tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא מוסיף כי "מכשירים ניידים הם הגל העתידי בדרכים רבות, כולל כוח המחשוב הגולמי שהם יכולים לספק על מנת לפתור בעיות מחשוביות קשות".
BOINC פועלת רק כשהמכשיר של המשתמש מחובר לחשמל ונטען, כך שהיא לא מרוקנת את הסוללה שלו.
כמו כן, היא מעבירה מידע רק באמצעות Wi-Fi, כך שהיא לא משתמשת בהגבלת הנתונים של חבילת גלישה של הטלפון סלולרי של המשתמש.
נכון למרץ 2021, ישנם 34 פרויקטים פעילים על תוכנת BOINC:
BOINC@TACC - תחומים מדעיים מרובים
Citizen Science Grid - ביולוגיה מולקולרית, מדעי המחשב
GPUGrid.net - הדמיות מולקולריות של חלבונים
NFS@home - פקטורציה של מספרים שלמים גדולים
RNA World - ביולוגיה מולקולרית
World Community Grid - מחקר רפואי, סביבתי ואחרים
Boo היא שפת תכנות מונחית עצמים, סטטית, וכללית שהופיעה לראשונה בשנת 2003. היא משתמשת בתמיכתה של Common Language Infrastructure (או בקיצור: CLI), ויישומי רשת בשביל יוניקוד תוך כדי שימוש בתחביר (Syntax) אשר קיבל השראה מפייתון.
בשפה ניתן דגש מיוחד על "יכולת ההרחבה" של השפה ושל המהדר.
Boo הייתה אחת משלוש שפות התכנות הסקריפטיות בשביל מנוע המשחקים Unity עד להסרתה משם בשנת 2014 מפני שקהל המשתמשים שלה היה קטן.
אף על פי כן, היה ניתן לכתוב ב-Boo ב-Unity עד להסרת המהדר של Boo ממנה בשנת 2017.
Boo היא תוכנה חינמית, שיצאה תחת רישיון BSD 3-Clause לשלדי התוכנה של מיקרוסופט, .NET ו-Mono.
קוד המדפיס את סדרת פיבונאצ'י עד לאינדקס מסוים בסדרה (אותו המתכנת בוחר):
BPM (מעוצב באותיות קטנות: bpm; ראשי תיבות של Beats Per Minute, בעברית: פעימות בדקה) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר הפורטוגזי סלבדור סובראל.
את האלבום הוציאה לאור ב-28 במאי 2021 חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ ספרד.
הוא הופק בידי המפיק הונצואלי לאו אלדריי.
BPM אף הועמד בטקס פרס גראמי הלטיני בקטגוריית "האלבום הלטיני המהונדס בצורה הטובה ביותר".
"Sangue do meu sangue" יצא לאור ב-24 במרץ 2021 כסינגל המוביל מתוך BPM.
הסינגל השני, "Paint the town", שנכתב בשפה האנגלית, יצא לאור ב-26 במאי אותה השנה, יומיים לפני פרסום האלבום המלא.
המערכת כוללת 6 לוויינים שנבנו על ידי קנדה, אוסטריה ופולין ושוגרו בשנים 2013/2014.
הרעון התחיל להתגבש באוניברסיטת טורונטו בשנת 2002. בשנת 2004 נערך דיון על בסיס הצעה של אוניברסיטת גראץ לטכנולוגיה.
בשנת 2009 פולין הסכימה לממן בניית זוג לוויינים ובשנת 2011 התקבל מימון ל-2 לוויינים על ידי קנדה.
בתוספת 2 לוויינים אוסטרים המערכת כולה הייתה צריכה להגיע ל-6 לוויינים.
בכל לוויין הותקן טלסקופ בגודל 3 ס"מ, מסנן לצבע אדום או כחול, גששים, פאנל סולארי, ציוד בקרה ותקשורת שפועל ב-S-band.
4 לוויינים נבנו בקנדה ו-2 בפולין.
תאריך שיגור חללית אתר שיגור הערות 25 בפברואר 2013 UniBRITEBRITE-Austria מרכז החלל סאטיש דאוון פעיל פעיל 21 בנובמבר 2013 BRITE-Lem אתר שיגורים יאסני פעיל 19 ביוני 2014 BRITE-TorontoBRITE-Montréal אתר שיגורים יאסני פעיל לא השתחרר מהמשגר 19 באוגוסט 2014 BRITE-Heweliusz מרכז שיגור הלוויינים טאיואן פעיל
BODi (בעבר שם החברה היה The Beachbody Company) היא חברה ציבורית אמריקאית שנוסדה בשנת 1998 ועוסקת בתחומי כושר ומדיה.
החברה ידועה במיוחד בזכות תוכניות האימון הביתיות שלה, ותוספי התזונה שהיא מוכרת.
המוצר הפופולרי ביותר של החברה היא תוכנית האימון P90X שנוצרה על ידי טוני הורטון.
ניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
החברה פיתחה לאורך השנים תוכניות אימונים רבות, וחלקן זכה לפופולריות רבה.
כמה מתוכניות האימונים הבולטות ביותר שהחברה פיתחה כוללות את:
P90X – תוכנית אימונים ביתית בת 90 ימים שפותחה על ידי טוני הורטון.
Insanity – תוכנית אימונים ביתית שפותחה על ידי שון טי אשר נועדה לשפר את הסיבולת.
– תוכנית אימונים ותזונה שנוצרה על ידי אוטומן קלבריס.
PiYo – תוכנית אימונים המשלבת פילאטיס ויוגה אשר נוצרה על ידי צ'לין ג'ונסון.
לחברה יש גם שירות הסטרימינג "Beachbody On Demand" אשר מספק ללקוחותיו גישה לתכנים רבים שהחברה פיתחה לאורך השנים.
החברה מוכרת גם מגוון תוספי תזונה כמו:
Shakeology – שייק עתיר ברכיבים תזונתיים הכולל חלבונים, ויטמינים ומינרלים.
Beachbody Performance – תוספי מזון אשר יש לצרוך לאחר אימוני כושר.
BRDM (ראשי תיבות ברוסית של Боевая Разведывательная Дозорная Машина, מילולית: "רכב סיור קרבי") הוא רכב קרבי משוריין אמפיבי בעל שמונה גלגלים המשמש לסיור וממוגן בצורה קלה ביותר.
בברית המועצות ובמדינות אחרות בגוש המזרחי יוצרו שתי גרסאות בעלות יכולת לשיגור טילים נגד טנקים.
ה-BRDM-2 הגיע גם בתצורת רכב פיקוד וכרכב הגנה אווירית.
ה-BRDM-1 (הידוע גם כ-BTR-40 P) הופיע לראשונה בשנת 1959, והיה בייצור עד 1966. נבנו מדגם זה כ-10,000 יחידות מהן נותרו עד היום פחות מ-600 יחידות במספר מדינות.
הדגם הבסיסי חומש במקלע גוריונוב SG-43, בשנת 1962 הוא הוחלף במקלע PK.
לרכב היו מספר תתי דגמים :
BRDM-RX - רכב לגילוי וזיהוי חומרי לחימה כימיים.
2P27 - רכב נושא מערכת לשיגורי טילי נ"ט מדגם AT-1 Snapper (לפי קוד נאט"ו)
2P32 - רכב נושא מערכת לשיגורי טילי נ"ט מדגם AT-2 Swatter (לפי קוד נאט"ו)
9P110 - רכב נושא מערכת לשיגורי טילי נ"ט מדגם סאגר
דגם ה-BRDM-2 נועד להחליף את ה-BRDM-1 ולשפר בכך יכולות אמפיביות וחימוש טוב יותר.
ה-BRDM-2 מונע על ידי מנוע בנזין אחורי המספק גם כוח לסילון מים לשיט אמפיבי.
לדגם זה צוות של ארבעה: נהג, נהג משנה, מפקד ותותחן.
שריון הרכב מגן באופן מלא מפני אש מנשק קל.
רכב זה נמכר ל-45 מדינות לפחות.
ה-BRDM-2 דומה לרכב הסיור ההונגרי האמפיבי D-442 FUG ההונגרית ולנגמ"ש D-944 PSZH, גם להם מנוע אחורי אך יש להם זוג סילוני מים.
מערכת נ"מ ניידת 9K31 סטרלה-1 (שם נאט"ו "גסקין") נבנתה על בסיס שלדה אמפיבית מסוג BRDM-2 (4 x 4) אחרת, בה הוסרו גלגלי הבטן.
הצריח המקורי הוחלף בצריח של עם זרוע בכל צד עליהם הותקנו משגרי טילי ה-SA-9 ירה ושכח.
BRDM-3 הוא גרסה נגד טנקים של ה־BRDM-2 עם משגר ATGM המבוסס על ה־BTR-80AK ולו מערכת אופטית לראיית יום/לילה בעמדת המפקד.
BTU (ראשי תיבות של British Thermal Unit – "יחידות תרמיות בריטיות") מציין יחידת מידה לחום ואנרגיה הדרושה לחימום 1 פאונד של מים (כ-0.45 קילוגרם) במעלת פרנהייט אחת (0.56 מעלות צלזיוס).
להתכת פאונד אחד של קרח נדרשים 143 BTU.
יחידת מידה זו אינה חלק מיחידות מידה SI.
והיא משמשת בעיקר בארצות הברית ובבריטניה.
שאר הארצות משתמשות בעיקר ביחידת המידה ג'אול.
כמו הקלוריה, גם ל-BTU קיימים מספר ערכים שונים כתוצאה משינויים בטמפרטורת המים.
השינויים בין הערכים נעים בשיעור 0.5%.
השימושים הנפוצים יותר של ה-BTU הם בתחום מיזוג האוויר, עוצמת גריל לצלייה ודלק.
בחבית אחת של נפט גולמי יש ערך אנרגטי השקול ל-5.8 מיליון BTU.
בגז טבעי, היחידה השימושית לצורך תמחור (בחוזי מכר) היא מיליון BTU (סימון MMBTU).
רגל מעוקבת (cubic feet) של גז מכילה בערך 1030 יחידות חום.
לכן נהוג לחשב ש-1,000 רגל מעוקבת הם כמיליון BTU.
לכן מיליון BTU הם שווי ערך ל-27.096 מטר מעוקב של גז בטמפרטורה ובלחץ מוגדרים.
מכאן ש-1,000 מטרים מעוקבים של גז שווים בערך ל-36.9 מיליון BTU, ומכאן ניתן לגזור שווי של הגז במאגר גז.
לדוגמה, אם במאגר מיליארד מטרים מעוקבים (כלומר 36.9 מיליון מיליוני BTU), ומחיר מיליון BTU הוא 5 דולרים, הרי ששווי הגז במאגר הוא כ-184 מיליון דולר.
ערך זה הוא תוצאה של עיגול ערך IT לצורך נוחות
1 BTU שווה ערך ל:
BTU/h – לשעה היא יחידה נפוצה המשתמשת ב-BTU:
12,000BTU/h נקראים בצפון אמריקה טון קירור ביחס למיזוג אוויר
ה-BTR-60 (מרוסית: БТР-60 קיצור של: Бронетранспортер המתורגם נושא גייסות משוריין) הוא נגמ"ש בעל 8 גלגלים, המשמש להובלה ולחימה של חיילים בשדה הקרב.
הכלי פותח במהלך סוף שנות ה-50 כהמשך לסדרת ה-BTR לאחר ה-BTR-50. ה-BTR-60 היה הראשון בסדרה להתבסס על 8 גלגלים והוא שודרג ופותח כפלטפורמה לעשרות גרסאות למטרות שונות.
הוא עדיין נמצא בשירות במספר מדינות.
פיתוח הכלי החל הן מתוך גיבוש תורת לחימה שכללה הפיכת כוחות החי"ר לממוכנות, והן משום החסרונות בכלים הקודמים,
חסרונות כגון גודל כלי קטן, ומיגון נמוך ללוחמים.
ה-BTR-60 פותח על ידי חברת גא"ז בשנת 1955. הכלי פותח עם הנעת 8 גלגלים לעומת ה-BTR-152 בעל 6 גלגלים, ה-BTR-40 בעל 4 גלגלים, וה-BTR-50 הזחלי.
השימוש ב-8 גלגלים, יחד עם יכולות אמפיביות (בדגמים מאוחרים יותר) הוכיח את עצמו והתאים ליעוד הכלי של ניוד מהיר ללוחמים בשדה הקרב.
אף על פי שדגמים חדשים ומתקדמים יותר פותחו במרוצת השנים, דגמים המתבססים על ה-BTR-60, דגם נגמ"ש זה נמצא עד היום בשירות מספר מדינות ביניהן סוריה, רוסיה ועוד.
הכלי מחולק לשלושה תאים, תא צוות, תא לוחמים ותא המנוע.
צוות הכלי כלל שני מושבים קדמיים בהם ישב נהג ולצידו מפקד הכלי, מרגע שהופיעו דגמים בעלי צריח, הוסף חבר צוות שלישי שהפעיל את המקלעים בצריח שהיו בצורה הכי נפוצה שלהם: מקלע כבד 14.5 מ"מ מסוג KPVT ומקלע מקביל עליו 7.62 מ"מ מסוג PKT.
בדגמים שקדמו להופעת הצריח, הייתה עמדת מקלען פתוחה, בדרך כלל בעלת מקלע 12.7 מ"מ מסוג DShK ולעיתים אף מקלע אחד או שנים נוספים לאורך הכלי.
תא הלוחמים כלל תחילה מקום ל-12 לוחמים כאשר באופן מקסימלי ניתן היה להכניס 16 לוחמים והחל מהדגמים בעלי צריח, מה שהקטין את המקום בכלי, יכולת אכלוס הלוחמים ירדה ל-6 לוחמים ו-8 באופן מקסימלי.
נגמ"ש ה-BTR-60 נבנה תחילה ככלי ניוד מהיר וממוגן באופן חלקי לצוותי לוחמים, הוא נבנה בצורת סירה בעלת 8 גלגלים כדי להקנות לו יכולת עבירות גבוהה בביצות ונהרות של אירופה, האות P הנוספת לשמו בכל דגמי היצור מסמלת плавающий, 'שׁוֹחֶה'.
חזית הכלי משופעת והשיפוע ממשיך בחציו העליון של הכלי לכל אורכו, בעיקר לשם שיפור יעול יכולות המיגון של הפלדה הדקה יחסית ושיפור העבירות במכשולי מים.
החלוקה לשני מנועים בכלי יוצרת יתרון בכך שכשמנוע אחד חדל מלפעול, הכלי לא מושבת אלא מסוגל במהירות מוגבלת יותר להמשיך לנסוע, לעומת זאת, זמן הטיפולים בכלי בעל מערכת הינע מורכבת של שני מנועים מחוברים הוא גדול יחסית.
ה-BTR-60 שירת בצבא רוסיה בכל המערכות בו לקח חלק החל מכניסתו לשירות בסוף שנות ה-50. הכלי סופק לרוב מדינות ברית ורשה שהוסיפו ושדרגו את הכלי ברבות השנים כדי להתאים ליעודים הספציפיים שלהן.
לצד מדינות הברית, נמכר הכלי החל משנות ה-60 למדינות בעלות קשרים עם ברית המועצות בעיקר באזור המזרח התיכון ואפריקה שם השתתפו דגמי הכלי בעימותים ומלחמות מקומיות.
בשירות ברית המועצות אפשר למנות את סכסוך הגבולות הסיני-סובייטי (1969), את מלחמת אפגניסטן שהתחוללה בין 1979 ל-1988, את מלחמת אבחזיה בין 1992 ל-1993 ואת מלחמת צ'צ'ניה הראשונה בין 1994 ל-1996 והשנייה בין 1999 ל-2009.
בשירות מדינות במזרח התיכון אפשר למנות את מלחמת ששת הימים, את מלחמת אירן עיראק בין 1980 ל-1988, את מלחמת המפרץ, את מלחמת אפגניסטן (2001–2014) שהתחילה ב-2001 ואת מלחמת עיראק שהתחילה ב-2003.
מלבד עימותים עיקריים אלו השתתפו דגמי ה-BTR-60 השונים במספר עימותים, מהפכות ומלחמות מקומיות נוספות באפריקה, אירופה ואסיה.
: סך הכל יצרה ברית המועצות כ-25,000 כלים.
בשנת 1990 עם פירוק ברית המועצות שירתו 4,191 כלים.
: 17 כלים עדיין משרתים בצבא הרוסי.
: כ-530 כלים ממספר דגמים נמצאים בשירות החל מ-1978, כאשר מתוכם כ-400 דגמי BTR-60PB.
: כ-400 כלים משרתים כיון.
: מספר BTR-60 נלקחו שלל בעיקר מסוריה ומצרים ושודרגו, בעיקר לנגמ"שי מרגמה.
: כ-200 כלים נמצאים כיום בשירות.
: כ-600 כלים מסוג BTR-60PB משרתים כיום.
: כ-400 כלים נמצאים כרגע בשירות.
: 965 כלים מסוג TAB-71 כולל דגמי חילוץ ופיקוד.
491 כלים מסוג TAB-71AR נגמ"ש מרגמה.
BTR-60P: הדגם הראשוני בעל תא לוחמים פתוח כלפי מעלה (ללא גג), לדגם הזה היו מספר גרסאות ושדרוגים כגון רכב פיקוד, התאמות להרכבה של מקלעים מסוגים שונים והתאמה לצוותים המפעילים מרגמות.
MTR-2: דגם חילוץ וטיפול מסייע לכוחות שריון.
BTR-60PA: שדרוג הכלי הראשוני על ידי הוספת מיגון עליון לשיפור שרידות הצוות, בגג הורכבה עמדה פתוחה יחד עם קנה למקלע 14.5 מ"מ או 7.62 מ"מ, כמו גם פתחי יציאה עליונים לצוות שבאופן טיפוסי כללו גם הם שני מקלעים, לכלי הוספה גם מערכת אב"כ.
דגם זה לעיתים נקרא גם BTR-PK, כאשר האות K מסמלת את הימצאותו של גג.
BTR-60PA-1: שדרוג מערכת ההינע והקשר, משקל הכלי עולה מ-10.3 טון, ל-10.4 טון.
MTP-2: נגמ"ש חילוץ וטיפול טכני בעל מנוף ותאי אחסון, לסיוע כוחות שריון.
BTR-60PAI: ניסיון ראשוני בהוספת צריח.
בדגם זה הוסף צריח BPU-1, בדומה ל-BRDM-2 בעל מקלע כבד 14.5 מ"מ.
מספר חברי הצוות עולה מנהג ומפקד לשלושה, נהג מפקד ומקלען.
לדגם שני פתחים לצוות לפני הצריח ושני פתחים לתא הלוחמים.
BTR-60PB: הדגם הנפוץ והמוכר יותר של הכלי.
לדגם צריח BPU-1 בעל בתוכו מותקן מקלע כבד 14.5 (KPVT) ומקלע מקביל 7.62 (PKT) שהופעלו על ידי מקלען בעמדת הצריח מאחורי הנהג והמפקד, יחד עם שיפור זה נוספו פתח יציאה ללוחמים לצד שמאל של הכלי כדי למנוע מהלוחמים יציאה מלמעלה בלבד.
לכלי מערכת אב"כ משופרת, אנטנה בצד ימין באחורי הכלי ומיגון מעט משופר.
לאורך שנות שירותו שודרג מספר פעמים לסטנדרטים של כלים מתקדמים יותר.
BTR-60PZ: דגם בעל צריח בדומה לצריח של ה-BTR-70 בנוסף לפריסקופ על גג תא הלוחמים.
BTR-60PBK: דגם פיקוד (K מייצג פיקוד) המבוסס על דגם הכלי המותאם לפיקוד, הדגם יועד לפיקוד ברמה הפלוגתית וכלל מערכת קשר רחבה עם ארבע אנטנות.
BTR-60PU ידוע גם בתור BTR-60R-145BM ובעל הכינוי "צ'יקה" (Chaika), דגם פיקוד ללא צריח, בעל 5 מכשירי קשר, אנטנה מתקפלת מסוג AZI, מערכת טלפון שדה, גנרטור ואמצעי אופקיטה משודרגים.
כל לזהות דגם זה על ידי אנטנה שמקיפה כמעט את כל החלק העליון של הכלי בצורה הדומה למעקה, המחסור בצריח ותא גנרטור חיצוני מעל הכלי.
BTR-60 1V18/19: שני דגמים שזכו לכינוי "Klyon" אחד ושתים.
הדגמים שודרגו לכדי נגמ"שי תצפית ארטילרית לתמיכה בכוחות ארטילריה בעלי ציוד טיווח ומדידה שהותקנו בתוך צריח ללא חימוש, גנרטור פנימי, ציוד קשר רב, מחשב טיווח מסוג 1V510, מערכת בקרת ירי מסוג PUO-9M בנוסף למערכות נוספות.
בדגם השני ה-Klyon-2, כלל רדיו נוסף ושימש חפ"ק לפיקוד גדוד ארטילריה.
BTR-60 R-145BM: דגם שדרוג ל-BTR-PB, ללא צריח ובעל חמישה מכשירי קשר, שימש כנגמ"ש קשר.
BTR-60PU-12: דגם ששימש כנגמ"ש פיקוד לסוללות נ"מ, (PU-punkt upravleniya) לכלי הוסר הצריח והוספו לו אנטנה טלסקופית AMU מצד ימין של קדמת הכלי, גנרטור חיצוני, ציוד ניווט מחשוב וקשר.
לכלי הייתה יכולת להתמודד עם 12 מטרות בו-זמנית.
BTR-60PBM: דגם מודרניזציה ל-BTR-PB שהושלם לאחר פירוק ברית המועצות.
בדגם שודרג המנוע למנוע של ה-BTR-80 ובוצעו שינויים חיצוניים לכלי כמו סידור מחדש של חרכי הירי.
MWS: דגם בעל צריח המאכלס מערכת ירי אוטומטית מסוג OHM בעלת תותח 30 מ"מ הנשלט מפנים הכלי, כמו גם שדרוג נוסף למנוע כולל הגדלת חלל המנוע ושדרוג צינורות הפליטה.
SPW-60P: השם הניתן לדגם בגרמניה המזרחית.
SPW-60PA: דגם ה-PA בגרמניה המזרחית.
SPW-60PB: דגם ה-PB בגרמניה המזרחית.
SPW-60PB-ABS: שדרוג לדגם תצפית לכוחות ארטילריה.
SPW-60PB-BBS: שדרוג הדגם לדגם תצפית לכוחות נ"מ.
NZ(B) MSR/PR: דגם נגמ"ש קשר.
SPW-60PB-R: מספר דגמים המשמשים נגמ"שי קשר, הנבדלים בציוד הקשר שלהם.
BTR-60PAU: דגם פיקוד לכוחות ארטילריה.
BTR-60PB-MD: דגם מודרניזציה (MD מסמן מודרני) של הצבא הבולגרי הכולל שדרוג המנוע למנוע רובר TD-200, ארבע מדוכות עשן על הצריח, מערכת ראיית לילה, מערכת אב"כ משופרת ומערכת קשר.
דגם זה לא עבר את שלב האבטיפוס.
BTR-60PB-MD1: שדרוג לדגם ה-MD, בו הוחלף המנוע למנוע 150 כ"ס, הותקנו 8 מדוכות עשן ושדרוגים נוספים.
BTR-60PB-MD2: דגם שיוצר למטרת יצוא, ידוע גם כ-BTR-60PB-MD3. בדגם זה שודרג המנוע, הוספו מדוכות נוספות ושודרגו אמצעי האופטיקה.
TAB-71: דגם המיוצר על ידי רומניה ברישיון רוסיה (TAB: ר"ת של נגמ"ש אמפיבי), בדגם הותקנו זוג מנועים 150 כ"ס כל אחד שלא כמו בכלי המקורי (90 כ"ס בלבד) והוספו אמצעי אופטיקה נוספים.
TAB-71M: מודרניזציה של הכלי, ידוע גם בתור TAB-72, בעל זוג מנועים המייצרים 130 כ"ח כל אחד וצריח מסוג שונה בעל אמצעים אופטיים משודרגים למקלען.
TAB-71A: סדרת דגמי קשר ופיקוד בעלי ציוד קשר ואנטנות מסוגים שונים.
TAB-71AR: דגם המשמש פלטפורמה למרגמה 82 מ"מ, ללא צריח ובעל פתח עליון לירי המרגמה.
TERA-71L: נגמ"ש חילוץ בעל מנוף וכף קדמית.
בידי צה"ל נפלו מספר כלים בעיקר מסוריה ומצרים במהלך מלחמות ישראל, החל ממלחמת ששת הימים בה הופיע הכלי לראשונה בידי צבאות ערב אלו.
תעשיות שונות בישראל פיתחו ושידרגו דגם של ה-BTR-60PB לכדי רק"ם שהכיל מרגמה 120 מ"מ או 81 מ"מ של סולתם.
בדגם זה הוסר הגג מתא הלוחמים אך נשאר הגג הקדמי מעל תא הצוות, כמו גם הוסף סולם לצד הכלי לגישה של אנשי הצוות לתוך הכלי.
BYD Auto (בקיצור BYD, בסינית: 比亚迪汽车), חברת בת של BYD Co Ltd, היא יצרנית רכב סינית, שנוסדה בשנת 2003. החברה מייצרת מכוניות לשימוש פרטי, אוטובוסים, אופניים חשמליים, מלגזות, סוללות ומשאיות.
בשנת 2008 החברה החלה בייצור הרכב ההיברידי הראשון של החברה, ה-BYD F3, ובשנת 2011 החלה לייצר ולמכור את הרכב החשמלי ה-BYD e6.
בשנת 2016 BYD Auto הייתה לחברה השלישית בגודלה בייצור כלי רכב נטענים (Plug In).
BYD הוקמה במקור כיצרנית סוללות על-ידי וואנג צ'וואנפו, יחד עם בן דודו וחבר.
וואנג התמחה קודם לכן בכימיה של סוללות, והשלושה הקימו יחד חברה לייצור סוללות נטענות למכשירים חשמליים קטנים.
שמה הסיני של החברה הזאת היה "יאדי אלקטרוניקס", על שם הרחוב שבו היא שכנה.
מעט לאחר מכן הוסיף וואנג את האות "B" לפני ה"יאדי", רק כדי לדרג את החברה שלו מוקדם יותר בכל קטלוג ורשימת מציגים של יריד או תערוכה.
כך נוצר השם הסיני "ביאדי" (Biyadi), אשר התגלגל לימים לקיצור המורכב מהאותיות BYD.
לימים הוצמדה משמעות "מערבית"-שיווקית שהפכו את האותיות לכאורה ראשי התיבות של המילים "Build Your Dreams".
חברת הבת BYD Auto הוקמה במטרה להרחיב את עסקי הסוללות של BYD.
בשנת 2003 BYD רכשה את יצרנית המכוניות צ'ינצ'ואן (Qinchuan Machines Works) שפעלה במחוז שאאנשי והוקמה במקור על-ידי "תאגיד התעשייה הצפונית של סין" (שמוכר כיום כחברת 'נורינקו') שתחתיו פועלות עשרות חברות בתעשיות הביטחוניות, הכימיות ותעשיית הרכב.
צ'ינצ'ואן הוקמה במקור כחברה לייצור תחמושת, וההסבה שלה לתחום הרכב החלה בהרכבת מרכבי פיברגלס מתוצרתה על שלדות ומכלולים שיוצרו על-ידי יצרניות אחרות.
בשנת 1989 צ'ינצ'ואן החלה לייצר את הדור השני של "סוזוקי אלטו" תחת רישיון ואף פיתחה בעצמה גרסת סדאן, בת ארבע דלתות, של מכונית זאת.
בסוף שנות ה-90 סוזוקי החליטה לא לחדש את הזיכיון של צ'ינצ'ואן וזו, בתגובה, פיתחה דגם בשם "פלאייר" והקימה מפעל ייצור חדש שבו ייצרה כ-20,000 עותקים שלה מדי שנה.
בשנת 2008 השיקה BYD את מי שיכולה להיחשב ל"מכונית ההיברידית-נטענת הראשונה בעולם מייצור סדרתי", על בסיס דגם F3, ובשנה העוקבת נמכרו 448,400 יחידות של הרכב.
החברה החלה לייצר רכבים היברידיים וחשמליים בשלב מוקדם ביחס לשאר יצרניות הרכב.
בשנת 2012 עיריית שנג'ן הזמינה 500 רכבי BYD e6 חשמליים שישמשו כמוניות בעיר.
בשנים החולפות BYD Auto הכניסה לייצור מספר הולך וגדל של רכבים היברידיים וחשמליים, ובשנת 2016 החברה הפכה ליצרנית הרכבים הנטענים השלישית בגודלה בעולם, לאחר מכירות של 161,000 רכבים נטענים מאז 2008.
בספטמבר 2016 החברה הציגה כלי רכב חשמליים לפינוי אשפה ונקיון שנכנסו לשימוש בבייג'ינג, בנוסף החברה החלה בייצור של אוטובוסים חשמליים שנכנסו לשימוש גם באירופה, ארצות הברית, דרום אמריקה וישראל.
החברה הודיעה ב-2020 כי היא מתכוונת להחיל לשווק את רכביה הפרטיים בנורווגיה, כחלק ממהלך של החברה להיכנס לשוק האירופאי.
במהלך 2022, החברה הודיעה כי בכוונתה לשווק כלי רכב אוטונומיים מתוצרתה, כשתייצרם הן בעצמה והן במסגרת שיתופי פעולה עם חברות נוספות.
בחודש מאי 2024 הציגה BYD במקסיקו טנדר פלאג אין היבריד חדש בשם שארק (Shark, כריש) בעל מנוע בנזין מוגדש בנפח 1.5 ליטר המפיק 228 כ"ס בשילוב שני מנועים חשמליים המונעים מסוללות LFP (ליתיום-פוספט של BYD בקיבולת 29.5 קוט"ש ומאפשרים הנעה בכל הגלגלים.
מנוע הבנזין מניע את הגלגלים הקדמיים בלבד, ומשמש גם כטוען סוללה ומאריך טווח.
ל"שארק" הספק משולב של 490 כ"ס.
הכוח לגלגלים מגיע משני מנועים חשמליים בשילוב מנוע הבנזין, אחד לכל סרן, הטווח החשמלי ללא פעולת מנוע הבנזין מוערך בכ- 100 ק"מ, עם טווח כולל של כ-1,000 ק"מ.
בעתיד מתוכננת גם גרסה חשמלית בלבד ללא מנוע בנזין.
הטנדר מבוסס על פלטפורמת DMO של היצרנית, שכבר משרתת דגמים אחרים במותגי הקבוצה השונים.
למשל רכב הפנאי החדש לשבעה באו 5, או יאנגוואנג U8. זו שלדת סולם קשיחה עם מתלים נפרדים בכל פינה.
עם קפיצי סליל ובולמי זעזועים מתקדמים של היצרנית (DiSus-P), עם חיבור הידראולי ביניהם שנועד להקטין זוויות גלגול על הכביש ולאפשר הארכת מהלכי מתלה בשטח.
תא הנוסעים מתאפין במסך מגע מרכזי גדול, לוח מחוונים דיגיטלי, מעט מתגים בסביבת הנהג, ורבים מהם על גלגל ההגה.
בספטמבר 2025, מכונית-העל החשמלית BYD יאנגוואנג U9 , שלה יש מנוע חשמלי בהספק שברה שיא מהירות: 496.22 קמ"ש והפכה למכונית המהירה ביותר בעולם.
BYD החלה לייצא את מכוניותיה בשנת 2005 לרוסיה, כאשר החברה הציגה את BYD פלייר האצ'בק בתערוכת הרכב הבין-לאומית של מוסקבה באותה שנה.
בשנת 2009, BYD החלה לייצא מכוניות לאפריקה, דרום אמריקה והמזרח התיכון.
באותה תקופה, מכוניות BYD התחרו על מחיר ולא על איכות.
מאז 2021, BYD החלה להרחיב את הנוכחות הגלובלית שלה במהירות ולייצא כלי רכב חשמליים לנוסעים.
החל משנת 2022, BYD התחייבה לייצר גרסאות מותאמות לנהיגה בצד ימין של מספר דגמי סוללות נוסעים חשמליים ליצוא למדינות דוגמת אוסטרליה, בריטניה ותאילנד.
במהלך שנת 2023 ייצאה החברה למעלה מ-242,766 רכבים, שנמכרו ב-70 מדינות, עלייה של 334% מהשנה הקודמת.
החברה הצהירה על כוונה למכור 500,000 כלי רכב בעולם בשנת 2024, ומיליון יחידות בשנת 2025.
BYD נכנסה לשוק האוסטרלי בשנת 2022 באמצעות שותפות עם EVDirect, מפיץ מקומי שהיא חברת בת של חברת "מוטורסייקל החזקות" הנסחרת בבורסה האוסטרלית.
שתי החברות חתמו על הסכם בפברואר 2021. החברה הציגה את דגם אטו 3 הראשון עם הגה בצד ימין באוגוסט 2022. כניסתה לשוק האוסטרלי נדחתה חודש נובמבר 2022 בשל העובדה שנקודת עיגון ריסון הילדים במרכז המושב האחורי לא תאמה את התקנות במדינה.
למרות העיכוב, הדגם הפך לרכב החשמלי השני הנמכר ביותר באוסטרליה בשנת 2022, אחרי טסלה מודל 3. בשנת 2023, BYD הציגה שני דגמים נוספים (דולפין וסיל), ועד סוף השנה מכרה 12,438 כלי רכב, מותג הרכב החשמלי השני בגודלו במדינה.
בשנת 2024, הוחל בשיווק רכבי פלאג-אין היברידיים הסיליון 6 והשארק 6.
המטה של חברת BYD נפתח בלוס אנג'לס בשנת 2011. בשנת 2014 החל לפעול מפעל ההרכבה הראשון של אוטובוסים חשמליים בלנקסטר, קליפורניה.
האוטובוסים הראשונים סופקו שלירות האוטובוסים של לוס אנג'לס בשנת 2015.
בשל מגבלות סחר של ארצות הברית כנגד יצרני רכב סיניים נמנעת החברה מלשווק מכוניות חשמליות פרטיות במדינה.
BYD החלה למכור מכוניות במקסיקו במהלך שנת 2023. שלושת הדגמים החשמליים הראשונים ששווקו היו BYD האן, טאנג ויואן פלוס.
דיווחים שונים שפורסמו בתחילת שנת 2024 הצביעו על כוונתה של החברה לפתוח מפעל ייצור במקסיקו.
בשנת 2015 הייתה BYD לחברה הסינית הראשונה שהפעילה אוטובוס חשמלי ביפן.
בשנת 2022 שלטה החברה על 70% משוק האוטובוסים החמשליים במדינה.
מכירות הרכבים הפרטיים של החברה החלו בפברואר 2023 עם התחלת שיווק דגם האטו 3. בהמשך השנה הוחל בשיווק של דגם הדולפין.
החברה החלה למכור רכבים חשמליים בהונג קונג בספטמבר 2022, זמן קצר לאחר שהחברה סיימה לתכנן ולייצר את דגם האטו 3 המותאם לנהג בצד ימין.
ביוני 2024 החלה החברה במכירות של המותג דנזה ופתחה אולם מכירות נפרד למותג בו הוצג דגם הדנזה D9, הראשון שנפתח מחוץ לגבולות סין.
באוקטובר 2022 החלה BYD למכור מכוניות נוסעים בתאילנד באמצעות שותפות עם חברת רבר אוטומוטויב המקומית.
בשנת 2023 החלה החברה בננית מפעל ייצור באזור הסחר של ריונג.
המפעל נפתח ביולי 2024 ויוצרה בו המכונית החשמלית (מלאה או חלקית) ה-8 מיליון של החברה.
בנובמבר 2024 החלה החברה לשווק בתאילנד את דגמי דנזה.
השיווק במלזיה החל בדצמבר 2022 ובפיליפינים באוגוסט 2023.
בינואר 2024 החלה החברה בשיווק באינדונזיה וכעבור 4 חודשים הודיעה על תוכניתה לבנות מפעל ייצור במדינה, שיתחיל לפעול בשנת 2026. בהמשך הודיעה החברה על כוונתה להגדיל את המפעל המוכנן, כך שיעסיק 18,000 איש.
בנוסף, פתיחת המפעל תוקדם לסוף שנת 2025.
מספר אוטובוסים חשמליים מתוצרת BYD משרתים בחברת דן במסגרת ניסוי ארוך טווח שהחל ב-2013. חברת אגד רכשה, גם היא כפיילוט, מספר אוטובוסים של החברה, כולל אוטובוס מפרקי שנכנס לפעילות בירושלים.
קבוצת שלמה זכתה בזיכיון לייבוא אוטובוסים של BYD.
בספטמבר 2022 החלה החברה בשיווק שלושה דגמי רכב פרטי על ידי היבואן "שלמה מוטורס" מקבוצת שלמה וקבוצת אלייד: BYD Atto 3, רכב כביש-שטח (SUV), שהיה למכונית הנמכרת בישראל בשנת 2023, BYD האן, רכב מנהלים סדאן ו-BYD טאנג - רכב כביש-שטח עם שבעה מושבים.
באוגוסט 2023 השיקה BYD בישראל דגם רביעי - מכונית האצ'בק קומפקטית בשם 'דולפין' אשר מבוססת על הפלטפורמה והמכלולים של ATTO 3 עם סוללה ומערכת הנעה זהות, ממדים קטנים יותר וביצועים מעט יותר טובים.
בהמשך הוחל בייבוא דגם הסיל U.
ה-BTR-152 (מרוסית: Бронетранспортер-152, 'ברונטרנספורטר': מתורגם כרכב ממוגן 152) הוא נגמ"ש לא אמפיבי בעל הנעת 6X6 שיוצר בברית המועצות בין השנים 1950–1962 על ידי חברת הרכב זיל והתבסס על משאית הזיל-151 ובשלב מאוחר יותר על משאית הזיל-157.
בזמן מלחמת העולם השנייה סבלה ברית המועצות קושי טקטי ניכר כאשר לא שולבו נגמ"שים בעלי יכולת הנעה ומיגון לכוחות חי"ר יחד עם כוחות שריון בדומה לדוקטרינות של שאר צבאות התקופה.
החל משנת 1946 החלו לעלות הצעות פיתוח שונות לייצור רכב קרבי משוריין לניוד כוחות חי"ר בשדה הקרב מתעשיות הרכב בברית המועצות, כאשר שני הדגמים שעלו לשלב היצור וההטמעה בצבא האדום היו ה-BTR-40 של חברת גא"ז וה-BTR-152 של חברת זיל.
הנגמ"ש התקבל לשירות בצבא ברית המועצות במרץ 1950, ראשית בתפקיד נגמ"ש ובהמשך פותחו דגמים ושיפורים נוספים ששימשו תפקידים מגוונים.
ה-BTR-152 היה הכלי הראשון שהתקבל בצבא האדום אך לא היה ללא בעיות משלו, הכלי אומנם התבסס על משאית הזיל 151 המוצלחת אך הוספו לו 5 טון משקל במיגון הכלי מה שהגביל את הניידות והעבירות של הכלי, בנוסף היעדר גג מעל תא הלוחמים הקטין את מיגון הלוחמים בכלי.
לאורך שנות שירות ה-BTR-152 בוצעו בו שיפורים שהקיצוני ביותר היה דגם ה-BTR-152V שהתבסס על משאית הזיל 157 המשופרת.
נגמ"ש ה-BTR-152 שירת בצבא ברית המועצות החל מ-1950 עד שנות ה-70 המוקדמות, אז החליפו נגמ"ש ה-BTR-60 סופית בתפקיד נגמ"ש חי"ר (תהליך שהחל כבר ב-1959 אם כניסת ה-BTR-60 לשירות), אולם דגמיו השונים המשיכו לשרת עד שנות ה-90.
הנגמ"ש נמכר בעסקאות נשק למדינות רבות בעולם בעיקרן מדינות באפריקה, אסיה והמזרח התיכון, בנוסף למדינות הגוש הסובייטי.
ה-BTR-152 שימש את צבא ברית המועצות בכל הפעולות הצבאיות שלו בתקופת שירותו ביניהם הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה (1968) והמרד ההונגרי (1956).
מלבד העימותים של ברית המועצות, ה-BTR-152 שירת בעימותים שונים ברחבי העולם, ביניהם מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון הראשונה בשירות צבאות ערב.
במהלך מלחמות ישראל, נפלו כ-1,000 כלים שלל בידי צה"ל ושירתו במספר נמוך את כוחות הביטחון בעיקר במשטרת ישראל וככלי נ"מ בעל מיתקון TCM-20 , כמו גם מספר כלים שניתנו לכוחות צד"ל במהלך שהות צה"ל ברצועת הביטחון בלבנון.
BTR-152: דגם הבסיס המושתת על קווי היסוד של משאית הזיל-151. הדגם היה בעל גג פתוח, בעל שלוש דלתות, מקלע לקדמת הכלי (מעל תא הנהג) ושני מקלעים על דפנות הכלי.
BTR-152A: דגם ששימש כנגמ"ש נ"מ, בעל מתקון מסוג ZPU לשניים או ארבעה מקלעי 14.5מ"מ.
BTR-152B: דגם ששימש כדגם פיקוד לכוחות ארטילריה אשר הוספה לו מערכת לחץ אוויר לצמיגים.
BTR-152C: דגם ששימש נגמ"ש קשר.
BTR-152D: דגם נ"מ בדומה ל-BTR-152A אך מבוסס על דגם ה-V החדש יותר.
BTR-152I: דגם פיקוד לכוחות ארטילריה.
BTR-152S: דגם ששימש כנגמ"ש קשר ופיקוד לכוחות חי"ר.
תא הלחימה של הכלי היה מוגבה יותר וסגור ולכלי נוסף ציוד קשר ואנטנות.
BTR-152V1: דגם שדרוג ל-BTR-152V, בעל אמצעי ראיית לילה, מנוף בקדמת הכלי ומערכת לחץ אוויר צמיגים.
BTR-152K: הוספת גג ממוגן מעל תא הלוחמים בעל שלושה פתחי לחימה, משקל הכלי עלה ומספר הלוחמים ירד מ-18 ל-13. לדגם זה הייתה גם גרסת אמבולנס.
BTR-152E: דגם נ"מ בדומה לדגם ה-A וה-D, המבוסס על דגם ה-BTR-152V1 המשודרג.
BTR-152U: דגם נגמ"ש פיקוד בעל תא לוחמים מוגבה וסגור, הדגם הותאם לצוות פיקוד וקשר והוסף לו ציוד קשר ואנטנות.
SPW-152: השם הניתן ל-BTR-152 בצבא גרמניה המזרחית, לדגם זה הייתה גם גרסת אמבולנס.
SPW-152U: השם הניתן לדגם הפיקוד.
TYPE-56: הגרסה הסינית ל-BTR-152 (חיקוי).
BTR-40 הוא רק"ם בעל הנעת 4X4 תוצרת ברית המועצות.
הרכב התבסס על משאית גא"ז 63. בצבא הסובייטי הוא תפקד כנגמ"ש קל או רק"מ סיור.
בנוסף לצבא הסובייטי היה בשימוש של מעל ל-30 מדינות (בחלקן עדיין נמצא בשירות פעיל).
BTR-40 נחשב לנגמ"ש הראשון שיוצר באופן סדרתי בברית המועצות.
הנגמ"ש פותח בשנת 1947 על ידי משרד התכנון של מפעלי גא"ז.
גם אב טיפוס הראשון של הרכב (שנקרא BTR-141) יוצר במפעל זה.
BTR-40 הושתת על קווי היסוד של משאית GAZ-63. זהו נגמ"ש עם גג פתוח, גוף הרכב יוצר מלוחות שריון בעובי של 6–11 מילימטרים.
בגוף הרכב מותקנות שלוש דלתות (שתיים בחלק הקדמי לכניסת הנהג והמפקד ודלת שלישית בצד האחורי של תא הלוחמים).
בכל דופן צד של תא הלוחמים ישנם 3 חרכי ירי, כדי לאפשר ירי מנשק אישי של הלוחמים (תת-מקלעים או רובי סער).
בחלקו האחורי של תא לוחמים הותקן גם מנוף הרמה.
הנגמ"ש הונע על ידי מנוע בנזין בעל הספק של 80 כוחות סוס, מהירות מקסימלית של הנגמ"ש בכביש – 80 ק"מ.
חימוש הנגמ"ש כלל מקלע גוריונוב שהותקן בקדמת הכלי (מעל תא הנהג).
משקל הכולל של הנגמ"ש – 5.3 טון.
בתוך תא הלוחמים הותקן זוג מקלעי KPV (קוטר 14.5 מ"מ), אשר הופעלו על ידי לוחם אחד.
זווית הרמה של המקלעים (מ-5 עד 80 מעלות) אפשרה הפעלת המקלעים גם נגד מטרות קרקעיות.
BTR-40V - דגם משופר של ה-BTR-40 הבסיסי אשר פותח בשנת 1956. בדגם זה הותקנה מערכת מרכזית לשמירת לחץ האוויר בצמיגים.
BTR-40B - שיפור נוסף של הדגם BTR-40V.
כלקח מקרבות המרד ההונגרי, בדגם זה הותקן גג משוריין מעל תא הלוחמים.
בעקבות כך משקל הכלי עלה וקיבולת תא הלוחמים ירדה מ-8 ל-6 לוחמים.
כמו כן הותקנה בכלי מערכת סינון אוויר להגנת הצוות והלוחמים מפני חומרי לחימה כימיים וביולוגיים.
BTR-40R - רכב גו"ז ליחידות אב"כ.
BTR-40ZD - בדגם זה הותקנו 4 גלגלי מתכת נוספים על מתקן מיוחד, אשר אפשר לכלי לנוע על פסי רכבת.
SPW-40 - הגרסה המזרח-גרמנית של BTR-40.
נגמ"ש ה-BTR-40 שירת בצבא ברית המועצות החל מ-1950 כנגמ"ש חי"ר, רק"מ סיור ורכב פיקוד.
כבר באמצע שנות ה-50 תפסו נגמ"שי BTR-152 את תפקידו כנגמ"ש חי"ר ברוב יחידות השדה.
כרכב סיור שימש עד לאמצע שנות ה-60, אז הוחלף ב-BRDM-1. יחד עם זאת BTR-40 רבים נשארו במחסני החירום של הצבא הסובייטי עד להתפרקות ברית המועצות בשנת 1991, למרות שייצורם הופסק עוד בשנת 1960. בצבא הפדרציה הרוסית הם הוצאו מהשירות באופן רשמי בשנת 1993.
הנגמ"ש סופק לכל מדינות ברית ורשה, גרמניה המזרחית אף יצרה גרסה מקומית של הנגמ"ש.
בנוסף הוא נמכר בעסקאות נשק למדינות רבות באפריקה, אסיה והמזרח התיכון (בסך הכל ל-18 מדינות).
ה-BTR-40 שירת בעימותים שונים ברחבי העולם, בהם: מלחמת קוריאה, מלחמת האזרחים בצפון תימן, מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת וייטנאם.
במהלך מלחמות ישראל, נפלו כמה עשרות נגמ"שי BTR-40 שלל בידי צה"ל והם כונו "במבינו".
כמה מהם שירתו את כוחות הביטחון בעיקר במשמר הגבול, כך למשל יחידת משמר הגבול שאבטחה את נמל התעופה בן-גוריון השתמשה בנגמ"שים מסוג זה.
במהלך מבצע אנטבה ("כדור הרעם") נעשה שימוש ב-4 שריוניות כאלו אשר חומשו במקלעי מא"ג ומקלר"ים ופעלו ב-2 כוחות בחוליות חסימה ורתק, מפקד כוח השריוניות היה שאול מופז.
היה מוצג במוזיאון בתי האוסף בתל אביב לפני העברת מוצגיו למוזיאון יד לשריון וסגירתו.
כיום מוצג BTR-40 בישראל במוזיאון יד לשריון בלטרון.
ה-BTR-70 (מרוסית: БТР-70 קיצור של: Бронетранспортер המתורגם נושא גייסות משוריין) הוא נגמ"ש אמפיבי בעל 8 גלגלים, המשמש בדגם הבסיס שלו להובלה ולחימה של חיילים בשדה הקרב.
ה-BTR-70 שודרג ופותח כפלטפורמה לעשרות גרסאות למטרות שונות.
הכלי פותח במהלך סוף שנות ה-60 כדגם עוקב ל-BTR-60 בסדרת ה-BTR ונכנס לראשונה לשירות הצבא האדום באוגוסט 1972.
מלבד ברית המועצות הכלי יוצר במדינות שונות בעיקר כאלו שהיו חלק מברית ורשה והוא עדיין נמצא בשירות כיום במספר מדינות.
ה-BTR-70 היינו המשך ישיר של פיתוח ה-BTR-60 ומהווה שדרוג של ה-BTR-60PB.
פיתוחו החל בסוף שנות ה-60 בברית המועצות, אך הוא נכנס לשירות רק בשנת 1978 והוצג באופן פומבי לראשונה רק בשנת 1980.
הכלי דומה מאוד בצורתו לקודמו, ה-BTR-60, ההבדלים החיצוניים העיקריים הם קדמת כלי רחבה יותר ושריון בחלק הקדמי אשר מעניק יותר מיגון לצמיגים הקדמיים, כמו גם מיגון רב יותר על הנגמ"ש כולו.
ה-BTR-70 אמפיבי לחלוטין (בדומה לדגמים המאוחרים של קודמו), כאשר ההנעה במים נעשית על ידי מנוע סילון מים אחד והכלי מגיע למהירות 10 קמ"ש לערך במים.
הנגמ"ש מחולק פנימית לאזור צוות הנגמ"ש בקדמת הכלי ותא לוחמים בחלק האחורי.
צוות הנגמ"ש כולל נהג ומפקד היושבים זה לצד זה בקדמת הכלי, כאשר מקלען מפעיל את המקלע הכבד בצריח.
תא הלוחמים מכיל מושבים ל-7 לוחמים היושבים גב אל גב כאשר הם פונים כלפי צידי הכלי, זאת כדי להשתמש בחרכי הירי.
מלבד יכולותיו האמפיביות של הכלי, ה-BTR-70 כולל יכולת סינון אב"כ ואיטום הכלי כדי לפעול בסביבות עוינות מבחינת אב"כ.
הנגמ"ש תוכנן על ידי צוות מהנדסים של מפעלי גא"ז בניז'ני נובגורוד ובמשך 5 שנים (עד לשנת 1981) היה מיוצר במפעל זה.
החל משנת 1981 ייצורו עבר למפעל אחר בעיר ארזמס.
ה-BTR-70 משרת כיום בעיקר במדינות הגוש הסובייטי וברית ורשה לשעבר ביניהם רוסיה (כ-2,000 כלים), אוקראינה (כ-1,026 כלים), פקיסטן (כ-750 כלים) ובלארוס (כ-446 כלים).
מלבד מדינות אלו, משרת הנגמ"ש על דגמיו השונים במספרים מצומצמים במדינות נוספות בעיקר במרכז אסיה.
ה-BTR-70 היווה שיפור משמעותי ביחס לקודמו, אולם העיקרון של שני מנועי הבנזין נשמר.
למרות שמכלי הדלק של ה-BTR-70 הופרדו מתא המנוע, המנועים צרכו 72 ליטר ל-100 ק"מ על הכביש או 116 ליטר בנסיעת שטח.
הסיכון להתלקחות הדלק ולשריפה עדיין גבוה משמעותית בהשוואה לכלי רכב המונעים בדיזל.
בנוסף, הדלתות החדשות בין זוג הגלגלים השני והשלישי היו קטנות למדי והקשו על הכניסה והיציאה של החיילים מן הכלי ואליו.
BTR-70V: דגם שדרוג מאוחר בעל צריח ה-BTR-80 במקום צריח הכלי המקורי.
BTR-70M: דגם שדרוג שעבר 'מודרניזציה', בעל צריח, מנוע סולר בדומה ל-BTR-80, כמו גם חלק אחורי משודרג.
SPR-2 Rtut-B: דגם לוחמה אלקטרונית, כנגד פגזי ארטילריה.
BTR-70K: דגם פיקוד של הכלי, בעל ציוד קשר, גנרטור וציוד ניווט נוסף.
BTR-70KShM: דגם פיקוד שמיועד לתפקד כעמדת פיקוד ניידת.
BREM: דגם נגמ"ש חילוץ, ללא צריח ובעל מנוף.
BTR-70D: דגם בעל מנוע 300 כ"ס ופתחי יציאה בצידי הכלי (בין הגלגלים).
לדגם זה קיימת אפשרות להתאמה של צריחים מסוגים שונים לפי הצורך.
BTR-70SM: דגם אמבולנס ממוגן ללא נשק, בעל עיצוב שונה מעט.
SPW 70: (ר"ת של: Schützenpanzerwagen) הכינוי של ה-BTR-70 אשר יוצר ברישיון ברומניה ונמכר לגרמניה המזרחית.
TAB-77: גרסת שדרוג רומנית, כחלק ממשפחת נגמ"שי ה-TAB.
הגרסה כוללת מנוע סולר 132 כ"ס, צריח ומערכת בקרת אש משודרגים.
TAB-77A PCOMA: דגם טיווח וצפייה ארטילרית, בעל מערכות טיווח בתוך צריח ריק ללא נשק.
TERA-77L: נגמ"ש חילוץ בעל מנוף וכף בקדמת הכלי.
ABC-79M: דגם קטן יותר בעל 4 גלגלים במקום 8. הדגם משמש כרק"ם סיור משוריין.
TAB-77 (סין): סין מייצרת את הכלי ברישיון החל מ-1984, לפי דרישות צבא סין.
50 כלים מסוג BTR-70, מעודפי הצבא הרוסי נתרמו על ידי רוסיה לרשות הפלסטינית באישור מדינת ישראל בשנת 2008. הכלים נמסרו דרך ירדן במטרה לעזור למנגנוני הביטחון הפלסטינים להילחם נגד ארגוני המחבלים.
ה-BTR-80 (מרוסית: БТР-80 קיצור של: Бронетранспортер המתורגם נושא גייסות משוריין) הוא נגמ"ש אמפיבי בעל 8 גלגלים תוצרת רוסיה, המשמש להובלה ולחימה של חיילים בשדה הקרב.
ה-BTR-80 שודרג ופותח כפלטפורמה לעשרות גרסאות למטרות שונות, הוא פותח כהמשך ישיר לסדרת הנגמ"שים ה-BTR-60 וה-BTR-70, והתבסס על שדרוגים ולקחים של קודמיו.
נגמ"ש ה-BTR-80 פותח על ידי צוות מהנדסים של מפעל גא"ז בניז'ני נובגורוד כהמשך ישיר לסדרת הנגמ"שים של צבא ברית המועצות.
הנגמ"ש פותח כדי להחליף את קודמיו ה-BTR-60 וה-BTR-70. ייצור הכלי החל בשנת 1986 והתבסס על פיתוח שכלל הפקת לקחים מביצועי קודמיו ובעיקר ה-BTR-70, כך שינויים רבים הוכנסו לנגמ"ש החדש והוא נכנס לשירות בצבא ברית המועצות בתקופת המעורבות הסובייטית באפגניסטן.
במהלך השנים הראשונות של שנות ה-80, פיתוח ה-BTR-80 התבצע במקביל לביצועי קודמיו במהלך טבילת האש בלחימה באפגניסטן, כך שהפיתוח התבסס על לקחים שנלמדו תוך כדי הפיתוח.
BTR-80: דגם הבסיס המיועד לניוד לוחמים בשדה הקרב.
BTR-M: דגם משודרג המיוצר החל משנת 1993, בעל מנוע 240 כ"ס, גוף מעט ארוך יותר וצמיגים חדשים.
BTR-82: דגם משודרג אשר הוצג בשנת 2009, בעל מנוע 300 כ"ס, מיגון רב יותר ואמצעים ומערכות מתקדמים יותר.
BTR-80K: דגם פיקוד בעל ציוד קשר נוסף.
BTR-80A: נגמ"ש לחימה בעל תותח 30 מ"מ המותקן על צריח ייעודי בשם BPPU.
דגם נגמ"ש הלחימה מעט גדול וכבד יותר וכולל גם אמצעים אופטיים משודרגים.
BTR-80AK: דגם פיקוד לנגמ"ש הלחימה.
BRDM-3: רק"ם סיור המבוסס על ה-BTR-80AK, בעל צוות של 6 לוחמים.
BTR-82A: דגם משודרג אשר הוצג בשנת 2009, בעל מנוע 300 כ"ס, מיגון רב יותר ואמצעים ומערכות מתקדמים יותר.
2S23 Nona-SVK: דגם סיוע אש, בעל תותח 120 מ"מ המותקן בצריח ומשמש כמרגמה או כתותח בכינון ישיר.
BREM-K: נגמ"ש חילוץ בעל מנוף וללא הצריח.
RKhM-4: דגם לוחמת אב"כ, בעל ציוד איתור, זיהוי וטיהור כנגד לוחמת אב"כ.
K1Sh1: נגמ"ש פיקוד המשמש עמדת פיקוד ניידת.
BMM-80 Simfoniya: דגם אמבולנס משוריין.
1V152: דגם תצפית וטיווח ארטילרי.
BTR-90: נגמ"ש המבוסס על ה-BTR-80 ומהווה המשך ישיר לסדרת הפיתוח.
BTR-80M: דגם משודרג של הצבא ההונגרי, בעל ציוד אופטי, מערכת אב"כ וציוד קשר משודרג.
BTR-80 MPAEJ: נגמ"ש הנדסה ללא הצריח.
BTR-80 SKJ: נגמ"ש אמבולנס משוריין בעל גוף גדול יותר.
BTR-80 VSF: דגם סיור ולוחמת אב"כ.
BTR-80UP: דגם אשר מיוצר על ידי אוקראינה, בשיתוף עם פולין המיועד לצבא העיראקי.
BTR-94: נגמ"ש מפיתוח אוקראינה, בעל צריח עליו מורכבים זוג תותחי 150 מ"מ.
BTR-7: נגמ"ש אשר מיוצר על ידי אוקראינה אשר מבוסס על BTR-80.
ה-BT , "בייסטרוחודני טנק", מילולית: "טנק מהיר") הייתה סדרה של טנקים קלים מתוצרת ברית המועצות, שיוצרו במספרים גדולים בשנים 1932–1941. לטנקים בסדרה זו היה מיגון קל, והם היו בעלי חימוש טוב וניידות גבוהה לעומת טנקים מקבילים מאותה תקופה.
היורש הישיר של סדרת ה-BT היה ה-T-34, שהוצג לראשונה ב-1940 ותפס את מקומם של כל הטנקים הסובייטיים המהירים, כמו גם טנקי חיל הרגלים והטנקים הבינוניים בשורות הצבא האדום.
לדגמי טנקי ה-BT המוקדמים הייתה "יכולת המרה" לנסיעה על כבישים, פיתוח של המתכנן ג'יי.
וולטר כריסטי כדי להפחית את הבלאי הגבוה ממנו סבלו זחלי הטנקים בשנות ה-30: בתוך שלושים דקות, היה צוות הטנק מסוגל להסיר את הזחל ולהתאים את רצועת המנוע אל הגלגלים האחוריים ביותר בכל צד, מה שאפשר נסיעה על כבישים במהירות גבוהה מאוד.
בכיוון הנסיעה של הטנק ניתן היה לשלוט באמצעות זוג הגלגלים הקדמי.
כוחות השריון הסובייטיים מצאו שליכולת ההמרה אין שימוש פרקטי במדינה בה יש כבישים סלולים מעטים כל כך, והיא גם הוסיפה לטנק סיבוכים ומשקל מיותר.
יכולת ההמרה הוסרה מהדגמים המאוחרים יותר.
כריסטי, מכונאי מכוניות מרוץ מניו ג'רזי, ניסה ללא הצלחה לעניין את משרד החימוש של צבא ארצות הברית לאמץ את תכנון המזקו"ם שלו.
סוכנים סובייטיים מנציגות הסחר Amtorg, עשו שימוש בקשריהם הפוליטיים בניו יורק כדי לשכנע אנשי צבא ואזרחים אמריקניים לספק תוכניות ומאפיינים של מזקו"ם הכריסטי לברית המועצות.
לפחות שני דגמי טנקים בעלי מזקו"ם כריסטי מסוג M1931 נרכשו (ללא צריחים) בארצות הברית ונשלחו תחת מסמכים מזויפים שתיארו אותם כ"טרקטורים לעבודה חקלאית".
הטנקים הועברו בהצלחה למפעל KhPZ בחרקוב.
הדגם המקורי סומן בברית המועצות כ"טנק מהיר" ובקיצור BT (שנקרא מאוחר יותר BT-1).
בהתבסס על דגמים אלה ועל תוכניות שהושגו, פותחו שלושה אבות טיפוס לא חמושים, ה-BT-2, שהושלמו באוקטובר 1931. ייצור המוני של הטנק החל ב-1932 ומרבית הכלים צוידו בתותח בקליבר 37 מ"מ ובזוג מקלעים.
מחסור בתותח מסוג זה הוביל לכך שחלק מהכלים צוידו בשלושה מקלעים.
עיצוב השריון המשופע בחזית הטנק, שהחל באב הטיפוס M1931, אומץ בהמשך בטנקים סובייטיים נוספים ומאוחר יותר נעשה בו שימוש גם בשריון הצד.
ה-BT-5 והדגמים שאחריו צוידו בתותח בקליבר 45 מ"מ.
טנקים מסדרת BT שירתו במלחמת האזרחים בספרד, קרב חלקין גול, מלחמת החורף, הפלישה לפולין והשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה.
טבילת האש של הטנקים מסדרת BT התרחשה במהלך מלחמת האזרחים בספרד: גדוד טנקי BT-5 נלחם בצד הרפובליקני ותותח ה-45 מ"מ שלו השמיד בקלות את הטנקים הקלים תוצרת איטליה וגרמניה שלחמו בצד הלאומני.
במהלך קרב חלקין גול שנערך בין מאי לספטמבר 1939, השתמשו כוחות הצבא האדום במספר רב של טנקים קלים מסדרת BT, שמילאו תפקיד חשוב בתבוסת הכוחות היפניים.
מצד שני חשף הקרב את המגרעות של הטנקים מסדרה זו.
הם הושמדו בקלות על ידי חוליות "ציידי טנקים" חמושים במטעני חבלה.
בשל הטמפרטורות הגבוהות (מעל 38 מעלות צלזיוס) בהם פעלו והחום שנפלט ממנועי הבנזין שלהם, נפגעו טנקי ה-BT-5 וה-BT-7 מבקבוקים מלאי בנזין (נודעו מאוחר יותר בכינוי "בקבוקי מולוטוב") שהביאו להתלקחות הטנק אף ללא שהוצתו לפני שהושלכו על מטרתם.
כאשר תדרך הגנרל גאורגי ז'וקוב את סטלין על הקרב הוא ציין עובדה זו באומרו ש"...טנקי ה-BT היו מעט דליקים...".
לעומת זאת, זכה תותח ה-45 מ"מ להערכה רבה מצד צוותי הטנקים היפניים, בשל עוצמתו ודיוקו.
לאחר הקרב, נחלקו מפקדי הצבא האדום לשני מחנות: מחנה אחד יוצג על ידי ותיקי מלחמת האזרחים בספרד, כמו גנרל פאבל ריצ'אגוב מחיל האוויר הסובייטי, הגנרל דמיטרי פבלוב מחיל השריון ומרשל ברית המועצות גריגורי קוליק, ראש מנהל הארטילריה הסובייטית וחביבו של סטלין.
המחנה השני יוצג על ידי ותיקי קרב חלקין גול, גיאורגי ז'וקוב וגריגורי קרבצ'נקו מחיל האוויר הסובייטי.
תחת ענני המחלוקת, לא הופקו הלקחים מהמערכה הראשונה האמיתית של ברית המועצות בה שולבו יחד שריון, ארטילריה ומטוסים בחלקין גול.
כתוצאה מכך, במלחמת החורף היו טנקי ה-BT מוצלחים פחות, ונדרשו לסובייטים שלושה וחצי חודשים ויותר ממיליון חיילים כדי לבצע את מה שהשיג ז'וקוב בחלקין גול בתוך עשרה ימים.
לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות, ירד קרנה של קבוצת ותיקי מלחמת האזרחים בספרד, כאשר המרשל קוליק הועמד למשפט צבאי והורד בדרגה.
גנרל ז'וקוב ומרבית ותיקי קרב חלקין גול מונו לראשי פיקודים ברוסיה האירופית כדי להתמודד מול הארמיות הגרמניות.
טנקי ה-BT-5 וה-BT-7 נטלו חלק בפלישה הסובייטית לפולין ב-1939 ובמספרים גדולים במהלך הקרבות של 1941, כאשר אלפים מהם הושמדו או ננטשו.
מעטים נותרו בשירות ב-1942 אך הפכו לנדירים לאחר מכן.
הצבא האדום תכנן להחליף את טנקי סדרת ה-BT ב-T-34, והחל לבצע זאת כאשר החלה הפלישה הגרמנית לברית המועצות במבצע ברברוסה.
במהלך השבועות האחרונים של מלחמת העולם השנייה נטל מספר גדול של טנקי BT-7 חלק במבצע סערת אוגוסט, הפלישה הסובייטית למנצ'וריה, באוגוסט 1945. הייתה זו פעולתו המבצעית האחרונה של ה-BT.
סדרת טנקי ה-BT סיפקה לצבא האדום, לראשונה, כמויות גדולות של "טנקי פעולה רחוקה" (הגרסה הסובייטית לטנקי חיל פרשים) בשנות ה-30, וניידות עדיפה בהרבה על דגמי טנקים מתחרים.
סיבות אלה הביאו לניסויים וליצירתן של גרסאות רבות של הדגם, שנערכו במפעל KhPZ בחרקוב.
מורשתו החשובה ביותר של ה-BT הייתה הטנק הבינוני T-34, שהיה ככל הנראה הטנק החשוב ביותר במלחמת העולם השנייה.
ב-1937 הוחל בתכנון גרסה חדשה במפעל KhPZ של הדור הבא של טנקי ה-BT.
ראש צוות התכנון היה בתחילה מיכאל קושקין, ולאחר מותו, אלכסנדר מורוזוב.
גרסאות הניסוי בשריון משופע, ה-BT-IS וה-BT-SW-2, הובילו ישירות לצורת המיגון בה נעשה שימוש ב-T-34.
תובת ה-BT שימשה בסיס לפיתוח כלים הנדסיים וכלים לבדיקת ניידות בשטח.
פותחה גרסת טנק גישור בעלת צריח של T-38 וגשר למעבר על פני תעלות קטנות וגרסאות סטנדרטיות הותאמו לנשיאת צרורות בולי עץ לכיסוי תעלות.
ל-RBT-5 הותאמו זוג משגרי רקטות משני צידי הצריח.
למספר גרסאות ניסוי הותאמו זחלים רחבים מאוד, אף בצורת "נעלי שלג" עשויות עץ.
גרסה בשם KBT-7 נועדה לשמש כרכב פיקוד מודרני והגיעה לשלב אב הטיפוס, אך עקב פריצתה של מלחמת העולם השנייה לא נכנסה לייצור.
במהלך התמרונים הצבאיים שנערכו באזור קייב ב-1936, הוצגו למשקיפים צבאיים זרים מאות טנקי BT שהוסעו בסמוך לבמת התצפית.
נציגי הצבא הבריטי שנכחו בקהל, חזרו לבריטניה ותמכו בלהט במעבר למזקו"ם כריסטי בטנקי השיוט של הצבא, אשר נכנסו לשימוש מטנק שיוט סימן 3 והלאה.
כמו כן, הצורה המחודדת של קדמת התובה ב-BT השפיעה על גם על עיצוב התובה בטנק המטילדה.
BT-1: אב הטיפוס שתכנן ג'יי.
וולטר כריסטי - גרסה ראשונית ללא צריח.
BT-2: דגם 1932, בעל מנוע M-5-400 (העתק של מנוע הליברטי האמריקני) ושלוש גרסאות שונות של חימוש בצריח: תותח 37 מ"מ יחיד, כנה לנשיאת זוג מקלעים וכנה לנשיאת מקלע בודד.
בסוף 1932 שודרגה הגרסה ל-BT-3 אך הסימון הקודם נשמר.
BT-3: זהה ל-BT-2 אך נבנה בשיטה המטרית (במקום בשיטה האימפריאלית בה נבנה ה-BT-2), במסמכים רשמיים מסומן כ-BT-2.
BT-4: בעל מעטפת מרותכת ושינויים קלים במזקו"ם.
שלושה אבות טיפוס נבנו (עם שריון מרותך חלקית).
BT-5: צריח גלילי מוגדל בעל תותח בקוטר 45 מ"מ ומקלע במקביל לתותח.
BT-5 מודל 1933: צריח משופר עם זוג פתחים וחלק אחורי מוגדל.
מגרסה זו נבנו אבות טיפוס בלבד.
BT-5A: גרסת לסיוע ארטילרי המצוידת בהוביצר בקוטר 76.2 מ"מ (מעטים נבנו).
BT טנק להביור: אב טיפוס בלבד.
PT-1A: גרסה אמפיבית עם מעטפת חדשה (מעטים נבנו).
BT-7 דגם 1933: מעטפת מרותכת, חזית הטנק תוכננה מחדש, מנוע M-17T חדש תוצרת מיקולין (העתק ברישיון של מנוע BMW) ומפחית רעש מנוע סגור.
BT-7 דגם 1937: צריח חדש בעל שריון משופע.
BT-7TU: גרסת פיקוד, בעלת אנטנת "שוט" שהחליפה את אנטנת המסגרת המקורית.
BT-7A: גרסה לסיוע ארטילרי, בעלת הוביצר בקוטר 76.2 מ"מ.
OP-7: גרסת להביור בעלת מכלי דלק חיצוניים (אב טיפוס בלבד).
BT-7M: (1938, אב הטיפוס סומן כ-A-8 ולעיתים מכונה BT-8) מנוע דיזל V-2 חדש החליף את מנוע הבנזין, שלושה מקלעים: בהתקן נ"מ על גג הצריח ובכנה דמוית כדור בחלקו האחורי.
BT-IS: אב טיפוס/גרסה להוכחת טכנולוגיה, בעלת שריון משופע בחדות, הבסיס ליצירת שריון ה-T-34.
BT-SW-2 "צ'ראפאקחה" ("צב"): אב טיפוס נוסף, בעל שריון משופע בצורה קיצונית.
A-20: אב טיפוס לגרסה חדשה, בעלת שריון בעובי 20 מ"מ, תותח בקוטר 45 מ"מ, מנוע דיזל V-2 ויכולת המרה לנסיעה על גלגלים בלבד (8X6).
הפסיד במבחנים ל-A-32 ששודרג בהמשך ל-T-34.
TTBT-5, TTBT-7: "טלטנק", טנקים המופעלים בשלט רחוק.
BT-42: גרסת תותח סער תוצרת פינלנד.
טנקי BT-7 שנתפסו במהלך מלחמת החורף צוידו בהוביצר 4.5 אינץ' (QF 4.5-inch howitzer).
מקלע ה-DT הוסר והצריח עוצב מחדש על מנת לספק מקום לתותח ולצוותו.
'''BT-43: גרסת נושא גייסות משוריין תוצרת פינלנד.
טנקי BT-7 שנתפסו במהלך מלחמת החורף ועוצבו מחדש למשימת הובלת גייסות.
אב טיפוס אחד בלבד נבנה.
BYOD (ראשי תיבות באנגלית: Bring Your Own Device), מונח המתאר את הנטייה החדשה בקרב עובדים, סטודנטים או תלמידים להביא לארגון מכשירים ממוחשבים שבבעלותם, כגון טלפונים חכמים ומחשבים ניידים, ולעשות בהם שימוש לצורכי עבודה או לימוד.
BYOD יכול להוות סיכון אבטחה לארגונים.
כמו כן נתוני הארגון, ניתנים לבקרה חלקית או חסרה.
חיבור מכשירי BYOD לרשת הפנימית של הארגון עלול להיות מנוצל לרעה לצורכי ריגול, או אף לשיבוש הפעילות הקיימת בארגון על ידי החדרת וירוסים.
BYOD גם מנוגד לאסטרטגיה לסטנדרטיזציה של תשתיות IT.
ישנו גם חשש שעם מורכבות BYOD עלויות התפעול, התמיכה והשירות של מחלקת ה-IT בארגון יעלו.
בנוסף לבעיות אבטחת BYOD מעורר בעיות משפטיות.
הפרטיות של מידע אישי מהעובד, אל מול סודות תפעוליים והעסקיים.
יש צורך להבהיר בתוך הארגון את האחריות המשפטית במקרה שמכשירי BYOD יפגעו בתפעול הארגוני (למשל על ידי החדרת וירוסים לרשת הארגונית, במקרה שבו עובד מאבד דיסק און קי ובו נתוני החברה, או במקרה הפוך שבו החברה מנטרת תכתובת אימייל פרטיות הנשלחות ממחשבו האישי של העובד על גבי הרשת הארגונית)
במדיניות BYOD לארגון מקובצים חסמים המותרים בשימוש כגון רשתות VPN, הצפנת דיסק, או אפילו שירותים מקוונים (דסקטופ וירטואלי, שרת מסוף, דואר מבוסס רשת וכדומה).
בתי ספר רבים ניהלו בעבר, וחלקם עדיין מנהלים מדיניות של איסור שימוש במכשירים ניידים בכיתה.
מאידך, לאחרונה מתפתחת מגמה הפוכה המאפשרת הבאת מכשירים ניידים אישיים לבית הספר ואף מעודדת את השימוש בהם לצורכי הוראה ולמידה.
כך למשל, במרץ 2015, מנהל החינוך של העיר ניו יורק ביטל את האיסור על הבאת מכשירים ניידים לבית הספר.
זאת בהתאמה לכך שבשנים האחרונות ישנה עלייה מתמדת במספר התלמידים ועובדי ההוראה המביאים ומשתמשים במכשירים ניידים אל בית הספר, כפי שנצפה במדינות מערביות.
מוסדות חינוך המקיימים סביבת BYOD נהנים מהיתרון של אי הצורך בהדרכת והרגלת התלמידים בשימוש במכשירים חדשים או תוכנות חדשות.
כמו כן, נחסכת ההשקעה הציבורית במחשבים אישיים בבתי הספר כאשר חלק נכבד מן השימוש הטכנולוגי עובר למכשירים האישיים.
השימוש במכשיר נייד מצד תלמידים מביא עמו אפשרויות למידה חדשות.
אפליקציות המשמשות מערכות חינוכיות כוללות מאפיינים של צילום במסך וידאו (screencasting), שיתוף מדיה, כתיבת הערות, תקשורת במסגרת של כיתה/ הרצאה, יצירת מצגות ועוד.
להפיכת בית הספר למסגרת תומכת בBYOD עשויות להיות השלכות גם לתפקיד המורה ולמבנה הכיתה.
לשימוש במכשירים ניידים יש את הפוטנציאל לעבודה אישית והפיכת התלמיד לחוקר ולומד עצמאי, בעוד המורה מלווה ומנחה את התהליך אותו עובר התלמיד.
היום כבר קיימים בתי ספר אשר נבנו כסביבות BYOD כאשר השימוש במכשירים ניידים בהם הוא חלק בלתי נפרד מהשגרה הלימודית בהם.
לשימוש במכשירים שמביא עובד מביתו יש השלכות רבות ומורכבות על הארגון.
תמיכה: אתגר של תמיכה של מערכות הארגון במגוון רחב של יחידות קצה ומכשירים שונים, הן ברובד הטכנולוגי והן ברובד הארכיטקטוני.
אבטחת מידע: איבוד או גנבת המכשיר שבתוכו מידע ארגוני רגיש, וירוס מחשב, הגנה מפני דליפת נתונים
זמינות העובד בכל מקום ובכל שעה: היבט זה מאפשר פנייה מידית לעובד וטיפול בנושאים דחופים בכל שעה ומכל מקום, אולם גם מקשה על העובד לבצע הפרדה בין חייו המקצועיים וחייו הפרטיים.
זמינות העובד לעניינים פרטיים גם במהלך העבודה
העברת האחריות על רכישת ותפעול המכשיר מהארגון לעובד
ה-BTR-50 (מרוסית: Бронетранспортер-50, 'ברונטרנספורטר': מתורגם כרכב ממוגן 50) הוא נגמ"ש אמפיבי שיוצר בברית המועצות בין השנים 1952-1970. ה-BTR-50 מבוסס על הטנק הקל PT-76 ובשונה משאר נגמ"שי ה-BTR בסדרה הוא מבוסס על זחלים ולא על גלגלים.
ה-BTR-50 הוכנס לשירות צבא ברית המועצות בשנת 1954 כאשר הוא שימש את הרגימנטים הממוכנים של הדיוויזיות המשוריינות בנוסף לחטיבות הממוכנות של ברית המועצות וגרמניה המזרחית.
חטיבה ממוכנת טיפוסית הורכבה משלושה גדודים, כאשר בכל גדוד 30 נגמ"שים ונגמ"ש פיקוד.
ה-BTR-50 הוחלף במהלך שנות ה-60 בנגמ"שי הלחימה BMP-1 ונותר בשירות רק ביחידות עורפיות.
הכלי שירת במספר צבאות של ברית ורשה ושימש במשך השנים בסיס לפיתוחים וכלים המבוססים עליו.
במזרח התיכון נגמ"שי ה-BTR-50 לקחו חלק במספר קרבות ומערכות אזוריות, כאשר הם הופעלו בעיקר על ידי צבאות מצרים וסוריה במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים.
במהלך מערכות אלו נפלו מספר כלים בידי צה"ל שעשה אף הוא שימוש מצומצם בהם במסגרת יחידה 88 - דב לבן, מחטיבה 274. בהמשך צבא דרום לבנון צויד בכמה עשרות נגמ"שי BTR-50 ממאגרי השלל אשר שימשו ללחימה בדרום לבנון.
הנגמ"ש שיחק תפקיד משמעותי במלחמות יוגוסלביה.
BTR-50P: דגם הבסיס בעל גג פתוח, ומקלע 7.62 מ"מ בקדמת הכלי מעל תא הלוחמים.
BTR-50PA: דגם בעל עמדת מקלע 14.5 מ"מ המוצבת מול תא הלוחמים.
BTR-50PK: דגם בעל גג משוריין מעל תא הלוחמים (ה-K מסמלת krisha; גג).
UR-67: נגמ"ש לפינוי מוקשים שעשה שימוש במשגרי מטעני נפץ לפיצוץ נתיב דרך שדות מוקשים.
BTR-50PN: דגם ששימש כנגמ"ש קשר ופיקוד, לכלי נוסף ציוד קשר ואנטנות.
BTR-50PU: נגמ"ש קשר ופיקוד מתקדם יותר וללא חימוש.
OT-62 TOPAS: נגמ"ש המבוסס על ה-BTR-50 אשר פותח בשיתוף צ'כוסלובקיה ופולין.
הנגמ"ש דומה בצורתו ל-BTR-50PK, אך בקדמתו ישנם שני צריחונים במקום אחד והוא עושה שימוש במנוע 300 כ"ס וכך מגיע למהירות מרבית של 60 קמ"ש (16 קמ"ש יותר מה-BTR-50).
BTS (ידועה גם בשם Bangtan Boys) היא להקת בנים דרום־קוריאנית שהוקמה על ידי חברת התקליטים ביג היט אנטרטיינמנט בשנת 2013. שבעת חברי הלהקה, ג'ין, שוגה, RM, ג'יי-הופ, ג'ימין, V וג'ונגקוק, כותבים ומפיקים יחד את מרבית יצירותיהם.
הלהקה נועדה במקור להיות להקת היפ הופ, אך הסגנון המוזיקלי שלה התפתח לשילוב של מגוון ז'אנרים רחב.
הלהקה גובשה החל משנת 2010 והופיעה לראשונה בשנת 2013, עם אלבום הסינגל .
בשנת 2014 פורסמו אלבומי האולפן הראשונים שלה בקוריאנית וביפנית, Dark & Wild ו-Wake Up, בהתאמה.
אלבום האולפן השני של הלהקה בשפה הקוריאנית, Wings, היה הראשון שנמכר במיליון עותקים בקוריאה הדרומית.
עד שנת 2018 התפרסמה הלהקה גם בשוק המוזיקה העולמי, והפכה ללהקה הדרום קוריאנית הראשונה שקיבלה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) ושהגיעה למקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
בשנת 2020 הפכה BTS ללהקה שהציגה ארבעה אלבומים במקום הראשון במצעד בילבורד 200 בתוך הזמן הקצר ביותר מאז הביטלס, ואלבומה Love Yourself: Answer הפך לאלבום הקוריאני הראשון שקיבל פרס פלטינה על ידי ה-RIAA.
באותה שנה היא גם הפכה לאמן הדרום קוריאני הראשון שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 ובבילבורד גלובל 200, עם הסינגל המועמד לגראמי "Dynamite".
נכון לשנת 2022, BTS הם האמן הנמכר ביותר בהיסטוריה של קוריאה הדרומית לפי סירקל צ'ארט, לאחר שאלבומיהם נמכרו ביותר מ-30 מיליון עותקים.
אלבום האולפן הרביעי שלה, Map of the Soul: 7, הוא האלבום הנמכר ביותר בהיסטוריה של קוריאה הדרומית.
הלהקה היא גם האמן האסייתי והיוצר בשפה שאינה אנגלית הראשון שמילא את אצטדיוני ומבלי ורוז בול, ושדורג בראש רשימת האמנים הנמכרים ביותר של הפדרציה הבין-לאומית לתעשייה הפונוגרפית.
הלהקה זכתה במספר רב של פרסים: פרסי המוזיקה האמריקאית, פרסי המוזיקה של בילבורד, ופרסים נוספים.
כמו כן, היא הייתה מועמדת למספר פרסי גראמי.
חברי הלהקה נאמו שלוש פעמים בעצרת הכללית של האומות המאוחדות והקימו את קמפיין "Love Myself" שנועד לסייע בהפחתת אלימות בשיתוף עם יוניס"ף.
הלהקה נכללה ברשימת ה"טיים 100" והופיעה גם ברשימות "25 האנשים המשפיעים ביותר באינטרנט" ו"מנהיגי הדור הבא" של המגזין, שם תוארו חבריה כ"נסיכי הפופ".
בשנת 2018 הפכו חברי הלהקה לחברים הצעירים ביותר ב, כשזכו במדליית הוואוואן להצטיינות תרבותית על תרומתם להפצת התרבות והשפה הקוריאנית.
ביוני 2022 הודיעו חברי הלהקה על השעיית פעילותם המשותפת ועל גיוסם לצבא קוריאה הדרומית.
ג'ין, החבר המבוגר ביותר, התגייס ב-13 בדצמבר 2022; האחרים התגייסו בעקבותיו במהלך ה-2023. בשנת 2025 כל חברי הלהקה סיימו את שירותם הצבאי, והחלו את תהליך חזרתם לאור הזרקורים.
ביולי 2025 הודיעו על מוזיקה חדשה וסיבוב הופעות בינלאומי שצפוי לצאת לדרך ב-2026.
השם "BTS" הוא קיצור של הביטוי הקוריאני "Bangtan Sonyeondan" (הנגול: 방탄소년단; הנג'ה: 防彈少年團), שמשמעותו "צופים חסיני כדורים".
לדברי חבר הלהקה ג'יי-הופ מייצג השם את שאיפתם של חברי הלהקה "לחסום סטריאוטיפים, ביקורת וציפיות שמכוונים למתבגרים כמו כדורים".
לדבריו של מנכ"ל ביג היט אנטרטיינמנט, באנג סי-היוק, השם מסמל את "הפריפריה" בה חיים חברי הלהקה, כבני הדור הצעיר הנלחם נגד החברה הקוריאנית השמרנית.
ביפן ידועה הלהקה גם בשם "Bōdan Shōnendan" (防弾少年団), שמשמעותו זהה.
ביולי 2017 הודיעו חברי הלהקה שהם יזדהו גם כקיצור של הביטוי האנגלי "Beyond the Scene" ("מאחורי הקלעים"), כ"חלק מהזהות החדשה שלהם".
+תמונהשם במהשם לידהתאריך לידה (וגיל)עמדהג'יןאנגלית: Jinקוריאנית: 진קים סוק-ג'יןאנגלית: Kim Seok-jinקוריאנית: 김석진4 בדצמבר 1992 ()ווקאליסטשוגהאנגלית: Suga קוריאנית: 슈가מין יונ-גיאנגלית: Min Yoon-Giקוריאנית: 민윤기9 במרץ 1993 ()ראפר מובילג'יי-הופאנגלית: J-Hopeקוריאנית: 제이홉ג'ונג הו-סוקאנגלית: Jung Ho-Seokקוריאנית: 정호석18 בפברואר 1994 ()ראפר ורקדן ראשיRM (Rap Monster)