tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף לתשובותיו כתב רב האי חיבור נגד הקראים שמוזכר בכתבי הקראים בדורו ובדורות הסמוכים אליו, החיבור לא שרד בשלמותו אך קטעים ממנו שרדו בגניזה.
הד נוסף למלחמתו בקראים אפשר לראות בעדות של יעקב הקרקסאני (חכם קראי בן המאה העשירית) שרב האי תרגם יחד עם אביו רב נחשון את ספר המצוות של ענן.
ככל הנראה, מטרת התרגום הייתה להקל על הרבניים בניהול ויכוחיהם עם הקראים.
לדעת החוקר נחמיה אלוני, רב האי הוא מחברו של ילקוט המדרשים פתרון תורה שבו מלוקטים מדרשי חז"ל על פרשות השבוע ובתחילת כל פרשה מופיע פיוט העוסק בנושא הפרשה, באקרוסטיכון של הפיוטים חתום השם "האי".
אך חוקרים אחרים חלקו על סברה זו למשל מהדיר המדרש א"א אורבך סבור שהמדרש לא נכתב בידי רב האי, אלא על ידי חכם אנונימי שפעל בבית מדרשו.
עם זאת אורבך לא שלל את האפשרות שרב האי הוא מחברם של הפיוטים שבראשי הפרשיות.
לפי חוקר הפיוט עזרא פליישר צורת הפיוטים לא מתאימה לזמנו של רב האי בן נחשון, ולכן הוא נטה לייחס את חיבור המדרש לרב האי בן שרירא ששימש כגאון פומבדיתא כמאה שנה לאחר מכן.
התנגד לאמירת כל נדרי כי אין בזמן הזה סמכות להתיר נדרים, וציין שבשתי הישיבות נוהגים לא לומר כל נדרי.
התיר לאכול פת עכו"ם בשבת כשאין מזון אחר מכיוון ש
מי שמחלל שבת במזיד מחרימים אותו ומלקים אותו שלוש מלקות כדי להרתיע אחרים.
דין יין נסך הוא רק כשגוי נגע ביין מאליו, אבל אם הגוי נגע ביין רק כדי להכעיס את היהודי, אין ליין דין יין נסך.
סוואראג' דוויפ (Swaraj Dweep), הידוע קודם לכן בשם האי האבלוק, הוא אחד האיים הגדולים ביותר בארכיפלג ריצ'י, ממזרח לאנדמן הגדולה בתוך איי אנדמן.
היא שייכת למחוז המנהלי של דרום אנדמן, חלק מטריטוריית האיחוד ההודי של איי אנדמן וניקובר.
האי נמצא צפונית-מזרחית לעיר הבירה, פורט בלייר.
האי האבלוק נקרא בעבר על שמו של גנרל בריטי, סר הנרי האבלוק, ששירת בהודו.
בדצמבר 2018 שונה שמו, על ידי ראש הממשלה נרנדרה מודי, לאי סוואראג' כמחווה לסובהאז צ'נדרה בוסה.
בוסה הניף את הדגל ההודי בפורט בלייר ב-30 בדצמבר 1943 והכריז על איי אנדמן וניקובר כמשוחררים מהשלטון הבריטי.
לאחר מכן הוא קרא לניל איילנד בשם שאהיד דוויפ ורוס איילנד שונה ל-Netaji Subhas Chandra Bose Dweep גם כן.
Swaraj Dweep הוא אחד המקומות הבודדים שהממשל של שטח האיחוד של איי אנדמן וניקובר בהודו אפשר ועודד פיתוח תיירות, תוך התמקדות בקידום תיירות אקולוגית.
הרבה מההרס של רעידת האדמה באוקיינוס ההודי ב-2004 והצונאמי שנבע מכך נמנע באי האבלוק, ולא היו נפגעים מתועדים.
ישנו מגדלור בנקודה הצפונית של האי, ליד Govinda Nagar, שהוקם בשנת 2005.
ב-30 בדצמבר 2018, ראש הממשלה נרנדרה מודי הודיע שהאי האבלוק ישונה ל-Swaraj Dweep.
האי שייך לארכיפלג ריצ'י וממוקם בין האי פיל והאי ניל.
אוכלוסיית האי מונה 6,351 ומורכבת בעיקר ממתיישבים בנגלים.
רבים מהמתיישבים הללו הם ממוצא מזרח בנגלי שכן אנשים אלה קיבלו אישור התיישבות על ידי ממשלת הודו לאחר חלוקת הודו ב-1947.
שיאם נגר - עם 856 תושבים
קרישנה נגר - עם 719 תושבים
ראדה נגר - עם 637 תושבים
הדרך בין שיאם נגר לקרישנה נגר - עם 100 תושבים
חופים בולטים נוספים הם "חוף הפילים" בצד הצפון מערבי, חוף Vijay Nagar (מספר 5), וחוף Kalapathar.
על מנת להגיע לחוף הפילים יש לקחת סירה מהנמל של האי או ללכת במסלול הליכה של כשעה ברגל דרך היער.
ניתן להגיע אל האי מפורט בלייר באמצעות מעבורות הפועלות על ידי הממשלה והפלגות פרטיות.
כיום ישנן 2–3 מעבורות ממשלתיות ביום.
אוטובוס ציבורי מחבר את נמל האי והכפרים בתדירות של אחת לשעה.
לחברות אלו יש זמני הפלגה שונים מפורט בלייר לסוואראג' דוויפ ולאי ניל.
בתוך האי אפשר לנסוע במונית, בריקשה דו-גלגלית, באופנוע או באוטובוס.
הדרך הנוחה ביותר והנפוצה ביותר היא נסיעה בריקשה.
מטיילים בדרך כלל לוקחים את שירות המעבורת מפורט בלייר לסוואראג' דוויפ, משם ממשיכים לאי ניל (Shaheed Dweep) ומהאי ניל לפורט בלייר
אכסניות ומלונות רבים זמינים לתיירים באי האבלוק, החל מהוסטלים זולים למלונות יוקרה וריזורטים.
אזורי הלינה הפופולריים ביותר הם חוף מס' 5 וחוף מס' 3, כאשר רוב מוחלט של התיירים מעדיפים ללון קרוב לחוף.
רשת האינטרנט באי השתפרה מאוד מאז הקמת הכבל התת-ימי בין צ'נאי לפורט בלייר.
חיבור אינטרנט מהיר זמין כעת באי וישנה רשת תקשורת של חברות תקשורת רבות.
האי מאן היא מדינת איים הממוקמת בים האירי והיא אחת מהטריטוריות של האומות הקלטיות.
המדינה כוללת אי מאוכלס ובנוסף כמה איים קטנים קרובים מאוד ובלתי מאוכלסים.
בשנת 2011 מנתה אוכלוסיית האי מאן 84,497 תושבים על שטח של כ-572 קמ"ר, כשליש מהם בדאגלס, עיר הבירה.
תושבי האי מאן דוברי אנגלית.
כ־300 מתושבי האי מאן דוברים מאנית, שפה קלטית הקרובה לאירית.
השפה נכחדה כשפת אם במהלך המאה ה-20, וכעת ישנם מאמצים להחיותה.
שם האי העיקרי במאנית הוא Ellan Vannin.
משמעות המילה Ellan היא אי.
השם Mannin מופיע במקורות מסוימים בצורה Vannin, ומכאן שם האי.
הצורה המקוצרת באנגלית מאויתת Mann או Man.
הצורה המוקדמת ביותר בשפה המאנית היא Manu או Mana.
צורת שמו של האי באירית עתיקה היא Manau או Mano.
בוולשית עתיקה שמו הוא Manaw, שם שגם משתקף ב-Manaw Gododdin, שמו של אזור החוף בחלקה הדרומי של לשון הים של פורת'.
במאה ה-1 לספירה, תיעד פליניוס הזקן את שם האי כ-Monapia או Monabia.
בתיעודים לטינים מאוחרים יותר מופיע השם Mevania או Mænavia (פאולוס אורוסיוס בשנת 416), ובשם Eubonia או Eumonia על ידי כותבים אירים.
בסאגות האיסלנדיות מופיע האי בשם Mön.
שמו של האי מגיע ככל הנראה מאותו מקור ממנו הגיע שמו הוולשי של האי אנגלסי Ynys Môn, שמקורו במילה הקלטית להר.
בלטינית נקרא האי Insula Manavia.
האי מאן הוא אי שממוקם באמצע הים האירי הצפוני, במרחק כמעט שווה מאנגליה במזרח, צפון אירלנד במערב, וסקוטלנד (הקרובה ביותר) בצפון.
ויילס בדרום נמצאת במרחק כמעט כפול לאי מהרפובליקה של אירלנד בדרום-מערב.
אורכו של האי הוא 52 קילומטרים לאורך, ו-22 קילומטרים לרוחב, בנקודה הרחבה ביותר.
יש לו שטח של 572 קילומטרים רבועים.
האי מאן נותק מהאיים הסובבים אותו בערך בתחילת האלף ה-8 לפנה"ס כאשר מפלס מי הים עלה בעקבות תום עידן הקרח האחרון.
בני אדם יישבו אותו כאשר הפליגו דרך הים בזמן כלשהו סביב מחצית האלף ה-7 לפנה"ס.
תושבי האי הראשונים היו ציידים-לקטים ודייגים.
דוגמאות לכלים שלהם שמורות במוזיאון המאני שבדאגלס.
התקופה הנאוליתית סימנה את תחילת החקלאות, ותושבי האי החלו לבנות מגליתים, כמו Cashtal yn Ard שבמחוז מאגהולד, קבר המלך אורי שבכפר לאקסי, גבעת מול שליד קרנש , ואבני בלאהארה שבסנט ג'ונס.
באותה תקופה התקיימו גם תרבויות רונלדסוויי ותרבות באן.
במהלך תקופת הברונזה, הצטמצם גודלם של תילי הקבורה.
תושבי האי טמנו את מתיהם בקברי אבן חללים מקושטים.
קברי התקופה שרדו כסימנים באזורי הכפר.
הרומאים ידעו על קיומו של האי מאן וקראו לו Insula Manavia.
במהלך 400 השנים בהם שלטו הרומאים על פרובינקיה בריטניה, שלט הצי הרומי על הים האירי, וסיפק מעבר בטוח לסחורות החקלאיות שהובאו מהחוות היצרניות באנגלסי אל היישובים הרומיים בגבול האנגלי-סקוטי.
ממצאים רומיים מעטים בלבד נמצאו באי מאן, עובדה שמרמזת על ערכו האסטרטגי הנמוך של האי בתקופה זו.
לא נמצאו מגדלורים או מגדלי תצפית רומיים בשטחי האי.
בערך במאה ה-5, החלה הגירה גאלית בהיקף רחב, כפי שניתן להבין מכתובות האוגם, ואז התפתחה השפה המאנית.
במאה ה-7 עבר האי מאן לשלטונו של המלך האנגלו-סקסוני , ששיגר אז פלישות ממאן אל תוך אירלנד.
היקף ההשפעה של נורת'מבריה על האי לא ידוע, אך מעט מאוד שמות מקומות באי מקורם בשפה האנגלית העתיקה.
הוויקינגים הגיעו לאי בסוף המאה ה-8. הם ייסדו את הטינוואלד ויצרו חלוקות קרקע שעדיין קיימות.
ב-1266 ויתר מגנוס השישי, מלך נורווגיה על האיים לאלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד במסגרת הסכם פרת'.
אך השלטון הסקוטי על האי לא נעשה רשמי עד 1275, כאשר המאנים הובסו בקרב רונלדסוויי, לדי קאסלטאון.
ב-1290 שלח אדוארד הראשון, מלך אנגליה את וולטר דה האנטרקומב להשתלט על האי.
האי נותר בידי האנגלים עד 1313, כאשר רוברט הראשון, מלך סקוטלנד השתלט עליו לאחר שהטיל מצור של חמישה שבועות על קאסל רושאן .
ב-1314 נכבש האי שוב על ידי האנגלים.
ב-1317 הוא נכבש שוב על ידי הסקוטים על ידי תומאס רנדולף, רוזן מוראי הראשון והלורד של האי מאן.
האי הוחזק על ידי הסקוטים עד 1333. במשך כמה שנים לאחר מכן עברה השליטה באי שוב ושוב בין האנגלים לבין הסקוטים, עד אשר ב-1346 נכבש האי סופית על ידי האנגלים.
הכתר האנגלי האציל את שלטונו באי לסדרה של לורדים ומגנאטים.
הטינוואלד העביר חוקים שנגעו לממשלת האי בכל ההיבטים והייתה לו שליטה על הכספים, אך אלו היו נתונים לאישורו של הלורד של האי מאן.
ב-1765 נחקק חוק הרכישה של האי מאן, שעל פיו הזכויות הפאודליות של דוכסי את'ול כלורדים של האי מאן נרכשו ומוזגו עם הכתר הבריטי.
ב-1866 זכה האי בממשל בית מוגבל, ונערכו בחירות דמוקרטיות חלקיות לבית התחתון של הטינוואלד, אך המועצה המחוקקת, הבית העליון של הטינוואלד, מונתה על ידי הכתר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ומעט לאחריה שימש חלק מהאי (בעיקר במלונות של הטיילת מול הים) כמחנה לפליטים שהגיעו לבריטניה מארצות אויב.
בעיקר הושמו במחנה הסגר זה אנשים שנחשדו כמשתפי פעולה עם השלטון הנאצי.
רוב המהגרים היו יהודים שברחו מהנאצים.
מחנה ההסגר הפך עם הזמן למרכז תרבותי וחינוכי, ובתקופות מסוימות, שהו במחנה גם פרופסורים מאוניברסיטאות מרכז אירופאיות ודיקנים מאוקספורד וקיימברידג' שנמלטו מאירופה.
המהגרים היהודים הקימו במחנה בית ספר וגם מוסד אקדמי.
באי מאן מתקיים מדי שנה אירוע בינלאומי הכולל מספר מרוצי אופנועים ומושך אליו צופים רבים מרחבי העולם.
המרוץ המכונה 'TT' (ראשי תיבות של Tourist Trophy) מתקיים כבר מתחילת המאה ה-20 והוא אחד המרוצים הוותיקים שעדיין מתקיימים ברצף.
הפרלמנט המאני, הטינוואלד , נחשב לפרלמנט העתיק בעולם אשר מתפקד ברצף מאז הקמתו.
האי הוא חלק משטחי החסות של הכתר הבריטי (Crown dependency), ואינו שייך לממלכה המאוחדת.
אין לו ייצוג בפרלמנט הבריטי, אך ענייני החוץ והביטחון שלו מנוהלים על ידי בריטניה.
חלק נכבד מהכנסות האי נובעות מהיותו מקלט מס.
ביוזמת אלן בל, השר לפיתוח כלכלי של האי מאן, אין באי מס חברות, מס רווחי הון, מס רכוש, מס ירושה או מס ביול.
מס ההכנסה עומד על 20% למיליון הדולרים הראשונים בשנה.
כל הכנסה אישית מעבר למיליון דולר פטורה ממס.
ממשלת האי מתירה להעביר כספים בין חברות ללא פיקוח, ורשות ניירות ערך שלו אינה מחייבת לבצע אסיפות שנתיות לבעלי המניות ואינה מגבילה תשלומי דיבידנדים.
פרנסת הממשלה מגיעה ממס של 10% על רווחי הבנקים וחברות הפיננסים באי, שנהנות מ־11 אלף החברות שרשומות בו, ושבזכותן מגזר הבנקאות באי ניצל מכל פגע במשבר האחרון.
התוצאה היא כלכלה שצומחת זה 26 שנים רצופות, ובעשור האחרון בקצב של 8%–10% בשנה.
את המגמה מוביל המגזר הפיננסי.
שיעור האבטלה עומד על כ־2%.
דירוג האשראי של האי נשמר זה שנים על AAA נקי - זהה לזה של שווייץ, והאי מופיע במקומות גבוהים ברשימות המדינות הטובות ביותר ליזמים והתחרותיות ביותר מבחינה כלכלית.
האי הרד ואיי מקדונלד הם איים בלתי מיושבים הממוקמים בדרום האוקיינוס ההודי בין מדגסקר לאנטארקטיקה.
האיים מהווים חלק מאוסטרליה מאז 1947.
בשל המספר הרב של כלבי הים והעופות באי, האיים מהווים שמורת טבע.
על אף שאין מתיישבים באי, ניתנה לאי סיומת אינטרנט - hm.
האי הרד הוא אי הררי בשטח של 368 קמ"ר, שהגבוה בהריו הוא פסגת מוסון, הר געש שגובהו 2,745 מטרים.
פסגת מוסון היא הגבוהה בהרי אוסטרליה, והר הגעש הפעיל היחיד המצוי בטריטוריות שבשליטת אוסטרליה.
בקצה המזרחי של האי נמצא לשון פיל ים דרומי.
איי מקדונלד הם שלושה איים סלעיים קטנים השוכנים 44 ק"מ מערבית לאיי הרד.
שטחם הכולל 2.5 קמ"ר והר הגעש באי מקדונלד שגובהו 230 מטר, התפרץ מספר פעמים מאז שנת 1992 לאחר 75,000 שנים בהן היה רדום.
האיים נתגלו לראשונה בשנת 1833, וככל הנראה בני אדם לא הגיעו לאי קודם לכן.
פיטר קמפ, צייד כלבי ים, גילה את האיים ב-27 בנובמבר 1833 בעת הפלגתו על האונייה "מגנט", בדרכו מאיי קרגלן אל אנטארקטיקה.
רב החובל ג'ון הרד, צייד כלבי ים מארצות הברית, ראה את האיים ב-25 בנובמבר 1853 בעת מסע ציד על האוניה "אוריינטל" בדרכו מבוסטון למלבורן ודיווח על הגילוי (ולכן האי נקרא על שמו).
באותה עת גם רב החובל ויליאם מקדונלד בהפלגה על האוניה "סמאראנג" גילה את איי מקדונלד הקטנים, הסמוכים לאי הרד, ב-4 בינואר 1854 והם קרויים על שמו.
הנחיתה הראשונה על האיים הייתה במרץ 1855 כאשר רב החובל ארסמוס דרווין רוג'רס נחת על האי, ובין השנים 1855–1880 שימשו האיים אתר ציד של כלבי ים, עד שאלה נכחדו מן האיים בשנת 1880, והציד נפסק.
באותה תקופה הרג כלבי הים הביא לאיסוף של מעל 100,000 חביות שמן כלבי ים.
האיים הפכו לשמורת טבע ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1997.
האי הַנְס (בדנית: Hans Ø; בגרינלנדית ואינוקטיטוט: Tartupaluk, בתרגום מילולי: אי בצורת כליה) הוא אי לא מיושב בתעלת קנדי שבאזור הארקטי, ששטחו 1.3 קמ"ר, והוא מחולק בין גרינלנד (טריטוריה של ממלכת דנמרק) לנונאווט (טריטוריה של קנדה).
עד 10 ביוני 2022, האי עמד במרכזו של סכסוך גבול בין קנדה לדנמרק באשר שתי המדינות טענו לחזקה על האי, אך לבסוף קנדה ודנמרק החליטו על חלוקת שטח האי בין שתי המדינות.
הסכסוך סביב האי היווה אבן בוחן לקביעת ריבונות לאורך המעבר הצפון-מערבי והאוקיינוס הארקטי.
הצי המלכותי הקנדי השתמש בסכסוך על האי כטיעון לטובת תקצוב ספינות המתאימות לשיט במים הצפוניים, כמשקל נגד לספינות דומות שנמצאות בשירות הצי המלכותי הדני מזה שנים.
האי נקרא על שמו של החוקר הגרינלנדי .
האי מוזכר לראשונה בספרות בשנת 1876 בספרו של צ'ארלס הנרי דייוויס "עלילות משלחת החקר לקוטב הצפוני" (באנגלית "Narrative of the North Polar Expedition", עוד לא תורגם לעברית).
עד ראשית המאה ה-19 לא נחקר כלל האזור של צפון קנדה וגרינלנד.
בשנים 1850–1880 עברו באזור האי משלחות חקר בריטיות ואמריקאיות שניסו למצוא מעבר ימי בצפון היבשת בין האוקיינוסים, וכן על מנת לברר מה עלה בגורלו של החוקר ג'ון פרנקלין שנעלם על 128 חברי משלחתו בשנת 1854. מטרה נוספת של משלחות החקר הללו הייתה להגיע לקוטב הצפוני.
משלחת חקר דנית מיפתה את האזור בשנים 1920–1923.
בשנת 1972 נמדדו הקואורדינטות המדויקות של האי על ידי צוות של אנשי השירות ההידרוגרפי הקנדי ונציגים דניים.
מאז שנות ה-60 נערכו במקום מחקרים ומדידות רבות בנושאי ארכאולוגיה, מיפוי, מחצבים, זרימת קרחונים ועוד.
עד 10 ביוני 2022, האי עמד במרכזו של סכסוך גבולות בין קנדה לדנמרק באשר שתי המדינות טענו לחזקה על האי.
הגבול נקבע באמנה בין שתי המדינות בשנת 1973 בהתבסס על התיחום של הלוחות הטקטוניים בין גרינלנד וקנדה, אולם מעמדו של האי לא נקבע בשעתו.
האמנה מונה 127 נקודות ציון גאוגרפיות שלאורכן עובר הגבול.
האי נחצה על ידי תוואי הגבול בין הנקודה ה־122 והנקודה ה־123, 875 מטרים זו מזו.
בשנת 2022 הסתיים הסכסוך על האי, כאשר דנמרק וקנדה סיכמו על חלוקת האי באופן כמעט שווה בין שתי המדינות.
1984 – השר הדני לענייני גרינלנד, טום הויין, מגיע לאי במסוק.
1988 – סירת משמר חופים דנית מגיעה למקום, מקימה גל אבנים לנקודת ציון ומניפה את הדגל הדני.
1995 – קצין קישור של חיל האוויר המלכותי הדני בצפון גרינלנד מניף דגל דני נוסף על האי.
אוגוסט 1997 – ספינת משמר חופים דנית מנסה להגיע לאי, אך נכשלת עקב הקרח.
2001 – שני חוקרים מטעם שירות המחקר הגאולוגי של קנדה מגיעים לאי במסוק.
13 באוגוסט 2002 – ספינת מחקר דנית מגיעה לאי, מניפה דגל נוסף ומקימה נ.צ.
1 באוגוסט 2003 - צוות סירת קרב דנית מחליף את הדגל המונף במקום.
13 ביולי 2005 – חיילים קנדים מניפים דגל קנדי וקובעים במקום לוח זיכרון ואינוקשוק.
20 ביולי 2005 – שר ההגנה הקנדי, ביל גרהם, מבקר במקום כצעד סמלי.
25 ביולי 2005 – דנמרק מכריזה כי תגיש מחאה רשמית לקנדה.
26 ביולי 2005 – מושל גרינלנד מכריז כי האי נכבש על ידי קנדה, ומצהיר כי מומחים יקבעו בשטח של איזו מדינה צריך האי להיכלל.
28 ביולי 2005 – שגריר דנמרק בקנדה מפרסם מאמר בעיתון "אוטווה סיטיזן" בנוגע לעמדת דנמרק בנושא.
4 באוגוסט 2005 – שוברת הקרח הדנית טולוגק (Y388) נשלחה לאי הנס להבהיר את הריבונות הדנית.
8 באוגוסט 2005 – העיתונות הדנית דיווחה שקנדה הביעה רצון לשאת ולתת על עתידו של האי הנס.
החדשות התקבלו על ידי ראש הממשלה הדני, אנדרס פוג ראסמוסן, בברכה ובהצהרה: "זהו הזמן לסיים את מלחמת הדגלים.
אין לכך מקום בעולם המודרני, הבינלאומי.
מדינות כמו דנמרק וקנדה חייבות להיות מסוגלות למצוא פתרון של שלום במקרה שכזה"
16 באוגוסט 2005 – שר החוץ הדני, פר סטיג מולר, הודיע כי קנדה ודנמרק הסכימו לפתוח במשא ומתן בנוגע לעתידו של האי הנס.
20 באוגוסט 2005 – שר החוץ הקנדי, פייר פטיגרו, הצהיר שלטענת קנדה על האי יש בסיס מוצק בחוק הבינלאומי.
19 בספטמבר 2005 – לאחר פגישה בניו יורק עם עמיתו הדני, פר סטיג מולר, הודיע שר החוץ הקנדי, פייר פטיגרו, שקנדה ודנמרק הסכימו על תהליך לפתרון הסכסוך על האי.
16 באוגוסט 2006 – גאולוג מוונקובר מקבל היתר לחיפוש מחצבים באי הנס מאת ממשלת קנדה.
17 במרץ 2007 – מדענים מאוניברסיטת טורונטו ומהאוניברסיטה הטכנית של דנמרק הודיעו על תוכניות להתקנת תחנה אוטומטית לפיקוח מזג-אוויר על האי, בקיץ 2007.
יולי 2007 – בעקבות תמונות לוויין מעודכנות קנדה הכירה בכך שקו הגבול הבינלאומי עובר באמצעו של האי הנס, ולא מזרחה ממנו כפי שטענה קודם לכן.
4 במאי 2008 – קבוצה בינלאומית של מדענים, מאוסטרליה, קנדה, דנמרק וסקוטלנד התקינו תחנה אוטומטית לפיקוח על מזג האוויר על האי הנס.
10 ביוני 2022 – דנמרק וקנדה מודיעות על החלטתן לחלק את האי בין שתי המדינות, כך שדנמרק מקבלת מעט יותר משטח האי מאשר קנדה, ובכך מסתיים הסכסוך על האי.
בשנת 1984 פרסם ההיסטוריון קן הרפר מאמר אודות האי בעיתון מקומי בצפון מערב גרינלנד.
המאמר מצא את דרכו גם לעיתון בקופנהגן וכן לרדיו הקנדי וכך זכה האי לאזכור הראשון בתקשורת.
המאמר נכתב בעקבות מפגש של הרפר עם מדען מטעם חברת נפט קנדית שחבש כובע עם הכיתוב "האי הנס, הטריטוריה הצפון מערבית" ואשר ביצע מחקר באי מטעם אותה חברה.
אותה חברת נפט חקרה את האי וסביבותיו בין השנים 1980–1983. האי הנס היה מיקום נוח לחברות הנפט לביצוע ניסויי עמידות בקרח ובזרימת קרחונים עבור אסדות קידוח המיועדות לאזורים הארקטיים.
במקביל ניהלו ממשלות קנדה ודנמרק מגעים להסכם שיתוף פעולה להגנת הסביבה הימית במצר נרס.
ההסכם נחתם בסופו של דבר ב־26 באוגוסט 1983 ועמד בתוקפו עד 1991.
אחד הנושאים שנדונו בשיחות הייתה האפשרות לקיים ערוץ שיתוף פעולה בין המדינות בנוגע למחקר וליישומים הדדיים על האי ובסביבתו.
אף על פי שלא הושגה הסכמה בנושא, הוחלט על דעת נציגי שני הצדדים כי לא תתבצע באי שום פעולה שעלולה לפגוע בטענת מי מהצדדים לחזקה באי בעתיד.
אולם בלא ידיעת הצדדים, חברת "דום פטרוליום" הקנדית כבר ביצעה אותה שעה את מחקריה באי.
המאמר של הרפר ופרסומו בדנמרק יצרו את האווירה שהביאה את טום הויין להגיע לאי בשנת 1984.
לאחר שבמשך 31 שנה לא זכה הסכסוך לתשומת לב רבה, עלה הנושא לפתע לפני השטח במאמר של אדריאן המפריז בעיתון "נשיונל פוסט" הקנדי במרץ 2004 ולאחר מכן בפרסומי רשת שונים.
תקציב שנת 2004 של קנדה הוצג במרץ אותה שנה, יומיים לפני תחילת הפרסומים בנושא וכלל גידול זעיר בתקציב ההגנה.
המחלוקת סביב האי נוצלה על ידי גורמי אופוזיציה קנדיים על מנת לנגח את תקציב הביטחון.
ב־30 במרץ פרסם המפריז מאמר נוסף ובו חשף כי שגריר קנדה בדנמרק זומן למסור הבהרות בנושא טענות החזקה הקנדיות לריבונות באי ומשך תשומת לב ציבורית נוספת לנושא.
למחרת פרסמו ממשלות קנדה ודנמרק הבהרה כי שום דיפלומט קנדי בדנמרק לא נדרש לתת הבהרות בפני משרד החוץ הדני.
שתי הממשלות הכריזו כי המחלוקת סביב הריבונות על האי היא נושא ששתי המדינות חלוקות עליו מזה זמן רב וכי אין שינוי בעמדותיהן או בסטטוס של האי.
תמרוני הכוחות הקנדיים בתאריכים 9 באוגוסט–20 באוגוסט 2004 ("Narwhal 04"), שלהבו את הרוחות עוד יותר, אף שהתרחשו 2,000 קילומטרים מדרום לאי.
היו שראו בתמרונים אלו תגובה על הנפות הדגל הדני, אולם למעשה התמרונים תוכננו עוד בספטמבר 2003. הצבא הקנדי הכחיש קשר בין סכסוך הגבול לבין התמרון.
בתמרון השתתפו כ־600 אנשי צבא קנדיים, מתוכם 190 חיילי צבא היבשה.
התפתחות נוספת חלה לאחר ביקור שר ההגנה הקנדי באי.
לאחר הביקור מסר ראש המחלקה לחוק הבינלאומי במשרד החוץ הדני בריאיון לסוכנות הידיעות רויטרס: .
הייתה זו הפעם הראשונה בה נציג דני רשמי טען לריבונות דנית בלעדית באי.
האי הירוק (בדנית: Den grønne Ø) הוא ספר ילדים, פרי עטה של הסופרת הדנית קרין מיכאליס אשר יצא לאור לראשונה בשנת 1933 בגרמנית.
בהמשך הוא תורגם לדנית ובשנת 1936 לאנגלית.
הספר יצא בעברית בהוצאת ספריית הפועלים, בשנת 1945, בתרגום חנה סמואל.
"האי הירוק" נמצא ליד חופי דנמרק, אי קטן, התלוי לחלוטין במדינת האם שמעבר לרצועת מים לא רחבה, או כך חושבים תושביו עד שבאחד הלילות קורה משהו מוזר מאוד ובלתי מוסבר.
כאשר קמים תושבי האי בבוקר, הם מגלים, שהיבשת נעלמה ואיננה.
ככל מטחווי העין הם רואים רק ים ריק, שטוף שמש וכחול, לא יבשה ולא איים אחרים ואפילו לא סירות או ספינות – לא כלום.
הרדיו שותק, אין שום קשר עם שום ארץ אחרת, שום רמז לאסון טבע שהתרחש ופסח רק עליהם, לא דבר.
לאחר הבהלה הראשונית, מתחילים תושבי האי להבין, שהם לבדם, לפחות עד שיוודע אחרת.
בהדרגה לומדים כל תושבי האי לאחד את כוחותיהם ואת משאביהם במקום לבזבז אותם על מאבקים חסרי טעם, והם גדלים ומתפתחים – עד לסוף הטוב, כמובן.
האי הצפוני (מאורית: Te Ika-a-Māui, אנגלית: North island) הוא הצפוני מבין שני האיים הגדולים של ניו זילנד.
הוא מצוי בין ים טסמן לדרום האוקיינוס השקט כ-2000 ק"מ דרום מזרחית מאוסטרליה.
האי הצפוני הוא האי ה-14 בגודלו בעולם ומשתרע על 113,729 קמ"ר.
כ-76% מאוכלוסיית ניו זילנד מתגוררת באי הצפוני ורוב הערים המרכזיות ממוקמות בה.
בהן אוקלנד, העיר הגדולה ביותר בניו זילנד שנמצאת בצפון האי ועיר הבירה, ולינגטון, בקצה הדרומי של האי.
מקור שמו המאורי של האי ,Te Ika-a-Māui (הדג של מאווי), הוא האגדה המאורית על היווצרותה של ניו זילנד.
על פי האגדה שט האל מאווי בקנו עם אחיו והעלה דג גדול בחכתו.
כשמאוי לא שם לב, התקקוטטו האחים על הדג וחבטו בו בעוצמה.
הקנו הפך לאי הדרומי והדג הפך לאי הצפוני, כאשר העמקים וההרים שבאי הם תוצאותיה של מריבת האחים.
שמו האנגלי של האי North island ניתן לו כיוון שהוא הצפוני מבין שני האיים הגדולים של ניו זילנד.
האי הצפוני מחולק לשמונה חבלים (Regions) המנוהלים על ידי מועצות אזוריות - נורת'לנד, אוקלנד, ואיקטו, ביי אוף פלנטי, הוקס ביי, טראנאקי, מנוואטו-ונגנאוי, ולינגטון.
חבל נוסף מנוהל על ידי המועצה העירונית גיזברן.
בשנת 1843 בדרום האי התרחשה רעידת אדמה משמעותית.
רעידות קלות נמשכו עד לשנת 1845.
חוף תשעים המיילים בחלק הצפוני של האי שימש בשנת 1932 מסלול המראה למטוסי שרות אוויר לאוסטרליה.
האי וייט הוא אי לחופי בריטניה הגדולה בתעלת למאנש, המהווה מחוז בממלכה המאוחדת באזור דרום-מזרח אנגליה.
בין האי לבריטניה הגדולה מפרידה רצועת הים סולנט, וסביבו נתיבי שיט חשובים רבים, לרבות נתיב מעבורות המסיעות נוסעים מהאי וייט לערים שונות בבריטניה הגדולה.
עם הערים החשובות שבאי נמנות ניופורט, בירת המחוז, וקאוז (Cowes), על חופו הצפוני.
האי נחשב לאתר נופש וזכה לפופולריות רבה בעידן הוויקטוריאני.
האי מוזכר לראשונה בחיבורו של תלמי "גאוגרפיה".
על-פי ממצאים ארכאולוגיים, שבט קלטי, הדורוטריגים, התגורר ככל הנראה באי בסוף תקופת הברזל.
ההיסטוריון הרומאי סווטוניוס מציין כי האי נכבש בידי המצביא הרומאי אספסיאנוס (שמאוחר יותר הפך לקיסר).
שרידי חמש וילות רומאיות נמצאו באי.
בסוף ימי האימפריה הרומית, האי יושב בידי שבט יוטי, שאף מינו מלך.
לאחר שהאי נכבש בשנת 661 בידי וולפיר, מלך מרסיה, התנצרו תושבי האי, אך אחרי עזיבתו - שבו לעבודת אלילים.
ב-685 נכבש האי בשנית על ידי קידוואל מלך וסקס, ובמידה רבה סופח אל הממלכה.
לאחר התקוממות תושבי האי, ובראשם מלכם ארוולד (או: אטוולד), נרצח המלך ותושבי האי הוכרחו להתנצר בשנת 686. לאחר שאלפרד הגדול הרחיב את ממלכת וסקס במהלך המאה ה-9 לספירה, הפך האי לחלק מממלכת אנגליה וסופח למחוז המפשייר.
במהלך ימי הביניים, נכבש האי על ידי הנורמנים ואלו המשיכו לשלוט בו עד ל-1293, עת נמכר למלך אדוארד הראשון.
הכס האנגלי שמר מאז על שליטתו על האי ומינה את שליטיו.
לתקופה קצרה האי אף הוכרז כממלכה בפני עצמה על ידי הנרי השישי בשנת 1444, אך מלכו הראשון של האי מת ללא יורש והשושלת נכחדה אך מעט לאחר שהחלה.
הנרי השמיני הקים מספר ביצורים על האי, אשר לימים הפכו לערים סנדטאון ויארמאות'.
במהלך מלחמת האזרחים של אנגליה, נמלט צ'ארלס הראשון לאי מפני שהאמין שמושל האי יתמוך בו, אך מושל האי כלא אותו במצודתו.
האי זכה לעדנה מחודשת במהלך המאה ה-19 בזכות חיבתה של המלכה ויקטוריה למקום.
ויקטוריה הורתה על הקמתו של בית אוסבורן ושהתה במקום במהלך ימי הקיץ.
כתוצאה, האי הפך למוקד לעלייה לרגל לאנשי תרבות ורוח של אותה תקופה, כגון אלפרד טניסון, ג'וליה מרגרט קמרון וברת מוריזו.
כך, בין השאר, האי היה למקום בו נכתב "דייוויד קופרפילד" על ידי צ'ארלס דיקנס, ולמיקום תחנת הרדיו הראשונה של גוליילמו מרקוני.
במהלך המאה ה-20 שימש האי לא אחת למטרות צבאיות.
במלחמת העולם השנייה היה האי לנקודת המוצא של מבצע פלוטו, במסגרתו הוקמו צינורות להזרמת דלק לבעלות הברית בפלישתן לנורמנדי.
בעשורים שלאחר המלחמה שימש האי כאתר ניסויים לטילי חלל של הממלכה המאוחדת.
באותן שנים האי נודע גם בזכות פסטיבלי הרוק שבו, ובייחוד פסטיבל האי וייט בשנת 1970, בו נכחו מאות אלפי אנשים.
שטח האי הוא, בקירוב, 380 קילומטר רבוע, מתוכם כ-258 קמ"ר שטח חקלאי, 52 קמ"ר שטח בנוי ו-92 קמ"ר שטח חופים.
תוואי הארץ השונים והמגוונים הרבים שבאי זיכו אותו בכינוי "אנגליה המיניאטורית", וכמחצית משטחו הוגדר כ"אזור יופי טבעי בולט" (AONB - Area of Outstanding Natural Beauty) מטעם סוכנות הטבע של הממלכה המאוחדת, והוכרז כאזור לשימור.
עם המאפיינים הבולטים של תוואי האי נמנים מצוקי הגיר ואזוריהם הפוריים, המהווים מוקד משיכה לחיות בר רבות, הנהר מדינה (Medina), הנשפך לסולנט, והנהר יאר המזרחי (Yar), הנשפך לתעלת למאנש מצדו המזרחי של האי.
הנהר יאר המערבי, הנפרד מזה המזרחי, נשפך מצידו המערבי של האי.
כמו כן, ראויה לציון הנקודה הגבוהה ביותר באי, סיינט בוניפאס דאון (St Boniface Down), המתנשאת לגובה 241 מטרים מעל פני הים.
הצד המערבי והמזרחי של האי נתונים לכוחות סחיפה מתמידים מצד גלי הים, ומוגנים על ידי מכשולים ורצועות אדמה שהוקמו על ידי תושבי האי לאורך ההיסטוריה.
העיירה יארמאות', לשפך נהר היאר המערבי, הייתה בעבר אי בפני עצמה, וכעת מחוברת לאי וייט ברצועת אדמה צרה ממזרח לה.
חיי הבר באי עשירים למדי, וכוללים מספר מינים מוגנים, בהם מיני עטלפים, נמנמניים וסנאיים.
ההפרדה הפיזית בין האי וייט לבריטניה הגדולה מתבטאת כיום במעמדו של האי וייט כמחוז עצמאי.
מצב זה אינו ייחודי, ובעבר האי היה, לתקופה קצרה, אף לממלכה תחת הכתר הבריטי.
אף על פי כן, זמן לא מבוטל היה האי לחלק ממחוז המפשייר, אשר עיקרו בכלל בבריטניה הגדולה, או מחולק לרבעים.
ההשתייכות להמפשייר במשך השנים תרמה להתפתחות המבטא והדיאלקט המאפיין את האי, אך מאז ההפרדה מהמפשייר בסוף המאה ה-19 השימוש באלו הולך ופוחת.
קאוז היא מרכז שיט ספורטיבי גדול באזור והעיירה מארחת מספר מרוצים במהלך השנה, ובראשם "שבוע קאוז", הרגאטה הוותיקה ביותר בעולם.
במרוץ זה משתתפים מאות יאכטות ואלפי אנשי צוות ב-50 מרוצים שונים.
באי נהוגה גם ריצת מרתון שנתית, מהוותיקות ביותר בממלכה המאוחדת.
לצד אירועים שנתיים אלו באי קבוצות ומועדוני ספורט מקצועיים בתחום מרוצי האופנועים, ההוקי שדה וראגבי.
באי גם ליגות כדורגל חובבניות.
שם האי מוזכר בשיר של החיפושיות When I'm Sixty-Four
האי וייט ידוע גם בזכות פסטיבלי המוזיקה הגדולים אשר נערכו בו במהלך המאה ה-20, ובראשם פסטיבל האי וייט בשנת 1970.
הלהקה Level 42 אשר זכתה להצלחה באמצע שנות השמונים במקורה מן האי וייט: סולן הלהקה והבסיסט מארק קינג והאחים פיל גולד (תופים) ובון גולד (גיטרה) הכירו כשגדלו באי והתקרבו בזכות חיבתם המשותפת למוזיקת פיוז'ן.
כאשר עברו ללונדון, הקימו את הלהקה וחברו למייק לינדאפ (קלידים).
הזמר קרייג דאגלס נולד באי וייט ולפני שיא לקריירת הזמרה, עבד שם כחלבן וזכה לכינוי "החלבן המזמר".
כלכלת האי מתבססת בעיקר על תיירות וחקלאות, שתיהן בעלות מסורת ארוכת שנים במקום.
חקלאי האי מגדלים כבשים וגידולים שונים.
עלויות השינוע הגבוהות יחסית על פני תעלת למאנש מקשות על יצוא התוצרת המקומית, חקלאי האי מתמודדים עם הבעיה במציאת נישות ייחודיות בשווקים ובהתמקצעות בגידולים שהביקוש להם, ולפיכך גם מחיריהם, יכולים לפצות על עלויות אלו.
תנאים אלו, בנוסף לאקלים הטבעי של האי, הביאו לפריחת תעשיית גידולי הכרמים ליין ומבשלות הבירה באי.
בתקופות שונות במהלך ההיסטוריה יוצרו באי גם מוצרי ימאות, כגון בדי מפרשים וסירות.
במהלך המאה ה-20, התפתחה באי תעשיית כלי הטיס, ובאי פעלו מספר חברות שעסקו בכך.
התנועה ברחבי האי מבוססת בעיקר על מערכת כבישים ודרכים, בה פועלת תחבורה ציבורית המבוססת על אוטובוסים.
בעבר פעלה באי מערכת רכבות ענפה, אך פעילותה דעכה וכיום נותר קו פעיל אחד בלבד.
התחבורה בין האי לאירופה או לבריטניה הגדולה נעשית באמצעות טיסות סדירות, שירותי סירות ואף שירות רחפת הפועל בין האי לבריטניה הגדולה.
מיקומו הגאוגרפי של האי, נפרד אך עדיין קרוב לבריטניה הגדולה, עשה אותו אידיאלי להקמת בתי סוהר מאובטחים.
שני בתי סוהר שכאלו הוקמו לצד העיר ניופורט ובמשך שנים רבות נחשבו בין המאובטחים ביותר ברחבי בריטניה.
הם איבדו מוניטין זה בעקבות בריחת שלושה אסירים ב-1995, אשר הצליחו להסתתר מפני רשויות החוק מספר ימים בטרם נתפסו.
ברבות הימים אוחדו שני בתי הסוהר, וכן אחד שלישי בעל רמת אבטחה נמוכה יותר, לכדי מתקן כליאה אחד גדול - בית סוהר הוד מלכותה האי וייט .
האי השחור הוא הספר השביעי בסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" אשר נכתב ואויר על ידי הסופר והצייר הבלגי הרז'ה.
רצועות הקומיקס של עלילת הספר הוצגו לראשונה במהלך שנת 1938 בשחור לבן.
לספר יצא עיבוד קולנועי ב-1959 (סרט אנימציה שכלל את הדמויות קפטן האדוק ופרופסור קלקולוס אשר הופיעו רק בעיבוד הקולנועי).
הספר יצא לאור בגרסה עברית בשנת 2006 על ידי הוצאת הספרים מ.
תוך כדי טיול רגלי באזור כפרי בבלגיה, טינטין מבחין במטוס פרטי שאין לו סימני זיהוי המבצע נחיתת חירום.
כאשר הוא מתקרב למטוס הטייס יורה עליו.
טינטין מתאושש בבית החולים כאשר צמד הבלשים תומסון ותומפסון מודיעים לו כי מטוס בעל תיאור דומה התרסק כעת בשדה במחוז סאסקס שבאנגליה.
טינטין מחליט לחקור את התעלומה בעצמו.
בעקבות כך, טינטין לוקח רכבת מבריסל לכיוון החוף ומשם הוא עולה על מעבורת שמובילה אותו מאוסטנדה לדובר שבאנגליה.
במהלך המסע טינטין מואשם בתקיפה ושוד של נוסע.
זו למעשה תחבולה של כנופיית פושעים מסתורית, שחוששת מהימצאותו של טינטין בסביבתם.
טינטין נעצר על ידי צמד הבלשים תומסון ותומפסון, אך הוא נמלט מהם לאחר שהוא אוזק אותם אחד לשני בעת שהם ישנים.
כאשר טינטין מגיע לאנגליה הוא נחטף על ידי הכנופיה שהאשימה אותו.
הם לוקחים אותו לצוק על מנת לגרום לו לקפוץ ממנו, אך טינטין מצליח להימלט בעזרת כלבו שלגי.
טינטין מגיע לאזור ההתרסקות של המטוס, שם הוא מוצא - בסיועו של שלגי - חליפת טייס מוחבאת בגזע עץ.
בפתק קרוע שבכיס החליפה מופיע השם "מולר", וכן סימנים נוספים בלתי מובנים.
כשטינטין חוזר לדרך הראשית, הוא מבחין בצד הדרך בחצר מגודרת, שבשער הכניסה שלה מופיע השם "ד"ר מולר".
טינטין חודר לחצר, ונלכד על ידי מולר, המלווה בנהג בשם איוואן, ששימש גם כנהגו של מנהיג חבורת הפושעים, פוסצ'וב (שניסה לגרום לטינטין לקפוץ מהצוק).
הדוקטור מסביר לטינטין שהוא מומחה למחלות נפש, אבל - לא כל הפציינטים שלו היו בלתי שפויים לפני שהוא טיפל בהם.
בעת שהוא מזמין בטלפון "טיפול" לטינטין, טנטין משתחרר, נאבק במולר ובאיוואן, ונועל את עצמו בחדר אחר.
כמה כדורים שנורו לעברו מבעד לדלת, פוגעים בבקבוקי כלורופורם המונחים בחדר, ואדי החומר מתחילים להתפשט.
בינתיים, גזיר עץ בוער, שמולר השליך על טינטין, מצית את הבית.
מולר ואיוואן נמלטים החוצה, אבל טינטין מאבד את הכרתו בחדר הנעול, בעוד האש מתחילה ללחך את הדלת.
מכבי האש שמוזעקים למקום, שומעים מפיהם של מולר ואיוואן שאין אדם נוסף בבית.
הם מנסים לכבות את האש, ומולר, שחושש שמא טינטין ימצא על ידם, חותך את הצינור של כיבוי המים.
אחד הכבאים מבחין בנעשה, ומולר ואיוואן נמלטים.
שלגי גורר את הכבאים לכיוון הבית, ולאחר שהם מבינים את כוונתו, הם מחלצים את טינטין.
מאוחר יותר, טינטין חוזר למקום כדי לנסות למצוא רמז שיסייע בידו ללכוד את הפושעים.
הוא מוצא שם שלושה פנסים המורכבים על עצים, באופן שיוצר צורת משולש.
טינטין מבין עכשיו את הסימנים אותם ראה בפתק שבכיס חליפת הטייס: המשולש הוא מקום סימון למטוס.
בינתיים, הפושעים שיודעים על מטוס נוסף האמור להגיע, חוזרים גם הם למקום כדי להפעיל את הפנסים.
כשהם מגיעים הם מגלים את הפנסים מופעלים כבר, וזאת על ידי טינטין המעוניין להבין את מטרת המטוס.
המטוס מופיע ומתחיל להשליך שקים אל הקרקע, כאשר השק השלישי פוגע במולר, שארב לטינטין מאחורי עץ.
טינטין מצליח ללכוד אותו ואת איוואן, הוא פותח את השקים, ומגלה שהם מכילים שטרות מזויפים.
אך שני הפושעים מצליחים להימלט ממנו, וכשהוא רודף אחריהם הוא נלכד שוב על ידי תומסון ותומפסון, העוצרים אותו בגלל התקרית ברכבת.
טינטין מצליח לשכנע את זוג הבלשים בנחיצות המרדף אחרי הפושעים.
הם מתלווים אליו במרדף אחריהם.
הפושעים נמלטים באמצעות מטוס, טינטין עולה על מטוס אחר בעקבותיהם, והבלשים עולים על מטוס שלישי, לאחר שהם מכריחים את האיש שטיפל בו לקחת אותם.
אחרי ההמראה מתברר שהאיש אינו אלא מכונאי, ואין לו כל ידע בהטסת מטוס.
בינתיים, מטוסו של טינטין מתרסק באזור כפרי בסקוטלנד, ובגדיו נהרסים כליל במהלך הנפילה.
חקלאי ידידותי נותן לו במקומם לבוש סקוטי.
טינטין מבקר בפאב בכפר קילטוך (Kiltoch), שם הוא שומע סיפורים מוזרים על מקום בשם "האי השחור".
לפי השמועות משוטטת באי חיה אימתנית אשר הורגת בני אדם.
טינטין רוכש סירה מהכפר ומפליג לכיוון האי שם הוא כמעט נהרג על ידי גורילה.
לאחר מכן טינטין מגלה כי הסירה שלו נסחפה מהאי.
אז מתברר שהגורילה, המכונה בשם ראנקו, מונהגת על ידי אדם, המכוון אותה למצוא את הפולשים.
כאשר טינטין מסתתר בתוך מערה על החוף, מודיע לו האיש המחפש אחריו, שמקום מסתורו הוא מתחת לקו הגאות.
המים אכן עולים, וכשטינטין מנסה לצאת, האיש האורב בחוץ יורה לעברו.
באמצעות שלגי, טינטין מוצא יציאה אחורית של המערה, שם מתברר לו כי האי הוא מקום המסתור של כנופיית זייפני הכספים בהנהגתם של פוסצ'וב ומולר.
טינטין מצליח באופן זמני להכניע את חברי הכנופיה, וקורא לכוחות המשטרה באמצעות מכשיר רדיו.
בינתיים, הוא צופה בתוכנית טלוויזיה בה רואים את מטוסם של תומסון ותומפסון, הזוכה בתחרות של ביצועי אווירובטיקה (בטעות, כמובן.
חברי הכנופיה המשתחררים מנסים ללכוד את טינטין, ללא הצלחה, ובמהלך הניסיונות האלה נשברת ידו של הגורילה.
לבסוף כוחות המשטרה תופסים את חברי הכנופיה, והגורילה הפצועה מובלת אל גן החיות.
בסוף הספר, טינטין עולה על מטוס בדרכו חזרה, כאשר תומסון ותומפסון אומרים שהם אינם מסוגלים לטוס עוד.
לדבריו של הפילוסוף ז'אן-לוק מריון, הים שבסיפור מסמל את המוות, והאי השחור מסמל את סוף העולם.
האי המוטרף היא סדרת אנימציה קנדית לילדים, ששודרה בערוץ Teletoon בין השנים 2009 עד 2010 בארצות הברית.
בישראל, הסדרה דובבה לעברית בשנת 2012 ושודרה בזום.
בסדרה מסופר על אי מבודד שיש בו מוטציות בעלות הומור, שנוצרו על ידי דוקטור שעשה ניסויים גנטיים בין החיות באי והפך מספר חיות לחיה אחת.
לאחר מכן הדוקטור נעצר, המוטציות נותרו לבדן על האי, ויצרו לעצמן הרפתקאות חדשות ומשונות.
פרי (לירון לב) - פרי הוא חברו הטוב ביותר של אנטריי.
שניהם משחקים יחד "דלי מקל כדור פרי" ומציקים ומרגיזים בעיקר את ג'ו שתי-רגליים וד"ר חכמולוגי.
אנטריי (אלדד פריבס) - אנטריי הוא חברו הטוב ביותר של פרי.
אנטריי הוא פרה, תרנגול, חזיר וחסילון מעורבים.
אוהב לזלול כל דבר, אפילו דברים שאינם מזון ובעיקר מיונז.
ג'ו שתי-רגליים (אמנון וולף) - ג'ו הוא קרנף בלי ידיים מעורב עם ציפור.
הוא אוהב לרמוס עם רגליו את פרי ואנטריי.
השאיפה הגדולה שלו היא לצייר טוב.
פטרישה (מיכל רשף) - פטרישה היא ברווזן.
היא החיה היחידה שלא מוטציה באי ועקב כך היא מרגישה בודדה.
פאזי (ערן מור) - פאזי הוא חוקר, שאיפתו הגדולה היא לטוס לחלל ולפגוש צורות חיים בכוכבים אחרים, אך הוא תמיד נכשל כשהוא מנסה לעשות זאת.
הנסיכה פוני ידי-קוף (שמחה ברבירו) - הנסיכה פוני ידי-קוף היא פוני משולב עם קוף בצבעים ורוד וסגול.
סייבר סוס (ערן מור) - סייבר סוס הוא סוס מעורב עם מחשב ומסוגל לחשב כמעט כל דבר שיבקשו ממנו.
ד"ר חכמולוגי (יהונתן מגון) - ד"ר חכמולוגי הוא דולפין משולב עם גורילה וג'ק ראסל טרייר.
מנסה להשתלט על האי ואוהב ללבוש שמלות.
חתול תמנון - חתול תמנון הוא חתול מעורב עם תמנון ומשרתו של ד"ר חכמולוגי.
בניגוד ליתר המוטציות, הוא לא מסוגל לדבר.
וינגוס (גלעד קלטר) - וינגוס הוא הציפור שעל גבו של ג'ו שתי-רגליים.
אף על פי שהוא לא גדול במיוחד, למין הציפור של וינגוס יש כוחות על, כגון: עיני לייזר.
ארנב כריש - ארנב כריש הוא שילוב של ארנב, כריש ומסור חשמלי.
למרות גודלו הקטן ומראהו החיצוני כארנב חמוד ובלתי מזיק, לסתותיו הן של כריש ושיניו הן שיני מסור.
סנאילתן - סנאילתן הוא שילוב של סנאי ולוויתן.
למרות מראהו המפחיד, הוא מוטציה ידידותית.
הסנאילתנים הם יצורים שזקוקים לאילוף באמצעות משרוקית סנאילתנים.
הסדרה "האי המוטרף" משודרת במספר ערוצים ברחבי העולם.
ביניהם הערוצים קרטון נטוורק שבחוץ לארץ וערוץ זום בישראל.
האי המיושב הוא סרט רוסי בן שני חלקים, שובר קופות מסוגת הדרמה ומדע בדיוני בבימויו של פיודור בונדרצ'וק ובכיכובם של וסילי סטפאנוב, יוליה סניגיר ופיוטר פיודורוב.
הסרט מתרחש בתחילת המאה ה-22 ומגולל את קורות הגעתו של תושב כדור הארץ מקסים קמרר אל כוכב הלכת סאראקש.
הסרט מבוסס על ספרם של האחים ארקדי ובוריס סטרוגצקי.
שני חלקי הסרט זכו להצלחה קופתית מרשימה והפכו לשוברי קופות משהרוויחו 27 מיליון דולר, אך לא הצליחו לכסות את עלות ההפקה שעלתה 36,6 מיליון דולר (מה שהפך את האי המיושב לאחד הסרטים היקרים ביותר בתולדות הקולנוע הרוסי ולסרט מדע בדיוני היקר ביותר ברוסיה).
החלק הראשון של הסרט יצא לאקרנים ב-18 בדצמבר 2008, חלקו השני, "הקרב על האי המיושב", יצא ב-23 באפריל 2009. הסרטים זכו לביקורות מעורבות, מחד שיבחו את מראהו הוויזואלי ועיצוב ההפקה מאידך קטלו את יכולות המשחק של השחקן וסילי סטפאנוב.
השנה היא 2157. טייס קבוצת החיפוש החופשית מקסים קמרר טס בחללית המחקר שלו אך נאלץ לבצע נחיתת חירום בכוכב לכת לא מוכר, היכן שהוא נלקח בשבי על ידי מקומי בשם זף שמסגיר אותו לשלטונות הכוכב.
המבנה הפוליטי והחברתי מזכיר רודנות מיליטריסטית מהמאה ה-20. השלטון מוחזק בידי שליטים אנונימיים המוכרים רק בכינוי "האבות הלא ידועים", שבונים בכל רחבי המדינה מגדלים שמכונים מגדלים להגנה אווירית.
אלה שנוטלים אותו בשבי מחליטים לשלוח אותו לעיר יחד עם קצין המשמר גאי גאאל.
בדרכם לשם, שבט מורדים עורך פשיטה על אחד מאותם מגדלים ומפוצץ אותו ובמהלך התקרית מקסים מציל את חייו של גאאל.
כשמקסים מובל אל אחד מ"האבות הלא ידועים" — סטראניק, המלווה שלו, פאנקה חוטף התקף ומקסים מוצא את עצמו חופשי.
בסיורו בעיר הוא מגיע לבית קפה שם פוגש מלצרית בשם ראדה גאאל, אחותו של גאי.
כשהוא מלווה אותה לביתה הם נתקלים בכנופיית נוכלים ומקסים מכניע את כולם.
מקסים נשאר ללון בביתם של האחים גאאל ומתחיל להכיר את תושבי הכוכב סאראקש, הוא מתחיל להבין שראדה וגאי מאמינים ש"האבות הלא ידועים" הם מגיני המולדת, שמוקפת כולה באויבים, מושבות לשעבר.
בינתיים מתפתח מאבק על השלטון כשבמהלך ישיבה של האבות הלא ידועים, סטראניק יורה למוות בוולדיר, אחד מהאבות הלא ידועים.
גאי מגייס את מקסים למשמר, שם מוטלת עליהם המשימה לרדוף את "הנבלים", אויבי המשטרה, שניתנים לזיהוי כשהם חוטפים התקף דמוי אפילפסיה.
במהלך חקירת אחד מהם מקסים מבין ש"הנבלים" אינם מוטאנטים או מרגלים אלא אנשים רגילים המחזיקים ברעיונות עצמאיים, הוא לא מצליח להישאר בשורות המשמר וכשהוא מקבל פקודה להעניש את אחד העצורים הוא מסרב.
או-אז קצין המשמר צ'אצ'ו יורה בו, אך מקסים שורד ונופל לידי "הנבלים".
יחד הם נוטלים חלק בהפצצת מגדלי המשטר ולאחר מכן מחפש מקלט בביתם של ראדה וגאי אך נעצר על ידי השלטונות.
"האבות הלא ידועים" מחליטים לפתוח במלחמה נגד המדינה השכנה חונטי.
סטראניק מבקש מתובע המדינה אומניק לתת לו את מקסים.
התובע שמתעניין ביכולותיו של מקסים (בייחוד חוסר התגובה הגופנית לקרינת המגדלים) מחליט שלא להעביר את מקסים לידי סטראניק.
מקסים נשלח לגבול הדרומי לעבודת פרך בטיהור שטח מסוכן מטכנולוגיה צבאית.
שם הוא פוגש את זף, "נבל" נוסף ומהפכן נוסף בשם ופר.
מקסים מגלה שהמגדלים לא נועדו על מנת לפגוע ב"נבלים" אלא לפיקוח ולשליטה על האוכלוסייה באמצעות שטיפת מוח.
"הנבלים" אינם מגיבים לקרינת המגדלים ובכל עת שהם סופגים קרינה הם מרגישים כאבים עזים ולמעשה "האבות הלא ידועים" עצמם הם "נבלים".
המתקפות מסתירות למעשה את ייעודם האמיתי של המגדלים.
מקסים חוטף טנק אוטומטי ובורח מהמושבה.
בדרך הוא חוטף את גאי ופורץ את עמדת הגבול.
חלק ב': הקרב על האי המיושב
לאחר שהוא חוטף את גאי הוא מספר לו את מה שנודע לו אך גאי מסרב להאמין לו.
בעודם נוסעים הרחק מארץ האבות והמגדלים, גאי מבחין שהוא לא מרגיש שום דבר.
הם יוצאים דרומה, אל עיר נטושה שנהרסה במתקפה גרעינית, היכן שחיים מוטאנטים.
מקסים מציע לתושבים לצאת למרד נגד "האבות הלא ידועים", אך המוטאנטים חלשים מדי ואינם ששים להיענות לו.
מקסים נפגש עם מנהיגם הרוחני קולדון ומנסה להבין האם עליו לנסות להרים את נס המרד לבדו.
מקסים מחליט לקשור ברית עם אימפריית האי, מדינה מבודדת שלעיתים שולחת את הצוללות שלה לתקוף את ארץ האבות.
יחד עם גאי הם טסים על נושאת פצצות שניתנה להם על ידי המוטאנטים.
במהלך הטיסה הם מתקרבים לאחד המגדלים וגאי חוטף התקף, נושאת הפצצות מתנגשת במגדל הקרינה ומתרסקת לים.
מקסים וגאי מצליחים להגיע לחוף שם הם מוצאים צוללת נטושה ובה חומרים מחרידים אודות רציחות המוניות שבוצעו באימפריית האי והם מבינים שהם לא יכולים לקשור ברית עם האימפריה.
בינתיים תובע המדינה מנסה ולא מאבד את תקוותו ללכוד את מקסים ולהשתמש ביכולותיו.
הוא מנסה לשדל את ראדה גאאל לשתף עמו פעולה אך זו מסרבת.
התובע שולח אותה לכלא, אך אנשיו של סטראניק מארגנים בורה בריחה, מאחר שסטראניק עצמו מעוניין לא פחות להשתמש במקסים למטרותיו.
לאחר שהוא שומע ברדיו שארץ האבות פתחה במלחמה עם מדינת חונטי, מקסים וגאי מסגירים את עצמו לידי המשמר והם נשלחים לחזית, שם הם פוגשים את ופר וזף.
במהלך הקרב גאי נהרג, בעודו מציל את מקסים מפני התקפתו של הקצין צ'אצ'ו.
מקסים ששומע מפאנקה על מאסרהּ של ראדה מסכים עם ההצעה לעבוד במכון תחת פיקודו החשאי של סטראניק.
המלחמה מביאה לתבוסה צבאית של ארץ האבות.
התובע שהיה ממצדדי המלחמה מבין שהאבות ירצו להעניש אותו.
הוא יוצר קשר עם מקסם ומוסר לו את נקודות הציון למרכז הפיקוד של המגדלים.
מקסים משתמש בכך כדי ליצור קשר עם המחתרת והוא הורס את המרכז תוך שהוא מחלץ את ראדה.
סטראניק יוצא למרדף אחר מקסים ועד מהרה מתברר שסטראניק הוא איש כדור הארץ רודולף סיקורסקי, עובד לשעבר בביטחון הגלקטי.
סטראניק מאשים את מקסים בסיכול התוכניות להצלת כוכב הלכת סאראקש ונאבק בו, אך מקסים מכניע אותו.
לצורך שיקום כלכלת המדינה יש צורך בשיקום מלא של כלל התעשייה והמשק במדינה.
הארץ בסכנת רעב, ואם לא די בכך אימפריית האי מתכננת מתקפה גדולה על ארץ האבות.
מקסים מחליט להישאר בכוכב הלכת סאראקש ומצהיר שמטרתו היא לא לאפשר את בנייתם מחדש של המגדלים.
בסרט מקסים קמרר מוצג כבלונדיני.
בסרט התרסקות החללית של מקסים מתרחשת בשל התנגשות עם אסטרואיד.
בספר מתברר כי החללית הופלה על ידי מערכת נ"מ.
בסרט החללית מתפוצצת, אך בסרט מקסים מצליח להנחית את החללית והיא נהרסת בטעות על ידי אנשיו של זף.
בסרט מקסים מתחיל להבין את שפת המקומיים כמעט מיד, לאחר שהוא משתיל באוזנו מכשיר תרגום.
בספר הוא לומד לפחות חודש שלם את שפת המקומיים, כשבזמן זה הוא מדבר עם המקומיים בפנטומימה ובשפת סימנים.
בסרט מקסים נשלח לקרב עם חונטי יחד עם גאי, ופר וזף בפיקודו של הקצין צ'אצ'ו.
בסרט רק מקסים וגאי נשלחים לחזית וצ'אצ'ו לא נהרג.
בסרט תובע המדינה אומניק יורה לעצמו בראש כדי לא להילקח למאסר, אך בספר לא מתואר מה עלה בגורלו.
בסרט מקסים וסטראניק נאבקים זה בזה במשך זמן רב.
בספר הקרב מסתיים במהרה לאחר שסטראניק מדבר אל מקסים בגרמנית.
בסרט, סטראניק נמצא בכוכב הלכת כבר 20 שנה, בספר הוא נמצא שם רק 5 שנים.
בונדרצ'וק וסרגיי גרמאש על הסט
רעיון הפקת עיבוד קולנועי לספר "האי המיושב" עלה במוחו של המפיק אלכסנדר רודניאנסקי עוד מתחילת הקריירה הקולנועית שלו והוא שכנע את פיודור בונדרצ'וק לביים את הסרט.
גרסה ראשונית לתסריט נכתבה על ידי אדוארד וולודארסקי, אך התסריט לא מצא חן בעיני בונדרצ'וק ונכתבה גרסה נוספת בשיתוף פעולה עם מריה וסרגיי דיאצ'נקו.
צילומי הסרט התרחשו בחצי האי קרים שבאוקראינה ונמשכו 10 חודשים (מה-14 בפברואר ועד ה-7 בדצמבר 2007).
תקציבם הכולל של שני חלקי הסרט הגיע לכדי 36.6 מיליון דולר, כולל 10 מיליון דולר שיועדו לקידום הסרט.
את הפסקול לסרט הלחין המלחין הרוסי הנודע יורי פוטיינקו.
האי טאוור הוא אי אנטארקטי שאורכו 9 ק"מ, ושיאו בגובה 305 מטרים מעל פני הים.
האי מצוי 37 קילומטרים צפונית מזרחי לאי טרינטי, בקצה הצפון מזרחי של ארכיפלג פאלמר, סמוך לחצי האי האנטארקטי.
בסמוך לחופו המערבי של האי מצויים סלעי פרל.
שמו של האי ניתן לו ב-30 בינואר 1820 על ידי אדוארד ברנספילד מהצי המלכותי, אשר תיאר אותו כ"אי עגול".
השם אומץ רשמי ב-1 בינואר 1947.
האי הקטן של בראילה (ברומנית: Insula Mică a Brăilei) הוא אי באפיק הדנובה במחוז בראילה, בין זרוע ולצ'יו ובין זרוע קרמנאה, הגדול מבין קבוצה של שבעה איים.
האי הקטן של בראילה מכונה גם "הביצה הקטנה של בראילה" (Balta Mică a Brăilei), כי חלק גדול מהשטח מוצף במי הדנובה.
החלוקה בין השטח המוצף והשטח היבש משתנה כל הזמן לפי עונות השנה וגובה פני המים.
המקום משמש לריבוי הטבעי של הדגים ומארח 60 סוגי ציפורים יציבות במקום ועוד 147 זני ציפורים נודדות.
במקום חיים גם 11 סוגי יונקים ו-52 זני דגים.
האי וייט / ואקאארי הוא אי געשי פעיל, הממוקם במפרץ פלנטי 48 קילומטרים מהחוף המזרחי של האי הצפוני של ניו זילנד.
הר געש שכבתי אנדזיטי זה הוא הר הגעש הפעיל ביותר בניו זילנד.
האי נוצר על ידי פעילות געשית מתמשכת במהלך 150,000 השנים האחרונות.
מהר הגעש משתחרר גז געשי באופן רציף לפחות מאז שהתגלה האי על ידי ג'יימס קוק בשנת 1769.
נכון ל-2019 משמש האי בעיקר כאתר תיירות ומחקר.
הפעילות התכופה של הר הגעש והגישה הקלה אליו מושכת מדענים וולקנולוגים כמו גם תיירים רבים.
צורת האי עגולה, קוטרו 2 קילומטרים.
גובהו של הר הגעש 321 מטרים מעל פני הים, ואולם זה קצה העליון של הר הגעש, שגובהו 760 מטרים מעל קרקעית הים.
שטחו של האי 3,250 דונמים.
האי הוא חלק מהחגורה הגעשית של טאופו.
התפרצויותיו גרמו לקילוחי לבה ולפליטת אפר געשי.
וולקנולוגים מנטרים בקביעות את פעילות הר הגעש באמצעות מצלמות מעקב.
על קירות המכתש הותקנו מתקני מדידה ובהם מגנטומטרים וציוד סייסמוגרף להתראות מפני רעידות אדמה והתפרצויות.
התפרצויות גדולות בשנים 1981–1983 שינו חלק ניכר מנוף האי והרסו את יער עצי הפוהוטוקווה הנרחב שהיה באי.
המכתש הגדול שנוצר באותה תקופה יצר אגם לוע שמפלסו משתנה באופן משמעותי מעת לעת.
במרץ 2000 הופיעו שלושה פתחי גזים קטנים במכתש הראשי והחלו להתפרץ אפר געשי שכיסה את האי.
התפרצות ב־27 ביולי 2000 כיסתה את האי בבוץ וסקוריה ומכתש חדש הופיע.
בין יולי לאוגוסט 2012 הראה הר הגעש סימנים של פעילות מוגברת עם עליית רמות הגזים העולים מתוך המכתש ועליית מפלס האגם.
ב־5 באוגוסט 2012 התרחשה התפרצות קלה.
שמו המאורי של האי הוא 'טה פויה או ואקארי', שמשמעו 'הר הגעש הסוער'.
הוא קיבל את השם "האי הלבן" על ידי קפטן קוק ב־1 באוקטובר 1769, ייתכן בשל הקיטור הלבן שנבע ממנו, לחלופין, ייתכן שהוא רומז על מצבורי הגואנו שכיסו את האי פעם.
קוק לא ציין כי מדובר בהר געש, וייתכן שלא הבחין בכך.
נעשו ניסיונות באמצע שנות השמונים של המאה התשע עשרה, משנת 1898 עד 1901, ובשנים 1913 עד 1914, לכרות גופרית באי, עת שהאי היה בבעלות ג'ון וילסון.
הכרייה נעצרה בספטמבר 1914, כשחלק משולי המכתש המערבי התמוטט ויצר להאר שהרג את כל עשרת העובדים, שנעלמו ללא עקבות.
רק חתול המחנה שרד, ונמצא כמה ימים אחר כך על ידי ספינת האספקה שהגיעה.
בשנת 1923 שוב נעשה ניסיון לכרייה, על אף האסון מ-1914. הכורים בנו את בקתותיהם על חלק השטוח של האי (ולא במכתש הגעשי).
ב־9 בדצמבר 2019 בשעה 2:11 אחר הצהריים לפי שעון ניו זילנד, התפרץ ההר, בעת שבאי היו 47 תיירים.
22 אנשים נהרגו בהתפרצות, כאשר גופות שניים מההרוגים לא אותרו וההערכה היא כי הן נסחפו לים.
תשעה מההרוגים מתו מפצעיהם בבתי החולים.
שאר הפצועים פונו לבית חולים באמצעות מסוקים וסירות, כשהם סובלים מכוויות קשות.
שמורת טבע (אזור עופות חשוב)
האי זוהה כאזור עופות חשוב על ידי ארגון BirdLife International בגלל מושבת הרבייה שלו, המונה כ-3,000 זוגות של עופות מהמין סולה אוסטרלית.
הוא הוכרז כשמורת טבע פרטית בשנת 1953. מבקרים אינם יכולים לבקר באי בלא אישור (בהתאם לחוק השמורות משנת 1977).
חברות תיירות מארגנות ביקורים באי.
האי וולני הוא אי מול חופה המערבי של אנגליה.
וולני הוא האי הגדול ביותר בקבוצת איי פרנס, הן באוכלוסייה והן בגודל, והוא האי האנגלי הגדול ביותר בים האירי.
הוא מופרד בבריטניה על ידי תעלת וולני.
מקור שם האי ככל הנראה בנורדית עתיקה.
הסיומת ey היא סיומת אופיינית לשמות איים.
ייתכן כי השם Wal-Ney התפתח מהשם "Vogn-ey", שפירושו "האי של הקטלן".
שם קודם המיוחס לאי הוא "הוגנאי" (haugr - הר בנורדית עתיקה).
בוולני שתי שמורות טבע מוכרזות.
השמורה הוכרזה בידי קרן השימור של קומבריה בשנת 1963. השמורה מאכלסת פרטים רבים של חופמאים, בהם שחף צפוני ושחף ימי.
בשמורה מספר שבילים ונקודות תצפית.
השמורה מורכבת מדיונות חול, כרי דשא וביצה מלוחה.
בשמורה מספר מיני צמחים הנדירים באזור, ביניהם הלבורין ירוק פרחים, סחלב קורלרוט ושבטבט חורפי.
האי זוקר הוא אי בים סוף השייך לתימן.
האי הוא הגדול ביותר מבין איי חניש, והוא שוכן בין חופי תימן היבשתית לבין אריתריאה, סמוך למצרי באב אל-מנדב המחברים את ים סוף למפרץ עדן.
האי נחשב לחלק מיבשת אסיה ויושב על המדף היבשתי האסייתי.
שטחו של האי 130 קילומטר רבוע, וגובה הפסגה הגבוהה ביותר בו 624 מטרים מעל פני הים, ב.
האי הוא למעשה המכוסה בחרוטים געשיים בזלתיים, ביניהם ניכרים אפיקי לבה.
האי מוקף על ידי מספר איונים וחרוטי חוף קטנים שנוצרו על ידי התפרצויות פריאטיות.
על האי נמצאים לפחות שבעה מקומות יישוב זעירים, שחלקם משמשים כבסיסים צבאיים.
ב-20 באוקטובר 2025 פורסם כי על האי הוקם מסלול נחיתה והמראה מרובד באספלט או בטון.
הבעלות על קבוצת איי חניש, ובתוכם האי זוקר, הייתה נתונה למחלוקת טריטוריאלית ארוכה בין תימן לבין אריתריאה.
הסכסוך הוביל את המדינות ב-1995 לקרבות ממשיים על האיי, , שלאחריהם קבע בית הדין הקבוע לבוררות בהאג שהאיים כולם שייכים לתימן.
האי חניש הגדול הוא אי בים סוף השייך לתימן.
האי הוא השני בגודלו מבין איי חניש, לאחר האי זוקר.
האי שוכן בין חופי תימן היבשתית לבין אריתריאה, סמוך למצרי באב אל-מנדב המחברים את ים סוף למפרץ עדן.
שטחו של האי 67 קילומטר רבוע, וגובה הפסגה הגבוהה ביותר בו 422 מטרים מעל פני הים.
האי מורכב מרכס באורך של כ-18 קילומטרים, המכוסה בחרוטים געשיים בזלתיים.
הבעלות על קבוצת איי חניש, ובתוכם האי חניש הגדול, הייתה נתונה למחלוקת טריטוריאלית ארוכה בין תימן לבין אריתריאה.
הסכסוך הוביל את המדינות ב-1995 לקרבות ממשיים על האיי, , ולהשתלטות של אריתריאה על האי לתקופה של כשנתיים, שלאחריהם קבע בית הדין הקבוע לבוררות בהאג שהאיים שייכים לתימן.
האי סטיוארט הוא האי השלישי בגודלו בניו זילנד.
הוא נמצא כ-30 ק"מ מדרום לאי הדרומי, ומופרד ממנו על ידי מצר פובו (Foveaux Strait).
באי מתגוררים כ-400 תושבי קבע והיישוב היחיד בו הוא העיירה .
רוב האי מכוסה בצמחייה עבותה וחלקו הצפוני בוצי ברובו.
הפסגה הגבוהה ביותר באי היא הר אנגלם (Mount Anglem) המתנשא לגובה של 979 מטר.
רוב שטח האי שייך לפארק הלאומי ראקיאורה.
המיתולוגיה המאורית מתייחסת לאי גם בשם Te Punga o Te Waka a Maui (עוגן הקאנו של מאוי); על פי המיתולוגיה יצא האל מאוי לשיט בקאנו שלו (האי הדרומי), וכשהגיע למקום המרוחק מכל יבשה הטיל את העוגן (האי סטיוארט) ודג דג גדול (האי הצפוני).
האי פיפס הוא אי תעתוע אשר בעבר סברו כי הוא ממוקם כ-390 קילומטרים צפונית לאיי פוקלנד.
האי התגלה לראשונה על ידי אמברוז קוולי בשנת 1684 וסומן בהתאם במפות.
האי נקרא על שם סמיואל פיפס, מזכיר הימייה האנגלי באותה עת.
האי מרגיט נקרא גם האי מרגרטה ואי הארנבים (בהונגרית: Margit-sziget) הוא אי בערוץ הדנובה במרכז בודפשט.
ארכו כ-2.5 קילומטרים ורוחבו בנקודה הרחבה ביותר כ-500 מטר.
שטחו הכולל קצת פחות מ-1,000 דונם.
בין המאה ה-12 והמאה ה-16 היה האי נחלתם של נזירים והעתיקות שבו שייכות כולן למנזרים.
האי נקרא על שם מרגיט (מרגרטה הקדושה; 1242–1271), בתו של בלה הרביעי, מלך הונגריה שאביה נדר שתוקדש להיות נזירה על האי אם ינצח בקרב.
מרגיט שהתה באי כעשרים שנה מגיל 9 ועד מותה.
כיום האי הוא פארק עירוני, שהתנועה המנועית בו אסורה כמעט כליל (למעט אוטובוס יחיד ומספר רכבי שירות) וממוקמים בו מרכזי נופש, ספורט ומרחצאות טרמו-מינרליים "מרחצאות פלטינוס".
בדרום מחובר האי ליבשה באמצעות גשר מרגיט ובצפון על ידי גשר ארפאד.
בעבר היה האי מורכב משלושה איים נפרדים, הארנבות (Nyulak) המרחצאות (Fürdő) והצייר (Festő).
במאה ה-12 היה האי נחלתם של ההוספיטלרים.
במאה ה-13 הוקמו בו מנזר דומיניקני ומנזר פרנציסקני, ששרידיהם ניכרים עד היום.
במאה ה-16 הבריחו העות'מאנים את הנזירים מהאי.
במאה ה-18 היה האי אתר נופש של הפלטינים (בעלי המשרה הרמה ביותר מטעם המשטר ההבסבורגי בהונגריה).
ב-1908 הוכרז האי פארק ציבורי פתוח.
מגדל המים - מגדל מים בגובה 57 מטר.
הוקם בשנת 1911 בסגנון אר נובו, כיום משמש כמגדל תצפית.
"חוף פלטינוס" (Palatinus Strandfürdő או Palatinus Lido) - מערכת בריכות שחייה מקורות ופתוחות, הגדולה ביותר בהונגריה.
במקום גם מתקני שעשועים של פארק מים.
"הבאר המוזיקלית" - פביליון קטן בצפון האי ששימש למופעי מוזיקה תחת כיפת השמיים
מזרקה מוזיקלית - מזרקה בדרום האי בה מושמעת מוזיקה ותנועת המים מתואמת עם המנגינה, כך שנוצרת אשליית "ריקוד" של המים לצלילי המוזיקה
המלונות מקושרים זה לזה במעבר תת-קרקעי ושניהם פונים לאוכלוסייה המבקשת לרחוץ במרחצאות מרפא, הממוקמים על נביעות מעיינות חמים.
האי פילכה הוא אי הממוקם כעשרים קילומטרים מחופי כווית סיטי שבמפרץ הפרסי, ומשתייך לכווית.
מקורו של השם "פילכה" מהמילה "פאילאקיו" שביוונית עתיקה, שמשמעותה מוצב.
אורכו של האי 13.8 ק"מ, רוחבו 5 ק"מ, שטחו 43 קמ"ר, כאשר הנקודה הגבוהה ביותר באי היא בגובה 10 מטרים ואורכם הכולל של חופיו האי הוא 38 ק"מ.
תושבי מסופוטמיה החלו להתיישב באי כבר בשנת 2000 לפנה"ס, כמאה שנה לפני תרבות דילמון.
סוחרים מהעיר השומרית אוּר כבשו את האי וניהלו שם עסקים מסחריים.
באי פילכה נמצאו שרידי מבנים רבים הבנויים בסגנון מסופוטמי הדומים באופיים לאלה שנבנו גם בעיראק בשנת 2000 לפנה"ס.
במאה ה-3 לפנה"ס, פילכה היה ביתם של תושבי תרבות דילמון.
במהלך תקופה זו, על פי טקסים שומרים שנמצאו באי, פילכה נודעה בשם "", אדמתו של , אל חשוב בתרבות הדילמונית.
החל מסוף המאה השלישית לפנה"ס עד למאה הראשונה לפנה"ס, כחלק מדילמון, פילכה הפכה למרכז התיישבותי.
לאחר תרבות דילמון, פילכה יושבה על ידי הכשים, והייתה רשמית תחת שליטת הכשים מבבל.
מחקרים מצביעים על אפשרות שהייתה התיישבות אנושית באי כבר בתחילת האלף ה-3 לפנה"ס ובמשך כל ההיסטוריה עד לימינו.
רבים מהממצאים שנמצאו באי קשורים לתרבות מסופוטמיה, בנוסף התגלה שבהדרגה עברה פילכה ונכנסה לתחום השפעתה של אנטיוכיה.
החל מהמאה החמישית לספירה ועד למאה התשיעית לספירה, שגשג באי יישוב נוצרי מזרם הנסטוריאניזם.
חפירות ארכאולוגיות גילו מספר חוות, כפרים ושתי כנסיות גדולות המתוארכות למאה החמישית או השישית.
כיום, ארכאולוגים מבצעים חפירות ארכאולוגיות ליד אתרים אלו כדי להבין את גודלה של ההתיישבות ששגשגה בין המאה השמינית לתשיעית לספירה.
ישנה אמונה בקרב תושבי האי שקהילה של מתיישבים התפתחה סביב מיסטיקן ונזיר נוצרי.
שרידים של כנסיות נסטוריאניטיות מהתקופה הביזנטית נמצאו באל-קוסור באי.
כלי קרמיקה שנמצאו באי תוארכו לתחילת המאה השביעית לספירה ועד למאה התשיעית לספירה.
לפני הפלישה העיראקית, ישבו באי יותר מאלפיים תושבים ולהם מספר בתי-ספר.
הכפר אל-זאוור, הממוקם בצפון-מערב האי, הוא המקום המיושב ברציפות הארוכה ביותר בכווית.
במהלך שנת 1990 ו-1991, הפולשים העיראקים גירשו את כל תושבי האי.
הצבא העיראקי מיקש את חופי האי והשתמש במתקני האי ובנייניו למטרות אימון.