tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התחרויות התקיימו במרכז ספורט המים מריה לנק השוכן בבארה דה טיז'וקה, ריו דה ז'ניירו.
התחרויות התקיימו בארבע קטגוריות: קפיצות ממקפצה בגובה 3 מטרים, קפיצות סינכרוניות ממקפצה בגובה 3 מטרים, קפיצות מפלטפורמה בגובה 10 מטרים וקפיצות סינכרוניות מפלטפורמה בגובה 10 מטרים.
בכל קטגוריה התקיימו תחרויות נפרדות לגברים ולנשים, סה"כ התקיימו שמונה תחרויות שונות.
סין הובילה ברוב התחרויות וקטפה 7 מתוך 8 מדליות הזהב.
במהלך היום השלישי לתחרויות הפכו מי הבריכה לירוקים.
בתחילה טענו המארגנים כי מדובר באצות שגדלו במים עקב תנאי החום והחוסר ברוח בבריכה.
ההסבר לא הניח את הדעת, שכן המים בבריכה הסמוכה בה נערכו משחקי הכדורמים נותרו כחולים.
לבסוף הודו המארגנים כי השינוי בצבע נבע מכך שלבריכה נשפכו 160 ליטר של מימן על-חמצני.
לאחר מכן נשאבו המים והוחלפו במים חדשים.
בתחרות המוקדמות בחץ וקשת נקבע שיא עולם חדש, שיא העולם הראשון באולימפיאדה על ידי קים וו-ג'ין ().
זהרא נמאטי עשתה היסטוריה על ידי הבטחת השתתפותה גם במשחקים האולימפיים וגם במשחקים הפראלימפיים בקיץ 2016.
7 שיאי עולם חדשים נקבעו בתחרויות השחייה, 5 לנשים ו-2 לגברים.
נוסף לכך, נקבעו 13 שיאים אולימפיים חדשים, 10 לנשים ו-3 לגברים.
קייטי לדקי (), זכתה ב-5 מדליות: 3 מדליות זהב אישיות, מדליית זהב ומדליית כסף במשחי השליחות.
נוסף לכך היא קבעה שני שיאי עולם חדשים.
קטינקה הוסו (), זכתה ב-3 מדליות זהב אישיות וקבעה שיא עולם חדש.
מייקל פלפס () זכה ב-6 מדליות, מהן 5 מדליות זהב ובכך צבר 28 מדליות אולימפיות, מהן 23 מדליות זהב.
סכום זכיות זה גדול משל כל ספורטאי אחר בהיסטוריה.
הוא זכה 4 פעמים ברציפות במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, הישג היסטורי והוא השחיין (גבר) הראשון שייצג את ארצות הברית בחמש אולימפיאדות רצופות.
ראיין מרפי (), זכה בשלוש מדליות זהב ששתיים מהן אישיות במשחי הגב ואחת במשחה השליחים המעורב שבו שבר את שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב.
במהלך המשחקים האולימפיים הפכו לפתע המים בבריכת השחייה שבמרכז ספורט המים מריה לנק שבה נערכו תחרויות הקפיצה למים לצבע ירוק בוהק.
יום למחרת גם המים בבריכה הסמוכה, שבה נערכו משחקי כדורמים והשחייה הצורנית הפכו ירוקים.
לאחר בדיקה, המארגנים הודיעו שהסיבה לשינוי בצבע המים הן בשל טעות באחד מהחומרים שעובד הבריכה השתמש בהם.
ביום לפני האחרון של תחרויות השחייה, השחייניות שהיו אמורות להשתתף במשחה חצי הגמר ל-50 מטר חופשי לא הגיעו לבריכה משום שהאוטובוס שהסיע אותן הוביל אותן לאצטדיון המרכזי, מה שהוביל לעיכוב של יותר מחצי שעה בתוכנית התחרויות.
במהלך האולימפיאדה השחיין ראיין לוכטה דיווח במסיבת עיתונאים כי הוא נשדד באיומי נשק.
דיווחים על אירועים כאלו היו נפוצים ולכן הדיווח התקבל כאמין.
עם זאת, משטרת ריו החלה לחשוד כשראתה את השחיינים עם השעונים על ידיהם והחלה לחקור את האירוע.
בעקבות החקירה התברר כי ראיין וחברו ג'ימי פייגן בדו מליבם את דבר השוד ולמעשה היו מעורבים באירוע ונדליזם בשירותי תחנת דלק.
בתחרות הקפיצה במוט הקהל הברזילאי עודד את קופץ המוט טיאגו דה סילבה אך באופן חריג שרק בוז לקופץ המוט הצרפתי רנו לאבילני, על מנת להכשיל אותו לעבור בניסיון האחרון 6.08 מטר, דבר שעורר את כעסו.
לאבילני, שזכה במדליית הכסף, אמר בתגובה כי מאז 1936 לא שרקו בוז לאתלט, בהתייחסו לאולימפיאדת ברלין ולג'סי אוונס, התבטאות שעוררה ביקורת עזה ועליה הוא התנצל מאוחר יותר.
למחרת, בטקס חלוקת המדליות, הקהל שרק בוז באופן ממושך לקופץ הצרפתי שהחל לדמוע על הפודיום.
דה-סילבה סימן לקהל להפסיק וגורמים שונים ביקרו אף הם את הקהל הברזילאי על התנהגותו.
לראשונה בתולדות המשחקים האולימפיים, התקיים טקס רשמי של הוועד האולימפי הבין-לאומי לזכר חללי מינכן בו השתתף נשיא הוועד, תומאס באך.
מאידך, בוועד הבין-לאומי נמנעו מסיקור רשמי של האירוע.
בנוסף לחללים, צוינו שוטר גרמני שנהרג בניסיון החילוץ, שני הרוגי הפיגוע באולימפיאדת אטלנטה (אחת נרצחה מהמטען ואחר נפטר מהתקף לב לאחר שהגיע למקום) וגולש מזחלות גיאורגי שנהרג בתאונת אימונים באולימפיאדת ונקובר.
בין המשתתפים בטקס-נציגי המשפחות, המשלחת הישראלית לאולימפיאדה, ז'אק רוג וסרגיי בובקה.
בפעם הראשונה מאז החלו לשדר את האולימפיאדה בישראל, רשות השידור לא שידרה את האולימפיאדה לאחר שהפסידה במכרז שנערך לקבוצת RGE, שהעבירה את זכויות השידור לערוץ הספורט.
שמאז היא זכיינית השידור של המשחקים.
השיר הרשמי של אולימפיאדת ריו 2016 הוא השיר "Rise" של הזמרת האמריקאית קייטי פרי.
בתם של פירוס הראשון ואנטיגונה, אשתו ואחותו של אלכסנדר השני, ואמו של פירוס השני.
אולימפיאס הייתה בתם הבכורה של פירוס הראשון מלך אפירוס, ואשתו הראשונה אנטיגונה, שהייתה בתה של ברניקי הראשונה, מלכת מצרים.
בשנת 295 לפנה"ס מתה אנטיגונה בלידתה את אחיה הצעיר של אולימפיאס, תלמי.
תלמי מת מאוחר יותר במהלך המלחמות הממושכות שניהל אביהם.
לאחר מותה של אנטיגונה, נישא פירוס ללאנאסה מסיציליה, שילדה לו את אלכסנדר והלנוס.
אולימפיאס נישאה לאלכסנדר, שהיה אחיה החורג וצעיר ממנה.
היא ילדה לו חמישה ילדים, שלוש בנות ושני בנים - פירוס ותלמי.
בשנת 272 לפנה"ס מת פירוס, ואלכסנדר ירש את מקומו.
אלכסנדר מת בשנת 242 לפנה"ס.
תלמי ופירוס היו עדיין צעירים, ואולימפיאס שימשה כעוצרת.
היא ירשה ממלכה לא יציבה.
מכל השבטים השונים שהרכיבו אותה, רק המולוסים נותרו נאמנים לבית המלוכה.
בשנת 239 לפנה"ס פרצה מלחמה בין אפירוס לאיטולים, ואלו האחרונים תקפו את הנחלות של אפירוס בצפון אקרנאניה.
אולימפיאס התקשתה לנהל את המלחמה בצורה יעילה, ומהומות פרצו בבירה אמבארקיה.
בצר לה, החלה אולימפיאס לכרות בריתות בניסיון להציל את שלטונה.
היא חיתנה את בתה פתיה עם דמטריוס השני איטוליקוס, מלך מוקדון, ואת הנסיכה נראיס השיאה לגלון, בנו של היירון השני טיראן סירקוסאי.
בריתות אלו יכלו לספק לאולימפיאס עזרה רבה, אולם לא כך היה.
מלך מוקדון אכן הכריז מלחמה על האיטולים, אולם התעניין יותר בסיפוח שטחים חדשים לארצו מאשר בהצלת ממלכת אפירוס המתפוררת.
פירוס נהרג במהלך מעשי האיבה, ותלמי מת ממחלה במהלך המהומות שפרצו בעיר הבירה.
על פי יוסטינוס, אולימפיאס מתה מרוב צער.
ירשה אותה נכדתה, דידמאיה השנייה בת פירוס.
שלטונה של דידמאיה היה קצר, היא הצליחה להשיב לעצמה את השלטון בבירה, אולם נרצחה במקדש ארטמיס.
לאחר מותה הפכה אפירוס לדמוקרטיה.
אתנאיוס מוסר סיפור מוזר על פיו היא רצחה את אהובתו של בנה פירוס.
אולימפיה (גרמנית: Olympia) הוא סרט תיעודי גרמני משנת 1938, בבימויה והפקתה של לני ריפנשטאהל, המתעד את אולימפיאדת ברלין שנערכה בשנת 1936.
"אולימפיה", אשר יצא לאקרנים בשני חלקים, הוא הסרט הרשמי הראשון אי פעם שתיעד את המשחקים האולימפיים ונחשב לפורץ דרך בתחומו, בכל הקשור לזוויות הצילום, השימוש בצילומי תקריב, בהילוכים איטיים ובטכניקות מתקדמות נוספות.
הסרט זכה לשבחים ונבחר לאחד מ-100 הסרטים הטובים ביותר לפי סקר של מגזין "טיים", אך נחשב לשנוי במחלוקת בשל ההיבטים הפוליטיים שבו.
צילומי הסרט ארכו מספר שבועות, בו לקחו חלק 80 צלמים ועוזרים באתרי צילום שונים ברחבי ברלין.
במסגרת העבודה על הסרט נעשה שימוש בצפלינים ובמגדלים על מנת שניתן יהיה לצלם מזוויות שונות.
חומרי הצילום העצומים הועברו ל-18 חדרי עריכה לשם עריכתם.
במהלך היצירה היו חלוקים ריפנשטאהל ויוזף גבלס, שר התעמולה הנאצי, על אופיו של הסרט.
ריפנשטאל התעקשה שהסרט יעסוק בפרשנות אמנותית של המשחקים ולא יצולם כיומן חדשות רגיל.
על אף דרישתה זו, מעורבותו של גבלס ושל משרד התעמולה בראשותו בתהליך ההפקה הייתה רבה בהתחשב בעובדה כי הסרט מומן במלואו על ידי הממשלה הגרמנית.
לאחר הקרנת הבכורה באפריל 1938, הופץ הסרט במספר שפות קריינות: גרמנית, צרפתית ואנגלית, ובשני חלקים, כאשר הגרסאות שונות מעט משפה לשפה.
חלקו הראשון, שאורכו 126 דקות, נקרא "חגיגת העמים" וחלקו השני, שאורכו 100 דקות, נקרא "חגיגת היופי".
לאחר מלחמת העולם השנייה ולצורך אישור הצגתו של הסרט מחדש ב-1958, נדרשה ריפנשטאל לחתוך קטעים מהסרט.
החלקים המצונזרים הציגו את המנצחים הגרמנים, את אדולף היטלר ונאצים נוספים, שנמנו על הממשלה הגרמנית.
מועדון הכדורגל אולימפיה ליובליאנה (סלובנית: Nogometni Klub Olimpija Ljubljana) הוא מועדון כדורגל סלובני מהעיר ליובליאנה.
המועדון הוקם בשנת 2005 כהמשכו של מועדון אולימפיה ליובליאנה שפורק בשנת 2004 בשל קשיים כלכליים.
בשנת 2005 התחיל את דרכו בליגה החמישית בטיבה בסלובניה וכבר בעונת 2009/10 שיחק לראשונה בליגת העל הסלובנית.
בתחילת דרכה נקראה הקבוצה NK בז'יגרד.
בשנת 2008 קיבלה אישור להיקרא אולימפיה לובליאנה.
המועדון החדש מבהיר כי הוא המשכו של המועדון הישן אך אין קשר בין שני המועדונים, לראייה לכך ההיסטוריה והתארים של שני המועדונים נספרים בנפרד.
אולימפיאס הייתה בתם של הורדוס מלך יהודה ואשתו הרביעית, מלתקי השומרונית.
החוקר ניקוס קוקינוס הציע את האפשרות כי אולימפיאס נקראה בשם העיר אולימפיה, מתוך הנחה ששם נולדה, בזמן שאביה ביקר בעיר כשליווה את הקיסר אוגוסטוס בשנת 20/21 לפנה"ס.
קוקינוס שקל גם את האפשרות שאולימפיאס נקראה כך לרגל חידוש המשחקים האולימפיים בחסותו, בשנת 16 לפנה"ס.
לאולימפיאס היו שני אחים: ארכלאוס האתנארך והורדוס אנטיפס הטטרארך.
היא נישאה לבן דודה יוסף, אחיו של הורדוס אביה.
בתם, מרים, הייתה אשתו הראשונה של הורדוס, מלך כלקיס, ולהם היה בן, אריסטובולוס.
אולימפיה ג'ין סנואו היא אשת עסקים ופוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מיין.
סנואו, חברת המפלגה הרפובליקנית, נודעה באופן נרחב בשל יכולתה להשפיע על תוצאות של הצבעות צמודות, ובפרט בשאלת סיום פיליבסטרים.
ב-2006 דורגה בידי טיים מגזין כאחת מהסנאטורים הטובים ביותר באמריקה.
סנואו הייתה ידועה בפשרנותה וברצונה ליצור שיתופי פעולה בין-מפלגתיים (bipartisanship).
במשך כל שנות הקריירה שלה, היא נחשבה לאחת החברות המתונות ביותר בסנאט.
ב-28 בפברואר 2012 הודיעה סנואו כי לא תתמודד מחדש לסנאט בנובמבר, ופרשה לגמלאות עם סיום כהונתה השלישית ב-3 בינואר 2013. סנואו ציינה כי "מפלגתנות-יתר" (hyper-partisanship) הובילה לחוסר תפקוד של הקונגרס, וטענה כי זו הסיבה לפרישתה מהסנאט.
סנואו היא עמיתה בכירה במרכז למדיניות דו-מפלגתית, ומכהנת כיו"ר הוועדה לרפורמות פוליטיות של המרכז.
סנואו נולדה ב-21 בפברואר 1947 בשם אולימפיה ג'ין בוצ'לס באוגוסטה, בירת מיין, לג'ור'גיה (לבית גוראניטס) וג'ון ג'ון בוצ'לס.
אביה היגר לארצות הברית מלאקוניה שביוון, וסביה משני הצדדים הם יוונים.
סנואו היא חברה בכנסייה היוונית.
ראשית חייה של סנואו היו רצופים בטרגדיות.
כשהייתה בת שמונה, אמה מתה מסרטן השד, ופחות משנה לאחר מכן, אביה מת ממחלת לב.
יתומה, הועברה סנואו לאובורן שבדרום מיין שם גודלה בידי דודתה ובעלה ביחד עם חמשת ילדיהם.
אחיה ג'ון גדל בנפרד אצל בני משפחה אחרים.
היא למדה בבית ספר יסודי בגרימסון שבמדינת ניו יורק ואחר כך שבה לאובורן ללימודים תיכוניים.
לאחר מכן למדה באוניברסיטת מיין השוכנת באורונו, וב-1969 סיימה לימודי תואר ראשון במדע המדינה.
זמן קצר אחרי תום לימודיה, ב-29 בדצמבר 1969 נישאה בוצ'לס לפיטר סנואו, חבר בית הנבחרים של מיין.
סנואו נכנסה לפוליטיקה והתמקצעה שם חיש מהר, ועבדה תחילה אצל חבר חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ולימים סנאטור ומזכיר ההגנה ויליאם כהן.
ב-1973 נספה בעלה בתאונת דרכים.
היא כיהנה כחברה בוועדת התקציב בוועדת החוץ.
בפברואר 1989 נישאה סנואו בשנית לג'ון מקרנאן, שכיהן אז כמושל מיין.
סנואו ומקרנאן כיהנו יחדיו בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1983–1986, כאשר מקרנאן היה נציג מחוז הקונגרס הראשון.
ב-1994 מיאן מנהיג הרוב בסנאט, הסנאטור ג'ורג' מיטשל ממיין, להתמודד שוב לסנאט, וסנואו נבחרה למועמדת המפלגה הרפובליקנית לייצוג מיין בסנאט.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-1994 היא הביסה את מועמד המפלגה הדמוקרטית טום אנדרוז ברוב של 60%.
בעוד סנואו הגברת הראשונה של מיין בין בשנים 1989–1995 הייתה חברה בבית הנבחרים האמריקאי ואף נכנסה לתפקידה כחברת הסנאט האמריקאי.
סנואו הייתה קול חשוב במהלך משפט ההדחה של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון בסנאט.
היא והסנאטורית השנייה של מיין, סוזן קולינס, תמכו בהצעה שתאפשר לסנאט להצביע בנפרד על האישומים ועל הענישה.
כאשר ההצעה עלתה בתוהו, סנואו וקולינס הצביעו נגד הרשעתו של קלינטון, בנימוק כי עדות השקר של קלינטון לא מצדיקה את הדחתו של קלינטון מהבית הלבן.
הקונפליקטים התכופים שלה עם ממשל ג'ורג' ווקר בוש הובילו את עמיתיה השמרנים למפלגה לתקוף אותה: הארגונים השמרניים "המועדון לצמיחה" ו"נשים מודאגות עבור אמריקה" כינו אותה "רפובליקנית בשם בלבד" (RINO).
סנו לא החמיצה אף אחת מ-657 ההצבעות שנערכו במליאת הסנאט במהלך הקונגרס ה-110 שכיהן בשנים 2009-2007. היא נמנתה בין שמונת הסנאטורים היחידים שלא החמיצו אף הצבעה במהלך מושב הקונגרס.
לעיתים נהגה סנואו להצביע עם המפלגה הדמוקרטית בסנאט.
היא הצביעה בעד ביטול מדיניות אל תשאל, אל תספר ובעד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה בוועדת הכספים של הסנאט.
לסנואו מספר שיאים: היא האישה הרפובליקנית הצעירה ביותר שנבחרה אי-פעם לבית הנבחרים, האישה הראשונה ששרתה בשני בתי בית המחוקקים של מדינתה וגם בשני בתי הקונגרס האמריקאי וחברת הקונגרס הראשונה ממוצא יווני.
עם נישואיה לג'ון מקרנאן ב-1989 היא נהפכה לחבר הקונגרס הראשון שכיהן כבן זוג של מושל מדינה תוך כדי כהונה בקונגרס.
היא מעולם לא הפסידה בבחירות בהן התמודדה ב-35 שנות כהונתה כנבחרת ציבור.
עם זאת, ביום שלישי, 27 בפברואר 2012, בגלל מפלגתיות-יתר וסביבה פוליטית מפרכת, הודיעה סנואו כי לא תתמודד מחדש לסנאט בנובמבר 2012.
אולימפיה וולגוגרד הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר וולגוגרד, שנוסד בשנת 1989. בשנים 1998 ו-1999 השתתף המועדון באליפות רוסיה לקבוצות חובבניות.
בתקופה שבין 2000 ל-2008 שיחקה בליגה המקצוענית, השלישית בחשיבותה במערך הליגות ברוסיה.
המועדון ירד חזרה לליגה החובבנית בעונת 2009 ואומנם העפיל חזרה בעונת 2012, אך מאז 2014 שוב מתמודד במסגרות החובבניות.
מועדון הכדורגל אולימפיה הוקם בסוף שנת 1989 על ידי ניקולאי ניקולאייביץ' שובלסקי.
בתמיכתו המלאה החל בה את קריירת האימון שלו, לאוניד סלוצקי שאימן בה החל משנת 1993 ואימן את קבוצת הילדים שהורכב מילידי 1982. ההצלחה הגדולה הראשונה הגיעה לאולימפיה בשנת 1996, אז זכתה באליפות ליגת הכדורגל לילדים (DFL).
בשנת 1998, קבוצת הנוער השתתפה באליפות הארצית לקבוצות חובבניות וזכתה במקום הראשון במחוז הדרום בשנת 1999 וזכתה בגביע הרוסי לקבוצות חובבניות, בעקבות זאת אולימפיה העפילה לליגה השנייה בה התמודדה במשך 8 שנים.
בשנת 2000 העפילה עד לשלב 16 האחרונות בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל.
ב-27 ביוני 2012 הקבוצה הודיעה כי החל מעונת 2012/13 תתמודד שוב בליגה השנייה.
אצטדיון אולימפיה משמש כמגרש הבית של הקבוצה והוא מכיל 3,200 מושבים וכולל גם חדרי הלבשה, משרדים ומלונית קטנה.
משמש לעיתים את קבוצות רוטור וולגוגרד ואירח גם משחקים במסגרת מוקדמות יורו 2014 כאשר נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 17 אירחה מספר משחקים בספטמבר 2013.
אלופת רוסיה בקרב קבוצות חובבניות, מחוז דרום: 1999
מחזיקת גביע רוסיה לקבוצות חובבניות: 1999
אולימפּיודורוֹס מתבאי היה מדינאי, שכתב חיבור היסטורי על האימפריה הרומית המערבית.
הוא נולד בתבאי שבמצרים, וחיבר היסטוריה (בשם Ἱστορικοὶ Λόγοι, "ספרי היסטוריה") ב-22 ספרים של האימפריה הרומית המערבית תחת שלטונו של הקיסר הונוריוס, העוסקת בתקופה שבין שנת 407 ועד אוקטובר 425. היא מתחילה בערך בזמן שבו מסתיים חיבורו ההיסטורי של אונאפיוס.
החיבור המקורי אבד, אך תמצות שלו ניתן על ידי הפטריארך פוטיוס ב"ביבליותקה" שלו (קודקס 80), הכוללת 46 קטעים מתוך החיבור.
פוטיוס מספר כי אולימפיודורוס התייחס לעצמו כאל "פוייטס" (ποιητής), שפירושו משורר, אם כי בעבר זה גם הובן כאינדיקציה לכך שהוא אולי היה אלכימאי.
הוא החשיב את אולימפיודורוס כ"פגני", ללא ספק בשל החינוך הקלאסי שלו.
בשנת 412 לערך, נשלח אולימפיודורוס על ידי הקיסר הונוריוס בשליחות דיפלומטית אל ההונים בים השחור.
בין הקטעים בתקציר של פוטיוס, ישנו גם תיעוד שליחותו אל ההונים: "המחבר מספר שהוא עצמו נשלח למשימה אליהם ואל דונאטוס, ומספק תיאור טרגי של נדודיו וסכנותיו ליד הים".
לאחר מותו של הונוריוס (בשנת 423), עבר אולימפיודורוס לביזנטיון, לחצרו של הקיסר הביזנטי תאודוסיוס השני, לו הקדיש את חיבורו.
מתוך קטעים מחיבורו, ניתן להסיק שהוא התגורר באופן זמני באתונה, נסע לחלקים הנידחים של מצרים העליונה בין הבלמים הברברים, ושהוא ביקר ברומא לקראת סוף הקריירה שלו.
על האפשרות ששהה ברומא ניתן ללמוד מתוך הקטעים שנשתמרו מחיבורו, בהם יש מידע על אנשי החברה הגבוהה ברומא, הכולל נתונים על הכנסותיהם של הסנאטורים העשירים (פרגמנט 44).
חיבורו ההיסטורי שימש את זוסימוס ואת סוזומנוס וכנראה את פילוסטורגיוס.
היירוקלס מאלכסנדריה הקדיש לו את חיבורו על השגחה וגורל.
אולימפיודורוס הצעיר היה פילוסוף, אסטרולוג ומורה נאופלאטוניסט באלכסנדריה ב.
הוא מכונה כיום "אולימפיודורוס הצעיר" (או "הצעיר יותר"), מכיוון שהיה פילוסוף פריפטטי מוקדם יותר (במאה ה-5) שגם הוא נקרא "אולימפיודורוס" ולימד באלכסנדריה (אולימפיודורוס הזקן).
אין לבלבל אותו גם עם אולימפיודורוס הדיקון, סופר אלכסנדרוני בן זמנו של פרשנויות התנ"ך.
אולימפיודורוס היה תלמידו של אמוניוס בבית הספר לפילוסופיה באלכסנדריה, והחליף אותו כראשו כאשר אמוניוס נפטר בשנת 520 בערך.
אולימפיודורוס היה הפגני האחרון ששמר את המסורת הפלאטוניסטית באלכסנדריה (האסכולה של אלכסנדריה ), לאחר הצו של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, בשנת 529 לספירה, שסגר את האקדמיה של אפלטון באתונה ובתי ספר פגניים אחרים ב.
אולימפיודורוס עצמו הצליח לשרוד את הרדיפה שחוו רבים מעמיתיו (למשל היירוקלס מאלכסנדריה), אולי בגלל שבית הספר האלכסנדרוני היה פחות מעורב בפוליטיקה (למשל, ניסיונותיו של הקיסר יוליאנוס הכופר להקים מחדש את הכתות המיתראיות ) ואולי גם משום שהיא הייתה יותר לימודית ופחות דתית מהאקדמיה האתונאית.
ידוע כי הוא עדיין לימד וכתב בשנת 565, מכיוון שבפרשנותו ל"מטאורולוגיקה" של אריסטו, הוא מזכיר שביט שהופיע באותה השנה.
לאחר מותו, עבר בית הספר לידיהם של אריסטוטליים נוצרים, ובסופו של דבר הועבר לקונסטנטינופול.
בין כתביו הקיימים של אולימפיודורוס הצעיר, ניתן למצוא ביוגרפיה של אפלטון, פרשנויות על מספר דיאלוגים של אפלטון ועל אריסטו, ומבוא לפילוסופיה האריסטוטלית.
אולימפיודורוס מספק גם מידע על עבודתו של הנאופלאטוניסט המוקדם יותר, יאמבליכוס, שאינו נמצא במקומות אחרים.
בנוסף על אלה, קיימת פרשנות של אולימפיודורוס על המבוא לאסטרולוגיה מאת פאולוס אלכסנדרינוס (נכתב בשנת 378).
אף על פי שכתב היד של הפרשנות מיוחסת בשתי גרסאות מאוחרות יותר להליודורוס, לנדרט וסטרינק (Leendert G.
Westerink) טוען כי זוהי למעשה תמצית של סדרת הרצאות שניתנה על ידי אולימפיודורוס באלכסנדריה בין מאי ליולי 564. הפרשנות היא הרחבה אינפורמטיבית לטקסט הכתוב התמציתי של פאולוס, המפרטת לגבי המנהגים והמקורות.
הפרשנות מאירה גם את ההתפתחויות בתיאוריה האסטרולוגית ב-200 השנים שאחרי פאולוס.
בפרשנותו ל"מטאורולוגיקה" של אריסטו, אולימפיודורוס מקדיש תשומת לב מיוחדת לאופן שבו אריסטו מתבטא לגבי "הים המת בפלשתינה".
ישנם שלושה חיבורים המיוחסים לאולימפיודורוס, אך כיום מעריכים כי הם חוברו על ידי סופרים אחרים:
מסה אלכימית הנוגעת ל"על הפעולה" של זוסימוס מפנופוליס , שנקרא "על הספר קטנרגיאן (Kat'energeian, "על הפעולה" או "על פי הפעולה") מאת זוסימוס ועל אמרותיהם של הרמס והפילוסופים" (Εἰς τὸ κατ' ἐνέργειαν Ζωσίμου, ὅσα ἀπὸ Ἑρμοῦ καὶ τῶν φιλοσόφων ἦσαν εἰρημένα).
פרשנות ל"פילבוס" של אפלטון – כיום נחשב לחיבור של דמאסקיוס.
אולימפיודורוס הזקן היה פילוסוף נאופלאטוניסט שלימד באלכסנדריה שבמצרים, אז חלק מהאימפריה הביזנטית (האימפריה הרומית המזרחית).
הוא מפורסם בשל היותו המורה של הנאופלאטוניסט החשוב פרוקלוס (412–485), אשר אולימפיודורוס רצה לחתן איתו את בתו.
אולימפיודורוס הרצה על אריסטו בהצלחה ניכרת.
בשל מהירות דיבורו וקושי הנושאים בהם עסק, הוא הובן על ידי מעטים ממש.
כאשר הרצאותיו היו מסתיימות, פרוקלוס היה חוזר על הנושאים שטופלו בהם לטובת אותם תלמידים שהיו איטיים יותר בתפיסת כוונתו של רבם.
לאולימפיודורוס היה המוניטין של היותו אדם רהוט והוגה דעות מעמיק.
שום דבר משלו לא הגיע לידינו בצורה כתובה.
הוא מכונה כיום "אולימפיודורוס הזקן" מכיוון שהיה פילוסוף נאופלאטוניסטי מאוחר יותר (במאה ה-6) שגם הוא נקרא "אולימפיודורוס" ולימד באלכסנדריה (אולימפיודורוס הצעיר).
אין לבלבל אותו גם עם אולימפיודורוס הדיקון, מחבר אלכסנדרוני של פרשנויות התנ"ך.
אולימפיה לייפאיה (בלטבית: Olimpija Liepāja, או בקיצור אולימפיה) היה מועדון כדורגל לטבי מהעיר לייפאיה.
אולימפיה לייפאיה היה אחד ממועדוני הכדורגל הכי פופולארים בלטביה בשנות ה-20 וה-30, היה זה גם מועדון שהיה גרעין הבסיס של הלטבי לנבחרת הכדורגל הלאומית בשנותיה הראשונות ועד למלחמת העולם השנייה, בה הסתיימה דרכה של המועדון.
מ"אולימפיה" ישירות יצאו לא פחות מ-17 שחקנים לנבחרת לטביה, ששיחקה בסך הכל 141 משחקים בנבחרת, וכבשו 12 שערים.
השוער הארייס לזדינס, הקשר רודולפס קרונלקס והמגן פריסיס לאומניס שיחקו הכי הרבה משחקים - 18. הכי הרבה שערים למועדון כבשו וולדמורס ז'ינס, שכבש 5 שערים ב-10 משחקים.
הכי הרבה שחקני "אולימפיה" - 6 - השתתפו במשחק החוץ ב-21 באוגוסט 1926 מול ליטא.
השוער הארייס לזדינס, הקשר רודולפס קרונלקס והמגן פריסיס לאומניס שיחקו הכי הרבה משחקים - 18.
למועדון 7 אליפויות הליגה הבכירה בלטביה מתקופה זו, והוא היה אחד ממעצבי הכדורגל הלטבי בשנותיו הראשונות, כי באותה תקופה רק קבוצת RFK ריגה זכתה ביותר תארים מקבוצת אולימפיה - 8. בשנת 1936 החל חלוץ נבחרת אוסטריה לשעבר אוטו פישר לאמן את הקבוצה.
בארבע השנים עד תחילת המלחמה, בהנהגתו, השתתפה הקבוצה בשלוש אליפויות.
בשנים 1932 ו-1933, הקבוצה השתתפה גם באליפות לטביה בהוקי, וזכתה בתחרות המאסטר של אזור לייפאיה בשתי העונות, אך הפסידה לשחקני ההוקי "איחודים" של ריגה בגמר האליפות.
ב-1941, עם הכיבוש הגרמני של לטביה, חזרה RFK לפעילות וקבוצות כדורגל לטביות אחרות השתתפו באליפויות 1942–1944, אך לאחר מכן התפרקה ונעלמה.
אולימפיוס היה האקסרך של רוונה משנת 649 ועד מותו ב-652. לפני כהונתו כאקסרך, אולימפיוס היה צ'מברלין אימפריאלי בקונסטנטינופול.
בשנת 649, לפי ה-Liber Pontificalis, הקיסר הביזנטי קונסטנס השני הורה לאולימפיוס לעצור את האפיפיור מרטינוס הראשון בטענה שבחירתו של האפיפיור לא הוגשה לאישור הקיסר.
קונסטנס היה נסער מהגינוי של מרטינוס לכפירה המונותליטית; הוא חשש שזה יחייה את הסכסוך הדתי שפקד את האימפריה.
אולימפיוס ניסה להשיג את תמיכתם של אזרחי רומא, כמו גם הבישופים; הוא גם שקל לכאורה להורות על התנקשות במרטינוס.
אולם אף אחת מפעולותיו לא זכתה להצלחה רבה.
בסופו של דבר, אולימפיוס החליט להחליף את נאמנותו והתייצב לצד האפיפיור, ובמקביל הכריז על עצמו כקיסר.
הוא צעד לתוך סיציליה בשנת 652, כדי להילחם בסרצנים או בכוחות הביזנטים המקומיים.
עם זאת, צבאו נתקף במחלה לא ידועה, שקטלה את אולימפיוס באותה שנה.
אולימפיזם הוא הפילוסופיה העומדת בבסיס המשחקים האולימפיים.
עקרונות היסוד של האולימפיזם מפורטים באמנה האולימפית.
האולימפיזם הוא פילוסופיה השואפת לשלב בין ספורט לבין תרבות, חינוך ושיתוף פעולה בין-לאומי.
הוא מדגיש את חדוות המאמץ, הערך החינוכי של דוגמה אישית טובה, אחריות חברתית וכבוד לעקרונות אתיים אוניברסליים.
המטרה האולטימטיבית היא להשתמש בספורט כאמצעי לקידום ההתפתחות האנושית ולשמירה על כבוד האדם.
הפילוסופיה האולימפית גורסת כי השתתפות בספורט היא זכות אדם בסיסית.
האולימפיזם מדגיש כי לכל אדם צריכה להיות גישה שווה לספורט ללא אפליה, וכי פעילויות אלו צריכות להיעשות ברוח של הוגנות ואחווה.
אי-אפליה היא היבט יסודי של האולימפיזם, הגורס כי יחידים צריכים להיות מסוגלים לעסוק בספורט מבלי להתמודד עם אפליה על רקע גורמים כגון גזע, מגדר, נטייה מינית, דת ומצב סוציו-אקונומי.
אנשים הדוגלים באולימפיזם או תומכים בו עשויים להתייחס לפעולותיהם כ"טיפוח התפתחות אישית".
ישנם אנשים שהביעו ספקנות כלפי האולימפיזם, בטענה כי הגשמה מלאה של האידיאלים שלו עשויה להיות בלתי אפשרית.
הם אף מצביעים על דוגמאות שבהן המשחקים כשלו בעמידה במטרותיהם המוצהרות.
שש פעילויות נכללות במסגרת "אולימפיזם בפעולה": התפתחות באמצעות ספורט, חינוך באמצעות ספורט, שלום באמצעות ספורט, ספורט ואיכות הסביבה, ספורט לכל, ונשים וספורט.
פעילויות אלו זוכות לתמיכתה של התנועה האולימפית.
הוועד האולימפי הבין-לאומי תומך בפיתוח דרך הספורט באמצעות עבודה משותפת עם האומות המאוחדות וסוכנויות ממשלתיות אחרות, זאת במטרה לסייע לאנשים לרכוש ידע ולהבין את העולם שסביבם דרך אתלטיקה.
הוועד האולימפי הקים גם את "תוכנית החינוך לערכים אולימפיים" כדי ללמד את המשתתפים בה על היתרונות בפעילות גופנית ובעיסוק בספורט.
נשיא הוועד האולימפי, תומאס באך, הביע את תמיכתו בשלום באמצעות ספורט באמרו: "הספורטאים האולימפיים מראים לכל העולם שאפשר להתחרות זה בזה ובו בזמן לחיות יחד בשלום.
בעולם של אי-ודאות שבו אנו חיים, המשחקים האולימפיים רלוונטיים מתמיד".
כדי לתמוך ברעיון של ספורט ואיכות הסביבה, הוועד האולימפי משמש כשותף תומך עיקרי עבור "ערכת הכלים לספורט ואירועים בני-קיימא" שנוצרה על ידי ארגונים מובילים.
ערכת הכלים מתמקדת באופן שבו הוועד האולימפי הלאומי צריך לגשת לבחירת עיר או ערים מארחות, כמו גם בבניית המתקנים, התחבורה ומקומות הלינה לספורטאים ולמבקרים.
הוועד האולימפי פועל למען ספורט לכל במטרה להציע גישה לספורט לכל אדם, ללא קשר למגדר, גזע או מעמד חברתי.
נשים בספורט היא הדרך של הוועד האולימפי להמשיך לתמוך ולשפר את השוויון המגדרי.
הם עושים זאת באמצעות יצירת "קמפיינים לפיתוח מנהיגות, סינגור ומודעות" והצבת נשים רבות יותר בתפקידי מנהיגות בתוך הוועד.
אולימפיק דה מרסיי (צרפתית: Olympique de Marseille, מבוטא "אולמפיק") היא קבוצת כדורגל מהעיר מרסיי שמשחקת בליגת העל הצרפתית בכדורגל.
הקבוצה נוסדה ב-1899 וזכתה ב-9 אליפויות צרפת וב-10 גביעים.
הקבוצה הגיעה לגמר הגביע הצרפתי שמונה פעמים נוספות.
הקבוצה הגיעה לשיאה בתחילת שנות התשעים כאשר זכתה בחמש אליפויות רצופות והוסיפה זכייה בליגת האלופות ב-1993, לאחר ניצחון על מילאן בגמר.
שנה לאחר הזכייה, בשנת 1994, אולצה הקבוצה לרדת לליגה השנייה בשל פרשת שחיתות, וכן נשללה ממנה האליפות שבה זכתה בליגה.
ב-1996, בעזרתו של בעל חברת אדידס לשעבר, רוברט לואיס-דרייפוס, המועדון עשה את דרכו חזרה לצמרת הליגה הראשונה.
מאז העפילה הקבוצה לגמר גביע אופ"א בשנים 1999 ו-2004 והשיבה לעצמה את תואר האליפות בעונת 2009–2010. בעונת 2017/2018 בליגה האירופית העפילה מרסיי עד למשחק הגמר, אך הובסה בו 0–3 על ידי אתלטיקו מדריד.
הקבוצה ממלאת כמעט בכל משחק את אצטדיונה הביתי, סטאד ולודרום, שמכיל 67,394 מקומות.
המוטו של הקבוצה הוא "דרואה-או-בו" (Droit Au But), שפירושו "ישר אל השער".
אליפות צרפת (הליגה החובבנית) (1)
אולימפיק ליון הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר ליון שמשחק בליגת העל הצרפתית בכדורגל, שנוסד בשנת 1950. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה בפארק אולימפיק ליון, המכיל 59,186 מקומות ישיבה, אותו חנכה בשנת 2016. עד אז שיחקה הקבוצה בסטאד דה ז'רלן המכיל 40,500 מקומות ישיבה.
אולימפיק ליון זכתה באליפות הראשונה שלה בעונת 2001/2002, בה החלה גם רצף של שבע אליפויות ברציפות, אשר נחשב לארוך ביותר בתולדות הליגה הצרפתית.
המועדון נודע בעיקר בשל פיתוח שחקנים צעירים שהצליחו ברחבי אירופה, כגון מייקל אסיין, פלורן מאלודה, סידני גובו, ז'וניניו, אריק אבידל, מחמדו דיארה, כרים בנזמה, אלכסנדר לאקזט, סמואל אומטיטי, הוגו לוריס, אריק אבידל ורבים אחרים.
קבוצת הכדורגל הוקמה לראשונה ב-1896 בשם ראסינג קלוב דה ליון.
ב-1910, המועדון זכה באליפות צרפת לראשונה.
לאחר שנים רבות של חילוקי דעות לגבי ורצון עז להפוך את הקבוצה למקצוענית, שכן המועדון השתייך לאוניברסיטה של ליון.
ב-3 באוגוסט 1950, כמה אנשי כדורגל מליון פיצלו את המועדון מראסינג קלוב דה ליון והקימו את אולימפיק ליון.
לאחר הפיצול, אולימפיק ליון עברה לשחק באצטדיון סטאד דה ז'רלן ושיחקה את משחקה הראשון ב-26 באוגוסט באותה שנה, נגד ס.א.
פאריס, אותה הביסה בתוצאה 0–3 לעיני כ-3,000 צופים.
בעונה הראשונה של המועדון, הוא זכה באליפות ליגת המשנה, ועלה לליגה הראשונה בצרפת.
בעונת 1963/64, זכתה ליון לראשונה בתולדותיה בגביע הצרפתי, לאחר ניצחון 0–2 בגמר נגד בורדו.
כעבור שלוש שנים, זכתה ליון בפעם השנייה בגביע הצרפתי, כאשר הפעם ניצחה 1–3 את סושו.
ב-1972/73 השלימה זכייה שלישית ב-9 שנים, כאשר גברה במשחק הגמר על נאנט בתוצאה 1–2.
ביוני 1987, המועדון נרכש על ידי איש עסקים ממחוז רון, ז'אן-מישל אולס, שרכש את השליטה הבלעדית במועדון במטרה לבסס אותו בליגה הראשונה בצרפת ולהפוך אותו למועדון מצליח בכדורגל הצרפתי.
התוכנית השאפתנית שלו, שכונתה "OL-Europe", הייתה לחזור לליגה הראשונה בצרפת, ליגה 1, ולהעפיל למפעלים האירופיים תוך 4 שנים.
אולס החזיר למועדון שני שחקני עבר בתפקידים מקצועיים - ריימונד דומאנק כמאמן, וברנאר לקומב כמנהל ספורטיבי.
בעונה הראשונה של שניהם במועדון והשנייה בלבד של אולס, הקבוצה זכתה באליפות ליגת המשנה והעפילה חזרה לליגה 1. שתי עונות לאחר מכן, ליון סיימה שישית בטבלה והעפילה לגביע אופ"א.
לאחר מכן, דומאנק לא הצליח לרשום הצלחות נוספות בתפקיד המאמן והוחלף על ידי שחקן העבר ז'אן טיגנה, שהוביל את הקבוצה לעונה מרשימה ב-1994/95, בה היא סיימה שנייה בטבלה.
בתחילת האלף החדש, ליון החלה להצליח יותר ויותר בכדורגל הצרפתי.
המועדון ביסס את עצמו כחזק ביותר בצרפת, והחל מעונת 2001/02 זכתה הקבוצה בשבע אליפויות רצופות.
עד עונת הכדורגל 2018/19 היה זה שיא אירופאי שנשבר לאחר שקבוצת הכדורגל האיטלקית יובנטוס השלימה זכייה שמינית בסרייה א'.
בעונת 2009/2010 העפילה הקבוצה בפעם הראשונה בתולדותיה לשלב לחצי גמר ליגת האלופות, שם הפסידה 4-0 לבאיירן מינכן בסיכום שני המשחקים.
גם בעונת 2019/2020, העפילה לחצי גמר ליגת האלופות בו שוב הודחה על ידי באיירן מינכן, הפעם בתוצאה 0–3.
ביוני 2025, לאחר שסיימה את הליגה במקום השישי והבטיחה את מקומה בעונת 2025/2026 של הליגה האירופית, הורדה ליון לליגת המשנה בעקבות בעיות כלכליות.
עם זאת, לאחר הגשת ערעור שהתקבל, נשארה בליגה הראשונה.
הסופר קאפ הצרפתי (8) (שיא משותף)
אולינדה (בפורטוגזית: Olinda; בתרגום חופשי: "הו יפה") היא עיר בפרנמבוקו, ברזיל, הסמוכה לרסיפה ולפאוליסטה.
האוכלוסייה בה מונה קרוב ל-400,000 נפש (2010) והיא אחת מהערים הקולוניאליות השמורות ביותר בברזיל.
באולינדה מספר אטרקציות תיירותיות, כגון:
הקרנבל של אולינדה: הוא חגיגת רחוב ידועה, הדומה לקרנבלים הברזילאיים המסורתיים, בתוספת ריקודים בהשפעה ובניחוח אפריקנים.
שלא כמו בריו דה ז'ניירו ובסלוודור, אין משלמים באולינדה עבור הישיבה והחגיגה כולה מתרחשת ברחובות, וללא "ספסלי צופים".
מאות הרכבים מוזיקליים קטנים (לפעמים מורכבים ממופיע יחיד) מנגנים במקום, בז'אנרים מגוונים.
אולימפיק איירליינס ובדרך כלל רק אולימפיק הייתה חברת התעופה הלאומית של יוון, ובסיסה היה בנמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס.
למרות שלוגו החברה ושמה מזכירים את אלה של התנועה האולימפית, מקורם ב-12 האלים האולימפיים.
בשנת 2009 החברה הופרטה, וב-29 בספטמבר 2009 היא הפסיקה את כל פעולותיה, למעט מספר קווי טיסה בתוככי יוון, המוגדרים כקווים ציבוריים, ומספר קווים בינלאומיים ליעדים מחוץ לארצות האיחוד האירופי.
מעמדם של קווים אלה יוכרע במכרז.
כל פעולותיה של החברה מבוצעות על ידי החברה הפרטית שירשה אותה - אולימפיק אייר.
החברה נקנתה על ידי חברת אג'יאן איירליינס וכיום היא נמצאת בבעלותה.
תולדותיה של חברת אולימפיק איירליינס רצופות משברים כלכליים, מיזוגים ופיצולים, ותוכניות הבראה וארגון מחדש.
לאחר מלחמת העולם השנייה פעלו ביוון שלוש חברות תעופה:
מצבן של השלוש היה בכי רע, ובשנת 1951 החליטה ממשלת יוון למזג אותן לחברה אחת.
החברה החדשה שנקראה "נתיבי אוויר לאומיים יווניים" (T.A.E) נקלעה גם היא לקשיים כלכליים ולכן נסגרה בשנת 1955. ביולי 1956 מכרה ממשלת יוון את החברה לאיל ההון והספנות אריסטוטל אונאסיס, וב-6 באפריל 1957 שונה שמה ל"אולימפיק איירווייז" (Ολυμπιακή Αεροπορία, Olympic Airways).
אולימפיק איירווייז התפתחה במהירות: ב-1960 רכשה את מטוס הסילון הראשון שלה מדגם דה הבילנד קומט והחלה בהפעלת טיסות בשותפות קוד עם חברת בריטיש יורופיאן איירווייז (BEA, British European Airways) הבריטית.
שיתוף הפעולה בין שתי החברות התרחב, וכלל שימוש הדדי במטוסי החברה האחרת ואת המיתוג המשותף "BEA-Olympic" על המטוסים.
ב-1966 קיבלה החברה את מטוס הבואינג 707 הראשון שלה, ופתחה באמצעותו קו תעופה ישיר בין אתונה לניו יורק.
ב-1971 הפך בנו של אריסטוטל אונאסיס, אלכסנדר, את "היחידה למטוסים קלים ומסוקים", שנחשבה עד אז כיחידה במערך של אולימפיק איירווייז, לחברה לכל דבר בשם "אולימפיק אוויאיישן".
מטרתה העיקרית של אולימפיק אוויאיישן הייתה לקשר בין איי יוון ליבשת והיא תפקדה כחברה בת של אולימפיק איירווייז.
בנוסף המשיכה אולימפיק אוויאיישן להפעיל אקדמיה לטייס שנוסדה עוד ב-1970.
ב-22 בינואר 1973 נהרג אלכסנדר אונאסיס בהתרסקות מטוס, וזמן קצר לאחר מכן, ב-1975, מכר אריסטוטל אונאסיס את כל מניותיו בחברה לממשלת יוון.
בסוף שנות השבעים המשיכה החברה להתפתח ויסדה חברה בת בתחום ההסעדה למטוסים (Olympic catering) וכן הזמינה את מטוסי האיירבוס A300 הראשונים שלה.
במחצית שנות השמונים נקלעה החברה למערבולת של שביתות שהובילו, יחד עם ניהול כושל ותופעות של שחיתות, להפסדים וקשיים כלכליים.
בנוסף, ב-1999 קמה לחברה מתחרה בדמותה של חברת התעופה אגאן איירליינס (Αεροπορία Αιγαίου) שנכנסה לתחום הטיסות הסדירות.
כל תוכניות ההבראה, כולל מחיקת חובות על ידי ממשלת יוון, נכשלו, ולמעשה, מאז רכישת החברה על ידי ממשלת יוון ב-1975, ועד שנת 2006, ידעה החברה רק הפסדים (למעט שנת 1996 שבה הפיקה רווחים).
בשנת 2003, כשחובות הקבוצה כולה המשיכו והעמיקו, החליטה ממשלת יוון על ארגון מחדש של קבוצת אולימפיק איירווייז על כל חברותיה:
חברת מקדוניה איירליינס, חברה-בת של הקבוצה, שעסקה בתחום טיסות השכר מאז שנת 1992, המירה את שמה ל"אולימפיק איירליינס" והופקדה על כל מערך הטיסות של הקבוצה, תוך שהיא יורשת את קוד יאט"א וקוד ICAO של אולימפיק איירווייז.
אולימפיק איירליינס החלה את דרכה כשהיא חופשית מחובות.
כל יתר חברות הקבוצה למעט אולימפיק אוויאיישן אוחדו לחברה אחת בשם אולימפיק איירווייז-סרוויסס (Ολυμπιακή Αεροπορία Υπηρεσίες), שירשה גם את חובותיה של אולימפיק איירווייז.
אולימפיק אוויאיישן נותרה חברה עצמאית בתוך אולימפיק איירווייז-סרוויסס, אך כיום היא עוסקת בעיקר בהשכרת מסוקים (האקדמיה לטיסה שהייתה ברשותה הועברה לאולימפיק איירווייז-סרוויסס).
אולם בכך לא הבעיות על פתרונן.
בשנת 2004 החליטה ממשלת יוון על הפרטת אולימפיק איירליינס, לאחר שניסיונות דומים מצידה כשלו.
אולם גם הפעם נחל ניסיון זה כישלון חרוץ בהיעדר קונה אשר הסכים לשלם את התמורה בסך 500 מיליון אירו.
בנוסף לכך, הנציבות האירופית הכריזה על המהלך כבטל לאור העובדה שהחברה זכתה לסיוע בלתי חוקי מממשלת יוון.
בחודש מרץ 2009 הוכרז כי קבוצת MIG תקנה חלק מפעילות החברה (חלק מהקווים, חלק מצי המטוסים, ואת המערך הטכני) ותקים חברת תעופה חדשה בשם אולימפיק אייר.
ב-28 בספטמבר 2008 קיימה אולימפיק איירליינס את טיסותיה האחרונות ובחצות הופסק רוב פעילותה וחברת אולימפיק אייר החלה את פעולתה.
29 באוקטובר 1959 - מטוס החברה מדגם DC3 התרסק ליד אתונה.
כל 18 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
8 בדצמבר 1969 - מטוס החברה מדגם DC6 התרסק ליד אתונה.
כל 90 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
18 בפברואר 1972 - מטוס תוצרת בומברדייה מדגם Learjet התרסק ליד מונטה קרלו, ושני אנשי הצוות שהטיסו אותו נהרגו.
21 באוקטובר 1972 - מטוס מדגם NAMC YS-11 התרסק סמוך לוולה שליד אתונה.
37 מ-56 הנוסעים ואנשי הצוות מצאו את מותם באירוע.
23 בנובמבר 1976 - מטוס נוסף מדגם NAMC YS-11 התרסק סמוך לקוזאני בצפון יוון.
כל 50 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
3 באוגוסט 1989 - 34 נוסעים ואנשי צוות נהרגו בהתרסקות מטוס החברה מדגם שורטס 330 באי סאמוס.
אד"ם אולימפיק הייתה אוניית פאר בריטית והראשונה מתוך שלוש אוניות הפאר של חברת וייט סטאר ליין.
האולימפיק האריכה ימים, עד 1935, יחסית לספינות האחיות שלה, טיטאניק ובריטניק.
בשנותיה הראשונות האולימפיק שירתה כספינת תובלת כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה, מה שהקנה לה את הכינוי Old Reliable.
היא חזרה לשירות אזרחי לאחר המלחמה, ושירתה בהצלחה כספינת נוסעים לאורך שנות ה-20 ועד למחצית הראשונה של שנות ה-30. עם גדילת התחרות והצניחה במסחר במהלך השפל הגדול לאחר 1930, האולימפיק הפכה לבלתי רווחית יותר ויותר.
אולימפיק הייתה גם אוניית הנוסעים הגדולה בעולם במהלך השנים 1910–1913, שבמהלכן נלקח ממנה התואר רק על ידי הטיטאניק.
ב-1913, ה-SS Imperator הגרמנית נכנסה לשירות ונטלה את תואר הספינה הגדולה בעולם.
אולימפיק גם החזיקה בתואר אוניית הנוסעים הגדולה ביותר שנבנתה בבריטניה עד שהושקה קווין מרי ב-1934.
אולימפיק נבנתה במספנות הארלאד אנד וולף בבלפסט, אירלנד.
אולימפיק הייתה הראשונה מבין שלוש ספינות בסדרה שנקראה על שמה - האחרות היו טיטאניק ובריטניק.
הספינות היו הגדולות ביותר שנבנו עבור חברת הספנות הבריטית וייט סטאר ליין ובתחילת זמנן גם הגדולות ביותר בעולם.
וייט סטאר ליין התחרתה על קו אנגליה - ניו יורק עם יריבותה העיקרית קונארד ליין, שבבעלותה היו האוניות לוסיטניה ומאורטניה - ספינות הנוסעים המהירות ביותר שהיו אז בשירות.
מנהלי חברת וייט סטאר ליין העדיפו להתחרות על גודל ופאר במקום על מהירות ושאפו להשיק את האוניות המפוארות ביותר.
למרות שאולימפיק וטיטאניק היו כמעט זהות, והתבססו על אותו עיצוב ליבה, בוצעו כמה שינויים בטיטאניק ומאוחר יותר גם בבריטניק שהתבססו על ניסיון שנצבר מהשנה הראשונה של אולימפיק בשירות ומהפגמים שנתגלו בה.
הבולט שבהם היה שהסיפון העליון של הטיטאניק היה כבד יותר בשביל לספק הגנה טובה יותר וגרם לגידול במשקל הטיטאניק מה שנתן לה את התואר הספינה הגדולה בעולם.
בנוסף, סיפון הטיילת במחלקה ראשונה ב-B-Deck של אולימפיק הוכיחו כי כמעט ולא נעשה בו שימוש בגלל שטח הטיילת בשפע ב-A-Deck.
בהתאם לכך, המתכנן הראשי של הספינות תומאס אנדרוז ביטל את התכונה הזו בטיטאניק ובנה חדרי אירוח נוספים ומוגדלים עם חדרי רחצה צמודים.
רוב החסרונות הללו באולימפיק טופלו בשיפוץ שלה בשנת 1913, ששינה את התצורה של חלקי המחלקה הראשונה של אולימפיק כך שהיו דומים יותר לאלו של טיטאניק.
השיפוץ של 1913 כלל גם שינויים רבים בהיבט הבטיחות זאת לאור האסון של הטיטאניק, כולל תוספת של סירות הצלה נוספות והוספת עור פנימי אטום למים בגוף הספינה לאורך כמחצית מאורך הספינה.
נוסף תא אטום אחד שהביא את סך התאים האטומים ל-17.
בשנת 1934, חברת וייט סטאר ליין התמזגה עם חברת קונארד ליין ביוזמת ממשלת בריטניה.
מיזוג זה אפשר להעניק כספים להשלמת הספינות קווין מרי (אונייה) והקווין אליזבת'.
ההפלגה האחרונה שלה יצאה מניו יורק ב-5 באפריל 1935, והספינה חזרה לסאות'המפטון.
החברה המאוחדת החדשה שקלה להשתמש בה להפלגות קיץ לזמן קצר, אך הרעיון נזנח והיא הועמדה למכירה.
בין הקונים הפוטנציאליים היה סינדיקט שהציע להפוך אותה למלון צף מול החוף הדרומי של צרפת, אך הרעיון נגנז.
לאחר שהושבתה למשך חמישה חודשים לצד יריבתה לשעבר מאורטניה, היא נמכרה לחבר פרלמנט בריטי תמורת 97,500 פאונד.
ב-11 באוקטובר 1935 עזבה אולימפיק את סאות'המפטון בפעם האחרונה.
אולימפיק נגרטה ב-13 באוקטובר 1935. הגריטה החלה לאחר שאביזרי הספינה נמכרו במכירה פומבית.
עד יציאתה לגמלאות, סיימה אולימפיק 257 הפלגות הלוך ושוב על פני האוקיינוס האטלנטי, הסיעה 430,000 נוסעים והפליגה 1.8 מיליון מיילים.
אולימפיק אייר היא חברת תעופה יוונית שנוסדה כתוצאה מהפרטתה של חברת התעופה אולימפיק איירליינס.
החברה נוסדה באוקטובר 2009, מספר ימים לאחר שאולימפיק איירליינס הפסיקה את פעילותה.
בינואר 2010 הגיעה החברה לסיכום עם חברת אג'יאן איירליינס על מיזוג פעילותן תחת המותג של אולימפיק, אך איחוד זה נחסם מסיבות רגולטוריות על ידי מוסדות האיחוד האירופי.
בשנת 2013 רכשה לבסוף אג'יאן איירליינס את החברה וזו מפעילה כיום רשת של טיסות פנים ביוון.
אוליפו הוא שמה של תנועה שנוסדה בספטמבר 1960 על ידי קבוצה של אנשי רוח, רובם צרפתים, ובראשם הסופר רמון קנו (Raymond Queneau) והמתמטיקאי פרנסואה לה-ליאונה (François Le Lionnais).
שם הקבוצה הוא ראשי תיבות, בצרפתית, של "סדנה לספרות פוטנציאלית" (Ouvroir de litérature potentielle), או בתרגום שהציעה עינת ליבשיץ, ואשר שומר על ראשי התיבות היוצרים את שם הקבוצה, "אולפנה ליצירה פוטנציאלית".
מטרת הקבוצה הייתה ליצור תבניות מוגדרות מראש לכתיבת ספרות על־פי אילוצים שונים שהתבנית כופה על מבנה היצירה הספרותית.
אוליפו נוסדה ב-24 בנובמבר 1960, כוועדת משנה בשם 'הסמינר לספרות ניסויית' (Séminaire de litérature expérimentale), מטעם ה-Collège de 'Pataphysique, שנדחה אחר כך לטובת השם 'אוליפו', כהצעתו של אלבר-מרי שמידט.
המייסדים היו הסופר רמון קֵנו (Raymond Queneau) והמתמטיקאי פרנסואה לה ליאונה (François Le Lionnais).
הרעיון צץ כחודשיים קודם לכן, כאשר קבוצה של סופרים ומתמטיקאים נפגשו כדי לדון ביצירתו של קֵנו.
באותה הזדמנות הגו קֵנו ולה ליאונה את הקמת החברה.
לקבוצה חברו סופרים ומתמטיקאים אחדים ובהם ז'ורז' פרק, איטלו קאלווינו (איטלקי), אוסקר פסטיאור, ז'אק רובו, ז'אן קואל, קלוד ברג, הארי מאתיוס (אמריקאי), מרסל דושאן, ז'אק דושאטו, ז'אן לסקור, מרסל רנבו, לוק אטיין, מישל מטאי, ז'אן פורנל, ואחרים.
אף שכל אחד מחברי הקבוצה היה פעיל בתחומו, הקבוצה לא הייתה ידועה בציבור.
רק בשנת 1973, לאחר פרסום האסופה בשם La Littérature Potentielle יצאה החבורה הזו מאלמוניותה.
ב-2020 זכה חבר הקבוצה, הרווה לה טלייה, בפרס גונקור.
אילוצי כתיבה ורעיונות אוליפיאניים אחדים
המניפסט האוליפיאני הראשון היה חיבור של רמון קנו "מאה אלפי מיליארדים של שירים" (Cent Mille Milliard de Poèmes), שיצא בהוצאת גלימר.
זהו ספרון ובו עשר סונטות, שכל אחת מהן חתוכה לרוחבה ל-14 רצועות (רצועה לכל שורת שיר).
דפדוף אקראי ברצועות יכול ליצור 10 בחזקת 14 צירופים, כולם נכונים מבחינת המבנה והמשמעות (בדומה להרכבת דמויות אנושיות לאלפי צירופים משעשעים).
קריאת סונטה שסודרה באופן אקראי שכזה היא כמעט חד פעמית.
צורות אחדות נוספות מיצירותיהם של חברי אוליפו:
ליפוגרם - משפט או יצירה ארוכה יותר הנמנעת מלעשות שימוש באות מסוימת.
היצירה הידועה ביותר תוצרת אוליפו היא 'ההעלמות' מאת ז'ורז' פרק (La Disparition), שפורסמה ב-1969. זהו רומן שאינו עושה שימוש באות e, שהיא האות הנפוצה ביותר בשימוש בשפה הצרפתית.
פלינדרום - טקסט הנקרא באופן זהה משני הכיוונים.
פרק פרסם ב-1969 סיפור פלינדרומי ("הפלינדרום הגדול") בן 1,247 מילים.
אלגוריתם אוליפיאני שהוצע על ידי לסקור הוא זה המכונה Substantif+7) S+7), המחליף כל שם עצם, בקטע פרוזה ידוע בשם העצם השביעי שאחריו במילון מסוים, לדוגמה משפטי הפתיחה של התנ"ך בסיועו של מילון אבן-שושן (המרוכז): "ברבב ברא אלוף את השמיר ואת הארר.
והארר היה תהל ובהילה, וחשל על-פני תהלוכה.
אלגוריתם אוליפיאני אחר של לסקור הוא החלפת הסדר של סוג מסוים של מילה בסיפור, למשל החלפת הנושאים בין המשפט הראשון והאחרון, אחר כך בין השני והלפני אחרון וכן הלאה.
צורה אחרת שעשויה להביא לתוצאה משעשעת ולעיתים גם לכזו שניתן למצוא בה משמעות חבויה היא חיבור פתגמים או אמרות: מחצית ראשונה מפתגם ידוע אחד עם מחצית שנייה מפתגם ידוע אחר.
אפשרויות אחדות בעברית: "כשנגיע לגשר, השיירה עוברת", "אם בארזים נפלה שלהבת הכלבים נובחים", "שלושה המה נפלאו ממני ומה יגידו אזובי הקיר?".
ז'אק בן כתב על סונטה אי רציונלית.
14 שורות הסונטה מחולקות לחמישה חלקים: 3 שורות, שורה, ארבע שורות, שורה וחמש שורות.
חלקים אלו מיצגים את המספר האי רציונלי פאי עד הספרה הרביעית לאחר הנקודה העשרונית, 3.1415. החריזה מסודרת כך: אאב, ג, באאב, ג, גדגגד (כאשר השורות הבודדות מסתיימות באותה מילה).
אוּלִיסֶה אַלדְרוֹבַנְדִי (באיטלקית: Ulisse Aldrovandi, בלטינית: Aldrovandus, 11 בספטמבר 1522, בולוניה איטליה - 4 במאי 1605).
בן למשפחת אצילים איטלקית, רופא, חוקר טבע ופילוסוף איטלקי.
מקים הגנים הבוטניים בבולוניה, מראשוני הגנים הבוטניים בעולם.
קרולוס ליניאוס וז'ורז'-לואי לקלר דה בופון כינו אותו "אבי ידיעת הטבע".
נולד בבולוניה למשפחת אצולה, אמו הייתה אחייניתו של האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר.
למד משפטים ומדעי הרוח (פילוסופיה ולוגיקה) באוניברסיטאות פדובה ובולוניה.
ב-1549 הואשם בכפירה והוגלה לרומא, שם שהה מספטמבר אותה שנה ועד אפריל 1550. בעת גלותו חבר למלומדים מקומיים והחל לגלות עניין בבוטניקה, זואולוגיה וגאולוגיה.
ב-1553 השלים את לימודי הרפואה וב-1554 קיבל גם תואר בלוגיקה מאוניברסיטת בולוניה.
ב-1559 התמנה לפרופסור לפילוסופיה וב-1561 קיבל משרת פרופסור לידיעת הטבע.
בשנת 1568 חנך בבולוניה גן בוטני ציבורי.
ב-1575 הסתכסך עם מרפאים ורוקחים עממיים, ועקב סכסוכיו הושעה מכל פעילות ציבורית למשך חמש שנים.
עונשו בוטל עקב התערבות האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר, בן משפחת אמו, שאלדרובנדי היה גם רופאו.
אלדרובנדי הביע עניין רב בצמחים ובעלי חיים ועבודתו כוללת 3,000 איורים של פירות, פרחים, צמחים ובעלי חיים (בעיקר ציפורים).
הניח את היסודות למדע האורניתולוגיה המודרנית.
מפעלו הגדול היה עריכת אנציקלופדיית תולדות הטבע בעלת 14 כרכים, כששלושה מהם על עופות, שפורסמה מ-1599 ועד 1603. האורניתולוגיה שלו לבדה כוללת 2,000 דפים ובהם היבטים רבים, כגון מחקר מפורט של תרנגול הבית וטכניקות ביות עופות.
אלדרובנדי היה אספן נלהב של דוגמאות מתוך המגוון הביולוגי, שהובאו אליו מכל רחבי אירופה והעולם החדש.
בפרט אסף בריות משונות ומוזרויות של הטבע ובכלל זה עוברים מעוותים של בני אדם ובעלי חיים.
רוב החיבורים שחיבר ראו אור רק לאחר מותו.
אלדרובנדי ציווה את אוסף הדוגמאות הביולוגיות והמינרליות העצום שלו לאחר מותו לסנאט של בולוניה.
במהלך המאה ה-19 התפזר האוסף באתרים ומוסדות שונים.
ב-1907 נערך מאמץ לרכז את האוסף מחדש ולשכנו בפלאצו פוג'י (Palazzo Poggi) בבולוניה.
בשנת 2005, לרגל יובל 400 שנה למותו נערכה תערוכה של האוסף במוזיאון בולוניה.
אולימפיק ליון נשים , המכונה בקיצור ליון, הוא מועדון כדורגל נשים צרפתי השייך לאולימפיק ליון.
המועדון הוקם ב-1970, והוא המצליח ביותר בכדורגל הנשים הצרפתי; המועדון זכה ב-21 אליפויות הליגה הצרפתית הראשונה, 11 פעמים בגביע הצרפתי ושמונה פעמים בליגת האלופות.
הקבוצה נוסדה ב-1970 כחלק ממועדון הכדורגל של ליון (FC Lyon).
ב-1985 זכתה הקבוצה לראשונה בסגנות ליגת העל, ובתחילת שנות ה-90 החלה הקבוצה להתבסס כאחת מהקבוצות הבולטות בצרפת, וזכתה בארבע אליפויות ליגה במהלכן.
בשנת 2004 הקבוצה נלקחה תחת חסותו של המועדון אולימפיק ליון - דבר שעזר לה להפוך לקבוצה המצליחה במדינה.
בשנת 2007 היא זכתה באליפות ראשונה מזה עשור והחלה רצף שנמשך עד היום של שלושה עשר זכיות רצופות באליפות.
בתקופה זו, היא אף זכתה בחמישה גביעי מדינה (ארבעה מהם רצופים).
בשנת 2008 העפילה הקבוצה לראשונה לחצי גמר ליגת האלופות, ושנתיים לאחר מכן הגיעה לגמר, שם הפסידה בדו-קרב פנדלים לטורבינה פוטסדאם הגרמנייה.
שנה אחר כך, העפילה הקבוצה בשנית לגמר ליגת האלופות מול טורבינה פוטסדאם, אך הפעם גברה עליה 0–2 וזכתה בטורניר.
היא זכתה במפעל גם בשנה הבאה, לאחר שניצחה 0–2 בגמר את פרנקפורט.
שנה לאחר מכן הגיעה לגמר בפעם הרביעית ברציפות וקבעה שיא העפלות רצופות לגמר הטורניר, אך הפסידה בגמר 0–1 לוולפסבורג.
לאחר שתי עונות בהן הודחה כבר בשלב שמינית הגמר הגיעה הקבוצה להישג מרשים כשבמשך חמש עונות רצופות זכתה בליגת האלופות.
בשנים אלו ניצחה בגמר את וולפסבורג בשנת 2016, פריז סן-ז'רמן בשנת 2017, וולפסבורג בשנת 2018, ברצלונה בשנת 2019 ווולפסבורג בשנת 2020. בכך הגיעה הקבוצה לשבעה תארים, הישג המהווה שיא בתולדות המפעל.
אוליקה (באוקראינית: Олика, בפולנית: Ołyka, בקרב היהודים: אליק) היא עיר בנפת ווהלין באוקראינה, ממזרח ללוצק, ובה כ-3,000 תושבים (2022).
אוליקה מוזכרת לראשונה בימי הביניים המוקדמים.
תיעוד ראשון שלה קיים משנת 1149. במאה ה-14 נכבשה העיירה על ידי הדוכסות הגדולה של ליטא וב-1569, בעת איחוד לובלין, הפכה לחלק מפולין.
במאה ה-16 הפכה העיירה למרכז קלוויניסטי חשוב באיחוד הפולני-ליטאי.
בעת התקוממות חמיילניצקי ב-1648 נתפסה העיירה על ידי הקוזקים, והתפתחותה הכלכלית נפגעה.
העיירה התאוששה מהר, וב-1654 קיבלה מעמד של עיר, והפכה לעיר מרכזית בחבל ווהלין.
במהלך המאה ה-18 פעל בעיר רב צבי הירש בן עזריאל.
עם חלוקת פולין השלישית סופחה אוליקה לרוסיה.
במאה ה-19 המשיכה העיר להוות מרכז לסחר בעץ ובתבואה.
במלחמת העולם הראשונה הייתה אוליקה זירת קרבות עזים בין כוחות רוסיה ואוסטרו-הונגריה.
לאחר המלחמה נכללה אוליקה בשטח פולין.
במלחמת העולם השנייה נכבשה אוליקה על ידי הגרמנים.
לאחר המלחמה נכללה אוליקה בשטח ברית המועצות.
משנת 1991 נכללת אוליקה בשטח אוקראינה העצמאית.
הידיעות הראשונות על יהודים בעיר הן משנת 1577. בעת פשיטותיו של חמלניצקי על האזור, בשנים 1648 ו- 1651, התבצרו במבצר העיר יהודי המקום לצד פליטים יהודים מיישובים אחרים, ובהם הרב דוד הלוי סגל, וכך ניצלו.
בסוף המאה ה-17 נעשתה קהילת העיר לעצמאית, וקיבלה כתבי זכויות מן המלכים יאן סובייסקי ואוגוסט השני.
בסוף המאה ה-18 נוסדה בעיר חסידות אליק, אשר המשיכה להתקיים בה עד השואה.
בשנת 1847 נמנו בעיר ובסביבתה 2,381 יהודים.
היהודים בעיר עסקו ברובם במסחר זעיר ובמלאכה.
בעת מלחמת העולם הראשונה, כשהתקרבה החזית לעיר, נתמלאה העיר בפליטים יהודים מעיירות הסביבה.
לאחר עזיבת הרוסים את העיר בשנת 1915, ערכו הקוזקים שנותרו בה מעשי שוד וביזה, והטילו על יהודי המקום תשלום כופר בכסף ובמצרכים.
בקרב שנערך על העיר נהרגו כמה יהודים מן ההפגזה.
בשנת 1920 סבלו יהודי העיר ממעשי שוד והתעללות מצד חיילי הצבא הכחול.
בשנות העשרים הוקמו בעיר מפלגות וארגונים יהודיים וציוניים, ונוסדה בה ספרייה עברית, שנקראה על שם יחיאל צ'לנוב.
בשנת 1921 ייסדה קבוצת מורים מקומיים בית ספר עברי, ובשנת 1927 נפתח בעיר גן ילדים עברי.
בעיר פעלו תנועות הנוער הציוניות החלוץ, השומר הצעיר ובית"ר, וכן שני קיבוצי הכשרה.
כמו כן, פעל בעיר סניף של ישיבת נובוגרודק.
בין מלחמות העולם חיו באוליקה כ-2,100 יהודים.
עם כיבוש הצבא האדום את האזור בספטמבר 1939 פורקו הארגונים והמוסדות היהודיים בעיר.
ביום 29 ביוני 1941 כבשו הגרמנים את העיר במבצע ברברוסה, ולאחר שהסובייטים הצליחו לשוב אליה לזמן קצר, העיר הופצצה קשות ביום 1 ביולי על ידי הגרמנים.
כתוצאה מכך, רוב בתי העיר נהרסו, וכ- 100 יהודים נספו.
לאחר הפצצה זו, שבו הגרמנים לעיר.
זמן קצר לאחר כניסתם, ציוו על היהודים לענוד סרט עם מגן דוד על הזרוע, הקימו יודנרט, החלו להחרים דברי ערך מהיהודים, וחייבו את היהודים בתשלום כופר.
באוגוסט 1941 רצחו הגרמנים כ-100 גברים יהודים מהעיר, ובהם הרב אלתר יוסף דוד לנדא, האדמו"ר מאליק.
בסתיו 1941 נשלחו 50 צעירים יהודים מהעיר לעבודה בקייב, ונרצחו שם.
במרץ 1942 הוקם בעיר גטו, והובאו אליו יהודים רבים מכפרי הסביבה.
מספר תושבי הגטו הגיע לכ- 3,500. באביב 1942 נשלחו 30 צעירים לעבודה ברובנו, ונרצחו שם.
בגטו פעלה קבוצת מחתרת יהודית, אשר פוצצה תשתיות וחיבלה במסילת הברזל באזור, ואשר ביולי 1942 הרגה באמצעות מוקשים שהטמינה מספר שוטרים אוקראינים ופקיד ממשל גרמני.
אחד מיוזמי ההתארגנות היה שלמה צאם.
פעילות הקבוצה, שמנתה כמה עשרות יהודים, המשיכה גם לאחר חיסול הגטו, והגרמנים ערכו אחריה מצוד.
ביום 27 באוגוסט 1942 חוסל הגטו בעיר.
רוב תושביו הובלו לאתר בסמוך לעיר, שם נורו למוות ונקברו בבורות.
כ- 500 יהודים ניסו להסתתר או לברוח מהעיר, אך רובם נתפסו ונרצחו.
כ-130 יהודים שהושארו בעיר למטרות עבודה נרצחו ערב כניסת הצבא האדום לעיר בינואר 1944.
לאחר השואה נותרו בחיים כ-20 איש מיהודי העיר.
אולינגיטו (שם מדעי: Bassaricyon neblina), הוא מין יונק בסוג בסרקיון במשפחת הראקוניים.
מקום תפוצתו ביערות הגשם של קולומביה ואקוודור.
המין זוהה והוגדר מדעית רק באוגוסט 2013, משום שקודם לכן זיהו פרטים שלו בטעות כנציגים קטני-גוף של אולינגו, המין הגדול יותר בסוג בסרקיון.
המין הוכרז והוגדר רשמית ב-15 באוגוסט 2013 על ידי כריסטופר הלגן, אוצר במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע של הסמית'סוניאן בוושינגטון שבארצות הברית ועמיתיו.
הלגן זיהה דגימות מן המין במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו, ומיצה מהן DNA על-מנת להוכיח שהם מין נפרד מן האולינגו.
לאחר מכן התברר שנקבת אולינגיטו, שכונתה "רינגרל", הייתה בגן החיות בפארק הזואולוגי הלאומי בוושינגטון עד מותה בשנת 1976. היא זוהתה בטעות כאולינגו, ומטפלים ניסו ללא הצלחה לזווג אותה עם זכרי אולינגו.
אולינגיטו הוא אחד המעטים ממיני היונקים שעדיין לא הוגדרו עד לאחרונה, והוא המין הראשון מסדרת הטורפים ביבשת אמריקה שהוגדר מזה 35 שנה.
האולינגיטו הוא המין הקטן ביותר במשפחת הראקוניים.
משקלו של בוגר כ-900 גרם.
הוא דומה במראהו לקרוביו הגדולים יותר, האולינגו והדביבון הלופת, אך בהשוואה לאולינגו פרוותו סמיכה יותר, תצורת השיניים שלו שונה, וזנבו ואוזניו קצרים יותר באופן יחסי.
האולינגיטו שוכן ביערות הגשם הטרופיים של הרי האנדים, בגובה של יותר מ-1,500 מטר מעל פני הים.
פרטים מן המין זוהו ביערות המשתרעים ממרכז קולומביה ועד מערב אקוודור.
לא ידוע אם המין נמצא בסכנת הכחדה, ואולם מוערך כי בית הגידול שלו מצטמצם, כיוון שיותר מ-40% מהיערות שבאזור תפוצתו כבר בוראו.
בדומה לאולינגו ולדביבון הלופת, האולינגיטו הוא ארבוראלי בלעדי, ומבלה את מרבית חייו על עצים.
כמוהם הוא פעיל בעיקר בלילה, איננו חברותי ונוטה להסתתרות.
אף שמבחינה טקסונומית האולינגיטו שייך לסדרת הטורפים, הוא אוכל-כול בדומה למרבית שאר בני משפחת הראקוניים, וניזון בעיקר מפירות, וכן מחרקים ומצוף.
אוליצ'ים, אולוצ'ים או אוגליצ'ים , באוקראינית: Уличі (Угличі)) היו איחוד שבטים קדום של סלבים מזרחיים, שאכלסו במאות ה-8–10 יחד עם הטיברצים את חבל בסרביה של ימינו ועוד שטחים לאורך הדנייפר התחתי והבוג הדרומי והחוף הצפוני והצפון-מערבי של הים השחור.
שם השבט מיוחס לאזור בדרום בסרביה הקרוי "אוּגוֹל" (כלומר - "פינה", בשפות סלביות, או אוֹגלוֹס (ογλος) מילה בעלת אותה המשמעות ביוונית, בין הדנייסטר לדנובה התחתית.
לפי השערה אחרת מקור שמם מקורב למילה הרוסית "лука" (לוקה), כלומר "עיקול" של נהר.
האוליצ'ים נאבקו תקופה ארוכה בעד עצמאותם נגד הנסיכים של קייב
אולג, איגור וסוויאטוסלב איגורביץ', עד לבסוף מפקד קייבי בשם סוונבלד כבש בסביבות שנת 940 את בירתם, פרסצ'ן (על יד אורחיי של ימינו).
ידוע שבאמצע המאה ה-10 שילמו ארצות האוליצ'ים מס חסות לסוונלד.
האוליצ'ים מוזכרים לאחרונה בתעודות בשנות ה-970.
הכרוניקה של נסטור מציינת כי האוליצ'ים התיישבו על גדות הדנייפר התחתי ומשם פשטו אל האזור שבין הבוג הדרומי ולדנייסטר.
בשלב מסוים בירתם הייתה פרסצ'ן, שמיקומה אינו ידוע.
יש סבורים שהיא הייתה בקרבת אורחיי של ימינו, לפי דעות אחרות באתר שנתגלה על ידי דנייפרופטרובסק.
על הדנייפר היו האוליצ'ים שכיניהם של הפוליאנים לא רחוק מקייב.
משום כך סבלו התקפות חוזרות מצד נסיכי קייב.
במקום אחר ציינה כרוניקת נסטור שהאוליצ'ים התנחלו יחד עם הטיברצים לאורך הדנייסטר התחתי.
לא ברור מתי התרחש הדבר, אולי נדחפו על ידי פלישת הפצ'נגים מערבה וצפונה.
על התנועה של האוליצ'ים מערבה נכתב בכרוניקה הידועה כ"קרוניקה של ניקון", שנכתבה במאה ה-16.
הגאוגרף הבווארי מציין במאה ה-9 את שבט ה"אונליצים" ו-418 יישובים שלהם.
הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס ציין אותם באמצע המאה ה-10 בספרו "De Administrando Imperio", תחת השם "אולטינויס" (Ο'υλτίνοις).
בשנת 885 האוליצ'ים מוזכרים על ידי כרוניקנים רוסים, בימי מלחמתם בנסיך אולג של קייב.
הם לא השתתפו במסע של אולג נגד קונסטנטינופול בשנת 907. בשנים 922 ו-940 נלחמו האוליצ'ים בנסיך איגור.
רק ב-942 הובסו והפכו לבני חסות של רוס של קייב.
שמם הוזכר לאחרונה בשנת 1197. אולם היסטוריונים אחדים - הונגרים, בולגרים ורוסים - סברו שהאוליצ'ים המשיכו להתקיים באזור גם מאוחר יותר תחת השם "ברודניקים".
יש משערים כי התבוללו לבסוף בתוך העמים במולדובה ובבולגריה.
אזור האוליצ'ים נחקר בחפירות ארכאולוגיות מרוס (דנייפר) בצפון ועד לדנייסטר במערב.
אולינגו צפוני (שם מדעי: Bassaricyon gabbii) הוא מין בסוג אולינגו שבמשפחת הראקוניים החי באמריקה המרכזית וקצת מאמריקה הדרומית.
הוא נחשב בעבר למין יחיד בסוגו עד לגילויו של קרובו הקטן האולינגיטו.
האולינגו הוא יצור קטן שוכן עצים והוא מזכיר מעט אופוסום ענקי.
הוא מין ביניים בין הדביבון לחוטמן (ומקורב יותר לאחרון).
המין הקרוב ביותר למיני האולינגויים הוא הקינקז'ו או דביבון הדבש מאמריקה המרכזית.
יש לאולינגו הצפוני 3 תת-מינים:
medius - בכמה מיונים הוא מהווה מין נפרד.
האולינגו הוא יצור החי על עצים ביער והוא טוב בטיפוס.
צבע פרוותו באפור-חום או אפור בהיר על רוב הגוף והזנב והפנים כהים יותר עם אוזניים ואף ורודים.