tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט צולם על ידי קרמר מורגנטאו, ונערך על ידי סוזן שיפטון.
שם הסרט המקורי עבר ארבעה שינויים - "Nothing But the Truth" ("שום דבר מלבד האמת"), "The Whole Truth" ("כל האמת"), ו-"The Life and Lies of Sam Leonard back" ("החיים והסרטים של סם לאנרד"), כאשר לבסוף הוחלט ששמו יהיה "Full of It" ("מלא בזה").
כשהסרט שודר בערוץ Freeform קראו לו "Big Liar on Campus" ("שקרן גדול בקמפוס").
שם ההפצה הרשמי העברי של הסרט הוא "בלופר" - מילה שבסיסה מהמושג "בלוף" שהיא כינוי למי שלא נוהג לומר את האמת.
הסרט הרוויח כ-486,722 דולר ממכירות הכרטיסים ברחבי העולם, כאשר רוב הביקורות עליו הן שליליות.
באתר "Rotten Tomatoes" הסרט קיבל דירוג של 6% על בסיס 18 ביקורות.
באתר "Metacritic" הסרט קיבל ציון של 33 מתוך 100 על פי שמונה מבקרים, דבר המציין ביקורת שלילית בדרך כלל.
בלוסטאקס היא חברת טכנולוגיה אמריקאית העוסקת בפיתוח היישום BlueStacks App Player ובמוצרים מבוססי ענן חוצי פלטפורמות.
מוצרה העיקרי של החברה - BlueStacks App Player - הוא אמולטור של מערכת ההפעלה אנדרואיד שבמקור מיועדת לטלפונים ניידים ומחשבי לוח.
היישום של החברה מאפשר הרצת מערכת הפעלה זו במחשבים שולחניים וניידים על ידי התקנתו במערכות ההפעלה Windows ו-macOS.
החברה נוסדה בשנת 2009 על ידי ג'יי וויישנאב, סוּמָן שַׂרף ורוזן שארמה, סמנכ"ל טכנולוגיה לשעבר ב-McAfee וחבר מועצת המנהלים של חברת Cloud.com.
פיתוח היישום נעשה בשיתוף חברות מצליחות בעולם וביניהן: אנדריזן הורוויטז, רדפוינט, סמסונג, אינטל, קוואלקום, סיטריקס, ראדאר פארטנרס, איגנישן פארטנרס, AMD ועוד.
ב-25 במאי 2011, בכנס סיטריקס סינרג'י בסן פרנסיסקו, מנכ"ל סיטריקס, מארק טמפלטון, הדגים גרסה מוקדמת של בלוסטאקס על הבמה והודיע שהחברות יצרו שותפות.
גרסת האלפא הציבורית של מריץ היישומים הושקה ב-11 באוקטובר 2011. מריץ היישומים יצא לגרסת הבטא ב-7 ביוני 2014.
המוצר המרכזי של חברת בלוסטאקס, מריץ יישומי האנדרואיד, זמין להורדה עבור מערכות ההפעלה Windows ו-macOS.
התכונות הבסיסיות של התוכנה זמינות להורדה בחינם.
תכונותיה המתקדמות יותר כרוכות בתשלום דמי מנוי חודשי.
החברה מצהירה כי מריץ היישומים מאפשר להריץ כ-96% מתוך 1.4 מיליון היישומים מתוך החנות Google Play נכון ל-24 באפריל 2015. בדצמבר 2015, החברה הודיעה כי כמות ההורדות של המוצר הגיע ל-109 מיליון הורדות מאז הפצתו.
מריץ היישומים מאפשר אינטגרציה עם עכבר, מקלדת ולוח מגע.
ב-27 ביוני 2012, החברה שחררה גרסת אלפא-1 של מריץ היישומים שלה עבור מחשבי Mac, הזמין להורדה עבור מערכת ההפעלה macOS.
גרסת הבטא שוחררה ב-27 בדצמבר 2012. באפריל 2015, בלוסטאקס הודיעה כי הגרסה החדשה והרשמית של היישום עבור macOS בפיתוח.
ביולי 2015, בלוסטאקס שחררה את הגרסה החדשה ל-macOS.
הפיתוח והתמיכה של בלוסטאקס עבור macOS הופסקו בנובמבר 2017. מאוחר יותר הפיתוח עבור מחשבי Mac התחדש ובמרץ 2018 גרסה חדשה של היישום עבור macOS הייתה זמינה דרך האתר של בלוסטאקס.
החל משחרור גרסת 10.14 (Mojave) של macOS, BlueStacks for Mac אינו תואם למערכת.
BlueStacks 2 - בדצמבר 2015, בלוסטאקס שחררה את הגרסה החדשה BlueStacks 2.0. התכונה העיקרית החדשה בגרסה זו היא האפשרות לעבור בין האפליקציות המסודרות בכרטיסיות הממוקמות בראש היישום.
כמו כן, נוסף סרגל כלים צידי המאפשר גישה אליהם באופן נוח יותר והוא כולל כלים שימושיים, מביניהם: לחצן לכידת מסך, לחצן שינוי כיוון הצפייה באפליקציה הפועלת על-גבי המסך לאורך/לרוחב, לחצן פעולה המדמה ניעור טלפון נייד ועוד.
BlueStacks TV - ב-7 באפריל 2016, בלוסטאקס הכריזה על שירות חדש בשם BlueStacks TV (המוכר גם כ-BTV) הפועל כחלק מהאתר Twitch.tv.
BlueStacks 3 - ביולי 2017, חברת בלוסטאקס שחררה את הגרסה החדשה BlueStacks 3.0 ובה בולט המנוע החדש המריץ את מערכת אנדרואיד ומראה מחודש.
הגרסה הזו הוסיפה חנות בשם "App Center" המציעה משחקים על-פי העדפות המשתמש, וכמו כן נוספו מערכת ניהול חשבון משתמש, צ'אט, כלי חדש למיפוי מקשי המקלדת, וריבוי-משימות.
ריבוי-משימות מאפשר למשתמשים להריץ מספר חלונות של היישום BlueStacks App Player, תוך שימוש באותו חשבון Google או בחשבון אחר.
BlueStacks 3N - ב-19 בינואר 2018, בלוסטאקס הודיעה על שחרורה של גרסת הבטא BlueStacks 3 + N אשר מריצה את אנדרואיד 7.0 (Nougat) וטענה שהיא החברה הראשונה והיחידה שמאפשרת משחקי אנדרואיד דרך פלטפורמת אנדרואיד 7.0, בעוד ששאר הסימולטורים של המערכת אנדרואיד מריצים את גרסה 4.4 (KitKat).
גרסה זו, למרות היותה גרסת בטא, מופעלת על ידי מנוע הגרפיקה HyperG המאפשר ל-BlueStacks לנצל את מערך ה-API המלא של אנדרואיד 7.0.
BlueStacks 4 - בספטמבר 2018, חברת בלוסטאקס הודיעה על שחרורה של גרסת הדגל האחרונה שלה, BlueStacks 4.0. בגרסה זו חלו שינויים מאסיביים בביצועי התוכנה, שכן היא מהירה פי 6–8 מכל טלפון נייד על-פי המדד של Antutu.
הגרסה הזו כוללת גם כלי ניהול משאבים דינמיים אשר מאתחל רק את ספריית האנדרואיד הנחוצה ובכך לשחרר משאבים שאינם בשימוש.
BlueStacks 5 בפברואר 2021 חברת בלוסטאקס הודיעה על "בלוסטאקס 5 - העתיד המהיר" כיום הוא מורץ בגרסת בטא.
תבחיןWindowsmacOSגרסהWindows XP Service Pack 3 ומעלהmacOS Sierra (10.12) ומעלהזיכרון Random Access Memory (RAM)2 ג'יגה בייטים ומעלה4 ג'יגה בייטים ומעלהנפח אחסון4 ג'יגה בייטים ומעלה4 ג'יגה בייטים ומעלהכרטיס מסךתומך DirectX 9 ומעלה
עבור מערכת Windows על המשתמש להיות מנהל המערכת שברשותו כדי להתקין את היישום.
ביצוע עדכון לכרטיס המסך של המחשב ולמאיץ הגרפיקה המותקנים בו מומלץ לפני התקנת היישום.
גרסאות חדשות יותר של היישום ידרשו חומרה מעודכנת בהתאם אך מכילות ביצועים מוגברים יותר בהשוואה לגרסאותיו הקודמות.
ב-9 במאי 2013, חברת בלוסטאקס הודיעה על שירות חדש בשם GamePop.
השירות מאפשר למשתמשים לשחק בכ-500 משחקי מובייל מהחנות Google Play על גבי מסך הטלוויזיה.
GamePop זמין כקונסולת משחקים המתחברת אל חיבור ה-HDMI של מסך הטלוויזיה, ומאפשר שליטה במשחקי האנדרואיד באמצעות שלט משחק הנמכר בנפרד או באמצעות קישור הטלפון הנייד ושימוש במסך הטלפון כשלט המשחק.
ב-23 ביולי 2014, חברת סמסונג הודיעה כי השקיעה בגיבוי השירות GamePop, דבר שהוביל לסך ההשקעות מחוץ לבלוסטאקס לכ-26 מיליון דולר.
בלוסום יש רק אחת היא קומדיית מצבים אמריקאית, ששודרה במשך חמש עונות בערוץ NBC האמריקאי.
הסדרה הושקה כתוכנית פיילוט ב־5 ביולי 1990, העונה כולה עלתה לשידור ב־3 בינואר 1991, והסדרה שודרה עד 22 במאי 1995. דון רו יצר את הסדרה, בכיכובה של מים ביאליק בתור בלוסום רוסו, נערה המתגוררת עם אביה ושני אחים גדולים.
הסדרה הייתה פורצת דרך בהצגת הנושא של התמכרויות בבני נוער וההתמודדות המשפחתית עם הנושא.
הסדרה מתמקדת בחייה של בלוסום רוסו (מים ביאליק), נערה מתבגרת ממוצא איטלקי-אמריקאי.
הסדרה נפתחת בעזיבתה של אם המשפחה כדי להגשים את חייה ולפתח את הקריירה שלה, והתמקדה בניסיונות המשפחה להסתגל.
אביה של בלוסום, ניק, מוזיקאי, אב מגונן יתר-על-המידה ושמרן למדי שנעדר לעיתים קרובות מהבית להשתתפות בהופעות ובסיורי-הופעות ארוכים בהם ניגן, גולם על ידי טד וואס.
אחיה הגדול טוני (מייקל סטויאנוב) מכור לאלכוהול וסמים בגמילה שהפך בסופו של דבר לפרמדיק.
ג'ואי (ג'ואי לורנס), ילד הסנדוויץ' (שנקרא דוני בפרק הפיילוט), גילם את הסטראוטיפ האמריקאי של "הספורטאי הטיפש", הידוע בזכות הקריאה "ווה!".
בלוסום קיבלה לעיתים קרובות עצות, בסצנות שהתרחשו בדמיונה, ממפורסמים כמו מיסטר טי, יו הפנר, פלישיה רשאד, דייוויד ספייד, ALF, ויל סמית' ואלוהים (בגילומו של דון נובלו).
אמה של בלוסום, מאדי רוסו, גולמה על ידי מליסה מנצ'סטר .
גם חברתה הטובה של בלוסום סיקס ל'מור (ג'נה פון או) מילאה חלק משמעותי בחייה.
סיקס, בעלת סגנון הדיבור המהיר במיוחד, נודעה בעיקר בזכות הנטייה שלה לקשקש בלי הפסקה.
בלוסום רובי רוסו (בגילומה של מים ביאליק) – בתם הצעירה של ניק ומדי רוסו, החברה הטובה ביותר של סיקס, וחברתו לסירוגין של ויני.
בסדרה בלוסום לומדת לקחים רבים ורבי משמעות מחייה שלה עצמה, מחיי משפחתה ומחייה של סיקס, כולל על שימוש לרעה באלכוהול וסמים, גירושים ונושאים רבים אחרים.
בלוסום קרובה במיוחד למשפחתה (כולל סבה מצד אמה, באז) ומפתחת מערכת יחסים קרובה וחמה עם אביה ושני אחיה (בין השאר בגלל נטישת האם).
בעונות מאוחרות יותר, לאחר שניק נישא בשנית, בלוסום מתקשה להסתגל לנוכחות של דמויות חדשות בחיי משפחתה.
אך בסופו של דבר לומדת לכבד את אמה החורגת קרול ואת אחותה החורגת החדשה, קנדי.
באחד הפרקים, בלוסום לומדת מניק שהיא נקראה על שם זמרת הג'אז Blossom Dearie.
ג'וזף "ג'ואי" רוסו (שיחק על ידי ג'ואי לורנס כנער, מתיו לורנס בגיל 11, אנדרו לורנס בגיל שנתיים), ילד הסנדוויץ' של המשפחה, מוצג כרודף-נשים ושחקן בייסבול לא-כל-כך חכם.
ג'ואי פקפק פעם בקשר שלו למשפחה, הוא האמין שהיה בלבול בבית החולים בזמן לידתו אחרי שבלוסום וטוני מתבדחים שאין לו את "האף של רוסו".
הוא יכול להיות מתוק וחכם כשהוא מתאמץ.
למרות טיפשותו, ג'ואי מתקבל לאוניברסיטת אריזונה, אך מחליט לשחק בייסבול מקצועי לאחר שסיים את לימודיו בתיכון.
הביטוי המזוהה איתו הוא "Whoa!"
אנתוני "טוני" רוסו (בגילומו של מייקל סטויאנוב) – מכור לסמים ואלכוהול בגמילה, ארבע שנים מחייו נמחקו מזכרונו, אך הוא זוכר את ההתמכרויות שלו מספיק טוב כדי להזהיר את ג'ואי ובלוסום ממה שקרה לו כשהשתמש במריחואנה ואלכוהול בגלל לחצים בבית הספר והפרדה של הוריהם.
הוא עבד בחנות סופגניות זמן מה לפני שהפך לפרמדיק.
יש לו ולבלוסום מערכת יחסים קרובה מאוד, והיא מתייעצת איתו לעיתים קרובות.
הוא נמצא מערכת יחסים ארוכה עם שפנפנת פלייבוי, רונדה, אך מאוחר יותר מתחתן עם שלי בלאס וגאס, אחרי לילה של הוללות.
למרות החתונה המהירה שלהם, הם מחליטים לנסות לשמור על הנישואים ובסופו של דבר מצליחים להישאר יחד.
לטוני ושלי נולד בן, נאש מטרופוליטן רוסו, בנובמבר 1994. בפרק קרוסאובר עם הנסיך המדליק מבל-אייר, הילרי בנקס יצאה לדייט עם טוני לאחר שזכתה בפגישה במכירה פומבית לצדקה.
הדמות נקראה על שם המפיק בפועל של הסדרה טוני תומאס.
ניקולס "ניק" רוסו (בגילומו של טד וואס) – אביהם של בלוסום, ג'ואי וטוני.
המטפל העיקרי בשלושת ילדיו לאחר שאשתו, מאדי, עוזבת את המשפחה.
הוא עובד כפסנתרן, שמופיע עם להקות שונות.
בסופו של דבר הוא וקרול מתחתנים, מה שהופך אותו לאב החורג לבתה של קרול, קנדי, ובהמשך הוא הופך לסבא לילדו של טוני.
ניק מתייחס גם לחברתה של בלוסום, סיקס, כאל בתו שלו.
בגלל האלכוהוליזם והתמכרות לסמים של טוני, הוא מגונן מאוד על ג'ואי ובלוסום, ומפתח יחס שמרני משהו להורות.
בפרק הפיילוט נקרא האב טרי רוסו (בגילומו של ריצ'רד מסור), שעבד כרואה חשבון.
סיקס דורותי למור (בגילומה של ג'נה פון או) – חברתה הטובה ביותר של בלוסום שדלוקה על ג'ואי.
בפרק הפיילוט היא מרמזת על כך שכונתה סיקס (שש) בגלל מספר הבירות שאביה שתה כדי להכניס את אמה להריון.
הסבר מאוחר יותר הוא שהיא הייתה הילדה השישית במשפחתה, אף שאף אחד מאחיה לא נראה מעולם.
סיקס עוברת תקופות קשות רבות, כולל התמכרות לאלכוהול, יחסים עם גבר מבוגר ונשוי וחשש מהריון.
היא מתייחסת למשפחת רוסו כמשפחתה שלה ומדברת במהירות כשהיא שמחה, כועסת או עצבנית.
המפיקים הציעו במקור את התפקיד למליסה ג'ואן הארט (ששיחקה את סברינה ספלמן בסדרה סברינה המכשפה הצעירה), שדחתה ולקחה את התפקיד הראשי בסדרה קלריסה מסבירה במקום זאת.
פון או זוכה לקרדיט בכותרות הפתיחה של פרק הפיילוט, אך במשך העונה הראשונה הועבר שמה לכותרות הסיום כ"כוכבת אורחת".
בין עליית פרק הפיילוט של בלוסום, לבין בחירת הסדרה כסדרה קבועה, פון או קיבלה תפקיד בסיטקום של CBS "לני" (גם מבית היוצר של וויט/תומאס ודון רו).
עם ביטולו של "לני" במרץ 1991, פון או קיבלה חזרה את מעמדה המקורי כחברת צוות קבועה בסדרה ושמה חזר לכותרות הפתיחה.
וינסנט "ויני" בונידיארדי (בגילומו של דייוויד לסקר) – החבר של בלוסום, ממנו היא נפרדת וחוזרת שוב ושוב לאורך הסדרה.
ניק לא חיבב אותו בתחילה, אבל מערכת היחסים ביניהם משתפרת עם הזמן.
ויני מסתדר לרוב עם משפחתה של בלוסום ואף על פי שהוא מקרין דימוי של בחור קשוח, יכול להיות די מתוק לפעמים.
רונדה ג'ו אפלגייט (בגילומה של פורשיה דוסון) – החברה לשעבר של טוני.
באז ריצ'מן (גולם על ידי ברנרד יוז) – אביו של מאדי וסבא של בלוסום, ג'ואי וטוני.
לבאז עבר צבאי של שירות במלחמה והוא נישא פעמים רבות, אך רובי הייתה אשתו הראשונה ואמה של מאדי.
הוא אוהב נשים, סיגרים, בדיחות ואלכוהול.
במשך תקופה מסוימת במהלך הסדרה הוא גר בביתה של משפחת רוסו.
קרול רוסו (בגילומה של פינולה יוז) – אישה ממוצא אנגלי, אם לבת בשם קנדי.
מתחתנת עם ניק והופכת לאם חורגת לשלושת ילדיו.
היא ואביה של קנדי גרושים, אך מנהלים מערכת יחסים ידידותית.
בפרק הלפני אחרון של הסדרה, קרול מגלה שהיא בהריון עם ילדו של ניק.
קנדי רוסו (בגילומו של קורטני צ'ייס) - בתה בת השמונה של קרול, אביה הוא בעלה לשעבר הסקוטי, גרהאם.
היא מגלמת ילדה אנגליה מפונקת שמאוהבת בג'ואי אהבת-ילדות לתקופה מסוימת.
בהמשך נקשרת מאוד לטוני ובלוסום.
מדליין "מאדי" ריצ'מן רוסו (בגילומה של מליסה מנצ'סטר) – אשתו לשעבר של ניק, ואמא של בלוסום, ג'ואי וטוני שעזבה (לפני הופעתה הראשונה) לממש את חייה.
היא עוברת לפריז כדי להמשיך בקריירת שירה וחוזרת כעבור כמה שנים בניסיון להתחבר מחדש למשפחתה.
(בפיילוט נקראה האם בשם ברברה רוסו, בגילומה של בארי יאנגפלו, שלא עזבה את המשפחה).
שרון למור (גייל אדוארדס) – אמה של סיקס, גרושה, יצאה לדייט עם ניק פעם אחת.
שרון מנסה להיות אם טובה, אם כי סיקס מסתבכת לפעמים.
היא כמעט זהה לבתה בכמה אופנים, כולל הרגלה לדבר מהר מאוד כאשר היא עצבנית, מוטרדת או מאושרת.
שלי לואיס רוסו (סמאריה גרהאם) – אשתו של טוני ואמא של נאש.
היא מאיירת שתכננה להתחתן עם החבר שלה רוזקו בלאס וגאס כשהשתכרה, התחתנה עם טוני ואז התאהבה.
שלי ילדה את הבן נאש במושב האחורי של מכונית ישנה מסוג מטרופולין נאש.
אגנס (איילין ברנן) – שכנה / אשת סודה של בלוסום שהופיעה במהלך העונה הראשונה של הסדרה.
גברת פטרסון (פיליס דילר) – פרמדיקית קשישה הקרובה לטוני.
יש לה הרגל לעשן שמרגיז את טוני.
קרל לואיס (איוורי אושן) – אביו של שלי לואיס.
פרנק (בגילומו של קווין ג'מאל וודס) – מתיידד עם קנדי בעונה 5 פרק 5 "החתונה".
לאורך הסדרה היו מספר הופעות אורח של מוזיקאים, קומיקאים, שחקנים, שחקניות, אנשי טלוויזיה מפורסמים או התפרסמו לאחר מכן:
בשנת 1988, יוצר הסדרות דון רו חבר לפול יונגר וויט וטוני תומאס, שיצרו תסריטים לטלוויזיה תחת חברת ההפקות על שמם Witt / Thomas Productions.
ראשיתו של הפרויקט שבסופו של דבר הפכה ל"בלוסום" התרחש זמן קצר לאחר החבירה של ריאו ויט ותומאס, וחפפה בזמן לסדרה אחרת אותה הגישו ל-CBS בשנת 1989, Heartland.
לפרויקט שיהפוך ל - בלוסום היו שני מקורות השראה.
הרעיון נולד כאשר ריו השתתף במסיבה משפחתית שנערכה על ידי חברו הוותיק דיון דימוצ'י, הסולן של דיון והבלמונטס.
ריו ראה את דימוצ'י כ"אב מוזיקאי מגניב", נותן עצות רגועות, מרוממות ולא שיפוטיות לילדיו ואוהב אותם ללא תנאי.
במהלך המסיבה, דמוצ'י הדגים וחיזק את האינטראקציה עם ילדיו, והעניק לריאו השראה בדינמיקה המשפחתית שלו לפרק הפיילוט שלו בו האב "המגניב" יהיה המרכז.
עם זאת, רגע לפני שהשתתף במסיבה של דימוצ'י, ריאו השתעשע ברעיון לכתוב פרק פיילוט המתאר ילד מתבגר נבון-מעבר לשנותיו, שעוצב בדמותו של הולדן קולפילד הגיבור הראשי ב"התפסן בשדה השיפון" של ג'יי די סלינגר.
הוא החליט לכלול גם את האב המגניב וגם את הילד הולדן קולדפילד בפיילוט החדש, כאשר הילד בסופו של דבר יהפוך לדמות הראשית.
בתמיכתו של ויט ותומס בקו העלילה, העלה ריו את הפרויקט ל-NBC בשנת 1989 תחת הכותרת ריצ'י.
לריאו האמין ש-NBC תסכים לפורמט כפי שהיה, והאמין שהדמויות הייחודיות ישנו את תחום הסיטקום המשפחתי אם הפיילוט אכן יהפוך לסדרה.
ב-NBC אהבו את התסריט, אך ביקשו לערוך שינויים בפורמט.
בכירי הרשת אמרו לראו וויט / תומאס כי הם רוצים שהדמות הראשית לא תהיה בן-דמותו של הולדן-קולפילד-ריצ'י אלא של אחותו הגדולה, בלוסום, וכי הילדה צריכה להיות בעלת תכונות האופי של ריצ'י במקום.
עם זאת, ב-NBC חשו כי השילוב של ילד אינטואיטיבי כל-כך רגשית ואב סופר-שיק היה רדיקלי מכדי להעלות לאוויר, ולכן הם דחקו בריאו ו-ויט / תומאס לתת לבלוסום ואחיה דמויות הורים שמרניים.
בגמר הסדרה "בלוסום יש רק אחת" מתעדת הדמות הראשית פוסט חדש ביומן הווידאו שלה, בו היא דנה בשינויים שקורים בחייה שלאחר בית הספר התיכון.
מאחר שהיא בוחנת כמה היא גדלה מאז פוסט יומן הווידאו הראשון שלה בתחילת הסדרה, בלוסום מתארת את עצמה כ"הולדן קולפילד המתבגרת ".
ריו כתב את פרק הסיום עם מפיקת הסדרות ג'ודית ד.
אליסון, ובכך רצה לרמוז להשראה שלו לדמות הראשית.
כשביאליק הצטרפה לפיילוט, היא עבדה על פרויקט סיטקום נוסף עבור פוקס, בשם מולוי.
גם NBC, שקנו את הפיילוט של בלוסום, וגם FOX תכננו לשדר כל אחד את הפרויקט של ביאליק, אותו הפיקו, בשנת 1990, כשכל אחת מהסדרות תוכננו להמשיך כסדרה קבועה, לפי מידת ההצלחה שלהן.
פרק הפיילוט של בלוסום הוקלט באביב 1990 והיה הראשון מהפרויקטים ששודר, כאשר NBC שידרה את הפיילוט כספשייל טלוויזיוני ב-5 ביולי 1990. ארבעה שבועות לאחר מכן פוקס החלה בהרצת ניסיון בת שבעה פרקים של הסדרה מולוי, שהפרקים שלה הופקו בשנת 1989, לפני שביאליק הצטרפה לפיילוט של NBC.
מולוי קיבלה רייטינג נמוך, ופוקס ביטלו את הסדרה לאחר שבעת הפרקים ששודרו.
בכירי NBC, שהיו מרוצים מהרייטינג של פרק הפיילוט של ביאליק, הזמינו את בלוסום ככסדרה מחליפה באמצע העונה בינואר 1991.
בפרק הפיילוט מתגוררת בלוסום רוסו עם שני הוריה, בתא משפחתי גרעיני בעל אופי שמרני.
את אביה גילם ריצ'רד מסור, ושמו היה טרי רוסו; בארי יאנגפלו (היישר מ"It's a Living ", עוד הפקה של ויט / תומאס) גילמה את אמה של בלוסום, ברברה רוסו.
כל שאר צוות השחקנים נכחו בפיילוט, כולם עם שמות הדמויות המוכרים שלהם, למעט דמותו של ג'ואי לורנס ששמו היה דוני רוסו.
טוני עבר את תקופת השיקום הראשונה שלו מסמים ואלכוהול (על כך טרי העיר כי "הייתה לו בעיה קשה – הוא החמיץ את כל 1989"), והייתה לו סצנה נפרדת עם בלוסום במטבח, בשעת לילה מאוחרת, בה הוא משתף אותה באנקדוטות נבונות על חייהם.
לאף אחד מהוריה של בלוסום לא היו קריירות מוזיקליות בפיילוט, כאשר טרי עבד כרואה חשבון וברברה עובדת כיועצת פיננסים.
(באופן מקרי, קולגה של יאנגפלו מהסדרה "It's a Living", גייל אדוארדס , הייתה מאוחר יותר כוכבת אורח חוזרת במהלך הסדרה, כאמה של סיקס, שרון ל'מור).
הנושא המקורי של הגירושין בוצע אחרת לאחר הפיילוט, וכלל את העובדה שבלוסום חושדת כי הוריה חווים קשיים בנישואין.
בלוסום מתוודה בפני סיקס על המריבות והדיונים ששמעה את הוריה מקיימים, ואחריהם הודעתם של טרי וברברה בארוחת הערב כי הם עומדים להיפגש עם חבר עורך דין.
פחדיה של בלוסום גוברים עד שהוריה מגלים לה שרק ערכו את צוואתם.
כוכבי אורח בולטים בפיילוט כללו את דברה סנדלונד כמזכירתו של טרי וג'סטין וואלין כוויליאם צימרמן, ילד בבית הספר שרוצה לצאת עם בלוסום.
מוזיקת הנושא המקורית בפיילוט הייתה להיט הסינגל של בובי בראון משנת 1988 " My Prerogative ", שהוצג במהלך העונה הראשונה בבכותרות הפתיחה בהן נראית בלוסום רוקדת בחדר השינה שלה, כשהיא מקליטה את עצמה בסרטון הביתי.
בין הפקת הפיילוט להמשך הסדרה, המפיקים שכרו את ד"ר ג'ון (שביצע גרסת כיסוי של " Accentuate the Positive " כנושא לסדרה האחרת של ביאליק, מולוי) לביצוע שיר הנושא החלופי, "My Opinionation".
הסצנה של כותרות הפתיחה צולמה מחדש כדי שריקודיה של ביאליק היו יותר מסונכרנים עם "My Opinionation".
בשידורים חוזרים של פרק הפיילוט, "My Opinionation" נשמע בכותרות הפתיחה, כאשר אפשר לראות שתנועות הריקוד של ביאליק (במקור ל"My Prerogative") לא מסונכרנות עם השיר.
זמן קצר לאחר ש-NBC בחר בבלוסום כסדרה קבועה, ריו הצליח לשכנע את מנהל התוכניות, ברנדון טרטיקוף ומנהליו, לאפשר לדמות הראשית לקבל את האב המוזיקאי המגניב והגרוש שאותו דמיין במקור לפרויקט.
מאסור ויאנגפלו פוטרו וטייט ותומס שכנעו אז את טד ווס, שכיכב בעבר בבועות הסיטקום שלהם משנות השבעים, לגלם את אביה של בלוסום, ניק רוסו, בתנאי של ווס שיוכל גם לביים פרקים אחדים.
מים ביאליק טענה שהשפיעה על הליהוק של ווס, מכיוון שהיא נהנתה להיבחן עמו יותר מאשר עם השחקנים האחרים שנבחנו לתפקיד.
מוקדם יותר, לפני שהפיילוט צולם, ביאליק הייתה אחראית בלעדית על הצטרפותו של מייקל סטויאנוב לפרויקט, לאחר שראתה אותו ככוכב אורח בסדרת האחות " Empty Nest".
לא רק שביאליק נהנתה לצפות בסטויאנוב, אלא שהיא גם הרגישה שהם חולקים דמיון פיזי חזק, ושהם יהיו אמינים כאח ואחות.
הופקו חמש עונות של "בלוסום", עם בסך הכל 114 פרקים.
ביל ביקסבי ביים פרקים בסדרה בעונתה השלישית, תפקיד אותו המשיך למשך מספר פרקים גם בעונתה הרביעית, למרות המאבק המתמשך שלו בסרטן הערמונית.
ב־15 בנובמבר 1993, זמן קצר לאחר שנודע לו כי מחלתו סופנית, קרס ביקסבי על הסט של הסדרה ואושפז בבית חולים.
הוא נפטר שישה ימים לאחר מכן.
שיר הנושא היה "My Opinionation" מאת מייק פוסט וסטיב גייר ובוצע על ידי Dr.
ברצף הפתיחה רואים את בלוסום מצלמת את עצמה בחדר השינה שלה בריקודי וידאו ביתיים, מתעמלת התעמלות אירובית, עושה פרצופים מטופשים, מעמידה פנים שהיא מדברת בטלפון וכו '.
בעונה השנייה רואים ברצף הפתיחה את הדמות הראשית רוקדת על רקע כחול-ורוד פסטלי.
התלבושת של בלוסום השתנתה בכל סצנת ריקודים, ובוצעו מגוון סגנונות ריקוד, מריקודי בטן וכלה בריקוד ווג.
בעונה השלישית הורחב רעיון הריקודים ברצף הפתיחה.
חברי צוות המרכזיים לורנס, סטויאנוב, פון או ו-ווס הצטרפו לביאליק כשהיא רקדה.
הם הופיעו בזה אחר זה כשהשם שלהם הוצג סביב הריקודים של בלוסום.
גרסת הפתיחה הזו נשארה עד סוף העונה הרביעית.
כמו כן, החל מהעונה השלישית ועד סוף הסדרה, רוב קטעי הסדרה נפתחו ונסגרו כשהתמונה הראשונה של הסצנה הוקפאה באפקט צבעוני שדימה ציור בצבעי מים.
בעונה החמישית והאחרונה שונתה הפתיחה הרגילה של הסדרה, במקום להציג את הלוגו של הסדרה מעל אפקט צבעי המים שפתח וסגר קטעים, כשרמיקס קצר בפסנתר לתווים הראשונים של "My Opinionation" נשמע בפתיחת הפרק.
קרדיט הפתיחה שודרו על הפרולוג של הפרק.
מכיוון שבלוסום שודרה מיד לאחר הנסיך המדליק מבל-אייר ב־NBC במשך תקופה, NBC קידמה הסדרות על ידי הצלבה ביניהן בשתי הזדמנויות.
וויל סמית' הופיע ב"I'm With The Band" כעצמו תחת שם הבמה שלו, "The Fresh Prince", ובהמשך אותה עונה, קארין פרסונס הופיעה בתוכנית בפרק" Wake Up Little Suzy ב"נסיך המדליק" הילרי בנקס.
אסטל גטי הופיעה בפרק אחד כסופיה פטרילו, דמותה מ"נערות הזהב" וEmpty Nest.
Factory (ברישיון של מחזיקי זכויות ABC ואולפני וולט דיסני) הוציאו את עונות 1 ו־2 של בלוסום ב־DVD.
הערכה מכילה 6 דיסקים וכוללת ראיונות חדשים לגמרי עם חברי הצוות, את פרק הפיילוט המקורי וראיונות.
Mill Creek Entertainment הוציאה ב-12 באוקטובר 2010 10 פרקים של המיטב של בלוסום בשם: 10 פרקים מאוד מיוחדים.
מהדורת הדיסק הבודד כוללת פרקים משתי העונות הראשונות.
במשך זמן מה היו כל חמש העונות של בלוסום זמינות בסטרימינג בהולו.
בינואר 2019 הוסרה הסדרה משירות הסטרימינג.
ב־26 במרץ 2018, הפכה כל הסדרה לזמינה ב-iTunes וב-Amazon Instant Video.
בפרק של "משפחת סימפסון" "Summer of 4 Ft.
2", משפחת סימפסון יוצאת לחופשה לעיירת נופש קטנה בחוף.
בזמן שהותם שם, ליסה מחליטה לשנות את מראה וקונה בגדים חדשים שלדעתה יגרמו לה להיראות "מגניבה".
לאחר מכן היא מתחילה להסתובב עם קבוצה חדשה של ילדים טרנדיים.
מילהאוס, שהתלווה למשפחת סימפסון בחופשה, רואה את ליסה עם חבריה החדשים ומעיר בפני בארט, "היי, בארט, ליסה גולשת בסקייטבורד עם כמה ילדים מגניבים.
בעונה 9, פרק 13 של נשואים פלוס, אל באנדי מכה בריון המאיים על סנאטור שלדבריו קבע כי Psycho Dad לא ישודר עוד בטלוויזיה.
כאשר הסנאטור מציע להעניק לאל באנדי כל טובה שירצה, במקום לבקש מPsycho Dad לחזור לטלוויזיה, אל מציע "בטל את בלוסום, אולי משם הבחור (בהתייחסו לבריון) קיבל את הרעיון לכובע".
סאטרדיי נייט לייב ביצע פרודיה על בלוסום בפרק בהנחיית שרה גילברט ששודרה ב־15 בינואר 1994. הקטע הציג את בלוסום האומרת לאביה שהיא מתכננת לקיים יחסי מין עם החבר שלה בפעם הרביעית.
חברת הקאסט מלאני הוטסל גילמה את בלוסום, גילברט גילמה את סיקס, מייק מאיירס שיחק את ג'ואי, וקווין נילון גילם את ניק.
בפרק של סאטרדיי נייט לייב שהונחה על ידי דרייק ששודר ב־18 בינואר 2014, שודר קטע שנקרא "לפני שהיו כוכבים" הציג את ריהאנה (בגילומה של סאשיר זמאטה) כשהיא מגלמת את גרסת ברבדוס לבלוסום רוסו.
הקטע מראה את סצנת הפתיחה של הסדרה.
בפרק של סיינפלד " הבתולה ", הוזכר ראסל דלמפל שהוא מתמודד עם "בעיה בסט של בלוסום".
בפרק בעונה הראשונה של חברים שכותרתו "The One Where Underdog Gets Away", ג'ואי טריביאני מדגמן בפוסטר של המרפאה החופשית בעיר ניו יורק.
הוא מגיע לדירה של מוניקה גלר בבוקר חג ההודיה ומכריז, "תכינו עוד מקום לחג ההודיה.
כל המשפחה שלי חושבת שיש לי מחלת מין.
" צ'נדלר בינג משיב, "הלילה בפרק מיוחד של בלוסום".
בפרק של 'Til Death', דאג הולך לטיפול שם הוא מאמין שהוא נמצא בסיטקום.
המטפלת, שהיא מים ביאליק, מתייחסת לעצמה ככוכבת בלוסום.
ג'נה פון או ומייקל סטוינוב הופיעו גם הם בפרק.
בפרק "פיליבסטר" של עונה 6 של מחלקת גנים ונוף, אן פרקינס לבושה כבלוסום למסיבת יום ההולדת בסגנון שנות ה-90 של בן.
בפרק 13 של העונה הראשונה של המפץ הגדול, כאשר לאונרד וראג' מנסים למצוא חבר צוות רביעי לתחרות פיזיקה, ראג' מתייחס למים ביאליק כ"הילדה שגילמה את בלוסום בטלוויזיה.
היא קיבלה דוקטורט במדעי המוח או משהו כזה ".
בהמשך הצטרפה ביאליק לתוכנית כשהיא מגלמת את איימי פרה פאולר.
יש גם התייחסות בפרק מאוחר יותר – שלדון ואיימי מפיקים "רשימת זוגות" לקראת ליל כל הקדושים, ואחד הזוגות הוא "בלוסום וג'ואי".
בעונה הרביעית של רוק 30, "קלאוס וגרטה", טרייסי שוכח לאיזו קומה הוא עולה במעלית.
כשליז מזכירה לו שזאת קומה שש, הוא אומר "סיקס (שש), ידעתי שזו דמות מבלוסום, אבל לא הצלחתי למצוא את הכפתור של ג'ואי רוסו."
בעונה הרביעית של Bob's Burgers, בפרק 13 (מזל טינה), לתמי מכינה סרטון ווידאו לבת המצווה שלה שהוא פרודיה על הפתיחה של בלוסום.
בפרק "A Race of Superhumans and a Letter to Alf", בעונה 2 פרק 11 של שלדון הצעיר, מיסי קופר מזכירה את ג'ואי לורנס ובלוסום כשהיא מנסה לבחור חבר לבובת הכרוב שלה.
למרבה האירוניה, אחיה של מיסי שלדון מתחתן עם איימי פרה פאולר (בגילומה של ביאליק) במפץ הגדול.
ג'ונתן מיכאל פורטר , ידוע בשם הבמה בלופייס (Blueface), הוא ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי.
פורטר החל את דרכו בשנת 2017 תחת השם Blueface Bleedem, תוך שהוציא שירים שונים באופן עצמאי לאתר SoundCloud.
ביוני 2018 הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, "Famous Cryp".
המיקסטייפ כלל בתוכו את הלהיט "Thotiana", שזכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום הרביעי במצעד שירי ה-R&B/היפ הופ וזכה במעמד פלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
כמו כן, השיר זכה לרמיקס בהשתתפות הראפרים קארדי בי ו-YG.
ב-2020 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Find the Beat.
בלוֹצ'ים (לעיתים בלוּצ'ים; בבלוצ'ית: بلوچ, באותיות לטיניות: Balōč) הם בני קבוצה אתנית ממוצא איראני, החיים בעיקר באזור בלוצ'יסטן בקצה הדרום-מזרחי של המישור האיראני המשתרע בחלקים מפקיסטן, איראן ואפגניסטן.
קיימות קהילות נוספות של בלוצ'ים באזורים קרובים, כולל בהודו ובחצי האי ערב.
שפתם של הבלוצ'ים היא בלוצ'ית, שפה איראנית צפון-מזרחית.
כ-50% מהבלוצ'ים חיים במחוז בלוצ'יסטן שבמערב פקיסטן.
כ-40% מתגוררים בסינד, וקבוצה גדולה נוספת במחוז פנג'אב בפקיסטן.
הבלוצ'ים מונים כ-10 מיליון בני אדם.
כ-7 מיליון בלוצ'ים גרים בפקיסטן (כ-3.6% מאוכלוסיית המדינה), כ-1.5–2 מיליון מתגוררים באיראן (כ-2% מאוכלוסיית המדינה) וכ-2 מיליון באפגניסטן (כ-2% מאוכלוסיית המדינה).
רובם הגדול של הבלוצ'ים הם מוסלמים סונים המשתייכים לאסכולה החנפית, אבל יש גם שיעור זעיר של שיעים בבלוצ'יסטן.
חבל הארץ בו נמצאים רוב הבלוצ'ים מתפרס על פני חלקן הדרומי של איראן, פקיסטן ואפגניסטן.
בכל האזורים הללו יש תושבים השואפים להקמת מדינה בלוצ'ית עצמאית או אוטונומיה רחבה יותר, והם נמצאים במתח עם השלטונות.
באפגניסטן ובפקיסטן זוכים הבלוצ'ים לאוטונומיה יחסית, בעיקר בגלל תפקוד לקוי של מדינות אלה, בעוד שאיראן מדכאת את הבלוצ'ים.
באזור בלוצ'יסטן בפקיסטן פעל צבא שחרור בלוצ'יסטן, שביצע פיגועים, ביניהם פיגועי התאבדות, והוכרז על ידי ממשלת פקיסטן כארגון טרור.
מקרים של אלימות הקשורים ללאומיות בלוצ'ית אירעו בתקופות מסוימות מאז עצמאות פקיסטן, וחזרו לאחר כשני עשורים של שקט בתחילת שנות ה-2000. בסקר גאלופ שנערך בפקיסטן ב-2012, נטען שרק 37% מהבלוצ'ים מעוניינים בעצמאות, בעוד שכ-67% מעוניינים באוטונומיה רחבה יותר.
מחוז בלוצ'יסטן של פקיסטן נחשב לאזור הבלתי מפותח, השומם והעני ביותר במדינה.
בלוצ'ים באיראן גרים בחלק הדרומי של המדינה שהוא גם בין העניים בה.
הם מתגוררים בעיקר בשטחים הרריים, מה שאפשר להם לשמור על זהות תרבותית מובהקת ולהתנגד לשליטה של שליטים שכנים.
ארגון ג'ונדאללה הוא ארגון טרור בלוצ'י-סוני הפועל בפרובינציית סיסתאן ובלוצ'סתאן באיראן, וכן במחוז הפקיסטני בלוצ'יסטן, בסמוך לגבול עם איראן.
הארגון הוקם בשנת 2002 בהצהרה כי מטרתו להגן על המיעוט הבלוצ'י, מפני האפליה באיראן (שהיא מדינה בעלת רוב שיעי), בעיקר במחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן.
ממשלת איראן, מצידה, טוענת כי הארגון עומד מאחורי פיגועים רבים בשנים האחרונות, מאשימה את הארגון בקשר לאל-קאעדה, ומאשימה את פקיסטן, ישראל, בריטניה וארצות הברית בתמיכה בארגון.
בשנת 2022 התרחש טבח זאהדאן שכלל מספר תקריות אלימות מצד כוחות המשטר האיראני נגד התאספות מפגינים וקריאות מול תחנת משטרה בזאהדאן שבאיראן ב-30 בספטמבר 2022 והובילו לעשרות הרוגים.
כוחות הביטחון פתחו באש על מפגינים בזאהדאן, ומאוחר יותר פתחו באש על מתפללים שערכו את תפילת יום שישי במסגד ג'אמה של מאקי, מה שהוביל לעימותים ברחובות שהביאו לפחות 96 מפגינים הרוגים ו-300 נפצעים.
מעגל הבלוסטוקינג היה רשת של קשרים חברתיים ואינטלקטואלים, שנוצרה סביב קבוצה של נשים משכילות באנגליה החל מאמצע המאה ה-18. חברות וחברי המעגל נפגשו תכופות על מנת לדון על נושאים שונים, כגון ספרות, השכלה ופילוסופיה, באופן דומה לסלונים הצרפתים של תקופת ההשכלה.
בנוסף ניהלו חליפת מכתבים עשירה ועסקו בפעילות יצירתית ונדבנית.
רוב חברות המעגל היו נשים אמידות שהיו קשורות למעמד הגבוה ולמעמד בעלי המקצועות החופשיים באנגליה.
הן קידמו מעורבות של נשים בעולם הספרות, למידה ושיחה רציונלית, כתחליף לעיסוקים חברתיים אחרים שנחשבו להולמים עבור נשים, כגון משחק קלפים וסריגה.
הדמות הבולטת ביותר במעגל הייתה אליזבת מונטגיו.
היא, אליזבת ווסי ופרנסס בוסקוון ארחו את רוב מפגשי המעגל בבתיהן שבלונדון, באת' ודבלין.
מלבדן לקחו חלק במעגל אינטלקטואליות רבות אחרות, כגון אליזבת קרטר, הסטר ת'רייל וקתרין מקולי.
המעגל כלל גם גברים, כגון סמואל ג'ונסון, אדמונד ברק ודייוויד גריק, אך הבולטות של הנשים משכה את תשומת הלב הציבורית, ומאמצע שנות ה-70 המונח "בלוסטוקינג" החל להתייחס לנשים בלבד.
פעילות הקבוצה דעכה לקראת סוף המאה.
בשנות ה-90, עם התחזקות הפוליטיקה השמרנית ושינוי האקלים האינטלקטואלי בתגובה למהפכה הצרפתית, המונח "בלוסטוקינג" הפך לכינוי גנאי כנגד נשים ששאפו ללמוד ולהרחיב את עולמן והאינטלקטואלי.
הכינוי נוצר מהלחם של המילים Blue (כחול) ו-Stocking.
באנגלית, stocking הוא פריט לבוש, מעין גרב ארוך או גרביון עבה, שמכסה את הרגל מכף הרגל ועד הברך, ולעיתים גם חלק מהירך או את כולה.
הפריט שימש בעיקר לצורך חימום.
במעמדות הגבוהים העדיפו את הפריט עשוי ממשי לבן או שחור, ובמעמדות הנמוכים יותר השתמשו בצמר כחול.
במאה ה-17 המונח שימש ככינוי גנאי כנגד הפוריטנים בפרלמנט של אוליבר קרומוול.
ב-1753, האינטלקטואל בנג'מין סטילינגפליט , שנהג ללבוש את הסוג הפשוט והכחול, הוזמן לסלון של אליזבת ווסי.
פרנסס ברני כתבה על כך בזכרונותיה:
הכינוי דבק, ובשנות ה-60 הוא שימש כדי להתייחס לסלונים שכינסו אליזבת מונטגיו, פרנסס בוסקוון ואליזבת ווסי בלונדון, באת' ודבלין.
לפי סילביה הרסטרק מאיירס, בתחילה השם התייחס דווקא לגברים שהשתתפו במפגשים ושהידידות עימם הוערכה על ידי נשות הקבוצה.
בנוסף הוא שימש כדי לתאר את הפילוסופיה של הקבוצה, הרעיון שנשים זקוקות להשכלה והנאה אינטלקטואלית.
בשנות ה-70 השם שינה את משמעותו והתייחס לנשים בלבד.
השינוי במשמעות החל מהשימוש בשם בפי אלה שביקשו ללעוג לשאיפות האינטלקטואליות של הנשים, והוא "משקף מודעות לכך שנשים שברו את הטאבו על למידה ואת הטאבו נגד לקיחתן חלק בחיים האינטלקטואלים".
בתחילת המאה ה-19 המילה "בלוסטוקינג" החלה לשמש במשמעות רחבה יותר.
קבוצות של נשים באנגליה ומחוצה לה ארגנו קבוצות דומות, והמילה נכנסה לשימוש אצל דוברי צרפתית, גרמנית, הולנדית, דנית ושוודית.
במקרים רבים המילה שימשה ככינוי גנאי לנשים משכילות ובעלות שאיפות אינטלקטואליות.
מעגל הבלוסקטוקינג התהווה בשנות ה-50 של המאה ה-18 כרשת של קשרים של נשים וגברים מהמעמד הגבוה ובעלי מקצועות חופשיים מכובדים ממעמד הביניים.
הם נפגשו בבתיהן של נשות חברה אמידות והחליפו את הבילוי המקובל של לגימת משקאות אלכוהוליים ומשחק קלפים, בתרבות של תה ושיחה.
ברקע לפעילות זו היו התפתחויות ואירועים היסטוריים, כגון המרד היעקוביטי של 1745, שאיים על הסדר הפוליטי והדתי במדינה, מלחמת הירושה האוסטרית, מלחמת שבע השנים והמדיניות מעוררת המחלוקת של ויליאם פיט.
התפתחויות אלה עוררו תחושה של איום על הסדר הפוליטי ועל מעמדה של הכנסייה האנגליקנית, כמו גם דיונים מעוררי מחלוקת על רפורמה כלכלית וחברתית.
לפי גארי קלי, "היות שנשות הבלוסטוקינג הגיעו מהמעמד הגבוה והמעמד הבינוני של אנשי המקצוע, הייתה למבנה וליציבות של הכנסייה והמדינה השפעה ישירה על גורל משפחותיהן, ולפיכך גם עליהן עצמן".
קלי כותב ש"ככלל מעגלי הבלוסטוקינג היו כה מחוברים לסדר הקיים, שהם התנגדו לכל שינוי קיצוני שלו.
כיוון שנשות הבלוסטוקינג הודרו מהפוליטיקה, מהכנסייה והמדינה, הן כיוונו את האנרגיה הרפורמטיבית שלהן...
למיתון ולהתאמה של הסדר הקיים, או לפנים שלו שהיו בהישג ידן.
כללו פילנתרופיה חברתית, השתתפות בעמדות ופרקטיקות מסוימות בתוך הכנסייה, ובעיקר תפקיד פעיל במהפכה תרבותית רחבה ומורכבת שהתפתחה באותה תקופה".
לפי סילביה הרסטרק מאיירס, ברקע להתפתחות הבלוסטוקינג היה יחס עוין באופן כללי כלפי השכלה של נשים והשתתפותן בפעילות אינטלקטואלית, לצד התחלה של שינוי בנושא זה.
טיעונים נגד למידה של נשים היו מגוונים.
בכתבי הקודש, סיפור אדם וחוה והאיגרות של פאולוס פורשו כאזהרה נגד ההשפעה הפתיינית של נשים והנזקים של למדנות ודעתנות בקרבן.
גם מחזות (כמו Les Femmes savantes של מולייר) ונובלות הציגו למדנות של נשים כסכנה או עיסוק מגוחך.
כותבים רבים יצרו הקשרים בין מתירנות מינית ונשים מלומדות.
הרסטרק מאיירס כותבת ש"בהתחשב בלחצים אלה נגד השכלה של נשים, אין פלא שנשים במאה השמונה-עשרה פחדו להיראות כמלומדות מידי או יותר מידי מעוניינות בלמידה".
על רקע זה, רוב הנשים במעגל הבלוסטוקינג שילבו את שאיפתן להשתלב בעולם האינטלקטואלי עם העלאה על נס של מידות טובות, כמו צניעות ושמירה על טוהר מיני עבור נשים רווקות, נאמנות לבעל עבור נשים נשואות, ואדיקות דתית.
ההדרה של נשים מעיסוק אינטלקטואלי לא נעלמה מעיניהן של נשות הבלוסטוקינג.
עובדה זו עולה למשל ממכתב שכתבה אליזבת קרטר לאליזבת מונטגיו:
לפי אליזבת אגר, ניתן להשוות בין המפגשים של מעגל הבלוסטוקינג לבין הסלונים בצרפת, שמהם הם הושפעו, זאת על אף שנשות המעגל נטו להגדיר עצמן על דרך הניגוד לתרבות הסלון הצרפתית, והדגישו מידות טובות וזהות א-פוליטית יותר מאשר המארחות של הסלונים בצרפת.
אגר טוענת שניתן להבין את ההשגים של מעגל הבלוסטוקינג על רקע תנועה רחבה יותר שמבסגרתה "ערכים נשיים" כמו רגישות, סימפתיה וצדקה הועלו על נס כסימנים לקדמה אזרחית נאורה ואיכויות שנשים וגברים צריכים לאמץ.
הן לא תפסו את שאיפתן להשתתפות בשיחה עם גברים על נושאים אינטלקטואלים כמעשה רדיקלי, אלא כניסיון להבנות ולגבש דרכים חדשות לחשוב על הקשרים בין החיים הפרטיים לאלה הציבוריים, וזאת בתגובה לתפיסה חדשה של המידה הטובה האזרחית, כפי שפותחה על ידי הוגים כמו דייוויד יום והרוזן שפטסברי.
מקובל להבחין בין "הדור הראשון" של מעגל הבלוסטוקינג, שהתגבש בשנות החמישים בסלונים של מונטגיו, ווסי ובוסקוון, לבין "הדור השני", שהתגבש בשנות השבעים, ובנה על השגי הדור הראשון.
מלבד המפגשים, הנשים בדור הראשון קיימו התכתבות ענפה, שלה היה חלק מרכזי בגיבוש המעגל כמעין תנועה.
חלק ניכר מנשות המעגל הראשון, כגון מונטגיו, קרטר, וטלבות, פרסמו כתבים בשמן או בעילום שם.
הן היו מודעות לכך שהסביבה החברתית שיצרו מהווה אלטרנטיבה לעיסוקים אופנתיים שחסר בהם ממד תבוני או מועיל, כפי שמעיד קטע מ"על השיחה" של הסטר צ'אפון:
מפגשי המעגל נערכו בדרך כלל בשעות אחר הצהריים.
במפגשים לא היה מספר קבוע של משתתפים והם לא התנהלו על פי כללים מוגדרים מראש.
לכל מארחת היה סגנון משלה.
כך למשל, במפגשים שנערכו אצל מונטגיו הכיסאות היו מסודרים במעגל או חצי גורן על מנת ליצור אחדות בשיחה, ואילו ווסי הקפידה על סידור פחות פורמלי שאפשר סביבה רגועה יותר ושיחות בקבוצות קטנות.
לפי דבורה הלר, הסגנונות השונים של ארגון המרחב והשיחה משקפים את הניסיון של המארחות לשלב ערכים שהיו חשובים להן והיו במתח זה עם זה.
כך למשל, הן ביקשו לשלב את ערך ההטרוגניות וגיוון הדעות בשיחה עם השאיפה להרמוניה ואחדות.
המעגל בסלון של מונטגיו הוא "סמל טבעי לאחדות" והוא מייצר הרמוניה בין "בני אדם שמשתתפים בתהליך מאחד של תקשורת".
המרחב הכאוטי יותר שארגנה ווסי מעיד על הניסיון למצוא דרכים להתאים את המרחב למגוון חברתי רחב יותר ולמספר רב יותר של משתתפים.
ככל שהתפתחו המפגשים והקשרים, התגבשה בהם מה שנשות המעגל כינו "דוקטרינה" או "פילוסופיה" של "שיחה רציונלית".
הדגש היה על שיחה כאמצעי לחידוד האינטלקט, הרחבת הידע ובחינה עצמית, ועל אלמנט השוויון בשיחה שבה הדוברים נשפטים על פי דבריהם ולא על פי מעמדם או זהותם.
חוקרים של מעגל הבלוסטוקינג פונים לעיתים קרובות לפואמה "The Bas Bleu: or, Conversation", שכתבה האנה מור, משוררת ומחזאית מהדור השני של הבלוסטוקינגס, כדרך להבין את היחס של נשות הבלוסטוקינג לשיחה.
לדוגמה, בקטע מתוך הפואמה משווה מור בין האינטלקט לזהב, ובין שיחה ל"מסחר האצילי ביותר של המין האנושי", ש"סחורתו היקרה היא השכל":
מלבד החברות שנרקמה בין המשתתפות, מפגשי השיחה וחליפת המכתבים, מקור נוסף להצלחה של מעגל הבלוסטוקינג הוא העושר של חלק מחברות המעגל - בעיקר של מונטגיו - שאפשר להן לממן ולהיות פטרוניות של יצירות, ובכך לקדם את היצירה של חברות הקבוצה.
לאחר מות בעלה, מונטגיו ניהלה בעצמה את מכרות הפחם של משפחתה ונודעה כאשת עסקים חרוצה וממולחת.
חלק מרווחיה שימשו לפטרונות של אומנות ויצירה ספרותית.
לפי גארי קלי "תנועת הבלוסטוקינג הייתה פמיניסטית ככל שהיא קידמה את האינטרסים של נשים בתוך הסדר החברתי, הכלכלי והתרבותי הקיים, בתקופה שבה סדר זה עבר שינויים".
חברות המעגל התעניינו בתהליכים של שינוי תרבותי ומודרניזציה של המדינה והכלכלה בחצי השני של המאה ה-18, וניתן לראות אותן כפמיניסטיות במובן שהן פעלו ל"פמיניזציה של הכוחות הטרנספורמטיביים".
הן פעלו, מצד אחד, למזעור ומיתון הנזק החברתי שנוצר בעקבות השינויים החברתיים והפוליטיים, ומצד שני, ביקשו להבטיח מקום מרכזי יותר לנשים ממעמדן בתוך תהליך המודרניזציה.
מעבר להתעקשות על כך שלנשים יש מקום בתוך העולם האינטקלקטואלי, חברות הבלוסטוקינג יצרו מיזמים ועסקו בפילנתרופיה, בדרכים שניתן לראות כפמיניסטיות.
ראשית, הן פעלו על מנת להציל נשים, במיוחד נשים מהמעמד הנמוך, מצורות שונות של ניצול.
דוגמאות לפעולות מסוג זה הם ניסיונות להציל נשים בסיכון על ידי העסקתן, אספקה של מזון לפועלים עניים במצוקה ומיזמים כגון בית הספר לתעשייה עבור נשים עניות, שניהלו שרה סקוט, ברברה מונטגיו ונשים אחרות בבאת'.
הדור השני של הבלוסטוקינג הרחיב את המאמצים מהסוג הזה.
שנית, הן פעלו למיתון התוצאות החברתיות השליליות של תהליך המודרניזציה ושל ניהול הקפיטליסטי של אחוזות חקלאיות, כגון היצירה של צורות חדשות של עוני.
פן פמיניסטי שלישי של עיסוקן הוא קידום מיזמי חינוך והשכלה לנשים בנות מעמדן.
הן שאפו להעניק לנשים הון תרבותי, ידע וניסיון אינטלקטואלי, שיכינו לחיים עצמאיים יותר.
הרעיונות של דור הבלוסטוקינג הראשון השפיעו בשנות ה-70 וה-80 על דור צעיר יותר של נשים אינטלקטואליות, שהגיעו מרקע חברתי ופוליטי מגוון יותר.
הסטר ת'רייל הייתה דמות מפתח בהתפתחות הדור השני של הבלוסטוקינג, שכן היא הייתה בקשרי ידידות עם מונטגיו ונשים אחרות בדור הראשון, וכך יצרה קשרים בין שני הדורות.
לדוגמה, היא קרבה למעגל את המחזאית והסופרת פרנסס ברני, שנחשבת כיום לדמות בולטת בדור השני ואשר יומניה מהווים כיום מקור למחקר אודות המעגל.
עם זאת, באותן השנים התגלו גם מחלוקות בין הנשים.
ת'רייל עצמה נישאה למוזיקאי האיטלקי גבריאל פוצי, למורת רוחן של רוב חברות המעגל האחרות, ובעקבות זאת הפסיקה לקחת חלק בבלוסטוקינג.
ברני כתבה ב-1779 את המחזה "The Witlings", שהיה סאטירה על החברה הגבוהה בלונדון וכללה בו סאטירה על המפגשים החברתיים של הבלוסטוקינג.
במחזה קיימת דמות בשם Lady Smatter (גברת פטפוט), וקוראי המחזה זיהו את הדמות עם מונטגיו.
ברני חששה מהתגובות ולא פרסמה לבסוף את המחזה.
דמויות בולטות נוספות בדור השני הן אנה ברבולד והלן מריה ויליאמס .
ויליאמס הקדישה את הפואמה "פרו" שכתבה ב-1786 למונטגיו, ובהקדמה לפואמה תיארה את מעגל הבלוסטוקינג כזירה שבה "עילוי שננטש" יכול למצוא מחדש "אנרגיות של נשמה" לרוחו.
בתחילת שנות ה-90 השם "בלוסטוקינג" כבר התייחס באופן כללי יותר לכל אישה שלה שאיפות אינטלקטואליות או אקדמיות.
הבולטת שבכותבות באותה התקופה הייתה מרי וולסטונקראפט, שהייתה רדיקלית יותר בדעותיה מנשות מעגל הבלוסטוקינג המקורי, אך הושפעה מהן - במיוחד מ"מכתבים על החינוך" של קתרין מקולי ומ"מכתבים על השיפור של השכל" של הסטר צ'אפון.
על אף שוולסטונקראפט שיבחה את צ'אפון בספרה "הגנה על זכויות האישה", צ'אפון ונשים אחרות במעגל קראו את הספר בחשדנות ולא היססו לבקר את הרעיונות הרדיקליים שבו.
נקודת ממשק בין הרעיונות של וולסטונקראפט לרעיונות של חברות הבלוסטוקינג היא הדגש הרב על השכלה ועל רעיון המידה הטובה.
בשנים האחרונות של המאה ה-18 האקלים האינטלקטואלי באנגליה השתנה כתגובה למהפכה הצרפתית ולאופוזיציה הרדיקלית נגד הממשלה הבריטית.
תגובת הנגד השמרנית הובילה לחשדנות גוברת כלפי נשים אינטלקטואליות ולעצירה של התנועה האיטית לכיוון של שוויון בין המינים.
באווירה זו השם "בלוסטוקינג" הפך למילת גנאי ולעלבון.
אינטלקטואליות בולטות כוולסטונקראפט ומקולי ספגו ביקורת ועלבונות שהתייחסו לחייהן האישיים ולא לגוף טיעוניהם.
סאטירות שמציגות נשים אינטלקטואליות באופן מגוחך הפכו שוב לנפוצות.
כך למשל, ריצ'רד פולוול פרסם ב-1798 את הפואמה "The Unsex'd Females" שתקפה נשים משכילות והציגה אותן כסטייה מתועבת מדרך הטבע.
המסאי המצליח ויליאם הזליט כתב "אני חש דחייה מוחלטת לבלוסטוקינג.
אני לא שם קצוץ על אף אישה שיודעת אפילו מה המשמעות של 'מחבר'.
אם אני יודע שהיא קראה משהו שכתבתי, אני מפסיק מייד את ההכרות ביננו".
גם לורד ביירון השתמש בשם "בלוסטוקינג" כדי להציג בביטול את הטעם והעניין של נשים ביצירות אינטלקטואליות.
למרות התקפות אלה, המוניטין של חברות הבלוסטוקינג לא נהרס לגמרי.
בחצי הראשון של המאה ה-19 בני משפחה של נשים מהמעגל פרסמו אוספי כתבים של מספר נשים מהמעגל לאחר מותן.
בנוסף פורסמו מספר כתבי הגנה על הבלוסטוקינג, כגון הנובלה "בלוסטוקינג הול", שפורסמה ב-1827 על ידי מחבר אנונימי, והזכרונות של פרנסס ברני.
קבוצות אחרות של נשים אינטלקטואליות, כגון הקבוצה של שפרסמה את English Woman's Journal, המשיכו להיפגש בלונדון ובערים אחרות באירופה, ובמובן מסוים המשיכו את דרכן של הבלוסטוקינג.
וירג'יניה וולף כתבה בחדר משלך על כך שבמאה השמונה-עשרה החלו נשים לכתוב כדרך להרוויח כסף, ועל האופן בו תהליך זה האציל כבוד על מה שהיה נראה לפני כן כשרבוטים קלי דעת.
לפי וולף, "הפעלתנות הקיצונית של השכל שהופיעה בשלהי המאה השמונה עשרה בקרב נשים - הדיבורים, הפגישות, הכתיבה של המסות על שייקספיר, התרגום של הכתבים הקלאסיים - התבססה על העובדה המוצקה שנשים יכולות היו להרוויח כסף מכתיבה.
הכסף כיבד את מה שנראה קל דעת כשאין בצדו שכר.
אולי ניתן עדיין לסנוט ב'בלוסטוקינג עם דחף לשרבוט', אך לא ניתן להכחיש שהן שלשלו כסף לארנקן.
כך, לקראת סוף המאה השמונה-עשרה, החל שינוי, שאילו הייתי כותבת את ההיסטוריה מחדש, היה עלי לתארו באופן מקיף יותר ולהחשיבו לבעל משקל רב יותר ממסעות הצלב או ממלחמות השושנים".
נודעה כ"מלכת הבלוסטוקינג" והמנהיגה של הדור הראשון של הבלוסטוקינג.
נולדה למשפחה מהאצולה הכפרית (gentry) ביורקשייר.
סבה היה הספרן של קיימברידג', והוא העניק לה חינוך, שכלל לימוד שפות וקריאה נרחבת בספרות קלאסית.
התחתנה עם אדוארד מונטגיו, נכדו של רוזן סנדוויץ' הראשון.
בשנות ה-50 החלה לארח את מעגל הבלוסטוקינג בביתה שברחוב היל בלונדון.
אחרי מות בעלה, ניהלה בהצלחה רבה את עסקי מכרות הפחם המשגשגים של המשפחה.
ההון הרב שהרוויחה אפשר לה לעסוק בפילנתרופיה ולעודד יצירות אומנות וספרות, כולל אלה של נשים אחרות במעגל.
ב-1760 כתבה בעילום שם שלושה דיאלוגים שנכללו ב"דיאלוגים של המתים" מאת ג'ורג' ליטלטון.
ב-1769 פרסמה מונטגיו את "מסה על הכתבים והעילוי של שייקספיר", בה היא הגנה על שייקספיר באסרטיביות מפני הביקורת המזלזלת של וולטר.
בתחילה פורסמה המסה בעילום שם, ולאחר שנחלה הצלחה רבה והודפסה במהדורה רביעית הוסיפה לה מונטגיו את שמה.
המסה הפכה אותה לבעלת שם, והיא הוזמנה לסלונים בפריז כדי לדון עליה.
דייוויד גריק כתב לכבודה פואמה, בה היא מתוארת כאמזונה ביקורתית ששוחטת את יריבה הצרפתי.
ווסי הייתה מעמודי התווך של דור הבלוסטוקינג הראשון.
אביה היה תומאס ווסי, הבישוף של אוסורי.
בעלה הראשון, ויליאם הנדקוק, היה חבר פרלמנט אירי.
בעלה השני היה בן דודה אגמונדשם ווסי, בעל אדמות ופוליטיקאי.
הייתה חברתה הטובה של מונטגיו וארחה בסלונה מפגשים של המעגל, שהצטיינו בהיעדר מבנה ובארגון כאוטי של המרחב.
חברותיה למעגל כינו אותה The sylph - יעלת החן, יצור מיתולוגי נשי מעולם הפיות.
לא פרסמה כתבים בימי חייה, אך שירים ומכתבים פרי עטה פורסמו ב-1926. התעניינה בארכיטקטורה, שירה ובלדות.
אשת חברה, שבין חוג מכריה היו סמואל ג'ונסון, אדמונד ברק, דייוויד גריק, אדוארד גיבון, אדם סמית ועוד.
בוסקוון הייתה אחת משלוש המארחות הבולטות של המעגל בדור הבלוסטוקינג הראשון.
היא לא פרסמה בימי חייה, אך קיימה חליפת מכתבים ענפה, שבזכותה יצא לה שם של רעייה ואם של "איש האימפריה".
בעלה היה אדמירל בצי המלכותי.
שניים משלושת בניה נהרגו בצי.
קרטר הייתה המלומדת, המתרגמת והמחברת הפורה ביותר מדור הבלוסטוקינג הראשון (לצד שרה סקוט), ואחת המלומדות הבולטות בזמנה.
אביה היה איש כנסייה, והוא לימד אותה לטינית, יוונית ועברית.
מאוחר יותר למדה גם צרפתית, גרמנית, איטלקית, פורטוגזית וערבית וקראה בנושאים כמו אסטרונומיה, גאוגרפיה עתיקה, היסטוריה ומוזיקה.
אביה היה חבר של אדוארד קייב, עורך המגזין Gentleman's Magazine, ובגיל צעיר היא החלה לתרום למגזין בשם העט "אלייזה".
קייב הכיר לה את סמואל ג'ונסון ופרסם חלק מעבודותיה.
קרטר בחרה לא להתחתן, והיא נסמכה על הפטרונות של מונטגיו ואחרים לצורך עבודתה כמחברת ועל מנת שתוכל לבקר ללונדון ולתור ערים אחרות באירופה.
החיבור שהקנה לה מעמד של מחברת מוכרת ומוערכת הוא התרגום הראשון לאנגלית של "השיחות של אפיקטטוס", ולאחר מכן של כל כתבי אפיקטטוס.
היא כתבה גם פואמות ("Poems on Particular occasions") ותרגמה ביקורת בשני כרכים על "מסה על האדם" של אלכסנדר פופ ().
היא תרגמה ספר לימוד לנשים על הפילוסופיה של אייזק ניוטון מאת פרנצ'סקו אלגרוטי ("Sir Isaac Newton's Philosophy Explain'd for the Use of the Ladies") ועבודות של ז'אן-פייר דה קרוסאז.
הייתה מאמינה אדוקה והחזיקה בעמדות שמרניות יחסית.
סקוט הייתה האחות הצעירה של אליזבת מונטגיו, וכסופרת ומתרגמת הייתה מהבולטות שבאינטלקטואליות של הדור הראשון של מעגל הבלוסטוקינג.
מרבית קשריה עם המעגל התקיימו בדרך של חליפת מכתבים ודרך אחותה.
היא נולדה ביורקשייר למשפחה אמידה וגדולה בקנט.
מהוריה קיבלה השכלה טובה, שכללה קריאה וכתיבה בצרפתית.
אחרי מות אמה ועזיבת אחותה ללונדון, עברה לבאת', שם פגשה את בעלה לעתיד ג'ורג' לואיס סקוט, מתמטיקאי ומוזיקאי, חבר החברה המלכותית.
החתן המיועד לא היה בעל אמצעים, מה שעיכב את החתונה, והיא פנתה לכתיבה ותרגום כדרך לסייע למצבם הפיננסי.
הנובלה הראשונה שכתבה הייתה "ההיסטוריה של קורנליה" ("The History of Cornelia") שפורסמה ב-1750. באותה שנה בעלה המיועד קיבל משרה מנסיך ויילס, מה שאפשר להם להתחתן.
מסיבות שאינן ידועות הם נפרדו שנה לאחר מכן.
אחרי הפרידה מונטגיו תמכה בה פיננסית, אך היא הצליחה להתפרנס גם מכתיבה.
בשנת 1754 פרסמה תרגום מצרפתית של פייר אנטואן דה לה פלאס ("Agreeable Ugliness: or, The Triumph of the Graces").
היא כתבה ספרי היסטוריה, כגון "ההיסטוריה של גוסטבוס אריקסון משוודיה" (1760), ו"ההיסטוריה של מקלנבורג" (1762).
ב-1762 היא פרסמה את הנובלה המפורסמת ביותר שלה, "תיאור של מילניום הול וסביבתו" ("A Description of Millenium Hall and the Country Adjacent").
מילניום הול מתואר בנובלה כאוטופיה נשית, אחוזה שבה נשים לומדות בבידוד מהחברה החיצונית, כל הרכוש בה שייך לנשים במשותף והן כולן בעלות עיסוקים שמסייעים להן לשפר את חייהם ואת השימוש בתבונתן.
השכלה היא העיסוק העיקרי בשעות הפנאי.
הנובלה נחשבת לפיתוח של הרעיונות הפמיניסטיים המוקדמים יותר של מרי אסטל.
הנובלה זכתה להצלחה רבה ויצאה בארבע מהדורות.
סקוט כתבה גם ספר המשך בשם "ההיסטוריה של סר ג'ורג' אליסון" (1765).
בשנת 1767 שכרה סקוט, יחד עם שלוש נשים נוספות, אחוזה בבקינגהאמשייר, במטרה להקים קומונה משותפת עמן, מעין מילניום הול גרסת המציאות.
מונטגיו תרמה כספים לאחוזה, שהייתה אמורה לכלול בית ספר ושירותים לטובת האוכלוסייה הענייה באזור.
קשיים פיננסים ומריבות בין המנהלות הכשילו לבסוף את המיזם.
מקולי הייתה ההיסטוריונית הבולטת הראשונה באנגליה, פמיניסטית רפובליקנית, שטענה בעד זכותן של נשים לחינוך שוויוני והשפיעה בכתיבתה על השיח הרפובליקני הרדיקלי בבריטניה, צרפת וארצות הברית.
היא הייתה בין הנשים הראשונות שקיבלו אישור להיכנס לחדר הקריאה במוזיאון הבריטי.
אחד החידושים שהובילה בכתיבה היסטוריוגרפית הוא השימוש הרב במקורות ראשוניים.
את השכלתה קיבלה מאביה, שהיה וויג בדעותיו.
אחיה היה חבר הפרלמנט ג'ון סוברידג'.
בגיל 35 בעלה נפטר והיא נאלצה לגדל את בתה, אז בת שש, לבדה.
כעשור לאחר מכן עברה לבאת', שם התחזקו קשריה עם חברות הבלוסטוקינג מהדור הראשון.
על אף שרוב חברות המעגל דחו את דעותיה הרדיקליות לזמנן, הן העריצו אותה כהיסטוריונית וחלקו לה כבוד.
הן לא ראו בעין יפה את נישואיה השניים לוויליאם גראם, שהיה צעיר ממנה ב-26 שנים.
מקולי תמכה בדרישה של המתיישבים באמריקה הצפונית לעצמאות.
יחד עם גראם היא נסעה ב-1784 לארצות הברית ונפגשה עם הנשיא לעתיד ג'ורג' וושינגטון.
עבודותיה כוללות היסטוריה של ממלכת אנגליה בזמן מלחמת האזרחים ובתקופת הרסטורציה בשמונה כרכים שפורסמו בשנים 1763–1783 ("The History of England from the Accession of James I to that of the Brunswick Line"), פמפלט פוליטי בו הגיבה על המחשבה המדינית של תומאס הובס ועוד.
חיבורה מתקופת המהפכה הצרפתית, "מכתבים על החינוך, עם הבחנות על נושאים דתיים ומטאפיזיים" ("Letters on Education with Observations on Religions and Metaphysical Subjects") השפיע על המחשבה של מרי וולסטונקראפט.
צ'אפון, מחברות הדור הראשון של הבלוסטוקינג, הייתה סופרת ומחברת מדריכים לנשים.
אביה היה חוואי וג'נטלמן אמיד.
היא קיבלה השכלה טובה יחסית לנשים באותה תקופה, שכללה לימוד צרפתית, איטלקית, לטינית, מוזיקה וציור.
בגיל תשע היא כתבה, למורת הרוח של אמה, את הרומן הקצר הראשון שלה, "האהבות של אמורט ומליסה" ("The Loves of Amoret and Melissa").
בשנת 1750 פרסמה מספר מאמרים קצרים לשבועון The Rambler של סמואל ג'ונסון.
באותה שנה החלה התכתבות עם סמיואל ריצ'רדסון, שזכתה לעניין רב מצד הציבור ועסקה בזכותן של נשים להפעיל את כוח השיפוט ולהתייעץ עם רגשותיהן כאשר מוצע להן שידוך.
חלופת המכתבים הופצה בתקופתה, אך הודפסה באופן רשמי רק ב-1807. בניגוד לרצון של אביה היא התחתנה עם ג'ון צ'אפון, עורך דין ובנה של המחברת שרה צ'אפון.
לאחר שהתאלמנה התקרבה למעגל הבלוסטוקינג, ובתמיכת מונטגיו פרסמה ב-1773 את המכתבים שכתבה לאחייניתה, בחיבור אפיסטולרי בשם "מכתבים על השיפור של השכל" ("Letters on the Improvement of the Mind").
זו הייתה העבודה המוערכת ביותר של צ'אפון, והיא זכתה לאהדת המלכה שארלוט, שחינכה את הנסיכה המלכותית לפיה.
דלאני הייתה אמנית וסופרת שניהלה חליפת מכתבים רחבת היקף עם בני זמנה.
היא הייתה מהדור הראשון של הבלוסטוקינג.
היא הייתה משכילה יחסית לנשים בתקופה וקראה באיטלקית וצרפתית.
הוריה היו מלוכנים וקרובים לחצר של המלכה אן.
דודה ארגן לה נישואים בגיל שבע-עשרה עם בעל אדמות אמיד בשנות השישים לחייו.
לאחר שמת בעלה היא עברה ללונדון והחלה לעסוק באומנות.
היא פיתחה שיטה של "פסיפס נייר".
אחת מעבודותיה (Flora Delanica) נמצאת כיום במוזיאון הבריטי.
בשנות ה-30 היא נסעה לאירלנד, שם הכירה את ג'ונתן סוויפט, עמו היא ניהלה תכתובת ארוכה, שפורסמה ב-1766. כעשור לאחר שהכירה את סוויפט היא התחתנה עם חברו, הכומר האנגליקני פטריק דלאני.
היא כתבה רומן בשם "מריאנה" שמעולם לא פורסם, תרגמה ספר בוטניקה מלטינית, וכתבה ספר עצות לאחייניתה.
כתיבתה האוטוביוגרפית ומכתביה פורסמו לאחר מותה.
דלאני הייתה קרובה לחצר המלוכה, וב-1785, לאחר שהתאלמנה, היא קיבלה פנסיה ובית בווינדזור, שם חיה עד מותה.
פילדינג הייתה משוררת, מחברת נובלות וספרות לילדים, מהדור הראשון של הבלוסטוקינג.
אמה נפטרה כשהיא, שני אחיה ושלוש אחיותיה היו ילדים, וסבתה מצד אמה גידלה אותם.
בבית הספר לא קיבלה השכלה מרשימה, אך לאחר מכן למדה בעצמה צרפתית ולטינית וקראה ספרות אירופית.
אחרי שסבתה מתה היא גרה יחד עם אחיותיה עד שבשנים 1750–1751 כל שלוש האחיות נפטרו.
ב-1754 היא עברה לבאת', שם גרה שרה סקוט, אחותה של אליזבת מונטגיו, והיא הייתה לחלק ממעגל הבלוסטוקינג.
מלבדן, הייתה בקשרים עם אנשי ספרות וחברה אחרים, כולל אחיה, המשורר הנרי פילדינג.
ככל הנראה היא תרמה מכתיבתה לנובלה של אחיה מ-1742 בשם הרפתקאות ג'וזף אנרוז ולכתבים אחרים שלו.
הנובלה הראשונה שכתבה לבדה היא "ההרפתקאות של דייוויד סימפל בחיפושיו אחר ידיד נאמן" ("The Adventures of David Simple in Search of a Faithful Friend") מ-1744. הנובלה זכתה להצלחה ובהמשך היא פרסמה שני ספרי המשך.
ספר הפרוזה הראשון שכתבה לילדים הופיע ב-1749 בשם "האומנת: או, האקדמיה הקטנה לנשים" ("The Governess; or, the Little Female Academy").
באותה שנה כתבה חיבור ביקורת על רומן המכתבים המצליח "קלריסה" של סמיואל ריצ'רדסון.
היא כתבה מספר ספרים נוספים לילדים ותרגמה את הזכרונות של קסנופון לאנגלית.
היא פיתחה תאוריה חינוכית וגילתה עניין רב בנושאים הקשורים לשוויון בין המינים.
ת'רייל הייתה דמות מרכזית בדור השני של הבלוסטוקינג.
היא אירחה מפגשים של הבלוסטוקינג בביתה, והייתה אחת הנשים הראשונות שפרסמו יצירות בז'אנרים של כתיבה ביוגרפית, כתיבה אנקדוטלית וספרות מסע .
חברותה עם מונטגיו חיברה בין שני הדורות.
היא הייתה בת יחידה, וקיבלה מהוריה השכלה טובה שכללה לימודי שפות מודרניות, לטינית, לוגיקיה, ורטוריקה.
המורה שלה היה הפילוסוף והכומר האנגליקני ארתור קולייר.
היא התחתנה ב-1763 עם הנרי ת'רייל, איש עסקים מצליח ובעלים של מבשלת שיכר.
ב-1765 הכירה את סמואל ג'ונסון, שהפך לחבר קרוב, ודרכו הכירה מעגלים רחבים יותר של אנשי החברה בלונדון.
כתביה על ג'ונסון ואחרים, כמו גם מכתביה ויומנה, מהווים עד היום מקור היסטורי להבנת חיי החברה הגבוהה בלונדון.
היא כתבה ספר על המסע שלה יחד עם בעלה השני, המוזיקאי גבריאל פוצי, בגרמניה, צרפת ואיטליה.
יחסיה עם הבלוסטוקינג החלו ב-1765. אולם, דעותיה לגבי נישואים שניים ושאיפתה להשתכר מכתיבה הבחינו אותה מרוב חברות המעגל האחרות והעיבו על יחסיה עמן.
מור נחשבת לחלק מהדור השני של הבלוסטוקינג, אך הייתה מיודדת גם עם נשות הדור הראשון.
היא הייתה משוררת, מחזאית, מסאית, והביעה את דעותיה השמרניות יחסית בכתבים על דת ומוסר.
היא הייתה גם פילנתרופית שעסקה בחינוך של עניים ודמות בולטת בתנועה לביטול העבדות.
אביה היה מנהל בית ספר, והוא לימד אותה ואת ארבע אחיותיה לטינית.
שלוש אחיותיה הבכורות פתחו בית ספר בבריסטול, שם היא התחנכה, למדה שפות וספרות קלאסית.
מאוחר יותר היא עבדה שם כמורה.
היא הייתה קרובה לדייוויד גריק, שהפיק את המחזות שכתבה.
ב-1762 כתבה את הדרמה הלירית הראשונה שלה, "החיפוש אחר האושר" ("The Search After Happiness"), שעלתה לבמה בבית הספר בבריסטול ומאוחר יותר הודפסה בלונדון ויצאה עד 1800 ב-12 מהדורות.
הדרמה עוסקת בחינוך של נשים ותפקידן בחברה.
היא כתבה גם חמש דרמות חינוכיות שמתבססות על סיפורי התנ"ך.