tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סחיפה זו פעלה על השכבות העליונות ויצרה בפארק הולירוד מבנים אופייניים לעיצוב קרחוני: דרמלינים – מבנים מוארכים דמויי טיפה של סחופת סלעית, טרסות, גְרוֹרוֹת (בולדרים), פני סלע מלוטשים ומבני צוק וזנב – חשיפת צד אחד של המסלע המגמטי הקשה ושמיטת הסלעים הרכים שנסחפו בצדו האחר.
הסחיפה חשפה מחדרים רבים – סילים, דייקים, פקקים געשיים ולקוליתים, והדגישה את נטיית המסלע כלפי מזרח.
פארק הולירוד נחשב לאחד האזורים הנחקרים ביותר מבחינה גאולוגית – בעיקר לגאולוגים באדינבורו, אך גם לאחרים.
גם ג'יימס האטון – גאולוג בן המאה ה-18 שהתגורר באדינבורו – חקר את סלעי הפארק.
תצפיותיו היוו יסוד לפיתוח הפלוטוניזם – תאוריה שביסודה היווצרות סלעים ממגוון רחב של תהליכים גאולוגיים, בהם גם היווצרות הרים מהתכת סלעים במעמקי האדמה.
סיכומיו – שהתגלמו בשני חלקיה של "תאוריה של הארץ" – הוקראו בשנת 1785 בפני החברה המלכותית של אדינבורו.
הנוף הנראה היום בפארק אינו דומה לנוף בתחילת הקרבון, לפני תחילת הגעשיות.
כפי שהציע האטון, אפילו מבנים גדולי ממדים יכולים להשתנות.
חשיפת צוקי סולסברי והטייתו למזרח של המתחם הגעשי וסביבתו הקרובה הם תוצאה של תנועה טקטונית, ומהווים עדות טובה לכך.
שני אתרים בפארק נקראו על שמו של האטון:
קטע האטון – בנקודה זו מצא האטון – שנשען על יסודות עקרון האחידות – הוכחה לכך שצוקי סולסברי נוצרו מסלע מותך, שחדר אל תוך שכבות סלעי משקע והתגבש.
סלע האטון – סמוך לקטע האטון מצויה בליטה סלעית, בתוכה נראה עורק המטיט שעוביו כ-30 סנטימטרים החוצה את מחדר צוקי סולסברי.
בליטה זו נחשבת לאתר השימור הגאולוגי הראשון בעולם, מאחר שהאטון ביקש שלא לכרות בה, כפי שנעשה בסלעים אחרים בפארק.
פארק הולירוד אינו רק אתר גאולוגי, אלא גם פארק שופע מים, צמחייה ובעלי חיים.
סנט אנתוני או באר סנט אנתוני – מעיין הנובע מתוך העתק, הנמתח ממזרח למערב מתחת לשביל הגישה למעיין.
המעיין נחתם על ידי סלע שהוסע באמצעות קרחון.
סנט מרגרטס – מעיין הנובע במרכז הפארק.
מעיין סנט מרגרטס ושלושה ערוצים נוספים מתנקזים ללוך סנט מרגרטס – אגם מלאכותי רדוד, שנוצר ב-1856 בשטח ביצתי כחלק מפיתוח סביבתי שיזם הנסיך אלברט.
אגם מלאכותי נוסף הוא "לוך דנספי" (Dunsapie).
הפארק מקיים צמחייה עשירה: עצי אלמון, אלון, חוזרר, תרזה ואורן וכן שיחי אולקס ואברש.
שפע המים והצמחייה מספק את התנאים לקיומם של בעלי חיים רבים:
מכרסמים – כמה מינים של מכרסמים בפארק, בעיקר ארנבות ונברנים
אוכלי חרקים – קיפודים וחדפים
טורפים – המין הטורף היחיד בתחומי הפארק הוא הרמין
ציפורים – גבתונים, בזים, פרושיים וסופיות
עופות מים – בעיקר טבלניים, ברבורים וברווזים
בשיפולים המזרחיים של ארתורס סיט, מעל לוך דנספי, נמצאו שרידים של ביצורי-עפר מתקופת האבן, וכן שרידים לטרסות חקלאיות.
בצפון הפארק, סמוך לארמון הולירוד, ניצבים עדיין חלק מקירותיו של מנזר הולירוד, שנבנה בשנת 1128 על ידי המלך דייוויד הראשון.
גגו של המנזר האוגוסטיני לא שוקם מאז התמוטט במאה ה-18.
חורבות הקפלה של סט אנתוני הן המבנה היחיד במרכזו של הפארק, והן ניצבות מעל לוך סנט מרגרט.
אף שהקפלה נבנתה באזור מאוכלס, לא קיימות עדויות שבאפשרותן לתארך את הקמתו.
הרשומה הקדומה ביותר תועדה בשנת 1426, עת התקבל מענק מאת האפיפיור במטרה לערוך בה תיקונים.
עובדה זו מעלה השערות לקיומו של המבנה כבר במאה ה-13 או אף קודם לכן.
השרידים היחידים שנותרו ממנו הם חלקים מן הקיר המזרחי ושרידי מבנה קטן יותר דרומית-מזרחית לו, ששימש כנראה מחסן.
פארק החייל האוסטרלי הוא גן בשכונה י"א בבאר שבע המנציח את החיילים האוסטרלים אשר כבשו את העיר במלחמת העולם הראשונה.
הגן נחנך בשנת 2008 והוא משתרע על שטח נרחב.
הגן מגודר ויש לו שמירה קבועה, שעות מוגדרות לפתיחה לקהל וצוות עובדים המתחזק אותו.
בפינה המזרחית של הגן ניצב "פסל הפרש אוסטרלי", פסל ברונזה פיגורטיבי של פרש רכוב על סוס מסתער, שעוצב בידי הפסל האוסטרלי פיטר קורלט .
סביב הפסל ישנם לוחות עם הסברים על הקרב.
בגן ישנן פינה לפיקניקים, פינות נוי, שירותים ציבוריים ומתחם משחקים גדול עם מערכות הצללה .
רובו של מתחם המשחקים נגיש לילדים המשתמשים בכיסאות גלגלים.
הוא מכיל מגלשות שאפשר לטפס אל חלקן בעזרת רמפה, קרוסלה שיש בה ספסלי ישיבה לצד מקומות בטיחותיים לכיסאות גלגלים, נדנדות וערסלים מסוגים רבים ומבוך.
חניית הנכים של הגן מצויה בתוך הגן עצמו כך שאנשים כבדי תנועה אינם צריכים ללכת למרחקים ארוכים בתוך הגן.
בבניית הפארק הושקעו למעלה משלושה מיליון דולר, חלקם מקרן פראט - Pratt האוסטרלית וקרן באר שבע.
פארק הגלי הוא פארק ציבורי בעיר כרייסטצ'רץ' שבניו זילנד.
הפארק הוקם בשנת 1856 על ידי מועצת המחוז, במטרה לשמש כאתר נופש ופנאי.
הפארק נקרא על שם אחוזתו של הברון ג'ורג' ליטלטון, שהפך ליו"ר מועצת קנטרברי (מועצת האיגוד שהקים את העיר) במרץ 1850.
בפארק שטחים פתוחים רבים והוא ממוקם במרכז העיר, בין הנהר אייבון, שדרת מורהאוס (Moorhouse Avenue) ושדרת הגלי (Hagley Avenue).
הפארק עצמו מחולק על ידי שדרות ל"פארק הגלי הצפוני" ול"פארק הגלי הקטן".
בשטח הפארק ממוקמים הגנים הבוטניים של כרייסטצ'רץ', וכן מוזיאון קנטרברי ומכללת כרייסט קולג'.
בשנת 1882 נערכה בפארק תערוכה עולמית: התערוכה התעשייתית הגדולה של 1882, ובשנת 1906 נערכה בפארק התערוכה הבינלאומית של ניו זלינד.
בפארק ממוקמים מגרשי ספורט ובהם מסלול גולף, מגרשי נטבול וקריקט וכן מנחת מסוקים.
פארק היורה: העולם האבוד או פארק היורה 2 הוא סרט ההמשך לשובר הקופות פארק היורה מ-1993. הסרט מבוסס על הספר העולם האבוד של מייקל קרייטון.
סרט זה הוא השני בסדרת סרטי פארק היורה וממשיך את העלילה של פארק הדינוזאורים.
בסרט, אחיינו של היזם האמונד ויורשו בעסק, פיטר לודלו, מוביל צוות המנסה לצוד ולמכור דינוזאורים מאי שנמצא ליד האי המקורי, אך חבורה בראשות איאן מלקולם מהסרט הקודם הורסת להם את התוכניות ומאלצת אותם למצוא דרך חזרה בעודם על אי מלא דינוזאורים.
הצילומים נערכו בקליפורניה ובאי קאואיי בהוואי מספטמבר עד דצמבר 1996.
משפחה בריטית נקלעת לאי בשם "איסלה סורנה" הקרוב לאי הפארק הראשון "איסלה נובלר", שם מותקפת ילדתם הקטנה על ידי קבוצת קומפסוגנתוסים ונפצעת.
בתגובה מחליטים בחברת "אינגן" להדיח את יוזמה, ג'ון המונד, ולהחליף אותו באחיינו, פיטר לודלו, והוא מחליט להעביר את כל הדינוזאורים, החיים במערכת אקולוגית סגורה, לגן חיות בסן דייגו.
אך המונד מתנגד לרעיון, ותומך בהשארת החיות באי ללא פיקוח.
כדי להצליח הוא מבקש מד"ר איאן מלקולאם, המדען שהיה בפארק היורה, להצטרף למשלחת שכוללת את ניק ואן אוון הצלם, אדי קאר מומחה השטח ואת חברתו, ד"ר שרה הרדינג המומחית לטורפים, לאי "איסלה סורנה", כדי לתעד את החיות האלו ולייצר תודעה ציבורית בעד רווחת הדינוזאורים ובעד השארתם בפארק.
מלקולם מסרב, אך כאשר המונד מספר ששרה כבר נשלחה ונמצאת בתוך האי, הוא נוסע לחבור אליה.
לנסיעה מצטרפת גם, מבלי ידיעתם, בתו של איאן מנישואין קודמים, קלי.
החבורה מוצאת בפארק את שרה מצלמת סטגוזאורוסים, אך הללו מתרגזים כשהיא מתקרבת לסטגוזאורוס תינוק והיא נאלצת לברוח.
החבורה מגלה שאחיינו של המונד, לודלו, שלח צוות ציד לאי ללכוד את החיות.
בראש הצוות עומדים דיטר סטארק והצייד רולנד טמבו, עם חברו אג'אי סידהו, שבתמורה לעבודתו רוצה ללכוד טירנוזאורוס בוגר.
לשם כך הוא לוקח גור טירנוזאורוס ומניח אותו בתור פיתיון לבוגר.
בסוף היום הראשון הציידים תופסים מספר דינוזאורים צמחוניים ולודלו מספר על העברתם לסן דייגו, אך מבלי לדעת שהצוות של אנשי מלקולם משחררים את הדינוזאורים שנלכדו והם רומסים את המחנה ומשביתים את כל מכשירי הקשר והמכוניות.
רולנד וחברו עוזבים את הגור ורצים למחנה שנשרף והתפרק.
ניק ושרה מוצאים את גור הטירנוזאורוס שנפצע ברגלו ומטפלים בו בקרוואן, אך איאן מגיע להזהיר אותם שהורי הגור מגיעים.
שרה ואיאן מחזירים להם את הגור אך ההורים דוחפים את הקרוואן מהצוק.
אדי מגיע לעזור להם בזמן שקלי נמצאת בכלוב גבוה אך הטירנוזאורוסים טורפים אותו ומסתלקים.
ברגע האחרון החבורה נמלטת מהקרוואן הנופל בעזרת אנשי אינג'ן הכועסים.
הצוות של לודלו מחליט לנוע יחד עם החבורה, למרות הכעס והם מתלכדים ומחליטים ביחד להגיע לצד השני של האי שם יש תחנה שהמונד הקים שם לפני כן, בתקווה שאולי בה יוכלו לקרוא לעזרה.
במהלך המסע, דיטר סטארק, סגנו של רונלד נטרף על ידי להקה של קומפסוגנתוסים ובלילה הטירנוזאורוסים תוקפים שוב כשלצוות אין רובים נגדם.
אנשי צוות רבים נטרפים בידי הטירנוזאורוסים, ביניהם גם המדען של הצוות ד"ר רוברט ברק שנרתע מנחש חלב, ורבים אחרים נטרפים בידי ולוצירפטורים לאחר שהם הולכים בין העשבים.
לבסוף החבורה מגיעה לתחנה של המונד, ניק ואן אוון מזעיק עזרה וברגע האחרון הם נמלטים מרפטורים שנמצאו בתחנה.
רפטור אחד מועף בידי קלי, באמצעות חבטה תוך ריקוד על מוט, היישר מהחלון אל ענף קוצני ומת, ובמהלך מריבה בין הרפטורים הם מצליחים להתחמק מהם ולברוח.
לאחר שמגיע מסוק לאסוף אותם מהאי ואיתו צוות של לוחמים, שרה ואיאן מגלים שרולנד תפס סוף סוף טירנוזאורוס זכר בוגר וגם את הגור אך חברו הטוב ביותר - אג'אי סידהו, נטרף בידי הרפטורים (המוות לא נראה על המסך).
כאשר הם מגיעים לסן דייגו, לודלו מקיים אספה של משקיעים במהלכה הוא עומד לנאום על הפארק שעומד להיפתח אך כשהספינה שהם חיכו לה, עליה נמצא הטירנוזאורוס, לא בולמת בזמן ומתנגשת בנמל.
אז מתברר שצוות הספינה נהרג על ידי הטירנוזאורוס.
לאחר שפקחים בודקים את כל הדלתות, הטירנוזאורוס משתחרר מהספינה ומשוטט בעיר בחיפוש אחר מזון ואחר גורו שנמצא בכלוב אחר בספינה.
הוא זורע הרס ברחבי סן דייגו ואיאן ושרה הולכים להביא את הגור, שנמצא במתקן מאובטח, תחת סימום כבד.
הטירנוזאורוס מוצא את הגור אצלם, ועוקב אחריהם לספינה.
הם מניחים את הגור בתא המטען וקופצים לים.
לודלו, שעקב אחריהם בניסיון לקחת את הגור לעצמו, מוצא אותו בתא המטען ומנסה ללכוד אותו, מבלי לדעת שאחריו נכנס הטירנוזאורוס הבוגר שפוצע אותו ונותן לגורו לטרוף אותו.
בעודם בתא המטען שמתחיל להיסגר, שרה יורה בטירנוזאורוס חץ הרדמה והוא נשאר בספינה שחוזרת עם משלחת צבאית לאי.
בסוף הסרט מלקולם יושב בביתו עם שרה ובתו קלי והם צופים בטלוויזיה באירועים האחרונים.
המונד מופיע בכתבה כשהוא מבקש להניח לדינוזאורים לחיות בטבעיות ולהפוך את האי לאתר טבע מוגן.
ריצ'רד אטנבורו - ד"ר ג'ון המונד, המליונר ויזם הפארק הראשון שפוטר מחברת "אינגן".
לאחר שלודלו, אחיינו נטרף הוא חוזר לתפקידו למשך כמה שנים עד שנפטר.
זהו סרטו האחרון של אטנבורו.
ג'ף גולדבלום - ד"ר איאן מלקולם, מומחה למתמטיקה ולתורת הכאוס מגיע לאי כדי לשמור על חברתו שרה.
ג'וליאן מור - ד"ר שרה הרדינג, חוקרת המגיעה לאי למחקר על הדינוזאורים.
ונסה לי צ'סטר - קלי קורטיס-מלקולם, בתו של איאן מאשה אפרו-אמריקאית שמגיעה ללא ידיעתו לאי.
ארליס הווארד - פיטר לודלו, אחיינו של המונד שיורש אותו בבעלות חברת "אינגן" והנבל של הסרט.
נטרף בסוף על ידי הטירנוזאורוס הבוגר וגורו, אותם רצה לשבות.
פיט פוסלתווייט - רולנד טמבו, צייד שכיר שהנהיג את צוות הציידים של "אינגן".
לאחר מותו של חברו אג'אי הוא מחליט לפרוש מהחברה.
וינס ווהן - ניק ואן אוון, צלם טבע שנשכר על ידי המונד לעזור לאיאן ולשרה.
ריצ'רד שיף - אדי קאר, מומחה השטח שנשכר על ידי המונד לעזור לאיאן ולשרה.
נטרף על ידי זוג טירנוזאורוסים.
פיטר סטורמר - דיטר סטארק, מנהיג הצוות השני לאחר רונלד.
נטרף על ידי להקת קומפסוגנתוסים לאחר שהתרחק מהצוות.
תומאס רוזאלס - קרטר, אחד הציידים ונהגו האישי של סטארק.
הארווי ג'ייסון - אג'אי סידהו, חברו הטוב של רונלד וציד שכיר שעבד איתו בהודו.
נטרף על ידי הרפטורים בעשב.
דאפי - ד"ר רוברט ברוק, המדען של הצוות שאיננו בקיא מספיק בדינוזאורים.
נטרף על ידי טירנוזאורוס לאחר שנבהל מנחש חלב (שלמרבה האירוניה לא היה ארסי).
ג'וזף מאזלו - טים מרפי, נכדו של ג'ון המונד שהיה על האי בסרט הראשון.
נראה בהופעה בודדת בהתחלה לצד אחותו וסבו.
אריאנה ריצ'רדס - לקס מרפי, נכדתו של ג'ון המונד שהייתה על האי בסרט הראשון.
נראית בהופעה בודדת בתחילה לצד אחיה וסבה.
קמילה בל - קייטי באומן, ילדה שהותקפה בתחילת הסרט על ידי להקת קומפסוגנתוסים אך שרדה.
רובין זקס - פאול באומן, אביה העשיר של הילדה קייטי.
ג'נו סילבה - הספן קרלוס.
הוא החליט להוריד את החבורה ולחזור מיד בגלל השמועות של הדייגים על איי "5 המיתות" המסוכנים.
הוא לא מדבר אנגלית וניק נאלץ לתרגם אותו מספרדית.
השחקן בילי בראון, הופיע כברנר, שוטר מאבטח בלוס אנג'לס.
השחקן איאן אברקרומבי, הופיע כמשרתו של המונד בביתו.
השחקן רוס פרטרידג', הופיע כאיש המתלוצץ עם מלקולם ברכבת לאחר שמזהה אותו מהטלוויזיה.
השחקנית מרג'יאן הולדן, הופיעה כאשה הצועקת בזמן תקיפת הטירנוזאורוס.
תסריטאי הסרט דייוויד קפ, הופיע כאדם שנטרף בידי הטירנוזאורוס בלוס אנג'לס.
העיתונאי ברנרד שו מופיע בתפקיד עצמו כקריין חדשות.
טירנוזאורוס - חברי הצוות של לודלו מחפשים טירנוזאורוס בוגר כדי לצוד אותו ולהעביר לגן החיות בסן דייגו.
בשביל כך הם מפתים אותו לבוא בעזרת הגור שלו.
כשדעתם מוסחת, שרה ואיאן מחליטים לטפל לגור הפצוע ברגלו אך כשהוריו מגיעים הם נאלצים לתת לו לצאת אליהם.
הטירנוזאורוסים טורפים את אדי והולכים אך כאשר כל הצוות נע למרכז הפארק הם מתקיפים וטורפים לוחמים רבים ואת רוברט ברוק.
לבסוף מגיע צוות שנשלח מהיבשת ואיתו הם מצליחים לצוד את אחד הטירנוזאורוסים ואת גורו ולהעלות אותו על ספינה.
ואולם הטירנוזאורוס מצליח להשתחרר והורג את כל צוות הספינה לפני הגעתה ואז עולה לחופי סן דייגו ומתחיל במסע השמדה בחיפושו אחר גורו.
שרה ואיאן עוזרים לו להגיע אל הגור אך פיטר לודלו מנסה לשבות שוב את הצעיר ואז נטרף בידי הבוגר והצעיר שמוחזרים לספינה ולאי.
בסוף הסרט מופיעה משפחת הטירנוזאורוסים בטלוויזיה כשהם בטבע.
ולוצירפטור - הרפטורים צדים בין העשבים בלהקות והם קוטלים רבים מהצוות כולל את אג'אי סידהו, חברו הטוב של רוברט.
שרה, ניק ואיאן פוגשים בהם במרכז הפארק אך מצליחים להימלט לאחר ששני פרטים היו שקועים בריב אחד עם השני ופרט נוסף נהרג לאחר שקלי העיפה אותו מהחלון לתוך ענף.
סטגוזאורוס - נראים פרטים בקרבת נהר ששרה מתקרבת לצעיר מביניהם אך המבוגרים מגיבים באיום ומנסים להכות בה עם דוקרני זנבם והיא בורחת.
מאוחר יותר נתפסו כמה סטגוזאורוסים בתחילה אך שרה וניק משחררים אותם והם מתפזרים במחנה.
פרזאורולופוס - נראים כמה פרטים בטבע שחלקם נכלאים בידי צוות הציד אך שרה וניק משחררים אותם והם מתפזרים במחנה.
גלימימוס - נראים כמה פרטים שנכלאו בידי צוות הציד אך שרה וניק משחררים אותם והם מתפזרים במחנה.
טריצרטופס - נראים כמה פרטים שנכלאו בידי צוות הציד אך שרה וניק משחררים אותם והם מתפזרים במחנה ואחד מהם כמעט משליך מכונית על רוברט ואג'אי, שבורחים בזמן.
פכיצפלוזאורוס - נראה פרט שצוות הציד מנסה לתפוס אותו ולקשור אותו בחבלים אך הוא מצליח לפגוע בחלק מהציידים.
לבסוף הוא נכלא אך שוחרר בידי שרה וניק.
ממנצ'יזאורוס - נראים שני פרטים שצועדים בין הג'יפים של צוות הציד שרדף אחרי דינוזאורים אחרים.
לא ברור אם גם הממנצ'יזאורוסים נתפסו, אך עקב גודלם הגיוני שלא.
קומפסוגנתוס - אותם כינו הציידים "קומפים".
דינוזאורים טורפים קטנים שצדים בחבורות.
הם הופיעו בתחילת הסרט כשתקפו את הילדה קייטי ובהמשך נכלאו כמה פרטים בידי צוות הציד אך שוחררו.
הם גם הופיעו ביער במסע החבורה וטרפו את דיטר סטארק כשהוא התרחק מהחבורה, זאת לאחר שהוא השתמש בנשק חשמלי כדי להבריח אותם קודם לכן.
פטרנודון - נראה פרט מעופף בסוף הסרט בטלוויזיה.
אפטוזאורוס - נראה שלד ענקי ליד מרכז הפארק.
אדמונטוזאורוס - נראית גולגולת בתוך קן הטירנוזאורוסים.
דילופוזאורוס - נראה בציורים ובמסך מחשב.
קוריתוזאורוס - נראה על נייר.
פארק הגולף החדש בריו דה ז'ניירו בשכונת היוקרה "קונדומיניו ריזרבה אונו" (Condomínio Riserva Uno) הוקם בשטח של כ־1,200 דונם בצפון חוף לגונת מאראפינדג'י, בשולי שמורת הטבע מאראפינדג'י (בפורטוגזית: Marapendi) שנמצאת ליד רובע "באחה דה טדז'וקה" (בפורטוגזית: Barra da Tijuca) בו ממוקמים רבים ממתקני הספורט באולימפיאדה.
הפארק מתוחם מדרומו בכביש המכונה "שדרת האמריקות".
הפארק רחוק כ־5 ק"מ מהכפר האולימפי וכ־7 ק"מ ממרכז התקשורת האולימפי.
פארק הגולף עוצב על ידי גילברט ס.
הנסי האמריקאי, מתכנן בינלאומי מוכר של מגרשי גולף שעבד בשיתוף פעולה עם שחקן הגולף המקצועי איימי אלקוט.
הצעתו נבחרה מבין שמונה אדריכלי נוף שהתמודדו על עיצוב פארק הגולף בריו דה ז'ניירו לכבוד האולימפיאדה ב־2016 בריו.
התכנון של פארק הגולף בריו מתחשב בעובדה שפארק הגולף ממוקם בשמורת טבע מקומית ולכן מתוכנן לפי תוואי הקרקע ודיונות החול שלה ויכלול שימוש רב בצמחייה מקומית, מערכות השקיה וניקוז חסכוניות ומתוחכמות וללא צורך בגינון ותחזוקה אינטנסיביים, שיפגעו במראה הטבעי שידמה לשמורת החוף הסמוכה.
בחירת מעצב פארק הגולף האולימפי נעשתה בשיתוף בין הוועדה המארגנת של המשחקים בריו עם פדרציית הגולף העולמית.
בזמן האולימפיאדה התאפשר ל־20,000 צופים לצפות בתחרויות הגולף (מתוכם 2,500 מקומות ישיבה משודרגים והשאר ביציעי עמידה).
טורנירי גולף התקיימו בעבר באולימפיאדת פריז (1900) ובאולימפיאדת סנט לואיס (1904) ומאז הוצאו מהמשחקים האולימפיים עד לאולימפיאדה בריו.
פארק היורה: המשחק הוא משחק הרפתקאות משנת 2012 המבוסס על הסרט פארק היורה.
עלילת המשחק מתרחשת לאחר אירועי הסרט, כאשר ג'ון המונד עזב את איסלה נובלר יחד עם שאר הדמויות.
במשחק לשחקן יש אפשרות להשתמש בעכבר המחשב או בבקר שליטה כדי להתקדם במפה ולתקשר עם חפצים.
המשחק מתמקד באפשרות של ביצוע בחירות המשפיעות על עלילת המשחק מאשר על חקירה חופשית.
אמנם, ניתן לחקור את אזור המשחק בצורה מוגבלת ולתקשר עם החפצים השונים במפה.
בחלק מקטעי המשחק נעשה שימוש במכניקת "Quick Time" בהם על השחקן ללחוץ על רצף מקשים מסוים במהירות על מנת לעבור לחלק הבא במשחק.
בנוסף, סוף המשחק ניתן לשינוי וישנה בחירה בין שני סופים אפשריים.
המשחק ממשיך מהנקודה שבה הסרט הראשון הסתיים כאשר האמונד, ד"ר גרנט, ד"ר סאטלר, ד"ר מלקולם, טים ולקס עוזבים את פארק היורה וחוזרים ליבשת.
פרק 1: הפולש (או הפולשת)
הווטרינר ג'רי הרדינג מסייר עם בתו ג'ס ברחבי הפארק.
בזמן הזה, דניס נידרי הוציא לפועל את תוכניתו ונהרג, מה שמוביל לאירועי "התקרית באיסלה נובלר".
לאחר שדניס נכשל מלהגיע ולמסור את העוברים שגנב, שני עובדים של חברת "ביוסין" בשם מיילס צ'דוויק ומינה קרוז מחכים לדניס על סירה שאמורה להוציא אותו מהאי, אך כאשר הוא לא מגיע השניים מחפשים אחריו בפארק ומוצאים את גופתו ואיתה גם את פחית העוברים.
לפתע, להקת דילופוזאורוסים מתקיפה אותם והורגים את מיילס, אך בורחים מהמקום לפני שהם הורגים את נימה.
נימה מצליחה לקחת את העוברים וכן אקדח מגופתו של מיילס, אך מגלה שהיא הורעלה על ידי דינוזאור ובורחת אל תוך הג'ונגל.
בינתיים, הרדינג וג'ס עושים דרכם אל המזח ונתקלים בנימה, שכעת הוזה בגלל הרעל וזקוקה לטיפול רפואי.
השלושה מחליטים לנסוע חזרה בג'יפ אל מרכז המבקרים שבאי, אך מגלים שהדרך חסומה על ידי דינוזאור מסוג טריצרטופוס.
הקבוצה מצליחה להחזיר את הדינוזאור חזרה למכלאה, אך טריצרטופוס מבוגרת יותר מגיעה ומתקיפה אותם, בעשותה כך היא גורמת לטירנוזאורוס להגיע למקום.
השלושה מצליחים לברוח בקושי ומסתתרים בבקתת שירות בפארק בזמן שהדינוזאורים נלחמים ומחליטים להעביר שם את הלילה.
בבוקר שלמחרת, ד"ר לורה סורקין, שנלכדה בפארק בגלל הסופה שמתחוללת רואה את הרדינג, ג'ס ונימה במצלמות האבטחה ושולחת אליהם רכב סיור אוטונומי במטרה שייקח אותם.
השלישייה מגיעה אל מרכז המבקרים, אך לא יודעת שהאמונד ושאר האנשים כבר הספיקו לעזוב את האי.
במרכז המבקרים, הרדינג מצליח בעזרת מכשיר קשר לתקשר עם ד"ר סורקין, שמדריכה את הרדינג איך לרפא את נימה הפצועה.
הטירנוזאורס חוזר ותוקף את השלישייה, אך הם מצליחים להבריח אותו משם בעזרת הרכב האוטונומי.
השלישייה מתקבצת במרכז המבקרים, אך כאשר הרדינג מסביר שמשלחת הצלה בדרכה אליהם, נימה שולפת אקדח ומספרת שאף אחד לא יציל אותם.
אינג'ן מבינים שישנם עוד אנשים על האי ושולחים לשם צוות של שכירי חרב במטרה לחלצם.
שכירי החרב כוללים את בילי יודר, אוסקר מוראלס ודני קאפארו.
הם מגיעים אל מרכז המבקרים במטרה להיפגש עם צוות הגיבוי שהגיע ביחד איתם לאי, אך מגלים שהמרכז ריק ושומעים רעש של יריות במכשירי הקשר.
הקבוצה מגיעה אל מקום היריות ומגלים שכל צוות הגיבוי נהרג מלבד איש צוות אחד בשם ורגס שאיבד את שפיותו ומנסה לתקוף אותם.
לאחר שהם מכניעים את ורגס, יודר ואוסקר מבחינים בפצע מוזר על זרועו של ורגס ומשערים שחיה הרעילה אותו וגרמה לו להזיות שבגללם הוא הרג את כל הצוות.
בזמן שהם בודקים את צילומי האבטחה בבניין במטרה לבדוק מה תקף את הקבוצה, הם מבחינים בנימה שמוציאה את הרדינג וג'ס מהמתחם באיומי אקדח.
מרכז המבקרים מותקף בשנית על ידי דינוזאורים, שמצליחים להרוג את ורגס בזמן שיודר ואוסקר בורחים חזרה למסוק.
בינתיים, הרדינג, ג'ס ונימה מטפסים על הרי האי ומחליטים לעצור להפסקה.
הרדינג משכנע את נימה לתת לו להדליק אש במטרה להרחיק מהם דינוזאורים (כשמטרתו האמיתית היא למשוך אליהם את צוותי ההצלה).
לאחר מכן, בזמן שהרדינג מסיח את דעתה של נימה בעזרת שאלות על משפחתה, ג'ס מצליחה לגנוב את מכשיר הקשר ומצליחה לתקשר בחשאיות עם יודר.
ג'ס מתגלה על ידי נימה שמאלצת אותה ואת הרדינג להמשיך להתקדם.
הצוות של יודר מבחין מרחוק באש שהרדינג הצית, אבל המסוק שלהם מותקף על ידי פטרודון והם נאלצים לנחות נחיתת אונס.
בזמן שדני מנסה לתקן את המסוק, אוסקר ויודר מתקדמים אל עבר הג'ונגלים במטרה למצוא את הרדינג וג'ס.
הם מתפצלים במטרה למצוא עקבות, אך יודר מגיע אל קן המלא בביצי דילופוזאורוסים והאם תוקפת אותו.
הוא מצליח להחזיק מעמד ואוסקר מגיע ומבריח את הדינוזאורית.
נימה, ג'ס והרדינג מגיעים אל מבוי סתום ובו יש רכבת הרים הבנויה על צוק שתוכננה להיות חלק מהפארק.
השלישייה מצליחה להפעיל את הרכבת ונעזרים בה במטרה לרדת מהצוק, אבל מותקפים על ידי להקת הררזאורוסים.
הם מצליחים להבריח אותם, אך מגלים שהרכבת התפרקה ועומדת ליפול מהמסילה ולהתסרק.
יודר ואוסקר מצילים אותם ונימה חושפת שהיא מכירה את אוסקר.
הקבוצה חוזרת אל המסוק, אבל מגלה שדני נעלם.
הטירנוזאורוס חוזרת ואוסקר מצליח לתקן את המסוק והקבוצה מצליחה לברוח.
האדם הבא שהיחידה נשלחה להציל היא ד"ר סורקין, והקבוצה עושה דרכה למעבדה בכדי לאסוף אותה.
במהלך הדרך, נימה מתחילה להתווכח עם אוסקר, אך הוויכוח נעצר כשהקבוצה נוחתת במעבדה.
סורקין מסרבת לעזוב עם הקבוצה, אך יודר מנסה לשכנע אותה וחושף שסורקין רוצה להפוך את פארק היורה לשמורה אקולוגית לדינוזאורים.
סורקין משתכנעת לעזוב עם הקבוצה, אבל מבקשת עוד קצת זמן כדי להזרים למי הפארק תרכובת ליזין שהיא רקחה במטרה שהדינוזאורים יוכלו להתרבות בכוחות עצמם.
בזמן שהרדינג וג'ס מסייעים לה, נימה מנסה לגנוב את המסוק ולברוח.
יודר ואוסקר עוצרים אותה, אך במהלך הוויכוח, סכין שנשלפת נתקעת בלוח השליטה של המסוק והמסוק נהרס.
בינתיים, הרדינג, ג'ס וסורקין מותקפים על ידי עדר ולוצירפטורים והקבוצה מצליחה לברוח מהם בעזרת טיפוס על מגדל מים.
הם מבחינים במסוק ומנסים לסמן לו שיגיע אליהם, אך המסוק מתרסק ישירות אל מגדל המים.
הרדינג, סורקין וג'ס מצליחים לברוח ממגדל המים הקורס.
הם מצליחים לברוח מהרפטורים אל מנהרות השירות התת-קרקעיות של הפארק.
מינה, אוסקר ויודר שורדים את ההתרסקות, אך מגלים שהנשק שלהם נהרס בלהבות.
אוסקר יוצא לסייר באזור ומשאיר את יודר להשגיח על נימה חסרת ההכרה.
כשאוסקר מגיע אל מנהרות השירות, הוא מבחין ברפטורים מצליחים לפתוח את הדלת למנהרות ועוקב אחריהם.
בינתיים, יודר מוצא את פחית העוברים בתיקה של נימה וכאשר היא מתעוררת יודר מכריח אותה לבצע איתו עסקה לפיה הם יתחלקו ברווחים מהעוברים.
דינוזאור מסוג פרזאורולופוס שועט לכיוונם ומאחוריו טירנוזאורוס, מה שמאלץ אותם להתחבא במנהרות השירות.
יודר מבין שהוא הפיל את העוברים בזמן הבריחה ומחליט לחזור לקחת אותם, למרות שהטירנוזאורוס עדיין משוטט באזור.
לאחר שהשיב את העוברים, יודר רואה את נימה מתקדמת לתוך המנהרות החשוכות, אבל נימה מבחינה בעיניים זוהרות למולה ומסרבת להמשיך ללא מקור אור טוב.
יודר מנסה להפעיל מחדש את האורות במנהרה ואוסקר ממשיך לעקוב אחרי אחד הרפטורים לתוך המנהרה.
הוא שולף סכין, תוקף את הרפטור ומצליח להרוג אותו.
נימה ויודר מתאחדים עם אוסקר ויודר מספר לו על תוכניתו להתחלק עם נימה ברווחים ממשלוח העוברים.
אוסקר מהסס, אבל מסכים לשתף פעולה בתנאי שהוא ויודר יחלצו את מי שנשאר על האי כמו שהיו אמורים לעשות במקור.
בינתיים, ד"ר סורקין מספרת להרדינג שהיא שפכה את הליזין בתוך מערכת המים המרכזית של הפארק במקום בתוך המכלאות במטרה שהמים יצליחו לרפא את הדינוזאורים בפארק מהמחסור בליזין.
בזמן שהשניים מתווכחים על ההשלכות האתיות שבמעשייה של סורקין, ג'ס גונבת את הסיגריות של סורקין ומתגנבת הצידה במטרה לעשן.
ולוצירפטור תוקף אותה והיא בורחת אל סורקין והרדינג, ואחריה עדר הרפטורים.
הם מצליחים להתחמק מהרפטורים עד שיודר, אוסקר ונימה מתאחדים איתם ואוסקר מצליח לפצוע את מנהיג ברפטורים בעזרת סכין.
החבורה מבחינה שאדים מתחילים לצאת מהצינורות בתוך המנהרה וסורקין מסבירה להם שתחנת הכוח של הפארק על סף פיצוץ והם יהיו חייבים לאתחל אותה באופן ידני לפני שיעזבו.
הקבוצה הולכת אל תחנת הכוח במטרה לאתחל אותה ועובדים ביחד במטרה לאתחל את התחנה, אך בטעות מפעילים מתג חירום שנועל אותם בתוך התחנה.
אך רגע לפני שהדלתות נסגרות, הרפטורים מצליחים להיכנס לתחנה ונכלאים עם הקבוצה בפנים.
הקבוצה בורחת מהרפטורים אל החלק העליון של התחנה, אבל מגלים שלוח הבקרה שפותח את הדלתות נשרף ומבינים שאחד מהם יצטרך לחזור למטה ולהשתמש בלוח השני.
אוסקר מתנדב ומצליח לפתוח את הדלתות, אך נהרג על ידי הרפטורים.
הקבוצה רצה אל חדר הדודים בתחנה ונועלת את עצמה בפנים ומוצאים בתוכו גופה של אדם, ממנה דינוזאורים בנו קן.
יודר מזהה את האדם בתור דני שהפך למשותק מהרעל ששיתק את נימה ו-ורגס ומגלה שדינוזאורים מיקמו ביצים להדגרה במרכז הבטן שלו.
סורקין מסבירה שהביצים שייכות לדינוזאור מסוג טרודון ומספרת שהיא זאת שיצרה אותם, אך התבקשה על ידי האמונד להרוג אותם.
סורקין לא הצליחה להביא את עצמה לעשות זאת והחליטה להשאיר אותם חבויים במטרה לחקור אותם.
זועם על מעשיה, יודר, חמוש בסכין מאיים להרוג אותה.
הרדינג מצליח לשכנע את יודר לא להרוג את סורקין.
ג'ס מגלה פתח שמוביל אל מנהרות השירות.
בזמן שהקבוצה מנסה לפתוח את הפתח, להקת הטרודונים חוזרת אל הקן ותוקפת אותם.
יודר מצליח להסיח את דעתם בזמן שהקבוצה מצליחה לפתוח את הפתח.
הקבוצה מצליחה לברוח דרך הפתח אל המנהרות בזמן שהטרודונים בעקבותם, אבל מתפצלים שוב.
הרדינג ונימה מצליחים למצוא סולם עליו הם מטפסים אל פני השטח, אך השאר נשארים לכודים במנהרות.
הרדינג מנסה לעזור לג'ס ולשאר, אך נימה משכנעת אותו שהם יסתדרו בכוחות עצמם.
בזמן הבריחה, השניים מדברים ונימה מספרת שאיסלה נובלר היה האי שבו היא והשבט שלה התגוררו לפני שאינג'ן רכשה אותו והקימה בו את הפארק.
היא מספרת שאוסקר היה אחד משכירי החרב שפינו את השבט מהאי לאחר שאינג'ן רכשו אותו ושהיא הסכימה לגנוב את העוברים כנקמה באינג'ן ובתקווה שהכסף מהמכירה יעזור לה להעניק חיים טובים יותר לבתה.
רכב סיור אוטונומי עובר והשניים עולים עליו ומגיעים לתצוגה הימים של הפארק, משערים שלשם גם שאר הקבוצה הגיעה.
הקבוצה מתאחדת מחדש בתצוגה הימית ויודר מסביר שעליהם לעזוב את האי מהר כיוון שממשלת קוסטה ריקה עומדת לפוצץ את האי עם פצצה גרעינית במטרה למנוע מהדינוזאורים לעזוב את האי.
סורקין, שמבינה מה יהיה גורל הדינוזאורים עוזבת את הקבוצה ועולה על מעלית בדרכה לאקווריום שבפארק, משאירה את הקבוצה בחלק העליון של התצוגה.
הקבוצה מצליחה להפעיל מעלית אחרת ויורדים אחריה למטה, שם הם שומעים אותה מתווכחת עם מנהלי אינג'ן בנוגע להפצצת האי.
סורקין לוכדת את הקבוצה כבני ערובה במטרה למנוע את ההפצצה וכשזה לא עובד, היא משחררת דניזאור ימי מסוג טילוזאורוס אל האגם, למרות הפצרותיו של הרדינג.
הדינוזאור המשוחרר מתחיל להתנגש בקירות המבנה ומפיל את סורקין למים וטורף אותה.
יודר יוצר קשר עם מפקדיו ומבקש מהם לדחות את ההפצצה.
הקבוצה עושה דרכה למעלית, אך יודר שולף רימון (אותו הוא גנב מגופתו של דני) ומסביר שעכשיו שכל אנשיו נהרגו, מטרתו היא למכור את העוברים ושהקבוצה רק מעכבת אותו.
הוא מציע לקחת את נימה איתו, אך נימה נגעלת מבגידתו ומסרבת.
יודר זורק את הרימון ובורח והפיצוץ הורס את הזכוכיות במקום והמים מתחילים לחדור לבפנים.
בזמן שיודר עולה במעלית, הוא מגלה שג'ס גנבה ממנו את העוברים.
הקבוצה מצליחה לסגור את עצמה בחדר השליטה של האקווריום לפני שהמים חודרים לתוכו, אך מגלים דליפה נוספת ומים מתחילים לחדור אל החדר בו הם נמצאים.
נימה נזכרת במערה תת-ימית שהיא הכירה בתור ילדה שיכולה להוציא אותם משם ובעזרת ציוד צלילה הקבוצה מצליחה לשחות במערה אל עבר היבשה, תוך התחמקות מהטילוזאורוס.
הקבוצה מגיעה ליבשה ונימה מבחינה בסירה נוספת שעובדי ביוסין מאחור עבור נדרי, אך הם מותקפים על ידי יודר.
הטירנוזאורוס מגיע וכולם קופאים במקום בתקווה שהדינוזאור לא יצליח לראות אותם.
הרדינג בועט בפחית העוברים במטרה להסיח את דעתו של הטירנוזאורוס, אבל יודר מזנק אחריה והטירנוזאורוס אוכל אותו.
נימה מצליחה להשיג את העוברים והשלישייה עושה דרכה אל הסירה.
הרדינג מסיח את דעתו של הדינוזאור במטרה שג'ס ונימה יצליחו להפעיל את הסירה, אך הדינוזאור מצליח להרוס חלק ממנה (מה שגורם לעוברים ליפול לקרקע ולג'ס כמעט להיאכל) ומכאן לשחקן יש אפשרות לסיים את המשחק באחד משני סופים אפשריים:
אם השחקן גורם לנימה להציל את ג'ס, היא מרימה אותה אליה בזמן שרגלו של הדינוזאור מוחצת את פחית העוברים.
הרדינג, ג'ס ונימה בורחים מהאי יחדיו ונימה המודאגת חוששת לעתיד הכלכלי שלה ושל בתה.
ג'ס מוצאת על הסירה תיק ובו סכום כסף גדול, אשר היה אמור להימסר לדניס נדרי לאחר מסירת העוברים ומסבירה שהכל מסתדר בסוף.
אם השחקן גורם לנימה להציל את העוברים, היא נאכלת על ידי הטירנוזאורוס והרדינג וג'ס בורחים מהאי על הסירה.
הרדינג מחליט להתפטר ולחזור לעבוד כווטרינר בגן חיות במטרה להיות קרוב יותר אל ג'ס.
בנוסף, הוא מחליט לאמץ את בתה של נימה במטרה לדאוג לה כלכלית.
ג'רי הרדינג - ג'רי הוא עובד בפארק היורה, ככל הנראה הווטרינר הראשי.
ג'רי הוא גבר מבוגר, כנראה בגיל המעבר, בעל שיער אפור.
כמו בסרט, הוזעק ג'רי לטפל בטריצרטופס חולה.
במהלך ירידתם מהאי, ג'רי וג'ס נתקלים בנימה.
ג'רי הוא גרוש מאימה של ג'ס והוא גם אביה של ד"ר שרה הרדינג מהסרט "פארק היורה: העולם האבוד".
אחותה החורגת היא שרה הרדינג מהסרט השני.
ג'ס נעצרה בעבר בשל גנבת חולצה מחנות, ולאורך המשחק המקרה הזה מוזכר כאשר היא מסתבכת בגנבות נוספות.
ג'ס נראית כמפחדת מאמא שלה, ועם אביה היא מרגישה יותר משוחררת.
ג'ס חכמה מאוד ולפעמים אף מפתיעה את ג'רי בחוכמתה.
במהלך המשחק ג'ס לוקחת בחשאי את הסיגריות של ד"ר.
סורקין, אך בסוף הגניבה מתגלה.
ג'ס כבר יודעת לנהוג, בניגוד לדעתה של אימה.
לאמא שלה יש חבר, בשם סטיב, ונראה שהיא ממש מחבבת אותו.
נימה קרוז - נימה היא תושבת איסלה נובלר בעבר, ששונאת את אינג'ן בגלל שהרסו את האי.
נימה נשלחה לאי בשל החזרת פחית קצף הגילוח עם עוברי הדינוזאורים הגנובים, אך לאחר שנפצעת ומטופלת על ידי ג'רי וד"ר.
סורקין, מצטרפת גם היא להרפתקאה.
לנימה יש מעט מבטא ספרדי ומדי פעם היא משתמשת במילים בספרדית.
נימה ננשכה בידי טרודון בעל נשיכה רעילה, אשר גרם לה לחוויה של מוות קליני.
לנימה יש בת בשם אטלנטה, והיא מתקשה לפרנס את עצמה ואת ביתה.
בסוף המשחק יש לשחקן אפשרות לבחור את גורלה של נימה: אם נימה תבחר להציל את פחית העוברים מהטירנוזאורוס וכך תגרום למותה, או שתבחר להציל את ג'ס ולהמשיך לחיות, אך במחיר אובדן העוברים.
פירוש שמה בספרדית הוא "דג קטן".
נראה שלנימה יש מערכת יחסים ישנה אם אוסקר ושהשניים לא מחבבים כל כך זה את זאת.
בילי יודר - חלק מצוות ההצלה שנשלח להציל את ג'רי, ג'ס, נימה וד"ר.
סורקין, ובמהלך המשחק הופך לאחד מהנבלים הראשיים.
בילי מוצא את הפחית עם העוברים בתיק של נימה לאחר התרסקות המסוק וסוחט אותה עד לשיתוף פעולה איתו ועם אוסקר.
לבילי היה קשה מאוד עם מותם של חבריו, אוסקר ודני, ולאחר מותם הבטיח כי יתרום חלק מהכסף שירוויח למשפחותיהם.
לבסוף בילי נאכל על ידי הטירנוזאורוס לאחר שהוסח במרדף אחרי פחית העוברים.
בילי כועס מאוד על ד"ר סורקין ועל מזימותיה כדי להציל את הדינוזאורים.
לורה סורקין - ד"ר לורה סורקין היא העוזרת של ד"ר וו מהסרט הראשון, ואחת מהמדענים הראשיים באינג'ן.
ד"ר סורקין היא אוהבת טבע ולא מוכנה שדבר יקרה לדינוזאורים שבפארק.
ד"ר סורקין רצתה להפוך את הפארק לתצוגת טבע של דינוזאורים ונראה שחלק מדעותיה מנוגדות לאלו של ג'ון המונד (שתכנן לבנות פארק שעשועים לקהל הרחב בנושא דינוזאורים).
ד"ר סורקין שכפלה מחדש שני מינים נכחדים אשר המונד לא הסכים להכניס לפארק.
בהמשך המשחק היא משחררת טילוזאורוס לחופשי ונותנת לו לצאת לים הפתוח (אם כי ג'רי סוגר את השער לפני שהוא מספיק לברוח).
ד"ר סורקין נאכלת על ידי הטילוזאורוס כאשר היא נופלת לאקווריום.
ד"ר סורקין נראית בסביבות גיל ה-40-45 וידוע שהיא מעשנת.
במהלך המשחק נראה שהיא מוסיפה ליזין למים, מה שממשיך את חייהם של הדינוזאורים.
אוסקר מוראלס - אוסקר הוא חלק מצוות ההצלה הנשלח לאי.
הוא חבר טוב של בילי ונראה שהשניים מכירים כבר שנים.
לאוסקר יש מערכת יחסים ישנה ומורכבת עם נימה.
אוסקר הוא האחראי לצלקת שעל פניו של אחד הולוצירפטורים.
לבסוף הוא נהרג על ידי הולוצירפטורים.
פארק החורשות הוא פארק בשכונת אבו כביר בתל אביב.
גבולות הפארק כיום הם: מתחם כנסיית פטרוס הקדוש ורחוב עופר כהן מצפון, מתחם אגודת צער בעלי חיים ורחוב הרצל ממערב, המכון לרפואה משפטית ודרך בן צבי מדרום ורחוב פנחס לבון ושכונת קריית שלום ממזרח.
לאחר כיבוש אבו כביר במלחמת העצמאות נטעו על שטח גדול מהשכונה בו היו מבנים רבים של אבו כביר שנהרסו ופרדס, חורשות של עצי אורן ירושלים ואורן קנרי.
המקום נקרא בתחילה "גן ההגנה" והיה עזוב, מוזנח ומקום לפשע.
העבודות לשיקום המקום החלו ב-2011 וב-2013 נפתח לקהל שלב א' שהוא חלקו הדרומי של פארק החורשות המשתרע על שטח של 80 דונם.
נסללו מסלולי אופניים נטעו עצי אלה וחרוב, שוקמו מתקני השקיה עתיקים שהיו בעבר בפרדס והותקנה תאורה.
בעתיד יורחב הפארק עד רחוב קיבוץ גלויות וישתלבו בו הגן הבוטני והזואולוגי באבו כביר.
בפארק הוצבו מתקני משחקים לילדים ומתקן אומגה.
פארק הזהב הוא פארק עירוני ומרחב טבע אורבני בליבה של קריית שמונה.
זהו השטח הציבורי הפתוח הגדול והמרכזי בעיר, המשתרע על שטח של כ-110 דונמים.
הוא ממוקם בדופן המערבי של עמק החולה, בחלקה המזרחי של העיר קריית שמונה, למרגלות גבעת שחומית, שהיא שלוחת בזלת המתנשאת לגובה של 172 מטר מעל פני הים.
שמו ניתן לו על שם "נחל עין זהב" החוצה אותו מצפון לדרום וספיקתו השנתית הממוצעת היא 3.668 מיליון מ"ק ב-30 השנים האחרונות.
לאחר שיקום הנחל והפארק, מקיים האזור מערכת אקולוגית טבעית בלב העיר, המזכיר באופיו את שמורות הטבע הבניאס והדן.
במאי 2023 הוחלט ששביל ישראל יעבור בפארק הזהב.
האופי הטופוגרפי של הפארק הוא מישורי משופע, חלקו הצפוני נמצא ברום 121 מטר מעל פני הים וחלקו הדרומי ברום 91 מטר.
חלקו הצפוני מגונן ומתוחזק באופן אינטנסיבי והאזור הדרומי עבר חישוף מצמחייה.
חלקו המרכזי הוא אזור צמחיית בר - בחלקה סבוכה מאוד, ומכונה בפי ותיקי היישוב "הג'ונגל".
באזור זה, שהוא בית גידול לח, השתמר יער גדות טבעי באופיו הראשוני, שמזכיר את שמורות הטבע הגדולות של מקורות הירדן - הבניאס והדן.
בפארק אדמת סחף (אלוביום) כמעט ללא מסלע.
פני הקרקע מתוארכים לתקופת ההולוקן בעידן הקנוזואיקון.
ממוצע המשקעים הרב שנתי הוא 550 מ"מ.
בפארק זורמים שני נחלי איתן שנפגשים: נחל עין זהב ונחל שושן (נחל הטחנות).
אל הפארק זורם מצפונו נחל איתן, נחל "עין זהב", שאורכו 2.5 ק"מ.
תחילתו במעיין "עין זהב" הנובע באִי תְּנוּעָה על כביש 90 בצפונה של קריית שמונה, וסופו בתעלה המערבית של עמק החולה.
מקור זרימתו של המעיין במי גשמים, המחלחלים דרך סלעי גיר במשך 3 שנים, עד הגעתם לשכבת סלע אטומה.
תפוקתו הממוצעת לשנה ב-30 השנים האחרונות היא 3.668 מיליון מ"ק.
מקור שמו המקורי של המעיין נעוץ בשמו הערבי, "עין א-דהב".
אפיק הנחל חוצה את קריית שמונה ומהווה עורק ניקוז טבעי לנגר העילי של העיר ושל מורדות הר רמים.
לפי תמ"א 34ב'/3 נחל עין זהב, נחשב לעורק ניקוז משני ואילו התעלה המערבית נחשבת לעורק ניקוז עיקרי, ושניהם באחריות רשות הניקוז.
לפי תמ"א זו ראשיתו של נחל עין זהב הוא נחל אכזב שראשיתו ברכס הר רמים, משם הוא יורד לכיוון מעיין עין זהב ומסתיים בתעלה המערבית.
כמו כן, בחורף מנקז נחל "עין זהב" את מי הנגר העילי באמצעות "נחל ברום" הזורם אליו מצפון, מכוון צומת "מצודות".
בהמשך מסלולו, לפני הגעתו לפארק, הוא מנקז את הנגר העילי המגיע ממערב באמצעות נחל מרגליות ונחל בדולח.
בהיותו בפארק הוא מנקז את נחל "הטחנות", שהוא עצמו מנקז את הנגר העילי המגיע באמצעות ערוץ נחל אכזב נוסף שיורד בתלילות מכיוון קיבוץ מנרה.
ביישומון "גוגל מפות" וגם במפות אחרות, חלקו הצפוני של הנחל נקרא נחל "עין זהב", ואילו חלקו הדרומי העובר בפארק נקרא נחל "עזריאל".
עם קום המדינה קראו מהנדסי השרות ההידרולוגי בהתכתבויות שלהם לנחל "אזרעיל" ובהמשך בשנות 1960 "עזריאל".
מימי מעיין עין זהב, המגיחים מן האדמה, מאוחזים במבנה בטון דמוי בריכה מטר מתחת לפני הקרקע.
בעבר זרמו המים בכוח הכובד בצינור אל בריכת היניקה של תחנות עין זהב וקריית שמונה, השייכים לחברת מקורות, ועודפי המים גלשו אל הנחל.
התחנות נמצאות לצד כביש 90 כשני ק"מ דרומה מהמעיין.
בימינו כל המים גולשים מדפנות הבריכה, וזורמים מתחת לכביש 90 אל ערוץ הנחל שחוצה את רחוב "אחד העם", וממשיך אל "המעיין הכורדי" ברחוב "דוד שמעוני".
אין מדובר במעיין נוסף, אלא בהתרחבות האפיק לכדי בריכה רדודה ושובת לב שעברה פיתוח בשנת 2018. בעבר נקרא מעיין עין זהב "מעיין הכורדים" על ידי תושבי המקום, לאו דווקא עולי כורדיסטן, על שום השימוש שעשו עולי כורדיסטן סביב המעיין.
בתחילת 1950 עולי כורדיסטן יושבו במעברת אוהלים מעל המעיין ממערב לכביש ראש פינה-מטולה למשך שלוש שנים כמו רבים אחרים שהגיעו אחריהם.
העולים, שסבלו חרפת רעב ותנאי מגורים עלובים, הצטרכו להעלות מים מן המעיין אל מחנה האוהלים.
כיבוס הבגדים והרחצה במיוחד של הילדים התנהלו סביב המעיין לא לפני שהמים הורתחו במקום.
גם לאחר המעבר לבתי הקבע ברחוב דוד שמעוני בשנת 1954 רחצת הילדים במים חמים סביב המעיין נמשכה במשך שלוש שנים.
באותן שנים נבנו ברחוב דוד שמעוני בית כנסת כורדי ומקווה טהרה, שקבל מימיו מתעלה, שנמשכה מן הנחל (שניהם כבר לא קיימים).
מן "המעיין הכורדי" זורם הנחל בין חצרות בתים וחוצה רחובות מתחת לגשרים או בתוך מעבירי מים.
הנחל חוצה את רחוב שפרינצק, עובר לצדו של האצטדיון, חוצה את רחוב "הירדן" וזורם בין מבנה המסגד לבין בניין בן שמונה קומות שכונה "הבניין הנוטה ליפול".
כינוי זה ניתן לבניין בתחילת שנות השמונים לבניין כדי להפחיד את ותיקי קריית שמונה שלא לפלוש לדירות הריקות של חברת "עמידר" שנועדו לקליטת תושבים חדשים מחוץ לקריית שמונה.
עם כניסתו לחלקו הצפוני של פארק הזהב מתחת לרחוב "הירדן" הנחל מקיף את מבנה המסגד ויוצר נוף של פארק פתוח.
בהמשך הורחב אפיק הנחל לכדי בריכה גדולה, מהבריכה ממשיך אפיק הנחל ועובר בצמוד לחורשה נטועה של תריסר עצי טקסודיון דו-טורי ענקיים.
עץ זה מכונה גם "ברוש ביצות" וגם "ברוש קירח" משום שהוא עומד בשלכת החורף שלו, שצבעה ירוק-זהוב, בשונה מסוגים אחרים ממשפחת הברושיים שאינם עומדים בשלכת.
חורשה זו היא כנראה אחת החורשות הגדולות בארץ, אם לא הגדולה והמרשימה ביותר של עצי טקסודיון דו-טורי.
צמרות העצים מתנשאות לגובה של יותר מ-20 מ'.
חורשה נוספת של 8 פרטים נמצאת לא רחוק, במעלה הנחל, בתחילתו של רחוב "באבא סאלי".
עץ טקסודיון בודד מרשים בגודלו נמצא בגן טרומפלדור (גן סבא חיים) מול מעיין שושן.
העץ נשתל במקום בו ערוץ היורד מהר רמים מתרחב לקראת מפגשו עם נחל הטחנות.
הערוץ מתחיל מעט צפונה מקבוץ מנרה וחוצה את קריית שמונה ממערב למזרח.
נראה, ששתי החורשות והעץ הבודד נטעו בין השנים 1956 ל-1958 בעת בניית הבתים החד-קומתיים בשכונת חלסה א' לימים אשכול א'.
בשטח הפארק, סמוך לנחל, ניצב מבנה מסגד הבנוי מאבני גיר ובזלת - אחד השרידים המעטים שנותרו מהכפר הבדואי אל-ח'אלצה, ששכן במקום עד מלחמת העצמאות.
כאמל נרצח על אדמת לבנון ב־1949, שנה ושבוע לאחר עזיבתו את ח'אלסה, בידי מתנקשים – ככל הנראה שליחי ממשלת סוריה, שראתה בו בוגד.
מבנה המסגד והמבנה לידו הוסבו והפכו ל"מוזיאון לתולדות קריית שמונה", הפחונים בקרבת המקום, המדמים מַעְבָּרָה, מהווים חלק מן המוזיאון.
בשנת 2021 הסתיים שיפוץ המוזיאון וסביבתו כחלק משיקום נחל עין זהב והפיכתו לנחל אורבני.
בשנים הראשונות של קריית שמונה סביבת המסגד שימשה את העולים החדשים כמקום מפגש ועריכת אירועים חברתיים.
בהמשך, בשנת 1977 מבנה המסגד הפך למשכנו של בית המשפט השלום עד להעברתו למרכז המסחרי של קריית שמונה בתחילת 1983.
לאורך הנחל, בצמוד לרחוב הירדן, מצויים מתקני ספורט, חורשה של עצי טקסודיון דו-טורי (Taxodium distichum), המשמשת מדי פעם להקמת פארק אתגרי של מסלולי חבלים.
בין עצי החורשה מצויים שולחנות משחק לשחמט ושולחנות פיקניק, ולצידה מגרש משחקים מלהיב לילדים.
לפני הכניסה לאמפי שוכן בית הכנסת "בן ציון", המוסתר במידה רבה על ידי שיחי הרדוף הנחלים צפופים וגבוהים ועצים נוספים.
בית הכנסת נבנה בידי עולים חדשים מרומניה, ככל הנראה בשנת 1955, אך קיימת מחלוקת לגבי מועד חנוכתו.
שמו מנציח את הרב בן ציון רולר (1882 עד 1950), שימש רבה של בוהוש שבמולדובה ונקבר בבוקרשט.
עם השנים, לאחר התמעטות דור המייסדים, הצטרפה אל קהילת המתפללים הוותיקים קבוצת צעירים מבית הכנסת של תנועת בני עקיבא.
בית הכנסת שופץ והורחב לאחר שנגרם נזק לגגו במהלך מבצע ענבי זעם (1996), ובשנת 2021, בעקבות מגפת הקורונה, נוספה לו סככה.
לאחר החורשה זורם הנחל בצמוד לבית הכנסת "בן ציון" ומיד לאחר השער הוא זורם בין האמפי לבין בריכת שחייה נטושה ששימשה משנת 1957 במשך שנים רבות את תושבי קריית שמונה.
משם הוא מתחתר במהירות לאזור המאופיין בצמחייה סבוכה (הג'ונגל) לאזור מישורי, המשמש כאתר פיקניק עם שולחנות עץ לשימוש המטיילים.
באפיק הנחל הסבוך ישנן מספר נביעות קטנות, מפל (אשדה), המכונה המפל הגדול.
לאורך הנחל מסלול טיול והליכה המסומן בחלקו באמצעות עיגולי קרמיקה צבעוניים בקוטר של כ-40 ס"מ ושלטי מפות ומאז 2023 באמצעות הסימון של "שביל ישראל".
כיום ניתן ללכת גם לאורך מסלול, שהוכשר למטיילים, לאורך הגדה המזרחית, בצמוד לבריכה הישנה.
לאורך הפארק מצויות כניסות נוספות, שעבור חלקן נבנו גשרים העוברים מעל הנחל ומאפשרים להיכנס אליו מהרחוב המשתרע מעל ובמקביל לאפיק.
כניסה נוספת לפארק היא מכיוון רחוב "עליית הנוער" מצד שמאל של מתנ"ס אשכול לשעבר.
כניסה נוספת לפארק היא מרחוב ההגנה, ההליכה בדרך כורכר, משמאל שורת עצי תות, פיקוס יערות גדול, המדשאה של האמפי והבמה.
בצד ימין (דרום) מעבר לגדר ניתן להבחין במושבת לינה וקינון.
מושבה זו היא אחת הגדולות בעמק החולה.
העופות שמקננות בה הן מגלן חום, קורמורן גמדי, אנפית בקר, אנפית סוף, אנפה ארגמנית, אנפה לבנית קטנה, אנפת לילה, ואנפית מנגרובים שנצפתה לראשונה אי פעם באביב 2021.
באמצע מסלולו של נחל "עין זהב" מצטרף אליו ממערב "נחל הטחנות" (אינו שמו הרשמי) המכונה בפי התושבים גם "נחל שושן".
נחל שושן מקבל את מימיו משני מעיינות: מעיין הנמצא מאחורי מחלקת הרווחה, ומעיין שושן הנובע בחצר בתיהם של משפחת שושן.
נביעות נוספות, הפורצות בהמשך, הופכות את "נחל המעיינות" ליובל איתן שספיקתו עד 70 מ"ק לשעה.
לאחר מפגש הנחלים נקטע הפארק על ידי מבנה ציבורי של "מרכז משאבים לגסי הריטג'" שנבנה על גדות הנחל.
המבנה לא מאפשר המשך הליכה בקרבת הנחל ויש לעקוף אותו מצדו המערבי, מצד ימין.
לאחר עקיפת המבנה עובר המסלול מעל גשר כחול-צהוב, דרכו יש מעבר לחלקו הדרומי של הפארק.
כיום לאחר מפגש הנחלים, בצד ימין של הבריכה הגדולה (האקולוגית) ישנה פרצה בגדר וניתן לעבור דרכה ולהגיע ישירות אל הגשר.
בבריכה האקולוגית מצויים דגים רבים והוא מקום קינון של שלדג לבן החזה.
בחלקו הדרומי, לאורך אפיק הנחל, נסללה דרך מרוצפת כורכר או בטון, והצמחייה מסביב לנחל הוסרה בשנת 2020. לאורך קטע זה באפיק נטועים עצי אקליפטוס וניתן להבחין בשרידי טחנת קמח קדומה מסוג ארובה, אחת מתוך שתיים שפעלו בכוח המים, שנפלו בעוצמה מן התקרה דרך הארובה אל הגלגלים.
המים זרמו מנחל ממעין שושן באמת מים ארוכה שחברה את שתי הטחנות.
הטחנה בראש האמת נהרסה כליל בעת פיתוח השכונה ושרידי אמת המים שהיו ליד שרידי הטחנה נהרסו בזמן חישוף הנחל.
שהטחנות לא הופעלו על ידי מי נחל "עין זהב" שזורם למרגלותיה אלא מ"נחל הטחנות".
מערך הטחנות נבנה על ידי משפחת חסין העשירה מכפר הונין בשנות 1920 ופעלה עד קום המדינה והצריכה מצדם השקעה רבה.
שרדי הטחנה נשמרו עקב הצמחייה הגבוהה שכיסתה אותה מעיני התושבים.
חלקו הדרומי של הפארק מסתיים ברחוב קרן היסוד.
בסמוך נמצא גן משחקים "גן הנחל" הכולל מתקני משחקים פיסוליים צבעוניים של האמן גיל שדה.
מכאן זורם אפיק הנחל דרומה, חוצה את רחוב הנרייטה סולד ונכנס לשטח חורשת קק"ל המשתרע על שטח של כ-120 דונם ומגיע אל בריכות מים.
הנחל המגיע ממערב, מכביש 90 אל הברכות הוא נחל מלאכותי שמוזרמים אליו מים מהתעלה המערבית ובחורף גם ממספר נביעות.
נחל עין זהב ממשיך אל אזור התעשייה ומשם אל המפגש עם התעלה המערבית של עמק החולה הנשפכת בעצמה לאגמון חולה.
ב, נבנה מסלול הליכה לאורך אפיק הנחל בצדו הימני של מפעל תעש מערכות, עד לנקודת המפגש שלו עם התעלה המערבית שמהווה את בסיס הניקוז של העיר קריית שמונה ורכס רמים ואת הניקוז המערבי של עמק החולה.
בשנות ה-40 המאוחרות של המאה ה-20 עם הקמת מדינה ישראל ובריחת תושבי חלסה הערבים מבתיהם נתפסו המים של מעיין עין זהב על ידי חברת מקורות כדי לשמש כמי שתייה לעולים החדשים שהגיעו לא מכבר לקריית שמונה.
חברת מקורות חיברה את הבתים החד-קומתיים שנבנו בקריית שמונה והיא הניחה צינור מים בקוטר 20 אינץ' ממעין עין זהב לקיבוץ מנרה, לאורך 9 קילומטר, ובהפרש גבהים של 760 מטר וב-28 במאי 1953, נחנך לראשונה קו מים לקיבוץ ולראשונה היה לקיבוץ אספקת מים סדירה, במקום אספקה במכליות ומאגר מי גשמים.
בתאריך 24/7/1953 חגגו גם היישובים מרגליות ומשגב עם יחד עם קיבוץ מנרה את חיבורן לעין זהב.
קריית שמונה תוכננה כישוב של 5,000 תושבים וכבר בסוף שנת 1963 אוכלוסייתה עמדה על 15,000 תושבים והצפי אז היה ל-30,000 תושבים בשנת 1980, מה שחייב הכנת תוכנית אב להספקת מים ל-15 השנים הבאות.
במשך השנים העיר גדלה והשאיבה גברה והשיבושים באספת המים נמשכו למשל, בסוף יולי אספקת המים ליישובי גב ההר שובשו בשל ירידה במפלס מי התהום.
בנוסף בשנת 1989 חברת נביעות טבע הגליל החלה לשאוב מן המעיין מים מינרליים איכותיים בהיתר חברת מקורות, בהסכמת עיריית קריית שמונה וללא תשלום תמלוגים על שימוש במשאבי טבע.
תפיסת מי המעיין ייבשה במשך שנים את נחל עין זהב, ועד כדי כך שרק ביום כיפור זרם בנחל זרזיף ומצב הפארק הלך והידרדר.
גל העלייה מברית המועצות לשעבר בסוף 1989 והלאה הציפו את הצורך למציאת פתרון למים בכלל ולהצלת הפארק בפרט.
אדריכלית נוף, יוהנה נזרי יחד עם אהרון לוין (1922–2018) וחברים נוספים ייסדו את העמותה לשימור קסמי טבע ונוף בקריית שמונה בשנת 1990. העמותה הוקמה במטרה לסייע, לעודד ולעזור בפיתוח ושמירה של ערכי הטבע והנוף, החי והצומח, נחלים ומעיינות, אתרים ארכאולוגיים והיסטוריים שנמצאים בתחום פארק הזהב בקריית שמונה.
יו"ר העמותה אהרון לוין (1922–2018), דאג להתרים את הקהילה היהודית בסן פרנסיסקו לצורך תכנון וטיפוח פארק הזהב במסגרת פרויקט שיקום שכונות.
יוהנה ניזרי, הרוח החיה בעמותה, הגיעה לקריית שמונה מאמסטרדם הרחוקה בשנת 1979. הימים היו ימי מבצע ליטני, והעיר הצפונית החלה להרגיש לראשונה את נחת זרוען של קטיושות שנחתו באזור.
אבל, בצל האיום הביטחוני והדאגה המתמשכת מהעתיד להתרחש בעיר המופגזת, ניהלה "העמותה לשימור קסמי טבע ונוף" בסיוע כמה ארגונים גדולים מאבק כדי להשיב עטרה לפארק שפיאר את עברה.
אלא שדווקא כשהחל לשרור באזור שקט התחילה העמותה לקצור את הישגיה המשמעותיים ביותר.
בסוף שנת 2005 נאבקה העמותה יחד עם החברה להגנת הטבע, מגמה ירוקה ושתיל בתוכנית שהופקדה לבניית 70 יחידות דיור בלב הפארק ובסמוך לערוץ הנחל עין זהב היבש.
בשנת 2007 אנשיה כבשו את היעד הראשון שלהם, אחרי שהביאו לביטול הכוונה לבנות את יחידות הדיור.
בשנת 2008 החל מאבק ציבורי של ארגוני סביבה ובראשם "העמותה לשימור קסמי טבע ונוף קריית שמונה" בהובלתה של יוהנה נזרי להשבת מי המעיין.
לאחר כשלוש שנים המאבק נשא פרי.
במאי 2011 הודיעה רשות המים שהחל מקיץ 2011 תשחרר חלק מהמים בכמות התחלתית של 50–70 מ"ק/שעה בשעה לאפיק הנחל.
ואכן, בקיץ 2011 התקיים הטקס הממלכתי לחידוש הזרמת המים לנחל עין זהב.
במעמד ראש עיריית קריית שמונה נסים מלכה, יו"ר רשות ניקוז נחלים וכנרת אהרון ולנסי ונציגי רשות המים, חברת מקורות, רשות הטבע והגנים ופעילי "העמותה לשימור קסמי טבע ונוף" ו"מגמה ירוקה", נפתח השיבר שמנע במשך שנים ארוכות את זרימת המים.
שנה מאוחר יותר בקיץ 2012 חברת נביעות טבע הגליל עברה לשאוב את מימיה מקידוח של חברת מקורות מקידוח "החולה 7" בשטחי כפר יובל.
חברת מקורות מצאו בשנים 2007 עד 2009. קידוח חולה 7 וגם חולה 11 ו"קדוח חורשת טל 1" נמצאו שופעים מים איכותיים בספיקה קבועה ללא צורך בציוד שאיבה (קידוח ארטזי) משכבה אוצרת מים מתקופת קנומן-טורון.
גם העיר קריית שמונה עברה להשתמש במי קידוחים של עמק החולה, ובכך התאפשר שחרור חלק ממי הנחל לטובת הפארק.
בהמשך שוחררו מים מעין זהב בשיעור 150 עד 200 מ"ק/שעה שהפכו אותו לנחל איתן.
הפסקת השאיבה קרתה אחרי שנים, שבהן העמותה בשיתוף האגודה לצדק חלוקתי, ניהלה מאבק נגד הגדלת מכסות השאיבה, שרשות המים נתנה למפעל נביעות.
תאגיד מי תנור אינו מקבל מים ממעיין עין זהב.
בהתאם לנתונים, שבידי התאגיד "מי תנור", מעיין עין זהב אינו פעיל לאספקת מי שתייה ואזור המעיין מתופעל כתחנה לאספקת מים.
באוקטובר 2012 השתוללה שרפה במשך מספר שעות בערוץ נחל עין-זהב בקריית שמונה וגרמה נזק כבד לצומח ולחי בסביבותיו.
שרפה נוספת השתוללה ב-1 ביוני 2019 וכובתה באמצעות מטוסים קלים.
ביוני 2023 פרצה שריפה גדולה שכילתה חלק נכבד מאתר הקינון והלינה.
עצרת לציון 40 שנה למלחמת לבנון הראשונה נערכה בפארק ב-22 ביוני 2022.
תוכניות שיקום ופיתוח הנחל הפארק
נחל עין זהב כנחל עירוני סובל ממפגעים רבים של סביבתו העירונית, ומושפע מקונפליקטים בין תשתיות עירוניות נדרשות לבין צורכי שמור ושיקום הנחל.
לאורך שנות קיומה של קריית שמונה הרשות המקומית טיפחה את נחל עין זהב, אבל מצבה הכלכלי של הרשות לא אפשרה לה לעמוד ביעדים.
יתר על כן, מאז הקמתה של קריית שמונה בסוף 1949 הונחו מספר תוכניות לפיתוח פארק הזהב משנת 1963 ועד היום, חלקן לא התבצעו בשל התנגדויות, בניית בניינים ומחסור במימון.
בשנות ה-1990 נוקה אפיק הנחל מפסולת וגדותיו נבנו תוך הנחת אבני בזלת בשתי גדות הנחל.
שיקום הנחל נעשה בשיתוף פעולה של רשות ניקוז ונחלים כינרת, המשרד להגנת הסביבה, קרן קיימת לישראל, רשות הטבע והגנים, מועצה אזורית גליל עליון ועיריית קריית שמונה.
בשנים הללו הסדרת נחל עין זהב ופארק הזהב נוהל לפי הגישה ההנדסית, ולפיה הנחל הוא מערכת לניקוז הנגר העילי בלבד, ולכן צריך להסדיר אבני בזלת בגדות, מעברי מים, גשרים, מניעת סחף קרקע וכניסתו לאפיקי הנחלים ועוד.
גישה זו פגעה במגוון של בתי גידול לחים ובמערכות האקולוגיות.
כיום הרשויות המטפלות בהסדרת נחל עין זהב מביאות בשיקוליהן את הנחל כמערכת אקולוגית, שתוכל לקיים את עצמה לאורך זמן באופן עצמאי מצד אחד, ומענה לצרכים שונים בתכלית בצד השני, כמו ניקוז, שיקום הנוף, הנגשת הנחל לתושבים ושיקום המערכת האקולוגית הפגועה.
כמו כן, כיום עומדת בפני הרשויות שעוסקות בשיקום של נחל עין זהב מטרת על - ניהול כולל של אגן הניקוז הכולל שלו לפי השיטה האגנית.
בשנת 2019 הוגשה תוכנית בשם "תוכנית אסטרטגית: הגליל המזרחי כאקוסיסטם תעשייתי" בהובלת האדריכלית פרופ' טלי חתוקה מ"המעבדה לעיצוב עירוני" באוניברסיטת תל אביב.
התוכנית המקיפה בוחנת גם את ההזדמנויות הרבות לקריית שמונה, הגלומות ברצף הנוף של נחל עין זהב, שכוללות מלבד נחל עין זהב גם את ערוץ נחל עיון, את גבעת שחומית ותצפיות הנוף המרהיבות שניתן לראות ממנה, ואת פארק קק"ל.
מלבד ההזדמנויות הנופיות היא גם בוחנת הזדמנויות חברתיות וכלכליות שיש ברצף הנוף הזה בשלוש רמות של התייחסות - בראיה אזורית, עירונית ומקומית .
החזון של פרופסור טלי חתוקה אומץ.
ובמהלך השנים 2019 ו-2020 שקדו צוותים של עיריית קריית שמונה, רשות ניקוז ונחלים כנרת ומשרד התכנון "ליגמ – פרויקטים סביבתיים", על הכנת תוכנית לפיתוח הנחלים עין זהב ונחל עיון ופארק הזהב בקריית שמונה.
לתוכנית נדבך אקדמי, עליו אמונה המכללה האקדמית תל חי.
פרופסור איילת שביט, הובילה את כתיבת הפרק האקדמי בתוכנית, ששילב חוקרים מדיסציפלינות מגוונות וקידם שותפות של הקהילה.
התוכנית, שזכתה לשם "קריית שמונה עיר נחלים", הוגשה בתחרות של קרן "יד הנדיב" לקבלת מענק כספי לטובת שיקום הידרולוגי של נחלים בארץ, ואף העפילה לשלב הגמר אך לא זכתה.
התוכנית כוללת כ-186 מיליון ש"ח לחמש שנים בפעילות שיקום, אחזקה, ניהול ופעילות חברתית, חינוכית ואקדמית.
הבקשה ממקורות יד הנדיב הסתכמה בכ-79 מיליון ש"ח .
ראש העירייה אביחי שטרן, יחד עם רשות ניקוז ונחלים כנרת ומשרדי הממשלה החליטו להוציא את השלב הראשון של התוכנית לפועל.
העבודות בפרויקט בוצעו בשלושה מוקדים בו זמנית: הקמת גשרים מעל הנחל ברחובות אחד העם וביאליק, מוקד שני סמוך למרכז משאבים ושלישי באזור התעשייה הדרומי.
ב הוקם גשר מעל הנחל ונבנה מסלול הליכה לאורך אפיק הנחל בצדו הימני של מפעל תעש מערכות, עד לנקודת המפגש שלו עם התעלה המערבית.
דרומית לצומת "מצודות" קיים מעין ברום ממנו יוצא נחל אכזב שזורם בעיקר בחורף ומתמזג עם נחל עין זהב ליד השרות הפסיכולוגי.
פיתוח מעין ונחל ברום נשלמים (2021).
למרות הגשמים הרבים של חורף 2022, לא נצפו מים במעין ברום, אבל ישנה נביעה מערבה אליו מעבר לכביש 90.
שיקום טחנת הקמח החל בסוף יולי 2023 בשיתוף רשות העתיקות ועיריית קריית שמונה.
סקר אוכלוסיות ציפורים נערך בעונת סוף האביב וראשית הקיץ בשנת 2010. בסקר נצפו 25 מיני ציפורים.
רשימה זו היא רשימת חסר ובהחלט סביר שמינים נוספים פועלים בפארק בעונות אחרות במיוחד בעונות נדידה.
בסקר שנערך בשנת 2010 אותרו חמישה מיני עטלפים: עטלפון לבן שוליים, רמשן לילי, עטלפון אירופי, אשף מצוי ועטלף פירות מצוי.
הפארק משמש מרחב לשיחור מזון למושבת עטלפים משני מינים: עטלפון לבן שוליים ורמשן לילי.
המושבה התמקמה באולם הספורט הישן, מבנה ציבור במזרח הפארק, בגלל המבנה של פתחי האוורור של האולם, שמתאימים לאכלוס עטלפים, ואולי אף בגלל היותם במפנה דרומי.
עטלפון לבן שוליים הוא המין השכיח ביותר בשטח הפארק.
פרטים רבים של מין זה משתכנים גם בגג אולם הספורט החדש של בית ספר תיכון ע"ש דנציגר.
מין זה מביא תועלת רבה לתושבי העיר כמי שאוכל חרקים מעופפים וביניהם יתושים.
תפוצתו של רמשן לילי היא באירופה וישראל מהווה את גבול תפוצתו הדרומי בעולם.
בישראל הרמשן מוגדר כמין בסכנת הכחדה.
גם תפוצתו של עטלפון אירופי באירופה, ישראל מהווה את גבול תפוצתו הדרומי בעולם.
בישראל קיים מעט מידע על מין זה והוא נחשב למין בסכנת הכחדה.
אשף מצוי הוא עטלף ממוצא ים תיכוני החי בסדקים, במצוקים ובבניינים.
בשטח הפארק נצפו עטלפים רבים ממין עטלף פירות מצוי, הם ניזונים מתות עץ, המצוי בפארק ובתאנים.
מין זה נוהג לשתות מים תוך כדי תעופה, הנחל הזורם בפארק - במיוחד חלקו העליון, בו ברכות - מתאימים לעטלפי הפירות למטרה זו.
פארק הזהב הוא בעל ביוטופים לחים ומוצלים.
הפארק שוכן במרכז נתיב נדידה (צפון-דרום) של הבקע הסורי אפריקני ומהווה נתיב נדידה והתפשטות לפרפרים.
שיקום הפארק, כלומר שתילת פונדקאים, צמצום נזקי הפרעות האדם ושיפור מגוון הביוטופים יאפשר לחלק מ-17 מינים נוספים החסרים בפארק, אך מעופפים באזורים סמוכים לחצות על נקלה את המרחק הקצר משולי הרכס אל הפארק ולהתאכלס בו.
ולהפוך לגן פרפרים מרהיב תוך זמן קצר יחסית ובהשקעה לא גדולה.
עושר המינים (25) הוא גבוה עבור גן עירוני שנמצא בלב אזור אורבני, אולם שפע הפרטים אינו גדול.
סה"כ נצפו 25 מינים: זנב-סנונית, חמישה מיני לבניניים, שני מיני נימפיות, שלושה מיני סטיריות, עשרה מיני כחליליים ומיני הספריות.
בפארק מעופפת "סטירית מנומרת", הנדירה בישראל, ומופיעה בעיקר בשמורת דן ובחרמון.
בפארק הזהב מגוון של מיקרו בתי-גידול מימיים ומגוון זה בא לידי ביטוי בעושר מינים גבוה על פני שטח קטן יחסית.
במהלך סקר בפארק הזהב שנמשך יומיים (21/03/2010, 23/03/2010) אותרו 27 מינים של חסרי ובעלי חוליות מאכלסי מים, כמחצית מהם ממחלקת החרקים והשאר תולעים, סרטנים, חלזונות, דו-חיים ודגים.
ממחלקת החרקים שפיריות, בריומאים, ושפריריות (שפרירית זוהרת, שפרירית שטוחת רגל, שפרירית הדורה, שפרירית השלפוחיות), פשפשאים (רץ הנחלים, מודד ושטגב), ארבע משפחות מסדרת הזבובאים (ישחור, יתוש, זבוב וימשוש), משפחה אחת מסדרת החיפושיות, ונציג אחד מסדרת הארינמלאים.
אותרו שלושה מיני חלזונות (שחריר, מגדלון, סהרונית הירדן) ומינים משתי מערכות תולעים (תולעת דל זיפית ועלוקות).
ארבעה מינים של סרטנים (סרטן הנחלים, סרטן שווה רגל, צידפוניות, שטצד),