tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נציב תלונות הציבור על השופטים, השופט בדימוס אליעזר ריבלין הגיש חוות דעת ולפיה לא נמצא חשש למעשה פלילי והמליץ להעמיד השופטת פוזננסקי-כץ לדין משמעתי.
ב-22 במרץ הושעתה השופטת פוזננסקי-כץ מתפקידה, ב-18 ביולי החמיר בית הדין המשמעתי לשופטים בראשות נשיא העליון בדימוס אשר גרוניס וקבע שפוזננסקי תודח מתפקידה בשל מעורבותה בפרשה.
ב-27 בדצמבר 2018 ביטל בג"ץ את החלטת בית הדין ופסק שהשופטת פוזננסקי-כץ תשוב לעבודתה במרץ 2019.
החשודים העצורים בפרשת "בזק" ביקשו להשתחרר, בין השאר בעקבות פרשת המסרונים, בנימוק שהליך המעצר זוהם.
השופט מסארווה האריך את מעצרם של אלוביץ', חפץ וקמיר, ונימק: "גם אם נפלו פגמים בהליך המשפטי על בית המשפט לקבוע אם ניתן לשחרר לחלופת מעצר.
כרגע לא ניתן לשחרר לחלופת מעצר".
במקביל הורה לשחרר את סטלה הנדלר ואיריס אלוביץ למעצר בית.
כתב אישום כנגד יועצי נתניהו בגין הטרדת עד המדינה פילבר
ב-21 ביוני 2023, מחלקת הסייבר בפרקליטות המדינה הודיעה היום לבאי כוחם של שלושה יועצים של נתניהו (יונתן אוריך, עופר גולן וישראל איינהורן) כי נשקלת העמדתם לדין פלילי בכפוף לשימוע בגין הטרדה בנסיבות מחמירות של עד המדינה בתיק 4000, שלמה פילבר.
על-פי החשד, באוגוסט 2019, במסגרת תפקידיהם במטה הבחירות של מפלגת הליכוד, תכננו אוריך, גולן ואיינהורן, להטריד את עד המדינה פילבר ופעלו לשלוח ניידת עם רמקול מול ביתו.
סרטון של האירוע הופץ אחר כך ברשתות החברתיות.
בפברואר 2025 הוגש כתב אישום כנגד שלושת יועצי נתניהו.
נכון לספטמבר 2025 עדיין לא החל המשפט.
תביעת לשון הרע של עד המדינה חפץ כנגד השר אוחנה וכנגד יעקב ברדוגו
ב-6 בנובמבר 2019 טען אוחנה במליאת הכנסת שבמסגרת חקירתו של עד המדינה ניר חפץ הופעל לחץ פסול מתוך כוונה להניעו לשתף פעולה עם המשטרה.
לדבריו, החוקרים סירבו לטפל בעקיצות הפשפשים שמהן סבל בתא המעצר ואף הביאו לחקירה אישה צעירה שאינה קשורה לחקירה, שאלו אותה על טיב יחסיה עם חפץ והפגישו ביניהם במסדרון.
לאחר מכן אמרו לו "אנחנו נפיל על המשפחה שלך פצצה".
אוחנה המשיך וטען שחפץ נכנע ומסר גרסה שהתבררה כשקרית.
לאחר מכן הוצא מן המקום וניהל עם אחד החוקרים שיחה שלא תועדה, ואז שב ומסר "גרסה מלאה, תפורה אחד לאחד לנתונים שבידי החוקרים".
לדברי אוחנה מדובר בזדון ובפשעים חמורים, שראשי מערכת האכיפה מגוננים על העבריינים מחקירה אמיתית.
מנדלבליט וניצן אמרו ש"דברי אוחנה חמורים ביותר ומעוותים את המציאות".
ניר חפץ טען שהוא דיבר אמת בעדותו.
בנובמבר 2019 הגיש חפץ תביעות לשון הרע בסך חצי מיליון ש"ח נגד אמיר אוחנה והפרשן יעקב ברדוגו, בטענה שאוחנה פרסם על אודותיו לשון הרע כאשר טען שמסר עדות שקרית, וכן פגעו בפרטיותו כשהשניים פרסמו מידע מחקירתו של חפץ שעליו הוצא צו איסור פרסום.
במרץ 2025 פסק בית משפט השלום בתל אביב כי יעקב ברדוגו, יפצה את ניר חפץ בסכום של 115 אלף שקלים בגין לשון הרע ופגיעה בפרטיות.
ב-21 בנובמבר 2019 הודיע מנדלבליט שהחליט על הגשת כתב אישום בתיק זה, נגד נתניהו בעבירות של שוחד ומרמה והפרת אמונים ונגד בני הזוג שאול ואיריס אלוביץ' בעבירות של מתן שוחד, שיבוש מהלכי משפט והדחה בחקירה.
זאת אחרי הגשת כתב חשדות בעל סעיפים זהים ושימוע לנאשמים.
ב-28 בינואר 2020, לאחר שנתניהו משך מהכנסת את בקשתו לחסינות, הגיש היועץ המשפטי לממשלה את כתב האישום לבית המשפט המחוזי בירושלים, יחד עם תיק 1000 ותיק 2000. משפטם של הנאשמים החל ב-24 במאי 2020 בבית המשפט המחוזי בירושלים.
בדצמבר 2020 הודיעה הפרקליטות לחברת "בזק", חברת "וואלה" ולחברות מקבוצת "יורוקום", כי היועץ המשפטי לממשלה שוקל להעמידן לדין בפרשה זו.
התאגידים חשודים בעבירות מתן שוחד, הלבנת הון ועבירות דיווח.
משפטם של שאול אלוביץ ובכירים ב"קבוצת בזק"
בפרשת בזק הראשונה, הוגש בספטמבר 2019 כתב חשדות בכפוף לשימוע נגד שאול אלוביץ' ובכירים נוספים בקבוצת "בזק", בהם אור אלוביץ', עמיקם שורר, לינור יוכלמן, אלי קמיר ומנכ"ל "yes", רון אילון, בחשד לעבירות של קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, מרמה והפרת אמונים בתאגיד ועבירות דיווח לפי חוק ניירות ערך.
בנובמבר 2020 פורסם כי יועמדו לדין שאול ואור אלוביץ'; מזכירת "בזק" לשעבר עו"ד לינור יוכלמן; סמנכ"ל "בזק" לשעבר עו"ד עמיקם שורר; מנכ"ל "yes" לשעבר רון אילון וסמנכ"ל הכספים של "yes", מיקי ניימן.
כתב האישום, שהוגש ב-23 בדצמבר 2020, התייחס לשתי תתי פרשות: מרמה ביחס לתשלום התמורה עבור רכישת מניות חברת "yes" על ידי "בזק", ומרמה ביחס להתנהלות הוועדות הבלתי תלויות שהוקמו ב"בזק" לצורך בחינת עסקאות של החברה של בעל השליטה אלוביץ' היה עניין אישי בהן.
הוגדר הסדר עם סטלה הנדלר במסגרתו תודה במעורבות בהכללת פרט מטעה בדיווחי בזק לבורסה בנוגע לעסקת בזק-יס, ותשלם קנס בסך 400 אלף שקל.
הנדלר התחייבה גם שלא לכהן בחברה ציבורית למשך תשעת חודשים.
תיקים נגד נאשמים אחרים נסגרו.
פרקליטות מיסוי וכלכלה הודיעה ב-22 במרץ 2022 לבית המשפט המחוזי בתל אביב כי הגיעה להסדר טיעון עם חברת יורוקום אחזקות (בפירוק).
הדיון באישורו של הסדר הטיעון עם יורוקום נדחה על ידי השופטת מיכל אגמון-גונן לשנת 2023, בנימוק שתיק 4000 עוד התנהל וכי שאול אלוביץ', בעליה הקודמים של יורוקום, הוא נאשם בתיק 4000 ומכחיש בתיק זה את המיוחס לו בהסדר הטיעון.
ב-20 ביולי 2022 קבעה השופטת מיכל אגמון-גונן כי יש מקום להותיר את הדיון בוועדת הבלתי תלויה בבזק למשפט האזרחי ולא למשפט הפלילי.
השופטת ביטלה את כל האישומים נגד עמיקם שורר, לינור יוכלמן ואור אלוביץ'.
לגבי שאול אלוביץ', בוטלו חלק מהאישומים.
מה שנשאר מכתב האישום עסק בתרמית חשבונאית.
שאול אלוביץ, רון איילון ומיכאל ניימן, הואשמו בעניין תוכנית מרמתית להשאת תזרים המזומנים של חברת יס באופן מלאכותי, ברקע ההסכם למכירת מניות יורוקום ביס לידי בזק.
הפרקליטות הודיעה שהיא תערער על ההחלטה.
בספטמבר 2022 הגישה הפרקליטות את הערעור.
בית המשפט העליון קיבל את ערעור המדינה ביולי 2023, וקבע כי האישומים נגד שאול אלוביץ', בנו אור, עמיקם שורר ולינור יוכלמן לא בוטלו.
בספטמבר 2024 מחקה השופטת אגמון גונן סעיף מכתב האישום בפרשת בזק, כאשר קבעה כי הראיות שעליהם מסתמך הסעיף, התקבלו באופן בלתי חוקי בחדירה לטלפון של עמיקם שורר.
באפריל 2025 בוטל בהסדר מותנה כתב האישום נגד רון אילון, והוא הודה בעובדות המגבשות עבירת מנהלים בתאגיד והתחייב לשלם קנס בסך 180 אלף ש"ח.
משפטם של נתניהו ובני הזוג אלוביץ'
ב-5 באפריל 2021 החל שלב ההוכחות במשפט.
ראשון להעיד היה מנכ"ל וואלה אילן ישועה.
ב-6 באוקטובר 2021 הסתיים שלב החקירה הנגדית של ישועה.
בהמשך עלו להעיד עיתונאי וואלה אבירם אלעד עורך וואלה לשעבר, ראש מערכת החדשות לשעבר מיכל קליין ועמית אשל ראש דסק בוואלה.
העד החמישי אבי ברגר שהיה מנכ"ל משרד התקשורת באותו הזמן התחיל להעיד ב-26 באוקטובר 2021 וסיים ב-3 בנובמבר 2021. העד הבא היה ניר חפץ שהעיד ב-17 ימי עדות שהתפרסו על פני שישה שבועות, והסתיימו ב-29 בדצמבר 2021. לאחריו העיד חוקר המשטרה ניר שוורץ, החוקר שחקר את חפץ.
בסוף מרץ 2022 עלה להעיד עד המדינה שלמה פילבר.
פילבר הציג בעדותו פרשנות שונה למה שמסר במשטרה, והפרקליטות ביקשה מבית המשפט להגדירו כעד עוין, אך בית המשפט סרב.
עם זאת, השופטים אישרו לתביעה לחקור את פילבר בחקירה נגדית.
ב-15 במאי ביקשה הפרקליטות לתקן את כתב האישום.
עם זאת הזכירו השופטים כי קיימת אפשרות להרשיע נאשמים על יסוד עובדה שלא נזכרה בכתב האישום, ובלבד שניתנה אפשרות להתגונן בפניה.
פילבר סיים את עדותו בסוף יוני 2022. בסוף נובמבר 2022, החלו להעיד עובדי משרד התקשורת.
ביוני 2023, במהלך ישיבה עם צוותי התביעה וההגנה, אמרו השופטים לתובעים כי הם "יתקשו להוכיח עבירת שוחד בתיק".
וכי "על רקע קשיים אלה, הוצע כי המדינה תשקול לחזור בה מעבירת השוחד באישום זה".
תוכן הפגישה פורסם בתקשורת ואושר בעקבות כך על ידי בית המשפט.
היועצת המשפטית לממשלה הודיעה בתגובה כי למרות הצעת השופטים היא תמשיך במשפט כרגיל.
בינואר 2024 עידכן עורך הדין בועז בן צור שבכוונתו להפסיק לייצג את ראש הממשלה בתיק לאחר סיום התביעה, מחמת מצב בריאותי של אחד מבני משפחתו, מי שיחליפו הוא עורך הדין עמית חדד.
במהלך הדיונים בינואר 2026 הודה נתניהו שהתערב בפעילות האתר "וואלה" באופנים רבים, בהם עיסוק אישי בסיקור המדיני, הורדת כתבות בעניין פרשת מני נפתלי ומעון ראש הממשלה, דרדור כתבות, שינוי הקו המערכתי והחלפת כתבים שתקפו את הממשלה בכתבים שתומכים בה.
נתניהו טען שאלו פעולות לגיטימיות, בעוד שעל פי נציגת התביעה, יהודית תירוש, נתניהו היה באותה עת שר התקשורת, ובתוך כך הרגולטור האחראי של עסקיו של אלוביץ' (בזק והאתר "וואלה"), לכן היה עליו לדווח על ניגוד עניינים, והוא לא עשה כן.
בינואר 2019 נסגר התיק מחוסר תשתית ראייתית לביצוע עבירות.
גרסטל עצמה לא נחקרה באזהרה.
חוקרי המשטרה הגיעו לפרשה במהלך חקירת "תיק 4000".
בסוף שנת 2015 התכנסה ועדת איתור למצוא מחליף ליועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין שעמד לסיים את תפקידו בפברואר 2016. שני מועמדים בולטים לתפקיד היו מזכיר הממשלה, אביחי מנדלבליט, ונציבת הביקורת על הפרקליטות, הילה גרסטל.
בתחילת פברואר 2018 שוחח העיתונאי בן כספית עם השופטת הילה גרסטל על ההתמודדות שלה לתפקיד היועמ"ש.
במהלך השיחה העלתה גרסטל השגות בעניין הליך המינוי שבסופו התמנה אביחי מנדלבליט ליועמ"ש.
גרסטל לא ידעה כי כספית הקליט את השיחה והעביר אותה לידי חוקרי להב 433.
על פי החשד, חפץ וקמיר חששו שמנדלבליט יעמיד לדין את נתניהו או את אשתו ולכן פנו לגרסטל, בהבטחה כי יפעלו לבחירתה ולסילוק תמיכתו של נתניהו ממנדלבליט, בתמורה לסגירת תיק המעונות.
לפי טענת הפרקליטות גרסטל סירבה וסיפרה על כך לשופטת בית המשפט העליון דאז (ולימים נשיאת בית המשפט), אסתר חיות, אך השתיים לא דיווחו על כך לרשויות המוסמכות.
חפץ וקמיר הכחישו את הטענות.
מטעמו של ראש הממשלה נמסר בתגובה כי "ניר חפץ מעולם לא הציע את ההצעה ההזויה הזאת בפני ראש הממשלה ורעייתו, הוא מעולם לא נתבקש על ידם להציע הצעה כזאת, ואיננו מאמינים שחפץ אפילו העלה דבר כזה על דעתו".
גם חבר ועדת האיתור לבחירת היועץ המשפטי לממשלה, שר המשפטים לשעבר משה ניסים, אמר כי נתניהו לא העלה באף שלב אפשרות שיעביר את תמיכתו ממנדלבליט.
נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות, מסרה עדות פתוחה לחוקרי המשטרה.
לפי חיות, חברתה גרסטל פנתה אליה וסיפרה לה, לאחר שהמועמדות לא הייתה רלוונטית כבר, על כך שמקורב לראש הממשלה בירר אצל אחד מידידיה של גרסטל, מה תהיה עמדתה בנוגע לפרשת המעונות אם תיבחר לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה.
העיתונאי אמנון אברמוביץ' פרסם שלפי תחקיר שערך, נתניהו איננו אשם בתיק זה.
באוקטובר 2018 המליצה המשטרה לסגור את התיק מחוסר תשתית ראייתית לביצוע עבירות.
בינואר 2019 הכריעה פרקליטות המדינה באופן דומה, תוך שהיא מציינת כי גרסטל שינתה באופן משמעותי את גרסתה הראשונה בעניין.
מקורבי גרסטל טענו בתגובה כי זוהי נקמה על מעשיה בעת ששימשה כנציבת ביקורת הציבור על הפרקליטות.
תיק איפקרס הוא סרט ריגול בריטי משנת 1965 בבימויו של סידני ג'יי פיורי עם מייקל קיין בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על הרומן "תיק איפקרס" של לן דייטון משנת 1962. העלילה מתארת את מלחמת שרות הריגול הבריטי במדינה עוינת בתקופת המלחמה הקרה.
הסרט זכה בפרס באפט"א לסרט, לצילום ולעיצוב האמנותי.
מייקל קיין היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, הסרט הזה הזניק את הקריירה שלו.
כן היה הסרט מועמד לפרס באפט"א לצילום הטוב ביותר.
ב-1999 הוא נבחר על ידי מכון הסרטים הבריטי במקום ה-59 ברשימת 100 הסרטים הבריטיים הטובים ביותר במאה ה-20.
הארי פאלמר (מייקל קיין) עובד כעוקב בשירות משרד ההגנה הבריטי.
הארי הוא טיפוס ציני ורודף שמלות, המוגדר במסמך פנימי של משרד ההגנה כ"חסר משמעת, חצוף, חסר כבוד, שרלטן וייתכן ובעל נטיות פליליות".
פאלמר נקרא יום אחד לפגישה עם מפקדו הישיר, קולונל רוס (גאי דולמן), המעדכן אותו כי החליט להעבירו מיחידת העיקוב ולהציבו מחדש ביחידת הריגול הנגדי, תחת פיקודו של מייג'ור דולבי (נייג'ל גרין).
רוס מתלווה לפאלמר, בזמן ביקורו הראשון ביחידתו החדשה, ומנצל את ההזדמנות כדי לשוחח ביחידות עם דולבי.
באותו הבוקר נחטף פיזיקאי בריטי מוביל, בשם ד"ר רדקליף, ושומר ראשו נרצח.
רוס מעלה בפני דולבי השערה לפיה חטיפתו של ד"ר רדקליף היא חוליה נוספת בשרשרת מקרים קודמים, בהם מדענים בריטיים מובילים, העובדים בשירותה של ממשלת בריטניה, בוחרים לאחרונה לזנוח לפתע את עבודתם למען הממשלה.
רוס מודה כי לאחר שבדק 126 מקרים שכאלו, שאירעו בשנתיים האחרונות, מצא שאת רובם ניתן להסביר בסיבות הגיוניות כגון: שכר טוב יותר או מתקני מחקר טובים יותר במוסדות המחקר החדשים לשם עברו המדענים.
אולם יחד עם זאת, ישנו מיעוט קטן של מקרים בהם לא רק שלא ניתן למצוא סיבה הגיונית לעזיבתם של אותם מדענים מבריקים אלא שלאחר עזיבתם הם אף "חדלים מלתפקד" כמדענים לחלוטין.
רוס רומז לדולבי כי קיים חשד לפיו תופעת בריחת מוחות זו איננה מקרית ומאחוריה עומד גורם עוין.
רוס מצביע על כך שאיתור ד"ר רדקליף החטוף ושחרורו עשויים לשפוך אור על אותם הגורמים ומניעייהם.
רוס ממשיך ומטיל על דולבי את משימת איתורו ושחרורו של ד"ר רדקליף ומסביר לו שכדי לסייע בכך צירף את פאלמר ליחידתו של דולבי.
דולבי, שדמותו כמפקד מצטיירת כאדם קשוח, קר רוח ונעדר חוש הומור, מתדרך את סוכניו לאחר הפגישה עם רוס ומעדכן אותם בדבר חטיפתו של ד"ר רדקליף ורצח שומר ראשו.
דולבי מעדכן את אנשיו בכך שאיתורו של ד"ר רדקליף הוטל על יחידתם וכי הובהר לו שבמידה והיחידה לא תאתר את הד"ר היא תפורק.
דולבי מציג בתדריך את שני החשודים האפשריים היחידים לדעתו המסוגלים לבצע חטיפה מסדר גודל כזה באירופה כאשר אחד מהם נתון מזה זמן מה במעצר בצרפת ולכן, ככל הנראה, איננו עומד מאחורי החטיפה.
מכאן, ממשיך דולבי, שהחשוד השני האפשרי הופך למעשה לחשוד היחיד והעיקרי.
חשוד זה הוא אריק אשלי גרנטבי, יליד אלבניה המתגורר בבריטניה ומוכר לשירותי הביטחון בממלכה.
דולבי מורה לסוכניו לאתר את גרנטבי ולהבהיר לו כי ממשלת בריטניה מוכנה לשלם לו כדי לקנות את שחרורו של ד"ר רדקליף.
סוכני היחידה מבלים את הימים הבאים בניסיון להתחקות אחר גרנטבי אולם ללא הצלחה.
בין לבין מתיידד פאלמר עם הסוכן גון קרסוול (גורדון ג'קסון) העובד עימו ומפתח רומן קצר עם הסוכנת ג'ין קורטני (סיו קורטני) מיחידתו.
בסופו-של-דבר, מאמציו של פאלמר נושאים פרי כאשר בעזרת ידיד מהסקוטלנד יארד הוא מאתר את גרנטבי (פרנק גליף) ומעביר לו את הצעתו של דולבי, לשלם עבור שחרורו של ד"ר רדקליף.
גרנטבי איננו מודה ואיננו מכחיש כי בידיו נמצא הד"ר אולם הוא דוחה את הצעתו של פאלמר, חומק ממנו ועקבותיו שוב אובדים.
לאחר כמה ימים נעצר במקרה עוזרו האישי של גרנטבי על ידי המשטרה, בסמוך למפעל נטוש, כשבחזקתו מזוודה עמוסה בציוד אלקטרוני בלתי-מזוהה.
ברשומות המשטרה מופיע אותו עוזר אישי כ"מוקד עניין" של שירותי הביטחון ולכן מעדכנת המשטרה את יחידת הריגול הנגדי בדבר המעצר.
פאלמר רואה בכך הזדמנות להיעזר בעצור כדי לשפוך אור על מעורבותו של גרנטבי בחטיפה או, לכל הפחות, לסייע באיתורו.
פאלמר וקרסוול נחפזים להגע לתחנת המשטרה שבה מוחזק העצור אך בהגיעם הם מגלים לדאבונם שאדם בלתי-ידוע הקדים אותם ובהתחזו לפאלמר רצח את העוזר האישי של גרנטבי שהוחזק עצור, לקח עמו את המזוודה ונעלם מבלי להותיר זכר.
המבוי הסתום בתחנת המשטרה מציב את פאלמר וקרסוול בפני שוקת שבורה אך פאלמר חורג מסמכותו ומחליט להמר ולבצע פשיטה משטרתית על המפעל הנטוש שבקרבתו נעצר עוזרו האישי של גרנטבי.
כוח משולב של שוטרים ואנשי יחידתו של דולבי פושטים על המקום אך מוצאים אותו נטוש וריק מלבד שני ממצאים חשובים: מסגרת מתכת גדולה התלויה בגלגלת מגג המפעל ושאריות סרט הקלטה, עליו מוטבעת המילה "IPCRESS" שנראה שנעשה ניסיון לשרוף ולהשמידו.
בדיקה של סרט ההקלטה מעלה שמוקלט עליו רצף חסר פשר של צלילי סינתיסייזר מחזוריים והצוות מתייגע אך אינו מוצא את פירושה של המילה המוטבעת עליו.
דולבי שב ומנחה את אנשיו לנסות ולאתר את גרנטבי, כדי לקדם את שחרורו של ד"ר רדקליף החטוף.
כאשר פאלמר עורך קניות במרכול פוגש בו, כאילו במקרה, קולונל רוס ומתפתחת ביניהם שיחה שבסופה מבקש רוס מפאלמר שיצלם עבורו בחשאי עותק מתיק הממצאים הנוגע לסרט ההקלטה המסתורי המוחזק אצלם, מבלי לדווח על-כך לדולבי.
פאלמר מסרב ורוס מאיים עליו שלא ידווח על הפגישה ביניהם לדולבי.
לאחר יומיים מלווה פאלמר את דולבי לפגישה בפארק עם גרנטבי, לצלילי תזמורת המשמר האירי.
הפגישה הקצרה מתגלה כניסיון נוסף לקנות את שחרורו של ד"ר רדקליף ובסופה נעתר גרנטבי לשחררו תמורת תשלום ומוסר לדולבי הוראות בדבר מפגש התשלום והמסירה.
מפגש התשלום והמסירה נערך בחניון תת-קרקעי וניכר ששני הצדדים אינם סומכים האחד על השני.
מן הצד האחד עומדים גרנטבי ואנשיו כשהם חמושים ברובים חצי-אוטומטיים ומנגד עומדים דולבי ואנשיו חמושים גם-כן.
במהלך המפגש מושב לדולבי ד"ר רדקליף, כשהוא מחוסר הכרה ושכוב על אלונקה, בתמורה למסירה של 25,000 פאונדס במזומן לגרנטבי.
המפגש בין שני הצדדים מתוח מאוד ועם סיומו והסתלקות גרנטבי ואנשיו מזהה פאלמר דמות חשודה בסמוך אליהם בחניון החשוך.
פאלמר נזעק ובסוברו שמדובר באחד מאנשיו של גרנטבי הזוממים לפגוע בו או באנשי יחידתו, הוא פותח באש על הדמות החשודה והורג אותה.
ההרוג מתברר כסוכן של ארגון הביון האמריקאי, ה־CIA, שגילה גם-כן עניין בגרנטבי ובמעשיו, אך לא עדכן בכך את שירות הביון הבריטי.
לאחר ששוחרר משביו וטופל, חוזר ד"ר רדקליף לאיתנו ועל-פניו נראה שלא נגרם לו נזק ומתברר שאיננו זוכר כלל שנחטף.
על פאלמר מוטל ללוות את הד"ר במהלך חזרתו לחיים רגילים, כדי לשמור עליו אך גם כדי לעקוב אחריו.
באחד הימים מלווה פאלמר את ד"ר רדקליף לפקולטה לפיזיקה באוניברסיטה, שם מתעתד ד"ר רדקליף לשאת הרצאה בפני עמיתיו, כחלק מסימפוזיון בנושא פיזקה של אנרגיות גבוהות.
ד"ר רדקליף, נראה עירני, ברוח טובה ומוכן להרצאה אותה הוא עומד לשאת, בנושא "שיטות חדשות להפקת מיזונים".
אולם, כאשר הוא מתחיל לשאת את דבריו ולהציג את נושא ההרצאה במונחים פיזיקאליים מקצועיים הוא לפתע קופא ולתדהמת הנוכחים מנסה שוב ושוב להגות את נושא ההרצאה כשניכר שהדבר קשה לו מאוד ושהמונחים הפיזיקליים זרים בפיו.
ההרצאה נקטעת באיבה ופאלמר מזהה בין הנוכחים אדם שחור שעקב אחריהם בצאתו של ד"ר רדקליף מהמלון להרצאה.
פאלמר מתעמת עם האיש ומסתבר שהוא סוכן אמריקאי נוסף, שנשלח כדי לעקוב אחרי פאלמר לאחר שהלה הרג אחד מסוכניהם.
סוכן ה-CIA מתרה בפאלמר שאם ייווכח שהריגת הסוכן האמריקאי לא הייתה בטעות, הוא יהרוג אותו.
בינתיים, מגלה קרסוול את פירוש המילה Ipcress המופיעה על סרט ההקלטה לאחר שהוא מוצא ספר פסיכולוגיה המתאר שיטה לשטיפת מוח בשם Induction of Psychoneuroses by Conditioned Reflex under Stress (IPCRESS) אך הוא נרצח זמן קצר לאחר מכן.
פאלמר מרגיש כי חייו בסכנה ודולבי מציע לו לברוח לפריז.
ברכבת לפריז פאלמר נחטף ומועבר לתא בודד.
גרנטבי מגלה לו שהוא החוטף והוא עומד לעבור "טיפול".
פאלמר שקרא את הספר יודע איך לעמוד נגד הטיפול על ידי גרימת כאב עצמי שתטה את תשומת לבו.
לבסוף מצליח פאלמר לברוח ומגלה שהוא בלונדון.
הוא מתקשר לדולבי שיושב אותה שעה עם גרנטבי.
דולבי משתמש בסיסמת ההפעלה ומורה לפאלמר לזמן את רוס למחסן.
פאלמר עומד עם אקדח שלוף נגד רוס ודולבי.
דולבי מצווה עליו בעזרת סיסמת ההפעלה ("כעת הקשב לי") להרוג את הבוגד רוס אבל פאלמר מהסס ונפצע בידו מחתיכת מתכת.
הכאב גורם לו להכיר במצבו האמיתי והוא יורה בדולבי (שהיה סוכן כפול) והורג אותו.
תיק אדום לקאלן הוא הספר הראשון בסדרת ספרים מאת הסופר הבריטי ג'יימס מיטשל, אודות גיבורו, איש הביון הבריטי והמתנקש דויד קאלן, המתרחש במהלך המלחמה הקרה.
שם הספר נגזר משיטת תיוק במחלקה שבשירותה פועל הגיבור, לפיה תיקי המודיעין בארכיון אודות אישים מסוכנים במיוחד מסומנים באדום.
הספרים, ובהם ספר זה, עובדו ל סדרת טלוויזיה.
כשהתגייס יוסי כהן למוסד בראשית שנות ה־80 בחר לעצמו כהן את הכינוי המבצעי "קאלן", על שם גיבורה הקשוח של סדרת הספרים.
דויד קאלן, בעברו רב-טוראי בקומנדו הבריטי שלחם במלאיה ולאחר מכן איש הביון הבריטי ומתנקש בשירות המחלקה האחראית על סילוקם של גורמים בלתי-רצויים ב-MI5, שבראשה עומד צ'ארלס האנטר, פרש מן השירות.
קאלן שפרש לאחר שמצפונו העיק עליו בשל חיסול שביצע נקרא לחזור לשירות על ידי האנטר, שמטיל עליו להתנקש בחיי שניידר, סוחר נשק גרמני הפועל מבריטניה.
שניידר מכר נשק למורדים באינדונזיה שפועלים כנגד הממשלה, בניגוד לאינטרס של הממשלה הבריטית, ועל כן יש להורגו.
הספרים, ובכלל זה ספר זה, עובדו לסדרת טלוויזיויה על ידי ה-Thames Television אשר שודרה ב-ITV בין השנים 1967–1972. בשנת 1974 עובד הספר לסרט קולנוע.
את דמותו של קאלן, איש השירות החשאי הבריטי, בסדרה ובסרט גילם השחקן אדוארד וודוורד.
תיסלם 2 הוא האלבום השני של להקת הרוק הישראלית תיסלם, שיצא לאור בנובמבר 1982.
הקלטות האלבום החלו באולפני טריטון בבני ברק ב-6 ביוני 1982 - יום פרוץ מלחמת לבנון הראשונה.
עריכותיו הסופיות של האלבום, הסתיימו ב-1 בספטמבר 1982 והאלבום הושק ב-1 בנובמבר.
בניגוד לאלבום הראשון, האלבום השני הוקלט בהרכב מלא של כל חברי הלהקה ללא נגנים חיצוניים.
בספטמבר 1997 יצאה לאור גרסת CD של האלבום בהוצאה מחודשת דיגיטלית שכללה 5 רצועות בונוס.
יושי שדה - גיטרה מלווה, שירה וקולות
צוף פילוסוף - גיטרה בס וקולות
סמי אבזרדל - תופים וכלי הקשה
הפקה מוזיקלית: יזהר אשדות, יאיר ניצני ויושי שדה
טכנאי הקלטה ומיקס, כיסא וקלפים: יואב גרא
הוקלט באולפני טריטון יוני - ספטמבר 1982.
תיק 1803 הוא חקירה משטרתית בחשד לעבירות שוחד ועבירות נוספות שנעשו לשם קידום מיזמי נדל"ן בראשון לציון ובתל אביב.
בחקירה עסקה היחידה הארצית לחקירות הונאה בלהב 433, בשיתוף פעולה עם רשות המיסים ובליווי פרקליטות מחוז ת"א (מיסוי וכלכלה).
החקירה עסקה באירועים שהתרחשו בשנים 2011–2017, ובהם, על פי החשד, קיבלו אישי ציבור שוחד מיחידים וחברות, לשם קידום אינטרסים שלהם.
החקירה הסמויה הפכה לגלויה ב-3 בדצמבר 2017. בחקירה נגבו עדויות של למעלה מ-300 עדים ונחקרו כ-80 חשודים.
החל מדצמבר 2017 נחקר דוד ביטן, בחשד לקבלת שוחד בעת כהונתו כסגן ראש עיריית ראשון לציון, וכן כחבר הכנסת.
ביטן נחקר פעמים אחדות, ובפעמים הראשונות ניצל את זכות השתיקה ולא ענה לשאלות חוקריו.
בעקבות החקירות פרש ביטן מתפקידו כיו"ר הקואליציה ב-20 בדצמבר 2017. לקראת הבחירות לכנסת ה-21 התמודד ברשימה הארצית בפריימריז של "הליכוד" והוצב במקום ה-23 ברשימה לכנסת.
ב-3 בדצמבר 2017 נעצר דב צור ל-8 ימים, בחשדות לקבלת שוחד, קשירת קשר לביצוע פשע, מרמה והפרת אמונים.
צור רץ בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2018, אך לא נבחר לראשות העיר ופרש ממועצת העיר.
במאי 2017 נחקר ארנון גלעדי בחשד למרמה והפרת אמונים.
המשטרה ציינה את החשודים העיקריים בקבלת שוחד:
דוד ביטן, שבתחילת התקופה האמורה שימש במגוון תפקידים בכירים בעיריית ראשון לציון, בהם סגן ראש העירייה ויו"ר הוועדה לתכנון ובנייה, והחל ממרץ 2015 כיהן כחבר הכנסת.
לדברי המשטרה, ביטן "קיבל שוחד במזומן בסכום שעולה כדי מאות אלפי שקלים, וכן הבטחה לקבלת דירות בעד פעולות הקשורות בתפקידו.
בתמורה, הפעיל ח"כ ביטן את סמכותו, השפעתו, עוצמתו וקשריו על גורמים שונים והוביל לשינוי החלטות, מתן היתרים מסוגים שונים, והפחתת תשלומי עירייה.
כן גרם לשינוי חוות דעת משפטית של גורמי מקצוע בעיריית תל אביב, זירז תהליכים בתשלום חובות וכדומה." על פי החשד, עמותת "פינג פונג הפועל ראשון לציון" שימשה את ביטן להלבנת כספים.
דב צור שימש כראש עיריית ראשון לציון.
לדברי המשטרה יזם נדל"ן מראשון לציון ניהל את קמפיין גיוס התרומות של צור לקראת הבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2013, ובתוך כך גייס בעצמו תורמים והעמיד מנגנון לגיוס תרומות המהווה טובת הנאה שהתקבלה אצל צור.
במהלך כהונתו של צור כראש עיר הוא דן בענייניו של היזם, קיבל החלטות וחתם על היתרים בנוגע לפרויקטים נדל"ניים של היזם, תוך הסתרת הקשר בין השניים והימצאות צור בניגוד עניינים מול היזם.
ארנון גלעדי שימש בתקופה האמורה במגוון תפקידים בכירים בעיריית תל אביב, בהם המשנה לראש העיר וחבר הוועדה לתכנון ובנייה.
לדברי המשטרה סייע גלעדי, יחד עם ביטן, ליזמים לקדם אישורים והיתרים ביחס לשלושה פרויקטים של נדל"ן בתל אביב.
בתמורה לקידום הפרויקטים ניתן שוחד בסך של 385,000 ש"ח.
חלק מכספי השוחד הוסוו באמצעות חשבוניות פיקטיביות.
בנוסף מצאה המשטרה שגלעדי לקח שוחד, בכסות של תרומות, בסך של עשרות אלפי שקלים ממספר יזמים ובעלי עסקים, ובתמורה לכך סייע בפתרון בעיות מול עיריית תל אביב.
בדצמבר 2022 נחתם אתו הסדר טיעון, ולפיו הודה גלעדי במרמה והפרת אמונים, ונדון לשמונה חודשי מאסר בפועל, שמונה חודשי מאסר על תנאי וקנס של 35 אלף ש"ח.
חברת דניה סיבוס עסקה במיזמי נדל"ן בשטח ראשון לציון.
לדברי המשטרה התבססה תשתית ראייתית לכך שבשנים 2013–2015 נתן מנכ"ל החברה, רונן גינזבורג, סכום של 430,000 ש"ח כשוחד לדוד ביטן ולאדם נוסף, על מנת לקדם אינטרסים של החברה מול עיריית ראשון לציון ומשרד התחבורה, הקשורים בתוכנית להקמת תחנת דלק במחלף עין הקורא על כביש 431 ולמכרז הנוגע לכביש 38.
חשוד נוסף במתן שוחד הוא כדורגלן העבר חיים רביבו.
באוגוסט 2021 הוגש כתב אישום נגד 16 נאשמים, בהם ביטן, גלעדי, רביבו וכל בו חצי חינם.
על פי כתב האישום שהוגש נגד ביטן, מ.י היה הבנקאי הסודי שלו.
על פי בקשתו של ביטן הוא גבה כסף מאינטרסנטים שונים, לרוב יזמים וקבלנים שנזקקו לעזרתו, ולאחר מכן העביר אליו את הכסף ומדי פעם התחלק עמו בשלל.
חיים רביבו הגיע להסדר טיעון, במסגרתו הודה בעבירה של סיוע למרמה והפרת אמונים במסגרת יחסיו עם ארנון גלעדי ועונשו נקבע כארבעה חודשי מאסר בפועל שירוצו בעבודות שירות, ומאסר על תנאי.
בנוסף היה עליו לשלם קנס של 20 אלף ש"ח.
הפרקליטות הגיעה להסדר טיעון גם עם חברת חצי חינם ומנהלת הנדל"ן שלה, ליהי סונק-קופרלי, שהואשמו במתן 40 אלף ש"ח לעמותה לפי בקשת ביטן, בתמורה שהוא יאשר אישור חורג של הסניף בראשון לציון.
במסגרת ההסדר הוסכם שהרשת וסונק-קופרלי, יודו במתן שוחד לביטן וברישום כוזב במסמכי תאגיד.
הצדדים יבקשו מבית המשפט לגזור על רשת חצי חינם קנס בגובה 150 אלף ש"ח, ועל סונק-קופרלי שבעה וחצי חודשי עבודות שירות, קנס של 30 אלף ש"ח, חילוט של 40 אלף שקל ומאסר על תנאי.
תיעניכ הוא כפר פלסטיני בנפת ג'נין שבצפון השומרון, הממוקם כ-13 ק"מ צפונית מערבית לעיר ג'נין.
בתי הכפר גובלים בבתי הכפר הפלסטיני הסמוך – סילת אל-חארית'יה.
על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2017 מנתה אוכלוסיית הכפר 1,268 תושבים.
בסמוך לכפר ממוקם האתר המקראי ועיר הלויים תענך (ביוונית עתיקה: Θαναά).
החפירות בתל נערכו על ידי אלברט גלוק בעיקר בשנות ה-70 וה-80. בחפירות נמצאו שנים-עשר לוחות בכתב יתדות אכדי.
כשליש מהשמות על גבי הלוחות הללו הם ממוצא חורי.
כן נמצאו כלי חרס מהתקופה הרומית, מהתקופה הביזנטית ומימי הביניים.
השרידים העיקריים הנראים כיום הם של ארמון עבאסי מהמאה ה-11.
בסוף המאה ה-16 התקיימו בתיעניכ כ-13 משקי בית, כולם מוסלמים.
התושבים שילמו מיסים לשלטונות העות'מאנים על מוצרים חקלאיים שכללו חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עזים וכוורות, בנוסף על הכנסות מזדמנות בסך הכל התושבים שילמו כ-7,000 אקצ'ות.
בשנת 1838 צוין תיעניכ ככפר מוסלמי בנפת ג'נין.
הוא הכיל רק כמה משפחות, אך נאמר שהוא גדול בהרבה, ומכיל בעיקר חורבות.
בשנת 1870 תיאר ויקטור גרן כי הכפר כולל עשרה בתים.
הוא הוסיף לתאר כי "פעם דרום הכפר וכל הרמה העליונה של הגבעה המלבנית שעליה ניצב הכפר כוסו בבניינים, כפי שמוכח מתוך אינספור שברי כלי החרס הפזורים על האדמה".
האבנים הגדולות יותר הובלו למקום אחר.
מתחת לכפר נמצא מסגד קטן, ששימש גם ככנסייה נוצרית קדומה.
כל האבנים שמהן הוא בנוי שייכות לבנייה מוקדמת; חלקו מעוטר בפסלים.
בהמשך המישור נמצאים כמה בורות מים חצובים בסלע, ובאר הנקראת ביר תיעניכ.
מפת הקרן לחקר ארץ ישראל מ-1882 תיארה את תיעניכ כ"כפר קטן, הניצב בצד הדרום-מזרחי של התל בעל אותו השם בקצה המישור.
יש בו זיתים בדרום ובארות בצפון, והוא מוקף בגדרות קקטוס.
הבארות קדומות, וקברים חצובים ממוקמים בצפון ליד רגלי התל."
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, נמנו בתיעניכ 65 איש.
בסקר הכפרים של 1945 מנתה האוכלוסייה 100 תושבים בשטח של 32,263 דונם.
452 דונם שימשו למטעים וקרקע להשקיה, 31,301 דונם לגידול דגנים, ואילו בסך הכל 4 דונם היו קרקע עירונית בנויה.
מפקד האוכלוסין הירדני בשנת 1961 איתר 246 תושבים.
תיק 512 היא סדרה תיעודית בת שלושה פרקים שנוצרה בעקבות חוויותיה של עדי מאירי ככתבת, שודרה בכאן 11 בקיץ 2022 וסיקרה את פרשה 512 שעסקה בפשע מאורגן בהובלת יצחק אברג'יל.
הסדרה זכתה ליותר משני מיליון וחצי צפיות באתר יוטיוב, מה שהופך אותה לאחת הסדרות הנצפות ביותר של תאגיד השידור הישראלי.
יוצרות הסדרה הן עדי מאירי וטל ברדה (שגם ביימה את הסדרה).
מלבד התאגיד, התוכנית נתמכה גם על ידי מפעל הפיס והקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
העבודה על הסדרה נמשכה יותר מחמש שנים ודרשה דיסקרטיות רבה.
אברג'יל לא ידע שהתובע הראשי בתיק, נסים מרום, מתראיין גם הוא לסדרה, ולהפך.
בטקס חלוקת פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2022, שהתרחש באפריל 2023, הסדרה הייתה מועמדת בשש קטגוריות, ובהן: סדרת התעודה, בימוי, צילום, עריכת תמונה, הקלטה ותחקיר.
בסופו של דבר, התוכנית הוענק פרס התחקיר לעדי מאירי וטל ברדה יוצרות הסדרה ולתחקירניות נטלי גנזדה ודפנה פוזון.
נועם פתחי מישראל היום ורותתה קפפר מכלכליסט שיבחו את הסדרה.
ב-11 ביולי 2024 נמכרו זכויות השידור של הסדרה באירופה לקבוצת קאנאל פלוס.
תיעוד השואה הוא התיעוד הנרחב בהיסטוריה של רצח העם, רצח עם שהתבצע בעם היהודי על ידי הנאצים.
אף על פי שאין מסמך אחד המפרט את שמות כל קורבנות הרדיפות היהודיות של הנאצים, יש ראיות לכך שכשישה מיליון יהודים נרצחו בשואה.
ישנן גם ראיות לכך שיהודים הומתו בגז באושוויץ-בירקנאו, במחנות ההשמדה של מבצע ריינהרד, ובטנדרים עם גז, וכי הייתה תוכנית שיטתית של השלטון הנאצי להביא להשמדו של העם היהודי.
עדויות לשואה מסווגות בארבעה סוגים עיקריים:
מסמכים עכשוויים, לרבות מגוון רחב של "מכתבים, תזכירים, שרטוטים, הזמנות, חשבונות, נאומים"; לוחות זמנים של רכבות השואה, וסיכומים סטטיסטיים שהופקו על ידי ה־SS.
כמו כן ישנם תצלומים המתעדים את מאורעות השואה, לרבות תצלומים רשמיים, תצלומים חשאיים של ניצולים, תצלומי אוויר וצילומי סרטים של שחרור המחנות.
יותר מ-3,000 טונות של רשומות נאספו למשפטי נירנברג.
עדות מאוחרת יותר של עשרות אלפי עדי ראייה, כולל ניצולים כמו כאלו ששימשו כזונדרקומנדו, שהיו עדים ישירות לתהליך ההשמדה; עבריינים כגון מנהיגים נאצים, שומרי SS ומפקדי מחנות ריכוז נאצים, וכן תושבי העיר המקומיים.
יתרה מכך, כמעט אף אחד מהמבצעים שהועמדו למשפט לא הכחיש את מציאות הרצח השיטתי, כאשר התירוץ הנפוץ ביותר (במקום בו ניתן אחד מהם) הוא שהם רק מילאו פקודות.
עדויות פיזיות בדמות מחנות ריכוז והשמדה, שעדיין קיימים כשחלקים מהמבנים המקוריים השתמרו ברמות שונות, וכן אלפי קברי אחים המכילים גופות של קורבנות השואה.
עדויות נסיבתיות: במהלך מלחמת העולם השנייה צומצמה אוכלוסיית היהודים באירופה הכבושה בידי הגרמנים בכ-6 מיליון.
כ-2.7 מיליון יהודים גורשו לאושוויץ-בירקנאו, למחנה ההשמדה קולמהוף ולמחנות מבצע ריינהרד, שלא נראה או נשמע מהם שוב.
הנאצים ניסו להימנע מיצירת ראיות מפורשות שעלולות להפליל אותם, והם גם ניסו להשמיד את הראיות התיעודיות והפיזיות למעשיהם לפני התבוסה הגרמנית.
אף על פי כן, חלק ניכר מהראיות נשמר ונאסף על ידי חוקרי בעלות הברית במהלך ואחרי המלחמה, והראיות המוחצות לפשעים הפכו בסופו של דבר ניסיונות מחיקה כאלה לחסרי תוחלת.
באופן קולקטיבי, הראיות מפריכות את טיעוני מכחישי השואה, לפיהם השואה לא התרחשה כפי שמתואר במחקר היסטורי.
תיעוד הוא כל חומר שניתן להעברה המשמש לתיאור, הסבר או הדרכה לגבי תכונות מסוימות של אובייקט, מערכת או הליך, כגון חלקיו, הרכבתו, התקנתו, תחזוקתו והשימוש בו.
כצורה של ניהול ידע ו, תיעוד יכול להיות זמין על גבי נייר, באופן מקוון, או על מדיה דיגיטלית או , כגון רשמקול או תקליטורים.
דוגמאות לכך הן מדריכים למשתמש, ספרים לבנים, ומדריכי עזר מהירים.
תיעוד על נייר או עותק קשיח הפך פחות נפוץ.
תיעוד מופץ לעיתים קרובות דרך אתרי אינטרנט, מוצרי תוכנה ויישומים מקוונים אחרים.
אין לטעות בין תיעוד כאוסף של חומרי הדרכה לבין , חקר הרישום והאחזור של מידע.
אף על פי שהתקנים של ארגון התקינה הבין-לאומי (ISO) אינם זמינים לציבור בקלות, מדריך ממקורות אחרים בנושא זה יכול לשמש לאותה מטרה.
פיתוח תיעוד עשוי לכלול ניסוח מסמכים, עיצובם, הגשתם, סקירתם, אישורם, הפצתם, פרסומם מחדש ומעקב אחריהם, וכל אלה נעשים בהתאם ל הנהוג בתעשייה הכפופה לרגולציה.
התהליך יכול לכלול גם יצירת תוכן מאפס.
תיעוד צריך להיות קל לקריאה ולהבנה.
אם הוא ארוך מדי ורב-מלל, הוא עלול להיות מובן שלא כהלכה או שיתעלמו ממנו.
יש להשתמש במילים ברורות ותמציתיות, ויש להגביל את אורך המשפטים ל-15 מילים לכל היותר.
בתיעוד המיועד לקהל הרחב יש להימנע משימוש במונחים מגדריים ומהטיות תרבותיות.
בסדרת נהלים, יש למספר את השלבים באופן ברור.
חלק ממאפייני האיכות של תיעוד הם: שלמות, בהירות, הבנה, מבנה, נכונות, עריכה, מעקביות, שלמות/אותנטיות (למשל, היסטוריית שינויים), אובייקטיביות.
כותבים טכניים ואנשי התקשורת של התאגיד/חברה הם אנשי מקצוע שתחום עיסוקם ועבודתם הוא תיעוד.
באופן אידיאלי, לכותבים טכניים יש רקע הן בנושא המתועד והן בכתיבה, ניהול תוכן וארכיטקטורת מידע.
כותבים טכניים משתפים פעולה בדרך כלל עם , כגון מהנדסים, מומחים טכניים, אנשי מקצוע רפואיים וכו', כדי להגדיר ולאחר מכן ליצור תיעוד שיענה על צורכי המשתמש.
כוללת סוגים אחרים של תיעוד כתוב, לדוגמה:
תקשורת שיווקית (MarCom): כותבי MarCom שואפים להעביר את הצעת הערך של החברה באמצעות מגוון אמצעי דפוס, מדיה אלקטרונית ומדיה חברתית.
תחום זה של כתיבה תאגידית עוסק לעיתים קרובות במענה להצעות.
תקשורת טכנית (TechCom): כותבים טכניים מתעדים את המוצר או השירות של החברה.
פרסומים טכניים יכולים לכלול מדריכים למשתמש, מדריכי התקנה ותצורה, ונהלים לאיתור תקלות ותיקונן.
שפה משפטית: סוג זה של תיעוד מוכן לעיתים קרובות על ידי עורכי דין או עוזרים משפטיים.
תיעוד ציות: סוג זה של תיעוד מקדד נוהלי עבודה סטנדרטיים, עבור כל צורך של ציות רגולטורי, כמו אישורי בטיחות, מיסוי, מימון ואישורים טכניים.
תיעוד בתחום הבריאות: תחום תיעוד זה כולל רישום ואימות בזמן אמת של אירועים שהתרחשו במהלך מתן טיפול רפואי.
להלן סוגים נפוצים של תיעוד תוכנה:
דרישות / / היקף העבודה
ניהול שינויים, מעקב אחר שגיאות ושיפורים
להלן סוגים נפוצים של תיעוד חומרה ושירותים:
גיליון נתונים למערכות טכנולוגיית המידע (למשל, שרתים, מתגים)
וספריית התשתיות של מערכות המידע
תיקו מקסיקני הוא מונח סלנג שנועד לתאר מצב שבו לשלושה יריבים או יותר יש כלי נשק, לרוב אקדח, המופנים אחד אל השני, כך שאף אחד אינו יכול לתקוף מבלי שהוא עצמו, או מישהו שהוא מנסה להגן עליו, יותקף.
מקור הביטוי מתייחס ככל הנראה למצב הכלכלי והחברתי הקשה שנקלעה אליו מקסיקו במאה ה-19.
מובא ב"ילקוט שמעוני" (תהלים רמז תתסב): יש שלוש חיות – אריה, כלב ו'מפגיע' [מין שרץ]; האריה ירא מן ה'מפגיע' (שבת עז:), הכלב ירא מן האריה וה'מפגיע' ירא מן הכלב.
פעם ראה רבי עקיבא את שלוש החיות הללו יחד: האריה נמנע מלטרוף את הכלב, כי בלעדי הכלב - ה'מפגיע' יפגע באריה; הכלב נמנע מלנשוך את ה'מפגיע', כי בלעדי ה'מפגיע' - האריה יטרוף את הכלב; וה'מפגיע' נמנע מלפגוע באריה, כי בלעדי האריה – הכלב ינשוך את ה'מפגיע'.
כשראה רבי עקיבא את שלוש החיות הללו עומדות יחד זו ליד זו ואינן פוגעות זו בזו, אמר: "מָה רַבּוּ מַעֲשֶׂיךָ ה', כֻּלָּם בְּחָכְמָה עָשִׂיתָ".
אחת הדוגמאות הידועות ביותר לתיקו מקסיקני בקולנוע היא רגע השיא בסרט "הטוב, הרע והמכוער" שבו שלוש הדמויות הראשיות (בגילומם של קלינט איסטווד, לי ואן-קליף ואלי וולך) נמצאות בתיקו מקסיקני.
כיום התיקו המקסיקני נחשב לקלישאה בסרטים עקב שימוש היתר בו במערבוני ספגטי וסרטי דרג ב' אחרים.
למרות זאת, בשנים האחרונות נעשה בו שימוש גם על ידי במאים מוערכים כגון ג'ון וו, רוברט רודריגז ב"דספרדו".
הבמאי קוונטין טרנטינו נוטה לעיתים קרובות להכניס אלמנט של תיקו מקסיקני לתסריטים אותם הוא כותב, כדוגמת "כלבי אשמורת", "ספרות זולה", "רוצחים מלידה", "רומן על אמת" ו"ממזרים חסרי כבוד".
פרודיה ישראלית על תיקו מקסיקני מוצגת באחת הסצנות בסרטון "האמת שנפגעתי" של הצמד הפופולרי 'ניצה ולחם' בכיכובם של רועי כפרי, ניב מג'ר.
בסרטון מתארח אסי כהן ובסצנה מאיימים כל אחד מהשלושה על האחר בסכינים כשלאחר מכן רועי כפרי מאיים על עצמו.
תיקו הוא מונח תלמודי המורה על סיום דיון באי־הכרעה בין אמוראים או תנאים כאשר לא ניתן לענות תשובה על השאלה באופן מוחלט (לעומת "קשיא" שמסמל שאין כל תירוץ לַקּוּשְׁיָא).
מקור הביטוי אינו ידוע אך ההשערה היא שהמילה "תיקו" היא נוסח קצר למילה הארמית "תיקום", שמשמעותה "תעמוד", כלומר: תעמוד השאלה ולא תוכרע.
במידה מסוימת, מקביל המונח תיקו למונח אפוכה בפילוסופיה היוונית, ובייחוד לסופם של הרבה מהדיאלוגים האפלטוניים.
בנוסף, המילה נדרשת כראשי תיבות של: "תשבי יתרץ קושיות והווית".
שמשמעותן: השאלה תעמוד ותישאר עד לעתיד לבוא שאז יבוא תשבי (אליהו הנביא), והוא יתרץ את הקושיא.
(גם המקור לראשי תיבות אלו אינו ידוע - אמנם זה כבר מוזכר במוסף הערוך ערך תק).
סוגיה הלכתית שהוכרעה בתיקו מוכרעת לפי דיני ספיקות, כלומר במקום שמדובר על דין דרבנן ההכרעה היא כדברי הַמֵּקֵל כיוון שספק דרבנן לקולא, ואילו במקרה שבו מובא תיקו בדין דאורייתא ההכרעה היא כדברי המחמיר כיוון שספק דאורייתא לחומרא.
בדיני ממונות אין מחייבים את הנתבע ומעמידים ממון בחזקת בעליו מדין המוציא מחברו עליו הראיה.").
משמעות נוספת ל"תיקו": הביטוי תיקו נכתב על ידי "עורך הגמרא" כדי ללמדנו שבהכרח אין פתרון אחר.
לעומת הביטוי "קשיא" שמלמדנו שניתן לפתור את ה"קשיא" בכל דור (על פי ה"ים של שלמה").
המושג מובא בתלמוד יותר מ-300 פעמים.
תיקו במשחקים תחרותיים הוא מצב שבו משחק מסתיים בשוויון או ללא הכרעה לאחד הצדדים.
במשחקי הליגות הישראליות בכדורגל (כמו גם במדינות רבות ברחבי העולם) ניתנת נקודה אחת לכל קבוצה עבור תיקו, לעומת 3 נקודות למנצחת ו-0 למפסידה.
בעבר ניתנו 2 נקודות לניצחון, ושיטת ניקוד זו עדיין נהוגה בכדוריד ובהוקי קרח.
בשחמט ניתנת עבור תיקו חצי נקודה לשני השחקנים, בעוד שניצחון מקנה לרוב נקודה, ואילו הפסד – 0 נקודות.
בכדורסל אין מצב של תיקו.
במקרה של שוויון בתום הזמן הרגיל, משחקים עוד 5 דקות של הארכה, ואם עדיין יש שוויון – משחקים עוד הארכות עד שמושגת הכרעה.
במספר מקרים מצומצם מאוד קרה שבכל זאת משחק כדורסל הסתיים בשוויון.
בהימורי הטוטו והווינר מיוצג תיקו באות X.
בקרבות גלדיאטורים לא היה נהוג מצב של תיקו, אך בקרב בין ורוס ופריסקוס הכריז טיטוס באופן חריג על תיקו.
תיק תקשורת הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית בענייני תקשורת, ששודרה בטלוויזיה החינוכית משנת 1991. התוכנית החלה את דרכה ב-16:30 ברצועת השידור היומית של החינוכית בערוץ הראשון.
לאחר שהטלוויזיה החינוכית קיבלה רצועות שידור בערוץ 2 המסחרי עברה התוכנית להיות משודרת בו.
ב-26 באוקטובר 2017 שודרה התוכנית האחרונה בערוץ 2, שישה ימים לפני הפיצול של הערוץ, ומ-2 בנובמבר 2017 עד 3 במרץ 2018 עברה להיות משודרת בערוץ 23 בימי חמישי בשעה 22:00. החל מ-3 במרץ 2018 שודרה התוכנית מדי שבת גם בערוץ עשר.
במהלך שנות שידוריה הרבות צברה התוכנית תדמית מקצועית ואמינה, והיא נחשבה לאחת מן התוכניות המוערכות בטלוויזיה הישראלית.
התוכנית האחרונה של "תיק תקשורת" שודרה ב-9 באוגוסט 2018, וסיימה את דרכה כ-27 שנים לאחר עלייתה.
התוכנית עלתה לאוויר מתוך מטרה להוות במה אובייקטיבית ונטולת אינטרסים להשמעת ביקורת כלפי עולם התקשורת הישראלי על כל אמצעיו: טלוויזיה, רדיו, עיתונות ועוד.
באולפן התוכנית הובאו לדיון סוגיות הנוגעות – בין השאר – לאתיקה עיתונאית, יחסי הון-שלטון-תקשורת ושאלות מוסריות באשר לחציית קווים אדומים בסיקור התקשורתי.
גם כאשר מובאים לדיון אירועים אקטואליים, הדגש אינו על האירועים עצמם אלא על אופן סיקורם.
התוכנית שודרה תחילה בימי שלישי ב-16:30 בחינוכית 1, ולאחר מכן שובצה בחינוכית 2 בימי שבת בשעות הצהריים המוקדמות (בדרך כלל 12:00).
ב־23 באוקטובר 2003 עברה התוכנית להיות משודרת בימי חמישי, ברצועת אחר הצהריים של החינוכית בשעה 17:30, כשבימי שבת היא ממשיכה להיות משודרת בשידור חוזר.
מאז העשור הראשון של המאה ה-21 הייתה התוכנית זמינה לצפייה במלואה גם באתר הבית של הטלוויזיה החינוכית, ומאוחר יותר בערוץ החינוכית ביוטיוב.
מאז סוף שנת 2013, עלתה התוכנית המלאה לצפייה ישירה ביוטיוב בימי חמישי בצהריים, עוד לפני שידורה הראשון בטלוויזיה.
ב-3 במרץ 2016 שודרה התוכנית ה-1,000 של "תיק תקשורת", בהשתתפות רוב מנחי התוכנית לדורותיה (מיכה פרידמן, רזי ברקאי, דוד גלבוע וחיים זיסוביץ'), ובה שולבו קטעים בולטים מהתוכנית לאורך שנותיה.
מאז, כל תוכנית הסתיימה בקטע ארכיון מאחת מתוכניות העבר.
לאורך השנים הנחו את התוכנית שורה של מנחים, והם:
כמו כן, לאורך שנותיה ובעיקר בשנותיה הראשונות של התוכנית הנחו אותה מדי פעם מנחים מחליפים, וביניהם סיגל השילוני, יצחק רועה, יעל קובץ ורוני דניאל (היה הכתב הצבאי של חדשות ערוץ 2).
תביעת לשון הרע כנגד יוסי משולם
בתוכנית ששודרה בפברואר 2005, ראיין המנחה חיים זיסוביץ' את יוסי משולם, ששימש כמנהל התוכנית בערוץ הראשון.
במהלך הראיון התבקש משולם להתייחס לטענה כי רשות השידור מעסיקה מקורבים לבעלי תפקידים בכירים, והובאה כדוגמה לכך תוכנית האירוח של מיכל זוארץ, "שישי עם מיכל", אשר על פי רמזיו של זיסוביץ' ניתנה לה אך ורק משום שהייתה זוגתו של משולם.
משולם הכחיש בזעם את כל הטענות, והוסיף כי זיסוביץ', אשר הועסק בעבר ברשות השידור, נאלץ לעזוב אותה עקב דיווח כוזב של שעות נוספות בשעה שעבד במקביל כמתווך דירות בחדרה.
בעקבות התגוששות זו הוגשו שתי תביעות הדדיות: תביעת דיבה של משולם כנגד זיסוביץ', ומנגד תביעה של זיסוביץ' על הוצאת לשון הרע.
ב־3 בדצמבר 2008 הורה בית משפט השלום בתל אביב למשולם לשלם פיצויים של 41,500 שקלים לזיסוביץ' בגין פגיעה בשמו הטוב.
כמו כן, על הטלוויזיה החינוכית הוטל תשלום של כמחצית מהקנס, מכיוון שיכלה למנוע את שידור הדברים מאחר שהתוכנית הוקלטה מראש.
השופטת סיגל רסלר קבעה כי שאלתו של זיסוביץ' לגבי זוארץ הייתה רלוונטית, וכי "לא היה (בה) כדי להשפיל או ללעוג למשולם."
בגיליון דצמבר 2007 של הירחון "פירמה" בעיתון "גלובס", פורסם כי חיים זיסוביץ', בנוסף לתפקידו כמנחה התוכנית, משמש גם בעליו של משרד יחסי ציבור.
בעקבות כך הוקמה ועדה על ידי מועצת העיתונות לשם בדיקת העניין, וזו קבעה ב־9 בינואר 2008 כי מדובר בעבירה אתית המהווה הפרה של הסכם ההתקשרות בין זיסוביץ' לבין הטלוויזיה החינוכית.
בטלוויזיה החינוכית הוחלט להפסיק את ההתקשרות עם זיסוביץ' תוך 14 יום, אך בסופו של דבר נשאר זיסוביץ' בתפקידו עד שפרש ממנו בסוף העונה לטובת תפקיד דובר אוניברסיטת בר-אילן.
העיתונאי דניאל בלוך ("העין השביעית"), העלה טענות נגד הבחירה בעמנואל רוזן להנחיית התוכנית, בעיקר משום שרוזן פעיל במקביל גם בשידור המסחרי, ואף הועסק בעבר בתחנת רדיו 99. לדבריו, "בתוכנית כה חשובה ורגישה הצדק חייב גם להיראות, ובמקרה (הזה) אינני בטוח שהעיקרון הזה נשמר."
ב-26 באפריל 2013 פורסם בעיתון "הארץ" תחקיר ובו שורה של עדויות של נשים שהוטרדו מינית על ידי רוזן.
לאחר הפרסום חדל רוזן להגיש את תיק תקשורת, לצד הפסקת עבודתו בשורה של כלי תקשורת בהם עבד.
את מקומו כמגיש תפס רוגל אלפר באופן זמני ובהמשך ניב רסקין.
תיק סגור היא סדרת דרמה ישראלית בת עונה אחת ששודרה בערוץ 10, ועלתה לשידור ב-10 בפברואר 2002 והסתיימה ב-28 באפריל.
העלילה מתרחשת בתחנת משטרה בבאר שבע.
היא נוצרה על ידי התסריטאי רשף לוי שכתב את כל פרקיה, והבמאי שי כנות שביים את עשרת הפרקים הראשונים.
הסדרה שודרה בימיו הראשונים של ערוץ 10 (2002), והפקתה החלה עוד לפני שהערוץ עלה לשידור.
היא הייתה התוכנית היקרה ביותר שהופיעה בלוח השידורים דאז (עלות הפקת כל פרק הייתה כ-100 אלף דולר).
למרות הביקורות המשבחות הצליחה "תיק סגור" להניב בפרק הראשון רק 3.6% רייטינג ואחרי הפרק השלישי ירדה מלוח השידורים.
כשנה לאחר מכן שודרה הסדרה מתחילתה ועד סופה אך עדיין לא הצליחה לסחוף קהל צופים גדול.
בדצמבר 2006 שודרו כל פרקי הסדרה כרצועה לילית-יומית קבועה.
רענן שקד, מבקר הטלוויזיה של ידיעות אחרונות, כינה אותה: "הסדרה הטובה ביותר שאתם לא רואים".
דמותו של מנחם מדמוני המשיכה אחר כך לסדרה "הבורר", גם היא סדרה של רשף לוי ושי כנות.
הסדרה שודרה שוב במלואה בערוץ yes קולנוע ישראלי בקיץ 2015.
בני לוי (דני גבע) הוא חוקר תל אביבי ציני ושחצן, שמועבר לדרום עקב בעיות משמעת והתנהגות אלימה ומצוות למנחם מדמוני (אורי קלאוזנר), חוקר חביב, שמכיר את התושבים ומסתדר איתם בכל מצב.
בין השניים מתפתחת מערכת יחסי עבודה טעונה, המושפעת מהבדלי האופי ביניהם.
בכל פרק יוצאים השניים לחקור מקרה רצח ועוקבים צעד אחר צעד אחרי תנועותיו האחרונות של הקורבן.
ככל שהחקירה מתקדמת, נאלצים השניים להתמודד עם חשודים אפשריים ועם תפניות מפתיעות.
הם זוכים לגיבוי ממפקד היחידה, תורג'מן (עמוס לביא), ומשתפים בחקירות את חבריהם לתחנה.
הצוות מורכב משלל דמויות: ריטה שוקרון כסגנית המפקד; שאול מזרחי כחוקר בצוות; וסיגלית פוקס כחוקרת מתחילה.
עוד משתתפים: מרינה שויף, ולדימיר פרידמן, עדי טופול, נטע גרטי ומשה נאור.
בני לוי (דני גבע)- שוטר תל אביבי ציני עם בעיית אלימות.
מגיע לעיר לאחר שהוא מסולק מתפקידו בתל אביב ומצוות למדמוני בחקירות רצח.
מנהל רומן עם רונה חלפון.
מנחם מדמוני (אורי קלאוזנר)- שוטר באר שבעי שקט וישר.
נשוי למיכל, עוברים יחד טיפולי פוריות.
יוסי תורג'מן (עמוס לביא)- מפקד מחלק התשאול.
נורה בידי מישהו בסוף הסדרה.
אמיל אוחנינה (שאול מזרחי)- שוטר גרוש ומבוגר.
מעריץ של הפועל באר שבע ושל פושעים מקומיים.
ענת ארבלי (סיגלית פוקס)- בת של שוטר שהקים את המחלקה, חוקרת מתחילה שמנסה ללכת בדרך אביה.
רינה אקמן (ריטה שוקרון)- סגנית מנהל התחנה.
לא מחבבת את בני ואת הרומן שלו עם רונה חלפון.
דימטרי זגנוב (ולדימיר פרידמן)- שוטר בתחנה, ממוצא רוסי.
אורי פקר (משה נאור)- שוטר חוזר בתשובה, באחד הפרקים הרב שלו נחקר.
מיכל מדמוני (עדי טופול)- אשתו של מדמוני.
מורה, עוברת טיפולי פוריות ובוגדת בו עם מורה בבית ספרה.
רונה חלפון (מרינה שויף)- אשתו של אליעזר חלפון שנרצח בפרק הראשון.
בני מנהל איתה רומן, והם נפרדים בסוף הסדרה לאחר שהיא נעצרת על רכישת סמים.
אלי "מנה חמה" (יורם טולדנו)- מהפושעים החזקים בבאר שבע, מופיע בדרך כלל כאחראי על פשעים בכמה פרקים.
אבא של בני (יוסף אבו ורדה)- אביו של בני, חולה אלצהיימר.
בגד באמו של בני פעמים רבות.
תיק דבקה הוא אתר אינטרנט ישראלי שהיה פעיל עד לפטירתו של העורך הראשי ביולי 2023 ועסק בעיקר בנושאי צבא והעולם הערבי, האתר הגדיר את עצמו כ"מוקדש לדיווחים וניתוחים עכשוויים ועתידיים המבוססים על מחקר עצמאי בתחומים: טרור בינלאומי, מודיעין, סכסוכים בינלאומיים, אסלאם, נושאים צבאיים, ביטחון ופוליטיקה".
האתר פעל בשפה האנגלית ובעברית.
האתר הוקם על ידי בני הזוג גיורא שמיס, שהיה העורך הראשי והמנכ"ל, ואשתו, דיאנה שלם, שהיא העורכת בשפה האנגלית ומנהלת המחקר.
בני הזוג הם עיתונאים ותיקים (שניהם ילידי 1937) שעבדו קודם במשך שנים ארוכות בשורה של כלי תקשורת.
דיאנה ילידת לונדון שעלתה לישראל בילדותה ועבדה בלשכת העיתונות הממשלתית ובקול ישראל.
לאחר שהכירה את גיורא שמיס הם החלו לעבוד יחד ככתבי השבועון "אקונומיסט" במזרח התיכון.
וגם כיהנו כסגני עורך ה"U.S.
ב-1990 רכשו וערכו את הירחון "מוניטין" עד שנסגר שנתיים אחר כך.
בני הזוג הקימו את האתר ביולי 2000, ומפעילים אותו בעצמם מדירתם בשכונת הגבעה הצרפתית בירושלים.
האתר זכה לתנופה לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, כאשר קהל בינלאומי החל לחפש מקורות מידע על המזרח התיכון.
על פי דיווח של האתר מספר המבקרים באתר באותה עת קפץ ל-115 אלף ביום.
בני הזוג גם התראינו לכלי תקשורת שונים בארצות הברית באותה תקופה, וזכו לחשיפה נוספת.
האתר החל להציע באותה עת שירות של עדכוני מאמרים שבועיים, חלקם בתשלום, בדואר אלקטרוני.
מדיניות האתר היא לא לפרסם את שמות כותבי המאמרים, בטענה שהעבודה על כתבה משקפת מאמץ משותף של מספר כותבים ומקורות מודיעיניים.
רבות מהידיעות המתפרסמות נושאות אופי סנסציוני.
למעשה, לעיתים קרובות החומר המפורסם באתר הוא שכתוב או תרגום של כתבות שפורסמו בכלי תקשורת אחרים.
בינואר 2009, הופל האתר על-ידי האקרים מוסלמים.
בסוף 2014 לא עודכן האתר במשך חמישה חודשים, בראש העמוד הפותח של האתר נמסר: "תיק דבקה אינו פעיל זמנית, בשל מחלתו הפתאומית של העורך הראשי.
אנו מתכננים להעלות את האתר במתכונתו המלאה בתחילת דצמבר 2014. אנו מתנצלים על הפסקה זו בפעילות ומודים למאות אלפי קוראינו הנאמנים בארץ ובעולם, אשר מלווים אותנו ללא הפסקה מאז שנת 2000"
ב-10 בספטמבר 2023 נכתב באתר כי הוא מפסיק להתעדכן עקב פטירתו של העורך הראשי, גיורא שמיס, ולאחר מספר שבועות הפסיק את פעילותו.
עשרות ידיעות, סקופים בלעדיים, ותחזיות של האתר נתגלו כלא מדויקים או לא נכונים, או הופרכו במשך השנים כתאוריות קונספירציה חסרות בסיס.
בינואר 2001, דיווח האתר שאירוע חטיפת חיילי צה"ל בהר דב בוצע על ידי אוסמה בן לאדן, ששלושת חיילי צה"ל החטופים חיים והוא מחזיק בהם יחד עם אלחנן טננבאום באחד ממחנותיו באפגניסטן.
בפועל שלושת החיילים נהרגו לפני החטיפה, הגופות וטננבאום הוחזקו בידי ארגון החזבאללה והוחזרו בעסקת חילופי שבויים בינואר 2004
באוקטובר 2001, תשעה ימים אחרי הפיגוע במגדלי התאומים, בהסתמך על "מקורות צבאיים", דיווח האתר: "שביום חמישי, 20.9, החלה ישראל, "ללא הודעה פומבית וללא כל הודעה לאזרחיה, בהכנות לקראת כניסה למצב מלחמה.
בתי החולים הועמדו במצב הכן, שדות התעופה האזרחיים במדינה קיבלו הודעה כי החל מיום ו', ה-21.9, הם נסגרים לתעופה אזרחית ועוברים לידי הצבא.
חברות התעופה האזרחיות, כולל חלק ממטוסי חברת התעופה הלאומית אל על, נצטוו להפסיק לבצע את טיסותיהן האזרחיות ולהעביר את כלי הטיס לידי הצבא.
כמו כן הוחל ביום חמישי אחר הצהריים בפינוי מתקנים אסטרטגיים רגישים כמו מסופי דלק, גז ונפט.
מתקנים אלה מפוזרים ומועברים למתקנים תת-קרקעיים שהוכנו מראש.
הפינוי הבולט ביותר נעשה בשעות אלה באזור צפון תל אביב במסוף הדלק פי גלילות".
בסופה של הידיעה נכתב: "ב-1973, במלחמת יום הכיפורים, הצבא המצרי צלח את תעלת סואץ לחצי האי סיני והצבא הסורי פלש לרמת הגולן.
נחכה ונראה מה צופן לנו יום הכיפורים 2001".
לפני מלחמת עיראק ב-2003 פרסם תיק דבקה שורה של ידיעות שאוסאמה בן לאדן וסדאם חוסיין תיאמו ביניהם שימוש בנשק גרעיני כדי למנוע את הפלישה לעיראק.
לטענתו היו מוצבים כבר בשתיים או בשלוש נקודות מרכזיות בארצות הברית, או בעולם, אנשים ובידיהם מזוודות ובהן נשק גרעיני וביולוגי שהיה מוכן לפעולה.
ו"שאם בוש לא יכריז שהוא מבטל את כל תוכניות הפעולה הצבאיות שלו נגד עיראק, תינתן הוראה לנושאי המזוודות להפעיל אותן".
בנוסף טען כי ברגע שסדאם יינתן הוראה, שתולים עיראקים גם בישראל וברשות הפלסטינית יפעילו עשרות מזוודות אטומיות או ביולוגיות.
בפועל הדבר לא קרה ולאחר המלחמה התברר כי לאף אחד מהם לא היה נשק גרעיני.
לפני מלחמת עיראק גם טען שלארצות הברית לא היו מספיק כוחות לכבוש את עיראק ועקב אלפי האבדות הצפויות, ארצות הברית שקלה שימוש בנשק גרעיני.
בפועל, בעלות הברית איבדו 183 חיילים בזמן כיבוש עיראק ולא היה להם מחסור בכוח אדם.
ב-11 באוגוסט 2007 תוגברו אמצעי הביטחון בניו יורק בעקבות דיווח באתר על כוונה של ארגון אל-קאעידה לבצע פיגוע באמצעות פצצה מלוכלכת.
הכוננות הוסרה יום אחר כך.
לפני מבצע עופרת יצוקה, בסוף 2008, טען כי צה"ל לא מתכוון לתקוף, ולאחר תחילת המבצע הוריד את הכתבה.
בין תיאוריות הקונספירציה שקידם היה שמזכ"ל האו"ם לשעבר בוטרוס בוטרוס ראלי עמוד מאחורי תכנון האינתיפדה השנייה, ושהרב מאיר כהנא היה סוכן של הסי.
עם זאת בינואר 2006 שיבח העיתונאי אורי משגב את האתר על שהתעקש לְהָזֵם את הדיווחים האופטימיים בכל כלי התקשורת, בדבר בריאותו המאוששת של ראש הממשלה אריאל שרון, לאחר שלקה בשבץ.
תיק משפטי הוא קובץ המסמכים הנאסף בבית משפט או בבית דין והמלווה הליך משפטי.
תיק משפטי נוצר כאשר אחד הצדדים פותח בהליך משפטי, כגון תובענה או המרצת פתיחה, במטרה לבקש מהרשות השיפוטית סעד מסוג כלשהו.
תיק משפטי מכיל, בין היתר, את האלמנטים הבאים:
מידע מנהלתי: מספר תיק, מדור, תאריך הגשה, סטטוס תיק
תיק דלמטה, במקרה של ערעורים
כל חומר אחר הקשור להליך
המושג "תיק משפטי" נובע מהעובדה כי האינפורמציה הנ"ל מוחזקת בתיק ממשי, אם כי כיום מבוצע בבתי המשפט בישראל הליך של מחשוב, במטרה להפוך את התיקים לתיקים ווירטואליים, כולל מתן אפשרות לציבור נגישות דרך האינטרנט.
המערכת פועלת כיום באופן מלא עבור בית המשפט העליון, ובאופן חלקי בעבור בתי המשפט האחרים.
שלושה פרמטרים מזהים את התיק:
ראשי תיבות המתארים את סוג ההליך המשפטי
התיק מוגדר על פי מספר רץ, חודש ושנת פתיחה.
פרוש ראשי התיבות להליכים משפטיים
תחבורה ת"מ תובענה מנהלית תמ"ש תיק משפחה ת"ע תיק עיזבונות ת"ק תביעות קטנות
תיק עבודות (פורטפוליו) הוא תיק אישי אשר מכיל עבודות קודמות נבחרות של איש מקצוע, ונועד להציג יכולות ביצוע למוסדות לימודים או למעסיקים פוטנציאליים.
תיקי העבודות משמשים בעיקר אנשי מקצוע העוסקים בתחום העיצוב החזותי (מעצבים גרפיים, אדריכלים, מעצבים תעשייתיים, מעצבי פנים, צלמים, אנימטורים וכו').
תיק העבודות מורכב מעבודות נבחרות שהאומנים יכולים לקחת עמם ולהציג בראיונות עבודה, בכנסים, או בכל הזדמנות אחרת בה הם יכולים להציג את עבודותיהם ולתת לאחרים רעיון כללי מה הסגנון ומה הרמה של העבודות שהם יוצרים.
אומנים מסוימים מחזיקים מספר תיקי עבודות שונים אשר מציגים מיומנויות שונות, והם מציגים אותם בהתאם לעבודה הרלוונטית.
תיק העבודות המסורתי הוא בדרך כלל ספר שחור או כורכן (binder) גדול.
תיקי העבודות יכולים להיות במגוון רחב של גדלים.
במהלך עשרים השנים האחרונות תיקי העבודות עברו דיגיטציה, וכיום ניתן לצפות בתיקי עבודות באתרי אינטרנט, על גבי תקליטורים, או ב-DVD.
אנימטורים בדרך כלל משתמשים במדיה כגון תקליטור או DVD כתיק העבודות העיקרי שלהם במקום או בנוסף לתיק העבודות המסורתי.
תיק השקעות (בלועזית: פורטפוליו) הוא חשבון השקעות אשר משלב נכסים פיננסיים וניירות ערך.
הנכסים הפיננסיים וניירות הערך המוחזקים בתיק השקעות יכול שיהיו מניות, איגרות חוב, אופציות, קרנות נאמנות כמו קרן כספית, תעודות התחייבות שונות, חוזים עתידיים, קווי ייצור, מקרקעין, ועוד.
תיק ההשקעות משמש אמצעי לצמצום מסוים ברמת הסיכון הכוללת של הנכסים המוחזקים.
במילים אחרות, ניתן להקטין את רמת הסיכון בסיכונים מסוימים (בעיקר סיכון ספציפי – סיכון המשפיע על מספר קטן של נכסים) על ידי גיוון מושכל של הנכסים הפיננסיים.
תיק השקעות יכול להיות מנוהל באופן עצמאי, כמו חשבון מסחר עצמאי, או מנוהל בידי בנק, או מוסד פיננסי חוץ-בנקאי, או על ידי יחיד בעל רישיון ניהול תיק השקעות.
ניהול ההשקעה בכל המקרים יכול להתבסס על סקירות שוק שפורסמו, על ניתוח טכני, ועל ניתוח פונדמנטלי.
קיימות מספר שיטות לחישוב התשואה של תיק השקעות נתון.
השיטה המסורתית היא שימוש בתשואות רבעוניות או חודשיות והשלכתן על שאר השנה (כלומר, ההנחה היא ששיעור התשואה נשאר קבוע).
ואולם, ערכם של תיקי השקעות מתנדנדים על בסיס יומי ולכן שיטה זו יכולה להוות רק אינדיקציה כללית.
בשיטת מדידה מדויקת יותר ניתן לשערך (להעריך מחדש) את תיק ההשקעות בכל יום שבו יש תזרים מזומנים (ייתכן שמדובר בכל יום) ולאחר מכן לחשב את שיעורי התשואה היומיים.
יש מספר שיטות חישוב תשואה כמו תשואה על ההון – COC (CASH ON CASH) המתחשב גם בריבית המינוף, ושיעור תשואה פנימי – IRR (internal rate of return) המתחשב גם בהפקדות ובמשיכות.
מנהל תיק השקעות מחליט אילו נכסים פיננסיים וניירות ערך לכלול בתיק בהתאם למטרותיו ונתוניו האישיים של בעל התיק ובהתאם לתנאים הכלכליים המשתנים.
ההחלטות הן, בין השאר, אילו נכסים לרכוש, באיזה סכום, עיתוי הרכישה ועיתוי המימוש.
קבלת החלטות אלו נעשית בדרך כלל בעזרת מדדי ביצוע, כגון תשואה רצויה והסיכון המשויך לתשואה זו (כלומר, סטיית התקן של התשואה).
מקובל להשוות תיקי השקעות שונים ולבחון את רמת התשואה והסיכון בכל תיק על פי סוגי הנכסים השונים המצויים בהם.
בעת בניית התיק יש לקחת בחשבון את מטרות ואופי המשקיע.
ישנם משקיעים שמעדיפים לצמצם את הסיכון, המעוניינים בתיק השקעות סולידי יותר.
ייתכן שמשקיע אחד ירצה תיק השקעות נזיל יותר, לעומת אחר שמעוניין להחזיק בתיק לזמן ארוך.
בניהול תיקי השקעות ישנן שתי גישות בסיסיות: השקעה פסיבית, המתבססת על רכישת קרנות סל ומוצרים מחקי מדד, והשקעה אקטיבית, הכוללת בחירה של מניות ומוצרים פיננסיים בהתאם לשיקול הדעת של מנהל ההשקעות.
בעת חישוב אומדנים ובחירת המניות נעשה שימוש במודלים פיננסיים שונים, בהם:
מקסום התשואה בהינתן רמת סיכון רצויה
התאוריה המודרנית של תיקי השקעות (MPT)
מודל הערך הנתון לסיכון (VaR)
בהתאם לחוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, שיווק השקעות וניהול תיקי השקעות, התשנ"ה–1995, רק בעל רישיון ניהול תיקים רשאי לנהל תיקי השקעות לאחרים.