tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם השתמשו גם במוטיב של חזרה על פעולה כמו גילוח הרגל, הן של הגיבור בעת ההוצאה להורג והן כאשר בתחילת הסרט הוא מגלח את רגלה של אשתו, כדי להצביע על קשר בין הרגעים - בשניהם מתרחשת תפנית בחייו של אד קריין.
עלילת הסיפור דומה בבסיסה לסיפורו האקזיסטנציאלי הקלאסי של אלבר קאמי, הזר.
בשנת 1949, אד קריין (בילי בוב תורנטון) הוא ספר בעיירה סנטה רוזה, קליפורניה.
הוא נשוי לדוריס (פרנסס מקדורמנד), מנהלת חשבונות עם בעיית שתייה, ועובד במספרה השייכת לגיסו, פרנק.
לקוח בשם קרייטון טוליבר (ג'ון פוליטו) אומר לאד כי הוא איש עסקים אשר מחפש משקיעים שישקיעו 10,000$ על מנת לפתח טכנולוגיה חדשה של ניקוי יבש.
אד מחליט להשקיע את הכסף על ידי סחיטת אנונימית של "ביג דייב" ברוסטר (ג'יימס גנדולפיני), הבוס של דוריס שבו הוא חושד בניהול רומן עימה.
דייב מועל כסף מחנות הכלבו שלה בשביל ההשקעה.
בסופו של דבר, דייב מגלה מטוליבר שאד סחט אותו ומנסה להרוג אותו, אולם אד הורג אותו עם סכין.
המשטרה עוצרת את דוריס בחשד למעילה ולרצח של דייב.
למרות שאד שוכר לה את עורך הדין שנחשב לטוב ביותר באזור, דוריס תולה את עצמה בתאה בבוקר לפני המשפט.
הוא גילה מאוחר יותר כי היא הייתה בהריון כאשר היא תלתה את עצמה, למרות שהם לא קיימו יחסי מין במשך שנים רבות.
כעת לאחר שאשתו מתה וטוליבר נעלם, אד נמצא בחובות כבדים ופרנק הופך לאלכוהוליסט.
כשאד מתעורר במיטת בית חולים לאחר תאונת דרכים, שני שוטרים עוצרים אותו בחשד לרצח.
הגוף המוכה של טוליבר נמצא באגם, יחד עם חוזה ההשקעה של אד.
המשטרה סבורה שאד כפה על דוריס למעול את כסף ההשקעה ולאחר מכן רצח את טוליבר כשגילה זאת.
כתוצאה מכך, אד נידון למוות.
רגע לפני הוצאה להורג, כשהוא קשור לכיסא חשמלי, הוא משקיף על גורלו, לא מתחרט על אף אחת מההחלטות שלו ומקווה לראות את דוריס בעולם הבא.
הסרט קיבל שבחים רבים ובמיוחד על המשחק של בילי בוב תורנטון בתפקיד הראשי.
ג'ואל כהן קיבל את הפרס על הבימוי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן, יחד עם דייוויד לינץ' (על סרטו מלהולנד דרייב).
האיש שידע לעופף, סיפורים והומורסקות הוא ספר הכולל מבחר סיפורים הומוריסטיים קצרים מאת הסופר הצ'כי הנודע קארל צ'אפק, שזכה לפרסום רב בין שתי מלחמות העולם.
הסיפורים קובצו יחד על ידי המתרגם דב קוסטלר.
הספר ראה אור לראשונה בעברית בשנת 1977 בהוצאת דביר, ושמו ניתן לו מהסיפור "האיש שידע לעופף" המופיע בקובץ אגדות וסיפורי משנה בספר.
בקובץ זה מופיעים חמישה סיפורי בלשים ומשטרה קצרים והם: המשורר, על תנאי, עקבות, הפשע בבקתה והפשע בסניף הדואר.
בקובץ זה מופיעים שבעה סיפורי בלשים ומשטרה קצרים והם: צ`ינטמנים וציפרים, פרשת התינוק, הרצח הגנוב, סיפורו של המנצח קאלינה, הקאקטוס הגנוב, אוסף בולים והמחט.
בקובץ זה מופיעים שמונה סיפורים קצרים והם: אופיר, ניתוץ פסילים, אלכסנדר הגדול, נפוליאון, אגאתון או על החכמה, מעשה בחמש כיכרות לחם, וידויו של דון חואן ומותו של ארכימדס.
בקובץ זה מופיעים שמונה סיפורים קצרים והם: ההולל, האורח הראשון, מקרה יורידי, האיש שידע לעופף, עשרה סנטאווט, הראיון, ההילה, ואגדות נושים על הבארון ביהארי.
האיש שירה בליברטי ואלנס הוא מערבון בבימויו של ג'ון פורד שיצא לאקרנים בשנת 1962. בסרט מככבים ג'ון ויין וג'יימס סטיוארט.
התסריט נכתב על ידי ג'יימס וורנר וויליס גולדבק, השניים ביססו תסריט זה על סיפור קצר של דורותי מ.
הסנאטור המזדקן רנסום סטודרד (ג'יימס סטיוארט) ואשתו האלי (ורה מיילס), מגיעים מוושינגטון, לעיירה שינבון שבמערב ארצות הברית על מנת להיות בלוויה של טום דוניפן (ג'ון ויין), מי שהיה לפנים בוקר עשוי ללא חת וכעת, מת ערירי וחסר כל.
כאשר סטודרד מעניק ריאיון לעורך העיתון המקומי ומספר מה קושר אותו עם טום דוניפן, הסרט לוקח אותנו לפלשבק שממלא את מרבית הסרט.
אנו למדים כי רנסום סטודרד הגיע בשלהי המאה התשע עשרה לעיירה שינבון בתור עורך דין עם הרבה תקוות, שמאמין בשלטון החוק ובאי נשיאת נשק.
לפני הגעתו אל העיירה הוא נשדד על ידי כנופיית הפושעים של ליברטי ואלנס (לי מרווין), נבל אלים ומרושע, ורק הודות לטום דוניפן הוא לא מת.
סטודרד מנסה להביא את הפושעים לדין אך מגלה שבמערב הפרוע החוק לא אומר הרבה.
במשך הזמן הוא בונה בית ספר בעיירה וכן פותח משרד עורכי דין, ובכך מניח את היסודות לשלטון החוק, שוויון הזכויות והדמוקרטיה בעיירה.
הקרב בין ליברטי ואלנס לבין סטודרד הוא בלתי נמנע, אולם לסטודרד אין שום ניסיון בקרבות אקדחים, ולכן כשהוא הורג את ליברטי ואלנס בדו-קרב שנערך ביניהם, כולם מופתעים.
סטודרד, הנישא על גלי התהילה ומוכר כ"איש שירה בליברטי ואלנס", מגיע לוושינגטון ושם בונה קריירה פוליטית מרשימה, ותוך כדי כך נושא את אהובתו של דוניפן, האלי, לאישה.
דוניפן מגלה לסטודרד שלמעשה הוא היה זה שירה בליברטי ואלנס מסמטה צדדית.
הוא מסביר שעשה זאת בשביל האלי, אבל עכשיו הוא מתחרט מכיוון שלבה של האלי שייך לסטודרד.
בנקודה זאת אנו חוזרים לנקודת ההתחלה של הסרט, הלווייתו של טום דוניפן.
עורך העיתון שראיין את סטודרד משמיד את הטרנסקריפציה הכתובה של הראיון ומסביר ש"אם אגדה התקבעה כעובדה, יש להדפיס את האגדה" (או, במילים אחרות: אסור להרוס מיתוס).
בסצנה המסיימת את הסרט סטודרד שואל כרטיסן ברכבת העוזבת את העיירה כמה זמן ייקח לנסוע עד וושינגטון, והקופאי מסביר לו שזו הרכבת הכי חדישה ומהירה שיש, ומסיים במשפט "שום דבר אינו מספיק טוב בשביל האיש שירה בליברטי ואלנס".
ג'ון ויין בתפקיד טום דוניפן.
ג'יימס סטיוארט בתפקיד רנסום סטודרד.
ורה מיילס בתפקיד האלי סטודארד.
לי מרווין בתפקיד ליברטי ואלנס.
הדמות הטראגית בסרט היא דמותו של טום דוניפן, שמבין שהוא מייצג תופעה שעבר זמנה, ושהוא צריך לפנות את מקומו לאיש החוק והסדר החדש, בדמותו של סטודרד.
מיד עם יציאתו לאקרנים הפך הסרט ללהיט, הן בשל הסיפור הקלאסי והטראגי, והן בשל שני השחקנים הראשיים ג'ון ויין וג'יימס סטיוארט.
"האיש שירה בליברטי ואלנס" נחשב לאחד הסרטים הטובים ביותר שביים ג'ון פורד ולאחד מהמערבונים הטובים שנוצרו אי פעם.
במשאל העשור הקנוני של כתב העת הבריטי "סייט אנד סאונד" שנערך בשנת 2012 דורג הסרט על ידי מבקרי הקולנוע במקום ה-117 ברשימת הסרטים הטובים של כל הזמנים.
ג'ון פורד, שאחראי יותר מכל אחד אחר לבניית המיתוס של המערב הפרוע, מראה בסרט זה את המעבר מחברה פרועה לחברה שומרת חוק.
אמריקה החדשה ושומרת החוק מוצגת בסרט זה כחברה עדיפה אך צבועה ומטופשת, וג'ון פורד מבכה את אובדן התמימות של המערב הישן והפרוע.
בשונה מסרטים רבים אחרים של ג'ון פורד, "האיש שירה בליברטי ואלנס" אינו חושף פנורמות נרחבות, ומרחבים אדירים של מדבר, אלא משאיר את הסיפור בתוך עיירה קלאוסטרופובית וקטנה.
בשביל להעצים את המוטיב האפל של הסרט, הסרט צולם בשחור לבן.
"האישה הבוגדנית" (צרפתית: "La Femme infidèle") הוא סרט צרפתי משנת 1969 בבימויו של קלוד שברול.
הסרט מתאר זוג נשוי בו הבעל חושד כי לאשתו מאהב.
ב-2002 ביים האנגלי אדריאן ליין את "בוגדת", סרט אמריקאי המבוסס על "האישה הבוגדנית".
בגרסה האמריקאית שיחקו דיאן ליין וריצ'רד גיר בתפקידים הראשיים של בני הזוג.
שארל (מישל בוקה) והלן (סטפאן אודראן) הם זוג נשוי, הורים לילד, החיים באושר וללא דאגות כלכליות בביתם הכפרי.
שארל, המפתיע את אשתו בעת שיחת טלפון שהיא מנהלת, מתחיל לחשוד כי היא בוגדת בו.
הוא שוכר בלש פרטי כדי שיעקוב אחריה וזה מאמת את חששותיו ומוסר לו את פרטי ותמונת המאהב המתגורר בעיר הסמוכה.
שארל מגיע לדירת המאהב, ויקטור (מוריס רונה), מציג את עצמו כבעל, קונה את אמון המאהב בגישתו הפתוחה לכאורה לעניין הבגידה ומנצל הפניית גב רגעית של המאהב כדי להלום בו בפסלון, דבר המביא למותו.
שארל מצליח להעלים את הגופה וניצב מול חקירת המשטרה בעניין היעלמות ויקטור ומול תגובת אשתו הלומדת מן הנסיבות כי מאהבה נעלם וכי כנראה בעלה אחראי להיעלמות זו.
מישל בוקה - שארל (הבעל)
סטפאן אודראן - הלן (האישה)
מוריס רונה - ויקטור (המאהב)
מישל דושוסואה - מפקח המשטרה דובאל
סטפאן די נאפולי - מישל (ילדם של בני הזוג)
המבקר אורי קליין מציין את האישה הבוגדנית כאחד משיאיו של שברול בו הוא מציג בצורה מרגשת וצלולה את הבורגנות הצרפתית הכפרית על שבריריותה אך גם על איתנותה.
גם מבקרים אחרים מציינים את סרטו זה כאחת מאבני הדרך בקריירה המוקדמת של שברול ובו, במקום להתמקד במאפיין המתח כפי שעשה אלפרד היצ'קוק (אליו נוהגים להשוות את שברול), בוחר הבמאי להתמקד בתחום הפסיכולוגי הנבנה סביב מעשה הפשע ומנסה לבחון את ליבן ומוחן של הדמויות המאכלסות את עולמו המוסרי המעורפל.
ביקורת נוספת מוצאת פגמים בהגיון שבעלילה אך גם כאן, נטען כי להגיון העלילה חשיבות פחותה והעיקר הוא כושר החישה של שברול את דמויותיו.
למרות העלילה הכוללת רצח, מציינים חלק מהמבקרים את אנושיותו של הסרט ואת רגישותו הבאה לידי ביטוי במיוחד בסצנת הסיום.
גם בסרט זה בא לידי ביטוי סגנונו הקבוע של שברול בעיצוב הסרט שמושפע רבות מהצלם הקבוע איתו עבד באותה תקופה, ז'אן ראבייה.
האישה בשחור הוא סרט אימה על-טבעי שבוים על ידי ג'יימס ווטקינס, ומבוסס על הרומן של סוזן היל בעל אותו שם.
הסרט יצא בארצות הברית ב-3 בפברואר 2012 ובבריטניה ב-10 בפברואר וזכה לתגובות חיוביות.
בישראל, יצא הסרט ב-20 בספטמבר 2012.
הסרט נפתח בתקופה האדוארדית, כששלוש אחיות משחקות יחד במסיבת תה, ולפתע, ניגשות אל החלון, פותחות אותו וקופצות אל מותן.
בשלב הבא הסרט מתמקד בעורך דין צעיר בשם ארתור קיפס, שחי עם בנו בן ה-4, ג'וזף, ועם המטפלת שלו בנו.
אשתו של קיפס, סטלה, מתה לאחר הלידה.
קיפס נאלץ להתמודד עם חזיונות על אשתו המתה, עם בעיות כלכליות ועם הלחץ במשרד עורכי הדין שבו הוא עובד.
הוא נשלח לטפל בנכס של המנוחה, אליס דרבלו, שהייתה הבעלים של אחוזה אנגלית בשם "איל מארש" שם היא נהגה להתגורר עם בעלה, בנה נתנאל ואחותה ג'נט המפרי.
למרות שהמקומיים לא מקבלים אותו בברכה, קיפס מתיידד עם סם דיילי, בעל אדמות עשיר, ועם אשתו אליזבת.
באחוזה, הממוקמת באי בביצות, קיפס שוב ושוב שומע צעדים הבאים מהחלק העליון של הבית, תוך כדי שהוא עובד על ניירת.
כשהוא פותח את החלון, הוא רואה מרחוק אישה לבושה בשחור שהולכת ונעלמת.
הוא מדווח על כך לתחנת המשטרה המקומית.
בעודו שם, שני נערים מביאים את אחותם, ויקטוריה, אשר שתתה תמיסת ניקוי; וזאת האחרונה מתה בזרועותיו של קיפס.
מסתבר שוויקטוריה היא לא הילדה הראשונה בעיר המבצעת התאבדות, ותושבי העיר מאמינים כי רוח רפאים מסתורית שמכונה "האישה בשחור" מביאה למותם של ילדי העיירה כנקמה על הילד שלה שנלקח ממנה, וכי כאשר מישהו רואה אותה, הילד הסמוך לו יהיה הקורבן הבא.
קיפס וסם מגיעים לביתו של ג'רום, עורך דין מקומי.
הבית ריק, והם שומעים רעש מהמרתף.
קיפס מציץ דרך החור של דלת המרתף, ונבהל כאשר נערה צעירה, לוסי ג'רום, מופיעה וצורחת עליו ללכת, מפני שהיא מאמינה שהוא היה אחראי למותה של ויקטוריה.
לאחר שהם שבים לביתו של סם לארוחת ערב, קיפס מגלה שבנם של סם ואליזבת, ניקולס, טבע בעת ששיחק בחוף הים.
אליזבת, במצב אחוז דיבוק, מציירת אישה תלויה שקיפס מזהה כג'נט, אחותה של אליס המנוחה.
מאוחר יותר באיל מארש, קיפס מגלה מסמכים שטוענים שג'נט הייתה לא יציבה נפשית ולא הורשתה לטפל בנתנאל, אשר היה למעשה בנה, אם כי עובדה זו הוסתרה על ידי אליס, שגידלה את נתנאל כבנה.
הוא גם מגלה כי ג'נט תלתה את עצמה, בשל מותו של נתנאל, לפני זמן רב.
תושבי הכפר רוצים נואשות שקיפס יעזוב, אבל הוא מסרב, מתוך רצון להגן על מקום עבודתו.
במהלך הלילה באיל מארש, קיפס חווה פעילויות על טבעיות עם האישה בשחור וכל הילדים שהתאבדו, כשהם מופיעים כולם מחוץ לבית במצב שהם היו כאשר הם מתו.
למחרת בבוקר, סם וקיפס חוזרים לעיר כדי לראות את עורך הדין המקומי, אך ביתו של ג'רום עולה באש.
קיפס רץ פנימה כדי להציל את בתו של ג'רום, לוסי, אשר ננעלה במרתף.
שם הוא רואה את האישה בשחור מניעה את לוסי להצית את עצמה באש.
קיפס מבקר את אליזבת דיילי, אשר מגלה בטראנס כי ג'וזף הוא הקורבן הבא.
קיפס מבין שהוא חייב לשים את נתנאל במנוחה על ידי כך שיתן לו קבורה הולמת.
קיפס וסם הולכים לאיל מארש, שם קיפס צולל לתוך הביצה ומוצא את גופתו של נתנאל.
לאחר מכן הם לוקחים את גופתו ומניחים אותו בחדר הילדים בבית, בציפייה לאישה בשחור שתופיע ותתאחד עם בנה האובד.
האישה בשחור מופיעה ומפילה את קיפס לרצפה ונעלמת.
לאחר מכן, סם וקיפס סוף סוף מניחים את נתנאל למנוחה על ידי קבירתו עם אמו האמיתית, ג'נט.
קיפס ברכבת פוגש את בנו, ג'וזף והמטפלת שלו, שבאו להצטרף אליו ומתכנן לעזוב איתם מיד.
בעוד המטפלת עסוקה בלקבל כרטיסים לרכבת ללונדון וקיפס נפרד מסם לשלום, ג'וזף הולך לאורך המסילה לכיוון הרכבת המתקרבת במהירות.
סם וקיפס שמים לב לאישה בשחור לאורך הרציף וקיפס קופץ לפסי הרכבת כדי להציל את ג'וזף.
כשהרכבת עוברת, סם רואה דרך חלונות הרכבת ורואה את הנשמות הלא שקטות של הילדים שהאישה בשחור הרגה.
עדיין עומד על הפסים עם ג'וזף, קיפס נושא את עיניו ורואה את הרציף דומם.
ג'וזף שואל: "אבא, מי האישה הזאת?" וקיפס עונה לו בחיוך, "זו אמא שלך".
קיפס מבין שהאישה בשחור הרגה אותם, הוא מנשק את בנו וניגש אל אשתו שכעת הוא הצטרף אליה.
שלושתם, שהתאחדו במותם, "ממשיכים הלאה".
הסרט נגמר כאשר ארתור, סטלה וג'וזף עוזבים את האישה בשחור בתחנת הרכבת, באבל שלה, לנצח, והאישה מסתכלת לעבר הצופה.
דניאל רדקליף - ארתור קיפס
קירן היינדס - סם דיילי
ג'נט מק'תיר - אליזבת דיילי
ליז וייט - ג'נט המפרי, האישה בשחור
מישה הנדלי - ג'וזף קיפס, בנו הקטן של ארתור
רוג'ר אלאם - מר בנטלי, שותף בכיר במשרד של ארתור
טים מקמולן - ג'רום, עורך דין
ג'סיקה ריין - האומנת של ג'וזף
סופי סטאקי - סטלה, אשתו המתה של ארתור
אייפי דוהרטי - לוסי, בתו של מר ג'רום
אשלי פוסטר - נתנאל דרבלו, בנה האובד של האישה בשחור
דייוויד ברק - שוטר הכפר
הסרט הוכרז בשנת 2009, עם ג'יין גולדמן בתור התסריטאית ולאחר מכן ג'יימס ווטקינס בתור הבמאי.
דניאל רדקליף הוכרז כשחקן המשחק את ארתור קיפס ב-19 ביולי 2010. חודשיים לאחר מכן, נודע כי קירן היינדס יצטרף לרדקליף יחד עם ג'נט מק'תיר כמר וגברת דיילי.
לפני הצילומים, ראה רדקליף פסיכולוג כדי שיוכל להבין טוב יותר את תפקידו.
נוסף על כך, נודע שמי שמשחק את ג'וזף קיפס, הוא מישה הנדלי, בן הסנדקות של דניאל רדקליף.
הסרט תוכנן להיות מצולם ב-3D, אך התוכנית התבטלה לאחר מכן.
שלב הצילומים החל באופן רשמי ב-26 בספטמבר 2010.
פסקול הסרט הולחן על ידי המלחין האמריקאי מרקו בלטרמי.
זה זכה לביקורות חיוביות ויצא כאלבום פסקול ב-12 במרץ 2012 על ידי "Silva Screen Records".
הסרט קיבל דירוג של 62 מתוך 100 ב-Metacritic בהתבסס על 39 ביקורות, דבר המציין "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
במהלך הקרנת הבכורה, "האישה בשחור" הכניס 20 מיליון דולר, ההקרנה הגדולה ביותר בארצות הברית לסרטי האמר בכל ההיסטוריה, ושמה אותו במקום שני בקופות, לאחר "כרוניקה בזמן אמת", שהכניס כמיליון דולר יותר.
הסרט גם הפך לטוב ביותר שבסרטי אימה בריטיים אחרי 20 שנה.
הסרט יצא לאור ב-DVD ודיסק של Blu-ray ב-18 ביוני 2012 בבריטניה, ויצא בארצות הברית ב-22 במאי 2012.
בחודש אפריל 2012 הודיעו חברת הסרטים "האמר", כי מתוכנן לצאת סרט המשך בשם "האישה בשחור: מלאך המוות".
על פי הדיווחים, הסרט יתרחש בתקופת מלחמת העולם השנייה.
הממשלה לוקחת את בית איל מארש ומסבת אותו לבית חולים פסיכיאטרי.
לבית החולים מגיעים כל מיני חולים, ואחות יפה בשם איב.
כשכל חולה בתורו מתחיל לסייט ולהזות על אישה לבושת שחורים, איב מבינה שיש דברים בגו, ומנסה לעזור לחולים, אך כל חולה בתורו, נופל קורבן לאישה בשחור.
הסרט יתופעל על ידי התסריט של ג'ון יוטה וחלקים מהספר של סוזן היל.
באוקטובר 2012 הוכרז כי לתפקיד הבמאי של הסרט נבחר טום הארפר.
במהלך השנה צצו שמועות כי דניאל רדקליף יופיע בסרט כשחקן אורח בתור ארתור קיפס.
האישה באדום הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1984, שבוים על ידי ג'ין ויילדר שגם משחק בו בתפקיד הראשי.
יחד על ויילדר מככבים בסרט קלי לה ברוק, גילדה ראדנר, צ'ארלס גרודין וג'ודית לביי.
את הסרט הצרפתי, שיצא לאקרנים בשנת 1976, ביים וכתב איב רובר (Yves Robert) שלקח חלק גם בגרסה הזו.
טדי פירס (ג'ין ויילדר) נשוי באושר לדידי, אבל כשהוא רואה במגרש החניה במשרדו אישה יפהפייה בשמלה אדומה (קלי לה ברוק) הוא נהיה אובססיבי.
הוא מזהה שהבחורה היא דוגמנית שאמורה להצטלם לפרסומות שהמשרד שלו מפיק.
בעידוד חבריו, שמזהים את ההתאהבות של פירס בדוגמנית, הוא מחליט להזמין אותה לדייט אולם בשרשרת טעויות מביכות הוא מזמין בטעות את גברת מילנר (גילדה ראדנר) לארוחת ערב רומנטית.
כשפירס מזהה את הטעות הוא מנסה להפוך אותה ולעשות הכל כדי להתקרב לדוגמנית, שבשלב הזה הוא כבר יודע שקוראים לה שארלוט, אלא שגברת מילנר לא מתכוונת לוותר בקלות.
דרך רכיבה על סוסים לא מוצלחת ותחבולות שמעמידות אותו באור מגוחך, מצליח בסופו של דבר פירס לקבוע עם שארלוט בדירתה.
רגע השיא של פירס הופך לסיוט.
אחרי שהשניים משילים מעליהם את הבגדים ונכנסים למיטה, מגיע בעלה של שארלוט, טייס אמריקני שהקדים את חזרתו הביתה.
פירס, בחוסר ברירה מחליט להתחבא על אדן החלון, אלא שמדובר במגדל יוקרה וההמון שרואה אותו בטוח שהוא מתאבד פוטנציאלי.
עלילת המשנה של הסרט עוסקת במערכת היחסים בין פירס לבין חבריו במשרד, במערכת היחסים האינטימית שלהם עם נשותיהם ובעיקר באופן קבלת ההחלטות של אנשים מאוהבים.
שם השחקן/ית שם הדמותג'ין ויילדרטדי פירסקלי לה ברוקשארלוטגילדה רדנרגברת מילנר צ'ארלס גרודיןבאדי ג'ודית לביידידי פירס
פסקול הסרט נכתב על ידי הזמר סטיבי וונדר שזיכה אותו בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר.
וונדר הוציא את השיר "I Just Called to Say I Love You" אשר היה הלהיט הגדול של אותה שנה.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפופ ובצמרת מצעד הריתם אנד בלוז בארצות הברית ובבריטניה.
מלבד הלהיט הגדול ואולי המוכר ביותר של וונדר, כלל אלבום הסרט עוד שבעה שירים נוספים, כמעט כולם בביצועו של סטיבי וונדר.
האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד המכירות בארצות הברית ולמקום השני בבריטניה.
הסינגל של I Just Called to Say I Love You נמכר בבריטניה בלבד ב-1.77 מיליון עותקים ותפס את המקום ה-13 במכירות סינגלים בכל הזמנים בבריטניה.
הסרט קיבל ביקורות שליליות למדי וזכה לציון הנמוך של 29% מתוך 7 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes.
האיש שידע יותר מדי הוא סרט מתח בבימויו של אלפרד היצ'קוק.
בסרט משחקים בתפקידים ראשיים ג'יימס סטיוארט ודוריס דיי.
הסרט הוא רימייק של סרט בעל אותו שם משנת 1934.
שיר הנושא של הסרט "קה סרה, סרה (מה שיהיה, יהיה)", שבוצע על ידי דוריס דיי, זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
בנוסף, השיר דורג במקום ה-48 ברשימת השירים הטובים ביותר בתולדות הקולנוע של מכון הסרטים האמריקאי.
הסרט הופיע בפסטיבל הקולנוע בקאן והיה מועמד לפרס דקל הזהב.
הסרט מגולל את סיפורם של משפחת מקא'נה האמריקאית: ד"ר בנג'מין "בן" (ג'יימס סטיוארט), הזמרת לשעבר ג'וזפין "ג'ו" (דוריס דיי) ובנם הנרי "האנק" (כריסטופר אולסון), הנמצאים במרוקו לרגל חופשה.
במהלך נסיעה מקזבלנקה למרקש באוטובוס הם נקלעים לתגרה שממנה הם מחולצים בעזרת איש זר בשם לואי ברנאר (דניאל ז'לן).
ג'ו חושדת בברנרד שהוא זומם משהו, וכשהיא משתפת את בן בחשדותיה הוא מבטל את דבריה.
ברנאר מזמין אותם לארוחת ערב.
הוא מגיע אליהם למלון להרמת כוסית, אך כשאדם זר נוקש בדלת ומחפש אדון בשם מונטוגמרי, ברנאר מסתלק והארוחה מבוטלת.
בהמשך הם פוגשים זוג נוסף, לוסי (ברנדה דה בנזי) ואדוארד דרייטון (ברנרד מיילס), ומבלים איתם במסעדה.
במהלך הארוחה מגיע ברנאר למסעדה, למורת רוחם של בן וג'ו.
במהלך טיול בשווקים עם הזוג דרייטון מתקיים מרדף אחר איש עם ברדס, שנהרג בידיו של בן.
מסתבר שהאיש הוא ברנאר, וברגעיו האחרונים הוא פונה לבן ולוחש לו שמדינאי בריטי עתיד להירצח וזה קשור ל"אמברוז צ'אפל" (Ambrose Chapel).
בן וג'ו נשלחים לחקירה על התקרית, בעוד הזוג דרייטון לוקחים את האנק לבית המלון.
במהלך החקירה מקבל בן שיחת טלפון שמזהירה אותו לא לגלות את תוכן ההודעה שנמסרה לו על ידי ברנאר, אחרת יפגעו בהאנק.
כאשר בן וג'ו חוזרים לבית המלון הם מגלים שהזוג דרייטון חטפו את האנק וברחו מהמלון.
בן מחליט לנסוע ללונדון כדי למצוא את בנו ואת הזוג דרייטון.
בלונדון הם פונים למפקח ביוקנן מהסקוטלנד יארד, אך לא מסגירים את המידע שברנאר נתן להם.
כשהם מגיעים למלון, קבוצת מכרים של ג'ו מגיעה לבקרם.
בן חומק ומחליט לחפש את אמברוז צ'אפל.
בהמשך הוא וג'ו מבינים שמדובר בכנסייה (המשמעות המילולית של Ambrose Chapel היא "קפלת אמברוז") ולא באדם.
ג'ו עוזבת גם כן את המכרים בחדר המלון.
כשהם מגיעים לכנסייה התפילה מתחילה, אך גברת דייטון שנמצאת שם מזהה אותם ומדווחת למר דייטון.
ג'ו יוצאת כדי לקרוא למשטרה.
מסתבר שמר דייטון הוא הכומר, והוא שולח את קהל המתפללים לביתם.
בן מתעמת עם דייטון, אך הוא מוכה ונכלא במקום.
ג'ו מגיעה עם השוטרים, אך הם לא יכולים להיכנס בלי צו.
ג'ו מבינה שביוקנן הלך לאלברט הול ומבקשת מהשוטרים שייקחו אותה לשם.
כשהשוטרים וג'ו עוזבים, בני הזוג דייטון לוקחים את האנק לשגרירות זרה.
באלברט הול, ג'ו מזהה את האדם שדפק על דלת חדרם במלון במרוקו.
הוא מאיים עליה שאם תתערב האנק יפגע, והיא מבינה שהוא רוצח שכיר שמטרתו להרוג ראש ממשלה זר.
בן נמלט מהכנסייה דרך מגדל הפעמון.
הוא מגיע לאלברט הול וג'ו מצביעה על הרוצח, ובן מנסה להתחקות אחריו.
הרוצח מחכה שישמע רעש המצילה כדי למסך את קול הירי, אך ג'ו צורחת לפני שהמצילה נשמעת וגורמת לו להחמיץ.
ראש הממשלה נפגע בכתף בלבד.
בן נאבק ברוצח, שנופל מתאו לאולם ומת.
המשטרה מבינה שהאנק נמצא יחד עם הזוג דייטון, אך כללי הדיפלומטיה לא מאפשרים להם לעשות דבר בעניין.
גו' ובן מצליחים להיכנס לשגרירות בעצמם, בהזמנתו של ראש הממשלה אסיר התודה.
בדיאלוג בין מר דייטון לבין השגריר מסתבר שהשגריר הוא זה שתכנן את ההתנקשות בראש הממשלה, והוא מאשים את הזוג דייטון בכישלונה.
למורת רוחה של לוסי דייטון, הוא מורה להם להרוג את האנק כדי שלא יוכל להעיד נגדם.
בשגרירות ג'ו מתבקשת לשיר, והיא מבצעת את "קה סרה סרה" בקול רם על מנת שהאנק ישמע אותה.
האנק שומע אותה ובהוראת לוסי, ששומרת על האנק בזמן שמר דייטון מתכונן להורגו, הוא מלווה את השירה בשריקה.
בן הולך בעקבות השריקה ומוצא את האנק.
מר דייטון מופיע עם אקדח ומנסה להשתמש בבן והאנק כמגנים אנושיים וכך לברוח מהשגרירות.
כשהם יורדים במדרגות בן מצליח להפיל את מר דייטון למותו.
האנק רץ אל אימו ומחבק אותה.
בסצנת הסיום המשפחה המאוחדת חוזרת למלון, ושם הם פוגשים שוב את מכריה של ג'ו שחיכו להם כל העת ולא היו מודעים להתרחשות.
בן אומר להם "אני מצטער שלקח לנו זמן רב כל כך, אבל היינו מוכרחים ללכת לאסוף את האנק".
ג'יימס סטיוארט - ד"ר בנג'מין "בן" מק'נה
דוריס דיי - ג'וזפין "ג'ו" מק'נה
ברנדה דה בנזי - לוסי דרייטון
ברנרד מיילס - אדוארד דרייטון
ראלף טרומן - המפקח בוכנן
דניאל גילין - לואיס ברנרד
כריסטופר אולסון- הנרי "האנק" מק'נה
אלפרד היצ'קוק - (הופעת קמע)
אלפרד היצ'קוק רצה לעשות לסרט "האיש שידע יותר מדי" (1934) עוד בשנת 1941, אך רק בשנת 1956 אולפן הקולנוע סרטי פרמאונט הסכים לתוכניתו של היצ'קוק.
התסריטאי ג'ון מייקל הייס כתב את התסריט.
היצ'קוק ליהק את ג'יימס סטיוארט ששיחק כבר בסרטיו הקודמים, "החבל" (1948) ו"חלון אחורי" (1954).
היצ'קוק רצה ללהק את דוריס דיי לשחקנית הראשית אחרי שצפה בהופעתה מהסרט "סופת אזהרה" (1951), אך מפיק המשנה הרברט קולמן לא רצה ללהק אותה עקב חוסר הרקע שלה במשחק.
קולמן רצה ללהק במקומה את השחקניות לנה טרנר, גרייס קלי, קים נובאק, ג'יין ראסל, ג'ין טיארני ואווה גרדנר, אך לבסוף לוהקה דיי לתפקיד הראשי.
האישה באגם הוא רומן מאת ריימונד צ'נדלר, שיצא בשנת 1943. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של צ'נדלר, הבלש הפרטי פיליפ מרלו, בלש משטרה וחוקר במשרד התובע המחוזי של לוס אנג'לס בעברו.
עלילת הספר נפתחת כאשר בלש הפרטי פיליפ מרלו מתבקש על ידי מר קינגסלי לאתר את אשתו הנעדרת, לאחר שזו ברחה עם מאהבה לבקתת נופש שלחוף אגם בהרי קליפורניה.
כבר בראשית החקירה מתגלה גופת אישה אחרת טבועה באגם (ומכאן שם הספר).מרלו נדרש לתמרן בין שתי חקירות ולפענח את הקשר בין מות האחת להיעלמות האחרת?
בספר מתמודד מרלו עם נבלים מסוגים שונים ובכלל זה שוטרים מושחתים, שיכורים, סחטנים ואנשי החברה הגבוהה של העיירה "ביי סיטי", המנסים למנוע את גילוי סודותיהם הכמוסים.
מרלו מתואר בספר כגבר קשוח, ציני וחד לשון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, פועל בסביבה העירונית המאוכלסת בלוס אנג'לס, ונע בין בתי פאר של לקוחות עשירים לבין הסמטאות האפלות בשולי הכרך.
גובהו כמטר ושמונים והוא שוקל כשמונים וחמישה קילוגרם.
הוא שותה ויסקי (בעיקר בורבון) וברנדי.
אף כי הוא שותה כמויות גדולות של אלכוהול, הוא כמעט אף פעם אינו משתכר עד אובדן שליטה מלא או חלקי.
למעשה האלכוהול לא מאט אותו כלל, רק מקהה את הכאב על מנת לאפשר לו להמשיך ללא לאות במרדף אחר פתרון התעלומה שלפניו.
הוא לא בררן לגבי טיב המשקה שלו פרט לכך שיוגש בכוס אם כי גם את העיקרון הזה הוא מוכן לנטוש לעיתים עבור משקה הגון.
הוא צלף הבקי היטב בשימוש באקדח וכן בעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ובאגרוף.
האיש שנולד מחדש הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 2015 בבימויו של אלחנדרו גונסלס איניאריטו.
הסרט מבוסס באופן חלקי על הביוגרפיה של הגיבור העממי האמריקאי יו גלאס מאת מייקל פיונקי, העוקבת אחר מסע ההישרדות והנקמה של גלאס, שהותקף על ידי דוב גריזלי וננטש לבדו בשטח עוין על ידי עמיתיו.
בסרט מככבים לאונרדו דיקפריו, טום הארדי, דונל גליסון וויל פולטר.
עלילת הסרט מתרחשת ב-1823 בצפון ארצות הברית באזור הרי הרוקי ונהר ילוסטון.
יו גלאס (לאונרדו דיקפריו) הוא חבר במשלחת ציידים וסוחרי פרוות, עמו נמצא הוק (פורסט גודלאק), בנו מרעייתו שנרצחה, אינדיאנית בת שבט הפוני.
המחנה של הציידים מותקף בידי אינדיאנים משבט אריקרה, המונהגים על ידי צ'יף המחפש אחר בתו שנחטפה.
הניצולים מהתקיפה נמלטים בסירה בנהר ומשם מוביל אותם גלאס הסייר דרך היער, כשהאינדיאנים דולקים אחריהם.
גלאס מותקף על ידי דובת גריזלי ונפצע באורח קשה לפני שמצליח להרוג אותה.
בתחילה החבורה נושאת את גלאס על אלונקה מאולתרת, אך לנוכח הקשיים והחשש לשלומם, שוקל מפקד המשלחת, קפטן אנדרו הנרי (דונל גליסון), להרוג את גלאס ולהמשיך בלעדיו.
לבסוף מחליט הנרי, שהקבוצה תתפצל, שניים מהציידים - ג'ון פיצג'רלד (טום הארדי) וג'ים ברידג'ר (ויל פולטר) - מתנדבים להישאר עם גלאס ובנו (פורסט גודלאק) והשאר ממשיכים הלאה.
כשברידג'ר מתרחק מהמחנה, פיצג'רלד מנסה לרצוח את גלאס חסר האונים עמו היה לו סכסוך קודם, וכשבנו מתערב ומנסה להגן על אביו, רוצח אותו פיצג'רלד מול עיניו של אביו המשותק והזועם.
למחרת פיצג'רלד מספר לברידג'ר שהוק נעלם, האינדיאנים מתקרבים והם צריכים לברוח.
הוא משליך את גלאס לקבר שחפר מראש, ברידג'ר מצטרף אליו לא לפני שהוא מבקש סליחה מגלאס ומשאיר לו מימייה.
פיצג'רלד וברידג'ר חוברים למחנה, שם פיצג'רלד מספר לקפטן הנרי שגלאס מת מפציעתו והם קברו אותו באופן מכובד.
כשגלאס מתאושש הוא מתחיל במסע הישרדות.
הוא פוגש בדרך אינדיאני בן שבט הפוני, האינדיאני מספר לו שמשפחתו נרצחה ושהוא בדרכו להתאחד עם בני שבטו, ומציין שאת הנקמה יש להשאיר לאל.
האינדיאני מסייע לגלאס להחלים ולשרוד את איתני הטבע, עד שנרצח בידי קבוצת צרפתים, שמתברר שהיו אלו שחטפו את בת הצ'יף.
גלאס מצליח לשחרר את בת הצ'יף, הורג מספר מחברי הכנופיה וגונב את אחד הסוסים.
בזמן הימלטו נשמטת המימייה שהשאיר לו ברידג'ר.
אחד הצרפתים ששרד את ההתקפה מגיע למחנה הציידים ומציג בפניהם את המימייה.
קפטן הנרי מוציא משלחת חיפוש בתקווה לאתר את הוק, שכן הם סבורים שאולי הוא הצליח לשרוד.
למרבה הפתעתם הם מגלים דווקא את גלאס אותו חשבו למת, שמספר להם על מעשיו של פיצג'רלד.
כשהם חוזרים למחנה מתברר שפיצג'רלד נמלט ושדד את כל הכסף של המשלחת.
הנרי מחליט לרדוף אחרי פיצג'רלד וגלאס מתעקש להתלוות אליו למרות מצבו הבריאותי הירוד.
פיצג'רלד מצליח לארוב לשניים ולהרוג את הנרי.
לאחר מרדף ומאבק ממושך מצליח גלאס להכריע את פיצג'רלד.
רגע לפני שהורגו חוזר גלאס על המשפט של ידידו האינדיאני, ש"הנקמה בידי האל", ומשליך את פיצג'רלד לנהר.
פיצג'רלד נסחף עד לקבוצת האינדיאנים בראשות הצ'יף, שנוקם עבור גלאס את נקמתו.
בהתקרבם אליו מבחין גלאס כי בת הצ'יף שהציל נמצאת עמם והם חולפים על פניו ללא פגע.
לאונרדו דיקפריו – יו גלאס, צייד וסייר אמריקאי
טום הארדי – ג'ון פיצג'רלד, עמיתו של גלאס לצייד והאנטגוניסט הראשי
דונל גליסון – קפטן אנדרו הנרי, ראש המשלחת
ויל פולטר – ג'ים ברידג'ר, עמיתו של גלאס למשלחת
פורסט גודלאק – הוק, בנו החצי-אינדיאני של גלאס
מרבית צילומי הסרט התבצעו בקולומביה הבריטית ובאלברטה שבקנדה.
צילומים נוספים נעשו באושואיה שבארגנטינה ובמונטנה בארצות הברית.
במאי הסרט אלחנדרו גונסלס איניאריטו בחר לצלם את הסצנות בהתאם לסדר שלהן בעלילה ובאור טבעי בלבד, בחירה שהאריכה את תקופת הצילומים ויקרה את תקציב ההפקה מ-90 מיליון דולר מתוכננים לכ-135 מיליון דולר.
ההפקה סבלה מעזיבת אנשי צוות לאור קשיים לוגיסטיים וקור מקפיא.
כוכב הסרט לאונרדו דיקפריו ציין כי הצילומים היו מענים ומתישים והיה זה הסרט הקשה ביותר שעשה בחייו.
הבמאי איניאריטו ציין כי עיקר ההתייקרות של הצילומים הייתה בשל כך שנאלצו לעבור מיקום מקנדה לארגנטינה, לאחר שלא היה מספיק שלג לצילומי הסצנות האחרונות.
הסרט כולל אלמנטים של שבירת הקיר הרביעי, בהם הבל פיהם של הדובה והגיבור מכסה את עדשות המצלמה והפניית המבט שלו היישר אליה.
יציאת הסרט נקבעה לחג המולד ב-25 בדצמבר 2015, בהפצה מוגבלת בארצות הברית, כך שהסרט יהיה זכאי להיכלל ברשימת המועמדים לפרסי האוסקר.
הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס הפסקול הטוב ביותר.
הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, והשחקן הטוב ביותר, הוא היה מועמד לתשעה פרסים נוספים בהם סרט הטוב ביותר.
האיש שנפל מכוכב אחר הוא סרט מדע בדיוני בריטי משנת 1976 בבימויו של ניקולס רוג על פי תסריט שכתב פול מאיירסברג על פי ספר בשם זהה מאת וולטר טוויס.
הוא מספר את סיפורו של חוצן המגיע לכדור הארץ כדי להשיג מים עבור כוכב הבית שלו הסובל מבצורת קשה, ודרכו מבקר את הקיום האנושי ואת יחס בני האדם לזרים.
הסרט הפך עם השנים לסרט פולחן עקב הסיפור המסופר בו, צילומו, ההתייחסות המוחצנת ליחסי מין ואלכוהול, ובעיקר בשל משחקו של המוזיקאי דייוויד בואי בתפקיד הראשי - הופעתו הקולנועית המשמעותית הראשונה.
תומאס ג'רום ניוטון (דייוויד בואי) הוא חוצן דמוי אדם, הנוחת באגם במדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית.
משימתו היא לשלוח מים לכוכב הבית שלו, הסובל מבצורת קשה.
הוא מציג את עצמו כתייר בריטי.
ניוטון משתמש בטכנולוגיות שהביא מכוכב הבית שלו כדי לייצר המצאות רבות, באמצעותן הוא מתעשר כראש קונצרן טכנולוגיה בעזרתו של אוליבר פארנסוורת' (באק הנרי), עורך פטנטים.
באמצעות עושרו הוא מתכנן לבנות את החללית שתחזיר אותו, עם המים שיאסוף, לכוכבו.
בביקור מחודש בניו מקסיקו הוא פוגש את מרי-לו (קנדי קלארק), נערה בודדה הצמאה לאהבה, העוסקת במגוון עבודות בבית מלון קטן.
מרי לו מלמדת את ניוטון לראשונה על ביקורים בכנסייה, על שתיית משקאות אלכוהוליים ועל יחסי מין.
הם עוברים לגור ביחד בבית אותו בונה ניוטון סמוך לאגם בו נחת.
בינתיים, דוקטור ניית'ן ברייס (ריפ טורן), שהתקבל לעבודה כמומחה דלקים בחברה של ניוטון לאחר שהיה בעברו מרצה רודף נשים, קונה את אמונו של ניוטון והופך לאיש סודו.
הוא חש בזרותו של ניוטון, ומארגן פגישה עם ניוטון בביתו לאחר שהחביא בו מצלמות קרני רנטגן.
בעזרת המצלמות הוא מגלה שהפיזיולוגיה של ניוטון אינה פיזיולוגיה אנושית.
ניוטון הופך למכור לאלכוהול ולטלוויזיה - הוא צופה במספר מכשירי טלוויזיה במקביל - והתמכרויותיו פוגעות בתפקודו וביחסיו עם מרי-לו.
משנודע לו שסודו התגלה על ידי ברייס, מתגלה ניוטון לפני מרי-לו בצורתו החוצנית.
מרי-לו מגיבה בהלם וחרדה, והם נפרדים.
ניוטון משלים את בניית החללית שלו ומתכונן למסע הבכורה שלה תחת כיסוי עיתונאי נרחב; אך סמוך למועד ההמראה המתוכנן הוא נעצר על ידי הממשלה, כפי הנראה בעקבות הלשנה של ברייס שניוטון הוא חוצן, ופעילות של אנשי עסקים מתחרים.
שותפו העסקי, עורך הפטנטים פארנסוורת', נרצח.
הממשלה מחזיקה את ניוטון כלוא בדירת פאר נסתרת בליבו של מלון, ועורכת עליו ניסויים שונים.
באחד הניסויים מוקרנות קרני רנטגן לעיניו, דבר הגורם לעדשות המגע שבעיניו - שנועדו לתת להן צורה אנושית כחלק מתחפושתו - להידבק לעיניו האמיתיות באופן בלתי הפיך.
לאחר שנים בשבי, מבקרת אותו מרי-לו, שניכרים בה סימני השנים שעברו והאלכוהול הרב ששתתה.
הם מבלים את זמנם ביחסי מין פרועים וחסרי רגש, בשתייה, ובמשחקי טניס שולחן, ואומרים זה לזה שאין ביניהם אהבה יותר, והיא עוזבת את דירת הכלא שלו.
בסופו של דבר ניוטון מגלה שכלאו למעשה נטוש ולא נעול, והוא בורח ממנו.
לאורך הסרט כולו שזורים קטעי פלאשבק של ניוטון על כוכב הבית הצחיח שלו עם משפחתו - אישה ושני ילדים; הם לבושים דרך קבע בחליפות שנועדו, כך נראה, לשמר ולשחזר מים שנפלטים מגופם, ובכל פלאשבק נראה שמצבם הולך והופך קשה ונואש יותר ויותר.
לקראת סוף הסרט נראית משפחתו מתה על אדמת הכוכב, בעוד ניוטון תקוע על כדור הארץ, שבור, בודד, ומכור לאלכוהול.
ממקום מסתורו מוציא ניוטון תקליט שבו הודעות חוצניות, בתקווה שיגיעו יום אחד לבני כוכב הבית שלו.
ברייס, שהתחתן בינתיים עם מרי-לו, קונה עותק של התקליט ומוצא את ניוטון בבית קפה.
ניוטון עדיין נראה צעיר למרות השנים שחלפו, והוא עדיין עשיר, אך גם מדוכא ומיואש.
דייוויד בואי - תומאס ג'רום ניוטון
ריפ טורן - דוקטור ניית'ן ברייס
בסצנה בה ניוטון מתכונן להמראת הבכורה של חלליתו לעיני קהל רב, מופיע בקהל האסטרונאוט ג'ים לוול בהופעת קמע.
בסצנה בה ברייס קונה את תקליטו של ניוטון, מעטרת את חנות התקליטים כרזת פרסומת ל-"Young Americans", אלבומו האחרון של בואי בעת צילומי הסרט.
דמותו של ניוטון שימשה השראה לדמות "הדוכס הרזה הלבן" שאימץ בואי באלבומו הבא, "Station to Station", שיצא אף הוא ב-1976. על עטיפת האלבום מופיע צילום מתוך הסרט.
דמותו של בואי כפי שאוירה על כרזת הסרט שימשה גם בעטיפת אלבומו "Low".
אולפני סרטי פרמאונט קנו את זכויות ההפצה של הסרט תמורת 1.5 מיליון דולר, ואיפשרו את מימון הפקתו.
הצילומים החלו ב-6 ביולי 1975 באתרים שונים ברחבי ניו מקסיקו.
דייוויד בואי השתמש בקוקאין באופן נרחב באותה תקופה, ואמר על הסרט ועל הופעתו בו ב-1983:
בואי תוכנן גם לכתוב את המוזיקה לסרט, אבל סיבוכים חוזיים מנעו זאת, ועל הניהול המוזיקלי הופקד ג'ון פיליפס, יוצא להקת "האמהות והאבות".
הוא נעזר במקישן מוזיקת העולם היפני סטומו ימאשטה ובגיטריסט מיק טיילור, שפרש שנתיים קודם לכן מלהקת הרולינג סטונז.
בשל סכסוך חוזי בין ניקולס רוג והאולפנים, לא יצא מעולם אלבום פסקול לסרט.
מאז צאתו, צבר לעצמו הסרט מעמד של סרט פולחן עקב הנושאים בהם עסק, הצילום שלו, ומשחקו ודמותו של בואי.
בואי אף זכה בפרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט.
באתר "Rotten Tomatoes" קיבל הסרט ציון גבוה של 86%.
מבקר הסרטים רוג'ר איברט נתן לסרט ציון בינוני של 2.5 כוכבים מתוך 4 עם צאתו, בציינו שהסרט "מגוחך ויומרני, מלא בפערים של הגיון והמשכיות, ואלמלא היה כה עגמומי היה יוצר פיתוי לצחוק בקול." עם זאת, בביקורת נוספת שכתב איברט בשנת 2011 הועלה ציונו של הסרט ל-3 כוכבים.
האישה בזהב הוא סרט דרמה אמריקאי-בריטי משנת 2015, בבימויו של סיימון קרטיס לתסריט של אלכסיי קיי קמפבל.
בסרט מככבים הלן מירן, ראיין ריינולדס, ודניאל בריהל.
בסדרה של פלאשבקים לאורך הסרט נזכרת מריה אלטמן בסיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית, וכן בדיכוי יהודי אוסטריה ובביזת רכושם שהתרחשו בעקבותיו.
בעוד שמריה ובעלה הצליחו להימלט לארצות הברית, הוריה נותרו בווינה.
בהווה, מריה אלטמן היא אלמנה המתגוררת בלוס אנג'לס.
לאחר מות אחותה היא מוצאת בעזבונה מכתבים מסוף שנות הארבעים שחשפו ניסיון להשיב יצירות אמנות שהיו בבעלות המשפחה ונשארו מאחור בזמן בריחתם, ואחר כך נגנבו על ידי הנאצים.
בפרט נודעה חשיבות לדיוקן בו מצוירת דודתה של אלטמן, אדלה בלוך-באואר, אשר היה מוכר באוסטריה בשם "האישה בזהב".
אלטמן מגייסת לעזרתה את רנדול שנברג, בן של אחת מחברותיה ועורך דין בעל ניסיון מועט, כדי לפנות לוועדה האוסטרית להשבת יצירות אמנות בבקשה להחזרת היצירות שהיו בבעלות המשפחה.
אלטמן נוסעת חרף רצונה לאוסטריה עם שנברג, שם הם מגלים ששרת התרבות והמנהל האומנותי מסרבים להחזיר את הדיוקן של אדל, שכן הם מרגישים שהדיוקן הפך לחלק מהזהות הלאומית.
כמו כן, הם אומרים לאלטמן שדודתה ציוותה בצוואתה להוריש את הדיוקן לגלריה בה היא מוצגת בארמון בלוודר ועל כן הוא נמצא שם באופן חוקי.
לאחר חקירה נוספת של עורך הדין ושל עיתונאי מקומי הם מצליחים להפריך את הטענה, שכן הציורים המדוברים נקנו על ידי דודה של אלטמן, ועל כן לא היו בבעלותה והיא לא הייתה יכולה להורישם.
נוסף על כך, הדרישה בצוואתה הייתה להוריש את התמונות לגלריה רק לאחר מותו של בעלה, אך בפועל הנאצים לקחו את הציורים בעודו בחיים.
שנברג ממלא את הבקשה לוועדה להשבת יצירות האומנות, אך הבקשה נדחית.
לגברת אלטמן אין את סכום הכסף הנדרש כדי לערער על קביעת הוועדה, ועל כן היא ושנברג נאלצים לחזור לארצות הברית בידיים ריקות.
חודשים לאחר מכן, שנברג מגיע להארה לאחר שנתקל במקרה בספר אומנות עם ציור "האישה בזהב" על כריכתו.
תוך שימוש בחוק להשבת יצירות אומנות ובתקדימים שבהם הוא התקבל רטרואקטיבית, שנברג מגיש לבית המשפט העליון של ארצות הברית תביעה נגד ממשלת אוסטריה בטענה לבעלותה של אלטמן על הדיוקן.
אוסטריה מערערת לבית המשפט העליון על עצם התביעה, אך הוא פוסק לטובתה של אלטמן ומאשר את המשך התביעה.
ממשלת אוסטריה מנסה לשכנע את אלטמן לאפשר לגלריה להמשיך להחזיק בציורים, אך היא מסרבת.
שנברג מעוניין להגיע לפתרון של בוררות באוסטריה, אך אלטמן אינה מעוניינת לשוב לאוסטריה בשנית כדי לשטוח את טענותיה.
לאחר ויכוח ביניהם, מתירה אלטמן לשנברג לנסוע לאוסטריה ולייצגה בבוררות בווינה.
במהלך הבוררות מזכיר שנברג את פשעי המלחמה של המשטר הנאצי, ומפציר בבוררים לראות במקרה הנידון לא רק את הציורים שבמחלוקת אלא גם את אי הצדק שנגרם למשפחות שהיו בבעלותן יצירות אומנות אשר נלקחו על ידי הנאצים.
באופן מפתיע, מופיעה אלטמן במהלך הבוררות כדי לתמוך בעורך הדין שלה, חרף אי רצונה לשוב לאוסטריה.
לאחר שקילת טיעוני שני הצדדים, פוסקת הבוררות לטובתה של אלטמן, כך שהציורים יוחזרו לרשותה.
הנציג של ממשלת אוסטריה מציע בתחינה לאלטמן הצעה של הרגע האחרון לפיה הציורים יישארו במקומם בתמורה לפיצוי נדיב, אך אלטמן מסרבת.
היא אומרת שהציורים יעברו לאמריקה כפי שהיא נאלצה לעשות בעצמה, ומסכימה למכור את הדיוקן של דודתה אדל לרון לאודר, בתנאי שיוצג באופן קבוע במוזיאון נויה גאלרי (Neue Galerie) שבניו יורק, כך שכולם יוכלו ליהנות ממנו.
הלן מירן - מריה אלטמן, אישה המנסה להשיג בחזרה יצירות אומנות שהיו בבעלות משפחתה ונלקחו על ידי הנאצים.
טטיאנה מסלני - מריה אלטמן הצעירה.
רנדול שנברג, עורך הדין המייצג את מריה אלטמן.
דניאל בריהל - יוברטוס צרנין, עיתונאי שסייע במחקר לאלטמן ולשנברג.
קייטי הולמס - פאם שנברג, אשתו של רנדול שנברג.
מקס איירונס - פרדריק אלטמן, בעלה של מריה אלטמן.
אלן קורדונר - גוסטב בלוך.
אנטייה טראואה - אדלה בלוך-באואר
הנרי גודמן - פרדיננד בלוך באואר.
צ'ארלס דאנס - שרמן, המעסיק של שנברג.
אליזבת' מק'גוברן - השופטת פלורנס-מארי קופר.
ג'ונתן פרייס - נשיא בית המשפט העליון ויליאם רנקוויסט.
הלן מירן הייתה מועמדות לפרס גילדת שחקני המסך, השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע.
האישה בלבן הוא הרומן החמישי שכתב וילקי קולינס והוציא לאור בשנת 1860. הוא נחשב לאחד ספרי המתח הראשונים, ואחד הראשונים והטובים בסוגת "ספרי הסנסציה".
הרומן נחשב לדוגמה מוקדמת של ספרות בלשית שבו הגיבור וולטר הרטרייט משתמש בטכניקות בילוש דומות לאלה שישמשו בעתיד בלשים פרטיים.
השימוש של מספרים שונים (שכולל את הדמויות העיקריות בסיפור) נובע מהכשרתו המשפטית של קולינס.
כפי שכתב בהקדמה לספרו "הסיפור מסופר על ידי יותר מעט אחד, כפי שתיאור עבירה על החוק מתוארת בבית המשפט על ידי יותר מעד אחד".
ב-2003 נכלל הרומן "האישה בלבן" במקום ה-23 ברשימת "מאה הספרים הגדולים בכל הזמנים" של עיתון האובזרבר.
בסקר "The Big Read" של ה-BBC מופיע הספר במקום ה-77.
וולטר הרטרייט – מורה לציור צעיר, דמותו מתאפיינת בחוש צדק חזק.
פרדרקי פיירלי – בעל אדמות עשיר והיפוכונדר, דוד של לורה פיירלי.
הוא מאופיין בנימוסיו המעושים כלפי האחרים.
לורה פיירלי – אחייניתו של מר פיירלי היא יפה, עדינה והגונה.
היא יתומה ויורשת רכוש רב.
מריאן הלקומב – אחותה למחצה של לורה ובת לווייתה.
היא אינה יפה אבל אינטליגנטית ובעלת תושייה.
אן קתריק (האישה בלבן) - אישה צעירה תמהונית שמתעקשת ללבוש רק בגדים לבנים; היא בתו הלא חוקית של אביה של לורה.
ג'יין קתריק – אמה של אן; היא משתפת פעולה עם סר פרסיבל גלייב וגורמת לכליאתה בבית מחסה לחולי רוח.
היא מתוארת כאישה לא נעימה.
וינסנט גילמור – עורך הדין של משפחת פיירלי וידיד קרוב של המשפחה.
סר פרסיבל גלייד, ברונט – מאורס ללורה ואחר כך בעלה.
הוא מסוגל להיות אדיב ומקסים כשהוא רוצה בכך.
הרוזן פוסקו – חבר קרוב של סר פרסיבל.
שבו המלא הוא איזידור אוטביו בלדסאר פוסקו.
איטלקים איטלקי שמן וגדול, בעל עבר מפוקפק.
הוא תמהוני, בומבסטי, מתוחכם וגם אינטליגנט ומאיים.
יש לו כנריות ועכברים כחיות מחמד.
הרוזן מעריץ את מריאן על חכמתה, עד כדי כך שהוא מוכן להתפשר בנקודות מסוימות מהתוכנית שהגה, למשל הוא מאפשר למריאן להוציא את לורה מבית המחסה.
הרוזנת פוסקו – דודתה של לורה.
היא נאמנה לרוזן ומצייתת לו בכל.
פרופסור פסקה – מורה לאיטלקית וחבר טוב של וולטר.
הוא זה שמצא לוולטר את המשרה בלימרידג', ולבסוף מתברר שהוא אויב מושבע של פוסקו.
וולטר הרטרייט הוא גבר צעיר מורה לאמנות.
לילה אחד הוא פוגש בדרכו אישה מסתורית במצוקה שלבושה כולה לבן.
היא מחפשת את דרכה בלונדון, והוא עוזר לה להגיע למחוז חפצה.
בהמשך שוטרים מספרים לו שהאישה ברחה מבית מחסה לחולי נפש.
זמן קצר אחר כך נוסע וולטר לבית לימרידג' במחוז קמברלנד, שם הוא קיבל משרת הוראה בעזרת חברו הטוב פסקה, מורה לאיטלקית.
בבית לימרידג' מתגוררים פרדריק פיירלי החולני, ותלמידותיו של וולטר: לורה פיירלי, אחייניתו של מר פיירלי, ומריאן הלקומב, אחותה למחצה של לורה.
וולטר מגלה שיש דמיון מדהים בין לורה לבין האישה בלבן, שמוכרת בבית לימרידג' בשם אן קתריק.
אן הייתה ילדה פגועה נפשית שהתגוררה זמן מה בכפר סמוך ללימרידג', והייתה מסורה לאמה של לורה, אשר הייתה הראשונה שהלבישה אותה בלבן.
במהלך החודשים הבאים וולטר ולורה מתאהבים זה בזו, על אף שלורה מאורסת לברונט סר פרסיבל גלייד.
לקראת בואו של סר פרסיבל ללימרידג' מייעצת מריאן לוולטר לעזוב את הבית.
לורה מקבלת מכתב אנונימי המזהיר אותה מפני נישואים לגלייד.
וולטר מסיק שאן שלחה את המכתב, ואחר כך הוא פוגש אותה בקמברלנד.
הוא משתכנע שגלייד הוא זה ששלח את אן לבית המחסה.
עורך הדין של המשפחה מעלה חששות בנוגע להסכם הנישואים של לורה, שבמקרה שהיא תמות בלי להשאיר יורשים גלייד יקבל לרשותו את כל הונה.
לורה מתוודה בפני סר פרסי על אהבתה לגבר אחר.
אולם הנישואים מתקיימים כמתוכנן, לורה וגלייד מתחתנים בדצמבר 1849, והם יוצאים לאיטליה למשך שישה חודשים.
במקביל וולטר מצטרף למשלחת שיוצאת להונדורס.
שישה חודשים חולפים, סר פרסיבל וליידי גלייד חוזרים לאנגליה לביתו בלקווטר פארק שבהמפשייר.
הם מלווים בחברו של גלייד, הרוזן פוסקו שנשוי לדודתה של לורה.
לבקשתה של לורה, מגיעה מריאן להתגורר איתה בבלקווטר.
היא מגלה שגלייד נמצא במצוקה כלכלית.
גלייד מנסה להכריח את לורה לחתום על מסמך שיאפשר לו להשתמש בכספה, 20,000 פאונד, ששייכים לה על פי הסכם הנישואים.
אבל לורה מסרבת לחתום על המסמך.
אן, שהיא חולה כעת במחלה סופנית, מגיע אף היא לבלקווטר פארק, ויוצרת קשר עם לורה.
אן מספרת ללורה ברשותה סוד שיכול להרוס את חייו של גלייד.
לפני שהיא חושפת את הסוד, מגלה גלייד את הקשר ביניהן והופך לפרנואיד ממש.
הוא מאמין שלורה יודעת את סודו, והוא מנסה לכלוא אותה בבלקווטר.
כדי לפתור את שתי הבעיות, זומם פוסקו להשתמש בדמיון בין לורה ואן, ולהחליף את הזהויות ביניהן.
הם יערימו על הנשים, וישכנעו אותן לנסוע איתם ללונדון.
שם ישימו את לורה בבית המחסה לחולי נפש במקום אן, ואת אן יקברו עם מותה בשמה של לורה.
מריאן מצליחה לשמוע חלק מהתוכנית אבל היא נרטבת בגשם, ולוקה בטיפוס.
בעוד מריאן חולה, מצליחים להערים על לורה והיא נוסעת ללונדון.
אן קתריק מתה ונקברה בשמה של לורה, ולורה נלקחת לבית המחסה לחולי נפש בשמה של אן.
כשמריאן מבקרת בבית המחסה בתקווה ללמוד דבר מה מאן, היא מוצאת את לורה.
היא נחשבת כהוזה ומתחזה לאשתו של סר פרסיבל.
מריאן משחדת את האחות המטפלת בלורה, והיא ממלטת את לורה מבית המחסה.
בינתיים חזר וולטר מהונדורס, השלושה חיים ביחד באלמוניות בלונדון, ומתכננים להשיב ללורה את זהותה האמיתית.
אחרי חקירות רבות וולטר מגלה את סודו של גלייד, היותו בן לא חוקי, ולכן אינו זכאי לתואר והרכוש שירש.
כדי למנוע מוולטר לגלות את סודו, גלייד מנסה לשרוף את המסמכים המפלילים; אבל פורצת אש והוא נספה בלהבות.
וולטר מגלה מאמה של אן (ג'יין קתריק) שאן לא ידעה מהו הסוד של גלייד.
היא רק ידעה שיש סוד וחזרה בפני גלייד בכעס ובאיום על מילותיה של אמה.
אחר כך עלה במוחה הרעיון שהיא יודעת מהו הסוד.
הסיבה שהוריו של גלייד מעולם לא התחתנו הייתה שאימו כבר הייתה נשואה לפני כן לאירי שעזב אותה.
גלייד היה צריך את רישום הנישואים של הוריו כדי לקבל את האחוזה, וכדי ללוות כספים.
הוא הלך לכנסייה בכפר שם חיו הוריו, והוסיף רישום מזויף של נישואי הוריו בספר הרישום של הכנסייה.
גברת קתריק שהייתה נשואה לפקיד הכנסייה עזרה לו לקבל גישה לספרי הרישום, וקיבלה בתמורה שעון ושרשרת זהב ותשלום שנתי.
עם מותו של גלייד השלושה בטוחים מרדיפה, אבל עדיין הם צריכים להביא ראיות לזהותה האמיתית של לורה.
וולטר חושד שאן מתה לפני שלורה יצאה מבלקווטר ללונדון, וראיה לכך תוכיח את דבריו, אבל רק אצל פוסקו נמצאת ההוכחה לגבי התאריכים.
ממכתב שהתקבל ממעסיק לשעבר של גברת קתריק מבין וולטר שאן היא בתו הלא חוקית של אביה של לורה.
וולטר מבקר באופרה אם ידידו פרופ' פסקה, ושם הוא מגלה שפוסקו בגד באגודה לאומית איטלקית שפסקה הוא חבר בכיר בה.
כשפוסקו מתכונן לברוח מהמדינה, וולטר מאלץ אותו לכתוב עבורו הודאה על הקנוניה שרקח, שתחזיר ללורה את זהותה החוקית, בתמורה הוא יאפשר לו לצאת בבטחה מאנגליה.
בעקבות ההודאה וההוכחה שלורה הגיעה ללונדון יום אחרי מותה של אן, מוחזרת לה זהותה.
על המצבה נמחק שמה של לורה ונרשם שמה של אן.
פוסקו מצליח לברוח, אבל סוכן אחר של האגודה משיג והורג אותו.
וולטר ולורה כבר נשאו לפני כן, ועם מותו של פרדריק פיירלי בנם יורש את בית לימרידג'.
אחד הנושאים ברומן הוא המעמד הלא שוויוני שלא אישה נשואה באותה תקופה.
לורה גלייד יורשת 20,000 פאונד, אבל בגלל הזנחתו של פרדריק פיירלי, הדוד שלה, עם מותה הון זה עובר לבעלה ולא ליורשים כרצונה.
כסף זה מספק מניע למזימה שרוקחים בעלה חסר המצפון ושותפו לקשר פוסקו.
בספרו "Man and Wife" מתאר קולינס דוגמה נוספת של קורבן של החוקים, בו האישה נוקמת בבעלה.
הרומן פורסם לראשונה בהמשכים בשנים 1859 ו-1860 במגזין "All the Year Round" של צ'ארלס דיקנס, ובמגזין "הארפר'ס ויקלי" בארצות הברית.
הספר המלא יצא לאור בשנת 1860.
הרומן זכה להצלה מסחרית רבה, אבל לתגובות עוינות מצד המבקרים בני התקופה.
מבקרים מודרניים מחשיבים את הספר לרומן הטוב ביותר של קולינס.
לפי בחירתו של קולינס באפיטף על קברו זהו הספר היחיד שמוזכר: "מחבר 'האישה בלבן' ויצירות סיפורת נוספות".
האישה בלבן / מאת וילקי קולינס; עברית - י' לבנון.
האישה בלבן / וילקי קולינס; תרגמה מאנגלית והוסיפה הערות צילה אלעזר; מבוא מאת אמנון ז'קונט, תשס"ז 2007, תל אביב : אחוזת בית
1860: מלודרמה "האישה בלבן" בתיאטרון סארי
1871: מלודרמה "האישה בלבן" מאת וילקי קולינס
2004: מחזמר "האישה בלבן" מאת אנדרו לויד ובר
2005: מחזה "האישה בלבן" מאת קונסטנס קוקס
1912: שני סרטים אילמים אמריקאים:
"האישה בלבן" בבימויו של ג'ורג' ניקולס
1917: שני סרטים אילמים אמריקאים:
"האישה בלבן" עם פלורנס לה באדי
1929: "האישה בלבן" – סרט אילם בריטי בעיבוד של רוברט קאלן בכיכובם של האדון מייסון בדמות וולטר הרטרייט ולואיז פרוסינג בתפקיד מריאן הלקומב.
1940: הסרט "Crimes at the Dark House" בבימויו של ג'ורג' קינג מבוסס באופן רופף על "האישה בלבן".
מככבים בו טוד סלוטר בתפקיד סר פרסיבל גלייד והיי פטרי בתפקיד הרוזן פוסקו (בסרט ד"ר איזידור פוסקו).
1948: "האישה בלבן" – סרט הוליוודי בעיבודו של סטיבן מורהאוס אברי בכיכובם של גיג יאנג בתפקיד וולטר הרטרייט, אלכסיס סמית' בתפקיד מריאן הלקומב, אלינור פארקר בתפקיד כפול לורה פיירלי / אן קתריק, וסידני גרינסטריט בתפקיד הרוזן פוסקו.
1971: "Die Frau in Weiß" – מיני-סדרה גרמנית בעיבודו של הרברט אסמודי, בבימויו של וילהלם סמלרות', בכיכובם של כריסטוף בנטצר בתפקיד וולטר הרטרייט, והיידילינדה וייס בתפקיד לורה פיירלי / אן קתריק.
1982: "האישה בלבן" – מיני-סדרה של ה-BBC, עיבוד של ריי ג'נקינס בכיכובם של דניאל גרול בתפקיד וולטר הרטרייט ודיאנה קוויק בתפקיד מריאן הלקומב.
אלן באדל גילם את דמותו של הרוזן פוסקו.
1982: "Zhenshchina v belom" – סרט רוסי בכיכובו של אלכסנדר אבדולוב בתפקיד וולטר הרטרייט והשחקנית הליטאית Gražina Baikštytė בתפקיד לורה פיירלי ואן קתריק.
1997: "האישה בלבן" – מיני-סדרה של ה-BBC, עיבוד של דייוויד פיר בכיכובם של אנדרו לינקולן בתפקיד וולטר הרטרייט וטרה פיצג'רלד בתפקיד מריאן הלקומב.
הסרט שודר ברשת PBS בשנת 1998.
2018: "האישה בלבן" – סדרת טלוויזיה של ה-BBC, עיבוד מאת פיונה סרס בכיכובם של בן הרדי בתפקיד וולטר הרטרייט וג'סי באקלי בתפקיד מריאן הלקומב.
דאגלס פרסטון ולינקולן צ'יילד פרסמו ב-2004 את הרומן "Brimstone", עיבוד מודרני לדמות הנבל הרוזן פוסקו
ג'יימס וילסון, "The Dark Clue", סיקוול לרומן "האישה בלבן", יצא לאור ב-2001
שרה ווטרס, "Fingersmith", עיבוד חדש לרומן "האישה בלבן", יצא לאור ב-2002
האישה בלבן הוא מיני-סדרה של ה-BBC משנת 1997, המבוססת באופן רופף מאוד על הרומן "האישה בלבן" מאת וילקי קולינס שיצא לאור ב-1859. שלא כמו ברומן הכתוב בגוף ראשון מנקודת מבט של כמה מספרים, בעיבוד בן השעתיים מריאן היא הדמות הראשית, והסיפור מתואר מנקודת מבטה.
היא גם המספרת בפתיחה ובסיום של הסרט.
מריאן פיירלי (טרה פיצג'רלד) ולורה פיירלי (ג'סטין ואדל) הן אחיות למחצה (אב משותף ואמהות שונות).
אמה של לורה מתה והורישה לה הון שאותו תקבל כשתגיע לבגרות.
שתי האחיות גרות בלימרידג' עם דודן, מר פיירלי (איאן ריצ'רדסון).
הדוד שוכר את שירותיו של מורה פרטי לציור בשם וולטר הרטרייט (אנדרו לינקולן).
מריאן מספרת להרטרייט שהיא ולורה קרובות מאוד, הן מסכימות ביניהן בכל, ומסרבות להיפרד גם בלימודיהן.
בלילה שמר הרטרייט מגיע ללימרידג' הוא נתקל באישה הלבושה כולה לבן.
היא מדברת באופן מסתורי, ושואלת אותו אם הוא מתגורר עם משפחת פיירלי.
כשכרכרה מתקרבת אליהם, היא בורחת.
מר גילמור, עורך הדין של המשפחה, אומר להרטרייט שהיא כנראה אישה מהכפר.
כשהרטרייט פוגש את שתי האחיות, הוא חושב בטעות שלורה היא האישה בלבן בגלל הדמיון הבולט בניהן.
מר הרטרייט מלמד את הבנות, והוא מתחיל להתאהב בלורה.
עם זאת, מריאן מבהירה לו שאחותה מאורסת לסר פרסיבל גלייד.
על אף שהיא חשה שמשהו לא תקין, היא אינה יכולה למצוא כל פגם בסר פרסיבל, בהיותו אדיב, קשוב ועשיר.
לורה ומר הרטרייט מגלים את אהבתם זה לזו, אבל הם אינם יכולים להיות יחד.
מריאן מבקשת מהרטרייט להתחקות על עקבותיה של האישה בלבן.
הרטרייט מסכים ומתכנן להישאר בלילה מחוץ לבית כדי לפתות את האישה בלבן להתראות איתו.
באחד הלילות מריאן רואה את אחת המשרתות יוצאת בריצה מהיער וצועקת לעזרה.
אחריה מופיע מר הרטרייט, שאותו היא מאשימה בניסיון לאונס.
אחר כך מתברר שגלייד שיחד את המשרתת כדי להפליל את הרטרייט.
הרטרייט מגורש בחרפה מהבית, אבל לפני כן הוא מזהיר את לורה מפני סכנה גדולה הצפויה לה.
לורה מתעלמת מדבריו ומתחתנת עם גלייד.
כאשר לורה חוזרת מירח הדבש, מריאן באה לבקר אותה ומתכוונת להישאר איתה זמן מה.
אבל לורה מסרבת לדבר איתה ואפילו לראות אותה במשך ימים אחדים.
אחרי שמריאן מאיימת שהיא תעזוב את המקום, לורה מבקשת מאחותה להישאר ועד מהרה היא מגלה לה את האמת המרה.
למרות שסר פרסיבל נראה חביב, הוא מתעלל באשתו כשהם נמצאים ביחידות.
לורה מגלה לבסוף שהיא פוחדת שבעלה יהרוג אותה כדי לגנוב את רכושה.
מריאן מאמינה לה ואומרת ללורה לנעול את חדרה מפני סר פרסיבל.
הרוזן פוסקו, חברו הנוכרי של גלייד, מגיע אף הוא לאחוזה.
לפני הארוחה מאלץ גלייד את לורה לחתום על מסמך, שאותו הוא לא מאפשר לה לקרוא.
פוסקו, שמבין שצריך להיראות שהוא לצדה, אומר לגלייד להפסיק להכריח אותה לחתום על המסמך.
בזעמו על ההתנגדות שבה נתקל, גלייד שורף את המסמך ויוצא בסערה מהחדר.
בינתיים האישה בלבן מופיעה שוב, שמה הוא אן קתרין, והיא ברחה מבית מחסה לחולי נפש.
מריאן בוטחת ברוזן פוסקו, ומגלה לו על פגישה סודית עם אן קתריק.
האחיות מנסות לעזור לאן, ולתת לה אוכל ובגדים.
אן מספרת להן שלסר פרסיבל יש סוד נורא, שיכול להרוס אותו.
אבל לפני שהיא מספיקה לגלות להן מהו הסוד, מופיעים גלייד ופוסקו ולוכדים את אן.
היא חושבת שמריאן ולורה בגדו בה.
מריאן ולורה מנסות לברוח אל עבר לימרידג', אבל המשרת של גלייד, בקסטר, מסכל את תוכניותיהן.
הוא יורה בהן כשהן יוצאות לכיוון הדרך הראשית.
הן רצות חזרה אל תוך הבית.
בהמשך מריאן יוצאת מחלון חדרה ונעמדת על אדן החלון כדי לבלוש אחר הרוזן פוסקו וגלייד.
היא מצליחה לשמוע שהם מתכננים להפריד בינה לבין לורה לפני ארוחת הבוקר.
היא מפילה משהו שנשבר לרסיסים במרפסת.
הם מסתכלים לראות מי שם, ומריאן קופצת לקרקע ושוברת את הקרסול.
היא מסתתרת בגשם שוטף עד שהם נכנסים לתוך הבית.
כשהיא חוזרת לחדרה היא נועלת את הדלת ושוכבת מתחת למטה, בעודה ממלמלת לעצמה להתעורר לפני ארוחת הבוקר כדי להזהיר את לורה.
אבל היא לוקה בקדחת ומתחילה להזות.
המשרתים שוברים את הדלת ומישהו נותן לה לשתות משקה כלשהו.
במחלתה היא חולמת שאחותה נגררת ונזרקת מהמגדל.
כשהיא מתעוררת היא רואה את מר גילמור.
הוא מודיע לה שאן הוחזרה לבית המחסה, ושאחותה לורה התאבדה בקפיצה מהמגדל.
מריאן, שאינה רוצה להאמין שאחותה התאבדה, נשבעת לנקום את מותה.
הרוזן פוסקו מוצא אותה מחטטת בין החפצים שלו, והוא דואג להשליך אותה מהבית בחרפה.
הדוד שלה, מר פיירלי, מבטיח לה קצבה קטנה בתנאי שהיא לא תחזור לעולם ללימרידג'.
היא מוצאת את מר הרטרייט שיכור, ומתפרנס בציור דיקנאות זולים, אחרי שכבודו נהרס בעקבות האשמות השווא באונס של המשרתת מרגרט.
מריאן והרטרייט מרגישים אשמים בכך שלא הצליחו להציל את לורה, והם נחושים בדעתם לא לאכזב את אן קתריק.
מריאן מתחזה לחולה והולכת להיבדק את הרופא שמטפל באן.
כשהוא מסרב לגלות לה את מקום המצאה של אן, מריאן מאיימת עליו שהיא תספר למטופלים המחכים בחדר ההמתנה, שהוא נטפל אליה.
הוא מספר לה שאמה של אן הייתה משרתת אצל אביה של מריאן.
שתיהן, אן ואמה, נשלחו לגור אצל הוריו של גלייד.
בגיל 12 הגיעה לראשונה לטיפול אצל הרופא.
הוא מגלה למריאן את מקום בית המחסה, ומספר לה גם שאן הטמינה קווצה משערה בקברו של אביה של מריאן.
בבית המחסה נמסר למריאן והרטרייט שאן שקטה וצייתנית, אבל עדיין מקבלת תרופות נגד הזיות.
הם מגיעים לחדרה ורואים אישה לבושה לבן ובוהה בקיר שמולה.
מריאן מתקרבת אליה ומבינה שהאישה אינה אן, אלא אחותה לורה.
הם מוציאים את לורה מבית המחסה, אבל בתחילה היא במצב קטטוני.
בקסטר מבחין במריאן והרטרייט הולכים לקברו של אביה של מריאן.
הרטרייט חופר ומוצא את ארון הקבורה ובתוכו קופסה שבה קווצת השיער של אן, צוואה ויומנה של אן.
הם קוראים את המסמכים בכנסייה הסמוכה לבית הקברות.
הם מגלים שאן היא גם אחות למחצה של מריאן (מיחסיו של אביה של מריאן עם אמה של אן).
עוד הם מגלים שסר פרסיבל אנס את אן כשהיא הייתה בת 12 בלבד, וזו הסיבה שאביו נישל אותו מהירושה.
לפתע מופיע גלייד ממקום המסתור שלו, הוא מכה ומפיל את הרטרייט, ושורף את המסמכים.
מריאן מפילה בטעות מנורה שמאירה את הכנסייה, וגורמת לשריפה.
היא חוששת שגלייד רוצה להרוג אותה, ולכן היא בורחת ונועלת את דלתות הכנסייה כשהוא נשאר נעול בפנים.
היא מצליחה לגרור את הרטרייט מהלהבות.
אחר כך היא מנסה לעזור לסר פרסיבל, אבל הלהבות מקיפות אותו.
הרטרייט מושך את מריאן הרחק מהכנסייה שעולה באש.
בחזרה בלימרידג' הדוד של האחיות, מר פיירלי, מודיע רשמית שההאשמות שבהן הואשם מר הארטרייט היו שקריות.
התגלתה הקנוניה שהובילה לכך ששמה של לורה יופיע על המצבה של אן, ולכליאתה של לורה.
הרטרייט מכריז על אירוסיו ללורה שהחלימה בינתיים.
לורה והרטרייט מתחתנים ונולדים להם שני ילדים.
בסצנת הסיום מריאן מהרהרת בכך שההתעללות של אביה באמה של אן, החלה מחזור של התעללויות.
היא מרימה את אחייניתה הקטנה, ומתפללת שהתעללויות הסתיימו.
סיימון קאלו חזר וגילם את דמותו של הרוזן פוסקו ב-2004 בגרסת המחזמר מאת אנדרו לויד ובר.
איאן ריצ'רדסון שגילם את מר פיירלי בעיבוד זה, שיחק באותו תפקיד (בשם פרדרקי פיירלי) בעיבוד של ה-BBC משנת 1982.
האישה בלבן הוא סרט דרמה אילם אמריקאי בבימויו של ארנסט ס.
הסרט מבוסס על הרומן באותו שם מאת וילקי קולינס.
הוא כולל חמישה סלילים ומשך ההקרנה הוא שעה ושמונה דקות.