tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יש הסוברים כי זוהי מגמת בעל ספר דברי הימים לבסס את מעמדם של משוררי בית הימן כאשר היא מתחילה במשפחת גרשון.
לפי סדר הופעת משפחות המשוררים המופיע בסיפור בו הוצב האוהל לארון הברית בירושלים, עולה כי דוד מינה את אסף לדבר בשבח ה' ואילו הימן וידותון עמדו ליד הבמה בגבעון.
משמעות תפקידו החשוב בא לידי ביטוי באופן בו הוא מוצג בספר דברי הימים: אסף אם כן הוא הראשון, אשר מונה על ידי דוד לשרת בכלי הנגינה מבין שלושת הלויים.
מצודת דוד מסביר בפירושו: - רוצה לומר הם השכילו בחכמת הניגון על יד אסף אביהם כי הוא למדם.
השירה בספר דברי הימים נתפסה כהינבאות.
ייתכן כי הנביאים נמנו עם אנשי הקודש במשכן ובבמות הפולחן וזאת בנוסף על תפקידם כמשוררים.
בספר דברי הימים מכונה "אָסָף הַחֹזֶה".
חכמים במסכת בבא בתרא מסדר נזיקין בתלמוד הבבלי, מייחסים את מזמורי ספר תהילים בין היתר לאסף:
בני משפחה זו שימשו בבית המקדש כמשוררים.
בימי יהושפט, אחד מצאצאיו של אסף, יחזיאל הלוי, שאף מודגש שהוא "מן בני אסף", מנבא ליהושפט כי ה' יושיעו במלחמה על עמון ומואב.
בזמן שיבת ציון השתתפו בני אסף בחנוכת בית המקדש השני.
בספר עזרא מצוין מספרם כ-128, ובספר נחמיה מספרם 148. בסיפור זה מורה המלך חזקיהו לשרים ולאסף בראשם להלל ולשבח את ה': .
אסף מוזכר בכותרת של שנים-עשר מזמורים בספר תהילים המכונים מזמורי אסף.
בתלמוד במסכת קידושין מסופר על האמורא אבימי שכיבד אביו עד שפעם אחת אביו נמנם עליו בעודו גוחן, ומשום מצווה זו הבין הפירוש של "מזמור לאסף באו גויים בנחלתך" שהרי אין לזמר על כך, והסביר באותו הזמן שאנו מזמרים שאלוהים כילה חמתו על עצים ואבנים.
אסף בן לולו (נולד ב-5 באוגוסט 1985) הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
אסף נולד גדל והתחנך בלוד, האח הקטן מבין ארבעה אחים: גלית שחר ורינת.
למד בבית הספר התיכון "אורט לוד" במגמת תקשורת וקולנוע.
לאחר הצבא החל להתעניין בלימודי משחק.
למד במספר סדנאות משחק עד שבשנת 2009 החל את לימודיו בבית הספר למשחק "בית צבי", שם סיים את לימודיו, בשנת 2011, בהצטיינות ועל כך הוענק לו פרס צבי קליר.
במסגרת לימודיו שיחק במספר מחזות ורובם בתפקידים ראשיים כמו "אחד משלנו" (בתפקיד יותם), "השחר כאן שקט" (בתפקיד ואסקוב), "רווקים ורווקות" (בתפקיד חראבינו) ועוד.
בשנת 2011, עם סיום לימודיו, נבחר לשחק במחזה "העלמה יוליה" שהועלה ב"תיאטרון הספרייה" בתפקיד הראשי של ז'אן, משרתה הנאמן של ז'ולי.
בשנת 2012 השתתף בפסטיבל "סמול במה".
בשנת 2013 החל את דרכו בטלוויזיה ושיחק במספר תפקידים בסדרות כמו "בלו נטלי" (יס) בתפקיד מיקי ו"פצועים בראש" (הוט) בתפקיד אורח.
באותה שנה שיחק בהצגה "מוטב מאוחר" שהועלתה בתיאטרון הספרייה יחד עם רבקה מיכאלי, אלברט כהן ואלכס אנסקי.
בשנת 2014 השתתף בסדרה "זגורי אימפריה" בתפקיד "דודו", בן זוגה של אבישג זגורי (חן אמסלם).
בשנת 2018 השתתף בסדרה "הרמון", בתפקיד הגרוש של תהילה ואבא של הילד שלהם.
בשנת 2025 השתתף בסדרה "שלומי 6" ששודרה בHOT בתפקיד יגאל נגר, חלוץ בקבוצה הבוגרת.
ביוני 2014 נישא לברקת מופקדי, שחקנית תיאטרון וטלוויזיה.
אסף גרטי (נולד ב-1974) הוא ישראלי ששימש עד 2003 רכז בכיר ביחידת האכיפה של עובדים זרים במשרד הפנים וחשף שחיתויות ביחידה זו.
פסק הדין שפסק בעניינו נשיא בית הדין לעבודה השופט סטיב אדלר, היווה תקדים בנושא הסיוע לחושפי שחיתויות.
ביוני 2003 החל גרטי לדווח לממונים עליו במשרד הפנים, לנציבות שירות המדינה, וכן למבקר המדינה על המתרחש ביחידה ובמשטרת ההגירה.
גרטי העביר למנהליו במחוז הצפון של משרד הפנים מכתב שכותרתו "בעיות ואירועים חמורים, הקשורים ליחידת האכיפה".
במכתב זה ובדיווחים נוספים, ציין כי "יחסם של השוטרים כלפי העובדים הזרים משפיל ואף אלים".
בין היתר תיאר כיצד שוטר הכה עובד זר באמצעות צינור, כיצד שוטרים "לקחו תעודות מעובדים חוקיים, זרקו את הדרכון לפח, ואמרו 'עכשיו אתם לא חוקיים'", וכיצד "שוטרים העורכים שימועים לעובדים זרים מרבים לנבל את פיהם ולאיים על העצורים והשימועים מתבצעים באופן לא תקין".
לאחר שנודע לממונים עליו כי דווח על פעולותיהם, נאסרה כניסתו לעבודה, ומעסיקיו הגישו עשר תלונות משמעתיות כנגדו.
בנוסף הגישו כנגדו תלונה פלילית למשטרת ישראל בגין "שימוש במחשב משטרתי ללא רשות", התיק נסגר בשל "חוסר אשמה".
כמו כן נטען שלא עמד בבחינות ההסמכה לרכזי-אכיפה למרות שמנהלת מחלקת האשרות במשרד -הפנים, בתיה כרמון, בדקה את טופס הבחינה וקבעה כי עבר את הבחינה בהצלחה.
ב-26 ביוני 2003 הורה ראש מנהל האוכלוסין הרצל גדז' לפטר את גרטי.
גרטי פנה למבקר המדינה וביקש הגנה מנציבות תלונות הציבור בהתאם לסמכותו אך הנציבות קבעה כי "לא מצאה בסיס לטענותיו בעניין התנכלות".
בפברואר 2004 קיבל גרטי הודעה על פיטוריו, ופנה לבית הדין האזורי לעבודה כדי ששם יתבררו טענותיו.
בתום ההליך המשפטי נמתחה ביקורת נוקבת על המדינה ועל יחידת האכיפה של משרד הפנים.
השופטת איטה קציר קבעה בין היתר כי "אנשי המשטרה כעסו על התובע בגין תלונותיו נגדם, רדפו, החרימו והשמיצו אותו".
בית הדין קבע שהממונים במשרד הפנים היו חייבים להתערב ולהגן על גרטי אולם לא עשו זאת בשל "אוזלת יד".
בית הדין הורה לפצות את גרטי בכסף על הנזק שנגרם לו, אבל לא להחזירו לעבודה.
הסכום שנפסק לגרטי הוא 57,990 ש"ח, שהורכב משישה חודשי שכר כפיצוי, ונוסף 30,000 ש"ח בגין עגמת נפש.
ב-13 ביולי 2005 פנתה התנועה לאיכות השלטון לשר הפנים בדרישה לא להסתפק בפיצוי כספי זה, אלא להגדילו וכן להחזיר את גרטי לעבודה.
שר הפנים אופיר פינס-פז בדק את הבקשה מול גורמי המקצוע במשרד, ללא נוכחות גרטי.
בתום הבדיקה דחה את הבקשה, ובתשובתו לגרטי ציין שר הפנים כי "כל הגורמים המקצועיים במשרד, ללא יוצא מן הכלל, היו תמימי דעים כי יש לכבד את החלטת בית הדין לעבודה ולא להחזירך לעבודה".
גרטי ערער על ההחלטה ועל פסק הדין לבית הדין הארצי לעבודה, ובמקביל פנה לפרקליטות המדינה.
בתום בדיקה מחודשת, קבעה הפרקליטות כי יש להשיבו לעבודה, למרות עמדת משרד הפנים.
זאת בשל חשיבות הטמעת המסר הציבורי לחושפי שחיתויות, כשבנימוקי הפרקליטות הודגש כי "המערער...
הגיש את תלונתו, בתום לב ומתוך רצון להתריע על תקלות חמורות שהיה עד להן...
התגבשה הדעה כי מתוך החשיבות הנודעת למסר לציבור מזה, ולשירות המדינה מזה, הרי שלמרות שבית הדין לא מצא לנכון להשיב את המערער לשירות המדינה, ככל שהמערער אכן מבקש למצוא את מקומו בשירות המדינה - מן הראוי לסייע בידו להיקלט בשירות המדינה".
בעקבות כך, הוסכם כי גרטי יעבוד במשרד הקליטה כ"מתאם קליטת עולי אתיופיה".
במקביל, בערעור שהגישה התנועה לאיכות השלטון לבית הדין הארצי לעבודה כדי לקבוע "נורמה עקרונית" התקבלה עמדת גרטי, ונקבע שיש להגדיל את הפיצוי הכספי שנפסק לו, כך שיכלול גם החזר מלא בגין כל התקופה בה היה מפוטר ונמנע ממנו לעבוד.
אסף ארנרייך (נולד ב-27 בספטמבר 1983) הוא במאי, תסריטאי, מפיק ושחקן ישראלי.
אסף ארנרייך נולד ביוהנסבורג, בדרום אפריקה.
בגיל שנתיים, בשנת 1985 עלו הוריו חזרה לישראל והשתקעו בחיפה.
ארנרייך השלים את לימודי התיכון בבית הספר אליאנס במגמת אומנויות.
לאחר השלמת שירותו הצבאי בחיל האוויר ב-2004, החל ליצור קולנוע באופן עצמאי, בעיקר כתסריטאי.
בין השנים 2005 - 2006 למד משחק מול מצלמה אצל גלית רוזנשטיין וכן תיאטרון ומשחק בסטודיו לאמנויות התיאטרון של יורם לוינשטיין.
ב-2007 הצטרף כשחקן בית לתיאטרון הפרינג' של חיפה ("הסטודיו") ובמקביל החל לימודיו לתואר ראשון בתקשורת וטלוויזיה במכללת עמק יזרעאל, אותם סיים בשנת 2010. בשנת 2011 החל לימודי תואר שני בקולנוע וטלוויזיה (M.F.A) באוניברסיטת ת"א, אותם השלים בשנת 2013 ובמסגרתם התמקד בכתיבה תסריטאית.
במקביל ללימודיו ריכז מגמת קולנוע בתיכון, המשיך לכתוב תסריטים ועבד גם כבמאי, מפיק ושחקן.
את סרטו הראשון באורך מלא, "שריטה" (2007, 74 דקות), יצר יחד עם חברו עמית מהלאל.
הסרט עוסק בהתמודדותם של חיילים משוחררים עם המציאות לאחר השחרור.
הסרט הופק ללא סיוע של קרנות או גופים מסייעים ובזכות כ־35 אנשי צוות שהתנדבו לצורך הפקתו.
הוא הוקרן בפסטיבלים וסינמטקים בארץ ובעולם וסומן כאחד הסרטים המיועדים להפוך לקאלט מקומי.
ב-2009 החל לעבוד על פרויקט משפחתי-אישי בשם "זה לא נגמר באושוויץ", אשר עוסק בשואה מנקודת מבטו של הדור השלישי ומשפחתו.
הסרט עדיין בשלבי עריכה וארנרייך שואף להשלימו בשנים הקרובות.
את סרטו השני באורך מלא, "בלוקבסטר" (2010, 87 דקות), קומדיית פשע סוריאליסטית, הפיק ארנרייך באופן עצמאי.
הוא עבד על הסרט יחד עם הבמאי שרון ממן והשתתף גם בכתיבת התסריט.
הסרט הוקרן בסינמטקים ובפסטיבלים בישראל ומחוצה לה.
ארנרייך יצר גם מספר סרטים קצרים, ביניהם ליקריש (2009, 18 דקות) וזה מכבר (2013, 10 דקות).
בשנת 2011, ביים את הסרט הקצר נאמן למקור (8 דקות), סרט מדע בדיוני (תת-ז'אנר עתיד קרוב), בשאלה מה יקרה אם נוכל לייצר עותק נאמן למקור של אהובינו, תוך דיון בהשלכות האתיות, החברתיות והאישיות של הטכנולוגיה על המציאות.
הסרט הופק במסגרת פסטיבל 48 שעות, וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר.
הוא גרף גם את פרס חביב הקהל, פרס העריכה ופרס הצילום בתחרות.
הסרט הוצג בפסטיבלים בארץ (ביניהם פסטיבל אייקון ופסטיבל הסרטים חיפה) ובעולם (בין היתר בכנס NAB בארצות הברית ובפסטיבל הסרטים Bermuda בגרמניה).
סרטיו של ארנרייך מאופיינים בסאטירה חברתית אפלה ועוסקים בעיקרם בהתמודדות האדם עם תקופות מעבר דרמטיות בחייו.
כשחקן, הופיע במסגרת תיאטרון סטודיו - בית יוצר לתיאטרון מקורי (תיאטרון פרינג') בתפקידים ראשיים ומשניים בהצגות "קטסטרופה" על פי בקט ויונסקו ו"השידוך" של צ'כוב.
הופיע בתפקידים ראשיים בשני סרטיו, "שריטה" ו"בלוקבסטר", וכן בתפקידים קטנים יותר לצד מוני מושונוב בסרט מעל הגבעה, לצד אדיר מילר בסרט פעם הייתי ולצידו של אסי דיין בסרט רעש לבן.
בשנת 2018 יצא סרטו הדוקומנטרי הראשון, "מסיבת פרישה", המתעד את התמודדות הוריו עם השלכות יציאתם לפנסיה וביניהן מחלת הפיברומיאלגיה של אמו.
הסרט נתמך על ידי ערוץ Yes דוקו ובסיוע של קרן תרבות חיפה.
הסרט הוצג בפרימיירה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה והתמודד על תואר "הסרט התיעודי הטוב ביותר" לשנת 2018 בטקס פרסי הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי.
כמו כן זכה הסרט בפרס "ראוי לשבח" בפסטיבל הקולנוע Family film project בפורטו שבפורטוגל.
ארנרייך ובת זוגו, מפיקים של ערוץ טיולים ומגזין תיירות דוקומנטרי בשם Romitravel ובו עשרות פרקים תיעודיים שיצר מיעדים שונים בעולם.
שריטה (2007) - תסריטאי, מפיק, במאי, שחקן ראשי
ליקריש (2009) - תסריטאי, מפיק, במאי
בלוקבסטר (2010) - מפיק, תסריטאי שותף, שחקן ראשי
מסיבת פרישה (2018), במאי, צלם, מפיק שותף, תסריטאי
אליעד לנדאו - מרחב (קליפ), בימוי, צילום, הפקה ועריכה [עם אילן טיילר וMoo Films]
שי נחייסי - בואי אלי (קליפ), בימוי, צילום, הפקה ועריכה
אסף ברנשטיין (נולד ב-8 ביולי 1970) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
אסף ברנשטיין נולד וגדל בהרצליה, ניו יורק ולונדון.
אביו היה המשורר אורי ברנשטיין ואמו הייתה הסופרת הדרה לזר.
אחותו הבכורה, גאיה ברנשטיין, היא מרצה למשפטים בארצות הברית.
הוא בוגר תואר ראשון בהצטיינות בלימודי קולנוע מאוניברסיטת ניו יורק.
בשנה השנייה ללימודים ביים את סרטו הקצר הראשון "יונה סידס" שזכה בפרס וולג'ין.
בשנת 2000 זכה בפרס הטריילר הטוב ביותר בתחרות The Golden Trailer.
ב-2007 הוקרן בבתי הקולנוע סרטו הארוך הראשון "החוב", שהיה מועמד לארבעה פרסי אופיר.
"החוב" היה בשנת 2011 לסרט הישראלי הראשון שזכה לרימייק הוליוודי.
ב-2012 ביים את דרמת הפשע "אלנבי", המבוססת על ספרו רב-המכר של גדי טאוב, ששודרה בערוץ 10.
ב- 2015 ביים את העונה הראשונה של הסדרה המצליחה "פאודה" ב-Yes.
הוא לימד בימוי כתיבה ומשחק בקאמרה אובסקורה, מנשר, בית הספר לתסריטאות של עידית שחורי, אימפרו, סדנאות משחק אצל גלית רוזנשטיין ועוד.
בשנת 2019 ביים פרק מתוך הסדרה האמריקאית "לוחם" מבית "נטפליקס".
ב-2024 עלתה בהוט סדרת המתח "רוח צפונית" אותה ביים ויצר לצד עמית כהן.
ברנשטיין היה נשוי לעמליה רוזנבלום ולהם בת אחת.
בהמשך נישא בשנית לשחקנית הקאמרי מיכל ברנשטיין (לשעבר בלנקשטיין) ולהם שני ילדים.
יונה סידס (1995, 34 דקות) – מורה דרך (דרור קרן) מדריך תיירים בתל אביב כעיר קדושה לנצרות.
הסרט זכה בפרס וולג'ין ופרס חבר השופטים ב"מבחן בד".
לחם וגעגועים (תיעודי, כחצי שעה) - מספר על מהגרים ישראלים ששבו לישראל.
איזה שייך לבנק (תיעודי, כחצי שעה) - אישה העובדת כמעקלת רכוש.
סרטיו התיעודיים זכו בפרסים בפסטיבל סן פרנסיסקו, פסטיבל שיקגו, פסטיבל נורת'המפטון ופסטיבל מנהיים היידלברג.
אני פורים (2001, 52 דקות) – דרמת מתח ששודרה בHOT במסגרת הסדרה "ראשון בדרמה".
שוטר רוסי מגיע לשכונת קרוונים אתיופית בדרום הארץ במטרה לחקור מקרה רצח.
הסרט דן במשברי הגירה וזהות.
בהשתתפות: דרור קרן, ולדימיר פרידמן, אילן וייס, שמיל בן-ארי ושי פרדו.
החוב (2007, 90 דקות) – סרט מתח שעלילתו מתרחשת בשנת 1965 ומספר על שלושה סוכני מוסד שתופשים פושע מלחמה נאצי, הוא נמלט מפניהם והם משקרים בטענם שנאלצו לחסלו ושבים לישראל כגיבורים לאומיים.
כעבור שלושים שנה נודע להם על קיומו והם מחליטים לחסלו.
הסרט בכיכובם של גילה אלמגור, נטע גרטי, איתי טיראן, יחזקאל לזרוב, אלכס פלג, אדגר סלגה ועודד תאומי.
היה מועמד לארבעה פרסי אופיר.
הסרט הוקרן ברשתות הטלוויזיה SUNDANCE CHANNEL, ARTE, ZDF ו-HBO.
"החוב" נבחר בידי וואלה למקום התשיעי ברשימת הסרטים הישראלים המצליחים ביותר בכל הזמנים.
ב-2011 זכה "החוב" לרימייק הוליוודי בהפקת חברת מירמקס, בבימויו של ג'ון מאדן ובכיכובם של הלן מירן, סם וורת'ינגטון, ג'סיקה צ'סטיין, קירן היינדס, טום וילקינסון ומרטון קסוקס.
הרימייק הגיע למקום השני בטבלת שוברי הקופות בארצות הברית.
אלנבי (2012) – סדרת טלוויזיה ששודרה בערוץ 10. הייתה מועמדת ב-13 קטגוריות לפרס אופיר כולל הסדרה והבימוי הטובים ביותר.
חברת הכבלים האמריקאית TNT עושה לו רימייק בברזיל שיצטלם ב-2015.
פאודה (2015) – דרמת פעולה בת 12 פרקים ששודרה ב-Yes.
סדרה על מסתערבים של השב"כ במרדף אחר מבוקשים של החמאס.
בהשתתפות ליאור רז, הישאם סלמן, איציק כהן, צחי הלוי, נטע גרטי ושאדי מרעי.
אסף אמדורסקי וקרני פוסטל בהופעה הוא אלבום הופעה משותף של אסף אמדורסקי וקרני פוסטל ובו הקלטות חדשות לשירים שהקליט אמדורסקי במהלך עשרים שנות פעילותו המוזיקלית.
האלבום כולל 12 שירים שאת כולם כתב והלחין אמדורסקי או השתתף בכתיבתם.
ההקלטות התקיימו במסגרת ארבע הופעות חיות ב"תרבותא" ביקנעם, "אז'סליבן" במודיעין, זאפה תל אביב ובאולם התרבות בקיבוץ עין החורש.
את עטיפת האלבום עיצב אורן מרזם בליווי צילומים מאת יניב אדרי.
אסף בן צבי (נולד ב-1953) הוא צייר ופסל ישראלי.
על יצירתו זכה בשנת 2011 בפרס רפפורט לאמן בכיר.
אסף בן צבי נולד בכפר יחזקאל.
עד תחילת שנות השמונים עסק בצפרות.
בשנת 1981 נרשם ללימודים במחלקה לאמנות ב"בצלאל".
במהלך לימודיו נסע, בין השנים 1983–1984, במסגרת תוכנית לחילופי סטודנטים, למכון פראט בניו יורק.
בראשית דרכו האמנותית התמקד בן צבי בפיסול.
עם סיום לימודיו הציג עבודות בתערוכת יחיד בגלריה גימל בירושלים (1986), בסדנאות האמנים בירושלים ובפסטיבל הפיסול בתל חי (1987).
בין השנים 1988–1999 לימד בבית הספר קלישר.
בשנת 1991 הוא יצר הדפס "דגל צהוב מעל כנסיית נוטרדם".
בשנת 1990 הציג תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 2011 זכה בן צבי בפרס רפפורט לאמן בכיר.
במסגרת הפרס נפתחה ב-16 במרץ 2012 התערוכה "לשכוח כמעט את הכל" במוזיאון תל אביב לאמנות.
בן צבי מתגורר ועובד בירושלים.
1981-1985 - אקדמיה לאמנות ולעיצוב "בצלאל" ירושלים
1982 - מלגת מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל, קרן שרת
1983 - מלגת מטעם קרן תרבות אמריקה-ישראל, קרן שרת
1987 - פרס ביאטריס קולינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון ישראל ירושלים
1989 - פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית, מוזיאון תל אביב
1991 - פרס רפאל והדסה קלצקין
1992 - פרס שר החינוך והתרבות לציור ולפיסול
1994 - פרס בנק דיסקונט לאמן ישראלי לשנת תשנ"ד, מוזיאון ישראל, ירושלים
1997 - פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות
2011 - פרס רפפורט לאמן בכיר, מוזיאון תל אביב לאמנות
2020 - פרס יעקב פינס לאמן הדפס ישראלי
2023 - פרס מפעל חיים ע"ש מרדכי איש-שלום
אסף אוריון (נולד ב-26 במרץ 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, המשמש חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי.
בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן בתפקיד ראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת.
אביו הוא הפסל והמשורר עזרא אוריון.
עם גיוסו לצה"ל, בשנת 1984, שובץ אוריון בחיל המודיעין.
בהמשך השלים קורס קצינים ושימש בתפקידי פיקוד ומטה בחיל - בין היתר ביחידה 8200. בהמשך, שימש כראש מחלקה באגף התכנון וריכז את הקשרים עם צבא לבנון ויוניפי"ל, ושירת במשלחת צה"ל לשיחות המשא ומתן עם הפלסטינים.
בתפקידו האחרון שימש כראש החטיבה לתכנון אסטרטגי בין השנים 2010–2015.
אוריון הוא בעל תואר ראשון בשפה וספרות ערבית והיסטוריה של המזרח התיכון מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני במינהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש קנדי מאוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית קרן וקסנר.
בשנת 2015 השתחרר מצה"ל, והצטרף כחוקר לנושאי סוריה ומנהל תוכנית סין במזרח התיכון במכון למחקרי ביטחון לאומי.
הוא משמש עמית במכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון.
אסף בייזר (נולד ב-26 במרץ 1975) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי, נמנה עם יוצרי הסדרות "היהודים באים", "אלישע" ו"צפוף".
זוכה טקס פרסי הטלוויזיה בשנת 2021.
אימו, הניה, הייתה מורה, ואביו, אברהם, כיהן כשופט בבית משפט מחוזי.
למד בגימנסיה הריאלית, והיה חניך ומדריך ב"קן רמז – ראשון מרכז" של הנוער העובד והלומד.
בגיל 22 השלים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית, ובגיל 23 הוסמך כעורך דין.
את שירותו הצבאי עשה בפרקליטות הצבאית, בענף ייעוץ וחקיקה.
לאחר שירותו הצבאי עזב בייזר את עולם המשפט, למד קופירייטינג במכללה לתקשורת ופרסום ACC תרצה גרנות, וסיים את לימודיו בהצטיינות.
אחרי סיום לימודיו עבד מספר שנים כקופירייטר במשרד הפרסום באומן בר ריבנאי ובפובליסיס אריאלי.
במהלך עבודתו כקופירייטר כתב פרסומות טלוויזיה ורדיו למותגים רבים, בהם ליווי'ס, סלקום, בנק לאומי, קרלסברג, סופר-פארם ותלמה.
בשנת 2004 סיים לימודי תסריטאות בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי.
עם סיום לימודיו זכה בקרן "רשת" לעידוד היצירה העברית ובמלגת BI-Arts הבריטית להשתלמות בתסריטאות ב־national film and television school) NFTS) בלונדון.
בייזר בזוגיות ארוכת שנים עם ד"ר מיקה לאון-בק, מדריכה פדגוגית, מרצה וחוקרת בתחום הוראת המדעים.
בשנת 2005 החל לעבוד כתסריטאי בתוכנית "ארץ נהדרת" (עונה שנייה ושלישית).
לאחר מכן כתב בתוכניות סאטירה ובידור רבות, בהן "משחק מכור", תוכנית הלילה של ליאור שליין, נבחרת ישראל בטלוויזיה ו"שבוע סוף!" שבה שימש ככותב ראשי.
כמו כן כתב בייזר גם סדרות דרמה רבות:
שימש ככותב בסדרה "פאודה" שזכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 2015. פאודה נרכשה על ידי "נטפליקס".
כתב פרקים לסדרת המתח "תא גורדין", שנרכשה להפקה על ידי NBC.
כתב לקומדיית המצבים "השוטר הטוב" שנמכרה ל"נטפליקס", וגרסה אמריקאית שלה מופקת בימים אלו.
בשנת 2013 יצר בייזר עם נטלי מרכוס את תוכנית המערכונים הסאטירית "היהודים באים", העוסקת בהיסטוריה של עם ישראל, מימי התנ"ך ועד ימינו.
הסדרה הייתה מיועדת לעלות לשידור בספטמבר 2013 בערוץ הראשון.
לאחר שידור של קדימון הסדרה, התחוללה סערה ציבורית שבסופו של דבר הביאה להחלטת הערוץ הראשון לפסול את שידור הסדרה.
לאחר מאבק ציבורי שניהלו יוצרי הסדרה, התוכנית עלתה לשידור בשנת 2014.
בסוף שנת 2014 זכתה התוכנית "היהודים באים" בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה וקולנוע לתוכנית הבידור הטובה ביותר.
עונותיה השנייה והשלישית של הסדרה היו גם הן מועמדות לפרס האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה.
הסדרה עוררה בקורת ציבורית נרחבת מכיוון הציבור הדתי על כך שהיא מציגה בצורה בוטה ומזלזלת את אבות האומה ואת סיפורי התנ"ך.
בשנת 2015 יצר וכתב את הסדרה הקומית לילדים "אלישע", יחד עם יובל סמו, אלעד חן ושחר איינבינדר.
הסדרה זכתה בפרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה קומית לילדים בשנים 2015–2016.
בייזר עצמו זכה, יחד עם אלעד חן, בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתסריטאי בסדרת ילדים בשנת 2015.
הסדרה "אלישע" זכתה גם בפרס "נבחרי הילדים" של ערוץ הילדים לסדרה הקומית לילדים לשנת 2016.
בשנת 2017 יצר וכתב את הסדרה הקומית לילדים "צפוף" יחד עם נטלי מרכוס.
הסדרה שודרה בערוץ "זום" וזכתה בפרס "נבחרי הילדים" של ערוץ הילדים לסיטקום השנה לילדים לשנת 2017.
באותה שנה כתב בייזר את הספר "אלישע", בשיתוף עם אלעד חן.
2009 – שבוע סוף – תסריטאי ראשי
2010 – מתלהבת – יוצר ותסריטאי
2014 – היהודים באים – יוצר ותסריטאי ראשי
2014 – שרגא בישגדא – תסריטאי
2017 – צפוף - יוצר ותסריטאי ראשי
2020 - הנחלה - יוצר ותסריטאי ראשי
2014 - פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתוכנית הבידור של השנה (היהודים באים)
2015 - פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרת הדרמה של השנה (פאודה), פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה הקומית לילדים (אלישע), פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתסריטאי בסדרת ילדים ונוער (בשיתוף עם אלעד חן) (אלישע), פרס נבחרי הילדים של "ערוץ הילדים" לסיטקום של השנה (אלישע)
2016 - פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה הקומית לילדים (אלישע), פרס נבחרי הילדים של "ערוץ הילדים" לסיטקום של השנה (צפוף)
2017 - פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה קומית לילדים (אלישע)
אסף ברטוב (נולד ב-27 בפברואר 1977) הוא יזם חברתי, מתכנת ומתרגם ישראלי.
העורך המייסד של "פרויקט בן-יהודה" ופעיל תוכן חופשי.
אסף ברטוב נולד וגדל ברעננה, השני מחמשת בניהם של אמיר ברטוב, גזבר עיריית רעננה, וחיה ברטוב, סוכנת ביטוח.
בשנת 1992, בגיל 15 וחצי, עזב את התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות בירושלים שבו למד, והחל לעבוד במשרה חלקית בחברת ההיי-טק "מסכי זהב".
את בחינות הבגרות השלים באופן עצמאי.
בשנת 2004 נכלא למשך שלושה שבועות לאחר שמטעמי מצפון סירב לשרת בשטחים במסגרת שירות מילואים.
ברטוב למד לתואר ראשון בחוג לספרות כללית ולימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2007 לימד באוניברסיטת תל אביב לשון יוונית.
מאז הוא מלמד בהתנדבות, יחידים וקבוצות, יוונית עתיקה ולטינית קלאסית.
בין השנים 1999–2011 עבד בחברת שירותי התוכנה "לוג-און", תחילה כמתכנת ומאוחר יותר כארכיטקט תוכנה ויועץ.
תכנת ומתכנת בשפות התכנות: C ,C++, Perl ,Ruby ,JavaScript.
שירים של אלישה סטולינגס, שתרגם מאנגלית, פורסמו בשנת 2017 בכתב העת "הו!".
בשנת 2020 החל לעסוק בהוצאה לאור, כשיזם את הוצאת "סדרת נמלה", ששמה לה למטרה להנגיש את הספרות האוקראינית לדוברי העברית.
הספר הראשון בסדרה, שאותו גם ערך, הוא "מוסקוביאדה" מאת יוּרי אנדרוּחוֹביץ ובתרגום אנטון פפרני, אשר יצא לאור בהוצאת תשע נשמות, בשיתוף אוריאל קון.
ב-2017, לאחר שהות בת 6 שנים בארצות הברית, שב להתגורר בישראל.
עבר לאוקראינה, שם הכיר את אשתו, בת המקום.
התגורר עימה ועם בתם בבירה קייב במשך כמה שנים עד הפלישה הרוסית ב-2022, שבעקבותיה נמלטו לישראל.
בהשראת פרויקט גוטנברג יזם ברטוב בשנת 1999 את "פרויקט בן-יהודה", מיזם תרבותי על טהרת ההתנדבות, אשר פועל באינטרנט ומטרתו לשמר, להנגיש ולחשוף לציבור את הקלאסיקות של הספרות העברית בקלות ובאופן חופשי לשימוש.
הפרויקט כולל, בין היתר, שירה, סיפורת, תרגום, עיון ומסות בעברית מימי הביניים ועד ימינו.
אתר הפרויקט החל לפעול בשנת 2001, וברטוב מכהן כעורכו הראשי מאז.
בשנת 2004 הקים את "העמותה למחשוב ספרות עברית" התומכת בפעילות הפרויקט, ושימש כיושב ראש העמותה עד שנת 2011, ונכון ל-2020 כחבר הוועד המנהל שלה.
אביו של אסף, אמיר ברטוב, שנמנה עם מייסדי העמותה, שימש כגזבר העמותה ובעבר גם כחבר בוועד המנהל שלה, ואחותו של אסף, הילה לוי, שימשה עורכת ראשית שותפה.
הפרויקט זכה למספר פרסים: בשנים 2005 ו-2009 בתגי "מלאכים ברשת" ובשנת 2014 זכה ברטוב בפרס יגאל אלון "על מעשה מופת חברתי-חלוצי" עבור הקמת הפרויקט והעביר את הפרס לעמותה.
ברטוב כתב את הפרק "אל פרשת דרכים ?
פרויקט בן-יהודה, השפה העברית, החינוך והציבור" בספר "לשון רבים : העברית כשפת תרבות", בעריכת יותם בנזימן, שיצא לאור בשנת 2013 בהוצאת מכון ון ליר בירושלים והוצאת הקיבוץ המאוחד.
בשנת 1998 נמנה עם מקימי "העמותה למשחקי תפקידים בישראל" ומילא תפקיד מרכזי בפעילותה בשנותיה הראשונות.
בשנים 2006–2007 ו-2009 היה חבר ועדת הביקורת של עמותת "המקור", הפועלת לקידום תוכנה חופשית וקוד פתוח בישראל.
בנוסף, התנדב גם בליבריווקס , מיזם של קריאה והקלטת טקסטים ליצירת ספרי אודיו לרשות הציבור.
עם הטקסים שהקריא והקליט נמנה הנוסח העברי של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.
בין השנים 2008–2011 היה בין הפעילים המרכזיים בעמותת ויקימדיה ישראל.
שימש כחבר הוועד המנהל של העמותה.
מ-2011 החל החל לעבוד בקרן ויקימדיה כאחראי על קהילות מתפתחות, עבר לארצות הברית והתגורר בעיקר בברקלי שבקליפורניה.
במסגרת זו הוא מדריך, חונך, מסייע בהפקת מיזמים ומפשר בקהילות בעיקר באפריקה, הודו, דרום אמריקה, דרום-מזרח אסיה ומזרח אירופה.
עד נובמבר 2014 כיהן, בנוסף, גם כמנהל תוכנית המענקים של הקרן.
אסף אפשטיין (נולד ב-1 באוגוסט 1978) הוא כותב, מפיק ובמאי קולנוע ישראל.
אסף אפשטיין נולד בישראל ב-1 באוגוסט 1978 ללאה וחנן אפשטיין.
הוא אחיהן הבכור של אפרת ורוני אפשטיין.
כשהיה ילד עברה המשפחה להתגורר בפורט וורת' שבמדינת טקסס בארצות הברית שם למד בבית ספר יהודי פרטי.
לאחר מכן חזרה המשפחה להתגורר במודיעין שם למד בחטיבת הביניים.
ב-1995, עברה שוב המשפחה להתגורר בארצות הברית והתיישבה בדאלאס שם למד אפשטיין בתיכון ג'יי ג'יי פירס בריצ'רדסון.
בשנות העשרים המוקדמות שלו, עזב אפשטיין את משפחתו בארצות הברית וחזר להתגורר בגפו בישראל כדי להתגיס לצה"ל שם שירת בחיל האוויר.
בשנות האלפיים המוקדמות החל אפשטיין בלימודי קולנוע באוניברסיטת תל אביב.
לאחר סיום לימודיו, עבד אפשטיין בהפקת סרטוני תדמית עבור חברות.
ב-2008, לקח חלק בהפקת שני סרטים ישראלים; האחד, המלחמה השניה, דרמה המתרחשת בתל אביב במהלך מלחמת לבנון השנייה, ו-יאפאווייה, סרט דוקומנטרי אודות הרכב ההיפ-הופ, סיסטם עלי.
ב-2010, הפיק אפשטיין את דעיכתה של אמא, אודות היחסים המורכבים בין אם לבנה.
ב-2011, החל אפשטיין בהפקת סרטו עטור השבחים, שניצל, שאותו כתב, הפיק וביים.
שניצל מספר את סיפורו של נער מתבגר ועל המפגש שלו עם חוצן בדמות שניצל.
בראיון, העיר אפשטיין שסרטו שניצל הושפע מהסרט אי.טי.
- חבר מכוכב אחר של סטיבן ספילברג, חוויותיו כ-"ילד מוזר אשר אינו חש בנוח בתוך עצמו" וטיול בית ספר שם קיבלו הוא וחבריו שניצלים לארוחת צהריים.
שנה שם הערות 2008 המלחמה השנייה טכנאי 2008 יאפאווייה מפעיל מצלמה 2010 דעיכתה של אמא מפיק 2014 שניצל במאי, תסריטאי, מפיק
אסף בן דב (נולד ב-14 ביולי 1968) הוא מנכ"ל יקב רמת הגולן.
שימש בעבר כמנכ"ל המשביר לצרכן ומועדון הכדורגל מכבי חיפה.
בן דב נולד בארצות הברית.
אביו למד באוניברסיטת קולומביה ואמו עבדה בשגרירות.
כשהיה בן שנתיים חזרו הוריו לישראל.
תחילה התגוררו בירושלים אך עד מהרה שבו לגור בקריות ואת לימודי התיכון סיים בן דב באורט קריית ביאליק.
את עיקר שירותו הצבאי עשה כקצין במנהל האזרחי בנפת ג'נין.
לאחר שחרורו עבר לשב"כ שם עבד כרכז.
את דרכו במגזר העסקי החל ב-1996 כסגן מנהל סניף חדרה במשביר לצרכן, לאחר מכן מונה למנהל הסניף והתקדם עד לעמדת סמנכ"ל סחר ושיווק של הרשת.
לאחר שסייע במכירת רשת המשביר לרמי שביט, עבר בן דב לנהל את חטיבת מוצרי היוקרה של חברת לוריאל בישראל.
לאחר ארבע שנים בתפקיד, בשנת 2007, שב בן דב למשביר לצרכן כשמונה על ידי שביט למנכ"ל הרשת.
בסוף שנת 2015 סיים בן דב את תפקידו במשביר לצרכן וסוכם כי ימשיך לשמש יועץ חיצוני לרשת.
במאי 2016 החליף את איתמר צ'יזיק בתפקיד מנכ"ל מועדון הכדורגל מכבי חיפה.
בחודשים הראשונים לכהונתו בוצעו שינויים מקצועיים משמעותיים במועדון: לראשונה מונה מנהל ספורטיבי, טור-כריסטיאן קרלסן; בסמוך לפתיחת העונה פוטר מאמן הקבוצה רוני לוי ובמקומו מונה צוות מקצועי זר הכולל מאמן ראשי, עוזר מאמן ומאמן כושר.
עם זאת, חוסר ההצלחה הוביל לפיטוריו של קרלסן ומאוחר יותר גם לפיטוריו של מחליפו, המנהל הספורטיבי ההולנדי מו אלאך.
בדצמבר 2021 הודיע על כוונתו לסיים את תפקידו בקבוצה בסיום העונה.
במרץ 2022 מונה למנכ"ל יקב רמת הגולן.
בן דב נשוי לעידית והשניים מתגוררים עם שלושת ילדיהם בבנימינה.
אסף בן-מנחם (נולד ב-1940) הוא אמן ומשורר ישראלי.
אסף בן-מנחם נולד בשנת במושבה רעננה.
אביו, משה, היה מורה ומשורר.
בשנת 1961, לאחר שירותו הצבאי, החל ללמוד ספרות ופילוסופיה.
במקביל עבד בקול-ישראל ובמשרד ראש הממשלה בירושלים.
בין השנים 1965–1969 שהה בלוס אנג'לס, ארצות הברית, שם למד אמנות.
בין השנים 1983–1985 שימש כמבקר אמנות בעיתון "כל העיר" בירושלים.
עיקר יצירתו של בן-מנחם היא במדיום ההדפס.
חיתוכי-העץ שלו מאופיינים בדימויים אקספרסיביים ובגדלים מונומנטליים.
לצד יצירתו האמנותית, עוסק בן-מנחם בכתיבת שירה.
בשנת 2008 זכה בפרס יעקב פינס לאמן הדפס ישראלי מטעם מוזיאון ישראל.
אחיו ארי בן-מנחם הוא פיזיקאי, מתמטיקאי והיסטוריון של המדע.
1964-1961 - תואר ראשון בפילוסופיה ובספרות אנגלית ואמריקאית, האוניברסיטה העברית, ירושלים.
1969-1965 - תואר שני, מכון אוטיס לאמנות, לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות-הברית.
1971-1969 - אוניברסיטה ללימודי היהדות, לוס אנג'לס.
1982-1976 - האוניברסיטה העברית, ירושלים.
אסף אטדגי (נולד ב-29 בנובמבר 1975) הוא אמרגן, פזמונאי ומלחין ישראלי.
אסף אטדגי נולד ברמלה לאסתר, עובדת עירייה, ולמשה, עובד בתנובה, שעלו לישראל ממרוקו.
בילדותו למד במוסדות חינוך ממלכתי דתי, ובגיל 15 עבר ללמוד בפנימיית "יד נתן".
שירת בצה"ל כלוחם בגרעין נח"ל.
בתחילת דרכו בעולם המוזיקה ניגן עם עמיר בניון ואף כתב לו מספר שירים.
בהמשך שימש כאמרגן של יוצאי תוכנית המציאות המוזיקלית "כוכב נולד", בהם את שירלי לילו, וזוכי התוכנית הראל מויאל (לו כתב והלחין שיר) ויהודה סעדו.
הוא גם ייצג את הראפרית שורטי.
לאחר מכן פתח אולפן הקלטות, והחל לעבוד עם הזמרת מרגלית צנעני.
שהייתה אז שופטת בתוכנית "כוכב נולד".
אטדגי כתב לצנעני מספר שירים, בהם "עץ ירוק מפלסטיק" והיה לאמרגנה.
בשנות ייצוגה חזרה צנעני לתודעה הציבורית כזמרת.
בשנת 2009 החל לשמש כמנהלו האישי של עומר אדם, מיוצאי "כוכב נולד".
אטדגי כתב לאדם שירים והלחין עימו את השיר "יום אחד".
באותה השנה היה לאחד ממפיקי האלבום "דווקא היום", ואף השתתף בכתיבת והלחנת השירים "סרט ישן", "דווקא היום" ו-"חסידות", אשר נכללים בו.
אטדגי התפרסם בתקשורת כאשר צנעני הורשעה בשנת 2011 בעבירה של סחיטתו באיומים בהקשר לייצוג של עומר אדם, ונגזרו עליה ביצוע עבודות שירות.
אטדגי כתב והלחין לזמרים נוספים.
הוא כתב שלושה שירים עבור גידי גוב, שהופיעו באלבום "בקצה ההר", ושניים מהם כתב בשיתוף פעולה עם עמיר בניון.
אטדגי גם כתב עבור הזמרים גוסטו ומאיה בוסקילה.
בשנת 2012 השתתף עם עומר אדם בתוכנית המציאות התיעודית "הסוכנים" ששודרה בערוץ הוט בידור ישראלי, ובשנת 2015 החל להגיש את התוכנית "הבילויים" לצדה של עינת ארליך.
בתחילת 2014 היה חלק מצוות הפאנל שהנחה את העונה החמישית של התוכנית "חדשות הבידור".
בנובמבר אותה שנה החל אטדגי לשמש כחלק מצוות השיפוט בעונה השנייה של "הכוכב הבא לאירוויזיון", והמשיך בתפקיד זה גם בעונה השלישית.
אטדגי הנחה לצד עינת ארליך את תוכנית "הבילויים" בערוץ 24, תוכנית פאנל יומית בשידור חי בה מסקרים את כל מה שקורה בתחומי המוזיקה, הבילוי, הבידור והתרבות בישראל.
ב-2016 השתתף בעונה הרביעית התוכנית "גולסטאר".
ב-2018 השתתף אטדגי בסדרה המוקומנטרית "קיסריה אקספרס".
ב-2021 שיחק בסדרה "מנגן ושר" בתור עצמו.
אסף ברנע (נולד ב-14 באוקטובר 1967) הוא כדורסלן עבר ישראלי.
שיחק בעמדת הפורוורד וגובהו 2.03 מטר.
כיום מנהל את קרן ההון סיכון "סנארה ונצ'רס".
אסף ברנע גדל בקריית חיים שבחיפה, לאם ילידת ישראל ואב יליד רומניה.
בגיל 8 החל לשחק כדורסל, וגדל במחלקת הנוער של הפועל חיפה.
שירת בצה"ל ב שבחיפה כספורטאי מצטיין.
בעונת 1984/85 שיחק בקבוצת הבוגרים של הפועל חיפה בליגה הלאומית הראשונה.
בתום שלוש עונות עבר ליריבה העירונית מכבי חיפה בה שיחק שלוש עונות נוספות.
בעונת 1990/91 יצא ברנע לשחק באוניברסיטת סיטון הול.
הוא זכה לדקות משחק מועטות בקבוצה שזכתה באליפות הביג איסט של ליגת המכללות, ובתום העונה חזר לישראל.
בעונת 1991/92 חתם במכבי ראשון לציון ובסך הכל שיחק במדיה ארבע עונות.
ב-1995 הצטרף למכבי ירושלים, ולאחר מכן שיחק שתי עונות בהפועל חולון.
במשך הקריירה סבל ברנע מפציעות רבות וקשות, שתיים מהן ברצועה הצולבת.
בשנת 1998 בגיל 31, פרש ברנע ממשחק בתום העונה, בשל פציעה בשורש כף היד.
בסך הכל שיחק 13 עונות בליגה והשתתף ב-11 משחקים של נבחרת ישראל.
על אף היותו שחקן גבוה ברנע היה ידוע ביכולת הקליעה מבחוץ שלו, ביכולת החדירה לסל וכשחקן הגנה מצטיין.
לאחר פרישתו הקים ברנע סטארט אפ בתחום של מכשור רפואי.
לאחר מכן עבד בחברת קומברס בתפקיד של פיתוח עסקי.
בשנת 2004 מונה למנהל פיתוח עסקי בחברת מקורות והקים את WaTech (ווטק), המרכז ליזמות ולשיתופי פעולה של החברה.
בשנת 2007 מונה למנהל החממה הטכנולוגית כינרות.
במהלך כהונתו בתפקיד רכש תאגיד האצ'יסון את החממה.
כיום מנהל את קרן ההון סיכון סנארה וונצ'רס המשותפת לחברות טבע ופיליפס.
עד לשנת 2018 שימש ברנע כיושב ראש עמותת ערכים בספורט.
ברנע בוגר תואר ראשון במדעי המדינה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב ותואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי.
ברנע מתגורר ברמת השרון עם בת זוגו הילה, והם הורים לשניים.
אסף גורן (נולד ב-1 בספטמבר 1991) הוא רקדן ברייקדאנס, דוגמן, זמר, מוזיקאי ושחקן ישראלי.
הוא ידוע בעיקר כזוכה בתוכנית המציאות "האח הגדול VIP" בעונתה השלישית ששודרה ברשת 13, ועוד קודם לכן, כמשתתף בעונה הרביעית של הדוקו-סואפ "TLV - עושים את תל אביב".
זכה גם בעונה 2 של נינג'ה ישראל VIP (מקצה 2).
גורן נולד בפתח תקווה, לרחלי ממוצא תימני ואמיר ממוצא פולני.
אביו בעל חברת אבטחה בבולגריה ושירת בסיירת מטכ"ל, אמו עובדת כמורה למחול, וסבו היה במוסד.
מגיל 8 עד 15 עסק בג'ודו, היה אלוף ישראל במשך ארבע שנים, ובנוסף היה חניך בפנימייה של מכון וינגייט.
בגיל 15 עזב את הג'ודו והתרכז בריקודי הברייקדאנס.
בגיל 20, ולאחר פציעות בשתי רגליו, זכה גורן באליפות אירופה בברייקדאנס.
בשנת 2009 השתתף בתפקיד אורח בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "קופיקו".
בשנת 2012 השתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "TLV עושים את תל אביב" בהוט בידור ישראלי.
אחריה ירד ללוס אנג'לס שבארצות הברית, כדי להצליח בחו"ל כרקדן ומוזיקאי.
גורן השתתף בכמה תוכניות ריאליטי של ריקוד, שידוכים ובישול בארצות הברית ובהן, "?So You Think You Can Dance", "?Are You the One" ו"הבשלנים הגרועים באמריקה" וכן בעונה העשירית (פרק 3) וה-15 (פרק 4) וה-16 (פרק 1) של המרוץ לדראג של רו פול.
ידוע כמי שעולה לבמה ומופיע עם ציצית, פאות, כיפה ושופר.
השתתף כרקדן בווידאו קליפים באמריקה של בריטני ספירס (""), וג'ייסון דירולו.
ב-2019 זכה בעונת ה-VIP השלישית של "האח הגדול ישראל"..
ב-5 במאי 2019 הוציא את שירו "אוי ואבוי לי".
בפברואר 2020 השתתף בעונת ה-VIP השנייה של תוכנית הריאליטי "נינג'ה ישראל" וזכה במקום הראשון.
בהמשך השנה הוא גם השתתף בעונה השלישית של נינג'ה ישראל והגיע עד חצי הגמר.
בשנת 2022 הופיע בגרסה האמריקאית של אתגר הנינג'ה, והגיע לשלב חצי הגמר.
ביוני 2020 החל לשחק בסדרת הנוער "התחנה" בתפקיד יאיר.
בדצמבר 2020 הוציא לאור סינגל "Rainbow In The Dark" בשיתוף פעולה עם הזמר בוי ג'ורג' בו הוא שר באנגלית ובעברית.
במאי 2021 הוציא לאור סינגל "מלך" בשיתוף פעולה עם עידו בי וצוקי.
ביולי 2019 יצא עם השחקנית שירן סנדל, והם נפרדו באוקטובר באותה שנה.
גורן בזוגיות עם הזמרת מעיין רודיך, בתם של הזמרת לאה לופטין והמוזיקאי אריק רודיך.
בשנת 2022 עברו לגור בלוס אנג'לס ונולד להם בן.
גורן הוא טבעוני, ולדבריו התזונה הטבעונית מסייעת להישגיו הספורטיביים.
אסף בן שמעון (נולד ב-29 בינואר 1984) הוא שחקן ומטפל בפסיכודרמה ישראלי.
בן שמעון נולד וגדל בשכונת רמת אליהו בראשון לציון לאילן ויפה.
למד בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים.
ב-2002 התנדב לשירות צבאי עד 2004, ההתנדבות עקב מחלת ניוון רשתית איתה מתמודד בן שמעון.
אביו אילן, שהיה הלום קרב, התאבד בשנת 2011.
בשנים 2004–2007, למד בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
בשנת 2008 למד בתוכנית הסבת אקדמאים להוראת התיאטרון במכללת סמינר הקיבוצים.
בשנת 2013 החל ללמוד לתואר שני בטיפול באמצעות אומנויות בהתמחות פסיכודרמה במכללת סמינר הקיבוצים עד לשנת 2016.
בשנים 2017–2019 למד פסיכותרפיה התנהגותית-קוגניטיבית במערך לימודי החוץ באוניברסיטה פתוחה המחלקה לפסיכולוגיה וחינוך בשיתוף מכון פסגות.
שנהסרט/סדרהדמותתפקידהערות2010מנדלבאום בלש פרטיאסף לויןתפקיד משניעונה 1, 2התגנבות יחידיםבן חמוזכה בפרס חג'ג' לשחקן בסרט באורך מלא2011עד הבאזזרבן2012כל הזמן שבעולםסמי2013שנות ה-80דודו חזןעונה 12015מסווג חריגעוזיהמילים הטובותשיתפקיד ראשימועמד לפרס אופיר2016ישמח חתני (סרט)נפתליתפקיד משני2018בשבילה גיבורים עפיםיקי2020התחנהפקד זהביעונה 32021ישמח חתני (סדרת טלוויזיה)נפתלי
בן שמעון שיחק בהצגות תיאטרון הבאות:
בשנת 2021 החל להעלות הצגת יחיד בשם "בלי עין הרע" אותה כתב יחד עם חברו לבית ספר למשחק, שראל פיטרמן במסגרת עבודתם ב'תיאטרון הנפש'.
בילדותו התגלתה אצלו מחלת רטיניטיס פיגמנטוזה, והוא בעל תעודת עיוור.
בן שמעון נשוי ואב לשלוש בנות, מתגורר בראשון לציון.
עוסק בטיפול נפשי בילדים ונוער.
אסף אמיר (נולד ב-1954) הוא יוצר ומפיק, קולנוע וטלוויזיה ישראלי, זוכה חמישה פרסי אופיר וארבעה פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
אמיר שימש בתפקיד יושב ראש איגוד המפיקים הישראלי וכיום הוא יו"ר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
הוא בעליה של חברת "נורמה הפקות".
אמיר נולד ברחובות וגדל בבת ים.
את דרכו בעולם התיאטרון החל אמיר כילד, כששיחק בהצגה "מי יציל את הפלח" ב"בימת השחקנים" של תיאטרון הבימה, בבימויו של אמנון מסקין.
הוא למד קולנוע ופילוסופיה בסיטי קולג' סן פרנסיסקו ((City College of San Francisco) ובהמשך למד קולנוע ופילוסופיה בניו סקול, ניו יורק (The New School for Social Research).
בעת שהותו בניו יורק הוא נישא לאמנית אורלי מיברג, ועם שובם לישראל אמיר החל לעבוד בתפקידים שונים בענף הקולנוע.
בין היתר הפיק בפועל את הסרט "הקיץ של אביה" של גילה אלמגור ואת "החיים על פי אגפא", סרטו של אסי דיין.
בשנת 1994 הקים את חברת "נורמה הפקות".
הפרויקט הראשון שהפיק במסגרת זו היה סרטו הראשון של איליה סולימאן ,"כרוניקה של העלמות", זוכה פרס הביכורים בתחרות בפסטיבל ונציה 1995 ופרסים רבים אחרים ברחבי העולם.
בהמשך שיתף אמיר פעולה עם ג'ולי שלז ועמית ליאור בסרט "עפולה אקספרס" (זוכה בפרס אופיר, ופסטיבל ירושלים 1997).
את סדרת הטלוויזיה "לתפוס את השמים" בת 16 הפרקים, זוכת פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2000 יצר אמיר ביחד עם שלמה משיח ורוני ניניו - הסדרה, ששודרה בשידורי קשת, הייתה הסדרה הראשונה שדנה ביחסים המורכבים שבין חרדים לחילונים בחברה הישראלית.
הסדרה גם זכתה בפרס הסדרה הטובה בפסטיבל ירושלים.
אמיר שיתף פעולה עם הבמאי ניר ברגמן בסרטו הראשון "כנפיים שבורות" (2003), זוכה פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לסרט הטוב ביותר ואחד הסרטים הישראלים המצליחים של אותה תקופה בארץ בחו"ל (זוכה פרס חביב הקהל בפסטיבל ברלין, זוכה הפרס הראשון בפסטיבל טוקיו ובפסטיבל ירושלים).
אמיר וברגמן שיתפו פעולה בשני פרויקטים נוספים: "הדקדוק הפנימי" (2010) שנעשה על פי ספרו של דוד גרוסמן (סרט שהביא להם זכייה שנייה בפסטיבל טוקיו ובפסטיבל ירושלים) וסדרת הטלוויזיה "להוציא את הכלב" (2007), שכתבה שירלי מושאייף (וזכתה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לסדרה הטובה ביותר).
בשנת 2020 הפיק אמיר את הסרט "קופסה כחולה" של הבמאית מיכל וייץ, שהשתתף בתחרות הרשמית של דוקאביב והיה מועמד לסרט התיעודי הטוב בטקס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה ונמכר לגופי שידור מובילים בעולם כולל בי בי סי באנגליה.
בשנת 2023 הפיק אמיר את הסרט "הרף התחתון ביותר" של הבמאית נור פיבק.
הסרט השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל דוקאביב וזכה בפרס אופיר לסרט התיעודי.
בתחום העלילתי אמיר שיתף פעולה עם איילת מנחמי בהפקת הסרט "נודל" (משנת 2007) – זוכר פרס חבר השופטים בפסטיבל הקולנוע של מונטריאול, ועם אייל חלפון בסרטו "איזה מקום נפלא"(זוכה פרס אופיר לשנת 2007, הסרט הטוב בפסטיבל ירושלים ופרס חבר השופטים בפסטיבל קרלובי וארי).
אמיר הפיק את שני סרטיה הראשונים של רמה בורשטיין, הסרט "למלא את החלל" (משנת 2012) זוכה פרס אופיר, פרס הסרט הטוב בפסטיבל חיפה ופרס השחקנית הטובה בפסטיבל ונציה להדס ירון ומועמד לפרס הסרט הזר הטוב ביותר ב-independent spirit award
והסרט "לעבור את הקיר" (משנת 2016) שזכה בפרט הסרט הטוב בפסטיבל חיפה ובפרס אופיר לשחקנית הטובה ביותר לנועה קולר בתפקידה הראשי הראשון.
אמיר פיתח ויצר בצוותא עם נועה קולר וארז דריגס את סדרת הדרמה הקומית "חזרות" ששודרה בערוץ כאן 11 החל מנובמבר 2020 וגרפה שמונה פרסי אקדמיה, כולל פרס הסדרה הטובה ביותר.
הסדרה נרכשה לשידור ברשת "הולו" האמריקנית והופצה למדינות שונות ברחבי העולם.
אמיר ביים ביחד עם אורי שמאלי, וגם הפיק, את הסדרה בת עשרת הפרקים "דרך המוזיקה", המבוססת על פרויקט "תיעוד יוצרים" שיזם יואב קוטנר עם מפעל הפיס.
בן היוצרים הבולטים ששיתפו פעולה עם אמיר בתחילת דרכם:
טלי שמש ("מועדון בית הקברות", משנת 2006, זוכה פרס הביכורים בפסטיבל דוקאביב, פרס הסרט הטוב בפסטיבל הטדוקס בטורונטו, פרס הסרט הטוב בפסטיבל לייפציג ופרס הסרט הטוב בפסטיבל שנחאי);הסרט הופק ביחד עם גיא לביא.
עידו הר ("סבא סביר", משנת 2005, שהיה מועמד לפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה).
דנה אידיסיס ("סרט בר מצווה", משנת 2013 שהשתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל דוקאביב)ץ
יאיר קידר ("הזמן הוורוד", משנת 2009, שהוקרן בין השאר במסגרת הפנורמה של פסטיבל ברלין).
עידית אברהמי ("העיתונאים" - סדרה בת שישה פרקים).
מויש גולדברג ("מיליון קליעים באוקטובר")
מעבר לפעילותו כיוצר ומפיק, אמיר שימש במהלך שנים יו"ר איגוד המפיקים הישראלי, פעל בכנסת למען חוק הקולנוע ובנושאי רגולציה ועידוד הפקות מקור כאחד הנציגים הבולטים של איגודי היוצרים, הוא ומשמש משנת 2019 כיושב ראש האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
אמיר הוא נכדו של מאיר וייסגל, ממייסדי מכון ויצמן למדע ששימש כנשיא המכון.
הוריו, חיה ושמואל אמיר, הם ממקימי קיבוץ שובל.
הוא נשוי לאמנית אורלי מיברג ואב לשלושה ילדים.
אסף אוברלנדר (נולד ב-15 בפברואר 1971) הוא ראש המועצה המקומית רמת ישי.
אוברלנדר שירת בצבא במשך 15 שנים במערך ההגנה האווירית.
לאחר שחרורו מהצבא, עסק ביזמות.
בין היתר, הוא מבעלי סניף ג'פאניקה ברמת ישי.
ב-2018 נבחר אוברלנדר לכהן כחבר המועצה המקומית רמת ישי מטעם סיעת תו"ת (תושבים ותוצאות), אשר היה ממקימיה.
סיעה זו הייתה הראשונה בתולדות המועצה המקומית שהתמודדה למועצה ללא מועמד לראשות המועצה וזכתה ליותר ממנדט אחד.
ב־21 ביוני 2023 אוברלנדר הכריז על מועמדותו מול ראש המועצה המכהן עפר בן אליעזר, שעד אז היה המועמד היחיד לראשות המועצה, וכיהן 15 שנים בתפקיד.
את הקמפיין התחיל בפועל חודשים מוקדם לכן באוקטובר 2022. בבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-2024 ניצח אוברלנדר עם 68.7% לעומת 31.3% בלבד של בן אליעזר.
אוברלנדר נכנס לתפקיד ב-19 במרץ 2024. בריאיון בימיו הראשונים לאחר כניסתו לתפקיד התחייב לכהן שתי קדנציות בלבד, למעט אם במועד זה "לא יהיו עוד מתמודדים".
אסף בנרף (נולד ב-24 בספטמבר 1982) הוא מנצח, זמר, מעבד ומתרגם ישראלי.
שימש כמנצח מקהלת האופרה הישראלית וכיום משמש כמנצח וכמנהל המוזיקלי של המקהלה הקאמרית אורטוריו ירושלים ושל א-קפלה אנסמבל קולי ירושלים.
אסף בנרף נולד בבת ים וגדל בראשון לציון.
החל את לימודי המוזיקה בגיל שבע.
למד נגינה בכינור בהדרכת יעקב מילמן ואקרט לורנצן ונגינה בוויולה בהדרכת לילך לבנון.
עם סיום לימודיו בבית הספר התיכון ע"ש תלמה ילין (2000), התמקד בלימודי זמרה בישראל ובאיטליה אצל מורים שונים, בהם אגנס מסיני, בועז סנאטור וארתורו טסטה.
כזמר מקהלה וכסולן, שר בנרף עם המקהלות והתזמורות החשובות בישראל, תחת שרביטיהם של זובין מהטה, דן אטינגר, אנדרו פארוט, דניאל אורן, קורט מאזור ואחרים.
בהמשך התמקצע בניצוח תזמורות ומקהלות.
לבנרף תואר ראשון בניצוח מן האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים (כיתתו של איתן גלוברזון), ותואר שני בניצוח מאוניברסיטת פן סטייט (כיתתו של חרארדו אדלשטיין).
כמנצח, עבד עם מקהלות, תזמורות ואנסמבלים שונים במגוון פרויקטים מוזיקליים, בהם ראויים לציון הקלטת הדיסק "!Hail, Cremonus", המיוחד ליצירותיו של סקוט סלייפין לאנסמבל ויולות, וביצוע הבכורה הישראלית לרקוויאם מאת ניקולו יומלי.
בעבר שימש כמנצח של מקהלת בלקנטו (2019-2020) ומקהלת האופרה הישראלית (2019-2023) וכיום משמש כמנצחן ומנהלן המוזיקלי של המקהלה הקאמרית אורטוריו ירושלים ומקהלת "א-קפלה אנסמבל קולי ירושלים".
מלבד המוזיקה הקלאסית, עסק בנרף גם בזמר העברי, כמנצחה של מקהלת "דורות" בשנים 2005–2022, וכן בשיר הנפוליטני, כמייסדו של "אנסמבל קָלאצ'ה" (Calace) שבו שימש כמעבד וכזמר סולן.
נוסף על תחום המוזיקה, עוסק בנרף בתרגום שירה משפות שונות, בדגש על איטלקית ושאר שפות מקומיות ודיאלקטים מאיטליה.
תרגומיו לעברית ראו אור בספרים ובכתבי עת בהוצאות אחוזת בית, הקיבוץ המאוחד, חרגול ומאגנס.
בשנת 2024 זכה בפרס על שם סוניה ברשילון למתרגם/ת המתחיל/ה מטעם איגוד אנשי הספר.
פרס למתרגמים בתחילת דרכם ע"ש סוניה ברשילון מטעם איגוד אנשי הספר, 2024.
מלגות הצטיינות מטעם קרן התרבות אמריקה ישראל
מענק השתלמות בניצוח מקהלה (כעוזר מנצח של סטנלי ספרבר) ע"ש גארי ברתיני
מענק בעבור פעילות "אנסמבל קלאצ'ה" מטעם עמותת "צפונות תרבות"
תחרות ע" לואיג'י מנצ'ינלי למנצחי אופרה באורבייטו – שלב הגמר
מלגות מטעם אוניברסיטת פן סטייט
תפרחת של עלטה – מבחר משירת איטליה במאה העשרים, משירי ג'וזפה אונגרטי, סלווטורה קווזימודו ואאוג'ניו מונטאלה.
מסדרת ה-21 מייסודה של עמותת הו!, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2024.
בעקבות השורשים – אנתולוגיה אישית מאת פרימו לוי (בתרגומו של יונתן פיין) – ארבע סונטות מאת ג'וזפה ג'ואקינו בלי וקטע מתוך "תלאותיו החדשות של ג'ואנין בונג'ה" מאת קרלו פורטה.
הר געש של שלווה – מבחר משירי אברהם סוצקבר בעריכת בני מר – שישה שירים.
סדרת מבחר/זוטא, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2021.
כתב עת לספרות – מיצירות קוראדו גובוני, אוגו פוסקולו, ג'וזפה אונגרטי, מיקלה סוונטה, ג'אקומו נוונטה, קרלו פורטה, ג'וזפה ג'ואקינו בלי, ג'מבטיסטה בזילה, ג'וליו צ'זרה קורטזה, פייר פאולו פזוליני, קדיה מולודובסקי, לייב ניידוס וגאורג טראקל.
נפלאתה – אנתולוגיה של שירה להט"בית – סונטות מאת מיכלאנג'לו בואונרוטי.
אסף גלאי (נולד ב-9 באפריל 1978) הוא במאי ומפיק תיעודי ישראלי-אמריקאי.
גלאי, יליד שיקגו, גדל בתל אביב-יפו.
מתגורר ופועל בתל אביב ובמסצ'וסטס.
עוסק ביצירה קולנועית וטלוויזיונית ואוצר.
ב-2014 הפיק וביים את "המוזות של בשביס זינגר" (Yes דוקו, יחד עם שאול בצר) על הסופר זוכה הנובל יצחק בשביס-זינגר וצבא המתרגמות שלו מיידיש.
ב-2015 הפיק וביים את "גיבור העל העברי" (ערוץ 8, יחד עם שאול בצר) שחקר את עולם הקומיקס הישראלי.
ב-2018, ביים את "ארמי אוף לאברז בארץ הקודש" (2018, ערוץ 8, בתמיכת קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה) שעקב אחר עלייתו לישראל של ז'אן פייר ברדה, כוכב להקת הפופ השוודית ארמי אוף לאברס.
הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בקטגוריית הסרט התיעודי 2018. על הופעת הסרט בפסטיבל כתבה נירית אנדרמן בהארץ: "תחום התעודה נכבש על ידי הסרט הקליל, המקפיץ והשמח של אסף גלאי, על הלהקה השוודית ארמי אוף לאברז שהייתה להיט בינלאומי בשנות ה-90".
באותה שנה, ביים גלאי שניים מתוך שישה פרקים בסדרה חסידיסטוק (כאן 11) על גיבורי המוזיקה החסידיים.
ב-2022 ביים את "הרפתקאותיו של סול בלו" (PBS, American Masters) על הסופר האמריקאי סול בלו, שבמהלך הפקתו ערך גלאי את אחד הראיונות האחרונים עם הסופר פיליפ רות.
הסרט זכה בארבעה פסטיבלים במקום הראשון, ובהם גם פסטיבל צ'לסי והגיע לגמר בפרס קן ברנס / ספריית הקונגרס.
אסף גלאי הוא אוצר בכיר ב"אנו – מוזיאון העם היהודי".
הוא אצר בין השאר את התערוכה "ויהי צחוק" שעסקה בהומור יהודי וכן אצר תערוכות על איימי ויינהאוס, בוב דילן, הצלם דוד סימור וכן על מעצבי אופנה יהודים.
גלאי, האוצר במוזיאון החל מ־2010, נטל חלק באוצרות של תערוכת הקבע ובכתיבת חומרים למוזיאון.
אסף המאירי (נולד ב-1988) הוא במאי תיאטרון ואמן ישראלי, ומייסד מרכז התרבות העצמאי "המרץ2" בדרום תל אביב.
פועל בזירה הבינלאומית והישראלית בתיאטרון עכשווי, אמנות רב-תחומית וניהול מוסדות תרבות.
המאירי נולד וגדל במושב אמירים.
אביו הוא הסופר והמחזאי ישראל המאירי.
את לימודי האמנות שלו החל ב-Neue Kunstschule בבזל שבשווייץ, והמשיך באקדמיה לאמנות בדרזדן שבגרמניה, שם סיים תואר שני באמנות רב-תחומית בשנת 2013. לאחר מכן שימש כעוזר במאי בתיאטרון פולקסבינה בברלין, תחת הבמאי רנה פולש.
בשנת 2018 השלים לימודי בימוי תיאטרון ודרמטורגיה באוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג, אוסטריה.
המאירי ביים הפקות תיאטרון במוסדות שונים באירופה ובישראל, ביניהן:
"רעידת אדמה בצ'ילי" – עיבוד מקורי לנובלה דיסטופית מאת היינריך פון קלייסט, הועלה בפולקסבינה, ברלין.
"פראני וזואי" – עיבוד מקורי ליצירתו של ג'רום דייוויד סלינג'ר, הועלה בגלריית אקוד, ברלין.
"קומדיית טנק" – מחזה מקורי שכתב וביים, הוצג ב-HAU, ברלין.
"הקומדיה האלוהית" – מופע מחול בהשראת יצירתו של דנטה, בזלצבורג.
"השחף" – מאת אנטון צ'כוב, הועלה בתיאטרון Schauspielhaus בווינה.
"אגדת סוף" (The Sun Show) – הוצג בתיאטרון הלאומי של יינה (Jena), גרמניה.
"לגונה כחולה" – בהשתתפות עלא דקה ואבי פניני, עלה במרכז המרץ2 בתל אביב.
"פשע ורשע" (פרויקט עתידי) מאת המחזאי יהושע סובול.
יצירה מוזיקלית חדשה העוסקת במלחמת 7 באוקטובר, המתוכננת לעלות בשנת 2025 במרכז "המרץ2".
בשנת 2021, עם חזרתו לישראל, ייסד המאירי את המרץ2, מרכז תרבות עצמאי בדרום תל אביב.
המרכז משלב בין במה לאמנות ניסיונית, מוזיקה חיה, תיאטרון עכשווי וחיי לילה.
המקום פועל תחת עמותת "זיגוטה" לאמנויות במה ומקיים מדי שנה מאות אירועים מגוונים – ביניהם הצגות מקור, הקרנות קולנוע, מופעי דראג, מסיבות והרצאות.
לפי פרסומים שונים, המרכז מארח כ-100,000 מבקרים בשנה ונחשב לאחד הגופים הבולטים בתרבות האלטרנטיבית התל אביבית.
המאירי תיאר את החזון מאחורי הקמת המרכז כפריצה של גבולות בין תרבות גבוהה לחיי לילה: "רציתי ליצור מקום שיש לו מקורות הכנסה משל עצמו.
מהר מאוד הבנו שהמועדון מלמד אותנו מה זה תיאטרון — שתיאטרון זה אקשן, לא רק תור בפואייה נקי עם כוס סודה".
המאירי מלמד תיאטרון ואמנות במסגרות חינוכיות שונות בישראל מאז 2017. מתגורר ביפו ועוסק בבימוי וניהול אמנותי של המרץ2. כמו כן הוא משמש מנכ"ל בעמותת זיגוטה לאמנויות במה, הגוף המפעיל את המרכז.
אסף אקשטיין הוא משפטן ישראלי, פרופסור חבר בפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים, המתמחה בדיני תאגידים ודיני ניירות ערך.
למד תואר ראשון במשפטים בקריה האקדמית אונו (2009), תואר שני LL.M עיוני (2010) באוניברסיטת בר-אילן, ו-LL.M מחקרי (2011) ודוקטורט (2014) בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב.
נושא עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית שרון חנס הוא: "מי יפקח על המפקחת?
פעילותה של רשות ניירות ערך הישראלית במישור הכללים".
ב-2010 קיבל רישיון עריכת דין בישראל.
היה עמית אקדמי באוניברסיטת בר-אילן (2016-2015) ושימש כחוקר אורח בבתי הספר למשפטים של אוניברסיטאות הרווארד (2013) וקולומביה (2015).
לימד בקריה האקדמית אונו משנת 2017, וב-2019 היה בה לפרופסור חבר.
מאוקטובר 2020 הוא מלמד בפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-2020 שימש במשרת פרופסור אורח בבית הספר למשפטים שבאוניברסיטת קולומביה.
זוהר גושן, אסף אקשטיין דיני חברות (נבו 2023)
אסף חפץ (וילין; נולד ב-18 בדצמבר 1944) הוא איש ביטחון ישראלי, כיהן כמפכ"ל ה-12 של משטרת ישראל, בשנים 1994–1997.
התגייס לצה"ל בשנת 1962, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וכן קורס מ"כים חי"ר.
חפץ יצא לקורס קציני חי"ר, אותו סיים בציונים גבוהים ושב לצנחנים כמפקד מחלקה.
הוא השתתף במלחמת ששת הימים.
במהלך מלחמת ההתשה פיקד חפץ על מבצע שפט 47. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, היה מפקד בסיס האימונים החטיבתי של הצנחנים ובמהלך הלחימה עמד בראש כוח מאולתר שפעל בחזית המצרית.
לאחר המלחמה, החליף חפץ את דורון רובין, והיה למפקד גדוד 202 של הצנחנים.
בשנת 1975, במהלך פשיטה על יעדי מחבלים בכפר שובא, שעליה פיקד חפץ, נורתה על הכוח אש מרגמות.
הכוח נסוג והותיר מאחור מקלע מא"ג.
לאור זאת החליט אלוף פיקוד הצפון, רפאל איתן, להדיח את חפץ מתפקידו.
בתפקידו הבא שירת כראש ענף לוחמה בטרור במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי.
בעקבות ניסיונו גויס למשמר הגבול, בדרגת סגן ניצב ומונה למפקד הימ"מ, במטרה להקים ולבנות את היחידה במתכונת חדשה.
כמפקד הימ"מ לחם חפץ בחוליית מחבלים בפיגוע כביש החוף ב-11 במרץ 1978, הוא הגיע למקום האירוע לפני הכוחות מיחידתו, ניהל קרב פנים מול פנים במהלכו הרג שני מחבלים ושבה אחד.
חפץ נפצע במהלך הקרב ואיבד את השמיעה באוזן אחת.
בזכות גילוי אומץ לב בעת הקרב, הוענק לו עיטור האומץ מטעם משטרת ישראל.
לאחר שירותו כמפקד הימ"מ, מילא חפץ שורה של תפקידי פיקוד ומטה במשטרה.
ב-1981 מונה למפקד היחידה המרכזית במחוז תל אביב.
בעת שירותו כמפקד היחידה, הושעה מתפקידו ובהמשך הורשע על ידי בית הדין המשמעתי של המשטרה באי מילוי הוראה, הדלפת מידע מסווג וגילוי דברים הנוגעים לפעולת המשטרה לעיתונאים (בהם לאמנון אברמוביץ') בפרשה שבה בוצעו האזנות סתר לו ולקציני משטרה נוספים, וזכתה לכינוי "פרשת חפץ".
על חפץ נגזר קנס כספי.
בתפקידו הבא שירת חפץ כמפקד בית הספר לטירונים של משמר הגבול, וב-1985 מונה למפקד מרחב השפלה.
ב-1987 מונה לעוזר ראש אג"ם במשטרה וקודם לדרגת תת-ניצב, הוא לקח חלק בפיקוד על אירוע אוטובוס האמהות.
פרשת בר-און חברון אשר במהלכה הועלו חשדות כנגד בכירים בישראל, ובהם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ומפלגת ש"ס, כי היו מעורבים בקנוניה למינוי יועץ משפטי לממשלה.
לאחר פרישתו מהמשטרה מונה לנשיא חברת "שיטורית" שהפעילה מערכת לאיתור כלי רכב גנובים.
חפץ כיהן כנשיא האגודה הישראלית למצנחי רחיפה וכנשיא האיגוד לספורט הניווט בישראל.
ב-20 בינואר 2006 נבחר ליו"ר איגוד הטניס בישראל.
לאחר פרישתו מהמשטרה היה חבר מפלגת העבודה הישראלית ותמך באהוד ברק.
בשנת 2004 היה בין החותמים על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות, הקובע שהתוכנית חיונית לביטחון ישראל.
בנובמבר 2008, לקראת הבחירות לכנסת ה-18, הודיע על פרישה מתפקידו כיו"ר איגוד הטניס והצטרפותו למפלגת הליכוד, לאחר שבנימין נתניהו הבטיח לו שישמש כשר לביטחון פנים.
חפץ לא נבחר במקום ראלי ברשימה ולא נכנס לכנסת ה-18.
ב-2011 מונה כפרזנטור ויועץ מקצועי של חברת מולטילוק.
ב-2013 עבר אירוע מוחי ומאז עובר שיקום.
חפץ בעל תואר ראשון במדעי החברה מאוניברסיטת בר-אילן.
אסף זוהר (נולד ב-31 במרץ 1963) הוא פסנתרן ישראלי, המשמש כראש בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב.
הוא תלמידם של רוני מרכס-באום, חנה שלגי ואריה ורדי.
הוא בוגר הקונסרבטוריון של גבעתיים והאקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב.
לאחר סיום לימודיו בישראל המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית, שם השתלם אצל מנחם פרסלר וכיהן כמרצה בשנת הלימודים 1991-1990.
זוהר הופיע עם תזמורות רבות בישראל, ועם המנצחים זובין מהטה, גרי ברתיני, מנדי רודן, נעם שריף, דוד שלון, דייוויד רוברטסון ואחרים.
נוסף על כך הופיע ברסיטלים ברחבי העולם, ובכללם בארצות הברית, אירופה, דרום אפריקה, אוסטרליה ויפן.
בנוסף לקונצרטים רבים, זוהר גם נותן הרצאות רבות בנושא המוזיקה הקלאסית, בין היתר בקונצרטים מוסברים אשר בהם הוא עצמו מופיע, כסולן או כחבר הרכב.
בעבר היה זוהר דקאן באקדמיה למוזיקה ומחול בירושלים.
כיום הוא מכהן כפרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, מדריך הרכבים קאמריים בקונסרבטוריון גבעתיים, ביחידה לנגנים מצטיינים של המרכז למוזיקה ירושלים שבמשכנות שאננים ובתיכון לאמנויות תלמה ילין.
הוא מדריך כיתות אמן בארץ ובעולם ומנחה קונצרטים מוסברים בתזמורת הקאמרטה הישראלית ירושלים ובקונסרבטוריון שטריקר בתל אביב.
כמורה, הוא זוכה להצלחה רבה, ואחדים מתלמידיו ניגנו עם מספר תזמורות בישראל, וזכו בפרסים שונים בישראל ובעולם.
תחרות בינלאומית בפרטוריה, דרום אפריקה
תחרות בינלאומית בקליבלנד, ארצות הברית
אסף חנוכה (נולד ב-16 בינואר 1974) הוא קומיקסאי וקריקטוריסט ישראלי, זוכה פרס אייזנר (2016) ופרס דוש לקריקטורה (2019).
חנוכה החל את הקריירה שלו כקומיקסאי בזמן שירותו הצבאי, במהלכו אייר וכתב קומיקס עבור העיתון הצה"לי "במחנה".
בחלק מן הסיפורים שפורסמו על ידו ועסקו בחיי הצבא הוא שיתף פעולה עם הסופר אתגר קרת.
לאחר שחרורו מצה"ל נסע לצרפת, שם למד בבית ספר לאמנות על שם אמיל קוהל בליון.