tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חוסר היציבות של אופייה הוא אנרכיה בעיני ז'וזה, ובהיותו חייל, הוא מסלק אותה.
לכרמן וז'וזה יש שלושה דואטים, המייצגים שלושה שלבים במערכת היחסים שלהם.
הראשון, במערכה הראשונה, הוא שלב הפיתוי, השני, במערכה השנייה, הוא שלב ההתנגשות, והשלישי, במערכה הרביעית, הוא הסיום הטרגי.
מבחינה מוזיקלית הדואטים אינם בסגנון הדואטים הצרפתיים או האיטלקיים המסורתיים, שבהם שני קולות מתמזגים לאחד.
הם מציגים את חוסר ההתאמה ואת השונות התהומית בין כרמן לז'וזה כיוון שכמעט לעולם אין הם שרים יחדיו.
דמויות המשנה, מיכאלה ואסקמיו, אינן מפותחות באותה מידה כשני הגיבורים, ומשמשות כהשתקפויות לדמויות הראשיות.
מיכאלה מייצגת את עברו הנאיבי של ז'וזה, ואילו אסקמיו מייצג את עתידה המסעיר של כרמן.
מיכאלה באה מן האופרות הליריות של גונו ואסקמיו מקורו באופרה בופה המסורתית.
למיכאלה יש אריה קטנה במערכה השלישית הבאה ללמד שחשיבותה בסיפור העלילה אינה רבה: היא נבראה להיות ניגוד לכרמן, אבל היא מייצגת גם את אמו של ז'וזה.
לאסקמיו ניתן השיר שהפך למפורסם ביותר מהאופרה.
ביזה ידע שהשיר יהיה פופולרי אך הוא עצמו תיעב אותו.
"הם רוצים פסולת וזה מה שיקבלו", אמר.
כשנשאל אם יבקר בספרד כדי להכיר את החומר לפרטיטורה שלו, ענה ביזה "לא, זה רק יבלבל אותי." ביזה שילב יסודות ספרדיים במוזיקה, שאת אופייה הצרפתי שימר בעליל.
כמה קטעים, בייחוד ה-Seguidilla ו"שיר הצוענים", עושים שימוש רב ביסודות הפלמנקו.
גם האינטרמצו במערכה הרביעית מושפע ככל הנראה משיר ספרדי של מנואל גארסיה שיש בו יסודות של מוזיקה צוענית.
ביזה מיזג כמה שירים ספרדיים פופולריים כמות שהם בפרטיטורה.
אלה הם El arreglito, שהיה ל"הבנרה", ושיר העם שכרמן מפזמת בחוצפה כשזוניגה חוקר אותה.
ההבנרה נכתבה במקום אריה שלא מצאה חן בעיני גאלי-מארייה, וביזה, כמשוער, שינה ותיקן עשר פעמים.
ביזה משתמש במערכת לייטמוטיב רופפת מאוד, כיוון שהוא מעדיף להביא חומר חדש בכל תמונה.
שני מוטיבים קשורים בכרמן: הראשון הוא מוטיב הגורל של כרמן, והסקונדות המוגדלות שלו מקורן במוזיקה הספרדית.
הוא מופיע כמבשר רעות מיד אחרי הפרלוד ושולט בסיום האופרה.
הוא נשמע בצורה זו כאשר כרמן בוחרת בדון ז'וזה כמאהבה, בראשית "שיר הפרח", וברגעי הסיום של האופרה.
עוד הוא נשמע, במהירות מוגברת, עם כניסת כרמן.
הנושא הזה מופיע ביתר תדירות בכלי המיתר ובא לשימוש כאשר הגרסה האיטית יותר הייתה עוצרת את שטף המוזיקה.
ראויה לציון הופעתו בתמונת משחק הקלפים (מס' 20).
הנושא השני הקשור בכרמן מייצג את השפעתה על ז'וזה.
הוא נשמע אחרי שז'וזה נבחר להיות מאהבה של כרמן וכאשר כרמן נלקחת על ידי המשטרה אל ז'וזה וזוניגה.
נושא זה כמוהו ככרמן עצמה – יפה וטרגי גם יחד.
בקטע שהוצא מן המהדורה המקורית והוכנס למקהלה הקדחתנית של הנשים במערכה הראשונה, שני הנושאים מנוגנים בקונטרפונקט.
המתכונת המקורית של ביזה לכרמן הציבה דיאלוג במקום רצ'יטטיב.
אחרי מות ביזה, סברה הקהילה המוזיקלית כי האופרה תתקבל ביתר הערכה בצורת גראנד אופרה מאשר כאופרה-קומיק.
ידידו של ביזה, ארנסט ז'ירו, כתב רצ'יטטיבים להצגת הבכורה בווינה ב-1875, ואלה היו בשימוש עד שנות ה-60' של המאה ה-20 (מלבד באופרה קומיק, שם נשארה כרמן בגרסת הדיאלוגים עד שנות ה-50' של המאה ה-20).
כיום רואים ברצ'יטטיבים נזק ליצירה כמכלול.
הם פגמו בקצב ההתרחשויות המדוד בקפידה של ביזה והפריעו משמעותית לתהליך האפיון.
עם זאת נראה שהרצ'יטטיבים חוזרים לאופנה בבתי האופרה הגדולים, כדוגמת המטרופוליטן אופרה, שגודלם מקשה על העברת דיאלוג מדובר.
מהדורה חדשה משנת 1964, בעריכת פריץ אסר, אמורה לשחזר את חזונו המקורי של ביזה בהכללת חומר שהוצא מן האופרה בביצוע הבכורה ועם השבת הדיאלוגים.
אסר לא היה מודע לכך שחלק גדול מן ההשמטות היה מעשה ידיו של ביזה עצמו וכתוצאה מכך כלל אי-אילו קטעים מיותרים.
במקביל הכניס גם שינויים ניכרים בהוראות הבימוי ושכתב חלק מן הלברית.
כיום הפרטיטורה המספקת היחידה היא פרטיטורה ווקאלית מאת ביזה עצמו, שיצאה לאור בשנת 1875. אין עדיין בנמצא שום פרטיטורה מדויקת מלאה, וכל הפקה נשפטת על פי כישורי המנצח בבחירת פרטיטורה.
רוב ההקלטות מאז פרסום המהדורה של אסר מלהטטות בין גרסאות האופרה קומיק, אסר וז'ירו.
הגרסה של רפאל פריבק דה בורגוס מ-1970 (שכולה אופרה קומיק) מכילה תמונת פנטומימה עם מוראלס ומקהלה, תמונה שנחתכה מן ההפקה המקורית אך נשארה בפרטיטורה.
בשנת 2003 נערכה הקלטה עם מישל פלאסו הכוללת נוסח מוקדם של ההבנרה של כרמן (L'amour est un enfant bohème) נוסף לזה המוכר.
כרמן הייתה נושא להקלטות רבות, החל מהקלטות גלילי שעווה מוקדמות של קטעים בשנות ה-90 של המאה ה-19, הופעה כמעט מלאה בגרמנית משנת 1908 עם אמי דסטין בתפקיד הראשי, והקלטה מלאה של אופרה-קומיק משנת 1911 בצרפתית.
1830.הערה: בגרסתו של פריץ אסר, מערכה שלישית ורביעית נקראות מערכה שלישית חלק אחד, ומערכה שלישית חלק שתיים.הערה: הטקסט בסוגריים בתקציר העלילה מביא את ראשית הקטע הווקאלי הנזכר לפניהם.
כיכר יפה בסביליה ובה בית חרושת לסיגריות, קסרקטין וגשר.
מוראלס והחיילים עומדים על משמרתם, משועממים מאוד (Sur la place, Chacun passe).
היא מחפשת את ז'וזה, ארוסה, אבל החיילים החצופים, המעוניינים בחברתה, נטפלים אליה והיא נמלטת.
ז'וזה מתקרב עם המשמרת החדשה וחבורת נערי רחוב מחקים את צעדתם (Avec la garde montante).
עובדות בית החרושת יוצאות מן הבניין להפסקה וחבריהן מקבילים את פניהן (La cloche a sonné).
כרמן מופיעה וכל הגברים פונים אליה בשאלה מתי תאהב אותם (Quand je vous aimerai?).
היא עונה כי היא אוהבת את האיש שאינו אוהב אותה, ב"הבנרה" המפורסמת (L'amour est un oiseau rebelle).
כשהיא מתבקשת לבחור מאהב, היא מטילה פרח לפני ז'וזה (Carmen!
ז'וזה קופא לרגע על עומדו עד שמיכאלה פונה אליו עם מכתב ונשיקה מאת אמו (Parle-moi de ma mère!).
ז'וזה שוקע בהרהורי כיסופים אל ביתו.
מיכאלה הולכת לדרכה ובו ברגע עולות צווחות מתוך בית החרושת והנשים פורצות החוצה בשירה טרופה ובלולה (Au secours!
דון ז'וזה ומפקדו זוניגה חוקרים ומוצאים שכרמן התקוטטה עם אישה אחרת וחתכה את פניה בסכין.
זוניגה מנסה לחקור את כרמן, המפזמת בחוצפה שיר עם ומתעלמת משאלותיו (Tra la la).
זוניגה מורה לז'וזה לעצור אותה וללוותה אל הכלא.
כרמן עוגבת על ז'וזה בשיר ספרדי מתנגן (Près des remparts de Séville) ומשדלת אותו להניח לה לברוח.
ז'וזה נאסר כעונש על שחרור כרמן.
ערב בפונדק של לילאס פאסטיה, מקום מפגשם של מבריחים.
כרמן וחברותיה פרסקיטה ומרסדס שרות ומחוללות (Les tringles des sist–res tintaient, "שיר הצוענים").
זוניגה מנסה לחזר אחרי כרמן, אבל כל מחשבותיה נתונות לז'וזה, היושב בכלא מזה חודש ואמור להשתחרר היום.
המטדור אסקמיו מתקבל בהתלהבות רבה מצד אורחי הפונדק (Vivat, vivat le Toréro).
הוא שר את שיר הטוראדור (Votre toast, je peux vous le rendre) ומנסה גם הוא לחזר אחרי כרמן, אך היא מסרבת גם לו.
המבריחים דנקאירו ורמנדאדו דנים בתוכניות עם כרמן וחברותיה הצועניות (Nous avons en tête une affaire - חמישייה).
כרמן מסרבת להילוות אליהם כי ראשה נתון אך ורק לז'וזה.
ז'וזה מגיע ובפיו שיר עם (Halte là!
Dragon d'Alcala!) והוא וכרמן נשארים לבדם.
כרמן מרגיזה אותו בסיפורים על ריקודיה ואחר רוקדת לפניו בלבד (Je vais danser en votre honneur...Lalala) אך החצוצרות הקוראות לחיילים לשוב לקסרקטין קוטעות את ריקודה.
זעמה של כרמן מתלקח כשז'וזה מכין עצמו לעזוב והוא נשבע שלבו כולו שלה בשיר הפרח (La fleur que tu m'avais jetée).
כרמן מבקשת שיצטרף למבריחים אם הוא באמת אוהב אותה (Non, tu ne m'aimes pas).
הוא מסרב ומתכונן ללכת כשזוניגה מתגלה לו במפתיע.
הוא שולף את חרבו כנגד מפקדו, אבל הצוענים פורקים את שניהם מנשקם ומסלקים את זוניגה מהמקום (Mon cher Monsieur).
ז'וזה נאלץ לברוח עם כרמן (Là bas dans la montagne, שיר צוענים).
ערוץ טרשי, שם עוסקים המבריחים במשלח ידם.
ז'וזה מגיע עם המבריחים (Écoute, écoute, compagnon) אך כרמן אינה אוהבת אותו עוד לאחר שהבינה שאינו בן הזוג המתאים לה.
היא פונה עכשיו אל אסקמיו.
כרמן, פרסקיטה ומרסדס קוראות בקלפים (!Mêlons!
Coupons) פרסקיטה ומרסדס חוזות אהבה ורומנטיקה, עושר ומותרות בקלפים שבידן; אבל הקלפים של כרמן מבשרים מוות לה ולז'וזה (En vain pour éviter les réponses amères).
מיכאלה מגיעה עם מורה דרך בחיפושיה אחר ז'וזה (Je dis, que rien ne m'épouvante) ומסתתרת בין הסלעים כשהיא שומעת ירייה.
אסקמיו מגיע ומגלה לז'וזה שהוא מאוהב בכרמן, ומספר לו על פרשת האהבים שלה עם חייל, בלי לדעת שז'וזה הוא החייל.
המבריחים מסכלים ברגע האחרון קטטה בין ז'וזה לאסקמיו על כרמן (Holà, holà José).
אסקמיו מסתלק, אך לפני לכתו הוא מזמין את כרמן ואת המבריחים למלחמות הפרים.
מיכאלה יוצאת ממחבואה ומספרת לז'וזה שאמו מייחלת לראותו.
הוא מסרב ללכת (Non, je ne partirai pas!) עד שמיכאלה מספרת לו שאמו נוטה למות.
הוא נשבע לחזור אל כרמן ופונה ללכת.
בלכתו נשמעת מרחוק שירת אסקמיו.
כרמן פורצת בריצה אל קולו, אך ז'וזה חוסם את דרכה.
אנשי העיר מתכוננים למלחמת השוורים (A deux cuartos!) (מבוצע לעיתים כבלט לטקסט שונה Dansez, dansez) והם רואים את להקת הפרשים מגיעה (Les voici!
כרמן ואסקמיו מתקבלים בברכות וחוגגים אהבה וניצחון וכרמן מוסיפה שמעודה לא אהבה עד כדי כך (Si tu m'aimes, Carmen).
פרסקיטה ומרסדס מזהירות את כרמן שז'וזה נמצא בקהל (Carmen!
Prends garde!) ומתכוון להרוג אותה, אבל כרמן אומרת שהיא תדבר עמו.
לפני שהיא מספיקה להיכנס לזירה, מתייצב מולה ז'וזה, חיוור ונואש (C'est toi!
בפעם האחרונה, מטורף למחצה, הוא תובע ממנה אהבה ונאמנות, גם אחרי שהיא מסבירה שוב ושוב שאיננה אוהבת אותו עוד.
כשהיא משליכה אליו בבוז את הטבעת שנתן לה (Cette bague, autrefois) הוא דוקר אותה בלבה (Eh bien, damnée) והיא מתה ברגע שאסקמיו חוגג ניצחון בזירה.
הצופים יוצאים מן הזירה וז'וזה, שבור ורצוץ, מתוודה לפני הכול על המעשה שעשה וקורא: "Ah!
מתוך הפקת האופרה הישראלית החדשה למרגלות מצדה
לא מעט מלחינים השתמשו בנושאים מתוך "כרמן" כבסיס ליצירות משלהם.
כמה מאלה, כמו "פנטזיית כרמן" של פבלו סרסטה (1883) לכינור ותזמורת, "פנטזיית כרמן" של פרנץ וקסמן לכינור ותזמורת ו"וריאציות על נושא מתוך כרמן" של ולדימיר הורוביץ לפסנתר סולו, הן יצירות ראווה וירטואוזיות נאמנות למסורת הפנטזיות על נושאים מתוך אופרות.
פרוצ'ו בוזוני כתב סונאטינה (מס' 6) לפסנתר בשם "פנטזיה דה קאמרה סופר כרמן" (1920) העושה שימוש בנושאים מתוך האופרה.
יש גם שתי סוויטות הלקוחות ישירות מן האופרה של ביזה, שמרבים להקליט ולבצע בקונצרטים תזמורתיים.
קיימת פנטזיה לגיטרה קלאסית (1999) מאת הגיטריסט והמלחין הגרמני וולפגנג לנדלה.
דה-מיל גרסת סרט אילם בן 59 דקות לאופרה.
בארצות הברית יצר אוסקר המרשטיין עיבוד אפרו-אמריקאי לאופרה בשם "כרמן ג'ונס".
היצירה זכתה להצלחה הן כהפקה בימתית והן כסרט עלילה.
ב-1960 ביים ואנג טיאנלין את "ורד בר פראי" בכיכובה של גרייס צ'אנג ובשפה המנדרינית.
הסרט נוצר וצולם בהונג קונג.
ב-1967 ניצח המנצח הרברט פון קאראיין על סרט טכניקולור של האופרה.
ב-1981 יצר הבמאי פיטר ברוק, 4 ורסיות שונות של כרמן, 4 סרטים שונים.
בהם החליף בכל ורסיה את הדמויות המרכזיות.
אך בנה את הסרט על אותו סט תפאורתי, ועם אותו צוות שחקנים משניים, אשר הופיעו באותן דמויות בכל אחת מן הוורסיות השונות.
ב-1983 יצר קרלוס סאורה סרט מחול בהשראת האופרה, עם ריקודי פלמנקו שיצר הכוריאוגרף אנטוניו גאדס.
בסרט הקולנוע הזה מככבים חוליה מיחנס בתפקיד כרמן ופלאסידו דומינגו בתפקיד דון ז'וזה, עם לורין מאזל והתזמורת הלאומית של צרפת.
הצוות החזק והבימוי המסורתי תרמו לפופולריות שלו בקרב הקהל.
הייתה זו גרסת הקולנוע הראשונה שעשתה שימוש בדיאלוגים המדוברים של ביזה במקום הרצ'יטטיבים.
הפסקול הוצא בשלמותו על גבי תקליטור.
MTV הוציאה גם היא גרסה, "כרמן: היפאופרה", עם ביונסה ככרמן.
ב-2001 נוצר עיבוד אפריקאי בשם "Karmen Gei" המתרחש בדקר, סנגל, ומושר בצרפתית ובוולוף.
עוד גרסה מן התקופה האחרונה היא "U-Carmen e-Khayelitsha" משנת 2005, שמוקמה בדרום אפריקה ומושרת בשפת Xhosa.
הסרט זכה בפרס דב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
רודיון שדרין כתב "בלט כרמן" (1967), המבוסס ישירות על האופרה.
הכוריאוגרף מתיו בורן יצר גרסה מעודכנת של כרמן בשם "The Car Man".
קרוז מן הפיליפינים יצר את "כרמן", בלט באורך מלא המבוסס על העלילה והמוזיקה של "כרמן" המקורית.
הכוריאוגרפיה שייכת עכשיו לרפרטואר של "בלט מאנילה" בראשות ליזה מאקויה-אליזאלדה.
פיטר ברוק ביים את האופרה בתיאטרונו בוף דה נור בפריז ובסרט, בשנת 1981. באחת הוורסיות השתתפה הזמרת זהבה גל.
בשנת 1994 יצאה גרסה ישראלית לכרמן בשם "כרמן, אופרה אחרת" בהשתתפותם של חברי להקת "השכנים של צ'יץ'".
בגרסה הזאת, האופרה עובדה למחזמר ששולבו בו שירים מהאופרה.
העלילה עצמה הועתקה לישראל של שנות ה-80'–90', לכרמן נוסף שם משפחה ולשאר הדמויות ניתנו שמות בעברית, למשל: שמו של ד'ון ז'ו'זה שונה לדניאל ושמו של אסקמיליו שונה לאסי מין ומקצועו בגרסה הזאת היה זמר.
הכוריאוגרף רוברט זונד יצר בלט מודרני בן 45 דקות של "כרמן לפרטיטורה של מיילס דייוויס עבור בלט פאסיפיקה, בשנת 1997.
כרמן מליס (באיטלקית: Carmen Melis, 1885, קאליארי - 19 בדצמבר 1967, לונגונה אל סגרינו) הייתה זמרת סופרן איטלקייה ומורה.
מליס הייתה תלמידה של אנטוניו קוטוני והופיעה לראשונה ב"איריס" של מסקאני בתיאטרו קוצ'ה בנובארה, בגיל 20. לאחר זמן קצר החלה לשיר במאדאם באטרפליי, טוסקה ולה בוהם.
התאמתה לתפקידי פוצ'יני משכה אליה את תשומת לבו של המלחין עצמו, שלימד אותה באופן אישי את תפקיד מיני באופרה "הנערה מן המערב", תפקיד ששרה בשנת 1911 בבוסטון.
בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, בשנת 1913, שרה ב"ליצנים" של רוג'רו לאונקוואלו מול אנריקו קארוזו וב-1917 הופיעה לראשונה בלה סקאלה ב-Il macigno של ויקטור דה סאבאטה.
מעל לכל נודעה כסופרן וריזמו, ומן השחקניות המזמרות המעניינות ביותר בראשית המאה ה-20.
בסביבות 1935 סיימה את קריירת השירה שלה והקדישה את כל זמנה להוראה.
היא השפיעה רבות על תלמידתה רנאטה טבאלדי, שאמרה פעם על מליס, "כל מה שהייתי צריכה ללמוד לבימה, למדתי ממנה."
הקלטות של מליס נדירות, אומנם, אבל הקלטה משנת 1929 של "טוסקה" המלאה, מלה סקאלה עם פיירו פאולי ואפולו גרנפורטה, בניצוח קארלו סאבאינו, מצויה על גבי תקליטור, VAI AUDIO 1076-2.
"התלמידה והמורה" הוא שמו של תקליטור המכיל אריות בביצוע מליס וטבאלדי, בחברה הרוסית פונו אנטרפרייז FONO 1056
כרמלית היא אחת מארבע רשויות השבת המפורטות בהלכה.
הכרמלית היא בעיקרה מקום שאינו מוקף במחיצות, ואינו מקום הילוך לרבים.
בניגוד לשאר רשויות השבת, כרמלית היא רשות שתוקנה מדרבנן, שכן מדאורייתא היא נכללת בהגדרה של מקום פטור.
כיום, רוב השטחים הפתוחים נחשבים לכרמלית (כל זמן שלא הוקפו בעירוב).
כל דיני הכרמלית הם מדרבנן, ועיקריה הם איסור הוצאת והכנסת חפצים מהכרמלית לרשות היחיד ולרשות הרבים, ואיסור הולכת חפץ יותר מ-4 אמות בתוך הכרמלית.
פירוש השם כרמלית הוא כ-'ארמלית', היינו כאלמנה, שאינה לא נשואה ולא רווקה, כלומר הכרמלית אינה לא רשות הרבים ולא רשות היחיד.
סיבת גזירת רשות הכרמלית, היא כדי שלא ייווצר בלבול בין רשות הרבים שבה אסור לטלטל, לבין מקום פטור, שבו מותר לטלטל ללא הגבלה, וגזירה זו הפכה מקומות רבים שנחשבו למקום פטור, לכרמלית.
כרמלית היא מקום שאינו מוקף מחיצות (שאז הוא רשות היחיד) וגם אינו מקום הילוך לרבים (שאז הוא רשות הרבים).
דוגמאות למקומות שהם כרמלית הם שדה, ימים, נהרות ומדבריות.
אין משמעות לבעלות על הכרמלית, שכן היא יכולה להיות שטח ציבורי, כגון סמטה קטנה או שטח פרטי כגון שדה.
מאחר שלפי שיטות רבות בהלכה כיום, על מנת ששטח יחשב כרשות הרבים, צריכים להיות בו 600,000 איש ביום, יוצא שחלק ניכר של השטחים הציבוריים כיום הם כרמלית, וניתן לטלטל בהם, לאחר שמתקנים אותם באמצעות עירוב ההופך אותם לרשות היחיד.
כרמלית יכולה להיות גם בתוך רשות הרבים, כגון שטח של ד' על ד' טפחים (כ-1,000 סמ"ר) בגובה או בעומק של בין ג' לט' טפחים (24–79 ס"מ), או שטח שמוקף מחיצות בגובה או עומק כזה, אולם כרמלית אינה יכולה להיות בתוך רשות היחיד, שאז היא בטלה לרשות היחיד.
דוגמה לכרמלית כזו היא תעלה נמוכה.
שטח ברשות הרבים שאין בני רשות הרבים משתמשים בו, מכיוון שהוא אינו נוח, כגון קרן זווית, נחשב לכרמלית גם כן.
רשות הרבים המקורה בגג, נחשבת גם כן לכרמלית.
כרמלית אינה יכולה להיות כלי המטלטל, אלא רק דבר המחובר לקרקע, כגון סלע, או שיח נמוך.
ואם כלי הוא בגודל המתאים לכרמלית – הרי הוא בטל לרשות בה הוא עומד.
דיני הוצאה מרשות לרשות בכרמלית
כל דיני הוצאה והכנסה בכרמלית הם מדרבנן, שכן מדין התורה, כרמלית היא מקום פטור (חוץ מרשות היחיד הנעשית כרמלית):
מותר להוליך חפץ בתוך כרמלית במרחק של פחות מ-4 אמות (כ-180 ס"מ).
מותר להעביר חפץ בין כרמלית לכרמלית כשהמרחק הוא פחות מד' אמות.
מותר להעביר חפץ מכרמלית למקום פטור.
אסור לטלטל חפץ או משא בתוך הכרמלית יותר מ-4 אמות (כ-180 ס"מ).
אסור להעביר חפץ מכרמלית לרשות היחיד.
אסור להעביר חפץ מכרמלית לרשות הרבים
אוויר הכרמלית מעל ל-10 טפחים (80 ס"מ) נחשב למקום פטור, בדומה לדין הנוהג ברשות הרבים.
אדם או בהמה העומדים בכרמלית, נחשבים ככרמלית, אף שחלקם העליון עומד במקום פטור (אוויר הכרמלית מעל 10 טפחים).
כשחכמים גזרו על איסור טלטול בתוך הכרמלית, הם לא גזרו על טלטול חפץ העומד בכרמלית ועשוי להזיק את העוברים, כגון אבן שאפשר להיתקל בה, ולכן מותר לטלטלה למקום צדדי אפילו יותר מד' אמות, כדי לסלק את ההיזק.
אסור לטלטל בכרמלית טלטול של פחות מ-4 אמות מספר פעמים, שמא ישכח ויעביר יותר מ-4 אמות, אולם מותר לקבוצת אנשים להעביר מזה לזה פחות פחות מ-4 אמות, כיוון שיזכירו זה לזה שלא להעביר יותר מ-4 אמות (בדומה לדין ברשות הרבים).
בימים ובנהרות, הנחשבים לכרמלית, לפי הפסיקה המקובלת, נמדדת הכרמלית מגובה פני המים, ועד 10 טפחים מעל פני המים.
ומעל גובה זה – נחשב למקום פטור.
רשות יחיד גדולה שאינה משמשת למגורים, ונחשבת לכרמלית לחומרא, מותר לטלטל ממנה לכרמלית אחרת (שהייתה מקום פטור) בתוך 4 אמות כאילו הייתה כרמלית שהייתה מקום פטור, אף שבמקורה היא רשות היחיד.
ישנה מחלוקת האם יש מקום פטור בתוך הכרמלית, או שמקום פטור בכרמלית בטל לכרמלית, כשם שהוא בטל לרשות היחיד.
חורי כרמלית אינם ככרמלית, אלא נידונים לפי גבהם ורחבם.
כלומר, חללו של חור או חלון בקיר הפונה לכרמלית (ואינו פונה מן העבר השני אל רשות היחיד) וגבוה מ3 טפחים מהקרקע אינו נידון ככרמלית אלא אם כן הוא רחב 4 על 4 טפחים, ונמצא בגובה של בין 10 - 3 טפחים מהקרקע.
אך אם הוא ברוחב 4 על 4 טפחים וגבוה מ10 טפחים הריהו רשות היחיד, ואם אין בו רוחב של 4 על 4 טפחים - הריהו מקום פטור.
ברם, אם החור או החלון נמוך עד כדי שנמצא בתוך גובה של 3 טפחים מהקרקע, דינו ככרמלית ללא תלות במידות ארכו ורחבו.
כרמלית נאה (שם מדעי: Ricotia lunaria) היא עשב חד-שנתי ים-תיכוני ממשפחת המצליבים.
גובהו בין 15 ל-40 ס"מ, מסועף וקירח לחלוטין, משתרג בדרך כלל בין האבנים והוא בין פרחי האביב הראשונים.
עליו מחולקים לאונות מעטות ורחבות המחולקות אף הן, אורכם כ-1 ס"מ.
הפרחים ורודים או לילכיים וגדולים יחסית.
הפרח בעל ארבעה עלי כותרת בסידור דמוי צלב, כאשר כל עלה מתרחב בקצהו ומפורץ בראשו בדומה ללב הפוך.
הפרי הוא תרמיל פחוס מאוד ודק כעלה, ואורכו 3 עד 5 ס"מ.
בתוך כל תרמיל ישנם 5 עד 8 זרעים, רקועים וחסרי כנפיים.
הכרמלית היא אחד מתוך עשרה מינים בסוג כרמלית, והמין היחיד בישראל.
תחום תפוצתו הטבעי של הסוג משתרע מהמזרח התיכון ועד לקווקז.
לעומת זאת, תפוצתה של כרמלית נאה מוגבלת ללבנון ולצפון ישראל, מה שהופך אותה למין אנדמי לאזור זה.
בישראל, הצמח נפוץ למדי בבתות ובסלעים בחורש הררי פתוח בגליל, בכרמל ובגולן, ושולט במיוחד על גבי גלי אבנים (דרדרות אבנים) החשופים לשמש.
תקופת הפריחה של כרמלית נאה בסוף החורף או באביב ובהתאם היא נמשכת מינואר עד אפריל, כאשר היא יוצרת ריכוזי פריחה מרשימים של מאות פרטים, הנראים כמעין כריות ורודות.
הפרחים מדיפים ריח עדין ונעים.
באזורים רחבים בישראל נפוץ פרח דומה לכרמלית נאה והוא ציפורנית מצרית.
הציפורנית אינה ממשפחת המצליבים ולה חמישה עלי כותרת.
השם "כרמלית" הופיע לראשונה במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 (סעיף 777), ואושרר במילון "צמחי ארץ ישראל" שיצא לאור בשנת 2003. הסברה הרווחת היא כי השם העברי ניתן לצמח בשל תפוצתו הרבה בכרמל.
סברה נוספת מציעה כי השם "כרמלית" ניתן לצמח בשל דמיון פרחיו לצלב של המסדר הכרמליתי, שקצותיו דמויי לב, המזכירים גרסה מעוגלת-קצוות של צלב מלטה.
דמיון זה שימש, כנראה, גם כהשראה לשם המין באנגלית, Maltese Cross Ricotia.
עם זאת, פרופסור אמוץ דפני חולק על סברה הזאת.
לדעתו כל קשר בין מראה הצמח, צלב מלטה ומסדר הכרמליתים מופרך מעיקרו, שכן הצמח הזה אינו מצוי כלל במלטה.
כאשר נשאל ראש המסדר הכרמליתי בסטלה מריס אודות הקשר האפשרי בין הצמח למסדר הוא נענה "כן גם אני שמעתי כל כך...".
בשלושה פסיפסים ביזנטיים – בכנסיית המולד בבית לחם, בבית דיוניסוס בציפורי, ובחמאם בבית שאן – מופיעים פרחי כרמלית נאה.
משערים שהפרח נבחר, אולי, בגלל היותו דומה לצלב ויצוין שגם הצלב האורתודוקסי הוא שווה-צלעות.
נראה, אפוא, שהקשר של הכרמלית הנאה למסדר הכרמליתים אינו נכון למרות הפיתוי הרב ל"סיפור יפה".
לדעת דפני, סביר להניח כי השם העברי "כרמלית" ניתן לצמח בשל תפוצתו הרבה בכרמל.
כרמלית נאה היא צמח עשבוני חד-שנתי ממשפחת המצליבים.
כמו שאר בני המשפחה, היא מאופיינת בעלים מסורגים חסרי לוואים, ובפרחים דו-מיניים וסימטריים.
בבסיס זירי האבקנים נמצאים צופנים.
השחלה עילית, מורכבת משני עלי שחלה מאוחים ושליות דופניות.
כרמלית נאה נבדלת משאר המינים במשפחת המצליבים במבנה העלים, הפרחים והפירות.
העלים גזורים-מנוצים פעם אחת עד שלוש פעמים, כאשר סעיפי העלים בעלי פטוטריות, מחודדים בקצותיהם או משוננים.
הפרחים גדולים ופרושים, ונישאים על תפרחת אשכול דל-פרחים, כאשר עוקצי הפרחים ארוכים.
הגביע דו-שקי בבסיסו, ועלי הכותרת בעלי טרף בצבע ורוד או לילך עמוק.
קודקוד עלי הכותרת מפורץ לשתי אונות או דמוי לב, ואורכם נע בין 10 ל-18 מ"מ.
השחלה עילית, מורכבת משני עלי שחלה מאוחים, מגורה אחת ללא מחיצה, שורה אחת של שליות דופניות ועמוד שחלה יחיד.
במין כרמלית נאה, השחלה אינה חד-מגורתית מלכתחילה: היא מתחילה את התפתחותה כשחלה טיפוסית של מצליבים, כלומר שחלה דו-מגורתית שמקורה בשני עלי שחלה מאוחים.
בכל מגורה נוצרת שליה דופנית לאורך קו האיחוי הפנימי בין עלי השחלה, והמחיצה המדומה הנוצרת ביניהן היא תוצאה של איחוי חלקי והתארכות של השליות זו לעומת זו – תהליך אופייני למשפחת המצליבים.
אלא שבמין זה, המחיצה נותרת עדינה מאוד ומתנוונת בהדרגה במהלך התפתחות הפרי, עד שבשלב ההבשלה נותר ממנה שריד קרומי שברירי בלבד.
בעבר סברו בוטנאים שהמחיצה חסרה מלכתחילה, אך כיום ידוע שמדובר בתופעה של התנוונות משנית של המחיצה, ולא בהיעדר התפתחות ראשוני.
כתוצאה מכך, הפרי הבוגר חד-מגורתית מבחינה פונקציונלית.
יתרה מכך, רק אחת משתי השליות נותרת פעילה ונושאת זרעים, בעוד שהשליה השנייה מנוונת או חסרת ביציות.
עדות עקיפה לכך היא סידור הזרעים בטור יחיד, לאורך דופן אחת בלבד של השחלה, ולא בשתי שורות נגדיות כבשחלה דו-מגורתית תקינה.
משמע, כל הזרעים מתפתחים על שליה אחת בלבד, ומקורם בעלה שחלה אחד, בעוד העלה השני נותר מדוכא תפקודית.
הפרי הוא תרמילון – פרי קצר ורחב יחסית, שאורכו אינו עולה על פי שניים מרוחבו.
הוא נישא על עוקץ משולשל, בעל מבנה רקוע ודמוי ביצה, באורך של 15 עד 40 מ"מ וברוחב של 5 עד 15 מ"מ.
עם הבשלתו, התרמילון נפתח ונחשפים זרעים פחוסים, שמספרם נע בין אחד לשבעה.
הזרעים מסודרים בטור אחד בתוך מגורה אחת.
כרמלית - סיסטמטיקה, ביוגאוגרפיה ואקולוגיה של הסוג
הסוג כרמלית (Ricotia), הכולל 10 מינים, הוא סוג קטן במשפחת המצליבים, אשר תפוצתו מוגבלת לאזורי מזרח הים התיכון והאזור האירנו-טורני.
תחום תפוצתו מתחיל בדרום הרי הקווקז (טרנס-קווקז) ומשתרע דרומה דרך טורקיה, לבנון וצפון ישראל, אשר מהווה את גבול תפוצתו הדרומי במזרח הים התיכון.
במערב, מינים מסוימים של הסוג נמצאים גם באיים היווניים כרתים וקרפתוס.
הסוג כרמלית מתחלק לחמישה מינים חד-שנתיים וחמישה מינים רב-שנתיים:
מינים חד-שנתיים: 1. כרמלית חד-להב (R.
carnosula) נפוצה מהאיים האגאיים המזרחיים עד דרום טורקיה, 2. כרמלית מפורצת (R.
sinuata) אנדמית לדרום טורקיה וסוריה, 3. כרמלית צרת-עלים (R.
tenuifolia) אנדמית לדרום-מערב טורקיה, 4. כרמלית נאה (R.
lunaria) אנדמית לצפון ישראל ולבנון, 5. כרמלית כרתית (R.
cretica) אנדמית לאיים כרתים וקרפתוס ביוון.
מינים רב-שנתיים: 6. כרמלית אוֹכֵרִי (R.
aucheri) נפוצה מטורקיה ועד הרי קווקז, 7. כרמלית דייוויס (R.
davisiana) אנדמית לדרום-מערב טורקיה, 7. כרמלית צ'נדיר (R.
candiriana), שתוארה לראשונה למדע בשנת 2019, דומה מבחינה מורפולוגית לכרמלית דייוויס, ושני המינים גדלים באותו בית גידול ובאותו אזור, 9. כרמלית מגוונת (R.
varians) אנדמית לדרום-מערב טורקיה, 10. כרמלית אִיסָטִיסית (R.
isatoides) אנדמית לאיים כרתים וקרפתוס ביוון.
isatoides) כצמח רב-שנתי גדלה בגבהים של 450 עד 500 מטרים, בניגוד לרוב המינים הרב-שנתיים בסוג, הנפוצים לרוב בגבהים של 1,000 עד 2,500 מטרים בהרי אנטוליה.
לעומת המינים הרב-שנתיים, כל מיני הכרמלית החד-שנתיים גדלים בדרך כלל בגבהים נמוכים, מגובה פני הים ועד 750 מטרים, אם כי יש אוכלוסיות של כרמלית צרת-עלים וכרמלית נאה המגיעות לרום של 1,100 מטרים בהרי הטאורוס המערביים ו-1,250 מטרים ברמת הגולן בישראל, בהתאמה.
עובדה זו מצביעה על טווח גבהים נרחב יחסית לסוג כרמלית.
המחקר הפילוגנטי מצביע על כך שצורת החיים הרב-שנתית היא המצב הקדום בסוג, ואילו צורת החיים החד-שנתי התפתחה לפחות שלוש פעמים באופן בלתי תלוי, ככל הנראה כהתאמה לאקלים הים-תיכוני הדו-עונתי - עונה גשומה ולא קרה ביותר ועונה צחיחה וחמה שקשה לצמחים.
aucheri), הנחשב למין הקדום ביותר בסוג, נפוץ מהאלכסון האנטולי ועד הרי הקווקז, וטיפוס תפוצתו הוא האזור הפיטוגאוגרפי האירנו-טורני, שהוא אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי עם כמות משקעים של 100 עד 400 מ"מ וקיץ חם ויבש וחורף קר מאוד ומושלג.
ממנו התמיינו שאר מיני הכרמלית הים תיכוניים והחד-שנתיים.
בטורקיה מיוצג הסוג כרמלית על ידי שבעה מינים, מתוכם חמישה אנדמיים למדינה ואזור אנטליה נחשב למרכז מגוון ביולוגי (Diversity Centre) עבור מרבית המינים הים-תיכוניים של הסוג.
האיים כרתים וקרפתוס הם אזור התפוצה הבלעדי של שני מינים: כרמלית כרתית (R.
לעומת זאת, לבנון וצפון ישראל הם אזור התפוצה הבלעדי של כרמלית נאה.
לסיכום, הסוג כרמלית כולל עשרה מינים, המחולקים לחמישה מינים חד-שנתיים וחמישה מינים רב-שנתיים, המתפרשים ממרומי הרי אנטוליה והרי הקווקז ועד חופי הים התיכון והאיים היווניים כרתים וקרפתוס.
מחקרים פילוגנטיים מצביעים על כך שצורת החיים הרב-שנתית היא קדומה, בעוד המעבר לצורת חיים חד-שנתית התרחש מספר פעמים כתגובה לאקלים הים-תיכוני היבש.
כרמלו אנטרון לי (ספרדית: Carmelo Antrone Lee; נולד ב-7 ביוני 1977 באטלנטה, ג'ורג'יה) הוא כדורסלן פוארטו ריקני המשחק עבור אטניינסס דה מנאטי מליגת העל הפורטו-ריקנית ובנבחרת פוארטו ריקו.
משחק בעמדת הסמול פורוורד ומתנשא לגובה של 201 סנטימטרים.
לי, אשר נולד בארצות הברית לאב ממוצא פוארטו-ריקני ואם אפרו-אמריקאית וגדל באטלנטה, ג'ורג'יה החל לשחק כדורסל במדיהן של קבוצות כדורסל מקומיות.
ולאחר סיום לימודיו התיכוניים החל לשחק במדיה של אוניברסיטת פלורידה במשך עונה אחת ולאחר מכן במדיה של אוניברסיטת לונג ביץ' במשך שלוש שנים.
לאחר מכן, לי, החליט שלא להירשם לדראפט ה-NBA וחתם במדיה של אוסטין סייקלונס.
אך, לי, עזב את המועדון בתחילת ינואר ועבר אל דוראנגו, מליגת העל המקסיקנית ושיחק עבורה במשך שלוש שנים, עימה זכה בגביע המקסיקני.
לאחר מכן, סיכם אצל קומטאס מחיקו, עימה שיחק במשך ארבעה חודשים בלבד כששוחרר מן הקבוצה, שנקלעה לקשיים כלכליים.
בפברואר 2005 נרשם לדראפט הליגה הפוארטו-ריקנית ונבחר במקום השני על ידי אלזבלה.
בעונתו היחידה עימה שותף בהעפלה לגמר הגביע המקומי, במעמד זה נחלה קבוצתו הפסד לגוואיינבו.
עם זאת, לי, לא נשאר בקבוצה וחזר אל הליגה המקסיקנית, כשסיכם בלובוס.
לאחר מכן, בעונת 06/07 לי, שיחק עבור רגאטאס קוריינטאס מליגת העל הארגנטינאית.
אך, שוחרר מן הקבוצה לאחר בעיות אישיות עם מאמן הקבוצה, לואיס חרס.
לי, חיפש קבוצה שתחפוץ בו בדרום אמריקה, אך נחל כישלון בכך.
בעקבות זאת, פתח בקריירה אירופית, לאחר שסיכם במדיירה הפורטוגזית.
אך, נחתך ממנה לאחר שנפצע במשחקה הרשמי הראשון של הקבוצה.
לאחר חמישה חודשי טיפול, עבר אל גוואיינבו.
עימה שיחק במשך עונה אחת.
ב-26 ביולי 2008, חתם לי בעירוני רמת גן מליגת העל.
לאחר עונה עבר לוואקרוס דה ביאמון מליגת העל הפורטו-ריקנית, ולאחר שלוש שנות משחק בקבוצה עבר לפיראטאס דה קוובראדלאס.
לאחר עונת משחק בקבוצה עבר לאטניינסס דה מנאטי.
בשנת 2007 הוא השתתף אליפות האמריקות בכדורסל הוא היה חלק מנבחרת פוארטו ריקו בכדורסל וזכה איתה בדמליית ארד.
בשנת 2009 הוא השתתף אליפות האמריקות בכדורסל הוא היה חלק מנבחרת פוארטו ריקו בכדורסל וזכה איתה בדמליית כסף.
כַּרְנָכּ הוא אתר ארכאולוגי רחב ידיים, הנמצא ליד חורבות העיר תבאי וליד העיר המודרנית לוקסור במצרים עלית (הדרומית).
האתר שוכן על גדתו המזרחית של הנילוס ובו מקדשים, שערים (פילון), עמודים ומבנים נוספים.
אתר זה שימש במצרים העתיקה כמקום הסגידה העיקרי לאל אמון, לבת זוגו האלה מוּת ולבנם האל ח'וֹנסוּ, המכונים "שלישיית תבאי".
שמו של האתר ניתן לו על שם הכפר אל-כרנכ הנמצא 2.5 ק"מ צפונית ללוקסור.
בשנת 1979 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית.
האתר הוא מוזיאון פתוח ענק, והוא האתר הדתי העתיק הגדול ביותר בעולם.
במצרים הוא אחד האתרים המתוירים ביותר, והוא שני רק לפירמידה של גיזה ליד קהיר.
האתר מורכב מארבעה מתחמים, אך רק המתחם הגדול ביותר, הנקרא המתחם של אמון-רע, פתוח לציבור.
מתחם זה, המוקדש לאל אמון, מעוצב בדמותו של האל אמון-רע.
שלושת המתחמים האחרים הם המתחם של האלה מות, המתחם של האל מונטו (בנם של אמון ומות) ומתחם ההריסות של מקדש המלך אמנחותפ הרביעי.
מתחם זה נבנה בתקופה שלפני המהפכה הדתית שיזם, ואשר בעקבותיה שינה את שמו לאחנתון.
האתר מכיל מספר מקדשים קטנים נוספים הממוקמים מחוץ לתחומי ארבעת המתחמים שצוינו לעיל.
באתר מספר שדרות, הכוללות שורות של פסלי ספינקס, אשר מובילים למתחמי המקדשים של מות ואמון רע, ולאתר הסמוך המכונה כיום "מקדש לוקסור".
המייחד את כרנכ משאר האתרים במצרים הוא משך התקופה הארוכה שהאתר היה בשימוש במצרים העתיקה.
המקדשים החלו להיבנות בתקופת הממלכה התיכונה במצרים, המתוארכת לשנים 2000 עד 1750 לפנה"ס לערך, והוא היה בשימוש עד לתקופת מצרים התלמיית, בין 305 עד 30 לפנה"ס.
הערכה היא שכשלושים מלכים תרמו ובנו מקדשים ומבנים באתר, ובכך הפכו אותו למגוון, מורכב וגדול.
אחד המראות הייחודיים באתר הוא אולם העמודים (היפוסטיל- אולם או חלל גדול אחר, שהגג שלו נתמך בשורות עמודים) אשר נמצא במתחם אמון-רע.
שטחו של האולם הוא 5,000 מ"ר, ובו 134 עמודים מסיביים הסדורים ב-16 שורות.
גובהם של 122 מעמודים הוא עשרה מטרים, וגובה 12 הנותרים הוא 21 מטר וקוטרם מעל 3 מטר.
בראש כל עמוד מוצב ארכיטרב שמשקלו מוערך בכ-70 טון.
הנחת החוקרים היא שהארכיטרב הועלה בעזרת מנוף, פעולה הדורשת דיוק רב מאוד באיזונו מעל העמוד.
תאוריה אחרת היא שהארכיטרב הועלה בעזרת סוללה שנבנתה מלבני בוץ או אבנים.
ההיסטוריה של כרנכ שלובה בדברי ימיה של תבאי.
לעיר לא נודעה חשיבות לפני השושלת ה-11, אשר שלטה במצרים מאמצע המאה ה-22 לפנה"ס עד תחילת המאה ה-20 לפנה"ס.
פרעוני שושלת זו הפכו את תבאי לבירת מצרים, אך תקופת הזוהר של העיר באה לה בתקופת הממלכה החדשה, בימי השושלת ה-18, אשר מלכה במצרים בין השנים 1550–1292 לפנה"ס.
המלך תחותמס הראשון הרחיב את המקדש.
בתקופת מלוכתם של חתשפסות, תחותמס השלישי ואמנחותפ השלישי זרם לעיר שלל רב ממלחמותיהם של הפרעונים, והם בנו מקדשי ענק וארמונות.
בתקופה זו התבצעה בנייה רחבת היקף באזור מתחם האל אמון-רע, ואולם העמודים הגדול החל, ככל הנראה, להיבנות בימי שושלת זאת.
עם זאת עיקר הבנייה נעשה בימי השושלת ה-19 (1292–1190 לפנה"ס), בימי מלכותם של סתי הראשון ורעמסס השני.
כמעט כל מלך הוסיף דבר מה למקדש.
מרנפתח, בנו של רעמסס השני, הנציח את ניצחונו על גויי הים על הקיר בחצר, אשר בה החלה דרך התהלוכה למקדש לוקסור.
נָכּתַנבּוֹ הראשון, אשר מלך בתקופת השושלת ה-30 במאה ה-4 לפנה"ס, הוסיף במתחם של אמון-רע את העמוד הראשון ואת הקיר המסיבי הסוגר על האזור.
בשנת 356 קונסטנטינוס, מלכה של הקיסרות הרומית המערבית אשר המיר את דתו לנצרות, ציווה לסגור את כל המקדשים הפגניים ברחבי האימפריה.
בתקופה זו העיר הייתה כמעט נטושה.
מספר כנסיות נבנו בין ההריסות, וניתן לראות עד היום שאריות ציורים של מלאכים וציורים קופטיים על הקירות.
בימי הביניים מיקומה של תבאי לא היה ידוע, למרות שגם הרודוטוס וסטראבון ציינו בכתביהם את מיקומה המדויק של העיר במעלה הנילוס.
החל מהמאה ה-14 האירופיים עשו שימוש במפה אשר התבססה על עבודתו של פטולמאוס קלאודיוס מהמאה ה-2. מפה זו ציינה את מיקומה המדויק של תבאי.
למרות זאת מספר תיירים אירופיים מהמאות ה-15 וה-16, אשר טיילו במצרים התחתונה, ציינו את מיקומה של תבאי ליד ממפיס, כ-20 ק"מ דרומית לקהיר.
הקומפלקס של מקדשי כרנכ תואר לראשונה ב-1589 על ידי תייר לא ידוע מוונציה, אשר לא נקב בשמו בדין וחשבון שלו על ביקורו.
זה היה האזכור הראשון של האתר מאז התקופה הרומאית.
השם כרנכ ניתן לאתר ב-1668 על ידי שני אחים נזירים מיסיונרים אשר טיילו באזור, והם השתמשו בשם זה בדין וחשבון שהם פרסמו.
האתר נחקר ביסודיות בשנת 1845 על ידי משלחת מדעית פרוסית בראשותו של האגיפטולוג קארל ריכרד לפסיוס.
זהו המתחם הגדול ביותר באתר ושטחו כ-250,000 מ"ר.
המתחם מוקדש לאל אמון-רע, האל הראשי בשלישייה אלי תבאי.
במתחם מספר פסלים ענקיים, בהם פסל שגובהו 10.5 מטר, שהיה הכוהן הראשי לאל אמון בתבאי בשנים 1070–1032 לפנה"ס (למעשה היה שליט האזור הדרומי החל מ-1054 לפנה"ס).
העמודים במתחם בנויים מאבן חול אשר יובאה מאזור השוכן 180 ק"מ דרומה מהאתר ליד הנילוס.
המתחם כולל את אחד האובליסקים הגדולים הידועים, אשר משקלו 328 טון וגובהו 29 מטר, וכן בריכת מים מקודשת המעוצבת בצורת מלבן.
ב"אולם הפסטיבל של תחותמס השלישי" שכן בעבר קיר שהכיל רשימת מלכים שכללה 61 שמות.
הקיר פורק בשנת 1843 ונשלח לצרפת היום הוא שוכן במוזיאון הלובר.
האל מונטו, בנם של אמון-רע והאלה מות, היה אל המלחמה בשלישית האלים של תבאי.
המתחם המוקדש לו משתרע על פני שטח של כ-20,000 מ"ר.
המתחם שוקם על ידי המלך נָכּתַנבּוֹ הראשון מהשושלת ה-30. המתחם נמצא מצפון למתחם אמון-רע, הוא אינו פתוח לצבור והממצאים בו נמצאים במצב שימור ירוד.
אל זה הוחלף במשך הזמן על ידי האל ח'ונסו כבנם של מות ואמון.
המתחם הממוקם מדרום למתחם אמון-רע מוקדש לאשתו, האלה מות.
משמעות השם מות הוא אמא בשפה המצרית העתיקה.
המתחם כולל מספר מקדשים קטנים וכולל בתוכו בריכת מים מקודשת המעוצבת בצורת סהר.
המתחם נהרס ונבזז, ונעשה שימוש משני באבניו למבנים אחרים.
בחצר המתחם נמצאו 600 פסלים מאבן שחם שחורה.
המתחם נסקר לראשונה בשנים 1799–1801 על ידי המשלחת הארכאולוגית של נפוליאון בונפרטה.
לאחר מכן ביקרו במתחם משלחות סקר רבות, והוא נחפר לראשונה בשנים 1895–1897.
המקדש נבנה על ידי המלך אמנחותפ הרביעי לפני ששינה את דתו ואת שמו לאחנתון.
המקדש נבנה ממזרח ומחוץ לשטח מתחם אמון-רע.
המקדש כונה "גֵמְפָּתִן", דהיינו, "גלגל השמש נמצא באחוזתו של האל אתון".
המבנים נבנו במהירות, מאבנים סטנדרטיות בגודל של 27X27X54 ס"מ.
גודלן הקטן אפשר בנייה מהירה ויעילה.
הבניה עם אבנים בגודל זה נעשתה רק בתקופת אחנתון.
המבנים נהרסו לאחר מותו של אחנתון.
גודלו הכולל של המקדש אינו ידוע.
בקומיקס המפורסם Watchmen, וידט העשיר קורא לבסיס המחקר הסודי שלו באנטארקטיקה על שם כרנכ, לאור אמונתו בגדולתם של הפרעונים.
בנוסף, האל ח'וֹנסוּ מככב בסדרת הקומיקס מון נייט, מאחר שמארק ספקטור (ובהמשך גם אישיותו הנוספת סטפן גרנט) הוא האווטר האנושי של האל.
כרמן קאס (Carmen Kass; נולדה ב-14 בספטמבר 1978) היא דוגמנית אסטונית.
קאס נולדה בטאלין, אסטוניה וגדלה בכפר Mäo, ליד Paide, בירת מחוז יארבה.
קאס, אחותה ואחיה גדלו רק בידי אמם, Koidu Põder.
כיוון שעסקה בדוגמנות, היא לא סיימה את בית הספר התיכון ולא קיבלה תעודת בגרות.
קאס עברה לפריז בהיותה בת שמונה עשרה ובמהרה זכתה לחשיפה כשהופיעה על גבי השערים של ווג הצרפתי והאמריקני, Elle האוסטרלי, אימג' הבריטי, מאדאם פיגארו ונומרו הצרפתי.
היא גם דגמנה לפרסומת הג'ינס של גאפ והייתה הפרזנטורית של רבלון, Sephora, ושל בושם כריסטיאן דיור J'adore.
ב-2007 לבדה, קאס הופיעה בעשרה קמפיינים עם מעצבים ידועים לקולקציות האביב/חורף.
נכון ל-2007, היא הדוגמנית והפרזנטורית של מקס פקטור.
כעת היא הפנים של מותג האופנה הספרדי Hoss Intropia לסתיו/חורף 2010.
קאס הוכתרה בידי ווג כ"דוגמנית השנה" בטקס פרסי האופנה של VH1/Vogue 2000.
כשדיגמנה בניו יורק, היא למדה בבית הספר של לי שטרסברג.
ב-2004 שיחקה קאס את התפקיד הנשי הראשי בסרט הרצח-המסתורין האסטוני "Täna öösel me ei maga" (בתרגום מילולי "אנחנו לא נלך לישון הלילה"; הסרט הופץ ברחבי העולם תחת השם "Set Point").
באותה שנה קיבלה תפקיד קטן בסרט הדרמה האמריקאי "לכוון ולהרוג", לצדה של מיני אנדן.
בפברואר 2004, היא הצטרפה למפלגת Res Publica Party השלטת.
קאס רצה לפרלמנט האירופי אחרי שארץ הולדתה הצטרפה לאיחוד האירופי במאי 2004.
היא זכתה ב-2,315 קולות מהבוחרים האסטוניים, אבל לא נבחרה לפרלמנט האירופי.
קאס משחקת שחמט ונבחרה לנשיאת ליגת השחמט הלאומית האסטונית ב-2004.
היא ניהלה קמפיין כדי שטאלין תארח את אולימפיאדת השחמט 2008 אולם העיר דרזדן, שבגרמניה נבחרה במקומה.
בבעלותה חלק מסוכנות הדוגמנות Baltic Models, בה היא מדגמנת.
ב-2008 קאס הקימה את חברת SMS loan company הנקראת Credit Market באסטוניה.
באפריל 2009, התקשורת האסטונית פרסמה מאמר המציין שהחברה נקלעה לקשיים כלכליים ולא שילמה מיסים באסטוניה.
אחותה הבכורה, ויקטוריה דה לונה, נשואה לזמר ג'ואל דדה לונה.
הזוג נפרד ב-2004 אחרי ששניהם הואשמו והורשעו בסחר בסמים.
אחיה הבכור של קאס עוסק בנדל"ן.
קאס יצאה עם המסעדן ריק עקיבה שאותו פגשה ב-1998, הם יצאו עד 2004.
מאז שלהי 2004, היא בקשר רומנטי עם אריק לובורן, אלוף שחמט גרמני.
כרמליטה ג'טר היא אתלטית עבר אמריקאית, היא האלופה האולימפית (לונדון 2012), בעלת 3 מדליות אחת מכל סוג, מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר, מדליית כסף בריצת 100 מטר ומדליית ארד בריצת 200 מטר.
היא אלופת עולם בריצת 100 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר (טגו 2011) ושיאנית העולם הנוכחית (2017) בריצת שליחות 4x100 מטר.
ג'טר קבעה את התוצאה הטובה ביותר בריצת 100 מטר בכל הזמנים, אחרי פלורנס גריפית' ג'וינר.
כרמליטה היא אחותו של הכדורסלן פו ג'טר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכתה ג'טר בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית ארד.
מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות ומדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.02 שניות, אחרי ורוניקה קמפבל-בראון מג'מייקה (11.01 שניות) ובת ארצה לורין ויליאמס (11.01 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה ג'טר במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.90 שניות, אחרי שלי אן פרייזר מג'מייקה שקבעה שיא לאומי חדש של 10.73 שניות וקירון סטיוארט אף היא מג'מייקה (10.75 שניות).
בתחרות שנערה בשאנגחאי, סין ב-20 בספטמבר 2009 קבעה ג'טר בריצת 100 מטר שיא אישי של 10.64 שניות, התוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים (רק גריפית' ג'וניור השיגה תוצאות טובות יותר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא, קטר במרץ 2010 זכתה ג'טר במדליית כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.05 שניות, אחרי קמפבל-בראון (7.00 שניות) ולפני רודי זנג מילמה מגבון (7.14 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה ג'טר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, בריצה היוקרתית ביותר ל-100 מטר בתוצאה של 10.90 שניות, לפני קמפבל-בראון (10.97 שניות) וקלי-אן בפטיסט מטרינידד וטובגו (10.98 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 41.56 שניות, לפני ג'מייקה (41.70 שניות) ואוקראינה (42.51 שניות).
מדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.37 שניות, אחרי קמפבל-בראון (22.22 שניות) ולפני אלופת העולם היוצאת בת ארצה אליסון פליקס (22.42 שניות).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה ג'טר ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.78 שניות, אחרי שלי אן פרייזר (10.75 שניות) ולפני קמפבל-בראון (10.81 שניות) ומדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.14 שניות, אחרי אליסון פליקס (21.88 שניות) ופרייזר (22.09 שניות).
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכתה ג'טר במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.94 שניות, אחרי שלי אן פרייזר (10.71 שניות) ומיוריאל אהורה מחוף השנהב (10.93 שניות).
כרמן ג'ונס הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1954 בבימויו של אוטו פרמינגר.
תסריט הסרט נכתב על ידי הארי קליינר ומבוסס על מחזה בעל אותו שם של אוסקר המרשטיין משנת 1943 שהושפע מהנובלה "כרמן" של פרוספר מרימה.
בסרט משחקים: דורותי דנדרידג', הארי בלפונטה ופרל ביילי.
דנדריג' הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וכך הפכה להיות השחקנית האפרו-אמריקאית הראשונה שהגיעה להישג זה.
ב-1992, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
דורותי דנדרידג' - כרמן ג'ונס, שירתה מדובבת על ידי מרילין הורן
הארי בלפונטה - ג'ו, שירתו מדובבת על ידי לאברן הטרשסון
אולגה ג'יימס - סינדי לו
ג'ו אדמס - הסקי מילר, שירתו מדובבת על ידי מרווין יוז
רוי גלן - ראם דניאלס
דיאן קארול - מירט, שירתה מדובבת על ידי ברנסי פיטרסון
מאדאם סול-טה-ואן - הגר, סבתה של כרמן
במאי הסרט אוטו פרמינגר התקשה למצוא אולפן שיסכים לקחת את התסריט.
לסוף, דריל זאנוק מאולפני פוקס המאה ה-20 הציע לו תקציב לסרט.
פרמינגר שינה במקצת את תסריט הסרט כדי שלא יגרום לזלזול בשחקנים האפרו-אמריקאים.
בנוסף הסרט היה מועמד לפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר, אך הוא הפסיד לסרט "ריצ'רד השלישי".
דורותי דנדרידג' הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, אך היא הפסידה לגרייס קלי מהסרט "נערת הכפר".
בנוסף היא הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר, אך היא הפסידה לבטסי בלייר מהסרט "מרטי".
הסרט זכה בפרס מיוחד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין החמישי.
בנוסף הסרט זכה בפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בלוקרנו.
הרשל ברוק גילברט היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, אך הוא הפסיד לסול צ'אפלין ולאדולף דויטש מהסרט "שבע כלות לשבעה אחים".
מופיעת הדראג האייקונית מניו זילנד, כרמן רופה, בחרה בשמה על שם הדמות בגילומה של דורותי דנדרידג'.
כרמן אליזבת' אג'וגו היא שחקנית וזמרת אנגלייה.
אג'וגו נולדה ב-22 באוקטובר 1973 בקנזינגטון, לונדון, אנגליה, בתם של אליזבת' דאגלס וצ'ארלס אג'וגו.
אביה הוא יליד ניגריה ואמה היא ממוצא סקוטי.
היא למדה בבית הספר היסודי גלנדוואר בדרום קנזינגטון, ולאחר מכן התחנכה בבית הספר התיכון גודולפין ולטימר בהאמרסמית' (אנ'), מערב לונדון.
אג'וגו החלה את דרכה כשחקנית בסרט הפעולה של אדי מרפי "מטרו" משנת 1997 בתפקיד חברתו של המפקח סקוט רופר (מרפי).
לאחר מכן בלטה אג'וגו בקומדיות אל תשטו באהבה" (2000) של קנת בראנה ו"מה כבר יכול להיות?" (2001) לצידו של הקומיקאי מרטין לורנס.
בשנת 2009 שיחקה אג'וגו בסרטו של סם מנדס "לצאת לדרך" בתפקיד גרייס, אחותה של ורונה דה טסנט (מאיה רודולף).
בשנת 2011 שיחקה בסדרת הדרמה של רשת NBC "חטוף".
בשנת 2012 שיחקה בסרט הפעולה "אלכס קרוס" בתפקיד מריה, אשתו של קצין המשטרה אלכס קרוס (טיילר פרי) וגילמה את הזמרת תמי אנדרסון בסרט המוזיקלי "ספארקל"; המבוססת חלקית על להקת הבנות המצליחה "הסופרימס".
בשנת 2013 השתתפה בסדרת הדרמה של רשת ABC; "שעת האפס" בתפקיד הסוכנת בק ריילי.
בשנת 2014 גילמה איג'וגו את פעילת זכויות האדם קורטה סקוט קינג אשתו של מרטין לותר קינג בדרמה ההיסטורית המוערכת "סלמה" והשתתפה במותחן "הטיהור 2: לשרוד את הלילה" בתפקיד אווה סאנצ'ס.
בשנת 2017 שיחקה בסרט המדע הבדיוני "הנוסע השמיני: קובננט" שביים רידלי סקוט, הסרט השישי בזיכיון של סדרת הסרטים "הנוסע השמיני".
בשנת 2019 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "בלש אמיתי" בתפקיד אמיליה, רעייתו של הבלש ווין הייז.
בשנת 2020 שיחקה בסדרת הטלוויזיה של רשת Showtime "כבודו", המבוססת על סדרת ישראלית באותו שם.
בשנת 1998 אג'וגו הייתה נשואה תקופה קצרה לראפר טריקי.
בשנת 2000 נישאה אג'וגו לשחקן האמריקאי ג'פרי רייט, אותו היא פגשה על סט צילומי הסרט "Boycott" בו השתתפו יחד.
במהלך הנישואים נולדו שני ילדים; בן ובת, אלייז'ה (1999), וג'ונו (2004).
תפקיד חוזר (עונה 2); 13 פרקים2023פלישה סודית מיני-סדרה של דיסני+החדר הצפוףפטרישיה ריצ'רדססדרה של אפל TV פלוסאני מזל בתולה (אנ')לה-פרנסין6 פרקים2024הפינגוויןמיני-סדרה של Max
כרמלו מישיש הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת החלוץ.
מישיש התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מץ.
כשהיה בן 17 ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה הקבוצה הבוגרת.
לאחר מכן, יצא לתקופת השאלה בת שנה וחצי ה שיחק ב-3 קבוצות שונות מהליגות הנמוכות.
עד מהרה השתלב מישיש בהרכב הקבוצה וזכה עימה בגביע הצרפתי בעונת .
בינואר חתם באולימפיק מרסיי שבאותה עונה זכה באליפות, אך מישיש לא היה שותף ממשי לזכייה של המועדון ובקיץ שלאחר מכן עזב את המועדון.
לאחר מכן הספיק לשחק גם בקאן ובנאנסי.
בקיץ עזב לראשונה בקריירה את צרפת וחתם בהפועל פתח תקווה.
ב-27 באוגוסט 1993 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב בהפסד 1–3 להפועל צפרירים חולון בו גם קיבל כרטיס אדום בדקה ה-66 של המשחק.
ב-4 בדצמבר 1993 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–4 נגד הפועל חיפה.
מישיש שיחק בהפועל פתח תקווה במשך שנתיים וחצי במהלכן כבש 13 שערים ב-77 הופעות בליגה.
במסגרת התוכנית "העשירייה" ששודרה בערוץ הספורט, מישיש דורג במקום העשירי ברשימת "הזרים הגדולים של הכדורגל הישראלי".
בינואר עזב את פתח תקווה וחתם ברודאנגה מליגת העל הלוקסמבורגית.
בשנת חזר לצרפת כאשר חתם בפורבאש מהליגות הנמוכות בצרפת.
בשנת שימש כמאמן הקבוצה במקביל היותו שחקן במועדון.
בשנת התפטר מתפקידו כמאמן, אך המשיך לשחק במועדון אותו עזב שנה לאחר מכן.
בשנת שימש כמאמן-שחקן בקבוצה בלייד מהליגות הנמוכות בבלגיה.
ב-29 באפריל 1987 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת בניצחון 1–2 נגד , בה גם הבקיע את השער הראשון במשחק שהיה גם שער הבכורה שלו במדים הבינלאומיים.
לזכותו של מישיש הופעה נוספת במדי נבחרת צרפת.
כרמן מריה מונטייל (בספרדית: Carmen María Montiel; נולדה ב-9 בדצמבר 1964) היא מנחת טלוויזיה ונדבנית ונצואלית.
מונטייל נולדה במרקאיבו כאחת מחמישה ילדים.
היא הגיעה לתחרות מיס ונצואלה על יד כך שמארגן התחרות גילה אותה במקרה במועדון לילה, ב-1984 היא השתתפה בתחרות וזכתה במקום הראשון.
לאחר שזכתה בתואר היא הקימה ביחד עם מלכות יופי אחרות קרן העוזרת לילדים בבתי חולים.
בתחרות מיס תבל 1984 היא נבחרה למקום השלישי (סגנית שנייה).
היא הנחתה את תוכנית הבוקר הנקראת "בוקר טוב ונצואלה".
היא למדה עיתונאות וב-1991 היא סיימה תואר בתקשורת.
היא עבדה שנים בערוץ טלמונדו ושימשה מגישת חדשות בספרדית בטקסס, ובנוסף היא עוסקת רבות בצדקה.
כרמן אלמקייס עמוס (נולדה ב-17 בפברואר 1979) היא צלמת, אמנית ואקטיביסטית ממקימות תנועת השטח "הלא נחמדים - לא נחמדות", ליצנית רפואית, יוצרת קולנוע ומפיקה.
היא בין המקימים של הארגון הפוליטי המזרחי "תור הזהב".
הייתה מועמדת מטעם מפלגת "גשר" לכנסת, במשך 3 מערכות בחירות לכנסות ה-21, ה-22 וה-23.
מייסדת ובעלת המיזם "אַקְטִיב אַרְט" בין עבודות המיזם: התערוכה "לביאות" העוסקת בהטרדות מיניות בדיירות הדיור הציבורי בישראל, והתערוכה "אל תשליכני" המתעדת קשישים וניצולי שואה החיים בדיור הציבורי.
התערוכה הוצגה בכנסת ישראל ובכלי התקשורת.
אלמקייס מייסדת פרויקט עדי"ה לתיעוד ובניית ארכיון עדויות של נפגעי גזזת.
אלמקייס-עמוס נולדה וגדלה באשקלון למיכאל אלמקייס -עובד עיריית אשקלון, פעיל פוליטי בליכוד ולאחר מכן ממקימי מפלגת ישראל הצעירה ומועמדה לכנסת וממקימי מפלגת גשר, ולרינה עמוס, תופרת ועובדת בחנות הפרחים המשפחתית, שעלו לישראל ממרוקו.
למדה במגמת מטפלות בתיכון אורט שער הנגב, ונשרה מלימודיה בגיל 16. אלמקייס-עמוס היא בוגרת החוג לקולנוע ותקשורת מהמכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן.
החלה את פעילותה האקטיביסטית בתנועה הפמיניסטית אחותי - למען נשים בישראל.
לאחר שנתיים של התנדבות מונתה למנהלת פרויקטים בעמותת אחותי.
כחלק מתפקידה מנהלת את קואליציית ליבי במזרח, קואליציה המאגדת קרוב לשלושים ארגוני תרבות מזרחים.
במסגרת פעילות תרבות רב-ארגונית זו, נערך מקביל לאירועי לילה לבן "לילה שחור" כמחאה על ההזנחה של שכונות דרום תל אביב.
בשנת 2011 הייתה ממייסדות ומקימות תנועת השטח האקטיביסטית 'לא נחמדים - לא נחמדות', קבוצת פעילי שכונות שהתארגנו כדי לעלות את הנושא המזרחי על סדר היום.
מטרת הקבוצה היא לצמצם פערים בחברה, ומתמקדת בנושאים כמו מצוקת דיור, הדיור הציבורי, ועוני.
במסגרת הארגון ניהלה והשתתפה במגוון גדול של פעילויות - החל מהחלפת שלטי רחובות משמות מקוריים לשמות מזרחיים, ועד מחאות והפגנות פוליטיות.
בשנת 2013 נעצרה יחד עם הפעילה החברתית ספיר סלוצקר עמראן במהלך הפגנה נגד קיצוץ קצבאות הילדים והגזירות הכלכליות אשר הוטלו על האוכלוסיות המוחלשות, מול ביתו של שר האוצר לשעבר, יאיר לפיד.
בעת המעצר האלים נפצעה אלמקייס-עמוס וכנגד השוטר שבעט בה הוגשה תלונה במחלקה לחקירות שוטרים על הטרדה מינית ועל אלימות.
לאחר שחרורה יזמה דיון מיוחד בכנסת בשיתוף חברות כנסת, בו קראה לפעילות פמיניסטיות מכל הקשת הפוליטית לתת עדויות על אלימות משטרתית.
אלמקייס-עמוס הצטרפה ויזמה הפגנות ומחאות נגד אלימות משטרתית.
בשנת 2014 החלה יחד עם חבריה לקבוצת הלא נחמדים-לא נחמדות לפעול נגד פינויים של תושבי גבעת עמל ב' בתל אביב.
במסגרת פעילות אקטיביסטית זו התבצרו חברי הקבוצה בבתי התושבים כדי למנוע את הפינוי.
חברי הקבוצה הפגינו מול ביתם של היזמים ואנשי העסקים יצחק תשובה ומשפחת כוזהינוף.
באחד הפינויים, שוטרי יס"מ הכו את אלמקייס-עמוס וחלק מחבריה נעצרו.
במהלך דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה הגיעה אלמקייס-עמוס עם חבריה לקבוצה עם אמהות לחיילים מחוסרי דיור וממתינים לאכלוס במסגרת תוכניות האכלוס בדיור הציבורי, בזמן מבצע צוק איתן ועצרו את הדיון.
לאחר מכן הדיון נוהל בדלתיים סגורות.
אלמקייס-עמוס השתתפה כפרשנית בתוכנית הכל כלול בהנחיית סיון כהן, המשודרת בערוץ 10.
כמו כן התקבלה לפרויקט חממת נשים מטעם הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה לסרטי תעודה בנושאים חברתיים.
באותה שנה נבחרה על ידי מכון שחרית לפרויקט עתודה פוליטית רב-תרבותית לשותפות חברתית חדשה במסגרתה נפגשו הנבחרים ובהם אלמקייס-עמוס עם פעילים אקטיביסטים במרוקו.
בשנת 2015 השתתפה בסדרה נביאים על פעילים אקטיביסטים - מזרחים מכל מיני תחומים.
בשנת 2015 התבצרה עם דיירת עמידר ופעילי צוות דיור ציבורי בסניף עמידר בתל אביב בדרישה לאכלס את הדיירת, אם חד הורית לשישה ילדים באופן מיידי.
בשנת 2016, במסגרת פעילותה בפורום דיור ציבורי יצרה סרטוני עדות של נשים בדיור הציבורי בשיתוף חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס, שהוטרדו מינית על ידי רכזי שטח בחברת עמידר.
הסרטונים הוצגו בכנסת ופורסמו באמצעי התקשורת.
בעקבות סרטונים אלו הוקמה ועדה מיוחדת בחברת עמידר לבדיקת הנושא.
רשות השידור ההולנדית הפיקה סרט בשנת 2015 על אקטיביסטיות בעולם.
אלמקייס-עמוס וחברת הכנסת סתיו שפיר הצטלמו לתוכנית זו.
הפיקה ביחד עם מנכלי"ת בית אחותי שולה קשת את פסטיבל ליבי במזרח משנת 2012.
פעילה במאבק לשחרורם של יונתן היילו מהכלא ואברה מנגיסטו משבי חמאס.
ב-2016, יחד עם אופיר טובול, רועי חסן ופעילים מזרחים אחרים, הקימה אלמקייס-עמוס את התנועה החברתית-פוליטית "תור הזהב" במטרה לשנות את השיח הציבורי בישראל, ולהבטיח ייצוג למה שהם קראו "ילדי החצר האחורית".
בפברואר 2019, הצטרפה למפלגת גשר בראשותה של אורלי לוי אבקסיס, והוצבה במקום השישי ברשימה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוצבה במקום העשירי ברשימת "העבודה-גשר" ולא נבחרה לכנסת.
במרץ 2019 נכללה ברשימת 50 הנשים המשפיעות במדינת ישראל של "ידיעות אחרונות".
בבחירות לכנסת ה-23 שוב התמודדה מטעם מפלגת גשר לכנסת, הפעם במסגרת רשימת "העבודה- גשר- מרצ", והייתה במקום ה-17. המפלגה זכתה ל-7 מנדטים ואלמקייס-עמוס לא נכנסה לכנסת פעם נוספת.
בשנת 2020 הופיעה עם שותפתה לארגון "שוברת קירות", ספיר סלוצקר עמראן ברשימת הנשים המשפיעות של מגזין פורבס לשנה זו.
בשנת 2020 הקימה יחד עם ספיר סלוצקר עמראן את שוברות קירות: ארגון פמיניסטי לקידום צדק חברתי וכלכלי, במסגרתו יזמה וניהלה קמפיינים בנושאים שונים.
עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל הוסב עמוד הפייסבוק של ארגון "שוברות קירות" למוקד איסוף פניות, הפצת מידע, גיוס משאבים וריכוז פעולות חירום לטובת משפחות בעוני שנקלעו לקשיים נוספים עקב המשבר.
העמוד מחבר בין בקשות עזרה ממוקדות לבין מתנדבים ותורמים המסייעים במזון, חיבור לאינטרנט, טעינת מונה חשמל ותרומת מחשבים וטלפונים ניידים למשפחות הנזקקות להם עבור למידה ועבודה מרחוק.
הארגון פעל מול משרדי הממשלה וועדות הכנסת כדי להבטיח הגנה עבור משפחות ואמהות יחידניות הזכאיות לסיוע בשכר דירה שנפגעו מהמשבר.
בשל היותם של משקי בית אלו במצב של חוסר יציבות כלכלית ממילא היווה גורם סיכון משמעותי בתקופה שבה עובדים רבים הוצאו לחופשה כפויה או איבדו את עבודתם.
בעבודה משותפת עם החמ"ל החברתי, פורום הדיור הציבורי ומרכז אדוה, הצליחו פעילי הארגון לקדם מול משרד השיכון הקלה בתהליך קבלת הזכאות לסיוע בשכר דירה.
כרמן מארי לורנס היא פוליטיקאית אוסטרלית לשעבר.
היא כיהנה כראש ממשלת אוסטרליה המערבית והאישה הראשונה שהייתה ראש ממשלה באחת ממדינות אוסטרליה.
לאחר שעזבה את הפרלמנט של אוסטרליה המערבית לורנס נבחרה להיות חברה בבית הנבחרים האוסטרלי.
לורנס נבחרה הייתה האדם הראשון שכיהן כנשיא הפדרלי של מפלגת הלייבור האוסטרלית ב-2003. היא פרשה מהפרלמנט בנובמבר 2007.
כרמן לורנס נולדה בנורת'האם שבמחוז החקלאי של אוסטרליה המערבית, ובילתה את ילדותה המוקדמת בעיירות גוטהה ודונגארה.
היא הייתה אחת משבעת ילדיהם של ארנסט ריצ'רד לורנס, חקלאי, ואשתו מרי נורמה (לבית ווטסון).
מגיל שש היא התחנכה בבתי ספר קתוליים שונים: מנזר מריאן במוראווה; דומיניקן ליידיס בדונאגרה ובסנטה מריה קולג' שבאטדייל.
שממנו היא נרשמה ללימודים גבוהים בשנת 1964.
בין 1965–1968 למדה לורנס תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת אוסטרליה המערבית שבפרת'.
היא סיימה תואר ראשון בהצטיינות והשלימה תואר שלישי ב-1983. במהלך לימודיה זכתה בפרסים רבים, ביניהם פרס JA Wood בשנת 1968.
משנת 1983 ועד לבחירתה לפרלמנט בשנת 1986, לורנס הועסקה ביחידת המחקר וההערכה של אגף השירותים הפסיכיאטריים של משרד הבריאות במערב אוסטרליה.
בשנות השמונים של המאה ה-20 הצטרפה לורנס למפלגת הלייבור האוסטרלית.
היא התמודדה ללא הצלחה על מושבו של איסט מלוויל בבחירות 1983 נגד חבר המפלגה הליברלית של אוסטרליה אנתוני טרת'ואן, אך הצליחה יותר ב-1986. בפברואר 1988 התמנתה לשרת החינוך ושנה לאחר מכן קיבלה את התיק הנוסף של ענייני הילידים.
כאשר הפרמייר פיטר דואודינג הודח מתפקידו בפברואר 1990, כרמן לורנס הייתה לראש ממשלת אוסטרליה המערבית וכן כיהנה בנוסף לכך כשרת האוצר והשרה לניהול המגזר הציבורי.
ממשלתה הובסה בבחירות בפברואר 1993, ולאחר מכן שימשה כמנהיגתה של האופוזיציה במשך שנה אחת לפני שהתפטרה, ובמרץ 1994 נבחרה לפרלמנט אוסטרלי.
מיד עם כניסתה לבית הנבחרים האוסטרלי היא נבחרה להיות שרה בממשלתו של פול קיטינג והחזיקה בתיקי שירותי האנוש והבריאות וכן בסיוע לראש הממשלה לענייני של נשים, עד שהממשלה נפלה במרץ 1996. ב-21 בפברואר 1997 הואשמה לורנס בעדות שקר.
כרמן הררה הייתה ציירת אמריקאית ילידת קובה, בסגנון מופשט וחזותי מינימליסטי.
היא נולדה בהוואנה וחייתה בניו יורק מאמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 ועד למותה בגיל 106.
עבודותיה המופשטות של הררה זכו להכרה בינלאומית רק בשלבים מאוחרים מאוד בחייה.
במאי 2015 מלאו לה 100 שנה, אז גם יצא לאקרנים הסרט התיעודי "תערוכת 100 השנה" המספר את סיפורה וחושף את יצירתה.
הררה נולדה למשפחה בת 7 ילדים.
אביה היה עורך-מייסד של העיתון אל מונדו (El Mundo), בו שימשה אימה ככתבת.
הררה החלה ללמוד באופן פרטי אצל המורה פדריקו אדלמן אי פינטו (Federico Edelmann y Pinto) עוד בהיותה בת שמונה.
בשיעורים אלה למדה את כלי היסוד בציור אקדמי.
היא המשיכה את הכשרתה בגיל 14 בבית הספר מיימאונט (Maymount) בפריז, ובשנת 1938 החלה לימודי אדריכלות באוניברסיטת הוואנה, שם סיימה שנה אחת בלבד.
עם זאת, ציינה הררה, לשנת לימודים זו הייתה השפעה חזקה עליה: "שם נפתח בפני עולם יוצא מן הכלל, עולם שמעולם לא נסגר: עולם של קווים ישרים, אשר מעניין אותי עד עצם היום הזה".
בין השנים 1939 עד תחילת שנות ה-60
בשנת 1939, היא נישאה למורה לאנגלית בשם ג'ס לוונטל (1902–2000 ,Jesse Looewenthal) אותו פגשה ב-1937 בביקורו בקובה.