tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היורשים בתוניסיה ביקשו את סיוע הקונסולים הצרפתים והאיטלקים ועזבו את תוניסיה לליבורנו.
במרכז המחלוקות הייתה מחלוקת לגבי מי הסמכות השיפוט בענייניו של שמאמה; אף על פי ששמאמה נולד תוניסאי, הוזכר שהוא אימץ אזרחות איטלקית.
בשנת 1878 החליט בית משפט בליבורנו שהוא מת ללא אזרחות, מאחר שוויתר על אזרחותו התוניסאית.
תיקי משפט הירושה נמשכו יותר מחמש עשרה שנים.
במקביל בני משפחת הביי פתחו בהליכים משפטיים בצרפת כנגד פטרונו של שאמאמה, הגנרל מחמוד בן עאיד ; ברגע שוועדת הבוררות הצרפתית מצאה שבן עאיד חייב להחזיר סכום גדול לביי, בן עאיד פתח בתביעה משלו כנגד העיזבון של שמאמה, בטענה שנסים שמאמה היה בקשר עם אויביו כדי לנשל אותו מנכסיו החוקיים.
התביעה של בן עאיד נכשלה.
בשנת 1879, כשבני משפחת הביי בתוניס ביקשו פיצויים המגיעים להם, יורשיו של שמאמה מכרו את זכויותיהם בעיזבון לברון פרדריק אמיל ד'ארלנגר תמורת 11 מיליון פרנק.
באוקטובר 1881 חתם ארלנגר על הסכם עם ממשלת תוניסיה שיחלק את אחזקותיו בעיזבון.
כאשר 72% נותרו בידי משפחת ארלנגר ו-22% הועברו לרשות ממשלת תוניסיה.
במהלך השנים, ממשלת תוניסיה מכרה את אחזקותיה בפחות מ-8 מיליון פרנק בעוד משפחת ארלנגר שמרה על אחזקותיה בעיזבון בשווי 20 מיליון פרנק.
רבי נסים רפאל יצחק צורייאנו היה רבה של יוזיל חיסאר (איידין) במאה ה-19 ומחבר שו"ת תאיר נרי.
נולד ב-1820 ברודוס ולמד בישיבתו של רבו המובהק, רבי מיכאל יעקב ישראל, רבה של העיר, שחיבב אותו מאד.
היה עמיתו בתורה של רבי אהרן אמאטו, אל עירו, יוזיל חיסאר, עבר בהמשך ושם כיהן כדיין ובהמשך כראב"ד וכרב הקהילה היהודית בעיר ובסביבותיה, לאחר פטירתו של רבי משה בר מיימון, שהיה רב הקהילה הקודם.
כאשר לא היה נמצא בעיר, כגון בשנת התקצ"א, בה נפטרה אמו, היה דורש בה רבי יעקב פארדו.
לא היו ברשותו ספרים רבים בעת כתיבת חידושיו ותשובתיו.
שמו המרכזי היה יצחק, ובחתימתו היה כותב "רפאל יצחק", השם נסים נוסף לו ככל הנראה לאחר מחלה.
רבי שלמה חכים כותב לו:
בנו היה רבי חיים דוד צורייאנו, תלמידו של רבי יעקב פארדו.
רבי חיים הוציא לאור את ספרי אביו.
בתו של רבי חיים דוד, רושא, נישאה לרבי ישמעאל בן פנחס הכהן, ונרצחה עמו במהלך מאורעות תרפ"ט.
תאיר נרי (אזמיר תרל"ה) - שו"ת בארבעת חלקי השולחן ערוך.
בשם הספר רמז המחבר את שמו בראשי תיבות (נרי - נסים רפאל יצחק).
את הספר הגיה רבי רחמים נסים יאודה די שיגורה בספר גם תשובות מאת רבנים רבים, וביניהם רבי בכור יצחק נאבארו, רבי שמואל חכים, רבי יצחק רבינו אלבעלי ורבי אהרן אמאטו.
רני ושמחי (אזמיר תרל"ט) - 40 דרושים, ובהם דרושים לשבת תשובה, לשבת הגדול, לשבת הלבשה ולשבת זכור, לשבת כלה שלפני חג השבועות, לנישואין, ולהספדים, בין היתר לאמו, לרבי בכור יצחק נאבארו, לרבי יוסף ליג'י, לרבי דוד אמאדו ובנו אברהם ועוד.
בנוסף נדפסו בספר שני דרושים מאת רבי יעקב פארדו שם הספר נגזר מראשי תיבות שמו של הרב - רפאל נסים יצחק.
נסים שובל (1941, בולגריה – 27 בדצמבר 1986, ישראל) היה מלחין, מנצח, פזמונאי ומעבד מוזיקלי ישראלי, ואביה של הזמרת גיתית שובל.
שובל נולד ב-1941, בשלביה המתקדמים של מלחמת העולם השנייה והשואה, בבולגריה עם המופיליה.
הוא נשלח יחד עם אחותו ואימו למחנה ריכוז ביוון.
בגיל 5, לאחר תום המלחמה, עלה לישראל יחד עם משפחתו.
לימים סיפר שכשהיה על ספינת המעפילים נהגו תושבי הארץ לספר לו על טעם התפוזים הישראליים.
שובל, שדמיין את התפוז כפרי מלא בקצפת, נחל אכזבה גדולה כשטעם תפוז מר.
הוא הגיע לקיבוץ שפיים, והחל לספר את סיפורו לבני הנוער בגילו.
בשנה לא ידועה החל לעבוד ב"קול ישראל".
בשנת 1968 הלחין עבור הצמד המוזיקלי אילן ואילנית את הסינגל "הילדים של סיון", שנכלל באלבומם השני, "סביב לעולם".
כשנתיים לאחר מכן פורסם "שיהיה מחר" בביצוע אלכסנדרה.
הוא הפך לאחד השירים המוכרים ביותר שלה, ואף הגיע בשיאו למקום ה-16 במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
שובל המשיך לעבוד עם אלכסנדרה גם בהוצאת השיר "לאהוב אותך כרע", שהגיע בשיאו למקום ה-19 ברשת ג'.
בשנת 1981 הלחין עבור עפרה חזה את השיר "העיר מדברת אליך" מתוך האלבום "בוא נדבר".
הוא נפטר בהמשך השנה בגיל 45 בערך ונקבר בבית העלמין הדרום.
היה נשוי לפזמונאית שרה שובל.
בתו היא הזמרת גיתית שובל.
נסיעה בין נתיבים היא נסיעה באופנוע או באופניים בין נתיבי הכביש כאשר תנועת המכוניות היא איטית עקב עומס תנועה בכל הנתיבים, וכיוון הנסיעה של המכוניות הוא אותו כיוון כמו של הרכבים הדו-גלגליים.
באנגלית זה נקרא גם "נסיעה על הקו" (stripe-riding).
סינון (Filtering באנגלית) הוא התקדמות של רכב דו גלגלי בין מכוניות כשהן בעצירה מוחלטת, עקב רמזור למשל.
נסיעה כזו מאפשרת לרוכבי האופניים והאופנועים לחסוך זמן, לחלוף על פני פקקי תנועה, והיא בטוחה יותר מאשר נסיעה מאחורי רכב איטי או עצירה מאחורי רכב עם מנוע פועל שאינו מתקדם.
בערים במדינות מתפתחות, שבהן צפיפות האוכלוסייה היא גבוהה ויש בהן עומס תנועה, המרווח בין המכוניות, האוטובוסים והמשאיות מתמלא במגוון גדול של רכבים דו-גלגליים, לצד רכבים המונעים על ידי אדם או בעל חיים, והולכי רגל.
בבנגקוק בתאילנד התפתחה תעשייה של מוניות אופנועים, הנקראות "טוקטוק".
באינדונזיה, אופנוע הוא הרכב הנפוץ ביותר.
בניגוד למדינות מפותחות, שבהן יש מגוון קטן של סוגי רכבים בדרכים, בארצות מתפתחות סוגי רכבים רבים נוסעים באותם כבישים.
בדלהי יש יותר מ-40 סוגי רכב, הנוסעים בקביעות בכבישים.
בניו יורק יש חמישה סוגי רכב (מכוניות, מוניות, אוטובוסים, משאיות ואופנועים), ובחלקים רבים של ארצות הברית התנועה היא של מכוניות ומשאיות.
לפי גיתם טיווארי מהתוכנית לחקר תחבורה ולמניעת פציעות במכון ההודי לטכנולוגיה, דלהי, שימוש מעורב בכביש מעביר כמות גדולה יותר של אנשים בהשוואה למכוניות ומשאיות הנוסעות בתוך הנתיבים בלבד.
נסיר שמאי ליטל הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת פיניקס סאנס מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד.
ליטל נולד בעיר פנסקולה שבפלורידה.
בשנת 2018 השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, ואף זכה בתואר ה-MVP של המשחק, לאחר שקלע 28 נקודות.
בקיץ 2018 החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה לצד קמרון ג'ונסון וקובי וייט.
בעונתו היחידה בליגת המכללות העמיד ממוצעים של 9.8 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק.
ליטל נבחר בבחירה ה-25 של דראפט ה-NBA 2019, על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס.
ב-1 בפברואר 2021 קלע שיא קריירה של 30 נקודות, במשחק מול מילווקי באקס.
בעונתו השלישית בפורטלנד, , קלע 9.8 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה חתם על הארכת חוזה בפורטלנד ל-4 עונות נוספות עבור כ-28 מיליון דולר.
נסיעה ברכבת להוליווד הוא סרט קומדיה-מוזיקלי אמריקאי משנת 1975, בבימויו של צ'ארלס ר.
רונדל ובכיכובם של להקת "Bloodstone" .
הסרט משלב אלמנטים של מוזיקה, קומדיה והרפתקאות, תוך שהוא מלווה את להקת Bloodstone במסע דמיוני והזוי להוליווד ברכבת, במטרה להפוך לכוכבים גדולים.
הסרט עוקב אחר חברי להקת Bloodstone שמחליטים לנסוע להוליווד ברכבת במטרה להפוך לכוכבים.
במהלך הנסיעה, הם מוצאים את עצמם בהרפתקה קומית, כשהם פוגשים דמויות מגוונות ונתקלים במצבים בלתי צפויים, תוך כדי ביצועים מוזיקליים המשלבים שירים פופולריים מהתקופה.
הסרט משלב הומור פנטסטי עם הופעות מוזיקליות וכולל התייחסויות תרבותיות לסרטים קלאסיים ולקולנוע הוליוודי.
וויליס דראפן ג'וניור — בתור עצמו
צ'ארלס אהבה — בתור עצמו
צ'ארלס מקורמיק — בתור עצמו
הארי וויליאמס — בתור עצמו
גאי מרקס — בתפקיד המפרי בוגרט
ג'יי לורנס — בתור רט באטלר/קלארק גייבל
פיליס דייוויס — בתור סקרלט אוהרה
ג'יי רובינסון — בתור דרקולה
רוברטה קולינס — בתור ז'אן הארלו
ביל אוברלין — בתור וו.
אן וויליס — בתור ג'נט מקדונלד
פיטר ראטריי — בתפקיד נלסון אדי
אליוט רובינס — בתפקיד ויטו קורליאונה/ג'וני סטרבלר
פיטר גונו — בתור עוזר מפיק/גודסון
ג'ון מיירס — בתפקיד השייח
גרי רידיק — בתור הפרופסור לקצב
מייקל פיין — כמפיק/אריק ואן ג'ונסון
טרייסי ריד — בתור שבת (מוכר כ"בימבו טיפש")
ג'ק דליאון — בתור שדר ספורט (מוכר כ"כתב חדשות")
ג'סמין מילנר — בתור בני
ברט מוסטין — בתור ג'ורג'
נסיעה ברכבת להוליווד הופיעה בבכורה ב-29 באוקטובר 1975 בבתי הקולנוע באזור דטרויט ויצאה לשאר המדינה שנה לאחר מכן.
ג'יי רובינסון זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר מהגולדן סקורלס - המכונה כעת פרס סאטורן - על הגילום הקומי שלו של דרקולה.
נסיעה נעימה, המפתחות בפנים הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאי משנת 1983 בבימויו של הארולד ראמיס.
התסריט לסרט נכתב על ידי ג'ון יוז.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 15 מיליון דולרים, גרף מעל ל-61.4 מיליון דולרים בקופות.
משפחת גריסוולד יוצאים לטיול שאפתני בן שבועיים בארצות הברית - מפרברי שיקגו לפארק השעשועים הבדיוני "וואלי וורלד" בקליפורניה.
את הטיול מארגן הפטריארך קלארק גריסוולד (מגולם על ידי צ'בי צ'ייס).
לרוע מזלם, לאורך הדרך המשפחה נאלצת להתמודד עם תקלות ואתגרים מהותיים שונים.
למרות הכאוס, קלארק נשאר נחוש לספק לאשתו אלן (מגולמת על ידי בוורלי ד'אנג'לו) ולשני ילדיהם, ראסטי ואודרי, את "החופשה המושלמת".
צ'בי צ'ייס בתפקיד קלארק גריסוולד
בוורלי ד'אנג'לו בתפקיד אלן גריסוולד
אנתוני מייקל הול בתפקיד ראסטי גריסוולד
דיינה בארון בתפקיד אודרי גריסוולד
אימוג'ין קוקה בתפקיד הדודה עדנה
רנדי קווייד בתפקיד בן הדוד אדי
ג'ון קנדי בתפקיד לסקי, המאבטח בוואלי וורלד
כריסטי ברינקלי בתפקיד הנערה בפרארי האדומה
התסריט לסרט נכתב על ידי ג'ון יוז על בסיס הסיפור הקצר "Vacation '58" אותו הוא כתב במקור עבור המגזין National Lampoon.
הארולד ראמיס וצ'בי צ'ייס סייעו לכתוב מחדש את התסריט של יוז כך שהעלילה תסופר מנקודת המבט של האב במקום מנקודת המבט של הבן.
הארולד ראמיס ביים את הסרט, אשר היה הסרט השני שהוא ביים בעקבות הסרט "מהומה במועדון" משנת 1980.
הסרט צולם במיקומים שונים ברחבי ארצות הברית כולל בקולורדו, מיזורי, אריזונה וקליפורניה.
סצנות רכבת ההרים בוואלי וורלד צולמו בפארק השעשועים סיקס פלאגס מג'יק מאונטיין אשר בקליפורניה.
בסיפור הקצר המקורי של יוז, פארק השעשועים בסיפור היה דיסנילנד.
על מנת למנוע בעיות משפטיות כולשהן הוחלט להחליף את דיסנילנד בפארק השעשועים הבדיוני וואלי וורלד.
המוזיקה המקורית של הסרט כלל מוזיקה שהולחנה על ידי ראלף בורנס וכמו גם שני שירים מקוריים מאת לינדזי בקינגהאם.
האלבום של הפסקול יצא לראשונה לשווקים בשנת 1983 על ידי וורנר רקורדס.
הסינגל של בקינגהאם "Holiday Road" מתוך האלבום הצליח להגיע למקום ה-82 במצעד הבילבורד הוט 100.
"Holiday Road" - לינדזי בקינגהאם
"Summer Hearts" - ניקולט לארסון
"He's So Dull" - ואניטי סיקס
נסים קזז (נולד ב־15 באפריל 1930) הוא היסטוריון ישראלי של יהדות עיראק בעת החדשה.
חיבר תשעה ספרים, בהם הספר "היהודים בעיראק במאה העשרים" שזיכה אותו בפרס יצחק בן־צבי לחקר קהילות ישראל במזרח (רפרנס).
קזז פרסם עשרות מחקרים ומאמרים על תולדות יהודי בבל במאה ה־20, וכתביו מצוטטים תדיר במקורות ישראלים ובינלאומיים.
קזז שירת 29 שנים בצבא הגנה לישראל והשתחרר בדרגת סגן אלוף.
הוא שימש כיועץ לענייני ערבים במשרד ראש הממשלה וכמרצה באוניברסיטת בן-גוריון.
קזז נולד בבגדאד בשם ניסים סלים, כחלק מהמסורת העתיקה בקרב יהודי עיראק שכללה מתן שני שמות פרטיים לבן הנולד.
משפחתו המורחבת נקראה משפחת נחום על שמו הפרטי של אבי המשפחה, מלפני שבעה דורות.
בפועל נעשה שימוש בשם קזז עקב עיסוקו של אביו, נחום יוסף, במכירת חוטי משי, חוטי כסף וחוטי זהב, בחנות שהייתה לו בשוק הקזאזין בבגדאד פירוש המילה קז בערבית הוא "משי".
אביו של נסים קזז היה אישיות דומיננטית, כריזמטית ורבת עיסוקים.
השפעתו הייתה ניכרת על סביבתו.
עמיתיו בשוק אל-קזאזין, יהודים ומוסלמים, רחשו לו כבוד והערכה רבה.
לא פעם יישב סכסוכים וחילוקי דעות שנתגלעו בקרב המוסלמים השיעים בשוק.
בשנות השלושים, כשנסלל רחוב ע'אזי בעיר הבירה בגדאד, מיהר לרכוש שני מיניבוסים להסעת נוסעים בשני רחובותיה הראשיים של העיר.
הוא גם רכש משאית שהעבירה סחורות בקו בגדאד- ארץ ישראל, בעיקר כבשים.
מדי פעם הצטרף לנסיעה כדי לבקר את אחיו, יצחק ואהרון ואת בנותיו מנישואיו הראשונים נעמי (נעימה) ושולמית (סלימה), שעלו ארצה בשנות השלושים ואת קרובי משפחתו המורחבת בירושלים, ביניהם: בן דודו אהרון ששון הידוע בכינויו "המורה" אהרן ששון, שייסד ב-1921 את "האגודה הציונית בארם נהריים".
ב-1921 רכש עם אחיו יצחק דונם אדמה מתוך 41 דונם מאדמת "מושאע" "مشاع", מול הר הרצל, מהכפר הערבי עין כרם.
כל בני משפחתו היו ציונים שעלו ארצה בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים.
הוא היחידי שנשאר בבגדאד ועבד בחנות שקיבל מאביו יוסף.
בנוסף, הוא נכנס לעסקי מסחר בסוסים אצילים, שנקנו והוחזקו באורבות שונות, והתחרו במרוצי הסוסים שנערכו בבגדאד בימי שבת וראשון בכל שבוע.
אימו של נסים קזז, שמחה, מוצאה ממשפחת גארח, משפחה הנמנית עם גבירי ועסקני העדה היהודית בבגדאד ובצרה.
שמחה נישאה בגיל 12, ונולד לה בן מבעלה הראשון, עזרא ששון.
נישואין אלה הגיעו לקצם במלחמת העולם הראשונה, כאשר גויס בעלה לצבא העות'מאני אך לא שב מהמלחמה.
בעלה הראשון נמנה עם משפחת ששון העשירה.
העיזבון שהותיר לה ולבנה, רחמים, כלל שני בתים מרווחים וח'אן.
נחום, אביו של נסים קזז, שב בשלום מהמלחמה.
אחרי שובו נפטרה אשתו והשאירה 4 ילדים, 2 בנים ו-2 בנות.
בשנת 1923 שודכו שמחה ונחום ונולדו להם 6 ילדים: 3 בנים ו-3 בנות.
כל ילדי המשפחה עלו ארצה אחרי הפרהוד בצורה בלתי לגלית: משה עלה בשנת 1943, יחזקאל ב־1944, נסים ומרגלית ב־1946, חנה וחמדה ב-1947. האם שמחה ושאר חלקי המשפחה עלו ארצה במסגרת העלייה ההמונית.
קזז נישא לליאורה, הוא אב ל-2 בנות ובן וסבא ל-9 נכדים.
קזז חי עד גיל 16 בבגדאד.
הוא למד בבית ספר העממי היהודי "מסעודה סלמאן" ובחטיבת הביניים "פרנק עיני" בבגדד.
הוא היה בן 11 כשפרצו מאורעות הפרהוד, הפוגרום שבוצע ביהודי בגדאד.
ביוני 1941, במהלך הפרהוד בבגדאד, יצא קזז בן ה־11 עם אביו ועם שותפו של האב, מאיר ח'ליף, לבקר את סוסי האב באורווה סמוכה.
בדרכם חזרה נחסם המיניבוס שבו היו בידי המון.
מאיר נגרר החוצה והותקף, ואביו של קזז השתחל דרך חלון הרכב ונעלם מן העין.
המיניבוס נמלט מהמקום וקזז נותר בו.
מאז נעלמו עקבות אביו ושותפו, והמשפחה לא ישבה עליהם שבעה.
מאורעות אלו עיצבו לימים את עיסוקו המחקרי של קזז בנושא תולדות יהודי עיראק ואת פעילותו הציבורית להנצחת קורבנות הפרהוד.
בשנת 1946 עלה קזז לארץ במסגרת "תנועת החלוץ" המחתרתית שפעלה אז בעיראק, אליה הצטרף בתחילת לימודיו בחטיבת הביניים.
בחודש הראשון שלו בישראל הוא שהה בקיבוץ עין חרוד, ולאחר מכן הצטרף לאֵחיו בתל אביב ונרשם כחבר הסתדרות הנוער העובד.
הוא עבד כסַדָּר בבתי דפוס ולעת מצוא כפועל בניין בצפון תל אביב.
בשנת 1974 סיים תואר ראשון בהצטיינות בחוגים ספרות ערבית וההיסטוריה של ארצות האסלאם והמזרח התיכון.
בשנת 1977 הוא סיים בהצטיינות את התואר השני בהיסטוריה של ארצות האסלאם.
בשנת 1985 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים על מחקרו "האוריינטציה העיראקית בקרב הנהגת יהודי עיראק וכישלונה".
קזז שימש בין השנים 1986–2000 כמרצה באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב בנושאי יהדות עיראק והמזרח התיכון.
בינואר 1948 הצטרף קזז לארגון ההגנה, לגדוד ג' חי"ש (חיל שדה) תל אביב, שלימים הפך לגדוד 53 בחטיבת גבעתי.
במלחמת העצמאות פעל גדוד זה בהגנה על תל אביב וסביבותיה, ביצע פעולות תגמול נגד כפר סלמה (כפר שלם) ויאזור והשתתף בליווי שיירות והגנת יישובים בדרום.
במרץ 1948 ירד הגדוד לחזית הדרום, ולקח חלק במלחמה נגד הצבא המצרי ופריצת הדרך לנגב.
במהלך שירותו בצה"ל קזז שירת בשורה של תפקידי פיקוד, הדרכה, מטה ומודיעין והשתתף בכל מלחמות ישראל.
במסגרת תפקידיו הוא שימש כמפקד פלוגה בגדוד 52 ובבה"ד 4, כראש מדור מודיעין 5 באגף המודיעין וכמדריך בקורס מודיעין קרבי.
בין השנים 1958–1962 הוא שימש כנציג המושל הצבאי בגליל המזרחי ולאחר מכן בגליל המערבי.
בשנת 1968 מונה לעוזר המפקד הצבאי דרום, שימש כמושל צבאי בפועל וגייס כ-70 אזרחים בדואים כגששים בפיקוד הדרום, שהפכו כעבור תקופה קצרה ליחידה צבאית.
בשנים 1969–1972 מונה למושל נפת חאן יונס.
במלחמת יום הכיפורים מונה למושל פאיד - השטח מערבית לתעלת סואץ שנכבש על-ידי צה"ל, כולל 14 האניות הזרות שנלכדו באגם המר.
קזז סיים את שירותו הצבאי בשנת 1977 בדרגת סגן אלוף.
קזז פעל בעמותות יוצאי עיראק ובמרכזים לשימור מורשת יהדות בבל.
בשנים 1990–1999 היה קזז חבר ההנהלה הציבורית של תיאטרון באר שבע.
בשנת 1998 נשלח מטעם "מרכז יהדות בבל באור יהודה" לטקס "לכל איש יש שם" הנערך מדי שנה בכנסת, במסגרתו הדליק נר לעילוי נשמת אביו יוסף נחום קזז, נשמת שותפו מאיר אברהם ח'ליף ונשמות קורבנות הפרהוד שנרצחו בבגדד בתחילת חודש יוני 1941.
בשנים 2005-1994 היה חבר הרשות לאסירי ציון והרוגי מלכות בארצות האסלאם, ובין השנים 1997–2005 כיהן כיושב ראש הרשות.
במהלך השנים 2011–2017 הופיע קזז כעד מומחה בדיונים המשפטים שהתקיימו בעניין הכרת נפגעי הפוגרום "הפרהוד" שנערך ביהודי עיראק ביוני 1941 כקורבנות נפגעי הנאצים.
בין השנים 1980 ל־1991 שימש כממונה על לשכת היועץ לענייני ערבים בנגב מטעם משרד ראש הממשלה.
במסגרת תפקידו פעל לתיווך בין מוסדות המדינה לבין החברה הבדואית בנגב, ותרם לקידום הקשרים בין הקהילה הבדואית לבין השלטון.
בין השנים 1992-1988 הוא היה חבר מרכז הליכוד.
בשנים 1990–1992 לקח חלק בפרסום מאמרים בירחון של תנועת הליכוד "בארץ ישראל" הדן בנושאי מדיניות חברה וכלכלה.
עיקר כתיבתו בירחון התמקדה בנושאים הקשורים לטרור הפלסטיני, בזרע הפורענות הלאומני שאת זרעיו שתלו הפלסטינים בעיראק, בעניינים הקשורים במזרח התיכון ועוד.
קזז חוקר את ההיסטוריה החברתית־פוליטית של יהדות עיראק בעת החדשה, והוא פרסם שורה ארוכה של מחקרים על יהודי עיראק ועל הבדואים בנגב.
מחקריו של קזז דנים באספקטים שונים של חיי הקהילה היהודית בעיראק במאות ה-19 וה-20 בדגש על היבטים חברתיים, כלכליים, פוליטיים, יחסים עם השלטונות והאוכלוסייה המקומית, ועוד.
הוא חיבר שורה של ספרים ומאמרים, שמצוטטים ומסוקרים במקורות ישראלים ובינלאומיים, והפריך את הדעה הרווחת לפיה הקהילה היהודית בעיראק הייתה קהילה ציונית המחכה להגשמת החלום הציוני לעלות לארץ הקודש.
עומקם והיקפם של כתביו נובעים בין היתר מהגישה הישירה שלו למקורות בערבית, בשל שליטתו בשפה הערבית.
הוא טבע את המושגים "האוריינטציה העיראקית" ו"העיראקיזציה" בהתייחסו לשכבות רחבות של הקהילה היהודית בעיראק והנהגתה.
משמעות מושגים אלו היא נאמנות למולדת העיראקית ותפיסת הפעילות הציונית בעיראק כאיום על שלום חיי העדה (מבלי לשלול את הציונות כרעיון).
קזז השתמש במושג "אנטישמיות ממלכתית", מושג שנלקח מתיאור היסטוריית יהדות אירופה על מנת לתאר את יחסו של הממסד בעיראק כלפי היהודים.
לטענת קזז ראשיתה של "האנטישמיות הממלכתית" באמצע שנות השלושים של המאה ה-20, כאשר הלאומנות הערבית גאתה בעיראק ואיתה התעמולה הנאצית.
המשכה של מדיניות זו היא רדיפות יהודים, הפרהוד, ביוני 1941 - וסופה בעקירת הקהילה היהודית מעיראק לאחר גלות בת 2,600 שנה.
מאמרים של קזז וסקירות של כתביו אודות יהודי עיראק מתפרסמים באתרי חדשות בערבית ובאתרי תרבות של גולים עיראקיים.
כתביו מצוטטים גם במקורות אקדמיים.
מחקריו מתבססים בין השאר על מקורות ערביים שכוללים ספרי זיכרונות של אישים יהודים ומנהיגים עיראקים, צווים ותקנות שפרסמה ממשלת עיראק הנוגעים ליהודי עיראק, כתבי עת עיראקים ואחרים.
בנוסף, מחקריו מתבססים על מסמכים מארכיונים בישראל ומחוצה לה וכוללים ראיונות עם אישים יהודים יוצאי עיראק בישראל ומחוצה לה.
היהודים בעיראק במאה העשרים, מכון בן-צבי, 1991. הספר מתאר את קורות יהודי עיראק בעת החדשה ומנתח את הגורמים שהשפיעו עליה.
דגש מיוחד ניתן למסכת האידאולוגית שהייתה מונחת ביסוד "האוריינטציה העיראקית" והגורמים שחרצו את כישלונה.
הספר זיכה אותו בפרס יצחק בן־צבי לחקר קהילות ישראל במזרח.
סופה של גולה, היהודים בעיראק אחרי העלייה ההמונית, 1951–2000, מרכז מורשת יהדות בבל, 2002. ספר זה הוא מחקר היסטורי המגולל את קורותיה של שארית הפליטה של יהודי עיראק למן סיום העלייה ההמונית ועד לחיסולה של העתיקה בגלויות ישראל.
הספר מתאר את קורות העדה שנותרה בעיראק ונאלצה לחיות בתנאים מחמירים, שכללו החרמת רכוש, דרישות לאישורים מיוחדים, פגיעה במשרותיהם, הגבלות על נסיעות ורדיפות ממשלתיות, תליות פומביות, חטיפות, מאסרים ורציחות.
סיפא וספרא, ראובן מס, 2010. ספר אוטוביוגרפי בו פורש קזז את קורותיו בבגדאד כילד ונער, עד עלייתו ארצה בגיל 16 בשנת 1946. הוא מתאר את קליטתו בארץ, שירותו בצה"ל במשך 29 שנים ושחרורו בדרגת סגן אלוף, תפקידו כיועץ לענייני בדואים במשרד ראש הממשלה והקריירה האקדמאית בחקר יהדות עיראק.
הספר משלב חוויות אישיות של המחבר שחלקן קשורות לאירועים, אישים ופרשיות שהסעירו בזמנו את היישוב בארץ.
המחבר מקדיש פרק מיוחד לפרהוד, הפוגרום שבוצע ביהודי בגדאד ביוני 1941, בו איבד את אביו.
במקביל לתיאור הטראומה האישית שחווה המחבר בעקבות האובדן האישי, הוא מתאר ומנתח את האירוע בצורה אובייקטיבית כהיסטוריון וכמזרחן.
وثائق ومقتطفات من الصحافة والمصادر العراقية (תעודות ולקט מן העיתונות והמקורות העיראקיים על יהודי עיראק בעת החדשה), حيفا : مكتبة كل شيء،, 2013. ספר מקיף אודות יהודי עיראק, המבוסס על ליקוט ותיעוד מתוך כתבי העת העיראקים ומצוי בספרייה הלאומית באוניברסיטה העברית בירושלים ובמרכז דיין בתל אביב.
תכולת הספר כוללת חוקים ותקנות ממשלתיות שהוציאה ממשלת עיראק לצד אירועים פוליטיים, חברתיים, כלכליים וביטחוניים, שהיו בעלי השפעה על מצב הקהילה היהודית בעיראק.
نهاية الجالًوت (סופה של גולה), אגודת האקדמאים יוצאי עיראק בישראל, 2015. תרגום לערבית של הספר "סופה של גולה" שדן בקורות שארית הפליטה של יהודי בבל למן סיום העלייה ההמונית ועד חיסולה של הקהילה היהודית בעיראק.
הוא עורך השוואה בין שוד זה לבין השוד שהתרחש בזמן הפוגרום ביהודי בגדאד ביוני 1941, הידוע בתור הפרהוד.
קזז מציין כי השודדים בפוגרום שהתרחש ביוני 1941 היו אספסוף ודלי העם שפעלו בשיתוף עם המשטרה, בעוד שהפרהוד השני היה תהליך מתוכנן שבוצע על ידי השלטונות ששדדו את תושבי הארץ היהודים לאור יום.
את החרמת נכסי היהודים, שנמשכה שנים רבות אחרי העלייה ההמונית, קזז מכנה הפוגרום השלישי.
تاريخ يهود العراق المعاصر, (תולדות יהודי עיראק במאה העשרים), אגודת האקדמאים יוצאי עיראק בישראל, 2020. תרגום הספר "היהודים בעיראק במאה העשרים", שדן בקורות יהודי עיראק עד העלייה ההמונית.
בנוסף לתיקונים ועדכונים, הספר כולל תוספת של שני פרקים: יהודים עיראקים בשירות המרד הערבי הגדול שפרץ בחיג'אז (פרק 7) והפרכת טענת זריקת רימונים על ידי יהודים לזירוז העלייה (פרק 19).
הפרהוד מתואר בספר בהרחבה, כמו גם פניית הנוער היהודי למחתרת הקומוניסטית ולתנועת החלוץ הציונית.
בהמשך מתוארות האנטישמיות הממסדית, ההפגנות נגד הסכם פורטסמות' והגירת היהודים במבצע "עזרא ונחמיה".
חלקו השני של הספר מתמקד בגורל היהודים שנותרו בעיראק תחת השלטון המלוכני, משטרו של עבד אל־כרים קאסם, האחים עארף ולבסוף תחת שלטון הבעת' האכזרי.
במסגרת סקירת הספר, טוען פרופסור גת שהמחקר המובא בו הוא המחקר המקיף ביותר על תולדותיה של הקהילה היהודית בעיראק במאתיים השנים האחרונות.
בצרי, מאיר, מסע החיים מגדות החידקל אל עמק התמזה: זיכרונות והגיגים.
תרגם מערבית והוסיף הערות: נסים קזז, אגודת האקדמאים יוצאי עיראק בישראל, 2023.
"דו"ח ועדת החקירה מטעם ממשלת עיראק על מאורעות 1–2 ביוני 1941", פעמים, רבעון לחקר מורשת יהדות המזרח, מספר 8, תשמ"א, ירושלים, עמ' 59-46.
"הפעילות הפוליטית של יהודי עיראק בשלהי התקופה העות'מאנית", פעמים, מספר 36, תשמ"ח, עמ' 35–51.
"עיתונים ועיתונאים יהודים בעיראק", קשר, מספר 6, בהוצאת המכון לחקר העיתונות היהודית, אוניברסיטת תל אביב, נובמבר 1989, עמ' 68–74.
"עיתונאים ועיתונאים יהודים בעיראק", קשר, מספר 7, בהוצאת המכון לחקר העיתונות היהודית, אוניברסיטת תל אביב, מאי 1990, עמ' 36–40.
"ברית המילה בקרב הבדווים – מסורת ותמורה" ישראל עם וארץ, שנתון מוזיאון ארץ-ישראל, תשמ"ח-תשמ"ט, תל אביב 1990, עמ' 305–315.
"ציונים וקומוניסטים יהודים בעיראק, 1950-1941", הציונות ומתנגדיה בעם היהודי, קובץ מאמרים, הספרייה הציונית, ירושלים, תש"ן, עמ' 205–223.
"המרות דת בקרב היהודים בעיראק בעת החדשה", פעמים, מספר 42, תש"ן, עמ' 166-157.
"הקומוניסטים בעיראק והפיכת רשיד עאלי אל-כילאני", שנאת יהודים ופרעות בעיראק, בהוצאת המכון לחקר יהדות בבל, אור-יהודה, 1992, תשנ"ב, עמ' 129–138.
"היהודים בעיראק בתקופת שלטון הגנרל עבד אל-כרים קאסם", פעמים, מספר 71, תשנ"ז, עמ' 82-55.
"היהודים בסביבתם", עיראק, בעריכת חיים, סעדון, בהוצאת מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, ירושלים, 2002, תשס"ב, עמ' 19–30.
"חיילים יהודים בשירות המרד הערבי בחג'אז", רבעון האומה, מספר 297, שנת תשנ"ה, עמ' 88–93, תל אביב.
2017. (פורסם גם בשפה הערבית בספטמבר 2017 בעיתון אל-גארדיניה).
ביקורת מוזמנת מטעם "מכון בן-צבי", על ספרו של יוסף מאיר, התפתחות חברתית תרבותית של יהודי עיראק מאז 1830 ועד ימינו, בהוצאת נהריים, תל אביב, תשמ"ט, (580 עמודים), פעמים, מספר 45, תשנ"א עמ' 156–157.
("תלייתו של שפ'יק עדס, שיא העוול וחוסר הצדק." המאמר פורסם בעיתון אל-גארדיניה באוקטובר 2017, כתגובה למאמר שפורסם באותו עיתון בו הצדיקו והיללו את ההוצאה להורג).
("כאשר היה שוק אל-קזזין סמל לאחווה בין היהודים והמוסלמים", אילאף, אוגוסט, 2015).
"מדוע המדינה לא מכירה בנפגעי הפרהוד כקורבנות הנאצים", מאמר שפורסם בעיתון "מקור ראשון", ב-6 ביוני 2019, כתגובה על אי הכרת בית המשפט בקורבנות הפרהוד כנפגעי הנאצים ועל דחיית ערעורם של יוצאי עיראק על ידי בית המשפט העליון.
בשנת 1993 זכה ספרו "היהודים בעיראק במאה העשרים" בפרס יצחק בן־צבי לחקר קהילות ישראל במזרח.
בשנת 2006 קיבל את אות יקיר באר שבע.
בשנת 2019 קיבל אות הוקרה על מפעל חיים מטעם האגודה לעידוד המחקר, הספרות והאומנות, מיסודם של יוצאי עיראק בישראל בגין תרומתו למערכת הביטחון, מחקריו ופרסומיו בנושא הקהילה הבבלית ופעילותו הציבורית למען עולי בבל.
בשנת 2020 קיבל אות הוקרה על מפעל חיים מאת העמותה לשימור מסורת יהדות בבל בבאר שבע, בגין תרומתו רבת השנים למדינה ולביטחונה, על מחקריו ופרסומיו בנושאי ההיסטוריה של הקהילה הבבלית ועל פעילותו בחיי הקהילה הבבלית בבאר שבע.
נֶסְלי בַּרְדָה (נולדה ב-3 בנובמבר 1983) היא עיתונאית, מגישת חדשות, אשת רדיו וטלוויזיה ישראלית.
ברדה נולדה, גדלה והתחנכה באורנית, ולה שלושה אחים.
אמה בנקאית, ואביה היה איש קבע בחיל הקשר.
למדה בתיכון לאמנויות "תלמה ילין" במגמת תיאטרון.
לפני שירותה הצבאי, התנדבה במסגרת שנת שירות במוסדות יהודיים בארצות הברית.
את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל, שם שירתה ככתבת לענייני משטרה וצרכנות.
עם שחרורה הצטרפה ל"חדשות 10" ככתבת הבריאות ובהמשך ככתבת הפלילים.
בתקופת מלחמת לבנון השנייה שידרה דיווחים שוטפים מגבול הצפון.
ב-2007 הגישה את תוכנית הבוקר של ערוץ 10, "כל בוקר".
כעבור שנתיים, החלה להגיש בימי חמישי בערב את תוכנית האקטואליה "היום שהיה" וערכה כתבות לתוכנית התחקירים "המקור" של חדשות 10.
בשנת 2011 הגישה את מהדורת "השבוע", מהדורת חדשות שישי של ערוץ 10. באוגוסט 2014 עזבה את חדשות 10 ועברה לשידורי קשת, כחלק מצוות תוכנית "עובדה".
החל מנובמבר 2017 היא מנחה את "חדשות הבוקר" של קשת 12 בימי חמישי.
במאי 2018 החלה לשדר את "אחד למיליון", סדרה העוסקת בהצגת אנשים שנקלעו לאירועים יוצאי דופן.
בשנת 2023 התחילה להגיש את התוכנית "אנשים" בקשת 12.
במלחמת חרבות ברזל, החלה להגיש ברדה את רצועות הבוקר המאוחר שמשודרת אחרי חדשות הבוקר של ניב רסקין מאולפן חברת החדשות באופן קבוע לצד יואב לימור.
ברדה הייתה בזוגיות במשך עשור עם עורכת הטלוויזיה אירית מגל.
השתיים נישאו ביוני 2018, בספטמבר 2020 ילדה ברדה את ביתן המשותפת, וביולי 2023 פרסמה כי נפרדו.
חמישה חודשים לאחר הפרידה פורסם כי היא נמצאת בזוגיות עם סיוון פישלר, מנהלת תקשורת ופיתוח עסקי של הוועד האולימפי בישראל.
בספטמבר 2024, ברדה ופישלר החליטו להיפרד לאחר כמעט שנה של זוגיות.
בספטמבר 2025 הודיעה ברדה כי היא נמצאת בהריון שני, ובנובמבר 2025 פרסמה כי היא בזוגיות עם לי אהרון.
ב-2022 נהרג אביה של ברדה בתאונת דרכים, יום לאחר יום הולדתו ה-65 כשרכב שנסע נגד כיוון התנועה פגע ברכבו.
שנהשםתפקידרשתהערותסרטים2009הסיפור המדהים על גואל רצון ו-32 נשותיומראיינתערוץ עשרגם במאית; סרט טלוויזיהטלוויזיה2002–2014חדשות 10כתבת מגזין / מבזקנית / כתבת בריאות / כתבת פליליםערוץ עשר2006–2009שישימבזקנית / כתבת מגזין2007כל בוקרמנחה2009–2014היום שהיהמגישהרשת 132014–2017עובדהכתבתקשת 122017–2019חי בלילהמגישה זמנית2017–הווהחדשות הבוקרמנחה2018–2023אחד למיליוןמגישהגם במאית ויוצרת2022–2023אהבה גדולה מהחייםמנחהגם במאית ויוצרת2023–הווהאנשיםמנחה2023–2024גיבוריםמגישהגם יוצרת, במאית ותסריטאית
נספח צבאי הוא דיפלומט המתמחה בנושאים צבאיים.
הנספח הצבאי הוא בדרך כלל קצין צבא בכיר הנמצא בשליחות דיפלומטית במדינה זרה.
הנספח הצבאי אחראי על היחסים עם צבאה של המדינה המארחת, הוא מייצג את מדינתו בנושאים הקשורים לאינטרסים הביטחוניים, מייצג את התעשיות הביטחוניות של מדינתו במדינה המארחת ומשמש כיועץ לשגריר מדינתו בנושאים הנוגעים בביטחון.
לעיתים משרתים מספר נספחים בשגרירות לה חשיבות גדולה, כאשר האחריות מתחלקת ביניהם.
נספח יבשה עוסק בענייני צבא היבשה, נספח אווירי עוסק בענייני חיל האוויר ונספח ימי עוסק בענייני הצי.
כך למשל בשגרירות ישראל בוושינגטון משמשים שישה נספחים צבאיים, נספח ההגנה (הנספח הראשי), נספח חיל האוויר, נספח חיל הים, נספח לענייני מודיעין, נספח זרוע היבשה ונספח מחקר ופיתוח.
קצינים שנבחרים לייצג את ממשלתם בחו"ל עוברים בדרך-כלל קורס המכשיר אותם לתפקידם החדש כדיפלומטים, האורך כשלושה חודשים.
לעיתים תפקיד הנספח הצבאי במדינות מסוימות מאויש על ידי קצין בכיר מאוד.
תפקיד נספח צבאי משמש לעיתים למטרות כיסוי לפעילות ביון, ולכן במקרים רבים ממונה לתפקיד איש מודיעין מובהק.
כאשר מתייחסים לנספח צבאי ישראלי מקובל גם המונח נספח צה"ל.
תפקיד הנספח הצבאי התחיל במאה ה-17 במלחמת שלושים השנים כאשר שר החוץ הצרפתי הקרדינל רישלייה שלח קצינים לחו"ל על מנת לתאם בין הכוחות האחרים מתקפות והגנות, לפקח על התפתחות הצבאות הזרים, ולאסוף מידע צבאי.
במאה ה-18 העולם ראה עלייה בנספחים אשר מונו לשגרירויות שונות, ובמאה ה-19 תפקידם של נספחים צבאיים נהיה סטנדרטי עם יצירת משרדי ביטחון במדינות שונות, והרחבת האימפריות האירופאיות השונות בעזרת מושבות.
תפקידם של נספחים צבאיים הפך לרשמי ברחבי העולם במאה ה-20 כאשר אמנת וינה נחתמה.
הקרדינל מאר נַסְרַאללַה בּוּטְרוּס סוּפַיְר היה הפטריארך של הכנסייה המרונית, כנסייה קתולית מזרחית הכפופה לכס הקדוש והזרם הנוצרי הגדול ביותר בלבנון.
הקרדינל נבחר לפטריארך אנטיוכיה של המרונים ב-27 באפריל 1986 לאחר התפטרותו של הקרדינל אנטוניוס פייר ח'ורייש.
תוארו הרשמי היה "הוד קדושתו הפטריארך ה-76 של אנטיוכיה וכל הלבנט".
ב-26 בפברואר 2011 התקבלה התפטרותו.
ב-15 במרץ 2011 ירש אותו בשארה א-ראעי, הפטריארך המרוני ה-77.
ספיר הוסמך לכמורה ב-7 במאי 1950. ביולי 1961 נבחר ספיר להגמון, וב-27 באפריל 1986 נבחר לעמוד בראש הכנסייה המרונית כפטריארך של אנטיוכיה וכל הלבנט על ידי מועצת ההגמונים המרונים לאחר התפטרותו של אנטוניוס ח'ורייש מתפקיד זה.
ספיר מונה לחשמן בידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בקונסיסטוריה ב-26 בנובמבר 1994. מתוקף תפקידו כפטריארך של כנסייה סואי יוריס אשר מונה לחשמנות, דרגתו של ספיר היא בישוף קרדינלי או קרדינל אפיסקופלי.
ספיר קידם רפורמות בתחום הליטורגיה של הכנסייה המרונית, ובראשן החזרה לצורות המקוריות של הליטורגיה האנטיוכית, אשר באה לידי ביטוי בספר התפילות המרוני שפורסם בשנת 1992. מעבר לכך, ספיר כתב ותרגם מספר ספרים בנושאי תאולוגיה נוצרית.
כמו קודמו בתפקיד, הפטריארך ספיר נשאר מחוץ לפוליטיקה הלבנונית בתחילתה של כהונתו כפטריארך, אך בשנים המאוחרות של מלחמת האזרחים, התבטא ספיר נגד העוולות החברתיות והפוליטיות שהתבצעו לאורך המלחמה וקרא לתמוך בעניים ובמשוללי הזכויות.
כתביו ודרשותיו פרשו חזון שבו תיאר כיצד לבנון תוכל להשיג עתיד חופשי ומשגשג.
עד שנת 2003 הביע ספיר ביקורת מרוסנת על התחמקותה של סוריה ממילוי הבטחתה לסגת מלבנון, ואף השתתק משראה שהביקורת נגד סוריה נפוצה בציבור הלבנוני.
ספיר אף דחק בציבור הלבנוני לרסן ההתלהמות האנטי-סורית ולהתמקד בפיתוחה הכלכלי של לבנון ולא בסכסוכים הפוליטיים, למרות הירידה בתמיכה בו, במיוחד בקרב נוצרים שהיגרו מלבנון.
רצח רפיק אל-חרירי, ראש הממשלה לשעבר, ומהפכת הארזים בעקבותיו עוררו מחדש את התנגדותו למעורבותה הגדולה של סוריה בלבנון.
כמו כן, השינויים הפוליטיים בלבנון בעקבות נסיגתם של הכוחות הסוריים מלבנון השיבו על כנם את מעמדו של ספיר כמייצג של הקהילה המרונית בלבנון.
במחצית הראשונה של שנת 2006 הביע ספיר ביקורת אל מול השיתוק הפוליטי ששרר בלבנון בעקבות המחלוקת באשר להמשך כהונתו של אמיל לחוד כנשיא.
בה בעת הדגיש ספיר כי לחוד צריך לסיים את תפקידו רק באמצעים חוקיים וחוקתיים ושבראש סדר העדיפויות עומדים המשך פעילותה של הממשלה וההגעה לקונצנזוס באשר למחליפו.
נסכים הם קורבן מנחה מיין וסולת חיטים בלולה בשמן שהוקרבו בבית המקדש לצד קורבן עולה או שלמים.
המילה "נסכים" משמשת לעיתים ליין בלבד ולעיתים כשם קיבוצי ליין עם מנחת הסולת והשמן.
נחלקו תנאים האם מצוות הנסכים הבאים עם קורבנות היחיד היא רק בארץ ישראל או שנהגה גם בתקופת המדבר.
ר' ישמעאל סובר שנוהגת רק בארץ ישראל, ומדייק זאת מפתיחת הפרשיה שנאמר בה "כי תבאו אל ארץ מושבותיכם" משמע שאין חיוב זה נוהג אלא לאחר ביאה לארץ כלומר "לאחר ירושה וישיבה" דהיינו 14 שנות כיבוש הארץ וחלוקתה בימי יהושע בן נון.
ור' עקיבא חולק וסובר שנהגה גם במדבר שהרי מצאנו לשון "מושבותיכם" גם במצוות בהן נתחייבנו כבר במדבר, כגון שבת.
לגבי קורבנות ציבור מוסכם על רוב הראשונים שהנסכים הבאים עמהם נהגו גם במדבר.
יין: נשפך לספלים שהותקנו לשם כך על גג מזבח העולה וירד בנקב שהיה במזבח אל השיתין.
פעולת השפיכה נקראת "ניסוך היין".
סולת בלולה בשמן: מוקטרת ונשרפת כליל על גבי אש המזבח.
הצדוקים סברו כי מנחת הנסכים נאכלת (כמו מנחת סולת), וכאשר ניצחו אותם הפרושים וקבעו כי מנחת הנסכים תוקטר כולה, נקבע על כך יום טוב (כ"ז במרחשון).
בחג הסוכות התקיים, במקביל לניסוך היין, גם ניסוך המים.
באופן דומה לניסוך היין, גם המים נשפכו לתוך ספל מיוחד בגג המזבח, משם היו יורדים ומחלחלים דרך הנקב שבתחתיתו אל השיתין.
מיקומם של שני הספלים היה בפינה הדרום מערבית של גג המזבח, סמוך לקרן.
הספל המערבי שימש לניסוך המים, והספל המזרחי שימש לניסוך היין.
כמות היין הסולת והשמן משתנה על פי בהמת הקורבן:
כבש (וכן עז וכבשה בכל גיל): רביעית הין יין (שלושה לוגים, ליטר בערך), עשרון סולת (מעט יותר מקילו וחצי), ושמן בכמות זהה לזו של היין:
אַיִל (כבש זכר בוגר, בן שנה ומעלה): שליש הין יין (ארבעה לוגים, ליטר ושליש בערך), שני עשרונים סולת (מעט למעלה משלושה ק"ג), ושמן בכמות זהה לזו של היין:
בקר: חצי הין יין (שישה לוגים, כשני ליטר), שלושה עשרונים סולת (שלוש עשיריות האיפה, כחמישה ק"ג), ושמן בכמות זהה לזו של היין:
רביעית הין יין (שלושה לוגים, ליטר בערך), שני עשרונים סולת (מעט למעלה משלושה ק"ג), ושמן שליש הין (ארבעה לוגים, ליטר ושליש בערך).
ביום טהרת המצורע הוא מביא איתו שלושה כבשים עולה חטאת ואשם, ועם כל אחד משלושתם הוא מביא נסכים כמו של כבש רגיל
לנסכים נבחרו גידולי האזורים המובחרים ביותר.
היה אסור להביא יין מבושל.
בבית המקדש היה ממונה מיוחד שתפקידו הוא לקניית הנסכים ובדיקת איכותם.
הנוהג המקובל היה שבעל הקרבן רוכש את הנסכים במקדש מהממונה על הנסכים ששמו היה יוחנן בן פינחס, אבל אם הביאם מביתו - הרי הם כשרים, וסומכים עליו ששמרם בטהרה.
גוי המביא קרבן עולה אינו מביא נסכים, אלא גזברות המקדש מספקת אותם עבורו.
עולת בהמה והשלמים טעונים נסכים, בין אם היה זה קרבן יחיד ובין אם היה זה קרבן ציבור, כגון קרבן התמיד.
שאר הקרבנות פרט לעולה ושלמים (חטאת, קורבן אשם, בכור, מעשר בהמה ופסח), וכן עולת העוף, אינם טעונים נסכים.
יוצאים מכלל זה חטאת המצורע ואשמו, בהם קבעה התורה תוספת נסכים.
הדבר נובע מן העובדה שקרבנות אלו אינם באים על חטא, ולכן יש בהם ביטוי של שמחה.
בדרך כלל נסכי הקרבן מוקרבים יחד עמו.
בשעת הקרבת קרבן התמיד הייתה שיירה של כהנים מוליכה את חלקי הקרבן למזבח, וביניהם גם שני כהנים הנושאים את הנסכים.
בשעת ניסוך היין של קרבן התמיד היו הלויים שרים שיר של יום, מכיוון שהיין מבטא את השמחה.
עם זאת, הבאת הנסכים אפשרית גם בלילה שלאחר הבאת הקרבן, או כעבור מספר ימים.
הבאת הנסכים כקרבן בפני עצמו
הגמרא במנחות לומדת מהאמור בסוף פרשיית הנסכים "כל האזרח יעשה ככה את אלה", שניתן להביא את הנסכים הללו לא רק כשהם באים כנסכים לקורבנות עולה ושלמים, אלא גם כקרבנות עצמאיים, כלומר שמותר להביא גם שמן או יין בפני עצמם.
אולם חייבים להקפיד על השיעורים שנקבעו כאן, דהיינו כשמביא יין, ניתן להביא רק שלושה, ארבעה או שישה לוגים (רביעית, שלישית, וחצי הין); אך לא אחד, שניים או חמישה לוגים וכמו כן במנחת הנסכים ניתן להביא רק כפי השיעורים המוזכרים כאן.
בנבואת יחזקאל לא מוזכר אודות מצוות ניסוך היין כפי שהוזכר בתורה.
לפי פירוש הרמב"ם השיעורים שהוזכרו הם רק בקרבנות ה שיהיו בחנכת המזבח בבית השלישי, כשם שבקרבנות המילואים שבתורה הנשיאים הקריבו דברים שלא נוהגים לדורות.
ולפי רש"י הקרבנות המתוארים ביחזקאל הם מה שהקריבו בחנוכת הבית שבימי עזרא (פרק ח).
אולם לפי פירושו של אליעזר מבלגנצי, ייתכן כי בבית המקדש השלישי לא יוסך יין בעת הקרבת התמיד בגלל הכשלת העם ביין בעת בית המקדש הראשון.
אולם בהקרבת קרבנות השבת, חג וראש חודש כן יוסך היין כדין.
נִסְרֹךְ הוא אל אשורי המוזכר במקרא.
על פי הכתוב בספר מלכים, לאחר שנכשל סנחריב בקרב נגד ממלכת יהודה, חזר לנינוה, ושם נרצח על ידי בניו (אדרמלך ושראצר) בזמן שהשתחווה לנסרוך.
סיפור זהה מופיע גם ב.
זיהויו של האל נסרוך איננו ברור.
בתעודות חיצוניות לא מופיע שם זה או דומה לו.
לרוב מניחים כי יש לזהותו עם אחד מהאלים הראשיים הידועים מהפנתיאון המסופוטמי, ששמו נשתנה מחמת שיבוש או בשל סיבה אחרת.
בין האלים שהוצעו נמנים מרדוך, אנליל, נינורתה, נוסכו ואשור.
כריסטוף אולינגר מעלה את ההשערה ש"נִסְרֹךְ" איננו אלא שיבוש גרפי של "נִמְרֹד", שלפי דעתו מזוהה עם האל נינורתה.
התלמוד דורש את השם מהמילה נֶסֶר (=קרש).
לפי מדרש זה התגלמות האל הייתה בקרש מתיבת נח, אותו הקדיש סנחריב.
נסנאס (בפרסית וערבית: نسناس) הוא סוג של ג'יני מרושע במיתולוגיה הפרסית והערבית.
מקור האגדה עוד בתיאוריו של פליניוס, והיא התפשטה לארצות המזרח.
הנסנאס מתוארים כבני אדם חצויים לאורכם: חצי ראש, חצי גוף, יד אחת, ורגל אחת שאיתה הם מנתרים בזריזות רבה.
הם בעלי יכולת דיבור, ומצויים בתימן ובחצרמוות, שם אוכלים את בשרם.
מסופר שאחד הובא אל אל-מתוכל הראשון: הוא היה בעל חצי פרצוף, שהיה בחזהו, וזנב של כבש.
במקורות אחרים מסופר שהנסנאס גורמים להרס על ידי הצתת בתיהם של אנשים.
לפי אמונת התריסריים, הנסנאס נבראו בעידן הרביעי, בין יתר הג'יני, ומאז בריאת העולם כפי שהוא מוכר לנו, בעידן החמישי, הם בלתי נראים לבני אדם.
דמות הנסנאס מופיעה בלילה ה-358 של אלף לילה ולילה, שם מסופר על מכשף שהופך מלומד לנסנאס על ידי זריית כחל בעינו.
דמות הנסנאס מופיעה גם ביצירות מאוחרות שמתייחסות למיתולוגיה: כך מופיע היצור ב"פיתויו של אנטוניוס הקדוש" של גוסטב פלובר או בסדרת "ורד הנביא" של מרגרט וייס וטרייסי היקמן.
נספרסו (בגרמנית ובצרפתית: Nestlé Nespresso S.A.) היא חברה-בת של התאגיד הרב-לאומי נסטלה השווייצרי.
חברת נספרסו עוסקת בתחום הקפה ומשווקת מכונות קפה המכינות אספרסו מקפסולות קפה בטעמים שונים.
אריק פארב, עובד של נסטלה, רשם ב-1976 פטנט על מערכת נספרסו לשוק העסקי בשווייץ, אך המערכת לא נחלה הצלחה משמעותית.
לאחר מאמציו של איש העסקים ז'אן פול גיילרד הפך המוצר להצלחה בשוק החל מ-1988. ב-1990 חתמה החברה על חוזה עם Turmix שהחל למכור את מכונת נספרסו בשווייץ.
לאחר מכן נחתמו חוזים עם חברות קרופס, מג'ימיקס, אלסי, פיליפס, סימנס ודלונגי.
בקשת הפטנט הראשונה של נספרסו להכנת קפה באמצעות קפסולות המכילות קפה טחון הוגשה בשנת 1996.
משה מרי הוא המנכ"ל לשעבר של "נספרסו ישראל" בין השנים 2009 לשנת 2022, אם כי כיום הוא משמש כיו"ר הסניף הישראלי.
לחברת נספרסו מגוון של מכונות קפה.
מכונות אלה מיוצרות על ידי החברה השווייצרית Eugster Frismag.
במכונות שפיתחה נספרסו, המים מוחדרים לקפסולת האלומיניום בלחץ גבוה במיוחד (19 בר), בלחיצת כפתור.
קיימים דגמים המיועדים להכנת אספרסו בלבד, ודגמים הכוללים מקציף חלב מובנה (כמו דגם לטיסימה +).
קפסולות נספרסו יקרות יותר מחומר הקפה הטחון שנמכר עבור מכונות הקיטור השונות.
העלות לקפסולת נספרסו מקורית עשויה להגיע עד פי שלושה מהעלות של קפה טחון למכונת אספרסו רגילה.
כל קפסולה מכילה 5–6 גרם של קפה טחון, ממנו מופקת כוס אחת של קפה.
הקפסולות המקוריות מיוצרות על ידי החברה ההולנדית Coffeeduck ומשווקות על ידי נספרסו באופן בלעדי.
הקפסולות מופיעות בשני סטנדרטים, האחד מתאים למכונות נספרסו שיוצרו לפני אוקטובר 2010, והאחר עבור המכונות החדשות יותר.
קפסולות הקפה מוצעות במגוון רחב של 23 תערובות קבועות, כאשר לכל תערובת צבע ייחודי בהתאם לטעמה.
את הקפסולות ניתן לרכוש בחנויות החברה ברחבי העולם או באמצעות אתר האינטרנט שלה.
בשנת 2012 העלתה חברת נספרסו ישראל את מחירי הקפסולות, דבר שעורר זעם אצל חלק מלקוחותיה.
בשנה זו פג תוקף הפטנט על קפסולות הנספרסו, וחברות רבות בישראל, כ"שטראוס עלית" ו"אספרסו קלאב", החלו להציע קפסולות קפה תואמות במחירים זולים יותר.
מבחר הקפסולות נחלק למספר משפחות:
טווח וריאציות - קפה בטעמי וניל, שוקולד מריר וקרמל
מדי שנה משווקת נספרסו גם מהדורות מוגבלות.
אלה מוצגות לשוק פעמיים בשנה, בסתיו ובאביב.
מנות ארוזות של קפה אספרסו כמו אלה מבית נספרסו הפכו לפופולריות מאוד, ומהוות 20 עד 40 אחוזים מהערך של מכירות קפה טחון בשוק הקפה האירופי העומד על 17 מיליארד דולרים.
בחודש אוגוסט 2010, דווח כי מכירות Nespresso גדלו בממוצע של 30 אחוזים בשנה במהלך עשר השנים האחרונות ויותר מ-20 מיליארדי קפסולות נמכרו מאז שנת 2000. נספרסו דיווחה על מכירות שנתיות של 3 מיליארד פרנק שווייצרי בשנת 2011, גידול של 20% במהלך שנת הכספים.
החברה מציעה גם קו מוצרים משלים תחת אותו מותג, כגון כוסות ותחתיות.
בדצמבר 2014 הגישה חברת נספרסו יחד עם ענקית המזון נסטלה, תביעה בבית המשפט המחוזי בתל אביב נגד חברת אספרסו קלאב בטענה להפרת זכויות יוצרים, הפרת סימן מסחר, תחרות בלתי הוגנת וגרימת נזק למוניטין של החברה.
התביעה הוגשה כנגד אספרסו קלאב בשל כפיל של ג'ורג' קלוני שהופיע בפרסומת טלוויזיונית של החברה.
בית המשפט דחה את טענותיה של חברת נספרסו במלואן וקיבל את טענותיה של אספרסו קלאב, כי החברה לא הפרה כל סמל מסחרי של נספרסו.
כמו כן בית המשפט חייב אותה בהוצאות משפט בסך 110,070 ש"ח.
נספרסו הגישה ערעור לבית המשפט העליון בבקשה לבטל את החלטת בית המשפט המחוזי ובתגובה חברת אספרסו קלאב הגישה ערעור שכנגד ביחס לסכום ההוצאות שקבע בית המשפט המחוזי.
בקיץ 2019 הוגשה תובענה ייצוגית כנגד נספרסו בטענה שמוצרי הקפסולות של החברה יקרות יותר מבמדינות אחרות, ומאחר שנספרסו היא מונופול בתחום הקפסולות בישראל, החברה עברה על החוק בכך שמכרה את הקפסולות במחיר מופרז.
נסרין פאעור , שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית-פלסטינית, מרצה על מודעות עצמית דרך דרמה, יוגה ואנרגיה.
פאעור נולדה וגדלה בתרשיחא, למשפחה שגורשה מהכפר ג'אלין שבמורדות המערביים של הר מירון שנכבש ונהרס ב-1948. בנעוריה הייתה מדריכה בבית ספרה והשתתפה במשלחת לארצות הברית.
אחרי לימודי בית הספר התיכון למדה משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים, בשנים 1991 עד 1994. בשנת 2006 למדה בימוי באוניברסיטת חיפה.
פאעור משחקת בערבית ובאנגלית, לא בעברית.
בשנת 2008 היא למדה בהודו יוגה.
תחילה השתתפה פאעור בהצגות בתיאטרון "א-שורוק", בתיאטרון "בית הגפן", בתיאטרון "אל-מידאן" ואחרים.
בין היתר השתתפה בהצגות "אימתו ומצוקתו של הרייך השלישי", "מוזפר אל-נואב", "דון קישוט", "ללא כתובת", "הלבן שבעיניים".
תפקיד בולט בתיאטרון הוא מריה במונודרמה "אישה שמחה" מאת זוכה פרס נובל האיטלקי דריו פו ופרנקה רמה, בבימויו של כאמל באשה.
"האישה ששנואת גברים", פסטיבל ויילס
"אני אנה" – על-פי "אנה קרנינה" בפסטיבל מסרחיד 2006
בשנת 2009 כיכבה פאעור בסרט "Amreeka" של הבמאית האמריקאית-פלסטינית שרין דביס (אנ') ובמרכזה אם חד הורית פלסטינית נוצרייה מבית לחם שמהגרת עם בנה המתבגר לעיר קטנה באילינוי.
"החודש התשיעי", בימוי: עלי נסאר 2002
"جمر الحكاية", בימוי: עלי נסאר, 2011
הסרט "מריה-נסרין" מאת הבמאי העיראקי מוחמד תאופיק.
הסרט הוצג בפסטיבלי קולנוע שונים ועוסק ביחס בין השחקנית נסרין לדמות מריה שהיא מגלמת במונודרמה "אישה מאושרת".
פאעור לימדה תיאטרון ויוגה לאורך השנים.
על תפקידה בסרט "אמריקה": FIPRESCI Critics' Prize – Cannes Film Festival, פרס "מוהר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בדובאי מועמדת לשחקנית השנה בפרס spirit awards בלוס אנגלוס
על תפקידה ב"סרחאן והסניורה", מאת אוסמה מסרי, בבימוי ריאד מסארווה, 1996
פרס התיאטרון הקהילתי על בימוי ההצגה "الوان نونو", 2002.
נספח כלכלי הוא דיפלומט הממונה על ניהול ענייני סחר.
תפקידו העיקרי הוא לקדם הסכמי סחר ותוכניות סחר לייצוא.
אם הוקצה על ידי רשות או ארגון חסרי ריבונות, או אם הוא עובד מקומי בשגרירות, עשוי שלא ליהנות ממעמד דיפלומטי.
התואר נציב סחר משמש גם על ידי כמה ארגונים בינלאומיים עבור הפקיד הבכיר האחראי על הסחר.
הנספחים הכלכליים של מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה והתעשייה פועלים בשוקי יעד מובילים ברחבי העולם לקידום מדיניות סחר החוץ של ישראל.
תפקידי הנספחים כוללים איתור ויצירת הזדמנויות עסקיות, קידום יצוא וסחר בינלאומי, עידוד השקעות בישראל ושל חברות ישראליות בחו"ל, טיפול וקידום של הסכמי סחר בינלאומיים, טיפול בחסמי סחר, הסברה כלכלית, עידוד מיזמים משותפים בילטרליים וסיוע פרטני לחברות ישראליות בכניסה לשווקים בינלאומיים.
מינהל סחר חוץ מקיים אחת לשנתיים קורס צוערים לנספחים כלכליים-מסחריים.
המטרה היא להגביר את התחרותיות של התעשייה הישראלית אל מול השווקים הבינלאומיים, לייצר מנופי תחרותיות במשק הישראלי, ולפרוץ את הדרך עבור חברות ישראליות.
תהליך המיון נמשך כ-5-4 חודשים, ובסיומו מוזמנים לקורס המועמדים שעמדו בהצלחה בכל שלבי המיון.
במהלך הקורס רוכשים הצוערים ידע נרחב בתחומי הדיפלומטיה, שיווק בינלאומי, כלכלת ישראל, כלכלות בעולם, הסכמי סחר, קידום השקעות, שיתופי פעולה במחקר ופיתוח, והכשרות במגוון מיומנויות אישיות כגון ניהול משא ומתן, העברת מצגות בפני קהל, הופעה בפני אמצעי תקשורת ועוד.
בתום קורס הצוערים משתלבים בוגריו בתפקידי מטה במינהל לסחר חוץ ולאחר תקופת הכשרה יוצאים לשליחות ממלכתית דיפלומטית כנספחי כלכלה וסחר מטעם המשרד ברחבי תבל.
מרבית הנציגים פועלים מהשגרירויות והקונסוליות של ישראל בחו"ל.
נסרין ברכה קדרי היא זמרת ושחקנית ישראלית, זוכת העונה השנייה של תוכנית המציאות המוזיקלית "אייל גולן קורא לך".
קדרי ידועה בסגנונה המוזיקלי המשלב מוזיקה מזרחית, פופ ישראלי ומוזיקה ערבית קלאסית.
היא מרבה לבצע שירים בשפות העברית והערבית ולערב בניהן.
לאורך הקריירה הוציאה מספר אלבומי אולפן מצליחים, שיתפה פעולה עם אמנים בולטים, וכיהנה כשופטת בתוכניות "בית ספר למוסיקה" וכן "The Voice ישראל", השתתפות בתוכניות הריאליטי "גולסטאריות" ו"רוקדים עם כוכבים".
קדרי נולדה למשפחה ערבית-מוסלמית, ובשנת 2018 השלימה הליך גיור רפורמי.
היא השתתפה בטקסים ממלכתיים ובאירועי הזיכרון הלאומיים המרכזיים, ובהם הופעותיה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות, בטקסי יום הזיכרון ובעצרת המרכזית לזכר יצחק רבין.
מעבר לבימות אלו, היא השתתפה באמצעות פרויקטים אומנותיים המוקדשים להנצחה, דוגמת הקלטת השיר "לא רחוק הוא היום" במסגרת פרויקט "שם עולם" לזכר השואה, והוציא את הסינגל "כלום לא שמח", בלדה שיצאה ב-7 באוקטובר 2024 לציון שנה למלחמת חרבות ברזל, ומבטאת את התחושות הקשות שנותרו בציבור.
קדרי נולדה בלוד למשפחה ערבית-מוסלמית.
החל מגיל 18 הייתה בזוגיות עם אביעזר בן מוחא, נגן דרבוקה ממוצא יהודי.
קדרי גדלה בבית דובר ערבית.
היא סיפרה בראיון לאודי כגן ב"קארפול קריוקי" כי החלה לדבר עברית רק בגיל 27. אמנם כשהייתה בת 25 השתתפה בתוכנית "אייל גולן קורא לך", שם כבר שרה ודיברה בעברית, אולם לדבריה בשלב זה עברית הייתה עבורה עדיין שפה בסיסית.
היא הסבירה שלמדה את השירים באופן פונטי, מבלי להבין את המשמעות, והשליטה השוטפת הגיעה רק בשלבים מאוחרים יותר.
נסרין קדרי החלה את דרכה המוזיקלית בשירה בשפה הערבית במועדונים ביפו ובערים פלסטיניות.
הפריצה המשמעותית נרשמה בשנת 2012 כאשר השתתפה בעונה השנייה של תוכנית המציאות "אייל גולן קורא לך".
במהלך התוכנית ביצעה קדרי קלאסיקות כמו "לילות בבית", "כשהלב בוכה" ו"אהבה אסורה", ובסיומה זכתה במקום הראשון לצד הזמר מאור אשואל.
הצלחה זו סללה את הדרך לאלבום הבכורה שלה שיצא בשנת 2014 ונשא את שמה, ובו בלטו להיטים כמו "חייאתי", "אל תלך" ו"אתה עושה לי טוב".
במקביל, שיתפה פעולה עם התזמורת האנדלוסית הישראלית בסדרת הקונצרטים "אום כולתום לנצח", פרויקט שתיעודו הופץ גם כאלבום הופעה.
השנים הבאות סימנו את הפיכתה לאמנית חוצת מגזרים.
בשנת 2015 המשיכה קדרי לבסס את מעמדה עם סינגלים מתוך אלבומה השני, ובהם "בסיבוב שני" ו"קצת שונה".
בשנה זו רשמה הישג היסטורי כערביה הישראלית הראשונה שהופיעה ב"פסטיבל הפסנתר", ובנוסף ביצעה את השיר "הלוואי" בעצרת המרכזית לזכר יצחק רבין.
מעורבותה הטלוויזיונית התרחבה גם היא כאשר הצטרפה לוועדה המוזיקלית בעונה השלישית של "בית ספר למוסיקה" בשידורי "קשת" בערוץ 2. בתחילת 2016 הוציאה את אלבומה השני "בנאדיק", שכלל גרסה מחודשת לשיר המצרי הידוע "יא בינת אל סולטן".
בשנת 2017 הופיעה בטקסים של יום הזיכרון והדלקת המשואות ביום העצמאות.
באותה שנה אף שימשה כמופע החימום של להקת "רדיוהד" בסיבוב שכלל 11 הופעות ברחבי ארצות הברית.
באותה תקופה החלה להפיץ סינגלים מאלבומה השלישי, "לומדת ללכת" שיצא בשנת 2018. שיר הנושא של האלבום, בעל אותו שם, הגיע למקום ה-21 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ט.
בשנים שילבה עם המוזיקה גם קריירה טלוויזיונית ותיאטרון.
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית המציאות "גולסטאריות" ב-HOT3, שם בלטה וזכתה בתואר "שחקנית/כדורגלנית העונה".
באותה תקופה הרחיבה את פעילותה לבמת התיאטרון כשהשתתפה במחזמר "סוליקא" בתיאטרון באר שבע.
בהמשך השנה הוציאה את הסינגל המצליח "קרנבל רק היום".
לצד זאת, לקחה חלק בפרויקטים אמנותיים נוספים, בהם הקלטת חידוש לשיר "גורל אחד" עבור אלבום המחווה לעפרה חזה, "קול הנשמה: שרים עפרה חזה".
היא גם השתתפות במחזמר "הקוסם מארץ עוץ" בתפקיד המכשפה המרשעת מן המערב.
במהלך שנת 2019 המשיכה קדרי לבסס את מעמדה הציבורי כאשר הצטרפה לצוות השופטים בעונה החמישית של "The Voice ישראל".
בתקופה זו הוציאה את השיר "ישמע-האל", העוסק בתהליך הגיור שעברה, ואת השיר "לא רחוק הוא היום" כחלק מפרויקט "שם עולם 2019" לזכר השואה.
ביוני 2020 שיתפה פעולה עם סטטיק ובן-אל תבורי בהוצאת השיר "חביב אלבי", שנבחר לשיר הרשמי של מצעד הגאווה בתל אביב באותה שנה.
בשנת 2021 העמיקה קדרי את נוכחותה המוזיקלית עם סינגלים כמו "אהובי" ו"חצי משוגעת", לצד השתתפות בשיר "בוקר טוב עולם" עם אנה זק ודולי ופן.
לקראת סוף השנה השיקה את הפרויקט המורחב "הגן של נסרין" (Nasrin's Garden), שכלל חמישה שירים חדשים, ובהם "מי אמר".
בשנת 2022 המשיכה בעשייה רב-תחומית, שכללה את שיר הגאווה "תנשום", הופעה במופע "Next" וגילום דמותה של סלמה בסדרת המתח "ירושלים" של הוט, בתור סלמה.
במרץ 2023 עלתה בהוט תוכנית הדוקו-סלב הנקראת "נסרין אגדה" ששמה השתנה ל"נסרין" בעונה השנייה, המספרת על אודות קורותיה של קדרי.
באותה שנה, החלה להתמודד כרקדנית בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12. בהמשך צילומי "רוקדים עם כוכבים" טענה כי נאלצה לפרוש מהתחרות עקב פציעה, והיא הייתה חלק מהצמד התשיעי שיצא מהתחרות.
ב-10 באוגוסט של אותה השנה הוציאה את הביצוע "מואט" מתוך המופע "ט"ו באב עושים אהבה - קיסריה 2023" יחד עם ליאור נרקיס.
לאחר שביולי הוכרז כי קדרי תופיע בפרויקט "שירת נשים" יחד עם הזמרות עדן בן זקן, אודיה ונרקיס, ב-3 בספטמבר יצא הסינגל "תהמר עליי" מתוך הפרויקט.
הסינגל הגיע למקום הרביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט ולמקום ה-81 במצעד ההיטליסט.
השיר "למה לי למה לו" הגיע למקום ה-27 במצעד ההיטליסט.
ב-10 ביוני קדרי הוציאה סינגל חדש בשם "לב זהב".
ב-19 בספטמבר קדרי השיקה מיני-אלבום בשם "תקשיבו טוב".
האלבום הושק כמתנה לקהל לפני יציאתה לחופשת לידה.
ב-7 באוקטובר יצא לאור הסינגל "כלום לא שמח" ביחד עם החללית.
ב-7 בינואר 2025 הוציאה לאור את הסינגל "לא לפנות אליי".
ב-17 במרץ, הוציאה את הבלדה "מה רוצות ממני הדמעות".
נסרין קדרי ניהלה מערכת יחסים עם הנגן אביעזר בן-מוחה היהודי-ישראלי החל משנת 2004. בני הזוג היו יחד לסירוגין במשך כ-13 שנים, התארסו, וקדרי אף החלה בתהליך גיור, ובספטמבר 2017 הם נפרדו.
כשנה אחר כך, טענה כי היא השלימה את תהליך הגיור בבית דין אורתודוקסי עצמאי של הרב דודו דרעי, וכי קיבלה על עצמה את השם העברי "ברכה".
בריאיון שנערך עמה באפריל 2023 סיפרה קדרי כי עברה גיור רפורמי, ולכן הרבנות לא הכירה בו כלל אך משרד הפנים כן הכירו בו.
באפריל 2022 קדרי נישאה לרום שמיר הצעיר ממנה ב-12 שנים.
ב-26 באוקטובר 2022 נולד בנם הבכור, וב-22 בספטמבר 2024 נולד בנם השני.
ביוני 2025 השניים נפרדו, וב-11 בפברואר 2026 השניים התגרשו.
נסראניה הוא כפר בקטר הממוקם במחוז א-שחאנייה, ולפני כן מוקם במחוז א-ריאן.
נסראניה נקראה על שמה של באר מקומית.
מכיוון שהבאר נבנתה על קרקע סלעית וקשה, המקומיים נאלצו לחפור עמוק מתחת לפני השטח על מנת להגיע אל המים.
כאשר חפירת הבאר הסתיימה והבאר תפקדה כראוי, הדבר תואר כניצחון והמקומיים החליטו לקרוא לבאר "נסראניה", על שם דת הנצרות, באילוזיה לניצחון האסלאם על הנצרות כדת השלטת בחצי האי ערב.
נסראניה תוארה ב"גאזט של המפרץ הפרסי" שנכתב בשנת 1908, בתיאור נכתב כי היא נמצאת "11 מיילים מדרום לדוחט פיישאח' ו-16 מיילים מערבה מהחוף".
בנוסף לכך, בגאזט נכתב כי קיימת באר בעומק 25 פאתום ובה מים טובים.
נסר הייתה חברה מצרית ליצור רכב, בבעלות המדינה של מצרים.
"נסר" היא יצרנית הרכב הערבית הראשונה שנוסדה בשנת 1960 בחלוואן שבמצרים.
בין השנים 1983–1992 ייצרה החברה את דגם "FSO Polonez" ובשנת 1991 הציגה טווח נוסף של פיאט - מכוניות ייעודיות מורשות באמצעות החברה הטורקית Tofaş.
בשנת 1988 החלה "נסר" לייצר את זסטבה פלורידה תחת רישיון היצרן הסרבי Zastava.
הקמתה של החברה הייתה חלק מתהליך התיעוש הכללי שיזם לאחר מהפכת הקצינים החופשיים בשנת 1952, אשר ראתה מיליוני מצרים נוהרים לאזורים עירוניים כדי לקבל עבודה במפעלים חדשים ובמרכזים תעשייתיים.
הדגם הראשון שייצרה חברת "נסר" היה קרוי "Ramses II", על פי רישיון של יצרן הרכב הגרמני "NSU".
ההחלטה להתמקד בהרכבה של מכוניות מורשות זרות תחת היצרן "Nasr" התבססה בעיקר על הרצון למנוע את בעיות ההנדסה והעיצוב הקשורים בניסיונות קודמים לייצור רכב מקומי.
עם התקדמות השנים, המודל הנמכר ביותר של "נסר", "128 GLS".
הדגם החל להראות את גילו (עיצובו לא השתנה מאז שנות ה-70 של המאה העשרים).
כתוצאה מכך החלה "נסר" לייצר מגוון חדש של כלי רכב, המבוססים שוב על דגמי קונצרן הרכב האיטלקי פיאט הקיימים, לרבות דגמי הרגאטה, ומודלים מבוססי פיאט המורשים על ידי טופאש, במיוחד דוגאן ושאהין.
בתחילת המאה העשרים ואחת הרחיבה החברה המצרית את היחסים עם "Zastava"
חוסר ההחזקה היחסי של המכוניות של חברת "נסר" בעיצוב מודרני (במיוחד במונחים של תכונות בטיחות ונוחות סטנדרטיות אחרות), והגדלת הזמינות של מותגי חוץ זולים (כגון: יצרן הרכב הצ'כי סקודה) הגדילו את רמת התחרות, ו"נסר" סיימה את ייצור כלי הרכב בשנת 2009.
יצרני רכב זרים ש"נסר" ייצרה מכוניות מורשות ברישיון
תמונות כלי רכב שייצרה "נסר"
נסר 125 היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, 5 מושבים, אשר נבנתה בין השנים 1979–1983, על ידי יצרנית הרכב המצרית "נסר" על פי רישיון יצרנית המכוניות הפולנית Fabryka Samochodów Osobowych (FSO) ברישיון קונצרן פיאט האיטלקית.
דגם ה"נסר 125" נבנה על פי דגם ה"פיאט 125p פולסקי" אשר היה זהה לדגם פיאט 125.
סך הכול יוצרו 21,669 יחידות.
בנוסף ל"דגמי פרייבט", יוצר גם בתצורת מונית
"נסר 125" - צולם למספר סרטים מצריים
נספח ייצוג או נספח שוויון הוא התניה בחוזה של שחקנים עם חברות ההפקה, המבטיח רמה מסוימת של גיוון אנושי בליהוק ובצוות ההפקה.
לדוגמה, הנספח יכול לדרוש שאחוז מסוים מהשחקנים או צוות ההפקה יהיו נשים, לא לבנים, בעלי זהויות מיניות ומגדריות שונות או אנשים עם מוגבלויות.
שחקנים ויוצרי סרטים בעלי שם יכולים להשתמש בעמדתם החזקה במהלך המשא ומתן לקראת חוזה העסקתם ולדרוש הכללת נספח זה, בנוסף לנספחים אחרים העוסקים בתנאי ההעסקה השונים.
הרעיון בדבר נספח ייצוג פותח לראשונה ב-2014 על ידי פרופ' סטייסי ל.
סמית' מבי"ס לתקשורת ועיתונאות באוניברסיטת דרום קליפורניה, בעקבות מחקר שנערך לאורך 9 שנים שהצביע על חשיפת החסר של דמויות נשיות בסרטי קולנוע.