tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היום מופעלות שש גרסאות של ה־TGV ברשת המסילות הצרפתית: TGV דרום־מזרח (TGV Sud-Est רכבות נוסעים ורכבות דואר), TGV אטלנטית (TGV Atlantique), דגם TGV רסו/טאליס (TGV Réseau/Thalys PBA), דגם TGV דופלקס (TGV Duplex), ו־Thalys PBKA.
גרסה שביעית של ה־TGV נמצאת כעת בנסיעות מבחן ושמה TGV POS ומיועדת למסילה המהירה פריז-מזרח צרפת-דרום גרמניה.
כל רכבות ה־TGV יכולות לפעול על שני סוגי מתח חשמלי לפחות: המתח הנהוג בקווים החדשים - 25 kV (אלף וולט), 50 Hz AC (זרם חילופין של 25 אלף וולט בתדירות 50 מחזורים לשנייה) ובמסילות הרגילות 1.5 kV DC (זרם ישר).
רכבות החוצות גבולות לגרמניה, לשווייץ, לבלגיה, להולנד ולבריטניה, יכולות לפעול גם בסוגי המתח החשמלי הנהוגים במסילות שבמדינות אלה.
לצורך כך נבנו רכבות TGV היכולות לפעול על שלושה או ארבעה סוגי מתח חשמלי.
כל רכבות ה־TGV מצוידות בשני זוגות של פנטוגרפים, הזוג האחד לזרם חילופין (AC) והזוג האחר לזרם ישר (DC).
כשהרכבת עוברת בין אספקת כוח מסוג אחד לאחר מזהיר שילוט מיוחד את הנהג, שעליו לכבות את המנועים, להנמיך את הפנטוגרפים, להעביר מתג בלוח הבקרה לזרם החדש ולהעלות את הפנטוגרפים.
מחשב הרכבת ירים את זרוע הפנטוגרף המתאים לזרם לגובה המתאים ליצירת מגע עם הכבל החשמלי.
מרגע שהמחשב מבחין באספקת זרם חדשה, ניתן איתות לנהג על גבי לוח הבקרה והוא יכול להפעיל מחדש את מנועי הרכבת.
כל זאת יכול להיעשות בעוד הרכבת בתנועה.
על הקו פועלים גם שבעה מערכים, בחצי אורך מערך נוסעים, אלה משמשים כרכבות דואר, העובדות בשירות הדואר הצרפתי בין פריז לליון וצבען צהוב.
כל מערך רכבת מורכב משני קרונות כוח ושמונה קרונות נוסעים (תפוסה של 345 כיסאות נוסעים).
בכל אחד מן הקרונות הסמוכים לקרונות הכוח, חוגון אחד שהוא בעל הנעה חשמלית.
אורך הרכבות 200 מטר ורוחבן 2.81 מטר.
הן שוקלות 385 טון והספק המנועים הוא 6,450 קילוואט, במתח של 25Kv (קילוולט).
המערכים המקוריים נבנו למהירות של 270 קמ"ש, אבל רוב המערכים חודשו ושודרגו למהירות של 300 קמ"ש.
מספר מועט של מערכים מסוג זה עדיין מוגבל למהירות של 270 קמ"ש והם מופעלים בקווים קצרים יחסית, כמו הקו לשווייץ דרך דיז'ון.
חברת הרכבות הלאומית הצרפתית מצאה כי אין זה כלכלי לשדרג מערכים אלה לצורך חיסכון מועט מאוד בזמן, לאור אורך הקו.
הצי האטלנטי נבנה בין השנים 1988 – 1992. בצי זה 105 מערכים שנבנו לצורך המסילה המהירה האטלנטית (LGV Atlantique) והם החלו לפעול בשנת 1989. אורך כל מערך רכבת הוא 237.5 מטר ורוחבו 2.9 מטר.
הוא שוקל 444 טון ובכל מערך 485 מושבים ושני קרונות כוח.
מערכי רכבות אלה נבנו מלכתחילה לשייט במהירות 300 קמ"ש.
הספק המנוע במערך רכבת מדגם זה הוא 8,800 קילוואט במתח חשמלי של 25Kv.
מערך מספר 325, שקוצר במיוחד, קבע את שיא העולם במהירות רכבת בשנת 1990, על המסילה LGV האטלנטית, לפני שנפתחה לשירות סדיר.
במערך זה הוכנסו שינויים שונים במטרה לשפר את תכונותיו האווירודינמיות.
במערך גלגלים גדולים יותר ומערכת בלימה משופרת המאפשרת מהירויות של מעל 500 קמ"ש.
המערך קוצר לשני קרונות כוח ושלושה קרונות נוסעים, כדי לשפר את היחס בין הכוח למשקל הרכבת והוא שקל 250 טון בלבד.
הרכבות הראשונות מדגם רזו (Réseau) ("רשת" בצרפתית, כיוון שהן תואמות לכל רשת חשמל) נכנסו לשירות בשנת 1993. חברת הרכבות הלאומית הצרפתית הזמינה חמישים מערכים מסוג זה בשנת 1990, המתאימים לשני מתחי זרם בלבד.
מאוחר יותר הוזמנו 40 מערכים נוספים המותאמים לשלושה מתחי זרם.
עשרה מערכי רכבות מסוג זה נושאים את צבעי רכבת הטאליס (Thalys) וידועים בשם Thalys PBA (ראשי תיבות של פריז-בריסל-אמסטרדם).
בנוסף למתחי החשמל הנהוגים ברשת הצרפתית, יכולות רכבות אלה לפעול גם במתח הנהוג במדינות בנלוקס (1.5kV) ואיטליה (3kV).
מערך רכבת מסוג זה מורכב משני קרונות כוח (8000kW במתח של 25kV בתצורת המערך של TGV אטלנטית) ושמונה קרונות נוסעים בהם 377 מושבים.
לרכבות מהירות מקסימלית של 300 קמ"ש.
משקל המערכים המותאמים לשני סוגי מתח חשמלי הוא 383 טון.
משקלם של המערכים החוצים לתחומי בלגיה נמוך יותר בגלל הגבלות משקל על המסילה הבלגית, דבר שאילץ את היצרן להחליף את צירי הגלגלים העשויים פלדה מלאה, בצירים עשויים אלומיניום חלול ולהפחית את המשקל הכולל של הרכבת.
לאחר תלונות של נוסעים על שינויים קיצוניים בלחץ האוויר בקרונות בעת כניסה למנהרות רכבת במהירויות גבוהות, נאטמו הקרונות מסוג זה וקיימת בהם מערכת לחץ אוויר מלאכותי (בדומה למטוסי נוסעים).
היורוסטאר הוא מערך TGV ארוך יותר, אשר נבנה לצורך שימוש בקו המוביל מפריז ללונדון דרך מנהרת התעלה.
במערכים הוכנסו מספר שינויים להתאימם לקו זה.
רוחב הקרונות צר יותר, המנועים הם אסינכרוניים ובקרונות הוספו אמצעים למניעת התפשטות אש, למקרה של שרפה במנהרת התעלה.
מספר הדגם של מערכים אלה, בשיטת הסיווג הבריטית לציוד נייד (Total Operations Processing System), הוא 373. שמו של המערך בעבר היה TransManche Super Train.
המערכים נבנו על ידי GEC-Alsthom בשלושה מפעלים, שניים בצרפת והאחד באנגליה ונכנסו לשירות בשנת 1993. שני סוגי מערכים נבנו מדגם זה, שם סוג המערך האחד "שלוש הבירות" (Three Capitals), המורכב משני קרונות כוח ושמונה עשר קרונות נוסעים, כולל שני קרונות עם חוגון מונע.
השני, מערך "מצפון ללונדון" (North of London), מורכב משני קרונות כוח ו־14 קרונות נוסעים, כולל שני קרונות עם חוגון מונע.
מערך שלם מכל סוג מורכב למעשה משני חצאים זהים, ללא חוגון משותף באמצע, כך שבמצב חירום, בעוד המערך נמצא במנהרת התעלה, ניתן לנתק חצי מערך ולצאת מן המנהרה.
כל חצי מערך ממוספר באופן נפרד.
קיימים 38 מערכים שלמים מדגם זה וקרון כוח רזרבי אחד.
16 מערכים בבעלות SNCF הצרפתית, ארבעה בבעלות חברת NMBS/SNCB הבלגית, ו־18 מערכים היו בבעלות חברת הרכבות הבריטית British Rail, שבעה מן המערכים הם מן הסוג "מצפון ללונדון".
עם הפרטת חברת הרכבות הבריטית נקנו מערכי היורוסטאר על ידי London and Continental Railways.
המערכים מסוג "שלושת הבירות" מופעלים במהירות מקסימלית של 300 קמ"ש ובהספק מנוע של 12,240kW.
אורכם של המערכים 394 מטר ובכל מערך 766 כיסאות נוסעים.
משקל כל מערך 752 טון.
במערכי "צפון לונדון" 588 כיסאות.
כל המערכים פועלים על שלושה סוג מתח חשמלי לפחות ויכולים לפעול על המתח של רשת "פס השלישי" בבריטניה (שימוש אשר יפסק בשנת 2007 עם השלמת החיבור המסילתי המהיר בין מנהרת התעלה ללונדון).
חמישה ממערכי "שלושת הבירות", בבעלות SNCF הצרפתית, יכולים לפעול על ארבעה סוגי מתח חשמלי.
שלושה ממערכי "שלושת הבירות" מופעלים על ידי SNCF בצרפת בלבד וצבועים בצבעי כסף-כחול, הצבע הרגיל של TGV.
מערכי "מצפון ללונדון" לא היו בשימוש עד היום בקו הבינלאומי, אף שנבנו כדי לנסוע בקו שבין יבשת אירופה לערים בריטיות מצפון ללונדון.
עקב הוזלות מחירי כרטיסי הטיסה בחברות השכר, קו נוסעים זה לא נכנס מעולם לפעולה.
חלק ממערכים אלה הוחכרו לחברת הרכבות (Great North Eastern Railway) ושירתו על הקו בין לונדון ללידס.
החל מדצמבר 2015 רכבות חדשות מתוצרת סימנס יוכנסו לשירות סדיר.
מערכי ה־TGV דופלקס (TGV Duplex) נבנו כדי להגדיל את קיבולת הנוסעים של ה־TGV מבלי להאריך את הרכבות, או להגדיל את מספר הרכבות.
בכל קרון יש שתי קומות.
בכל קרון גרם מדרגות בודד המוביל לקומה העליונה, סמוך לחיבור בין הקרונות.
מערך TGV דו־קומתי מכיל 512 כיסאות.
בקווים עמוסי נוסעים, למשל הקו שבין פריז למרסיי, פועלים מערכים כפולים, כך שניתן להושיב ברכבת אחת 1,024 נוסעים.
המערכים מותאמים אף לנכים בכיסאות גלגלים.
מערך TGV דופלקס פותח לאורך תקופה ארוכה (במהלכה כונה בשם TGV-2N).
המערכים נבנו בשתי הזמנות גדולות, האחת בת 30 מערכים בין השנים 1995–1998, והשנייה בת 34 מערכים שנבנו בין השנים 2000 – 2004. משקל כל מערך 386 טון, אורכו 200 מטר.
בכל מערך שני קרונות כוח ושמונה קרונות דו־קומתיים.
בקרונות נעשה שימוש נרחב באלומיניום, במקום פלדה וכך הצליח היצרן לבנות מערך שאינו שוקל הרבה יותר מן המערך החד־קומתי.
הספק המנוע של המערך הוא 8,800kW ומהירות המערך 320 קמ"ש.
מערכי התאליס PBKA (ראשי תיבות Paris-Brussels-Köln-Amsterdam) נבנו במיוחד בעבור שירות הרכבת המהירה תאליס (להבדיל מן המערכים המשמשים בשירות Thalys PBA).
מבחינה טכנולוגית מערכים אלה זהים למערכי ה־TGV דופלקס, אבל כולם מותאמים לעבוד בארבעה סוגי מתח חשמלי שונה, הנהוג במסילות הרכבת בצרפת, גרמניה, שווייץ, בלגיה והולנד.
מהירותם המרבית של המערכים 300 קמ"ש.
במתח של 25 kV הספק המנועים הוא 8,800 kW, אולם במתח 15 kV נופל הספק המנועים ל־4,600 kW בלבד ולכן מהירותה של הרכבת פוחתת על אדמת גרמניה.
המערך מורכב משמונה קרונות נוסעים, אורכו 200 מטר ומשקלו 385 טון.
שבעה עשר מערכים מסוג זה הוזמנו, תשעה על ידי SNCB הבלגית, שישה על ידי SNCF הצרפתית ושניים על ידי NS ההולנדית (Nederlandse Spoorwegen).
חברת הרכבות הגרמנית, דויטשה באן, השתתפה במימון שני קרונות של הרכבת הבלגית.
מערכי POS (ראשי תיבות Paris-Ostfrankreich-Süddeutschland "פריז – מזרח צרפת – דרום גרמניה") נמצאים כעת בנסיעות מבחן לצורך הכנסתם לשימוש במסילה המהירה המזרחית (LGV Est), הנמצאת כעת בבניה.
כל מערך יורכב משני קרונות כוח ושמונה קרונות נוסעים הדומים לקרונות במערכי TGV Réseau.
הספק המנוע של המערך הוא 9,600kW ומהירותו המקסימלית 320 קמ"ש.
למערך זה, בניגוד למערכים הצרפתיים האחרים, מנועים א־סינכרוניים, ובמקרה של תקלה, ניתן לבודד מנוע בחוגון מונע.
משקל המערך מתוכנן להיות 423 טון.
בצרפת כ־1,200 ק"מ של מסילות מהירות, LGV, אשר נסללו מאז 1981. ארבע מסילות נוספות נמצאות בשלבים שונים של תכנון ובנייה.
LGV Sud-Est הקו מתחנת ליון בפריז לתחנת Perrache בליון.
זוהי מסילת ה־LGV הראשונה (נפתחה בשנת 1981)
LGV Atlantique הקו האטלנטי מתחנת מונפרנאס בפריז לערים טור ולה מן.
LGV Nord הקו הצפוני מתחנת גאר די נור בפריז לעיר ליל, קלן, ללונדון, לבריסל ואמסטרדם (נפתחה בשנת 1993)
LGV Est מתחנת גאר דה ל'אסט בפריז לשטרסבורג (נפתחה ב־10 ביוני 2007)
LGV Interconnexion Est הקו המקשר בין מסילת דרום-מזרח למסילה הצפונית (נפתחה בשנת 1994)
LGV Méditerranée הארכת הקו LGV Rhône-Alpes מוביל מולנס למרסיי (נפתח בשנת 2001)
מסילה מהירה 1 (קו מנהרת התעלה) מקשר במסילה מהירה ממוצא המנהרה על האי הבריטי ועד ללונדון תחנת סנט פנקרס (נפתח בשנת 2007)
LTG Perpignan-Figueras שמחבר בין המסילה המהירה הצרפתית לזו הספרדית, במנהרה דרך הפירנאים (נפתח בשנת 2009)
LGV Rhin-Rhône קישור משטרסבורג לליון.
השלב הראשון בחלק המזרחי של הקו נפתח ב־11 בדצמבר 2011.
במשך למעלה מעשרים השנים שבהן פועלות רכבות TGV לא נרשם מקרה מוות אחד של נוסע ברכבת כתוצאה מתאונה, בעוד הרכבת בנסיעה.
ברכבות ה־TGV אירעו מספר תאונות, כולל שלושה שימוטים (ירידה מן הפסים) בעוד הרכבת נעה במהירות של 270 קמ"ש או יותר, אולם באף אחד מהם לא התהפך קרון נוסעים.
העובדה כי אף קרון לא התהפך היא, בין השאר, הודות לתכנון של חוגון משותף לשני קרונות, המקנה למערך קשיחות נוספת.
עם זאת, היו תאונות קטלניות שבהן היו מעורבות רכבות TGV על מסילות רגילות, שעליהן חשופות הרכבות המהירות לאותן סכנות שאליהן חשופות רכבות נוסעים אחרות, כגון מפגשי כביש־מסילה.
14 בדצמבר 1992: רכבת TGV מספר 920 מאנסי לפריז, אשר הופעלה על ידי מערך מספר 56, נשמטה מן הפסים במהירות של 270 קמ"ש בתחנת Mâcon-Loché TGV כתוצאה מתקלה באחד הגלגלים.
החוגון ועליו הגלגל הפגום נשמט מן הפסים בעודו חולף במסוט המסילה שבכניסה לתחנה.
אף לא אחד מן הנוסעים על הרכבת נפגע, אבל 25 נוסעים שהמתינו על הרציף לרכבת מהירה אחרת נפצעו קלות כתוצאה מרסס של רבד שעף מן המסילה.
21 בדצמבר 1993: רכבת TGV 7150 מן העיירה Valenciennes לפריז, אשר הופעלה על ידי מערך מספר 511, נשמטה מן הפסים במהירות 300 קמ"ש באזור תחנת Haute Picardie TGV (עוד בטרם נבנתה התחנה).
התאונה נגרמה עקב חור שנפער מתחת לתוואי המסילה לאחר גשמים.
החור נגרם כנראה מפיצוץ במלחמת העולם השנייה, אולם לא אותר במהלך עבודות הסלילה.
מתוך 200 נוסעים על הרכבת, נפצע נוסע אחד באורח קל.
5 ביוני 2000: רכבת יורוסטאר מספר 9073 מפריז ללונדון, המורכבת ממערך 310-1/2 בבעלות חברת SNCB הבלגית, נשמטה מן המסילה במהירות 250 קמ"ש באזור קלה עקב תקלה בגיר ההילוכים שבחוגון האחורי של קרון הכוח הקדמי, שממנו נפלו חלקים על המסילה.
ארבעה מתוך עשרים וארבעה החוגונים ברכבת נשמטו.
מתוך 501 נוסעים, שבעה סבלו מחבלות יבשות ומספר נוסעים נוספים טופלו עקב הלם.
תאונות TGV על מסילות רגילות
31 בדצמבר 1983: פצצה שהוטמנה כנראה על ידי ארגון הטרור של קרלוס, התפוצצה על רכבת TGV ממרסיי לפריז.
28 בספטמבר 1988: רכבת TGV מספר 736, שהופעלה על ידי מערך מספר 70 ושמו "Melun", התנגשה במשאית שנשאה שנאי השוקל 100 טון ואשר נתקעה על מפגש כביש מסילה ב־Voiron, Isère.
משקל המשאית גרם לתאונה בעוצמה אדירה שבה נהרגו נהג הרכבת ונוסע בודד.
4 בינואר 1991: לאחר תקלה בבלמים רכבת TGV מספר 360 יצאה משליטה במגרש הרכבות ב־Châtillon.
הרכבת הוסטה למסילה צדדית והתנגשה ברציף לטעינת מכוניות על קרונות בתחנת Vaugirard בפריז במהירות של 60 קמ"ש.
קרון הכוח המוביל ושני הקרונות אחריו נפגעו בצורה קשה, אולם שוקמו.
25 בספטמבר 1997: רכבת TGV מספר 7119 מפריז לדנקירק, מופעלת על ידי מערך מספר 502, התנגשה במהירות 130 קמ"ש במכונה לסלילת כבישים שמשקלה 70 טון, במפגש כביש-מסילה בעיר Bierne ליד דנקירק.
קרון הכוח הסתובב מן התנופה ונפל מסוללת המסילה, שני הקרונות הראשונים נשמטו מן המסילה ועצרו בחורשת יער סמוכה.
31 באוקטובר 2001: רכבת TGV מספר 8515 מפריז ל־Irun נשמטה מן המסילה במהירות 130 קמ"ש ליד Dax בדרום מערב צרפת.
השימוט כלל את כל עשרת הקרונות, קרון הכוח האחורי נפל על צידו.
הסיבה לתאונה הייתה פס מסילה שבור.
30 בינואר 2003: רכבת TGV מדנקירק לפריז התנגשה במשאית כבדה שנתקעה על המסילה במפגש כביש-מסילה ב־Esquelbecq בצפון צרפת.
קרון הכוח הקדמי ניזוק בצורה קשה, אבל השימוט כלל חוגון אחד בלבד.
לאור מספר התאונות במפגשי כביש-מסילה, נעשה מאמץ להסדיר את כל מפגשי כביש-מסילה במסילות רגילות בהן נעות רכבות TGV.
לאור החלטה זו, נעשתה הפרדה מפלסית בכל המפגשים בין כביש למסילה, בקטע המסילה הרגילה שבין טור לבורדו, בקצה מסילת LGV Atlantique.
ביטויי המחאה המאורגנים הראשונים נגד סלילת המסילות המהירות בצרפת אירעו בחודש מאי 1990, בעת שמסילת LGV הים־תיכונית הייתה בשלבי תכנון.
המפגינים חסמו גשר רכבת כדי למחות נגד המסלול המתוכנן של המסילה, כשהם טוענים כי המסילה החדשה בלתי נחוצה וכי ניתן להשתמש במסילות הקיימות בין ליון למרסיי.
באיטליה היו הפגנות נגד המסילה המהירה המתוכננת לקשר בין ליון לטורינו.
בעוד שרוב המפלגות באיטליה מצדדות בבניית המסילה, תושבי העיירות שלידן תחלוף המסילה מתנגדים לה נמרצות.
המוחים נגד התוכנית מודאגים מכך שחומרי הכרייה שיוצאו ממנהרת הרכבת שבתכנון, יכילו חומרים רעילים ויאוכסנו במקומות פתוחים.
כתוצאה מן המחאות, הוחלט להקפיא את תחילת העבודה בשישה חודשים כדי לברר פתרונות לבעיה זו.
לחברת הרכבות הלאומית של צרפת (SNCF) הגיעו תלונות מתושבי ערים וכפרים בנתיבי המסילות המהירות על מטרדי רעש מרכבות TGV חולפות.
תלונות אלה אילצו את חברת הרכבות להקים גדרות אקוסטיות לאורך קטעי מסילה ארוכים, אבל עדיין נשמעות מחאות במקומות שבהם לא הוקמו גדרות כאלה.
הוא המרכיב הפסיכואקטיבי העיקרי בצמח הקנאביס.
בודד לראשונה בשנת 1964, בצורתו הטהורה, על ידי הכימאים הישראליים רפאל משולם, יחיאל גאוני, חביב אדרעי ועמיתיהם במכון ויצמן למדע.
כאשר הוא קר הוא מוצק מזוגג, כאשר מחומם הופך לדביק וצמיגי.
כשהוא נוצר בצורה סינתטית הוא נקרא באופן רשמי על ידי INN דרונאבינול.
הוא זמין על ידי מרשם רופא בארצות הברית ובקנדה תחת שם המותג מרינול.
עקב היותו מסווג כטרפנואיד ארומטי, ל-THC יש יכולת נמוכה מאוד להתמוסס במים, אבל יכולת טובה להתמוסס בממסים אורגניים, במיוחד שמנים וכוהל.
כמו רוב המטבוליטים המשניים שפעילים פרמקולוגית בצמחים, ההנחה היא שה-THC בקאנביס מעורב בהגנה העצמית כנראה מפני בעלי חיים אוכלי עשב, אך עדיין לא ידוע כיצד.
THC ידוע כבעל יכולת לקליטת קרינה - UV-B בטווחים 280–315 ננומטר.
הוערך כי תכונה זו מסוגלת להגן על הצמח מחשיפה לקרינת UV מזיקה.
הפעילות הפרמקולוגית של THC, הראתה שהTHC פועל כאגוניסט חלקי של הקולטנים הקנבינואידים CB1, שממוקמים ברובם במערכת העצבים המרכזית, ושל קולטני CB2 שממוקמים בעיקר בתאים של מערכת החיסון.
ההשפעות הפסיכואקטיביות של THC נגרמות בעיקר על ידי הפעלת קולטני CB1 שהם קולטנים המצומדים לחלבון G,
הפעלת קולטנים אלו מובילה לירידה בריכוז מולקולות ה-cAMP שמתפקדות כשליח שניוני.
תוצאה זאת מתקבלת בעקבות עיכוב האנזים אדנילט ציקלאז.
גילוי נוכחותם של קולטנים אלו במוח, הובילה את החוקרים לגילוי קנבינואידים טבעים בגוף - האנדוקנבינואידים, כמו אנאנדמיד ו2-ארכידונוילגליצרול (AG-2).THC פועל על הקולטנים בצורה הרבה פחות סלקטיבית ממולקולות האנדוקנבינואידים, שמשוחררות באיתות לאחור, שכן ל-THC יש פחות אפיניות לקולטנים הקנבינואידים.
באוכלוסיות בעלות צפיפות נמוכה של קולטני קנבינואידים, THC עשוי לפעול כאנטגוניסט החוסם את פעילותם של האנדוקנבינואידים.THC היא מולקולה ליפופילית, ועשויה להיקשר בצורה לא ספציפית למגוון קולטנים במוח ובגוף, מלבד הקולטנים הקנבינואידים.
מספר מחקרים הראו כי ל-THC יש גם פעילות של מעכב אצטילכולין אסטראז שעשויה להפוך אותו לטיפול פוטנציאלי למחלות אלצהיימר ומיאסטניה גראביס.
ל-THC השפעה קלה עד בינונית בשיכוך כאב, לכן קנאביס יכול לשמש לשיכוך כאב.
מנגנון שיכוך הכאב פועל דרך השפעה על שחרור מוליכים עצביים בחומר האפור המרכזי (שנמצא במוח האמצעי),
ובגנגליון השורש הגבי של חוט השדרה.
תופעות נוספות כוללות רגיעה, שינוי חזותי ושמיעתי, שינוי בחוש ריח, עייפות וגירוי תיאבון.
ל-THC יש גם מאפיינים כנגד בחילה, ועשוי גם להפחית תוקפנות במקרים מסוימים.
בשל פעילותו כאגוניסט חלקי, נראה של-THC יש אפקט משמעותי יותר של הפחתת מספר הקולטנים בתא לעומת האנדוקנבינואידים.
דבר זה מוביל לסבילות גדולה יותר של התא ל-THC.
מעולם לא תועד מקרה מוות של אדם ממנת יתר של THC או קנאביס המצויים בצורתם הטבעית.
עם זאת, גלולת ה-THC הסינתטית "Marinol" צוטטה על ידי ה-FDA כאחראית למוות של 4 אנשים בין התאריכים 1 בינואר 1997 ל-30 ביוני 2005. מידע על הרעילות של ה-THC מבוסס בעיקר על תוצאות של מחקרים בבעלי חיים.
הרעילות תלויה באופן הצריכה של החומר ובבעל החיים שעליו בוצע הניסוי.
הספיגה של ה-THC מוגבלת על ידי ליפידים במחזור הדם, אשר יכולים להיות רוויים ב-THC ובכך למנוע אפקט רעיל.
THC עובר מטאבוליזם בדרך כלל ל- THC-OH-11 על ידי הגוף.
המטאבוליט הזה עדיין פסיכואקטיבי והוא מתחמצן בהמשך ל (COOH-THC) THC-carboxy-9-nor-11. בבני אדם ובבעלי חיים, יותר מ-100 מטבוליטים ניתן לאתר, אבל THC-OH-11 ו- (COOH-THC) THC-carboxy-9-nor-11 הם המטאבוליטים הדומיננטיים.
המטאבוליזם מתרחש בעיקר בכבד על ידי האנזימים cytochrome P450, CYP2C9, CYP2C19 ו- CYP3A4.
יותר מ-55% של THC מופרש בצואה וכ-20% בשתן.
המטאבוליט העיקרי בשתן הוא אסטר של החומצה גלוקורונית ו- COOH-THC חופשי.
THC ,THC-OH-11, THC-COOH יכולים להיות מזוהים בדם, שתן, שיער, נוזלי פה וזיעה.
שימוש בשילוב של הטכניקות immunoassay וכרומטוגרפיה הם חלק מבדיקה לשימוש בסמים
או בחקירות לסחר בסמים ועבירות פליליות אחרות, כמו כן גם מקרים של מוות חשוד.
TICOM היה פרויקט שנוסד בתקופת מלחמת העולם השנייה, על ידי ארצות הברית, על מנת למצוא וללכוד נכסים מודיעיניים של הגרמנים, במיוחד נכסים קריפטוגרפיים.
הפרויקט זורז על ידי ארגונים קריפטוגרפיים צבאיים אמריקניים, וזכה לתמיכה מהדרגים הגבוהים ביותר.
מספר צוותים נשלחו לשטח מאחורי חזית הלחימה על מנת לחשוף במהירות את הנכסים המודיעיניים.
באפריל 1945 מצא צוות TICOM קוד רוסי וכן חומר הצפנה בתוך מרכז פענוח גרמני.
אנשי צופן גרמניים שנלקחו בשבי חשפו כי בינם לבין עצמם הם ידעו היטב שהאניגמה ניתנת לפענוח.
הם פשוט סברו שאיש לא יעשה את כברת הדרך המייגעת על מנת לפענח את המסרים בשיטות ההתקפה היחידות שהם היו מסוגלים להעלות בדעתם.
TICOM היה מבצע אחד מני רבים שנעשו על ידי בעלות הברית על מנת ללכוד מידע ואנשים הקשורים להתקדמויות המדעיות והטכנולוגיות של הגרמנים וכן במהלך ואחרי המלחמה.
מבצעים נוספים היו מבצע פייפרקליפ (ללכידת מידע אודות רקטות), מבצע אלסוס (ללכידת מידע גרעיני) ומבצע מנתח (ללכידת הישגים בתחום התעופה).
בתורת הסיבוכיות, TFNP (Total Function Nondeterministic Polynomial) היא מחלקת סיבוכיות המהווה תת-מחלקה של מחלקת הסיבוכיות FNP בה מובטח כי קיים פתרון.
יחס בינארי הוא ב-TFNP אם ורק אם קיים אלגוריתם דטרמיניסטי בעל זמן ריצה פולינומי היכול לזהות, בהינתן ו- האם האם (כלומר, היחס הוא ב-FNP), ולכל מובטח כי קיים כך שהזוג הסדור מקיים .
המחלקות PPA, PPP ,PLS, FP ו-PPAD הן תת-מחלקות של TFNP הנבדלות ביניהן בשיטת ההוכחה בה משתמשים כדי להוכיח קיום של פתרון.
כך, למשל, Polynomial Pigeonhole Principle) PPP) מוגדרת על ידי הבעיות בהן קיום פתרון מובטח על ידי עקרון שובך היונים.
ה-TKS היה הדגם העיקרי, והאחרון, בסדרת הטנקים הזעירים מדגם TK, אשר יוצרו בפולין מ-1931 ועד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
שבועות בודדים לפני הפלישה לפולין החלו להיכנס לשירות שריוניות TKS חמושות בתותח שנועדו לאפשר לצבא הפולני להתמודד עם הטנקים הגרמניים בני התקופה - שריוניות אלה היו משחיתי הטנקים הראשונים בהיסטוריה.
סדרת הטנקים הזעירים TK פותחה בפולין על בסיס השריונית קרדן-לויד מתוצרת בריטניה.
דגם זה, יחד עם דגם ה-TK-3, היו הדגמים העיקריים בסדרה, מהם יוצרו 540 כלים מתוך סך של 575 שריניות TK שנבנו.
בשנת 1939, לאור התפתחות הכח המשוריין בגרמניה הנאצית, החלו הפולנים לערוך ניסויים בהסבתן של טנקי ה-TK, אשר היוו את עיקר הכח המשוריין הפולני, לנשיאת תותחים בקטרים 20 ו-37 מ"מ, כדי לאפשר להם להילחם בטנקים הגרמנים של התקופה.
לאחר מספר אבות טיפוס, נכנסו טנקים זעירים TKS חמושים בתותח בקוטר 20 מ"מ לייצור סדרתי, אולם רק 24 טנקים מסוג זה הושלמו לפני הפלישה לפולין.
טנקים אלה היו למעשה משחיתי הטנקים הראשונים בהיסטוריה.
575 הטנקים הזעירים מסדרת ה-TK היוו את עיקר של הכוח המשוריין הפולני לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
טנקים זעירים אלה ספגו אבדות כבדות במהלך הפלישה לפולין.
עקב החימוש הקל שלהם, שהורכב ממקלע יחיד, הם לא היו מסוגלים להתמודד אם אף אחד מכלי השריון הגרמניים, למעט הפנצר 1, אך גודלם הקטן אפשר להם לבצע בהצלחה משימות של סיור וסיוע לכוחות רגליים.
בעת הפלישה החזיק הצבא הפולני ב-24 טנקי TKS חמושים בתותח בלבד (כאמור לעיל), אך אלה מהם שנכנסו לקרב כנגד כוחות שריון גרמניים, הוכיחו את עצמם היטב - במקרה אחד, ב-18 בספטמבר 1939, השמיד סמל רומן אורליק, בפקדו על טנק זעיר TKS חמוש בתותח 20 מ"מ, שלושה טנקי פנצר 35(t) גרמנים.
TKS - דגם משופר מ-1933. מצויד במנוע פולסקי-פיאט (46 כוחות סוס).
TKF - הסבה של טנק זעיר TK-3 למנוע חזק יותר (פולסקי-פיאט, 46 כוחות סוס) ומזקו"מ (שניהם מה-TKS).
TKS חמוש בתותח 20 מ"מ - משחית הטנקים הראשון בעולם.
24 יחידות יוצרו, לפני הפלישה לפולין (1939)
C2P - טרקטור ארטילריה ממנו הוסר השריון.
TK-1 ו-TK-2 - אבות טיפוס ראשונים.
TKD - תותח מתנייע קל, חמוש בתותח 47 מ"מ.
TKW - טנק סיור קל, מצויד בצריח.
TK-3 חמוש בתותח 20 מ"מ - אב טיפוס יחיד.
TKS-D - משחית טנקים קל חמוש בתותח 37 מ"מ.
מסך גביש נוזלי מטרנזיסטור דק סרט (TFT-LCD) הוא גרסה של מסכים מגביש נוזלי (LCD) אשר משתמשים בטכנולוגיה של טרנזיטורים דקי סרט (TFT) על מנת לשפר את איכות התמונה (מיעון, ניגודיות ועוד).
TFT LCD הוא סוג אחד של LCD בעל מטריצה פעילה.
מסכים אלו משמשים בטלוויזיות, מסכי מחשב, טלפונים סלולרים, משחקי וידאו ניידים, מערכות ניווט ועוד.
מסכי AMOLED משתמשים גם הם בטכנולוגיית ה-TFT.
מסכים מגבישים נוזליים קטנים, כמו כאלו הנמצאים במחשבונים ובמכשירים אחרים, הם בעלי אלמנטים ישירים להצגת התמונה, מתח יכול להיות מושרה על אלמנט אחד ללא הפרעה על שאר האלמנטים במסך.
טכנולוגיה זו אינה מעשית למסכים גדולים עם מספר רב של פיקסלים, מכיוון שזה דורש מיליוני חיבורים - חיבורים מלמעלה ומלמטה לכל אחד משלושת הצבעים (אדום, ירוק וכחול), של כל פיקסל.
לכן הפיקסלים ממוענים בשורות ובטורים אשר מפחיתים את מספר החיבורים ממיליונים לאלפים.
אם כל הפיקסלים בשורה אחת מושרים ממתח חיובי, וכל הפיקסלים בטור אחד מושרים ממתח שלילי, אזי הפיקסל בצומת הוא בעל המתח המושרה הגדול ביותר ואז הוא ממותג.
הבעיה עם פתרון זה היא שכל הפיקסלים באותו טור רואים רק חלק מהמתח שנופל כמו גם כל הפיקסלים באותה שורה, ולכן למרות שהם אינם ממותגים באופן מלא, הם נוטים להצבע גם כן.
הפתרון לבעיה זו היא לחבר לכל פיקסל טרנזיסטור משלו, אשר מאפשר למתג כל פיקסל באופן יחידני.
זרם הזליגה הנמוך של הטרנזיסטור מונע מהמטען המושרה על הפיקסל לזלוג בין הרענונים של התמונה במסך.
כל פיקסל הוא קבל קטן עם שכבה של גביש נוזלי מבודד אשר נמצא בסנדוויץ' בין שתי שכבות של ITO מוליך.
סידור המעגל של TFT LCD הוא דומה מאוד לזה של זיכרון DRAM.
למרות זאת, במקום לייצר את הטרנזיסטורים מסיליקון אשר יוצקים לתוך תבנית קריסטל, הם מיוצרים מסרט דק של סיליקון אשר משוקע מפאנל זכוכית.
בצורה זו הטרנזיסטור בולט למעלה רק בחלק קטן מהאזור של כל פיקסל.
חלקו האחר של סרט הסיליקון מסולק על מנת לאפשר לאור לעבור.
Th1rt3en (או Thirteen) הוא אלבום האולפן ה-13 של להקת הת'ראש מטאל מגאדת', אשר יצא לאור ב-1 בנובמבר 2011. זה האלבום הראשון מאז The World Needs a Hero בהשתתפות מייסד הלהקה, הבסיסט דייוויד אלפסון.
השיר "New World Order" היה אמור לצאת באלבום " Youthanasia ", אך יצא ב-2004 כגרסת בונוס בהוצאה מחודשת של הדיסק.
השיר "Millennium of the Blind" היה אמור לצאת באותו אלבום, אך לא נכלל בו לבסוף.
השיר "Sudden Death" נכתב במיוחד על ידי דייב מאסטיין למשחק גיטאר הירו.
השיר "Never Dead" נכתב לכבוד משחק המחשב Never Dead, ונכלל בפסקולו.
מספר שירים מהאלבום היו מועמדים לפרס גראמי:
1.Sudden Death (ביצוע הרוק כבד/מטאל הטוב ביותר, 2010)
2.Public Enemy No.1 (ביצוע הרוק כבד/מטאל הטוב ביותר, 2011)
(ביצוע הרוק כבד/מטאל הטוב ביותר, 2012).
TIROS (ראשי תיבות של: Television InfraRed Observation Satellite) היא סדרת לווייני חיזוי מזג אוויר ששוגרה על ידי נאס"א החל מ-TIROS-1 ב-1960. TIROS היה הלוויין הראשון בעל יכולת חישה מרחוק של כדור הארץ.
יכולת זו אפשרה למדענים לצפות בכדור הארץ ולחקור אותו מפרספקטיבה חדשה - החלל.
תוכנית TIROS הצליחה להוכיח את התועלת בתצפיות מזג אוויר מהחלל.
לאחר 10 שיגורים של לווייני TIROS, המשיכה התוכנית עם שיגורי לווייני ה-TIROS Operational System, אחר כך עם שיגורי NOAA ITOS, ולבסוף עם שיגורי TIROS-N ו-Advanced TIROS-N שהאחרון שבהם שוגר בפברואר 2009.
בין המשתתפים בתוכנית אפשר למנות את נאס"א, ESSA, NOAA, RCA, Astro Space וחברת מרטין.
לווייני ה-TIROS, שקלו כ-130 ק"ג, נישאו על גבי משגרים מסוג תור-אייבל, תור-דלתא, דלתא B ודלתא E מנמל החלל קייפ קנוורל.
הלוויין היה בצורת תוף בקוטר של כ-105 ס"מ ובגובה 48 ס"מ.
הלוויין נשא 2 מצלמות טלוויזיה באורך 15.24 ס"מ.
למצלמה אחת הייתה עדשה בעלת זווית רחבה עם אורך מוקד של 1.6f שיכל לצפות בכ-1,300 ק"מ מפני כדור הארץ.
למצלמה השנייה הייתה עדשה טלסקופית עם אורך מוקד של 1.8f בעל יכולת הגדלה של 10 עד 12 על פני המצלמה הראשונה.
הלוויין יוצב במסלולו על ידי גירוסקופ.
כשהלוויין השתחרר משלבו השלישי של המשגר, הוא היה משלים כ-136 סיבובים בדקה סביב עצמו.
כדי שהתצלומים שיתקבלו ממנו לא יהיו מטושטשים, מערכת מכנית הופעלה והפחיתה את הסל"ד ל-12 סיבובים בדקה עם סיום הכניסה למסלול.
לווייני ה-TIROS Operational System, או בקיצור TOS, החלו עם שיגור הלוויין ESSA-3 באוקטובר 1966, ונמשך עד לשיגור ESSA-9 בפברואר 1969. לווייני ה-TOS היו ללוויינים המטאורלוגים הראשונים של ארצות הברית שנעו במסלול קוטבי.
לווייני ה-TOS שקלו כ-140 ק"ג, גובהם היה 56 ס"מ והם שוגרו על גבי משגרים מסוג דלתא E (ונגזרותיו) ודלתא N מנמל החלל קייפ קנוורל (שיגור 1) ומבסיס חיל האוויר וונדנברג.
ITOS, קיצור של Advanced TOS, היא עוד קבוצת לוויינים שהחלה עם שיגור ITOS-1 (או TIROS-M) בינואר 1970 והסתיימה עם שיגור NOAA-5 (או ITOS-H) ביולי 1976. סדרה זו המשיכה את לווייני ה-TOS ושימשו גם הם כלוויינים מטאורולוגיים במסלול קוטבי.
בסדרה זו החל השימוש בשם NOAA כמזהה הלוויינים, כאשר ניהול הלוויינים עבר מ-ESSA ל-NOAA.
לווייני ה-ITOS שקלו כ-330 ק"ג, גובהם היה 1.22 מטרים ואורכם (עם לוחות סולאריים פרוסים) 4.3 מטרים.
לווייני ה-ITOS שוגרו על גבי משגרים מסוג דלתא N (ודלתא N6), דלתא 0100 (ודלתא 0300) ודלתא 2000 (ודלתא 2310) מבסיס חיל האוויר וונדנברג.
שםשיגורהערות(TIROS-M (ITOS-123 בינואר 1970(NOAA-1 (ITOS-A11 בדצמבר 1970ITOS-B21 באוקטובר 1971שוגר למסלול לא שמישITOS-Cלא שוגר(NOAA-2 (ITOS-D15 באוקטובר 1972ITOS-E16 ביולי 1973נכשל בשיגור(NOAA-3 (ITOS-F6 בנובמבר 1973(NOAA-4 (ITOS-G15 בנובמבר 1974(NOAA-5 (ITOS-H29 ביולי 1976
TIROS-N היוותה את המשך ITOS וגם היא כללה שיגור לוויינים מטאורולוגיים למסלול קוטבי.
הלוויינים נוהלו על ידי NOAA ונאס"א הייתה אחראית לפיתוחם ושיגורים.
לווייני TIROS-N שקלו כ-1,416 ק"ג, גובהם היה 3.7 מטרים והם שוגרו על בי משגרים מסוג אטלס E, אטלס F וטיטן 2 (וטיטן 2G) מבסיס חיל האוויר וונדנברג.
שםשיגורהערותTIROS-N13 באוקטובר 1978(NOAA-6 (A27 ביוני 1979NOAA-B29 במאי 1980שוגר למסלול לא שמיש(NOAA-7 (C23 ביוני 1981
ATN החלה עם שיגור NOAA-8 במרץ 1983 והשיגור האחרון בה היה שיגור NOAA-19 (או N Prime) בפברואר 2009. הלוויינים שוגרו כדי להחליף את לווייני ה-TIROS הקודמים כלוויינים מטאורולוגיים במסלול קוטבי.
לוויינים אלו שוקלים 1,479 ק"ג, גובהם 4.18 מטרים, קוטרם 1.88 מטרים והם נושאים רכיבים וכלים מתקדמים יותר מקודמיהם.
לווייני ה-ATM שוגרו על גבי משגרים מסוג אטלס E, טיטן 2 (וטיטן 2G) ודלתא 7320-XC מבסיס חיל האוויר וונדנברג.
TFTP (ראשי תיבות: Trivial File Transfer Protocol) הוא פרוטוקול תקשורת המשמש להעברת קבצים ובולט עקב פשטותו.
הוא משמש בדרך כלל להעברה אוטומטית של קובצי אתחול וקונפיגורציה (configuration or boot files) בין מחשבים ברשת מקומית.
בהשוואה ל־FTP, פרוטוקול TFTP הוא מוגבל ביותר, ואינו מספק שום אימות, ורק לעיתים נדירות בשימוש על ידי משתמש.
בשל העיצוב הפשוט שלו, TFTP בדרך כלל מיושם באמצעות כמות קטנה מאוד של זיכרון.
לכן זה שימושי לאתחול מחשבים כגון נתבים שאולי לא קיימים בהם התקני אחסון נתונים.
זהו אלמנט של פרוטוקול אתחול רשת, המיושם בחומרה של כרטיס הרשת.
הגרסה העדכנית של TFTP מוגדרת בתקן בניגוד לרוב פרוטוקולי העברת הקבצים (כגון FTP ו־HTTP), פרוטוקול TFTP עובד מעל UDP ולא מעל TCP.
TF1 (קרי: טֶה-אֶף-אָ(ן)) הוא ערוץ טלוויזיה צרפתי פרטי, אחת מתחנות הטלוויזיה הוותיקות בעולם.
הערוץ, שזכה נכון ל-2014 לנתח צפייה של 22.9%, הוא הנצפה ביותר בצרפת, ערוץ הטלוויזיה הנצפה ביותר באירופה ואחד מהערוצים הארציים המצליחים והפופולריים בעולם.
הערוץ שייך לקבוצת TF1, המחזיקה ב-49% בעלות על ערוץ הספורט האירופי יורוספורט.
הקבוצה ייסדה ב-2006 (יחד עם גוף השידור הציבורי France Télévisions) את ערוץ החדשות France 24, עד שפרשה מן המיזם שנתיים לאחר מכן.
הערוץ מחזיק בזכויות השידור של אירועי ספורט גדולים ובסדרות כהאוס, The Voice, מאסטר שף, האנטומיה של גריי, בוס בהסוואה, סופר נני, הדבורה מאיה, מגלים עם דורה ועוד.
כן נמצא בבעלותו המלאה ערוץ החדשות LCI.
ב-26 באפריל 1935 הקים משרד ה-Postes, télégraphes et téléphones (דואר, טלגרף וטלפון) הצרפתי (PTT) תחנת שידור לטלוויזיה מכנית (מבוססת גלגל ניפקו) ששידרה מאנטנת שידור שמוקמה במרומי מגדל אייפל.
התחנה שידדה בכל יום בכמות מצטברת של שעות ספורות בשבוע.
לאחר ניסויים מוצלחים בטלוויזיה אלקטרונית ביולי 1937 החלו שידורי הרשות הלאומית לרדיו וטלוויזיה במקביל הן בשיטת שידור אלקטרונית והן בשיטה המכנית, עם ציוד של חברת EMI האנגלית ששימשה באותה עת גם את ה-BBC.
ב-1938 התקבעה שיטת שידור אלקטרונית סטנדרטית (VHF 455 קווים, , 25 תמונות בשנייה) שהדיחה כליל את השיטה המכנית.
שידורי הערוץ נקטעו עם כניסתה של צרפת למלחמת העולם השנייה, ב-3 בספטמבר 1939.
שידורי התחנה חודשו ב-7 במאי 1943 תחת הכיבוש הנאצי תחת פיקוח הפיקוד העליון של הוורמאכט.
השידורים נמשכו עד 12 באוגוסט 1944, שבוע לפני שחרור פריז.
השידורים כללו תוכניות בידור ויועדו לטובת פצועים בבתי החולים הצבאיים של השלטון הגרמני בפריז.
זמרים ושחקנים צרפתיים מצאו בערוץ את אחד ממקומות העבודה היחידים באותה עת וכך השתתפו בתוכניות בדרנים ושחקנים מפורסמים, בהם זמרי האופרה קומיק.
מנהל הערוץ קורט הייזנמן, שידר תוכניות שכללו תכנים שלא היו מקובלים על השלטון הנאצי, כגון מוזיקת ג'אז.
אות השידורים היה השיר "גשר אביניון".
ב-1 באוקטובר 1944 חודשו השידורים תחת השם Télévision française.
רק שנה לאחר התחלת השידורים החזירו כוחות צבא ארצות הברית את תורן השידור במגדל אייפל לידי ממשלת צרפת והשידורים חודשו משם.
ב-17 בדצמבר 1946 שודרה לראשונה בטלוויזיה תחזית מזג האוויר ובקיץ 1948 שידרה לראשונה את הטור דה פראנס.
ב-1948 אימץ משרד התקשורת הצרפתי (בראשות פרנסואה מיטראן את תקן השידור 819 קווים ("תקן השידור הצרפתי", שהיה למעשה תקן ה-HDTV הראשון בהיסטוריה) ששימש עד 1981. את תוכניות ומופעי הבידור שלה צילמה התחנה והעבירה מאולם תיאטרון שאנז אליזה.
תוכנית הדגל של התחנה הייתה תוכנית התרבות היומית Télé-Paris (1947-1959) בהנחיית רוז'ר פרל (Roger Féral) וז'אק שבאן (Jacques Chabannes).
ב-9 בפברואר 1949 שינתה רשות השידור הצרפתית את שמה ל- (Radiodiffusion-télévision française (RTF, שם שביטא הצהרה על העלאת חשיבותה של הטלוויזיה לאמצעי תקשורת מרכזי.
ב-29 במאי 1949 שודרה לראשונה מהדורת חדשות בטלוויזיה וחודשיים לאחר מכן החלו שידורי התחנה להקלט לראשונה מחוץ לפריז.
במקביל הוחל חוק אגרת טלוויזיה.
באותה תקופה החלה הפקת סדרות טלוויזיה צרפתיות עצמאיות ורכש סדרות מארצות הברית ומבריטניה.
כן הונהגה קריינות רצף, מגישים שהופיעו בין התוכניות והציגו את התוכנית הבאה.
בין קרייניות הרצף בלטה ז'קלין ז'ובר (Jacqueline Joubert), שעבדה בערוץ מ-1949 עד 1961 ואף הנחתה את תחרויות אירוויזיון 1959 ואירוויזיון 1961.
ב-1963 הוקם הערוץ השני של הטלוויזיה הצרפתית, France 2 ולפיכך שונה שם התחנה ל-Première chaîne ("הערוץ הראשון").
ב-25 ביולי 1964 הוקמה הקמת החברה הממשלתית לטלוויזיה ורדיו ORTF (Office de Radiodiffusion Télévision Française) ושם הערוץ הפך ל"הערוץ הראשון של ORTF".
בתקופה זו החלו שידורי פרסומת בטלוויזיה ושידורי רצועת האקטואליה Télé-Soir (ששודרה בין 1965 ל-1969, אך יצרה את הפורמט תוכנית האקטואליה המרכזית של הערב).
למרות שהערוץ השני החל לשדר בצבע כבר ב-1967, היה הערוץ הראשון כבול לשיטת 819 הקווים והמשיך לשדר רק בשחור לבן.
ב-1 בינואר 1975 נוסד הערוץ כ-Télévision Française 1 ובקיצור, שהתקבל עד מהרה כשמו השגור, TF1, כחלק מחלוקת ORTF לשבע חטיבות.
בספטמבר 1976 החלו שידורי ניסיון בצבע, על בסיס ציוד שהושאל מ-France 3, שידור צבע מלא לא הושלם עד 1983. הערוץ הופרט ב-6 באפריל 1987, כאשר נרכש על ידי קבוצת Bouygues.
ב-19 בספטמבר 1987 החל שידור תוכנית הדגל של סוף השבוע, Reportages, המשודרת מאז בימי ראשון ושבת וסוקרת במבט רחב את אירועי השבוע שחלף.
בשנים 1982–1995 שודרה בערוץ התוכנית Le Bébête Show, תוכנית סאטירה פוליטית בה מוצגות דמויות שלטוניות באמצעות חבובות גרוטסקיות, בדוגמת התוכנית הבריטית Spitting Image.
THOR היא מערכת לניטרול מטעני חבלה וסילוק פצצות תוצרת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות הישראלית.
המערכת נמצאת בשירות חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל תחת השם "אש קרה" ורשמה טבילת אש מבצעית בדצמבר 2017. עקרון הפעולה שלה כפול: שימוש במק"כ M2 בראונינג 0.5 BMG או בקרן לייזר רבת עוצמה, על מנת לנטרל את המטען על ידי שריפת חומר הנפץ שבו או פיצוצו מרחוק.
המערכת מותקנת באופן מודולרי על גבי רכב קרבי משוריין כגון רכב הנדסה קרבית.
מערכת שליטה ובקרה, המתופעלת מתוך הרק"ם.
עמדת ירי בשלט רחוק מסוג Samson RCWS, הידועה בצה"ל בשם "קטלנית".
משגר לייזר מקורר-מים בעוצמה של 2,000 ואט.
המשגר יורה קרן לייזר חזקה ומרוכזת לעבר המטען ומנטרל אותו.
מקלע כבד (מק"כ), בדרך כלל מדגם M2 בראונינג בקליבר 0.5 אינץ'.
את המערכת ניתן להתקין על מגוון פלטפורמות בהן רכב קרבי משוריין (דוגמת הפומ"ה, הנמ"ר ההנדסי וה-M113) ואף על רכב שטח פחות כבד, כגון ההאמר.
המערכת מסוגלת לנטרל ולהשמיד מטעני חבלה במספר שיטות:
פיצוץ המטען מרחוק באמצעות ירי מהמקלע הכבד.
הצתת חומר הנפץ ללא פיצוצו בתהליך שנקרא התלקחות (דפלגרציה ) באמצעות ירי מדויק של הלייזר.
הלייזר מחמם את חומר הנפץ וגורם לשריפה מבוקרת שלו ללא יזימת פיצוץ והדף.
חבלה על ידי פגיעה במנגנון ההפעלה, כגון ניתוק כבלי הפעלה באמצעות ירי מדויק של הלייזר.
היתרון שבניטרול ללא פיצוץ הוא שהיא משאירה את המטען במצב די שלם ומאפשרת לחבלנים לקחת אותו לצורכי חקירה ולמידת המבנה שלו וכיצד הוא פועל, ובאמצעות ידע זה לפתח תרגולת יעילה לנטרלו.
להלן מפרט טכני של המערכת וביצועיה:
המשקל הכולל של המערכת הוא כ-.
הספק חשמלי: 400 ואט בזרם ישיר של 24 וולט (האופיינים לחשמל שמספק מצבר של כלי רכב בצה"ל ובנאט"ו).
דיוק המערכת: < 1 מילירדיאן (שקול לכ-3.5 דקות קשת).
זווית הגבהה: מעלות עד .
קצב צידוד: מ-50 מעלות לשנייה ועד ל-0.5 מילירדיאן לשנייה.
טווח מרבי יעיל: עד .
המערכת נקראת בצה"ל "אש קרה" ומותקנת על גבי רק"מים של חיל ההנדסה הקרבית, כולל על הפומ"ה ועל הנמ"ר ההנדסי.
המערכת נקלטה בצה"ל ב-2011 ובשנים האחרונות נקלט דגם משופר.
המערכת רשמה טבילת אש מבצעית בדצמבר 2017 נגד מטען חבלה בציר הוברס העוטף את רצועת עזה.
השימוש בה נדיר עקב רמת הסיווג של המערכת והמגבלות שיש בחוק הבינלאומי על שימוש צבאי בנשק לייזר.
TKO הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האמריקאי ג'סטין טימברלייק, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, The 20/20 Experience – 2 of 2. השיר יצא לאור ב-20 בספטמבר 2013, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום התשיעי במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ.
השיר נכתב על ידי ג'סטין טימברלייק, טימבלנד, ג'יי-רוק, ג'יימס פונטלרוי ובארי וייט והופק על ידי ג'סטין טימברלייק, טימבלנד וג'יי-רוק גם כן.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של טימברלייק ב-29 באוקטובר 2013, כמה חודשים לאחר צאתו כסינגל, תוך שצבר למעלה מ-100 מיליון צפיות.
השיר זכה להצלחה נאה, כאשר הגיע למקום ה-36 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום התשיעי במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ.
איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים במדינה, דבר אשר הופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר מתוך האלבום.
בנוסף לכך, דורג השיר במקום ה-74 במצעד סוף השנה של הבילבורד, בסוגת ה-R&B\היפ הופ.
מדינה תאריך יציאה פורמט חברת תקליטים מקור צרפת 20 בספטמבר 2013 הורדה דיגיטלית סוני מיוזיק גרמניה איטליה הממלכה המאוחדת תקליטי RCA ארצות הברית ארצות הברית 24 בספטמבר 2013 רדיו להיטים עכשוויים איטליה 18 באוקטובר 2013 סוני מיוזיק
"TKN" (ראשי תיבות: "Tekken") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית רוסליה, בשיתוף עם הראפר טראוויס סקוט.
השיר יצא לאור ב-28 במאי 2020, על ידי חברות התקליטים אפיק רקורדס וקולומביה רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים של קולומביה.
השיר נכתב על ידי אלחנדרו רמירז, די.
נלסון, מרקו מסיס, אל גינצ'ו, רוסליה וטראוויס סקוט והופק על ידי רוסליה, אל גינצ'ו, סקיי רומפיאנדו, טייני וטאו הלם.
שלדון פירס מפיצ'פורק כתב כי: "ב-"TKN" השניים שרים באחדות, תוך שהם מממשים את הפוטנציאל שלהם.
כמו כן, יש בשיר אווירה תוססת".
השיר זכה להצלחה רבה, כאשר הגיע למקום הראשון במצעד השירים של קולומביה, ולמקום הראשון במצעד השירים של ספרד.
השיר הגיע למקום השני במצעד השירים הלטיניים של בילבורד, אך לא הצליח לכבוש את פסגת המצעד.
גם בפורטוגל, הצליח השיר להגיע למקום השני.
איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-20,000 עותקים במדינה.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם28 במאי 2020הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתאפיק • קולומביה
אנדראס האוקלנד (בנורווגית: Andreas Haukeland; נולד ב-12 באפריל 1993), הידוע בשם הבמה שלו TIX, הוא זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי נורווגי, אשר לוקה בתסמונת טורט.
אלבומו הראשון של טיקס Dømt og berømt הגיע מקום השני במצעד האלבומים הנורווגי.
TIX כתב את השיר של הזמרת אווה מקס, "Sweet but Psycho" ואת השיר של הזמר פלו ריידה, "Time Time".
סינגל הבכורה של הזמר, "Shotgun", יצא ב-2018 והגיע למקום החמישי מצעד הסינגל הנורווגי.
ב-20 בפברואר 2021, TIX זכה במלודי גרנד פרי 2021, עם השיר "Fallen Angel", ונבחר לייצג את ארצו באירוויזיון.
+ שם פרטי האלבום מיקומי שיא נורווגיהDømt og berømt יצא לאור: 9 בספטמבר 2016
חברת תקליטים: סוני מיוזיק אנטרטיינמנט
פורמטים: הורדה דיגיטלית 2Enten Går Det Bra Ellers Går Det Over יצא לאור: 25 בפברואר 2022 ו-18 במרץ 2022
TJS (בסינית: 通信技术试验; בפין יין: Tōngxìn jìshù shìyàn, בתרגום לעברית: בדיקת טכנולוגיית תקשורת) הוא שם שקיבלו לוויינים מתוצרת סין ששוגרו למטרות צבאיות.
הלוויינים נבנו על ידי "אקדמיה לטכנולוגיית חלל של שאנחאי".
כל הלוויינים שוגרו ממרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג על ידי משגר שמתאים למשקל הלווין.
התקשורת הסינית דיווחה על השיגור הצפוי יום לפני השיגור המתוכנן למטרות בטיחות טיסה.
לאחר השיגור שוחררו הודעות כלליות ללא ציון ברור של מטרת הלוויין.
הערכה כללית שלוויינים מיועדים לקבלת התרעה על שיגור טילים, מודיעין אותות ומטרות צבאיות נוספות.
לוויינים מדגם Qianshao-3 שוגרו בשנים 2015, 2019 ו-2021. הם מוצבים מעל האוקיינוס ההודי ומיקרונזיה.
תקשורת הסינית דיווחה שלוויינים מיועדים לבדיקות יכולות תקשורת ב-Ka-band.
מקורות אחרות משארות שמדובר בלוויינים מודיעין אותות.
לוויינים מדגם Huoyan-1 שוגרו בשנים 2017, 2020 ו-2021. הלוויינים מוצבים מעל לאוקיינוס ההודי, הים הסיני הדרומי ואוקיאניה.
הם מיועדים לקבלת התרעה על שיגור טילים.
לוויינים TJS-3 שוגרו בשנת 2018. הממשל הסיני דיווח על לוויין בודד, אך זמן קצר לאחר השיגור מלוויין הראשי התפצלו לווייני משנה.
בהמשך הם ביצוע תמרונים מתואמים לשינוי מסלול והתקרבו ללוויינים אמריקאים.
מטרת יתר לווייני התוכנית אינה ברורה.
TKS הייתה חללית מטען סובייטית שהייתה יכולה להביא אנשים לחלל.
היא תוכננה ונבנתה במשרד משינוסטרויניה בראשות ולדימיר צ'לומיי.
המטרה הייתה להביא אספקה וצוות לתחנת חלל מדגם "אלמז" שהייתה באחריות המשרד.
זה הייתה תחנת חלל צבאית כחלק של תוכנית סאליוט.
חללית כללה יחידת מטען ויחידת נחיתה.
בקצה יחידת מטען כאשר קוטר שלה היה 2.9 מ' חוברה יחידת נחיתה.
היה מעבר בין היחידות המתאים למעבר אנשי צוות.
בחלק המרכזי יחידת מטען הייתה בקוטר 4.1 מ'.
תאי דלק היו מוצבים בחלק החיצוני.
כמו כן הותקן פאנל סולארי שהיה יכול לספק 3.5 קוו"ט חשמל.
יחידת נחיתה הייתה באורך של 10 מ' ובעלת נפח פנימי של 3.5 מ"מ.
משך טיסה עצמאית הייתה 3 שעות.
צוות היה יכול להיות עד 30 שעות מהם עד 3 שעות בטיסה עצמאית.
משקל חוזר (כולל צוות) היה עד 500 ק"ג.
היחידה הייתה מיועדת למספר שיגורים (עד 10).
התכנון המקורי הושלם בשנת 1969. בשנת 1970 בהצעת תאגיד הטילים והחלל אנרגיה הוחלט להעביר את המודול שכבר נבנה ולנצל אותו לתחנת חלל סאליוט 1. הפעילות חודשה רק בשנת 1973.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1976. בהמשך בוצעו עוד מספר שיגורים שהוכרזו כ"טיסות ניסוי".
בין היתר בוצע עגינה בתחנת חלל סאליוט 7 תוך העברת אספקה והחזר ציוד ומסמכים לכדור הארץ.
שיגור אחרון בוצע בשנת 1985.
הפרויקט לא זכה להצלחה ממספר סיבות.
פרויקט תחנת חלל מדגם "אלמז" שהיה באחריות המשרד בוטל.
תאגיד הטילים והחלל אנרגיה שלאחריותו הועבר פרויקט תחנת חלל סובייטית פיתח חללית מטען "פרוגרס".
השיגורים היו מבוססים על משגר מדגם פרוטון שניצל דלק רעיל והיה חשש לנצל אותו לטיסות מאוישות.
מודול חללית שלא נוצל עבר שדרוג למודול "קוונט 1" של תחנת החלל מיר.
על בסיס תכנון של החללית נבנו מודולים של תחנת החלל הבין-לאומית "זאריה" ו-"נאוקה"
חברת אקסקליבר-אלמאז ניסתה לפתח חללית מאוישת על בסיס חללית TKS אך ניסיון זה לא צלח.
מספר יחידות נחיתה מוצגות כיום במוזיאוניי חלל.
כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת "פרוטון".
תאריך שיגורשם חלליתתיאור משימה 15 בדצמבר 1976קוסמוס 881/קוסמוס 882 שיגור זוג יחידות נחיתה מחוברות.
לאחר ביצוע סיבוב בודד היחידות התנתקו ונחתו בנפרד.
17 ביולי 1977קוסמוס 929 שיגור חללית מטען.
לאחר חודש במסלול יחידת נחיתה נחתה בהצלחה.
יחידת מטען פעלה במסלול עוד 6 חודשים.
30 במרץ 1978קוסמוס 997/קוסמוס 998 שיגור זוג יחידות נחיתה מחוברות.
23 במאי 1979קוסמוס 1100/קוסמוס 1101 שיגור זוג יחידות נחיתה מחוברות.
25 באפריל 1981קוסמוס 1267 יחידת נחיתה חזרה לכדור הארץ.
ב-23 באוגוסט יחידת נחיתה חזרה עם 350 ק"ג מטען ומסמכים 27 בספטמבר 1985קוסמוס 1686 חיבור לתחנת חלל סאליוט 7 עם 4,322 ק"ג מטען.
TF-Kaan ("לוחם טורקי", בעבר כונה TF-X), נקרא בטורקית גם MMU (, בטורקית פירושו 'מטוס קרב לאומי'), הוא מטוס קרב חמקני, דו-מנועי, לכל מזג אוויר בפיתוח על ידי התעשייה האווירית הטורקית (TAI) וקבלן המשנה BAE Systems.
המטוס אמור להחליף את מטוסי ה-F-16 פייטינג פלקון של חיל האוויר הטורקי ולהימכר לממשלות זרות.
אב הטיפוס ביצע בדיקות קרקעיות ובהסעה על הקרקע ב-16 במרץ 2023 והושק יומיים לאחר מכן.
טיסת הבכורה, שתוכננה תחילה ל-27 בדצמבר 2023 (יום אחד לפני טיסת הבכורה של ה־TAI Anka-3), הושלמה ב-21 בפברואר 2024.
ב-15 בדצמבר 2010, הוועד הפועל של תעשיית ההגנה של טורקיה (SSIK) החליט לתכנן, לפתח ולייצר מטוס קרב לאומי מהדור הבא של עליונות אווירית, אשר יחליף את צי ה-F-16 של טורקיה ויפעל עם נכסים קריטיים אחרים כמו ה-F-35.
בשנת 2011, תת-המזכירות של טורקיה לתעשיות ביטחוניות (SSM), הידועה כיום כסוכנות התעשייה הביטחונית, סוכנות הרכש של הכוחות המזוינים של טורקיה, חתמה על הסכם עם TAI לפיתוח רעיוני של יכולות בסיסיות.
TAI ו־TUSAŞ Engine Industries (TEI) יובילו את תהליכי התכנון, הכניסה והפיתוח של מטוס הקרב.
המחקרים יחשפו את עלות הלוחם, תוך בדיקה אילו מערכות מכניות ואלקטרוניקות יופעלו ויכללו, ופרספקטיבה רחבה יותר של ההזדמנויות והאתגרים בתעופה הצבאית.
מימון שווה ערך ל-20 מיליון דולר הוקצה לשלב תכנון קונספטואלי בן שנתיים שבוצע על ידי התעשייה האווירית הטורקית.
גורמים ב-TAI ציינו כי שלב התכנון הרעיוני אמור להסתיים בסוף 2013, עם הכנת דוח ומוגש לראש הממשלה לאישור תקציב ומסגרת שלב הפיתוח.
ג'יינס תיארה את הפרויקט כ"שאפתני ביותר".
ב-15 בפברואר 2024, אוקראינה הביעה עניין לרכוש את ה-Kaan.
ב-30 בדצמבר 2024 הביעה ערב הסעודית עניין לרכוש את המטוס במה שייחשב עסקת הנשק הגדולה ביותר של טורקיה.
THX 1138 הוא סרט מדע בדיוני דיסטופי אמריקאי משנת 1971 שהיה סרט הבכורה בבימויו של ג'ורג' לוקאס.
התסריט של הסרט נכתב על ידי ג'ורג' לוקאס ווולטר מרץ', והוא מבוסס על סרטו הקצר של לוקאס מ-1967 "Electronic Labyrinth: THX 1138 4EB".
בסרט מככב רוברט דובאל בתפקיד הראשי.
הסרט הופק על ידי חברת ההפקה של פרנסיס פורד קופולה.
עלילת הסרט מתרחשת בעתיד דיסטופי שבו ממשל טוטליטרי שולט באזרחים באמצעות משטרת אנדרואידים, חוקים נוקשים, וסמים משני תודעה אשר מדכאים רגשות, כולל תשוקות מיניות.
כל האנשים נדרשים ללבוש מדים לבנים זהים ולגלח את ראשיהם, ולכולם יש כינויים אלפאנומריים במקום בשמות.
הדמות הראשית בסרט, THX 1138 (מגולם על ידי רוברט דובאל), הוא עובד במפעל להרכבת אנדרואידים.
בתחילת הסרט הוא מתחיל לראשונה לחוות רגשות ותשוקות מיניות בפעם הראשונה בחייו לאחר שהשותפה שלו לחדר ובת זוגו, LUH 3417 (מגולמת על ידי מגי מק'אומי), מפסיקה לקחת את התרופות שלה ומפחיתה בסתר גם את המינון שלו.
כתוצאה מכך נוצרת מערכת יחסים רומנטית בין השניים, אשר אינה חוקית בחברה שלהם.
הרומן הבלתי חוקי שלהם מתגלה על ידי השלטונות, והדבר מוביל למעצרם.
THX 1138 עומד על כך למשפט בהמשך ונידון למאסר.
בכלא הוא פוגש את SEN ו-SRT 5752. השלושה מצליחים להימלט מהכלא.
THX 1138 נרדף על ידי שוטרים אנדרואידים, ובסופו של דבר מגיע לגבולות של העיר התת-קרקעית.
למרות האזהרות שהעולם החיצון אינו ראוי למגורים, THX 1138 מטפס על סולם אל פני השטח.
השוטרים מצווים להפסיק את המרדף.
מעל לפני השטח THX 1138 עד לשקיעת השמש.
רוברט דובאל בתפקיד THX 1138
דונלד פלזנס בתפקיד SEN 5241
מגי מק'אומי בתפקיד LUH 3417
דון פדרו קולי בתפקיד SRT
Transport Layer Security (אבטחת שכבת התעבורה; בקיצור: TLS) או גרסתו המוקדמת Secure Sockets Layer (בקיצור: SSL) הם פרוטוקולי האבטחה הפופולריים והחשובים ביותר של רשת האינטרנט.
כמעט כל אתרי האינטרנט המוגנים באמצעים קריפטוגרפיים מסתמכים על פרוטוקולים המהווים חלק מהחבילה SSL/TLS.
מסחר אלקטרוני, בנקאות מקוונת, דואר אלקטרוני, VoIP, מחשוב ענן ועוד.
TLS נתמך על ידי מרבית הדפדפנים המודרניים.
TLS הוא פרוטוקול ורסטילי שמטרתו אבטחת שיחת שרת/לקוח בשיטות קריפטוגרפיות חזקות והוא אמור למנוע ציתות, זיוף, או חבלה (שינוי זדוני) של המידע העובר בין השרת והלקוח.
מאפשר חיבור אנונימי, אימות שרת (חד-צדדי) או אימות דו-צדדי, תוך שמירה על דיסקרטיות ושלמות המסרים.
שלוש נקודות עיקריות שהפרוטוקול אמור לתת להן מענה הן:
פרטיות - המושגת באמצעות הצפנה סימטרית.
אימות - המושג באמצעות תעודת מפתח ציבורי.
אותנטיות - המושגת באמצעות קוד אימות מסרים.
בפרוטוקול תקשורת שתומך במצב מוצפן בTLS כאופציה, על הלקוח ליידע את השרת על רצונו לעבור לתקשורת מאובטחת, דרך אחת היא להשתמש בפורט ייעודי (מקובל להוסיף את האות s) שהוקצה על ידי ICANN כמו פורט 443 של HTTPS או פורטים 989/990 של FTPS.
דרך אחרת היא לנצל מנגנון תלוי פרוטוקול ספציפי (כמו בקשת STARTTLS בדואר אלקטרוני) כדי לשלוח לשרת בקשה לעבור למצב של TLS.
פרוטוקול SSL המקורי פותח על ידי חברת נטסקייפ.
גרסה 1.0 לא פורסמה מעולם בשל פגמים חמורים.
בגרסה האחרונה הוחלפו מרבית הפרוטוקולים, נוספה תמיכה ב-פרוטוקול דיפי-הלמן, FORTEZZA (מערכת ההצפנה של ממשלת ארצות הברית) וחתימה דיגיטלית DSA והיא למעשה הבסיס של SSL/TLS המודרני בשינויים אחדים.
גרסה 3 המקורית נרשמה ב- למטרות היסטוריות.
פרוטוקול TLS זהה לפרוטוקול SSL גרסה 3, למעט מספר הבדלים מינוריים, בעיקר הטיפול בקוד אימות מסרים (הוספת HMAC) ושיטת גזירת המפתח.
ב-TLS מפתח השיחה הוא פונקציה פסאודו-אקראית (PRF) של תוכן סודי אקראי שנוצר על ידי שני הצדדים במשותף.
כמו כן מספר אלגוריתמים קריפטוגרפיים הוכרזו כמנדטוריים כמו פרוטוקול דיפי-הלמן, DSA ו-AES.
גוף התקינה IETF המליץ על TLS גרסה 1.0 ב-1999 בהצעה כשדרוג של SSL גרסה 3. ב-2006 פורסמה גרסה 1.1 ונכון לשנת 2015, הגרסה העדכנית היא TLS 1.3 לפי שתוקננה באוגוסט 2018, והחליפה את גרסה 1.2 שהוגדרה ב ב-2008.
לפי מודל ה-OSI פרוטוקול TLS שוכן בשכבת השיחה, בין שכבת התעבורה (4) לשכבת היישום (7).
בהקשר של פרוטוקולי האינטרנט המשמעות היא בטווח שבין TCP/IP ל-HTTP ,FTP, SMTP וכדומה.
TLS אינו כולל מנגנון סינכרון מובנה ומסתמך על שכבת הקו שתחתיו.
הפרוטוקול מתחלק לשתי שכבות עיקריות, כמתואר בתרשים.
שמתחילה תהליך התקשרות, קובעת מספר פרמטרים משותפים כמו מספר גרסה ואלגוריתמים נתמכים (cipher suits).
במהלך לחיצת היד המשתתפים משלימים תהליך אימות זהויות ומייצרים את מפתח השיחה.
שכבה זו מניחה כברירת מחדל מצב "צופן NULL" שמשמעו ללא הצפנה ואימות כלל.
בשכבה זו מבוצעת חלוקת המידע העובר בקו לרשומות בגודל לכל היותר בתים.
כאשר לכל רשומה צמוד תג אימות HMAC.
שכבה זו תומכת בדחיסת נתונים, אם כי מסיבות של זכויות יוצרים לא מצוינת טכנולוגיה ספציפית למעט אלגוריתם NULL מנדטורי שאינו עושה דבר.
בכך דחיסה הופכת לאופציה לא תיקנית תלויית מימוש.
בלחיצת היד משיגים שלושה יעדים:
הצדדים מסכמים ביניהם על "חבילת צופן", ערכה של אלגוריתמים קריפטוגרפיים (וגודל מפתחות ההצפנה) שייעשה בהם שימוש לצורך הפרוטוקול.
הצדדים מייצרים סוד משותף על מנת לגזור ממנו מפתחות שיחה.
אף על פי ש-TLS תומך באנונימיות, אימות חד-צדדי או אימות דו-צדדי, מקובל בשלב זה לוודא רק את זהות השרת.
כדי לתמוך במערכות ישנות (legacy) במהלך המשא ומתן בין השרת והלקוח לפני שמתקבלת ההחלטה לגבי גרסת הפרוטוקול, ברירת המחדל היא שהלקוח מציע את הגרסה העדכנית ביותר שהוא תומך בה ואם לחיצת היד נכשלת מתחיל משא ומתן של הורדה בגרסאות (downgrade).
למשל אם הלקוח הציע גרסה 1.2 והשרת תומך רק בגרסה 1.0 הלקוח יחזור על בקשת ההתחברות מספר פעמים לפי הצורך עם גרסאות נמוכות יותר עד ששני הצדדים מסכימים.
נקודת תורפה כאן היא שלפעמים ההורדה בגרסה עלולה להתרחש שלא במכוון (מבלי שהצדדים הלגיטימיים יהיו מודעים) אם בגלל תקלה או מה שחמור יותר בשל תוקף אקטיבי שמנסה בשיטת התקפת אדם באמצע להתערב כדי להוריד את הגרסה במכוון, כך שהצדדים יתקשרו ביניהם בגרסה שנוח לו לתקוף.
התרשים משמאל מתאר את הווריאציות השונות של פרוטוקול TLS.
האות S מסמלת משלוח מסרים מאומתים מצד השרת.
C מסמן אימות לקוח אופציונלי.
E מייצג גרסה שבה משתמשים במפתחות ארעיים של פרוטוקול שיתוף מפתח דיפי-הלמן.
צמד המסרים ChangeCipherSpec/Finished של הלקוח והשרת מתבצעים בסדר שונה אחד מהשני, אילו של השרת נשלחים מיד לאחר ServerHello.
הלקוח פותח התקשרות על ידי משלוח בקשת ClientHello לשרת, המכילה פרטים מזהים, סוג חבילת הצופן שנתמכת על ידו וכן מספר אקראי client_random.
בהתאם למידע שקיבל, השרת קובע את אופן ההתקשרות - סוג חבילת הצופן, מוסיף מספר אקראי משלו server_random ושולח הודעת ServerHello בחזרה ללקוח.
חילופי ההודעות נקראים "משא ומתן" (negotiation).
שני המספרים האקראיים של השרת והלקוח יהוו חלק מהסוד המשותף של השיחה הנוכחית.
השרת מצרף כמו כן "תעודת מפתח ציבורי" (Public key certificate) תואמת X.509 המכילה את זהותו והמפתח הציבורי שלו.
בדרך כלל מדובר במפתח RSA, אם התצורה כוללת פרוטוקול שיתוף מפתח מצורפת תעודת DSS שבדרך כלל נושאת מפתח ציבורי ארוך טווח של פרוטוקול דיפי-הלמן.
הלקוח מאמת את התעודה שקיבל מהשרת באמצעות תעודת השורש (root certificate) שבדפדפן שלו.
אם קיים הבדל היררכי בין תעודת השורש שלו לבין תעודת השרת, השרת נדרש לשלוח רשימה מסודרת של כל התעודות הקשורות והלקוח יבדוק את תקפות שרשרת התעודות שקיבל עד שיתקל בתעודת השורש המובנית אצלו.
בסיום שלב האימות נשלח המסר הריק ServerHelloDone.
הלקוח מייצר מספר אקראי חדש pre_master_secret, מצפינו באמצעות המפתח הציבורי המאומת של השרת ושולח את התוצאה המוצפנת לשרת במסר ClientKeyExchange.
אם נדרש בהתאם לכינון הנוכחי, הלקוח מייצר בנוסף מפתח ארעי (Ephemeral key) לצורך פרוטוקול דיפי-הלמן.
אם ברשות הצדדים מפתח ציבורי ארוך טווח של דיפי-הלמן, pre_master_secret יהיה זהה בכל התקשרות.
שני הצדדים גוזרים מפתח שיחה משותף בשני שלבים.
תחילה משתמשים בפונקציה פסאודו-אקראית (SHA-2 לפי התקן הנוכחי) כדי לייצר ערך גיבוב מהפרמטרים: pre_master_secret, המחרוזת "master secret", המספר client_random והמספר server_random.
לאחר מכן חוזרים על פונקציית ה-PRF פעם נוספת ומייצרים ערך גיבוב מתוצאה האחרונה master_secret יחד עם הערכים; המשפט "key expansion", המספר client_random והמספר server_random.
התוצאה האחרונה נקראת "בלוק מפתח".
בהתאם לחבילת הצופן שנבחרה (עם או בלי אימות), בלוק המפתח מחולק לשישה מקטעים (מפתחות); שני מפתחות הצפנה, שני וקטורי אתחול ושני מפתחות אימות, כל זוג עבור הלקוח והשרת בהתאמה.
השרת יכול לדרוש אימות הלקוח.
במקרה זה השרת שולח בקשת CertificateRequest המכילה את סוגי התעודות המותרות (כמו סוג אלגוריתם חתימה) ורשימה של רשויות מאשרות המזוהות בשמן המפורסם.
הלקוח מגיב בהודעת Certificate המכילה תעודת מפתח ציבורי אחת או יותר וכן תמצית (Hash) של כל חילופי המסרים מלחיצת היד, כשהיא חתומה עם המפתח הפרטי המתאים לתעודה.
אם פרוטוקול דיפי הלמן (DH) נבחר, אזי המפתחות הארעיים (Ephemeral keys) הציבוריים של שני הצדדים מוטמעים במסרים KeyExchange של כל אחד מהם בהתאמה.
יחד עם המפתחות הפרטיים המתאימים, שני הצדדים מחלצים את הסוד המשותף pre_master_secret.
אך צריך לזכור שפרוטוקול דיפי-הלמן הבסיסי אינו מספק הגנה מפני התקפת אדם באמצע.
שני הצדדים מסיימים את לחיצת היד על ידי שני מסרים נוספים ChangeCipherSpec המציין את המעבר לחבילת הצופן החדשה שהוחלט עליה במהלך לחיצת היד וכן הודעת Finished המציינת כי הם מוכנים לעבור למצב מוצפן ומכאן ואילך כל המסרים של שכבת הרקורד יהיו מוצפנים בהתאם.
במקרה של שגיאה או אימות לא מוצלח, תשלח הודעת ההתראה CloseAlert והפרוטוקול והשיחה המשויכת יסתיימו מיד.
הודעת חידוש מאפשרת לשני הצדדים לחדש את ההתקשרות בתהליך מקוצר.
כשהשרת תומך בכך, הוא מצרף מחרוזת זיהוי שיחה להודעת ServerHello.