tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מכיוון שהנבואה נמסרה לנביאים רק במראות או בקולות, ואלו לא לווו בהסברים שכליים, הרי שהנביא מתנבא על ידי כוח הדמיון שלו; אך אין לומר כי הנביא הוא על-אנושי בשל כך, ובוודאי שאינו חכם יותר – שהרי מצאנו כי "אפילו נשים כגון הגר שפחת אברהם" התנבאו.
בנוסף, הנביאים לא החכימו באמיתות פילוסופיות בנבואתם, ויתרונם על שאר האנשים הוא בכוחם המוסרי.
נבואתם מגלה את השקפותיהם ואמונותיהם האישיות, גם אם אינן נכונות מבחינה פילוסופית ואף סותרות השקפות נביאים אחרים.
לפיכך, יש להפריד הפרדה מוחלטת בין הנבואה לבין הפילוסופיה, ולקבוע כי הנבואה עוסקת בשלמות המידות ובמוסר, ולא בהשקפות פילוסופיות על האלוהות או על הטבע.
בחירת האלוהים בעברים אינה בשל חכמתם, ונועדה רק להעניק להם חיי ביטחון בממלכתם
העברים לא נראים כחכמים יותר משאר עמי המקרא, ואף ידיעותיהם על אלוהים והטבע היו ילדותיות והמוניות כשאר העמים.
מהמקרא עצמו רואים בבירור כי מטרת הבחירה בעברים ונתינת חוקי התורה נועדו רק להעניק להם חיים גשמיים בטוחים וממלכה שתאריך ימים, ואם לא יצייתו לחוקים – יאבדו את ממלכתם.
התורה היא למעשה חוקה מדינית לממלכת העברים בלבד, ואינה חוק אלוהי, כלומר אמיתה מוחלטת ומוכרחת, כי אם אוסף תקנות שנאמרו בשם אלוהים.
החוק האלוהי האמיתי גלום בדברי המוסר של הנביאים ושל ישו, הוא משותף לכלל האנושות, ומכאן שאין כל צורך בטקסי הדת השונים.
גם מבחינה פילוסופית-מוסרית, לא ייתכן שאלוהים יבחר להעניק רק לחלק קטן מהאנושות את המושכלות הפילוסופיות ותורת המידות – שהן תכלית האדם – וימנע אותן מכל השאר.
לכן גם לשאר העמים קמו נביאים, ואף יש מנביאי העברים שניבאו אל העמים.
הבחירה בעם ישראל אינה נצחית, ומשום כך היהודים בגלות אינם מחויבים לקיים את חוקי התורה
הבחירה בישראל מותנית בקיום החוקה המדינית (=התורה), ובדיוק כפי שגורשו הכנענים כיוון שלא שמרו את חוקי האלוהים, כך גורשו גם העברים.
לכן כיום אין ליהודים שום יתרון על שאר העמים, ובוודאי שאינם חייבים לקיים את חוקי התורה, שנועדו לקיום רק בממלכתם.
את דברי הנביאים המבטיחים בחירה מחדש בעם ישראל וכדומה יש לפרש שמדובר רק על הצדיקים שבישראל, ומוכרחים לומר שגם בין העמים האחרים קמו נביאים שניבאו אותו דבר לעמיהם.
המקרא נערך על ידי מחבר מאוחר, שאסף כתבים קדומים ממספר מחברים וסידרם יחד תוך עריכתם
מתוך המקרא מוכח כי לא ייתכן שמשה כתב את התורה, או שהנביאים כתבו את ספריהם כפי שהם לפנינו, אלא משה כתב ספר קצר יותר שנערך בידי מחבר מאוחר.
המסקנה הסבירה היא כי כל המקרא כולו נכתב על ידי מחבר מאוחר, ככל הנראה עזרא הסופר.
עזרא גם הוסיף ותיקן לפי צורך דורו, בעיקר את ספר דברים, שנועד ברובו לכונן את החוקה המדינית של ישראל בארצו וחשיבותו הייתה רבה בעת שיבת ציון.
בנוסף, ישנן סתירות כרונולוגיות רבות במקרא, וכן סיפורים המתארים אותו אירוע מנקודות מבט שונות אם במילים ואם בתוכן.
מכאן, שהיו בידי עזרא מספר כתבים של מחברים שונים והוא הכניסם כפי שהם, עם תיקונים קלים.
גם בנוסח עצמו נפלו מדי פעם שיבושים, והם מצוינים כ"קרי וכתיב", וכמובן שאין לפרשם כסודות אלא כשגיאות הנובעות מהעתקות רבות.
עם זאת, אין בכל האמור משום פגיעה באמינות המסופר במקרא, שכן לא ניתן להעלות על הדעת שספר בסדר גודל כזה יזויף, ודווקא יראת שמיים אמיתית מחייבת שהסיפורים והאמונות במקרא הם אמת, אף שכתיבתם בפועל אירעה באופן מקוטע ולא שלם.
החיבור עורר, כצפוי, סערה ציבורית, בעיקר בקרב התאולוגים הנוצרים, הן הקתולים והן הפרוטסטנטים (יש לזכור כי שפינוזה כבר נודה על ידי הקהילה היהודית כ-15 שנה קודם לכן, לא בשל דעותיו כי אם בשל עבירות בפרהסיה על מצוות היהדות והתחברות עם נוצרים).
זאת למרות שהמאמר רווי באמירות "פרו-נוצריות" בסגנון פרוטסטנטי, הנראות כאפולוגטיקה הנובעת מחששו של שפינוזה מעימות ישיר עם שלטונות מולדתו הפרוטסטנטית (הולנד).
כוונותיו הטובות של שפינוזה לא עזרו לו, והוא וכתביו הוחרמו על ידי שלטונות מולדתו.
התגובה היהודית הרצינית היחידה לספר שפורסמה עוד בחיי מחברו היא תגובתו השוללת של יצחק אורוביו די קסטרו שהתפרסמה בשנת 1684.
אחד הנושאים שעמדו במרכז הסערה סביב החיבור, היו טענת שיפונזה כי התורה לא נכתבה על ידי משה אלא על ידי מחבר מאוחר בהרבה, (אם כי קדם לו בכך תומאס הובס) שהוסיף מהשקפותיו לכתוב, וכי אין לפרש את המקרא על-פי המסורת או דוגמות כלשהן, אלא אך ורק מתוך המקרא גופו.
טענותיו אלו היוו ומהוות עד היום את היסודות של ביקורת המקרא המודרנית, אם כי בניגוד למבקרי המקרא המודרניים, שפינוזה לא פקפק באל המקראי ובהיסטוריות של האירועים עליהם מסופר במקרא, ואף כתב שחרף העריכה המאוחרת, יש לראות במסורות המקראיות עדות מהימנה לגבי התרחשות האירועים.
חרף מתנגדיו הרבים, אחרים הלכו בעקבותיו וניסו לחקור ולפרש את המקרא לאור הפרמטרים עליהם שהציע שפינוזה.
למרות חדשנותו יוצאת הדופן ורעיונותיו הנועזים, המאמר לוקה במספר חולשות, הן במישור הלוגי והן במישור המתודי.
המאמר מכיל משפטי הערכה מרובים לנצרות ולספרי הבשורות, ללא כל ביקורת מתבקשת, בייחוד לאור הביקורת הרבה כלפי היהדות והמקרא.
זאת בעוד שעיקרי האמונה הנוצרית (בעיקר התגשמות האלוהים בבשר – אינקרנציה) סותרים את הפילוסופיה הפנתאיסטית של שפינוזה עצמו, ואין כל התייחסות במאמר לסתירות אלו.
לכן נראה כי משפטים אלו הם אפולוגטיקה כלפי שלטונות הולנד, כאמור לעיל, ושפינוזה סמך על הקורא הנבון כי ישכיל להתעלם מהם.
כתיבת התורה על ידי מחבר מאוחר
בדבריו על הפרכת המסורת של חיבור התורה בידי משה (בפרק ח) מביא שפינוזה את דברי אבן עזרא כסמך לדבריו, כאשר הוא מייחס לאבן עזרא את דעתו שלו, לפיה חוברה התורה בידי מחבר מאוחר ממשה.
ייחוס דעה זו לאבן עזרא אינו נכון, משום שכל מה שהאבן עזרא הציע הוא כי יש בה תוספות ספורדיות, אותן הוא מונה בפירושו לתורה, המאוחרות למשה, אולם אין בדבריו של האבן עזרא כל סמך לדעה לפיה עיקר התורה (למעט אותן תוספות ספורדיות) לא חוברה בידי משה כפי המסורת.
כמו כן במהלך דבריו מצטט שפינוזה את דבריו הסתומים של האבן עזרא ומפרש אותם, כאשר בחלק מפרשנותו הא מעמיס בדברי האבן עזרא דברים שהאבן עזרא כלל לא כיוון להם.
אולם מלבד זאת, בכל הנוגע לעיקר דבריו, ביקורת על ייחוס הספרים למחברים כפי המסורת והצעת מחבר מאוחר יותר, הרי שמסקנת דבריו מקובלת בין חוקרי המקרא.
בנוגע להצעתו לייחס את חיבור הספרים לעזרא הרי שהצעה זו אינה יותר מסתם השערה, ואף הוא מציג אותה ככזו, ובעניין זה אין סבורים כיום חוקרי המקרא כי כל הספרים חוברו בידי מחבר אחד, או כי ניתן להצביע על דמותו של אותו מחבר.
מאנאס (קירגיזית Манас) הוא אפוס קירגיזי מסורתי, הנקרא על שם גיבורו הראשי - מאנאס, אשר איחד את השבטים הקירגיזיים.
שירת המאנאס מכילה מעל לחצי מיליון שורות בחרוזים, ונכנסה לספר השיאים של גינס כאפוס הארוך ביותר.
למרות שאפוס המהאבהארטה ההודי ארוך יותר, הרי שמספר השורות במאנאס גדול יותר, הגם שהן קצרות יותר מאלו שבמהאבהארטה.
עקב היותם של הקירגיזים נוודים הרי שהאפוס הועבר במשך הדורות בעל פה בלבד, תופעה ייחודית כשלעצמה בשל אורכו העצום.
האפוס מספר את סיפורו של הגיבור הקירגיזי מאנאס, תולדות חייו, ומלחמותיו כנגד השבטים הקלמיקים.
האפוס מחולק לשלושה חלקים המספרים את סיפורו של מאנאס עצמו, של בנו סמטיי, ושל נכדו סייטק.
לאפוס חשיבות רבה בתרבות הקירגיזית, וקטעים נבחרים ממנו מצוטטים בידי אנשים שמקצועם בכך ("מאנאסצ'י" - манасчы) בניגון מיוחד ובליווי מוזיקלי.
מאנגה (בטורקית: maNga) היא להקת רוק-נו מטאל טורקית במקור שפועלת משנת 2001. הלהקה ייצגה את טורקיה באירוויזיון 2010, והגיעה למקום השני.
מאנגה הוקמה בשנת 2001. משמעות המילה מאנגה ביפנית היא רצועת קומיקס.
פרמאן אקגיל (Ferman Akgül)- סולן, נולד ב-25.12.1979 באנקרה.
סיים את לימודי הארכיטקטורה באוניברסיטת גאזי, פרמאן כמו כן מתפקד בלהקה כבסיסט.
יאמור סריגיל (Yağmur Sarıgül) הידוע גם בכינוי "yamyam"- גיטרה חשמלית, נולד ב-26.8.1979 באנטליה.
בשל היותו מקים הלהקה, מכונה לעיתים בהומור בידי שאר החברים בלהקה "אבא".
ג'ם בהטייאר (Cem Bahtiyar)- בסיסט וקולות רקע, נולד ב-8.1.1979 בדניזלי.
אפה יילמאז (Efe Yılmaz)- תקליטן, נולד ב-30.10.1979 באנקרה.
פרש מהלהקה בתחילת שנת 2013
אזגיר ג'אן אניי (Özgür Can Öney)- מתופף, נולד ב-21.7.1980 באנקרה.
בתחילת דרכם פעלה הלהקה בעיקר במחתרת, כמו רוב להקות המטאל.
הלהקה הופיעה בפסטיבלי רוק שונים,
אבל ההצלחה הייתה מוקדמת למדי.
מי ש"גילה" את הלהקה (באחד מהפסטיבלים שבהם השתתפו) היה גרדי אזי, שעד היום הוא אמרגן הלהקה.
"לאדי היה טכניקה טובה ומוצלחת (בקשר לאלבום הראשון), ואולי זה מה שעשה את שלו" אמר פרמאן סולן הלהקה, באחד הראיונות.
הרעיון היה שהלהקה תבצע דואטים עם זמרים וטאלנטים גדולים בטורקיה, כדי שהלהקה תוכר לציבור הרחב.
הדואט המוצלח ביותר היה עם הזמרת גוקסל, שהגיע ליותר ממיליון צפיות והורדות תוך פחות מחודש.
"גוקסל היא זמרת נפלאה שאנחנו באמת חייבים לה" אמר הגיטריסט, ג'אם.
בדצמבר 2004, הוציאו חברי הלהקה את אלבומם הראשון "maNga" ובו מס' להיטים כמו: "Kal Yanımda", "Bir Kadın Çizeceksin" והדואט "Dursun Zaman" עם הזמרת Göksel.
בשנת 2006, הוציאה הלהקה גרסה מורחבת לאלבום בשם: "maNga+".
לאחר מכן הלהקה עברה שינוי בסגנון המוזיקה שהיא שומעת ושואבת ממנו השראה ולאחר 4 שנים בערך הוציאה את האלבום השני שלה "Şehr-i Hüzün".
הסינגל הבולט והמצליח ממנו היה: "beni bninmele blrak" (בעברית: "תעזבי אותי לבד") שגרף הצלחה רבה ואת המקום הראשון במצעד הרוק הטורקי.
באותה שנה מאנגה הצליחו לבסס את עצמם בתור אחת הלהקות הגדולות ביותר והחשובות ביותר שנוצרו בטורקיה.
הוכחה לכך ניתנה בטקס פרסי המוזיקה MTV MUSIC 2009 בו זכתה מאנגה כ-"הלהקה האירופאית הטובה ביותר".
פרס זה ביסס את מאנגה סופית כלהקה בינלאומית.
בשנת 2010 הודיעה הטלוויזיה הטורקית TRT שמאנגה תהיה נציגת טורקיה באירוויזיון 2010. מאנגה הגיעה למקום השני.
בתחילת אפריל, יצא למאנגה אלבום אקוסטי המשלב בתוכו שירים ישנים בגרסה אקוסטית .
בתוך האלבום יש מספר שירים חדשים כמו : Hani biz (דואט עם הזמרת ילדיז טיבה .
להקת הרוק הטובה יותר (איסטנבול טורקיה)
פרמאן אקגיל (זמר הרוק הטוב ביותר, תגלית השנה, וחביב הקהל)
הלהקה הזרה הטובה ביותר (בלארוס)
פרשת העזיבה של אפי ילמאז
בתחילת שנת 2013 הודיע אפה יילמאז דייג'י הלהקה כי הוא עוזב את הלהקה הסיבות לכך אינם ברורות.
מהמנהלים של מאנגה נמסר כי : " מאנגה ימשיכו להופיע כרגיל, הם בעיצומם של מסע הופעות ועובדים על אלבום חדש.
EMA (טקס פרסי MTV אירופה 2000 - האקט הארופאי בהטוב ביותר (בחירת הקהל)
MTV 2009 טורקיה - להקת הרוק הטובה ביותר
MAN SG הוא דגם אוטובוס מפרקי שיוצר על ידי חברת מאן בגרמניה בשנת 1973, שכונה אז SG 192. בתחילת שנות השמונים הוגדל נפח המנוע ל-240 כ"ס ונקרא SG 240.
בישראל נרכשו לראשונה על ידי חברת דן בשנת 1985 עשרה אוטובוסים מוגמרים מדגם SG 240, וב-1987 רכשה החברה כ-30 שלדות שיועדו להרכבה על ידי מרכבים והארגז.
בין השנים 1990–1994, רכשה חברת דן 217 שלדות של SG 292. דגם זה היה ארוך מעט מקודמו עם נפח מנוע בן 240 כ"ס, ניתן לזהות דגם זה בפנסיו הקדמיים המרובעים בניגוד לקודמו (שהיו עגולים).
מאמרי אדמו"ר הזקן היא סדרת ספרים של מאמרי חסידות שאמר רבי שניאור זלמן מלאדי, שיצאה לאור על ידי מערכת "אוצר החסידים" של הוצאת קה"ת.
מבחר ממאמרים אלו נדפסו לפני כן בספרים תורה אור - לקוטי תורה ובסידור אדמו"ר הזקן עם חסידות.
המאמרים הם 'תורות' או 'דרושים' שאמר אדמו"ר הזקן ונרשמו על ידי אחיו (הרב יהודה לייב מינוביצ'י), בניו (רבי דובער, ר' חיים אברהם ור' משה), נכדו (רבי מנחם מנדל שניאורסון) ותלמידיו (ר' פינחס רייזס, ר' שלמה פריידס).
חלק קטן מהמאמרים הגיה אדמו"ר הזקן, וחלק מהמאמרים הגיה אדמו"ר הצמח צדק.
כל אחד מכותבי המאמרים כתב בסגנון מיוחד משלו ובדרך כלל ניכר מהסגנון מיהו הכותב.
במסורת חב"ד שאדמו"ר הזקן אמר כאלפיים מאמרים.
בספריית חב"ד מצויים כתבי יד של למעלה מאלף מאמרים מתוארכים, וכשש מאות מהם לא תוארכו.
המאמר המתוארך הקדום ביותר המצוי הוא מצום גדליה ה'תקנ"ג, והאחרון הוא רשימת "נפש השפלה" מלפני פטירתו בכ"ד טבת ה'תקע"ג.
ספרים שנדפסו מכרכי כתבי יד שלמים: "אתהלך ליאזנא", כרך כתב יד המתחיל במאמר "אתהלך לפני ה'", והם המאמרים שאמר בתקופת מגוריו בעיירה ליאזנא.
"הנחות הר"פ", מאמרים שרשם ר' פינחס רייזס.
מאמרים שנאמרו משנת ה'תקס"ב עד שלהי שנת ה'תקע"ב, מהתקופה בה גר בליאדי ונדפסו על סדר השנים.
מאמרים שנמצאו בכתבי יד אך לא נודע שנת אמירתם סודרו בכרכים על סדר פרשיות התורה והמועדים, נביאים וכתובים, מאמרי רז"ל (ש"ס זוהר ותפילה), עניינים (נושאים לפי סדר א-ב).
את שני הכרכים הראשונים מהסדרה, 'אתהלך ליאזנא', ו'הנחות הר"פ' ערך הרבי, רבי מנחם מנדל שניאורסון והוציא לאור בשנת ה'תשח"י, בתוספת הערות, מראי מקומות ומפתח, וכן את הכרך של שנת תקס"ב בשנת ה'תשכ"ד.
בשנת תשל"ח הורה הרבי למערכת אוצר החסידים להוציא לאור את כל מאמרי אדמו"ר הזקן.
ומאז החלה הסדרה לצאת בצורה סדירה.
בשנת תשס"ו נשלמה הסדרה לפי סדר השנים.
חלק מהכרכים יצאו לאור בהוצאות חדשות עם תיקונים והוספות.
ההדרת כתבי היד והעריכה כללה העתקה מדויקת מכתבי היד, זיהוי הכותב, ציונים למקורות - פסוקים ומאמרי חז"ל, והשוואות למקבילות של כותבים אחרים מאותו מאמר, שינויי נוסח והפניות למאמרים אחרים בהם נתבארו נושאים שבמאמר.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקס"ב כרך א.
הוצאה ראשונה: כ"ף מנחם אב ה'תשכ"ד.
בעריכת רבי מנחם מנדל שניאורסון בתוספת הערות וציונים מהרב יהודא לייב גראנער.
הספר נדפס מרשימות בכתב ידו של האדמו"ר האמצעי ובהשלמות מכתבי יד מעתיקים.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקס"ב כרך ב.
הוצאה ראשונה: ערב ראש השנה ה'תשמ"ב.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקס"ג כרך א (בראשית - ויקרא).
הוצאה ראשונה: ערב ש"ק מברכים אדר שני ה'תשמ"א.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקס"ג כרך ב (במדבר - דברים).
הוצאה ראשונה: יט כסלו ה'תשמ"ב.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקס"ד.
הוצאה ראשונה: שלהי תשרי ה'תשמ"א.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקס"ה כרך א (בראשית, שמות, ויקרא).
הוצאה ראשונה: יו"ד כסלו ה'תשמ"א.
בעריכת הרב אלכסנדר זיסקינד פיקרסקי.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקס"ה כרך ב (במדבר - דברים).
הוצאה ראשונה: ז' אדר ראשון ה'תשמ"א.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקס"ו כרך א (בראשית, שמות ויקרא).
הוצאה שנייה: ח"י אלול ה'תשס"ד.
הוצאה ראשונה: כ"ד טבת ה'תשל"ט - נדפס רק כרך אחד ובהוצאה השנייה נחלק לשנים.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקס"ו כרך ב (במדבר, דברים).
הוצאה חדשה: ח"י אלול ה'תשס"ה.
חלק מהמאמרים נדפס בהוצאה הראשונה.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקס"ז.
הוצאה ראשונה: ט"ו כסלו ה'תש"מ.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקס"ח כרך א.
הוצאה ראשונה: ר"ח כסלו ה'תשל"ח בעריכת הרבנים אהרן חיטריק וצבי הירש נוטיק.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקס"ח כרך ב.
הוצאה ראשונה: י"א ניסן ה'תשמ"ב.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקס"ט.
הוצאה ראשונה: פורים קטן ה'תשמ"א.
הוצאה שנייה: ח"י אלול ה'תשס"ה.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תק"ע.
הוצאה ראשונה: א' ניסן ה'תשמ"א.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תק"ע - הוספות כולל מפתח עניינים בעריכת הרב חנא פרמן.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקע"א.
הוצאה ראשונה: ח"י אלול ה'תשנ"ה.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקע"ב.
ימי ההכנה לג' תמוז ה'תשס"ו.
מאמרי אדמו"ר הזקן - תקע"ג.
בעריכת הרבנים אליהו מטוסוב וגבריאל שפירא ובסיוע הרב יהושע מונדשיין.
מאמרים לא לפי סדר השנים (חלקם מלפני שנת תקס"א)
מאמרי אדמו"ר הזקן - אתהלך ליאזנא.
הוצאה ראשונה: י"ט כסלו ה'תשח"י, בעריכת רבי מנחם מנדל שניאורסון.
מאמרי אדמו"ר הזקן - הנחות הר"פ.
הוצאה ראשונה: יו"ד כסלו ה'תשח"י, בעריכת רבי מנחם מנדל שניאורסון.
הוצאה שנייה: בתוספת הערות ומראי מקומות, כ"ף מרחשוון ה'תשמ"ד בעריכת הרבנים שלום בער לוין ודוד משה אולידורט.
מאמרי אדמו"ר הזקן - הקצרים.
הוצאה ראשונה פורים קטן ה'תשמ"א.
בעריכת הרבנים שלום בער לוין, יצחק וילהלם, ודוד משה אולידורט.
מאמרי אדמו"ר הזקן - על פרשיות התורה והמועדים כרך א (בראשית - שמות).
הוצאה ראשונה: י"א תשרי ה'תשמ"ג.
הוצאה שנייה: נר ה' דחנוכה ה'תשמ"ט.
מאמרי אדמו"ר הזקן - על פרשיות התורה והמועדים כרך ב (ויקרא, במדבר, דברים).
הוצאה ראשונה: ג' תמוז ה'תשמ"ג בעריכת הרב אלכסנדר זיסקינד פיקרסקי ומפתח עניינים בעריכת הרב דוד משה אולידורט.
מאמרי אדמו"ר הזקן - נביאים.
הוצאה ראשונה י"ט תמוז ה'תשמ"ד בעריכת הרב גבריאל שפירא.
מאמרי אדמו"ר הזקן - כתובים כרך א.
הוצאה ראשונה ר"ח שבט ה'תשמ"ז בעריכת הרב גבריאל שפירא.
הוצאה שנייה: ח"י אלול ה'תשס"ו.
מאמרי אדמו"ר הזקן - כתובים כרך ב.
הוצאה ראשונה: ט' כסלו ה'תשמ"ו.
הוצאה שנייה: י"ט כסלו ה'תשס"ח.
מאמרי אדמו"ר הזקן - מארז"ל (ש"ס, זהר, תפילה).
הוצאה ראשונה: ב' דר"ח תמוז ה'תשמ"ד בעריכת הרב אליהו מטוסוב.
מאמרי אדמו"ר הזקן - עניינים.
הוצאה ראשונה י"א ניסן ה'תשמ"ג, עורך ראשי הרב אהרן חיטריק, השתתפו הרבנים אליהו מטוסוב, אהרן סלונים ויוסף יצחק מייזליש.
מאמרי אדמו"ר הזקן עניינים כרך א.
הוצאה שנייה של כרך "עניינים" עם שינויים והוספות וכולל רק מאמרים שתוכן התחלתם הוא באותיות א-מ: ר"ח כסלו ה'תשס"ח בעריכת הרב אליהו מטוסוב.
מאמר על המתודה הוא חיבור פילוסופי ואוטוביוגרפי מאת הפילוסוף הצרפתי רנה דקארט, שראה אור בשנת 1637. שמו המלא הוא מאמר על המתודה: כיצד להדריך נכונה את התבונה ולבקש את האמת במדעים.
המאמר ידוע אולי יותר מכל בתור מקורו של הציטוט "אני חושב, משמע אני קיים" שמופיע בחלקו הרביעי.
תרגומו הלטיני של המשפט (Cogito ergo sum) מופיע בספר המאוחר יותר - "עקרונות הפילוסופיה".
המאמר על המתודה הוא מהחיבורים המשפיעים ביותר בפילוסופיה המודרנית, ויש לו חשיבות רבה בהתפתחות מדעי הטבע, הן מתוך חדדו את הרציונליזם ומושגי ה"סובייקט" הצופה בעולם, וגם מתוך קידומו את המתודולוגיה הפוזיטיביסטית שתשמש רבות במדע המודרני.
בחיבור דקארט מתמודד עם בעיית הספקנות, שנידונה בעבר גם על ידי סקסטוס אמפיריקוס, אל-ע'זאלי, ומישל דה מונטן.
דקארט ניסח את הבעיה כך שהיא מסבירה אמת שהוא מוצא כבלתי ניתנת לסתירה.
קו הטיעונים שלו מתחיל בהטלת ספק בכל כדי לראות את העולם מנקודת מבט רציונלית שאינה נזקקת להנחות ולדעות קדומות.
הספר פורסם במקור בליידן שבהולנד, בצרפתית, מעשה חריג לזמנו של דקארט.
לאחר מכן תורגם ללטינית ובשנת 1656 יצא לאור באמסטרדם.
הספר היה אמור לשמש הקדמה לשלושת החיבורים אופטיקה, מטאורולוגיה, וגאומטריה.
החיבור תורגם לעברית על ידי עירן דורפמן, ויצא לאור בשנת 2008 בהוצאת כרמל.
תרגום נוסף, מאת יהושע קנז, יצא לאור בשנת 2010 בהוצאת ידיעות ספרים - ספרי עליית הגג.
מאמרי הראיה הוא ספר המקבץ מאמרים, נאומים, דרשות, שיעורים ומכתבים שפרסם הרב קוק, ושרובם נכתבו או תומללו לשם פרסום ציבורי בחייו, בעיתונות ובביטאונים שונים.
הספר נערך על ידי הרבנים אלישע אבינר ודוד לנדאו.
המהדורה הראשונה של הספר כללה שני כרכים, אשר יצאו לאור זה אחר זה בשנים ה'תש"ם וה'תשמ"ד (556 עמודים).
הכרך הראשון יצא בחיי הרצי"ה קוק, בעריכת תלמידיו הרבנים אלישע אבינר (אז: לנגנאור) ודוד לנדאו, בברכתו ותחת הנחיותיו.
כך, למשל, דחה הרצי"ה את ההצעה לכלול בקובץ את שלושת המאמרים המוקדמים והארוכים שפרסם הראי"ה בירחון הרבני-רוסי הפלס בעריכת הרב אליהו עקיבא רבינוביץ – "תעודת ישראל ולאומיותו", "עצות מרחוק" ו"אפיקים בנגב" – כפי הנראה משום שנכתבו קודם עליית הראי"ה ארצה בשנת תרס"ד.
מאמרים אלה פורסמו לאחר מכן בסדרת אוצרות הראי"ה.
הכרך השני נערך בידי הרב אבינר לבדו.
החל משנת תשמ"ו יוצאים שני החלקים יחד בכרך אחד, כאשר לכל אחד מהם הקדמה ושער עצמאיים.
בשנת תשע"ו הדפיס הרב אלישע אבינר מהדורה חדשה ומתוקנת של הספר, בו הושמט המדור "פרקים מעין איה" (שנדפס במקומו, שנים לאחר הוצאת המהדורה הראשונה של מאמרי הראיה, בתוך סדרת עין איה), ובמקומו הובאו שני מכתבים וארבעה מאמרים חדשים.
למרות השינויים, נשמרו במהדורה זו מספרי העמודים של המהדורה הראשונה.
בשנת תשפ"א יצאה מהדורה חדשה הכוללת את הגהותיהם של הרבנים צבי טאו, זאב נוימן ואבנר שלו.
הספר יוצא לאור בהוצאת העורך הרב אבינר.
הספר אינו כולל את כל הפרסומים הציבוריים הרבים שפרסם הראי"ה לאורך חייו, אשר פורסמו לאורך עשרות שנים בבמות מגוונות.
חומרים רבים מסוגים שונים בסדרה "אוצרות הראי"ה", בהוצאת הרב משה צוריאל, הכוללת שבעה כרכים.
סיכומים משיעוריו נדפסו בבמות שונות (לדוגמה: קובצי "מאבני המקום" של ישיבת בית אל ו"ניצני ארץ" של ישיבת מרכז הרב).
חלק מהספדיו לוקט בקובץ "תנחומיך ישעשעו נפשי" שערך הרב זאב נוימן.
קובץ המקבץ חלק מכרוזיו לוקט בידי תחת הכותר "כרוזי ראי"ה" (ירושלים תש"ס).
לחלק הראשון של הספר חמישה שערים (עמודים 1–169).
מאמרים – 29 מאמרים בנושאים שונים.
לדוגמה: דור הגאולה, טעמי המצוות, הרבנות הראשית, ישיבת מרכז הרב, פערי העדות (אירופה והמזרח), תורת ארץ ישראל, הספד על נוטרים, הספד על הרצל, התורה והתרבות האנושית, ועוד.
מדור זה ערוך לפי הסדר הכרונולוגי של פרסום המאמרים בזמנם (על פי הנחיית הרצי"ה).
וכן מדור "על גדולי ישראל" – 7 מאמרים לדמותם של הרמב"ם, המהרש"א, ר' ישראל סלנטר, הנצי"ב, הרב מוהליבר והחפץ חיים.
בסוף כל מאמר צוין מקורו הנדפס.
השבת ישראל והזמנים – 32 מאמרים לאורך מעגל השנה היהודי – שבת, ראש השנה, סוכות, חנוכה, פורים, פסח, שבועות וימי בין המצרים.
בפתח השער נדפסה רשימת מקורות המאמרים.
מכתבים – פרסומים ציבוריים אודות זכות הבחירה לנשים, הפועל המזרחי, לימוד תורה, גרי צדק, בני עקיבא והרב אברהם מסוכטשוב.
בסוף כל מכתב צוין מקורו הנדפס.
פרקים מעין איה – פירוש על אגדות חז"ל בתוך מסכתות ברכות ושבת.
דברים שבעל פה – 15 נאומים שנשא הראי"ה, אשר נרשמו על ידי אישים שונים, ופורסמו בעיתונות בחייו.
לדוגמה: נאומים חנוכת תלמוד תורה ברחובות, חנוכת בית הרב וחנוכת בית הכנסת הגדול בתל אביב, בוועידה העולמית של המזרחי, הספדים על הרב ישראל אבא ציטרון ועל הנדיב הידוע, לזכר הלורד בלפור, ועוד.
בסוף כל פרסום צוין מקורו הנדפס.
לחלק השני של הספר שבעה שערים (עמודים 273–544).
מאמרים – 10 מאמרים בנושאים שונים.
לדוגמה: קיצור מסילת ישרים, תפילה לשלומו של המלך ג'ורג' החמישי, ליקוטים רעיוניים שונים, נאום בפתיחת האוניברסיטה העברית, אוצר הגאונים, ועוד.
חלק מן המאמרים נדפסו תחילה בקובץ "חזון הגאולה", בעריכת הרב מאיר בר-אילן והרב יהושע הוטנר, אשר ליקטו אותם מן העיתונות.
קריאות גדולות – קובץ בן 18 מאמרים בעריכת הרצי"ה קוק (הוצאת דגל ירושלים, תש"ד), בנושאים שונים.
לדוגמה: קריאה לעלייה לארץ ישראל, תנועת דגל ירושלים, הצהרת בלפור, ישיבת מרכז הרב, שמירת השבת, הכותל המערבי, הספר הלבן השני, המצוות התלויות בארץ ועוד.
בסוף כל מאמר צוינו מקום ושנת הדפסתו.
מאורי ואישי ישראל – תריסר מאמרים אודות רבנים ואישים שונים: מאיר אדלר, זלמן סנדר שפירא, שלמה זלמן שך, זרח אפשטיין, שמעון שקופ, זאב יעבץ, שמעון רוקח, שמואל חיים לנדאו, אביגדור שנפלד, נתן מיליקובסקי, בנימין רוטשילד, וכן הספד על אדם לא ידוע ("אדם כשר").
נאדר בקודש – קובץ מאמרים שנדפס בירושלים בשנת תרצ"ג.
נסיבות ההדפסה והפסקתה באמצעה עלומות.
לקובץ שלושה חלקים: "ראשית דברים" (י"א סעיפים), "הקודש והחול" (כ' סעיפים) ו"לתחית הקודש" (י"ב סעיפים).
רוב הפרקים בקובץ זה נכתבו בשלהי מלחמת העולם הראשונה ואחריה.
פירוש על אגדות רבה בר בר חנה – פירוש על 15 מימרות שהשמיע האמורא רבה בר בר חנא (מסכת בבא בתרא, דפים עג-עד).
הפירוש עשוי במתכונת החיבור עין איה, ונחתם בדברי סיכום קצרים מאת הראי"ה.
פורסם בספר מתוך כתב יד הראי"ה.
דברים שבעל פה – תריסר נאומים שהשמיע הראי"ה באירועים שונים.
לדוגמה: מחאה נגד חילול שבת, הקמת הרבנות הראשית, ועדת שו, אזכרה לחללי מאורעות תרפ"ט, שיחות רעיוניות שונות, חנוכת בית המדרש למורים של המזרחי, נאומים באספות המזרחי, שיעורים בספר הכוזרי, ועוד.
השלמות ומכתבים – "מגד ירחים" לשנים תרע"א תרע"ב ותרע"ד, כרוז אל יהדות ארצות הברית אודות חשיבות המחיצה לעזרת הנשים, תשובה רחבה אודות חשיבות יישוב הארץ בתורה, התכתבות עם הסופר אז"ר, תלמיד עלום שם, הרב יחיא קאפח, ור' בנימין, ועוד.
בסוף הספר נדפס מפתח שמות ועניינים לכל הספר, וכן מדור "מקורות וציונים" בו השלמות היסטוריות קצרות, הנוגעות לנסיבות פרסומים שונים שנדפסו בספר.
המספד בירושלים – נאום שנישא עם פטירת בנימין זאב הרצל, ובו מתואר תפקידו ומהותו של משיח בן יוסף.
על במותינו חללים – הספד על שני חלוצים שנרצחו בידי ערבים, בו דן הרב קוק ביחס הראוי לחלוצים אשר כפרו בדת ונרצחו על קידוש השם.
"נאדר בקודש" – קובץ פרקים אודות היחסים בין הקודש לחול
מאנאס (בקירגיזית: Манас) היא עיר בדרום-מערב קירגיזסטן, בירתו של מחוז בעל אותו שם.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2022, אוכלוסיית העיר מנתה 127,122 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודלה בקירגיזסטן, אחרי בישקק ואוש.
העיר משתרעת על פני 88 קילומטרים רבועים בפינה הצפון-מזרחית של עמק פרגנה במרחק של כ-250 ק"מ דרום-מערבית לבירה בישקק ובסמוך לגבול עם אוזבקיסטן.
העיר שוכנת לאורך נהר קוגרט ולמרגלות הרי בבאשה אתא.
העיר מושכת מטיילים זה אלפי שנים.
בין המטיילים בעיר ניתן למנות סוחרים, תיירים ועולי רגל המגיעים למקומות הקדושים באזור.
אנשים חולים ביקרו במאנאס כדי למצוא תרופה החבויה בהר איוב טאו בגובה 700 מטר מעל פני הים, שלושה קילומטרים מחוץ לעיר עצמה.
בתחילת המאה ה-19 נבנה חאן קטן באזור.
עם הזמן החאן גדל ושימש לאירוח אנשים רבים, עד שהאוכלוסייה בעיר התפתחה.
התושבים המקומיים עסקו בחקלאות ובמסחר.
בשנת 1870 הגיעו מהגרים רוסים לאזור.
הם הקימו משמר לעיר ובית חולים צבאי.
האזור שבו שוכנת העיר ידוע באגוזי המלך שלו.
מאמרים חדשים על התבונה האנושית (צרפתית: Nouveaux essais sur l'entendement humain) חיבורו של גוטפריד לייבניץ, הוא מנשר הכחשה לאחת מיצירותיו הפילוסופיות המרכזיות של ג'ון לוק, מסה על שכל האדם.
זוהי אחת משתי יצירות פילוסופיות באורך מלא מאת לייבניץ (האחרת היא התאודיציאה), והוא בנוי כאוסף ביקורות ותגובות לכל אחת מהטענות שבפרקים בחיבורו של לוק.
לייבניץ סיים לחברו ב-1704 אולם מותו של לוק היה לכאורה הסיבה שלייבניץ השהה את פרסומו, והספר הופיע רק כ-60 שנה מאוחר יותר.
כמו יצירות פילוסופיות אחרות מהתקופה, הוא נכתב בצורה של דיאלוג.
שתי הדמויות הדוברות בספר הן תאופיליוס ("אוהב האל" ביוונית), המייצג את השקפותיו של לייבניץ, ופילאלטס ("אוהב האמת" ביוונית), המייצג את אלו של לוק.
ההתכחשות המפורסמת לתזה האמפיריציסטית על מוצאם של רעיונות מופיעה בתחילת הספר השני: "דבר אינו נמצא בתודעה ללא תיווך ראשוני של החושים, מלבד התודעה עצמה".
כל הטיעונים המרכזיים של לוק כנגד רעיונות מולדים זוכים לביקורת ארכנית של לייבניץ, שמצודד בהשקפה קיצונית של קוגניציה מולדת, לפיה כל המחשבות והפעולות של הנפש הן מולדות.
בנוסף לדיון שלו על רעיונות מולדים, חיבורו של לייבניץ מציג ביקורות נוקבות ושופעות תובנה על השקפותיו של לוק בנוגע לזהות אישית, רצון חופשי, דואליזם גוף-נפש, שפה, אמת הכרחית, וניסיון ההוכחה של לוק לקיום האל.
מאמר סקירה , סקירה שיטתית או סקירת ספרות הוא מאמר המסכם מאמרים רבים קודמים בנושא כלשהו.
בפרט, בתחומי המדע מאמר סקירה הוא מאמר מדעי אשר אינו מדווח על תוצאות מחקר יחידי, למשל ניסוי מדעי או תצפית מדעית יחידים, אלא מסכם מספר רב של מאמרים מדעיים שפורסמו קודם לכן בנושא מסוים או בשאלה מסוימת, במטרה להבינו באופן רחב, אמין ועמוק יותר.
בדומה למאמרי תוצאות במדע, מאמר סקירה מדעי בדרך-כלל מתפרסם בכתב עת מדעי, ועובר ביקורת עמיתים.
במרבית תחומי המדע הופיעו במשך השנים כתבי-עת מדעיים מיוחדים המתמחים במאמרי סקירה, שהמילה Review תכופות משובצת בשמם, למשל Reviews of Modern Physics בתחום הפיזיקה.
גם כתבי-עת מדעיים רבים אחרים עשויים לפרסם מאמרי סקירה בנוסף על מאמרים מסוגים אחרים, לפעמים במדור מיוחד או בגיליון מיוחד.
מאמר סקירה הוא מקור משני, כלומר הוא מכיל ניתוח, פרשנות וסינתזה של מספר רב של מאמרים קודמים, אשר במדע בדרך-כלל ערכו מחקר מקורי ובתחומי מדע רבים עשויים להחשב כמקורות ראשוניים.
ממאמר סקירה מצופה בדרך-כלל לסקור ללא משוא פנים את כל המאמרים הקודמים החשובים לנושא המוצהר שלו, ולא להתעלם מתרומות רלוונטיות, למשל של מחברים אחרים או מתחומי מדע אחרים.
הביבליוגרפיה של מאמר סקירה בדרך-כלל מקיפה בהרבה משל מאמר תוצאות באותה שאלה, ובאופן אופייני עשויה לצטט עשרות ומאות מקורות.
לפיכך, מאמרי סקירה הם באופן טיפוסי מקיפים יותר ומוטים פחות ממאמרי תוצאות, ולצרכים רבים הם נחשבים למקורות הכלליים, האמינים והסמכותיים ביותר בנושא שבו הם עוסקים.
גם מאמר סקירה וגם מאמר מטא-אנליזה מסכמים מידע ממחקרים רבים קודמים.
ההבדל ביניהם הוא שמטא-אנליזה מצרפת יחד נתונים שנאספו על ידי מחקרים קודמים לצורך ניתוח סטטיסטי מחודש על מדגם גדול יותר, בעוד שמאמר סקירה בדרך-כלל איננו עורך ניתוח מחדש של הנתונים, אלא מצליב את המסקנות של מחקרים קודמים.
באופן טיפוסי, מטא-אנליזה תתבצע על מספר קטן יותר של מחקרים מאשר מאמר סקירה באותה שאלה, שכן הניתוח מחדש של הנתונים יוגבל לתת-קבוצה של אותם מחקרים אשר עונים לדרישות הסטטיסטיות, למשל כאלו שנערכו בתנאים, בשיטות ובמתודולוגיות דומות.
מאמר סקירה לעומת זאת עשוי להצליב מידע ממחקרים שנערכו בתנאים שונים, במתודולוגיות שונות, ואף מתחומי מדע שונים אשר עשויים לנגוע לשאלה הנחקרת.
לכן באופן טיפוסי מסקנותיו כלליות ומקיפות יותר ממסקנות מטא-אנליזה באותו נושא עצמו, אך פחות חזקות.
למשל, תכופות לא ניתן יהיה לקבל הערכה של מובהקות סטטיסטית בשאלה הנידונה.
גם מאמרי סקירה וגם מאמרי מטא-אנליזה חשובים לבדיקת ההדירות של תוצאות ומסקנות מדעיות.
מאנדה היא שפה דראווידית דרומית-מרכזית שבטית.
השפה מדוברת באזור אודישה שבהודו.
עד לשנת 1964 מוסדות האקדמיה המערביים כלל לא ידעו על קיומה של השפה.
שו"ת מאמר מרדכי הוא סדרת ספרי שאלות ותשובות בת חמישה כרכים בהלכה מאת הרב מרדכי אליהו.
סדרת ספרים זו נערכה במקביל לסדרת ספריו שו"ת הרב הראשי.
בסדרה זו ליקט הרב אליהו, בעזרת צוות עורכים בראשות בנו הרב יוסף אליהו, תשובות רבות לשאלות שהשיב הן בהיותו כדיין בבית הדין, כרב הראשי לישראל, ואף לאחר מכן.
בניגוד לשו"ת הרב הראשי, שם בדרך כלל הרב אליהו השיב בקצרה והיה מיועד לכלל העם, בסדרה זו, לעיתים הרב אליהו הרחיב את התשובה לשאלה והסביר את שיטת הלימוד ודרך הפסיקה ההלכתית כמו שנהוג בספרי השו"ת הידועים, ובכל זאת גם בסדרה זו אפשר לראות לעיתים גם תשובות קצרות.
בשו"ת זה התייחס הרב אליהו לשאלות מכל חלקי השולחן ערוך ואף הרבה להשיב על שאלות מודרניות במגוון רחב של נושאים סבוכים כגון: השתלת איברים, קיום שמיטה במדינה מודרנית, היתר עגונות של חיילים שהלכו למלחמה ולא חזרו, ועוד.
חלק מהתשובות התפרסמו על פני שנים רבות ובמרחב גדול של במות תורניות, מחקריות וציבוריות כגון: תחומין, המאיר לארץ וכו'.
שנים רבות פנו רבנים ואישי ציבור לרב אליהו וביקשו ממנו שיפרסם את סדרת שו"ת זו.
לאחר הפצרות ובקשות רבות, בשנת תשס"ט פרסם הרב אליהו את הכרך הראשון.
בשנת תש"ע פורסם הכרך השני.
שאר הכרכים פורסמו לאחר פטירת הרב אליהו.
כרכים אלו לוקטו מתוך כתב ידו ומתוך שיעוריו הרבים על ידי צוות רבנים ממכון דרכי הוראה לרבנים בראשות בנו הרב יוסף אליהו.
חלק א - שאלות ותשובות על ד' חלקי השולחן ערוך בנושאים שונים.
בנוסף, יש מבוא לספר, בו הרב אליהו מסביר את שיטת פסיקתו ההלכתית, ואת דרך הפסיקה על פי הקבלה.
חלק ב - שאלות ותשובות על ד' חלקי השולחן ערוך בנושאים שונים.
חלק ג - שאלות ותשובות ושיעורים על ד' חלקי השולחן ערוך בנושאים שונים.
כמו כן, בסוף הכרך נוספו תשובות לשאלות שהתעוררו במדינת ישראל המתחדשת, כגון: החזרת שטחים, פדיון שבויים, קדושת ארץ ישראל ירושלים ובנית בית המקדש.
חלק ד - שאלות ותשובות ושיעורים בהלכות שבת.
בכרך זה התייחס הרב גם לדברים מודרניים שהתרחשו בתקופה האחרונה (מכשירי חשמל בשבת, קריאה לשירותי חירום ורפואה וכדומה).
חלק ה - ושבתה הארץ - הלכות, מאמרים ומחקרים בהלכות שמיטת הארץ ושמיטת כספים.
(בעבר ספר זה יצא לאור כספר נפרד "מאמר מרדכי - ושבתה הארץ" בשנת תשס"ח, ומאוחר יותר הוחלט להכניסו כחלק מסדרת השו"ת).
בעתיד מתוכננים לצאת עוד מספר כרכים בנושאים שונים (הלכות פסח, ענייני כשרות והמטבח המודרני, ענייני אבן העזר ועוד).
הרב אליהו הרבה להשיב לכל מי ששאל אותו, חלק מתשובות לשאלות ניתנו בכתב, כמכתבים לגדולי ישראל, ולעם היושב בציון ובתפוצות.
הואיל ולעיתים הכתיבה הייתה ביד ולא ממחושבת, נמצא כי תשובות רבות ניתנו בכתב ידו של הרב וללא העתק.
נעשה מאמץ גדול להשיג את התשובות שניתנו על ידי פניה לכלל הציבור שישלחו את מה שמצוי בידם, ואיסוף החומר ממקומות שונים.
חלק נוסף מהתשובות ניתנו כפסקי דין רבניים, תחילה בשבת הרב כדיין בבאר שבע ולאחר מכן כדיין בירושלים וכנשיא בית הדין הגדול.
רבים מאוד מדברי הרב בסוגיות אלו ניתנו בשיעורים בציבור.
בשיעורים אלו שהיו במגוון גדול של מקומות נכחו אנשים רבים, וחלק מהשיעורים אף התפרסמו על ידי הלוויין בהיקף של עשרות אלפי צופים.
רבים מגדולי ישראל שכתבו תשובות וזמנם היה בידם האריכו רבות בכתיבתם.
לא כן נהג הרב אליהו.
בדרך כלל תשובותיו היו ב'קציר האומר', מועט המחזיק את המרובה.
בחלק שנערך מפסקי הדין, לדוגמה, היה צורך לפענח נקודות רבות שהרב כתב ברמז על מנת להציג את המשנה הסדורה בפני הלומד והחוקר.
גם בשאלות עצמן, לעיתים היו השואלים רחוקים מחיי תורה וסגנונם לא היה ראוי, משום כך השאלות נערכו על ידי המכון דרכי הוראה.
בנוסף, השיעורים אשר העביר הרב אליהו בלוויין, שוכתבו ונערכו מחדש בתוספות מקורות.
מאן NG272 הוא אוטובוס מפרקי מתוצרת חטיבת המשאיות והאוטובוסים MAN Truck & Bus (שם רשמי : MAN Nutzfahrzeuge AG) בבעלות מאן אשר יוצר בין השנים 1990–1992 ב-גרמניה
דגם "מאן NG272" מוגדר כאוטובוס מפרקי.
אוטובוס מפרקי הוא אוטובוס המחולק לשני מקטעים או יותר, המחוברים זה לזה באמצעות מפרק מסתובב.
מנוע דיזל אחורי מתוצרת "MAN"
מספר מושבים : 51 מושבים + נהג, 103 נוסעים בעמידה, בסך הכל 154 נוסעים
אוטובוס 3 צירי (רב צירי) ("Multi-axle bus" )
מאן (2)NG272 , קרוי גם: MAN NG272(2) (A11)) הוא אוטובוס מפרקי מתוצרת חטיבת המשאיות והאוטובוסים MAN Truck & Bus בבעלות מאן אשר יוצר בין השנים 1992–1990 ב-גרמניה.
דגם "מאן (2)NG272" מוגדר כאוטובוס מפרקי.
רצפה נמוכה: גובה הרצפה במעלה הקדמי - 34 ס"מ, גובה הרצפה במעלה האחורי - 54 ס"מ
מאן SL200 (בגרמנית : MAN SL200) הוא אוטובוס מתוצרת חטיבת המשאיות והאוטובוסים MAN Truck & Bus בבעלות מאן, אשר יוצר בין השנים 1988–1973 ב-גרמניה.
476 יחידות יוצאו לאוסטרליה, 88 יחידות יוצאו ל-ניו זילנד
גרסה טרוליבוס דגם "MAN SL-E 200"
דגם "מאן SL200" הוסב לרכב חשמלי על ידי חברת הבת "Gesellschaft für elektrischen Straßenverkehr" שעסקה בתחום מתחילת שנות ה-70.
בשנת 1975 שווקו 22 יחידות מהדגם החשמלי (טרוליבוס) שהיה קרוי "MAN SL-E 200".
8 יחידות פעלו בעיר מנשנגלדבך עד שנת 1981 בשנת 1988 הם נמכרו לעיר "דיסלדורף".
14 יחידות בעיר דיסלדורף עד שנת 1988.
הציוד החשמלי הגיע מ-"Bosch", סוללות המתיחה הייתה של "Varta".
מאן NLxx3F היא סדרת שלדות אוטובוסים נמוכי רצפה המיוצרת על ידי חברת מאן.
הסדרה מיוצרת משנת 1998 והיא יורשת לסדרת הדור הקודם NLxx2F שייצורה הופסק באותה שנה.
3 סוגי מנועים: מנוע טורבו-דיזל, מנוע המופעל על ידי גז טבעי דחוס, מנוע המופעל על ידי גז פחמימני מעובה
בסדרה מספר דגמים כאשר שלושה מביניהם נמצאים בשימוש בישראל.
"NL263F": דגם זה הורכב בישראל עד 2006 והיה בשימוש בדן ואפיקים בלבד.
"NL313F: דגם זה הורכב בישראל עד 2009 והיה בשימוש במספר רב של מפעילות ביניהן אגד שבה דגם זה נכנס לשימוש ב 2001, דן, אפיקים, נתיב אקספרס והשאטלים בנמל התעופה בן-גוריון.
"NL323F": זהו הדגם הנוכחי המורכב בישראל החל מ-2010 ונמצא בשימוש באגד ודן בלבד.
מאן NL262 (בגרמנית : MAN NL262) הוא אוטובוס עירוני מתוצרת חטיבת המשאיות והאוטובוסים MAN Truck & Bus בבעלות מאן, אשר יצר בין השנים 1992–1998 בגרמניה.
דגם "מאן NL262" שיוצא להונג קונג נבנה עם מערכת היגוי מימין
מאן NL202 (בגרמנית : MAN NL202) הוא אוטובוס עירוני נמוך רצפה מתוצרת חטיבת המשאיות והאוטובוסים MAN Truck & Bus בבעלות מאן, אשר יצר בין השנים 1992–1989 ב-גרמניה ובפולין
אוטובוס נמוך-רצפה בתצורות: תצורה 2 דלתות: דלת קדמית בגובה של 31.7 ס"מ מעל פני הקרקע, דלת אמצעית בגובה של 34.0 ס"מ מעל פני הקרקע.
תצורה נוספת תצורה 3 דלתות: דלת קדמית בגובה 31.7 ס"מ מעל פני הקרקע, דלת אמצעית: בגובה 34 ס"מ מעל פני הקרקע, דלת אחורית: בגובה 58.8 ס"מ מעל פני הקרקע
בדגם "מאן NL202" הורכבה מערכת ABS (Anti-lock Braking System) - מערכת למניעת נעילת גלגלים
מאן 24.3x0 היא סדרה של אוטובוסים דו-קומתיים עירונים אשר נבנתה והורכבה על ידי יצרנית האוטובוסים האוסטרלית Volgren ברישיון חטיבת המשאיות והאוטובוסים MAN Truck & Bus אשר ייצרה את השלדה בבעלות מאן, אשר הורכבו בין השנים 1997–2000 ב-אוסטרליה
מספר יחידות נבנו והורכבו בשנת 1998 על ידי יצרנית האוטובוסים ההולנדית VDL Berkhof בשיתוף Volgren .
בשנת 1998 יוצאו עשרות יחידות להונג קונג.
יחידה אחת יוצאה בשנת 1999 לשירות בנמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג.
הדגם נכנס לשירות בשנת 2000, למשך 15 שנים.
מאן CLA (בגרמנית : MAN CLA) היא סדרה של משאיות בינוניות וכבדות שפותחו בהודו ברישיון חטיבת המשאיות והאוטובוסים MAN Truck & Bus אשר ייצרה את השלדה בבעלות מאן, אשר מיוצרים משנת 2007.
דגמי "מאן CLA" מיוצרים ברישיון "מאן" בארצות הבאות: הודו, אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים, דרום אפריקה, תאילנד ו-אוזבקיסטן.
דגמי "מאן CLA" מיוצרים בתצורות של "משאית אחודה" ובתצורות של משאיות סמי-טריילר למגוון מטרות.
סיווג לפי ייעוד (סיווג חלקי): משאית עפר, משאית מנוף, משאית הובלה, משאית בניין, משאית אשפה, כבאיות.
חלק מהדגמים מיוצרים במגוון מידות של מכולות.
"15.200 4x2" - גורר ממשאית סמי-טריילר, משקל מארז כולל גוף, מנוע, נוזלים, אביזרים, נהג, נוסעים ומטען - 18 טון, משקל מקסימלי כולל נגרר - 40 טון
"28.280 4x6", - גורר ממשאית סמי-טריילר, משקל מארז כולל גוף, מנוע, נוזלים, אביזרים, נהג, נוסעים ומטען - 26 טון, משקל מקסימלי כולל נגרר - 44 טון
מאן TG (מאן טווח TG") הם מספר סדרות הכוללים עשרות דגמים של משאיות קלות בינוניות וכבדות ורכבים מסחריים המיוצרים משנת 2000 בגרמניה ובעוד מספר רב של מדינות על פני הגלובוס ברישיון חטיבת המשאיות והאוטובוסים MAN Truck & Bus אשר מייצרת את השלדה בבעלות מאן.
דגמי "מאן TG" מיוצרים ברישיון "מאן" בארצות הבאות: פולין, אוסטריה, רוסיה, אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים, דרום אפריקה, תאילנד, מקסיקו ואוזבקיסטן.
דגמי "מאן TG" מיוצרים בתצורות של "משאית אחודה" ובתצורות של משאיות סמי-טריילר למגוון מטרות.
סיווג לפי ייעוד (סיווג חלקי): משאית עפר, מכלית (משאית), משאית מנוף, משאית הובלה, משאית בניין, משאית אשפה, כבאיות.
בנוסף יוצר דגם "מאן TG" בתצורה של מכונית מסחרית.
דגמי "מאן TG" (מלבד למסחריות) מאופיינים במבנה תא הנהג בעל חרטום שטוח ("Cab over" ).
זהו סגנון גוף של משאית הנפוץ באירופה, המתאפיין בחזית שטוחה ואנכית כאשר תא הנהג של המשאית ממוקם היישר מעל (או לפני) הסרן הקדמי.
זאת בניגוד לתצורה המקובלת בארצות הברית בה המנוע מורכב בתא מנוע נפרד בקדמת תא הנהג.
מאנד (בהונגרית: Mánd) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודים חיו במאנד בתקופות זמן שונות.
ביער בכפר היה בית קברות יהודי.
מאנדו (בדנית: Mandø) הוא אי בדנמרק הנמצא באזור החוף הדרום מערבי של יוטלנד.
האי משתרע על פני 7.63 קילומטרים רבועים וחיו בו 40 תושבים נכון לינואר 2018.
ניתן להגיע אל מאנדו כאשר יש גאות על פני מסלול לא סלול באורך של כארבעה קילומטרים המחבר את האי ליבשת.
שטחי ביצות עשב רבים מקיפים את האי והם מספקים בין היתר אזורי רבייה לציפורים ואורגניזמים אחרים.
מאנגסונג מאנגטסן (בטיבטית: མང་སྲོང་མང་བཙན) היה הקיסר השני, או השלישי, של האימפריה הטיבטית.
הוא היה בנו של ונכדו של סונגסן גמפו, מייסד האימפריה הטיבטית.
ישנה מחלוקת לגבי מספרו של מאנגסונג כקיסר טיבט, אין זה וודאי אם ירש את אביו או את סבו כקיסר.
כאשר ירש את כס האימפריה, מאנגסונג היה צעיר מכדי לתפקד כקיסר ולכן הוקם ממשל עוצרות למספר שנים עד שגדל.
מאנגסונג מאנגטסן היה נכדו של סונגסן גמפו ונינו של , שני האבות המייסדים של האימפריה הטיבטית.
תאריך לידתו אינו ידוע אך הוא כנראה נולד בטווח השנים 645-650. מאנגסונג מאנגטסן נישא לאישה בשם (Khri ma lod) שהעניקה לו את בנו, , אשר בסופו של דבר ירש אותו אחרי מותו כקיסר.
קרי-מה-לוד הייתה יורשת העצר של מאנגסונג מאנגטסן והחזיקה בתואר "טסמפו" (צורת הנקבה של התואר של "טסנפו", קיסר טיבט).
מאנגסונג מאנגטסן השתייך , השושלת ששלטה בממלכת טיבט לפני עלייתה של האימפריה הטיבטית העוצמתית.
מלכי טיבט של שושלת יארלונג לפני עליית האימפריה הטיבטית נשארים בגדר מיתולוגיים, ואין הוכחה חותכת לקיומם.
בשנת 618, סונגסן גמפו ירש את אביו כשליט ממלכת טיבט וייסד את האימפריה הטיבטית.
סונגסן החל במדיניות לוחמנית של התרחבות כנגד המדינות הגובלות בטיבט.
במהלך שלטונו סונגסן כבש את ממלכות ו, ואף את נפאל.
בנקודה כלשהי שאינה ידועה בשנות ה-40 של המאה ה-7 (640-650) סונגסן גמפו פרש מתפקידו כקיסר האימפריה לטובת בנו ויורש העצר שלו, .
תוך 5 שנים מאז שירש את אביו, גונגסונג גונגטסן נפטר וסונגסן גמפו נאלץ לחזור לתפקד כקיסר.
לא ברור אם גונגסונג גונגטסן באמת הוכתר כקיסר במהלך חמש השנים שבהן אומרים שהוא שלט, ואין שום אזכור לשלטונו במקורות הסיניים או הטיבטים.
לכן הוא לפעמים לא נכלל ברשימת השליטים הטיבטים.
כך נוצר מצב בו לא מובן אם מאנגסונג מאנגטסן ירש את סונגסן גמפו או את אביו גונגסונג גונגטסן בסוף 5 השנים בהן שלט (שייתכן שלא התרחשו כלל).
בשנת 650, סונגסן גמפו נפטר.
מאנגסונג מאנגטסן ירש אותו (או את אביו) באותה שנה כקיסר טיבט וכמלך טיבט ה-34. אולם, כאשר ירש את הכס, מאנגסונג מאנגטסן היה פעוט בן 3 בלבד ולא היה ביוכלתו לנהל את האימפריה.
על כן , השר העליון () של האימפריה שימש כעוצר של מאנגסונג מאנגטסן והשליט דה פקטו של האימפריה.
גאר טונגטסן נולד והשתייך לשבט הגאר, משפחה טיבטית עוצמתית שהתרכזה במזרח להסה.
משפחת הגאר, למעשה, הייתה המשפחה החזקה ביותר בטיבט במהלך המאה ה-7. גאר טונגטסן היה לשליט מוצלח, כתבים סיניים היסטוריים תיארו את גאר טונגטסן כשליט חכם, נחוש וקפדן, לוחם אמיץ וגנרל מיומן.
שאיפותיו תאמו לשאיפות של סונגסן גמפו וניתן לו התואר "הכובש".
בשנת 663, שממזרח לאימפריה הטיבטית (שנכבשה מספר שנים מוקדם יותר על ידי סונגסן גמפו), לא הייתה כפופה לחלוטין לטיבט והחלה לתפקד שוב כממלכה עצמאית.
זה פתח מלחמה בין אז'ה לטיבט.
שני הצדדים, אז'ה וטיבט, שלחו שליחים לסין כדי לבקש את התערבותה במלחמה לטובת הצד שלהם.
התגובה הסינית הייתה לשלוח צבא כחלק ממשלחת צבאית לטובת אז'ה, כדי להגן על הממלכה.
אולם, הודות לעריקתו של אחד מהשרים של אז'ה לטובת הטיבטים, הגנות ממלכת אז'ה נחשפו.
כשהטיבטים תקפו הם בהצלחה מחצו את כוחות ממלכת אז'ה וכבשו שנית את הממלכה.
היא הפכה ליותר ויותר טיבטית, היא אימצה את השפה הטיבטית והתרבות, מיסים מטעם טיבט הוטלו עליה וצבאות גויסו מכוחותיה לטובת טיבט.
כעת, לאחר הקמפיין הצבאי המוצלח של גאר טונגטסן, אז'ה נכבשה ונקלטה סופית לאימפריה הטיבטית.
במהלך תקופת מלכותו של מאנגסונג מאנגטסן, היחסים של טיבט עם סין, שהייתה אז תחת שושלת טאנג, נחלשו ואף נשברו.
זה קרה הודות להתרחבות הטיבטית לתוך השטחים של שושלת טאנג.
בשנת 658, מאנגסונג מאנגטסן ביקש מהקיסר הסיני נסיכה סינית להינשא לה, ממש כמו שסונגסן גמפו עשה כ-20 שנה לפני כן.
מאוחר יותר מספר התנגשויות צבאיות התרחשו בין סין לטיבט.
בשנת 665 החל הכיבוש הטיבטי של דרך המשי ו.
בשנת 658 סין השתלטה על ממלכות חוטאן ו ודרך המשי, והקימה באזור מדינות חסות.
בסביבות שנת 662, מאנגסונג מאנגטסן כרת ברית עם , שהיא בעצמה הייתה ווסאלית של סין.
יחד, הטיבטים והטורקים המערביים החלו לפשוט על מדינות החסות של שושלת טאנג בדרך המשי.
צבאות טיבטים נשלחו דרך ההרים ממזרח לאגן טארים לעבר שטחיה של שושלת טאנג.
באמצע הדרך הטורקים הצטרפו לטיבטים וביחד כבשו את אזור קאשגאר, יחד עם ערי מפתח על דרך המשי כמו , מה שקטע את גבולה של סין עם הודו ופרס.
משם, הטיבטים כבשו את כל אגן טארים מידי סין עד שנת 670. רק בשנת 692 הסינים כבשו את אותן טריטוריות חזרה, ואז בשנת 792 הטיבטים כבשו אותם שוב.
בשנת 667, גאר טונגטסן נפטר.
לאחר פטירתו מאנגסונג מאנגטסן קיבל את השליטה על האימפריה דה פקטו, הוא היה גדול מספיק, בן 20 בערך.
אולם שבט הגאר עוד היה חזק ובעל השפעה רבה על מאנגסונג.
כאשר גאר טונגטסן נפטר, האימפריה הטיבטית שלטה בכל ה והמשיכה להתרחב במהירות במרכז אסיה.
בשנת 668, כחלק מהכנה לקראת מתקפה סינית צפויה, הטיבטים בנו ביצורי הגנה ב-Jima Gol, נהר שזרם דרומית לימת צ'ינגהאי בשטח של הכבושה.
כשנה לאחר מכן, בשנת 669, ייתכן שבגלל הפגנת הכוח הטיבטי שנה מוקדם יותר, אנשים רבים מממלכת אז'ה הגיעו לחצר המלוכה של הקיסר הטיבטי (מאנגסונג מאנגטסן) והפגינו בפניו כניעה וכבוד, ונשבעו שבועת נאמנות כנתינים למלך הטיבטי.
בפתאומיות באביב של שנת 670, הטיבטים פתחו במתקפה גדולה נגד הטריטוריות בחלק המערבי של אגן טארים שעוד נותרו תחת שליטה סינית.
עם סיוע צבאי של , שהייתה כבושה כבר משנת 665, הטיבטים כבשו את העיר המבוצרת של (מדינת חסות של סין), העיר .
רק שתי הערים ו שממוקמות מזרחית יותר החזיקו מעמד נגד הטיבטים.
בנקודה הזו הסינים נסוגו מ"", שהיו ארבעה חילות מצב ששושלת טאנג הציבה באגן טארים על מנת לשלוט בו.
אלו היו חלק שנכבש בקושי רב מבין הקולוניות שלה במרכז אסיה.
באמצע שנת 670 התרחש .
הקרב התרחש ליד אגם צ'ינגהאי בין כוחות טיבטים לכוחות של שושלת טאנג על שליטה באגן טארים.
כ-50,000 חיילים תחת הגנרל הסיני נלחמו נגד 400,000 חיילים טיבטים.
תחילה שו רנגויי השאיר מאחור את רכבת הכבודה שלו יחד עם 20,000 חיילים והתקדם לעבר אגם צ'ינגהאי עם 50,000, שם חיכה לו צבא טיבטי גדול בהרבה תחת הגנרל הטיבטי (בנו של גאר טונגטסן).
הטיבטים תקפו וכבשו את רכבת הכבודה ששו רנגויי השאיר מאחורה, ונלחמו בשו רנגויי בנהר דאפיי (נהר מדרום לימת צ'ינגהאי).
בסופו של דבר שו רנגויי נסג מחוץ לממלכת אז'ה.
אולם, הקרב הסתיים בניצחון אסטרטגי לסינים.
אבדות הסינים עמדו על 20,000 חיילים מתים או פצועים, בעוד אבדות הטיבטים עמדו על כ-100,000. כתוצאה מהקרב, שושלת טאנג איבדה כל שליטה באגן טארים.
על פי מקורות סיניים, מותו לא הוסתר והוא נפטר בשנת 679.
באותה שנה בה מאנגסונג מאנגטסן נפטר, אשתו, קרי-מה-לוד, הולידה את בנו .
טרידו סונגטסן נולד ככל הנראה כשבעה ימים או חודש לאחר מותו של מאנגסונג מאנגטסן.
אין זה וודאי מתי נולד בדיוק אך זה כן מוכח שהוא נולד זמן קצר לאחר מות אביו.
כשהגיע לגיל 3, טרידו סונגטסן שמע על מותו של אביו.
טרידו סונגטסן ירש את אביו, מאנגסונג מאנגטסן, כקיסר טיבט.
כאמור, הוא היה קטן במות אביו ולכן הוא הוכתר כקיסר בעוד בנו השני של גאר טונגטסן, של שבט הגאר שימש כעוצר.
, אימו של טרידו סונגטסן, חלקה כוח עם שבט הגאר בנוגע לשליטה באימפריה, מה שהפך אותה, למעשה, לאישה היחידה שאי פעם שלטה בטיבט בפועל.
מאנגסונג מאנגטסן נקבר במחוז בטיבט שבסין.
קברו נמצא סמוך לקבר של סונגסן גמפו בעיר קונגיאי (בירת מחוז קונגיאי) וליד קבר בנו, טרידו סונגטסן.
מאנא ניסתאני (בפרסית: مانا نیستانی; נולד ב-29 במאי 1973).
הוא קומיקסאי, מאייר וסופר איראני.
יצירותיו הופיעו במגזינים כלכליים, פוליטיים ותרבותיים ברחבי העולם.
הוא נודע במיוחד בשל עבודתו עבור עיתונים מתנגדי משטר באיראן ובאתרים בשפה הפרסית.
אביו מנוצ'הר ניסתאני היה משורר ידוע מכרמאן ואמו אזארדח'ת ניסתאני הייתה מורה בבית ספר תיכון בטהראן.
אחיו הבכור, תוכא ניסתאני הוא קריקטוריסט.
ניסתאני בעל תואר שני בארכיטקטורה מאוניברסיטת טהראן.
ניסתאני החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 1989 כשהחל לצייר קריקטורות עיתונאיות עבור העיתון השבועי האיראני "זן".
כמו כן, צייר מספר רב של קריקטורות עבור מספר עיתונים ומגזינים מתנגדי משטר כדוגמת עצר אזאדגאן (عصر آزادگان), צבח-י אמרוז (صبح امروز), אזאד, נשאט (نشاط) ועוד.
בנוסף לעבודה בתחום הפוליטי אייר עבור מגזינים לילדים.
עבודותיו מתפרסמות בקביעות באתר החדשות של גולי איראן "רדיו זאמאנה" ובמכון הלמידה הווירטואלי עבור החברה האזרחית האיראנית "תאואנא".
ב-12 במאי 2006 פרסם ניסתאני קריקטורה במגזין הממשלתי האיראני "איראן-י ג'מעה".
הקריקטורה תיארה מספר דרכים על מנת להתמודד עם מקקים באמצעות איורים של שיחה בין ילד למקק.
בדרך הראשונה, לא הבין המקק את שפתו של הילד ולכן ניסה הילד לדבר איתו ב"שפת מקקים", אולם גם אז לא הבין אותו המקק וענה לו באזרית.
רבים מאנשי הקהילה האזרית באיראן ראו בקריקטורה הזו עלבון וחוסר כבוד כלפיהם וטענו שהם מושווים בקריקטורה למקקים.
בעקבות מחאות הקהילה נעצרו ניסתאני ועורך העיתון והעיתון נסגר באופן זמני.
בעת שחרור זמני מהמעצר נמלט ניסתאני עם משפחתו לצרפת, שם הוא מתגורר עד היום.
מספר שנים לאחר שנמלט מאיראן, פרסם ניסתאני ספר בשם "גלגול איראני", שם הספר הוא השראה מספרו של פרנץ קפקא "הגלגול".
בספר מתאר ניסתאני את החקירות המייסרות שעבר בעקבות המאורע, שהותו בבידוד, ההמתנה הארוכה לערבות והבריחה מאיראן בתקווה למצוא מקלט פוליטי באירופה ובצפון אמריקה.
ניסתאני מתאר בספר את הייאוש לאחר שמספר שגרירויות דחו את בקשת המקלט שלו, החלטתו להיעזר במבריחים במלזיה על מנת לקבל זהות בדויה ולבסוף, את המעצר שלו בגבול סין לאחר שנכשלה תוכניתו.
רוב הקריקטורות שפרסם ניסתאני, עוסקות בפוליטיקה ובשילוב סאטירי בין סמלי חופש ושלום לאלימות, מיליטריזם ודיקטטורה על מנת למתוח ביקורת על המשטר באיראן.
אחת הדוגמאות היא, קריקטורה המתארת חייל מחייך המאכיל יונה לבנה בזמן שהיונה נדקרת על ידי כידון.
הפרדוקס בין כאב היונה לחיוכו של החייל נועד להמחיש את האטימות, הניתוק והאלימות של המשטר הקיימים באיראן.
לאורך שנות פעילותו פרסם ניסתאני קריקטורות במגזינים שונים, ספרי קומיקס, רומנים גרפיים ואף אוטוביוגרפיה בתצורת רומן גרפי.
רוב יצירותיו נאסרו לפרסום באיראן בשל התנגדותו למשטר.
בין ספריו העיקריים ניתן למצוא:
ההרפתקאות של מר קה – סדרה של ארבעה ספרי קומיקס בפרסית.
יצאה לאור בקליפורניה בשנת 2014.
כאבוס (בעברית: סיוט) – פורסם באיראן בשנת 2000.
ח'אנה-י אשבאח (בעברית: בית הרוחות) – פורסם באיראן לראשונה בשנת 2001 ופורסם בשנית בארצות הברית בשנת 2014 לאחר שצונזר באיראן.
פאזל עאשקאנה-י אגא-י קה (בעברית: אהבת הפאזל של מר קה) – פורסם באיראן לראשונה בשנת 2004 ופורסם בשנית בארצות הברית בשנת 2014 לאחר שצונזר באיראן.
הוגופסי – פורסם בארצות הברית בשנת 2013.
גלגול איראני – רומן גרפי אוטוביוגרפי על הפרשה שגרמה לו להימלט מאיראן.
פורסם צרפתית בשנת 2014 וותורגם אחר כך לגרמנית, ספרדית ואנגלית.
מקום רביעי בתחרות "שמיים כחולים" בטהראן (1997)
מקום שני בתחרות "שמיים כחולים" בטהראן (1998)
פרס שני בתחרות הקריקטורות "הדיור" של משרד השיכון האיראני (1999)
מקום שני בתחרות "קומיקס גרעיני" של מגזין גולגה (1999)
תעודת כבוד מתחרות הקריקטורה הבינלאומית הדו-שנתית הרביעית באיראן (1999)
תעודת כבוד מתחרות קריקטורות הכדורגל הבינלאומית באיראן (1999)
פרס ראשון בקטגוריית הקריקטורה בפסטיבל התקשורת באיראן (1999)
פרס לאומץ בקריקטורה עיתונאית מאת רשת זכויות הקריקטוריסטים הבינלאומית (2010)
בפרסום אקדמי, מאמר סקירה "מתעדכן" היא מאמר סקירה המתעדכן מדי פעם כדי לשקף את המחקר העדכני ביותר.
סקירות חיות מתפרסמות בדרך כלל באינטרנט.
שלא כמו בכתב עת מודפס, הקוראים מקבלים הודעה על גרסאות חדשות יותר.
בעוד שכל גרסה חייבת להיות מצוטטת בנפרד, סקירה חיה משמשת כבקרת גרסאות למצב המחקר.
לדוגמה, המאמר הראשון שפורסם ב- Living Reviews in Relativity היה
בשנת 2008 הופקה גרסה מעודכנת:
המחברים והכותרות של סקירות מתעדכנות בדרך כלל נשארים זהים מגרסה לגרסה, אם כי אין זה חובה.
כותרת הסקירה בדרך כלל נשארת זהה, אם כי ייתכן שידרשו שינויים בכותרת כדי לשקף את המחקר העדכני ביותר, או התאמה בהיקף הסקירה.
כתבי עת אקדמיים המפרסמים סקירות מתעדכנות כוללים את סדרת כתבי העת Living Reviews לאסטרופיזיקה, ואת מאגר הסקירות השיטתיות ברפואה של Cochrane .
ה"מָאנוֹ קוֹרְנוּטָה" (Mano cornuta, יד מקורננת) הידועה גם כ"מחוות קרני השטן" וכ-"רוק און" היא מחווה גופנית המבוצעת באמצעות אִגרוּף כף היד ופתיחת האצבע המורה והזרת בו זמנית.
אין להתבלבל בין מחווה זו למחוות "אני אוהב אותך" (בשפת הסימנים האמריקאית) בה ישנה פתיחה של האגודל יחד עם האצבע המורה והזרת.
מחווה זאת היא בעלת מגוון משמעויות כתלות בתרבות ובאזור הגאוגרפי.
באחדות מהתרבויות זהו סימן לעלבון מיני המרמז על גבר שהיה קורבן לניאוף, באחרות זהו סימן הנועד להרחיק עין הרע.
הלהקה Coven מוכרת על ידי חובבי הארד רוק והיסטוריונים שונים בתור הלהקה הראשונה שהציגה את המאנו קורנוטה לתרבות הרוק, המטאל והפופ, כפי שניתן לראות באלבום הבכורה שלהם משנת 1969, Witchcraft Destroys Minds & Reaps Souls.
בתחום המטאל הושרשה מחווה זו בעיקר על ידי רוני ג'יימס דיו שסבתו האיטלקייה נהגה לעשות בה שימוש להרחקת עין הרע.
המחווה אומצה בחום על ידי חובבי מטאל והפכה לתופעה נרחבת בהופעות כמעט כמו הד באנגינג.
השימוש בסימן התרחב אף מעבר לסצנת המטאל אל תחומי מוזיקת רוק אחרים.
מחווה זאת משמשת גם את אוהדי ה"טקסס לונגהורן" (קבוצות הספורט של אוניברסיטת טקסס באוסטין).
מאנו היא סדרת אנימציה צרפתית בת 104 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1989. בישראל הסדרה שודרה בערוץ 2 בשנות התשעים המוקדמות.
הסדרה הופקה על ידי סטודיו האנימציה הצרפתי "ג'ינגל" ועל ידי רשת הטלוויזיה הצרפתית "לה סנק".
סדרה זו מבוססת על רצועת קומיקס צרפתית באותו השם מאת פרנק מרג'רין.
הקומיקס והסדרה מתמקדים בעלילותיו של נער צעיר בשם מאנו, אשר תמיד מביא מזל רע לכל הסובבים אותו, כולל חברו הטוב רוברט.
מאנו – המתבגר הממוצע, וכוכב הסדרה.
בעל פוני בלונדיני ומעיל עור.
גורם שלא בכוונה סבל רב לכל הסובבים אותו.
רוברט – חברו של מאנו אשר לעיתים רבות הופך לקורבן של מנו.
ג'וסיאן – אחותו בת ה-7 של מאנו.
ראול - אביהם של מאנו וג'וסיאן.
חם מזג אך אדיש רוב הזמן.
סימון - אמם של מאנו וג'וסיאן.
מאנוֹס חג'ידאקיס היה אחד מגדולי מלחיני המוזיקה היוונית.
בשנת 1960 זכה בפרס אוסקר בקטגוריה של השיר הטוב ביותר, על שירו "רק בימי חול", מתוך סרט באותו שם, בכיכובה של מלינה מרקורי.
המוזיקה שלו פופולרית מאוד בקרב היוונים ואפשר לזקוף לזכותו את הכנסתה של מוזיקת בוזוקי למרכז התרבות.
יצירתו הראשונה הייתה המנגינה לשיר "ירח של נייר" (Χάρτινο το Φεγγαράκι), מתוך "חשמלית ושמה תשוקה" של טנסי ויליאמס, שעלה על בימת תיאטרון האמנות של קרולוס קאון באתונה, שיתוף פעולה שנמשך 15 שנים.
חג'ידאקיס התמקד בחסכוניות הביטוי, בשורשים המסורתיים העמוקים וברגש האמיתי שמציג הרמבטיקו והילל מלחינים כמו מרקוס ומוואקאריס וואסיליס ציצאניס (Vassilis Tsitsanis).
בצעד מהלכה למעשה שילב רמבטיקו קלאסי ביצירת הפסנתר שלו מ-1961, "שישה ציורי פולקלור", שהוצגה בשלב מאוחר יותר כבלט עממי.
בנקודה זו החל לפתח את הקריירה שלו בשני מסלולים נפרדים – כתיבת שירים פופולריים ביותר ומוזיקה לסרטים מכאן, והלחנת יצירות רציניות יותר, כדוגמת "מחזור .C.N.S" משנת 1954, מחזור שירים לקול ופסנתר, המזכיר את הליד הגרמני בצורתו, אם לא בסגנונו.
ב-1955 כתב את המוזיקה לסרטו של
מיכאל קאקויאניס, "סטלה"; השחקנית מלינה מרקורי, ידידה קרובה שלו, שרה את השיר, שהיה לסימן ההיכר של הסרט, "אהבה שהייתה לחרב פיפיות".
חג'ידאקיס טען תמיד, שאת יצירותיו הרציניות כתב להנאתו ואת הפחות רציניות, לשם פרנסה.
אלא שכישרונו המלודי היה רב כל כך, שההבדל ברמה ובאיכות בין השניים איננו מורגש כמעט.
בשנת 1959 פגש חג'ידאקיס את ננה מושקורי, "הפרשנית האידיאלית" הראשונה שלו, זמרת ביישנית אך מוכשרת להפליא, שעיצבה את צלילי המוזיקה שלו בקולה, המצטיין ביופיו הייחודי.
שנת 1960 הביאה לו הצלחה בין-לאומית, כשהמוזיקה לסרטו של ז'ול דאסן "רק בימי חול" זיכתה אותו בפרס האוסקר ו"הבחורים מפיראוס" היה ללהיט מבוקש בעולם כולו.
ב-1961 הלחין את השירים למופע הערב אימפרוביזציה מאת לואיג'י פיראנדלו, בו ככיבה זואי פיטוסי ששרה את השירים "Ο Ταχυδρόμος πέθανε" (שתורגם לעברית על ידי נעמי שמר ונקרא איילת אהבים) ו-"το μαντολινο" ("המנדולינה").
ב-1962 הפיק את המחזה המוזיקלי "רחוב החלומות" והשלים את המוזיקה למחזה "הציפורים" של אריסטופאנס, עוד הפקה של "תיאטרון האמנות", שחוללה שערורייה בגלל הבימוי המהפכני של קרולוס קאון.
המוזיקה למחזה שימשה אחר כך גם את בלט המאה ה-20 של מוריס בז'אר.
חג'ידאקיס כתב גם את המוזיקה לשיר, שארתור אלטמן הוסיף לו מילים באנגלית ונתן אותו לברנדה לי.
השיר היה "לגמרי לבדי" (All Alone Am I).
ב-1964 חיבר את המוזיקה לסרט טופקאפי בו השתתפה מלינה מרקורי.
בשנת 1965 יצא תקליטו "חיוך ג'וקונדה" בחברת מינוס-EMI.
ב-2004 הייתה הפקה חוזרת דיגיטלית שלו בתקליט אספנים אריך נגן ובתקליטור באוסף הקלאסיקה של TMI.
בשנת 1966 נסע חג'ידאקיס לניו יורק להצגת הבכורה של Ilya Darling, מחזמר של ברודוויי, המבוסס על "רק בימי חול" ובכיכובה של מלינה מרקורי.
הוא לא שב ליוון עד 1972, בעיקר בשל התנגדותו לדיקטטורה הצבאית שהשתלטה על המדינה.