tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנים האלה הפועיו בעבודתה רעיונות קובו-פוטוריסטיים, אך נראה שהיא קיבלה השראה במיוחד מהפוטוריזם.
מכל הקובו-פוטוריסטים הרוסים, עבודתה של רוזאנובה מקיימת באופן הדוק את האידיאלים של הפוטוריזם האיטלקי.
במהלך ביקורו של תומאסו מרינטי ברוסיה ב-1914, הוא התרשם מאוד מעבודתה מאוחר יותר הציגה רוזאנובה ארבע יצירות בתערוכה הפוטוריסטית הבינלאומית החופשית הראשונה ברומא 1914. אמנים רוסים נוספים שהוצגו בתערוכה כללו את אלכסנדר ארכיפנקו, ניקולאי קולבין ואלכסנדרה אקסטר.
רוזאנובה הצטרפה באותה שנה לקבוצת האוונגרד Supremus, אותה הוביל עמית קובו-פוטוריסט לשעבר קזימיר מלביץ'.
בשלב זה, ציוריה התפתחו מהשפעות הקוביזם והפוטוריזם, ועברו להפשטה טהורה, שבה הקומפוזיציה מאורגנת על ידי המשקל החזותי והיחס של הצבע.
באותה שנה הציגה בתערוכה עם אמנים סופרמטיסטים אחרים (קזימיר מלביץ', אלכסנדרה אקסטר, נינה גנקה, ליובוב פופובה, קסניה בוגוסלבסקיה ואחרים).
רוזאנובה פרסמה גם יצירות ספרותיות, שכללו את החיבור "בסיסי הבריאה החדשה והסיבות מדוע היא מוטעה".
החיבור נכתב בתגובה למבקרי האמנות המודרנית וקבע כי העולם הוא חומר גלם - שהוא גם מראה לנפש.
היא מתה מדיפתריה בגיל 32 במוסקבה ב-1918, בעקבות הצטננות שבה חלתה בזמן שעבדה על ההכנות ליום השנה הראשון למהפכת אוקטובר.
אולגה שיק (במקור אולגה ז'ופיה שיין - Schőn Olga Zsófia, בהונגרית: Sík Olga; סיגט, 11 באוגוסט 1911 – בודפשט, 30 בדצמבר 2007) הייתה זמרת אופרה יהודייה-הונגרייה, מורה לפיתוח קול של מאות אמנים.
היא נחשבה למורה המשמעותית ביותר לשירה בהונגריה במחצית השנייה של המאה ה-20, שיישמה את שיטתו של לאיוש סמושי.
אולגה שיין נולדה במשפחה יהודית כבתם של פרקש מור שיין ושל בלנקה ולרשטיין.
היא הייתה הצעירה מבין אחיה/אחיותיה.
את תפיסתה והבנתה במוזיקה ואת המוזיקליות שלה היא חייבת להוריה.
אביה ניגן בכינור, אמה ליוותה אותו בשירה בקול אלט עמוק.
מאוחר יותר עברה המשפחה לנאג'ווארד ולאחר מכן לדברצן.
במהלך שנותיה בדברצן נרשמה אולגה למחלקת האופרה של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט.
לדבריה, היא כל כך התרגשה שאחזה בווילון הקטיפה בכל זמן השמעת הרפרטואר שלה בפני הבוחנים, אולם מבחן הקבלה היה כל כך מוצלח עד שהיא התקבלה מיד לשנה השנייה.
בסיום האקדמיה למוזיקה הפכה לזמרת בבית האופרה של בודפשט.
ההופעה המפורסמת ביותר שלה הייתה עיצוב תפקידה של אזוצ'נה בטרובדור של ורדי, שעליו דיווחו המבקרים בני זמנה כביצוע הגדול ביותר של אולגה שיק.
שם פגשה את המאסטר שלה מאוחר יותר, את לאיוש סמושי שבמהלך כמעט 20 שנות עבודתם המשותפת, גם הפקיד אותה על הוראת שיטתו: ה"שירה חופשית".
בתקופת השואה לא יכלה אולגה להופיע על במות האופרה בשל החוקים היהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי), אלא רק בפני קהל יהודי.
כך הופיעה בתיאטרון גולמארק במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך.
לאחר שנים בבית האופרה, היא הפכה לזמרת בפילהרמוניה והחלה את שליחותה כמורה לשירה.
אולגה שיק הייתה "יוצרת עידן" הן בתחום פיתוח הקול המודרני והן בפיתוח הביטוי העצמי האמנותי.
היא סברה שפיתוח קול אינו תלוי בסגנונות השירה ולימדה הן זמרי מוזיקה קלאסית והן זמרי מוזיקה פופולרית גם יחד.
אולגה שיק הפכה למורה לשירה ב"קונסרבטוריון בלה ברטוק" (אחד ממוסדות החינוך המוזיקלי הוותיקים בהונגריה) וב"מרכז המוזיקה הלאומי לבידור" (המוסד הראשון בהונגריה שהכשיר זמרים ומוזיקאים במוזיקה קלה ברמה מקצועית) ולתקופה קצרה גם ב"אולפן המוזיקה של קבניה" (Kőbányai Zenei Stúdió).
בשנים האחרונות לחייה קיבלה תלמידים רק בבית.
היא נפטרה ב-30 בדצמבר 2007 בבודפשט.
לימדה כמעט עד יומה האחרון.
בעלה היה הרב טיבור שר, היסטוריון העת העתיקה, איתו התחתנה ב-31 באוקטובר 1940 בבודפשט.
מדליית הצטיינות למען התרבות הסוציאליסטית (1970)
אולגה שרה פישר (צ'יזמדיה) (בהונגרית: Olga Fischer Csizmadia; נולדה בשם אולגה קובץ' מבית צ'יזמדיה בוולקה בארה (בארי) שבהונגריה; 1922 – 18 בספטמבר 2006) הייתה חסידת אומות העולם על כך שהצילה יהודים בשואה.
אולגה גדלה בבית עם אמה מריה צ'יזמדיה שהייתה אלמנה ועבדה כתופרת, ועם שתי אחיותיה אורנה שורני (אירן צ'יזמדיה) ומלבינה צ'יזמדיה.
כאשר סופח חבל הסודטים לגרמניה ב־10 באוקטובר 1938, סופח גם חבל הארץ בה חיה משפחת צ'יזמדיה והעיירה קישטורוניה להונגריה.
באותה תקופה, החלו הצעדים הראשונים בהיצרות צעדיהם של היהודים, וכבר אז החלה הפעולה של המשפחה לעזרה לזולת, במיוחד לתושבים היהודים שבמקום.
האם, מריה קובץ' צ'יזמדיה, אספה חתימות מתושבי המקום הנוצרים כדי לאפשר פתיחת חנות כלבו בבעלות יהודית (משפחת שוורץ), שנסגרה עם כניסת ההונגרים.
בעקבות זאת נאסרה האם ל־10 ימים בבית סוהר.
אולגה עבדה בחנות גלנטריה בבעלות יהודית בעיירה שאטוראליאויהיי בין השנים 1939–1944. בתחילת 1944 נודע לבעלי החנות, ארנו וואלר, שקבוצת יהודים שניסתה לברוח דרך גבול סלובקיה נתפסה על ידי הגסטפו ונעצרה בתחנת המשטרה.
אולגה הגיעה לתחנת המשטרה בשעות הערב המאוחרות, ובעורמה הצליחה להיכנס לתא המעצר ולהביא להם מזון, ביגוד וכסף.
היא מעולם לא ידעה מי הם ומה עלה בגורלם.
ב־4 באפריל 1944, הממשלה ההונגרית הודחה, ובהונגריה כוננה ממשלה נאצית.
בו ביום נסגרו כל העסקים בבעלות יהודית, וכל יהודי הונגריה הוגלו לגטאות.
באותו היום קיבלה אולגה ממעסיקיה את מפתחות החנות, כדי לשמור על החנות עד להחלפת השלטונות.
אולגה עשתה מאמץ מיוחד להבריח את משפחת ואלאר, בעלי החנות שאצלם עבדה, אך אף על פי שאשת בעל החנות הייתה מוכנה לנסות לברוח, בעלה ארנו לא היה מוכן להשאיר את בני המשפחה האחרים מאחור.
הם החליטו להישאר בגטו ונשלחו לאושוויץ בשנת 1944. ארנו וואלר נספה בשואה.
אשתו ניצלה, ולאחר שחרור המחנות שהתה אצל משפחת צ'יזמדיה עד שהיגרה לארצות הברית.
לאחר הקמת הגטו בעיר, ב־10 במאי 1944, מלבינה צ'יזמדיה (מלכה), אחותה השנייה של אולגה, שיחקה בחצר הבית שגבל בבית ספר למסחר לבנות, שבו היו מרוכזים 210 יהודים במחנה עבודה.
יהודים אלו רוכזו מכל רחבי הונגריה במחנות עבודה וחזרו לשטח הונגרי מאוקראינה שנכבשה על ידי הצבא האדום.
באותה העת עבדה אולגה בהתנדבות במספרה.
אולגה סיפרה כי אחותה מלבינה הציצה לתוך חצר בית הספר וראתה שם "אנשים משונים".
אחותה דובבה את אחד האנשים שהיו במקום וביררה מי הם ומה מעשיהם.
האנשים לא מסרו פרטים אודותיהם.
הם ביררו היכן אחותה מתגוררת והיא אמרה שבחצר הסמוכה.
אולגה אמרה למלבינה שעליה לגשת למקום רק בשעות החשכה, כדי שלא תיתפס, כי אלה יהודים.
מאותו היום המשפחה כולה התגייסה לפעילות עזרה והצלה לאנשים שהיו מרוכזים במקום באמצעות חלוקת מזון.
היה קיר עץ בגובה 2 מטרים שהפריד בין חצר בית משפחת צ'יזמדיה לבין מחנה העבודה, שדרכו העבירו אולגה ואחיותיה אוכל מבושל ומאפים לאסירים, ויצרו קשר איתם.
אולגה העידה שהן קיבלו מאנשים אלה פרטים על משפחותיהם, ויצרו קשר עם המשפחות שהתגוררו באותה עת בבודפשט, שהיו עדיין חופשיות.
מספר משפחות התארחו בביתן ופגשו את יקיריהם שמעבר לגדר.
במשך התקופה נוצר קשר טוב עם חלק מהאסירים, ואולגה ואחיותיה עזרו להבריח מצרכי מזון, סיגריות, עיתונים ומידע אל תוך הגטו.
אולגה הסתננה פנימה מספר פעמים כדי להעביר מצרכים, תחת איום של שוטרים ותוך סיכון חייה וחיי משפחתה.
בדרך זו הן סייעו לאנשים מעבר לגדר עד 28 באוקטובר 1944.
עם התקרבות הצבא האדום לאזור, חלק מהאנשים ביקשו להבריחם מהמחנה, ולמצוא עבורם מקום מסתור בשעת הצורך.
אולגה, אחיותיה ואמה החלו לחפש בין בני משפחה וידידים שהתגוררו בכפרים הסמוכים מקומות מסתור.
ב־28 באוקטובר 1944 הצליחה קבוצה של 28 גברים לברוח מהמחנה לחצר בית משפחת צ'יזמדיה.
מבעוד מועד סידרו להם מקומות מסתור, ובאותו יום פיזרו את הקבוצה למקומות המסתור, והבטיחו לאנשים שסיכנו את חייהם במתן מסתור ליהודים ללא שום תמורה, שידאגו לאותם יהודים לאספקת מזון.
בנות המשפחה היו מסתובבות בעיירה שורצת החיילים הגרמנים, עמוסות בסלי מזון על מנת לקיים את הבטחתן.
בנוסף על כך, הן נהגו לאפות לחם במאפיה בכמויות שעוררו חשד.
באותו יום, כאשר אולגה שבה הביתה מעבודתה במספרה, ראתה כי ליד ביתה כבר עמדו כל אנשי המחנה מוכנים לתזוזה.
סמל המחנה פנה אליה ואמר לה כי חסרים לו כ־30 גברים מהמחנה ושהיא צריכה להודיע להם לחזור.
אולגה ענתה לו כי איננה יודעת על מה הוא מדבר, והציעה לו להשלים את החסר עם גברים מהרחוב.
לאחר שהאנשים מבית הספר יצאו את העיירה החלה פעולת פיזורם למקומות מסתור.
חלק מן האסירים ידעו להגיע בכוחות עצמם למקומות שסודרו עבורם, בעוד האחרים הועברו בעזרת אולגה ומשפחתה.
היא סייעה לכל האסירים למצוא מקומות מסתור, אף על פי שלא הכירה איש מהם.
ניצול אחד הועבר על ידי אולגה בלבוש אישה.
אחותה מלבינה, לקחה את אחד הניצולים למקום המסתור.
היא הייתה נמוכת קומה והוא היה ענק, וזה היה מחזה מוזר לראות אותה גוררת אותו ברחובות.
כשהגיעו למקום המיועד כמעט ונתקלו בקצין אס אס וקצין צבא הונגרי משתף פעולה שערכו חיפושים.
מלבינה הסתירה אותו ביער עד שיכלו להמשיך.
בחשכה הביאה אותו למקום המיועד.
קרול חיים פישר, וניצול נוסף היו סגורים במשך ארבעה ימים בארון בחדר נטוש שעל גשר הגבול.
הגשר יועד להריסה ולכן שלח לאולגה מכתב בו הוא מבקש שתעביר אותו.
היא יצאה בצהריים למקום כאשר היא מצוידת במזון וביקשה עזרה ממכר.
הוא חיכה לה בקצה העיירה, וכאשר ירד הלילה, נכנסה אולגה למקום בו הסתתרו שני הניצולים.
היא הוציאה אותם החוצה והובילה אותם למקום אחר דרך שדה מוקשים.
כשהגיעו לעירייה, אולגה מצאה את עצמה שורצת בחיילים גרמנים שברחו מהצבא האדום.
היא הסתירה אותם בהתחלה בתוך גורן בין ערמות גדולות של חציר.
היא הורתה להם להמתין לה במקום וכמו כן תדרכה אותם שבמקרה וייתפסו, עליהם לאמור שאינם מכירים זה את זה ולא אף אחד בעיירה.
כשהגיעה לבית סבה ביקשה בהסתר שתי פרוסות לחם ושתייה.
בבית סבה שהו באותו זמן דודה, שהיה חייל הונגרי, כאשר השלטון ההונגרי שיתף פעולה עם הנאצים, ושני קצינים שבאו לנוח בדרכם מהחזית הרוסית לתוך הונגריה.
באותו מעמד אולגה חשה לראשונה בפחד ובדילמה למי לעזור, לבני משפחתה שעלולים להיתפס במתן מסתור ליהודים, או לשני הניצולים החבויים בערמה בחצר.
לאחר שהצבא התמקם בעיירה אולגה העלתה את הניצולים מערמת החציר לעליית הגג.
היא הסבירה להם שעליהם להיות בשקט ושאסור להם לזוז כי בבית יש חיילים.
כדי לספק את צורכיהם בזמן שהותם בעליית הגג אולגה הורתה לאחת מקרובותיה להעלות בבוקר שלמחרת שתי פרוסות לחם גדולות וחלב לשני אנשים הנמצאים בעליית הגג.
היא לא מסרה את זהותם ואף לא נשאלה על כך.
הם שהו בעליית הגג במשך יומיים ואז היא העבירה אותם למכר שכבר אכלס בביתו שני ניצולים אחרים.
ב-6 בדצמבר 1944 נכנס הצבא האדום לעיירה בה התגוררו ולכפרים הסמוכים.
עבור אולגה ומשפחתה תם הפחד והחשש.
הניצולים יכלו לצאת בביטחה ממקומות המסתור, ולא הייתה עוד סכנה למסתיריהם.
רוב האנשים התפזרו, מלבד ארבעה גברים שנותרו בעיירה ביניהם קרול פישר.
אחרי השחרור קרול פנה אל אולגה וביקש עזרה מכיוון שהיה חולה.
מצבו הגופני לא אפשר לו לחזור לביתו, לכן היא דאגה לאשפוזו בבית חולים.
אולגה נסעה 3 ימים ברכבת מסע לעיר מישקולץ, בה עדיין התנהלו קרבות, כדי לקנות מכספה פניצילין, לצורך ריפויו, וסיפקה לו מזון מיוחד ותרופות עד להחלמתו.
הוא החלים אחרי כמה חודשי אשפוז.
מאחר שלא היה לו שום מידע על גורל אימו ואחותו, חשש לשוב לביתו.
לכן, ביקש לשוב למקום מגוריו בליווי.
אולגה סירבה ללוותו ולכן פנה לאימה אשר נתנה את הסכמתה לכך.
לאחר מכן ביקש קרול את ידה של אולגה.
אולגה ביקשה שחרור דת מהכומר הקלוויניסטי שלה, והתגיירה בשנת 1945 ברבנות בטורנאליה, סלובקיה.
בסיום המלחמה, התגיירה אולגה והוסיפה לשמה את השם "שרה".
היא נישאה לקרול חיים פישר אותו הצילה.
אולגה שרה וקרול חיים, עלו למדינת ישראל ב־1949 והתגוררו בעכו.
אחותה אורנה שורני התחתנה עם יהודי אחר שהצילו, ואחותה השנייה מלבינה התחתנה בישראל.
לאורך השנים התנדבה אולגה והשתתפה במבצעים של אגודות, כגון מבצע חג האורים למען העוורים בחנוכה תשכ"ז של האגודה למען העוור ולמניעת העוורון – ישראל, מבצע הקש בדלת תשכ"ז של האגודה למלחמה בסרטן, מצעד הפרוטות ב-18 ביולי 1966 של איל"ן – איגוד ישראלי לילדים נפגעים, ופעולות הוועד למען החייל בעכו.
אולגה שרה נפטרה ב-18 בספטמבר 2006.
ב־15 ביוני שנת 1965, יד ושם הכיר במלבינה, אחותה, כחסידת אומות העולם.
ב־19 במרץ 1987 אולגה הוכרה כחסידת אומות העולם, וב־14 בספטמבר באותה השנה הוכרו גם אורנה, אחותה, והאם מריה.
ב־6 ביוני 1988 ניתנה לה תעודת כבוד כחסידת אומות העולם, וניטע עץ לכבודה בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" והשב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של אולגה, ואותר קברה.
מקום קבורתה הוא בבית העלמין היהודי הישן בעכו..
אולגה שיקלוש (במקור שוורץ, בהונגרית: Siklós Olga; קלוז', 6 בנובמבר 1926 – בודפשט, 22 ביולי 2006) הייתה דרמטורגית, במאית, סופרת, דוקטור (CSc) שכיום נקרא בהונגריה (PHD) למדעי הספרות (1968).
אולגה שיקלוש נולדה במשפחה יהודית כבתם של דז'ה שווארץ ושל רוזה קליין.
היא קיבלה את התואר שלה בשנת 1958 במחלקה לדרמה של האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע.
שיקלוש עבדה בתיאטרון הלאומי משנת 1945, מייד אחרי ששרדה בשואה.
מאוחר יותר הייתה דרמטורגית בתיאטרון הנוער (Ifjúsági Színház) (מ-1951), בתיאטרון קטונה יוז'ף בקצ'קמט (מ-1956) ולאחר מכן בתיאטרון פטפי בעיר וספרם (מ-1966).
משנת 1973 עבדה ברדיו ההונגרי כבמאית.
עבודותיה כוללות מחקרים בתולדות התיאטרון והדרמה, כתיבה ובימוי תסריטי טלוויזיה ומחזות רדיו, מחזות סיפורי אגדות, מחזות דוקומנטריים.
בנוסף לאלו, היא נתנה הרצאות באופן קבוע ב"חברה להפצת ידע מדעי" (TIT) (באנגלית שמה Society for Dissemination of Scientific Knowledge) ובערי השדה - על קולנוע ותיאטרון.
בווספרם בלטו הפקותיה בתיאטרון של הקראות בלתי נשכחות.
מספר מופעיהבכורה שלה הרשומים במאגר התיאטרון : כבמאית -5 ; כסופרת/מחזאית - 7 .
בעלה היה באלינט מדיאר היסטוריון קולנוע ותיאטרון, בנה הוא פוליטיקאי, ובתה פרוז'ינה מדיאר היא דרמטורגית.
מאבק אמנים לשלום ; נפסבה, בודפשט, 1952 (הרצאות חינוכיות של איגודי עובדים)
דרכה של הספרות הדרמטית ההונגרית.
סאטירה ; עיבוד, ואפילוג הבמאית אולגה שיקלוש; המכון לחינוך עממי ותעמולה, בודפשט, 1971 (ספריית השחקנים)
אלק מדיאר: המזווה של מאסטר הטעמים.
שימורים, שימורים ביתיים ; סדר העיתונות.
פאל מדיאר, אולגה שיקלוש; Mezőgazdasági, בודפשט, 1974 (הגינה שלנו, הדירה שלנו, הבית שלנו)
מונודרמה מיצירותיו של אישטוואן סצ'ני ; תיאטרון יוז'ף אטילה, בודפשט, 1983
מקרב לייפציג ועד לפרלמנט ברטיסלאבה ; Kelenföld, בודפשט, 1991 (Kortársunk Széchenyi, 1)
לאסלו טאבי : אני ממליץ על עצמי.
באלינט מדיאר : הצלחה שנידונה לכישלון.
בראש תיאטרון הקומדיה של בודפשט, 1955-1958. אזרח בעידן לא אזרחי ; עורכת.
אולגה שיקלוש; מונדוס ההוצאה לאור של האוניברסיטה ההונגרית, בודפשט, 2004 (Mundus – זיכרונות)
אולגה קרמונה גרסיה (בספרדית: Olga Carmona García; נולדה ב-12 ביוני 2000) היא כדורגלנית ספרדייה המשחקת כמגנה שמאלית בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת ספרד.
קרמונה, שנולדה בסביליה, אנדלוסיה, החלה לשחק כדורגל בגיל שש במועדון סביליה אסטה.
בשנת 2007 עברה לקבוצת הנוער של סביליה , שם שיחקה תשע שנים.
בעונת 2016/17 עלתה קרמונה לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה השנייה וסייעה לה לעלות לליגה הבכירה.
בעונתה המקצוענית הראשונה, 2018/19, כבשה קרמונה חמישה שערים ב-25 משחקים כשסביליה סיימה במקום ה-12. על אף שסביליה סיימה באמצע הטבלה היא העפילה לחצאי גמר גביע המלכה הספרדית ב-2018/19 ו-2019/20, בהם הפסידה לריאל סוסיאדד וברצלונה בהתאמה, שזכו לבסוף בתואר.
בקיץ 2020 חתמה קרמונה בקבוצת כדורגל הנשים החדשה של ריאל מדריד.
ביוני 2025 חתמה בפריז סן-ז'רמן.
קרמונה זכתה עם נבחרת ספרד בכדורגל נשים עד גיל 19 באליפות אירופה 2018 לאחר ניצחון 1–0 על גרמניה בגמר.
היא כבשה ארבעה שערים בעשרה משחקים במוקדמות ובטורניר הגמר, ונכנסה לנבחרת הטורניר.
שנה לאחר מכן היא שוב הגיעה עם ספרד לגמר אליפות אירופה, בו הפסידה 1–3 לצרפת לאחר הארכה.
ב-13 באפריל 2021 ערכה קרמונה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד .
ב-19 בפברואר כבשה את שער הבכורה שלה בנבחרת בהפסד 1–3 ל.
ב-20 באוגוסט 2023 כבשה קרמונה את שער הניצחון בגמר גביע העולם 2023 מול וסייעה לספרד לזכות במונדיאל הנשים הראשון שלה.
בעקבות השער הושוותה קרמונה לקשר ברצלונה ונבחרת הגברים של ספרד, אנדרס אינייסטה, שכבש את שער הניצחון בגמר מונדיאל 2010 מול .
לאחר המשחק התבשרה קרמונה על מותו של אביה.
אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19: 2018
גביע העולם בכדורגל נשים: 2023
אולד נייבי היא קמעונאית אמריקאית למכירת בגדים ואביזרים בבעלות התאגיד הרב-לאומי גאפ.
מטה החברה ממוקם בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
הגדולות מבין חנויות האולד נייבי הן חנויות הדגל שלה, הממוקמות בערים ניו יורק, סיאטל, שיקגו, סן פרנסיסקו, מנילה ומקסיקו סיטי.
בתחילת שנות ה-90, חברת Dayton-Hudson Corporation (אז חברת האם של טארגט, מרבינ'ס , דייטונ'ס , הדסונ'ס ומרשל פילדס ) חיפשה להקים חטיבה חדשה שמותגה כגרסה פחות יקרה של גאפ בשם 'Everyday Hero' ('גיבור יומיומי'); מנכ"ל גאפ דאז, מילארד דרקסל, הגיב בכך שפתח את מחסן גאפ במיקומים קיימים של גאפ ב-1993.
ב-11 במרץ 1994 שונה שמה של מחסני גאפ ל-.Old Navy Clothing Co כדי להקים תדמית נפרדת מחברת האם שלה, גאפ.
השם נוצר לאחר ששאר השמות המוצעים המקוריים, 'מונורייל' ו'פורקליפט', לא מצאו חן בעיני דרקסלר, והחליטו על השם החדש לאחר שראו בניין עם שתי המילים עליו במהלך ביקור בפריז.
החנויות החדשות היו בשטח של כ-, לעומת פחות מ- לחנויות מחסני גאפ.
ב-11 במרץ 1994, נפתחו המיקומים הראשונים של אולד נייבי בעיירות קולמה, סן ליאנדרו ופיטסבורג שבצפון קליפורניה.
לדברי קווין לונרגן, מנהל החנויות של גאפ, חנויות אולד נייבי עוצבו בכוונה כמו חנויות מכולת, עם מעברים זורמים, עגלות קניות ופריטי דחף קטנים ליד דלפקי הקופות.
רצפת הבטון, מדפי המתכת ודלפקי הקופות שנבנו מלוח דחוס מלוטש ומתכת מגולוונת העניקו לחנויות תחושה של מחסן תעשייתי, בעוד שהסידורים הצבעוניים ומספר העובדים הרב שעבדו מבדילים אותה משאר חנויות הבגדים המוזלות.
מאוחר יותר באותה שנה נפתחו 42 חנויות נוספות של אולד נייבי, ורוב 45 חנויות מחסני גאפ קיבלו את השם הנ"ל.
לאולד נייבי היו מודעות טלוויזיה קמפיות בהשתתפות קארי דונובן, מורגן פיירצ'יילד, והקמע מג'יק, הכלב.
אולד נייבי גדלה במהירות; ב-1997, היא הפכה לקמעונאית הראשונה שעברה מיליארד דולר בארבע השנים הראשונות שלה בעסק, ופתחה 500 חנויות עד שנת 2000. בשנת 2001, אולד נייבי החלה את ההתרחבות הבין-לאומית שלה עם פתיחת 12 חנויות באונטריו, קנדה.
המותג גם עשה ניסויים, בכך שפתח בית קפה במיקום אחד בסן פרנסיסקו בדצמבר 1995, ופתח מיקום אולד נייבי קידס בליטלטון, קולורדו, באפריל 1997. זה בתורו לא הסתדר עבור החברה, והופסק בספטמבר שלאחר מכן.
בשנת 2005, נשיאה דאז של אולד נייבי, דאון רוברטסון, חיפשה להתייחס לתחרות שראתה בהוליסטר ואמריקן איגל אאוטפיטרס על ידי מיתוג מחדש של החטיבה עם "תחושה אופנתית גבוהה".
בנוסף ללוגו חדש, נבנו או שופצו כמה מיקומים כדי לשקף את "אולד נייבי החדשה"; מיקום אחד כזה בסנט פטרסבורג, פלורידה עלה בערך 5 מיליון דולר לבנייה.
בניגוד לסגנון המחסן התעשייתי המסורתי שיש לרוב אתרי הצי הישן, החנויות החדשות היו בטבע בוטיק, עם חומרי בנייה ירוקים, גינות סלעים, ציורי קיר גדולים ופוסטרים, כמו גם הדגשות מראות וכסף רבות.
כמו כן, פרסומות החלו להיווצר, והחליפו את התחושה הקיטשית וההומוריסטית המקורית בהנחיה גבוהה אופנתית ונשית.
החנויות הללו התגלו כהשקעה מאכזבת ורוברטסון התבקש לעזוב את החברה.
בשנת 2011, אולד נייבי החלה במיתוג מחדש שני כדי להדגיש סביבה מוכוונת משפחה, הידועה בשם Project ONE.
הוא מכוון ללקוח היעד של אולד נייבי ("ג'ני" הבדיונית, אם נשואה לילד אחד לפחות) וכולל תאורה טובה יותר, צבעים מרהיבים, פריסות המקלות על קניות, תחנות החלפה מהירה ועיצוב יעיל יותר של עטיפת מזומנים.
עד 12 ביולי 2011, שליש מהמיקומים של החברה בצפון אמריקה אימצו את העיצוב המחודש.
ב-2012, לאחר מספר שנים שבהן אולד נייבי איבדה מכירות לקמעונאית המתחרה H&M, שכרה גאפ את מנהל H&M, סטפן לארסון, לנהל את חטיבת האולד נייבי שלה.
לרסון הנהיג מספר שינויים, ביניהם שכירת מעצבים מקואוץ', נייקי, ריבוק ודה נורת' פייס כדי לעצב בגדים אקסקלוסיביים של אולד נייבי.
עד 2015, המכירות השנתיות של אולד נייבי הגיעו ל-6 מיליארד דולר בשנה בארצות הברית, כמעט שוות לאלו של חטיבות גאפ ובננה רפבליק, חטיבה נוספת של חברת גאפ.
לרסון עזב את החברה כדי להצטרף לראלף לורן ב-2015 והוחלף על ידי הנשיאה והמנכ"לית הנוכחית, סוניה סינגאל.
ב-26 באוקטובר 2017, אולד נייבי פתחה שתי חנויות דגל חדשות (אחת בטיימס סקוור).
חנות הדגל של טיימס סקוור נותנת מענה להמונים בניו יורק עם שעות פעילות ממושכות ושטחי מסחר משמעותיים יותר משל חנות אולד נייבי ממוצעת.
ב-23 באפריל 2018, לקוחה, סעודיה סקוט, הגישה תביעה בסך מיליוני דולרים נגד אולד נייבי וחברת האם שלה גאפ.
התביעה קובעת כי ב-25 ביולי 2016, מנהלת אולד נייבי, מייגן יוסט, צפתה וסייעה לסקוט ברכישותיה בחנות אולד נהייבי הממוקמת באבינגדון, מחוז הארפורד, מרילנד.
כשסקוט הלכה למכונית שלה, שני שוטרים עקבו אחריה, עיכבו והחזירו את סקוט לחנות לאחר שיוסט האשימה כוזב את גב' סקוט בגניבה מהחנות.
המנהלת יוסט פוטרה כמעט מיד לאחר מכן.
משפט חבר מושבעים מתוכנן ליוני 2023.
בשנת 2019, גאפ הודיעה כי אולד נייבי תצא מסין בשנת 2020.
ב-28 בפברואר 2019, חברת גאפ הודיעה כי אולד נייבי וגאפ.
יתפצלו לשתי חברות, מה שהופך את Old Navy לחברה עצמאית מחברת גאפ.
המהלך נועד לאפשר את איחוד המותגים הוותיקים של החברה, כמו גאפ ובננה רפבליק, עם אתלטה והיל סיטי החדשים יותר.
החלטה זו בוטלה ב-16 בינואר 2020, כאשר חברת גאפ הודיעה שהפרידה בוטלה.
בשנת 2013, חברת גאפ דורגה במקום החמישי מבין הקמעונאים המתמחים ברשימת המוערצים בעולם.
חברי עסקים למדיניות אקלים ואנרגיה חדשנית (BICEP)
נקראה ברשימת מקום העבודה הטוב לעבוד בו של FORTUNE ב-2016, 2017 ו-2018
אולגה שפירו (נולדה ב-19 במאי 1999) היא מרימת משקולות ישראלית.
באליפות אירופה שנערכה בטירנה שבאלבניה במאי-יוני סיימה במקום רביעי כללי בקטגוריית המשקל של עד 49 ק"ג בתוצאה של 153 ק"ג (מקום רביעי בהנפה בתוצאה של 70 ק"ג ומקום חמישי בדחיקה בתוצאה של 83 ק"ג).
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בדורס שבאלבניה באוקטובר זכתה במדליית ארד בדחיקה בקטגוריית המשקל של עד 55 ק"ג בתוצאה של 91 ק"ג.
בהנפה קבעה תוצאה של 72 ק"ג.
באליפות העולם שנערכה בבוגוטה שבקולומביה בדצמבר סיימה במקום 17 כללי בקטגוריית המשקל של עד 55 ק"ג בתוצאה של 169 ק"ג (מקום 16 בהנפה בתוצאה של 78 ק"ג ומקום 18 בדחיקה בתוצאה של 91 ק"ג).
באליפות אירופה שנערכה בירוואן שבארמניה באפריל סיימה במקום 11 כללי בקטגוריית המשקל של עד 55 ק"ג בתוצאה של 159 ק"ג (מקום 13 בהנפה בתוצאה של 73 ק"ג ומקום 12 בדחיקה בתוצאה של 86 ק"ג).
אולגה רייבסקי (נולדה ב-10 ביולי 1956) היא בלשנית ומילונאית רוסייה, דוקטור למדעי הפילולוגיה ופרופסור באוניברסיטת מוסקבה.
משנת 1996 ועד 2025 שימשה כמזכירה המדעית הראשית של המועצה המדעית של האוניברסיטה.
רייבסקיה היא מחברת מילונים רוסיים–צרפתיים ורוסיים–צרפתיים–רוסיים, מונוגרפיות ומאמרים רבים בבלשנות.
היא הוכרה כ"עובדת מצטיינת של ההשכלה הגבוהה של הפדרציה הרוסית" (2005) וזכתה במסדר הדקלים של האקדמאים הצרפתי בדרגת אבירה (2020).
רייבסקיה נולדה וגדלה בלנינגרד, אז בברית המועצות.
בשנים 1967–1972 השתתפה ב"תיאטרון היצירה לנוער" שפעל בארמון החלוצים של לנינגרד, בהנהגתו של הבמאי מטווי דובּרובין.
ב־1973 סיימה בית ספר תיכון בלנינגרד עם מגמה מורחבת בצרפתית, ונרשמה לפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג (אז אוניברסיטת לנינגרד).
בשנת 1974, מטעמים משפחתיים, עברה לפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה, אותה סיימה ב־1978. בשנים 1978–1981 למדה באספירנטורה בפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה.
בשנת 1982 הגנה על עבודת התזה לתואר קנדידט למדעי הפילולוגיה בנושא שמות עצם מורכבים בצרפתית המודרנית (צירוף שמני).
בשנת 1990 השלימה דוקטורט במדעי הפילולוגיה עם עבודת הדוקטור בנושא תכונות גזירתיות של חלקי הדיבר העיקריים בשפה הצרפתית.
משנת 1992 היא בעלת דרגת מרצה בכיר, ומשנת 1993 – פרופסור.
בשנים 1992–1999 עמדה בראש הקתדרה לבלשנות רומאנית בפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה, והעבירה קורסים בלקסיקולוגיה של איטלקית ושל צרפתית.
בשנים 2009–2012 שימשה כראש הקתדרה לפסיכולוגיה של השפה ולהוראת שפות זרות בהפקולטה לפסיכולוגיה, אוניברסיטת מוסקבה.
בשנים 2003–2006 ושוב מ־2016 עד 2025 כיהנה כראש הקתדרה לשפות זרות בהפקולטה להיסטוריה, אוניברסיטת מוסקבה.
משנת 1996 ועד 2025 שימשה כמזכירה המדעית הראשית של המועצה המדעית של אוניברסיטת מוסקבה.
רייבסקיה חיברה מילונים רוסיים–צרפתיים ורוסיים–צרפתיים–רוסיים שיצאו במספר מהדורות, מונוגרפיה "חלקי הדיבר והגזירה בשפה הצרפתית", ספר לימוד עצמי של השפה הצרפתית ומאמרים רבים בבלשנות ובלקסיקולוגיה.
בנה, אלכסנדר רייבסקי (נולד ב־1984), הוא יפנולוג (חוקר יפן) וקנדידט למדעי הפסיכולוגיה.
תחומי העניין המדעיים העיקריים של רייבסקיה הם בעיות לקסיקולוגיה וגזירת מילים בצרפתית, ובמיוחד מבנה הלקסיקון והיחסים בין חלקי הדיבר בשפה זו.
לפי נתוני מערכת "איסטינה" של אוניברסיטת מוסקבה ומאגר eLIBRARY.RU, היא מחברתן של כ־40 ספרים וכ־38 מאמרים מדעיים, ובהם מילונים רוסיים–צרפתיים ורוסיים–צרפתיים–רוסיים שיצאו במהדורות חוזרות.
היא הנחתה חמש עבודות דוקטור (קנדידט) במדעי הפילולוגיה.
בשנים 1990–1994 הנחתה רייבסקיה את תוכנית הטלוויזיה הלימודית ללימוד השפה הצרפתית Bienvenue en France ("ברוכים הבאים לצרפת"), ששודרה בערוץ הלימודי של הטלוויזיה המרכזית.
באוניברסיטת מוסקבה היא מלמדת, משנת 1981, קורסים הקשורים ללימוד השפה הצרפתית, ובהם:
שפת הכתיבה ההיסטוריוגרפית של ימי הביניים;
תרגום טקסטים מקצועיים בתולדות אירופה ואמריקה בעת החדשה והחדשה ביותר.
אולדריץ' הייזן "ריק" איימס היה בכיר בריגול הנגדי של המודיעין האמריקאי שמכר סודות והסגיר סוכנים לברית המועצות.
אולדריץ' איימס נולד במדינת ויסקונסין בשנת 1941. הוא היה תלמיד מצטיין בבית הספר התיכון, ולאחר מכן למד היסטוריה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
בשנת 1959, בהיותו בן 18 ובטרם השלים את לימודיו, נתקבל כטירון לשירות סוכנות הביון המרכזית ה-CIA.
בשנת 1962 קיבל מעמד של סוכן והיה לאחד הסוכנים הצעירים ביותר בתולדות הסוכנות.
איימס, ששלט בשפה הרוסית, התמחה בשירותי הביון הסובייטיים ונשלח לבירת טורקיה אנקרה על מנת לגייס סוכני מודיעין סובייטים לשירות האמריקאים כסוכנים כפולים.
בהמשך מילא תפקידים בניו יורק ובמקסיקו סיטי.
ב-1972 חזר למפקדת ה-CIA בלאנגלי ובילה את ארבע השנים הבאות בחטיבה הסובייטית-מזרחית (SE).
הביקורות על הביצועים שלו היו "בדרך כלל נלהבות", כנראה משום שהוא היה טוב יותר בניהול ניירת ותכנון שדה פעולות מאשר גיוס סוכנים.
אף על פי כן, צוין בתיקו גם שתייה מופרזת, ושני תזכירים "לעיניך בלבד" הונחו בתיקו.
במרוצת השנים שבין 1985 ל-1991 מכר איימס לסובייטים מידע מודיעיני רגיש ביותר, כדוגמת פרטים על כמאה מבצעי מודיעין אמריקאים, והסגיר 12 סוכנים – שהוצאו להורג בעקבות לכידתם.
תמורת המידע שמסר לסובייטים במשך תקופה זו שילמו לו הסובייטים מיליוני דולר, והוא קיבל את הסכום הגבוה ביותר ששולם למרגל מאז ומעולם.
הסכום המדויק שקיבל אינו ברור.
ה-BBC דיווחו שאיימס הודה שקיבל 2.5 מיליון דולר וכי נאמר לו שהפקידו עבורו בחשבון בנק עוד שני מיליון דולר.
חזי כרמל נקב בסכום "קרוב לארבעה מיליון דולר" ואחרים כתבו 4.6 מיליון דולר.
את מעשיו ביצע איימס בעזרת אשתו רוסריו, שהייתה במוצאה מקולומביה.
אנשי ה-CIA, שעמדו על כך שסודותיהם דולפים לסובייטים, החלו לחפש את מקור הדליפה.
חשדם באיימס התעורר עקב רמת החיים הגבוהה שבני הזוג איימס סיגלו לעצמם, שהייתה מעבר ליכולתם.
איימס נבדק בפוליגרף, אך הבדיקה לא אימתה את החשד נגדו ועניינו הועבר לחקירת לשכת החקירות הפדרלית, ה-FBI, שהחלה במעקב צמוד אחריו עד שהצליחה לחשוף את בגידתו.
איימס ואשתו נעצרו ב-22 בפברואר 1994 והועמדו לדין.
איימס נדון למאסר עולם ללא זכות לחנינה, ואילו אשתו נידונה ל-5 שנות מאסר.
ישנם הטוענים שאיימס לא היה אחראי להסגרת כל הסוכנים של ה-CIA שנעצרו על ידי הסובייטים בשנות ה-80 של המאה ה-20. ספר שנכתב על ידי איש CIA בכיר שפרש מהשירות טען שלפחות ארבעה מהסוכנים נתפסו לפני שאיימס החל לעבוד עבור הסובייטים.
חזי כרמל, שכתב ספר על איימס, טען שבשלב מסוים ייחסו השלטונות בארצות הברית את נפילת רשת סוכני ה-CIA לידי הקג"ב לפעילותו של יונתן פולארד, אשר העביר מידע לישראל, ולהערכתם משם דלף לקג"ב.
לדברי כרמל, העונש החמור שהושת על פולארד נובע מייחוס מוטעה של תוצאות בגידתו של איימס למעשיו של יונתן פולארד, וייתכן שאיימס היה המקור לייחוס זה.
פולארד עצמו הכחיש את הדברים מכל וכל בראיון שנתן לישראל היום.
לדבריו, איימס הציג לשופט מסמך שמאשים אותו בנפילת רשת הסוכנים כדי להבאיש את ריחו בעיני הציבור.
ולה גונאר סולשיאר (; נולד ב-26 בפברואר 1973) הוא מאמן כדורגל וכדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ.
סולשיאר שיחק בקבוצת מנצ'סטר יונייטד במשך 11 עונות בין 1996 ל-2007 וכבש 91 שערים ב-235 הופעות במדי הקבוצה.
לזכותו גם 23 שערים ב-67 הופעות במדי נבחרת נורווגיה.
סולשיאר החל את קריירת הבוגרים שלו במועדון קלאוסננגן, שם שיחק במשך ארבע עונות, ולאחר מכן עבר לקבוצת מולדה (בה כבש 32 שערים ב-44 משחקים).
בעונת 1996-97, הצטרף סולשיאר למנצ'סטר יונייטד.
בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 18 שערים ועזר לה לזכות באליפות במחזורים האחרונים של העונה.
בשנת 1999 כבש את שער הניצחון במהפך המפורסם של יונייטד 1–2 נגד באיירן מינכן בגמר ליגת האלופות.
בעונת 2001–2002 קיבל הזדמנות לפתוח בהרכב הפותח לצד רוד ואן ניסטלרוי ההולנדי והצליח להביא לדחיקת אנדי קול ודווייט יורק לספסל, אולם נדחק שוב לספסל כאשר ואן ניסטלרוי הציג יכולת טובה ממנו.
סולשיאר קיבל הזדמנות נוספת והציג יכולת טובה כאשר דייוויד בקהאם נפצע, ובאותה עונה כבש 16 שערים במדי היונייטד ודחק את דייוויד בקהאם לספסל.
בעונת 2003–2004 נעדר סולשיאר לעיתים קרובות מהרכב הקבוצה בשל פציעות מרובות.
עם הגעתו של לואיס סאהה מפולהאם בינואר 2004 מצא את עצמו מחוץ להרכב ושיחק כמחליף, בדומה לתחילת הקריירה שלו בקבוצה.
סולשיאר חזר מהפציעה ושיחק בגמר הגביע, בו יונייטד ניצחה.
בתחילת אוגוסט 2004 עבר ניתוח בברכו, ניתוח שגרם לו להיעדר מכל עונת 2004/2005.
בתחילת עונת 2007 הודיע על פרישה מכדורגל עקב פציעות והותיר את מאמנו אלכס פרגוסון רק עם שלושה חלוצים בקבוצה.
ב-2 באוגוסט 2008 נערך לכבודו משחק פרידה באולד טראפורד, בו ניצחה יונייטד 0–1 את אספניול.
בנבחרת נורווגיה שיחק במונדיאל 1998 ויורו 2000 והופיע בנבחרת למעלה מ-60 הופעות.
במהלך הקריירה המוצלחת שלו באולד טראפורד, במהלכה כבש 91 שערים ב-235 משחקים, הפך סולשיאר לאחד השחקנים האהודים והאהובים באנגליה בכלל ובמנצ'סטר יונייטד בפרט, כאשר גם אוהדי הקבוצות היריבות רחשו לו כבוד.
מקרה מפורסם בו הפגין סולשיאר ספורטיביות היה במשחק של יונייטד מול ניוקאסל יונייטד בשנת 1998, כאשר סולשיאר ביצע תיקול חריף על רוב לי, הוא ירד מיידית מהמגרש, עוד לפני שהשופט שלף כרטיס אדום.
האהדה בה זכה סולשיאר ביונייטד מצד הקהל, זיכתה אותו בכינוי "הרוצח בעל פני התינוק" (Baby-faced assassin) על שום מראהו הצעיר ויכולתו המטפורית לקטול קבוצות על ידי הבקעת שערים כמעט מכל מצב.
בשנים האחרונות שלו ביונייטד הפך סולשיאר לשחקן ספסל, אך יכולתו לקום ולהבקיע בדקות הקריטיות של המשחק זיכתה אותו בכינוי נוסף - ה"סופר סאב" (מחליף על).
בשנת 2008 מונה סולשיאר למאמנה של קבוצת המילואים של מנצ'סטר יונייטד, והוביל אותה לזכייה בגביע ותיקי לנקשייר.
הוא אף קיבל הצעה לאימון נבחרת נורווגיה, אך דחה אותה מאחר שלטענתו לא היה לו מספיק ניסיון על מנת לאמן את הנבחרת הלאומית.
ב-9 בנובמבר 2010 הסכים סולשיאר לקבל את משרת המאמן בקבוצת מולדה, הקבוצה שבה שיחק לפני מעברו למנצ'סטר יונייטד.
סולשיאר קיבל את ברכתו של מאמן מנצ'סטר יונייטד סר אלכס פרגוסון לעזוב.
פרגוסון תמך בסולשיאר ואמר שזוהי התחלה טובה לקריירת האימון שלו כמאמן ראשי.
בעונתו הראשונה בקבוצה, הוביל סולשיאר את מולדה לאליפות הראשונה בתולדותיה, הישג אותו שחזר גם בעונתו השנייה במועדון.
בעונתו השלישית, סיימה מולדה במקום השישי בליגה, אך זכתה בגביע הנורווגי.
ב-2 בינואר 2014 מונה סולשיאר למאמן קבוצת קארדיף סיטי מהפרמייר ליג, בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגת המשנה.
ב-18 בספטמבר התפטר מתפקידו לאחר רצף כישלונות של הקבוצה בליגת המשנה.
ב-21 באוקטובר 2015 חזר לאמן את מולדה.
ב-19 בדצמבר 2018 מונה למאמן קבוצת מנצ'סטר יונייטד עד לתום העונה.
ב-28 במרץ 2019 הוארך חוזהו של סולשיאר בקבוצה לשלוש שנים נוספות.
ב-21 בנובמבר 2021 פוטר סולשיאר מתפקידו לאחר פתיחת עונה גרועה שכללה תבוסה 0–5 ליריבה המרה ליברפול.
ב-17 בינואר 2025 מונה למאמן בשיקטש מליגת העל הטורקית.
ב-29 באוגוסט פוטר מתפקידו לאחר הדחה על ידי לוזאן בשלב הפלייאוף של מוקדמות הקונפרנס ליג.
אולה איינר ביורנדלן (בנורווגית: Ole Einar Bjørndalen נולד ב-27 בינואר 1974), ביאתלט נורווגי, הוא אלוף אולימפי ואלוף עולם.
הוא הביאתלט המצליח ביותר בכל הזמנים.
ביורנדאלן זכה ב-13 מדליות אולימפיות ב-5 אולימפיאדות חורף, מתוכן 8 מדליות מזהב.
הוא זכה ב-45 מדליות באליפויות העולם בביאתלון, מתוכן 20 מדליות מזהב, שיא בקרב הביאתלטים.
הוא זכה בשישה תוארי גביע עולם וב-95 ניצחונות בגביע העולם בביאתלון.
מלבד זאת, זכה במירוץ אחד בגביע העולם בסקי למרחקים.
ב-2011 היה לביאתלט הראשון שזכה במדליית זהב בכל אחד מענפי הביאתלון.
אחד מהישגיו הגדולים ביותר הייתה זכייה בכל ארבע התחרויות בביאתלון באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002).
בתחרויות הלאומיות הוא מייצג את Simostranda IL בביאתלון, ואת Byåsen IL בסקי למרחקים.
ביורנדאלן החל להתחרות בביאתלון בעקבות אחיו המבוגר ממנו בארבע שנים, דאג ביורנדאלן.
הוא למד בעקבות כך בבית הספר הנורווגי לספורט עילי בגיילו.
הוא השתתף לראשונה באליפות העולם לנוער בקנמור, 1992, שם סיים במקום ה-23 בתחרות האישית, ה-47 בספרינט.
לאחר אכזבות אלה, הגיע ביורנדאלן עם הנבחרת הנורווגית למקום ה-6 במירוץ השליחים, וזכה במדליית ארד בתחרות הקבוצתית.
באליפות העולם לנוער הבאה, ב-1993, הגיע הצלחתו הגדולה.
הוא זכה בשלוש מדליות זהב בארבע התחרויות, כולל בשתי התחרויות האישיות (התחרות האישית ל-20 ק"מ והספרינט), וביחד עם הנבחרת בתחרות הקבוצתית, והיה לראשון בהיסטוריה שעושה כן.
נבחרת השליחים הנורווגית הגיעה רק למקום השמיני.
בעונה הזו החל להשתתף גם בתחרויות הבוגרים.
עונה לאחר מכן, הגם שעדיין יכול היה להשתתף בתחרויות הצעירים, הוא העדיף להשתתף באולימפיאדת לילהאמר (1994) אך סיים ללא הישגים מיוחדים.
בעונה הבאה השיג את הפודיום הראשון שלו במירוץ ספרינט בבד גשטיין, אוסטריה.
באליפות העולם הראשונה שלו, באנטהולץ (1995), סיים במקום הרביעי בספרינט.
את העונה כולה סיים גם במקום הרביעי בגביע העולם.
את ניצחונו הראשון השיג ביורנדאלן בינואר 1996 באנטהולץ, במירוץ האישי ל-20 ק"מ, לפני ולדימיר דרטשב והלבארד האנבולד.
בסוף עונת 96–1995 הגיע למקום התשיעי בדירוג העולמי.
בעונה לאחר מכן השיג ביורנדאלן את המדליות הראשונות באליפות העולם בביאתלון באוסרבילה, כשהוא זוכה במדליית ארד בתחרות המרדף ובמדליית כסף במירוץ השליחים.
הוא גם הגיע למקום השני בדירוג הסבב העולמי אחרי סוון פישר (גרמניה).
מאז ועד עונת 09–2008, הוא סיים באחד משלושת המקומות הראשונים בגביע העולם, במשך 13 עונות רצופות.
עונת 98–1997 הייתה עונת הפריצה של ביורנדאלן.
באולימפיאדת נאגנו (1998) זכה ביורנדאלן במדליית הזהב האולימפית הראשונה שלו, בתחרות הספרינט.
הוא הוביל את התחרות, אבל המירוץ בוטל כתוצאה משלג כבד, שגרם לראות לקויה של המטרות.
יום לאחר מכן, חזר ביורנדאלן וניצח בתחרות.
נוסף לכך הוא הוביל את נבחרת השליחים הנורווגית לזכייה במדליית הכסף.
הוא גם זכה במדליית הזהב הראשונה שלו באליפות העולם, בתחרות הקבוצתית, וזכה להישגו האישי הגדול ביותר באליפויות העולם, מדליית כסף בתחרות המרדף (התחרויות עוד לא היו כלולות בתוכנית האולימפית).
בסוף העונה זכה בגביע העולם בפעם הראשונה.
על הישגיו העניק לו העיתון הנורווגי אפטנפוסטן את מדליית הזהב של אפטנפוסטן.
אחרי עונת 98–1997 המוצלחת עבורו, הצליח ביורנדאלן לייצב את עצמו כאחד מטובי הביאתלטים.
כך, הגם שכבר זכה בגביע העולם, במדליית זהב אולימפית וב-22 תחרויות אישיות, סיים ביורנדאלן את אליפות העולם השביעית שלו ללא מדליית זהב אישית.
אחת מההצלחות הגדולות ביותר בקריירה של ביורנדאלן הייתה אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002).
הוא פתח את האולימפיאדה ב-10 בפברואר בתחרות ל-30 ק"מ בזינוק המוני (סגנון חופשי) בקרוס קאנטרי, וסיים במקום חמישי מרשים.
לאחר מכן יחזור לביאתלון, כשהוא מנצח בכל התחרויות האישיות בפער גדול מהמקום השני.
הוא זכה בתחרות ל-20 ק"מ, 36.1 שניות לפני הגרמני פרנק לוק, וזכה במדליית הזהב הראשונה של המשחקים.
יומיים מאוחר יותר, זכה במדליית הזהב בספרינט, ללא החטאות, כשהוא מסיים 28.9 שניות לפני סוון פישר (גרמניה).
ב-16 בפברואר זכה במדליית זהב בתחרות המרדף האולימפית הראשונה, כשהוא מסיים 43 שניות לפני רפאל פוארה.
כך זכה ביורנדאלן בכל התחרויות האישיות.
ביחד עם הלבארד האנבולד, פרודה אנדרסן ואגיל גיילנד, זכה ב-20 בפברואר במדליית זהב בתחרות השליחים.
כך ביורנדאלן זכה בכל ארבע התחרויות בביאתלון במשחקים האולימפיים, והיה לאתלט המליח ביותר בהם.
הוא הביאתלט היחיד שהצליח לעשות כך עד כה, והוא אחד מ-3 אתלטים שהשיגו לפחות 4 מדליות זהב באולימפיאדת חורף אחת.
בסיום האולימפיאדה, על זכייתו בכל התחרויות, אמר פרנק אולריך (מאמן הנבחרת הגרמנית והביאתלט הטוב ביותר בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80): "אולה הוא חוצן!"
למרות ההישגים האלו, את העונה כולה סיים ביורנדאלן עם מקום שלישי בלבד בגביע העולם, אחרי רפאל פוארה (צרפת) ופאבל רוסטובצב (רוסיה).
בזכות הישגיו באולימפיאדה נבחר לאתלט השנה בנורווגיה לשנת 2002, וקיבל את הפרס האולימפי פרנלי ממלך נורווגיה, שמוענק לאתלט הנורווגי המצליח ביותר באולימפיאדה.
לאחר הצלחתו במשחקים האולימפיים, ביורנדאלן חגג הצלחות רבות במהלך השנים הבאות.
לאחר 3 שנים רצופות בהן זכה רפאל פוארה בגביע העולמי בין 2000 ל-2002, ביורנדאלן זכה בגביע העולמי בעונת 03–2002 בפעם השנייה בקריירה שלו (לאחר עונת 98–1997), כשהוא זוכה ב-11 תחרויות בעונה ומסיים 107 נק' לפני ולדימיר דרטצ'ב (בלארוס) במקום השני.
בסוף העונה, באליפות העולם בחנטי-מנסייסק, זכה לראשונה במדליות זהב אישיות באליפות העולם, כשהוא זוכה בתחרויות הספרינט והזינוק ההמוני.
אלה היו מדליות הזהב הראשונות שלו באליפות עולם מאז הניצחון בתחרות הקבוצתית ב-1998.
את עונת 04–2003 פתח ביורנדאלן בהצלחה, כשהוא זוכה ב-3 מתוך 4 התחרויות הראשונות, בקונטיולאהטי ובהוכפילצן.
למרות זאת, בהמשך העונה ניצח בשתי תחרויות נוספות בלבד, כשהוא מסיים בחמש נוספות במקום השני ובשלוש במקום השלישי.
הגם שהצליח לאסוף 901 נק' במהלך העונה, סיים במקום השני בגביע העולמי, כשהוא מפסיד ליריבו הגדול רפאל פוארה שזכה ב-1,010 נק'.
גם באליפות העולם היה בצלו של הצרפתי, כשפוארה זוכה בשלוש מדליות זהב, בעוד שביורנדאלן יצא ללא ניצחונות כלל, אבל זכה במדליית כסף במירוץ השליחים ובשלוש מדליות ארד – בספרינט, במרדף, ובתחרות האישית ל-20 ק"מ.
ארבעה גביעי עולם בחמש עונות
עונת 05–2004 נפתחה מצוין עבור ביורנדאלן.
הוא ניצח ב-2 מהתחרויות בביטושטולן ובאוסלו, והוביל את הדירוג העולמי לפני סוון פישר (גרמניה) ורפאל פוארה.
הוא דילג על התחרויות באסטרסונד בשביל להתחרות בגביע העולם בקרוס-קאנטרי, ולכן ירד בדירוג העולמי למקום החמישי.
לאחר שני מקומות רביעיים באוברהוף, זכה בחמש תחרויות ברצף ברוהפולדינג ובאנטהולץ, והוביל מחדש את הדירוג.
הוא דילג שוב על תחרויות ההכנה למשחקים האולימפיים בסאן סיקריו, כמו גם על 2 מ-3 המרוצים בפוקליוקה.
הוא השתתף במרוץ לזינוק המוני שם, וזכה בו בפער של למעלה בדקה.
באופן דומה, שלט ביורנדאלן באליפות העולם בהוכפילצן שבאוסטריה.
הוא החל בניצחון בספרינט, ניצח במרדף וסיים את האליפות עם ניצחון במירוץ בזינוק המוני.
בנוסף, זכה במדליית זהב עם נבחרת נורווגיה בשליחים, שזכתה לראשונה מאז 1967. המירוץ האישי ל-20 ק"מ היה היחיד בו לא זכה בזהב, כשסיים בו במקום השישי.
המנצח היה הצ'כי רומן דוסטל.
עם 4 ניצחונות באליפות העלה את מספר מדליות הזהב מאליפויות העולם ל-7.
בשל היעדרויותיו מתחרויות הגביע העולמי, דורג ביורנדאלן לפני תחרויות סיום העונה בחאנטי-מנסייסק רק במקום ה-3, אך ניצחון, מקום שני ומקום רביעי שם העניקו לו את הניצחון בגביע העולמי, כשהוא מסיים 11 נק' לפני סוון פישר.
הוא השיג כך את גביע העולם השלישי שלו.
במונחים אחרים, למרות זאת, ביורנדאלן היה עליון בצורה ברורה – הוא ניצח ב-60% מהמרוצים בהם השתתף (12 ניצחונות בסה"כ), סיים על הפודיום ב-75% מהם, ולא סיים באף מרוץ מחוץ לשישה הראשונים.
מבחינות אלה, זו הייתה העונה המוצלחת ביותר עבורו.
את עונת 06–2005 פתח ביורנדאלן בהצלחה שוב, עם מקום ראשון ושני בשתיים מהתחרויות באסטרסונד והוכפילצן והובלה בגביע העולמי לאחריהן.
כמו בעונה שעברה, דילג על התחרויות לפני חג המולד, הפעם כדי להתאמן.
לאחר חג המולד חלה ביורנדאלן, ולכן נאלץ לדלג על התחרויות באוברהוף ורוהפולדינג.
ביורנדאלן נאלץ לשהות שמונה ימים במיטתו ללא אימונים כלל, והחל להתאמן רק 6 ימים לפני התחרויות באנטהולץ.
בשל כך, הוא ערך שני אימוני סקי, אבל לא אימוני ירי.
לאחר שבעה מרוצים בהם לא השתתף, ירד למקום ה-12 בדירוג העולמי.
עם שני מקומות חמישיים וניצחון באנטהולץ, לפני האולימפיאדה, חזר ביורנדאלן להתחרות.
בשל המחלה ואיבוד ימי האימונים, אולימפיאדת טורינו לא הצליחה לביורנדאלן כפי שציפה.
גלישתו הייתה איטית מהצפוי, הוא קלע באופן הססני, והתאפיין מלבד זאת בהרבה מזל רע.
הוא הגיע כאלוף האולימפי ב-4 מתוך 5 התחרויות (המירוץ בזינוק המוני לא היה קיים בסולט לייק סיטי), אבל הוא לא הצליח לזכות באף תחרות.
הוא פתח עם מדליית כסף בתחרות ל-20 ק"מ, אבל בתחרות הספרינט סיים במקום ה-12. בתחרות המרדף, התקדם ביורנדאלן ונראה כי זהו סיכויו לזכות בזהב, אבל הפסיד באורח לא אופייני לצרפתי וינסנט דפראן בספרינט לקו הסיום.
בתחרות השליחים, למרות הופעה טובה, הצליח להחזיר את הנבחרת הנורווגית רק למקום החמישי מהמקום השמיני (הנבחרת הנורווגית כולה התאפיינה בכושר לקוי באולימפיאדת טורינו).
בתחרות הזינוק ההמוני הוביל עד לקליעה האחרונה, אך החטיא שם שתי מטרות וזכה לבסוף במדליית הארד.
הביאתלט המצליח ביותר באולימפיאדה היה הפעם מיכאל גרייס (גרמניה).
את העונה בגביע העולמי סיים ביורנדאלן בהצלחה.
הוא ניצח 3 פעמים בפוקליוקה ובקונטיולאהטי, והגיע לפני המפגש האחרון באוסלו כשהוא מדורג במקום השני בדירוג העולמי.
לאחר הניצחון בספרינט, בו הגיע פוארה למקום ה-46, לקח ביורנדאלן את ההובלה.
שני ניצחונות נוספים בשתי התחרויות הנותרות באוסלו הובילו אותו לזכייה בגביע העולמי הרביעי שלו, בפער של 119 נק'.
את העונה פתח ביורנדאלן באופן מושלם, כשהוא מנצח בחמש תחרויות רצופות בשתי העצירות הראשונות בסבב גביע העולם, אסטרסונד והוכפילצן.
את מרוץ המרדף ביורנדאלן ניצח באחד הפערים הגדולים מעולם, למעלה מ-2 דקות.
הדומיננטיות הזו נשברה על ידי מיכאל גרייס, כשדילג על התחרויות הבאות בהוכפילצן (הועברו לשם מאוסרבילה) ובמקום זאת התחרה בתחרויות בקרוס-קאנטרי בלה קלוסאז.
ב-30 בדצמבר השתתף באתגר העולמי הקבוצתי בגלסנקירכן, כשהוא מנצח בו פעם רביעית ברציפות, בפעם השנייה עם לינדה גרובן.
באוברהוף, כשהוא יורד מאימוני גובה, קליעתו הייתה גרועה, וסיים במקום 30 בתחרות הספרינט.
באמצע ינואר זכה בשתי תחרויות ברוהפולדינג, בנוסף להובלת נבחרת השליחים הנורווגית לניצחון.
שבוע מאוחר יותר דילג על התחרויות בפוקליוקה כדי להתאמן לקראת אליפות העולם.
את אליפות העולם בביאתלון באנטהולץ ביורנדאלן פתח בהצלחה עם שתי מדליות זהב בספרינט ובמירוץ המרדף העוקב.
אחרי מרוץ אישי ל-20 ק"מ מאכזב, בו סיים במקום ה-32 כשהוא מחטיא 6 פעמים, הוא זכה במדליית כסף עם נבחרת השליחים הנורווגית.
במירוץ הזינוק ההמוני סיים במקום הרביעי, כש-4 החטאות בשתי עמדות הירי בעמידה עלו לו בניצחון.
כדי להשתתף באליפות העולם בסקי נורדי בסאפורו דילג על התחרויות בתחילת מרץ בלאהטי, פינלנד.
שבוע מאוחר יותר חזר לסבב באוסלו וניצח שם פעמיים.
למרות 11 ניצחונות בעונה, ושיעור ניצחון של 58%, ביורנדאלן לא הצליח לזכות בגביע העולמי בו ניצח מיכאל גרייס (גרמניה) בשל היעדרויותיו הרבות, כשהוא מדלג על שמונה מרוצים בהוכפילצן, פוקליוקה ולאהטי.
בעצירה הראשונה של הסבב העולמי בקונטיולאהטי, במירוץ השני של העונה, ספרינט, זכה ביורנדאלן.
במרדף הוא סיים מקום שני.
לפני חג המולד, הוא זכה פעמיים נוספות והשיג עוד מקום שני בתחרויות בהוכפילצן.
הצלחתו המשיכה בינואר, כשבאוברהוף וברוהפולדינג הוביל את נבחרת השליחים הנורווגית לניצחונות.
בנוסף לכך, הוא ניצח בתחרויות בזינוק המוני ברוהפולדינג ובאנטהולץ.
באליפות העולם באסטרסונד הוא בלט ביחד עם בן טיפוחיו אמיל הגלה סוונדסן (נורווגיה) ומקסים צ'ודוב (רוסיה).
הוא זכה בתחרויות האישיות במדליית זהב במירוץ המרדף, בשתי מדליות כסף (מרוץ אישי ל-20 ק"מ ומירוץ בזינוק המוני) ובמדליית ארד (ספרינט).
בנוסף, במירוץ השליחים זכה ביחד עם הנבחרת הנורווגית בכסף.
כך זכה במדליה בכל אחד מחמשת האירועים בהם השתתף.
בתחרויות סיום העונה בחנטי-מנסייסק, רוסיה, זכה ביורנדאלן במירוץ הספרינט, מה שהיווה את ניצחונו השביעי לעונה.
בנוסף, הוא השיג את הגביע העולמי החמישי שלו.
לקראת עונת 09–2008 הכריז ביורנדאלן שיתמקד בניסיון לזכות בכמה שיותר מדליות באליפות העולם שהתקיימה בפיונגצ'נג.
מלבד זאת, הוא סבל מתסמינים של מחלה ארוכה שתקפה אותו לפני פתיחת העונה.
הוא החל את העונה עם שני מקומות שניים באסטרסונד ובהוכפילצן, אך המחלה הובילה אותו לתוצאות לא יציבות לפני חג המולד.
תוצאותיו התייצבו יותר אחר-כך, עם מקום שלישי במירוץ הזינוק ההמוני באוברהוף.
בעצירה האחרונה בסבב לפני אליפות העולם השיג שני ניצחונות בספרינט ובמרדף העוקב ברוהפולדינג, והציב עצמו פעם נוספת כאחד המועמדים הבולטים לניצחונות באליפות העולם.
אליפות העולם בפיונגצ'נג הייתה מוצלחת במיוחד עבורו.
הוא החל בזכייה בתחרות הספרינט, ואז זכה בתחרות המרדף.
זכייתו שם לוותה בשערורייה מסוימת.
ביורנדאלן הוביל במהלכה קבוצה של לפחות 15 גולשים אחרים, בטעות, מעל לגשר במקום לצידו.
לאחר תלונה מהמשלחת הרוסית, חבר השופטים החליט לתת לכל הקבוצה עונש של דקה שתתווסף לזמניהם, מה שהוריד את ביורנדאלן למקום השלישי.
תלונה נגדית על ידי המשלחת הנורווגית ושבע משלחות אחרות החזירה את התוצאות לקדמותן, לאחר שנקבע שהטעות לא חסכה להם מרחק.
ניצחון זה היה חשוב במיוחד עבורו, כי היה זה ניצחונו ה-85 בביאתלון וה-86 בכלל (כולל ניצחנו בתחרות קרוס-קאנטרי בגאליברה), ובכך הוא השווה את שיאו של אינגמר סטנמרק למספר הרב ביותר של ניצחונות בספורט שלג.
חילופי המהלומות המשיכו ארבעה ימים מאוחר יותר, כשהמשלחת הרוסית האשימה את ביורנדאלן בחסך לעצמו 400 מ' בתחרות הספרינט כמה ימים קודם לכן, טענה שהתבררה על ידי חבר השופטים כטענת שווא.
לאחר מכאן זכה במירוץ האישי ל-20 ק"מ, התואר העולמי הראשון שלו במקצה זה, וביחד עם נבחרת השליחים הנורווגית, והפך לביאתלט שזכה בהכי הרבה מדליות זהב באליפויות עולם בכל הזמנים, כשהוא זוכה ב-4 מתוך 6 מדליות הזהב האפשריות.
אחרי האליפות, הגיע למקום השני בספרינט בתחרויות הקדם-אולימפיות בוויסטלר, ולקח את ההובלה בגביע העולם.
הוא הגיע למקום שני בספרינט בטרונדהיים, ולאחר מכן השיג שני ניצחונות במרדף ובמירוץ בזינוק המוני שם, באחרון כשהוא מנצח ללא החטאה.
עם מקום שני בספרינט בחנטי-מנסייסק, הוא הבטיח את גביע העולם השישי שלו לאחר תחרות צמודה לאורך העונה עם אמיל הגלה סוונדסן (נורווגיה) ותומאש סיקורה (פולין).
את העונה פתח ביורנדאלן עם ניצחונות בתחרויות הספרינט באסטרסונד ובהוכפילצן.
בהוכפילצן הגיע גם למקום השלישי במירוץ המרדף.
מאוחר יותר ניצח גם במירוץ הזינוק ההמוני באוברהוף, והגיע למקום השני בספרינט ברוהפולדינג.
כך, למרות גילו עדיין נחשב לאחד הביאתלטים הטובים בעולם ופייבוריט ברור לקראת אולימפיאדת ונקובר.
למרות זאת, באולימפיאדה עצמה לא הצליח להגשים את הציפיות ממנו ואת מטרותיו.
עם ארבע החטאות בספרינט סיים הרחק מהפודיום בספרינט, והיה בעקבות כך חסר סיכוי במירוץ המרדף העוקב.
הוא זכה במדליית כסף בתחרות האישית ל-20 ק"מ.
יכולת הירי הלקויה שלו המשיכה במירוץ הזינוק ההמוני, שם 7 החטאות הובילו אותו למקום ה-27 מתוך 30. למרות כל זאת, הוביל ביורנדאלן בבטחה את נבחרת השליחים הנורווגית לניצחון במירוץ השליחים, כשהוא הופך פער של 0.2 שניות לפער של 38.6 שניות.
למרות כל זאת, ביורנדאלן, שעד כה חלק את שיא מדליות החורף האולימפיות בביאתלון (9) ביחד עם אושי דיזל, החזיק בו מעתה לבדו.
כמו כן, היא הפך לאתלט השני המעוטר ביותר בתולדות משחקי החורף האולימפיים, אחרי ביורן דאהלי (נורווגיה).
המשך העונה לא הצליח לביורדנאלן, כשהוא לא משיג אף תוצאת פודיום.
בסוף העונה דורג במקום העשירי בסבב הגביע העולמי, הפעם הראשונה מאז עונת 97–1996 שלא דורג בשלושת המקומות הראשונים.
את עונת 11–2010 פתח ביורנדאלן היטב, כשהוא מסיים במקום השני בתחרות האישית ל-20 ק"מ ובספרינט באסטרסונד, ומנצח במירוץ המרדף העוקב.
למרות זאת, בהמשך הצליח לסיים על הפודיום עוד פעם אחת בלבד, בתחרות האחרונה של העונה באוסלו (מרוץ בזינוק המוני).
ביאתלטים צעירים כמו אמיל הגלה סוונדסן (שהשיג את מספר הניצחונות הרב ביותר, 8) וטריי בו (שהוביל את דירוג הגביע העולמי) האפילו עליו בנבחרתו.
בריאותו הייתה לקויה בעונה הזו, כשהוא מדלג בשל כך על התחרויות בצפון אמריקה.
באליפות העולם בחנטי-מנסייסק זכה בשתי מדליות זהב, במירוץ השליחים ומירוץ השליחים המעורב.
למרות זאת, ולראשונה מאז 1996, יצא מאליפות העולם ללא מדליה אישית.
את העונה סיים במקום העשירי בסבב.
העונה הבאה המשיכה להיות חלשה עבורו.
הוא מצא את עצמו שוב כביאתלט השלישי במשלחת הנורווגית, לאחר סוונדסן ובו.
הוא הגיע למקום השני במירוץ המרדף באוברהוף.
הצלחה מסוימת הצליח ביורנדאלן לרשום בקונטיולאהטי, שם בגיל 38 ניצח במירוץ המרדף, האחרון לפני אליפות העולם, והיה לביאתלט המבוגר ביותר אי פעם שזוכה בתחרות בין-לאומית.
למרות זאת, מאליפות העולם ברוהפולדינג יצא שוב ללא מדליות אישיות, כשהוא שוב זוכה במדליות הזהב במירוץ השליחים ובמירוץ השליחים המעורב.
את העונה כולה סיים במקום ה-16 בסבב, הפעם הראשונה מאז עונת 94–1993 בה סיים מחוץ לעשירייה הראשונה.
עונת 13–2012 עברה על ביורנדאלן כמעט ללא תוצאות אישיות מיוחדות.
בפעם הראשונה מאז 95–1994 סיים ללא ניצחון, ובפעם הראשונה מאז 94–1993 סיים ללא הופעה על הפודיום.
הופעות מרשימות השיג דווקא בתחרויות השליחים, כשהופעה חזקה שלו כשליח שני בהוכפילצן הובילה נבחרת של 3 ביאתלטים אחרים לא מנוסים יחסית לניצחון, וכשהוא מעביר את נורווגיה מפיגור של 34 שניות להובלה של 26 שניות כשליח שני באוברהוף.
אליפות העולם הייתה דווקא יחסית מוצלחת עבורו, כשהוא מגיע למקום הרביעי בספרינט, וזוכה במדליית זהב עם נבחרת השליחים.
בסיום העונה דורג במקום ה-22.
ביורנדאלן הוא גולש מהיר, והביאתלט הראשון לזכות במירוץ קרוס-קאנטרי בגביע העולם.
חברו לנבחרת לארס ברגר הוא היחיד שזכה במדליות אישיות וקבוצתיות גם באליפות העולם בביאתלון וגם באליפות העולם בקרוס-קאנטרי.
ביורדנאלן מצטיין בטיפוס, מהיר במישור, ומצטיין גם במורדות הודות ליכולת שיווי המשקל והטכניקה שלו.
יכולתו המצוינת לטפס נובעת מהיותו קל יותר מביאתלטים אחרים.
הטקטיקה הכללית של ביורנדאלן הייתה לגלוש מהר ככל האפשר מתחילת המירוץ ולבנות פער גדול, כדי לאפשר לעצמו להחטיא בקליעה (סיבוב עונש לוקח בערך 23 שניות), ועדיין לנצח.
עם זאת, החל מעונת 07–2006 נראה כי הוא החל לגלוש את הסיבוב הראשון לאט יותר כדי לשפוט את קצב המירוץ, ולהגביר את הקצב באופן עקבי.
מאמנו האישי הוא רוג'ר גרובן.
ביורנדאלן קלע סולידי, אבל בדרך כלל ממוקם מחוץ ל-20 הקלעים הטובים ביותר.
באופן מסורתי, הקליעה היא חולשתו הגדולה, אבל לאחר אימונים ממושכים הצליח להעלות את שיעורי הפגיעה שלו, בעזרת מאמן הקליעה שלו, יואר הימל.
את עונת 06–2005, למשל, סיים עם 84% אחוז פגיעה כשהוא פוגע ב-292 מתוך 345 המטרות האפשריות, מה שמיקם אותו במקום ה-36 מבחינת דיוק הפגיעה.
שיעור הפגיעה שלו בשכיבה ובעמידה היה כמעט זהה, כשהוא פוגע ב-146 מתוך 172 מטרות בשכיבה וב-146 מתוך 173 מטרות בעמידה.
לשם השוואה, ליריבו הגדול רפאל פוארה היה ממוצע של 86%.
לאורך הקריירה כולה, שיעור הפגיעה של ביורנדאלן הוא 82.5%, עם 83% בשכיבה ו-82.1% בעמידה.
במהלך עונות 04–2003 ו-05–2004, נהג ביורנדאלן לקלוע באופן ריק (כלומר, ללא כדור) בפעם הראשונה, על מנת להיכנס לקצב הקליעה, אך מאז הפסיק לעשות כן.
כמו רוב, הביאתלטים, ביורנדאלן קולע מימין לשמאל.
למרות זאת, יש לו נטייה לירות ב-3 המטרות הראשונות מימין לשמאל, לירות אז במטרה השמאלית ביותר ורק אז לירות במטרה השנייה משמאל.
עם שש מדליות זהב אולימפיות, ארבע מדליות כסף, ומדליית ארד ביורנדאלן הוא הביאתלט המצליח ביותר בתולדות המשחקים האולימפיים.
הוא גם הביאתלט היחיד שזכה בכל ארבע התחרויות באולימפיאדה אחת.
באליפויות העולם בביאתלון הוא זכה בסך כולל של 39 מדליות, מהן 19 מזהב, 11 מכסף ו-9 מארד, והוא הביאתלט המצליח ביותר מבחינה זו.
סך כל המדליות שלו מהאולימפיאדות ואליפויות העולם מגיע ל-50. הוא היה לראשון שהיה לאלוף עולם בכל אחת מהתחרויות השונות.
מתוכן, הוא זכה ב-11 מדליות זהב, 4 מדליות כסף ו-7 מדליות ארד אישיות, והוא מוביל דירוג זה לפני רפאל פוארה.
ביורנדאלן זכה בגביע העולם 6 פעמים, לפני רפאל פוארה ופרנק אולריך שזכו בו כל אחד 4 פעמים.
מגדלנה פורסברג זכתה בגביע לנשים 6 פעמים, אבל ביורנדאלן הגיע 6 פעמים למקום השני ופעם אחת למקום השלישי, ופורסברג אף פעם.
בין 1996–1997 ל-09–2008 סיים בין שלושת הראשונים בדירוג הגביע העולמי.
עם 94 ניצחונות (93 בביאתלון ו-1 ובקרוס-קאנטרי), ביורנדאלן הוא גולש הסקי המצליח ביותר בכל הזמנים, לפני גולש הסקי האלפיני אינגמר סטנמרק עם 86 ניצחונות.
לביורנדאלן 171 סיומי פודיום, מתוכם 168 בביאתלון ו-3 בקרוס קאנטרי.
בנוסף להיותו הביאתלט המעוטר בהיסטוריה מכל הבחינות, הוא נחשב לגדול הביאתלטים בכל הזמנים.
ניצחונו במירוץ המרדף ב-12 בפברואר 2012 הפך אותו לזוכה המבוגר ביותר בתחרות בגביע העולם בביאתלון.
ביורנדאלן זכה, בנוסף ל-6 גביעי העולם, ב-19 גביעי עולם בענפי הביאתלון השונים, מה שמוביל את סך כל גביעיו ל-25, שיא בקרב הביאתלטים.
מבין כל מדליות הזהב שניתן היה לזכות בהם במשחקים האולימפיים, לביורנדאלן חסרה רק מדליית זהב במירוץ בזינוק המוני.
בשנת 2011, ביחד עם מיכאל גרייס ואנדראה הנקל, היה לביאתלט הראשון לזכות במדליית הולמנקולן, אחד מהפרסים החשובים ביותר בענפי הסקי.
הוא נבחר לשם השנה בספורט בנורווגיה ב-2002, זכה בקטגוריית ריכוז 2003, בקטגוריית סיבולת ב-2005, ובקטגוריית האתלט הגבר ב-2009. בנוסף, הוא נבחר לאתלט השנה בנורווגיה לשנת 2002. הוא היה מועמד לפרס אתלט השנה בעולם ב-2003 של לזרוס, בו זכה לאנס ארמסטרונג (הפרס נלקח ממנו בסופו של דבר, אבל לא הוענק מחדש).
מאז סוף שנות ה-90, בנוסף לתחרויות בביאתלון ביורנדאלן משתתף לעיתים בתחרויות בקרוס-קאנטרי, הן לאומיות והן בין-לאומיות.
למטרה זו, הוא דילג מדי פעם על תחרויות במהלך סבב הגביע העולמי בביאתלון.
זכייתו הראשונה הייתה במירוץ ל-30 ק"מ בסגנון חופשי במסגרת אליפות נורווגיה בואלדרס, בדצמבר 1997. בתחרות הראשונה שלו בגביע העולם בקרוס-קאנטרי, במוניו, פינלנד, הגיע למקום ה-23 בתחרות בסגנון חופשי ל-10 ק"מ.
בגביע העולם, אליפויות עולם ואולימפיאדות, ביורנדאלן השיג כמה תוצאות עקביות ב-15 המקומות הראשונים.
את הפודיום הראשון שלו השיג בקואופיו בנובמבר 2001, כשהגיע למקום השני בתחרות בסגנון חופשי ל-10 ק"מ.
חודש לאחר מכן הגיע למקום שני, אחרי פר אלופסון, ברמזאו, אוסטריה.
במהלך אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) הגיע למקום ה-5 במירוץ בסגנון חופשי ל-30 ק"מ, כשהוא אחר כך זוכה בכל תחרויות הביאתלון.
במהלך אליפות העולם בסקי נורדי באוברסטדורף (2005) הגיע למקום ה-11 בתחרות בסגנון חופשי ל-15 ק"מ, אבל כשל במטרתו לזכות במדליה.
ב-11 בנובמבר 2006 ביורנדאלן ניצח במירוץ ל-10 ק"מ בפתיחת העונה הנורווגית בואלדרס.
שבוע לאחר מכן, ב-18 בנובמבר, הוא ניצח במירוץ בסגנון חופשי ל-15 ק"מ במסגרת גביע העולם בגאליברה, שוודיה, במה שהיווה את ניצחונו הראשון והיחיד עד כה בקרוס-קאנטרי.
הוא הגבר היחיד עד כה שזכה בתחרויות בין-לאומיות בביאתלון ובקרוס-קאנטרי.
הגם שהציב לעצמו מטרה לזכות במדליית זהב באליפות העולם בסקי נורדי בסאפורו (2007), הוא הצליח להגיע רק למקום ה-16 במירוץ ל-15 ק"מ ובעקבות כך לא נבחר לנבחרת השליחים הנורווגית.