tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כן נערכו בדירת וקס פגישות בין מנחם בגין לבין עיתונאים ואנשי תקשורת.
בשנות השבעים לחייה, פנתה לוקה וקס אל לימודים ויצירה אמנותית בציור ובפיסול.
עבודות הפיסול שלה מתארות זיכרונות ילדות ונעורים במזרח אירופה בטרם השואה.
לדברי וקס, היא רצתה לשמר את דמותם של היהודים "את אורח חייהם, את עיסוקיהם, את תלמידי החכמים, יהודים מתפללים, נשים מדליקות נרות, בעלי מקצועות שונים ודמויות יהודיות".
במסיבת יום הולדתה המאה, מוקפת בחברים וידידים, אמרה וקס: "אני יהודייה בת אלפיים!".
יצירותיה של לוקה וקס הוצגו בתערוכות בגלריות ובמוזאונים ברחבי הארץ.
הן מוצגות בתערוכות קבע במוזאון השואה בניר גלים, ביד יצחק בן-צבי בירושלים, במוזאון למורשת עדות ישראל בלוד ובתערוכה לזכר בעלה ישראל, בחדר העיון ע"ש ד"ר אלי תבין במכון ז'בוטינסקי בתל אביב, שם נפתחה בחנוכה תשס"ט 2008.
האמן יואב דגון כתב בפתח אלבום יצירותיה היהודים שלי, כי העבודות מבטאות: "עולם אילם מלא הבעה אקספרסיבית, עדות זועקת שהיוצרת יוצקת אל ברואיה שוב ושוב כדי להאחז בחיים".
פרופ' שבח וייס כתב כי "הדמויות מן העיירה הן הסבתא והסבא שלנו, הורינו, הדודות והדודים, הרחוב היהודי, השכונה והעיירה והמחוז".
לדבריו, "את כל אלה הנציחה לוקה וקס, מעשה של חסד ואמנות צרופה".
בדברי ברכתו לתערוכת הקבע שלה במכון ז'בוטינסקי אמר מנכ"ל המכון יוסי אחימאיר, כי האמנית והתורמת אמנם ספונה בביתה, אך בתוך עמה היא יושבת, שם היא מציירת ומפסלת: "מציירת – פרחים, מפסלת – אך ורק יהודים.
היא יצרה אותם, היא אוהבת אותם, קשה לה להיפרד מהם – כי הם 'כל כך נחמדים', כדבריה.
יהודים – לא פסלים!"; אחימאיר ציין, כי "מבחינתה, אין זו רק אמנות, אין זו יצירה פיסולית לשמה, זוהי בריאה, שיחזור העולם שהיה ואיננו עוד, עמך בני עמנו, שואבי מים, חוטבי עצים, קוראי ספר, מתפללים עטופים בטליתות, כליזמרים וכליהם בידיהם, רקדנים, לומדי תורה, נשים בלבושן המסורתי, גברים בדלותם – ומי לא?".
לוקה וקס הייתה ל"יקירת העיר תל אביב-יפו" בשנת תשנ"ח 1998. ראש עיריית תל אביב-יפו רון חולדאי כתב בתעודה שהוענקה לה: "ליווית את תל אביב – יפו מראשיתה, ועיצבת את דמותה.
הנחת את היסודות להתפתחותה של העיר: תרבות, חברה, תשתית ומסחר.
יצקת תכנים והענקת אופי לעיר שהיום מכנים: 'הבירה של מדינת ישראל' ".
לוקהיד 18 לודסטאר היה מטוס נוסעים דו-מנועי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
גוף המטוס היה עשוי מתכת והוא היה בעל זנב כפול.
גלגל הזנב שלו היה קבוע וכני הנסע הקדמיים שלו התקפלו לתוך בתי המנועים.
בתצורת מטוס נוסעים יכול היה להוביל 15-18 נוסעים, עם צוות של שלושה.
עקב נוחות הטיסה שימש כמטוס לאח"מים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 ייצרה לוקהיד קורפוריישן ושיווקה את המטוס הדו-מנועי לוקהיד 14 סופר אלקטרה שנמכר כמטוס נוסעים קטן (10 עד 14 נוסעים).
אולם בין מאי 1938 לינואר 1939 התרסקו שמונה מטוסי סופר אלקטרה, דבר שגרם לכך שחברות שהפעילו אותו ביקשו להחזירו ללוקהיד.
בעיה נוספת עבור לוקהיד הייתה היחס הגרוע בין עלות התפעול לבין כמות כרטיסי הטיסה שניתן היה למכור, שגרמה לכך שהפעלת המטוס לא הייתה רווחית כמתחרהו.
לפיכך עלה צורך לייצר מטוס חלופי, שייתחרה בדאגלס DC-3 ("דקוטה"), יהיה בטיחותי ויאפשר הטסת 15-18 נוסעים, שיתנו לו יתרון מסחרי.
אב טיפוס של ה"מודל 18" נבנה על בסיס מטוס שהוחזר ללוקהיד מחברת נורת'ווסט איירליינס.
האבטיפוס עשה שימוש בכנפיים, במנועים ובמשטחי הזנב של הסופר אלקטרה עם גוף ארוך יותר ששיפר את היציבות ואפשר התקנה של שתי שורות מושבים נוספות.
טיסת הבכורה של האבטיפוס התקיימה ב-21 בספטמבר 1939.
טיסת הבכורה של המטוס הראשון מייצור סדרתי התקיימה ב-2 בפברואר 1940 והחברה הראשונה שהפעילה אותו הייתה מיד - קונטיננט איירלינס, כן נרכש והופעל על ידי קונטיננטל איירליינס, יונייטד איירליינס, פאן אמריקן וורלד איירווייז, אייר פראנס הצרפתית ו-BOAC הבריטית.
אולם רוב מפעילותיו היו חברות תעופה קטנות ומקומיות.
כן נרכש המטוס על ידי ממשלות איי הודו המזרחיים ההולנדיים, דרום אפריקה (עבור סאות' אפריקן איירווייז SAA ועבור הצלב האדום), נורווגיה, ניו זילנד ועוד.
עד מהרה החל צבא ארצות הברית לגייס מטוסי לודסטאר אזרחיים לשימוש צבאי.
בשיא הגיוס שירתו בצבא 102 מטוסים, שהוחזרו לחברות התעופה מהן גויסו או נמכרו עד 1944. במקביל הזמין הצבא מלוקהיד מטוסים ייעודיים.
המטוסים שימשו לתפקידים מגוונים כגון תובלת חיילים וציוד, הובלת טייסים שהעבירו מטוסים ממפעלי היצור לטייסות, כמטוסי הצנחה, כמטוסי אימון, כגוררי דאונים ולטיסות מנהלתיות.
חלק ניכר מן המטוסים שימשו כמטוסי אח"מ, להובלת קצינים בכירים.
כן שירת מטוס לודסטאר בצי ארצות הברית ובמשמר החופים של ארצות הברית.
גם חיל האוויר המלכותי הבריטי גייס מטוסי לודסטאר עבור טייסותיו במזרח התיכון והשתמש בהם לאמבולנס מעופף ולתובלה.
חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד השתמש במטוסי לודסטאר להובלת דואר לאי נורפוק.
לאחר מלחמת העולם השנייה נמכרו המטוסים לחברות תעופה וחילות אוויר, בעיקר בעולם השלישי.
ב-8 בנובמבר 1943 סופק לזרוע האוויר של צבא ארצות הברית ממפעלי לוקהיד בברבנק, קליפורניה מטוס C-60A-5-LO.
ב-27 בנובמבר 1943 הוצב המטוס בטייסת 37 של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
ב-26 בספטמבר 1947 יצא המטוס משירות, קורקע והועבר לאחסנה.
ב-30 בדצמבר 1947 נרכש המטוס על ידי מפעיל טיסות השכר סטנלי וי.
ב-5 בספטמבר 1948 הטיס סטנלי וי.
גודן את המטוס דרך בחריין לרומא.
שם נרכש המטוס על ידי פעיל הרכש, אל שווימר (חברת סרוויס איירוויז) תמורת 8,000 לירות שטרלינג.
המטוס הוטס מיד לארץ ישראל ונכנס לשירות בחיל האוויר הישראלי.
בחיל האוויר שירת המטוס במלחמת העצמאות בלהק תובלה אווירית (לת"א) לטיסות תובלה ונוסעים עם אות הקריאה 4X-ACB.
המטוס השתתף ב"מבצע אבק" ובין היתר שימש את מפקד לת"א מוניה מרדור ואת מפקד חזית הדרום, יגאל אלון.
עם תום המלחמה קורקע המטוס עקב מחסור בחלקי חילוף והועבר לבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה.
18-07 מנועי פראט אנד וויטני S1E-3 הורנט בעצמה של 750 כ"ס
18-08 עם מנועי פראט אנד וויטני SC-3G טווין ווספ בעצמה של 900 כ"ס
18-56 עם מנועי רייט GR-1820-G205A סייקלון בעלי עוצמה דומה
לוקה רוטקוביץ' (נולד ב-5 ביולי 1988) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי ששיחק בעמדת החלוץ.
לוקה רוטקוביץ' נולד בפודגוריצה, אז חלק של יוגוסלביה.
רוטקוביץ' התחיל את הקריירה שלו בפטרובאץ.
כבר בעונת הבכורה שלו כבש 7 שערים ועזר לקבוצה להישאר בליגה.
עונה לאחר מכן הפך לשחקן הרכב ועד אמצע העונה הספיק לכבוש 7 שערים.
ב-21 בפברואר 2012 חתם בבודוצ'נוסט פודגוריצה עימה סיים במקום השני בליגה.
בעונת מעמדו של השחקן נחלש ובינואר שוחרר וחתם ביריבה העירונית מלאדוסט.
בינואר חתם במורנר בר במדיה כבש 8 שערים עד לסיום העונה.
את עונת התחיל עם 8 שערים עד ינואר שבמהלכו עזב לראשונה את מונטנגרו וחתם במכבי פתח תקווה הישראלית עד לסיום העונה.
בתום העונה חזר למורנר בר במדיה כבש 9 שערים ב-11 הופעות.
לקראת עונת חתם בדינמו מינסק.
במהלך העונה הוא כבש 5 שערים והקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי.
בסוף העונה, חתם באנסן גרינרס מליגת העל של קוריאה הדרומית, שהוקמה באותה שנה.
לוקה קלדירולה (באיטלקית: Luca Caldirola; ) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדות הבלם והמגן שמאלי בקבוצת מונצה מהסרייה ב'.
קלדירולה החל את קריירת המשחק שלו בקבוצות הילדים והנוער של קבוצת אינטר מילאנו ואף שימש כקפטן קבוצת הנוער.
במהלך עונת 2009/2010 צורף מספר פעמים לסגל הקבוצה הבוגרת, אך לא שותף במשחקים.
את הבכורה הלא-רשמית ערך במסגרת משחק ידידות נגד AC מילאן.
בעונת 2010/2011 הושאל לקבוצת ויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית בה שיחק 11 משחקים.
ביוני 2011 מכרה אינטר מחצית מכרטיס השחקן של קלדירולה לקבוצת צ'זנה כחלק מעסקת ההעברה של יוטו נגטומו לקבוצה.
ב-7 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי אינטר במשחק במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות מול קבוצת צסק"א מוסקבה.
כחודש לאחר מכן הושאל לקבוצת ברשה ששיחקה בסרייה ב'.
ביוני 2012, עבר לשחק בקבוצת צ'זנה ושיחק בה בחצי הראשון של העונה, בטרם הושאל שוב לברשה עד לסיום העונה.
ביוני 2013 חתם על חוזה ל-4 עונות בקבוצת ורדר ברמן מהבונדסליגה.
ב-7 בדצמבר 2014 כבש את שער הבכורה בקריירה בבעיטה חופשית בהפסד הקבוצה 2–5 לקבוצת איינטרכט פרנקפורט.
בעונת 2015/2016 הושאל לעונה לקבוצת דרמשטאדט 98 ובסיומה חזר לשחק בברמן.
בינואר 2019 חזר קלדירולה לאיטליה לאחר חמש שנים, כשחתם בבנוונטו מהסרייה ב', אליה עבר בהעברה חופשית.
בתוך שתי עונות חתם בקבוצת מונצה מהסרייה ב'.
לוקה פירנסקו-שקד (ברומנית: Luca Firanescu-Shaked; נולדה בשנת 1985) היא דוגמנית עבר ושחקנית רומנייה-ישראלית שהתגיירה.
נולדה בשם רלוקה פירנסקו (ברומנית: Raluca Firanescu) ברומניה, ולמדה לתואר בתקשורת ויחסי ציבור.
במהלך הפקת אופנה במולדתה, הכירה את הפרסומאי הישראלי ספי שקד, ובגיל 21 עברה להתגורר עמו בישראל.
ב-2008 הייתה הדוגמנית הראשית של מעצבת שמלות הערב גליה להב.
באותה שנה הצטלמה לאחד מתוך 8 שערים שונים של כתב העת הישראלי "בלייזר".
בשנת 2009 היא הובילה את קמפיין בגדי הים של הרשת הישראלית "אפרודיטה" ושימשה כפרזנטורית של החברה הישראלית לניתוחים אסתטיים "אמריקן לייזר".
הצטלמה לפרסומת לקאווה בברצלונה ולקמפיינים של טאג וומן ומישל מרסייה, וכן נבחרה להוביל קמפיין בינלאומי של בגדי הים של מורנה.
אחר כך הובילה קמפיינים למותגים ישראלים כמו "גוטקס" ו"אירוקה".
דגמנה גם בניו יורק וגרמניה ועבדה עבור חברות בינלאומיות כמו פאקו רבאן ומרקס אנד ספנסר.
שקד נבחרה לקמפיין הבינלאומי של לוריאל פריז, והובילה את הקמפיינים העולמיים של טריומף אינטרנשיונל, נוקיה, Wash & Go ועוד.
ב-2010 הצטלמה למגזין בגדי הים של "בלייזר".
ב-2011 הצטלמה שוב לכתב העת הישראלי "בלייזר".
כשחקנית היא הופיעה בסדרה "אבודים באפריקה" מבית yes.
הופיעה בתפקידים אורחים בסדרות "חשופים" ו"עממיות".
ב-2013 היא שיחקה בסרט "השורד" בבימויו של שמעון שי, לצד משה איבגי.
מתגוררת יחד עם בן זוגה ספי שקד בישראל.
בעבר התגורר הזוג גם בפורטוגל.
בראיון שהעניקה באוגוסט 2013 הכריזה כי סיימה תהליך גיור רפורמי.
לוקה יוביץ' (בסרבו-קרואטית: Luka Jović, בסרבית-קירילית: Лука Јовић, נולד ב-23 בדצמבר 1997 בביילינה שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת החלוץ בא.א.ק.
יוביץ' נחשב עוד כילד ככישרון גדול, והבקיע שערים בכמויות גדולות בקבוצות ילדים בבוסניה והרצגובינה.
כנער שיחק יוביץ' במועדון הכוכב האדום בלגרד, וסגנון המשחק שלו הושווה לא מעט לדרקו פאנצ'ב ולרדאמל פלקאו.
במאי 2014 ערך יוביץ' את הבכורה שלו בכוכב האדום בלגרד, במשחק מול וויבודינה נובי סאד.
במשחק זה הבקיע יוביץ' שער, ושבר את שיאו של דיאן סטנקוביץ' ככובש הצעיר ביותר בתולדות המועדון.
יוביץ' הבקיע שער זה כשנכנס כמחליף.
המשחק הסתיים בתוצאה 3-3, והתיקו הזה הכתיר את הכוכב האדום בלגרד כאלופה.
באוקטובר 2014, כשהיה בן 16 שנים, תשעה חודשים ו-25 ימים, הפך יוביץ' לכדורגלן הצעיר ביותר שהשתתף בדרבי של בלגרד אי פעם.
בהמשך העונה הבקיע יוביץ' שישה שערים, אך קבוצתו סיימה רק במקום השני בליגת העל הסרבית.
את סיום העונה החמיץ יוביץ' בגין פציעה.
במאי 2015 האריך יוביץ' את חוזהו עד לסוף עונת 2017/18. בנובמבר 2015 יוביץ' עבר ניסיון לסחיטה באיומים על ידי אדם שתבע ממנו לשלם לו כסף, אחרת ישבור את שתי רגליו.
את עונת 2015/16 החל יוביץ' היטב, והבקיע חמישה שערים ב-19 הופעות.
בפברואר 2016, עזב יוביץ' את הכוכב האדום בלגרד, וחתם על חוזה בבנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית עד לשנת 2021. עם זאת, ליוביץ' היה חלק בזכייתה של הכוכב האדום בלגרד באליפות, על אף שלא סיים את העונה בקבוצה זו.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של בנפיקה ליסבון ערך יוביץ' בניצחון החוץ 0–1 על בואבישטה, בו נכנס כמחליף.
הייתה זו הופעתו היחידה של יוביץ' בקבוצה הבכירה, שזכתה באליפות בעונה זו.
במקביל יוביץ' ערך הופעות בעיקר בקבוצת המילואים, ששיחקה בליגת המשנה הפורטוגלית.
גם בעונת 2016/17 ערך יוביץ' רק הופעה אחת בקבוצה הבכירה של בנפיקה, שגם בעונה זו זכתה באליפות, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים.
בקיץ 2017 הושאל יוביץ' לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
יוביץ' רשם עונת בכורה מוצלחת במיוחד באיינטרכט פרנקפורט, 2017/18, בה הבקיע שמונה שערי ליגה ושיתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם אנטה רביץ'.
בסיום עונה זו, זכה יוביץ' עם איינטרכט פרנקפורט בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1–3 בגמר על באיירן מינכן, על אף שיוביץ' ישב על הספסל ולא שותף במשחק זה.
יוביץ' נשאר בפרנקפורט עונה נוספת, ובמחזור השמיני של עונת 2018/19, הבקיע חמישייה לרשת של פורטונה דיסלדורף בניצחון 1–7, והיה לשחקן הצעיר ביותר בתולדות הבונדסליגה שמבקיע חמישייה, בגיל 20 שנים ו-200 יום.
בחודש אפריל 2019 החליטה פרנקפורט לממש את אופציית הרכישה של יוביץ' והחתימה אותו לחוזה עד סוף עונת 2023.
ב-4 ביוני 2019 רכשה ריאל מדריד את יוביץ' מפרנקפורט תמורת 60 מיליון אירו ועוד חמישה מיליון אירו בבונוסים, כאשר השחקן חתם בשורותיה על חוזה לשש שנים.
ב־14 בינואר 2021 הושאל לקבוצתו הקודמת איינטרכט פרנקפורט עד לסוף העונה.
כבר במשחקו הראשון כמושאל, ב-17 בינואר, כבש שני שערים בניצחון קבוצתו 1–3 על שאלקה 04.
ב-8 ביולי 2022 חתם בפיורנטינה.
בהופעת הבכורה כבש שער בכורה בניצחון 2–3 על קרמונזה במחזור הראשון של עונת 2022/2023.
ב-1 בספטמבר 2023 חתם במילאן.
ב-2 בדצמבר 2023 כבש את שער הבכורה במועדון בניצחון 3-1 על פרוזינונה.
ב-23 באפריל 2025 כבש צמד בניצחון 3-0 על אינטר בחצי גמר קופה איטליה.
ב-28 באוגוסט עלה כמחליף להופעת בכורה בניצחון על אנדרלכט במוקדמות הקונפרנס ליג.
יוביץ' שיחק בכל הנבחרות הצעירות של סרביה.
בדצמבר 2013 הבקיע שלושער בניצחון 1–4 של הנבחרת הסרבית עד גיל 17 על הנבחרת המקבילה של קרואטיה.
ביוני 2014 השתתף עם הנבחרת הסרבית עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19, בה הגיעה עד לחצי הגמר.
במאי 2018 זומן יוביץ' לראשונה לסגל נבחרת סרביה הבכירה, לקראת משחק הכנה למונדיאל 2018 ביוני 2018 מול נבחרת צ'ילה.
במשחק זה החליף יוביץ' את אלכסנדר מיטרוביץ' בדקה ה-84. יוביץ' זומן גם לסגל הסרבי למונדיאל 2018 עצמו, וערך בו הופעה אחת, כשנכנס בדקה ה-89 של ההפסד 0–2 לנבחרת ברזיל במחזור האחרון של שלב הבתים, גם כן במקום מיטרוביץ'.
סרביה ויוביץ' הודחו מהמונדיאל בתום שלב הבתים.
ג'יאן-לוקה ואלדשמידט (גרמנית: Gian-Luca Waldschmidt, נולד ב-19 במאי 1996 בזיגן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ בפ.צ.
ואלדשמידט החל את קריירת הבוגרים שלו באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה בשלהי עונת 2014/15, בהפסד 0–2 של פרנקפורט לבורוסיה דורטמונד, ועד לסיום עונה זו ערך שתי הופעות נוספות, כשעד אז שיחק בעיקר בנוער ובקבוצת המילואים.
בעונת 2015/16 ואלדשמידט ערך 12 הופעות ליגה במדי פרנקפורט, אך לא הצליח לתקוע יתד בהרכב.
בקיץ 2016 עזב ואלדשמידט את פרנקפורט וחתם בהמבורג ששיחקה בבונדסליגה.
בעונת 2016/17 הבקיע ואלדשמידט את שער הבכורה שלו בקבוצה בוגרת, בניצחון 0–4 על פ.צ.
בבונדסליגה ערך ואלדשמידט 14 הופעות באותה עונה במדי המבורג, והבקיע שער אחד שהתברר כשער קריטי, בדקה ה-88 של מחזור הסיום מול וולפסבורג, בו ניצחה המבורג 1–2. שער זה השאיר למעשה את המבורג בבונדסליגה באופן ישיר, ושלח את וולפסבורג להתמודד במשחקי מבחן על הזכות להישאר בבונדסליגה.
בעונת 2017/18 ואלדשמידט הפך לשחקן חשוב יותר במערך של המבורג, כשערך 21 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, אך לא הצליח הפעם למנוע את נשירת הקבוצה לבונדסליגה השנייה, לראשונה בהיסטוריית המועדון.
בקיץ 2018, לאחר ירידת הליגה עם המבורג, עבר ואלדשמידט לפרייבורג מהבונדסליגה, שם שיתף פעולה בהתקפה עם נילס פטרסן ועם וינצ'נצו גריפו.
ואלדשמידט רשם עונת בכורה מוצלחת במיוחד ב-2018/19, בה הבקיע תשעה שערי ליגה.
את שער הבכורה שלו בפרייבורג הבקיע ואלדשמידט במחזור השלישי של עונת 2018/19, בתיקו 3-3 מול שטוטגרט.
ואלדשמידט ופרייבורג רשמו הישג נאה כשסיימו את העונה במקום ה-13 בבונדסליגה.
בעונת 2019/20 הבקיע ואלדשמידט חמישה שערי ליגה עבור פרייבורג, וסיים עם הקבוצה במקום השמיני המפתיע.
ב-14 באוגוסט 2020 חתם בבנפיקה ליסבון לארבע שנים.
בהופעת הבכורה שלו במועדון, הבקיע ואלדשמידט צמד מול פמליקאו בניצחון 1–5 במסגרת ליגת העל הפורטוגזית.
בעונתו היחידע במועדון כבש 10 שערים ב-38 הופעות.
ב-22 באוגוסט 2021, אחרי עונה אחת בלבד בבנפיקה, חזר ואלדשמידט לגרמניה וחתם בוולפסבורג לארבע שנים.
ב-2 באוקטובר כבש שער בכורה במדי וולפסבורג בהפסד 1–3 לבורוסיה מנשנגלדבאך.
ואלדשמידט שיחק שתי עונות בוולפסבורג, ובקיץ 2023 הושאל לעונה אחת לפ.צ.
בעונת 2023/24, בה שיחק כמושאל בקלן, הבקיע ואלדשמידט 3 שערי ליגה בלבד, ולא הצליח למנוע את נשירת הקבוצה לבונדסליגה השנייה.
עם זאת, נרכש ואלדשמידט על ידי קלן בסיום תקופת ההשאלה, ובעונת 2024/25 סייע להעפלת הקבוצה בחזרה לבונדסליגה אחרי עונה אחת, כשהוא מבקיע 8 שערי ליגה.
ואלדשמידט שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, ובשנת 2019 זומן לסגל נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21 לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2019 שנערכה באיטליה.
ואלדשמידט רשם טורניר מצוין ברמה האישית, וסיים אותו כמלך השערים עם שבע הבקעות, ובכך שבר את שיא האליפות של בן ארצו פייר ליטברסקי משנת 1982. עם זאת, ואלדשמידט סיים עם גרמניה רק במקום השני בטורניר זה, לאחר הפסד 1–2 בגמר לספרד.
ב-9 באוקטובר 2019 ערך ואלדשמידט את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה הבוגרת, כששיחק 90 דקות בתיקו 2-2 מול ארגנטינה במשחק ידידות.
את שער הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת הבקיע ואלדשמידט בתיקו 3-3 מול טורקיה במשחק ידידות באוקטובר 2020. בנובמבר 2020 ערך ואלדשמידט את הופעתו השביעית והאחרונה במדי נבחרת גרמניה, בתבוסה 6-0 לספרד במסגרת ליגת האומות 2020/2021.
מלך השערים של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2019
לוקה זינדין זידאן הוא כדורגלן צרפתי-אלג'יראי המשחק בעמדת השוער בגרנדה ובנבחרת אלג'יריה.
זידאן הוא בנו של מאמן הכדורגל ושחקן העבר זינדין זידאן.
לוקה נולד במרסיי שבצרפת לאם ספרדייה ולאב צרפתי-אלג'יריי.
הוא בנו של המאמן ושחקן העבר זינדין זידאן.
אחיו אנזו שיחק בריאל מדריד, ושני אחיו האחרים, תאו ואליאז, הם כדורגלנים אשר משחקים במועדוני הנוער של ריאל מדריד.
לוקה הצטרף לשורות ריאל מדריד בשנת 2004 בעמדת השוער.
הוא בילה את כל שנות הנוער שלו בריאל מדריד, ב-2016 הצטרף לקבוצת המילואים, ריאל מדריד קסטיליה, ומ-2018 נכלל גם בסגל הקבוצה הבוגרת.
ב-2016 הפך אביו של לוקה, זינדין זידאן, למאמן ריאל מדריד ובכך הפך גם למאמן בנו.
במהלך עונת של ליגת האלופות שימש לוקה כשוער השלישי של הקבוצה וערך את הופעתו הראשונה במדי ריאל מדריד ב-19 במאי 2018, במשחק במסגרת הליגה אשר נגמר בתוצאה 2-2 אל מול ויאריאל.
והיה שותף לזכייה של ריאל מדריד בגביע ה-13 בתולדותיה.
ב-9 ביולי 2019, לאחר הגעת שוער שלישי חדש לריאל מדריד, הושאל לעונה אחת לראסינג סנטנדר מהליגה הספרדית השנייה.
זידאן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית השנייה, ב-17 באוגוסט 2019, במהלך הפסד הליגה של סנטנדר למאלגה 0-1 ולאורך כל העונה היה לשוער הראשון של ראסינג סנטנדר.
ב-5 באוקטובר 2020 חתם זידאן בראיו ואיקאנו לשנתיים.
ב-1 בספטמבר 2022 חתם לשנתיים באייבר.
ב-5 ביולי 2024 חתם לשלוש שנים בגרנדה.
לוקה החל את הקריירה הבינלאומית שלו בנבחרת צרפת כבר בקבוצת הנערים של הנבחרת, וב-2015 זומן לאליפות אירופה עד גיל 17. בנוסף לכך הוא זומן לאליפות העולם שנערכה באותה השנה.
בספטמבר 2025 אושר לזידאן על ידי פיפ"א לעבור לייצג את נבחרת אלג'יריה.
ב-2 באוקטובר זומן זידאן לראשונה לסגל נבחרת אלג'יריה לקראת צמד המשחקים נגד סומליה ואוגנדה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026. ב-14 באוקטובר 2025 ערך זידאן הופעת בכורה בנבחרת אלג'יריה בניצחון 2–1 על אוגנדה.
לוקה פאוליני (באיטלקית: Luca Paolini; נולד ב-17 בינואר 1977) הוא רוכב אופני כביש איטלקי לשעבר.
פאוליני נחשב לרוכב מגוון ואת עיקר הישגיו השיג במרוצים חד יומיים, כשניצח את אומלופ הט ניוסבלד ב-2013, גנט–וייפלחם ב-2015, חץ ברבנט ב-2004 וג'ירו דל פיימונטה ב-2002. הוא ניצח קטע אחד בוואלטה אספנייה (2006) וקטע אחד בג'ירו ד'איטליה (2013) שלאחריו לבש את החולצה הוורודה של מוביל המרוץ למשך ארבעה ימים.
כבר כחובבן התבלט כשזכה במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 23 שנערכה בורונה.
בשנת 2000 הפך פאוליני למקצוען לאחר שהצטרף למאפי קוויק-סטפ האיטלקית.
בשנת 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כשנבחר לוואלטה אספנייה, והתבלט בקטעים 3 ו-4 כשסיים חמישי ושביעי בהתאמה.
הוא סיים את הוואלטה במקום ה-106. לקראת סוף העונה סיים רביעי בג'ירו דל פיימונטה.
באותה עונה השיג פאוליני את הניצחון הראשון שלו בקריירה, כשניצח את גרנד פרי לוגאנו.
ב-2002 השיג פאוליני את הניצחון הגדול הראשון בקריירה שלו, כשניצח את ג'ירו דל פיימונטה לאחר ספרינט רב משתתפים.
ב-2003 הצטרף לקבוצה החדשה שנוצרה אחרי סגירתה של מאפי, קוויק-סטפ דאוויטאמון.
הוא ערך עונה בולטת, שהתחילה עם מקום שישי בוואלטה אה אנדלוסיה ומקום תשיעי בטירנו–אדריאטיקו.
הוא התחרה במונומנט מילאנו – סן רמו ויזם במעלה הפוג'ו די סן רמו התקפה מתואמת עם בן קבוצתו, פאולו בטיני, שיצרה קבוצת בריחה משולשת שכללה גם את מירקו צ'לסטינו.
קבוצת הבריחה שרדה עד הסיום כשפאוליני עובד עבור בטיני ומסייע לו לנצח במרוץ, כשפאוליני עצמו מסיים שלישי.
לאחר מכן סיים שלישי גם בחץ ברבנט, 9 שניות ממיכאל בוחרד המנצח.
בהמשך העונה ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, ושימש כספרינטר של קבוצתו והתבלט בחלקים המישוריים של המרוץ, לאחר שבקטע 1 סיים שמיני, בקטעים 3 ו-5 סיים שישי, ובקטעים 16 ו-20 סיים רביעי.
הוא סיים את הטור במקום ה-69 וחמישי בקטגוריית הנקודות, עם 156 כאלו.
לאחר הטור עבר פאוליני להתמקד במרוצים חד יומיים, ואף ניצח את גראן פרמיו ברונו בגלי לאחר שניצח בספרינט מתוך דבוקה של ארבעה רוכבים.
מלבד זאת סיים שמיני בפריז–טור, שני בקופה סבטיני, ושביעי בפריז–בריסל.
באליפות העולם, סיים פאוליני שמיני, 12 שניות מהמנצח איגור אסטרלואה.
ב-2004 התוצאה הבכירה הראשונה שלו הייתה מקום חמישי בטרופאו לאיגווייה.
הניצחון הראשון שלו בעונה הגיע בחץ ברבנט, לאחר שניצח בספרינט מתוך דבוקה של חמישה רוכבים.
באולימפיאדת אתונה, סיים פאוליני במקום ה-39, כשבן נבחרתו פאולו בטיני מנצח את המרוץ.
ב-2005 הניצחון הראשון של פאוליני הגיע בקטע השלישי בטור דה וואלני, לאחר מכן הוא סיים שני ב-HEW Cyclassics, כשבן קבוצתו פיליפו פוצאטו מנצח, הוא המשיך להתמקד במרוצים חד יומיים כשסיים שמיני בג'י.פי.
יומיים לאחר מכן זינק ל, ניצח שני קטעים (3 ו-6) ואת קטגוריית הנקודות במרוץ.
ב-2006 עבר פאוליני לליקוויגאס האיטלקית.
הוא שיחזר את הישגו מ-2003 כשסיים בפעם השנייה במקום השלישי במונומנט מילאנו – סן רמו אחרי פיליפו פוצאטו המנצח ואלסנדרו פטאקי בספרינט רב משתתפים.
שבוע לאחר מכן סיים שביעי ב-E3 פרייס פלנדרן, 1:42 דקות מטום בונן המנצח.
בהמשך העונה נבחר לטור דה פראנס ושימש כספרינטר של קבוצתו, אך התקשה להתמודד עם ספרינטרים אחרים, כמו רובי מקיואן, תור הוסהובד ועוד.
בקטע ה-1 וה-20 סיים במקום החמישי, שהיוו את התוצאות הטובות ביותר שלו במרוץ.
גם בקטע ה-2 וה-3 בלט עם מקום שישי, ובקטעים 6, 8 ו-9 סיים שמיני.
הוא סיים במקום ה-99 את המרוץ, כשאת קטגוריית הנקודות סיים שוב חמישי, הפעם עם 174 נקודות.
לאחר הטור ניצח את GP Città di Camaiore, מרוץ חד יומי באיטליה.
באוגוסט נבחר גם לוואלטה אספניה, וניצח את הקטע ה-12 במרוץ לאחר שהיה חלק מקבוצת הבריחה של השלב, והמשיך סולו.
הוא נטש את הוואלטה לפני הקטע ה-16.
ב-2007 ניצח פאוליני את הקטע הראשון של שלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד וסיים עשירי כללי את המרוץ.
חמישה ימים לאחר מכן הוא התחרה במונומנט רונדה ון פלנדרן וסיים שלישי את המרוץ, 5 שניות אחרי אלסנדרו באלאן המנצח וליף הוסטה.
פאוליני בעצם ניצח מהדבוקה השנייה את הספרינט על המקום השלישי, כשהוא מקדים את קרסטן קרון וולדימיר גוסב.
בהמשך העונה תוצאותיו הבולטות היו מקום רביעי בקופה ברנוקי ומקום שלישי בג'ירו די רומאנה, מרוצים חד יומיים באיטליה.
לאחר שנתיים בליקוויגאס עבר פאוליני לאקווה & סאפונה, גם היא איטלקית.
הניצחון הראשון שלו בעונה היה בטרופאו לאיגווייה.
לאחר מכן הוא שיחזר את הישגו מהעונה הקודמת כשסיים עשירי בשלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד, לאחר מכן סיים שישי בגנט–וייפלחם בספרינט רב משתתפים, כשאוסקר פריירה מנצח.
בהמשך העונה סיים חמישי באליפות איטליה וב-GP Industria & Artigianato - Carnaghese.
לקראת סוף העונה התרכז פאוליני במרוצים חד יומיים, והישגיו הבולטים היו ניצחון בטרופאו פלאקי ושני בג'ירו דל פיימונטה.
ב-2009 סיים פאוליני תשיעי במילאנו - סן רמו וניצח את הקטע האחרון ב-Settimana Ciclistica Lombarda By Berganasca.
לקראת סוף העונה ניצח את קופה ברנוקי, סיים רביעי בג'ירו דל פיימונטה ובג'ירו די לומברדיה, כשהוא מוביל דבוקה של 10 רוכבים.
את 2010 פתח עם מקום שישי בטרופאו לאיגווייה ולאחר מכן מקום רביעי באומלופ הט ניוסבלד, 18 שניות לאחר חואן אנטוניו פלשה שניצח לאחר בריחת יחיד, כשפאוליני שלישי מהפלוטון.
בהמשך העונה המשיך לבלוט בקלאסיקות עם מקום עשירי במילאנו - סן רמו, מקום שישי בדווארס דור פלנדרן ועשירי בגנט–וייפלחם.
לאחר מכן סיים שלישי בשלושת הימים של ברוז'-דה פאנה, 1:07 דקות מדייוויד מילר המנצח, לאחר שבקטע הראשון סיים פאוליני שני.
בקלאסיקות האביב מטרתו הייתה לסייע לפיליפו פוצאטו, בן קבוצתו החדש, אך האחרון אכזב ולא הצליח לנצח אף אחת מהקלאסיקות.
פאוליני עצמו הספיק לסיים חמישי באומלופ הט ניוסבלד, 1:21 דקות מסבסטיאן לנגבלד המנצח.
בהמשך העונה סיים עשירי באליפות איטליה ורביעי בקופה אגוסטוני.
ב-2012 סיים פאוליני במקום ה-7 ברונדה ון פלנדרן, 38 שניות מתום בונן המנצח.
שבוע לאחר מכן המשיך גם למקום 11 בפריז–רובה.
בהמשך העונה נבחר לטור דה פראנס לראשונה מאז 2006. התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום שמיני בקטע ה-6. לאחר מכן סיים תשיעי במרוץ הכביש באולימפיאדת לונדון, 8 שניות מאלכסנדר וינוקורוב המנצח.
לאחר מכן התחרה כהרגלו במרוצים חד יומיים לקראת סיום העונה ובלט כמעט בכולם אך לא הצליח לנצח, כשסיים עשירי בג'יפי קווסט פראנס, רביעי בגרנד פרי קוויבק, תשיעי בגרנד פרי מונטריאול, רביעי בגרנד פרי דה ואלוני, שני ב-GP Industria & Commercio di Prato ושני בגראן פיימונטה.
ב-2013 השיג פאוליני את אחד מהניצחונות הגדולים בקריירה שלו, כשניצח את אומלופ הט ניוסבלד לאחר שגבר על סטיין ואנדנברח שהיה איתו בקבוצת הבריחה ששרדה עד סיום המרוץ בספרינט הסיום.
בהמשך העונה הוא סיים חמישי במילאנו - סן רמו, לאחר שהיה חלק מדבוקה קדמית של עוד שישה רוכבים ובספרינט הסיום סיים שישי, כשג'רלד צ'יולק ניצח.
לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בג'ירו ד'איטליה, בקטע ה-3 התקיף פאוליני בירידה לקראת סיום השלב וניצח את הקטע, כשהוא מקדים ב-16 שניות את קאדל אוונס וריידר הסג'דל שהובילו את דבוקת הדירוג הכללי במקומות 2 ו-3 בהתמאה.
בעקבות כך עבר פאוליני להוביל את המרוץ וללבוש אל החולצה הוורודה של מוביל המרוץ עד הקטע 7, לאחר שסיים את הקטע במקום ה-53, 2:38 דקות ממנצח הקטע אדם האנסן, בעוד שאר רוכבי הדירוג הכללי סיימו בפער של 1:07 דקות מהאנסן.
בסופו של דבר סיים את הג'ירו במקום ה-59. לאחר מכן זינק גם לוואלטה אספנייה, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום רביעי בקטע ה-12, כשפיליפ ז'ילבר מנצח.
את הוואלטה סיים במקום ה-107 הכללי.
ב-2014 התחרה פאוליני בטור דה פראנס וסיים במקום ה-136 הכללי.
ב-2015, ניצח פאוליני את גנט–וייפלחם, במהדורה קשה של המרוץ שכללה מזג אוויר מאתגר, שבעקבותיו רק 39 מתוך 160 רוכבים סיימו את המרוץ, פאוליני הקדים את ניקי טרפסטרה במקום השני ואת גריינט תומאס במקום השלישי ב-11 שניות.
לאחר מכן התחרה בג'ירו ד'איטליה, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום שישי בקטע ה-3. הוא סיים את הג'ירו במקום ה-111, לאחר מכן התחרה בטור דה פראנס, אך נטש את המרוץ לפני הקטע השמיני לאחר שבדיקת הסמים שלו יצאה חיובית לקוקאין.
ב-2015, פאוליני יצא חיובי בבדיקת הסמים שלו במהלך הטור דה פראנס לקוקאין, ונזרק מהמרוץ אחרי קטע 7. פאוליני אמר לאחר מכן שהוא סבל מהתמכרות לסם השינה benzodiazepine.
באפריל 2016 הוא קיבל ענישה של כשנה וחצי מה-UCI, בהם נאסר עליו להתחרות בתחרויות, פאוליני לא התכוון להפר את כללי האנטי סימום, מכיוון שה-UCI לא אוסר על שימוש בקוקאין מחוץ לתחרויות, למרות זאת, קטושה אישרה שהוא לא יחזור לקבוצה.
השעייתו של פאוליני הסתיימה בינואר 2017, בריאיון באותו החודש הוא אישר שהוא פרש מרכיבה לאחר שלא מצא קבוצה, והשקיע בבר קפה בקומו.
באותו ריאיון גם חשף שהתגבר על ההתמכרות שלו לאותו סם שינה.
לוקה מיליבוייביץ' הוא כדורגלן סרבי, שמשחק בתור קשר.
העונה הראשונה של מיליבוייביץ' בקבוצה בוגרת הייתה עם מועדון עיר הולדתו, Radnički Kragujevac בעונת 2007/08, אז שיחקה בליגה הסרבית מערב.
בסוף אותה עונה עבר לשחק בליגה הבכירה במדינה בקבוצת ראד.
מיליבוייביץ' חתם בכוכב האדום בלגרד ב-19 בדצמבר 2011. הגעתו לכוכב האדום נבעה במידה רבה מרצונו של המאמן רוברט פרוסינצ'קי, שהאמין בסרבי.
ב-26 ביולי 2013, חתם מיליבוייביץ' לחמש שנים באנדרלכט הבלגית.
ב-1 בספטמבר 2014 הצטרף לאולימפיאקוס בהשאלה מאנדרלכט.
בסיום עונת 2014/15, הביע מיליבוייביץ' את רצונו להישאר במועדון היווני.
ב-4 ביוני 2015, אנדרלכט אישרה כי הגיעה להסכם עם אולימפיאקוס להעברה קבועה של מיליבוייביץ' והוא הצטרף לאלופת יוון בחוזה לארבע שנים, תמורת תשלום של 2.3 מיליון יורו.
ב-30 ביוני 2015, דחתה אולימפיאקוס הצעה של פנרבחצ'ה בגובה 5 מיליון אירו על השחקן.
ב-31 בינואר 2017, מיליבוייביץ' חתם בקריסטל פאלאס בחוזה לשלוש וחצי.
ב-10 באפריל 2017, הוא הבקיע את שערו הראשון עבור פאלאס בבעיטת עונשין בניצחון הביתי 3:0 על ארסנל.
בעונת 2017/18, מיליבוייביץ' סיים כמלך השערים של פאלאס עם 10 שערים כאשר הנשרים התאוששו מפתיחת עונה גרועה וסיימו במקום ה-11 בליגה תחת המאמן החדש רוי הודג'סון.
באוגוסט 2019, מיליבוייביץ' חתם על הארכת חוזה בקריסטל פאלאס עד 2023.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה ערך ב-14 בנובמבר 2012 במשחק ידידות נגד צ'ילה.
ב-6 באוקטובר 2017 כבש את שערו הראשון בנבחרת במשחק מוקדמות מונדיאל 2018 נגד אוסטריה.
ביוני 2018 הוא נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2018, שם הוא הופיע בשני משחקים, נגד קוסטה ריקה ונגד שווייץ.
לוקה מיטרוביץ' (בסרבית: Luka Mitrović; נולד ב-21 במרץ 1993 בנובי סאד) הוא כדורסלן סרבי המשחק בקבוצת הכוכב האדום בלגרד.
מיטרוביץ' החל את הקריירה בקבוצת הנוער של קאדט (Kadet) מהעיר נובי סאד.
בעונת 2009/2010, חתם בקבוצת המופארם ורשאץ מליגת העל הסרבית.
בעונת 2011/2012, חתם בקבוצת הכוכב האדום בלגרד, שיחק במדיה בליגת היורוליג וזכה עמה ב, בגביע רדיבוי קוראץ' ובאליפות סרביה.
בשנת 2015 העמיד את עצמו לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-60 על ידי קבוצת פילדלפיה 76'.
בעונת 2017/2018, חתם בקבוצת ברוזה במברג מההבונדסליגה בגרמניה.
בתאריך 10 בינואר 2019 חתם במורסיה מליגת העל הספרדית.
בעונת 2019/2020 חתם בקבוצת באסקט מנרסה מליגת העל הספרדית.
בעונת 2020/2021 חתם בקבוצת הפועל ירושלים מליגת העל הישראלית.
לוּקָה מְחֶיידְּזֶה (בגאורגית: ლუკა მხეიძე, בצרפתית: Luka Mkheidze; נולד ב-5 בינואר 1996) הוא ג'ודוקא צרפתי ממוצא גאורגי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
זוכה מדליית הארד באולימפיאדת טוקיו (2020), וסגן האלוף האולימפי באולימפיאדת פריז (2024).
מחיידזה נולד בינואר 1996 בטביליסי.
הוא הגיע לצרפת בתור פליט בשנת 2010. באפריל 2021 זכה במדליית הכסף באליפות אירופה, שהתקיימה בליסבון, זאת לאחר שהפסיד בגמר לפרנסיסקו גאריגוס הספרדי.
בפברואר 2023 זכה במדליית זהב בטורניר גראנד סלאם תל אביב 2023 במשקל 60 ק"ג.
באולימפיאדת טוקיו (2020) הצליח לנצח את פרנסיסקו גאריגוס בשלב שמינית הגמר והתקדם עד לשלב חצי הגמר, כשבדרך גבר על ארטם לסיוק האוקראיני ברבע הגמר.
בשלב חצי הגמר, הוא נחל הפסד ליאנג יונג-ווי, שייצג את הוועד האולימפי של טאיפיי הסינית וכתוצאה מכך הוא נשר לקרב על מדליית הארד במסגרת בית הניחומים.
בקרב זה הוא גבר על קים וון-ג'ין הדרום קוריאני ובעקבות זאת זכה במדליית הארד.
לוקה סוצ'יץ' (בקרואטית: Luka Sučić; נולד ב-8 בספטמבר 2002 בלינץ שבאוסטריה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ריאל סוסיאדד מהלה ליגה ובנבחרת קרואטיה.
סוצ'יץ' החל את הקריירה המקצוענית שלו בליפרינג מליגת המשנה האוסטרית.
ב-15 ביולי 2020 חתם סוצ'יץ' על חוזה לארבע עונות ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
ב-9 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 10-0 על שוורץ-וייס ברגנץ במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע האוסטרי.
ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 3-1 על וולפסבורג במסגרת המחזור הראשון.
ב-14 בספטמבר 2021 הבקיע סוצ'יץ' את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, בתיקו 1-1 נגד סביליה במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022.
ב-11 באוקטובר 2021 ערך סוצ'יץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת רוסיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
לוקה רגאצי (באיטלקית: Luca Ragazzi; נולד ב-20 בפברואר 1971) הוא עיתונאי, שחקן ובמאי קולנוע איטלקי.
לוקה רגאצי נולד ברומא בשנת 1971. הוא למד עיתונאות בספיאנצה – אוניברסיטת רומא ובשנת 1996 החל לעבוד כעיתונאי ומבקר קולנוע.
בשנת 1999 הוא הכיר את גוסטב הופר והם התחילו במערכת יחסים.
בשנת 2000 הוא הצטלם בסרט Le Giraffe.
סרטו עם גוסטב הופר Suddenly Last Winter הוצג בפסטיבל הקולנוע של ברלין 2008. בשנת 2009 הסרט זכה בפרס "פס הכסף" של הקולנוע האיטלקי.
הסרט המשותף הנושאים של הבמאים Italy: Love It, or Leave It זכה במספר בפרסים בפסטיבל הקולנוע במילאנו בשנת 2011.
בשנת 2013 הם שחררו סרט נוסף What Is Left?.
לוקה קרלוואריס (באיטלקית: Luca Carlevarijs; 20 בינואר 1663 – 17 בפברואר 1730) היה צייר איטלקי בין הראשונים שהתמחו בציורי נוף העיר.
לוקה קרלוואריס נולד באודינה למשפחה של אדריכל וצייר ג'ובני לאונרדו.
בגיל 16 אביו נפטר ולוקה הצעיר עבד לוונציה בה התגוררה אחותו.
הוא התיישב ליד ארמון של משפחת זנוביו שבהמשך תמכה בו והוא גם ידוע בשם "לוקה של זנוביו".
בשנים 1685–1690 לוקה קרלוואריס למד ברומא.
לאחר סיום הקורס הוא חזר לוונציה.
במקביל לציור הוא עסק גם באדריכלות.
בתחילת דרכו קרלוואריס עבד ביחד עם יוהאן אנטון אייסמן.
היצירות העצמיות הראשונות שלו מתוארכות לתחילת המאה ה-18 וכוללות סדרה של תצריבים עם ודוטה של ונציה Le Fabriche e Vedute di Venezia משנת 1703. כמו כן הוא צייר דיוקנות של פטרונו רוזן באלבי ומשפחתו.
בסך הכול ידוע כ-150 ציורים של קרלוואריס, בעיקר ציורים של סביבת כיכר סן מרקו.
הצייר קאנאלטו שגם התמחה בציורי ודוטה היה בין תלמידיו.
לוקה וילדוסה (בספרדית: Luca Vildoza; נולד ב-11 באוגוסט 1995) הוא כדורסלן ארגנטינאי ממוצא איטלקי המשחק בעמדות הרכז והקלע באולימפיאקוס מליגת העל היוונית בכדורסל והיורוליג.
וילדוסה נולד בבואנוס איירס וגדל בקילמס, והחל את הקריירה שלו בקבוצת עיר הולדתו בליגת העל הארגנטינאית בעונת 2011/12. הוא שיחק במדי הקבוצה בליגה הראשונה והשנייה עד 2017.
ב-2016 חתם וילדוסה לארבע שנים בסאסקי בסקוניה מליגת ה-ACB הספרדית והיורוליג, ובעונתו הראשונה הושאל לקילמס.
בעונת חזר לבסקוניה וקלע בממוצע 5.9 נקודות למשחק תוך שהוא רושם 50% מהשדה ו-40.4% מהשלוש בליגה, בה הגיעה קבוצתו לגמר והפסידה לריאל מדריד, וב-24 משחקי יורוליג העמיד ממוצעים של 4.5 נקודות, 2 אסיסטים ו-1.3 ריבאונדים למשחק.
בעונת גדל תפקידו של וילדוסה וכך גם הסטטיסטיקה שלו, שכן הוא העמיד ממוצעים של 9.1 נקודות ו-3.8 אסיסטים ב-34 משחקי יורוליג ו-9.3 נקודות למשחק בליגה.
במרץ 2019 האריך את חוזהו בבסקוניה עד סיום עונת 2023/24.
בעונת 2019/20 זכה וילדוסה עם בסקוניה באליפות הליגה הספרדית ואף זכה בתואר ה-MVP של הגמר, כשהוביל את קבוצתו לניצחון 69–67 על ברצלונה עם 17 נקודות, כולל סל ניצחון, ו-20 נקודות מדד.
ב-6 במאי 2021 חתם וילדוסה בניו יורק ניקס מה-NBA, אך נחתך מסגלה ב-3 באוקטובר לאחר ששיחק שני משחקים בליגת הקיץ של ה-NBA.
ב-6 באפריל 2022 חתם לשנתיים במילווקי באקס, וב-22 באפריל רשם את הופעת הבכורה שלו בליגה כשקלע 3 נקודות בניצחון 111–81 על שיקגו בולס במשחק 3 של הסיבוב הראשון בפלייאוף ה-NBA.
ב-5 ביולי 2022 הוא שוחרר מהקבוצה, וב-9 ביולי הוחתם שוב על חוזה לעשרה ימים.
ב-13 באוקטובר 2022 חתם וילדוסה בכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית בכדורסל, הליגה האדריאטית והיורוליג.
הוא זכה עם הקבוצה באליפות סרביה ובגביע הסרבי בכדורסל וב-29 משחקים בעונת 2022/2023 ביורוליג רשם ממוצעים של 12.6 נקודות, 2.5 ריבאונדים, 3.9 אסיסטים ו-1.4 חטיפות.
ב-22 ביוני 2023 חתם וילדוסה בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית בכדורסל והיורוליג.
ב-26 במאי זכה עם הקבוצה באליפות היורוליג לאחר ניצחון בגמר 95–80 על ריאל מדריד.
ב-2 ביולי 2024 חתם וילדוסה ביריבתה העירונית של פנאתינאיקוס, אולימפיאקוס.
לוקה רומרו בזאנה (בספרדית: Luka Romero Bezzana; נולד ב־18 בנובמבר 2004) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בקרוס אסול.
רומרו נולד במקסיקו וגדל בספרד, אך משחק בנבחרות הצעירות של ארגנטינה.
רומרו נולד בעיר דורנגו שבמקסיקו להורים ארגנטינאים.
אביו של רומרו, דייגו, היה כדורגלן גם כן.
אחיו התאום, טוביאס, הוא גם כדורגלן, ומשחק בעמדת השוער.
בגיל שלוש עבר עם משפחתו לווילנואבה דה קורדובה, שאנדלוסיה, ספרד, ובגיל שבע עברה המשפחה לפורמנטרה שבאיים הבלאריים, והוא החל לשחק בקבוצת סנט ג'ורדי.
ב-2015 הוא חתם על חוזה לשמונה שנים במיורקה.
בארבע השנים הראשונות שלו במיורקה הוא כבש 230 שערים ב-108 משחקים.
רומרו זומן להתאמן עם הקבוצה הבוגרת של מיורקה ב-5 ביוני 2020, בגיל 15. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ב-24 ביוני 2020, בהפסד 0–2 לריאל מדריד, בגיל 15 שנים ו-219 ימים, ובכך שבר את השיא של סנסון מעונת 1939/1940, כשחקן הצעיר ביותר ששיחק אי פעם בלה ליגה.
הוא הבקיע את השער הליגה הראשון שלו ב-29 בנובמבר 2020 בניצחון 0–4 על UD לוגרונייס.
ב-19 באוגוסט 2021 חתם רומרו בלאציו מהסרייה א'.
הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר של לאציו אי פעם כשערך את הופעת הבכורה שלו בגיל 16 שנים, 9 חודשים ו-10 ימים בניצחונה 1–6 על ספציה.
ב-17 באוקטובר, רומרו נכלל ב-60 הכישרונות הצעירים הטובים ביותר בכדורגל העולמי של הגרדיאן, שנולדו ב-2004.
ב-29 בספטמבר עלה להופעת בכורה כמחליף בניצחון 1-3 על קליארי.
ב-22 בינואר 2024 חזר לספרד כשהושאל לאלמריה עד לסיום העונה.
ב-24 בפברואר כבש צמד בתיקו 2-2 נגד אתלטיקו מדריד.
בסיום העונה ירד ליגה עם הקבוצה.
ב-23 ביולי 2024 הושאל אל דפורטיבו אלאבס.
רומרו, שנולד במקסיקו למשפחה ארגנטינאית, ועבר לספרד בגיל צעיר, מחזיק בכל שלושת הדרכונים, והוא זכאי לייצג את כל שלוש הנבחרות.
הוא ייצג את ארגנטינה בנבחרת עד גיל 15 באליפות דרום אמריקה עד גיל 15 2019, שם היא הגיעה למקום השני, שהוא כובש שני שערים בשישה משחקים.
במרץ 2020, רומרו זומן לייצג את הנבחרת עד גיל 17 של ארגנטינה בטורניר מונטאיגו של אותה השנה, אך התחרות בוטלה עקב נגיף הקורונה.
ב-6 במרץ 2022, רומרו זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת על ארגנטינה, אך לא שותף.
ב-26 במרץ 2022, רומרו שיחק לראשונה בנבחרת עד גיל 20 בתיקו 2-2 עם ארצות הברית עד גיל 20.
לוקה נץ הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת נוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג.
נץ גדל במחלקת הנוער של הרטה ברלין.
ב-2 בינואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–3 על שאלקה 04 במסגרת המחזור ה-14 בבונדסליגה לעונת 2020/2021. ב-13 בפברואר הבקיע את שערו היחיד במועדון, בתיקו 1-1 נגד שטוטגרט במסגרת המחזור ה-21 בליגה.
בסך הכל ערך 11 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-6 באוגוסט 2021 חתם נץ בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה.
ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–4 לבאייר לברקוזן במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2021/2022.
ב-2 בפברואר 2026 חתם נץ על חוזה לארבע וחצי שנים בנוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג.
נץ הוא חלק מסגל נבחרת גרמניה עד גיל 21.
לוקה יון קאראג'אלה, או גם לוקי (Luki או Luchi או Luky) קאראג'אלה (ברומנית: Luca Ion Caragiale 3 ביולי 1893 – 7 ביוני 1921) היה משורר, סופר ומתרגם רומני, שתרומותיו היו סינתזה של סימבוליזם, אסכולת הפארנאס וספרות מודרניסטית.
הקריירה שלו, שנקטעה על ידי דלקת ריאות, יצרה בעיקר שירה לירית בעלת מאפיינים קוסמופוליטיים, העדפות מובהקות לתחדישים ו, וטיפול מרצון בקיטש כנושא פיוטי.
נושאים אלה נחקרו בצורות פואטיות שונות, החל מהקונבנציונליזם של שחלקם היו מיושנים כבר אז, ועד לאימוץ מרדני של שירה מודרנית.
שירתו זכתה לאחר מותו לתשומת לב ביקורתית ולבסוף נאספה במהדורה משנת 1972, אך עוררה ויכוחים בין היסטוריונים ספרותיים על חשיבותו ההקשרית של המחבר.
בנו של המחזאי יון לוקה קאראג'אלה ואחיו למחצה של הסופר מאטיי קאראג'אלה, לוקה הפך גם לחתנו של הקומוניסט המיליטנטי אלכסנדרו דוברוג'אנו-גריה.
היה זה יחד עם אחיו של אלכסנדרו, הפילוסוף , שלוקה כתב את יצירת והרומן היחיד שכתב בשם Nevinovățiile viclene ("הנאיבים הערמומיים"), שבו הוא גרם למחלוקת באופן הצגתו של אהבת מתבגרים.
כאן ובשיריו המודרניסטיים השונים הקפיד קאראג'אלה להטיל ספק בתפיסות המקובלות של אהבה ורומנטיקה.
לוקה, שנולד למשפחת קאראג'אלה שהייתה ידועה בפעילות בתחומי התיאטרון והספרות, ושהייתה בעלת , היה, באמצעות אמו אלכסנדרינה (Alexandrina), צאצא למשפחת בורלי (Burelly), משפחה מהמעמד הביניים.
יפהפייה מפורסמת ואשת חברה בולטת, אלכסנדרינה הייתה המודל של האמן החזותי קונסטנטין ג'יקידי (Constantin Jiquidi) (שציורו שלה בתלבושת לאומית הפך לגלויה הראשונה שהונפקה על ידי רומניה).
על פי חקירות גנאלוגיות שערך אביו של לוקה, גם היא הייתה ממוצא יווני.
לוקה היה בנו השני של יון לוקה קאראג'אלה, אחרי מאטיי (שהתפרסם מאוחר יותר כמחבר הרומן ["המלכים של החצר הישנה"]), שנולד מרומן מחוץ לנישואים של המחזאי עם מריה קונסטנטינסקו.
לדברי החוקרת , בעוד שמאטיי חש אי נוחות תמידית לגבי חוסר הלגיטימיות שלו, לוקה היה "ללא ספק" החביב על אביו, ובניגוד לאחיו הגדול, "ידע ללא מאמץ להפוך את עצמו נאהב".
אלכסנדרינה בורלי ילדה מאוחר יותר את אחותו הצעירה של לוקה, אקטרינה (Ecaterina), שבזקנתה עתידה לכתוב תיאור על היחסים המתוחים בין שתי המשפחות של קאראג'אלה.
ילדותו והתבגרותו של לוקה, במקביל לחי הנוודות של אביו, עברו מחוץ לרומניה: בעוד לוקה היה ילד צעיר, הוא נלקח על ידי משפחתו לטיול בצרפת, שווייץ, אוסטריה-הונגריה ואיטליה, וכולם התיישבו בסופו של דבר בעיר הבירה של האימפריה הגרמנית, ברלין (1905).
גם הוא וגם אקטרינה היו "כמעט מרותקים לביתם" על ידי יון לוקה, שהיה לו פחד מטורף ממחלות ותאונות.
בסביבות שנת 1909, קיבל לוקה, בהסכמת אביו, חינוך בנושאים מדעיים על ידי המשורר-פילוסוף , שהתארח בבית משפחת קאראג'אלה באימפריה הגרמנית בזמן שהשלים את לימודיו.
בסופו של דבר, טוען היסטוריון הספרות , רכש לוקה הצעיר "תרבות עצומה, אם כי חסרת סדר", שהוסיפה ל"קלות האלתור" ו"הזיכרון יוצא מן הכלל" הטבעיים שלו.
יון לוקה נקט גישה ישירה לחינוכו של בנו המתבגר, והשניים התווכחו לעיתים קרובות על נושאים תרבותיים, או על דעותיו השמאלניות של לוקה, כגון תמיכתו במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.
יון לוקה ובנו הצעיר טיילו באינטנסיביות ברחבי צפון גרמניה, בילו על חוף הים הבלטי, ופעם אחת עשו את דרכם לדנמרק.
לפני מותו של יון לוקה בברלין ב-1912, הם גם חזרו לביקורים קצרים במולדתם, ונפשו באתר הנופש סינאיה בעמק הפרחובה.
אלכסנדרינה, אקטרינה ולוקה קאראג'אלה בילו שנתיים נוספות בברלין, וחיו מפנסיה ממדינת רומנית; באמצע 1914, כשהרגישה שמלחמת העולם הראשונה עומדת להתחיל, המשפחה חזרה לרומניה, ולוקה נאלץ לדחות את התוכניות שלו ללמוד בקולג' צרפתי.
המשורר הצעיר ערך את הופעת הבכורה שלו בדפוס בתקופת הנייטרליות של רומניה.
ב-14 במאי 1916, יצא לאור "Triptic madrigalesc" (טריפטיכון מדריגלי) בכתב העת הספרותי ("הלהבה").
ההיבט האוונגרדי של טקסטים כאלה עורר את זעמו על הסופר הנאו-קלאסי , שעם זאת, הערותיו בכל זאת כללו הסכמה שלוקה לא חסר כישרון פיוטי.
משנת 1916 ועד מותו, עבד קאראג'אלה גם על אוסף שירים ייחודי, כנראה בהשראת זיכרון נעים מהשהות שלו בסינאיה: Dintr-un oraș de munte.
לאחר נישואיו לפאני גריה (Fany Gherea) (מתוארכים באופן טנטטיבי ל-1919), חיזק לוקה את הקשרים בין משפחת קאראג'אלה לבין צאצאיו של קונסטנטין דוברוג'אנו-גריה, התאורטיקן המרקסיסטי שהיה ידידו הקרוב של אביו.
פאני הייתה נכדתו של קונסטנטין.
אביה היה העיתונאי אלכסנדרו דוברוג'אנו-גריה (לימים דמות מייסדת של המפלגה הקומוניסטית הרומנית החשאית), ואימה ילידת בוואריה.
לוקה ובנו הנוסף של קונסטנטין, יונל, עבדו יחד על רומן Nevinovățiile viclene.
הוא פורסם לראשונה בשנות העשרה של המאה ה-20 בכתב העת הספרותי ("חיים רומניים") שבסיסו ביאשי, ומיד עורר מחלוקת על תיאור התשוקות המיניות של הנוער המשכיל.
ההאשמות בפורנוגרפיה, מציינת פרוולסקו, העמידו את עורך ויאצה רומניאסקה, , ב"מצב עדין", אך גם גייסו הגנה פומבית על הטקסט, שנכתב על ידי חברו ומשתף הפעולה של יון לוקה, (שהצהרותיו, היא מציינת, היו "רוחניות ומשכנעות").
זה היה גם היצירה הבדיונית האחרונה שחיבר אי פעם יונל גריה, שלאחר מכן התמקד כמעט אך ורק בתרומתו ל.
כשרומניה הצטרפה במלחמה לצד מדינות ההסכמה והאזורים הדרומיים שלה נכבשו בידי מעצמות המרכז, שהה לוקה בבוקרשט, הבירה לשעבר שנכבשה על ידי הגרמנים.
בתקופה זו הייתה מעורבותו השנויה במחלוקת עם הממשל משתף הפעולה, שגויס מקרב מתנגדי .
החל מסוף 1916 היה לוקה ראש המטה של וירג'יל אריון (Virgil Arion), בממשלת הבובות.
מרגילומן תיעד גם תקרית מדצמבר 1917, שבמהלכה השפיל לוקה, כראש המטה של אריון, את ציגרה-סמורקאש כאשר ביקש נוכחות משטרתית באחת מתפקידי משרד התרבות שלו ישירות ממפקדיו הגרמנים.
ביוני 1918 קיבל לוקה את ההחלטה השנויה במחלוקת להתגייס בפומבי למען תומכי מעצמות המרכז ברומניה: כנראה ביוזמתו של אחיו החורג מאטיי, לוקה חתם את שמו במכתב גלוי שקרא למנהיג המפלגה השמרנית, פטרה פ.
קארפ, להשתלט על המדינה ולהקים ממשלה היפותטית גרמנופילית.
במהלך התקופה המוקדמת בין שתי מלחמות העולם, המשיך לוקה קאראג'אלה להתגורר ברומניה, ופקד את החוגים הספרותיים שלה.
הוא חיבר זיכרונות מחייו של אביו, שפורסמו בינואר 1920 בכתב העת Ideea Europeană.
בכותרת Amintiri despre Caragiale ("זכרונות של קאראג'אלה"), הם כוללים במיוחד פרטים על הסלידה העמוקה של יון לוקה משירה לירית, כמו גם דיווחים על הפלירטוטים השמאלניים של אביו המזדקן (מהזעם שחש כשנודע על האלימות של השלטונות בדיכוי מרד האיכרים ברומניה ב-1907 ועד לידידותו עם הפעיל הסוציאליסטי כריסטיאן רקובסקי).
באותה שנה, הוא פרסם עם החברה האחות של ויאצה רומניאסקה תרגום לרומן פאן של קנוט האמסון.
עבודות התרגום האחרת שלו כללו את אדגר אלן פו, וכן את שירתו של פרנסואה ויון - הוא היה המתרגם הראשון של ויון ברומניה, כשהתרגום השני היה רק בשנות השלושים על ידי .
ב-1921 פעל לוקה קאראג'אלה לפרסום שירתו החדשה ככרך, שהיה אמור להיקרא Jocul oglinzilor ("משחק המראות").
במאי, הוא הופיע גם כעד להולדת בנה של אחותו אקטרינה, ולאד גבלסקו-קאראג'אלה.
אלו היו חלק מהרישומים האחרונים שלו על פעילותו.
תואר כאדם בעל מבנה "חולני" על ידי היסטוריון הספרות טודוראל אוריאן (Tudorel Urian), לוקה קאראג'אלה חלה בשפעת זמן קצר לאחר מכן, ופיתח במהירות סוג של דלקת ריאות שגרמה למותו ביוני.
זריפופול היה עד ל"ייסוריו המטורפים" שחווה חברו הצעיר, ש"שבר לו בקבוק מעל ראשו, קרע בעצמו קווצות משיערו" בניסיון להרגיע את כאבו.
קאראג'אלה נקבר בחלקת משפחתו ב.
פאני גריה נישאה בשנית עם ראדו ליפאטי, שהיה קרוב משפחה של הפסנתרן דינו ליפאטי; היא עברה לשווייץ, שם המשיכה לארח את קרוביה ממשפחת קאראג'אלה.
אחותו של לוקה, שאחרי כמה נישואים כושלים הפכה לאשתו של הפקיד פטר לוגאדי בשנת 1933. הן היא והן בעלה נעצרו על ידי השלטונות הקומוניסטיים הרומניים בשנים 1951–1952; בשנת 1955, אחיינו הגולה של לוקה, ולאד, הפך לעורך בתחנה האנטי-קומוניסטית רדיו אירופה החופשית.
אימו של לוקה, אלכסנדרינה, נפטרה ב-1954, וחולקת את קברו בבלו.
עניין מסוים בעבודתו של בנה התעורר מחדש בעשורים הבאים.
בשנת 1969, פורסם מחדש Nevinovățiile viclene על ידי הוצאת המדינה למען הנוער, Editura Tineretului.
כל שיריו קובצו בתור Jocul oglinzilor על ידי היסטוריון הספרות בארבו צ'וקולסקו (Barbu Cioculescu), לפי בקשתה של אקטרינה, ופורסמו ב-1972. אקטרינה נפטרה בבוקרשט בשנת 1987. בנה ולאד, שגם הוא היה סופר, מת ב בצרפת בשנת 2006, האחרון ששרד מצאצאיו של יון לוקה קאראג'אלה.
השתייכותם הסגנונית של לוקה ומאטי קאראג'אלה לסימבוליזם המחישה שלב משני בהתפתחות עצמה.
בחירה אידאולוגית זו, ציין היסטוריון הספרות ג'ורג'ה קלינסקו, עימתה את לוקה עם אביו, יריב ידוע של סימבוליסטים מהדור הראשון כמו אלכסנדרו מצ'דונסקי: "[קאראג'אלה האב] תיעב את הסימבוליסטים והוא גרם ללוקי ייסורים כל כך, שהאחרון פרץ בבכי.
והכריז על אביו כחסר הבנה ל'שירה אמיתית'".
המבקרים מציעים נקודות מבט שונות על תרומתו הכוללת של קאראג'אלה.
לפי קלינסקו, הטקסטים הליריים שלו היו בדרך כלל "רבים ויבשים", בעוד שיצירותיו האחרות חסרות את "האמנות של סופר פרוזה".
גם יואנה פרוולסקו סבורה שבעוד שמאטיי, שאביו ייחס לו הכי פחות כישרון, הצליח לכפות את עצמו על הספרות הרומנית, השירה "הסימבוליסטית במעורפל" של לוקה הפגינה רק "את כושר ההבעה הבלתי רצוני שמוצאים בכל הניסיונות הראשוניים".
חוות דעת זו נפוצה בקרב מחברים אחרים: בארבו צ'וקולסקו והמסאי רואים בעיקר ב"לוקי" הצעיר אמן חקייני והיסטריוני.
עבור , האופי הכולל של תרומתו של קאראג'אלה הצעיר היה יוצא מן הכלל: "לוקה יון היה למעשה וירטואוז שניסה את כוחו על כל הכלים והקלידים באותה מיומנות, בחיפוש אחר לא רק קיבעון פיוטי, אלא בקיבעון של האדם עצמו.
מעבר לתעתועים שהכישרון הבלתי מעורער שלו מציג בפנינו, אפשר להבחין בתהליך דרמטי של תודעה".
חלק גדול מתרומתו של קאראג'אלה לשירה כולל שירים פסטורליים, שקלינסקו מכיר בתיאור ה"תוסס" שלהם של נופים פראיים.
שיטות הכתיבה, מציין שרבן צ'וקולסקו, הן אלה של "שלמות פארנאסית", הדומות בקפדנות ובמקצועיות לנטיות הנאו-קלאסיות של קאראג'אלה האב: בעמדה זו, קאראג'אלה העדיף "מינים מיושנים" של שירה, או כגון הבלדה, הרונדל והווילאנל.
שיר אחד, שכותרתו Ars poetica (בלטינית עבור "אמנות השירה"), מתואר על ידי אותו מבקר כעדות לקשר הפארנאסית של קאראג'אלה, ואף על פי שנכתב ברומנית לא מושלמת (חרוזים בהתאם ל"משקל", אך שאינם מתיישרים עם ), בדומה לגישה הטהרנית של הסופר הסימבוליסטי לכאורה .
הוא גם מציין שהאסתטיקה המרומזת של אמונה זו יוצרת קישור טבעי בין לוקה למאטיי, ומעמתת את שניהם כנגד אביהם המעשי יותר.
סדרת שירים זו מציעה תובנה לגבי נקודת המבט הלירית של לוקה קאראג'אלה על הטבע.
לפי צ'וקולסקו Dintr-un oraș de munte ("מעיירה הררית.
מדיטציות") ושירים אחרים בנושאי טבע מראים שלוקה ירש את רגשות הייאוש של אביו מול מזג אוויר גרוע, ששניהם מצאו את גשמי הסתיו בלתי נסבלים.
המצב הדיכאוני בשירים כאלה מוגבר על ידי העדפתו של קאראג'אלה לאנטיתזה, ובמיוחד על ידי הבנתו את היקום כמדכא, מתעתע וקפוא - על פי צ'וקולסקו, "השקפת העולם שלו נשלטת על ידי גאון שכאשר אינו מרושע, הוא בכל מקרה מועל באמון, בוגדני".
לעקרות של הנופים הסתוויים, קאראג'אלה הצעיר התנגד ליקום שנשלט על ידי עיטור פרחוני.
לפי צ'וקולסקו, השירים מתייחסים ל"יותר מארבעים מינים" של פרחים, החל מוורד, ציפורן, יסמין או שושן ועד למינים הנפוצים הרבה פחות בשירה (ברומנית: brebenel), בזיליקום (busuioc), (caprifoi), קמומיל (mușețel) או (frăsinel).
לוקה הפך את מיני הפרחים לסמלים של מצבים רגשיים או מדיטטיביים, ולעיתים קרובות מיקם אותם בקשר ישיר עם אזכורים באותיות גדולות לאידיאלים פיוטיים (סתיו, אהבה, פאתוס, מוות, חוסר תקווה וכו').
אלגוריה אחת כזו, נוכחת בסדרה שכותרתה Alte stanțe ("בתים אחרים"), קשורה לאהבה אבודה, אבל וריח של פרחי יסמין.
הקטגוריה השנייה של שירים היא בדרך כלל נושאים עירוניים, כשהמשורר בוחר באמצעים מודרניסטיים הן בנושאים והן באוצר המילים.
בדיון על הסכסוך של קאראג'אלה הצעיר עם זמפירסקו, סיכם שרבן צ'וקולסקו: "ייתכן שלוקה נראה כמו משורר אוונגרד, מאלה שטיפחו שירה נטולת חריזה וחיקו מרצון כתיבת פרוזה, לצילומי היומיום, בשיטות כמו תמונות שנתפסו מזוויות שונות".
הוא הוסיף: "המשורר הוא צלול, מודרני, אשר [...] מבטל את המיתוס ומבטל את הקודש של הנושאים הישנים של השירה".
העניין הגנרי של קרגיאלה היה להתאים לשירה את המרכיבים של "טעם רע" בתרבות הפופולרית, של אסתטיקה קיטשית ובנאלית.
קשר מיוחד בין קאראג'אלה ל היה שאיפתו לשנות את הסטנדרטי, באמצעות הכנסת תחדישים או חידוש של שכוחים.
שרבן צ'וקולסקו טען כי על ידי אימוץ "המשטר התאום" הזה, קאראג'אלה האריך את הקשר הסגנוני שלו עם פארנאסיאניזם לתחום השירה האוונגרדית, אך עשה זאת תוך הסכנה שיבלבל את קוראיו.
התחדישים, שחלקם תוארו כ"מוזרים מאוד" על ידי המבקר, כוללים מילים שלא התיישבו בשפה הרווחת, כמו perpetrat ("התחולל") ו-sfinctic ("דמוי ספינקס"); בין המילים הארכאיות שבהם השתמש יש כמה מילים שנמצאות באוצר המילים של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית - blagoslovenie ("ברכה"), pogribanie ("לוויה") - ותארים מיושנים כגון virhovnic ("מנהיג").
לפי צ'וקולסקו, היה לוקה היה שותף לאהבתו של מאטיי לדברים מיושנים, אך למעשה היה "מורכב יותר" מבחינה סגנונית מאחיו.
מאפייני הדיבור הוכפלו בגלל הפנייה לגישות תיאטרוניות, מה שהוביל את בארבו צ'וקולסקו לדבר על גישה סגנונית המחברת מחדש את יצירתו של לוקה לאלה של אבותיו, ובעיקר לגישה ה"חקיינית" של יון לוקה קאראג'אלה לכתיבת קומדיות.
בין יצירות כאלה, המבקרים מצאו בלתי נשכח את הטריפטיכון המדריגלי שלו, אשר, לפי קלינסקו, עזר להכניס לספרות המקומית את "התחושה הקוסמופוליטית, המטופחת כל כך על ידי השירה המערבית (, )".
מוקדש לאישה צעירה לא ידועה.
העיסוק הפרוזאי הזה, מציין קלינסקו, הוביל את קאראג'אלה לתאר את השכונות המכוסות באבק, מעבר של משאיות עמוסות, וקול הרעש של בנות פנימייה הולכות בשדרות.
יצירות שונות בסדרה זו מציגות גם את אהדת המחבר שלהן למעמד הנמוך העירוני, ומציגות את הקרב האבוד של הקבצנים עם איתני הטבע, או נשים זקנות לא אהובות שצמצמו לקנאה בזוגות המאושרים שהם פוגשים ברחוב.
בשירים שנכללו על ידי צ'וקולסקו בין הטקסטים "מבטלי הקודש", קאראג'אלה בודק גם את גבולות הנאותות, ומטיל ספק בטאבו המיניים של דורו, החל מתלמידות בית ספר המפנטזות על הפיכתן לנשים מופקרות, ועד לחומרה המוסרית שנכפתה על מבקרים קבועים בכנסייה וההשפעה של עכבה מינית על התת-המודע.
רגישותו של המשורר לנושאים כאלה נגעה לא רק בבחירת הנושאים שלו, אלא גם בהערכתו לשירים אחרים.
במכתב משנת 1922 למבקר טודור ויאנו, נזכר יון בארבו שהתלהבותו של קאראג'אלה מרסטורניקה (Răsturnica), שניתן לקרוא אותה כמחווה גרוטסקית, אך מלאת חמלה לזונה מתה, עלתה בהרבה על שלו: בהגדרתו של בארבו, ראסטוניקה הייתה "הזוהמה הזו שסחטה דמעות מלוקי קאראג'אלה".
עם Nevinovățiile viclene, טענה יואנה פרוולסקו, הפיק קאראג'אלה הצעיר יצירה "מעניינת יותר" משיריו, אך אופיו של הטקסט לא אפשר להגדיר "איזה חלק שייך לאיזה מחבר", והוויכוחים סביבו נחשבים "מגוחכים".
פרוולסקו מציינת ששני הגיבורים, ראדו בן ה-15 וסנדה בת ה-13, מצליחים לגנוב רק "את הנשיקות הראשונות".
הארוטיקה קיימת, אך, לפי אותו פרשנית, היא גם "מפוזרת, מפוקחת ברמת הרמיזות", וניתן להשוות לסגנון הרומנים המאוחרים יותר מאת .
גילוי האהבה של הילדים בחופשת קיץ יוצר ניגוד לפרקים במערכת היחסים הבוגרת בין דוד ודודה.
המחשבה הבסיסית על אובדן התמימות של האדם מוצגת גם על ידי שני המוטו של הספר.
האחד הוא ציטוט מאת עמנואל קאנט, המציע שתמימות "קשה לשומרה וקלה לאבדה"; השני "פתגם ספרדי": "השטן יושב בצד ימין של הצלב".
בין הטקסטים האחרים של קאראג'אלה היו כמה כתבי יד של פרוזה שהובאו לתשומת לב ביקורתית בעיקר בשל שמותיהם, כפי שנרשמו על ידי קלינסקו: Isvodul vrajei ("קטלוג הכישוף"), Chipurile sulemenite ("הפנים המצוירות"), Balada căpitanului ("בלדת הקפטן").
טקסט יוצא דופן יותר שהותיר המשורר הוא דיוקן עצמי בפרוזה.
היצירה משכה את תשומת ליבו של הסופר והיסטוריון האמנות על היותה "כנה מהסוג שאפשר רק לקוות לפגוש בהווה", ועל כך שהעמיד ניגוד לטקסטים האוטוביוגרפיים ה"מתנשאים" של מאטיי עצמו.
הטקסט עובר מנושאים הקשורים להופעתו הפיזית של לוקה ("עיניים חסרות חיים", שיער "לא נעים וטיפש") לחולשה מוסרית שהודה בעצמו (השמחה להתעמת עם פגמים של אנשים אחרים, ה"פחדנות" שגורמת לו "להגיד" דברים שאני לא מתכוון אליהם" וכו').
לוקה סטויקוביץ' (בקרואטית: Luka Stojković; נולד ב-28 באוקטובר 2003 בזאגרב שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת דינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.
סטויקוביץ' גדל במחלקת הנוער של לוקומוטיבה זאגרב.
בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הקרואטית.
סטויקוביץ' היה חלק מסגל נבחרת קרואטיה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023, וערך שתי הופעות בטורניר.