tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הנציבות מקיימת תת-מחלקות: מחלקה משפטית, מכון מחקר אסטרטגי אשר כפופים למזכיר הכללי, תת-מחלקת תקשורת ודוברות ומחלקה למודיעין ומשברים אשר כפופה ישירות לנציב הגבוהה לענייני חוץ ומדיניות ביטחון.
העובדים בנציבות הם דיפלומטים מקצועיים או אנשי צבא המגיעים מכלל מדינות האיחוד.
אין חשיבות למדינת המוצא של הדיפלומטים עצמם.
החלוקה הקיימת היא של 33% מהחברות באיחוד והשאר הם פקידים מקצועיים מהנציבות והמועצה.
שירות החוץ האירופי מונה כ-1700 אשר עובדים במטה ובבריסל ובמגוון המשלחות של האיחוד בעולם
כיום קיימות 126 משלחות רשמיות של האיחוד האירופי ברחבי העולם, חלק מהמשלחות מיועדות לייצג את האיחוד האירופי בפני מוסדות בין לאומים כגון משלחת האיחוד ל-OECD הממוקמת בפריז על אף שמוסדות אלו ממוקמים בשטחו של האיחוד עצמו.
תפקידן של הנציגויות השונות הוא לייצג את עמדת האיחוד האירופי ובפרט את עמדתו של שירות החוץ האירופי בפני הממשלה של המדינה המארחת ולדווח למטה הארגון בבריסל על התפתחויות ואירועים פוליטיים ומדיניים המתרחשים במדינה במדינה.
תפקיד נוסף של הנציגויות הוא לרכז את תחום הסכמי הסחר והלכלה עם המדינה המארחת ולאפשר לה גישה נוחה וחופשית לשוק החופשי האירופי.
בישראל קיימות שתי נציגויות של האיחוד האירופי.
האחת משרתת את מדינת ישראל וממוקמת ברמת גן והשניה ממוקמת בירושלים בגבעה הצרפתית ומשרתת את האוכלוסייה הפלסטינית ופועלת מול הרשות בשטחי מזרח ירושלים, הגדה המערבית ועזה.
הנציגות עוסקת רבות בתדמית של האיחוד האירופי בישראל וכמו כן בשיפור ועידוד היצוא הטכנולוגי לאירופה והשקעה בתחום החדשנות דרך פורויקט.
הנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון הוא האחראי העיקרי על תיאום וייצוג מדיניות החוץ והביטחון המשותפת של מדינות האיחוד האירופי.
הנציג העליון הנוכחי הוא הפוליטיקאי הספרדי-קטלוני ז'וזפ בורל פונטלס, אשר החליף בתפקיד את פדריקה מוגריני.
הניהול השוטף של שירות החוץ האירופי מופקד בידי המזכיר הכללי.
למזכיר הכללי שלושה תתי מזכירים בנושאים כלכלה ועניינים גלובליים, יחסים פוליטיים ומדיניות הצבאית המשותפת (CSPT וניהול משברים.)
כלל תפקידו של תת-המזכיר ליחסים פוליטיים עוסק בעבודה מול הגופים האירופים השונים (המועצה האירופית הפרלמנט והנציבות).
שאר המזכירים עוסקים בתחומי האחריות שלהם ואינטגרציה שלהם אל מול הנציגויות ושאר מחלקות השירות.
שירות החוץ האירופי ממוקם בבניין המשולש הידוע בכינוי בנין AXA בכיכר שומאן בליבו של הרובע האירופי בבריסל.
עלות השכירות השנתית של הבניין היא כ-12 מיליון אירו לשנה.
למיקומם של משרדי השירות יוחסה על ידי אשטון חשיבות סמלית.
תחילה הציפייה הייתה כי משרדי שירות החוץ האירופי ישכנו בבניין קרל הגדול היכן ששכנו משרדי הדירקטוריון הכללי ליחסי חוץ שהוא הגלגול הקודם של שירות החוץ האירופי.
מסיבות תקציביות של עלות שיפוץ גובהה וחוסר מקום נפסלה אפשרות זו.
כמו כן גם רצונה של אשטון לייצר לגוף תדמית נפרדת חדשה ועצמאית מכל גלגוליו הקודמים של שירות החוץ.
הבניין החדש מכיל את כלל המחלקות של השירות ומחובר במנהרות חירום למבנים נוספים של הנציבות אאירופית והמועצה האירופית ובכך מהווה מרכז עצבים בעת אסונות.
החלטות אלו תרמו למעמד ולתדמית של השירות כגוף עצמאי.
הוויכוח על עצמאות השירות ותפקידי המשלחות
מראשית דרכו התקיים ויכוח האם יש לראות בשירות החוץ האירופי גוף עצמאי ואוטונומי.
יש טוענים כי מתוך הגדרתו באמנת ליסבון "כגוף אוטונומי" וכמו כן הוא מוגדר כעצמאי מבחינה תפקודית וניהולית.
לעומת זאת נטען כי שירות החוץ האירופי לא מוגדר כישות משפטית עצמאית והוא גוף הכפוף לנציבות ולמועצה האירופית ולכן אין לראות אותו כמוסד עצמאי וכי יש להגדיר מוסד זה כגוף תומך בין מוסדי ולא מוסד עצמאי בפני עצמו.
עם הקמתו של הארגון וכחלק מתפיסתו העצמית כמוסד עצמאי החלה מגמה של שדרוג המשלחות שעד אז הוגדרו כמשלחות דיפלומטיות של האיחוד, לדרג של שגרירות.
תפקידן של שגרירויות אלו הן לתאם ולארגן ביקורים של חברי פרלמנט/ בעלי תפקידים בנציבות בארצות השירות וכמו כן מתן מידע ודיווחים שוטפים על המדינה למוסדות האיחוד.
כמו כן תפקידן לייצג את המדיניות האירופית בכל מדינה כולל זו של הנשיאה התורנית של האיחוד דבר שבעבר היה נעשה על ידי שגרירות המדינה המחזיקה בנשיאות התורנית של האיחוד.
תקציב השירות יקבע וינוהל על ידי הנציב הגבוהה.
על הפרלמנט האירופי לאשר ולחתום על התקציב של השירות עצמו וכמו כן על התקציב של כל נציגות בנפרד.
סיכום זה הביא להפסקה ההסכם הגנטלמני הבלתי כתוב אשר היה קיים כי המועצה האירופית והנציבות האירופית לא מבקרות את התקציבים זו של זו.
עצמאות התקציבית של שירות החוץ היא אחד מסממני העצמאות שלו.
כחלק מהמיזוג והיצירה של שירות החוץ האירופי הועבר חדר המצב המשותף של המועצה והנציבות לסמכותו של שירות החוץ האירופי ותחת ניהולו הישיר של הנציב הגבוהה לענייני חוץ ומדיניות ביטחון.
השירות החדש נקרא שירות המודיעין וניהול המצבים האירופי (EU Intelligence and Situation Centre) והוא מורכב ממחלקת מודיעין אזרחי האמונה על ניתוח ידיעות חדשותיות מרחבי העולם והעברתם לנציגויות כמו גם ניתוח דיווחי הנציגויות ואיגודם לכדי תמונת מודיעין.
כמו כן קיימים אגפים העוסקים במודיעין מדינתי וניזונים ממידע המגיע משירותי המודיעין של המדינות החברות.
כלל השירות המודיעין וניהול המשברים אינו עוסק בביון אקטיבי אלה עוסק בניתוח מידע המגיע אליו ממקורות חיצוניים.
למרות זאת השירות נוהג לשלוח נציגים לאזורי חיכוך ומשברים על מנת לקבל מידע אמין ולהעבירו לנציגויות הרלוונטיות
שירות הזרמת מוזיקה הוא סוג של שירות הזרמת מדיה המתמקד בעיקר במוזיקה, ולפעמים בצורות אחרות של הקלטה דיגיטלית כמו פודקאסטים.
שירותים אלו בדרך כלל מבוססים על הרשמה כמנוי, המאפשרת למשתמשים להזרים שירים עם ניהול זכויות דיגיטלי על-פי דרישה מספרייה מרכזית המסופקת על ידי השירות.
שירותים מסוימים עשויים להציע שירות חינמי עם מגבלות, כגון פרסומות והגבלות אחרות על השימוש.
בדרך כלל הם משלבים מנוע המלצות כדי לעזור למשתמשים לגלות שירים אחרים שהם עשויים ליהנות מהם על סמך היסטוריית ההאזנה שלהם וגורמים אחרים, כמו גם היכולת ליצור ולשתף רשימות השמעה ציבוריות עם משתמשים אחרים.
השירות נתבע על ידי חברת יוניברסל מיוזיק גרופ, שטענה כי השירות מהווה הפצה בלתי מורשית של הקלטות המוזיקה מוגנות בזכויות יוצרים שיוניברסל מחזיקה בהן.
התביעה הוכחה כפגיעה בחברה; לאחר מכן, היא נרכשה על ידי חברת האם של יוניברסל מיוזיק גרופ, ויונדי יוניברסל, ואז נמכרה ל-CNET (שסגרה את פלטפורמת הפצת המוזיקה שלה).
ב-2005 הושק הרדיו האינטרנטי פנדורה רדיו; השירות סיפק עבור משתמשים יצירה והקשבה לתחנות רדיו אינטרנטי בהתבסס על קטגוריות כמו ז'אנרים, בהן יכלו המתשמשים לדרג את השירים על ידי נתינת אגודל למעלה או אגודל למטה.
מנוע ההמלצות של השירות, פרויקט הגנום המוזיקלי, מנתח וקובע שירים על סמך תכונות שונות.
מכיוון שפנדורה פעלה בתחילה במסגרת התמלוגים שנאכפו על ידי SoundExchange עבור רדיו אינטרנטי בארצות הברית, השירות לא אפשר למשתמשים לבחור בחופשיות שירים להשמעה על-פי דרישה, והמשתמשים יכלו לדלג על מספר מוגבל של שירים לשעה (אם כי יכלו לקבל מאוחר יותר דילוגים נוספים על ידי צפייה בפרסומות וידאו).
הרשת החברתית מייספייס, ומאוחר יותר פלטפורמת שיתוף הווידאו יוטיוב הפכו גם הם לשקעים בולטים להזרמת מוזיקה, כשהאחרון הפך לבולט במיוחד עבור וידאו קליפים.
ב-2006, איש העסקים השוודי דניאל אק ומרטין לורנצון הקימו את ספוטיפיי, שהושקה לראשונה ב-2008; במטרה ליצור אלטרנטיבה חוקית לפלטפורמות שיתוף קבצים כמו נאפסטר וקאזה.
השירות אפשר למשתמשים להזרים שירים על פי דרישה באמצעות טכנולוגיית עמית-לעמית, והוא הוצע בשכבות מבוססות-מנויים ונתמכות בפרסומות.
אק הצהיר שהוא רוצה "ליצור שירות טוב יותר מפיראטיות ובו בזמן מפצה את תעשיית המוזיקה".
ב-2006, אתר הזרמת המוזיקה הצרפתי Blogmusicq נסגר לאחר תלונות על זכויות יוצרים של סוכנות המלוכה המקומית SACEM.
לאחר שהגיעו להסכמות עם SACEM, האתר הושק מחדש תחת השם: דיזר, והגיע לשבעה מיליון משתמשים עד סוף 2009.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21, הסטרימינג המקוון החל לעקור את רדיו האיירפליי כגורם משמעותי להצלחה המסחרית של המוזיקה.
ספוטיפיי הושקה רשמית בארצות הברית בשנת 2011, ובמרץ 2012, בילבורד הוסיפה שירותי סטרימינג לנוסחה של מצעד הבילבורד הוט 100. מאוחר יותר באותה השנה, השיר "Gangnam Style" של אמן הקיי-פופ סיי הפך ללהיט בינלאומי גדול, המונע בעיקר על ידי הפופולריות של הקליפ שלו, והיה לקליפ הראשון ביוטיוב שהגיע למיליארד צפיות.
בילבורד הציגה לאחר מכן את מצעד שירי הסטרימינג הייעודי בינואר 2013, שהתבסס על צפייה בפלטפורמות כמו יוטיוב וסטרימינג בפלטפורמות כמו ספוטיפיי.
בשנת 2014, מצעד הסינגלים הבריטי שינה באופן דומה את המתודולוגיה שלו כדי לכלול סטרימינג.
במצעדי האלבומים, נכנסו לשימוש "יחידות שקולות לאלבום" – מדד המבוסס על מכירות והזרמה של שירים באלבומים – שהחלה לשמש כתחליף למכירות.
לאחר השקת ספוטיפיי, החלו לצוץ שירותים מתחרים בשוק של אמריקה הצפונית, כולל ביטס מיוזיק – אשר נתמכה על ידי יצרנית האוזניות ביטס אלקטרוניקס , גרוב מיוזיק פאס של מיקרוסופט (לשעבר Xbox Music), אמזון מיוזיק וגוגל פליי מיוזיק (ענף של שירות המציע גם הורדות וארונית מוזיקה).
ביטס אלקטרוניקס נרכשה מאוחר יותר על ידי אפל, אשר הפסיקה את שיווק ביטס מיוזיק ב-2015 והחליפה אותו בשירות חדש בשם אפל מיוזיק.
טיידל, שירות הסטרימינג המכוון לשמע באיכות גבוהה, הושק גם הוא ב-2015, עם גיבוי מהראפר ג'יי-זי, והתמקדות בתוכן בלעדי.
באוקטובר 2015, לאחר שהציעה תחילה מנוי המשלב את Google Play Music עם צפייה ללא פרסומות בתוכן מוזיקה ביוטיוב, גוגל השיקה את יוטיוב רד – שהרחיבה את הגישה ללא פרסומות לכל הסרטונים בפלטפורמה, וכן הוסיפה תוכן וידאו בלעדי מקורי במאמץ להתחרות בשירותים כמו נטפליקס.
במקביל, יוטיוב הציגה את יוטיוב מיוזיק, אפליקציה המיועדת לתוכן מוזיקה בפלטפורמה.
בשנת 2017 השיקה פנדורה שכבת פרימיום, שהציגה שירות על פי דרישה תואם יותר למתחרים כגון ספוטיפיי, תוך מינוף מנוע ההמלצות הקיים שלה ואצירה ידנית.
באוקטובר 2017, מיקרוסופט הודיעה על הפסקת השימוש ב-Groove Music Pass, והפנתה את משתמשיה לספוטיפיי.
בשנת 2018, יוטיוב רד מותג מחדש כיוטיוב פרימיום, ויוטיוב הציגה במקביל עיצוב מחודש ליוטיוב מיוזיק, יחד עם מנוי נפרד ליוטיוב מיוזיק במחיר נמוך יותר.
ניתן להשתמש בפלטפורמת יוטיוב מיוזיק ללא מנוי, אך היא נושאת פרסומות בווידאו ואינה תומכת בהפעלה ברקע ממכשירים ניידים.
שירות יוטיוב מיוזיק החליף בסופו של דבר את גוגל פליי מיוזיק לחלוטין בשנת 2020, וגוגל כבר לא מפעילה חנות מוזיקה דיגיטלית.
כדי להגביר את הגיוון והערך של השירותים שלהם, שירותי הזרמת המוזיקה יצרו או רכשו לפעמים צורות אחרות של תוכן הקשור למוזיקה מלבד שירים, כולל סרטים תיעודיים ומצגות הופעות.
ספוטיפיי החלה להשקיע יותר בפודקאסטים.
עד 2013, הזרמת מוזיקה על פי דרישה החלה לדחוק את חנויות המוזיקה המקוונות כזרם ההכנסות העיקרי של מוזיקה דיגיטלית.
ההכנסות משירותי הזרמת מוזיקה הוכפלו מאז 2017, ומספר המשתמשים המוערך בשירותים בתשלום עלה על 523 מיליון.
שירותי הזרמת מוזיקה ספגו ביקורת על כמות התמלוגים שהם מחלקים, כולל האשמות שהם לא מתמלגים מוזיקאים וכותבי שירים בצורה הוגנת.
שירות הביון הדני (בדנית: Forsvarets Efterretningstjeneste) היא סוכנות ביון החוץ של דנמרק.
שירות הביון הדני הוקם ב-1 באוקטובר 1950 לאחר מלחמת העולם השנייה.
בתקופת המלחמה הקרה נטתה דנמרק לצדה של ארצות הברית.
כתוצאה מכך פעל שירות הביון הדני לסיכול פעילות קומוניסטית ותמיכה בפעילותה.
שיתוף הפעולה של שירות הביון הדני עם ארצות הברית המשיך להתפתח עם השנים כאשר בשיאו פורסם כי השירות סייע לסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית לצותת מספר מנהיגים ופקידי ממשל במספר מדינות האיחוד האירופי ביניהם גרמניה, שוודיה, צרפת ונוורגיה.
באוקטובר 2018, פורסם כי באמצעות מידע מודיעיני שנמסר על ידי המוסד, שירות הביון הדני סיכל פיגוע טרור שתוכנן על ידי שירותי המודיעין האירניים אשר ניסו להתנקש בחייו של מנהיג הסניף המקומי של הארגון הערבי לשחרור אהוואז ארגון אופוזיציה איראני.
השירות אמון על איסוף, הפצה, וניתוח מידע הנחוץ לביטחון הלאומי של דנמרק או של כוחותיה הפרוסים במשימות ברחבי העולם.
בעוד ששירות הביון והביטחון של דנמרק מתמקד בסיכול טרור, מלחמה בקיצוניות, וסיכול ריגול זר.
השירות אחראי על פעילות מודיעינית הכוללת איסוף מידע בעל עניין מדיני, פיננסי, מדעי וצבאי לדנמרק, וסיכול פגיעה בכוחות ההגנה של דנמרק ברחבי העולם.
שר ההגנה הוא האחראי על השירות.
בנוסף, תפקידי הפיקוח על השירות מתבצעים על ידי ארבעה גופים:
ועדת הביקורת הממשלתית (בדנית: Rigsrevisionen)
ועדת הפיקוח הפרלמנטרית של הפולקטינג.
סוכנות הביקורת הלאומית הדנית (בדנית: Rigsrevisionen)
שירות המידע והסייבר הוא אחד מחמש הזרועות המרכזיות של הבונדסוור, האחראי על פעילות בתחום הסייבר, אבטחת מידע, מודיעין אותות, לוחמה אלקטרונית ותקשורת מבצעית.
השירות הוקם בשנת 2017 מתוך הכרה בחשיבותו הגוברת של המרחב הקיברנטי והמידעתי כתחום פעולה צבאי עצמאי, לצד היבשה, הים, האוויר והרפואה הצבאית.
מפקדת השירות ממוקמת בבון, גרמניה, ונמצאת תחת פיקודו של קצין בדרגת תת-אדמירל.
מפקד השירות אחראי לתכנון, ניהול, רכש, הדרכה והפעלה מבצעית של כלל היחידות והסוכנויות הכפופות לשירות.
אחראי לתפעול ואבטחת התשתית הטכנולוגית של הבונדסוור, הפעלת מרכזי מידע, הכשרת כוח אדם בתחום מערכות המידע, ותחזוק גדודי התמיכה בתקשוב.
הפיקוד כולל גם את הגדוד הראשון לקשר נאט"ו, הפועל כנקודת ממשק עם כוחות הברית.
מרכז אבטחת הסייבר של הבונדסוור
אחראי להגנה על מערכות ה-IT של הצבא, מניעת מתקפות סייבר ושמירה על שלמות ורציפות תפקודית של הרשתות הצבאיות.
גוף מרכזי לפיתוח תוכנה, אינטגרציה, תקינה והסמכה של מערכות מידע קריטיות בבונדסוור, תוך עידוד חדשנות ושימוש בטכנולוגיות מתקדמות.
מפוקד על מערך האיסוף המודיעיני האסטרטגי של הבונדסוור, וכולל את:
גדודי לוחמה אלקטרונית – אוספים מודיעין אלקטרומגנטי מהיבשה, מהאוויר ומהים.
בית הספר למודיעין וסיגינט – מכשיר חיילים בתחומי מודיעין אותות ולוחמה אלקטרונית.
מרכז הניתוח הטכני של סיגינט – עוסק בניתוח טכנולוגי של מודיעין לצורך יישום מבצעי.
מרכז המודיעין החזותי – מספק מודיעין מבוסס תצלומי לוויין לצורך קבלת החלטות מבצעיות.
פועל בתחומי השפעה, תודעה ופעולה במרחב המידע, במטרה להבטיח שליטה נרטיבית וניצול של התקשורת ככלי צבאי.
אחראי לניהול ותיאום פעולות סייבר התקפיות והגנתיות כאחד, ומשמש מוקד לאינטגרציה של יכולות קיברנטיות מתקדמות כחלק מהתמודדות עם לוחמה היברידית.
מספק מידע גאוגרפי מדויק ועדכני לכלל זרועות הצבא ולמשרד ההגנה הפדרלי.
המידע כולל בין היתר תנאי שטח, מודלים טופוגרפיים, תנאי אקלים, ומידע קריטי לפעולה ימית ואווירית.
שירות המדינה של הממלכה המאוחדת הוא השירות הציבורי של עובדי הכתר, התומך בממשלת הוד מלכותו, בממשלת סקוטלנד ובממשלת ויילס.
השירות פועל לצד הממשלה הנבחרת ומיישם את החלטותיה, ומהווה מרכיב מרכזי במערכת השלטונית הבריטית.
לעובדי שירות המדינה יש אחריות מסורתית וסטטוטורית שנועדה להבטיח את נייטרליות מקצועית ולמנוע שימוש בהם לצרכים מפלגתיים.
נכון לסוף מרץ 2021 מנתה מסגרת השירות 484,880 עובדים – עלייה של למעלה מ־6% לעומת השנה שקדמה לכך.
הגוף מנוהל ומתואם על ידי ראש הממשלה, בתפקידו כ־שר שירות המדינה (Minister for the Civil Service).
בכל מחלקת ממשלה האחראי הבכיר ביותר הוא המזכיר הקבוע (Permanent Secretary).
בנוסף לשירות המדינה של הממלכה המאוחדת, פועל גם שירות המדינה של צפון אירלנד (Northern Ireland Civil Service), המשמש כמערכת ביורוקרטית נפרדת.
שירות המדינה מחויב ל־קוד שירות המדינה (Civil Service Code) ולערכים המרכזיים של יושרה, הגינות, אובייקטיביות ואי־משוא פנים.
עובדי השירות הם בלתי־פוליטיים, ומועסקים במחלקות הממשלה המרכזיות, בסוכנויות ובגופים ציבוריים שאינם מחלקתיים (NDPBs).
השירות אינו כולל שרים (שמינויים פוליטיים), אנשי הכוחות המזוינים הבריטיים, שוטרים, עובדי רשויות מקומיות, עובדי שירות הבריאות הלאומי (NHS), אנשי משק הבית המלכותי או עובדי בתי הפרלמנט.
שירות המדינה של הממלכה המאוחדת מונהג בידי מערכת היררכית בהם:
בראש שירות המדינה עומד מזכיר הקבינט וראש שירות המדינה (Cabinet Secretary and Head of the Civil Service).
את התפקיד ממלא סר כריס וורמולד (Sir Chris Wormald KCB), המשמש כיועץ המדיני הבכיר ביותר של ראש הממשלה.
הוא משמש מזכיר הקבינט ואחראי על תמיכה בכל השרים בניהול הממשלה ועל הנהגה מקצועית של שירות המדינה כולו.
לצדו פועלת מנהלת התפעול הראשית של שירות המדינה (Chief Operating Officer for the Civil Service), המשמשת גם כמזכירה הקבועה של משרד הקבינט.
היא מובילה את תוכנית היעילות הממשלתית, עובדת עם המזכירים הקבועים בכל משרדי הממשלה ליישום רפורמות, ומשמשת יו"ר מועצת שירות המדינה (Civil Service Board), האחראית לניהול ביצועי מזכירי השירות הקבועים בוייטהול.
בכל מחלקה ממשלתית מכהן מזכיר קבוע (Permanent Secretary), שהוא עובד המדינה הבכיר ביותר במחלקה.
המזכיר הקבוע אחראי לסייע לשר הממונה על המחלקה, הנושא באחריות בפני הפרלמנט, ומשמש גם כחשב הממלכתי של המחלקה, האחראי על ניהול התקציב והפעילות היומיומית.
בסקוטלנד ובוויילס משמשים המזכירים הקבועים של ממשלות סקוטלנד ווילס בתפקיד מקביל: המזכיר הקבוע של ממשלת סקוטלנד אחראי בפני השרים הסקוטיים ומשמש כחשב הראשי של הממשלה הסקוטית; המזכיר הקבוע של ממשלת ויילס אחראי בפני ראש ממשלת ויילס ומשמש כחשב הראשי של ממשלת ויילס.
מועצת ההון האנושי (People Board)
מועצת האנשים היא ועדת משנה רשמית של מועצת שירות המדינה, האחראית לנושאים אסטרטגיים הקשורים לכוח האדם.
פיקוח על יישום תוכנית כוח העבודה של שירות המדינה.
פיתוח מדיניות כללית בנוגע לתנאי העסקה, שכר ופנסיות.
הערכת פערי כישורים לטווח הקצר, הבינוני והארוך וגיבוש תוכניות להכשרה ולפיתוח.
יישום אסטרטגיית הגיוון של שירות המדינה.
טיפול בסוגיות רוחביות של יחסי עבודה בשירות המדינה.
שירות לאומי או שירות אזרחי משמש לרוב כשירות תחליפי לשירות צבאי ונעשה לרוב במסגרות חינוכיות, רפואיות או בפעילויות רווחה.
מסגרות שירות כדוגמת זו קיימות במדינות שונות בעולם ובפרט בישראל.
בחלק ממדינות העולם ניתנת אפשרות לאזרחים הצעירים לשרת בשירות הקהילה שלהם במקום השירות הצבאי.
הסיבות לכך הן בדרך כלל:
אמונה בחשיבות השירות למען הכלל כמרכיב בהתפתחות תפיסה אזרחית וסולידריות חברתית בקרב הנוער המתבגר.
רצון להקל על הקהילה באמצעות אספקת שירותים זולים.
אין צורך בכל בני מחזורי גיוס החובה עבור הצבא כאשר אין איום על המדינה.
גישה אנטי-מיליטריסטית, במיוחד במדינות שהן בעלות עבר צבאי ניכר.
חיסכון בתקציב בשל העלות הנמוכה של תקן שירות לאומי לעומת שכר עובד.
ברוב המדינות, השירות הלאומי ארוך מהשירות הצבאי וזאת על מנת לעודד גיוס, כמו כן לרוב אין אפשרות להימנע הן משירות צבאי והן משירות לאומי, כך למשל בגרמניה.
השירות הלאומי בישראל (שנקרא גם שירות אזרחי) מהווה שירות תחליפי לשירות בצה"ל, והוא מוסדר באמצעות חוק שירות אזרחי, תשע"ז-2017 העוסק בכל אזרח או אזרחית ישראלים שקיבלו פטור משירות בצה"ל, למעט בחורי ישיבות.
נכון לשנת 2021 בישראל מתנדבים כ-18,000 צעירים וצעירות בשירות לאומי.
אוכלוסיית המתנדבים כוללת נשים וגברים, ביניהם יהודים, ערבים ופטורי גיוס מסיבות שונות, כגון מסיבות רפואיות או דתיות.
כמחצית ממתנדבי השירות הלאומי בישראל הן בנות דתיות לאומיות ששוחררו מחובת השירות בצה"ל מטעמי דת, כרבע מהם חילונים, כרבע מהם מגיעים מהחברה הערבית, כ-8 אחוזים שייכים לקבוצות אוכלוסייה מיוחדות (מתנדבים עם מוגבלות, נוער בסיכון ונערות במצוקה).
ניהול השירות הלאומי בישראל מבוצע על ידי שמונה עמותות (גופים מוכרים): האגודה להתנדבות, בת עמי, העמותה לשוויון חברתי ושירות לאומי, עמינדב, ש"ל, שלומית, אופק וחיבור חדש.
עמותות השירות הלאומי אחראיות על איתור המועמדים, שיבוצם במקומות שירות וליווי המתנדבים במהלך השירות.
המדינה מפעילה סמכויות פיקוח ותכנון אסטרטגי מקיף לכל נושא השירות, באמצעות רשות השירות האזרחי-לאומי.
מסלול נוסף וייחודי של שירות לאומי, נועד לבחורי ישיבות המצהירים כי "תורתם אומנותם".
שירות זה מעוגן בחוק נפרד, חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד-2014 שנועד ליצור מסלול לשירות לאומי-אזרחי לבחורי ישיבות מעל גיל 21, כתחליף לשירות בצה"ל.
השירות הלאומי (או אזרחי) מעסיק את הציבור בישראל, ובמיוחד בכנסת, מאז הקמת המדינה.
בעבר הוא היה קשור למחלוקת אידאולוגית בין דתיים לחילונים על שאלת גיוס נשים בכלל, וחובת גיוס בנות צעירות להתנדבות בשירות אזרחי.
בשנות 2000 נוסף דיון ציבורי העוסק בגיוסם של בני מיעוטים לשירות אזרחי במקום שירות צבאי.
מסגרות השירות הלאומי עברו תהליכים התפתחותיים לאורך השנים עד הקמת הרשות לשירות לאומי אזרחי ומיסוד השירות.
חוק שירות ביטחון 1949, שנחקק בכנסת הראשונה הסדיר את חובת שירות הצבאי לכל אזרחי ישראל, כולל נשים.
בלחץ המפלגות הדתיות נוסף לו סעיף המעניק לשר הביטחון סמכות לפטור בנות שמצהירות כי מטעמי דת ומצפון אינן יכולות לשרת.
עם הפטור הזה באה לעולם "ההצהרה" המפורסמת (הקיימת עד היום בגרסה שלא השתנתה בהרבה) ובאמצעותה בנות דתיות משוחררות משירות סדיר.
בלחץ של גורמים חילונים, ולאחר שהתברר כי יש ניצול מוגזם של ההצהרה וכי גם צעירות חילוניות עושות בה שימוש, יזם דוד בן-גוריון את חוק שירות לאומי 1953, המחייב כל בת שקיבלה פטור מצה"ל לשרת שירות לאומי.
החוק עורר הפגנות סוערות לאחר שפורסמו התנגדויות של גדולי הרבנים בציבור החרדי ביניהם החזון איש, ר' איסר זלמן מלצר ואף הרב יעקב משה חרל"פ, מגדולי תלמידי הרב קוק שאף הכריזו כי השירות אסור באיסור "ייהרג ובל יעבור" (אליהם הצטרף גם הרב הראשי דאז יצחק אייזיק הלוי הרצוג).
נציגי המפלגות הדתיות לאומיות (המזרחי והפועל המזרחי) הצביעו בעד החוק, רק לאחר שהובטח להם כי לא יותקנו תקנות לחוק וממילא הוא לא ימומש.
ואכן, לא הותקנו תקנות והחוק לא מומש במשך עשורים רבים לאחר מכן.
באמצע שנות ה-60 יזמו בני נוער מתיכונים דתיים באזור המרכז דיון ציבורי בשאלה האם בנות צריכות לשרת בשירות לאומי.
את הכנס ניהל שאול יהלום, אז תיכוניסט בן 17, שעמד בראש "פרלמנט הנוער הדתי בתל אביב".
בסיום הכנס התקבלה החלטה: "הפרלמנט מחייב שירות לאומי לבנות שאינן משרתות בצבא, קורא לבנות לצאת לשנת שירות, וקורא להקים גוף שינהל ויארגן את תחומי השירות ויעמוד תחת פיקוח דתי ואזרחי".
בעקבות הדיון, יזמה "המשמרת הצעירה" של המפד"ל, בקיץ 1965, את יציאת הקבוצה הראשונה של צעירות דתיות בוגרות תיכון לשנת התנדבות בעיירות פיתוח בדרום, הנושאת את הכותרת "שירות לאומי".
בחמש השנים הבאות יצאו קבוצות נוספות, שהתארגנו בחסות המפד"ל וגורמים אחרים – מחנכים וארגונים פרטיים.
בחצור הגלילית אף הוקמה ב-1970 מדרשה למתנדבות דתיות ובה 35 צעירות דתיות בוגרות תיכונים דתיים ואולפנות.
בראשה עמד הרב אברהם בהר"ן.
שנות ה-70 – האגודה להתנדבות בעם
העמותה נקראה: האגודה להתנדבות בעם ועל רשימת מייסדיה, הוועד המנהל שלה, נמנו אנשי ציבור מכל כל הפלגים והזרמים של הציבור הדתי-לאומי.
כיו"ר הוועד המנהל התמנתה חברת הכנסת טובה סנהדראי.
מאז הקמתה של האגודה, ובמשך כ-25 שנים, היא מיסדה את השירות הלאומי והפכה אותו לחלק בלתי נפרד מההוויה הישראלית.
במהלך תקופה זו, התחולל מהפך בקרב הציבור הדתי-לאומי: שירות לאומי היה לברירת המחדל של בנות המגזר כולו.
למרות העובדה שהאגודה פעלה ללא פיקוח ממשלתי, הכירו מוסדות המדינה הכרה דה-פקטו במסלולי השירות ואפשרו להן הטבות שונות בדומה לזכויות חיילים משוחררים.
באמצע שנות ה-90 הוקמו עמותות נוספות אשר הפעילו מסלולי שירות לאומי.
בעקבות התערבות בג"ץ, החלה המדינה להקצות תקנים של מתנדבים לעמותות הנוספות, ביניהן עמותת שלומית שגייסה בנות חילוניות, בנים שנפלטו מהשירות הצבאי וכן מתנדבים מבני המיעוטים.
באותן שנים חלו תמורות בחברה הישראלית, ביניהן ירידה באחוזי הגיוס לצבא, ופנייה של בנות שאינן דתיות, ובנים, להתנדבות לשירות הלאומי, ונוצר לחץ ציבורי לפתיחת שורות השירות הלאומי לכלל אזרחי המדינה.
מתחילת שנות 2000 התנהל שיח ציבורי על האפשרות לפתוח את השירות הלאומי לכלל מגזרי האוכלוסייה בישראל, גם לבני המיעוטים.
הדובר הבולט היה ראובן גל שפרסם מאמרים על כך וכן ארגן כנסים ויזם פניות לממשלות ישראל.
כתוצאה מכך, הקימה המדינה מספר ועדות, ביניהן ועדת עברי, שאת מסקנותיה אימצה ממשלת ישראל בסוף 2006, ובמרכזן פתיחת השירות הלאומי לכלל האוכלוסיות הפטורות משירות צבאי, כולל בנות שאינן דתיות, בנים, וערבים.
בשנת 2007, יזם ראש הממשלה אהוד אולמרט הקמת "מנהלת שירות לאומי אזרחי", שיהיה הבסיס לרשות הממשלתית העתידה לקום.
בראש המנהלת עמד ראובן גל.
שלוש שנים לאחר הקמת התשתית למנהלת התפטר גל ובמקומו התמנה שר שלום ג'רבי שהמשיך לפתח את התשתית עד שנחקק חוק שירות אזרחי, 2017, הוקמה הרשות והוא התמנה להיות המנכ"ל שלה.
במהלך השנים האלה הורחבו מסלולי שירות לכלל המגזרים באוכלוסייה הישראלית.
שילוב אוכלוסיות אלו בשירות לאומי התבצע דרך העמותות השונות ובהן האגודה להתנדבות (ש.ל.ם), שלומית, בת-עמי, עמותת ש"ל ואחרות.
עמותות אלה אפשרו קליטת אלפי חילונים במסגרות השירות הלאומי השונות.
כמו כן נפתחו מסגרות המשלבות את האוכלוסייה הערבית והדרוזית בשירות הלאומי.
החל משנת 2000 ואילך מתקיימת עלייה רצופה וחדה במספר בני המיעוטים המשרתים שירות לאומי-אזרחי.
בשנת 2010 התחילו את השירות 1,350 בני מיעוטים, בנים ובנות, בהשוואה לכ-100 בשנת 2003.
במרץ 2017 אישרה הכנסת את חוק שירות אזרחי, המסדיר לראשונה את המסגרת והתנאים לביצוע שירות לאומי / התנדבותי מטעם המדינה למי שאינו משרת בשירות סדיר בצה"ל (למעט אלה שקיבלו פטור משירות מטעמי דת, הכלולים בחוק אחר).
החוק נכנס לתוקף ב-1 באפריל 2018.
החוק קובע כי השירות יארך בין שנה לשנתיים, ניתן יהיה לבצע את השירות גם בארגוני צער בעלי חיים (כולל בגני חיות), בגנזך המדינה ובהסברה ממשלתית בעניין זכויות ומענה לפניות ציבור, זאת בנוסף לביטחון פנים, הגנת העורף, בריאות, חינוך, רווחה, בטיחות בדרכים, תרבות ועוד.
בחוק נכללת ההגדרה "התנדבות קהילתית", לצורך התאמתו גם למגזר הערבי.
עוד נקבע כי מתנדב לא ימלא את מקומם או את תפקידם של עובדים קבועים.
המתנדבים לא יקבלו שכר בעד השירות, אבל יהיו זכאים לדמי כיס לתשלום הוצאות אישיות ובחלק מהמקרים אף למגורים.
המתנדבים לא ישתתפו במסגרת השירות בפעילות בעלת אופי פוליטי-מפלגתי.
מנהל הרשות יוכל לאשר למתנדבים לבצע חלק מהשירות הלאומי מחוץ לישראל, בתנאי שיעסקו בתחום החינוך או בתחום עידוד העלייה.
גוף המפעיל מתנדבים לשירות אזרחי יוגבל בהיקף פעילויות אחרות, כך שלא יעלו על 20 אחוז מכלל עיסוקיו.
בנוסף, גוף כזה לא ישלול את קיומה של מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית, ולא יתמוך בטרור.
החוק קובע כי: "היה הגוף המפעיל המבקש מימון...
גוף שעיקר פעילותו זוכה למימון מצד ישות מדינית זרה – תותנה בקשתו בקבלת אישור מטעם השר".
החוק מפרט עיצומים כספיים לגופים המפנים מתנדבים לשירות אזרחי, אשר יפעלו בניגוד לחוק.
החל מ-2019, מנכ"ל הרשות הוא ראובן פינסקי.
בשנת 2007 הוקמה מנהלת שירות אזרחי-לאומי במשרד הרווחה.
בחודש ינואר 2008 קיבלה הממשלה החלטה המעבירה את סמכויות השירות הלאומי ממשרד הרווחה למשרד ראש הממשלה.
בחודש אפריל 2009 העבירה הממשלה במסגרת הסכם קואליציוני את סמכויות המנהלת למשרד המדע והטכנולוגיה שבראשו עמד דניאל הרשקוביץ ממפלגת הבית היהודי.
בשנת 2008 הפכה המנהלת לרשות השירות הלאומי-אזרחי במשרד המדע והטכנולוגיה, המטפלת הן בשירות הלאומי הוותיק, והן ב"שירות הלאומי-אזרחי" לתלמידי ישיבות.
בשנת 2013 עברה רשות השירות הלאומי-אזרחי למשרד הכלכלה, שבראשו השר נפתלי בנט ממפלגת הבית היהודי, ולאחר מכן למשרד לאזרחים ותיקים, שבראשו עמד אורי אורבך ממפלגת הבית היהודי.
בשנת 2015 עברה הרשות לשירות האזרחי למשרד החקלאות בראשות השר אורי אריאל.
משנת 2021 עברה הרשות למשרד לענייני התיישבות, באחריות ראש הממשלה והשר הממונה על המשרד נפתלי בנט
גופים מומחי אוכלוסייה (גופי מעטפת ציבורית)
מעטפת השירות הלאומי היא תוכנית ליווי, תמיכה והעשרה אשר נועדה למקסם את חוויית השירות של המתנדבים מהאוכלוסיות המיוחדות (צעירים עם מוגבלות, נוער בסיכון, נערות במצוקה, וצעירים ערבים) ולאפשר להן להתקרב למימוש עצמי, מעורבות חברתית, להשכלה ולתעסוקה.
במסגרת המעטפת זוכים המתנדבים לליווי אישי, לתוכנית קבוצתית המתמקדת בהכנה לתעסוקה במגוון מתודות.
את התוכניות מעבירות עמותות המתמחות בכך (כדוגמת עמותת אלווין ישראל, עמותת גוונים והחברה למתנ"סים) במימון רשות השירות הלאומי-אזרחי וקרן הזדמנות.
תנאי השירות של מתנדב לשירות לאומי מוסדרים בחוק שירות לאומי (תנאי שירות למתנדב בשירות לאומי), תשנ"ח–1998. השירות הלאומי לבנות מוסדר בתקנות הביטוח הלאומי (בנות בשירות לאומי בהתנדבות), תשס"ב-2002 בו מפורטות חובות וזכויות המתנדבים.
השירות הלאומי לבנים מוסדר בחוק שירות לאומי בהתנדבות (תוכנית ניסיונית לבנים) (הוראת שעה), תשס"א-2001, והוא מתבסס על כללי השירות הלאומי לבנות.
במהלך השירות הלאומי מקבל המתנדב דמי כלכלה בסך כמה מאות שקלים.
מתנדבי השירות הלאומי מקבלים החזר מלא על נסיעות באוטובוסים במהלך השירות, והחל מ-1 בינואר 2001 הם זכאים לנסיעות חינם ברכבת ישראל.
השירות הלאומי מספק לכל מתנדב אשר מתגורר במרחק רב ממקום השירות דירה בה יוכל לגור במהלך השירות.
במקביל לשירות לאומי ובנפרד ממנו, מתקיים בשנים האחרונות מסלול של "שירות לאומי-אזרחי" (שכונה בעבר "שירות אזרחי").
חוק טל איפשר לבני ישיבה להתגייס לשירות אזרחי כתחליף לשירות הצבאי, וכיום מוסדר השירות הלאומי-אזרחי בחוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד-2014, שחוקק יחד עם תיקון לחוק שירות ביטחון שהחליף את חוק טל.
השירות הלאומי-אזרחי, החל מיום 1 ביולי 2014, מוצע לבני ישיבות מעל גיל 21, השירות הוא במסלול של 30 שעות שבועיות בממוצע במשך שנתיים, או 20 שעות שבועיות בממוצע במשך שלוש שנים.
מוצע גם מסלול של "שירות אזרחי-ביטחוני" בו משרתים 36 שעות שבועיות בממוצע במשך שנתיים.
בחצי השני של שנת 2015 הצטרפו לשירות לאומי-אזרחי 421 משרתים.
החוקרים המליצו לשלב שירות לאומי בגופים ציבוריים/ממלכתיים (כגון מד"א) בהם קיימים פיקוח על הפעילות ומתקיימת התמקצעות שיש בה תועלת פרטית למתנדבים.
חלופה נוספת שהוצעה היא שירות לאומי במשרדי ממשלה אשר תאפשר שילוב עם כלל החברה הישראלית, תייעל את פעילות משרדי הממשלה ותחסוך מיקור חוץ והוצאות ממשלתיות.
השירות הלאומי בישראל פועל במגוון תחומים, בין השאר:
תגבור כוח ההוראה והסיוע בבתי ספר ובגני הילדים.
העברת שיעורי יהדות לבית ספר חילוניים.
טיפול באנשים עם מוגבלויות פיזיות, נפשיות או שכליות (במסגרת ארגונים כגון קו לחיים, שמחה לילד, חברים לרפואה, עמותת על"ה, עמותת אלווין ישראל ועוד).
סיוע חברתי לאזרחים ותיקים במסגרת פרויקט "והדרת פני זקן".
איוש מוקדים טלפוניים ואמבולנסים בארגונים מגן דוד אדום ואיחוד הצלה.
עבודות פקידותיות במוסד, במשטרת ישראל ובשב"כ.
שירות ב'גופים הירוקים' (רט"ג, קק"ל, החברה להגנת הטבע ונאות קדומים) בהדרכה, חינוך ופיקוח בנושאי טבע וסביבה.
במוקדי הביטחון ביו"ש במסגרת "צופות יש"ע".
עבודה משרדית או פקידותית במקומות מגוונים, ביניהם קופת חולים, בית המשפט ועמותות שונות.
עם הזמן התפתח השירות הלאומי וכיום ניתן לשרת בתחומים שונים ומגוונים, החל מעבודה פקידותית ועד עבודה חינוכית וחקלאית.
השינוי נובע גם מהפעלת עמותות שונות הפועלות לקידום השירות בקרב כלל האוכלוסייה בארץ.
הפולמוס סביב השירות הלאומי בישראל
ישנם מספר רבנים דתיים לאומיים (כדוגמת הרב זלמן ברוך מלמד ובנו הרב אליעזר מלמד) אשר ממליצים לבנות לוותר על השירות הלאומי על מנת להקדים ללמוד מקצוע ולהקים משפחה, דבר אותו רואים רבנים אלו כמסייע לעם ישראל יותר מאשר השירות הלאומי.
בקרב הציבור הערבי ומנהיגיו קיימת התנגדות ליוזמות של שירות אזרחי לערבים, בנימוק שמדובר ב"זרוע ישירה של צבא הכיבוש" ובפגיעה בזהותם של בני הנוער הערבים כחלק ממיעוט לאומי.
העלות הישירה של הפעלת בת שירות לאומי, כולל התשלום הישיר אליה ועלות ליוויה על ידי עמותת השירות הלאומי הוא 27,700 שקלים לשנה, שהם כ-2,300 שקלים לחודש.
עו"ד אמנון דה הרטוך טען שעלות בת שירות לאומי אשר שירתה במשך שנתיים ולאחר מכן עובדת בשירות הציבורי, למשל כמורה, במשך 35 שנה (כולל אובדן תשלומי מס מאותן שנתיים שבהן לא עבדה), שווה ערך ל-5,500 שקלים לכל חודש שירות, ללא עלות העמותה המלווה.
הרטוך מסיים את מאמרו בשאלה: "שמא כדאי לוותר על כל העניין?".
בקרב הציבור החילוני, אשר ככלל מחויב לשירות חובה בצה"ל (למעט פטור מסיבות רפואיות או מגבלות), קיימים קולות שתומכים בשירות לאומי לבני ישיבות מתוך הכרה בכך ששילובם בשירות צבאי רגיל אינו צולח וכמו כן, ישנם רבים אשר מקבלים פטור גורף משירות צבאי בנימוק של "תורתם אמנותם".
בעקבות מבצע צוק איתן בקיץ 2014, שבו גברה הביקורת הציבורית על עמותות שמאל דוגמת בצלם ושוברים שתיקה שעיקר תקציבן מגיע ממדינות זרות ופעילותן נתפשה כאנטי-ישראלית, יזמו שרים בממשלה החלטה השוללת מעמותות אלה תקני שירות לאומי.
ההחלטה בוטלה על ידי המשנה ליועץ המשפטי לממשלה דינה זילבר.
בעקבות ביטול זה, החלה הממשלה בהליך חקיקה השולל תקני שירות לאומי מעמותות שעיקר תקציבן מגיע מיישויות מדיניות זרות וארגונים השוללים את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית או תומכים בטרור.
ב-22 במרץ 2017 עבר חוק זה בקריאה שנייה ושלישית.
שי"ל – שירות ייעוץ לאזרח הוא שירות השייך למשרד הרווחה והביטחון החברתי, במסגרת האגף לתפקידים מיוחדים, ועובד בשיתוף עם הרשויות המקומיות.
השרות מופעל על ידי רכזות ורכזים בשכר ומפעיל מאות מתנדבים.
הייעוץ וההכוונה ניתנים לתושבים במגוון נושאים, כאשר תחומי הייעוץ העיקריים הם דיני עבודה, ייעוץ משפטי, דיור ושיכון, צרכנות ותקשורת, ביטוח לאומי, מיסים ואגרות, משפחה ואישות.
זהו הגורם הממשלתי היחיד הנותן מידע והכוונה בנוגע לזכויות ונהלים הנוגעים לכלל השירותים הממשלתיים בישראל.
שי"ל הוקם בחיפה בשנת 1956, על פי דגם של ה-CAB-Citizens Advice Bureau הבריטי, ובהמשך בערים רבות בארץ.
ב-1975 משרד הסעד דאז (תחת שר הסעד מיכאל חזני) פרש את חסותו על הארגון שהופעל עד אז רק על ידי מתנדבות (בעיקר) והוא הפך לחלק מהמשרד הממשלתי.
השירות מפעיל נכון ל-2017 כ-68 לשכות ב-51 יישובים רחבי הארץ, וכ-1000 מתנדבים, מתוכם כ-100 פועלים בסיוע בבתי המשפט.
את הייעוץ וההכוונה נותנים מתנדבים חלקם אנשי מקצוע בתחומי מקצועם (עורכי דין, רואי חשבון וכו') וחלקם מתנדבים ממקצועות שונים, העוברים השתלמויות שנתיות שונות במסגרת שי"ל, בנושאי עבודה, זכויות אזרח, צרכנות, יחסים בין-אישיים ועוד.
כמו כן פעילים בשי"ל סטודנטים למשפטים, כלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטאות ומכללות שונות, הנותנים ייעוץ ראשוני, מסייעים במילוי טפסים ובמכתבים לפונים, ללא ייצוג משפטי.
פעילותם בשי"ל נחשבת לחלקם כקרדיט בלימודים ומזכה לעיתים במלגה.
כל השירותים, כולל ייעוץ טרום משפטי הניתן על ידי עורכי הדין וסטודנטים למשפטים, ניתנים ללא תשלום, לכל פונה, בלי קשר לגובה הכנסתו.
בחלק מלשכות שי"ל ניתנת עזרה במילוי טפסים לסיוע משפטי, שמשרד המשפטים מעניק לאזרחים על פי שיקולים כלכליים ואחרים.
במקרה זה משמש שי"ל כצינור להעברת הטפסים ולמפגשי מיון ראשוני עם נציג משרד המשפטים, במטרה לחסוך מן הפונים את הצורך בנסיעות והפסד ימי עבודה.
משנת 2017 גדל מספר הפניות למוקד הטלפוני של שי"ל ומספר הפניות הולך וגדל מאז שנסגר מוקד המידע של בתי המשפט ב-2010. שי"ל קשור גם למוקד המצוקה 118 של משרד הרווחה.
שי"ל הפעיל אתר אינטרנט, אליו גלשו מדי שנה כמיליון וחצי פונים שחיפשו מידע המאוחסן באלפי דפי המידע באתר.
כמו כן הופעל באתר פורום לשאלות.
ב-1 באוקטובר 2017 נסגר אתר שי"ל וגם הפורום.
מספר הפניות הרב ביותר נעשה ללשכות של שי"ל הפזורות בכל רחבי הארץ, ניתן לקבל בהן ייעוץ פנים אל פנים, ייעוץ דיגיטלי וכן ייעוץ טלפוני.
בכנס מתנדבי שי"ל ביום 11 ביולי 2023 דווח מהכנס כי מספר מתדבי שי"ל הוא 1,247 נשים וגברים.
היו באותה שנה 135,947 פניות וכן נפתחו 14 תחנות חדשות כמו: אזור, דרום השרון, כוכב יאיר-צור יגאל ועוד.
במעמד הכנס הודתה מנהל שי"ל ארצית, אסתי סיני, למתנדבי הארגון ופועלם למען אוכלוסיות חלשות וגם לכאלו שאינם מסתדרים עם הפרוצדורת של משרדי הממשלה וארגונים ציבורים אחרים.
שירות ללא תשלום (בראשי תיבות: של"ת) הוא חלק ממסלול השירות בצה"ל מלכתחילה של גרעיני נח"ל ואחר כך גם של בני ישיבות הסדר.
חיילי השל"ת מוגדרים ככוח עתודה צבאי שאינו בשירות פעיל אך מופעל ככוח ראשוני במקרי מלחמות או במבצעים גדולים (כדוגמת חומת מגן וענבי זעם) לפני גיוס מילואים.
לחיילי השל"ת תעודת חוגר של"ת בצבע חום, המקנה הנחות מסוימות.
בתקופת השל"ת החיילים אינם רשאים לעבוד או לנסוע לחו"ל ללא אישור מיוחד, ובעת חירום יכול הצבא לגייסם לשירות פעיל.
שלב השל"ת מהווה את החלק העיקרי של השירות של בני ישיבות ההסדר (בעגה הצבאית בני"שים - בני ישיבות).
ברוב הישיבות התלמידים לומדים את השנה הראשונה במסגרת תורתו אומנותו, ואינם שייכים לצה"ל.
רק בסוף השנה הראשונה או במהלך השנה השנייה הם עוברים תהליך חיול מקוצר ומצטרפים לצה"ל.
לאחר שירותם הפעיל הם חוזרים לישיבה למעמד של"ת.
משך זמן השירות בפועל (שר"פ) הוא שנה וחמישה חודשים בין אם המשרת משמש ביחידות קרביות ובין אם לאו.
במשך השירות בפועל, בניגוד לתקופת השל"ת שבה הדבר אסור עליהם, החיילים מחויבים, ככל חייל אחר, בלבוש צבאי ובנשיאת חוגר.
בישיבות שילוב מחויבים התלמידים בשלוש שנות שירות צבאי מלא, ובנוסף לכך בשנתיים נוספות (לפני הצבא ובמרכזו) שבהן הם מוגדרים כחיילים בשל"ת.
בשנים האחרונות הוחל בצה"ל מסלול הסדר מקוצר המכונה "שילובים" שנמשך ארבע שנים, כששנתיים מתוכם הם בשירות פעיל.
תקופות השל"ת בנח"ל הן שריד של מסלול הנח"ל שכלל הגשמה בקיבוצים, כיום השל"ת מהווה ארבעה חודשים נוספים לבנים וחודשיים נוספים לבנות לאחר תום השירות הצבאי המיועדים לאפשר לגרעין להתחיל את חייו המשותפים (לעיתים במסגרת של תנועת בוגרים) ביחד ולייצר נחיתה רכה למציאות (מעין חפש"ש ארוך).
גרעין יכול להחליט שהוא לוקח את השל"ת לפני השירות הצבאי ולא לאחריו.
במהלך השל"ת מקבלים בני הגרעינים תנאים זהים לתנאים אותם מקבלים הביינישים: חוגר של"ת עם הנחות בנסיעה ובאוטובוסים ונסיעות חינם ברכבת ישראל, איסור על יציאה מהארץ, וייתכן כי יגויסו לשירות פעיל במקרי חירום.
על חיילי השל"ת חל איסור לעבוד בלא אישור עבודה למעט בתחומי החינוך והחקלאות.
כמו כן ניתן לצאת לשל"ת בקיבוץ או במסגרת התנועות המשלחות לנח"ל.
שירות הקשר הייתה יחידה מחתרתית של ארגון ההגנה בתקופת המנדט הבריטי, שנתנה שרותי קשר ליחידות הלוחמות וליישובים העבריים.
לקראת סיום מלחמת העצמאות, הפך השרות לחיל הקשר של צה"ל.
בראשית שנות השלושים, לאחר שהוקמו פלוגות קשר בחיפה, תל אביב וירושלים, הפעילה "ההגנה" רשת קשר ארצית המבוסס על אותות ראייה.
למרות הקשיים הרבים בהפעלת קשר האותות, היא הוכיחה עצמה בעת המרד הערבי הגדול (1936–1939), כאשר המפקדה הארצית של ההגנה קיבלה דיווחים בזמן אמת מהיישובים השונים.
בשנת 1937 הוקם "שירות הקשר הכללי".
ההגנה רכשה מכשירי קשר נייחים, הקימה תחנות אלחוט ויצרה רשת קשר רדיו שהגיעה לכל יישוב בארץ.
להגנה היו שלוש רשתות רדיו עצמאיות ומבחינה מקצועית האחריות והפיקוד על האלחוטנים היו של שירות הקשר.
האלחוטנים ותחנות קשר הרדיו נועדו לתפקד כצינור התקשורת בין הפיקודים המקומיים של הארגון.
על בסיס העבודה היום יומית המשותפת, התפתחו בכל פיקוד מקומי קשרי חברות בין האלחוטן לבין המפקד.
מצב בו הנאמנות של האלחוטן נתונה ראשית למפקד המקומי ולאזור בו הוא פועל נתפס כבעיה קריטית לשירות הקשר הארצי, והוחלט לנסח כללים ברורים שיגדירו את אופי מערכת היחסים שבין כלל האלחוטנים לבין מקבלי ההחלטות בפיקודים באזורים השונים.
תחת שירות הקשר הפעילה "ההגנה" קשר אלחוטי עם ספינות המעפילים שהגיעו לארץ באמצעות יחידת "הגדעונים", שהייתה אמונה על קיום קשר הרדיו בין הארץ לחו"ל, באמצעות אוניות או מתחנות ביבשה.
עם פרוץ מלחמת השחרור היה לשירות הקשר 150 תחנות אלחוטיות, אך לא היה ציוד נייד.
הכוחות הלוחמים נאלצו תחילה להשתמש ברצים שקישרו בין העמדות השונות.
במבצע רכש מזורז בארצות הברית נקנו בינואר 1948 מכשירי קשר ניידים (מ.ק.), עודפי מלחמת העולם השנייה שהיו כבדים ומסורבלים ועם בעיות קליטה ושידור.
האלחוטנים הוכשרו בעיקר על ידי לוחמי היישוב יוצאי הצבא הבריטי.
למרות המגבלות, עמד השירות במתן קשר לכוחות הלוחמים ותוך כדי הלחימה אורגנו יחידות קשר גדודיות וחטיבתיות.
לאספקת הקשר נעשה גם שימוש במשוריינים.
כמו כן פותחו נהלים שונים, כמו נוהל הדיבור בקשר, שמשמשים עד היום את צה"ל.
באוקטובר 1948 הפך השירות לחיל הקשר של צה"ל.
שירות התעסוקה הישראלי הוא גוף סטטוטורי שהוקם מכוח חוק שירות התעסוקה, תשי"ט-1959, ובהתאם לאמנה בינלאומית של שירותי התעסוקה הציבוריים בעולם.
בתפקידיו, איסוף המידע הרלוונטי על נושא התעסוקה בעולם, מגמות בשוק העבודה העולמי ושימוש במידע, יסייע בהשגת עבודה לדורשים ויפעל להכשיר מקצועית.
כן יעסוק שירות התעסוקה בייעוץ לנערים דורשי עבודה בבחירת מקצוע ובהכוונתם לעבודה מתאימה ויקיים מעקב אחרי השמתם בעבודה והתמדתם בה".
שירות התעסוקה משרת את תושבי הארץ בעלי תעודת זהות ישראלית, וכן תושבים ארעיים בעלי אשרת שהייה מסוג א/1.
שירות התעסוקה כיום נתון לפיקוחו הכללי של משרד הכלכלה.
בעבר היה כפוף למשרד העבודה והרווחה באפריל 2018 אישר שר הרווחה את מינויו של רמי גראור למנכ"ל שירות התעסוקה.
בנובמבר 2024 מונתה עינבל משש למנכ"לית השירות.
בפסח 1922 (תרפ"ב) הוקמה הסתדרות הפועל המזרחי, במטרה להקים מסגרת דתית בדומה להסתדרות הכללית, ובין פעולותיה הייתה הקמת לשכת עבודה.
בשנת 1935 פרשו אנשי ברית הציונים הרוויזיוניסטים מההסתדרות הכללית והקימו הסתדרות משל עצמם, ולשכת עבודה לאנשיהם.
לאחר קום המדינה, במסגרת הממלכתיות והעברת שירותים לידי המדינה הציגה הממשלה בסוף שנת 1956 את חוק שירות התעסוקה שנועד להעביר את לשכות התעסוקה למסגרת ממלכתית ולאסור קיום לשכות עבודה פרטיות.
לחוק התנגדו משמאל אחדות העבודה ומפ"ם, אשר חששו לפגיעה בתנועות הפועלים, ומימין הציונים הכלליים.
כבר בשנת 1957 הקציבה המדינה רזרווה תקציבית לצורך מימוש החוק, אך "חוק שירות התעסוקה תשי"ט 1959" נתקבל לבסוף בינואר 1959 לאחר נפתולי חקיקה רבים.
בעת החקיקה זכה החוק לתמיכתם של מפ"ם ואחדות העבודה שהתנגדו לה קודם לכן.
בהצעת החוק המקורית נקבעה אפשרות ללשכות תעסוקה נפרדות לעובדים ערבים, אולם אפשרות זו בוטלה כאשר הסתייגות של חבר הכנסת אליעזר שוסטק נתקבלה, בהימנעות של חברי הכנסת הערביים שתמכו בהסתייגות אך לא רצו להרגיז את מפא"י.
החוק נכנס לתוקף ב-1 באפריל 1959 ולשכות העבודה הועברו לידי המדינה שהמשיכה לתת שרותי השמה.
יחד עם העברת הבעלות שונה השם מ"לשכת עבודה" ל"שירות התעסוקה" ו"לשכת שירות התעסוקה" או "לשכת התעסוקה".
על פי סעיפים 32–35 לחוק, ניתנה בלעדיות ללשכת התעסוקה בהשמת עובדים בבנייה, תעשייה, חשמל, מים, כרייה, תחבורה, חקלאות, שמירה, ניקיון, מסעדנות, מלונאות, פקידות, הנהלת חשבונות, מכירות וכל עבודת כפיים, למעט בתפקידי ניהול, משרות אמון ותפקידים הדורשים השכלה גבוהה.
החוק גם לא חל על העסקה של קרובי משפחה.
פקחים של שירות התעסוקה ביצעו סיורי פיקוח במקומות עבודה כדי לוודא שלא מעסיקים בהם עובדים שלא נשלחו דרך לשכות התעסוקה.
מעסיקים שנתפסו מעסיקים עובדים שלא דרך שירות התעסוקה נקנסו והעובדים פוטרו.
כתבי אישום הוגשו גם כאשר דובר על העסקה למילוי מקום לימים ספורים.
תושבי מושבים וקיבוצים נחשבו לבעלי עבודה ועל כן היה אסור להם לקבל עבודה משירות התעסוקה.
בעקבות המשבר בחקלאות בסוף שנות ה-50, נרשמו רבים בכתובות פיקטיביות בעיר כדי לקבל עבודה.
בשנת 1962 קבע בית המשפט המחוזי שיש לפרש את המונח "אמון אישי" באופן רחב, כך שגם משרה של מוכר בחנות הנדרש לנהל קופה יכולה להחשב כמשרה הפטורה מהשמה דרך הלשכה.
בעקבות כך קמו אתרי אינטרנט שעוסקים במציאת עבודות (AllJobs, JobMaster, סי וי פול C.V.POOL ועוד).
בשנת 1962 הוחל במהלך של הקמת לשכות תעסוקה ביישובים ערביים ברחבי המדינה שעד אז לא טופלו על ידי שרות התעסוקה.
בלשכות הועסקו פקידות לצורך טיפול בפועלות ערביות.
שירות התעסוקה נתון לביקורת על היותו בלתי יעיל.
דו"ח של מבקר המדינה טען ש"התוצר העיקרי של שירות התעסוקה הוא מתן אישורים לצורך קבלת דמי אבטלה".
לעומת זאת, שירות התעסוקה טוען שהוא עבר תהליך התייעלות והוא יעיל יותר מחברות השמת כוח אדם פרטיות.
בשנת 2008 התאים שירות התעסוקה עבודה לכ-120,000 איש.
בשנת 2024 קבע דו"ח אגף ממשל וחברה במשרד ראש הממשלה כי שירות התעסוקה עמד במלוא (100%) המשימות שנקבעו לו בהחלטות הממשלה.
הדו"ח הדגיש את עמידת השירות ביעדים ואת פעילותו לקידום מדיניות תעסוקה, פיתוח פתרונות חדשניים והתאמת השירותים לשינויים בשוק העבודה בישראל.
שירות התעסוקה עומד תחת פיקוחו הכללי של שר התעשייה, המסחר והתעסוקה, ושל מועצה ציבורית המורכבת מנציגי ממשלה, נציגי מעסיקים ונציגי ארגוני העובדים.
תפקידו העיקרי של שירות התעסוקה על פי סעיף 2 בחוק הוא הסדרת שוק העבודה.
הסדרת שוק העבודה תיעשה על ידי הפעולות האלה:
ריכוז ידיעות ופרסום מגמות בשוק העבודה
תיווך בין מחפשי עבודה ומעסיקים
ייעוץ, הכוונה והשמת בני נוער בעבודה
כמו כן לשירות הסמכות להעניק אישורי אבטלה לעניין הזכאות לקבלת דמי אבטלה או הבטחת הכנסה על פי חוק הביטוח הלאומי (נוסח משולב) התשנ"ה 1995 וחוק הבטחת הכנסה תשמ"א 1980.
השירות ניתן ללא תשלום וללא התערבות ביחסי עבודה, באמצעות לשכות אזוריות ו/או סניפים הפרושים ברחבי הארץ.
סעיף 2 לחוק שירות התעסוקה
"שירות התעסוקה ירכז ידיעות על המצב בשוק העבודה ועל מגמות ההתפתחות בו על מנת להסדירו: הוא יעסוק בהשגת עבודה לדורשיה ובהפניית עובדים לדורשיהם באמצעות לשכות שירות התעסוקה שהוקמו לפי חוק זה, וישתף פעולה עם גופים אחרים בענייני הכשרה מקצועית והדרכה בבחירת מקצוע.
הלשכות נותנות שרות למחפשי עבודה, הן לכלל הציבור והן טיפול מיוחד לקבוצות הבאות:
חיילים משוחררים או מי שסיים שירות לאומי, השירות פועל למימוש זכויות החיילים המשוחררים בנושאי תעסוקה, נותן עדיפות בהפניה לעבודה ולקורסים מקצועיים.
אקדמאים בעלי תואר מוכר ממוסד להשכלה גבוהה בארץ או בחו"ל, דרך לשכות לאקדמאים והמרכז לתעסוקת אקדמאים בלשכות השונות.
עולים חדשים, מתן עדיפות בהפניה לעבודה ולהכשרה מקצועית.
בני נוער (בגילאים 15–18, ובחופשת הקיץ מגיל 14).
בנוסף, אישורי הלשכה מקנים זכאות לקבלת קצבת אבטלה מהמוסד לביטוח לאומי.
גיוס כוח אדם, הן קבוע והן זמני.
שירות הפארקים הלאומיים היא רשות ממשלתית של הממשלה הפדרלית של ארצות הברית האחראית על ניהול כל הפארקים הלאומיים, מונומנטים לאומיים רבים, וכן שטחים ונכסים אחרים בעלי ערך היסטורי וכאלה שהוגדרו כמיועדים לשימור במדינה.
שירות הפארקים הלאומיים הוקם ב-25 באוגוסט 1916 בעקבות החלטה של הקונגרס, במטרה "לשמר את הנוף והנכסים ההיסטוריים והטבעיים ועולם החי בהם, וכדי לספק את ההנאה...לדור העתיד".
השירות מהווה לשכה של מחלקת הפנים של ארצות הברית, בעצמו זרוע של הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
השירות מנהל ומפקח על למעלה מ-390 שטחים ונכסים, ש-60 מהם מוגדרים כפארקים לאומיים; האחרים מוגדרים כמונומנטים לאומיים, פארקים היסטוריים לאומיים, מצבות זיכרון לאומיות, נתיבים היסטוריים לאומיים, אזורי נופש לאומיים, חופי ים, אתרי קרבות היסטוריים, ועוד.
לא כל אתר המוגדר כמיועד לשימור, כאתר הנצחה או כפארק לאומי כפוף ישירות לפיקוחו של שירות הפארקים הלאומיים ומנוהל על ידיו.
לדוגמה, אתר ההנצחה הלאומי אליס לא נמצא תחת ניהול ופיקוח השירות; הוא אזור-תלוי של המונומנט הלאומי פסל החירות שהוא, בניגוד לאליס איילנד, אחד מ-390 הנכסים שבפיקוח שירות הפארקים הלאומיים.
הפארקים הלאומיים המפורסמים והמתוירים ביותר בארצות הברית הם יוסמיטי וילוסטון.
פארקים לאומיים מפורסמים נוספים: גרנד קניון, סקוויה וקינגז קניון הצמוד לו, רדווד, עמק המוות, גרנד טיטון, ברייס קניון, ציון, מערת מאמות' ומסה ורדה.
משטרת הפארקים של ארצות הברית (United States Park Police) היא רשות שיטור מיוחדת הכפופה לשירות הפארקים הלאומיים, ולה סמכות שיפוטית בכל האתרים הכפופים לשירות.
אכיפת החוק מתבצעת באזורים כפריים, בשטחים פתוחים, ביערות ובפארקים וישנן אף מספר יחידות עירוניות-מיוחדות המאומנות בנפרד.
חטיבות מיוחדות אחרות של שירות הפארקים הלאומיים הן יחידת תסקיר בניינים אמריקאים היסטוריים (Historic American Buildings Survey), יחידת המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places), וכן יחידת אתרים היסטוריים לאומיים (National Historic Landmark).
מערכת הפארקים הלאומיים שמפעיל השירות מונה בקירוב 338,000 קילומטרים רבועים של פארקים; מעל 17,000 קילומטרים רבועים מהם נשארו בבעלות פרטית ולא ציבורית, אף על פי שהם תחת פיקוח השירות.
הפארק הגדול ביותר הוא הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס (Wrangell-St.
Elias National Park and Preserve), הנמצא באלסקה, ומשתרע על 53,000 קילומטרים רבועים - 16% מכלל הפארקים.
האתר הקטן ביותר (מבין כל הפארקים, האתרים והמבנים) הוא אתר ההנצחה הלאומי תדיאוש קושצ'ושקו (על שמו של תדיאוש קושצ'ושקו) הממוקם במדינת פנסילבניה, ושטחו 80 מטרים רבועים בלבד.
מלבד ניהול היחידות הכפופות לו, שירות הפארקים הלאומיים מספק גם סיוע טכני וכספי ל"אזורים מסונפים" שונים הכפופים אליו על פי החלטות הקונגרס.
סיכום חלקי של נכסי שירות הפארקים הלאומיים:
שירות חובה במשטרה (בראשי תיבות שח"מ, נקראים בסלנג גם "שח"מיסטים") הוא מסלול שירות חובה שבמסגרתו צבא הגנה לישראל מציב חיילים לשירות החובה במשטרת ישראל.
סדר זה נקבע ב-1995 בתיקון לחוק שירות ביטחון, כהוראת שעה שהוארכה מספר פעמים, ותוקפה פג ב-31 בדצמבר 2018.
הגברים המתקבלים למשטרה הם בעלי פרופיל 64 ומטה או בעלי ת"ש גבוה ונשים מכל פרופיל בעלות קב"א 44 ומעלה.
75% משוטרי החובה הן נשים.
השיבוץ לשירות חובה במשטרת ישראל נקבע על פי צה"ל ויחידת מיטב.
השירות הסדיר הנהוג במשטרה הוא בשני מסלולים: שירות מבצעי ושירות מנהלי.
השירות במערך המבצעי מביא לשורותיו חיילים שכשירים רפואית לעבודה מבצעית במשטרה (אגף השיטור אבטחה וקהילה): מדובר בשוטרי סיור לכל דבר שמטפלים בעבירות פליליות ופח"ע.
ההכשרה לשירות באגף המבצעי של המשטרה כוללת קורס שוטרים בסיסי הנמשך בממוצע כשלושה חודשים במכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש, שם מקבלים שוטרי השח"מ הכשרה עיונית ומעשית הכוללת לימוד על עבודת המשטרה, אימוני קרב מגע, אימוני כושר גופני ומטווחי ירי רבים.
במהלך ההכשרה לרוב מתאמנים על אקדחי "גלוק" או "יריחו".
השירות במערך המנהלי מביא לשורותיו חיילים שעקב מגבלות רפואיות משובצים לעבודת משרד, לרוב מדובר במוקדנים במוקד 100, משל"ט, שיגור ואף במרד"מ (מרכז הדיווח המבצעי).
בנוסף ישנם שמשובצים במטה הארצי של המשטרה, במטות השונים של המחוזות בתפקידי מנהלה, באגף המודיעין של המשטרה, במערכי הזיהוי הפלילי, באגף הרווחה ובתפקידים מנהליים נוספים.
ההכשרה שעוברים שוטרי החובה המנהליים היא קורס שוראים בן שבועיים או קורס מוקד 100 בן חודש וחצי לערך במכללה הלאומית לשוטרים.
הדרגות בשח"מ מקבילות לאלו של צה"ל:
סמל ראשון (סמל ראשון בצה"ל).
חניך מצטיין בסוף קורס השח"מ יקודם לדרגת סמל שני (סמ"ש)
משך השירות בשח"מ זהה למשך השירות בצה"ל: שנתיים ושמונה חודשים לגברים, שנתיים לנשים.
בשנת 2006 גבר שיבוץ חיילים בשירות המשטרה, זאת עקב עודף כוח-אדם בצה"ל, ומחסור הולך ומתגבר בכוח-אדם במשטרה.
השכר אותו מקבלים שוטרי השח"ם הוא זהה לשכר אותו מקבלים בצה"ל.
לאחר ההכשרה, שוטרי החובה משתבצים במשמרות בוקר, ערב או לילה כמו שוטרי הקבע.
באפשרות שוטרי חובה המשרתים רחוק מביתם ללון בבית השוטר בתל אביב.
בסיום שירות החובה שלהם, שוטרי החובה יכולים להתגייס לשירות קבע במשטרה מבלי לעבור את הליך המיון הסטנדרטי.
בדו"ח מבקר המשרד לביטחון פנים, יצחק שגב, לשנת 2007 נמתחה ביקורת כלפי החיילים המשרתים במסגרת השח"מ, ונאמר כי "רוב המתגייסים שצה"ל מפנה לשירות במשטרה אינם מתאימים לתפקיד, ומחלישים את המשטרה".
המבקר הסביר את תפקודם הלקוי של מרבית המשרתים בשח"מ בגילם הצעיר, חוסר בגרותם הנפשית וחוסר ניסיונם של אלו.
פעמים רבות שוטרי החובה נופלים כעול על כתפיהם של השוטרים הוותיקים ומונעים אף מהם לבצע את תפקידם על הצד הטוב ביותר.
יחד עם ממצאים אלו גם צוין שכרבע משוטרי החובה מבצעים את תפקידם למופת.
בשנת 2010 המליצה ועדה שהוקמה במשרד הביטחון לבחינת שירות חיילים מחוץ לצה"ל לבטל את ההסדר בהדרגה, אך הממשלה לא קיבלה המלצות אלה.
במקביל, גם ועדת החוץ והביטחון, שנדרשה לאשר את הארכת הוראת השעה, הביעה את אי שביעות רצונה ממנו, ומאז 2009 האריכה אותה בחודשים ספורים בלבד בכל פעם.
בדצמבר 2011 החליטה הוועדה שלא להאריך את הוראת השעה פעם נוספת, ובכך לא לאפשר גיוס חיילים נוספים למשטרה, ואולם לאחר דיונים נוספים הוחלט, כעבור חודשיים, להאריכה עד סוף 2015. בפברואר 2016 אושרה בכנסת הצעת חוק המאריכה את אפשרות הצבת חיילים בחלק מיחידות המשטרה עד 31 בדצמבר 2018.
שירות המשלוחים של קיקי (בקאנג'י: 魔女の宅急便; באופן מילולי: "מכשפות משלוחי אקספרס") הוא הסרט הרביעי של סטודיו ג'יבלי, שבוים על ידי הייאו מיאזאקי בשנת 1989. זהו סרט אנימה המבוסס על ספר ילדים יפני שנכתב על ידי הסופרת איקו קאדונו.
קיקי היא מכשפה צעירה בת 13, שגרה בכפר קטן.
על פי המסורת, כשהיא מגיעה לגיל 13 היא מחויבת לעזוב את הבית לשנה, כדי להפוך למכשפה עצמאית.
קיקי טסה על המטאטא של אמה, לחפש מקום מגורים חדש עם החבר הקרוב שלה ג'יג'י, חתול שחור ודברן.
למחרת הערב בו היא יוצאת היא מגיעה לעיר נמל בשם קוריקו, שם היא פוגשת בעלת מאפייה בשם אוסונו, שנותנת לה מקום מגורים ועבודה במאפייה, כאשר היא מבצעת משלוחים ללקוחות המאפייה על ידי ריחוף במטאטא.
היא גם חווה הרפתקאות במשלוחים ויוצרת קשר חדש עם נערה אומנית שהיא פוגשת ביער.
בזמן שהיא מתגוררת בעיר קוריקו היא פוגשת ילד ששמו טומבו ואת חבריו, הוא מחבב אותה והיא נקשרת אליו.
אך בהמשך הסרט היא מאבדת את כוחותיה בעקבות ספקות שחשה בקשר לעצמה: ריחוף במטאטא, להבין את דברי ג'יג'י החתול ובאותו זמן היא גם שוברת את המטאטא שלה.
בסוף הסרט עליה להתגבר על חששותיה ולהציל את טומבו מפני התרסקות של ספינת אוויר, ובעזרת כוח הרצון היא מחזירה לעצמה את כוחותיה.
קיקי - מכשפה בת 13 שעוזבת את ביתה בכפר, כי היא מחויבת על-פי מסורת מכשפות העולם להפוך לעצמאית, ולחפש לה מקום מגורים חדש על ידי מטאטא שמרחף באוויר.
היא אופטימית בדרך כלל וחביבה לאנשים.
ג'יג'י - החתול השחור של קיקי, קיקי יכולה להבין את דבריו בגלל שהיא מכשפה.
טומבו - נער בן 13 שגר בעיר ומחבב את קיקי כאשר היא עוברת לגור שם.
הוא מתעניין בנושא התעופה וחולם לטוס בכלי טיס שיבנה בעצמו.
אוסונו - בעלת מאפייה קטנה בעיר קוריקו, נמצאת בהריון מתקדם.
כאשר קיקי הגיעה לעיר שבה החליטה להתגורר, היא נתנה לה מקום מגורים כשבתמורה קיקי תעבוד במאפייה.
האופה - שמו לא מוזכר בסרט.
הוא האופה במאפייה של אוסונו והוא בעלה של אוסונו.
הגברת הזקנה - לקוחה של שירות המשלוחים המתיידדת עם קיקי.
היא עשירה מאוד וגרה בבית עם משרתת.
שירות חשאי הוא זרוע ביצועית חשאית של השלטון בחלק ממדינות העולם, והיא בעלת מטרות וסמכויות המשתנות ממדינה למדינה.
כך, למשל, במדינות מסוימות השירות החשאי הוא בעל סמכויות של סוכנות ריגול, ואילו במדינות אחרות הוא בעל סמכויות שיטור ומהווה משטרה חשאית.
לשירות חשאי של מדינה יכולות להיות סמכויות שיטור שונות שאין לגופים אחרים בממשלה (כמו פיקוח ומעקב אחר האוכלוסייה).
סמכויות אלה תלויות בהחלטות הממשלות ויכולות לפעול בחופשיות בבית ובחשאיות מחוץ למדינה (דוגמה לכך היא פעילות שירות הביטחון הפדרלי הרוסי שפועל כשירות ביטחון פנים אך מפעיל גם זרוע חשאית לפעולות מחוץ למדינה) או להפך.
לרוב משטרה חשאית וסוכנות ריגול נחשבים לשירותים חשאיים.
במשטרים ומדינות שונות הוקמו גופים שכונו בשם שירות חשאי או משטרה חשאית כמו גוף Agentes in rebus באימפריה הרומית, או שירותי ביטחון לגיטימיים כמו השב"כ, FBI ושירות הביטחון הפדרלי הרוסי.
בעידן המודרני השוטר הצרפתי ז'וזף פושה נחשב לחלוץ בתחום השירות החשאי לאחר שהוא נחשד כמי שעמד מאחורי ניסיונות לרצוח את נפוליון בשנים 1799-1804 והפעיל רשת של מודיעים.
שירות ימי ארץ-ישראלי חברת ספנות עברית שנוסדה בסוף שנת 1932. החברה הוקמה ביוזמתו של רב חובל אליעזר חודורוב שותפיו היו רב חובל ישראלי (ישראליתן), עו"ד פרברשטיין גזבר הנהלת אגודת יורדי ים זבולון וקצין ים מבלגיה.
החברה רכשה בעיראק אוניית 'משא משולבת נוסעים' מבעלים יווני ורשמה אותה בשם 'כרמל', ופתחה קו שיט קבוע בין נמלי ארץ ישראל ומצרים, סוריה וקפריסין.
תחרות קשה מצד ספינות המפרש הערביות, גרמה לחברת הספנות העברית להפסיק פעילותה ובאביב שנת 1934 החברה פורקה.
ספינות המפרש הערביות היו מותאמות לסחר חופים והופעלו בצוות קטן.
הן הפליגו באיטיות יחסית אך פרקו בכל חוף.
אוניות הקיטור מהירות יותר, אך נדרשו בהוצאות גבוהות למכונאים וחומרי דלק.
בנוסף נצטרכו למעגן פריקה, שם נפרקו בעלות נוספת על ידי סירות פריקה, או נצטרכו לנמל שם שילמו את עלויותיו.
'כרמל' נמכרה לחברה המצרית מוחמד אמין ומוחמד סרחאן.