tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כך נוצרה שיתוף פעולה בין שלטון, כלכלה, אורחות חיים חילוניים והנהגה דתית.
מונותיאיזם מוחלט (Tawhid): אמונה באל אחד, יחיד, כל יכול, יודע כל, ובלתי גשמי, שברא את היקום יש מאין (Creatio ex nihilo).
התגלות ונביאים: האל מתגלה לבני האדם באמצעות נביאים ושליחים (כמו אברהם, משה, ומוחמד וישו) ומעביר את רצונו ודבריו באמצעות כתבי קודש (תנ"ך, ברית חדשה, קוראן).
ברית וקוד מוסרי: האל כורת ברית עם בני האדם באמצעות שליח או נביא, ומצפה מהם לקיים מצוות, חוקים וערכים מוסריים שמטרתם חיזוק הקשר והנאמנות של המאמינים, בצד קביעת עקרונות מוסר, צדק, ויראה.
שכר ועונש אמונה ב שלכל פעולה אנושית יש תגובה שמקורה בכח עליון שקבע את הכללים ו " הכל צפוי, והרשות נתונה"
בדרך כלל לדת יש נביא ראשון מייסד, שאליו נגלה העולם הרוחני הנסתר, שחיבר או קיבל, ספר מקודש שהולכים לאורו, וכהנים גדולים או חכמים שמעבירים את הדת מדור לדור, והם מקור הסמכות הרוחנית.
לכל דת יש את מעשי הפולחן והמצוות שלה, שאמורים לדאוג לתיקון הנשמה של המאמין והגעתו לעולם הנסתר.
מעשי הפולחן נפוצים הם לימוד, תפילה, הטפה, סימולציה, טקסים, קשר פיזי עם חפצים הנחשבים קדושים, וריחוק מדברים הנחשבים טמאים או קדושים מאוד.
קיימות דתות הקוראות להתעלות מעל צורכי הקיום והגוף ורואות בנזיר או בפרוש את הדגם של אדם האידיאלי, אך יש דתות הרואות בנזירות ופרישות יתרה דבר שלילי.
בחלק מהדתות מדובר בשכר ועונש רוחני, ובחלק אחר מדובר אף בשכר גשמי כמו הצלחה פיזית בעולם הזה.
כך, לדעת רוב ההוגים ביהדות וכך מפורש בתורה (לדוגמה בפרשת "והיה אם שמוע").
אבל גם ניתן מצב בו צדיק יסבול בעולם הזה (לדוגמה בתהילים צ"ב).
אמונה זו (שכר ועונש בעולם הזה) קיימת גם בנצרות הפרוטסטנטית שמאמינה בעקבות הגותו של קלווין, שניתן לראות באדם מצליח, אדם שאלוהים רוצה בו.
וכן באסלאם הסובר שאדם עני אשם במצבו, והגיע לדלות מתוך חטאיו.
לרוב, הגברים תופסים את המעמד המרכזי ברוב הדתות.
בחלק מהדתות יש הגבלה על לימוד יסודות הדת לזרים ועל גישה של זרים לאתרים מסוימים.
ביהדות ישנה הגבלה על כניסת זרים לבית המקדש שבירושלים, אם כיום היא אינה נאכפת.
באסלאם ישנה הגבלה על כניסת זרים לערים המקודשות מכה ואל-מדינה.
בחלק מהדתות סודות הדת נמסרים רק למתי מעט, לחכמים מיוחדים שהקדישו את עצמם לאותה דת.
דתות שבולטות בעניין הזה הן הדת הדרוזית, שבה רק לאנשי דת יש גישה לאמונות הפנימיות שלה, והיהדות שבה סודות הקבלה נמסרים רק ליחידי סגולה העומדים בקריטריונים הנדרשים, וכן אסור ללמד תורה שבעל-פה לשאינו יהודי.
לדתות רבות יש מסגרות ערכיות לגבי התנהגות אישית שנועדה להנחות את חסידיהן בקביעה בין נכון לרע.
אלה כוללים בין היתר את הג'אמים המשולשים של הג'יניזם, ההלכה של היהדות, השריעה של האסלאם, החוק הקנוני של הקתוליות, הדרך האצילית השמונה של הבודהיזם, ותפיסת המחשבות הטובות, המילים הטובות והמעשים הטובים של הזורואסטריות, בין היתר.
על פי הפסיכולוג פרופ' בנימין בית הלחמי, הדת היא תופעה אנושית חוצה גבולות, שיש לה שורשים פסיכולוגיים של בני אדם, שחווים את אותם הפחדים והתקוות.
כך לדעתו שורשי הדתות נעוצות בלמידה חברתית, שאותה מנחילים ומטביעים ההורים בצאצאיהם מבלי יכולת בחירה משמעותית, דבר דומה נעשה בהנחלת דעות פוליטיות וערכים כלליים.
בפיצוי הנפשי שמקבלות קבוצות שנמצאות בשפל, בתופעת החסך, התסכול והכאב שנמצאים בשפע בעולם, אף הם מובילים לדת שמפצה אותם, שאפשר להגיע איתה למעמדים אקסטטיים וחגים המשכיחים את העליבות והתסכול, כמו גם הסבר ההשלכה, שאמונות דתיות משקפות למעשה את המבנה החברתי ואת עולמם של בני האדם, ונבנות בצלם החברה המסוימת.
כך למשל במיתולוגיה היוונית ניתן לראות איך האלים משקפים את הרגשות האנושיים הבסיסיים ביותר כמו חמדה, קנאה ותחרות.
מניעים נוספים לדת, הם ההסתגלות האישית ותחושת הסיפוק בחיים שיש בהם ממד רוחני, דבר שמעלה לפי מספר מחקרים את הבריאות הגופנית ואת תוחלת החיים.
ההסתגלות החברתית, שגורמת ללכידות חברתית ותמיכה של הקבוצה הדתית בחבריה, ביצירת קבוצת התייחסות שמגוננת ועוטפת את היחיד הבודד והנבדל.
קבלת פשר לחיים, באשר האדם הוא יצור שמעדיף תשובות לא טובות על פני סימני שאלה וחיים של ספק.
הצבת חיץ בפני החרדה הקיומית וחרדת המוות בפרט, ושרידות אבולוציונית, של הטיפוס האופטימי המאמין, על פני הטיפוס הפסימי הלא מאמין "שנכחד".
סיבות שונות בתכלית להתפתחות הדתות מציעה האנתרופולוגיה.
מרווין האריס טוען שדתות משרתות בראש ובראשונה את צורכי התרבות, ורק לאחר מכן את צורכי הפרט.
כראיה לסברה אפשר לראות כיצד דתות שמטיפות לאי-אלימות התפתחו בד בבד עם הקמת מסגרות התרבות הגדולות.
במזרח הרחוק, היכן ששיתוף פעולה מלא היה חיוני עד כדי מחיקת צורכי הפרט, עלו דתות המטיפות להרמוניה.
גישה זו, שמכונה בסין "שְלוש הדרכים", אפשרה לפי האריס לקיים חברה שבה התלות בעבודה משותפת אינטנסיבית הייתה תנאי ראשון לחקלאות גידול האורז.
במזרח הקרוב התפתחו לעומת זאת דתות שגינו אלימות בין מאמיני הדת, אך עודדו אלימות כלפי הכופרים בה.
כראיה אחרונה ניתן לראות כיצד הנצרות הפרוטסטנטית קידמה את ערכי היוזמה האישית והחריצות ברנסאנס, בעת שהתרבות האירופית הגדירה מחדש את מקומה.
אסכולת הפסיכולוגיה החיובית, מבית מדרשו של מארטין סליגמן, טוענת שאמונה דתית היא אחד מהגורמים העיקריים שתורמים ליציבותו ואושרו של הפרט.
על פי גישה זו קל להסביר את האוניברסליות של הדת.
עם זאת, ההסבר מדוע לדתות ישנה השפעה כה חיובית שנוי במחלוקת.
דת ממלכתית היא דת המאושרת ונתמכת על ידי ממשלה של מדינה מסוימת כדת הראשית של המדינה, לרוב ברמה החוקתית.
הנצרות עברה בקיסרות הרומית בפרק זמן של כ-100 שנה ממעמד של דת אסורה, דרך מעמד של דת מותרת, למעמד של דת המדינה.
במחשבה המודרנית מקובל רעיון הפרדת הדת מהמדינה, כלומר שראוי למוסדות המדינה או הממשלה הלאומית להיות נפרדים מן המוסדות הדתיים.
רעיון זה לרוב מורכב משני חלקים עיקריים, חילוניות המשטר וחופש מדת ברמת המדינה, ומתן חופש דת לפרט ולקהילה מצד המשטר.
עם זאת, מדינות דמוקרטיות רבות (לדוגמה הממלכה המאוחדת) אינן רואות סתירה בין רעיון הדת הממלכתית לעקרון חופש דת וחופש מדת.
להבדיל מדת ממלכתית, כמעט בכל מדינה יש דת אחת שאליה משתייכים רוב אזרחי המדינה.
השפעות כלליות של הדת בפוליטיקה
לדת הייתה השפעה משמעותית על המערכת הפוליטית במדינות רבות.
רוב המדינות בעלות הרוב המוסלמי מאמצות היבטים שונים של השריעה.
מדינות מסוימות אפילו מגדירות את עצמן במונחים דתיים, כמו הרפובליקה האסלאמית של איראן.
השריעה משפיעה לפיכך על עד 23% מאוכלוסיית העולם, או 1.57 מיליארד אנשים שהם מוסלמים.
עם זאת, הדת משפיעה גם על החלטות פוליטיות במדינות מערביות רבות.
לדוגמה, בארצות הברית, סביר להניח ש-51% מהמצביעים יצביעו למועמד לנשיאות שלא האמין באלוהים, ורק 6% סביר מאוד.
הנוצרים מהווים 92% מחברי הקונגרס האמריקאי, לעומת 71% מהציבור הרחב (נכון ל-2014).
עם זאת, בעוד ש-23% מהמבוגרים בארצות הברית אינם קשורים מבחינה דתית, רק חבר אחד בקונגרס (Kirsten Sinema, D-Ariz.), או 0.2% מגוף זה, טוען שאין לו שיוך דתי.
עם זאת, ברוב מדינות אירופה, לדת יש השפעה קטנה בהרבה על הפוליטיקה, אם כי פעם היא הייתה חשובה הרבה יותר.
לדוגמה, הפלות ונישואים חד-מיניים היו בלתי חוקיים במדינות רבות באירופה עד לאחרונה, בעקבות הדוקטרינה הנוצרית (בדרך כלל קתולית).
חלק מהמנהיגים האירופיים הם אתאיסטים (למשל, נשיא צרפת לשעבר פרנסואה הולנד או ראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס).
באסיה, תפקידה של הדת שונה מאוד בין מדינות.
למשל, הודו היא עדיין אחת המדינות הדתיות ביותר, וללאומיות הינדואית השפעה חזקה על הפוליטיקה.
לעומת זאת, מדינות כמו סין או יפן הן ברובן חילוניות ולכן לדת יש השפעה קטנה בהרבה על הפוליטיקה.
מלחמת דת או מלחמת קודש היא מלחמה בה הדת מהווה גורם מרכזי לעימות מזוין.
מלחמות דת בדרך כלל כרוכות בעימות מזוין בין קבוצות דתיות שונות באותה המדינה, או בין מדינות עם דתות שונות.
מסעי הצלב והרקונקיסטה מוזכרים לעיתים רבות כדוגמאות היסטוריות למלחמות דת.
על פי האנציקלופדיה של מלחמות, מתוך 1,763 סכסוכים היסטוריים ידועים/מתועדים, ב-123 מהם, שהם 6.98% מכלל הסכסוכים, הייתה הדת הסיבה העיקרית לסכסוך.
על פי "The Great Big Book of Horrible Things" , דת היא הסיבה העיקרית ל-13 מתוך 100 המלחמות הקטלניות ביותר בהיסטוריה.
ארגוני דת ציבוריים ויהדות בישראל
ארגוני דת ציבוריים הם ארגונים המקבלים תמיכה מהממשלה באופן עקיף או ישיר.
ישראל מוגדרת כמדינה יהודית ולכן הממשלה מקנה שירותי דת.
משרד הדתות אחראי על הקניית שירותי הדת היהודית.
ארגון דתי ציבורי נוסף בישראל זה הרבנות הראשית.
בישראל ישנם חוקיים דתיים רבים כגון חוק החמץ.
מדינת ישראל מספקת לאזרחיה שורת שירותי דת בדרכים שונות באמצעות מוסדות דת המהווים חלק מן המנגנון הציבורי.
תיאורם של השירותים והמוסדות כלולים בחוק שירותי הדת תשל"א-1971, שמשמש מסגרת לריכוז נושא שירותי הדת.
מונותאיזם – אמונה באל אחד ויחיד, בניגוד לפוליתאיזם – אמונה באלים רבים.
הרעיון המונותאיסטי מורה גם על כך שהאל מופשט ורוחני.
פוליתאיזם – אמונה בריבוי אלים שאחראים על קטעים שונים בהוויה.
אף שבמערב הפוליתאיזם אינו שכיח, בתרבויות מסוימות, כמו אצל ההינדואים, הוא מקובל עד היום.
כיתה דתית או כת – פלג של בני־אדם שאמונתם הדתית או מעשיהם אינם עולים בקנה אחד עם המקובל בזרם המרכזי (האורתודוקסיה) של אחת הדתות המרכזיות.
תיוג קבוצה דתית כ"כת" מוביל לעיתים לאיסור על קיומה, לפגיעה בחבריה או להוקעת מנהיגי הכת או מאמיניה.
במשמעותו המודרנית מיוחד המונח כת, בדרך כלל, לקבוצת פולחן סגורה וקנאית, לעיתים בליווי הערצה הגובלת בפולחן המתמקדת באדם מסוים, בכתביו וברעיונותיו, ולעיתים גם בחפצים הקשורים בו.
דת פארודית - דת פארודית היא מערכת אמונות שמחקות באופן לעגני דתות, פלגים בתוך דתות, גורואים או כתות ידועות ובכך מהווה פארודיה עליהם.
מטרת הדת הפארודית היא ללעוג לאמונות רוחניות ולמאמיניהן, בדרך כלל באמצעות הומור או סאטירה.
חוקרי Mayo Clinic בחנו את הקשר בין מעורבות דתית ורוחניות, ובין בריאות גופנית, בריאות נפשית, איכות חיים הקשורה לבריאות ותוצאות בריאותיות אחרות.
המחברים דיווחו כי: "רוב המחקרים הראו שמעורבות דתית ורוחניות קשורים לתוצאות בריאותיות טובות יותר, כולל אריכות ימים, כישורי התמודדות ואיכות חיים הקשורה לבריאות (אפילו בזמן מחלה סופנית) ופחות חרדה, דיכאון והתאבדות".
מחברי מחקר שלאחר מכן הגיעו למסקנה כי השפעת הדת על הבריאות מועילה במידה רבה, בהתבסס על סקירה של ספרות קשורה.
ג'ונס, מספר מחקרים גילו "מתאמים חיוביים בין אמונה ופרקטיקה דתית ובין בריאות נפשית ופיזית ואריכות ימים".
ניתוח של נתונים מהסקר החברתי הכללי של ארצות הברית משנת 1998, על אף שאישר באופן כללי שפעילות דתית קשורה לבריאות ורווחה טובים יותר, העלה גם שהתפקיד של ממדים שונים של רוחניות/דתיות בבריאות הוא מסובך יותר.
התוצאות העלו כי "ייתכן שאין זה מתאים להכליל ממצאים על הקשר בין רוחניות/דתיות ובריאות מצורה אחת של רוחניות/דתיות לאחרת, על פני עדות, או להניח שההשפעות אחידות לגברים ולנשים".
המתאם בין רמת דתיות לעושר
מחקר אחד מצא שיש מתאם שלילי בין דתיות המוגדרת בעצמה לעושר האומות.
במילים אחרות, ככל שעם עשיר יותר, כך קטן הסיכוי שתושביה יקראו לעצמם דתיים.
השפעת הנצרות הפרוטסטנית על הכלכלה
הסוציולוג והכלכלן הפוליטי מקס ובר טען שמדינות נוצריות פרוטסטנטיות עשירות יותר בגלל מוסר העבודה הפרוטסטנטי שלהן.
במחקר סקרי עולם שהתפרסם לאחרונה ניסו חוקרים מבריטניה ומארצות הברית לברר את היחסים בין השניים, באמצעות בדיקה של התל"ג (תוצר לאומי גולמי) לנפש של מדינות שונות ומידת הדתיות של אזרחיהן בכל עשור, כפי שהשתקפה בסקרים.
מסקנתם: מדינות הפכו לחילוניות לפני שהחלו להצליח כלכלית, אך ייתכן שהגורם המרכזי לאותה הצלחה הוא דווקא עלייה בסובלנות.
סובלנות גורמת לשילוב נשים וקהילת הלהט"ב ושלל קבוצות בחברה מה שמגדיל את אוכלוסיית העבודה מה שתורם רבות לכלכלה וככל הנראה חילוניים נוטים להיות סבלניים יותר וזו הסיבה שחילוניות יכולה לתרום לכלכלה.
חלק של כל דת מהכלכלה העולמית
לפי מחקר משנת 2010, נוצרים מחזיקים בכמות העושר הגדולה ביותר (55% מסך העושר העולמי), ואחריהם מוסלמים (5.8%), הינדואים (3.3%) ויהודים (1.1%).
על פי אותו מחקר נמצא כי חסידי הסיווג "אי-דת" או דתות אחרות מחזיקים בכ-34.8% מסך העושר העולמי (בעוד שהם מהווים רק כ-20% מאוכלוסיית העולם).
ביקורת על הדת היא ביקורת על הרעיונות, האמת או הפרקטיקה של הדת, לרבות השלכותיה הפוליטיות והחברתיות.
גופים דתיים רבים נתפסים בעיני רבים כמושחתים בעקבות פרשיות שחיתות רבות שנחשפו בהן.
למשל, פרשיות שוחד וסחיטה באיומים שהתרחשו במערך הכשרות של הרבנות הראשית לישראל ובמערך בתי־הדין הרבניים, כמו גם במערך הגיור.
גם שמם של ארגוני החזרה בתשובה נקשר בגניבת כספי ציבור תחת רישום כוזב ואף בעושק תקציביהן של תלמידות חרדיות למימון פעילותם, והליכים משפטיים נפתחו כנגד מחזירים בתשובה בגין שלל עבירות, החל בהפקעת נכסי ציבור לשימוש אישי וכלה בעושק ובתקיפות מיניות.
באופן דומה, מסיונרים פרוטסטנטיים רבים השתמשו בכספי תרומות לקניית מטוסים ואיים פרטיים לעצמם, ואף הכנסייה עצמה הואשמה בהונאה בבית המשפט בצרפת.
כנגד הסיינטולוגיה נמתחה ביקורת על כך שהיא דורשת תשלום לטובת עלייה בדרגה הרוחנית.
לדעת הוגים רבים, ממקיאוולי ועד מרקס ודוקינס, הדת היא למעשה מנגנון שתכליתו לתת לאנשי הדת את הכוח לנצל את מאמיניהם לצבירת כוח והון אישי (כשהמנוצלים מעניקים להם גם כבוד רב ותהילה תוך כדי הניצול)
ישנה גם ביקורת על אמיתות הדת וקיומו של אלוהים, המבקרים טוענים שכתבי הקודש של כל הדתות שקריות והומצאו על ידי בני אדם ולכן האמונות של הדת לא לגיטימיות.
בנוסף לדעת פעילי זכויות אדם מסוימים, דתות רבות פוגעות בזכויות כגון:
זכויות להט"ב - רוב הדתות אסרות על קיומן של יחסים הומוסקסואלים.
הזכות לחירות - הדתות מחייבות את המאמינים במצוות וחוקים, ומנחות אותם מה לעשות ומה לא לעשות.
זכויות נשים - רבים טוענים שדתות פוגעות בזכויות נשים ובמעמד האישה.
דתות רבות אוסרות על נשים לעשות שגברים יכולים, למשל: ביהדות לנשים אסור ללמוד תורה ועדותן פסולה.
זכות לשוויון - לעיתים דתות יכולות להכיל תפיסות גזעניות.
דת שזוכה לביקורת בשוויון היא הינדואיזם בשל מערכת הקאסטות.
הזכות לחיים וביטחון - רבים טוענים שדת גורמת לאלימות ולמלחמות דת.
דת שזוכה להמון ביקורת בנושא זכויות אדם היא דת האסלאם, בעיקר בעקבות אסלאמיזם וטרור אסלאמי.
דשיל האמט , סופר בלשי אמריקאי.
נחשב, לצד ריימונד צ'נדלר, כאחד הבולטים שביוצרי דמות "הבלש הפרטי הקשוח" (Hard Boiled Detective).
אביו הספרותי של הבלש סם ספייד, גיבור ספרו "הנץ ממלטה", שהוסרט בשנת 1931 ופעם נוספת ב־1941; הגרסה השנייה נחשבת לאחד מסרטי המפתח של הקולנוע האפל (Film Noir).
בצעירותו שימש כבלש בחברת החקירות הידועה פינקרטון, שירת במלחמת העולם הראשונה כסמל ונהג אמבולנס, ובמלחמת העולם השנייה.
את עיקר יצירתו הספרותית כתב בסוף שנות העשרים ובראשית שנות השלושים של המאה העשרים.
כתב עשרות סיפורים קצרים וחמישה ספרים בלשיים באורך מלא, שחמישתם תורגמו לעברית, ושניים מהם אף תורגמו פעמיים:
קללת בני דאיין (The Dain Curse); תורגם על ידי סוניה פלץ והופיע בשנת 1967 בספרי שין שין שין.
האיש הרזה, תורגם לעברית על ידי ג.
אחיקר והופיע בשנת 1960 בהוצאת מעריב לעם.
הספר עובד לקולנוע בשם "האיש הרזה" ב-1934.
הנץ ממלטה (The Maltese Falcon); תורגם על ידי ב.
רחל והופיע בשנת 1967 בספרי שין שין שין.
תרגום שני, של אסף גברון, יצא בשנת 2013 בהוצאת כתר.
קציר הדמים (Red Harvest), תורגם לעברית על ידי מנחם בן אשר, הופיע בהוצאת ספרית מועדון הבולשת בשנת תש"י לערך, ושימש השראה לסרטו של אקירה קורוסאווה "יוג'ימבו".
תרגום שני, של יעל ענבר, בשם "קציר הארגמן" יצא בשנת 2025 בהוצאת עם עובד.
מפתח הזכוכית (The Glass Key), תורגם לעברית על ידי העיתונאי והסופר יהודה הראל והופיע בשנת 1960 בהוצאת מ.
במלאת לו 40 שנה נקלע האמט למשבר רציני, אישי ואמנותי, ולאחר פרסום הרומן החמישי שלו לא כתב או פרסם עוד רומנים.
עם זאת, היה מעין 'עורך' ויועץ למרבית מחזותיה הנודעים של חברתו ליליאן הלמן, כפי שהודתה בכך היא עצמה.
במשך תקופה מסוימת עוד המשיך לחבר סיפורים קצרים או לכתוב תסכיתים/תסריטים, אך למעשה, מאז גיל 40, כפי שהודה בעצמו, יבש מעיין יצירתו.
מאמצע שנות ה-30 ואילך היה פעיל פוליטי בתנועות שמאל, ואף ישב תקופה קצרה בכלא בשל סירובו להסגיר שמות של חברים-שותפים.
ב-1942, אף על פי שהיה כבר בן 48, התגייס לצבא, אך התנדבות זו לא הועילה לו כאשר ב-1951, בתקופת מקארתי, היות שהיה ידוע בפעילותו ובהשקפותיו השמאלניות, הוא נידון לחמישה חודשי מאסר עקב סירובו להעיד נגד חבריו בתנועות השמאל.
האמט היה נשוי זמן קצר, והוליד שתי בנות.
היו לו כמה פרשיות אהבים.
עד סוף ימיו התמודד עם האלכוהוליזם הקשה שלו.
בשלושים שנות חייו האחרונות חי לסירוגין עם המחזאית ליליאן הלמן.
דמותו מוצגת בסרט ג'וליה (במאי – פרד זינמן, תסריט – אלווין סארג'נט, מ-1977; הסרט מבוסס על אחד מסיפוריה של הלמן) ומגולמת על ידי ג'ייסון רוברדס, ואת ליליאן הלמן מגלמת ג'יין פונדה.
את ג'וליה גילמה ואנסה רדגרייב, שאף זכתה לאוסקר לתפקיד-משנה על משחקה בסרט זה.
גרסה בדיונית של האמט עומדת במרכז סרט הנאו נואר של וים ונדרס מ-1982 הנושא את שמו.
דת' מטאל הוא תת-ז'אנר קיצוני של מוזיקת הבי מטאל.
הדת' מטאל בדרך כלל משלב גיטרות עם דיסטורשן ומכוונות נמוך, וטכניקות הכוללות פריטה לסירוגין, שירה מסוג גראולינג בטונים נמוכים, תיפוף אגרסיבי ועוצמתי הכולל את טכניקת הדאבל באס והבלאסט ביטס, ומבני שיר מורכבים עם שינויים פתאומיים בקצב.
מוזיקת הדת' מטאל עשויה לכלול נושאים כגון: מוות, אלימות, מלחמה, שטניזם, אימה, אנטומיה, מיתולוגיה, פנטזיה, מדע בדיוני, פילוסופיה ופוליטיקה.
השירים לעיתים מתארים מעשים קיצוניים כגון הטלות מום, ביתור, עינויים וקניבליזם.
מתוך המבנה המוזיקלי של ת'ראש מטאל ובלאק מטאל מוקדם, דת' מטאל הופיע באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20. להקות כגון ונום (Venom), קלטיק פרוסט (Celtic Frost), סלייר (Slayer) וקריאייטור (Kreator), השפיעו רבות על התפתחותו ויצירתו של הז'אנר.
פוזסט (Possessed), דת' (Death), מאסטר (Master), נקרופאג'יה (Necrophagia), אוביטוארי (Obituary), אוטופסי (Autopsy), מורביד אנג'ל (Morbid Angel) וספולטורה (Sepultura) המוקדמת, נחשבים בעיני רבים כחלוצי הז'אנר.
בשנות השמונים המאוחרות ושנות התשעים המוקדמות, הדת' מטאל התפרסם יותר ויותר כז'אנר פופולרי.
דת' מטאל, הנחשב לקשוח ואופנתי יותר מת'ראש, גרם לפיחות בפופולריות של הת'ראש מטאל.
מאז, נהיה הדת' מטאל ז'אנר רחב ומגוון יותר, וממנו התפתחו הרבה תתי-ז'אנרים אחרים.
דת' מטאל מלודי משלב אלמנטים של דת' מטאל עם אלו של הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי.
דת' מטאל טכני הוא סגנון מורכב, עם משקלים לא סימטריים, מקצבים לא טיפוסיים והרמוניות ומנגינות יוצאות דופן.
דת'-דום משלב דום מטאל ודת' מטאל, ובפרט את הקצב האיטי והאווירה המלנכולית של הדום מטאל עם שאגות הגראולינג העמוקות של הדת' מטאל, ותיפוף ה"דאבל-קיק".
דת'גריינד, גורגריינד ופורנוגריינד מערבבים את המורכבות של דת' מטאל עם האינטנסיביות, המהירות והקיצור של גריינדקור.
דת'קור משלב דת' מטאל עם תכונות של מטאלקור.
דת'נרול משלב את השירה האגרסיבית וריפי הגיטרה המעוותים של הדת' מטאל יחד עם אלמנטים של הארד רוק, הבי מטאל, בלוז רוק ורוק אנד רול.
להקת האקסטרים מטאל האנגלית ונום (Venom), מניוקאסל, גיבשה את המרכיבים של מה שנודע מאוחר יותר בתור ת'ראש מטאל, דת' מטאל ובלאק מטאל, עם שני האלבומים הראשונים שלה, Welcome to Hell ו-Black Metal, שיצאו בסוף 1981 ו-1982, בהתאמה.
להקה נוספת שהשפיעה על הולדת הז'אנר היא סלייר האמריקאית, שנוסדה גם היא בשנת 1981, הייתה כבדה ואלימה יותר מלהקות הת'ראש מטאל האחרות של התקופה (מטאליקה, מגאדת' ודומיהן) והשפיעה רבות על להקות הדת' מטאל הראשונות, כגון דת', אוביטוארי ומורביד אנג'ל.
פוזסט (Possessed), להקה אמריקאית שנוסדה בשנת 1983 בסן פרנסיסקו, נחשבת ללהקה שחיברה את הקווים האחרונים בין הת'ראש מטאל לסגנון החדש שייקרא מאוחר יותר דת' מטאל.
אף על פי שהלהקה לא הוציאה אלבומים רבים בשנותיה הראשונות, היא מתוארת על ידי רבים כלהקת הדת' מטאל הראשונה.
במקביל להקמתה של פוזסט, להקה אמריקאית נוספת בשם דת' (Death) התחילה את דרכה.
דת', שנוסדה בשנת 1983, הוציאה בשנת 1984 את אלבום הדמו הראשון שלה, Death by Metal.
הדמו היווה הצלחה מסחררת ומהר מאוד הלהקה צברה פופולריות.
הסגנון המהיר והאלים של הלהקה המשלב תיפוף מהיר במיוחד ושירה צעקנית, הדהים את סצנת המטאל העולמית וקנה לדת' את מעמדה כממציאת הדת' מטאל יחד עם פוזסט.
דת' מטאל ברוטאלי (Brutal Death Metal) הוא תת-הז'אנר הקיצוני ביותר של הדת' מטאל, ולמעשה אחד מסגנונות המטאל הקיצוניים ביותר הקיימים כיום.
הדת' מטאל הברוטאלי מאופיין בשירת גראולינג נמוכה, דיסטורשן כמעט אבסולוטי, תיפוף אגרסיבי, נגינה כבדה ומהירה והקצנה של האלמנטים של הדת' מטאל המסורתי.
בסגנון זה, קיימת העדפה ברורה למהירות ומקצבים מורכבים על פני היבטים אחרים, כגון מלודיה וגוונים.להקות בולטות בתחום: Cannibal Corpse, Suffocation, Skinless ו-Dying Fetus.
סלאם דת' מטאל (Slam Death Metal), הידוע גם בשם סלאמינג ברוטאל דת' מטאל (Slamming Brutal Death Metal), סלאמינג דת' מטאל (Slamming Death Metal), או פשוט סלאם (Slam), הוא תת-ז'אנר של דת' מטאל ברוטאלי.
סלאם דת' מטאל מתאפיין בהתמקדות ב"סלאמס": קטעים בקצב איטי עד בינוני (כמו גם קטעים בסגנון ברייקדאון) הבנויים על ריפים כרומטיים תוך כדי עמעום מיתרים על ידי כף היד.
סלאם דת' מתאפיין גם במקצבים ווקאליים ומקצבי תופים בהשראת היפ הופ, כמו גם אלמנטים של הארדקור פאנק.
הליריקה והאסתטיקה הוויזואלית די דומה לזו של דת' ברוטאלי, אם כי סלאם דת' מטאל בדרך כלל לוקח את הגישה המקברית והאלימה של דת' מטאל ברוטאלי לרמות קיצוניות עוד יותר.
ריף הברייקדאון של "Liege of Inveracity" של Suffocation נחשב לריף הסלאם הראשון בדת' מטאל.
הלהקה Internal Bleeding נחשבת לחלוצה של ז'אנר הסלאם דת' מטאל, כאשר ב-1992 חברי הלהקה החלו להגדיר את המוזיקה שלהם כ"Total Fucking Slam", הרבה לפני שכל להקת דת' מטאל אחרת בכלל שקלה להשתמש במונח.
דת' מטאל מלודי (Melodic Death Metal), או בקיצור, "מלודת'" (Melodeath) הוא תת-ז'אנר של הדת' מטאל.
הדת' מטאל השוודי (Swedish Death Metal) יכול להיחשב למבשר של "דת' מטאל מלודי".
הדת' מטאל המלודי הוא הבי מטאל המעורבב עם אלמנטים של דת' מטאל ומושפע מאוד מהגל החדש של ההבי מטאל הבריטי.
בניגוד לרוב הדת' מטאל האחר, מלודת' כולל בדרך כלל צווחות גבוהות (בשונה מהדת' מטאל המסורתי) לצד או בשילוב עם קולות הגראולינג הנמוכים הנפוצים בדת' מטאל מסורתי, קצבים איטיים יותר, הרבה יותר מלודיה ולעיתים אף שירה נקייה.
לעיתים מיוחסת ל-Carcass את הוצאת אלבום הדת' מטאל המלודי הראשון עם Heartwork משנת 1993, אם כי להקות שוודיות At the Gates, Dark Tranquillity ו-In Flames מוזכרות בדרך כלל כחלוצות הז'אנר.
דת' מטאל טכני (Technical Death Metal), הידוע גם בשם פרוגרסיב דת' מטאל (Progressive Death Metal), הוא תת-ז'אנר בדת' מטאל המאופיין בדרך כלל בשילוב של אלמנטים מוזיקליים מעולם הפרוגרסיב מטאל עם הדת' מטאל המסורתי, ובכך יצירה של מוזיקת דת' מטאל מורכבת יותר מבחינה מוזיקלית.
הדת' מטאל הטכני מכיל בתוכו סולואים מורכבים במיוחד ונגינה וירטואוזית, ופעמים רבות סיבוך רב מאוד המקשה על הביצוע של השירים.להקות בולטות בתחום: Pestilence, Atheist, Nocturnus ו-Death המאוחרת.
אולד סקול דת' מטאל (Old School Death Metal), או בקיצור OSDM, הוא סגנון של דת' מטאל המתייחס לדרכים הישנות יותר (סוף שנות ה-80/תחילת שנות ה-90) לנגן דת' מטאל, בסגנון של חלוצי הסוגה.
אולד סקול דת' מטאל מאופיין במבני השיר הפשוטים והאיטיים יותר שלו, כפי שהיה נהוג לנגן בתחילת הדרך, ופחות במהירות הנגינה ובהיבטים הטכניים שהתפתחו מאוחר יותר.
כיום, להקות שעדיין מנגנות בסגנון של חלוצי הסוגה, נחשבות ללהקות "אולד סקול דת' מטאל", ולעיתים נכללות בתוך מה שנקרא "הגל החדש של האולד סקול דת' מטאל" (New Wave Of Old School Death Metal או כמו שנהוג לקצר NWOOSDM).
דת'קור (Deathcore) הוא מונח המשמש לתיאור להקות שמנגנות פיוז'ן של דת' מטאל ומטאלקור.
דת'קור משלב מאפיינים של דת' מטאל כמו בלאסט ביטס וגראולינג יחד עם מאפיינים של מטאלקור כמו שימוש רב בברייקדאונים (breakdowns).
השירה לרוב משלבת בין גראולינג בטונים נמוכים, המאפיין את הדת' מטאל, לבין צעקות וצרחות, המאפיינות את המטאלקור.
טכניקה נוספת שבה משתמשים מספר סולני דת'קור היא מה שמכונה "pig squeals".
דת'נרול (Death 'n' Roll) הוא תת-ז'אנר של דת' מטאל המשלב את השירה האגרסיבית וריפי הגיטרה המעוותים של הדת' מטאל יחד עם אלמנטים של הארד רוק, הבי מטאל, בלוז רוק ורוק אנד רול.
להקות בולטות בתחום: , ו-Entombed המאוחרת.
דֶּשֶׁן הוא חומר המשמש בחקלאות להעשרת הקרקע במינרלים לשם שיפור הצמיחה של גידולים.
בטבע, על פיסת קרקע נתונה, גדלים מגוון צמחים.
כמות וסוגי הצמחים על שטח נתון מתאימים לעושר וסוג הקרקע.
בטבע הקרקע מקבלת את המינרלים מעלים וחלקי צמח נבולים המוסיפים רקבוביות לקרקע.
בנוסף, בעלי חיים הנזונים מהצמחים מוסיפים את הפרשותיהם המעשירות את הקרקע אף הם.
בחקלאות המודרנית, גידולים רבים נקצרים במלואם ואינם מטייבים את הקרקע ולכן נדרשת התערבות חיצונית.
התערבות זו יכולה להיות על ידי זבל (חומר אורגני) או הוספת דשן כימי (חומר אי-אורגני).
דשנים ניתנים בדרך כלל דרך הקרקע – לקליטה דרך שורשי הצמחים, או בריסוס – דישון דרך העלים.
חלק מהדשנים הם חומרים אורגניים ואחרים הם אנאורגניים.
הדשן יכול להיות מורכב מחומרים המצויים בטבע (כבול, מינרלים טבעיים), חומרים המיוצרים באופן מלאכותי בתהליך טבעי (קומפוסט) או חומרים המיוצרים בתהליך תעשייתי.
דשנים ניתנים בשביל אספקת חומרי הזנה קריטיים.
יש תערובות דשן שמכילות תערובת חומרים מסוג אחד או כמה בכמויות פרופורציונאליות, כל חומרי ההזנה הצמחיים העיקריים, חומרי הזנה צמחיים משניים, חומרי מזון מיקרו נוטריינטים או חומרים משניים מעורבבים עם חומרים מיקרו נוטריינטים.
החנקן, הזרחן והאשלגן הם שלושת החומרים העיקריים שחסרונם מגביל את התפתחות הצמח.
מהסיבה הזו הם נחשבים לרכיבים העיקריים של הדשן הכימי.
הדשן הכימי הוא תוצר של המחצית הראשונה של המאה ה-19. מספר מדענים ויזמים עבדו על הנושא במקביל ובתחרות ביניהם: הגרמני יוסטוס פון ליביג והבריטים סר ג'ון בנט לוז וסר ג'יימס מארי.
התפתחות תעשיית הדשנים הכימיים המודרנית במאה ה-20 החלה בעיקרה בנורווגיה, בגרמניה, בריטניה וארצות הברית.
ההתפתחות הייתה במידה רבה פועל יוצא של התפתחות הכימיה באותה תקופה: המצאת תהליכים כמו ייצור אמוניה על ידי קיבוע של חנקן, סינתזה של שתנן.
גילוי מחצבים כמו סלעי פוספט, ומחצבי אשלג.
דמויות בולטות בהתפתחות זאת היו הנורווגי כריסטיאן בירקלנד (Kristian Birkeland) והגרמנים פריץ הבר וקארל בוש.
דשן חנקני מיוצר לרוב בתהליך הבר-בוש, המפיק אמוניה המשמשת להפקת חומצה חנקנית.
תהליך האבר מספק כמחצית מכמות החנקן הדרושה לחקלאות.
תוצר התגובה של האמוניה והחומצה החנקנית הוא חנקת אמוניה, גם הוא חומר דשן.
בנוסף לדשן החנקני קיימים הדשן הזרחני המופק מסלע פוספט ודשן אשלגני המופק מאשלג.
בדרך כלל משתמשים בחקלאות בדשן המהווה תערובת של שלושת סוגי הדשנים הכימיים שהיחס ביניהם תמיד מפורט על המארז.
לדוגמה, בדשן 5-10-5 יהיו חמישה אחוזים של תרכובות חנקן, עשרה אחוזים של זרחן וחמישה אחוזים של אשלג.
זבל אינו דשן, על אף שהשימוש בו הוא למטרה דומה.
אחד ההבדלים העיקריים בין שני סוגי החומרים הוא ההרכב הקבוע והידוע מראש של הדשן לעומת הרכב משתנה ובלתי ידוע מראש של הזבל.
הרכב התלוי בעונות השנה, תזונת בעלי החיים, ובעיקר – משך הזמן בו המתין הזבל לשם שימוש בו.
זבל, הנקרא גם דשן אורגני הוא חומר אורגני המשמש בחקלאות לטיוב הקרקע, להעשרתה בחומרי מזון, ובהעלאת כמות ואיכות היבול.
משתמשים בעיקר בשלושה סוגי זבל אורגני:
זבל משק – פרש של בעלי חיים שונים, כלומר גללים, של יונקים, אוכלי עשב ועופות, או חומרים צמחיים (לרוב קש) אשר שימשו להם כמצע, ולכן על ידי החומרים המזינים והחומר האורגני המוחזרים אל הקרקע.
קומפוסט – זבל המורכב מחומרים אורגניים ואי-אורגניים.
גואנו הוא כל דשן שמקורו בלשלשת של עופות ימיים וגללים של עטלפים וכלבי ים.
הוא מכיל חנקן, זרחן ואשלגן, שלושה יסודות החיוניים להתפתחות הצמח.
אחוז החנקן שבו הוא פי שלושים ושלושה יותר מאשר בגללי בהמות משק.
החנקן מופיע בגואנו כאמוניה (NH_3) וחומצת שתן (C_5H_4N_4O_3), הזרחן כחומצה זרחתית (H_3PO_4), האשלגן כאשלגן חנקתי (KNO_3).
הגואנו מכיל גם חומצה פחמתית (H_2CO_3), וחומצה אוקסלית.
ההומוס הוא תוצר פירוק חומר אורגני המצוי בקרקע בתהליכים כימיים ועל ידי בעלי חיים (בעיקר תולעים ומיקרואורגניזמים).
השפעות וסכנות סביבתיות של השימוש בדשנים
זבל מפיק חום כשהוא מתפרק.
כדי למנוע הצתה ספונטנית של גללים יש לערום אותו בגושים כבדים.
דישון יתר יכול לגרום לשגשוג של אצות בערוצי ניקוז של האדמות החקלאיות, ובטווח הארוך לירידה באיכות הקרקע.
לכן יש להתאים את דרישות התזונה הצמחית וכמותה לכמויות וסוגי הדשן.
יתר על כן, חומרי דישון עלולים לחלחל לאדמה ולזהם את מי התהום.
בשל הכמות הקטנה יחסית של חלבון בעשבים, אשר מהם ניזונים אוכלי העשב, יש לזבל הבקר ריח קל יותר בהשוואה לגללי טורפים – לדוגמה גללי הפיל הם כמעט חסרי ריח.
עם זאת בהתחשב בכמות הזבל המוקצה לשדות, ריח עשוי להוות בעיה באזורים חקלאיים מסוימים.
גללי עופות מזיקים לצמחים כשהם טריים, אך לאחר תקופה של עיבודם כקומפוסט, הם הופכים לחומרים מפרים בעלי ערך.
גידול צמחים בלי דשן לתקופה ארוכה
קיימת שיטה חקלאית המקטינה את הצורך בדישון הנקראת מחזור הזרעים.
בשיטה זו מחלקים את הצמחים שניזונים מפחות אשלגן ויותר זרחן לחלקה אחת, ואת אלה שניזונים מיותר אשלגן ופחות זרחן לחלקה אחרת.
בשנה השנייה ניתן להחליף בין החלקות, וכך יקבלו הצמחים מן הקרקע את כל כמות החומרים הדרושים להם מבלי שנוספו לקרקע דשנים.
דת' (מאנגלית: Death) הייתה להקת דת' מטאל אמריקאית שהוקמה באלטמונטה ספרינגס, פלורידה בשנת 1983 בידי הגיטריסט והזמר צ'אק שולדינר.
דת' נחשבת בין הלהקות המשפיעות ביותר בתחום ההבי מטאל ולחלוצה בסגנון הדת' מטאל.
אלבום הבכורה של הלהקה, Scream Bloody Gore, זכה להתייחסות נרחבת לאחד מתקליטי הדת' מטאל הראשונים, לצד התקליטים הראשונים של פוזסט.
חברי ההרכב נהגו להתחלף, כששולדינר היה החבר העקבי היחיד.
גם הסגנון של הקבוצה התקדם, מהסאונד הגולמי בשני אלבומיה הראשונים לאחד מתוחכם יותר בשלב מאוחר יותר.
הלהקה התפרקה לאחר ששולדינר מת מגליומה ודלקת ריאות בדצמבר 2001, אך הלהקה השאירה השפעה מתמשכת על הבי מטאל.
דת' נוסדה בשנת 1983 באורלנדו שבפלורידה, תחת השם 'מאנטאס' (Mantas), והייתה אחת מחלוצות הדת' מטאל המוכרות והמצליחות ביותר, יחד עם להקת פוזסט שנוסדה גם היא באותה השנה.
כבר בשנותיה המוקדמות הלהקה מילאה תפקיד משמעותי בהתפתחות מוזיקת הדת' מטאל, וסייעה רבות בהבאה של הז'אנר להכרה עולמית.
קאם לי, ריק רוז וצ'אק שולדינר החלו לכתוב ולהלחין שירים שפורסמו בפורמט קלטות חזרות בשנת 1984. הקלטות, בשיתוף עם הדמו Death by Metal שהוקלט באותה שנה, עזרו להביא את הלהקה לפרסום בעולם המטאל.
באותה השנה שולדינר שינה את שם הלהקה לדת'''.
לאחר מכן הלהקה הוציאה דמו נוסף בשם Reign of Terror.
בשנת 1985 פרסמה הלהקה את הדמו Infernal Death.
זמן קצר לאחר מכן לי עזב את הלהקה והוחלף במתופף אריק ברכט, והלהקה הקליטה את הדמו Back from the Dead.
בשנת 1986 שולדינר והמתופף כריס רייפרט הקליטו יחד את הדמו Mutalition שבעקבותיו נחתם הסכם עם חברת הקלטות שאפשר לדת' להקליט את אלבום ההופעה הראשון שלה.
בשנת 1987 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, Scream Bloody Gore.
האלבום זכה להצלחה משמעותית ונחשב עד היום כאחד מאלבומי הדת' מטאל הראשונים וכמודל לחיקוי בתחום.
לאחר צאת האלבום שולדינר החליף את הרכב הלהקה בהרכב חדש שהורכב מריק רוז, טרי בטלר וביל אנדרוס.
בשנת 1988 הלהקה הקליטה את אלבומה השני, Leprosy, ויצאה לסיבוב הופעות גדול.
בתום סיבוב ההופעות הגיטריסט ריק רוז הוצא מהלהקה והוחלף בגיטריסט ג'יימס מרפי, שיחד איתו הוציאה הלהקה את האלבום Spiritual Healing בקיץ של שנת 1989. האלבום סימל נקודת מפנה בסגנון של הלהקה, כאשר תוכני השירים החלו לעסוק בביקורת חברתית ומדינית במקום לעסוק באלימות ובזוועות.
זמן קצר לאחר מכן ג'יימס מרפי הוצא מהלהקה גם הוא.
בשנת 1990 הלהקה תכננה לצאת לסיבוב הופעות באירופה, אך הסולן שולדינר החליט ברגע האחרון שלא להשתתף בסיבוב, בטענה שהוא לא היה מאורגן כראוי.
עם זאת, שאר חברי הלהקה החליטו לצאת לסיבוב בכל מקרה, וגייסו את הגיטריסט וולטר טראשלר והסולן לואי קאריסלז כדי שימלאו את מקומו של שולדינר.
כאשר נודע לו שהוחלף, שולדינר נקט באמצעים משפטיים ושני ממלאי המקום פוטרו.
לאחר התקרית שולדינר נטש את רעיון ההרכב הקבוע והחל לעבוד עם הרכבים משתנים.
בשנת 1991 פרסמה הלהקה (שהורכבה מהבסיסט סטיב דיג'יורג'יו, המתופף שון ריינרט והגיטריסט פול מסווידל) את האלבום Human.
האלבום זכה להצלחה חסרת תקדים והפך לאלבום הנמכר ביותר של הלהקה עד אז.
רבים מייחסים את הצלחת האלבום למורכבות המוזיקלית שלו ולהוספת מלודיה לשירים.
בשנת 1993 שולדינר החליף את הגיטריסט והמתופף של הלהקה, וגייס את אנדי לארוק מלהקת קינג דאיימונד ואת המתופף ג'ין הוגלן (הבסיסט לא הוחלף).
כשנה לאחר מכן שולדינר החליף את חברת התקליטים של דת'.
כעבור שנה, שולדינר יצר הרכב חדש יחד עם המוזיקאים קלי קונלון ובובי קולבל, ודת' הוציאה את האלבום Symbolic שזכה להצלחה אדירה.
בשנת 1998 הרכב הלהקה הוחלף שנית והורכב מצ'אק שולדינר, הגיטריסט שאנון האם, הבסיסט סקוט קלנדנין והמתופף ריצ'רד קריסטי.
יחד ההרכב הוציא את האלבום The Sound of Perseverance'', האלבום השביעי והאחרון של הלהקה.
שולדינר השהה את דת' כבר בסוף 1998 לאחר סיבוב ההופעות של The Sounds of Perseverance, על מנת להתמקד בפרויקט האחר שלו Control Denied (להקת פרוגרסיב ופאוור מטאל).
צ'אק שולדינר - שירה, גיטרה חשמלית
שנון האם - גיטרה חשמלית
סקוט קלנדנין - גיטרה בס
דת' מטאל סקנדינבי (Scandinavian Death Metal) או דת' מטאל שוודי (Swedish Death Metal) הוא סצנת מוזיקת דת' מטאל שפותחה בשוודיה.
להקות דת' מטאל שוודיות רבות קשורות לתנועת הדת' מטאל המלודי, כיוון שהדת' מטאל השוודי מאופיין בצליל שונה מווריאציות אחרות של דת' מטאל.
בניגוד ללהקות דת' מטאל אמריקאיות, הלהקות השוודיות הראשונות הושפעו רבות מהארדקור פאנק.
לגטבורג יש סצנת דת' מטאל מלודי גדולה בעוד שסטוקהולם ידועה בסצנת הדת' מטאל הגולמי יותר שלה.
בניגוד לקבוצות אמריקאיות, היוצרים הראשונים של סצנת הדת' מטאל השוודי הושפעו מפאנק רוק (Punk rock), במיוחד מסצנת ה-D-beat (תת-סגנון של ההארדקור פאנק).
באת'ורי, שלאחר מכן תהפוך למשפיעה ביותר בסצנת הבלאק מטאל, הייתה קבוצה מרכזית באקסטרים מטאל השוודי.
בתחילת שנות ה-90 הופיעו שתי סצנות דת' מטאל בגטבורג ובסטוקהולם.
הגל הראשון של "דת' מטאל שוודי" כלל את הלהקות קרנג' (Carnage), מורביד (Morbid) וניהיליסט (Nihilist), שהתפצלו מאוחר יותר לאנטומבד (Entombed), דיסממבר (Dismember) ואנלישד (Unleashed).
דשא הוא קבוצת צמחים חד-פסיגיים ירוקים, עשבים המאופיינים בעלים צרים וארוכים שגדלים ישר למעלה מהאדמה.
דשא מתרבה ברבייה וגטטיבית, סוג של רבייה אל-זוויגית בה איברים שונים של הצמח (שאינם מעורבים ברבייה זוויגית) משמשים מקור לצמח חדש.
לרוב, הדשא מתרבה על ידי "שלוחות" שזו דרך של רבייה אל זוויגית.
דשא שנחשב "אמיתי" מבחינה בוטנית נכלל במשפחת הדגניים, ממערכת בעלי הפרחים.
עם זאת, יש צמחים מחוץ למשפחה זו בעלי מראה דומה, שלעיתים קרובות מתייחסים אליהם כאל דשא.
דשא הוא אחת מצורות החיים המגוונות ביותר, והוא צומח בכל היבשות מלבד אנטארקטיקה.
הוא קיים מיליוני שנים וכבר בתקופת הקרטיקון היווה מקור מזון לדינוזאורים.
בצואה מאובנת של דינוזאורים אלה נמצאו שרידים של סוגי דשא, בהם אבותיהם הקדומים של האורז והחזרן.
לדשא חשיבות רבה בחברה האנושית.
הוא מגודל כמזון לבעלי חיים מבויתים מעל 10,000 שנים, ושימש כחומר גלם לייצור נייר מהמאה ה-3 לפנה"ס.
כיום, לצד בתים רבים ובגנים ציבוריים מגודל דשא כצמח נוי.
חברות גינון רבות מתמחות במדשאות, ומתאימות אותן לצורכי הלקוח תוך התחשבות בקריטריונים רבים כגון כמות שעות החשיפה היומית לשמש, שמירת צבע בקור, עמידות למחלות ולדריכה, מהירות התחדשות לאחר נזק וגובה ותדירות כיסוח.
כמו כן, ניתן היום לקנות סוגים רבים של דשא מלאכותי מפלסטיק, הנקרא גם "דשא סינתטי".
דשא ודשא סינתטי משמשים גם בתור משטח במגרשי כדורגל מקצועיים.
לדשא יש יתרונות אסתטיים ברורים, והוא גם רך ונעים למגע, לדריכה ולישיבה.
מסיבה זו נבחר הדשא למשטחים בפארקים גדולים, גני שעשועים, אצטדיונים, גינות פרטיות ועוד.
יתרונות נוספים של הדשא הם מניעת בוץ ואבק, קירור הסביבה של הבית ואפילו פנים הבית, הפחתת קרינה והקטנת הרעש הסביבתי.
אך דשא צורך לגידולו הרבה מים.
בנוסף, חוקר אמריקני טוען כי דשא מזיק לסביבה: הוא צמח קטן ששורשיו קצרים ומקבע מעט פחמן.
לעומת זאת, מכסחות הדשא ומפוחי העלים פולטים הרבה זיהום.
יתר על כן, יצור הדשנים לדשא מזהם מאוד ובזבזני מבחינה אנרגטית.
קיימים סוגים רבים של דשא ולפני שתילתו נהוג להתאים את סוג הדשא לתנאי האקלים והגשמים באזור, איכות הקרקע, כמות וכיווני השמש במשך היום, ומטרות השימוש של הדשא.
הקיקויו הוא הדשא הנפוץ ביותר בישראל בגלל מספר יתרונות.
דשא הקיקויו שומר על צבעו הירוק גם בחורף ומתאים לשתילה גם באזורים הרריים וקרים, ובתנאי תחזוקה שונים.
החסרון בקיקויו הוא שהוא חשוף למחלות ונוטה להפגע ממזיקים בתנאי קרקע לא מתאימים.
דשא בעל מרקם גס, עמיד ונח לתחזוק.
בגלל מוצאו האפריקאי, הדרבן גראס רגיל לאקלים חם.
עמיד במיוחד בתנאי צל, אך אפשרי גם לגידול בשמש עם השקיה באופן קבוע.
גדל בקצב מהיר הדורש כיסוח כל שבועיים לכל היותר, מתאים לגינות פרטיות וציבוריות ללא דריכה מרובה.
דשא רך למגע, בעל צמיחה צפופה מאוד, מתאים לדריכה מרובה ונח לתחזוק.
זהו דשא פופולרי המתאים לגידול ברוב אזורי הארץ, למעט אזורים קרים מאוד.
בתקופת החורף האלטורו נוטה לאבד קצת מצבעו הירוק.
זן זה נחשב נעים למראה ומתאים לגידול בתנאי חצי צל או שמש מלאה.
בעל יכולת שיקום מהירה במקרים של הזנחה.
דשא ירוק כהה, בעל מרקם בינוני עד גס.
הבאפלו מתאים לגידול בתנאי שמש או צל, אך אינו מתאים לדריכה מרובה בגלל מרקמו הגס.
לזן זה קצב צמיחה איטי, מה שגורם לו להיות נח מאוד לתחזוקה.
מתאים לשלב בתוכו דשא קיקיו (קוקויה).
דשא ירוק כהה, בעל מרקם בינוני.
הבאפלו הננסי מתאים לגידול בתנאי שמש או צל.
לזן זה קצב צמיחה איטי, מה שגורם לו להיות נח לתחזוקה.
רגיש יותר למחלות מאשר הבאפלו.
דשא בעל צבע יפה ונעים מאוד למגע.
דשא חזק, עמיד לדריכה מרובה.
הפספלון מתאים למדשאות באזורים הקרובים לים, כיוון שהוא עמיד גם למליחות באוויר ובקרקע.
מתאים לתנאי שמש ברב שעות היום, ודורש רמת תחזוקה גבוהה יחסית.
דשא בעל מרקם נעים ועדין.
הטיפוואי מתאים לתנאי שמש מלאה בלבד, והוא עמיד במצבי חום ויובש קיצוניים.
דורש רמת תחזוקה גבוהה (כיסוח לעיתים קרובות, דישון, טיפול נגד מזיקים ומחלות) אך בתמורה הוא עמיד לדריכה מרובה.
דת' מטאל ברוטאלי (Brutal Death Metal) הוא הסגנון הכבד, האלים והקיצוני ביותר של ז'אנר הדת' מטאל (אשר מהווה סגנון כבד וקיצוני בפני עצמו), ולמעשה אחד מסגנונות המטאל הקיצוניים ביותר הקיימים כיום.
הדת' הברוטאלי נולד בארצות הברית בתחילת שנות ה-90, ולמעשה, מרבית הלהקות בסגנון זה הן אמריקאיות.
בסגנון זה, קיימת העדפה ברורה למהירות ומקצבים מורכבים על פני היבטים אחרים, כגון מלודיה וגוונים.
בנוסף, סגנון לירי המזוהה עם הדת' מטאל בכלל ועם הברוטאלי בפרט, הוא סגנון הגור (Gore), סגנון המתאר בדרך כלל סיפורים מחרידים של ממש, ומדבר על אלימות קיצונית, שחלקה אף דמיונית ומופרכת; רצח, אונס, קניבליזם, סאדיזם וזומבים.
הלהקה שמזוהה יותר מכל עם סגנון הגור והדת' הברוטאלי בכלל, היא להקת קניבל קורפס, אשר מרבה להתעסק בטקסטים אלימים ובלתי שגרתיים, ואף בחלק מהמקומות בעולם אוסרים עליה לשיר חלק מהשירים בהופעות, בטענה שהם מסיתים לאלימות זוועתית.
הדת' מטאל הברוטאלי התפתח בתחילת שנות ה-90, כפועל יוצא של דת' מטאל.
הרמזים הראשונים לדת' מטאל ברוטאלי הגיעו מלהקות כמו Cannibal Corpse, Carcass, Broken Hope ו-Mortician, שהחלו לדחוף את הדת' מטאל לרמות קיצוניות יותר, מה שעיצב את הסאונד של הדת' מטאל הברוטאלי.
רק ב-1991 הופיע הדת' מטאל הברוטאלי, עם השחרור של Effigy of the Forgotten, אלבום הבכורה של Suffocation.
חברת דשן-גת היא יצרנית בינלאומית של דשנים נוזליים ומוצקים אשר הוקמה בקריית גת בשנת 1985.
המפעל הראשון של החברה הוקם ב-1985 בקריית גת באזור התעשייה, על שטח מפעל סוגת שפעילות ייצור הסוכר בו נסגרה.
המפעל הוקם בהשקעה של 2 מיליון דולר וכלל מערכת בקרת ייצור אוטומטית ממוחשבת.
המפעל קם להתחרות במפעל "דשנים וחומרים כימיים" במפרץ חיפה שהחזיק עד אז במונופול על מכירת דשנים בישראל.
התוכנית העסקית של דשן גת התמקדה ביתרון של דשן נוזלי, כמו גם על הקרבה היחסית של המפעל בקריית גת למקור האשלגן והזרחן בים המלח ולצרכנים באזורים החקלאיים בדרום ישראל.
מכירות המפעל הגיעו כבר בשנת 1986 למיליוני דולרים בשנה והקמת המפעל הביאה לירידת מחירים של הדשנים בישראל.
ב-1992 הוקם מפעל נוסף, בצפון הארץ, אשר הועתק בשנת 1999 לאזור התעשייה באלון התבור.
הצורך בשני מפעלים במדינה קטנה כמו ישראל הוא בשל הבעייתיות של הובלת דשן נוזלי ממקום הייצור לנקודות היישום.
בשנת 1993 הוחלט לפרוץ עם הידע הנצבר לשווקים נוספים בחו"ל והיעד שנבחר היה ספרד.
המפעל הראשון הוקם בעיר סביליה במחוז הדרומי של ספרד - אנדלוסיה.
בתחילת המאה ה-21 הוקם המפעל השני בעיירה לובון במחוז אקסטרמדורה.
מפעל זה נותן מענה גם לשוק הפורטוגלי הקרוב יחסית.
המפעל האחרון שהוקם ב-2004 נמצא בעיר אלמריה, גם היא במחוז אנדלוסיה, הידועה באזור החממות האדיר שלה שמספק פירות וירקות לכל אירופה.
ההתמחות של החברה היא בייצור דשן נוזלי בתרכובות NPK (חנקן, זרחן ואשלגן) שונות.
היתרון בשימוש של דשן נוזלי לעומת שימוש בדשן מוצק הוא ביכולת היישום המדויקת שלו, חיסכון במשאבי מים ושליטה מדויקת על כמויות הדשן המיושם.
לדשן גת דשן מבוסס קומפוסט, בשם "שפע חפר" המיועד לחקלאות אורגנית.
לחברה גם פעילות ייצוא של דשן מוצק מסיס למדינות כדוגמת קניה, קוריאה הדרומית, אקוודור, טורקיה, קפריסין ועוד.
והחברה זכתה בתעודת יצואן מטעם משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה (תמ"ת) בשנים 2008 ו-2009.
חברת דשן גת היא בבעלות קבוצת פדרמן ובניו (אחזקות) בע"מ.
דשנים וחומרים כימיים בע"מ היא חברה בת של קונצרן ICL, העוסקת בייצור דשן בישראל.
חברת "דשנים וחומרים כימיים" הוקמה בשנת 1946 ביוזמת משה נובומייסקי, כדי לנצל את האשלג המופק מים המלח על ידי "חברת האשלג הארץ-ישראלית" לייצור דשנים.
אך הקמת המפעל התעכבה ולאחר קום המדינה הולאמה "חברת האשלג הארץ-ישראלית".
בשלב זה החליטה ממשלת ישראל לשלב גורמים פרטיים בהשקעה בפיתוח המפעל, בהם: החברה הכלכלית לארץ ישראל, אפריקה ישראל להשקעות, פיק"א, המשביר המרכזי וחברת האשלג.
אך לגורמים אלו לא היה הניסיון בתעשייה הכימית והתאגיד הבריטי "אימפריאל כמיקל אינדסטריז" (ICI) נכנס לשותפות במפעל וגם סיפק ידע טכני.
המשך פיתוח המפעל והרחבת סל המוצרים שלו דרש השקעות נוספות, שאותם סיפקה ממשלת ישראל, כך שרוב הבעלות עברה לידיה.
המטרה הייתה שלישראל תהיה יכולת עצמאית בייצור דשנים, ללא תלות ביבוא, מצד שני כדי לעודד את פיתוח החקלאות, הדשנים של המפעל נמכרו במחיר נמוך, שתחילה היה מסובסד.
מנהל המפעל מיום הקמתו ובמשך כ-20 שנה היה אלכסנדר גולדברג.
בסוף שנת 1958 ביקש שר האוצר לוי אשכול למכור את המפעל למשקיע פרטי, אולם בגלל התנגדות של שר הפיתוח ושל חברי כנסת, המכירה לא יצאה אל הפועל.
בשנת 1961 לאחר שמחזור המכירות גדל פי שלושה תוך חמש שנים, המפעל יכל לעבור לעבוד על בסיס מסחרי ושוב דובר על מכירתו למשקיעים פרטיים.
בשנת 1962 מוזגה חברת "פוספטים בנגב" עם חברת "דשנים וחומרים כימיים" לחברה חדשה שפעלה שם "כימיקלים ופוספטים".
באותה שנה גם החלה הזרמת גז טבעי לשימוש מפעל אורון של החברה משדה ראש זוהר (שהייתה הפעם הראשונה בישראל שבה הופק גז טבעי).
בשנת 1971 פורק המיזוג בין "פוספטים בנגב" וחברת "דשנים וחומרים כימיים", אם כי היא המשיכה לפועל בשם "כימיקלים ופוספטים" עד 1976.
בשנת 1975 העבירה הממשלה את מניותיה לחברה הממשלתית דאז, "כימיקלים לישראל" ובכך הפכה את דשנים לחברה בת של ICL.
במסגרת תהליכי ההפרטה של "כימיקלים לישראל" שהחלו ב-1991, הונפקו מניות החברה ב.
איגרות החוב של החברה כבר נסחרו בבורסה משנות ה-60. אם כי באותה תקופה צברה החברה הפסדים, עקב הגברת התחרות בענף.
במהלך 1998 נמחקו מניות החברה מהמסחר בבורסה, בעקבות הצעת רכש של "כימיקלים לישראל".
בשנת 1999 מוזגה הפעילויות הניהוליות של החברה עם "תמי אימי מכון למחקר ולפתוח", אף היא מקבוצת ICL וממוקמות באותו אתר בקריית אתא.
באוקטובר 2018 חובר המפעל לרשת החלוקה של חברת "נתיבי הגז הטבעי לישראל" והוא החל להשתמש בגז טבעי במקום במזוט.
המפעל של חברת דשנים הוקם בצמוד לבתי הזיקוק בחיפה במטרה לנצל את הפסולת של בתי הזיקוק לייצור דשנים.
בהקמת המפעל הושקעו כחצי מיליון לירות.
בשנת 1951 המפעל היה מושבת במשך זמן רב בגלל העדר חומרי גלם.
חברת דשנים קיבלה זיכיון לכריית פוספטים בנגב, ובספטמבר 1951 יצאו משלוחים ראשונים של פוספטים מהנגב למפעל בחיפה.
בתחילת דרכו ייצר המפעל דשנים זרחניים בלבד.
אולם במהלך שנות ה-50 הורחב המפעל לשטח של מעל 600 דונם לייצור מגוון רחב של דשנים וחומרים כימיים.
בשנת 1955 הותקן במפעל מתקן לייצור חומצה זרחנית בבעלות המדינה שנקנתה בכספי השילומים.
בסוף שנת 1955 התקיימו 7 מפעלים שונים בשטח המפעל, ועבדו במקום כ-1000 עובדים.
אולם המפעל לא מילא את הציפיות ובמאי 1956 הוקמה ועדת חקירה לברר את מצב החברה ובסוף השנה הממשלה לא נענתה לדרישת המפעל להמשיך בהזרמת תקציבי פיתוח גדולים למפעל.
בשנת 1958 השקיעה המדינה 12 מיליון לירות, חציים כמענק וחציים כהלוואה, בהרחבת המפעל.
בתחילת שנות ה-60 החברה כבר ייצרה עשרות מוצרים, לא רק לחקלאות אלא גם כימיקלים לתעשייה, עבור חומרי בניין ודטרגנטים.
במשך שנים רבות נהנה המפעל ממעמד של מונופול לייצור דשנים בישראל.
אולם באמצע שנות השמונים של המאה ה-20 הוקם מפעל דשן גת והשוק נפתח לתחרות מייבוא, החברה טענה לתחרות בלתי הוגנת כלפיה, עד כדי מצב של להיות או לחדול.
עם זאת במרץ 1991 הממונה על ההגבלים העסקיים במשרד התמ"ס הכריז על החברה כמונופול במספר סוגים של דשנים.
ועדת שפיר, שהקים המשרד להגנת הסביבה כחלק מתהליך הפקת הלקחים לאחר מלחמת לבנון השנייה לבחינת היערכות מתקנים המכילים חומרים מסוכנים בצפון הארץ למצבי חירום, ציינה את דשנים וחומרים כימיים כמפעל מסוכן.
דו"ח הוועדה קובע כי במפעל דשנים וחומרים כימיים משתמשים מדי שנה ב-280 טון כלור המובא אליו באמצעות מכליות שאינן ממוגנות ועלולות להיפרץ מפגיעה צדדית או ישירה.
פגיעה במכלית כזו עלולה לגרום, בתרחיש החמור, ל-70 אלף נפגעים בטווח של 8.2 ק"מ.
התרחיש הקל מדבר על 20-50 אלף נפגעים, בטווח של יותר משישה ק"מ.
בנוסף למכלית הכלור, החברה מחזיקה במפרץ גם שני מכלים לאחסון אמוניה בקיבולת של 500 טון כל אחד, אך בפועל, על פי גורם בוועדה, מאוחסנת אמוניה רק במכל אחד.
על פי הדו"ח מכל זה עלול להיפרץ במקרה של פגיעה ישירה.
במקרה כזה קובע הדו"ח שעלולים להיפגע בין 5,000 ל-9,000 איש, בטווח של שלושה עד עשרה ק"מ.
על פי הדו"ח עמידות המתקנים במפעל בפני רעידת אדמה אינה ידועה ויש צורך לערוך בעניין סקר.
חברת דשנים וחומרים כימיים הייתה אחת החברות שנטען נגדה שגרמה לפרשת זיהום הקישון.
בדצמבר 2004 צורפה כצד שלישי לתביעת לוחמי השייטת שנפגעו בצלילה בנחל נגד רשות נחל הקישון.
בינואר 2006 הסכימה לפרשה בתביעה בגין שהוגשה בגין הנזקים לסירות הדייג בנמל הקישון.
באפריל 2007 סולקה על הסף תביעה להפסקת זיהום מי הקישון על ידיה, לאחר שבית המשפט קבע כי זיהום שנעשה על פי היתר אינו בבחינת מפגע סביבתי.
דש בית השקעות הייתה חברה ישראלית הפעילה בתחום הפיננסים, שמוזגה עם מיטב השקעות בשנת 2013 ליצירת מיטב דש השקעות בע"מ (כיום: מיטב בית השקעות), חברה ציבורית שמניותיה רשומות למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
נכון לסוף הרבעון השני של 2014 ניהלה מיטב דש נכסים בשווי של כ-133 מיליארד ש"ח.
החברה הוקמה בשנת 1992 על ידי עמית ברגר ואודי דור תחת השם דור-ברגר ניהול תיקי השקעות בע"מ.
בשנת 1998, הפכה החברה לחברה ציבורית, כשמניות החברה נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך
בשנת 2001 מכר אודי דור את חלקו בחברה לעמית ברגר תמורת 5.3 מיליון שקל.
בעל מניות נוספים באותה עת היו כור בית השקעות (חברת-בת של מנורה-גאון שוקי הון) שהחזיקה ב-29% ממניות החברה ומיכאל שטראוס שהחזיק ב-10% (שטראוס מכר את חלקו בשנת 2004).
בשנת 2002, שונה שמה של החברה לשם ברגר הולדינגס בע"מ, באותה שנה קנה עמית ברגר את מניותיה של כור בית השקעות בברגר הולדינגס, ובמקביל צירף שותפים חדשים לגרעין השליטה, את חיים סקאל וחברת הוד יובלים שבבעלות קרן הפנסיה של הסתדרות העובדים הלאומית.
בשנת 2004, רכשה ברגר הולדינגס את השליטה בבית ההשקעות הפרטי אייפקס השקעות תמורת כ־34 מיליון שקל.
איפקס שהוקמה בשנת 1989, הוחזקה אז בידי ויקטור שמריך (24%), עידו נויברגר (24%) ומוזי ורטהיים (15.4%).
כמו כן רכשה ברגר הולדינגס את חברת דש מידי קבוצת "שרם-פודים-קלנר" תמורת 50 מיליון שקל (דש השקעות הוקמה בשנת 1991 תחת השם דוברת שרם ושות' ניהול השקעות בע"מ, על ידי אהרן דוברת ויצחק שרם).
באותה שנה השלימה חברת הוד יובלים השתלטות הדרגתית על חברת ברגר הולדינגס והחזיקה כ-88% ממניות החברה.
אך אגף שוק ההון במשרד האוצר הורה להוד יובלים למכור את השליטה בחברה, מכיוון שהשליטה בחברה נוגדת את תקנות האוצר לניהול קרנות פנסיה, האוסרות על קרן פנסיה להחזיק את השליטה בחברה ריאלית.
עקב דרישת משרד האוצר הכניסה חברת הוד יובלים את מוזי ורטהיים כשותף בברגר הולדינגס ואחר כך מכרה כ-25% מברגר הולדינגס תמורת 24 מיליון שקל לחיים כצמן ונתן חץ.
בשנת 2005, שונה שמה של החברה לשם "דש איפקס הולדינגס בע"מ", לאחר שרכשה את מלוא הבעלות של "איפקס".
בינואר 2010, השתלטה על דש קבוצת BRM (שבבעלות האחים ניר ואלי ברקת ויובל רכבי) בעסקה מורכבת, שכוללה רכישת מניות מחמישה בעלי מניות בו זמנית, מוזי ורטהיים (12%), נתן חץ (8.3%), קרן אולד לאן שבבעלות סיטי (13%) והמנכ"לים המשותפים ויקטור שמריך ועידו נויברגר (כ־3.9% כל אחד) תמורת כ-600 מיליון שקל.
בחודש מרץ 2013 הודיעה דש בית השקעות על השלמת המיזוג בינה לבין מיטב בית השקעות, מהלך אשר הפך את הגוף הממוזג לשני בגודלו בישראל בתחום.
שמו של הגוף המאוחד שונה, והוא עתה מיטב דש בית השקעות.
בעקבות עסקת המיזוג פוטרו כ-200 עובדים, ומספר מנהלים פרשו מתפקידם, וביניהם שני המנכ"לים הקודמים של דש בית השקעות, עידו נויברגר וויקטור שימריך.
את הגוף החדש מנהל מי שהיה מנכ"ל בית ההשקעות מיטב, אילן רביב.
יו"ר דירקטוריון החברה הוא אלי ברקת.
כיום מציעה החברה מגוון שירותים בעולם הפיננסי ובשוק ההון, וביניהם:
ניהול תיקי השקעות פרטיים ומוסדיים
קבוצת דש בית השקעות מורכבת מכמה חברות בנות אשר אחראיות, כל אחת בתחומה, לניהול השוטף של השירותים השונים.
בתחום הגמל והפנסיה מטפלת חברת הבת דש גמל ופנסיה בע"מ, שהתמזגה בשנת 2012 עם חברת מיטב גמל ופנסיה בע"מ.
בתחום תעודות הסל מטפלת חברת תכלית תעודות סל.
משרדי מיטב דש בית השקעות ממוקמים במגדל צ'מפיון בבני ברק, ברחוב ששת הימים 30, מול קניון איילון.
דשא סינתטי (קרוי גם דשא מלאכותי) הוא משטח של סיבים סינתטיים העשוי באופן אשר מדמה את המראה של דשא טבעי.
דשא סינתטי משמש לעיתים קרובות במתקני ספורט של ענפים שבעבר שוחקו על דשא.
הוא משמש גם בגינות מגורים ויש לו גם יישומים משחקיים.
אחד היתרונות הבולטים של הדשא הסינתטי על דשא טבעי, בא לידי ביטוי ברמת התחזוקה הנדרשת לשימורו.
הדשא הסינתטי עומד בשימוש כבד כמו בספורט, הבלאי שלו נמוך יחסית והוא אינו מצריך השקיה או גיזום.
אצטדיונים אשר מקורים באופן חלקי או מלא חוסמים את קרינת השמש הנדרשת לצמיחה של דשא טבעי, ודשא סינתטי פותר בעיה זו.
חסרונותיו של הדשא הסינתטי כוללים אורך חיים מוגבל, דרישות ניקיון ותחזוקה תקופתיות, שימוש בנפט לייצור הסיבים הפולימרים, סיכון מוגבר לפציעות ספורט וסכנות בריאותיות וסביבתיות שנובעות בעיקר ממילוי בגומי ממוחזר שמקורו בצמיגים ועלול להכיל כימיקלים רעילים ומסרטנים.
הדשא הסינתטי זכה לתשומת לב משמעותית בשנות ה-60, כשנעשה בו שימוש באצטדיון ה-"אסטרדום" (Astrodome) ביוסטון, טקסס, שנחנך ב-1965.
השימוש בדשא סינתטי נעשה לראשונה במייג'ור ליג בייסבול בשנת 1966, והחליף את הדשא הטבעי שהיה לפניו.
למרות שהדשא המקורי הותאם במיוחד לשימוש פנימי, לא היה לו מספיק אור והשחקנים שיחקו על אדמה שנצבעה בירוק ועל דשא מת.
הפתרון היה להתקין סוג חדש של דשא מלאכותי במגרש.
ההבדל המשמעותי ביותר במשחק על דשא מלאכותי הוא שהכדור קפץ גבוה יותר בהשוואה לדשא רגיל וגם נע מהר יותר.
השחקנים נדרשו להתאים את האסטרטגיות שלהם כדי להסתגל לתנאים החדשים.
ברחבי העולם ישנם מגרשי כדורגל עם דשא מלאכותי.
הוא פופולרי יותר במדינות סקנדינביה בהן קרינת השמש החלשה לא מאפשרת גידול דשא טבעי.
ישנם כמה אצטדיונים בולטים בהם יש דשא מלאכותי ומתקיימים בהם משחקים ברמות הגבוהות למשל סטאד דה סוויס ונקדורף בברן, אצטדיון זבזדה פרם ברוסיה.
הדבר נעשה בשל העלויות הנמוכות בתחזוקתו.
כך למשל לדשא רגיל נגרם נזק בעת שמשתמשים באצטדיון להופעות חיות.
ולכן העדפה לדשא מלאכותי באצטדיונים גדולים.
כדורגלנים לא אוהבים לשחק על דשא מלאכותי בשל החיכוך הנמוך שלו לעומת דשא רגיל.
כל משחקי גביע העולם בכדורגל נשים 2015 התקיימו על דשא מלאכותי.
הדבר ספג ביקורת מצד שחקניות ואוהדים עקב החשש להגברת כמות הפציעות.
חלק ממועדוני הסקי וגלישת השלג באירופה התקינו משטחים מלאכותיים בשנות השישים והשבעים, אשר כונו על פי רוב בשם pista del sol, על שום היכולת להשתמש בהם גם במזג אוויר חם ושמשי.
במגרשי טניס באולמות סגורים נעשה שימוש בשטיחים, למרות שהם היו דומים יותר לשטיחים ביתיים מאשר לדשא מלאכותי.
לאחר מכן החל השימוש בדשא המלאכותי עבור מספר מצומצם של מגרשי טניס סגורים ופתוחים.
דשא מלאכותי נמצא בשימושים מגוונים גם בגולף.
עם זאת, השטח הגדול של מגרשי הגולף והנזק שנגרם מהמחבטים במהלך החבטות, הביאו לכך שהשימוש בו בהקשר זה פחות מעשי.
מאז שנות ה-90 המוקדמות, השימוש בדשא מלאכותי עבר מצורכי ספורט לגינון ביתי ומסחרי במדינות הצחיחות יותר של ארצות הברית.
שימוש דומה גבר גם באוסטרליה עקב הדמיון באקלים.
שדות תעופה עושים שימוש בדשא מלאכותי.
חלק מהמערכות של המשטחים המלאכותיים מאפשרות אינטגרציה של סיבים אופטיים.
כך ניתן לשלב תאורה או פרסום במסלולי הנחיתה של שדות התעופה.
הסיבים ומילוי הגומי של הדשא המלאכותי נשחקים, והכימיקלים שמרכיבים אותם מוצאים את דרכם לאדמה או למקורות מים, שם הם יכולים לזהם ולהזיק לחי ולצומח.
במאמר שפורסם בכתב העת Science ב-2020, הראו שאחד מהחומרים הנפוצים בצמיגים (6PPD-quinone) התגלה כרעיל ביותר לדגים בנחלי צפון-מערב ארצות הברית, ושהוא מוצא את דרכו למקורות מים דרך מי נגר שסוחפים חלקיקים בעיקר ממגרשי דשא מלאכותי.
מחקרים מנורווגיה, שוודיה וארצות הברית מצאו שהמקור השני בגודלו לזיהום מיקרופלסטיק באותן מדינות הוא ממילוי הגומי הממוחזר של משטחי דשא מלאכותי.
דשא סינתטי אינו מאפשר חלחול וספיחה של מים ומגביר סכנת הצפות.
הוא גם מתחמם ופולט חום הרבה יותר מדשא טבעי.
ב-2020 האיחוד האירופי החיל פיקוח על מרכיבי הגומי שניתן לשים כמילוי במגרשי דשא מלאכותי ואף בגני שעשועים, לאחר שמחקרים הראו שמספר חומרים בו מסרטנים, בדגש על פחמימנים ארומטיים רב-טבעתיים (PAHs).
מחקר הולנדי מ-2020 מצא שקיים סיכון מוגבר לסרטן לספורטאים שמתאמנים ומשחקים על דשא סינתטי עם מילוי גומי, אבל שהסיכון נמצא בטווח הזניח.
מחקר אמריקאי מ-2020 הראה שלשחקני פוטבול שמשחקים על דשא מלאכותי יש סיכון מוגבר להיפצע פציעות רגליים, בעיקר בקרסוליים ובברכיים, אך שאפשר להפחית את הסיכון אם משחקים עם נעליים מותאמות לדשא מלאכותי ואם המגרש עובר תחזוקה שוטפת.
מאמר אמריקאי שסקר 53 מאמרים בנושא פציעות על דשא מלאכותי גילה שיש סיכון מוגבר לפציעות ספורט על דשא מלאכותי, בעיקר פציעות בכף הרגל ובברכיים.
לשחקני כדורגל באופן ספציפי היה סיכון מוגבר לפציעות ברך ואגן.
המאמר מראה שהסיכון המוגבר לפציעות קיים גם במגרשי דשא מלאכותי "דור חדש" שנהוג לחשוב שהם פחות מסוכנים.
יתרה על כך, המאמר מצא שהמחקרים היחידים שטענו שמגרשי דשא מלאכותי בטוחים יותר - קיבלו תמיכה כלכלית מתעשיית הדשא המלאכותי.
דת'-דום הוא סגנון קיצוני של מטאל המשלב דום מטאל ודת' מטאל, ובפרט את הקצב האיטי והאווירה הפסימית של הדום מטאל עם שאגות הגראולינג העמוקות של הדת' מטאל, ותיפוף ה"דאבל-קיק".
הדת'-דום מתאפיין בשירת גראולינג, קצב נגינה איטי עד בינוני, שירים בנושאים אפלים וחזרות רבות.