tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-8 בספטמבר 2015 כבש רוני את שערו ה-50 במדי הנבחרת, במשחק נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016, ובכך שבר את שיאו של בובי צ'רלטון והפך למלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים.
ב-23 באוגוסט 2017 ווין רוני פרש מנבחרת אנגליה בה היה מלך השערים בכל הזמנים עם 53 שערים ב-119 הופעות.
ב-15 בנובמבר 2018 חזר רוני למשחק ידידות מול ארצות הברית, בו פרש רשמית כאשר הוא רושם 120 משחקים במדי הנבחרת.
לאחר פתיחה גרועה של עונת 2020/2021 עם דרבי קאונטי בה שיחק רוני, פוטר מאמן הקבוצה פיליפ קוקו, ורוני מונה כחלק מצוות מאמנים זמני של ארבעה אנשים כמאמן-שחקן, לצדם של ליאם רוזניור, שי גיבן וג'סטין ווקר.
במשחק הראשון של רוני כמאמן יחד עם השלישייה הזו, הפסידה דרבי 0–1 לבריסטול סיטי, ולאחר מכן הפסידה הקבוצה 0–3 למידלסברו, ובעקבותיו הודיע המועדון כי רוני ימונה למאמנה הראשי הבלעדי של הקבוצה באופן זמני.
רוני הסיר את עצמו מסגל הקבוצה לאחר שהבהיר את רצונו לקחת את התפקיד.
המשחק הראשון של רוני כמאמן יחיד הסתים בתיקו 1–1 נגד וויקומב וונדררס.
ב-15 בינואר 2021 הודיע רוני על פרישה ממשחק פעיל ובכך מונה למאמנה הקבוע של דרבי קאונטי עד 2023. רק במחזור האחרון של עונת 2020/2021 הבטיחה דרבי קאונטי תחת הדרכתו של רוני את הישארותה בצ'מפיונשיפ וניצלה מירידה לפוטבול ליג הראשונה.
בסיום העונה ירדה הקבוצה לפוטבול ליג הראשונה, וב-24 ביוני 2022 הודיע רוני על עזיבתו.
רוני נשוי למגישת הטלוויזיה הבריטית קולין רוני.
לזוג ארבעה בנים והם מתגוררים בצ'שייר בצפון-מערב אנגליה.
רוני הוא פרזנטור של מותגים רבים כגון: נוקיה, נייק, חברת קוקה-קולה ועוד.
הוא גם מופיע על עטיפות סדרת המשחקים FIFA משנת 2006. ביוני 2011
+מאזנים כמאמן לפי קבוצות ותקופהקבוצהמאזעדמאזןדרבי קאונטי27 בנובמבר 2020361081827.8סך הכל361081827.8
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות שחקני הכדורגל): 2009/2010
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות עיתונאי הכדורגל): 2009/2010
הספורטאי הצעיר של השנה של ה-BBC : 2002
נבחרת הטורניר של היורו: 2004
כדור הזהב של אליפות העולם לקבוצות (1): 2008
משחק האולסטאר של ה-MLS: 2019
ויינהיים היא עיר בצפון מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה, כ-10 ק"מ צפונית להיידלברג ו-15 ק"מ צפונית מזרחית למנהיים.
העיר ויינהיים היא עיר תאומה של העיר רמת גן שבישראל.
בין שתי הערים מתקיימים חילופי נוער וסטודנטים בכל שנה והקשר בין הערים הדוק וחם.
ויין מייקל ברידג' הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
ברידג' החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת סאות'המפטון, בה הגיע להרכב הראשון בעונת 1998/1999 בפרמייר ליג.
במהרה הפך לשחקן הרכב ואחר כך לכוכב במועדון, וזכה בתואר שחקן השנה של סהות'המפטון בעונת 2000/2001. אחרי 5 שנים ו-173 הופעות במדי ה"קדושים" הועבר ברידג' לצ'לסי במהלך הפגרה בשנת 2003, תמורת 7 מיליון פאונד והשחקן גרהאם לה סו.
ברידג' המשיך את הצלחתו גם במדי צ'לסי, וגם שם הפך במהירות להיות שחקן הרכב קבוע.
רגע השיא שלו היה במסגרת משחק רבע גמר ליגת האלופות נגד ארסנל בעונת 2003/2004. ברידג' כבש את שער הניצחון של המשחק בדקה ה-88 ושלח את קבוצתו, צ'לסי, לחצי הגמר, וגם שבר את רצף 18 המשחקים הרצופים שצ'לסי לא ניצחה עד אז את ארסנל.
השער נבחר מאוחר יותר להיות גם שער העונה.
ברידג' כבש גם שערים נגד בשיקטש ופורטסמות' באותה העונה.
ברידג' גם הפך להיות שחקן הרכב קבוע במדי הנבחרת האנגלית, אחרי שהופיע במדי הנבחרות הצעירות של אנגליה.
ברידג' ערך את הבכורה המלאה שלו בנבחרת הבוגרת בפברואר 2002. במהרה הוא הוכיח את עצמו, והופיע פעמיים כמחליף במהלך מונדיאל 2002, למרות שלא הופיע כלל במהלך יורו 2004, כי אשלי קול החליף אותו באותה העמדה בנבחרת, כיוון שנחשב בידי רבים (בעיקר באנגליה) כמגן השמאלי הטוב ביותר בעולם כיום.
במהלך משחקי המוקדמות של מונדיאל 2006, הוא תפס את תפקיד הקשר השמאלי בנבחרת, תפקיד בעייתי באנגליה, שלבסוף גם אותו הפסיד לחברו לקבוצה ג'ו קול אחרי שנפצע.
הוא חזר להופיע במדי הנבחרת במשחק הידידות מול נבחרת ארגנטינה בנובמבר 2005, כחיפוי לקול הפצוע כקיצוני שמאלי, זו הייתה הופעתו ה-21 במדי הנבחרת.
בעונת 2005/2006 צ'לסי החתימה את המגן השמאלי הספרדי אסייר דל הורנו דבר שגרם לברידג' להידחק החוצה מההרכב של צ'לסי, לאחר שחזר מפציעה שהשביתה אותו בשלבים האחרונים של עונת 2004/2005.
עקב יציאתו מההרכב של צ'לסי ומיעוט המשחקים שבהם שותף הוא חתם על הסכם השאלה עם פולהאם ב-19 בינואר 2006. הוא ערך שם את הופעת הבכורה בהפסד 1 - 2 לווסטהאם יונייטד באפטון פארק.
עם פתיחת חלון ההעברות בינואר 2009 עזב ברידג' את צ'לסי לטובת קבוצת מנצ'סטר סיטי, ששילמה עבור כרטיס השחקן שלו כ-10 מיליון לירות שטרלינג.
ב-31 בינואר 2012 הושאל לווסטהאם יונייטד למשך עד סוף העונה.
ב-6 ביולי 2012 הושאל לברייטון אנד הוב אלביון למשך כל העונה.
ב-3 ביוני 2013 חתם ברדינג לעונה אחת, בסוף העונה לאחר 12 משחקי ליגה החליט לעזוב את הקבוצה ולפרוש ממשחק פעיל.
ב-23 במרץ 2018, ברידג' לקח חלק בקרב ראווה נגד הידוען האנגלי כחלק מתוכנית Sports Relief של ה-BBC.
ברידג' ניצח בקרב בהחלטת פה אחד לאחר שלושה סיבובים.
קרב מקצועני נגד KSI – בוטל
ב-18 בינואר 2025, דווח כי ברידג' עתיד להתאגרף כנגד אושיית הרשת KSI ב-29 ברץ 2025 בקרב אגרוף מקצועני.
מאוחר יותר בשידור של אירוע Misfits & DAZN: X series 20, הגיע KSI לזירה וסיפר כי יריבו המקורי למרץ פרש מהקרב, דבר שהוביל לקרב נגד ברידג'.
הצמד נקלע לקטטה לאחר ש-KSI דחף את ברידג' והעלה את המקרה עם ג'ון טרי וחברתו לשעבר של ברידג' ונסה פרונסל.
ב-21 בינואר, הודיע ברידג' כי פרש מן הקרב.
ויין שורטר היה סקסופוניסט ומלחין ג'אז אמריקאי.
שורטר נחשב לאחד מנגני הג'אז והמלחינים הבולטים ביותר מאז שנות ה-60: הוא הקליט אלבומים רבים כנגן המוביל, והופיע באלבומים רבים אחרים עם נגנים שונים.
שורטר הוא אחת מהדמויות החשובות בג'אז בכלל, ובהארד בופ ובפיוז'ן בפרט.
ויין שורטר נולד בניוארק שבניו ג'רזי, ולמד בבית הספר לאמנויות של ניו ג'רזי.
אביו עודד אותו להתחיל לנגן על סקסופון כשהיה נער (אחיו הבכור, אלן, ניגן בחצוצרה ובבגרותו היה גם הוא למוזיקאי בעל שם).
אחרי שסיים את לימודיו באוניברסיטת ניו יורק ב-1956, הוא בילה שנתיים בצבא ארצות הברית; בתקופה זו הוא ניגן מעט עם הוראס סילבר.
לאחר שחרורו מהצבא החל החיפוש המוזיקלי שלו אחר הקול הייחודי לו.
הוא ניגן תקופה קצרה ביותר עם מיינרד פרגוסון ולאחר מכן בשנת 1959 הצטרף שורטר, בזכות ידידו לי מורגן, לארט בלייקי ושליחי הג'אז.
הוא נשאר עם בלייקי במשך חמש שנים, הלחין מוזיקה רבה להרכב ואף שימש כמנהל המוזיקלי שלהם.
בתקופת נעוריו שורטר קיבל את הכינוי מיסטר גון (Mr.
Gone), שמאוחר יותר הפך לשם אלבום של הלהקה Weather Report.
בשנת 1964 שכנע מיילס דייוויס את שורטר לעזוב את בלייקי ולהצטרף לחמישייה שלו, לצד הרבי הנקוק (פסנתר), רון קרטר (קונטרבס) וטוני ויליאמס (תופים).
דייוויס חיפש סקסופוניסט חדש שיחליף את ג'ון קולטריין, וההרכב החדש של החמישייה נחשב בעיני רבים להרכב המוצלח ביותר של מיילס דייוויס.
שורטר הלחין באופן נרחב לדייוויס ("Footprints", "Sanctuary", "Prince of darkness" ועוד רבים; בחלק מהאלבומים מחצית מהקטעים הם פרי יצירתו).
הרבי הנקוק אמר על שורטר: "בשבילי, בהרכב ההוא, הכותב הבכיר היה ויין שורטר.
ויין היה אחד מהאנשים היחידים שהביאו למיילס מוזיקה, שלא שונתה בכלל."
דייוויס אמר: "ויין הוא מלחין אמיתי.
הוא כותב תווים, וכותב לכל אחד בדיוק בצורה בה הוא רוצה שהם ישמעו.
הוא גם הביא סוג של סקרנות, לגבי העבודה עם החוקים המוזיקליים.
אם הם לא עובדים, הוא שובר אותם, אבל בהגיון מוזיקלי.
הוא הבין שהחופש במוזיקה הוא היכולת לדעת את החוקים, ולכופף אותם, בשביל הסיפוק והטעם שלנו."
באותו זמן שהיה חבר בחמישייה של מיילס דייוויס, שורטר גם הקליט אלבומי סולו בחברת התקליטים בלו נוט.
כמעט כל האלבומים כללו לחנים פרי עטו בלבד.
"Juju" ו"Speak No Evil" הם שני אלבומים מפורסמים מהתקופה ההיא.
הם מוערכים בזכות המנגינות הפנטטוניות המשולבות עם נקודות פדאל, והרמוניות מסובכות.
ההפסקות הארוכות, שהן חלק אינטגרלי מהמוזיקה, בניגוד למוזיקאים יותר 'מעמיסים' מאותה תקופה.
הוא גם הקליט בקביעות בתור מלווה עם דונלד בירד, מקוי טיינר, גראצ'אן מונקור השלישי, פרדי האברד, לי מורגן, ועם חברי ההרכב של דייוויס: הנקוק וויליאמס.
עד 1969 הוא ניגן רק על סקסופון טנור.
האלבום האחרון בו ניגן טנור במסגרת תפקידו הרגיל בחמישייה של מיילס דייוויס היה "Filles de Kilimanjaro".
ב-1969 הוא ניגן על סקסופון סופרן באלבום "In a Silent Way" של מיילס דייוויס ובאלבום שלו "Super Nova" (בו השתתפו חברי ההרכב של דייוויס דאז - צ'יק קוריאה וג'ון מקלפלין).
בהקלטות החיות של דייוויס מקיץ 1969 ותחילת האביב של 1970 הוא ניגן על שני סוגי הסקסופון.
בתחילת שנות ה-70 הוא ניגן בעיקר על סקסופון סופרן.
שורטר נשאר בהרכב של דייוויס גם לאחר פירוקו ב-1968, וניגן בהקלטות הראשונות של הג'אז פיוז'ן, באלבומים "In a Silent Way" ו-"Bitches Brew" (שניהם ב-1969).
ההקלטות וההופעות האחרונות שלו עם מיילס דייוויס היו ב-1970.
בשנת 1970, לצד הקלידן ג'ו זאווינול (שגם היה יוצא הרכב של מיילס דייוויס), הקים שורטר את Weather Report (תחזית מזג האוויר).
עוד חברי הרכב מקוריים היו הבסיסט מירוסלב ויטוס, נגן כלי ההקשה איירטו מוריירה והמתופף אלפונס מוזון.
לאחר עזיבתו של ויטוס ב-1973, שורטר וזווינול הנהיגו את ההרכב ביחד עד פירוקו ב-1985. הרבה מוזיקאים מצוינים שניגנו בהרכב בכל גלגוליו השונים (הבולט ביותר הוא הבסיסט המהפכני ג'אקו פסטוריוס), הוכיחו שאפשר לייצר מוזיקה איכותית גם כאשר ההרכב אינו קבוע.
עבודות נוספות של שורטר באותה תקופה
באותה תקופה שורטר גם הקליט אלבומים מהוללים ונחשבים כמנהיג, הבולטים שבהם - "Native Dancer" שהקליט עם המלחין והזמר הברזילאי מילטון נסימנטו, והאלבום "Atlantis".
הוא גם תרם את נגינתו לאלבומים של הזמרת ג'וני מיטשל, וכן לאלבום "Aja" של להקת סטילי דן.
בו זמנית בסוף שנות ה-70 ובתחילת ה-80, הוא הופיע עם ההרכב "V.S.O.P Quintet".
הרכב זה היה אוסף של הנגנים מהחמישייה של מיילס דייוויס שפעלה בשנות ה-60. ההבדל היחיד בין ההרכבים היה החצוצרן פרדי האברד שהחליף את דייוויס.
שורטר גם לוהק לסרט "Round Midnight" של ברטראן טברנייה בשנת 1986, בתור מוזיקאי ג'אז משנות ה-50 המנגן על סקסופון טנור וסופרן.
לאחר שעזב את "תחזית מזג האוויר", שורטר המשיך לנגן בהרכבים מובילים בתחום הג'אז פיוז'ן.
הוא גם שמר על קשר יצירתי עם הרבי הנקוק שכלל אלבום מחווה שיצא מעט לאחר מותו של מיילס דייוויס, בו משתתפים הנקוק, קארטר, ויליאמס ווואלס רוני.
הוא המשיך להופיע בהקלטות של ג'וני מיטשל בשנות ה-90.
ב-1995 הוציא שורטר את האלבום High Life, שהיה אלבום הסולו הראשון שלו מזה 7 שנים.
האלבום גם היה הראשון שלו בחברת התקליטים Verve Records.
שורטר חיבר את כל היצירות באלבום, והפיק אותן ביחד עם הבסיסט מרקוס מילר.
High Life זיכה את שורטר בפרס הגרמי, על אלבום הג'אז המודרני הטוב ביותר לשנת 1997.
אשתו של שורטר אנה מריה ואחייניתו דלילה, נהרגו בתאונת מטוס ב-1996, והוא נישא לקרולינה דוס סנטוס, חברתה הטובה של אשתו המנוחה ב-1999.
שורטר עבד עם הנקוק שוב ב-1997, על האלבום הנחשב והחלוצי "1+1".
השיר "Aung Sun suu kyi", זיכה את שניהם בפרס גראמי.
שורטר יצר את ההרכב האחרון שלו בשנת 2000, ההרכב האקוסטי הראשון תחת הנהגתו כלל את שורטר, הפסנתרן דנילו פרז, הבסיסט ג'ון פטיטוצ'י, והמתופף בריאן בלייד.
הרביעייה הוציאה שני אלבומים של הקלטות חיות (Footprints Live בשנת 2001 ו-Beyond the Sound Barrier ב-2005), וזכתה למחמאות רבות מהמעריצים ומהמבקרים.
חברי הרביעייה החשיבו את עצמם כמשפחה על הבמה ומחוצה לה.
האלבום של שורטר Alergia (2003) זכה בשנת 2004 בפרס גראמי לאלבום הג'אז האינסטרומנטלי הטוב ביותר.
הוא כולל את חברי הרביעייה עם מוזיקאים אורחים כמו הפסנתרן בראד מלדאו, המתופפת טרי לין קרינגטון ונגן כלי ההקשה הקודם של 'תחזית מזג האוויר', אלכס אקונה.
"Beyond the Sound Barrier" זכה בפרס גראמי ב-2006, בתור אלבום הג'אז האינסטרומנטלי הטוב ביותר.
בשנת 2017, זכה בפרס רולף שוק למוזיקה.
ויין דאגלס גרצקי , הוא שחקן ומאמן הוקי קרח לשעבר.
גרצקי נחשב לגדול שחקני ההוקי קרח בכל הזמנים, ואף מכונה "הגדול" (The Great One).
גרצקי היה ילד פלא שבלט בכישורי ההוקי שלו, הרבה בזכות אביו שטיפח ודחף אותו להצלחה.
כבר בגיל 6 התמודד בקבוצה הבכירה של גילאי 10, ובגיל 16 היה לשחקן הצעיר ביותר באליפות העולם בהוקי קרח לנבחרות צעירות וסיים את הטורניר כמלך הנקודות.
ב-1978, כשהיה בן 17, החל גרצקי את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אינדיאנאפוליס רייסרס מליגת ה-WHA, הליגה המקצוענית השנייה, כיוון שבליגת ה-NHL אסור היה לשתף שחקנים מתחת לגיל 18.
כבר בעונת הבכורה שלו נמכר חוזהו של גרצקי, עקב קשיים כלכליים, לקבוצת אדמונטון אוילרס.
גרצקי עבר לשחק בשורות האוילרס וזכה בתואר רוקי השנה.
בסיום העונה עברו האוילרס לשחק ב-NHL ובהנהגתו של גרצקי זכו ב-4 גביעי סטנלי.
ב-10 עונות בהן שיחק בקבוצה זכה 8 פעמים רצופות בגביע הארט (תואר ה-MVP של הליגה) ו-7 פעמים רצופות בגביע ארט רוס ("מלך הנקודות").
כמו כן הוענק לגרצקי תואר מסדר קנדה, תואר הכבוד הגבוה ביותר שמעניקה קנדה לאזרחיה.
ב-1988 עבר גרצקי לקבוצת הלוס אנג'לס קינגס במהלך שכונה "העסקה".
עזיבתו את אדמונטון וקנדה עוררה מחאות בקרב קנדים רבים, חלקם האשימו אותו בבגידה, אחרים תלו את האשמה באשתו, בטענה שרצתה לקדם את קריירת המשחק שלה.
בין היתר אף הועלתה על ידי אחד ממנהיגי הסיעות בבית הנבחרים הקנדי, דרישה לממשלת קנדה לאסור על העסקה.
בשמונה העונות שבהן שיחק גרצקי בקינגס, הוא הוביל אותם לראשונה בתולדות המועדון לגמר גביע סטנלי, ותרם רבות להגברת הפופולריות של הוקי הקרח בקליפורניה, מה שעודד את ליגת ה-NHL לאפשר הקמת קבוצות חדשות בדרום ארצות הברית, אזור עם מזג אוויר חם יחסית, על אף שהספורט נחשב מסורתית לספורט המשוחק במדינות קרות.
במהלך עונת 96–1995 עבר לשחק בסנט לואיס בלוז אך לא התאקלם שם, וב-1996 עבר לקבוצת הניו יורק ריינג'רס, בה סיים את הקריירה המקצוענית שלו בתור שחקן ב-1999. מיד לאחר פרישתו נבחר גרצקי להיכל התהילה של ה-NHL, צעד נדיר משום שבדרך כלל נדרשות שלוש שנות המתנה.
מספר החולצה אותה נהג ללבוש, 99, הוסר מכל מדי קבוצות ליגת ה-NHL ואף שחקן אינו יכול להשתמש במספר זה יותר, בצעד חסר תקדים בעולם הספורט הקבוצתי.
בשנת 2000 הפך גרצקי לאחד מבעלי קבוצת פיניקס קויוטיס ובשנים 2005 עד ספטמבר 2009 אף שימש כמאמנה.
גרצקי שימש כמנג'ר של נבחרת קנדה בהוקי קרח, במהלך אולימפיאדת החורף בסולט לייק סיטי (2002), ובהשראתו זכתה במדליית זהב, לעומת זאת באולימפיאדת החורף בטורינו (2006), נכשלה הנבחרת בהנהגתו והודחה ברבע הגמר.
גרצקי נבחר להדליק את הלפיד האולימפי בפתיחת אולימפיאדת ונקובר (2010).
אף על פי שלא היה מחונן במידות של אתלט יוצא דופן, ואף נחשב בעיני מבקריו מתחילת הקריירה שלו, כקטן ורזה מדי להתמודד ברמה המקצוענית, הפך גרצקי בזכות אימונים מפרכים ואינטליגנציית המשחק שלו לשחקן הטוב ביותר ששיחק מאז ומעולם על זירת הקרח.
גרצקי שינה בסגנונו את משחק ההוקי קרח המקצועני, הוא הרבה להתמקם מאחורי השער של היריבה ולנהל משם את משחק ההתקפה של קבוצתו.
ציטוט מפורסם שלו הממחיש את יכולת קריאת המשחק הנדירה שלו: "אני מחליק למקום בו הדסקית הולכת להיות, לא למקום שהיא הייתה בו".
כשפרש מהמשחק ב-18 באפריל 1999 החזיק גרצקי ב-61 שיאים רשמיים של ליגת ה-NHL, מתוכם 40 שיאים של העונה הסדירה, 15 שיאים של הפלייאוף ו-6 שיאים של משחק האולסטאר.
לאחר פרישתו נוסף לו שיא אחד (ממוצע נקודות למשחק שהחזיק קודם לכן מריו למיה), נכון לעונת 2022/2023 הוא עדיין מחזיק ב-58 שיאים (39 בעונה הסדירה, 14 בפלייאוף ו-5 במשחק האולסטאר).
בין השיאים הבולטים ניתן למנות:
50 שערים בעונה בקצב המהיר ביותר, ב-39 משחקים
51 משחקים רצופים עם נקודות, בעונת 84–1983
894 שערים בקריירה בעונה הרגילה והוא ממוקם שני בטבלת מלכי השערים בנתון זה, כשמקדים אותו אלכסנדר אובצ'קין ששבר את השיא ב-2025. גרצקי החזיק בשיא השערים בקריירה במשך 31 שנה.
1,963 מסירות לשער בקריירה בעונה הרגילה (יותר מאשר כלל הנקודות של כל שחקן אחר)
2,857 נקודות בקריירה בעונה הרגילה (הבא אחריו מפגר ב-970 נקודות)
50 משחקים בקריירה בהם כבש שלושער
47 נקודות בפלייאוף של 1985
31 מסירות בפלייאוף של 1988
ממוצע נקודות למשחק בקריירה: 1.921
4 זכיות בגביע סטנלי - אליפות ה-NHL
שתי זכיות בגביע קון סמיית' - ה-MVP של הפלייאוף
9 זכיות בגביע הארט - ה-MVP של העונה הסדירה.
10 זכיות בגביע ארט רוס - מלך הנקודות.
ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד לשנת 1982.
ספורטאי השנה של סוכנות AP לשנת 1982.
ספורטאי העשור של סוכנות AP לשנות ה-80.
8 פעמים בנבחרת העונה ב-NHL, ו-7 פעמים בנבחרת השנייה.
שיאי NHL בטקסט מודגש, ובטקסט נטוי בשורת הסיכום
+/– = הפרש גולים כששיחק; PP = שערים ביתרון שחקן; SH = שערים בחיסרון שחקן; GW = שער ניצחון
ויין בריידי הוא קומיקאי, זמר ושחקן אמריקאי זוכה פרס אמי.
בריידי נולד בקולומבוס, ג'ורג'יה, להורים מאזור הקאריביים, וכילד צעיר עבר לאורלנדו, פלורידה, לגור אצל סבתו ודודתו.
בריידי מתייחס לסבתו, ולרי פיטרסן, כאל "אמא" שלו, מאחר שהיא גידלה אותו.
עם סיום לימודיו עבד בפארק השעשועים דיסניוורלד הסמוך, כבן דמותו של טיגר מספר הילדים "פו הדב".
במקביל, החל להופיע כסטנד-אפיסט במועדון מקומי.
בהמשך עקר ללאס וגאס, וב-1996 הגיע ללוס אנג'לס.
ב-1993 שיחק בשני פרקים של סדרת הדרמה "I'll Fly Away" בדמותו של דיימון.
ב-1998 הצטרף לצוות הקבוע של סדרת הטלוויזיה "של מי השורה הזאת בכלל?", המבוססת על אלתורי קומיקאים.
הקומיקאים האחרים בצוות הקבוע של הסדרה היו ריאן סטיילס וקולין מוקרי, והמנחה היה דרו קארי.
הופעתו בתוכנית הקנתה לו חשיפה רבה, והוא התבלט בה גם כבעל יכולות קוליות, וכחקיין של זמרים.
בשנת 2003 זכה בפרס אמי על הופעתו בתוכנית, בקטגוריית ההופעה האישית הטובה ביותר במופע מוזיקלי או בקומדיה, והיה הראשון מזה עשור שזכה בקטגוריה זו בשל הופעה בסדרת טלוויזיה (קודמיו זכו בפרס בשל הופעתם במופעים חד-פעמיים).
ב-2001 קיבל תוכנית משלו ברשת ABC, בשם "The Wayne Brady Show".
ב-2002 החל להנחות תוכנית אירוח בעלת שם זהה, באותו ערוץ.
תוכנית האירוח, ששודרה במשך שנתיים, זכתה בפרס אמי לתוכניות יומיות במשותף עם "The View" בשנת 2003, בטקס שהנחה בריידי עצמו, בקטגוריית תוכנית האירוח הטובה ביותר.
הוא עצמו זכה בפרס זה בקטגוריית מנחה תוכנית האירוח הטוב ביותר, בשנים 2003 ו-2004, כשהוא גובר על מועמדים כברברה וולטרס, אלן דג'נרס ופיל מקגרו.
ב-2004 הופיע בריידי לראשונה על בימות התיאטרון, כשהחל לגלם את דמותו של עורך הדין בילי פלין במחזמר "שיקגו" בברודוויי.
ב-2006 הנחה שתי תוכניות טלוויזיה: ותוכנית המציאות "Celebrity Duets", ששודרה ברשת פוקס, ו-"That's What I'm Talking About", שעסקה באפרו-אמריקאים בתעשיית הבידור האמריקאית.
ב-2009 החל להנחות גרסה חדשה של השעשועון "עשינו עסק" ברשת CBS.
ויין שיחק ב"איך פגשתי את אמא" את אח של ברני סטינסון.
בשנת 2008 הקליט בריידי את אלבום הרית'ם אנד בלוז "A Long Time Coming".
בארצות הברית הגיע האלבום למקום ה-157 במצעד המכירות בילבורד 200 ולמקום ה-20 במצעד אלבומי הרית'ם אנד בלוז וההיפ הופ.
האלבום כלל גרסת כיסוי ל-"A Change Is Gonna Come" שסאם קוק ביצע ב-1964. ביצוע זה הקנה לו מועמדות לפרס הגראמי.
ב-2012 דיבב את קלובר בסרט "הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה".
עם חידושה של "של מי השורה הזאת בכלל?" ב-2013, בהנחייתה של איישה טיילר, חזר בריידי להופיע כחבר קבוע בתוכנית.
ב-2014 דיבב את קלובר בסרט "הנסיכה סופיה הראשונה: קללת הנסיכה אייבי".
בשנת 2018 החל לגלם את דמותו של ד"ר ריס בקינגהאם באופרת הסבון "היפים והאמיצים", ועל תפקידו היה מועמד לפרס אמי לבידור בשעות היום לשחקן אורח יוצא מן הכלל בסדרת דרמה לשנת 2019.
בשנת 2019 גילם את ריצ'רד הקטן בסדרת הטלוויזיה "נשמה אמריקאית", ברשת הטלוויזיה BET.
באותה שנה החל להשתתף בתוכנית הבידור האמריקאית "הזמר במסכה 2" בתור ה"שועל" וזכה במקום הראשון.
בשנת 2020 התארח בסדרת הטלוויזיה "ברק שחור" ובסיטקום "חדשים בשכונה" (אנ'), ושימש כשופט אורח בתוכנית הבידור "הזמר במסכה", בעונתה הרביעית.
בשנת 2022 דיבב את דמותו של קובי-קינג בסדרת האנימציה של נטפליקס "המופע של קאפהד!".
באותה השנה הגיע למקום השלישי בעונה ה־31 של תוכנית המציאות האמריקאית, "רוקדים עם כוכבים".
עוד בשנה זו, גילם את לורנזו בסדרת הדרמה והפשע "ג'יגולו אמריקאי" ברשת שואוטיים.
באוגוסט 2023 שיתף בריידי בראיון כי הוא פאנסקסואל.
ויין ורנאל מילנר היה שחקן ומאמן פוטבול אמריקני.
מילנר שיחק באוניברסיטת נוטרדאם בשנים 1933–1935. מילנר נבחר בדראפט של שנת 1936 על ידי בוסטון רדסקינס.
ברדסקינס שיחק עד סוף עונת 1941 שלאחריה התגייס לצי האמריקני, במהלך מלחמת העולם השנייה וחזר לעונה נוספת ב-1945, שבסופה פרש.
מילנר זכה באליפות ליגת ה-NFL יחד עם הרדסקינס ב-1937. בשנת 1968 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL ובשנת 1990 נכנס להיכל התהילה של פוטבול המכללות.
ויין ספקטייטור הוא כתב עת לסגנון חיים שמתמקד ביין ובתרבות יין.
הוא מפרסם 15 גיליונות בשנה שבהם חדשות, מאמרים, דיוקנאות וידיעות כלליות.
כל גיליון מכיל בין ארבע מאות לאלף סקירות יין, שמכילים דירוג יינות ורשמי טעימות.
כל היינות נסקרים בטעימות עיוורות, אלא אם כן מצוינות באופן ספציפי, כדי להפחית אפשרות של הטיה.
המגמה הצרכנית של המגזין משתקפת בסיפורים כמו ריבים בין משפחות יין, זיהויים של יצרנים שיינותיהם סובלים מפקקי שעם מקולקלים ויידוע אספנים על יינות מזויפים.
בין השותפים בפאנל הטעימות של המגזין נכללים ג'יימס סקלינג, ג'יימס מולסוורת', ברוס אנדרסון, הרווי שטיימן וג'יימס לובה.
ויין ספקטייטור הוא כתב העת לענייני יין הנקרא ביותר בעולם, עם 2.58 מיליון קוראים נכון ל-2008.
ויין ספקטייטור נוסד בידי בוב מוריסי בסן דייגו ב-1976 ונרכש שלוש שנים אחרי כן בידי המוציא לאור והעורך הנוכחי מרוין שנקן, המוציא לאור גם את מגזין הסיגרים Cigar Aficionado.
ב-1981 כתב העת השיק את פרסי המסעדות, לפיהם סוקרים ומדרגים את רשימות היינות של המסעדות בשלוש רמות: פרס להצטיינות (Award of Excellence) (רמה בסיסית), פרס להצטיינות יתרה (Best of Award of Excellence) (רמה שנייה) והפרס הגדול (Grand Award) (הרמה הגבוהה ביותר).
נכון ל-2009 מעל 3,500 מסעדות זכו באחד מהפרסים הללו.
המגזין ארגן ונתן חסותו לטעימות הויין ספקטייטור של 1986 ביום השנה העשירי ל"טעימות של פריז" "Judgement of Paris"
ב-2008 דירג Luxury Institute את הויין ספקטייטור כפרסום מספר אחד בקרב קהל קוראים עשירים.
ויין ספקטייטור מפעיל את Wine Experience, אירוע שנתי שכולל טעימות יין וסמינרים.
ב-2009 נכחו מעל אלף אנשים בעיר ניו יורק בטעימת 335 יינות שונים.
המגזין גם מפעיל את קרן המלגות של הויין ספקטייטור, שגייסה למעלה מ-10.9$ מיליון על מנת לתמוך בתוכניות ומלגות לחינוך לאוכל.
תוכנית הפרסים למסעדות זכתה במהלך השנים לביקורת.
הוא הצהיר שהוא עשה זאת כחלק ממחקר למאמר אקדמי.
שמטרתו הייתה לגלות מה צריך לעשות כדי לקבל פרס הצטיינות עבור מרתף היין של מסעדה מהוויין ספקטייטור.
עם קרוב ל-4,500 הזמנות ממסעדות, כתב העת מרוויח למעלה ממיליון דולר כל שנה מדמי מינוי.
העורך תומאס מתיוס פרסם תגובה רשמית בפורום של אתר המגזין.
ויין בארלו הוא צייר מדע בדיוני ופנטזיה אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בשל ציוריו הריאליסטיים של יצורים או חייזרים סוריאליסטים.
בארלו צייר עבור יותר מ-300 כריכות ספרים ושערי מגזינים, ואיורים עבור הוצאות לאור מפורסמות כמו מגזין לייף, Time ו-Newsweek.
בנוסף, עבד כמעצב גרפי ומתכנן קונספט אמנותי עבור מספר סרטי מדע בדיוני ופנטזיה, וסדרות טלוויזיה.
הוריו, סי ודורתיאה בארלו היו שניהם אמנים שהתמחו בהיסטוריה של הטבע.
תכנון ועיצוב עבור סרט הטלוויזיה של בבילון 5: "בבילון 5: החלל השלישי".
תכנן יצורים ודמויות עבור גלקסי קווסט,, הלבוי, הלבוי 2: הצבא המוזהב, הארי פוטר והאסיר מאזקבאן, כשהעולם עמד מלכת ואווטאר.
ציורי קדם הפקה עבור בלייד 2.
יצר אמנות קונספט עבור הארי פוטר וגביע האש, ג'ון קרטר ממאדים וההוביט.
ב-2004, ספרו Expedition נמכר לערוץ דיסקברי עבור פיתוח של הפקת טלוויזיה בת שעתיים, שנקראה "Alien Planet" ושודרה לראשונה ב-14 במאי 2005.
ויינה ואלדמר אלטונן (בפינית: Wäinö Valdemar Aaltonen; 8 במרץ 1894 – 30 במאי 1966) היה פסל פיני.
נחשב לאחד מגדולי הפסלים של פינלנד במאה העשרים.
אלטונן נולד בכפר קארינאיינן שבפינלנד והיה בנו של חייט.
בילדותו הפך חירש ונשלח לבית ספר לציור של אגודת האמנות של טורקו בגיל 16. אלטונן למד בבית ספר זה בין השנים 1910–1915. בבית הספר למד ציור, אולם לימד את עצמו פיסול.
בשנת 1923 נסע לאיטליה, שם הושפע מהקוביזם ומהפוטוריזם.
עם הקמת רפובליקת פינלנד ולאחר מלחמת העולם הראשונה פיסל אלטונן אנדרטאות לנופלים במלחמות אלה, והיה לפסל הלאומי של פינלנד.
יצירותיו הציגו פסלים מונומנטליים של תושבי פינלנד, ושל אישי תרבות וציבור פיניים.
ב-1925 יצר פסל ברונזה של פאבו נורמי, שהוצב בחזית אצטדיון הלסינקי.
ב-1927 הוצגה תערוכה מיצירותיו בסטוקהולם.
פסל נודע נוסף שיצר אלטונן היה פסלו של ז'אן סיבליוס בשנת 1928, העשוי ברונזה.
מרבית פסליו של אלטונן עשויים ברונזה, אך הוא פיסל גם באבן ובזכוכית.
יצירות רבות שלו מוצגות כיום בתצוגת קבע במוזיאון ויינה אלטונן לאמנות שבטורקו.
Myrsky (אנדרטה ל-53 הקורבנות של טביעת ספינת טרפדת פינית), 1930
Ystävyys solmitaan (אנדרטה לערים טורקו וגוטנברג), 1948-1955
Genius ohjaa nuoruutta (הפסל ניצב בחזית ספריית אוניברסיטת טורקו), 1958-1960
Genius Montanus (הפסל ניצב על קברו של אלטונן בטורקו), 1960
ויין אליוט נייט הוא שחקן, מדבב וקומיקאי אמריקאי.
ידוע בעיקר בתפקידיו כניומן בסיטקום "סיינפלד", כדון בסיטקום "מפגשים מהסוג האישי", כדניס נדרי ב"פארק היורה" וכהאסקל לוץ בסיטקום "דירת האקסים".
נייט נולד בניו יורק, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה קתולית.
הוא שיחק את דניס נדרי בסרט "פארק היורה", סטן פודולאק בסרט "ספייס ג'אם", וזאק מאלוצי בסרט "מיליונר מי שגומר ראשון", ואת ההחשמלאי ב"12 במחיר 1".
דיבב את אל מקוויגן בסרט האנימציה של דיסני "צעצוע של סיפור 2", ומדבב את הפיל טנטור בסרט האנימציה של דיסני "טרזן", ומר בילק בסדרת האנימציה "חתולים שרוטים", ובסדרת האנימציה "נערי שאולין".
הוא מוכר בעיקר בזכות תפקידו "ניומן" בסדרה סיינפלד.
בשנים 1996–2001 גילם נייט במשך שש עונות את הדמות החוזרת של השוטר דון בקומדיית המצבים הפופולרית "מפגשים מהסוג האישי" מבית רשת NBC.
בשנת 2015 נייט הופיע הופעה קצרה בסדרה של נטפליקס "נרקוס" כעורך דין של קרטל קאלי.
בשנת 2018 שיחק במיני-סדרה "האמת על פרשת הארי קברט" בתפקיד בנג'מין רות', שביים ז'אן-ז'אק אנו.
בהמשך השנה שיחק בסרט הדרמה "תקופת מבחן" של הבמאי המקסיקני קרלוס לופז אסטרדה.
בשנת 2020 שיחק בסרט האוסטרלי "האחד והיחיד מר דנדי" בכיכובו של פול הוגאן.
בשנת 2021 שיחק בסרט הספורט "12 יתומים חזקים", המבוסס באופן רופף על ספרו של ג'ים דנט.
בשנת 2024 הצטרף לקאסט העונה השנייה של סדרת האימה האנתולוגית של פריים וידאו "הם" (אנ') לצדה של פאם גריר.
1994 - פרס סאטורן לשחקן המשנה הטוב ביותר - מועמד
1998 - פרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרה קומית - מועמד
1998 - פרס Q לשחקן המשנה הטוב ביותר - מועמד
1999 - פרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרה קומית - מועמד
נהר וִיֶין הוא מחשובי הנהרות בדרום-מערב צרפת, ואורכו 363.3 ק"מ.
הנהר הוא אחד מיובליו של נהר הלואר.
הנהר חוצה את חבל לימוזן ופואטו-שראנט ולאורך מסלולו נבנו תחנות כוח הידרואלקטריות.
שני מחוזות צרפת קרויים על שם הנהר, ויין בחבל פואטו-שראנט וויין עילית בחבל לימוזן.
תחילתו של הנהר כמעיין במחוז קרז שבחבל לימוזן, משם הוא זורם מערבה לכיוון העיר לימוז', שתעשיית הפורצלן הענפה בה התפתחה בעזרתו.
לאחר מכן פונה הנהר צפונה, ובסיומו של דבר נשפך לתוך נהר הלואר.
ויין הנסי (Wayne Hennessey; נולד ב-24 בינואר 1987) הוא כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת השוער.
ויין הוא בנו של כדורגלן העבר טרי הנסי.
הנסי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי ובגיל 16 הצטרף לאקדמיה של וולברהמפטון וונדררס.
באפריל חתם על חוזה מקצועי במועדון.
ביולי הושאל לבריסטול סיטי, אך חזר לאחר חודש לוולבס בעקבות פציעתו של השוער הראשון מאט מארי.
לאחר חזרתו של מארי מפציעה, בינואר הושאל הנסי לסטוקפורט קאנטרי עד לחודש פברואר.
לאחר ששמר על שער נקי במשך החודש, הוארכה תקופת השאלתו עד לסיום העונה.
בפברואר זכה בתואר "שחקן החודש" בליגה הרביעית.
ב-3 במרץ 2007 השלים 857 דקות ללא ספיגת שער ושבר את שיא המועדון לאחר 119 שנה.
באפריל חזר לוולבס והוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד וסט ברומיץ' אלביון.
בסיום עונת זכה עם וולבס באליפות הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
במהלך עונת התערער מעמדו ובאמצע העונה הפסיד את מקומו בהרכב.
ביולי האריך את חוזהו בוולבס עד קיץ .
במהלך עונת חזר להרכב של וולבס.
באפריל נפצע וגמר את העונה.
בנובמבר נפצע שוב וגמר שוב את העונה מוקדם מהצפוי.
ב-31 בינואר 2014, הנסי חתם בקריסטל פאלאס לשנה וחצי.
ב-20 ביולי 2021 חתם בברנלי לשנתיים.
ב-15 ביולי 2022 חתם הנסי בנוטינגהאם פורסט לשנתיים.
בצעירותו, הנסי שיחק עבור כל הנבחרות הצעירות של ויילס, ואך כבש עבור נבחרת הנוער שער אחד מ-40 מטר נגד .
ב-26 במאי 2007 ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד שנגמר בתיקו 2-2, ומאז הפך לשוער הראשון של הנבחרת.
ויין אלן דאונינג היה גנרל אמריקאי אשר שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ופיקוד המבצעים המיוחדים.
דאונינג נולד וגדל בעיירה פאוריה שבמדינת אילינוי.
דאוניג החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית ווסט פוינט.
לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1962, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט.
עם סיום לימודיו התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, קורס הסיירים והסמכה כצנחן.
לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה בחטיבת הצנחנים ה-173 ולחם במלחמת וייטנאם.
בשנת 1966 שירת כמדריך וכמפקד פלוגה בבית הספר לחי"ר שבפורט בנינג.
בשנים 1968–1969 שב לווייטנאם ולחם על כמפקד פלוגה ובהמשך כקצין מבצעים גדודי וחטיבתי בדיוויזיית החי"ר ה-25.
לאחר מכן שירת במשרד ההגנה.
בתפקידו הבא שימש כקצין מבצעים וכמפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הריינג'רס ה-75. בשנים 1982–1984 פיקד על החטיבה ה-3 בדיוויזיית השריון הראשונה ולאחר מכן על רגימנט הריינג'רס ה-75. בתפקידו הבא שימש כסגן מפקד פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1 ובהמשך מונה לסגן מפקד פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC).
לאחר מכן שימש דאונינג כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, בין היתר במבצע מטרה צודקת ובמלחמת המפרץ.
שימש מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית ובתפקידו האחרון שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, בין היתר בקרב מוגדישו.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר נקרא דאונינג לשוב לשירות המדינה ושימש כסגן היועץ לביטחון לאומי לנושא לוחמה בטרור במועצה לביטחון לאומי של נשיא ארצות הברית.
ויין וולטר דייר היה פילוסוף והוגה דעות אמריקני.
ספרו "אזורי המשגה שלך" הוא אחד הספרים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, שנמכר עד כה בכ-35 מיליון עותקים.
ויין דייר, יליד דטרויט, עבד בתור יועץ חינוכי בתיכון ואחר כך כמרצה לחינוך באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק.
הוא פיתח קריירה אקדמית, ומאמריו פורסמו בכתבי עת.
בשנת 1976 החליט להעלות על הכתב כמה מהתאוריות שפיתח על טבע האדם בספרו "אזורי המשגה שלך", שהפך לרב-מכר.
אחר כך כתב ספרים רבים נוספים שזכו להצלחה ברחבי העולם.
בהגותו שילב דייר יסודות מן התרבות המערבית, בעיקר – את הגותו של הפסיכולוג אברהם מאסלו, יחד עם פילוסופיה של המזרח הרחוק, בעיקר – רעיונות מן הטאואיזם ומעולם המחשבה ההודית.
בשנת 2011 זכה הסרט שהופק על ידי אולפני פיקסאר "יום ולילה" ("Day & Night"), המבוסס על רעיונות מתורתו, בפרס אוסקר לסרט המצויר הקצר הטוב ביותר.
וויין וואלאס (נולד ב-25 במרץ 1980 בווייטהול, אלבמה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי בגובה 2.05 מ' ששיחק בעמדת הסנטר והעביר את רוב הקריירה שלו בישראל, הוא גם אחיינו של כוכב ה-NBA לשעבר, בן וואלאס.
וואלאס שיחק באוניברסיטת המדינה של דרום מיזורי בעונת 1999/2000 ואז עבר לשחק באוניברסיטת וירג'יניה יוניון מליגת המכללות השנייה, בה למד דודו, בין השנים 2000-2003 ובה התבסס כמו דודו כשחקן הגנה בולט.
הוא ניסה להיבחר בדראפט ה-NBA 2003 אך לא נבחר בדראפט, כמו דודו המפורסם.
בעונת 2004/2005 שיחק במדי מורנאר מסרביה.
בעונת 2005/2006 הגיע לראשונה לישראל וחתם במדי מכבי גבעת שמואל, אך במשך העונה לא גילה יציבות והוזכר כמועמד לשחרור בתדירות גבוהה (באישור גבעת שמואל אף נבחן בהפועל חולון מהליגה הלאומית אך הוחזר לקבוצתו לרגל מאבקי ההישארות בליגה), בסוף העונה גילה יציבות ונשאר במדי הקבוצה ששרדה את העונה בליגת העל בכדורסל.
כתוצאה מכך קיבל חוזה לעונה נוספת אך בעונת 2006/2007 לא הצליחה גבעת שמואל לשרוד ונשרה לליגה הלאומית בכדורסל, באותה העונה היה מלך החסימות של הליגה עם 2.4 חסימות בממוצע למשחק.
בסיום העונה ניסה את מזלו במדי הדטרויט פיסטונס (בה כיכב עד עונה קודם לכן דודו) בליגת הקיץ של ה-NBA בלאס וגאס אך לא קיבל חוזה.
בעונת 2007/2008 ניסה את מזלו בקבוצת סלאזק ורוצלב מפולין ונבחן לשני משחקים בטרם שוחרר ואז חתם בעירוני אשקלון אך שוחרר מהקבוצה לבקשתו לקראת סוף העונה בשל בעיות משפחתיות שצצו בארצות הברית וסיים את השנה כמלך החסימות של הליגה בפעם השנייה בקריירה שלו עם 2 חסימות בממוצע למשחק.
אודסה מהסופרליגה האוקראינית בכדורסל והגיע עמה לגמר הגביע האוקראיני בכדורסל, בשל ההצלחה שזכה לה הוא הוחתם לעונת 2009/2010 בקבוצה אך שוחרר בדצמבר לאחר שני משחקים.
ב-2010/2011 שב לישראל וחתם במדי העולה החדשה, מכבי אשדוד של מאמנו מגבעת שמואל עופר ברקוביץ', אך שוחרר ב-18 במרץ 2011 ערב המחזור ה-22 בשל פציעה במניסקוס.
ב-20 במרץ 2011 חתם עם מכבי ראשון לציון עד לסיום העונה כמחליף של דארל טאקר ששוחרר, אך יום לאחר מכן בוטלה העסקה ווואלס שוחרר גם מראשון לציון.
את עונת 2011/2012 שיחק במדי פוליטכנקיה הלצ'יינה מאוקראינה, אך עזב לאחר 7 משחקים ואז פרש ממשחק פעיל.
ויין עילית, בשם הרשמי אוט-ויין , הוא מחוז בצרפת בחבל אקיטן החדשה, הקרוי לפי נהר ויין.
ויין עילית הוא אחד מתריסר המחוזות של אזור אקיטן החדשה (אקוויטניה החדשה).
הוא גובל במחוזות קרז, קורז, דורדון, שראנט, ויין ואנדר.
הוא נמצא בצומת צירים היסטוריים המחברים את פריז עם טולוז (צפון-דרום) ואת האוקיינוס האטלנטי עם המסיב המרכזי (מסיף סנטרל) (מערב-מזרח).
מבחינה היסטורית ותרבותית לאזור זיקה למסורת האוקסיטנית והשתייך ללנגדוק.
המחוז תופס את החלק המערבי של הפרובינקיה הישנה לימוזן שכללה גם חלק מהמחוזות הנוכחיים שראנט, ויין ודרודן.
המחוז מחולק לשלוש נפות (ארונדיסמנטים): נפת לימוז', שבירתה העיר לימוז'; נפת בלאק, שבירתה בלאק, כ-45 ק"מ צפונית-מערבית מלימוז'; ונפת רוששואר, שבירתה העיר בעלת שם זהה, רוששואר, ממערב ללימוז'.
העיר הגדולה ביותר והבירה של המחוז היא לימוז'.
בשאר הערים במחוז אין יותר מעשרים אלף תושבים כל אחת.
ויין עילית הוא חלק מאזור אקיטן החדשה.
הוא גובל בשישה מחוזות: קרז ממזרח, קורז מדרום, דורדון מדרום-מערב, שראנט ממערב, ויין מצפון-מערב ואנדר מצפון.
שני נהרות חוצים את המחוז ממזרח מערבה: ויין, שעל גדותיו שוכנות שתי הערים העיקריות של המחוז – לימוז' וסנט-ז'וניין, גרטאמפ, יובל עקיף של הנהר יין, באמצעות הנהר קרז.
בדרום-מזרח המחוז מתרומם המסיב המרכזי או "מסיף סנטרל" (Massif Central).
המחוז ויין עילית נמצא בשוליים הצפון-מערביות של המסיב המרכזי.
הגובה הוא בין 160 מ' בעמק הוויין ומעל 750 מ' בהר, על יד אגם ואסיווייר.
פרט לכך הפסגה הגבוהה במחוז הוא פווי לגארד, 795 מ' גובה, כחלק מההר מון קרוזא (Mont Crozat).
פויי לגארד נמצא בגבול בין המחוזות קרז וויין עילית.
הגובה מגיע מקורות ל-777 מ' ביער קרוזא, ובכפר פרא-לה-שאטו.
מרכז המועצה הנמוך ביותר במחוז הוא סאיא-סיר-ויין הנמצא בגובה 162 מ' ומרכז המועצה הגבוה ביותר הוא בומון-די-לאק, עם 633 מ'.
סך אורך הנהרות והנחלים במחוז הוא כ-7,000 ק"מ.
בכפר שרונאק, על יד רוששואר, נמצא מקור הנהר שראנט.
במחוז ויין עילית יערות המכסים שטח של 1,499,960 דונם, המהווה 29,6% מכל המחוז.
מבחינת החלק המיוער, מגיע המחוז במקום האחרון באזור, כשמשטח המחוז קורז מעל 45% מכוסה ביערות, ובמחוז קרז – 29.8%.
בקצה המערבי של המחוז נמצא המכתש רוששואר, מכתש פגיעה שנגרם על ידי מטאוריט שהתנגש בקליפת כדור הארץ לפני למעלה מ-200 מיליון שנה.
בגלל הסחיפה מעט עקבות של המכתש המקורי ניתנים לראייה פרט להשפעות גאולוגיות על הסלעים מסביב.
להבדיל ממחוזות רבים, כמו למשל המחוז השכן קורז, ויין עילית אינו ממש מחולק לישויות גאוגרפיות ברורות, אם כי הנופים בו יכולים להיות שונים מאוד.
באס-מארש או מארש התחתית התופסת את השליש הצפוני של המחוז, גבולו הדרומי מורכב מהרי בלון (monts de Blond), "ארץ סן פרדו" (pays de Saint-Pardoux) והרי אמבזק (monts d'Ambazac).
הגובה באזור השה הוא בסביבות 150–300 מ'.
הערים המרכזיות: בלאק, מנייאק-לוואל, לה דורא (Le Dorat), שאטופונזאק.
עמק הוויין – שאליו מתווספים כמה אזורים ועמקי היובלים העיקריים, כמו של גלאן, בריאנס, גור, אוראנס.
כאן חיים רוב תושבי המחוז כ-250,000 תושבים ונמצאים רוב הערים.
הערים המרכזיות: לימוז', סנט-ז'וניין, רוששואר, אקס-סיר-ויין, נקסון, פייר-ביפייר.
רמות לימוזן והריו – מכסות את "שולי" המחוז מדרום-מערב מזרחה, ברצועה ברוחב של 25 ק"מ.
הגבול בין אזור זה לאחרים הוא עמום לפעמים.
האזור כולל כמה מסיבים קטנים – הרי שאלי (monts de Châlus), הרי פאיה ויעריהם (monts de Fayat), רמת מילוואש (plateau de Millevaches), הרי אמבזק, המופרדים על ידי רמות וגבעות.
אוכלוסיית האזור מונה כ-70,000 תושבים.
הערים המרכזיות (מדרום-מערב מזרחה) הן: שאלי (Châlus), סנט-אירייה-לה-פרש (Saint-Yrieix-la-Perche), אמוטייה (Eymoutiers), סן-לאונאר-דה נובלא (Saint-Léonard-de-Noblat), אמבזק, בסין-סיר-דרטאמפ (Bessines-sur-Gartempe).
ויין עילית נהנה מאקלים אוקיאני אקוויטני מתון, עם השפעה הררית הודות לקרבת המסיב המרכזי ולגובה.
החורפים יכולים להיות מושלגים, במיוחד בגבהים, אבל שנים עם יומיים של שלג בלבד אינן דבר נדיר.
הקיצים יכולים להיות יפים, חמים ולחים מאוד.
הסתיו הוא לעיתים קרובות נעים ושטוף שמש, ונדיר שהחודשים ספטמבר ואוקטובר יהיו קרים.
נתוני מזג אוויר וטמפרטורות בעיר לימוז':
מעט שרידים נשארו במחוז מהתקופה הפלאוליתית ומן התקופה המזוליתית.
נוכחות תושבי התקופה הפלאוליתית מתועדת על ידי אבנים עומדות וחדרי קבורה, כגון הדולמן זה בושה ביישוב לקרואה-סיר-גרטאמפ ועוד הנוספים בברניי ובברנייופא.
כלים מתקופת הברונזה כוללים ידיות גרזן שנמצאו בשאלי.
עם הגעת הרומאים התפתח המסחר ונפתחו מכרות זהב ובדיל.
התפתחה גם החקלאות ובמיוחד גידול הגפן:אמפורות לאחסון היין נמצאו בסן-ז'אנס.
בימי אוגוסטוס, נוסדה העיר אוגוסטוריטום – לימים לימוז' – על יד מעבר אסטרטגי החוצה את הנהר ויין.
הרומאים בנו דרכים מן האזור עד לברטאן (ברטניה), ליון ועד לים התיכון.
העיר שקעה בעקבות פלישות העמים הנודדים ("ברברים") במאה השלישית.
שלטון הוויזיגותים באזור נמשך זמן קצר ומלך הפרנקים כלוביס הראשון כבש את חבל לימוזן אחרי קרב ווייה בשנת 507.
בסביבות 674 סופח האזור לדוכסות אקוויטניה ונוצרה הרוזנות משנית (ויסקומיטאט) לימוז'.
בהמשך עברה הסביבה טלטלות תוך כדי מאבקים בין גורמים שונים על השליטה בה.
ב-1199 נפצע במחוז למוות ריצ'רד לב ארי בעת המצור על טירת שאלי-שברול.
האזור נסחף למאורעות מלחמת מאה השנה ובשנת 1360 העבירה צרפת בהסכם ברטיני לאנגליה שטח רחב שכלל את חבל לימוזן.
העיר לימוז' שללה את ההחלטה והכריזה נאמנות לכתר הצרפתי וכתוצאה מכך נשדדה על ידי האנגלים ב-1370. באו שנים נוספות של חוסר יציבות עד שעם החזרת השלום, כלכלת המחוז שגשגה: צמחו לאורך הנהר ויין בתי מלאכה לעיבוד עורות, בתי חרושת לנייר, בתי דפוס, התפתחה במיוחד תעשיית אמייל הזכוכית העדינה.
אחרי מרד איכרים, ידע שוב חבל לימוזן תקופה של שלום ושגשוג תחת שלטונו של אנרי הרביעי.
הוא עצמו ביקר את האזור בשנת 1606 והתקבל בהתלהבות.
בזמן הקונטרה-רפורמציה התרבו המנזרים ומסדרי הנזירים, במיוחד בלימוז'.
בשנת 1761 התמנה טורגו לאינטנדנט של לימוז'.
הוא השיג הורדה במיסים ופיתח שיטות הוגנות יותר של גבייתם, וכן דאג לשיפור מערכת הדרכים ועודד את פיתוח החקלאות.
אחרי שבסביבות 1765 נתגלה קאולין בדרום המחוז, על יד סנט אירייה-לה פרש, חלה תנופה גם בתעשיית החרסינה.
בימי המהפכה הצרפתית, ב-4 במרץ 1790 הוקם המחוז הנוכחי "ויין עילית" שמחציתו הדרומית היא חלק מחבל לימוזן, בעוד מחציתו הצפונית נוצרה על חשבון הרוזנות מארש וחלקים מאנגומואה ופואטו.
תחילה הוא קיבל את המספר 81, אולם במאה ה-19, מספרו הסידורי שונה ל-87, כשסופחו אליו עוד שטחים במזרח ובצפון-מזרח.
המחוז קיבל את שמו בגלל החלק העליון של הנהר ויין החוצה אותו.
בשנת 1998 נקראו דרום-מערב המחוז, יחד עם החלק הצפוני של המחוז פריגור, "פארק הטבע האזורי פריגור-לימוזן".
התעשייה, שהייתה מגזר חשוב, עברה משבר, כמו באזורים צרפתיים אחרים.
בולטים הענפים התעשייתיים של הייצור המסורתי או המורשתי: ייצור האמאיל של לימוז' והחרסינה של לימוז', נעלי וסטון, מפעלי הכפפות בסן - ז'וניין.
אחד מעמודי התווך של התעשייה בלימנוז' הוא מפעל המכוניות רנו טראקס והמפעל לחלקי חילוף ואלאו.
ידועוה גם תעשיית העץ, בגרסתה המסורתית – עם נמל נאווה, נמל ישן שאליו הגיעו בעבר בולי עץ ששטו על נהר ויין מכיוון אמוטייה, ובגרסתה המודרנית – מפאל International Paper בסאייא-סיר-ויין.
המחוז נודע גם בתעשיית הכרייה, כאשר בו נמצאו מכרות האורניום הפעילים ביותר בצרפת.
בימינו הענף הכלכלי השולט הוא השירותים, עם מפעלי לגראן לתשתיות חשמל ורשתות מידע, מפעלי ההיי-טק ESTER, בית הספר הלאומי למהנדסים של לימוז' ENSIL ופיתוח מואץ של שירותי תיירות.
החקלאות ממשיכה לתפוס מקום חשוב בכלכלה:
בשנת 2013 ענף החקלאות בפרובינציה הכניס 20 מיליון אירו, מתוך כל 21,300,000 אירו שבחבל לימוזן.
הופקו 723,340 הקטוליטר חלב מן הפרות ו-30,690 הקטוליטר חלב מן הכבשים.
ידועים מטעי תפוחי העץ (תפוחי לימוזן).
באותה שנה גידולי הדגנים, שנשארו שוליים, כיסו 18,978,000 דונם.
מעט הכרמים נהרסו על ידי הכנימת הפילוקסרה.
שיעור האבטלה – 7.4% ב-2006 – הוא מתחת לשיעור ברמה לאומית.
88 מהמפעלים מעסיקים יותר מ-100 שכירים.
לפי לתדמית המסיב המרכזי, נפגעה זמן רב ויין עילית מבידודה וממרחקה מצירי התנועה הראשיים.
בשנות ה-90 ובעיקר בשנות ה-2000 חל שיפור ניכר במפת התחבורה באזור.
נפתחו הכביש המהיר A20 (פריז-טולוז דרך אורליאן ולימוז'), חינם בין וירזון ובריב, והפיכתו לדו-סטרי של הקטע המקומי של הכביש הלאומי 141 בכיוון אנגולם.
החל מן המאה ה-19 משתמש המחוז בשני צירי רכבות בעלי חשיבות לאומית – הקו POLT (פריז-אורליאן-לימוז'-טולוז) והקו ליון-בורדו.
כיום הקשר עם פריז נעשה ב-10 נסיעות יומיות הלוך ושוב, בנות 3 שעות כל אחת.
נפגעו הקשרים עם מטרופולינים אחרים – עקב ביטול הקשר הישיר עם נאנט, עם ליון ועם קלרמון-פראן, הפחתת התדירות והארכת זמן הנסיעות בקשר עם בורדו וטולוז.
הקשר הלוך-ושוב על באמצעות TGV שהוקם בשנת 2007 אל נמל התעופה פריז-שארל דה גול ועם העיר ליל תוך שימוש בשו POLT, בוטל ב-2016.
התפשטות דרכי התעופה היא בעיצומה בתחום חברת התעופה הזולות תוך שימוש מוגבר בשדה התעופה לימוז'-בלגארד במיוחד בטיסות לאנגליה.
בשנת 1801 הייתה אוכלוסיית המחוז 245,150 תושבים.
בסביבות 1954 ירדה ל-324,429, בשנת 1999 נספרו 353,893 תושבים, והמחוז עמד במקום 59 בין המחוזות מבחינת גודל האוכלוסייה.
אחר כך התחילה האוכלוסייה לצמוח שוב ובשנת 2007 הגיעה ל-371,102.
שלוש הנפות (arrondissements) של המחוז הן:
כמו בכל חבל לימוזן, אוכלוסיית המחוז ויין עילית ירדה במהלך המאה ה-20, אם כי הרבה פחות מבמחוזות קורז וקרז.
אחרי שבשנות ה-1970 הפסיקה ההגירה הפנימית מן הכפרים אל הערים, עלתה שוב המשיכה אל הסביבה הכפרית, ואחרי שנות ה-90 המגמה התהפכה.
התווספו לאוכלוסיית המחוז מעל רבבת אנשים.
הייתה משיכה במיוחד אל היישובים מסביב לעיר לימוז'.
התיישבו בהם אזרחים בריטיים, גמלאים, גם אקדמאים שמקורם באזור, אנשי עיר שהחליטו לחיות בכפר ("הכפריים החדשים" – néo-ruraux) וכו'.
תרמו לכך גם שיפור מערכת הכבישים, מניעים קשורים למסגרת החיים ולמחירי הנדל"ן.
בשנים האחרונות לעומת זאת העתיד הדמוגרפי מושפע מההזדקנות התושבים והילודה המועטה.
הערים המרכזיות במחוז ויין עילית הן:
לימוז' תופסת את המשקל הדומיננטי במחוז.
קומונת לימוז' כוללת 37% מתושבי המחוז.
מבחינה זאת לימוז' היא במקום הרביעי בין המטרופולינים של צרפת מבחינת היחס של מספר תושביה לכלל אוכלוסיית המחוז, אחרי פריז (100%), אז'אקסיו (47%) ומרסיי (43.3%).
המחוז כולל שני אזורים עירוניים (מטרופוליטנים): לימוז' עם 247,944 תושבים וסנט ז'וניין עם 13,455 תושבים.
הקנטון המאוכלס ביותר הוא הקנטון סנט-אירייה-לה-פרש עם 20,706 תושבים, כלומר 5.5% מאוכלוסיית המחוז.
הקנטון בעל האוכלוסייה הקטנה ביותר הוא הקנטון לוימוז' 7 עם 14,808 תושבים, כלומר 3.9% מאוכלוסיית המחוז.
בלימוז' פועלים מוסדות דת של הדתות העיקריות.
הדיוקסיה הקתולית לימוז', חלק מהפרובינקיה הכנסייתית פואטייה, כוללת שני מחוזות: ויין עילית וקרז והבישוף שלה יושב בלימוז'.
החל משנת 2009 הבישוף של לימוז' הוא פרנסואה קליסט.
המחוז ויין עילית מחולק לשלוש נפות, 21 קנטונים ו-201 מועצות (כפרים גדולים).
בראש המחוז עומדת מועצה מחוזית.
הוקמו גם 13 קהילות-על (intercommunalités) מספר מועצות עירוניות וכפריות.
לפי חוק וואנה משנת 1999 לתכנון ולפיתוח בר קיימא של הטריטוריה, המחוז חולק גם לשישה אזורים ("ארצות" – pays) בעלי זיקה בעיקר להגנת הסביבה והפיתוח העירוני.
לימוזן עילית – עם 54 מועצות ו-30,030 תושבים
אזור ההרים והסכרים (Pays de Monts et Barrages) – עם 32 מועצות ו-21,116 תושבים
אזור סנט אירייה – עם 30 מועצות ו-27,566 תושבים
האזור האוקסיטני של הרי אמבז' – עם 16 מועצות ו-18,704 תושבים
החל משנת 1968 פועלת בלימוז' אוניברסיטה, המשרתת 20,000 סטודנטים.
מפורסמים הם בתי הספר הלאומיים הגבוהים ENSIL למהנדסים ו-ENSCI - לקרמיקה תעשייתית ושלושה מכונים למדעי מחשב (IL).
במחוז פועלים 204 בתי ספר יסודיים, 268 בתי ספר ציבוריים ו-11 פרטיים.
כמו כן, פועלות 33 מכללות ציבוריות ו-5 פרטיות, 12 בתי ספר תיכון ציבוריים ו-3 פרטיים.
בשנים 2007–2008 בוטלו בתי המשפט המחוזיים בבלאק, רוששואר וסנט אירייה-לה-פרש.
נשאר רק בית משפט מחוזי אחד – בלימוז'.
בלימוז' פועל גם בית דין לערעורים עבור שלושה מחוזות: קורז, קרז וויין עילית.
המחוז ויין עילית מהווה מזה זמן רב אחד המבצרים של השפעת השמאל בצרפת
בעקבות מלחמת העולם הראשונה והמסורת הפועלית והסינדיקלית (הקונפדרציה הכללית של העבודה CGT – אחד מההתאחדויות הגדולות של האיגודים המקצועיים במדינה – הוקמה בכנס בלימוז' בשנת 1895) בכפרים ובערים והרזיסטאנס בימי מלחמת העולם השנייה סייעו לתחרות החזקה באזור בין קומוניסטים לסוציאל-דמוקרטים.
קבוצות פוליטיות שתפסו במידה רחבה את הזירה הפוליטית במחוז.
בתחילת המאה ה-21 המפלגה הקומוניסטית מהווה במחוז משקל בולט, אולם שלושת המושבים בפרלמנט מטעם המחוז נתפסו על ידי סוציאליסטים.
מפלגה אחרונה זו החזיקה גם שני מושבי סנטורים ואת רוב הקנטונים והמועצות.
הימין הפרלמנטרי נמצא בשוליים, על אף כמה מאחזים והצלחות נקודתיות (בקוזס), אוהדים רבים בכפרים בצפון המחוז, וזכייה בתפקיד ראש העיר לימוז' ב-2014. השפעת הימין הקיצוני הייתה אז יחסית מוגבלת.
רבור אבראס (2023-1925) אחד מששת הניצולים של טבח אורדור-סיר-גלאן
ז'וזף לואי גה-ליסאק (1850-1778) כימאי ופיזיקאי צרפתי
סרז' גינסבורג (לוסיין גינסבורג) מלחין וזמר-יוצר יהודי צרפתי, ב-1944 מצא מקלט בתיכון מקומי
רולאן דומא - (יליד 1922) - פוליטיקאי צרפתי
ז'אן-פול דנאנו - פוליטיקאי סוציאליסט צרפתי
רישאר דאקורי (יליד 1959) כדורסלן צרפתי
קסבייה דארקו - פוליטיקאי צרפתי
סוזן ואלאדון (1938-1865) ציירת צרפתייה
מרסיאל ואלן (1980-1898) מפקד חיל האוויר של צרפת החופשית
פייר ויקטורניין ורניו (1793-1762) מהפכן צרפתי
ז'אן ז'ירודו -(יליד 1947) סופר ודיפלומט צרפתי
לוק לבלאן - (יליד 1966) אופנאי צרפתי
לטיסיה מילו - שחקנית ,דוגמנית וסופרת צרפתייה
מרטיאליס מלימוז' או מרטיאליס הקדוש (המאה השלישית) - נקרא "השליח של גאליה" או "השליח של אקוויטניה", לפי המסורת הבישוף הראשון של לימוז'
פסקל סווראן - זמר, פזמונאי ואיש טלוויזיה צרפתי, מת בלימוז'
תאו סאראפו (תאופאניס למבוקאס) - זמר ושחקן צרפתי יליד יוון, מת בלימוז'
ריימונד פולידור - יליד 1936 - אופנאי צרפתי
ונסאן פרו - (יליד 1965) עיתונאי, איש רדיו וטלוויזיה צרפתי
לורן קוסיילני (יליד 1985) כדורגלן צרפתי
ז'ורז'-עמנואל קלנסייה (יליש 1914) - סופר ומשורר צרפתי
אנרי ראבוט - אופנאי צרפתי
ריצ'רד לב ארי - (1199-1157) היה מלך אנגליה, דוכס נורמנדיה, דוכס אקיטניה, רוזן פואטייה, רוזן מן ורוזן אנז'ו.
היהיליד בומון פאלאס באוקספורד, מת בטירת שלוס-שברול
נתנאל דה רנקסן (יליד 1972) עיתונאי ושדרן טלוויזיה צרפתי
אוגוסט רנואר (1919-1841) צייר אימפרסיוניסט צרפתי
ז'אן שאסאן (1947-1881) טייס, נווט צוללת ונהג מרוצים צרפתי
ויין רוברט אלינגטון הבן הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
אלינגטון נולד בוינווד שעל יד פילדלפיה, פנסילבניה, ובנערותו למד ב"אקדמיה האפיסקופלית" (Episcopal Academy) לצד שחקן ה-NBA לעתיד ג'רלד הנדרסון.
בשנת 2006 החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ובשלוש עונותיו כשחקן קבוצת הכדורסל שלה קלע 14.7 נקודות בממוצע למשחק.
בעונתו השלישית עזר לקבוצה לזכות באליפות טורניר המכללות, כששיתף פעולה עם טיילר האנסברו, טיי לוסון ודני גרין.
במשחק הגמר מול אוניברסיטת המדינה של מישיגן קלע אלינגטון 19 נקודות, ובסיום הטורניר זכה בתואר השחקן המצטיין של הפיינל פור.
אלינגטון נבחר בבחירה ה-28 של דראפט ה-NBA לשנת 2009 על ידי מינסוטה טימברוולבס.
לאחר 3 עונות במינסוטה, בהן קלע 6.5 נקודות בממוצע למשחק, נשלח לממפיס גריזליס בתמורה לדנטה קנינגהם.
באמצע עונת הועבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס, יחד עם מריס ספייטס וג'וש סלבי, בתמורה לג'ון לואר.
לאחר עונה אחת בדאלאס נשלח בטרייד לניו יורק ניקס, יחד עם סמואל דלמברט, חוסה קלדרון ושיין לארקין, בתמורה לטייסון צ'נדלר וריימונד פלטון.
כחודשיים לאחר מכן, בטרם שיחק עבור הניקס, הועבר לסקרמנטו קינגס אשר שחררה אותו מהקבוצה.
ב-22 בספטמבר 2014 חתם אלינגטון כשחקן חופשי על חוזה לעונה אחת בלוס אנג'לס לייקרס, עבור כמיליון דולר.
כשבועיים מפתיחת עונת נהרג אביו של אלינגטון לאחר שנורה על ידי אלמוני בזמן שנהג ברכבו בפילדלפיה.
ביולי 2015 חתם אלינגטון על חוזה לעונה אחת בברוקלין נטס, עבור כ-1.5 מיליון דולר.
בסיום עונתו היחידה בברוקלין זכה בפרס גביע האזרחות של ג.
וולטר קנדי, כהוקרה על שירותו ותרומתו לקהילה.
ביולי 2016 חתם אלינגטון על חוזה לשנתיים במיאמי היט, עבור כ-12 מיליון דולר.
במשחק האחרון של עונת קלע שיא קריירה של 32 נקודות בניצחון קבוצתו מול טורונטו ראפטורס.
באותו משחק קלע 8 שלשות, ובכך העמיד את סך השלשות שלו באותה עונה על 227 בסך הכול, אשר הציבו אותו במקום השישי בליגה וכן היוו שיא מועדון במיאמי.
לקראת עונת חתם על חוזה חדש במיאמי לעונה אחת עבור כ-6.2 מיליון דולר.
ב-7 בפברואר 2019 הועבר בטרייד לפיניקס סאנס, יחד עם טיילר ג'ונסון, בתמורה לראיין אנדרסון.
ביום שלמחרת שוחרר מהקבוצה, מבלי ששיחק במדיה.
ב-9 בפברואר 2019 חתם על חוזה בדטרויט פיסטונס, עד לסיום עונת .
לקראת עונת חזר אלינגטון לשחק בדטרויט פיסטונס, כשחתם על חוזה בקבוצה.
באוגוסט 2021 חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס, בה שיחק בעבר בעונת .
ויינונה ארפ היא סדרת טלוויזיה על טבעית מערבונית אמריקאית-קנדית, שפותחה על ידי אמילי אנדראס, במבוסס על סדרת הקומיקס באותו שם מאת בו סמית'.
מלאני סקרופאנו משחקת את הדמות הראשית.
בכורת הסדרה שודרה בארצות הברית ברשת Syfy ב-1 באפריל 2016.
ב-23 ביולי 2016, הוכרז על חידוש הסדרה לעונה שנייה בקומיק-קון, סן דייגו.
במקור תוכננו עשרה פרקים, ואז העונה הורחבה ל-12 פרקים באוקטובר 2016. ב-22 ביולי 2017 הוכרזה העונה השלישית של הסדרה, גם היא בת 12 פרקים.
בקיץ 2019, בכנס הקומיק-קון, הודיעו שחקני הסדרה כי העונה הרביעית נדחתה עקב בעיות כלכליות אך מאוחר יותר חודשה ועלתה לאוויר ב-26 ביולי 2020. ב-5 בפברואר 2021 הודיעה רשת Syfy כי העונה הרביעית היא גם האחרונה, בהתחשב החלק השני של עונה 4 שעלתה ב-5 במרץ 2021.
בישראל, הסדרה ניתנה לצפייה בעבר באמצעות שירות ההזרמה נטפליקס, אך ירדה מנטפליקס ב-1 באוקטובר 2020.
ויינונה ארפ היא הנכדה-רבה של איש החוק האגדי של המערב הפרוע, ואייט ארפ.
היא "היורשת", בת הדור הנוכחי שצריכה להילחם בשדים הקמים לתחייה מנשמותיהם של פורעי החוק שהרג ואייט.
בכל דור של המשפחה יש צאצא אחד של ארפ האמון על הבסתם.
היא נלחמת גם ביצורים על טבעיים אחרים המאכלסים את משולש נחל הרפאים, שטח מקולל הסמוך להרי הרוקי הקנדיים, שבה שוכנת עיירת מולדה, פרגטורי.
ביום הולדתה ה-27 יום הולדת, ויינונה יורשת את הכוחות המיוחדים המאפשרים לה להחזיר את השדים למשכנם בגיהנום, בעזרת אקדחו המקורי של ואייט ארפ.
היא מגויסת על ידי מחלקה מיוחדת של סוכנות ממשלתית סודית בראשותו של אקסבייר דולז אשר בסופו של דבר כוללת את דוק הולידיי האלמותי, ואחותה של ויינונה וייברלי ארפ.
ניקול הוט, בת זוגה של וייברלי וסגנית השריף בפרגטורי מסייעת לצוות במסגרת תפקידה.
מלאני סקרופאנו בתפקיד ויינונה ארפ, נינתו של וויאט ארפ, שמחזיקה בכוח האקדח "Peacemaker" של וויאט.
בעונה השנייה היא הרתה תינוק עם דוק הולידיי, ובסיום העונה השנייה ויינונה ודוק מחליטים לשלוח את בתם שזה עתה נולדה, אליס, אל מחוץ למשולש נהר הרוחות כדי לשמור על ביטחונה.
כאשר קללת ארפ נשברה על ידי בולשאר בסיום העונה השלישית, ויינונה הפסיקה להיות היורשת של המשפחה.
ויינונה היא אחותה של וייברלי.
טים רוזון בתפקיד דוק הולידיי, שהיה שותפו של ואייט ארפ, וקולל לחיי נצח.
דומיניק פרובוסט-צ'קלי בתפקיד וייברלי ארפ, אחותה של ויינונה.
קת'רין בארל בתפקיד השוטרת ניקול הוט.
בעונה הראשונה היא מתגלה כלסבית.
שמיר אנדרסון בתפקיד הסוכן המיוחד אקסבייר דולז.
וארון סראנגה בתפקיד ג'רמי צ'טרי, מדען ממשלתי המסייע לאחיות ארפ.
גרג לוסון בתפקיד שריף רנדי נדלי, איש החוק של פרגטורי, המודע לאופי העל טבעי של המקום
מייקל אקלונד בתפקיד בובו דל ריי, מנהיג הפושעים שקמו לתחייה
ראיסה קונדראקי בתפקיד קונסטנס קלוטי, הידועה גם כמכשפת האבן
ג'סיקה סיפוס משחקת את קלוטיס בפלאשבקים לעבר הרחוק
קייט דראמונד בתפקיד הסוכנת לוקאדו, הממונה על אקסבייר דולז
נטלי קריל בתפקיד וילה ארפ, אחותן הבוגרת של ויינונה ווייברלי
שון ג'ונסטון בתפקיד חואן קרלו, איש הדת של הקהילה בשנות ה-1880
תמרה דוארטה בתפקיד רוזיטה בוסטיוס, חברתו של דוק אשר קמה לתחייה
מייגן פולווס (עונה 3) בתפקיד מישל גיבסון ארפ, אמה של ויינונה.
העונה הראשונה קיבלה ציון של 85% באתר Rotten Tomatoes עם דירוג ממוצע של 6.11/10. אתר Metacritic נתן לסדרה ציון ממוצע של 68 מתוך 100. לסדרה היו כ-0.56 מיליון צופים בארצות הברית.
בעונה 2, מספר הצופים הכללי נשאר דומה, אך הייתה גדילה משמעותית של 44% בצפייה בקרב נשים בגילאי 18–34, ונשים מהוות יותר ממחצית קהל הצופים של הסדרה.
העונה קיבלה ציון של 100% Rotten Tomatoes, ודירוג ממוצע של 8.33/10.
Club קרא למלאני סקרופאנו "האישה הנכונה לתפקיד...
בעלת נוכחות סמכותית נטולת מאמץ".
Entertainment Television מינה את "ויינונה ארפ" בתור התוכנית החדשה הטובה ביותר לשנת 2016, ומגזין וראיטי קרא לה "אחת מ-20 התוכניות הטובות של השנה".
Collider זיכה את התוכנית בתואר "תוכנית המדע הבדיוני הטובה ביותר של 2016".
שנהקטגוריהמועמדיםתוצאה2018המיצג החזותי הטוב ביותראמילי אנדראס ובראד רייט
שנה קטגוריה מועמדים תוצאה 2017 סדרת המדע הבדיוני או הפנטזיה הטובה ביותר ויינונה ארפ
שנה קטגוריה מועמד תוצאה 2018 תוכנית המדע הבדיוני/פנטזיה של 2018 ויינונה ארפ
שנהקטגוריהמועמדיםתוצאהשופט2017מדע בדיוני, פנטזיה, פעולהויינונה ארפ
פרסי התסריטאות של גילדת הכותבים של אמריקה
שנה קטגוריה מועמדים תוצאה 2017 התסריט הטוב ביותר לסדרה חדשה אלכסנדרה זרובני
שנהקטגוריהמועמדיםתוצאה2017Girl on Topמלאני סקרופאנו 2018השחקנית הראשית המובילה בטלוויזיהמלאני סקרופאנו
ויין ריצ'רד אמברי הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1958–1969, בעמדת הסנטר.
בעונת היה שותף לזכיית קבוצת בוסטון סלטיקס באליפות ה-NBA, ולאורך הקריירה השתתף 5 פעמים במשחק האולסטאר והעמיד ממוצעים של 12.5 נקודות, 9.1 ריבאונדים, ו-1.9 אסיסטים למשחק.
בשנת 1972 היה לג'נרל מנג'ר האפרו-אמריקאי הראשון בתולדות ה-NBA, כאשר מונה לתפקיד זה במילווקי באקס.
בין השנים 1986–1999 שימש כג'נרל מנג'ר של קליבלנד קאבלירס, ובעונות ו- זכה בפרס מנהל השנה ב-NBA על הצלחתו בתפקיד.
מאז שנת 2006 משמש כיועץ לענייני כדורסל עבור טורונטו ראפטורס.
בשנת 1999 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל כ"תורם לכדורסל".