tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השם המקורי של אבות אבותיה מצד אביה היה פרנקל, והוא שונה לפרנקלין עם הגעתו של הראשון שבהם לאנגליה לקראת אמצע המאה השמונה עשרה.
הרברט סמואל, הנציב העליון הראשון לארץ ישראל, היה דוד של אביה.
משפחתה מצד אביה עסקה בעיקר בתחום הבנקאות וההוצאה לאור.
רוזלינד פרנקלין הייתה הילדה השנייה והבת הראשונה במשפחה מתוך חמישה.
מגיל צעיר הייתה ילדה דעתנית שידעה לעמוד על שלה ולא לוותר.
הלן בנטוויץ' דודתה (אחותו של אביה אליס, שנישאה לנורמן בנטוויץ', התובע הכללי מטעם ממשלת המנדט בארץ ישראל) בילתה עם המשפחה חופשה בשנת 1926. במכתב לבעלה מאותה חופשה היא כתבה על פרנקלין, שהייתה אז בת שש: "רוזלינד חכמה עד אימה".
פרנקלין החלה ללמוד בשנת 1932 בבית הספר לבנות "סנט פול" במערב לונדון, בית ספר שנודע ברמת לימודיו הגבוהה.
חברותיה מבית הספר היו, בהתאם למסורת של בתי הספר הפרטיים באנגליה, חברות לכל החיים.
אחת מהן, ג'יין קרסלייק, התארחה בביתה לא מעט פעמים, ואף הוזמנה להצטרף לארוחות הצהריים בשבת.
בעיניה של ג'יין הייתה רוזלינד ישירה, משעשעת, דעתנית והרפתקנית.
איש מבני המשפחה לא היה סובלני לטיפשים, וכך מתארת ג'יין: "אם אמרת משהו טיפשי, הם היו צוחקים".
לאחר ארבע שנות לימודים, כאשר החלה את לימודיה בכיתה השישית, היא בחרה ללמוד מקצועות שעניינו אותה – כימיה, פיזיקה ומתמטיקה עיונית ושימושית.
לדברי אמה, "רוזלינד ידעה כל חייה לאן בדיוק היא הולכת, ובגיל 16 בחרה במדע כמקצוע הראשי שלה".
ב-1938 התקבלה פרנקלין לאוניברסיטת קיימברידג' והחלה את לימודיה בפנימייה בקולג' ניוהם.
מסגרת החיים הנהוגה בפנימייה לא הייתה לעיתים לרוחה של פרנקלין, והיא התקשתה לעבור בשתיקה על הכללים שנראו לה מטופשים, כגון החובה לשהות בקולג' במשך הלילה, וכך זכתה לדוגמה לקבל אישור להיעדר לצורך השתתפות בסעודת ערב של קולג' הפועלים בלונדון, מוסד שבו אביה היה פעיל.
באירוע זה זכתה לראות את אחד מאבות מדע הקריסטלוגרפיה, ויליאם לורנס בראג.
היא נמשכה אל סוג הידע ולשיטות העבודה של הקריסטלוגרפיה, ובהמשך חייה פגשה חוקרים נוספים במעבדתו של בראג.
ב-1941 השלימה את לימודיה לתואר ראשון בחוג הראשי שלה, כימיה פיזיקלית.
ציוניה בבחינת הסיום הקנו לה ציון הצטיינות "שני גבוה", שאכזב אותה.
ציון זה הספיק לקבלת מלגה ללימודי המשך, והיא המשיכה בלימודים לתואר מתקדם, ובשנת 1945 סיימה אותם וקיבלה תואר דוקטור על מחקר בתחום הפחם.
בשעות הפנאי בתקופת לימודיה בילתה במשחקי ספורט ובטיולי רכיבה על אופניים.
בתקופת הבליץ על לונדון במלחמת העולם השנייה התנדבה פרנקלין לתפקיד של פקחית הפצצות, שדרש בין היתר להסתובב בזמן ההאפלה ברחובות ולוודא את קיום ההאפלה.
היא התנדבה לבצע את התפקיד הזה ביחד עם דודניתה אייריני פרנקלין, אשר התגוררה תקופה מסוימת ביחד איתה.
מצד אחד היא לא פחדה ונהגה להסתובב בחשכה בזמן ההתקפות האוויריות, אך העדיפה שאייריני היא שתיכנס לבתים שהופצצו על מנת לחלץ אנשים שנלכדו בהם.
אייריני תיארה את רוזלינד, "טובה מדי בכל דבר: בעבודה, בספורט, במראה חיצוני, בבישול".
מחקר על מבנה הפחם בפריז
לאחר קבלת תואר הדוקטור הוצעה לפרנקלין עבודה במעבדה בפריז (Laboratoire central des services chimiques de l'État) בניהולו של ז'אק מרינג.
מי שסייעה לה לקבל את המשרה הייתה אדריאן ויל, מדענית צרפתית יהודייה, שפרנקלין הכירה בלונדון בשנות המלחמה, לשם נמלטה ויל עם בתה.
במעבדה עבדו כ-15 חוקרים, ועם אחד מהם, קריסטלוגרף יהודי איטלקי צעיר בשם ויטוריו לוצאטי שהגיע מארגנטינה, אליה היגר בתחילת המלחמה יצרה פרנקלין יחסים חבריים קרובים.
פרנקלין חקרה שם בעיקר את מבנה הפחם ולמדה, תוך כדי עבודתה, את הטכניקות של קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן, ידע שסייע לה בהמשך הקריירה המקצועית.
היא עשתה רושם חיובי על כל החוקרים מיד עם תחילת עבודתה, וזאק מרינג הבחין מיד בהתחלה כי היא יודעת היטב מה היא עושה, וכי היא בעלת כישורים מיוחדים לניסויים עדינים ומורכבים.
פרנקלין התאקלמה במהירות במקום מגוריה החדש, חדר בדירה ברובע השישי אותו מצאה עבורה ויל.
במסגרת עבודתה בפריז גילתה פרנקלין על ידי חימום פחמנים ממקורות שונים לטמפרטורות גבוהות של עד 3,000 מעלות צלזיוס את ההבדל במבנה של תרכובות של פחמן היוצרות גרפיט וכאלו שאינן יוצרות גרפיט, וכי המדובר למעשה בשתי קבוצות נפרדות מבחינת המבנה.
לתגלית זו הייתה חשיבות רבה בשימוש בפחם לצרכים תעשייתיים.
אומנם המשרה שלה במעבדה הייתה במוסד מחקר ממשלתי, שבו בוצעו מחקרים טהורים, אך למחקרה היו שימושים מעשיים חשובים בתחום תעשיית הפחם.
פרנקלין שלטה היטב בשפה הצרפתית ואהבה את האווירה הקוסמופוליטית של פריז לעומת השמרנות הבריטית לתוכה נולדה.
היא נהגה לצאת עם חברים לטיולים ביער שנטיי, לבקר בתערוכות וכן לארח קרובי משפחה שהחלו לבוא מאנגליה לבקרה.
במכתב להוריה כתבה על גישתה לצרפת לעומת אנגליה: "אני אוהבת את אירופה ואת האירופיים הרבה יותר מאשר את אנגליה והאנגלים".
בפריז הכירה פרנקלין עוד חברה חדשה, אן סייר, שהייתה סופרת ועורכת דין, והגיעה למעבדה לפגוש את בעלה דויד, קריסטלוגרף אמריקאי שעמד להתחיל לעבוד באוקספורד.
סייר ופרנקלין יישארו חברות טובות עד ליומה האחרון של פרנקלין.
בתקופת עבודתה בפריז היא החלה לעשות לעצמה שם בינלאומי והשתתפה בלא מעט כנסים מדעיים בצרפת בהם הרצתה על עבודתה בתחום הפחם.
למרות זאת, ותוך התלבטות לא מעטה, שנבעה בחלקה מלחצי משפחתה, החלה פרנקלין לחפש לעצמה בתחילת שנות ה-50 משרה באנגליה, ומצאה כזו בתחום הביופיזיקה במעבדת קינגס קולג' לונדון, בניהולו של ג'ון רנדל (John Randall 1984-1905) .
הגדרת תפקיד ומערכות היחסים במעבדה
מעבדת קינגס קולג' לונדון נוהלה על ידי רנדל, ועבד בה גם מוריס וילקינס, שהתמחה בקריסטלוגרפיה ועסק בה.
פרנקלין הגיעה לקינגס קולג' לונדון ב-5 בינואר 1951 לאחר עבודתה במעבדה בפריז, ורנדל התכוון לנצל את הידע ואת ההתמחות שלה בקריסטלוגרפיה לצורך המחקר של מבנה המולקולות, הן של חלבונים והן של חומצות הגרעין.
פרנקלין הבינה, עוד לפני שהגיעה אל המעבדה בקינגס קולג', כי תהיה למעשה האחראית היחידה על תחום הקריסטלוגרפיה במעבדה.
לא הייתה זו תחושה סובייקטיבית שלה, אלא הכרה שנבעה ממכתב ששלח אליה רנדל, ראש המעבדה בקינגס קולג', ב-4 בדצמבר 1950, כאשר הייתה עדיין בפריז.
במכתב זה "סיכם" רנדל את מהות התפקיד שלה במעבדה, וכתב לה, בין היתר, כי היא תהיה למעשה היחידה בתחום זה: "פירושו של דבר שבכל הנוגע למאמץ במחקר בקרני רנטגן יהיו כרגע רק את וגוסלינג".
ברנדה מדוקס, אשר כתבה את הביוגרפיה השנייה על פרנקלין, מתארת ומסכמת את התחושות של פרנקלין באשר למצב הדברים במעבדת קינגס קולג' באופן הבא: "בקצרה, אישה יהודיה-אנגלייה מהמעמד הבינוני גבוה בעלת טעמים צרפתיים, בדיונים רציניים מצאה עצמה בסביבה שהייתה ידידותית לכל מה שהיא לא הייתה".
ב-1 במרץ 1952 כתבה פרנקלין מכתב לחברתה אן סייר, שבו התייחסה, בין היתר, למצב הדברים בקינגס קולג'.
וכך כתבה בקשר ליחסיה עם וילקינס: "כשחזרתי מחופשת הקיץ נוצר משבר נורא עם וילקינס שכמעט גרם לי לחזור מיד לפריז".
במועד זה פרנקלין כבר הייתה בקשר עם ג'ון דזמונד ברנל, ראש המחלקה לקריסטלוגרפיה בקולג' בירקבק באוניברסיטת לונדון, בנוגע לאפשרות שתעבור לעבוד שם בשנה שלאחר מכן.
היא מציינת את הדברים הללו במכתב לסייר ובהמשך הדברים מאפיינת את ההבדל בין שתי המעבדות, אמירה שיכולה להעיד על התחושות שלה במקום עבודתה באותה עת בקינגס קולג': "נראה כי הם נוהגים לאסוף זרים כחלק גדול מהצוות, סימן טוב.
בקינגס אין לא זרים ולא יהודים".
מבחינתה של פרנקלין היא נתפסה בקינגס קולג' כ"לא שייכת".
אישה יהודיה הנמצאת במעבדה שאין בה כל נכונות לקבל מישהו "שונה" או אחר מאשר הבריטי הטיפוסי.
לעומת זאת, מעבדה הכוללת זרים ויהודים תהיה, כך סברה פרנקלין, מקום נוח יותר בשבילה.
מתחילת המאה העשרים היה ברור לחוקרים בתחום כי הגנים, החומר התורשתי של האורגניזמים, ממוקמים בכרומוזומים שהם מעין סבך של חלבונים וחומצות גרעין הנמצאים בגרעין התא של כל יצור חי.
מבין שני המרכיבים הללו של הכרומוזומים, חומצות הגרעין והחלבונים, נטו רוב החוקרים לסבור כי דווקא החלבונים הם היכולים לשמש כנושאי המטען הגנטי, שכן רק להם מורכבות ורב-גוניות אשר יכולות, כך הייתה ההנחה, לשאת את המידע התורשתי.
עד לתחילת שנות ה-50 התמקדו המאמצים העיקריים, אם כן, בניסיונות להבין את מבנה החלבון וכפועל יוצא מכך, להבין את אופן ההורשה של המידע הגנטי.
לינוס פאולינג, שנמנה עם החוקרים שהקדישו את מרבית חייהם המקצועיים לחקר המבנה של החלבונים, סבר רוב הזמן כמרבית עמיתיו, כי החלבון הנמצא בכרומוזום נושא, ככל הנראה, את המטען התורשתי.
בשנת 1951 פרסם פאולינג יחד עם רוברט קורי, סגנו במעבדה בקליפורניה, מספר מאמרים שהיוו פריצת דרך בחקר המבנה של חלבונים.
הם היו הראשונים שהצליחו לתאר את המבנה של החלבון ברמה המולקולרית.
והקדימו בכך את צוות החוקרים במעבדת קוונדיש שבראשה עמד הפיזיקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה, ויליאם לורנס בראג, חלוץ הקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן.
במעבדה זו, שבה נחקרו בשיטתיות המולקולות של גרעין התא, שהו שני חוקרים צעירים, ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק.
קריק התחיל את הקריירה האקדמית שלו כפיזיקאי.
ב-1949 החליט לעבור לתחום הביולוגיה המולקולרית, שנראה בעיניו כתחום מתפתח, ולנצל לשם כך את הידע שלו בפיזיקה.
ווטסון הגיע לאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1951 כחוקר צעיר בשלב פוסט דוקטורט.
ווטסון פגש באותה שנה את מוריס וילקינס, במסגרת הרצאה שווילקינס נתן בכינוס בנאפולי, שם הציג תמונות של עקיפה של קרני רנטגן של מולקולת ה-DNA, ושמע ממנו על השימוש בשיטה זו (שבאמצעותה צולמו אותן תמונות) לצורך ניתוח המבנה של מולקולת ה-DNA.
"המודל" שניסו לבנות, כלומר מבנה המולקולה, אמור היה לעמוד בדרישות של הקשרים שבין מרכיבי המולקולה ולהיות בעל משמעות מבחינת יכולת ההעברה של המידע הגנטי.
ווטסון נכח באותו סמינר ושמע את דבריה של פרנקלין (כהרגלו, באופן שהכעיס את קריק, לא ערך רישומים מההרצאה).
פרנקלין, שהוזמנה ביחד עם וילקינס וחוקרים נוספים של קינגס קולג' לראות את המודל – פסלה אותו מידית.
ברגע שראתה את המודל הבינה פרנקלין שהוא אינו מתאים לתוצאות שהוצגו על ידיה, וכי ווטסון לא הבין את דבריה בסמינר, הן באשר לכמות יחידות המים שאמורות להיות במולקולה והן באשר למיקום של יחידות הפוספט.
לקראת תחילת 1953 חידשו ווטסון וקריק את הניסיונות לבנות מודל נוסף, בעיקר עקב הידיעה כי פאולינג החל לעבוד בעצמו על פענוח המבנה.
הניסיון השני של בניית המודל
בחודש ינואר 1953 עמדו פאולינג וקורי לפרסם מאמר שכלל הצעה למבנה ה-DNA.
בפברואר אותה שנה פורסם המאמר של פאולינג בכתב העת PNAS.
השימוש בנתונים של פרנקלין וההגעה למודל הנכון
תצלום 51 - צילום רנטגן של המולקולה מסוג B, שערכה פרנקלין בחודש מאי 1952 לערך.
בחודש דצמבר 1952 נערך ביקור מטעם מועצת המחקר הרפואי (גוף שכינויו המקובל הוא MRC, על פי ראשי התיבות של השם באנגלית), במעבדה של רנדל, שקיבלה מימון מגוף זה (כמו גם היחידה שבה עבדו ווטסון וקריק).
אחד מחברי הוועדה של ה-MRC היה מקס פרוץ, שעבד במעבדת קוונדיש, והיה למעשה המנחה של קריק בעבודת הדוקטורט שלו שטרם נסתיימה.
על חשיבות הדו"ח של פרנקלין לגילוי אמר אפילו ווטסון עצמו בשנת 1969 (לאחר פרסום ספרו "הסליל הכפול"), כי אף שלא היה הכרחי היה חשוב מאוד.
במכתבו של פרוץ מופיעה מעין התנצלות על כך שמסר לווטסון ולקריק את הדו"ח ללא אישורה, ואף ללא ידיעתם של פרנקלין או רנדל, אם כי לדבריו לא היה הדו"ח סודי ומטרת הוועדה הייתה ליצור שיתוף פעולה בין היחידות הנתמכות על ידי מועצת המחקר הרפואי.
בדו"ח הנ"ל של פרנקלין היא כתבה בתחילת הפסקה השנייה את הדברים הבאים: "היה ברור שהתצורה הגבישית הייתה מבוססת על תא יחידה מונוקליני ממורכז פאה שבו ציר ה-c מקביל לציר הסיבוב" .
מבחינת קריק, הדברים היו מידע חשוב מאין כמוהו משום שמשמעותם הייתה כי הסלילים ממוקמים בכיוונים הפוכים (Anti-parallel).
מקס פרוץ התנצל באותו מכתב ל-Science והסביר את המעשה שלו, מסירת הדו"ח ללא ידיעתה או אישורה של פרנקלין, בכך שהיה חסר ניסיון בעניינים אדמיניסטרטיביים.
כאמור, כאשר קריק ראה את הנתון הזה בדו"ח הוא הגיע מיד למסקנה שנובעת מכך, כי הסלילים במולקולה נמצאים בכיוונים מנוגדים.
ב-4 בפברואר 1953 ניסו ווטסון וקריק שוב לבנות את המודל, והפעם בנו מודל של סליל כפול המתבסס במפורש הן על הנתונים שווטסון ראה בתצלום 51 והן על הנתונים אשר הופיעו בדו"ח של פרנקלין ל-MRC אשר נתקבל מפרוץ.
בניית המודל (והפעם המודל הנכון) נסתיימה בסופו של חודש פברואר.
מלבד אמירה כללית זו ביחס לעבודות אשר נעשו בקינגס קולג' בלונדון אין במאמר כל אזכור למהות עבודתה, או לתרומתה של פרנקלין לגילוי.
לין אלקין (Lynne Elkin), פרופסור לביולוגיה מהייוורד, אשר כתבה וכותבת על מקומה של פרנקלין בגילוי, אמרה על המשפט הבודד הזה המאזכר את פרנקלין במאמר על הגילוי, את הדברים הבאים: "זהו ככל הנראה אחד המשפטים שנאמרו בלשון המעטה הגדולה ביותר בהיסטוריה של הכתיבה המדעית".
בחודש מרץ 1953 עזבה פרנקלין את מעבדת קינגס קולג' ועברה למעבדה למחקר ביומולקולרי בקולג' בירקבק באוניברסיטת לונדון בניהולו של ג'ון דזמונד ברנל.
מבחינת פרנקלין היה זה מעבר משמח.
זה חודשים רבים שהיא כבר החליטה למצוא לעצמה מעבדת מחקר אחרת, עקב היחס הגרוע לו זכתה בקינגס קולג'.
ב-17 באפריל 1953, סמוך לעזיבתה של פרנקלין לבירקבק, שלח לה רנדל, ראש המעבדה בקינגס קולג', מכתב בו הוא מבקש בעיקר להדגיש בפניה כי עליה להפסיק לעבוד על DNA ולמצוא לעצמה נושא אחר:
והוא הוסיף בהמשך הדברים אמירה שבה הוא מבקש ממנה במפורש אפילו שלא תחשוב על ה-DNA:
כלומר, במכתב רשמי ששלח לה כשבוע בלבד לפני פרסום מאמר שחלק מהותי שבו מתבסס על עבודתה במעבדה שלו, כתב ראש המעבדה לפרנקלין שלא תעז אפילו עוד לחשוב על DNA.
מכתב זה מדגים בצורה הברורה ביותר את היחס שפרנקלין זכתה לו בקינגס קולג'.
פרנקלין התעלמה לחלוטין מהאמור במכתב זה, והשלימה בחודשים הראשונים שלה בבירקבק הכנת דו"ח על עבודתה בשנה האחרונה ביחס ל-DNA וכן השלימה עוד מספר מאמרים שלה ושל גוסלינג.
עם תחילת עבודתה המתינה פרנקלין להגעת ציוד טכני שהיה נחוץ לה.
בין היתר ניצלה זמן זה לביקור היחיד שערכה בישראל.
היא הגיעה לחיפה, שם המתינה לה בת דודתה אייריני פרנקלין (מאוחר יותר נוינר), היחידה ממשפחתה שעלתה לישראל.
פרנקלין ביקרה בירושלים ואף נסעה בטרמפים לאילת.
היא ביקרה גם במכון ויצמן למדע, שם עבד כחוקר בתחום הכימיה דוד סמואל, בן דודה מדרגה שנייה, נכדו של הרברט סמואל.
כאשר חזרה לאנגליה סיפרה לכל בני משפחתה וחבריה לעבודה על חוויות הטיול למדינה הצעירה שזה לא מזמן הוקמה.
מחקר על נגיף מוזאיקת הטבק
תנאי העבודה בבירקבק היו קשים בהשוואה לאלה של קינגס קולג'.
המחלקה לקריסטלוגרפיה שכנה בכיכר טורינגטון (Torrington Square), בבניין שנפגע בהפצצה בתקופת הבליץ על לונדון ולא שופץ בצורה יסודית.
משרדה שכן בקומה הרביעית, אך ציוד הרנטגן היה במרתף.
בנוסף לכך, ההתעבות מצנרת המים שבתקרת המרתף גרמה לטפטוף קבוע שאילץ אותה לעבוד עם המכשור תחת מטרייה.
אבל בבירקבק הרגישה פרנקלין שכישוריה ויכולתה זוכים להכרה ולתמיכה.
היא גם כיבדה והעריכה מאוד את מנהל המעבדה ברנל, שנחשב לאחד מהאבות המייסדים של הקריסטלוגרפיה, ובמיוחד היה הראשון שהבין את האפשרות ליישם אותה לתחום הביולוגיה.
ברנל היה מרוצה מהצטרפותה של פרנקלין למעבדתו, והמליץ לה להתחיל לחקור את נגיף מוזאיקת הטבק (המכונה בקצרה TMV, ראשי תיבות השם באנגלית) ביחד עם נגיפים נוספים הנמצאים בצמחים.
נגיף TMV היה סוג של "מודל" למחקר על המבנה והתפקוד של נגיפים בכלל עוד בסוף המאה ה-19.
פרנקלין יצרה לעצמה במעבדה צוות של חוקרים מיומנים, כאשר החוקר הקרוב אליה ביותר ולמעשה השותף העיקרי למחקרים שלה, היה אהרון קלוג, יהודי יליד ליטא שהתחנך בדרום אפריקה, שהיה חוקר עמית בשלב הפוסט-דוקטורט.
יחסיהם של פרנקלין וקלוג היו קרובים ביותר, והם היו צוות מושלם הן מבחינת כישרונותיהם והן מבחינת מזגם, כאשר שניהם יכלו להיות מאוד אגרסיביים כאשר נושא מדעי עמד על הפרק.
בין פרנקלין לבין משפחתו של קלוג (אשתו ובנו) נקשרו גם קשרים אישיים קרובים ביותר, היא נהגה לבלות בביתם בלונדון לא מעט, ובצוואתה הורישה לקלוג סכום כסף נכבד, ביודעה כי מצבו הכספי אינו מזהיר.
בנוסף לקלוג היו עוד שני עוזרי מחקר - קנת הולמס וג'ון פינץ'.
בתקופה מסוימת הצטרף אל הצוות גם חוקר אמריקאי בשם דונלד קספר.
זמן לא רב לאחר שהחלה בעבודתה על נגיף TMV היא הגיעה, בזכות צילומים בקרני רנטגן שלא נעשו לפניה, לתוצאות שסתרו את ההנחה המקובלת באותה תקופה על החוקרים של נגיף זה, ולפיה מקלוני ה-TMV הם כולם באותו אורך (כ-3000 אנגסטרם).
למרות התנגדותו של הווירולוג נורמן פירי (Norman Wingate Pirie; 1997-1907), שנחשב למומחה העיקרי של נגיפים אלו, היא עמדה על דעתה (שהתבררה בסופו של דבר כנכונה) ופרסמה את מסקנותיה במאמר ב-Nature.
בתגובה החליט פירי להפסיק לספק לה את הדגימות למחקרה, אך דבר זה לא מנע ממנה להמשיך במחקריה.
כיוון שבזכות מחקר ה-TMV היו לפרנקלין קשרים עם המחלקות המקבילות באוניברסיטת טובינגן ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, היא המשיכה לקבל דגימות של הנגיף, בעיקר מברקלי.
ב-1956 פענחה פרנקלין ביחד עם צוות החוקרים שלה את המבנה של נגיף TMV.
הם מצאו כי הנגיף בנוי מתת-יחידות חלבוניות המסודרות כמעין בורג מסביב לנקב שנמצא בליבת הנגיף, כאשר יחידות ה-RNA משוקעות בין תתי-היחידות של החלבון.
שכרה של פרנקלין בבירקבק היה מבוסס על מלגות שנתיות שהצליח ברנל לגייס, בעיקר ממועצת המחקר החקלאי (ARC – Agricultural Research Council) בשל עבודתה על נגיפים המזיקים לחקלאות.
מכיוון שברנל התקשה לחדש את המלגות פנתה פרנקלין לשירות הבריאות הציבורי בארצות הברית (Public Health Service כיום מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית) בבקשה לקבלת מימון למחקר נגיפים גורמי מחלות בבני אדם.
סכום המימון השנתי שהצליחה לקבל, 10,000 ליש"ט, היה כה גדול שהנהלת האוניברסיטה הניחה כי נועד לממן מחקר במשך שלוש שנים, אחרת הייתה מסרבת לקבלו.
פרנקלין השתתפה במהלך עבודתה בבירקבק בכנסים מדעיים רבים.
במרבית הכנסים הייתה האישה היחידה ברשימת המרצים.
בקיץ 1956 יצאה (בפעם השנייה) לנסיעה ארוכה בארצות הברית, נסיעה ששילבה השתתפות בכנסים מדעיים ביחד עם טיולים רגליים וטיפוס הרים שכה אהבה לעשות בשעות הפנאי שלה במשך כל חייה.
באותן הרצאות וכנסים (כמו בביקור הקודם שלה בשנת 1954) הרצתה פרנקלין, בין היתר, הן על התגליות שלה במחקר הפחם וגם על עבודתה הנוכחית על נגיפים.
למרות גילה הצעיר היא התקבלה בכנסים אלו כאחת מהחוקרות הבולטות בתחום זה.
באותה נסיעה שנייה לארצות הברית החל להירקם קשר אישי יותר בין פרנקלין, שככל הידוע לא ניהלה קשרים רומנטיים במהלך שנות חייה, ובין דונלד קספר, אשר חזר כבר לארצות הברית, קשר שלא היה לו המשך עקב מחלתה ופטירתה.
במהלך הנסיעה פגשה פרנקלין עמיתים מברקלי שהציעו לה דוגמאות של נגיף שיתוק ילדים אותן הצליחו לגבש.
פרנקלין כתבה לברנל הצעה לחקור את מבנה הנגיף, ושנה אחר כך (ביולי 1957) הוא הצליח להשיג את הסכמת רקטור האוניברסיטה למחקר בנגיף המסוכן, לאחר שברנל טען בפניו כי החומר שייבדק לא היה פעיל.
במהלך שנות עבודתה בבירקבק שמרה פרנקלין על קשר מקצועי עם פרנסיס קריק ועם ג'ים ווטסון, ונהגה להיוועץ בהם (בכתב) לעיתים בנושאי המחקר שלה.
קשר זה כלל מכתבים ידידותיים למדי, וכן מפגשים משותפים בכנסים מדעיים.
מהמכתבים ששלחו אליה עולה כי זכתה להערכה רבה משניהם.
השימוש שעשו השניים במידע שלה במהלך גילוי מבנה ה-DNA על ידם, לא הוזכר כלל על ידי אף אחד מהם.
עובדה זו, של קיומם של קשרים מקצועיים קרובים בין פרנקלין לביניהם, מעלה תמיהה נוספת על הניסיונות של שניהם להסתיר בדיעבד - עם קבלת פרס נובל ולאחר פטירתה - את תרומתה החשובה לגילוי המבנה המרחבי של ה-DNA על ידם.
קבוצת המחקר שלה בבירקבק הפיקה מספר רב של מאמרים מדעיים בנושא המחקר שלה, בצירופים שונים של שמות המחברים כאשר שמה של פרנקלין הופיע בחלק גדול מהם.
בחודש ספטמבר 1956, בסמוך לסיום שהותה בארצות הברית, החלה לסבול ממחושים בבטנה.
כאשר חזרה לאנגליה הייתה האבחנה ברורה וחד משמעית – היא סובלת מסרטן השחלות.
לאחר שני ניתוחים וסדרות ארוכות של טיפולים היא חזרה לעבודתה.
במהלך תקופה זו אומנם החלה לחקור את מבנה הנגיף הגורם לשיתוק ילדים, אך לא הספיקה להשלים את מחקרה זה.
בסוף שנת 1957 החלה שוב לעבור טיפולים ותקופות ארוכות של אשפוז, אך ב-16 באפריל 1958 נפטרה ממחלתה.
בהספד שכתב ברנל לזכרה ב-Nature נכתב:
סיפור חייה של פרנקלין לא הסתיים עם מותה בטרם עת בשנת 1958. סיפורה עבר תהפוכות לא מעטות בשנים לאחר מכן, שהביאו למידע שלא היה ידוע קודם לכן, על תרומתה לגילוי המבנה המרחבי של ה-DNA.
קולה לא יכול היה עוד להישמע, והשאלה "מה הייתה תרומתה של פרנקלין לגילוי?" עדיין לא התעוררה כלל במועד זה.
חלפו שש שנים נוספות עד שהשאלה החלה להעסיק את הקהילה המדעית, ולא רק אותה.
רחוב על שמה נקרא ב"קריית-המדע" בעיר נתניה.
לאחר מכן הציע ווטסון את השם "ג'ים ההגון" (Honest Jim) קריק דווקא לא התנגד לשם זה, ואולם הוא הביע התנגדות עזה לתוכנו של הספר והגדיר אותו באחד ממכתביו לווטסון בעניין כרכילות ברמה של מגזינים לנשים.
בשנת 2002 נכתבה עליה ביוגרפיה מלאה על ידי ברנדה מדוקס בשם Rosalind Franklin: The Dark Lady of DNA.
ביוגרפיה זו הופיעה בעברית בספטמבר 2009 בשם "רוזלינד פרנקלין: הגברת האפלה של הדנ"א", בתרגומה של עדי מרקוזה-הס.
השם "הגברת האפלה" הוא בעל משמעות כפולה.
במקור בחודש מרץ 1953, כאשר פרנקלין עזבה את קינגס קולג', שלח וילקינס מכתב לקריק, ומיד בפתח הדברים כתב:
באופן אירוני נקרא כיום אחד המבנים של קינגס קולג' בשם "בנין פרנקלין-וילקינס".
אותה מעבדה שאותה עזבה פרנקלין בשנת 1953 עקב היחס שלו זכתה שם, ואשר את עזיבתה ליווה מכתב של וילקינס המכנה אותה "הגברת האפלה" החליטה לאחר שנים רבות כי ראוי שאחד המבנים שלה ייקרא על שמה.
ב-2028 ישוגר למאדים הרובר הבריטי רוזלינד פרנקלין .
תפקידו יהיה לחפש עדויות לחיים בהווה או בעבר.
רוזמונד פילצ'ר הייתה סופרת בריטית.
רוזמונד פילצ'ר נולדה ב־1924 בללאנט, קורנוול, בריטניה והחלה לכתוב בגיל חמש-עשרה.
בשנת 1942, אחרי סיום בית הספר, יצאה לעבוד כמזכירה בצי הבריטי והתגייסה להשירות הימי המלכותי לנשים.
בהמשך החלה לעבוד במשרד החוץ.
בשנת 1946 נישאה לגראהם פילצ'ר ועברה לדאנדי, סקוטלנד, שם חיה את המשך חייה.
כעקרת בית ואם לארבעה ילדים, המשיכה לכתוב סיפורים קצרים וסיפורי אהבה לשבועוני נשים על שולחן המטבח, תחת שם העט ג'יין פרייזר.
בשנת 1987, בגיל 63, כתבה רוזמונד את הסאגה המשפחתית אוספי הצדפות, יצירה שהובילה לפריצת הדרך בקריירת הכתיבה שלה.
מאז הקנו לה ספריה מקום של כבוד בין הסופרות המצליחות ביותר בימינו.
ספריה המאוחרים מצטיינים מעל לכל בחוכמת חיים, תבונה, רגישות ואהבת אדם.
הדמויות שהיא יוצרת אמיתיות ומשכנעות, והאמפתיה העולה מכתיבתה איננה גולשת לעולם לרגשנות, אולי הודות להומור העדין ולרגשות המרוסנים המאפיינים אותה.
"אוספי הצדפות" מלווה, בכישרון ובראייה חודרת ומעמיקה, את חייה של אישה יוצאת דופן ומיוחדת במינה מילדות עד זיקנה, חיים רצופים יופי וכאב, אובדן וגילוי, טרגדיה והשלמה, עד לקץ.
ספטמבר הוא סיפורן של שתי משפחות סקוטיות בכפר קטן, הרחק בהרים, על סודות קבורים עמוק, על מתיחות משפחתית, המאיימת להרוס חיי נישואים איתנים, על טראומה נושנה ואהבה חדשה, שכולם מגיעים לשיא בנשף ריקודים מפואר בחודש ספטמבר.
גם כאן מצליחה רוזמונד פילצ'ר להימנע מרגשנות או מלודרמטיות גם בתיאורים הטעונים ביותר, הודות לאיפוק ולתבונה השקולה שבכתיבתה.
האחרון בספריה היה היום הקצר של החורף, העוסק בהתגברות על טרגדיה ומציאת חיים חדשים בגיל זיקנה.
הדברים שנאמרו על שני הספרים הקודמים תקפים גם כאן, אם כי הספר שונה באופיו מקודמיו.
ספריה האחרים קצרים יותר ופחות מורכבים, אך גם בהם ניכרים אותם מאפיינים של כתיבתה, הן ברומנים והן בסיפורים הקצרים.
פילצ'ר נפטרה ב־7 בפברואר 2019.
Coming Home (1995) - השיבה הביתה
ריחן בר פראי, הוצאת שלגי 1990 תרגמה נורית צ'שלר
נמר רדום, הוצאת שלגי, 1991 תרגמה נורית צ'שלר
סוף הקיץ, הוצאת שלגי,1990 תרגמה שוש אלקנה
ספטמבר, הוצאת שלגי,1991, תרגמה עלינא ארנשטיין
היום הקצר של החורף הוצאת מודן תרגמה נורית לוינסון
רוזמרין רפואי (שם מדעי: Salvia Rosmarinus) הוא שיח תרבות רב-שנתי ירוק-עד ממשפחת השפתניים, שפרחיו תכולים, גבעוליו מוציאים ענפים עמוסים בעלים מחטניים, ששוליהם מקופלים לאחור וצבעם ירוק כהה בצדם העליון ואפור בצדם התחתון.
מרבים את הצמח מחלוקת שורשיהם של צמחים מפותחים, מייחורים הנלקחים מצמיחה חדשה ומושרשים או מזרעים.
הצמח נפוץ ביותר כצמח נוי בישראל, בין השאר בשל עמידותו הגבוהה ליובש ולזיהום אוויר.
צמח הרוזמרין סווג מחדש כמין בסוג מרווה, כאשר כעת מכונה המין "מרווה רוזמרינית", אך השימוש בשם רוזמרין הוא הנפוץ והמקובל.
על פי הסברה, שם הצמח מקורו במילים הלטיניות Ros (טל) ו-Marinus (ים), בשל פרחיו התכולים המזכירים את הים, או בשל העובדה שלעיתים קרובות הוא גדל ליד הים.
אגדה נוצרית מספרת שבעת בריחתה התרעננה מרים אם ישו בצמח, ופרחיו הלבנים הפכו למחרת לתכולים, ומכאן שמו "ורד" (Rose) "מרים" (Mary).
בבישול מוסיפים את ענפי הרוזמרין כתבלין לתבשילים רבים.
במטבח הצרפתי הוא משמש אחד המרכיבים בתערובת התבלינים הרב דה פרובאנס.
במספר ארצות באירופה משרים ענפי רוזמרין ביין אדום ליצירת יין רוזמרין.
בעבר השתמשו בתכונות האנטי-בקטריליות של הצמח לשימור בשר לאחר שעיסו אותו ברוזמרין.
במסורות עממיות מסמל הרוזמרין זיכרון ונאמנות ונחשב למסייע בגירוש שדים.
לכן נהגו בימי הביניים להניח ענפי רוזמרין בין המצעים כדי לגרש חלומות רעים ותלו אותו בספריות לשם סילוק מזיקים.
במלחמת העולם השנייה נתלו ענפי רוזמרין בבתי חולים כחומר מחטא.
לפי כתבי הרמב"ם נחשב הרוזמרין ל"מטאטא גן עדן".
הצמח מכיל את הפנולים חומצה קרנוסולית (Carnosol) וחומצה קרנוסית (Carnosic) שהן חומרים נוגדי חמצון.
לשמן האתרי המופק מהצמח שימושים בתעשיות התמרוקים והתרופות.
שמן רוזמרין טהור בריכוז 0.6 אחוז מתקבל מאידוי ראשי הפרחים והעלים.
מאידוי כל הצמח מתקבל שמן באיכות פחותה.
מרכיביו העיקריים של שמן זה הם צינאול (Cineole), קאמפור (Camphor) ובורנאול (Borneol).
השמן משמש בתעשיית התמרוקים בסבונים, בדאודורנטים ובתכשירים לשיער, בשל היותו דוחה כינים.
ניתן גם ליצור שמן לעיסוי על ידי שריית נצרי רוזמרין בשמן צמחי למשך שבוע.
ברפואה העממית משתמשים בצמח מושרה במי אמבט כנגד תשישות, מיובש כאבקה לעצירת דימום בזרייה על המקום או לשתייה בחליטת הנצרים, הפרחים והעלים.
יש המאמינים שהצמח יעיל לטיפול בכאבי ראש, במיגרנה, בתשישות כללית, בחולשה של מחזור הדם, ובבעיות עיכול הקשורות להפרעות רגשיות.
כמו כן, משמש הצמח גם להרחקת נמלים.
הקשה על התמונה לשם הגדלתה מאפשרת להתבונן בדבורים האוספות את צוף הפרחים.
רוזן גריי הוא תואר רוזנות המקושר לאחוזת הוויק של משפחת האצולה גריי בממלכה המאוחדת.
התואר ניתן בשנת 1806 לגנרל צ'ארלס גריי כחמש שנים לאחר שניתן לו תואר ברון (Baron Grey) (ברונות הולוויק בנורת'מברלנד) ולאחר שניתן לו תואר ויקונט הוויק (Viscount Howick).
בנו, צ'ארלס גריי השני, היה חבר המפלגה הוויגית וכיהן כראש ממשלת בריטניה בין השנים 1830–1834 בהם נחקק חוק הרפורמה הגדול של 1832. בנו צ'ארלס גריי, רוזן גריי השני, קיבל את תארו לאחר מותו, ונכדו, הנרי גריי קיבל את התואר אחריו.
התה ארל גריי נקרא על שם צ'ארלס, הארל השני מגריי, וכן גביע גריי נקרא על שם אלברט גריי.
רוזן וסקס הוא תואר אצולה שניתן בבריטניה כיום.
התואר ניתן לראשונה באנגליה בתקופה שקדמה לכיבוש הנורמני, ובשנית ניתן בשנת 1999 לנסיך אדוארד, בנה הצעיר של המלכה אליזבת השנייה.
רוזנות וסקס (The Earldom of Wessex) נוצרה לראשונה על ידי מלך אנגליה קאנוט הגדול.
קאנוט העניק את התואר רוזן וסקס לגודוון.
קודם להענקה תואר זה אדמות רוזנות וסקס היו חלק מאדמות הכתר.
גודווין העביר את הרוזנות לבנו, לימים המלך הרולד השני, אשר נהרג במהלך קרב הייסטינגס בשנת 1066. עם מותו של הרולד נעצר סדר ההורשה של רוזנות וסקס.
יצירת התואר השנייה (התואר הנוכחי)
בשנת 1999 החליטה המלכה אליזבת השנייה להעניק את התואר לבנה הצעיר, הנסיך אדוארד, לרגל נישואיו לסופי רייס-ג'ונס.
הייתה זו חריגה מהנוהג המקובל בממלכה המאוחדת, לפיו מקבלים בניו של המונרך תואר דוכס לרגל נישואיהם, ובית המלוכה הודיע כי לאחר מות אביו, הנסיך פיליפ, יקבל אדוארד את התואר דוכס אדינבורו.
עם זאת, התואר עבר לבנו הבכור של פיליפ, צ'ארלס.
לאחר ההתמזגות עם הכתר, ולכבוד יום הולדתו ה-59 של הנסיך אדוארד, המלך צ'ארלס השלישי העניק לו את התואר "דוכס אדינבורו".
התואר הוענק לו לתקופת חייו בלבד, לכן בנו לא יירש אותו.
בעת קבלת התואר החדש, תואר רוזן וסקס הועבר לשימושו של בנו, ג'יימס, רוזן וסקס (שנולד בשנת 2007), והוא יירש אותו באופן רשמי עם מות הנסיך אדוארד.
בסרט הקולנוע "שייקספיר מאוהב" משנת 1998 מגלם קולין פירת' את דמותו של רוזן וסקס - דמות הנבל בסרט.
דמות זו לא התקיימה במציאות בתקופת חייו של ויליאם שייקספיר.
רוזמרטה (Rosmerta - מפרוטו קלטית: "הטובה" או "הגדולה" או "המספקת") היא אלת הפריון והשפע במיתולוגיה הקלטית.
פולחנה היה נפוץ בגאליה (צרפת ודרום גרמניה של ימינו).
בגאליה, בעקבות המפגש עם תרבות האימפריה הרומית, נחשבה האלה לזוגתו של מרקוריוס מהמיתולוגיה הרומית.
בתבליט שהתגלה באוטן מתוארת האלה כאישה ישיבה, המחזיקה קרן שפע בשמאלה, ובימינה יושב בן זוגה - מרקוריוס האוחז בידו פאטרה, צלחת נסך.
תגליף שהתגלה באייזנברג מציג תיאור דומה של האלה ובן זוגה, אולם בתגליף זה אוחזת האלה בימינה ארנק ומשמאלה פאטרה.
בזוג פסלים שהתגלה בפריז (האחד של מרקוריוס והשני של רוזמרטה) אוחזת האלה בידה האחת קרן שפע ובידה השנייה סל של פירות.
קרן השפע, סל הפירות, הארנק והפאטרה מסמלים שפע והצלחה כלכלית.
בפסל האלה שהתגלה בפין ד'אננסי (Fins d'Annency), אין האלה מלווה בבן זוגה.
בפסל זה אוחזת האלה היישובה בידה האחת ארנק.
כנפי האל מרקוריוס מחוברות לראשה של האלה (ומסמלות את בן זוגה).
27 כתובות המוקדשות לאלה התגלו ברחבי צרפת, גרמניה ולוקסמבורג של ימינו (אזורי הפרובינקיות גאליה בלגיקה וגרמניה סופריור).
באנגליה נחשבה רוזמרטה לאלת המים ופולחנה התקיים בסמוך למעיינות חמים.
רוזלינד א' קראוס היא מבקרת אמנות אמריקאית ותאורטיקנית לאמנות.
לאחר שסיימה את לימודיה במכללת ולסלי ב-1962 המשיכה את לימודיה באוניברסיטת הרווארד במחלקה לאמנות.
את הדוקטורט היא כתבה על דייוויד סמית ב-1969. המאמר פורסם ב-1972 תחת הכותרת Terminal Iron Works.
באותה תקופה כתבה קראוס לכתבי העת Art International ומאוחר יותר גם ב-Artforum International.
היא עברה לניו יורק והצטרפה לקבוצת מבקרים חשובה, בהם אנט מיקלסון (Michelson), ברברה רוז (Rose) ומייקל פריד (Fried) אשר למד איתה בהרווארד.
כמה שנים לאחר שסיימה את לימודיה בהרווארד כתבה מאמרים על ג'ספר ג'ונס ודונלד ג'אד (Judd).
היא התמקדה בכתיבתה על אמנות מינימליסטית.
בין מאמריה העיקריים בנושא זה היה המאמר "פיסול בשדה המורחב" (1979).
קראוס ומיקלסון עזבו את כתב העת Artforum וייסדו ביחד מגזין חדש ב-1976 שנקרא אוקטובר (October).
בנוסף, קראוס לימדה במוסדות שונים והפכה להיות מקור השראה לסטודנטים ומבקרים רבים, אשר בחרו להתמקד בתחום הפילוסופי של לימודי האמנות העכשווית.
כמו רבים ממבקרי האמנות באותה תקופה, הושפעה קראוס רבות מקלמנט גרינברג והרולד רוזנברג (Rosenberg).
יכולתה לתרגם את הזמניות של החוויה הוויזואלית-גופנית, לשפה עשירה הקנתה לה את מעמדה כמבקרת.
אחד ממאמריה המפורסמים הוא המאמר וידאו: האסתטיקה של הנרקיסיזם" (Video: The Aesthetics of Narcissism).
המאמר פורסם לראשונה בכתב העת October, בשנת 1976. המאמר דן בקבוצה של עבודות וידאו ארט מתחילת שנות השבעים של המאה ה-20, אשר נושאות מאפיינים שונים של מיצג מתועד.
דרך ניתוח אסתטי של עבודות אלו, מנסה קראוס להציג את מדיום הווידאו ארט כבעל מאפיינים של הפרעת אישיות נרקיסיסטית.
בראשית המאמר קראוס מנסה להפריד בין מאפיינים אסתטיים דומים בין אמנות הווידאו ארט לבין אמנות מינימליסטית ומושגית.
בעבודה כגון "מרכז" (1971), מאת האמן וויטו אקונצ'י, מתועד האמן כשהוא מצביע על מרכז של מסך וידאו במחווה אירונית לפורמליזם האמנותי בנוסח האקספרסיוניזם המופשט והמינימליזם.
אולם, שלא כמו בסוגי אמנות אלו, השימוש בווידאו כנקודת ייחוס של האמן יוצרת מצב שאינו רק טאטולוגי, כלומר בעל ייחוס עצמי, אלה יכול להיות מוגדר במונחים פסיכואנליטים.
הנרקיסיזם, כהפרעה אישיותית, יוצרת מצב של בעיה בקשר של האדם עם סביבתו.
מעריכים כי הנרקיסיזם הוא מנגנון הגנה הבא להגן על ערכו ושלמותו של האגו מפני איומים מבחוץ.
ההתנהגות הנרקיסיסטית עשויה לפצות על חסכים שונים ועל רגשי נחיתות.
קראוס משתמשת בהפרעה זו כדי להגדיר את האופן שבו מייצר הווידאו היזון חוזר אל האדם.
אותו היזון חוזר או מעגל סגור מציב את הגוף "ממורכז בין שתי מכונות המהוות פתיחה וסגירה של מירכאות".
בין מצלמת הווידאו לבין הטלוויזיה או המוניטור, מופיע הדימוי המצולם במיידיות של ראי והוא מנתק את הדימוי מן הרצף ההיסטורי, על ידי הפיכתו לזמן הווה תמידי.
קראוס אינה מגדירה את התנאים הסוציולוגים בהם נוצר שיח אמנות כזה, אף על פי שהיא מעלה שאלה זו.
יחד עם זאת היא רומזת כי התשובה על שאלה זו תלויה בתפיסת האמנות כפטישיזם צרכני ובניסיון של אמנים לעורר תגובת נגד לכך.
ברוס נאומן ("מתהפך מעלה-מטה", 1968)
רוזן יורק או רוזן יורקשייר הוא תואר אצולה שהיה מוענק בממלכת אנגליה עד שנוצר התואר דוכס יורק בשנת 1348 והוענק לאדמונד מלאנגלי, בנו הרביעי של אדוארד השלישי, מלך ממלכת אנגליה.
התואר "רוזן יורק" הוענק פעמיים:
בשנת 1138 הוענק התואר לוויליאם לה גרוס, רוזן אלבמארל, על ידי סטפן, מלך אנגליה.
התואר בוטל בשנת 1179 במותו של ויליאם.
בשנת 1190 הוענק התואר לאוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על ידי המלך ריצ'רד הראשון.
התואר בוטל במותו של אוטו בשנת 1218.
רוזן נורת'מברלנד , תואר אצולה שהוענק בממלכת אנגליה ובממלכה המאוחדת.
תואר זה החליף את התואר רוזן נורת'מבריה שקדם לו.
בעליו הידועים ביותר השתייכו לבית פרסי (Percy), בית האצולה החזק ביותר בצפון אנגליה במהלך מרבית ימי הביניים.
צאצאי משפחת פרסי קיבלו לימים, בשנת 1766, את התואר דוכס נורת'מברלנד.
מוצאה של משפחת פרסי (House of Percy) ממשפחה ויקינגית דנית שהתיישבה בצפון מערב רואן במהלך המאה התשיעית.
המשפחה הגיעה לאנגליה בשנת 1066 וסייעה לויליאם הכובש בכיבוש ממלכת אנגליה, ובתמורה קיבלה אדמות ביורקשייר.
בתקופת הנרי השני, מלך אנגליה, התחתנה אגנס דה פרסי עם אחיה של רעייתו השנייה של הנרי, ג'וסלין מלוון, וצאצאיהם נחשבים בני משפחת פרסי.
מרבית בני המשפחה נקראו באותו שם - "הנרי פרסי" (הנרי היה שם מועדף בקרב הרוזנים מלוון).
למשפחת פרסי נודע תפקיד חשוב בהיסטוריה של אנגליה וסקוטלנד.
מאחר שכמעט כל בני המשפחה החזיקו בתפקיד הלורד שעל הגבולות (Lord Warden of the Marches, השר האחראי על שמירת הגבול עם סקוטלנד), הנעשה בסקוטלנד העסיק אותם כמעט כמו הנעשה באנגליה עצמה, ואפילו יותר.
היה זה הנרי פרסי השלישי שרכש את טירת אניק ב-1309 מידיו של אנתוני בק, בישוף דורהאם.
אף שהמשיכה להחזיק בנכסיה המקוריים ביורקשייר, נכסיה של המשפחה נקשרו מעתה ואילך ליישוב הקטן שלגדות נהר האלן (Aln) ולמבצר שהגן עליו.
הנרי פרסי הרביעי החל לבנות את הטירה כפי שהיא מוכרת לנו כעת.
למעשה, כינויו כהנרי פרסי הרביעי מעט מבלבל, שכן למעשה הוא היה הנרי פרסי השני, לורד אניק.
כדי לשמור על אחידות, ספירתם של הפרסים מתחילה מהזמן בו הם קיבלו גם את התואר לורד אניק.
אם כן, היה זה הנרי פרסי השני, לורד אניק, שהחל בבנייתה מחדש של הטירה.
בהיעדרו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה, שהיה עסוק במלחמות בצרפת, הנרי פרסי השני היה אחד האחראים לביטחון הממלכה, ומתוקף כף גם סייע לאנגליה לנצח בקרב נווילס קרוס.
בנו הנרי נישא לגיסתו של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר.
התואר הוענק לראשונה להנרי פרסי בשנת 1377 לאחר הכתרת ריצ'רד השני למלך.
הנרי פרסי זה מוזכר בבולטות במחזותיו של ויליאם שייקספיר הנרי הרביעי, חלק ראשון והנרי הרביעי, חלק שני בשל מעשיו בתקופת שלטונו של המלך הנרי הרביעי.
הוא היה אביו של הנרי פרסי (הוטספור) (Hotspur) אשר נהרג בקרב שרוסברי.
בקרב-מרד זה הפסידו בני המשפחה לצבא שהנהיג המלך הנרי הרביעי, ובשל כך ביטל המלך את התואר.
בשנת 1416 התואר הוענק בשנית להנרי פרסי, הרוזן השני מנורת'מברלנד (בנו של הנרי הרתחן) על ידי המלך הנרי החמישי, על מנת לזכות בתמיכת משפחת פרסי.
ואכן, המשפחה הייתה תומכת נמרצת בבית לנקסטר בזמן מלחמת השושנים: הנרי פרסי, הרוזן השלישי מנורת'מבלנד נהרג באחד הקרבות במלחמת השושנים יחד עם שלושה מאחיו.
במותו ירש אותו הנרי פרסי, הרוזן הרביעי מנורת'מברלנד.
זה האחרון היה מעורב במלחמת השושנים, וידוע בכך שבשל בגידה מכוונת או חוסר החלטיות, לא הגיע בזמן לקרב בוסוורת' ובכך היה בין הגורמים להפסד בן בריתו, ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה להנרי טיודור (לימים הנרי השביעי, מלך אנגליה).
הוא נרצח על ידי הואסלים שלו בשנת 1489.
בנו, הנרי אלגרנון פרסי, הרוזן החמישי מנורת'מברלנד ירש את התואר, ובמותו ירש את התואר בנו, הנרי פרסי, הרוזן השישי מנורת'מברלנד.
האחרון נודע באהבתו את אן בולין ובחיזורו אחריה, לפני שהחליט הנרי השמיני, מלך אנגליה לשאתה לאישה.
הוא היה בין השופטים של אן בולין, ותמך בהרשעתה ובעונש המוות שנגזר עליה.
הוא נפטר ללא שהותיר אחריו יורש, אף שנישא למרי טלבוט, בתו של הרוזן משרוסברי.
ב-1557 ירש את התואר אחיינו, תומאס פרסי, הרוזן השביעי מנורת'מברלנד.
בשל מעורבותם במזימת אבק השרפה, במזימה לשחרור מרי, מלכת הסקוטים ובמזימות אחרות נכלאו הנרי פרסי, הרוזן השמיני מנורת'מברלנד והנרי פרסי, הרוזן התשיעי מנורת'מברלנד שנים רבות במצודת לונדון.
אלגרנון פרסי היה רוזן נורת'מברלנד בזמן מלחמת האזרחים האנגלית.
במותו ירש אותו ג'וסלין פרסי, הרוזן ה-11 מנורת'מברלנד, אשר נפטר בלא בנים, ולכן התואר בוטל.
בתו התחתנה עם דוכס סאמרסט, ונכדתה התחתנה עם סר יו סמית'סון אשר קיבל בשנת 1766 את התואר דוכס נורת'מברלנד בפעם הראשונה.
צאצאיהם הם המייצגים כיום את המשפחה ההיסטורית הנודעת.
אחד מבניו הלא-חוקיים, ג'יימס סמית'סון, השאיר במותו צוואה וירושה שהביאו להקמת מכון הסמית'סוניאן.
דוכס נורת'מברלנד הנוכחי מתגורר בטירת אניק ובבית סיון (Syon).
חלקים מסרטי הארי פוטר צולמו בטירה, וסצנה בסרט שגעונו של המלך ג'ורג' צולמה בבית סיון.
התואר הוענק בשנת 1674 לג'ורג' פיצרוי, רוזן נורת'מברלנד, ובשנת 1683 שונה התואר לדוכס נורת'מברלנד.
במותו בלא בנים בוטל התואר.
ב-1749 התואר הוענק מחדש לאלגרנון סימור, הדוכס השביעי מסאמרסט, ובמותו ירש את התואר בנו, יו פרסי אשר בשנת 1766 קיבל את התואר דוכס נורת'מברלנד, והתואר רוזן נורת'מברלנד בוטל.
לפני יצירת התואר, עמד התואר רוזן נורת'מבריה.
הנרי פרסי, הרוזן השני מנורת'מברלנד (1394-1455), נכדו של הרוזן הראשון ובנו של הנרי הרתחן.
הנרי פרסי, הרוזן השלישי מנורת'מברלנד (1421-1461), בנו של הרוזן השני.
התואר הוענק לו בשל ניצחונותיו בשדות הקרב, והוא החזיק בו בשנים 1464–1470.
הנרי פרסי, הרוזן הרביעי מנורת'מברלנד (1449-1489), התואר הוחזר לו סופית ב-1473, בנו של הרוזן השלישי.
הנרי אלגרנון פרסי, הרוזן החמישי מנורת'מברלנד (1478-1527), בנו של הרוזן הרביעי.
הנרי פרסי, הרוזן השישי מנורת'מברלנד (1502-1537), בנו של הרוזן החמישי, נפטר ללא ילדים.
תומאס פרסי, הרוזן השביעי מנורת'מברלנד (1528-1572), נכדו של הרוזן החמישי.
הנרי פרסי, הרוזן השמיני מנורת'מברלנד (?-1585), אחיו הצעיר של הרוזן השביעי.
הנרי פרסי, הרוזן התשיעי מנורת'מברלנד (1564-1632), בנו של הרוזן השמיני.
אלגרנון פרסי, הרוזן העשירי מנורת'מברלנד (1602-1668), בנו של הרוזן התשיעי.
ג'וסלין פרסי, הרוזן ה-11 מנורת'מברלנד (1644-1670), בנו של הרוזן העשירי, נפטר ולו ילדה אחת; משכך במותו בוטל התואר.
ג'ורג' פיצרוי, הרוזן הראשון מנורת'מברלנד (1665-1716), הפך לדוכס נורת'מברלנד ב-1683. במותו בוטל התואר.
אלגרנון סימור, הדוכס השביעי מסאמרסט (1684-1759).
יו פרסי, הרוזן השני מנורת'מברלנד (1714-1786), הפך לדוכס נורת'מברלנד ב-1766.
יו פרסי היה האחרון שהחזיק בתואר רוזן נורת'מברלנד - התואר בוטל והפך לדוכס נורת'מברלנד.
רוזמרי אן האריס היא שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה, זוכת פרס גלובוס הזהב, פרס אמי ופרס הטוני.
הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1994 על תפקידה בסרט "טום ואיב".
השתתפה גם בתפקיד מיי פארקר בשלושת סרטי "ספיידרמן".
האריס נולדה בעיירה אשבי שבלסטרשייר במרכז אנגליה, לאדין מאדיו פרנסס ולסטנפורד ברקלי האריס.
אביה של האריס עבד עבור חיל האוויר המלכותי, ובמסגרת שליחותו התגוררו האריס ומשפחתה בהודו במהלך מרבית ילדותה.
האריס למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון, שם למדה במשך שנה אחת.
לפני שלמדה בבית הספר הופיעה האריס במספר מופעים.
לאחר שסיימה את לימודיה בלונדון עברה האריס לניו יורק, שם הופיעה במחזה "Climate of Eden" של המחזאי מוס הארט.
לאחר מכן חזרה לאנגליה והופיעה בתיאטרוני וסט אנד.
לאור יכולות המשחק שלה קיבלה האריס הצעה לעבוד בתיאטרון והופיעה בפני אלפי צופים ב"תיאטרון אולד ויק".
ב-1964 גילמה האריס את דמותה של אופליה במחזה "המלט" בתיאטרון המלכותי הלאומי.
בשנת 1966 זכתה האריס בפרס הטוני כשגילמה את דמותה של אלינור, דוכסית אקוויטניה במחזה "אריה בחורף" בברודוויי.
בשנת 1976 קיבלה האריס את פרס אמי על הופעתה בתור הסופרת הצרפתית ז'ורז' סאנד בסדרת ה-BBC "ידועה לשימצה".
בשנת 1979 זכתה האריס בפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרת דרמת המלחמה הביוגרפית "שואה: סיפורה של משפחת וייס".
סרט ראשון מפורסם בו הופיעה האריס היה ב-1978, במותחן הבדיוני "הנערים מברזיל".
ב-1983 שיחקה האריס בדרמה "ארוחת הצהריים של החורש".
בשנת 1994 הייתה האריס בגיל 67 מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, על תפקידה בדרמה הביוגרפית "טום ואיב"; בסרט גילמה האריס את דמותה של רוז היי-ווד, אמה של הסופרת ויויאן היי-ווד אליוט (מירנדה ריצ'רדסון).
בשנת 2002 נבחרה האריס לגלם את דמותה הבדיונית של מיי פארקר, דודתו המסורה של פיטר פארקר (טובי מגוויר) בשובר הקופות של סם ריימי "ספיידרמן".
האריס הופיעה באותו תפקיד גם בסרטי ההמשך "ספיידרמן 2" ו"ספיידרמן 3".
האריס נישאה פעמיים במהלך חייה.
נישואיה הראשונים היו לשחקן והבמאי האמריקאי אליס ראב , ממנו התגרשה.
נישואיה השניים היו לסופר ג'ון אילי , ממנו התאלמנה ב-2018. מנישואין אלה היא אם לבת, ג'ניפר.
מדשאת הקמומיל (1992) - סדרת טלוויזיה
רוזמרי "רוזי" ויטשס-אקרמן היא אתלטית עבר ממזרח גרמניה, אלופה אולימפית (מונטריאול 1976), אלופת אירופה (רומא 1974) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה.
הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שעברה גובה של 2.00 מטר בקפיצה לגובה.
היא קפצה בסגנון גלילת הבטן.
אקרמן נולדה בשם רוזמרי ויטשס (Witschas) בעיירה לוסה, שבצפון סקסוניה.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה אקרמן במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר, המנצחת הייתה אולריקה מייפארת בת ה-16 ממערב גרמניה שהשוותה את השיא העולמי, 1.92 מטר.
בתחרות שנערכה במזרח ברלין באולם ב-28 בינואר 1973 קבעה אקרמן בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 1.91 מטר.
בתחרות אתלטיקה שנערכה בברלין ב-24 באוגוסט 1974 קבעה אקרמן שיא עולם חדש ראשון בקפיצה לגובה כשעברה גובה של 1.94 מטר והשוותה את השיא העולמי של יורדנקה בלגובה מבולגריה.
שבועיים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה בספטמבר אותה שנה זכתה אקרמן במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא עולם חדש של 1.95 מטר.
בסוף אותה שנה היא התחתנה עם מנפרד אקרמן, שחקן כדוריד.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה אקרמן במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אולימפי חדש של 1.93 מטר לפני שרה סימיוני מאיטליה (1.91 מטר) ובלגובה (1.91 מטר).
בתחרות שנערכה הלסינקי, פינלנד ב-14 אוגוסט 1977 קבעה אקרמן בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 1.97 מטר.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במערב ברלין ב-26 אוגוסט היא קבעה בקפיצה לגובה שיא עולם חדש נוסף של 2.00 מטר ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שקפצה מעל 2 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה 1978 זכתה אקרמן במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.99 מטר, אחרי סמיוני שהשוותה את שיאה העולמי, 2.01 מטר ולפני בריג'יט הולצפל ממערב גרמניה (1.95 מטר).
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיימה אקרמן במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.91 מטר, המנצחת הייתה סימיוני שקבעה שיא אולימפי חדש של 1.97 מטר.
בסך הכל קבעה אקרמן 10 שיאי עולם בקפיצה לגובה, 7 שיאי עולם באצטדיון ועוד 3 שיאי עולם באולם.
רוזמונד מארי אלן פייק היא שחקנית אנגלייה, זוכת פרס גלובוס הזהב לשנת 2020 על משחקה בסרט "אכפת לי".
שיחקה בתור נערת ג'יימס בונד בסרט "למות ביום אחר", ובתפקידים שונים בסרטים "גאווה ודעה קדומה", "דום", "לחנך את ג'ני"', "המחליפים", ו"נעלמת".
פייק נולדה בהאמרסמית' שבלונדון, כבתם היחידה של זמרי האופרה קרוליין וג'וליאן פייק.
לצורך עבודת הוריה נדדה המשפחה ברחבי אירופה עד שהייתה בת שבע; בזכות הנסיעות הרבות למדה צרפתית וגרמנית רהוטה.
פייק זכתה במלגה ללימוד בבית ספר בדמינטון.
היא הציגה לראשונה את יכולותיה בתיאטרון הנוער הלאומי בהצגה "רומיאו ויוליה".
סוכן כישרונות מקומי שהבחין בה עזר לה לפרוץ את הדרך לקריירה מקצועית.
לאחר שנדחתה מכל בית ספר למשחק אליו הגיעה להיבחן, התקבלה לוודהאם קולג' של אוניברסיטת אוקספורד, וסיימה את לימודיה עם תואר בספרות אנגלית.
במהלך לימודיה לקחה פסק-זמן למשך שנה, כדי לקדם ולבסס את קריירת המשחק על בימות התיאטרון.
כן הופיעה בסדרת הדרמה "רעיות ובנות" בארבעה פרקים.
אמנם, בתחילת דרכה חשבה פייק לזנוח את תחום המשחק ולעבוד בחברת ספרים מקומית, עקב מחסור בהצעות עבודה בעסקי הבידור באותה עת.
בשנת 2002 גילמה את תפקיד נערת בונד בסרט "למות ביום אחר", סוכנת כפולה קרת רוח שעובדת לצדו של ג'יימס בונד, אותו גילם פירס ברוסנן.
ב-2004 שיחקה בתפקיד ראשי בהפקה הישראלית של הקולנוען עמוס גיתאי "הארץ המובטחת", שעסקה בתופעת הזנות בישראל; בסרט גילמה נערה עובדת אסטונית בשם רוז.
בתפקידה הבא שיחקה בדרמה התקופתית "ליברטין" בתור אליזבת ווילמוט.
בשנת 2005 שיחקה בסרט האקשן המבוסס על משחק המחשב "דום" בתור המדענית ד"ר סמנת'ה גרים, אחותו של הדמות הראשית סמל ג'ון גרים (קארל אורבן).
לאחר מכן גילמה את הדמות הספרותית ג'יין בנט, אחותה הבוגרת של אליזבת (קירה נייטלי) בסרט "גאווה ודעה קדומה", המבוסס על הרומן של ג'יין אוסטן "גאווה ודעה קדומה".
סרטה הראשון מחוץ לגבולות אנגליה הוא המותחן הפסיכולוגי "עדות שבורה", שעלה לאקרנים בשנת 2007. בסרט מגלמת פייק את דמותה של ניקי גארדנר, המעסיקה החדשה של התובע המחוזי הפורש וויל ביצ'ם (ראיין גוסלינג).
פייק התפרסמה ב-2009 בדרמה הבריטית "לחנך את ג'ני", בה גילמה את הלן, חברתו של דני (דומיניק קופר), המבלה במהלך העלילה בחברת הנערה המתבגרת ג'ני (קארי מאליגן).
בשנה זו גילמה גם את מגי, אשתו של סוכן ה-FBI טום גריר (ברוס ויליס), במותחן הבדיוני "המחליפים".
בשנת 2010 שיחקה פייק בדרמה "הסיפור על פי ברני" בתור מרים גרושתו השלישית של ברני פנופסקי (פול ג'יאמטי).
באותה שנה השתתפה בסרט איזה מין שוויון העוסק במאבק נשים משנת 1968 שעבדו במפעל פורד אנגליה על שכר שווה עבור עבודה שווה.
כמו כן שיחקה בדרמה הקומית "דקלים בוערים", של הבמאי כריסטופר ב.
ב-2012 גילמה את אחת הדמויות הראשיות בסרט ג'ק ריצ'ר לצד טום קרוז.
הסרט מבוסס על "הצלף", אחד הספרים רבי המכר של לי צ'יילד.
ב-2014 כיכבה לצד בן אפלק בסרט "נעלמת", המבוסס על ספר באותו שם, בו גילמה אישה שנעלמת ביום נישואיה החמישי.
דייוויד פינצ'ר, במאי הסרט, סיפר שליהק אותה כי רצה לתפקיד שחקנית שאינה מפורסמת מדי, ופייק לא הופיעה בתפקיד ראשי משמעותי לפני כן.
על הופעתה בסרט הייתה פייק מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (לשנת 2016) ולפרס גלובוס הזהב.
ב-2016 שיחקה בסרט המתח "זר דופק בדלת".
ב-2019 שיחקה בתפקיד מארי קירי בסרט "מאדאם קירי" .
בשנת 2021 שיחקה פייק בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה והפשע "אכפת לי", תפקיד עליו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי, בטקס שהתקיים ב-28 בפברואר 2021.
בשנת 2023 שיחקה בסרט סלטברן, תפקיד עליו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
בספטמבר 2024, פורסם כי נטפליקס הזמינה סדרת מתח בשם "Thumblite" שמתרחשת בעמק הסיליקון, בכיכובה של פייק.
הסדרה עוסקת בתככים, יריבויות, חזונות ואובססיות של מובילי הכוח הנאבקים על שליטה בתעשיית ההייטק.
באוקטובר 2024, פורסם כי סשה ברון כהן ופייק ישחקו בתפקידים הראשיים בסרט Ladies First עבור נטפליקס.
פייק תשחק דמות נשית לוחמנית שתסבך עוד יותר את העניינים עבור דמותו של כהן.
בעודה לומדת באוקספורד, פייק הייתה במערכת יחסים עם השחקן והמחזאי סיימון וודס במשך שנתיים.
לאחר מכן בשנת 2008 היא הייתה מאורסת לבמאי הקולנוע ג'ו רייט, אותו הכירה על סט צילומי הסרט "גאווה ודעה קדומה", אך הזוג ביטל את החתונה זמן קצר לאחר מכן.
מאז דצמבר 2009, היא בזוגיות עם איש העסקים והמתמטיקאי האנגלי רובי יוניאקה, ולהם שני בנים, שניהם דוברים מנדרינית שוטפת; המשפחה מתגוררת בגני קנזינגטון שבמערב לונדון.
מועמדת פרס האקדמיה האוסטרלית הבינלאומית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2024)
מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (2024)2025האשליה 3In the GreyRich FluLadies FirstWife & Dog
+שנהמחזהתפקידהערות2002Hitchcok Blondeהבלונדית2006קיץ ועשןאלמה ויינמילר2007Gas Lightבלה מנינגהם2009מאדאם דה-סאדמאדאם דה-סאד2010הדה גאבלרהדה גאבלר2025Inter Aliaהשופטת ג'סיקה פארקס מחזה מאת סוזי מילר
תיאטרון המלכותי בלונדון, קיץ 2025
התואר רוזן סטראת'רן הוא תואר אצולה הניתן כיום בבריטניה.
התואר חודש באפריל 2011, לראשונה מאז שנת 1437, והוענק לנסיך ויליאם ולאשתו, קתרין, נסיכת ויילס.
האזור הגאוגרפי סטראת'רן הוא עמק (strath, מילה שמקורה בגאלית סקוטית) הנהר ארן, הזורם מלוך ארן אל נהר טיי, במרכז סקוטלנד.
התואר חודש עבור הנסיך ויליאם ואשתו, קתרין, וניתן להם ביום חתונתם, 29 באפריל 2011, מטעם סקוטלנד, זכר לכך שהכירו בזמן לימודיהם באוניברסיטת סנט אנדרוז שבסקוטלנד.
זהו תואר משני עבור הזוג, שתוארם הרשמי הוא נסיך ויילס ונסיכת ויילס.
רוזמרי דוויט היא שחקנית אמריקאית.
בשנים 2006–2007 גילמה את אמילי לאמאן בסדרה של פוקס "בקו העימות" לצד מי שעתיד להיות בעלה, רון ליווינגסטון.
גילמה את צ'רמין קריין בסדרה של שואוטיים "טרה".
ב-2008 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "רייצ'ל מתחתנת", עליו קיבלה כמה פרסים ומועמדויות.
דוויט נולדה ב-26 באוקטובר 1971 וגדלה בשכונת פלאשינג (אנ') שבקווינס, ניו יורק, בתם של רוזמארי (בראדוק) וקני דוויט.
היא נכדתו של אלוף העולם לשעבר במשקל כבד ג'יימס ג'יי בראדוק, ואף שיחקה בסרט "סינדרלה מן", המבוסס על חייו.
דוויט התגוררה תקופה קצרה בעיירה הנובר (אנ'), ניו ג'רזי, ושם היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון ויפאני פארק (אנ'), שם היא הופיעה במספר הפקות בית ספריות.
לאחר מכן, היא למדה באוניברסיטת הופסטרה (אנ') בלונג איילנד, שם קיבלה תואר ראשון בלימודים יצירתיים.
בעודה סטודנטית, היא גם הצטרפה לאחווה אלפא פי (אנ').
היא עברה הכשרה נוספת במרכז השחקנים בניו יורק.
דוויט הופיעה בכמה הצגות באוף ברודוויי.
תפקידים זכורים שלה הם בהצגות "דני והים הכחול", בהצגה של ג'ורג' קאופמן "The Butter and Egg Man" וב"Small Tragedy", שעליה זכה כל הקאסט בפרס אובי.
בין ה-4 במאי עד 23 במאי 2010, דוויט הופיעה בהצגה "Family Week" בבימויו של ג'ונתן דמי.
במגזין הניו יורק טיימס שיבחו אותה על הופעתה בתפקיד הראשי בטענה ש:"הופעתה הייתה משפיעה מאוד".
נכון להיום, דוויט מופיעה בסדרה של שואוטיים "טרה" בה היא משחקת את אחותה של טארה, צ'רמין.
היא הופיעה בעונה הראשונה של סדרת הדגל של AMC, "מד מן" בתור מידג' דניאלס, פילגשתו הבוהמית של הדמות הראשית, דון דרייפר.
היא הופיעה באחד מפרקי העונה הרביעית של הסדרה.
היא כיכבה לצד רון ליווינגסטון בסדרה של FOX "בקו העימות" בין 2006–2007. בסדרה היא שיחקה את סוכנת ה־FBI אמילי לאמאן.
היא ביצעה תפקידי אורח בסדרות חוק וסדר: מדור מיוחד, סקס והעיר הגדולה, הצילו ושוב מתאהב.
דוויט הופיעה בסרט "Margaret" (2011) לצד אנה פקווין ומארק רופאלו.
היא הופיעה בין היתר בסרטים: "סיגליות", "מבעד לחליפה", "חתונת סופשבוע", "המופלא החדש", Blackbird ו־How I Got Lost.
היא שיחקה את רייצ'ל בסרט של ג'ונתן דמי "רייצ'ל מתחתנת" (2008) לצד אן האת'וויי.
על תפקידה בסרט היא זכתה בפרסי מבקרים.
ב-2010, היא שיחקה את אשתו של בן אפלק בסרט "קומפני מן".
בשנת 2016 שיחקה בסרט המוזיקלי של הבמאי דמיאן שאזל, "לה לה לנד" לצידם של אמה סטון, ראיין גוסלינג וג'יי.
היא הייתה נשואה לשחקן כריס מסינה בין השנים 1995 עד 2006.
ב-2 בנובמבר 2009 היא נישאה לשחקן רון ליווינגסטון שכיכב לצדה בסדרה "בקו העימות", בטקס שנערך בסן פרנסיסקו.
במאי 2013 הם הודיעו שהם אימצו בת, גרייסי ג'יימס ליווינגסטון נולדה ב-29 באפריל 2013. בדצמבר 2016, בני הזוג הודיעו שהם אימצו בת נוספת, אספרנסה מיי ליווינגסטון, בשנה הקודמת.
+שנהמחזהתפקידהערות2002The Butter and Egg Manג'יין וסטוןאוף ברודוויי2004דני והים הכחולרוברטהSmall Tragedyפאני2005Swimming in the Shallowsדונה2010Family Weekקלייר
רוזן פואטייה הוא תואר אצולה שהוענק בצרפת החל מהמאה השביעית.
בעל תואר זה שלט על הפרובינציה פואטון (כיום מחוזות ונדה, דה-סוור וויין) וישב בעיר פואטייה.
החל מהמאה העשירית בעל תואר זה החזיק בתואר דוכס אקיטן אך המשיך לשבת בעיר פואטייה.
אלינור, דוכסית אקוויטניה שהייתה גם רוזנת פואטייה, התחתנה עם מלך אנגליה הנרי השני וכדי למנוע מלחמות ירושה באנגליה נשלחו ילדיהם להיות רוזני פואטייה עד לקבלת תואר המלוכה בבריטניה.
תואר זה הוחזק על ידי מלכי אנגליה עד המלך ג'ון שבעקבות הפסדו בקרב בובין ב-1214 ויתר על כל תביעותיו בצרפת.
לאחר מכן תואר זה חולק ליורשי עצר של אצולת צרפת בתחילה לבית קאפה ולאחריה לבית ולואה.
תואר זה הוחזק על ידי שארל השביעי עד שנת 1422 שבו הוכתר למלך צרפת, לאחריו הפסיקו לחלק תואר זה.
אמנון מפואטייה (828–839) הודח בעקבות תמיכתו בפפין השני מאקיטן בניסיון לכבוש את פואטייה
גיום הרביעי מפואטייה (963–995) - בנו של גיום השלישי
גיום החמישי מפואטייה (995–1030) - מכונה גם גיום הגדול, העמיד שלושה בנים שהיו רוזנים אחריו.
גיום השישי מפואטייה (1030–1038) - בנו של גיום החמישי
אודס מפואטייה (1038–1039) - בנו של גיום החמישי ואח למחצה של גיום השישי.
גיום השביעי מפואטייה (1039–1058) - בנו של גיום החמישי.
גיום השמיני מפואטייה (1058–1086) - אחיו של גיום השביעי.
גיום התשיעי מפואטייה (1086–1126) - בנו של גיום השמיני.
גיום העשירי מפואטייה (1126–1137) - בנו של גיום התשיעי.
אלינור דוכסית אקיטן (1137–1204) - בתו הבכורה של גיום העשירי.
התחתנה עם מלך צרפת ולאחר גירושיה עם מלך אנגליה.
אלפונס מפואטייה (1241–1271) - יורש העצר ואחיו של לואי התשיעי.
לואי הראשון מנאפולי (1350–1354) - בנו של ז'אן השני מלך צרפת, מונה לרוזן אנז'ו ובהמשך למלך סיציליה.
שארל החמישי (1354–1364) - בנו של ז'אן השני מלך צרפת, מונה למלך צרפת תחתיו.
ז'אן מצרפת (1416–1417) - היה יורש העצר הצרפתי אך מת טרם מונה למלך.
רוזמרי אש היא שחקנית תיאטרון וקולנוע וזמרת אופרטות בריטית.
רוזמרי אליזבת אש נולדה כבת לפיליפ סטיבן אש ולדורותי מיי, בת לבית ווטס.
היא למדה בבית ספר לוסטופט ומאוחר יותר באקדמיה המלכותית למוזיקה ובמרכז לאופרה בלונדון.
רוזמרי אש שיחקה ושרה במחזות זמר ובאופרטות רבים - בתפקידים קרלוטה בפנטום האופרה, מאדאם תנרדייה בעלובי החיים, פלישיה גבריאל ב"מכשפות מאיסטוויק", דרורי ליין במרי פופינס, האלמנה קורני באוליבר!
כמו כן בקנדיד, מופע הקולנוע של רוקי, סיפור הפרברים, פיטר פן, גבירתי הנאווה, ובעוד הצגות וסרטים רבים.
רוזמרי אש לימדה באקדמיה הסקוטית לדרמה ומוזיקה, באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון, בבית הספר למשחק גילפורד ובבית הספר לתיאטרון מוזיקלי בלונדון.
רוזמרי קותר-גבריאל היא שחיינית עבר ממזרח גרמניה.
אלופה אולימפית, אלופת עולם בעלת 6 מדליות, מהן 4 זהב ושיאנית עולם.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה קותר במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:17.11 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.64 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה, בשנת 1973 זכתה קותר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 2:13.76 דקות, לפני בת ארצה רוזוויתה באייר (2:16.77 דקות) ולין קוללה מארצות הברית (2:19.53 דקות).
כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 2:15.45 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם אולריקה ריכטר, רנטה פוגל וקורנליה אנדר בשיא עולם חדש של 4:16.84 דקות, לפני ארצות הברית (4:25.80 דקות) ומערב גרמניה (4:26.57 דקות).
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.68 דקות, אחרי קורנליה אנדר (1:02.53 דקות) ולפני מאיומי אאוקי מיפן (1:03.73 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכתה קותר ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:01.99 דקות, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:14.45 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 4:13.78 דקות.