tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מפלגה מושבים המפלגה הליברל-דמוקרטית 261 המפלגה החוקתית-דמוקרטית 96 מפלגת ההתחדשות 41 מפלגת קומייטו החדשה 32 המפלגה הדמוקרטית העממית 11 המפלגה הקומוניסטית של יפן 10 רייווה שינסנגומי 3 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית 1 עצמאים 10
בית הנבחרים (באיטלקית: Camera dei Deputati) הוא הבית התחתון של הפרלמנט האיטלקי.
בהתאם לסעיף 56 של החוקה האיטלקית, בבית יש 400 חברים, כאשר 392 נבחרו בבחירות ישירות בידי תושבי איטליה ו-8 מייצגים את האזרחים האיטלקים מעבר לים.
בהתאם לתיקון לחוקה משנת 2020, הופחת מספר הנציגים בבית מ-630 ל-400. השינוי השתקף במושב הבא של הבית, שהתכנס בעקבות הבחירות הפרלמנטריות באיטליה בשנת 2022.
בית הנבחרים שוכן בארמון מונטצ'יטוריו שבעיר רומא.
בית הנבחרים עבר למקום זה בשנת 1871, לאחר סיום איחוד איטליה.
פעילות שוטפת של מליאת בית הנבחרים
מליאת בית הנבחרים מורכבת מכל חברי הבית.
המליאה רשאית לזמן לדיונים את שרי הממשלה.
תקופת כהונתו של בית הנבחרים בת חמש שנים.
יושב ראש בית הנבחרים (הנקרא באופן רשמי Presidente della Camera dei Deputati) נבחר עם כל תחילת כהונה חדשה של הבית.
אם נבצר ממנו למלא את כהונתו, משמש סגנו בתפקיד כממלא מקומו.
יושב ראש בית הנבחרים ממלא את מקום נשיא איטליה במפגשים משותפים לשני בתי הפרלמנט.
יושב ראש בית הנבחרים הנוכחי הוא לורנצו פונטנה מהליגה, המכהן בתפקיד החל מ-14 באוקטובר 2022.
סיעה בבית הנבחרים מושבים בבית הנבחריםהאחים של איטליה119המפלגה הדמוקרטית69הליגה66תנועת חמשת הכוכבים52פורצה איטליה44איטליה ויוה21ברית הירוקים והשמאל 12אנחנו המתונים 7עצמאיים5המפלגה העממית של דרום טירול 3אאוסטה ואלי 1סך הכול400
בית הנבחרים הצ'כי (בצ'כית: Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky) הוא הבית התחתון בפרלמנט הצ'כי אשר מונה 200 נציגים ויושב בבירת צ'כיה - פראג.
200 הנציגים נבחרים אחת לארבע שנים על פי 14 מחוזות בחירה.
כל אזרח צ'כי מגיל 21 ומעלה בעל זכות הצבעה זכאי להיבחר, מלבד תפקידים מסוימים המוזכרים בחוק.
בעקבות הבחירות שנערכו באוקטובר 2021, המפלגה הגדולה בבית הנבחרים היא אנו 2011 (כן), שמונה 71 נציגים, אולם למרות היותה המפלגה הגדולה ביותר היא נמצאת באופוזיציה, ביחד עם SPD (חופש ודמוקרטיה ישירה) לה 20 נציגים.
את הקואליציה מרכיבות המפלגות ODS (מפלגה אזרחית דמוקרטית) 34 נציגים ל- STN Political group Mayors and Independents (ראשי ערים ועצמאים) 33 נציגים; CSL-KDU (איחוד הנוצרים הדמוקרטים ומפלגת העם של צכוסלובקיה) עם 23 נציגים ל- TOP 09 (למעלה) יש 14 נציגים ול- Pirate Party (מפלגת הפיראטים - שודדי הים) 4 נציגים.
כמו כן מכהן בבית נציג עצמאי התומך בקואליציה.
בית הנבחרים הבלגי הוא הבית התחתון בפרלמנט הפדרלי של בלגיה אשר מכיל 150 נציגים אשר נבחרים בבחירות מדי 5 שנים ב-11 מחוזות בחירה (5 בולוניה, 5 בפלנדריה ומחוז בריסל).
חלוקת המושבים נעשית לפי שיטת ויקטור ד'הונד.
אחוז החסימה עומד על 5%.
הדרישות הבסיסיות לכהונה בפרלמנט הן גיל 21 ומעלה, אזרחות ותושבות בלגית.
ההשבעה לתפקיד נעשית באחת מהשפות הרשמיות של המדינה (הולנדית, צרפתית וגרמנית).
לפי החוקה הבלגית, אדם לא יכול להיות בו זמנית גם חבר בפרלמנט אזורי (הפרלמנט הפלמי או הפרלמנט של ולוניה) וגם חבר בבית הנבחרים.
אותו הדבר לגבי חברי הסנאט.
אדם הנשבע לבית הנבחרים מספיק אוטומטית את תפקידו הקודם.
נציג בבית הנבחרים המתמנה לשר מפסיק את חברותו בבית הנבחרים.
הוא יכול לחזור אם הוא מתפטר מתפקידו כשר.
אדם לא יכול להיות בו זמנית חבר בבית הנבחרים ועובד מדינה, איש הרשות השופטת או חבר בפרלמנט האירופי.
על פי סעיף 53 של החוקה, רוב חברי בית הנבחרים צריכים להיות נוכחים בישיבות על מנת שיתקבלו החלטות.
שינוי בחוקה דורש רוב של שני שלישים אשר יהיה נוכח בהצבעה.
בית הנבחרים יושב בעיר הבירה של בלגיה - בריסל.
+ממשלה (80)הברית הפלמית החדשה23 מושביםהתנועה הרפורמיסטית19 מושביםלז אנגז' (המחויבים)14 מושביםקדימה13 מושביםפלמים נוצרים-דמוקרטים11 מושביםנתמך על ידי (1)עצמאימושב אחד אופוזיציה (69)פלאמס בלאנג20 מושביםהמפלגה הסוציאליסטית16 מושביםמפלגת הפועלים הבלגית15 מושביםפלמים ליברלים ודמוקרטים8 מושביםירוקים7 מושביםאקולו2 מושביםדפי (דמוקרטים פדרליים עצמאיים)מושב אחד
בית הנבחרים של אלבמה הוא הבית התחתון בבית המחוקקים של מדינת אלבמה.
הוא מהווה חלק חשוב ברשות המחוקקת של המדינה.
מקום מושבו של בית הנבחרים נמצא בבירת אלבמה, מונטגומרי.
הבית הוא אחד מחמשת הבתים התחתונים היחידים בארצות הברית שהנציגים בהם נבחרים לתקופה של ארבע שנים, ולא שנתיים כפי שנהוג ברוב בתי הנבחרים בארצות הברית, כולל בבית הנבחרים הפדרלי.
כל הצעות החוק הקשורות להקצאות כספים וגיוס כספים על ידי מיסים מתחילות את דרכן בבית הנבחרים, כפי שנהוג גם בקונגרס של ארצות הברית.
רוב רגיל יכול להעביר כל הצעת חוק, למעט תיקונים לחוקה והקצאות כספים לארגונים לא ממשלתיים.
תיקונים לחוקה מצריכים הסכמה של שלוש חמישיות מכלל חברי בית הנבחרים.
הקצאות כספים לארגונים לא ממשלתיים, כגון קולג'ים פרטיים, מצריכות הסכמה של שני שלישים מחברי הבית.
בית הנבחרים האוסטרלי הוא אחד משני בתי המחוקקים המרכיבים את הפרלמנט האוסטרלי.
בית הנבחרים הוא הבית התחתון, בעוד הסנאט האוסטרלי מתפקד כבית העליון.
באוסטרליה, הרשות המחוקקת מורכבת משני בתים מסיבות היסטוריות, ובהשראת הקונגרס של ארצות הברית.
כהונתם של חברי בית הנבחרים היא מקסימום שלוש שנים מיום הישיבה הראשונה של הבית הנבחרים מאזורי בחירה עם נציג אחד עם שיטת בחירה שבה מדרגים את המועמדים על פי עדיפות.
חבר הבית רשאי להיקרא "חבר פרלמנט" ("חבר פרלמנט" או "חבר"), ואילו חבר הסנאט מכונה בדרך כלל "סנאטור".
ראש ממשלת אוסטרליה חייב להשיג ולשמור על האמון של בית הנבחרים כדי להמשיך להבטיח רוב הפרלמנט ולהישאר בשלטון.
בית הנבחרים, שכיום עומד מספר חבריו על 151, מייצג מחוזות בחירה (electoral divisions).
מספר חברי הבית אינו קבוע, אך יכול להשתנות בעקבות שינויים בגבולות מחוזות הבחירה, שמתקיימים באופן קבוע.
השינוי המשמעותי האחרון במספר חברי בית הנבחרים בוצע לפני הבחירות של 1984, אז הוגדל מספר החברים מ-125 ל-148. בבחירות של 1993 הורד המספר ל-147, הוחזר ל-148 ב-1996 הועלה ל-150 בבחירות של 2001, ומאז הבחירות של 2019 המספר עומד המספר על 151. כל אחד ממחוזות הבחירה בוחר חבר פרלמנט.
שני בתי הפרלמנט מתכנסים באולמות נפרדים בבניין הפרלמנט בגבעת הקפיטול בעיר הבירה קנברה.
יושב ראש הפרלמנט הנוכחי (2022) הוא טוני בורק ממפלגת הלייבור האוסטרלית,
+ממשלה (94)מפלגת הלייבור האוסטרלית94 מושביםאופוזיציה (43)המפלגה הליברלית (אוסטרליה)28 מושביםהמפלגה הלאומית15 מושביםקרוסבנץ' (לא משוייכים)הירוקים מושב אחדמפלגת קאתר האוסטרליתמושב אחדברית המרכזמושב אחדעצמאיים10 מושבים
חוקת אוסטרליה משנת 1900 הקימה את בית הנבחרים כחלק ממערכת חדשה של ממשלת דומיניון באוסטרליה החדשה.
הבית מנוהל על ידי היושב ראש.
חברי בית הנבחרים נבחרים לקדנציות של שלוש שנים, מאזורי בחירה עם נציג אחד עם שיטת בחירה שבה מדרגים את המועמדים על פי עדיפות.
בית הנבחרים, הבית התחתון, שכיום עומד מספר חבריו על 151, מייצג מחוזות בחירה (electoral divisions).
השינוי המשמעותי האחרון במספר חברי בית הנבחרים בוצע לפני הבחירות של 1984, אז הוגדל מספר החברים מ-125 ל-148. בבחירות של 1993 הורד המספר ל-147, הוחזר ל-148 ב-1996 ומאז הבחירות של 2019 עומד המספר על 151. כל אחד ממחוזות הבחירה בוחר חבר פרלמנט.
שני בתי הפרלמנט מתכנסים באולמות נפרדים בבית הפרלמנט של אוסטרליה בגבעת הקפיטול בעיר הבירה קנברה.
תפקידה המרכזי של מפלגת האופוזיציה בבית הוא להציג טענות כנגד מדיניות הממשלה ולהטיח בממשלה האשמות לפי הצורך, ולנסות להפקיד את הממשלה באחריות רבה ככל האפשר כלפי אירועים הפוקדים את סדר היום של אוסטרליה על ידי הצגת שאלות בעלות חשיבות במהלך שאילתות ובמהלך הדיונים על החקיקה.
לעומת זאת, התקופה האחרונה באוסטרליה שבה לממשלה של היום יש רוב בסנאט היה יולי 2005 (לאחר בחירות 2004) עד דצמבר 2007 (בעקבות תבוסת הקואליציה בבחירות הפדרליות באותה שנה).
לפיכך, רוב בסנאט הוא בדרך כלל משמעותי יותר.
המפלגה שמחזיקה ברוב המושבים בבית הנבחרים היא זו שזוכה להרכיב את הממשלה.
אף על פי שאת השרים אפשר לבחור גם מבית הנבחרים וגם מהסנאט, רוב השרים מגיעים בדרך כלל מבית הנבחרים.
מעבר מהסנאט לבית הנבחרים (ומשם בשאיפה לראשות ממשלה) נחשב לקידום בפוליטיקה של אוסטרליה, בניגוד לפוליטיקה של ארצות הברית, שבה המעבר הנחשב יותר הוא בדרך כלל מבית הנבחרים של ארצות הברית לסנאט של ארצות הברית (ומשם בשאיפה לנשיאות).
תפקידו מעוגן בחוקת אוסטרליה הוא נבחר על ידי בית הנבחרים בהצבעה חשאית.
תמיד צריך להיות יושב ראש לבית הנבחרים, ואם המשרה מתפנה, אזי בחירת יושב ראש חדש חייבת להתקיים לפני כל פעולה בסיסית של הפרלמנט.
יושב ראש בית הנבחרים אמור לנהל את הבית ללא משוא פנים, או הטיה מפלגתית כמו יושב ראש בית הנבחרים הבריטי .
הוא אינו מצביע, למעט במקרים של תיקו, אינו משתתף בדיונים, ואינו מביע דעות מפלגתיות.
אולם בניגוד לדוגמה מבריטניה, הוא לא מתפטר מהמפלגה, ולרוב הוא שייך למפלגת השלטון.
מנהיג בית הנבחרים (Leader of the House) הוא אחד משרי ממשלת אוסטרליה הממונה על ניהול פעולות הממשלה בבית הנבחרים, כגון העלאת חוקים להצבעה, קביעת סדרי הדיון, וניהול משא ומתן עם מקבילו מהאופוזיציה (בדומה לתפקידים גם של יושב ראש הקואליציה וגם של השר המקשר בין הממשלה לכנסת בישראל).
התפקיד נוסד ב-1951 בזמן ממשלתו של רוברט מנזיס,
מנהל ענייני האופוזיציה בבית הנבחרים
הוא המקביל בממשלת הצללים של מפלגת האופוזיציה למנהיג בית הנבחרים.
בית הנבחרים של הולנד (בהולנדית: Tweede Kamer der Staten-Generaal) הוא אחד משני הבתים המרכיבים את הפרלמנט של הולנד.
בית הנבחרים הוא הבית התחתון בעוד הסנאט של הולנד מתפקד בתור הבית העליון.
מאז שנת 1918 נבחרים חברי בית הנבחרים אחת לארבע שנים באמצעות שיטת בחירות מפלגתית יחסית.
בית הנבחרים מתכנס בביננהוף, מתחם מבנים בהאג שמשמש כמקום כינוסם של שני בתי הפרלמנט ומשרדי ממשל שונים.
בית הנבחרים נוסד לראשונה כאשר הפרלמנט ההולנדי פוצל ב-1815, עם ייסודה של הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה.
לאחר התיקון לחוקה, שהתקבל ב-1848, החלו חברי בית הנבחרים להיבחר ישירות על ידי העם.
זכויות הפרלמנט הורחבו באופן משמעותי, ובאופן מעשי הונהגה דמוקרטיה פרלמנטרית בהולנד.
יושב ראש בית הנבחרים מאז ה-14 בדצמבר 2023 הוא מרטין בוסמה ממפלגת החירות.
בהולנד, בית הנבחרים נקרא "Tweede Kamer" (טווידי קמר), שזה בתרגום מהולנדית לאנגלית נקרא "התא השני".
גם חברי בית הנבחרים בהולנד לא נקראים "חברי בית הנבחרים" אלא כ"חברי התא השני" (Tweede Kamerlid).
בית הנבחרים הוא הבית העיקרי של הפרלמנט, שבו מתנהל דיון על החקיקה המוצעת וסקירה של פעולות הממשלה.
הן לקבינט והן לבית הנבחרים עצמו יש זכות להציע חקיקה; בית הנבחרים דן בחוק המוצע, ואם הרוב מכירים בחוק המוצע, בית הנבחרים שולח אותו לסנאט, הבית העליון.
סקירת פעולות הממשלה באה לידי ביטוי בחקירות פורמליות, אשר עשויות להביא להצעות הקוראות לממשלה לנקוט בפעולות מסוימות או להימנע מהן.
בית הנבחרים מצביע בסיבוב הראשון של לבחירת שופטים לבית המשפט העליון של הולנד.
בית הנבחרים יגיש רשימה של שלושה שמות כל ריק בעמדת הממשלה.
יתר על כן, זה שבוחר את ההולנדי נציב תלונות הציבור ולא את חברות הבת.
מושב רגיל בית הנבחרים הוא ארבע שנים.
אם בבחירות שנערכות לראשות ממשלת הולנד, הממשלה נופלת או ששלטון הקואליציה מתפרק, מושבו של בית הנבחרים פוקע כאשר אין רוב לקואליציה בבית הנבחרים.
בית הנבחרים של בלארוס על פי חוקת 1996 הוא הבית התחתון של הפרלמנט של בלארוס.
בית הנבחרים מורכב מ-110 חברים, שנבחרים לתקופת כהונה בת ארבע שנים על בסיס בחירות ישירות באמצעות פתק חשאי (סעיף 91 לחוקה).
זוהי מערכת רובנית, והתוצאה עליה נקבעת על ידי הרוב הכללי בבחירות חד-חבריות.
לכל אזרח בן 21 שנים יש זכות בחירה (סעיף 92).
תפקידו של הבית הוא לשקול טיוטת חוקים ועניינים אחרים של הממשלה; עליה לאשר את מינויו של ראש ממשלה (סעיף 97); והיא עשויה להעניק הצבעת אי אמון בממשלה (סעיף 97).
הבית העליון הוא מועצת הרפובליקה של בלארוס.
הצעות חוק שאומצו על ידי בית הנבחרים נשלחות למועצת הרפובליקה לדיון תוך חמישה ימים.
סמכויות מיוחדות המוקנות רק לבית הנבחרים הן:
לשקול טיוטת חוקים שהגיש הנשיא או הוגשה על ידי לא פחות מ-150 אלף בעלי זכות בחירה, לערוך תיקונים ושינויים בחוקה;
לשקול טיוטת חוקים, כולל הנחיות במדיניות הפנים והחוץ של הרפובליקה של בלארוס; התורה הצבאית; אשרור וביטול אמנות בינלאומיות;
להעניק הסכמה לנשיא בדבר מינוי ראש הממשלה;
לשקול את דו"ח ראש הממשלה על מדיניות הממשלה ולאשר או לדחות אותו; כאשר דחייה שנייה של מדיניות הממשלה כמוה כביטוי של אי אמון לממשלה.
בפועל, לבית הנבחרים יש מעט מאוד כוח אמיתי.
יש לציין כי יש לו שליטה מועטה על ההוצאות הממשלתיות; היא אינו יכול לחוקק חוק להגדלת או הקטנת התקציב ללא הסכמת הנשיאות.
הוא נשלט על ידי תומכי הנשיא אלכסנדר לוקשנקו מאז הקמתו.
ואכן, משנת 2004 עד 2016, כל מושב בתפקיד אויש על ידי תומכי הנשיא.
בכל מקרה, המערכת הפוליטית בבלארוס מרכזת כמעט את כל כוח קבלת ההחלטות בידי הנשיא וכמעט אין התנגדות להחלטות הביצועיות שלו.
לאחר הבחירות לפרלמנט בבלארוס בשנת 2019, האופוזיציה בבלארוס איבדה את כל מושביה באספה, שכן כל חבר פרלמנט שנבחר נחשב לתומך בנשיא אלכסנדר לוקשנקו.
שם תחילת כהונה סוף כהונה אנטולי מאלופייב 28 בדצמבר 1996 21 בנובמבר 2000 ואדים פופוב 21 בנובמבר 2000 16 בנובמבר 2004 ולדימיר קונופלב 16 בנובמבר 2004 2 באוקטובר 2007 ו.
בהתבסס על תוצאות הבחירות לפרלמנט משנת 2019
בית הנבחרים של ארגנטינה (בספרדית: Cámara de Diputados de la Nación) הוא הבית התחתון של הקונגרס הלאומי של ארגנטינה.
הוא מורכב מ-257 צירים שנבחרים במחוזות בחירה המותאמים לשטחי 23 המחוזות בארגנטינה (בתוספת בואנוס איירס).
הבחירות לבית הנבחרים נערכות אחת לשנתיים; מחצית בכל פעם.
החוקה של ארגנטינה קובעת תפקידים מסוימים הייחודיים לבית הנבחרים.
הבית מחזיק בסמכויות בלעדיות להטלת מיסים; לגייס כוחות צבא ולקיים הליכים משפטיים כנגד הנשיא, שרי הממשלה וחברי בית המשפט העליון בפני הסנאט.
נוסף על כך, בית הנבחרים אחראי לטפל בהצעות החוק העולות מהציבור.
+ממשלה (78)לה ליברטאד אבאנזה (החופש מתקדם)40 מושביםהצעה רפובליקנית (PRO)38 מושביםבברית (7):תנועת האינטגרציה והפיתוח3 מושביםבלוק העצמאות3 מושביםCREOמושב אחדעצמאיים (68)האיחוד הרדיקלי האזרחי33 מושביםהקואליציה הפדרלית "האסמוס" 16 מושביםפרוניסטים13 מושביםקואליציה אזרחית ARI6 מושביםאופוזיציה (104)האיחוד למען המולדת (מפלגת מרכז שמאל בראשות כריסטינה דה קירשנר)99 מושביםחזית פועלי השמאל (מפלגת שמאל רדיקלי מרקסיסטית)5 מושבים
בית הנבחרים של וירג'יניה הוא הבית התחתון באספה הכללית של וירג'יניה, לצד הסנאט של וירג'יניה.
בבית הנבחרים ישנם 100 חברים הנבחרים לתקופות כהונה בנות שנתיים.
שלא כמו רוב מדינות ארצות הברית, בחירות אלה מתקיימות במהלך שנים אי-זוגיות.
בראש הבית עומד יושב ראש בית הנבחרים, הנבחר מבין חברי הבית בידי עמיתיו.
יושב הראש בדרך כלל מגיע ממפלגת הרוב, ומתוקף תפקידו הופך לחבר העצמתי ביותר בבית הנבחרים מבחינת סמכויותיו.
הבית חולק תחומי שיפוט חקיקתיים עם הסנאט של וירג'יניה, הבית העליון של האספה הכללית של וירג'יניה.
בית הנבחרים הוא היורש המודרני של בית השׁוֹעִים (House of Burgesses), שהתכנס לראשונה בג'יימסטאון בשנת 1619. בית הנבחרים מחולק לסיעות של המפלגה הרפובליקנית ושל המפלגה הדמוקרטית.
בנוסף ליו"ר ישנם תפקידי הנהגה אחרים — מנהיג הרוב, מצליף הרוב, יו"ר סיעת הרוב, מנהיג המיעוט, מצליף המיעוט, יו"ר סיעת המיעוט ויושבי ראש ועדות בית הנבחרים.
לצד וירג'יניה, רק וירג'יניה המערבית ומרילנד מכנות את בית הנבחרים שלהן כ-"House of Delegates" (תרגום מילולי: "בית הנציגים").
השכר השנתי לחברי בית הנבחרים הוא 17,640 דולר אמריקאי בשנה.
כל נציג מייצג בערך 84,702 אנשים.
על המתמודדים לבית הנבחרים להיות בני 21 לפחות בעת הבחירות; תושבי מחוז הבחירה אותו הם מבקשים לייצג; ובעלי זכות הצבעה למחוקקי האספה הכללית.
המושב הרגיל של האספה הכללית אורך 60 ימים במהלך שנים זוגיות, ובשנים אי-זוגיות מתכנס בית הנבחרים לתקופה בת חודש ימים בלבד, אלא אם הוחלט להאריך את המושב ברוב של שני שלישים בשני בתי האספה הכללית.
ב-4 בנובמבר 2020, יום בחירות 2020 בארצות הברית, אישרו תושבי וירג'יניה תיקון חוקתי שההעביר את הסמכות לשנות את הרכב מחוזות הקונגרס ומחוזות הבחירה בווירג'יניה מידי האספה הכללית, והעניק אותה לגוף ציבורי חדש המונה 16 חברים, המחולקים לשמונה מחוקקים ושמונה אזרחים.
מפת מחוזות הבחירה שתיצור ועדה זו כפופה לאישור האספה הכללית, אך המחוקקים אינם יכולים לשנות את הצעות הוועדה.
בית הנבחרים של אורגון הוא הבית התחתון של בית המחוקקים במדינת אורגון שבארצות הברית.
בבית הנבחרים חברים 60 נציגים, המייצגים 60 מחוזות בחירה שונים בעלי אוכלוסייה בת 65 אלף בכל מחוז.
בית הנבחרים המדינתי מתכנס באגף המערבי של קפיטול מדינת אורגון השוכן בעיר הבירה סיילם.
חברי בית הנבחרים של אורגון מכהנים בתפקידם למשך שנתיים, ללא הגבלת כהונה.
בשנת 2002 ביטל בית המשפט העליון של אורגון את משאל העם "צעד 3" (Measure 3) אשר הגביל את כהונתם את חברי בת הנבחרים לשלוש כהונות בנות שנתיים (סך הכל שש שנים) מטעמים מנהלתיים.
הייתה זו הפעם הראשונה בה הודח חבר בבית הנבחרים בהיסטוריה של אורגון .
בית הנבחרים של טקסס הוא הבית התחתון של בית המחוקקים במדינת טקסס שבארצות הברית.
בבית הנבחרים חברים 150 נציגים, המייצגים כל אחד כ-167,637 איש – נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך בשנת 2010. בית הנבחרים המדינתי מתכנס בקפיטול מדינת טקסס השוכן בעיר הבירה אוסטין.
בית הנבחרים של טקסס מתכנס בישיבה רגילה במשך כחמישה חודשים מדי שנה.
התכנסויות רגילות מתחילות בצהריים ביום שלישי השני בחודש ינואר של שנים אי-זוגיות ועשויות להימשך לא יותר מ-140 יום, ומסתיימות במהלך השבוע האחרון של מאי או השבוע הראשון של יוני.
מושבים מיוחדים מתכנסים בהוראת מושל טקסס ועשויים להימשך עד חודש ימים.
חבר בבית הנבחרים המדינתי חייב להיות אזרח ארצות הברית, חייב להיות רשום בפנקס הבוחרים המדינתי ולהיות בן 21 לפחות.
עליו להיות תושב המדינה במשך שנתיים טרם הבחירות, ובמשך שנה להיות תושב המחוז בו מתמודד.
יושב ראש בית הנבחרים של טקסס הוא "הפקיד הממונה" (Presiding Officer) והחבר הבכיר ביותר בבית הנבחרים המדינתי.
תפקידיו של יושב הראש כוללים שמירה על הסדר בתוך בית הנבחרים, הכרה בחברי הבית במהלך דיון, פסיקה בעניינים פרוצדורליים, מינוי חברים לוועדות השונות ושליחת הצעות חוק לבדיקה בוועדה הרלוונטית להן.
במקביל, קיים תפקידו של יושב ראש בית הנבחרים הזמני (Speaker pro tempore) – משרה שבעיקרה היא טקסית, אך לפי מסורת ארוכת-שנים מי שמאייש אותה הוא מנהל את הדיונים בבית הנבחרים במהלך בחינת הצעות חוק.
בניגוד לבתי מחוקקים אחרים במדינות ארצות הברית, כללי בית הנבחרים אינם מכירים באורח רשמי במנהיג רוב ובמנהיג מיעוט.
המנהיגים הבלתי-רשמיים של הסיעות בבית הנבחרים הם יו"ר הסיעה הרפובליקנית ומנהיג הסיעה הדמוקרטית, ושניהם נבחרים בידי חברי סיעתם.
בית הנבחרים של ארקנסו הוא הבית התחתון של בית המחוקקים במדינת ארקנסו.
בבית הנבחרים חברים 100 נציגים, המייצגים כל אחד מחוז בחירה שונה ובו כ-29,159 איש, לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-2010. בית הנבחרים המדינתי מתכנס בקפיטול מדינת ארקנסו השוכן בבירת המדינה, ליטל רוק.
בתקופת השיקום שלאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, הממשלה הפדרלית של ארצות הברית העבירה את חוקי השיקום ותושבי ארקנסו האפרו-אמריקאים קיבלו זכות הצבעה.
אפרו-אמריקאים נבחרו ושירתו בבית הנבחרים של ארקנסו אף על פי שהכמויות שלהם ירדו בסופו של דבר כשהדמוקרטים השתלטו מחדש על הרשות המחוקקת בארקנסו והצליחו להחזיר את העליונות הלבנה לפוליטיקה המדינתית.
בראשית המאה העשרים נאסר במידה רבה על אפרו-אמריקאים לשרת בבית הנבחרים המדינתי, כמו גם במדינות אחרות בדרום ארצות הברית.
יושב ראש בית הנבחרים עומד בראשו, ונבחר על ידי חברי בית הנבחרים אחת לשנתיים.
תפקידיו כוללים פיקוח וניהול סדר היום השגרתי, מתן רשות דיבור לנואמים, שמירת הסדר והכללים, אישור כל הצעות החוק שהתקבלו, מינוי חברים לתפקידי הנהגה סיעתיים ומינויים לוועדות הקבועות של בית הנבחרים.
בית הנבחרים של אריזונה הוא הבית התחתון של בית המחוקקים במדינת אריזונה.
בית הנבחרים מתכנס ב"מליאת החקיקה" בקפיטול מדינת אריזונה שבעיר הבירה פיניקס.
חבריו נבחרים לתקופת כהונה בת שנתיים, עם הגבלת כהונה לארבע קדנציות רצופות (שמונה שנים סך הכל).
כל אחד מ-30 מחוזות הבחירה של המדינה בוחר שני נציגים לבית הנבחרים ונציג אחד לסנאט, כאשר בכל מחוז אוכלוסייה בת לפחות 203 אלף איש.
יושב ראש בית הנבחרים של אריזונה נבחר על ידי חברי סיעת הרוב לצד מנהיג הסיעה, עוזר מנהיג הרוב והמצליף הראשי.
בית הנבחרים מתכנס לאחר מכן בכללותו ומעביר החלטה המאשרת את יושב הראש הנבחר ואת מזכיר בית הנבחרים.
בנוסף להיותו המנהל היומיומי של בית הנבחרים, יושב הראש הוא גם בעל תפקיד ההנהגה הבכיר, ושולט על החקיקה ותפקידי הוועדות.
מחוץ לסמכותו בחוק, ניתנת ליושב ראש הסמכות להעסיק, לסיים ולשנות את התגמול של כל האזרחים העובדים בבית הנבחרים.
בית הנבחרים של אוהיו הוא הבית התחתון של האספה הכללית של אוהיו.
לצד הסנאט של אוהיו, מהווה בית הנבחרים את הרשות המחוקקת באוהיו.
בית הנבחרים התכנס לראשונה בצ'יליקות'י (Chillicothe) ב-3 במרץ 1803, תחת חוקת אוהיו שהוחלפה מאוחר יותר באותה שנה.
ב-1816 הוכרזה העיר קולומבוס כבירת אוהיו החדשה, שם שוכן בית הנבחרים המדינתי של אוהיו בהווה.
חברי בית הנבחרים של אוהיו נתונים להגבלת כהונה: ארבע קדנציות רצופות בנות שנתיים כל אחת, כלומר שמונה שנים סך הכול.
בבית ישנם 99 חברים הנבחרים המייצגים כל אחד מחוז בחירה שונה.
בכל שנה זוגית עומדים כלל המושבים בבית הנבחרים המדינתי לבחירה מחדש.
בין השנים 1992–2020 הייתה השליטה המפלגתית בבית הנבחרים של אוהיו בחזקת המפלגה הרפובליקנית.
כתוצאה מבחירות 1992, הדמוקרטים החזיקו ברוב של 46–53. לאחר בחירות 2020 הרפובליקנים החזיקו ברוב של 35–64. חוץ משנתיים בין 2008 ל-2010, הרפובליקנים החזיקו ברוב בבית הנבחרים המדינתי ברציפות מאז 1994.
לארי האוסהולדר היה יושב ראש בית הנבחרים במשך מספר שנים ובסוף הועשם בסחיטה ונמצא אשם.
בית הנבחרים של ניו המפשייר הוא הבית התחתון באספה הכללית של ניו המפשייר, בית המחוקקים הדו-ביתי של המדינה.
בית הנבחרים מורכב מ-400 חברים המגיעים מ-204 מחוזות בחירה שונים ברחבי ניו המפשייר, שנוצרו מחלוקת מחוזות ניו המפשייר.
בממוצע, כל מחוקק מייצג כ-3,300 תושבים, שהוא היחס הקטן ביותר בארצות הברית בין נציג בבית תחתון לאוכלוסייה.
בית הנבחרים של ניו המפשייר הוא הבית התחתון הגדול ביותר מבין מדינות ארצות הברית, בפער נרחב.
השני בגודלו, בית הנבחרים של פנסילבניה, מונה 203 חברים.
מבחינה עולמית, זהו הבית התחתון הרביעי בגודלו בעולם דוברי האנגלית: מלפניו ניצבים בית הנבחרים של ארצות הברית המונה 435 חברים, לוק סבהה של הודו המונה 543 חברים, ובית הנבחרים הבריטי המונה 650 חברים.
מחוות הבחירה בבית הנבחרים משתנים במספר המושבים על בסיס אוכלוסייתם.
המחוזות הפחות מאוכלסים בוחרים רק נציג אחד, לעומת המחוז המאוכלס ביותר, למשל, שמיוצג בידי 11 מחוקקים.
במחוזות מרובי נציגים, רשאים הבוחרים להצביע כמה שיותר פעמים פר מספר הנציגים שיש לבחור; לדוגמה, במחוז בן שני חברים, בוחר יכול להצביע פעמיים לשני מועמדים.
שיטת בחירה זו בגוש ריבוי מביאה פעמים תכופות לכך שצד אחד זוכה בכל המושבים במחוז.
חלק מהיישובים בניו המפשייר שוכנים בו-בזמן במחוזות שונים, במה שמכונה "Floterial district", במטרה להשיג חלוקה שווה יותר לפי אוכלוסייה.
שלא כמו בבתי מחוקקים אחרים במדינות ארצות הברית, אין מעבר החוצץ בין שני צדי המתרס בבית, שכן חברי שתי המפלגות יושבים בחמישה בלוקים כמו באודיטוריום.
בית הנבחרים של ניו המפשייר מתכנס במשכן האספה הכללית מאז 1819. אולם מליאת בית הנבחרים הוא ההיכל העתיק ביותר בארצות הברית שעדיין נמצא בשימוש חקיקתי מתמשך.
חלונות מקושתים גדולים מצפים את הקירות, ועל בימת הנאומים תלויים דיוקנאות של ג'ון הייל, אברהם לינקולן, ג'ורג' וושינגטון, דניאל ובסטר ופרנקלין פירס.
בית הנבחרים הלובי הוא אחד משני בתי המחוקקים שבלוב, השולט בקירנאיקה ופזאן (מזרח ודרום לוב), המתחרה לקונגרס הלאומי הכללי השולט בטריפוליטניה.
בית הנבחרים הוקם בבחירות שנויות במחלוקת ב-2014, והקמתו הייתה חלק מפריצת מלחמת האזרחים השנייה בלוב.
בית הנבחרים יושב בטוברוק שבקירנאיקה, אך הוא קיים מספר ישיבות בטריפולי בירת לוב במאי 2019, במהלך ניסיון הכיבוש של טריפולי על ידי כוחות ח'ליפה חפתר.
בין 2014 ל-2021 בית הנבחרים תמך בממשלה שישבה בטוברוק בראשות עבדאללה א-ת'ני.
במרץ 2021 הסכימו שני בתי הנבחרים הלוביים לתמוך בממשלת אחדות לאומית בראשות עבד אל-חמיד דבייבה.
בספטמבר 2021 העביר בית הנבחרים הצעת אי-אמון נגד ממשלת דבייבה, והעניק את תמיכתו לפתחי שאגה.
בית הנבחרים הלובי הפך רשמית לגוף מחוקק ב-4 באוגוסט 2014, לאחר בחירות שהתקיימו ב-25 ביוני 2014, כשהוא מחליף את הקונגרס הלאומי הכללי.
אחוז ההצבעה בבחירות היה 18%, ירידה חדה מ-60% בבחירות הראשונות שלאחר הדחת קדאפי ביולי 2012. בגלל חוסר יציבות ביטחוני לא התקיימה הצבעה בחלק מהמקומות.
בבחירות נצחו הליברליים והמתונים ניצחון מוחלט, ובעקבות כך הכריזו האסלאמיסטיים י הם לא מכירים בתוצאות הבחירות.
בית המשפט החוקתי העליון של לוב, שישב בטריפולי, קבע ב-6 בנובמבר 2014 כי הבחירות שנערכו ביוני אינן חוקתיות וכי יש לפזר את בית הנבחרים.
בית הנבחרים דחה את הפסיקה, ואמר כי הפסיקה התקבלה "באיומי אקדח", כאשר בית המשפט נשלט על ידי מיליציות חמושות והמפסידים בבחירות.
בסוף 2014 הוקם מחדש פרלמנט מתחרה בטריפולי, הקונגרס הלאומי הכללי, בו היו חברים האסלאמיסטים שהיו בו קודם הבחירות.
בית הנבחרים לא הכיר בקונגרס, והצביע ב-6 באוקטובר 2015, "להאריך את כהונתו מעבר ל-20 באוקטובר", לאור חוסר היכולת לקיים בחירות.
בסוף 2014, בעקבות כיבוש טריפולי על ידי קבוצות איסלאמיסטיות חמושות במהלך מלחמת האזרחים השנייה בלוב, עבר בית הנבחרים לטוברוק שבמזרח לוב.
באוקטובר 2015, שליח האו"ם ללוב, ברנרדינו לאון, הכריז על הצעה לבית הנבחרים לחלוק את השלטון עם ממשלת הקונגרס הלאומי המתחרה, תחת ראש ממשלת פשרה, פאיז א-סראג'.
תנאי ההצעה לא היו מקובלים על הצדדים, ושניהם דחו אותה, אך הצעה חדשה שהציעו פאיז א-סראג' ונתמכה לאחר מכן על ידי האו"ם.
ב-17 בדצמבר 2015 חתמו חברי בית הנבחרים והקונגרס הלאומי הכללי החדש על הסכם זה, שכונה "הסכם סקירט".
על פי תנאי ההסכם, תוקם מועצת נשיאות בת תשעה חברים וממשלת ביניים בת שבע עשרה חברים, במטרה לקיים בחירות חדשות בתוך שנתיים.
בית הנבחרים ימשיך להתקיים כבית מחוקקים וגוף מייעץ, שייקרא מועצת המדינה העליונה, בו יהיו חברים גם מהקונגרס הלאומי הכללי.
ב-31 בדצמבר 2015, יו"ר בית הנבחרים, אגילה סאלח עיסא, הכריז על תמיכתו בהסכם.
סבב שיחות חדש שהחל באוקטובר 2017 בתוניס נפל חודש לאחר מכן ללא הסכם.
ב-17 בדצמבר 2017 הכריז הגנרל ח'ליפה חפתר על בטלותו של הסכם.
בתחילת אפריל 2019, במהלך התקיפה במערב לוב בשנים 2019–2020, 31 חברי בית הנבחרים הוציאו הצהרה התומכת במתקפה ו-49 חברים הצהירו על התנגדותם.
ב-2 במאי, 51 חברי בית הנבחרים ערכו מושב במלון ריקסוס אל-נסר.
הם הצהירו שהפגישה לא נועדה לפצל את בית הנבחרים או את לוב וקראו לשאר חברי בית הנבחרים להשתתף בישיבה נוספת בטריפולי שתוכננה ל-5 במאי.
הם הצהירו על התנגדותם לשימוש בכוח צבאי, קראו לפתרון מדיני למתקפה וקראו למועצת הנשיאות, בתפקידה כראש הכוחות המזוינים הלובים, למנות ראש צבא חדש במקום ח'ליפה חפתר, אשר מונה על ידי בית הנבחרים ב-2 במרץ 2015.
ב-5 במאי, מושב בטריפולי של 47 חברי בית הנבחרים בחר בא-סאדיק אל-קהילי ליושב ראש זמני, לתקופה של 45 ימים, בתמיכת 27 מהנוכחים.
ב-10 במרץ 2021, נפגש בית הנבחרים בסירת כדי לאשר רשמית את הקמת ממשלת האחדות הלאומית (GNU) בראשות מוחמד אל-מנפי כיו"ר מועצת הנשיאות ועבדול חמיד דבייבה כראש הממשלה.
121 חברי הבית הצביעו בעד הקמת ממשלת האחדות.
ממשלת האחדות הלאומית נועדה לאחד את ממשלת ההסכמה הלאומית שבסיסה בטריפולי ואת הקבינט השני של אל-ת'אני שבסיסו בטוברוק.
ב-21 בספטמבר, בית הנבחרים העביר הצבעת אי-אמון נגד ממשלת האחדות בראשות עבדול חמיד דבייבה לאחר ש-83 מתוך 113 החברים הנוכחים הצביעו בעד ההצעה, ובכך והקימו את ממשלת היציבות הלאומית .
ב-10 בפברואר 2022, בית הנבחרים בחר בפתחי בשאגה לראשות הממשלה המיועד, לאחר שיושבת ראש המועצה, אגילה סאלח, הודיעה כי המועמד הנוסף היחיד, חאליד אל-בייבס, הסיר את מועמדותו.
עם זאת, אל-בייבס הכחיש כי פרש מהמירוץ.
ראש ממשלת האחדות הלאומית עבדול חמיד דבייבה דחה את מינויו של בשאגה לראש ממשלה, והצהיר כי הוא ימסור את השלטון רק לאחר בחירות כלליות.
ח'ליפה חפתר והצבא הלאומי הלובי בירכו על מינויו של בשאגה.
מנהיגים אזרחיים וצבאיים במיסראתה דחו את הקמתה של ממשלה חדשה והכריזו על תמיכה בממשלת האחדות.
משרד החוץ של מצרים הכיר בממשלה החדשה, אך האו"ם ממשיך להכיר בממשלת דבייבה.
ב-1 במרץ, בית הנבחרים הצביע בעד ממשלת היציבות הלאומית של בשאגה (GNS).
לדברי יו"ר בית הנבחרים סאלח, 92 מתוך 101 חברים שהשתתפו הצביעו בעד הממשלה החדשה.
חבר בבית הנבחרים העלה שאלות לגבי תוקף ההצבעה בכך שקבע כי 10 קולות מחברים נעדרים הובאו באמצעות הודעות קוליות שנשלחו ליושב ראש.
מועצת המדינה העליונה דחתה צעדים "חד צדדיים" של המועצה ורואה בהחלטת המועצה להעניק אמון בממשלה חדשה הפרה של ההסכם המדיני הלובי.
האו"ם הביעה דאגה בנוגע להצבעה עקב דיווחים על חוסר שקיפות ונוהל.
ב-16 במאי 2023 מונה שר האוצר אוסאמה חמאדה לראש ממשלת לוב בפועל על ידי בית הנבחרים.
בית הנבחרים של העם (בפשטו: دَ افغانستان ولسي جرګه, מילולית: דה אפגניסטן וולסי ג'ירגה), היה הבית התחתון של האספה הלאומית של הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן, לצד בית הזקנים העליון.
בית הנבחרים של העם היה בית המחוקקים העיקרי במערכת האפגנית, בדומה לנהוג בפרלמנט הבריטי.
בבית הנבחרים כהנו 250 נציגים, כשבחוקה נקבע כי לפחות 68 מהם יהיו נשים.
הבחירות היו בחירות אזוריות ונקבעו להתקיים מדי חמש שנים.
בני אומת הקוצ'י הנוודים בחרו 10 נציגים באמצעות מחוז בחירה לאומי אחד.
בית הנבחרים נוצר ב-1931, כשמוחמד נאדיר שאה, מלך אפגניסטן העניק לארצו חוקה בה נקבעה אפגניסטן כמונרכיה חוקתית עם פרלמנט בן שני בתים.
הפרלמנט התכנס באופן יציב עד להדחת מלך אפגניסטן מוחמד זאהיר שאה על ידי ראש הממשלה מוחמד דאוד ח'אן ב-1973 והקמת רפובליקת אפגניסטן.
בעקבות יציאת ברית המועצות מאפגניסטן ב-1988, התכנס הפרלמנט מחדש, אך לאחר נפילת משטר מוחמד נג'יבאללה ב-1992 הושעה פעילותו שוב.
לאחר פלישת ארצות הברית לאפגניסטן ב-2001, נעשו ניסיונות להקים את הפרלמנט מחדש, וב-2005 נערכו בחירות לבתי הנבחרים.
הבחירות הראשונות לבית הנבחרים של העם נערכו בספטמבר 2005, ארבע שנים לאחר נפילת משטר הטליבאן, בפיקוח בינלאומי (בעיקר של האו"ם ונאט"ו).
הבחירות הבאות לבית הנבחרים נערכו ב-18 בספטמבר 2010. הבחירות הבאות, שהיו אמורות להתקיים ב-15 באוקטובר 2016, אך נדחו ל-7 ביולי 2018, ולאחר מכן שוב ל-20 באוקטובר.
הפרלמנט הושבע על ידי נשיא אפגניסטן אשרף גאני ב-26 באפריל 2019.
בית הנבחרים של ג'ורג'יה הוא הבית התחתון באספה הכללית של ג'ורג'יה, בית המחוקקים הדו-ביתי של המדינה.
בית הנבחרים מורכב מ-180 חברים.
המפלגה הרפובליקנית שולטת בבית הנבחרים המדינתי ברציפות מאז 2005.
בית הנבחרים של מינסוטה הוא הבית התחתון בבית המחוקקים של מינסוטה.
הוא פועל בשיתוף עם הסנאט של מינסוטה – הבית העליון של המדינה – כדי לגבש ולמסד חקיקה, שכפופה לאחר מכן לאישור מושל מינסוטה.
בית הנבחרים של מינסוטה, שנוסד בשנת 1858, כולל 134 חברים הנבחרים לייצג מחוזות חד-נציגיים השוכנים בגבולות מחוזות מינסוטה.
חברי בית הנבחרים מכהנים כהונה בת שנתיים ללא הגבלת כהונה, כאשר כלל המושבים עומדים לבחירה אחת לשנתיים.
בראש בית הנבחרים עומד יושב הראש שנבחר בידי עמיתיו לבית הנבחרים, בעוד שהנהגת המפלגות הפוליטיות מורכבת ממנהיג הרוב וממנהיג המיעוט.
בית הנבחרים של מינסוטה מתכנס באגף הצפוני של קפיטול מדינת מינסוטה שבסיינט פול.
לשכות חברי בית הנבחרים וסגליהם, כמו גם רוב הדיונים בוועדות, נמצאים בבניין משרדי המדינה הסמוך.
בית הנבחרים של מינסוטה נוסד באורח רשמי ב-11 במאי 1858, כאשר מינסוטה התקבלה כמדינה ה-32 בארצות הברית.
הוא החליף את בית המחוקקים הטריטוריאלי של מינסוטה.
הוא קם לצד הסנאט של מינסוטה כדי ליצור את בית המחוקקים של מדינת מינסוטה, הרשות המחוקקת הדו-ביתית של המדינה.
בשנת 1913 החלו מחוקקים במינסוטה להיבחר בבחירות לא-מפלגתיות.
תוך כדי אירועי בחירות וכינוסים מפלגתיים, המחוקקים זיהו עצמם כ"ליברלים" או "שמרנים".
ב-1973, שינוי בחוק השיב את המפלגתיות לחברי בית הנבחרים, החל מהבחירות המקומיות במדינה שהתקיימו בנובמבר 1974.
לאחר שאושרר התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית ב-1920, לנשים התקבלה הכשירות החוקית להיבחר לבית המחוקקים המדינתי.
בשנת 1922 נבחרו לבית הנבחרים מאבת' הרד פייג', האנה קמפפר, סו מצגר דיקי יו, והמירטל קיין.
ההתנקשות בחברי בית המחוקקים של מינסוטה
ב-14 ביוני 2025 שני מחוקקים דמוקרטים נורו בבתיהם, יחד עם בני-זוגם: מליסה הורטמן, חברת בית הנבחרים של מינסוטה, נורתה למוות ביחד עם בעלה.
, חבר הסנאט של מינסוטה, נורה ביחד עם אשתו.
בית הנבחרים של אוקלהומה הוא הבית התחתון של בית המחוקקים של מדינת אוקלהומה שבארצות הברית.
חברי בית הנבחרים עוסקים בחקיקה, בפיקוח על הרשות המבצעת, ובעיצוב תקציב המדינה.
הבית העליון של בית המחוקקים הוא הסנאט המקומי.
חוקת אוקלהומה קבעה את סמכויות בית הנבחרים ב-1907. סמכויות אלו עוד שונו באמצעות משאלי עם חוקתיים.
משאלי העם עסקו בסמכויות תקציב המדינה השנתי, אורך ומועדי ישיבות החקיקה.
כיום, בבית המחוקקים חברים כ-101 נבחרים מ-101 מחוזות.
גבולות המחוזות משורטטים מחדש מדי עשור כדי להבטיח מחוזות בעלי אוכלוסייה שווה.
תנאי הכהונה הם גיל 21 ומעלה בעת הבחירה ותושבות במחוז הבחירה.
המדינה מקיימת בחירות מחוזיות כל שנתיים במקביל לבחירות הפדרליות ובחירות מיוחדות במידת הצורך לטובת איוש מושבים פנויים.
הבית מתכנס מתחילת פברואר ועד יום שישי האחרון במאי.
חברי הבית בוחרים את יושב ראש בית הנבחרים של אוקלהומה.
בית הנבחרים ה-59 של אוקלהומה (שנבחר ב-2022) ישנו רוב של כ-81 חברי המפלגה הרפובליקנית, לעומת 20 נציגי המפלגה הדמוקרטית.
חוקת אוקלהומה הקימה גם את בית הנבחרים של אוקלהומה וגם את הסנאט של אוקלהומה ב-1907. בית המחוקקים נפגש בגות'רי עד 1910. וויליאם ה.
מארי היה היושב ראש הראשון של בית הנבחרים של אוקלהומה.
בשנותיו הראשונות של בית הנבחרים (עד 1921), שלטה בו המפלגה הדמוקרטית.
בשנים אלו הועברו חוקים שהגבילו בפועל את יכולת ההצבעה של אפרו-אמריקאים.
החבר האפרו-אמריקאי הראשון של בית המחוקקים איי.
סי המלין כיהן רק קדנציה אחת.
המפלגה הדמוקרטית גם דחפה להפוך את אוקלהומה סיטי לבירה על פני גאת'רי, שהייתה מעוז הצבעה רפובליקני ואפרו-אמריקאי.
נשים קיבלו את זכות ההצבעה באוקלהומה בשנת 1918 באמצעות תיקון חוקתי שאושר במשאל עם.
מקולגין הרפובליקאית לאישה הראשונה שנבחרה לבית הנבחרים של אוקלהומה.
בשנת 1966, תושבי אוקלהומה הצביעו על יצירת מפגשים שנתיים בני 90 יום.
עצומה שקודמה על ידי המושל הנרי בלמון ב-1989 חייבה עוד את ישיבות החקיקה להסתיים עד השעה 17:00 ביום שישי האחרון של מאי.
בית הנבחרים של פלורידה הוא הבית התחתון של בית המחוקקים של פלורידה, בית המחוקקים של מדינת פלורידה שבארצות הברית.
זאת במקביל לסנאט של פלורידה המשמש כבית העליון.
חוקת פלורידה שאומצה ב-1968 מגדירה את תפקידו והרכב הסנאט.
בית הנבחרים מורכב מ-120 חברים הנבחרים ממחוזות חד נציגיים עם אוכלוסייה של כ-180,000 תושבים בכל מחוז בחירה.
חלוקת מחוזות הבחירה מתבצעת בהתאם למפקד האוכלוסין הפדרלי.
כהונתם של הנציגים מתחילה מיד עם בחירתם.
נכון לאוקטובר 2024, הרפובליקנים שולטים ברוב המושבים עם 83 נציגים אל מול 36 נציגים מהמפלגה הדמוקרטית.
ישנו כמושב אחד שלא מאויש.
המחוקקים בפלורידה חייבים להיות בני עשרים ואחת לפחות, תושבי ובעלי זכות הצבעה במחוז הבחירה, ועליהם להתגורר בפלורידה לפחות שנתיים טרם הבחירות.
בית המחוקקים של פלורידה מתכנס מדי שנה במושב חקיקה קבוע בן 60 יום.
ישיבות חקיקה רגילות בשנים אי-זוגיות מתחילות ביום שלישי הראשון לאחר יום שני הראשון במרץ.
בית הנבחרים של אילינוי הוא הבית התחתון של האספה הכללית של אילינוי שבארצות הברית.
הגוף נוצר על ידי חוקת אילינוי הראשונה שאומצה ב-1818. הבית לפי החוקה הנוכחית כפי שתוקנה ב-1980 מורכב מ-118 נציגים שנבחרו במחוזות חד-נציגיים לכהונה של שנתיים ללא הגבלה.
המחוזות מחולקים מחדש כל 10 שנים, בהתבסס על מפקד האוכלוסין הפדרלי.
נכון לאוקטובר 2024, למפלגה הדמוקרטית יש רוב של כ-78 נציגים, לעומת 40 נציגים רפובליקניים.
לבית יש את הכוח להעביר הצעות חוק ולהדיח את נושאי המשרה באילינוי.
על המחוקקים להיות בני 21 לפחות ותושב המחוז בו הם משרתים לפחות שנתיים.
נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן החל את דרכו בפוליטיקה בבית הנבחרים של אילינוי.
האספה הכללית באילינוי נוצרה על ידי חוקת אילינוי הראשונה שאומצה ב-1818. המועמדים לתפקיד התפצלו למפלגות פוליטיות בשנות ה-30 של המאה ה-19, בתחילה פעלו באספה המפלגה הדמוקרטית והמפלגה הוויגית, עד שהמועמדים הוויגים התארגנו מחדש כרפובליקנים בשנות ה-50.
אברהם לינקולן החל את הקריירה הפוליטית שלו בבית הנבחרים של אילינוי כחבר במפלגה הוויגית ב-1834. הוא שירת שם עד 1842. למרות שהרפובליקנים החזיקו ברוב המושבים בבית אילינוי לאחר 1860, בבחירות הבאות הבית חזר לשליטת הדמוקרטים.
בתקופה זו בית הנבחרים בהובלת המפלגה הדמוקרטית פעל לניסוח חוקת מדינה חדשה שנדחתה בסופו של דבר על ידי הבוחרים.
לאחר הבחירות ב-1862, בית הנבחרים של אילינוי ביקר את הממשלה הפדרלית על ניהול המלחמה ודחק לשביתת נשק מיידית.
בסופו של דבר המושל הרפובליקני השעה את האספה המחוקקת, לראשונה בהיסטוריה האמריקאית.
בשנת 1864 הרפובליקניים חזרו לרוב בבית הנבחרים.
מ-1870 עד 1980 היו מספר מאפיינים ייחודיים לבית הנבחרים:
המדינה חולקה ל-59 מחוזות חקיקה, שכל אחד מהם בחר סנטור אחד ושלושה נציגים.
הבחירות לבית הנבחרים נערכו באמצעות הצבעה מצטברת - כל בוחר קיבל שלושה קולות להצביע על מושבי בית הנבחרים, והבוחר יכל לחלק אותם לשלושה מועמדים (קול אחד כל אחד), מועמד אחד (שקבל שלושה קולות) או שני מועמדים (כל אחד קיבל קול וחצי) .
למרות שלא נקבע כך בחוקה, לשתי המפלגות היה הסכמה בלתי רשמית שכל מפלגה תריץ רק שני מועמדים בכל מחוז.
כך שברוב המחוזות, רק ארבעה מועמדים התמודדו על שלושה מושבים.
הסכמה זו לא רק הבטיחה כי מפלגת המיעוט של המחוז תזכה במושב (במיוחד מחוץ לשיקגו), אלא בדרך כלל הבטיחה שלכל מפלגה יהיה ייצוג משמעותי - לפחות שליש מהמושבים (59 מתוך 177) בבית הנבחרים
שיטת הבחירה הנוכחית אומצה ב-1980, ובה נבחרו נציגים מ-118 מחוזות חד-נציגיים שנוצרו על ידי חלוקת 59 מחוזות הסנאט לשניים.
מאז קיצוץ המושבים ושינוי שיטת הבחירות, היו שביקשו להחזיר את השיטה הישנה.
המושל לשעבר ג'ים אדגר והשופט הפדרלי לשעבר אבנר מיקוה פרסמו ב-2001 דו"ח הקורא להחזרת השיטה הישנה.
הם טענו בין השאר השיטה הישנה מגבירה את הייצוג של מיעוטים גזעיים.
העיתון "שיקגו טריביון" פרסם ב-1995 מאמר עם טענה דומה.
למרות זאת, אחרים טענו כי השיטה הנוכחית סיפקה יציבות רבה יותר בבית התחתון.
המפלגה הדמוקרטית זכתה ברוב המושבים בבית הנבחרים ב-1982. הם שימרו את הרוב, למעט תקופה קצרה של שנתיים של שליטה רפובליקנית מ-1995 עד 1997.
שני המחוקקים האפרו-אמריקאים הראשונים באילינוי היו ג'ון תומאס, שנבחר לראשונה ב-1876, וג'ורג ' פרנץ' אקטון, שנבחר ב-1886. ב-1922 הפכה לוטי הולמן אוניל לאישה הראשונה שנבחרה לבית הנבחרים.
היא נבחרה בבחירות הראשונות שבהן יכלו נשים להצביע או להתמודד לבחירות בשנת 1958 הפכה פלוי קלמנטס לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנבחרה לבית.
ב-1982, ג'וזף בריוס הפך לנציג האמריקאי-היספני הראשון.
תרזה מה הפכה לאמריקאית האסיאתית הראשונה ששירתה בבית כשהושבעה לתפקיד ב-10 בינואר 2017.
בית הנבחרים של אילינוי נפגש בקפיטול מדינת אילינוי בספרינגפילד.
ההתכנסות היא ביום רביעי השני של ינואר בכל שנה.
ביחד עם הסנאט והמושל של אילינוי יש לברית הנבחרים סמכות לחוקק חוקים, ליצור את תקציב מדינה, לאשרר תיקונים פדרליים ולהציע תיקונים חוקתיים לחוקת המדינה.
בית הנבחרים של אילינוי מחזיק גם בסמכות להדיח פקידים ביצועיים ושפיטים.
אדם חייב להיות אזרח ארצות הברית ותושב שנתיים במחוז הבחירה שלו, ובגיל של לפחות 21 שנים כדי לשרת בבית הנבחרים.
חברי הבית אינם יכולים לכהן בתפקידים ציבוריים אחרים או לקבל מינויים על ידי המושל בזמן כהונתם.
בית הנבחרים של מישיגן הוא הבית התחתון של בית המחוקקים של מישיגן שבארצות הברית.
ישנם כ-110 חברים, שכל אחד מהם נבחר ממחוזות בחירה חד-נציגיים שבהם כ-77,000 עד 91,000 תושבים, בהתבסס על נתוני אוכלוסייה ממפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
הרכבו, סמכויותיו וחובותיו נקבעים בסעיף IV של חוקת מישיגן.
החברים נבחרים בשנים זוגיות ונכנסים לתפקידם בשעה 12:00 (EST) ב-1 בינואר לאחר הבחירות הכלליות בנובמבר.
במקביל לסנאט של מישיגן, הבית מתכנס לראשונה ביום רביעי השני בינואר, על פי חוקת המדינה.
כל חבר מוגבל לכהן לכל היותר שש קדנציות של שנתיים, אך לא יכול לכהן יותר מ-12 שנים בסך הכול בבית המחוקקים על שני בתיו.
הבית נפגש באגף הצפוני של הקפיטול של מישיגן בלאנסינג הבירה.
נכון לאוקטובר 2024 יש רוב קל למפלגה הדמוקרטית עם כ-56 נציגים, אל מול 54 נציגי המפלגה הרפובליקנית.
בשנים האחרונות, הרוב הרפובליקני בבית הנבחרים יוחס באופן נרחב להטיה בקביעת מחוזות בחירה לאחר מפקד האוכלוסין ב-2010. בבחירות רבות מאז, המפלגה הדמוקרטית זכתה ברוב הקולות, אך בכל זאת לא הצליחה להשיג רוב באספה.
בשנת 2018 הוחלט על חלוקה מחדש של המחוזות על ידי ועדה לא מפלגתית בהתאם למפקד האוכלוסין של 2020. כך בשנת 2022, זכו הדמוקרטים לרוב בבית הנבחרים לראשונה מאז 2008.
על פי חוקת מישיגן, כדי להיבחר לתפקיד, המועמד חייב להיות אזרח ארצות הברית, בן 21 לפחות, ותושב מחוז הבחירה בו הוא מתמודד.
בית הנבחרים של וושינגטון הוא הבית התחתון של בית המחוקקים של מדינת וושינגטון, ויחד עם הסנאט של מדינת וושינגטון מהווה את בית המחוקקים הדו-ביתי של מדינת וושינגטון שבארצות הברית.
בית הנבחרים מורכב מ-98 נציגים מ-49 מחוזות, שכל אחד מהם בוחר סנטור אחד ושני חברי בית הנבחרים.
כל חברי הבית נבחרים לכהונה של שנתיים ללא הגבלת כהונה.
הבית נפגש בקפיטול המדינה שבבירה אולימפיה.
הבחירות האחרונות התקיימו בנובמבר 2024, ונכון לינואר 2025, למפלגה הדמוקרטית יש רוב של כ-58 נציגים, אל מול 40 נציגי המפלגה הרפובליקנית.
בית הנבחרים של מסצ'וסטס הוא הבית התחתון של האספה הכללית של מסצ'וסטס.
בית הנבחרים מורכב מ-160 חברים שנבחרים ב-14 מחוזות שמחולקים בעצמם למחוזות משנה חד-נציגיים.
בית הנבחרים מתכנס בבית מדינת מסצ'וסטס בבוסטון.
על מנת להיבחר לסנאט, אדם צריך להיות בן 18 לפחות, להיות בוחר רשום במסצ'וסטס, תושב מסצ'וסטס במשך חמש שנים, תושב המחוז בעת היבחרו ולקבל לפחות 150 חתימות על ניירות מועמדות.
נכון לינואר 2025, בית הנבחרים מכיל 132 נציגים מהמפלגה הדמוקרטית (ונציג עצמאי אחד נוסף בעל אוריינטציה דמוקרטית), אל מול 25 נציגי המפלגה הרפובליקנית.
בית הנבחרים של טנסי הוא הבית התחתון של האספה הכללית של טנסי, בית המחוקקים של מדינת טנסי שבארצות הברית.
על פי חוקת המדינה משנת 1870, גוף זה אמור להיות מורכב מ-99 חברים שנבחרו לכהונה של שנתיים במחוזות חד-נציגיים.
השכר השנתי של חברי הבית עומד על כ-24,316 דולרים, בנוסף על החזרי נסיעות.
מחוזות הבחירה מחולקים מחדש כל עשר שנים לאחר מפקד האוכלוסין הפדרלי כדי לוודא שמספר התושבים במחוזות שווה.
עם זאת, מ-1902 עד 1962, האספה הכללית התעלמה מהוראה זו.
בשלב זה, בכמה מחוזות באזור ממפיס היו בערך פי עשרה מהמחוזות באזורים כפריים.
ב-1962 נושא זה הועבר לבית המשפט.
למרות שבתי משפט בארצות הברית סירבו באופן מסורתי להכריע בנושאים כאלה, בית המשפט העליון הפדרלי בחר לדון בתיק זה וקבע כי על המחוקק לציית לחוקת המדינה וכי ההפרה מנוגדת לתיקון הארבעה עשר לחוקת ארצות הברית.
חלוקת המושבים מחדש בשנות ה-60 תרמה ליצירת הרוב הרפובליקני הראשון בבית הנבחרים מאז תקופת השיקום.
נכון לינואר 2025, למפלגה הרפובליקנית יש רוב של כ-75 נציגים, אל מול 24 נציגי המפלגה הדמוקרטית.
בית הנבחרים של אינדיאנה הוא הבית התחתון של האספה הכללית של אינדיאנה, בית המחוקקים של מדינת אינדיאנה שבארצות הברית אשר מורכב מ-100 חברים.
חברי הבית מכהנים כהונה של כשנתיים ללא הגבלת כהונה.
על פי מפקד האוכלוסין הפדרלי מ-2010, כל מחוז מייצג בממוצע 64,838 אנשים.
הבית מתכנס בבית אינדיאנה סטייט שבאינדיאנפוליס.
נכון לינואר, למפלגה הרפובליקנית יש רוב של כ-70 נציגים אל מול 30 נציגי המפלגה הדמוקרטית.
חברי בית הנבחרים מרוויחים שכר שנתי של כ-28,791 דולר.
על מנת להתמודד על מושב בבית הנבחרים של אינדיאנה, אדם צריך להיות אזרח ארצות הברית, בן 21 לפחות עם כניסתו לתפקיד, ועליו להתגורר במדינת אינדיאנה במשך שנתיים ולפחות כשנה במחוז הבחירה שלו.
בית הנבחרים של מיזורי הוא הבית התחתון של האספה הכללית של מיזורי.
בבית הנבחרים יש כ-163 נציגים, המייצגים מחוזות עם גודל ממוצע של כ-37,000 תושבים.
חברי הבית נבחרים לכהונה של שנתיים במהלך בחירות כלליות הנערכות בשנים זוגיות.
בית הנבחרים של מיזורי הוא הרביעי בגודלו בארצות הברית (כשמיזורי היא ה-18 במספר תושביה).
זאת לאחר בתי הנבחרים של ניו המפשייר (400), פנסילבניה (203) וג'ורג'יה (180).
המפלגה הרפובליקנית שולטת בבית הנבחרים מאז 2003. נכון לינואר 2025, יש למפלגה זו כ-111 נציגים.
בית הנבחרים של מיזורי מתכנס מדי שנה החל מיום רביעי שלאחר יום שני הראשון בינואר.
כדי לכהן בבית הנבחרים, אדם צריך להיות בן 24 ולהתגורר במחוזו במשך כשנה אחת לפני הבחירות.
נציגי המדינה מקבלים שכר שנתי של 36,813 דולר.
מגבלת הכהונה היא כשמונה שנים.
בית הנבחרים של לואיזיאנה הוא הבית התחתון בבית המחוקקים של מדינת לואיזיאנה שבארצות הברית.
בית הנבחרים מורכב מ-105 נציגים, שכל אחד מהם מייצג כ-42,500 איש.
החברים מכהנים בתקופת כהונה של ארבע שנים עם הגבלת כהונה של שלוש קדנציות (שתים עשרה שנים).
הבית הוא אחד מחמשת הבתים התחתונים היחידים עם כהונה של ארבע שנים, בניגוד לרוב המקומות שבהם הכהונה היא של כשנתיים.
הבית מתכנס בקפיטול המדינה בבירה באטון רוז'.
השכר השנתי של הנבחרים הוא 16,800 דולר.
נכון לינואר 2025 למפלגה הרפובליקנית יש רוב של כ-73 נציגים, אל מול 32 נציגי המפלגה הדמוקרטית.
בית הנבחרים של איווה הוא הבית התחתון של האספה הכללית של איווה, במקביל לבית העליון, הסנאט של איווה.
בית הנבחרים מכיל כ-100 נציגים הנבחרים במחוזות חד-נציגיים (כאשר כל מחוז בחירה של הסנאט מחולק לשני מחוזות בחירה לבית הנבחרים).
בכל מחוז יש אוכלוסייה של כ-30,464 תושבים, בהתאם למפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-2010. בית הנבחרים נפגש בקפיטול מדינת איווה בבירה דה מוין.
חבר בית הנבחרים חייב להיות בן 21 לפחות, אזרח אמריקאי, תושב איווה למשך שנה אחת לפחות ותושב מחוז הבחירה במשך 60 יום טרם הבחירות.
בניגוד לבית העליון, (הסנאט של איווה), חברי בית הנבחרים מכהנים כהונת בת שנתיים כאשר כל הנציגים עומדים לבחירה מחדש כל שנתיים זוגיות, ללא מגבלת כהונה.
נכון לפברואר 2025, למפלגה הרפובליקנית יש רוב של כ-67 נציגים, אל מול 33 נציגי המפלגה הדמוקרטית.
בלקנאפ, מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית ומזכיר המלחמה הפדרלי מ-1869 ועד שהתפטר תחת איום בהדחה ב-1876.
אבי פינקנאואר, נציג ארצות הברית לשעבר, 2019 עד 2021
רוברט די פולטון, מושל איווה במשך 16 ימים ב-1969
צ'אק גראסלי, סנטור פדרלי המכהן מ-1981
סטון, שבוי מלחמה במלחמת האזרחים ומושל איווה מ-1864 עד 1868.
בית הנבחרים של תאילנד (בתאילנדית: สภาผู้แทนราษฎร) הוא הבית התחתון של , הרשות המחוקקת של תאילנד.
שיטת הממשל בתאילנד היא של מונרכיה חוקתית ודמוקרטיה פרלמנטרית.
הרשות המחוקקת התאילנדית מעוצבת על פי שיטת וסטמינסטר.
בבית הנבחרים יש 500 חברים, מתוכם 400 נבחרים במחוזות בחירה של חבר אחד, ו-100 הנותרים נבחרים באמצעות הצבעה מקבילה לרשימות מפלגתיות.
בית הנבחרים בוטל באופן זמני כתוצאה מההפיכה בתאילנד ב-2014 והוחלף ב החד-ביתית, גוף של 250 חברים, שנבחר על ידי המועצה הלאומית לשלום וסדר.
לאחר הכרזת חוקת 2017 באפריל 2017, בית הנבחרים הוקם מחדש.
לא פחות מ-20 חברי פרלמנט, או 10,000 בעלי זכות הצבעה באמצעות עצומה, רשאים להגיש הצעת חוק.
עם זאת, אם מדובר בהצעת חוק שיש בה הוראות הנוגעות למיסים, ענייני תקציב או מטבע, ניתן להגיש אותה רק באישור ראש הממשלה.
כאשר מעמדה של הצעת חוק כהצעת חוק כספית מוטל בספק, ניתן לכנס פגישה בין יושב הראש לבין כל יושבי ראש ועדות הבית כדי לשקול את מעמדה של הצעת החוק.
כאשר תהליך הדיון מסתיים בבית הנבחרים והצעת החוק מוסכמת, היא נשלחת ל להמשך דיונים במגבלת זמן של 60 יום, או 30 יום כאשר מדובר בהצעה עם השלכות כספיות.
אם הסנאט לא מצליח לדון בהצעה בתוך מגבלת הזמן, הצעת החוק נחשבת כמוסכמת על ידי הסנאט.
אם הצעת החוק תאושר על ידי כל האספה הלאומית, על ראש הממשלה להמתין 5 ימים כדי לתת לאזרחים את ההזדמנות לערער על חוקתיות החוק.
לאחר מכן, לראש הממשלה יש 20 יום להגיש את הצעת החוק למלך לאישור מלכותי.
כל חוק חירום שאושר על ידי הקבינט חייב להישלח לבית הנבחרים לדיון ללא דיחוי כדי לבחון אותו.
אם הבית מאשר את חוק החירום, הוא הופך לחוק רגיל.
אם לא, חוק החירום חדל להיות בתוקף לאחר פרסום ההחלטה ברשומות הממשלתיות למשך יום אחד.
החוקה התאילנדית משנת 2017 קובעת כי התקציב חייב להיות כתוב בצורה של חוק, ובהצגת התקציב על הממשלה להציג מקורות הכנסה והערכות של הכנסות נוספות, סטנדרטים ומדדי תוצאה ורלוונטיות לאסטרטגיה הלאומית ל-20 שנה ולתוכניות פיתוח לאומיות אחרות.
התקציב חייב גם לדבוק בקווים המנחים המפורטים בחוק המשמעת הפיסקאלית והפיננסית של המדינה.
תהליך הדיון בתקציב כמעט זהה להצעת חוק רגילה, אם כי המועד האחרון לדיון מוארך ל-105 ימים, והסנאט אינו יכול לתקן את התקציב ועליו להצביע עליו תוך 20 יום.
חבר פרלמנט רשאי להגיש שאלה לשר הן בכתב והן בעל פה.
ניתן לשאול שאלות לשר מבלי להגיש את השאלה מראש.
שר רשאי לסרב לענות על השאלה אם התשובה תסכן את הביטחון הלאומי או אם הוא סבור שהיא אינה לטובת האינטרס הלאומי.
באופן מקובל, שרים שולחים עובדי מדינה או נציגים אחרים לענות במקומם.
לא פחות מחמישית מכלל חברי הפרלמנט רשאים להגיש הצעה לדיון בהצבעת אי אמון בשרים בודדים או בממשלה כולה.
נדרש רוב רגיל כדי שההצעה תעבור, ולאחר מכן כדי שהשר או הקבינט כולו יפסיקו לכהן.
הבית רשאי להקים ועדות לביצוע או לחקירת נושאים שונים, או ללימוד נושא ולדיווח לבית על פי מסגרת זמן מוגדרת.
שר יכול להיות אחראי לוועדה, ומחובתו לסייע לוועדה במהלך חקירה או למצוא עובדות על ידי מתן הוראה לעובדי ציבור להעיד בוועדה או להיענות לבקשות מידע.
על מנת שמועמד יתמודד, עליו לקבל לפחות עשירית מקולות הבית ועליו להיכלל ברשימת מפלגה.
בית הנבחרים הוקם לאחר מהפכת 1932, כאשר 'מפלגת העם' (Khana Ratsadon), הפילה את המונרכיה האבסולוטית והחליפה אותה במערכת של מונרכיה חוקתית.
כאשר ראמה השביעי, מלך תאילנד חתם על , הוא הקים את האספה המחוקקת הראשונה בתאילנד, שהייתה לשכה ממונה על ידי המלוכה.
המושב הראשון של מועצת העם נערך ב-28 ביוני 1932. מאז, בית הנבחרים התקיים בצורות שונות עד לביטולו ב-2014.
1932 - הקמה - הפלת המונרכיה האבסולוטית והקמת בית הנבחרים החד-ביתי
1933 - רפורמה - הבחירות של 1933 הקימו בית נבחרים חד-ביתי שנבחר חלקית עם 156 חברים.
1947 - רפורמה - ההפיכה של 1947 הקימה אספה לאומית דו-ביתית שנבחרה חלקית עם 186 חברים.
1949 - ב-5 ביוני 1949 הפכה לאישה הראשונה שנבחרה לכהן באספה הלאומית של תאילנד.
1952 - רפורמה - הקמת בית נבחרים חד-ביתי שנבחר חלקית עם 246 חברים.
1958 - ביטול - בית הנבחרים בוטל על ידי סריט תאנראט.
1969 - הקמה מחדש - הקמת בית נבחרים חד-ביתי שנבחר במלואו עם 219 חברים.
1971 - ביטול - בית הנבחרים בוטל על ידי תאנום קיטיקצ'ורן.
1975 - הוקם מחדש - הקמת בית נבחרים חד-ביתי שנבחר במלואו עם 269 חברים.
1979 - רפורמה - חזרתה של אספה לאומית דו-ביתית שנבחרה חלקית עם 301 חברים.
1991 - רפורמה - חזרתו של בית נבחרים חד-ביתי שנבחר במלואו.
1992 - רפורמה - חזרתה של אספה לאומית דו-ביתית שנבחרה חלקית עם 360 חברים.
2001 – רפורמה – הקמת בית הנבחרים בן 500 חברים, עם 400 חברים שנבחרו במחוזות בחירה ו-100 שנבחרו באמצעות ייצוג יחסי של רשימה מפלגתית.
כמו כן, חזרה לאספה לאומית דו-ביתית שנבחרה במלואה עם 700 חברים.
2006 - ביטול - בעקבות ההפיכה הצבאית בתאילנד (2006), נחתמה אמנה זמנית, שהקימה אספה מחוקקת לאומית בת 250 חברים.
לפיכך, חזרה לאספה חד-ביתית לא נבחרת.
2007 – הקמה מחדש – חזרתו של בית הנבחרים בן 500 החברים עם 375 חברים שנבחרו בבחירות למחוזות בחירה ו-125 באמצעות ייצוג יחסי של רשימה מפלגתית.
האספה הוקמה במשאל עם על פי חוקת תאילנד משנת 2007 במבנה דו-ביתי.
2014 – ביטול – בעקבות ההפיכה של 2014, נחתמה אמנה זמנית, שהקימה אספה מחוקקת לאומית בת 250 חברים לא נבחרת.
2019 – הקמה מחדש – חזרתו של בית בן 500 חברים עם 400 חברים שנבחרו בבחירות למחוזות ו-100 שנבחרו באמצעות ייצוג יחסי של רשימה מפלגתית.
האספה הוקמה במשאל עם על פי חוקת תאילנד משנת 2017 במבנה דו-ביתי.
מועמד לבית הנבחרים צריך להיות אזרח תאילנד מלידה, בן עשרים וחמש ומעלה ביום הבחירות, ונולד במחוז שבו הוא מתכוון להתמודד כמועמד.
המועמד חייב להיות מצביע ולכן הוא צריך להיות רשום בפנקס הבוחרים לפחות חמש שנים לפני הבחירות, וחייב להיות גם בעל בית או בשירות ציבורי במחוז במשך חמש שנים.
כמו כן, על המועמד להיות חבר במוסד חינוכי באותו מחוז במשך חמש שנים רצופות לפחות.
מבחינה פוליטית, מועמד היה צריך להיות חבר במפלגה פוליטית אחת לתקופה של לפחות תשעים יום לפני יום הבחירות, למעט מקרים של פירוק שבהם שלושים יום הם התקופה המינימלית.
מועמדים לרשימות מפלגתיות חייבים לעמוד באותם כישורים, למעט ההגבלות המחוזיות.
במקום זאת הם חולקו לרשימות המבוססות על קבוצות פרובינציאליות.
375 חברים נבחרו ישירות בבחירות למחוזות בהצבעה ראשונה זוכה.
375 מחוזות הבחירה חולקו לפי אוכלוסייה על פי מפקד האוכלוסין.
125 החברים הנוספים נבחרו ברשימות ארציות.
לבוחרים היו שני קולות: האחד לבחור את חבר הפרלמנט במחוזות הבחירה שלהם, והשני לבחור איזו מפלגה הם מעדיפים.
המושבים הוקצו למפלגות בשיטת ג'פרסון.
בהתאם לחוקת תאילנד משנת 2007, נערכות בחירות כלליות כל 4 שנים.
המלך, בעצת ראש הממשלה, יכול לפזר את בית הנבחרים בכל עת באמצעות צו מלכותי.
בתאילנד יש זכות בחירה אוניברסלית.
כל בוחר צריך להיות אזרח תאילנד, אם לא מלידה אז על ידי היותו אזרח במשך 5 שנים.
הבוחר צריך להיות מעל גיל 18 לפני שנת הבחירות.
הצבעה בבחירות היא חובה, ומי שלא מצביע, מאבד את הזכות להיות מעורב בפעילות פוליטית.
אלה שנאסר עליהם להצביע לבית הנבחרים היו אנשי דת, אלה שהושעו מהפריבילגיה מסיבות שונות, עצורים תחת צווים משפטיים או צווים של בית משפט וכדומה.
תקופת כהונתו של בית הנבחרים היא בדיוק ארבע שנים מיום הבחירות הקודם.
עם פקיעת תוקפו של בית הנבחרים, המלך מוציא צו הקורא לבחירות כלליות לבית הנבחרים, שבהן היה צורך להכריז על מועד הבחירות תוך ארבעים יום.
תאריך הבחירות צריך להיות זהה בממלכה כולה.
המלך החזיק ב לפזר את בית הנבחרים לפני פקיעתו.
כאשר זה קרה, הוצא צו מלכותי שבו הוכרז תאריך הבחירות, תוך לא פחות מארבעים יום ולא יותר משישים יום מיום הפיזור.
החברות בבית הנבחרים החלה ביום הבחירות.
אם היה מקום פנוי בחברות בבית הנבחרים, והוא לא נבע מפקיעת תוקף או פיזור, נדרש מילוי שלו מחדש.
מקומות פנויים יכולים להימצא עקב מוות, התפטרות, הרשעה ו/או גירוש.
אם המקום הפנוי היה של חבר שנבחר במחוז בחירה, היה צורך לקיים בחירות תוך ארבעים יום ממועד פינוי המקום, אלא אם כן נותרו פחות מ-180 יום לתום תקופת כהונתו הנוכחית של הבית כולו, אזי המשרה הפנויה יכולה להישאר כך עד הבחירות.
במקרה שבו המקום התפנה על ידי נציג שנבחר ברשימה ארצית, יושב ראש בית הנבחרים ימלא את המקום על ידי הגשת שמו של המועמד הבא ברשימת המפלגה כפי שפורסמה בעיתון המלכותי תוך שבעה ימים.
אם לא נמצא שם, המקום הפנוי עלול להישאר לא מאויש.
חברי בית הנבחרים שמילאו מקום פנוי על פי כל אחד מהנהלים הללו יכלו להישאר בבית הנבחרים רק עד סוף כהונתו הנוכחית.
ניהול בית הנבחרים כולל יושב ראש ושני סגנים.
יושב ראש בית הנבחרים מכהן גם כנשיא האספה הלאומית של תאילנד.
הוא נבחר בהצבעה חשאית במושב הראשון, ובחירתו מאושרת רשמית על ידי המלך.
יושב ראש בית הנבחרים וסגניו לא יכולים להיות חברים בקבינט או בוועד המנהל של מפלגה פוליטית כלשהי.
היו"ר וסגניו לא רשאים לייצג אינטרסים מפלגתיים.
החוקה קבעה שראש הממשלה והשרים חייבים להיות חברים לשעבר בבית הנבחרים.