tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחברה המערבית המודרנית מדיטציה נחשבת כלי לשיפור מצב בריאותי פיזי ונפשי.
מחקרים מצביעים על מתאם חיובי בין תרגול מדיטציה לבין שיפור יכולות מנטליות שונות, כגון יכולת ריכוז, ויסות רגשות, ועוד.
ישנן אף מספר שיטות טיפול המבוססות על מדיטציה, לדוגמה טיפול קוגניטיבי מבוסס-קשיבות.
מכיוון שהמדיטציה התפתחה במקומות שונים בעולם לאורך תקופות שונות בהיסטוריה, קשה להתחקות אחרי מקורה במדויק.
בסין מיוחסת המצאת המדיטציה לדמות מיתולוגית בשם פו שי, שנחשב גם להוגה תורת האי צ'ינג.
בהודו מוזכרות טכניקות מדיטציה בכתבים מהאופנישדות, כדוגמת הויג'איה טנטרה.
בהסתמך על מקורות אלו, משוער כי תרגול מדיטציה לשמה התקיים בהודו לכל המאוחר במאה החמש-עשרה לפנה"ס, והתקיים בסין כמה מאות שנים קודם לכן.
באירופה הפגנית, בתקופה שקדמה למאה העשירית לפנה"ס, התקיימו בדתות שונות טקסים שניתן להגדירם כמדיטטיביים, בהן בדת ההלניסטית ובדת הדרואידית.
מבשרי המדיטציה המודרנית היו המוסלמים הסופיים, שפיתחו טכניקות תרגול שהיוו בסיס לעבודתם של מומחי המדיטציה המודרניים, גורדייף ואושו.
החל מסוף המאה ה-19 חדרו טכניקות מדיטציה מזרחיות למערב, שחלקן עבר עיבוד לגרסאות מערביות העומדות בפני עצמן.
מכיוון שתרגולי המדיטציה הראשונים שימשו כפולחן דתי, לא ניתן להפריד את העקרונות שלפיהם תורגלו מהתאולוגיה ומהפילוסופיה של הדתות שבהן התפתחו.
בדתות רבות קיימים פולחנים שונים המכילים אלמנטים של תרגול מדיטטיבי, אך במספר דתות הודיות ומזרח אסייתיות הפכו אלמנטים אלו למרכזיים בתפישתם.
בדתות הדהרמה ההודיות (בודהיזם, הינדואיזם, ג'ייניזם וסיקיזם) מטרת התרגול היא לקרב את המתרגל להארה, אם כי למושג ההארה הסבר שונה בדתות השונות ובדרכים להשגתה.
בדאואיזם הסיני מופיע גם תרגול המדיטציה, ומאפיינים מדיטטיביים פותחו לתרגולים מדיטטיביים רבים, בהם תרגולי צ'י, כדוגמת צ'י קונג וטאי ג'י צ'ואן.
בעשרות השנים האחרונות חלה עלייה מתמדת במידת העניין שמפגין עולם המדע בהשפעות הפסיכולוגיות והביולוגיות של המדיטציה על הגוף ועל הנפש.
מתוך כך עלה הצורך לנסח בסיס תאורטי הנשען על מחקר פסיכולוגי, שיבחין בין טכניקות המדיטציות השונות על סמך המנגנונים העומדים בבסיסן.
ההגדרה המדעית למדיטציה היא "משפחה של אסטרטגיות מורכבות לוויסות קשב ורגשות, אשר פותחו לשלל מטרות, בהן טיפוח רווחה אישית ואיזון רגשי".
אחת הגישות הראשונות ליצירת בסיס תאורטי למדיטציה התמקדה בעיקר בתרגולים בודהיסטיים, והציעה חלוקה לפי שני מנגנונים מדיטטיביים: מיקוד תשומת-לב, וניטור חופשי.
מדיטציית מיקוד תשומת-לב מתבססת על מיקוד מכוון של תשומת הלב באובייקט נבחר לאורך זמן (דוגמת תחושות הגוף או הנשימה).
התרגול משלב זיהוי של רגעי נדידת מחשבות מאובייקט המדיטציה, זיהוי הגורמים להסחת הדעת, ניתוק מאותם מסיחי דעת, החזרת תשומת הלב לאובייקט הנבחר, ולבסוף הערכה קוגניטיבית מחודשת ונטולת שיפוטיות למתרחש.
הסוג השני, מדיטציית ניטור חופשי או פתוח מבוססת על ניטור נטול-תגובה של חוויית ההווה המתמשכת, כאמצעי ראשוני לזיהוי דפוסים רגשיים או קוגניטיביים ומאפייניהם.
סוג מדיטציה זה נמנע במתכוון ממיקוד מפורש באובייקט מסוים, ומאפשר התבוננות רחבה בתכנים שמופיעים ומתפוגגים בתוך התודעה.
בשלב מאוחר יותר נעשה ניסיון לייצר מודל מקיף שיכלול טווח רחב יותר של מדיטציות ומסורות.
לפי מודל זה, מדיטציות רבות ניתנות לחלוקה לשלוש משפחות עיקריות בהתאם למנגנון הקוגניטיבי הראשוני שעומד בבסיסן:
משפחת מדיטציות הקשב (תשומת לב, ריכוז, סמאדהי) - הן מדיטציות מבוססות מנטרה, ספירת נשימות (זן), מדיטציית ג'אנה (בודהיזם, זרם התרוואדה), מדיטציית שמאטה, מדיטציות המתבססות על תשומת לב לגוף, ועוד.
המנגנונים הקוגניטיביים העומדים בבסיס משפחה זו קשורים ליכולת לוויסות הקשב, הפניית תשומת הלב המודעת, והגברת המודעות לתהליכים המתקיימים במרחב התודעה (מחשבות, זיכרונות, רגשות, רצונות ועוד).
משפחת המדיטציות הקוֹנְסְטְרוּקְטיביות (מלשון תמיכה והבניה) - מדיטציית מטה, מדיטציית טוב-לב אוהב (Loving-Kindness), שבועת הבודהיסטווה הבודהיסטית, תפילת centering הנוצרית, מדיטציות המבוססות על טיפוח חמלה, ועוד.
המנגנון הקוגניטיבי העומד בבסיס משפחה זו הוא טיפוח, בנייה ותמיכה של דפוסים פסיכולוגיים, דפוסי מחשבה ודפוסים של תגובה רגשית, המחזקים שלמות ורווחה נפשית.
טיפוח דפוסים מיטביים מתאפשר בזכות חיזוק היכולת להערכה מחדש של מצבים מורכבים, והתבוננות בהם מנקודות מבט שונות.
משפחת המדיטציות הדקונסטרוקטיביות (פירוק) - מדיטציית ויפאסנה, מדיטציה אנליטית (בודהיזם טיבטי), תרגול קואן (זן), מורקבה (סופי), שיקנטזה (זן), תרפיה התנהגותית-קוגניטיבית (CBT), ועוד.
המנגנון הקוגניטיבי העומד בבסיס משפחה זו הוא טיפוח יכולת של חקירה עצמית, פיתוח תובנה, ופירוק החוויות המנטליות למרכיביהן.
תהליך זה מאפשר הבנה עמוקה של תגובות רגשיות ושל דפוסים פסיכולוגיים שאינם מיטביים, וכן את השפעתם על תפיסת העצמי, תפיסת האחר, ותפיסת המציאות בכללותה.
תרגולי מדיטציה שונים קיימים בדתות שונות, בכללן בבודהיזם, באסלאם (אצל הסופים), ביהדות (בחסידות), בנצרות, ובהינדואיזם.
ישנם מספר זרמים בבודהיזם, ולכל אחד מהם מספר רב של תרגולים.
התרגול המפורסם ביותר במערב, והמשותף לרוב הזרמים, הוא הוויפסאנה שמקורה בטהרוואדה.
הוויפאסנה מבוססת על חיבור לגוף דרך נשימות.
בזרם הווג'ריאנה נהוגות מדיטציות החזייה (הדמיה או ויזואליזציה), וכוללות לרוב החזייה של דמויות המכונות "היבטי בודהה", וכן מדיטציות מנטרה, כגון "אום מאני פאדמה הום" - "היהלום מצוי בלוטוס".
בזרם הזן נהוגה מדיטציית זאזן.
מדיטציות בהינדואיזם כוללות לרוב חזרה על מנטרה בסנסקריט, ועל פי הוודות הן מאפשרות להגיע למצב של "סמאדהי", איחוד עם האל או עם היש.
ניתן לחלק את תרגולי המדיטציה לשני חלקים עיקריים: סביל ופעיל.
בתרגול מדיטציה סביל המתרגל אינו עושה דבר אלא מניח לתהליך טבעי לחלוטין לקרות מעצמו.
בתרגול סביל המודעות מתפוגגת במהלך שינויים הבאים וחולפים באיברי החישה השונים של הגוף, באחד ממצבי המנוחה השונים (לדוגמה: ישיבה תוך ערנות לתחושות הבאות וחולפות באיבר המגע כתוצאה מתהליך הנשימה).
בתרגול מדיטציה פעיל האדם יוזם פעולה המשפיעה על התודעה, כגון ריכוז תשומת הלב בקצה האף (דוגמה לפעולה הכרתית), או סחרור סביב עצמו (דוגמה לפעולה פיזית).
הפניית קשב לתחושות סומטוסנסוריות (תחושות גוף) בחלק מסוים מהגוף (כגון מגע האוויר הנכנס והיוצא מהנחיריים) או קשב למחשבות חולפות (ויפאסנה, זאזן).
הפניית קשב לצלילים הבאים וחולפים באיבר השמיעה, או התמקדות בצליל אחד, למשל "אום".
הדמיה פנימית של מראות וסיטואציות (לאם רים).
ישיבה בעיניים פקוחות בחשיכה מוחלטת במשך שעה לפחות (מדיטציית חושך).
סיבוב במקום במהירות גדולה במשך 45 דקות (סחרור סופי).
תרגולי מדיטציה שונים: תרגול זאזן, מדיטציה דינמית, ויפאסנה, סחרור סופי, סאג'ה יוגה, פאלון גונג, דמיון מודרך, צ'י קונג, טאי צ'י, מדיטציה טרנסצנדנטלית ועוד.
במסורת היהודית התפתחו צורות שונות של תרגולות מדיטטיביות.
בין הבולטות שבהן קיימות השיטות המדיטטיביות של ר' אברהם אבולעפיה, שמשלבות מלמול שמות קדושים, נשימות ארוכות ותנועות של הראש, ייחודים וכוונות, אשר משתמשות בייצוגים מנטליים של שמות האל כדי לתקן את העולמות העליונים וכדי לתקן את נפש האדם מחטאים, הנקרא "תיקוני עוונות".
וכן להתעלות רוחנית והארה וכן להפריד חלקי הנפש הפנימית מן החומר הנקרא "התפשטות" ולידיעת עתידות הנקרא "השגה" או "בעל השגה" ; וכן בתפילה חסידית בדבקות, המעוררת גודש רגשי ומטרתה דבקות באל על ידי ביטול העצמי.
בראשית המאה ה-20 פיתח האדמו"ר מפיאסצנה שיטה מדיטטיבית אינטרוספקטיבית מתוחכמת המשתמשת בדמיון מודרך ובהתבוננות פנימית.
במחצית השנייה של המאה העשרים פותחו שיטות רבות נוספות של "מדיטציה יהודית", כמו השיטות של הרב אריה קפלן ושל הרב זלמן שחטר-שלומי, שחלקן כוללות יבוא של טכניקות מהמזרח הרחוק או מתרבות הרוחניות העכשווית.
באסלאם הסופי התפתחה צורת תרגול מדיטטיבית הנקראת מוּראקַבּא.
מטרת התרגול היא טיהור הנפש מהמושגים הכוזבים "עצמי" ו- "זהות" במטרה לאפשר למאמין לחוש קרוב יותר לתווחיד.
התרגול בבסיסו הוא תרגול דקונסטרוקטיבי, ומטרתו לעמעם את תחושת העצמי ולפתח מודעות לכללי.
על המתרגל להביט לליבו ולהפיק תובנות על הקשר בינו לבין העולם ובינו לבין הבורא.
בנוסף התפתח באסלאם הסופי תרגול הנקרא ذكر ד'כּר , בו המתרגל משנן את שמותיו של אללה (לרוב באמצעות מסבחה) או פסוקים שונים בהקוראן או החדית' בהתכוונות מלאה, בדומה לשינון מנטרות.
הבודהה לימד שני סוגי מדיטציה (בְּהָאבַנָא):
על פי הבודהה אם נזיר בודהיסטי רוצה להגיע לשחרור מלא ולהפוך להיות אדם אצילי, אַרַהַנְט, הוא צריך לעשות ארבעה דברים:
לשמור על כללי התרגול המוסריים במלואם
להיות מסור לרוגע תודעתי פנימי, לא להזניח את הגְ'הָאנַה
להיות בעל ראייה וחכמה (וִיפַּאסנָה)
כמו כן, ממשיך הבּוּדְהַה:"ואילו דברים, נזירים, צריכים להיות מפותחים על ידי ידיעה ישירה?
"אדם הניחן בריכוז (גְ'הָאנַה) וחכמה, אכן קרוב הוא לנִיבָּאנַה."
מדיטציית סַמַטְהַה היא פיתוח ריכוז חזק ועוצמתי באובייקט אחד: גְ'הָאנַה [ריכוז מלא].הנזירה האַרַהַנְטית דְהַמְמַדִינְנָא הסבירה: "תודעה [המרוכזת] בנקודה אחת, זהו ריכוז".
הבּוּדְהַה לימד ארבעים נושאים למדיטציית סַמַטְהַה:
ארבע השכינות הנעלות (או השמימיות) (בְּרַהמַה-וִיהָארַה): אהבה חברית (מֵטָא), חמלה (קַרוּנָּא), שמחה אוהדת (מוּדִיטָא),{{הערה|שם=ftn585|שמחה אוהדת, שמחה אלטרואיסטית''', מוּדִיטָא, Mudità.}} איזון נפשי (אוּפֵּקְהָא).
עשרת נתינות הדעת: מודעות לנשימה, היזכרות בנדיבות, היזכרות במוסריות, נתינת הדעת לישויות השמימיות, נתינת הדעת לבּוּדְהַה, נתינת הדעת לדְהַמְמַה, נתינת הדעת לסַנְגְגְהַה, נתינת הדעת למוות, נתינת הדעת לשלושים ושניים חלקי הגוף, נתינת הדעת לשלווה [של השחרור].
תפיסה אחת: הגות על המזון.
הגדרה אחת: מדיטציית ארבעת היסודות.
עשרת ה'לא־יפים' (אַסוּבְּהַה): נתינת הדעת לעשרה מצבים של השתנות, בלייה טבעית והתפרקות הגוף האנושי.
ארבעת ההישגים הלא־חומריים: (עם בסיס) החלל חסר הגבולות/ האין־סופי, התודעה חסרת הגבולות, הרִיק חסר הגבולות, "לא תפיסה ולא 'חוסר תפיסה'".
עם כמה מנושאי המדיטציה הללו המתרגל יכול להגיע רק ל"ריכוז מקורב".
עם נושאי מדיטציה רבים אחרים המתרגל יכול להגיע גם ל"ריכוז מקורב" וגם לגְ'הָאנַה – נתינת הדעת לנשימה, למשל.
כדי להגיע לנִיבָּאנַה אנו צריכים לתרגל ויפאסנה – אנו צריכים לדעת ולראות את חמשת המצרפים לפי המציאות.
חמשת המצרפים או חמשת "מצרפי ההיקשרות"
בסוּטות, כשהבודהה בדרך כלל מדבר על הנושאים למדיטציית וִיפַּסַנָא, הוא מדבר על חמשת "מצרפי ההיקשרות":
"מצרף ההיקשרות" של היצירה התודעתית
אלה הם המצרף החומרי וארבעת המצרפים הנפשיים.
אנו צריכים לדעת ולראות את חמשת מצרפי ההיקשרות.
הבּוּדְהַה הסביר עליהם ב"סוּטַת המצרף":
כל מה שחומרי, נזירים, מהעבר, מהעתיד או מההווה, פנימי או חיצוני, גס או מעודן, נחות או נעלה, רחוק או קרוב, המלווה בסיאובים והיצמדות, זה נקרא מצרף ההיקשרות החומרי.
כל הרגשה, נזירים, מהעבר, מהעתיד או מההווה, פנימית או חיצונית, גסה או מעודנת, נחותה או נעלה, רחוקה או קרובה, המלווה בסיאובים והיצמדות, זה נקרא מצרף ההיקשרות של ההרגשה.
כל תפישה, נזירים, מהעבר, מהעתיד או מההווה, פנימית או חיצונית, גסה או מעודנת, נחותה או נעלה, רחוקה או קרובה, המלווה בסיאובים והיצמדות, זה נקרא מצרף ההיקשרות של התפישה.
כל יצירה תודעתית, נזירים, מהעבר, מהעתיד או מההווה, פנימית או חיצונית, גסה או מעודנת, נחותה או נעלה, רחוקה או קרובה, המלווה בסיאובים והיצמדות, זה נקרא מצרף ההיקשרות של היצירה התודעתית.
כל הכרה, נזירים, מהעבר, מהעתיד או מההווה, פנימית או חיצונית, גסה או מעודנת, נחותה או נעלה, רחוקה או קרובה, המלווה בסיאובים והיצמדות, זה נקרא מצרף ההיקשרות של ההכרה.
אלה נקראים, נזירים, חמשת מצרפי ההיקשרות".
אנו צריכים לדעת ולראות את חמשת המצרפים עם שלושת המאפיינים שלהם:
תכונת השינוי/ארעיות: חמשת המצרפים מופיעים, נעלמים ומשתנים, שזה אומר שהם ארעיים.
המאפיין של הדוּקְהַה: הבודהה דיבר על שלושה סוגים של דוקקהה: א.
דוקקהה [הנובעת] מכאב (גופני או נפשי).
תכונת חוסר העצמיות: זה מתייחס לכל חמשת המצרפים.
היות שחמשת המצרפים מופיעים, נעלמים ומשתנים, זה אומר שאין בהם יסוד, מהות או תוכן כלשהו שהוא תמידי, קבוע או נצחי.
מוח האדם מאופיין בתכונות של גמישות ואדפטיביות ("פלסטיות") אשר ממשיכות להתקיים לאורך כל תקופת החיים.
תכונות אלה מהוות "קרקע פורייה" לביצוע שינויים במוח על ידי התנסויות שונות בכל גיל.
אחת ההתנסויות אשר להן השפעה ניכרת על תפקודי המוח היא מדיטציה.
מחקרים שונים מהשנים האחרונות, אשר השתמשו במכשיר דימות תפקודי בתהודה מגנטית (fMRI), הראו כי לפעילות מדיטטיבית ישנה השפעה המפחיתה רמות דחק (stress), לחץ דם, ואת מידת הכאב והסבל הנלווים למחלות כרוניות.
כמו כן פעילות כזו משפרת את המערכת החיסונית ויכולה להיטיב בהפרעות כמו דיכאון, הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות.
פלסטיות היא תכונה בסיסית של מערכת העצבים, אשר קיימת גם באורגניזמים פשוטים ומוגדרת כיכולתה של מערכת העצבים המרכזית להשתנות.
שינויים אלה יכולים להתרחש כתוצאה מגורמים שונים, החל מהתפתחות נורמלית והבשלת האורגניזם, דרך רכישת מיומנויות חדשות אצל אנשים צעירים ובוגרים וכלה בהופעת נזק למערכת העצבים המרכזית או מהזנחה סנסורית.
השינויים המתחוללים במעגלים העצביים במוח משקפים השתנות של מעגלים קיימים או יצירה של מעגלים חדשים.
המקום בו נראים שינויים אלה הם בצמתים בין הנוירונים הקרויים "סינפסה" (בשל מורכבות מערכת הנוירונים והסינפסות במוח, ניתן רק לאמוד את השינוי במספרן אך לא לספור אותן באופן מדויק).
שינויים אלה מתרחשים בתיאום עם שינויים בהתנהגות או בתפקודים פסיכולוגיים.
הפלסטיות הנוירולוגית מתרחשת בשתי דרכים:
Experience Expected – דרך זו מתרחשת ב"תקופות קריטיות".
המוח נוצר עם תבנית הזקוקה לחשיפה לגירויים מסוימים או להתנסויות מסוימות בתקופת התפתחות קבועה וזאת כדי לאפשר לתפקודים מסוימים להתפתח באופן היעיל והטוב ביותר.
חסימת החשיפה לגירויים מסוימים ב"תקופה הקריטית" יכולה להביא לנזק כמעט בלתי הפיך או קשה מאוד לשינוי.
(דוגמה למערכות המתפתחות באופן זה: מערכת הראיה, לימוד שפה ראשונה והתפתחות רגשית).
Experience Dependent – דרך זו יכולה להתרחש בכל גיל וקשורה ללמידה ולזיכרון.
מערכת העצבים הגמישה משתנה בהתאם להתנסויות שונות אותן האדם חווה.
לפי התפיסה המסורתית, למוח יש יכולת להשתנות רק בגילאים צעירים בהם הוא עודו מתפתח.
עם זאת, המדע הוכיח כי תכונת הפלסטיות ממשיכה לאפיין את המוח עד ליום מותו.
מחקרים שונים וסיפורי חיים מראים כי על ידי אימון של המוח ניתן לבצע שינוי מהותי בתפקודים שונים, כאשר לכל תפקוד מוחי נדרש אימון מסוג שונה.
הפסיכיאטר נורמן דוידג' בספרו "המוח הגמיש" מציג מקרים לפיהם אנשים הצליחו לסגל את עצמם לשינויים כדוגמת העלאת רמת משכל, התגברות על כאבי רפאים (פנטום), טיפול בהפרעות אובססיביות, ותיקון לקויות למידה.
כדבריו: "בתנאים הנכונים, לימוד ותרגול של מיומנות חדשה עשויים לחולל שינויים במאות מיליוני, ואולי במיליארדי החיבורים שבין תאי העצב במפות המוח שלנו" (דוידג', 2009, 57).
השפעת המדיטציה על אזורים שונים במוח
טווח רחב של השפעות מוחיות נמצאו בקרב מתרגלי מדיטציה וותיקים (מספר שנים) ומתרגילי מדיטציה טירונים (מספר שעות עד מספר חודשים).
נכון ל-2017 דווחו כבר למעלה מ-120 מחקרים שבדקו כיצד מדיטציה משפיעה על מבנה ותפקוד אזורי מוח שונים.
טכניקות מדיטציה שונות נבדלות זו מזו במטרות, בהיקף, ובקושי של כל טכניקה, דבר המוביל לגיוס אזורים מוחיים שונים בעוצמות שונות.
לדוגמה, מתרגלי זן (Zen) נוטים להפעיל מנגנונים של קשב פתוח ומודעות לרגע הנוכחי ולכל מה שמתרחש בו, תרגולי ויפאסנה מביאים תשומת לב מכוונת לחוויה הגופנית ותרגולי שמאטה מטפחים יכולות של ריכוז חד נקודתי.
למרות ההבדלים בתרגולים השונים ובהשפעות השונות שלהם על המוח, אותרו כמה מערכות ואזורים מוחיים שמושפעים מרוב סוגי המדיטציה:המערכת הלימבית: מיקומה האנטומי של המערכת הלימבית מאפשר לה לחבר בין העולם החיצוני (המערכות החושיות) לעולם הפנימי (המערכת האוטונומית) ולתקשר עם אזורים גבוהים במוח.
חלק מהפונקציות העיקריות שמיוחסות למערכת זו הן יצירת רגשות, מוטיבציה וזיכרון לטווח ארוך.
תרגולי מדיטציה שונים משפיעים על תפקוד החלקים השונים במערכת ועל הקישוריות שלה עם אזורי מוח אחרים.
הממצאים העיקריים בהקשר של המערכת הלימבית נוגעים לאמיגדלה (מוכרת לרוב כאזור רגשי המקושר לתהליכים של פחד ומעורבת בוויסות הפעולה של המערכת ההורמונלית ושל מערכת העצבים האוטונומית), ולפיהם קיים מתאם שלילי בין פעילות האמיגדלה לתרגולי מדיטציה.
כמו כן נמצאו השפעות על הקישוריות בין אזורים קדמיים האחראים על שליטה ובקרה לתפקוד האמיגדלה.
שינויים אלה מיוחסים לוויסות של המערכות הקדמיות על תפקוד האמיגדלה וכתוצאה מכך שיפור יכולות של וויסות רגשי ואותרו כבר לאחר שישה שבועות של אימון מדיטציה.
אזור נוסף אשר מקושר רבות לתרגולי מדיטציה ונמצא גם הוא במערכת הלימבית הוא ההיפוקמפוס.
מחקרים מצביעים על עליה בנפח ההיפוקמפוס בקרב מתרגלי מדיטציה.
ההיפוקמפוס משחק תפקיד חשוב ביצירת זיכרונות כמו גם בלמידה רגשית, דבר המתבטא ביצירת תגובה רגשית שלוקחת בחשבון את ההקשר שבה התגובה מופקת.
ניוון בהיפוקמפוס מקושר להפרעות קליניות רבות הכוללות לחץ, חרדה ודיכאון.
מחקרים בחולדות הדגימו שההיפוקמפוס רגיש לגורמים סביבתיים מסוימים, ושלגורמים מיטביים (למשל, סביבת למידה תומכת), השפעות מגנות על ההיפוקמפוס במצבי לחץ.
קיים קשר עקיב בין פעילות האינסולה לבין המודעות לתהליכים ביולוגיים בגוף האדם, וביניהם הנשימה וקצב הלב.
הקורטקס הסומטומוטורי הראשוני והמשני הם מרכזי קליפת המוח העיקריים האחראים לעיבוד מידע תחושתי (מגע, כאב, טמפרטורה וכדומה).
פיתול החגורה הקדמי אחראי על ויסות עצמי, שליטה עצמית, פתרון בעיות ממוקד ותגובות התנהגותיות אדפטיביות בתנאים משתנים.
מחקרים מצביעים על שינויים באזורים אלו בעקבות תרגולי מדיטציה.
מכיוון שאזורים אלו קשורים לחוויה הסובייקטיבית של כאב, שינויים באזורים אלו, הנצפים במוחם של מתרגלי מדיטציה וותיקים, מעניקים הסבר לסיבולתם הגבוהה יותר לכאב (סף כאב גבוה; רגישות נמוכה לכאב) בהשוואה לאנשים שאינם מתרגלים מדיטציה.
ההבדלים המבניים באינסולה ובקורטקס הסומטוסנסורי מאפשרים לחוות את התכונות החושיות של גירויים בלתי נעימים, בנפרד מהתגובה הרגשית והקוגניטיבית שעשויה להתלוות אליהם.
שינויים בפיתול החגורה הקדמי מיוחסים לשיפור בוויסות כאב, ויסות רגשי, מודעות רגשית, רגולציה רגשית ופתרון בעיות.רשת מצב ברירת המחדל (DMN): מערכת אשר פועלת בעיקר במצב שבו אין התעסקות במטרה נקודתית אלא במצב של נדידת מחשבות.
פעילות המערכת נמדדת בעיקר על ידי קישוריות בין אזורים קדמיים (קליפת המוח הקדם-מצחית) כמו גם האינסולה ופיתול החגורה הקדמי.
המחקרים בתחום מראים שינויים תפקודיים בקרב מתרגלי מדיטציה בין האזורים השונים: ירידה בפעילות והקישוריות בין אזורים קדמיים, עלייה בקישוריות בין פיתול החגורה הקדמי והאינסולה, כמו גם עלייה כללית בפעילות האינסולה.
תוצאות אלה מצביעות על עלייה במודעות עצמית ויכולות קשב.
בנוסף, במספר מחקרים נמצאה ירידה בפעילות מערכת ה-DMN, אשר פעילות מוגברת בה מקושרת להפרעות מצב רוח ורומינציה של מחשבות ().
השפעות המדיטציה על יכולות למידה
ליכולת הקשב השפעה קריטית על התהליך המנטלי המרכזי בלמידה.
בעולם המודרני, מתייחסים לקשב כמורכב משני חלקים: עלייה בזרם המידע וחיפוש אישי לביצוע מספר פעילויות באופן סימולטני או חיפוש אחר מספר גירויים.
לפיצול קשב גם כן השפעה חשובה על ביצועי הלומד, דוגמה לכך ניתן לראות למשל במחקר שבדק ביצוע של מספר משימות באותו זמן.
המחקר הראה כי נוכחותה של משימה משנית קידם בעיקר למידה של שינון בעל פה.
בניגוד לכך, הסטת קשב למשימה אחת קידמה יכולת נוספת של הכללת המידע הנלמד למצבים חדשים.
נמצא במחקרים רבים שבאמצעות תרגול קבוע של מדיטציה, ניתן להפיק את אותן תועלות של טיפול בנוירופידבק עבור מגוון רחב של הפרעות, כגון: קשב וריכוז, נדודי שינה, חרדה, דיכאון, אפילפסיה, התמכרות, אוטיזם ועוד.
מכיוון שגם מדיטציה וגם נוירופידבק משמשות כשיטות לאימון מצבים נפשיים, ההנחה הרווחת היא ששתי השיטות גורמות לשינויים פלסטיים דומים במוח, ולכן יכולות לסייע לסוגי הפרעות דומות.
אחת ההשערות להסבר הדמיון בין מדיטציה ונוירופידבק, היא שלשתיהן השפעה חיובית של שיפור רמת הקשב והשליטה הקוגניטיבית, אשר מסייעות בוויסות הריכוז והרגש.
על-אף ריבוי הממצאים הקושרים בין תרגולי מדיטציה לדפוסים מוחיים שונים, ולמרות השיפור העצום במכשור המשמש למחקרים מוחיים, עדיין קיימות מגבלות ושאלות רבות שהמדע מתקשה לספק להן מענה.
מבחינה סטטיסטית, רובם המוחלט של המחקרים בנושא אינם מצביעים על סיבתיות, אלא על מִתְאָם, כלומר על קיומו של קשר כלשהו בין הפעילות המדיטטיבית לפעילות המוחית הנצפית.
פרופסור פרננדו וידאל, היסטוריון של מדעי ההתנהגות, כותב ביחס למחקרי fMRI:
מרבית המחקרים משווים בין מתרגלים ותיקים לבין מתרגלים טירונים, וניתן לספק מספר הסברים חלופיים להבדלים בין שתי האוכלוסיות: ראשית, ייתכן כי ההבדלים שנמצאו בין שתי האוכלוסיות נובעים מסגנון אישיות ומאורח חיים שונה המאפיין את האנשים שנוטים לתרגל יותר מדיטציה, ולא מהשפעות התרגול עצמו.
שנית, הבדלים אלו עשויים לשקף מבנים מוחיים מסוימים שהתקיימו עוד לפני התרגולים, והם אלו שהובילו אנשים מסוימים לעסוק במדיטציה באופן יותר אינטנסיבי מאחרים.
בשנת 2018 התפרסמה במגזין Scientific Report (השייך לכתב העת Nature) מטא-אנליזה שסקרה מחקרים בפסיכולוגיה אשר דיווחו על ההשפעות החברתיות החיוביות של המדיטציה.
המאמר העלה תהיות באשר ליכולתה של המדיטציה לקדם התנהגות חברתית חיובית, ציין את היעדר ההתייחסות המחקרית להשפעות שליליות אפשריות של המדיטציה, ואף הצביע על כשלים מתודולוגיים רבים במחקר המדעי בתחום.
מדיירה (בפורטוגזית: Rio Madeira) הוא יובל של האמזונאס (צפון ברזיל), נחשב ליובל הארוך בעולם.
אורכו 3,380 ק"מ וספיקתו 18,300 קוב לשנייה, המהווים 10.6% מספיקת האמזונאס במקום השפך.
מי הנהר עכורים וצבעם חום-צהוב.
הנהר מתחיל בגבול ברזיל–בוליביה, בנקודת המפגש בין נהר בני לבין הנהר ממורה, שאליהם מתלכדים מימיהם של שלושה נהרות גדולים נוספים: סן מיגל, גואפורה, ומדרה דה דיוס.
הנהר מדיירה נשפך לאמזונאס 160 ק"מ מזרחית למנאוס.
מפלי מדיירה נמצאים במעלה הנהר ומסילת ברזל באורך 350 ק"מ עוקפת אותם.
הנהר חולף בפורטו וליו, המהווה את בירת מדינת רונדוניה.
נמל זה משמש נקודת מוצא לספינות הממשיכות עד האוקיינוס האטלנטי, תוך שהן שטות בחלק הנהר הכשיר לשיט, שאורכו 1,070 ק"מ.
מְדִיטַצְיָה טְרַנְסְצֶנְדֶּנְטָלִית היא טכניקת מדיטציה אשר הוצגה לראשונה בשנת 1955 על ידי מהרישי מהש יוגי, תלמידו של בראהמנאנדה סאראסוואטי שהיה השאנקארה צ'אריה (המנהיג הרוחני) של צפון הודו בג'יוטיר מאט' בהימלאיה.
מדיטציה טרנסצנדנטלית היא טכניקה מנטלית (שמתורגלת במחשבה).
אין בתרגול כל ריכוז, עיסוק בתכנים והתבוננות בין אם מילולית, גופנית או סביבתית.
היא מתורגלת בישיבה נוחה (בכיסא או כורסה) פעמיים ביום במשך 10–20 דקות בכל פעם (לפי הנחיות המורה – בהתאם למצבו של הלומד – למשל, מי שמעל גיל 10 ומתחת לגיל 20 מתרגל את מספר הדקות של גילו).
במדיטציה הטרנסצנדנטלית משתמשים במנטרה, צליל חסר משמעות, שמותאם אישית על ידי מורה מוסמך, למתרגל.
על פי העוסקים בתחום מתנסה התודעה במצבים יותר ויותר מעודנים של חשיבה, עד שהיא מגיעה למצב השקט והמעודן ביותר.
משם היא עוברת מֵעבר למצב זה, אל מה שמכונה מקור המחשבות.
מעבר זה מסביר את שמה: באנגלית to transcend פירושו "לעבור למֵעבר", כאשר הכוונה היא להתנסות שהיא מֵעבר לרמה המעודנת ביותר של חשיבה, התנסות ישירה במקור המחשבות, בתודעה טהורה, בהוויה העצמית.
כשכל הפעילות המנטלית נרגעת, בשל הקשר בין פעילות מנטלית לפעילות גופנית, במקביל נרגעת פעילות הגוף.
הגוף זוכה אז במנוחה עמוקה בהרבה מישיבה בעיניים עצומות ואפילו משינה עמוקה.
בשנת 1953 שהה מהרישי מהש יוגי, לפי צוואת מורו שמת זה לא מכבר, באשראם של מורו להתבודדות בת שנתיים נוספות בהימלאיה במטרה למצוא צורת מדיטציה פשוטה שכל אחד יוכל ללמוד.
ב-1955 החל מהש יוגי ללמד את אוסף הטכניקות אותן קיבל ממורו והוא קבלם מהמורה שלו, שעברו בצורה מקורית משך אלפי שנים, ובשנת 1956, אחרי שבמאמר בעיתונות כונה כך, החל לכנות עצמו בתואר "מהרישי" (מאהא = גדול, רישי = רואה).
בשנת 1957, עם סיום האירועים לזכר מורו, הכריז מהרישי על הקמתה הרשמית של תנועת המדיטציה הטרנסצנדנטלית (שנקראה בתחילה "התנועה להתחדשות רוחנית").
כך הגיע בשנת 1958 לאנגליה, ובשנות ה-60 גם לארצות הברית.
התעניינותם של חברי להקת הביטלס במדיטציה טרנסצנדנטלית, חלק מהם לטווח קצר, וחלק - לטווח ארוך, הביאה לעלייה דרמטית בפופולריות של השיטה.
כל אחד מהמרכזים נועד להכשיר כאלף מורים על מנת שלכל אלף איש באוכלוסיית העולם יהיה מורה.בדרום-מזרח איווה שבארצות הברית עיירה מיוחדת (Maharishi Vedic City) - על פי סגנון והנחיות, המבוססים על קוגניציות של חוקי טבע.
אלו מתגלמים בצלילים בסנסקריט, אשר הועלו על הכתב ונקראים כתבי הוֶדָא (Veda).
וודיק סיטי הוקמה כדי לאפשר לתושביה לחיות בתיאום עם חוקי הטבע, כפי שהציג אותם מהרישי מהש יוגי, כולל תרגול במקום אחד ובאותו זמן של טכניקת המדיטציה הטרנסצנדנטלית וטכניקות מתקדמות, הסידהי, המושתתות עליה.
כמו כן הוקמו (באמצע שנות ה-70' של המאה ה-20') מפלגות שמטרתן הייתה לידע את הציבור ביכולת של המדיטציה הטרנסנדנטלית לנטרל סכסוכים ואלימות, (בשם הקבוע "מפלגת חוק הטבע").
על פי נתוני התנועה, עד 2010 מעל ל-7 מיליון איש למדו עד היום את הטכניקה.
לא ניתן לקבוע אם למדיטציה טרנסצנדנטלית יש השפעה משמעותית על הבריאות ביחס לטיפולים ושיטות אחרות, שכן חלק ניכר מהמחקר הוא באיכות מתודולוגית ירודה, ובסיכון גבוה להטיה עקב הקשר של חוקרים לארגונים של המדיטציה הטרנסצנדנטלית וגיוס נבדקים עם עמדה חיובית כלפיה.
מחקרי מטא-אנליזה מצביעים על כך שמדיטציה טרנסצנדנטלית יכולה לסייע במקרים של יתר לחץ דם וחרדה.
סקירת מחקרים של ספריית קוקרן בשנת 2017 הגיעה למסקנה שבאמצעות הנתונים הקיימים לא ניתן לדעת מהי מידת האפקטיביות של המדיטציה הטרנסצנדנטלית במניעת מחלות לב.
הכותבים ציינו שהמחקרים הקיימים היו קטנים ובעלי סיכון להטייה.
סקירה נוספת משנת 2018, שבחנה את האפקטיביות של מדיטציה עם מנטרה על בריאות נפשית, הגיעה למסקנות דומות.
לא ברור אם מדיטציה טרנסצנדנטלית עדיפה כשיטה לטיפול במחלות הקשורות ללחץ על פני שיטות אחרות להפחתתו.
לדוגמה, מחקר מטא-אנליזה לא מצא הבדל בין מדיטציה לבין יוגה כצורת טיפול לאנשים הסובלים מ-PTSD.
מחקר שהשווה בין מדיטציה טרנסצנדנטלית, היפנותרפיה והרפיית שרירים הדרגתית לא מצא הבדל במידת האפקטיביות של סוגי הטיפולים האלה לכאבי ראש בקרב ילדים.
למדיטציה וטיפולים המבוססים על מדיטציה יש גם סיכונים.
מאמר סקירה סקר 83 מחקרים על מדיטציה ומצא שהשכיחות של אירועים חריגים במקרים כאלה היה 8.3%.
האירועים החריגים השכיחים ביותר היו חרדה (33%), דיכאון (27%), בעיות קוגניטיביות (25%), בעיות במערכת העיכול (11%), והתנהגויות אובדניות (11%).
במקרה של אפילפסיה, מדיטציה טרנסצנדנטלית יכולה לסייע אך עלולה גם להזיק.
קיימת גם סכנה שמדיטציה תעורר התקף פסיכוטי.
בשנת 2018 התפרסמה במגזין Scientific Report (השייך לכתב העת Nature) מטא-אנליזה אודות מחקרים בפסיכולוגיה שדיווחו על ההשפעות החברתיות החיוביות של מדיטציה זו.
הסקירה הזו העלתה תהיות באשר ליכולתה של אותה טכניקה מנטלית לקדם התנהגות חברתית חיובית, ציינה את היעדרה של התייחסות מחקרית להשפעות שליליות אפשריות שלה, ואף הצביעה על כשלים מתודולוגיים רבים שקיימים במחקר המדעי בתחום.
מחקר קליני עם הקצאה אקראית אך ללא סמיות כפולה שנעשה ב-2016 באוניברסיטת מהרישי הבינלאומית השווה טיפול בפוסט-טראומה אצל יוצאי צבא באמצעות מדיטציה טרנסצנדנטלית או טיפול בחשיפה ממושכת (קבוצות מחקר) וחינוך בתחום הבריאות (קבוצת ביקורת).
המחקר העלה שלאחר 3 חודשים יעילות הטיפול במדיטציה הטרנסצנדנטלית לא הייתה נחותה מהטיפול בחשיפה, ושתיהן היו יעילות יותר מקבוצת הביקורת.
אחת הביקורות המופנות כלפי התנועה, היא שיש לה מאפיינים של דת ואף של כת.
חברים לשעבר בתנועה דיווחו שהתנועה היא דת, ושהמהרישי נתפס כ"אל".
בנוסף, כלפי המהרישי הופנו טענות בדבר התנהגות מינית לא הולמת באשראם שלו בהודו, אך המתלוננות חזרו בהן בסופו של דבר ולא בוצעו הליכים חוקיים נגד המהרישי.
קלייר הופמן גדלה במסגרת משפחתה בתוך תנועת המדיטציה הטרנסצנדטלית.
בבגרותה, כעיתונאית, היא כתבה ספר בו היא מספרת על חוויותיה ומתארת את אופי הדת/כת של התנועה.
לטענתה, התנועה החלה כהמלצה לתרגול מדיטציה פעמיים ביום, 20 דקות בכל פעם.
הארגון ממליץ על קורסים שבחלקם הם יקרים, בתי ספר פרטיים, תוספי מזון ממותגים, ומעבר למגורים בבתים בנויים לפי "אדריכלות ואסטו על פי מהרישי".
בשנת 1980 הוקם היישוב הקהילתי בגליל התחתון, הררית, על-ידי גרעין מודטים של מדיטציה טרנסצנדנטלית.
מדיירה הוא ארכיפלג השייך לפורטוגל והנמצא באוקיינוס האטלנטי, 400 ק"מ מצפון לאיים הקנריים.
איי מדיירה (Madeira) כוללים שני איים מיושבים הנקראים "מדיירה" ו"פורטו סנטו", שלושה איים קטנים ולא מיושבים הנקראים דזרטש ושלושה איים קטנים ולא מיושבים הנקראים סלבז'יינש הקרובים לאיים הקנריים של ספרד יותר מאשר לאי מדיירה עצמו.
האיים נתגלו לראשונה ויושבו לראשונה על ידי פורטוגל ב-1418 ושטח זה כיום הוא מחוז אוטונומי (חבלי פורטוגל האוטונומיים).
פונשל, עיר הבירה של איי מדיירה, נמצאת בחוף הדרומי של האי המרכזי.
הערים החשובות באיי מדיירה הן פוּנשל, פורטו סנטו המוכרת גם כ-"וילה בליירה", ריביירה בראבה, מָשִיקוּ, קאמָרה דֶה לוֹבּוּש, סנטה קרוש וקַלְיֵיטה.
הארכיפלג ממוקם 520 קילומטר מחופי אפריקה, 860 קילומטרים מליסבון, 384 קילומטרים מטנריפה ו-770 קילומטרים מסנטה מריה, האי הקרוב ביותר מבין האיים האזוריים.
האי מדיירה הוא האי הגדול ביותר בקבוצת איים אלו, שטחו 741 קמ"ר ואורכו מגיע לכ-57 קילומטרים.
אורך חופי האי כ-137 קילומטרים.
פירוש שם האי הוא עץ.
האי נוצר במקור על ידי התפרצות הר געש שיצר את האי.
במקום ישנם זרמי ים חמים חזקים הנובעים מזרם הגולף.
מדיירה ידועה בזכות יין מדיירה שמיוצר באי ונחשב במשך מאות שנים ליקר ערך.
האי גם ידוע בפרחים ובפירות הטרופיים שגדלים בו.
בשנת 1999 הוכרז חורש הלאוריסילבה במדיירה באי כאתר מורשת עולמית.
כיום חיים במדיירה כ-250,000 תושבים בשני האיים המרכזיים.
רק כ-4,800 תושבים חיים בפורטו סנטו.
באי מדיירה הצפיפות היא כ-337 איש לקמ"ר והצפיפות בפורטו סנטו היא 112. המתיישבים הראשונים באי היו ברובם פורטוגזים וכיום ניתן לראות באי רחובות, בתים ועיירות קטנות שהשאירו המתיישבים הראשונים כפי שנבנו בפורטוגל.
כריסטיאנו רונאלדו נולד, וגדל באי.
ב-23 ביולי 2016 שונה שמו של נמל התעופה מ"נמל התעופה מדיירה" ל"נמל התעופה הבינלאומי כריסטיאנו רונאלדו".
בולו דה מל היא עוגה מסורתית של האי.
אסורדה ומיליו פריטו הם מאכלים מסורתיים נוספים.
בכתביו מתאר ההיסטוריון היווני טִימָאיוֹס מושבה קרתגית בארכיפלג, אולם חוקרים מאמינים כי במקום התקיימה מושבה פיניקית עוד בטרם ביסוס קרתגו.
הסופר הרומאי פליניוס הצעיר כתב כי צפה באיים באוקיינוס האטלנטי אשר כיום יש לשער כי אלו האיים הקנריים או איי מדיירה.
ב-1419 שלושה מבין רבי החובלים של הנסיך הפורטוגלי אנריקה הספן (ז'ואאו גונסלווש זארקו, טרישטאו ואז טיישיירה וברתולומאו פרשטרלו) הוסטו מערבה עקב סופה, וכך גילו את האיים.
הקולוניזציה של האיים החלה ב-1425. ב-23 בספטמבר 1433 הופיעו האיים לראשונה במפה, במפה זו הם נקראו "אִילְיָה דָה מָדֵיירָה" ("אי העץ").
בשנת 1921 הוגלה שליט אוסטרו-הונגריה קארל הראשון למדיירה לאחר ניסיון הפיכה כושל.
הוא מת באי לאחר שנה.
בשנת 1976, כתוצאה ממהפכת הציפורנים בפורטוגל, ניתנה אוטונומיה לאי.
מֵדֵיִין (בספרדית: Medellín) היא עיר בקולומביה, בירת מחוז אנטיוקיה.
בשנת 2006 התגוררו בה 2.4 מיליון תושבים, והיא העיר השנייה בגודלה במדינה, אחרי בוגוטה.
שטח השיפוט שלה משתרע על פני 382 קמ"ר, והיא שוכנת בגובה של כ-1,500 מ' מעל פני הים.
ב-2013 זכתה מדיין בתואר "העיר החדשנית ביותר בעולם" בהתמודדות שערך המכון לקרקע עירונית, בתמיכת ה"וול סטריט ז'ורנל", בין 200 ערים מובילות בעולם.
היא הקדימה את ניו יורק ואת תל אביב, שזכו במקום השני והשלישי בהתאם.
מגלה הארצות הספרדי חרונימו לואיס טחלו הגיע לאזור בו שוכנת מדיין ב-1541, אך לא התיישב בו.
ב-2 במרץ 1616 הקים פרנסיסקו הררה אי קמפוסנו את היישוב הראשון, בשם סן לורנסו דה אבורה.
ב-2 בנובמבר 1675 שונה שמו של היישוב לנואסטרה סניורה דה לה קנדלריה דה מֶדֶיִין.
השם מדיין הוא כשמה של עיר באקסטרמדורה שבספרד.
בשנות ה-80 וה-90 של המאה העשרים, נודעה העיר כמרכז בינלאומי לסחר בסמים.
במקום פעל קרטל הסמים של מדיין בהנהגתו של פבלו אסקובר.
הפשע ששרר ברחובות הפך אותה לאחת הערים המסוכנות בעולם, וב-1991 לבדה נרצחו בה 6,349 בני אדם.
לאחר מותו של אסקובר, ובמיוחד מאז ראשית המאה ה-21, ירדה רמת הפשיעה בעיר באופן ניכר.
במקביל, השקיעה הממשלה בשיפור התשתיות ובהקמת ספריות ובתי ספר.
מדיין היא מקום מושבו של גרוּפּוֹ אֶמְפְּרֶסָרְיָאל אַנְטְיוֹקֶנְיוֹ, קבוצה שכוללת את הבנק הגדול בקולומביה, חברת ביטוח ותעשיות מזון ומלט.
הקבוצה מגלגלת מחזור שנתי המוערך ב-17 מיליארד דולרים, ומעסיקה למעלה מ-80 אלף קולומביאנים.
פרט לכך, יש במדיין תעשיית פלדה, טקסטיל, מזון ומשקאות ותעשיות כימיות.
למעלה מ-30 אוניברסיטאות פועלות במדיין.
עם החשובות שבהן נמנות אוניברסיטת אנטיוקיה והאוניברסיטה הלאומית של קולומביה.
מאז 1957 נערך בעיר מדי חודש אוגוסט פסטיבל הפרחים.
הפסטיבל כולל מצעדים של כרכרות מעוטרות בפרחים ושל מכוניות עתיקות ומרוצי סוסים.
שני מועדוני כדורגל גדולים פועלים בעיר - אתלטיקו נסיונל ודפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין, והעיר ידועה בקולומביה גם בשל מועדוני השחייה הפועלים בה.
נמל התעופה חוסה מאריה קורדובה המשרת את מדיין הוא נמל תעופה בינלאומי, ממנו ממריאות טיסות סדירות לערים המרכזיות בשכנותיה של קולומביה ואף לארצות הברית.
רכבת קלה מחברת בין פרווריה של העיר, ובסוף העשור הראשון של המאה ה-21 נחנכו בה נתיבים מיוחדים לאוטובוסים המונעים באמצעות גז טבעי.
מדיה דיגיטלית היא מדיה שבה המידע נשמר בצורה דיגיטלית, כלומר אוסף של רשומות מספריות.
לדוגמה: קובץ תמונה במחשב הוא מדיה דיגיטלית, אך סרט צילום אינו מדיה דיגיטלית.
יתרונה של מדיה זו ביכולת האחסון הקומפקטי שלה, טיפול בה בתוכנת מחשב ובחיבוריות פשוטה למחשב ללא צורך בכרטיס דגימה וביכולת שידור שלה ברשת האינטרנט וברשת מחשבים ביתית.
למעשה ויקיפדיה היא בעצמה מדיה דיגיטלית של אנציקלופדיה, שבמקור הייתה מודפסת על ספרים, אבל מונח זה מתייחס בדרך כלל לשלושה סוגים עיקריים:
תמונות - בפורמטים GIF, JPEG, PNG, TIFF ועוד הבאים בדרך כלל ממצלמה דיגיטלית, סורק או תוכנה לעריכה גרפית.
מוזיקה - בפורמט Ogg WAV ASF MP3.
וידאו - שבא ממצלמת וידאו בפורמט AVI או MP4 או MPEG-2 או מסרטים VOD בפורמטים DIVX XVID MKV ומתוכנות לכידה של טלוויזיה PVR או מתוכנות עריכה של סרטים.
פורמטים שונים של מדיה דיגיטלית (כגון Ogg ומטרוסקה) יכולים לכלול סוגי מדיה רבים: ערוצי קול, ערוצי וידאו, כתוביות בשפות שונות, ועוד.
את המדיה אפשר לראות (או לשמוע) במחשב עם תוכנה מתאימה (נגן מדיה), או מכשיר שהוא בעיקרו מחשב נייד עם תוכנה דומה (נגן מדיה נייד או אף בקולנוע ביתי).
המֶדְיָטֶק (מצרפתית: Médiathèque) הוא מוסד תרבות בחולון המשלב בין ספרייה עירונית מרכזית, תיאטרון לילדים סינמטק חולון וסינמטק הילדים, מוזיאון העיצוב חולון, ספריית החומרים, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס והמרכז לאמנות דיגיטלית.
הבניין, בהיקף של כ-7,600 מ"ר, נבנה בהשקעה של כ-100 מיליון ש"ח, שחלקם נתרמו על ידי מפעל הפיס.
הבניין החדש תוכנן על ידי משרד האדריכלים ברוך-סלומון.
ספריית המדיטק היא הספרייה המרכזית מבין שמונה הספריות בעיר חולון.
הספרייה משלבת מרכז מידע וספריית השאלה לילדים, לנוער ולמבוגרים.
הספרייה נוסדה בשנות ה-50 של המאה ה-20 בשם "ספריית מיטרני", ועברה למשכנה החדש באפריל 2004.
בספרייה מאגרי מידע ואוספים ייחודיים, בשילוב טכנולוגיה מתוחכמת ועדכנית לצד פעולות תרבות והעשרה.
בספרייה נערכות פעולות תרבות והעשרה לילדים ולמבוגרים: שעת סיפור, מיני הצגות, הדרכות במוזיקה לבתי הספר, עידוד קריאה לילדי הגן, הדרכת תלמידים להיכרות עם משאבי הספרייה.
למבוגרים מתקיימים חוג לספרות, מפגשי ערב, ערבי ספרות לדוברי רוסית וחוג לכתיבה יוצרת למבוגרים.
מדורי השאלה לילדים, לנוער ולמבוגרים.
המרכז הישראלי לעיצוב - ספרייה לעיצוב וספריית חומרים וטכנולוגיות.
במאי 2019, פרצה שרפה נרחבת בבית הקפה במקום.
בעקבות הפיח והעשן הרבים, נסגרה הספרייה עד תחילת 2020.
התיאטרון לצעירים הוא תיאטרון שמיועד להצגות לילדים ונוער.
בתיאטרון 3 אולמות מופעים, וסטודיו בו לומדים את אמנויות הבמה תלמידים מגיל הגן ועד גיל תיכון.
התיאטרון מפיק בעצמו 5 הצגות בשנה ומארח הצגות של תיאטראות מרחבי הארץ.
בנוסף, מתקיימות בתיאטרון פעילויות תרבותיות שונות, ביניהן מופעי מחווה ליוצרים ישראלים.
סינמטק חולון החל לפעול באוקטובר 2008, והוא מורכב משני אולמות צפייה.
הסינמטק הוקם ביוזמת הבמאי רנן שור.
בערב הפתיחה שלו נערכה מחווה לסרטים של אפרים קישון שמעולם לא הוצגו; ניתן תואר יקיר הסינמטק לשחקנית-במאית רונית אלקבץ והוכרזו 10 במאים צעירים כ"במאי הדור הבא".
מנהלת הסינמטק בשנת ההקרנה הייתה מור אלדר.
בפברואר פרשה אלדר ושירה כרמי נבחרה לניהול הסינמטק.
הקמת הסינמטק בחולון מהווה חלק ממגמה של עיריית חולון להפוך את העיר למרכז תרבותי אזורי.
בית קולנוע אשר מציג תוכן ייחודי לילדים, הראשון בישראל.
מבנה הביצה שנועד לשעת סיפור, פורק והורכב מחדש כבית קולנוע צבעוני ומשוכלל ובו 104 מקומות ישיבה.
הוא תוכנן על ידי האדריכל שאול קנר, והושק בשנת 2021. הסינמטק מציע סרטים לילדים קלאסיים ועכשוויים מישראל והעולם.
מדיטציית חושך היא משפחה של טכניקות מדיטציה שבמהלכן מתרגל האדם מגע עם חשכה או עם צללים.
ישנן מספר דעות לגבי מקורותיהם של תרגולי החושך.
באסכולת הנינגמפה (Nyingmapa) של הבודהיזם הטיבטי ישנה מסורת של תרגולי חושך באמצעות שהות של ימים ואפילו שבועות בתוך מערות או חדרים חשוכים.
גיבור ספרו של קרלוס קסטנדה, דון חואן, מציע טכניקה המתבססת על מעקב אחרי צללים.
הטכניקות של דון חואן מיוחסות למסורת אינדיאנית עתיקה באזור מקסיקו שייתכן ואף קדמו לבודהיזם הטיבטי.
יש מי שטוען שמקור השיטה הוא דווקא יהודי על פי הפסוק כי אשב בחושך, ה' אור לי (מיכה ז')
אושו מציע מספר דרכים וטכניקות לתרגל מדיטציית חושך.
הגישה הגלובלית - אינה מחייבת תרגול ספציפי - אבל המתרגל אמור לחיות במשך שבוע שלם ללא תאורה מלאכותית.
הגישה המתודית כוללת שלושה תרגולים הדרגתיים:
ישיבת חושך - ישיבה דוממת בחשיכה מוחלטת במשך שעה לפחות.
שהיית חושך - התמקדות בתחושת החושך בזמן שכיבה.
נשיאת חושך - טכניקת "שוק"הכוללת ריכוז בחושך המוכל באדם.
הערה: בשיטה המתודית לא ניתן לתרגל את השלבים המתקדמים לפני התנסות של מספר חודשים בשלב הראשון
הגישה של התרגול ההפוך הכוללת ריכוז בחשיכה שנוצרת עקב עצימת עיניים ושחרור החשיכה הזו אל האור.
מתרגלים מנוסים בטכניקת חושך יכולים גם לעקוב אחרי צללים באור יום מלא, הטכניקה הזו, כנראה מקורה בכישוף הילידים האמריקאים.
העיקרון המנחה מאחורי המקור הבודהיסטי של הטכניקה הוא אלחוש.
הכוונה הייתה ליצור חלל תרגול נעדר גירויים שיתאים להתמרה של התת-מודע.
ניתן לומר שבאופן הזה מדיטציית חושך מהווה שכלול לויפאסנה המסורתית.
בגישה המודרנית לתרגולי חושך, ניתנה חשיבות גם לתהליך זיהום האור שמהווה, על פי התאוריה, עומס נפשי נוסף המודחק בתת-ההכרה.
תרגול החושך מאפשר לאדם להשתחרר מהלחצים הפסיכופיזיים הנגרמים לו על ידי תאורה מלאכותית.
מדיח כלים הוא מכונה חשמלית שנועדה לשטוף כלי אוכל ללא מגע יד אדם.
קיימים מדיחי כלים לשימוש ביתי ולשימוש מוסדי.
האמצעי הראשון של מכונה לשטיפת כלים נרשם כפטנט בארצות הברית על ידי ג'ואל הוג'טון (Joel Houghton) בשנת 1850. מדיח הכלים הומצא בידי ג'וזפין קוקריין ונרשם כפטנט בשנת 1886.
מדיח הכלים הומצא בידי ג'וזפין קוקריין, אשת חברה אמריקאית, במטרה לשמור על כלי החרסינה היקרים שלה.
קוקריין שמה לב כי בזמן שטיפת הכלים נשברים חלק גדול מכלי החרסינה וכדי לשמור עליהם החליטה להמציא מכונה שתשטוף את הכלים.
ב-8 במרץ 1886 נבנה האבטיפוס הראשון של המדיח וקוקריין רשמה עליו פטנט.
מדיח הכלים הורכב מדוד נחושת ובתוכו גלגל שהסתובב בעזרת מנוע חשמלי.
על הגלגל הורכבה רשת ברזל, עם מקום לצלחות, כוסות וסכו"ם.
כשהגלגל הסתובב, הותזו על הכלים מים חמים עם סבון מלמעלה, ולאחר מכן מים חמים בלבד.
עד שנות ה-70 של המאה ה-20, מדיחי כלים הפכו לדבר שבשגרה בבתי מגורים בצפון אמריקה ובמערב אירופה.
עד שנת 2012, למעלה ב-75 אחוז מהבתים בארצות הברית ובגרמניה היו מדיחי כלים.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, יצרנים החלו להציע תכונות חדשות שונות לחיסכון באנרגיה במדיחי כלים.
מאפיין אחד היה שימוש בחיישנים, שהיה כלי ממוחשב במדיח הכלים אשר מדד חלקיקי מזון המגיעים מכלים.
כאשר המדיח ניקה את הכלים עד כדי אי שחרור חלקיקי מזון נוספים, החיישן היה מדווח על הכלים נקיים.
החיישן פעל עם חידוש נוסף של שימוש בזמן שטיפה משתנה.
אם הכלים היו מלוכלכים במיוחד, אזי המדיח היה פועל במשך זמן רב יותר מאשר אם החיישן זיהה שהם נקיים.
באופן זה, המדיח יחסוך באנרגיה ובמים בכך שהוא פועל רק למשך זמן רב ככל הנדרש.
אופן פעולתו של מדיח כלים
מדיחי כלים עובדים על עיקרון של ריסוס מים חמים לשם פעולת הניקיון.
לתוכנית ניקוי כלים מלאה במדיח כלים ביתי מספר שלבים:
שטיפה ראשונית במים להורדת גושי ליכלוך גדולים וריכוך ראשוני של ליכלוך.
חימום מים והמסת חומרי הניקוי בתוכם.
חומרי הניקוי מסופקים לרוב בצורת אבקה, טבליה או שקיק המתמוסס במים ובו דטרגנטים.
ריסוס המים בלחץ גבוה על הכלים.
שטיפה במים ללא חומרי ניקוי.
למדיחים מודרניים ישנה אפשרות בחירה בין תוכניות עבודה שונות, הנבדלות בעיקר בטמפרטורת המים (בדרך כלל בטווח שבין 35 ו-70 מעלות צלזיוס), אך גם בבחירה של תוכנית חלקית בלבד, תוכנית חסכונית במים ועוד.
התקן הבינלאומי לנפחו של מדיח כלים נקבע על פי גודלם של כלי שולחן סטנדרטיים.
כלים אשר חורגים מגודל זה או בעלי צורות מיוחדות עלולים לא להתאים לחלל הניקוי של מדיח הכלים.
למדיחי הכלים המותקנים במטבחים ביתיים סטנדרטיים רוחב ועומק קבועים של 60 סנטימטרים, וגובה מינימלי של 86 סנטימטרים.
קיימים גם מדיחי כלים קומפקטיים המותאמים למטבחים קטנים ברוחב של 60 ו-45 סנטימטרים.
פנים מדיח הכלים, הנקרא אמבט, עשוי בדרך כלל מפלדת אל-חלד או מפלסטיק.
פלדת האל-חלד עמידה בפני מים קשים, מספקת בידוד קולי טוב יותר, ושומרת על טמפרטורת אמבט המאפשרת יבוש מהיר יותר של הכלים.
בעבר היו מדיחי כלים מצופים מבפנים באמייל, אך אלה היו מועדים להתפוררות ובליה.
במדיחי כלים סטנדרטיים מותקנים שני מגשים להנחת הכלים.
המגשים עשויים בדרך כלל רשת מתכת מצופה בפלסטיק, הכוללת זיזים המאפשרים הנחת הכלים בזווית שתפנה אותם כלפי הממטרות.
בדרך כלל לפחות אחד המגשים ניתן להוצאה מהמדיח.
בנוסף, מכיל המדיח סלסלת פלסטיק להעמדת סכו"ם.
כיום מצוידים מדיחים חדשים רבים במיקרו מעבדים הנעזרים בחיישנים אלקטרוניים על מנת לקבוע את מחזורי השטיפה וכמות השטיפות הנדרשת.
במדיחים כאלה מוחלף בורר ההפעלה האלקטרומגנטי המסורתי בכפתורים המחוברים ליחידת המיקרו מעבד.
חלק ממדיחי הכלים כיום מכילים מנגנונים למניעת הפעלה או הפסקה של המדיח על ידי ילדים.
כמו כן קיימים מדיחים עם פתיחה אוטומטית של דלת המדיח בגמר פעולת הניקיון.
בנוסף, להרבה מדיחים קיימת אפשרות לקבוע טיימר על מנת שהמדיח יפעל בעוד כמה שעות.
בעזרת שימוש במבודדים, לוחות וחומרים סופגי רעש, ניתן כיום להחליש את רעש המדיח עד לרמה של 44 דציבלים.
ללא בידוד זה, משמיע מדיח הכלים צליל בעוצמה של כ-65 עד 70 דציבלים.
חברות רבות עושות שימוש בטכנולוגיות שונות לעימעום רעשים במדיחי הכלים שלהן.
חומרי ניקוי למדיח מכילים בדרך כלל:
מלחים ויוני מגנזיום המשמשים לריכוך המים ומניעת אבנית ומשקעיה.
ממיסים ומפרקים חומרים אורגנים (כגון שיירי מזון).
מטרת השימוש במלח במדיח הכלים היא לרכך את המים המוזרמים דרכו.
בניגוד למלח המשמש למאכל, במלח שמשמש למדיח הכלים לא מוסף יוד.
חומרי ניקוי רבים למדיחי כלים מוגדרים ככאלה אשר אינם מצריכים שימוש במלח נוסף, והדבר נעשה על ידי הוספת פוספטים לתרכובת חומרי הניקוי.
באזורים בהם המים קשים מאוד גם תוספת זו עלולה להיות בלתי מספקת.
במדיחים מודרניים ישנה אפשרות לכייל את רמת השימוש במלח המדיח לפי קשיות המים באזור המשתמש.
מדיולאנום הוא שמן בלטינית של מספר ערים רומיות, אך המשמעות החשובה ביותר הוא כשמה של מילאנו העתיקה.
ערים אחרות שנקראו מדיולאנום בתקופה העתיקה היו ויטצ'רץ' באנגליה וסנט בצרפת.
פירוש המונח "מדיולאנום" הוא "מרכז המישור", אך הוא בעל שורשים קלטיים: בלטינית, המילה היא planum ולא lanum.
מדיולאנום הייתה עיר קלטית, ולאחר מכן רומית חשובה במרכז צפון איטליה.
טיטוס ליוויוס מתאר את הקמתה על ידי האינסוברים, עם קלטי, לאחר מפלתם בקרבות נגד האטרוסקים בתקופת לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס.
בין 225 ו-222 לפנה"ס תקפו הרומאים בראשות גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס את האינסובריים ובכלל זאת את מדיולאנום.
העיר הפכה לעיר חשובה בקיסגאליה.
בתקופת המלחמות הפוניות פרץ מרד נגד הרומאים בעיר, אבל השליטים הצליחו לדכא אותו ב-196 לפנה"ס.
בשנת 89 לפנה"ס קיבלו תושבי העיר זכויות חלקיות של אזרחי האימפריה וב-49 לפנה"ס זכויות מלאות.
בתקופת סטראבון העיר הייתה חשובה כוורונה, אבל קטנה מפטביום.
באופן הדרגתי עלתה חשיבותה של מדיולאנום והיא הפכה לעיר החשובה בפרובינקיה.
מדיום (מאנגלית: Medium – אמצעי, מתווך) הוא אדם הטוען או שטוענים עליו שהוא בעל יכולת לקלוט דברים הנסתרים מהחושים הרגילים, לכאורה באמצעות תפיסה על-חושית (חוש שישי) או כישורים רוחניים אחרים.
השם "מדיום" משמש גם לתיאור אנשי במה וקוסמים שמשתמשים בטכניקות שונות כגון זריזות ידיים וקריאה קרה על מנת ליצור את הרושם כי הם מחזיקים ביכולות מסוג זה, אף כי אינם טוענים לכך.
כמו כן, נעשה שימוש בשם זה לתיאור האמונה כי ביכולתו של המוח להשפיע על העולם הפיזי, ולתיאור אנשים שלטענתם מחזיקים ביכולות טלקנטיות (כגון אורי גלר).
בארצות הברית, האמונה בתופעת המדיומים היא תופעה נפוצה – לפי סקר גאלופ משנת 2005, 41% מהאמריקאים מאמינים בקיומה של תפיסה על-חושית.
בכל רחבי ארצות הברית מתקיימת כיום תעשייה גדולה של מדיומים שמתעסקים במתן עצות ללקוחות בתשלום, אף על פי שרבים מפקפקים בכוחותיהם של המדיומים הללו וטוענים כי הם מבצעים מעשי הונאה או שמדובר באנשים הסובלים ממחשבות שווא.
הקהילה המדעית דוחה בכל תוקף טענות בדבר תפיסה על-חושית ויכולותיהם של המדיומים, והתופעה מוכרת כפסבדו-מדעית.
עד היום לא נמצאה שום עדות נחרצת שמאמתת את קיום יכולותיהם של המדיומים.
מחקר שהתבצע באמצעות סריקת מוח שפורסם בשנת 2008 מספק את הראיות החזקות ביותר עד היום על כך שתופעות על-חושיות אינן קיימות כלל.
בשנת 1988 האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית הפיקה דו"ח בנושא שהגיע למסקנה כי לא נמצאה שום הוכחה במחקרים המדעיים שנערכו לאורך 130 השנים לקיומן של תופעות פראפסיכולוגיות שונות.
בסרט "מזימות" של אלפרד היצ'קוק משנת 1976, ברברה האריס מגלמת דמות של מדיום מזויפת המגלה כוחות על טבעיים לקראת סוף הסרט.
בסרט "החוש השישי" משנת 1999, משחק השחקן הילד היילי ג'ואל אוסמנט דמות של מדיום המסוגל לראות את רוחות המתים.
בסרט "רוח רפאים" משנת 1990, משחקת וופי גולדברג דמות של מדיום שרלטנית המגלה כי יש לה כוחות אמתיים, וכי היא מסוגלת לתקשר עם סאם (פטריק סווייזי) המת.
סדרת ספרי "אוד תומאס" מאת הסופר האמריקאי דין קונץ, מגוללת את קורותיו של צעיר אמריקאי בשם אוד הרואה את רוחותיהם של המתים ופותר בדרך זאת תעלומות בלשיות שונות.
מדיה חברתית (או הרשת החברתית) הוא הכינוי העברי המקובל לשירותי אינטרנט, בהם הגולשים יכולים לתקשר ולשתף תוכן (מסרים והודעות טקסטואליים, תמונות, קטעי וידאו, קטעי שמע, מצגות, קישורים ועוד) בזהות שהם בוחרים להציג, ולהתקבץ לפי נושאים.
עם זאת, מדובר בביטוי השגוי מבחינה לשונית כלי הרשת החברתית הם הבסיס לדור 2.0 של המרשתת.
הכלי הבסיסי של המדיה החברתית הוא יומן הרשת (בלוג) – אתר אינטרנט או דף באתר בו בעל היומן מפרסם תוכן, לעיתים יחד עם אפשרות תגובה.
בתחילה הבלוגים היו בעיקר טקסטואליים, אך כיום יש יומני וידאו המכונים וולוג Vlog, ויומנים קוליים (אודיו), המכונים פודקאסט, אשר פועלים במתכונת דומה.
עם הזמן נוצר גם בלוג מקוצר– בו הגולשים מגיבים וכותבים הערות קצרות בלבד.
בעידן דור 2.0 של המרשתת (ווב 2.0) נוצרו כלי רשת שונים חברתית חדשים, ומהבולטים בהם הרשת החברתית המקוונת.
ברשתות אלו קיים מנגנון "מעקב" בו גולשים אחרים נרשמים כמנויים אחרי המפרסם ובזאת עוקבים אחרי פעילותו (followers), ומעתה מקבלים הודעה על שינוי או רואים ברשימה את הפרסומים החדשים של אלו שאחריהם הם עוקבים.
בנוסף לתגובה, ניתן לעיתים לסמן אהבה לפוסט (פרסוּם) או להודעה ב"לחיצה" על ה"כפתור" "אהבתי" (המכונה "לייק", בתרגום חופשי משמו באנגלית) או לדרג.
מאז 2015 מקובל לאפשר לסמן אחד מכמה סוגי רגש (בדרך כלל באמצעות סמליל של לב, צחוק, בכי, שמחה, לעג, הפתעה, ופליאה).
לצד הפוסט מופיע הדירוג הממוצע שלו ומספר האוהדים ("מספר הלייקים שקיבל"), לעיתים מפורט לפי סוג האהדה.
עם הזמן נוצרו גם אתרים שנושאם הוא שיתוף קבצים.
וכך יש למשל אתרי רשת חברתית המוקדשים לשיתוף תמונות בלבד, ואחרים המוקדשים לשיתוף וידאו או לשיתוף קישורים.
כמו באתרי רשת חברתית אחרים, לעיתים אפשר לדרג את התוכן, ולהביע רגש כלפיו.
הרשת החברתית היא למעשה אמצעי תקשורת עצמאי, שבאמצעות תשתית המרשתת המאפשר שיחה והודעות לציבור על ידי הציבור, ישירות וללא תיווך של חברת חדשות או חברת תוכן.
אפשר באמצעותה לשתף מידע, לשוחח, להתארגן יחדיו בקבוצות עניין למטרות שונות.
הרשת החברתית משמשת בין היתר חלופה לרבים מצורות התקשורת שקדמו לה:
מחליף את חליפת המכתבים, שיחות הטלפון, והודעות קוליות.
מעבר מצריכת תוכן בלבד ליצירת תוכן.
מחליף במידה מסוימת את העיתונות, את תוכניות הרדיו והטלוויזיה.
התארגנות קבוצות בעלות מכנה משותף.
מחליף את המודעות, הכרזות, והפרסומים בעיתונות.
נגישות מכל מקום ובכל זמן - לעומת העיתונים היוצאים בזמנים קבועים.
מחירו הזול של תיאום ושיתוף תוכן הוא אחד הסיבות העיקריות שהרשת החברתית אומצה גם במגזר העסקי, והחליפה את ההודעות המודפסות, את אמצעי התקשורת האחרים ואפילו את חליפת המכתבים בדואר האלקטרוני.
הרשת החברתית אפשרה התארגנות מהירה וקלה של קבוצות, ללא צורך בחברות מקצועיות, הקמת ארגונים או עמותות.
בתחילת המאה ה-21 הרשתות החברתיות הפכו כלי לארגון הפגנות גדולות, מחאות, ואף הפיכות שלטוניות, הנודעות שבהן במסגרת האביב הערבי, ובמדינת ישראל, המחאה החברתית בישראל 2011.
פלטפורמות מדיה חברתית מציעות למשתמשים כלים מגוונים לשיתוף מידע ויצירת קשרים חברתיים, אך הן גם מציבות אתגרים אתיים משמעותיים, במיוחד בנוגע לפרטיות המשתמשים.
פלטפורמות כמו פייסבוק וטוויטר אוספות כמויות עצומות של מידע אישי, ולעיתים קרובות משתמשות במידע זה למטרות מסחריות, מה שמעלה חששות לגבי הפרטיות של המשתמשים.
החשש העיקרי הוא שהמידע האישי של המשתמשים יכול להגיע לגורמים שאינם מורשים או לשמש למטרות שאינן ידועות למשתמשים.
דליפות מידע ופריצות אבטחה מגבירות את הסיכון לחשיפת מידע אישי, מה שעלול לגרום לנזקים כלכליים ונפשיים למשתמשים.
נוסף על כך, חוסר השקיפות של הפלטפורמות לגבי האופן שבו נעשה שימוש במידע מגביר את החששות ואת חוסר האמון בקרב המשתמשים.
לדוגמה, פרשת קיימברידג' אנליטיקה שבה נחשף כי מידע אישי של מיליוני משתמשים בפייסבוק נוצל ללא ידיעתם למטרות פוליטיות, הדגישה את הצורך ברגולציה מחמירה יותר בתחום הגנת המידע ופרטיות המשתמשים והעלתה את המודעות הציבורית.
במענה לחששות אלה, חוקים כמו ה GDPR באירופה נחקקו במטרה לתת למשתמשים שליטה רבה יותר על המידע ושימוש אתי במידע האישי.
גם בארצות הברית, רגולציה כמו ה (California Consumer Privacy Act (CCPA מקדמת זכויות פרטיות ומחייבת חברות להעניק למשתמשים גישה למידע שנאסף עליהם ואת היכולת למחוק אותו.
על פי נתוני חברת הסקרים הבינלאומית פיו, בשנת 2018 ישראל הובילה בעולם במספר משתמשי הרשת החברתית ובעלי טלפון חכם (סמארטפון), 77% מהאוכלוסייה כולל ילדים בגיל צעיר ביותר.
מגמה זו נמשכה בשנת 2019.
מדיום היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שיצר גלן גורדון קרון.
חמש העונות הראשונות שודרו ברשת NBC, השתיים הנוספות ברשת CBS, החל מ־3 בינואר 2005 עד שנת 2011. הסדרה מבוססת על סיפורה של אליסון דובואה, מדיום אמריקאית שטוענת כי עבדה בשיתוף פעולה עם ממשל ארצות הברית, וסייעה להם בפיצוח תיקים וסוגיות משפטיים.
על משחקה בסדרה זכתה פטרישה ארקט בפרס אמי לשחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 2005, במועמדת נוספת אליו בשנת 2007 וכן בשלוש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב.
השחקנית הראשית, פטרישה ארקט, ביימה בעצמה שני פרקים בסדרה.
אליסון דובאה (פטרישה ארקט) - הדמות הראשית, עובדת כיועצת לתובע המחוזי, כשלמעשה עבודתה מתבססת כמעט לחלוטין על "כוחותיה", חלומותיה ותחושותיה כמדיום.
בנוסף עוזרת היא לבלש לי סקנלון בעזרת מידע לגבי מקרי רצח עליהם היא חולמת.
נשואה לג'ו, ואמא לשלוש בנות: אריאל, ברידג'יט ומרי.
ג'ו דובאה (ג'ק וובר) - בעלה של אליסון, מהנדס במקצועו.
משמש לרוב כמעין מצפן מוסרי / "קול ההגיון" לאליסון כשזו מתעוררת בבהלה מחלומותיה.
אריאל דובאה (סופיה ווסילייבה) - בתם הבכורה של אליסון וג'ו, חולקת עם אמה את אותם כוחות אשר משמשים כעלילה ראשית במהלך מס' פרקים.
ברידג'יט דובאה (מריה לארק) - בתם האמצעית של אליסון וג'ו, למעשה משמשת כדמות "נקודת מבטו של הילד" במהלך הסדרה ניחנה אף היא בחלק מ"כוחותיה" של אליסון.
מריה "מרי" דובאה (מדיסון ומירנדה קאראבלו) - ילדת הזקונים של אליסון וג'ו במהלך העונות הראשונות אינה אומרת מילה כיוון שהיא עוד קטנה מאוד, במהלך הסדרה ניתן להבין כי אף היא ניחנה בכוחות של אמה.
את הדמות משחקות האחיות התאומות מדיסון ומירנדה ששיחקו אף ב"שקרניות קטנות".
מנואל "מני" דוואלס (מיגל סנדובל) - התובע המחוזי.
איש חביב ושקול, הבוס של אליסון, חבר קרוב של חוקר המשטרה הבלש לי סקנלון, הוא אשר הפגיש בינו לבין אליסון כדי שתסייע לו.
לי סקנלון (דייוויד קוביט) - בלש משטרה במחלקת מקרי רצח, חבר טוב של התובע המחוזי מנואל, נעזר רבות בחלומותיה של אליסון לפתרון המקרים.
בהמשך הסדרה מתחתן עם לין.
לין דינובי (טינה דיג'וסף) - יועצת לראש העיר ומאוחר יותר בסדרה סגנית ראש העיר, נמצאת במהלך הסדרה במגעים ממושכים עם התובע המחוזי, אליסון והבלש לי, איתו היא אף יוצרת קשר רומנטי מתחתנת ויולדת בת במהלך הסדרה.
סינת'יה קינר (אנג'ליקה יוסטון) - חוקרת מטעם חברה פרטית בשם "אמרי טיפ" החוקרת מקרי היעדרויות וחטיפות, בעיקר של ילדים ובני נוער.
היא נעזרת באליסון לפתרון המקרים אך בהחלטה משותפת ביניהן אליסון לא זוכה לקרדיט והכרה.
אליסון דובואה (פטרישה ארקט) היא מדיום (בעלת יכולות על-טבעיות), אשר באמצעות חלומות ודרכים שונות ומיוחדות, מתגלה לדברים שיקרו בעתיד ושקרו בעבר.
בעלה ג'ו (ג'ק וובר "אימה בטריניטי", "לפגוש את ג'ו בלאק"), הוא מדען טילים, אשר למרות היותו בעל היגיון וחשיבה קרה, מבין שלאשתו יש כישרון שונה, ותומך בה.
אליסון משתמשת בכישרונה כדי לעזור לתובע המחוזי של העיר פיניקס שבאריזונה, מאני (מנואל) דוואלוס, ולמשטרת העיר, לחקור את מותם של אזרחים.
לאליסון וג'ו שלוש בנות, אריאל (סופיה ווסילייבה "שומרת אחותי"), בריג'יט ומארי, שמהלך הסדרה מתגלה כי גם הן ניחנו באותן סגולות שמחזיקה אמן.
לאליסון יש אח, מייקל, שגם הוא מדיום, אך לא מנצל את כישרונו.
בדצמבר 2010 רשת CBS החליטו על ביטול הסדרה אחרי שבע העונות.
בתחילת העונה אליסון לומדת להכיר בכישרונה כמשהו טוב, ולא להתנגד לו.
אליסון מקבלת "עבודה זמנית" במשרד התובע המחוזי, מנואל דוואלס, שמגלה את סודה של אליסון ולאחר פיענוח תיק, לוקח אותה כמעין "יועצת" תחת חסותו ושומר את סודה.
על כישרונה הסודי יודעים דוואלס ובלש מקרי הרצח לי סקנלון שלמרות העובדות מתקשים להאמין ולסמוך על אליסון מבלי לפתוח עין אחת.
העונה נגמרת בפרק סיום בעל שני חלקים שחלקו השני פותח את העונה הבאה.
פתיחת העונה מתחילה בפרק המשך מהעונה הראשונה, ונסגר מעגל עם בעיותיו של קפטן פוש.
אליסון מתמודדת עם חוויות שלא חוותה קודם בחייה, למשל כמו בפרק "אותו השיר" (2) שבו נתקע לאליסון שיר בראש ורק היא שומעת אותו או כמו בפרק "הטירוף שלו" (11) שבו נכנס לגופה של אליסון רוצח סדרתי.
בתחילת העונה השלישית, פרק ההמשך הזוגי "ארבעה חלומות" פותח עונה בצורה נהדרת, שבו בריג'יט, ביתם האמצעית של אליסון וג'ו, חולמת חלומות מנחים יחד עם אליסון, ויחד מפענחות מקרי רצח של רוצחים סדרתיים.
במשך העונה מתחזקת ההבנה שעניין היכולות העל טבעיות הוא תורשתי; אריאל ובריג'יט עוזרות לאליסון לפענח מקרי פשע, אף על פי שאין נלהבות כלכך, ומייקל אחיה של אליסון, רואה את היכולות שלו ככישרון ולא כמשהו שאלכוהול יכול לדחוק.
העונה עוסקת במשפחת דובואה לאחר שסוד יכולתה של אליסון נחשף.