tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השיר "מסיבת פרידה" הוא הראשון שנכתב לאלבום.
זוהי בלדת פסנתר שנכתבה יחד עם חבר ילדותו של מרגי, בן בר.
השיר עוסק במחיר הרגשי של הפרידות התכופות בנמל התעופה ובפרדוקס שבו הגשמת החלום הופכת לסיוט בשל הריחוק מהבית.
השיר "קרוב לשמש" הוא שיר המתאר אהבה בעוצמה גבוהה ומסוכנת, המדומה להתקרבות יתרה לשמש שעלולה לגרום ל"הישרפות".
השיר "מלאך" הוא שיר אהבה המוקדש לאנה זק.
השיר נכתב בהשראת התקופה המורכבת של המלחמה, כאשר הזוגיות מתוארת כנקודת אור בתוך החושך.
"ציפור כחולה" הוא שיר הנושא את שם האלבום ועוסק בתהליך ההתבגרות וקילוף הציפיות החיצוניות.
בשיר משולבת הקלטה סמלית של אחיותיו של מרגי, אלי ולילי, שרות את הפזמון, מתוך סרטון משפחתי.
"תודה" היא הרצועה החותמת את האלבום.
שיר של השלמה והוקרת תודה גם על הכאב והקשיים שעיצבו את אישיותו של האמן.
טרם יציאת האלבום המלא, שוחררו מתוכו שני סינגלים מרכזיים שנועדו לקדם את השקתו ולחשוף את הקו המוזיקלי שלו, המתמקד בשירים בעברית.
"מלאך" יצא לאור כסינגל הראשון מתוך האלבום בספטמבר 2025. "מסיבת פרידה" שוחרר ב-31 בדצמבר 2025, כחודש וחצי לפני צאת האלבום.
השקת האלבום לוותה בחזרה של מרגי לבמות בישראל, לאחר תקופה שבה התמקד בקריירה בחו"ל.
כחלק מאירועי ההשקה, נקבעה למרגי הופעה במועדון הבארבי בתל אביב.
הופעה זו הוגדרה כ"מופע טרום-בכורה" שבו יבוצעו לראשונה שירי האלבום, לצד להיטיו הקודמים.
בחנוכה 2025, סמוך ליציאת הסינגל "מסיבת פרידה" ולפני צאת האלבום, השתתף מרגי במופע הפסטיגל.
השתתפות זו היוותה חלק משמעותי בחזרתו לתודעת הקהל הישראלי וביצירת ציפייה לקראת החומרים החדשים בעברית.
צִפּוֹרִי הייתה עיר עתיקה במרכז הגליל התחתון, חמישה קילומטרים מצפון־מערב לנצרת.
אתר העתיקות ציפורי וסביבתו הוכרז כגן לאומי המשתרע על שטח של כ-16 קמ"ר.
הגן נפתח לציבור בשנת 1992. החפירות בגן טרם הסתיימו.
לאורך השנים חפרו באתר מספר משלחות חפירה, חלקן גם בתקופות חופפות.
החפירות במקום החלו בשנת 1931, בראשות לירוי ווטרמן מאוניברסיטת מישיגן.
מספר עונות חפירה נוספות נערכו בין השנים 1983–2003 בראשותו של ג"פ סטריינג' מאוניברסיטת טמפה בפלורידה.
בחפירה זו נחשפו התיאטרון, מבנה ציבורי גדול ששימש אולי כאגורה.
בין השנים 1985–1989 נערכו חפירות נוספות של משלחת משותפת של אוניברסיטת דיוק מארצות הברית והאוניברסיטה העברית בירושלים, בראשות א' מאיירס, ק' מאיירס ואהוד נצר.
המשלחת מאוניברסיטת דיוק חזרה לאתר לעונות חפירה נוספות בין השנים 1993–2000. משלחת נוספת שפעלה ופועלת באתר היא משלחת של האוניברסיטה העברית שחזרה לאתר בשנת 1990 בראשות זאב וייס ואהוד נצר.
החל משנת 1995 מנהל וייס את החפירה.
משלחת זאת חשפה את רוב שטח העיר התחתית כולל בית הכנסת, בית חג הנילוס, בית המרחץ וכן את מערך הרחובות הכולל את הקארדו ואת הדקומנוס.
בשנת 1975 החל על ידי אוניברסיטת תל אביב ברשות צביקה צוק, סקר אמות המים.
סקר זה הוביל לחפירות במאגר המים העתיק שבוצע בין השנים 1993–1994.
רוב הממצאים שנתגלו הם מהתקופה הרומית והביזנטית.
בין המבנים והממצאים שהתגלו ושוחזרו:
בית כנסת עתיק, ובו רצפת פסיפס מן המאה ה-5;
בית דיוניסוס, וילה רומית, גם היא מרוצפת פסיפסים צבעוניים;
תיאטרון מן התקופה הרומית, במאה הראשונה לספירה – והיו בו כ-4,500 מושבים;
כנסייה צלבנית בשם סנטה אנה, שהוקמה על פי המסורת במקום שבו עמד בית הוריה של מרים, אם ישו;
בית חג הנילוס, שבאחד מחדריו פסיפס גדול, המתאר את חגיגות הנילוס במצרים וכולל תמונות צמחים וחיות, וכן את מערך רחובות העיר;
מבנה ציבורי מן המאה הראשונה עד ה-4 לספירה, שבו שכן כנראה השוק;
בתי מגורים מתקופת בית שני, המשנה והתלמוד, כולל מקוואות, שמהם אפשר להסיק על יישוב יהודי;
מאגר מים עתיק, שסיפק מים לעיר דרך שתי אמות מים;
מצודה, ששימשה תחילה כמצודה רומית, אחר כך כמצודה צלבנית ואז מצודה עות'מאנית, שנבנתה מחדש במאה ה-18, שימשה כבית ספר של ילדי העיירה הערבית ספוריה, ואשר משמשת כיום כמוזיאון לממצאי החפירות.
הקירות החיצוניים מראים על התקופות: למטה הרומית, באמצע הצלבנית, ולמעלה, כולל הגג, התקופה הטורקית.
מערכת אספקת המים ליישוב כללה ארבע אמות מים שתחילתן במעיינות שבהרי נצרת, מאגרי מים, ומנהרה.
בנוסף בחלקה הגבוה של ציפורי נבנו בורות מים.
מאגר המים הגדול נמצא קילומטר וחצי ממזרח לאתר.
אמת מים אחת התחילה ליד הכפר משהד, אמה זו נחצבה בסלע, האמה השנייה התחילה ליד ריינה והיא אמה בנויה.
המעיינות ששימשו כמקור המים שפעו כ-40 ממ"ק מים לשעה.
שתי האמות התחברו בהמשך לאמה אחת.
לפני מאגר המים התפצלה האמה שוב לשתי שלוחות, השלוחה הצפונית הובילה לבריכה הנקראת "בריכת משהד", אורכה 21 מטר ורוחבה 14 מטר.
עומק הבריכה 2.5 מטר לערך.
השערת החוקרים שהיא שימשה כנראה לשחייה בתקופה שבה הייתה שפיעה גדולה מהמעיינות.
בהמשך לבריכה זו נמצא מאגר מים נוסף הנקרא "מאגר חרוב", אורך המאגר כ-9 מטר ורוחבו כ-5 מטר.
מאגר זה היה בעל תקרה.
המאגר טויח בשתי שכבות טיח.
על גבי הטיח נמצאו שני ציורים חרותים: ציור של ריבוע המחולק ליחידות קטנות יותר, ובדופן המזרחית של המאגר נמצא ציור של מעגלים קונצנטריים.
השערת החוקרים היא שמאגר זה קדם לבניית המאגר הגדול.
מאגר המים הגדול נחצב בסלע קירטון, אורכו 260 מטר, רוחבו נע בין 2–4 מטר וגובהו 10 מטר.
המאגר יכול להכיל מים עד 4,300 מ"ק.
במקומות אחדים תומכות בתקרת המאגר קשתות תמך.
בכניסה למאגר נחצב בור שיקוע בעומק 5 מטר.
המאגר נחצב בשני שלבים, חלקו הראשון מתוארך למאה ה-2, והשני למאה ה-4. המאגר שימש עד המאה ה-7. ממאגר המים הגדול המשיכו המים לזרום דרך מנהרה הנקראת "מנהרת ששת הפירים".
אורך המנהרה 235 מטר, גובהה בין 1–3 מטר ורוחבה כ-80 ס"מ.
המנהרה פעלה בין המאה ה-2 למאה ה-7 והפירים נחצבו אלכסונית מפני השטח לתוך המנהרה כדרך גישה של החוצבים לתוואי אמת המים הנחפרת.
כל קטע של מנהרה נחצב בידי שתי קבוצות חופרים.
אחת חפרה לימין השנייה לשמאל עד שנפגשו באמצע הקטע.
בתוך המנהרה נחפרה תעלה מטוייחת בגובה 40 ס"מ ורוחב 30 ס"מ.
בקירות המנהרה נחצבו כוכים לנרות שמן.
בפיר המזרחי ביותר, פיר מס' 1, היה מגוף לוויסות עוצמת הזרימה.
מהמנהרה זרמו המים אל פני השטח באמת מים שהובילה עד העיר.
מאמה זו נחשפו כ־500 מטר.
גובה האמה בכניסה לעיר כ-270 מטר מעל פני הים והוא נמוך ב-30 מטר משכונותיה העליונות של העיר שם אגרו מי גשמים בבורות איסוף.
על פני השטח סומנה האמה על ידי עמודים כחולים, וניתן לעקוב אחר מסלולה על אף שלא נחשפה במלואה.
מקור מים נוסף היו מעיינות נחל ציפורי ששפיעתם הגיעה עד 110 מ"ק לשעה.
המחקר על מערכת המים החל בשנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי צביקה צוק.
מאגר המים הגדול נחפר בין השנים 1993–1994, ונפתח לביקורי קהל בשנת 1995. מחקר נוסף התבצע בין השנים 2002–2003, והוא התרכז בחלק מערכת המים הקרוב יותר ליישוב כגון בריכת משהד, בריכת חרוב ואמות המים שהובילו למאגרים אלה.
מנהרת ששת הפירים התגלתה בחפירות של שנת 1993, ונפתחה לציבור לאחר הכנה במרץ 2012. הביקור במנהרה אפשרי בכניסה דרך גרם מדרגות בפיר מס' 4 ויציאה דרך פיר מס' 6. המנהרה אינה מוארת.
אורך הקטע בו ניתן לסייר הוא 90 מטר.
וילה גדולה שנבנתה בראש הגבעה.
שמה של הוילה הוא על שם רצפת הפסיפס שנמצאה במקום בטרקלין המרכזי של המבנה ומתארת את פולחנו וחייו של אל היין דיוניסוס.
בית זה נבנה בראשית המאה ה-3, השערת החוקרים היא שהמבנה נחרב כנראה ברעש האדמה של שנת 363.
בחפירות נמצאו חדרי מרתף ששימשו כחנויות, חדרי מגורים, חצר פנימית מוקפת עמודים, בית שימוש, חדר אוכל המכונה טרקלין.
החדרים השונים בבית היו מרוצפים בפסיפסים.
רצפת בפסיפס של הטרקלין כוללת באחד המדליונים שעיטרו את הסצנות השונות את דמותה של אישה המכונה "המונה ליזה של ציפורי".
במסגרת פעולות השימור של המבנה, נבנו קירות והמבנה קורה בגג.
בתוך המבנה מעל הטרקלין, נבנה גשר המאפשר הליכה מעל רצפת הפסיפס ותצפית נוחה עליו.
בנוסף הוספו על המעקה שלטי המחשה המסבירים את הסצנות השונות המתוארות בפסיפס.
בחפירה שנערכה בשנת 1994 על ידי האוניברסיטה העברית נחשף בצפון האתר במורד הגבעה ליד מגרש החניה הפנימי מבנה בית כנסת.
המבנה נחשף בתוך שכונת מגורים שתחילתה בתקופה הרומית.
המבנה תוארך לתחילת המאה ה-5.
מבנה בית הכנסת הוא מלבני, הכולל אולם באורך 15 מטר וברוחב 7 מטר.
בכניסה לחדר התפילה חדר שדרכו נכנסו לאולם.
כיוון התפילה באולם היה בכיוון המנוגד לירושלים.
רצפת אולם התפילה מכילה רצפת פסיפס הכוללת כתובות הקדשה בארמית, כנראה של התורמים להקמת בית הכנסת.
ברצפה גם סצנות מתוך המקרא כגון הבשורה לשרה, הקדשת אהרון, עקדת יצחק, והקרבת קורבנות ומלאכות במקדש.
מנורת שבעת הקנים, סל ביכורים ועוד.
במרכז הרצפה נמצא גלגל המזלות, בדומה לגלגל שנמצא בבית הכנסת בבית אלפא ובמרכזו השמש רכובה על מרכבת סוסים דומה להליוס אל השמש.
נבנתה בדרום האולם במה המאפשרת תצפית נוחה יותר על הרצפה.
פסיפס בית הכנסת מתוארך לראשית המאה החמישית, גודלו של הפסיפס 13.5 X 4.5 מ' (61 מ"ר), ומגוון צבעי האבנים לא גדול: לבן, שחור, אפור, חום, אדום, כתום, צהוב, חרדל, וצפיפותן בינונית-גבוהה: 140-130 אבנים בדצמ"ר.
שטיח הפסיפס של אולם התווך מורכב משבע רצועות אופקיות שאינן זהות ברוחבן, אחדות מחולקות לשניים-שלושה ספינים המופרדים בדגם תשליב-סרט.
התיאטרון נבנה על צלע הגבעה תוך ניצול הנתונים הטופוגרפיים של המקום.
בניית התיאטרון מתוארכת לסוף המאה ה-1 או תחילת המאה ה-2. הערכת החוקרים היא שהתיאטרון שימש עד לתקופה הביזנטית.
התיאטרון נחצב בצורת גורן שקוטרו 70 מטר, והוא הכיל כ-4,500 מושבים.
המושבים החצובים כוסו במושבי אבן שחלקם נשדד כבר בתקופות קדומות.
היתרה נמצאו בעת החפירות, אבל לא באתרם.
בתיאטרון נמצאו חמש כניסות, שלוש מהן בתוך המושבים ושתי כניסות בשולי הבמה.
ממול למושבים נבנתה במה מאבן.
מאחורי הבמה מצאו שרידי קיר ששימש כקיר רקע לשחקנים שבעת הופעתם על גבי הבמה וגם סגר את מבנה.
מתחם בתי מגורים מתקופת בית שני, המשנה והתלמוד
אזור שבו נחשפו מבנים רבים שנבנו בצפיפות, בקרבת רחוב מרוצף.
המתחם נמצא בחלקה המערבי של הגבעה בסמוך למצודה.
במקום נמצאו מקוואות טהרה רבים והם משמשים עדות לקיום חיים יהודיים במקום.
בנוסף נמצאו בורות מים רבים.
ממצא נוסף במתחם היא מחצבת אבן מהמאות ה-1 עד ה-2 לפנה"ס, וכן שרידי מבנה גדול.
בקומת הקרקע של המבנה נמצאו מקוואות טהרה.
באתר נמצאו שרידים מעטים המעידים על התיישבות באתר כבר בימי בית ראשון.
אזכורה הראשון של ציפורי בכתובים מופיע כבר בתקופתו של אלכסנדר ינאי.
בימי בית שני הייתה ציפורי עיר מרכזית, והיא מוזכרת במספר רב של מקורות.
מדרש השם מובא בתלמוד משום "שיושבת בראש ההר כצפור".
שם מיוחסים גם השם רקת כי היא מוגבהת כ"רקתא דנהרא" – שפת הנהר, וכן מיוחס לה השם קיטרון.
במשנה נאמר שהייתה מוקפת בחומה עוד בימי יהושע בן נון.
נראה שנכבשה בימי יהודה אריסטובולוס הראשון (בערך 104 לפני הספירה).
מצפונה של העיר ובצמוד אליה שכן יישוב יהודי נוסף בשם שיחין.
כחלק מהיוזמות שנקטו פומפיוס ומצביאו אולוס גביניוס כדי למנוע היווצרות של מרכז כוח יהודי, הם נתנו את היישובים היהודים תחת כפיפותם של חמישה בתי דין שונים, שאחד מהם היה בציפורי.
בשנת 55 לפנה"ס, הכריז עליה גביניוס כבירת מחוז הגליל.
כשהשתלט הורדוס על הגליל, כבש גם את ציפורי והיא המשיכה להיות בירת המחוז.
במותו הנהיג יהודה בן חזקיה את המרד בציפורי וניהל עליה מאבק עם הצבא הרומאי.
התוצאה הייתה שריפת העיר ומכירת תושביה לעבדים.
בנו של הורדוס, הורדוס אנטיפס, בנה שוב את ציפורי וכינה אותה "אבטוקרטוריס" ("אבטוקרטיס" – העיר העצמאית).
השם "אוטוקרטוריס" ניתן לעיר לכבוד קיסר רומא (מקורו במילה היוונית "אוטוקרטור", ששימשה לתרגום המילה הלטינית "אימפרטור").
אך שם זה לא נקלט והעיר הוסיפה להיקרא "ציפורי".
יש הסבורים, שלאחר שיקומה של העיר על ידי אנטיפס, ניתן לה מעמד של פוליס, אולם אין על כך עדות ברורה במקורות.
עם זאת, אנטיפס גם ייסד את מתחרתה הגדולה של ציפורי, טבריה, שהחליפה אותה במעמד הבכורה בגליל, עד זמנו של אגריפס השני, ששוב הפך את ציפורי לבירתו.
יוסף בן מתתיהו מכנה את ציפורי "פאר הגליל כולו".
בשנים 66–67, בזמן המרד הגדול ברומאים, הוא עצמו ביצר אותה, בתוקף תפקידו כמפקד הגליל במרד, אולם אנשי ציפורי העשירים, שבנו את החומה על חשבונם, החליטו להתבדל מהמורדים, לשמור על נאמנות לרומא ולהילחם נגד בני עמם.
הם שלחו שליחים לנציב סוריה, קסטיוס גאלוס, וביקשו שיבוא ויציב חיל משמר רומאי בעיר.
יוסף בן מתתיהו שמע על כך ומיהר לכבוש אותה.
לאחר מכן כרתו תושבי ציפורי עם הרומאים ברית שלום נפרדת.
ניסיון של יוסף בן מתתיהו לכבוש את העיר שוב, נכשל.
הוא כתב על כך בספרו: "ציפורי סגרה לפני את שערי העיר ואסרה על אזרחיה להתחבר אל חיל היהודים...
בעיר הזאת קידמו את פניו (של אספסיאנוס) ואנשי ציפורי הם לבדם מכל יושבי הגליל דרשו שלום לרומאים".
מאותה תקופה ישבו בעיר יהודים ונוכרים.
כפי שכותב צביקה צוק "מטבעות מימי אנטונינוס פיוס...
נראה כי בפרק הזמן מאז הפולמוס של קיטוס (115) ועד לאחר מרד בר כוכבא חל שינוי ומועצת העיר הפכה בזמן זה לנוכרית.
רק לקראת אמצע המאה השנייה חזרה המועצה העירונית לידי היהודים."
בימי הקיסר הדריאנוס הוסב שמה של העיר ל"דיוקיסריה", שם המורכב משמו של האל היווני זאוס ושם העיר קיסריה.
לאחר מרד בר כוכבא הגיעה הגירה לעיר.
תעשיית המזון שגשגה בה במיוחד.
בין חכמיה היו רבי יוסי, רבן שמעון בן גמליאל ורבי יהודה הנשיא ("רבי").
התלמוד מספר שאקלימה של ציפורי היה טוב לבריאותו של האחרון.
משם ניהל רבי את הסנהדרין, ושם נחתמה המשנה.
אחרי מותו עזבה הסנהדרין לטבריה.
ידוע גם כי אחרי החורבן התיישבה בציפורי משמרת הכהנים ידעיה (שכונתה גם "עמוק").
במחציתה הראשונה של המאה הרביעית עדיין התקיימה בציפורי ישיבה, וישנם חוקרים הסבורים כי עיקרו של התלמוד הירושלמי משקף את הדיונים שהתנהלו בישיבה זו.
בחודש יוני 351 התרחש מרד גאלוס בסביבות ציפורי.
שליט המזרח קונסטנטיוס גאלוס שלח צבא, והמרד דוכא.
בעקבות הגזירות סביב המרד וכישלונו, פוזרה ישיבת ציפורי וחלק מאמוראי ארץ ישראל ירדו לבבל.
העיר ציפורי נחרבה אך שוקמה.
עד אותו הזמן הייתה ציפורי מרכז תעשייתי, במיוחד בתעשיית האריגים.
מהתקופה הרומית נותרה מערכת מים מפותחת ותיאטרון.
כפי הנראה ישבו בה גם נוצרים בתקופה זו.
יוסף הקומס, בנה בה כנסייה.ובתלמוד הבבלי נזכר איש בשם יעקב איש כפר סכניא, מתלמידיו של ישו, שלימד שבשוק העליון של ציפורי.
על פי מסורת הנצרות, בציפורי גרו יהויקים הקדוש וחנה הקדושה, הורי מרים הבתולה, אם ישו, ונראה שכבר מעט אחרי הולדת הנצרות שכנו בה מאמינים בישו.
העיר קיבלה מעמד של בישופות במאה ה-5.
הביזנטים הנהיגו מדיניות אכזרית, והכובשים הפרסים והערבים לא היטיבו עם העיר, שהפכה לקטנה ודלה.
על פי גניזת קהיר, היישוב היהודי בציפורי שרד לפחות עד המאה ה-10.
בתקופת הצלבנים נבנתה בה כנסייה.
מעינות ציפורי יצאו הצלבנים בפיקודו של גי דה ליזיניאן אל קרב קרני חיטין (1187) מול צלאח א-דין.
הממלוכים כבשו את העיירה ב-1263 בראשות הסולטאן ביברס, ושינו את שמהּ לספוּרִיֶה.
במאה ה-18 הפך שליט הגליל דאהר אל-עומר את מצודת ציפורי החרבה לבית ספר לילדי העיירה.
במרד הערבי הגדול ב-1936 הקים הצבא הבריטי עמדה באזור.
במלחמת העצמאות נכבשה העיירה במבצע דקל על ידי חטיבת כרמלי, ותושביה נמלטו ממנה.
חלקם התיישב לאחר מכן בשכונת צפפרה שבנצרת הסמוכה.
בשנת 1949 הוקם למרגלות הגבעה, המושב ציפורי.
ציפורי שיר (שם מדעי: Passeriformes) היא סדרת-ענק של עופות.
סדרה זו היא אחת הסדרות המגוונות ביותר של בעלי חוליות, והיא כוללת כ־5,400 מינים – יותר ממחצית מחלקת העופות.
לציפורי השיר תפוצה כלל עולמית, בכל היבשות למעט אנטארקטיקה, ומגוון המינים הרב ביותר הוא באזורים הטרופיים.
מקור השם המדעי "Passeriformes" בשמו הלטיני של הסוג דרור, Passer.
השם העברי "ציפורי שיר" (וכמוהו השם באנגלית) מוסבר בריבוי המינים בסדרה שהם בעלי יכולת ווקלית מוזיקלית, וחלקם זכו אומנם לשמות כגון כנרית, חצוצרן שחור-מקור, זמיר, קיכלי רונן וחרגולן.
ואולם ישנם בסדרה גם מינים בעלי קולות צורמים וטורדניים כמו העורב, העדניים וכמה מהזרזיריים כמו המיינה, ומינים נוספים שהם שקטים מאוד וכמעט אילמים.
סדרת ציפורי השיר מתחלקת ל-3 תת-סדרות:
Acanthisitti בהם משפחה אחת – גדרוני ניו זילנד, המצויה רק בניו זילנד.
דמויי-טירן (Tyranni) – כוללת מספר משפחות מדרום אמריקה ושאר האזורים הטרופיים.
דמויי-דרור (Passeri) – כוללת את מרבית המשפחות בסדרה.
טווח גודל הגוף ומשקלו נע אצל ציפורי השיר בין 1.4 ק"ג אצל העורב השחור או העורב העב-מקור (האורך 54–67 ס"מ ומוטת הכנפיים 115–130 ס"מ, בהתאמה) לבין לא יותר מ-4.2 גרם (ו-6.5 ס"מ) אצל טירן גמדי קצר-זנב (Myiornis ecaudatus).
סדרה זו מכילה מינים רבגוניים בהופעתם כעדניים (ציפורי גן העדן) מגינאה החדשה, ובארץ ישראל זהבן מחלל וכן צופית בוהקת.
מגוון רחב של הופעות והתנהגויות מגוונות, גודלם הקטן והקלות היחסית של הצפייה בעופות אלו, הפכו מינים רבים בסדרה זו למוכרים ואהובים בקרב תרבויות שונות, וכן למושאי מחקר של מדענים מקרב תחומי מדעי החיים.
סדרת ציפורי השיר היא מונופילטית.
אבחנה זו מבוססת על מחקרים פילוגנטיים רבים, שמצאו כי לפרטים בסדרה זו מספר מאפיינים מורפולוגיים ואנטומיים:
מרביתם עופות שוכני קרקע, אצבעותיהם חסרות קרומים.
שלוש אצבעות מופנות קדימה ואחת אחורנית
הבוהן גמישה וגדולה מיתר האצבעות
כנף וגפה אחורית בעלות שרירים מפותחים ייחודיים
גולגולת ייחודית – חך גרמי מפותח.
אצל ה-Oscines ניכרים גם המאפיינים:
יכולות ווקאליות מגוונות בזכות בית קול מפותח
לציפורי השיר לא נמצאו קשרים פילוגנטיים מובהקים עם סדרות אחרות במחלקת העופות, שיוכלו להיחשב כ"קבוצת-אחות" לה (בעלות אב קדמון משותף).
בעבר שוער כי הסדרה מקורבת אל הסדרות קוקאים, כחלאים ונקראים על בסיס דמיון מורפולוגי ומולקולרי ועל אף השונות הרבה, למשל מבנה הרגל הזיגודקטלי (שתי אצבעות לפנים ושתיים לאחור) אצל המוזכרים לעיל.
מחקרים שנערכו בשיטה של היברידיזציה (הכלאה) של חומצות גרעין, מצאו דווקא עדויות על קשרים מורפולוגיים עם הסדרות: יונאים, עגוראים, חסידאים, וכן הסדרה שנכחדה פורוסרקוסיים, כך שהיום ממיינים את הסדרות המוזכרות לעיל בעל-סדרה Passerimorphae.
קיים קושי רב בהכללת התנהגות שתאפיין את כל חברי הסדרה; הרגלי הרבייה למשל מגוונים ורבים.
ההופעות בסדרה זו משתנות תדיר ומתבטאות בעיקר בניצויים (הנוצות שלהם) השונים זה מזה בצורתם ובצבעם, מגוון זה מתרחש בעקבות מבני קרטין שונים וכן הימצאות פיגמנטים שונים ודרכי חדירתם לגוף.
מרבית ציפורי השיר נודדות מאתרי הקינון באזורים הצפוניים לאזורים הממוזגים.
גידול הצאצאים מתבצע במרבית המינים על ידי שני הזוויגים.
ההיסטוריה האבולוציונית של משפחות ציפורי השיר והקשר ביניהן נשארו מסתוריים למדי עד שלהי המאה ה-20. במקרים רבים, משפחות ציפורי השיר אוגדו יחד על בסיס דמיון מורפולוגי, אשר כיום מאמינים שהוא רק תוצאה של אבולוציה מתכנסת, ללא קשר גנטי הדוק.
לדוגמה, "גדרונים" של ההמיספירה הצפונית, של אוסטרליה, ושל ניו זילנד, נראים דומים מאוד ומתנהגים באופן דומה, אך הם שייכים לשלושה ענפים מרוחקים באילן היוחסין של ציפורי השיר; הם מרוחקים עד כמה שניתן בעודם שייכים לסדרת ציפורי השיר.
מוצאה הגאוגרפי של סדרת ציפורי השיר אינו ידוע.
ממצאים המתועדים לאאוקן נמצאו בקווינסלנד שבאוסטרליה.
אולם מחקרי ההיברידיזציה מצביעים על תחילת התמיינותם עוד בטריאס.
בכל מקרה, נראה כי הם נפוצו לשאר העולם מחצי הכדור הדרומי.
רוב מיני ציפורי השיר מקננים על עצים, ומכינים בעצמם את קיניהם, יש כמה מינים שאורגים קינים גדולים ובעלי צורה ייחודית, כמו מיני האורגיים או האורופנדולה.
מיון מדעי של ציפורי שיר
ציפורי (צִפּוֹרִי) הוא מושב בגליל התחתון, בקרבת העיר נצרת, כחמישה קילומטר מזרחית למחלף המוביל.
היישוב שוכן במקום בו שכן היישוב העתיק ציפורי ונקרא על שמו.
המושב נוסד בשנת 1949, על אדמות הצמודות לעיר העתיקה ציפורי.
בנוסף, על אדמות המושב שכן הכפר הערבי ספוריה שנכבש במבצע דקל, על ידי חטיבת כרמלי.
חלק מתושבי ספוריה גורשו מעבר לגבול והיתר גורשו לעילוט.
אדמות הכפר שהיו שייכות לתושביה ניתנו למושב החדש ולקיבוץ הסוללים.
היישוב נוסד בסיוע הסוכנות היהודית ותנועת המושבים, ומייסדיו, עולים מטורקיה ומבולגריה, עזבוהו בחלקם אחרי תקופה קצרה.
בראשית שנות ה-50 הגיעו אליו עולים מרומניה שתקעו יתד ונשארו.
בנוסף הצטרפו ליישוב משפחות במסגרת תנועת מן העיר אל הכפר.
במשך השנים גדל המושב, ובשנת 2000 החל בהקמת שכונת הרחבה קהילתית, בה נקלטו הן בני המושב והן תושבים חדשים.
כיום מונה המושב כ-180 משפחות, מהן 70 בעלות משקים חקלאיים ו-110 משפחות של תושבים שאינם חקלאים.
בנוסף לחקלאות קיימים במושב שירותי לינה כפרית ועסקים קטנים בתחומים מגוונים: צמחי מים, צמחי מרפא, חוות סוסים, ציפורי נוי, ספא כפרי ועוד.
במושב שוכן מוסד ילדים נוצרי וצמוד לו שרידי כנסיית סנט אנה, הקרויה על שם חנה אם מרים.
ישנה מסורת הטוענת כי כאן התגוררה חנה עם בעלה יהויכין ולכן הקימו כאן הצלבנים כנסייה ששלושת האפסיסים שלה שרדו.
במושב מערכת חינוך המפעילה רשת גנים.
ילדי היסודי לומדים בבית הספר "יחד" בישוב גבעת אלה, בבית הספר בהרדוף ובבית הספר הדמוקרטי בנהלל.
תלמידי התיכון לומדים בבית הספר האזורי בנהלל.
בקצה המושב נמצא קבר המיוחס לרבי יהודה נשיאה, נכדו של רבי יהודה הנשיא, אתרים שכנים אחרים: נחל ציפורי, יער האלונים, והגן הלאומי ציפורי.
בסמוך למושב עובר שביל ישראל.
ציפורניים הן מעטה שטוח וקשיח המגן על קצות האצבעות של האדם ושל פרימטים אחרים.
ציפורניים הן אחד המאפיינים של הפרימטים.
לבעלי חיים אחרים יש בקצות האצבעות רקמות דומות (טפרים, פרסות) שלהן צורות ותפקידים שונים מאלה של הציפורניים.
הציפורניים מונחות על גבי מיטת הציפורן במשטח הגבי (דורסלי) של האצבעות מעל גליל האצבע האחרון.
כל ציפורן מורכבת מלוחיות של קרטין (keratin) נוקשה הנוצרות בהתמדה בשורש הציפורן, ומלבד החלק החופשי שבקצה האצבע מוקפת הציפורן ומכוסה חלקית על ידי קפלי עור.
שכבת העור עליה גדלה הציפורן נקראת היפוניכיום.
לוחיות הקראטין מסודרות זו על זו במבנה של כמעיין גג רעפים.
בציפורן ממוצעת של אצבעות כף היד יש כ-100 שכבות של לוחיות קראטין, ובבהונות יש כ-150 שכבות.
בבסיס הציפורן, מתחת ללוחית הציפורן עצמה ולקפל הציפורן הקדמי, מצוי השורש או המשתית (matrix).
במקום זה נוצר הקרטין באמצעות חלוקת תאים.
הסהרון (lunula) הוא האזור הבהיר יותר שבבסיס הציפורן, והגובל בקרומית – קפל עור המגן על המשתית מפני זיהום.
קרומית זו נקראת קוטיקולה (cuticle) והיא שכבת תאים מתים שתפקידה העיקרי להגן מפני חדירת מזהמים לגוף דרך אזור זה.
הקרטין משמש מצע נוח להתפתחות גידולים פטרייתיים על הציפורניים כמו גם על שערות הראש.
מהירות גדילת הציפורן משתנה מאדם לאדם, ומושפעת רבות ממהלך החיים.
ידוע כי לאנשים המרבים להפעיל את האצבעות (הקלדה, כלי נגינה או כל פעילות אחרת עם האצבעות) הציפורניים ארוכות באופן מוגבר, ממש כמו כל איבר אחר בגוף שנמצא בפעילות רבה, אספקת הדם אליו סדירה ומצבו חיוני.
הציפורן מתארכת בממוצע כ-1 מ"מ בשבוע, אך ערך זה תלוי בגורמים רבים.
ההתארכות גם משתנה בין האצבעות השונות וגם בין שתי הידיים.
ציפורני הבהונות גדלות לאט יותר מאשר ציפורני האצבעות.
התחדשות של ציפורן שלמה (מהשורש) באצבעות יכולה לארוך 6–8 חודשים ובבהונות כשנה ואף יותר.
בממוצע, עובי הציפורן אצל האישה 0.5 מ"מ ואצל הגבר 0.6 מ"מ.
הציפורן הגדלה במהירות הגדולה ביותר היא ציפורן האצבע השלישית (אמה).
הציפורניים הן רקמה עמידה שמתחדשת בקצב איטי, וצורתן מתעדת את צמיחתן על פני מספר חודשים.
כמו כן, חבלות פיזיות בציפורניים ופצעים בסביבתן מחלימים באיטיות.
לכן ניתן לראות בצורת הציפורניים וצבען מעין רישומים של תהליכים איטיים המתרחשים בגוף.
בחינת הציפורניים שימשה כאמצעי אבחון רפואי כבר מימי קדם, ומבוצעת גם כיום על ידי רופאי עור.
קיימות השערות על אפשרויות לאבחן בעיות רפואיות ספציפיות על פי בחינת הציפורניים.
עם זאת, יש המטילים ספק באיבחונים אלה.
לציפורניים עצמן קיימות מספר בעיות בריאותיות ייחודיות:
פטרת הציפורניים היא זיהום פטרייתי של הציפורניים ומהווה עד לכ-20% מכלל מחלות הציפורניים באדם.
מצב זה עשוי להשפיע על אצבעות הידיים או הרגליים, אך זיהומים פטרייתיים של אצבעות הרגליים נפוצים במיוחד.
שיעור ההידבקות בפטרת הציפורניים עומד על כ-6%–8% בקרב האוכלוסייה הבוגרת.
הסוג הנפוץ ביותר של פטרת הציפורניים, המהווה כ-80%–90% מכלל המקרים, נקרא tinea unguium ונגרם על ידי דרמטופיטים, קבוצת פטריות הגורמות לזיהומים פטרייתיים נפוצים בקרב בעלי חיים, ובהם בני אדם.
ציפורן חודרנית היא תופעה של גדילת ציפורן לכיוון קפלי העור שבצידי הציפורן וחדירה לתוכם תוך כדי פגיעה בהם, וחשש לגרימת זיהום וכאבים עזים.
בין הסיבות לתופעה: גזיזה לא נכונה של הציפורן, נעליים שאינן מתאימות לצורת כף הרגל, אירוע של טראומה לבוהן או לציפורן ועוד.
לעיתים היא מופיעה כתופעה נלווית לפטרת הציפורניים.
כסיסת ציפורניים היא פעולת נשיכה, לעיסה וכרסום של ציפורני הידיים והעור במצבים שונים, ביניהם מתח נפשי, רעב או שעמום.
תוצאות אפשריות של כסיסת ציפורניים הן פציעה או זיהום שיכול לגרום לדלקת, ופגיעה אסתטית וחברתית.
התופעה יכולה לנוע בין הרגל מטריד לבין הפרעה פסיכיאטרית (היבט של הפרעה טורדנית-כפייתית), וההבחנה אינה תמיד ברורה.
הינתקות הציפורן היא תופעה של היפרדות והתרוממות לוחית הציפורן ממיטת הציפורן.
היפרדות זו לרוב נובעת משימוש בתכשירים שפוגעים בהגנת הציפורן האחורית.
הינתקות הציפורן לעיתים מופיעה כתופעה נלווית לתופעות ציפורניים אחרות.
תופעה זו עלולה להוות סיכון לבריאות הציפורן ואף לגרום ל-Distrophya – התדרדרות מצב הציפורן ואף לאיבוד מוחלט שלה.
תופעה זו ניתנת לטיפול ומצריכה התייחסות רפואית מקצועית.
בני אדם נוהגים לגזוז את ציפורניהם כדי שלא יתארכו יתר על המידה.
כיום, גזיזת הציפורניים נעשית באמצעות קוצץ ציפורניים או באמצעות מספריים, אך אלה מכשירים שלא היו זמינים לפני המאה ה-19. עדויות ספרותיות מראות כי בעבר היה נהוג לשייף את הציפורניים בעזרת סכין, פצירת ציפורניים או כלים דומים.
בתרבות הרומאית יש עדויות על טיפול בציפורניים על ידי גלבים.
הרצון להשיג מראה מבריק של הציפורן הצבועה המשיך גם במאה ה-20, שבה פותח לק לציפורניים – ציפוי קוסמטי צבעוני הנמרח על ציפורני אצבעות הידיים והרגליים לשם ייפוי וקישוט.
בתורה הציפורניים מוזכרות בדיני אשת יפת תואר, שם נאמר .
הדעות חלוקות אם הכוונה לקיצוץ הציפורניים או דווקא להארכתן, אך כך או כך ברור מההקשר כי טיפוח הציפורניים לצרכים אסתטיים היה נפוץ בימי קדם.
על פי ההלכה, בשבת גזיזת ציפורניים אסורה, משום שהיא תולדה של מלאכת גוזז, אחת מל"ט אבות מלאכה האסורים בשבת.
בתלמוד בבלי מובא שיש להשמיד את החלק שנגזז מהציפורניים, באמצעות שריפתו, הטבעתו או קבורתו, מחשש להיזק רוחני: .
הרמב"ם בהלכותיו השמיט חשש זה.
יש מהפוסקים שהקפידו אף על סדר גזיזת הציפורניים (רמ"א סימן ר"ס סעיף א'), מפני חשש לשכחה
על פי הזוהר, פרקי דרבי אליעזר יד' ומדרש בראשית רבה (תיאודור-אלבק, כ, כא), כל גופו של אדם הראשון היה מכוסה בציפורן, ולאחר שחטא בעץ הדעת הציפורן הצטמצם מכל גופו לאצבעות ידיו ורגליו.
צִיפּוֹרֶלָה הוא אנסמבל של שחקני תיאטרון המעלה מופעים הומוריסטיים שמתאפיינים בנונסנס ובסלפסטיק.
האנסמבל הוקם בשנת 2005 והעלה את המופע "עקיצה טבעית".
חברי הקבוצה הם חברי אותה כיתה של מחזור מ' בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב.
עד נובמבר 2009 העלו את המופע 200 פעמים .
בדצמבר 2006, זכה האנסמבל בפרס קיפוד הזהב בקטגוריה "עבודה קבוצתית" עבור המופע "עקיצה טבעית".
במרץ 2011, שוב זכו בפרס, על המופע "דרך חגב".
במרץ 2012 ציפורלה נסעו לסיבוב הופעות בן שלושה שבועות באוסטרליה.
באוגוסט 2013 אירח האנסמבל את אורנה בנאי בהופעותיו.
בקיץ 2014 קיימה ציפורלה מסע הופעות בניו יורק שכלל 42 הופעות של "אוד בירדז" באולם המפורסם באוף ברודוויי – The Players Theatre.
כמעט כל הכרטיסים נמכרו מראש והמופע זכה לסיקור תקשורתי רחב היקף בניו יורק וישראל ואף קיבל ביקורות נלהבות של הניו יורק טיימס, הפינגטון פוסט, ברודוויי מגזין ועוד.
ב-11 ביולי 2015 ערך האנסמבל מופע מיוחד לציון עשור של פעילות, במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב.
חברי האנסמבל מנהלים ומביימים את עצמם ומקבלים את כל ההחלטות בצורה שוויונית.
הם הקימו את הקבוצה במטרה לקחת אחריות על עתידם המקצועי ולייצר תפקידים עבור עצמם במקום להציע את עצמם לתפקידים קיימים.
על פי בדיחה פנימית של חברי הקבוצה, ציפורלה היא ציפור האגו שמקננת בליבו של כל שחקן, ועל שמה קראו לקבוצה.
מייסדי הקבוצה הם אפרת אביב, דאנה איבגי, לוטוס אתרוג, דודו גולן, עמרי דורון, תומר נהיר פטלוק, בן פרי, גל פרידמן ותמרה קלינגון.
עד לשנת 2012 היה חבר בקבוצה גם רותם קינן, וב-2010 הצטרפה לקבוצה נעמה אמית.
סוזנה פפיאן, גיה באר גורביץ', יוסי ירום שני, אדי קבטנר, מאיה ורטהיימר, כרמל נצר.
האנסמבל מארח בהופעות מיוחדות אמנים שונים.
"עקיצה טבעית" (2005) - המופע המבוסס על הופעת הסיום של הסטודיו, מורכב מקטעי נונסנס, סלפסטיק וסאטירה.
המופע זכה בפרס קיפוד הזהב לעבודה קבוצתית בשנת 2007.
"דרך חגב" (2010) - מחזמר חרקים מופרע על פי ספרו של עוזי בן כנען, ולחנים מאת אסף קורמן.
"Odd Birds" - מופע באנגלית
"קלאסה" (2023) - מופע זה כולל חלקים סאטירים באופן מובהק, לצד קטעי נונסנס מוזיקליים.
ציפורי לילה היא תוכנית רדיו יומית ישראלית המשודרת בין 00:00-02:00 בלילה בתחנת הרדיו גלי צה"ל.
התוכנית, אשר נמצאת באחריותה של מחלקת התרבות והמוזיקה של התחנה, נהגתה על ידי ראש המחלקה מולי שפירא, בעקבות מעבר התחנה לשידור רצוף של 24 שעות ביממה לאחר מלחמת יום הכיפורים.
היא שודרה לראשונה בשנת 1976, ונועדה למלא את חלל השידור שנוצר בשעות הלילה.
בכל יום מוגשת התוכנית על ידי מגישים שונים (בדרך כלל בחלוקה קבועה של ימות השבוע), ונושאת בכל פעם שם מעט שונה, המתאים לאופי התוכנית ולאופי המגישים.
מגישי התוכנית עושים את עבודתם בהתנדבות.
בשנת 2015, במקביל לשינוי נרחב בלוח השידורים שהוביל מפקד התחנה ירון דקל, הושם דגש על מגישים מקרב חיילי התחנה וצוותה, על פני אנשי תרבות חיצוניים לתחנה שנבחרו להגיש את התוכנית לפני כן.
בעשור השני של המאה ה-21, הגשת התוכנית נחשבת לסמל סטטוס נחשק בעולם הבידור, והגישו אותה אישים רבים מהתרבות הישראלית לגווניה, גם אלו שלא עסקו בתחום הרדיו קודם לכן.
יוםשם התוכניתהמגישיםאופי התוכנית ראשון ציפורי לילה: כל הג'אז הזה דובי לנץ מוזיקת ג'אז.
שני ציפורי לילה יואב קוטנר מוזיקה לשעת לילה מאוחרת.
שלישי ציפורי לילה אורלי יניב רביעי בידוד לילה יורם סוויסה מוזיקה ללילה.
חמישי ציפורי לילה בן פרג' וקובי פרג מוזיקה ים תיכונית.
מוצ"ש ציפורי לילה מוזיקליותנעם רפפורטסוקר אירועי מוזיקה מהעבר בשבוע הרלוונטי ומשלב שירים לועזיים ועבריים מאותו הזמן.
בימי שישי התוכנית אינה משודרת.
שם התוכניתהמגישיםאופי התוכנית ציפורי לילה בשיחות עם גיטרה מיקי קםיהודה עדר שיחות זוגיות על מוזיקה ופינת "סולו הגיטרה שלי" עם גיטריסטים ישראליים ידועים.
בנוסף, מבצעים השניים שירים המתאימים לנושא בשידור חי.
ציפורי לילה מתפייטות דורי מנוררונה קינן, שלומציון קינן ושרהלה בן אשר השניים מתבוננים בחיים מנקודת מבט ייחודית ופיוטית, דרך שירה, שירים ואורחים מיוחדים.
ציפורי לילה עושות עניין נתן דטנראודיה קורן השניים מדברים על זוגיות, חיי משפחה, אמנות, פולניות, אקטואליה ועוד.
התוכנית שודרה במשך כחמש שנים ובעקבות הצלחתה קיבלה רצועה בצהרי יום שישי בשם בטלים בשישי.
ציפורי לילה מתערבבות ישראל אהרוני בכל מוצ"ש השף ישראל אהרוני מתערבב עם אורח מעניין באולפן, מציג את טעמם המוזיקלי של השניים ומנסה ללמוד משהו חדש על דברים שאין לו מושג לגביהם.ציפורי לילה שולפות ענבל גזיתאיתי מאוטנר שני המגישים עוסקים בתוכנית בהמלצות על תרבות ואומנות מזווית שונה.
בשעה השנייה מראיינים המגישים כשהשאלות נשלפות באופן אקראי מתוך כובע.ציפורי לילה שקופות צבי יחזקאליגידי דבוש מבט יהודי מקורי על מצב הנפש בעידן הטכנולוגי והעמוס שבו אנו חיים.
ציפורי לילה מאמנות אריה מליניאקשיחות עם אורחים ומאזינים בנושאי אימון וקואצ'ינג ציפורי לילה מתגעגעות שחר סגלרועי בר נתן בכל שבוע השניים אירחו באולפן אחד מכוכבי הבמה והמסך שכבר היו לאגדה.
הם סיפרו את הסיפורים שמעולם לא סופרו עליו, סקרו רכילויות עליו ועל התקופה, דיברו איתו על דרכו לצמרת והשמיעו קטעי ארכיון שלו.
התוכנית זכתה בפרס מפקד גלי צה"ל לשנת 2012. ציפורי לילה מנבאות אבי נוסבאוםדוד ליפשיץ סיכום הומוריסטי של השבוע הצפוי ציפורי לילה ולהקתן יאיר ניצני יזהר אשדות בתוכנית הושמעו אלבומים חדשים ורגעים בלתי נשכחים בתולדות המוזיקה, והשניים שוחחו על תופעות מוזיקליות וגאדג'טים.
בשעה השנייה התארח באולפן אמן חדש להופעת בכורה רדיופונית.
ציפורי לילה מחפשות פואנטה רמי ורדדניאל לפין ציפורי לילה מארחות רוני קובן ציפורי לילה שפרה קורנפלדקובי אריאלי התוכנית עסקה בנושאים יהודיים מנקודת מבט שונה.
ציפורי לילה ברזילאיות יצחק טוניקאלי ישראלי ציפורי לילה דני רובס בשעה הראשונה הושמעו שירים מגוונים, ובשעה השנייה הושמע אלבום שלם במלואו (לועזי ועברי לסירוגין).
ציפורי לילה חוזרות בזמן גיא מרוזאלדד זיו התוכנית עסקה בכל שבוע בשנה אזרחית אחרת, ופירטה את האירועים החשובים באותה השנה.
ציפורי לילה משוחחות צופית גרנט גרנט שוחחה עם המאזינים.
במהלך התוכנית התארחו באולפן לצדה של גרנט אנשי מקצוע שליוו את השיחות בין המגישה למאזינים.
ציפורי לילה פליליות רפי גינת גינת בתוכניתו עסק בעיקר בפלילים, אירח את בוקי נאה על בסיס קבוע ולאראל סג"ל הייתה פינה קבועה בתוכנית.
ציפורי לילה במעוף ים תיכוני שמעון פרנס התוכנית התמקדה במוזיקה יוונית, ים תיכונית ובמוזיקת עולם.
במהלכה סיפר המגיש סיפורים ואנקדוטות.
ציפורי אלף לילה ולילה ארז טלקרן פלס תוכנית אשר החזירה את ארז טל לרדיו לאחר תקופה ארוכה.
בתוכנית התארח בקביעות אורי גוטליב.
ציפורי לילה מוזיקליות טל גורדוןשי להבנועם פיינהולץאלעד עמדי התוכנית עסקה במוזיקה, ואירחה מדי שבוע מוזיקאי ישראלי אחר לראיון אישי, וגם הושמעו שירים לבחירת המאזינים, חידות וחלוקת כרטיסים להופעות.
ציפורי לילה משוחחות גדעון רייכר התוכנית הזמינה את מאזיניה להתקשר ולספר לציבור סיפורים אישיים בנושאים שנקבעו מראש.
ציפורי לילה ים תיכוניות נסים גרמה התוכנית עסקה במוזיקה ים תיכונית.
ציפורי לילה מארחות יאיר לפידדפנה שפיגלמן במסגרת התוכנית אירחו השניים דמויות ישראליות מתחום הבידור.
ציפורי לילה מתפרעות שרון טייכרחיים אתגר תוכנית הומוריסטית, גרסתה המוקדמת של "ציפורי לילה מנקרות" ציפורי לילה מנקרות שרון טייכרערן זרחוביץ' תוכנית הומוריסטית, שכללה מערכונים, חיקויים, חידוני ארץ עיר בהשתתפות המאזינים ופינות שונות.
ציפורי לילה קולנועיות עידן אלתרמןיאיר רוה התוכנית עסקה בתחום הקולנוע.
עופות לילה ירושלמים ג'קי לוי התוכנית שודרה מאולפני גלי צה"ל בירושלים, ועסקה בענייני דיומא ובתרבות.
ציפורי לילה מכדררות אריה מליניאק התוכנית עסקה בסיפורים המעניינים שמאחורי הספורט, מנקודת מבט שונה.
ציפורי לילה זוגיות גיא פינסרותי רודנר במסגרת התוכנית אירחו השניים דמויות ישראליות מתחום הבידור.
ציפורי לילה מזדווגות אברי גלעד תוכנית שידוכים, בה שוחח גלעד בשידור עם מאזינים שונים המחפשים מערכות יחסים.
ציפורי לילה שרוטות איל קיציסטל פרידמן בתוכנית השתתפו אורחים מתוכנית הטלוויזיה חלומות בהקיציס.
ציפורי לילה נשאבות לתוך מנוע של מטוס ג'מבו דני סנדרסוןאבי אטינגר תוכנית הומוריסטית שלוותה במערכונים.
ציפורי לילה דרום אמריקאיות שמעון ברק תוכנית בה השעה הראשונה הוקדשה למוזיקה מדרום אמריקה, אגדות עם וסיפורים אודות השירים והמבצעים.
קיפודי לילה חן אביגדורי, רשף שי, דני קרפל, אבי בלקין, ליאת שביט, לילך לשם ברנע, יניב זהר, נטלי מרכוס, אסף בייזר, רן דברתתוכנית סאטירה לסיכום אירועי השבוע.
ציפורי לילה שמעון פרנס מוזיקת עולם ופינות קבועות.
ציפורי לילה לבנת בן-חמו מוזיקה מארון השירים היהודי המתחדש.
ציפורי לילה דני בר און מוזיקה ים-תיכונית.
ציפורי לילה מחמיצות אודי שרבני ונועה ברמן-הרצברג הוגשה לראשונה ב-9 ביוני 2019. ציפורי לילה בלי בושה סיגל אביטן ויונה ויזנטל
אורי זוהר – המגיש הראשון של התוכנית.
התוכנית בהגשתו עסקה בראשית דרכה בנושאים פרובוקטיביים, אך עם תהליך חזרתו בתשובה השתנה אופי התוכנית, עד שהוא הפסיק להגישה לגמרי והודיע על חזרתו בתשובה בתוכניתו האחרונה.
דורון נשר – הגיש תוכנית הומוריסטית, שכללה השמעת קטעי מוזיקה מסגנונות שונים ושיחות עם טכנאי הקול באולפן.
אבי קושניר ונתן דטנר – צמד הבטלנים
ציפורים מתות בסתר ("The Thorn Birds") הוא רומן מאת הסופרת האוסטרלית קולין מקאלוג, שראה אור בשנת 1977. הספר הפך לרב-מכר עם מכירות של למעלה מ-10 מיליון עותקים.
הספר עובד לתוכנית טלוויזיה בעלת אותו שם בכיכובו של ריצ'רד צ'מברלין בשנת 1983, שהפכה למיני סדרה השנייה הנצפית ביותר, לאחר "שורשים", וכן לסדרת המשך בשם "ציפורים מתות בסתר: השנים הנעלמות".
שתי הסדרות הופקו על ידי דוד ל.
הרומן מתמקד במשפחת קלירי ובחייה באחוזת דרוגדה המבודדת, מקום דמיוני באוסטרליה ובו נחלה לעדרי כבשים.
העלילה מתפרשת על פני יבשות ונמתחת על פני כ-60 שנים, החל משנת 1915 ועד 1969. הסאגה המשפחתית מחולקת לשבעה חלקים, כאשר כל חלק סובב סביב אחת הדמויות הראשיות בפרק זמן מסוים ומתואר מנקודות תצפית שונות.
מגהן "מֶגִי" קְלִירִי - הדמות הראשית, הבת היחידה במשפחה גדולה של בנים.
הרומן מלווה אותה החל מילדותה המוקדמת ועד לזיקנה.
האב (בהמשך קרדינל) ראלף דה-בריקאסאר - כומר קתולי אירי נאה, אהובה של מגי.
פדריק "פאדי" קלירי - אביה של מגי, פועל פשוט מניו זילנד (אירי במקור), אחיה של מרי קארסון.
פיאונה "פי" ארמסטרונג קלירי - אשתו של פאדי ואמה של מגי, אישה ממשפחה אריסטוקרטית ניו זילנדית, שירדה אל מעמד הפועלים עם נישואיה לפאדי קלירי.
פרנק ארמסטרונג קלירי - הבן הבכור במשפחה, הבן הראשון והלא-חוקי של פי.
מֶרי קארסון - אחותו המבוגרת והעשירה של פאדי.
כוח מניע ומעצב של עלילת הספר.
היא אשר משנה את גורל המשפחה בהביאה אותם מעוני בניו זילנד לחיות ולעבוד בדרוגדה מתוך כוונה שיירשו אותה.
היא משנה את חיי ראלף בהורישה לו את הונה.
בוב, ג'ק ויואי קלירי - אחיה הגדולים של מגי הדומים לפאדי.
גרים כל חייהם בדרוגדה, לא נשואים.
לוּק אוֹ'ניל - בעלה של מגי ואביה של ג'אסטין.
דיין או'ניל - בנם (הסודי) של מגי וראלף, מקור השמחה והגאווה של אמו.
גדל כבנו של לוק או'ניל.
הופך לכומר, ומת מטביעה בים בגיל 26.
ג'אסטין או'ניל - בתם העצמאית והאינטליגנטית של מגי ולוק.
בסוף הספר היא הנכדה החיה היחידה של פאדי ופי קלירי.
סטיוארט "סטיו" קלירי - אחיה הצעיר והשקט של מגי שדומה לאמם.
נהרג בגיל צעיר על ידי חזיר בר, מיד לאחר מות אביו בשרפה.
הארולד "האל" קלירי - אחיה הצעיר של מגי, ובן טיפוחיה.
ג'יימס ופאטריק "ג'יימס ופאטסי" קלירי - אחים תאומים, הבנים הצעירים לבית קלירי.
שירתו כחיילים בכוח האוסטרלי במלחמת העולם השנייה.
רַיינר "ריין" מרלינג הארטהיים - חבר של ראלף ודיין.
בתום הספר - בעלה של ג'אסטין.
ארכיבישוף (בהמשך קרדינל) די קונטיני-וֶרקזה - מעסיקו של ראלף.
ציפורי הטרף היא קבוצה בדיונית של גיבורות-על המופיעה בחוברות קומיקס ביקום DC קומיקס.
הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת Birds of Prey: Black Canary\Oracle #1 מיוני 1996, אם כי החלה בפרסום מחזורי בינואר 1999 והיא נוצרה בידי הכותבים צ'אק דיקסון וג'ורדן ב.
הסדרה עוצבה ברובה (החל מגיליון 56 ועד 108) על ידי הכותבת זוכת הפרסים גייל סימון.
היא אוירה על ידי מגוון מאיירי DC, הבולט שבהם היה אד בניס, אך גם ג'ו בנט וגרג לנד.
קבוצת הגיבורות החלה עובדת מתוך מגדל שעון ישן בגות'אם סיטי, עירו של באטמן.
בעקבות אירועי עלילה שונים הן עקרו למגדלי דלטן במטרופוליס (עירו של סופרמן) והחל מ-2008 לדירות פלטינום בקליפורניה.
עם התקדמות העלילה הצטרפו מספר רב של גיבורות קומיקס (חלקן הופיעו כדמויות משנה במותגים אחרים) על בסיס זמני: זינדה בלייק (ליידי בלאקהוק); מיספיט, ברדה הגדולה, קטאנה, ג'ודומאסטר, מנהאנטר, ג'יפסי, ליידי שיווה, צ'שייר, קאטוומן ורבות אחרות.
בין הגברים הבודדים שצורפו לעלילה נכללים נייטווינג, החץ הירוק, סאוונט וחברו קראוטה, באטמן (בהופעות אורח נדירות), ויילדקט והמפקח גורדון, אביה של ברברה.
מרבית גליונות הסדרה כללו את אורקל וקנרית שחורה כמפעילה וסוכנת-שדה, עם ציידת בתפקיד שדה חלקי (לרוב הוזעקה במפתיע לחילוץ מצרה לא צפויה).
החל מגליונות מאוחרים (80+) הצטרפה ליידי בלאקהוק לתפקיד מלא של טייסת וסוכנת-שדה.
ברברה גורדון הוצגה כדמות משנה בקומיקס של באטמן, תחילה כבתו המאומצת של מפקח המשטרה ג'יימס גורדון ומיד לאחר מכן כבאטגירל הראשונה.
היא לחמה בצוות עם באטמן ורובין, ונחשבה כאחת מדמויות המפתח הבולטות בתור הכסף של הקומיקס.
כשהסירה את תלבושת באטגירל, ניהלה גורדון חיים פרטיים והחזיקה בעבודה כספרנית.
בסיפור "באטמן: הבדיחה ההורגת" היא נורתה בביתה על ידי הג'וקר, בעודה בבגדיה האזרחיים.
בעקבות הירי היא סבלה מפציעה בעמוד השדרה שהותירה אותה משותקת מהמותניים ומטה.
גורדון נאלצה לוותר על זהותה כבאטגירל, כשהיא רתוקה לכסא גלגלים.
בהמשך החליפו אותה בתפקיד זה נשים אחרות שעטו תלבושות דומות.
כאשר יצאה החוברת Suicide Squad #23 בשנת 1989, הוצגה ברברה מחדש כאורקל, אשפית מחשבים המסוגלת לאכן כל מידע.
בתפקידה זה היא סייעה לבאטמן וגיבורי על אחרים לאתר, לתפוס ואף להרשיע פושעים שונים בגות'אם.
מאוחר יותר היא ביססה צוות קבוע של לוחמות סביבה, שהפך להיות ציפורי הטרף.
ביקום DC שלאחר אירועי "פלאשפוינט", ברברה גורדון השיגה מחדש את התנועה ברגליה ושבה לזהותה כבאטגירל.
דיינה לאנס היא הקנרית השחורה השנייה - אמהּ, דיינה דרייק-לאנס, הייתה הקנרית השחורה בתקופת תור הזהב של הקומיקס, יחד עם ליגת הצדק המקורית.
לאחר שכתוב מחודש בשנת 1983, בו מרבית מדמויות DC קיבלו היסטוריה חדשה, היא החלה להילחם בפשע בעקבות הבטחה שמסרה לאביה, שהיה בלש במשטרת גות'אם.
היא החלה להתאמן באמנויות לחימה ואגרוף על מנת להחליף את אמה כקנרית השחורה - כולל התלבושת בה התפרסמה, גרבוני רשת ומחוך שחור.
דיינה ירשה את כוחה המיוחד של אמה - צרחת הקנרית, שמאפשרת לה לשבור מכשולים ולהפיל יריבים, ויחד איתו התקבלה לליגת הצדק החדשה.
במהלך פעילותה כקנרית השחורה החדשה, החלה לאנס בקשר רומנטי עם החץ הירוק, שנגמר באכזבה (עד ל-2007, בו הוא חודש).
במהלך תקופה זו היא גם איבדה את צרחת הקנרית שלה בעקבות חטיפה ועינויים.
כשנראה כי יכולותיה של לאנס לא יועילו עוד בליגת הצדק, ברברה גורדון נורתה והפכה, בלית ברירה, לאורקל.
היא ביקשה את עזרתה של לאנס והקימה יחד איתה את צוות ציפורי הטרף הבסיסי ביותר, בו גורדון נותנת הנחיות ממרומי מגדל השעון בגות'אם, ולאנס נלחמת בנבלים ברחובות העיר.
מוקדם במרוצת הסדרה, דיינה לאנס יצאה לפרק זמן קצר עם ראס-אל-גול, סיפור שהחזיר לה את צרחת הקנרית ואף ריפא את פצעיה מאירוע החטיפה שעברה.
היא נשארת עם צוות ציפורי הטרף עד לסיום האוגדן "Perfect Pitch", בו היא מאמצת ילדה קטנה ומנסה לחזור לחיים נורמליים.
הלנה רוזה ברטינלי היא בתו של אחד מראשי משפחות הפשע של גות'אם.
לאחר שאויביו של אביה חטפו והתעללו בה בהיותה בת שש, היא הורחקה מחוג המשפחה להגנתה שלה וצוות לה שומר ראש.
בגיל 19 היא חזרה רק כדי לראות את שארית משפחתה נטבחת על ידי משפחות פשע יריבות.
סיפור יסוד זה שונה לחלוטין בגרסה שיצאה בשנת 2000, בה ברטינלי מגלה משולש אהבים בין משפחות הפשע כמניע להרג משפחתה.
על פי סיפור המקור של הדמות שיצא ב-1989, היא נדרה לסיים את שלטונן של משפחות הפשע בגות'אם ולטובת העניין הפכה לפורעת חוק.
מרבית סיפורי העלילה שלה נסבו סביב מאבקה מול באטמן, שסירב לקבל את דרכיה האלימות להשגת מטרתה.
היא הצטרפה לצוות ציפורי הטרף החל מהאוגדן "Of Like Minds", בו קנרית שחורה נפלה למלכודת של הנבל סאוונט והיה צורך לחלצה.
אף על פי שאורקל, המקורבת לבאטמן, חשדה בציידת ובדרכיה האלימות, היא נאלצה לסמוך עליה.
באוגדנים הבאים הצרפה ציידת למשימות מחוץ לגות'אם, והחל מפרישתה של קנרית שחורה הפכה לסוכנת שטח קבועה של ציפורי הטרף.
היא לבשה מספר חליפות, רובן בגוונים של כחול וסגול עם צלב לבן על החזה, וכוללות גלימה ארוכה ומסיכה.
כלי נשקה המועדף הוא רובה קשת, היורה חצים קטנים, ולטובתו היא חוגרת אמתחת ונדן סביב מותניה.
זינדה בלייק הייתה האישה הראשונה ביחידת הטייס הבדיונית "הבלאקהוקס", שטסה כחלק מבעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
היא הופיעה במגוון חוברות קומיקס, לרוב תחת מותג Blackhawk (החל מחוברת 133, שיצאה ב-1957), ומרבית העלילות התרחשו בסביבת שנות ה-40 של המאה ה-20. בעקבות אירוע הקרוסאובר "שעת אפס: משבר בזמן" שפורסם ב-1994, היא הועברה לזמן המודרני ולהמשכיות הנוכחית של DC.
על פי הסיפור Between Dark and Dawn, היא נטשה את חברת התעופה המצליחה שהקימו ממשיכיה של קבוצת ה"בלאקהוקס" עם מטוס ייחודי שפותח בה, דגם ה-Citation X.
מאוחר יותר המטוס נחנך על ידי אורקל תחת השם Aerie One והפך לבסיס המעופף של ציפורי הטרף.
טייסת מחוננת ומאז הצטרפותה לציפורי הטרף היא טסה במגוון כלי טיס מודרניים, כולל מסוקים.
סנדרה וו-סאן הופיעה כדמות של מתנקשת-על כחלק מעלילון Richard Dragon, Kung Fu Master (לראשונה בגיליון 5), כאויבת של ריצ'רד דראגון, תחת הכינוי ליידי שיווה.
הדמות נוצרה על ידי דניס אוניל וריק אסטרדה.
היא מתמחה ברציחות בידיים חשופות ואמנויות לחימה שונות, ונחשבה במהרה כנבלית בעולם באטמן.
על פי דעתה של קנרית שחורה, שיווה היא המתנקשת המסוכנת ביותר בעולם (שיווה עצמה החזיקה בדירוג דומה).
שיווה הופיעה במסגרת ציפורי הטרף החל מהאוסף Sensei and Student, במהלכו הציעה לקנרית שחורה להיות המתלמדת שלה.
במהלך אירועי Perfect Pitch הצטרפה שיווה לחבורת ציפורי הטרף כסוכנת שטח, בעוד קנרית שחורה נסעה לכפר הולדתה של שיווה כדי להתלמד באמנויות הלחימה.
ליידי שיווה חזרה מאוחר יותר לסייע לאורקל במספר מקרים בודדים (לרוב ללא הזמנה), אך לא המשיכה כסוכנת שטח.
בריאן דורלין הוא בן תפנוקים שניסה להפוך להיות גיבור-על בגות'אם, ומוקדם מאוד גורש משם על ידי באטמן, לאחר שהציג חוסר בשיקול-דעת ומוסר.
מאוחר יותר הוא הפך לנבל המתמחה באיתור מידע סודי וסחיטה של בעלי הון שונים.
כחלק מתאוות הנקם על העלבון שספג, ניסה דורלין למצוא את זהותו של באטמן ואת זו של אורקל.
מלווה בשומר-ראש אישי, סוכן ק.ג.ב.
לשעבר בשם קראוטה, הציב סאוונט מלכודת לקנרית שחורה וחטף אותה למטרות מיקוח.
שחרורה הובטח לאורקל בתמורה לזהותו של באטמן.
מהלך אירועים אלו תוארו באוסף Of Like Minds, שבסופו הצליחה ציידת לשחרר את קנרית שחורה ולהביא את סאוונט וקראוטה לדין.
מאוחר יותר החליטה אורקל לגייס את סאוונט, לאחר שהראה כי הוא מסוגל להציג חמלה ונמנע (ככל שהיא ידעה) מהרג.
סאוונט וקראוטה הפכו להיות חברי צוות חלקיים בציפורי הטרף, כשקראוטה מהווה כוח תקיפה וסאוונט כוח עזר במחשוב.
במהלך כל האירועים התברר כי סאוונט סובל ממחלת נפש המקשה עליו לתפוס את המציאות, במיוחד בהקשרים של מעבר הזמן.
הוא הסתייע בטיפול תרופתי ובסיעוד מצד קראוטה.
נרמז מספר פעמים כי מסירותו של קראוטה לאדונו נובעת מאהבה בלתי ממומשת.
הקומיקס עובד לסדרת טלוויזיה בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, ששודרה במקור ברשת The WB האמריקאית.
הסדרה הציגה את סיפור הקבוצה תוך שינויים רבים.
סיפור הרקע של אורקל נותר דומה למקור, אולם ציידת הפכה לבתם של באטמן וקאטוומן, והפגינה כוחות על-אנושיים.
הקנרית השחורה דיינה לאנס הוצגה כקוראת מחשבות בת-עשרה, ובמרבית פרקי הסדרה הייתה לא מודעת לכוחותיה כפי שבוססו בקומיקס, ואף לא השתמשה בשמה או בתלבושת המזוהה עמה.
הסדרה התרחשה בניו-גות'אם, עיר שנבנתה על הריסותיה של גות'אם בה פעל באטמן.
על פי הסיפור באטמן פרש מספר שנים לפני תחילת מאורעות הסדרה, מה שהשאיר את אורקל כלוחמת כמעט בלעדית בפשע בעיר, ואחראית על חבורה של מטא-אנושיים.
נבלת העל העיקרית בסדרה הייתה הארלי קווין, שהוצגה במרבית הפרקים באלטר אגו שלה, ד"ר הארלין קווינזל.
את החבורה ליווה אלפרד פניוורת', משרתו האישי של באטמן, דמות משנית בקומיקס של באטמן.
כמושא אהבה רומנטי לציידת, הוצגה דמות שלא הופיעה במקור - הבלש ג'סי ריס.
לאחר שידור עונה אחת באורך 13 פרקים הסדרה לא חודשה לעונה שנייה.
בישראל שודרה הסדרה תחת השם "מורשת העטלף", בערוץ AXN.
בנובמבר 2016, ציפורי הטרף המבוסס על הקומיקס ציפורי הטרף בתהליך הפקה עם כריסטינה הודסון בתור התסריטאית.
צילומי הסרט יחלו בינואר 2019. בכיכובה ובהפקתה של מרגו רובי בתפקיד הארלי קווין, שחקניות נוספות הן: ג'ורני סמולט-בל בתפקיד הקנרית השחורה ומרי אליזבת' וינסטד בתפקיד הציידת.
הסרט ייקרא "Birds of Prey" ועשוי לצאת לאקרנים ב-7 בפברואר 2020.
ציפורי סטימפליה הן ציפורים אוכלות־אדם במיתולוגיה היוונית, אשר שימשו כחיות המחמד של ארס, אל המלחמה.
היו להן כנפי פליז ונוצות מתכת חדות שיכלו לשלח בקורבנותיהן, וצואתן הייתה רעילה.
הציפורים נמלטו מאימת להקת זאבים לאגם סטימפליה שבארקאדיה, שם התרבו במהירות והשתלטו על השטח, משחיתות את עצי הפרי ואת הגידולים במקום.
שחרור הארץ מטופריהן של הציפורים היה השישי מבין שנים-עשר מעללי הגבורה של הרקולס.
ציפורים על חוט הוא סרט קצר מונפש, בהפקת חברת פיקסאר, שיצא בשנת 2000. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הקצר המונפש הטוב ביותר בשנת 2001. הוא הוקרן בבתי הקולנוע לצד הסרט "מפלצות בע"מ" של דיסני ופיקסאר שיצא לאקרנים ב-2001. הסרט אף הופץ במהדורות וידאו ו-DVD של הסרט.
זהו הסרט הראשון שבו שימש ג'ון לאסיטר מפיק בפועל, לאחר שביים את הסרטים צעצוע של סיפור, באג לייף וצעצוע של סיפור 2.
ציפור קטנה נוחתת על כבל חשמל ומתמקמת עליו לנוחיותה, אך מיד אחריה נוחתת עוד ציפור לצדה.
הציפורים מתחילות לריב, אך בו-בעת נוחתות ציפורים רבות אחרות על הכבל לצדן.
באמצע הריב ההמוני שמתפתח, מגיחה לפתע על עמוד החשמל ציפור ענקית, מוארכת ובעלת מראה מוזר, שקוראת לעבר הציפורים האחרות.
הציפורים הקטנות מתחילות ללעוג לציפור הגדולה, על ידי ניפוח נוצותיהן בצורה המזכירה את דמותה של הציפור הגדולה, ועל ידי חיקוי קולה הצפצפני.
לאחר שהציפור הגדולה קוראת לקראתן שוב ונותרת אדישה ללעגן, הן נעות הרחק על הכבל ומרכלות ביניהן על הציפור הגדולה, תוך הפגנת חשד כלפיה, ומנסות להתעלם מניסיונותיה ליצור אתן תקשורת, עד שזו נוחתת גם היא על הכבל.
לאחר נחיתתה, הכבל נמתח עד לקרקע כמעט, בשל משקלה של הציפור, והדבר גורם לכל הציפורים הקטנות לגלוש כלפי מטה ולהיצמד לציפור הגדולה.
הציפור הגדולה ממשיכה לנסות להתיידד עם השאר, אך חברתה מהווה עבור הציפורים הקטנות מטרד, והם מנסים להעיף אותה מהכבל, וגורמים לה בכך להיתלות על הכבל כלפי מטה ולאחוז בו ברגליה.
שתי הציפורים שקרובות לציפור הגדולה משני צדדיה מתחילות לנקר את אצבעותיה, בעידודה של שאר הקבוצה.
אחת מהציפורים נאחזת לפתע בבהלה, ומבינה שהכבל נמצא מאוד קרוב לקרקע, ומנסה לגרום לציפורים המנקרות להפסיק את ניקור אצבעותיה של הציפור הגדולה.
הציפורים האחרות מבינות ומפסיקות לעודד, אך הן עושות זאת מאוחר מדי; כאשר אצבעה האחרונה של הציפור הגדולה מחליקה והיא מפסיקה את אחיזתה בכבל, הכבל נמתח בתנועה מהירה כלפי מעלה ומושך עמו את כל הציפורים הקטנות, שנעלמות מטווח הראייה של הצופה.
הציפור הגדולה הייתה קרובה כל כך לקרקע, שהיא נוחתת בנינוחות על הארץ, כשמעליה גשם של נוצות שנתלשו מהציפורים הקטנות.
אחת מהציפורים נופלת לארץ, כשהיא עירומה וחסרת-נוצות לגמרי, והציפור הגדולה פורצת בצחוק, ומציעה לה עלה שעמו תוכל לכסות עצמה.
שאר הציפורים נופלות גם הן על הקרקע, מסתירות את איבריהן המוצנעים לנוכח העירום שלהן, ומתחבאות מאחורי הציפור הגדולה, שפורצת בצחוק גדול עוד יותר.
2002 - פרס אוסקר לסרט הקצר המונפש הטוב ביותר
2001 - פסטיבל האפקטים והאנימציה של ונקובר - פרס לסרט קצר מונפש באנימציית תלת-ממד ממוחשבת
2001 - פסטיבל האנימציה אנימה מונדי - הסרט הטוב ביותר x2
2001 - פסטיבל הקולנוע הבינלאומי של שיקגו לילדים - סרט או וידאו קצר - אנימציה - מקום שני
2000 - פרס אנני לסרט האנימציה הקצר הטוב ביותר - פרס לסרט מונפש קצר (הישג יוצא דופן לסרט קצר מונפש)
2000 - פסטיבל הקולנוע הקטלאני הבינלאומי בסיטג'ס - הסרט הקצר המונפש הטוב ביותר
2000 - פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בשיקגו - מועמדות לפרס לסרט הקצר המונפש הטוב ביותר
בסרט "מכוניות" (2006) של דיסני ופיקסאר ישנו אזכור לסרט.
באחת הסצנות, ספידי מקווין נמצא מאחורי הסמי-טריילר מק, והם נוסעים בכביש המהיר וחולפים תחת רשת עמודי חשמל שעליהם ישובות ציפורים; בעת שהם חולפים לצד עמודי החשמל, נשמעים ברקע קולות הציוץ של הציפורים מהסרט "עבור הציפורים".
ציפורי טרף, ציפורי שיר (באיטלקית: Uccellacci e uccellini, תרגום חופשי: ציפורים רעות, ציפורים קטנות) הוא סרט סאטירי איטלקי משנת 1966 בבימויו של פייר פאולו פאזוליני.
בסרט מככבים הקומיקאי המפורסם טוטו, בן זוגו הצעיר של פאזוליני באותם ימים, נינטו דאבולי.
הסרט לא זכה להצלחה קופתית גדולה כשיצא, אך זכה להתעניינות מחודשת שנים לאחר הוצאתו, עקב היותו בין היצירות האחרונות שטוטו השתתף בהם, ואחד מהסרטים השנונים ביותר של פאזוליני שעם השנים יהפוך לאחד האמנים האיטלקיים החשובים של המאה ה-20.
העלילה מגוללת את סיפורם של טוטו ובנו נינטו ומתארת את הליכתם בכביש בסמוך לרומא.
במהלך צעידתם הם פוגשים עורב מדבר המצטייר כמלומד מרקסיסט.
מאוחר יותר בסרט אף מופיע כיתוב הסבר (intertitle) המאשש זאת:
העורב מספר לשניים את סיפורם של צ'יצ'יליו ונינטו (המגולמים גם הם על ידי טוטו ונינטו), שני נזירים פרנציסקנים בני המאה ה-13, הנשלחים כמשלחת מיסיונרית להפיץ את הנצרות בקרב הציפורים.
עם הזמן למדו הנזירים את השפות של שני סוגי ציפורים, והצליחו לשכנעם לאמץ את ערכי הנצרות.
אך אז פורצת מלחמה בין סוגי הציפורים על רקע פירושים שונים לדת.
העורב מצטרף לטוטו ובנו והם צועדים יחדיו בדרך.
מכאן והלאה מציג הסרט את שלל החוויות המשונות העוברות על השלושה בדרכם.
הם עוצרים בחווה חקלאית ומגורשים ממנה על ידי בעל הבית.
מיד אחר כך הם נשלחים לגרש משפחה ענייה מביתה עקב אי תשלום חוב.
לאחר מכן הם פוגשים חבורת שחקנים ועוזרים להם לדחוף את מכוניתם, ומגיעים ל"מפגש הראשון של רופאי שיניים חוקרי דנטה" (לשון נופל על לשון באיטלקית: «primo convegno dei dentisti dantisti»).
לאחר מכן מוצג קטע אותנטי ארוך מהלווייתו של מנהיגה המפורסם ביותר של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית פלמירו טוליאטי.
מיד אחריו טוטו ונינטו הורגים את העורב ואוכלים את בשרו.
הסרט מסתיים כאשר השניים פוגשים בצידי הדרך פרוצה ומבלים איתה כל אחד בתורו, כשהם מסתירים זאת איש מרעהו.
הסרט מכיל מאפיינים של סוריאליזם ופנטזיה,אך גם של נאו-ריאליזם וסרט מסע.
כיום מקובל לראות את הסרט כקומדיה אלגורית, וכביקורת חברתית על איטליה של שנות ה-60. כבר מסצנת הפתיחה הסרט משרה אווירה הומריסטית: כותרות הסרט עם שמם של אנשי ההפקה מושרות כשיר קריוקי על רקע הירח.
נוסף על כן, הסרט עושה שימוש בהקבלה של שני אירועים סמוכים בעלילה: טוטו ובנו מגורשים מחווה ואז מגרשים בעצמם, או לפחות מנסים, משפחה ענייה מביתה; סצנת אכילת העורב המרקסיסט עוקבת לסצנת הלווייתו של טוליאטי וקורצת למלחמה שפרצה בין שני סוגי הציפורים בסיפור של הנזירים קודם לכן, וכדומה.
גם דמויותיהם של טוטו ונינטו מקבילות לדמויותיהם של שני הנזירים, המגולמים על ידי אותם שחקנים.
היעדרן של זהויות ברורות של הדמויות ושל עלילה ישירה תורמים לאווירה הסימבולית של הסרט.
הסרט אינו מסביר לאן הולכים טוטו ונינטו או מהיכן באו, להוציא פרטים בודדים המופיעים בסרט כמו שלטי הרחוב "איסטנבול - 4,253 קילומטרים" או "קובה - 13,257 קילומטרים".
גם הליהוק של הקומיקאי טוטו מהווה הצהרה אומנותית.
טוטו ידוע כקומיקאי עממי העוסק בענייני היומיום, דבר שאינו עולה בקנה אחד עם הביקורת הערכית שפאזוליני מטיח בפרות הקדושות של החברה.
כמו כן, המבטא הנפוליטני של טוטו אינו תואם למבטא הרומאי של בנו נינטו.
פאזוליני טען שסרט זה הוא האהוב עליו מכל סרטיו, מהסיבה שהסרט הוא היחיד שלא התאכזב ממנו.
ציפורי נמלים (שם מדעי: Thamnophilidae) הם משפחה של ציפורי שיר מדרום וממרכז אמריקה, הנעזרים בנמלים כדי לצוד חרקים ביערות גשם טרופיים.
הם קרובים למשפחות דרום אמריקאיות נוספות כמו פלומגביים, טופקוליים ותנריים.
ציפורי נמלים הן כהות או שחורות-לבנות.
מקורן חזק ובעל בליטות ולהרבה מינים יש ציצות משונות לראשם.
הן צדות בעיקר חסרי חוליות, אף שחלקן גדולות מספיק כדי לצוד חולייתנים קטנים.
הן מחפשות חרקים שונים ברחבי היער, בעיקר בסבכים שמתחת הצמרות וגם על הקרקע.
חלקם צדים בקבוצות ואחרים עוקבים אחרי נמלים ציידות, אשר צדות חרקים קטנים.
חרקים שבורחים מהנמלים נטרפים על ידי הציפורים.
ההסתייעות בנמלים היא זו שנתנה למשפחה זו את שמה.
ציפורי נמלים שונות מצויות בסכנת הכחדה עקב אובדן יערות הגשם בהם הן חיות.
סוג ומין יחיד ציפור נמלים מפוספסת כנף (Myrmornis torquata)
סוג ומין יחיד ציפור נמלים מנוקדת כנף (Pygiptila stellaris)
סוג ומין יחיד ציפור נמלים רוסט (Thamnistes anabatinus)
סוג ומין יחיד ציפור נמלים פירלי (Megastictus margaritatus)
סוג ומין יחיד ציפור נמלים מנומרת (Xenornis setifrons)
סוג ומין יחיד ציפור נמלים מפוספסת (Dichrozona cincta)
סוג ומין יחיד ציפור נמלים גדולה (Taraba major)
סוג ומין יחיד ציפור נמלים מנוקדת גב (Hypoedaleus guttatus)
סוג ומין יחיד ציפור נמלים ענקית (Batara cinerea)
Thamnophilus (בו 31 מינים) - בו חנקן הנמלים
סוג ומין יחיד ציפור סבך שחורה (Neoctantes niger)