tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההנהגה מורכבת מטובי המדריכות והמדריכים בתנועה, והם עובדים בשיתוף פעולה מלא עם ההנהגה הבוגרת.
ההנהגה הצעירה הוא גוף בתנועה אשר מורכב רק מבני נוער המדריכים בתנועה, חברי ההנהגה הצעירה נבחרים בסניפים שלהם, כאשר מכל סניף נבחרים כשני חברי הנהגה צעירה.
ההנהגה מנוהלת על ידי היו"ר שנבחר כל שנה על ידי כל המדריכים בתנועה בבחירות שנערכות באופן מסורתי בטיול סוכות.
בשנים 2017–2018 ניהלה ההנהגה הצעירה את "מחאת הפופקרן", כחלק מ-12 ערכי התנועה עלינו לקרוא תגר למחוא על עוולות בחברה.
כחלק מהמחאה עמדו חברי ההנהגה הצעירה ביחד עם חניכי התנועה מחוץ לבתי הקולנוע, חילקו פופקורן לקהל ומחו על מחירי הפופקורן.
להקת הנוער הלאומי היא הלהקה הייצוגית של התנועה.
הלהקה הוקמה בשנת 1989 על ידי שלמה (מומי) הרצוג.
בלהקה השתתפו בין היתר שירי מימון, אילנית לוי, הדס מורנו, רוני דלומי ובת-אל פאפורה.
וכן כהכנה ללהקות הצבאיות ולבתי הספר למשחק המובילים בישראל.
ללהקה שני הרכבים הממוקמים אחד בחיפה ואחד בבאר שבע.
בנוסף להופעותיה השוטפות בארץ - בעצרות ממלכתיות, ביד ושם ביום השואה, טקס הדלקת המשואות בהר הרצל, ימי תנועות נוער ברחבי הארץ ובמפעלי התנועה, לוקחת הלהקה חלק בחיי החברה והקהילה בארץ ומופיעה בפני קשישים בבתי אבות, גני ילדים, נוער במצוקה, חיילי צה"ל ועוד.
הלהקה חברה במקהלת תנועות הנוער המקובצת ומופיעה בחסותה בעצרות וטקסים ממלכתיים רבים.
מחלקת ההדרכה התנועתית אחראית על כלל המערכים החינוכיים המתקיימים בתנועה.
המחלקה בראשות מר קובי עזרן, החליטה לאחר דיונים רבים בנושא, בשנת 2013 לערוך ולכתוב "שנים עשר ערכי יסוד".
ערכי היסוד התנועתיים הנ"ל מתווים את המדיניות לבניית התוכניות השנתיות של התנועה הבאים לידי ביטוי להלן:
ערבות הדדית סולידריות חברתית, תרומה לקהילה, איכות הסביבה, אדישות, חברות.
האדם הוא המלך נאה דורש נאה מקיים, דימוי עצמי (כיצד אני רואה את עצמי כמלך).
תרבות נוער מיניות, סמים, אלכוהול, סיגריות, בטיחות בדרכים, ניהול זמנים.
כבוד האדם וקבלת השונה גזענות, האחר הוא אני, כוחה של מילה, מעמד האישה, זכויות הילד.
מנהיגות פיתוח מנהיגות צעירה, מנהיגי ישראל, דימוי עצמי, נוער מוביל נוער.
אהבת הארץ טיולים, מלחמות ישראל, יהדות, הכרת הארץ, ציונות, החי והצומח.
יהדות קבלת השונה, דתות, זרמים, יהדות, שנת מצווה, חגים.
דמוקרטיה הנהגה צעירה, בחירות, כוחה של קבוצה, רוב מול יחיד, משטר, זכויות, חופש הביטוי.
חמשת- המ"מים מזון -מורה -מעון -מלבוש –מרפא.
הדר ותגר "אל תסתכל בקנקן אלא במה שיש בו", תגר אל מול עוולות, כללי יסוד בהתנהגות בסיסית, חלוציות/חדשנות, פתרון קונפליקטים.
הגנה על המולדת שנת שירות, גיוס משמעותי לצה"ל, גרעין נחל, צה"ל ומורשתו, ערכי צה"ל, מוטיבציה, תפקידים בצבא.
העצמה - אישית שאיפה למצוינות, תחושה שאני יכול לעשות הכל, נקיטת יוזמה, עצמאות.
במסגרת פעילויות השיא, יוצאים החניכים הצעירים למחנה קיץ ביערות ישראל ומתגבשים סביב נושאי ציונות מחנאות, הישרדות ובישולי שדה.
חניכי השכבה הבוגרת יוצאים לקורסי מנהיגות צעירה מהמקצועיים בתחום במטרה להכשיר את דור המנהיגים הבא.
חניכי השביעית והשמינית, עוברים מערכי הדרכה והכנה לקראת שירותם הצבאי בצה"ל.
התנועה מחנכת את חבריה לשירות משמעותי וייחודי בצבא ההגנה לישראל.
במהלך השנה מקיימת התנועה טיולים, מסעות, וסמינרים המיועדים לחברי שכבות הביניים והבוגרת, שבהם לומדים החניכים להכיר את נופיה ושביליה של המדינה.
התנועה מפעילה מגוון טיולים, כגון: מסע בראשית בסוכות, פאנוכה- טיול לשכבה הצעירה בחנוכה, מסיבהנגה- מסיבה לשכבה הבוגרת בחנוכה, מסע פסח לשכבה הבוגרת, טיול לשכבה הצעירה בשבועות, מחנה הישרדות לשכבה הצעירה בחופש הגדול וקורסי ההדרכה לשכבה הבוגרת בחופש הגדול.
החניכים והמדריכים יוזמים מפגשים עם ארגונים מקבילים בגרמניה, טסים למשלחות גומלין ומארחים בישראל נוער וצעירים גרמניים לפעילות תנועת הנוער המשלבת הכרות עם מורשתו של העם היהודי והפעילות הציונית בארץ ישראל.
החל בשנת 2015 פועל בברוקלין, ניו יורק, סניף של התנועה אשר מחנך צעירים לפי ערכי הציונות וז'בוטינסקי, אותו מנהלת סגנית יו"ר ההנהגה הצעירה במסגרת שנת השירות שלה.
כזרוע הביצועית של הסתדרות לאומית, התנועה פועלת בתחום איגוד מקצועי לנוער.
התנועה הכשירה מזכירי איגוד מקצועי צעירים השומרים על זכויות בני הנוער העובדים במהלך השנה ובחודשי הקיץ.
תנועת הנוער הלאומי מכשירה את חבריה כסוכני שינוי חברתי ומעודדת אותם לקחת אחריות אישית וקבוצתית.
לדוגמה: איסוף וחלוקת מארזי מזון, התרמות לנזקקים, הפעלות במחלקות הילדים בבתי החולים, הפעלות בבתי אבות, פעילויות בשכונות בחודשי הקיץ, הפעלת מועדוניות, מרכזי למידה וחוגי העשרה.
תנועת הנוער העובד והלומד (הידועה גם בראשי התיבות של שמה, הנוע"ל; בערבית: الشبيبة العاملة والمتعلمة, תעתיק מדויק: אלשביבה אלעאמלה ואלמתעלמה) היא תנועת נוער ארץ ישראלית שמושתתת על ערכי הציונות העובדת.
יסודותיה בתנועת הנוער העובד, שהוקמה ב-17 באוקטובר 1924 בארץ ישראל על ידי בני נוער עובדים שהתאגדו על מנת להגן על עבודתם וזכויותיהם.
בשנת 1959 התמזגה לתוך "הנוער העובד" תנועת הבונים-התנועה המאוחדת ושם התנועה שונה בעקבות האיחוד ל"הנוער העובד והלומד" (חברי תנועות אלו היוו, בתקופה שלפני קום מדינת ישראל, כמחצית מחברי ההכשרות המגויסות לפלמ"ח).
נכון ל-2015 הנוער העובד והלומד היא תנועת הנוער השנייה בגדולה במדינת ישראל.
בתנועה כיום מאות סניפים, קנים ומועדונים בכל רחבי הארץ ועשרות אלפי חניכים.
התנועה פועלת בכל חלקי החברה הישראלית והיא תנועת הנוער היחידה שמשותפת ליהודים, לערבים, לדרוזים ולצ'רקסים.
החניכים בתנועה מתחלקים לשלוש קבוצות גיל: חניכים בכיתות ד'–ו' משתייכים לשכבה הצעירה, חניכים בכיתות ז'–ח' משתייכים לשכבה "מתבגרת" וחניכים מכיתה ט'–י"ב הם חברי השכבה הבוגרת.
את חניכי התנועה ניתן לזהות על-פי החולצה הכחולה והשרוך האדום.
מתוך התנועה צמחה בשנות ה-90 תנועת בוגרים, שנקראת מאז 2006 "תנועת דרור ישראל".
לנוער העובד והלומד תנועת-אחות בין-לאומית הנקראת הבונים דרור, וכן קשרים הדוקים עם איגודים מקצועיים לנוער ותנועות וארגוני נוער סוציאליסטים ברחבי העולם.
התנועה חברה, יחד עם תנועת המחנות העולים במעגל תנועות הנוער הציוניות-חלוציות-מגשימות וכן יחד עם תנועת השומר הצעיר בתנועת הפאלקון העולמית.
הסתדרות הנוער העובד הוקמה בשנת 1924, בתור החטיבה הצעירה של ההסתדרות הכללית, ארבע שנים ב.לבד לאחר הקמתה של זו.
מייסד התנועה דוד כהן, שלימים כונה "האבא של הנוער העובד", נשלח לאגד את בני הנוער במפעלים השונים כנגד ניצול בידי מעסיקיהם, שהיה מחזה נפרץ בתקופת המנדט.
התנועה שילבה בין מאפיינים של ארגון עובדים לנוער, כגון מאבקי עובדים, הכשרות מקצועיות ולימודי ערב (שכן הנערים על פי רוב לא למדו בבתי הספר), לפעילויות חינוכיות ו"קלאסיות" יותר של תנועת נוער.
הנוער העובד בחרה להשתתף גם כן בהקמת הקיבוצים, וב-1926 הקימה את קיבוץ 'נען', הקיבוץ הראשון שהוקם בידי נוער ישראלי.
חיזוק חשוב לתנועה הגיע בשנת 1933, בכנס הקמתה של תנועת המושבים, עת הוחלט כי תנועת המושבים תשלח את ילדיה להתחנך בתנועת הנוער העובד.
בשנת 1936 הקימו חברי ארגון אפרים את בית שערים, המושב הראשון מייסודה של הסתדרות הנוער העובד.
אליהם הצטרפו חברי הנוער העובד מתל אביב וממקומות נוספים.
התנועה, שנחשבה לתנועה שבה ייצוג גבוה יחסית לשכבות החלשות ("הנערים העובדים"), שלחה רבים מבוגריה להשתתף בשורות הפלמ"ח וההגנה.
בשנת 1959 התאחדה התנועה המאוחדת עם תנועת הנוער העובד ל"הנוער העובד והלומד".
מטרת האיחוד הייתה לכונן תנועת נוער כללית, שתאגד את כל הנוער הארץ ישראלי במסגרות חברתיות, ותחת הרעיון הציוני-סוציאלסטי.
לתנועה שורשים אידאולוגיים עמוקים עם תנועת העבודה הישראלית, וכן היא מזוהה עם ההסתדרות הכללית.
הקשר עם ההסתדרות נוצר מיד בשנותיה הראשונות של התנועה (על ידי דוד כהן שמונה כמלווה לתנועה מטעם ההסתדרות, בברכתו של ברל כצנלסון), והיא נחשבת תנועת בת של ההסתדרות על אף שתמיכת ההסתדרות בה הצטמצמה לאורך השנים.
בעבר היה הקשר הרעיוני בין ההסתדרות לתנועה חזק והתנועה הייתה מסונפת לאגף בוועד הפועל, אולם בעקבות תהליכים שהתרחשו בהסתדרות בשנים האחרונות, הקשר התרופף.
התנועה קשורה אידאולוגית ונתמכת כלכלית על ידי התנועה הקיבוצית.
כמו עם ההסתדרות, בעבר היו קשרים אלו הדוקים וכללו בעיקר שליחת גרעינים לקיבוצי יעד ואחוזים רבים של בני-קיבוצים בגרעיני התנועה, אך בשנות ה-90 הקשר הפך לרופף יחסית, עם הקמת תנועת הבוגרים סביב תהליך פנים תנועתי שנקרא "להוביל שנית", ושינויים שחלו בתנועה הקיבוצית עצמה.
לאחר מלחמת ששת הימים שלחה תנועת הנוער והעובד והלומד להיאחזות בשטחים שנכבשו במלחמה (לסיני ולגולן) גרעיני היאחזות, זאת במקביל לקו שהתוותה הממשלה ביחס להתיישבות במקומות אלו, וכהמשך לקו האידאולוגי שקבע את ההתיישבות כנתיב הגשמה מרכזי.
תהליך הקמת חוות ההכשרה, "להוביל שנית"
במהלך שנות ה-70 נערכו דיונים במזכירות התנועה על אופני ההגשמה של התנועה.
בדיונים אלה עלה הצורך בהארכת משך החניכות של חניכי תנועת הנוער, ושינויים אפשריים במסלול הנח"ל.
במסגרת דיונים אלו העלה מזכיר החטיבה החינוכית באותה התקופה, אבינועם גרנות את האפשרות ליצירת "חוות הגשמה" בנות 2–3 גרעינים שייתנסו בקיום משק אוטונומי שיתופי ויבצעו משימות הדרכה בתנועה בתקופה של שנת שירות מקדימה לצבא.
רעיון אחר היה גיבוש קבוצות של בוגרי תנועה ליצירת קומונות לומדים, או לגיוסם להמשך ההדרכה והריכוז בתנועה.
המטרה הייתה להצליח להרחיב את "גיל ההגשמה" לתקופת היבחרות.
בשנת 1981 נעשה הניסיון הראשון במסגרת של "חוות הכשרה" אוטונומית כפי שהוצעה.
הגרעינים "נוב" (שיועד למלכיה) ו"חרמש" (שיועד לאלומות) בתמיכת התנועה הקיבוצית וקיבוצי היעד, התיישבו בבית הספר הימי הנטוש בקריית חיים במסגרת של חוות הכשרה.
ב-28–30 בינואר 1982 נערכה המועצה החינוכית ה-14 של הנוע"ל בקדימה והחליטה על קבלת חוות ההכשרה כמסלול החובה לכל גרעיני הנוע"ל.
מזכ"ל התנועה פיני טומאכר, ציין בראיון הפרישה שלו כי רעיון חוות ההכשרה היה גולת הכותרת של עבודתו בתנועה.
בשנת 1983 נקטע הניסיון ולא יצאו גרעינים לחוות ההכשרה.
פסח האוספטר (אז חבר גרעין נוב והיום רכז דרור ישראל) פרסם כתבות בעיתון התנועה בהן האשים את חברי התנועה, מזכירותה ומזכירות התנועה הקיבוצית בהפסקת הניסיון של חוות ההכשרה.
מזכ"ל התנועה שייקה רונן השיב בעיתון על הטענות ופרש את הקשיים ביישום ההחלטה.
בשנת 1987 עלה מחדש רעיון חוות ההכשרה, סביב צורך מוחשי שכן התנועה מצאה עצמה בקשיים במציאת קיבוצי יעד שיסכימו לקבל את גרעיניה, וכן בתוך תהליך התפרקות התנועה הקיבוצית מערכיה השיתופיים והמשימתיים היה חשש כי הסביבה הקיבוצית עלולה להיות סביבה חינוכית מייאשת ולא מפרה.
פורסם מכתב של מספר חניכי י"א:
פסח האוספטר שסיים את שירותו הצבאי חזר לתנועה לתפקיד רכז מחוז חיפה במסגרת תפקידו ניסה לקדם את רעיון חוות ההכשרה מול המזכ"ל חגי מירום והמזכירות.
בשנת 1988 יצא גרעין שבי"ב (שם בצפון יהא ביתנו, שיועד למלכיה) לחוות הכשרה ביישוב נווה עובד, בהדרכתו של האוספטר.
במועצה החינוכית של שנת 1989 נערך שוב דיון על מסלול חוות ההכשרה, ולאחר ויכוח סוער נתקבלה ההחלטה להמשיך במהלך ולשלוח את גרעיני התנועה למסלול החוות.
התעוררה השאלה על השתלבות בוגרי התנועה, בוגרי מסלול חוות ההכשרה בקיבוצים לאחר השירות הצבאי.
הכוונה המקורית במפעל החוות הייתה ליצור פרק זמן לפני הצבא לגיבושו של הגרעין כקבוצה שייעודה הצטרפות לקיבוץ היעד.
בראשית שנות התשעים פרסומי התנועה הקפידו להציג את מסלול החוות כשינוי הדרך ולא היעד הקיבוצי.
אולם במועצה ה-23 של הנוע"ל שנערכה בכנרת ניתן היה לשמוע עמדות סותרות ביחס ליעדי ההגשמה התנועתיים והקשר עם הקיבוץ.
שי חולדאי (חבר קיבוץ חולדה ומחנך בתנועה הקיבוצית) קרא באותה מועצה: "הנוע"ל לא צריך את הקיבוצים.
הוא צריך להפסיק לראות בהם את יעד ההגשמה שלו.
הוא צריך להמציא משהו חדש שמכל העולם יבואו לראות וללמוד – ממש כמו הקיבוץ בזמנו".
מזכ"ל התנועה, עובד צור, דווקא תמך בשימור הקשר שבין התנועה הקיבוצית לתנועה.
גרעין שבי"ב עם יציאתו לשל"ת האחרון במסלול הנח"ל, שלב בו היו אמורים להשתלב באופן מסורתי בקיבוץ היעד שלהם לקראת הצטרפותם כחברים, בחרו להפוך את השל"ת שלהם לשל"ת הדרכתי ולהדריך את כל שכבת י"ב בתנועה לקראת היציאה לחוות ההכשרה.
עם שחרורם התקיימו כמה ניסיונות לאזן בין שאיפתם לקחת משימות בתנועה לבין השתלבותם בקיבוץ.
במאי 1994 אישרה המזכירות הרחבה של התנועה הקיבוצית את הקמתו מחדש של קיבוץ רביד על ידי חברי הנוע"ל, ביניהם חברי גרעין שבי"ב, וקיבוץ רביד הפך ל"קיבוץ החינוכי" של תנועת הנוער העובד והלומד.
אמצעיו המישקיים גויסו לטובת הרחבת מפעלי התנועה והוקם בו "המרכז להתחדשות שתפנית משימתית" – מרכז הסמינרים של התנועה.
בינואר 1998 אוזרח קיבוץ אשבל, הקיבוץ השני של הנוע"ל.
"להוביל שנית" הוא השם שניתן לתהליך ששינה את יעד ההגשמה המרכזי של התנועה מה"התיישבות" שבחסותה הקימו בעבר הגרעינים הבוגרים של התנועה יותר מ-60 יישובים ברחבים הארץ, להצטרפות לתנועת בוגרים מחנכת – תנועת הבוגרים של הנוער העובד והלומד המכונה "מרח"ב" (מחדשי רעיון החלוץ בישראל).
הוקמו חוות הכשרה בעלות ייעוד של חינוך, וחינוך עצמי לחיי קומונה, והיום תנועת הבוגרים מקיימת קומונות רבות וקיבוצים עירוניים, הלוקחים חלק בהפעלת הקינים השונים ושאר המפעלים החינוכיים.
גם קיבוצי התנועה הלא עירוניים רביד ואשבל הם קיבוצים חינוכיים.
לנוער העובד והלומד ולתהליך "להוביל שנית" שעבר בו בשנות התשעים, שהיסב את מסלול ההגשמה בו מהתיישבות לחינוך הייתה השפעה רבה על שינוי מסלול הנח"ל ממסלול התיישבותי של הכשרה חקלאית למסלול חינוכי הכולל "פרק משימה לאומית" חינוכית.
עד היום, כשני שלישים מהמתגייסים למסלול הנח"ל הם בוגרי חוות ההכשרה של הנוער העובד והלומד.
התפתחותה הרחבה של תנועת הבוגרים.
בוועידת התנועה העשירית, בשנת 2015, נקבע ייעוד התנועה:
ביתנו פתוח לכל נערה ונער
עקרון מרכזי של התנועה הוא עיקרון הכלליות, שמבוטא בסיסמה "ביתנו פתוח לכל נערה ונער" שנטבעה בימיה הראשונים של התנועה.
העיקרון נובע מתפיסה של שוויון ערך האדם, ולפיו כל אחד ואחת יכולים למצוא את מקומם בתנועה.
אלכסנדר ברזל, מזכיר הנוער העובד בשנות ה-50 ניסח זאת כך:"אתמול הכרזנו חזור והכרז: "ביתנו פתוח לכל נער".
האם נקיים צו זה גם להבא, הלכה למעשה?
הדרישה היא לא לפתיחת הדלת, אלא ליצירת בית חם לכל הבאים, ללא הבדל עדות ותרבויות".נהוג לרשום סיסמה זו בכניסה לסניפי התנועה, כתזכורת תמידית למרכזיותו של עיקרון זה בדרכה של התנועה.
חולצת התנועה היא חולצה כחולה עם שרוך אדום.
החולצה הכחולה מסמלת את העבודה, והשרוך האדום הוא סמל לשוויון בין כל בני האדם שדמם אדום ומסמל את הסוציאליזם.
החולצה הכחולה משותפת לתנועות הנוער המזוהות עם תנועת העבודה (הנוער העובד והלומד, המחנות העולים, השומר הצעיר) המכונות בשל כך "התנועות הכחולות".
על החולצה נכתב השיר העממי "חולצה כחולה".
סיסמת התנועה היא "לעבודה, להגנה ולשלום – עלה והגשם!
המילים "לעבודה להגנה ולשלום" לקוחות מתוך שירו של אברהם ברוידס, "משורר הנוער העובד", שנכתב לאחר מאורעות 1929. מילים אלו היוו את סיסמת "הנוער העובד".
עלה נעלה" היו סיסמת "הבונים-התנועה המאוחדת".
עם איחוד "הבונים התנועה המאוחדת" לתוך "הסתדרות הנוער העובד" והקמת "הסתדרות הנוער העובד והלומד" נוצרה הסיסמה המאוחדת.
בטקסים ואירועים של התנועה נהוג שהמברך קורא "לעבודה, להגנה ולשלום – עלה והגשם!" והחניכים עונים ביחד "עלה נעלה".
המרכיבים בסמל תנועת הנוער העובד והלומד מייצג מספר דברים:
החיטה והמעדר מסמלים את העבודה.
עלי הזית העוטפים את הסמל מסמלים את השלום.
סרט ועליו מתנוססת סיסמת התנועה מחבר ומאחד את כל המרכיבים.
עם איחוד התנועות "הבונים-התנועה המאוחדת" ו"הנוער העובד" בשנת 1959, אוחדו סמלי התנועות לכדי סמל אחד.
סמל זה שימש את התנועה עד לשנת 2016. ועידת התנועה שנערכה בקיץ 2015 קבעה כי יש לעצב את סמל התנועה מחדש לסמל דו-לשוני, ערבי-עברי, "כדי להעמיק את השוויון והשותפות בין כל חברי התנועה וחברותיה".
סמל התנועה החדש נחשף באוקטובר 2016.
בהתאם למבנה הכללי, קיימים שישה סוגי קינים (סניפים) בתנועת הנוער העובד והלומד.
הקינים נבדלים ביניהם באופן הפעילות ובמתכונתו, אך הערכים והתכנים העומדים בבסיסם זהים.
ברחבי הארץ פועלים כ-700 קינים במתכונות הבאות:
הקן והמועדון העירוני – הקן המוכר ביותר לגבי רוב האוכלוסייה.
הקן העירוני פועל בערים ובעיירות רבות ברחבי הארץ, מקריית שמונה בצפון ועד למצפה רמון שבדרום.
הקן הקיבוצי – פועל בקיבוצים רבים בארץ, ומשתדל להתאים את אופן הפעילות למסגרת הקיבוצית הייחודית ולתהליכי ההפרטה המתרחשים בימינו בקיבוצים רבים.
הקן האזורי – הקן האזורי הוא בדרך כלל קן פדרטיבי בפני עצמו, בו קיימים מספר מועדוני שכבה צעירה הפועלים כחלק מהקן, ומקום עיקרי לפעילויות השכבה הבוגרת.
קיימים קינים בודדים שהם קינים אזוריים.
בני המושבים – בעבר פעלה במושבים בלבד וכיום פועלת בכל המרחב הכפרי – מושבים, קיבוצים, יישובים קהילתיים ומועצות מקומיות.
הקן הערבי – פועל ביישובים ערביים רבים ב-25 קנים ומספר החניכים בהם נאמד ב-18 אלף.
קן מזרח ירושלים הוא הקן הגדול בתנועה.
הקן הדרוזי – פועל בכל היישובים הדרוזים בישראל.
המחדשים והאיגוד המקצועי לנוער – גוף ייחודי לתנועת הנוער העובד והלומד, האחראי על חינוך הנוער העובד בארץ בכלל ובפרט נוער שלומד בבתי ספר מקצועיים.
גוף זה מגן על זכויותיהם של הנערים העובדים ובכלל.
למחדשים גם סניפים ברחבי הארץ שבהם הפעילות דומה לפעילות בקינים אך פונה לבני נוער עובדים.
הקנים העירוניים והקנים הקיבוציים מחולקים לאחד עשר מחוזות שונים בארץ וכל קן משתייך למחוז מסוים.
לכל מחוז יש רכז מחוז, רכז הדרכה ורכז ארגון והוא פועל בפני עצמו.
קינים רבים מתגבשים בתוך המחוז ממש כמו ההתגבשות התוך קינית ויוצאים יחד לטיולים מחוזיים.
מחוז הגליל – אזור משגב, גליל עליון ואצבע הגליל, עמק הירדן
מחוז עמקים – אזור עפולה ועמק יזרעאל, וטבריה
מחוז חיפה – חיפה, הקריות ועכו
מחוז חוף – זכרון יעקב, פרדס חנה ונתניה
מחוז שרון – כפר סבא והוד השרון
מחוז ירקון – פתח תקווה, ראש העין, רמלה, לוד, מודיעין וירושלים
מחוז איילון – תל אביב, חולון, רמת גן, גבעתיים וקריית אונו
מחוז חולות – ראשון לציון, באר יעקב
מחוז דרום – אזור רחובות, אזור אשדוד, ירושלים ומועצה אזורית גזר
מחוז נגב – אזור באר שבע, אשכול ושער הנגב
מוסדות החניכים הם למעשה ביטוי לערך הדמוקרטיה בתנועה.
המוסדות הם מעגלי-שיח של החניכים והמדריכים, העוסקים בעיצוב התנועה וקבלת ההחלטות בה.
מועצות הקינים – בהן נציגים מכלל הקבוצות בשכבה הבוגרת בקן.
מועצת מחוז – בה שני נציגים מכל קן במחוז.
מועצה מחוזית – כינוס של כלל חניכי השכבה הבוגרת במחוז לסמינר, אחת לכמה שנים, שבסופו מתקיימת הצבעה וקבלת החלטות על אופיו של המחוז והתנועה.
מזכירות חברי וחברות התנועה – בה חברים נציגים מכלל מעגלי התנועה המזכירות היא מוסד החניכים שמייצג את כלל חלקי התנועה השונים בדגש על מפגש ושותפות בין יהודים, ערבים, דרוזים וקהלים נוספים.
הוועידה – נקודת השיא של תהליך חינוכי ארוך והמפגש הנציגותי הרחב ביותר קרו רק 10 ועידות מהקמת התנועה, הוועידה האחרונה כללה כ-1500 צירים, חניכים מהבוגרת, קומונרים, חיילים במסלול הנח"ל ורכזים חברי תנועת הבוגרים שעושים משימה בתנועת הנוער.
בוועידה מקבלים החלטות על דרכה של התנועה, בוועידה האחרונה הסכימו הצירים על "ייעוד הנוער העובד והלומד".
מועצת חניכים ארצית – כינוס של כלל חניכי השכבה הבוגרת בארץ לסמינר, מתקיימת לעיתים רחוקות מאוד, שבסופו מתקיימת הצבעה וקבלת החלטות על אופייה של התנועה.
מועצות שכבתיות – בשכבות י"א וי"ב מתכנסות מועצות שכבה מחוזיות וארציות ששותפות ומעצבות את התהליכים החינוכיים וההגשמתיים ביחד עם צוות המדריכים של השכבה.
בשכבה י"א מכונה "מועצת שביעיות" והיא גם מופקדת על תהליך הרכבת הגרעינים לקראת סמינר הגשמה.
בשיכבה י"ב מכונה "מועצת שמיניות" ולוקחת חלק בעיצוב ההתחנכות בגרעינים לקראת פרק חוות ההכשרה.
מרחב חיים – מרחב האחראי על נושא הב.ב.ב.
המרחב דואג להתעדכן בנוהלי חוזר מנכ"ל משרד החינוך, לייצר נהלים פנימיים, לבצע הפקת לקחים והערכות סיכונים ולהטמיע את נושא הב.ב.ב.
באופן חינוכי אצל חניכי ומדריכי התנועה.
מרחב זה משתמש אף בלומדה (סימולטור) אותה עוברים מדריכי התנועה לפחות פעם בשנה.
המרחב מחולק פנימית לשתי מחלקות: המחלקה למפעלים וטיולים – האחראים על הביטחון, הבטיחות והבריאות בפעילות התנועתית ובתוך זה אחראים על המפעלים והטיולים בתנועה.
מחלקת לוגיסטיקה – האחראים על ניהול מבני ורכבי התנועה ושמירה על בטיחותיהם, ועל הביטוח בתנועה.
פעילותו של מרחב חיים הוזכר בדו"ח ועדת אדם לקידום הבטיחות והבריאות בעבודה של משרד הכלכלה בתור דוגמה חריגה ואיכותית לעיסוק בבטיחות בחינוך הבלתי פורמלי
האיגוד המקצועי לנוער של הנוער העובד והלומד – הוא הגוף היציג (על פי חוק הסכמים קיבוציים), של הנערים העובדים בישראל.
הארגון עוסק בארגונם, איגודם, ליווים והגנה על זכויותיהם של נערים עובדים, וכן מקיים מערכת הכשרה מקצועית, פעילות תנועתית כגון מחנות, טיולים וסמינרים, והבראה לנערים עובדים.
הארגון מציע ייעוץ משפטי חינם לנערים עובדים, וכן ייצוג משפטי חינם בבית הדין לעבודה לנערים עובדים מנוצלים כנגד מעסיקיהם.
הארגון יושב גם במועצה לענייני נוער עובד שהוקמה מכוח חוק עבודת הנוער.
במסגרת הארגון פועל המחדשים (פירוט למעלה).
פועל בשיתוף ובקשר עם הסתדרות העובדים הכללית החדשה.
להקת התנועה – הלהקה הייצוגית של תנועת הנוער העובד והלומד.
הלהקה מופיעה באירועים רשמיים בישראל ומחוצה לה כייצוג של התנועה.
הופעותיה כוללים בין היתר את השירים התנועתיים, שירי עם ושירים פופולריים נוספים בעברית ובאנגלית.
חברי הלהקה הם חניכים מכל הארץ בשכבה הבוגרת (ט–י"ב).
נוסף על כך, לוקחת הלהקה חלק במקהלת תנועות הנוער המקובצת ומופיעה בחסותה בעצרות וטקסים ממלכתיים רבים.
תיאטרון התנועה כמו להקת התנועה מורכב התיאטרון מחברי השכבה הבוגרת.
התיאטרון מעלה הצגות בנושאים הקשורים לפעילות התנועה כגון הדרכה, ציונות עלייה וכדומה.
התיאטרון מודרך על ידי מדריכים כקבוצה תנועתית בנוסף לפיתוח יכולות המשחק והעבודה על ההופעות.
הפעילות בקינים מתקיימת פעמיים בשבוע.
הפעולות בבסיסן מתחלקות לפעולות ערכיות, פעולות אקטואליה, פעולות בתחום הסיירות והמחנאות, ערבי תרבות (ערבים של כיף וגיבוש) ופעולות חוץ.
בנוסף, מדי שנה ישנם מספר טיולים ואירועים מסורתיים (חג המעלות, פורימון, קייצת וכדומה...).
השאיפה היא להתאים את צורת הפעילות לנוער תוך דרישה משימתית.
בקן העירוני הפעילות מתחילה מכיתה ד' (מהחופש שבין ג' ל-ד' למעשה, בקייטנת התנועה – הקייצת).
החניך מתחיל את חניכותו בתנועה בכיתה ד', בגיל 9. הוא מצטרף לתנועה והופך לחלק מקבוצת שווים.
הרעיון של קבוצה אינו נובע מנוחות, לקבוצה ערך חינוכי – בתוך הקבוצה החניך חווה שותפות, שיתוף פעולה ושוויון, וכמו כן יוצר ומפתח קשרים חברתיים.
הקבוצה היא המסגרת של החניך בקן.
המודל המשמש את התנועה הוא "כיתה=קבוצה", כלומר: החברים בכיתה הם יהיו החברים בקבוצה על מנת ליצור לחניך בשכבה הצעירה חוויה אורגנית בה הוא לא מתנתק מחיי היום-יום, ובה הערכים הם לא דבר שונה מחיי החברה.
את הקבוצה בשכבה הצעירה מדריך חבר בשכבה הבוגרת אשר עבר סמינר הדרכה רשמי (מד"צים, מובילים או סמינר מתנועה אחרת או ממשרד החינוך) והוא מדריך בעל תעודה.
ככל שהחניך מתבגר, כך גם התכנים שהוא עובר עם קבוצתו משתנים.
בעוד הבסיס הערכי נשאר זהה – התכנים מותאמים לגילם ויכולת הבנתם של החניכים, לאופי הקבוצה וחבריה, ובמידה רבה גם לאופי וראיית עולמם של המדריך.
החניך ממשיך להיות חלק מהשכבה הצעירה עד כיתה ו'.
בכיתה ז' החניך עובר לשכבה המתבגרת, בה התכנים והצורה מותאמים לחוויה החדשה של חטיבת הביניים, לפירוד בין הכיתות ולעיתים הדגם "כיתה=קבוצה" משתנה בהתאם למספר החניכים.
בסוף כיתה ח' החניך כבר יכול להתחיל לקחת על עצמו אחריות בדמות עזרה למדריכים בצוותים השונים, עזרה טכנית ויצירתית במפעלי השכבה הצעירה של הקן.
אחרי תהליך חינוכי מסוים ששיאו בחופש שבין כיתה ח' לכיתה ט', עולה החניך לשכבה הבוגרת.
האחריות על חברי השכבה הבוגרת גדולה בהרבה מאחריות חברי השכבה הצעירה, מאחר שעכשיו עליהם לדאוג באופן מלא לתפקודו של הקן על כל חלקיו – אחריות זו באה לידי ביטוי בוועדות הקן השונות, בעזרה למדריכים בימי הפעילות ובעשייה החינוכית המיוחדת בה עוסקים.
במהלך שנה זו חניכי שכבת החושלים מוכשרים לקראת ההדרכה והמשימה.
בסוף כיתה ט' יוצאים החניכים לסמינר מד"צים (מדריכים צעירים) – 8 ימים ביער כפר החורש, ליד היישוב תמרת, בהם מוענקים להם הכלים הדרושים להם להפוך למדריכים.
בכיתה י' יכול החניך, אם יבחר, להדריך קבוצה בשכבה הצעירה, כפי שהודרך הוא על ידי חבר השכבה הבוגרת כשהוא היה בשכבה הצעירה או המתבגרת.
חניך שבוחר להדריך עובר במהלך השנה מספר השתלמויות, וכן סמינר הכשרות בסוף כיתות י" וי"א.
בכיתה י"א יוצאת משלחת משותפת של הנוער העובד ושל המחנות העולים למסע לפולין ששמו המלא הוא "המסע לגילוי שורשי המהפכה הציונית ומרד תנועות הנוער – שואה וגבורה".
משלחת זו כוללת בממוצע כ-600 עד 700 חניכים והיא המשלחת הגדולה ביותר שיוצאת לפולין מטעם משרד החינוך.
כמו כן בשכבה זו מקימים החניכים גרעינים – בין 14 ל-15 גרעינים במחזור.
הגרעינים מורכבים על ידי גוף הנקרא "מועצת שביעיות" המורכב מחניכי השכבה ובו 2 נציגים מכל קבוצה.
אחרי מספר מפגשים מרכיבים חברי המועצה את הגרעינים השונים על ידי צירוף קבוצות שונות בארץ לקבוצה אחת גדולה – היא הגרעין המונה בממוצע כ-30 חברים היוצאים בסוף השנה למפעל הרפסודיה בו כל גרעין בונה רפסודה איתה הוא חוצה את הכנרת.
בכיתה י"ב – שכבת הגרעין – חבר השכבה יכול לצאת לסמינר מש"צים (מרכזי שכבה צעירה) וללוות את ההדרכה של המדריכים, להיות אחראי על ישיבות המד"צים ולמעשה על השכבה הצעירה בשיתוף עם הקומונרים.
כמו כן הוא יכול להמשיך להדריך.
בשנה זו הגרעין נבנה דרך סמינרים גרעיניים ופעולות קבוצתיות.
בתום השנה הגרעין יוצא לסמינר חוות, המכשיר אותם להיות קומונרים מתוך חוות ההכשרה, ולאחר מכן לסמינר משלחת, המכשיר אותם לאותו מחוז אליו הם נשלחו.
חוות ההכשרה, גרעין נח"ל ותנועת הבוגרים
בסוף כיתה י"ב יוצא כל גרעין, בסביבות 20 חברים, לחוות הכשרה.
הגרעין דוחה את השירות הצבאי שלו בשנה וחי במסגרת שנת שירות.
כל בני הגרעין חיים ביחד בבית המכונה "חוות הכשרה" (זכר לחווֹת ההכשרה באירופה בתחילת המאה ה-20 שהופעלו על ידי החלוץ, וסמל לשנה של התנסות בחיים שיתופיים לקראת המשך בתנועת הבוגרים).
הם עוסקים בפעילות חינוכית ואחראים על הפעילות בקיני התנועה, ונקראים "קומונרים" (מלשון "קומונה").
בסוף השנה מתגייס כל הגרעין ביחד לצבא, לנח"ל, במסלול מיוחד לבני גרעינים.
מרבית הבנים מתגייסים לגדוד 50 ומרבית הבנות מתגייסות לתפקידי הדרכה כמורות חיילות, כמדריכות גדנ"ע או לגדוד קרקל.
לאחר שנה וחצי של שירות צבאי רגיל, חוזרים בני הגרעין לגור ביחד לשנה של "פרק משימה" – בו הם עוסקים בפעילות משימתית-חינוכית ברחבי הארץ.
לאחר מכן הבנות משתחררות והבנים חוזרים לעוד תקופה של שירות צבאי רגיל, ולאחר מכן תקופת של"ת (שירות ללא תשלום).
לאחר השחרור מהצבא, משתקע הגרעין במקום כלשהו בארץ ובוחר אם להצטרף לתנועת הבוגרים של הנוער העובד והלומד.
"מפעלים" הם פעולות השיא הייחודיות של תנועות הנוער אשר חורגות משגרת הפעילות היום-יומית בקן.
המושג משמש הן כשם כולל למחנות הקיץ, לטיולים ולסמינרים השונים של התנועה והן לפעילויות הייחודיות של התנועה בקהילה ובחברה הישראלית.
לתנועה מפעלים רבים – חלקם משותפים לכל חלקי התנועה, ואחרים ייחודיים לקהילה, למחוז או לקן מסוים.
להלן חלק מהמפעלים המרכזיים של התנועה:
חג המעלות – אירוע לפתיחת שנת הפעילות, המתקיים במסגרת הקן או הרשות המקומית ובו מציינים את עליית השכבות בתנועה.
האירוע מתחיל בטיול או תהלוכה ולאחריהם אירוע קהילתי הכולל טקס עליית השכבות, מסכת וכתובות אש.
את השם "חג מעלות" נתן דוד כהן, והוא עלה בו בעקבות אגדה על 15 המעלות שהיו בעזרה בבית המקדש (כמספר הפרקים בשיר המעלות בתהילים).
השם התקשר גם עם ססמת התנועה "עלה והגשם" ועם שם העיתון של התנועה "במעלה".
סיור סליחות - מפעל תנועתי בו חניכי השכבה הבוגרת (ט'-יב') יוצאים לסיור מסורתי בשכונות העיר העתיקה בירושלים בחודש אלול.
במהלך הסיור החניכים עוברים דרך דילמות וסוגיות תרבותיות של העם היהודי, הזהות היהודית, ותיקון האדם והעולם לקראת יום הכיפורים.
מפעלי הזיכרון לרצח ראש הממשלה יצחק רבין – מפעלי הזיכרון לרצח יצחק רבין הם נדבך חשוב בלוח השנה של התנועה.
מפעל יוסי יפה – מפעל של חטיבת בני המושבים לזכרו של רכז בני המושבים בעבר יוסי יפה שנהרג ב-1977 בפעילות מבצעית.
המפעל מיועד לחניכי כיתות ט'–י"ב של בני המושבים ומתקיים במשך 4 ימים בסוכות, בכל שנה באזור אחר בארץ, בשיתוף קק"ל והמועצה האזורית המארחת.
במסגרת המפעל משלבים החניכים טיול באזור עם פעילות של פריצת שבילים וסימונם, שיפוץ אנדרטאות ושיקום וטיפוח אתרי טבע.{{הערה|{{קישור כללי|כתובת=https://greenwin.kkl.org.il/field_active/poalim/youth_organizations/movements/yosi-yafe-2019/|כותרת=יוסי יפה תשף: עובדים כדי שיהיה פה טוב|אתר=greenwin.kkl.org.il|תאריך_וידוא=2021-01-22}}}}
טיולי חנוכה וחופשת החורף – טיולים של 4 ימים לדרום הארץ (מדבר יהודה / הנגב / הרי אילת) המיועדים לשכבה הבוגרת.
החניכים היהודים בתנועה מטיילים בחופשת חנוכה, והחניכים בקנים הערביים ובקנים הדרוזיים מטיילים בחופשת החורף.
טיול חנוכה הבולט ביותר הוא מסע העלייה למצדה של שכבת י', המסע משחזר את פריצת שביל הנחש על ידי שמריה גוטמן וחניכי התנועה.
המסע לגילוי שורשי המהפכה הציונית ומרד תנועות הנוער – שואה וגבורה – הוא המסע לפולין התנועתי, הנערך מדי שנה ומתמקד בציונות ובמהפכה הציונית בגולה, בדגש על מרידות תנועות הנוער בגטאות בתקופת השואה.
למסע זה יוצאים חניכי שכבת המעפילים (כיתה י"א).
המסע נערך בשיתוף עם תנועת המחנות העולים.
בנוסף לביקורים בגיטאות, מחנות השמדה ומחנות עבודה, מבקרת המשלחת גם בנקודות ציון יהודיות חשובות בגולה, כמו ישיבת חכמי לובלין, הרובע היהודי בקרקוב ובית הכנסת בטיקטין, שם לומדים על התפתחות הציונות בגולה.
העלייה לתל-חי – התנועה מציינת את נפילת תל-חי בי"א באדר באמצעות "העלייה לתל חי" מאז שנת 1926. בעשורים האחרונים מתקיימת העלייה לתל-חי במסגרת טיול לחניכי שכבה ט' בתנועה (חושלים).
מבצע זר לנופל – מבצע המתקיים ביום הזיכרון לחללי צה"ל, במסגרתו מחלקים חניכי התנועה עשרות אלפי זרי פרחים למשפחות השכולות ולמבקרים נוספים המגיעים לבתי העלמין, אותם יניחו על קברי הנופלים.
המבצע מתקיים מאז 1981 והחל כיוזמה של מגדל פרחים בשם שמעון אהרון.
המבצע נערך בשיתוף אגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון ומועצת מגדלי הפרחים.
האחד במאי – התנועה מציינת את האחד במאי מדי שנה בתהלוכה ססגונית ברחובות בת"א אשר מסתיימת בטקס ובמסכת, בהשתתפות ההסתדרות.
האירוע מוקדש בשנים האחרונות לנושא המאבק בניצול בני נוער וצעירים בעולם העבודה ולעידוד ההתאגדות.
במסגרת האירוע אף מוענק מדי שנה "אות ההתאגדות".
סמינר ט' מד"צים – סמינר ההדרכה בסוף כיתה ט' הוא אחד מהשיאים של תהליך ההתחנכות בתנועה, במסגרתו מוכשרים החניכים להיות מדריכים צעירים ומקבלים תעודת מד"צ המוכרת על ידי משרד החינוך.
מחנות הקיץ – במסגרת מחנה הקיץ יוצאים החניכים לשהות של מספר ימים ביער, במהלכם לנים בתנאי שטח ומתנסים בשדאות ובצופיות.
מחנות הקיץ מיועדים לכלל השכבות בתנועה, כאשר לכל שכבה מספר ימים שונה ופעילות המותאמת לגיל.
לכל מחנה נושא מרכזי שמהווה את "סיפור המסגרת" שלו, בדר"כ סיפורים מתחום ההיסטוריה והתרבות היהודית והציוניות, למשל: "מחנה העפלה", "מחנה יציאת מצרים" וכדומה.
מחנה העפלה - מחנה הקיץ המסורתי של שכבות ז'.
חניכי שכבת ז' מגיעים ליער כפר החורש למחנה התנועה למשך 4 ימים ומגוללים את סיפור העלייה הבלתי לגלית לארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
במחנה המדריכים והחניכים מדמית "סיפור מסגרת" בו הם נכנסים לחיהם של יהודים מעפילים במחנות בקפריסין שמתחמקים מהשומרים הבריטים ומבריחים סרטיפיקטים.
ביום האחרון של המחנה החניכים נוסעים לכנרת או לים התיכון עולים על ספינה ומעפילים'' ארצה.
הרפסודיה – מפעל לשכבת י"א המתקיים בקיץ.
במסגרת הרפסודיה כל קבוצה בונה לעצמה במשך יומיים רפסודה בעזרת שימוש בחביות, במבוקים וחבלים, ולאחר מכן חוצה בשיט את הכנרת על גבי הרפסודה שנבנתה.
בכל שנה נבחר נושא אותו מציינים החניכים על גבי מפרשי הרפסודות.
מחנה תנועה אחת – מחנה משותף של 4 ימים בקיץ לחניכים ערבים ויהודים בתנועה.
המחנה עוסק בתכנים: קיום משותף בין יהודים לערבים, דמוקרטיה, זהות יהודית וערבית, חינוך ותרבות, מעורבות חברתית ואחריות.
הקבוצות מעורבות ומודרכות על ידי זוג מדריכים – יהודי וערבי.
סמינר הכשרות – מפעל לשכבות י"א וי"ב המתקיים לאחר מחנות הקיץ ביער כפר החורש.
במהלך הסמינר מוכשרים החניכים לתפקידים בקנים השונים לקראת השנה הקרבה: מש"צים (מלווי השכבה הצעירה), רכזים ארגוניים, מדריכי ט', מדריכי מתבגרת (שכבות ז'–ח') ופעילי תרבות.
סמינר כוונות – סמינר המתקיים לרוב בשבוע האחרון של חופשת הקיץ.
במהלך הסמינר החניכים מקבלים החלטות לקראת השנה הבאה בקן, קובעים יעדים ומטרות ודנים בנושאים השונים.
זהו המפעל האחרון החותם את השנה בתנועה.
הנוער הציוני היא תנועת נוער יהודית-ציונית.
התנועה התחילה את פעילותה, כמו תנועות נוער רבות יהודיות אחרות, בתחילת המאה ה-20.
המייחד את "הנוער הציוני" באותה תקופה מתנועות אחרות היה היותה תנועת נוער ציונית, חילונית, שאינה משתייכת לזרם השמאלי (כלומר לא סוציאליסטית).
כמו תנועות נוער רבות יהודיות אחרות, התארגנו באופן מקומי ברחבי מרכז ומזרח אירופה ארגוני נוער שראו עצמם כנוער ציוני כללי, זאת בניגוד לתנועות נוער בעלות זהות משנה כמו 'דתי', 'סוציאליסטי' וכן הלאה.
ראשי התארגנויות אלו, שקראו לעצמם בשמות כמו 'הנוער העברי', 'השומר הלאומי', 'הנוער הציוני הכללי' וכדומה, עמדו בקשר זה עם זה לכל המאוחר כבר ב-1926. בדומה לתנועות נוער אחרות הם הדגישו את חשיבות הרעיון הציוני כמכנה משותף לחיים יהודיים בתפוצות וגם את ההגשמה על ידי התיישבות בארץ ישראל.
ב-25 במאי 1931, התכנסו נציגי הארגונים המקומיים בעיר לבוב, ובהנהגת יצחק שטייגר הוחלט על הקמת ארגון גג שנקרא "הסתדרות חלוצית עולמית הנוער הציוני", כמשקל נגד לתנועת השומר הצעיר בעלת הגוון הסוציאליסטי.
התנועה התפשטה בכל ארצות אירופה המרכזית והמזרחית.
ראשוני החלוצים בוגרי התנועה עלו לישראל בשנת 1930, והקימו את הסניף הישראלי של התנועה.
בשנות ה-30' התגלע ויכוח בשורות התנועה הציונית, בין תומכי ההנהגה הנבחרת לבין 'הפורשים'.
ביקורתם של 'הפורשים' - בראשם התנועה הרוויזיוניסטית - הייתה כנגד נטיית תנועת העבודה הציונית להשליט את דרכיה על העשייה הציונית בכללותה.
מנגד התנגדו תומכי ההנהגה לעקרון 'הפרישה' וסברו שאת הביקורת יש לעשות תוך כדי קבלת מרות.
ויכוח זה חדר גם אל שורות 'הנוער הציוני', ובהתאם קמו בתחילת שנות ה-30' שני פלגים - א' ("המתקדם") ו-ב' ("האזרחי").
פלג א' הקים בתוך ההסתדרות הכללית את סיעת העובד הציוני - איגוד עובדים לא סוציאליסטי ששמר על ייחוד התנועה במסגרת ההסתדרות, ובתגובה פרש פלג ב' ופעל עצמאית.
ב-1944 התאחדו מחדש שני הפלגים, ולקראת הקמת המדינה חברו לגורמים נוספים שהקימו ב-1948 את המפלגה הפרוגרסיבית .
בין נציגי התנועה במפלגה היו ד"ר יחזקאל מרטון ויהודה שערי.
בשנת 1961 התאחדה המפלגה הפרוגרסיבית עם הציונים הכלליים להקמת המפלגה הליברלית הישראלית, ובשנת 1965 החליטה התנועה על הצטרפות לפורשים מהמפלגה הליברלית שהקימו את מפלגת הליברלים העצמאיים.
בנוסף, הקימה התנועה מספר כפרי נוער המאוגדים בארגון "יסודות" (אלוני יצחק, נווה הדסה, מוסינזון, כפר הנוער ניצנים וחוות הנוער הציוני) ואת מכון "משואה" להוראת השואה.
בעבר פעלה התנועה במסגרת ארצית ובמתכונת שנתית קבועה:
תחילת השנה הייתה בסביבות חג הסוכות, בטקס אש שבו היו "מושבעים" החניכים החדשים (תלמידי כיתות ג').
במקביל בחג הסוכות, היו הבוגרים יוצאים לטיול באזור הנגב ואילת.
בהמשך השנה היו הפעילים יוצאים בחג החנוכה ל"טרמפיאדות" כדי לחלק סופגניות לחיילים, נוסעים לצפון, לאצבע הגליל ולחרמון.
בחול המועד פסח הייתה מתרכזת התנועה כולה באחד מיישוביה, למחנה בן יומיים אשר בו היו מתחרים המושבים אחד נגד השני בענפי הספורט השונים כמו כדורגל, כדורסל, מחניים, ריצה, משיכת חבל, ספורט היתולי ועוד.
מפגשים נוספים היו לבחירת המושבים והרכזים, כמו מפגש "בין קנים" אשר בו היו מתארחים חניכי קן ממושב אחד אצל חניכי קן ממושב אחר.
בסוף השנה בחופש הגדול היה נערך מחנה קיץ שבו היו מתרכזים כל המושבים ביער או חוף ים, מתארחים, מארחים, לומדים ומתחרים במחנאות ועוד.
מפגש זה היה סיכום כל שנת הפעילות ובו היו מוענקים גביעים ומדליות למושבים מצטיינים.
התנועה פעלה בכ-40 סניפים ברחבי ישראל.
התנועה אינה מזוהה מפלגתית, והכשירה את חניכיה להגשמה ציונית חלוצית באמצעות גרעין שנת שירות.
"הנוער הציוני" מתפקדת כתנועה ברחבי העולם היהודי ומפעילה כ-50 סניפים במדינות אלו:
אורוגוואי, אנגליה, אקוודור, ארגנטינה, בלגיה, ברזיל, הונגריה, טורקיה, מקסיקו, פרגוואי, פרו, קנדה, קולומביה וקוסטה ריקה.
הנוער העובד והלומד היא תנועת נוער שהוקמה ב-17 באוקטובר 1924, י"ט בתשרי תרפ"ה, בארץ ישראל על ידי בני נוער עובדים שהתאגדו במטרה להגן על עבודתם ועל זכויותיהם.
הנוער העובד היא תנועת בת של הסתדרות העובדים הכללית בארץ ישראל, וחלק מתנועת העבודה.
בשנת 1959 התאחדה תנועת הנוער העובד עם התנועה המאוחדת וביחד הן נקראות הנוער העובד והלומד.
הנוער העובד היווה את החלק הדומיננטי בתנועה המאוחדת ועל כן הנוער העובד והלומד נחשב המשך ישיר שלו.
הנוער העובד בארץ ישראל לפני הקמת הסתדרות הנוער העובד
תנאי החיים של הנוער העובד בא"י לפני הקמת הסתדרות הנוער העובד היו קשים ביותר.
בהיעדר חוק המגן על הנוער בעבודתו, היו בני הנוער עובדים ימי עבודה ארוכים, בעיקר בעבודות שירותיות (נקיון בתים, סבלות וכו'), ואף מועסקים כ"שוליות" בלא שכר למשך שנים מתוך תקווה לרכוש מקצוע.
עבודת ילדים הקטנים מגיל 8–9 הייתה נפוצה.
פיטורים בלא פיצויים היו שכיחים גם הם, ולילדים לא הייתה סמכות לפנות אליה.
עד שנת תרפ"ד לא היו קיימים בתי ספר ערב שדאגו להשכלתם של הנערים העובדים, וכ-70% מהם לא ידעו קרוא וכתוב.
כמעט ולא התקיימו קשרים חברתיים בין הנערים העובדים לנערים הלומדים שהיו בחלקם מאורגנים בארגוני נוער בעלי אופי צופיי.
בין הגורמים לתחילת ההתארגנות של הנוער העובד היו:
הצמיחה בתנועת הפועלים והקמת "הסתדרות העובדים הכללית" כ-4 שנים לפני הקמת הנוער העובד.
צמיחה שהובילה לפריחה של התודעה המעמדית בציבור בא"י.
בתי הספר ערב לנוער עובד שהחלו לפעול על ידי ההסתדרות הכללית החלו לייצר מפגשים בין הנוער העובד, כמו כן תרמו להכרתו הפועלית (בין הדמויות הבולטות בפעולה זו של ההסתדרות היו רחל כצנלסון (שז"ר), בת-שבע חייקין ודבורה נצר).
העלייה הרביעית הביאה עימה בני נוער בעלי השכלה של בית ספר עממי שנדחקו לעבודה בתנאי החיים החדשים.
חלקם כבר היו פעילים בתנועות נוער בגולה.
כמו כן, הביאה עימה העלייה הרביעית תעשיינים ובעלי הון שפתחו בתי מלאכה ובתי חרושת (מהבולטים שבהם הוא אריה שנקר).
עסקים אלה נזקקו לכוח אדם זול, ופעמים רבות למספר שוליות ונערי שליחויות במקביל.
הדבר ייצר מפגשים של נוער עובד במקומות העבודה – דבר שלא התקיים בעסקים הקטנים בהם עבדו בני נוער לפני כן.
בתקופה שקדמה להקמה הרשמית של הסתדרות הנוער העובד החלו להתארגן קבוצות של נערים עובדים במקומות שונים בארץ.
בתל אביב התאגדו הנערים בתעשיית המתכת לשיפור מצבם, בכפר סבא ובפתח תקווה גם כן קמה אגודת נוער עובד, ומפלגת "פועלי ציון שמאל" ניסתה גם היא לארגן איגוד נוער עובד ע"ש בורוכוב.
בחול המועד סוכות תרפ"ה (י"ט-כ' בתשרי, 17-18.10.1924) התכנסו 35 נציגי ארגוני נוער עובד (מפתח תקווה, כפר סבא, תל אביב וחבר אחד מחיפה) המייצגים 150 נערים עובדים לדיון על הצורך בהקמת הסתדרות נוער עובד.
למפגש הוזמנו גם נציגי המפלגות הפועלות בהסתדרות, אולם הם לא היו רשאים בהצבעה.
בין הנערים הייתה הסכמה כי יש צורך בהתארגנות לשם מלחמה על הטבת תנאי העבודה, אולם חל ויכוח על היסוד החברתי-חינוכי של הארגון.
האם ארגון הנוער העובד יהווה חלק מההסתדרות הכללית?
האם לארגן את הנוער לפי הזדהות מפלגתית?
מה מקום ה"חלוציות" בתנועה החדשה?
גם המפלגות שהוזמנו היו חלוקות בדעתן בנושאים אלו.
חלקן הסתייגו מהצורך להקים הסתדרות נוער, חלקן האמינו כי הסתדרות הנוער צריכה לנהל מאבקים מקצועיים בלבד והחינוך צריך להיות מפלגתי.
רק אחדות העבודה תמכה בהקמת הסתדרות כללית של נוער עובד כחלק מההסתדרות.
בוועדה זו נבחר על ידי הנוער מרכז זמני שתפקידו לבוא בדברים עם ההסתדרות הכללית לקיום ועדת יסוד של הסתדרות הנוער העובד.
כמו כן הונחו היסודות להקמת התנועה כגוף כללי, איגוד מקצועי וגוף חברתי.
מתוך מסמך ההחלטות שנתקבל בפגישה:
לפגישה זו היו הדים בכל הארץ.
התכנסו אסיפות נוער (בהם נאמו בני נוער ופעילי הסתדרות) ונערים נוספים הצטרפו לאיגוד.
הוקמו הסקציות המקצועיות והחלו לקיים מגעים עם האגודות הבוגרות של ההסתדרות ועם המעסיקים לתביעת זכויותיהן.
שנה לאחר מכן בוועדה נוספת מוכרת ההקמה של הסתדרות הנוער העובד.
"הכרוז הראשון" נכתב על ידי דוד כהן וישראל גלילי, המזכ"ל הראשון, והוא קורא לבני הנוער הלא מאוגדים להצטרף לתנועה.
המזכירים הראשונים שנקבעו ב-1925 היו צבי הורביץ (אז בן 19) וישראל גלילי (אז בן 14).
דוד כהן נשא עימם באחריות כמבוגר, אולם לא נשא בתואר "מזכיר" אלא "שמש".
עם הזמן פרש הורביץ, וגלילי כיהן כמזכיר עד שנת 1930 ואיתו השתתפו משה פלמן, שמואל מסטצ'קין, מאיר ארזי, ועוד.
ב-1930 עזבו גלילי ופלמן עם גרעין ההתיישבות בנען.
בין 1930 ל-1933 היו ניסיונות להעביר את מזכירות התנועה מתל אביב לנען, שלא עלו יפה, והמזכירות המשיכה להתקיים בתל אביב, באופן בלתי סדיר על ידי מספר נערים שהתחלפו תכופות שלוו על ידי דוד כהן.
בין הנערים שפעלו במזכירות בתקופה זו היו מיכאל קופל, דוד זהבי, יהודית קריגר, בנימין חוחלובקין (חכלילי), יששכר יעקובסון ואחרים.
ב-1933 מונה זרבבל גלעד מעין חרוד ל"מזכיר המרכז" וכיהן בתפקיד זה עד 1935 במקביל לתפקידו כעורך עיתון התנועה "במעלה", ב-1934 מצטרף אליו דוד כפרי מנען כ"מזכיר ארגוני" ומביא איתו אופנוע לסיוע במשימה.
ב-1935 מחליף בנימין חכלילי את זרבבל בתפקידו.
ב-1936 מצטרף גלילי-אביצחק כ"רכז הכשרות", וישראל ישעיהו כ"רכז הדרכה".
1938 שמריה גוטמן מגויס מנען ומכהן כמזכיר בחילופים עם גלילי-אביצחק ובנימין חכלילי עד 1942. בתקופה זו עובדות במקביל למזכירות מחלקת הדרכה ומחלקת הכשרות ובהן פועלים ברוך אייזנשטט (אזניה), בנימין קפלן, אסתר ווליניץ, ישראליק קופיט ויעקבי, זאב פרדס, צבי שיפמן, בצלאל שיוו ודוד אשכול.
ב־1942 ממונה למזכיר אבשלום צורף מגנוסר ומכהן עד 1945.
לאחר הוועידה החמישית של הנוער העובד ב-1945 מכהנים במקביל חברים במזכירות חברים ממפא"י ומהקיבוץ המאוחד.
מפא"י הקיבוץ המאוחד שמעון פרס (אלומות) בנימין חכלילי אברהם גרדינגר (אלומות), נחמן רז (גבע) א.
גרדינר, אברהם האן, יוכי כוכבי ישראל שפר, אילת השחר חנן פולק, בית אורן זאב נחושתן (עין זיתים) זאב וקסלר
משנת 1950 ועד לוועידת התנועה השישית (ועידת האיחוד עם התנועה המאוחדת, הקמת הנוער העובד והלומד):
מפא"י הקיבוץ המאוחד דוד פור (נצר) - עד 1952 זאב אוטיץ (החותרים) אלכס ברזל (כפר החורש) 1952-1954 אברהם קלוסקי (רביבים) איציק נשרי (ארז) 1954-1956 מאיר רגולסקי, זאב אוטיץ אלי גורן (גבע) 1956-1959
הנוער העובד יזם את שביתותיו הראשונות בשנת 1925:
בבית חרושת לכובעים בירושלים פוטרה אחת הנערות לאחר שקראה להתאגדות.
בתגובה מכריזות חברותיה לעבודה על שביתה.
סניף ירושלים פרסם כרוז ומעמיד משמרות מחאה מול המפעל.
בעלי המפעל פנה למשטרה והמפגינים הוכו ונאסרו.
השביתה ארכה כחודש ולבסוף קיבל המעסיק את דרישת השובתות.
בבית חרושת לגפרורים "גבורה" בתל אביב, הועסקו צעירות עולות מבולגריה.
תנאי העבודה היו יום עבודה בן עשר שעות בשכר של 3-6 גרושים ליום, במפעל חנוק ללא חלונות.
הנוער העובד הכריז על שביתה שנמשכה שלושה ימים במאבק לקיצור יום העבודה והטבת השכר.
המעביד הסכים לקיים משא ומתן רק עם מבוגרים, אך נאלץ בסופו של דבר להפגש עם השובתות ודרישותיהן התקבלו – משכורת 10–15 גרוש ליום עבודה בן 8 שעות, ולאחר שנוכח כי הנערות אינן מוכנות לשבור שביתה הסכים גם לתנאי אחרון – קבלת ופיטור ילדים בהסכמת ועד הנוער.
שביתה בטבריה של ילדים במקצוע החייטות העובדים 14–16 שעות ביום (ובערבי חג – 18 שעות).
סניף טבריה פנה בדרישה לקיצור יום העבודה והעלאת השכר.
הנערים אויימו על ידי המשטרה ורבים מהם ספגו אלימות מצד הוריהם שחששו לאבד מקור הכנסה.
אף על פי כן הנערים המשיכו בשביתה שנמשכת מספר שבועות.
הנוער העובד מתרים בסניפיו השונים בארץ להקמת קרן שביתה לטובת השובתים, בביטוי של סולידריות.
בסיוע מועצת פועלי טבריה ניסו השובתים להקים קואופרטיב חייטות, אולם הקואופרטיב בסופו של דבר התפרק.
השביתה נכשלה, אולם הדיה בקרב הנוער הגבירו את הגאווה בארגון החדש ואת האמונה העצמית.
בין הפעולות הנוספות שיזם הנוער העובד בשנותיו הראשונות :
מאבק מול ממשלת המנדט לכינון חוק הגנה על נוער עובד, בדרישה לקיצור יום העבודה לילדים ונוער ל-6 שעות ולאיסור העסקה בתפקידים מסוכנים.
מאבק זה החל עוד לפני הקמת התנועה, על ידי ההסתדרות, אולם התנועה נרתמה אליו.
בשנת תרפ"ז נתקבל על ידי ממשלת המנדט חוק בדבר העסקת נוער ונשים בתעשייה, שהגבילה את עבודתו של הנוער אך ל-8 שעות ליום, אסרה על העסקת נוער בלילה, ועל העסקה במלאכות מסוכנות.
חוק זה נאכף בצורה רופפת ביותר, ויתרונו המרכזי היה ביכולתן של ההסתדרויות לאכוף אותו בעצמן ולהיעזר בו כעילה לשביתות וסכסוכי עבודה.
לשכת עבודה לנוער, שתסייע לנוער במציאת מקומות עבודה הולמים ותמנע אותו מלהתערבב בהמולת לשכות העבודה למבוגרים.
לשכות עבודה אלו הסדירו גם את תנאי שוק הקבלה לעבודה, למניעה של שחיקת הסחר כפועל יוצא של ריבוי האבטלה.
הקמת קבוצות בציר ועבודה משותפות ומאורגנות, בדומה לרעיונות של "גדוד העבודה".
הפעולה של הנוער העובד בתחום הלימוד המקצועי, התמקדה בתחילתה בדרישה כי נער "שוליה" יוצמד לעד 5 פועלים מבוגרים ויועסק כפועל בתחום המקצועי - היות שעד אז היו ה"שוליות" בעיקר נערי שליחויות ובתפקיד זה יכולתם ללמוד את המקצוע בפועל תוך הסתכלות ועזרה למבוגרים הייתה מוגבלת.
שמואל מסטצ'קין הציע לכך את הפתרון - הקמת "חדרי מלאכה" בסניפי התנועה בהם ירכוש הנוער את הכשרתו המקצועית.
המהנדס משה פדלשטיין מבריסק חבר למפעל זה להקמת בית הספר המקצועי הראשון של ההסתדרות בשנת 1933 ע"ש מקס פיין, בתל אביב.
הסתדרות הנוער העובד הוקמה מלכתחילה על ידי נערים עובדים ולמענם, אולם מתחילת דרכה היא שאפה לאגד בתוכה גם נערים לומדים ובעיקר בני פועלים.
עבודת נוער לא הייתה אידיאל, והיוותה כורח המציאות והתנועה קיוותה ליצור חברה בה בני נוער יוכלו ללמוד ולא יזרקו לשוק העבודה והתפתחותם תתעכב.
התנועה אף המשיכה בפיתוח בתי הספר ערב של ההסתדרות שהחלו לפעול כבר בתרפ"ג-תרפ"ד, אך יחד עם הפעולה לחינוכו של הנוער העובד, קיוותה התנועה לצרף לשורותיה גם בני נוער הלומדים, בעיקר במסגרת "בתי החינוך לילדי עובדים.
היה ידוע כי רבים מתלמידי בית הספר היסודי יאלצו לצאת לשוק העבודה ולא ימשיכו לתיכון, לכן איגודם למסגרת החינוכית של הנוער העובד עוד לפני יציאתם לעבודה יכלה להיות משמעותית ביותר.
חלק ממורי בתי החינוך לילדי עובדים ראו בנוער העובד תנועת נוער המשלימה את ערכי בית הספר.
כמה מחברי "השומר הצעיר ס.ס.ס.ר" (תנועה שמאוחר יותר התנתקה מהשומר הצעיר ונקראה נצ"ח) שעלו לארץ (ביניהם זאב הים, אליק שומרוני, יוסף יזרעאלי, ברוך קטן ואלעזר גלילי) הציעו להקים מסגרת חינוכית-צופיית לנוער לומד בתוך הנוער העובד, ומסגרת זו ניקראה "הצופים העובדים".
המסגרת צמחה במהירות תוך שימת דגש על רעיונות "באדן פאוליים", והיה חשש שמה יאבדו "הצופים העובדים" את זיקתם לנוער העובד.
עד מהרה התברר כי למרות ההסכם כי "הצופים העובדים" תשמש כמסגרת לשכבות הגיל הצעירות ותשתלב בפעילות הנוער העובד בשכבות הגיל הבוגרות - בוגריה ומדריכיה ראו בה מסגרת קבועה עד גיל 17, ולמעשה התקיימה המסגרת כתנועה לצד הנוער העובד במסגרת פדרטיבית.
אנשי השומר הצעיר והקיבוץ הארצי תמכו במצב זה משום שדגלו בחינוך מפלגתי וראו בנוער העובד איגוד מקצועי בלבד.
במועצת תנועה הוחלט כי אופן הפעילות בשכבה הצעירה יהיה "הצופים העובדים" אולם הפעילות תרוכז על ידי מזכירות הנוער העובד ובמרותה.
במשך הזמן הוחלט לבטל את הצופיות ולהתאים את הפעילות לכל קבוצה על פי אופייה וגילה - תחת מסגרת ארגונית אחידה.
נערים לומדים המשיכו להשתלב בפעילות התנועה, בקבוצות, בהדרכה ובהכשרות ההתיישבותיות, בייחוד ניסתה התנועה לאגד בתוכה את הנוער הלומד בני חברי ההסתדרות אולם ברבים מבתי החינוך היו הנערים הלומדים מאורגנים גם בתנועות נוער אחרות כמחנות העולים, השומר הצעיר, וגורדוניה.
בשנת 1959 התאחדה תנועת הנוער העובד עם התנועה המאוחדת להקמת הנוער העובד והלומד.
בכך ייצבה את רעיון הכלליות וההשפעה על כלל הנוער בחברה הישראלית, תוך יצירה של מגוון צורות פעילות לערך מרכזי בתנועה.
לתנועה נוספה גם הסיסמה "ביתנו פתוח לכל נערה ונער" המבטאת אמונה זו.
הנוער העובד כתנועה התיישבותית ועם בני ההתיישבות
ההצטרפות של בני ההתיישבות העובדת לנוער העובד החלה אף היא בהתארגנות עצמית של קבוצת נערים מבלפוריה, מושב מרחביה, תל עדשים, עין חרוד וכפר ילדים ליד עפולה (שהקים הביל"ויי בלקינד).
בין הבולטים ביוזמה זו היו שמריה גוטמן, זרבבל גלעד (המשורר), שמואל שורש, צבי גרינשפן ודוד כפרי שהתכנסו יום אחד והחליטו על הקמת סניפים בעמק ועל שליחת נציגים לוועדת היסוד של הנוער העובד.
חברי ההתיישבות העובדת היו מעורים בתנועת הפועלים, וכמוהם בניהם בנוער העובד.
השפעתם על התנועה בהפיכת ההתיישבות לערך מרכזי בפעילות התנועה הייתה רבה, ובהמשך שלחה התנועה את גרעיניה להתיישבות, להקמת קיבוצים (כנען ורביבים) ולהצטרפות לקיבוצים קיימים, בעיקר של הקיבוץ המאוחד.
הקיבוץ המאוחד תמך בנוער העובד באופן גורף, וכל ילדיו הצטרפו לנוער העובד בטקס קיבוצי במסגרת שנת "בר המצווה" שלהם, כחלק מהפכתם לחלק פעיל בקיבוץ.
גם קיבוצים שהוקמו על ידי תנועת המחנות העולים אך היו חלק מן הקיבוץ המאוחד (כבית השיטה ומעוז חיים) צרפו את ילדיהם לנוער העובד.
תנועת המושבים חששה כי שליחת ילדיה למסגרת חינוכית משותפת המאגדת בתוכה ילדים מהעיר ומהקיבוץ תחליש את זיקתם של בני הנוער לצורת החיים המושבית.
הקיבוץ נחשב אז לאוונגרד בתנועת הפועלים, והמושבים נטו ליצור לעצמם מסגרת חינוכית משלהם.
הנוער העובד טען כי על ידי חברות בני המושבים בתנועה ייקשר הקשר בין המושב לשאר החברה בארץ, וכי הדרך להביא את ערכי המושב לרחבי תנועת הפועלים היא דרך הנוער העובד והפעולה האקטיבית בתוכו.
כמה בוגרי תנועה שהיו חברים במושבים תמכו בעמדה זו (ובולט בהם דוד ברש מכפר יהושע) וסייעו, בסופו של דבר להקמת חטיבת בני המושבים בתוך הנוער העובד.
בתוך חבר הקבוצות התקיים מאבק פנימי ביחס אל הנוער העובד.
הקבוצות הוותיקות תמכו בהצטרפות בני הנוער לתנועת גורדוניה, שעמדתה הייתה דומה לעמדת השומר הצעיר ביחס לנוער העובד.
חברי דגניה א', דגניה ב', גבע וקריית ענבים שלחו את בניהן לנוער העובד.
משהתאחד חבר הקבוצות עם פלג פורש של הקיבוץ המאוחד להקמת איחוד הקבוצות והקיבוצים היו כל ילדי האיחוד חלק בנוער העובד.
כבר במועצה השנייה של הנוער העובד הוחלט:
גם הנערים העובדים נמשכו אל אנשי ההתיישבות וכעבור זמן קצר יצאה קבוצת נערים מסניף ירושלים לעבודה בכפר יחזקאל ובעין חרוד - עוד לפני שנוסח המושג "הכשרה" בהקשר ההתיישבותי.
תקופת הקמת התנועה הייתה תקופה של משבר כלכלי ביישוב, ונערים רבים מצאו עצמם מובטלים.
התנועה הקימה מספר קבוצות עבודה שנשלחו לבציר במושבות.
לאחר תום תקופת הבציר החליטה הקבוצה ברחובות כי פניה להתיישבות, וחניכי סניף תל אביב אספו כספים לקניית הפרה הראשונה של הקבוצה (שנקראה "נערה" על שם הנוער העובד).
לאחר סכסוך אדמות עם החקלאי משה סמילנסקי מרחובות שעל אדמתו ישבה הקבוצה, חברה הקבוצה לנציג ארגון של מהפכנים רוסים שגלו לארצות הברית, בשם מנחם מנדל רוזנבוים, ועברו לאדמות שקנה הארגון.
הקבוצה ייסדה על אדמות אלה את "נען" - הקיבוץ הראשון שהוקם על ידי נוער יליד הארץ.
בהמשך הוקמה גם גינוסר סביב סכסוך אדמות עם חברת פיק"א ואחריה קבוצת אלונים ובהמשך שדות ים, גשר, אלומות, מנרה, משגב עם, רביבים, גזר, החותרים ועוד.
קיבוצי התנועה שהוקמו בקשיים רבים - באין גוף מיישב מנוסה מאחוריהם, הצטרפו לבסוף ברובם לקיבוץ המאוחד.
גם מושבים הקימו חברי התנועה בוגרי המושב והראשון שבהם - בית שערים.
במהלך הזמנים הקימו חברי הנוער העובד למעלה מ-60 יישובים, חלקם ביחד עם תנועות אחרות, והצטרפו כגרעינים ליישובים קיימים.
התנועה פעלה גם בכפרי נוער שסיפקו מסגרת לנוער ממשפחות מצוקה וליתומים ממלחמת העולם ה-1, ביניהם כפר הנוער של בלקינד ליד עפולה, מקוה ישראל (בית הספר החקלאי הראשון), כפר נוער מאיר שפיה, כדורי, ו"משקי פועלות" שהיו חוות לימוד חקלאיות לבנות ופעלו ליד תל אביב, פתח תקווה, נחלת-יהודה, חדרה, נהלל ועפולה.
הנוער העובד אף סייע ושלח נערים להקים יחד עם ד"ר להמן וקבוצה מבית הילדים שלו בקובנה שעלתה לארץ, את כפר הנוער "בן שמן".
התנועה פעלה בתוך כפרי הנוער במסגרת של סניפים, ואף הפנתה את חניכיה שהיו צריכים לכך, לכפרי הנוער השונים וסייעה להם במציאת מסגרות חינוכיות.
בעשרים שנותיה הראשונות של התנועה לא התקיים השיח על קליטת עליה כשיח נפרד, ואף על פי כן הפעילות הקיפה ציבור עולים גדול ורחב.
הסיבות לכך היו נעוצות בנקודת מבט שראתה את השיטה הכלכלית כמייצרת פערים ומצוקה, ולכן איגדה את הנערים העובדים ובני הפועלים ממגוון העדות סביב המאבק המשותף להטבת תנאי הפועלים.
כך לדוגמה הייתה נהוגה עבודת ילדות קטנות מתחת לגיל 10 בעדה התימנית, והנוער העובד ייצר תעמולה שעודדה לימוד מקצוע לבנות, והשתדל להביאן לסניף ולבתי ספר ערב.
אולם לפעולה זו לא התייחסו כאל "פעולה בעדה התימנית" - אלה כפעולה עם ילדות עובדות.
בהנהגה, בהדרכה ובהכשרות הנוער העובד היו בולטים חברים בני עדות שונות ומגוונות.
פעמים רבות היו צריכים המדריכים לשכנע בני עדות שבהן לא היה נהוג פעילות מעורבת של בנים ובנות לשלוח את בנותיהן לסניפים, אולם ההבדלים התרבותיים בתוך התנועה לא קיבלו צורה של היבדלות תרבותית או "פער עדתי".
עם עלית הנאצים לשלטון בגרמניה, התחוללה עליה מאסיבית של יהודים ממוצא גרמני, ביניהם נערים וילדים רבים שנכנסו לשוק העבודה.
העולים מגרמניה ברובם לא שלטו בשפה העברית והנוער החל רוכש אותה במסגרות של לימודי ערב בבתי הספר לילדים עובדים.
גם לתרבות ולמונחי הארץ היו העולים מגרמניה זרים, והנוער העובד ייצר מסגרות וקבוצות, בעזרת חברים עולים ותיקים דוברי השפה הגרמנית, כדי לשלב את הנוער העולה בפעילות התנועתית.
גם את גלי "עליית הנוער" השתדל הנוער העובד לקלוט.
ראשית בהתקרבות קבוצת עלית הנוער בעין חרוד להכשרת הנוער העובד בקיבוץ, בסיועו של מדריך הקבוצה חנוך ריינהולד, ובהמשך בהקמת קבוצת רועים משותפת של הנוער העובד ועלית הנוער באזור שייח אבריק (לקריאתו של אלכסנדר זייד) - קבוצה שהקימה בהמשך את קיבוץ אלונים.
קבוצות אלו סללו את הדרך ל"חברות הנוער" שעלו אחריהן במסגרת "עלית הנוער" והתחנכו בחלקן בקיבוצים ובמושבים, לפעילות התנועתית.
הנוער העובד קם מלכתחילה כשילוב של איגוד מקצועי הפועל תחת ההסתדרות הכללית ותנועת נוער לכל דבר.
עוד בפגישה המיסדת הוחלט כי אין להפריד בתנועה בין הפעולה התרבותית-חינוכית לבין הפעולה המקצועית.
היו מי שראו בפעולה תחת דגל ההסתדרות סתירה עם רעיון "תנועת הנוער" שצריכה להיות עצמאית.
התאוריה שעמדה מאחורי הסתייגות זו גרסה כי דרכה של תנועת הנוער היא דרך המרד בבוגרים - לפיכך הפעולה בשיתוף עם ארגוני המבוגרים מחלישה ומקבעת את כוחו של הנוער.
הנוער העובד ראה כיעודו לא מרד ב"עולם המבוגרים", אלא מרד במשטר כלכלי-חברתי הקשור קשר עז למאבקה של תנועת הפועלים "המבוגרת".
הם ראו בעצמם בעלי אחריות להוביל ולקחת חלק ביצירת הציונית הסוציאליסטית.
לטענתם - תנועות הנוער ה"עצמאיות" שהוקמו על מנת לבטא "מרד נעורים" ותו לאו, שבחרו לברוח מהמציאות ה"מבוגרת" ולא קשרו עצמן לתנועות מהפכניות חברתיות - צצו ונעלמו, ולא ייצרו שינוי בפועל.
התנועה לא ראתה בעצמה גם מכשיר לחינוך וסינון של "אליטה" פועלית, אלה כשואפת לחנך ולהשפיע על הנוער כולו.
המדריכים חיפשו עבור כל קבוצה שיטות פעולה שיתאימו לה - תוך שאיבה של הרצוי ממסורת תנועות הנוער הקלאסיות.
החולצה הכחולה שהייתה מקובלת כלבוש הפשוט והרגיל בחוגי ההסתדרות, כשהיא רכוסה בשרוך אדום, היוותה את "חולצת התנועה" ולבישתה לא הייתה חובה - להבדיל מהמדים המלאים והמחייבים שהיו נהוגים בתנועות נוער צופיות שונות.
הפעולה החינוכית אף לא הוגבלה בזמן ובמקום.
המדריכים והפעילים היו פוגשים בנוער בלשכת העבודה, בסקציה המקצועית, בהפסקות הצהרים במקומות העבודה, בצריף התנועה (המועדון) או שהיו יוצאים איתם להצגות תיאטרון וקולנוע בצורה משותפת.
כל אלה נתפסו כפעולות חינוכיות ומטרתן להקיף את חיי הנער.
בתי הספר ערב היוו חלק חשוב מהפעילות.
המועדונים (שכונו "קלובים") היו בחלקם הגדול צריפים קטנים, אולם הם שימשו לריכוז הפעולה התרבותית והתקיימו בהם חוגים שונים, ערבי ריקוד ושירה והרצאות (חלקן של סופרים, משוררים ואישי ציבור שהוזמנו לרוב לצריפי הנוער העובד לחלוק מידיעותיהם והשקפותיהם עם הנוער).
גם שיחות על חיי העבודה ומפגשי הסקציות המקצועיות היו נערכים במועדון.