tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
, כאשר הוא משך הזמן בו המערכת פעילה, ו- הוא משך זמן מחזור שלם.
השליטה על זווית ההטייה של מנועי סרוו נעשית באמצעות שינוי מחזור הפעולה, בביולוגיה נהוג להשתמש במחזור פעולה לתיאור הזמן בו נוירונים נותרים פעילים.
מַחֲזוֹרֶת (בלועזית: פֶּרְיוֹדָה) היא אמצעי סגנוני תחבירי – משפט מורכב ארוך הפותח בחלקים טפלים (פסוקיות) רבים והרעיון המרכזי בו מובע רק בסופו.
שימוש במשפטים כאלה מקובל בספרות כדי להציג רקע להתרחשות ולשמור על מתח לפני שמגיעים לעיקר.
הקורא מוכנס לאווירה ומגלה את הפרטים בזה אחר זה עד שלבסוף נחשף בפניו החידוש במשפט (הנשוא).
על פי עוזי אורנן, המופע הראשון של המונח העברי 'מחזורת' הוא בספר "דקדוק השפה העברית לכל סגנוניה" מאת שמואל שבח קנטורוביץ, חלק ב': "תורת המאמר (סינטכסיס)" (ורשה 1928) – מהדורה מאוחרת של ספרו "דקדוק לתלמידים" (ברדיצ'ב תרס"ו–1906).
הלקסיקון הראשון שבו נכלל המונח היה הקובץ "מונחי תחביר כלליים" (תרצ"ו–1936) של ועד הלשון העברית.
מחזור משולב הוא קבוצה של מנועי חום הפועלים במקביל מאותו מקור חום, וממירים אותו לאנרגיה מכנית.
היישום של מחזור משולב נפוץ בייצור חשמל ובמערכות הנעה ימיות.
בייצור חשמל על ידי מערכת מחזור משולב נשרף דלק בטורבינת גז המחוברת לגנרטור בעוד גזי הפליטה של הטורבינה מנותבים למחלף חום המייצר קיטור.
הקיטור משמש להנעת טורבינת קיטור המניעה בתורה גנרטור חשמלי נוסף.
העיקרון העומד בבסיס השיטה הוא שהאנטרופיה של הנוזל או הגז שסיים להניע את מנוע החום הראשון עדיין גבוה מספיק כדי שמנוע חום שני יוכל להפיק אנרגיה משארית החום (אנרגיה) של הנוזל או הגז העובד במנוע הראשון.
על ידי שילוב שני זרמים אלה של עבודה על מוט מכני יחיד המפעיל גנרטור חשמלי, היעילות נטו הכוללת של המערכת עשויה להיות מוגברת בשיעור של 60-50%, כלומר, מיעילות כוללת של כ-34% (במחזור יחיד) ליעילות כוללת של כ-51% (במחזור משולב של שני מחזורים).
הדבר אפשרי משום שמנועי חום יכולים להשתמש רק בחלק מאנרגיית הדלק שלהם (בדרך כלל בפחות מ-50%).
במנוע חום רגיל (לא במחזור משולב) החום שנותר משריפה (למשל, אדי מפלט חמים) מבוזבז בדרך כלל.
שילוב של שני מחזורים משולבים או יותר מוביל ליעילות כוללת גבוהה יותר ולהפחתת עלויות דלק.
צורה נפוצה של שימוש במחזור משולב בתחנות כוח נייחות היא בטורבינת גז.
מתקן זה נקרא "טורבינת גז במחזור משולב", והוא יכול להשיג יעילות תרמית גבוהה במיוחד של כ-54%, בניגוד לטורבינת גז בעלת מחזור אחד אשר מוגבלת ליעילות של כ-42-35%.
בתחילת המאה ה-21 תחנות כוח רבות המוקמות בארצות הברית ובאירופה הן במחזור משולב, חלקן בעלות יותר משני מחזורים משולבים.
מחזור שירים או מחזור שירה הוא צורה ספרותית נפוצה בשירה, שבה מספר שירים עצמאיים המקובצים יחד לכדי יחידה אחדותית העולה על סך מרכיביה.
לשיר הבודד יש אפוא גם תפקיד בהקשר הרחב יותר של המחזור, והקשר זה, בתורו, עשוי לגלות משמעויות חדשות או היבטים פרשניים נוספים לשיר העצמאי.
ההבחנה בין מחזורי שירים לבין פואמות – כלומר יצירות ארוכות ביחס לשיר הלירי הממוצע, "שהכוח המסביר והמארגן שבהנחתן אחדותן עדיף על כוח חלקיהן הנפרדים" – אינה חד-משמעית: "היא תלויה ברמת הארגון ובמספר זיקות הגומלין שבין החלקים השונים.
המבנה המהודק יותר, התולה את קליטת השיר הבודד בהכרת המכלול והופכו לחיוני יותר בתהליך ההבנה, מקרב את היצירה אל תחום הפואמה".
אהבתה של תרזה די מון ללאה גולדברג
"קינות על המתים במלחמה" ליהודה עמיחי
"קרון חתום" לדן פגיס (ובו שירו המפורסם "כתוב בעיפרון בקרון החתום")
"אלגיות רומיות" ליוהאן וולפגנג פון גתה
מחזורי מילנקוביץ הם אוסף של שינויים מחזוריים בתנועת כדור הארץ, אשר לפי תיאורית מילנקוביץ' ממלאים תפקיד משמעותי בקביעת דפוסי האקלים ועידני הקרח על פניו.
הם קרויים על שם הגיאופיזיקאי והאסטרונום הסרבי מילוטין מילנקוביץ' (Milutin Milankovitch).
מילנקוביץ' הראה בשנת 1924 כיצד שלושה שינויים מחזוריים בתנועת כדור-הארץ (נטיית ציר הסיבוב, נקיפת ציר הסיבוב ואקסצנטריות המסלול) משפיעים על כמות קרינת השמש הממוצעת המתקבלת באזורים שונים על פניו, דבר אשר הוביל לשינויי אקלים משמעותיים בעבר.
תאוריות אסטרונומיות דומות החלו להתפתח במאה התשע-עשרה בידי יוסף אדהמר, ג'יימס קרול ואחרים.
מחקרים עדכניים לגבי האקלים בעבר מסתמכים על מקורות גאולוגיים, ליבות קרח וממצאים נוספים שלא עברו שינויים רבים מאז היווצרותם, ולכן מהווים אינדיקציה לגבי התנאים האקלימיים ששררו באזורים שונים בעולם בעבר.
אולם, אף על פי שדפוסי האקלים הנצפים מתיישבים היטב עם תאוריית מחזורי מילנקוביץ', ישנן מספר תצפיות שאינן מוסברות בידי התאוריה.
סיבוב כדור-הארץ סביב עצמו ומסלולו סביב השמש משתנים לאורך זמן כתוצאה מהאינטראקציה הכבידתית שלו עם גופים אחרים במערכת השמש.
השינויים מורכבים, אך ישנם מספר מחזורים דומיננטיים.
האקסצנטריות המסלולית של כדור הארץ משתנה, והביטוי לכך הוא שמסלולו סביב השמש נע בין צורה כמעט מעגלית לאליפטית מתונה.
כאשר האקסצנטריות גבוהה, מרחקו מהשמש משתנה באופן קיצוני יותר במהלך השנה, וכן גם כמות הקרינה המגיעה לפני השטח באזורים ובזמנים שונים.
בנוסף לכך, זווית נטיית ציר הסיבוב ביחס למישור המילקה משתנה אף היא, דבר המוביל לקיצוניות משתנה של עונות השנה (זווית נטייה גבוהה יותר מביאה לחשיפה יותר מרוכזת לקרני אור מהשמש בקיץ וחשיפה פחות מרוכזת לקרני אור בחורף).
לבסוף, ציר הסיבוב עובר נקיפה, המתבטאת בתנועה מעגלית של כיוון ציר הסיבוב ביחס לכוכבים, ומסלול כדור-הארץ סביב השמש עובר נקיפה אף הוא (כלומר, האליפסה המתארת את מסלולו מסתובבת לאורך זמן).
ההשפעה המשותפת של שתי התופעות הללו היא שהקרבה הגבוהה ביותר לשמש מתרחשת בעונה אסטרונומית משתנה.
מילנקוביץ' חקר את השפעת השינויים הללו בתנועת כדור-הארץ על כמות קרינת השמש המגיעה לפני השטח (הידועה גם כאילוץ שמשי, סוג של אילוץ קרינתי).
הוא התמקד בשינויים בקיץ בקו הרוחב 65 מעלות צפון, בעקבות הצעה מולדימיר קפן כי אלו קו הרוחב והעונה החשובים ביותר.
ההיגיון מאחורי ההנחה הוא שהטמפרטורה הממוצעת בעונת הקיץ באזורים אלה היא הגורם המכריע המאפשר את גידול יריעות הקרח בעת עידני הקרח.
הדבר נובע מהידיעה כי יריעות הקרח גדלו סביב קו רוחב זה, ומשום שאם הקיץ קר יותר, הסיכוי שהשלג מעונת החורף לא יותך עולה, דבר המאפשר את הצטברות הקרח.
מסלול כדור-הארץ סביב השמש הוא בקירוב אליפטי.
האקסצנטריות של אליפסה מבטאת עד כמה צורתה שונה ממעגל.
צורת מסלול כדור-הארץ משתנה בין היותה כמעט מעגלית (כשהאקסצנטריות שווה ל-0.000567) לבין היותה אליפטית במקצת (כשהאקסצנטריות שווה ל-0.0679), בעוד התוחלת הלוגריתמית של האקסצנטריות הוא 0.0019. המרכיב העיקרי בשינויים הללו מתרחש במחזוריות של 413 אלף שנים (שינוי אקסצנטריות של ±0.012).
מרכיבים אחרים הם בעלי מחזוריות של 95 אלף ו-125 אלף שנים, היוצרים ביניהם מחזור פעימה של 400 אלף שנים.
השפעתם המשותפת יוצרת בקירוב מחזור בן 100 אלף שנים (שינוי אקסצנטריות של 0.03- עד ל-0.02+).
האקסצנטריות הנוכחית היא 0.017 ונמצאת במגמת ירידה.
השינוי באקסצנטריות המסלול נובע בעיקרו מהמשיכה הכבידתית של צדק ושבתאי.
עם זאת, חצי הציר הראשי של האליפסה המסלולית נשאר קבוע; לפי תורת ההפרעות, אשר מחשבת את התפתחות המסלול, אורך חצי הציר הראשי איננו משתנה.
מחזור הסיבוב (זמן השנה הסידראלית) גם הוא איננו משתנה, משום שלפי החוק השלישי של קפלר הזמן נקבע לפי אורך חצי הציר הראשי.
משום שאורך חצי הציר הראשי הוא קבוע, כאשר האקסצנטריות עולה, חצי הציר המשני מתקצר והדבר מתבטא בעלייה בקיצוניות העונות.
היחס בין קרינת השמש הממוצעת המתקבלת על כדור-הארץ כאשר מרחקו מהשמש הוא הקצר ביותר במסלולו (פריהליון) לבין זו המתקבלת כאשר המרחק הוא הגדול ביותר (אפהיליון) גבוה בערך פי 4 מהאקסצנטריות המסלולית.
כתוצאה מהאקסצנטריות המסלולית הנוכחית של כדור-הארץ, קרינת השמש המגיעה אל פניו משתנה בכ-6.8% במהלך השנה, בעת שמרחקו מהשמש משתנה בכ-3.4% (5.1 מיליון קילומטרים).
הפריהליון מתרחש בסביבות 3 בינואר (חורף בחצי הכדור הצפוני) בעוד שהאפהיליון מתרחש בסביבות 4 ביולי (קיץ בחצי הכדור הצפוני).
בתקופות בהן האקסצנטריות המסלולית היא הגבוהה ביותר, קרינת השמש משתנה בכ-23%.
עם זאת, השפעת השינויים באקסצנטריות על קיצוניות העונות היא קטנה לעומת השפעת השינויים בזווית הנטייה של ציר הסיבוב והשפעת שינויי הטמפרטורה המהירים של שטחי היבשה הגדולים הנמצאים בחצי הכדור הצפוני.
ניתן לחלק את מסלול כדור-הארץ לארבעה רבעים, המסומנים בקצותיהם על ידי נקודות ההיפוך ונקודות השוויון.
מהחוק השני של קפלר, הקובע כי כוכב-לכת עובר שטחים שווים בזמנים שווים, נובע כי מהירותו הזוויתית של כדור-הארץ תהיה גבוהה יותר ככל שמרחקו מהשמש יתקצר, ולכן הוא יימצא בעונות המתרחשות קרוב יותר לפריהליון זמן קצר יותר מאלו המתרחשות קרוב לאפהיליון.
משום כך, אורכי העונות שונים זה מזה.
מכיוון שהפריהליון מתרחש ב-3 בינואר, החורף והסתיו קצרים יותר בחצי הכדור הצפוני מהקיץ והאביב (הקיץ ארוך ב-4.66 ימים מהחורף, והאביב ב-2.9 ימים מהסתיו).
מסיבה זו, אקסצנטריות גבוהה יותר מביאה לשינויים גדולים יותר במהירות כדור-הארץ במהלך השנה.
עם זאת, כרגע האקסצנטריות הולכת ופוחתת (המסלול נעשה מעגלי יותר עם הזמן), ולכן ההבדלים בין אורכי העונות הולכים ומצטמצמים.
הזווית שבין ציר הסיבוב של כדור-הארץ לאנך למישור המילקה נעה בין 22.1° ל-24.5°, במחזור בן 41 אלף שנים.
הנטייה הנוכחית היא של 23.44°, בערך במרכז טווח הערכים.
הפעם האחרונה בה זווית הנטייה הגיעה לערכה המקסימלי הייתה בסביבות שנת 8700 לפני הספירה.
עתה הזווית נמצאת בשלב הירידה של המחזור, ותגיע למינימום בסביבות שנת 11,800 לספירה.
נטיית ציר גבוהה יותר גורמת לכל אחד מחצאי כדור הארץ לקבל יותר קרינת שמש בקיץ ופחות בחורף.
אולם זוהי השפעה ממוצעת, שאיננה אחידה בין אזורים שונים בעולם; כאשר זווית הנטייה עולה, בקווי הרוחב הגבוהים מתקבלת קרינת שמש רבה יותר בממוצע בעוד שבקווי הרוחב הנמוכים קרינת השמש פוחתת בממוצע.
המגמה הנוכחית של ירידה בזווית הנטייה תגרום להיווצרות עונות מתונות יותר, ולמגמת התקררות כללית (כאשר לא לוקחים בחשבון גורמים נוספים, כגון שינויי אקלים אנושיים).
משום שרוב הקרח והשלג מצויים בקווי רוחב גבוהים, זווית נטייה יורדת עשויה לגרום ליצירת עידן קרח.
כדור הארץ מסתובב סביב עצמו ובכך יוצר את מחזור היום והלילה.
ציר הסיבוב שלו (הקו הישר שעובר דרך שני הקטבים) מסתובב סביב ציר סיבוב נוסף, המקביל לאנך למישור המילקה, ובעל מחזור סיבוב בן 25,771 שנים.
משום שצורת כדור-הארץ כדורית, קווי הרוחב המשווניים מסתובבים במהירות גבוהה מאלו הקוטביים, וכתוצאה מכך פועל עליהם כוח צנטריפוגלי גדול יותר.
בשל הכח המשתנה עם קו הרוחב, צורת כדור-הארץ היא א-סימטרית, ככדור הפחוס בקטבים ובולט בקו המשווה.
בשל משיכה לא מאוזנת של הבליטה המשוונית על ידי השמש והירח, מופעל עליו מומנט כוח.
אך בשל סיבובו סביב עצמו, כדור הארץ עובר נקיפה (כמו סביבון שאיננו נופל כאשר הוא מסתובב).
הירח והשמש תורמים תרומה שווה בקירוב בהשפעתם על תנועה זו.
משמעות הנקיפה היא שכוכב הצפון וכוכב הדרום משתנים לאורך מחזור הסיבוב ומשום כך פולאריס, לדוגמה, לא תמיד היה כוכב הצפון ולא ימשיך להיות כך בעתיד.
השילוב של נטיית ציר הסיבוב עם המרחק המשתנה בין כדור-הארץ לשמש במהלך השנה מסוגל ליצור הבדלים בין קיצוניות העונות בשני חצאי הכדור.
בתור דוגמה, בעת הנוכחית המרחק בין כדור הארץ לשמש הוא מינימלי כאשר קיץ בחצי הכדור הדרומי, ומקסימלי כאשר חורף בו.
מסיבה זו, חצי הכדור הדרומי מקבל יותר קרינת שמש בעונת הקיץ ופחות קרינת שמש בעונת החורף מחצי הכדור הצפוני.
בשל נקיפת ציר הסיבוב, בעוד כ-13 אלף שנים (כמחצית זמן המחזור) חצי הכדור הצפוני יפנה בכיוון השמש כאשר הקרבה בין כדור-הארץ לשמש תהיה גבוהה יותר.
לכן, ההבדלים בין כמויות קרינת השמש המתקבלות בחצי הכדור הצפוני בעונות השנה השונות יהיו גדולים יותר מבחצי הכדור הדרומי.
כאשר נטיית ציר הסיבוב תהיה כזו שתביא לימי שוויון הקרובים לאפהיליון ולפריהיליון, לא יהיה שוני רב בין כמות קרינת השמש המגיעה בעונה מסוימת לחצי הכדור הצפוני והדרומי.
כאמור, כדור-הארץ נע במסלול אליפטי מסביב לשמש.
מסלול אליפטי זה מסתובב באופן בלתי סדיר במישור המילקה ומשלים מחזור ביחס לכוכבי הרקע אחת לכ-112 אלף שנים.
תופעה זו, שנקראת נקיפת האפסידים, נגרמת בעיקר כתוצאה מהאינטראקציה הכבידתית של כדור-הארץ עם צדק ושבתאי.
גורמים נוספים התורמים לתופעה במידה מועטה יותר הם צורת השמש הפחוסה והשפעת תורת היחסות הכללית על המסלול, אשר ידועה יותר לגבי נקיפת המסלול של כוכב-חמה.
המיקום בו כדור-הארץ נמצא בפריהליון ואפהיליון משתנה נוכח השפעתם המשותפת של נקיפת ציר הסיבוב ונקיפת האפסידים.
אילו ההשפעה היחידה הייתה מנקיפת ציר הסיבוב, המחזור היה בן 25,771 שנים.
נקיפת האפסידים מקצרת את המחזור לכ-23 אלף שנים בממוצע (בין 20,800 שנים ו-29 אלף שנים).
מישור המילקה מוגדר כמישור בו מקיף כדור-הארץ את השמש.
ניתן להגדיר מישור נוסף בשם המישור הבלתי-משתנה אשר מהווה את מישור התנע הזוויתי הכולל של מערכת השמש.
מישור המילקה נוטה בזווית 1.57° ביחס למישור הבלתי-משתנה כיום, אך זווית הנטייה הזו משתנה לאורך זמן.
ממצאים רבים מרחבי העולם נחקרו כדי לשחזר את האקלים בעבר.
ממחקר שבחן את ריכוזי החמצן והחנקן בבועות אוויר שנלכדו בליבות קרח מאנטארקטיקה ניתן להסיק כי שינויי הריכוזים בזמן אכן מתאימים להשפעה המצופה מעצמת קרינת השמש שהתקבלה בחצי הכדור הצפוני, כפי שנחזתה על ידי תאוריית מילנקוביץ'.
ניתוח ליבות מהים העמוק, ומאמר חשוב בידי הייז, אימברי ושקלטון מספקים אימות נוסף.
תוצאות המחקרים מתאימות למצופה מהמחזורים בתנועת כדור-הארץ, ולכן מעידות על תמיכה בתיאורית מילנקוביץ'.
עם זאת, ההתאמה איננה מושלמת ועדיין קיימות בעיות של התאמה בין התאוריה לתצפיות.
מילנקוביץ' חשב שמבין מחזורי השינוי בתנועת כדור-הארץ, בעל ההשפעה הדרמטית ביותר על האקלים הוא נטיית ציר הסיבוב אשר קובעת את כמות קרינת השמש המגיעה לחצי הכדור הצפוני.
משום שהמחזור בזווית הנטייה הוא 41 אלף שנים, הוא הסיק שקיים מחזור בעל אורך זהה של עידני קרח ותקופות בין-קרחוניות.
עם זאת, מחקרים מראים כי מחזור עידני הקרח בתור הרביעון היה בן 100 אלף שנים, אשר תואם למחזור האקסצנטריות המסלולית.
הסברים רבים הוצעו כדי להסביר את חוסר ההתאמה, כגון אפנון תדר, או משובים למיניהם (ריכוזי פחמן-דו-חמצני, קרניים קוסמיות או דינמיקת יריעות קרח).
מודלים מסוימים מצליחים ליצור מחזור בן 100 אלף שנים, באמצעות התחשבות באינטראקציות לא ליניאריות בין שינויים קטנים במסלול לתנודות פנימיות של המערכת האקלימית.
יונג-איון לי (Jung-Eun Lee) מאוניברסיטת בראון מציע כי נקיפת ציר הסיבוב משנה את כמות קרינת השמש המחממת את כדור-הארץ, בשל היכולת המוגברת של חצי הכדור הדרומי לגדל קרח ימי ולהחזיר חלק מהקרינה לחלל.
יתרה מכך, אומר לי: "הנקיפה משנה רק כאשר האקסצנטריות גדולה.
לכן אנו רואים מחזור דומיננטי יותר בן 100 אלף שנים לעומת המחזור בן 21 אלף שנים".
ישנם הטוענים כי אורך תיעוד האקלים איננו מספיק כדי לבסס קשר סטטיסטי חזק דיו בין שינויים באקסצנטריות לתנודות האקלים.
למעשה, לפני כ־1–3 מיליון שנים המחזור הדומיננטי ביצירת עידני הקרח אכן היה בן 41 אלף שנים והתאים לנטיית ציר הסיבוב (כפי שחזה מילנקוביץ').
אך לפני כמיליון שנה המחזור השתנה לזה בן 100 אלף השנים המתאים לאקסצנטריות.
בעיית המעבר היא השאלה מה מסביר את המעבר לפני כמיליון שנים למצב החדש.
אפילו התיעוד האקלימי המדויק יותר של מיליון השנים האחרונות איננו תואם במדויק את צורת עקומת האקסצנטריות.
לאקסצנטריות ישנם שני רכיבים בעלי מחזורים בני 95 אלף ו-125 אלף שנים.
עם זאת, ישנם חוקרים הטוענים כי המקורות אינם מראים את שיאי המחזורים הללו, אלא רק את המחזור הבודד בן 100 אלף השנים.
ליבות שנלקחו מהים העמוק מראות כי התקופה הבין-קרחונית הידועה בשם "איזוטופ ימי שלב 5" החלה לפני כ-130 אלף שנים, עשרת אלפים שנה לפני השינוי בקרינה שנחזה לפי מחזורי מילנקוביץ'.
(הדבר ידוע גם כבעיית הסיבתיות, משום שהתוצאה נדמית כקודמת לסיבתה המשוערת).
השינויים המחושבים בקרינת השמש כתוצאה ממחזורי מילנקוביץ' חלשים מכדי להסביר את השינויים הקיצוניים הנצפים באקלים.
משום כך ישנו צורך בהסבר להגברת השינויים בידי המערכת האקלימית מעבר לרמה התאורטית.
מערכות אקלימיות מסוימות תורמות להגברה של שינויים סביבתיים (משוב חיובי) בעוד שאחרות תורמות לריסונם (משוב שלילי).
מערכת המביאה להגברה יכולה להיות בתור דוגמה כמות הקרח הנמצאת בקווי רוחב צפוניים ומחזירה את אור השמש לחלל.
במקרה זה, אם חל שינוי בתנועת כדור-הארץ הגורם לתחילת התקררות חצי הכדור הצפוני, יותר קרח מצטבר מדי שנה בקווי הרוחב הצפוניים, הגורם להחזרה יתרה של קרינת השמש לחלל - המביאה להתקררות נוספת, וחוזר חלילה.
משוב כזה עשוי לגרום לשינויים שימנעו את סיומו של עידן קרח.
נטייתו הנוכחית של מסלול כדור-הארץ ביחס למישור הבלתי-משתנה היא 1.57°.
כדור-הארץ בזמננו עובר דרך המישור הבלתי-משתנה בסביבות 9 בינואר ו-9 ביולי.
בזמנים אלה חלה הגברה בכמות המטאורים ובכמות ענני הלילה הזוהרים.
אם הגורם לכך הוא דיסקת אבק וגז הנמצאת במישור הבלתי-משתנה, אז כאשר הזווית של מישור המילקה עם המישור הבלתי-משתנה קרובה לאפס, יותר חומרים מדיסקת האבק עשויים להיכנס אל האטמוספירה.
תהליך זה מוצע כהסבר אפשרי לפתאומיות השינוי במחזור 100 אלף השנים.
משום ששינויים מסלוליים הם צפויים, כל מודל שמנסה לתאר את הגורמים לשינויי האקלים על ידי השינויים במסלול כדור-הארץ מסוגל גם לייצר תחזית לשינויים העתידיים באקלים.
מודל משנת 1980 בידי אימברי ואימברי (Imbrie and Imbrie) המצוטט לעיתים קרובות, חזה כי "מגמת ההתקררות בטווח הארוך שהחלה לפני כששת אלפים שנים תימשך גם ב-23 אלף השנים הבאות" (ללא התחשבות בשינויי האקלים מעשה ידי אדם).
מעבודה עדכנית יותר עולה כי שינויים מסלוליים עשויים דווקא להגביר בהדרגה את כמות קרינת השמש המתקבלת בקיץ בקו הרוחב 65° צפון ב-25 אלף השנים הבאות.
מסלול כדור-הארץ ילך וייעשה מעגלי יותר ב-100 אלף השנים הבאות, ולכן שינויים בכמות קרינת השמש המגיעה אליו יישלטו בידי שינויים בנטיית ציר הסיבוב, ולא יהיו מספיקים ליצירת עידן קרח ב-50 אלף השנים הבאות.
עם זאת, מנגנון ההשפעה של השינויים על האקלים איננו מובן היטב ואיננו ודאי:
מילנקוביץ' לא התייחס להשפעת קרינת השמש הנבלעת בכל שטח פני כדור-הארץ על היווצרות עידני הקרח.
הוא התחשב בשינויים בקו הרוחב 65° צפון בלבד בקיץ, בשל ההתחממות המהירה של פני השטח המכוסים ברובם יבשה.
אך מחקרים מאוחרים הראו כי כאשר פני השטח מכוסים בקרח, קרינת השמש מוחזרת ברובה אל החלל.
כדור-הארץ הוא מערכת דינאמית, ולכן לא ניתן להתעלם מהשפעת הגאולוגיה על האקלים.
השפעתה לא נובעת רק מהחום הנפלט מפנים כדור-הארץ (אנרגיה גיאותרמית), אלא גם מהשפעת האפר וגזי החממה הנפלטים מהתפרצויות געשיות.
אף מיקומי היבשות וגופי הקרח הנודדים עשויים להשפיע על האקלים לאורך זמן (ראה נדידת היבשות).
הפעילות האנושית עשויה להשפיע על האקלים בכדור-הארץ לאורך זמן, דבר שאיננו נלקח בחשבון במודלים המסלוליים.
מחקרים רבים הסיקו כי פליטת הגזים בידי האדם במאות ה-20 וה-21 עשויות להגביר את אפקט החממה ולהוביל להיווצרות אקלים חם יותר.
גם פליטת חלקיקים (אירוסולים) לאטמוספירה על ידי שריפת דלקים מאובנים וחומרי בערה עשויים להוביל לחסימת חלק מאור-השמש, אשר עלולה להוביל לאפקט זמני של התקררות.
גורמים רבים נוספים הקשורים לפעילות אנושית עשויים להוביל לשינויי אקלים.
גורמים חיצוניים עשויים להשפיע על האקלים באופן שלא נחזה לפני כן על ידי המודלים, כגון התנגשויות מטאוריטים, שינויים בקרינה היוצאת מהשמש וכו'.
כדור-הארץ איננו כוכב הלכת היחיד שעובר שינויים מחזוריים בתנועתו אשר מביאים לשינויים במערכת האקלימית על פניו.
למאדים אין ירח גדול דיו המסוגל להביא ליציבות יחסית בזווית נטיית ציר סיבובו, ומשום כך השינויים בו עשויים להיות קיצוניים מאלה הנצפים בכדור-הארץ (זווית הנטייה נעה בין 10 ל-70 מעלות).
הדבר עשוי להסביר את התצפיות העדכניות על פני השטח שלו ואת ניגודן לעדויות מתנאי השטח בעבר, אשר מצביעות על תנאי אקלים שונים, כגון היקף נרחב של כיפות הקרח בקטביו.
שבתאי עובר שינויים מחזוריים בתנועתו שהם אנלוגיים לאלה הנצפים בכדור-הארץ.
מחקרים שבחנו את השפעת השינויים הללו על כמות קרינת השמש המתקבלת על ידי טיטאן (הגדול מירחי שבתאי) מצביעים על קשר אפשרי לשינויי אקלים המסבירים את חוסר הסימטריה בתפוצת אגמי המתאן והאתאן בחציו הדרומי והצפוני כיום.
מדובר על שני מחזורים עיקריים במסלולו, בני כ־45 אלף ו-270 אלף שנים, המשנים את חוסר הסימטריה בכמות אור השמש המתקבלת בשני חצאיו.
סימולציות שבוצעו כדי לדמות את התנאים האקלימיים העלולים להיווצר על כוכבי לכת חוץ-ארציים בעלי נטייה גדולה של ציר סיבובם הראו כי אף על פי שהדבר מעצים את הסיכוי להתפתחות אקלים קיצוני, עדיין יוכלו אולי לשרוד שם חיים מורכבים, אם כי תנאי המחיה על היבשה עשויים להקשות עליהם במידת מה.
אף על פי שנטיית ציר סיבובם גבוהה יותר מזו של כדור-הארץ היום, ישנם מודלים שחוזים כי בעוד 1.5-4.6 מיליארד שנים, כתוצאה מהתרחקות הירח ההדרגתית מכדור-הארץ, זווית נטיית ציר סיבובו עלולה להיעשות קיצונית יותר, ואף להגיע למצב שאחד הקטבים יצביע כמעט ישירות בכיוון השמש.
מחזור סלוניקי הוא אלבום מוזיקלי ליטורגי, שהופק בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 בסיוע מכון רננות.
מן האלבומים הראשונים העוסקים במורשת הליטורגית של יהדות סלוניקי שהושמדה ברובה בשואת יהודי יוון.
שמו של האלבום לקוח ממחזורי תפילה שיצאו לאור בידי בית הכנסת היכל יהודה שבתל אביב-יפו: מחזור לראש השנה בנוסח הספרדים, מחזור שלוניקי לשלש רגלים ומחזור שלוניקי ליום כפור.
כל אלו יצאו במתכונת מהדורת דפוס קופת "עץ החיים" שלוניקי, תרל"ו (1876).
על גבי עטיפת התקליט מופיע צילום של המגדל הלבן שמזוהה עם העיר סלוניקי וכן צילום של חזית בית הכנסת היכל יהודה שבתל אביב.
התקליט שהופק מקבץ פיוטים מרכזיים של הימים הנוראים בנוסח יהודי סלוניקי.
השירים לוו במתכונת של תזמורת קאמרית.
חלק מן הביצועים בתקליט שודרו במסגרת תוכנית הטלוויזיה הישראלית "בצאת השבת" בעשירי בספטמבר 1977, תוכנית זו נערכה בידי יצחק ש.
ענה עני שפל כל השפלים
עת שערי רצון להפתח שמושר חציו בעברית וחציו בלאדינו.
כמה מיוצאי סלוניקי נתנו לפיוט זה פרשנות הקשורה לשואת בני הקהילה.
רקנטי, בן ציון נתנאל, יעקב צדיקריו, יהודה נגרין, אברהם ש.
רקנטי וכן החזן הצעיר משה ליאון, לימים ראש עיריית ירושלים.
ערך את האלבום עזרא ברנע.
מעבד מוזיקלי המנצח איתן אביצור.
מחזור לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם: כולל מנהג אשכנז המערבי, מנהג פולין ומנהג צרפת לשעבר (או: מחזור גולדשמידט-פרנקל) הוא מהדורה מדעית לפיוטים הנמצאים במחזור התפילה האשכנזי והצרפתי.
דניאל גולדשמידט הוא שהחל בפרויקט זה, ולאחר פטירתו המשיך אותו חתנו יונה פרנקל.
הכרך האחרון שיצא לאור הושלם על ידי ד"ר גבריאל וסרמן.
פרויקט זה כולל ההדרה מכתבי יד של הפיוטים שנהגו במנהגים הנ"ל, בין אלה הנהוגים עד היום ובין אלה שהיו נהוגים רק בעבר ולא הגיעו לימי הדפוס, בצירוף ביאור לכל הפיוטים.
גולדשמידט הוציא את הכרכים של ראש השנה ויום כפור בשנת 1970 בשם מחזור לימים הנוראים.
הוא נפטר בשנת 1972, בעודו עובד על "מחזור סוכות, שמיני עצרת ושמחת תורה".
המחזור יצא לאור בסופו של דבר בשנת תשמ"א, על ידי חתנו, פרופ' יונה פרנקל.
פרופ' פרנקל המשיך את הפרויקט, והוציא מחזור פסח (תשנ"ג) ומחזור שבועות (תש"ס).
בכך הושלמה העבודה על מחזור החגים האשכנזי.
כהמשך לפרויקט מחזור המועדים, פרנקל התחיל בהוצאת מחזור לשבתות ברית ונשואין, אך נפטר ב-2012 במהלך העבודה.
המשפחה פנתה לד"ר גבריאל וסרמן להוציא את המחזור לשבתות ברית ונשואין, והוא יצא לאור באדר תשפ"ה.
המחזור כולל גם את תפילות הקבע, ללא מהדורה מדעית מלאה וללא פירוש (אך לעיתים עם שינויי נוסחאות חלקיים), כדי שלא יהיה ספר אקדמי גרידא אלא גם יוכלו העם להתפלל ממנו.
המחזורים נחשבים במחקר הפיוט כמהדורה החשובה ביותר בביקורת המחזור האשכנזי.
חלק מהחשיבות נובע מהעובדה שקודם הוצאת המחזור, רוב פיוטי צרפת לא יצאו לאור ולא נודעו לרבים, מפני שמנהג צרפת לא נדפס אף פעם כסידור או מחזור עצמאי.
מחזור העסקים , הידוע גם בשם המחזור הכלכלי, הוא מחזור של תנודות תקופתיות רחבות, החוזרות על עצמן של פעילות כלכלית.
תנודות אלו מאופיינות על ידי תקופות של גאות, מיתון, שפל והתאוששות.
זה מיוצג על ידי תנודות בכיוון המשתנים המקרו-כלכליים כמו התוצר המקומי הגולמי (תמ"ג).
אורכו של מחזור העסקים הוא פרק הזמן המכיל קפיצה וירידה ברצף.
תנודות אלה כוללות בדרך כלל תזוזות לאורך זמן בין תקופות של צמיחה כלכלית מהירה יחסית (גאות כלכלית) לבין תקופות של צניחה או ירידה יחסית (מיתון).
מחזורי עסקים נמדדים בדרך כלל בהתחשבות בקצב הצמיחה של התוצר המקומי הגולמי הראלי.
למרות שלעיתים קרובות מיושם טווח מחזורים, נראה כי תנודות אלה בפעילות הכלכלית אינן במחזוריות קבועה או צפויה.
מחזור בעליה וירידה מתייחס לתנודות בהן ההתרחבות מהירה וההתכווצות קשה.
הרעיון הסיסטמטי הראשון של משברים פיננסים, בניגוד לתאוריה הקיימת על שיווי המשקל הכלכלי, היו העקרונות החדשים של הכלכלה הפוליטית משנת 1819 מאת ז'אן שארל סיסמונדי.
לפני הנקודה הזאת הכלכלה הקלאסית הכחישה את קיומם של מחזורי עסקים, גנה אותם בגורמים חיצוניים, בעיקר מלחמה, או רק חקר את הטווח הארוך.
סיסמונדי מצא את ההמצאה בפאניקה משנת 1825, שהיה משבר הכלכלה הבינלאומי הראשון שהתרחש בזמני שלום.
סיסמונדי ורוברט אוון, שהביעו מחשבות דומות אך פחות שיטתיות בשנת 1817 בדו"ח לוועד האגודה להקלה על עניים התעשייתיים, זיהו שניהם את הגורם למחזורים הכלכליים כתוצאה מייצור יתר וחסר בצריכה, שנגרמו במיוחד בגלל אי שוויון בעושר.
הם דגלו בהתערבות ממשלתית ובסוציאליזם, בהתאמה, כפתרון.
עבודה זו לא עוררה עניין בקרב כלכלנים קלאסיים, אם כי תאוריית תת-הצריכה התפתחה כסניף הטרודוקסי בכלכלה עד שהופעלה בשיטתיות בכלכלה הקיינסיאנית בשנות השלושים.
התאוריה של סיסמונדי על משברים תקופתיים פותחה לתאוריה של מחזורים לסירוגין על ידי צ'ארלס דונויר, ותאוריות דומות, המראות סימני השפעה על ידי סיסמונדי, פותחו על ידי יוהאן קרל רודברטוס.
משברים תקופתיים בקפיטליזם היוו את הבסיס לתאוריה של קרל מרקס, שטען עוד כי משברים אלה הולכים וגוברים בחומרתם ועל בסיסם ניבא מהפכה קומוניסטית.
אף על פי שרק אזכורים חולפים בהקפיטל(1867) מתייחסים למשברים, הם נדונו בהרחבה בספריו שפורסם לאחר מכן של מרקס, במיוחד בתאוריה של ערך עודף.
בקידמה ועוני (1879), התרכז הנרי ג'ורג' בתפקיד האדמה במשברים - במיוחד ספקולציות קרקעות - והציע מס יחיד על אדמות כפתרון.
בשנת 1860 זיהה הכלכלן הצרפתי Clément Juglar לראשונה מחזורים כלכליים באורך 7 עד 11 שנים, אם כי נזהר ולא טען כי קיימת סדירות נוקשה.
מאוחר יותר, הכלכלן ג'וזף שומפטר טען כי למחזור העסקים יש ארבעה שלבים:
צמיחה כלכלית (גידול האפשרויות של משק לצריכה או לייצור מוצרים)
משבר (בורסות מתרסקות ומתרחשות פשיטות רגל של הרבה חברות)
מיתון (ירידות מחירים ובתפוקה, ריביות גבוהות)
התאוששות (מניות מתאוששות בגלל ירידת המחירים וההכנסות)
מודל מחזור העסקים של שומפטר מקשר התאוששות ושגשוג עם עלייה בפריון, אמון הצרכנים, הביקוש המצרפי והמחירים.
במאה ה-20 הציעו שומפטר ואחרים טיפולוגיה של מחזורי עסקים בהתאם לתקופתיות, כך שמספר מחזורים מסוימים נקראו על שם מגליהם או מציעיהם:
מחזור המלאי של קיצ'ין של 3 עד 5 שנים (אחרי ג'וזף קיצ'ין)
מחזור ההשקעות הקבוע של הנגלר של 7 עד 11 שנים (מזוהה לעיתים קרובות כ "מחזור העסקים"
מחזור ההשקעה התשתיתי קוזנץ של 15 עד 25 שנים (אחרי [סיימון קוזנץ] - המכונה גם "בונה מחזור")
גל הקונדאטייטיב או המחזור הטכנולוגי הארוך של 45 עד 60 שנה (אחרי הכלכלן הסובייטי ניקולאי קונדראטיב)
יש הטוענים כי ההתעניינות בטפולוגיות השונות של מחזורים דעכה מאז התפתחות המקרו-כלכלה המודרנית, שמעניקה תמיכה מועטה לרעיון המחזורים התקופתיים הרגילים.
אחרים, כמו דמיטרי אורלוב, טוענים כי מערכת כלכלית בעלת ריבית קבועה מחייבת איזון בין תת-המערכות הכלכליות שבה.
מאז 1960 גדל התוצר העולמי פי חמישים ותשע, הרבה יותר מקצב גידול האינפלציה השנתית באותה תקופה.
לדבריו, תרחיש של התפוררות האמנה החברתית (כלומר, ביטול חירויות ויצירת בעיות חברתיות) ועלייה ביוקר המחיה מוביל בהכרח למשבר כלכלי, מלווה בפופוליזם בעל מאפיינים של קפיטליזם מאוחר.
בשנת 1946 סיפקו הכלכלנים ארתור פ' ברנס ווסלי סי מיטשל את ההגדרה המקובלת כיום של מחזורי עסקים בספרם מדידת מחזורי עסקים:
בארצות הברית מקובל כי הלשכה הלאומית למחקר כלכלי (NBER) היא הפוסק הסופי בתאריכי הפסגות והתעלות של מחזור העסקים.
התרחבות היא התקופה משוקת לשיא, ומיתון כתקופה מפסגה לשוקת.
ה-NBER מזהה מיתון כ"ירידה משמעותית בפעילות הכלכלית הפזורה בכלכלה, שנמשכת יותר מכמה חודשים, הנראית בדרך כלל בתמ"ג הריאלי, בהכנסה הריאלית, בתעסוקה, בייצור התעשייתי".
נקודות מפנה עליונות של מחזור העסקים, מחירי הסחורות ושיעורי הובלה
לעיתים קרובות יש קשר עיתוי הדוק בין נקודות המפנה העליונות של מחזור העסקים, מחירי הסחורות ותעריפי הובלה, המוכח כצמוד במיוחד בשנות השיא הגדולות של 1873, 1889, 1900 ו-1912.
ניתוח ספקטרלי של מחזורי עסקים
מחקר שנערך לאחרונה העסיק ניתוח ספקטרלי אשר את נוכחותו של גלי קורוטייב בדינמיקת התמ"ג העולמי ברמה סבירה של מובהקות סטטיסטיות.
קורוטייב וצירל גם גילו מחזורי עסקים קצרים יותר, מתארכים את הכוזניות לכ - 17 שנים וקראו לה התת-הרמוני השלישי של הקונדייטיב, כלומר יש שלושה מחזורי קוזנצ'ים לכל קונדאטיב.
בשנים האחרונות תאוריה כלכלית עברה כלפי המחקר של תנודות כלכליות ולא "מחזור עסקים" - אם כי כלכלנים מסוימים להשתמש בביטוי "מחזור עסקים" בתור מקוצר נוח.
לדוגמה, מילטון פרידמן אמר כי קוראים מחזור העסקים "מעגל" הוא מטעה, בגלל האופי הלא מחזורי.
פרידמן האמין שלרוב, למעט זעזועי היצע גדולים מאוד, ירידות עסקיות הן יותר תופעה כספית.
ההסבר לתנודות בפעילות כלכלית מצטברת הוא אחד החששות העיקריים של המקרו כלכלה.
המסגרת העיקרית להסבר תנודות כאלה היא כלכלה קיינסיאנית.
בתפיסה הקיינסיאנית, מחזורי העסקים משקפים את האפשרות שהמשק עשוי להגיע לשיווי משקל לטווח הקצר ברמות מתחת או מעל לתעסוקה המלאה.
אם המשק פועל עם פחות מתעסוקה מלאה, כלומר, עם אבטלה גבוהה, התאוריה הקיינסיאנית קובעת שלמדיניות המוניטרית והמדיניות הפיסקלית יכולים להיות תפקיד חיובי בהחלקת התנודות של מחזור העסקים.
לצד ההסבר הקיינסיאני ישנן מספר תאוריות אלטרנטיביות של מחזורי עסקים, הקשורות ברובן לבתי ספר מסוימים או תאורטיקנים בכלכלה הטרודוכסית.
אלטרנטיבה נפוצה בתחום הכלכלה הזרם המרכזי היא תאוריית מחזורי עסקים אמתיים.
בימינו תאוריות בולטות אחרות הן הסברים מבוססי אשראי כמו אינפלציה בחובות והשערת חוסר היציבות הפיננסית.
שני האחרונים צברו עניין בכך שהצליחו להסביר את משבר המשכנתא בתת-פריים ואת המשברים הפיננסיים.
בתוך כלכלת הזרם המרכזי, הוויכוח סביב חיצוני (אקסוגני) לעומת פנימי (אנדוגני) הוא הגורמים למחזורים הכלכליים, כאשר בית הספר הקלאסי (כיום נאו-קלאסי) טוען למטרות אקסוגניות ובית הספר התת-צרכני (כיום קינסי) טוען למטרות אנדוגניות.
אלה עשויים להיות מסווגים באופן נרחב כהסברים "בצד היצע" ו"צד ביקוש ": הסברים בצד ההיצע עשויים להיות מעוצבים, בהתאם לחוק של סאי, כטענה ש"היצע מייצר ביקוש משלו", ואילו הסברים מצד הביקוש טוענים כי הביקוש האפקטיבי עלול להיעדר היצע, ולהביא למיתון או דיכאון.
חלוקה זו אינה מוחלטת - חלק מהקלאסיקה (כולל סאי) טענו כי מדיניות הממשלה להקל על נזקי המחזורים הכלכליים, למרות שהם מאמינים בסיבות חיצוניות, ואילו כלכלני בתי הספר האוסטריים טוענים כנגד מעורבות ממשלתית רק כמחמירים משברים, למרות שהם מאמינים בסיבות פנימיות.
השקפת המחזור הכלכלי כנגרמת מבחינה אקסוגנית לחוקו של סאי, ודיון רב על אנדוגניות או אקסוגניות של סיבות למחזור הכלכלי ממוסגר מבחינת הפרכה או תמיכה בחוק של סאי; זה מכונה גם "דיון כללי" (היצע ביחס לביקוש).
עד המהפכה הקיינסיאנית בכלכלת המיינסטרים בעקבות השפל הגדול, ההסברים הקלאסיים והנאו-קלאסיים (סיבות אקסוגניות) היו ההסבר המיינסטרימי למחזורים הכלכליים; בעקבות המהפכה הקיינסיאית, המקרו-כלכלה הנאו-קלאסית נדחתה ברובה.
חלה תחייה מסוימת של גישות נאו-קלאסיות בצורה של תאוריית מחזור העסקים האמיתי (RBC).
הוויכוח בין קיינסיאנים ומצדדים נאו-קלאסיים התעורר מחדש בעקבות המיתון של 2007.
כלכלנים מהזרם המרכזי הפועלים כמסורת הנאו-קלאסית, בניגוד למסורת הקיינסית, ראו בדרך כלל את עזיבות העבודה הרמונית של כלכלת השוק כתוצאה מהשפעות אקסוגניות, כמו המדינה או התקנות שלה, איגודי עובדים, מונופולים עסקיים או זעזועים בגלל טכנולוגיה או סיבות טבעיות.
לעומת זאת, כמיטב המסורת ההטרודוכסית של ז'אן שארל סיסמונדי, קלמנט ג'וגלר ומרקס, העליות והירידות החוזרות ונשנות של מערכת השוק הן מאפיין אנדוגני של זה.
האסכולה למניעת הצריכה של המאה ה-19 הציבה גם גורמים אנדוגניים למחזור העסקים, ובמיוחד פרדוקס החיסכון, והיום בית הספר ההטרודוקסי שהיה בעבר נכנס למיינסטרים בדמות כלכלה קיינסיאנית דרך המהפכה הקיינסיאנית.
על פי כלכלה קיינסיאנית, תנודות ביקוש מצרפי גורמות למשק להגיע לשיווי משקל לטווח קצר ברמות השונות משיעור התעסוקה המלא.
תנודות אלה מבטאות את עצמן כמחזורי העסקים שנצפו.
מודלים קיינסיים אינם בהכרח מרמזים על מחזורי עסקים תקופתיים.
עם זאת, מודלים קיינסיים פשוטים המערבים אינטראקציה של המכפיל והמאיץ הקיינסי מולידים תגובות מחזוריות לזעזועים ראשוניים.
"מודל המתנד" של פול סמואלסון אמור להסביר מחזורי עסקים בזכות המכפיל והמאיץ.
משרעת הווריאציות בתפוקה הכלכלית תלויה ברמת ההשקעה, שכן ההשקעה קובעת את רמת התפוקה המצרפית (מכפיל), והיא נקבעת על ידי הביקוש המצרפי (מאיץ).
כמיטב המסורת הקיינסיאית, ריצ'רד גודווין אחראי למחזורי התפוקה על ידי חלוקת ההכנסה בין הרווחים העסקיים לשכר העובדים.
תנודות השכר כמעט זהות ברמת התעסוקה (מחזור השכר מפגר בתקופה אחת מאחורי מחזור התעסוקה), שכן כאשר המשק הוא בעל תעסוקה גבוהה, עובדים מסוגלים לדרוש עליית שכר, ואילו בתקופות של אבטלה גבוהה, השכר נוטה ליפול.
לדברי גודווין, כאשר האבטלה ורווחי העסקים עולים, התפוקה עולה.
מאמרים עיקריים: מחזור אשראי ודפלציה בחובות
תאוריה חלופית אחת היא שהגורם העיקרי למחזורים הכלכליים נובע ממעגל האשראי: הרחבת האשראי נטו (עלייה באשראי פרטי, באופן שווה חוב, כאחוז מהתמ"ג) מניבה הרחבות כלכליות, ואילו ההתכווצות נטו גורמת למיתון, ואם זה נמשך, שקעים.
בפרט, התפוצצות בועה כלכלית נתפסת כסיבה הקרובה לדיכאונות, ותאוריה זו מציבה את האוצר והבנקים במרכז מחזור העסקים.
תאוריה ראשונית בעורק זה היא תאוריית דפלציה של החובות של אירווינג פישר, אותה הציע להסביר את השפל הגדול.
תאוריה משלימה עדכנית יותר היא השערת חוסר היציבות הפיננסית של היימן מינסקי, ותורת האשראי של מחזורים כלכליים קשורה לעיתים קרובות לכלכלה פוסט-קיינסיאנית כמו סטיב קין.
הכלכלן כלכלה פוסט-קיינסיאנית היימן מינסקי הציע הסבר על מחזורים שהתבססו על תנודות באשראי, בריבית ובשבריריות הפיננסית, המכונה השערת היציבות הפיננסית.
בתקופת התרחבות, הריבית נמוכה וחברות בקלות ללוות כסף מהבנקים להשקעה.
הבנקים אינם ששים להעניק להם הלוואות, מכיוון שהרחבת הפעילות הכלכלית מאפשרת לעסקים להגדיל את תזרימי המזומנים ולכן הם יוכלו להחזיר את ההלוואות בקלות.
תהליך זה מוביל לכך שחברות מתחייבות לחובות יתר על המידה, כך שהן מפסיקות להשקיע, והמשק נכנס למיתון.
בעוד שגורמי אשראי לא היו תאוריה ראשונית של המחזור הכלכלי במיינסטרים, הם זכו לאזכור מדי פעם, כגון (Eckstein & Sinai 1986), שצוטטו באושר על ידי (Summers 1986).
תאוריה של מחזור עסקי ריאלי
מאמר ראשי: תאוריה של מחזור עסקי ריאלי
בתחום הכלכלה הזרם המרכזי, התייחסות לדעות הקיינסיאניות על ידי מודלים של מחזורי עסקים ריאלים בהם התנודות נובעות מהלם טכנולוגי.
תאוריה זו קשורה בעיקר לארלינג קידלנד ואדוארד כריסטיאן פרסקוט, ובאופן כללי יותר לבית הספר לכלכלה של שיקגו (כלכלת מים מתוקים).
הם מעריכים כי משבר כלכלי ותנודות לא יכולות לנבוע מהלם כספי, רק מהלם חיצוני, כמו חידוש.
תאוריה מבוססת-מוצרים על מחזורים כלכליים
תאוריה זו מסבירה את טיבן וסיבותיהן של מחזורים כלכליים מנקודת המבט של מחזור החיים של סחורות סחירות.
התאוריה מקורה ביצירתו של ריימונד ורנון, שתיאר את התפתחות הסחר הבינלאומי מבחינת מחזור חיי המוצר - פרק זמן בו המוצר מסתובב בשוק.
ורנון הצהיר כי מדינות מסוימות מתמחות בייצור וייצוא של מוצרים חדשים מבחינה טכנולוגית, ואילו אחרות מתמחות בייצור מוצרים ידועים כבר.
המדינות המפותחות ביותר מסוגלות להשקיע סכומי כסף גדולים בחידושים הטכנולוגיים ולייצר מוצרים חדשים ובכך להשיג יתרון השוואתי דנאמי על פני מדינות מתפתחות.
מחקר שנערך לאחרונה על ידי ג'ורג'י רביאקין מוכיח את תאוריית ורנון הראשונית ומראה כי מחזורים כלכליים במדינות מפותחות גוברים על מחזורים כלכליים במדינות מתפתחות.
הוא גם מניח שניתן להשוות מחזורים כלכליים עם מחזוריות שונה למוצרים עם מחזורי חיים שונים.
עדכונים טכנולוגיים סימולטניים של כל הגורמים הכלכליים (כתוצאה מכך, היווצרות מחזור) ייקבעו על ידי תנאי שוק תחרותיים ביותר: במקרה שאם טכנולוגיית ייצור בחברה אינה עומדת בסביבה הטכנולוגית הנוכחית, - חברה כזו מאבדת את התחרותיות שלה ובסופו של דבר פשיטת רגל.
מערכת מודלים אחרת מנסה להפיק את המחזור העסקי מהחלטות פוליטיות.
תאוריית המחזור העסקי הפוליטי קשורה מאוד לשמו של מיכה קלצקי שדן "באי-רצונם של 'קברניטי התעשייה' לקבל התערבות ממשלתית בעניין התעסוקה".
מתמשך תעסוקה מלאה פירושו הגדלת כוח המיקוח של עובדים להעלות שכר ולהימנע מעבודת עבודה ללא שכר, דבר שעלול לפגוע ברווחיות.
עם זאת, הוא לא ראה כי תאוריה זו חלה תחת פשיזם, אשר ישתמש בכוח ישיר כדי להשמיד את כוח העבודה.
בשנים האחרונות טענו תומכי התאוריה "מחזור עסקים אלקטורלי" כי פוליטיקאים מכהנים מעודדים שגשוג לפני בחירות על מנת להבטיח בחירות חוזרות - ולגרום לאזרחים לשלם על כך במיתון לאחר מכן.
מחזור העסקים הפוליטי הוא תאוריה אלטרנטיבית הקובעת שכאשר נבחר ממשלה של גוון כלשהו, היא נוקטת בתחילה מדיניות מתכווצת כדי להפחית את האינפלציה ולקבל מוניטין של יכולת כלכלית..
לאחר מכן היא נוקטת מדיניות מורחבת לקראת הבחירות הבאות, בתקווה להשיג אינפלציה נמוכה ובאבטלה בו זמנית ביום הבחירות.
מחזור העסקים הפרטיזני מציע כי מחזורים נובעים מבחירות רצופות של ממשלות עם משטרי מדיניות שונים.
משטר א 'נוקט מדיניות מתרחבת, וכתוצאה מכך צמיחה ואינפלציה, אך הוא נבחר לתפקידו כאשר האינפלציה הופכת לגובה פסול.
המחליף, משטר ב ', נוקט במדיניות מתכווצת המצמצמת את האינפלציה והצמיחה ואת התנופה כלפי מטה של המחזור.
הצבעה אינה בתפקיד כאשר האבטלה גבוהה מדי, ובמקומה מפלגה א '.
עבור מרקס, הכלכלה המבוססת על ייצור סחורות שיימכרו בשוק מועדת באופן מהותי למשבר.
בתפיסה המרקסית ההטרודוכסית, הרווח הוא המנוע העיקרי של כלכלת השוק, אך לרווחיות העסקית (הונית) יש נטייה ליפול שיוצרת שוב ושוב משברים בהם מתרחשת אבטלה המונית, עסקים נכשלים, הון שנותר מרוכז ומרוכז ורווחיות מתאוששת.
בטווח הארוך משברים אלו נוטים להיות חמורים יותר והמערכת תיכשל בסופו של דבר.
כמה סופרים מרקסיסטים כמו רוזה לוקסמבורג ראו את היעדר כוח הקנייה של עובדים כגורם לנטייה של היצע להיות גדול מהביקוש, מה שיוצר משבר, במודל שיש לו דמיון לזה הקיינסיאני.
אכן, מספר סופרים מודרניים ניסו לשלב בין השקפותיהם של מרקס וקיינס.
הנריק גרוסמן סקר את הדיונים ואת הנטיות המתנגדות ופול מאטיק הדגיש לאחר מכן את ההבדלים הבסיסיים בין הפרספקטיבה המרקסית והקינזית.
בעוד שקיינס ראה בקפיטליזם מערכת שכדאי לשמור עליה ורגישות לרגולציה יעילה, מרקס ראה בקפיטליזם מערכת נידונה מבחינה היסטורית שלא ניתן להכניס אותה לשליטה חברתית.
המתמטיקאי והכלכלן האמריקני ריצ'רד מ.
גודווין רשמי מודל מרקסיסטי של מחזורי עסקים המכונה מודל גודווין בו המיתון נגרם כתוצאה מגידול בכוח המיקוח של עובדים (תוצאה של תעסוקה גבוהה בתקופות בום), מה שדחף את נתח השכר של ההכנסה הלאומית דיכוי רווחים והובלת פירוט בצבירת ההון.
תאורטיקנים מאוחרים המיישמים גרסאות של מודל גודווין זיהו מחזורי צמיחה והפצה שהובילו ברווחים בתקופה קצרה וארוכה בארצות הברית ובמקומות אחרים.
דייוויד גורדון סיפק מודל מרקסיסטי של מחזורי צמיחה מוסדיים ארוכי שנים בניסיון להסביר את גל הקונדייטיב.
מחזור זה נובע מהתמוטטות התקופתית של המבנה החברתי של הצטברות, קבוצה של מוסדות המאבטחים ומייצבים את צבירת ההון.
מאמר ראשי: תאוריית מחזור העסקים האוסטרי
כלכלני האסכולה האוסטרית ההטרודוקסי טוענים כי מחזורי העסקים נגרמים כתוצאה מהנפקת אשראי מוגזמת על ידי בנקים במערכות בנקאות בשבר עתודות.
לטענת כלכלנים אוסטרים, הנפקת יתר של אשראי בנקאי עלולה להחמיר אם המדיניות המוניטרית של הבנק המרכזי קובעת את הריבית נמוכה מדי, וההתרחבות הנובעת מכך של אספקת הכסף גורמת ל"פריחה "בה משאבים אינם מיועדים באופן שגוי או" מושקעים במזיד "בגלל נמוך באופן מלאכותי שיעורי ריבית.
בסופו של דבר, לא ניתן להמשיך בום ולאחריו מופיע "חזה" בו מחוסלות ההשקעות הרעות (נמכרות בפחות מעלותן המקורית) וחוזי אספקת הכסף.
ההסבר האוסטרי על מחזור העסקים שונה באופן משמעותי מההבנה המיינסטרימית של מחזורי העסקים, ובדרך כלל נדחית על ידי כלכלני המיינסטרים.
כלכלנים מהזרם המרכזי בדרך כלל אינם תומכים בהסברים של האסכולה האוסטרית לגבי מחזורי עסקים, הן על בסיס עיוני והן מבחינה אמפירית אמיתית.
האוסטרים טוענים באופן שגרתי כי מחזור העסקים הפורח כמעט ולא נגרם כמעט תמיד כתוצאה מהתערבות ממשלתית בכלכלה, אך אחרת הוא תופעה נדירה וקלה.
השיפוע של עקום התשואה הוא אחד המנבאים החזקים ביותר של צמיחה כלכלית עתידית, אינפלציה, ומיתון.
מדד אחד של שיפוע עקומת התשואה (כלומר ההפרש בין שיעור האג"ח לאוצר ל-10 שנים ושיעור האג"ח האוצר של 3 חודשים) נכלל במדד הלחץ הפיננסי שפרסם פד סנט לואיס.
מדד שונה למדרון (כלומר ההפרש בין שיעורי האג"ח לאוצר ל-10 שנים לריבית פריים) משולב במדד האינדיקטורים המובילים הכלכליים שפרסם מועצת הוועידה.
עקומת תשואה הפוכה היא לרוב מבשרת של מיתון.
עקומת תשואה משופעת לטובה היא לרוב מבשרת של צמיחה אינפלציונית.
עבודותיהם של ארתורו אסטרלה וטוביאס אדריאן ביססו את הכוח החזוי של עקומת תשואה הפוכה כדי לאותת על מיתון.
המודלים שלהם מראים שכאשר ההפרש בין שיעורי הריבית לטווח הקצר (הם משתמשים בשטרות שטר של 3 חודשים) לבין הריבית לטווח הארוך (איגרות חוב לאוצר 10 שנים) בסוף מחזור הידוק הפדרל לרזרבות הוא שלילי או פחות מ-93 נקודות בסיס חיוביות כי עלייה בדרך כלל באבטלה.
הפד של ניו יורק מפרסם תחזית הסתברות מיתון חודשית הנגזרת מעקומת התשואה ומבוססת על עבודתה של אסטרלה.
לפני כל המיתון ארצות הברית מאז 1970 (עד 2017) קדמה עקומת תשואה הפוכה (10 שנים לעומת 3 חודשים).
במהלך אותה פרק זמן, כל התרחשות של עקומת תשואה הפוכה עקבה אחר המיתון כפי שהצהיר ועדת ההיכרויות של מחזור העסקים של הלשכה הלאומית למחקר כלכלי
אסטרלה ואחרים העלו כי עקומת התשואות משפיעה על מחזור העסקים דרך מאזן הבנקים (או מוסדות פיננסיים דמויי בנק).
כאשר עקומת התשואה הפוכה, בנקים נתפסים לעיתים קרובות יותר ומשלמים יותר על פיקדונות לזמן קצר (אוצורות אחרות של מימון סיטוני לטווח קצר) מכפי שהם מבצעים הלוואות לזמן ארוך, מה שמוביל לאובדן רווחיות וחוסר רצון להלוואות וכתוצאה מכך מחנק אשראי.
כאשר עקומת התשואות משופעת כלפי מעלה, הבנקים יכולים לרווחית לקחת פיקדונות לטווח קצר ולבצע הלוואות לטווח ארוך, כך שהם להוטים לספק אשראי ללווים.
זה מוביל בסופו של דבר לבועה כלכלית.
הנרי ג'ורג' טען תנודות מחיר הקרקע היו הגורם העיקרי של רוב מחזורי עסקים.
התאוריה היא בדרך כלל לייחס ידי כלכלנים המיינסטרים מודרניים
אינדיקטורים חברתיים רבים, כמו בריאות הנפש, פשעים והתאבדויות, מחמירים במהלך המיתון הכלכלי (אם כי התמותה הכללית נוטה ליפול והיא נמצאת בהרחבות כאשר היא נוטה לעלות).
מכיוון שתקופות של סטגנציה כלכלית כואבות עבור רבים המאבדים את מקום עבודתם, לעיתים קרובות יש לחץ פוליטי של ממשלות למתן מיתון.
מאז שנות הארבעים, לאחר המהפכה הקיינסיאנית, ראו רוב ממשלות המדינות המפותחות את ההפחתה של מחזור העסקים כחלק מאחריות הממשלה, תחת הרס של מדיניות הייצוב.
מכיוון שבתפיסה הקיינסיאנית, מיתון נגרם כתוצאה מביקוש מצטבר לא מספק, כאשר המיתון מתרחש על הממשלה להגדיל את כמות הביקוש המצרפי ולהחזיר את המשק לשיווי משקל.
זאת יכולה הממשלה לעשות בשני אופנים, ראשית על ידי הגדלת היצע הכסף (מדיניות מוניטרית מורחבת) ושנית על ידי הגדלת ההוצאות הממשלתיות או קיצוץ מיסים (מדיניות פיסקאלית מורחבת).
לעומת זאת, כמה כלכלנים, ובמיוחד הכלכלן הקלאסי החדש רוברט לוקאס, טוענים כי עלות הרווחה של מחזורי העסקים הם קטנים עד זניחים, וכי על הממשלות להתמקד בצמיחה לטווח הארוך במקום בייצוב
עם זאת, אפילו על פי כלכלה קיינסיאנית, ניהול מדיניות כלכלית להחלקת המחזור הוא משימה קשה בחברה עם כלכלה מורכבת.
יש תאורטיקנים, ובמיוחד אלה המאמינים בכלכלה המרקסית, סבורים כי קושי זה אינו בר-קיימא.
קרל מרקס טען כי משבר פיננסי חוזרים ונשנים הם תוצאה בלתי נמנעת מפעילות המערכת הקפיטליסטית.
בתפיסה זו כל מה שהממשלה יכולה לעשות זה לשנות את תזמון המשברים הכלכליים.
המשבר יכול להופיע גם בצורה אחרת, למשל כאינפלציה קשה או גירעון מתמשך של הממשלה.
גרוע מכך, על ידי עיכוב משבר, מדיניות הממשלה נתפסת שהופך אותו יותר דרמטיים ובכך כואב יותר.
בנוסף, מאז שנות השישים שיחקו כלכלה נאו-קלאסית את יכולתם של המדיניות הקיינסיאנית לנהל כלכלה.
מאז שנות השישים, כלכלנים כמו זוכי הפרס נובל מילטון פרידמן ואדמונד פלפס עיצבו את טיעוניהם כי הציפיות האינפלציוניות שוללות את עקומת פיליפס בטווח הרחוק.
הסטגפלציה בשנות השבעים סיפקה תמיכה בולטת בתאוריות שלהם, תוך שהיא הוכיחה דילמה למדיניות הקיינסיאנית, שנראתה מחייבת הן מדיניות מורחבת כדי למתן את המיתון והן מדיניות מתכווצת להפחתת האינפלציה.
פרידמן הרחיק לכת וטען שכל הבנק המרכזי של מדינה צריך לעשות הוא להימנע מטעויות גדולות, כפי שהוא מאמין שהם עשו על ידי קבלת אספקת הכסף במהירות רבה לנוכח ההתרסקות בוול סטריט בשנת 1929יום חמישי השחור, בה הם עשו את מה שהיה יכול להיות מיתון להשפל הגדול.
מחזור סולארי או מחזור פעילות מגנטית סולארית הוא פרק זמן של כ־11 שנים המתאר את השינוי בפעילות השמש הנמדדת על ידי שינויים במספר כתמי השמש שנצפו על פניה.
כתמי שמש נצפו בעזרת טלסקופים החל מתחילת המאה ה־17, וציר הזמן המתאר אותם הוא ציר הזמן הממושך הארוך ביותר שנרשם עבור תופעת טבע.
קרוב לשיאו של כל מחזור סולארי, בו נצפת הכמות הגדולה ביותר של כתמי שמש, השדה המגנטי של השמש מתהפך.
במהלך מחזור 11 השנים רמות הקרינה הסולארית מסונכרנות יחד עם כמותם וגודלם של כתמי השמש, ההתפרצויות הסולאריות ולולאות העטרה, ואלו מראים עלייה לאורך התקופה וירידה חזרה בסיומה.
המחזוריות נצפתה במשך מאות שנים, לפי נראות השמש ולפי תופעות טבע כגון זוהר הקוטב.
המחזור הסולארי הנוכחי החל בדצמבר 2019 והשיא שלו צפוי ב-2025. הוא מכונה 'מחזור השמש 25'
בין הציורים נכלל גם מחזור הציורים של ג'וטו די בונדונה בקפלת סקרובני שנחשב לסמן של תחילת ההתפתחות המהפכנית של ציורי הקיר, כמו גם מחזורי פרסקו של ציירים אחרים.
קבוצת מחזורי הפרסקו מדגימה כיצד במהלך המאה ה-14 התפתחה אומנות הפרסקו במסגרת פרץ יצירתי וההבנה איך ליצור אשליה של מרחב תלת-ממדי.
אתר המורשת העולמית כולל ארבעה מתחמים ובהם שמונה מבנים או מתחמי מבנים המוקפים באזור חיץ בשטח של 5.3 קילומטרים רבועים הזהה לשטח העיר המבוצרת פדובה במאה ה-14.
סקרובני וארמיטאני – שטח האתר 71.8 דונם
קפלת סקרובני – כנסייה הידועה בזכות מחזור ציורי הפרסקו שצייר אמן הרנסאנס המוקדם ג'וטו די בונדונה, שהושלמו בראשית המאה ה-14 והמתארים אירועים מתוך הברית החדשה, הבשורה על-פי יעקב וממקורות אחרים.
מחזורי ציורים אלו, הנחשבים לאחת מיצירות האמנות החשובות ביותר בתרבות המערבית, משקפים את ראשית המעבר מן האמנות הגותית אל אמנות הרנסאנס.
בין השנים 1303 ל-1310 צייר ג'וטו שורה של ציורי פרסקו בכנסייה.
על קיר הכניסה מתואר יום הדין האחרון.
על שאר הקירות צייר ג'וטו מחזור של 37 סצנות, המצוירות ב-3 קומות.
המחזור מתחיל מתיאור אנה הקדושה ויואכים, הוריה של מרים, אם ישו.
ממול תיאר ג'וטו את חייה של מרים, אם ישו.
חייו של ישו תופסים שני רגיסטרים.
בין הסצנות צייר ג'וטו מסגרות עיטוריות שחלקן מדמות שיש ובהן משובצים תיאורי דמויות מן הברית הישנה כגון משה, יונה ואליהו.
מתחת לרגיסטרים יצר ג'וטו האנשות של שבעת החטאים ושל שבע המידות הטובות.
בקיר הכניסה שמול האפסיס יצר ג'וטו פרסקו מונומנטלי שנושאו "יום הדין האחרון".
כנסיית ארמיטאני – כנסייה שבנייתה החלה ב-1264 ומוקדשת לנזירים המתבודדים (הרמיטים, מכאן שם הכנסייה) ממסדר האוגוסטינים.
הכנסייה ניזוקה במלחמת העולם השנייה בהפצצה של בעלות הברית משום שלידה שכן מטה הוורמאכט.
בקפלה של משפחת קורטליירי, הממוקמת בצד ימין של הספינה, יש כמה שרידים ממחזור הציורים שיצר בסביבות שנת 1370 המתאר את תפארת אוגוסטינוס הקדוש עם המעלות הטובות והאמנויות הליברליות.
הקפלה הראשית מעוטרת במחזור ציורי קיר מאת שאחרי ההרס שנגרם במלחמה מכסה רק את הקיר השמאלי (הצפוני), עם סיפורי פיליפוס הקדוש ואוגוסטינוס הקדוש בשלושת הרגיסטרים העליונים, והאלגוריות של כוכבי הלכת ותקופות האדם בבסיס המונוכרומטי.
ברור שחלק זה של העיטור מושפע מציורי הקיר הסמוכים של ג'וטו בקפלת סקרובני.
את הפעילות הציורית של גואריאנטו באפסיס הראשי אפשר לייחס סגנונית לשנים 1361–1365.
פאלאצו דלה רג'ונה, ארמון קרארזי, בפטיסטריום והכיכרות הנלוות – שטח האתר 73.4 דונם
פאלאצו דלה רג'ונה (מילולית "ארמון התבונה") – אולם שוק מימי הביניים, בניין עירייה ובניין בית המשפט.
בניית הארמון החלה בשנת 1172 והסתיימה בשנת 1219. הקומה העליונה הוקדשה לעיר ולניהול משפטים.
בעת הבנייה חולקה הקומה העליונה לחדרים בהתאם לתפקוד שלהם, אבל בשיפוץ שהתבצע בעקבות שרפה שפרצה ב-1420 הורדו הקירות הפנימיים ונוצר אולם גדול.
בקומת הקרקע עדיין מתקיים השוק המקורה ההיסטורי של העיר.
הארמון מפריד בין שתי כיכרות השוק, פיאצה דלה ארבה ופיאצה דיי פרוטי.
הוא מכונה בעיר "il Salone" (האולם הגדול), בשל האולם הגדול בקומה העליונה שפעם היה האולם הציבורי הגדול ביותר באירופה.
מכל מחזורי ציורי הפרסקו הכלולים באתר המורשת העולמית אלו בפאלאצו דלה רג'ונה הוא הגדול ביותר מבחינת שטח: כל ארבעת הקירות של האולם העצום בקומה העליונה מכוסים לגמרי על ידי ציורי קיר.
הם כוללים יותר משלוש מאות סצנות שונות המחולקות לשני חלקים.
האזור העליון, שהוא חלק מהשיפוץ שהתבצע במאה החמש עשרה בעקבות השרפה, מכיל סצנות המתפתחות על פני שלושה מפלסים וממחישות את הקשר בין חודשי השנה, סמלי גלגל המזלות והמסחר, ותכונות האופי המשויכות אליהם.
האזור התחתון פחות מעוטר בצפיפות ומכיל חלקים מציורי הקיר של המאה הארבע-עשרה.
יש להבין אותם ביחס לציורי הפרסקו באזור העליון, אבל גם יש להבין שיצירתם מתייחסת בחלקה לתפקוד המרחבים השונים שאליו האולם הזה חולק פעם.
כך למשל, ציורי הקיר בחלק התחתון מופרדים על ידי השרידים הנראים לעין שהשאירו ספסלי בית המשפט שפעם היו צמודים לקירות, ועל ידי סמלים הקשורים אליהם - תזכורת לכך שהפלאצו שימש פעם כבית משפט.
מועצת העיר הזמינה את ג'וטו די בונדונה לצייר את קירות המבנה.
12 שנים אחרי שצייר את יום הדין התאולוגי בקפלת סקרובני נקרא האמן לצייר את המקום שבו ניתנו פסקי דין חילוניים.
החלק העליון לא שרד את השרפה, וציורי הפרסקו כיום הם מהמאה ה-15, אבל ניסו לשמר על הרעיונות המקוריים של ג'וטו.
לוג'יה די קרארזי – מבנה הצמוד לארמון קרארזי, מכלול בניינים מוקף חומה, שבתקופתם היו בפועל מצודה מבוצרת בתוך העיר עצמה.
משפחת קרארזי היו השליטים בפועל של פדובה במאה ה-14. המבנה כיום הוא משכנה של האגודה "האקדמיה למדעים, כתבים ואמנות על שם גלילאו" (Accademia Galileiana di Scienze, Lettere ed Arti).
חדר הפגישות של האגודה היה פעם הקפלה הפרטית של משפחת קרארזי שקירותיה קושטו בציורי פרסקו מאת .
מחזור ציורי הפרסקו מתאר בעיקר סצנות מספר בראשית: אדם וחווה, נוח מבורך על ידי אלוהים, אברהם ושלושת המלאכים ויוסף נמכר למדיינים, אבל גם מספרי התנ"ך האחרים, למשל דוד וגוליית ודניאל בגוב האריות.
השפעת ג'וטו ניכרת בציורים שמשתמשים באמצעים שפיתח כדי לייצר פרספקטיבה.
הבפטיסטריום של פדובה – חלק מהקתדרלה של פדובה.
נבנה באמצע המאה ה-13 ושפוץ במאה ה-14, שימש כמקור כבפטיסטריום ואחר כך כמאוזוליאום.
כל הקירות של החלל הפנימי, כולל העמודים ותחתית הקשתות, וכיפת המבנה מכוסים בציורים מעשי ידיו של את הציורים מימנה פינה בוצאקריני (Fina Buzzaccarini), אשתו של שליט העיר (שהייתה קבורה בקתדרלה) ודה מנאבואי שילב אותה ואת בני משפחתה בציורים.
דה מנאבואי ידע לייצר פרספקטיבה תוך שימוש בצבע, בתאורה ובהקטנת הדמויות.
בין הציורים: בכיפה: "גן העדן" שבו שולטת דמותו של ישו פנטוקראטור, ומצוירים המלאכים והקדושים, בחלק הישר מתחת לכיפה סצנות מספר בראשית, ועל הקירות סצנות מהברית החדשה.
מהבפטיסטריום מוביל פתח אל המקום המקודש שבו צייר דה מנאבואי סצנות מהאפוקליפסה.
מתחם הבניינים הקשורים לבזיליקת סנט'אנטוניו – שטח האתר 51.9 דונם
בזיליקת סנט'אנטוניו בפדובה – המבנה הדתי החשוב ביותר בעיר, הכולל את קברו של אנטוניוס הקדוש מפדובה, שנחשב לאחד ממורי הכנסייה.
מתחם מבנים גדול שבעיטורו השתתפו אמנים רבים במהלך מאות בשנים.
ציורים מהמאה ה-14 קיימים במקומות הבאים במתחם הבזיליקה:
"הקפלה של המדונה השחורה" (Cappella della Madonna Mora) – ציורי פרסקו של ג'וטו המתארים מלאכים ואת ישעיהו ודוד.
בית המועצה – ציורי פרסקו של ג'וטו המוקדשים בעיקר לפרנציסקוס מאסיזי ולדמויות מהתנ"ך
"קפלת הברכה" (Cappella delle benedizioni) – ציורי פרסקו של ג'וטו המתארים קדושות בלתי מזוהות.
"קפלת סאן ג'אקומו" (Cappella di San Giacomo) – ציורי פרסקו של שני אומנים נוספים מהמאה ה-14: שצייר סצנות מחייו של יעקב הצדיק (שעל שמו הקפלה) ו שצייר סצנות הקשורות לצליבה, ובולט במיוחד ציור שלו הקרוי "חלומו של קרל הגדול".
"הקפלה של לוקה בלודי המבורך" (Cappella del beato Luca Belludi) – מחזור ציורים של ג'וסטו דה מנאבואי שהנושאים העיקריים בהם הם חייהם של פיליפוס הקדוש ויעקב בן חלפי (המכונה "יעקב הקטן") והניסים שחוללו, שני קדושים שהקפלה הייתה קרויה על שמם עד 1971.
האורטוריה של גאורגיוס הקדוש – בניין קטן בחצר הבזיליקה שבו יש מחזור ציורים של אלטיקיירו דה דזביו עם עזרה מ שהנושאים הבולטים בו הם סצנות מחיי ישו ומחיי הקדושים.
סן מיקלה – שטח האתר 2.5 דונם
האורטוריה של סן מיקלה – על קירות האורטוריה צייר יאקופו דה ורונה מחזור ציורים בנושא חיי הבתולה.
מחזיק מעמד הוא אלבום הסולו השלישי של המוזיקאי הישראלי יצחק קלפטר.
את האלבום הוציאה לאור חברת התקליטים CBS בשנת 1988.
בשנת 1984 הוציא קלפטר את אלבומו השני, "לבד".
האלבום נכשל מסחרית ושיריו כמעט ולא הושמעו בתחנות הרדיו, וקלפטר נקלע למצב כלכלי ונפשי קשה למשך תקופה ארוכה, במהלכה שקל לפרוש מהקריירה המוזיקלית.
לאחר פעילות רבה של יצירה עבור אמנים אחרים ומופע איחוד של כוורת בקיץ 1984, קלפטר התאושש והחל לעבוד על האלבום החדש.
הוא בחר עבורו את השם "מחזיק מעמד", בעקבות כישלונו של האלבום הקודם והקשיים שחווה לאחר צאתו.
האלבום, בדומה לקודמו, לא הצליח מסחרית, אך בלט מתוכו הלהיט והשיר הפותח "דמיון חופשי", שזכה להשמעות רבות מאוד ברדיו והפך מאז לאחד השירים המוכרים ביותר של קלפטר.
מחזור לוצאטו הוא מחזור תפילה יהודי מימי הביניים שנכתב ונערך בין סוף המאה ה-13 ותחילת המאה ה-14 בבוואריה.
שמו מתייחס לאחד מבעליו הקודמים, האינטלקטואל היהודי האיטלקי שמואל דוד לוצאטו (1800–1865).
מחזור לוצאטו הוא אוסף של תפילות לראש השנה ויום כיפור בנוסח אשכנז.
זהו ספר גדול בעל 451 דפים הכתובים על קלף עבה.
הטקסט נכתב בעברית וההוראות למוביל התפילה ולמתפללים מצוינות באותיות קטנות בשתי שפות, איטלקית וגרמנית וישנן גם תוספות מאוחרות ביידיש.
חלק מהפסקאות נמחקו על ידי הצנזורה אך עדיין קריאות.
הערות השוליים במחזור מאפשרות לעקוב אחר חלק מהיסטוריה של הספר.
הוא היה שייך לקהילות יהודיות באלזס, באזור אגם קונסטנץ, בצפון איטליה ובצרפת.
בעלים שונים שינו את הטקסט באמצעות הערות על מנת לדייק את מסורותיהם בתפילה.
כתב היד נרכש על ידי שמואל דוד לוצאטו (1800–1865), אינטלקטואל יהודי איטלקי, משורר, תאולוג ואספן ספרים עתיקים.
לאחר מותו, עזבונו וספרים נדירים שהיו ברשותו נרכשו על ידי מספר מוסדות תרבות אירופאיים.
כך הגיע מחזור לוצאטו לבעלות האיגוד היהודי העולמי (AIU) ב-1870. מאז הוצג לציבור פעמיים.
בתערוכת "ביד חזקה" שאורגנה על ידי ה-הספרייה הלאומית של צרפת ב-1991 ולאחר מכן ב-2018 בתערוכת "קדושים ומאמינים, היהודים באירופה הצפונית בימי הביניים" במוזיאון העתיקות ברואן.
ה-AIU פרסמה את המחזור למכירה פומבית ב-19 באוקטובר 2021 דרך סוכנות סותבי'ס, האיגוד הצדיק את פעולתו בצורך לאזן את חשבונות ספרייתו שסבלה מגירעון פיננסי.
המחזור נמכר ב-8.3 מיליון דולר.