tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסיפור: להשתחרר מסיפורים שמנהלים לנו את החיים לאור תורתו של רבי נחמן מברסלב, אלומות, 2021
מחובר: שמחה, סיפוק והצלחה בעבודה ובחיי היומיום לאור סיפורי מעשיות של רבי נחמן מברסלב, אלומות, 2022
ד"ר רן ברץ (נולד ביוני 1973, ט"ו בסיון ה'תשל"ג) הוא פובליציסט ומרצה, דוקטור לפילוסופיה.
לשעבר מוביל תחום ההסברה בפועל בלשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו.
מייסדו של אתר האינטרנט "מידה".
ברץ תומך בציונות, שמרנות, חירות האדם ושוק חופשי, ומקדם ערכים אלו באמצעות הרצאות וכתיבה באתר "מידה" וכלי תקשורת נוספים.
כשהיה בן שבע, עברה המשפחה להתגורר ברעננה.
שירת ביחידת מודיעין מוטסת של חיל האוויר.
בעל תואר ראשון בפילוסופיה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני ושלישי בפילוסופיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
את התואר השני קיבל בשנת 2002 על עבודה שכותרתה "הפילוסופיה של ההיסטוריה בהגותו המאוחרת של הוסרל".
את תואר הדוקטור קיבל בשנת 2008, על עבודה בהנחיית שמואל שקולניקוב שכותרתה "דרך האמת ודרך ההיראות: פילוסופיית הטבע של פרמנידס".
ב-2008 ייעץ לכתיבת דו"ח "מדד הציונות" של תנועת אם תרצו.
על פי הדוח קיים פער משמעותי בין עמדות הציבור בישראל בנושאי לאומיות וציונות לבין השיח האינטלקטואלי המקודם במחלקות מדעי המדינה באוניברסיטאות בישראל.
ב-2012 הקים את אתר האינטרנט "מידה" והוא מנכ"ל עמותת "אל הפרט" המפעילה אותו.
בנובמבר 2015 ביקש ראש הממשלה בנימין נתניהו למנות את ברץ לתפקיד ראש מערך ההסברה הלאומי.
תחילה התפרסמו בעיתונות פוסטים פוגעניים של ברץ בפייסבוק נגד אישים שונים ובהם ברק אובמה, ג'ון קרי וראובן ריבלין.
בעקבות הסערה התנצל ברץ על דבריו.
לאחר מכן נפסל המינוי על ידי נציבות שירות המדינה בשל אי עמידה בקריטריונים.
ביולי 2016 הצטרף ברץ ללשכת ראש הממשלה כמוביל תחום ההסברה בפועל, ובינואר 2017 הודיע על החלטתו לפרוש מתפקיד זה.
בעל טור קבוע במוסף "היומן" של העיתון מקור ראשון.
ברץ משמש איש סגל במכללה למדינאות.
בעבר היה מתרגל ומרצה מן החוץ באוניברסיטה העברית, וכיום הוא גם מעביר הרצאות בארגון חזון לאומי בתוכנית למנהיגות ציבורית.
הוא נשוי לד"ר אדווה ברץ ואב לארבעה.
במלחמת חרבות ברזל, במבצע מרכבות גדעון נהרג בן זוגה של ביתו עומר ואן גלדר.
רן כהן אהרונוב - "רנדה" (נולד באמסטרדם ב-28 באוקטובר 1967) הוא סופר ילדים ואיש חינוך ישראלי.
כהן אהרונוב בעל תואר שני בחינוך בתוכנית "חינוכאים" מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בה התמחה בתוכניות לימודים ובהוראה.
למד ייעוץ ופיתוח ארגוני על פי גישה פסיכואנליטית-מערכתית באפק - האגודה הישראלית ללימוד תהליכים קבוצתיים וארגוניים.
את לימודי התואר הראשון בחינוך לגיל הרך עשה במכון חפ"ן – מכון לחינוך פתוח ניסויי במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין בירושלים.
את דרכו כאיש חינוך החל כהן אהרונוב במהלך שירותו הצבאי בנח"ל כשהתעקש לא לצאת עם חבריו לעבודה בשדות ובמפעלים ולהיות מטפל של חברת הילדים בקיבוץ אור הנר שבנגב הצפוני.
עם שחרורו מצה"ל עסק בעבודות שונות, ביניהן ניהל את הפאב "בציר טוב" ואת המסעדה "צעד תימני" בירושלים, עד שהחל לעבוד כאיש צוות בגן הילדים העירוני "בטיש".
בשנת 1991 הקים את "הגן של רן" גן ילדים לבני 2–4 שהיה למוסד חינוכי נודע בעיר.
ב-2003 היה כהן אהרונוב שותף להקמתו של בית-הספר הסביבתי הפתוח קס"ם (קהילה – סביבה – מקום) המציע אלטרנטיבה חינוכית השמה דגש על התפתחות וצמיחה אישית של כל ילד, למידה חווייתית ויצירתית וחיבור לסביבה ולקהילה.
במקביל פתח וריכז את תוכנית ההכשרה ולימודי תעודה 'מחנכים בגן הילדים ברוח החינוך הפרוגרסיבי' – במכללות סמינר הקיבוצים בתל אביב ודוד ילין בירושלים.
בשנים 2020-2008 עבד כהן אהרונוב במכון לחינוך דמוקרטי ייסד ופיתח בו את תחום הגיל הרך.
כך למשל היה שותף בפיתוח מודל חינוך בגנים בעיר רמת גן – "הגן הזה הוא אני" - בו ילדים וילדות יוצרים ובונים את הגן שלהם תוך תהליך של היכרות ומתן מיטבי ליכולות שלהם ולמיומנויות הנדרשות במציאות העתידית.
במסגרת עבודתו במכון לחינוך דמוקרטי כהן אהרונוב שותף למגוון יוזמות חינוכיות.
כך למשל, ייסד עם פרופ' דב פרוהמן, חתן פרס ישראל ומייסד אינטל, את המיזם החינוכי 'תיבת נוח' לקידום חשיבה אחרת בגיל הרך, וייסד מסלול לימודי חינוך בגיל הרך לנערות בסיכון.
יוזמה נוספת כללה שיתוף פעולה עם מש"ב – הסוכנות הישראלית לסיוע ושיתוף פעולה בינלאומי של משרד החוץ בהכשרת צוותי חינוך בגיל הרך בגאנה ובליבריה שבאפריקה.
בעקבות התנסות זו הוא שותף בהקמת הארגון 'Early Starters International' ששם לו למטרה לממש את זכותו של כל ילד לחינוך איכותי בגיל הרך.
הארגון מתמקד במדינות מתפתחות באזורי מצוקה הומניטרית וכיום עובד ביוון ומלאווי (עם פליטים), אתיופיה והאיטי.
בשנת 2022 בשיתוף פעולה עם הארגון ישראייד יצאה משלחת למולדובה לתת מענה לפליטי המלחמה באוקראינה רן וצוותו הקימו שם מרחבים בטוחים לילדים צעירים בתוך השלטרים שבהם הפליטים שוכנים.
בשנת 2021- היה כהן אהרונוב שותף להקמת ילדותא-הארגון לשינוי בגיל הרך ששם לו למטרה להוביל שינוי בחינוך לגיל הרך ברמה המדינית ובמקביל להוביל תוכניות שינוי בשטח כדוגמת מודל הגנים הייחודיים בירושלים, גני 'מדא' במזרח ירושלים ומודל 'גדלים ביחד' שילוב זקנים וילדי גן בכפר יונה.
בנוסף, כתב כהן אהרונוב גם עשרה ספרי ילדים.
הראשון שבהם, "לא רוצה חיתול", ראה אור לראשונה ב-1996, זכה להצלחה בקרב הורים וילדים ואף היה לרב-מכר.
בשנת 2011 יצא הספר מחדש עם איורים חדשים של המאיירת המקורית ליאורה גרוסמן.
בשנת 1997 המשיך כהן אהרונוב את שיתוף הפעולה עם המאיירת ליאורה גרוסמן ופרסם את ספרו "יש לי יומולדת".
"מיצי" - ספרם המשותף של כהן אהרונוב ומירי רוזובסקי יצא לאור בשנת 2001 (ואויר אף הוא על ידי ליאורה גרוסמן).
בשנת 2003 פרסם את ספרו הרביעי "זה שלי" (שוב עם איוריה של ליאורה גרוסמן) שאף חולק במסגרת רשימת הצעירים של ספרי "ספריית פיג'מה" בשנת הלימודים תשע"ז ועובד להצגה על ידי תיאטרון השעה הישראלי.
עשר שנים מאוחר יותר, בשנת 2013, פרסם כהן אהרונוב בספרו החמישי את סיפורה של אמו, חנה כהן אהרונוב, "הַנֶקֶה ופיט: ספור של חברות אמיצה".
ספר ילדים זה מתאר את חברותן המיוחדת של הנקה, ילדה יהודייה הולנדית, ופיט, בת המשפחה הנוצרית שבביתה הוחבאה הנקה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
הספר עובד למחזה על ידי ליאור גרטי, בוים על ידי נועם שמואל בתיאטרון המדיטק בחולון וזכה בפרס הצגת השנה לילדים ובפרס השחקנית הראשית (נועה הר ציון) לשנת 2016.
הספרים "מיצי", "הנקה ופיט", "ילדי בית העץ - מבצע חורשה", "ילדי בית העץ - לשחרר את כפיר" ו"ילדי בית העץ - ילד לא רגיל" נבחרו לרשימת "ספרי מצעד הספרים" של משרד החינוך.
בשנים 2020-2021 פרסם רן מספר סיפורים בעיתון הילדים 'עיניים' את חלקם כתב יחד עם בנו אביב, אביב הוא משורר של שירה מדוברת (ספוקן וורד).
החיבור למוזיקה וילדי בית העץ
בתחילת שנות ה-80 השתתף כהן אהרונוב כבסיסט בלהקת הפאנק הירושלמית "חולרע".
בהמשך אותו עשור הוא הקים את להקת "טיזאק יא - וולדי".
החיבור של אחיו הצעיר יאיא עם כלי הנגינה המרכזי שלו, גיטרה בס, החל כאשר רן נסע לטיול ארוך והשאיר את גיטרת הבס שלו בבית.
יאיא "השתלט" על הכלי ומאז זהו כלי הנגינה הראשי והמהותי שלו.
בשנת 2015 חבר כהן אהרונוב ליאיא, בתקופה זו חבר להקת "הדג נחש", ויחד יצרו פרויקט רב תחומי ראשון מסוגו לכל המשפחה.
במסגרת הפרויקט הופק אלבום (בהוצאת התו השמיני) שרן כתב את שיריו ויאיא הלחין ועיבד מוזיקלית, בביצועם של זמרים ידועים רבים ביניהם אברהם טל, איילה אינגדשט, הדג נחש, מוקי, קרולינה ועוד.
במקביל לאלבום המוזיקלי המצליח יצא לאור ספרו הראשון בסדרה של כהן אהרונוב, "ילדי בית העץ – מבצע חורשה", היוצר סיפור מסגרת לשירי האלבום ומספר את סיפורם של חבורת "ילדי בית העץ".
את הספר מלווים איוריו של המאייר יניב שמעוני.
כחלק בלתי נפרד מהפרויקט על בסיס האלבום והספר עיבדה נועה לזר-קינן את הסיפור למחזה "ילדי בית העץ" אותו ביים נועם שמואל בתיאטרון המדיטק בחולון.
חברת ההפקות "יולי-אוגוסט" הוסיפה את חלקה לפרויקט בתוכנית בטלוויזיה החינוכית.
בעונה הראשונה נכתבו 30 פרקים על ידי צמד התסריטאים רועי שגב ושירילי דשא, בהשראת הפרויקט ובשיתוף האחים כהן אהרונוב.
את התוכניות ביימה שירילי דשא וכל פרק הסתיים בקליפ של שיר מהפרויקט.
התוכנית זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לתסריט הטוב ביותר לסדרת ילדים ונוער ולבימוי הטוב ביותר לסדרת ילדים לשנת 2016 ולשנת 2017.
במקביל לסדרת תוכניות הטלוויזיה החינוכית יצא לאור ב-2016 האלבום "ילדי בית העץ 2" במתכונת של דיסק כפול בן 19 שירים בביצועים של זמרים ידועים נוספים, כמו שלומי שבן, מרינה מקסימיליאן, אניה בוקשטיין, הצמד "קפה שחור חזק", להקת "התקווה 6" ורבים אחרים.
בשנת 2017 התווסף לפרויקט גם מופע מוזיקלי בו ביצעו על הבמה את השירים משני האלבומים המוזיקאים יאיא כהן אהרונוב, איילה אינגדשט, גלעד בין ליש, ניר מנצור, אלון רדעי ויקיר ששון.
בנוסף ייצא לאור הספר השני בסדרת הספרים "ילדי בית העץ - להציל את כפיר".
כמו כן עלתה העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה בחינוכית.
בשנת 2018 יצא לאור האלבום השלישי של ילדי בית העץ ("ילדי בית העץ 3") בהשתתפות האמנים עידן עמדי, מירי מסיקה, הדג נחש, קרולינה, גיא מזיג, גיא ויהל, אלון עדר, יעל דקלבאום, איילה אינגדשט, יאיא וגלעד בן ליש.
השיר בביצועה של איילה אינגדשט באלבום, "אמא ספרי לי", נכנס לפלייליסט של גלגלצ.
במאי 2018 יצא הספר השלישי בסדרה "ילדי בית העץ 3 - ילד לא רגיל" בהוצאת כנרת והתו השמיני וזכה במקום הראשון במצעד הספרים של משרד החינוך.
יאיא זכה בפרס אקו"ם ליצירה על הלחנים של ילדי בית העץ.
במאי 2019 יצא לאור הספר הרביעי בסדרת ילדי בית העץ - "אבירי השולחן הירוק".
באוגוסט 2019 יצא לאור האלבום הרביעי של ילדי בית העץ ("ילדי בית העץ 4") בהשתתפות האמנים עידן רייכל, הראל סקעת, נסרין קדרי, פלד, עלמה זהר, דנה ברגר, איילה אינגדשט, גלעד בן ליש, אלון רדעי ויאיא כהן אהרונוב.
בדצמבר 2019 עלתה העונה השלישית של הסדרה ילדי בית העץ.
בעונה זו זכתה הסדרה בארבעה פרסי האקדמיה לטלוויזיה על הסדרה הקומית לילדים, התסריט, הבימוי ופרס השחקן הקומי בסדרת ילדים ליניב ביטון.
בדצמבר 2020 עלתה העונה הרביעית של הסדרה ילדי בית העץ.
במאי 2021 יצא הספר "ילדי בית העץ 5 - הסוד של סבא אפרים"
ביולי 2021 עלתה העונה החמישית של הסדרה ילדי בית העץ.
לרן שלושה ילדים והוא מתגורר בירושלים.
כתב המשטרה אורי כהן אהרונוב היה בן דוד מדרגה שנייה של רן.
מיצי, 2001 (עם מירי רוזובסקי)
הַנֶקֶה ופיט: ספור של חברות אמיצה, 2013
ילדי בית העץ - מבצע חורשה, 2016
ילדי בית העץ 4 - אבירי השולחן הירוק, 2019
ילדי בית העץ 5 - הסוד של סבא אפרים, 2021
אמת ושקר- מגזין עיניים הוצאת שוקן
כח רצון – מגזין עיניים הוצאת שוקן
ילדת השמש ומריו המקפץ (עם אביב כהן אהרונוב)- מגזין עיניים הוצאת שוקן
קוראת המחשבות-(עם אביב כהן אהרונוב)- מגזין עיניים הוצאת שוקן
שוליית השען- (עם אביב כהן אהרונוב)- מגזין עיניים הוצאת שוקן
ילדי הגן – מתפיסת עולם דמוקרטית לעיר חינוך, בהוצאת המכון לחינוך דמוקרטי
גן הילדים של המאה ה-21, עיתון הד הגן
אני ואתה נשנה את העולם- מפסיביות להובלת שינוי של ילדי הגן, עלון משרד החינוך (במשותף עם ד"ר ענת פורת)
רן ישי (נולד בה'תש"ל, 1970) הוא דיפלומט ישראלי, שירת כשגריר ישראל בקזחסטן, וכמנכ"ל משרד ירושלים ומורשת.
ישי מכהן כראש חטיבת המחקר של JCAP – מרכז ירושלים למדיניות יישומית ועוסק גם בהסברה וקידום מדיניות אסטרטגית לירושלים.
מצד אביו, שלמה, בן למשפחת ישי, ממגורשי ספרד, שהסתעפו בתקופת הגירוש לצפון אפריקה, צפון אירופה והבלקן.
מצד אמו, רחל (למשפחת שור), בן למשפחת כובאני, שחלק מבניה היו מראשוני המתיישבים במושבה מגדל עדר שבגוש עציון, בשנות ה-20 של המאה הקודמת.
נשוי ואב לחמישה, מתגורר באלעזר שבגוש עציון.
רן ישי סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ובהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת בר-אילן, בד בבד עם הצטרפותו לקורס הצוערים של משרד החוץ ב-1995. בין השנים 1999–2001 שירת בשגרירות ישראל בבלגיה ובמשלחת לאיחוד האירופי בבריסל.
בשנת 2002 התמנה ראש הצוות המדיני בלשכתו של שר החוץ, בנימין נתניהו ולאחר הקמת הממשלה ה-30, עבר עמו למשרד האוצר כיועץ מדיני.
בין השנים 2005–2006 כיהן כראש האגף לקשרי חו"ל מדעיים במשרד המדע והטכנולוגיה ובמסגרת זו חידש את קשרי המדע בין ישראל למדינות ברית המועצות והגוש המזרחי לשעבר.
בקיץ 2006 מונה לשגריר ישראל בקזחסטן.
בתפקיד זה כיהן עד שנת 2008. במהלך כהונתו נסגרה שגרירות ישראל בעיר הבירה הישנה, אלמאטי ונפתחה מחדש בעיר הבירה הנוכחית, אסטנה ונחשבת כיום לשגרירות הישראלית הקרה ביותר בעולם (החליפה בכך את אוטווה).
בעקבות שירותו במדינה, קיבל את אות , לאחר שיזם את מבצע "ידידות" להצלת עשרות תינוקות נשאי נגיף האיידס, במחוז צ'ימקנט בדרום המדינה.
בין השנים 2010–2016 שירת כסמנכ"ל משרד ראש הממשלה למינהל ומשאבי אנוש.
במסגרת זו, היה אחראי על מינהלת ההקמה של מטה הסייבר הלאומי.
בשנת 2013 נבחר למזכירות האגודה השיתופית ביישובו וכיהן כיו"ר (ברוטציה).
בנובמבר 2016 מונה למנכ"ל משרד ירושלים ומורשת, במסגרתו יזם הענקת עיטור חדש, אות "מגן ירושלים", לאישים שתרמו לחיזוק מעמדה של העיר המאוחדת כבירת ישראל.
בשנת 2019 פרש מתפקיד מנכ"ל משרד ירושלים ומורשת והתמודד לכנסת ה-21 על המקום המיועד לנציג מחוז יש"ע בליכוד, אולם לא נבחר.
בשנים 2017–2018 השתתף בארגון "קמפ ישי", מרפאת שדה שהקים ארגון הסיוע ההומניטרי האמריקני Friendships עבור נפגעי מלחמת האזרחים בסוריה, מעבר לגדר המערכת ברמת הגולן, במסגרת פרויקט שכנות טובה של פיקוד הצפון.
לאחר שכוחות המשטר הסורי השתלטו על האזור, התפנתה המרפאה והוקמה מחדש מדרום למעבר ארז, עבור תושבי עזה.
כמו ניסיונות קודמים, גם ניסיון זה נכשל, לאחר ששלטונות חמאס בעזה סירבו לשלוח מטופלים למתקן הרפואי שהוקם.
המתחם פונה חזרה לישראל כשנה וחצי לפני התקפת חמאס על ישובי דרום מערב הנגב.
בתחילת 2020 מונה חבר במועצת הנציגים של בוניורו-קיטארה ובמסגרת זו קיבל אות מסדר אומוקמה צ'ווא, על פעילות הומניטארית.
לאחר תום תקופת כהונתו כשגריר, כתב את הספר שחר בחצות ליל, מטעם הקהילה היהודית בקזחסטן.
ספרו השני, שומר גבולך, הוא ספר היסטוריה של ישראל באנגלית.
בנוסף, ערך את הפרסום הממשלתי "Israel's Right", בדבר זכותה של ישראל לריבונות בירושלים על פי הדין הבינ"ל וכתב מספר מאמרים בנושאים מדיניים וביטחוניים בכתבי העת "נתיב" ו"מערכות".
שירת בסדיר ובמילואים בחיל התותחנים ומתנדב כקצין סיור במשמר הגבול וביחידה האווירית של משטרת ישראל, במסגרתה טס, בין היתר, במהלך מבצע עמוד ענן ואינתיפאדת הסכינים.
ב-7 באוקטובר 2023, במוצאי החג ובמהלך מתקפת הפתע של חמאס על הנגב המערבי, השתתף בהגנה על מושב באזור נתיבות שאליו חדרו שב"חים לא חמושים מעזה במהלך היום, עד להגעת הצבא.
בשבועיים הבאים פינה באופן עצמאי תושבים מישובי העוטף.
רן טמיר הוא קצין צה"ל בדרגת רב-סרן בדימוס, שכיהן כמפקד יחידת שמשון וכמפקד יחידת מגלן.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1978, שובץ בחטיבת גולני והתקבל לפלוגת ההנדסה החטיבתית.
טמיר עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר.
עם סיום הקורס שב לפלוגה כמפקד צוות לוחמים.
טמיר לחם כמפקד צוות במלחמת לבנון הראשונה, בין היתר בקרב על הבופור.
בהמשך שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד, בהם מפקד פלחה"ן גולני, אותה הוביל בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון, וכסמג"ד גדוד 13. לאחר סיום לימודיו במכללה לפיקוד ומטה מונה לסמג"ד מורן.
בהמשך מונה למפקד יחידת שמשון, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה.
לאחר מכן, בשנים 1991–1992 שימש כמפקד יחידת מגלן.
רן אפלברג (נולד ב-24 ביולי 1973) הוא שחקן, תסריטאי, מחזאי וסופר ישראלי.
בנעוריו למד ב"תיכון תלמה ילין".
בגיל 23 כתב וביים את המחזה "מסיבת התחתונים של אודי ושאול פיטה" שזכה בפרס "יוצר השנה" מטעם תיאטרון הפרינג' בתל אביב.
על הצגתו השנייה, "שובן של הגרביים הרצחניות", זכה בפרס ראשון בפסטיבל עכו.
כתסריטאי, כתב בין היתר את התסריטים לסרטים ולסדרות הטלוויזיה: "בשורות טובות" (2007), "אין בעיה" (2009), "גבוה וגרינבאום" (2011), "ילד טוב ירושלים" (2016) ויצירות נוספות.
כשחקן, שיחק בין היתר בסדרות: "זהו זה!", "קריאת כיוון", "עשרים פלוס", "גבוה וגרינבאום" - סדרה שאותה גם יצר וכתב, "החממה", "ישראל" וסדרות נוספות.
ב-1985 שיחק בסרטו של יגאל מוסינזון "חסמבה ושודדי הסוסים".
ב-1989 שיחק בסרטו של נפתלי אלטר "כח משיכה".
בשנת 2020 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "קופה ראשית".
כסופר, פרסם שני ספרים הכוללים סיפורים קצרים פרי עטו: "חלומות על אהבה" (2014) ו"לחבק לך את הלב" (2017).
ב-2022 פרסם את ספר המתח "האישה שהפסיקה להרגיש".
רן בן נון (נולד בשנת 1965) הוא עיתונאי וסופר ישראלי.
נולד ב-1965 ברמת גן וגדל בגבעתיים.
למד לימודים קוגניטיביים (פסיכולוגיה, פילוסופיה, ספרות ובלשנות) באוניברסיטת תל אביב.
נשוי ומתגורר בדרום תל אביב.
בין השנים 1991–1993 היה כתב תרבות בעיתון "חדשות".
בהמשך היה כתב תרבות ואז עורך תרבות במקומון "תל אביב" מרשת ידיעות תקשורת.
בשנות ה-90 היה מראשוני ומובילי סיקור סצנת הדאנס ותרבות המועדונים של התקופה במקומוני תל אביב.
בשנת 2000 עבר ל"ידיעות אחרונות" כעורך במוסף "זמנים מודרניים" ומ-2015 גם "זמנים בריאים".
במקביל היה למבקר הספרים של המוסף היומי "24 שעות".
כיום הוא משמש גם כספק תכנים לאתר הספרים הדיגיטליים "עברית".
בתחילת שנות ה-2000 כתב ביקורות טלוויזיה וראיונות למוסף 7 לילות, ובהם הכתבה "101 שאלות לדודו טופז" שקטעים ממנה צוטטו בהרחבה לאחר התאבדותו של מלך הרייטינג.
בין השנים 2000–2017 היה מבקר הטלוויזיה של יומני התרבות ברשת ב'.
בספטמבר 2017 יצא לאור ספרו הראשון, "עכשיו יותר ברגש" (בהוצאת ידיעות ספרים).
הרעיון שמאחורי הספר החל בעצם ב"זמנים מודרניים", כאשר במשך תקופה מסוימת בן נון כתב בו קטעי לייף סטייל קצרים תחת הפסבדונים הנשי "מיכל שרון".
בעלילת הספר הפסבדונים, דמות בשם גאיה פאנק, משתלטת על תודעתו של הגיבור, רובי ירחי, ומשנה את חייו ללא הכר.
עכשיו יותר ברגש (ידיעות אחרונות, 2017)
רן בר-זיק (נולד ב-16 בספטמבר 1977) הוא עיתונאי טכנולוגיה ב'הארץ', האקר לבן, בלוגר טכנולוגי ומתכנת, הידוע בעיקר בשל פרצות וחולשות אבטחה שהוא מפרסם ובפעילותו למען אבטחת מידע, אינטרנט חופשי ופרטיות.
מכהן כמרצה בחוג למדעי המחשב של הקריה האקדמית אונו.
בשנת 1996 הקים רן בר-זיק את אתר האינטרנט נומנור, שהיה הבסיס לקהילת טולקין הישראלית, שבר-זיק היה ממוביליה במשך כעשרים שנה.
ב-2008 הקים את הבלוג "אינטרנט ישראל" בו הוא מפרסם מאמרים ומדריכים בנושא טכנולוגיות וטכניקות חדשות בתחום פיתוח האינטרנט לצד גילויים על פרצות אבטחה וחולשות אבטחה שהוא מגלה באתרים ובמערכות.
במקביל לעבודתו כארכיטקט תוכנה בסייברארק, משמש מ-2017 כעיתונאי טכנולוגיה במדור קפטן אינטרנט של 'דה מרקר'.
בין פרסומיו המרכזיים, חשיפת פרצות וחולשות שהתגלו במערכת התעודות הביומטריות במשרד הפנים, באתר קרנות השוטרים, במערכת הפריימריז של הליכוד, באתר זאפ ובאתרי עיריית חיפה ורחובות.
בנוסף, בר-זיק אחראי לגילוי פרצות בחברות רב-לאומיות, בהן חשיפת הליקוי שאפשר לתוקף להפעיל מצלמה בדפדפן כרום ופרצה שאפשרה לחטוף חשבונות וואטסאפ.
ב-2018 חשף רשת פרופילים מזויפים שהייתה קשורה לשר לשעבר משה בוגי יעלון והראשונה שנחשפה בהקשר של פוליטיקאי ישראלי.
בר-זיק פרסם מספר חורי אבטחה שהתגלו במערכות של פייסבוק, וכן מרבה לבקר את החברה בתקשורת.
ב-2018 חשף פרצת אבטחה של "קרנות השוטרים" באמצעותה מנהלי רשת מכירת הסמים טלגראס יכלו לזהות שוטרים סמויים.
ב-2020 חשף דליפת אבטחה של תוכנת "אלקטור" שחשפה את פנקס הבוחרים.
ב-2022 חשף דליפת אבטחה של מערכת ניהול הבחירות של אתר ש"ס שגם היא חשפה את פנקס הבוחרים.
ב-2018 הוביל את המאבק כנגד חוק סינון האתרים של חבר הכנסת מיקי זוהר ופרסם סדרת מאמרים ב'הארץ', ב'ישראל היום' וטור דעה ששודר בכאן דיגיטל.
שיאו של המאבק היה פניה של בר-זיק באמצעות הטוויטר לחברי כנסת על מנת שיסירו את חתימתם מהחוק.
חברי הכנסת איתן כבל, רועי פולקמן, עליזה לביא, מירב בן-ארי נענו לבר-זיק והסירו את חתימתם מטיוטת החוק והוא נמשך מוועדת הכלכלה של הכנסת.
בנוסף לעבודתו העיתונאית ב'הארץ', בר-זיק משמש כפרשן לענייני טכנולוגיה ב-Next עם דרור גלוברמן וב'חי בלילה' עם נדב בורנשטיין ויש לו פינה טכנולוגית שבועית בתוכנית הכלכלית של 102FM.
בר-זיק אף משתתף לעיתים קרובות בפודקאסט "סייברסייבר" יחד עם נעם רותם ועידו קינן.
ב-2018 בר-זיק העיד כעד טכני במשפט של מזבלה כנגד פייסבוק ישראל.
לאחר שעדותו הוגשה, פייסבוק הציעה לבר-זיק עבודה.
דבר שגרר ביקורת רבה כלפי החברה.
ב-2019 הוציא את "ללמוד ג'אווהסקריפט בעברית" בהוצאת החוג למדעי המחשב הקריה האקדמית אונו.
ספר לימוד לשפת ג'אווהסקריפט שיצא לאור באמצעות מימון המונים באתר הדסטארט וגייס למעלה מ-280 אלף ש"ח.
בהמשך, כתב ספרי לימוד גם ל-Node.js, React, MySQL, ול-jQuery.
רן בגנו (נולד ב-23 בנובמבר 1965) הוא מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי.
זוכה פרס אופיר לשנת 2014 בעבור הלחנת פסקול הסרט אפס ביחסי אנוש.
בגנו החל בשנת 1987 לעסוק במגוון רחב של מוזיקה, והלחנת פסקולים להצגות תיאטרון, סדרות טלוויזיה וסרטים.
הוא זכה בפרסים רבים בעבור המוזיקה והפסקולים שהלחין לקולנוע, ובהם פרס אופיר בשנת 2014 בעבור הלחנת המוזיקה ל"אפס ביחסי אנוש", פרס חג'ג' על הפסקול בסרט "פלסטלינה" (2013), פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בעבור פסקול הסדרה פלפלים צהובים בשנים 2011 ו-2014, ופרס פורום היוצרים לסרטים תיעודיים על פסקול הסרט "מרגל השמפניה" (2007).
עיבד וניגן בפסקולי הסרטים "המיועד", "שחור" ו"ארץ חדשה" ובמוזיקה להצגות רבות, ביניהן "מלאכים באמריקה" ו"גורודיש" בתיאטרון הקאמרי, "כריתת ראש" ו"ביקור הגברת הזקנה" בתיאטרון הבימה.
לתיאטרון נאפולי (Teatro Stabile Napoli) הלחין את אנטיגונה, הים לא מרטיב את נאפולי, אנטוניו וקלאופטרה, גן הדובדבנים ושלוש אחיות והיה מועמד לפרס התיאטרון האיטלקי ב-2013 ו-2014 על הלחנת המוזיקה לאנטיגונה ולאנטוניו וקלאופטרה.
ב-1989 הפיק את אלבומו השני של דני בסן, "הילד שבי", בו גם היה אחראי על העיבודים יחד עם יזהר אשדות.
ב-1998 הפיק בגנו את התקליטור בלדינו "ירושה" ("הרנסיה") של הזמרת סוזי.
ב-2019 הלחין לצד אילן שס וצביקה נתן את פסקול הסרט המחשמלים.
בגנו הוא המנהל המוזיקלי של להקת המחול "ורטיגו", והלחין את המוזיקה ליצירותיה של נועה וירטהיים: "לימבוס", "חמסין", "איש חוטים", "אסתר", "סילויה" ו"לידת הפניקס".
ב-2020 הלחין את פסקול הסרט "שאיפה לחיים".
בנוסף להלחנה, בגנו מרצה בשנה ד' במוזיקה לסרט קצר בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
ההצגות "שירה", "טירונות בלוז", "בין חברים", "רק אתמול נולדה", "רומאו ויוליה", ו"ג`ייפס" בתיאטרון באר שבע
"מותו של סוכן", "מונולוגים מהואגינה", מותו של סוכן, מונולוגים מהווגינה, קוויאר ועדשים ו"הכלה וצייד הפרפרים" בתיאטרון הבימה
"אבודים ביונקרס", "קפה ערבה", "בחורים טובים", אמא שלו" ו"זהות" בתיאטרון בית לסין
"משפחת ישראלי" ו"סוחרי גומי" בתיאטרון חיפה
"עם חיוך ואקדח" ו"פריקס" בבימויה של סיגל אבין, בסטודיו של יורם לוינשטיין
משרתם של שני אדונים, "שמנה" ו"הנמר" בתיאטרון הקאמרי
"הנמר" בבימויו של עמי דיין, זוכת הפרס הראשון ב"תאטרונטו" 1995
הלחין את הפסקולים לדרמות "שחקנית ספסל", "קצ`חן", "גרוסמן הגדול", "הניצול" ו"בית חלומותי"
פסקול הסרטים "הנבחר" ו"אדמה חדשה"
פלפלים צהובים - זוכה פרס הפסקול הטוב לשנת 2011
מרגל השמפניה - (זוכה פרס האקדמיה לסרטים דוקומנטריים 2007)
סוף עידן התמימות - זוכה פרס חג'ג' בפסטיבל ירושלים לקולנוע 2013
אפס ביחסי אנוש - זוכה הפסקול בפרס אופיר 2014
"שייקה - החיים הנסתרים של שייקה אופיר" (2019)
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024מוזיקה מקוריתהצבי
רן בליצר (נולד ב-1976) הוא רופא ישראלי, פרופסור לרפואה, אפידמיולוג ומומחה לבריאות הציבור ומינהל רפואי, סמנכ"ל וראש מערך החדשנות של שירותי בריאות כללית, מייסד ומנהל מכון המחקר של שירותי בריאות כללית, ויו"ר החברה לאיכות ברפואה של ההסתדרות הרפואית בישראל.
חבר בגוף המייעץ הבכיר של מזכ"ל האו"ם לתחום הבינה המלאכותית.
חבר הצוות לטיפול במגפות של משרד הבריאות.
נחשב למומחה בעל שם עולמי בחדשנות רפואית, בינה מלאכותית ברפואה ובריאות דיגיטלית.
שימש כראש קבינט המומחים הלאומי להתמודדות עם משבר הקורונה אשר ייעץ לממשלה ולמערך 'מגן ישראל'.
בגיל 16, לאחר שסיים בחינות בגרות החל בליצר ללמוד רפואה במסגרת העתודה האקדמית.
בוגר בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
שירת בצה"ל כרופא צבאי בתפקיד הרופא הגדודי של גדוד 77 של חיל השריון, ובהמשך מונה לראש מדור אפידמיולוגיה בחיל הרפואה.
לאחר שחרורו מצה"ל עבר לשירותי בריאות כללית.
בליצר הוא מומחה לרפואת בריאות הציבור ובעל תואר שני בבריאות הציבור ותואר שלישי בניהול מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון.
קיבל את תואר הפרופסור (פרופסור חבר) בגיל 36, והיה לפרופסור לרפואה הצעיר בישראל.
בליצר פיתח מערכי לימוד בנושא מידענות רפואית ושימש כיועץ של ארגון הבריאות העולמי, וכסנטור בקבוצת היועצים הבכירים של ארגון הבריאות העולמי בתחום בקרה ומניעת תחלואה כרונית.
בליצר נוטל חלק פעיל בכתיבת מסמכי מדיניות לחלק האירופי של הארגון, ומנהל זה מעל לעשור את המרכז השותף של הארגון (WHO Collaborating Center) למחקר, מניעה ובקרה של מחלות כרוניות.
בליצר שימש כיועץ לנשיא וממשלת צרפת בנושא שימושי בינה מלאכותית ברפואה, ובשנת 2019 מונה כ-Commissioner של ה-Financial Times וה-Lancet, בקבוצה נבחרת של מובילים עולמיים לנושא בריאות דיגיטלית ושילוב הדור הצעיר (Governing Health Futures 2030).
משנת 2023 הוא חבר בבורד המנהל של HIMSS - החברה הבינלאומית לטכנולוגיות המידע ברפואה.
מאז ספטמבר 2023, עת הוקם הצוות המצומצם של מזכ"ל האו"ם לנושא בינה מלאכותית (Secretary-General AI Advisory Board), משמש פרופ' בליצר כחבר בצוות ולוקח חלק משמעותי בכתיבת מסמכי המדיניות של האו"ם בנושא זה.
בשנת 2007 החל פרופ' בליצר לעבוד בשירותי בריאות כללית, וכיום משמש כסמנכ"ל חדשנות וראש מערך החדשנות בכללית, וממשיך לנהל את מכון המחקר של כללית אותו ייסד.
בנוסף, כיהן כמנהל המחלקה לתכנון מדיניות בריאות בכללית וכראש אגף התכנון.
פרופ' בליצר מעניק ייעוץ למנהיגים וממשלות ברחבי העולם בנושא רפואה דיגיטלית ושימוש בבינה מלאכותית ברפואה, לרבות נשיא וממשלת צרפת, עמנואל מקרון.
כמו כן, ליווה את פרופ' קארל לאוטבאך, שר הבריאות הגרמני, בגיבוש הרפורמות בחוק הגרמני בעת ביקורו בישראל.
לדברי לאוטבאך, נוסחו העקרונות על גבי מפית במהלך שיחה משותפת בינו ובין פרופ' בליצר.
כיום, הוא מהווה חלק מקבוצה נבחרת של מובילים עולמיים בנושא בריאות דיגיטלית ושילוב הדור הצעיר.(Governing Health Futures 2030) משנת 2023, מכהן בליצר כחבר בבורד המנהל של HIMSS - החברה הבינלאומית לטכנולוגיות המידע ברפואה.
במרץ 2025 זכה בליצר לתואר פרופסור של כבוד מאוניברסיטת שָאריטֶה בברלין.
בשנת 2007 החל פרופ' בליצר לעבוד בשירותי בריאות כללית, וכיום משמש כסמנכ"ל חדשנות וראש מערך החדשנות בכללית וממשיך לנהל את מכון המחקר של כללית אותו ייסד.
כחלק מפעילותו בהסתדרות הרפואית בישראל, שימש בליצר כמזכיר איגוד רופאי בריאות הציבור ומשמש כיו"ר החברה הישראלית לאיכות ברפואה מאז 2012. בנוסף, ייסד את תוכנית 'בוחרים בתבונה' של ההסתדרות הרפואית בישראל (הר"י) למניעת טיפול ואבחון יתר כחלק מתנועת Choosing Wisely העולמית.
הוא חבר הצוות לטיפול במגפות של משרד הבריאות, חבר הוועדה המייעצת לחיסונים, יועץ למשרד הבריאות בתחום ההיערכות לחירום, וחבר הנהלה במספר ארגוני בריאות בינלאומיים.
במאמר מערכת בעיתון Science במאי 2021 צפה פרופ' בליצר סיכון משמעותי להתפרצות מחודשת של המחלה בישראל למרות מבצע החיסונים הנרחב, עם הופעת וריאנטים חדשים - כפי שאכן קרה ביוני 2021 עם הופעת זן דלתא.
נמנה עם סגל המחלקה לבריאות הציבור ואפידמיולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב כפרופסור מן המניין, וכמרכז תחום בתוכנית ה-MPH בבית הספר לבריאות הציבור.
משמש כיו"ר (יחד עם פרופ' זאק קוהנה מאוניברסיטת הרווארד) של המרכז המשותף "מעבדת החיים" על שם ברקוביץ', המשותפת לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד ולמכון כללית למחקר.
בשנת 2010 נבחר על ידי המגזין "דה מרקר" לרשימת 40 הצעירים המבטיחים במשק, ובשנת2012 נבחר על ידי גלובס" לרשימת 40 המנהלים הצעירים המובילים במשק.
בשנת 2017 נבחר על ידי המגזין "דה מרקר" לאחד מ"מאה המשפיעים בישראל", ובשנת 2021 נבחר לרשימת "100 אנשי השנה" של "גלובס".
חיבר מעל ל-250 ספרים ומאמרים מדעיים, לרבות מאמרי מפתח בעיתונים המדעיים המובילים בעולם.
מגיש את ההסכת "עושים חדשנות בבריאות" - הסכת על פריצות דרך וחדשנות בעולם הרפואה.
בליצר נשוי ואב ל-3. מתגורר ברמת גן.
רן אמבר כהן (נולד ב-5 באפריל 1979, ט' בניסן ה'תשל"ט) הוא מוזיקאי יוצר, גיטריסט וזמר ישראלי אשר הוציא לאור שני אלבומי סולו, שיתף ומשתף פעולה כנגן עם אמנים והרכבים מוכרים בישראל ולימד גיטריסטים ומוזיקאים רבים בארץ ובניו יורק.
שירים מתוך שני האלבומים נבחרו כשירי שבוע בתחנות רדיו שונות כגון 88fm רדיו תל אביב ועוד, נכנסו לפלייליסטים של חברות שירותי מוזיקה בישראל ורן הופיע עם להקתו ובמופעי סולו ברחבי ישראל ובניו-יורק.
רן הצטרף כגיטריסט ללהקת בית הבובות למספר שנים ועימם קיבל אלבום פלטינה משולשת על מכירות מעל 90,000 עותקים.
במקביל, בעשור האחרון ניגן רן גם בהפקות שונות לצד אמנים כגון גלי עטרי, אריק סיני, עדן בן זקן ועוד, והשתתף בפרויקט 'אותו הים' של שאול בסר עם עמוס עוז, אהובה עוזרי, לאורה רבלין, דודי לוי והלחין יחד עם בסר את אחד משירי הפרויקט 'לא היה ואזל' ששר והקליט יהלי סובול.
בארה"ב ניגן, הקליט, הופיע עם הרכב ג'אז שלו, כתב יצר ולימד, וסיים תואר ראשון במוזיקה BFA בהצטיינות מהסיטי קולג' של ניו יורק.
לפני כן למד כשנה בThe New School שם קיבל מלגת לימודים בהמשך למלגות קודמות שזכה להן מ-Berklee College of Music שבבוסטון.
בשובו ארצה לאחר שהייה של שש שנים בניו יורק, זכה רן בפרס ובמענק בקטגוריית מלחין מצטיין מטעם משרד התרבות ומשרד הקליטה.
רן דברת (נולד ב־6 בספטמבר 1974) הוא תסריטאי, מחזאי וסופר ישראלי.
דברת, הוא בוגר המחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל ובית הספר למחזאות של סדנאות הבמה.
עבד כקופירייטר באדלר חומסקי & ורשבסקי וכפרילנסר.
דברת יצר סדרות טלוויזיה קומיות רבות שחלקן משודרות עד היום ובהן תוכנית המערכונים קצרים ששודרו ברשת, לה פמילייה לערוץ 10 בכיכובם של מריאנו אידלמן ורותם אבוהב, לערוץ הילדים מריו, והקלמרים.
למחוץ לחוק ששודרה בקומדי סנטרל ובנות הזהב.
דברת השתתף בכתיבת לתוכניות טלוויזיה רבות.
ב-2001 כתב לתוכנית הבידור חלומות בהקיציס ששודרה בערוץ 2, לתוכנית ההמשך החטא ועונשו, ולפיני הגדול.
ב-2004 הצטרף לצוות הכותבים בעונה הראשונה של ארץ נהדרת, ב-2008 יצר וכתב את הקומדיה גומרות הולכות ותוכנית המערכונים הישראלים של מה קשור, שאותה כתב לצד יגאל שפירא, אורי כץ וחן אביגדורי.
כתב לשבוע סוף החדש, הספסל האחורי וקצר משפחתי ששודרו ברשת.
כתב גם למלון של פיני, כתב לחנה לסלאו את מופע הבידור "לסלאו לא נחה", ולליטל שוורץ את מופע הסטנד-אפ.
ב-2019, יצר וכתב את הסדרה אבא משתדל של טל פרידמן לצד עודד דוידוף, וכותב למועדון לילה בקשת 12, זהו זה!
דברת כתב את התסריט לסרט "נווה ברושים" שמביים שי קפון, קיבל מימון מקרן רבינוביץ ונמצא בשלבי צילום.
נוסף לפעילותו בטלוויזיה ובקולנוע, ב-2016, יצא לאור הרומן שחיבר, "חזקים ברוסיה" בהוצאת אחוזת בית.
חיבר כתבות הומוריסטיות למגזין בלייזר.
ב-2020 עלה המחזה "לא משלנו" שבוים על ידי רועי שגב לתיאטרון באר שבע.
ב-2022 כתב את המחזה "עד לבית" בתיאטרון רמלה.
רן בוקר (נולד ב-16 באוגוסט 1989) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש כתב לענייני תרבות ובידור באתר החדשות ynet.
בוקר נולד וגדל בבאר שבע ליעל וזאב.
שני הוריו ילידי הארץ, אביו, זאב, ממוצא תוניסאי ואמו, יעל, ממוצא מרוקאי.
למד בבית הספר התיכון מקיף ו'.
את דרכו העיתונאית החל בגיל 15 במקומון "זמן הנגב" מבית מעריב.
את שירות הצבאי עשה בדוברות מפקד מחוז של המשטרה בפיקודו של מפקד המחוז, אורי בר לב.
מאוחר יותר עבר לשרת בבסיס "שדה תימן".
בשנים 2005–2010 עבד במדור הספורט של העיתון "זמן הנגב".
מאוחר יותר הצטרף לרדיו דרום ועבד במחלקות הספורט והאקטואליה.
בשנת 2010 עבר לשמש כתב הרכילות באתר "nrg".
שנה אחר כך החל לשמש ראש הדסק הישראלי בתוכנית "חדשות הבידור" ששודרה ב־HOT.
ב-2011 הצטרף לאתר ynet מבית ידיעות אחרונות, שם שימש כתב הרכילות באתר.
שלוש שנים מאוחר יותר עבר לתפקיד כתב התרבות וסיקר את עולם הטלוויזיה והמוזיקה הישראלי.
בוקר חשף את מיזוג רשת וערוץ עשר ב-2019 והיה בין חושפי סיפור האבחנה השגויה של אמיר פרישר גוטמן כחולה בסרטן.
בוקר חשף את פרשת איילת זורר שפוטרה מחברת האופנה גולברי בטענה שהמראה שלה השתנה לרעה, דבר שיצר הד תקשורתי בנוגע לאי-העסקת נשים מגיל מסוים בעולם האופנה.
עוד חשף בוקר כי איוב קרא עבר אודישנים ל"הישרדות VIP" בעודו מכהן כשר התקשורת.
בין חשיפותיו האחרות של בוקר היה הריאיון הגנוז של חבר הכנסת עפר שלח, שהתפרץ על המראיינים בערוץ הכנסת ובנוסף, הגעתה של מדונה להופעה באירוויזיון שנערך בישראל אחרי זכייתה של נטע ברזילי.
בספטמבר 2020 פרסם לראשונה את ההצעה הכספית של ישראל אוגלבו לבני ברוכים תמורת הצבעה עבורו בגמר הישרדות VIP מה שהביא לפסילת קולו של ברוכים - ולזכייתו של אסי בוזגלו.
בדצמבר 2023 חשף בוקר לראשונה את הפרידה המקצועית של אופירה אסייג ואייל ברקוביץ', מה שהוביל לסיום התוכנית המשותפת שלהם בטלוויזיה "אופירה וברקוביץ'" בתום שש שנים, ולהפסקת ההגשה המשותפת בתוכנית הספורט ברדיו תל אביב.
בינואר 2024 הצטרף לערוץ הספורט, שם במקביל לתפקידו ב-ynet משמש חבר פאנל בתוכנית "יציע העיתונות".
בצל "מלחמת חרבות ברזל", בוקר היה הראשון לפרסם על כוונת האירוויזיון לפסול את השיר הישראלי "OCTOBER RAIN", בשל החשש שיש בו התבטאויות פוליטיות.
הפרסום ב-ynet עורר סערה גדולה בישראל ובעולם.
בנוסף, מעביר הרצאות על מאחורי הקלעים של תעשיית הטלוויזיה והתרבות בישראל.
בעבר הרצה במגמת התקשורת במכללת ספיר וכיום בהקריה האקדמית אונו.
לבוקר תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
בוקר נשוי למפיקת הטלוויזיה נטלי עטון, הם הורים לשתי בנות ומתגוררים בבאר שבע.
בן דודו הוא העיתונאי אלמוג בוקר.
רן גוראון (נולד ב-25 בדצמבר 1968) הוא מנהל ישראלי, כיהן כמנכ"ל בזק בין יוני 2022 לאפריל 2024.
גוראון נולד ברחובות, לנעמי, מורה לחינוך מיוחד ומטפלת באומנות, ויאיר גוראון, שעבד במכון וולקני.
אחותו, יעל גוראון, כיהנה כמפמ"רית אזרחות במשרד החינוך.
נשוי למיכל ולהם שתי בנות, מתגורר ברעננה.
בצבא שירת בגדוד 50 של חטיבת הנח"ל.
גוראון למד באוניברסיטה העברית והוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים ותואר שני במנהל עסקים (MBA).
בשנת 2024 השלים את תוכנית המנהלים AMP בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
גוראון ידוע גם כמטפס הרים חובב, ובין הישגיו שהתפרסמו, טיפוס לפסגת הקילימנג'רו ולפסגת המון בלאן.
בשנת 2002 מונה לסמנכ"ל השיווק של ברק 013. עם פרישתו בשנת 2005, מונה לסמנכ"ל השיווק בבזק, כאשר במסגרת תפקידו אף זכה בתואר "איש השיווק של השנה" לשנת 2009, לאחר שהוביל וניהל את מהלך המיתוג מחדש של בזק.
בשנת 2011 מונה למשנה למנכ"ל בזק.
בשנת 2015 אישר דירקטוריון בזק את מינויו של גוראון לתפקיד מנכ"ל פלאפון, ובהמשך למנכ"ל חברת בזק בינלאומי וחברת Yes.
במשך 4 שנים גוראון ניהל את כל שלוש החברות במקביל (פלאפון, yes ובזק בינלאומי - הנקראות חברות אלפא) במטרה להוביל מהלך התייעלות בקבוצה.
במהלך כהונתו כמנכ"ל השיקה פלאפון לראשונה בישראל את רשת דור 5, ו-yes השיקה את המעבר לתוכן על גבי האינטרנט (IP) ולא רק באמצעות לווין.
מינויו נכנס לתוקף ביוני 2022.
בתקופתו כמנכ"ל בזק עברה החברה את רף שני מיליון משקי הבית בישראל אליהם נפרסה תשתית של סיבים אופטיים.
הכנסות בזק קווי לשנת 2023, בעת ניהולו, עמדו על 4.4 מיליארד ש"ח כשהרווח הנקי המתואם, חצה את רף המיליארד ש"ח.
ב-25 בפברואר 2024 הודיע גוראון על פרישתו מתפקידו כמנכ"ל, לאחר שנתיים בתפקיד ו-18 שנים סה"כ בתפקידי ניהול בקבוצה.
במקום גוראון מונה ניר דוד למנכ"ל בזק
גוראון עומד בראש ועד הנאמנים של קרן המלגות יאיר גוראון (ע"ש אביו).
קרן המלגות הפעלת בשיתוף מועצה אזורית ערבה תיכונה, עליה הצהיר בראיונות רבים שמהווה מקור לגאווה עבורו, מעניקה מדי שנה מלגות-מחקר בהיקף של עשרות אלפי שקלים, לסטודנטים אקדמאים לתואר שני ושלישי ולחוקרים מצטיינים במסגרת עבודת פוסט-דוקטורט, בתחומי מדעי הטבע והסביבה וחקר הערבה והמדבר, וכן מלגות לתלמידים מצטיינים מבתי הספר בערבה וסביבתה.
רן יעקובי הוא דיפלומט ישראלי המשמש כשגריר ישראל בניו זילנד ושגריר לא תושב לאיי קוק, סמואה, טונגה וניואה.
לפני מינויו לשגריר בניו זילנד, כיהן כמנהל המאבק באנטישמיות וזיכרון השואה במשרד החוץ הישראלי וכראש משלחת ישראל לברית הבין-לאומית לשימור זכר השואה (2016–2020).
יעקובי הוא בוגר תואר ראשון במדע המדינה ולימודים אורבניים באוניברסיטת תל אביב.
הוא סיים תואר שני בחקר ויישוב סכסוכים באוניברסיטה העברית בירושלים (2003).
ולימודים נוספים בישראל, מלטה ופריז בנושאי מדעי המחשב, מדיה, דיפלומטיה וניהול.
יעקובי הוכשר כמגשר ומוכר על ידי משרד המשפטים והנהלת בתי המשפט בישראל.
ב-1994 הצטרף למשרד החוץ ומילא מגוון תפקידים במטה המשרד בירושלים ובאגפיו השונים, כולל אגף הכלכלה, תרבות, מדע, איחוד אירופי, דיפלומטיה ציבורית ובלשכת סגן שר החוץ.
ב-1996 מונה לסגן הקונסול הכללי בסאו פאולו, ברזיל.
בין 2003 ל-2007 שירת כסגן השגריר בסטוקהולם בירת שוודיה.
בשנים 2010–2011 כיהן כראש תחום בכיר מדיני-ביטחוני במטה ההסברה הלאומי במשרד ראש הממשלה.
בתפקידו הבא בין 2016 ל-2020 שימש כציר-יועץ לגרמניה בשגרירות ישראל בברלין.
במסגרת התפקיד, יזם הקמת אנדרטה על קיר משרד החוץ ותערוכה לזכרם של 36 דיפלומטים חסידי אומות העולם שפעלו למען הצלת יהודים בשואה.
כמו כן, ב-2018 פתח את הפורום הגלובלי למאבק באנטישמיות.
בדצמבר 2020 התמנה לשגריר ישראל בניו זילנד.
ב-1 באוגוסט 2023 כוננו יחסים דיפלומטיים בין ישראל לניואה.
רן יעקובי היה השליח הרשמי הראשון מטעם ישראל לניואה ונכח בטקס החתימה בעיר הבירה אלופי.
בדצמבר 2023 מונה יעקובי לשגריר שאינו-תושב לניואה.
אות משרד החוץ הבולגרי (Golden laurel) הוענק לרן יעקובי על ידי נשיא בולגריה, רומן ראדב בעת ביקורו בישראל ב-2018, על תרומתו לקידום השלום וסיוע לבולגריה בהנחלת זכר השואה.
רן חפיף (נולד ב-19 בספטמבר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
חפיף גדל במחלקת הנוער של הפועל צפרירים חולון, והשתייך לסגל נבחרת הנוער.
בעונת 88/89 ערך את הופעת הבכורה בבוגרים בליגה הבכירה כשנכנס כמחליף במשחק חוץ מול הפועל טבריה.
בעונת 89/90 היה שותף לעליית הקבוצה לליגה הבכירה ובעונת 90/91 עבר להכח מכבי רמת גן וגם איתה עלה מליגה א' לליגה הארצית.
בהמשך חזר לעוד 3 עונות בצפרירים חולון שבהן היה שותף להעפלה ההיסטורית לחצי גמר גביע המדינה מול מכבי תל אביב (93/94) בהן הפסידה הקבוצה בדו-קרב בעיטות הכרעה.
בקיץ חתם במכבי עירוני אשדוד.
ב-27 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד מכבי תל אביב.
במחזור שלאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד הפועל באר שבע ולאחר עונה וחצי באשדוד שב באמצע עונת 95/96 לצפרירים חולון.
כעבור עונה נוספת בחולון וירידה לליגה השנייה, סייע לקבוצה לשוב לליגה הבכירה בעונה מצוינת כשכבש 6 שערים ובישל 7 נוספים (97/98).
בהמשך הקריירה עוד שיחק בבית"ר תל אביב, בהפועל רמת גן ובהפועל טייבה.
רן אשכנזי הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר כיהן כמפקד עוצבת קלע דוד בין השנים 2022-2024.
בשנים 2015–2017 כיהן כמפקד יחידת רוכב שמיים.
לאחר מכן מונה לראש ענף הפעלת האש במרכז הלאומי לאימונים ביבשה.
בשנת 2022 מונה למפקד עוצבת קלע דוד.
בשנת 2023 זכה בקטגוריית מח"ט יחידות השדה בבוחן כשירות קרבית לקצין.
רן בנימין (נולד ב-6 בפברואר 2004) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת דאלאס בליגת ה-MLS בארצות הברית.
בנימין נולד בעומר, וגדל במחלקות הנוער של הפועל מיתר, הפועל באר שבע, מועדון ספורט אשדוד והפועל תל אביב.
ב-30 ביולי 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, בניצחון 3–1 על הפועל ירושלים במסגרת גביע הטוטו לעונת 2022/2023 בו גם פתח לראשונה בהרכב הקבוצה.
ב-8 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 למועדון ספורט אשדוד במסגרת גביע הטוטו.
ב-20 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הישראלית, בהפסד 0–2 להפועל חיפה במסגרת המחזור הראשון לעונת 2022/2023.
בדצמבר 2025 חתם בדאלאס מליגת העל של ארצות הברית.
בנימין החל לשחק בנבחרת ישראל עד גיל 19 בשנת 2022.
בנימין הוא שחקן קישור מרכזי אגרסיבי, ורגלו הדומיננטית היא רגל ימין.
יכולותיו וכישוריו מתבטאים כאשר הוא יכול לשחק בכל עמדות הקישור, ביניהן גם ההתקפי.
רן הר נבו (נולד ב-1975) הוא יזם ואיש תוכן ישראלי.
נווט קרב לשעבר, ומייסד צוות התוכן "יאללה תקווה" במסגרת המחאה נגד הרפורמה המשפטית.
הר נבו נולד בנוה מונוסון בשנת 1975. למד בתיכון מקיף יהוד.
שירת כנווט קרב בחיל האוויר והיה מדריך בבית הספר לטיסה ומפקד קורס נווטים.
למד לקראת תואר ראשון בפילוסופיה ומדעי המחשב ובמקביל ללימודיו כתב מאמרים באתר "במה חדשה".
עזב טרם סיום התואר על מנת לעבוד כעיתונאי ועורך של המקומון "תל אביב".
את עבודתו כעיתונאי עזב לאחר שראיון ביקורתי ונוקב שקיים עם שר בכיר נערך ונכתב מחדש בלי ידיעתו.
לאחר מכן עבד בפרויקט מזל"טים של התעשייה האווירית בקידוחי ים באנגולה.
בין השנים 2008 ל-2021 התגורר בעיר ניו יורק.
הר נבו נשוי ואב לשני ילדים.
בשנת 2006 ייסד עם חנן לשובר וטל סימנטוב את חברת 5min, חברת תוכן וידאו, שעסקה בהפקה והפצה של סרטוני הדרכה קצרים ובהם מידע שימושי על מגוון נושאים (How to), מעין ויקיפדיה עבור סרטוני וידאו.
ב-2008 השתנה המודל העסקי של החברה והיא הפכה לפלטפורמה שמחברת בין יוצרי תוכן וידאו לבין מפיצים והיקף הפעילות שלה גדל משמעותית.
בשנת 2010 נמכרה החברה לחברת AOL האמריקאית תמורת 65 מיליון דולר והפכה לחטיבה בתוכה.
הר נבו התמנה לסגן נשיא ובהמשך לנשיא בתחום הווידאו ב-AOL.
תחת ניהולו הפיקה החטיבה הגלובלית של החברה כחמישים תוכניות מקור, השיקה את המותג AOL on והתוותה תוכנית סינדיקציה חדשה.
ב-2015 הקים ביחד עם רון צוקרמן ואורי בירנבאום את חברת בקסטייג' (Bkstg), פלטפורמה לחיבור בין מוזיקאים למעריצים שלהם, באמצעות אפליקציית מובייל.
ב-2017 הקים ביחד עם חנן לשובר את חברת Homies, שפיתחה פלטפורמה חברתית שנועדה לסייע לקהילות מקומיות של מהגרים במציאת עבודה ודירה, החברה נסגרה ב-2021.
לאחר השבעת ממשלת ישראל השלושים ושבע בדצמבר 2022 ולנוכח תוכנית החקיקה שהיא מקדמת, הצטרף הר נבו למחאת ההייטק.
בינואר 2023 הקים ביחד עם אסף שפיר ומיכל שפיר-קליין צוות יצירת תכנים שמפיק ומפיץ תוכני וידאו בשלל פלטפורמות מקוונות: יוטיוב, טיקטוק, אינסטגרם, פייסבוק, טוויטר, טלגרם וווטסאפ.
הצוות, שמכונה "יאללה תקווה", מכיל עורכים, מפיקים, אנשי תוכן, מתכנתים ומתרגמים שעובדים בהתנדבות, כחלק מהמחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע.
לדבריו של הר נבו "נתניהו עובד כמו מכונה ומפיץ אינפורמציה קליטה, בזמן שבצד שלנו יש ואקום.
החלטתי להקים פרויקט לזמן קצוב כדי להחליף את מכונת הרעל במכונת תקווה, לספר את האמת באמצעות סרטונים שאנשים יוכלו לשתף ברשת, וכך להשיב מלחמה".
בארבעת חודשי הפעילות הראשונים הפיק הצוות יותר מ-700 סרטונים, גייס 45 אלף מפיצים בווטסאפ וזכה לעשרות מיליוני צפיות.
חלק מהסרטונים מקצועיים וחלקם מבוססים על תכנים שנשלחו מהציבור, חלקם אינפורמטיביים והסברתיים וחלקם מעוררי השראה ורגש.
במאי 2023 יצא הצוות בקמפיין מימון המונים במטרה להפוך את הפרויקט לפלטפורמה דיגיטלית משמעותית שתלווה את המחאה בשלביה הבאים.
ביממה הראשונה גויסו מהציבור יותר מ-500 אלף ש"ח ובסך הכל גויסו למעלה ממיליון ש"ח.
לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל עסקו רבים מהסרטונים בפעילות ההתנדבות האזרחית הענפה במדינה.
בעקבות פעילותו ב"יאללה תקווה" הופיע הר נבו ברשימת הדמויות המשפיעות בהייטק בתחום ייצור התוכן בשנת 2023 של המגזין tech12. הוא מוזמן להרצאות ולנאומים במסגרת המחאה ואף נאם בהפגנה המרכזית בקפלן ב-17 ביוני 2023 וב-30 במרץ 2024.
ב-18 ביולי יזם ביחד עם מובילי מחאה נוספים (שקמה ברסלר, משה רדמן ועמי דרור) מסע רגלי המוני מרחוב קפלן בתל אביב לירושלים, כאקט מחאה נגד כוונותיה של הקואליציה לאשר בקריאה שנייה ושלישית את החוק לצמצום עילת הסבירות.
בינואר 2024 החל להנחות עם מעיין לאוב את הפודקאסט "עם ישראל חי" מטעם יאללה תקווה.
ב-2025 נכלל יאללה תקווה ברשימת 100 המשפיעים של העיתון כלכליסט, בקטגוריה של עיתונות עצמאית אקטיביסטית, ביחד עם יוזמות תקשורת אקטיביסטיות נוספות.
רן הירשל הוא חוקר מדע המדינה, חוקר משפט השוואתי ופרופסור ישראלי־קנדי באוניברסיטת טורונטו.
מחקריו מתמקדים בממשק שבין משפט, דמוקרטיה ופוליטיקה, והם עוסקים בשאלות של יחסי כוח בין רשויות המדינה, תפקידם של בתי המשפט והשפעתם של מבנים משפטיים על המערכת הפוליטית.
רן הירשל נולד בישראל בשנת 1963. את לימודיו האקדמיים החל באוניברסיטת תל אביב, שם השלים תואר ראשון במדע המדינה ותואר ראשון במשפטים.
בהמשך, השלים תואר שני במדע המדינה מאותה אוניברסיטה.
הירשל זכה במלגת פולברייט, שאיפשרה לו להמשיך ללימודי תואר שני נוסף ודוקטורט באוניברסיטת ייל בארצות הברית.
את עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה בשנת 1999, הקדיש לניתוח השוואתי של השפעות מגילות זכויות על תהליכים פוליטיים וחברתיים.
בשנת 1999 הצטרף הירשל למחלקה למדע המדינה באוניברסיטת טורונטו.
ב־2006 מונה לפרופסור מן המניין.
הוא קיבל מינוי כפול גם בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה.
הירשל הוכר כחבר בחברה המלכותית של קנדה (FRSC) בשנת 2014.
בספרו "Towards Juristocracy" (2004), הציע הירשל ניתוח של תהליכי רפורמה חוקתיים.
הוא טען כי חיזוק כוחם של בתי המשפט והעברת סמכויות מהרשות המבצעת והמחוקקת לרשות השופטת - 'יוריסטוקרטיה' מונח שטבע לתיאור התהליך, אינם תהליכים טבעיים של דמוקרטיזציה, אלא לעיתים קרובות תוצאה של אסטרטגיה פוליטית מצד אליטות.
לפי תאוריית "שימור ההגמוניה" (Hegemonic Preservation), אליטות פוליטיות משתמשות בבתי המשפט ככלי להבטחת האינטרסים והערכים שלהן מפני שינויים במפה הפוליטית או בלחץ ציבורי.
בספרו "Constitutional Theocracy" (2010), הירשל ניתח את הדילמות העומדות בפני מדינות שבהן יש השפעה דתית חזקה על המערכת החוקתית.
הוא בחן את התמודדותן של מדינות כמו ישראל, איראן ופקיסטן עם המתח בין ערכים דתיים לערכים דמוקרטיים.
הירשל הצביע על כך שגם במדינות שבהן יש מגילת זכויות חוקתית, השפעתם של ערכים דתיים על פרשנות משפטית עשויה להגביל את מימושם של ערכים ליברליים.
בספרו "City, State: Constitutionalism and the Megacity" (2020), הירשל מתמקד בתפקידה הגובר של ערים גדולות כגורמים מרכזיים בממשל העולמי.
הוא מצביע על כך שערים כמו ניו־יורק, לונדון וטוקיו הופכות למרכזי כוח פוליטיים וכלכליים, ולעיתים השפעתן עולה על זו של מדינות לאום קטנות.
הירשל בוחן כיצד מערכות חוקתיות מתמודדות עם תפקיד הערים בממשל, וכיצד ניתן לפתור מתחים בין רשויות עירוניות לרשויות לאומיות.
הירשל זכה במספר פרסים על תרומתו האקדמית:
פרס מהוני לתאוריה משפטית (2011) – על ספרו "Constitutional Theocracy".
מלגת קילאם למחקר מטעם מועצת קנדה לאמנויות (2012).
פרס פריצ'ט של האגודה האמריקאית למדעי המדינה (2015) – על ספרו "Comparative Matters".
פרס שטיין־רוקאן למחקר במדעי החברה ההשוואתיים (2021) – על ספרו "City, State".
רן טננבאום (נולד ב-19 באפריל 1976) הוא צייר ישראלי.
הוא נרשם ללימודי עיצוב גרפי בבצלאל אך עזב אותם והחל ללמוד מישראל הרשברג.
לאחר מכן המשיך בלמידה עצמית.
טננבאום לימד בבית הספר לציור ורישום "התחנה", ובהמשך לימד רישום גם במחלקה לאמנות של שנקר.
ב-2015 הקים את סטודיו "הכולל" יחד עם הצייר גיא אביטל.
טננבאום היה ממקימי תנועת "אמנות בר", שנועדה לקדם אמנים שלא רכשו השכלה פורמלית או שהחלו ליצור בגיל מאוחר.
כיוצר טננבאום עוסק בנושאים כציור דיוקנאות, התבוננות פנימית, והקשר בין אור וצל.
"חומר משמר", גלריה אלון שגב, 2009
"דלתיים סגורות, חלונות של חסד", גלריה חזי כהן 2022
"פרסונה וצל", מוזיאון רמת גן 2025
"מקלעת השמש", גלריה רוטשילד 2025
רן כהן רוכברגר (נולד ב-16 בפברואר 1976) הוא משפטן ישראלי, לשעבר הסנגור הצבאי הראשי של צה"ל בדרגת אלוף-משנה.
גדל בשכונת שיכון דן בתל אביב-יפו.
את שירותו בצה"ל החל בשנת 1998 בפרקליטות הצבאית, ומאז שירת בתפקידים מגוונים במערך המשפטי של צה"ל, ובהם: פרקליט בתיקי עריקים ומשתמטים, ראש תחום ליטיגציה וערעורים בתביעה הצבאית, ראש מדור ביטחון ופלילי במחלקת היועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון, הסנגור המחוזי וסגן הסנגור הצבאי הראשי.
בשירותו במסגרת העתודה האקדמית, למד משפטים באוניברסיטת בר-אילן, והוסמך כעורך דין בשנת 2000 לאחר שסיים את לימודיו והתמחה בפרקליטות הצבאית.
במהלך שירותו היה מעורב בטיפול בפרשות בעלות פרופיל תקשורתי ובינלאומי, ובהן פרשת נסיבות מותו של הצלם הבריטי ג'יימס מילר מאש צה"ל ברצועת עזה, פרשת "וידוא ההריגה" של סרן ר', ותקרית שבה נהרג קשיש פלסטיני מירי חייל.
בשנת 2009 שימש כחבר בצוות ההכנה של מערכת הביטחון להתמודדות עם ממצאי דו"ח גולדסטון שפורסם לאחר מבצע עופרת יצוקה.
במסגרת זו פעל בשיתוף פעולה עם אל"ם ארז כץ ועם גורמים נוספים במערכת הביטחון והמשפט והמשפט הבין-לאומי, לצורך איסוף ראיות והצגת תגובות מדינת ישראל לטענות על פגיעות באזרחים, שימוש במתקני בריאות בידי גורמי טרור, וירי מתוך מבני רפואה.
במהלך שירותו הצבאי מילא תפקידי ייעוץ שוטפים לפיקוד מרכז, ליחידות מבצעיות ולגופי הדרכה בצה"ל, בתחומים כגון הוראות הפתיחה באש, דיני לחימה, סמכויות מעצר וחקירה, והגדרת תחומי האחריות הפיקודית של מפקדים בשטח.
כהן רוכברגר הוא בוגר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
בנוסף, סיים בהצטיינות את קורס פיקוד ומטה "אפק" של צה"ל.
בשנת 2016 מונה לסנגור הצבאי הראשי של צה"ל.
במסגרת תפקידו פיקד על הסנגוריה הצבאית ועסק בעיצוב מדיניות ההגנה המשפטית בצה"ל.
במהלך כהונתו הוביל מספר רפורמות, ובהן:
צמצום השימוש במאסר משמעתי (מחבוש) לחיילים}.
קידום הסדרים מותנים כחלופה להליך פלילי בעבירות קלות, בדומה למקובל במערכת האזרחית.
הגבלת חיפושים בטלפונים סלולריים של חיילים במהלך חקירת מצ"ח, וחיזוק מעמד הזכות לפרטיות.
שילוב תסקירי רקע אישיים לחיילים נאשמים לפני גזירת גזר הדין (תסקירי עונש), בדומה לתסקירי שירות המבחן.
קידום של מערך לפניות לנשיא המדינה לחנינות לחיילים בעלי רישום פלילי שהשלימו שירות צבאי תקין.
במסגרת תפקידו פיקח כהן רוכברגר על ייצוג באלפי תיקים והיה מעורב ישירות במספר פרשות רגישות.
כמו כן, נמנה עם צוות ההגנה של תת-אלוף ארז וינר בפרשת הרפז, שהתמקדה בעימותים בצמרת הפיקוד הבכיר של צה"ל וביחסי הדרג הצבאי עם הדרג הפוליטי.
לצד אלה, היה מעורב בטיפול משפטי בפרשות נוספות, ובהן תאונת אימונים ואירועים מבצעיים מורכבים שהסתבכו, חלקם עדיין חסויים או מצויים תחת צווי איסור פרסום.
כהונתו התאפיינה בשיח פומבי מוגבר מצד הסנגוריה הצבאית, ובהשתתפות בדיונים תקשורתיים ופרלמנטריים סביב זכויות חשודים ונאשמים בצבא ושאלת הפערים בין ההליך האזרחי לצבאי.
בין השאר, הוא צוטט כאומר כי "הפערים בין מה שקורה בצבא לבין האזרחים הם כבר בלתי נסבלים" וטען כי הפרקליטות הצבאית מפרה את החוק בכך שהיא מטילה עונשי מאסר ממושכים ורבים יותר לחיילי צה"ל אל מול המקובל באזרחות.
בתקופתו אף הגישה הסנגוריה הצבאית באופן חריג עתירה לבג"ץ נגד התביעה הצבאית והיועץ המשפטי לממשלה.
בשנים 2020–2021 שימש כהן רוכברגר כראש המחלקה הפלילית במשרד עורכי הדין ליבליך-מוזר-גליק.
בשנת 2022 פתח משרד עצמאי העוסק בליטיגציה פלילית, במשפט צבאי וביטחוני ובתיקי צווארון לבן, ומייצג בין היתר אנשי מערכת הביטחון (צה"ל, משטרה, שב"כ ושב"ס) ואנשי ציבור הנקלעים להליכים פליליים ומשמעתיים, לרבות תיקים תחת צווי איסור פרסום.
כהן רוכברגר מכהן כיו"ר (משותף) של ועדת צבא וביטחון במחוז מרכז של לשכת עורכי הדין בישראל.
בנוסף, הוא מלמד במכללה האקדמית אשקלון קורס העוסק בממשק שבין צבא, משפט ותקשורת, ומרצה בנושאי משפט פלילי ודיני צבא וביטחון במסגרת השתלמויות וכנסים של לשכת עורכי הדין.
במישור הציבורי משמש כהן רוכברגר כיועץ המשפטי של עמותת "מורשת ההגנה", העוסקת בהנצחת ארגון ההגנה ותולדותיו, ומעניק לעמותה סיוע וייעוץ בנושאי מינהל וחקיקה.
פליטת הכדור מרובה רוגר (2022) – ייצג לוחם שנאשם בהמתה בקלות דעת, לאחר שירה כדור מרובה רוגר במחנה בבקעת הירדן וגרם למותו של החייל יונתן גרנות.
בעקבות גזר הדין ציין כהן רוכברגר כי מרשו מתייסר על הטרגדיה ומביע חרטה עמוקה.
תאונת הירי ביחידת אגוז – ייצג את משפחותיהם של רס"ן אופק אהרון ורס"ן איתמר אלחרר, שנהרגו מירי חבר ליחידה במהלך אימון לילה של יחידת אגוז.
בדיונים שלאחר הכרעת הדין הדגיש את קיומו של כשל פיקודי חמור.
מות לוחם מג"ב בראל חדריה שמואלי – ייצג את משפחתו של לוחם משמר הגבול שנהרג מאש מחבל בגבול רצועת עזה.
במסגרת הייצוג טען כי התחקיר הפנימי שנעשה לאירוע הסתיר כשלים פיקודיים מהותיים, ודרש הקמת ועדת חקירה בלתי תלויה
הליכי שאיבת זרע חללי צה"ל – ייצג בהתנדבות משפחות שכולות המבקשות לבצע שאיבת זרע מחללים לאחר מותם, במטרה לאפשר העמדת צאצאים.
במסגרת הייצוג סייע במימוש משאלות משפחה שכולה להמשך הנצחת הנופל.
עתירות הכרה בחללי מלחמת חרבות ברזל – מייצג את משפחתו של אלון שמריז, שנחטף במהלך טבח שבעה באוקטובר ונהרג מאש כוחותינו ברצועת עזה, במסגרת עתירה לבג"ץ המבקשת להכיר בו כחלל צה"ל.
פרשת הריגת יובל קסטלמן – נמנה עם צוות ההגנה של חייל המילואים המואשם בגרימת מותו של יובל קסטלמן, שנורה למוות תוך ניסיונו לחסל מחבלים בפיגוע בכניסה לירושלים.
נשוי לנילי כהן רוכברגר, ד"ר לקרימינולוגיה ומומחית לאכיפת חוק ולעבריינות נוער, ואב לשלושה.
רן (רני) גְוִאילִי (11 בפברואר 1999 – 7 באוקטובר 2023) היה לוחם ביחידת יס"מ נגב של משטרת ישראל, שנהרג בקרב בקיבוץ עלומים במהלך טבח שבעה באוקטובר וגופתו נחטפה לרצועת עזה על ידי מחבלי חמאס.
בינואר 2026 אותרה הגופה ברצועת עזה, במהלך מבצע "לב אמיץ", והובאה לישראל.
הוא היה האחרון שהושב מבין החטופים במלחמת חרבות ברזל.
גואילי נולד בכ"ח בשבט ה'תשנ"ט, 11 בפברואר 1999. הוא בנם של טליק, עורכת דין ואיציק גואילי, האח האמצעי מבין שלושה אחים.
גואילי התגייס לחטיבת גולני ושובץ בגדוד 12 לאחר מכינה קדם-צבאית.
במהלך הטירונות עבר תאונה מבצעית בה נשברה לו עצם הירך, והרופא העריך שלא יוכל לשוב לשירות קרבי.
למרות זאת, הוא עבר פיזיותרפיה אינטנסיבית והצליח לחזור לשירות קרבי בתוך ארבעה חודשים, ואף סיים מסע כומתה של 60 קילומטרים.
ב-18 באפריל 2021 גואילי התגייס למשטרת ישראל ושירת כלוחם "יס"מ נגב" במחוז דרום.
ב-7 באוקטובר 2023 שהה רן גואילי בביתו ביישוב מיתר בחופשת מחלה, בעקבות שבר בכתף שנגרם כשבועיים קודם לכן במהלך רכיבת שטח.
על אף שהיה מיועד לעבור ניתוח יומיים לאחר מכן, עם פרוץ מתקפת הטרור של חמאס החליט גואילי לצאת מביתו מיוזמתו כשהוא מצויד במדים ובאפוד, תוך שהוא מצהיר כי לא יאפשר לחבריו להילחם לבדם.
הוא נסע לתחנת המשטרה בבאר שבע כדי להצטייד, והמשיך משם לעבר מוקדי הלחימה בעוטף עזה.
בהגיעו לאזור חבר לסא"ל גיא מדר, ויחד השתתפו בלחימה סמוך לקיבוץ עלומים ובמרדף אחר מחבלים.
במהלך פעילותם הגיעו השניים לתחנת הדלק בצומת סעד, שם פעלו תחת אש כבדה וסיכון חיים ממשי לחילוץ ולהצלה של עשרות שורדים מהטבח בפסטיבל "הנובה".
לאחר פעולות החילוץ שב גואילי לאזור עלומים כדי לסייע לכוחות הלוחמים, שם נקלע יחד עם סא"ל מדר למארב שכלל ירי מסיבי וירי רקטות כתף.
במהלך חילופי האש נפצע גואילי באורח קשה בידו וברגלו.
למרות פציעתו המשיך להילחם בנחישות, תוך שהוא תופס מחסה תחת עץ אקליפטוס ומניח לעצמו חוסם עורקים.
הוא הצליח לחסל לפחות 14 מחבלים נוספים, שאותרו במקום שבו נחטף.
חבריו העידו כי הפגין קור רוח יוצא דופן לאורך הקרב, ובמהלכו אף הספיק לשלוח הודעות המעדכנות על מיקומו ומתריעות מפני תנועת מחבלים, עד להודעתו האחרונה שנשלחה בשעה 10:39.
על פי ההערכות, גואילי נחטף לרצועת עזה בסביבות השעה 11:00 כשהוא פצוע קשה, ככל הנראה לאחר שאזלה לו התחמושת.
כשבועיים לאחר האירועים עודכנה משפחתו של גואילי בדבר חטיפתו.
בהמשך הוצגו ראיות מצולמות שלפיהן גופתו נמצאת בסמוך לבית החולים שיפא בעזה, כשסביבו מחבלים.
ועדת מומחים שבחנה את הממצאים קבעה בדיעבד כי הוא נפל בקרב ב-7 באוקטובר וגופתו נחטפה לעזה.
המסקנה הרשמית על מותו התבססה על ההשערה שלא קיבל טיפול רפואי לפציעתו הקשה.
לאחר מותו הועלה לדרגת רב-סמל ראשון.
ביום 30 בינואר 2024, לאחר 117 ימים של חוסר ודאות, קבעה ועדת מומחים המורכבת מגורמי ביטחון, מודיעין ובריאות כי רן גואילי אינו בין החיים.
הוריו סירבו לקבל את ההודעה על מותו, בטענה כי המידע שהוצג להם רצוף סתירות.
הם האמינו כי חוסנו הגופני אפשר לו לשרוד את הפציעה, ולא נשללה האפשרות שקיבל טיפול רפואי ברצועה.
אמו טענה כי ההכרזה עליו כחלל הציבה אותו בעדיפות האחרונה בעסקאות כ"חטוף סוג ב'".
כחברים ב"פורום תקווה", הביעו הוריו התנגדות נחרצת לעסקאות חלקיות ודגלו בהמשך הלחימה עד להכרעת חמאס.