tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במאי 2008 פורסם כי חניכו של רמזי במשך 15 שנה, מרקוס ורינג, החליט לפתוח מסעדה עצמאית, לאחר שעבד במסעדת "פטרוס" מאז שנת 2003. בחודש יוני 2009 דווח כי חברת ההחזקות של רמזי נקלעה לקשיים כלכליים.
באוקטובר 2010 דיווחה החברה כי כריס הטצ'סון, יושב ראש מועצת המנהלים של החברה, החליט לעזוב את משרתו.
הופעתו הטלוויזיונית הראשונה של רמזי הייתה בשני סרטים תיעודיים בשם "זבוב על קיר המטבח" (Fly on the Kitchen Wall): "נקודת רתיחה" (1998) ו"מעבר לנקודת הרתיחה" (2000).
ב-2004 הופיע בשתי סדרות טלוויזיה בריטיות.
"Ramsay's Kitchen Nightmares" (בישראל שודרה התוכנית בשם "בעזרת השף") אשר שודרה בערוץ 4 הבריטי, שבה עזר למסעדות כושלות לזהות בעיות בניהולן במשך שבוע ימים.
סדרה זו שודרה במשך חמש עונות עד שנת 2007, ומספר תוכניות ספיישל ב-2009 ו-2014. "מטבחי הגיהנום" (Hell's Kitchen) הייתה תוכנית מציאות, אשר שודרה ב-ITV1, ובה רמזי לימד עשרה בריטים מפורסמים להיות שפים, תוך כדי ניהול מסעדה בבריק ליין אשר נפתחה לציבור למשך שבועיים עבור התוכנית.
רמזי יצר את התוכנית אך עזב אותה לאחר עונתה הראשונה.
במאי 2005, רשת פוקס האמריקאית הציגה את רמזי לקהל הצופים האמריקאי בגרסה אמריקאית של "מטבחי הגיהנום" (אף היא שודרה בישראל), אשר משודרת גם כיום.
בדומה לגרסה הבריטית, אף התוכנית האמריקאית מבליטה את שאיפתו של רמזי לשלמות ולמצוינות בהכנה ובהגשת אוכל וכן את מזגו החם.
החל משנת 2007 כיכב רמזי אף בגרסה אמריקאית לתוכנית "בעזרת השף", אשר שודרה ברשת פוקס במשך שבע עונות עד שנת 2014.
החל מ-27 באוקטובר 2005 שודרה בערוץ 4 הבריטי סדרת התוכניות "The F-Word".
בתוכנית אורח מתחרה ברמזי בהכנת מאכל, ואם האורח מנצח (כפי שכבר קרה), המאכל מוגש במסעדות של רמזי.
תוכנית זו הפכה לתוכנית הנצפית ביותר בערוץ 4, ושודרה במשך חמש עונות, עד שנת 2010.
מאז שנת 2010 משמש רמזי כאחד השופטים בגרסתה האמריקאית של התוכנית "מאסטר שף".
באותה שנה אף הפיק לראשונה תוכנית בשם "המסעדה הטובה ביותר של רמזי", בחברת הפקות פרטית משלו.
ב-2011 השתתף (בתפקיד עצמו) בסרט הקולנוע "מהמטבח באהבה".
ב-2017 דיבב את דמותו של דרדס אופה בסרט האנימציה "דרדסים: הכפר האבוד".
בשנת 2022 החל להנחות ואף לשפוט בתוכנית המציאות "Next Level Chef" ברשת Fox, בה קבוצה של שפים מתחרים זה בזה.
לצד רמזי משתתפים השפים ריצ'רד בלייס שהיה שופט בתוכנית "טופ שף" בעונות 12–14, והשפית ניישה ארינגטון שמוכרת בשל מתחרה בעונה התשעית של "טופ שף".
לאורך השנים צבר רמזי מוניטין בזכות שאיפתו למצוינות קולינרית.
מאז שידור התוכנית "Boiling Point" אשר עקבה אחר רצונו לזכייה בשלושה כוכבי מישלן,
הוא נודע אף במזגו החם ושימושו התדיר בקללות.
רמזי אף התעמת לא אחת עם אנשי צוותו, כולל תקרית שהסתיימה בתלונה במשטרה שהוגשה נגדו על ידי שף קונדיטור.
למרות התנהגותו, טען בריאיון בשנת 2005 כי 85% מהצוות עובדים איתו כבר משנת 1993.
רמזי מתאר את סגנון ניהולו הלוחמני כמושפע מעבודתו עם מוריו, השפים הידועים מרקו פייר וייט, גי סבוי, חותנו ושותפו כריס הטצ'סון וג'וק וולאס מנהלו בריינג'רס.
נטען כי אופיו חם המזג הוא שתרם לפופולריות שלה זכה בתוכניות הטלוויזיה בהן הוא מככב בבריטניה ובארצות הברית.
ב-1996 התחתן עם קייטנה אליזבת הטצ'סון (ידועה כטנה), מורה בשיטת מונטסורי.
לזוג שישה ילדים: מייגן, התאומים ג'ק והולי, מטילדה, אוסקר (נולד באפריל 2019) וג'סי ג'יימס (נולד בנובמבר 2023).
חותנו, כריס הטצ'סון אחראי לתפעול עסקי אימפריית המסעדות.
בשנת 1994 הוזהר על ידי המשטרה לאחר שנמצא מעורב בהתנהגות שאינה הולמת יחד עם שני גברים נוספים, שניהם טבחים, בחדר השירותים של תחנת רכבת תחתית בלונדון.
רמזי לא הואשם באירוע בהתנהגות בעלת אופי מיני.
ב-15 בנובמבר 2002 נעצר והואשם בנהיגה תחת השפעת אלכוהול, לאחר שכשל בבדיקת ינשוף.
ב-2007 הודה כי גנב את ספר ההזמנות של מסעדתו אוברג'ין ב-1998 והאשים את מרקו פייר וייט בגנבה כדי למנוע את מינויו של וייט כשף במסעדה במקום רמזי.
לאורך חייו המקצועיים היה רמזי מעורב במפעלי צדקה שונים.
ב-26 באפריל 2009, עת סיים את מרוץ מרתון לונדון, השלים את מטרתו לרוץ עשרה מרוצי מרתון בעשר שנים.
באמצעות ריצתו אסף תרומות לארגון ספינה ביפידה של סקוטלנד, הוא מונה לפטרון של כבוד לארגון זה מאז שנת 2004. מאז שנת 2005 משמשים הוא ואשתו כשגרירים של רצון טוב לארגון הפמיניסטי Women's Aid הבריטי, הפועל לקידום זכויות נשים ולהפחתת אלימות במשפחה נגד נשים וילדים.
בשנת 2008 בעת שצולם לתוכנית על ציד תוכי ים באיסלנד הוא נפל מצוק בגובה 85 מטר אל מי הים הקרים.
צוות הצילום הצליח להצילו ממוות בעזרת חבל שנזרק לעברו, זאת לאחר ששהה במים במשך 45 שניות.
בינואר 2011, בעודו שוהה בקוסטה ריקה, נקלע שוב לסכנת חיים כאשר ניסה לחשוף לתוכנית טלוויזיה את המסחר הלא חוקי בסנפירי כריש.
"מסעדת גורדון רמזי ברויאל הוספיטל רוד" (מסעדת שלושה כוכבי מישלן), שף בכיר מארק אסקיו
"פטרוס במלון ברקלי" (מסעדת שני כוכבי מישלן), שף בכיר מרקוס וורינג
"גורדון רמזי בקלריג'ס" (מסעדת כוכב מישלן אחד), שף בכיר מארק סרג'נט
"סבוי גריל" (מסעדת כוכב מישלן אחד), שף תומך מרקוס וורינג
"ספסל בסבוי גריל", שף תומך מרקוס וורינג
"קפה בוקסווד במלון ברקלי", שף בכיר סטיוארט גיליאס
"מייז", שף בכיר ג'ייסון את'רטון
"לה נוייזט" (מסעדת כוכב מישלן), שף תומך ביור ואן דר הורסט
"גורדון רמזי בלונדון", ניו יורק, שף המטבח ג'וש אמאט
"ורה בהילטון מפרץ דובאי", דובאי
"גורדון רמזי בקונרד טוקיו", טוקיו, אנדי קוק
"סריס של גורדון רמזי", טוקיו
"בתיאבון בריא" (הוצאת פן וידיעות ספרים), 2011
גורו או ספיר (סנסקריט: गुरू "מורה") הוא כינוי המשמש לתיאור מספר סוגים של מורים רוחניים או מנהיגים להתחלות חדשות:
מנהיג דתי בהינדואיזם, בודהיזם, סיקיזם ובתנועות דתיות נוספות
מומחה המלמד תלמידים אומנויות הודיות מסורתיות במכללות בהודו
כיום ניתן התואר הזה על ידי חסידים של זרמים שונים למוריהם, אין אמת מידה אחידה המבדילה בין מי שזכאי לתואר זה ומי שלא.
רבים מן המורים הרוחניים מתנגדים לשימוש במונח "גורו", והידוע מאוד שבהם הוא ג'ידו קרישנמורטי שהתנגד בכל תוקף לקבלת מעמד שכזה.
על פי ההערכות קיימים כיום במגוון הזרמים השונים בין 500 ל-800 גורואים פעילים בעולם שלהם מאות ואלפי מאמינים ותלמידים פעילים.
גורופורניאמה הוא חג הודי, בו תושבי אזור מסוים מביעים הוקרה לגורו החי בסמוך אליהם ומביאים לו מנחות.
הגורופורניאמה נחוג על בסיס מקומי, כאשר התושבים חוגגים את קיומו של כל גורו החי בקרבתם, גם אם אינם בני דתו.
לפי אטימולוגיה עממית מורכב המושג מהמילים בסנסקריט "גו" (חושך) ו"רו" (אור); אדם המוציא אנשים אחרים מחושך לאור.
עמיר פריימן, מערבולות רוח: סתירות ולבטים ביחסי מורה-תלמיד בדרך הרוחנית, הוצאה עצמית, (2018).
האי גורה הוא אי במפרץ דקר באוקיינוס האטלנטי השוכן כקילומטר בודד מזרחית למרכז העיר דקר, בירת סנגל.
אורך האי כ-900 מטר ורוחבו כ-350 מטר, והוא מוגן על ידי חצי האי קאפ-ור.
בגורה מתגוררים 1,056 תושבים (נכון ל-2005), והוא המחוז הקטן בשטחו ובאוכלוסייתו מבין מחוזות העיר.
בשל מיקומו האסטרטגי ובשל העובדה כי הוא מציע מקלט טבעי לכלי שיט, קרץ גורה מאז המאה ה-15 למעצמות אירופה ששלטו בו זו אחר זו, ואשר עשו בו שימוש כמעגן וכמרכז לסחר בעבדים.
בשנת 1978 הוכרז האי גורה כאתר מורשת עולמית.
מאחר שבאי כמעט ואין מים ראויים לשתייה, האי לא יושב לפני בוא האירופים.
הפורטוגזים היו הראשונים שהתיישבו בגורה, בשנת ה-40 של המאה ה-15.
בגורה נמצא בית העבדים (צרפתית: Maison des esclaves), שנבנה על ידי משפחת מסטיסים אפרו-צרפתים בין השנים 1780–1784. בית העבדים הוא אחד מהבתים העתיקים על האי.
כיום הוא משמש כמוזיאון המציג את זוועת סחר העבדים דרך האוקיינוס האטלנטי.
ככל הנראה שלא יותר מכמה מאות עבדים הועברו מגורה מדי שנה לאמריקה, ואלו לא הועברו בספינות גדולות, אלא בספינות נוסעים שחלפו על פני האי במקרה, ועליהן היה מטען אחר.
לאחר דעיכת סחר העבדים בסנגל בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-18, האי הפך לנמל חשוב לספינות מטען של בוטנים, שמן בוטנים, גומי ערבי, שנהב וסחורות חוקיות אחרות.
כנראה למטרת סחר זה נבנה בית העבדים.
האי גורה היה אחד מהמקומות הראשונים באפריקה שנכבשו על ידי האירופים.
הפורטוגזים נחתו לראשונה על האי בשנת 1444. ב-1588, האי נכבש על ידי הרפובליקה ההולנדית, עבר חזרה לפורטוגזים ושוב חזרה להולנדים - שקראו לו על שם האי ההולנדי גורה.
בשנת 1664, האי נכבש על ידי בריטניה בהנהגתו של רוברט הולמס, וב-1677 נכבש על ידי צרפת.
האי נשאר בשליטת צרפת עד שנת 1960, עת הוענקה לסנגל עצמאות.
היו מספר כיבושים בריטיים של האי במהלך מספר מלחמות עם צרפת בין השנים 1677 ו-1815.
גורה הייתה בעיקר נקודת מסחר, שמרכזה המנהלי היה בסן-לואי, בירת הקולוניה של סנגל.
מלבד עבדים, באי נסחרו גם דונג, עורות ותבואה.
אוכלוסיית האי נדה על פי הנסיבות, ממאות אחדות ועד 1,500 ילידים אפריקאים וקריאולים.
מעת לעת, האי אף יושב על ידי אירופים.
במאות ה-18 וה-19, ישבו בגורה קריאולים אפרו-צרפתים, קהילת סוחרים לה היו קשרים עם קהילות דומות בסן-לואי, מדרום לגמביה, ומעבר לאוקיינוס האטלנטי, במושבות באמריקה.
בפברואר 1794, במהלך המהפכה הצרפתית, צרפת הייתה האומה היחידה בעולם שאסרה על העבדות (מלבד מספר מדינות בארצות הברית כמו מסצ'וסטס).
ב-1802, נפולאון השיב את סחר העבדים על כנו, לאחר שידולים רבים מצד בעלי מטעי הסוכר בקריבים הצרפתיים.
במרץ 1815, במהלך שובו הפוליטי של נפולאון בשלטון מאה הימים, בוטלה סופית העבדות, למען יצירת קשר דיפלומטי עם בריטניה, שאסרה על העבדות בשנת 1807.
במהלך דעיכתו של סחר העבדים במאה ה-18 וביטולו הגמור בתחילת המאה ה-19, הפכה גורה למרכז מסחר חוקי.
מיקומה של העיר ונמלה הקטן נגרע מעיניהם של סוחרי סחר הבוטנים, שהחל להגיע בכמויות גדולות מהיבשת.
לכן, תושבי האי הפגינו נוכחות על היבשת עצמה, ראשית ברופיסקו (1840), ומאוחר יותר גם בדקר (1857).
רבים מתושבים אלו החלו לעזוב את האי.
בעקבות כך שאי היה מרכז חשוב של שחר עבדים להיסטוריה שלו הוקדשו שירים של מספר אמנים כמו ברנינג ספיר, אלפא בלונדי, סינסמיליה, ז'ילברטו ז'יל ומרקוס מילר.
בשנת 2007 באי נפתח בית ספר לתלמידות מצטיינות על שם מריאמה בה.
גורדון "גורדי" האו היה שחקן הוקי קרח קנדי מקצועני בעמדת חלוץ אגף ימני, נחשב לאחד מגדולי השחקנים בתולדות הענף.
היה ידוע במספר כינויים שהעיקרי בהם הוא "מר הוקי" (Mister Hockey).
את מרבית הקריירה שלו עשה בדטרויט רד וינגס בליגת ה-NHL, אותה הוביל לזכייה בארבעה גביעי סטנלי.
האו התפרסם ביכולת הבקעה גבוהה מאוד, שסייעה לו לשבור את שיאי ההבקעה בליגה ולקבוע שיאים שהחזיקו מעמד שנים רבות, עד הגעתו לליגה של ויין גרצקי.
נודע גם בכוחו הפיזי ובקריירה הארוכה באופן מיוחד שלו, שמהווה שיא NHL עם 26 עונות.
בנוסף לכך שיחק האו 6 עונות בליגת ה-WHA, שהתחרתה ב-NHL בשנות ה-70 של המאה ה-20, ולמעשה השלים בכך 32 עונות של הוקי קרח מקצועני ברמות הגבוהות ביותר.
הוא השחקן היחיד בהיסטוריה ששיחק ב-NHL כשהוא בן 50 ויותר.
האו נולד למשפחה בת 9 ילדים בפלורל, כפר קטן בפאתי ססקטון, שבפרובינציית ססקצ'ואן.
בגיל 8 החל לשחק הוקי קרח, ובלט כבר כילד במידותיו הפיזיות.
כשהיה בן 9 עברה משפחתו לססקטון.
בגיל 15 נבחן האו בניו יורק ריינג'רס, אולם לא הגיע לסגל הקבוצה לאחר שעזב את מחנה האימונים של הקבוצה בשל געגועיו לביתו בססקצ'ואן.
שנה לאחר מכן הוחתם על ידי דטרויט רד וינגס והועבר לקבוצת צעירים שקיבלה חסות מהמועדון.
ב-1945, בהיותו בן 17, העבירו הרד וינגס את האו לראשונה מקבוצת הצעירים שלה לקבוצת בוגרים מקצוענית - אומהה נייטס, שהייתה קבוצה-בת של רד וינגס בליגה מקצוענית משנית.
האו בלט בנייטס עם 22 שערים ו-26 אסיסטים ב-51 משחקים, ועונה אחת לאחר מכן הועלה לסגל הרד וינגס.
כבר בעונותיו הראשונות בקבוצה הראה האו יכולת הבקעה וניהול משחק ברמה שהלכה ועלתה.
האו היה אמבידקסטרי, ומקלות ההוקי של אותה תקופה שהיו סימטריים, בעלי להב ישר - בניגוד למקלות המודרניים בעלי הלהב המעוקל - איפשרו לו לנצל את תכונתו זו ולשחק הן כשהמקל מימין לגופו והן כשהוא לשמאלו, תוך הפיכת האחיזה במקל, ברמה זהה.
כוחו הפיזי ומזגו הסוער ביססו אותו גם כשחקן קשוח מאוד שלא נרתע מקטטות, ולעיתים נראה אף כשש אליהן.
במקרה מפורסם בעונתו הראשונה בליגה, שתרם רבות לשמו של האו כמתקוטט חסר מעצורים, הכה האו את גדול כוכבי הליגה, מוריס רישאר ממונטריאול קנדיאנס, והפיל אותו אל הקרח במכת אגרוף לפניו.
מעבר להבדל המעמדות בין הכוכב הגדול של הליגה לרוקי העושה בה את צעדיו הראשונים, הרי שרישאר עצמו היה אדם מהיר חימה שעסק בצעירותו באיגרוף, ומרבית שחקני הליגה חששו להתעמת איתו.
הנטייה של האו לקטטות הביאה עם הזמן ביטוי חדש לליגה, על בסיס הביטוי hat trick ("שלושער"): "hat trick של גורדי האו" - שער, אסיסט וקטטה במשחק אחד.
בעונת 1948/49, עונתו השלישית בליגה, כבר הפך האו לאחד המבקיעים הטובים ביותר בה, כשסיים את העונה הרגילה עם 37 נקודות ב-40 משחקים והוסיף 8 שערים ו-3 אסיסטים ב-11 משחקים בפלייאוף.
הקו של האו, אייבל ולינדזי כונה "קו הייצור".
הרד וינגס זכו בגביע סטנלי בסיום אותה עונה, אולם את מסע הפלייאוף עשו ללא האו - במשחק הראשון בפלייאוף של אותה עונה, מול טורונטו מייפל ליפס, ספג האו פגיעת ראש קשה שגרמה לו לאבד את הכרתו ולדמם מראשו.
כשפונה לבית החולים התברר שהוא סובל מזעזוע מוח ודימום תוך-גולגולתי, ועבר ניתוח חירום לניקוז הדם מראשו.
למרות הפציעה הקשה, הוכיח האו את כוחו ויכולת העמידה שלו כאשר חזר לשחק כבר במשחק הראשון של העונה הבאה, 1950/51, שהפכה לעונה הטובה ביותר שלו עד אז.
האו סיים את העונה הרגילה כמבקיע המצטיין של הליגה עם 86 נקודות ב-70 משחקים, בהפרש ניכר מהבא אחריו, וזכה בגביע ארט רוס בפעם הראשונה.
האו היה המבקיע המצטיין של הליגה גם בשלוש העונות הבאות, מתוכן זכו הרד וינגס בשני גביעי סטנלי נוספים.
ארבע הזכיות הרצופות שלו בגביע ארט רוס פתחו רצף נדיר בו היה האו אחד מחמשת המבקיעים המצטיינים של הליגה במשך 20 עונות רצופות, כשב-1954/55 זכה עם הרד וינגס בגביע סטנלי בפעם הרביעית, והשנייה ברציפות.
במשך כל אותה תקופה הרד וינגס היו באופן קבוע בצמרת הליגה ומועמדים לזכייה בגביע סטנלי, הגיעו מספר פעמים לסדרת הגמר על הגביע (כולל ארבע רצופות בשנות ה-60), אולם לאחר 1955 לא זכו בו שוב.
האו זכה בגביע ארט רוס עוד פעמיים באותה תקופה, ובגביע הארט כ-MVP של הליגה שש פעמים.
בכל אותה תקופה שמר האו על מקומו בקו ההתקפה הראשון של הרד וינגס, כשלידו מתחלפים דורות של כוכבים.
במקביל, הלך האו וריסן את מזגו, ונגרר לפחות ופחות קטטות.
עונת 1968/69 הייתה עונה מיוחדת עבור האו.
עונה אחת קודם לכן הכפילה הליגה את גודלה ל-12 קבוצות, לאחר שהורכבה מ-6 קבוצות קבועות שכונו "שש המקוריות" במשך 25 שנה.
לוח המשחקים של הליגה התרחב, והאו, שכבר חצה את גיל 40, המשיך להוכיח את יכולתו כשסיים את העונה עם המאזן הטוב בקריירה שלו - 103 נקודות (44 שערים ו-59 אסיסטים).
האו המשיך לשחק ברד וינגס שתי עונות נוספות, אולם פציעה מתמשכת במפרק כף ידו בצוותא עם סכסוך חוזי עם בעלי הרד וינגס גרמו לו לפרוש ממשחק אחרי עונת 1970/71. הוא סירב להצעה לאמן את ניו יורק איילנדרס עונה לאחר מכן.
בעונת 1972/73 השתנה נוף ההוקי קרח המקצועני שינוי משמעותי, כאשר ליגה מקצוענית ראשית חדשה, מתחרה ל-NHL, החלה לפעול.
ה-World Hockey Association, או ה-WHA, שמה לה למטרה ראשונה במעלה להעביר אליה את מיטב שחקני ה-NHL.
גורדי האו חזר לפעילות בעונת 1973/74, בגיל 45 ולאחר שתי עונות פרישה, וחתם באחת מקבוצות הליגה החדשה, יוסטון איירוס - מהלך שנחשב להצלחה גדולה ל-WHA ומכה ל-NHL.
המניע העיקרי של האו לחזור מפרישתו ולהצטרף לאיירוס היה הזדמנות לשחק עם שני בניו, מרק ומרטי, שהצטרפו מוקדם יותר לאיירוס.
לצורך החזרה מפרישה עבר האו ניתוח במפרק כף ידו הפגוע.
האו הוכיח שכוחו עדיין במותניו עם נתוני הבקעה מרשימים, שהתקרבו או עברו את 100 הנקודות באופן כמעט קבוע על פני עונה רגילה של 70 משחקים.
הוא הוביל עם בניו את האיירוס לשתי אליפויות רצופות של ה-WHA ב-1974 ו-1975. בנוסף, שיחק בנבחרת קנדה שהורכבה משחקני WHA ב"סדרת פסגה" של 8 משחקים מול נבחרת ברית המועצות - סדרה שניסתה לתת תשובה לסדרת הפסגה המפורסמת של נבחרת קנדה שהורכבה על ידי ה-NHL שנתיים קודם לכן.
הוא שיחק ב-7 מהמשחקים, כבש 3 שערים ומסר 4 אסיסטים.
ב-1977 עזבו האו ובניו את האיירוס והצטרפו לקבוצה אחרת ב-WHA, ניו אינגלנד וויילרס.
עונת 1977/78 הייתה עונה מצוינת נוספת עבור הכוכב שכבר היה בן 50, והוא סיים אותה עם 34 שערים ו-62 אסיסטים.
העונה שלאחריה הייתה העונה האחרונה לקיומה של ה-WHA.
האו ירד במספריו, אולם העונה הביאה עבורו ועבור הענף אירוע יחיד במינו - שיתוף הפעולה היחיד בין האו בן ה-51 לבין מי שנחשב כבר ליורשו המיועד, ויין גרצקי בן ה-17. האירוע המיוחד היה סדרת משחקים שקיימה נבחרת כוכבים מה-WHA מול הקבוצה הסובייטית דינמו מוסקבה.
האו, עם בנו מרק ועם גרצקי, היו קו ההתקפה הראשון של כוכבי ה-WHA, והובילו את כוכבי ה-WHA לניצחונות על הקבוצה הסובייטית בכל שלושת משחקי הסדרה.
בתום אותה עונה, עם פירוק ה-WHA, שרדה ניו אינגלנד וויילרס את הפירוק והצטרפה כקבוצת התרחבות ל-NHL.
אחרי 9 עונות של הפסקה, כשהוא בעשור השישי לחייו ועדיין נחשב לכוכב, חזר גורדי האו ל-NHL.
ניו אינגלנד וויילרס, ובשמה החדש הרטפורד וויילרס, החלה לשחק ב-NHL בעונת 1979/80. דטרויט רד וינגס, שעדיין החזיקה בזכות ראשונים על האו ב-NHL, ויתרה עליה כמחווה להאו ואיפשרה לו להישאר בוויילרס.
האו שיחק בוויילרס עונת NHL שלמה של 80 משחקים, ועוד שלושה משחקי פלייאוף, בהם כבש 16 שערים ומסר 27 אסיסטים.
הוא שיחק גם במשחק ה"אול-סטאר" של ה-NHL, שנערך בדטרויט, העיר בה עשה את מיטב הקריירה שלו.
הקהל בדטרויט הריע לו ממושכות בטקס הצגת השחקנים ולא איפשר להמשיך בטקס עד שהאו ירד אל הספסל, בניסיון להרגיע את הקהל.
בסיום אותה עונה פרש האו ממשחק.
את משחקו האחרון שיחק בגיל 52 ו-11 יום - שיא NHL המחזיק מעמד עד היום.
למעשה האו הוא היחיד אי פעם ששיחק ב-NHL מעבר לגיל 50.
כשפרש האו ממשחק, הוא החזיק בכל שיאי ההבקעה ב-NHL בעונה הרגילה - שערים (801), אסיסטים (1049) ונקודות (1850).
שיאי ההבקעה שלו נשברו לימים בידי ויין גרצקי.
נכון ל-2025 מדורג האו רביעי בנקודות ובאסיסטים בעונה הרגילה בקריירה (בשני הדירוגים אחרי גרצקי, יארומיר יאגר ומרק מסיה) ושלישי בשערים בקריירה (אחרי אלכסנדר אובצ'קין וגרצקי).
האו החזיק שנים רבות בשיא המשחקים ב-NHL, עם 1767 משחקי עונה רגילה (שיאו זה נשבר ב-2021 בידי פטריק מרלו; נכון ל-2025 האו מדורג שני בתחום זה אחרי מרלו), כשמתוכן 1687 במדי קבוצה אחת - דטרויט רד וינגס - שיא NHL נוסף המחזיק מעמד עד היום.
גם 26 העונות בהן שיחק ב-NHL הן שיא שעדיין שריר וקיים.
בנוסף לכך כבש האו 68 שערים ומסר 92 אסיסטים (ובסך הכל 160 נקודות) ב-157 משחקי פלייאוף ב-NHL.
מעבר לכך, האו שיחק עוד 6 עונות ב-WHA, מספר המביא אותו לשיא של 32 עונות של הוקי קרח מקצועני בליגה בכירה.
ב-WHA, בעונה הרגילה ובפלייאוף, שיחק האו 497 משחקים, כבש 202 שערים ומסר 377 אסיסטים (579 נקודות).
2421 המשחקים ששיחק בסך הכל בשתי הליגות הבכירות מהווים גם הם שיא.
ב-1997 חתם האו של חוזה למשחק אחד במדי דטרויט וייפרס, קבוצה ששיחקה ב-IHL - ליגה מקצוענית משנית שהייתה קיימת באותה תקופה.
האו שיחק במשחק משמרת אחת בלבד על הקרח, והיא הספיקה לו כדי לרשום בקריירה משחק מקצועני נוסף, בגיל 69.
ב-1998 בחר מגזין ההוקי קרח הנחשב "The Hockey News" את 100 השחקנים הטובים ביותר בכל הזמנים.
האו דורג שלישי, אחרי ויין גרצקי ובובי אור.
גרצקי ואור הצהירו מצדם שהאו היה גיבור ילדותם, ומבחינתם הוא השחקן הגדול ביותר בכל הזמנים.
גרצקי אף בחר את מספר חולצתו, 99, כמחווה להאו שלבש את החולצה מספר 9.
ב-2007 נחנך פסל ארד של האו במתחם ג'ו לואיס ארנה, אולמה הביתי של דטרויט רד וינגס באותו זמן.
פסל נוסף של האו מוצב באולם ההוקי קרח הגדול בעיר בה גדל, ססקטון בקנדה.
האו היה אחד מבעלי ונקובר ג'איינטס - קבוצה לצעירים עד גיל 20 המשחקת ב-Western Hockey League, אחת הליגות העיקריות לצעירים בקנדה.
ב-2014 עבר האו מספר אירועי שבץ מוחי.
מצבו השתפר לאחר שעבר במקסיקו מספר טיפולים בעזרת תאי גזע.
גשר בבנייה, שיחבר את דטרויט עם העיר השכנה וינדזור שבקנדה מעל נהר דטרויט, ייקרא על שמו של האו.
בססקטון, בה גדל, כבר קיים גשר על שמו על פני נהר החוצה את העיר.
לאחר תקופה בה הידרדר מצב בריאותו, נפטר האו ב-10 ביוני 2016 בביתו של בנו, מארי, בטולידו, אוהיו, בגיל 88.
האו נישא ב-1953 לקולין ג'ופה, אמריקאית ילידת מישיגן.
קולין התגלתה כמנהלת ספורט מוכשרת ורבת פעלים, שהקימה עבור דטרויט רד וינגס קבוצת צעירים בארצות הברית, יזמה הקמת אולמות הוקי קרח, וניהלה במידה רבה את הקריירה של בעלה ושני בניה, מרק ומרטי.
היא הייתה הרוח החיה מאחורי שובו של בעלה מפרישה ב-1973 כדי שהוא ושני הבנים יוכלו לשחק ביחד ב-WHA.
בהתאם לכינוי הרווח של גורדי, "מר הוקי", זכתה קולין לכינוי "גברת הוקי" (Mrs.
כמנהלת מוכשרת, רשמה קולין את שני הכינויים, יחד עם שמו של בעלה, כסימנים מסחריים.
לגורדי וקולין האו היו שלושה בנים ובת.
מבין השניים ששיחקו עם אביהם ב-WHA וב-NHL גדל מרק להיות כוכב NHL של ממש.
לאחר שזכה עם נבחרת ארצות הברית במדליית כסף באולימפיאדת סאפורו (1972) ושיחק עם אביו ואחיו ב-WHA וב-NHL, המשיך מרק לקריירת NHL ארוכה שהקיפה 16 עונות, שיחק בנבחרת ארצות הברית בגביע קנדה ב-1981, והפך בעצמו לחבר היכל התהילה של ההוקי קרח ב-2011.
2 גביעי אווקו - המקביל של ה-WHA לגביע סטנלי (1974, 1975) - שניהם עם יוסטון איירוס
4 פעמים מבקיע השערים המצטיין של הליגה (1951, 1952, 1953, 1957) (באותם ימים עדיין לא חולק גביע מוריס "רוקט" רישאר)
התקבל להיכל התהילה של ההוקי קרח (1972)
בין חמשת המבקיעים המובילים ב-NHL במשך 20 עונות רצופות
השחקן המבוגר ביותר במשחק NHL (בן 52 ו-11 יום)
הכי הרבה עונות ב-NHL (26, שיא משותף עם כריס צ'ליוס)
הכי הרבה עונות ב-NHL וב-WHA ביחד (32)
הכי הרבה משחקי עונה רגילה ב-NHL באותה קבוצה (1687, בדטרויט רד וינגס)
הכי הרבה משחקי עונה רגילה ב-NHL וב-WHA ביחד (2186)
הכי הרבה משחקי עונה רגילה ופלייאוף ב-NHL וב-WHA ביחד (2421)
הכי הרבה שערים בעונה הרגילה ב-NHL וב-WHA ביחד (975)
גורדונ'ס הוא הג'ין הנמכר ביותר בעולם.
גורדונ'ס נרקח על ידי איש עסקים סקוטי בשם אלכסנדר גורדון שפתח את המזקקה שלו באזור סאות'ווארק ובידל את הג'ין שלו על ידי כך שהוא לא הוסיף לו סוכר וכך המציא את הג'ין היבש, שהפך לסטנדרט עולמי.
בשנת 1786 המזקקה עברה לקלרקנוול.
מותג הג'ין הזה מכיל 37.5% אלכוהול בנפח ומתאפיין בארומות וטעמים של ערער ועשבי תיבול.
המותג נמצא בבעלות יצרנית האלכוהול הבריטית דיאג'יו.
גורדון קרייג היה שחקן, במאי, תפאורן, גרפיקאי, מוציא לאור וכן תאורטיקן של אמנות התיאטרון, אחד החשובים במאה העשרים.
מאמרו החשוב ביותר, "השחקן ומריונטת–העל", התפרסם בשנת 1908.
בשנת 1889 הופיע קרייג בפעם הראשונה כשחקן בתיאטרון הליצאום בלונדון.
בשנת 1900 התחיל לביים בעצמו, הוא ביים בין היתר את "דידו ואנאס" של הנרי פרסל.
במהלך נסיעה לגרמניה בשנת 1904 הכיר את הרקדנית איזדורה דאנקן.
בשנת 1907 הוא עובר להתגורר בפירנצה, מקים שם בשנת 1913 בית ספר לתיאטרון, שם הוא מלמד טכניקות חדישות.
בפירנצה הוציא לאור את כתבי העת לתיאטרון באנגלית "המסכה" ו"המריונטה".
בשנת 1912 הוא ביים במוסקבה בתיאטרון סטניסלבסקי את המלט, והחל משנות השלושים ועד מותו חי בצרפת.
תקופה מסוימת היה ביחסים עם הרקדנית איזדורה דאנקן ונולדה להם בת שנספתה בתאונה בפריז ב-1906.
בעוד שעבד לעיתים קרובות תחת שמו שלו, קרייג חתם על עבודה עם מספר רב של שמות אחרים, כולל אוליבר באת', יוליוס אוליבר, ג'וליו פיררו, סמואל פרים וסטניסלס לודוצ'ובסקי.
לפי השקפתו של קרייג יש למריונטה יתרון גדול על השחקן, כי אין לה רצון משלה, והבמאי יכול ליצור את יצירתו מבלי שרצונותיו ויצריו של השחקן יפריעו.
יש ויכוח על כך, האם כוונתו הייתה להחליף באמת את השחקנים בבובות, או שהוא השתמש במריונטה כדימוי.
קרייג כתב ספרים רבים, והחשוב בהם הוא:
קית' אדוארד אלאם , ידוע גם בשם הבמה גורו (Guru), היה ראפר וחבר בלהקת ההיפ הופ גאנג סטאר שכללה, מלבדו, את די ג'יי פרמייר.
גורו נולד ברוקסברי ששוכנת ליד בוסטון, מסצ'וסטס.
אביו של גורו, אהרי, היה שופט ואימו ברברה הייתה ספרנית בספריה של בית ספר ציבורי בבוסטון.
גורו סיים את לימודיו עם תואר במנהל עסקים ב־Morehouse College שבאטלנטה והתחיל תואר שני ב-Fashion Institute of Technology שבמנהטן.
גורו עזב באמצע התואר כדי להגשים את קריירת ההיפ הופ שלו.
בין היתר גורו עבד בשרות הסוציאלי.
גורו התחיל את קריירת הראפ שלו תחת הכינוי MC Keithy E אבל לאחר מכן שינה את הכינוי שלו לגורו.
ב-1987 הוא הקים את גאנג סטאר.
בהתחלה הלהקה הוציאה לאור שלוש הקלטות, שהופקו על ידי DJ Mark the 45 King, תחת חברת ההקלטות Wild Pitch Records, אך ההקלטות הללו לא קבלו הרבה התייחסות מצד הציבור.
לאחר שינוי בהרכב הלהקה, הלהקה כללה את די ג'יי פרמייר.
הלהקה הוציאה את האלבום הראשון שלה No More Mr.
ב-1998 הוציאה הלהקה את האלבום sizable וב-1999 את האלבום Full Clip: A Decade of Gang Star, שני האלבומים הגיעו לאלבום זהב בארצות הברית על ידי RIAA.
ב-1993 גורו הוציא לאור את אלבום הסולו הראשון שלו Jazzmatazz, Vol.
1, שבו התארחו האומנים MC Solaar, N'Dea Davenport, דונלד בירד ו-Roy Ayers, האלבום קיבל ביקורת טובות מצד הקהל ומהמבקרים.
אלבום הסולו השני שלו Jazzmatazz, Vol.
האלבום השלישי שיצא בשנת 2000 קבל ביקורות פחות טובות מאשר האלבומים הקודמים.
האלבום העלה את המודעות ונתן תמיכה כספית לחולי AIDS באוכלוסייה אפריקנית אמריקאית.
האלבום הוכרז כאלבום השנה על ידי הטיים מגזין.
גורו הוציא את האלבום הראשון שלא מסדרת האלבומים Jazzmatazz, Baldhead Slick & da Click, בשנת 2001. האלבום הגיע למקום 22 במצעד אלבומי ה־R&B\היפ הופ של בילבורד.
ב-2007 גורו הוציא את האלבום Version 7.0: The Street Scriptures עם הלייבל שלו, 7 Grand Records, האלבום הופק על ידי labelmate Solar והגיע למקום ה־54 במצעד אלבומי ה־R&B\היפ הופ של בילבורד.
ביוני 2007 גורו הוציא לאור את האלבום האחרון שלו בסדרת אלבומי ה־Jazzmatazz .
ב-19 במאי 2009 גורו הוציא את אלבום הסולו האחרון שלו Guru 8.0: Lost And Found.
אלבום האיחוד של גאנג סטאר תוכנן לצאת, אך בעקבות מותו של גורו הוא אף פעם לא יצא.
ב-28 בפברואר 2010 גורו לקה בדום לב, הוכנס לניתוח ובמהלכו שקע בתרדמת.
היו שמועות שהוא התעורר ממנה, אך ב-19 באפריל 2010, בגיל 48, הוא מת כתוצאה ממיאלומה נפוצה (סוג של סרטן דם).
גורו הותיר אחריו הורים, שלושה אחים ואת בנו קית' קאסים (Keith Casim).
המפיק של גורו, לייבלמייט סולאר (labelmate Solar), טען שגורו התעורר מהתרדמת וכתב מכתב לציבור, אך די ג'יי פרמייר וחברים נוספים של גורו מז'אנר ההיפ הופ טענו שהוא מעולם לא חזר להכרה.
בני משפחתו של גורו טענו שסולאר מנע מהם להיות בקשר עם גורו בזמן שהוא היה חולה, קצת לפני מותו.
הם גם פקפקו באמיתותו של המכתב שגורו כביכול כתב לפני מותו.
בריאיון לרדיו Conspiracy Worldwide, טען סולאר שהוא מגן על גורו וכל מה שאמר נכון.
הריאיון הזה עורר תגובות קיצוניות מצד קהילת ההיפ הופ והפיג במעט את הערפל בקשר למחלוקת סביב טענותיו.
די ג'יי פרמייר הפיק מיקס של שירי הספד לזכרו של גורו, ופרסם מכתב גלוי עם אחותו של גורו פטרישה אלאם.
אלאם, אחד מאחיו הגדולים של גורו, כתב מסמך זכרונות אישיים ממנו אשר פורסם ב-23 באפריל 2010 ב.
בני משפחתו של גורו בנו אתר אינטרנט לזכרו.
אחיינו של גורו ג'סטין ניקולאס–אלאם ראף יצר סרט תיעודי בן 16 דקות שבו גולל סיפור חיי דודו המנוח.
במהלך טקס פרסי הגראמי של שנת 2011, שמו של גורו לא הוזכר בחלק בו מזכירים את המוזיקאים שמתו במהלך השנה החולפת (2010).
ב-21 באפריל 2011 הלהקה Revive Da Live ערכה מופע לזכרו של גורו ב-Le Poisson Rouge שבניו יורק.
המופע כלל מחווה לסדרת אלבומיו של גורו, Jazzmatazz, אשר כללה הופעות של להקות ג'אז.
במהלך המופע Babygrande Records תרמו 5000 דולר לבנו K.C.
גורדי בהרפתקה מהסרטים הוא משחק מחשב מאת חברת קומפדיה ובהפצת הד ארצי שפותח ב־1998.
המשחק מתרחש באולפן אנימציה לסרטים, בו מר דונקי המנהל, מתרגז על מייקי הצייר ומאיץ בו לגמור את הסרט המצויר או שיפוטר מעבודתו, לרוע המזל מייקי נרדם בגלל שלא ישן כמה לילות, ולעזרתו נחלצים גורדי וגברת כפפה, שנחלצים לעזרתו, כי אם הוא יפסיק לצייר אז גורדי יעלם והכפפה תושלח לפח.
על השחקנים ללקט חפצים שונים ולפתור פאזלים עד ליצירת הסרט המושלם.
את מרבית החפצים הנחוצים להשלים את קטעי הסרט אוספים על ידי הקלקה על חפצים שונים בסביבת המשחק, שאת חלקם מקבלים לאחר שפותרים חידות שונות.
המשחק מתנהל באולפן האנימציה, בסטודיו, בחדר האביזרים, בחדר התלבושות, חדר המוזיקה חדר המנהל, ובמסדרונות.
על השחקן להשלים את הסרט, המלווה בשבעה קטעי אנימציה.
עלילת המשחק מתבססת על אגדת העם "החתול במגפיים".
את תפקיד הראשי, איתייקו החתול, גילם כוכב הילדים איתי שגב.
בעריכת הסרט ניתן לשנות מוזיקה, לשנות משפטים של דמויות, להקליט משפטים באמצעות מיקרופון ולשלבם במשחק.
אחרי ששבעת קטעי האנימציה הושלמו, גורדי מספר על קטע שמיני ואחרון, המסיים את הסרטון המצויר.
לאחר שהמשימה הושלמה מר דונקי מברך את מייקי על השלמת הסרט, והקרנתו מתחילה.
חמישה מגדלים החזיקו בתואר "גורד השחקים הגבוה בישראל".
מגדל שלום מאיר, שנחנך בשנת 1965 על חורבות הגימנסיה העברית "הרצליה" ברחוב הרצל בתל אביב היה הראשון שבהם.
הבניין מתנשא לגובה של 129 מטרים ו-36 קומות.
מגדל שלום החזיק גם בתואר "גורד השחקים הגבוה במזרח התיכון" במשך 14 שנים.
בתואר המקביל בישראל החזיק המגדל 34 שנים, עד שאיבד את הבכורה לטובת מגדל עזריאלי העגול, שנבנה בשנת 1999 ומתנשא לגובה של 186 מטרים ו-49 קומות - גבוה ב-57 מטרים ממגדל שלום.
מגדל עזריאלי החזיק בתואר שנתיים בלבד, עד בנייתו בשנת 2001 של מגדל משה אביב ברמת גן בגובה 235 מטרים.
הוא החזיק בתואר 15 שנים עד שבשנת 2016 נטל את התואר מגדל עזריאלי שרונה המתנשא לגובה 238.5 מטרים.
בשנת 2025 נטל את התואר מגדל ביונד בגבעתיים שמתנשא לגובה של 307 מטרים.
הבדלי הגבהים בין מגדל שלום למגדל עזריאלי העגול, ובינו לבין מגדל משה אביב, נחשבים לגדולים (57 ו-49 מטרים בהתאמה).
במשך למעלה מעשור, מאז נחנך מגדל משה אביב, לא נבנו כלל מגדלים המתקרבים אליו בגובהם, או למגדל עזריאלי העגול.
באמצע העשור השני של המאה ה-21 החלו לקום בישראל מספר מגדלים שגובהם כ-200 מטרים ויותר, ובראשם המגדל הגבוה ביותר, עזריאלי שרונה.
בספטמבר 2024 הושלמה הקומה ה-60 במגדל ביונד בגבעתיים והוא עבר בגובהו את מגדל עזריאלי שרונה.
מגדל תוה"א 2 בתל אביב נבנה במקביל אליו, ועל פי מספר כתבות ומאמרים שפורסמו, עברו שני המבנים אחד את השני במועדים שונים, זאת לאחר ששניהם כבר עברו בגובהם את מגדל עזריאלי שרונה, ולכן לא ניתן לדעת בוודאות מי משניהם היה הגבוה בישראל בתקופה זו.
בספטמבר 2025 הגיע מגדל ביונד לגובהו הסופי והפך רשמית למגדל הגבוה בישראל.
גובהו מקומת הכניסה ועד לקצה הגג 307.5 מטרים ויש בו 72 קומות.
מגדל תוה"א 2 כולל 76 קומות ומתנשא לגובה של 292.8 מטרים.
מגדל הספירלה בתל אביב, הנמצא גם הוא בתהליכי בנייה יחלוף על פני שניהם במהלך שנת 2026 ויהפוך למגדל הגבוה בישראל עם חנוכתו, בגובה של 91 קומות ו-350 מ'.
מגדל בין ערים הוא מגדל המתוכנן לקום בשטח הנמצא בבעלות עיריית תל אביב, ממוקם בקרבת "מתחם הבורסה" ברמת גן ו"מתחם הסיטי" של גבעתיים, וצפוי להתנשא לגובה של כ-400 מטרים ולכלול 100 קומות.
הוא אף יחלוק את הבכורה בתואר "המבנה הגבוה בישראל", עם מתקן המכ"ם בדימונה.
מגדל נוסף המכונה ורטיקל סיטי או משולש הבורסה, אמור לקום במתחם הבורסה ברמת גן ולכלול 111 קומות בגובה משוער של 470 מטרים.
מגדל גבוה אף יותר מתוכנן גם כן במתחם הבורסה בסמוך אליו, ומכונה "מגדל 120" על פי מספר קומותיו המתוכנן.
מגדל זה אמור להתנשא לגובה של 520 מטרים.
מגדלים בישראל שגובהם 150 מטרים ומעלה (נכון לדצמבר 2025):
37 קומות משרדים, 16 קומות מגוריםכשנחנך היה גורד השחקים השלישי הגבוה בישראל8מגדל אקסצ'יינג' משרדים198502023רמת גןמשרדים9מגדל מידטאון משרדים 197.2 51 2017תל אביבמשרדיםהיה המגדל ה-4 בגובהו בישראל עד 2019 10 מגדל BBC 188.75 47 2022 בני ברקמשרדים11מגדל אלאייד סיטיז A188.6482024רמת השרוןמשרדיםנקרא גם מגדל חוף התכלת - ביג פאשן גלילות.
ממוקם בצידו המזרחי של כביש החוף, צפונית למחלף גלילות מערב.
המגדל הדרומי ישמש למשרדים ולמגורים ויכלול 36 קומות בגובה של 146.9 מטרים55מגדל הארבעה הצפוני150.05382017משרדים56מגדל הצעירים המזרחי150432020מגורים
שםתמונה גובה(במטרים) קומות שנת התחלתבנייהעיר הערותמגדל הספירלה335.95882018תל אביבבינואר 2026, שלד הבניין הגיע ל 66 קומות.
נכון לפברואר 2025 נבנה שלד בן 51 קומות.
ביולי 2025 נבנה שלד הליבה של הבניין לגובה של 58 קומות וכ-38 קומות נבנו לתצורתן הסופית.
על פי התוכנית העדכנית המבנה יכלול 88 קומות כשמעל לקומה העליונה ייבנו 12.5 מטר נוספים שישלימו את צורת הספירלה של המגדלמגדל תוה"א 2292.8772020התוכניות למגדל שונו מספר פעמים, והתוכנית העדכנית כוללת מגדל בעל 77 קומות וגובה של 292.8 מטרים.
נכון לנובמבר 2024 השלד נבנה ל-62 קומות ו-38 מקומות הבניין נבנו לתצורתו הסופית.
עבודות הבנייה הופסקו באוגוסט 2022 עקב מחלוקות בין הבעלים (חברת נצבא) לבין הקבלן (אלקטרה), וחודשו כעבור שנה וחצי.
נכון לפברואר 2025 השלד הגיע לקומה ה-40מגדלי לנדמרק - מגדל B (מזרחי)161.642בניית המגדל המערבי הסתיימה ביוני 2024מגדל בית מעריב159422018התכנון המקורי היה 60 קומות ו-256 מטר.
עקב התנגדות רשות שדות התעופה, קוצץ ל-42 קומות.
החל מ-2020 היה בדיונים משפטיים לאישור התכנון המקורי, אך ביולי 2022 נפסק כי גובהו לא יעלה על 42 קומותמגדלי GLOBAL - מגדל B167.643פתח תקווההמתחם, שנמצא על צומת הרחובות ז'בוטינסקי ודרך יצחק רבין, עתיד לכלול שני מגדלים.
מגדל A, שבנייתו הושלמה ב-2021, כולל 36 קומות ומתנשא לגובה של 141.68 מטרמגדל Vie161.543בת יםמגדל מגורים בשכונת פארק היםויתניה 2161.543תל אביבמגדל המשרדים השני שמוקם במתחם.
המגדל הראשון שהושלם ב-2019 כולל 36 קומות ומתנשא לגובה של 146 מטרמגדלי כיכר המדינה (דרומי א')159.944המתחם יכלול שלושה מגדלי מגורים, מקומות חנייה ציבוריים, פארק ציבורי ובו אגם מלאכותי ושבילי אופניים.
נכון לפברואר 2025 הסתיימו עבודות השלד ועבודות החיפוי כמעט הסתיימו.מתחם כיכר המדינה - מגדל צפוני (ג')159.944מתחם כיכר המדינה - מגדל מזרחי (ב')156.943מגדלי רבע איילון152.01452020בת יםהפרויקט כולל שלושה מגדלי מגורים בגובה זהה
שם גובה (במטרים) קומותעיר הערותמגדל 120520120רמת גןבמתחם הבורסה.
מוקפא - במאי 2024 משכה עיריית תל אביב את התוכניות לאחר שהוועדה המחוזית קיצצה את גובה המגדל ל-55 קומותמתחם טרה - מגדל 4 260.7 65המגדל הגבוה במתחם.
אין נתונים)64גבעתייםבנובמבר 2022 פורסם כי התוכנית העדכנית למתחם הופקדה, והמגדל יכלול 500 דירות להשכרה ארוכת טווחמגדל בית קלקא24660תל אביבעל המגרש שעליו עומד כיום בית קלקאמגדל היצירה 2 אבא הילל232.160רמת גןגובה מרבי מעל פני הקרקעמגדל היצירה 6200.650גובה מרבי מעל פני הקרקעמגדל LYFE C209.6251בני ברקהמבנה האחרון והגבוה במתחם.
יכלול 90,000 מ"ר שטחי משרדיםאמות הלח"י A168.9943מתחם טרה - מגדל 3 203 50תל אביבתע"ש השלום20052המתחם נמצא בפינה הצפון מערבית של צומת הרחובות עליית הנוער ודרך השלוםמגדל פארק בבלי 3174.848נבנה על ידי קבוצת חג'ג'.
אושר בוועדה המקומית ביוני 2023מגדל ריב"ל קרסו A156.741מגדל ריב"ל קרסו C156.148דוד חכמי 1615642מגדל משרדים.
אושר בוועדה המקומית בדצמבר 2022מגדל מזא"ה154.142נמצא בחלקו הדרום מערבי של מתחם חסן ערפה.
בחמש הקומות הראשונות שייבנו מעל לקומת המסחר יפעל בית ספרמתחם בת ימון160.8544בת יםמגדל לעירוב שימושים.
נקרא גם מגדל אברהםהמגדל במחצבה 240 (משוער.
+דירוגעירמספר גורדי שחקים מעל 150 מטריםהמגדל הגבוה ביותרגובה (מטרים)1תל אביב32מגדל עזריאלי שרונה238.52בני ברק8מגדל נמרודי211.33רמת גן7מגדל משה אביב2354גבעתיים4מגדל Beyond תדהר307.54בת ים4מגדל עדן168.56רמת השרון1מגדל אלאייד סיטיז A188
המגדלים הגבוהים ביותר בערים הגדולות בישראל
דירוג העיר העירהמגדל קומותגובה במטרים הערות1ירושליםמגדל מרום40175ייפתח ב-20262תל אביבמגדל עזריאלי שרונה61238.5היה המגדל הגבוה בישראל 2016–20253חיפהמגדל המפרש29137בחנוכתו ב-2003 היה המגדל ה-8 בגובהו בישראל4פתח תקווהגלובל טאוורס341525ראשון לציוןמגדל G City401606נתניהמגדל לגון הדרומי40142.47בני ברקמגדל נמרודי55211.38אשדודמגדלי K40148מגדלי המגורים הגבוהים בישראל מחוץ לגוש דן9באר שבעאום טאוור33120
גורדי השחקים המוקדמים נבנו בין השנים 1884–1939 בערים האמריקאיות בכלל ובניו יורק ובשיקגו בפרט, ושימשו לעסקים ולמסחר.
ערים אלו, שאופיינו עד אז בבנייה נמוכה, החלו להתפתח לגובה הודות לצמיחה כלכלית משמעותית לאחר מלחמת האזרחים.
הצורך בציפוף וביצירת ריכוזי אוכלוסייה, עודדו את הבנייה לגובה החל משנות השבעים של המאה ה-19. לצד זאת, ההתפתחות הטכנולוגית אפשרה את בנייתם של גורדי השחקים, בזכות השימוש בשלד פלדה חסין אש, היכולת ליצוק יסודות עמוקים בקרקע, והמצאות מהפכניות כמו המעלית והנורה החשמלית.
כל אלו יצרו את האפשרות, הן מבחינה טכנית והן מבחינה כלכלית, לבנות בניינים גבוהים דיים כדי לספק מענה לצורך החברתי והכלכלי.
הראשון בכך היה בניין ביטוח הבית בשיקגו, שהתנשא לגובה של 42 מטרים ונפתח בשנת 1884. מספרם של אלו צמח במהירות, כך שבשנת 1888 זכו לכינוי "גורדי שחקים".
שיקגו נחשבת לפורצת הדרך בתכנון ובעיצוב גורדי שחקים, שהחלו להיבנות במרכז הרובע הפיננסי שלה בין שנות השמונים לתחילת שנות התשעים של המאה ה-19. אסכולת שיקגו ניסתה לקשר ולאזן בין אסתטיקה לתכנון בנייני מסחר פרקטיים ונוחים לשימוש.
עקב כך, נבנו בניינים גדולים ורחבים בסגנון פלאצו (palazzo-style), בהם קומת הקרקע הפונה לרחוב שימשה לחנויות ולמסעדות, והקומות שמעליה שימשו למשרדים.
בניגוד לכך, גורדי השחקים שנבנו בניו יורק באותה תקופה אופיינו במבנה צר יחסית, עוצבו בסגנון אקלקטי בחזיתותיהם, וספגו לעיתים קרובות ביקורות על חוסר האלגנטיות שבהם.
בשנת 1892 אסרה עיריית שיקגו על בניית גורדי שחקים חדשים הגבוהים מ-46 מטרים, ובכך השאירה את הפיתוח וההתקדמות בתחום זה לניו יורק.
בעשור הראשון של המאה ה-20 החל גל חדש של בניית גורדי שחקים בשל הביקוש לבנייני משרדים חדשים, שיתמכו בגידול במספר עובדי הצווארון הלבן.
הפיתוחים בתחום ההנדסה האזרחית הפכו את המשימה לפשוטה יותר.
בתקופה זו חזרה שיקגו לבנות בתחומה גורדי שחקים בסגנון שאפיין אותה, בעוד ניו יורק נחשבה למתירנית בניסיון למצוא את העיצוב המושלם לבניינים כאלה.
בזכות כך, נבנו בעשור זה מבנים אייקונים בניו יורק, כמו בניין פלאטאיירון, בניין סינגר (187 מטרים), מגדל חברת הביטוח מטרופוליטן לייף (210 מטרים) ובניין וולוורת' (241 מטרים).
למרות הצלחתם המסחרית, ספגו גורדי שחקים אלו ביקורת קשה בכך שאינם תואמים לסביבתם, שוברים את הסדר בקו הרקיע של העיר, ומטילים צל תמידי על הרחובות והבניינים שסביבם.
בעקבות כך, ובשילוב האטה כלכלית, הובילה עיריית ניו יורק את מהפכת תוכנית בניין עיר של שנת 1916.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, צמחו גורדי השחקים ברוב הערים המרכזיות בארצות הברית בעוד שקומץ נבנה בשאר המדינות המערביות בעולם.
הצמיחה הכלכלית של שנות העשרים, והעליות בתחום הנדל"ן, הביאו לגל שני בבניית גורדי שחקים בניו יורק ובשיקגו.
מהפכת תוכנית בניין עיר של שנת 1916 הביאה ליצירת גורדי שחקים בסגנון אר דקו נסוג, והובילה לתכנון מבנים שהתמקדו בנפח הבניין והצל שהוא מטיל תחתיו ועל הבניינים שבסביבתו.
גובהם המשיך להרקיע, עם בנייתם של בניין קרייזלר (319 מטרים) ובניין אמפייר סטייט (381 מטרים), ששברו את שיא הבנייה לגובה בעת השלמתם.
עם תחילתו של השפל הגדול צנח שוויו של הנדל"ן, ובנייתם של גורדי שחקים החלה לדשדש, עד שנעצרה כמעט לחלוטין.
התרבות הפופולרית והאקדמית אימצה לחיקה את גורדי השחקים והנציחה אותם בסרטים, בצילומים, בספרות ובבלט, המראים את הסמליות המודרנית והמדעית החיובית לצד הסמליות השלילית של תחלואות המודרניזם של החיים והחברה.
גורדי השחקים שנבנו לאחר מלחמת העולם השנייה, דחו את הגישה התכנונית שהתפתחה לפני כן, ואימצו את הסגנון הבינלאומי.
רבים מגורדי השחקים הללו עברו שיפוצים נרחבים והותאמו מחדש לסגנון המאה ה-21, ששם דגש על התייעלות אנרגטית ובנייה ירוקה, וחלקם נהרסו לטובת מבנים מודרניים, כדוגמת בניין סינגר, שהיה הבניין הגבוה ביותר בעולם בין השנים 1908–1909.
גורדי השחקים בארצות הברית החלו להיבנות כתוצאה מצמיחה כלכלית, שינוי במבנה הארגון הפיננסי של עסקים אמריקאים והתחלת השימוש המוגבר בקרקע העירונית, שהותרה בה בנייה לגובה על ידי הרשויות.
בניו יורק, שהייתה עיר נמל ימי חשובה במזרח ארצות הברית, החל להתפתח באי מנהטן אחד ממרכזי גורדי השחקים הראשונים בעולם.
כתוצאה מההיסטוריה הקולוניאלית שלה, פוצלה תוכנית בניין העיר של ניו יורק ברובה למגרשים קטנים וחלקות גדולות מעטות.
במשך המחצית הראשונה של המאה ה-19 הפכה ניו יורק למרכז המימון הכלכלי הלאומי של ארצות הברית, והבנקים בוול סטריט ברובע הפיננסי של מנהטן, התחרו עם מוסדות הבנקאות האנגליים על ההשפעה הבינלאומית.
שורשי המניעים החברתיים והכלכליים נעוצים בתקופה שלאחר השרפה הגדולה של שנת 1835 בניו יורק.
האש כילתה בלהבות את רובם של המבנים שהשתייכו לחברות הפיננסיים בעיר ובמקומם נבנה מגוון רחב של בניינים חדשים שהוקמו ונהרסו ברצף מהיר במהלך שנות הארבעים והחמישים של המאה ה-19. רוב המבנים החדשים הללו תכנונו בסגנון הפלאצו האיטלקי, שהיה נפוץ גם באנגליה, ונבנו בגובה של חמש עד שש קומות בדרך כלל.
בתקופה זו לא הייתה הגבלת גובה בעיר אך למעשה, נורמת הבנייה בעיר נשמרה עד שנת 1865 - בה נבנו כנסיות גבוהות.
בין השנים 1840–1870, אוכלוסיית ניו יורק שילשה עצמה ובין השנים 1860–1875, ערך הסחורות זינק ב-90 אחוזים.
במקביל, החלה תנופת פיתוח בשיקגו.
בניגוד לניו יורק, שיקגו התפתחה למטרופולין רק באמצע המאה ה-19. היא צמחה מעיירה של כ-50 תושבים בשנת 1830 לעיר בעלת כ-30,000 תושבים בשנת 1850 ו-300,000 תושבים בשנת 1870. שיקגו הפכה לצומת הרכבות המערבי של ארצות הברית ועיר מסחר ראשית לסביבתה, שהחלה להתפתח באותה תקופה באופן מואץ.
היא ראתה עצמה שונה מערי החוף המזרחי והתגאתה מאוד בהיותה מרכז תוסס ההולך וגדל ואף התפרסמה בזכות התרבות המסחרית שבה.
בשנות השבעים של המאה ה-19, הפכה שיקגו למרכז הפיננסי הראשי במערב ארצות הברית אולם, באוקטובר 1871 כילתה השרפה הגדולה של שיקגו את מבני העץ בליבה.
לאחר האירוע החלה העיר להיבנות מחדש על חלקות גדולות יחסית שהגדירו את רשת הרחובות החדשה והוחל חוק שאסר על בניית מבני עץ בשטחה.
גורמים חדשים אלו עודדו רעיונות תכנוניים חדשניים ובהם הבנייה לגובה.
כמו ניו יורק, גם שיקגו ראתה בבניינים הגבוהים כביתם של מגוון רחב של עסקים ושירותים הנמצאים בתוך בניינים בודדים המספקים את כל צורכיהם.
החל משנת 1953, בה התמוטט בסיס החרוט של בניין מולה אנטונליאנה, הפך רשמית לבניין הלבנים הגבוה ביותר בעולם.
משנת 1873, קצב הבנייה סבל מהאטה וערך הנדל"ן צנח.
עם זאת, בשנת 1880 החלה צמיחה כלכלית, שהביאה לבנייה מחודשת של גורדי שחקים, זהה ברמתה לזו של שנת 1871.
הופעתם של גורדי השחקים התאפשרה בזכות ההתקדמות שהושגה בטכנולוגיית הבנייה באמצע המאה ה-19. בשיטות הבנייה המסורתיות של אותה תקופה הרצפות והתקרות בבניין נתמכו על ידי הקירות.
אילו גורדי השחקים היו נבנים בשיטות אלו, היו קירותיהם צריכים להיות כה עבים שלא היה נשאר מספיק מקום לחללים הפנימיים.
דבר זה היה גורר ירידה בניצול השטח ואי כדאיות כלכלית להקמתם.
הפיתוח הטכנולוגי שפתר את בעיית הקירות העבים הוא שלד פלדה התומך במבנה במקומם.
כעת היה תפקידם העיקרי של הקירות ליצור הפרדה בין חוץ לפנים (הן מבחינה אקוסטית והן מבחינה תרמית) ובזכות כך ניתן היה להקטין את עוביים למינימום ההכרחי.
שיטה זו הומצאה על ידי שני מהנדסים צרפתיים, שעשו שימוש בקורות מפלדה, והיא תוארה בהרחבה בכתבי עת הנדסיים.
השיטה שימשה תחילה לבניית מחסנים.
אלא שהשימוש בשלד פלדה חשף את גורדי השחקים לסכנת התמוטטות עקב עומסי רוח.
בעיה זו נפתרה בזכות השימוש באלכסוני רוח, שפותחו בעבודתו של אוגוסטן ז'אן פרנל, שתיארה את העומסים והמומנטים הפועלים על מבנים גבוהים בנוסף, הגדיל השימוש בפלדה את רגישות המבנים לאש.
עקב כך נדרש להגן על הפלדה ולצפות אותה בחומרים מיוחדים העמידים בפני אש.
התקדמות ופיתוחים טכנולוגיים ביצירת חומרים אלו הושגה על ידי מהנדסים צרפתיים עוד מתחילת המאה ה-19, אולם פריצת הדרך הגיעה עם פרסום עבודתו של האדריכל פטר בונט וייט (Peter Bonnett Wight) בשנות השישים של אותה מאה.
רק לאחר השרפה הגדולה בשיקגו בשנת 1871 והשרפה הגדולה בבוסטון בשנת 1872, החל השימוש הנרחב בחומרים אלו.
מצד אחד יצר השימוש בשלד פלדה את היכולת לבנות בניינים גבוהים יותר, ומאידך משקל הבניינים היה גדול יותר.
לשם כך נוצר הצורך לבסס אותם ביסודות רחבים ועמוקים יותר מבעבר.
בעוד שקרקע חולית רכה יחסית יכולה לשאת על גביה מבנים נמוכים בעזרת יסודות רדודים, מבלי לשקוע יתר על המידה, כעת היה צורך לחפור עמוק יותר כדי להגיע לשכבה סלעית שתוכל להתמודד עם המסה הגדולה של הבניין.
עקב כך נדרש בניו יורק ובשיקגו, המאופיינות בשכבת קרקע חולית עמוקה יחסית, לחפור עמוק יותר מבעבר.
חפירה מסוג זה נתקלה לא מעט פעמים במי תהום, שאיימו למלא את הבורות ולמוטט אותם בטרם יציקת היסודות.
בעיה זו נפתרה על ידי קופסאות ייחודיות אטומות למים, הנקראות קייסונים, שהומצאו באנגליה בשנת 1830, ואומצו בארצות הברית במהלך שנות החמישים והשישים של המאה ה-19.
פיתוח הכרחי נוסף להקמת גורדי שחקים שישרתו את בני האדם בנוחות היה המצאת המעלית, שכן טיפוס בגרם מדרגות לגובה של שש קומות ומעלה באופן יומיומי הופך לקושי בלעדיהן ובכך יורדים הכדאיות ומחירי השכירות בקומות הגבוהות.
המעליות הראשונות בעולם הותקנו והופעלו בשנות השלושים של המאה ה-19 באנגליה, והן הפכו לנפוצות בארצות הברית במפעלים ובבתי מלון עשור לאחר מכן.
מעליות ראשונות אלו נעזרו בחבלי הרמה והיו יעילות רק בבניינים נמוכים יחסית.
מגבלה זו עודדה את כניסתן של מעליות הידראוליות לשוק בשנות השבעים של המאה ה-19, אולם גם אלו לא היו חפות מפגמים טכניים קריטיים.
בשנת 1876 נפתרו הבעיות הללו, וכעת נתנה המעלית פתרון הולם לגורדי השחקים שנבנו.
פיתוח טכנולוגיות חדשות בתחומי החימום, התאורה, האוורור והסניטציה היו משמעותיים גם כן ביצירת תנאים נוחים לשהייה בעבודה רבת שעות בגורדי השחקים.
יצירת מערכת הסקה מרכזית שתתמודד עם חללים גדולים לאורך זמן לא הייתה פשוטה כלל ודרשה משאבים רבים.
בשנות החמישים של המאה ה-19 הפכה מערכת הפועלת באמצעות לחץ אדים נמוך לנפוצה בגורדי השחקים שנבנו אז.
בניינים רבים בארצות הברית הוארו באמצעות גז למרות הסכנות הבטיחותיות והקושי להתקינם בבניינים גבוהים.
בשנת 1878 הוצעה חלופה לתאורת גז, והיא התאורה החשמלית, שהתבססה על פעולת גנרטורים.
אתגר נוסף היה הגדלת יכולת האוורור של חללי המבנה עקב כניסת עשן מהרחובות והצטברות אדים מתאורת הגז, שהשפיעו על איכות האוויר והיו בעלי השלכות בריאותיות על האנשים העובדים בתוכם.
מערכת אוורור, שהומצאה בשנות השישים של המאה ה-19 ופעלה בעזרת קיטור, פתרה את הבעיה ברובה והשימוש הנרחב בה החל עשור לאחר מכן.
שיפורים במערכת צינורות הפלדה אפשרו את הזרמתם של מים קרים וחמים עד לקומות הגבוהות תוך שמירה על לחץ תקין.
הופעתם של גורדי השחקים הראשונים: 1880–1899
המונח "גורד שחקים" נטבע לראשונה בשנות השמונים של המאה ה-18 כדי לתאר סוס גבוה במיוחד.
מאוחר יותר שימש המונח כדי לתאר את המפרש בחלקו העליון של התורן, לאחר מכן מגבעות גבוהות, גברים גבוהים וכדור שנזרק גבוה לאוויר.
רק בשנות השמונים של המאה ה-19 שימש כדי לתאר מבנים גבוהים.
תחילה, בשנת 1883, תיאר מונומנטים ציבוריים ובשנת 1888 הודבק כתווית לבנייני משרדים גבוהים.
כעשור לאחר מכן היה למונח נפוץ ושגור בפיו של הציבור הרחב.
קיימת אי הסכמה אקדמאית לגבי זהותו של "גורד השחקים הראשון בעולם" ומועמדים שונים קיימים בהתאם לקריטריונים מסוימים.
בניין אקוויטבל לייף בניו יורק, שתכנן המהנדס ג'ורג' בראון פוסט בשנת 1870, נחשב ל"גורד השחקים הראשון בעולם" בזכות העובדה שהיה בניין המשרדים הראשון שהותקנה בו מעלית.
בניין Produce Exchange בניו יורק, שתוכנן בשנת 1884 גם הוא על ידי ג'ורג' בראון פוסט, נחשב כמי שהשיג התקדמות בתכנון יעיל של צורת השלד המתכתי.
למרות זאת, בניין ביטוח הבית בשיקגו, שנפתח בשנת 1884, נחשב על פי רוב ל"גורד השחקים הראשון בעולם" בזכות פריצת הדרך בשילוב פלדה לשלד הברזל המסורתי עד אז.
בניין ביטוח הבית התנשא לגובה של 42 מטרים והיה בעל 10 קומות.
הוא תוכנן על ידי האדריכל ויליאם לה ברון ג'ני, שהוכשר גם כמהנדס בצרפת ופעל רבות בשיקגו.
התכנון של ג'ני נחשב ליוצא דופן באותה תקופה בזכות שילוב פלדה לתוך מסגרת המתכת הפנימית של הבניין לצד הברזל המסורתי.
שלד זה נשא את תקרות הבניין וסייע ליציבות הקירות החיצוניים.
כמו כן, שלד הפלדה היווה צעד חשוב לקראת יצירת קירות המסך, שהותקנו בגורדי שחקים שנים מאוחר יותר.
העיצוב לא היה מושלם - חלק ממשקל הבניין עדיין נישא על ידי קירות האבן החיצוניים ומסגרת המתכת הייתה מחוזקת בברגים ולא במסמרות, עם זאת, היה ברור שהושגה התקדמות משמעותית בבניית גורד שחקים.
בשיקגו התפתחה במהירות גישה תכנונית לגורדי שחקים, שנשענה ברובה על ניסיונות קודמים שבאו לפני שנת 1884. בניין טקומה משנת 1889 תוכנן כבעל שלד פלדה שקורותיו חוברו במסמרות (ולא בברגים שהיו נפוצים עד אז).
בניין ראנד מקנלי משנת 1890 היה הבניין הראשון שהשלד הנושא אותו היה עשוי כולו מפלדה.
למרות זאת, בניינים אחדים כמו בניין רוקרי ובניין מונדנוק המשיכו לשלב בתוכם אלמנטים מהסגנון החדש והישן, אך באופן כללי שיקגו אימצה במהירות את שיטת שלד הפלדה המלא, שפתח טווח רחב של אפשרויות נוספות לתכנון ועיצוב גורדי שחקים.
משלב זה החלו מהנדסים מומחים לקונסטרוקציות שלד להמציא שיטות פרקטיות שונות לייצור ותכנון גורדי שחקים.
בזכות ההתגברות על אתגרים טכניים, נוצרה תקופת שגשוג בבניית גורדי שחקים רבים בשיקגו.
משנת 1888 החלה שיקגו להתוות את הדרך בתחום.
בשנת 1893 נבנו במרכז הפיננסי של שיקגו 12 גורדי שחקים בגובה 16–20 קומות.
כעת, גורדי השחקים של שיקגו תוכננו בהתאם לשלד הפלדה והקרקע, שהגבילו לרוב את גובה הבנייה ל-16–17 קומות.
בנוסף, גורדי השחקים בעיר הפכו במהרה לאתרי תיירות, הם סיפקו תצפית על העיר מקומותיהם העליונות והיו לפלא בזכות עצמם.
התיירים נהגו לשכור מוניות לרחובות בהם נבנו גורדי השחקים ואף לשכב על גבם בתוך המונית כדי לחזות בכל גובהם של הבניינים.
בית הבונים החופשיים הוא אחד מגורדי השחקים הבולטים ביותר שהיו בעיר באותה תקופה.
הוא נבנה על ידי הבונים החופשיים בשנת 1892, תקופה בה התעצמה האגודה במהירות, התנשא לגובה של 92 מטרים (21 קומות) ונחשב לבניין שנבנה באופן בזבזני.
הקומה התחתונה הושכרה לטובת עשר חנויות ואילו הקומות הגבוהות שימשו לסוויטות פרטיות של אנשי האגודה ואף היה בו אולם כנסים שיכול היה להכיל כ-1,300 איש.
קומת הגג של הבניין שימשה לגינה ותצפית.
הבונים החופשיים התחרו עם יריביהם המקומיים, Odd Fellows, שהצהירו על כוונתם לבנות גורד שחקים גבוה הרבה יותר (169 מטרים) ובכך להקים את "הבניין הגבוה ביותר בעולם" באותה עת.
כתבי העיתונות עטו על הסיפור וכתבו עובדות אודות גודלו של בית הבונים החופשיים והשוו אותו למבנים בעלי משמעות היסטורית לאומית כמו הקפיטול ופסל החירות.
לבסוף, פרויקט הבנייה המוצהר של ה-Odd Fellows נחל כישלון בעוד בית הבונים החופשיים התפרסם בציבור והיה "הבניין המסחרי הגבוה ביותר בעולם".
התפתחות גורדי השחקים בניו יורק ובחוף המזרחי
בהשוואה לשיקגו, בשנת 1893 היו בניו יורק רק 4 גורדי שחקים בגובה 16 קומות או יותר.
חלק ממצב זה נוצר עקב הבירוקרטיה של הרשויות העירוניות במתן אישורים לבניינים שנבנו בשיטת שלד הפלדה.
רק בשנת 1889 הוסרו החסמים הרבים כאשר ניתן לבראדפורד גילברט (Bradford Gilbert) להקים את ה-Tower Building (בניין בן 11 קומות בעל שלד פלדה) שתכנן.
צעד זה עודד את בנייתם של גורדי שחקים רבים בשיטה זו, אולם, עיריית ניו יורק המשיכה לנקוט במשנה זהירות מסוים לטכנולוגיה זו עוד מספר שנים לאחר מכן.
בשנת 1895 נעשתה פריצת דרך בעיר עם הקמתו של בניין אמריקן שורטי, בניין בעל שלד פלדה בעל 26 קומות ובגובה 103 מטרים, ששבר את שיא הגובה שהיה שייך עד אז לשיקגו.
מנקודה זו ואילך, ניו יורק אימצה במלואה את שיטת שלד הפלדה.
בפרט, חברות עיתונאות ניו יורקיות החלו לקבץ את משרדיהן, שהיו פזורים בעיר, למטה משרדים ראשי, שתוכנן כגורד שחקים.
גורדי שחקים אלו הוקמו לאורך שדרת פארק רו שבזכות כך זכתה גם לכינוי שדרת העיתונות בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-19. גורדי שחקים ראשוניים אלו הוקמו גם בבולטימור, בוסטון, פיטסבורג, סנט לואיס ובאפלו, וכללו בין היתר את בניין ויינרייט (Wainwright Building) ובניין גוואראנטי (Guaranty Building).
דוגמאות בולטות נוספות לגורדי שחקים שהוקמו בחוף המערבי של ארצות הברית כוללות את בניין כרוניקל הישן (Old Chronicle Building) ובניין קול (Call Building) בסן פרנסיסקו, כמו כן, בניין לוזון (Luzon Building) בטקומה.
האדריכלים של גורדי השחקים המוקדמים התמודדו עם מספר אתגרי תכנון ועיצוב מאחר שהיה צורך לפתח עקרונות וסטנדרטים חדשים עבור מבנים גבוהים וצרים יחסית לכל מה שהכירו עד אז.
בשלהי המאה ה-19 שלטה תנועת האמנויות היפות, שכונתה גם תנועת הרנסאנס האיטלקי ודגלה ביישום האסתטיקה והעקרונות הקלאסיים בתכנון ועיצוב מבנים מודרניים.
אדריכלים אמריקאים, שהוכשרו באקדמיה לאמנויות היפות בפריז, החלו לחזור לארצות הברית בשנות השמונים של המאה ה-19 וליישם את שלמדו.
אולם, יישום הסטנדרטים ועקרונות האמנויות היפות על גורדי השחקים המוקדמים לא היו כה פשוטים מאחר שהסגנון צמח מתוך תכנון ועיצוב מבנים נמוכים ורחבים הרבה יותר מכל גורד שחקים טיפוסי שהיה צר וגבוה יחסית.
כמו כן, גורדי השחקים המוקדמים היו מיועדים לשימושי משרדים, מסחר וכלכלה ועיצובם היה אמור לשקף את ייעודם.
סופר האדריכלות בר פיריי (Barr Ferree) כתב בשנת 1893 ש"האדריכלות האמריקנית הנוכחית היא לא עניין של אמנות אלא של עסקים.
בניין חייב להיות כלכלי או שלא יימצא עבורו משקיע שמוכן לעמוד בעלויותיו.
זו תהיה בו זמנית הקללה והתהילה של האדריכלות האמריקאית".
דעתו של ג'ורג' היל (George Hill) בנושא התבססה על גינוי אותו כינה "התכונות המיותרות של הבניין" באומרו "כל מטר מעוקב שמתוכנן למטרות אסתטיות גרידא ומעבר לצורך להביע את ייעודו, הוא בזבוז".
בשנות התשעים של המאה ה-19, מצאו אדריכלי שיקגו פתרון לבעיה זו על ידי פיתוח סגנון אדריכלי חדש, שנקרא אסכולת שיקגו, ששילב את תאוריית האסתטיקה האדריכלית יחד עם החוש המסחרי הפרקטי נטול הקישוטיות, שהוגדרה על ידו כמיותרת.
האסכולה כללה אדריכלים מובילים כמו לואיס סאליבן, ויליאם לה ברון ג'ני, וג'ון רוט.
הם העדיפו לרכז את הקישוטיות העשירה בחלקן התחתון של החזיתות ולצמצם ולפשט את העיטורים במפלסים העליונים.
גורדי השחקים בסגנון זה תוכננו במראה המדגיש את הקווים האנכיים של הבניין.
חלקן העליון של החזיתות וגג הבניין זכו למאפיינים ברורים שנראו מרחוק ויצרו של קו הרקיע של העיר שיקגו.
הכוונה הייתה למשוך את עיני המביטים כלפי מעלה וליישם את מה שסאליבן כינה "טבעו הנשגב של גורד השחקים", כל זאת מבלי לבזבז משאבים "מיותרים" ליצירת קישוטיות מורכבת המתפרסת על פני כל הבניין וכדי למשוך אנשי עסקים שישקיעו בהם.
במקביל, תפקיד קומת הכניסה המפוארת הייתה למשוך אל תוך הבניין את העוברים ושבים ברחוב ובעלי עסקים, שהם שוכרים אפשריים, וכל זאת במטרה לייצר בניין מסחרי מצליח.
חברי האסכולה ראו גם את החשיבות בשיתוף הפעולה בינם (אדריכלים) לבין מהנדסי קונסטרוקציה מומחים, קבלני בניין ואדריכלים מתמחים בפרויקטי גורדי השחקים המוקדמים.
מבחינה היסטורית שלטה בתחום קבוצה מצומצמת של חברות קטנות ואדריכלים יחידים, ששילבו את תפקידי האדריכל והמהנדס.
שליטה זו התמוססה בשיקגו באותה תקופה והוחלפה בשותפות בין אדריכלים מומחים, שהתמקדו בצורתו ועיצובו של גורד השחקים, לבין מהנדסים מומחים, שהתמקדו ביציבות וחוזק הבניין כך שיוכל לעמוד על תילו במשך שנים רבות.
משרדי האדריכלים בשיקגו גדלו בצורה ניכרת והתפתחה בהם היררכיה של צוות בכיר, שהורכב מאדריכלים מומחים, לצד צוות זוטר, שהורכב מאדריכלים מתמחים.
Burnham & Company שמנתה בשיאה 180 עובדים.
אסכולת שיקגו יצרה גורדי שחקים גבוהים בעלי מראה מוצק הדומים בסגנונם וגובהם.
התוצאה נראתה בדרך כלל כקופסה בסגנון הפלאצו המוארת באור רב ובעלת חצר פנימית קטנה במרכזה, אם גודלו של הבניין איפשר זאת.
הצד החיצוני של הבניין חולק בדרך כלל לשלושה חלקים: בסיס, חלק אמצעי וכותרת.
צורתה של החצר המרכזית הייתה אמורה להיות פשוטה אולם, חברות רבות העדיפו לקרות אותה בגג זכוכית כדי ליצור אטריום לחנויות ולמסעדות שבקומת הקרקע.
דמי השכירות של חנויות אלו האמירו לעיתים עד פי שישה משטחי המשרדים בקומות שמעליהם והיוו גורם משפיע על ההכנסות שהבניין יצר.
סגנון גורדי השחקים המוקדמים ניכר גם בחלונות.
אלו היו חלונות גדולים וקבועים המוקפים בחלונות קטנים הניתנים לפתיחה.