיות הפלא והיכן למצוא אותן" בתפקיד גלרט גרינדלוולד, עד התפטרותו בנובמבר 2020.
בשנת 2017 שיחק בסרט "רצח באוריינט אקספרס" של קנת בראנה שמבוסס על ספר באותו שם מאת אגאתה כריסטי.
באוגוסט 2024 פורסם כי הסרט "Modi — Three Days on the Wings of Madness" בבימויו של דפ יוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בסן סבסטיאן בספטמבר של אותה השנה.
הסרט עוסק בצייר האיטלקי אמדאו מודיליאני, בכיכובו של ריקרדו סקאמרצ'ו, ומתאר אירועים כאוטיים בפריז במהלך 72 שעות בזמן מלחמת העולם הראשונה.
הסרט כולל גם את השחקנים סטיבן גראהם, אל פצ'ינו ואנטוניה דספלט.
"Modi" הוא סרט השני בבימויו של דפ, לאחר סרטו הראשון "דחף אמיץ" שיצא בשנת 1997 וזכה לביקורות שליליות.
הקריירה של דפ מאופיינת במעבר תכוף בין ז'אנרים וסוגי דמויות, שבעקבותיו זכה להערכת הביקורת ולהצלחה קופתית.
הוא היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר שלוש פעמים: על תפקידו בסרט "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה" (2003); על תפקידו בסרט "למצוא את ארץ לעולם לא" (2004) בו גילם את המחזאי ג'יימס מתיו ברי; ועל תפקידו כסוויני טוד בסרט המוזיקלי "סוויני טוד" (2007).
דפ זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בקומדיה/מחזמר על תפקידו בסרט זה; זאת הזכייה הראשונה שלו אחרי 7 מועמדויות.
ב-24 בדצמבר 1983 נישא דפ לאליסון.
בתחילת נישואיהם עבד דפ בעבודות מזדמנות, ואליסון עבדה כמאפרת.
לאחר הגירושין התארס דפ עם השחקנית שרילין פן, אך השניים לא התחתנו.
וב-1990 התארס עם השחקנית וינונה ריידר.
משנת 1998 חי דפ עם הזמרת-שחקנית הצרפתייה ונסה פאראדי.
לזוג שני ילדים: לילי-רוז מלודי דפ (נולדה ב-1999), וג'ון "ג'ק" כריסטופר דפ השלישי (נולד ב-2002).
ביוני 2013 החליט דפ להפוך לטבעוני והתנזר מאלכוהול, בעקבות דרישתה של בת זוגו החדשה, אמבר הרד.
הרד הגישה בקשה לגירושין במאי 2016, לאחר שהיו נשואים במשך 15 חודשים, בטענה שדפ היה אלים כלפיה.
בדצמבר 2018, הרד פרסמה מאמר עמדה בוושינגטון פוסט, בו היא אמרה שעקב הפיכתה לסמל של קורבן לאלימות זוגית, היא איבדה הזדמנויות עבודה ונענשה על ידי החברה.
במרץ 2019 פורסם כי דפ מגיש תביעת דיבה על סך 50 מיליון דולר כנגד הרד עקב הנאמר באותו מאמר, אף על פי שהוא אינו מוזכר.
ב-6 בפברואר 2020 פורסמו הקלטות בדיילי מייל שבהן נחשף כי הרד היא זו שהייתה אלימה מבין השניים.
בנובמבר 2020 הפסיד ג'וני דפ בתביעת דיבה שהגיש נגד הסאן על כך שכינה אותו "בעל מכה", ובשל כך עזב את סדרת הסרטים "חיות הפלא" לבקשת אולפני האחים וורנר.
ב-11 באפריל 2022 החל משפט תביעת הדיבה של דפ נגד הרד אשר נמשך עד 27 במאי של אותה שנה, כשישה שבועות בסך הכל.
ב-1 ביוני 2022 הוכרע המשפט כניצחון לטובת דפ, לאחר שחבר המושבעים קבע שהרד הוציאה את דיבתו בכל שלושת הסעיפים אשר פורסמו במאמר, ופסקו תשלום של 10 מיליון דולר על הפגיעה ו-5 מיליון דולר נוספים כפיצוי, שהורדו ל-350 אלף דולר על ידי השופטת בעקבות מגבלת הסכום בווירג'יניה.
בנוסף פסקו חבר המושבעים על תשלום של 2 מיליון דולר לזכותה של הרד, לאחר שמצאו שעורך דינו של דפ הוציא את דיבתה בסעיף אחד מתוך שלושת סעיפי התביעה הנגדית.
2009 - בובספוג מכנסמרובע נגד הגל הגדול - בתפקיד: ג'קה קהונה לגונה
ג'ונתן "ג'וני" ריצ'רד גאי גרינווד הוא מוזיקאי ומלחין אנגלי הידוע בעיקר כגיטריסט המוביל והקלידן של להקת הרוק האלטרנטיבי רדיוהד.
גרינווד הוא רב-נגן המנגן גם על גיטרה בס, פסנתר, ויולה, תופים, וגם נגן בולט על אונד מרטנו, מכשיר אלקטרוני מוקדם.
הוא משתמש בטכניקות אלקטרוניות כמו תכנות, דגימות סאונד ולופים, וגם כותב תוכנות מוזיקה לשימוש רדיוהד.
גרינווד תיאר את תפקידו בלהקה כמעבד, העוזר להפוך את הדמואים של הזמר טום יורק לשירים מלאים.
גרינווד הוזכר כאחד הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים במגזיני המוזיקה NME, רולינג סטון ו-SPIN.
ג'וני גרינווד נולד באוקספורד שבאנגליה.
כילד ניגן בתזמורות נוער, והוא היחיד מבין חברי רדיוהד עם רקע במוזיקה קלאסית.
יחד עם אחיו הגדול, בסיסט רדיוהד קולין, למד בבית הספר 'אבינגדון', שם פגש את שאר חבריו לרדיוהד.
כצעיר הקבוצה, ג'וני היה האחרון להצטרף, בהתחלה כנגן קלידים ומפוחית, אבל מהר מאוד הפך לגיטריסט המוביל.
הוא עזב את לימודי התואר במוזיקה מיד כשרדיוהד חתמו על חוזה בחברת התקליטים פרלופון.
סינגל הבכורה של רדיוהד "Creep" התאפיין בנגינת הגיטרה האגרסיבית של גרינווד, רדיוהד עשתה "קפיצת מדרגה" בקריירה המוזיקלית, זכתה להערכה ושבחים והגיעה למכירות של מעל 30 מיליון אלבומים.
באלבומים של רדיוהד הופיעו גם עיבודיו של גרינווד לכלי מיתר וכלי נשיפה, מאז הלחין מוזיקה לתזמורות כולל ה"London Contemporary Orchestra" וה"BBC Concert Orchestra".
ג'וני גרינווד נולד ב-5 בנובמבר 1972 באוקספורד, אנגליה.
הצעיר מבין אחיו, בסיסט רדיוהד קולין גרינווד ואחותם הגדולה סוזן.
אביו שירת בצבא כמומחה לסילוק פצצות.
כשהיה ילד, נהגה משפחתו להאזין לקלטות במכוניתם, וביניהן הקונצ'רטו לקרן של מוצרט, מחזות הזמר "Flower Drum Song" וגבירתי הנאוה, וגם גרסאות כיסוי לשירי סיימון וגרפונקל.
בזמן שלא האזינו לקלטות, נהג ג'וני להקשיב לרעש המנוע ולנסות להיזכר בכל פרט של המוזיקה.
את החשיפה שלו ללהקות רוק כמו The Beat וניו אורדר הוא מייחס לאחיו הבוגרים.
כלי הנגינה הראשון של גרינווד היה חלילית שניתנה לו בגיל ארבע או חמש.
הוא לקח את הכלי ברצינות רבה והשתמש בו עד לבגרותו.
כנער ניגן מוזיקת בארוק בקבוצת נוער שניגנה בחלילית.
באותה תקופה למד לנגן בויולה והצטרף לתזמורת הנוער "Thames Vale" שאותה תיאר מאוחר יותר כ"חוויה מעצבת": "הייתי בתזמורות בבית הספר ומעולם לא ראיתי טעם לכך, אבל ב-Thames Vale הייתי פתאום עם כל בני ה-18 שידעו לנגן (ברמה מקצועית), אני זוכר שחשבתי לעצמי: 'או, כך אמורה להישמע תזמורת!'".
ההופעה המוזיקלית הראשונה שבה נכח הייתה של להקת "The Fall" במסגרת סיבוב ההופעות שלהם ב-1988, הופעה שתיאר כ"מדהימה".
עוד באותו זמן בילה רבות בתכנות, התנסה בשפת BASIC ושפת מכונה בסיסית לבניית "משחקי מחשב שטותיים"(כהגדרתו).
כפי שתיאר גרינווד: "ככל שהתקרבתי אל הקרביים של המחשב, כך מצאתי את זה יותר מרגש".
יחד עם אחיו קולין, למד גרינווד בבית הספר הפרטי לבנים Abingdon, שם פגש את הזמר טום יורק, הגיטריסט אד או'בריאן, והמתופף פיל סלוואי אליהם הצטרף ללהקתם "On a Friday".
עוד קודם לכן היה חבר בלהקה שנקראה "Illiterate Hands" יחד עם נייג'ל פאואל, מאט הוקסוורת', סיימון ניוטון, בן קנדריק ואחיו של יורק, אנדי.
כחבר הצעיר ביותר בלהקת "On a Friday", גרינווד היה האחרון להצטרף, בתחילה כנגן קלידים ומפוחית אך במהרה הפך לגיטריסט המוביל בלהקה.
גרינווד למד מוזיקה ב'רמה A', אשר הקנתה לו את הידע כיצד למזג כוראלים של באך לכדי הרמוניה, מיומנות שבה הוא משתמש עד היום.
לאחר שלושה שבועות של לימודים לתואר במוזיקה ופסיכולוגיה באוניברסיטת 'אוקספורד ברוקס', עזב גרינווד את לימודיו והצטרף לחבריו ל-On a Friday, עת חתמו על חוזה הקלטה בחברת התקליטים EMI בשנת 1991 לא לפני ששינו את שם הלהקה ל"Radiohead".
ב-1992 זכתה הלהקה להצלחה מוקדמת עם הסינגל הראשון "Creep".
לדברי רולינג סטון, "היה זה סאונד הגיטרה האגרסיבי והחורק של גרינווד שסימן את רדיוהד כיותר מאשר עוד להקה ...
(זו הייתה) אינדיקציה מוקדמת לתפקידו המכריע בדחיפת הלהקה קדימה".
היה זה אלבומם השלישי של רדיוהד OK Computer משנת 1997 שהביא אותם לתהילת עולם, ולעיתים קרובות זכה לשבחים ואף הוזכר כאחד האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים.
האלבום הציג את יצירות הגיטרה המובילות של גרינווד בשירים כמו "Paranoid Android", ואת השיר "Climbing up the Walls" שבו כתב גרינווד קטע ל-16 כלי מיתר שניגנו רבעי טונים, בהשראת המלחין הפולני קשישטוף פנדרצקי.
האלבומים הרביעי והחמישי של רדיוהד, "Kid A" משנת 2000 ו-"Amnesiac" משנת 2001 שהוקלטו בו זמנית, סימנו שינוי דרמטי בצליל הלהקה, אשר שילב השפעות ממוזיקה אלקטרונית, מוזיקה קלאסית מודרנית, ג'אז וקראוטרוק.
בין הכלים ששימשו את גרינווד באלבומים אלו היו סינתיסייזרים מודולריים (שימשו לבניית מקצב התופים של "idioteque") והאונד מרטנו, סינתיסייזר מוקדם הדומה לטרמין.
העבודה על האלבומים נתנה לגרינווד הזדמנות לעבוד עם התזמורת של סנט ג'ון
כחבר היחיד מבין חברי רדיוהד בעל רקע תאורטי במוזיקה קלאסית, גרינווד כתב עיבוד מיתרים לשיר "How to Disappear Completely" על ידי הקלטה רב-ערוצית של נגינת האונד מרטנו שלו.
לדברי נייג'ל גודריץ', המפיק הוותיק של רדיוהד, "בפעם הראשונה שהנגנים ראו את תפקידי הנגינה שכתב להם גרינווד כולם פשוט פרצו בצחקוקים, כי הם לא יכלו לעשות מה שהוא כתב, כי זה היה בלתי אפשרי - או בלתי אפשרי עבורם".
מנהיג התזמורת ג'ון לובוק עודד את הנגנים לנסות ולעבוד עם רעיונותיו ה'תמימים' של גרינווד.
ב-2003 הוציאה רדיוהד לאור את האלבום השישי שלה, "Hail to the Thief", ששילב בין רוק ומוזיקה אלקטרונית.
בפסטיבל "Ether" ב-2005 ביצעו גרינווד ויורק את "Arpeggi" עם תזמורת הסינפונייטה של לונדון והתזמורת הערבית של נצרת, השיר פורסם בעיבוד אחר באלבום השביעי של רדיוהד, "In Rainbows" ב-2007, והופיע בשם "Weird Fishes/Arpeggi".
בחודש פברואר 2011, רדיוהד הוציאה לאור באופן עצמי את אלבום האולפן השמיני שלה, "The King of Limbs", אשר הוקלט באמצעות תוכנת סמפלר שנכתבה על ידי גרינווד.
אלבום האולפן התשיעי של רדיוהד, "A Moon Shaped Pool", פורסם במאי 2016, וכלל מחרוזות ושירת מקהלה שעובדו על ידי גרינווד ובוצעו על ידי ה-"התזמורת העכשווית של לונדון".
קריירת סולו, פסקולים, ועבודות תזמור
ב-2003 הוציא גרינווד את עבודת הסולו הראשונה שלו, "Bodysong", פסקול הסרט התיעודי בעל אותו שם, בהשתתפות אחיו וחברו לרדיוהד, קולין, על הבס.
הפסקול כולל יצירות גיטרה, מוזיקה קלאסית וג'אז.
במרץ 2004 הוצגה לראשונה עבודתו הראשונה של גרינווד לתזמורת, "Smear", על ידי "הסינפונייטה של לונדון".
במסגרת הפרס קיבל גרינווד 10,000 ליש"ט מקרן "PRS" מטעם הוועדה לעידוד יצירה חדשה.
ב-2007 הלחין גרינווד את פסקול הסרט "זה ייגמר בדם" של הבמאי פול תומאס אנדרסון.
הפסקול זכה בפרס בחירת המבקרים ובפרס הפסקול הטוב ביותר של ה"Evening Standard British Film Awards" לשנת 2007. מאחר שהפסקול כלל קטעים מתוך היצירה "Popcorn Superhet Receiver", לא היה זכאי למועמדות לפרס האוסקר בשל תקנון האקדמיה האוסר על שימוש במוזיקה 'מוכנה מראש'.
המגזין רולינג סטון בחר בסרט "זה ייגמר בדם" כסרט הטוב ביותר של העשור ותיאר את הפסקול כ-"פיצוץ קולי המגדיר מחדש איך פסקול צריך להיות".
ב-2016 אמר מלחין הסרטים זוכה פרס האוסקר, גראמי וגלובוס הזהב, הנס צימר, כי המוזיקה לסרט (זה ייגמר בדם) הייתה זו ש"בלטה במיוחד עבורו" בעשור האחרון, ותיאר אותה כ"פזיזות, מטורפת ויפה".
כמעריץ מוזיקת דאב, הוציא גרינווד אלבום אוסף בשם "Jonny Greenwood Is the Controller" שכלל שירים בסגנון דאב ורוטס רגאיי משנות השבעים.
האוסף יצא במרץ 2007 בחברת Trojan Records והציג שירים של אמנים כולל לי "סקרץ'" פרי, ג'ו גיבס, ולינבל תומפסון.
השם שנבחר לאוסף 'מתכתב' עם שירו של תומפסון "Dread Are the Controller".
בשנת 2008, כתב גרינווד את מוזיקת הנושא למערכון פיילוט של אדם בוקסטון בשם "meeBOX" אשר שודר בערוץ BBC3. בחודש פברואר 2010, העלה לראשונה יצירה חדשה בשם "Doghouse", באולפני Maida Vale של ה-BBC.
היצירה נכתבה בבתי מלון וחדרי הלבשה במהלך סיבוב ההופעות עם רדיוהד.
גרסה מורחבת ליצירה "Doghouse" ניתן למצוא בפסקול הסרט היפני "Norwegian Wood" שעלה לאקרנים מאוחר יותר באותה שנה, הסרט מבוסס על רומן בעל אותו שם של הסופר היפני הרוקי מורקמי.
בשנת 2011, הלחין גרינווד את המוזיקה לסרט "חייבים לדבר על קווין" המבוסס על ספר בעל אותו שם מאת ליונל שרייבר משנת 2003, בין שאר הכלים בהם השתמש ליצירת הפסקול הופיע גם נבל.
בשנת 2012, שיתף פעולה שוב עם אנדרסון כשהלחין את המוזיקה לסרטו המאסטר.
ב-13 במרץ 2012, הוציא גרינווד יחד עם המלחין הפולני קשישטוף פנדרצקי, אחד המשפיעים הגדולים על גרינווד, אלבום משותף שהכיל את יצירותיו של פנדרצקי משנות ה-60 "פולימורפיה" ו-"קינה על קורבנות הירושימה", את היצירה "Popcorn Superhet Receiver" של גרינווד, ועבודה חדשה של גרינווד בשם "Responses to Polymorphia 48".
בשנת 2012, גרינווד קיבל שלושה חודשי תושבות זמנית משלטונות אוסטרליה בזמן שעבד עם התזמורת הקאמרית האוסטרלית בסידני והלחין יצירה חדשה בת 20 דקות בשם "Water".
בשנת 2013, גרינווד, יורק, גאי גארווי (Elbow) ורוברט "3D" דל נג'ה (Massive Attack) תרמו את המוזיקה לסרט "The UK Gold", סרט תיעודי על הימנעות מס בבריטניה.
הפסקול יצא בחינם בפברואר 2015 באמצעות פלטפורמת האודיו האינטרנטית SoundCloud.
גרינווד שיתף פעולה עם אנדרסון שוב בפסקול הסרט "Inherent Vice", אשר יצא באוקטובר 2014. הפסקול כלל גרסה חדשה לשיר של רדיוהד שטרם פורסם בשם "Spooks", בביצוע גרינווד ושני חברי סופרגראס.
בשנת 2014, הופיע גרינווד עם התזמורת העכשווית של לונדון, וביצעו יחד קטעים נבחרים מתוך הפסקולים שהלחין לצד יצירות חדשות.
גרינווד כתב את המוזיקה לסרטו של אנדרסון, "חוטים נסתרים".הפסקול של גרינווד זכה לשבכים רבים על ידי המבקרים, ובפעם הראשונה בקריירה שלו, גרינווד היה מועמד לפרס האוסקר לפסקול הטוב ביותר.
בחודש מאי 2017, הוכרז כי גרינווד ישתף פעולה שוב עם לין רמזי, במאית "חייבים לדבר על קווין", ויכתוב את המוזיקה לסרטה "You Were Never Really Here".
גרינווד ניגן מפוחית בסינגל בשם "Crazy Jazz" של להקת "Blind Mr.
Jones" משנת 1992. עבור פסקול הסרט "Velvet Goldmine" משנת 1998, הקים הרכב חד פעמי בשם "Venus in Furs" שיחד איתו כלל את טום יורק, ברנארד באטלר מ"סווייד" ואנדי מקיי מ"רוקסי מיוזיק" ויחד הקליטו גרסאות כיסוי לשירי רוקסי מיוזיק "2HB", "Ladytron" ו-"Bitter-Sweet".
גרינווד ניגן מפוחית בשירים "Platform Blues" ו-"Billie" באלבום הפרידה של להקת "פייבמנט" "Terror Twilight" משנת 1999, בהפקתו של נייג'ל גודריץ'.
גרינווד ניגן בגיטרה באלבומים של בריאן פרי "Frantic" מ-2002 ו-"Olympia" משנת 2010.
בשנת 2005 הופיע גרינווד בסרט "הארי פוטר וגביע האש", כגיטריסט בלהקת רוק הקוסמים "האחיות המוזרות" יחד עם מתופף רדיוהד פיל סלוואי, חברי "פאלפ" לשעבר ג'רוויס קוקר וסטיב מאקי, אמן האלקטרוניקה ג'ייסון באקל וחבר להקת "(Add N to(X" סטיבן קליידון.
בשנת 2008 שיתף גרינווד פעולה עם המוזיקאי הישראלי דודו טסה בשיר "איזה יום" באלבום "בסוף מתרגלים להכל" של טסה.
בשנת 2011, גרינווד ויורק שיתפו פעולה עם הראפר MF Doom בשיר "Retarded Fren".
בשנת 2014 הופיע גרינווד עם המוזיקאי הישראלי שי בן צור ולהקתו.
גרינווד תיאר את המוזיקה של בן צור כ"חגיגית מאוד, הדומה יותר למוזיקת גוספל מכל דבר אחר - חוץ מזה שכל זה נעשה על רקע של הרמוניות וכלי הקשה הודיים".
בשנת 2015, גרינווד, בן צור ומפיק רדיוהד, נייג'ל גודריץ' הקליטו את האלבום "Junun" יחד עם קבוצה של מוזיקאים הודיים במבצר מהראנגרה מהמאה ה-15 בעיר ג'ודפור במדינת ראג'סטאן אשר בהודו.
האלבום נבחר לאלבום השנה של "סאנדיי טיימס" בקטגוריית מוזיקת עולם.
תהליך הקלטת האלבום תועד בסרט דוקומנטרי בעל אותו שם של הבמאי פול תומאס אנדרסון, ובמקביל, צולם על ידי האמנית שרונה קטן (אשתו של גרינווד).
הסרט הוצג לראשונה ב"פסטיבל הסרטים של ניו יורק" באוקטובר 2015. ב-2016 תרם גרינווד תזמורי מיתרים לאלבומיו של פרנק אושן "Endless" ו-"Blonde".
ב-2023 הפיק גרינווד עם היוצר הישראלי דודו טסה אלבום שירי אהבה בשם "ג'ארכ קריבק" בהשתתפות זמרים מהמזרח התיכון.
גרינווד מושפע ממגוון סגנונות של מוזיקה, כולל ג'אז, רוק קלאסי, רגאיי, היפ הופ ומוזיקה אלקטרונית.
אמני הג'אז אשר השפיעו עליו במיוחד כוללים את לי מורגן, אליס קולטריין ומיילס דייוויס.
יחד עם יתר חבריו לרדיוהד, הוא מעריץ את סקוט ווקר, את להקת הקראוטרוק "Can", ואת סוניק יות'.
גרינווד שמע לראשונה את "סימפוניה טורנגלילה" של המלחין הצרפתי אוליבייה מסייאן בגיל 15, וזו הפכה עבורו ל'השפעה אובססיבית' ממש.
מסייאן היה 'החיבור הראשון' של גרינווד למוזיקה קלאסית, ונשאר בעל השפעה, כפי שסיפר גרינווד: "הוא היה עדיין חי כשהייתי בן 15, ומסיבה כלשהי הרגשתי שאני יכול להשוות אותו עם הלהקות האהובות עלי ...
אז אני עדיין מאוד אוהב לכתוב דברים באותם מצבים של טרנספוזיציה מוגבלת שבה השתמש".
על פסקול הסרט "זה ייגמר בדם" אמר המלחין המינימליסטי, סטיב רייך: "הוא 'בחור למסייאן', לא הייתי מנחש שנכתב על ידי רוקר".
גרינווד שהוא מעריץ נלהב של המלחין הפולני קשישטוף פנדרצקי, הגדיר את הקונצרט שלו מתחילת שנות ה-90 כ"חוויית המרה".
מלחינים נוספים שהוא מעריץ : ג'רג' ליגטי, אנרי דיטייה וסטיב רייך.
לאחר שביצע את היצירה "Electric Counterpoint" של רייך על הגיטרה, הקליט גרסה לאלבום "Radio Rewrite" של רייך משנת 2014.
גרינווד הוא מעריץ של להקת הפוסט פאנק "Magazine".
הוא סירב להצעה למלא את מקומו של הגיטריסט ג'ון מק'גוך, שנפטר ב-2004 במהלך סיבוב האיחוד של הלהקה.
לדברי אדם בוקסטון, המקורב לגרינווד: "אני חושב שג'וני היה פשוט המום, כי הוא המעריץ מספר אחד בעולם של "מגזין", הוא היה ביישן מדי, אני חושב.
אני בטוח שיש את כל מהלכי האקורדים (של מגזין) אצלו בלוקר".
ידע, כלים ויכולות מוזיקליות וטכניות
גרינווד הוא רב-נגן המנגן על מגוון כלי נגינה, כולל גיטרה, פסנתר, סינתיסייזרים, ויולה, גלוקנשפיל, מפוחית, חלילית, אורגן ובנג'ו.
בראיון מ-2014 אמר: "אני תמיד הכי מאושר לנסות כלים חדשים, ובאמת נהנה לנגן, נגיד, בגלוקנשפיל עם רדיוהד כמו שאני מנגן בגיטרה ...
אני נהנה 'להיאבק' עם כלים שאני לא ממש יודע לנגן בהם."
גרינווד מנגן ב-Fender Telecaster Plus עם פיקאפים מסוג "Lace Sensor", הוא משתמש גם ב-Fender Starcaster מאמצע שנות השבעים ו-גיבסון לס פול.
גרינווד הידוע בסגנון הנגינה האגרסיבי שלו, סבל בשנות התשעים מפציעת מאמץ חוזרני, שהצריכה תמיכה לזרועו הימנית, שאותה השווה ל"חבישת האצבעות לפני קרב אגרוף".
לעיתים קרובות הוא משתמש במכשירי אפקטים ולפעמים מנגן עם קשת כינור.
גרינווד אינו אוהב את המוניטין שנבנה סביב גיטרות ככלי 'נערץ', וככזה שסוגדים לו, ואמר שהוא רואה אותן ככל כלי, ממש כמו מכונת כתיבה או שואב אבק.
בשנת 2010, ציין מגזין המוזיקה NME את שמו של גרינווד כאחד הגיטריסטים החיים הטובים ביותר.
עוד באותה שנה, נבחר כגיטריסט השביעי הטוב בכל הזמנים בסקר שנערך בין יותר מ-30,000 מאזיני רדיו 6 של ה-BBC.
בשנת 2011, הגיע אל המקום ה-48 ברשימת הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
וב-2012 דורג במקום ה-29 במגזין SPIN באותה קטגוריה.
בשנת 2008, דירג המגזין "Guitar World" את סולו הגיטרה של גרינווד ב-"Paranoid Android" במקום ה-34 ברשימת הסולואים הטובים בכל הזמנים.
שלושה סולואים של גרינווד ("Paranoid Android", "Just" and "The Bends") הופיעו ברשימת הסולואים הטובים בכל הזמנים של NME בשנת 2012.
יחד עם חברים נוספים מרדיוהד, משתמש גרינווד לעיתים קרובות בכלים אלקטרוניים שונים.
את הקצב עבור "Idioteque" (מתוך "Kid A") יצר באמצעות סינתיסייזר מודולרי על ידי דגימה של ארבעת האקורדים המבוצעים בו מיצירת מוזיקה ממוחשבת של המלחין פול לנסקי.
גרינווד משתמש ב-Kaoss Pad כדי להקליט, לתפעל ולהשמיע את השירה של יורק במהלך הופעות של "Everything in its Right Place".
גרינווד עושה שימוש בטכניקת רדי מייד סאונד, על ידי שילוב של סאונד טלוויזיה ורדיו טרנזיסטור ב-"Climbing Up the Walls" (מתוך "Ok Computer") ו-"The National Anthem" (מתוך "Kid A").
גרינווד הוא אחד הנגנים הידועים ב"אונד מרטנו", מכשיר אלקטרוני מוקדם המנוגן על ידי הזזת טבעת לאורך חוט, ומפיק צלילים דומים לטרמין.
הוא החל להתעניין בכלי בגיל 15 לאחר ששמע את התזמורת הסימפונית של אוליבייה מסייאן.
ב-2012 התראיין על ידי סוזאן בינט-אודט על החיבה שלו לכלי בסרט התיעודי "Wavemakers".
כאשר הייצור המקורי של האונד מרטנו נפסק ב-1988, הייתה לגרינווד רפליקה שנוצרה במיוחד עבור סיבוב ההופעות עם רדיוהד ב-2001, מחשש לפגיעה בדגם המקורי שלו.
ב-2014 כתב גרינווד על המשיכה שלו לכלי נגינה הודיים, במיוחד הטנפורה: "לכאורה הם רק נשמעים כ'דרון' המשמש כרקע לליווי זמרים, אבל למעשה הם מייצרים 'קיר סאונד' מורכב ומרשים, עם שכבה על שכבה של הרמוניות סוחפות.
התחלתי להשתמש באמצעות חלק מהכלים האלה במוזיקה שלי, כי אני לא יכול לחשוב על שום דרך אחרת להפקת צלילים שכאלו, כולל על ידי שימוש באלקטרוניקה".
עבור פסקולי הסרטים שהוא מלחין, גרינווד מנסה לשמור על הכלים האופייניים לתקופה של הסיפור; למשל, בפסקול הסרט Norwegian Wood השתמש בגיטרה קלאסית יפנית בעלת מיתרי ניילון מ-1960 תוך שימוש בציוד הקלטה ביתי מאותה תקופה, מתוך ניסיון ליצור הקלטה שאולי הייתה נוצרת על ידי אחת הדמויות בסרט.
גרינווד הוא מתכנת מחשבים וכותב תוכנה המשמשת במוזיקה של רדיוהד.
על פי הצעתו של מפיק רדיוהד, נייג'ל גודריץ', גרינווד החל להשתמש בשפת התכנות למוזיקה 'Max'.
כפי שתיאר זאת: "אני צריך להתחבר מחדש כמו שצריך עם מחשבים ...
לא הייתי צריך להשתמש ברעיון של מישהו אחר כדי להבין מה זה 'דיליי' (Delay), או 'ריוורב' (Reverb), או מה סקוונסר צריך לעשות, או צריך להישמע כמו - אני יכול להתחיל מההתחלה, ולחשוב במונחים של צליל ומתמטיקה, זה היה כמו לרדת מהמסלול".
גרינווד כתב את התוכנה ששימשה את רדיוהד לדגימת הנגינה באלבום (The King of Limbs" (2011".
גרינווד כתב גם את קטע הגיטרה בשיר 'A Wolf at the Door' מתוך "Hail to the Thief", האיכות ה"מתוקה" שהיוותה השראה עבור טום לשיר את מילות השיר ה"כועסות".
הניו יורק טיימס תיאר את תפקידו של גרינווד כ"בחור שיכול לקחת רעיון מופשט של יורק ולהביא בעזרת הכלים הנדרשים לביצועו בעולם האמיתי".
גרינווד תיאר את תפקידו בלהקה כמעבד: "זה לא באמת האם אני יכול לעשות את החלק של הגיטרה שלי עכשיו, זה יותר...
מה ישרת את השיר בצורה הטובה ביותר?, איך לא נהרוס את השיר ה'כל כך' טוב הזה?
ב-1995 נישא גרינווד לשרונה קטן, אמנית חזותית ישראלית ילידת קריית אונו, אשר עבודותיה מופיעות בין השאר על עטיפת "Bodysong" של גרינווד ועל עטיפת פסקול הסרט "There Will be Blood".
השניים נפגשו לראשונה במהלך סיבוב ההופעות הראשון עם רדיוהד בישראל במועדון "רוקסן" בתל אביב (1993).
לזוג 3 ילדים בעלי שמות עבריים, לבכור, תמיר, הוקדש אלבומה של רדיוהד "Hail to the Thief".
משפחת גרינווד-קטן המחשיבה את עצמה כ"משפחה יהודית" מתגוררת באוקספורד.
אחיינו של גרינווד, ריף הרוש אשר שירת בצה"ל, נהרג במלחמת חרבות ברזל.
להקת רדיוהד הוציאה תשעה אלבומי אולפן בין השנים 1993–2017 ועוד שבעה מיני אלבומים.
2004 – smear לשני אונד מרטנו ואנסמבל קאמרי עם תשעה נגנים.
2010 – Doghouse לשלישיית כלי מיתר ותזמורת.
2012 – סוויטה מתוך There Will Be Blood לתזמורת כלי מיתר.
2014 – Water לשני חלילים, פסנתר עומד, עוגב, שני טנפורה ותזמורת כלי מיתר.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי2026הפסקול הטוב ביותרקרב רודף קרבפרס המוזיקה במדיה של הוליווד2025הפרטיטורה המקורית הטובה ביותר – סרט עלילתיקרב רודף קרב
ג'וני וייסמילר היה שחיין ושחקן קולנוע אמריקאי.
וייסמילר התפרסם בעיקר כשחקן שגילם בסרטים את דמותו של "טרזן", אך הוא היה גם אלוף אולימפי בעל 5 מדליות זהב ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר חופשי.
השחיין הראשון ששחה משחה זה מתחת לדקה.
מנצח המשחה בשתי אולימפיאדות רצופות (פריז 1924 ואמסטרדם 1928).
נחשב לאחד מגדולי השחיינים בכל הזמנים.
נולד בשם יוהאן פטר וייסמילר בפריידורף, פרוור גרמני של העיר טימישוארה (טמשוואר) שהשתייכה אז לאוסטרו-הונגריה (כיום ברומניה).
הוריו, פטר יוהאן וייסמילר ואליזבת (לבית קרש), שניהם נוצרים קתולים, גרמנים-אתנים, בני קהילת השוואבים של באנאט (Banaterschwaben).
הרישומים של כנסיית רוכוס הקדוש בפריידורף מראים שהוא הוטבל בגיל שלושה ימים בידי הוריו.
לאחר כשנה הוטבל בכנסייה קתולית בווינדבר.
בגיל שבעה חודשים היגר עם הוריו לארצות הברית.
כיוון שסבל מגנחת הסימפונות (אסתמה), וכיוון שהטיפול המונע היחיד שהיה ידוע באותם ימים היה פיתוח הנשימה, המליצו הרופאים שיעסוק בשחייה.
בתחילה הוא שחה עם אחיו בימת מישיגן ובגיל 17 החל להתחרות בבריכה.
וייסמילר שלט שליטה ללא מצרים במשחים הקצרים בסגנון החופשי בארצות הברית ובעולם כולו.
הוא פיתח את סגנון החתירה בו הזרועות מתרוממות גבוה מעל פני המים ואת הנשימה הצידית.
הוא לא נוצח בשום משחה חופשי, לכל מרחק, בו נטל חלק בכל שנות הקריירה שלו, 1929-1921. לזכותו חמש מדליות זהב אולימפיות, 52 מדליות זהב באליפות ארצות הברית בשחייה ושבירה של 27 שיאי עולם.
הוא החזיק בשיאי העולם בשחיה חופשית למרחקים 100 יארדים, 100 מטרים וחצי מייל.
ב-9 ביולי 1922 שבר את שיאו העולמי של דיוק קהנמוקו במשחה 100 מטר חופשי, כאשר קבע זמן של 58.6 שניות.
בכך היה לשחיין הראשון ששבר את מחסום הדקה במשחה הקלאסי.
הוא זכה באולימפיאדת פריז (1924) במדליות זהב במשחים ל-100 ו-400 מטר חופשי.
בנוסף, זכה במדליית זהב במשחקים אלו יחד עם קבוצת השליחים האמריקאית במשחה 4x200 חופשי ובמדליית ארד יחד עם נבחרת הכדורמים האמריקאית.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה וייסמילר בשתי מדליות זהב במשחים ל-100 ו-400 מטר חופשי.
שיאו העולמי ב-100 יארד חופשי, אשר נקבע ב-1927, החזיק מעמד במשך 17 שנים.
עדות ליכולתו של וייסמילר ניתן לראות בהשוואה הבאה: שיאו העולמי ב-100 מטר חופשי, 57.4 שניות, אשר נקבע ב-1924, היווה שיפור של שלוש שניות לשיאו של קהנמוקו שנקבע ארבע שנים לפני כן.
אמנם שיאו של וייסמילר נשבר כבר בשנת 1934, ובשנים שלאחר מכן עוד שופר מספר פעמים, אך רק ב-1961, 37 שנים לאחר שיאו של וייסמילר, הצליחו לקזז שלוש שניות נוספות מן השיא העולמי.
ג'וני וייסמילר נשכר לגלם בסרטים את דמותו של "טרזן", גיבור ספריו של אדגר רייס בורוז.
הוא הופיע ב-12 מתוך סרטי סדרת טרזן ובתפקיד זה זכה לפרסום רב ברחבי העולם.
בנוסף, הופיע ב-13 סרטים בסדרת Jungle Jim.
ב-1976 הופיע בפעם אחרונה בתפקיד קולנועי בסרט "Won Ton Ton, the Dog Who Saved Hollywood".
ב-1979, הוא ואשתו עברו לאקפולקו מקסיקו.
ב-1984, נפטר וייסמילר מבצקת בריאות בביתו באקפולקו.
לווייסמילר יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ג'וני ווקר הוא ויסקי סקוטי מסוג בלנדד (מורכב מתערובת של מאלט וגריין), המיוצר במבשלת דיאג'יו שבקילמרנוק, סקוטלנד.
חברת ג'וני ווקר משווקת 8 סוגי ויסקי שכל אחד מהם מיושן בחביות עץ אלון.
החברה מוכרת בכל שנה למעלה מ-120 מיליון בקבוקי ויסקי בעולם, בכ-200 מדינות.
במקור נקרא הוויסקי "ווקר'ס קילמרנוק ויסקי" (Walker's Kilmarnock Whiskey) ויוצר על ידי ג'ון (ג'וני) ווקר, זבן מקומי בעיר איירשייר שבסקוטלנד.
הוא נהג למכור את הטובין במכולת הפרטית שהחזיק בבעלותו.
למרות זאת, מי שהפך את הוויסקי הביתי של ווקר לנפוץ כל כך היו בנו, אלכסנדר, ונכדו - אלכסנדר ווקר השני.
ווקר עצמו הלך לעולמו ב-1857, מורשתו - בצורת המשקה הסקוטי המסורתי והמפורסם שרירה וקיימת.
גם היום מיוצר הוויסקי בקילמרנוק, אך כיום המבשלה כוללת מפעל גדול הסמוך לתחנת הרכבת העירונית.
משרדי ההנהלה של החברה ממוקמים לא הרחק משם, במבשלה המקורית של ג'וני ווקר עצמו, בפינת הרחובות סטראנד (Strand) וג'ון פיני (Finnie).
עד 1860, החוק בסקוטלנד לא אפשר ערבוב של לתת עם דגנים אחרים.
רק ב-1865 החל בנו אלכסנדר לייצר את הוויסקי המעורבב (Blended) הראשון שלהם - ווקר'ס אולד היילנד (Walker's Old Highland), שלימים נקרא ג'וני ווקר וייט לייבל (לבן).
נכדיו של ג'וני ווקר, ג'ורג' ואלכסנדר השני, העניקו לוויסקי שמות לפי צבעים בשנים 1906-1909 ושנים ספורות מאוחר יותר הפסיקו את ייצורו של ה-White Label משיקולים כלכליים.
בשנת 1932 נוסף ה-סווינג לפס הייצור.
ג'וני ווקר מוכר מספר סוגים של ויסקי, כל אחד מורכב מתערובת דומה, אך ההבדלים ביניהם ניכרים במספר השנים בהן בילה הוויסקי בתהליך היישון.
רד לייבל (Red Label) - ויסקי שגילו אינו מצוין אבל הערכה היא שהוא בן 3 שנים.
בלאק לייבל (Black Label) - ויסקי בן 12 שנים לפחות.
דאבל בלאק לייבל (double black Label) - תוספת חדשה למשפחת ג'וני ווקר משנת 2011. הוויסקי נעשה על ידי לקיחת הבסיס מבלאק לייבל והוספת טעמים חזקים, מעושנים וישנים יותר בתוך חביות עץ אלון חרוכות היטב.
יש לציין שחברת ג'וני ווקר בחרה לא לפרסם את גיל הוויסקי על מנת שיהיה לה חופש פעולה רחב יותר ללא מגבלות שנות יישון.
גרין לייבל (Green Label) - ויסקי בן 15 שנים לפחות.
זהו ויסקי מסוג בלנדד מאלט שייחודו בכך שהוא מורכב מתערובת של מספר סוגי ויסקי סינגל מאלט, שהבולטים ביניהם הם טאליסקר, קראגנמור, לינקווד וקאול אילה.
ייצורו הופסק בשנת 2011 עקב ירידה במכירות, והצפי הוא לסיום המכירות במהלך שנת 2013. בפועל הגרין לייבל עוד משווק במקומות אחדים.
בשנת 2016 ייצורו החל מחדש וכעת הוא זמין שוב ברחבי העולם.
סווינג (Swing) - ויסקי שגילו אינו מצוין אבל הערכה היא שהוא בן 17 שנים.
גולד לייבל (Gold Label) - ויסקי בן 18 שנים לפחות.
כחלק מאפיון מחדש של המותגים חברת גוני וואקר השיקה בשנת 2012 את המותג Gold Label Reserve שלמעשה החליף את המותג הישן גולד לייבל ומשקף סוג התייחסות חדש שבו מתייחסים לטעם הויסקי ולא לגילו.
התערובת מיוצרת ממספר של תערובות מבלי להגביל את הייצרן לשימוש בתערובות בנות גילאים מסוים.
גילו אינו מצוין על הבקבוק.
פלטינום לייבל (Platinum Label) - ויסקי בן 18 שנים.
בלו לייבל (Blue Label) - מותג היוקרה של חברת ג'וני ווקר.
גילו של מרכיב הבלנד הצעיר ביותר אינו מצוין.
המותג נותן חסות לקבוצת הפורמולה 1 מקלארן-מרצדס.
זמרים ואמנים רבים שילבו את השם בשיריהם, בהם לאונרד כהן, אמנדה מרשל, אליוט סמית', להקת לנרד סקינרד, משינה (בשיר "ג'וני האדום") והרוקי מורקמי בספר "קפקא על החוף".
"ג'וני ווקר קלאסיק" - טורניר גולף הנושא את שמו של הוויסקי המפורסם ומתקיים אחת לשנה באחת ממדינות אסיה או אוקיאניה.
ג'ון ארנולד גריפין השלישי היה סקסופוניסט טנור אמריקאי שהשפיע רבות על הבי בופ וההארד בופ.
בעיני חלק מהמבקרים הוא נחשב לסקסופוניסט המהיר ביותר, אפילו מהיר יותר מצ'ארלי פארקר, ובאופן כללי לאחד המוזיקאים המהירים ביותר בג'אז, יחד עם מוזיקאים דוגמת פארקר, ארט טייטום ודיזי גילספי, הן מבחינה טכנית והן מבחינת זריזות האלתור.
בעצמו אמר כי "אני אוהב לנגן מהר, זה מרגש אותי.
אני צריך לשלוט את בעצמי, לרסן את עצמי, אבל כשמחלקת הקצב מתחילה אני רוצה להתפוצץ."
גריפין החל בנגינת הקלרינט, לאחר מכן עבר לנגן באבוב ומהאבוב עבר לנגן בסקסופון אלט.
בטנור החל לנגן רק זמן קצר לאחר שהצטרף לתזמורת של ליונל המפטון, שם ניגן לצידו של ארנט קוב.
בהיותו בן 15 בלבד ניגן בהרכב יחד עם טיי בון ולטר.
לאחר שניגן זמן מה עם התזמורת של המפטון, תקופה בה הקליט מספר הקלטות כולל אחת בה היה בן 17 בלבד, עבר לנגן בתזמורת של ג'ו מוריס אותו הכיר אצל המפטון.
לאחר מכן הוא ניגן בשליחי הג'אז של ארט בלייקי מספר חודשים, ב-1957. בשנת 1958 ניגן בהרכבים שונים של הפסנתרן ת'לוניוס מונק.
בתקופה זו הוא גם הקליט עם קלארק טרי אלבום שהצליח למדי.
מחלקת הקצב שלהם הורכבה מפילי ג'ו ג'ונס בתופים, פול צ'יימברס בקונטרבס, ווינטון קלי ובפסנתר.
בשנות השישים המאוחרות הוא חזר לנגן עם מונק, ועם אדרלי בסוף שנות השבעים.
אלבומו הראשון כמוביל "Introducing Johnny Griffin" בו משתתפים מקס רואץ' בתופים, וינטון קלי בפסנתר, וקרלי ראסל בבס, יצא באפריל, 1956 וזיכה אותו בהכרה.
באלבומו הבא כמוביל, "A Blowing Session" (1957)ניגן עם הסקסופוניסטים ג'ון קולטריין והאנק מובלי, החצוצרן לי מורגן בלייקי בתופים, צ'יימברס בבס וקלי בפסנתר.
בסוף שנות החמישים עזב גריפין את ארצות הברית ועבר לאירופה.
בתחילת שנות השישים שיתף פעולה עם נגן הטנור אדי לוקג'ואו דייוויס (Eddie Lockjaw Davis) בהרכב "הטנורים הקשוחים" (Tough Tenors).
הם הקליטו כעשרה אלבומים בין השנים 1960–1962 וההרכב זכה להצלחה מסחרית.
באירופה גריפין, מלבד הופעותיו האישיות בבמות שונות, היה לבחירה הראשונה של מוזיקאים הבאים מארצות הברית להופיע באירופה ומחפשים סקסופוניסט.
גריפין עבר לדור בצרפת ב-1963 אותה עזב לטובת הולנד ב-1978, והמשיך להקליט ולהופיע עד מותו.
ג'וני בראבו היא סדרת אנימציה אמריקאית קומית שנוצרה על ידי ואן פרטיבל.
הסדרה הופקה במקור עבור ערוץ Cartoon Network בין השנים 1999-1997, חודשה בשנת 2000 והסתיימה רשמית ב-2004. היא סדרת קומדיית מצבים שמיועדת גם לצעירים וגם למבוגרים.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ Cartoon Network בחברות יס והוט בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, אולם בשנת 2005 הופסקו שידורי ערוץ Cartoon Network בהוט בשל בעיות בהסדרים הכספיים.
הסדרה שודרה גם בערוץ הילדים עם תרגום לעברית.
ג'וני בראבו: לג'וני יש מראה של ג'יימס דין וקול כשל אלביס פרסלי.
הוא נרקיסיסט וטיפש בצורה קיצונית, תכונות אלה מובילות אותו לחוסר יכולת למשוך נשים.
לג'וני כמה משפטים מאפיינים כגון "היא רוצה אותי" (She wants me) "היי מותק" (Hey honey).
ג'וני נוהג לאמץ את שריריו על מנת להרשים נשים, מה שכלל אינו עוזר לו.
ג'וני תמיד מרכיב את משקפי השמש השחורים שלו, עקב כך לא רואים את עיניו בכל הסדרה.
בראיון שהעניק ואן פרטיבל ל-Cartoon Network סיפר כי שאב את השם ג'וני בראבו מפרק מהסדרה "חבורת בריידי".
בפרק, חלומו של גרג בראדי להפוך להיות זמר כמעט מתגשם כאשר הוא נבחר על ידי מפיקי הקלטות לשיר תחת שם הבמה ג'וני בראבו.
באני בראבו: אמו של ג'וני.
באני היא אם אוהבת בצורה קיצונית ומאוד מסורה לבנה, נראה כי יש לה עבר מסתורי וגדול ובפרקים מסוימים בסדרה מגלים כישרונות ופרטים מן העבר שלה.
כמו בנה, גם היא אינה מורידה את משקפייה ומעולם לא ראו עקב זאת את עיניה.
אף שהיא אוהבת את בנה מאוד היא לעיתים אינה מקשיבה לו עקב זלזול בגלל האינטליגנציה הנמוכה שלו.
לא ידוע דבר על בעלה, אביו של ג'וני.
סוזי: סוזי היא ילדה בת 5, ג'ינג'ית, מהשכונה (לעיתים ג'וני קורא לה "ילדת שכנים קטנה").
בהרבה פרקים ניתן לראות כי היא מאוהבת בג'וני מעל הראש.
הוריה לא נראו מעולם אך נראה כי מקושרת לסלבריטאים רבים, כמו שבאחד מן הפרקים נגלה כי פארה פוסט היא דודתה.
קארל: קארל הוא גאון מקומי וחנון, מאוד אינטליגנטי אך לפעמים מוזר וביישן.
הוא הופיע לראשונה בסוף העונה הראשונה בעת שינויים שעשו בסדרה.
נראה כי חברו היחידי הוא ג'וני אף על פי שלעיתים קרובות ג'וני דוחה אותו.
נראה כי בעבר קארל היה מציק לג'וני בתיכון מכיוון שהיה גבוה ממנו בהרבה באותו זמן.
לפעמים קארל משתמש בג'וני למטרת הניסויים שלו.
פופס: פופס הוא בעלים של מסעדת צ'ילי מקומית וחמדן אשר יכול להיחשב כאביו המחליף של ג'וני.
הוא לעיתים נותן לג'וני עצות אבהיות אשר לעיתים קרובות מתגלות כחסרות תועלת ולפעמים אף גורמות בעיות לג'וני.
ארוחת הצ'ילי שלו עשויה מחומרים חשודים והוא מגיש אוכל אשר נעשה מחיות רבות כגון פנדות, כלבי ים ועיטמים ("נשר קירח").
כמו קארל, פופס הופיע לראשונה בעונה השנייה אחרי שינויים בסדרה.
מאסטר האמה: מאסטר האמה הוא מורה לאמנויות לחימה.
ג'וני לומד אצלו אך תמיד נכשל בלימודי אמנויות הלחימה.
כמו פופס וקארל גם מאסטר האמה נוסף לאחר שינויים בסדרה.
דוני אוסמונד: דוני הוא דמות מזערית, מופיע לעיתים רחוקות בפרקים אחדים.
הוא נראה כמעודד ואופטימי מאוד עד לגבול הטיפשות.
בהופעתו הראשונה הוא היה המטפלת של ג'וני.
הדמות שלו היא ניגוד חד של ג'וני כשהוא רציני, מה שלעיתים גורם למתיחות ביניהם.
ילד הג'ונגל (עונה ראשונה): ילד הג'ונגל הוא ילד קטן עם כוח חזק בצורה קיצונית אשר חי בג'ונגל ומדבר עם חיות.
בסדרה היו מספר רב של הופעות אורח של סלבריטאים אמריקאים, כגון: דון קנטוס, ג'סיקה בל, אלק בולדווין, לוק פרי, פארה פוסט, וינדילה קירסבום, אדם וסט, מיק ג'אגר, ריצ'רד סימונס, מיסטר טי, מארק המיל, שאקיל אוניל, סת' גרין, קורטיס ארמסטרונג, צ'אק די, ג'פרי טמבור וטיה קאררי.
הופעות אורח מפורסמות נוספות היו מהדמויות של חברת האנה-ברברה כגון: סקובי-דו, פרד פלינסטון, יוגי דב, הנץ הכחול והאקלברי האונד.
היה מתוכנן לצאת סרט לא מצויר לג'וני בראבו, לתפקיד הראשי לוהק "The Rock" (דוויין ג'ונסון).
תאריך היציאה המתוכנן היה נובמבר 2006 אך מסיבה לא ידועה הפקת הסרט בוטלה.
ג'וני בראבו ג'ף בנט באני בראבו ברנדה ואקקארו סוזי הקטנה מיי ויטמן קרל טום קני פופס לארי דרייק מספר מייקל דורן
ג'וני האלידיי היה זמר ושחקן קולנוע צרפתי פופולרי, נודע כ"אלביס פרסלי הצרפתי".
במשך 48 שנות קריירה קיים עשרות סיבובי הופעות ומכר למעלה מ-100 מיליון תקליטים, ביניהם 18 אלבומי פלטינה.
האלידיי נולד בשם ז'אן-פיליפ סמט (Jean-Philippe Smet) לאב בלגי ולאם צרפתייה והחל להתפרסם בשנות השישים, כאשר היה אחד הראשונים ששרו רוקנרול בצרפתית, תוך השפעה ברורה של אלביס פרסלי בסגנון ההופעה.
כבר תקליטו הראשון Hello Johnny (1960) זכה להצלחה והפך אותו לכוכב בצרפת.
ב-1 ביולי 1962 הופיע בתוכניתו של אד סליבן שהוקלטה במועדון המולן רוז' ושודרה בטלוויזיה בארצות הברית והפך לכוכב בקנה מידה עולמי.
חלק משיריו היו מקוריים וחלקם תרגומים של להיטי רוק ידועים מארצות הברית ומבריטניה.
הופעתה הראשונה של להקתו של ג'ימי הנדריקס הייתה כהופעת חימום להאלידיי על במת האולימפיה ב-1966.
האלידיי מעולם לא הפסיק להופיע ולהוציא תקליטים ושמר על פופולריות יציבה יחסית לאורך שנות הקריירה הארוכות שלו.
הוא הוציא תקליט אולפן כמעט בכל שנה מ-1960 ועד 2008, ו-25 אלבומי הופעות חיות, ביניהן ארבע מהופעותיו באולם האולימפיה (62', 64', 67' ו-2000).
מבקרי תרבות טוענים שהלך והשתבח עם השנים.
בשנת 2000 הופיע ברחבת מגדל אייפל במופע שנשא את השם "100% ג'וני" (100% Johnny: Live à La Tour Eiffel), מול קהל של כחצי מיליון איש.
במופע, שהועבר בשידור חי בטלוויזיה, צפו 9.5 מיליון צופים.
הוא הופיע לראשונה בקולנוע בתפקיד קטן ללא קרדיט בסרטו של אנרי ז'ורז' קלוזו, "בנות השטן".
הסרט הבולט ביותר בו השתתף הוא "בלש" (Détective ; 1985) בבימוי ז'אן-לוק גודאר.
בשנת 2003 הוא בלט בתפקידו בקומדיית הפשע "שיקגו סיטי" (Crime Spree), בה כיכבו גם ז'ראר דפארדיה, הארווי קייטל, הזמר הצרפתי רנו, סעיד טמאורי, רישאר בורינג'ר ואייב ויגודה.
בשנת 2005 השתתף בסרט "נהרות הארגמן 2: מלאכי אחרית הימים" לצידם של ז'אן רנו וכריסטופר לי.
בשנת 2009 השתתף בסרט "הפנתר הוורוד 2" לצדו של סטיב מרטין.
הוא המשיך להשתתף בסרטים עד שנתו האחרונה, בין היתר שיחק בסרטו של קלוד ללוש משנת 2017 "החיים שלנו".
האלידיי זכה לעיטור אות לגיון הכבוד הצרפתי בדרגת "אביר" (Chevalier) בשנת 1997. ב-1998 נעל קונצרט שלו את גמר גביע העולם בכדורגל שהתקיים בפריז, ובו נחגג גם זכייתה של צרפת בגביע.
בריאיון עיתונאי מ-3 בדצמבר 2007, הצהיר שבכוונתו לפרוש מפעילות מוזיקלית עם תום סיבוב ההופעות העולמי האחרון שלו ב-2010.
ג'וני האלידיי היה נשוי לזמרת הצרפתייה משנת 1965 עד 1980. בנם המשותף, , יליד 1966, הוא מוזיקאי מצליח.
ג'ון מארק "ג'וני" גאלקי הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ידוע בין השאר בעקבות דמותו כדייוויד הילי בקומדיית המצבים של רשת ABC; "רוזאן" (1997-1992; 2018) וכלאונרד הופסטטר בסיטקום "המפץ הגדול ברשת CBS; אשר הקנה לו מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב.
גאלקי נולד בברי, שבפלנדריה, בלגיה, להורים אמריקאים-נוצרים ממוצא פולני, אירי, ואיטלקי.
אמו, מארי לואיז נון, היא יועצת השקעות.
אביו ריצ'רד גאלקי שירת בחיל האוויר האמריקאי והוצב בבלגיה במסגרת תפקידו, הוא עובד כיום כמדריך שיקום.
גאלקי הוא הבכור מתוך שלושה אחים.
יש לו אחות בשם אליסון, ואחיו ניק הוא יצרן רכבים.
כשהיה בן 3, חזרה משפחתו לארצות הברית ומתגוררת כיום באוק פארק, פרבר של שיקגו, אילינוי.
גאלקי פרש מבית הספר לאחר שסיים את כיתה ח'.
ב-1990 שיחק במיני-סדרה של NBC "אמונה עיוורת" בתפקיד ג'ון מרשל, אשר מבוסס על ספר באותו שם.
בשנים 1997-1992, שיחק בסיטקום "רוזאן" בתור דייוויד הילי.
בשנים 2019-2007 גילם את אחת הדמויות הראשיות במשך 12 עונות בסיטקום של רשת CBS; "המפץ הגדול" בתור לאונרד הופסטטר, תפקידו שהקנה לו מועמדות לפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית לשנת 2011 ובמועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית לשנת 2012.
בשנת 2018 השתתף בעונה המחודשת של רוזאן.
בשנים 2018-2019 שיחק גם בסדרת-ההמשך "משפחת קונר".
בנעוריו יצא עם השחקנית שרה גילברט אשר שיחקה יחד איתו בתוכנית רוזאן, אך בהמשך היא הבינה שהיא לסבית והשניים נשארו ידידים ואף שיחקו זוג במפץ הגדול.
גאלקי יצא בעבר עם קיילי קווקו, שותפתו ל"המפץ הגדול" למשך שנתיים עד נובמבר 2009, בעוד הם שיחקו זוג בסדרה.
באוגוסט 2018 החל לצאת עם אלאינה מאייר.
בנם הראשון, אייברי, נולד בנובמבר 2019, אולם בנובמבר 2020 פורסם שהזוג נפרד.
+שנהסרטתפקידהערות1988ג'ימי רירדוןטובי רירדון1989Prancerבילי קוויןכיף של חופשהראסל "ראסטי" גריסוולד1997ביןסטינגו וילילהתגרות במוות אירה רידראני יודע מה עשית בקיץ האחרוןמקס1998ההפך ממיןג'ייסון בוק2000Playing Mona Lisaארתורסוד של אהבהסת'2001Morgan's Ferryדארסיונילה סקייפיטר בראון2003Bookies ג'וד2004Chrystal בארי2005סיפורים קצרים על אהבהמיילס2008הנקוקג'רמי2009שולחן לשלושהטד2011עולם הזמןבוראל2013קאנטרי בלוגראס בלוזטרי אורק2016ניקוי רעליםפולגם מפיק2017הצלצול 3גבריאל2019נשמה של כלב 2הנרי מונטגומרי
+שנהסדרהתפקידהערות1987Murder Ordainedדאג רולסרט טלוויזיה של CBS1991–1990American Dreamerדני נאשתפקיד ראשי; 17 פרקים1990In Defense of a Married Manאריקסרט טלוויזיה של ABCאמונה עיוורתג'ון מרשלמיני-סדרה1991בלוסוםג'ייסוןפרק: "Sex, Lies and Teenagers"Backfield in Motionטים סיברססרט טלוויזיה של ABC1992Billy דייוויד מקרוגרתפקיד ראשי; 13 פרקים1997–1992, 2018רוזאןדייוויד היליתפקיד משני (עונות 9-4)
ג'ון נורמן "ג'וני" היינס היה כדורגלן אנגלי ששיחק כקשר התקפי (inside forward באותה תקופה), ונודע ביכולת המסירה המצוינת ובקריאת המשחק שלו.
הוא התפרסם במיוחד בשל תקופת 18 השנים שלו בפולהאם והופעותיו במדי נבחרת אנגליה, אשר בחלקם הגדול שימש כקפטן.
הכדורגלן הנודע פלה אמר עליו: "הוא היה המוסר הטוב ביותר שראיתי מעולם".
היינס נולד באזור קנטיש טאון שבצפון לונדון.
בצעירותו למד בבתי ספר באדמונטון, ועוד בתקופת לימודיו הצטרף למחלקת הנוער של פולהאם (1950).
לאחר מכן שיחק כמושאל במספר מועדונים חובבים, ובהם וימבלדון שעתידה להפוך למקצוענית.
במאי 1952 חתם היינס על חוזהו המקצועני הראשון בפולהאם, כשהוא בן 17, וכעבור שנה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה.
על אף הצעות מקבוצות רבות שהתעיינו בשירותיו, היינס נשאר נאמן לפולהאם ושיחק בה 18 שנים, במשך כל הקריירה המקצוענית שלו.
כשהצטרף לקבוצה עדיין שיחקה פולהאם בליגה השנייה, אך היינס, שהפך מיידית לאחד משחקניה הבולטים, הוביל אותה להעפלה לליגה הבכירה ב-1959. ב-1961 הוא הפך לשחקן הראשון שמרוויח 100 לירות שטרלינג בשבוע, מיד לאחר שהתאחדות הכדורגל האנגלית הסירה את ההגבלה של 20 ליש"ט.
לאחר שהופיע בכל נבחרות הגילאים השונות של אנגליה, ערך היינס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית באוקטובר 1954, עוד כאשר שהה עם פולהאם בליגת המשנה.
באותו משחק הבקיע שער בניצחון על צפון אירלנד.
הוא המשיך ושיחק 55 פעמים במדי הנבחרת במהלך הקריירה שלו.
היינס הפך במהירות לאחד מכוכביו הבולטים של הכדורגל האנגלי לצידו של סטנלי מתיוס.
הוא היה לשחקן הקישור המוביל של הנבחרת לקראת מונדיאל 1958, ותרומתו הרבה למשחק, שהתבטאה בין היתר במסירותיו המדויקות ובקריאת המשחק, זכתה להערכה מיוחדת מהמאמן וולטר וינטרבוטום.
הנבחרת כשלה באותו טורניר והודחה כבר בשלב הבתים.
בהמשך השנה הבקיע שלושער בניצחון 0-5 על ברית המועצות החזקה, במה שנחשב לאחד ממשחקיו הטובים במדי הנבחרת.
היינס מונה לקפטן נבחרת אנגליה ב-1960, וכעבור שנה הוביל אותה לניצחון המפורסם 3-9 על נבחרת סקוטלנד באליפות הבית הבריטית.
הוא השתתף כקפטן הנבחרת במונדיאל 1962, והופיע במדיה בפעם האחרונה בהפסד 3-1 לנבחרת ברזיל ברבע הגמר.
באותה שנה הוא עבר תאונת דרכים שבעקבותיה סבל מקרע ברצועות, והושבת ממשחק למשך כשנה.
פציעה זו הביאה לסיום הקריירה שלו בנבחרת, והוא לא השתתף במונדיאל 1966 שבו זכתה אנגליה.
במשך כל תקופתו בפולהאם ערך היינס 658 הופעות (מתוכם 594 במסגרת הליגה), שיא של המועדון.
הוא שימש לתקופה קצרה גם כמאמן הזמני של פולהאם בנובמבר 1968, כמחליפו של בובי רובסון שפוטר.
ב-1970 הוא עזב את הקבוצה ועבר לדרום אפריקה, שם זכה באליפות עם דרבן סיטי (תוארו היחיד במסגרת המועדונים) ושיחק במספר קבוצות נוספות עד שפרש ב-1975. שנים רבות לאחר פרישתו עדיין היה נערץ מאוד בקרב אוהדי פולהאם, שכינו אותו "המאסטרו".
ב-2002 הוכנס היינס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי כהוקרה על תרומתו הרבה למשחק.
ב-17 באוקטובר 2005 נהג היינס במכוניתו באדינבורו כשהוא סובל מדימום במערכת העצבים, ונקלע לתאונה שבה נפצע באורח אנוש.
הרופאים הצליחו להשאיר את לבו חי במשך 30 שעות, אך ביום שלמחרת הוא נפטר בגיל 71.
יונתן גולדשטיין (נולד ב-29 בינואר 1991), ידוע בשם הבמה ג'וני גולדשטיין (לשעבר ג'וני הקטן וג'וני), הוא פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי המתעסק בעיקר בסוגות המוזיקה אלקטרונית, פופ והיפ הופ.
בשנת 2008 הוציא את אלבום הבכורה שלו, The Johnny Show.
בנוסף לכך, גולדשטיין היה חבר בלהקת TYP יחד עם עברי לידר ואמנים נוספים.
גולדשטיין נולד ב-1991 במוצא עילית, בנם של אורה ויוסף גולדשטיין.
הוא התעניין במוזיקה מגיל מאוד צעיר.
כשהיה בן 9 התחיל לנגן על תופים, וכשהיה בן 11 התחיל לכתוב ולשיר.
את הכינוי ג'וני הקטן קיבל כאשר בכיתה ג' ניגן בלהקת רוק, אשר שאר חבריה האחרים היו בגיל תיכון.
כמה שנים מאוחר יותר, כשהיה בן 13, פרץ גולדשטיין לתודעה, בעקבות שיר שהקליט עם חברי להקת הדג נחש, בשם "ג'וני הקטן", לאלבומם חומר מקומי.
את הקשר עם הדג נחש הוא יצר כשנה קודם דרך דודוש קלמס (קלידן הדג נחש) אשר משפחתו מיודדת עם משפחת גולדשטיין.
על יצירת הקשר סיפר מאוחר יותר - "בקלטת ששלחתי אליו (קלמס) היו שישה קטעים.
הוא זרק חמישה, ועל הקטע השישי עבדנו ביחד".
בעקבות אותה קלטת, התחיל שיתוף פעולה בין השניים, שנמשך ארבע שנים, במהלכן עבדו יחד על אלבום בשם "השכונה שלי" שנועד להיות אלבום הבכורה של גולדשטיין, אך בסוף נגנז.
באלבום היו אמורים להתארח שאנן סטריט, סאבו, קותימאן ועוד.
בסמוך לעבודה האינטנסיבית על האלבום "השכונה שלי" והלימודים בתלמה ילין, המשיך גולדשטיין לצבור ניסיון, תוך שעבד עם מוזיקאי היפ הופ ישראלים שונים והפיק שירים רבים עבורם.
בין האומנים איתם עבד סגול 59, נועה פארן, שלישיית אלדר, הדרה לוין ארדי, דנה עדיני ונוספים.
ביוני 2008 הוציא את סינגל הבכורה שלו והראשון מתוך אלבום הבכורה, "בלילה בחלום", בהשתתפותה של הזמרת תום רהב.
באוגוסט הוציא את הסינגל השני, "קרנפים" בהשתתפותו של הזמר רמי פורטיס, שכתבו פורטיס ודן תורן בשנות ה-90, והלחין גולדשטיין, לאחר שקיבל את המילים מתורן.
בספטמבר הוציא את אלבום הבכורה שלו, The Johnny Show, כשהיה בן 17 בלבד.
את האלבום הוציאה חברת הליקון.
באלבום זה גולדשטיין הפיק את כל השירים ושר ב-14 מתוכם.
באותה שנה יצא גם האלבום "תעשו מקום" של סגול 59, בו הפיק גולדשטיין את כל השירים, למעט שניים.
בשנת 2011 חבר לעברי לידר לפרויקט המוזיקלי TYP.
ב-12 בספטמבר 2011 יצא אלבום הבכורה של הפרויקט, 09:00 To 17:00, 17:00 To Whenever, אשר זכה להתעניינות תקשורתית רבה ולביקורות חיוביות.
ב-5 בינואר 2012 הוחתם הפרויקט על חוזה בינלאומי עם חברת התקליטים יוניברסל תחת חברת הבת הצרפתית שלה, פולידור רקורדס.
החוזה כולל הפצה בינלאומית של אלבום הבכורה של הצמד (09:00 To 17:00, 17:00 To Whenever), הקלטת והפצת שלושה אלבומים נוספים, וסיבוב הופעות בינלאומי.
ב-26 במרץ 2012 פורסם כי ההרכב הוחתם בחברת מופעי המוזיקה לייב ניישן, והפכו לישראלים הראשונים שמוחתמים בחברה.
בדצמבר 2012 הפיק את סינגל הבכורה של הזמרת אניה בוקשטיין, "יום אחד".
ביוני 2013 יצא אלבום הבכורה שלה, "אניה בוקשטיין" בו נכלל הסינגל.
את האלבום הפיק גולדשטיין במלואו.
בשנת 2014 היה שופט ב"פרויקט הלהקה 2".
ביוני 2017 השתתף בתוכנית "להיות זמרת", ששודרה בערוץ 24, ובמסגרת התוכנית הפיק את הסינגל הראשון של אנה זק, ולאחר התוכנית הפיק את הסינגל השני שלה.
באותה השנה, השתתף בהפקת אלבומה של אניה בוקשטיין, "רוקדת".
ב-2018 העלה תיאטרון הבימה את המחזה "מיקה שלי", המבוסס על שירי יאיר רוזנבלום, שבו היה גולדשטיין המפיק המוזיקלי.
בשנת 2019 יצא לאור המיני-אלבום "מה יהיה" של הזמר יונתן מרגי, אותו הפיק גולדשטיין במלואו, ואף לקח חלק בכתיבת שיריו והלחנתם.
בהמשך השנה, הפיק גם את להיטם של מרגי וסטפן לגר, "דיבור נגוע".
ב-2 ביוני 2020 יצא לאור סינגל הבכורה של הזמרת אלה לי להב, "זוט עני", שכתב, הלחין והפיק מוזיקלית.
ב-17 ביוני יצא לאור גם סינגל הבכורה של השחקנית אליאנה תדהר, "ממכר" שהפיק.
ב-19 ביוני יצא אלבומה של הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז, Translation, שהפיק מוזיקלית ולקח חלק בכתיבת מרבית השירים בתוכו, בהם הלהיט "Mamacita" שזכה להצלחה רבה בישראל ובעולם.
בספטמבר, קיבל את תואר "המפיק המוזיקלי של השנה", במסגרת מצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet.
ב-29 באוקטובר 2020 הוכרז כי גולדשטיין חתם בחברת Sony/ATV Music Publishing .
יום לאחר מכן, יצא השיר "Shake Ya Boom Boom" של סטטיק ובן-אל תבורי ובלאק אייד פיז, שהפיק יחד עם ויל.איי.אם.
בשנת 2021 זכה גולדשטיין בפרס אקו"ם למעבד השנה.
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהמקור2024פרס גראמיהקלטת הפופ דאנס הטובה ביותר"Baby Don't Hurt Me" (בתור מפיק)
יונתן "ג'וני" הרדי (2 ביוני 1934 - 6 בנובמבר 2017) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי.
יונתן הרדי נולד בחיפה ב-1934. משפחתו עברה לעיר קנטרה שבמצרים, שהייתה אז בשלטון בריטי, במסגרת עבודתו של אביו כעובד ברכבת המנדטורית.
בפנימייה שבקנטרה, בה גדל הרדי עד גיל 13, הצטיין במספר רב של ענפי ספורט ובעיקר בכדורגל.