tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר המתנה של כמה ימים החליט סינאן פאשה לחזור לקונסטנטינופול, בעקבות פקודה של סולימאן לעשות זאת במקרה של עיכוב או דחיית המפגש.
טורגוט רייס שכנע את סינאן פאשה להצטרף אליו, והצי המשולב שלהם הפציץ את נמלי סרדיניה וקורסיקה, לפני לכידת האי פונזה.
משם הפליג הצי הטורקי לעבר לאציו והפציץ את הנמלים השייכים למדינת האפיפיור ולממלכת נאפולי, אף על פי שהנרי השני הבטיח לאפיפיור שהצי העות'מאני לא יפגע ברכוש של הוותיקן.
עם זאת, בשל מזג אוויר גרוע, טורגוט רייס וסינאן פאשה הפליגו בחזרה למפרץ נאפולי ונחתו במאסה לוברנסה ובסורנטו, וכבשו את שתי העיירות.
מאוחר יותר הם כבשו את פאזולי ואת כל קו החוף עד מינטורנו ונולה.
בתגובה, הפליג אנדריאה דוריה מגנואה עם כוח של 40 גליאות ופנה לעבר נאפולי.
כאשר שני הציים נפגשו לראשונה בנאפולי, הצליח טורגוט רייס ללכוד שבע גליאות, עם קולונל מדרוזי וחיילים גרמנים רבים של האימפריה הרומית הקדושה על הסיפון.
שני הציים הפליגו לאחר מכן דרומה, שם, ב־5 באוגוסט 1552, ניצח טורגוט רייס את הצי הספרדי-איטלקי שלחם תחת אנדריאה דוריה בקרב פונזה.
בעקבות ניצחון זה מינה סולימאן את טורגוט לביילרביי (המושל האזורי הראשי) של הים התיכון.
במאי 1553 הפליג טורגוט רייס מהים האגאי עם 60 גליאות, כבש את קרוטונה ואת קסטלו בקלבריה.
מאוחר יותר הוא נחת בסיציליה ובזז את רוב האי עד שעצר בליקאטה כדי לחדש את מלאי המים של ספינותיו.
לאחר מכן הוא תקף את סקיאקה ואת מודיקה בדרום סיציליה.
משם הוא נסע לאי טאבולרה ולסרדיניה, ואחר כך פנה אל פורטו ארקולה ונחת על החוף, לפני שיצא להפליג לעבר אלבה, שם הוא כבש את מרציאנה מרינה, ריו וקאפוליבורי.
משם הוא הפליג לקורסיקה וכבש את בוניפאציו ובסטיה בשם צרפת, שהייתה אז בעלת ברית של האימפריה העות'מאנית, ושילמה לו 30,000 דוקאטים זהב על חשבון התחמושת שנדרשה לכיבוש.
לאחר מכן עזב את קורסיקה, חזר לאלבה וניסה לכבוש את פיומבינו ופורטופראיו, אבל בסופו של דבר ויתר, כבש את האי פיאנוסה וכבש מחדש את האי קאפרי ואת הטירה שבו (שנכבשה בעבר על ידי ברברוסה בשנת 1535).
בשנת 1554 הוא הפליג מן הבוספורוס עם 60 גליאות והעביר את החורף בכיוס.
משם הוא הפליג אל הים האדריאטי ונחת בוויסטה ליד פוגיה, כבש את העיר ובזז אותה.
לאחר מכן הוא הפליג לעבר דלמטיה והפציץ את נמל ראגוסה (דוברובניק), בירתה הימית של רפובליקת ראגוסה.
באוגוסט 1554 נחת באורבטלו ופשט על חופי טוסקנה.
בשנה שלאחר מכן, ביולי 1555, נחת בקאפו ותיקנו בקאלבריה, ומשם צעד לסרמיצ'ה ולסן לוסידו, והפציץ את ערים אלו, לפני שכבש את פאולה וסאנטו נוקטו.
לאחר מכן הוא הפליג לאלבה כבש את העיר פופולוניה ותקף את פיומבינו.
משם הוא הפליג לקורסיקה, שדד את בסטיה, ולקח 6,000 אסירים.
מאוחר יותר הוא תקף את קלווי, הפליג לעבר סרדיניה והפציץ את נמלי האי.
משם פנה אל ליגוריה ונחת באוספדאלטי, כבש את העיר ואת קו החוף שסביבה.
מאוחר יותר הוא נחת בסן רמו, וחזר לקונסטנטינופול.
במרץ 1556 מונה טורגוט רייס לפאשה של טריפולי.
שם חיזק את חומות המצודה סביב העיר ובנה מעוז שרפה (דאר אל ברוד).
הוא גם חיזק את ההגנות של הנמל ובנה את מבצר טורגוט (דראגוט) במקום המבצר הישן של סן פייטרו.
ביולי 1556 הוא הפליג שוב ונחת בקייפ סנטה מריה באי למפדוזה, שם תפס ספינה ונציאנית שהובילה תחמושת ונשק להגנה על מלטה.
מאוחר יותר נחת בליגוריה וכבש את ברגגי ואת סן לורנצו.
בדצמבר 1556 כבש את גאפסה בתוניסיה והוסיף אותה לשטחיו.
בקיץ 1557 הוא הפליג מהבוספורוס עם צי של 60 גליאות וכשהגיע למפרץ טאראנטו נחת בקלבריה, וכבש את העיר קריאטי.
מאוחר יותר הוא נחת בנמלי אפוליה.
בשנת 1558 הוסיף את אזור גאריאן, כ-70 ק"מ מדרום לטריפולי, לשטחו.
לאחר מכן הוא ניצח את שושלת בני אוליד עם כוח של יניצ'רים והוסיף את השטחים שלהם לאימפריה העות'מאנית.
מאוחר יותר הוא לקח את טאורגה מיסראתה וטאגיורה, כבש שוב את האי ג'רבה והוסיף אותו למחוז שלו.
ביוני 1558 הצטרף לצי של פיאלי פאשה במצר מסינה, ושני האדמירלים כבשו ובזזו את רג'יו קלבריה.
משם הפליג טורגוט רייס לאיים האיאוליים וכבש כמה מהם, לפני שנחת באמאלפי, במפרץ סלרנו, ותפס את מאסה לוברנס, את קנטון ואת סורנטו.
מאוחר יותר הוא נחת בטורה דל גרקו שבחופי טוסקנה, ובפיומבינו.
באוגוסט הוא כבש מספר ספינות ליד חופי מלטה.
בספטמבר 1558 הוא הצטרף לפיאלה פאשה, ושני האדמירלים תקפו את חופי ספרד לפני לכדו את סיוטאדלה (מנורקה) וגרמו נזק רב לנמלי האי.
בשנת 1559 טורגוט הדף התקפה ספרדית על אלג'יר ודיכא מרד בטריפולי.
באותה שנה תפס ספינה מלטזית ליד מסינה.
לאחר שהבין מהצוות שלה שהאבירים התכוננו למתקפה גדולה על טריפולי, והחליט לחזור לשם ולחזק את ההגנות בעיר.
בינתיים הפך דראגוט לאויב של רבים מן השליטים העות'מאנים, העצמאיים למעשה, בתוניס ובאזורים הסמוכים.
כמה מהם נכנסו לברית מושל סיציליה הספרדי, חואן דה לה סרדה (Cerda), שקיבל הוראות ממלכו פליפה השני להצטרף לכוחותיו במאמץ לכבוש את טריפולי.
מאמציו של פליפה השני הסתיימו בכישלון כאשר הצי העות'מאני של 86 אוניות, בפיקודו של פיאלי פאשה וטורגוט רייס, ניצח את הצי בן 200 הספינות של הברית הנוצרית של פיליפ השני בקרב ג'רבה במאי 1560.
במארס 1561 טורגוט רייס ואולוץ עלי רייס כבשו את וינצנזו סיקאלה ואת לואיג'י אוסוריו ליד האי מרטימו.
ביוני 1561 נחת טורגוט באי סטרומבולי.
ביולי 1561 הוא כבש שבע גליאות מלטזיות בפיקודו של האביר גימארנס, שאותו שחרר מאוחר יותר תמורת כופר של 3,000 דוקאטים זהב.
לאחר שעצר ליד גוזו כדי לחדש את הגליאות שלו במים, הוא הפליג חזרה לטריפולי.
באוגוסט 1561 הוא הטיל מצור על העיר נאפולי וחסם את הנמל עם 35 גליאות.
באפריל 1562 הוא שלח ספינות סיור כדי לסרוק את כל האי מלטה.
בהמשך הטיל מצור על העיר אוראן שבאלגיריה שהייתה תחת שליטה ספרדית.
בשנת 1563 נחת בחופי פרובינציית גרנדה שבספרד, וכבש את עיר החוף אלמונקאר, יחד עם 4,000 אסירים.
מאוחר יותר הוא נחת במאלגה.
באפריל 1563 הוא תמך בצי של סאלח רייס עם 20 גליאות בעת המצור העות'מאני על אוראן, והפציץ את מבצר מרס אל-כביר.
בספטמבר 1563 הפליג דראגוט לנאפולי ותפס שש אוניות ליד האי קאפרי, שנשאו סחורות יקרות וחיילים ספרדים.
מאוחר יותר הוא נחת בשכונת צ'יאיה שבנאפולי ותפס אותה.
משם הפליג אל ליגוריה וסרדיניה, כשהוא פושט על ערי החוף, בעיקר אוריסטאנו, מארקלינו וארקולנטו.
לאחר מכן הוא הפליג אל הים האדריאטי ונחת על חופי אפוליה ואברוצו.
מאוחר יותר הוא נחת פעמיים בסן ג'ובאני ליד מסינה עם כוח של 28 גליאות.
באוקטובר 1563 הוא הפליג לעבר קאפו פאסרו בסיציליה ואחר כך נחת שוב בגוזו, שם נלחם נגד האבירים.
כאשר סולטאן סולימאן הורה על המצור הגדול על מלטה בשנת 1565, הצטרף טורגוט רייס לפיאלה פאשה ולכוחות העות'מאניים עם כ-1,600 לוחמים (על-פי חלק מהמקורות 3,000) וכ-15 ספינות (13 גליאות ושתי גאליוטות, חלק מהמקורות מציינים 17 ספינות).
ב-31 במאי 1565. הוא נחת עם חייליו בפתח מרסה מושצייטו, מקום שנקרא היום 'דראגוט פוינט' על שם טורגוט רייס.
שם דראגוט נפגש עם קיזילאחמדלי מוסטפא פאשה, מפקד כוחות היבשה העות'מאנים, אשר שם במצור את מבצר סנט אלמו.
הוא יעץ לו ללכוד את הסיטדלה שהייתה בלתי מוגנת ואת העיר מדינה, אבל המפקד לא הקשיב לעצתו.
הוא גם סידר שתותחים נוספים יתמקדו בפורט סנט אלמו, אשר שלט בכניסתו של הנמל הגדול ונראה חלש יותר מן המבצרים האחרים, והצטרף להפצצה עם 30 תותחים משלו.
בתוך 24 שעות ירו העות'מאנים 6000 יריות תותחים.
משהבין כי מבצר סנט אלמו ומבצר סנט אנג'לו (המטה הראשי של האבירים בצד השני של הנמל) עדיין יכולים לתקשר אחד עם השני, טורגוט רייס הורה למצור מלא של פורט סנט אלמו במטרה לבודדו ממבצר סנט אנג'לו.
ב-17 ביוני 1565, דראגוט נפצע אנושות מרסיסי תותח שפגע באדמה שבקרבתו.
לא ברור אם הירי נורה מפורט סנט אנג'לו, או אם נפגע מאש ידידותית מתותח עות'מאני.
טורגוט נכנע לפצעיו ומת ב-23 ביוני 1565. היסטוריונים ספרדים ואיטלקים שונים, כמו פרנסיסקו בלבי די קורג'יו, רשמו את התבוסה הסופית של כוחות דראגוט, לאחר מותו, במלטה.
היסטוריונים רבים מאמינים שאילו חי, היה המצור מצליח.
אך מותו גרם למריבות בין שני קציני הצבא העות'מאנים הבכירים, ואלה גרמו לשורה של החלטות הרסניות שעזרו להציל את האבירים.
גופתו נלקחה לטריפולי על ידי אולוץ' עלי רייס, ונקברה במסגד דראגוט, הממוקם מאחורי הטירה.
דראגוט מתואר ביצירות אמנות, וספרים רבים נכתבו על חייו וכיבושיו.
אתרים ומבנים במקומות רבים נקראו על שמו הטורקי – טורגוט רייס.
העיר שבה נולד, קאראטופראק, נושאת כיום את שמו.
ספינות מלחמה של הצי הטורקי וספינות נוסעים נקראו בשם טורגוט רייס.
טורגוט רייס ממשיך לקבל כבוד רב בטורקיה.
הוא נחשב בהיסטוריה המלטזית ליריב מר.
המצוק בקצה סלימה שבמלטה נקרא "נקודת דראגוט" , שם הציב טורגוט רייס סוללות תותחים להפגזת מבצר סנט אלמו.
האתר משמש כאנדרטה לקרבות הגדולים שהתרחשו שם ולתבוסה של דראגוט במצור הגדול על מלטה.
דראגן צ'ביץ' (בסרבית: Драган Чавић; נולד ב-10 במרץ 1958) היה נשיא רפובליקה סרפסקה (נובמבר 2002 - נובמבר 2006).
דראגן צ'ביץ' נולד ב-10 במרץ 1958 בזניצה בבוסניה והרצגובינה אז ביוגוסלביה.
הוא למד בתיכון בעיר באניה לוקה ובשנת 1980 סיים אוניברסיטת בניה לוקה בתחום הכלכלה.
הוא עבד ככלכלן במספר חברות ממשלתיות ופרטיות.
בשנת 1998 דראגן צ'ביץ נבחר לאספת הנבחרים של רפובליקה סרפסקה.
בשנת 1998 הוא הודח מפעילות פוליטית על ידי נציג הקהילה הבינלאומית בגלל התנגדותו ליישום הסכם דייטון להסדרת המשבר הפוליטי באזור.
החלטה זו בוטלה בשנת 1999.
בשנת 2002 הוא ניצח בבחירות לנשיא רפובליקה סרפסקה.
הוא כיהן בתפקיד קדנציה של ארבע שנים ובבחירות של שנת 2006 הפסיד ל
בעקבות הפסד זה, מפלגתו התפצלה, בשנת 2008 הוא הכריז על הקמת מפלגה חדשה, המפלגה הדמוקרטית.
בשנת 2010 הוא נבחר לאספת הנבחרים מטעם מפלגה זו.
בשנת 2012 הוא השתתף בבחירות לראשות העיר באניה לוקה, אך הפסיד.
דראג כל הדרך לחופה (או: דראג כל הדרך לכנסייה; באנגלית: Drag Me Down the Aisle, ובהמשך: ) היא תוכנית מציאות אמריקאית, שעלתה לשידור לראשונה ב-9 במרץ 2019 ברשת TLC.
בתוכנית משתתפות אלכסיס מישל, ביבי זהרה בנה, ג'וג'ובי ות'ורג'י ת'ור, ארבע מלכות דראג, כולן משתתפות עבר של התוכנית "המרוץ לדראג של רו פול", כשהן עוזרת בכל פרק לאישה מאורסת אחרת לתכנן את חתונתה הקרובה.
בתחילה, התוכנית שודרה ב-9 במרץ 2019 כתוכנית ספיישל חד-פעמית בשם "Drag Me Down the Aisle", אולם ב-15 בינואר 2020 הודיעה רשת TLC כי החליטה ליצור עונה מלאה המבוססת על התוכנית, שתיקרא "".
העונה הראשונה של הסדרה המלאה עלתה לראשונה ב-19 באפריל 2020.
הסדרה עוקבת אחרי צוות של מלכות דראג שעוזרות בכל פרק לאישה מאורסת אחרת להתכונן לחתונתה הקרובה.
דר שטורם היה כתב עת גרמני לאמנות ולספרות, שנוסד על ידי הרווארט ולדן וסיקר בין היתר את האקספרסיוניזם, הקוביזם, הדאדא והסוריאליזם.
Der Sturm נוסד בברלין בשנת 1910 על ידי הרווארט ולדן.
הוא הופיע מדי שבוע בין השנים 1910 ל־1914, מדי חודש בין השנים 1914 ל־1924, ורבעון, עד שפרסומו הופסק בשנת 1932. בין השנים 1916 ל־1928 נערך על ידי האמן ומורה הבאוהאוס לותר שרייר.
כתב העת עוצב על פי כתב העת הספרותי האיטלקי La Voce, שראה אור בפירנצה בין השנים 1908–1916.
בין התורמים הספרותיים היו פטר אלטנברג, מקס ברוד, ריכרד דהמל, אלפרד דבלין, אנטול פראנס, קנוט האמסון, ארנו הולץ, קרל קראוס, סלמה לגרלף, אדולף לוס, היינריך מאן, פול שירברט ורנה שיקלה.
Der Sturm הורכב מיצירות כמו דרמות אקספרסיוניזם, תיקים אמנותיים (אוסקר קוקושקה וקורט סטורמר), מאמרים של אמנים (אלבום קנדינסקי) וכתבים תאורטיים על אמנות מהרווארט ולדן.
נוצרו גלויות שבהן הוצגה האמנות האקספרסיוניסטית, הקוביסטית והמופשטת של פרנץ מארק, וסילי קנדינסקי, אוסקר קוקושקה, אוגוסט מקה, גבריאלה מינטר, גאורג שרימפף, מריה אודן, רודולף באואר ואחרים.
המונח שטורם מותג על ידי ולדן כמייצג את האופן שבו אמנות מודרנית חודרת לגרמניה באותה תקופה.
במיוחד בתקופה שלפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה מילא דר שטורם תפקיד מכריע בחילופי דעות ורעיונות של אמני האקספרסיוניזם, מה שהוביל ליחסים מיוחדים בין ברלין לפריז.
באופן קבוע פורסמו שירים וטקסטים אחרים של אקספרסיוניסטים דוברי צרפתית.
מערכת יחסים זו חודשה לאחר המלחמה למרות הלחימה בין שתי המדינות.
דר סטורם בלט ממגזינים אחרים לאמנות באותה תקופה בכך שהוא כלל את האמנות שיצרו נשים.
בתערוכות שארגן המגזין נכללו עבודותיהן של גבריאלה מינטר, סוניה דלונה, אלזה לסקר-שילר, מריאנה פון ורפקין, ואחרות.
לפני סגירת הגלריה בשנת 1932, היא הציגה עבודות של למעלה מ-30 ציירות ופסליות – יותר מכל גלריה אחרת של התקופה.
המגזין טיפח גם את הגלריה "דר שטורם", שהקים ולדן לחגוג את המהדורה ה-100 של כתב העת, בשנת 1912. הגלריה הפכה למוקד תוסס של האמנות המודרנית של ברלין במשך עשור.
החל בתערוכה של אמנים פוביסטים ואמני קבוצת "הפרש הכחול" ואחריהם הוצגו בגרמניה הפוטוריסטים, הקוביסטים.
הגלריה הציגה להציג את אדוארד מונק, ז'ורז' בראק, פבלו פיקאסו, ז'אן מצינגר, אלברט גלייז, רוברט דאוני, ז'אן ארפ, פול קלה, וסילי קנדינסקי ואחרים.
לאחר המלחמה העולמית הראשונה, ולדן הרחיב את הפעילות בגלריה בהרצאות ודיונים על אמנות מודרנית, הופעות תיאטרון אקספרסיוניסטי, וכן הוציא לאור ספרים של אמנים מובילים כמו אוסקר קוקושקה.
למרות זאת, הגלריה ירדה מחשיבותה לאחר המלחמה ונסגרה בשנת 1924, והשאירה את המגזין שהמשיך כרבעון עד שנסגר בשנת 1932.
עם זאת, ולדן רצה לחשוף את אומנויות ה"אוונגרד" באמצעות תערוכות.
לפיכך, ארגן עד שנת 1932 למעלה מ-200 תערוכות בברלין ועוד מספר תערוכות נודדות בגרמניה וברוב הערים הגדולות באירופה.
דר מורגן (הבוקר) היה עיתון יומי, שהתפרסם ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.
דר מורגן היה ביטאונה המרכזי של המפלגה הליברל-דמוקרטית בגרמניה המזרחית.
הוא החל להתפרסם ב-3 באוגוסט 1945, שש פעמים בשבוע.
הנחת היסוד שיצאה בעותק הראשון של העיתון הצהירה שמטרת העיתון להיות "שופר הבורגנות הליברל-דמוקרטית".
בזמן ההפגנות נגד חומת ברלין באוקטובר 1990, העיתון היה העיתון הראשון בגרמניה המזרחית אשר דחה את עליונותה של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה והתיר שליחת תרומות ומכתבים מקוראים, אשר התייחסו באופן ביקורתי אל הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית באותו זמן.
בפברואר 1990, דר מורגן נהיה העיתון הראשון בגרמניה המזרחית אשר דיווח על הטיהורים הסטליניסטים בגרמניה.
ביולי 1990, אקסל-ספרינגר-וורלאג השתלט על העיתון.
מאז, צוות העורכים כלל כתבים ממזרח גרמניה ומהמערב, רובם הגיעו מ"דר שפיגל" או "טאגסצייטונג".
תחת העורך הראשי החדש שלו, דר מורגן אימץ לעצמו פרופיל חדש, ונכתבו בשורותיו סדרת כתבות העוסקות בעניינים הפיננסיים של מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי והקשרים של חלק מהפוליטיקאים במזרח עם השטאזי.
העורכים יאן וון פלוקן, ארווין יורטשיטש, ומיכאל קלונובסקי קיבלו את פרס עבור אומץ הלב שלהם ב"חשיפה וטיפול בהפרות זכויות אדם על ידי שופטי הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית."
בסתיו 1990, דר מורגן התאחד עם העיתון של המפלגה הלאומית-דמוקרטית של גרמניה, (חברת קואליציה נוספת בפולקסקאמר), "ברלינר אלגמיינה".
דר מורגן היה גם המתחרה של העיתון הנוטה לשמרנות "די וולט" של אותו סינדיקט.
דראגן סטויקיץ' (בקרואטית: Dragan Stojkić; נולד ב-7 באוקטובר 1975) הוא כדורגלן עבר בוסני ששיחק בעמדת השוער.
סטויקיץ', התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של היידוק ספליט, במדיה רשם רק משחק אחד.
בקיץ , סטויקיץ' חתם בסאמובור במדיה רשם 18 הופעות בליגה.
בהמשך, חתם בסלאבן בלופו ושירוקי ברייג ולאחר מכן חזר להיידוק ספליט.
בינואר , סטויקיץ' חתם בנ.ק.
בהמשך, סטויקיץ' שיחק במרסוניה סלאבונסקי ברוד ושיבניק.
בינואר , סטויקיץ' חתם בלוץ'-אנרגיה מליגת העל הרוסית.
ב-31 בינואר, סטויקיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 לבית"ר ירושלים.
בעונת 2010/2011, סטויקיץ' איבד את מקוממ בהרכב ובקיץ , סטויקיץ' חתם בהפועל אשקלון.
לאחר מכן, סטויקיץ' שיחק בזמאי מקארסקה וקרואטיה זמייאבצי.
בגיל 39, סטויקיץ' פרש מכדורגל
במרץ , סטויקיץ' רשם את הופעתו היחידה בנבחרת בוסניה והרצגובינה במשחק ידידות נגד .
דראגן מאנצה (בסרבית: Драган Манце; 26 בספטמבר 1962 – 2 בספטמבר 1985) היה כדורגלן יוגוסלבי ממוצא סרבי ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת יוגוסלביה ובפרטיזן בלגרד.
מאנצה נולד בזמון והחל את הקריירה שלו בקבוצה המקומית גלניקה זמון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון בליגת המשנה היוגוסלבית בגיל 17.
בחודש ספטמבר 1980 עבר מאנצה לפרטיזן בלגרד מליגת העל היוגוסלבית.
ב-22 בנובמבר 1980 ערך מאנצה את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, כשעלה כמחליף במחצית השנייה בתיקו 1-1 נגד סרייבו.
עד לסוף עונת ערך חמש הופעות ליגה נוספות.
ב-12 באוגוסט 1981 הבקיע מאנצה את שער הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בניצחון 1-0 על רדניצ'קי ניש.
בעונת הוא ערך 21 הופעות ליגה, בהן הבקיע חמישה שערים.
מאנצה היה מלך השערים של הקבוצה בעונת , בה זכתה הקבוצה באליפות יוגוסלביה בפעם הראשונה מזה חמש שנים.
בעונת ערך מאנצה 28 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים.
את עונת סיים מאנצה פעם נוספת כמלך השערים של המועדון.
בקיץ 1985, לאחר שמועות רבות על מעבר אפשרי לקבוצה אחרת, חתם מאנצה על חוזה חדש לארבע עונות במועדון, עד לשנת 1989. ב-1 בספטמבר 1985 הוא שיחק את משחקו האחרון במועדון, בניצחון 2-1 על בודוצ'נוסט טיטוגרד במסגרת הליגה, בו גם הבקיע שער בפנדל.
ב-23 באפריל 1983 ערך מאנצה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוגוסלביה, בהפסד 4-0 לנבחרת צרפת במשחק ידידות.
בחודש נובמבר באותה שנה ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת, בתיקו 0-0 נגד נבחרת צרפת במשחק ידידות.
בסך הכל ערך ארבע הופעות במדי הנבחרת.
ב-3 בספטמבר 1985 מת מאנצה בתאונת דרכים כאשר נהג ברכב הפיג'ו 205 בדרכו לאימון קבוצתו.
הוא נקבר בבית הקברות החדש בבלגרד, ובהלוויתו נכחו כ-30 אלף אנשים.
דראגן קיצ'נוביץ' (בסרבית: Драган Кићановић; נולד ב-17 באוגוסט 1953) הוא כדורסלן עבר, פוליטיקאי ודיפלומט סרבי.
קיצ'נוביץ' שיחק בשנות ה-70 וה-80, ונחשב לאחד השחקנים והסקוררים האירופיים הטובים בכל הזמנים, לאחר שזכה גם בתואר מר אירופה וגם בתואר שחקן השנה באירופה.
ב-1981 וב-1982. הוא נבחר לאחד מ-50 הכדורסלנים הגדולים בתולדות פיב"א ב-1991. ב-20 באוגוסט 2010 הפך קיצ'נוביץ' לחבר היכל התהילה של פיב"א, כהוקרה על משחקו בתחרויות בינלאומיות.
הוא נבחר לספורטאי הטוב ביותר של יוגוסלביה ב-1982, והוא גם נבחר לשחקן הכדורסל הטוב ביותר של יוגוסלביה במאה ה-20.
מאז ספטמבר 2013, הוא ממלא את תפקיד הקונסול הכללי בקונסוליה הסרבית בטריאסטה, איטליה.
במהלך שנות ה-70, קיצ'נוביץ' שיחק כדורסל במועדונים לצד דראז'ן דליפאגיץ', ויחד הם יצרו צמד מוכשר בפרטיזן בלגרד.
בתחרויות בינלאומיות למועדונים, קיצ'נוביץ' זכה בשתי אליפויות רצופות של גביע קוראץ' (הטורניר האירופי ברמה השלישית), עם פרטיזן בלגרד ( ו-).
יתרה מזאת, הוא גם זכה בתואר גביע אירופה למחזיקות גביע (שנקרא מאוחר יותר גביע ספורטה) עם סקאבוליני פזארו, בעונת .
הוא שוב שלט בגמר התחרות, כשקלע 31 נקודות וחילק שמונה אסיסטים.
עם פרטיזן בלגרד, קיצ'נוביץ' זכה גם בשלוש אליפויות ליגת העל היוגוסלבית (1976, 1979 ו-1981), ובתואר הגביע היוגוסלבי ב-1979. הוא היה חבר שלוש פעמים בנבחרת אירופה (1976, 1978 ו-1981).
קיצ'נוביץ' שיחק בנבחרת יוגוסלביה בכדורסל בין השנים 1973 ל-1983, והתחרה בכל התחרויות הבינלאומיות הגדולות של פיב"א: היורובאסקט, אליפות העולם והמשחקים האולימפיים.
הוא נבחר פעמיים לחמישיית הטורניר של היורובאסקט (1979 ו-1981).
במשחקים האולימפיים זכה קיצ'נוביץ' במדליית הכסף באולימפיאדת מונטריאול 1976 ובמדליית הזהב במוסקבה 1980. באליפות העולם הוא זכה במדליית הכסף ב-1974, והוא נבחר ל-MVP של הטורניר.
הוא גם זכה במדליית הזהב באליפות העולם של 1978, ובמדליית הארד באליפות העולם 1982, בה היה מלך הסלים עם 190 נקודות.
הוא גם נבחר לחמישיות הטורנירים של 1978 ו-1982. הוא אחד מהקלעים המובילים בכל הזמנים בתולדות גביע העולם, לאחר שקלע בסך הכל 491 נקודות בטורניר.
זמן קצר לאחר פרישתו מכדורסל, קיצ'נוביץ' מונה לסגן נשיא פרטיזן בלגרד, תחת נשיאות המועדון של טומיסלב ירמיץ'.
עם חלוקת העבודה, ירמיץ' היה מעורב בעיקר בצד העסקי, בעוד קיצ'נוביץ' ניהל את הסגל וקיבל החלטות בכל הנושאים המקצועיים, החל מסגל השחקנים ועד להעסקת צוות האימון.
עם כניסתו לתפקיד הוא החתים את זוראן סלבניץ', חברו לשעבר לנבחרת יוגוסלביה, כמאמן החדש של המועדון.
לאחר פרישתו שימש כיו"ר הוועד האולימפי של סרביה ומונטנגרו וכשר הספורט והנוער מטעם המפלגה הסוציאליסטית הסרבית.
דראגן פאסקאש (בסרבית: Драган Паскаш; נולד ב-4 באפריל 1951) הוא גנרל סרבי בדימוס, אשר שימש כראש המטה הכללי בין דצמבר 2004 לאוקטובר 2005.
קרגה נולד בכפר באצ'קי גראצ'אק ב-4 באפריל 1951. הוא למד באקדמיה הצבאית בבלגרד ובבית הספר להגנה לאומית.
שימש כמפקד דיוויזיית הדרינה, וכראש מטה קורפוס פודגוריצה.
בדצמבר 2004 הוא מונה לראש המטה הכללי של צבא סרביה ומונטנגרו, לאחר שברנקו קרגה סיים את תפקידו.
הוא כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2005, אז פרש מהצבא והוחלף בידי ליובישה יוקיץ'.
דראגו לובריץ' (בקרואטית: Drago Lovrić; נולד ב-2 בדצמבר 1961) הוא גנרל קרואטי בדימוס, אשר כיהן כראש המטה הכללי הקרואטי בין השנים 2011–2016.
לובריץ' נולד ב-2 בדצמבר 1961 בכפר גורניי ווקשיץ' ליד ברצ'קו.
הוא למד באקדמיה הצבאית בבלגרד וב-1983 סיים את לימודיו והחל לשרת בצבא העממי היוגוסלבי.
באוגוסט 1991, לאחר שקרואטיה הכריזה על עצמאותה, הוא ערק מהצבא היוגוסלבי והתגייס לצבא קרואטיה.
הוא לחם במלחמת העצמאות של קרואטיה, ובשנת 1992 מונה למפקד הבריגדה ה-153. בפברואר 1993 הוא עבר לפקד על הבריגדה ה-202. ביולי 1994 הוא עבר לשמש כסגן ראש מטה המחוז הצבאי גוספיץ'.
בפברואר 1995 הוא מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי.
בשנת 1996 פורק המחוז הצבאי גוספיץ', ולובריץ' עבר לשמש כסגן מפקד המחוז הצבאי קרלובץ.
בספטמבר 1998 הוא מונה למפקד בפועל של אזור הקורפוס ה-1, ובאוקטובר 1999 עבר לשמש כסגן סגן ראש מחלקת המבצעים במטה הכללי.
מאוקטובר 2000 עד פברואר 2007, הוא היה ראש המנהלה לעניינים מבצעיים של המטה הכללי.
מספטמבר 2007 עד פברואר 2011, הוא שהה בבריסל כנציג קרואטיה בוועדות הצבאיות של נאט"ו והאיחוד האירופי.
ב-1 במרץ 2011 הוא מונה לראש המטה הכללי הקרואטי וכיהן בתפקיד עד 1 במרץ 2016.
דר פלג (נולד ב-3 בפברואר 1980) הוא פרופילאי פלילי ועסקי.
בעל תואר דוקטור לפסיכולוגיה חברתית מאוניברסיטת תל אביב.
שירת כקצין וראש מעבדה במדור לפסיכולוגיה חקירתית במז"פ, והתמחה בפרופילאות פלילית, ראיון קוגניטיבי ובדיקות פוליגרף.
מתמחה באבחון אישיות מרחוק, תחום בתוך הפרופילאות העסקית, המתמקד ביצירת פרופילים אישיותיים על בסיס מידע פומבי וגלוי של המוערכים ברשתות חברתית.
נולד בחולון, ולמד בתיכון אילון בעיר.
שירת בצבא בשלישות בטייסת בחיל האוויר.
בשנת 2006 השלים תואר ראשון בהצטיינות בפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2008 השלים תואר שני במשפטים לבוגרי מדעי החברה מאוניברסיטת בר-אילן, ובשנת 2015 השלים תואר שני נוסף בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2021 השלים תואר שלישי בפסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב.
במסגרת עבודת הדוקטור פרסם שלושה מאמרים יחד עם עמיתיו על מנגנוני הצדקה לשקרים והשפעתם על ההתנהגות ועל העוררות הרגשית של נבדקים בגלאי שקר.
בשנים 2009–2016 שירת כקצין וראש מעבדה במדור לפסיכולוגיה חקירתית במז"פ, משטרת ישראל, והתמחה בפרופילאות פלילית, ריאיון קוגניטיבי ובדיקות פוליגרף.
עם פרישתו מהמשטרה החל לנהל את מכון הפוליגרף בחברת מידות ישראל, ואת תחום התשאול המדעי במידות גלובל.
משנת 2016 עוסק באבחון אישיות מרחוק – תחום בתוך הפרופילאות העסקית, המתמקד ביצירת פרופילים אישיותיים על בסיס מידע פומבי וגלוי ברשתות החברתיות.
משמש כעד מומחה בבתי משפט בנושאים הקשורים לפסיכולוגיה חקירתית, פוליגרף ופרופילאות פלילית.
משנת 2018 פלג מרצה בתוכנית לפרופילאות פלילית ביחידה ללימודי חוץ באוניברסיטת אריאל.
הוא מלמד מבוא לפרופילאות פלילית, אבחון אישיות מרשתות חברתיות ופוליגרף.
החל משנת 2024 הוא עומד בראש התוכנית לפרופילאות עסקית ביחידה ללימודי חוץ באוניברסיטת אריאל.
דר פלג נשוי לאפרת בן יעקב.
במאמרים שפרסם עם פרופסור דן אריאלי, פרופסור שחר אייל ופרופסור גיא הוכמן, נמצא כי אנשים נוהגים לשקר יותר אם הדבר נעשה לטובת מטרה או ארגון שהם מזדהים איתם.
במקרים כאלו, שבהם הרמאות היא לכאורה "מוצדקת", נמצא שככל שההצדקה העצמית גבוהה יותר, יורדת העוררות הפיזיולוגית של הרמאים בגלאי השקר.
לעומת זאת, כשהרמאות נעשית עבור הרמאי עצמו, ככל שהיא גבוהה יותר עולה העוררות שלו וקל יותר לאבחן אותו כדובר שקר.
דר ערך מחקר נוסף יחד עם אריאלי ואחרים, בנושא השפעת הפידבק המתקבל מדמות סמכותית בבדיקות פוליגרף על רמת היושרה של הנבדקים לאחר מכן.
פרופילאות פלילית היא תחום יישומי בקרימינולוגיה.
המאפשר צמצום מספר החשודים בביצוע עבירה, הערכת אישיותו והתנהגותו של הנחקר, עידוד עדים לשתף פעולה ועוד.
במהלך עבודתו של דר במשטרה סייע באמצעות יישומים פסיכולוגיים כדוגמת פרופילאות ופוליגרף לייעץ בחקירות של פרשות פשע חמורות במדינה.
פרופילאות עסקית היא ענף בתחום אבחון האישיות על בסיס התנהגותו של האדם.
האבחון מקנה כלים עסקיים שונים הקשורים בגורם האנושי, כמו למשל בפרופילאות מרחוק, המאפשרת לקבל תובנות על אישיות האדם על בסיס המידע הפומבי שפרסם או שפורסם על אודותיו ברשת האינטרנט בלבד.
תובנות אלו יכולות לשמש לניבוי התאקלמות בתפקיד, לסייע בקבלת החלטות בתהליכי השקעה או רכישה, משא ומתן, אשראי, ביטוח ועוד.
מדובר בתחום מתוקף מדעית אשר צובר תאוצה בעשור המילניום השני.
בעזרת הכלים הללו מספק דר פלג מידע על מועמדים לעבודה בארגונים ובעלי עניין עבור בחברות עסקיות.
דר פלג פרסם מאמרים מחקריים בתחום אבחון היושרה והפסיכולוגיה של המוסר, בהם:
בשנת 2018 הופיע מחקרו של פלג בכנס יושרה עולמי של ארגון OECD, שבו זכה ב-Youth ResearchEdge Competition 2018 של הארגון.
דראגוטין יסיך (בסרבו-קרואטית: Dragutin Jesih; 8 במאי 1895 – 20 בנובמבר 1944) היה כומר קתולי, חסיד אומות העולם קרואטי, אשר פעל להצלת יהודים בשטחי המדינה העצמאית של קרואטיה, והוצא להורג בעקבות פעילותו.
יסיך נולד בכפר סטנייבץ (בקרואטית: Stenjevec) אשר לימים הפך לפרבר של העיר זאגרב.
הוא יצא ללימודי תאולוגיה בארצות הברית והוסמך לכמורה ב"סמינר סיינט פרנסיס" אשר בוויסקונסין.
הוא כיהן בשורת משרות כמורה בארצות הברית, ופרסם ספרים ומאמרים בנושאים תאולוגיים.
ב-1933 שב ליוגוסלביה וכיהן במשרות כמורה באזור קרואטיה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר הפלישה ליוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והקמת המדינה העצמאית של קרואטיה סייע באופן פעיל למשפחות יהודיות להסתתר מפני רדיפות האוסטאשה ושילוחן למחנות ההשמדה.
בין השאר הציל את דן ברעם ומשפחתו כאשר מצא להם מסתור במרתף כנסייה בכפר שצ'יטארייבו (בקרואטית: Šćitarjevo), בו כיהן ככומר.
ברעם עלה לימים לישראל וכיהן כתת ניצב במשטרת ישראל.
בנוסף, העניק יסיך מסתור לפצועים מקרב כוחות הפרטיזנים של טיטו.
בנובמבר 1944, כתוצאה מהלשנה, פשטו על ביתו אנשי אוסטאשה.
יסיך הובל לכפר הסמוך לנהר סאווה, שם נרצח באכזריות בנשק קר וגופתו הושחתה.
גופתו נמצאה שלושה שבועות לאחר הירצחו, והוא נקבר בחשאי באותו היום.
ביוזמתו של דן ברעם הכיר ב-1 בספטמבר 1992 ארגון יד ושם בדראגוטין יסיך כחסיד אומות העולם.
דראז'ן פטרוביץ' (בקרואטית: Dražen Petrović; 22 באוקטובר 1964 – 7 ביוני 1993) היה כדורסלן קרואטי ששיחק בעמדת הקלע.
פטרוביץ' זכור כאחד מגדולי הכדורסלנים האירופאים ואחד הראשונים שהצליחו בליגת ה-NBA האמריקאית.
בשנות פעילותו נחשב לשחקן האירופי הטוב ביותר, כונה "מוצרט של הכדורסל", ורבים רואים בו את הכדורסלן האירופאי הטוב ביותר בכל הזמנים.
מותו הפתאומי, בשיא הצלחתו, הכה בשעתו את עולם הספורט בהלם.
פטרוביץ' נולד בשיבניק שבקרואטיה, אז חלק מיוגוסלביה, והחל לשחק בקבוצת הכדורסל המקומית שיבנקה שיבניק, בה שיחק אחיו הגדול אלכסנדר.
בעונת 1983/84, בגיל 18 בלבד, הוביל את הקבוצה לאליפות הליגה היוגוסלבית, אולם תואר האליפות נלקח ממנה לאחר שערוריית שיפוט וניתן לקבוצת בוסנה סרייבו.
כמו כן הקבוצה הגיעה לשני גמרי גביע קוראץ' ברציפות בשנים 1982–1983.
בשנת 1984 עבר לשחק בציבונה זאגרב, שם חזר לשתף פעולה עם אחיו אלכסנדר.
ב-5 באוקטובר 1985, במשחקה של ציבונה נגד אולימפיה ליובליאנה, שעלתה עם הרכב הנוער שלה בעקבות עונש שהוטל על הקבוצה, קלע פטרוביץ 112 נקודות.
הוא זכה בשתי אליפויות אירופה עם ציבונה זאגרב (1985 ו־1986).
ב-1989 עבר לשחק בריאל מדריד הספרדית וזכה עמה בגביע הספרדי ובגביע אירופה למחזיקות.
בגמר המחזיקות מול קזרטה האיטלקית קלע פטרוביץ' 62 נקודות באחד ממשחקיו הזכורים ביותר.
למחרת המשחק, כינה עיתון הספורט האיטלקי "גזטה דלו ספורט" את פטרוביץ' "מוצרט של הכדורסל", במה שהפך לכינוי שלו לאורך הקריירה.
בעונת עבר לשחק בפורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA, לאחר שנבחר במקום ה-60 בדראפט 1986. במהלך עונת עבר לשחק בניו ג'רזי נטס ובסיום עונת , האחרונה שלו בקריירה, נבחר לחמישייה השלישית של העונה.
פטרוביץ' היה חבר של קבע בנבחרת יוגוסלביה כבר בשנותיו המוקדמות כשחקן.
בשנים 1984 עד 1991 הוביל את יוגוסלביה למדליית כסף באולימפיאדת סיאול (1988) ומדליית ארד באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), מדליית זהב (ארגנטינה 1990) וארד (ספרד 1986) באליפות העולם, ומדליית זהב (יוגוסלביה 1989) וארד (יוון 1987) באליפות אירופה.
עם נבחרת קרואטיה זכה במדליית הכסף באולימפיאדת ברצלונה (1992).
הקריירה המרשימה של דראז'ן פטרוביץ' נקטעה בתאונת דרכים בגרמניה, ב-7 ביוני 1993. התאונה אירעה כשהיה בדרכו מפולין, שם שיחק ב עם נבחרת קרואטיה, בטורניר שקבע את הנבחרות הנוספות שתשחקנה באליפות אירופה, באותה שנה.
פטרוביץ' היה אמור להגיע ברכב לזאגרב, כדי לבקר את משפחתו.
הנבחרת הקרואטית נסעה באוטובוס דרך פרנקפורט לזאגרב, אבל פטרוביץ' שכר מכונית ונסע דרך מינכן.
התאונה אירעה בשעה 17.20 שעון גרמניה.
חברתו, קלרה ז'לנצי, נהגה במכונית הפולקסווגן גולף, בכביש המהיר למינכן.
בנתיב הנגדי נסעה משאית, שנאלצה לבלום בגלל שמכונית לפניה החליקה.
המשאית התנגשה בקיר ההפרדה, חדרה בעד הקיר, וניצבה במסלול הנגדי.
נהג המשאית העיד כי ניסה להזהיר את המכוניות מולו, אבל לפני שהספיק, נכנסה במשאית מכוניתו של פטרוביץ'.
חברתו ניסתה לבלום, אבל בגלל הכביש הרטוב התנגשה במשאית.
פטרוביץ' שישב במושב האחורי נהרג במקום, חברתו ונוסעת נוספת נפצעו קשה.
מאז 1993, היכל הכדורסל של קבוצת ציבונה זאגרב קרוי על שמו של פטרוביץ'.
כמו כן, גופייתו עם המספר "10" תלויה על תקרת האולם כהוקרה על תרומתו לקבוצה.
באותה שנה נתלתה גופייתו גם על תקרת אולמה הביתי של ניו ג'רזי נטס, עם המספר "3" אותו לבש בקבוצה.
ב־2002 נבחר פטרוביץ' להיכל התהילה של הכדורסל כשחקן.
לאחר מותו הוקם מוזיאון לזכרו בזאגרב.
במוזיאון ניתן ללמוד פרטים רבים על הקריירה שלו ומוצגים בו סרטונים, תמונות וסטטיסטיקות אודותיו.
ב-2010 נוצר סרט דוקומנטרי בשם "פעם אחים" (Once Brothers) בהפקת ערוץ ESPN, על ידידותו ומריבתו עם השחקן הסרבי ולאדה דיבאץ בצל מלחמת האזרחים ביוגוסלביה.
דראנסי היא רשות מקומית בצרפת הממוקמת בפרברים הצפון-מזרחיים של פריז רבתי, חבל איל-דה-פראנס מחוז סיין-סן-דני.
היא מרוחקת 10.8 ק"מ ממרכז פריז.
השם "דראנסי" מגיע מהמילה הלטינית של ימי הביניים Derenciacum, ולפני זה Terentiacum, ומשמעותה "אחוזת טרנטיוס", בעל אדמות גאלי-רומי.
במאה ה-17 הייתה דראנסי מפוצלת לשני כפרים נפרדים: דראנסי לה גראנד, ולה פטי דראנסי.
המחוז של הכפר הפריזאי שוכן במיקומו העתיק של הכפר הקטן גְרוֹלֶה (Groslay), שהיה מוקף ביער בונדי, מכאן שם הרחוב "בואה דה גרולה".
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם במקום מחנה דראנסי שאליו הובלו יהודים, צוענים ואחרים, והוחזקו שם במעבר לקראת שילוחם למחנות ההשמדה.
ב-1976, הוקמה אנדרטה במקום בידי הפסל שלמה זלינגר לזכר האסירים היהודים ששהו במחנה, ממנו נשלחו רובם אל מותם.
דראפט (מאנגלית: Draft, גיוס) הוא תהליך שבו קבוצות ספורט מקצועניות בוחרות ספורטאים שאינם כבולים בחוזה עם מועדון אחר, בדרך כלל ממכללות, מבתי ספר תיכונים או מקבוצות לא מקצועניות.
שיטת הדראפט נהוגה בענפי ספורט רבים בארצות הברית, ובהם הוקי קרח, בייסבול, פוטבול, בכדורסל וכדורגל.
מחוץ לצפון אמריקה השיטה כמעט אינה נהוגה, והשחקנים מגיעים בעיקר ממחלקת הנוער ומקבוצות אחרות על ידי רכישה ישירה.
בדראפט ניתנת לכל אחת מקבוצות הליגה בתורה הזדמנות לבחור שחקן מן המועמדים לפי סדר מסוים: ככל שהקבוצה נמצאת במקום מוקדם יותר בדראפט, באפשרותה לבחור ממבחר שחקנים גדול יותר.
בדראפט ה-NFL, שהחלו להשתמש בו בשנת 1936, סדר הקבוצות שבוחרות בדראפט הוא הפוך מהישגי הקבוצה בעונה הקודמת: הקבוצה שסיימה עם המאזנים הגרועים ביותר בוחרת ראשונה בדראפט, והזוכה בסופרבול בוחרת אחרונה.
בדראפט ה-NHL ובדראפט הידוע ביותר, דראפט ה-NBA, השיטה הנהוגה דומה לשיטת ה-NFL, אך נערכת הגרלה משוקללת.
הסיבה להנהגת ההגרלה היא סברה שלפיה קבוצות שאיבדו את סיכוייהן לעלות לפלייאוף מפסידות לכאורה משחקים בכוונה לקראת סיום העונה כדי לסיים במקום נמוך יותר בליגה ועל ידי כך לזכות במקום גבוה יותר בדראפט; שיטת ההגרלה המשוקללת מפחיתה משמעותית את התמריץ לעשות כך, כיוון שהמיקום בדראפט יכול להשתנות בעקבות ההגרלה.
הדראפט של ה-NBA הוא אירוע שנתי המתקיים בארצות הברית.
בכל שנה האירוע נערך בעיר מסוימת שקובעת הנהלת הליגה.
באירוע שלושים קבוצות ה-NBA יכולות לבחור שחקנים צעירים וחופשיים מחוזה שרוצים להצטרף לליגה.
לאחר חקיקת החוק המחייב המתנה בת שנה לפחות בין סיום התיכון לכניסה לדראפט החלו רוב השחקנים לשחק במכללות.
לכן ברוב המקרים כיום השחקנים מגיעים מן המכללות, אולם ישנם גם שחקנים שמגיעים מארצות שונות.
הדרך היחידה שבה שחקן עד גיל 22 יכול לשחק ב-NBA היא על ידי בחירתו בדראפט.
שחקנים אחרי גיל 22 כבר אינם נבחרים בדראפט (אלא אם כן השחקן באותו מחזור של בני 22), וקבוצות ה-NBA יכולות פשוט להחתים שחקנים מרחבי העולם ולקנות אותם בכסף (על שחקנים מן ה-NBA ניתן לעשות טרייד או להחתימם על חוזה לאחר סיום החוזה שלהם).
דראפט התרחבות הוא דראפט מיוחד שנערך בליגות המקצועניות בצפון אמריקה בשנה של התרחבות בליגה – כלומר, כשמצורפות אליה קבוצות חדשות ומספר הקבוצות בליגה גדל.
הקבוצות הקיימות מקבלות אפשרות להגן על מספר מסוים של שחקנים מהסגלים שלהן ולשמור אותם אצלן בכל מקרה.
השחקנים שהקבוצות הקיימות בחרו שלא להגן עליהם עומדים לבחירה בדראפט ההתרחבות, ומהם יכולות הקבוצות החדשות לבחור שחקנים בהליך דראפט ולאייש את הסגלים שלהן, לפי סדר שמוגרל מראש.
דְרַאהוֹמַנִיבְקַה (אוקראינית: Драгоманівка, "דראהומונובית") הייתה הצעת רפורמה לאורתוגרפיה ולאלפבית האוקראיני, שקודמה בידי מיכאילו דראהומנוב ונקראה על שמו.
עיקר ההצעה היה הפיכת הכתיבה האוקראינית לפונמית, כל שכך אות תייצג פונמה אחת בלבד.
בדראהומניבקה נעשה שימוש מועט, בין השאר בידי דראהומנוב עצמו, אך עקב התנגדות תרבותית ורדיפה פוליטית לא תפסה ההצעה תאוצה, והשימוש בה גווע במהרה.
שיטת כתיבה זו נוצרה בקייב בשנת 1870 על ידי קבוצה של פעילים תרבותיים לשם כתיבת מילון אוקראיני.
הקבוצה הונהגה בידי פאבלו ז'יטצקי וכללה את דראהומנוב.
בשנת 1876 אסר אוקאז (צו) אֵמְס (Эмский указ) פרסומים והופעות בשפה האוקראינית ברחבי האימפריה הרוסית.
בעקבות זאת עברה הפעילות התרבותית בשפה האוקראינית אל מחוץ לגבולות האימפריה, והצעת הרפורמה לא הספיקה להתפרסם.
ז'יטצקי כינה את שיטת הכתיבה "הֵרְצֵהוֹבִינְקַה" ("הרצגובינית"), בעקבות השפעת האורתוגרפיה הסרבית החדשה של ווק סטפנוביץ' קראג'יץ' (הרפורמה של קראג'יץ התבססה על הניב הסרבי שדובר בהרצגובינה), אך דראהומנוב היה הראשון שפרסם תכנים בשיטה זו בשנת 1878 בז'נבה, וכך נודעה השיטה בציבור כ"דראהומניבקה".
נעשה בדראהומניבקה שימוש בגליציה בפרסומיהם של עמיתיו של דראהומנוב, איבאן פרנקו ומיכאילו פבליק, אך בעקבות ההתנגדות של פלגים תרבותיים מסוימים ושל השלטונות הפולניים, השימוש בה גווע והיא נשכחה בפועל.
הדראהומניבקה התבססה על העיקרון הפונמי, לפיו כל גרפמה מקבילה לפונמה אחת בדיוק, ולהפך - כל פונמה מיוצגת על ידי גרפמה אחת בלבד.
כך, אותיות המייצגות שתי פונמות בוטלו ובמקומן נעשה שימוש בשתי אותיות נפרדות.
האות Й הוחלפה באות Ј על יסוד הכתב הלטיני
האותיות המרככות בוטלו ובמקומן נעשה שימוש בצמדי אותיות.
עיצורים מחונככים יוצג תמיד באמצעות "סימן הרכות" Ь.
כאשר ייצגו שילוב של עיצור ותנועה הוחלפו כך:
כאשר ייצגו חינכוך ותנועה הוחלפו ב:
הדיגרף Щ הוחלף בצירוף шч
הסיומת ться לפעלים הוחלפה ב־тцьа.
להלן מספר דוגמות לכתיבה בדראהומניבקה, לצד הצורות המקוריות:
щука הוחלפה ב־шчука (זאב ים)
דוגמה לשימוש מודרני בדראהומניבקה ניתן למצוא בשטר של 20 הריבניה שהופק בשנת 2003 באוקראינה.
בשטר מוצג קטע משירו של איבאן פרנקו, Веселка (קשת בענן), כתוב בכתב ידו ובדראהומניבקה:
דראווה (בגרמנית ובווארית: Drau; בקרואטית, סלובנית ואיטלקית: Drava; בהונגרית: Dráva) הוא נהר במרכז אירופה, החוצה את המדינות איטליה, אוסטריה, סלובניה וקרואטיה באורך של 749 קילומטר.
הנהר מתחיל את דרכו באזור דרום טירול שבצפון איטליה, סמוך לעיירה טובלאך.
סמוך לעיירה אינישן, נשפך לדראווה נחל זקסטן.
משם הוא זורם מזרחה, ונכנס למדינת טירול שבאוסטריה, שם הוא חוצה את העיר ליינץ.
לאחר מכן הוא נכנס למדינה האוסטרית קרינתיה, חוצה את הערים שפיטל אן דר דראו ופילאך, ונשפך לתוכו נהר גאיל.
מקרינתיה הנהר נכנס אל תוך סלובניה, שם זורמים אליו הנהרות מיסליניה ודראויניה.
בסלובניה הוא עובר דרך הערים מריבור ופטוי.
משם הוא ממשיך לכיוון דרום-מזרח ויוצר גבול טבעי בין קרואטיה להונגריה.
בקטע הגבול הוא חוצה את העיר ואראז'דין שבקרואטיה ונשפך אליו נהר מורה.
לבסוף הוא סוטה מעט דרומה, וסמוך לעיר אוסייק הוא נשפך אל תוך הדנובה.
דראם אנד בייס הוא סגנון של מוזיקה אלקטרונית.
הסגנון החל להתפתח בתחילת שנות ה-90 וכולל בדרך כלל מקצבי תופים מהירים ומקוטעים בין 160 ל-180 פעימות לדקה יחד עם בייסליין כבד ועמוק.
הדראם אנד בייס, שהחל בבריטניה ומשלב בתוכו רעיונות סגנוניים שונים, נחשב גם כיום כמחתרתי אך לעיתים אף מגיע לציבור הרחב.
בישראל סצנת הדראם אנד בייס הוקמה על ידי עדי לב באמצע שנות ה-90. במהלך שנות ה-2000, ועד ימינו אנו, קבוצת "אינפיוז" נחשבה לקבוצה המובילה בסצנה.
לאורך השנים ביקרו בישראל שלל יוצרי דראם אנד בייס שונים ומובילים.
דראז'ן ירקוביץ' (בקרואטית: Dražan Jerković; נהגה: [drǎʒan jěːrkoʋitɕ]; 6 באוגוסט 1936 – 9 בדצמבר 2008) היה כדורגלן קרואטי ששיחק בעמדת החלוץ, ולאחר מכן היה מאמן.
ירקוביץ' שיחק עבור דינמו זאגרב בין 1954 ל-1965, ועבור גנט בשנת 1965. הוא נאלץ לפרוש בגיל צעיר יחסית בגלל פציעות חמורות שנגרמו לו במהלך המשחקים, ובזמן פרישתו הוא היה בשיא הקריירה.
במדי דינמו הוא זכה באליפות בשנת 1958, ובגביע הליגה ב-1960 ו-1965. בסך הכל הוא הופיע במדי הקבוצה ב-315 משחקים והבקיע 300 שערים.
ירקוביץ' שיחק עבור נבחרת יוגוסלביה בין 1960 ל-1964, והבקיע 11 שערים ב-21 משחקים.
הוא השתתף ביורו 1960 ומונדיאל 1962. הוא היה בסגל הנבחרת היוגוסלבית למונדיאל 1958, אך לא שותף במשחקים.
ביורו 1960 הוא הבקיע שני שערים נגד נבחרת צרפת בחצי הגמר, שבו יוגוסלביה ניצחה בתוצאה 4–5. במשחק הגמר יוגוסלביה הפסידה לנבחרת ברית המועצות בתוצאה 1–2, וסיימה במקום השני.
ירקוביץ' הבקיע 4 שערים עבור יוגוסלביה במונדיאל 1962, וביחד עם חמישה שחקנים נוספים הוא זכה בפרס נעל הזהב.
ברבע הגמר היא ניצחה את נבחרת מערב גרמניה בתוצאה 0–1, בחצי הגמר הפסידה לנבחרת צ'כוסלובקיה בתוצאה 1–3, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה לנבחרת צ'ילה בתוצאה 0–1.
ירקוביץ' הופיע פעם אחת במדי נבחרת קרואטיה, לאחר שהיא כונסה פעם אחת במסגרת יוגוסלביה הקומוניסטית למשחק ידידות נגד נבחרת אינדונזיה ב-1956. ירקוביץ' היה המאמן של נבחרת קרואטיה החדשה בין 1990 ל-1992.
ירקוביץ' נפטר ב-9 בדצמבר 2008 בזאגרב.
דראה דה-מתאו היא שחקנית אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור אדריאנה לה סרבה בסדרת הדרמה של HBO, "הסופרנוס" (1999–2006), שעליה קיבלה את פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת דרמה (2004).
נולדה בשם אנדראה דונה דה-מתאו בשכונת וייטסטון (אנ'), ברובע קווינס, ניו יורק, בתם של דונה, מחזאית ושל אלברט, יצרן רהיטים שהיה הבעלים והמנכ"ל של חברת אייברי בורדמן וקרלייל.
היא ממוצא איטלקי, וגדלה במשפחה קתולית.
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר לויולה (אנ') באפר איסט סייד, מנהטן, דה מתאו קיבלה תואר ראשון באמנויות יפות מבית הספר טיש לאמנויות (אנ') של אוניברסיטת ניו יורק, בכוונה תחילה להיות במאית קולנוע.
בנוסף למדה משחק בסטודיו אייץ' בי, שם אימה לימדה מחזאות.
בשנת 1999 החלה לשחק בסדרת הדרמה המוערכת של HBO, "הסופרנוס" בדמותה של אדריאנה לה סרבה.
במקור הייתה אמורה לשחק תפקיד זניח של מלצרית חסרת שם אך יוצר הסדרה, דייוויד צ'ייס, אהב כל כך את המשחק וההתלהבות שהפגינה בפרק הפילוט עד שכתב במיוחד את דמותה של אדריאנה לה סרבה עבורה.
בשנת 2004, זכתה דה-מתאו בפרס אמי לשחקנית משנה בסדרת דרמה עבור תפקידה בסדרה והייתה מועמדת גם לפרס גלובוס הזהב ולפרס גילדת שחקני המסך באותה שנה עבור תפקיד זה.
משנת 2004 עד שנת 2006, שיחקה דה מתאו את אחות של ג'ואי טריביאני בסדרה "ג'ואי".
בשנים 2008–2011 דה-מתאו שיחקה את התפקיד של ונדי קייס בסדרה "ילדי האנרכיה" מבית FX Networks.
בשנת 2009 דה-מתאו גילמה את אנג'י בולן (אנ') בעונה השישית של הסדרה "עקרות בית נואשות".
היא עזבה את הסדרה בסוף העונה השישית בשנת 2010 מסיבות אישיות.
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד משני בדרמת הפשע "סיבוב חופשי" את דמותה של סנדי, חברתה של כריסטינה (אנה פקווין).
בשנת 1997 פתחה דה מתאו את Filth Mart, חנות בגדים באיסט וילג' עם בן זוגה דאז מייקל ספורטס.
ב-26 במרץ 2015 דה מתאו איבדה את דירתה במשך 22 שנים האחרונות, כמו עשרות תושבים אחרים, כאשר פיצוץ גז ואש משתוללת הרסו שלושה בניינים באיסט וילג', מנהטן
בשנת 2001 דה מתאו החלה לצאת עם המוזיקאי שוטר ג'נינגס (אנ'), הם התארסו ב-11 ביוני 2009, כאשר ג'נינגס הציע נישואין במהלך הופעה חיה בתיאטרון סטנלי (אנ') בניו יורק.
יש להם שני ילדים יחד, בת, אלבמה ג'יפסי-רוז ג'נינגס, ובן, וויילון אלברט "בלאק-ג'ק" ג'נינגס.
ג'נינגס ודה מתאו סיימו בסופו של דבר את מערכת היחסים שלהם מבלי להתחתן.
ביולי 2015, דה מתאו התארסה למוזיקאי מייקל דווין, הידוע בתור הבסיסט לשעבר של להקת הרוק הבריטית וייטסנייק.
ביולי 2024 דה מתאו ספגה ביקורת כאשר חשפה בהסכת שבנה בן ה-13 עורך עבורה תמונות בעלות תוכן מיני עבור חשבון ה-OnlyFans שלה.
+שנהסדרהתפקידהערות1996Swift Justiceלורי טוקופרק: "Stones"1999–2006הסופרנוסאדריאנה לה סרבהתפקיד חוזר (עונה 1)
תפקיד אורח (עונה 6); 48 פרקים
פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת דרמה (אנ') (2004)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה (2004)
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2004)2004–2006ג'ואיג'ינה טריביאניתפקיד ראשי (2 עונות); 46 פרקים2008;
2011–2014ילדי האנרכיהוונדי קייסתפקיד חוזר (עונות 1, 4–6)
דראם (בארמנית: Դրամ; סימון לפי תקן ISO 4217: AMD) הוא ההילך החוקי של ארמניה.
דראם אחד מתחלק ל-100 לומה.
מקור המילה דראם הוא שמו של המטבע דרכמה היווני, משמעות המילה היא ממון, כסף.
הדראם הראשון המוזכר בהיסטוריה הארמנית היה בין 1199 ל-1375.
ב-1993 שנתיים אחרי קיבלה ארמניה עצמאות מחודשת הוחלט להחזיר את הדראם לשימוש רשמי בארמניה.
לדראם היו שתי גרסאות- אחת שהוצאה לאור בין 1993 ל-1995 והוצאה משימוש לחלוטין ב-2005. הגרסה השנייה הודפסה בין השנים 1998 והוצאה לאחרונה ב-2007.
דראגסטור קאובוי הוא סרט קולנוע מסוג דרמת פשע שיצא בשנת 1989. את הסרט כתב וביים גאס ואן סנט, והוא נחשב לסרט שזיכה אותו בהכרה רחבה.
הסרט, בכיכובם של מאט דילון והת'ר גראהם, מבוסס על רומן אוטוביוגרפי תחת אותו השם שנכתב על ידי הנרקומן וסוחר הסמים ג'יימס פוגל בעת שריצה עונש מאסר.
עלילת הסרט מתרחשת בעיקר בפורטלנד שבאורגון.
הסרט זכה בפרס איגוד המבקרים האמריקני, בפרס אינדפנדנט ספיריט, פרס איגוד המבקרים בלוס אנג'לס ופרס חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק.
הסרט מתאר את קורותיו של בוב היוז ו"משפחתו", חבורה של מכורים לסמים, בעת שהם עורכים טיול בצפון מערב הפסיפיק בארצות הברית בתחילת שנות ה-70. על מנת לממן את הסמים עוסקת החבורה בשוד של בתי מרקחת ובתי חולים.
היוז מתגורר עם בת זוגו ובחורה נוספת שהשניים הכירו, ולאחר שזו מתה ממנת יתר הוא מחליט לעבור גמילה מסמים בפורטלנד ולעזוב את החבורה אך מגלה שהדבר קשה מכפי שחשב.
דראמן היא עיר נמל במחוז בוסקרוד שבמזרח נורווגיה.
בעיר מתגוררים יותר מ-66,000 תושבים, והעיר היא הבירה האזורית של אזור עם יותר מ-150,000 תושבים.
דראמן והפרברים סביבה מתפתחים בצורה חסרת תקדים.
העיר מנצלת היטב את הנהר ונתיב המים הפנימיים הנקרא פיורד דראמן, הן לנופש, פעילויות ודיור.
העיר היא שיאנית הפרסים הלאומית עבור פרסי פיתוח סביבתי ועירוני: 6 פרסים לאומיים ושני פרסים בינלאומיים מאז 2003.
הצורה הנורדית העתיקה של שם העיר הייתה Drafn, שהיה במקור שם החלק הפנימי של פיורד דראמן.
שם הפיורד הוא, עם זאת, כנראה על שמו של נהר דראמן (בנורדית Drǫfn), כשמשמעות השם היא "גל".
הוא נבחר ב-17 בנובמבר 1960. רקע הסמל הוא כחול, שעליו מצויר עמוד בצבע אפור-כסף, המוצב על בסיס סלעים, כשחרב ומפתח מצטלבים על העמוד ויוצרים צורת x.
הסמל מתבסס על סמל ישן של שכונת בראגרנס בעיר המתוארך לשנת 1723. המוטו של בארגרנס הוא בלטינית: In Fide Et Justitia Fortitudo" ("עם אמונה וצדק אנו חזקים"), וסמל העיר מבטא את הרעיון, כאשר העמוד מציין את החוזק, המפתח את הצדק והחרב את היושר.
גילופי סלע באסקולן ואוסטד הם בני 6,000–7,000 שנים, והסימנים הראשונים של פעילות אנושית באזור.
אחד מגילופי האבן הגדולים באסקולן מתאר איילים.
דראמן המקורית הורכבה משלושה נמלי ים קטנים: בראגרנס (בצדו הצפוני של נהר דראמן), סטרומסו וטנגן (שניהם בצד הדרומי של הנהר).
למטרות מסחר, נמלי ים קטנים שויכו לעיירות שוק.
למרות קרבתם הגאוגרפית, בראגרנס שויכה לעיירה כריסטיאניה וסטרומסו לטונסברג.
מסיבה זו, שיתוף הפעולה בין ערי הנמל הסמוכות היה כמעט בלתי אפשרי.
בשנת 1662 הוצע לאחד את סטרומסו ובראגרנס כדי ליצור עיירת שוק בשם "פרדריקסטורם".
ההצעה נדחתה על ידי פרידריך השלישי מדנמרק.
בראגרנס קיבלה זכויות של עיר שוק מוגבלות בשנת 1715, ומוזגה עם סטרומסו כדי לקבל מעמד כעיר ב-19 ביוני 1811. בשנת 2011 חגגה העיר מאתיים שנה לייסודה.
מיקומה הגאוגרפי הייחודי העניק לעיר מרכזיות בספנות, בבניית אוניות, בהובלת גזעים, בסחר בעצים והחל מתחילת המאה ה-19 במסחר בנייר ובתאית.
במהלך שנות השישים של המאה העשרים, נסגרו מרבית מפעלי הנייר והתאית לאורך נהר דראמן.
חלקים גדולים מהעיר נהרסו במהלך השרפה הגדולה שהתחוללה בעיר ב-12-13 ביולי 1866, שהובילה לבניה מחדש של מרכז העיר, כולל כיכר העיר המאפיינת אותה וכנסיית בראגרנס.
בשנת 1909 החל לפעול בעיר שירות טרוליבוס הראשון בסקנדינביה, שירות שפעל עד שנת 1967. במשך שנים רבות סבל מרכז העיר מעומסי תנועה, אך פתיחת כביש חוצה אירופה e-18 הפחית במידה רבה את עומסי התנועה.
פתיחת מנהרת בראגרנס בשנת 1999 הפחיתה אף את עומסי התנועה בעיר בצורה משמעותית.
מרכז העיר במהלך תחילת העשור הראשון של המילניום השני עבר מתיחת פנים ושיפוץ בהיקף נרחב.
דראמן היא אחת הערים הגדולות בנורווגיה (השישית בגודלה), ומשתרעת על פני כ-40 קילומטרים מרובעים.
מרכז העיר ממוקם במרכזו של עמק, משתי גדותיו של נהר דראמן, ובמפגש הנהר עם הפיורד.
דראמן משמשת כנמל המרכזי ליבוא פירות וכלי רכב לנורווגיה.
נכון ל-1 בינואר 2007 אוכלוסיית השטח העירוני של דראמן עמדה על 93,006 נפש.
שטחי העיר וסביבתה נחלקים לחמש רשויות מקומיות: דראמן (כ-61% מכלל האוכלוסייה); ניידרה אייקר (23%); אוברה אייקר (8%); ליאר (5%) ורויקן (3%).
אזור Øvre Sund, הממוקם לאורך נהר דראמן, שופץ על ידי העירייה כדי לשמר את סגנון האזור.
הבניינים שם הם מהמאה ה-18 וה-19, ובנוסף, האזור ממוקם ליד הנהר ומבשלת הבירה, כדי לתת לעיר זיהוי מיוחד.
בשנת 2008 זכתה העיר בפרס המוערך עבור פיתוח העיר המוצלח ביותר באירופה.
מבשלת אֹוס (Aass Bryggeri), נוסדה בשנת 1834, היא מבשלת הבירה העתיקה ביותר שנשתמרה בנורווגיה, וזכתה לשבחים גם על הבירה וגם על בניינה השמרני.
המוצרים העיקריים של המבשלה הם משקאות קלים, בירה ואקוואויט.
גשר העיר דראמן - גשר בטון המחבר את שני חצאי העיר משני עברי הנהר.
גשר דראמן - גשר קורה בחתך קופסה מעל נהר דראמן, נבנה בשנת 1971.
גשר איפסילון - גשר מודרני מעוגן כבלים מעל נהר דראמן, נבנה 2007. הגשר מוביל מגדה אחת של הנהר אל אוניברסיטת דראמן
מוזיאון דראמן לאומנות להיסטוריה תרבותית, כולל בית מריאנליסט, בית אחוזה מסביבות שנת 1700. בניין המוזיאון נפתח בשנת 1930 ומציג תערוכות קבועות.
התיאטרון נבנה בשנת 1869, ותוכנן על ידי הארכיטקט אמיל ויקטור לנגלט.
התיאטרון היה התיאטרון המודרני הראשון במדינה.
הוא עוצב בסגנון רנסאנסי מורכב, עם חזיתות סימטריות וחלונות מקושתים עגולים.
לאחר הרס מוחלט לתיאטרון שנגרם במהלך שרפה בדצמבר 1993, נבנה תיאטרון חדש במקום הישן, כשהוא משמר את המודל של הבניין הישן.
התיאטרון החדש נפתח בפברואר 1997.
דראכטן (בהולנדית: Drachten) היא העיר השנייה בגודלה במחוז פריסלנד שבהולנד.
דראכטן החלה ככפר קטן על הגדה המזרחית של נהר הדרייט, שם החלו המתיישבים הראשונים לבצע עבודות ייבוש של האדמה לצורכי חקלאות.
עם התקדמות תהליך הייבוש, החלו המתיישבים לנוע מזרחה כדי לעשות שימוש באדמות המיובשות, לשעבר ביצות הכבול, לצורכי חקלאות.
בערך בשנת 1200 לספירה, נבנתה כנסיית אבן קטנה, שהייתה בשימוש במאתיים השנים הבאות, עד שעליית מפלס מי הים גרמה לתושבים לנוע מזרחה עוד יותר.
ב-1550 נוצל מאגר אדמת הכבול עד תומו.
הכבול היה מקור אנרגיה חשוב, לא רק לשימוש ביתי, אך גם לצורכי התעשייה.
צריכת הכבול בפרובינציה של הולנד במהלך המאה ה-17 הייתה גבוהה יותר מאשר פריסלנד הייתה מסוגלת לספק.
עיקר התובלה של הכבול הייתה על גבי סירות.
תעשיית כריית הכבול הביאה תעסוקה לכפרים רבים, אם כי רוב ההכנסה לא הגיעה לכיסיהם של הפועלים.
ב-1641 הגיעו החוואים בדראכטן להסכם עם תושביה האמידים של האג.
אחד מהם היה איש העסקים מהאג, פסחייר הנדריקס בולמן.
ההסכם קבע שיבול הכבול מיועד לתעשייה ההולנדית.
לצורך הובלת הכבול נבנו שלוש תעלות ייעודיות, תעלת דראכטן (Drachtstervaart) ושתי תעלות צדדיות נוספות.
במהלך שנה אחת חפרו 800 פועלים מדי יום.
כתוצאה ממהלכים אלו חלו התפתחויות בתחומים נוספים, נבנו בתי מגורים, מקומות אחסון, אכסניות ובתי עסק.
למרות שההצלחה הכלכלית בכריית הכבול הייתה קצרת ימים (היא אף גרמה לבולמן לפשוט את הרגל), היא האיצה את הקמתה של דראכטן.
תעלת דראכטן הייתה נתיב שיט שדרכו לא רק שהגיעו סחורות, אלא גם נוצרה פעילות לשירות הספינות: ייצור חבלים, נגריות ונפחיות.
ב-1746 הוקמה המספנה הראשונה של ממש, בתחילה נבנו בה רק דוברות עצים, אך לאחר 1895 נבנו בה גם אניות עשויות ברזל.
על גדות התעלה נבנו פאבים, חנויות, תשתיות לבניית ספינות, כמו מתקנים לייצור חבלים.
בשנת 1830 לערך, נבנה בניין העירייה והנוטריון הציבורי עבר מאודגה הסמוכה לדראכטן.
תעשיית הכבול של דראכטן הייתה פעילה במשך כמאתיים שנה.
עם סיומה, נותרו הפועלים שהועסקו בה ללא מקור פרנסה.
חלק מהם עברו להיות חוואים, אך רובם ללא הצלחה יתרה.
החל מסוף מלחמת העולם השנייה ועד לסוף שנות השמונים, גדלה אוכלוסיית דראכטן בכ-1,000 תושבים מדי שנה.
הגורם העיקרי לצמיחה זו הייתה הקמת המפעל של חברת פיליפס.
עם אוכלוסייה שמונה כיום כמעט 45,000 תושבים, ענפי התעשייה העיקריים שלה הם ייצור מוצרי חשמל, ציוד תחבורה, מכונות, כימיקלים ורהיטים.
דראכטן זכתה לתשומת לב עולמית כאשר היא הנהיגה בשנת 2000 ניסוי הקרוי "מרחב משותף" , תפיסה שהחלוץ שלה היה מהנדס הדרכים ההולנדי, הנס מונדרמן (Hans Monderman).
כמעט כל הרמזורים והתמרורים הוסרו ממרכז העיר במאמץ לשפר את הבטיחות בתעבורה, על בסיס התאוריה שהנהגים שמים לב יותר לסובב אותם כאשר ברור להם שהם לא יכולים להסתמך על חוקי תנועה קשיחים.
לפני החלת הניסוי עמד ממוצע תאונות הדרכים במרכז דראכטן על 8 תאונות בשנה.
בשנתיים הראשונות לאחר תחילת הניסוי, ירד הנתון לתאונה אחת בשנה בממוצע.
בספטמבר 2007, בעקבות הצלחת הניסוי בדראכטן, אימצה העיר בוהמטה (Bohmte) שבגרמניה תוכנית דומה.
בעקבותיהן אומצה השיטה או חלקים ממנה במקומות שונים בעולם, גם בערים גדולות.
באפריל 2007 צבע האמן הנק הופסטרה (Henk Hofstra) את אחד הרחובות בדראכטן בצבע כחול עם כיתוב לבן של המילים "מים הם חיים" (בהולנדית: Water is Leven).
מטרת המיזם הייתה לסמל את התעלה שבעבר עברה בתוואי הרחוב.
החלק הזה של התעלה, שבעבר הגיע עד למרכז העיר, נסגר בשנות השישים של המאה ה-20 כדי לתת פתרון לעומס כלי הרכב.
כיום לא ניתן כבר להגיע למרכז העיר בסירה כבעבר.
ב-1996 הוחל בתוכניות ראשונות להחזיר לפעילות את התעלה שתגיע עד למרכז העיר, כדי להשיב לעיר את תנועת תיירות הסירות.
המיזם נקרא Drachtstervaart (תעלת דראכטן).
עבודות הבנייה החלו ב-2001 והיו אמורות להמשך עד 2011. בשל משבר כלכלי, הופסקה עבודת הבנייה למשך כשנתיים.
ב-2013 חודשו העבודות ונכון לשנת 2015 הם אמורות להיות בשלבי סיום.
במרכז קריית אונו ישנה כיכר שנקראת כיכר דראכטן על שם העיר התאומה.
גם בדראכטן, קרוב לתיאטרון העירוני יש כיכר שנקראת 'כיכר קריית אונו'.
יחסיה של קריית אונו עם דראכטן הנמשכים מזה עשרות שנים, התאפיינו בקרבה מיוחדת.
כך, בתקופת ההמתנה הציעה דראכטן לארח את כל ילדי קריית אונו, הצעה שנדחתה באדיבות על ידי היישוב.
בשנת 2009 נקלעו היחסים בין הערים למשבר.
התוכנית פק"לילה בגלי צה"ל הובילה קמפיין לשימור ברית הידידות.
דראז'ן בגאריץ' (בקרואטית: Dražen Bagarić; נולד ב-12 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בהונקה בעמדת החלוץ.
בגאריץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של דינארה קנין ובגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של רייקה.
אחרי שעבר את גיל הנוער, חזר לדינארה מהליגה השלישית.
בדינארה הבקיע 7 שערים ב-16 משחקים ובינואר הצטרף לר.נ.ק.
ב-21 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בספליט במשחק הליגה נגד קארלובץ.
בקיץ הושאל לדוגפוליה לאחר שלא מצא את מקומו בספליט.
בינואר חזר לספליט והצליח להשתלב בהרכב הקבוצה.
לאחר שאת עונת התחיל בספליט, ב-28 ביולי 2016 חתם במ.ס.
ב-29 בינואר 2017 שוחרר מהקבוצה.
בפברואר 2017 חתם בשחטיור סליהורסק הבלארוסית.
בינואר 2018 חתם בשירוקי ברייג.
ב-10 באוגוסט 2020, בגאריץ' חתם באולימפיה ליובליאנה מליגת העל הסלובנית.
ב-17 בינואר 2021, בגאריץ' חתם בהרמנשטאדט מליגת העל הרומנית.
מועדון כדורגל דראווה פטוי היה מועדון כדורגל סלובני מהעיר פטוי, אשר מספר עונות בליגת העל הסלובנית.
בעונת 2010/2011 המועדון פורק, כאשר עונה קודם לכן ירדה לליגה השנייה.
דראפט 2019 מידע כללי תאריכים 11 ו-14 באוקטובר 2019 מיקום לאס וגאס, נבדה (11 באוקטובר: סמאקדאון)דנוור, קולורדו (14 באוקטובר: Raw) סקירה ליגה WWE מותג (ים) Rawסמאקדאון205 לייב (יציאה מהמותג בלבד)NXT (יציאה מהמותג בלבד)→ אפריל 2019אוקטובר 20192020 ←
הדראפט של ה-WWE לשנת 2019 היה הדראפט ה-14, שהופק על ידי ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, בין המותגים Raw וסמאקדאון.
האירוע חזר לשמו המקורי ("הדראפט") ולפורמט המסורתי שלו, כשזה הוא הדראפט השני לשנת 2019 לאחר הסופרסטאר שייק-אפ, שהתקיים בחודש אפריל.
האירוע נערך יומיים: 11 ו-14 באוקטובר 2019 בתוכניות סמאקדאון ו-Raw, ברשת הטלוויזיה פוקס ו-USA, בהתאמה.
התוכנית סמאקדאון שודרה מארנת T-Mobile שבלאס וגאס, נבדה, בעוד שהתוכנית Raw שודרה מהפפסי סנטר שבדנוור, קולורדו.
זה הוא הדראפט הראשון שבו לרשת הטלוויזיה המייצגת את המותג, הייתה השפעה על החלטות המותג בדראפט.
שנת 2019 הייתה השנה הראשונה, שבה שתי מהדורות דראפט התקיימו באותה השנה.
ההחלטה על קיום הדראפט הגיעה מכיוון שהיו חילוקי דעות לגבי חוק הויילד קארד שנחקק במהלך הסופרסטאר שייק-אפ בחודש אפריל, בנוסף למעבר של סמאקדאון לרשת הטלוויזיה פוקס.
יותר מ-70 מתאבקים (גם מתאבקי היחידים וגם מתאבקי הזוגות) מהתוכניות Raw, סמאקדאון, NXT ו-205 לייב היו יכולים להיות מועברים בין המותגים Raw או סמאקדאון.
מרבית בחירות הדראפט הוכרזו במהלך השידורים החיים של התוכניות סמאקדאון ו-Raw, בעוד שהבחירות המשניות הוכרזו לאחר קיום הדראפט באתר הרשמי של ה-WWE.
כחלק מהעלילה, מתאבקים שלא הועברו בדראפט הפכו למתאבקים עצמאיים, כשניתנה להם הבחירה באיזה מותג הם יחתמו.
חוק הויילד קארד בוטל לאחר קיום דראפט זה.
באפריל 2019, ה-WWE קיימו את הסופרסטאר שייק-אפ, ששימש כדראפט בין המותגים כאשר הפורמט אינו היה מסודר וההחלטות על בחירות הדראפט התקיימו מאחורי הקלעים ולא על המסך.
לאחר קיום השייק-אפ, יושב ראש ומנכ"ל ה-WWE, וינס מקמהן, הציג את חוק הויילד קארד, שבמסגרתו כמות של עד ארבעה מתאבקים ממותג אחד קיבלה רשות להופיע במותג האחר לאותה התוכנית.