tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2007 בוצעה מטא-אנליזה שעשתה סקירה מערכתית לבדיקת השפעת ההומאופתיה על ילדים ונוער.
התגלה שהממצאים לגבי הפרעת קשב ולגבי שלשולים היו מעורבים.
לא נמצא הבדל מהשפעת פלצבו לגבי פוליפים, אסתמה או זיהומים בדרכי הנשימה העליונים.
ספריית קוקרן לא מצאה מספיק ראיות קליניות להערכת יעילות הטיפולים ההומאופתיים באסתמה או דמנציה, או לטיפול הומאופתי לעידוד צירי לידה.
חוקרים אחרים לא מצאו כל ראייה ליעילות טיפול הומאופתי באוסטאוארתריטיס, מיגרנות, או כאב שרירים מעוכב (delayed-onset muscle soreness).
ארגוני בריאות כמו שירות הבריאות הלאומי של בריטניה, האיגוד הרפואי האמריקאי והתאחדות האגודות האמריקאיות לביולוגיה ניסיונית פרסמו את מסקנותיהם בעניין, לפיהן אין ראיות מדעיות משכנעות התומכות בשימוש בטיפולים הומאופתיים ברפואה.
חלק מהמטפלים ההומאופתיים ביקרו את המחקרים בתחום, בטענה כי אינם רלוונטיים, מכיוון שאינם בוחנים את ה"הומאופתיה הקלאסית".
בניגוד לכך, בוצעו מספר מחקרים בתחום ההומאופתיה המותאמת-אישית (קלאסית).
בסקירה משנת 1998, נמצאו 32 מחקרים שתאמו את קריטריוני ההכללה של הסקירה, כאשר 19 מתוכם היו מבוקרי-פלצבו, וסיפקו מספיק מידע למטא-אנליזה.
לאותם 19 מחקרים היה יחס סיכוי מאוחד של 1.17 עד 2.23 לטובת הומאופתיה קלאסית מול פלצבו, אך כאשר האנליזה הוגבלה למחקרים הטובים ביותר מתודולוגית, היתרון נעלם.
החוקרים סיכמו כי "תוצאות המחקרים האקראיים הזמינים מציעות כי להומאופתיה מותאמת-אישית יתרון על פלצבו.
הראיות, עם זאת, אינן משכנעות, עקב בעיות מתודולוגיות וחוסר-עקביות."
ד"ר ג'ון קילן, סגן מנהל בפועל של המרכז הלאומי לרפואה משלימה ואלטרנטיבית, אמר כי הומאופתיה "היא מעבר להבנה הנוכחית של כימיה ופיזיקה".
הוא הוסיף, "לידיעתי, אין מצב רפואי עבורו הוכחה יעילות הטיפול ההומאופתי."
בפברואר 2016 פורסם כי קבוצת מחקר במועצה הלאומית לבריאות ורפואה בבריטניה, שביצעה 176 ניסויים של הומאופתיה ב-68 מצבים בריאותיים, כדי לבדוק אם הטיפול יעיל.
הממצאים לא הצביעו על שום ראיה לפיה תרופות הומאופתיות אפקטיביות יותר מפלציבו.
חקר ההשפעות במערכות ביולוגיות אחרות
במהלך השנים פורסמו מספר מאמרים, לפיהם לתמיסות הומאופתיות בדילול גבוה במיוחד השפעה מובהקת סטטיסטית על תהליך אורגניים, ביניהם גידול תבואה, שחרור היסטאמין על ידי תאי דם לבנים, ותגובות אנזימטיות, אולם ראיות אלה נמצאות במחלוקת, וניסיונות לשכפל את תוצאות הניסויים נכשלו.
בשנת 1987 הגיש האימונולוג הצרפתי ז'ק בנווניסט, עובד מכון המחקר INSERM, מאמר לכתב העת Nature.
לפי המאמר, גילה בנווניסט כי באזופילים הפרישו היסטאמין כאשר נחשפו לדילול הומאופתי של אנטי-אימונוגלובולין E, סוג של תא דם לבן.
עורכי כתב העת פקפקו בתוצאות, וביקשו לחזור על המחקר במעבדה נפרדת.
לאחר שהמחקר בוצע בארבע מעבדות נפרדות, המאמר פורסם.
עורכי כתב העת נותרו ספקניים ביחס לתוצאות, ולכן הרכיבו צוות חקירה עצמאי, לקביעת דיוק המחקר.
בצוות השתתפו עורך Nature, הפיזיקאי ג'ון מאדוקס, חוקר ההונאות המדעיות האמריקני, הכימאי ולטר סטוארט, והספקן והקוסם ג'יימס רנדי.
לאחר חקר התוצאות המתודולוגיה של הניסוי, מצא הצוות כי הניסויים סבלו מ"בקרה סטטיסטית ירודה" וכי "הפרשנות סבלה מאי הכללה של מדידות שסתרו את הטענה".
הוא סיכם: "אנו מאמינים כי המידע הניסיוני הוערך באופן לא-ביקורתי, והליקויים בו לא דווחו כראוי."
בנווניסט עמד מאחורי תוצאותיו, והשווה את החקירה לציד המכשפות בסיילם.
הוא טען "ייתכן שכולנו שוגים, בתום לב.
אין כאן פשע, אלא מדע רגיל, ורק העתיד יבחין".
ג'יימס רנדי הצהיר כי אינו חושב שהייתה הונאה מודעת, אלא שהחוקרים נתנו ל"הרהורי לבם" להשפיע על פירוש המידע.
רמדי הומאופתי נחשב בדרך כלל לבטוח, מכיוון שהוא מכיל ברוב המקרים רק מים, אלכוהול או שילוב של שניהם.
רק במקרים נדירים מצויים החומרים המקוריים ברמות ניתנות לגילוי.
במקרה אחד מסוג זה, תמיסת אבץ גלוקונט בדילול נמוך במיוחד (2X, או 1:100), ששווקה כתרסיס לאף ("Zicam Nasal Spray"), גרמה לכאורה לאיבוד חוש הריח אצל אחוז קטן מהמשתמשים.
חלק מהם תבעו את החברה, ו-340 תביעות יושבו מחוץ לכותלי בית המשפט, תמורת סכום כולל של 12 מיליון דולר אמריקני.
מבקרי ההומאופתיה ציטטו חששות אחרים בעניין רמדים הומאופתיים.
החמור ביותר ביניהם נוגע למקרים בהם חולים נמנעו מלקבל טיפול למחלות אותן נטען שאפשר היה לאבחן או לרפא ברפואה קונבנציונלית.
מספר סקרים הראו כי חלק מההומאופתים (במיוחד אלה שאינם, בנוסף, גם רופאים) מייעצים למטופליהם נגד חיסונים.
חלק מההומאופתים טוענים כי ניתן להחליף את החיסונים ב"נוזודות" מדוללות לרמה הומאופתית, אותן יצרו מתמיסות של גורמים ביולוגיים – ביניהם חומרים כמו קיא, צואה, או רקמה אנושית נגועה.
האנמן עצמו התנגד לתכשירים מסוג זה, אך הומאופתים מודרניים משתמשים בהם לעיתים, ואין כל ראייה שיש להם השפעה חיובית כלשהי.
נמצאו גם מקרים של הומאופתים שיעצו נגד שימוש בתרופות נגד מלריה.
עצות מסוג זה מעמידות בסכנה חמורה את הנוסעים לאזורים טרופיים, מכיוון שרמדי הומאופתיים חסרי תועלת נגד טפיל המלריה.
בשנת 1978, אנתוני קמפבל, אז רופא יועץ בבית החולים ההומאופתי המלכותי בלונדון, ביקר הצהרות שפרסם ג'ורג' ויתולקס כדי לקדם את הטיפולים ההומאופתיים שלו.
ויתולקס הצהיר כי כאשר מטפלים בעגבת בעזרת אנטיביוטיקה, היא מתפתחת לעגבת שניונית ושלישונית, המערבת את מערכת העצבים המרכזית.
קמפבל תיאר זאת כהצהרה לא אחראית באופן מובהק, העלולה לגרום להדיוט חסר-מזל לסרב לטיפול רפואי קונבנציונלי.
הצהרה זו של ויתולקס משקפת את הרעיון לפיו טיפול במחלה בעזרת תרופות חיצוניות לטיפול בתסמינים תניע את המחלה עמוק יותר לתוך הגוף.
רעיון זה סותר את המחקרים המדעיים, לפיהם טיפול בפניצילין מביא לריפוי מלא של עגבת ביותר מ-90% מהמקרים.
במקרה בשנת 2004, רופאה בבריטניה שעסקה ב"רפואה אלטרנטיבית" יעצה לאחת מהמטופלות שלה לחדול מלקחת תרופות קונבנציונליות למחלת לב.
המטופלת סבלה מהתקף לב קטלני ארבעה חודשים לאחר מכן, עקב הפסקת נטילת התרופות.
חקירת האירוע הביאה לשלילת רישיונה של הרופאה בשנת 2007.
בסקירה משנת 2006 המליץ סטיבן פריי, מהמכללה לרפואה באוניברסיטת סאות'ווסטרן אוקלהומה סטייט, לכלול בתוכנית הלימודים של מכללות לרוקחות קורס חובה בתרופות וטיפולים לא מוכחים.
פריי הציע כי הקורס ידון בדילמה האתית בהמלצה על מוצרים שיעילותם ובטיחותם לא הוכחה, ושיש ללמד את הסטודנטים במה מערכת לא-מוכחות כמו הומאופתיה סוטות מרפואה מבוססת-הוכחות.
בשנת 2024 הגיע ילד בן ארבע וחצי לחדר המיון בבית החולים מאיר בכפר סבא, במצב של הרעלה אנטיכולינרגית קשה, בעקבות תכשיר הומאופתי שקיבל.
ההומאופתיה נפוצה למדי בחלק מהמדינות, ונדירה באחרות; בחלקן היא נתונה לפיקוח מחמיר, בעוד באחרות אינה מפוקחת כלל.
התקנות באירופה שונות ממדינה למדינה.
בחלקן אין כל תקנות חוקיות בנוגע לשימוש בהומאופתיה, בעוד באחרות נדרשים רישיונות או תארים ברפואה קונבנציונלית מאוניברסיטאות מוסמכות.
באוסטריה ובגרמניה אין תקנות פרטניות, בעוד בצרפת ובדנמרק נדרש רישיון לאבחון כל מחלה או חלוקת כל מוצר שמטרתו לטפל במחלה כלשהי.
שירותי הבריאות הציבוריים של חלק ממדינות אירופה, כמו צרפת, הממלכה המאוחדת, דנמרק ולוקסמבורג מכסים חלק מהטיפולים ההומאופתיים.
באחרות, כמו בלגיה, אין כיסוי לטיפולים אלה.
באוסטריה שירות הבריאות הציבורי דורש הוכחה מדעית ליעילות הטיפול כדי לממנו, אך חורג מן הכללים במקרה של הומאופתיה.
שתי מדינות באירופה הציעו בעבר הומאופתיה במסגרת שירותי הרפואה הציבוריים, אך ביטלו שירות זה.
מתחילת 2004 שירותי הרפואה הגרמניים אינם מממנים רמדים הומאופתיים, למעט יוצאים מן הכלל.
לאחר ניסוי של חמש שנים, החליטה ממשלת שווייץ ביוני 2005, לבטל את מימון ההומאופתיה וארבעה טיפולים אלטרנטיביים נוספים.
לדבריהם, הטיפולים לא עמדו באמות המידה ליעילות רפואית ויחס עלות-תועלת.
נוהל מספר 10 של משרד הבריאות, שנכנס לתוקף בספטמבר 1996, ועוסק במוצרים הומאופתיים, קובע שאין לשווק בישראל מוצרים הומאופתיים בדרגת דילול נמוכה מ-1:10,000 (X4 במינוח המקובל) לשימוש פנימי, ואין לכלול במוצרים הומאופתיים המיועדים לתינוקות אלכוהול.
על המטפל חלה חובה להפנות את המטופל לרפואה קונבנציונלית אם לא חל שיפור במצבו.
הומארניסמו (), בתרגום חופשי, "אנושיות", הוא מילה באספרנטו שבה השתמש מחבר שפת אספרנטו אליעזר לודוויג זמנהוף כדי לתאר את השקפת עולמו על ההתנהגות ויחסי הגומלין בין אדם לאדם.
הומארניסמו היא תורת ההומניזם של זמנהוף, השם החדש שבו כינה, החל משנת 1906, את הגישה הפילוסופית והדתית של בית הלל כפי שראה אותה (1901, Hilelismo).
על פי גישה זו, על כל אדם לראות ולאהוב את כל בני האדם מכל המדינות כאחיו ("ואהבת לרעך כמוך").
שינוי השם על ידי זמנהוף (מן השם הקודם, Hilelismo) נועד להפקיע את המושג מתחום היהדות ולהפוך אותו לנייטרלי עד כמה שניתן, בהתאם למודל השפה הנייטרלית שיצר ולמודל של דת אנושית נייטרלית.
זמנהוף אף השתמש במושג Neŭtralismo ("נייטרליות") בתור מילה נרדפת ל"הומארניסמו", ובמושג neŭtralisto ("נייטרליסט") כמילה נרדפת ל-homaranisto ("הומארניסט").
בשנת 1913 פרסם אליעזר זמנהוף את ה- Deklaracio pri homaranismo ("ההצהרה אודות ההומארניסמו").
תשעה סעיפים בהצהרה זו, והחשובים והמאפיינים ביותר הם שני הראשונים:
"הנני אדם, ואת כל האנושות אני רואה כמשפחה אחת; את הפרדת האנושות לשבטים, קהילות ודתות העוינים אלו את אלו אני רואה כדבר מצער ביותר, אשר במוקדם או במאוחר חייב להיעלם, ואשר את היעלמותו אני חייב להאיץ ככל יכולתי".
"אני רואה בכל אדם רק אדם, ואני ממיין כל אדם רק לפי ערכו האישי ומעשיו.
כל דיכוי או פגיעה באדם בשל השתייכותו לעם, לשפה או למעמד חברתי אחרים משלי, נראים בעיניי כברבריות".
סיבות שונות גרמו לזמנהוף מלכתחילה לחשוש לפרסם את רעיונותיו תחת שמו האמיתי:
המצב הפוליטי ברוסיה של אז;
ביקורת ותגובות עוינות שהוא צפה שיגיעו אפילו מצד הנאמנים לרעיון השפה הבינלאומית החדשה שיצר;
חששו שמא יבלבלו בין שני הרעיונות, שמטרתם זהה - אך בעיקרון הם שונים.
זמנהוף לא הצליח להקים תנועה למען ההומארניסמו, בין היתר בשל פריצת מלחמת העולם הראשונה, אך נמצאו רבים, בעיקר בקרב הפציפיסטים, אשר הרעיון מצא חן בעיניהם.
הגרעין הפופולרי ביותר של ההומארניסמו הורכב מן ה-Interna Ideo, "הרעיון הפנימי" של אספרנטו: אספרנטו שימשה תמיד עבור זמנהוף אמצעי לשיפור הקשרים בין בני האדם, מעבר לגבולות המוצא, השפה והתרבות.
בתו של זמנהוף, לידיה, אימצה פילוסופיה זו ולימדה אותה יחד עם אספרנטו ועם הדת שקיבלה על עצמה, הדת הבהאית.
הולשטיין הוא זן של בקר שמקורו בפריזלנד, הולנד.
ההולשטיין הוא הזן הנפוץ בעולם של פרות המיועדות לייצור חלב.
הצבע העיקרי של הפרה מזן זה הוא שחור ולבן, אך ישנו גם זן אדום ולבן, הקרוי "הולשטיין אדום".
בארצות הברית בלבד פרות ההולשטיין מהוות 90% מאוכלוסיית הפרות לחלב.
בישראל היה נפוץ עד ראשית המאה ה-20 הזן הדמשקאי, אך יבוא מסיבי של פרות הולשטיין בעשורים הראשונים של המאה הביא לדומיננטיות של זן זה במשק החלב הישראלי.
פרת החלב הישראלית אף הוגדרה כתת-גזע הנקרא "הולשטיין פריזי ישראלי".
כיום כמעט כל פרות החלב בישראל הן מזן הולשטיין.
גורמים פרטיים ייבאו זירמה של פרים מזנים שונים (בעיקר סימנטל, מונביליארד, וג'רזי), על מנת ליצור מכלוא בין זנים אלו לבין ההולשטיין.
אגודת ההזרעה הקואופרטיבית השולטת בשוק ההזרעות, שיאון, מתנגדת למהלך זה בתוקף, מתוך טענה שהוא מהווה העדפה של יתרון קצר-טווח בצורת און כלאיים על פני טיפוח ארוך טווח ומסודר.
המאפיין הבולט ביותר בהולשטיין הוא השילוב בין נפח גבוה של ייצור חלב לבין אחוז השומן שבחלב.
חלב אופייני של פרת הולשטיין יכיל בין 3%-4% של שומן חלב.
תפוקת החלב הממוצעת של פרות הולשטיין בארצות הברית עומדת על כ-10,000 ליטר בשנה.
תפוקת החלב הממוצעת של פרות הולשטיין באירופה עומדת על 8,000-7,000 ליטר בשנה.
תפוקת החלב הממוצעת של פרות הולשטיין-פריזי-ישראלי בישראל עמדה ב-2018 על 12,010 ליטר בשנה.
משקלה של פרת הולשטיין בוגרת כ-700 ק"ג וגובהה (בכתפיים) כ-1.5 מטר, משקל הלידה של העגל כ-40 ק"ג.
הולרכיה, על פי הטרמינולוגיה של ארתור קסטלר, היא היררכיה של הולונים - כאשר הולון הוא חלק ושלם במקביל.
המונח נטבע לראשונה בספרו של קסטלר משנת 1967, "The Ghost in the Machine".
המונח נמצא בשימוש רב גם אצל הפילוסוף האמריקאי, קן וילבר.
היקום, כשלם, הוא דוגמה להולרכיה, או מערכת הולרכית, וכל הולרכיה ידועה אחרת, היא חלק מאותה הולרכיה גדולה.
בעוד היררכיה יוצרת מבנה מלאכותי בו הישויות הנמצאות תחת הישות שמעליהם בהיררכיה כפופות לה באופן מלא, בהולרכיה הישויות אינן באמת נמצאות "תחת" או "מעל", אלא מהוות חלק, או כוללות, ויחד עם זאת בעלות קיום עצמאי.
מולקולה היא דוגמה להולון שנמצא שלב אחד מעל אטום.
בטרמינולוגיה היררכית התיאור "מולקולה נמצאת מעל אטום" היה מתאר מצב רחוק מזה המתקיים במציאות, בו מולקולה שולטת באוסף האטומים אותו היא "מנהלת", בעוד טרמינולוגיה הולרכית קרובה יותר לתיאור מציאות זו, בכך שהיא רואה הן באטומים והן במולקולות הולונים, אשר מהווים חלק ושלם בו זמנית, ובעלי קשרי גומלין הדדיים.
הום ראן (מאנגלית: Home Run) הוא מושג בתחום הבייסבול שמשמעותו חבטה מוצלחת, בדרך כלל מחוץ לתחומי המגרש, אשר מאפשרת לחובט להשלים הקפה מלאה של הבסיסים ובכך מזכה את קבוצתו בנקודה עבורו ועבור כל אחד משחקניה האחרים שהיו באותה עת על הבסיסים.
מקובל להבחין בין שני סוגי הום ראן, מחוץ לפארק ובתוך הפארק:
הום ראן מחוץ לפארק היא חבטה חוקית בה הכדור מועף מחוץ לתחומי המגרש (מעבר לגדר), ולפיכך לשחקני השדה אין אפשרות לפסול את החובט שכן הכדור מוגדר כ"מת".
הום ראן בתוך הפארק היא חבטה חוקית בה הכדור נותר בתחומי המגרש, שחקני הקבוצה היריבה לא ביצעו שגיאה, אך גם לא הצליחו לפסול את החובט לפני שהקיף את כל הבסיסים והגיע חזרה לבסיס הבית.
קיימת גם חלוקה על פי מצבים בהם נמצא החובט או המשחק:
סולו הום ראן היא חבטת הום ראן בזמן שהבסיסים היו ריקים, ולקבוצת החובט נזקפת נקודה בודדת.
ווק אוף הום ראן (Walk-off home run) היא חבטת הום ראן שמעניקה ניצחון לקבוצת החובט, חבטה זו צריכה להיות בזמן המחצית השנייה (החלק התחתון) של האינינג, והביאה מספיק נקודות אשר הכריעו את המשחק ממצב של פיגור או שוויון לניצחון.
ההום ראן המתועד הראשון בליגות הבייסבול הבכירות התרחש ב-2 במאי 1876 בנשיונל ליג, החבטה הייתה של רוס ברנס מהשיקגו וייט סטוקינג.
הום ראן זה היה בתוך הפארק, כמו מרבית אלו שנרשמו עד שנות ה-20 של המאה ה-20, זאת בין השאר משום שהגדרות היו מרוחקות מאוד מעמדת החובט והכדור היה פחות מתאים לחבטות ארוכות טווח.
תקופה זו מכונה בעגת הספורט תקופת הכדור המת ("Dead Ball Era").
החל מ-1920 חלו שינויים משמעותיים בענף ובחוקי הבייסבול בארצות הברית שהביאו לקפיצה במספר ההום ראנס בכל משחק: החומרים שהרכיבו את הכדור שופרו והגבירו את יכולת המעוף שלו, נקבע כי הכדורים יוחלפו בתדירות גבוהה בזמן המשחק מה שמנע אפשרות של הקבוצה המגישה להקשות על החובט על ידי מניפולציות על הכדור.
הפופולריות של המשחק גברה, קהל רב יותר זרם למגרשים ועל כן נבנו יציעים חדשים שקירבו את גבולות המגרש לעמדת החובט.
התוצאות היו כאמור עלייה במספר חבטות ההום ראנס בשיעור של מאות אחוזים תוך עשור.
אחד השחקנים הבולטים באותה תקופה היה בייב רות' שהחל את הקריירה שלו בתור מגיש, אך הפך לגדול החובטים של הליגה.
רות' שבר במשך מספר שנים את שיא ההום ראנס בעונה, והעמיד אותו על 60 לעומת 27 בלבד לפניו.
בשנות ה-90 חלה עלייה חדה נוספת במספר ההום ראנס ב-MLB, אם כי הפעם מקובל לייחס אותה לתופעה של סמים משפרי ביצועים.
השחקנים בעלי מספר ההום ראנס הגבוה ביותר לאורך הקריירה ב-MLB, נכון ל-18 באוגוסט 2024 (מינימום 600 הום ראנס):
השחקנים בעלי מספר ההום ראנס הגבוה ביותר בעונה בודדת ב-MLB, נכון לסוף עונת 2023 (מינימום 60 הום ראנס):
הולשוביצה (צ'כית: Holašovice) הוא כפר היסטורי קטן השוכן בדרום צ'כיה, במרחק 15 קילומטרים מערבית לצ'סקה בודייוביצה ובמרחק 18 קילומטרים צפונית לצ'סקי קרומלוב (הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1992).
הכפר נמצא בשטחה של הרשות המוניציפלית יאנקוב.
דרומית לכפר נמצא האזור המוגן יער בלאנסקי.
הכפר ננטש לאחר מלחמת העולם השנייה, כך שהשתמרו בו מתאר ימי הביניים ובניינים מקומיים בסגנון בוהמייני או בארוק כפרי.
הכפר שוחזר ואוכלס מחדש החל מ-1990, והוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1998.
האזור שבו שוכן הולשוביצה היה מיושב על ידי האדם מאז תקופת האבן החדשה (האלף השני לפנה"ס).
הכפר עצמו הוקם במחצית הראשונה של המאה ה-13, כאשר אנשים רבים החלו להתיישב באזורי הגבול של בוהמיה.
התיעוד הקדום ביותר הנוגע לכפר הוא מסמך של המלך ונצ'סלאוס השני, שהעניק מספר כפרים (כולל הולשוביצה) למנזר ציסטרסיאני בווישי ברוד.
הכפרים היו בבעלות המנזר עד 1848.
בין 1520 ל-1525 התחוללה בהולשוביצה מגפה קשה של דבר בובוני, ורק שני תושבים שרדו.
מעל קבר האחים שבקצהו הצפוני של הכפר הוקמה אנדרטה לזכר האירוע.
המנזר אכלס את הכפר בהדרגה באמצעות מתיישבים מבוואריה ואוסטריה.
האוכלוסייה מנתה כ-17 תושבים ב-1530. הכפר נפגע קלות במהלך מלחמת שלושים השנים, אך התאושש תוך זמן קצר.
ברישום קרקעות מ-1827 נכתב כי כל המבנים במשקי הכפר (מלבד האסמים) נבנו מאבן ללא מסגרת עץ, וזאת בניגוד לכפרים רבים אחרים בבוהמיה באותה תקופה.
מספר המשקים החקלאיים היה 17 החל מהמאה ה-16, ורק לקראת המאה ה-20 (1895) אוכלוסיית הכפר החלה לגדול והתגוררו בו 157 תושבים ממוצא גרמני ו-19 אנשים ממוצא צ'כי.
רוב החוות בכפר ננטשו והחלו להתדרדר לאחר גירוש התושבים הגרמנים בשלהי מלחמת העולם השנייה.
הולשוביצה הפך למקום נטוש תחת השלטון הקומוניסטי שהוקם בצ'כיה לאחר המלחמה.
ב-1990 החל מבצע מקיף לשיפוץ ושיקום הכפר, והוא אוכלס מחדש.
אוכלוסייתו מונה כ-140 תושבים, נכון ל-2006.
הכפר מורכב מ-120 מבנים המסודרים מסביב לכיכר גדולה שבה נמצאת קפלה קטנה שבראשה צלב, וכן ממספר בניינים נוספים המרוחקים מקבוצת הבניינים המרכזית.
האזור שהוכרז על ידי אונסק"ו כולל 23 חוות המוגנות כמונומנטים אדריכליים, ביחד עם מבני המשנה (אסם, אורוות וכדומה) וגנים.
החוות נבנו כך שהגמלונים שלהן פונים לעבר הכיכר.
חלק מהבניינים של החוות הפכו בשנים שלפני ולאחר מלחמת העולם השנייה לבתי מגורים לגמלאים.
בחלק מהחוות היו בתים קטנים ופשוטים שהיו מיועדים למגורי משפחות הפועלים.
בכיכר הכפר עצמה שוכנת קפלת יאן מנפומוק המתוארכת לאמצע המאה ה-18, שהיא מבנה צר שחזיתו הגבוהה בנויה בצורת פעמון.
פנים הקפלה המלבני מחופה על ידי שני קמרונות הנסגרים על ידי שתי לונטות.
גג הקפלה בנוי גם כן בצורת אוכף, ובראשו נמצא צריח מחודד המכיל פעמון.
נפחיית הכפר ובית הנפחיה שכנו במרכז הכיכר החל מתחילת המאה ה-18. הנפחיה שכנה בצד המערבי של הכיכר עד להעברתה ב-1885 למיקומה הנוכחי.
שני המבנים הם חד-קומתיים עם גגות בצורת אוכף, ופתח הכניסה שפנה אל הכיכר היה בצורת קשת.
הנפחיה משמשת כבית מגורים, והפתח הקשתי הוא מפני שינוי זה.
חזיתה של חווה מספר 3 היא דו-גמלונית בסגנון דרום בוהמייני קלאסי, ובנוסף לשער הגדול יש שער קטן נוסף בקיר המקיף אותה.
לשני הגמלונים יש גימור בסגנון בארוק ביחד עם רצועות של פילסטר סטוקו.
מיד לאחר הכניסה דרך השער הראשי נמצא אסם דו-קומתי משמאל, שקומתו העליונה משמשת כמזווה.
אחרי האסם נמצא גוש מבנים עם אורוות ומרתף מקומרן.
בית החווה הדו-חדרי נמצא מצד ימין.
באמצע אולם הכניסה נמצא גרם מדרגות המוביל אל עליית הגג של הבית.
החווה הגדולה ביותר בכפר היא חווה מספר 8. משמאל לשער הכניסה נמצא בית החווה הראשי המורכב משני אחרים, ואליו מחוברים שתי רפתות ארוכות המחולקות לשני חללים מקומרנים.
בצד הימני של הכניסה נמצא אסם תלת-קומתי.
הצד האחורי של החצר מתוחם על ידי אסם אבן גדול, שנבנה בשלהי המאה ה-19 כתחליף לאסם העץ הקודם.
חווה מספר 15 נמצאת בצד המזרחי של הכיכר, והיא מקיפה שלושה צדדים של חצר מרכזית.
חזית החווה היא מבנה דו-גמלוני קלאסי עם שער כניסה קשתי.
מבנה החווה השתנה לאורך מאות השנים האחרונות, ובמהלך השינויים הוחלפו גמלוני הבארוק בגמלונים משולשים.
המבנה החשוב ביותר בחווה הוא האסם ששמר על צורתו המקורית בצורה הטובה ביותר ביחס למבנים אחרים בכפר.
הום דיפו היא רשת קמעונאות אמריקאית המתמחה בכלי בית וגינון ובחומרי בניין.
היא מפעילה 2,193 חנויות בארצות הברית, קנדה, מקסיקו וסין.
הום דיפו היא רשת הקמעונות הרביעית בגודלה (לפי הכנסות) בארצות הברית והגדולה ביותר בתחום התמחותה (מקדימה את Lowe's).
החברה נוסדה בשנת 1978 על ידי ארתור בלאנק, ברנרד מרכוס, רון בריל ופאט פראח.
ב-1979 נפתחו בעיר אטלנטה שתי החנויות הראשונות.
המכירות צמחו במהירות וב-1981 נפתחו בפלורידה 4 חנויות עם היקף מכירות של 50 מיליון דולר.
ב-1986 המכירות הגיעו למיליארד דולר ובשנת 2009 הסתכמו הכנסות החברה בכ-71.3 מיליארד דולר.
השטח הממוצע של חנות הוא 9,755 מ"ר.
בין המוצרים הנמכרים בהום דיפו ניתן למנות כלי בית וגינון כמו רהיטים ומערכות השקיה, מכשירי חשמל ואלקטרוניקה ביתיים, כלי עבודה, חומרי בניין וציוד לשיפוץ הבית ומוצרי עשה זאת בעצמך.
החברה מחזיקה במספר מותגים של רהיטים, חומרי ניקוי, צבע, מכשירי חשמל ודשנים.
הוּמָא רועץ-דרקון הוא דמות מיתולוגית המופיעה במספר ספרי הפנטזיה של רומח הדרקון.
הוא אמנם היה קיים, אך לרוב, הדמויות בסדרה מקשרות אותו לסיפורי מעשיות מן העבר, זאת מאחר שהוא חי כ-1,300 שנה לפני תקופת הזמן בה מתרחשות העלילות ברוב ספרי רומח הדרקון.
נולד כהומא איש אֶלְדוֹר, לאביו, אביר סולאמניה בשם דוּרָאק ואימו קָארִינָה.
קרוב משפחה נוסף שלו היה דודו רֶנָארְד.
הומא מעולם לא הכיר את אביו מאחר שזה נהרג שנה לאחר שהוכתר לאביר והגן על מעבר ליד הַיְילוֹ.
הלורד אוֹסְוּוָאל מבַּקְסְטְרֵי לקח אותו תחת חסותו והבהיר לו כי תמיד יראה בו בנו שלו.
כאשר גדל, להומא היה חבר אמת אחד - מאגיוס.
בעוד מאגיוס שאף להיות קוסם מלחמה גדול, אמו של הומא קיוותה כי הוא יתבע את מורשתו כאביר סולאמני.
הומא טעם את טעם הקרב הראשון שלו ברגע שהוכתר לאביר.
כאשר היה במשימת סיור, קבוצתו נתקלה בחבורת גובלינים.
סר רנארד מינה אותו למפקד חוליה כדי להתקיף את הגובלינים.
הומא הוביל אותם בעוז אלי קרב, אך זאב מפלצתי במיוחד הבריח את סוסו, בעוד הומא רכוב אליו.
הסוס צלל אל מותו, מטיח את הומא לקרקע חסר הכרה.
כאשר חזר להכרתו מספר שעות לאחר מכן, הוא שוטט במשך שעות עד שנתקל בחבורת גובלינים אשר הטרידה מישהו.
כאשר הגיע למחנה הגובלינים על מנת לשחרר את אותו אחד, הוא גילה כי מדובר במינוטאור.
הומא חס עליו, וגילה כי שמו הוא קָזִיגַנְתִי דֶה-אוֹרִילְג (או קאז בקיצור).
קאז נשבע אמונים להומא ונדר לבוא בעקבותיו משום שהציל את חייו.
הומא אמר לקאז את שמו, וקאז הכריז כי מדובר בשם של לוחם חזק.
כאשר נסעו חזרה למחנה האבירים, הם הותקפו על ידי קבוצת איכרים, אשר דרשו שהומא יאפשר להם להתקיף את קאז.
בטרם ענה להם הומא, הופיעה דרקונית כסופה והבריחה את האיכרים, אך מיד לאחר מכן קאז התקיף את הדרקונית בעצמו.
הדרקונית דחקה את קאז לקרקע ועמדה להורגו, אולם הומא דיבר על ליבה של הדרקונית, ששמה היה לב, שתחוס על חייו של קאז.
לב הציעה להומא לרכוב עליה בעוד קאז צועד לפניהם.
קאז הצהיר כי הוא חב חוב כפול להומא - על שהציל אותו מפני הגובלינים ומפני דרקונית הכסף.
כאשר שבו למחנה, התחולל קרב נוסף בין כוחות הטוב לזדון, והומא נשלח לחזית כדי להדוף את כוחות האויב, אולם הוא הותקף והופל חסר-הכרה.
כאשר חזר להכרתו, הוא מצא את עצמו מול האישה היפה ביותר אשר ראה מימיו, אשר אמרה לו כי שמה הוא גְוּוַיְינֵת וכי היא מרפאה זוטרה במחנה.
לאחר קרב נוסף, מאגיוס ביקש מהומא ללוותו.
הומא וקאז רכבו איתו לטירתו של מאגיוס אשר הותקפה על ידי גַלָאן דְרַאקוֹס מכוחות האויב אשר כלא את הומא וקאז בטירה.
הם הצליחו להימלט, אך פנו לכיוונים שונים כאשר כוחות האויב וזאבי אימים בעקבותיהם.
הומא לבדו נלחם נגד רודפיו והמשיך בדרכו.
לבסוף, נשבה על ידי גַאי אַבוֹנְדֵייל בדרכו לסייע למאגיוס.
אך גם משבי זה הצליח להימלט והצטרף למאגיוס בסופו של דבר.
השניים הצליחו להגיע למוצב סולאמני, ושם פגשו גם בקאז אשר נשבה על ידי האבירים.
הומא הציל את קאז ממשפט מוות והשלושה יצאו לדרכם בשנית, בליוויו של אביר בשם בּוּרוֹן.
הם רכבו באזור הרי המשמר ושם דרכם אבדה.
הומא מצא נתיב למערה נסתרת ושם, באופן מסתורי, פגש בשנית בגוויינת.
גוויינת סיפרה להומא כי הוא מהווה את כל מה שהאל הטוב פלאדין מנסה ללמד את מאמיניו, וכי עליו לעמוד בשלושה מבחנים, מבחן עבור כל מסדר סולאמני (הכתר, החרב והוורד).
מבחנו הראשון הוא הבסתו של הדרקון אב-תולע.
לאחר שבתחילה ברח ממנו, מוצא הומא חרב ירוקה הקרויה חרב הדמעות, ובה הוא משתמש כדי להרוג את אב-תולע לאחר שזה מנסה לאכול אותו.
לאחר שהוא מביס אותו, הוא מוצא בין חפציו של הדרקון מראה קסומה, דרכה הוא עובר, ומגיע למצודת וינגארד.
מבחנו השני היה קשור לדודו, ריינארד.
הוא מגלה כי דודו עומד מאחורי מותו של הלורד מבַּאקְסְטְרִי ורדף אחריו עד שלבסוף הביס אותו בקרב.
הוא מגלה את עברו של ריינארד וכי הוא דודו ולכן מבכר לתת לו לכפר על חטאיו ולא להורגו.
הוא רואה כי מגפת השנית פגעה בפניו של דודו ולפני שמצליח לעשות משהו, הומא נעלם שוב חזרה אל ההרים, חזרה למאורתו של אב-תולע.
הוא מרים את חרב הדמעות ומגלה כי בעזרתה יוכל להשמיד כל אחד ודבר.
הוא מתעמת עם דמות המתקראת האיש האפור, אשר מציע לו להניח מאחור את חרב הזדון הזו, ולאחר קרב ממושך בינו לבין עצמו, הוא משליך את החרב והיא נעלמת.
בכך, משלים הומא את שלושת מבחניו.
לאחר שעבר את מבחניו, גוויינת לוקחת אותו כדי להעניק לו את הנשק שהוא כה ייחל למצוא.
הוא מוצא את יוצרו של הרומח, דאנקן אורג-ברזל, אשר מעניק לו את ישועת האבירים, נשק ושמו רומח הדרקון.
הומא פוגש בבני לווייתו, רק כדי לגלות מקאז, כי מאגיוס השתמש בו למטרותיו, אולם מוחל לו על כך.
יחדיו הם חוזרים לסולאמניה, שם מתעמת עימם שר המלחמה, קְרִינוּס.
הומא וגוויינת מביסים אותו יחדיו, אולם מאגיוס נשבה על ידי שליחו של גלאן דראקוס.
גאי אבונדייל עוצר בעדם בשנית ומודיע להם כי יחזור עימם ביחד עם רמחי הדרקון.
בשובו, הומא מקים קבוצה של עשרים רוכבי דרקונים להגן על וינגארד, מתוכם היו מַארִיק רועץ-עוגים, בֶּנֶט מבאקסטרי, דֶרִיק, גאי אבונדייל בעצמו וקאז.
מתוך העשרים, רק תשעה שרדו את העימות האחרון מול כוחותיה של טאקיזיס, כאשר הומא בעצמו היה הראשון לצאת לעימות זה.
בקרב האחרון, לב והומא היו היחידים שהצליחו להתקיף את דמותה הנוראית של מלכת הזדון.
יחדיו הם הסתערו ופילחו את הראש הכחול, וגרמו לה לחוש בכאב לראשונה, אך דבר זה עלה להם בחייהם: לב הוכתה מכה אנושה אשר העיפה והטיחה את שניהם אל האדמה.
לב הצליחה לנחות בצורה אשר אפשרה להומא לשרוד, אולם זה עלה במחיר חייה שלה - היא נפטרה מפצעיה האנושים, אך בטרם נפחה את נשמתה, הודה הומא באהבתו אליה.
לאחר מכן, פנה לעבר האלה שנאבקה בפציעתה.
במהלך התקרבותו אליה, התקיף אותו מאחור ראשהּ הירוק בגז כלור והוא נפל ושבר רבות מעצמותיו.
בטרם נפטר, אילץ את טאקיזיס להבטיח כי תעזוב את קרין יחד עם דרקוניה.
בכאבה, היא הסכימה לכך, והומא ביקש מקאז דבר אחרון - להוציא את רומח הדרקון מגופה של האלה.
הוא נפטר זמן קצר לאחר שראה את בקשתו האחרונה מתגשמת, בעודו מחזיק את תליון פלאדין אשר ענד, וחושב על אהובתו גוויינת'.
לאחר מותו, העם והאבירים דרשו לבנות לזכרו מקדש ואולם קבורה.
הומא נקבר במקום אשר נקרא על שמו (קברו של הומא), בעמק שמֵי-הערפל.
קיימות בעולם רומח הדרקון אגדות רבות על הומא, אשר ברבות השנים הפך לגיבור מיוחד בעיניהם של אנשי אנסאלון.
באחת מהן, מסופר על כך כי ראש האדונים, שליטת היער הקודר דרשה מהומא כי יניח לרגליה את רומח הדרקון.
כמו כן, באותה אגדה מסופר כי הומא ראה אייל לבן אשר הוביל אותו לארגות ושם הכיר את גוויינת'.
סיפורים אלו מהווים השראה לאביר סער בהיר-להב בתחילת הספר דרקונים של דמדומי הסתיו.
במזמור הדרקון, אשר מוזכר בספר זה, צוין כי הומא נסע לצריח הכהונה הראשי, אולם כל הסיפורים האלו לא אומתו מעולם.
הומארה סאווה (ביפנית: 澤 穂希; נולדה ב-6 בספטמבר 1978) היא כדורגלנית עבר יפנית ששיחקה בעמדת הקישור.
סאווה, ששימשה כקפטנית הנבחרת בזכייה בגביע העולם 2011, נחשבת לכדורגלנית היפנית הטובה בכל הזמנים.
הומארה סאווה נולדה בספטמבר 1978 בעיר פוצ'ו, המהווה פרוור של טוקיו.
כבר בגיל 12 היא החלה את הקריירה המקצוענית שלה, כשחתמה בקבוצת "יומיורי בלזה" מליגת העל היפנית.
ב-6 בדצמבר 1993, במסגרת אליפות אסיה, כשהיא בת 15 בלבד, ערכה סאווה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת.
באותו משחק, נגד נבחרת הפיליפינים, היא כבשה רביעייה והובילה את נבחרתה לניצחון 0-15.
בשנת 2001, לאחר מספר שנים בליגה היפנית, עברה סאווה ל"אטלנטה ביט" מליגת ה-WUSA האמריקאית שנוסדה באותו הזמן.
היא כבשה את השער הראשון בתולדות הקבוצה, ועזרה לה להעפיל לפלייאוף בכל אחת משלוש העונות בהן התקיימה הליגה.
לאחר פירוק הליגה ב-2003, חזרה לליגה היפנית, ושנה לאחר מכן זכתה בתואר "כדורגלנית השנה באסיה" מטעם קונפדרציית הכדורגל של היבשת.
ב-24 בספטמבר 2008, הצטרפה סאווה לקבוצת "וושינגטון פרידום" מהליגה האמריקאית החדשה, ה-WPS.
היא שיחקה בקבוצה שתי עונות, כבשה שישה שערים ולאחר מכן חזרה ליפן כדי להתכונן עם הנבחרת המקומית לגביע העולם 2011.
לפני מונדיאל 2011 נחשבו היפניות לנבחרת בינונית ובעלת סיכויים לא גבוהים לזכייה.
לאחר משחק צמוד, ההכרעה עברה להארכה, בה ניצחה יפן 0-1. את חצי הגמר, צלחו היפניות בהצלחה כאשר ניצחו את שוודיה 1-3, במשחק בו סאווה כבשה את השער השני.
ב-17 ביולי, במשחק הגמר, פגשה יפן את הנבחרת הטובה בעולם על פי דירוג פיפ"א - ארצות הברית.
שלוש דקות לסיום ההארכה, כשארצות הברית מובילה 1-2, כבשה סאווה את שער השוויון לאחר בעיטת קרן.
בדו-קרב הפנדלים, גברו היפניות 1-3 על האמריקאיות וזכו בגביע ההיסטורי.
סאווה הקפטנית, זכתה בתואר מלכת השערים ובתואר השחקנית המצטיינת של הטורניר.
מספר חודשים לאחר מכן, ב-9 בינואר 2012, זכתה סאווה בפרס כדור הזהב של פיפ"א, המוענק לכדורגלנית המצטיינת בעולם באותה שנה.
היא קיבלה 28 אחוזים מקולות המצביעים, וגברה על מרטה הברזילאית (17.28% מהקולות) ועל אבי וומבאך האמריקאית (13.26%).
באותה שנה, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכה במדליית הכסף באולימפיאדת לונדון, לאחר הפסד 2-1 בגמר נגד ארצות הברית.
לאחר האולימפיאדה, הודיעה סאווה על פרישתה מכדורגל בינלאומי.
כמעט שנתיים לאחר הפרישה, חזרה סאווה לנבחרת, והובילה את יפן לזכייה ראשונה באליפות אסיה.
שנה לאחר מכן, היא נכללה בסגל הנבחרת לגביע העולם 2015 שנערך בקנדה, ובכף הפכה לאדם הראשון שמשתתף בשישה גביעי עולם שונים (ביחד עם פורמיגה הברזילאית).
בטורניר עצמו, שימשה סאווה בעיקר כשחקנית ספסל, ואילו נבחרתה זכתה להגיע לגמר שני ברציפות.
בגמר עצמו, עלתה סאווה כמחליפה בדקה ה-33, אך היפניות הפסידו 5-2 לארצות הברית.
ב-16 בדצמבר 2015, הודיעה סאווה על פרישה מכדורגל, בדיוק באותו יום בו פרשה יריבתה וחברתה - אבי וומבאך.
ב-22 שנים בנבחרת יפן, היא שיחקה 205 משחקים וכבשה 83 שערים.
הום סלולר הייתה חברת תקשורת ישראלית שסיפקה שירותי תקשורת סלולרית באמצעות רשת סלולרית וירטואלית תוך שימוש בתשתיות פיזיות של חברת סלקום.
החברה הוקמה על ידי קבוצת פישמן בשנת 2005 בשם "פישמן סלולר" ותחילה עסקה בשיווק מכשירי סלולר.
השירות שהציעה היה קניית מכשיר באופן ישיר בלי להתחייב לחברת הסלולר, כחלק מעסקה שכוללת מסלול שיחות ופריסת תשלומים על המכשיר.
היא ייבא מכשירים שמתאימים לרשתות בתקן GSM, שבה פועלו באותה עת סלקום ופרטנר תקשורת.
פעילות החברה התאפשרה לאחר שנכנס לתוקף נוהל חדש המאפשר שיווק מכשירי סלולר בישראל, שלא באמצעות מפעילות הסלולר.
בפברואר 2006 רכשה 50% ממניות מפעל לייצור טלפונים בסין בהשקעה של מיליון דולר.
מפעל הייצר כחצי מיליון טלפונים בשנה.
במהלך 2007 הקימה החברה 12 נקודות מכירה למכשירי סלולר, תחת השם "hMobile", בתוך סניפי רשת "הום סנטר", ולאחר שמשרד התקשורת חייב את חברות הסלולר להציע את אותן תוכניות תעריפים גם למנוי שלא רכש דרכן את המכשיר גברה פעילותה.
וב-2009 הייתה למשווקת מכשירי הסלולר הגדולה בישראל שאינה חברה סלולרית, עם מכירה של 25 אלף מכשירים ומחזור של 14 מיליון שקל.
בפברואר 2010 הכריזה החברה על תוכנית להשקת רשת סלולרית וירטואלית.
באוקטובר 2010 חתם שר התקשורת משה כחלון על רישיון ההפעלה של החברה, ובאוגוסט 2011 חתמה החברה הסכם עם חברת סלקום להקמת רשת סלולרית וירטואלית על בסיס הרשת שלה.
השירות שלה החל את פעילותו ב-22 באפריל 2012, כשקידומות המספרים שהוקצו למנוייה החדשים של הרשת הם 22–055. בשל מדיניות ניידות המספרים היה ניתן להעביר לרשת מספרי טלפון ישראלים שניתנו במקור על ידי חברות אחרות.
בתוך שבועיים דיווחה כי גייסה כ-5,000 לקוחות.
ביולי 2015 עמד מספר לקוחותיה של המפעילה על כ-15–20 אלף.
אז, נמכרה לחברת סלקום והפסיקה לפעול כחברה עצמאית.
ביולי 2017 סגרה סלקום את רשת "הום סלולר" וניידה אליה את 9,000 המנויים שנותרו פעילים ברשת.
הום סטייג'ינג היא דרך להעלות את ערך הדירה בעזרת השקעה מינימלית וכך לאפשר את מכירתה בזמן הקצר ביותר ובסכום מקסימלי.
כיום התחום מפותח מאוד במדינות צפון אמריקה ובחלק גדול ממדינות מערב אירופה.
האחוז הממוצע של המשתמשים בהום סטייג'ינג במדינות אלו נע בין 50% ל-60% מאוכלוסיית מוכרי הבתים.
חברות אשר המתמחות בתחום ההום סטייג'ינג מספקות את שירותיהן הן ישירות למוכרי הנכסים והן לחברות תיווך הנדל"ן המקומיות.
גם בישראל החל תחום ההום סטייג'ינג לקבל תאוצה בשנים האחרונות, והמודעות לערך המוסף שלו עבור מוכרי הנכסים עלתה משמעותית במהלך 2012 בזכות תוכניות הטלוויזיה השונות בתחום עיצוב פנים והום סטיילינג.
הום סטייג'ינג הוא נישה בתוך התחום הרחב של עיצוב פנים, אשר מיועדת לבעלי דירות שלא מצליחים למכרן בתקופת זמן מוגדרת או בסכום הרצוי.
המומחיות של מעצבי הום סטייג'ינג היא לכוון את בעלי הבית ליתרונות של נכסם, ולהציג דרכים שיעזרו להבליט יתרונות אלו בעיני הקונים הפוטנציאלים; ובמקביל לזהות את החולשות של הנכס ולנטרל אותן בעיני אותם הקונים.
כמו כן, בשונה ממעצב פנים שמטרתו לקלוע לטעם האישי של בעלי הבית; מטרתו של מעצב ההום סטייג'ינג היא לקלוע לטעם של קהל קונים כמה שיותר מגוון, ולהתאים את העיצוב של הבית למכירה למכנה המשותף הרחב ביותר של הקונים הפוטנציאלים באזור הרלוונטי.
העלויות הן נמוכות יחסית לשירותים של מעצב פנים, כיוון שלרוב אין שום סיבה לבצע אדריכלות פנים מורכבת או שיפוצים יקרים כדי להשביח את הנכס לטובת מכירה – ברוב המקרים השקעה כזאת לא תצדיק את עצמה.
הרושם הראשוני אצל כל אדם נוצר במהלך ה-10 השניות הראשונות.
מסיבה זאת הום סטייג'ינג משלבת בתוכה דרכים ליצור את ההרגשה הנכונה אצל קונה פוטנציאלי בזמן הביקור בבית.
בעזרתה הבית יראה גדול יותר, מואר יותר, נקי יותר, חם יותר, ומעורר אצל קונים פוטנציאלים רצון להישאר בו ולרכוש אותו.
התאמת הבית למכירה לקונה ממוצע, דומה לאפקט שנותנת בובת ראווה בחנות בגדים.
הום סנטר היא חברה בע"מ ישראלית הפועלת כרשת שיווק קמעונאות בשיטת עשה זאת בעצמך בתחום שיפוץ ואחזקת הבית.
ב-2018 עברה החברה לשליטת אייל פישמן ואחיותיו ענת מניפז ורונית פישמן־אופיר.
קודם לכן הייתה החברה בשליטת אליעזר פישמן וכחלק מקבוצת פישמן שפשטה רגל.
הום סנטר נוסדה בנובמבר 1992 על ידי לוי קושניר והצטרף אליו כשותף יוסף (ספי) שלגי (בעל השליטה בקבוצת הנדל"ן מליבו).
אהרון מידן שימש מאז הקמתה ועד שנת 2005 כמנכ"ל החברה.
בשנת 1995 הונפקה הרשת בבורסת נאסדאק בניו-יורק וב-1998 בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בסוף 1999 רכש אליעזר פישמן, שכבר החזיק ברשת "עשה זאת בעצמך" בשם "הנדימן", את השליטה בחברת בילו, שהחזיקה במחצית ממניות הום סנטר, מידי לוי קושניר, ספי שלגי ואחי טייבר ובתחילת 2000 רכש עוד 38% מהבעלות מידי רשת הריבוע הכחול.
במקבל מכר פישמן את הבעלות על הנדימן לחברת בילו והסב 17 סניפים של הנדימן לסניפי הום סנטר.
הרשת הוסרה מהמסחר בבורסה בשנת 2000 עקב כך, שנתיים בלבד לאחר הנפקתה.
בשנים הראשונות לפעילות החברה, התאפיינו סניפי הרשת בגודל קטן וללא חלוקה ייעודית למחלקות שונות.
במרץ 2001 הום סנטר התחילה לשווק שירותי תיקונים ושיפוצים מעבר למוצרים הנמכרים בחנויות הרשת.
בשנת 2003 פתחה החברה לראשונה מספר חנויות בקונספט "סופר הום סנטר" שהן גדולות במיוחד עם חלוקה והתמחות במספר מחלקות שונות.
ביולי 2003 רכשה הרשת את חברת "בסט ביי" שהייתה עד אז בבעלות משפחת שטראוכלר, והעבירה מספר סניפי "בסט ביי" לתוך סניפי "הום סנטר" במתכונת של חנות בתוך חנות.
מנכ"ל הום סנטר, אהרון מידן מונה גם למנכ"ל רשת "בסט ביי".
בינואר 2004 הרשת התחילה לשווק גם מוצרי חשמל גדולים, כגון מקררים, מכונות כביסה וכדומה.
בינואר 2005 פרש מידן מניהול רשת "בסט ביי", ובהמשך אותה השנה מונה ליו"ר החברה.
במקומו של מידן מונה למנכ"ל החברה דוד ביקובסקי.
בדצמבר 2008 פרש מנכ"ל החברה, דוד ביקובסקי, מניהול החברה.
בשנת 2009 מונה למנכ"ל החברה רביב ברוקמאייר שנשאר בתפקיד זה עד יוני 2012. לאחר מכן, בעקבות פרישת ברוקמאייר מניהול החברה, חזר מידן לנהל את החברה שנה נוספת, בנוסף להיותו יו"ר החברה, עד יוני 2013 אז פרש מתפקידו כמנכ"ל החברה, ואלי גידור מונה למנכ"ל הרשת.
באפריל 2012 פתחה הרשת חברת בת שהפעילה רשת סלולרית וירטואלית, בשם "הום סלולר".
אודי מארצי מונה למנכ"ל חברת בת זו.
בשנת 2014 מחזור החברה עמד על 910 מיליון ש"ח.
מנכ"ל החברה ניסה למכור אותה ללא הצלחה לגורמים שונים.
בשנת 2015 הורד דירוג האשראי של החברה ל-BB.
בעל השליטה בחברה שילם בעצמו חלק מחובותיה בסך 145 מיליון ש"ח.
הרשעות החברה בגין הטעיית צרכנים
נגד חברת הום סנטר הוגשו מספר פעמים תביעות לבית משפט השלום על ידי משרד התמ"ת בגין הטעייה מכוונת של צרכנים והחברה נאלצה לעמוד למספר משפטים ונקנסה בסכומים של מאות אלפי שקלים בשל כך:
בינואר 2009 הורשעה החברה בבית משפט השלום בראשון לציון ונקנסה בסכום של 200 אלף ש"ח.
באוקטובר 2009 הורשעה החברה בבית משפט לשלום בחיפה על ידי השופטת יעל פרדלסקי, ונקנסה בסך של 112 אלף ש"ח.
בינואר 2013 הורשעה החברה בבית משפט השלום בראשון לציון על ידי השופט אברהם היימן, ונקנסה בסכום של 120 אלף ש"ח.
מירזא נסיר א-דין בֵּג מוחמד ח'אן הומאיון (בפרסית: نصیر الدین محمد همایون; 7 במרץ 1508 – 27 בינואר 1556) היה הקיסר השני של האימפריה המוגולית.
לבאבור היו ארבעה בנים: הומאיון, כּאמְראן מירזא , עסכרי מירזא , הינדאל מירזא .
כל אחד מהבנים קיבל נתח מהממלכה שהוריש באבור.
הומאיון ירש את נחלות אביו בתת-היבשת ההודית וקבע את אגרה בעיר הבירה שלו.
כּאמְראן מירזא ירש את הנחלות הצפוניות קאבול ולאהור והפך ליריבו החזק ביותר של הומאיון.
ב-17 במאי 1540 נחל צבאו של הומאיון מפלה בקרב שליד קנוג' (כ-200 ק"מ מזרחית לאגרה).
הומאיון ואחיו הינדאל נמלטו ללאהור וביקשו מקלט אצל אחיהם כּאמְראן מירזא וכך התאחדו כל ארבעת האחים בלאהור, שם פגש הומאיון בחמידה באנו ביגום , בתו בת ה-14 של אחד ממוריו של אחיו הצעיר הינדאל, והתחתן איתה.
כוחותיו של שיר שאה הגיעו לסירהינד שבפנג'אב, וכּאמְראן שנתמך על ידי עסכרי החליט על שיתוף פעולה עם שיר שאה סורי בתמורה להחזרת פנג'אב.
לכן ברחו הומאיון ואשתו ההרה דרך מדבר טהאר אל שליט סינד, מחוז לידתו של באבור, שם נולד בנו אכבר.
בסינד גייס צבא שהורכב מחיילים סינדהים ובלוצ'ים לצד שרידי נאמניו מהצבא המוגולי, איתם יצא לכבוש את קנדהאר ואחר כך את קאבול.
ב-11 ביולי 1543 חצה הומאיון בראש כוחותיו את נהר האינדוס, כּאמְראן מירזא שלח צבא בפיקוד עסכרי מירזא לעצור את צבאו של הומאיון, כוחותיו של עסכרי הגיעו למחנה העורפי של הומאיון, שם מצאו את אכבר בן 14 החודשים והמינקת שלו מאהַם אנגה , ולקחו אותם לחצרו של כּאמְראן.
הומאיון נסוג עם אשתו וקומץ מחייליו להראט, משם עבר לקזווין שם פגש את השאה שהתיר לו להמיר את דתו מאסלאם סוני לאסלאם שיעי ולהישאר באיספהאן כאורח של החצר הספווית.
השליט הספווי תהמאספ סייע להומאיון בתמורה להבטחה שהומאיון ימסור לו את קנדהאר.
הומאיון יצא בראש צבא קטן, כבש את קנדהאר מידי אחיו עסכרי ומסר אותה לשאה הספווי.
עסכרי יצא לחג' ומת בפאתי דמשק.
הומאיון ארגן מחדש את צבאו, זכה לנאמנותם של קציני הצבא של עסכרי ושל אצילים מוגולים אחרים ויצא לכיוון קאבול, בה שלט אחיו כּאמְראן.
בנובמבר 1545 הגיעו הומאיון ואשתו לפאתי קאבול, שם זכו להתאחד עם בנם אכבר, אותו לא ראו כשנתיים.
בתקופה זו טיפלה בו המינקת שלו, שהפכה לאימו המאמצת.
אחרי ניסיון נוסף של כּאמְראן לתפוס את השלטון, שלח אותו הומאיון לחג' וכּאמְראן מת ב-1557 במהלך העלייה לרגל בפאתי מכה.
ב-1554 מת אסלאם שאה סורי, בנו ויורשו בן ה-12, פירוז שאה סורי נרצח ימים מספר לאחר מכן על ידי בן-דודו מוחמד עאדִל שאה שתפס את כס המלוכה והודח על ידי גיסו, מושל אגרה, אבראהים שאה סורי שהודח על ידי סיכַּנדר שאה סורי .
הומאיון ניצל את חולשת ממלכת סורי ותפס מחדש את לאהור בפברואר 1555. סיכּנדר שלח צבא להילחם בצבאו של הומאיון אולם צבא סיכנדר הובס בקרב ליד מצ'יברה .
ב-22 ביוני הוביל סיכנדר עצמו כוח צבאי והובס בקרב ליד סירהינד.
בכך הוסר החסם האחרון שמנע את כניסת הומאיון לדלהי.
ב-23 ביולי 1555 הכתיר עצמו הומאיון מחדש בדלהי.
ב-27 בינואר 1556 מעד הומאיון במדרגות, נחבל בראשו ומת.
בנו בן ה-13, אכבר מונה כיורשו והוכתר ב-14 בפברואר 1556.
הוּם (בקרואטית: Hum) הוא יישוב במרכז חבל איסטריה, בצפון-מערב קרואטיה.
בעיירה מתגוררים 23 תושבים, מתוכם שני ילדים, והיא נחשבת באופן רשמי, על פי ספר השיאים של גינס, לעיירה (עיר) הקטנה ביותר בעולם (najmanji grad na svijetu) ובה שני רחובות בלבד.
סביבת העיירה הררית ומעוטרת בטרסות חקלאיות, גפנים וצמחייה.
מקורות העיר המתועדים הם משנת 1102. אותה התקופה נקראה העיר חולם.
הום מוקפת חומה ובמרכז העיר מגדל שמירה עם פעמון שנבנה בשנת 1552. בכנסיית העיר המקומית השתמרה כתובת גלגוליטית מקורית מאמצע המאה ה-12, הנחשבת לאחת מהעדויות העתיקות ביותר לכתב הגלגוליטי-קרואטי מימי הביניים.
היות שמדובר בעיר הקטנה ביותר בעולם המערבי, בכל שנה נבחר מבין התושבים ראש עיר חדש, כאשר רק גבר רשאי להיות מועמד.
אירוע הבחירות מתקיים בכל שנה ביום שבת השני של חודש יוני ומתאפיין בטקס רשמי ותאטרלי.
העיר הום היא מקור משקה הביסקה, המיוצר מתערובת צמחים מקומית.
נזיר מהעיר הכין לפני כ-2000 שנה מרקחת מצמחים שמטרתה הייתה להוות כתרופה, אך כיום ייעודה הוא משקה הביסקה האלכוהולי, בריכוז של 40 אחוז.
סביבת הום היא מקור לחיפוש פטריות כמהין שחורות ופטריות כמהין לבנות, אותן מאתרים באמצעות כלבים מאומנים ולא חזירים, כנהוג במקומות רבים אחרים.
ערכן של הפטריות הלבנות יקר פי עשרה מאלה השחורות ובמסעדה מקומית ניתן להזמין מנות המשלבות פטריות כמהין.
הולשוב (בצ'כית: Holešov; ביידיש: העלישויא; בגרמנית: Holleschau, הוֹלֶשָׁאוּ) היא עיר במחוז זלין שבצ'כיה, בתחומי מוראביה ההיסטורית.
בעבר שכנה בעיר קהילה יהודית גדולה ורבניה התפרסמו ברחבי העולם היהודי.
הבולט שבכולם, הש"ך, קבור בעיר ובית הכנסת שלו עודנו עומד בה.
במאה ה-12 שכן במקום כפר שהשתייך לבישוף של אולומואוץ, ב-1271 כבר תועד המקום בשם הולשובה.
הכפר ריכז מסחר שוק אזורי וב-1322 קיבל זכויות של עיר שוק ונבנתה במקום טירה.
העיר נשלטה על ידי בתי אצולה שמקורם בשטיריה.
ב-1622 נכבשה העיר בידי צבא הונגריה וב-1643 בידי שוודיה.
ב-1848 הפכה הולשוב לעיר מחוז וחולקה לשתי ישויות מוניציפליות נפרדות ועצמאיות: העיר הנוצרית והעיר היהודית, שקמה על בסיס האזור ששימש בעבר כגטו היהודי.
העיר היהודית, שהשתרעה מצפון-מזרח למרכז, כללה 1,700 נפש, כשליש מן האוכלוסייה הכללית ובה פעלו בין היתר משטרה, מכבי אש ושומרי לילה יהודיים.
ב-1918, עם כינון צ'כוסלובקיה, אוחדה העיר שנית לישות מוניציפלית יחידה.
קהילה יהודית נוסדה במקום כנראה רק אחרי 1454, כשגורשו היהודים מאולומואוץ.
העיר אכלסה קהילה יהודית גדולה החל מן המאה ה-16. בית כנסת הש"ך נוסד ב-1560 וככל הנראה שרד את השואה עקב מראהו החיצוני שהיה כשל בית רגיל.
פנים בית הכנסת עוטר בציורים בסגנון הבארוק ובטקסטים עבריים שצוירו על ידי מהגרים מפולין.
מאז אמצע המאה ה-16 ועד המאה ה-19 חיו היהודים בחסות האצולה השלטת.
בתמורה לתשלום דמי חסות היו היהודים פטורים ממסי עירייה, זכו להגנה משפטית ולזכות לקיים את מנהגיהם ולבחור את מנהיגיהם.
כתב הזכויות שניתן ליהודים ב-1651 התיר הקמת בית מדרש, בית קהילה, בית חולים ובית מרחץ וכן התיר לקדש בית קברות.
קהילת היהודים בעיר הייתה אחת משבע הקהילות הראשיות במוראביה ובראשה כיהנו רבנים גדולים.
בשנים 1774, 1899 ו-1918 התחוללו במקום פוגרומים נגד הקהילה היהודית.
ב-1774 הואשמה משפחה יהודית ברצח משרתת נוצרייה, ב-1899 הותקפו היהודים על ידי לאומנים צ'כים בהאשמה שהם מפיצים תרבות גרמנית וב-1918 הותקפו יהודים ונשדדו על רקע התבוסה במלחמת העולם הראשונה.
בין השנים 1891 – 1893 הוקם בעיר בית הכנסת החדש בסגנון קלאסיציסטי.
בית הכנסת החדש הוצת על ידי הנאצים בשנת 1941 ולאחר מכן נהרס.
ב-1930 חיו בהולשוב 273 יהודים בלבד, 4% מן האוכלוסייה.
בית הקברות היהודי נמצא בקצה הרובע היהודי וכולל למעלה מ-1,000 מצבות.
המצבה העתיקה ביותר שזוהתה היא משנת 1647. הקבר המרכזי בבית הקברות הוא קבר הש"ך, ששוקם בשנת 1817.
בדצמבר 1918, בזמן האלימות נגד היהודים בצ'כוסלובקיה, נשדדו עשרות חנויות ובתים של יהודים בעיר, ו-2 יהודים נרצחו על ידי הצ'כוסלובקים.
ב-15 במרץ 1939 פלשה גרמניה הנאצית לבוהמיה ומוראביה, פירקה את צ'כוסלובקיה והפכה את האזור לפרוטקטוראט.
פירוש הדבר מבחינת היהודים היה החלה מיידית של חוקי נירנברג, שהגבילו את זכויות היהודים ונישלו אותם מנכסיהם.
בסוף 1941 הוחל גירוש יהודי העיר וסביבתה (כ-200 משפחות) לגטו טרזיינשטאט, משם שולחו למחנות ההשמדה.
עם תום המלחמה חזרו שרידי הקהילה לעיר.
רבי משה יצחק יהודה ליב צונץ - מגדולי דורו ורבה של מוראביה כולה (נפטר בשנת ה'תמ"ד, 1684)
רבי יחיאל מיכל רפפורט - כיהן בעיר עד שנת ה'ת"ל (1670), בסוף ימיו רבה של פרוסניץ
רבי אליעזר איטינגא - כיהן בעיר משנת ה'ת"ס, 1700, עד פטירתו בשנת ה'ת"ע, 1710
רבי יוסף אופנהיים - בן רבי דוד אופנהיים, כיהן בעיר לפני 1720
רבי סעדיה ישעיה קצנלנבוגן - חתנו של רבי נפתלי כ"ץ ונכדו של רבי יונה תאומים-פרנקל, כיהן בעיר משנת ה'תפ"ג, 1723, ועד פטירתו בשנת ה'תפ"ו, 1726
רבי מאיר בן מהר"ם המבורג - כיהן בעיר כשלושים שנה, משנת ה'ת"ץ, 1730 עד פטירתו בכ"ד בתשרי ה'תק"ך, 1759
רבי אריה יהודה ליב תאומים - התמנה בסביבות ה'תק"ן, 1790, וכיהן בעיר עד פטירתו בי"ד באדר ב' ה'תקנ"ד, 1794
רבי אברהם שטרן - מחבר הספר "מערבי" על "המזרחי"
הערים הבאות הם ערים תאומות של הולשוב:
קילר שפורטפרייניגונג הולשטיין פון 1900 ובקיצור הולשטיין קיל, הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר קיל שבשלזוויג-הולשטיין שבגרמניה.
ימי הזוהר של המועדון היו בתחילת המאה ה-20, כאשר באותה תקופה זכה המועדון בשש אליפויות אזוריות של צפון גרמניה, ובאליפות גרמניה בכדורגל 1912. בסיום עונת 2023/2024 הבטיח המועדון את העפלתו לבונדסליגה לראשונה בתולדותיו.
אך ירד לבונדסליגה השנייה לאחר עונה אחת.
מועדון הכדורגל הולשטיין קיל נוסד כתוצאה ממיזוג בין שני מועדונים, קילר פוסבאל-פריין פון 1900 וקילר פוסבאל-קלאב הולשטיין.
קילר פוסבאל-פריין החל כמועדון התעמלות בשנת 1844, שלא זכה להצלחה גדולה, ובהמשך הפך גם למועדון אתלטיקה.
בשנת 1900 הפך המועדון לקבוצת כדורגל.
קילר פוסבאל-קלאב הולשטיין הוקם כמועדון כדורגל בשנת 1902. האיחוד בין שני המועדונים התרחש בשנת 1908, והשם שניתן למועדון המאוחד הוא הולשטיין קיל.
כבר בתחילת ימיו הפך המועדון המאוחד למועדון מצליח, שאף הגיע לגמר אליפות גרמניה בכדורגל 1910, שם הפסיד בגמר לקרלסרוהה FV בתוצאה 0–1 לאחר הארכה.
כעבור שנתיים, זכה מועדון הולשטיין קיל באליפות גרמניה בכדורגל 1912, שהיא האליפות היחידה בתולדות המועדון, לאחר ניצחון 0–1 בגמר על אותה FV קרלסרוהה, משער של ארנסט מולר.
בשנת 1914 נוספו למועדון מחלקות אתלטיקה והוקי שדה, והשם שונה לשפורטפריין הולשטיין פון 1902 (בתרגום לעברית, מועדון ספורט הולשטיין החל משנת 1902).
מלחמת העולם הראשונה שהתקיימה באותו זמן גרמה להיחלשות משמעותית של המועדון, אך בשנות ה-20 של המאה ה-20 השיג המועדון מספר הישגים, לרבות הגעה לגמר אליפות גרמניה בכדורגל 1930, שם הפסיד בתוצאה 4–5 להרטה ברלין.
במהלך מלחמת העולם השנייה, תחת משטר הרייך השלישי, חולקו ליגות הכדורגל העליונות בגרמניה ל-16 מחוזות, כאשר המתחרה העיקרית של הולשטיין קיל במחוז שלה הייתה המבורג.
בשנת 1942 פוצל המחוז בו התחרו הולשטיין קיל והמבורג לשתי ליגות, ליגת המבורג וליגת שלזוויג הולשטיין.
הדבר גרם לכך שלהולשטיין קיל לא הייתה מתחרה רצינית במחוז שלה, והאליפויות היו מובטחות לה עד לתום המלחמה, וכתוצאה מכך, גם השתתפויות במשחקי הפלייאוף על האליפות של גרמניה כולה.
הולשטיין קיל רשמה באותו זמן הישגים כמו הגעה לחצי גמר האליפות בגרמניה בשנת 1943.
לאחר המלחמה והארגון מחדש של הליגות בגרמניה, כאשר חולקה גרמניה המערבית לחמש ליגות ראשונות מרכזיות, הולשטיין קיל שיחקה בליגה הצפונית (אוברליגה נורד), וסיימה פעמיים כסגנית, בשנים 1953 ו-1957. בשנת 1961 זכתה קבוצת המילואים של המועדון בגביע גרמניה לחובבים.
בשנת 1963 הוקמה הבונדסליגה, אך הולשטיין קיל לא נכנסה אליה, והמשיכה לשחק באוברליגה נורד שהייתה השנייה בהיררכיית הליגות בגרמניה.
הולשטיין קיל כשלה להעפיל לבונדסליגה, ובשנת 1974, כאשר בוצע ארגון מחדש של מבנה הליגות בגרמניה והוקמה הבונדסליגה השנייה, לא הצלחה הולשטיין קיל להיכנס אליה ושיחקה בליגה השלישית בהיררכיית הליגות, שהיא ליגה מחוזית.
בשנת 1978 הצליחה הולשטיין קיל להעפיל לבונדסליגה השנייה, שחולקה אז למחוזות צפון ודרום, והשתלבה במחוז צפון.
בשנת 1981 נשרה הולשטיין קיל בחזרה לליגה השלישית.
עם איחוד גרמניה בשנת 1990, בוצעו שוב תהליכים ארגוניים בכדורגל הגרמני כאשר הצטרפו קבוצות מגרמניה המזרחית.
בשנת 1994 הולשטיין קיל שיחקה בליגה השלישית בהיררכיית הליגות.
בשנת 1996 נשרה הקבוצה לליגה הרביעית (מחוז שלזוויג הולשטיין) ובשנת 1998 העפילה בחזרה לליגה השלישית.
ארגונים מחדש של הכדורגל הגרמני גרמו למועדון להתנדנד בין הליגה השלישית לרביעית בהיררכיית הליגות בגרמניה.
בשנת 2006 הייתה קרובה הקבוצה להעפיל לבונדסליגה השנייה, אך כשלה.
כעבור עונה נשרה הקבוצה לליגה הרביעית.
בשנת 2009 העפילה הקבוצה לליגה הגרמנית השלישית, שהפכה לליגה כל-גרמנית באותה עונה, אך נשרה לליגות האזוריות כעבור עונה אחת.
בשנת 2013 חזרה הולשטיין קיל לליגה השלישית, שם נשארה במשך ארבע עונות.
בשנת 2017 העפילה הקבוצה לבונדסליגה השנייה לאחר שסיימה במקום השני בליגה השלישית.
בעונת הבכורה של הולשטיין קיל בבונדסליגה השנייה, 2017/2018, סיימה הקבוצה במקום השלישי ושיחקה במבחני העלייה לבונדסליגה מול וולפסבורג.
הולשטיין קיל הפסידה בשני המשחקים בתוצאות 1–3 ו־1-0 ונשארה בבונדסליגה השנייה לעונה נוספת.
בעונת 2018/2019 רשמה הקבוצה את הישג השיא שלה עד אז, בו העפילה לשלב 16 האחרונות ב, כאשר הדיחה את פרייבורג מהבונדסליגה הראשונה.
בסיום עונת 2023/2024 הבטיח המועדון את העפלתו לבונדסליגה לראשונה בתולדותיו.
הקבוצה לא הצליחה לשרוד בבונדסליגה ונשרה לבונדסליגה השנייה לאחר עונה אחת בלבד.
הומאם אל-אמין אחמד הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת א-דוחייל מליגת העל הקטרית ובנבחרת קטר.
אחמד נולד בדוחה שבקטר, וגדל באקדמיית אספייר המקומית.
ב-1 בינואר 2018 עבר לאויפן הבלגית.
ב-1 בספטמבר 2019 חתם באל-ע'ראפה מליגת העל הקטרית.
ב-28 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לא-סאיליה במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת .
ב-14 באוגוסט 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על אום סלאל במסגרת המחזור ה-21 בליגה.
בשתי עונותיו הראשונות במועדון ערך אחמד 36 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-14 בנובמבר 2019 ערך אל-ביאתי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בניצחון 2-0 על נבחרת סינגפור במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר גביע הזהב 2021, וערך חמש הופעות בטורניר.
ב-21 ביולי 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת הונדורס במסגרת שלב הבתים של הטורניר.
הום סטיי היא סוג של אפשרות אירוח ולינה המאפשרת למבקרים לשכור בית או דירה של אדם/משפחה מקומי/ת ביעד בו הם שוהים במהלך הטיול/חופשה.
משך השהייה יכול להשתנות מלילה אחד לתקופה של עד שנה שלמה והיא יכולה להיות זמינה ללא שום תשלום, בתמורה לפיצוי כספי, בתמורה לכך שהמארח ישהה בו זמנית או בזמן אחר בבית/דירה של האורח, או בתמורה לכך שהאורח יבצע עבודות שונות בנכס של המארח.
האפשרות של הום סטיי בדרך כלל מאפשרת היכרות טובה יותר עם אורחות החיים של האוכלוסייה המקומית ומעניקה למבקרים יותר הזדמנויות לשפר את מיומנויות השפה.
על אף שאירוח ביתי עשוי להתקיים בכל יעד ברחבי העולם, בפועל אפשרויות של הום סטיי פופולריות יותר במדינות מסוימות מאשר במדינות אחרות, בדרך כלל כתוצאה מכך שאותן המדינות השקיעו משאבים בכך לצורך פיתוח תעשיית התיירות שלהן.
בשל היותה חלופה זולה האפשרות של הום סטיי פופולרית במיוחד בקרב תרמילאים וסטודנטים.
הום פרייז (בתעתיק לעברית, מאנגלית: "Home fries", ובגרמניה נקרא "Bratkartoffeln") הוא תבשיל נפוץ, בסיסי וקל להכנה העשוי מתפוחי אדמה מבושלים הנחתכים כפרוסות, קוביות או עיגולים.
לעיתים ההום פרייז מבושל בטיגון במחבת או אפייה בתנור.
בארצות הברית הוא מוגש לעיתים כתחליף להאש בראונס.
בצפון אמריקה, הום פרייז פופולרי כתוספת לארוחות בוקר.
בישראל הוא נמכר במסעדות כמנת פתיחה או כתוספת.
הום פרייז מוגש לרוב עם בצל, שום, ירקות, תבלינים, רוטב צ'ילי מתוק או חריף ועוד.
להכנת ההום פרייז ניתן להשתמש בשמן צמחי או בחמאה.
את ההום פרייז אפשר להכין עם תפוחי אדמה מקולפים או שאינם מקולפים.
הולשוביצה היא שכונה בצפון פראג, השוכנת על פיתולו של נהר ולטאבה.
השכונה מהווה את שטחו העיקרי של רובע 7 בעיר (חלק זניח ממנה שייך לפראג 1).
בעבר הייתה הולושוביצה פרבר תעשייתי תוסס.
כיום היא משמשת כבית לגלריה הלאומית ולגני התערוכה של פראג, בה נמצאים הארמון התעשייתי, אולם המוזיקה גוג'ה והמוזיאון הטכני הלאומי.
בשנת 1928 נפתח גשר ליבן, במקום בו עמד גשר עץ זמני משנת 1903. גשר זה הוא עודנו גשר הנהר הארוך ביותר בפראג.
בשני העשורים האחרונים, בוצעו מיזמי התחדשות עירונית נרחבים ברובע פראג 7 ונפתחו באזור שלל מקומות בילוי והוקמו גלריות, מרכזי עיצוב ומיזמים אמנותיים רבים, לצד חללי תעסוקה שיתופיים.
כתוצאה מכך, חלה ירידה משמעותית בגיל הממוצע של תושבי השכונה והיא הולכת ומתאפיינת כשכונה לצעירים.
למעשה, רובע 7 מפגין כיום את הגיל הממוצע הנמוך ביותר בפראג כולה.
ואכן, בשנת 2020 הגדיר הגרדיאן את הולשוביצה כ"אחת מ-10 השכונות הכי מגניבות באירופה".
השם נגזר משם המשפחה הוליש (שמשמעותו "קירח" או "חסר זקן").
בכיכר שטרוסמאייר, שוכנת כנסיית סנט אנטוניוס המעוצבת בסגנון נאו-גותי.
הקתדרלה נבנתה בין השנים 1908–1911 על ידי האדריכל פרנטישק מיקש על פי המודל של כנסיית טין בכיכר העיר העתיקה.
הוא מוגן כאנדרטה תרבותית קבועה מאז 2015. ב-26 באוקטובר 1916 הושמדו פעמוני הכנסייה לצורך מאמצי המלחמה, כאשר רק הקטן ביותר, ששקל ארבעים קילוגרמים ושמו רפאל, נשמר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, סופקו פעמונים חדשים על ידי חברת הפעמונים של הרולד בחומוטוב.
במהלך מלחמת העולם השנייה, רוב הפעמונים הללו נלקחו על ידי גרמניה.
בשנות ה-80 תלתה הכנסייה מתנה משנת 1918 מהאומה האמריקאית לעם הצ'כי, פעמון החירות, שהוא ההעתק המדויק היחיד של פעמון החירות המקורי בהיכל העצמאות בפילדלפיה.
כנסיית סנט קלימנטה/קלמנט ברחוב קוסטלני היא הכנסייה העתיקה ביותר שנשמרה ברובע.
אזכורים ראשונים של הכנסייה מתוארכים לשנת 1234. במקור נבנתה הכנסייה בסגנון רומנסקי, אך מאוחר יותר עברה שיפוץ בסגנון הגותי.
הכנסייה מהווה כיום מונומט תרבותישל הרפובליקה הצ'כית ורשומה ככזו מאז 1964.
מרכז DOX לאמנות עכשווית הוא חלל רב-תכליתי המתמקד בהצגת אמנות עכשווית, אדריכלות ועיצוב.
החלל שימש במקור כמפעל ושופץ ונפתח מחדש בשנת 2008. שחזור המפעל הישן לחלל רב-תכליתי הוא פרי עבודתו של האדריכל איוון קרופה.
בשנת 2008, היה מרכז DOX לאמנות עכשווית מועמד לפרס האיחוד האירופי לאדריכלות עכשווית המתחם התפרסם בעיקר הודות למרכז הפיסול/אירועים הגדול שעל הגג שלו, "ספינת האוויר גוליבר", שנוצר על ידי מרטין רג'ניש בשנת 2016. גוף העץ והפלדה של ספינת האוויר עצמה, שדרכו יכולים המבקרים לעבור, מחבר שתי מרפסות גג בגבהים שונים.
נכון להיום, מהווה מבנה זה אחד מהמאפיינים הדומיננטיים ביותר של מתחם גני התערוכה המתחדש בשכונה.
החל משנת 2022, עובר הארמון שיפוץ מעמיק ואגפו השמאלי מיועד לחניכה בשנת 2026. הארמון מעוצב בסגנון אר נובו ונבנה בשנת 1891 על פי תכנונו של בדריך מינצברגר, ששיתף פעולה עם המהנדס פרנטישק פראשיל.
זהו המבנה הראשון בו נעשה שימוש בקונסטרוקציית ברזל.
ישנן שתי תחנות מטרו בהולשוביצה, שתיהן בקו C - ולטבסקה ונדראז'י הולשוביצה, המחוברות לאחת מתחנות הרכבת הגדולות ביותר בפראג הנושאות את אותו שם.
רובע זה חוצה גם תחנות רבות של חשמלית ואוטובוס.
רובע זה נחשב לאחד הרבעים הידידותיים ביותר לאופניים בעיר כולה, ובו נתיבי אופניים רבים ושבילי אופניים.
הוֹמוֹ אֶרֶקְטוּס (מלטינית: Homo erectus; אדם זקוף) הוא שמו המדעי של מין נכחד מהסוג אדם, שהתקיים בתקופת הפליסטוקן, כ-1.5- 2 מיליון עד 50 אלף שנים לפני זמננו.