tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בארץ ישראל המין גדל בר בעיקר באזורי חורש ים תיכוניים - בעיקר על מורדות החרמון אך גם בגליל העליון (נדיר).
עליו מסורגים (עלה אחד בכל מפרק).
דיים גלדיס קונסטנס קופר הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה מועמדת 3 פרסי אוסקר.
קופר נולדה בפרוור הית'ר גרין וגדלה בשכונת צ'יזוויק שבמערב לונדון, הייתה המבוגרת מבין שלוש בנותיהן של ויליאם פרדריק קופר ומייבל בראנט.
גלדיס החלה את דרכה כנערה בסרטים שקטים והתגלתה כשחקנית משנה לראשונה בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 בדרמות "ליידי המילטון" של אלכסנדר קורדה בתפקיד ליידי פרנסיס נלסון אשתו של האדמירל הבריטי הוריישו נלסון (לורנס אוליבייה), "רבקה" של אלפרד היצ'קוק ו"קיטי פוייל" של סם ווד.
זכתה לפרסום רק לאחר שהועמדה פעמיים ברצף לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעותייה בסרטים "ועתה, הנוסע" בתפקיד גברת ווינדל וייל לצידה של בטי דייוויס ו"שירת ברנדט" בתפקיד המחנכת הדתייה, האחות מרי טרזה ווזו.
ב-1944 הופיעה גלדיס בדרמה הרומנטית "הצוקים הלבנים של דובר" (1944) ובדרמה "גברת פרקינגטון" בתור הדוכסית אליס דה בראנט.
ב-1945 שיחקה בדרמות "מכתבי אהבה" ו"עמק החרוץ".
סגרה את שנות ה-40 המוצלחות מאוד מבחינתה עם הופעות בדרמות "השנים הירוקות", "רחוב הדולפין הירוק", "מאדאם בובארי" ו"אשת הבישוף".
ב-1958 השתתפה בדרמה "שולחנות נפרדים" בתור אורחת בית המלון גברת מאד ריילטון בל.
ב-1964 הועמדה גלדיס בפעם השלישית לפרס האוסקר על תפקידה בתור גברת היגינס בסרטו המצליח של ג'ורג' קיוקור "גברתי הנאווה".
את הופעותיה הבולטות האחרונות עשתה בסדרת הפעולה "The Rogues" בתפקיד עליו הועמדה לפרס אמי ובקומדיה המוזיקלית "המיליונר המאושר ביותר".
גלדיס הייתה שחקנית תיאטרון פעילה במשך כ-30 שנה והועמדה פעמיים לפרס טוני על הופעותייה בהצגות "The Chalk Garden" ו"המעבר להודו".
גלדיס הייתה בעלת שלוש מערכות נישואים במהלך חייה:
לקפטן הרברט באקמייסטר, מנישואים אלו נולדו שני ילדים ג'ון וג'ואן באקמייסטר, אשתו המנוחה של השחקן רוברט מורלי.
למוציא לאור סיר נוויל פרסון עד לגירושין לאחר תשע שנים, מהנישואים נולדה ילדה אחת סאלי פרסון שהייתה אשתו השנייה של השחקן רוברט הארדי.
לשחקן האנגלי פיליפ מריווייל עד למותו מהתקף לב בגיל 59.
בשנת 1967 כשהיא בת 79 קיבלה גלדיס את תואר אבירות הדיים ממסדר האימפריה הבריטית על תרומתה לתחום הדרמה.
גלדיס מתה מדלקת ריאות ב-17 בנובמבר 1971 בגיל 82 בנהר התמזה שבדרום אנגליה.
גְּלוֹבּ הייתה אוניית לווייתנים מננטקט, מסצ'וסטס, שפעלה בין 1815 ל-1828. היא זכורה בעיקר בשל המרד שפרץ בה ב-1824 סמוך לאי טבואאראן (אז: פנינג) שבאוקיינוס השקט.
"גלוב" הייתה אוניית ציד לווייתנים בבעלות חברת .C.
Mitchell & Co מננטקט, אשר הושקה בשנת 1815. ב-22 בדצמבר 1822 יצאה לאחד ממסעות הציד שלה באוקיינוס השקט, כשעל סיפונה 21 אנשי צוות בפיקודו של קפטן תומאס וורת'.
לאחר שאספה שלל רב בשדות ציד הלווייתנים סמוך ליפן, עגנה "גלוב" בהונולולו כדי להצטייד במזון ובמים.
שם נטשו את האונייה שישה מלחים, ואחר פוטר.
קפטן וורת' גייס שבעה אנשי צוות חדשים, מהם ארבעה – סיילס פיין, ג'ון אוליבר, ויליאם המפריז וג'וזף תומאס – מילאו תפקיד מרכזי במרד שפרץ בהמשך.
ב-26 בינואר 1824, כשהאונייה נמצאה כ-900 מייל דרומית לאיי הוואי, סמוך לאי פנינג (כיום טבואאראן), פרץ מרד בהנהגת סמיואל ב' קומסטוק, הצלצלן, בן 22. המורדים הרגו את קפטן וורת' ושלושה קצינים נוספים.
בהמשך, האשימו את אחד מחבריהם למרד, ויליאם המפריז, במזימה להשתלט על האונייה, והוא נתלה לאחר משפט שערכו לו חבריו.
ב-14 בפברואר 1824 השיטו המורדים את "גלוב" לאטול מילי, שם ביקש קומסטוק להקים להקים לעצמו "ממלכה" עצמאית.
מחשש שהוא זומם להשמיד את האונייה ולהיפטר משאר המלחים, ירו בו למוות סיילס פיין, ג'ון אוליבר ושני אחרים.
את ג'ילברט סמית, צלצלן נוסף, שלחו לשמור על האונייה – אך הוא, יחד עם חמישה מלחים נוספים, ניתק את חבל העוגן והפליג עם האונייה, כשהוא מותיר את המורדים מאחור.
"גלוב" הגיעה אל ולפראיסו שבצ'ילה, שם נעצרו אנשי צוותה על ידי הקונסול האמריקני מייקל הוגן.
לאחר זמן מה, בנובמבר 1824, שבה האונייה לננטקט תחת פיקודו של קפטן קינג, כשג'ילברט סמית משמש בה כרב חובלים.
בינתיים, באטול מילי, ניסו פיין ואוליבר לכפות את שלטונם על תושבי האי – אך אלו התנגדו, ורצחו את רוב המורדים.
מתוך תשעת המלחים שנותרו באטול, שרדו רק שניים – ויליאם ליי וסיירוס מ' האסי.
הם חולצו ב-21 בנובמבר 1825 על ידי הסקונר הצי האמריקני "דולפין", בפיקודו של מאסטר-קומנדנט ג'ון פרסיבל.
הגִּלְדָּנִיִּים (Coreidae) היא משפחה גדולה של חרקים מתת-סדרת הפשפשים.
ידועים כ-1800 מינים ב-250 סוגים אשר רובם המכריע צמחוניים.
נפוצים בכל העולם אך רוב המינים מרוכזים באזורים טרופיים או סובטרופים.
גודלם נע בין 7 ל-45 מ"מ, והם כוללים אחדים מהפשפשים הגדולים ביותר.
גלובוס האנט-לנוקס או גלובוס לנוקס , שנוצר בשנת 1510, הוא הגלובוס השני או השלישי בגילו אחרי גלובוס ארדאפפל (משנת 1493) ושמור במחלקה לספרים נדירים של הספרייה הציבורית של ניו יורק.
גלובוס האנט-לנוקס דומה מאוד לגלובוס יָגֵלוֹנִיקוּס משנת 1510 המוצג בקרקוב.
מופיע בו הכיתוב "כאן נמצאים דרקונים" , כיתוב שקיים במפה עתיקה נוספת אחת בלבד.
הוא חלול, עשוי נחושת ומורכב משני חלקים שמחוברים בקו המשווה.
מחזק אותו תייל מתוח מקטביו.
מוצאו של הגלובוס אינו ידוע.
הוא נרכש בפריז ב-1855 על ידי הארכיטקט ריצ'רד מוריס האנט שמסר אותו לאספן ג'יימס לנוקס.
האוסף הועבר לרשות הספרייה הראשית של ניו יורק ובה הוא נמצא עד היום.
בשנת 2012 התגלה גלובוס דומה בגודל אשכולית, עשוי משני חצאי ביצת יען וסבורים שהוא נעשה ב-1504. אם כך, הוא הראשון שמראה על גלובוס את העולם החדש.
סטפאן מיסינג שחקר את הגלובוסים מאמין שגלובוס האנט-לנוקס הוא תעתיק נחושת של גלובוס היען..
נעשו ניסיונות להסביר מדוע מופיע הכיתוב על המפה דווקא בדרום-מזרח אסיה.
יצוין שמיקום הכתובת הוא באזור שכלל לא קיים במציאות למעט איים פזורים.
מרקו פולו מספר על ממלכה בשם דגרויאן באי סומטרה בספר מסעותיו "על האזורים המזרחיים" .
לדברי מרקו פולו אנשי הממלכה היו נוהגים להרוג ולאכול את אלה מבין השבויים שלא יכלו לשלם כופר נפש.
אך האי סומטרה נמצא מרחק רב מערבה ממקום זה.
הנחה אחרת גורסת שקיים קשר בין המילה דרקון לשם ארץ המופיעה במפה סינית כ'ארץ הפרצופים המקועקעים'.
בניב שבט אמוי המקום נקרא Dakolien.
קבוצת גלובוס גרופ או ג.ג (במקור קבוצת "גולן-גלובוס") היא תאגיד תקשורת ישראלי הכולל אולפני קולנוע וטלוויזיה קריית התקשורת נווה אילן ו-אולפני ג.ג.
תל אביב, רשת בתי קולנוע גלובוס מקס, חברות הפצת הסרטים "גלובוס יונייטד" (כיום nmc united entertainment) ו-"סרטי נח" חברת הפקת סרטים ותוכניות טלוויזיה של יורם גלובוס ומנחם גולן.
בחו"ל החזיקה הקבוצה את חברת הפקת הסרטים "קנון גרופ".
החברה הייתה בבעלות הקולנוען והמפיק יורם גלובוס.
החברה הוקמה על ידי בני הדודים מנחם גולן ויורם גלובוס, שהקימו בשנת 1963 את חברת ההפקות "סרטי נח" (על שם אביו של גולן) במטרה להפיק ולהפיץ את הסרטים שגולן ביים.
במהלך שנות השישים והשבעים הם הפיקו עשרות סרטים, שחלקם זכו להצלחה ופופולריות רבה בישראל: "סאלח שבתי","אסקימו לימון", "קזבלן", "מבצע יונתן", שהצליח גם ברחבי העולם והיה מועמד לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב ועוד רבים.
במקביל הוקמה בשנת 1970 רשת בתי הקולנוע "גולן-גלובוס", שרכשה או הקימה בתי קולנוע ברחבי הארץ.
בשנת 1978 עברו גולן וגלובוס להוליווד ורכשו בשנת 1979 את חברת הפקות הסרטים "קנון גרופ".
תוך מספר שנים הפכה קנון גרופ לאחת מחברות הסרטים העצמאיות הגדולות בעולם.
בשנת 1983 השתלטו על 80% משוק הפצת הסרטים בישראל לאחר שרכשה את זכויות ההפצה של רוב האולפנים ההוליוודים בישראל.
בין ההפקות ההוליוודיות אשר צולמו בנווה אילן היו רמבו 3 ועוד.
בשנת 1989 רכש יורם גלובוס את חלקו של מנחם גולן בקבוצה, ושמה שונה בהמשך ל"גלובוס גרופ".
חברת הפקות הסרטים "קנון גרופ" מוזגה עם חברת הסרטים האמריקאית "MGM" (מטרו-גולדווין-מאייר), יורם גלובוס מונה לנשיא "MGM" ו-Chief Operating Officer של חברת MGM ויונייטד ארטיסטס.
באותה עת בישראל ניהל את פעילות הפקת הסרטים ואולפני ג.ג.
המפיק איציק קול, יונתן צ'יזיק שימש כיושב ראש משותף.
את רשת בתי הקולנוע ניהל במשך שנים רבות אמנון גלובוס, אחיו של יורם גלובוס.
אך ב-1997 התפטר, ותבע את אחיו על כספים שטען שהיה חייב לו.
בשנת 1993 "גלובוס גרופ" הייתה שותפה בקבוצה שהתמודדה במרכז להפעלת ערוץ 2, יחד עם איש העסקים שאול אלוביץ, העיתון "גלובס" ומשקיעים נוספים.
בשנת 2007 הוקמה רשת בתי הקולנוע "גלובוס מקס" (בשותפות עם איש העסקים בנט קפלן), וגייסה הון ב.
"גלובוס מקס" גם החזיקה גם בזיכיון IMAX בישראל.
אולפני ישראל ירושלים" לקרן ריאליטי ב-180 מיליון שקל, ואת חלקו בפעילות בתי הקולנוע גלובוס מקס ב-100 מיליון שקל.
קבוצת גלובוס גרופ כללה את החברות:
אולפני ישראל - ירושלים", הפעילה 8 אולפני טלוויזיה וקולנוע בקריית התקשורת נווה אילן שבהרי ירושלים, המיועדים להפקות טלוויזיה וקולנוע שמשכירים ערוצי טלוויזיה (כגון ערוץ 2 וזכייניו רשת ושידורי קשת, ערוץ 10, ערוץ הקניות וערוץ הכנסת) וגורמי תקשורת שונים בישראל; החברה מספקת לשוכרים גם שירותי צילום ותפעול באולפנים.
רשת בתי הקולנוע "גלובוס גרופ".
"סרטי נח" - חברה להפצת סרטים, המפיצה סרטים של חברות בינלאומיות כגון האחים וורנר, סרטי פרמאונט, דרימוורקס ויוניברסל.
תל אביב" - אולפני טלוויזיה שפעלו בין השנים 1991 ל-2008 במבנה המשרדים במתחם קולנוע תל אביב, ושימושו בעיקר את ערוץ 2 וערוץ 10. התוכנית האחרונה שהוקלטה באולפן הייתה "הלילה עם ליאור שליין" ששודרה בערוץ 10.
חברת הפקות סרטים וסדרות טלוויזיה.
"גלובוס יונייטד" (כיום nmc united entertainment) - חברת בת של גלובוס גרופ ויונייטד קינג וידאו.
בין בתי קולנוע באזור תל אביב, שהיו בבעלות חלקית או מלאה של הקבוצה במשך השנים היו:
קולנוע תל אביב – ברחוב פינסקר.
נפתח ב-1957 ונרכש על ידי הקבוצה בסוף שנות ה-70. הבניין שימש גם את משרדיה ואת ארכיון הסרטים שלה.
בשנות ה-90, עם הירידה במספר הצופים, פוצל האולם לשלושה בתי קולנוע, ובשנת 2000 נסגר בית הקולנוע סופית.
קולנוע אוריון – ברחוב מכבי ליד רחוב המלך ג'ורג'.
נפתח ב-1943. נרכש על ידי הקבוצה באמצע שנות ה-70, שופץ ושמו שונה ל "קולנוע אורלי".
ב-1991 נסגר ונהרס ובמקומו נבנה חניון ובנייני מגורים.
קולנוע מקסים – בשדרות בן ציון פינת המלך ג'ורג'.
נפתח ב-1956. נרכש על ידי הקבוצה בתחילת שנות ה-70 ונסגר אחרי מספר שנים.
כיום משמש כחנות של רשת "האוזן השלישית".
קולנוע שחף – בכיכר אתרים.
קולנוע רמת אביב – במרכז ברודצקי ברמת אביב הישנה.
קולנוע הוד – בפסאז' הוד ברחוב דיזנגוף פינת רחוב פרישמן, נפתח ב-26 בפברואר 1959, פוצל לארבעה אולמות בשנות התשעים ונסגר בתחילת 2007.
בירושלים הפעילה הקבוצה שמונה בתי קולנוע בשנות ה-80, חלקם בשותפות עם משה דדש.
בשנים 1993–2009 הפעילה את מתחם בתי הקולנוע בקניון ירושלים, שנסגר לטובת סניף של רשת האופנה H&M.
אחר כך הפעילה במשך מספר שנים מתחם של 4 אולמות קולנוע בבנייני האומה.
רשת בתי הקולנוע "גלובוס מקס" היא רשת ישראלית של עשרה מתחמי בתי קולנוע הפועלים בפריסה ארצית, לצד סניף פופ-אפ נוסף שנפתח מדי תקופה במיקומים משתנים.
הוקמה על-ידי המפיק יורם גלובוס כיום הרשת הינה חברת בת של קבוצת אלקטרה וHOT ונקראת "HOT CINEMA".
גלה (געלע) סקשטיין (בפולנית: Gela Szeksztajn-Lichtensztajn; 1907 – 1943) הייתה אמנית וציירת יהודייה פולנייה.
ידועה בעיקר בזכות פורטרטים וציורים נוספים שלה שהוטמנו בתוך ארכיון רינגלבלום בגטו ורשה בזמן השואה.
התמונות נמצאו לאחר מלחמת העולם השנייה, ומוחזקות כיום בעיקר בארכיון של המכון היהודי הפולני ההיסטורי בוורשה.
גלה נולדה בווארשה ב-1907 במשפחת פועלים.
מוצאה של אמה היה ממשפחת לנדאו, שנחשבה למשפחה בעלת ייחוס, ואביה היה סנדלר.
הראשון שגילה את כישרונותיה האמנותיים היה הסופר ישראל יהושע זינגר.
בתיווכו הכירה מספר אנשים, והודות להם זכתה במלגה לחודשיים של לימודים באקדמיה לאמנויות בקרקוב מטעם משרד הדתות וההשכלה הציבורית.
גלה חייתה בקראקוב שלוש עשרה שנים.
הקריירה האמנותית שלה, אשר החלה ב-1930, קשורה כמעט לגמרי עם ורשה אף על פי שהחלה לגור בה בקביעות רק מ-1937. היא נהגה להגיע לבירה החל מ-1931 לתערוכות של יוצרים יהודיים וגם הציגה בהן בין 37–1931. היא חזרה לישיבת קבע בוורשה ב-1937, כנראה עקב ההיכרות עם ישראל ליכטנשטיין ותוכניתם להינשא.
הודות לקשרי בעלה קיבלה עבודה כמורה לציור ומלאכת יד בבתי ספר יהודיים.
סוף שנות השלושים הייתה תקופה פעילה מאוד בחייה, ורוב יצירותיה נוצרו בתקופה זו.
בשנת 1938 הגיעה לבשלות אמנותית וזכתה להכרה מצד מבקרי האמנות.
תמונת השמן היחידה הידועה שלה נמצאת בהשאלת המשפחה במוזיאון לאמנות ביד ושם.
היא ציירה בעיקר פורטרטים, אך גם נופים וטבע דומם.
היא השתייכה לחוג האמנים הווארשאיים שהושפעו מאקול דה פאריס כמו פליקס פרידמן ואפרים ומנשה סיידנבטל.
חוגי האמנים אליהם השתייכה מנו לפני 1939 כשמונים איש, ואשר יחד עם סופרים, אנשי תיאטרון ומוזיקה יצרו סביבה תוססת של תרבות יהודית בווארשה.
בנוסף, התיידדה גלה עם הסופרים שהשתייכו לארגון סופרים ועיתונאים יהודיים, שגם בעלה היה אחד מהם.
היא הרבתה לצייר פורטרטים של ידידיה ומכריה מחוגי הסופרים והאמנים.
תמונות אלה צוירו לרוב על נייר מפיות דק, ומתארות בכישרון רב את פניהם.
אין מידע רב על חייה מספטמבר 1939 ועד לאפריל 1943. מזמן פרוץ המלחמה תולדותיה שלובים בתולדות בעלה.
בסוף 1939 ותחילת 1940 סגרו השלטונות הגרמניים את כל המוסדות היהודיים בתחומי התרבות, החינוך והדת.
נציגי האינטליגנציה ואנשי האמנויות מצאו עצמם במצב קשה מאוד ובלי כל אמצעי קיום.
הם ניסו לשרוד על ידי ארגון פעילות בבתי התמחוי.
אחרים הצליחו לנהל פעילות תרבותית גלויה והשתלבו גם בסיוע לנזקקים תחת המטרייה של ז.ס.ס.
(ארגון יהודי לעזרה הדדית בגטו).
זמן מה לפני סגירת הגטו, ב-4 בנובמבר 1940 ילדה גלה בת; בני הזוג קראו לה מרגלית.
במשך שלוש השנים של החיים בגטו ניסו הליכטנשטיינים להמשיך בפעילותם שמלפני המלחמה.
ישראל, פרט לפעילותו ב"עונג שבת", היה פעיל גם בארגוני הסיוע, היה שייך להנהלת המטבח של בית הספר מספר 145, ששכן בקומה השנייה של הבניין ברחוב נובוליפקי 68. גלה לימדה שם ציור, הכינה תערוכות של עבודות תלמידים והכינה תלבושות להצגות.
תרומתה זכתה להכרה ולהוקרה רבה.
היא המשיכה את פעילותה האמנותית, אך בהיקף קטן יותר.
סקשטיין התרכזה בציור הפורטרטים כדי לשמר לדורות הבאים את דמויות האנשים שנידונו להשמדה.
היא ציירה את פניהם של הילדים שבאו למטבח, של בתה, של בעלה, של העובדים בבית הספר, מכריה והסופרים הידועים מלפני המלחמה.
לתקופה זאת שייך גם האוטופורטרט.
ב-21 ביולי 1942 הוקף הגטו על ידי המשטרה והצבא.
ביום המחרת הופיעו כרזות על קירות הבתים בדבר "יישוב מחדש של יהודי ורשה במזרח".
לאמתו של דבר החלו הגרמנים את שליחת היהודים מווארשה למחנה ההשמדה בטרבלינקה.
ה"אקציה" נמשכה בהפסקות עד ל-21 בספטמבר 1942. בסך הכול נשלחו מהגטו 300,000 יהודים.
במהלך יולי ואוגוסט הכינה גלה את ציוריה להסתרה.
מהכתוב בצוואתה ברור מאוד שהייתה מודעת לגורל המצפה להם.
נראה שאז חתמה על הציורים בראשי תיבות שמה ביידיש והוסיפה הסברים לזיהוי.
בימים הראשונים של אוגוסט החביא ישראל ליכטנשטיין עם שני תלמידיו, דוד גראבר ונחום גז'יבץ', את הארכיון במרתף של רחוב נובוליפקי.
גורלה של גלה סקשטיין במשך החודשים מאוגוסט 1942 ועד למאי 1943 אינו ברור.
בספטמבר 1946 מתחת להריסות בית הספר על שם בר בורוכוב ברחוב נובוליפקי 68 בווארשה, נמצאו עשרה ארגזי מתכת, אשר הכילו את החלק הראשון של הארכיון המחתרתי של גטו ורשה.
באחד הארגזים נמצא גם האוסף של הציירת גלה סקשטיין יחד עם תיעוד פעילותה האמנותית, עם תמונותיה והצוואה שלה ושל בעלה ישראל ליכטנשטיין (1904-1943).
ליכטנשטיין היה סופר ומורה, אשר עבד בבתי ספר בווארשה, ובזמן הכיבוש היה חבר בקבוצה המחתרתית שנוסדה על ידי עמנואל רינגלבלום, "עונג שבת".
ב-18 ביולי 1942, תאריך האקציה הגדולה בגטו, החליטה ההנהלה של "עונג שבת", כי חייבים להחביא במרתפי בית הספר את החומרים שנאספו, ואשר תיעדו בדייקנות מרבית את חיי היהודים תחת הכיבוש הנאצי.
המשימה הוטלה על ליכטנשטיין, אשר הקדיש את אחד הארגזים לעבודות של אשתו.
אוסף הציורים של גלה סקשטיין הוא אוסף האמנות הגדול היחיד שנמצא בארכיון וכולל יצירות אמנות פלסטית ופרט לו נשתמרו שם רק ציורים מעטים שתארו את החיים בגטו.
זוהי עדות נדירה ומשמעותית ביותר לעבודות והשיגי חוג האמנים הפלסטיים היהודיים של ורשה.
בפרוטוקול פתיחת התיבה עם יצירותיה רשמה ד"ר לאורה איככורן, בנוכחות ידידי הליכטנשטיינים – בלומה והרש וואסר:" נספתה עם בעלה ועם הילדה, בלי להותיר עקבות, ואיש מהידידים ששרדו, אינו יודע כיצד מתו".
ב-2007 ערך המכון היהודי בווארשה, שבו מרוכזים חומרי ארכיון רינגלבלום, תערוכה של 150 יצירות של גלה סקשטיין.
מגדלנה טארנובסקה, אוצרת התערוכה הסבירה את הייחוד שלה: "עד כה הצגנו בתערוכות המאורגנות על ידי המכון ההיסטורי היהודי מספר מועט של עבודותיה של גלה סקשטיין.
מטרת התערוכות הקודמות הייתה הדגשת הרבגוניות והמורכבות של אוספי הארכיון (הידוע בשם ארכיון רינגלבלום על שם יוצרו).
אוסף ייחודי זה הוכנס לרשימת אונסקו ב-1999 כראוי להיות חלק מ"המורשת העולמית".
הפעם היוו את עיקר התערוכה מעל ל-150 עבודות פלסטיות של גלה סקשטיין שמקורן מלפני המלחמה כמו גם מתקופת הגטו.
היקף נושאי עבודותיה מעיד על הגיוון הרב של פעילותה ומדגים גם את גורל היוצרים שנכלאו בגטו ורשה.
את התערוכה השלימו צילומים, ספרי זיכרונות ויומנים מהגטו ומוצגים אחרים מאוספי המוזיאון והארכיון של המכון ההיסטורי היהודי של ורשה.
כיום גלה סקשטיין היא אחת הדמויות הידועות ביותר מגטו ורשה.
עבודותיה הן מרכיב הכרחי בכל התערוכות והפרסומים בנושא הגטו.
מילות צוואתה צוטטו פעמים רבות בספרות הפולנית והבינלאומית וגם באינטרנט.
למרות פרסומה, הידיעות על חייה ועל יצירתה לא זכו למחקר מעמיק עד כה ונסמכו בעיקר על האוטוביוגרפיה שלה ועל צוואתה, שנמצאו כחלק מן הארכיון.
גִּלְדָּן כַּלְבִּי (שם מדעי: Scyliorhinus canicula) הוא מין של כריש ממשפחת הגלדניים החי במדפי יבשות באוקיינוס האטלנטי, חופי בריטניה ומחופי נורווגיה ודרומה עד לחופי סנגל וכן במדינות הים התיכון ובמערב הים השחור.
אורכו של כריש קטן זה עד מטר אחד ומשקלו מגיע לשני ק"ג.
כריש זה מנומר בצהוב עד כחול עם נקודות שחורות-ורודות.
גופו בעל עור חלקלק והוא בעל סנפירים מעטים, בעיקר בסמוך לזנב הקצר והמגושם.
הראש קטן ומזדקר למעלה והעיניים גדולות ומותאמות לראיית לילה.
לזכרים ישנם לסתות ושיניים גדולות יותר מהנקבות.
הכרישים ניזונים מיצורי ים כמו סרטנים, רכיכות ודגים קטנים ומגוונים בקווצי עור, תולעים ומיתרני זנב.
הכרישים מתרבים במים הרדודים ומדביקים את הביצים בסמוך לאצות ים.
אחרי 5-11 חודשים, תלוי בתאריך ובמזג האוויר, הצאצאים בוקעים ומתחילים לנוע באופן עצמאי.
גלדן מפוספס המכונה גלדן הפיג'מה (שם מדעי: Poroderma africanum) הוא מין של כריש ממשפחת הגלדניים החי רק במי החופים שמדרום לדרום אפריקה, באזור כף התקווה הטובה.
הגלדן המפוספס מגיע לאורך 1.1 מטר ומשקלו עד 8 ק"ג.
הוא בעל סנפירי חזה קצרים ואין לו סנפיר גבי אלא רק בקצה הגב, בסמוך לזנב.
הוא מותאם לתנועה בקרבה לקרקעית ואינו שוחה הרבה.
צבעו אפור עם רצועות אופקיות בצבע כחול כהה.
הראש גדול עם עיניים חסרות אישונים ו-2 בינים בקצה פיו.
הכריש מצוי בימים ממוזגים רדודים עד עומק 100 מ' סביב יערות אצות מסוג Ecklonia.
הוא טורף של יצורים קטנים ובעיקר של חסרי חוליות ימיים כמו תולעים, כוכבי ים, חלזונות, דיונונים ותמנוניים, דגי קרקעית כמו עפיאניים, בקליים, טריגליים ומיקסינות ואף דגי סחוס קטנים.
הוא עצמו נטרף על ידי כרישים גדולים יותר כמו הכריש שש-זימי רחב-אף.
כריש זה מטיל ביצים אותם הוא קושר לאצות עד לבקיעתם.
גלדן נפוח (שם מדעי: Cephaloscyllium ventriosum) הוא מין של כריש ממשפחת הגלדניים החי לאורך חופי מערב האוקיינוס השקט ממפרץ קליפורניה ועד צ'ילה.
הוא בעל עור בצבע כתום עד צבע קרם עם פסים דהויים חומים ונקודות שחורות.
יש לו ראש עגלגל עם זימים קטנים, סנפירים, גב בצמוד לזנב ושלושה זוגות סנפירי גפיים.
כריש זה נפוץ באורך החופים של אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית לאורך האוקיינוס השקט ובמים טרופיים וממוזגים.
הוא חי במים רדודים עד עומק של 460 מטר בין אצות קלפ, סלעים ועשבי ים.
הכריש פעיל בלילות ויוצא אז לחפש דגים קטנים, סרטנים ורכיכות ימיות.
עורו של הכריש בעל תאי פלואורסצנציה הזוהרים בחושך באור ירוק ועוזרים לכרישים לתקשר.
כריש קטן זה עשוי ליפול טרף לטורפים ימיים ולכרישים גדולים ממנו.
הוא מסתתר בין הסלעים והאצות כדי להינצל.
אם הוא נתפס, הוא יכול להתנפח מבלי שיתאפשר להוציא אותו ממחבואו.
גלה לי הוא אלבום האולפן האחד-עשר של הזמרת הישראלית מרגלית צנעני.
האלבום יצא לאור באמצע 2005, בהוצאה עצמית של צנעני וביג בוס רקורדס.
באלבום נכללו שלושת הלהיטים "אז מה?!", "אל תגיד לי ביי", ו"אין לי כוח למשחקים".
בנוסף לכך, לשלושתם יצאו וידאו קליפים, נלווים שהועלו לערוץ היוטיוב הרשמי שלה בשנת 2011.
את מרבית שירי האלבום כתב הלחין עיבד והפיק מוזיקלית אסף לביא צנעני, בנה של מרגלית.
מתוך האלבום יצאו שלושה להיטים, הראשון "אין לי כוח למשחקים", הצליח להגיע בשיאו למקום השני במצעד של רשת ג', ואף התברג במקום ה-52 במצעד סוף השנה של ישראל.
השני, "אז מה?!" זכה למאות השמעות ברדיו ובטלוויזיה.
השלישי "אל תגיד לי ביי", הפך לוויראלי במרוצת השנים, והושמע פעמים רבות ברדיו גם כן.
גלובוס הבדולח ( בצ'כית: Křišťálový glóbus) הוא הפרס הראשי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לקרלובי וארי, שהוענק לראשונה בעיר קרלובי וארי, בצ'כוסלובקיה, ב-1948.
גרנד פרי - גלובוס הבדולח לסרט העלילתי הטוב ביותר
פרס מיוחד של חבר השופטים
גרנד פרי לסרט התיעודי הטוב ביותר (אחד לסרטים שאורכם עולה על 30 דקות ואחד ל-30 דקות ומטה)
זוכי גלובוס הבדולח - גרנד פרי
באסטרונומיה, גלובולות בוק הן ערפיליות בליעה קטנות יחסית ומבודדות, המכילות אבק קוסמי וגז דחוס שממנו עשוי להיווצר כוכב.
גלובולות בוק נמצאות באזורי H II, והן בדרך כלל בעלות מסה קטנה מ-100 מסות שמש וקוטר של כשנת אור.
הן מכילות מימן מולקולרי, תחמוצות פחמן והליום, ובערך 1% (לפי מסה) של אבקת סיליקט.
גלובולות בוק בדרך כלל מביאות ליצירה של כוכב כפול או של מערכת מרובת כוכבים.
הגילוי הראשון של גלובולת בוק התרחש בשנות ה-40 על ידי בארט בוק.
במאמר שהתפרסם בשנת 1947, הוא ואדית' ריילי שיערו שעננים אלו עוברים קריסה כבידתית ומהם נוצרים כוכבים וצבירי כוכבים.
השערה זו הייתה קשה לאימות בגלל קשיי תצפית והבנה של מה קורה בתוך ענן אפל וצפוף שמסתיר את האור שמופק בתוכו.
ניתוח תצפית בתת-אדום שהתפרסם בשנת 1990 אימת שכוכבים אכן נוצרים בתוך גלובולת בוק.
תצפיות נוספות גילו שחלק מגלובולות בוק מכילות מקורות חום, חלק מכילות אובייקט הרביג-הארו, וחלק מראות זרמים של גז מולקולרי.
מחקרי הרחבות ספקטרליות של גלים מילימטרים העלו ראיות לנפילה של חומר לתוך קדם כוכב שגדל.
תוצאות עדכניות מראות שגלובולת בוק טיפוסית מכילה בערך 10 מסות שמש של חומר בקוטר של בערך שנת אור, ושכמעט תמיד גלובולת בוק מסתיימת ביצירת כוכב כפול או מרובה.
גלובולות בוק הן עדיין נושא למחקר אינטנסיבי.
הן ידועות כאחד האובייקטים הקרים ביקום הטבעי, אך המבנה הפנימי והצפיפות שלהן עדיין לא ידועים.
שיטות שיושמו עד כה הסתמכו על הערכת צפיפות באמצעות מדידת הדעיכה של הקרינה התת-אדומה ועל ידי ספירת כוכבים, זאת על מנת לנסות לחקור את האובייקטים הללו יותר לעומק.
גלובולות בוק שנמצאו בערפילית ׁׁׁׂׂׂׂNGC 281.
IC 2944, קבוצה של גלובולות בוק שנמצאו באזורי H II, נלקח על ידי WFPC2 שנמצא על טלסקופ החלל האבל.
Barnard 68, במרחק של רק 410 שנות אור, אחד מגלובולות בוק הכי קרובות.
גודלו כבערך 12,500 יחידות אסטרונומיות (2 טריליון ק"מ)
הפרס על שם ססיל ב.
דה מיל הוא פרס גלובוס הזהב למפעל חיים, שמחולק על ידי איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד.
הפרס מוענק לשחקנים, במאים, כותבים ומפיקים שהטביעו חותם משמעותי בתעשיית הקולנוע וחולק לראשונה בטקס פרס גלובוס הזהב התשיעי בשנת 1952. הזוכה הראשון היה ססיל ב.
דה מיל, ומכאן שמו של הפרס.
הזוכה הצעירה ביותר בפרס הייתה השחקנית ג'ודי גרלנד, שבשנת זכייתה (1962) הייתה בת 39. היא גם הייתה האישה הראשונה שזכתה בפרס.
הזוכה המבוגר ביותר היה המפיק סמואל גולדווין, בגיל 93 ב-1973. נכון לשנת 2021, 69 מצטיינים קיבלו את הפרס: 16 נשים ו-53 גברים.
+שנת הטקס, שם הזוכה, הלאום ונימוקי הזכייה הרשמייםשנהתמונהזוכהלאוםתיאור1952ססיל ב.
והעולם עדיין מכריז לוסי אהובתי."1980הנרי פונדה"כאשר ה-HFPA כיבד אותו, היו תפקידים בלתי נשכחים להסתכל אחורה, למעט אחד - האחרון שלו ...
האגם המוזהב עלה למסכים בשנה שלאחר מכן."1981ג'ין קלי"הוא רקד, כוריאוגרפי, שר והתנהג לליבנו משנת 1942 (For Me and My Gal) והלאה (שיר אשיר בגשם, יום בניו יורק, אמריקאי בפריז )."1982סידני פואטייה"פרסומת המסך הכריזמטית שלו הביאה אותו למעמד של אדם מוביל מובהק (לאדוני באהבה, כחום הלילה, נחש מי בא לסעוד).
"1986ברברה סטנוויק"השחקנית האהובה ביותר של ססיל ב 'דמיל, נינוחה באותה מידה בקומדיה ובדרמה - זו השנה שבה עזבה סרטים להתרכז בטלוויזיה."1987אנתוני קווין"נולד במקסיקו, הוא נכנס לקולנוע בשנת 1936 לאחר ניסיון בימתי קצר.
בנוסף למשחקו (זורבה היווני, לורנס איש ערב, לה סטרדה), הוא היה צייר ופסל מוכשר."1988קלינט איסטווד" 'האיש ללא שם' שבסופו של דבר היה ידוע על ידי כולם כמעט על פני כדור הארץ.
הוא קיבל חמש מועמדויות גלובוס הזהב נוספות, כולל ארבע כמיטב מנהל (קזינו, עידן התמימות, החבר'ה הטובים ואת השור הזועם) ו אחד עבור פרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר עבור החבר'ה הטובים (עם ניקולס Pileggi)."2011רוברט דה נירו"שחקנים' שחקן, מן רחובות זועמים והסנדק חלק שני לאופטימיות היא שם המשחק וג'וי.
מועמד לשמונה פרסי גלובוס הזהב, זוכה בתור שחקן / הדרמה הטובה ביותר עבור השור הזועם."2012מורגן פרימן"מתפרץ על המסך ב"הבוגר" (1967), ומאז הוא לא מפסיק לפעול בגוף, בנשמה ובלב.
"2013ג'ודי פוסטר"אשת רנסאנס שפועלת (קומדיה ודרמה), רוקדת, שרה וכותבת על נדודיה הרוחניים, מוכנה תמיד לצאת על איבר."2014וודי אלן" אגדה חיה שלא חושב על עצמו ככזה, סופרסטאר מתמשך פשוט כי הוא שחקן נהדר."2015ג'ורג' קלוני"שחקן, סופר, במאי, מפיק והומניטארי.
עשר מועמדויות לגלובוס הזהב, שלוש זכיות: אחי, איפה אתה?
(שחקן - קומדיה או מוזיקלית), סוריאנה (שחקן משנה) והיורשים (שחקן - דרמה קולנועית).
ההופעות המרשימות והמחויבות הבלתי מתפשרת שלה ממשיכות לעורר השראה בדורות של אמנים וקהלים כאחד."
גלדיס מריה נייט היא זמרת, שחקנית ואשת עסקים אמריקאית.
נודעה בעיקר בשל הלהיטים שהקליטה בין שנות ה-60 לשנות ה-80, אשר הקנו לה את הכינוי "קיסרית הנשמה" ("Empress of Soul").
נייט נולדה באטלנטה, ובילדותה שרה במקהלת הכנסייה המקומית.
היא התפרסמה לראשונה בגיל שמונה כאשר זכתה בתוכנית הטלוויזיה "The Original Amateur Hour".
באותה שנה החלה להופיע יחד עם אחיה מרלד ובני דודיה ויליאם גסט ואדוארד פאטן .
בהמשך הקימו הארבעה את להקת "גלדיס נייט והפיפס" שהתקיימה ברציפות עד 1989. שניים משירי הלהקה הגיעו למקום הראשון בבילבורד הוט 100: "Midnight Train to Georgia" ו-"That's What Friends Are For").
לאחר התפרקות הלהקה הופיעה נייט כאמנית סולו.
אחד עשר סינגלים שלה הגיעו למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ, שישה אלבומים שלה הגיעו למקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
היא זכתה בשבעה פרסי גראמי (שלושה עם הפיפס וארבעה כאמנית סולו), ונכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול יחד עם הפיפס.
שניים משיריה ("I Heard It Through the Grapevine" ו-"Midnight Train to Georgia") הוכנסו להיכל התהילה של הגראמי בשל ערך "היסטורי, אמנותי ומשמעותי".
היא גם הקליטה את שיר הנושא לסרט ג'יימס בונד מ-1989 "רישיון להרוג".
מגזין הרולינג סטון דירג את נייט בין 100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים.
גִּלְדָּן זוֹחֵל (שם מדעי: Elytrigia repens) הוא מין דגן רב שנתי, מסוג גלדן ממשפחת הדגניים.
גלדן זוחל הוא בעל הרבה קנים דקים היוצאים מקנה שורש זוחל על הקרקע.
הקנים מגיעים לגובה של כמטר אחד, ובראשם שיבולים.
הגלדן הזוחל הוא בעל כושר התחדשות גבוה והוא יכול להתחדש
מפיסות זעירות של קנה שורש.
גלדן זוחל מצוי באופן טבעי במדינות רבות.
במקורו הוא היה נפוץ מאירופה ועד סין, ועקב תכונות המרעח שלו, העביר אותו האדם אף לאמריקה ולאוסטרליה.
הוא נמצא גם בצפון אפריקה, סוריה, לבנון וקפריסין.
הוא כמעט ולא נמצא בישראל.
בשנת 1990 הוא נמצא ברמת הגולן בקרבת הגבול עם סוריה.
במקומות רבים נחשב הגלדן הזוחל לעשב שוטה.
הוא נמצא ברשימת זרעים מחבלים של מדינת ישראל.
בבדיקה מדגמית של משלוחי מספוא המגיעים לישראל הוא נמצא בשישית מהמדגם.
ביוון, משתמשים בגלדן זוחל למשקה תה צמחים
גלדן זוחל משמש כתרופה טבעונית בשם נג'יל כנגד כאבים, שיעול ובעיות שתן.
גלדרן הפרוסית או חלרה הפרוסית (בהולנדית: Pruisisch Gelre; בגרמנית: Preußisch Geldern) היה החלק של דוכסות חלרה שנשלטה על ידי ממלכת פרוסיה משנת 1713. בירתה הייתה גלדרן.
הרובע העליון של דוכסות חלרה היה חלק מארצות השפלה הדרומיות שנשלטה על ידי ספרד עד סוף המאה ה-17. בהסכם אוטרכט משנת 1713 במהלך מלחמת הירושה הספרדית, הרובע העליון חולק בין הרפובליקה ההולנדית, אוסטריה ופרוסיה.
מלבד גלדרן, ערים נוספות בדוכסות הפרוסית היו הורסט, ונריי ווירסן, שהאחרונה שבהן הייתה מובלעת מוקפת בדוכסות ייליך.
גלדרן הפרוסית הייתה חלק מהחוג הרייני-וסטפאלי התחתון בתוך האימפריה הרומית הקדושה.
גלדרן הפרוסית נכבשה על ידי צרפת המהפכנית ב-1794 ולאחר מכן סופחה לאימפריה הצרפתית הראשונה כחלק ממחוז רור.
לאחר מלחמות נפוליאון, האזורים המערביים הפכו לחלק מממלכת הולנד, בעוד שהאזורים המזרחיים, כמו גלדרן ווירזן, נהפכו לחלק מהמחוז הפרוסי החדש יוליך-קליבס-ברג.
אזורים אלו, שהיו עד אז הולנדים לשונית ותרבותית, הפכו במהירות לגרמנים.
גלה (בהונגרית: Gölle) הוא כפר קטן במחוז שומוג', נפת קאפושוואר שבהונגריה.
היישוב ממוקם בגבול המזרחי של מחוז שומוג', ניתן להגיע אליו בכביש ציבורי המחבר בין כבישים 6503 בין באטה - איגאל וכביש 6517 בין קפושפולה - לאפאפה.
תחנת הרכבת הקרובה ביותר נמצאת בבאטה, על קו הרכבת דומבובאר–ג'קנש ( תחנת הרכבת באטה).
בסמל היישוב ניתן לראות כתר וסוס לבן.
לפי המסורת בלה הרביעי, מלך הונגריה ופמלייתו הלכו לאיבוד באזור הזה כשברחו מהמונגולים (פלישת המונגולים לאירופה), והצמיתים שחיו שם הראו להם את הדרך לדלמטיה.
שם סוסו של המלך היה גלה (Gölle).
על כן ממנו קיבל היישוב את שמו.
הכפר מוזכר לראשונה במסמך משנת 1550. לאחר הכיבוש הונגריה על ידי העות'מאנים והחורבן שהטורקים גרמו, הכפר אוכלס שוב ב-1618. התושבים היו הונגרים קתולים.
בין בעלי הכפר באותו הזמן, המשמעותית ביותר הייתא משפחת דרשפי.
במאה ה-19 היו כאן אחוזות גם לנסיכים לבית אסטרהאזי ולמשפחת המרכיז פלביצ'יני (Pallavicini család).
גלה היה יישוב משמעותי יותר בתחילת המאה ה-20, עם יותר מ-2,700 תושבים.
האזור מסביב לגלה היה אזור חקלאי מפורסם מאז ימי קדם.
הוא היה מפורסם באדמות החקלאיות הטובות שלו ובחיות המשק האיכותיות שלו.
חקלאי הכפר זכו במדליות במספר תערוכות עם בעלי החיים שגידלו.
בגבול הכפר נוצרו כמה ערבות קטנות, רובן כבר אינן קיימות או נספחו ליישובים אחרים.
בכפר יש מוזיאון זיכרון במקום הולדתו של יליד הכפר המפורסם, הסופר אישטוואן פקטה (István Fekete).
המוזיאון שופץ ב-29 בנובמבר 2012. כמו כן, הוקם מוזיאון במקום הולדתה של השחקנית והזמרת חסידת אומות העולם ואלי ראץ, שנולדה אף היא בגלה.
קבריהם של שני האנשים המפורסמים האלה נמצאים בבית הקברות של הכפר.
יש רק מבנה אחד מוגן בגלה: הכנסייה הקתולית.
מצפון לכפר, בפאתי היישוב, נמצאת "קפלת קבר שרנל" בהריסות, שהיא אנדרטה לאומית רשומה לשימור.
נאנדור ארי (Nándor Őri) מגלה יצר את אוסף לבני הבריק המוטבעים שלו בשנת 2009, המורכב מכ-500 פריטים.
ב-2016 הוא הוסף ונכלל גם בערכי האוצר של מחוז שומוג'.
מיקלוש היידו (במקור מיקשה הוניג, 1879 – תל-ליטוינסקי, ישראל, 1956) היה עורך דין יהודי-הונגרי-ישראלי, עיתונאי, סופר, עורך עיתון, פעיל ציבורי בקהילה היהודית בבודפשט ופעיל ציוני.
'ואלי ראץ' (1911 – 1997) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון וזמרת, יקירת הציבור ההונגרי.
הוענק לה תואר "חסידת אומות העולם" על ידי יד ושם בירושלים, על הצלת יהודים בימי השואה.
"גלוּאַר" הייתה פריגטת קיטור ומפרשים חדשנית של הצי הצרפתי שהושקה ב-1859. גופה העשוי עץ כוסה בלוחות שריון מברזל, ועל כן היא נחשבת לאונייה מחופת השריון הראשונה בהיסטוריה.
היא תוכננה על ידי הארכיטקט הימי הצרפתי אַנרי דֶּפִּי דה לוֹמֵה כמענה לחידושים בארטילריה הימית: תותחי פֶּקְסָה (Paixhans) ותותחים מחורקי-קדח שירו פגזים נפיצים (explosive shells), אשר אוניות הקו העשויות עץ לא יכלו לעמוד בפניהם.
כמו אוניות המלחמה בנות תקופתה גם היא נשאה את תותחיה לאורך הדפנות.
הידיעות על בנייתה של "גלוּאַר" עוררו דאגה בבריטניה, בעקבותיה נפתח מרוץ חימוש ימי נוסף בין שתי המדינות.
"ווֹרִיוֹר" הבריטית הושקה שנה אחרי "גלואר" והייתה גם היא פריגטת קיטור ומפרשים, גדולה ממנה כמעט פי שניים, אך גופה נבנה מברזל וחופה בלוחות שריון, ועל כן היא נחשבת לאוניית המלחמה המודרנית הראשונה.
האדמירליות הבריטית לא התעלמה מאוניית המלחמה מחופת השריון.
סר בולדווין ווקר , המפקח על בניין האוניות של הצי , סבר כי כל עוד נשמר מאזן הכוחות בין ציי צרפת ובריטניה באוניות מערכה, על הצי המלכותי להמשיך בניסויים, ומה גם שתקציב הצי קוצץ בשיעור רב אחרי מלחמת קרים.
"גלואר" הייתה האונייה הראשונה בסדרה של שלוש אוניות מחופות שריון עשויות עץ מדגם הנושא את שמה.
אחיותיה לסדרה היו "אינבינסיבל" ו"נורמנדי", ושלושתן תוכננו לשמש אוניות מערכה, כלומר ליטול חלק בקרבות בין ציים.
היא הייתה בעלת סיפון תותחים אחד, ועל כן נקראת broadside ironclad, אונייה מחופת שריון שתותחיה מסודרים למלוא אורך הדפנות.
היות "גלואר" אונייה חדשנית וראשונה מסוגה מסתירה לעיתים את חסרונותיה, שנבעו הן מהחולשה התעשייתית של צרפת באותה תקופה הן מן הדרישה הפוליטית להאיץ את הבנייה.
החיסרון העיקרי היה גוף העץ.
מפעלי הברזל בצרפת יכלו לספק ברזל לבניית אונייה אחת בשנה בלבד, ומשום כך רק "קורון" , אחותה למחצה של "גלואר" והרביעית מתוך שש האוניות המתוכננות, נבנתה מברזל.
גוף העץ הגביל את אורכה של האונייה, לא איפשר את חלוקתה למדורים אטומים, ואורך חייה היה כמובן קצר יותר.
זאת ועוד, יציבותה של "גלואר" הייתה פגומה, והיא היטלטלה והתנדנדה בכבדות בים גלי.
אשנבי התותחים נמצאו בגובה של 6 רגל לערך מעל קו המים, ובים סוער נחוץ היה לסגור ולאטום אותם.
מנוע הקיטור היה דו-דרגתי אופקי מסוג טלטל מהופך, שסובב מדחף שישה להבים בקוטר 5.8 מ'.
הספקו האינדיקטורי 2,500 כוחות סוס.
את הקיטור סיפקו 8 דודים אובליים מתוצרת Indert.
קיבולת הפחם הייתה 675 טון, והיא הספיקה להפלגה למרחק 2,500 מייל במהירות 8 קשרים.
מלבד המנוע הותקן באונייה על פי התכנון המקורי מעטה מפרשים של ברקנטינה (שלושה תרנים, על הקדמי שלושה מפרשי רוחביים ועל הראשי והאחורי מפרשי גף אורכיים); שטח המפרשים היה כ-1,100 מ"ר.
מאוחר יותר הוא הוחלף במעטה רוחבי שלם (full rigged ship) – שלושה תרנים, ועל כל אחד מהם שלושה מפרשים רוחביים: תחתי, עילי ועלעילי); שטח המפרשים היה כ-2,500 מ"ר.
לימים, בשל טלטולי האונייה בים הפתוח, הוקטן שטח המפרשים.
האונייה חומשה ב-36 תותחים מחורקי-קדח ונטעני-מכנס בקוטר 6.5 אינץ', 14 בכל צד של סיפון התותחים היחיד, 2 תותחים על מקבע סובב בחרטום ו-4 על מקבע סובב בירכתיים.
שני תותחים נוספים הוצבו על הסיפון העליון ושימשו כתותחי מרדף.
הם ירו פגזים במשקל 99 ליטראות (44.9 ק"ג) במהירות לוע של 322 מטרים בשנייה בלבד, אך לא היו יעילים נגד שריון.
ב-1868 הוחלפו בתותחים נטעני-מכנס ומחורקי-קדח, מודל 1864. ארבעה מבין ששת תותחי 194 מ"מ ושמונה של 240 מ"מ הוצבו באמצע סיפון התותחים, ושניים נוספים ש 194 מ"מ החליפו את תותחי המרדף המקוריים.
לוחות שריון הברזל, בעובי 120 מ"מ, כיסו את גוף העץ של האונייה מחרטום לירכתיים עד לגובה 5.4 מ' מעל קו המים ו-2 מ' מתחתיו.
עובי דפנות העץ היה 76 ס"מ.
לאוניות מדגם "גלואר" היה גם צריח ניתוב (conning tower) ולו דפנות משוריינות בעובי 100 מ"מ והוא פתוח מלמעלה.
"גלואר" לא השתתפה מעולם בקרב ימי, ואף לא יצאה להפלגות אוקיאניות.
השקתן של אוניות מחופות שריון עשויות ברזל ומתקדמות ממנה הותירה אותה מאחור.
ב-1866 האונייה שופצה, ב-1879 הוצאה משירות פעיל, וב-1883 נמכרה ונגרטה.
אחותה למחצה, "קורון" העשויה ברזל, האריכה ימים עד 1930.
גלדיס שילדס פייל הייתה מחנכת ופוליטיקאית אמריקאית שקבעה שיאי בחירות לאומיים ומדינתיים רבים לפני גיל 50, לאחר האישור של תיקון זכות הבחירה לנשים בחוקה האמריקאית, כולל לפחות תריסר רשומות לאומיות קשורות לבחירות שלה לסנאט של ארצות הברית ב-1938. שיאי הבחירות הלאומיים המשמעותיים ביותר שלה הם:
האישה הראשונה שנכנסה לסנאט האמריקאי באמצעות בחירות (1938) והראשונה שעשתה זאת בזכות עצמה בגיל 48. היא גברה ב-5.6% על פני שאר הנבחרים עבור כל תפקיד במדינה בבחירות ההן.
האישה הראשונה במדינה שהתמודדה הן למושל (1930, זכתה בפריימריז במפלגתה אך נדחתה על ידי ועידת מפלגת המדינה שלה, אשר נתפסה רק בשל היותה אישה על ידי אזרחי דקוטה הדרומית והעיתונות) והסנאט האמריקאי (1938, נבחרה) וועשתה זאת בזכות עצמה.
(ג'ין שאהין שברה לבסוף את השיא הזה 70 שנה מאוחר יותר על ידי זכייה בשני התפקידים ב-2008.)
האישה הראשונה מבחינה לאומית שנבחרה הן למשרה מחוקקת חוקתית של המדינה (1922) והן למשרה מבצעת חוקתית של המדינה (1926) בכל מדינה וראשונה לעשות זאת בזכות עצמה.
האישה הראשונה במדינה שקיבלה יותר קולות מאשר כל מועמד אחר בכל מדינה מאז הקמת המדינה בכל מדינה (1928).
האישה השנייה מבחינה ארצית שקיבלה הן את האחוז הגבוה ביותר מהקולות שהתקבלו מכל המועמדים ברחבי המדינה והן את רוב הקולות הגולמיים שהתקבלו מכל המועמדים ברחבי המדינה בבחירות כלליות בכל מדינה (1928) והאישה הראשונה שקיבלה זאת מאז אשרור תיקון זכות הבחירה במדינה כלשהי.
גלדיס שילדס פייל נולדה ביורון שבדקוטה הדרומית ב-4 באוקטובר 1890, והייתה בתם של ג'ון ל.
פייל ומאמי שילדס פייל, והייתה הצעירה מבין ארבעת ילדיהם, שלוש בנות וילד אחד.
אביה היה עורך דין ששימש כתובע הכללי של דקוטה הדרומית ואמה הייתה סופרג'יסטית מובילה במדינה.
המשפחה התגוררה בבית שג'ון בנה, ונשארה שם לאחר מותו ממחלת הטיפוס בשנת 1902.
ג'ון ומאמי היו מרכזיים בהקמת מכללת יורון, שבה למדה גלדיס.
בהיותה סטודנטית, גלדיס התחרתה בעימותים לצד אחיותיה.
היא סיימה את לימודיה ב-1911, ועברה לשיקגו כדי ללמוד בקונסרבטוריון האמריקאי למוזיקה ובאוניברסיטת שיקגו.
פייל עבדה בחינוך מ-1912 עד 1920. לאחר שלימדה לטינית ואזרחות במשך שנתיים ביורון, היא הפכה למנהלת בתי הספר הציבוריים של וסינגטון.
גלדיס, אמה מאמי ושתי אחיותיה היו מעורבות מאוד בתנועת זכות הבחירה לנשים ואירחו לעיתים קרובות מפגשים של סניף הליגה המקומית של מצביעי נשים בביתן.
פייל הפכה למרצה בליגה ונסעה לאינדיאנה, איווה, נברסקה, קנזס ואוהיו כדי לשאת נאומים ולהציג מצגות.
בשנת 1922, היא התמודדה על מושב בבית הנבחרים של דקוטה הדרומית.
לאחר שלא הצליחה לקבל את המועמדות של המפלגה הרפובליקנית של מחוז בידל, פייל התמודדה בפריימריז של המפלגה העצמאית, שהיה נראה שהיא הפסידה בו, אך היא ערערה בהצלחה על התוצאה.
בבחירות הכלליות, היא הייתה המועמדת עם מספר הקולות הגבוה ביותר לשלושת המושבים הכלליים בבית הנבחרים, ונבחרה מטעם המפלגה העצמאית, יחד עם שני רפובליקנים.
ב-1923 היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בבית הנבחרים של המדינה.
היא נבחרה לקדנציה נוספת ב-1924, וכיהנה מ-1923 עד 1927. בנוסף לתפקידה כמחוקקת במשרה חלקית, פייל מונתה גם לשמש כסגנית מזכירת המדינה של דקוטה הדרומית.
בשנת 1926, פייל הייתה המועמדת הרפובליקנית למזכירת המדינה של דקוטה הדרומית ונבחרה לתפקיד.
היא נבחרה מחדש ב-1928, וקיבלה יותר קולות מאשר אי פעם קיבל מועמד לתפקיד כלשהו במדינה, וכיהנה מ-1927 עד 1931.
מאחר שאף מועמד לא קיבל את ה-35% הנדרשים על פי חוקת דקוטה הדרומית, התחרות עברה לוועידה הרפובליקנית, שם המשלחת הייתה צריכה לבחור את המועמד מתוך חמישה המועמדים שהיו על כרטיס הפריימריז.
פייל הובילה במהלך ההצבעה הרביעית ובמהלך ההצבעות השישית עד ה-11, והגדילה את סך כל הקולות שלה בכל הצבעה, פרט לאובדן משמעותי של קולות בהצבעה השמינית, כשהיא כבר התקרבה למועמדות.
במהלך ההצבעה ה-12, השעה יו"ר הוועידה את ההצבעות, ויותר משלוש שעות לאחר מכן, שלושה מועמדים גברים העבירו את תמיכתם לוורן א.
גרין, שלמרות שסיים במקום האחרון בפריימריז עם כ-7.5% מהקולות, זכה במועמדות כאשר ההצבעה התחדשה.
פייל ויתרה במהרה על המירוץ מבלי להטיל שום אשמה, אך לא תמכה בגרין עד שהסתיים המועד להירשם כמועמד עצמאי.
מאוחר יותר היא רמזה על אכזבתה כאשר ציינה כי לא תתמודד שוב לתפקיד פוליטי מפלגתי.
פייל שימשה כמפקחת על הרשות לביטחונות המדינה בין 1931 ל-1933.
תוך כדי הקריירה הפוליטית שלה, פייל הפכה פעילה גם בעסקי ביטוח החיים, ועבדה כסוכנת עבור מספר חברות, כולל New York Life Insurance Company.
בנוסף, היא נבחרה לנשיאת איגוד חתמי ביטוח החיים של יורון, והייתה פעילה באיגוד הלאומי של חתמי ביטוח חיים.
חברת הסנאט של ארצות הברית
ב-8 בנובמבר 1938, היא נבחרה כרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית, זכתה ביותר מ-58% מהקולות, עם כ-8,500 קולות יותר מהמועמד שזכה במקום השני במדינה.
פייל קיבלה את אחוז הקולות הגבוה ביותר מבין המועמדים הרפובליקנים הלא מכהנים, ואת אחוז הקולות השני בגובהו מבין כל המועמדים הרפובליקנים לסנאט האמריקאי בבחירות 1938. פייל נבחרה למלא את המושב שהתפנה בשל מותו של פיטר נורבק.
נורבק מת בדצמבר 1936, מה שאפשר למושל דקוטה הדרומית למנות מחליף, והוא מינה את הדמוקרט הרברט א.
היצ'קוק הפסיד בפריימריז הדמוקרטיים למועמד למשרה לתקופה מלאה, ובבחירות הכלליות ניצח הרפובליקני צ'ן גרני.
משום שהפסיד בפריימריז הדמוקרטיים, חקיקה מיוחדת בדקוטה הדרומית חייבה את היטצ'קוק להתפטר לאחר הבחירות בנובמבר 1938, דבר שגרם למילוי מקום לקראת תחילת כהונתו של גרני בינואר 1939. כדי למלא את החלל למשך חודשיים, הצליחו הרפובליקנים לדחוף למערכת בחירות מיוחדת בעקבות שמועות כי הנשיא פרנקלין ד.
רוזוולט עשוי לכנס מושב מיוחד של הקונגרס לפני ינואר.
החוק במדינה גם מנע מגרני להופיע על פתק ההצבעה פעמיים, ולכן הוא לא יכל להתמודד בבחירות המיוחדות.
בגלל הנסיבות והחוק, הלחץ של המפלגה הרפובליקנית על פייל היה חזק, למרות ההתחייבות שלה לא לרוץ לתפקיד פוליטי נוסף.
הבחירה בה התבצעה חלקית בגלל הפופולריות שלה במדינה, וחלקית בגלל ההכרה בשמה, כך שלא היה צורך להקדיש משאבים רבים למערכת הבחירות המיוחדת.
היא ערכה קמפיין נגד תוכנית הניו דיל, וטענה שהתוכנית לא עשתה מספיק כדי לעזור לתושבי דקוטה הדרומית.
באותו יום שבו זכה גרני בבחירות לקדנציה מלאה, פייל ניצחה בקלות את הדמוקרטי ג'.
מקאלן הבן עבור התקופה הקצרה, עם יתרון של כ-6 אחוזים על פני הזוכה הבא בבחירות לכהונה במדינה.
פייל קיבלה שכר עבור כהונתה בסנאט והורשתה לשכור צוות, אך הקונגרס לא התכנס והיא מעולם לא הושבעה לתפקיד.
לאחר הבחירות, נסעה פייל לוושינגטון הבירה על חשבונה, מלווה באמה ועוזרת אחת.
לא נקראה ישיבה מיוחדת, ולכן לפייל לא הייתה הזדמנות לבצע תפקידים רשמיים של הסנאט לפני סיום כהונתה.
היא חלקה משרד בסנאט עם תומאס מ.
סטורק, סנאטור זמני מקליפורניה, ובילתה את זמנה בוושינגטון בלובי של סוכנויות פדרליות כולל מינהל קידום העבודות והלשכה לענייני אינדיאנים לאישור פרויקטים בדקוטה הדרומית.
בינואר 1939, חזרה פייל לעסקי הביטוח שלה, ונשארה מעורבת באופן הדוק בעבודות השירות הציבורי.
ב-1940, היא הפכה לאישה הראשונה שנשאה נאום מועמדות לנשיאות בוועידה לאומית, כשהיא נאמה בשם המועמד הרלן ג'יי בושפילד.
בנוסף לחידוש הקריירה שלה בעסקי ביטוח החיים, פייל הייתה האפוטרופוס של שני נערים יתומים וניהלה את החווה המשתרעת על פני 640 דונם של משפחתה ליד יורון.
היא הייתה חברה במועצת הצדקה והתיקונים של דקוטה הדרומית מ-1943 עד 1957.
בשנת 1988, הפכה פייל לסנאטורית המבוגרת ביותר מבין כל חברי הסנאט שבחיים.
היא מתה ביורון, דקוטה הדרומית ב-14 במרץ 1989, בגיל 98. האפר שלה נקבר בבית הקברות ריברסייד ביורון.
בית פייל, בית המשפחה בו התגוררה גלדיס פייל מ-1894 עד 1985, נמצא במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים והוסב למוזיאון.
פייל רשמה את זיכרונותיה מהבית לפני מותה, כהכנה להסבתו כמוזיאון.
הוא נותר כמעט ללא שינוי מזמן בנייתו ויש בו רבים מכלי הריהוט המקוריים וקישוטי פנים הבית.
גלה מאהו לואי דואה הוא כדורגלן איבוארי-צרפתי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת שטרסבורג הצרפתית מליגת העל הצרפתית ובנבחרת חוף השנהב.
גלה הוא אחיו הגדול של הכדורגלן דזירה דואה.
דואה נולד באנז'ה שבצרפת לאב איבוארי ולאם צרפתייה.
הוא מחזיק באזרחות צרפתית ובאזרחות איבוארית.
אחיו דזירה דואה ובני דודיו יאן גבוהו ומארק-אוליבייה דואה גם הם כדורגלנים מקצוענים.
דואה גדל במחלקת הנוער של סטאד רן, ובעונת החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-18 בנובמבר 2021 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון.
ב-17 בינואר 2023 האריך את חוזהו במועדון עד לשנת 2025, וב-1 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשהחליף את אחיו דזירה בדקה ה-83 בניצחון 0–3 על שטרסבורג במסגרת המחזור ה-21 בליגת העל הצרפתית לעונת 2022/2023. בסך הכל ערך 26 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-26 ביולי 2024 חתם על חוזה לחמש שנים בשטרסבורג מליגת העל הצרפתית.
בחודש מרץ 2023 החל דואה לשחק נבחרת חוף השנהב עד גיל 23. ב-23 במרץ 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בתיקו 2-2 נגד נבחרת בנין במשחק ידידות.
ב-26 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על נבחרת אורוגוואי במשחק ידידות.
גְּלוֹבָּלִיזַצְיָה היא התרחבות, האצה והעמקה של הקשרים התרבותיים, הפוליטיים, הטכנולוגיים והכלכליים בין מדינות, חברות ויחידים.
במשך ההיסטוריה של התפתחות התרבות האנושית, הולך ומתחזק תהליך זה שבו מידע, מוצרים, בני אדם, כסף וטכנולוגיה חוצים גבולות לאומיים בקצב מהיר.
תופעה זו גורמת ליצירת קהילה רחבה המשולבת בשוק אחד, ובכך אף מעצימה את הערבות ההדדית בין חבריה.
תהליך זה יוצר שיתוף פעולה בשילוב של כלכלות, חברות, תרבויות ותנועות פוליטיות מכל העולם, ולעיתים גם קונפליקטים בזירה הבין-לאומית.
ההשלכות של היווצרות הגלובליזציה כתוצאה מכך הן: קיומו של כפר גלובלי, הבא לידי ביטוי ביחסי התלות ההדדית הנוצרים בין חברות שונות ללא קשר לאופי היחסים ביניהן.
כמו גם, נורמות וערכים משותפים באשר לשאלות אוניברסליות הנוגעות בכלכלה הגלובלית, שינויי אקלים וזכויות אדם.
דוגמה לגלובליזציה היא רשת המזון האמריקנית מקדונלד'ס, המייצגת את רעיון המזון האמריקני המהיר.
רשת זו נפוצה כמעט בכל העולם, ובעלת רשת של סניפים הפרושים באופן גלובלי ברוב מדינות העולם המשרתים תרבויות שונות בשפות מגוונות.
מקור המילה הוא מלטינית: גלובוס, כדור, מונח המשמש לציון כדור הארץ.
סוציולוגים, היסטוריונים וכלכלנים מונים מספר סיבות לתהליך הגלובליזציה.
הוגים רבים רואים אותה כתוצאה של מספר סיבות, בעוד אחרים טוענים כי סיבה אחת בלבד היא המרכזית.
בין הסיבות עצמן גם עשוי להתקיים יחס של סיבה ומסובב – רבים יטענו כי הנמכת המכסים, לדוגמה, היא תוצאתה של סיום המלחמה הקרה.
באמצעי התחבורה בים, מחיר ההובלות באוניות הוזל ויועל יותר, והסחר בין מדינות שונות גדול יותר.
באוויר, העלות של הטיסות הוזלה ויש מעבר של אנשים ממדינה למדינה בזמן קצר ובעלות נמוכה.
באמצעי התקשורת, ברדיו, בטלוויזיה ובאינטרנט קיים מידע נגיש ועדכני לרחבי העולם.
כך אנשים מודעים למה שקורה בעולם ובנוסף, לאפשרויות תעסוקה ותיירות.
נפילתה של ברית המועצות ובעקבותיה קריסת הגוש הקומוניסטי הותירו את ארצות הברית כמעצמת-על יחידה בעולם.
מעמדה החדש איפשר לה חופש פעולה פוליטי, ובמידה רבה אף לכפות את עמדתה בנושאים שונים.
למעמד זה של ארצות הברית הייתה השפעה משתי סיבות: ראשית, היעדרו של מאבק בין גושי איפשר שיתוף פעולה חופשי יחסית בין מדינות, בלא שאלו יצטרכו לחשוש מהשפעותיו על מאזן כוחות.
שנית, העוצמה הפוליטית של ארצות הברית איפשרה לה לקדם קווי מדיניות עולמיים התואמים את עמדתה הליברליסטית, ולדחוף לכיוון של שוק חופשי עולמי, בעזרתם של ארגוניים עולמיים – בעיקר הבנק העולמי וקרן המטבע הבין-לאומית, שלפי טענות שונות מייצגים את עמדתה של ארצות הברית.
לפי טענה זו, הקרויה תאוריית ההגמוניה הליברלית, קיומה של מעצמה הגמונית ליברלית מאפשר לכל העולם להתקדם לכיוון של ליברליזציה, ובהתאם לעקרונות השוק החופשי מביא אף לצמיחה כלכלית כלל עולמית.
החוקר פרידמן טוען שכוחה הרב של ארצות הברית נובע גם מכוח המשיכה החזק של האמריקניזציה בתקופה זו יותר מתמיד ומפתה ביכולת להגיע לחיים טובים ומשגשגים.
מצב זה מוביל לכך שמחד, ארצות הדרום אינן יכולות לממש את היתרון היחסי שלהן ומאידך אינן יכולות לפתח שוק מקומי במקום בו אין להן יתרון כזה.
מספר שינויים כלכליים שחלו בתקופה זו השפיעו על הפיכתה של הכלכלה העולמית, ובעקבותיה אף על תחומים נוספים, לגלובליים.
ליברליזציה של מטבעות בשנת 1971 פרשה ארצות הברית, באופן חד-צדדי, מהסכם ברטון-וודס והפסיקה את הצמדת הדולר לזהב.
בעקבותיה פעלו ממשלות רבות נוספות לליברליזציה של הסחר במטבעות, ובכך הפך הסחר הפיננסי הבין-לאומי לגמיש הרבה יותר.
האמריקאים והאירופאים תומכים בשוק חופשי, כך שיהיה זרימת הון חופשית ממדינה למדינה.
הסרת מכסים בעוד שתקופת המלחמה הקרה אופיינה במדיניות מרקנטליסטית, בה הגנה כל מדינה על התעשייה המקומית, מאז שנות השמונים חלה ירידה חדה ברמת המכסים שהנהיגו מדינות שונות, ובעליה בהסכמי סחר מקומיים ועולמיים שאיפשרו סחר חופשי בין מדינות.
נוצרו אזורי סחר חופשי נרחבים, הגדולים שבהם – השוק האירופי המשותף ונפט"א.
עם זאת, ככתוב לעיל, הליברליזציה של הסחר אינה הומוגנית ואינה שוויונית, ובעוד תחומים מסוימים נפתחו לסחר חופשי, תחומים אחרים נותרו מוגנים.
חוקרים שונים כוללים תחת המושג גלובליזציה מגוון רחב של שינויים, אך ניתן למצוא מספר מאפיינים כלליים לכל השינויים הללו.
גלובליזציה הוא תהליך המאפשר מעבר של סחורות, מידע ואנשים ממדינה למדינה ללא קושי רב.
התרחבות הסחר העולמי מורגשת בכל מקום בעולם.
אנשים ברחבי העולם נחשפים כל העת לכמויות גדולות של מידע, מתעדכנים בחדשות, בהמצאות ובטכנולוגיות חדישות, ומכאן נוצר מעין "כפר גלובלי" אשר מאחד את כל המדינות לישות אחת גדולה, שבה המשמעות של גבולות מדיניים הולכת וקטנה.
כתוצאה מהתפתחות טכנולוגית בתחבורה ובתקשורת, התפתחויות פוליטיות וכלכליות נוצר תהליך גלובלי של סחר בין מדינות וחברות רב-לאומיות.
ניתן למצוא כיום במדינות רבות מוצרים מיובאים אשר זולים לעיתים קרובות מתוצרת אותה הארץ.
ראשית, כפי שמעיד שמה של התופעה, מדובר בשינוי של תהליכים, מוסדות או אירועים מרמה של מדינת לאום לרמה עולמית (גלובלית).
ניתן לראות שהתרחבות זו נעצרת לעיתים רבות ברמה האזורית – האיחוד האירופי הוא כנראה הדוגמה הבולטת ביותר, אך דוגמאות דומות קיימות ברוב אזורי העולם.
החוקרים חלוקים בדעתם האם ניתן לראות במעבר למסגרות אזוריות שלב ביניים בדרך אל המסגרת העולמית (כמו שטוען הסוציולוג יורגן הברמאס), או שמא הגלובליזציה אינה אלא מצג שוא, וההתארגנויות האזוריות הן למעשה סיומו של תהליך (אחד המייצגים העיקריים של גישה זו הוא סמואל הנטינגטון, וראו פירוט בהמשך).
שינוי נוסף המאפיין, לדעת מנואל קסטלס, את התהליכים המעורבים בגלובליזציה הוא המעבר לחברת רשתות.
לפי קסטלס, השינויים הטכנולוגיים, ובמיוחד השינויים בעיבוד המידע, הביאו לשינוי באופי ההתארגנות של חברות ומוסדות.
ממבנה הירארכי, הכולל מדרג ברור של זרימת אחריות, החלטות ומידע באופן אנכי, חל מעבר למבנה של רשת חברתית, מבנה אופקי שאין לו מרכז.
שינוי זה בא לידי ביטוי בתחומים רבים, החל מאופן ארגון היצור, שבו חל מעבר מחברות ענק היררכיות בעלות קידום פנימי לחברות המורכבות מאוסף של מרכזים, המקושרים ביניהם בדרכים שונות, ועד לארגוני טרור הבנויים כרשת של ארגונים ולא כארגון אחד בעל מפקדה משותפת המקבל הוראות ממקור אחד.
סחר בין-לאומי השינויים הכלכליים שתוארו לעיל הביאו בעקבותיהם גידול משמעותי בהיקף הסחר הבין-לאומי.
בעוד בשנת 1986 היקף הסחר הבין-לאומי היה כ-2,000 מיליארד דולר, עשר שנים מאוחר יותר היקפו היה 5,200 מיליארד – עליה של 260%.
עקב כך, מוצרים 'תוצרת חוץ', שהיו מחזה נדיר ברוב מדינות העולם בשנים שקדמו לגלובליזציה, הפכו למחזה נפוץ.
לריבוי מוצרי היבוא, ובמיוחד לגידול הרב ביבוא מוצרי התרבות, היו השפעות תרבותיות מרחיקות לכת (ועל כך ראו בהמשך).
סחר פיננסי גידול משמעותי אף יותר חל בסחר הפיננסי.
הליברליזציה של הסחר במטבעות והשינויים העמוקים בתהליכי תקשורת הנתונים הביאו להפיכתו של השוק הפיננסי, למעשה, לשוק עולמי יחיד ולגידול עצום בהיקף הסחר, עקב הקלות שבביצוע עסקאות ארביטראז'.
אם בשנת 1986 היה היקף הסחר במטבעות בניו יורק, בלונדון ובטוקיו 190 מיליארד דולר מדי יום, בשנת 1995 היה היקף סחר זה כ־1,200 מיליארד דולר.
אחת מהשפעות גידול זה בהיקף הפעילות הפיננסית הגלובלית הוא ירידה ביכולתם של בנקים מרכזיים במדינות שונות להשפיע על המטבע המקומי.
בעוד שבעבר היקף הסחר המצומצם איפשר לבנק מרכזי השפעה רבה על התנהגות המטבע, היקפי המסחר העצומים והליברליזציה של המטבעות הופכים את רוב הבנקים המרכזיים, במידה רבה, לשחקנים מן השורה שהכלים שבידיהם להשפעה על התנהגות המטבע אינם עולים בהכרח על כליהם של שחקנים אחרים.
דוגמה בולטת ניתנה ב־16 בספטמבר 1992, כאשר בריטניה נאלצה להוציא את הלירה שטרלינג ממנגנון שער החליפין האירופי בעקבות מתקפת ענק של ספקולנטים.
שינוי באופן היצור שינוי נוסף הוא שינוי באופן הייצור התעשייתי.
התוצאה המרכזית של שינוי זה הוא יציאת הייצור עצמו ממדינות הצפון, המאופיינות בשכר עבודה גבוה יחסית, למדינות הדרום שבהן השכר הוא נמוך, ויותר מכך – בניידות של מפעלים, הנוטים לעבור בקלות ממדינה למדינה לפי השינויים בתנאי הסחר ובעלות העבודה.
לשינוי זה מספר השפעות כבדות משקל:
ראשית, צמצום במספר המשרות בתעשייה במדינות הצפון, שבעקבותיו חלו הן עליה באבטלה ברוב המדינות והן עליה בשיעור המועסקים בשירותים במדינות אלו.
כתוצאה מכך משתנה אופי העבודה במדינות אלו, ממשרות בטוחות לכל החיים למשרות המאופיינות בדרך כלל בשכר נמוך, במיעוט תנאים סוציאליים ובחוסר קביעות (מקג'ובים).
שנית, הורדת השליטה של מדינות הדרום, ובמידה פחותה אף של מדינות הצפון, על תנאי התעסוקה.
הקלות של העברת מפעלים ממדינה למדינה גורמת למרוץ לתחתית בין מדינות בתחום תנאי התעסוקה – כל מדינה מורידה את התנאים הניתנים לעובדים כך שיהיו נמוכים משל שכנותיה ובכך מנסה לשכנע משקיעים לבחור בה.
המדינות השכנות נאלצות להשוות את תנאי העבודה ואף להורידם נמוך יותר, וחוזר חלילה.
הגירת עבודה תחום אחד שבו ניתן לראות דווקא את סגירת הגבולות הלאומיים ולא את פתיחתם הוא תחום הגירת העבודה.
בעוד שבשנות ה-50 וה־60 חלה תנועה מסיבית של הגירת פועלים מארצות עניות יחסית לארצות הגוש המערבי.
אל מול העלייה בניידותם של השכבה העילית של העובדים המיומנים, הוגבלה מאוד בשנים האחרונות ניידותם של רוב העובדים.
פערים הדעות חלוקות לגבי השפעתה של הגלובליזציה על הפערים הכלכליים בין מדינות ובתוך מדינות.
אנתוני גידנס, פרנסיס פוקויאמה וג'וזף שטיגליץ, למשל, טוענים (כל אחד בנפרד) כי הגלובליזציה היא הדרך הטובה ביותר להשגת צמיחה עולמית ולכן גם לקידום מדינות הדרום והצפון כאחת.
הגלובליזציה לדעת שטיגליץ יוצרת הזדמנות ליצירתה של תודעה חברתית בין-לאומית שרק דרכה אפשר לפעול למען מטרות כלליות כגון מחיקת חובות למדינות עניות.
השתלבותן של יחידות כלכליות רבות במשק העולמי יצרו מציאות שבה השינויים שהביאה הגלובליזציה היו מבוקרים והרווח התחלק באוכלוסייה באופן שווה.
כדי לקדם את הגלובליזציה החיובית יש צורך במתן רגולציה ופיקוח ברמה הלאומית של מדינות מתפתחות.
כמו כן גם נדרש להקים מנגנוני פיקוח בין-לאומיים שהערך המוביל אותם הוא אינו ערך כלכלי בלבד שמוכתב על ידי הקהילה הפיננסית, אלא ערכים חברתיים שנותנים אפשרויות צמיחה ומתחשבים בצרכים של מדינות מתפתחות.
חוקרים אופטימיים פחות, כמו הסוציולוג מנואל קסטלס, רואים בגלובליזציה צדדים חיוביים כגון גידול בצמיחה ברבות ממדינות הדרום, ומנגד גם צדדים שליליים כגון העמקת הפערים התוך מדינתיים.
חוקרים אחרים, ובעיקר חוקרים נאו מרקסיסטיים, רואים בגלובליזציה תהליך הרסני עבור מדינות הדרום.
לפי חוקרים אלו, ממשלות הצפון והגופים המובילים את הגלובליזציה, ובעיקר הבנק העולמי וקרן המטבע הבין-לאומית, מובילים צעדים שאינם מכוונים להפיכת תהליכים לעולמיים או לסיוע למדינות הדרום.
לטענתם, אלו צעדים שנועדו להעמיק את הניצול הקפיטליסטי.
השינוי המרכזי במפה הגאופוליטית העולמית בתקופה זו הוא קריסתה של ברית המועצות ובעקבותיה של כל הגוש הסובייטי.
שינוי זה גרר בעקבותיו מספר שינויים נוספים:
קיים קונצנזוס בקרב החוקרים כי השינויים החלים בעשורים האחרונים מביאים להצבת אתגר לכוחה של מדינת הלאום, אך אין הסכמה על הגורם המקבל את הכוח הזה.