tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בבסיס האידאולוגי של הפטריארכיה נמצא אי-שוויון חברתי-פוליטי, אשר באמצעותו מוסדות שנוצרו על ידי גברים (למשל עסק הקולנוע, פרסום, אופנה) קובעים באופן חד צדדי מה "טבעי ונורמלי" בחברה.
עם הזמן הפרטים בחברה מאמינים שהערכים המלאכותיים של הפטריארכיה הם הסדר ה"טבעי והנורמלי" של החברה.
ההיררכיה המערבית נובעת מהצגה שגויה של גברים ונשים כהפכים מיניים, ולא כשווים מיניים ועל כן מניחה ש"נשים נחותות" ו"גברים עליונים".
הנחה זו מכוננת יחסי היררכיה אשר באים לידי ביטוי במבט לפיו גברים מסתכלים על נשים ונשים נצפות על ידי גברים.
מתוך התיאוריה הפרוידיאנית של הנאה שמקורה במבט, נגזרות שתי צורות של המבט הגברי: "ההנאה שקשורה למשיכה מינית (מציצנות באופן קיצוני) וההנאה הסקופופילית שקשורה להזדהות נרקיסיסטית (הקדמה של אגו אידיאלי)".
צורות אלו מראות כיצד נאלצו נשים לצפות בקולנוע מנקודות המבט (המיניות, האסתטיות והתרבותיות) של המבט הגברי.
בייצוגים קולנועיים כאלה, המבט הגברי מכחיש את הסוכנות ואת הזהות האנושית של נשים, ובכך הופך את האישה מאדם לאובייקט.
ככזו, האישה יכולה להיחשב רק בזכות יופייה, מבנה הגוף והמשיכה המינית שלה, כפי שהוגדר בפנטזיה המינית הגברית של הקולנוע הנרטיבי.
בעת צפייה בסרט מבצע הצופה שני סוגים של צפייה (spectatorship), המאופיינים בעיסוק לא מודע או מודע בתפקידים חברתיים אופייניים המיוחסים לגברים ונשים.
הפרספקטיבה המשותפת לשלושת סוגי המבט היא הרעיון שמבט (looking) הוא פעולה הנתפסת כתפקיד הפעיל של הזכר, בעוד שלהיות נצפית (being looked-at) בדרך כלל נתפסת כתפקיד/פעולה פסיבי של הנקבה.
לכן, בהתבסס על אותה הבנייה פטריארכלית, הקולנוע מציג ומייצג נשים כאובייקטים של תשוקה, שבהן לדמויות נשים יש "מראה המקודד להשפעה חזותית וארוטית חזקה".
אם כן, השחקנית מעולם לא נועדה לייצג דמות נשית עגולה שפעולותיה משפיעות ישירות על תוצאות העלילה או מניעות את אירועי הסיפור המצולם, אלא היא נמצאת בסרט כדי לקשט את המסך לצד הגבר ולהוות גורם מסיח הן לדמות הגבר בעלילה והן לצופה הגבר.
במצב של סקופופיליה – הנאה אסתטית הנגזרת מהתבוננות במישהו כאובייקט של יופי- האישה היא האובייקט הפסיבי של המבט הגברי.
במובן המיני, סקופופיליה מתייחסת להנאה (חושנית ומינית) הנגזרת מהתבוננות בפטישים מיניים ותצלומים מיניים, פורנוגרפיה, גופים עירומים וכו'.
ישנן שתי קטגוריות של צפייה מענגת: (1) מציצנות, בה הנאת הצופה מתרחשת בעת התבוננות באדם אחר מרחוק, ללא ידיעתו, כשהצופה מקרין פנטזיות, בדרך כלל מיניות, על הנצפה; ו- (2) נרקיסיזם, שבו הנאת הצופה מתרחשת בעת זיהוי עצמו בדמותו של אחר.
כך, כדי ליהנות מסרט כאישה, או כאדם מכל מגדר שאינו גברי, על נשים ללמוד להזדהות עם הגיבור הגברי ולאמץ את נקודת המבט שלו – את המבט הגברי.
הדרמטורגית וונדי ארונס טענה כי בז'אנר סרטי האקשן ההיפר-מיניות של דמויות נשיות מקטינה באופן סמלי את האיום הנשקף מנשים אלימות, ומכאן: "ההתמקדות בגוף [האישה] – כגוף בתצוגה ראוותנית של שדיים, רגליים וישבן – אכן מקטין את האיום שנשים מציבות על "מרקם ...
החברה", בכך שהוא מבטיח לצופה [הגברי] את הפריווילגיה הגברית שלו, כבעל המבט [הגברי]".
המבט הנשי שווה מבחינה רעיונית למבט הגברי.
כאשר נשים מתבוננות בגברים מנקודת מבט מחפיצה, הן למעשה מתבוננות בהם ובעצמן, מנקודת מבט גברית.
מנקודת מבט אחת, אישה המקבלת את ההחפצה המינית שמכונן המבט הגברי עשויה להיתפס כמתאימה לנורמות החברתיות שהשתרשו לטובת גברים, ובכך מחזקת את הכוח המחפיץ של המבט הגברי שמכונן נשים לכדי אובייקטים.
מנקודת מבט שנייה, אותה אישה עשויה להיתפס כאקסהיביציוניסטית, שמשתמשת בהחפצה והמיניות הטמונות במבט הגברי לכדי הון חברתי והון ארוטי, על מנת להשמיש את הנורמות הסקסיסטיות של הפטריארכיה לטובתה האישית.
מאלווי טוענת כי המבט הנשי מקביל למבט הגברי, מכיוון ש"דמות הגבר לא יכולה לשאת את הנטל בלהיות אובייקט מיני.
גברים אינם מסוגלים להביט בדמותם כמיצג".
בתיאור היחסים בין הדמויות ברמון "ים סרגאסו הרחב" (1966) מאת ג'ין רייס, נליני פול טוענת שכאשר דמותה של אנטואנט מביטה ברוצ'סטר ומניחה עליו זר, היא גורמת לו להיראות כגיבור, אך בכל זאת: "רוצ'סטר לא מרגיש בנוח על התפקיד שנכפה עליו; ובכך הוא דוחה אותו על ידי הסרת הזר והריסת הפרחים".
גבר יכול להחזיק במבט מכיוון שהוא גבר ואילו אישה מחזיקה במבט רק כאשר היא מבינה מהו תפקיד הגבר ומביטה באחרים כפי שגבר היה מביט.
אווה- מריה ג'ייקובסון מסכימה עם התיאוריה של פול הרואה את המבט הנשי כ"הזדהות צולבת עם הגבריות".
כמו כן, ניתן למצא ביטויים להחפצה של גברים על ידי נשים בדמות "נער השעשועים" בפרסומות במגזינים לנוער.
זאת בניגוד לטענתה של מאלווי כי "המבט" הוא מאפיין של מגדר אחד או ש"מבט נשי" מהווה מבט גברי מופנם ובלתי מוגדר: "ראשית, המאמר משנת 1975 'עונג חזותי בקולנוע נרטיבי' נכתב כפולמוס, וכן כפי שתיארה זאת מאנדי מרק- כמניפסט; כך לא היה לי שום אינטרס לשנות את הוויכוח.
ברור, אני חושבת, בדיעבד, מנקודת מבט יותר מחודדת, [המאמר הוא] על חוסר היכולת של המבט הגברי.
יתרה מזאת, בדינמיקה של יחסי הכוחות במערכות יחסים אנושיות, יכול להיווצר "מבט גברי" גם כלפי פרטים מאותו המגדר מסיבות לא מיניות, כגון השוואת דימוי הגוף והבגדים של המביט (הסובייקט) לגופו ולבגדיו של האדם עליו מביטים (האובייקט).
ברכה ליכטנברג אטינגר ביקרה את תאוריית המבט הגברי בעזרת תאוריית "המבט המטריקסיקלי", המתייחס למבט כפי שתואר על ידי ז'אק לאקאן, כחלק מביקורת קולנוע פמיניסטית.
על פי ההגדרה של לאקאן למבט, המבט הגברי מנוגד למבט הנשי ושניהם מהווים נקודות מבט מנוגדות זו לזו.
על פי אטינגר, המבט המטריקסיקלי אינו נוגע ליחסים דיכוטומיים, אלא מתייחס ל"טרנס-סובייקטיביות", ומנוגד להיפוך הפאלי של גבריות-נשיות.
על כן, הוא מתבטא על ידי הופעה משותפת של מבטים ללא יחסי כוחות ביניהם.
נקודת המבט של אטינגר מתייחסת למבנה הסובייקט הלקאניאני כשלעצמו, כאשר הוא מפורק.
כך נוצרת נקודת מבט נשית שאינה ההיפוך של מבט גברי, אלא מתקיימת בפני עצמה ומתוך עצמה במרחב מופשט שמוגדר ומפורש דרך חוויה נשית.
היא נוצרת מתוך האפשרות של מבט היברידי, שכאמור, במקום להעמיד בניגוד נקודות מבט נשית וגברית, מאפשר לשתי נקודות המבט הללו להשתלב זו בזו.
הסדרת הטלוויזיה והספר "על ההתבוננות" (1972), מבקר האומנות ג'ון ברגר מתייחס להחפצה המינית של נשים באומנויות בכך שמדגיש כיצד גברים הם נראים ומוצגים בעוד נשים נצפות כמושא האומנות.
באומנות – כמחזה, גברים פועלים ונשים מתנהגות לפי הכללים החברתיים של המביט, אשר נקבעים על ידי מוסכמות אסתטיות של החפצה, שאמנים לא התעלו מעליהן.
עם זאת, בז'אנר עירום הרנסאנס לא מתקיים המבט המציצני מכיוון שהאישה כנושא הציור, מודעת לכך שהיא נצפית על ידי הצופה שמתבונן בציור ומכונן את מבטו בה כמושא הציור.
חוקרת התרבות גריסלדה פולוק טוענת כי ניתן לשלול את המבט הנשי באופן ויזואלי; היא מדגימה זאת על ידי שימוש בתצלום של רוברט דואנו, Sidelong Glance, משנת 1948. בתצלום נראה זוג בורגני, בגיל העמידה, הצופה ביצירות אומנות בחלון הראווה של גלריה לאומנות.
נקודת המבט של הצופה בתצלום היא מתוך גלריית האומנות.
בני הזוג מתבוננים בכיוונים שונים מזה של הצופה; האישה מדברת עם בעלה על ציור בו היא מתבוננת ואילו הוא, דעתו מוסחת בכך שמתבונן בציור עירום של אישה, שאותו גם הצופה בתצלום יכול לראות.
האישה בתצלום מתבוננת ביצירה שאינה נראית לעיני הצופה, כאשר האיש מצא במבטו דבר (מישהי) יותר מעניין להביט בו, בכך מתעלם מההערה של אשתו.
הניתוח של פולוק על תצלום המבט הצידי הוא כי: "היא [האישה] מנוגדת, איקונוגרפית, לאישה העירומה.
בתמונה מכחישים את הרצון והתשוקות שלה, בכך שהיא מסתכלת על תמונה שהצופה אינו יכול לראות.
ג'יי דייוויד בולטר וריצ'רד גרוסין כתבו ב"רשתות התיקון" (1999) כי תאוריית המבט הגברי של מאלווי עולה בקנה אחד עם "הרצון למיידיות חזותית" – הפנטזיה על אינטראקציה חסרת עכבות עם מושא התשוקה.
מצב זה מתואר בניתוח הקולנועי הפמיניסטי כ"תשוקה גברית שמקבלת משמעות מינית גלויה כאשר מושא הייצוג ולכן התשוקה, הוא אישה".
בולטר וגרוסין מציעים את המונח "תיווך יתר" – "Hypermediacy" – המפנה את תשומת ליבו של הצופה למדיום (סרט/ספר/צילום) ולתיווך המציאות הקיים ביצירות אומנות כמעין צורה של המבט הנשי.
המונח 'תיווך יתר' מעודד רפלקסיביות על הנצפה על ידי "ריבוי עמדות צפייה וריבוי יחסים לאובייקט הנצפה, כולל ייצוגים מיניים".
בכך, בדומה למבט הנשי, גם תיווך היתר משבש את המבט הגברי המוגבל והחד ממדי, בכך שהוא מציע זוויות מבט נוספות.
הצלם פרחאת באשיר חאן טוען כי המבט הנשי טבוע בתצלומים שצולמו על ידי נשים, אשר נקודת המבט שלהן שוללת את הסטריאוטיפיות של המבט הגברי שהציג נשים באומנות כאובייקטים ולא כבני אדם.
המבט הנשי היה הנושא של תערוכה בשם "Feminigraphy" שאצר חאן, ב"מרכז הלאומי לאומנויות" – Indira Gandhi בינואר 2007.
במאמרה של בל הוקס "המבט האופוזיציונלי: הנשים השחורות המשקיפות" (1997), היא טוענת כי נשים שחורות מוצבות מחוץ לתפיסת היכולת להנות ממבט, על ידי חוסר נוכחותן כאובייקטים של המבט הגברי.
את פרשנותה למאמרה של מאלווי היא מציגה כ:"מנקודת מבט שמכירה בגזע, רואים בבירור מדוע צופות שחורות, שלא הוצגו בקולנוע פופולרי, יפתחו מבט אופוזיציוני למבט הגברי".
המבט האופוזיציוני מתפקד כצורה של הסתכלות אחורה, בחיפוש אחר הגוף הנשי השחור בתוך האידיאליזציה הקולנועית של נשיות לבנה.
על פי הוקס, היעדר הדיון ביחסי גזע בתוך הקטגוריה של "נשים" מייצר את הביקורת הפמיניסטית על הקולנוע כעוסק רק בהצגה וייצוג קולנועי של נשים לבנות.
הוקס טענה כי "לראות נשים שחורות ב[אותה] העמדה של נשים לבנות בסרטים הוא למעשה שינוי חזותי ללא שינוי המשמעות".
לכן, הצבתן של נשים שחורות באותה העמדה אותה מילאו נשים לבנות בקולנוע היא לא פעולה של שינוי המשמעות אלא שינוי ויזואלי בלבד.
שינוי כזה אינו מרצה את המבט האופוזיציוני הכולל התנגדות אינטלקטואלית, הבנה ומודעות לפוליטיקה של גזע ושל גזענות באמצעות לובן קולנועי, כולל המבט הגברי, אלא מאשרר ומשעתק יחסים חברתיים באמצעות לובן קולנועי ובכלל באמצעות המבט הגברי.
המבחן המדויק של פישר או בקיצור מבחן פישר הוא מבחן סטטיסטי לבדיקת השערת אי התלות בין שני משתנים איכותיים.
מבחן זה שימושי כאשר גודל המדגם הוא קטן, ולכן הקירובים האסימפטוטיים של מבחנים כגון מבחן חי בריבוע אינם תקפים.
עם זאת, המבחן עצמו תקף גם עבור מדגמים גדולים, אף על פי שבאופן מעשי יש קושי לבצע את החישובים הנדרשים כאשר המדגם גדול.
כדי לבחון את טענתה, פישר ערך ניסוי בו הוגשו לליידי לטעימה 8 ספלי תה, כאשר בארבעה מהם נמזגו תחילה המים הרותחים ואז נוסף להם החלב, ובארבעה נמזג תחילה החלב ולאחר מכן נוספו המים הרותחים.
הניסוי יצר לוח שכיחות של שני משתנים איכותיים, שכל אחד מהם מקבל שני ערכים.
משתנה אחד מציין את האופן בו הוכן ספל התה, והשני מציין את קביעתה של הליידי לגבי אופן הכנת התה.
המבחן המקורי שהציג פישר התאים ללוח שכיחות דו־ממדי בעל שתי שורות ושתי עמודות, אולם בהמשך הוא הוכלל ללוח שכיחות דו־ממדי כלשהו, כלומר כאשר כל משתנה יכול לקבל מספר כלשהו של ערכים
במקרה הכללי, נוסחאות החישוב מסובכות יותר ובדרך כלל לא ניתן לבצע את החישובים באופן ידני.
נתון לוח השכיחות הבא מסדר עבור שני משתנים, ו-:
בלי הגבלת הכלליות נניח כי .
השערת האפס אומרת כי המשתנים ו- הם בלתי תלויים.
אם נניח כי סכומי השורות והעמודות ידועים וקבועים, אזי ההסתברות כי השכיחות של התצפיות במדגם עבורן ו- היא ניתנת לחישוב על ידי שימוש בהתפלגות ההיפרגאומטרית:
תחת השערת האפס, הערך הצפוי של הוא .
ערכים של הקטנים מהערך הצפוי או גדולים מהערך הצפוי מהווים עדות כנגד השערת אי התלות.
לכן לפי הגדרת ערך ה-p, הוא שווה להסתברות כי תתקבל עדות השווה בעצמתה לעדות שהתקבלה במדגם או גדולה ממנה.
המשמעות היא לכן כי ערך ה-p שווה לסכום ההסתברויות של כל הלוחות האפשריים שהסתברותם שווה ל- או קטנה ממנו.
בהינתן סכומי השורות והעמודות, השכיחות של התצפיות במדגם עבורן ו- יכולה להיות כל מספר שלם בין 0 לבין .
לכן ערך ה-p של מבחן פישר הוא
שימו לב כי זהו מבחן דו-צדדי, במובן שעדות נגד השערת היא התלות יכולה להתקבל גם מערכי הקטנים מ- וגם מערכי הגדולים מ-.
ניתן להגדיר גם מבחן חד צדדי, שבו עדות נגד השערת היא התלות יכולה להתקבל רק מערכי הקטנים מ- .
בקורס "מבוא לסטטיסטיקה" לומדים 24 סטודנטים, מחציתם גברים ומחציתם נשים.
10 מהם לומדים לקראת המבחן, ו-14 התייאשו והפסיקו ללמוד.
האם יש קשר בין מין הסטודנט לבין גישת הסטודנטים למבחן (לומדים או מיואשים)?
נתוני הסטודנטים מוצגים בלוח השכיחות הבא:
ההסתברות כי בהינתן סך השורות וסך העמודות יתקבל לוח השכיחות הזה בו היא:
מכיוון שכאן , נחשב את ערכי כעבור כל ערכי מ-0 ועד 10.
תוצאות החישובים נתונות בטבלה הבאה:
בהנחה כי החלטנו מראש לבדוק את השערת אי התלות ברמת מובהקות נדחה את השערת האפס של אי התלות בין מין הסטודנט וגישתו למבחן.
בתוכנת R ניתן לחשב את מבחן פישר הדו צדדי לנתונים אלה על ידי הפקודה:
מספר חוקרים טענו כי בפועל רמת המובהקות של מבחן פישר נמוכה מרמת המובהקות המוצהרת
במילים אחרות, אם מבצעים את מבחן פישר ומשתמשים ברמת מובהקות , ההסתברות לטעות מסוג ראשון (דחיה מוטעית של השערת האפס) בדרך כלל קטנה מ-.
הדבר נובע מחישוב ערך ה-p על סמך התפלגות בדידה.
עם זאת, המונח "טעות מסוג ראשון" מוגדר בהקשר של מבחני יחס הנראות על פי הלמה של ניימן ופירסון, ומבחן פישר אינו מבחן יחס נראות.
ביקורת נוספת נוגעת לכך שהמבחן מחושב תחת ההנחה כי ההתפלגויות השוליות של המשתנים נתונות
המבחן יהיה מדויק רק עבור ההתפלגות המותנית של לוח השכיחות בהינתן ההתפלגויות השוליות, אך אינו מדויק ביחס ללוח השכיחות המקורי, מכיוון שבמדגם נוסף מאותו גודל עשוי להתקבל לוח שכיחות עם התפלגויות שוליות שונות.
ניתן לבנות מבחן מדויק שאינו מותנה בהתפלגויות השוליות.
מבחן ברנרד (Barnard's test) הוא דוגמה למבחן כזה.
"המבחן האחרון" הוא סרט קולנוע עלילתי רוסי מסוגת הפעולה והדרמה משנת 2019 בבימויו של אלכסיי פטרוחין.
עלילת הסרט מבוססת על אירועי משבר בני הערובה בתיאטרון במוסקבה, כאשר בליל 23 באוקטובר 2002 פרצו 39 חמושים צ'צ'נים לתיאטרון ודרשו את נסיגת צבא רוסיה מאדמתם.
הם לקחו 912 בני ערובה, 130 מהם נהרגו כנראה משאיפת גז במהלך השתלטות הכוחות המיוחדים על המבנה.
אלה ניקולאייבנה, מורה להיסטוריה לשעבר, מוזמנת על ידי תלמידיה להשתתף בהצגה "רומיאו ויוליה" בתיאטרון "מיר" במוסקבה, אך הערב החגיגי הופך עד מהרה לסיוט כאשר הצופים הופכים לבני ערובה למחבלים צ'צ'נים שמשתלטים על המבנה.
ב-16 באוקטובר 2015, נמסרה הצהרה מאולפני הפקה כי במהלך חורף 2015, יתחילו צילומי סרט ההמשך ל"המורה", שבתחילה נקרא "המורה.
על פי הסיפור, אנה ניקולאייבנה לוקחת את תלמידי הכיתה לצפות במחזמר הפופולרי "מבחן אחרון", אך לפתע האולם כולו, שבו שבע מאות איש, מוצא עצמו מוחזק כבן ערובה על ידי טרוריסטים שפלשו להצגה.
הסרט מוקדש למשבר בני הערובה בתיאטרון בדוברובקה, אשר התרחש ב-23 וב-26 באוקטובר 2002 במוסקבה.
ב-20 אוקטובר 2017 בעיר מיטישצ'י שבפרברי מוסקבה החלה הפקת הסרט.
אירוע הבכורה נערך ב-4 באוקטובר 2018 והסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ב-29 באוגוסט 2019.
הסרט הופק בשיתוף פעולה עם מוספילם וחברת צ'צ'נפילם.
המבורגר צמחוני הוא קציצה דומה להמבורגר שאינה מכילה בשר.
קציצות אלה עשויות משעועית, פולי סויה, טופו, אגוזים, דגנים, פטריות או מזונות צמחיים אחרים.
על פי רוב, חומרים אלה מתובלים באופן הדומה לתיבול בשר, כך שטעמם יידמה לטעמו.
במקור המבורגרים אלו קרויים "צמחוניים" (Veggie - Vegetarian), מכיוון שקציצותיהם מכילות ביצים; אך קיימים גם המבורגרים טבעוניים.
קציצות צמחוניות התקיימו במטבחים שונים במשך אלפי שנים, כולל בצורה של קציצות צלויות או מטוגנות בצורת דיסק או ככופתאות, פריט הנפוץ במטבח ההודי.
אלה עשויים להכיל בשרים או להיות עשויים מרכיבים צמחוניים לחלוטין כמו קטניות או חלבונים אחרים מהצומח.
אומנם לא ניתן לזהות את ממציאי ההמבורגר הצמחוני, אך היו מספר תביעות בנושא זה.
פול ונר פיתח קציצת המבורגר מהצומח בשם Gardenburger, בסביבות 1980 או 1981 במסעדה הצמחונית שלו, "The Gardenhouse", בעיר גרשם שבאורגון.
את ההמבורגר הצמחוני שנקרא כך פיתח ככל הנראה גרגורי סאמס בלונדון בשנת 1982, וכינה אותו "VegeBurger".
גרגורי ואחיו קרייג ניהלו מסעדת אוכל טבעית בפדינגטון מאז שנות השישים; סופרמרקט היפר קרפור בסאות'המפטון מכר 2,000 מנות בשלושה שבועות לאחר השקתו.
אפשר לשמוע התייחסות קודמת בפרק של ה־7 ביוני 1948 של "תנו לג'ורג' לעשות את זה" המכונה "מקרה המיסטר מירץ'" שם דמות מתייחסת ל"טורבורגרים", המבורגרים העשויים מאגוזים וקטניות.
מתחילת המאה ה-21, חברות מזון מהיר רבות מציעות המבורגרים צמחוניים ואפילו טבעוניים, זאת כדי להתאים את עצמם לקהל ההולך ומתרחב של צמחונים וטבעונים בחברה.
בהודו שבה נפוצה תופעת הצמחונות, מקדונלד'ס, ברגר קינג, ונדי'ס ו־KFC מגישים המבורגרים טבעוניים.
בשנת 2012, מקדונלד'ס פתחה את המסעדה הראשונה הצמחונית בלבד שלה בהודו.
בארצות הברית החל מאפריל 2005, המבורגרים צמחוניים הפכו לזמינים במסעדות ברגר קינג ושל הזכיינית שלה, Hungry Jack's.
נכון כי באותו זמן, הם היו זמינים גם בסאבוויי והארווי'ז, כמו כן גם ברשתות מסעדות רבות, כגון רד רובין, צ'ילי'ז, דני'ז, פרינדלי'ז, Culvers, ג'וני רוקטס, ובהארד־רוק קפה.
לעיתים אפשרות ההמבורגר הטבעוני תופיע בתחתית התפריט כתחליף אפשרי לבורגרי בקר או הודו, ולא כפריט תפריט בודד.
בנוסף לכך פועלות מסעדות שמתמחות בהמבורגר צימחוני דוגמת "Superiority Burger" (בניהול של ברוקס הדלי בניו יורק) ו-VeganBurg בסן פרנסיסקו.
בשנת 2019 החל שיווק בישראל של מותג ההמבורגרים הצמחוניים ביונד מיט, וקיימות מסעדות רבות שמגישות המבורגרים צמחוניים או טבעוניים או אפילו מתמחות בהם.
סוגים שונים של המבורגרים צמחיים מוגשים גם הם דרך קבע במסעדות מקדונלד'ס ב:
הודו (מקוויגי, המורכבת מקציצת חלב מטוגנת וירקות טחונים, עם חסה וקטשופ, בלחמנייה מלאה, שומשום או פוקאצ'ה)
צ'אונג צ'או, הונג קונג (מקגגי, בפסטיבל באן של צ'אונג צ'או)
מצרים (מקפלאפל, המורכבת מקציצת פלאפל עם עגבנייה, חסה ורוטב טחינה)
גרמניה מאז פברואר 2010, מקדונלד'ס גרמניה, השוק העולמי הרביעי בגודלה, מגישה המבורגרים צמחוניים בכל המסעדות שלה.
יוון (מקוויגי, המורכבת מקציצת ירקות לחומה ומטוגנת עם עגבנייה, חסה אייסברג וקטשופ, בלחמניית שומשום)
הולנד (Groentenburger = בורגר ירקות)
פורטוגל (מקווי, מאז נובמבר 2016)
ישראל (מאז 2019; בחלק מסניפי מקדונלד'ס)
תהליך הייצור לעיתים קרובות נוקט בצעדים מסוימים.
הדגנים והירקות המשמשים את הקציצות נשטפים תחילה ומנקים אותם היטב כדי להבטיח הסרת לכלוך, חיידקים, שאריות כימיות וחומרים אחרים העשויים להיות על מוצרי הגלם.
תהליך זה יכול להיעשות ביד או באמצעות מכונות כגון מרססים בלחץ גבוה.
בעזרת מסוע, המזון מועבר לאורך מרסס בלחץ גבוה כדי להסיר את הפסולת המפורטת לעיל.
שיטה נוספת שעשויה להיות בשימוש על ידי חברות היא השימוש בתוף חלול המפיץ את המזון תוך כדי ריסוס עליו מים כדי להסיר את הפסולת.
בשלב הבא משמש מערבל מחומם לאדים לבישול התבואה ולהסרת כל פסולת נוספת ומים עודפים.
במיקסר בדרך כלל יש בתוכו שמנים (כמו שמן חריע).
כאשר השמן מבעבע, הגרגרים מוסיפים בהדרגה ולהבים משמשים לערבוב הגרגרים סביב.
האדים הנוצרים במיקסר מאפשרים לדגנים להתבשל וכתוצאה מכך נוצרת מחית.
בשלב הבא חותכים את הירקות לחתיכות קטנות יותר כדי לאפשר שטח פנים רב יותר למטרות בישול.
ניתן לעשות זאת ביד או באמצעות מכונות במפעלים.
לאחר מכן מוסיפים את הירקות לתערובת הדגן בתערובת המחוממת באדים.
היחס המדויק של דגנים לירקות הוא ייחודי לכל חברה, וכתוצאה מכך מיוצרים מרקמים וטעמים שונים.
בזמן בישול הירקות במיקסר, הסוכרים הטבעיים שלהם משתחררים, והתוצאה היא קרמליזציה.
הטעמים המתוקים שנוצרו אפוא מהקרמליזציה הזו, מעורבבים באופן אחיד במיקסר.
הטכניקה המשמשת ליצירת תערובת קרמליזציה זו נקראת מירפואה.
טכניקה זו חשובה מאוד לייצור המבורגרים צמחיים, מכיוון שהיא מוסיפה גם מרקם וגם טעם לקציצות.
לאחר מכן מכניסים את תערובת המירפואה לאמבט ערבוב אחר, אליו מוסיפים רכיבים יבשים כמו שיבולת שועל, אגוזי מלך, פתיתי תפוחי אדמה ועוד.
לאחר מכן מקפלים את התערובת זו לזו ליצירת תערובת אחידה.
הלחות מהירקות גורמת לתערובת להיות דביקה, וכך מתכווצת זה לזה כמו בצק עוגיות.
זה חשוב, מכיוון שזה מאפשר להמבורגר הירקות להיצמד זה לזה ליצירת הקציצה.
את התערובת מכניסים כעת למכונה אוטומטית להכנת קציצות או לחיצות.
הלחיצות מכניסות את הקציצות לצורת דיסק על גבי מסוע שנמצא מתחת.
תרסיס מים קבוע עשוי לשמש גם כדי למנוע מכל תערובת להיצמד לחלקי מכונות.
ברגע שהן מגיעות על מגש המסוע, הקציצות עוברות ומובאות על תבניות אפייה.
הקציצות נבדקות תחילה כדי לוודא שהן בעלות צורה, גודל ומרקם נכונים כדי להבטיח מוצר איכותי.
לאחר מכן מכניסים את המגשים לתנור הסעה מחומם בטמפרטורה ובזמן שנקבעו.
כשיוצאים מהתנור, הקציצות קפואות במהירות בטכניקות כמו הקפאה מהירה פרטנית והקפאה קריוגנית.
שיטות הקפאה מהירה אלו מקפיאות את הקציצות תוך 30 דקות כדי להינעל בחומרים מזינים ולשמור על מרקם על ידי היווצרותם של מספר גבישי קרח קטנים.
הקציצות הקפואות שוב מונחות על מסוע שלוקח אותן למכונת אריזת ואקום.
המכונה אוטמת את הקציצות לשרוולי פלסטיק מדודים ומוציאה עודף אוויר.
לאחר מכן, החבילות מועמסות לארגזי קרטון בעזרת מכונה אחרת או באופן ידני.
לאחר מכן הארגזים נאטמים והמוצר נשמר באחסון בטמפרטורה מבוקרת לפני, במהלך ואחרי המסירה לחנויות מכולת.
דגנים משמשים בעיקר לייצור המבורגרים צמחיים כדי לשמש כתחליף בשר.
הדגנים, כמו אורז וחיטה, מספקים פחמימות ומרכיבי חלבון ומספקים בתפזורת לקציצות.
הם גם מספקים מרקם להמבורגר, שיכול להשתנות בהתאם לסוג התבואה המשמשת.
המרקם והמראה הזה חשובים שכן הם אמורים להפוך את הקציצות למראה כמו קציצת בקר.
ירקות כמו תירס, גזר ופטריות, מספקים לקציצה מרקם וטעם.
בנוסף, הם מספקים לחות בעת החימום.
זה מאפשר לצורת הדיסק לא להתפרק בקלות.
הירקות מספקים גם חומרים מזינים בתוספת כמה ויטמינים ומינרלים.
הוספת חומרים יבשים, כמו שיבולת שועל, קמחים, אגוזים או פירורי לחם, יכולה לספוג עודף לחות ונוזלים, מה שגורם לקציצות להידבק היטב.
זה יכול להפוך את הקציצות הטבעוניות הלחות לדביקות באופן צפוף, מה שעוזר גם לקציצות לקבל צורה בקלות.
רכיבים יבשים מספקים חלבונים וסיבים תזונתיים, המוסיפים ערך תזונתי לקציצת הירקות.
רכיבים יבשים, כמו אגוזי מלך ושקדים, עשירים גם באנרגיה, ויטמינים ומינרלים.
עמילן טפיוקה ומסטיק צמחי הם שני מרכיבים נפוצים המשמשים כמייצבים בהמבורגר ירקות.
עמילן טפיוקה משמש לעיתים קרובות כחומר מסמיך למזון מיוצר בגלל מחירו הזול יותר.
הוא הופך דביק ברגע שהוא רטוב, מה שעוזר להחזיק את הקציצות של ההמבורגר בחוזקה.
זה מונע את התפרקות הקציצה.
מסטיק צמחי מספק חומרים תזונתיים זניחים, אך הוא גם עוזר בהחזקת הקציצה.
שמנים, כמו חריע, קוקוס ושמן זית, יכולים לשמן את תערובת הדגנים ולאפשר עיבוד בישול נוסף עם הוספת החיטה.
זה מקל על תגובת המייאר והופך את הטעם הקציצה הטבעוני לטוב יותר על ידי הוצאת הטעמים.
שמנים יכולים גם למנוע את היצמדות המרכיבים למכונת הערבוב, ובכך לאפשר לערבב אותם היטב ולחמם אותם יחד.
מלח משמש בדרך כלל לטעם, אך עשוי לשמש כחומר משמר בהמבורגרים צמחוניים או טבעוניים.
עם השימוש במלח, פעילות המים של המזון מצטמצמת.
זה עוזר במניעת צמיחת מיקרו-אורגניזמים ומאריך את חיי המדף של המזון.
המבחנים האמריקאים באתלטיקה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נערכו באצטדיון היוורד, יוג'ין, אורגון בארצות הברית מה-1 ביולי ועד ל-10 ביולי 2016 והתמקדו ב-40 ענפים.
המבחנים מהווים באותה שנה את אליפות ארצות הברית באתלטיקה.
על מנת להשתתף באולימפיאדה על הספורטאיות והספורטאים נדרש לסיים בין שלושת המקומות הראשונים בתחרות ולקבוע את הקריטריון האולימפי.
בסופו של דבר, האתלטיות והאתלטים האמריקאיים שיצגו את ארצות הברית במשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו זכו ב-32 מדליות בסך הכל, מהן 13 זהב, 10 כסף ו-9 ארד, יותר מכל מדינה אחרת.
מתחת לכל אתלטית מצוין המיקום במשחקים האולימפיים עצמם והתוצאה אותה היא השיגה.
מתחת לכל אתלט מצוין המיקום במשחקים האולימפיים עצמם והתוצאה אותה הוא השיג.
המבוך הבוער הוא ספר פנטזיה אמריקאי שמבוסס על המיתולוגיה היוונית והרומאית ונכתב על ידי הסופר ריק ריירדן.
הוא פורסם באנגלית ב-1 במאי 2018, והוא הספר השלישי בסדרת הספרים גורלו של אפולו.
אפולו, גרובר ומג משוטטים במבוך של דיידלוס ולאחר מכן הם מגיעים למקום בשם אאייתלס, שם מג חושפת שהמקום הזה היה בעבר ביתה.
הם מגיעים לביתה של פייפר מקלין ואוספים גם את ג'ייסון גרייס.
הם מגיעים לספינותיו של קליגולה, ופייפר חוטפת זעזוע מוח.
מדיאה מצילה את חייו וג'ייסון משתמש ביתרון הרגעי שהיה לו כשהדעת שלה הוסחה ומנסה להציל את כולם.
קליגולה דוקר את ג'ייסון בגבו וג'ייסון מת.
אחר כך הם חוזרים שוב למבוך ומשחררים את הסיבילה.
אפולו ומג טסים לשדה תעופה קטן שם הם פוגשים את פייפר וליאו שמספרים להם שהם הצליחו לבלום את ההתקפה על מחנה יופיטר.
הספר נגמר כאשר אפולו ומג טסים במטוס עם ארון הקבורה של ג'ייסון גרייס למחנה יופיטר.
המבורג טאוורס היא קבוצת כדורסל מקצועית מהמבורג, גרמניה.
בפברואר 2013 הודיעו כדורסלן העבר פסקל רולר והיזם וולפגנג סהם על תוכניותיהם להחזיר את הכדורסל המקצועי להמבורג, שנעדר ממנה מאז פירוקה של BCJ המבורג ב-2002. המטרה המקורית של המועדון הייתה להשיג ויילד קארד לליגה הראשונה בכדורסל.
עם זאת, הקבוצה קיבלה מקום בליגת המשנה.
הקבוצה שיחקה לראשונה בעונת 2014/15, ובמשחק הבית ראשונה שלה ב-28 בספטמבר 2014 גברה 66–65 על גיסן 46'.
בעונת הבכורה של הקבוצה היא סיימה שמינית בעונה הסדירה.
בעונת 2018/19 סיימה המבורג את העונה הסדירה במקום הרביעי, וב-30 באפריל 2019 עלתה לראשונה לבונדסליגה לאחר שניצחה את ניינרס קמניץ המדורגת ראשונה בחצי גמר הפלייאוף, ובכך העפילה לגמר ה-ProA.
כעבור ארבעה ימים זכתה הקבוצה זכתה באליפות ליגת המשנה לאחר שניצחה את נירנברג פלקונס.
החל מעונת מתחרה הקבוצה ביורוקאפ.
ההרכב המקורי כלל את הסולן והגיטריסט סטיב מריוט, לשעבר מה-Small Faces, הזמר והגיטריסט פיטר פרמפטון מההרכב The Herd, בסיסט להקת Spooky Tooth לשעבר, גרג רידלי, ומתופף בן 17, ג'רי שירלי מה-Apostolic Intervention.
סטיב מריוט התיידד עם פיטר פרמפטון במהלך החודשים האחרונים של 1968. הזוג התחבר בגלל מעמדם הלא רצוי כחברים בתנועת הנוער "לב הנוער פועם" בבריטניה, והרצון המשותף שלהם להילקח ברצינות רבה יותר כמוזיקאים.
פרמפטון היה חופשי מבחינה מקצועית, לאחר שעזב לאחרונה את הרכב הרוק "העדר" (The Herd).
מריוט, ששימש כמנטור לחבר החדש הצעיר שלו, הסכים לעזור לפרמפטון למצוא כיוון מוזיקלי חדש.
מריוט רצה בתחילה שפרמפטון יצטרף כגיטריסט שני ל-Small Faces כדי להרחיב את האופקים המוזיקליים שלהם, במקום להקים אתו להקה חדשה, אבל ההצעה נתקלה בהתנגדות מצד חבריו ללהקה, רוני ליין ואיאן מקלאגן.
פרמפטון התארח במהלך כמה מההופעות החיות של הלהקה באוקטובר 1968, שלמרות שהתקבלו היטב על ידי הקהל, לא הצליחו לשכנע את חבריו של מריוט לאפשר לפרמפטון להצטרף אליהם באופן קבוע.
כתוצאה מכך, מריוט עזר במהרה לפרמפטון להקים להקה משלו כתוכנית גיבוי.
בדצמבר 1968, בהוראת טכנאי ההקלטה הוותיק שלהם, גלין ג'ונס, ה-Small Faces שימשו כלהקת ליווי לזמר הצרפתי ג'וני האלידיי במהלך הקלטות בפריז עבור אלבומו האחרון, "Rivière...
Ouvre Ton lit" (המכונה גם "Je Suis Né Dans La Rue"), ומריוט הזמין את פרמפטון להשתתף.
הסשנים שנמשכו כשבוע היו עוד אחד מהניסיונות של מריוט לבחון האם להרחיב את ההרכב, אבל על פי דיווחים העלו את המתיחות בהרכב לשיא, מה שהביא לבסוף לפירוק הלהקה בשנה החדשה.
הסשנים של הקלטות האלבום של האלידיי התבררו כהקלטות האולפן האחרונות של ה-Small Faces.
גרסאות ראשוניות של הרצועות "!Bang" ו-"What You Will" מתוך אלבום הבכורה של המבל פאי הוקלטו על ידי ה-Small Faces ופרמפטון במהלך אותם סשנים, וניתן לשמוע את חמשת הנגנים מנגנים יחד (גם בשילובים שונים עם הלהקה הקבועה של האלידיי) לאורך האלבום, כשעבודת הגיטרה והנגינה הייחודית של פרמפטון בולטת במיוחד.
ההופעות שלהם ביחד סיפקו הצצה מסקרנת כיצד יכול היה להישמע הרכב Small Faces מורחב.
עם זאת, מסיבות שלא ברורות עד היום, ליין ומקלאגן התנגדו כעת יותר מאי פעם להצטרפות של פרמפטון ללהקה.
כתוצאה מכך, המאמצים של מריוט להרכיב להקה עבור פרמפטון הפכו מעשיים יותר, וגרג רידלי וג'רי שירלי נבחנו בהצלחה.
מריוט המתוסכל יותר ויותר עזב בסערה את הבמה במהלך הופעה חיה של ה-Small Faces עם אלכסיס קורנר בארמון אלכסנדרה בערב השנה החדשה, ומאחורי הקלעים הודיע לחבריו ללהקה שהוא עוזב.
לאחר מכן הוא פנה לפרמפטון במטרה להצטרף אליו בלהקה שעזר להקים עבורו.
1970-1969: הקמה רשמית והצלחה במצעד הבריטי
לאחר מילוי התחייבויות להופעות חיות, כולל סיבוב הופעות באירופה בינואר, הוכרז רשמית על פירוק ה-Small Faces במרץ 1969, ונחשפו התוכניות של מריוט ופרמפטון להקים להקה חדשה ביחד (למרות שהלהקה כבר הוקמה וערכה חזרות מאז ינואר).
לאחר שסומנה מיידית על ידי עיתונות המוזיקה הבריטית כהרכב על, הלהקה בחרה בשם Humble Pie שפירושו הגשת דבר מאכל לא-אכיל בעליל כחלק מההשפלה של בעל תחזית שגויה או יהירה, זאת כדי להמעיט בציפיות אלה וחתמה בחברת התקליטים של אנדרו לוג אולדהם, Immediate Records.
אלבום הבכורה שלהם, As Safe as Yesterday Is, יצא באוגוסט 1969, יחד עם הסינגלים "Natural Born Bugie"/"Wrist Job", שהגיעו למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
האלבום הגיע לשיא במקום ה-16 במצעד האלבומים הבריטי.
As Safe as Yesterday Is היה אחד האלבומים הראשונים שהוגדרו במונח "Heavy Metal" בביקורת משנת 1970 במגזין רולינג סטון.
אלבומם השני, Town and Country, שוחרר בבריטניה בנובמבר 1969, בזמן ש-Immediate Records היו על סף קריסה פיננסית, והלהקה יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה בארצות הברית.
האלבום הזה כלל צליל אקוסטי יותר ושירים שנכתבו על ידי כל ארבעת החברים.
ההופעות של המבל פאי בתקופה זו כללו סטים אקוסטיים, עם עיבוד מחודש של "For Your Love" של גרהאם גולדמן במרכזם, ואחריהם סט חשמלי.
ארכיוני ההקלטות האחרונים מראים כי הלהקה הקליטה כ-30 שירים בתשעת החודשים הראשונים לקיומה, שרבים מהם לא יצאו לאור במשך עשרות שנים, כולל גרסה ל"Drown in My Own Tears" של הנרי גלובר.
במהלך 1970, כשחברת התקליטים Immediate קרסה סופית, המבל פאי חתמה בחברת A&M רקורדס ודי אנתוני הפך למנהל הלהקה.
אנתוני התמקד בשוק האמריקני והציע ללהקה לנטוש את הצד האקוסטי וליצור צליל רוקיסטי יותר עם מריוט בקדמת הבמה.
האלבום הראשון של הלהקה בחברת התקליטים החדשה, "Humble Pie", יצא מאוחר יותר באותה שנה ונע בין רוק מתקדם להארד רוק.
הסינגל "Big Black Dog" שוחרר בהתאמה עם האלבום אך לא הצליח להגיע למצעד, אולם הלהקה התפרסמה בזכות הופעות הרוק החיות שלה בארצות הברית.
בתקופה זו רכש פיטר פרמפטון את גיטרת ה-"Phenix" המפורסמת שלו, הלס פול קאסטום השחורה משנת 1954, שהפכה לסמל המסחרי שלו ולגיטרה האהובה עליו בעשור הבא.
המבל פאי ניגנו רצף של הופעות באולם הפילמור וסט בסן פרנסיסקו בתחילת דצמבר 1970, ובמהלך ההופעה הראשונה פרמפטון נתקל בבעיות סאונד עם הגיטרה הנוכחית שלו דאז, גיבסון 335 חצי אקוסטית, שנטתה לפידבק לא רצוי בעוצמות גבוהות.
לאחר ההופעה פנה אליו המעריץ והמוזיקאי מארק מריאנה, שהשאיל לו את גיטרת הגיבסון לס פול קאסטום שלו משנת 1954, ועד סוף ההופעה השנייה פרמפטון התלהב כל כך מהגיטרה והציע לרכוש אותה במקום, אך מריאנה סירב לקבל תשלום.
פרמפטון ניגן כמעט אך ורק על גיטרה זו בלבד בעשר השנים הבאות.
היא הופיעה על עטיפת אלבומו של פרמפטון מ-1976 "Frampton Comes Alive" ונחשבה שהושמדה בשנת 1980 כאשר מטוס שנשא את ציוד הבמה של פרמפטון התרסק בוונצואלה במהלך סיבוב הופעות בדרום אמריקה, אסון בו נהרג צוות המטוס, אך הגיטרה שרדה את התאונה עם נזק קל והוחזרה בסופו של דבר לפרמפטון ב-2011.
ב-9 ביולי 1971 הופיעה המבל פאי כמופע חימום עבור Grand Funk Railroad בהופעה ההיסטורית שלהם באצטדיון שיי, אירוע ששבר את שיא הביטלס לקונצרט האצטדיון הנמכר ביותר עד לאותו תאריך.
כמו כן, בשנת 1971 שחרר ההרכב את התקליט המצליח ביותר שלהם עד כה, Rock On, וכן אלבום הופעה שהוקלט בפילמור איסט בניו יורק בשם Performance Rockin' the Fillmore.
אלבום ההופעה הגיע למקום ה-21 ב-מצעד האלבומים האמריקאי וזכה באלבום זהב.
השיר "I Don't Need No Doctor" הפך לסטנדרט רדיו FM בארצות הברית, הגיע למקום ה-73 ב-מצעד הפזמונים האמריקאי והעלה את האלבום במעלה המצעדים.
עד יציאת האלבום, עזב פרמפטון את הלהקה והמשיך ליהנות מקריירה מוצלחת כאמן סולו.
1972–1975: קלם קלמזון, The Blackberries, והצלחה נוספת
פרמפטון הוחלף בגיטריסט דייב 'קלם' קלמזון, לשעבר מההרכב קולוסיאום, והמבל פאי התקדמו לעבר צליל כבד יותר המדגיש את שורשי הבלוז ומוזיקת הנשמה של מריוט.
האלבום הראשון שלהם עם קלמזון, Smokin', שוחרר במרץ 1972, יחד עם שני סינגלים - "Hot 'n' Nasty" ו-"30 Days in the Hole" (האחרון הפך לאחד השירים הידועים ביותר של הלהקה).
היה זה התקליט המצליח ביותר מבחינה מסחרית של הלהקה והגיע למקום השישי במצעד האמריקאי, בעזרת לוח הופעות עמוס.
לאחר הצלחת Smokin', חברת התקליטים של הלהקה, A&M הוציאה את שני האלבומים הראשונים של הלהקה כאלבום כפול אחד בשם Lost and Found.
התכסיס השיווקי נחל הצלחה והאלבום הגיע למקום ה-37 במצעד האלבומים האמריקאי.
בחיפוש אחר צליל רית'ם אנד בלוז אותנטי יותר, מריוט שכר שלוש זמרות רקע, The Blackberries.
השלישייה כללה את ונטה פילדס, קליידי קינג ושרלי מתיוס, שהוחלפה מאוחר יותר בבילי בארנום.
הם הופיעו עם אייק וטינה טרנר בתור The Ikettes, ועם ריי צ'ארלס בתור The Raelettes.
ההרכב החדש כלל את סידני ג'ורג' בסקסופון להקלטת Eat It, אלבום כפול שיצא באפריל 1973 המורכב מחומרים מקוריים של מריוט (חלקם אקוסטיים), רצועות רית'ם אנד בלוז, והופעה של המבל פאי שהוקלטה בגלאזגו.
האלבום הגיע למקום ה-13 במצעד האמריקאי.
אלבום מספר 7, Thunderbox, יצא בפברואר 1974 ו-Street Rats כשנה לאחר מכן.
Street Rats (פברואר 1975) נוצר במקביל ליצירת אלבום סולו של מריוט, ואלבום של שיתוף פעולה עם הבסיסט, גרג רידלי.
לאחר יציאת האלבום הזה ו-"Goodbye Pie Tour" שלהם מ-1975, המבל פאי התפרקה כתוצאה של מחלוקות מוזיקליות.
מריוט המשיך להפיק את אלבום הסולו הראשון שלו, Marriott ושב לבריטניה.
1979–1981: המבל פאי של סטיב מריוט ללא פרמפטון ורידלי
בשלהי 1979, מריוט ושירלי הקימו מחדש את המבל פאי, וצירפו את בובי טנץ' סולן וגיטריסט לשעבר מהלהקה של ג'ף בק, יחד עם הבסיסט אנתוני "סוטי" ג'ונס.
הם שלחו לחברות תקליטים את "Fool for a Pretty Face", שיר שכתבו מריוט ושירלי, והשיגו חוזה הקלטות עם Atco, חברת הבת של אטלנטיק רקורדס.
בבריטניה החומר שלהם שוחרר על ידי חברת התקליטים Jet Records, בבעלותו של מנהל ה-Small Faces לשעבר, דון ארדן.
הם הקליטו את האלבום On to Victory (אפריל 1980) והשיר מתוכו "Fool for a Pretty Face" הגיע למקום ה-52 במצעד הפזמונים האמריקאי.
האלבום On to Victory הגיע בשיא למקום ה-60 במצעד האלבומים האמריקאי.
המבל פאי יצאו לסיבוב הופעות בארצות הברית ב-1980 כחלק מה-"Rock 'N' Roll Marathon Bill" בדטרויט, מישיגן עם פרנק מרינו וה-Mahogany Rush, ו-Angel & Mother's Finest.
הם יצאו לסיבוב הופעות נוסף עם אירוסמית' וטד נוג'נט ב-1981, והקליטו את האלבום Go for the Throat (יוני 1981).
אלבום זה הוקלט במקור על ידי הלהקה כאלבום רית'ם אנד בלוז קשוח וגולמי, אך חברת התקליטים דרשה אלבום בעל צליל חלק יותר.
בנוסף, גם משאית הציוד של הלהקה נגנבה.
1982: סטיב מריוט מקים להקה חדשה שנקראת המבל פאי
ב-1982 מריוט חזר להופיע עם ג'ים לברטון (בס, קולות רקע), קלידן להקת סטפנוולף לשעבר, גולדי מק'ג'ון והמתופף יליד שיקגו, פאלון ויליאמס השלישי.
ההרכב היה אמור להיקרא בתחילה The Official Receivers, The Three Trojans (לאחר שמקג'ון עזב) או The Pie, אך בסופו של דבר נקרא המבל פאי.
מקג'ון שוחרר מהלהקה לאחר שסבל מבעיות סמים והשלישייה הנותרת סיירה באוסטרליה באוקטובר 1982 ונקראה ה"פנים קטנות" כדי למשוך משקיעים.
בינואר 1983 נתקל לברטון בבעיות הגירה לארצות הברית וגורש חזרה לאנגליה.
מריוט התבסס באזור אטלנטה, ג'ורג'יה, משם הגיעה אשתו השנייה פמלה סטפנס, והמשיך להופיע במועדונים בתור המבל פאי.
המוזיקאי מאטלנטה, קית' כריסטופר (מ-The Brains) תפס את המקום על הבס, וגיטריסט צעיר מטנסי, טומי ג'ונסון הצטרף.
לאחר שעסקה עם Capricorn Records נפלה לאחר שהחברה הפסיקה לסחור, ההרכב נכנס לאולפני Pyramid Eye בצ'טנוגה, טנסי, כדי להקליט שלושה שירים המיועדים לאלבום שלא יצא לאור.
לאחר שג'ונסון עזב והוחלף על ידי פיל דיקס, ההרכב היה אמור להקליט דמואים עם מפיק להקת יס ואמרסון, לייק ופאלמר, אדי אופורד באולפן של אופורד באטלנטה, עם ריק ריצ'רדס מההרכב 'לווייני ג'ורג'יה' כגיטריסט החדש.
עם זאת, לפני שהחלו ההקלטות, פוטרו כריסטופר וריצ'רדס מהלהקה על ידי מריוט לאחר שהופיעו באיחור לאחד הסשנים.
ההקלטות הסתיימו עם פאלון על תופים ודייב יואיט מההרכב 'בייב רות' על בס, אך לא הצליחו למשוך חברות תקליטים.
ב-4 בספטמבר 1983 הופיעו המבל פאי בפסטיבל 'קאובוי חשמלי' בקולומביה, טנסי, שם מריוט הועלה לבמה על ידי אנשי הבמה עקב גבס גדול על רגלו.
הם הופיעו כמחליפים של הרגע האחרון של להקת מאדנס.
לאחר מכן נקבעו להרכב מספר הופעות במועדונים, שהיו ההופעות החיות הרשמיות האחרונות של מריוט תחת השם המבל פאי.
אחרי כן מריוט פירק את ההרכב וחזר לאנגליה בסוף 1983.
1988–2000: המבל פאי של ג'רי שירלי, שירים חדשים של מריוט ופרמפטון
ג'רי שירלי השיג את הזכויות על השם המבל פאי ב-1988 וערך שינוי בהרכב עם מוזיקאים שונים.
ההרכב נקרא New Humble Pie או Humble Pie בהשתתפות שירלי, שהיה החבר המקורי היחידי.
הלהקה החלה להופיע והתבססה בקליבלנד, אוהיו, שם שירלי עבד כאישיות רדיו בתחנת WNCX של קליבלנד.
ההרכב כלל את הסולן צ'רלי האן, שגם ניגן בגיטרה מובילה וגיטרת קצב.
בעוד שהאן ושירלי היו החברים הקבועים היחידים בלהקה, הופיעו בה גם כמה מוזיקאים אחרים, כולל וולי סטוקר, ואנתוני "סוטי" ג'ונס ששב לתפקיד הבסיסט.
ג'ונס הוחלף במהרה על ידי שון ביבן שהיה טכנאי הסאונד של הלהקה בעת יציאת הסינגל העצמאי שלהם מ-1989, "Still Rockin".
באוגוסט 1989 הלהקה הופיעה בפסטיבל לציון יום השנה ה-20 לפסטיבל וודסטוק.
ב-1990, סקוט אלן החליף את ביוואן על בס, ומאוחר יותר באותה שנה הצטרף הגיטריסט אלן גרין במקומו של סטוקר.
הבסיסט סם נמון ניגן עם ההרכב הזה מ-1992 עד 1996, כשבראד ג'ונסון החליף אותו בתפקיד.
באוגוסט 1999 נפצע שירלי קשה בתאונת דרכים ולאחר מכן שב לאנגליה.
פרמפטון ומריוט החלו לשתף שוב פעולה בשנת 1990. שני שירים משיתוף הפעולה הזה, "The Bigger They Come" ו-"I Won't Let You Down", עם סטיב מריוט כסולן, הופיעו באלבומו של פרמפטון, Frampton Shine On: A Collection.
מריוט נספה בשריפה בביתו ב-20 באפריל 1991.
2000–2003: איחוד חברים לשעבר, האלבום Back on Track והופעת הנצחה לסטיב מריוט
בשנת 2000 צ'רלי האן המשיך להופיע בתור המבל פאי ללא ג'רי שירלי.
ריק קרייג מההרכב האלווין הצטרף להרכב עם הבסיסט קנט "בובא" גאסקוין וג'יימי דארנל בתופים.
הגיטריסט פטריק תומאס תפס את מקומו של קרייג מאוחר יותר באותה שנה, ואיאן אוונס (מ-The Outlaws) החליף את גאסקוין.
לאחר שסיימו את מסעי ההופעות ההרכב התפרק והאן הצטרף להרכב Foghat.
לאחר ששב לבריטניה, שירלי הקים מחדש את המבל פאי בשנת 2001 עם הרכב הכולל את הבסיסט המקורי גרג רידלי, הסולן והגיטריסט לשעבר של הלהקה, בובי טנץ' וגיטריסט הקצב החדש דייב קולוול (מההרכב Bad Company).
הם הקליטו את אלבום האולפן השלושה עשר של הלהקה, Back on Track אשר כלל שירים חדשים ויצא בחברת Sanctuary Records.
נגני הקלידים זוט מאני וויקטור מרטין הובאו להקלטות.
סיבוב הופעות קצר בבריטניה ובגרמניה עם ההרכב Company of Snakes נערך לאחר מכן עם הקלידן החדש, דין ריס והגיטריסט ג'וני וורמן.
גרג רידלי חלה בסוף שנת 2002 והלהקה התפרקה.
שירלי הופיע בקונצרט מחווה לסטיב מריוט שהתקיים באולם האסטוריה בלונדון בשנת 2001, לציון יום השנה העשירי למותו של מריוט.
הקונצרט כלל הרכב של חברי המבל פאי המקוריים פרמפטון, קלמזון, רידלי ושירלי.
הגיטריסט לשעבר בובי טנץ' הופיע בתור הסולן של להקת הבית, שכללה את זאק סטארקי, נגן הקלידים ראביט בונדריק והבסיסט ריק ווילס.
במאי 2003 רידלי התאושש וביצע שתי הופעות, האחת במועדון בבוקרשט, רומניה, עם להקה שכינה 'המבל פאי של גרג רידלי' שכללה את רידלי, ריס, כריס ג'ורג' (גיטרה), סטפן ג'ון (גיטרה) וקארל רנדל (תופים).
הוא נפטר מאוחר יותר באותה שנה, ב-19 בנובמבר 2003, באליקנטה, ספרד מדלקת ריאות וסיבוכים כתוצאה מכך.
הוא היה בן 62 במותו.
במהלך 2018 ג'רי שירלי היה עדיין הבעלים של השם המבל פאי, והקים הרכב חדש תחת ניהולו אך ללא הופעות עמם.
שירלי הצהיר: "לכולנו יש תחושה גדולה של אהבה וגאווה עבור המבל פאי, לחברים (לשעבר) למשפחותיהם ולמה שהצלחנו להשיג, וזה מובן מאליו שאף אחד לעולם לא יחליף את סטיב, פיטר או כל חבר בלהקה.
המטרה שלי היא לשמור את מורשת המבל פאי על כנה כאחת מההופעות החיות הגדולות ביותר ברוק, תוך סיפוק הצורך של דורות של מעריצינו האהובים ליהנות שוב מהמוזיקה שלנו בביצוע חי על ידי מוזיקאים ברמה עולמית".
שירלי בחר בדייב קולוול, שניגן והקליט עם הלהקה באלבום Back on Track משנת 2002 כפרונטמן וגיטריסט ראשי, לצד הסולן לשעבר של סבוי בראון וקקטוס, ג'ימי קונס.
ההרכב החדש כלל את הגיטריסט השני ג'יימס "רוטו" רוטונדי, הבסיסט דייוויד סי גרוס (שהוחלף מאוחר יותר ב-2018 על ידי איוון "פאנקבוי" בודלי) והמתופף בובי מרקס.
הם החלו בסיבוב הופעות של 15 הופעות בארצות הברית ב-31 באוגוסט 2018 בריברהד, ניו יורק.
הלהקה ביצעה שירים מקטלוג המבל פאי ושירים נוספים כמו "Can't Get Enough (of your Love)" של בד קומפני ו-"All Right Now" של Free.
ב-2023 ממשיך ההרכב "Humble Pie Legacy" של שירלי שכולל את דייב קולוול (גיטרה), ג'ים סטייפלי (שירה, גיטרה, האמונד, מפוחית), איבן בודלי (בס) ובובי מרקס (תופים).
המבורג הייתה סיירת קלה והאונייה השנייה בסדרת ברמן, שכללה שבע כלי שיט, ונבנתה עבור הצי הקיסרי הגרמני בתחילת שנות ה-1900. היא ואחיותיה הוזמנו על פי חוק הצי משנת 1898 שחייב לבנות סיירות חדשות כדי להחליף כלי שיט מיושנים בצי.
העיצוב של סדרת ברמן נגזר מסדרת גאצלה הקודמת, תוך שימוש בגוף גדול יותר שאפשר דוודים נוספים שהגבירו את המהירות.
האונייה, שנקראה על שם העיר המבורג, הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי 10.5 ס"מ (4.1 אינץ') והגיעה למהירות מרבית של 22 קשרים (41 קמ"ש).
המבורג שירתה עם כוח הסיור של הצי הראשי במשך רוב הקריירה המוקדמת שלה, ובמהלך תקופה זו, היא ליוותה לעיתים קרובות את הוהנצולרן, היאכטה של הקייזר וילהלם השני.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, היא שימשה כאוניית הדגל של סגן מפקד שייטת הצוללות, והיא הרבתה לשייט עם צי הים הפתוח במהלך סיורים בים הצפוני.
היא נכחה בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, שם נפגעה בהתנגשויות עם כוחות קלים בריטיים כאשר הצי הגרמני נסוג בלילה.
המבורג, שהתיישנה באותה תקופה, הופחתה לאוניית מפקדה נייחת ושימשה גם כספינת מטה לשארית המלחמה.
בעקבות התבוסה של גרמניה, המבורג נשארה בגרמניה והייתה בין הכלים שהורשה הרייכסמרינה להחזיק לפי הסכם ורסאי.
היא הייתה בין כלי השיט הראשונים שהופעלו מחדש ב-1920 וב-1921, תוך כדי ליווי שולות מוקשים, היא ירתה בתותחי חוף סובייטים.
הצוות שלה סייע בדיכוי התסיסה בהמבורג באוקטובר 1923. היא הצטמצמה לאוניית הכשרה ב-1926, יצאה לשייט עולמי, ולאחריו הוצאה משירות והצטמצמה לספינת בסיס.
היא שירתה בתפקיד זה בקיל עד תחילת 1944, אז הקריגסמרינה העביר אותה להמבורג לגריטה; מפציצים בריטיים הטביעו את האונייה באפריל לפני שניתן היה לפרק אותה.
שרידי האונייה נמשו לאחר המלחמה ב-1949 ונגרטו לבסוף עד 1956.
חוק הצי הגרמני משנת 1898 קרא להחלפת ספינות השיוט הישנות יותר של הצי - קורבטות קיטור, סיירות לא מוגנות וספינות אוויסו - בסיירות קלות מודרניות.
סדרת האוניות הראשונה שעמדה בדרישה זו, סדרת גאצלה, תוכננה לשמש הן כסיירי צי והן כספינות תחנות באימפריה הקולוניאלית הגרמנית.
הם סיפקו את הבסיס לעיצובים הבאים, החל מסדרת ברמן שתוכננה בשנים 1901–1903. השיפורים העקרוניים כללו גוף גדול יותר שאפשר זוג דוודים נוסף ומהירות מרבית גבוהה יותר.
הדחק האונייה היה 3,278 טונות (3,226 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ועד 3,651 טונות (3,593 טוונות ארוכות) במעמס מלא.
מערכת ההנעה שלה כללה שני מנועי קיטור תלת דרגתיים עם קיטור שסופק על ידי עשרה דוודי צינור מים המופעלים בפחם מסוג מארין, שהעניקו לה מהירות מרבית של 22 קשרים (41 קמ"ש) ומערכת ההנעה שלה דורגה ב-10,000 כוחות סוס.
האונייה הייתה חמושה בעשרה תותחי 10.5 ס"מ (4.1 אינץ') SK L/40 בצריחים בודדים.
התותחים יכלו לתקוף מטרות עד .
להגנה מפני סירות טורפדו, היא נשאה עשרה תותחי מקסים 3.7 ס"מ (1.5 אינץ') בצריחים בודדים.
היא הצטיידה גם בשני צינורות טורפדו בקוטר עם חמישה טורפדות.
הם היו שקועים בגוף האונייה בצד הרחב.
האונייה הייתה מוגנת על ידי סיפון משוריין שהיה עד עובי .
במגדל הניווט היו דפנות בעובי , והתותחים היו מוגנים במגני תותחים בעובי 50 מ"מ (2 אינץ').
המבורג, שהוזמנה תחת שם החוזה "K", הונחה במספנת AG Vulcan בשטטין באוגוסט 1902. היא הושקה ב-25 ביולי 1903; בטקסים, ראש העיר הראשון של המבורג, יוהאן היינריך בורכארד הטביל את האונייה על שם העיר.
לאחר מכן העביר צוות מספנה את כלי השיט הבלתי גמור לקיל לצורך השלמת האבזור.
המבורג הייתה האונייה הראשונה בסדרה שנכנסה לשירות, כשהיא נכנסה לשירות ב-8 במרץ 1904. פיקוד הצי התכוון לשלוח את המבורג כמלווה עבור הוהנצולרן, היאכטה של הקייזר וילהלם השני, אך עיכובים במהלך ניסויי הים שלה מנעו ממנה להצטרף להוהנצולרן עד יוני.
לאחר מכן היא פעלה עם היאכטה במשך שלושת החודשים הבאים, החל בהפלגה מקיל להמבורג, שם עלה וילהלם השני על הוהנצולרן לרגטת שייט.
לאחר מכן החלו הספינות בשייט לנורווגיה בין 7 ביולי ל-9 באוגוסט; עם שובו של הקייזר לגרמניה, הוא צפה בתמרוני הצי בסוף אוגוסט ובתחילת ספטמבר על סיפון הוהנצולרן, כשהמבורג מלווה אותו.
החל מ-28 בספטמבר, המבורג הצטרפה ליחידת הסיור של הצי הראשי, ותפסה את מקומה של הסיירת הקלה ניובה.
היא פעלה עם הצי באותו סתיו ויצאה לשייט אימונים חורפי בים הבלטי בסוף השנה.
האונייה השתתפה בשגרה של תרגילי יחידות וצי ב-1905 בשגרת השלום, כשהיא הופרעה על ידי הפלגה נוספת יחד עם וילהלם השני על סיפון הוהנצולרן להלגולנד במרץ ואחר כך לפילאו ולגלוקסבורג באוקטובר.
היא גם השתתפה בשייט עם אוניית האחות שלה המצוידת בטורבינת קיטור ליבק כדי להשוות את מערכות ההנעה של שני כלי השיט.
השנים 1906 ו-1907 עברו ללא אירועים עבור המבורג, שהייתה עסוקה באימונים עם הצי.
בתקופה זו, פריגטנקפיטן אוסקר פון פלאטן-הלרמונד שימש כמפקד האונייה מספטמבר 1906 עד סוף ספטמבר 1907, אז הוחלף בקורבטנקפיטן ארנסט ריטר פון מאן אונד אדלר פון טיכלר.
בפברואר 1908, המבורג יצאה לשייט אימונים גדול לאוקיינוס האטלנטי עם שאר האוניות של יחידת הסיור.
הכלים הרחיקו עד ספרד, שם הם ביקרו בוויגו.
האונייה ליוותה שוב את הוהנצולרן מ-6 במרץ עד 19 במאי.
במהלך תקופה זו, שתי האוניות - יחד עם ספינת התובלה סלייפנר - שייטו לים התיכון.
הם עצרו בוונציה, איטליה, והאי היווני קורפו לפני שיצאו ב-5 במאי כדי לחזור לגרמניה.
לאחר מכן היא חזרה לתפקידי צי, שכללו אימון גדול בים הצפוני ושייט של כל צי הים הפתוח.
המבורג הייתה אמורה להיות מושבתת במהלך החורף של 1908–1909, ברגע שהסיירת החדשה דרזדן הייתה מוכנה לתפוס את מקומה.
אבל הסיירת המונעת בטורבינה הוכיחה שהיא מתקשה להשלים את הבדיקות הראשוניות שלה, מה שאילץ את המבורג להישאר בשירות שנה נוספת.
הפלגה נוספת לספרד התקיימה בפברואר 1909, במהלכה המבורג שוב נעצרה בוויגו בין 17 ל-23 בפברואר.
עם החזרה למים הגרמניים, היא זכתה שוב לליווי הקייזר לשייט נוסף בים התיכון.
המבורג, הוהנצולרן וסלייפנר עזבו את קיל ב-24 במרץ והגיעו לוונציה ב-4 באפריל.
משם הם עברו לקורפו ב-16 באפריל, שם תכננו הקייזר ומשפחתו לצאת לחופשה.
כשהם שהו שם, דיווחים על רדיפת הנוצרים הארמנים באימפריה העות'מאנית עוררו תגובה נרחבת ברחבי אירופה; כמה מדינות שלחו ספינות מלחמה לדרום חצי האי האנטולי כדי להגן על הארמנים והאירופים באזור.
המבורג נותקה כחלק מהמבצע והפליגה ב-21 באפריל למרסינה, והגיעה לשם ארבעה ימים לאחר מכן.
היא הצטרפה לאוניית המערכה הבריטית אה"מ סוויפטשור והסיירת המשוריינת הצרפתית ויקטור הוגו, ומאוחר יותר גם ליבק.
האוניות שלחו פלוגות נחיתה לחוף כדי להגן על אזרחים, לחלק מזון ולהקים בתי חולים שדה.
המצב נרגע עד אמצע מאי, וב-17, המבורג נותקה כדי לחזור הביתה.
היא עשתה את המסע, עצרה בדרך בפורט סעיד, מצרים ומאלגה, ספרד, ובסופו של דבר הגיעה לקיל ב-28 במאי.
לאחר החזרה לגרמניה, המבורג שובצה ליחידת הסיור.
זמן קצר לאחר מכן, המבורג נותקה שוב לליווי הוהנצולרן, אם כי הפעם היא הפליגה ביחד עם הסיירת המשוריינת החדשה גנייזנאו.
האוניות עזבו את קיל ב-13 ביוני והפליגו ל-Neufahrwasser, שם עלה וילהלם השני על סיפון הוהנצולרן.
משם, הם המשיכו אל צפון הים הבלטי אל מימי פינלנד, שם פגשו את בן דודו של וילהלם, הצאר ניקולאי השני על סיפון היאכטה שלו.
המבורג חזרה לקיל בסיום הסיור ב-20 ביוני.
היא המשיכה לפעול בחברה עם הוהנצולרן לחודש הבא, כולל במהלך ריגטת שייט בתחילת יולי, חנוכת שירות המעבורות המשותף של נוסעים גרמנית ושוודית בין ססניץ לטרלבורג.
הפלגת קיץ נוספת לנורווגיה נערכה מ-18 ביולי עד 3 באוגוסט, ועם שובם למים הגרמניים, המבורג נותקה כדי לחזור אל שירות הצי.
היא השתתפה בתמרוני הצי השנתיים בסוף אוגוסט ותחילת ספטמבר לראשונה בקריירה שלה.
לאחר מכן היא הוצאה מכלל פעילות בווילהלמסהאפן ב-15 בספטמבר, כאשר באותה תקופה, דרזדן סוף סוף הייתה מוכנה לשירות.
המבורג בילתה את השנים 1910 ו-1911 במילואים, שבמהלכן היא עברה שיפוץ אך לא עברה מודרניזציה.
היא נכנסה לשירות מחדש ב-2 ביולי 1912 כדי לשמש כאוניית הדגל של סגן מפקד שייטת הצוללות, חלק מפיקוח על כלי הטורפדו.
היא הגיעה ליחידה ב-6 באוגוסט ולאחר מכן השתתפה באימונים בים הצפוני, ובתמרוני הצי בהמשך אוגוסט וספטמבר.
היא שירתה בתפקיד זה במשך השנתיים הבאות, ובתקופה זו, קורבטנקפיטן הרמן באואר שימש כמפקד האונייה מנובמבר 1913 עד מרץ 1914. באותה עת, ב-15 במרץ, היא הועברה לפיקוח החדש על הצוללות.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביולי 1914, הוצבה שייטת הצוללות I בהלגולנד.
ב-6 באוגוסט, היא והסיירת שטטין ליוו שייטת צוללות לים הצפוני בניסיון למשוך החוצה את הצי הבריטי, שאותו יכלו לתקוף על ידי הצוללות.
הכוח חזר לנמל ב-11 באוגוסט, מבלי שנתקל בספינת מלחמה בריטית כלשהי.
מבצע נוסף כזה התרחש למחרת, גם הוא מבלי שהביא למגע עם כלי אויב.
ב-21 באוגוסט, הפיקוד הימי פיזר את שייטות הצוללות I ו-II וארגן מחדש את כלי השיט של שתי היחידות בפיקודו של באואר, שקיבל אז את התואר "Führer der Unterseeboote" (מפקד הצוללות).
המבורג נשארה אוניית הדגל של היחידה.
המבורג גם פעלה עם צי הים הפתוח בתקופה זו, בדרך כלל ביחד עם הסיירות הקלות של קבוצת הסיור IV.
המבצע הראשון מסוג זה היה הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי שנערכה במהלך 15–16 בדצמבר.
קבוצת הסיור הרביעית הוטלה למסך את המרכיב העיקרי של הצי בזמן שסיירות המערכה של קבוצת הסיור I הפגיזו את העיירות; הכוונה הייתה לפתות חלק מהצי הבריטי ולהביס אותו עם כוחות עדיפים.
בשעה 06:59 ב-16 בדצמבר נתקלו המבורג, הסיירת המשוריינת רון והסיירת הקלה שטוטגרט במשחתות בריטיות בפיקודו של קומנדר לופטוס ויליאם ג'ונס.
ג'ונס עקב אחר הגרמנים עד 07:40, אז המבורג ושטוטגרט נותקו כדי להטביע את רודפיהן.
דיווחים על המשחתות הניעו את אדמירל פרידריך פון אינגנול, מפקד הצי הגרמני, להורות לצי לסגת.
בשעה 08:02 אותתה רון לשתי הסיירות הקלות והורתה להן לנטוש את המרדף ולסגת יחד עם שאר צי הים הפתוח.
האונייה המשיכה לפעול עם הצי עד שנת 1915, בנוסף לתפקידי הדגל שלה בזרוע הצוללות.
בזמן ששייטה מול שפך נהר הווזר ב-21 באפריל, היא התנגשה בטעות בספינת הטורפדו S21, שברה אותה לשניים והטביעה אותה.
המבורג הייתה צריכה לעגון במבדוק יבש לתיקונים, אם כי אלו הושלמו בזמן כדי שהאונייה תשתתף בגיחת צי ב-17–18 במאי.
מבצע נוסף התרחש לאחר מכן ב-29–30 במאי; האונייה ראתה פעילות מועטה עד שהצי ביצע סריקה נוספת לים הצפוני ב-11–12 בספטמבר, אז ה-II.
Führer der Torpedoboote (סגן מפקד סירות הטורפדו), קומודורה קרל פון רסטורף הניף את דגלו על סיפון המבורג.
מבצע אחרון לשנת 1915 התקיים ב-23–24 באוקטובר.
אף אחד ממבצעי השנה לא הביא למגע עם גורמים מהצי המלכותי הבריטי.
הצי המשיך בפעולות אלו ב-1916, עם גיחות ב-5–7 וב-25–26 במרץ וב-21–22 וב-24–25 באפריל, כשהאחרונה שבהן הביאה לפשיטה על ירמות' ולואוסטופט.
המבורג שובצה לקבוצת הסיור הרביעית במהלך קרב יוטלנד ב-31 במאי–1 ביוני 1916. קבוצת הסיור הרביעית, בפיקודו של קומודורה לודוויג פון רויטר, עזבה את וילהלמסהאפן בשעה 03:30 ב-31 במאי, יחד עם שאר הצי.
במשימה למיסוך עבור הצי, המבורג וסירת הטורפדו V73 הוצבו בצד השמאלי של הצי, לצד שייטת אוניות המערכה השנייה.
המבורג וקבוצת הסיור IV לא היו מעורבים בכבדות בשלבים המוקדמים של הקרב, אבל בסביבות השעה 21:30, הם נתקלו בשייטת הסיירות הקלות הבריטית השלישית (LCS 3).
אוניותיו של רויטר הובילו את צי הים הפתוח דרומה, הרחק מהצי הגדול הפרוס.
בשל הטווח הארוך והראות הלקויה, רק מינכן ושטטין הצליחו להעסיק את הסיירות הבריטיות.
המבורג ירתה רק מטח אחד, מכיוון שהאובך לא אפשר לזהות את נפילת הירייה.
רויטר הפנה את אוניותיו בכוח לימינה, כדי לקרב את הבריטים לאוניות הראשה של הצי הגרמני, אך שייטת הסיירות הקלות השלישית סירבה לקחת את הפיתיון וניתקה מגע.
במהלך הלחימה, המבורג והסיירות האחרות נשאו את נטל ההתקפות הבאות של סיירות ומשחתות בריטיות, שזכו למספר פגיעות משמעותיות על המבורג.
השייטת הגרמנית הגיעה לווילהלמסהאפן כמה שעות לאחר מכן; כמה מאוניות המערכה שעדיין במצב לחימה תפסו עמדות הגנה מחוץ לנמל בזמן ששאר הצי נכנס לווילהלמסהאפן.
במהלך הקרב, הצוות של המבורג סבל מ-14 הרוגים ו-25 פצועים.
היא הייתה בתיקון עד 26 ביולי.
הניסיון הגרמני ביוטלנד הוכיח שכלי שיט ישנים יותר, במיוחד הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה וסיירות כמו המבורג היו בעלי מאפיינים הגנתיים נחותים ולא היו מתאימים עוד לפעולות התקפיות.
להמבורג היה גם ציוד אלחוטי מוגבל, מה שהפריע ליכולתה לתאם עם הצוללות בים.
היא השתתפה בגיחת הצי האחרונה שלה ב-18–20 באוגוסט, שבמהלכה עבר רסטורף לפרינצרגנט לואיטפולד, כדי להשתמש במערכות האלחוטיות המעולות שלה.
המבצע הביא לפעולה של 19 באוגוסט 1916, למרות שהיא לא הייתה מעורבת בקרב הקטן.
לאחר מכן שימשה המבורג כספינת מפקדה לשימוש בנמל, ולאחר מכן הוסבה לספינת בסיס עבור צוותי צוללות בווילהלמסהאפן.
מחסור בצוות במקומות אחרים בצי הוביל לצמצום הצוות שלה ב-15 במרץ 1917, ומאז, קורבטנקפיטן פרידריך ליצו, שהיה ראש המטה של רסטורף, שימש גם את כמפקדה של המבורג.
בשבועות האחרונים של המלחמה, גרמניה נאלצה לנטוש את מערכת הצוללות כדרישה להפסקת אש.
המבורג לא נכלאה בסקפה פלו תחת תנאי שביתת הנשק שסיימה את הלחימה, והיא נשארה בווילהלמסהאפן במהלך המשא ומתן על השלום שהוליד בסופו של דבר את הסכם ורסאי.
ה-Führer der Torpedoboote והצוות שלו עלו על האונייה בפברואר 1919. לאחר חתימת ההסכם ביוני 1919, המבורג נלקחה ל-Reichsmarinewerft בווילהלמסהאפן והושבתה שם ב-16 באוגוסט.
המבורג נותרה מחוץ לשירות ב-1920; חוסר היציבות בגרמניה במהלך ואחרי המהפכה של 1918–1919 הגיע לשיאו בפוטש של קאפ במרץ 1920, שלאחריו החל הצי הגרמני החדש, הרייכסמרינה, להפעיל מחדש את כלי השיט הישנים שהורשה להחזיק לפי הסכם ורסאי.
המבורג הייתה בין כלי השיט הללו, והיא נכנסה לשירות מחדש ב-7 בספטמבר בפיקודו של פריגטנקפיטן ברנהרד בובזין.
היא שובצה ל-Marinestation der Nordsee (תחנה ימית בים הצפוני), והפכה לאוניית הדגל של קונטר-אדמירל פרידריך ריכטר, שחלה בנובמבר והוחלף זמנית על ידי קפיטן צור זי ולטר הילדברנד.
בנוסף לתפקידו כמפקד התחנה הימית, ריכטר, ולאחר מכן הילדברנד, היה גם מפקד השייטות II, IV, ו-VI, שהוטל עליהם לפנות את שדות המוקשים שהונחו בים הצפוני במהלך המלחמה.
קונטר-אדמירל קונרד מומזן לקח את הפיקוד על היחידות ב-2 באפריל 1921, והשאיר את המבורג כאוניית הדגל.
הסיירת ביקרה באיי שטלנד בין 13 ל-17 ביוני, הפעם הראשונה מאז תום המלחמה שספינה גרמנית ביקרה בנמל זר.
ביולי 1921, המבורג השתתפה באימוני צי עם אוניית המערכה הנובר והסיירת הקלה מדוזה, יחד עם השייטות I ו-II.
היא ליוותה שולות מוקשים מחצאי השייטות ה-8 וה-11 בזמן שהם פינו שדה שהונח על ידי סיירת העזר מטאור במהלך המלחמה.
בהיותה במפרץ קולה ספגה היחידה הגרמנית אש מסוללת חוף סובייטית; הגרמנים השיבו אש ונסוגו.