tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברינגיה לא חסמה את תנועתם של מרבית המינים הגדולים המותאמים לערבה היבשה, כדוגמת האנטילופה מהמין סאיגה, ממותה צמרית וחמור בר יוקון.
עם זאת, ממערב הקרנף הצמרירי לא נע מזרחית לנהר אנאדייר, וממזרח הגמלים הצפון-אמריקנים, הסוסים האמריקניים דמויי הקיאנג, הדוב קצר-הפנים וכבש המושק לא נדדו מערבה.
בתחילת ההולוקן עזבו כמה מינים המותאמים לאקלים גשום את המפלט והתפשטו מערבה לתוך מה שהפך לאזור צמחיית טונדרה בצפון אסיה ומזרחה לתוך צפון אמריקה הצפונית.
הפעם האחרונה שבה הופיע הגשר היבשתי הייתה לפני 70,000 שנים.
עם זאת, מלפני 24,000 שנים עד לפני 13,000 שנים התאחה עם מעטה הקרח הקורדילרי (Cordilleran ice sheet) ובכך נחסמה הדרך לחילופי גנים בין ברינגיה (ואירואסיה) ויבשת אמריקה.
פרוזדור יוקון נפתח בין מעטי הקרח הנסוגים לפני 13,000 שנים, והוא אפשר מעבר בעלי חיים שוב בין אירואסיה ואמריקה הצפונית עד שהגשר היבשתי נסגר סופית בשל עליית פני הים לפני 10,000 שנים.
במהלך ההולוקן, עזבו את המפלט מינים רבים המותאמים לאקלים הגשום והתפשטו מזרחה ומערבה, ובמקביל מינים המותאמים לחיים ביערות התפשטו יחד עם התפשטות היערות מדרום.
המינים המותאמים לאקלים הצחיח הוגבלו לבתי גידול קטנים או נכחדו.
ברינגיה שינתה את המערכת האקולוגית כל הזמן כיוון שהאקלים המשתנה השפיע על הסביבה, וקבע אילו צמחים ובעלי חיים יהיו מסוגלים לשרוד.
הגוש היבשתי היה יכול להיות מחסום כמו גם גשר: במהלך התקופות הקרות, הקרחונים התקדמו וכמות הגשמים פחתה.
בתקופות חמות יותר, שינו עננים, גשם ושלג את הקרקע ואת תבניות הניקוז.
שרידי מאובנים מראים שעצי אשוחית, שדר וצפצפה גדלו פעם מעבר לגבולם הצפוני ביותר כיום, הוכחה שהיו פעם תקופות שהאקלים היה חמים וגשום יותר.
תנאי הסביבה בברינגיה לא היו אחידים.
מחקרים אחרונים של האיזוטופ היציב של הקולגן מעצמות ממותה צמרית הוכיחו שמערב ברינגיה (סיביר) הייתה קרה ויבשה יותר ממזרח ברינגיה (אלסקה ויוקון), שהיו מגוונים יותר אקולוגית.
מסטודון, שהיה תלוי בשיחים כמזון, לא היה נפוץ בנוף הטונדרה הפתוח והיבש האופייני לברינגיה בתקופות הקרות יותר.
במקומו שגשגה הממותה בטונדרה זו.
מין האורן הנכחד Pinus matthewsii נתגלה בשכבות מהפליוקן באזורי יוקון של המפלט.
הסביבה הקדומה השתנתה במהלך השנים.
להלן גלריה של חלק מהצמחים שגדלו במזרח ברינגיה קודם להולוקן.
גשר ברינג היבשתי הוא הנתיב המוצע של ההגירה האנושית ליבשת אמריקה מאסיה לפני כ-20,000 שנים.
פרוזדור פתוח דרך האזור הארקטי של אמריקה הצפונית היה עקר מדי מכדי לאפשר הגירה אנושית לפני 12,000 שנים.
מחקר הראה שמהאנשים שהיגרו דרך גשר יבשתי זה בתקופה זו, רק 70 הותירו חותם גנטי בצאצאיהם המודרניים, הידוע כאפקט המייסדים (founder effect).
ייתכן שמתיישבים שחצו את הים בסירות בצמוד לחוף, הגיעו קודם לכן, אבל אין קונצנזוס מדעי על טענה זו, והאתרים בחוף שעשויים לשפוך אור על הנושא שקועים קרוב לחוף מתחת לעד מאה מטרים מתחת לפני הים.
מחקר שהתפרסם ב-2007 העלה השערה שההגירה דרך הגשר היבשתי של ברינג התרחשה לפני 12,000 שנים, שכל אדם שהיגר דרך הגשר היבשתי הגיע ממזרח סיביר, ושכל הילידים באמריקה הם צאצאים ישירים מאותה קבוצה של מהגרים ממזרח סיביר.
המחברים ציינו כי "וריאנט גנטי ייחודי נפוץ אצל הילידים לרוחב שתי יבשות אמריקה מחזק את ההשערה שבני האדם הראשונים באמריקה הגיעו בהגירה אחת או כמה גלים ממקור בודד, ולא גלים של הגירות ממקורות שונים".
עדויות ביוגאוגרפיות מוכיחות כי היו בין אמריקה הצפונית ואסיה קשרים קודם לתקופה האחרונה של הגשר היבשתי של ברינגיה.
מאובני דינוזאורים דומים התגלו בשתי היבשות.
לדוגמה הדינוזאור סאורולופוס (Saurolophus) נתגלה גם במונגוליה וגם במערב אמריקה הצפונית.
קרובי משפחה של הטרודון, הטריצרטופס ואפילו הטירנוזאורוס רקס, כולם הגיעו מאסיה.
מאובנים מסין הוכיחו שיונקים מאסיה היגרו לאמריקה הצפונית לפני כ-55 מיליון שנים.
לפני 20 מיליון שנים, העדויות באמריקה הצפונית מוכיחות חילופין נוספים של מיני יונקים.
כמה, כדוגמת בעלי ניבי חרב חיו לסירוגין באירופה, אפריקה, אסיה ואמריקה הצפונית.
הדרך היחידה שבה היו יכולים להגיע אל העולם החדש הייתה דרך הגשר היבשתי של ברינג.
אם גשר זה לא היה קיים בתקופה הרלוונטית הייתה הפאונה של העולם שונה לגמרי.
החוקרים החלו להשתמש בפילוגנטיקה מולקולרית כדי להתחקות אחר ההיסטוריה של החילופים והמגוון של בעלי החיים, דרך ההיסטוריה הגנטית של הטפילים והפתוגנים של הפרסתנים של אמריקה הצפונית.
מיזם ההתפתחות הברינגית המקבילה (Beringian Coevolution Project) הבינלאומי משתף פעולה כדי לספק חומר להעריך את התבנית והתזמון של חילופי בעלי החיים וההשפעה הפוטנציאלית של אירועי אקלים בעבר על תהליכי הבידול.
ברינואה היא קומונה בפרברים הדרום-מזרחיים של פריז, במרחק 20.6 ק"מ ממרכז פריז.
ההתיישבות הראשונה בברינואה הייתה בשנת 638.
במקום שוכנת קהילה של חסידי חב"ד משנת 1946, אשר הקימו שם ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש.
ברילמבדה (שם מדעי: Barylambda'') הוא סוג של יונק קדום מסדרת הכימולסטיים שחי בסוף הפלאוקן ותחילת האאוקן של אמריקה הצפונית.
הוא לא קרוב לאף יונק מודרני והוא נכחד לפני 50 מיליון שנה בקירוב.
יצור זה היה בעל זנב ארוך ורגליים עבות בעלות טפרים בדומה לדובים או לעצלן קרקע וייתכן שהיה חי בדומה לטפיר מודרני.
על פי מבנה שיניו הוא היה אוכל צמחים וניזון מעלים או מצמחייה רכה אחרת.
היו לו גם כמה ניבים גדולות להגנה.
הוא היה אחד מבעלי החיים הגדולים בתקופתו והגיע לאורך של 2.5 מטר ולמשקל 650 קילוגרם.
זנבו היה שרירי ובעל חוליות רבות וייתכן שהוא הזדקף על רגליו האחוריות וזנבו כדי להגיע לעלי העצים.
היצור חי לפני 50–60 מיליון שנים באקלים לח, ייתכן שהתפתח מיונקים קרובים דמויי-כבשה כמו הפנטולמבדה, אך נכחד לבסוף והוחלף בידי צמחונים גדולים אחרים כמו הקוריפודון הקרוב אליו.
ברין ג'רל פורבס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע.
פורבס נולד וגדל בעיר לאנסינג שבמישיגן.
בקבוצת הכדורסל של "תיכון סקסטון" בו למד, שיחק פורבס לצד שחקן ה-NBA לעתיד דנזל ולנטיין, וזכה עמה באליפות ליגת התיכונים השנייה של מישיגן בעונות 2011 ו-2012.
בשנת 2012 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של קליבלנד, ולאחר שנתיים עבר לאוניברסיטת המדינה של מישיגן בה למד ושיחק חברו דנזל ולנטיין.
בעונת 2014/2015 קלע 8.5 נקודות בממוצע למשחק עבור קבוצת האוניברסיטה, והעפיל עמה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות.
בעונתו האחרונה במישיגן קלע 14.4 נקודות למשחק, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה ב"מחוז ה-Big 10".
לאחר שלא נבחר כלל בדראפט ה-NBA 2016, שיחק פורבס עבור סן אנטוניו ספרס בליגת הקיץ של ה-NBA, ולאחר מכן זכה לחוזה מובטח בקבוצה הודות ליכולת הטובה שהציג בליגת הקיץ ובמחנה קדם-העונה.
לאורך עונתו הראשונה עם הספרס, בה מיעט לקבל דקות משחק, שיחק לסירוגין גם עבור קבוצת הבת של הספרס מליגת הפיתוח – אוסטין ספרס.
ב-19 משחקיו עם אוסטין הוביל את קלעי הקבוצה עם ממוצע של 23.4 נקודות למשחק.
בעונת הפך לשחקן קבוע ברוטציית הקבוצה, לרוב כשחקן ספסל, ובסיומה חתם על הארכת חוזה בסן אנטוניו לשתי עונות נוספות עבור כ-6 מיליון דולר.
בעונת עזב את הקבוצה דני גרין, ופורבס תפס את מקומו כקלע הפותח של הספרס עד לסיום העונה.
לקראת עונת 2021/2022 חתם פורבס בסן אנטוניו ספרס וחזר לקדנציה שנייה בקבוצה.
ב-19 בינואר 2022 עבר לדנבר נאגטס במסגרת טרייד מושלש עם בוסטון סלטיקס.
ב-11 ביולי 2022 חתם פורבס במינסוטה טימברוולבס.
ברין קל'י ד'י (בולשית: Bryn Celli Ddu; 'גבעת החורש האפל') הוא רוגם קבורה, שנבנה ב ומצוי בדרום-מזרח האי אנגלסי, ויילס.
האתר עבר לפחות שלושה גלגולים, הממצאים המוקדים ביותר מצביעים על הקמתו סביב 4,000 לפנה"ס מתקופה זו נתגלו שאריות גזעי עץ ששימשו למבנה לא ידוע.
כ-1,000 שנים מאוחר יותר הוקם במקום הנג' אבן שהורכב מטבעת אובלית של 17 סלעים ניצבים שתוחמה על ידי חפירה וטבעת אדמה מוגבעת.
בבסיסם של חלק מהסלעים נמצאו שאריות אדם שרופות מה שמרמז על שימוש באתר להעלת קורבנות אדם, במרכז ההנג' נמצאה אבן מעוטרת בדימויי נחש שניצבה כנראה במרכז האתר הקדום.
כ-1,000 שנים נוספות לאחר מכן וסביב 2,000 לפנה"ס האתר עבר שינוי משמעותי, הסלעים כולם מלבד אחד נופצו או הופלו ובמקום ההנג' הוקם רוגם הקבורה.
הרוגום המקורי כלל גבעה גדולה מזו הנראית כיום אשר סביבה חומת אבנים שתחמה את הגבעה לאורך טבעת ההנג' הקדומה, מעבר האבן שהוביל למרכז הרוגום ומקום הקבורה הפנימי היה כולו מכוסה מתחת לגבעת האדמה עם פתח אבן.
האתר התגלה בסוף המאה ה-18, וב-1796 הוא נכלל ברישום הדולמנים באי אנגלסי.
בשנת 1802 תיאר הויקאר והארכאולוג ג'ון סקינר את האתר כחלק מסיור שלו באנגלסי, בתיאורו (שהתפרסם רק כמאה שנה מאוחר יותר ב-1908), תיאר סקינר את הרוגם, וסיפר איך הוא התגלה מספר דורות לפני כן על ידי איכר שחיפש אבנים לבנייה.
הארכאולוג וילפרד המפ ערך חפירה באתר ב-1928-9, בחפירה זו נמצאה אבן בעלת חריטות שניצבה בעבר מול הרוג'ום, אבן זו הועברה למוזיאון הלאומי של ויילס וכיום מוצג העתק במקום שבו הוצבה במקור.
בנוסף לכך האתר כולו שוחזר וגבעת האדמה שנשחקה לאורך השנים הוחזרה מעל למעבר האבן כדי לדמות את המראה המקורי, אם כי הגבעה כיום נמוכה וקטנה מהגבעה המקורית שככל הנראה הגיעה עד לאבני השפה המקיפים את האתר.
במחקר מ-1998 נתגלה כי האתר נבנה בזווית התואמת את נקודת ההיפוך הקייצית, מה שמצביע שהאתר שימש גם כלוח שנה חקלאי (בדומה לאתרים אחרים ברחבי האיים הבריטיים).
בריליאנס H330 (בסינית: 中华H330', באנגלית: Brilliance H330) היא מכונית משפחתית, המוגדרת מכונית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Brilliance Auto (שם רשמי: HuaChen Group Auto Holding Co., Ltd) אשר יוצרה בסין בין השנים 2012–2017, באיראן בין השנים 2015–2018, ובסוריה משנת 2019.
בנוסף הורכב הדגם במצרים באמצעות Bavarian Auto Group .
בסין הורכב בדגמים "בריליאנס H330" ודגם "בריליאנס H320" מנוע 1.5 ליטר.
באיראן הורכבו בדגמים "בריליאנס H330" ו-"בריליאנס H320" מנועים 1.5 ו-1.7 ליטר.
בסוריה מורכבים בדגמים "בריליאנס H330" ודגם "בריליאנס H320" מנועים 1.5 ו-1.7 ליטר.
בריליאנס H530 (בסינית: 中华H530', באנגלית: Brilliance H530) היא מכונית משפחתית גדולה, המוגדרת מכונית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Brilliance Auto (שם רשמי: HuaChen Group Auto Holding Co., Ltd) אשר מיוצרת בסין משנת 2011. בנוסף מיוצר הדגם במצרים באמצעות Bavarian Auto Group משנת 2011.
באפריל 2014 עבר הדגם מתיחת פנים ומחירו הופחת.
בריליאנס BC3 היא מכונית ספורט, המוגדרת קופה, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Brilliance Auto (שם רשמי: HuaChen Group Auto Holding Co., Ltd) אשר יוצרה בסין בין השנים 2007–2011. בנוסף הורכב הדגם במצרים באמצעות Bavarian Auto Group ובגרמניה באמצעות BMW.
3 דלתות קופה - האצ'בק.
בריליאנס V5 הוא קרוסאובר המוגדר קרוסאובר קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Brilliance Auto (שם רשמי: HuaChen Group Auto Holding Co., Ltd) אשר מיוצר משנת 2011 (שנת דגם 2012) בסין.
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 11.9 שניות (מנוע 1.6 ליטר משודך לתיבת הילוכים ידנית).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 13.9 שניות (מנוע 1.6 ליטר, משודך לתיבת הילוכים אוטומטית 6 מהירויות).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 12.1 שניות (מנוע 1.5 ליטר, מגדש טורבו, משודך לתיבת הילוכים אוטומטית 6 מהירויות).
באפריל 2014 עבר הדגם מתיחת פנים.
ממרץ 2014 מיוצאים דגמי "בריליאנס V5" לרוסיה.
בריליאנס V6 (בסינית: 中华V6, באנגלית: Brilliance V6) הוא קרוסאובר מהודר מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Brilliance Auto (שם רשמי: HuaChen Group Auto Holding Co., Ltd), אשר מיוצר משנת 2017 (שנת דגם 2018) בסין.
דגם "בריליאנס V6" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית "Auto Guangzhou" בעיר גואנגג'ואו בנובמבר 2017.
נפח תא מטען אחורי: 455 ליטר.
דגם "בריליאנס V6" מיוצא למצרים.
בריליאנס V7 (בסינית: 中华V7, באנגלית: Brilliance V7) הוא קרוסאובר מהודר מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Brilliance Auto (שם רשמי: HuaChen Group Auto Holding Co., Ltd), אשר מיוצר משנת 2017 (שנת דגם 2018) בסין.
דגם "בריליאנס V7" יוצר כ"מכונית הדגל" של היצרן "Brilliance Auto".
בריליאנס V3 הוא קרוסאובר המוגדר קרוסאובר סוב-קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Brilliance Auto (שם רשמי: HuaChen Group Auto Holding Co., Ltd) אשר מיוצר משנת 2014 (שנת דגם 2015) בסין.
דגם "בריליאנס V3" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבין-לאומית של שאנגחאי באפריל 2014.
דגמי "בריליאנס V3" משווקים בסין מאז מאי 2015.
באביב שנת 2017 עבר דגם "בריליאנס V3" מתיחת פנים.
דגם "בריליאנס V3" מחלק פלטפורמה משותפת עם דגם "Brilliance H230" .
מתלים: קדמי: תמוכת מקפרסון (MacPherson Strut), אחורי: פיתול קרן.
בלמים: קדמי: דיסק מאוורר (Ventilated disc), אחורי: דיסק.
נפח תא מטען אחורי - 390 ליטר.
דגמי "בריליאנס V3" מיוצאים ל-רוסיה.
ברין כריסטופר הוא זמר-יוצר בריטי.
כריסטופר תמך בסיבוב ההופעות של איימי ויינהאוס בסוף 2007, בעודו עדיין לא היה מוכר יחסית.
הוא גם תמך במוזיקאי האמריקאי, רהסאן פטרסון , בקפה הג'אז בלונדון.
כריסטופר הוחתם על ידי סוכנות ויליאם מוריס .
הוא כתב, יחד עם כריס ברייד וקרל פולק, את הסינגל "Don't Call This Love" של ליאון ג'קסון .
ב-2008, כריסטופר הופיע בסיבוב ההופעות "Growing Pains", של מרי ג'יי בלייג' באירופה.
הסינגל הראשון של כריסטופר, "The Quest", יצא ב-8 ביוני 2008 על ידי פולידור רקורדס.
הסינגל נשען על הניסיון האישי של אחיו כחייל שהוצב בבצרה.
שנתיים לאחר הוצאת השיר, אחיו ייפצע באפגניסטן, ויאבד את שתי רגליו.
השיר "The Quest" הובלט בסצנת הסיום של העונה הרביעית של האנטומיה של גריי.
צולם וידאו קליפ לשיר לרגל קידום העונה החמישית של התוכנית, עם סצנות של כריסטופר שר בלונדון, יחד עם מספר סצנות מהתוכנית.
השיר הוצג גם בפרק של הדרמה הבריטית, Waterloo Road .
השיר כוסה על ידי גרגורי לפס ברוסית, ונהפך לגרסה פופולרית.
כריסטופר הפיק, יחד עם ג'ראד רוג'רס ומידי מאפיה , את האלבום הראשון שלו, My World.
האלבום יצא בספטמבר 2008 על ידי סטאקס רקורדס .
הסינגל השני של האלבום, "Smilin", שיצא ב-2 בספטמבר 2008, הגיע למקום 31 במצעד הסינגלים הבריטי.
הסינגל השלישי של האלבום, "Fearless", שיצא ב-18 בינואר 2009, לא הצליח להופיע באף מצעד.
הסינגל האחרון של האלבום, "Taken Me Over", שיצא ב-4 באוגוסט 2009, לא הצליח להופיע באף מצעד.
כריסטופר עזב אז את פולידור רקורדס, וחתם אצל גפן רקורדס.
באפריל 2007, כריסטופר הופיע בצפון לונדון, ולאחר מכן הופיע בבר סוהו רביו, בלונדון.
ב-2008, הוא הופיע בפטסיטבל ויירלס בהייד פארק, לונדון, יחד עם אמנים אחרים, כמו ג'יי זי.
הוא גם הופיע בפסטיבל גלסטונברי, T in the Park , אוקסג'ן ופסטיבל וי .
כריסטופר היה אחד מכותבי השיר "Out the Blue" של סאב פוקוס, שיצא ב-27 באפריל 2012. הוא היה אחד מכותבי השיר "Superstar" של קנייף פארטי .
ב-2015, הוא היה אחד מכותבי השיר "City Lights" של Culture Shock .
הוא הוציא, יחד עם סיגלה, את השיר "".
הוא גם היה אחד מכותבי השיר "Came Here for Love" של סיגלה ואלה אייר.
השיר הגיע למקום ה-6 במצעד הסינגלים הבריטי, והופיע כשיר הרשמי של מצעד הגאווה בלונדון .
ב-21 באוגוסט 2020, הוציא, יחד עם פליקס ין וניאה, את הסינגל "No Therapy".
ב-2012, כריסטופר, בשם הבדוי סקאר, הקים, יחד עם המפיקים רוקי מוריס ורופיו סאנדילנדס, הרכב מוזיקה אלקטרונית בשם MONSTA, ששמה, לאחר מכן, שונה ל-"I See Monstas" ב-2013. השיר הראשון של ההרכב, "Holdin' On", הגיע למקום ה-48 במצעד הסינגלים הבריטי.
ברינגג טכנולוגיות שילוח בע"מ היא חברת מחשוב ישראלית, העוסקת בתוכנה לניהול לוגיסטיקה ושילוח מטענים.
ברינגג נוסדה ביוני 2013 (בשם overvyoo) על ידי ליאור שיאון, ששימש עד 2021 כ-CTO של החברה, ורענן כהן, שהיה המנכ"ל.
ב-2018 מונה גיא בלוך למנכ"ל החברה.
המערכת של החברה פועלת במודל של תוכנה כשירות ומתממשקת עם מערכות הלקוח בתחומי CRM, ניהול מלאי, סחר אלקטרוני ושליחויות, ובכך מאפשרת שליטה בכל שלבי השילוח.
מגפת הקורונה, שהביאה לגידול ניכר בביקוש למשלוחים בעולם, זרזה את תהליכי הצמיחה של החברה.
עם לקוחותיה של החברה נמנות חברות ענק כגון וולמארט, מקדונלד'ס, חברת קוקה-קולה ו-KFC.
החברה מעסיקה 200 עובדים, מהם 120 במרכז הפיתוח בישראל ו-80 בשיקגו שבארצות הברית, בלונדון שבבריטניה ובברזיל.
בינואר 2019 גייסה החברה 25 מיליון דולר מחטיבת ההשקעות של חברת סימנס.
באפריל 2020 גייסה החברה 30 מיליון דולר.
ביוני 2021 גייסה החברה 100 מיליון דולר בהובלת קרן אינסייט פרטנרס והפכה לחד-קרן.
ברינגרג'ה בינוקולטה (שם מדעי: Beringraja binoculata) היא מין של דג סחוס ממשפחת התריסניתיים, החי בצפון האוקיינוס השקט שלחופי אמריקה הצפונית בין אלסקה לבאחה קליפורניה.
התריסנית נידוגה כדג מאכל לחופי קליפורניה.
התריסנית מגיעה לאורך של עד 2.4 מטרים ולמשקל של מעל 91 קילוגרם, אם כי לרוב היא יותר קטנה מ-1.8 מטר.
היא בעלת סנפירי חזה רחבים ושטוחים בעלי צורת מעוין, חוטם מוארך ושטוח ועיניים קטנות בקצה הראש סמוך לפתחי הזימים.
היא בעלת זוג סנפירי גב קצרים הסמוכים לתחילת הזנב ובעלת סנפירי שת קטנים מתחתיה.
לתריסנית הבוגרת ישנם מספר דוקרנים המשמשים להגנה לאורך גופה מפתחי הזימים עד הזנב הארוך.
צבע עורה של התריסנית חום-אדמדם עד אפרפר והיא מנומרת בכתמים כתומים עד אפורים ולבנים מפוזרים לאורכה.
תריסנית זו מצויה סמוך לקרקעית הים שעד לעומק 120 מטרים מפני הים באזורים ממוזגים וקרירים.
היא מחפשת בחול או בבוץ הימי חסרי חוליות כמו רכיכות, תולעים שונות וחסילונים או דגי גרם שוכני קרקעית.
בתורה היא נטרפת בידי כרישים כמו שש-זימי רחב-אף או פילי ים.
תריסנית זו היא מבין התריסניות הבודדות בהם בכל שק ביצים (המכונה "ארנק ימי") ישנו יותר מצאצא אחד בשקיק הביצה.
בריליום (שם מדעי: Barilium) הוא סוג של דינוזאור אוכל צמחים מהקבוצה האיגואנודונטיה שבקבוצת האורניתופודה.
אשר התקיים במשך קרטיקון התחתון שלפני 140 מיליון שנה.
הסוג הכיל מין יחיד - Barilium dawsoni, אשר תואר במקור ב-1888 בידי החוקר ריצ'רד לינקר כששם המין ניתן להוקרת החוקר צ'ארלס דוסון.
עם זאת הוא נחשב במשך שנים למין של איגואנודון עד שמחקר של המאובנים מתצורות במזרח סאסקס, אנגליה הראה שמדובר על מין מסוג נפרד.
הסוג תואר ב-2010 בידי החוקר הבריטי דייוויד נורמן ופירוש שמו מלטינית: "barys" - כבד ו-"Ilium" - אגן.
למרות שבמקור נחשב לאיגואנודון החוקרים היום משייכים אותו לקבוצת רחוקות יותר ממנו, כשהוא נחשב לקרובו של הפרואה או של ההיפסילוספינוס (Hypselospinus), שבעבר נכלל בו.
דינוזאור זה היה צמחוני גדול באורך 8 מטרים.
ברילנטין (בלועזית: Brilliantine) הוא מוצר טיפוח שיער לגברים, שמיועד לרכך שיער, לרבות זקן ושפם, ולהעניק לו מראה מבריק ומטופח.
זהו נוזל שמנוני שהיה מבריק את השיער ומחזיק אותו אחיד במשך שעות רבות.
הוא נוצר בתחילת המאה ה-20 על ידי הבַּשָּׂם הצרפתי אדואר פינאו.
בשווקים דוברי האנגלית שמו של פינאו מזוהה עם השם המסחרי "קלאבמן" מתחום מוצרי הטואלטיקה לגברים.
פינאו הציג מוצר שהוא כינה Brillantine ( בצרפתית - מבריק) בתערוכה העולמית של פריז (1900).
המוצר היה מורכב מנוזל שמנוני מבושם וצבעוני.
ברילנטין שימש כשם הצרפתי לסרט גריז בקוויבק, קנדה, ובדומה לכך - ברילנטינה באיטליה .
ברין צ'פמן-פאריש הוא שחקן ודוגמן אוסטרלי.
צ'פמן-פאריש גדל בפרברי סידני, אוסטרליה.
הוא גילה את אהבתו לבמה בגיל 8 באזורים הכפריים של צרפת, כאשר שיחק בהפקה של להקת תיאטרון של סיראנו דה ברז'ראק.
הוא המשיך להופיע בטירות ובתיאטראות ברחבי צרפת מדי קיץ במשך העשור הבא.
הוא למד בבית הספר התיכון הידוע לאמנויות הבמה "ניוטאון" בסידני, שם השתתף באינספור מופעים בבית הספר.
בשנת 2019, סיים את לימודיו בתואר ראשון במשחק באקדמיה היוקרתית לאמנויות הבמה המערבית האוסטרלית.
הופעתו הראשונה הייתה על המסך הגדול כשגילם שבוי מלחמה בסרט הדרמה של אנג'לינה ג'ולי, "לא נשבר" משנת 2014. הוא שיחק בכמה סרטים קצרים עד שלוהק ב-2022 לתפקיד ראשי בסדרת הנעורים האוסטרלית "תיכון הלבבות השבורים" של נטפליקס, חידוש לסדרה המצליחה באותו שם משנות התשעים.
בשנת 2025 שיחק בסרט הדרמה "Jimpa" לצדם של אוליביה קולמן וג'ון לית'גו.
צ'פמן-פאריש חבר בלהקת "Mac the Knife".
ב-23 ביוני 2023 הוציאו את הסינגל "Blood of My Blood".
+שנהסרטתפקידהערות2014לא נשברשבוי מלחמה2025Jimpaג'ים הצעירTBAWelcome Back to My Channelליאו רלד
+שנהסדרהתפקידהערות2021בין הקצוות (אנ')ג'יימס3 פרקים2022–הווהתיכון הלבבות השבוריםספנסר "ספיידר" וייטתפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים
ברינדזה או ברינצה (בפולנית ובסלובקית: Bryndza או Brynza) היא גבינה מחלב כבשים המיוצרת בחלק גדול ממזרח-מרכז אירופה, כולל אוקראינה וסלובקיה.
הגבינה בצבע שמנת, ידועה בריחה העז ובטעמה האופייני.
הגבינה לבנה, חריפה, פירורית ומעט לחה.
יש לה ריח וטעם בולט של חומצה בוטירית.
תחושת הטעם הכללית תחילה כמעט עדינה, מתחזקת ולבסוף מתפוגגת עד לסיומת מלוחה.
המתכונים שונים מעט בין המדינות.
ברינזה היא מרכיב חיוני בהכנת באנוש.
מקור המילה Bryndza או Brynza, הוא המילה הרומנית brânză (שפירושה סתם "גבינה" ולא גבינה מסוימת), שנמצאת בשימוש במדינות שונות באירופה, בשל הכנסתה לשימוש על ידי ולאכים נודדים.
המילה ברנזה כאמור היא פשוט המילה הגנרית ל"גבינה" ברומנית ואין סוג מיוחד של גבינה הקשורה אליה.
במקור התייחסה המילה לגבינות שהוכנו בקיבת כבש על ידי תגובה עם אנזים ההגבנה שבה.
מחוץ לסלובקיה, רומניה ודרום פולין, גבינה זו עדיין פופולרית בימינו.
שמות אזוריים נוספים למוצר כוללים juhtúró (בהונגרית פירושה: "גבינה לבנה מחלב כבשים"), брынза ברוסית, ברנקה בסרבית, ברימסן בגרמנית, бринза ו-бринзя באוקראינית וברינזע ביידיש.
המילה תועדה לראשונה כ-brençe, שתוארה כ"גבינת ולאכים", בנמל דוברובניק הקרואטי ב-1370. ברינדזה תועדה לראשונה בממלכת הונגריה בשנת 1470 ובאזור הפולני הסמוך פודהלה בשנת 1527. בסלובקיה, נחשבת ברינדזה למוצר סלובקי טיפוסי והיא אחד המרכיבים העיקריים במאכל הלאומי ברינדזובה הלושקי.
הגרסה המודרנית של ברינדזה הרכה למריחה פותחה על ידי יזמים מסטארה טורה (מערב סלובקיה) לקראת סוף המאה ה-18. הם הקימו את תעשיית הברינדזה באזורים ההרריים של מרכז וצפון סלובקיה, שם היו שורשים עמוקים לייצור גבינות צאן מקומיות כפריות.
הם סחרו בברינדזה והפכו אותה לפופולרית ברחבי מלוכת הבסבורג האוסטרית.
באוסטריה היא נקראת ממרח ליפטאואר (Liptauer), על שם אזור ליפטוב הצפוני של סלובקיה.
המומחיות הווינאית של ה-Liptauer, ממרח על בסיס גבינה מלוחה, החליפה את הברינדזה בגבינת קוטג' מחלב פרות רגילה, משום שהברינדזה הסלובקית המקורית נעלמה מהשוק האוסטרי לאחר פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ברינדזה הסלובקית מסלובקיה נרשמה ב-16 ביולי 2008 במרשם האיחוד האירופי של כינוי מקור מוגן (PDO) וכן כמעמד גאוגרפי מוגן (PGI).
המעמד הגאוגרפי התבקש ב-4 באוקטובר 2007. ברינדזה סלובקית חייבת להכיל לפחות 50% חלב כבשים.
הסוג של (ovčia) bryndza מכילה 100% חלב כבשים.
Bryndza Podhalańska מפולין נרשמה במרשם האיחוד האירופי של כינוי מקור מוגן (PDO) וכן כמעמד גאוגרפי מוגן (PGI) ב-11 ביוני 2007.
ברינדזובה הלושקי (בסלובקית: Bryndzové halušky) הוא מאכל לאומי סלובקי, העשוי כופתאות תפודים (הלושקי) עם גבינת ברינדזה.
ניתן לפזר על המנה חתיכות מטוגנות של שומן חזיר מעושן או בייקון, וכן עירית או בצל ירוק.
באופן מסורתי, מלווה המנה בשתיית ז'ינצ'יצה חלב כבשים מותסס.
ברינטון למאר הוא כדורסלן אמריקאי-ג'מייקני המשחק בעמדות הרכז והקלע בצדביטה אולימפיה.
למאר גדל בסן דייגו, קליפורניה ובחר לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, בעונתו הרביעית והאחרונה קלע 16.3 נקודות ונבחר לחמישיית העונה של אזור ה"Big West".
לאחר שלא נבחר בדראפט של 2017, חתם בנאנסי מהליגה הצרפתית השנייה, וסיים את העונה בקאן.
לקראת עונת 2018/19 חתם בשופרון ההונגרית ובעונה הבאה חתם בסטארט לובלין הפולנית.
ב-13 ביולי 2020 למאר חתם בגזיאנטפ בסקטבול ועזב באמצע העונה לפלקנסטרו רג'אנה.
ב-2 באוגוסט 2021 חתם ביניסיי קרסנויארסק הרוסית, בשל מלחמת אוקראינה–רוסיה למאר עזב את הקבוצה ללה-מאן סארת.
אתונה והצטיין בסדרת רבע הגמר ליגת האלופות מול הפועל ירושלים שא.א.ק.
ב-20 ביולי 2023 חתם בהפועל ירושלים, לאחר עונה אישית לא מוצלחת למרות זכייה בגביע המדינה, ב-18 ביוני 2024 חתם למאר בצדביטה אולימפיה.
סר ברין טרפל ג'ונס CBE , המוכר בשם הבמה ברין טרפל, הוא זמר אופרה וקונצרטים בס-בריטון ולשי.
בתחילה נקשר טרפל בעיקר לתפקידים באופרות מאת מוצרט, ובמיוחד "פיגארו" באופרה נישואי פיגארו, ו"לפורלו" ו"דון ג'ובאני" באופרה דון ג'ובאני.
בהמשך פנה לתפקידים מורכבים יותר, במיוחד אלה מאת פוצ'יני ו-וגנר.
ברין טרפל ג'ונס נולד בפאנט גלס, קרנרפונשייר, ויילס, בנו של איכר.
כדי למנוע בלבול עם בריטון ולשי אחר, דלמה ברין-ג'ונס, הוא בחר בברין טרפל כשמו המקצועי.
היה לו עניין וכישרון במוזיקה מגיל צעיר מאוד.
חבר משפחה לימד אותו לשיר, החל משירים וולשים מסורתיים.
לאחר שזכה במספר תחרויות שירה, הוא עבר ללונדון ב-1984 ונכנס לבית הספר למוזיקה ודרמה של גילדהול שם למד אצל רודולף פירניי.
בשנת 1988 הוא נכנס וזכה בתחרות הזמר הוולשי הצעיר של השנה של אגודת תומכי מקהלת מוריסטון אורפיאוס.
סיים את לימודיו ב-1989, וזכה גם בפרס לזכרה של קתלין פרייר וגם במדליית הזהב.
באותה שנה הגיע למקום השני אחרי דמיטרי חורוסטובסקי בתחרות זמר העולם בקרדיף, אך זכה בפרס לידר.
ב-1990 הופיע טרפל לראשונה באופרה בתפקיד גוליילמו ב"כך עושות כולן" באופרה הלאומית הוולשית, ומאוחר יותר באותה עונה שר את התפקיד הראשי ב"נישואי פיגארו", תפקיד בו הופיע לראשונה באופרה הלאומית האנגלית ב-1991.
הקריירה האופראית הבינלאומית שלו החלה באותה שנה כששר את הדובר ב"חליל הקסם" מאת מוצרט בתיאטרון לה מונה בבריסל והוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארצות הברית בתור פיגארו באופרה של סנטה פה.
בשנת 1992 קיים טרפל את הופעת הבכורה שלו בבית האופרה המלכותי, קובנט גארדן בתור מזטו ב"דון ג'ובאני", עם תומאס אלן בתפקיד הראשי.
באותה שנה הוא הופיע לראשונה בפסטיבל הפסחא בזלצבורג כששר בתפקיד שליח הרוח ב־Die Frau ohne Schatten, (האשה חסרת הצל של ריכרד שטראוס).
הופעה זו הוותה פריצת דרך בינלאומית בפסטיבל זלצבורג המרכזי, כששר את יוחנן ב"סלומה" של שטראוס.
הוא המשיך להופעת הבכורה שלו כפיגארו באופרה הממלכתית של וינה.
ב-19 ביוני 1992 ערך טרפל את הופעת הבכורה שלו בקונצרט בארצות הברית בשירה בסימפוניה השמינית של מאהלר עם התזמורת הסימפונית של שיקגו בפסטיבל רוויניה תחת השרביט של ג'יימס לוויין.
כמו כן בפסטיבל, ב-22 ביוני, הוא ולוין (בפסנתר) ביצעו את Liederkreis של שומאן (אופ.
39) ואת Schwanengesang (שירת הברבור) של שוברט.
ב-27 ביוני הוא היה אבימלך ב"שמשון ודלילה" מאת סן-סנס (עם פלאסידו דומינגו ודניס גרייבס בתפקידים הראשיים), תחת שרבטו של לוין.
בינואר ובפברואר 1993 שר טרפל את התפקיד של דונר באופרה זהב הריין של וגנר ב בניצוח זובין מהטה.
ב-1992, חתם על חוזה הקלטות בלעדי עם דויטשה גרמופון, וחזר לאופרה הלאומית הוולשית לבצע את תפקיד פורד באופרה "פלסטף".
ב-1993 הקליט את תפקידו של וילפרד שדבולט ב"יומן המשמר" מאת גילברט וסאליבן וזכה לשבחים על ביצוע פיגארו בתיאטרון שאטלה בפריז.
ב-1994 שר טרפל את פיגארו בקובנט גארדן, וערך את הופעת הבכורה שלו במטרופוליטן אופרה וגם בתיאטרו נסיונל דה סאו קרלוס באותו תפקיד.
עם זאת, ניתוח גב בשנת 1994 (ושוב בשנת 2000) מנע ממנו להופיע במספר אירועים מתוכננים.
ב-1996 הוא הרחיב את הרפרטואר שלו לכלול יותר וגנר, שר את וולפרם ב"טנהויזר" באופרה המטרופוליטן, וסטרווינסקי שר את ניק שאדאו ב"דרכו של הולל" באופרה הלאומית הוולשית.
הופעות אלו זיכו אותו בפרס החברה הפילהרמונית המלכותית לזמר השנה.
ב-1997 קיים טרפל את הופעת הבכורה שלו בלה סקאלה כפיגארו.
ב-1998 ערך רסיטל בקרנגי הול שכלל יצירות מאת וולף, פורה, ברהמס, שומאן, שוברט ואחרים.
בשנת 1999 ביצע בפריז את התפקיד הראשי של "דון ג'ובאני" בפעם הראשונה ושר את הפאלסטף הראשון שלו באופרה הלירית של שיקגו; את האחרון הוא ביצע בהפקת הפתיחה בבית האופרה המלכותי שאך שופץ.
בשנת 1999 ביצע טרפל את המנון גביע העולם ברוגבי " עולם באיחוד " עם שירלי באסי באצטדיון המילניום לפני גמר גביע העולם ברוגבי 1999.
בשנת 2000 אמר טרפל שהוא רוצה להקליט "אלבום של אריות של גילברט וסאליבן".
בשנת 2003, אירח טרפל על הבמה את הטנור חוסה קארראס והסופרן היילי וסטנרה מול קהל של 10,000 איש בפסטיבל פאנול בוויילס.
ב-2007 הופיע טרפל בקונצרט החגיגי הפותח לחנוכה מחדש של משכן סולט לייק עם מקהלת המשכן המורמונית ב-6–7 באפריל.
מאוחר יותר, ביצע את התפקיד הראשי בגרסה קונצרטנטית של סוויני טוד שהועלתה בארבע הופעות בין ה-5 ל-7 ביולי באולם הפסטיבל המלכותי של לונדון.
הרעיון הזה הגיע מטרפל והבס-בריטון האירי, דרמוט מאלון.
טרפל לא נרתע גם ממוזיקה פופולרית.
הוא הקליט תקליטורים של שירים של לרנר ולווה ורודג'רס והמרשטיין.
בשנת 2001 הוא הזמין וביצע את "Atgof o'r Sêr" ("זיכרון הכוכבים") באיסטפדפוד הלאומי עם המלחין רובאט ארווין.
בספטמבר 2007 פרש טרפל מ"טבעת הניבלונג" בקובנט גארדן כאשר בנו בן השש נזקק למספר ניתוחים באצבעו.
הוא ספג ביקורת חריפה בשל כך, אך חזר בהצלחה ל-Met בנובמבר 2007 כדי לבצע את תפקיד פיגארו.
הוא אמר לכתבים בניו יורק שהוא יוציא את פיגארו מהרפרטואר שלו.
הוא שר את התפקיד של ווטאן בתחיית "דר רינג" של קובנט גארדן בספטמבר עד נובמבר 2012.
טרפל התכוון לקחת את 2008 כשנת שבתון ממופעי אופרה, אבל ויתר על כך, כדי לשיר את התפקיד הראשי בפלסטאף
הוא שר בהפקה זו ב-1993, כשגילם את התפקיד של פורד.
בשנת 2009 שר טרפל את סקרפייה וההולנדי בבית האופרה המלכותי.
בשנת 2010, טרפל ערך את הופעת הבכורה שלו כהנס זאקס ב־Die Meistersinger (הזמרים מנירנברג) של וגנר בהפקה לאופרה הלאומית של וולשית, בקרדיף ובסיבוב הופעות.
ב-17 ביולי 2010, צוות השחקנים של הפקה זו הופיע ברויאל אלברט הול כחלק מהפרומס של ה-BBC ששודר ב־BBC Radio 3 וב - BBC Four.
ב-31 ביולי, שוב בנשף, הוא הופיע בקונצרט ברויאל אלברט הול שחגג את יצירותיו של סטיבן סונדהיים, בשנת יום הולדתו ה-80.
טרפל לקח על עצמו את התפקיד של ווטאן עבור ביצועי הבכורה של הבמה החדשה של רוברט לפאג', "מט" של "הטבעת" מאת ואגנר 2010–2012. הוא שר את התפקיד בשלוש מארבע האופרות של "הטבעת" שמציגות את ווטאן: זהב הריין (דאס ריינגולד), הוולקירה וזיגפריד.
בספטמבר 2013 טרפל שיתף פעולה עם Mormon Tabernacle Choir הוציא את האלבום Homeward Bound שהגיע למקום ה-58 הרשמי של מצעד בריטניה.
בספטמבר 2014 שיחזר את תפקידו כסוויני טוד בהפקה בהופעה חיה מלינקולן סנטר ששודרה ב־PBS.
בהפקה זו כיכבו גם אמה תומפסון בתור גברת לאבט, פיליפ קווסט בתור השופט טרפין ואודרה מקדונלד בתור הקבצנית.
טרפל, תומפסון וקווסט שרו את תפקידיהם ב-2015 עם האופרה הלאומית האנגלית עם ג'ון אוון-ג'ונס וקייטי הול בתור פירלי וג'והנה בקולוסיאום של לונדון.
ב-2016 ביצע את התפקיד הראשי בהפקת בוריס גודונוב מאת מוסורגסקי, בבימויו של אנטוניו פאפאנו בבית האופרה המלכותית (קובנט גארדן).
ב-6 במאי 2023 שר בוולשית, את קיירי אליסון מאת פול מיילור, בהכתרתם של צ'ארלס השלישי וקמילה במנזר וסטמינסטר.
הייתה זו הפעם הראשונה שבה שרים בוולשית בטקס ההכתרה.
ב-7 במאי הוא שר את "You'll Never Walk Alone" בדואט עם אנדראה בוצ'לי, בקונצרט ההכתרה בטירת וינדזור.
בפברואר 2024 הוציא טרפל אלבום חדש, Sea Songs, בדויטשה גרמופון.
טרפל היה נשוי לאהובת נעוריו, לסלי, מ-1987 עד לגירושיהם ב-2013. לבני הזוג שלושה בנים.
בשנת 2017 נולדה לו ולנגנית הנבל האנה סטון בת.
בני הזוג נישאו ב-26 ביולי 2019 בכנסייה הבפטיסטית קארסלם ניויד בעיר הולדתה של הכלה סוונסי.
טרפל היה עותר מוביל בהקמת תחנת הרכבת Bontnewydd בחידוש קו הרכבת ווילס-היילנד, ונתן חסות לבנייתה.
"גאלה מטרופוליטן אופרה ליום השנה ה-25 של ג'יימס לוויין" (1996), DVD של דויטשה גרמופון, B0004602-09
טרפל ממשיך להיות פטרון של השפה הוולשית ושל התרבות הוולשית, היבטי חייו שאינם ידועים במידה רבה מחוץ לוויילס מולדתו.
הוא זכה בכבוד, על ידי ה-Eisteddfod הלאומי, של חברות ב־Gorsedd of Bards.
ה-Gorsedd נוסד בשנת 1792 לכבוד המורשת הוולשית, והחניכים נחשבים כמי שתרמו לתרבות הוולשית.
אגודת תומכי מקהלת מוריסטון אורפיאוס (MOCSA) זמרת וולשית צעירה של השנה (1988)
מפקד מסדר האימפריה הבריטית (2003)
עמית כבוד של מכללת ישו, אוקספורד (2008)
דוקטור לשם כבוד במוזיקה, אוניברסיטת בנגור (2012)
דוקטור לשם כבוד במוזיקה, הקולג' המלכותי למוזיקה (2012)
בשנת 2006 העניקה קרן אלפרד טופפר, שבסיסה בהמבורג, לטרפל את פרס שייקספיר השנתי כהוקרה על מפעל חייו.
טרפל הוענק לו תואר אבירות בטקס פרסי השנה החדשה לשנת 2017 על שירותו למוזיקה.
טרפל הוא גם נשיא ארגון הצדקה הוולשי לחסרי בית, Shelter Cymru, והוא פטרונו של Bobath Children's Therapy Center Wales, ארגון צדקה רשום שבסיסו בקרדיף, המספק טיפול מומחים בילדים הסובלים משיתוק מוחין מכל רחבי ויילס.
טרפל הוא סגן נשיא מקהלת הגברים דונבנט בסוונסי, המקהלה הוולשית הזמרת ברציפות, משנת 1895. המקהלה שרה בחתונתו של טרפל ב-2019.
בשנת 2000 ייסד טרפל את פסטיבל פאנול (הידוע בוולשית בשם "גויל ופאנול"), באחוזת פאנול ליד סנודוניה, ויילס.
המכונה " פסטיבל פאנול של ברין טרפל" (המכונה לעיתים קרובות "BrynFest") הפך לפסטיבל מוזיקה שנתי בהשתתפות זמרי אופרה מפורסמים בינלאומיים, כמו גם אמנים וולשים פופולריים.
באותה שנה הוא הוציא "את We'll Keep a Welcome – The Welsh Album", אנתולוגיה של שירים מסורתיים אהובים.
הפסטיבל נבחר לקבל מענק של 250,000 פאונד על ידי האספה הוולשית, אך לא התקיים ב-2009 או 2010 והסתיים בשנת 2010. לאחר מכן, פסטיבל פאנול 2012 התקיים בלונדון.
בריסטול פייטר היא מכונית-על אקסקלוסיבית בריטית המיוצרת במספרים מזעריים על ידי יצרנית הרכב חברת בריסטול מאז שנת 2004.
מבנה הקופה בעל דלתות הכנף עוצב על ידי מקס בוקסטורם ומקנה למכונית את היכולת להגיע למהירות מרבית של 337 קילומטר לשעה.
בבריסטול פייטר הבסיסית מותקן מנוע V-10 בנפח שמונה ליטרים המבוסס על מנוע משודרג של דודג' וייפר שהספקו 525 כוחות סוס ב-5,600 סיבובים לדקה.
בנוסף לדגם הבסיסי, מייצרת בריסטול את הפייטר S, דגם משופר של הפייטר הבסיסית בו המנוע הוא בעל 612 כוחות סוס.
תיבת ההילוכים מגיעה בשתי תצורות שונות לבחירת הלקוח.
שישה הילוכים ידנית או ארבעה הילוכים אוטומטית.
המכונית מאיצה מ-0 ל-60 מייל לשעה (כ-97 קילומטר לשעה) ב-4 שניות.
משקל המכונית הוא 1,475 קילוגרם.
בשנת 2006 הכריזה בריסטול על יצור פייטר-T, גרסה משודרגת לפייטר-S.
הפייטר-T היא בעלת מנוע V10 מוגדש טורבו המסוגל להפיק 1,012 כוח סוס.
היצרן טוען כי מהירותה המרבית היא "מעל ל-430 קמ"ש" אולם היא מוגבלת אלקטרונית ל-362 קילומטר לשעה.
בריסיי הוא אחד מאיי שטלנד, בצפונה של סקוטלנד.
בבריסיי, ששטחו 28.5 קמ"ר (החמישי בגודלו מבין האיים) מתגוררים כ-400 תושבים.
מרבית תושבי האי מתגוררים בחופו המערבי של האי - הפונה לעבר האי מיינלנד, בכפרים גלבה (Glebe), פולבורן (Fullaburn) ומריפילד (Maryfield).
במריפילד נמצא מרכז תרבותי וכן בית אחוזה שנבנה בשנת 1724.
באי נמצא מרכז התמסורת המרכזי של איי שטלנד, המאפשר קליטת שידורי רדיו וטלוויזיה באי.
תחנת המימסור ממוקמת בראש הפסגה הגבוהה באי - פסגת שומר ברסיי (the Ward of Bressay) שגובהה 226 מטרים מעל פני הים, והיא כוללת שתי אנטנות תקשורת שגובהן 50 מטרים.
בריס דן סודרברג (נולד ב-10 באפריל 1980) הוא הבסיסט וזמר הרקע של להקת הרוק לייפהאוס.
סודרברג נולד בוויקטוריה, קולומביה הבריטית, קנדה.
סודרברג החל לנגן בס בגיל צעיר, במרתף ביתו, בלהקה של אחיו.
בגיל 19, הוא עבר ללוס אנג'לס כדי לפתח קריירה מקצועית במוזיקה.
בגיל 21, הוא הצטרף לחברת התקליטים "Elektra" שהקליטה את אמני רדיו AM, וביצע סיבוב הופעות 3 שנים תחת הניהול של ריברס קומו.
לאחר מכן, הוא הקים את להקת "Tomorrow And Everyday After", בה שימש כסולן וכותב השירים.
בספטמבר 2004, הצטרף ללייפהאוס לאחר המלצתו של חבר הלהקה לשעבר שון וולסטנהולם.
לאחר שהצטרף סודרברג ללהקה, הם הוציאו את האלבום "לייפהאוס", ויצאו לסיבוב הופעות.
הסינגל "You and Me" הגיע למקום הראשון במצעדי ארצות הברית.
את אלבומם האחרון "Who We Are" הם הקליטו בבית יציקה לברזל בלוס אנג'לס.
בריסטול היא עיר ומחוז טקסי בדרום-מערב אנגליה, 169 ק"מ מערבית מלונדון.
העיר, שבשנת 2006 התגוררו בה כ-410,000 תושבים, היא השישית בגודלה באנגליה והשמינית בגודלה בממלכה המאוחדת (עד המאה ה-18 הייתה העיר השנייה או השלישית בגודלה).
אחד המאפיינים הבולטים של העיר הוא היותה עיר נמל.
מאז סוף המאה ה-20 היא מהווה בנוסף מרכז לתעשיית תעופה וחלל.
ממצאים ארכאולוגיים בני כ-60,000 שנה בשיירהמפטון (Shirehampton) וסנט אנס מהווים עדות על התיישבות באזור בריסטול בתקופה הפלאוליתית.
גם בתקופה הרומית היה יישוב באזור.
נמל היישוב בריגסטאו (Brycgstow, מילולית "מקום עם גשר") הפך החל מהמאה ה-12 למרכז חשוב לסחר עם אירלנד.
התפתחות הנמל הביאה לשגשוג העיר, ובמאה ה-14 הייתה לאחת הערים החשובות באנגליה, לצד לונדון, יורק ונוריץ', ועד שהכה בה המוות השחור, חיו בה בין 15 ל-20 אלף תושבים.
במאות ה-17 וה-18 שב והתחזק מעמדה של העיר, כאשר אוניות רבות עברו בנמלהּ, בדרכן עם סחורות ועם עבדים מהמושבות הבריטיות באמריקה.
מעמדה החל לדעוך עקב תחרות עם ליברפול, הפסקת הסחר בעבדים והמלחמות עם צרפת.
מרכז העיר נפגע קשות מהפצצות הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
בנייתה מחדש של העיר, בעיקר במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, התאפיינה בבנייה זולה בסגנון ברוטליסטי.
נמל בריסטול ממשיך להוות מנוע כלכלי לעיר, והיקף הסחורות העוברות בו מדי שנה עמד בתחילת המאה ה-21 על כ-12 מיליון טונות.
בין היתר, עבר דרכו ייבוא של כ-750 אלף מכוניות לבריטניה.
ב-1910 הוקם בסמוך לעיר מפעל של חברת בריסטול אירופליין לייצור מטוסים, ובו הונחה התשתית לחיל האוויר הבריטי, בשלהי מלחמת העולם הראשונה.
בהמשך עבר המפעל הסבה לייצור מכוניות יוקרה של רולס-רויס, אך מפעל מטוסים נוסף, בריטיש איירקראפט קורפוריישן, הוקם ב-1960, ובו יוצרו, בין היתר, רכיבים של מטוס הקונקורד.
בעיר פועל גם המפעל הגדול בעולם של כדורים פורחים, ובכל שנה נערך בה פסטיבל כדורים פורחים.
גם לתיירות מקום חשוב בכלכלתה של בריסטול, ומדי שנה מבקרים בה כשבעה מיליון תיירים.
בריסטול היא עיר הולדתו של פול דיראק, ממניחי יסודות מכניקת הקוונטים.
העיר ידועה באירועי התרבות שלה.
התיאטרון המלכותי הוקם ב-1766, ומאז 1946 פועל בו תיאטרון בריסטול אולד ויק.
המוזיאון העירוני (Bristol City Museum and Art Gallery) כולל תצוגות בנושאי טבע, ארכאולוגיה, זכוכית מקומית וקרמיקה סינית.
המוזיאון אחראי גם על שלושה מבנים היסטוריים בעיר: Tudor Red Lodge שנבנה ב-1580; Georgian House, בניין טיפוסי מהמאה ה-18; Blaise Castle House, בניין שנבנה בשנים 1796–1798.
בעיר ישנן שתי תחנות רכבת גדולות, בצפונה ובמרכזה, ורשת הרכבות הבריטית מחברת אותה לכל הערים הגדולות בממלכה.
הכביש המהיר M4 מחבר את בריסטול עם לונדון, וכביש M5 מחבר אותה עם ברמינגהאם.
בסמוך לעיר פועל נמל התעופה בריסטול.
בכמה מרחובות העיר נהוגים ימים חופשיים מתנועת מכוניות, הנקראים ימי "משחקים בחוץ" (Playing Out).
באותם ימים, הרחובות נסגרים לתנועת כלי רכב והילדים מוזמנים לשחק בחוץ בחופשיות.
הדבר נעשה ביוזמת אמהות שרצו להעניק לילדיהן את תחושת החופש הזכורה להן מילדותן.
הערים התאומות של בריסטול הן:
מועדון הכדורגל בריסטול סיטי הוא אחד משני מועדוני הכדורגל של העיר בריסטול שבאנגליה.
המועדון מתמודד בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
קבוצת הכדורגל משחקת באצטדיון "אשטון גייט", הנמצא בדרום מערב העיר.
הישגו הגדול ביותר של המועדון הוא העפלתו לגמר הגביע האנגלי בשנת 1909, שבו הפסידה הקבוצה למנצ'סטר יונייטד.
הקבוצה זכתה בגביע ויילס בשנת 1934, למרות מוצאה האנגלי.
המועדון הוקם בשנת 1897. בשנת 1900 הוא אוחד עם הקבוצה היריבה, בדמינסטר אפ.סי (Bedminster), שהוקמה בשנת 1887. הקבוצה הצטרפה ל"דה פוטבול ליג" בשנת 1901. הופעתה הראשונה של הקבוצה בליגה הבכירה הייתה בשנת 1906, לאחר שזכתה באליפות ליגת המשנה.
היא סיימה במקום השלישי בליגה הבכירה באותה עונה.
באותה תקופה קיבלה הקבוצה את הכינוי "התינוקות של בריסטול", שבו כונתה עד שנות השלושים.
בשנת 1909 הגיעה הקבוצה לגמר גביע ה-FA, שבו הפסידה למנצ'סטר יונייטד.
בשנת 1911 חזר המועדון לליגת המשנה.
בשנות ה־20 שיחקה הקבוצה בעיקר בליגה השנייה והשלישית.
בשנות השלושים ירדה הקבוצה לליגות הנמוכות.
בשנת 1949 מונה הארי דולמן ליו"ר, ובשנת 1950 נבנה אצטדיונה הביתי אשטון גייט.
בשנת 1967 חזרה הקבוצה לליגה הבכירה עם המאמן אלן דיקס.
בשנת 1980 חזרה הקבוצה לליגה השנייה.
בשנת 2008 הייתה הקבוצה קרובה להעפיל לפרמייר ליג אחרי שהקבוצה העפילה לגמר הפלייאוף על העלייה לפרמייר ליג אך הקבוצה הפסידה להאל סיטי.
בסוף עונת 2012/2013 הקבוצה ירדה מהליגה השנייה לליגה השלישית באנגליה.
בעונת 2015 זכתה באליפות הליגה השלישית וחזרה לצ'מפיונשיפ.
ברינקס היא חברה בינלאומית העוסקת בשירותי אבטחה.
משרדי ברינקס הראשיים נמצאים בריצ'מונד, וירג'יניה, בארצות הברית, ולחברה סניפים ב-53 מדינות בעולם.
על פי דיווחי החברה, ב-2013 הועסקו אצלה 70,000 עובדים, ומחזורה הכספי הכולל היה כ-3.9 מיליארד דולר.
ברינקס מזוהה בציבור עם המכוניות המשוריינות המובילות מזומנים בין סניפי בנקים ומוסדות פיננסיים.
הובלת מזומנים מתבצעת בליווי מאבטחים חמושים בתוך כספת ברכב משוריין.
ברכב מותקנים אמצעי אבטחה נוספים כמו מצלמות, סנסורי GPS למיקום ומעקב, תקשורת אלחוטית ואמצעים נוספים.
ברינקס מספקת שירותי אבטחה לבנקים, קמעונאים, ממשלות ותכשיטנים.
עסקיה, שהוקמו בשנת 1859 על ידי פרי ברינק בשיקגו, אילינוי, התפתחו משירותי תחבורה משוריינים מקומיים לאספקת שירותי לוגיסטיקה פיננסית לארגונים ותחבורה מאובטחת בינלאומית.
בתחילת דרכה סיפקה שירות בידי כרכות רתומות לסוסים, מאבטחות בידי אקדוחנים, וזכתה להצלחה רבה עקב חולשת משטרת שיקגו, ושליטת העולם התחתון בעיר.
בשנת 1960 החלה ברינקס לראשונה לפעול מחוץ לארצות הברית, שפתחה חברת בת בצרפת.
בשנת 1962, ברינקס נרכשה על ידי חברת "פיטסטון", שעיקר פעילותה הייתה כרייה ושיווק פחם.
ברלינגטון אייר אקספרס נרכשה בשנת 1982. חטיבת האבטחה הביתית של ברינקס החלה לפעול בשנת 1983. "פיטסטון" מכרה את נכסי הפחם שלה בשנות האלפיים ושם החברה כולה שונה לברינקס.
גם חטיבת האבטחה הביתית של החברה נמכרה באותה עת.
חלק ניכר מהעסקים של ברינקס מתנהל מחוץ לארצות הברית, כש-82% מהכנסות של 3.9 מיליארד דולר בשנת 2013 היו מחוץ לארצות הברית.
בינואר 2012 רכשה ברינקס את חברת "Kheops", ספקית תוכנות לוגיסטיות ושירותים נלווים בצרפת, תמורת כ-17 מיליון דולר.
רכישה זו העניקה לחברה שליטה בשוק התוכנות המשמשות לפעולות ניהול מזומנים והעברת כספים בצרפת.
בינואר 2013 רכשה את חברת Rede Transacoes Eletronicas Ltda מברזיל, תמורת כ-26 מיליון דולר.
Redetrel מפיצה מוצרים בכרטיסי תשלום מראש, כולל זמן אוויר לטלפונים סלולריים, ומחזיקה ברשת של כ-20,000 נקודות מכירה קמעונאיות ברחבי ברזיל.
רשת ההפצה החזקה שלה השלימה את עסקי התשלומים הקיימים של ברינקס, ePago, להם פעילות בברזיל, מקסיקו, קולומביה ופנמה.
בפברואר 2020, רכשה את רוכשת את פעילות שירותי הבלדרות המאובטחת וניהול מזומן של המתחרה, חברת G4S, תמורת 860 מיליון דולר.
ברינקס ישראל בע"מ הוקמה בשנת 1965 כחברה בבעלות משותפת של ברינקס העולמית (70%), החברה להשקעות של בנק לאומי (10%), החברה להשקעות של בנק דיסקונט (10%) ובנק הפועלים (10%), במטרה לספק שירותי הובלה משוריינת לכספים ודברי ערך, טיפול במזומנים, שירותי מוקד ושרותי אחסון.
המנהל הראשון של הפעילות בישראל היה יעקב (ישקה) לבשטיין אליאב.
בשנת 1966 החלה החברה לתת שירות להרקת מדחנים ממזומן בתל אביב, וגם החלה לספק שירות לאיסוף פדיון מכירת כרטיסים עבור ההתאחדות לכדורגל.
לאחר מלחמת ששת הימים נשכרה החברה לספק שירות ברצועת עזה על ידי הממשל הצבאי הישראלי.
בסוף שנת 1968 החלה לתת שירות למשרד הדואר ובורסת היהלומים הישראלית.
בשנת 1975 מונה דוד שומרון למנכ"ל החברה בישראל.
הוא נשאר בתפקיד עד 1989.
בסוף שנת 1990 פתחה ברינקס סניף ראשון ביפן, במטרה לשרת יהלומנים ישראלים ולספק להם שירותי בלדרות מאובטחת של משלוחים.
בינואר 1999 עבר מטה החברה בישראל לבניין בן חמש קומות ברחוב יגאל אלון.
ביולי 2002 הורשעה החברה ומנכ"לה מיכאל כהנוב בחמישה אישומים על חוק ההגבלים העסקיים והוטל עליו עונש של עבודות שירות לתקופה של חמישה חודשים וקנס בשיעור של 100 אלף שקל, במסגרת הסדר טיעון.
החברה הורשעה בהקמת קרטל לא חוקי בענף שילוח היהלומים והסדרי תיאום מחירים בחלוקת שוק עם מתחרה בענף, חברת מלכה-עמית.
החברה עצמה נקנסה בסכום של במיליון שקל.
בשנת 2005 רכשה החברה מערכת איתור, שליטה ובקרה לכלי הרכב שלה מחברת "רב בריח איתור לווייני".
בינואר 2020 מונה ישי צוויקל לנשיא ברינקס ישראל, לאחר שמילא שורה של תפקידים בכירים בחברה העולמית.
שרותי ההובלה של ברינקס בישראל ובעולם, עלו לכותרות לאחר מספר מעשי שוד:
ביוני 1970, שודדים פתחו באש מתת־מקלעים, אחרי שחטפו שק ובו 37,000 ל"י במזומן מעובד החברה ב.
באוקטובר 1971 נרצח בתל אביב במהלך שוד עובד החברה, וברצח הואשם עמוס אוריון.
אוריון נדון למאסר עולם, אך שוחרר מוקדם מהכלא לאחר ספקות שהועלו לגבי מעורבותו ברצח, בעקבות חקירה מחדש עליה הורה היועץ המשפטי לממשלה אהרון ברק.
ביוני 1990, שק ובו 170 אלף שקל נחטף מידיהם של שני מאבטחי חברת ברינקס, בכניסה לסניף הדואר המרכזי ברחוב יפו בירושלים.
שני השודדים דחפו את שני המאבטחים, שנפלו על הרצפה, נטלו שק כסף, נכנסו בריצה אל סניף הדואר, חצו במהירות מסדרון ויצאו מצידו השני של הסניף.
באוגוסט 2003, אילן קופרמן-סגל, שעבד בחברת ברינקס ישראל כנהג מכונית משוריינת, גנב ממנה 4.7 מיליון ש"ח שלא נתגלו מעולם.
הוא נידון ל-9 שנות מאסר.
בדצמבר 2004, נרצח מאבטח של החברה בעת שוד בעיר טירה, בו נשדדו שלושה מיליון שקל שהובאו בשקים לבנק הפועלים בעיר.
המשטרה עצרה חמישה חשודים מעזה בשוד וברצח.
בָּרִיסְטַה (מאיטלקית: Barista) הוא מוזג המתמחה בהכנת משקאות קפה במכונת אספרסו בעיקר.
המונח "בריסטה" שאול מן השפה האיטלקית, המציין מוזג באופן כללי - ללא התייחסות לקפה.
בחוגים מסוימים נשמר התואר בריסטה אך ורק למי שרכש דרגת מיומנות גבוהה בהכנת קפה, הדורשת ידע נרחב בסוגי קפה שונים, מותגי קפה, תערובות של פולי קפה, תכונותיו גופניות של קפה, שיטות לקליית קפה והכרה מדוקדקת של מכונת האספרסו ושאר הציוד המשמש להכנת קפה.
על פי רוב, בריסטה גם מתמחה בלאטה ארט.
בעולם קיימים בתי ספר המכשירים בריסטי לעבודה.
ישנן תחרויות בריסטי, לאטה ארט וקופיפליירינג המיועדות לבריסטי ומושכות קהל רב.
בישראל, איגוד הקפה הישראלי הוא הגוף המרכזי העוסק בתחרויות בריסטי.
הזוכה בתחרות של איגוד הקפה הישראלי נשלח לייצג את ישראל בתחרות הבריסטה העולמית.
בריסטול F.2 היה מטוס קרב דו-כנפי ודו-מושבי אשר שירת בתקופת מלחמת העולם הראשונה ועד אמצע שנות ה-30. על אף היותו דו-מושבי, הוכיח דגם ה-F.2B את עצמו כמטוס זריז המסוגל להתמודד מול מטוסי קרב חד-מושביים.
הדגם החדש עוצב מראש כמטוס דו-מושבי והיה קטן יותר ממטוסים אחרים בקטגוריה שלו, חימושו היה סטנדרטי למטוסי קרב בריטיים דו-מושביים וכלל מקלע ויקרס מקובע המכוון קדימה, ומקלע לואיס מתכוונן המורכב בתא האחורי.
כ-52 מטוסים מדגם F.2A הורכבו עד שפס הייצור עבר לדגם העיקרי, ה-F.2B.
כאשר הופעל הבריסטול F.2 לראשונה, כללה תורת הלחימה המקובלת עבור מטוסים מסוגו טיסה במבנה צמוד כאשר התותחנים האחוריים אמורים להתמודד עם המיירטים.
טקטיקה זו לא הוכיחה את עצמה, וטקטיקות אחרות פותחו כדי לאפשר למטוס להתמודד בצורה יעילה יותר בקרבות האוויר.
את תורת הלחימה ההגנתית החליפו טקטיקות אגרסיביות יותר, והטייסים גילו שאת ה-F.2 ניתן להטיס בדומה למטוס קרב, כאשר התותחן האחורי, שהוסיף כוח ירי לשעה שש (אחורי המטוס), וזריזותו של המטוס אפשרו להתמודד מול מטוסי קרב קטנים וקלים בהרבה.
ב-1917 יצא מכרז עבור 1,600 מטוסים ובסוף המלחמה שירתו 1,583 מהם בגיס התעופה המלכותי (שהפך ב-1 באפריל 1918 לחיל האוויר המלכותי).
סך הכל נבנו 5,329 יחידות מדגם זה והם שירתו ב-15 חילות אוויר עד 1935.
ב-1920 רכשה פולין 107 מטוסי בריסטול F.2, וכ-40 מהם הספיקו לשרת במלחמת פולין-רוסיה.
אחרוני המטוסים הפולנים יצאו משירות ב-1932.
הבריסטול בלנהיים היה מפציץ קל בריטי שתוכנן ונבנה על ידי חברת בריסטול אירופליין ונעשה בו שימוש רב מאוד בשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה.
מאוחר יותר, בשל הצורך הדחוף במטוס קרב לילי ארוך טווח, עבר הבלנהיים התאמה לתפקיד זה.
הבלנהיים היה אחד המטוסים הבריטיים הראשונים בהם נעשה שימוש בכיסוי מתכת על פני כל המטוס, כן נסע, מדפים, צריח תותח מכני ומנועי בוכנה בעלי עילרוד נשלט.
גרסה של המטוס שנבנתה בקנדה בשם בולינברוק (Bolingbroke) שימשה ללוחמה נגד צוללות וכמטוס אימון.
בשנת 1934 איתגר בעל עיתון הדיילי מייל, הרולד סידני הרמסוורת', ויקונט רות'רמר הראשון, את תעשיית המטוסים הבריטית, כשביקש לבנות מטוס מהיר בעל יכולת לשאת שישה נוסעים ושני אנשי צוות.
באותו הזמן, עסקו חברות גרמניות בבניית מטוסים מהירים ששברו שיאי מהירות תעופתיים, ורות'רמר רצה לעצמו את התואר של בעל המטוס המהיר באירופה.
חברת בריסטול, שעוד מיולי 1933 עבדה על מטוס דומה בשם Type 135, התאימה אותו לדרישתו של רות'רמר תחת השם Type 142.
כאשר אב-הטיפוס טס לראשונה, ב-12 באפריל 1935, הוא היה מהיר יותר מכל מטוס אחר שהיה בשירות חיל האוויר המלכותי.
הממשל הבריטי התעניין במטוס ובמהרה הוציא מכרז לאב טיפוס בגרסת מפציץ.
אב הטיפוס שסומן Type 142M (M לציון Military), היה שונה מהתכנון המקורי בכך שמיקום הכנפיים שונה והם הועברו לאמצע גוף המטוס, מה שנתן אפשרות ליצירת פתח להטלת פצצות.
המטוס צויד בשני מנועים כוכביים מקוררי אוויר מסוג בריסטול מרקיורי ובשלושה אנשי צוות (טייס, נווט/מטיל פצצות ומפעיל רדיו/תותחן).
החימוש כלל מקלע בינוני מסוג M1919 בראונינג בכנף ימין לירי קדימה ומקלע לואיס בצריח מסתובב בגב המטוס לירי לאחור.
מ-1939 ואילך הוחלף הלואיס במקלע מעט מודרני יותר, הוויקרס K, בעל אותו קליבר, 7.62 מילימטר.
מטען פצצות, במשקל של עד 450 קילוגרם, אוחסן בתא הפצצות הפנימי.
כדי להשיג את מהירותו הגבוהה יחסית, תוכנן גוף המטוס של הבלנהיים עם חתך רוחב קטן מאוד.
כתוצאה מכך היה תא הטייס כה צפוף עד שההגה הסתיר את מחווני הטיסה, בעוד שמחווני המנוע חסמו את שדה הראיה בנחיתה.
מרבית המכשירים המשניים סודרו בצידו השמאלי של תא הטייס בעוד שרכיב חיוני כמו השליטה בכיוון המדחף נקבע בגבו של מושב הטייס והופעל בתחושה בלבד.
בדומה למטוסים בריטיים אחרים מאותה תקופה, נשמרו דלתות תא הפצצות סגורות באמצעות מיתרים גמישים שנפתחו תחת משקלם של הפצצות המשוחררות.
לא היה ניתן לקבוע בוודאות כמה זמן ייקח לדלתות להיפתח, וכתוצאה מכך היה דיוק ההפצצות נמוך.
המטוס הוזמן ישירות מלוחות השרטוט, כאשר המטוס הראשון שירד מפס הייצור שימש כאב הטיפוס היחיד.
המטוס נקרא בלנהיים סימן I על שם כפר בגרמניה בו זכו הבריטים בניצחון גדול.
אספקת המטוסים החלה ב-10 במרץ 1937, כאשר טייסת מס' 114 של חיל האוויר המלכותי הייתה הראשונה לקבל את המטוס.
המטוס הוכיח עצמו במידה כזאת שמספר מדינות ביקשו לייצרו ברישיון, ביניהן פינלנד וממלכת יוגוסלביה.
מדינות אחרות רכשו את המטוס, ביניהן רומניה, יוון וטורקיה.
ייצור הבלנהיים סימן I הסתכם ב-1,324 מטוסים באנגליה, 45 בפינלנד ו-16 ביוגוסלביה.
עבודה על גרסת סיור לטווח ארוך של הבלנהיים החלה כסימן II אשר הייתה בעלת קיבולת דלק מוגדלת (מ-1,264 ל-2,127 ליטר) אך רק מטוס אחד נבנה.
גרסה אחרת של המטוס נקראה בלנהיים סימן III, בעלת חרטום מוארך, כדי לספק תא מרווח יותר למטיל הפצצות.
שתי הגרסאות שולבו בגרסה סימן IV עם מנועים חזקים יותר של 905 כוחות סוס והחלפת מקלע הוויקרס בזוג מקלעי בראונינג.
מגרסה זו יוצרו 3,307 מטוסים.
התאמה נוספת הובילה לפיתוח גרסת מטוס הקרב ארוך הטווח בלנהיים סימן IF.
כדי להתאים לתפקיד זה, הותקן תרמיל נשיאה בעל ארבעה מקלעי בראונינג תחת גוף המטוס בכ-200 מטוסים.
מאוחר יותר, התקנת מכ"ם יירוט הפכה את הבלנהיים למטוס קרב לילי, ולמטוס הבריטי הראשון שנשא אותו.
ביצועי הבלנהיים כמטוס קרב לילי היו גבוליים, אך הוא שימש כ"מטוס ביניים" עד להכנסתו לשירות של הבריסטול בופייטר.
כ-60 מטוסים מגרסה IV צוידו גם כן במקלעים נוספים ובגרסה זו, הבלנהיים סימן IVF שימש להגנת שיירות בים מפני מפציצים ארוכי טווח של הגרמנים.
גרסת המפציץ האחרונה נקראה סימן V ונוצרה כמטוס משוריין לתקיפה קרקעית.
למטוס נוספו ארבעה מקלעי בראונינג בחרטום, בנוסף למבנה מחוזק, תא טייס משוריין ואפשרות להחלפה בין מקלעי החרטום לעמדת מטיל פצצות.
כמו כן, המנוע שופר והבריסטול מרקיורי היה כעת בן 950 כוחות סוס.
הבלנהיים סימן V (סומן גם כ-Type 160) הוזמן לבסוף בגרסת המפציץ הרגילה, ללא השריון והתוספות בחרטום, ונעשה בו שימוש בעיקר במזרח התיכון ובמזרח הרחוק.
הבלנהיים שימש כבסיס לתכנון מפציץ הטורפדו בופורט, שבתורו שימש כבסיס לפיתוח הבופייטר, מה שהשלים שני סיבובים מלאים של הפיכת מפציץ למטוס קרב.
הבלנהיים נחשב כמטוס נוח להטסה, אם כי תכונות מסוימות שלו יכלו להפתיע גם טייסים מנוסים.
שינויים טכנולוגיים רבים בתחום התעופה בסוף שנות ה-30, הביאו לכך שכבר בתחילת מלחמת העולם השנייה הפך המטוס למיושן.
המטוס הפך לכבד יותר עקב הוספת ציוד נוסף שהיה הכרחי לפעילות המבצעית, ובנוסף, האפילו השיפורים בביצועי מטוסי הקרב על יתרון המהירות הקטן שהיה לבלנהיים.
מטען הפצצות שנשא היה זעום, והיחס בין משקל הפצצות לבין משקלו הכולל של הבלנהיים היה נמוך, כ-27 אחוז, בהשוואה לכ-50 אחוז במפציצים גרמניים.
הגובה המינימלי במהלך יעף הפצצה היה 1,000 רגל, מכיוון שהדף הפצצות בעת טיסה בגובה נמוך יותר עלול היה לפגוע במטוס, אך גובה כזה הקל על צוותי הנ"מ לפגוע במטוס מחד, ולא היה נמוך מספיק כדי להקשות על מטוסי הקרב של האויב מאידך.
החימוש הקל של מקלע הוויקרס שבצריח ומקלע הבראונינג בכנף ימין לא היה מספק כדי להרתיע מטוסים תוקפים.
טייסות בלנהיים נאלצו לאלתר כדי לספק לעצמם הגנה טובה יותר עד ששיפורים רשמיים נעשו בתחילת 1940. הבלנהיים היה פגיע לאש נ"מ, במיוחד בחלקו האחורי של גוף המטוס.
הוספה של צינורות גמישים ונאטמים מעצמם שנוספו למכלי הדלק עדיין לא סיפקו הגנה מוחלטת מתותחי ה-20 מ"מ של מטוסי הלופטוואפה, המסרשמיט Bf 109 והמסרשמיט Bf 110.
טייסות הבלנהיים פעלו לכל אורך הקרב על בריטניה, סבלו מאבדות כבדות, ולא זכו לאותה מידת פרסום ממנה נהנו טייסות הקרב.
טייסות בלנהיים פשטו על שדות תעופה שנכבשו על ידי הגרמנים בין יולי לדצמבר 1940, ביום ובלילה.
אף על פי שמרבית הפשיטות לא היו אפקטיביות היו גם כמה הצלחות: ב-1 באוגוסט הצליחו חמישה מתוך 11 מטוסי בלנהיים שנשלחו להפציץ בהמסטד (Haamstede) שבהולנד ובאברה (Evere) שבבלגיה להגיע למטרותיהם ולהשמיד שלושה מטוסי מסרשמיט Bf 109 על הקרקע ולהפיל שניים נוספים על ידי מקלעני המטוסים.
פשיטה מוצלחת נוספת על המסטד שבוצעה על ידי בלנהיים בודד הביאה להשמדת שני מטוסי מסרשמיט Bf 109 וגרימת נזק לארבעה נוספים.
לעומת זאת, היו משימות שהסתיימו בכמעט 100% אבדות למטוסי הבלנהיים.
בנוסף למשימות ההפצצה, שימש הבלנהיים גם כמטוס סיור אסטרטגי לטווח ארוך מעל גרמניה והשטחים שנכבשו על ידה.
בתפקיד זה התגלה שהבלנהיים איטי ופגיע מידי וספג אבדות כבדות ממטוסי הקרב של הלופטוואפה.
הפשיטה על תחנות הכוח של קלן
משימת ההפצצה ב-12 באוגוסט 1941 תוארה בדיילי טלגרף כ"משימת ההפצצה הנועזת והמסוכנת ביותר בגובה נמוך של חיל האוויר המלכותי, כנגד תחנות הכוח שליד קלן".
הפשיטה נערכה בגובה נמוך בשעות היום על ידי 54 מטוסי בלנהיים מטייסת מס' 114 של חיל האוויר המלכותי.
המטוסים הצליחו לפגוע במטרותיהם, אך 12 מטוסים אבדו, 22% מתוך כלל המטוסים שהשתתפו, מה שהיווה סטיה משמעותית מהאבדות המקובלות וה"נסבלות" של פחות מ-5% בהתקפה מסדר גודל כזה.
בבלנהיים נעשה שימוש על ידי פיקוד המפציצים וגם על ידי פיקוד מטוסי הקרב.
כ-200 מטוסי סימן I עברו התאמה לסימן IF ארוך הטווח החל מדצמבר 1938, וב-1939 היו כבר שבע טייסות קרב מצוידות בבלנהיים, ובתוך מספר חודשים לאחר מכן, 60 טייסות.
הבלנהיים התגלה כאיטי יותר מהמצופה וביוני 1940 גרמו האבדות בטיסות לאור יום לדאגה בפיקוד מטוסי הקרב.
הוחלט שהבלנהיים סימן IF ישמש כמטוס קרב לשעות הלילה בלבד כאשר שיעורי ההצלחה של טייסת מס' 23 שכבר פעלה בשעות הלילה היו גבוהים יותר.
בהפצצת הלילה הגרמנית ב-18 ביוני 1940, הפילו מטוסי בלנהיים חמישה מפציצים גרמניים ונראו כמתאימים יותר לפעולה בשעות הלילה.
ביולי, הוכנסו למטוסי טייסת מס' 600 מערכות מכ"ם והבלנהיים הפך למטוס הבריטי הראשון הנושא מכ"ם יירוט.
הצלחה ראשונה למטוס נושא מכ"ם באה בליל שבין 21 ל-22 ביולי 1940 כאשר הופל מפציץ גרמני מדגם דורניר Do 17. על אף הצלחות נוספות היה הבלנהיים איטי מדי ליירוט מטוסים מודרניים משנת 1940 ואילך.
בהדרגה, בין 1940 ל-1941, הוכנס לשירות הבריסטול בופייטר והבלנהיים הוחלף על ידי יורשו בעל החימוש הכבד והמהיר יותר.