tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפעם, מעמידים (אָלֶף אֶפֶס) פרופסורים למתמטיקה, מהראשון ואילך, בטור, ונניח שכל אחד יכול לראות את כל אינסוף הכובעים שלפניו.
אסטרטגיה בה יינצלו כמעט כל הפרופסורים (כלומר כולם פרט למספר סופי), כאשר אף אחד לא שומע מה אמרו האחרים.
אסטרטגיה בה יינצלו כל הפרופסורים פרט לאחד, כאשר כל אחד שומע מה אמרו האחרים.
מספר הפרופסורים הוא בן מניה, לכן שקול למספרים הטבעיים.
אם נייצג כובע שחור באמצעות המספר 0 וכובע לבן באמצעות המספר 1, נוכל לייצג סידור כלשהו של כובעים באמצעות פונקציה
נגדיר יחס שקילות כדלהלן: אם ורק אם הסידורים זהים פרט למספר סופי של מקומות.
אם כך, כל סידור f מגדיר מחלקת שקילות [f].
תהי A קבוצת מחלקות השקילות.
לפי אקסיומת הבחירה קיימת העתקה (פונקציית בחירה)
אשר מתאימה לכל מחלקת שקילות איבר מייצג מאותה מחלקה.
בהינתן סידור כובעים f, כל פרופסור יכול לראות את כל הכובעים שלפניו, כלומר את כל הכובעים פרט למספר סופי של כובעים (של אלה שנמצאים מאחוריו).
הסידור f שקול, אם כן, למייצג
כעת, לכל , הפרופסור במקום ה-n יציין את צבע הכובע שבמקום ה-n בסידור המייצג, כלומר את .
ראינו כי סידור זה זהה לסידור האמיתי f פרט למספר סופי של כובעים, לכן כל הפרופסורים פרט למספר סופי ינחשו נכון.
הפתרון כאן משלב את פתרון סעיף 1 עם הפתרון של הגרסה עם מספר סופי של כובעים.
כמו בסעיף הקודם, כל פרופסור רואה את כל הכובעים שלפניו, ולכן הוא יודע מהו המייצג של סידור הכובעים.
הפרופסור הראשון יכול לראות שיש לפניו k כובעים (מספר סופי) שאינם תואמים את צבע הכובע המתאים להם בסידור המייצג.
הוא אומר "שחור" אם k זוגי ו"לבן" אם k אי-זוגי.
כעת, לכל n≥2, הפרופסור במקום ה-n יודע כי כל הפרופסורים ממקום 2 ועד מקום n-1 אמרו את צבע הכובע האמיתי שלהם (במקרה של n=2, אלה יהיו 0 פרופסורים).
הוא גם יכול לראות את כל הכובעים שלפניו, לכן הוא יודע בדיוק אילו מבין הכובעים בסידור אינם תואמים את המייצג, פרט לכובע שלו.
אם הוא קיבל מספר שהזוגיות שלו זהה לזו שאמר הפרופסור הראשון - סימן שהוא אינו אחד מ-k הכובעים השונים, ולכן הוא יכול להגיד בבטחה את צבע הכובע שבמקום n במייצג.
אם הוא קיבל תוצאה שונה - סימן שהוא כן אחד מ-k הכובעים האלו, ולכן הוא אומר את צבע הכובע ההפוך לזה שבמקום n במייצג.
קל לראות שלפי אסטרטגיה זו כל הפרופסורים ממקום 2 ואילך, כלומר כולם חוץ מאחד לכל היותר, ינחשו נכון.
בגרסה הזו יש n פרופסורים ו-n צבעים שונים אפשריים של כובעים.
הסטודנטים חובשים לראשו של כל פרופסור כובע באחד הצבעים כראות עיניהם (אין הכרח שכל הצבעים האפשריים יופיעו).
הפרופסורים מכונסים יחד בחדר כך שכל פרופסור יכול לראות את כובעי הפרופסורים האחרים, אך לא את הכובע שלו עצמו.
הפרופסורים צריכים לנחש בו זמנית את צבע הכובע שלראשם ועל פרופסור אחד לפחות לצדוק.
בהנחה שלפני כן ניתן לפרופסורים זמן לתכנן אסטרטגיה כיצד יעשו זאת?
נציג תחילה פתרון למקרה הפרטי n=2. במקרה הזה ישנם שני פרופסורים שרואים כל אחד את צבע הכובע של הפרופסור השני, וישנם שני צבעי כובעים אפשריים: לבן ושחור.
הפרופסורים קובעים ביניהם שהפרופסור הראשון מנחש שלשניהם יש כובע באותו צבע והשני מנחש שיש להם כובעים בצבעים שונים (כלומר הפרופסור הראשון מנחש לבן אם לשני יש לבן ושחור אם לשני יש שחור.
הפרופסור השני מנחש שחור אם לשני יש לבן ולבן אם לשני יש שחור).
אחד מהפרופסורים צודק בהנחה שלו לכן אחד מהם יצדק בניחוש.
הפרופסור ה-k יכול לסכום את כל מספרי צבעי הכובעים שהוא רואה על n-1 הפרופסורים האחרים וכך לחשב את: .
כעת הפרופסור ה-k ינחש כי צבע הכובע שלו הוא .
אחד מהפרופסורים הוא זה שמספרו הוא .
הניחוש של הפרופסור הזה יהיה: , ולכן הפרופסור הזה (ורק הפרופסור הזה) צודק בניחוש שלו.
חידני היא סדרת אנימציה ישראלית לילדים, מבית ערוץ הופ!.
הסדרה עלתה לשידור בקיץ 2009.
חידני הוא דמות שפותחה על ידי דן חמיצר, לה גם הקדיש חמיצר סדרת ספרים.
חידני נוצר כדמות שמאתגרת ילדים בסוג חדש של חידות שנקראות חידניות.
חידני הוא ילד סקרן כבן 14, אשר מתחיל כל תוכנית בשיתוף הצופים בחוויה שעבר, או סיפור ששמע.
תוך כדי הסיפור הוא נזכר בחידה חדשה.
מלווים אותו ה"סקרנוע" – גלשן מעופף, ומשקפת סודית.
לאחר שחד את חידתו, על פי בקשת הצופים הוא נותן לצופים שלושה רמזים.
לבסוף הוא מגלה את התשובה לחידתו, ומספר עליה מספר עובדות מעניינות.
לאורך כל התוכנית מדבר חידני בחרוזים.
המדבב היחידי של התוכנית הוא איתי ג'רופי המדבב את דמותו של חידני.
את כל החידות בתוכנית, הגה החידונאי דן חמיצר ותסריטיה הוכנו על ידי נוגה אלגום.
את הסדרה יצרו היילנדר הפקות שיצרו גם דביבוני בונבוני.
חידת גפרורים היא חידה גרפית המוצגת בעזרת גפרורים או רישומים המייצגים גפרורים.
לצורך פתרון חידות אלו ניתן להשתמש גם בחפצים אחרים בעלי צורה דומה לגפרורים כמו למשל קיסמי שיניים.
חידות הגפרורים מחולקות לפי תחומן והן:
חידות חשבוניות המבוססות על כך שבאמצעות גפרורים ניתן לייצור משוואה או אי-שוויון המבוססים על ספרות, בעיקר ספרות רומיות וסימני ארבע פעולות החשבון.
חידות הנדסיות שמרביתן עוסקות בהנדסת המישור ומיעוטן בהנדסת המרחב.
חידות לשוניות המבוססות על כך שבאמצעות גפרורים ניתן לבנות אותיות.
זה נכון עבור חלק מהאלפבית העברי ועבור חלק מהאלפבית הלטיני.
חידות עומק ותנועה, לרוב עם חיות, כמו למשל חידה שבה יש לסובב את החמור וחידה שבה יש להזיז את רגלי ההיפופוטם במטרה לחמוק מחץ שנורה לעברו.
חידות אחרות, שלא עוסקות בתחומים המתמטיים או הלשוניים השונים או משלבות בין התחומים ומשתמשות בגפרורים לשם הצגתן.
חיה הוא דמות בדיונית פרימיטיבית ומטורפת המתופפת בלהקת "החשמליות" של ד"ר שיניים, הלהקה הבדיונית בסדרת הטלוויזיה "החבובות".
הוא אחת החבובות שנוצרו במקור על ידי מייקל ק.
חיה דובב על ידי פרנק אוז מהופעתו הראשונה בסדרה עד הופעתו בסרט "החבובות בחלל" בשנת 1999. מאז הסרט "חג המולד של החבובות" (2002) הוא מדובב על ידי אריק ג'ייקובסון.
בסדרת הטלוויזיה "החבובות", התיפוף שלו בוצע על ידי רוני וורל.
בשתי העונות הראשונות של חבובוטף דובב על ידי האווי מנדל, ובעונות הבאות דובב על ידי דייב קולייר.
דרו מייסי דיבב את קולו בסרט "סטטלר ווולדורף: מהמרפסת".
אוצר המילים של חיה מוגבל בדרך כלל לצעקות ונהמות גרוניות שמחולקות להברות, ולעיתים קרובות הוא חוזר על משפטים פשוטים.
במהלך ההופעות חיה בדרך כלל כבול לתופים, בשל ההתפרצויות המוזיקליות האלימות שלו.
דמותו של פלויד היא היחידה ככל הנראה שלה שליטה כלשהי על חיה, והוא מרסן אותו בעזרת פקודות פשוטות של אילוף כלבים (כמו "שב!").
הועלתה השערה שחיה מבוסס על המתופף קית' מון, בעיקר בשל גבותיו העבות, השיער, ההתנהגות השערורייתית מאחרי התופים ועוד.
עם זאת, אין הוכחות שמצדיקות את ההשערה.
למעשה, רבות מהתכונות הגופניות של חיה מבוססות על המתופף סטיב מיטשל, ידיד של ג'ים הנסון.
חיה מתואר כמתופף מעולה, הוא מראה כישרון ג'אז בפרסומת הטלוויזיה למכונית רנו קליאו עם הכדורגלן הצרפתי תיירי הנרי.
חיה בדרך כלל מסתבך עם אורחים, כמו הסצנה עם באדי ריץ'.
כאשר הוא הפריע לביצוע של ריטה מורנו הייתה לו התפרצות אלימה עם תיפוף חזק, היא נראתה מוטרדת כאשר הוא הטיח את ראשו בין זוג מצלתיים, (לאחר מכן חיה מסר בתגובה "זה הצד הנשי שלי!", לפני שאיבד את הכרתו).
היחס של חיה כלפי דאדלי מור הפך לעוין למדי כאשר מור ניסה להחליף את הלהקה עם רובוט לתכנות מוזיקה ומשחק.
בסרט "החבובות כובשות את מנהטן" הוא רדף אחרי אישה באודיטוריום, כאשר הוא אומר "וווו-מאאאאאאאאן!".
הוא גם רודף אחר מכוניות.
בסרט "החבובות בחלל", חיה פוגש את האישה התואמת לו, מאבטחת בגילומה של קתי גריפין.
הוא רודף אחריה לאורך מסדרון כשהוא קורא "וווו-מאאאאאאאאן", ומאוחר יותר הוא חוזר בריצה מעבר לפינה וצועק "עזרו לי!
עזרו לי!", כאשר גריפין רודפת אחריו וקוראת אחריו שהם יתמסדו, יקנו בית ויגדלו יחד ילדים.
חיה היה הקמע הרשמי של צוות הסקי האמריקאי במהלך אולימפיאדת החורף של 1998.
בשנת 2011 השתתף חיה בסרט "החבובות".
חידת בור (או "פאזל בור" Burr Puzzle) היא חידה מכנית מסוג חידת שילובים המורכבת ממוטות מחורצים, אשר משתלבים ליחידה תלת־ממדית, בדרך כלל סימטרית.
לרוב עשויות חידות אלו מעץ, אך ניתן למצוא גם גרסאות מפלסטיק או מתכת.
בשנים האחרונות התרחבה הגדרה זו וממציאי חידות נוהגים לקרוא "בור" גם לחידות המורכבות מחלקים שאינם מוטות בלבד.
השם "בור" מופיע לראשונה בספרו של אדווין וויאט משנת 1928, אך מהכתוב נראה כי כינוי זה היה בשימוש עוד לפני כן.
הכינוי מיוחס לצורתן של החידות כשהן מורכבות, אשר יכול להזכיר את סוג הזרעים הנקראים כך באנגלית.
מקורן של חידות הבור אינו ידוע, אך עדות ראשונה להן מופיעה בתחריט משנת 1698 המשמש כדף הפתיחה של ציקלופדיית צ'יימברס.
עדויות מאוחרות יותר ניתן למצוא בקטלוגים גרמניים מסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19.
יש הטוענים שייתכן כי הבור הוא המצאה סינית, כמו חידות קלאסיות אחרות כגון הטנגרם.
הפטנט הראשון המציג חידה מסוג זה הוא משנת 1917.
"בור 6 חלקים", הנקרא לעיתים גם "חידת הלולאה" או "הצלב הסיני", הוא הידוע ביותר וכנראה גם העתיק ביותר מבין חידות הבור.
זוהי למעשה משפחה של חידות, אשר המשותף להן הוא צורתם הבסיסית של החלקים וצורתה של החידה כשהיא מורכבת.
במשך שנים רבות, סוג זה של חידות היה נפוץ ועממי אך נחשב לנדוש ולא מעניין.
החידות שנוצרו ונמכרו היו דומות מאוד אחת לשנייה ויחסית קלות לפירוק, כי ברובן אחד החלקים היה מוט שלם ללא חריצים אשר מחליק בקלות החוצה.
בסוף שנות השבעים, חזר ה"בור 6 חלקים" לעורר עניין בקרב העוסקים בתחום, בעיקר הודות לאנליזה ממוחשבת שביצע המתמטיקאי ביל קטלר ופרסומה בטור של מרטין גרדנר בכתב העת סיינטיפיק אמריקן.
ששת החלקים של החידה הם מוטות ריבועיים באורך זהה (שהוא לפחות פי 3 מרוחבם), אשר במצב מורכב מסודרים בשלושה זוגות המצטלבים זה בזה.
החריצים של כל מוט נמצאים באזור ההצטלבות שבין המוטות, כך שאינם נראים כאשר החידה מורכבת.
ניתן לתאר את החריצים כהסרה של יחידות בצורת קובייה (שמידתן חצי מרוחב המוט) כפי שמתואר באיור:
ישנן 12 יחידות קובייה הניתנות להסרה.
חידות שונות מסוג זה מורכבות ממוטות שהוסרו מהם יחידות שונות.
קיימות 4,096 אפשרויות שונות להסרת יחידות קובייה מהמוט.
מתוך אלו מתעלמים מאפשרויות החותכות את המוט לשניים או שיוצרות חלקים זהים, ומקבלים 837 חלקים שונים.
חלקים אלו יכולים תאורטית להשתלב לחידת בור בכ-35 מיליארד דרכים, אך ההערכה היא כי פחות מ-6 מיליארד מהן ניתנות לפירוק והרכבה.
חידות בור שאין להן חללים פנימיים כשהן מורכבות מכונות בור מלא (Solid Burr).
בחידות אלה יוצא החלק הראשון, או כמה חלקים יחד, בתזוזה אחת.
עד לשנות השמונים, קיבלו חידות הבור המלא את מרב תשומת הלב וכל הפרסומים המקצועיים עד אז התייחסו לסוג זה בלבד.
ניתן להרכיב 119,979 חידות כאלה, עם 369 סוגי חלקים.
להרכבת כל החידות יידרש סט של 485 חלקים, מפני שבחלק מהחידות נעשה שימוש בחלקים זהים.
מטעמים אסתטיים, אך בעיקר מטעמים מעשיים, נהוג להתייחס לחלקים משני סוגים:
חלקים חריציים (Notchable) אשר להם חריצים שלמים וניתן לייצר אותם באמצעות מסור או כרסומת.
חלקים לא-חריציים (Non-notchable) אשר להם פינות פנימיות הניתנים לייצור רק באמצעות חריתה באזמל או על ידי הדבקה.
קיימים 59 חלקים חריציים, כולל המוט השלם ללא חריצים.
מתוכם 25 חלקים יכולים לשמש להרכבת חידות בור מלא.
מחלקים אלו, המכונים לעיתים "סט 25 החריציים", בתוספת 7 חלקים כפולים, ניתן להרכיב 314 חידות שונות.
חלקים אלו הם פופולריים מאוד וחברות רבות מייצרות ומוכרות סטים שלמים שלהם.
בכל חידות הבור המלא נדרשת תזוזה אחת בלבד כדי להוציא את החלק הראשון.
לעומת זאת, בין החידות מסוג בור חלול (Holey Burr), שיש להן חללים פנימיים כשהן מורכבות, ישנן גם כאלה הדורשות לשם כך מספר תזוזות של חלקים.
מספר התזוזות הנדרשות להוצאת החלק הראשון נקרא הדרגה של הבור, כלומר כל חידות הבור המלא הם מדרגה 1. ככל שדרגת הבור גבוהה יותר, הוא קשה יותר לפתרון.
בשנות השבעים והשמונים ניסו מומחים למצוא חידות בעלות דרגה כמה שיותר גבוהה.
בשנת 1979 מצא סטיוארט קופין האמריקאי בור בדרגה 3. בשנת 1985 מצא ביל קטלר בור בדרגה 5 ומעט אחר כך מצא פיליפ דובואיז הישראלי בור בדרגה 7.
בשנת 1990 השלים קטלר את החלק האחרון של מחקרו ומצא כי הדרגה הגבוהה ביותר של בור עם פתרון יחיד המורכב מחלקים חריציים היא 5, וקיימים 139 כאלה.
הדרגה הגבוהה ביותר האפשרית עם יותר מפתרון אחד היא 12, כלומר נדרשות 12 הזזות לפני הוצאת החלק הראשון.
בור 3 חלקים הבנוי מחלקים "רגילים" (בדומה לבור 6 חלקים) אינו ניתן לפירוק והרכבה.
למרות זאת, קיימות חידות בור 3 חלקים המורכבות מחלקים בצורות שונות.
המוכר בהן מתואר בספרו של אדווין וויאט משנת 1928, שאחד מחלקיו מעוגל וניתן לסיבוב.
משפחות מוכרות של חידות בור
האלטקרוז (Altekruse) נקרא על שמו של ויליאם אלטקרוז אשר קיבל עליו פטנט בשנת 1890, למרות שמקור החידה הוא כנראה קדום יותר.
מקור השם אלטקרוז הוא אוסטרי-גרמני ומשמעותו "צלב ישן", מה שגרם לרבים לחשוב כי מדובר בשם עט, אך אדם בשם זה היגר לארצות הברית ב-1844 עם שלושת אחיו כדי להימנע מגיוס לצבא הפרוסי והוא כנראה בעל הפטנט.
האלטקרוז הקלאסי בנוי מ-12 חלקים זהים ופירוקו דורש תזוזה של שני חצאי החידה לכיוונים מנוגדים.
עם שני חלקים זהים נוספים ניתן להרכיב את החידה בצורה נוספת.
על פי עקרון דומה, ניתן ליצור חידות נוספות ממשפחת האלטקרוז, עם 6, 24, 36 חלקים, וכן הלאה.
למרות גודלן, חידות אלו אינן קשות מאוד להרכבה אך דורשות סבלנות ומיומנות מוטורית.
הצ'אק הומצא על ידי אדוארד נלסון אשר קיבל עליו פטנט בשנת 1879. דגם זה שוכלל ושופר על ידי רון קוק מחברת Pentangle הבריטית אשר הוסיף דגמים נוספים.
הצ'אק בנוי בעיקר ממוטות באורכים שונים החתוכים לצורת האות "כ" ומעט חלקים בעלי חריץ נוסף הנקראים "חלקי מפתח".
כדי ליצור חידות צ'אק גדולות יותר (אשר מכונות על יד קוק "אבא-צ'אק", "סבא-צ'אק" ו"סבא-רבא-צ'אק") יש צורך להוסיף חלקים ארוכים יותר.
ניתן להסתכל על הצ'אק גם כהרחבה של חידת "בור 6 חלקים" קלאסית, בעלת חלקים פשוטים.
חידה כזו מכונה "תינוק-צ'אק" והיא קלה מאוד לפתרון.
עם חלקים של חידות צ'אק באורכים שונים ניתן גם להרכיב צורות שונות שאינן סימטריות, על פי עקרון ההרכבה של החידה המקורית.
מקורה של הפגודה, המכונה גם "קריסטל יפני", אינו ידוע.
החידה מוזכרת בספרו של וויאט משנת 1928.
החידות בסדרת הפאגודה הן למעשה הרחבה של חידת "בור 3 חלקים" (פאגודה בגודל 1), אך הן ניתנות לפירוק והרכבה ללא סיבוב של אחד החלקים.
פאגודה בגודל 2 מורכבת מ-9 חלקים והגדולות יותר מ-19, 33, 51 וכן הלאה.
פאגודה בגודל מורכבת מ- חלקים.
למרות שרובן של חידות הבור מורכבות ממוטות בעלי חריצים ריבועיים, קיימות גם חידות שהחריצים בהן אלכסוניים.
בבור אלכסוני, המוטות ריבועיים והחריצים הם בצורת V ובזווית של 45° מפאות המוט.
חידות אלו מכונות לעיתים "כוכב" מפני שנהוג לחתוך, לשם האסתטיקה, את הקצוות של המוטות גם כן בזווית של 45°, מה שנותן לחידה המורכבת מראה המזכיר כוכב או מגן דוד.
חידת סמירנוב הוא ספר מאת ספי אקוניס (שם עט של יניב הלר), אשר יצא לאור בשנת 2013 בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
עלילת הספר מתרחשת בעיירות יהודיות בדיוניות ברוסיה של המאה התשע-עשרה ובבית משפט השלום (הבדיוני אף הוא) במפרץ חיפה של ימינו.
הספר כתוב תוך שימוש במשחקי מילים, רמיזות ופרפרזות, ומשלב בין עלילה מסוגת הסיפור החסידי לסגנון של בלש מודרני, ובין שפה ארכאית לעברית עכשווית.
עיקרו של הסיפור נסוב על פרשנותן של המילים "ועיני לאה רכות" מפרשת ויצא בספר בראשית (כ"ט 17), אולם בין השאר ניתן למצוא בו ביקורת הומוריסטית על מערכת המשפט הישראלית ועל עריכת הדין, על ביורוקרטיה, פוליטיקה ודת, וגם התייחסויות ישירות ועקיפות לעולם לימוד התורה ולתורת הפרשנות.
במוצאי שבת אחת נעלם ישראל הצעיר, בנו העילוי של האדמו"ר מסמירנוב, מיד לאחר שהשתדך לבתו של ראש החסידות בעיירה השכנה - האדמו"ר מקגלביץ.
לאיש באף אחת משתי העיירות אין מושג מה קרה לבן האדמו"ר, והרמז היחיד שנותר הוא חומש שהשאיר ישראל הצעיר, פתוח בפסוק מפרשת "ויצא", ועליו חידה בכתב יד.
את שארית חייו בילה האדמו"ר מסמירנוב בבדידות לאחר שהוטל עליו קלון בשל הפרת האירוסין על ידי בנו.
ערב מותו מפקיד האדמו"ר מסמירנוב את החומש בידי שימל, אחד מאחרוני חסידיו, למשמרת עד אשר תיפתר החידה, אך החידה לא נפתרה מעולם.
כעבור יותר ממאה שנה מוגשת על ידי אחד מצאצאיו של האדמו"ר מקגלביץ' תביעה לבעלות על החומש העתיק כנגד המחזיק בו, אחד מניניו של שימל.
השופט שנדרש להכריע בתביעה זו הוא יפתח גלעדי, שעוזרו המשפטי הוא ספי (כשם כותב הספר), בוגר ישיבה וחובב תנ"ך שבאותם ימים סיים את הליך הגירושין שלו, מצא את עצמו ללא מקום לישון בו ועבר להתגורר במשרדי בית המשפט מבלי שאיש ידע.
ספי מוקסם מהחידה ומשער שפתרונה עשוי להוביל גם לפתרון הסוגיה המשפטית.
חידת היגיון היא חידה הנשענת על תחום הדדוקציה והסקת מסקנות ופחות על ידע כללי או אינטואיציה.
חידת ההיגיון הומצאה לראשונה בידי צ'ארלס לוטווידג' דודג'סון, הידוע יותר בשם העט שלו לואיס קרול, שכתב את הספר אליס בארץ הפלאות.
בספרו The Game of Logic (משחק ההיגיון) הוא הציג חידות בהן מקבלים רשימה של הנחות יסוד ונשאלים מה יכולים להסיק מהנחות אלו, בעיקר באמצעות עקרון הסילוגיזם.
דודג'סון המשיך לכתוב חידות מסובכות אף יותר, בהן יש עד לשמונה הנחות יסוד.
במחצית השנייה של המאה ה-20, המתמטיקאי ריימונד סמוליאן המשיך והרחיב את תחום חידות ההיגיון בספרים כגון: The Lady, or the Tiger?, To Mock a Mockingbird ו-Alice in Puzzle-Land.
הוא הפך את חידות האבירים והנוכלים לפופולריים, בהם יש אבירים, שתמיד דוברים אמת, ושקרנים, שתמיד משקרים.
החידות הקלאסיות ואולי הנפוצות ביותר אלו חידות מילוליות.
קיימות חידות היגיון המשלבות ציורים או תבניות.
למשל תשבצים, תשחצים, חידות גפרורים המשלבות שרטוט של הגפרורים וכדומה.
ישנן בנוסף חידות היגיון שהן לגמרי א-מילוליות במהותן.
דוגמאות נפוצות הן הסודוקו, בו צריך להסיק היכן צריך להציב כל מספר בטבלה; שחור ופתור, בו צריך להסיק אילו ריבועים בטבלה לבנים ואילו שחורים על מנת ליצור תמונה מסוימת; ומבוכי היגיון, בהם על הפותר להסיק מהם החוקים במבוך.
סוג זה של חידות נקרא לרוב חידות "טבלת היגיון".
הדוגמה הידועה ביותר לכך היא החידה הנקראת חידת הזברה, בה נשאלת השאלה ''של מי הזברה?".
תת-קבוצה של חידות טבלת היגיון, הנפוצה בכתבי עת של חידות היגיון, היא קבוצת "חידות שולחן".
בחידות אלו, תהליך הפתרון זהה לתהליך בחידות טבלת היגיון, אך לא מופיעה בו טבלה אם משום שטבלה תהא גדולה מדי ואם משום שעזרה אחרת ניתנת.
לדוגמה, מפה של עיירה יכולה להופיע במקום טבלה בחידה בה המטרה היא למצוא את המיקום של חנויות שונות.
חידת כדור במבוך הוא סוג של משחק זריזות, בו יש לתמרן מבוך (או לבירינת) או כדור אחד או יותר כך שהכדור או הכדורים יגיעו למטרה מסוימת.
משחקים מעין אלו היו נפוצים מאז שצ'ארלס מרטין קרנדל המציא את המשחק חזירים בתלתן בשנות ה-80 של המאה ה-19, ורשם על כך פטנט בשנת 1889.
בכמה גרסאות, יש לבירינת עץ שמוטה לצדדים בעזרת שתי ידיות, ועל הכדור לעבור דרך כמה מכשולים וחורים.
בחלק מהגרסאות יש מגנט המשפיע על תנועת הכדור.
פרפלקסוס הוא דוגמה לחידת כדור במבוך תלת־ממדית.
עם עידן המחשבים, מספר גדול של גרסאות וירטואליות החלו להופיע.
חידת סיור היא חידה, בה השחקן עושה סיור בלוח (בדרך כלל דו-ממדי, אך לא בהכרח) עם אסימון המייצג את השחקן בניווטו.
לפעמים (כמו במבוכים) השחקן עצמו מסייר.
לעיתים לשחקן יש יותר מאסימון אחד איתו הוא יכול לנווט.
בחלק מן המקרים על השחקן לאסוף חפצים מסוימים בדרכו.
בדרך כלל ישנן נקודות התחלה וסיום לאסימון השחקן.
בחלק מחידות הסיור ישנה דרישה לעבור בחלק מהנקודות על הלוח.
חידות מבוך משתייכות בדרך כלל לסוג זה של חידות.
חידות מרקל הן המבנה של מערכת הצפנה הראשון שהומצא המיישם את רעיון המפתח הציבורי (Public key).
זהו פרוטוקול שיתוף מפתח שהומצא על ידי רלף מרקל ב-1974 וקרוי על שמו.
כמו בפרוטוקול דיפי-הלמן, הפרוטוקול מאפשר לשני משתתפים לשתף ביניהם מפתח הצפנה סודי בערוץ פתוח שאינו מאובטח מבלי שיפגשו ומבלי שיהיה להם מידע מוקדם כמו סוד משותף.
השיטה אינה מיושמת בפועל בשל חוסר יעילותה, חרף זאת מהווה דוגמה קלאסית לפרוטוקול מפתח ציבורי שאינו מבוסס על בעיה קשה מתורת המספרים כמו בעיית הלוגריתם הבדיד, אלא רק אלגוריתם הצפנה סימטרי.
כמו כן, הפרוטוקול בטוח רק כנגד ציתות פסיבי.
חידת מרקל היא הצפנת טקסט גלוי כלשהו המכיל בתוכו סוד מסוים, המוחלשת במכוון באופן שניתן יהיה לפענחה באמצעות כוח גס, במאמץ מסוים שהוא בפקטור שניתן לשליטה.
הדרך הפשוטה להכנתה היא באמצעות צופן סימטרי, נניח AES.
מצפינים מסר הכולל סוד (מפתח הצפנה חד-פעמי) באמצעות מפתח הצפנה מוחלש אותו מכינים מ- ספרות אקראיות והיתר מקבוע כלשהו שאינו סודי כמו מחרוזת אפסים.
לדוגמה אם המפתח באורך 128 סיביות, והוא מורכב מ-96 אפסים מובילים ו-32 ספרות אקראיות, סיבוכיות התקפת כוח גס כנגד הצופן, דהיינו ניסוי כל המפתחות האפשריים היא שזה בר ביצוע מבחינה מעשית, אך דורש מאמץ מסוים.
אפשר לשלוט בכמות העבודה על ידי שינוי .
כמו כן כדי שקל יהיה לדעת אם הפענוח הצליח, יש צורך להוסיף יתירות מכוונת כמו טקסט קבוע מוסכם מראש (למשל "חידה מספר...").
הטקסט הקבוע אינו סודי וידוע גם למצותת.
מחידה כזו אפשר לבנות פרוטוקול שיתוף מפתח כדלהלן; צד אחד, נניח אליס, מכינה חידות רבות, כאשר כל חידה היא הצפנה של מפתח-הצפנה סודי אקראי ומספר סידורי.
שימו לב שמדובר במפתח שונה מהמפתח שאיתו אליס מצפינה את החידה.
כל חידה מכילה מפתח הצפנה סודי אחר ומוצפנת במפתח שונה, למעשה מספר החידות הוא כמספר המפתחות האפשריים בטווח .
את החידות היא שולחת לצד השני, נניח בוב.
בוב בוחר באקראי חידה אחת אותה הוא מפענח בכוח גס, דהיינו מנסה את כל המפתחות האפשריים עד (במקרה הגרוע) עד שמוצא את המפתח הנכון, מחלץ את המפתח הסודי שבתוכה יחד עם המספר הסידורי, שולח את המספר הסידורי בחזרה לאליס ושומר את המפתח הסודי.
אליס שהכינה את החידות בעצמה יודעת באמצעות המספר הסידורי איזו מהחידות פוענחה לכן יודעת איזה מפתח הצפנה ברשות בוב וכעת הם משתפים ביניהם את אותו מפתח.
המצותתת איב מסוגלת לראות את כל החידות ויכולה לפענח בדיוק כמו בוב כל חידה שתבחר כי כזכור משום שהמפתח קטן, פענוח חידה אחת בלי ידיעת המפתח, בר ביצוע.
אך הבעיה היא שאינה יודעת איזו מהחידות בוב פענח והמספר הסידורי מוסתר בתוך החידה, לכן עליה לנסות לפענח את כל החידות (או לפחות מחציתן במקרה הממוצע) כדי למצוא את המספר הסידורי שהחזיר בוב לאליס ואז לחלץ את המפתח שהם שיתפו ביניהם.
אם אליס תשלח מספיק חידות זו תהיה משימה קשה.
למעשה המאמץ מצד איב לפענוח כל החידות הוא בפקטור ריבועי ביחס לכמות העבודה שהושקעה מצד אליס ובוב.
אליס ובוב מעוניינים לשתף ביניהם מפתח הצפנה סודי על מנת שיוכלו להתקשר זה עם זה בבטחה בערוץ פתוח.
נניח לצורך הפרוטוקול שהם משתמשים בצופן AES עם מפתח 128 סיביות המיוצג כאן על ידי ונניח שכל מפתח בנוי משרשור מחרוזת של אפסים עם מספר אקראי כלשהו בגודל סיביות.
עם מפתח זה אליס משתמשת כדי להצפין חידה אחת.
מבנה החידה הוא מפתח אקראי סודי בגודל 128 סיביות המסומן כאן ומספר סידורי כשהם מוצפנים יחד עם טקסט קבוע כלשהו כמו .
אליס קובעת פקטור (למשל ), כך שהמאמץ הדרוש לפענוח חידה אחת יהיה .
בוחרת מספרים אקראיים (בגודל סיביות).
כל אחד מהם מרופד באפסים משלימים לקבלת אורך 128 סיביות: .
בוחרת מפתחות הצפנה סודיים אקראיים (בגודל 128 סיביות).
מכינה חידות כדלהלן עבור החידה: .
הסימן מייצג שרשור (הדבקת שתי מחרוזות למחרוזת אחת גדולה יותר).
בוב בוחר באופן אקראי חידה אחת ומפענח אותה באמצעות כוח גס ומחלץ את הטקסט הגלוי ואת .
בוב מחזיר לאליס את המספר הסידורי של החידה ושומר בסוד את .
אליס מוצאת את המפתח המתאים למספר הסידורי וכעת הם משתפים ביניהם את מבלי שהמצותת יוכל לדעת.
נניח , מהפרוטוקול עולה שהמאמץ הדרוש לאליס להכנת כל החידות הוא , כמו כן המאמץ הדרוש לבוב לפיענוח חידה אחת גם הוא .
אולם עבור המצותת איב המאמץ הדרוש לפתרון חידה אחת הוא וישנן חידות, במקרה הממוצע עליה לפענח לפחות מחצית מהן, כלומר שזה .
כלומר הוכח שקיים פער ריבועי של פקטור העבודה בין המשתתפים בפרוטוקול לבין המצותת, אך לא יותר מזה.
מסיבה זו הפרוטוקול אינו יעיל, כיוון שלכל היותר מושג ביטחון ריבועי.
למשל אם ביטחון המערכת הוא רק , שזה מעט ולא מצדיק את ההשקעה הדרושה מצד אליס ובוב.
למרות זאת, עדיין אפשר לראות בשיטה כחלוצה ראשונה של תפישת המפתח הפומבי.
רלף מרקל פיתח את שיטת החידות שלו כשהיה סטודנט בברקלי, וכבר אז צפה את הפוטנציאל הטמון במערכת מפתח פומבי, אולם לא הכול עמדו על חשיבותה.
מאוחר יותר, כאשר דיפי והלמן פרסמו את עבודתם בנושא הצפנת מפתח ציבורי, ציינו שהרעיון של מרקל היווה בין היתר השראה עבורם לפיתוח מה שנודע לאחר מכן כפרוטוקול דיפי-הלמן, תגלית שהשפיעה מאוד על הקריפטוגרפיה המודרנית.
חידת האסיר הבורח היא חידה מתמטית על משחק שמתרחש בין אסיר וסוהר שרודף אחריו.
נוסח החידה הוא כדלקמן: אסיר כלוא בכלא מעגלי המוקף חומה ברדיוס R שעליה מפטרל סוהר.
מהירותו של הסוהר גדולה פי 4 מזו של האסיר.
ברגע שהאסיר מגיע לנקודה בחומה שהשומר אינו נמצא בה, הוא מטפס על החומה במהירות הבזק ונמלט.
האם יוכל האסיר לברוח ואם כן כיצד?
הפתרון, כלומר האסטרטגיה של האסיר, היא לצבור יתרון זוויתי מרבי ובמקביל להגדיל את המרחק ממרכז המעגל.
המרחק המרבי r ממרכז המעגל בו עדיין ניתן לצבור יתרון זוויתי ככל הניתן הוא r = R/4, שכן יחס המהירויות הוא 4 לכן האסיר צריך לנוע במעגל ברדיוס r (כמעט r במובן הגבולי) כדי שמהירותו הזוויתית תשתווה לזה של הסוהר.
האסיר ימשיך לנוע במעגל ברדיוס r עד שהוא יצבור יתרון זוויתי של π רדיאנים על הסוהר ולאחר מכן ינוע בקו ישר לאורך הרדיוס מרחק של 3/4R.
הזמן שלוקח לאסיר לעשות זאת הוא לעומת הזמן שלוקח לסוהר להגיע לנקודה הנגדית לו על החומה .
כיוון ש- קטן מ- נובע שהאסיר יוכל להימלט.
יחס המהירויות הקריטי בין הסוהר לאסיר, שמעליו האסטרטגיה הזו לא תעבוד מקיים:
לפיכך יחס המהירויות הקריטי הוא .
אף על פי כן, האסטרטגיה המביאה ליחס קריטי זה אינה פתרון אופטימלי וקיים נתיב המביא ליחס מהירויות קריטי גבוה יותר.
ישנם שני סוגי יתרונות במשחק שאותם האסיר יכול לצבור על פני הסוהר: יתרון זוויתי ויתרון של ריחוק מהמרכז.
שני היתרונות יכולים להיות מומרים אחד לשני, כלומר ניתן להמיר יתרון זוויתי ליתרון של ריחוק מהמרכז לפי היחס .
הפתרון הוא, משיקולים של תורת המשחקים, לנוע מנקודה C בקו ישר בכיוון מסוים, אותו אפשר להסיק מגאומטריה.
בנקודה ההגעה של האסיר צריך להתקיים שהשינוי במרחק שהאסיר צריך לרוץ עקב תזוזה של נקודת ההגעה אל נקודה שנמצאת בסביבה שלה, שווה לשינוי במרחק שהסוהר צריך לעבור חלקי K – תוספת זמן התנועה של הסוהר שווה לתוספת זמן התנועה של האסיר, כלומר הם מגיעים באותו זמן לנקודה המיועדת.
זה שקול לכך שבנקודה זו יחס המהירויות הדרוש ללכידת האסיר מקסימלי.
נסמן את הזווית CED שבאיור ב-.
אם נחבר את מרכז המעגל O עם E אזי הזווית OEC שווה (שכן משיק למעגל מאונך לרדיוס) לפיכך , וממשפט הסינוסים לגבי משולש OCE נקבל , כלומר זווית OCE היא 90 מעלות וזה הפתרון – לנוע בכיוון משיק למעגל ברדיוס .
יחס המהירויות הקריטי מקיים: .
חידת חמשת החדרים היא חידה קלאסית ופופולרית.
בחידה ישנו מלבן המחולק ל-חמישה חדרים.
מטרת הפותר היא ליצור מסלול העובר פעם אחת בכל קיר.
כמו בחידת הגשרים של קניגסברג, החידה יכולה להיות מוצגת כגרף שבו כל חדר (כולל השטח שמחוץ למלבן) מסומן על ידי קודקוד ושני קודקודים מחוברים בקו אם יש להם קיר משותף.
כיוון שיש יותר משני קודקודים עם מספר אי זוגי של קצוות (בגרף הם מסומנים בכתום), המולטיגרף אינו מכיל מסלול אוילר, מה שאומר שהחידה לא פתירה.
אפשר לפתור את החידה על ידי שינוי הכללים.
לדוגמה, אם מרשים מעבר ביותר מקיר אחד כל פעם (כלומר דרך פינות), מעבר רב פעמי בקירות או פתרון החידה בטורוס ולא במישור.
אפילו ללא שימוש בתורת הגרפים לא קשה להוכיח שלחידה אין פתרון.
ראשית צריך להבהיר את הכללים.
החדרים וקו הפתרון צריכים להיות מצוירים על צד אחד של נייר שטוח.
קו הפתרון חייב להיות רציף, אבל יכול להיות ישר או מכופף ויכול לחצות את עצמו (אבל לא בתוך קיר).
קו הפתרון חייב לעבור דרך כל "קיר" בדיוק פעם אחת, כאשר "מעבר" פירושו חצייה מצד אחד של הקיר לצד השני, מחדר לחדר אחר או מחדר לאזור החיצוני.
כלל זה בא למנוע מעבר בשני קירות בו זמנית - בפינה בה הם נפגשים - או מעבר לאורך הקיר וחזרה לאותו צד.
ישנם 16 "קירות", שבעה מפרידים את החדרים זה מזה, ותשעה מפרידים את החדרים מהאזור החיצוני.
ההוכחה היא הוכחה בדרך השלילה.
כלומר, אנו מניחים שיש פתרון, מוצאים את המאפיינים של כל הפתרונות, ואז מראים שמאפיינים אלה סותרים את הכללים.
כך אנו מסיקים שטעינו ואין פתרון.
תארו לכם שיש "משקיף" בכל חדר.
המשקיף יכול לראות את קו הפתרון רק כשהוא נמצא בחדר שלו.
כשמציירים את קו הפתרון הוא יראה אותו נכנס ויוצא מהחדר שלו.
בנוסף לכך הוא יכול לראות את הקו מתחיל או מסתיים בחדר שלו.
אין משקיף באזור החיצוני כך שישנם 5 משקיפים.
ראשית, נתבונן במשקיפים הנמצאים בחדר השמאלי התחתון ובחדר הימני התחתון.
לכל חדר יש ארבעה קירות.
אם הקו מתחיל בחדר שבו המשקיף נמצא, המשקיף יראה את הקו נוצר ויוצא מהחדר.
לאחר מכן הוא יראה את הקו נכנס ויוצא מהחדר, ולבסוף הוא יראה את הקו נכנס לחדר ומסתיים שם (לא נשארו לקו קירות לצאת דרכם).
אם הקו לא מתחיל בחדר בו המשקיף נמצא המשקיף יראה את הקו נכנס ויוצא מהחדר פעמיים, כשהוא חוצה את כל הקירות.
עד כאן אין שום בעיה.
כעת, נתבונן במשקיפים בשלושת החדרים האחרים.
לכל חדר ישנם חמישה קירות.
אם הקו מתחיל בחדר בו המשקיף נמצא, המשקיף יראה את הקו נוצר ויוצא מהחדר (קיר אחד), לאחר מכן הוא יראה את הקו נכנס ויוצא (שני קירות נוספים), ולבסוף הוא יראה את הקו נכנס ויוצא (שני הקירות האחרונים).
אם הקו לא נוצר בחדר, המשקיף יראה את הקו נכנס ויוצא (שני קירות), לאחר מכן הוא יראה את הקו נכנס ויוצא שוב (שני קירות נוספים), ולבסוף הוא יראה את הקו נכנס ומסתיים (לא נשארו לקו עוד קירות לצאת בהם).
כך שאנו רואים שבחדרים עם חמישה קירות הקו חייב להתחיל או להסתיים, אין אפשרות אחרת.
הטיעונים שלנו לא טענו דבר על הקירות שאותם קו הפתרון עובר, הסדר שבו קו הפתרון חוצה את הקירות או הדרך שקו הפתרון עושה מחוץ לחדר, כך שהטענות שלנו תקפות לגבי כל הפתרונות האפשריים.
לסיכום כדי לעבור בכל הקירות בחדרים עם חמישה קירות הקו חייב להתחיל או להסתיים באותו החדר.
אולם יש לנו שלושה חדרים עם חמישה קירות.
לקו הפתרון יש התחלה אחת וסוף אחד כך שהוא יכול לעבור בכל חמשת הקירות רק בשני חדרים, ובחדר השלישי הוא יכול לעבור לכל היותר בארבעה קירות.
לכן קו הפתרון לא מציית לכל הכללים (הוא לא מציית לכלל המחייב אותו לעבור בכל הקירות).
חיה אסתר גודלבסקי, המוכרת בשם חיה אסתר, (נולדה ב-9 ביולי 1941) היא משוררת, ציירת ואמנית מיצב ישראלית.
אסתר נולדה בשנת 1941 למשפחה חרדית בירושלים.
במלחמת העצמאות הופגז בית מגוריה, והמשפחה עברה לשכונת קטמון.
היא בעלת תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ובשנת 1979 קיבלה תואר שני בחינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1983 יצא לאור ספרה הראשון, "אבנים רכות", ובעקבות זאת פוטרה מעבודתה כמורה בבית ספר חרדי לבנות.
ומאז פרסמה 18 ספרי שירה.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 נמנתה, לפי ירון אביטוב, בין קבוצת סופרים דתיים שנחשבו בעיני הביקורת כ'יורשיה הרוחניים של זלדה' (מלבדה הוא מונה את: אסתר אטינגר, יונדב קפלון, אדמיאל קוסמן וחנה בת שחר).
עוסקת גם בציור, והציגה מיצירותיה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות.
בשנת 2008 נפגשה עם פרופ' מוטי עומר, האוצר של מוזיאון תל אביב, שדחה את עבודותיה.
תחושת הפגיעה בעקבות מפגש זה הובילה אותה לכתיבת הפואמה "צרחת היופי", שיצאה לאור באותה שנה בהוצאת כרמל.
חברה באגודת האמנים והפסלים (מ-1989), באגודת הסופרים העברים (מ-1992) ובמרכז פא"ן ישראל (מ-1997).
אם לארבעה - הרב משה גודלבסקי, מנהל בית ספר, הרב אהד טהרלב, ראש מדרשת לינדנבאום, נעמה שני ועדיה גודלבסקי, אמנית.
ויקרא – סדרת קדושים: מדריך למורה, בהוצאת משרד החינוך והתרבות, המרכז לתוכניות לימודים, תשל"ד
אבנים רכות הוצאת עקד, 1983 - סיפורים.
כתונת אור: סיפורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987
צפור היכלות: מסע הוצאת כרמל, 1989
אקדמות השם: המחברת הראשונה הוצאת כרמל, 1994
איל כחול: פואמה הוצאת תמוז, 1995
הרוח והדם הוצאת ירון גולן, 1996
כי הריח יש לו מבוא גדול באהבה הוצאת מרחף, 1998
אלוה מדבר בשרי: שירים, הוצאת כרמל, 2001
הנחתי אותם בחביוני ההיסטוריה: פואמה וששה תחריטים הוצאת מרחף, 2002
מעשה תהום: שירים הוצאת כרמל, 2004
שרפה: שירים, הוצאת כרמל, 2006
בעגול הדק הענק של מולד הירח: שיר וששה תחריטים, הוצאה עצמית, 2007
צרחת היפי: פואמה, הוצאת כרמל, 2008
תפוחי תהו: שירים, הוצאת כרמל, 2012
מראה חלום: שירים וקטעי פרוזה, הוצאת כרמל, 2014
הבלנדר במוח שלי תנור, הוצאת 62, 2016
שני קובצי שירה שלה יצאו לאור בתרגום לצרפתית:
מענק יצירה מטעם קרן תל אביב לספרות ואמנות ב-1989.
פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ב-2003.
פרס ליצירה אמנותית ע"ש שושנה איש-שלום (2008).
חיה אסתר, באתר של נילי דגן
חיה אסתר, בעיגול הדק הענק של מולד הירח, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 278–279, הוצאת כרמל, 2017.
אלי הירש, חיה אסתר, צרחת היופי, 10 באוקטובר 2008; במקור מתוך המוסף "7 לילות" של ידיעות אחרונות
צדוק עלון, לרוות דודים עם ההוויה, צדוק עלון על המשוררת חיה אסתר, באתר nrg, 16 באוקטובר 2013
רן יגיל, הן ירדו אלינו מן ההר ולוחות השירה בידיהן, באתר סלונט, 24 במרץ 2024
חיה'לה־קרולינה קאולה הייתה נדבנית יהודייה, סוכנת החצר של דוכסות וירטמברג והאישה העשירה ביותר בגרמניה בתקופתה.
חיה'לה, ובשמה הגרמני: קרולינה, הייתה הגדולה בין ששת ילדיהם של יצחק רפאל, מנהיג הקהילה היהודית המקומית בכפר בוכאו (Buchau am Federsee), ואשתו רבקה מרגנסבורג.
אביה עבד בשירות בית הוהנצולרן-הכינגן.
חיה'לה-קרולינה ואחיה למדו יחד כמקובל בקרב המשפחות המתקדמות של המעמד העליון היהודי במאה ה-18, מפי מורה הבית שלהם.
בגיל 18 נישאה לעקיבא אורבך מהכינגן, שהקדיש את כל עתותיו ללימוד תורה ועיון בתלמוד, והניח את האחריות הכלכלית למשפחתם הגדלה במהירות בידי אשתו.
סדרת יוזמות כלכליות שלה, קידמה מאוד את דוכסי וירטמברג מבית וירטמברג שבשירותם עבדה והם גמלו לה על כך במעמד ובממון.
משנת 1790 החלה לשמש ספקית בקנה מידה גדול לצבא המקומי ובשנים ספורות רכשה הון רב, היא קיבלה פטור ממס למגורים בשטוטגרט ולודוויגסבורג.
קאולה נודעה ביופייה ובנדבנותה, היא חילקה כספי צדקה לעניים בלי הבדל דת, ותמכה בקהילה היהודית הקטנה בהכינגן.
חיה'לה נפטרה בא' בניסן ה'תקס"ט, 18 במרץ 1809, ונקברה בבית הקברות היהודי בהכינגן.
חידת שקילה היא חידה שבה על הפותר לזהות מטבע מזויף אחד בין מטבעות תקינים אחדים (למשל ערימה של שמונה מטבעות שבהם אחד מזויף), תוך שימוש במספר מזערי של שקילות במאזני כפות, שבהן לכל שקילה תיתכן אחת מתוך שלוש תוצאות אפשריות: כפות מאוזנות, כף ימין נוטה למטה, כף שמאל נוטה למטה.
לעיתים ידוע סוג החריגה של המטבע המזויף - קל מהרגיל או כבד מהרגיל, ולעיתים יש לזהות גם את סוג החריגה.
להלן נציג חידות פופולריות אחדות בז'אנר זה.
לכל שקילה יש שלוש תוצאות אפשריות, ולכן מספר התוצאות האפשריות ב-a שקילות הוא .
כדי שהמטבע החריג יהיה ניתן לזיהוי, מספר האפשרויות א-פריורי אינו יכול לעלות על המספר הזה.
על מנת שאפשר יהיה לזהות מטבע מזויף אחד מתוך n מטבעות, מוכרח להתקיים אם ידוע שהמטבע החריג קל (או כבד) משאר המטבעות, או אם אופי החריגה אינו ידוע.
מכאן למשל שאם אופי החריגה אינו ידוע, אי אפשר למצוא מטבע חריג מבין 14 מטבעות בשלוש שקילות; ואי אפשר למצוא מטבע חריג מבין 5 מטבעות בשתי שקילות.
חסמים דומים אפשר לחשב גם עבור חידות מסובכות יותר, שבהן יש לזהות יותר ממטבע חריג אחד.
מה אפשר לעשות בשקילה אחת
נניח שלפנינו שלושה מטבעות, שאחד מהם מזויף.
בבעיה זו יש שש אפשרויות (כל מטבע עשוי להיות מזויף, ואז קל או כבד מהרגיל), ולכן לא ניתן לפתור אותה בשקילה אחת.
עם זאת, שקילה אחת מאפשרת למצוא את המטבע המזויף ואת סוג הזיוף במקרים הבאים:
אם כל אחד מהמטבעות חשוד בכיוון ידוע מראש, משווים זוג מטבעות החשודים באותו כיוון (מוכרח להיות זוג כזה לפי עקרון שובך היונים: יש יותר מטבעות מסוגי זיוף).
אם הם שונים, זה שנוטה לכיוון החשד הוא המזויף, ואם הם שווים הרי שהמטבע השלישי מזויף.
אם ידוע שמטבע אחד תקין, ומטבע אחר חשוד רק בכיוון אחד (השלישי עשוי להיות מזויף בשני הכיוונים).
משווים את המטבע התקין למטבע העלום.
אם המטבע העלום קל או כבד יותר, הרי שהוא מזויף ומצאנו גם את כיוון הזיוף; ואם הם שווים, הרי שהשלישי מזויף (בכיוון האפשרי היחיד עבורו).
(כל בעיה שבה יש שלוש אפשרויות שייכת לאחד הסוגים האלה).
בחידה זו נתונים 12 מטבעות, שאחד מהם מזויף - ייתכן שהוא כבד יותר וייתכן שהוא קל יותר.
באמצעות שלוש שקילות בלבד במאזני כפות יש למצוא את המטבע המזויף ולקבוע האם הוא קל יותר או כבד יותר ממטבע תקין.
חידה זו הייתה פופולרית במהלך מלחמת העולם השנייה, ולראשונה הופיעה בדפוס בשנת 1945, במאמר מאת האוורד גרוסמן.
נסמן כל אחד מהמטבעות באחד מהסימונים הבאים: "?" כדי לציין שהמטבע עלום (איננו יודעים אם הוא תקין, קל או כבד), "+" כדי לציין שהוא חשוד-ככבד (כלומר הוא כבד או תקין), "-" כדי לציין שהוא חשוד-כקל (כלומר הוא קל או תקין), ו-"0" כדי לציין שהוא תקין.
בתחילת התהליך כל המטבעות מקבלים את הסימון "?", משום שאיננו יודעים עליהם דבר.
שקילה ראשונה: מניחים ארבעה מטבעות על כל כף של המאזניים.
אם בשקילה הראשונה הכפות מאוזנות, זו ראיה ששמונת המטבעות שנשקלו כולם תקינים (00000000) והמטבעות שלא נשקלו נותרו עלומים (????).
שקילה שנייה: משווים שלושה מטבעות תקינים כנגד שלושה מטבעות עלומים (000 כנגד ???).
אם בשקילה זו מתקבל שוויון, הרי שהמטבע המזויף הוא המטבע העלום הרביעי, וכדי לזהות האם הוא קל או כבד די להשוות אותו (בשקילה שלישית) למטבע תקין.
אם בשקילה השנייה מתקבל אי-שוויון ???
> 000, הרי שהמטבע המזויף כבד והוא אחד משלושת המטבעות העלומים שהשתתפו בשקילה זו.
בשקילה שלישית שוקלים שניים מאלה זה כנגד זה.
אם הכפות מאוזנות המטבע הכבד הוא השלישי, ואם אחת מהן כבדה הרי שמונח בה המטבע המזויף.
אם בשקילה השנייה מתקבל האי-שוויון ההפוך ???
< 000, הרי שהמטבע המזויף קל, וההמשך בדיוק באותו אופן.
אם בשקילה הראשונה הכפות אינן מאוזנות, זו ראיה שבכף אחת מונחים מטבעות ++++, ובשנייה ----; ארבעת המטבעות שלא נשקלו הם תקינים: 0000.
שקילה שנייה: מניחים בכל כף שני מטבעות חשודים ככבדים ואחד החשוד כקל (++- כנגד ++-).
אם בשקילה זו מתקבל שוויון, הרי שהמטבע המזויף הוא אחד משני החשודים-כקלים הנותרים; משווים ביניהם (בשקילה שלישית), והקל הוא המזויף.
המטבע המזויף הוא או אחד משני החשודים-ככבדים בכף הכבדה, או המטבע החשוד-כקל בכף הקלה (כל השאר תקינים).
משווים (בשקילה שלישית) את המטבעות החשודים-ככבדים זה לזה.
אם אחד מהם כבד יותר, הוא המזויף; ואם הם שווים המזויף הוא המטבע השלישי.
חידה על שתי שקילות עם מטבעות צבעוניים
בחידה זו, שהמציא פול קרי (Paul Curry) ופרסם מרטין גרדנר בטורו בסיינטיפיק אמריקן, נתונים שלושה זוגות של מטבעות: שניים כחולים, שניים אדומים ושניים לבנים.
ידוע שבכל זוג יש מטבע קל ומטבע כבד, שכל המטבעות הקלים הם שווי משקל, ושכל המטבעות הכבדים הם שווי משקל.
יש למצוא, בשתי שקילות בלבד, את המטבע הכבד בכל זוג.
לחידה יש 8 תוצאות אפשריות (בכל זוג יש לקבוע מיהו המטבע הכבד).
בשתי שקילות יש 9 תוצאות אפשריות, ולכן על פי שיקולי תורת האינפורמציה יכול להיות פתרון, אבל ללא מרווח רב לטעויות.
עד כדי שינוי הצבעים, מתברר שהדרך היחידה לפתור חידה זו היא להשוות בשקילה הראשונה אדום וכחול לאדום ולבן: אם האדום+כחול כבדים יותר, סימן שהאדום בצד זה הוא המטבע הכבד, ובנוסף הכחול שנשקל הוא המטבע הכבד מבין הכחולים או שהלבן שנשקל הוא הקל מבין הלבנים.
השוואת הכחול שנשקל ללבן השני מוצאת איזו משלוש האפשרויות האלה היא הנכונה.
אם האדום+לבן כבדים יותר, התוצאה הפוכה, וההכרעה מתקבלת באותו אופן.
ואילו כפות מאוזנות מראות שהמטבע האדום שבצד הכחול שווה במשקלו למטבע הלבן, ואילו המטבע האדום שבצד הלבן שווה במשקלו למטבע הכחול; אלו שתי אפשרויות ששקילה שנייה מכריעה ביניהן.
חיה אוסטרובר (נולדה ב־8 באוגוסט 1946) היא חוקרת שואה והומור, סופרת ומרצה.
אוסטרובר נולדה בתל אביב לזוג הורים יוצאי פולין (חנה לבית מלצר, ונתן), וחיה בה גם כיום.
שירתה בצה"ל כמדריכת גדנ"ע בבסיס שדה בוקר.
בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה ובקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ובעלת תואר שני בחינוך מאוניברסיטת תל אביב בהצטיינות.
במהלך לימודיה האקדמיים הדריכה גדנ"ע בבית ספר מקצועי.
כשסיימה את לימודי התואר השני, הייתה יועצת חינוכית במפת"ן ובין השנים 1977–1981 ניהלה חטיבת ביניים לתלמידים בעלי בעיות התנהגותיות ורגשיות.
בהמשך ניהלה בתי ספר שונים והדריכה בני נוער במסעות לפולין.
בשנת 2000 סיימה דוקטורט באוניברסיטת תל אביב.
עובדת במכללה האקדמית בית ברל כמרצה לפסיכולוגיה וכמדריכה פדגוגית, בפרט בנושאים: מבוא לפסיכולוגיה, פסיכולוגיה קוגניטיבית, פסיכולוגיה התפתחותית, פסיכולוגיה של ההומור, חשיבה יצירתית, המשחק וחשיבותו, ניהול כיתה ותקשורת בין-אישית.
היא ממקימי האגודה הישראלית לחקר ההומור.
החל משנת 2002 מתרגלת יוגה בשיטת איינגר.
עבודת הדוקטורט של אוסטרובר עסקה בנושא "ההומור כמנגנון הגנה בשואה".
היה זה המחקר המקיף הראשון בתחום ההומור בשואה.
במחקרה ראיינה 55 ניצולי שואה שסיפרו לה על התמודדותם עם זוועות השואה באמצעות הומור שכלל היגדים הומוריסטיים, שירים הומוריסטיים, ציורי קריקטורות ועוד.
ספרה, "ללא הומור היינו מתאבדים", מבוסס על עבודת הדוקטורט שלה.
הספר כולל בתוכו מגוון ראיונות עם 55 ניצולי שואה, ניתוחים של סוגי ההומור השונים, חקירה של תפקידם והצגה של ביטויי ההומור בגטאות ובמחנות.
כן כולל הספר את סיפורם המופלא של שני ליצני גטו, רובינשטיין מגטו ורשה והרשקוביץ מגטו לודז'.
סקירת הספרות נחלקת לשני חלקים עיקריים: החלק ראשון עוסק בתיאוריות המרכזיות של ההומור והצחוק, כולל הומור יהודי, בו נסקרו ספרי מחקר ומאמרים רלוונטיים.
החלק השני עוסק בנושא ההומור והצחוק בשואה, כפי שבא לידי ביטוי בהיגדים, באפיזודות ובאמצעי מבע שונים; שירים הומוריסטיים וסאטיריים, קברטים ומופעים הומוריסטיים ויצירות קריקטוריסטיות שנוצרו בשואה, ובו נסקרו ספרי מחקר, עדויות, יומנים, כרונולוגיות, ספרי אמנות ושירה בשואה.
כן נסקרו ספרי מחקר וזיכרונות שנכתבו על ידי חלק מהמרואיינים.
אוסטרובר עוסקת בספר בשאלה האם בכוחו של ההומור לשמור על הבריאות הנפשית והגופנית שלנו גם בהתמודדות עם אירוע טראומטי כמו השואה.
השימוש בהומור ובצחוק בתקופת השואה היה ידוע בין הניצולים, אך עד כה לא הוקדש לו מחקר של ממש.
מאמריה בנושא זה פורסמו באנגלית, באיטלקית ובספרדית.
בנוסף, פורסמו כתבות על ספרה בסינית, בפורטוגזית, בפולנית, בגרמנית וברוסית.
פרופ' מייקל ברנבאום כתב במאמר ביקורת על ספרה:
קראתי את עבודתה החשובה של חיה אוסטרובר "It Kept Us Alive" בכעס הולך וגובר, לא בגלל שהוא ספר גרוע, אלא דווקא בגלל שהוא ספר טוב כל כך, המוביל אותנו באמצעות ההומור לחייהם של אלה שנדונו לחיות בשואה ...
לכל נושא היא מביאה שליטה בתחומים המרובים שלה, פסיכולוגיה וסוציולוגיה, היסטוריה והומור, ותשומת לב מדויקת לפרטים, תוך יכולת לגרום לנושאים שלה להתעורר לחיים.
כשתקרא את הספר הזה תצחק ותבכה, תרים את האגרוף בהתרסה.
זעמך על הצוררים ימצא אמצעי ביטוי חדשים, וההתפעלות שלך מכוחות החיים שאיפשרו לחלק מהקורבנות לשרוד תתעצם...
קראתי את העבודה הזו בקנאה על טווח השליטה שלה, על התובנות הנלהבות שלה ועל האומץ הגולמי שגילתה בהתמודדות עם מה שהוא בוודאי נושא רגיש ביותר".
אוסטרובר תרמה את כל ההקלטות והתמלולים של עדויות ניצולי השואה ששימשו אותה לצורך המחקר, לארכיון בית לוחמי הגיטאות, שהקים אוסף על שמה.
המבקר אבנר שפירא כתב בביקורת על ספרה: "ספרה של אוסטרובר הוא ניסיון חלוצי להבנת התפקידים הפסיכולוגיים שמילא ההומור בקרב מקצת היהודים, אף כי לא כולם, בעת מלחמת העולם השנייה.
אוסטרובר הייתה יועצת אקדמית לארבעה סרטי טלוויזיה המבוססים על עבודת הדוקטורט שלה, ששודרו או הוקרנו לרגל יום הזיכרון לשואה ולגבורה או לקראתו:
הערב: הניצול, בימוי: גבריאל ביבליוביץ', שודר לראשונה בערוץ 2, 2002.
מעבר לדמעות, בימוי: חדווה גלילי סמולינסקי, שודר לראשונה בערוץ 2, 2002.
The Last Laugh , בימוי: פרן פרלשטיין, הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים טרייבקה שבניו יורק, 2016.
הייתם צריכים להיות שם, בימוי: ירון ניסקי ואבי מרקדו, שודר לראשונה בכאן 11, 2020.
ספרה של אוסטרובר עובד להצגה בשם "ובכל זאת צחקנו", בבימויו של מאיר בן סימון, בביצוע קבוצת "תספיס" ובהפקת "העמותה לקידום תרבות התיאטרון בישראל".
במסגרת התוכנית "אקדמיה באלף" (קול ישראל, רשת א') היא הרצתה על "ההומור כמנגנון הגנה בשואה" (בין התאריכים: 15 ביוני 2001 ל-26 באוגוסט 2001).
אוסטרובר כתבה שתי תוכניות לימוד (פיתוח משותף), בנושא: "הוראת השואה באמצעות בולים תמונות תמלילים וציורי ילדים" באמצעות מחשב.
האחת יועדה לתלמידי חטיבת הביניים, והשנייה יועדה לתלמידי בית הספר היסודי.
שתי התוכניות תורגמו לאנגלית והוצגו באתר שבנתה במיוחד לכך, שכולל גם דוגמאות ציורים ששלחו אליה תלמידי בתי ספר יסודי מישראל ומכל העולם.
אוסטרובר זכתה בפרס חינוך על יוזמה חינוכית ראויה לשבח מהמכון ללימודי השואה "משואה", על תוכנית חדשנית ויוצאת דופן שכתבה ל"הוראת השואה באמצעות בולים, תמונות וציורי ילדים", לתלמידי חטיבת ביניים ומעלה.
"ד"ר אוסטרובר הייתה אחת הנשים הראשונות שבנו אתר בעברית בנושא חינוכי, במקרה זה הוראת השואה דרך בולים."
חידת תשע הנקודות היא חידה מתמטית שמבקשת לחבר תשע נקודות המסודרות בריבוע עם עט בארבעה (או פחות) קווים ישרים מבלי להרים את העט.
החידה הופיעה תחת שמות רבים אחרים במהלך השנים.
סם לויד טען שהמציא את החידה בשנת 1907.
חידת משולם היא סדרה עלילתית-תעודית בת שלושה פרקים ששודרה בשנת 2022 בערוץ כאן 11. הסדרה עקבה ושחזרה את פרשת עוזי משולם שהתרחשה ביהוד בשנות ה-90 של המאה ה-20. יוצרי הסדרה הם רני סער, אושר אסולין, יואב גרוס ועמי גלאם.
נכון לאוגוסט 2023, פרקי הסדרה צברו למעלה מ-257 אלף צפיות באתר יוטיוב.
את דמותו של משולם שיחק בשחזור השחקן יואב לוי.
לצד השחקנים והשחזור העלילתי, התראיינו בסדרה גם דמויות שלקחו חלק בזמן אמת בפרשה: שוטרים, עיתונאים וחברי קבוצתו של עוזי משולם – וזאת לצד קטעי ארכיון.
לעיתים הראיונות נערכו במקביל לעלילה המבוימת – כך במקרה של אילה חסון, שהתראיינה במקביל לגילומה על ידי השחקנית דנה מיינרט.
דניאל שירין ממקור ראשון, נועם פתחי מישראל היום ורועי אבן מTvbee שיבחו את הסדרה.
לעומת זאת, מוטי ענברי מעיתון הארץ ביקר את הסדרה וטען כי היא מסע יחסי ציבור למשולם.
יואב לוי – עוזי משולם
מירב שירום – אלישבע משולם
שחף קהלני – שלומי משולם
גיא גורביץ – נתן שיפריס
חגית דסברג – שושי זייד
דנה פרידר – הבת של שושי זייד
איתמר זנדני – שלומי קעטבי
יפתח קמינר – גבי לסט
אודי רצין – דוד צור
דנה מיינרט – איילה חסון
יהודה נהרי – רמי צוברי
חידת שושני הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2023 הסוקר את חייו של מר שושני.
הסרט בוים והופק על ידי מיכאל גרינשפן.
הסרט עוסק בניסיונו של גרינשפן להתחקות אחר דמות מסתורית בשם שושני.
במשך עשור (2013–2023) נסע גרינשפן ונפגש עם אנשים רבים שהכירו את שושני, כמו הפילוסוף עמנואל לוינס, אלי ויזל, שאותו לימד שושני בבית היתומים בעיר טברני, פרופסור צבי בכרך אשר למד משושני כנער – כשהגיע לקיבוץ בארות יצחק, תלמידיו באורוגוואי, פרופסור יעקב גולדברג, פרופסור שלום רוזנברג ואחרים.
"פשט" (כל מה שידוע על שושני עד תחילת התחקיר), "דרש" (איך להבין את שושני), "רמז" (עמוק יותר) ו"סוד" (היכל הידע).
חלוקה זו היא מחווה לאמירת לוינס, שלמד משושני כי ראוי שכל פסוק יפורש לפי ארבע הדרכים הללו.
לדברי ויזל, דיבר שושני שלושים שפות.
כשפגש פרופסור טיבטי, החל לדבר איתו בטיבטית.
בניסיון לגלות את שמו האמיתי, הזמינו ויזל לעלות לתורה כדי לגרום לו לומר את שמו האמיתי, ושושני אמר כי שמו היהודי הוא מרדכי.
לאחר מכן התגלה במסמכים שנותרו בארכיון של בעלי זכות הבחירה באורוגוואי כי שם משפחתו היה אוחנונה.
בחלק האחרון: ה"סוד", גילה גרינשפן את המחברות של שושני אשר נשמרו על ידי חסידיו בירושלים.
המחברות עוסקות באסטרונומיה, פיזיקה, רפואה, מתמטיקה, היסטוריה, תלמוד, פילוסופיה וקבלה.
ותוכנם כולל תיאור אירועים בחייו של שושני ומחשבותיו על נושאים שונים.
הטקסטים לעיתים כתובים בצורה מוצפנת וקשה להבין את משמעותם, אך גרינשפן הצליח לפענח אותם בעזרת מחשב.
בעזרת מומחים כמו הרב אורי שרקי, אלימלך הונא, עקיבא כהנא ואחרים הצליח גרינשפן לחשוף חלק מהאירועים בחייו של שושני.
הוא נולד במרקש ב-1889. ארוסתו של שושני, שרה אביטבול ממרקש, נורתה לנגד עיניו בפריז על ידי הגרמנים ללא אזהרה.
מצרפת הכבושה ברח שושני לשווייץ, והתחזה למשוגע כדי שלא יוסגר חזרה לידי הגרמנים.
אובחנה אצלו פסיכופתיה עם נוירוזיס.
לפי ד"ר מישל גולדברג מפריז, טען הגסטפו ששושני יהודי, והורה לו להתפשט.
שושני אמר שהוא מוסלמי, והגסטפו הביא אימאם.
אחרי שעתיים של שיחה עם שושני, אמר האימאם לקצין הגסטפו שהאדם הזה בוודאות מוסלמי, ומעולם הוא לא למד כל כך הרבה על הקוראן בשעתיים.
מכתבי שושני עלו מספר נושאים בהם התמקד:
פרק פ"ט בתהילים, פסוק 39, הפותח במילים: "ואתה זנחת".
שושני כתב בכתביו: "תמהתי על חכמי המאספים, מדוע לא השמיטו זה מן האוסף של תהילים" והוסיף: "אין אדם נתפס על צערו", "אין בתנ"ך פרק נחמד כזה", "כאן מתייאש 39", "מחרף מכל מקום", "למרות צעקתו, הפרת ברית".
בהמשך חזר שושני וכתב שוב: "ה' מפר ברית".
שושני ראה את העולם כאוסף של טקסטים ופסוקים, שצריך לפרש אותם שוב ושוב, כדברי לוינס: "שושני תמיד טען שיש בכל פסוק ופסוק שני מיליון וארבע מאות אלף פירושים אפשריים".
שושני לא רצה לקבל פרסים, כסף או כבוד, אלא רצה רק ללמד, והשאיר ליהודים אוצר.
שושני הפציר בכתביו הסודיים: "אל תהיו שטחיים, שמי אינו חשוב, מראי אינו חשוב, לימדו, קיראו, חיקרו, חישבו בעצמכם".
הפקת הסרט נתמכה גם על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, קרן אבי חי, קרן רבינוביץ לאמנויות, קרן מתנאל, קרן מיימונידיס, כאן 11, ועידת התביעות, המועצה הישראלית לקולנוע, משרד התרבות והספורט ועוד.
הסרט יצא לאקרנים ב-1 באוקטובר 2023. ב-4 במאי 2024 הוקרן הסרט בכאן 11 והועלה לצפייה חופשית באתר יוטיוב, שם צבר כ־450 אלף צפיות.
שנהארגוןמדינהקטגוריהתוצאה 2023 פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה חיפה, ישראל התחרות לקולנוע ישראלי תיעודי 2023 פורום מבקרי הקולנוע בישראל ישראל הסרט התיעודי הטוב ביותר
ארז דבורה, מבקר הקולנוע של ynet, כתב על הסרט: "במסע שנמשך למעלה מעשור, תופר גרינשפן את הגלובוס מצד אחד לשני בניסיון להתחקות אחר איש המסתורין "מר שושני".
התעלומה המוצגת היא כה יוצאת דופן, עד שכמעט מובטחת הישמטותה של הלסת מספר פעמים במהלך הצפייה של הסרט שהופק על ידי תאגיד כאן".
מרלין וניג כתבה באתר פורטפוליו: "הסרט בנוי כתעלומה סביב דמותו, באופן אותנטי.
הוא מתלכד לכדי דוקו מתוחכם ועשוי היטב, שנלגם בלגימה אחת של שעה וחצי.
צפיתי בו מרותקת וחוויתי אותו כעוצמתי בהרבה מישורים.
הוא כמו ענה לי על השאלות כמבקרת חקרנית, ועשה זאת מתוך הרמוניה קולנועית, תוכנית וויזואלית, כחלק מפענוח התעלומה "מיהו מר שושני" שהוא מעלה".
רועי אבן כתב במאקו: "למרות שהמשימה של הבמאי מיכאל גרינשפן נראית אבודה מלכתחילה – קשה להאמין עד כמה הוא מצליח להתקרב ליעד.
כבר בפתח "חידת שושני", סרט הדוקו הבלשי והמרתק, אחד המרואיינים מגדיר את שושני כמי שהיה 100% גאון ו-100% מטורף.
שעה וקצת לאחר מכן כבר ברור על מה הוא דיבר".
חיה זיידנברג (1926 – 1 בפברואר 1948) הייתה צעירה שהוצאה להורג על ידי אנשי הלח"י בראשית מלחמת העצמאות באשמת בגידה.
זיידנברג נולדה לראובן לוי ופנינה לבית זיידנברג במשפחה בת חמישה ילדים בתל אביב.
זיידנברג החלה לעבוד בדואר במקום אחיה פסח לאחר שזה התגייס לצבא הבריטי.
בדואר למדה זיידנברג אנגלית וערבית וגם הכירה את דאוד יסמיני, צעיר ערבי-נוצרי, בן למשפחה אמידה מיפו, שאמו הייתה ממוצא איטלקי.
עם הזמן נוצר בין השניים קשר רומנטי.
כאשר הקשר נודע להוריה ניסתה אמה להפריד בין השניים, עברה עם בתה לשדרות דב הוז בחולון ופתחה חנות ירקות ביישוב.
על פי עדותה של גיסתה, טובה זיידנברג, ניהלה חיה זיידנברג רומן במשך ארבע שנים עם יסמיני.
איש הלח"י נחמיה בן תור טען כי הקשר בין השניים נמשך שש שנים, וכך עולה מהודאתה שלה טרם הוצאתה להורג.
בתחילת 1948 התקבלה חיה לעבודה כאחות במרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל בבת ים.
דאוד (או "דייוויד" בפי זיידנברג) יסמיני, היה ממפקדי ארגון הנג'אדה הערבי, שהיה כוח ערבי לוחם במלחמת העצמאות.
הוא נחשד ככל הנראה על ידי שירות הידיעות של "ההגנה" (הש"י) בכך שהוא מנסה לסייע לארגונים הערביים במלחמתם נגד היישוב היהודי.
הש"י האזין לשיחות טלפון שבהן ניסה יסמיני להשפיע עליה שתעשה "משהו" לטובת הערבים, אולם מעקב של "ההגנה" אחרי זיידנברג במשך שבועיים לא העלה דבר, פרט לאותן שיחות (שמקורן היה ביפו).
אז ככל הנראה, הודלף הדבר לאנשי הלח"י.
על פי המסופר בספרו של יעקב בנאי, "חיילים אלמונים", מאזיני הלח"י קלטו שיחה שהתנהלה בין חיה לבין דאוד, ובה דאוד ניסה לשכנע אותה שתפעל בשבילו כדי להעביר פצצה לתל אביב:
ב-1 בפברואר 1948 הגיעו אחדים מאנשי הלח"י לדירתה של זיידנברג בחולון ולקחו אותה לפרדס בהדר רמתיים (היום: הוד השרון), שם המתין לה בית דין שדה ששפט אותה.
יעקב בנאי סיפר: "תחילה ניסתה להכחיש הכול, אך כשהוקראה לה השיחה הטלפונית הודתה שיסמיני הוא אהובה.
אמנם הבטיחה לו להחדיר את הפצצה, אך לא התכוונה לעשות זאת באמת.
ביום ראשון הייתה מודיעה לו על 'חרטתה'".
בנאי מספר כי לאחר שהודתה פרצה בבכי:
אנשי הלח"י הורו לזיידנברג לכתוב הודאה בכתב ידה:
באותו ערב פרסם הלח"י כרזה בה נכתב:
בני משפחתה של זיידנברג למדו על הוצאתה להורג דרך כרוזי הלח"י.
הם חיפשו את גופתה ללא הצלחה במשך שלושה שבועות.
ההוצאה להורג עוררה הדים ביישוב העברי.
כמעט כל אמצעי התקשורת גינו את המעשה, ומעשים נוספים שביצע הלח"י באותו שבוע, כמו שוד אריגים מחנות בתל אביב, שוד של שתי מכונות כתיבה ואיומים על מפקד משטרת תל אביב שלמה רוזנשטיין שיצא כנגד "המהרסים מבפנים" בהרצאה במועדון העיתונות.
בתגובה פרסם הלח"י ב-4 בפברואר כרוז נוסף, בו נטען כי "באותו יום א' שנידונה והוצאה להורג הפושעת, היא עמדה להכניס בעשר בבוקר לתל אביב פצצת מוקש ולשימה במקום שיורו לה שולחיה מיפו".
עוד נטען בכרוז כי "ה'הגנה' קיבלה ידיעה זו.
שרות ה'הגנה' התרוצץ יומיים כדי למצוא את הבוגדת.
אולם מחלקת הידיעות שלה עסוקה כנראה עד היום הזה יותר ב'פורשים' מאשר באויבי העם ובבוגדים.
ה'הגנה' לא הצליחה למצוא אותה.
לכרוז צורפה ההודאה של זיידנברג בכתב ידה בהאשמות שיוחסו לה.
לפי גרסתה של טובה זיידנברג, גיסתה של חיה, אלמוני הניח פתק בפתח דירת הוריה ובו נרמז מיקום הגופה ואחיה פסח מצא את גופתה בפרדס ב-12 בפברואר.
זיידנברג נקברה בבית העלמין נחלת יצחק ב-15 בפברואר, תחת השם "חיה איידל בת ראובן לוי", ליד הגדר הצפונית.
סיפורה של זיידנברג ירד עד מהרה מהכותרות בסערת מלחמת העצמאות.
דאוד יסמיני עזב את הארץ לאחר הפרשה.
בשנת 1989 הופק תיעוד קולנועי של הפרשה, בשינויים קלים, בסרט "אש צולבת", שבו גילם השחקן דן תורג'מן את "ג'ורג' חורי" (בן דמותו של דאוד יסמיני) והשחקנית שרון הכהן את דמותה של "מרים זיידמן" (בת דמותה של חיה זיידנברג).
בשנת 2023 הופיעה הפרשה בסדרה "מלכת היופי של ירושלים", תחת השם דליה זיסמן, על ידי השחקנית שי לוי.
חיה ותן למות הוא סרט קולנוע בריטי, השמיני בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
הוא יצא לאקרנים בשנת 1973 בבימויו של גאי המילטון.
לראשונה בסדרת סרטי בונד, כיכב בו השחקן רוג'ר מור.
הסרט מבוסס על ספר באותו שם (יצא ב-1954) מאת הסופר איאן פלמינג, מתוך סדרת ספרי עלילותיו של סוכן הריגול ג'יימס בונד.
בסרט, ברון סמים מהארלם בשם מיסטר ביג מתכנן להפיץ שתי טונות של הרואין על מנת להביא לפשיטת רגל של ברוני סמים מתחרים.
במהלך הסרט מתגלה כי מיסטר ביג הוא למעשה דמות שאליו מתחזה ד"ר קננגה (יפת קוטו), עריץ ששולט בסן מוניק, אי בדוי בקריביים שעליו מגדלים את צמחי הפרג לשם ייצור ההרואין.
בונד חוקר את מותם של שלושה סוכנים בריטיים; החקירה מובילה אותו אל קננגה.
הוא נקלע לעולם של גנגסטרים ווודו והוא נלחם כדי לשים סוף למזימתו של קננגה.
במהלך החקירה בונד פוגש בקוראת בקלפים בשם סוליטייר (ג'יין סימור).
בזמן צילומי הסרט הקודם בסדרה, יהלומים לנצח, הוחלט כי הסרט הבא יעובד על פי ספרו של איאן פלמינג "חיה ותן למות".
גאי המילטון נבחר שוב לביים את הסרט.
מפיק הסרט, אלברט ברוקולי ניסה לשכנע את שון קונרי לשחק בסרט, אך הוא סירב.
היה גם ניסיון לשכנע את קלינט איסטווד (שהיה בשיא תהילתו אחרי צאת הסרט הארי המזוהם) לשחק בסרט, אך גם הוא דחה את ההצעה, בטענה שבונד צריך להיות מגולם בידי אנגלי.
בין השאר נבחנו השחקנים ויליאם גונט וג'וליאן גלובר.
לבסוף, הוחלט כי השחקן האנגלי רוג'ר מור יגלם את בונד.