tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במסגרת תפקידו בשח"ם רשטיק שימש כחבר הנהלת להב (לשכת ארגוני העצמאים), כציר בארגון השחקנים העולמי (FIA) , והוביל לאירוח כנס של הארגון במרכז סוזן דלל בנובמבר 2019 במסגרת מאמצי שח"ם להתמודד עם תנועת ה-BDS באירופה.
ב-2020 נבחר לרשימת 40 הצעירים המבטיחים של מגזין גלובס.
החל ממאי 2021 מכהן כמנכ"ל אשכולות, החברה לזכויות מבצעים של אמני ישראל.
במסגרת תפקידו, הוביל רשטיק שורת מהלכים משמעותיים לביסוס מעמדה של החברה כגורם מרכזי בשוק התמלוגים בישראל ובעולם.
הוא פעל לייצוב הכנסות החברה ולכינון הסכמים ארוכי טווח וברי קיימא עם כלל גופי השידור והתקשורת המרכזיים בישראל – בהם הוט, יס, קשת, רשת, ערוץ 14, כל תחנות הרדיו האזורי, סלקום TV, פרטנר TV, חברות הסלולר, התאחדות בתי הקולנוע בישראל, תאגיד השידור הישראלי ועוד.
בתקופתו צורפה אשכולות לארגון הבינלאומי SCAPR ונחתמו הסכמים עם ארגוני ניהול אחיות בחו"ל לצורך גביית תמלוגים עבור אמנים מבצעים ישראלים מעבר לים.
במקביל, ייסד את הגוף המשותף אשל"מ יחד עם עילם – עמותה ישראלית לזכויות מבצעים – לצורך גביה משותפת של זכויות מבצעים בגין השמעה והצגה פומבית.
רשטיק הוביל את החברה להישג חסר תקדים בפסיקת בג"ץ אשר קמה כי אמנים יהיו זכאים לגמול קלטת ריקה גם בגין התקנים דיגיטליים, והביא לגידול של למעלה מ־33% בהכנסות החברה.
בתקופתו עוגן לראשונה מודל ממשל תאגידי מסודר חדשני ונרחב לאשכולות, והוא זכה להכרה של בית המשפט כמייצג ונאמן מוסמך לניהול זכויות אמנים מבצעים בישראל.
בשנת 2008 נבחר רשטיק למועצת העיר גבעתיים, לאחר הבחירות במסגרת תפקידו שימש רשטיק כיו"ר הוועד המנהל של הקרן לעידוד ההשכלה הגבוהה (ע.ר), שמטרתה חלוקת מלגות בתמורה למעורבות חברתית לבני העיר גבעתיים, וכמחזיק תיק תנועות הנוער והצעירים.
בשנת 2013 נבחר רשטיק בשנית למועצת העיר גבעתיים.
במסגרת תפקידו המשיך לשמש רשטיק כיו"ר הקרן לעידוד ההשכלה הגבוהה בגבעתיים, והגדיל את סכום המלגות אשר מחלקת הקרן מ-50,000 ש"ח בשנה ל-700,000 ש"ח בשנה.
וכן כיהן כיושב ראש דירקטוריון תאגיד המים העירוני "מי גבעתיים", אשר בתקופת כהונתו היה בצמרת דירוג תאגידי המים של רשות המים.
רשטיק נשוי לרותם, ראש אגף בעיריית גני תקווה, ולהם שני ילדים.
אוֹר (אוֹרי) שָׂשׂוֹן (נולד ב-18 באוגוסט 1990) הוא ג'ודוקא עבר ישראלי, זוכה מדליית ארד מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 בקטגוריית המשקל של מעל 100 ק"ג ומדליית ארד מאולימפיאדת טוקיו 2020 בקטגוריית הנבחרות המעורבות.
פעמיים ברציפות סגן אלוף אירופה (באקו 2015 וקאזאן 2016).
ששון נולד בירושלים בשכונת פסגת זאב ליצחק ששון, קב"ט בעירייה ולורדה, אשת חינוך.
בגיל 8 החל להתאמן בג'ודו בעקבות אחיו הגדול אלון ששון, לימים ג'ודוקא בעצמו, במתנ"ס שבשכונת ארמון הנציב.
את שירותו בצה"ל העביר על תקן "ספורטאי מצטיין", ושירת בקריה.
בשנת 2007, בגיל 17, זכה לראשונה באליפות ישראל, בה זכה עוד שבע פעמים בקריירה.
בשנת 2009 הוא זכה במדליית זהב במכביה השמונה-עשרה.
במאי 2010, ששון זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות בינלאומית לבוגרים, כאשר זכה במדליית ארד בטורניר שנערך בלונדון במסגרת גביע אירופה 'European Cup London'.
בשנת 2011 זכה פעמיים באליפות ישראל (קטגוריית המשקל עד 100 ק"ג וקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג), וכן זכה במדליות ארד בגראנד פרי אמסטרדם ובטורניר 'World Cup Tallinn'.
גם בשנת 2012 זכה באליפות ישראל, בפעם השישית ברציפות, וכן זכה במדליות בטורנירים במסגרת גביע העולם: מדליית זהב בפראג ומדליות ארד במדריד ובליסבון.
הוא לא נכלל בסגל הישראלי לאולימפיאדת לונדון 2012, מאחר שבמשחקים האולימפיים יכול להשתתף ג'ודוקא אחד מכל מדינה בכל קטגוריית משקל, ובקטגוריית המשקל שלו אז, עד 100 ק"ג, התחרה אריק זאבי שהגיע להישגים גבוהים ממנו והיה מדורג גבוה יותר.
בשנת 2013 סיים במקום החמישי באליפות אירופה שנערכה בבודפשט כשהפסיד לסיריל מארה הצרפתי בקרב על מדליית הארד.
באותה שנה זכה במסגרת טורנירי "European Open" במדליות זהב בטביליסי ובוורשה ובמדליית ארד בזאגרב, כמו כן זכה במדליית ארד בגראנד פרי אולן בטור.
בשנת 2014, ששון עלה לקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וזכה במדליית זהב בטורניר בטאלין ובמדליית ארד בגראנד פרי זאגרב, כמו כן הוא סיים במקום החמישי בגראנד פרי אסטנה.
בשנת 2015, במשחקים האירופיים שנערכו באותה שנה בבאקו, ושהיוו גם את אליפות אירופה בג'ודו 2015, רשם את הישג השיא שלו עד אז, כשזכה במדליית כסף במשקל מעל 100 ק"ג.
בקרב הראשון הוא ניצח ביוקו את מיכל הוראק הצ'כי, בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון את דניאל נתיאה הרומני לאחר ריתוק וברבע הגמר ניצח באיפון את רוי מאייר ההולנדי.
בחצי הגמר גבר שוב באיפון על רנט סאידוב הרוסי לאחר תרגיל סיאו-נגי ובגמר הפסיד באיפון לאדם אוקרואשווילי הגיאורגי.
באותה השנה זכה במדליית ארד בגראנד פרי דיסלדורף והשתתף באליפות העולם שנערכה באסטנה, שם הודח בסיבוב השני.
בפברואר 2016, ששון התחרה בגראנד סלאם פריז היוקרתי וזכה במדליית הכסף לאחר שהגיע עד הגמר בו הפסיד להיסאיושי הראסווה היפני.
ב-27 במרץ זכה במדליית זהב בגראנד פרי טביליסי כשניצח בגמר את רוי מאייר מהולנד.
באליפות אירופה באותה שנה שנערכה בקאזאן שברוסיה זכה שוב במדליית הכסף.
בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר הוא ניצח את אושנגי קוקאורי האזרי, ברבע הגמר ניצח את יוהאן מטיס האסטוני, בחצי הגמר את דניאל נתיאה הרומני ובגמר הפסיד לצרפתי טדי רינר.
ב-29 במאי 2016, התחרה ששון בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בגוודלחרה במקסיקו וזכה במדליית הכסף.
בשמינית הגמר ניצח באיפון את האוסטרי דניאל אלרסטורפר 13 שניות מפתיחת הקרב, ברבע הגמר ניצח את רוי מאייר לאחר שהקרב הסתיים עם עונש אחד לחובתו של ההולנדי ובחצי הגמר ניצח את בארנה בור ההונגרי לאחר שקיבל ניקוד יוקו.
בגמר ששון פגש את דניאל נתיאה הרומני והפסיד כחצי דקה מפתיחת הקרב לאחר שהרומני הצליח לרתק אותו וקיבל ניקוד איפון.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכה ששון במדליית הארד בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג, המדליה השנייה של המשלחת הישראלית במשחקים.
בדרך לזכייה הוא ניצח באיפון בסיבוב הראשון את אסלאם אל־שהאבי ממצרים, שסירב ללחוץ את ידו בתום הקרב וספג קריאות בוז מהקהל המקומי.
בשמינית הגמר ניצח בוואזארי את מצ'איי סרנצקי מפולין וברבע הגמר הוא ניצח שוב בוואזארי את רוי מאייר מהולנד.
בחצי הגמר ששון הפסיד בוואזרי לטדי רינר הצרפתי בשנייה האחרונה של הקרב ונשר לקרב על מדליית הארד שבו ניצח את הקובני אלכס גרסיה מנדוסה בקרב שהוכרע על חודם של עונשים.
ב-8 באוקטובר 2017, ששון חזר להתחרות לראשונה מאז המשחקים האולימפיים, וזכה במדליית זהב בגראנד פרי טשקנט כאשר ניצח בגמר את יורי קרקובצקי מקירגיזסטן.
ב-28 באוקטובר, זכה במדליית ארד בגראנד סלאם אבו דאבי לאחר ניצחון בווזארי על בנג'מין הרמני מבלגיה.
באפריל 2018, ששון השתתף באליפות אירופה שנערכה בתל אביב והפסיד בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר לטמרלן בשייב הרוסי.
ב-29 ביולי, הוא זכה במדליית כסף בגראנד פרי זאגרב כאשר ניצח כל קרב באיפון, למעט קרב הגמר בו הפסיד באיפון לגוראם טושישוילי הגיאורגי.
ב-26 בינואר 2019, ששון התחרה בגראנד פרי תל אביב וזכה במדליית הזהב לאחר שניצח באיפון את כל ארבעת קרבותיו.
הוא התחיל בשלב שמינית הגמר וניצח את רוסלאן שחבאזוב הרוסי כאשר יריבו קיבל את העונש השלישי בזמן ניקוד זהב, מה שמשתווה לאיפון.
ברבע הגמר הוא ניצח את אנדריי קולסניק האוקראיני 23 שניות מפתיחת הקרב ובחצי הגמר הוא ניצח את סגן אלוף העולם המכהן, אושאנגי קוקאורי האזרי תוך שתי דקות ו-3 שניות לאחר תרגיל קו-אוצ'י-גאקה.
בגמר ששון גבר בעונשים על יאקיב חאמו האוקראיני לאחר שהקרב נכנס לזמן ניקוד זהב.
ב-17 במרץ, הוא זכה במדליית כסף בגראנד סלאם יקטרינבורג לאחר שניצח בחצי הגמר את דויד מורה והפסיד בגמר לטמרלן בשייב הרוסי.
ב-14 ביולי 2019, לאחר שחזר מפציעה, זכה במדליית זהב בגראנד פרי בודפשט, לאחר שניצח בארבעת הקרבות בטורניר, נגד אריק אברמוב הגרמני, דניאל ארלשטופר האוסטרי (אותו ניצח באיפון), אנטון קריבובוקוב הרוסי (אותו ניצח בעונשים), ובקרב הגמר ניצח בווזארי מיד עם תחילת ניקוד הזהב את היפני קוקורו קאג'רווה.
באולימפיאדת טוקיו 2020, ששון זכה במדליית ארד עם נבחרת ישראל בקטגוריית הנבחרות המעורבות.
בתחרות האישית בקטגוריית המשקל של מעל 100 ק"ג, ששון הודח בשלב שמינית הגמר לאחר קרב אחד.
הוא הגיע לתחרות האולימפית מדורג במקום ה-9 מבין המתחרים והחל את דרכו בשלב שמינית הגמר בו הפסיד בווזארי לאלוף האולימפי המכהן, טדי רינר הצרפתי.
ב-2020 התמודד ששון בשעשועון הריאליטי "הזמר במסכה" בקשת 12, שר בדמות ה"פלאפל" וסיים במקום השלישי.
ב-2021 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "פלמ"ח" של yes, בתור ברגמן.
ב-12 במאי 2022, הודיע ששון על פרישתו מג'ודו תחרותי.
לאחר פרישתו השתתף במספר תוכניות ריאליטי.
כמו כן, ששון מעביר סדנאות מנהיגות למנהלים בשם Olympic Mindset.
הוא סטודנט ללימודי פסיכולוגיה במרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנת 2024 השתתף בעונה השלישית של תוכניות הריאליטי רוקדים עם כוכבים ששודרה בערוץ קשת 12, ממנה הודח חמישי.
ריו דה ז'ניירו 2016 בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג
באקו 2015 בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג
קאזאן 2016 בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג
גראנד פרי אולן בטור 2013
גראנד סלאם אבו דאבי 2017
גראנד פרי תל אביב 2019
גראנד פרי תל אביב 2020
אורי רם (נולד ב-21 במאי 1948) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד כוחות הנ"מ בחיל האוויר.
רם (במקור גרוס), התגייס לצה"ל ב-1966. שירת במערך טילי ההוק כעוזר בקר, לאחר קורס קצינים שירת כקצין וכמפקד סוללת טילי הוק ופיקד על בית הספר להוק.
היה ראש מדור תורת לחימה בטילי נ"מ במפקדת חיל האוויר, ומפקד בית ספר לקציני נ"מ.
שימש כמפקד יטנ"מ 138 מיוני 1974 עד אוגוסט 1976. במבצע שלום הגליל היה קצין אג"ם במפקדת כוחות הנ"מ.
ב־1984 קודם לאלוף-משנה ומונה למפקד אגד 168 וב-1986 פיקד על בית הספר לנ"מ.
ביוני 1988 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד כוחות הנ"מ.
כיהן בתפקיד עד 1991, כולל בתקופת מלחמת המפרץ.
במהלך שירותו פיקד פעמיים על משלחות צה"ל לקליטה של מערכות טילים חדשות לחיל האוויר.
לאחר שחרורו מצה"ל, מונה לסמנכ"ל פיתוח עסקים בקבוצת אינטרגאמא, לאחר מכן מונה למנכ"ל חברת "דל-תה ציוד הנדסי" העוסקת בתחום הציוד הביטחוני, תשתיות אנרגיה ורכישת או מיזוג חברות בתחומי הנדסיים/טכנולוגיים.
בשנת 2001 עבר לארצות הברית שם עבד בייעוץ והיה חבר בקבוצת משקיעים בלוס אנג'לס.
החל משנת 2006 שימש COO ו-CFO בחברת אלקטרוניקה בתחומי אודיו ווידאו.
בעל תואר ראשון במדעי החברה ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטת בר-אילן ובוגר המכללה לביטחון לאומי.
אוֹרי שביט (נולדה ב-1972) היא סופרת, עיתונאית, בלוגרית, מסעדנית, מבקרת מסעדות ופעילה לזכויות בעלי חיים.
מנהלת את בלוג האוכל "טבעוניות נהנות יותר", כתבה את ספר הבישול "המטבח הטבעוני שלי" והיא ממקימות מסעדת "מיס קפלן".
היא גם מעבירה סדנאות בישול ואפיה, מרצה על קולינריה במטבח הטבעוני ומתראיינת רבות בנושאי זכויות בעלי חיים.
שביט נולדה ב-1972. למדה בישול מקצועי וקונדיטוריה בבית הספר "בישולים", ומיד לאחר מכן עבדה בתור שוליית שפים בחברות קייטרינג ביתיות.
לאחר זמן קצר, בתחילת המאה ה-21, התחילה לעבוד במערכת המגזין "על השולחן" בשורה של תפקידים כמו כתבת, עורכת, מבקרת מסעדות וברים, ומנהלת מחלקת האינטרנט, שבה הקימה וערכה את אתר "שפים".
המעבר לטבעונות ופתיחת בלוג האוכל
שביט מעידה כי דייט עם בחור טבעוני וצפייה בהרצאה המפורסמת של גארי יורופסקי גרמו לה לעבור לטבעונות.
מאז, הקימה את בלוג האוכל "טבעוניות נהנות יותר", כדי לתעד את המסע האישי שלה, להמליץ על מסעדות, ולשתף במתכונים.
הבלוג זכה שנתיים ברציפות לתואר בלוג האוכל הטוב ביותר על ידי המגזין טיים אאוט, ב-2013 וב-2014. הבלוג מרכז תחתיו מתכונים, אינדקס מסעדות, סדנאות והמלצות רבות.
במקביל, שביט כותבת טור "אוכל טבעוני עם אורי שביט" באתר החדשות ynet.
במקביל להקמת הבלוג החלה להיעזר בחבריה לתחום הקולינריה וביחד עם שפים הפיקה ערבים טבעוניים במסעדתם.
מסעדות כמו "אדורה", "ננוצ'קה" ו"פרונטו" אירחו ערבים טבעוניים עם תפריט מיוחד.
המסעדה הגרוזינית ננוצ'קה עברה תהליך הדרגתי עד שלבסוף הפכה למסעדה טבעונית לחלוטין בניצוחה של מנהלת המסעדה, ננה שרייר, שהפכה גם היא לטבעונית.
המהלך זכה לתהודה רבה ולסקירה תקשורתית עולמית.
שביט עוסקת רבות גם בייעוץ והכנסת מנות טבעוניות למסעדות, לרשתות בתי קפה ולחברות מזון.
בסוף שנת 2015 הכריזה שביט על פתיחת מסעדת "מיס קפלן", ברחוב קפלן בתל אביב (מתחם שרונה), כמסעדת ירקות אורבנית.
שביט מובילה את המסעדה יחד עם השפית שיראל ברגר.
המסעדה נהנית מביקורות חיוביות למדי ממבקרי מסעדות רבים בישראל, ואחת המנות הידועות שלה היא נקניקיית הגזר.
בתחילת דרכה, נפתחה המסעדה בפורמט פופ-אפ כמסעדה זמנית, לשלושה חודשים בלבד.
מאוחר יותר, כחודש לפני סגירתה ולאור הקולות הרבים והעצומה לא לסגור את המסעדה, הוחלט להשאיר את המסעדה פתוחה עד להודעה חדשה.
שביט הרצתה פעמיים באירועי טד בישראל בשפה האנגלית.
ההרצאה הראשונה עסקה במעבר שלה לטבעונות ובבלוג האוכל שהקימה.
ההרצאה השנייה עסקה בחמלה ובשורשיה בבני אדם.
בשנת 2014 הרצתה לראשונה בצפון אמריקה - בפסטיבל הטבעוני הראשון במונטריאול.
נושא ההרצאה היה המהפכה הטבעונית בישראל, אותו נושא שהיה גם כותרת ההרצאה שלה בכנס לזכויות בעלי חיים הגדול בעולם, בשנת 2015. באותה שנה החלה במסע הרצאות במכללות ברחבי ארצות הברית בשיתוף עם ארגון Jewish Veg, בהן היא מספרת על המגמה הטבעונית בישראל, זכויות בעלי חיים והמטבח הטבעוני.
מדי כמה שבועות היא מעבירה סדנאות בישול ואפיה בתל אביב.
שביט עסקה גם במוזיקה ובשירה, וב-15 ביולי 2012 הוציאה לאור אלבום בשם "משחקת במילים"..
כמו כן, כתבה מספר שירים לזמרת מיכל אמדורסקי תחת שם העט "אלה שיינמן".
ב-25 באוגוסט 2013 עזרה בהפקת הפגנה למען זכויות בעלי חיים, שיזם עו"ד אסף הרדוף.
שביט נאמה והנחתה את ההפגנה - שזכתה לנוכחות מרשימה יחסית בישראל, והפכה למיזם בינלאומי שבמהלכו נערכו הפגנות ענק ב-40 ערים בעולם.
ב-25 בפברואר 2014 צוין בכנסת יום זכויות בעלי חיים, אותו יזמה חברת הכנסת תמר זנדברג, בו ערכה שביט ארוחה טבעונית לחברי הכנסת.
בשנת 2015 יזמה והפיקה יחד עם פעילים נוספים את ביקורו של ד"ר אלכס הרשאפט בישראל, ניצול השואה שהפך לטבעוני בשנות ה-80, וסיפר את סיפור חייו בסבב הרצאות ברחבי ישראל וגם נפגש עם נשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין.
מערכת העיתון "ידיעות אחרונות" בחרה בשביט לאחת מ-50 הגיבורות והגיבורים החברתיים של 2015 וציינה כי "עשתה מהפכה של ממש בעולם הקולינריה הישראלי".
לאחר שב-2014 נבחרה לאחת מ-101 האנשים המשפיעים על תל אביב.
בפברואר 2018 הוציאה לאור את ספר הבישול המטבח הטבעוני שלי, ובפברואר 2021 הוציאה לאור את ספר הבישול חגיגה טבעונית.
שביט נשואה לסופר ופעיל למען בעלי חיים אורן בן יוסף, היא אמא לילד מנישואיה הקודמים.
משנת 2025 מתגוררת עם משפחתה בכרתים.
אחותה היא הזמרת סיון שביט.
בשנת 2019 חשפה כי ב-2009 התגלה אצלה גידול סרטני איטי מסוג לימפומה שאינה הודג'קין, והיא טופלה.
בסביבות 2018 אובחנה גדילה בגידול והיא במעקב.
הרב אורי שרגא הלוי קלרמן (י"ג בניסן ה'תרפ"ה, 7 באפריל 1925 – ה' בסיוון ה'תשנ"ג, 25 במאי 1993) היה ר"מ בישיבת כנסת חזקיהו שבכפר חסידים דברי תורתו כונסו בסדרת ספרים בשם "אור לישרים".
נולד בפרנקפורט דמיין לשמואל חיים קלרמן.
לאחר ליל הבדולח, בהיותו כבן 13, נלקח אביו למחנה ריכוז, ושוחרר רק לאחר שהצליח להשיג אשרת כניסה להולנד והתחייב לעזוב את גרמניה בתוך שבועיים.
המשפחה עלתה לארץ ישראל ובחודש שבט תרצ"ט הגיעה לרעננה.
בהמלצת רבם מגרמניה שלימים היה לחמיו, הרב חיים יוסף יעקובוביץ שכבר שהה בירושלים נשלח אורי ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה.
בלומז'ה התקרב לרב שמואל רוזובסקי שלמד בחברותא בתשלום עם הבחור חיים פרידלנדר, כדי להצטרף ללימוד הציע שיגיש להם את הספרים הדרושים מן הארון.
עם הקמת ישיבת פוניבז' על ידי הרב יוסף שלמה כהנמן, בשנת ה'תש"ד, עבר הרב שמואל רוזובסקי לבני ברק, ולקח עמו כמה מתלמידיו וקלרמן ביניהם.
אורי קלרמן היה אחד משבעה הבחורים הראשונים של הישיבה במשכנה הזמני בבית הכנסת הליגמן.
בתקופת לימודיו בבני ברק התקרב לרב אברהם ישעיהו קרליץ (ה"חזון איש").
בראשית אייר ה'תשט"ו החל לכהן כר"מ בישיבת כנסת חזקיהו ברכסים.
משרה שבה נשא עד לפטירתו בה' בסיוון ה'תשנ"ג, 25 במאי 1993 ונקבר בבית העלמין בכפר חסידים.
נשא את לאה, בתו של הרב חיים יוסף יעקבוביץ.
אשתו שימשה מורה ומסרה הרצאות.
הרב שמואל - משגיח קטן בישיבת בית מדרש עליון.
מרים - נישאה לרב אלחנן אילן מילר, ראש ישיבת אור לישרים בבית שמש (עד ה'תשס"ד).
ר"מ בישיבות שונות, ומחבר ספרים.
ברוריה - נישאה לרב אברהם יצחק מישקובסקי שכיהן כחבר מועצת רכסים ומנהל ישיבת כנסת חזקיהו, נפטר ח' בכסלו ה'תשפ"ו
הרב יחיאל קלרמן - אחד מראשי ישיבת ארחות תורה.
אלישבע - נישאה לרב יצחק שכטר רב שכונת בנה ביתך ברכסים וחבר בית הדין של הרב נסים קרליץ.
ישראל - סגן ראש עיריית ירושלים
הרב אליהו אליעזר - משגיח בישיבת פוניבז'
הרב יחזקאל - משגיח בישיבת תורת חיים לצעירים בבית שמש
דינה - נשאה לרב אברהם שמעון ליפשיץ, רב בקהילה החרדית בקריית אתא, ר"מ ומנהל רוחני בישיבה לצעירים המקומית.
בצעירותו היה קומוניסט והורשע בריגול.
שלגי נולד לאלזה וברטהולד (בנימין) וינטר בצ'כוסלובקיה.
בשנת 1939 עלה לארץ ישראל עם הוריו באוניית המעפילים טייגר היל.
השתקע עם הוריו בתל אביב כשהגיע לא ידע עברית, אולם למד מהר את השפה והיה קורא ספרים במהירת רבה.
למד מכונאות בבית הספר המקצועי טיץ בקיבוץ יגור.
בצעירותו היה פעיל קומוניסטי, הדריך ב (דוד אבידן נמנה עם חניכיו) והיה כתב המדור לחיילים של קול העם.
ב-24 בינואר 1950 נעצר במהלך הפגנה של הקומוניסטים נגד הנרי מורגנטאו, נשיא המגבית היהודית המאוחדת ליד מלון עדן.
במהלך מעצרו נמצאו אצלו פתקים עם מידע על צה"ל.
חקירה של המשטרה העלתה שהוא קיבל מחבר אחר שני מסמכים ובהם תרשימים על מבנה צה"ל.
לאחר מעצרו, נעצר גם ידידו, גוסטב גולובנר, שעבד במנגנון השירות החשאי הפולני לפני שעלה לישראל.
בעקבות זאת הוא הושם במעצר.
בתחילת מאי 1950 שוחרר בערבות.
וינטר הועמד לדין וטען במשפטו שאת המסמכים קיבל במכתב מחייל במסגרת עבודתו ככתב ב"קול העם".
הוא המשיך ואמר שלא הבין את תכנם, אך חשב שהם יסייעו לחברי הכנסת של המפלגה הקומוניסטית וביקש להעבירם אליהם.
החייל התברר כמלך רייכר (אלימלך רון) שנידון ל-30 שנות מאסר.
בית המשפט המחוזי הרשיע את וינטר.
השופט לא קיבל את טענותיו של וינטר וקבע שמכיוון שהוא ביצע תיקונים במסמכים ניכר שהוא הבין את תוכנם.
וינטר אמר שהורשע רק מפני שבחקירתו במשטרה שיקר במטרה לחפות על החייל.
בנובמבר 1950 נדון וינטר לשש שנות מאסר.
ביוני 1951 הופחת עונשו על ידי בית המשפט העליון לארבע שנות מאסר.
הוא שהה בבית סוהר מעשיהו יחד עם דב שילנסקי.
לאחר שיצא מן הכלא ניתק את קשריו עם המפלגה הקומוניסטית ושינה את שמו לשלגי.
לבני הזוג נולדו בן ובת - רמי ודורית.
שלגי עבר עם משפחתו לרמת גן ב-1967.
את ספרו הראשון "בלש מרתק", הוציא שלגי תחת שם העט א.ש.
בספרו הגיבור, יורם קלט, עוסק בפתרון תעלומות בתל אביב.
הספר לא הצליח ושלגי הפסיד את כספו.
בשנת 1959, בעקבות צפייה במערבון בכיכובו של גלן פורד, החליט לשוב להפקת ספרים מסוגת המערבונים.
הוא פרסם סדרה של ספרי כיס בשם "ביל קרטר המהיר בשולפי האקדח".
כל ספר הכיל 32 עמודים.
הסדרה זכתה להצלחה רבה בקרב בני נוער בזכות מחירה הנמוך ובעקבות כך הופיעה ב-1961 סדרת ביל קרטר חדשה ובה הכיל כל ספר 160 עמודים.
בעקבות זאת הקים בשנת 1964 את הוצאת רמדור (שהוא צירוף של שמות ילדיו).
ההוצאה פרסמה תרגומים של ספרי בלשים, מערבונים ורומנים
שלגי הוציא לאור גם את מגזין הספורט "פנדל (כתב עת)פנדל", שהופיע מדצמבר 1971 ועד 1981, וחוברות תשבצים.
בנו, , יליד 1957, ששימש כשוער בקבוצת הכדורגל הכח מכבי רמת גן, נהרג ב-9 ביוני 1982, במסגרת שירות המילואים כקצין חי"ר בקרב עין זחלתא במלחמת שלום הגליל.
באמצע שנות -80 עבר שלגי התקף לב קשה ועקבותיו הוציא את הספר "כיצד להבטיח לב בריא ולמנוע התקף לב".
אורי שלגי נפטר ב-2019. נטמן בבית העלמין קריית שאול.
הותיר אחריו את רעייתו, חיה (נפטרה ב-2020), בן, בת ונכדים.
הרב אורי שרגא פייבל הלוי שרייאר (ה'תקע"ט, 1819 – ליל ה' בכסלו ה'תרנ"ט, 18 בנובמבר 1898) היה רב גליציאני, דיין ומהדיר ספרים.
נשיא הכבוד של כמה תנועות ציוניות בגליציה.
לרוניה טובה ולישראל משה שרייאר, שהיה סוחר עצים ממשפחה מיוחסת, דור שלישי לרבי אורי פייבל מדובנקה מחבר הספר "אור החכמה".
עם מות אביו בילדותו, התדרדר מצבה הכלכלי של המשפחה והם התפרנסו בדוחק מחנות מכולת שפתחה האם.
אמו שלחה אותו לבית המדרש המקומי.
רבי אברהם דוד מבוטשאטש שעבר בעיר, פגש אותו ושכנע את אמו למסור אותו לידיו כדי שיחנכו.
הוא נסע עמו לביתו בבוטשאטש.
בהמשך ההדיר והדפיס את ספריו של רבו זה וצירף להם את הגהותיו וחידושיו.
הרב אברהם דוד שידך אותו לבתו של אחד מנגידי בוצ'אץ', אליהו צבי גוטפריד, שקיבל על עצמו את פרנסת הילד עד לנישואיו.
על חשבונו נשלח הילד לפודהייצה ללמוד אצל הרב נטע מלר.
בהמשך למד אצל הרב שמחה יואל רובינשטיין מחבר "חלת לחם" שהתגורר בבוברקה הסמוכה ללבוב.
בעת לימודיו בבוברקה הכיר את הרב יוסף שאול נתנזון והרב מרדכי זאב איטינגא, והשניים הסכימו שיישאר ללמוד תחת השגחתם עם הרב יצחק אהרן איטינגא שהיה צעיר ממנו בשנים ולימים כינה אותו בתשובותיו "מורי ורבי".
בגיל 16 שב לבוצ'אץ' ולמד במשך שנתיים בחברותא עם רבו-מאמצו.
בתום שנתיים אלו נישא לארוסתו לבית גוטפריד והמשיך בלימודיו עם רבי אברהם דוד.
במקביל הקימה אשתו בית מסחר שממנו התפרנס הזוג.
לאחר פטירת רבו סירב להצעת רבנות בבוצ'אץ' והעדיף להתפרנס מבית המסחר שניהלה אשתו וללמוד בלא מחויבות ציבורית בבית המדרש.
לאחר שרפה שפרצה בבוצ'אץ' בשנת ה'תרכ"א, 1861, וכילתה את בית המסחר, התמנה כרבה של עיר הולדתו בוהורודצ'אני (בראטשין).
הרב שרייאר היה מתומכי תנועת חיבת ציון וממייסדי החברה "אהבת ציון" בטרנוב, שקנתה אדמות בארץ ישראל והקימה את קיבוץ מחניים.
עם הקמת התנועה הציונית הצטרף להסתדרות הציונית ונבחר לאחד מראשי המרכז.
היה יושב בראש אסיפות ציוניות רבות בלבוב.
לאחר פטירתו הזכיר אותו ד"ר בנימין זאב הרצל ב כ"אחד ממבשרי הציונות וגואל ציון".
חיבוריו על כתבי רבו נדפסו בשמות "גידולי הקדש" ו"מקדש מעט" על הספר דעת קדושים..
משמרת הקודש – הוספות ותשובות העוסקות בענייני הספר דעת קדושים ושאר עניינים.
אוהב משפט – על הפולמוס בקהילת סיגט שרבי אורי שרגא פייבל היה אחד הבוררים בו.
אורי שקד (נולד ב-15 ביוני 1943) הוא פרופסור אמריטוס להנדסת חשמל, דיקן הפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1993 ל-1998 וחתן פרס ישראל לחקר ההנדסה לשנת 2017.
נולד בפתח תקווה, בנם של חמדה ויששכר מנדלוביץ.
ולמד בתיכון ברנר בפתח תקווה, ב-1961 התגייס לעתודה האקדמית של צה"ל, ובמסגרתה למד לתואר ראשון ושני בפיזיקה באוניברסיטה העברית.
שרת בחיל המודיעין של צה"ל בין השנים 1966–1970.
לאחר שחרורו מצה"ל למד לדוקטורט במחלקה למתמטיקה שימושית במכון ויצמן, וב-1974 סיים את התואר בתחום תורת הבקרה.
בין השנים 1974-1976 השתלם באוניברסיטת קיימברידג', אנגליה, ולאחר מכן הצטרף לפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב.
במשך השנים שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת ברקלי ובאוניברסיטת ייל בארצות הברית.
היה ראש המחלקה להנדסת חשמל-מערכות באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1985–1989, ודיקן הפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1993–1998.
בשנת 2017 נבחר לזוכה פרס ישראל בתחום חקר ההנדסה.
בנימוקי ועדת הפרס צוין כי פרופ' אורי שקד הוא מבכירי המדענים בעולם בתחום הבקרה התאורטית.
עבודתו פורצת הדרך הניחה את התשתית לבקרה מודרנית אופטימלית בתנאי אי ודאות, שהשלכותיה רבות, החל מבקרת כלי טיס ועד ליציבות מערכות מבוזרות לניהול אנרגיה.
השיטות שפרופ' שקד פיתח נמצאות כיום בשימוש נרחב בכל מגוון התעשיות, כולל בתעשייה הביטחונית הישראלית.
לפרופ' שקד תרומה משמעותית גם בהרחבת החינוך המדעי-טכנולוגי בארץ, והוא היה ממובילי המהלך להקמת המכללות האקדמיות להנדסה, שתרמו להנגשת החינוך האקדמי לאוכלוסיות רבות.
שקד מכהן משנת 2017 כיו"ר הסניף הישראלי של IEEE.
נשוי לפרופ' (אמריטה) ציפי שקד, לשעבר ראש המחלקה לביולוגיה מבנית במכון ויצמן למדע.
מבוא למערכות ליניאריות, דיונון, אוניברסיטת תל אביב, 1979.
מבוא לבקרה ליניארית מודרנית, אוניברסיטת תל אביב, הוצאת הפקולטה להנדסה, 1992.
אוֹרי שטנדל (21 באוקטובר 1937 – 4 במרץ 2022) היה עורך דין, מזרחן וסופר ישראלי.
נולד בתל אביב ולמד בבית הספר תיכון חדש.
לאחר שירותו הצבאי למד משפטים ומזרחנות באוניברסיטה העברית בירושלים.
חקר את המשפחות המוסלמיות בערי הארץ ופרסם ספרים ומאמרים על המיעוטים בישראל.
כן נהג לרשום מפי שייח'ים בדואים סיפורים ואגדות מקומיות.
חלק מסיפורים אלה שודרו ברשת א' במסגרת התוכנית לאם ולילד תחת השם "סיפורי ערב".
חלקם נדפסו גם בדבר לילדים.
שמונה מסיפורי ערב כונסו בספרו "המדבר בוער" (1981).
פרסם גם שורה של ספרי ילדים ונוער, רובם מגוללים עלילות מתח השזורות בהיסטוריה של ימי המדינה שבדרך.
חתן פרס יצחק בן-צבי על ספרו "הצ'רקסים בישראל" וחתן פרס ראש הממשלה על ספרו "סכנות אורבות לנער" (2005).
אלה מול אלה: תיאור משווה של יישובים ערביים ישראליים וישובים ביהודה ושומרון ("גדה מערבית"), מרכז ההסברה, תשכ"ח
הצ'רקסים בישראל, עם הספר, 1973
המיעוטים בישראל (עם עמנואל הראובני), הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ג
רוחות מלחמה גרעינית, עם עובד, 2015
סודות מאולמות המשפט, הוצאת אריאל, 2017
אל אור ותהום, הוצאת אריאל, 1984
שעורים באמת: שירים, ירון גולן, 1991
הג'ינג'י מופיע פתאום, הוצאת אריאל
הילד מרחוב קרית-ספר: שישה סיפורים לנוער, ירון גולן, 1992
עוצר עד להודעה חדשה: מהרפתקאות השבת השחורה, ירון גולן, 1992
סכנות אורבות לנער: סיפור חייו של יצחק רבין, ידיעות ספרים, 2002
אורי שטרן (10 באוגוסט 1948 – 16 בספטמבר 1985) היה שחיין, סגן אלוף ישראל (1963) במשחה ל-200 מטר גב וכדורסלן ששיחק בליגת הכדורסל הבכירה בישראל מתחילת שנות ה-60 ועד תחילת שנות ה-70 וכן בנבחרת ישראל.
הוא פרש מכדורסל בגיל צעיר, ועם השנים נחשב לכישרון גדול שלא מימש את הפוטנציאל הגלום בו, דבר המיוחס בעיקר לאופיו הבעייתי.
שטרן נולד וגדל בקיבוץ גבעת חיים שם החל לעסוק בספורט והצטיין בשחייה ואתלטיקה.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה בשנת 1963 זכה שטרן במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בשיא נוער חדש של 2:35.6 דקות, אחרי יורם שניידר מהפועל קריית טבעון (2:29.6 דקות) ולפני יצחק חן מהפועל גוש זבולון (2:36.6 דקות).
בעונת 1963/64 החל שטרן לשחק כדורסל בהפועל גבעת חיים, שהודרכה על ידי שמואל יעקובסון.
שטרן התבלט בכישרונו, אך לצד זה התנהג באופן בעייתי, כאשר במהלך משחקים היה גוער בשופטים, אוהדים ואף בחבריו לקבוצה.
במשחק נגד מכבי תל אביב בדצמבר 1964, במהלך המחצית הראשונה, גער שטרן ללא הרף בחבריו לקבוצה, מה שהוביל לכך שהוא לא שותף במהלך המחצית השנייה של המשחק.
בעונת 1966/67 שיחק שטרן בהפועל תל אביב, אך גם שם אופיו הבעייתי מנע ממנו להשתלב בקבוצה, והוא עבר להפועל חולון.
שטרן הצטיין בשורות הפועל חולון ובעונת 1969/70 קלע בממוצע 26 נקודות למשחק, הרביעי בדירוג בליגה באותה עונה.
במשחק נגד מכבי תל אביב בנובמבר 1968 הוביל שטרן, ביחד עם עופר אשד, את הפועל חולון לניצחון בהפרש גדול, ובמשחק נגד מכבי חיפה בפברואר 1970 קבע שטרן שיא קריירה כאשר קלע 51 נקודות.
עם זאת, גם בחולון בא לידי ביטוי אופיו הבעייתי של שטרן, הוא החל לצרוך סמים ובמקרה אחד אף איים במהלך משחק לעזוב את הקבוצה, אם לא יזכה להעלאה במשכורתו.
ב-1970 עזב שטרן את הקבוצה במפתיע לארצות הברית, ללא ידיעתו של המאמן, יהושע רוזין, ששמע על עזיבתו מהעיתונות.
שטרן למד ושיחק כדורסל בקולג' בקנזס סיטי במשך תקופה קצרה, ובמהלך עונת 1971/72 שב להפועל חולון, אך לא הצליח למנוע מהקבוצה לרדת ליגה בתום העונה.
משחקו האחרון בישראל היה מול הפועל גבת יגור ביום 5 במאי 1972, בו קלע שטרן 31 נקודות, אך חולון הובסה: 72 - 104. המאזן שלו במשחקי הליגה הסתכם ב-2,259 נקודות ליגה ב-145 משחקים (15.6 למשחק).
לאורך השנים שיחק שטרן בנבחרות ישראל, אך גם שם התנהגותו הייתה בעייתית.
בשנת 1965 היה שטרן חבר בסגל ישראל למכביה השביעית.
בשנת 1966 בעת שהיה חבר בסגל נבחרת העתודה, נאסר עליו לצאת לטורניר בינלאומי בשל התנהגות בעייתית.
בשנת 1967 השתתף במדי נבחרת ישראל הבוגרת באליפות אירופה בכדורסל שנערכה בפינלנד, אולם במהלך מסע המשחקים נתפס שטרן כאשר ניסה לגנוב סוודר מחנות כלבו באמסטרדם.
במהלך הקריירה שותף שטרן בארבעה משחקים במדי נבחרת ישראל הבוגרת, בהם קלע 8 נקודות.
לאחר עונת 1971/72 פרש שטרן מכדורסל, ושב לארצות הברית ללמוד ארכיטקטורה.
הוא התחתן, הביא ילדה לעולם והתגורר עם משפחתו בניו הייבן שבקונטיקט.
באפריל 1985 ביקר שטרן בישראל בפעם האחרונה.
ארבעה חודשים לאחר מכן נפטר כתוצאה מהתקף-לב ונטמן בקיבוץ גבעת חיים מאוחד.
לאחר מותו תיאר אותו יהושע רוזין כ"סוס פרא שיש לאלפו".
אורי שוחט (נולד ב-2 בספטמבר 1978) הוא מפיק מוזיקלי ישראלי, בסצנת ההיפ הופ הישראלית.
שוחט נולד בראש פינה ובצעירותו עברה המשפחה להתגורר למשך שנתיים בבריסל ושנה בדטרויט בעקבות עבודתו של אביו.
בשנות ה-90 היה חלק מהרכב ראפ בשם "הרביעייה הפותחת".
שוחט החל לשמש כמפיק כשהיה תלמיד תיכון, בעיקר לראפר סאבלימינל.
בין היתר הפיק עם מג'יק מהרביעייה הפותחת את השיר "הפינאלי" שבוצע על ידי סאבלימינל, הצל ואלונה טל.
בשנת 2010 הוציא את האלבום הראשון שלו, "אוכל סרטים" שהוקלט בשנת 2005 והופק במלואו על ידי שוחט.
בשנת 2012 הוציא את האלבום השני שלו שנקרא "Always Ready", בו התארח באחד השירים הראפר רביד פלוטניק.
ב-2018 הוציא אלבום נוסף בשם "Unicorn" בו הוא אירח את הראפרים מיכאל מושונוב וצ'ארלי באבז.
בשנת 2019 הפיק אלבום משותף עם הראפר נורוז בשם "אבוד".
בשנת 2022, הוציא את האלבום "שוחטודה" שבו אירח ראפרים שונים מסצנת ההיפ הופ הישראלית כגון טונה, רביד פלוטניק, פלד, לוקץ', מיכאל סוויסה ועוד.
שוחט הפיק יחד עם מיכאל כהן את כל אלבומיו של הראפר פלד.
בין האמנים הנוספים איתם עבד ניתן למנות את פלד, תאמר נפאר, עדי אולמנסקי, נורוז, אורטגה, נצ'י נצ', איזי, שי להב, רועי כפרי, דודו פארוק, כהן, מושון, מיכאל סוויסה, סגול 59 ולוקץ'.
ב-12 בינואר 2025, כחלק מהקמפיין להעלאת מודעות לבריאות הנפש על רקע מלחמת חרבות ברזל אותו השיקה עמותת ער"ן, הושק שיר בשם "S.O.S" בהשתתפות האמנים נונו, שרק, כהן, עדן דרסו ושוחט.
2025: רעש ורוד, רעש לבן (ביחד עם זיו שחר)
2003: המיקסטייפ (ביחד עם די ג'יי אלארם)
2005: סחוטרי (ביחד עם די ג'יי אלארם)
2006: המיקסטייפ של בייס (ביחד עם די ג'יי אלארם)
2006: פעמיים שחור (ביחד עם די ג'יי אלארם וסוליקו)
שוהם גדל בכפר הנוער בן שמן.
בגיל רך החל לנגן בחלילית ולמד אצל חנן אייזנשטדט.
התקדמותו הייתה מהירה וכבר בגיל שבע וחצי הופיע ברדיו קול ירושלים וניגן בחלילית קטעים מן הספר מסביליה של רוסיני.
בגיל 12 ביקש לעבור לחליל צד, ולבקשתו של אייזנשטדט, רכש לו אורי טפליץ חליל, שבאותן שנים אי אפשר היה להשיגו בישראל.
בשנת 1947 השתתף בפסטיבל הנוער הראשון בפראג, בעיקר כנגן חלילית.
במסגרת אותו פסטיבל ניגן במחנות העקורים בגרמניה, בחליל צד.
שוהם היה חבר בהגנה ובמלחמת העצמאות הופיע לפני חיילים במוצבים, עם זמרת ואקורדיוניסט.
שבתאי פטרושקה, מנהל חטיבת המוזיקה של קול ישראל, שמע את נגינתו של אורי שוהם בכפר הנוער בן שמן והתרשם לטובה.
הוא הזמין אותו להיבחן לתפקיד חלילן ראשון בתזמורת רשות השידור.
הוא נבחן בנגינת קונצ'רטו לחליל של מוצרט בליווי חנן אייזנשטדט, והתקבל לתזמורת.
שוהם היה חלילן ראשון בפילהרמונית הישראלית מראשית שנות ה-60' של המאה ה-20. משנת 1963 היה חבר קבוע בחמישיית הנשפנים של התזמורת, יחד עם אליהו טורנר, האבובן, מרדכי רכטמן, נגן הבסון, שאליהם הצטרפו בהמשך ריצ'רד לסר, הקלרינטן ומאיר רימון נגן קרן יער.
בשנת 1997 יצא לגמלאות לאחר 40 שנה בפילהרמונית.
שוהם לימד נגינה בחליל באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב.
בין תלמידיו נעם בוכמן, איריס רינגר, אראלה תלמי, הדר נויברג, אילן סאלם, קובי רואה, ליאור איתן ועוד.
אורי שוהם ישב בחבר השופטים של תחרות החליל הבינלאומית בשנים 2000, 2003 ו-2006 ושל תחרות הנשפנים הראשונה בכפר סבא ב-2012.
אורי שרף (נולד ב-1937) הוא מנהל ישראלי.
היה מייסד ויו"ר הוועד המנהל של מט"י, המרכז לטיפוח יזמות עסקית בירושלים, כיהן כמנכ"ל מט"י וכנשיא פורום מט"י.
קודם לכן, שימש כחבר מערכת וסופרו הכלכלי של הארץ בירושלים.
אורי שרף נולד בירושלים וחי בה עד 2013, עת עבר להתגורר בתל אביב.
הוריו, שלמה ולאה, עלו מגרמניה בשנת 1933. הם הקימו חנות לפרוות, שעברה תהפוכות ומעברים בתקופת המנדט הבריטי.
שרף שירת בצה"ל בפלוגה מבצעית ביחידת הנדסה קרבית.
את לימודיו התיכוניים סיים שרף בטורונטו, קנדה.
הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה ובסוציולוגיה ולימודי כלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים (1964).
שרף שימש כחבר מערכת עיתון הארץ  בשנים 1962–1970, תחילה כ'רפורטר' לנושאי משרדי הממשלה וכתב עירוני, ואחר כך כסופרו הכלכלי של "הארץ" בירושלים.
בשנים 1970–1989 כיהן שרף כמנכ"ל ובעל מניות עיקרי בחברת פרוות שרף בע"מ ובחברת עודד גרא בע"מ.
החברה הפכה למובילה בישראל לייצור ויצוא פרוות.
היא העסיקה כ-100 עובדים, וכללה מערכי שיווק ונציגויות ב-14 מדינות באירופה ואמריקה.
שרף הוא המייסד והמנכ"ל הראשון של המרכז לטיפוח עסקים בירושלים.
הקמת המרכז הראשון של מט"י בישראל בשנת 1991, וההתייחסות הרצינית הראשונה לנושא העסקים הקטנים והבינוניים, היו בגדר פריצת דרך.
המרכז הירושלמי היווה מודל לחיקוי ובעקבותיו קמו, על פי אותה מתכונת, מרכזי מט"י ב-23 ערים ברחבי המדינה.
מרכזים אלה הקימו גוף משותף – "פורום מט"י – ושרף כיהן כיושב הראש הראשון שלו.
בעזרת המרכז הוקמו או הורחבו בירושלים וסביבתה 15,500 עסקים ונוצרו למעלה מ-40,000 מקומות עבודה חדשים.
המרכז סייע לעסקים החדשים והמתרחבים בגיוס של כמיליארד שקלים.
תשומת לב מיוחדת מוקדשת בעבודת המרכז לאוכלוסיות הזקוקות לעזרה והתייחסות מיוחדת, בהן עולים חדשים, חרדים, תושבי מזרח ירושלים ותושבי שכונות עוני בעיר.
לפעילות מט"י בירושלים הייתה חשיבות מיוחדת בתקופת פיגועי האינתיפאדה השנייה כשקרסו מאות עסקים במרכז ירושלים.
שרף גם הפעיל את קרן ההלוואות לעסקים קטנים בירושלים מיסודה של הפדרציה של ניו יורק, תחילה בשיתוף הבנק לפיתוח התעשייה וכעבור מספר שנים בהשתתפות בנק אוצר החייל והסוכנות היהודית.
בשנת 2001 הקים שרף את המרכז לקידום זכיינות בישראל כמחלקה במט"י ירושלים, ובהמשך כחברת בת עסקית ששימשה את היזמים העסקיים ומקימי רשתות זכיינות בישראל.
בתקופה זו הקים שרף את המועצה הישראלית לזכיינות ושימש כיושב הראש שלה.
המועצה עסקה בהתוויית כללים שמטרתם להגן על זכיינים חדשים בהתמודדותם מול חברות גדולות וחזקות.
אורי שרף כיהן בשנים 2020 עד 2023 כיו"ר דירקטוריון חברת טימי בע"מ, שותפות עסקית של חברת מילגם בע"מ ומט"י ירושלים.
הוא כיהן כיו"ר הוועד המנהל של זק"א, איתור חילוץ והצלה (2015-2022),.בשנים 2009-2022 כיהן כיושב ראש ועדת הביקורת של העמותה לתכנון, פיתוח ושימור אורבני בירושלים.
היה חבר הוועד המנהל ויו"ר ועדת הכספים של תיאטרון החאן הירושלמי (2008-2022).
שרף היה חבר הוועד המנהל של בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב (1999-2013).
בשנים 2003–2008 היה חבר ההנהלה הבינלאומית, ועדת המענקים וועדת הכספים של הקרן החדשה לישראל.
כיהן כחבר הוועד המנהל של עמותת Start Up Jerusalem שייסד ניר ברקת.
שרף היה חבר הוועד המנהל בעמותת "חותמים מחדש", כיהן כסגן נשיא לשכת המסחר ירושלים והיה נציג ציבור בבית הדין לעבודה.
בשנת 2020 התאלמן שרף מרעייתו, תמי, שהייתה פסיכולוגית תעסוקתית.
לאורי ותמי שרף שלושה ילדים: ירון, צלם קולנוע, אמיר, עורך דין ואביב, מהנדס תוכנה.
אורי רז (9 בדצמבר 1971 – 20 באוגוסט 2017) היה אמן אקלקטי פוסט-מודרני ישראלי.
שילב בעבודתו ציור, צילום, פיסול, שירה, פרוזה ומוזיקה.
רז נולד ב בסיס חצור לשלמה, טייס קרב בחיל האוויר ומהנדס אווירונאוטיקה וחלל, ולנסיה, במאית ומורה לתיאטרון.
את ילדותו העביר בבסיס חיל האוויר ברמת דוד, ולאחר מכן עבר עם משפחתו לרעננה.
החל לעסוק באמנות כבר מגיל צעיר.
במקביל לעבודות מזדמנות כגון: חלוקת עיתוני בוקר, הדרכה בקייטנות ועבודות חקלאיות, למד מילדות ציור ופיסול באופן פרטי.
בנוסף, עסק בסייף מקצועני, השלים קורס הדרכת סיוף בפלורט (רומח) במכון ווינגייט ואף זכה במקום הרביעי באליפות הארץ לסיוף לקדטים, בשנת 1987. בבית הספר התיכון אלון ברמת השרון למד במגמה לאמנות פלסטית, ולאחר מכן למד צילום ורישום בסטודיו של גבי בן ז'נו ברעננה.
התגייס לצה"ל בשנת 1990 ושירת כצלם צבאי בתקופת האינתיפאדה הראשונה.
בעקבות אירועים שנחשף אליהם, שוחרר מהצבא והוכר כנכה צה"ל פוסט טראומטי.
במהלך שירותו זכה במלגת יצירה לאמן צעיר מטעם בית ציוני אמריקה.
לאחר השחרור החל לימודי משחק בסטודיו "ניסן נתיב" בתל אביב-יפו.
בשנת 1994 הוציא לאור את ספר השירה "לראות מעבר לאור" בהוצאת עקד, ובשנת 1995 החל בלימודי אמנות באקדמיה לאמנות עיצוב וארכיטקטורה בצלאל, כסטודנט שלא מן המניין.
בשנים אלה החל לעסוק גם באיור, ולמד גרפיקה ממוחשבת.
הוא אייר ספרי שירה, וכן כריכות של ספרים שונים.
בשנת 2000 הוציא לאור ספר פרוזה – "אם שכולה תכלת", בהוצאת ידיעות אחרונות, ובהמשך העשור החל לעסוק במוזיקה ובעבודות וידאו ארט ויצירת מיצבים קונספטואליים.
הציג במהלך השנים בלמעלה מארבעים תערוכות קבוצתיות, ו-16 תערוכות יחיד.
כמו כן זכה בשתי מלגות לאמן צעיר: מטעם בית ציוני אמריקה ומטעם שגרירות גרמניה בישראל.
בשנת 2002 הפיק והוציא לאור, יחד עם המוזיקאי יובל חבקין, אלבום מוזיקלי בשם "חלום שבור", ושנתיים לאחר מכן הוציא אלבום נוסף בשם "ראיתי בז דורס יונה".
בשנים אלה החל להציג את עבודותיו בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2008 הפיק אלבום מוזיקלי שלישי בשם "אורי רז – קול הפריפריות", ובשנת 2012 הפיק אלבום מוזיקלי כפול בשם "חיוך מתוך הבכי", עם איש הסאונד אורפז אגרנוב, המלחינה גלי שגיא והמלחין והמבצע אלון הילל.
בשנים האחרונות לחייו התגורר בשכונת פלורנטין בתל אביב-יפו, שם עבד ויצר.
סדרותיו האחרונות היו "קפסולת זמן" – עבודות יצוקות בפרספקס, וכן סדרה בת 14 ציורי ענק בשם "המצב האנושי", העוסקת ברוע האנושי ובאדישות המתפתחת כלפיו בעולם, כאזהרה לעולם באשר לכיוון אליו הוא צועד.
לאחר שסיים לצייר סדרה זו, כתב רז: "זו היא צוואתי", ושם קץ לחייו.
"אורבאניות" – חלל אלטרנטיבי, תל אביב, 2003
Women Power – תיאטרון נוצר, בת ים, 2003
"זיכרונות חדשים" – תיאטרון נוצר, בת ים, 2003
"ילדים שקופים" – מוזיאון חניתה, 2007
"דור המדבר" (Desert Generation) – בית האמנים ירושלים, גלריית "הקיבוץ" תל אביב וגלריית Meneer de Wit gallery אמסטרדם, 2007
"The World's Greatest Erotic Art of Today" (תערוכה נודדת) – מיאמי, לוס אנג'לס, ניו יורק, אמסטרדם ולונדון, 2007–2008
"רטרוספקטיבה מיקרוסקופית", גלריה עמליה ארבל, תל אביב-יפו, 1995 (אוצרת: עמליה ארבל)
"רגעים ויזואליים יומן מקרי" – בית יד לבנים רעננה, 1997 (אוצרת: אורנה פיכמן)
"מה מסתתר מאחורי גבי?" – גלריה סטודיו NOVA רשפון, 2000 (אוצר: אורי רז)
"הקשר הוא טכני" – בית קפה LIALY חיפה, 2003 (אוצרת: זיו פלג בן זאב)
"מרחבים מגודרים" – מדרה הרצלייה פיתוח, במסגרת פרויקט "אילי", 2003 (אוצרת: דורית ראשוני)
"מה שכתום עושה לי" – בית תמי, תל אביב-יפו, 2004 (אוצרת: זיו פלג בן זאב)
"דמויות באבסטרקט" – גלריה טיטאן תל אביב-יפו, 2004 (אוצרת: אלה ממן)
"המערה הפוסט מודרנית" – בית יד לבנים, רמת השרון, 2004 (אוצרת: אפי גן)
"מסע בזמן" – בית יגאל אלון, הגלריה לאמנות קיבוץ גינוסר, 2005 (אוצרת: נאוה שושני)
"אימפרוביזציות אקלקטיות" – הגלריה על האגם, פארק רעננה, 2005 (אוצרת: אורית לוטרינגר)
"ציור וצילום על פיקסל אחד" – הגלריה על האגם, פארק רעננה, 2008 (אוצרת: אורית לוטרינגר)
"קפסולות זמן בתוך פרספקס" – הגלריה של אורי בפלורנטין, 2015
"המצב האנושי" – הגלריה של אורי בפלורנטין, 2017
"לראות מעבר לאור", עורך: איתמר יעוז קסט, תל אביב: הוצאת עקד, 1994
"אם שכולה תכלת", עורכת: ענת לויט, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2000
"ראיתי בז דורס יונה", הפקה עצמית, 2004
"אורי רז – קול הפריפריות" – הפקה עצמית, 2008 (לחנים ושירי הקראה עם עיבוד מוזיקלי)
"חיוך מתוך הבכי", הפקה עצמית, 2012
אורי שמיר (נולד ב-7 ביולי 1951) הוא צייר פסנתרן ושחקן קולנוע ישראלי.
הוא בנם הצעיר של נחום שמיר ומלכה שמיר לבית פס, שהיו אז בשליחות מטעם הסוכנות היהודית ועסקו בהעלאת עולים לישראל.
ב-1969 סיים את לימודיו בגימנסיה "הרצליה" בתל אביב.
את שירותו בצה"ל עשה בחיל הנדסה קרבית.
שמיר למד מוזיקה ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב וב-1980 סיים את לימודי התואר הראשון ב שבארצות הברית.
ב-1987 החל לשחק בסרטים ובתפקידו הראשון גילם את דמותו של עו"ד נתן קוגלר בסרט "אבא גנוב".
בתפקיד זה המשיך בסרטים הבאים בסדרה ,"אבא גנוב 2" (שיצא לאקרנים ב-1989) ו"אבא גנוב 3" (משנת 1991), שצולם באילת בעת מלחמת המפרץ.
ב-1996 שיחק בתפקיד בעל הבית בסרט "מי האבא?" בכיכובו של דובי גל.
התפקידים הבאים היו ב"פאזל" ב-1999, "ציליבל" ב-2003, "שולץ" ב-2008 ו"נויורק" ב-2012. בשנת 2019 נבחר עם יהודה בארקן להגיש את פרס התסריט הטוב ביותר בטקס פרס אופיר.
שמיר כתב עבור יוני רכטר וההרכב "ארבע-עשרה אוקטבות" את המילים לשירים "ערב בתל אביב", "To be alone" ו"הימים חולפים".
כמו כן, הוא הלחין את השירים "אושר שליו" של רחל ו"עמוק בטל" (טנא מלא כוכבים) של לאה גולדברג.
בנוסף, הלחין שמיר פזמונים פרי עטו שיצאו בתקליטי שדרים ושודרו ברדיו, שביניהם נמנים "בוקר טוב ישראל", "זהב ספרדי" שאת מילותיו כתב דן מינסטר ו"שיר עם שוודי".
משנות השמונים ואילך הופיע כבסיסט בהרכבי ג'אז שונים, בין היתר עם ההרכב של הוגו לנדוור.
ליווה אמנים כיהורם גאון, לני רביץ ויוסי בנאי וניגן בהפקות תיאטרון של הקאמרי ושל תיאטרון יידישפיל.
בשנות התשעים החל להופיע כזמר בערבי זמר עברי ומשנת 2013 ניהל עם הזמרת סיגל נוביק מועדון זמר בשם "שמורת הזמר של סיגל ואורי".
מ-2010 מופיע שמיר כפסנתרן ג'אז ומוזיקה קלה במועדונים ומסגרות שונות.
בשנות התשעים החל שמיר לצייר והתמחה ברישומים בדיו ובציורים בצבעי מים.
בשנים 1996 ו--1997 השתתף בתערוכות קבוצתיות של תלמידי יצחק בלפר ורפי משל.
ב-2001 השתתף בתערוכה קבוצתית של אגודת הציירים והפסלים.
בשנים 2022-2025 למד ציור ב"התחנה" עם דויד ניפו וארם גרשוני.
ב 2024-25 למד עם איליה גפטר בויזואל ארט סנטר.
שמיר, המתגורר בתל אביב, היה נשוי לרות ברהום שמיר, אך השניים התגרשו.
בנם הוא הקולנוען טל שמיר.
אורי שרצקי (נולד ב-1 בינואר 1969) הוא סופר ועיתונאי ישראלי, ממייסדי הפועל קטמון ירושלים ומנכ"ל הקבוצה הנוכחי.
שרצקי נולד וגדל בירושלים, בוגר התיכון ליד האוניברסיטה.
את לימודי התואר הראשון שלו עשה באוניברסיטה עברית בירושלים בעבודה סוציאלית במסלול קהילתי.
לאחר לימודיו פנה לעיתונאות ספורט ולעריכה, ובאוגוסט 1996 הקים את הירחון "שם המשחק".
הירחון, שיצא תחת חברת מעריב החזקות ונסגר בשנת 2010, היה כתב העת היחיד בישראל שהתפרסם באופן קבוע ועסק בכלל ענפי הספורט.
הירחון לא עסק בחדשות ספורט שוטפות, אלא פרסם בעיקר כתבות צבע ועומק בשילוב ראיונות עם ספורטאים.
במקביל לעבודתו כעורך "שם המשחק", עבד שרצקי במקומון "כל העיר" של רשת שוקן ובהמשך ערך את מדור הספורט של "כל הזמן", השלוחה הירושלמית של רשת המקומונים של מעריב.
בסוף 2009 מונה לעורך הראשי של רשת המקומונים הארצית, ושנתיים לאחר מכן סיים את תפקידו.
בשנת 2007, לאחר מספר שנים בהן ניסו אוהדי הפועל ירושלים ללא הצלחה, למצוא משקיע חדש שירכוש את הקבוצה מידי ויקטור יונה ויוסי סאסי, החליטו חלק מהאוהדים בראשותו של שרצקי לקנות חלק מהבעלות על הקבוצה, זאת באמצעות חברה בע"מ שהוקמה לשם כך.
לאחר שזו לא הצליחה להגיע להסכם עם סאסי, הוחלט על הקמת קבוצה חדשה אלטרנטיבית.
האוהדים פנו להנהלת הפועל מבשרת ציון/אבו גוש מליגה א', שעמדה על סף פירוק, ולאחר קבלת הסכמתה, מיזגו אותה עם החברה שהקימו ושינו את שם הקבוצה ל"הפועל קטמון".
לאחר המיזוג, מונה שרצקי לנציג האוהדים בהנהלת הקבוצה החדשה.
לאחר שתי עונות ובשל מחלוקות עם אנשי מבשרת בהנהלת המועדון המאוחד, החליטו האוהדים להקים קבוצה חדשה בליגה ג' שתהיה בבעלות עמותה בשם "קטמון מועדון אוהדים" ותיקרא "הפועל קטמון ירושלים".
שרצקי קיבל את תפקיד יושב ראש העמותה, אותו מילא כשלוש שנים.
במהלך תקופתו כיו"ר עלתה הקבוצה מליגה ג' לליגה א'.
מעט לאחר סיום תפקידו כיו"ר הפועל קטמון, התמנה שרצקי באוגוסט 2013 למנכ"ל הקבוצה.
בעונתו הראשונה כמנכ"ל הפכה הפועל קטמון לקבוצת האוהדים הראשונה שמשחקת בליגת כדורגל מקצוענית בישראל.
במהלך ניהולו לאורך השנים, נעשו מספר ניסיונות שלא צלחו לאיחוד בין הפועל קטמון ירושלים לבין הפועל ירושלים.
בתום עונת 2016/2017 ירדה הפועל ירושלים לליגה א' ובכך הפכה הפועל קטמון ירושלים לקבוצת הפועל הבכירה בעיר.
בעונת 2018/2019 זכתה הקבוצה בגביע הטוטו של הליגה הלאומית, והפכה לקבוצת האוהדים הראשונה בישראל שזוכה בתואר כלשהו.
ב-26 בפברואר 2020 החליט בית המשפט המחוזי בירושלים על פירוק העמותה אשר ניהלה את הפועל ירושלים.
מספר חודשים לאחר מכן, ב-1 ביוני 2020, החליטו חברי עמותת "קטמון מועדון אוהדים" לאשר את קניית השם "הפועל ירושלים" ולהחליף את שם המועדון לשם זה.
הוחלט ששרצקי ימשיך לכהן כמנכ"ל הקבוצה גם לאחר שינוי השם, ושנה לאחר מכן, ב-30 באפריל 2021, הבטיחה הפועל ירושלים את חזרתה לליגת העל, אחרי היעדרות של 21 שנים.
שרצקי מתגורר כיום בהר אדר.
נשוי לרווית, עובדת באגף הרווחה של עיריית ירושלים, ואב לשלושה.
ספר הכדורגל השלם: אנציקלופדיה קטנה של כדורגל, הוצאת מפה (2002)
לקסיקון מפה: ספורט, עם אודי הירש, הוצאת מפה (2004)
רביבו, עם חיים רביבו, הוצאת גלורי (2004)
אורי רוסו (נולד ב-5 באוקטובר 1987) ידוע בשם הבמה רוסו (Rousso) הוא זמר, פזמונאי, מפיק, ומוזיקאי ישראלי.
רוסו היה חבר בלהקה ספנסרוסו יחד עם מתן ספנסר.
רוסו נולד וגדל באבן יהודה.
כשהיה בכיתה ח' התחיל לנגן בגיטרה ומאז התחילה הקריירה המקצועית שלו במוזיקה.
בתיכון למד במגמת מוזיקה ובצבא היה סאונדמן מתחיל, אך בזמן הצבא התחיל רוסו להתעניין בתוכנות והקלטות ולהתקדם בתפקיד ובקריירה המוזיקלית שלו.
אחרי שסיים צבא, רוסו הלך לבית הספר "Muzik" ולמד שם הפקה מוזיקלית וסאונד.
בבית הספר פגש את מתן ספנסר.
רוסו ומתן הם צמד מפיקים "ספנסרוסו" ומ-2010 עד ל-2019 הוציאו מוזיקה, אחד מהאנשים הבולטים שעבדו איתו הוא ירמי קפלן אשר איתו ביחד הם הקליטו אלבום משותף בשם "פטיש" האלבום יצא ב-2015. הצמד עבד עם אמנים כמו צליל דנין, יסמין מועלם, גל תורן, לירון עמרם, ויצר מוזיקה מקורית משלו.
ב-2014 השתתף כמעבד ומפיק בהקלטות האלבום "טוב שהעולם גדול" - משירי אבות ישורון של המוזיקאים כרמי זיסאפל, ערן ויץ ושי צברי.
ב-2015 רוסו פגש את שותפתו לחיים ולעבודה נגה ארז באולפן הקלטות ברמת גן, שם רוסו עבד כטכנאי ועוזר מפיק, וארז ביקשה ממנו ללמד אותה לעבוד עם תוכנת אבלטון להפקה מוזיקלית.
"מהר מאוד נהיינו זוג ואחרי כמה חודשים נגה רצתה שגם נעבוד יחד".
ב-2 ביוני 2017, רוסו הוציא תחת חברת התקליטים City Slang את אלבום הבכורה שלו ושל נגה Off the Radar, שהופק והוקלט ברובו באולפני דורית בתל אביב.
האלבום קיבל חשיפה גבוהה בעולם, והוא ונגה הופיעו במגזינים הנחשבים בילבורד ו-NME.
הם הופיעו עם האלבום בפסטיבלי המוזיקה הנחשבים ברחבי העולם כמו הפרימוורה, Roskilde, SXSW ועוד.
באותה שנה השתתפו בפסטיבל אינדינגב ה-11 לצד ג'ירפות, רוקפור, אסתר רדא ועוד.
ובנובמבר 2017, הודיעה חברת אפל שהשיר מהאלבום, "Dance While You Shoot", יוביל את הפרסום של החברה ל-Apple Music.
השיר "Off the Radar" מהאלבום הראשון נכלל בפסקול של סדרה גרמנית מבית נטפליקס בשם "איך למכור סמים באינטרנט (במהירות)" מ-2019.
ב-2019, הוציאה ארז סינגל עם אקו בשם "Chin Chin" שרוסו הפיק ועשה לו גם רמיקס, שהוזכר על ידי בילי אייליש, בפודקאסט עם אביה.
בפברואר 2020, הוציאו את הסינגל "Views".
השיר נכלל באלבום השני של ארז "Kids" והוא מתייחס למעשה לתרבות הפופליזם וצפיות ביוטיוב.
ביוני, הוציאו סינגל שני מתוך האלבום הבא של ארז, בשם "NO News on TV".
בספטמבר של 2020 רוסו וארז השתתפו בפרויקט "צו השעה".
בינואר 2021, רוסו וארז הוציאו את הסינגל "End of the Road", ויחד עם צאתו הכריזו על שם האלבום השני, Kids.
בפברואר 2021, הופיע השיר "Views" בפרסומת ארצית בצרפת ונכנס למצעד 50 השירים המחופשים ביותר בפריז, באותה השנה.
בראיון למגזין "Paper", סיפרה ארז על תהליך יצירת האלבום, ואמרה כי "מיד לאחר שסיימנו את Off the Radar ונסענו לסיבוב הופעות היו לנו כמה בעיות במשפחה ואמא של אורי נפטרה.
במשך זמן מה ידענו שהאלבום יעסוק רק בזה, בפרספקטיבה שיש אם ואז היא איננה; אותו קשר עמוק בין הורים לילדיהם; וכיצד דורות מעבירים ידע, אך גם סוגיות וכיצד קשר זה חשוב".
במרץ 2022 רוסו וארז הוציאו לאור את הסינגל "Nails", ובמאי, השיקו וידאו קליפ לשיר.
בספטמבר הוציאו לאור גרסת רמיקס לשיר בשיתוף הזמרת האמריקאית מיסי אליוט.
בשנת 2024, השתתף בעונה הרביעית של הסדרה "האחיות המוצלחות שלי".
בשנת 2024 חבר רוסו לאיתמר לבשטיין (שמתופף בהרכב של נגה ארז) והם התחילו לפעול בהרכב תחת השם Idiot!.
ב-2025 יצא אלבומם הראשון "האמנה החברתית", הכולל שירים כמו "פשוט אדיוט" (שנכתב בעקבות דברים ששיתף אביה של חטופה מאירועי ה-7/10), "משקפיים" בו משתתפת הזמרת Becca (רבקה פיטרסון) וגרסת כיסוי מתורגמת לשירו של רופוס ויינרייט "חלמתי על אמריקה".
רוסו הוא בן הזוג והמפיק של נגה ארז והם מתגוררים בתל אביב.
במהלך יצירת האלבום השני של רוסו וארז אמא של רוסו נפטרה, והוא הקדיש לזכרה את השיר "End of the Road".
בספטמבר 2024 הודיעו הוא וארז שהם מצפים לילד ראשון.
אורי תימור הוא פרופסור חבר במחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ובמכללה האקדמית אשקלון.
תימור נולד בירושלים להוריו אברהם ונעמי (זילברשמידט) וכסלר-תימור.
עד גיל 8 גדל בכפר נווה יעקב צפונית לירושלים.
במלחמת השחרור פונה היישוב מתושביו ונשארו בו קומץ לוחמים בפיקודם של אביו, אברהם וכסלר, וישראל פונט.
הכוחות נאלצו לסגת מן היישוב ומהיישוב השכן - עטרות.
לאחר המלחמה עברה המשפחה ליישוב וילהלמה, ליד העיר לוד, ולאחר מכן התיישבה במושב נחלים, ומשם עברה למרכז שפירא.
הוא בוגר בית הספר התיכון "ישורון" בפתח תקווה.
שימש כמורה ומנהל המגמה העיונית בבית הספר התיכון "שפיר", במועצה האזורית "שפיר".
בשנת 1961 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, במקצועות סוציולוגיה, ספרות ולשון.
במקביל ללימודיו עבד כמדריך נוער במוסד "מסילה" לנוער עבריין.
בין השנים 1966–1990 שימש כמורה ומנהל המגמה העיונית בבית הספר התיכון "שפיר", במועצה האזורית "שפיר".
תימור בוגר תואר שני בקרימינולוגיה מאוניברסיטת תל אביב (1978).
שלו נעשתה בהנחיית פרופ' גיורא רהב בנושא: "תוכנית למניעה ראשונית של עבריינות בעיירת פיתוח".
הוא למד לתואר שלישי באוניברסיטה העברית.
עבודת הדוקטורט שלו נעשתה בהנחיית פרופ' מנחם אמיר ופרופ' מרדכי רוטנברג בנושא: "חזרה בתשובה כדרך לשיקום עבריינים".
בשנת 1989 קיבל את הדוקטורט מהמכון לקרימינולוגיה באוניברסיטה העברית.
עם סיום לימודי הדוקטורט, החל להרצות באוניברסיטת בר-אילן במחלקה לקרימינולוגיה ובמכללה האקדמית אשקלון.
בשנת 2013 קיבל דרגת פרופסור חבר.
ממחקריו וממאמריו ראויים לציון במיוחד מספר חידושים בתחום הסברתן של התנהגויות עברייניות, וכן בתחום השימוש של עבריינים באמצעים לשוניים מסוימים, כדי להקל על עצמם את המשך ביצוע העבירות.
תימור פיתח את תאוריית הבלאגן המסבירה התנהגות עבריינית כתוצר של חוסר במרכז מוסרי (אידאי) שאמור לכוון את התנהגותו של הפרט.
חידוש נוסף במחקריו הוא זיהוי של סימנים או רמזים לשוניים העשויים להעיד על רמת התודעה העבריינית, ובמקביל על מוכנותם של עבריינים ספציפיים לחדול מביצוע עבירות ולהשתקם.
במסגרת מחקריו על הדרכים היעילות לשיקום אסירים הוא פיתח וניהל תוכנית רחבת היקף של חניכת אסירים על ידי סטודנטים.
תימור הדריך והנחה כ-50 תלמידי מחקר לתואר שני ושלישי.
2002 - הרשות לשיקום האסיר, מחקר שיקום אסירים בקיבוצים (יחד עם פרופ' אפרת שהם).
2003 - החוג המשולב למדעי החברה, אוניברסיטת בר-אילן, מחקר על שקרים בקרב סטודנטים.
2005 - החוג המשולב למדעי החברה, אוניברסיטת בר-אילן, מחקר על הפרטת בתי סוהר.
2016 - המכללה האקדמית אשקלון, מחקר על ההשפעות ארוכות הטווח של שהות בפנימייה לילדים ממשפחות הרוסות.
2022-2017 - מל"ג – סטודנטים חונכים אסירים, השפעות הדדיות של החונכות על הסטודנטים ועל האסירים.
אורי תימור ערך ופרסם עשרות מאמרים ומחקרים בתחומי הקרימינולוגיה, בערך זה מופיעים חלק מהם.
נתי רונאל, גילה חן, אורי תימור ואתי אלישע, רטורנו: קהילה טיפולית יהודית לטיפול בהתמכרויות, רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2011.
שלמה גיורא שוהם ואורי תימור (עורכים), סוגיות בתורת הענישה, קריית ביאליק: אח, 2009.
אורי תימור, סוזי בן-ברוך ואתי אלישע (עורכים) נוער בבלגן - קטינים עוברי חוק בישראל: דרכי מניעה, אכיפה ושיקום, ירושלים: הוצאת מגנס, 2015.
אתי אלישע, ענת זליג ואורי תימור (עורכים), שיקום עוברי חוק, תל אביב: רסלינג, 2022.
אורי תימור, "אנחנו לא משקרים": הסברי סטודנטים לרישומי נוכחות כוזבים לכאורה", בתוך משה אדד ויובל וולף (עורכים), עבריינות וסטייה חברתית: תאוריה ויישום (עמודים 305–316), רמת-גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2003.
אורי תימור ואפרת שהם, "סורגים, ציונות וכובע טמבל: שיקום אסירים משוחררים בקיבוצים", בתוך מאיר חובב, לסלי סבה ומנחם אמיר (עורכים), מגמות בקרימינולוגיה: תאוריה, מדיניות ויישום (עמודים 327–379).
ירושלים: הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2003.
אורי תימור, "התפתחות בתי הסוהר בישראל", בתוך שלמה גיורא שוהם ואורי תימור (עורכים), סוגיות בתורת הענישה (עמודים 311–359), קריית ביאליק: אח, 2009.
אורי תימור, תהל אוזן ונתי רונאל, "חיים בבלגאן משולש: התנהגות אנטי סוציאלית בגיל ההתבגרות", בתוך אורי תימור, סוזי בן-ברוך ואתי אלישע (עורכים), נוער בבלגן- קטינים עוברי חוק בישראל: דרכי מניעה, אכיפה ושיקום, ירושלים: מגנס, 2015.
אפרת שהם ואורי ותימור, "פעם עבריין תמיד עבריין?
עמדות כלפי שילוב אסירים משוחררים בקהילה", בתוך אפרת שהם ושלומי דורון (עורכים), בין נראות לשקיפות: היחס ל"אחר" בחברה הישראלית, אשקלון: המכללה האקדמית אשקלון, 2016.
אורי תימור נשוי לרותי לבית אדלר ז"ל ולהם 4 ילדים.
כתב העת "צוהר לבית הסוהר: עבירות ועונשים בישראל".
רדיו פוקוס, דוח מסכם, עורכים: פרופ' תומר עינת, פרופ' אורי תימור, ד"ר מעין נגר-בארי, אירית אדמצ'וק, שני שמעוני, כריסי קארין בן-ישי, פרופ' נתי רונאל וד"ר נועם פיינהולץ, המוסד לביטוח לאומי, מפעלים מיוחדים 181, יוני 2022.
אורי צבי שחק הוא איש עסקים ישראלי, יזם של חברות משחקי רשת וקזינו, ממייסדי החברות פלייטיקה וביץ' בם ואיש תקשורת.
אורי שחק הוא בנם של דליה ואמנון ליפקין-שחק.
בשנת 2007 קיבל תואר ראשון במנהל עסקים ופילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב.
מ-2004 שימש כמנהל מוצר בחברת ההימורים המקוונים 888 ובזרוע הפוקר שלה.
ב-2008 מונה לסגן נשיא חברת face.com לזיהוי תווי פנים.
ב-2010 הקים שחק יחד עם רוברט אנטוקול את חברת פלייטיקה שפיתחה משחקי קזינו חברתיים לטלפון חכם, שהמצליח שבהם הוא "סלוטומניה" .
זמן קצר לאחר הקמתה נמכרה החברה לחברת המשחקים האמריקנית סיזרס (Caesars) , בסכום שהוערך בין 80 ל-90 מיליון דולר, באמצעות מותג הקזינו של החברה "Harrah's".
ביולי 2013 פרש שחק מפלייטיקה.
ב-2015 הקימו שחק וגיגי לוי-וייס את ביץ' בם, המתמחה במשחקי קלפים ובשש בש לפייסבוק.
בספטמבר 2021 נמכרה החברה לחברת משחקי ההייפר-קז'ואל הצרפתית Voodoo , תמורת 300 מיליון דולר, ועוד 200 מיליון דולר שהותנו בעמידה ביעדים.
היה נשוי לעיתונאית עינת פישביין, ושותף להקמת אתר החדשות המקום הכי חם בגיהנום.
במיתולוגיה היוונית, האוריאדות (ביוונית עתיקה: Ὀρειάς) היו נימפות של הרים.
האוריאדות נבדלות זו מזו לפי מגוריהן: האידאות היו מהר אידה , הפליאדות מהר פיליון וכו'.
מיתוסים קשרו את האוריאדות עם ארטמיס, שכן האלה, כשיצאה לציד, העדיפה הרים ומשקעים סלעיים.
נראה כי המונח הגנרי "אוריאדה" עצמו הוא הלניסטי (מועיד לראשונה בכתובת אדוניס (ביוונית עתיקה: Ἐπιτάφιος Ἀδώνιδος) של ביון מסמירנה , פל.
מכון אאוריד, מכללה לנשים לשעבר בווסטר, מסצ'וסטס.
הר אאוריד בלורנס, קנזס, על שם המכון, על ידי מתנחלים מווסטר.
אורי שכיב (נולד ב־5 בינואר 1998) הוא זמר, יוצר, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי.
שכיב פרץ לתודעה הציבורית בשנת 2013 כמתמודד בתוכנית אקס פקטור ישראל, בה זכה במקום השלישי.
מאז מתבלט שכיב בזירת המוזיקה הישראלית הן כזמר-יוצר והן ככותב ומלחין לאחרים.
בשנת 2022 חזר למסך בתוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון, שם בלט גם בזכות שירו המקורי "עולה" וזכה לשבחים מהשופטים והקהל.
שכיב משתף פעולה עם אמנים בולטים, ומשתתף ביצירה של שירים מצליחים בזירה המוזיקלית בישראל.
אורי שכיב נולד ב־5 בינואר 1998 וגדל בעיר בת ים.
הוא בוגר מקיף עירוני חשמונאים בעיר.
כבר מגיל צעיר גילה עניין בעולם המוזיקה, נמשך לכתיבה ולהלחנה, והחל לעסוק ביצירה מוזיקלית עוד כנער.