tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כתוצאה מהקרב, בפברואר אורגנו מחדש כוח סיירות המערכה, והוקם צי סיירות המערכה (BCF), כאשר ביטי מונה מחדש לפקד עליו.
קפטן אוסמונד ברוק מפרינסס רויאל מונה לקומודור, דרגה ראשונה וקיבל את הפיקוד על שייטת סיירות המערכה הראשונה, עד שהועלה לדרגת אדמירל משנה במרץ.
בקרב יוטלנד ב-31 במאי 1916, כל הספינות נפגעו מירי הפגזים הגרמניים, כאשר שייטת סיירות המערכה הראשונה בפיקודו של אדמירל ברוק וביטי בלאיון הובילו את המערך הבריטי נגד האויב.
בתחילת הפעולה, קווין מרי אבדה וכל הצוות שלה נהרג מלבד 21 ניצולים.
שתי סיירות מערכה נוספים - אינווינסיבל ואינפטיגבל - הוטבעו במהלך הקרב.
האבדות של השייטת הושלמו על ידי הגעתם של סיירות המערכה החדשות ריפאלס ורינואון בספטמבר 1916 וינואר 1917 בהתאמה.
ברוק הוחלף על ידי אדמירל משנה ריצ'רד פ.
כשפילימור עזב כדי להיות אדמירל משנה, נושאות מטוסים, הוא הוחלף על ידי אדמירל משנה הנרי אוליבר ב-14 במרץ 1918.
שייטת סיירות המערכה השנייה הייתה שייטת של סיירות מערכה של הצי המלכותי ששירתה כחלק מהצי הגדול במהלך מלחמת העולם הראשונה.
באוגוסט 1914, שייטת סיירות המערכה השנייה הייתה בים התיכון, והורכבה מ:
ב-15 בינואר 1915, אה"מ ניו זילנד הפכה לספינת הדגל של שייטת סיירות המערכה השנייה.
היא הוחלפה כספינת הדגל על ידי סיירת המערכה האוסטרלית אאה"מ אוסטרליה ב-8 בפברואר 1915.
עם העברת אה"מ אינפלקסיבל ואה"מ אינדומיטבל לטייסת הקרב השלישית שהוקמה במהלך 1915, נותרה לשייטת שלוש ספינות, אה"מ ניו זילנד, אה"מ אינדפטיגבל, ואאה"מ אוסטרליה.
אאה"מ אוסטרליה נפגעה בהתנגשות עם אה"מ ניו זילנד ב-22 באפריל 1916, ולא השתתפה בקרב יוטלנד ב-31 במאי 1916. לפיכך, שייטת סיירות המערכה השנייה כללה:
אה"מ ניו זילנד, ספינת הדגל של אדמירל משנה ויליאם פאקנהאם; קפטן ג'ון גרין
לאה"מ ניו זילנד נגרם נזק קל במהלך ההתנגשות; עם זאת, אה"מ אינדפטיגבל הוטבעה על ידי סיירת המערכה הגרמנית פון דר טאן.
עם אובדן של שלוש סיירות מערכה ביוטלנד, הצי המלכותי חזר לשתי שייטות סיירות מערכה.
במשך שארית המלחמה כללה השייטת:
שייטת אוניות המערכה הראשונה הייתה יחידה של הצי הקיסרי הגרמני לפני ובמהלך מלחמת העולם הראשונה.
בהיותה חלק מצי הים הפתוח, השייטת פעלה לאורך כל המלחמה, כולל קרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, שם היא היוותה את מרכז הטור הגרמני.
שייטת אוניות המערכה הראשונה חולקה לפלגה I ולפלגה II.
במשך המחצית הראשונה של השירות בזמן המלחמה של פלגות אלו, הם הכילו את האוניות מסדרות הלגולנד ונסאו, בהתאמה.
במהלך תקופה זו, אוניית המערכה SMS אוסטפריזלנד שימשה כאוניית הדגל הן של השייטת והן של פלגה I, בעוד אוניית המערכה SMS פוזן שימשה כאוניית הדגל של פלגה II.
שייטת אוניות המערכה הראשונה פעלה מאחד משני הבסיסים העיקריים של הצי הגרמני.
הראשון, בים הצפוני, היה וילהלמסהאפן בצד המערבי של מפרץ היאדה.
האי הלגולנד סיפק עמדה קדמית מבוצרת במפרץ הגרמני.
המתקן הימי הגדול השני היה בקיל, וזה היה הבסיס החשוב ביותר באזור הבלטי.
פילאו ודנציג שיכנו בסיסים קדמיים מזרחה יותר באזור הבלטי.
תעלת הקייזר וילהלם דרך שלזוויג-הולשטיין חיברה את הים הבלטי והים הצפוני ואפשרה לצי הגרמני להעביר במהירות כוחות ימיים בין שני הימים.
השייטת הוקמה כבר בימיו הראשונים של הצי הקיסרי הגרמני.
השייטת הראשונה השתתפה במהלך כל המבצעים הגדולים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
אלה כללו את משימות התמיכה לסיירות המערכה של קבוצת הסיור I כשהם הפגיזו את החוף הבריטי בניסיונות לפתות חלק מהצי הגדול הבריטי, כמו הפשיטות על סקרבורו, הרטליפול וויטבי בדצמבר 1914 ועל ירמות' ולואוסטופט באפריל 1916.
הכוחות הגרמניים, בפיקודו של ויצה-אדמירל היפר, כללו את שמונה אוניות השייטת הראשונה, סיירות המערכה זיידליץ, מולטקה, ופון דר טאן, ומספר ספינות קטנות יותר.
בקרב יוטלנד במאי 1916, אוניות המערכה של השייטת הראשונה בפיקודו של ארהרד שמידט היוו את מרכז מערך הקרב, מאחורי שייטת אוניות המערכה השלישית בפיקודו של קונטר-אדמירל פאול בהנקה, ואחריהן אוניות המערכה פרה-דרדנוט הקשישות בשייטת אוניות המערכה השנייה בפיקודו של קונטר-אדמירל פרנץ מאובה.
אוניות הסדרה לא ראו שום פעולה משמעותית נוספת במהלך המלחמה.
השייטת הראשונה הייתה אמורה להשתתף בקרב אחרון עם הצי הגדול באוקטובר 1918, בשבועות האחרונים של המלחמה.
מרד פרץ, תחילה באוניות של השייטת הראשונה, כאשר לצוותים העייפים המלחמה נודע על תוכנית ההתאבדות; התסיסה אילצה את שר לבטל את המבצע.
לאחר הטבעת אוניות הצי הגרמני בסקפה פלו, אוניות השייטת הראשונה נמסרו לבעלות הברית על פי תנאי הסכם ורסאי.
שייטת אוניות המערכה השנייה הייתה יחידה של צי הים הפתוח הגרמני לפני ובמהלך מלחמת העולם הראשונה.
השייטת פעלה לאורך כל המלחמה, כולל קרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, שם היא היוותה את החלק האחורי של הטור הגרמני.
שייטת אוניות המערכה השנייה חולקה לפלגה III ולפלגה IV; הפלגות כללו בתחילה שמונה מתוך עשר אוניות מערכה מסדרות בראונשווייג ודויטשלנד.
בזמנו, SMS דויטשלנד הייתה ספינת הדגל של צי הים הפתוח והוקצתה גם לשייטת אוניות המערכה השנייה, אם כי רק למטרות טקטיות — הספינה לא הייתה כפופה אחרת למפקד השייטת.
שייטת אוניות המערכה השנייה פעלה מאחד משני הבסיסים העיקריים של הצי הגרמני.
קונטר-אדמירל ריינהרד שר שירת כמפקד השייטת מינואר 1913 עד 26 בדצמבר 1914, כאשר החליף תפקידים עם קונטר-אדמירל פליקס פונקה, שפיקד על שייטת אוניות המערכה השלישית.
קונטר-אדמירל פרנץ מאובה, לשעבר מפקד הפלגה הרביעית, החליף את פונקה באוגוסט 1915. הוא מילא את התפקיד עד נובמבר 1916, אז הועלה לדרגת ויצה-אדמירל וקיבל את הפיקוד על שייטת אוניות המערכה הרביעית.
את מקומו של מאובה החליף ויצה-אדמירל הוברט פון רבויר-פאשוויץ, שהיה המפקד האחרון של היחידה.
כחלק מתוכניתו להתרחבות ימית להתחרות בצי המלכותי הבריטי, האדמירל אלפרד פון טירפיץ העריך את הצורך בשייטת שנייה של שמונה אוניות מערכה בחוק הצי שלו משנת 1898. עד 1907, הושלמו מספיק אוניות מערכה חדשות כדי לעמוד בשייטת החדשה במלוא העוצמה.
ספינות שייטת אוניות המערכה השנייה השתתפו בכל פעולות הצי הגדולות בשלוש השנים הראשונות של מלחמת העולם הראשונה.
השייטת כללה רק שש ספינות באותה עת, שכן פרוסן הועברה זמנית לאזור הבלטי לצורך שמירה ו-SMS לותרינגן הייתה במצב כל כך גרוע עד ששר הוציא את הספינה מהשייטת.
בלחימה הלילה נגד שייטות המשחתות הבריטיות, פומרן טורפדה וטבעה, עם את כל אנשי הצוות שלה.
האובדן שלה הדגיש את הפגיעות של שאר אוניות המערכה הפרה-דרדנוט האחרות להתקפה תת-מימית, ושייטת אוניות המערכה השנייה נשארה בנמל לאחר שצי הים הפתוח התייצב.
ב-15 באוגוסט 1917 פורקה שייטת אוניות המערכה השנייה; אוניות השייטת לשעבר הוצאו מעבודתם ושימשו בתפקידי משנה או הועסקו כספינות שמירה.
שייטת אוניות המערכה השלישית הייתה יחידה של צי הים הפתוח הגרמני לפני ובמהלך מלחמת העולם הראשונה.
השייטת השתתפה בפעולות שונות לאורך כל המלחמה, כולל קרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, שם היא היוותה את חזית הטור הגרמני.
הספינות נכלאו בסקפה פלו לאחר תום המלחמה, שם הוטבעו על ידי הצוותים שלהן.
רוב אוניות השייטת נמשו לגריטה, אם כי שלוש נותרו בקרקעית הנמל.
שייטת אוניות המערכה השלישית חולקה לפלגה V ולפלגה VI.
במשך המחצית הראשונה של השירות בזמן המלחמה של פלגות אלו, הם הכילו את האוניות מסדרות קניג וקייזר, בהתאמה.
במהלך תקופה זו, אוניית המערכה SMS קניג שימשה כאוניית הדגל הן של השייטת והן של פלגה V, בעוד אוניית המערכה SMS קייזר שימשה כאוניית הדגל של פלגה VI.
ב-1 בדצמבר 1916, חמש אוניות המערכה מסדרת קייזר הועברו לשייטת אוניות המערכה הרביעית שהוקמה מחדש בזמן שאוניות המערכה החדשות SMS באיירן ו-SMS באדן תפסו את מקומן בשייטת ה-III.
שייטת הקרב השלישית פעלה מאחד משני הבסיסים העיקריים של הצי הגרמני.
קונטר-אדמירל פליקס פונקה שירת כמפקד השייטת מ-1913 עד דצמבר 1914. ב-26 בדצמבר הועבר פונקה שייטת אוניות המערכה השנייה, שמפקדה ויצה-אדמירל ריינהרד שר, החליף את פונקה בשייטת השלישית.
שר שירת כאן עד ינואר 1916, אז הפך למפקד כל צי הים הפתוח.
קונטר-אדמירל פאול בהנקה החליף אותו כמפקד השייטת והוביל את היחידה במהלך קרב יוטלנד, בעוד קונטר-אדמירל הרמן נורדמן שימש כסגנו ומפקד הפלגה השישית במהלך הקרב.
ויצה-אדמירל הוגו קראפט בתורו החליף את בהנקה באפריל 1918.
שייטת אוניות המערכה השלישית אורגנה בשנת 1913 כאשר אוניות המערכה החדשות מסדרת קייזר החלו להיכנס לשירות, והיא הוקמה במלואה עד נובמבר 1914, כאשר האונייה האחרונה מסדרת קניג הצטרפה ליחידה.
השייטת השלישית הובילה את מערך הקרב הגרמני במהלך כל המבצעים הגדולים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
השייטת, עם קניג שוב בחלוץ, נכחה בפעולות של 18–19 באוגוסט וב-18–19 באוקטובר.
באוקטובר ובנובמבר 1917 השתתפה השייטת במבצע אלביון, כיבוש מפרץ ריגה.
במהלך קרב מון סאונד, שתיים מאוניות המערכה של השייטת, קניג וקרונפרינץ, הטביעו את אוניית המערכה הרוסית סלאווה ופגעו באוניית המערכה צסארביץ'.
בסוף אפריל 1918, צי הים הפתוח ניסה לתקוף את אחת מהשיירות הבריטיות המלוות בכבדות לנורווגיה, אך המבצע בוטל לאחר שסיירת המערכה מולטקה התקלקלה.
השייטת השלישית הייתה אמורה להשתתף בקרב אחרון עם הצי הגדול באוקטובר 1918, בשבועות האחרונים של המלחמה.
מרד פרץ, תחילה באוניות של שייטת אוניות המערכה הראשונה, כאשר לצוותים העייפים המלחמה נודע על תוכנית ההתאבדות; התסיסה אילצה את שר לבטל את המבצע.
שייטת אוניות המערכה הראשונה הייתה שייטת ימית של הצי המלכותי הבריטי המורכבת מאוניות מערכה.
שייטת אוניות המערכה הראשונה הייתה בתחילה חלק מה"גרנד פליט" ("הצי הגדול") של הצי המלכותי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היווה ה"גרנד פליט" את הגרעין להקמת הצי האטלנטי.
השייטת שינתה את הרכבה לעיתים קרובות כאשר אוניות נפגעו, פרשו או הועברו.
כחלק ב"גרנד פליט", השייטת השתתפה בקרב יוטלנד תחת פיקודו של ססיל ברני.
ב-5 באוגוסט 1914, השייטת כללה את האוניות הבאות:
במהלך קרב יוטלנד, השייטת כללה את האוניות הבאות:
אה"מ מרלבורו אוניית הדגל של ססיל ברני; קפטן ג.
אה"מ הרקולס קפטן לואיס קלינטון-בייקר;
אה"מ אז'נקור קפטן הנרי מונטאגו דואוטי;
אה"מ קולוסוס אוניית הדגל של ארנסט גונט; קפטן דדלי פאונד;
אה"מ קולינגווד קפטן ג'יימס קלמנס ליי;
אה"מ סנט וינסנט קפטן ויליאם וורדסוורת' פישר;
אה"מ נפטון קפטן ויויאן ברנרד;
בעקבות קרב יוטלנד, אורגנה שייטת אוניות המערכה הראשונה מחדש, כאשר קולוסוס, הרקולס, סנט וינסנט, קולינגווד ונפטון הועברו כולם לשייטת אוניות המערכה הרביעית.
בינואר 1917 הורכבה השייטת באופן הבא:
אה"מ בנבואו – הצטרפה ביולי 1916
אה"מ אמפרור אוף אינדיה – הצטרפה ביולי 1916
אה"מ רויאל אוק – הצטרפה במאי 1916
אה"מ רויאל סובריין – הצטרפה ביוני 1916
עד 1918, אז'נקור הועברה לשייטת אוניות המערכה השנייה, ורזולושן, ראמיליס ואיירון דיוק הצטרפו להשלמת השייטת.
במשך שנים רבות שירתה השייטת בים התיכון ככוח הקרב הבריטי העיקרי שם.
ב-3 בספטמבר 1939 שייטת אוניות המערכה הראשונה, ששירתה בצי הים התיכון, כללה את ברהאם, וורספייט ומלאיה, עם המפקדה באלכסנדריה, מצרים, בפיקודו של תת-אדמירל ג'פרי לייטון.
בדצמבר 1943 הייתה השייטת בפיקודו של תת אדמירל ארתור פאוור.
בינואר 1944 תוגבר הצי המזרחי על ידי אה"מ קווין אליזבת, אה"מ רינואון, אה"מ וליאנט, אה"מ אילוסטריוס, אה"מ יוניקורן ושבע משחתות.
האדמירליות שלחה את הכוח הזה להודו תחת הכותרת של שייטת אוניות המערכה הראשונה.
מנובמבר 1944 שירתה השייטת בצי האוקיינוס השקט הבריטי בפיקודו של תת אדמירל הנרי רולינגס, ששימש גם כסגן המפקד של הצי.
היא כללה את אה"מ קינג ג'ורג' החמישי, אה"מ האו, אה"מ דיוק אוף יורק ואה"מ אנסון בזמנים שונים.
תת אדמירל סר לואיס ביילי (יוני עד דצמבר 1914)
תת אדמירל סר ויליאם ניקולסון (1921–1922)
תת אדמירל סר אדווין אלכסנדר-סינקלר (1922–1924)
תת אדמירל ג'פרי לייטון (ינואר-נובמבר 1939)
אדמירל משנה הנרי פרידהאם-ויפל (יולי-אוקטובר 1940)
תת אדמירל ג'ון טובי (אוקטובר-דצמבר 1940)
שייטת אוניות המערכה השנייה הייתה שייטת ימית של הצי המלכותי הבריטי שהורכבה מאוניות מערכה.
שייטת אוניות המערכה השנייה הייתה בתחילה חלק מה"גרנד פליט" ("הצי הגדול") של הצי המלכותי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוחזר ה"גרנד פליט" לשמו המקורי, הצי האטלנטי.
כחלק מה"גרנד פליט", השייטת השתתפה בקרב יוטלנד.
במהלך קרב יוטלנד, הרכב שייטת אוניות המערכה השנייה היה כדלקמן:
אה"מ קינג ג'ורג' החמישי אוניית הדגל של תת אדמירל סר מרטין ג'ראם; קפטן פ.ל.
אה"מ אוריון אוניית הדגל של אדמירל משנה א.ק.
בשלב זה הייתה השייטת בצי הבית והורכבה מ:
אה"מ רויאל אוק ספינת הדגל של אדמירל משנה הנרי בלגרוב; קפטן וו.ג.
אה"מ רויאל סובריין קפטן ל.ו.
תת-אדמירל סר ג'ון ג'ליקו (מאי-דצמבר 1912)
תת-אדמירל סר הנרי אוליבר (מרץ-אפריל 1919)
תת-אדמירל סר ויליאם ניקולסון (1920–1921)
אדמירל משנה לנסלוט הולנד (ינואר-ספטמבר 1939)
אדמירל משנה הנרי בלגרוב (ספטמבר-אוקטובר 1939)
שייח מופזר שוקור הוא רופא ממלזיה שטס לחלל במסגרת תוכנית החלל של המדינה.
הוא טס לחלל בשנת 2007 בחללית "סויוז TMA-11" שהתחברה לתחנת החלל הבין-לאומית.
שייח מופזר שוקור נולד בקואלה לומפור במשפחה בעלת שורשים מליים וערבים.
לאחר סיום בית ספר תיכון הוא למד רפואה.
בשנת 1998 הוא התחיל לעבוד בבתי חולים בקואלה לומפור.
בשנת 2006 הוכרז על פתיחת הרשמה להשתתפות בטיסה לחלל.
במסגרת רכישת 18 מטוסים מדגם "סוחוי Su-30" ממשלת מלזיה סיכמה עם רוסיה על השתתפות אזרח מלזי בטיסה חלל.
לאחר מיון וקורס ראשוני שני אזרחים עברו קורס הכנה מלא במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים שנמשך 18 חודשים.
לאחר סיום מוצלח של הקורס, בדיקות בריאותיות ומיון נוסף שייח מופזר שוקור נבחר להשתתפות בטיסה.
בהיותו אורח של ממשלת רוסיה, הוא הוזכר במסמכים רשמיים כ"משתתף טיסה".
חללית "סויוז TMA-11" שוגרה לחלל ב-10 באוקטובר 2007. מפקד טיסה היה יורי מלנצ'נקו והיא כללה חברי צוות משלחת מס' 16 לתחנת החלל הבין-לאומית.
החללית התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית.
במהלך שהייה בתחנת החלל שייח מופזר שוקור ביצע מספר ניסויים בתחום רפואה וביולוגיה.
בהכנות לטיסה שייח מופזר שוקור קיבל הנחיות להתנהגות בהקשר לאסלאם.
הטיסה נערכה במהלך רמדאן והוא היה צריך לצום בהתאם לדרישות החג (בהתאם למסלול החללית מחזור יום/לילה שלה היה 90 דקות בלבד)
ב-21 באוקטובר החללית "סויוז TMA-10" (פיודור יורצ'יחין היה מפקד טיסה) התנתקה מתחנת החלל.
עקב בעיה טכנית מסלול הנחיתה השתנה והיא נחתה כ-340 ק"מ מהמקום המתוכנן.
שייח מופזר שוקור כתב מספר ספרים על חייו.
הוא עובד באוניברסיטה הלאומית בתפקיד חוקר.
שייטת אוניות המערכה החמישית הייתה שייטת של הצי המלכותי הבריטי המורכבת מאוניות מערכה.
שייטת אוניות המערכה החמישית הייתה בתחילה חלק מהצי השני של הצי המלכותי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שונה שם צי הבית ל"גרנד פליט" ("הצי הגדול").
באוגוסט 1914, שייטת אוניות המערכה החמישית התבססה בפורטלנד, והייתה מורכבת ממספר אוניות מערכה פרה-דרדנוט.
לאחר אובדן אה"מ באלוורק בשנת 1914, האוניות לורד נלסון ואגממנון הועברו משייטת אוניות המערכה השישית.
עם כניסתן לשירות של חמש אוניות המערכה המהירות של סדרת קווין אליזבת, שאר הפרה-דרדנוטים נשלחו ל.
אה"מ קווין אליזבת עצמה התעכבה בהצטרפות לשייטת, במקום זאת השתתפה במערכת הדרדנלים עד מאי 1915.
ב-1916, שייטת אוניות המערכה החמישית - בפיקודו של אדמירל משנה יו אוון-תומאס הועברה זמנית לצי סיירות המערכה של דייוויד ביטי.
ב-31 במאי שירתו ארבע אוניות של השייטת בהצטיינות בקרב יוטלנד.
אה"מ ברהאם אוניית הדגל של אדמירל משנה יו אוון-תומאס; קפטן א.
בהתנגשות עם קבוצת הסיור הגרמנית I בפיקודו של אדמירל פרנץ פון היפר, שייטת אוניות המערכה החמישית "ירתה במהירות ובדיוק יוצאי דופן" (על פי ריינהרד שר), והזיקה לסיירות המערכה SMS ליצו ו-SMS זיידליץ ועוד מספר ספינות מלחמה גרמניות.
שלוש מאוניות סדרת קווין אליזבת חטפו פגיעות מספינות מלחמה גרמניות במהלך הקרב, ובכל זאת כולן חזרו הביתה, למרות שוורספייט - שההיגוי שלה היה תקוע - ספגה אש ממוקדת מהמערך הגרמני, חטפה 15 פגיעות וכמעט טבעה.
לאחר הקרב, אה"מ קווין אליזבת - שהחמיצה את הקרב בגלל היותה בתיקונים - הצטרפה שוב לשייטת.
דרגה דגל שם תקופה הערות פיקוד תת-אדמירל, שייטת אוניות המערכה החמישית''' 1 תת-אדמירל סר ססיל ברני 5 בדצמבר 1913 - 14 באוגוסט 1914 כתת-אדמירל מפקד צי התעלה 2 אדמירל משנה ססיל פ.
שייטת אוניות המערכה הרביעית הייתה שייטת של הצי המלכותי הבריטי המורכבת מאוניות מערכה.
השייטת הרביעית הייתה בתחילה חלק מצי הבית של הצי המלכותי (1912–1914) ולאחר מכן ה"גרנד פליט" ("הצי הגדול") לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
ב-5 באוגוסט 1914 הורכבה השייטת באופן הבא:
בינואר 1915, ההרכב השתנה מעט:
כחלק מה"גרנד פליט" השתתפה השייטת בקרב יוטלנד.
במהלך הקרב, הרכב השייטת הרביעית היה כדלקמן:
אה"מ איירון דיוק, אוניית הדגל של הצי של האדמירל סר ג'ון ג'ליקו; קפטן פרדריק דרייר;
אה"מ רויאל אוק, קפטן ק.
אה"מ סופרב, אוניית הדגל של אדמירל משנה אלכסנדר דאף; קפטן א.
אה"מ קנדה, קפטן ויליאם ניקולסון;
אה"מ בנבואו, אוניית הדגל של תת אדמירל סר דובטון סטורדי; קפטן ה.וו.
בעקבות קרב יוטלנד, אורגנה מחדש שייטת אוניות המערכה הרביעית, כאשר קולוסוס, הרקולס, סנט וינסנט, קולינגווד ונפטון הועברו כולם משייטת אוניות המערכה הראשונה.
לאחר אובדן אה"מ ואנגארד ביולי 1917, אה"מ סופרב ואה"מ טמרייר נותקו לים התיכון ב-1918. אה"מ דרדנוט הצטרפה מחדש לשייטת כספינת הדגל במרץ 1918.
השייטת פוזרה בפברואר 1919, נראה כי פורקה רשמית במרץ 1919, אך לאחר מכן הוקמה מחדש.
בספטמבר 1920 הוצב אדמירל משנה ריצ'רד ווב בים התיכון כמפקד שייטת אוניות המערכה הרביעית וסגן מפקד צי הים התיכון.
שייטת אוניות המערכה השלישית הייתה שייטת ימית של הצי המלכותי הבריטי שכללה אוניות מערכה וכלי שיט אחרים, והייתה פעילה לפחות מ-1914 עד 1945. שייטת אוניות המערכה השלישית הייתה בתחילה חלק מצי הבית של הצי המלכותי.
במהלך מלחמת העולם השנייה חיפתה השייטת על שיירות באוקיינוס האטלנטי.
ב-5 באוגוסט 1914 היו בשייטת שמונה אוניות: קינג אדוארד השביעי, אפריקה, בריטניה, קומונוולת', דומיניון, היברניה, הינדוסטן וזילנדיה.
השייטת של שמונה אוניות מערכה פרה-דרדנוט מסדרת קינג אדוארד השביעי זכתה לכינוי "השמונה המתנודדות" לאור נטייתן הקלה להתגלגל בים.
השייטת שימשה בתחילה כחלק מה"גרנד פליט" לתמיכה בסיירות בפטרולים בים הצפוני.
ב-29 באפריל 1916 הועברה שייטת אוניות המערכה השלישית לשרנס מרוזית' ועברה תחת פיקוד נור בשפך התמזה.
המהלך נועד להעמיד יותר ספינות גדולות זמינות לתפקידי הגנת החוף, לאחר הפגזת ירמות' ולואוסטופט על ידי אוניות גרמניות ב-24 באפריל 1916.
בזמן קרב יוטלנד, השייטת כללה: דרדנוט (אוניית הדגל של תת-אדמירל אדוארד אדן ברדפורד), אפריקה, בריטניה, קומונוולת', דומיניון, היברניה, הינדוסטן וזילנדיה, בתוספת הסיירת הממוגנת דיימונד.
בנוסף צורפה שייטת הסיירות השלישית, המורכבת מהסיירות המשוריינות אנטרים, דבונשייר רוקסבורו, יחד עם המשחתות ביבר, דרואיד, פרט, היינד, הורנט וסנדפליי משייטת המשחתות הראשונה, ומאסטיף ומאצ'לס מהשייטת המשחתות העשירית.
למעשה בגלל שהאוניות הפכו לישנות על ידי הצגת אוניית המערכה המהפכנית דרדנוט שאוניות מערכה ברחבי העולם החלו לחקות את עיצובה, שייטת אוניות המערכה השלישית לא מילאה תפקיד בקרב יוטלנד.
הצורך במשחתות נלוות לאוניות מערכה אלו ניתן מאוחר יותר כסיבה לכך שגם שייטת המשחתות הארוויץ' נעצרה ולא לקחה חלק בקרב יוטלנד.
לאחר אובדן קינג אדוארד השביעי בינואר 1916 שירתו אפריקה ובריטניה בים התיכון בשנים 1916–1917. האוניות הנותרות תוגברו על ידי דרדנוט מיוני 1916 ואילך.
החל מנובמבר 1917, שייטת אוניות המערכה השלישית התכווצה בהדרגה בגודלה, כאשר כוחותיה המוקדמים ניתקו בהדרגה לתפקידים אחרים.
השייטת, המורכבת עד עתה מדרדנוט בלבד, פורקה ב-20 באפריל 1918.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, השייטת היוותה חלק מכוח התעלה וכללה שתי אוניות בלבד:
מאוחר יותר במלחמה, השייטת התבססה בהליפקס, נובה סקוטיה.
שייטת אוניות המערכה השלישית, הייתה אחראית על חיפוי שיירות האוקיינוס האטלנטי; והפכה לימים לכוח הליווי הצפון אטלנטי.
באותה תקופה, פושטות שטח גרמניות היו עניין מובהק, ובכך הקצאת אוניות מערכה.
RMS Ascania – סיירת סוחרים חמושה – הייתה חלק מהשייטת בתקופה זו.
סיבורן – בסיס Fleet Air Arm הוקם בתחנת RCAF Dartmouth בספטמבר 1940. סיבורן הייתה אמורה לספק לבסיס חוף מתקני ניהול ותחזוקה למטוסי פיירי סורדפיש והוולרוס שהוקצו לספינות של שייטת אוניות המערכה השלישית.
בשנת 1942, שייטת אוניות המערכה השלישית, כללה כעת;
רויאל סובריין – קפטן רג'ינלד הנרי פורטל;
השייטת הפליגה למזרח הרחוק והפכה לחלק מהצי המזרחי.
השייטת היוותה חלק מכוח B.
מול הכוח העדיף של כוח נושאות המטוסים קידו בוטאי היפני במהלך הפשיטה באוקיינוס ההודי ב-1942, הרכיב האיטי של הצי המזרחי - כולל אוניות המערכה של כוח B - הוסר ונשלח חזרה לקילינדיני במזרח אפריקה כדי להימנע מהשמדתם בידי יפנים.
הרמס - נושאת המטוסים היחידה של כוח B - נותקה והושמדה ליד ציילון.
בשנת 1945, השייטת כללה שתי אוניות מערכה, קווין אליזבת ריישלייה של צרפת החופשית, וכן עוד שתי נושאות מטוסים ליווי, ארבע סיירות ושש משחתות.
שתי אוניות מערכה ונושאות מטוסים ליווי היוו חלק מכוח החיפוי של מבצע דרקולה, ההשתלטות מחדש על רנגון.
תת-אדמירל הרולד ווקר פיקד על השייטת באותה עת.
תת-אדמירל סר ג'ון דה רובק (מאי-נובמבר 1916)
אדמירל משנה סר דאגלס ניקולסון (אפריל-אוקטובר 1919)
אדמירל משנה פרנסיס מיטשל (מרץ-מאי 1926)
אדמירל משנה סטיוארט בונהם קרטר (1940–1942)
שייטת אוניות המערכה השישית הייתה שייטת של הצי המלכותי הבריטי המורכבת מאוניות מערכה ששרתו ב"גרנד פליט" ("הצי הגדול") והתקיימה בין השנים 1913 ל-1917.
באוגוסט 1914, שייטת אוניות המערכה השישית הייתה מבוססת בפורטלנד וכללה מספר אוניות מערכה פרה-דרדנוט שהוקצו לצי השני ואלה כללו:
לורד נלסון ואגממנון עברו לשייטת אוניות המערכה החמישית בסוף 1914. אה"מ רוונג' הצטרפה לזמן קצר לשייטת ב-1915, לפני שהשייטת התפרקה.
רוב האוניות נשלחו לים התיכון.
שייטת אוניות המערכה ה-6 פעלה מסקפה פלו ורוזית'.
אוניות המערכה האמריקאיות ששירתו בשייטת אוניות המערכה השישית היו:
USS טקסס - הגיעה בינואר 1918
USS ארקנסו - החליפה את USS דלאוור ביולי 1918
שייטת אוניות המערכה השביעית הייתה שייטת של הצי המלכותי הבריטי שהורכבה לפני מלחמת העולם הראשונה, היא הוקצתה לצי השלישי והורכבה מאוניות המערכה פרה-דרדנוט, העתיקות ביותר בצי שהייתה קיימת מ-1912 עד 1914.
השייטת הוקמה ב-2 ביולי 1912 כאשר תת-אדמירל סר הנרי ג'קסון קיבל את הפיקוד.
אדמירל משנה צ'ארלס דאנדאס מונה לסגן מפקד השייטת.
ב-13 ביולי 1914 החליף תת-אדמירל סר אלכסנדר בת'ל את תת-אדמירל סר הנרי ג'קסון.
ב-8 באוגוסט 1914 נקלטו אוניות השייטת השביעית בשייטת אוניות המערכה השמינית, שהורכבה מאוניות המערכה פרה-דרדנוט העתיקות ביותר של הצי המלכותי.
דרגה דגל שם תקופה פיקוד תת-אדמירל, שייטת אוניות המערכה השביעית 1 תת-אדמירל סר הנרי בי ג'קסון 2 ביולי 1912 – יולי 1914 2 תת-אדמירל סר אלכסנדר א' בת'ל אוגוסט – ספטמבר 1914
שייטת אוניות המערכה השמינית הייתה שייטת של הצי המלכותי הבריטי שהורכבה לפני מלחמת העולם הראשונה; מאוחר יותר היא הוקצתה לצי השלישי.
השייטת כללה אוניות מערכה פרה-דרדנוט.
השייטת הוקמה בדצמבר 1912. בדצמבר 1913 היא הוקצתה לצי השלישי ובאוגוסט 1914 היא התבססה בבסיס הצי בדבונפורט.
הצי השלישי כלל את שייטות אוניות המערכה ה-7 וה-8, והורכבה מאוניות המערכה והסיירות העתיקות ביותר של הצי המלכותי.
דרגה דגל שם תקופה פיקוד אדמירל משנה, שייטת אוניות המערכה השמינית 1 אדמירל משנה רוברט הורנבי 1912 - יולי 1914 2 אדמירל משנה הנרי לופטוס טוטנהאם 13 ביולי, - 27 ביולי 1914
שייטת אוניות המערכה התשיעית הייתה שייטת קצרת מועד של הצי המלכותי הבריטי המורכבת מספינות אוניות מערכה שהשתייכו ל"גרנד פליט" ("הצי הגדול").
שייטת אוניות המערכה התשיעית הוקמה בגרימסבי ב-27 ביולי 1914, וכללה מספר אוניות מערכה פרה-דרדנוט ישנות יותר מסדרת מג'סטיק.
בשל גילם והתיישנותם של כלי השיט המרכיבים אותה, ב-7 באוגוסט 1914 פורקה שייטת אוניות המערכה התשיעית והאוניות הוקצו לתפקידי ספינות שמירה.
שייח טידיאן סבאלי הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת מץ מליגת העל הצרפתית ובנבחרת סנגל.
סבאלי גדל במחלקת הנוער של ג'נריישן פוט, ושיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הסנגלית.
בשנת 2018 חתם במץ מליגת המשנה הצרפתית.
בעונת הושאל לפו מהליגה הצרפתית השלישית, ובמהלך תקופת ההשאלה ערך 25 הופעות ליגה, בהן הבקיע עשרה שערים.
בהמשך הושאל פעם נוספת לפו, עמה העפיל לליגת המשנה הצרפתית, ולקווילי-רואן, גם היא מליגת המשנה הצרפתית.
לקראת עונת חזר למץ, שנשרה מליגת העל הצרפתית לליגת המשנה הצרפתית, והחל לשחק בקבוצה באופן קבוע.
בתום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל הצרפתית, אך בתום עונה נוספת נשר עם המועדון לליגת המשנה הצרפתית.
ב-9 בספטמבר 2023 ערך סבאלי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בתיקו 1-1 נגד נבחרת רואנדה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
שיימוס היני היה משורר אירי חתן פרס נובל לספרות לשנת 1995, נחשב לגדול המשוררים האיריים הכותבים בשפה האנגלית לאחר ויליאם בטלר ייטס.
היני נפטר בגיל 74, ב-30 באוגוסט 2013, במרפאת בלאקרוק שבדבלין, אירלנד.
היני זכה בפרסים רבים, ובראשם פרס נובל.
סטיישן איילנד, תרגם מאנגלית והוסיף מבוא, הערות ואחרית דבר יהודה ליטני, כרמל, ירושלים, 2003.
שיין גלאגר הוא מוזיקאי אמריקאי, הידוע כגיטריסט בלהקת פאנק רוק (Punk rock) ובלהקת +44.
שיין נולד בג'קרטה, אינדונזיה וגדל בלוס אנג'לס, בשנת 2006, הצטרף גלאגר לטרוויס בארקר, מארק הופוס ולגיטריסט לשעבר של להקת Transplants, קרייג פיירבאו, והקים איתם את הלהקה +44. הוא החליף את קרול הלר, הגיטריסטית הקודמת של +44, אחרי שעזבה את הלהקה כדי להקים משפחה.
הוא ניגן על גיטרה מאז שהיה בן 4.
אלופה אולימפית בעלת 5 מדליות אישיות, 3 מהן זהב מאולימפיאדת מינכן (1972) ושיאנית עולם.
הייתה לאישה הראשונה והיחידה בהיסטוריה, שהחזיקה בשיאי העולם בסגנון החתירה בכל המרחקים, מ-100 מטר ועד ל-1500 מטר, בהיותה בת 15 ושלושה שבועות בלבד, בדצמבר 1971, גולד הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שיורדת מגבול 17 דקות ב-1500 מטר חופשי כשקבעה 16:56.9 דקות.
גולד קיבלה את עיטור מסדר האימפריה הבריטית (MBE).
שיין גולד נולדה בסידני, אוסטרליה (ביום הראשון של התחרויות במשחקים האולימפיים שנערכו במלבורן ארץ הולדתה).
בגיל 18 חודשים עברה גולד עם משפחתה לפיג'י.
בהיותה בת 6 החלה להשתתף בתחרויות שחייה.
היא התאמנה אצל המאמנים פורבס ואורסולה קרליל והעוזר שלהם טום גרין.
גולד שברה את השיא העולמי הראשון שלה ב-30 באפריל 1971 ב-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.9 שניות ולמחרת היום שיפרה גם את השיא העולמי ב-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:06.5 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה גולד ב-5 מדליות אישיות, 3 מזהב תוך כדי שהיא שוברת את שיאי העולם בשלושת המישחים שבהם ניצחה.
היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי (8:56.39 דקות) אחרי קינה רותהמר מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (8:53.68 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי (59.06 שניות) אחרי האמריקאיות סנדי נילסון (58.59 שניות) ושירלי בבשוף (59.02 שניות).
בנוסף היא שחתה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי וסיימה עם חברותיה במקום השמיני.
לאחר המשחקים האולימפיים פרשה גולד בגיל 16 משחייה תחרותית.
למרות זאת, נותרה אגדת שחייה.
גולד זכתה להיות אחת משמונת הספורטאים והספורטאיות האוסטרלים שהובילו את הדגל האולימפי באצטדיון באולימפיאדת סידני (2000).
נכון ל-2009, היא מחלקת את זמנה בין טסמניה וסידני ומשתתפת בתחרויות שחייה למאסטרס.
בסך הכל שברה גולד 11 פעמים את השיא העולמי, ב-6 משחים שונים וזכתה ב-14 תוארי אליפות אוסטרלים.
גולד זכתה בתואר שחיינית השנה בעולם ב-1971 וב-1972.
בשנת 1972 נבחרה לאשת השנה של אוסטרליה .
בשנת 1977 זכתה גולד להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
שיין הוא מערבון אמריקני מ-1953 שהפיק וביים ג'ורג' סטיבנס על פי תסריט שכתב גאת'רי, בהתבסס על רומן בעל אותו שם אותו כתב ג'ק שפר.
כוכבי הסרט הם אלן לאד, ג'ין ארתור וואן הפלין, ובו משחקים גם ברנדון דה ווילד, איליישה קוק, ג'ק פאלאנס ובן ג'ונסון.
הצלם הוא לויאל גריגס ומלחין הפסקול הוא ויקטור יאנג.
זר מסתורי שקורא לעצמו שיין (אלן לאד) מגיע לעמק במערב ארצות הברית.
במהרה מתברר שהוא אקדוחן, והוא מוצא את עצמו נסחף לריב בין החוואי הפשוט ג'ו סטארט (ואן הפלין) לבין ברון הבקר רב-העוצמה רופוס רייקר (אמיל מאייר), שרוצה להוציא בכוח מאדמתו את סטארט וכל חוואי אחר בעמק.
שיין מקבל עבודה כעובד משק שכיר, ומגלה שג'ואי (ברנדון דה ווילד), בנו הצעיר של סטארט, מתיידד עמו ונמשך לכוחו ולמיומנותו בירי באקדח.
שיין עצמו נמשך בניגוד לרצונו למריאן (ג'ין ארתור), אשתו המקסימה והנאה של סטארט.
כשהמתח גובר בין הפלגים, רייקר שוכר את ג'ק וילסון (ג'ק פאלאנס), אקדוחן מיומן.
אחרי שוילסון הורג חוואי נוסף (איליישה קוק) שהתנגד לו, מחליט ג'ו סטארט לקחת על עצמו את המשימה להרוג את וילסון ורייקר ולהציל את העיר, אולם, שיין עוצר בעדו ומתעקש לעשות זאת במקומו.
סטארט ושיין מתקוטטים לגבי מי ילך ויתעמת עם וילסון, שיין משתמש בחוסר ברירה באקדחו ומכה בראשו של ג'ו, ביודעו שזוהי הדרך היחידה שתמנע מג'ו להתמודד עם רייקר ולהיהרג.
מכאן שיין הולך להתעמת עם וילסון בעימות המכריע שמביא את הסרט לשיאו, הוא הורג אותו ואת רייקר, אך נפצע תוך כדי קרב היריות.
אחרי שהוא מדרבן את ג'ואי הצעיר לגדול, להיות חזק ולטפל בשני הוריו, רוכב שיין למקום לא ידוע.
כששיין רוכב הלאה, ג'ואי קורא לו, "לאבא יש דברים שהוא רוצה שתעשה!
אני יודע שהיא רוצה." הסרט מסתיים כשג'ואי צועק "שיין!
תחזור", בעודו צופה בשיין הרוכב לעבר ההרים.
אם כי הסרט הוא בדוי, מרכיבים מהתפאורה לקוחים מקרב ג'ונסון קאונטי של ויומינג.
הרקע הטבעי הוא הערבות הגבוהות ליד ג'קסון הול, ויומינג וצילומים רבים מציגים את רכס טיטון המתגלה לעין במרחקים.
צילומים נוספים נערכו ביער הלאומי סן ברנרדין, באייברסון ראנץ', קליפורניה צ'טסוורת ובאולפני סרטי פרמאונט בהוליווד, קליפורניה.
הבמאי ג'ורג' סטיבנס ליהק במקור את מונטגומרי קליפט לתפקיד שיין, ואת ויליאם הולדן לתפקיד ג'ו סטארט.
כשהתברר ששניהם אינם פנויים, הסרט כמעט שננטש.
סטיבנס ביקש מראש האולפנים, פרנק פרימן, רשימת שחקנים זמינים שיש להם חוזים.
בתוך שלוש דקות, הוא בחר את אלן לאד, ואן הפלין וג'ין ארתור.
אף על פי שהסרט צולם בין יולי לאוקטובר 1951, הוא לא יצא לבתי הקולנוע עד 1953, בגלל מלאכת העריכה הרבה שביצע הבמאי סטיבנס.
עלותו של הסרט הייתה כה גבוהה בשלב מסוים, שפרמאונט נשאו ונתנו עם הווארד יוז, שמאוחר יותר משך את ידיו מכך.
האולפנים חשו שהסרט לעולם לא יכסה את הכספים שהושקעו בו.
למעשה, בסופו של דבר הסרט הכניס רווחים נאים.
סיפור אחר מוסר שפרמאונט עמדו להפיץ את הסרט כ"עוד מערבון" כשיוז צפה בטיוטת הסרט והציע לרכוש אותו בו במקום מפרמאונט עבור חברת RKO שלו.
הצעתו של יוז גרמה לפרמאונט לשקול מחדש את אופן הפצתו של הסרט ולעשות זאת בקנה מידה נרחב.
ג'ין ארתור לא הייתה הבחירה הראשונה לגלם את דמותה של מריאן, הבחירה המקורית לתפקיד הייתה קתרין הפבורן.
חרף העובדה שהיא לא שיחקה בסרט בחמש השנים שקדמו לכך, ארתור קיבלה את התפקיד לפי בקשתו של סטיבנס שעמו היא עבדה על שני סרטים קודמים שלה, The Talk of the Town (1942) ו-The More the Merrier (1943), עליו קיבלה את המועמדות היחידה שלה לפרס האוסקר.
הופעתה בשיין הייתה הפעם האחרונה ששיחקה בקולנוע (כשהסרט צולם היא הייתה בת 50 שנה, מבוגרת בהרבה משני הכוכבים הגברים ששיחקו לצידה), אם כי היא הופיעה אחרי כן בתיאטרון ובסדרת טלוויזיה קצרת ימים.
ג'ק פאלאנס התקשה ברכיבה על סוסים, בעוד אלן לד התקשה בירי באקדח.
הסצנה בה שיין מתרגל ירי לפני ג'ואי דרשה 116 צילומים.
הסצנה שבה ג'ק פאלאנס מעפיל על הסוס הייתה למעשה סצנה שבה הוא צולם יורד מהסוס, אבל הציגו אותה אחורנית.
כמו כן, המבוא המתוכנן המקורי שבו וילסון דוהר לתוך העיר הוחלף בזה שהוא פשוט צועד ביחד עם סוסו, שנדמה כמשפר את הכניסה על יד כך שהוא הופך אותו למאיים יותר.
הקרנת הסרט החלה בעיר ניו יורק באולם המוזיקה רדיו סיטי ב-23 באפריל 1953. לפי ה-Motion Picture Daily, "ביום הפתיחה במיוזיק הול האולם היה כמעט מלא.
הקהל הריע בסיום קטע הקרב ושוב בתום הסרט."
הקרנת הסרט הסתיימה ב-20 במאי 1953 כשהוא צבר הכנסות של $114,000 ברדיו סיטי.
פרס האוסקר: הצילום הטוב ביותר, בצבע, לויאל גריגס; 1954.
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, ג'ק פאלאנס;
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ברנדון דה ווילד;
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, ג'ורג' סטיבנס;
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, ג'ורג' סטיבנס;
פרס אוסקר לתסריט הטוב ביותר, גאת'רי 1954.
ב-1993 בחר ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית בסרט שיין לשימור בידי ספריית הקונגרס בשל היותו "בעל חשיבות תרבותית, היסטורית או אסתטית".
הסרט ממוקם במקום ה-69 ברשימה המקורית של "100 הסרטים האמריקאיים הטובים ביותר בכל הזמנים" של מכון הסרטים האמריקאי, כשהרשימה עודכנה ב-2007, הוא עלה למקום 45.
ביוני 2008 הכריז מכון הסרטים האמריקני על רשימת ה-10 הטובים ביותר מעשר" - עשרת הסרטים הטובים ביותר בעשר סוגות סרטים אמריקאיות "קלאסיות" - אחרי משאל של 1,500 אנשים מקהיליית הסרטים.
שיין נבחר למקום השלישי בקטגוריית המערבונים.
מקום 69 ברשימת 100 הסרטים הטובים ביותר ב-100 השנים האחרונות שהורכבה בשנת 1998.
רשימת הגיבורים והנבלים הנבחרים בקולנוע האמריקני ב-100 השנים האחרונות,
מקום 47 ברשימת הציטטות הנבחרות מהסרטים האמריקנים ב-100 השנים האחרונות.
מקום 53 ברשימת 100 הסרטים האמריקניים מעוררי ההשראה ביותר ב-100 השנים האחרונות.
מקום 45 ברשימת 100 הסרטים הטובים ביותר לשנת 2007.
מקום 3 בקטגוריית מערבונים - ברשימת 10 הסרטים הטובים ביותר ב-10 סוגות קולנועיות נבחרות בקולנוע האמריקני.
שיין לי יאו , נודע בשם הבמה שיין דוסון (Shane Dawson) הוא ידוען אינטרנט, קומיקאי ושחקן, שהתפרסם במערכוניו באתר יוטיוב.
ערוץ היוטיוב של דוסון מצליח ופופולרי וזוכה למיליוני צפיות.
דוסון מקבל על כך שכר קבוע מהאתר.
שיין נולד ב-19 ביולי 1988, בלונג ביץ', קליפורניה וכיום הוא מתגורר בהוליווד.
דוסון גדל במשפחה חד הורית, לאחר שאביו נטש את משפחתו, ובקטעי הווידאו לעיתים מופיעים אמו ואחיו ג'רי.
בילדותו סבל מעודף משקל - נושא שעולה בקטעי הווידאו.
בנוסף, סיפר דוסון שאביו נהג להכות אותו בגלל עודף המשקל שממנו הוא סבל.
הקריירה של דוסון החלה כאשר בשנת 2008 העלה ליוטיוב סרטון שהיה במקור עבודת הגשה לבית ספרו בתיכון.
בווידאו בלוג מיוחד, הודה שניסה להתאבד בעבר, לפני שהתפרסם, לאחר שהוא ומשפחתו פוטרו מעבודתם בגלל קטעי הווידאו שהעלה ליוטיוב.
דוסון הבהיר שמשפחתו אינה מהווה השראה לדמויות הקומיות.
ב-1 בינואר 2012 הוא החל להעלות סרטונים על אורח יומו (וולוגים) לערוץ היוטיוב שלו על בסיס יומי.
משנת 2011 ועד ליולי 2015 היה בזוגיות עם ליסה שוורץ, יוטיוברית אמריקאית-יהודייה, קומיקאית ושחקנית.
דוסון הכיר את שוורץ דרך קטעי הווידאו שהיא העלתה ליוטיוב בשנת 2010 הוא החליט להזמין אותה להשתתף בקטעי הווידאו שלו, מאוחר יותר הם התחילו לעשות קטעי ווידאו רבים ביחד ואף דוסון התחיל להשתתף גם בערוץ היוטיוב שלה.
ביולי 2015 פרסם סרטון בערוץ היוטיוב שלו ויצא מהארון כביסקסואל.
מאז אוקטובר 2016, בן זוגו של דוסון הוא ריילנד אדמס בעל ערוץ יוטיוב אישי משלו עם מעל ל-4 מיליון רשומים.
דוסון כותב בעצמו את התסריטים של המערכונים שהוא מפרסם, ומשחק את רוב הדמויות, לערוץ היוטיוב שלו למעלה מ-18 מיליון נרשמים.
בעקבות הדירוג הגבוה של הנרשמים בערוץ הראשון, הרחיב דוסון את נוכחותו ב-YouTube על ידי הוספת ערוצים נוספים.
לעיתים קרובות, דוסון משלב ערכים חינוכיים בקליפים שלו כגון: קבלת השונה, ליברליות, הישגיות, חיוביות, הגשמה עצמית, ומדבר על נושאים כמו מין, אלכוהול וסמים בצורה כנה שמדברת לבני נוער בגובה העיניים.
ב-2010, הוא נכנס לרשימת "הסלבריטאים המפורסמים ביותר באינטרנט", במגזין פורבס, נבחר לאושיית האינטרנט המובילה בטקס בחירת הנוער בארצות הברית (2010 Teen Choice Awards) וכן לבלוגר המוצלח ביותר בתחרות The Streamy Awards.
בשנת 2012 הוציא גם סינגל בשם "SuperLuv" ב־iTunes והוא דורג בשבוע הראשון ברשימת ה-20 הנמכרים ביותר.
בשנת 2014 הכריז דוסון על הסרט שלו, ובמהלך השנה חשף ששם הסרט הוא "NOT COOL" .
הסרט יצא בספטמבר של אותה שנה ואפשר לרכוש אותו דרך Amazon ו־iTunes.
בשנת 2015 ביצע הופעת קמע בסרטם הקולנועי של ערוץ היוטיוב סמוש - "סמוש: הסרט , אשר יצא לאקרנים ביולי 2015.
- הערוץ הראשי לשעבר: "ShaneDawsonTV"- בערוץ זה מוצגים המערכונים וסרטוני פרודיה שהוא מציג.
- הערוץ המשני: "ShaneDawsonTV2"- הצגת תהליך הפקת הקליפים ומאחרי הקלעים של סרטוניו מהערוץ הראשי לשעבר וכן מציג שם פינות בעלות נושא שונה לכל אחת, כדוגמת "אתגר את דוסון (Dare the Dawson)" שבו הוא מבקש הצופים להגיב על הסרטון ולתת לו אתגרים בהם יצטרך לעמוד.
לכל פינה שיר נושא משל עצמה.
- הערוץ השלישי והנוכחי: "shane"- משדר בעיקר את הוולוגים היומיים, בהם הוא חושף את חייו האישים.
ועוד סרטונים שצילם דרך מצלמת האייפון או המחשב שמראים את המציאות ומערך היומיום שלו.
כיום זהו ערוץ היוטיוב העיקרי בו משתמש, ובו אף מעלה סרטוני תאוריות קונספירציה וכן סרטונים שמתעדים חוויות והרפתקאות שדוסון חווה עם חבריו ובן זוגו.
ברוב קטעי הווידאו של דוסון קיים מבנה אחיד: מועלית בעיה או קונפליקט מחייו האישיים של דוסון, הוא מציג את הבעיה באמצעות דמויות קומיות והגחכת המצב.
בהמשך מוצע פתרון של הדמיות הקומיות, ולבסוף הוא מפנה את השאלה לצופים ולעיתים מצרף מסר חינוכי.
בערוץ העיקרי מפרסם דוסון, מדי שבוע, קטעי קומדיה שונים, שמהווים פרודיה על התרבות האמריקאית בנושאי זרמים חברתיים בקרב בני הנוער (לדוגמה סדרת Emo Breakup) ותרבות ומדיה.
כך למשל דוסון הפיק קליפ קומי לצלילי השיר "Telephone", ו-"Bad Romance" של ליידי גאגא.
דוסון גם חיקה את קאשה - אותה הציג כבחורה שיכורה - בריטני ספירס, פריס הילטון, קניה וסט ג'סטין ביבר ואחרים.
בנוסף בסרטונים שלו הוא צוחק על ערוץ דיסני ועל הסדרות בו.
דוסון גם פרסם פרודיות על סרטים, ביניהם טיטניק, הר ברוקבק, הארי פוטר ואחרים, פרסם קומדיה על סדרות הטלוויזיה דוסון קריק ודגרסי (Degrassi) ועל סדרות שונות של ערוץ הטלוויזיה MTV.
נוהג גם ללגלג על משתמשי יוטיוב אחרים כמו איי-ג'סטין (ijustine), פרד (Fred) וסמוש (smosh) והוא גם מעלה מערכונים קומיים אוטוביוגרפיים מחיי המשפחה האמריקאית.
שנייני (shanaynay) - ילדת גטו (ghetto girl) גנגסטרית, נרקומנית, שתיינית ואסירה לשעבר.
היא אחת הדמויות הפופולריות ביותר של שיין, שמשתמש בה במספר סיפורים שבדרך כלל אינם קשורים אחד לשני, לדוגמה: באחד הוא מציע נישואים לשינייניי ואף מציג אותה למשפחתו ובאחר הוא שולח אותה לחסל את פרד (משתמש פופולרי אחר של יוטיוב).
שינייניי מסתבר אינה דמות מקורית והיא למעשה חיקוי של דמות אחרת בעלת שם זהה המשוחקת על ידי שחקן אחר בשם מרטין לאורנס (Martin Lawrence) בסדרה "מרטין" משנת 97–1992
דודה הילדה (aunt Hillda) - הדמות האהובה על שיין (כמו שהכריז בכנס Vidcon 2010), דודתו ומורתו של שיין.
מסרבת להכיר במות בעלה ולכן היא פחלצה אותו.
אס-די-זי (SDeezy) - גנגסטר, ראפר, משתמש בסמים ואלכוהול.
אימו של שיין - מנסה להוציא את שיין מהארון ולא מאמינה לו שהוא סטרייט, צוחקת עליו שהוא שמן מדוכדך.
אחיו של שיין - חולם להיות כוכב רוק, מרבה לחתוך לעצמו את הוורידים.
נד החנון (Ned the nerd) - חבר טוב של שיין.
חנון, מרכיב משקפיים, עובד במשרות ביזאריות, ועוקב אחר נשים.
איימי - פרחה סנובית שלומדת בתיכון של שיין, חבר שלה אמר לה שהיא שמנה, ושיין עוזר לעבור את זה ולא להתייחס.
פריס הילטון - דמותה של פריס הילטון המוצגת כאדם רע ולא חכם במיוחד (בהקצנה פרודית).
בנוסף לערוץ שלו ביוטיוב, דוסון גם כתב ספר בשם "I Hate Myselfie: A Collection of Essays by Shane Dawson" (משחק מילים בין "אני שונא את עצמי" ל"אני שונא את הסלפי שלי") שיצא ב-10 במרץ 2015, בו נמצא קובץ של חיבורים שנכתבו על ידי שיין.
מאוחר יותר ב-19 ביולי 2016 פרסם דוסון ספר נוסף בשם "It Gets Worse: A Collection of Essays" (זה נהיה גרוע יותר: אוסף חיבורים), זהו אוסף חיבורים נוסף.
שיין תומאס וורד הוא זמר בריטי, זוכה העונה השנייה של תחרות הכישרונות הבריטית The X Factor.
וורד נולד בקלייטון שבמנצ'סטר למרטין ופילומינה.
יש לו אחות תאומה בשם אמה וחמישה אחים נוספים: מארק, מרטין, מיכאל, ליסה וליאונה.
הוא מעריץ של מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד.
וורד הגיע לשלבים הסופיים של תחרות כישרונות בריטית בשם "Popstars: The Rivals" לפני השתתפותו באקס פקטור.
וורד היה חבר בלהקה בשם "Destiny" אשר הופיעה במועדונים.
בתחילת 2005 וורד נבחן לעונה השנייה של התוכנית The X Factor.
וורד הרשים את כל השופטים ועבר לשלב הבא.
עד מהרה סומן כמתמודד מוביל עד לניצחונו בגמר הגדול שנערך ב-17 בדצמבר 2005. לאחר זכייתו הפך אחד משופטי התוכנית, לואיס וולש, למנהלו האישי של וורד והחתים אותו בסוכנות הניהול "Walsh Global Management".
מיד לאחר זכייתו חתם וורד חוזה הקלטות עם "Syco Music" חברה בניהול סוני וסיימון קאוול.
השיר שביצע בגמר התוכנית, "That's My Goal", הפך לסינגל הראשון שיצא לאור ב-21 בדצמבר 2005. בשבוע הראשון ליציאתו נמכרו 742,000 עותקים של השיר והשיר נשאר במצעדים במשך 21 שבועות.
הסינגל הגיע למקום הרביעי בכמות המכירות ביומו הראשון בהיסטוריה של הממלכה המאוחדת.
וורד זכה בפרס "Ivor Novello" על מכירות הסינגל שהגיעו כיום ל-1.3 מיליון עותקים.
ב-10 באפריל 2006 שוחרר הסינגל השני שנקרא "No Promises", קאבר לשיר של הזמר בראיין רייס.
הסינגל הגיע למקום השני במצעדים.
אלבום הבכורה של וורד שאף קרוי על שמו, "Shayne Ward" יצא ב-17 באפריל 2006. בשבוע הראשון האלבום נכנס למצעדים במקום הראשון עם מכירות של 201,266 עותקים.
נכון להיום נמכרו כחצי מיליון עותקים בממלכה המאוחדת ומעל ל-2 מיליון עותקים ברחבי העולם.
האלבום הגיע למקום הראשון בשמונה מדינות נוספות והוכרז כאלבום פלטינה.
הסינגל השלישי ששוחרר מהאלבום היה "Stand by Me" שיצא ב-10 ביולי 2006. הסינגל לא זכה להצלחה רבה והגיע למקום ה-14 במצעד הבריטי.
באוגוסט 2006 אובחן וורד בקשריר במיתרי הקול.
בתחילת ספטמבר הוטס ללוס אנג'לס להיפגש עם מנתח מומחה.
טיפולו של וורד הצליח והוא אכן חזר לקריירת השירה.
בנובמבר 2006 הוציא לאור וורד אוטוביוגרפיה ששמה "My Story".
הוא טס בכל רחבי הממלכה המאוחדת במסגרת קידום הספר.
ב-21 בינואר 2007 החל וורד בסיבוב ההופעות שלו ברחבי הממלכה המאוחדת, הוא כלל 18 הופעות והסתיים ב-17 בפברואר 2007.
אלבומו השני של וורד נקרא "Breathless" ושוחרר ב-26 בנובמבר 2007. בשבוע הראשון ליציאתו נמכרו 95 אלף עותקים מהאלבום, מאוחר יותר זכה האלבום למעמד פלטינה מחומשת.
במאי 2008 החל סיבוב ההופעות של וורד נקרא "The Breathless Tour 2008", הסיבוב נמשך חודש וכלל 28 הופעות.
ב-19 בנובמבר 2007 שוחרר הסינגל השלישי והאחרון מהאלבום, "Breathless" שקרוי כשם האלבום.
סיימון קאוול סירב לשחרר עוד פרויקטים מוזיקליים של וורד והחליט להתמקד באותה תקופה באומנים כמו סוזן בויל וליאונה לואיס.
בשנת 2009 וורד החל לעבוד עם המפיקים רד וואן וטאיו קרוז.
אלבומו השלישי של וורד נקרא "Obsession" ושוחרר ב-15 בנובמבר 2010. הסינגל הראשון ששוחרר מהאלבום היה "Gotta Be Somebody", קאבר לשיר של להקת ניקלבק.
הסינגל שוחרר ב-7 בנובמבר 2010 והגיע למקום השנים עשר.
האלבום הגיע למקום ה 15 בממלכה במאוחדת.
במרץ 2011 הופיע וורד עם הסינגל השני מהאלבום שאף קרוי על שמו "Obsession" וחברת ההפקות הודיעה שלא תמשיך לעבוד עם וורד לאחר כישלון השיר במצעדים.
ב-9 ביוני 2011 הוכרס כי וורז ישתתף במחזמר המוזיקלי "Rock of Ages" בתיאטרון בלונדון.
ב-8 באוגוסט 2011 שוחרר הסינגל השלישי מהאלבום, שיתוף פעולה עם ג'יי פרל ונקרא "Must Be A Reason Why".
2005: That's My Goal - מקום 1 במצעד הבריטי
2006: No Promises - מקום 2 במצעד הבריטי
2006: Stand By Me - מקום 14 במצעד הבריטי
2007: Breathless - מקום 6 במצעד הבריטי
2010: Gotta Be Somebody - מקום 12 במצעד הבריטי
2011: Obsession - מקום 97 במצעד הבריטי
2011: Must Be A Reason Why - לא דורג במצעד הבריטי
שיילין דיאן וודלי היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה, מפיקת סרטים ואקטיביסטית אמריקאית.
התפרסמה בעיקר עקב הופעתה בתפקיד ראשי בטרילוגיית סרטי המדע-בדיוני של "מפוצלים", ובסרט דרמת הנעורים "אשמת הכוכבים".
וודלי נולדה במחוז סן ברנרדינו, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא אתני אנגלי, אפרו-אמריקאי, לואיזיאנה-קריאולית וגרמני.
גדלה והתחנכה בעיר סימי ואלי.
הוריה הם לורי (לבית ויקטור) יועצת בית ספר, ולוני וודלי, מנהל בית ספר.
לה אח אחד צעיר ממנה.
היא החלה לשחק ולדגמן בפרסומות כבר בגיל 4. הוריה התגרשו כשהייתה בת 15, ובאותה שנה היא אובחנה עם עקמת.
תפקיד הראשון היה בשנת 1999, בגיל 7 בסרט הטלוויזיה של ערוץ הולמרק "להחליף את אבא" בתפקיד של ילדה קטנה.
היא החלה את דרכה בסדרות הטלוויזיה "המחוז" והעונה הראשונה של סדרת הנעורים "The O.C.", בתור הנערה קייתלין קופר, אחותה של מריסה קופר (מישה ברטון).
וודלי זכתה לראשונה לתשומת לב בזכות הופעותיה בסרטי הטלוויזיה "מקום שנקרא בית" ו"פליסיטי: הרפתקאותיה של ילדה אמריקאית", שעליהן הייתה מועמדת לשני פרסי האומנים הצעירים.
משנת 2008 עד לשנת 2013 כיכבה וודלי במשך 5 עונות בתפקיד הנערה המתבגרת איימי יורגנס בסדרת דרמת ההתבגרות של רשת ABC Family - "סודות ההתבגרות", הנכנסת להריון בגיל 15 ונאלצת להתמודד עם ההשלכות.
היא זכתה להערכה רבה בקרב המבקרים וקהל המעריצים על תפקידה הראשי בסדרה.
בשנת 2011 ביצעה את הופעתה הקולנועית הראשונה בסרט דרמה "היורשים", בתפקיד הנערה אלכסנדרה קינג לצידו של ג'ורג' קלוני.
על תפקידה קצרה שבחים מהמבקרים, ואף זכתה בפרס אינדפנדנט ספיריט והועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-2013 נטלה חלק בצילומי "ספיידרמן המופלא 2" ונטען כי גילמה את מרי ג'יין, אך הסצנות בהשתתפותה נחתכו ודמותה הושמטה מהסרט לבסוף.
בשנת 2014 וודלי שיחקה בתפקיד ראשי (ביאטריס פריור) לצד ת'יאו ג'יימס בסרט "מפוצלים", אשר יצא לאקרנים במרץ 2014 וזכה לאהדה רבה.
בנוסף, שיחקה בסרט "אשמת הכוכבים" בתפקיד הייזל, הדמות הראשית בסיפור.
בשנת 2015 שבה לגלם את דמותה של ביאטריס פריור בסרט ההמשך "מורדים" ובסרט השלישי "נאמנים" משנת 2016.
בשנת 2016 שיחקה בדרמה הביוגרפית של אוליבר סטון "המרגל סנודן" בו גילמה את לינדזי מיילס, לצד ג'וזף גורדון-לוויט.
בשנת 2017 החלה לשחק בסדרת הדרמה "שקרים קטנים גדולים" שיצר וכתב דייוויד אי קלי, אשר מבוססת על הרומן באותו שם ומשודרת ברשת HBO.
בשנת 2021 לוהקה וודלי לאחת משלוש הדמויות המרכזיות בסדרת הטלוויזיה "שלוש נשים" של רשת שואוטיים המבוסס על ספרה באותו שם של הסופרת והעיתונאית ליסה טדאו.
בספטמבר 2024, פורסם כי וודלי תככב בסרט ביוגרפי על הזמרת ג'ניס ג'ופלין.
וודלי תגלם את הדמות הראשית וגם תפיק את הסרט.
ב-2010, היא ואמה הקימו ארגון ללא מטרות רווח All it Takes.
תוכנית למנהיגות נוער שמטרתה לחנך צעירים לתרגל אמפתיה, חמלה ואחריות, במטרה לטפח שינוי בר-קיימא חיובי עבור עצמם, עבור אחרים והסביבה.
וודלי תמכה בקמפיין למען ברני סנדרס שתמודד לנשיאות מטעם המפלגה הדמוקרטית ב-2016. החל מאמצע 2016, השתתפה המחאה נגד הנחת צינור הגישה בדקוטה .
צינור נפט שחצה את דקוטה הצפונית והדרומית.
במחאה השתתפו ארגונים ונציגים של ילדים אמריקאים שהעברת הצינור פגעה באוזרי המחייה שלהם ופעילים סביבתיים.
באוקטובר באותה השנה, לאחר חודש וחצי של השתתפות פעילה במחאה, וודלי נעצרה בגין הסגת גבול יחד עם מפגינים אחרים.
היא שחררה בערבות את עצמה ואת שאר 26 המפגינים שהיו איתה.
במשפט היא הודתה באשמה וקיבלה שנה מאסר על תנאי.
וודלי הזמינה פעילה לזכויות ילידים אמריקאים, קלרינה לורנס, להיות בת לווייתה לטקס פרסי גלובוס הזהב של שנת 2018. החל מ-,2019 וודלי לקחה חלק בפעילויות שונות של גרינפיס, בין היתר בהגנה על הימים והפחתת השימוש בפלסטיק.
באוקטובר 2023, וודלי, יחד עם עוד קבוצה של 54 אמנים ואישים בתעשיית הבידור חתמה על מכתב פתוח לנשיא ג'ו ביידן.
בשנת 2018, וודלי אישרה כי היא יוצאת עם שחקן הרוגבי האוסטרלי בן וולאבולה.
בראיון להוליווד ריפורטר אמרה: "אני מתאהבת בבני אדם על סמך מי שהם, ולא על סמך מה שהם עושים או איזה מין הם ".
באפריל 2020 דווח כי היחסים עם וולאבולה הסתיימו.
על פי הדיווחים וודלי הייתה בקשר עם שחקן הפוטבול האמריקאי ארון רוג'רס במחצית השנייה של 2020. בפברואר 2021 התייחס רודג'רס ל"ארוסתו" במהלך נאום שנשא, ואישר כי הוא מאורס, אך לא למי.
וודלי אישרה כי היא מאורסת לרוג'רס.
אולם בפברואר 2022 דווח כי השניים נפרדו.
+שנהסרטתפקידהערות2007ביג דילאשלי הדג'ס2011היורשיםאלכסנדרה קינגפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנ') (2011)
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2017)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית משנה בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה (2018)2024שלוש נשים ג'יה לומברדיתפקיד ראשי; 10 פרקים
סטפן פארליי (באירית: Stíofán Ó Fearghaile; נולד ב-28 בינואר 1978), הידוע יותר בשם הבמה שלו, שיימוס, הוא שחקן ומתאבק אירי המופיע בארגון WWE, בתוכנית הדגל Raw.
פארליי נולד בכברה, דבלין ושם גדל.
אביו, מארק היה מפתח גוף חובבן.
במהלך שנותיו בבית הספר שר במקהלת פלסטרינה עד גיל שלוש עשרה.
לפני שנהיה מתאבק, עסק פארליי בכדור יד וכדורגל גאלי, משחק שמקורו באירלנד.
פארליי הוא טכנאי של טכנולוגיית מידע לשעבר.
פארליי גם עבד באבטחת מועדוני לילה ומאוחר יותר נהפך לשומר ראש.
פארליי עבד כשומר ראש של מוזיקאים רבים, כמו בונו ולארי מולן ג'וניור מלהקת U2 והשחקנית האנגליה דניס ואן אאוטן.
פארליי הוא אוהד של ליברפול וסלטיק.
שיימוס החל את דרכו בליגת הפיתוח של ה-WWE, FCW, שם התאמן אצל המאמן לארי גארפ.
באותה תקופה שם הדמות של שיימוס היה "שיימוס אושואנסי".
לאחר ששיימוס זכה באליפות העולם במשקל כבד של ה-FCW, הוחלט כי הוא מתאים להתאבק בצורה מקצועית יותר ולכן הוא הועבר לליגת המשנה של ה-WWE הנקראת ECW.
ב-ECW, שיימוס ערך את הופעת הבכורה שלו נגד המתאבק גולדאסט ומאז התפתחה יריבות ביניהם.
שיימוס שלט וניצח בכל הקרבות נגד גולדאסט וגם נגד מתאבקים זוטרים.
הדירקטוריון של ה-WWE ווינס מקמהן נהנו רבות לראותו מתאבק והחליטו להעבירו למותג הראשי של הארגון, Monday Night Raw.
בתחילת הקריירה של שיימוס ב-Raw הוא היה מתאבק בלתי מנוצח.
באירוע "סדרת ההישרדות" 2009, שיימוס השתתף בקבוצה של המיז שניצחה את הקבוצה של ג'ון מוריסון ושיימוס נשאר אחרון בקרב ביחד עם המיז ודרו מקינטייר.
לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, שיימוס השתתף בבאטל רויאל במטרה להתחרות בקרב נגד ג'ון סינה על אליפות ה-WWE באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות.
באירוע זה, שיימוס נלחם נגד ג'ון סינה על אליפות ה-WWE בקרב שולחנות והוא ניצח וזכה באליפות לאחר חצי שנה בלבד ב-WWE.
ברויאל ראמבל 2010, שיימוס שמר על האליפות לאחר שניצח את רנדי אורטון בעזרת התקיפה של קבוצת "לגאסי".
באירוע "תא ההדחות" 2010 שיימוס הפסיד את האליפות שלו בקרב תא ההדחות, בכך שטריפל H הדיח אותו, ולבסוף ג'ון סינה ניצח בקרב וזכה באליפות.
ברסלמניה 26, שיימוס הפסיד בקרב לטריפל H.
באירוע "חוקי אקסטרים" 2010, השניים נלחמו בשנית במסגרת "קרב רחוב".
הפעם שיימוס ניצח וגם גרם לטריפל H לפציעה חמורה, שמנעה ממנו להתאבק במשך שנה.
יריבות שנייה עם סינה ואורטון
באירוע "מעבר לקצה" 2010 שיימוס תקף את ג'ון סינה וקיבל הזדמנות לקרב מרובע על אליפות ה-WWE ב-2010 Fatal 4 Way בו הוא ניצח בגלל התערבות של הסטייבל "הנקסוס" וזכה בפעם השנייה תוך פחות משנה באליפות ה-WWE.
באירוע כסף בבנק 2010, שיימוס ניצח את סינה בקרב כלוב שוב בעזרת "הנקסוס".
ב-סאמרסלאם 2010 הפסיד לרנדי אורטון בפסילה, ולכן האליפות נשארה אצל שיימוס.
באירוע לילה של אלופים 2010, שיימוס נלחם בקרב משושה על האליפות נגד ג'ון סינה, רנדי אורטון, כריס ג'ריקו, אדג' ווייד בארט.
רנדי אורטון הצמיד את שיימוס וזכה באליפות העולם.
שיימוס דרש קרב חוזר על האליפות באירוע גיהנום בכלוב נגד אורטון בקרב גיהנום בכלוב, אך שיימוס הפסיד ולא החזיר את האליפות אליו.
באירוע Bragging Rights 2010, שיימוס לקח חלק מקבוצת הרוסטר Raw שהפסידה לקבוצת הרוסטר SmackDown.
באירוע "סדרת ההישרדות" 2010, הפסיד שיימוס לג'ון מוריסון.
ב-29 בנובמבר, בתוכנית Raw, שיימוס זכה בתואר "מלך הזירה" לשנת 2010 לאחר שהביס את קופי קינגסטון וג'ון מוריסון.
בעקבות הזכייה שונה שם דמותו ל"מלך שיימוס".
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, הפסיד "המלך" שיימוס למוריסון פעם נוספת.
יריבות עם דניאל בריאן ואליפות ארצות הברית
ברויאל ראמבל 2011, שיימוס נכנס כמספר 28, אך הודח לאחר כ-19 דקות ולא ניצח בקרב.
שיימוס העפיל לקרב האלימניישן צ'אמבר על טוענות לאליפות ה-WWE באירוע תא ההדחות.
הוא הודח שלישי ולא זכה בקרב על אליפות ה-WWE ברסלמניה.
ברסלמניה 27, ניצח שיימוס את אלוף ארצות הברית, דניאל בריאן, ב"קרב חושך" וזכה באליפות ארצות הברית.
שיימוס החזיר את כינויו ל"שיימוס".
ב-Raw שלאחר רסלמניה, שיימוס ובריאן נלחמו בקרב חוזר על האליפות בו שיימוס ניצח ושמר על האליפות.
בדראפט 2011, שיימוס הועבר לרוסטר סמאקדאון ובכך אליפות ארצות הברית נהפכה לאליפות של הרוסטר.
ב-29 באפריל 2011, שיימוס ערך את הופעת הבכורה שלו בסמאקדאון בכך שתקף את קופי קינגסטון.
באירוע חוקי אקסטרים, שיימוס הפסיד לקינגסטון בקרב על אליפות ארצות הברית ובכך הפסיד את אליפות ארצות הברית.
כהונה ראשונה לאליפות העולם במשקל כבד
ברויאל ראמבל 2012, ניצח שיימוס את קרב הרויאל ראמבל ובכך קיבל הזדמנות לקרב על אליפות ברסלמניה 28 והחליט להילחם על אליפות העולם במשקל כבד מול האלוף דניאל בריאן.
ברסלמניה, ניצח שיימוס את בריאן בקרב של 18 שניות בלבד וזכה באליפות העולם במשקל כבד בפעם הראשונה בקריירה שלו.
באירוע "חוקי אקסטרים", שיימוס יצא עם ידו על העליונה בקרב החוזר נגד בריאן ושמר על האליפות.
באירוע "מעבר לקצה" כשניצח את אלברטו דל ריו, כריס ג'ריקו ורנדי אורטון בקרב מרובע על אליפות העולם במשקל כבד ושוב שמר על התואר.
גם באירוע No Way Out שיימוס שמר על התואר לאחר קרב ארוך נגד דולף זיגלר וגם באירוע "כסף בבנק" ניצח את אלברטו דל ריו ושמר על התואר.
יריבות עם ביג שואו והפסד האליפות
ב-28 בספטמבר, בסמאקדאון, התמודדו ביג שואו ניצח את רנדי אורטון וזכה בקרב על טוענות לאליפות העולם במשקל כבד באירוע גיהנום בכלוב.
במהלך השבועות עד לאירוע גיהנום בכלוב, שיימוס וביג שואו הפריעו אחד לשני בקרבות שלהם.
ב-28 באוקטובר, באירוע גיהנום בכלוב, שיימוס הפסיד לביג שואו את אליפות העולם במשקל כבד לאחר 208 ימים כאלוף.
בעקבות ההפסד באירוע גיהנום בכלוב, נקבע קרב חוזר בין שיימוס לביג שואו לאירוע סדרת ההישרדות.
ב-6 בנובמבר, ביג שואו תקף את שיימוס ואת חברו ויליאם ריגל בפאב באנגליה.
ב-18 בנובמבר, בסדרת ההישרדות, שיימוס וביג שואו נלחמו על אליפות העולם במשקל כבד.
הקרב הסתיים בניצחון של שיימוס בפסילה, ביג שואו שמר את האליפות אצלו.
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות שיימוס הפסיד לביג שואו בקרב כיסאות.
יריבות עם "המגן" ועם ה"רודס סקולרס"
בתוכנית Saturday Morning Slam, שיימוס ניצח את קודי רודס (חבר בצמד ה"רודס סקולרס").
באירוע "תא ההדחות", שיימוס התאבק עם ג'ון סינה ורייבאק נגד "השילד" ("המגן"), אך הפסידו להם.
בסמאקדאון כמה ימים אחר כך שיימוס נלחם נגד דמיאן סנדאו (חבר בצמד ה"רודס סקולרס") והביס אותו.
בתוכנית Raw שהתקיימה ב-11 במרץ הצטוות עם רנדי אורטון והם ניצחו את ה"רודס סקולרס".
ב-18 במרץ בתוכנית Raw ניצחו שיימוס ורנדי אורטון את ג'ינדר מהאל, דרו מקינטייר והית' סלייטר (שלישיית "3MB") לאחר ששיימוס ביצע את תרגיל הסיום שלו ("הברוג קיק") על מהאל ומקינטייר וגם רנדי אורטון ביצע את תרגיל הסיום שלו (RKO) על הית' סלייטר.
אחרי שהסתיים הקרב שלישיית "המגן" נכנסו לאולם כדי לתקוף את שיימוס ואורטון, אך ביג שואו הופיע ו"המגן" פחדו לתקוף את שיימוס ואורטון.
ב-29 במרץ בתוכנית סמאקדאון, שיימוס, רנדי אורטון וביג שואו ניצחו את צמד ה"רודס סקולרס" ואלוף ארצות הברית, אנטוניו סזארו.
אחרי הקרב נעימת הכניסה של שלישיית "המגן" נשמעה ו"המגן" נכנסו לאולם ורצו לתקוף את שיימוס, אורטון וביג שואו אבל הם תקפו את "המגן" והעיפו אותם מחוץ לאולם.
יריבות נגד ביג שואו והמשך יריבות עם "רודס סקולרס"
ברסלמניה 29 שיימוס, רנדי אורטון וביג שואו הפסידו לשלישיית "המגן" ואחרי הקרב ביג שואו ביצע את אגרוף הנוקאאוט שלו על שיימוס ואורטון.
ב-Raw, ה-15 באפריל, שיימוס ואורטון ניצחו את ביג שואו והתחילה היריבות ביניהם.
ב-19 באפריל, בתוכנית סמאקדאון, רנדי אורטון ושיימוס נלחמו נגד ביג שואו ומארק הנרי, אך שואו והנרי ניצחו אותם הפעם.
ב-26 באפריל בתוכנית סמאקדאון, שיימוס נלחם נגד ביג שואו, ובאמצע הקרב מארק הנרי הגיע לזירה והסיח את דעתו של שיימוס ואז ביג שואו ביצע עליו את תרגיל הסיום שלו.