tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מועדון הכדורסל המקצועני אורל גרייט (ПБК Урал-Грейт) היה מועדון כדורסל רוסי מהעיר פרם, שהיה מועדון הכדורסל הלא מוסקבאי הראשון שזכה באליפות הרוסית.
המועדון שיחק בליגת העל הרוסית למן הקמתו ועד עונת 2008/09, עת סיים במקום העשירי בליגה ופורק בשל קשיים פיננסיים.
המועדון נוסד ב-1995 על ידי אוניברסיטת הטכניון של פרם, כמועדון של האוניברסיטה, אך הפך למקצועי.
המועדון זכה בשתי אליפויות רצופות של הליגה הרוסית אחרי ניצחונות על אוניקס קאזאן בגמר הפלייאוף.
בעונת 2005/06 אימן שרון דרוקר את המועדון וזכה עמו ביורוקאפ צ'לנג'.
באוגוסט 2009 הודיעה הקבוצה באופן רשמי על פירוקה.
שחקני עבר של הקבוצהת הקימו במקומה קבוצה חדשה בשם פארמה פרם שמשחקת בליגת העל הרוסית כיום.
בפיזיקה, אורך הגל הוא האורך של מחזור אחד של גל מחזורי, דהיינו המרחק בין מופע שיא גל למופע השיא הבא (או בין מופע תחתית גל למופע התחתית הבאה).
לערך קיים סימון בינלאומי באמצעות האות (למדא) ונמדד במערכת היחידות הבין-לאומית במטרים.
גל הוא פונקציה של המרחב שמשתנה בזמן כך שערכיה נשמרים בנקודות שנעות בכיוון כלשהו במהירות (מהירות היא מידה לתיאור קצב תנועתו של גוף במרחב) קבועה.
גל מחזורי הוא פונקציה מחזורית, שחוזרת על עצמה בנקודות קבועות במרחב בכל זמן מחזור, או בכל אורך גל בזמן קבוע.
כלומר, אורך הגל הוא המרחק שבו הגל חוזר על עצמו לראשונה, באותו האופן שבו זמן המחזור הוא משך הזמן שלוקח לגל לחזור על עצמו לראשונה.
בגל במימד אחד מתקיים לכל x:
ניתן למדוד בקלות את אורך הגל על ידי מדידת המרחק בין נקודות שוות מופע סמוכות, כמו נקודות מקסימום או מינימום.
אורך הגל הוא המרחק שבו מתקדם הגל במחזור אחד וזמן המחזור הוא הזמן שלוקח להשלים מחזור שלם, ולכן היחס ביניהם הוא מהירות התקדמות הגל:
כאשר היא מהירות הגל ו- הוא זמן המחזור.
זמן המחזור הוא ההופכי של התדירות, ולכן:
גל סינוסי הוא גל שמתואר על ידי פונקציית הסינוס:
מופע המחזור של פונקציית הסינוס הוא , ולכן הגל חוזר על עצמו בכל אורך ובכל זמן .
גלים סינוסיים מתוארים לרוב בעזרת מספר הגל והתדירות הזוויתית:
מספר הגל מוגדר כמופע המחזור חלקי אורך הגל באותו האופן שבו התדירות הזוויתית מוגדרת כמופע המחזור חלקי זמן המחזור:
הקשר בין אורך הגל, התדירות ומהירות הפאזה:
מהירות הפאזה של גל אלקטרומגנטי בריק היא מהירות האור והיא קבועה, ולכן ישנו קשר חד ערכי בין אורך הגל והתדירות ושניהם מתוארים בספקטרום האלקטרומגנטי.
כשאור עובר מתווך אחד לתווך אחר, מהירות הפאזה שלו משתנה אך התדירות נשארת קבועה ולכן אורך הגל משתנה בהתאם.
היחס בין אורך הגל בריק לבין אורך הגל בחומר הוא:
כאשר אורך הגל בריק, אורך הגל בחומר ו-n מקדם השבירה של החומר.
אוֹרֵל ניקולֶה היה חלילן שווייצרי.
נחשב לאחד החלילנים והמורים לחליל צד המשמעותיים במחצית השנייה של המאה ה-20.
ניקולה נולד ב-22 בינואר 1926 בעיר נשאטל (Neuchâtel), בירת הקנטון בעל אותו השם בשווייץ.
בצעירותו למד ניקולה חליל בקונסרבטואר של ציריך בכיתתו של החלילן אנדרה ז'ונה, ואחר-כך בין השנים 1945–1947 בקונסרבטואר של פריז בכיתתו של מרסל מואיז ואיבון דרפייה.
בשנת 1947 זכה ניקולה בפרס ראשון בתחרות בקונסרבטואר, ובשנה לאחר מכן, בתחרות ז'נבה.
בין השאר, ביקר בישראל פעמים אחדות ואף חגג בה את יום הולדתו ה-70.
אורל ניקולה הציג קריירה חלילנית מרשימה; הוא ניגן כסולן עם תזמורות חשובות, בקונצרטים של מוזיקה קאמרית, וכן הקליט דיסקים רבים בכל הז'אנרים של המוזיקה הקלאסית, בין השאר לחברות התקליטים סוני, פיליפס ואראטו.
מלחינים חשובים, וביניהם טורו טקמיצו, ג'רג' ליגטי, אדיסון דניסוב ויוסף טל, כתבו בעבורו יצירות, ולא בכדי; אורל ניקולה החל לעסוק באופן אינטנסיבי בנגינת מוזיקה מודרנית ואוונגארד, וכן תרם לטכניקות השונות של נגינת החליל בז'אנר זה.
ניקולה היה מייצג מהותי של אסכולת הנגינה הצרפתית בחליל מיסודו של פול טפנל, בין השאר הודות ללימודיו אצל גדולי החלילנים של זמנו, מרסל מואיז ואנדרה ז'ונה.
נגינתו התאפיינה בצליל מלא וחד, ועם זאת גמיש.
זאת ועוד, הוא ניחן בארטיקולציה חדה ונקייה במיוחד.
שלא כמו מורו מרסל מואיז, נגינתו של ניקולה הייתה מאופקת יותר, ובנוסף - מהוקצעת, וחפה ממנייריזם בכל צורה שהיא.
חלילנים רבים מאוד למדו תחת הדרכתו של ניקולה, ומרובים אלו מתוכם אשר פיתחו קריירה חלילנית מרשימה.
בין החלילנים הידועים שלמדו בכיתתו ניתן למנות את הסולן המפורסם עמנואל פהו.
בכיתתו של ניקולה למדו גם ישראלים, ובהם החלילן משה אהרן אפשטיין.
ניקולה זכור כמורה קשוח ותובעני, ועם זאת, ככזה שהשקיע את מרב מרצו בלימוד ובחלילנים אשר עבדו תחת הדרכתו.
מועדון הכדורגל "אורל" הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר יקטרינבורג (שבהרי אורל), המתמודד בליגה הרוסית הראשונה.
הקבוצה מייצגת את העיר יקטרינבורג ומחוז סברדלובסק באליפות הרוסית והוא קיים משנת 1930.
הקבוצה התמודדה בליגת העל הסובייטית בעונת 1969 בלבד ומעולם לא זכתה בתואר לאומי.
הקבוצה התמודדה בליגת העל הרוסית בכדורגל בשנים 1992–1996 ובשנים 2013–2024. הישגי השיא של הקבוצה הם העפלה לגמר הגביע הרוסי בכדורגל בעונות 2017, 2019 וההעפלה לגמר גביע אינטרטוטו בשנת 1996.
מגרש הבית של הקבוצה הוא האצטדיון המרכזי ביקטרינבורג.
המועדון הוקם ב-1930 כמועדון הכדורגל של מפעל אורלמשסטרוי, כאשר חמש שנים לאחר מכן המועדון זכה בתואר הראשון שלו: אליפות העיר סברדלובסק.
באליפות ברית המועצות המועדון לא נחל הצלחה רבה, אף על פי שהצליח 3 פעמים להעפיל לרבע גמר הגביע הסובייטי.
משנת 1960 נתמך המועדון על ידי מפעל המכונות "אורלמאש" ועל שמו נקראה הקבוצה עד שנת 2002.
רק עם נפילת ברית המועצות הצליח המועדון להגיע לליגת העל הרוסית.
בשנים 1992–1996 הקבוצה שיחקה בליגה הבכירה, כשהישג השיא שלה היה מקום שמיני.
בשנת 1996 השתתפה הקבוצה בגביע האינטרטוטו.
אורל ניצחה את היברניאנס פאולה המלטזית 2-1, גברה על צסק"א סופיה הבולגרית באותה תוצאה, השוותה 1-1 מול שטרסבורג הצרפתית והביסה את קוצ'אליספור הטורקית 0-2 בדרך לחצי הגמר מול סילקבור הדנית שהדיחה את הנציגה הרוסית מן הטורניר.
באותה שנה נשרה הקבוצה לליגת המשנה שם שיחקה עד שנת 2002, עת שינתה שמה לקבוצת הכדורגל אורל (או "פ.צ.
בגביע הרוסי, המועדון העפיל בעונת 2008 לחצי גמר, אחרי ניצחון על לוקומוטיב מוסקבה, קובאן קרסנודר וסאטורן ראמנסקו.
המסע החלומי נגדע באיבו, כשהקבוצה הודחה מהגביע אחרי הפסד לאמקאר פרם בחצי הגמר.
בעונת 2012/2013 זכתה באליפות הליגה הרוסית הראשונה והעפילה לליגת העל הרוסית.
בעונת 2016/2017 גברה על רובין קאזאן בחצי גמר הגביע הרוסי בכדורגל והעפילה לגמר הגביע לראשונה בתולדותיה.
היא שחזרה את הישג זה גם בעונת 2018/2019 עם המאמן דמיטרי פרפיונוב, אך בעונת 2019/2020 התקשתה לשחזר את ההישג והודחה במפתיע בחצי גמר על ידי חימקי ופרפיונוב התפטר לאחר שהתקשה להצעיד את הקבוצה למקום שמוביל למפעלים האירופיים.
בתום עונת 2023/2024, הפסידה בטורניר מבחן לאקרון טוליאטי וירדה לליגת המשנה, אחרי 11 שנים בליגה הבכירה.
הישגים לפי עונה (מאז 1992)
עונה טורניר שלב יריב משחק בית משחק חוץ תוצאה כללית 1996 גביע אינטרטוטושלב הבתים היברניאנס—2:1<center>2:1 <small> צסק"א סופיה2:1—2:1 שטרסבורג—1:1<center>1:1 <small> קוג'אליספור2:0—2:0חצי גמר סילקבורג1:21:02:2 (שער חוץ)
הקבוצה מארחת את משחקיה ביקטרינבורג ארנה המכיל 35,696 מושבים.
לקבוצה גם אצטדיון משני בשם בנק SKB ארנה, המכיל 10,000 מושבים.
אורל מפעילה קבוצת מילואים בשם "אורל-2" המתמודדת בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה.
גביע אינטרטוטו: חצי גמר (1996)
אליפות העיר סברדלובסק: זכייה (1935)
"אורל" יקטרינבורג הייתה קבוצת כדורסל רוסית מהעיר יקטרינבורג, שהתקיימה בשנים 2006–2020. הישג השיא שלה היה שתי זכיות באליפות ליגת המשנה, הסופרליגה הרוסית בכדורסל, בעונות 2011/2012, 2012/2013.
מועדון הכדורסל "אוראל" הוקם בשנת 2001 תחת השם "אברז", כיורש לקבוצות הכדורסל "אורלמאש" ו"סק"א-אורל" שהתפרקו בעקבות פשיטת רגל.
מאז שנת 2001 הקבוצה השתתפה כמה שנים בליגה הבכירה ובסיום עונת 2004/05 נשרה לסופרליגה הרוסית, הליגה השנייה בחשיבותה ברוסיה.
בסיום עונת 2011/12 זכתה במקום ראשון בסופרליגה, ולאחר מאבקי הפלייאוף העפילה בחזרה לליגה הבכירה, אך בסוף העונה המועדון ירד בחזרה לליגת המשנה.
בעונת 2001/02 שיחקה הקבוצה בשלב הבתים של גביע קוראץ', ובהמשך ביורופ קאפ עד עונת 2004/05. בתחילת עונת 2012/13 הפסידה בשלב המוקדמות של היורוצ'לנג' לקבוצת גז מתאן מדיאש מרומניה.
בעקבות בעיות כלכליות שקשורות עם מגפת הקורונה הקבוצה לא השתתפה בעונת 2020/21 ופורקה.
מפעל כלי הרכב אורל הוא יצרן המשאיות הגדול ביותר ברוסיה.
המשאיות מיוצרות תחת המותג "אורל".
מטה החברה בעיר מיאס במחוז צ'ליאבינסק, במרכז רוסיה.
החברה נחשבת לחברת בת של גא"ז.
המפעל הוקם ב-30 בנובמבר 1941 כשלוחה של מפעל הרכבים המוסקבאי על שם סטלין.
ב-1962 קיבלה החברה את שמה הנוכחי "אורל".
ב-21 בינואר 1986 מפס הייצור יצא הרכב המיליון.
ב-2005 החברה נרכשה על ידי יצרנית הרכב גא"ז.
החברה מייצרת משאיות צבאיות ומשאיות תובלה שונות.
בשנת 2008 משערי המפעל יצאו 15 אלף משאיות.
משנת 2011 המפעל הוא חלק של "קבוצת גאז" בבעלות של אולג דריפסקה.
סר מרק אוּרֶל שטיין (בהונגרית: Stein Márk Aurél, באנגלית ידוע כAurel Stein קרי: סטיין; 26 בנובמבר 1862 – 26 באוקטובר 1943) היה ארכאולוג, נוסע ואתנוגרף בריטי, יהודי מומר, הונגרי במוצאו, שחקר את מרכז אסיה במהלך מספר מסעות רגליים ארוכים.
בין היתר חקר את אגן טארים ונווי המדבר העתיקים של מדבר טקלה מקאן והיה הראשון שגילה כתבים בשפה הטוכארית, שפה הודו-אירופית שנכחדה.
אחיינו היה אנדרו קלר, הביופיזיקאי ההונגרי-יהודי-בריטי.
מרק אורל (שנקרא כך לפי הקיסר מרקוס אורליוס, אבל ככל הנראה גם לזכר סבו מארק הירשליר) ואחיו, ארנסט, הוטבלו לנצרות לותרנית, בעוד הוריו ואחיותיו נותרו יהודים.
שטיין בילה את ילדותו בבית מרווח של משפחת הירשלר ברחוב טיקר (Tükör) בית מספר 2 ,ברובע ליפוטווארוש של פשט.
חונך בעיקר על ידי דודו, איגנץ הירשלר, רופא עיניים מפורסם, שבמקביל לגרסה מודרנית ו"מתבוללת" של היהדות, העריץ את התרבות הקלאסית הגרמנית.
איגנץ הירשלר היה לפרופסור באוניברסיטה, חבר באקדמיה ההונגרית ובו זמנית כיהן תקופה כראש קהילת פשט וכיושב ראש הקונגרס היהודי מהשנים 1868–1869 שבו פרץ במלא עוצמתו הקרע ביהדות הונגריה.
אחרי שנות הלימוד הראשונים בית הספר הקתולי של הפיאריסטים בבודפשט, נסע אורל ללמוד בגימנסיה לותרנית בדרזדן ואחר כך בווינה כשבחופשות הקיץ היה מבלה בבית ההורים ומבקר בספריית האקדמיה ההונגרית למדעים הסמוכה.
את סיום בחינות הבגרות עשה בגימנסיה הלותרנית שבככר דיאק בבודפשט.
עם מלגה שקיבל משר החינוך ההונגרי, אגושטון טרפורט, למד שטיין בהמשך ארכאולוגיה ומזרחנות, בעיקר פרסית קדומה ושפות הודו באוניברסיטת וינה ואוניברסיטת טובינגן, בלייפציג ולאחר מכן בלונדון.
חזר להונגריה כדי לשרת בשרות הצבאי חובה.
בהזדמנות זו למד קרטוגרפיה צבאית באקדמיה הצבאית ההונגרית "לודוביקה", ידע שהועיל לו בעת מסעותיו העתידיים באסיה.
בסופו של דבר היגר לבריטניה ולמד ארכאולוגיה באוקספורד.
בסוף לימודיו שלט, לבד מאנגלית, גרמנית, צרפתית והונגרית גם בלטינית, יוונית עתיקה, פרסית וסנסקריט.
ב-1887 יצא להודו הבריטית למשרה באוניברסיטת פנג'אב.
ב-1904 היה לאזרח האימפריה הבריטית.
בשנת 1898 נחשף לספרו של החוקר סוון הדין, "דרך אסיה" אודות מסעותיו במרכז אסיה במטרה להתחקות אחר נתיב "דרך המשי".
ב-1900 יצא בעקבותיו למסע של 4,800 קילומטרים שהחל בהודו והגיע עד למרכז סין וטורקסטן.
שטיין צעד במעלה נהר האמו דריה עד למקורותיו בהרי פמיר, משם עבר דרך מעבר מינגטקה וירד לעבר מדבר טקלה מקאן ("מדבר קתאי") ואגן טארים, שם חקר את נווה המדבר העתיק דנדן הויק .
ב-1907 שב לאזור וחקר את מערות מוגאו ("מערות אלף הבודהות") שם גילה (יחד עם מלווה מקומי בשם יין מא ז'יאנג) אלפי כתבים במצב שימור מעולה, רובם כתובים בכתב סיני, אך חלקם בסנסקריט ובטוכארית, שפה לא נודעת שהיה הראשון לגלות.
במערות, שהיוו אתר דתי במשך אלפי שנים, גילה את סוטרת היהלום, הטקסט הכתוב השלם המתוארך העתיק ביותר בעולם (מתוארך ל-868 לספירה).
שטיין רכש מן הנזירים בנוסף לסוטרה עוד כ-40,000 כתבים עבור המוזיאון הבריטי וכן ציורים וממצאים רבים של תרבות חומרית שהשתמרו ובהם מוצרים מכפות דקלים, אריגים, תכשיטים וכלי קרמיקה.
על הישג זה כה בתואר עמית האקדמיה הבריטית ואביר האימפריה ההודית, שהקנה לו את הזכות להוסיף "סר" לפני שמו.
בהמשך המסע, בשנת 1908 עבר את הרי קונלון, וסבל מכוויות קור קשות שעלו לו בכמה מבהונות רגליו.
בשנות ה-30 יצא למסעות חקר במסופוטמיה (איראן, עיראק וסוריה).
כשלא יצא למסעות חי לבדו למשך תקופות ארוכות באוהל בעיירה גולמרג שבקשמיר.
את שטיין ליווה תמיד כלב, לרוב מסוג פוקס טרייר.
מת בקאבול ונקבר שם בבית הקברות הבריטי.
אוספיו נחלקו בין המוזיאון הבריטי, הספרייה הבריטית, מוזיאון סרינגאר והמוזיאון הלאומי בניו דלהי.
בשנת 1921 תרם את התכתבויותיו המשפחתיות וכ-2000 מספרייתו לאקדמיה ההונגרית למדעים.
1895 - חבר-חוץ באקדמיה ההונגרית למדעים
1976 - במקום שבו נמצא פעם ביתו, כעת בניין משרדים ברחוב יאנוש אראן 6–8 בבודפשט הותקנה לוח זיכרון לזכרו, בעיצובו של אישטוואן מאדראשי.
אורלה (בפולנית: Orla, בבלארוסית: Орля) היא עיירה במחוז ביילסק מדרום לביאליסטוק בפולין.
אורלה מוזכרת בתיעוד משנת 1529. במהלך המאות ה-16 וה-17 הוזכרה העיירה במסמכי הנישואין והכלכלה של האצולה המקומית.
בין השאר מוזכרים רישיונות מסחר ומלאכה שניתנו לתושבי המקום.
ב-1622 ציווה נסיך מקומי על הקמת טירה וכנסייה קלוויניסטית בעיירה.
בשנת 1702, בתקופת המלחמה הצפונית הגדולה בין השוודים והרוסים, הייתה אורלה זירת קרבות וסבלה פגיעות.
בשנת 1794, עם חלוקת פולין, ישב מלך פולין האחרון סטניסלאב פוניאטובסקי תקופה קצרה באורלה, וממנה הודיע על התפטרותו.
עם החלוקה שכנה אורלה בשטח הכיבוש הרוסי.
באמצע המאה ה-19 הוקם בית קברות אורתודוקסי בעיירה.
עקב המלחמה הפולנית-סובייטית עזבו את אורלה רבים מתושביה.
לאחר הסכם ריגה שבו לעיירה רבים מהתושבים שעזבו אותה עקב הקרבות.
בשנת 1938 פרצה בעיירה שרפה גדולה, בה נשרפו מאות בתים, בהם שני בתי כנסת.
בשנת 1939 נכבשה אורלה בידי הגרמנים, אך כעבור מספר ימים הועברה לשליטת הצבא האדום, ואלו גירשו רבים מתושביה לסיביר, והחרימו רכוש רב מהכנסייה במקום.
קהילה יהודית בעיירה נזכרת עוד באמצע המאה ה-17, ובשנת 1754 הוקם במקום בית כנסת.
יהודי העיירה התפרנסו בעיקר ממסחר זעיר וממלאכה.
במשך שנים רבות היוו היהודים רוב בעיירה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה והמלחמה הפולנית-סובייטית מספר היהודים בעיירה פחת משמעותית.
בין ילידי העיירה שעלו לארץ נמנים הרב חיים שלמה רוזנטל, אבי הרב אברהם דוד רוזנטל וסבו של הרב יעקב ניסן רוזנטל, "רב האסירים" הרב אריה לוין, הרב אלתר הלר ופעיל ההגנה שלמה זלוטניק.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו באורלה כ-2,500 יהודים, כשלושה רבעים מסך תושבי העיירה.
ב-26 ביוני 1941 כבשו הגרמנים את אורלה מידי הצבא האדום, והחלו בהטלת גזרות על היהודים בה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וסימון הבתים, וחובת גילוח זקנים.
כמו כן, מונה בעיירה יודנרט בן 12 חברים, שצווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה.
באוגוסט 1942 הוקם באורלה גטו.
בתחילת נובמבר 1942 כיתרו הגרמנים את הגטו, והובילו את כל יושביו בקרונות משא לביילסק פודלסקי.
כ-200 יהודים בעלי מקצועות ובני משפחותיהם הועברו לגטו המקומי, והיתר גורשו עם יהודים נוספים מהאזור למחנה ההשמדה טרבלינקה.
בפלזמה ובאלקטרוליזה אורך דביי (נקרא גם רדיוס דביי), נקרא על-שם הפיזיקאי ההולנדי פטר דביי, הוא מדד לטווח ההשפעה האלקטרוסטטי של נושאי מטען בתמיסה.
כדור דביי הוא נפח שרדיוסו הוא אורך דביי, שבתוכו ישנה השפעה, ומחוץ לו המטען מסוכך.
אורך דביי מופיע באופן טבעי בתיאור התרמודינמי של מערכות גדולות של מטענים ניידים.
במערכת של סוגים שונים של מטענים, הסוג ה- נושא מטען והוא בצפיפות במיקום .
על פי מה שנקרא "המודל הפֶּרְמִיטִיבִי", מטענים אלה מפוזרים ברציפות בחומר שמאופיין רק על ידי הפרמיטיביות הסטטית היחסית שלו, .
התפלגות זו של מטענים בתוך החומר מייצרת פוטנציאל חשמלי שמקיים את משוואת פואסון:
כאשר הוא הפרמיטיביות של הוואקום.
המטענים הניידים לא רק מייצרים אלא גם נעים בתגובה לכוח קולון הנובע מפוטנציאל זה.
אם נניח כי המערכת בשיווי משקל תרמודינמי עם אמבט חום בטמפרטורה מוחלטת , אז התפלגות המטענים הבדידים, , היא ממוצע על הצבר התרמודינמי.
בהנחות אלה, צפיפות נושאי המטען מהסוג ה- מתוארת על ידי התפלגות בולצמן,
כאשר הוא קבוע בולצמן ו- היא הצפיפות הממוצעת של נושאי מטען .
השוואת הצפיפויות הרגעיות והפוטנציאל במשוואת פואסון עם הממוצע שלהם בהתפלגות בולצמן נותנת את משוואת פואסון-בולצמן:
פתרונות למשוואה לא ליניארית זו קיימים לכמה מערכות פשוטות.
פתרונות למערכות כלליות יותר, ניתן לקבל בגבול של טמפרטורות גבוהות (צימוד חלש), , על ידי פיתוח טיילור:
קירוב זה נותן את משוואת פואסון-בולצמן הליניארית
אשר ידועה גם כמשוואת דביי-האקל.
אורך גל קומפטון היא תכונה קוונטית של חלקיק.
תכונה זו הוצגה על ידי הפיזיקאי ארתור קומפטון בהסבריו על פיזור פוטונים באמצעות אלקטרונים (בתהליך הנקרא אפקט קומפטון).
אורך גל קומפטון של חלקיק שקול לאורך הגל של פוטון בעל אנרגיה השווה לאנרגיית המנוחה של החלקיק.
אורך גל קומפטון של חלקיק, מסומן , הוא:
כאשר h הוא קבוע פלאנק, m היא מסת המנוחה של החלקיק, ו-c היא מהירות האור.
אורך גל קומפטון המצומצם הוא אורך גל קופטון חלקי , כלומר
אורך גל קומפטון המצומצם הוא ייצוג טבעי של מסה בקנה מידה קוונטי, ועל כן הוא מופיע רבות במשוואות יסודיות של מכניקת הקוונטים.
אורך גל קומפטון המצומצם מופיע גם במשוואת קליין-גורדון היחסותית לחלקיק חופשי:
הוא מופיע גם במשוואת דיראק:
וכן במשוואת שרדינגר, אף על פי שלרוב בהצגתה היא נעלמת מן העין.
לדוגמה, משוואת שרדינגר של אלקטרון באטום דמוי מימן:
אך חילוק המשוואה ב- ותוך שימוש בקבוע המבנה הדק, נקבל:
הקשר בין אורך גל קומפטון הרגיל למצומצם
אורך גל קומפטון המצומצם הוא הצגה טבעית של מסה בקנה מידה קוונטי.
על כן משוואות הנוגעות למסה בצורה של מסה, כגון משוואת קליין-גורדון ומשוואת שרדינגר, משתמשות באורך גל קומפטון המצומצם.
לעומת זאת, אורך גל קומפטון הרגיל הוא הצגה טבעית של מסה שהומרה לאנרגיה.
על כן משוואות הנוגעות להמרת מסה לאנרגיה, או לאורך גל של פוטונים המגיבים למסה, ישתמשו באורך גל קומפטון הרגיל.
לדוגמה, לחלקיק חסר מסה m יש אנרגיית מנוחה E = mc2. אורך גל קומפטון הרגיל עבור החלקיק הוא אורך הגל של פוטון בעל אנרגיה זהה.
עבור פוטונים בעלי תדירות f, האנרגיה הזו תינתן על ידי:
ומכאן ניתן לקבל את אורך גל קומפטון הרגיל.
ניתן לחשוב על אורך גל קומפטון המצומצם כעל הגבלה בסיסית על מדידת המצב של חלקיק, תוך התחשבות במכניקת הקוונטים ובתורת היחסות הפרטית..
הגבלה זו נובעת ממסת החלקיק.
לדוגמה, ניתן למדוד את מיקומו של חלקיק על ידי שידור אור אליו וקליטת האור המוחזר ממנו.
כדי למדוד את מיקומו בצורה מדויקת, נדרש להשתמש באורך גל קצר ככל הניתן, כלומר בפוטונים בעלי אנרגיה גבוהה.
אם האנרגיה הזו חורגת מהגודל mc2, כשהפוטון יפגע בחלקיק, ההתנגשות עשויה ליצור חלקיק חדש מאותו הסוג.
תהליך זה הופך את השאלה בנוגע למיקומו של החלקיק לשנויה במחלוקת.
טיעון זה גם מראה כי אורך גל קומפטון המצומצם הוא אורך גל הקטעון, מתחתיו תורת השדות הקוונטית נהיית חשובה.
תוך שימוש בעקרון אי הוודאות ניתן לרשום את הטיעון בצורה הבאה: נניח כי נרצה למדוד את מיקומו של החלקיק בדיוק .
לפי עקרון אי הוודאות של מקום ותנע, מתקיים:
ועל כן, אי הוודאות עבור התנע של החלקיק ניתן על ידי הנוסחה:
שימוש בקשר היחסותי בין תנע ואנרגיה מראה כי כאשר , אי הוודאות באנרגיה גדולה מ-, שהיא האנרגיה הדרושה ליצירת חלקיק חדש מאותו הסוג, ועל כן ההגבלה הבסיסית על אי הוודאות במיקום החלקיק היא:
ניתן לקשר לאורך גל קומפטון המצומצם גדלים אטומים, מספרי גל ואת קבוע המבנה הדק.
את רדיוס בוהר ניתן לרשום בצורה הבאה:
את רדיוס האלקטרון הקלאסי, שגדול בערך פי 3 מרדיוס הפרוטון, ניתן לרשום בצורה הבאה:
את קבוע רידברג ניתן לרשום כך:
ניתן גם לקשר גדלים בפיזיקה גרביטציונית לאורך גל קומפטון ולקבוע הצימוד הגרביטציוני (, הוא האנלוג לקבוע המבנה הדק).
מסת פלאנק היא מיוחדת היות שאורך גל קומפטון המתאים למסה שווה לחצי מרדיוס שוורצשילד.
גודל מיוחד זה נקרא אורך פלאנק (מסומן ).
אורך פלאנק ניתן לכתיב בצורה הבאה:
אורל (; ברוסית: Уральск - אורלסק) היא בירת מחוז מערב קזחסטן שבמערב קזחסטן.
העיר שוכנת במפגש הנהרות אורל ו, כ-1,390 ק"מ מערבית לבירה אסטנה ובסמוך לגבול עם רוסיה.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 אוכלוסיית העיר מונה 356,520 בני אדם.
העיר הוקמה ב-1584 בשם יאיצקי גורודוק, אך 1613 נחשבת לתאריך הרשמי בו הוקמה העיר.
ב-1591 הקוזאקים של העיר קיבלו אזרחות של רוסיה, אך שמרו על האוטונומיה עד תקופת שלטונו של פיוטר הגדול.
בין השנים 1773–1775 היו הקוזאקים של יאיצק בין הכוחות העיקריים של ימליאן פוגצ'וב במרדו נגד יקטרינה הגדולה.
לאחר כישלון המרד ציוותה יקטרינה ב-1775 לשנות את שמו יאיצקי גורודוק לאוראלסק.
אלכסנדר פושקין ביקר בעיר יחד עם חברו ולדימיר דאל ב-1833 בזמן שהראשון ערך מחקר בשביל ספר על ימליאן פוגצ'וב וכתיבת רומן בת הקפיטן.
ב-1894 העיר חוברה למערכת מסילות הרכבת, מה שתרם רבות להתפתחות העיר.
בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה הייתה העיר במרכז קרבות קשים.
בזמן מלחמת העולם השנייה לעיר עברו מספר מפעלים, הוקמו בתי חולים שנועדו לשרת את הפצועים אשר הגיעו מן החזית.
אורך חיים ממוצע (mean lifetime) הוא הממוצע החשבוני של משך הקיום של חלקיקים במערכת פיזיקלית.
באופן כללי יותר, אורך חיים ממוצע הוא הממוצע החשבוני של משכי זמן הנוכחות של איברים בקבוצה.
קיים הבדל בין אורך חיים ממוצע לבין זמן מחצית חיים.
זמן מחצית החיים הוא הזמן שנדרש לדעיכת חצי מהחלקיקים או המרכיבים של מערכת.
לעומת זאת, אורך חיים ממוצע הוא ממוצע הזמן שנדרש לכל החלקיקים או המרכיבים של מערכת כדי לדעוך.
השימוש בנתון זמן מחצית החיים נפוץ בתחום הפיזיקה הגרעינית; השימוש בנתון אורך החיים הממוצע נפוץ בתחום פיזיקת החלקיקים.
זאת, בין היתר, מכיוון שמשך החיים של חלקיקים תת-אטומיים בלתי-יציבים הוא, לרוב, קצר בהרבה מזה של אטומים בלתי-יציבים.
יתר על כן, פיזיקת החלקיקים מרבה לעסוק במערכות המכילות מספר קטן של חלקיקים תת-אטומיים – לעיתים, רק אחד – כך שאין טעם או אפשרות של ממש לדון בזמן הנדרש לדעיכת חצי מהחלקיקים.
אורכי החיים הממוצעים של חלקיקים שונים משתרעים על פני טווח רחב.
כך, לדוגמה, אורך החיים הממוצע של בוזוני W הוא כ- שניות, אורך החיים של נייטרון חופשי (כזה שאינו חלק מגרעין) הוא כ-881.5 שניות ואורך החיים של חלקיקים יציבים הוא אינסופי, או אינסופי מבחינה תצפיתית (observationally stable).
אוּרל איירליינס היא חברת תעופה רוסית מהעיר יקטרינבורג.
בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה קולצובו.
החברה הוקמה ב-1943 בשם Sverdlovsk State Air Enterprise, ובהמשך הפכה לחלק מאירופלוט.
באוגוסט 2019 ביצעה טיסה U6-178 של אורל איירליינס נחיתת אונס בשדה תירס במחוז מוסקבה לאחר התנגשות עם להקת שחפים במהלך ההמראה, שגרמה להשבתת המנועים.
כל 226 הנוסעים יצאו בחיים.
ב-12 לספטמבר 2023 מטוס מדגם איירבוס A320 בטיסה U6-1383 של אורל איירליינס עם מספר רישום RA-73805 ביצע נחיתת אונס על שדה חיטה במחוז נובוסיבירסק.
המטוס היה בדרכו מסוצ'י והיה אמור לנחות באומסק, ובעקבות מזג אוויר סוער באזור הונחה להמשיך לכיוון נובוסיבירסק על מנת לנחות בנמל תעופה המקומי.
במהלך הדרך מחסור בדלק אילץ את הטייסים להנחית את המטוס בשדה חיטה.
כל 159 הנוסעים, ובכללם 23 ילדים, יצאו בחיים.
החברה מפעילה לישראל טיסות ישירות ממוסקבה, סנקט פטרבורג, יקטרינבורג, סמארה, סוצ'י, מינרלנייה וודי וקרסנודאר.
לנמל התעופה בן-גוריון מפעילה החברה 2 טיסות שבועיות מנמל התעופה ז'וקובסקי הסמוך למוסקבה, 2 טיסות שבועיות מנמל התעופה הבין-לאומי פולקובו בסנקט פטרבורג, 3 טיסות שבועיות מיקטרינבורג, טיסה שבועית אחת מסמארה, טיסה שבועית אחת ממינרלנייה-וודי, 2 טיסות שבועיות מסוצ'י וטיסה שבועית אחת מקרסנודאר.
במהלך עונת הקיץ מפעילה החברה טיסות בין נמל התעופה רמון לנמל התעופה הבין-לאומי דומודדובו במוסקבה, ולנמל התעופה הבין-לאומי פולקובו בסנקט פטרבורג.
בשנת 2022 החברה השעתה את הטיסות לישראל בעקבות חששות שישראל תחרים את המטוסים, עקב סנקציות בינלאומיות על רוסיה.
אורל אופה הוא שמה של קבוצת כדורעף מקצוענית מהעיר אופה שבבשקורטוסטן.
נוסד בשנת 1992 ומתמודד באליפות רוסיה בכדורעף.
הישג השיא הוא סגנות אליפות רוסיה בעונת 2012/2013, העפלה לגמר גביע האתגר האירופי בעונת 2012/13 וגמר הגביע הרוסי בכדורעף בעונת 1999. הישג השיא במפעלים האירופיים הוא העפלה לרבע גמר גביע קונפדרציית הכדורעף האירופית בעונת 2006/2007.
אורלה (בבלארוסית: О́рля, נהגה: אורליה; ברוסית: Орля, אורליה; בפולנית: Orla; בפי יהודיה: אורלובה, אורלי) הוא כפר במחוז משנה שצ'וצ'ין במחוז גרודנו שבבלארוס, על גדות נהר הניימן מדרום-מערב לנבהרדק.
התיישבות יהודית באורלה מתועדת כבר ממחצית המאה ה-17, הקהילה המקומית הייתה עשירה ושילמה לבדה כשליש מן המיסים שהטיל ועד מדינת ליטא על גליל טיקטין שאליו השתייכה הקהילה.
במשך השנים גדלה הקהילה וקטנה בהתאם לתנאי החיים הכלכליים, וערב מלחמת העולם הראשונה עמדה אוכלוסייתה היהודית של אורלה על קרוב ל-400 איש.
בימי המלחמה שותק הכפר, תושביו סבלו רעב, ותושביו היהודיים סבלו קשות מידי חיילי הצבא הרוסי שבזזו את רכושם ונהגו כלפיהם באלימות קשה.
כבר לפני המלחמה החלה הגירה יהודית מאורלה, הן כחלק מתהליך העיור הכללי, והן בהגירה אל מעבר לים.
לאחר המלחמה היו יהודי הכפר, 195 במספר, כשליש מן האוכלוסייה הכללית, אך את המיעוט הקטן ביותר בכפר היוותה האוכלוסייה הפולנית.
רוב ככל תושבי אורלה שנותרו בכפר עד מלחמת העולם השנייה, נרצחו בשואה.
בנובמבר 1941 הם הועברו לגטו שהוקם בעיירה הקרובה ז'ולודק שרוב ככל יושביו נרצחו במספר אקציות, כשהעיקרית שבהן התרחשה כעבור חצי שנה.
אין מידע על ניצולים יהודיים מן הכפר.
ר' אהרן ב"ר פסח - הרב הראשון של אורלה שמוזכר בתעודות
רבי אליעזר ב"ר צבי הירש - כיהן באורלה בסוף המאה ה-18 וממנה עבר לכהן בגרודנו, נמסר שהניח אחריו חיבורים רבים שלא נדפסו
רבי חיים לייב מישקובסקי - כיהן באורלה בסביבות 1860, וממנה עבר לכהן בז'ולודק
רבי ישראל יהונתן ירושלימסקי - כיהן אחרי הרב מישקובסקי, ונפטר בימי מלחמת העולם הראשונה (1917).
חתנו של הרידב"ז וחותנו של הרב יחזקאל אברמסקי
רבי שמואל אליהו קהאן – גיסם של רבי אברהם ישעיהו קרליץ ורבי יעקב ישראל קניבסקי, נרצח בשואה
אורל ז'ונסון מנגאלה הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר האחורי באולימפיק ליון מהליג 1 ובנבחרת בלגיה.
ב-9 ביוני 2017 חתם מנגאלה על חוזה לארבע עונות בשטוטגרט מהבונדסליגה.
ב-8 באוגוסט 2018 הושאל למשך עונה אחת להמבורג מהבונדסליגה השנייה.
ב-9 באפריל 2021 האריך את חוזהו בשטוטגרט עד לחודש יוני 2014.
ב-31 ביולי 2022 חתם בנוטינגהאם פורסט.
ב-1 בפברואר 2024 עבר בהשאלה לאולימפיק ליון מהליג 1. ב-2 ביולי 2024 חתם באופן קבוע בליון.
ב-30 באוגוסט 2024 הושאל לאברטון.
ב-26 במרץ 2022 ערך מנגאלה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת אירלנד במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר יורו 2024.
אורל פלוריאן אמנדה הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת איינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
אמנדה גדל במחלקת הנוער של יאנג בויז ברן.
ב-13 בפברואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 3-1 על פ.צ.
בזל במסגרת המחזור ה-21 בליגת העל השווייצרית לעונת .
בעונת זכה עם המועדון באליפות שווייץ.
ב-19 בספטמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 3-1 לר.ב.
לייפציג במסגרת שלב הבתים לעונת 2023/2024. בינואר 2024 נרכש אמנדה על ידי איינטרכט פרנקפורט, והושאל בחזרה ליאנג בויז ברן עד לסיום עונת 2023/24. באוגוסט 2024 עבר לאיינטרכט פרנקפורט באופן סופי.
אמנדה נכלל בסגל נבחרת שווייץ עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023, וערך שתי הופעות בטורניר.
ב-15 בנובמבר 2024 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בתיקו 1-1 נגד בליגת האומות.
אורלוגין הוא כתב עת ספרותי עברי שראה אור בשנות החמישים.
מייסדו, עורכו והכותב העיקרי בו היה אברהם שלונסקי.
גיליון ראשון של "אורלוגין" יצא לאור בדצמבר 1950. גיליון אחרון נדפס בפברואר 1957. במהלך שנים אלה יצאו לאור 13 חוברות.
השם "אורלוגין", שעון, בא להעיד על כוונותיו של שלונסקי: שכתב העת יהיה מעין שעון מעורר לסופרים ולקוראים, וכן שיעיד על ממד הזמן, כלומר שיהיה שופר למודרניזם בספרות העברית והעולמית.
"אורלוגין" היה בעל זיקה חזקה לשמאל הישראלי של אז, ובעיקר למפלגת הפועלים המאוחדת ולמועדוני "התרבות המתקדמת" שלה.
וכך כתב שלונסקי במכתב לנתן שחם:אם "עתים" הוא הזמן במרוצו הקל, המהיר, השוטף מיום ליום, בחינת לפ"ק; הרי אורלוגין הוא הזמן בהילוכו הגדול, באורך-רוח, - בחינת לפ"ג.כתב העת היה בעל זיקה חזקה לזרם הספרותי המכונה "ריאליזם סוציאליסטי", ובעיקר לספרות הסובייטית והמזרח אירופית.
ב"אורלוגין" השתתפו סופרים ומשוררים שמאליים מדורו של שלונסקי אבל גם יוצרים צעירים רבים מדור הפלמ"ח וגם דליה רביקוביץ, וכן השתתפו סופרים משוררים ומבקרים שלא השתייכו למחנה הפוליטי המוגדר שהוציא את כתב העת.
"אורלוגין" יצא לאור בהוצאת הספרים של מפ"ם, "ספרית פועלים", שגם עסקה בהפצתו.
תרומתו העיקרית של "אורלוגין" הייתה בהבאת תרגומי מופת מספרות העולם, שתורגמו בידי שלונסקי, לאה גולדברג, רפאל אליעז ויצחק שנהר.
כתב העת מופתח במלואו על ידי אוניברסיטת בר-אילן במסגרת המפתח למאמרים בעברית.
אורלי זילברשץ (לשעבר: אורלי זילברשץ-בנאי; נולדה ב-11 בדצמבר 1957) היא שחקנית, בדרנית, פזמונאית וזמרת ישראלית.
זוכת שני פרסי אופיר ופרס האקדמיה לטלוויזיה.
אביה יליד הארץ ואמה ניצולת שואה.
בת דודתה של זילברשץ היא נורית הירש (אמה של הירש, לאה זילברשץ, הייתה אחות אביה של אורלי, דוד).
היא למדה לימודי משחק בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב אך לא השלימה את לימודיה.
עם מוריה במסגרת הלימודים נמנים נולה צ'לטון, יוסי יזרעאלי, תום לוי ונורית יערי.
הופעתה הראשונה הייתה בסרטו של אבי נשר, "דיזנגוף 99" ב-1979, לצד גידי גוב וגלי עטרי.
הסרט זכה להצלחה רבה והביא לפרסומה.
ב-1981 השתתפה בסרטו של אסי דיין "עם ישראל חי" לצד חנה לסלאו.
עם סיום לימודיה, החלה לשחק בתיאטראות.
ב-1982 שיחקה בתפקיד הראשי במחזה "לצאת מכאן" מאת מרשה נורמן בתיאטרון באר שבע.
ב-1983 שיחקה במחזה "אגדת חורף" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון החאן, ובסוף אותה שנה במחזה "טנזי" בתיאטרון בית ליסין, מחזה אוונגרד בריטי, המתרחש בזירת היאבקות ועיקרו "מלחמה בין המינים".
ב-1984 השתתפה בסרט הדרמה "לחץ", שכתבה, הפיקה וביימה מישל אוחיון.
במחזה שביים שמואל הספרי, "אבא אובו", בתיאטרון החאן (עיבוד למחזה "המלך אובו") ובמחזה "נשים בצמרת" ב.
ב-1985 הצטרפה לצוות תוכנית הטלוויזיה "זהו זה!" ששודרה בערוץ הראשון, כשהיא מגלמת את חוחית במסגרת פינה קבועה של מערכונים שעסקו בספרות.
דמותה נהפכה עד מהרה לקאלט וזכתה להצלחה רבה.
באותה שנה השתתפה במחזה "דבש פרא" בקאמרי.
בשנה זו יצא אלבום הבכורה של להקת "משינה", אשר על חבריה נמנה יובל בנאי, שהפך לבעלה.
באלבום זה נכלל השיר "אנה" שאותו כתבה זילברשץ.
השיר הפך לפופולרי וזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו ולהיכלל במצעד הפזמונים של גלי צה"ל.
רבים התחבטו בשאלה לגבי זהותה של אנה.
השערות שונות נוגעות לכך שהשיר עוסק בענת עצמון, חברתה הטובה של זילברשץ באותה התקופה.
ב-1986 השתתפה במחזמר "חוות החיות", המבוסס על ספרו של ג'ורג' אורוול.
בשנת 1987 השתתפה לצד יוסי בנאי, מוסקו אלקלעי ויונה אליאן בהצגה "מעגל הגיר הקווקזי" מאת ברטולט ברכט, שתרגם נתן זך וביים עמרי ניצן בתיאטרון הבימה.
ב-1988 כיכבה בסדרת הטלוויזיה הקומית שכתבה ענת גוב, "כן מה?!", יחד עם גידי גוב ודב נבון.
באותה שנה יצא אלבומה השלישי של להקת משינה, "משינה 3", בו נכללו השירים "סוזי בלי היד" ו"אהובתי" שנכתבו גם הם על ידי זילברשץ.
ב-1989 הנחתה לצד אבי קושניר את הפסטיבל בצבעים טבעיים שהתקיים בפעם השנייה.
ב-1991 החלה בקריירה מוזיקלית עצמאית כשהוציאה בדצמבר 1991 את האלבום "הקברט של מירנדה", ובו עשרה שירים מקוריים שכתבה, והלחין יובל בנאי, וכן גרסאות כיסוי לשירים נוספים שתרגמה לעברית.
לשני שירים שיצאו במסגרת האלבום הופקו שני קליפים: "הקברט של מירנדה" ו"השקר".
בין שירי האלבום בלטו גם "בוא ונעשה ביחד תוכנית", "רוזי בת לוויה", "שוב נהיה בוקר" ו"פאם פאטאל".
למרות הפרסום לו זכתה זילברשץ האלבום עצמו נכשל מסחרית, אך הפך לאלבום פולחן בקרב חובבי מוזיקה עצמאית בישראל והפך לאחד הסמלים המזוהים של התקופה.
בשנת 2020 במהלך משבר הקורונה בישראל, ביצע הזמר שלומי שבן גרסת כיסוי לשיר "השקר" מתוך אלבומה של זילברשץ במסגרת מיזם "צו השעה".
ב-1992 שיחקה בתפקיד הראשי במחזה הראשון שכתבה ענת גוב, "אהבת מוות", בתיאטרון החאן.
ב-1994 השתתפה בסרטו של איתן פוקס "שירת הסירנה" לצד יאיר לפיד ודלית קהן.
משחקה בסרט זיכה אותה בפרס אופיר לאותה שנה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה.
ב-1996 שיחקה לצד אביטל דיקר ושולי רנד בסרט זוכה פרס אופיר "מרקו פולו: הפרק האחרון", וכן בסרט "קלרה הקדושה".
בשנת 1998 שיחקה בסרט הטלוויזיה של עירית לינור, "חתולות הרעם", לצד רותם אבוהב ודפנה ארמוני.
בשנת 2000 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "לתפוס את השמיים" לצד יורם חטב.
עונה שנייה של הסדרה שודרה בשנת 2005. ב-2002 שיחקה לצד מאיה מרון בסרטו של ניר ברגמן "כנפיים שבורות".
הסרט השתתף במספר פסטיבלים ברחבי העולם, וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובפסטיבל בטוקיו.
משחקה של זילברשץ זיכה אותה בפרס אופיר שני בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
באותה שנה השתתפה בסרט הטלוויזיה בשם "לבנה יקירתי", שזיכה אותה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ב-2003 שיחקה בהצגת התיאטרון "משפחה" שכתבה וביימה רביד דברה בתיאטרון הבימה.
ב-2005 השתתפה בסדרה תיעודית על זכויות בעלי חיים בשם "ישראלים וחיות אחרות".
בשנת 2007 שיחקה בסדרות הטלוויזיה "משמורת", שכתבה עירית לינור, לצד נתן דטנר והילה פלדמן, ובסדרת הטלוויזיה "להוציא את הכלב" לצד מוני מושונוב.
ב-2008 שיחקה בסרט הדרמה-הקומי של רשף לוי, "איים אבודים".
ב-2010 שיחקה בסרטו של ניר ברגמן, "הדקדוק הפנימי", על פי ספרו של דויד גרוסמן.
ב-2012 שיחקה בסדרה הקומית "יום האם", שכתבה התסריטאית והקומיקסאית דניאלה לונדון דקל, ושודרה בערוץ 2, במשך מספר עונות.
שיחקה בסדרה "הבורר" לצד יהודה לוי ושלומי קוריאט, בתפקיד רותי טוויזר.
ב-2013 שיחקה לצד תיקי דיין וגדי יגיל במחזה מאת ברטולט ברכט "אמא קוראז וילדיה'" בתיאטרון הקאמרי בתפקיד איווט הזונה.
באותה שנה שיחקה גם בתפקיד עליזה גווילי בסדרת הדרמה "שטיסל" ששודרה ביס.
ב-2014 שיחקה במחזה "דג מוסר" מאת מירי חנוך בתיאטרון הקאמרי.
ב-2018 שיחקה בסדרה "מלכות" ב-HOT, אשר צילומיה החלו בינואר 2018, בה היא גילמה את ציפי מלכה.
ב-2019 שיחקה בסדרה "גיבור אמיתי" בתפקיד רותי גרין.
באותה שנה שיחקה בסדרה "פאנץ'" בתפקיד לאה חרסונסקי- מבעלי מועדון סטנד-אפ בשם "שוקן קומדי קלאב", דמות המבוססת על דמותו של שמואל וילוז'ני, מבעלי הכאמל קומדי קלאב
העשור השלישי של המאה ה-21
בשנת 2020 שיחקה בסדרה "למה מי מת".
ב-2021 הוצא לאקרנים הסרט "אחד בלב", בו שיחקה בתפקיד רותי.
על תפקידה בסרט זה זכתה במועמדות לפרס שחקנית המשנה בטקס פרס אופיר 2021. באותה השנה השתתפה וזכתה בעונת ה-VIP של תוכנית המציאות MKR המטבח המנצח יחד עם בנה, אלישע.
בשנת 2022 שיחקה במחזה "את שאהבה נפשי" בתיאטרון הבימה, המבוסס על אירועי הרצח בברנוער.
בשנת 2024 השתתפה כיועצת בתוכנית הטלוויזיה "מוקד 11" ששודרה בכאן 11 וכן בתוכנית "סיפורים מהכורסה".
בשנת 2025 החלה להשתתף בסדרה "חזי ובניו".
בין השנים 1987–2007 הייתה נשואה ליובל בנאי, ולהם שלושה ילדים, ביניהם המוזיקאי אלישע בנאי.
אורלי בן-גרטי (נולדה ב-29 במרץ 1977) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
בן-גרטי החלה לשחק בגיל חמש-עשרה, כשהופיעה בשנת 1992 בסרט הקולנוע של זאב רווח "טיפת מזל" לצד אריה מוסקונה וזהבה בן.
ב־1994 השתתפה בתפקיד הראשי בסרטו של שמואל הספרי "שחור" לצד גילה אלמגור ורונית אלקבץ בדמותה הצעירה של רחל, דמותה של חנה אזולאי-הספרי.
הסרט זכה ב־6 פרסי אופיר והגיע למקום השני בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בן-גרטי הייתה מועמדת לפרס אופיר על תפקידה.
ב-1995 השתתפה בסרט "שחקנים" לצד שמואל סגל, אקי אבני ורמי הויברגר.
ב־1997 השתתפה בסרטו של דורון צברי "הבחור של שולי" שזכה בפרס "הסרט הקצר הטוב ביותר" לצד אריה אליאס ואורי גבריאל.
באותה שנה החלה להשתתף בסדרת הטלוויזיה של איתן פוקס "פלורנטין" לצד סמי הורי ואיילת זורר.
ב-1999 שיחקה בתפקיד הראשי לצד אלברט אילוז ודפנה רכטר בסרט "צור הדסים".
בן-גרטי הייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית שחקנית השנה על התפקיד שביצעה.
בשנת 2000 גילמה את "מונה ליזה אזולאי" בסרטו של אייל חלפון "אתה חייב לעשות מזה סרט" המבוסס על סיפורים אמיתיים.
באותה שנה גם השתתפה בתפקיד הראשי בסרט של שמואל קלדרון "המפלס העליון" לצידו של שמואל קלדרון וריטה שוקרון.
בשנת 2002 הוציאה לרדיו ארבעה סינגלים "מטריד", "דוהה באוויר", "נסיכה" ו"ביני לביני".
בשנת 2005 השתתפה בפרסומת הטלוויזיה לווינר מטעם המועצה להסדר ההימורים בספורט, החל משנה זו זנחה את קריירת המשחק שלה, והחלה לפתח קריירה כזמרת.
עברה להתגורר בלונדון על מנת לפתח את קריירת המוזיקה שלה.
לאחר מספר שנים שבה לארץ, ופתחה חנות בגדי מעצבים ברחוב שינקין בתל אביב.
אוֹרְלוֹב (בכתב קירילי: Орлов) הוא שמה של משפחת אצולה רוסית, שהעמידה מתוכה מדינאים, דיפלומטים ומצביאים ידועי-שם.
הנציג הראשון של המשפחה היה ולריאן אורלוב שתפקד כראש אזור במחוז טבר של היום בשנת 1613. גריגורי אורלוב האב היה מושל נובגורוד ונפטר בשנת 1746. הוא היה האב של חמשת האחים אורלוב, שהבכיר ביניהם היה מאהבה של יקטרינה הגדולה ושני הזוטרים היו מפקדי צבא ידועים.
הם למעשה העלו את המשפחה למעמד גבוהה באצולה רוסית.
מאחר שאיש מן האחים לא השאיר אחריו בן זכר חוקי, עברו התואר וסמל האצולה של רוזני אורלוב ב-1856 לבני משפחת דווידוב (Давыдов), שארי-בשרם.
הרוזן גריגורי גריגורייביץ' אורלוב (1734–1783), הראשון שהעניק למשפחתו מקום של כבוד בדפי ההיסטוריה הרוסית.
היה בין יוזמי הפיכה שלטונית שהביאה את יקטרינה הגדולה לשלטון.
הרוזן אלכסיי גריגורייביץ' אורלוב (1737–1808), אחיו של גריגורי, היה בנה המוכשר ביותר של משפחת אורלוב, והתפרסם גם על שום כוחו הפיסי וזריזותו.
בהפיכת החצר של 1762 מילא תפקיד חשוב אף יותר משל אחיו גריגורי.
ב-1770 מונה למפקד הצי שנשלח להילחם בטורקים; הוא הצית את מרד המניאטים, היוונים יושבי חצי האי מאני, נגד הטורקים, התקוממות שזכתה לשם מרד אורלוב, וניצח את הצי הטורקי העדיף בקרב צ'סמה.
על הישגיו אלה קיבל ב-1774 את תואר הניצחון "צ'סמנסקי" ואת הפריבילגיה להוסיף את הסמלים הקיסריים לשלט האצולה שלו.
הרוזן איוואן גריגורייביץ' אורלוב (1733–1791 היה בכור האחים אך הפחות מפורסם שבהם.
לאחר מות אביהם ב-1746 נעשה הוא ראש המשפחה; כל האחים סרו למשמעתו וכיבדוהו.
הוא ניהל אורח חיים צנוע, וניהל את אחוזות אורלוב.
גם לאחר הפיכת החצר של 1762, כאשר האורלובים נעשו רוזנים וזכו בעושר עצום, סירב לקבל מינויים ותפקידים בשירות החצר, והמשיך לגור במוסקבה ובאחוזות המשפחה.
הרוזן פיודור גריגורייביץ' אורלוב (1741–1796), הרביעי באחים, היה גנרל בצבא הרוסי, שהצטיין במלחמת שבע השנים.
הוא השתתף עם אחיו הגדולים בהפיכת החצר של 1762, אחריה מונה לפרוקורטור של הסנאט.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) שירת תחת פיקודו של אדמירל ספירידוב, והיה אחד הראשונים שהבקיע את מערך הקרב הטורקי בקרב צ'סמה.
לאחר מכן, בקרב הידרה, הניס שמונה-עשרה אוניות טורקיות.
השגים אלה הונצחו בפקודת יקתרינה בעמוד ניצחון ימי, שהוקם בצארסקויה סלו (Ца́рское Село́).
ב-1775 הוא פרש מהשירות הציבורי.
אורלוב לא נישא מעולם, אך נולדו לו חמישה ילדים, אשר מעמדם "הוכשר" על ידי יקתרינה ואף קיבלו מידיה תוארי אצולה.
הצעיר באחים היה הרוזן ולדימיר גריגורייביץ' (1743–1831).
היה בן 19 בלבד כשאחיו הגדולים ממנו הגיעו לעמדות כוח, והם החליטו לשלוח אותו ללימודים באוניברסיטת לייפציג.
אף שחינוכו היה מקוטע וחלקי, מינתה אותו הקיסרית – עם שובו לאחר ארבע שנים – לנשיא האקדמיה הרוסית למדעים.
בורותו בשפה הלטינית הביאה אותו להוציא את לימודי שפה זו מהאקדמיה ולהחליפה בשפה הגרמנית, שבה שלט טוב למדי.
היה פטרונם של מדענים גרמנים כמו פטר סימון פאלאס, אשר את מחקריהם מימן מכיסו ואף הזמין רבים מהם לרוסיה.
ב-1767 ליווה את יקתרינה במסעה לאורך הוולגה ותיעד אותו ביומן מסע.
לאחר שאיבד אחיו את חינו בעיני הקיסרית, סולק ולדימיר ממשרתו ופרש לאחוזתו.
נולדו לו כמה בנות, שאחת מהן הייתה אשתו של פיוטר דוידוב, ובן – הרוזן גריגורי ולדימירוביץ' (1777 – 22 ביוני 1826) – שמת לפניו.
כמותו, הקדיש גריגורי הצעיר את עצמו למדעים.
בנובמבר 1799 הוא נישא לרוזנת אנה סלטיקובה, עזב את רוסיה וטייל בצרפת, איטליה ושווייץ.
בעודו חי בפריז, תרגם אורלוב לצרפתית כמה ממשלי איוואן קרילוב.
לאחר מות אשתו, שב הרוזן אורלוב לרוסיה.
כל שלושת בניו נולדו מחוץ לנישואים.
הנסיך אלכסיי פיודורוביץ' אורלוב (1787-1862), בנו הלא חוקי של הרוזן פיודור גריגורייביץ, נולד במוסקבה ב-8 באוקטובר (19 באוקטובר 1786 על פי הלוח הגרגוריאני), ונטל חלק בכל המלחמות הנפוליוניות מ-1805 עד כיבוש פריז בשנת 1814. היה אחד הצירים שחתם על הסכם פריז.
באותה שנה הוענק לו תואר נסיך והוא מונה לנשיא המועצה המדינית וראש הממשלה.
בנו היחיד של אלכסיי אורלוב, הנסיך ניקולאי אלכסייביץ' אורלוב (1827-1885) היה דיפלומט וסופר רוסי ידוע-שם.
הוא החל את הקריירה שלו בצבא ונפצע קשה במלחמת קרים.
בשל פציעתו עזב את הצבא והצטרף לשירות הדיפלומטי.
מאמריו הפובליציסטיים על עונשי גוף, שנתפרסמו ב"רוסקאיה סטארינה" ב-1881, תרמו תרומה חשובה לביטולם.
אחיו של הנסיך אלכסיי אורלוב, מיכאיל פיודורוביץ' אורלוב (1788-1842), לקח חלק פעיל ביותר במלחמות הנפוליוניות, ועם שובו לרוסיה ב-1814 הוענקה לו דרגת גנרל-מאיור.
בהיותו ידידו של אלכסנדר פושקין וליברל מושבע בעצמו, ריכז את כל מעייניו בהענקת אמנציפציה לאיכרים הצמיתים ובהקמת ממשל רפובליקני ברוסיה.
מאז 1818 עמד בראש סניף קישינב של אגודת הדצמבריסטים.
עם כישלון המרד הוא נאסר, אך שוחרר מיד בערבות הודות להתערבותו של אחיו.
לאחר מכן השתקע במוסקבה ופרסם מחקר חלוצי על האשראי של המדינה.
אורלי וילנאי (נולדה ב-28 ביולי 1972 בתל אביב) היא עיתונאית, פעילה חברתית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
וילנאי היא בתם של כתב קול ישראל, שמעון וילנאי ושרה, אשת חינוך מיוחד.
את שירותה הצבאי עשתה ביחידת המזל"טים של צה"ל, בימים בהם הייתה היחידה כפופה לאגף המודיעין.
וילנאי היא בעלת תואר ראשון בתקשורת וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב.
בעלת תואר שני בתוכנית ללימודי ביטחון, אותו עשתה במקביל לעבודה כחוקרת במכון למחקרי ביטחון לאומי באוניברסיטת תל אביב.
את דרכה הטלוויזיונית החלה כמנחה בערוץ הקניות.
ב-1994 הנחתה וילנאי את התוכנית "ימבה קיץ" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1998 החלה את עבודתה העיתונאית בערוץ הראשון של הטלוויזיה.
בשנת 2000 מונתה לתפקיד כתבת לענייני רווחה.
במקביל הגישה את תוכנית הבוקר של הערוץ לצדם של מאיר איינשטיין ואורי לוי.
בתקופה זו שידרה כתבות שהקנו לה שם של בעלת קול חברתי נוקב.
ב-2004 התפטרה בעקבות לחצים מצד מנכ"ל רשות השידור, יוסף בראל, למתן את כתבותיה.
בשנת 2004 הגישה עם גיא מרוז בגלי צה"ל את התוכנית "יהיה בסדר" שעסקה בעוולות אזרחיות.
וילנאי עברה לערוץ 2 שם המשיכה לעסוק בתחום החברתי.
תחילה שימשה כתבת בצוות התוכנית "עובדה".
בשנים 2006–2007 הגישה וילנאי יחד עם בן זוגה, גיא מרוז את התוכנית "המשמר האזרחי" ב"קשת", ערוץ 2.
בשנת 2008 בערב יום השואה תשס"ח הוקרן בערוץ 2 סרטם של וילנאי ומרוז "מוסר השילומים - המלחמה נמשכת", שבו האשימו את ועדת התביעות ואישים מטעמה בכך שהם מעכבים תשלומים המיועדים לניצולי השואה ומעדיפים את תקצובם של מוסדות שאינם קשורים לניצולים.
ועדת התביעות טענה כי מדובר בעלילה אכזרית ומעוותת, ותבעה את בני הזוג.
בהסכם פשרה הוחלט כי הם יפרסמו התנצלות ויעבירו לוועדה פיצוי בסך של 150 אלף ש"ח, שיועבר לארגון "עמך".
בשנים 2009–2010, הגישה בערוץ 2 את תוכנית התחקירים "שתולים".
במקביל בשנת 2009 החלה וילנאי לעבוד בערוץ 10 שם הגישה יחד עם בן זוגה גיא מרוז, את התוכנית "אורלי וגיא בע"מ".
בסוף ינואר 2011 החלו וילנאי ומרוז להגיש באותו ערוץ טלוויזיה, מדי יום, תוכנית בוקר בשם "אורלי וגיא".
מיוני 2018 משודרת התוכנית בשעות הערב.
במקביל הגישה עם מרוז באותו ערוץ את סדרת התוכנית "אורלי וגיא חוזרים עם תשובה".
בשנת 2014, השתתפה יחד עם מרוז בעונה השנייה של הסדרה הדוקומנטרית "מחוברים פלוס", המשודרת בהוט.
ב-23 במרץ 2018 החלה להגיש בערוץ 10 את התוכנית "אורלי וחי" שעוסקת בבעלי חיים.
לאחר מיזוג רשת וערוץ עשר, החל מ-2 ביולי 2019 החלו וילנאי ומרוז להגיש את תוכנית התחקירים "אורלי וגיא" בערוץ 13.
בשנת 2020, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה יצרה עם בעלה גיא מרוז את הסרט התיעודי "ומה אם כל העולם טועה?" שבו שולבו מומחים מתחום הרפואה המתנגדים למדיניות הטיפול בקורונה בישראל ובעולם.
הסרט זכה למאות אלפי צפיות תוך מספר ימים וספג ביקורת מאנשי מדע ורפואה.
בספטמבר 2021, פרסמו השנים את הסרט התיעודי "עזבו את הילדים" שעוסק במדיניות הממשלה בהקשר לילדים ובני נוער.
גם סרט זה ספג ביקורת מאנשי מדע ורפואה.
בדצמבר 2021 פרסמו השנים פוסט הקורא לנשים שעברו לידה שקטה לאחר החיסון לדווח על כך.
משרד הבריאות יצא בחריפות כנגד פוסט זה.
בתגובה, אורלי וגיא הגישו תביעה כנגד משרד הבריאות.
בראשית שנות ה-20 של המאה ה-21 הקימה וילנאי, ביחד עם ניצן מייזלס, את "מרכז חירות" - מרכז חינוכי בתוך המקלט השיקומי של עמותת "להתחיל מחדש" במושב חרות, בו חיים 1,600 בעלי חיים שניצלו מהזנחה או התעללות.
מאז, היא עוסקת בעשייה חינוכית-טיפולית במקום.
בשנת 2022 ולקראת הבחירות לכנסת ה-25 וילנאי נמנתה על רשימת מייסדי מפלגת "באומץ לעם", שבראשה רשימתה (תחת השם "באומץ בשבילך") עמד צביקה גרנות.
וילנאי לא התמודדה במסגרת רשימת המפלגה לכנסת, והמפלגה זכתה ל-0.31% מהקולות, מתחת לאחוז החסימה.
בשנת 2024 החלה להגיש ביחד עם מרוז את התוכנית השבועית "חוזרים עם תקווה" בגלי צה"ל.
וילנאי כותבת את הטור "חיים בשוליים" בעיתון הארץ.
וילנאי אם לבן מנישואיה הראשונים לעודד פדרבוש.
ב-31 בדצמבר 2008 נישאה בשנית, לגיא מרוז, בטקס אלטרנטיבי.
בשנים 2011–2012 ניסה הזוג להביא לעולם ילד משותף, וכתוצאה מכך עברה וילנאי טיפולי הפריה חוץ-גופית.
בני הזוג תיעדו את טיפולי ההפריה בסרטם "זוג או ילד" שהוקרן בערוץ 10. לאחר שהטיפולים נכשלו היו בני הזוג למשפחת אומנה לילד אריתראי, שנולד להורים שהסתננו לישראל.
בני הזוג מתגוררים בשיכון בבלי.
בספטמבר 2017 התחתנו בני הזוג בטקס דתי רשמי.
בשנת 2007 זכתה באות עמותת אומ"ץ.
בשנת 2009 זכתה ב"פרס פרימור" של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
בשנת 2012 וילנאי ומרוז זכו בפרס "כד החלב", הניתן במסגרת פסטיבל הטלוויזיה "שובר מסך" של מכללת עמק יזרעאל, על עשייתם הטלוויזיונית.
אורלי ויינרמן (נולדה ב-21 ביוני 1971) היא שחקנית, דוגמנית וזמרת עבר ישראלית.
ויינרמן מוכרת במיוחד בתפקידה כעוגן בקומדיית המצבים "שמש".
ויינרמן נולדה בתל אביב בשכונת רמת אביב, לאם פסנתרנית ולאב מהנדס.
בילדותה שיחקה בתיאטרון הנודד של דני פלץ, שם השתתפה בין היתר בהצגות "כיפה אדומה" ו"שלגייה ושבעת הגמדים".
השתתפה בשירוויזיון בשנת 1982 כאחת מילדי השירוויזיון וביצעה בו ביחד עם ארבע בנות נוספות את השיר "רוק אנד רול עלה לארץ" שביצעה בשירוויזיון זה להקת חלב ודבש.
לאחר מכן עברה לדרום אפריקה בעקבות שליחות הוריה, וב-1987 בגיל 16 שבה לישראל.
למדה בתיכון אליאנס תל אביב.
בין השנים 1987–1990 הייתה ויינרמן חברה בלהקת "צעירי תל אביב" ובמסגרתה השתתפה בין היתר בפינה בתוכנית "זהו זה!" ובסדרת הטלוויזיה הראשונה של הלהקה "החופש האחרון".
בצה"ל שירתה בלהקת חיל האוויר.
למדה בבית הספר לתיאטרון ולקולנוע ע"ש לי סטרסברג שבארצות הברית.
לאחר מכן, עברה ליפן ושם עסקה בדוגמנות.
לאורך השנים היא השתתפה במספר קמפיינים שונים כדוגמנית, בישראל ומחוצה לה.
ב-1997 חזרה ויינרמן לישראל כדי לגלם את עוגן בפיילוט לקומדיית המצבים הישראלית, "שמש".
בעקבות הצלחת הסדרה, הפכה ויינרמן לחלק מצוות השחקנים הקבוע בסדרה בין השנים 1997–2004.
במקביל למשחקה בסדרה "שמש" השתתפה בין היתר בתוכנית "רק בישראל", בסדרות "פאזל" ו"פלורנטין", ובהצגה "הקוסם 2000".
ב-2008 שיחקה ויינרמן בסרט הישראלי "הכתובה".
ב-2009 הנחתה ויינרמן בערוץ 24. באותה שנה השתתפה בעונה החמישית של תוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים" ששודרה בערוץ 2. היא הודחה בתוכנית השנייה, אך חזרה והגיעה עד השלבים האחרונים.
בשנת 2006 הייתה בקשר עם סיף אל-אסלאם קדאפי, בנו של שליט לוב מועמר קדאפי.
בשנת 2011, לאחר שנתפס במהלך ההתקוממות בלוב, היא קראה לשליח הקוורטט לענייני המזרח התיכון, טוני בלייר, להצילו מגזר דין מוות הצפוי לו.
היא אימצה דעות אנטי-ציוניות ואנטי-אימפריאליסטיות.
היא נוהגת להשתתף באופן פעיל במחאות שונות, ומתנגדת בחריפות למדיניות הישראלית בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
במהלך מבצע צוק איתן, דבריה בגנות ישראל שפורסמו בפייסבוק קיבלו חשיפה תקשורתית.
ב-2015 פתחה ממקום מגוריה באותה עת, בסאו פאולו שבברזיל, בקמפיין מימון המונים כדי לסייע לה לממן הליך הקפאת ביציות.
ב התגוררה ויינרמן בקיטו, בירת אקוודור.
בשנים האחרונות, ויינרמן תועדה כמחוסרת דיור לכאורה, המקבצת נדבות באזור ירושלים, תחת שם בדוי.
באוקטובר 2024, ניסתה לחצות את הגבול לירדן ללא הצלחה.
אורלי בנימין (נולדה ב-14 במרץ 1960) היא סוציולוגית, חברת סגל בדרגת פרופסור מן המניין במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ופעילה חברתית.
אורלי בנימין היא סוציולוגית ופמיניסטית העוסקת בנשים המועסקות במשרות בהן משולם שכר נמוך.
לטענתה, הפרטה פוגעת בנשים המועסקות בהוראה ובשירותים חברתיים אחרים.
בשנים 1985–1990 למדה לתואר ראשון ולתואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
ב-1990 נסעה לאנגליה וסיימה את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1995 בנושא "התפתחות עצמית והפתיחות למשא ומתן של עבודת המשפחה".
בנימין מלמדת באוניברסיטת בר-אילן החל משנת 1996 בחוגים לסוציולוגיה, אנתרופולוגיה ובתוכנית ללימודי מגדר.
לימדה גם באוניברסיטה העברית בירושלים ובמכללה האקדמית תל אביב-יפו.
בשנת 2013 קיבלה בנימין דרגת פרופסור חבר, ובשנת 2020, קיבלה דרגת פרופסור מן המניין.
בפברואר 2023 התמנתה בנימין לנשיאת האגודה הסוציולוגית הישראלית (החליפה את פרופ' לב גרינברג).
מחקרה של בנימין מנסה להבליט דיכוי של נשים, במיוחד כשאלו באות מקבוצות אתניות וכלכליות חלשות.
היא גם עוסקת בחד-הורות בקרב פלסטיניות-ישראליות, ובמוסריות של הכלכלה.
בשנים 2007–2008 הייתה חלק מצוות שפיתח תוכנית בשם "רשתות", להכנת בני נוער לעולם העבודה.
התוכנית מבוססת על הקניית אוריינות כלכלית ופיתוח מיומנויות התרשתות אצל בני נוער שנשרו ממסגרת לימודים נורמטיבית.
הפרויקט מתבצע בשיתוף עם עמותת אשלים, קידום נוער והחברה למתנס"ים ונערך במסגרת התוכנית ללימודי מגדר באוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 2002–2005 קידמה, יחד עם עו"ד דפנה רובינשטיין, הצעת חוק למניעה העסקה פוגענית, המבוססת על הידע שצברה במחקרה על השותפות בין חברות כוח אדם לבין המדינה בישראל בהעסקת נשים באופן פוגעני ארוך טווח תחת מראית עין של זמניות.
חברה באקדמיה לשוויון ופעילה בפורום להגנת ההשכלה הגבוהה.
דפנה רובינשטיין, אורלי בנימין וערן גולן, 2008, "דרך המלך": העצמה מבנית של עובדים עניים בצל תרבות המכרזים.
עמ' 159–194. בתוך: מימי אייזנשטט וגיא מונדלק (עורכים), העצמה במשפט, סדרת משפט, חברה ותרבות, אוניברסיטת תל אביב: הפקולטה למשפטים.
תל אביב: נבו הוצאה לאור.
שרית סמבול ואורלי בנימין, 2007, "קיטועים מבניים ומגדריים של היסטוריית העבודה של נשים: הצמצום במבני ההזדמנויות של עובדות עניות", סוציולוגיה ישראלית 9(1): 5–37.
שרית סמבול ואורלי בנימין, 2006. "אמהות ועוני בישראל: מקומה של אמהות בחייהן של עובדות עניות", סוגיות חברתיות בישראל, 1: 31–63.
רונה גוצלב ואורלי בנימין, 2006, "גמדים או רובוטים: מחויבות ודה-הומניזציה כלפי עובדים זמניים בקרב מנהלי משאבי אנוש במגזר הציבורי", סוציולוגיה ישראלית, 7(2): 253–280.
בנימין, אורלי, 2006, "במורדות שוק העבודה: מסחור כח עבודה נשי בישראל", תרבות דמוקרטית, כרך 10(4): 66–98.
בנימין, אורלי, 2002, "הדואליות ביחסים בין המדינה לנשים בישראל: המקרה של נשים המועסקות דרך חברות כוח אדם במגזר הציבורי", חברה ורווחה, כרך כ"ב, 4, 455–480.
אורלה הרמן קראוזה (בדנית: Orla Hermann Krause; 3 בנובמבר 1867 – 28 בספטמבר 1935) היה שחמטאי דני.
קראוזה ייצג את דנמרק באולימפיאדת השחמט בשנת 1927, אולימפיאדת השחמט הראשונה שאורגנה על ידי פיד"ה שכללה התמודדות פתוחה, התמודדות לנשים ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט.
היא התקיימה בלונדון בין 18 ביולי לבין 30 ביולי 1927. קראוזה שחק על הלוח הראשון ותוצאתו +4 –5 =6 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
נבחרת דנמרק זכתה במדליית הכסף על הישגה.
על שמו של קראוזה קרויה הסתעפות קראוזה בפתיחת רגלי המלכה 1. ד4 ד5 2. פו3 ג5.
קראוזה ניתח את המשחקים של שלוש אליפויות ארצות הצפון בספר
אורלי אזולאי (נולדה באוקטובר 1953) היא עיתונאית וסופרת פוליטית ישראלית.
הייתה כתבת מן המניין בעיתון "ידיעות אחרונות" משנת 1976 ועד 2021, ובתפקידה האחרון שימשה שליחת העיתון לוושינגטון.
אזולאי, ילידת ראשון לציון, החלה את דרכה העיתונאית במהלך שירותה בצה"ל, ככתבת צבאית ב"מערכות ים" - ביטאון חיל הים, לפני מלחמת יום הכיפורים.
לאחר מכן הצטרפה ל"ידיעות אחרונות" ומונתה לכתבת באזור השרון ונתניה.
בתקופה זו פרסמה סדרת כתבות שזכו להד תקשורתי רב, על המאבק בין כנופיות הפשע בנתניה.
בהמשך דרכה מונתה לכתבת הפוליטית של העיתון וסיקרה שורה של מערכות בחירות.
משנת 1976 פעילה כעיתונאית במשרה מלאה בעיתון.
אזולאי הייתה בין העיתונאים היחידים שהועמדו לדין בעבירות סוב יודיצה.
ב-1978 פרסמה כתבה אוהדת על מורשע בפלילים יומיים לפני מתן גזר דינו.
אזולאי הורשעה בעבירה על-פי סעיף 41 לחוק בתי המשפט והוטל עליה קנס בסך 1,000 לירות.
ב-1981 דחה בית המשפט המחוזי את ערעורה.
ב-1983 נדחה ערעורה לבית המשפט העליון על ידי הרכב של שלושה שופטים בראשות אהרן ברק.
ב-1993 נשלחה לפריז ככתבת "ידיעות אחרונות" בצרפת.
במסגרת תפקידה סיקרה את המגעים הראשונים בין נציגים ישראלים ופלסטינים, ראיינה את יאסר ערפאת במפקדת אש"ף בתוניס, וערכה מספר מסעות לצפון אפריקה.
אזולאי פרסמה לראשונה את "פיקדון רבין": התחייבות שהפקיד ראש הממשלה יצחק רבין בידיו של מזכיר המדינה האמריקאי וורן כריסטופר כי ישראל תיסוג מכל רמת הגולן בתמורה לשלום מלא וסידורי ביטחון עם סוריה.
בספרה על שמעון פרס תיארה אזולאי שיחה שהתקיימה בביתו של הנשיא, עזר ויצמן, זמן קצר לאחר שפרס נכנס ללשכת ראש הממשלה בעקבות רצח רבין, שבה סיפר פרס לוויצמן שנדהם לגלות את "פיקדון רבין", שעליו לא ידע הוא עצמו דבר.
ב-1996 שבה אזולאי לישראל וסיקרה את מערכת הבחירות, ולאחר מכן יצאה לוושינגטון כפרשנית וכתבת העיתון בארצות הברית.
במסגרת שליחותה סיקרה ועידות שלום, בהן הסכם ואי, ועידת קמפ דייוויד וועידת שפרדסטאון.
אזולאי יצאה למשימות עיתונאיות במדינות "ציר הרשע" ודיווחה מאיראן, מעיראק ומקוריאה הצפונית.
היא הייתה העיתונאית הישראלית הראשונה שהוזמנה לארמון המלך בריאד ודיווחה מפסגת הליגה הערבית בערב הסעודית.
כמו כן סיקרה מוקדי מתיחות ברחבי העולם, בהם אפגניסטן, פקיסטן, כווית, קטר ומפקדת החזבאללה בביירות.
אזולאי יצאה פעמיים למשימות עיתונאיות באיראן.
ב-2015 שהתה בה 14 ימים ודיווחיה ב"ידיעות אחרונות" סוקרו בהרחבה בטלוויזיה האיראנית.
ב-2005 סיקרה את מערכת הבחירות באיראן, כאשר מחמוד אחמדינז'אד נבחר לנשיא.
ב-18 באוקטובר 2018 טענה ב"ידיעות אחרונות" כי בשנת 1992, בהיותה חברת פאנל בתוכנית "פופוליטיקה", הותקפה מינית בידי המנחה, דן מרגלית.
ב-21 בינואר 2021, יום לאחר השבעתו של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית, הודיעה אזולאי במאמר פרידה ב"ידיעות אחרונות" כי בתום סיקור ארבע שנות כהונתו של טראמפ, ו-45 שנות עבודה סדירה בעיתון, היא מסיימת את עבודתה הרציפה בו ופונה לכתיבת ספר.
האיש שלא ידע לנצח, הוצאת ידיעות ספרים, 1996. ביוגרפיה של שמעון פרס בעקבות כישלונו בבחירות 1996 מול בנימין נתניהו.
האיש שניצח את עצמו, הוצאת ידיעות ספרים, 2000. על הקרב הפוליטי בין נתניהו לבין אהוד ברק.
אובמה: יש לו חלום, הוצאת ידיעות ספרים, 2009. על מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008.
הקרב על אמריקה: מסע בקו השבר, הוצאת ידיעות ספרים, 2022. על ארצות הברית בתקופת נשיאותו של דונלד טראמפ.
אזולאי הייתה נשואה ליעקב כץ, בנו של איש מחלקת הספורט של קול ישראל לשעבר יואל כץ, ולהם בן ובת.
כיום היא נשואה להווארד ארנשטיין, עיתונאי בכיר וראש משרד הרדיו של CBS בוושינגטון.