tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחורף 327 לפנה"ס–326 לפנה"ס חצה מלך מוקדון אלכסנדר הגדול עם צבאו את מעבר ח'ייבר המחבר בין אפגניסטן לפקיסטן, והחל במערכה להשתלטות על פקיסטן ועל צפון הודו של היום.
בתחילה נתקל בהתנגדות מועטה, ורוב השליטים ההודים המקומיים העדיפו להכיר במרותו.
השליט ההודי הבולט באזור שממערב לנהר ההידספס היה טאכסילס, אשר שלט על ממלכה בהודו בין נהרות האינדוס וההידספס.
טאכסילס הכיר במרותו של אלכסנדר ואירח את צבאו בבירתו, טאכסילה.
הוא העניק לאלכסנדר 200 כיכרות כסף, צייד את צבאו באלפי שוורים וכבשים למאכל, ואף שלח 700 פרשים לסייע לו.
אלכסנדר אישר מחדש את שליטתו של טאכסילס על ממלכתו, כפי שנהג בדרך כלל כלפי שליטים שנכנעו למרותו, אך השאיר בטאכסילה חיל מצב בראשות מושל מוקדוני.
ממלכתו של פורוס שכנה ממזרח לנהר, הוא סירב לקבל את מרותו של אלכסנדר, גייס צבא וערך אותו בגדה המזרחית של ההידספס על מנת למנוע את חציית הנהר על ידי אלכסנדר.
לא היה מנוס מקרב בין שני המלכים, אך על מנת להכריע את פורוס היה על אלכסנדר לחצות תחילה את ההידספס.
פורוס, התכונן היטב מול אלכסנדר, אם כי המקורות העתיקים אינם מסכימים לגבי המספרים המדויקים בזרועות צבאו של פורוס.
על פי קורטיוס הוא כלל: 30,000 חיילי רגלים, 300 מרכבות ו-85 פילים.
סביר להניח שהפילים בצבא ההודי בזמן הקרב כללו מהוט שנהג בהם וכן מספר חיילים, אך ללא צריח על גבו.
הפילים היוו ככל הנראה אתגר חדש מבחינת אלכסנדר, ופורוס ידע זאת ככל הנראה.
אלכסנדר עצמו נהנה מיתרון קל בפרשים, אך לא בחיל הרגלים.
פורוס ערך את כוחותיו בצורה כזו שאלכסנדר לא יוכל לחצות את הנהר.
אלכסנדר נקט בתכסיס הטעיה מתוחכם, ופיצל את כוחו, בעוד הכוח העיקרי בפיקודו שלו חוצה בנקודה אחת, וכוח נוסף בפיקודו של קרטרוס חוצה בנקודה שנייה.
שומריו של פורוס הודיעו לו על חצייתו של אלכסנדר, אולם פורוס לא ידע אם מדובר בכוח המוקדוני העיקרי, או שמא בכוח הסחה בלבד.
על כן הוא שלח את בנו בראש כוח חלוץ של 2,000 פרשים ו-120 מרכבות על מנת להתמודד עם הצבא המוקדוני שצלח את הנהר.
לפי כמות גודל הכוח ניתן לראות שלא מדובר רק ביחידת סיור אלא בכוח משמעותי שנועד לבלום את הצליחה.
כוח לא מבוטל זה אכן יכול היה לפגוע בצליחה לו היה מגיע לפני הצליחה או בראשיתה, אבל מכיוון שרוב הצבא המוקדוני סיים את חציית הנהר, אזי משימתו של כוח החלוץ נגמרה באסון עבור ההודים.
בנו של פורוס ו-400 פרשים הודים נהרגו.
משנודע לפורוס על כך, לא התעכב, אלא הותיר כוח קטן כהגנה מפני הצבא של קרטרוס, ויחד עם שאר הכוח תקף את צבאו של אלכסנדר.
אלכסנדר ניצל היטב את יתרונו בפרשים, והצליח לגרום למנוסתם של הפרשים ההודים.
כשראה זאת פורוס, שיגר לקרב את פילי המלחמה שלו.
אלכסנדר הסיג לאחור את הפרשים, והטיל למערכה את הפלנקס שלו.
המוקדונים שהשתמשו בחניתות ארוכות מאוד שנקראו סריסות, כיתרו מכל עבר את הפילים כבדי התנועה ודקרו אותם.
הפילים השתוללו, רומסים אויבים וידידים כאחד, המוקדונים כיתרו את חיל הרגלים ההודי עד שזה פתח במנוסה.
למרות שאלכסנדר סבל אבדות כבדות, הרי שהקרב נחשב לאחד ההישגים המרשימים שלו.
למרות התפרקות המערך ההודי ומנוסת חייליו נשאר פורוס להילחם על גבי הפיל שלו.
פלוטרכוס כותב שהפיל שעליו רכב פורוס היה הפיל הגדול ביותר מבין הפילים בצבא ההודי.
פורוס ניסה למנוע מחייליו לברוח והמשיך ליידות כידונים בחיילים המוקדונים שסביבו.
הוא נפצע תשע פעמים ורק כאשר איבד דם רב ונחלש מכדי להרים את ידיו ולהחזיק בנשק, הפסיק להילחם.
על פי דיודורוס אלכסנדר הורה לקשתים שלו לרכז את כוח האש שלהם בפורוס וכך הביאו לפציעותיו המרובות ולניטרולו.
התיאור של קורטיוס הוא הדרמטי מכולם.
הוא מספר שהפיל של פורוס, שלא נפצע בקרב, המשיך להסתער קדימה ורק כאשר רוכב הפיל שם לב שהמלך התעלף בשל אובדן דם רב הוא הפנה את הפיל לברוח משדה הקרב.
כאשר אחיו של המלך טאכסילס נשלח אל פורוס לשכנע אותו להיכנע, ענה לו פורוס: "אני מזהה את האח של טאכסילס, בוגד בממלכתו ובארצו!" והשליך עליו את הכידון האחרון שנותר לו והרגו.
פורוס המשיך בנסיגתו עד אשר הפיל שלו גם הותש מרוב פציעות.
בשלב הזה פורוס ארגן את חיילי הרגלים ההודים הנסוגים להתנגדות לצבא המוקדוני, אך המוקדונים הצליחו לכתר את ההודים והחלו טובחים בהם.
פורוס שוב איבד את ההכרה והחל להחליק מהפיל שלו, הרוכב של הפיל חשב שפורוס יורד ממנו בצורה רגילה ולכן הורה לפיל לכרוע ברך.
שאר פילי המלחמה שהיו מאומנים נהגו כמו הפיל של פורוס וכרעו ברך גם כן, דבר שהוביל לכניעה של הכוח ההודי.
אלכסנדר, שחשב שפורוס מת, הורה לחייליו להסיר מפורוס את שריונו, אך משהתקרבו המוקדונים לפורוס החל הפיל שלו לגונן עליו.
הפיל תקף את החיילים המוקדונים וניסה להרים את פורוס ולהניחו על גבו.
החיילים המוקדונים תקפו את הפיל עם הסריסות שלהן, הרגו אותו והניחו את פורוס בכרכרה.
רק אז שם לב אלכסנדר שפורוס עדיין חי.
אלכסנדר פנה לפורוס: "איזה רעיון שטותי הדריך אותך, אתה שידעת על גודל הישגיי, לנסות את מזלך נגדי כשטאכסילס כבר שימש דוגמה לסובלנות שאני מפגין כלפי אלה שנכנעים, דוגמה כה קרובה אליך?".
פורוס השיב לו "מאחר ששאלת, אענה לשאלתך בכנות.
לא חשבתי שיש מישהו חזק ממני.
אמנם ידעתי את כוחי אבל עדיין לא העמדתי את כוחך במבחן וכעת תוצאות הקרב מוכיחות שאתה חזק ממני.
אבל להיות שני לך מסב לי שביעות רצון לא קטנה".
אריאנוס מוסיף על דו השיח בין שני המלכים: אלכסנדר שאל את פורוס המובס כיצד הוא רוצה שינהגו בו, ופורוס ענה: "נהג בי אלכסנדר כמו שנוהגים במלך".
קרוב לוודאי שהדיאלוג המתואר כאן לא קרה בדיוק באותה צורה, אך סביר להניח שדו-שיח כלשהו כן התנהל בין שני המלכים ושכן שררה הערכה הדדית ביניהם לאור התנהגותו של אלכסנדר לפורוס אחרי הקרב.
יוסטינוס לעומת זאת מספר שפורוס היה כה מוכה צער מהפסדו, עד כדי כך שכאשר נלקח בשבי והותר לו לחיות, הוא סירב לאכול או לתת לשוביו לחבוש את פצעיו.
רק אחרי מאמצים רבים הצליחו המוקדונים לשכנע אותו להמשיך לחיות.
לפי ה"אלכסנדר רומאנס" נהלו אלכסדר ופורוס דו-קרב.
המלך ההודי נהנה מיתרון פיזי מובהק, אך העימות הסתיים בניצחונו של המלך המקדוני באמצעות תחבולה.
סיפור זה, שניתן לראות קווים מקבילים בינו לבין סיפור דוד וגוליית, מבוסס על עובדה היסטורית (הפרשי הגובה בין שני המלכים), אך נעדר אמינות היסטורית מכל בחינה אחרת.
אלכסנדר התרשם מאוד מגבורתו של פורוס ומהעובדה שבחר להישאר בשדה הקרב והמשיך להילחם עד הסוף, זאת בניגוד למלך פרס דריווש השלישי שבשני הקרבות שלו מול אלכסנדר נמלט משדה הקרב.
הוא הפך את פורוס לבעל בריתו, השאיר אותו על כסאו ואף הרחיב את שטחי ממלכתו, לאחר שהאחרון קיבל את מרותו.
בכך שמר אלכסנדר על מאזן הכוחות בין שני המלכים היריבים, פורוס וטאכסילס.
אלכסנדר קיבל מידע מפורוס על הממלכות ששכנו מעברו השני של נהר הגנגאס, אולם החיילים העייפים של אלכסנדר התמרדו, ובלית ברירה נאלץ אלכסנדר לסגת מהודו.
פורוס נזכר שוב לאחר מותו של אלכסנדר, כאשר הדיאדוכים קבעו במסגרת הסכמי בבל, שהוא יהיה מגן הגבול המזרחי של הודו תחת פיקודו של הסטראפ פאתון.
הוא נרצח מאוחר יותר בתאריך לא ברור, בידי אחד הדיאדוכים.
בנו ניסה לשמור על תפקידו, אולם מת בקרב גביינה.
מותם של השניים, כמו גם חילופי השלטון הרבים שידע האזור בשנים הקרובות, אפשרו לצ'נדרגופטה מאוריה, מלך מגאדה, להשתלט על הודו כולה, ולהקים את האימפריה המאורית.
המרשל הרוסי המפורסם גאורגי ז'וקוב טען ש"לטעון שאלכסנדר ניצח בהודו רק כי הגיע עד הידספס, זה כמו לטעון שהיטלר ניצח ברוסיה רק כי הגיע עד סטלינגרד".
ז'וקוב טען בכמה ממאמריו, שלמעשה אלכסנדר נחל תבוסה בקרב, וזו הסיבה האמיתית לכך שנאלץ לסגת, אולם מקורות פרו-יווניים טשטשו את התבוסה והפכו אותה לניצחון פירוס.
דעה זו אינה מקובלת כיום במחקר, אם כי חוקרים מזרחיים שונים מאמצים אותה.
בשנת 1960 טען היסטוריון הודי בשם בודהה פרקש טענה דומה בהסתמכו על רמזים מן האפוס הפרסי הקדום שאהנאמה.
לטענת פרקש, אלכסנדר הוא זה שהובס בידי פורוס, ואולץ להעניק לו שטחים מכיבושיו בהודו.
דעה זו ממשיכה להיות מקובלת במספר אוניברסיטאות בפקיסטן המודרנית.
פורום פעולת נשים הוא ארגון הפועל לקידום זכויות נשים בפקיסטן.
WAF הוא הארגון הפמיניסטי והלובי לזכויות נשים הראשון, הפועל גם כפורום מרכז עבור ארגוני נשים אחרים.
הפורום נוסד בקראצ'י בספטמבר 1981. WAF הוקם לראשונה כדי להגיב ליישום פקודות חדוד בחוק העונשין בפקיסטן, שנחקקו על ידי הדיקטטור הצבאי מוחמד זיא אל-חאק ב-1977, כחלק מתוכנית האסלאמיזציה של פקיסטן, או הפיכתה למדינת שריעה.
החוקים הוסיפו לחוק העונשין פשעים חדשים, כגון ניאוף וסוגי יחסי מין אסורים.
העונשים החדשים כללו סקילה למוות, הצלפות וכריתת איברים.
חוקים אלו הרעו את מעמדן של נשים בחברה השמרנית בה לנשים מלכתחילה לא היה מעמד שוויוני.
מטרת WAF הייתה לחזק את מעמדן של נשים בחברה.
היו שתי השפעות עיקריות על הכיוון של הקבוצה בעת הקמתה: העובדה שלא היו התארגנויות פמיניסטיות קיימות שהקבוצה יכלה להתחבר ולפעול עמן, וקיום המשטר הצבאי, אשר הגביל את התנועה של נשים והגישה שלהן למוסדות ולתקשורת.
בגלל זה, הארגון היה בעיקר ראקטיבי - פעל בתגובה לסוגיות שעלו.
על פי אניס הארון, אחת ממקימות WAF, האווירה הציבורית הייתה של איתגור כל אספקט של חייהן של נשים, בלבד: האם נשים יכולות להחזיק במשרות ציבוריות, האם וכמה נשים צריכות להתכסות, מה הזכויות של נשים במסגרת נישואים, ועוד.
המרחב הציבורי התמלא בהלקאות ותליות ציבוריות, ושררה תחושה של פחד והפחדה.
שנה אחרי הקמת הארגון נפתחו סניפים גם בלאהור ובאסלאמאבאד, ומאז נוספו מרכזים בפשאוור ובהיידרבאד, במחוז סינד.
מייסדות הארגון הגיעו בעיקר מן המעמד הגבוה, היו בעלות השכלה, והבינו שהשינויים הפוליטיים המתרחשים בפקיסטן ירעו את מצבן.
ואולם, אחר ייסוד הפורום, פועלו היה למען נשים מכל המגזרים.
הוחלט שמבנה הארגון יהיה קולקטיב, בלתי היררכי, בו החלטות ומדיניות מתקבלות על ידי קונצנזוס.
WAF היא עצמאית, אינה מקושרת לאף מפלגה ואינה ממומנת.
מטרת הקבוצה היא להגן על, ולקדם כל אספקט של זכויות נשים וסוגיות קשורות לנשים בפקיסטן, ללא הבדל בין מעמדות, דתות, התקשרויות פוליטיות, או מוצא אתני.
בין הסוגיות שחברות הפורום עוסקות בהן הן: אפליה בחוק ובמשפט, הדרה מהתקשורת, מספורט ומפעילות תרבותית, קודי לבוש לנשים, אלימות נגד נשים, ובידודן של נשים והרחקתן מן מהמרחב הציבורי.
הקבוצה מחויבת לבניית חברה המבוססת על עקרונות של צדק ודמוקרטיה, ומשלבת את מאבקיה עם מאבקיהם של מיעוטים ואוכלוסיות מדוכאות אחרות.
WAF משלבת שתדלנות ופעולה פוליטית ישירה עם פעילות שטח, כגון מחאות, ופעילות תקשורתית.
בשנות השמונים, WAF שיחקה תפקיד מרכזי בחשיפת האופנים בהם הפרשנויות השונות לחוק האסלאמי משפיעות על המדינה, ופרסום דרכים בהן נשים יכולות לתרום בבמה הציבורית.
חברות WAF ערכו מחאות נגד חוק הראיות החדש שעבר, לפיו ניתן משקל יתר לעדות גברים.
סוגיה מרכזית הייתה אלימות כלפי נשים, ובמיוחד אונס, ורצח בתוך המשפחה - שכן הדרישה הייתה שיהיו ארבעה עדים-גברים כדי להרשיע, וכמעט ואין מקרים מסוג זה עם מספר כה גדול של עדים.
המשטרה הכתה את הנשים המוחות באלות, ריססה אותן בגז מדמיע, ואף עצרה את המשתתפות, אך אלה המשיכו בשלהן והמשיכו למחות.
החוק שונה במידה רבה בעקבות המחלוקת הציבורית, אך גם בגרסה החדשה נותרו הבדלים בעיקר בנוגע לסוגיות כלכליות.
המקרה המכונן שמיצב את הארגון כגורם בנוף הפוליטי-פמיניסטי, התרחש ב-1981, המשפט של פהמידה ואללה בקש.
פהמידה נישאה לבחיר לבה, כנגד רצונו של אביה.
הלה הגיש תלונה על חטיפה, ולא ידע שחוקי החדוד בתוקף, וחשב שיהיה מדובר בתיק פלילי רגיל.
אך בית המשפט החליט לעשות מהמקרה דוגמה להפעלת חוק אסלאמי בפרשנותה הקיצונית, וקבע שהנישואים אינם תקפים, ולכן השניים חיים ביחסים אסורים.
ועל כן, אללה הורשע ונגזר דינו למות בסקילה, ועל פהמידה, שהייתה אז בהריון, להיענש בהלקאה ציבורית של 100 הצלפות.
המקרה עורר סערה ציבורית, שכן לא היה תקדים לדבר כזה - במצב רגיל השניים היו מואשמים באי-הגשת מסמכי נישואים תקפים, או משהו דומה.
במפגש של 17 נשים פעילות, שעד מהרה קראו לעצמן הפורום לפעולת נשים, הוחלט על התנגדות פומבית ומשפטית, והנשים הובילו את המאבק, שהתפשט ולבסוף הצליח, כשבית המשפט העליון דחה את התביעה ושחרר את בני הזוג.
באוגוסט 1986, פתחו חברות WAF בדיון ציבורי לגבי חוק השריעאת, שקבע שעל כל חוקי פקיסטן להתאים לחוק אסלאמי.
הן טענו שחוק זה יערער על ערכי הצדק והדמוקרטיה, ויפרו זכויות בסיסיות של אזרחי המדינה.
הן הזהירו שחוק כזה יגרום למצב שרק הפרשנות השמרנית ביותר של האסלאם תיוצג בחוק, על פי האידאולוגיה הדתית של ממשלתו של זיא.
וכן שהחוק יפר באופן ישיר זכויות של נשים, שאת חלקן השיגו במאבקים משפטיים ופוליטיים קודמים.
במאי 1991 אומצה גרסת פשרה לחוק, אך הוויכוח לגבי קיום חוק דתי או אזרחי בפקיסטן נמשך במהלך שנות התשעים המוקדמות.
אל תוך שנות האלפיים, WAF היה כמעט הארגון היחיד שבאופן מוצהר דגל בשלטון חילוני עבור פקיסטן.
תחום נוסף בו הפורום פעיל הוא העצמה כלכלית ומקצועית של נשים.
בפקיסטן, המבנה החברתי הוא מאוד מבוסס מעמדות.
נשים מהמעמד הגבוה לא עבדו לפרנסתן באופן מסורתי, וכך, עבודת נשים הפכה למקור של בושה - כאשר ההשפעה הגדולה ביותר היא על הנשים העניות ביותר בחברה, ותרמה לפיקציה שרוב הנשים עובדות בעיקר במטלות הבית ומהמשפחה.
לפיכך, הממשלה לא קידמה חוקים שיגנו על שכרן או תנאי עבודתן של נשים מחוץ לבית.
WAF הייתה בין עמותות הנשים שפעלו למען נשים עניות, בין אם בתמיכה משפטית, קידום הכשרה תעסוקתית, מתן גישה לחינוך, חקר וכתיבת דו"חות בנושא, הפעלת לחץ על הממשלה לשם חקיקה וטיפול מנהלי בנושאים הקשורים לחינוך ותעסוקה, וכדומה.
בין שנות התשעים לתחילת שנות האלפיים, פעילות הקבוצה דעכה, והיו דיווחים ששאלו האם זה אומר שתנועת הנשים בפקיסטן נכשלה.
בעיה אחת הייתה שדור חדש של פמיניסטיות לא התגלתה כדי להצטרף ולחזק את שורות הארגון.
העניין השני היה הקמת ארגוני נשים מקבילים - חלקן אפילו מתוך הפעילות של WAF (כדוגמת קרן אוראט).
אך בעשור השני של המאה ה-21 הקבוצה קמה לתחייה, וערכה כנס נשים גדול ב-2016, והחליטה על דרך מחודשת קדימה.
WAF ממשיכה את פעילותה באמצעות עצומות, קמפיינים של מכתבים בתקשורת לבעלי תפקידים בממשלה ובמערכת החוק, במדיה החברתית, ועוד, כאשר הטכנולוגיה שיש להן היום משמשת ככלי מרכזי בעשייתן.
פורום משפחות פדויי השבי - לוחמי חיל החפרים הוקם בשנת 2013 על ידי בני משפחות שבויי היישוב במלחמת העולם השנייה לוחמי החילות השונים, ומממש הלכה למעשה את צוואתם הבלתי כתובה .
"פדויי השבי" הוא הכינוי אשר העניקו לעצמם אלפי החיילים הארצישראליים שנפלו בשבי הנאצי במלחמת העולם השנייה.
חיילים אלו התנדבו לשירות ביחידות מקומיות של צבא הבריטי כבר בתחילת מלחמת העולם השנייה, במסגרת "גיוס בעלי מקצועות" ובהמשך בגיוס מאורגן על ידי הסוכנות היהודית במה שזכה לכינוי הכללי - "ראשית ההתנדבות".
פדויי השבי נפלו בשבי מדינות הציר (גרמניה ואיטליה) עם כניעת הכוחות הבריטיים בקלמטה, יוון ב־29 באפריל 1941 ובקרב על כרתים ב־1 ביוני 1941 וכן במקומות נוספים לאורך ציר הלחימה במדבר המערבי בעיקר בין השנים 1941–1942.
בין השנים 1941–1945 הוחזקו כ-2,000 חיילים ארצישראליים בשבי מדינות הציר, מרביתם בידי הגרמנים.
ככל הידוע מדובר באחת מפרשיות השבי הגדולות בתולדות העם היהודי, ובוודאי הגדולה שבהן מאז גלה העם היהודי מארצו בתקופת האימפריה הרומית
עם נפילתם בשבי הובלו החיילים הארצישראליים אל מחנות השבויים בשלזיה עילית (פולין הכבושה), שם הוחזקו ארבע שנים תמימות כשהם חשופים לעינויים והתעמרויות מצד שוביהם הגרמנים, בתנאים קשים מנשוא תוך עבודת פרך במחנות כפייה.
בתום צעדות מוות של כ-1,000 ק"מ שארכו כשלושה חודשים שחררו את עצמם השבויים על אדמת גרמניה, עת נפגשו עם צבאות בעלות הברית.
הלוחמים הבריטיים יוצאי הקרב על יוון מכנים אותו "דנקירק של יוון" ומקפידים לציין כי מצבם ביוון היה קשה הרבה יותר מאשר בדנקירק מאחר שאופציית הפינוי לא עמדה בפניהם כפי שעמדה בפני הכוחות הלוחמים בדנקירק.
כיום, במסגרת מפקד השבויים אותו עורך פורום המשפחות, מתועדים שמותיהם של 420 חללים ונעדרים הקשורים לפרשת השבי, חיל החפרים ההנדסה והחילות האחרים מראשית ההתנדבות לצבא הבריטי – חללים ונעדרים אשר לא שבו מהקרבות.
עוד כשהוחזקו במחנות השבויים בשלזיה עילית (פולין הכבושה) מינו לעצמם החיילים הארצישראלים הנהגה פנימית שהיוותה את הקשר בינם לבין שוביהם הגרמנים.
בראש הנהגתם עמד הסמל יוסף (קרלנבוים) לימים אלמוגי וסייעו לו במשימה זו חיילים רבים מרביתם סרג'נטים (סמלים) וקורפורלים (רבי טוראים) וביניהם: שלמה (סלודש) סלע, חיים גלובינסקי, אפריים דרייפוס (דרע), אסיר שוסטרמן ואחרים.
עם שחרורם מהשבי המשיך ארגונם להתקיים בשם "ארגון פדויי השבי" והיו חברים בו ככל הידוע: שלמה (סלודש) סלע, משה (מוסא) עמית, ישראל יצחק לוקסנבורג, אורי שליט, ישראל בריק, יעקב ריבקין (מזכיר), משה שדמי, רייכפלד (שם פרטי לא ידוע), בוים (ישראל) אילן, חיים גלובינסקי.
ארגון פדויי השבי היה אחראי על הוצאת מספר ספרי זיכרונות ביניהם ספריהם של שלמה סלע (סלודש) "בכבלי השבי" ושל אלכסנדר גלנץ "המאבק בכבלי בשבי" וכן על ההתכנסות השנתית אותה ערכו החברים ב-29 באפריל בכל שנה לציון יום הנפילה בשבי בקלמטה, יוון.
מסמכים שנמצאו בעיזבונות פדויי השבי מלמדים שעוד בשנות ה-80 המאוחרות המשיך ארגון פדויי השבי לקיים פגישות שנתיות עם אנשיו ואף להשתתף באירועים שונים, כמו טקס היזכור השנתי בהר הרצל הנערך על ידי משרד הביטחון בכל שנה ביום השואה.
המסמכים מלמדים על תחושותיהם הקשות של פדויי השבי לגבי מצב הנצחתם ועל שאיפותיהם לקמת ארגון יציג שיפעל לתיקון המצב.
משה צבי גרינבלום, מפדויי השבי, תיאר באופן מפורט את חזונו לגבי ארגון פדויי השבי אותו הוא כינה "מועדון".
הוא הציע שייבחר ועד בו יהיו חברים לפחות 9 אנשים (5 מתל אביב והיתר מחוצה לה) שיטפלו לדבריו ב:
פגישת חברים פעם בשנה (או ביום נפילת רוב החברים בשבי או ביום שחרורם מהשבי)
הנצחת השתתפותם של פדויי השבי במלחמת הקוממיות של עמנו
פרסום ספר על סיפורם של פדויי השבי
ידגישו את הידיעה על תרומתם ליישוב
גרינבלום מביע בדבריו את כאבו בדבר הדרתם ורושם ש"תמיד אמרו להם שהם אינם חברי בריגדה, שזכויות לה".
הוא גם מלין על כך שביישוב אין יודעים כי לפני "הבריגדה הגדולה" כהגדרתו הייתה בריגדה קטנה של "לוחמים אשר הרימו דגל עם ישראל לפני הבריגדה".
הצעה נוספת שהעלה גרינבלום היא הקמת "פינת הנשכחים" של שבויי ישראל ממלחמת העולם השנייה.
צוואתו הרוחנית של משה צבי גרינבלום אשר נכתבה בשנות ה-80 התגלתה על ידי ילדיו בעיזבונו בשנת 2016 במסגרת הכנותיהם למסע משפחות השבויים ליוון ופולין.
כשהציגו את הדברים בפני משתפי מסע המשפחות הכתוב עורר התרגשות גדולה בעיקר בקרב מובילי פורום המשפחות אשר פעלו כבר במתווה דומה ויישמו הלכה למעשה את משאלותיו מבלי שהכירו אותן קודם.
פורום משפחות פדויי השבי-לוחמי חיל החפרים הוקם ב-29.4.13 על ידי טליה קליינר-דייגי נכדתו של אברהם דייגי בעקבות קושי למצוא מידע על סבה בארץ.
את החיפוש החלה טליה בהקמת קבוצת פייסבוק, ביחד עם קומץ משפחות נוספות, כשמטרתה הראשונית הייתה שיתוף תמונות מסמכים וזיכרונות, דרכם קיוותה תוכל ללמוד מידע נוסף אודות סבה ותקופת שביו.
עד מהרה הצטרפו ליוזמה עוד ועוד משפחות פדויי שבי אשר הביעו גם הם את רצונם להשלים ידע אישי חסר אודות הוריהם.
קבוצת הפייסבוק שהוקמה ייצרה, לראשונה בהיסטוריה, גישה לחומרים שנשארו בידי בני משפחות השבויים (חומרים שארכיונים ומוזיאונים בישראל לא מצאו בהם עניין לאורך השנים).
כמו ראשוני מקימי קבוצת הפייסבוק גם בני משפחות חדשות שהצטרפו עם הזמן לקבוצה סיפרו על כעסם של פדויי השבי ממצב הנצחתם ומהנחלת סיפורם לדורות הבאים דרך המערכות השונות בישראל (משרד הביטחון, משרד החינוך ואחרים).
וכך תקופה קצרה אחרי הקמת פורום המשפחות צרפו מקימי הפורום למטרותיהם גם את השאיפה לקדם את מצב הנצחתם והנחלת סיפורם של פדויי השבי בישראל ומחוצה לה.
כמענה לצורך שעלה מן השטח התחילו בשנת 2014 מובילי פורום המשפחות לתעד את שמותיהם של החיילים שלקחו חלק באירועים במיזם לו העניקו את השם "מפקד השבויים".
כל פעילות פורום המשפחות, נעשית בהתנדבות מלאה.
לוגו פורום משפחות פדויי השבי
לוגו פורום המשפחות תוכנן על ידי מובילת הפורום טליה קליינר דייגי ביחד עם מובילי הפורום ארז אלוני וגיא יחיאלי.
בלוגו שלושה מוטיבים המאפיינים את סיפורם של פדויי השבי הנאצי:
סמל חיל החפרים הבריטי בו שירתו מרבית פדויי השבי
מגן הדוד המסמל את יהדותם של פדויי השבי ואת הקפדתם לדבוק בערכי היהדות והציונות גם בשנות שביים בשלזיה עילית (פולין הכבושה)
גדרות התיל מאחוריהם הוחזקו פדויי השבי באופן פיזי ארבע שנים.
גדרות התיל מסמלות גם את ההסתגרות והשתיקה שאפיינה את פדויי השבי ואת הדרת מורשתם לאורך שנים ארוכות.
הלוגו עוצב לראשונה על ידי ריצ'רד וודס, מעצב גרפי בריטי שעשה זאת בהתנדבות עבור פורום המשפחות.
בשנת 2016, לפני יציאתם למסע המשפחות, רעננו מובילי הפורום את הלוגו בסיועה האדיב של המעצבת הגרפית יעל פטיש ברוש שעשתה זאת בהתנדבות עבור פורום המשפחות.
בשנת 1965 נערך בגני התערוכה בת"א כנס במלאת 25 שנים להתנדבות בני היישוב היהודי בארץ לחיל החפרים ויחידות עזר נוספות בצבא הבריטי בתחילת מלחמת העולם השנייה.
לנוכחים חולקה תגית שעיצובה שימש השראה ללוגו הנוכחי של הפורום.
להנגיש לציבור הרחב את סיפורם של ראשוני המתנדבים פדויי השבי מפרשת השבי הגדולה ביותר בתולדות העם היהודי היושב בציון.
לפעול לשילובם של לוחמים אלו בנרטיב הלוחם היהודי הציוני במלחמת העולם השנייה כפי שמשתקף בתיעוד ההיסטורי המוזיאלי והחינוכי.
לקדם את הנצחת זכרם במרחבים השונים
לצורך קידום מטרותיו אלו מקיים פורום המשפחות קשרים עם ארגונים ויחידים רבים בישראל ובעולם וביניהם משרד הביטחון, חיל ההנדסה ועמותת מורשת חיל ההנדסה, משרד החינוך, יד ושם, שגרירות בריטניה בישראל ואחרים.
פורום פדויי השבי וחיל ההנדסה הקרבית
פדויי השבי אשר עסקו טרם נפילתם בשבי בתפקידי הנדסה ובינוי לאורך צירי הלחימה השונים היוו את המסד הראשוני עליו קם בשנת 1948 חיל ההנדסה של צה"ל.
שלושת הגדודים הסדירים של חיל ההנדסה שמספריהם: 601, 603 ו–605 הם מספרי שלוש מפלוגות חיל החפרים, אות וציון למורשתו של החיל שהחלה כבר עם הקמת פלוגות המתנדבים הארצישראליים לחיל החפרים בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
מפקדו הראשון של חיל ההנדסה תא"ל במיל.
עמנואל שחר נמנה אף הוא בין ראשוני המתנדבים לצבא הבריטי שם רכש את מקצוע ההנדסה הצבאית.
במהלך פגישה זו התקבלה החלטה להעמיק את הקשר בין הארגונים ולפעול לנוכחות משמעותית של סיפורם במורשת החיל.
בין היתר נעשה לאורך השנים:
חבירה למסע בני המשפחות - Road To Liberation – בפולין לציון 75 שנה לנפילתם בשבי בשיתוף עדים במדים ו"יד ושם" - ספטמבר 2016
שילוב הנושא בספר מורשת חיל ההנדסה (2018)
הכנס השנתי ביער פדויי השבי
עמותת מורשת חיל ההנדסה ופורום משפחות פדויי השבי החלו במיזם חדש לבניית ארכיון פדויי השבי דרכו יונגשו לציבור אלפי תמונות הקשורות לפרשת השבי ולפעילות פורום המשפחות.
לאורך שנות פעילותו עלה, מן הארגונים השונים איתם עומד פורום המשפחות בקשר וממשפחות פדויי השבי, צורך מהותי ברשימת שמותיהם של החיילים שלקחו חלק באירועים.
לאחר שנים רבות בהן לא נמצאה רשימה שכזו החל פורום המשפחות בפרויקט "מפקד השבויים" – בו מתועדים שמותיהם של אלו שלקחו חלק באירועים, לכדי רשימה אחת לראשונה מאז החלה ההתנדבות ופרשת השבי.
על עריכת המפקד הופקדה מטעם פורום המשפחות אורנה רון ובו מתועדים שמותיהם ופרטיהם של חללי ונעדרי פרשת השבי, חיל החפרים-ההנדסה והחילות האחרים מראשית ההתנדבות.
שמותיהם של פדויי השבי – הלא הם כל מי ששבו משנות השבי או הצליחו להימלט ממנו בדרכים שונות וכן גם שמותיהם של כל מי שנמצא כי היו חלק מראשית ההתנדבות לצבא הבריטי בארץ ישראל.
בחודש אפריל 2019 הועברו נתונים ראשונים מתוך מפקד השבויים אל משרד הביטחון היחידה להנצחת החייל, מוזיאון בית הגדודים ומוזיאון הלוחם היהודי בלטרון ובהם פרטיהם של חללי ונעדרי האירועים.
בעקבות נתונים חדשים אלו הושלמו פרטיהם של חללי ונעדרי חיל החפרים באתר "יזכור" של משרד הביטחון.
זאת כחלק מפרויקט משותף של פורום המשפחות והיחידה להנצחת החייל בניהולו של מר יעקב גבאי, סגן ראש האגף וראש היחידה להנצחת החייל.
מפקד השבויים המלא היה צפוי להתפרסם בחורף 2020, אך מפאת מגפת הקורונה נדחה מועד פרסומו.
במאי 2017 אירח פורום משפחות פדויי השבי את ד"ר מרגיט ברנר מה - National Historical Museum שבוינה.
בתום יום סיור במוקדי עניין שונים כמו מוזיאון הלוחם היהודי בלטרון, יער פדויי השבי ומוזיאון בית הגדודים נפגשה ד"ר מרגיט עם נציגי משפחות השבויים ומסרה לידיהם כ-700 תמונות של פדויי השבי הארצישראליים כפי שצולמו במעמד קבלת מספרי השבוי בסטאלג 18A שבוולפסבורג.
מאות תמונות אלו עוברות תהליך של זיהוי תוך הצלבת נתונים עם מפקד השבויים על ידי מתנדבי פורום המשפחות.
תמונות השבויים יוענקו לבני משפחותיהם במקביל לפרסום מפקד השבויים.
בשנת 1944, מתוך מחנות השבי החלו השבויים ביוזמתו של קורפורל אפריים דרייפוס דרע, באיסוף מגבית שמטרתה – העברת הכסף כתרומה לקק"ל לצורך נטיעת עצים לכבודו של יוסף אלמוגי, מפקדם בימי השבי.
אלמוגי התנגד לכך שנטיעת העצים תהיה אישית לכבודו ועל כן הרחיב את המגבית ואת הכסף שנאסף שלח לקרן הקיימת לישראל לצורך נטיעת "יער השבויים העבריים בגרמניה".
בשנת 2013 הוחלט במסגרת התארגנות פורום המשפחות לקיים פגישה ביער שלהקמתו תרמו השבויים ב-1944 מתוך מחנות השבויים, אך מנתונים שהגיעו מהקרן הקיימת עלה כי היער מעולם לא ניטע.
ב-29.4.15, לכבוד 70 שנה לשחרורם, נחנך "יער פדויי השבי" בהרי ירושלים והוגשמה משאלתם של פדויי השבי.
מנהל אגף ההתרמה בישראל בקק"ל זאב קדם סיפר כי "לפני שנה קיבלנו מכתב מטליה ושמענו את הסיפור הבלתי-ייאמן על שבויי המלחמה ביוון.
היה ברור לנו שצריך לעשות משהו.
קק"ל פועלת רבות לפיתוח יערות וקרקע.
אתר הוקרה זה נבנה כאן, ממש ליד שביל ישראל, עם לוחות תצוגה של צילומים וסיפורים על שבויי המלחמה, כך שכל מי שמטייל בשביל ילמד את הסיפור הזה.
זה סיפור לאומי שישראל זקוקה לו.
זכינו לגמול לאנשים האלה על תרומתם לישראל, ואני שמח שהייתי שותף לעשייה הזאת".
היער הוא חלק משביל ישראל וממוקם מתחת להדסה עין כרם בדרך לאבן ספיר, בכניסה לשביל המעיינות (עין שריג).
מערך שיעור - משרד החינוך
מתוך הבנה שחלק משמעותי ביכולת להנחיל לדורות הבאים את סיפורם של פדויי השבי טמון בייצוג הנושא במשרד החינוך והנגשתו למורים פנתה מטעם פורום המשפחות גילה וילצ'ינסקי אל הגברת אלירז קראוס - מנהלת אגף "רוח וחברה", המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך.
בהחלטה בעלת חשיבות היסטורית רבה אפשרה הגברת קראוס פתיחתו של מיזם במסגרתו הוכן על ידי "יד ושם" בעבור משרד החינוך מערך שיעור על פדויי השבי על ידי הגברת נעמה אגוזי – רכזת מחוז צפון, המגמה להכשרת מורים, יד ושם.
מערך השיעור זמין לכלל מורי ישראל באתר האינטרנט של תוכנית "בשבילי הזיכרון" בלשונית "תיכון".
לפורום המשפחות צוות היגוי שמתחלף מעת לעת ופועל כל העת למען קידום מטרות הפורום.
צוות ההגוי מפעיל את הפורום, באופן וולונטרי, נטול תקציבים ומהווה את הקשר בין משפחות פדויי השבי לבין מוסדות, ארגונים ומשפחות פדויי שבי אחרות שיש ברשותם מידע על השבויים מתוך מטרה להרחיב את הידע ההיסטורי והאישי על פרשה נעלמה זו ולקדם את הנצחתה.
לאורך השנים השתתפו בהנהלת פורום המשפחות ובמיזמיו השונים, בין היתר, בנים ונכדים רבים של פדויי השבי:
לצורך קידום מטרותיו קיים לאורך השנים פורום המשפחות אירועים שונים וביניהם:
כנס הצדעה ללוחמים בתאריך 2 במאי 2014 במוזיאון בית הגדודים
יום עיון בנושא: "תרומת מתנדבי ארץ ישראל לצבא הבריטי" וטקס חנוכה לטרון דצמבר 2014
כנס משפחות "מחושך לאור" - מוזיאון הלוחם היהודי בלטרון - 23.12.14
הטקס השנתי ה – 1 והקמת יער פדויי השבי ביערות ירושלים בסימן 70 שנה לשחרור הלוחמים בשיתוף קק"ל - 29 באפריל 2015
משלחת לטקס העולמי השנתי לזכר הקרב על קלמטה – מאי 2016
מסע בנים Road To Liberation – ליוון ופולין לציון 75 שנה לנפילתם בשבי בשיתוף מרכז משמעו"ת, קריית מוצקין - ספטמבר 2016
כנס נעילת אירועי שנת ה-75 לפרשת השבי – בית הגדודים בשיתוף הגברת נעמה אגוזי, יד ושם – 23 בדצמבר 2016
הטקס השנתי ביער פדויי השבי - סיור אביבי - בשיתוף חיל הנדסה - 20 באפריל 2017 (מתקיים כל שנה באביב)
אירוח ביקורה של ד"ר מרגיט ברנר מה NHM בווינה
טקס קבלת תמונות השבויים (כפי שצולמו במחנה השבויים בוולפסבורג 1941) מד"ר מרגיט ברנר מה NHM בווינה
החל משנת 2017 מקיים פורום משפחות פדויי השבי טקס שנתי ביער פדויי השבי בשיתוף עם חיל ההנדסה, עמותת מורשת חיל ההנדסה, קקל ובהשתתפות מכובדים רבים וביניהם – שגריר בריטניה בישראל, מנהלי מוזיאונים (בית הגדודים, המוזיאון ללוחם היהודי בלטרון), ארגון צוות - גמלאי צה"ל וכוחות הביטחון ועוד.
בטקס השנתי שהתקיים בתאריך 26 במאי 2022, נטלו חלק לראשונה הנספח הצבאי של יוון בישראל קולונל גיאורגיוס פטרו וסגנו קומנדר תאודורוס צירוס, לצד נציג הנספחות הצבאית הבריטית מפקד כנף קריס ברימן וכמובן קצין הנדסה ראשי בצה"ל תת - אלוף עידו מזרחי וקצינים נוספים
פורום משפחות פדויי השבי משתתף באופן קבוע בטקסים ואירועים שונים הנערכים בישראל ובעולם וביניהם:
הטקס השנתי בהר הרצל –בניהול היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון
הטקס השנתי בקלמטה – בניהול עיריית קלמטה
הטקס השנתי בבית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה – Remembrance day – בניהול שגרירות בריטניה בישראל
בעקבות שיתוף פעולה חדש באיטליה צפוי בעתיד פורום המשפחות להיות חלק מהטקס השנתי הנערך על שרידי מחנה השבויים P.G.65 באיטליה בו הוחזקו עשרות רבות מפדויי השבי.
אירועי שנת ה-80 לנפילה בשבי הנאצי
שנת 2021, במלאת 80 שנה לנפילה בשבי, תוכננה מראש להיות שנת השיא במפעל ההנצחה של פרשת השבי של מתנדבי היישוב בא"י - לוחמי חיל החפרים ושאר היחידות אליהן התנדבו בני היישוב.
אירועים כמו: מפקד השבויים, מסע נוסף של בני המשפחות בעקבות מסלול השבי של הלוחמים, הטקס השנתי ביער פדויי השבי, השתתפות נציגי פורום המשפחות בטקס האזכרה בעיירה קלמטה שביוון ועוד, תוכננו להתקיים בהוד והדר מלאים ובהשתתפות מרביתם של בני המשפחות ונציגים רשמיים מהארץ ומחו"ל.
בתחילת מרץ 2020 נכנסה מדינת ישראל למשבר הקורונה.
אירוע דרמטי זה שיבש, שיתק ודחה את האפשרות להתקדם בתכנון והוצאה אל הפועל של מרבית האירועים הנ"ל.
הטקס השנתי ביער פדויי השבי 3.6.21 - 80 שנה לנפילה בשבי
עם הירידה המשמעותית בנתוני התחלואה בעקבות החיסונים החליטה הנהגת פורום משפחות פדויי השבי לקיים את הטקס השנתי של פורום המשפחות ביער פדויי השבי בתאריך 27.5.21 בשותפות עם חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל ועמותת מורשת חיל ההנדסה.
מבצע שומר החומות שהחל ב-10 במאי 2021 אילץ את המארגנים לדחותו לתאריך 3 ביוני 2021. כ-250 משתתפים ובהם בני המשפחות של פדויי השבי, התכנסו לטקס זו השנה החמישית ברציפות.
למשתתפים הוענקה סיכה שהופקה במיוחד לציון שנת ה-80 לפרשת השבי, ועליה לוגו פורום משפחות פדויי השבי וכיתוב המתאר את האירוע.
נכח בטקס, כמידי שנה, נציג שגרירות בריטניה בישראל - עוזר הנספח הצבאי מר ג'והן וואלס.
בטקס חולקו לחלק מבני משפחות פדויי השבי, תמונות של יקיריהם שצולמו במעמד הקליטה שלהם למחנה השבויים בוולפסבורג 1941 ואשר נמסרו להנהגת הפורום על ידי הגברת ד"ר מרגיט ברנר מה NHM בווינה.
במעמד מיוחד במינו ובהפתעה קיבל סרן יותם חכים, מפקד פלוגה בבית הספר להנדסה צבאית, את תמונת סבא רבא שלו (סב אימו) יחיאל ונסובר, שהיה לוחם בחיל החפרים ונפל בשבי הנאצי.
התמונה נמסרה על ידי הקהנ"ר תא"ל עידו מזרחי שגם סבו שירת בחיל ההנדסה הבריטי.
בטקס השתתפו גם בנו ונכדיו של יוסף אלמוגי "אבי השבויים" אשר ייצג את השבויים בפני הגרמנים.
משפחת אלמוגי זכתה לקבלת שי מזכרת מכובדת ותרמה לכל המשתתפים את ספרו של יוסף אלמוגי במהדורה מיוחדת שהופקה לקראת האירוע.
טקס יום הזיכרון הבריטי לחללי האימפריה הבריטית 11 בנובמבר 2021
החל משנת 1928, מדי שנה, בחודש נובמבר, בשבוע המתחיל ביום חמישי שלפני יום הזיכרון הבריטי ועד לערב יום חמישי שלאחריו, מתכסה המדשאה שבין כנסיית ווסטמינסטר לבניין הפרלמנט הבריטי בכ - 250 חלקות זיכרון של רגימנטים ואגודות שונות של הכוחות המזוינים הבריטים.
בכל אחת מהן נשתלים סמלי זיכרון מעץ המעוצבים בצורות דתיות שונות: צלבים, מגיני דוד, סהרונים ועוד, על פי אמונתם הדתית של הנופלים.
על כל אחד מהם נרשם שמו של חלל המשתייך ליחידה אותה מייצגת חלקת הזיכרון, אשר נפל במערכה צבאית במסגרת שרותו בצבא הבריטי.
בשבוע זה נקרא האזור: Field of Remembrance (שדה הזיכרון)
לראשונה בשנת 2021, במלאת 80 שנה לאירועי הנפילה בשבי של מתנדבי היישוב בחיל החפרים ויחידות נוספות, במערכה על יוון אפריל - יוני 1941, ייצגה משלחת של פורום משפחות פדויי השבי, את חללי פרשת השבי.
המשלחת כללה את: טליה קליינר-דייגי - מייסדת וראשת פורום משפחות פדויי השבי, חברי ועדת ההיגוי של הפורום: אורי אביגור, יוסי סולומין וארז אלוני.
אליהם הצטרף אמיר קוטשר - נכדו של חפר ופדוי שבי, היושב בלונדון, אשר פעל מול הגורמים הבריטים לאישור ייסוד חלקת זיכרון עבור החללים הארצישראליים לוחמי חיל החפרים והיחידות הנוספות ואשר הוכרז כמנהל חלקת הזיכרון.
הצטרף למשלחת בלונדון ממש ברגע האחרון גיורא אלמוגי, נכדו של יוסף אלמוגי.
המשלחת הגיעה כמה ימים לפני הטקס, פקדה את קברו של אוסקר בלוך החלל היחידי מפרשת השבי שקבור בבית העלמין היהודי באיסטהאם לונדון, ועמלה לארגן את חלקת הזיכרון ל-104 החללים שעבור כל אחד מהם נשתל סמל זיכרון בצורת מגן דוד עם שם הנופל ויחידתו.
הסמלים עוטרו, כמו בכל החלקות, בפרחי פרג אדומים מנייר, המהווים את הסמל הלאומי ליום הזיכרון לחללי הממלכה המאוחדת.
רשימה שמית של החללים ושלט המספר באנגלית את סיפורם של פדויי השבי הארצישראלים הוצבו אף הם בחלקה.
ביום הטקס, 11 בנובמבר 2021 פקדה את החלקה הדוכסית קמילה שייצגה את בית המלוכה הבריטי בטקס, אשר בירכה את אמיר קוטשר על השתתפות הנציגות הישראלית בטקס.
בנוסף פקדו את חלקת הזיכרון: שגרירת ישראל בבריטניה הגב' ציפי חוטובלי - שקיבלה סקירה מקיפה מאנשי המשלחת, הנספח הצבאי של ישראל בלונדון, ומנהל אגודת חיל החפרים הבריטי שהופתע למשמע סיפורם המיוחד של פדויי השבי, שנחבא במורשת החיל בו שירת, סיפור שהוא כמובן לא הכיר כלל.
בהמשך חלקה המשלחת הישראלית כבוד לחללי הבריגדה היהודית בחלקת הזיכרון שלהם והדליקה נר זיכרון.
השתתפות נציגי משפחות פדויי השבי מישראל בטקס מסורתי זה מהווה סגירת מעגל היסטורי.
76 שנים אחרי שפדויי השבי הגיעו ללונדון לאחר שחרורם מהשבי, שבו אליה נציגי צאצאיהם על מנת להוסיף נדבך חדש במאמצים לחשוף ולהנציח את פרשת השבי ואת אלו שנטלו בה חלק.
אירוע זה, כמו הטקס השנתי ביער פדויי השבי, יצוין מדי שנה מעתה ואילך בהשתתפות נציגות של פורום משפחות פדויי השבי
פורום קופנהגן (בדנית: Forum København) הוא אולם רב-תכליתי בקופנהגן, דנמרק.
באוגוסט 1925 ועדת הבנייה חתמה על בניית האולם, בספטמבר אותה שנה ראש ממשלת דנמרק תורוואלד סטאונינג הניח את אבן הפינה לבנייה.
בפברואר 1926 האולם נפתח לראשונה.
ב-1929 נערך בו תצוגה ארכיטקטית שבין היתר ארנה יאקובסן הציג את יצירותיו.
במהלך מלחמת העולם השנייה תנועת המחתרת הדנית "Holger Danske" הרסה את האלם המקורי, ב-1947 האולם נבנה מחדש.
ב-1997 גג המקום עבר שיפוץ מה שהוביל לשיפור ביכולות האקוסטיות של האולם.
ב-2003 נערך בו אירוויזיון הילדים הראשון.
ב-2005 אירח האולם את אירוע שיר היובל באירוויזיון.
בין האומנים שהופיעו בו וסטלייף וספייס גירלז.
פורונידה (שם מדעי: Phoronida) היא מערכה קטנה של בעלי חיים ישיבים ימיים, המכונים פורונידים (Phoronids), מסנני מזון בעזרת לופופור ("כתר" של זרועות ציד), והבונים שפופרות כיטין זקופות התומכות ומגינות על גופיהם הרכים.
אורכם של מרבית הפורונידים הוא כ-2 סנטימטרים ורוחבם כ-1.5 מילימטרים, אם כי אורכו של המין הגדול ביותר הוא 50 סנטימטרים.
חלקו התחתון של גוף החיה הוא דמוי אמפולה, המעגן את בעל החיים לשפופרת ומאפשר לו להתכווץ לתוך השפופרת במהירות רבה כאשר הוא מאוים.
כאשר בעל החיים מרחיב את הלופופור בחלק העליון של הגוף, ריסונים (שערות קטנות) בצידי זרועות הציד מושכים חלקיקי מזון אל הפה, שנמצא בפנים ונוטה מעט לצד אחד של בסיס הלופופור.
הפורונידים בולמים כניסת חומרים בלתי רצויים על ידי סגירת מכסה מעל הפה או דחייתם על ידי זרועות הציד, שהריסונים שלהם יכולים לשנות כיוון לאחור.
לאחר מכן המזון יורד לקיבה שנמצאת בתוך האמפולה.
פסולת מוצקה מועברת במעי והחוצה דרך פי הטבעת שמיקומה בחוץ וקצת מתחת ללופופור.
כלי דם מוביל במעלה אמצע הגוף מהבטן לאיבר עגול בבסיס הלופופור, ומשם כלי דם בודד עולה בכל זרוע ציד.
זוג כלי דם בסמוך לדופן הגוף מובילים מטה מטבעת הלופופור אל הקיבה וגם אל ענפים בכל הגוף.
אין לפורונידים לב, אבל כלי הדם העיקריים יכולים להתכווץ בגלים כדי להניע את הדם.
הפורונידים אינם נושמים חמצן דרך הגוף, אלא מסתמכים על נשימה דרך הלופופור.
הדם מכיל המוגלובין, תופעה חריגה בבעלי חיים כה קטנים, ונראה שהיא תוצאה של הסתגלות לסביבות דלות חמצן.
הדם של המין "פורוניס ארכיטקטה" (Phoronis architecta) נושא בחובו כפליים חמצן מאדם באותו משקל.
שני מטאנפרידיום מסננים את נוזל הגוף, מחזירים את כל התוצרים המועילים ומשליכים את הפסולת המסיסה שנותרה דרך זוג נקבוביות ליד פי הטבעת.
מין אחד בונה מושבות על ידי הנצה או על ידי התפצלות לקטעים עליונים ותחתונים, וכל הפורונידים מתרבים מינית בין האביב לסתיו.
מהביציות המופרות של מרבית המינים מתפתחות פגיות המכונות אקטינוטרוך (Actinotroch) בעלות יכולת שחייה, והניזונות מפלנקטון.
האקטינוטרוך מתיישב על קרקעית הים לאחר כעשרים ימים ואז עובר שינוי קיצוני תוך 30 דקות.
זרועות הציד של הפגית מוחלפות על ידי לופופור של מבוגר.
פי הטבעת עובר מלמטה אל מחוץ ללופור; והמעיים מתעקלים מצורה ישרה לצורת האות U, עם הבטן בתחתית הגוף.
מין אחד יוצר פגית "דמוי שבלול", והפגיות של כמה מינים אינן ידועות.
חלק מהמינים חיים בנפרד, בשפופרות אנכיות המוטמעות במשקע רך, בעוד שאחרים יוצרים מסות סבוכות הקבורות בסלעים מכסים או בקונכיות.
בכמה בתי גידול מגיעות אוכלוסיות הפורונידים לעשרות אלפי פרטים למטר רבוע.
פגיות האקטינוטרוך נפוצות בקרב פלנקטון, ולעיתים הן מהוות חלק ניכר מהביומסה של הזואופלנקטון.
טורפים כוללים דגים, חלזונות ותולעים נימיות (נמטודות).
טפילים שונים שורצים בחללים בגופם של פורונידים, במערכת העיכול ובזרועות הציד.
לא ידוע אם לפורונידים יש משמעות כלשהי לבני אדם.
האיחוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN) לא סיווג שום מין פורוניד כשרוי בסכנת הכחדה.
נכון לשנת 2010 אין מאובני גוף של פורונידים שאינם שנויים במחלוקת.
יש עדויות טובות לכך שפורונידים יצרו עקבות מאובנים שנמצאו בתקופות סילור, דבון, פרם, יורה וקרטיקון, ואולי גם באורדוביק ובטריאס.
פורונידים, ברכיופודים וחיטחבים נקראו ביחד לופופורטה (lophophorate), מכיוון שכולם משתמשים בלופופורים כדי לאכול.
בערך בשנות הארבעים עד שנות התשעים של המאה ה-20, עצים פילוגנטיים המבוססים על תכונות אמבריולוגיות ומורפולוגיות מיקמו את הלופופורטים בעל-המערכה של שניוני הפה, הכוללת את המיתרניים וקווצי עור, או כקבוצת אחות לה.
בעוד שמיעוט דבק בהשקפה זו, מרבית החוקרים רואים כיום פורונידים כחברים בעל-המערכה לופוטרוכוזואה של קדמוני הפה.
אף על פי שחוקרים המשתמשים בפילוגנטיקה מולקולרית בטוחים שהחברים בלופוטרוכוזואה קשורים זה לזה יותר מאשר לא-חברים, היחסים בין החברים ברובם אינם ברורים.
חלק מהניתוחים מתייחסים לפורונידים ולברכיופודים כקבוצות אחיות, בעוד שאחרים מציבים את הפורונידים כקבוצת משנה בתוך הברכיופודים.
שם המערכה מקורו בפורוניס, אחד מהשמות הרבים של האלה המצרית איזיס.
פורוניס הוא גם שמו של אחד משני הסוגים של הפורונידים.
אורכם של מרבית הפורונידים הבוגרים הוא כ-2 סנטימטרים, ורוחבם כ-1.5 מילימטרים, אם כי אורכו של המין הגדול ביותר הוא 50 סנטימטרים.
אין בעורם קוטיקולה, אבל הם מפרישים כיטין ויוצרים שפופרות הגנה קשיחות, בדומה לחומר בשימוש בשלד החיצוני של פרוקי-הרגליים, שלעיתים מחוזקות בחלקיקי משקע ושפוכת.
השפופרות של מרבית המינים אנכיות, אבל אלו של Phoronis vancouverensis אופקיות וסבוכות.
הפורונידים יכולים לנוע בתוך השפופרות שלהם, אבל לא לעזוב אותן.
החלק התחתון של הגוף הוא אמפולה (התנפחות דמוית החלק התחתון של אמפולה) המעגנת את בעל החיים בשפופרת ומאפשרת לו להסיג את כל גופו פנימה כשהוא מאוים, תוך כיווץ הגוף ל-20% מאורכו המקסימלי.
שרירים אורכיים מכווצים את הגוף במהירות רבה, בעוד ששרירים טבעתיים מאריכים באיטיות את הגוף על ידי דחיסת הנוזל הפנימי.
להזנה ולנשימה יש לכל פורוניד בקצהו העליון לופופור, "כתר" של זרועות ציד שבעזרתו בעל החיים מסנן מזון.
במינים קטנים ה"כתר"הוא מעגל פשוט, במינים בגודל בינוני הוא מכופף לצורת פרסה עם זרועות ציד בצד החיצוני והפנימי, ובמינים הגדולים הקצוות של הפרסה מתפתלות לסלילים מורכבים.
צורות משוכללות יותר אלו מגדילות את האזור הזמין להזנה ולנשימה.
זרועות הציד חלולות, ומוחזקות זקופות בשל לחץ הנוזל הפנימי וכל אחת יכולה לנוע באופן עצמאי על ידי שרירים.
הפה נמצא בבסיס כתר זרועות הציד כשהוא נוטה לצד אחד.
הוושט משתרע מהפה לצד אחד של הקיבה בתחתית האמפולה.
המעיים יוצאים מהקיבה, במעלה הצד השני של הגוף, ומסתיימים בפי הטבעת, מעט מתחת לכתר זרועות הציד.
הוושט והמעיים נתמכים על ידי שתי מזנטריות (צֶפֶק, מחיצות לאורך הגוף) המחוברות לדופן הגוף, ומזנטריה נוספת מחברת את הוושט למעיים.
הגוף מחולק לחלל קרביים, תאים המרופדים על ידי שכבת מזותליום.
חלל הגוף המרכזי, מתחת לכתר זרועות הציד מכונה מטאצלום, והזרועות ובסיסם חולקים מזוצלום.
מעל לפה נמצא האפיסטום, מכסה חלול שיכול לסכור את הפה.
החלל באפיסטום מכונה לעיתים פרוטוצלום, אם כי מחברים אחרים חולקים על הטענה כי זה הוא צלום וחושבים כי הוא נוצר בתהליך אחר.
כאשר הלופופור מתרחב הריסונים (שערות קטנות) בצידי זרועות הציד דוחפים מים למטה בין זרועות הציד והחוצה בבסיס הלופופור.
ריסונים קצרים יותר בצדדים הפנימיים של זרועות הציד מקפיצים חלקיקי מזון לתוך חריץ במעגל שמתחת לזרועות הציד וריסונים בחריץ דוחפים את החלקיקים לפה.
פורונידים מכוונים את הלופופורים שלהם לתוך זרם המים, ומכוונים במהירות מחדש כדי למקסם את האזור הלוכד מזון כאשר הזרמים משתנים.
התזונה שלהם כוללת אצות, צורניות, שוטוניות, פגיות של חסרי חוליות קטנים ורקבובית.
חומר בלתי רצוי נדחה על ידי סגירת האפיסטום (מכסה מעל הפה) או דחייה של זרועות הציד שהריסונים שלהן יכולים לשנות כיוון לאחור.
הוושט משתמש בריסונים ובשרירים כדי להניע מזון לכיוון הקיבה ומפריש אנזימים שמעכלים חלק מהאוכל, אך הבטן מעכלת את מרבית המזון.
פורונידים סופגים גם חומצות אמינו (אבני הבניין של החלבונים) דרך עורם, בעיקר בקיץ.
פסולת מוצקה מוסעת במעלה המעיים והחוצה דרך פי הטבעת, שהיא חיצונית ומעט מתחת ללופופור.
כלי דם מתחיל מהצפק (הקרום הסוגר את הבטן באופן רופף), כאשר נימים מספקים דם לבטן.
כלי הדם מוביל במעלה אמצע הגוף לאיבר עגול בבסיס הלופופור, ומשם כלי דם בודד במעלה כל זרוע ציד.
זוג כלי דם בסמוך לדופן הגוף מובילים מטה מטבעת הלופופור, וברוב המינים הם מתאחדים לכלי אחד מתחת לטבעת הלופופור.
הכלי המוביל כלפי מטה מוליך בחזרה לצפק, וגם להסתעפויות בכל הגוף.
אין לב, אך שרירים בכלי הדם הגדולים מתכווצים בגלים כדי להזיז את הדם.
בניגוד לבעלי חיים רבים החיים בשפופרות, פורונידים אינם מאווררים את גופם במים עשירים בחמצן, אלא מסתמכים על נשימה על ידי הלופופור, המשתרע מעל הסביבה דלת החמצן.
הדם חסר צבע ויש בו תאי דם המכילים המוגלובין, עובדה יוצאת דופן אצל בעלי חיים כה קטנים, ונראה שהיא תוצאה של הסתגלות לסביבות דלות חמצן.
הדם של "פורוניס ארכיטקטה" (Phoronis architecta) מכיל כמות חמצן לכל סנטימטר מעוקב כמו של מרבית בעלי החוליות.
נפח הדם בסנטימטר מעוקב לכל גרם משקל גוף הוא כפול מזה של האדם.
תאים פודוציטים (תָּא מְאֻצְבָּע) על דפנות כלי הדם מבצעים סינון ראשוני של פסולת ממוסת לתוך הנוזל בחלל הקרביים המרכזי.
שני מטאנפרידיום, כל אחד עם כניסה דמוית משפך מסנן את הנוזל בפעם השנייה, תוך השבת תוצרים מועילים לחלל הקרביים ופליטת הפסולת הנותרת דרך זוג נקבוביות (נפרידיופור) ליד פי הטבעת.
קיים מרכז עצבים בין הפה ופי הטבעת וטבעת עצבים בבסיס הלופופור.
מהטבעת נמתחים עצבים אל זרועות הציד, וממש מתחת לעור לשרירי דופן הגוף.
ל-Phoronis ovalis יש שני מרכזי עצבים מתחת לעור, בעוד שלמינים אחרים יש רק אחד.
מהמרכז יש אקסונים ענקים (עצבים המעבירים איתותים מהר מאוד) המתאמים את נסיגת הגוף כאשר בעל החיים חש מאוים.
מלבד נסיגת הגוף לתוך השפופרת יש לפורונידים יכולת תנועה איטית ומוגבלת.
יציאה חלקית מהשפופורת; כיפוף הגוף כשהוא מורחב; והקפצה של חלקיקי מזון לפה בעזרת הלופופור.
רק המין Phoronis ovalis בונה מושבות באופן טבעי על ידי הנצה או על ידי התפצלות לקטעים עליונים ותחתונים שמתפתחים לגוף שלם.
בניסויים שנערכו הצליחו גם מינים אחרים להתפצל בהצלחה, אבל רק בתנאי שבשני החלקים הייתה מספיק רקמה של תאי רבייה.
כל הפורונידים מתרבים מינית בין האביב לסתיו.
כמה מינים הם הרמאפרודיטיים (אורגניזם בוגר בעל מערכת רבייה זכרית ונקבית הפועלות בו-זמנית), אבל הם מפרים את הביציות של חברים אחרים, בעוד שמינים אחרים הם דו-ביתיים (או זכר או נקבה).
תאי הרבייה (תאי זרע או ביציות) מיוצרים בבלוטות מין נפוחות, סביב הקיבה.
תאי הרבייה שוחים דרך המטאצלום והמטאנפרידיום.
תאי הזרע יוצאים דרך הנקבוביות וחלקם נלכדים על ידי הלופופורים של פרטים מאותו מין.
מינים המטילים ביציות מופרות קטנות משחררים אותן למים כפלנקטון, ואילו מינים עם ביציות גדולות יותר מדגירים אותן בחלל הגוף או כשהן צמודות למרכז הלופופור באמצעות דבק.
הביציות המודגרות משוחררות להיזון מפלנקטון כשהן מתפתחות לפגיות.
התפתחות הביציות היא תערובת של מאפיינים של קדמוני הפה ושניוני הפה.
החלוקות הראשוניות של הביצית המופרית הן הולובלסטיות (התאים מתחלקים לחלוטין) ורדיאליות (הן מהוות בהדרגה ערמת מעגלים).
התהליך מווסת (גורלו של כל תא תלוי באינטראקציה עם תאים אחרים, ולא בתוכנית קשיחה בכל תא בנפרד), וניסויים שחצו עוברים בשלב מוקדם הניבו פגיות שלמות.
מזודרם נוצר ממזנכימה שמקורו בארכנטרון.
הבלסטופור (שקע בעובר) הופך לפה.
הפגית דמוית החילזון של Phoronis ovalis שוחה כ-4 ימים, זוחלת על קרקעית הים במשך 3 עד 4 ימים, ואז מתחפרת בקרקע הקרבונטית.
דבר לא ידוע על שלושה מינים.
המינים הנותרים מתפתחים לפגית אקטינוטרוך (Actinotroch) שוחה חופשית הניזונה מפלנקטון.
האקטינוטרוך הוא גליל זקוף עם פי טבעת בתחתית ומעוטר בריסונים.
בחלק העליון יש אונה או ברדס, שמתחתיו יש גנגליון, המחובר לקטע של ריסונים מחוץ לקצה הברדס.
זוג פרוטונפרידיום (קטנים ופשוטים יותר ממטאנפרידיום בבוגר).
הפה וזרועות הציד המזינות המקיפות את הפה.
לאחר שהוא שוחה למשך כ-20 ימים האקטינוטרוך מתיישב על קרקעית הים ועובר שינוי רדיקלי במשך 30 דקות.
הברדס וזרועות הציד של הפגית נספגים ונוצר לופופור של בוגר סביב הפה, ושניהם מצביעים עכשיו כלפי מעלה.
המעיים משתנים לצורת U כך שפי הטבעת הוא מעט מתחת ללופופור ומחוץ לו.
לבסוף הפורוניד הבוגר בונה את השפופרת.
פורונידים חיים בכל האוקיינוסים והימים, כולל האוקיינוס הארקטי, ולמעט האוקיינוס האנטארקטי, ובין אזור הכרית ועד לעומק של 400 מטרים.
חלקם מופיעים בנפרד, בשפופרות אנכיות המוטמעות במשקעים רכים כמו חול, בוץ או חצץ דק.
אחרים יוצרים מסה סבוכה של פרטים רבים הקבורים או מצופים בסלעים וקונכיות.
בכמה בתי גידול אוכלוסיות של פורונידים מגיעים לעשרות אלפי פרטים למטר רבוע.
פגיות האקטינוטרוך ידועים כחלק מהפלנקטון, ולעיתים הם מהווים חלק ניכר מהביומסה הזואופלנקטונית.
Phoronis australis קודח בדופן השפופרת של שושנת הים Ceriantheomorphe brasiliensis מסדרת הצריניטים (Ceriantharia), ומשתמש בחור שיצר כבסיס לבניין השפופרת שלו.
שושנת ים אחת יכולה להכיל עד 100 פורונידים.
ביחסים לא שוויוניים אלו, שושנת הים אינה חווה תועלות או נזקים משמעותיים, בעוד שהפורוניד נהנה מבסיס לשפופרת שלו, מזון (שני בעלי החיים הם מסנני מזון) והגנה.
שושנת הים נסוגה אל תוך השפופרת שלה כאשר היא חשה מאוימת, ופעולה זו מזהירה את הפורוניד לסגת אל השפופרת שלו.
אף על פי שטורפים של פורונידים אינם ידועים היטב, הם כוללים דגים, חלזונות ותולעים נימיות (נמטודות).
Phoronopsis viridis, שאוכלוסייתו מגיעה לצפיפות של 26,500 פרטים למטר רבוע באזור הכרית בקליפורניה (ארצות הברית), לא ערב לחיכם של טורפים רבים החיים על הקרקעית כולל דגים וסרטנים.
כשבמיוחד החלק העליון, כולל הלופופור, שנחשף לטורפים בזמן שהפורונידים ניזונים, אינו לטעמם.
כאשר הוסרו הלופופורים בניסוי, ערבו הפורונידים לחיכם של טורפים, אך השפעה זו פחתה במשך 12 יום ככל שהלופופורים התחדשו.
ההגנות האפקטיביות הרחבות הללו, הנראות חריגות בקרב חסרי חוליות החיים במשקעים רכים, חשובות כדי לאפשר לאוכלוסיות ה-Phoronopsis viridis להגיע לצפיפות גבוהה.
טפילים שונים שורצים בחללים בגופם של פורונידים.
ציסטות של עלקות בחללים של הפורונידים, מינים השייכים לקבוצת ה-Gregarinasina במערכת העיכול וטפיל של ריסנית מהסוג Heterocineta בזרועות הציד.
נכון ל-2016 אין מאובני גוף של פורונידים שאין עליהם עוררין.
במהלך מחקר המאובנים באתר המאובנים בצ'נגג'יאנג שיערו צ'ן וג'ואו שהמין Iotuba chengjiangensis הוא פורוניד מכיוון שיש לו זרועות ציד ומעיים בצורת U, וב-2004 שיער צ'ן שגם המין Eophoronis chengjiangensis, שהמאובן שלו התגלה באתר בצ'נגג'יאנג, הוא פורוניד.
עם זאת ב-2006 חלק הפלאונטולוג האנגלי סיימון קונווי מוריס על מסקנותיהם וטען כי הסוגים Iotuba ו-Eophoronis הם שמות נרדפים לאותו סוג, שלדעתו נראה כמו הסוג לואיזלה (Louisella) במערכה פריאפולידה.
בשנת 2009 מצאו בלתסאר ובטרפילד במערב קנדה שתי דגימות של מאובן מלפני 505 מיליון שנה של מין חדש Lingulosacculus nuda, שהיו בו שתי קשוות כמו אלו של ברכיופודים, אך שלא נוצרו בתהליך ביומינרליזציה.
לדעת המחברים, המעי בצורת U נמשך מעבר לקו המפרקים ומחוץ לקשווה הקטנה יותר.
זה היה מונע את הצמדת השרירים לסגירת ופתיחת הקשוות, ו-50% מאורך בעל החיים מעבר לקו המפרקים היו זקוקים לשרירים אורכיים וגם לקוטיקולה להגנה.
מכאן שהם מציעים ש-Lingulosacculus יכול היה להיות חבר בקבוצת הגזע של הפורונידים בתוך המחלקה Lingulata של ברכיופודים.
חלופה נוספת שהועלתה היא שהסוג Eccentrotheca מצוי היכן שהוא בקבוצת הגזע של פורוניד.
יש עדות טובה שהמין Phoronis יצר עקבות מאובנים של הסוג Talpina, שנמצאו בתקופות דבון, יורה וקרטיקון.
בעל חיים זה קדח בתוך אצות גירניות, אלמוגים, קונכיות של קיפודי ים ורכיכות.
הדרלידים הם שפופרות מאובנות, בדרך כלל מעוקלות ברוחב בין 0.1 ל-0.8 מילימטרים, שנתגלו מהסילור עד לפרם, וייתכן שגם באורדוביק ובטריאס.
ייתכן שהמושבות המסועפות שלהם נוצרו על ידי פורונידים.
המערכות פורונידים, ברכיופודים וחיטחבים משויכות לעל-המערכה לופופורטה (lophophorate), מכיוון שכולן ניזונות תוך שימוש בלופופור.
משנות ה-40 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20 מיקומו עצים פילוגנטיים המבוססים על תכונות אמבריולוגיות ומורופולוגיות את הלופופורטה כחלק משניוני הפה או כקבוצת אחות לה.
שניוני הפה היא על-מערכה הכוללת גם את המיתרניים וקווצי העור.
בתחילת התפתחות העוברים יוצרים שניוני הפה פי טבעת לפני שהם יוצרים פה, בעוד שקדמוני הפה יוצרים תחילה את הפה.
היחסים בין פורונידה לקבוצות בילטריה אחרות.
נילסן (2002) משער שפורונידים וברכיופודים קשורים למחלקה פטרוברנכיה (Pterobranchia) השייכת לשניוני הפה, שגם המינים שבה הם מסנני מזון, משום שהלופופור שלהם מונע על ידי ריסון אחד לכל תא, בעוד שאצל החיטחבים, אותם הוא משייך לקדמוני הפה, יש כמה ריסונים לכל תא בלופופור.
הלמקמף, ברוכהאוז והאוזדורף (2008) סיכמו כמה ניתוחים אמבריולוגיים ומורפולוגיים של חוקרים שונים המפקפקים או החולקים על כך שהפורונידים והברכיופודים שייכים לשניוני הפה:
בעוד שלשניוני הפה יש שלושה חללי קרביים (צלום), למינים המשתייכים ללופופורטה יש רק שניים.
ייתכן שפטרוברנכים הם תת-קבוצה של Enteropneusta ("תולעי בלוטים").
עובדה זו מרמזת ששניוני הפה הקדמוניים נראו יותר כמו תולעים בעלי יכולת תנועה מאשר הפטרוברנכים המושבתיים הישיבים.
העובדה שגם מיני הלופופורטה וגם הפטרוברנכים משתמשים בזרועות ציד להזנה אינה כנראה תכונה מורפולוגית של הלופופורטה ושניוני הפה, אלא התפתחה בנפרד כהתאמה של אבולוציה מתכנסת לאורח החיים הישיב.
לעומת שניוני הפה, בפורונידים ובחיטחבים המזודרם לא נוצר בתהליך המכונה באנגלית enterocoely, בעוד שלגבי הברכיופודים קיימים חילוקי דעות האם המזודרם נוצר בתהליך זה.
מ-1988 ואילך מיקמו ניתוחים המבוססים על פילוגנטיקה מולקולרית, המשווה תכונות ביוכימיות כדוגמת דמיון ב-DNA, את הפורונידים והברכיופודים בלופוטרוכוזואה, על-מערכה המשתייכת לקדמוני הפה, והכוללת גם את הרכיכות, התולעים הטבעתיות והתולעים השטוחות, אבל אינה כוללת את על-המערכה העיקרית האחרת של קדמוני הפה האקדיסוזואה (Ecdysozoa), שבה כלולים פרוקי-רגליים.
כהן כתב "מסקנה זו, אם היא נכונה, מערערת כמעט את כל השחזורים הפילוגנטיים המבוססים על מורפולוגיה של פילוגנטיקה שנעשו במהלך המאה האחרונה או יותר".
בעוד שניתוחים באמצעות פילוגנטיקה מולקולרית משוכנעים שחברים בלופוטרוכוזואה קרובים יותר אחד לשני מאשר מי שאינו חבר בה, היחסים בין החברים אינם מוחוורים בדרך כלל.
פילוגנטיקה מולקולרית מראה שהפורונידים קשורים באופן הדוק לברכיופודים, אבל חיטחבים אינם קשורים באופן הדוק לקבוצה זו, אף על פי שיש גם להם לופופור להזנה ולנשימה.
מעובדה זו נובע שההגדרה המסורתית של לופופורטה אינה מונופילטית.
משום כך החלו לשייך רק את הפורונידים והברכיופודים לעל-המערכה לופופורטה והלניץ' חושב ששינוי זה יגרום לבלבול.
חלק מהחוקרים מסווגים את הפורונידים והברכיופודים כקבוצות אחיות, בעוד שאחרים ממקמים את הפורונידים כתת-קבוצה בתוך הברכיופודים, מה שמרמז שהברכיופודים הם פרפילטיים.
הניתוח של כהן וויידמן (2005) סיכם שהפורונידים הם תת-קבוצה של ברכיופודים בעלי מפרק פשוט (ברכיופודים שהמפרק שלהם אינו בנוי מסידור של שיניים ושקעים תואמים) וקבוצה אחות לתת-הקבוצות בעלי מפרק פשוט אחרות.
החוקרים גם משערים שהאבות הקדמונים של הרכיכות התפצלו מהקלייד הכולל את הברכיופודים והפורונידים לפני 900 עד 560 מיליון שנים, קרוב לוודאי לפני 685 מיליון שנים.
במערכה יש שני סוגים בלא שמות מחלקה או סדרה.
הזואולוגים מכנים את הפגיות, המכונות בדרך כלל אקטינוטרוך, בשם סוג אחר מהבוגרים.
ב-1999 תיארו טמרבה ומלחוב מין פורוניד חדש, Phoronis svetlanae.
ב-2000 תיארה טמרבה מין חדש Phoronopsis malakhovi אם כי אמיג חושב כי זהו שם נרדף למין Phoronopsis harmeri.
סנטאגטה חושב ש-"Phoronis architecta הוא מין שונה הן מ-Phoronis psammophila והן מ-Phoronis muelleri, וכי ה"מגוון של מיני הפורונידים מצוי כיום בהערכת חסר".
היא כתבה שבעוד שיש 12 מינים של פורונידים שאינם שנויים במחלוקת זוהו 25 סוגים מורפולוגיים של פגיות.
פורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי הוא קבוצת נשיאים מ־29 אוניברסיטאות מובילות בעולם, שהוקמה בשנת 2006. לקבוצת הפורום יש שני תפקידים עיקריים: פעילות כקהילה לטיפול באג'נדות חינוכיות, מדעיות ומחקריות; וכגוף מייעץ אינטלקטואלי לפורום הכלכלי העולמי.
החברות בפורום מבוססת על דירוג האוניברסיטאות, מנהיגות פרטנית, מגוון גאוגרפי ורלוונטיות האוניברסיטה לסדר היום של הפורום.
יו"ר ה־GULF הנוכחי (נכון לשנת 2020) היא סוזן פורטייר , מנהלת וסמנכ"ל אוניברסיטת מקגיל.
דו"ח משנת 2018 של טיימס השכלה גבוהה ואלסוויר מצא כי 27 חברי ה־GULF הפיקו 7% מתפוקת המחקר בעולם, יותר מכל מדינה פרטנית פרט לארצות הברית וסין, והם אחראים ל־15.4% מכלל המחקר שהובא בפטנטים, יותר מכל מדינה פרטנית פרט לארצות הברית.
האוניברסיטאות החברות בפורום נכון לשנת 2024:
פורום רצועת הביטחון מלחמה ללא שם הוא ארגון המאגד לוחמים שלחמו בלבנון מיוני 1982 עד מאי 2000. הפורום הוקם ביוני 2011 על ידי אורן פטוקה ומאז הצטרפו אליו כאלף לוחמים.
לפורום שתי מטרות עיקריות, מטרת הפורום המרכזית היא לקבוע שמלחמת לבנון הראשונה הסתיימה במאי 2000 (ולא בספטמבר 1982 – לפי אות מלחמת לבנון הראשונה).
המטרה השנייה היא תיעוד פעילות צה"ל וצד"ל בלבנון בשנים אלו לטובת הדורות הבאים.
הפורום פועל לקידום מטרות אלו מול הכנסת, הממשלה צה"ל והתקשורת תוך הדגשה שמדינות רבות בעולם לא מבצעות אפליה מסוג זה, לדוגמה מבחינת צבא ארצות הברית מלחמת העולם השנייה, מלחמת וייטנאם או מלחמת אפגניסטן (2001–2014) מוגדרות כתקופת מלחמה והחיילים שלחמו בתקופות אלו מקבלים אות לחימה.
גם הצבא הבריטי העניק אות לחימה לחייליו שלחמו במלחמת העולם הראשונה ולחייליו שלחמו במלחמת פוקלנד.
באוגוסט 2013 בריאיון לפורום "רצועת הביטחון מלחמה ללא שם", הסביר אורי לוברני שכל מי ששירת בלבנון עד מאי 2000 זכאי לקבל את אות מלחמת לבנון הראשונה.
במהלך שנים אלו נשלחו שתי שאילתות לשר הביטחון לגבי הענקת אות לחימה, בשנת 2012 ובשנת 2014 על ידי חבר הכנסת איתן כבל ובשנת 2016 על ידי חבר הכנסת אכרם חסון.
באפריל 2020 לאחר מאבק ציבורי בן תשע שנים הסכים שר הביטחון נפתלי בנט להקים ועדה שתבדוק את כיצד ניתן להוקיר את החיילים ששירתו ברצועת הביטחון בלבנון מאמצע שנות ה-80 ועד שנת 2000.