tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסיבה להבדל בינו ובין השמש למרות המסה והטמפרטורה הדומות, היא שככל הנראה בגילו, המוערך בכ-6.5 מיליארד שנים, הוא כבר נמצא בשלבי סיום של היתוך מימן להליום בליבתו תוך כדי תהליך של התקררות והתנפחות בדרך להפוך לתת-ענק ולאחר מכן לענק אדום.
לכוכב תנועה עצמית גדולה במיוחד של כשתיים ורבע שניות קשת בשנה ובשל כך הוא נכלל בקטלוג לויטן של כוכבים בעלי תנועה עצמית גדולה.
תנועה זו בשילוב עם המהירות הרדיאלית שלו מראות שהכוכב נע במהירות גבוהה יחסית של כ-82 קילומטר בשנייה ביחס לשמש.
בעבר דווח שבהירותו של β בנחש מים קטן משתנה מעט בין דרגות בהירות 2.75 ו-2.81 ובשל כך הוא סווג כחשוד ככוכב משתנה, אך מדידות עדכניות לא מצאו השתנות גדולה ממאית של דרגת בהירות.
לעומת זאת התגלו שינויים קטנים במהירות הרדיאלית של β בנחש מים קטן, שייתכן שנגרמים בהשפעתו של כוכב לכת עם מסה של כ-4 מסות צדק, שמקיף את β בנחש מים קטן במרחק של כ-7.5 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-20 שנים.
β במשולש דרומי, נקרא גם גליזה 601, הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים משולש דרומי עם בהירות נראית מדרגה 2.85, שנמצא במרחק של כ-40 שנות אור ממערכת השמש.
הוא מהווה את הקודקוד הצפוני באסטריזם בעל צורת המשולש שעל שמו נקראת הקבוצה.
הכוכב נע ביחס למערכת השמש במהירות של כ-24 קילומטר בשנייה בכיוון כמעט ניצב לקו הראייה אליו, כך שכמעט אין לו מהירות רדיאלית בעוד שתנועתו העצמית גדולה יחסית ועומדת על כ-0.4 שניית קשת בשנה.
בשל קרבתו למערכת השמש הכוכב נכלל בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים.
במרחק זוויתי של כמעט 3 דקות קשת מ-β במשולש דרומי נמצא כוכב עמום עם בהירות מדרגה 13.2 שמסומן כלויטן 153-157 או כגליזה 601B ולפעמים גם כ-β במשולש דרומי B.
ככל הנראה הכוכב אינו קשור כבידתית ל-β במשולש דרומי ורק במקרה נמצא על אותו קו ראייה.
β במזבח הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים מזבח עם בהירות נראית מדרגה 2.85 (מעט בהיר יותר מ-α במזבח למרות שציוני באייר שלהם מרמזים את ההפך), שנמצא במרחק של כ-645 שנות אור ממערכת השמש.
β במזבח הוא על-ענק כתום מסוג ספקטרלי K0-1 Ib (לפעמים מסווג כענק כתום בהיר מסוג ספקטרלי K3 IIa), מסתו מוערכת בכ-8.2 מסות שמש ורדיוסו כ-130 רדיוסי שמש, כ-60% מרדיוס המסלול של כדור הארץ סביב השמש (כ-0.6 יחידה אסטרונומית).
טמפרטורת פניו היא כ-4,200 קלווין והוא קורן בעוצמה גדולה פי 2,400 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך טמפרטורת פניו נמוכה בכ-1,600 קלווין מזו של השמש ולכן רוב קרינתו היא בתחום התת-אדום, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא למעשה פי 5,600 מזו של השמש.
גילו של β במזבח צעיר יחסית ומוערך בכ-50 מיליוני שנים בלבד, אך הוא כבר נמצא בשלב מתקדם מאוד של התפתחותו ולקראת סוף חייו לאחר שהמימן שבליבתו כבר אזל ותהליכי ההיתוך עברו לשכבות חיצוניות יותר וגרמו להתנפחותו ולהתקררותו.
פחות ממעלה מדרום ל-β במזבח נמצא הכוכב γ במזבח ובעבר שיערו שהם קשורים כבידתית זה לזה, אך למעשה γ במזבח נמצא במרחק גדול בהרבה ורק במקרה השניים נראים קרובים זה לזה.
β במשולש הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים משולש עם בהירות מדרגה 3.00. הוא מייצג את הקודקוד הצפון-מערבי של המשולש.
למרות שהוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה שהוגדרה כבר בעת העתיקה על ידי תלמי, אין לו שם משלו.
β במשולש הוא כוכב כפול במרחק של כ-127 שנות אור ממערכת השמש.
זוג הכוכבים מקיפים זה את זה במסלול אליפטי למדי, כך שהמרחק ביניהם נע משישית של יחידה אסטרונומית ועד למעט פחות מחצי יחידה אסטרונומית, בזמן הקפה של 31 ימים, 9 שעות ו-22 דקות.
בשל המרחק הקטן שבין הכוכבים, לא ניתן להפריד את קרינתם ורק ניתוח ספקטרוסקופי מאפשר למדוד את השינויים במהירות הרדיאלית של בני הזוג וכך להעריך את מסלול ההקפה שלהם ואת מסותיהם.
עוצמת ההארה המשותפת לזוג היא פי 74 מעוצמת ההארה של השמש והטמפרטורה המתאימה לספקטרום המשותף היא כ-8,000 קלווין.
גילה של המערכת מוערך בכ-730 מיליון שנים.
β במשולש A הוא הכוכב המסיבי והבהיר מבין השניים ואחראי לרוב הקרינה כך שניתן להעריך את תכונותיו.
ככל הנראה מדובר בתת-ענק לבן מסוג ספקטרלי A5 IV (לפעמים מסווג כענק לבן מסוג ספקטרלי A5 III, אך עוצמת ההארה לא תואמת סיווג זה) עם מסה של 3.5 מסות שמש שאופיינית לתת-ענקים שהיו בעבר כוכבי הסדרה הראשית מסוג B.
טמפרטורת פניו מוערכת בכ-8,250 קלווין ובהנחה שהוא אחראי ליותר מחצי עוצמת ההארה, ניתן להעריך שרדיוסו הוא 3-4 רדיוסי שמש.
נראה שהוא נמצא בתהליך של התנפחות והתקררות בעקבות סיום שלב היתוך המימן שבליבתו להליום והוא צפוי להפוך לענק אדום.
בשלב זה, רדיוסו יהיה גדול מהמרחק בינו ובין בן זוגו, מה שצפוי לגרום למעבר של חומר ביניהם וייתכן שתהליך זה יביא אף להתמזגותם לכוכב אחד.
β במשולש B הוא הקטן והעמום מבין בני הזוג.
מסתו היא כ-1.5 מסות שמש וסביר שהוא נמצא בשלב התפתחות מוקדם יותר, כלומר הוא עדיין כוכב הסדרה הראשית, ועל פי מסתו הוא צפוי להיות מסוג ספקטרלי F3-7 V.
לכוכבים מסוג זה רדיוס סביב 1.3 רדיוסי שמש וטמפרטורה סביב 6,600 קלווין, מה שנותן לו עוצמת הארה של בערך פי 4 מעוצמת ההארה של השמש, אך כל הנתונים האלה משוערים בלבד.
– משפחות שכולות ונפגעי פעולות איבה היא עמותה שמאגדת משפחות של נפגעי פעולות טרור, ופועלת במספר מישורים לשיפור ההרתעה מול הטרור, בהם פעילות מול אנשי ציבור ויוזמת הפגנות.
העמותה פועלת בליווי עמותת הימין "אם תרצו", ובשיתוף פעולה עם עמותות ימין נוספות כפורום קפה שפירא.
הארגון הוקם בשנת 2014 על ידי קבוצת משפחות שכולות, והתאגד כעמותה בשנת 2017. על פי פרסומיו, הארגון מבוסס על תרומות ומתנדבים, ופועל למען "שיפור ההרתעה מול הטרור" בשלושה אפיקים עיקריים: פעילות מול נבחרי הציבור ומובילי דעת קהל; פעילות משפטית; מעקב ומאבק כלכלי במימון מחבלים, משפחותיהם וארגוני טרור.
פעולות ומאבקים מרכזיים של הארגון
בנוסף, הפורום פועל מול ח"כים לקידום חקיקת עונש מוות למחבלים.
זאת משום שלדעת הארגון התביעה הצבאית נמנעת באופן גורף מדרישת עונש מוות גם במקרים שהחוק הצבאי מאפשר זאת.
בשנת 2018 הוחלט לראשונה לקדם הצעת חוק ברוח זו אולם בסופו של דבר החקיקה לא הושלמה.
בשנת 2023 נחקק חוק שקידמה העמותה, לביטול אזרחותו או תושבותו של פעיל טרור שמקבל תגמול עבור ביצוע מעשה הטרור, בהסכמה בין הקואליציה והאופוזיציה.
החמרת תנאי הכליאה של אסירים ביטחוניים
בשנת 2018 לאחר פסיקת בג"ץ בנוגע למרחב המחיה בבתי הכלא, פנה הפורום לשר לביטחון פנים, גלעד ארדן, בבקשה למנוע שחרור מחבלים בשל שינוי הנהלים בתפוסת בתי הכלא.
השר קיבל את הבקשה וקרא להפריד בין כלל האסירים לאסירים הביטחוניים או לחלופין למנוע בחקיקה את שחרורם של האסירים הביטחוניים.
בשנת 2021 נפגשו נציגי הפורום עם נציבת שירות בתי הסוהר רב-גונדר קטי פרי.
הם קראו לה להחמיר את תנאי כליאתם של מחבלים ולמנוע מהם הטבות, בטענה שהחמרת תנאי הענישה תפחית את המוטיבציה לביצוע פיגועים.
בראשית 2023, חברי הפורום דרשו מהממשלה לעצור את מנגנון ה"הפקדות קבוצתיות", שמאפשר למחבלים הכלואים בישראל לקבל כספים לשימוש בקנטינה, מבלי שהם משלמים פיצויים שנקבעו להם בגין מעשי הטרור שביצעו.
לאחר הבחירות לכנסת העשרים וארבע פעלו חברי הפורום לסיכול הקמת ממשלת בנט-לפיד, שנשענה על מפלגת רע"מ.
לתפיסתם חברי המפלגה הביעו במעשיהם תמיכה בטרור.
לאחר הקמת הממשלה המשיך הפורום לפעול נגדה ובמקביל הפיץ תכנים שלדעתו מצביעים על הקשר שבין ארגונים ועמותות הקשורים למפלגת רע"מ לארגוני טרור ומשפחות מחבלים.
בשנת 2024 חומר שאספה מחלקת המחקר של הפורום שימש בסיס לתחקירים על עמותת "סיוע 48", ו-3 עמותות נוספות שנקשרו עם מפלגת רע"מ.
תחקירים אלו הראו על קשרים בין בכירים בעמותות להעברת כספים לגורמי טרור מארגון חמאס, בעקבות כך הוקפאו חשבונותיה.
בהמשך פנה הפורום לרשם העמותות בדרישה שיורה על פירוקה, ובאפריל 2024 החל תהליך הפירוק.
בשנת 2018 פנו כמאה משפחות שכולות מהפורום לשר הביטחון, אביגדור ליברמן, בדרישה שלא לקדם לרמטכ"ל את סגן הרמטכ"ל, האלוף יאיר גולן.
במכתב התייחסו להקלטה של גולן משנת 2006, בה אמר: "אם יחידה צבאית צריכה, היא תיטול סיכונים כדי לא לפגוע בבלתי מעורבים".
בשל כך טענו חברי הפורום שהוא מוכן לסכן חיי חיילים כדי לא לפגוע באוכלוסיית אזרחית, כמו כן התייחסו לאמירתו כי הוא מזהה בקרבנו תהליכים שהתרחשו בגרמניה לפני עליית הנאציזם.
לעניין זה התייחס יו"ר ארגון "יד לבנים", אלי בן שם, וביקר את העמותה על כך שלדעתו היא מקדמת אג'נדה פוליטית וכן "מחללת את המשפחות השכולות ועושה בהם שימוש ציני למטרותיהם הפוליטיות המובהקות".
בשנת 2019 הפגינו נגד החלטת מפעל הפיס לתת מענק של 150 אלף ש"ח ליוצרי הסרט "לאה צמל, עורכת דין" המתאר את חייה של לאה צמל, עורכת דין המייצגת מחבלים בבתי המשפט בישראל.
התנגדותם הובילה לביטול אלפי מנויים כמחאה.
ולשינוי האופן שבו מעניק מפעל הפיס מענקים ליוצרים.
בשנת 2023 נציגי הארגון הביעו בפני נשיא המדינה תמיכה ב"רפומה המשפטית", משום שלדעתם היא נחוצה לשיפור המאבק בטרור.
בשנת 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, קרא הפורום בדרישה ברורה מהממשלה "לא רק לפעולה שתמוטט את חמאס, אלא גם לנקמה, שתסייע להבהיר לכל אויב שישקול להרים את ראשו, שלא כדאי לו לרצוח אותנו".
בנוסף קראו שלא להיכנס לשום משא ומתן שכולל שחרור מחבלים מהכלא.
ב-20 בנובמבר 2023 הגיש הארגון עתירה לבג"ץ נגד ההסכם שאושר על ידי הממשלה לשחרור אסירים ביטחוניים בתמורה לשחרור חטופים המוחזקים בידי חמאס ברצועת עזה, אך העתירה נדחתה.
בשנת 2024 הגיש הארגון עתירה לבג"ץ בנוגע לפרשת ההתעללות במחנה שדה תימן, בתביעה להפקיע מהפרקליטות הצבאית את החקירה על הדלפת הסרטונים ממחנה המעצר לתקשורת, בטענה כי אנשיה הם החשודים המרכזיים בהדלפה.
בשנת 2025 הגיש הארגון עתירה נוספת בפרשה בה דרש לפתוח בחקירה פלילית על הדלפת הסרטון, ובמענה לעתירה טענה המדינה כי החקירה מוצתה ולא ניתן לאתר את המדליפים, לימים התברר כי החשד היה מוצדק וכי מי שהדליף את הסרטונים לתקשורת היו בכירים בפרקליטות הצבאית בגיבוי הפצרי"ת יפעת תומר ירושלמי.
בטאים (שם מדעי: Batoidea), על-סדרה במחלקת דגי הסחוס.
גופם של הבטאים שטוח וצורתו צורת דיסקוס.
סנפירי החזה ארוכים ורחבים כמו "כנפיים".
זנבם דמוי השוט ארוך ודק.
פתחי הזימים מצויים בתחתית הגוף.
תנועתם איטית וצמודה בדרך-כלל לקרקע.
הם ניזונים מרכיכות, מדגי קרקע ומבעלי חיים נוספים המצויים על קרקעית הים.
הבטאי הגדול ביותר הוא המנטה הענקית, עם מוטת סנפירים של 9 מטר.
משפחה הקסטריגוניים (Hexatrygonidae) – בה מין יחיד: הקסטריגון (Hexatrygon bickelli).
משפחה בטאי תהומות (Plesiobatidae) – בה מין יחיד: פלסיובאטיס (Plesiobatis daviesi).
משפחה טריגונים עגולים אמריקאים (Urotrygonidae).
משפחה אגפיתיים (Gymnurinae) – בה סוג אחד: אגפית (Gymnura).
משפחה פנראיים (Zanobatidae) – בה סוג אחד: פנראי (Zanobatus).
משפחה גלאוקוסתגיים (Glaucostegidae) – בה סוג אחד: גלאוקוסתגוס (Glaucostegus).
משפחה היפניים (Hypnidae) בה סוג ומין יחיד: היפנוס מונופטריגיוס (Hypnos monopterygius).
חלק מבני המשפחה נכללים לעיתים בסדרה רינופריסטיים (Rhinopristiformes).
בטא לקטמאז (Beta-lactamase), המכונה גם פניצילינאז (Penicillinase), הוא אנזים המיוצר על ידי חיידקים מסוימים (לדוגמה: Staphylococcus aureus), הן גראם-חיוביים והן גראם-שליליים.
חיידקים גראם-חיוביים המפרישים בטא לקטמאז מפרישים את האנזים אל מחוץ לתא בעוד שבחיידקים גראם-שליליים האנזים מופרש לחלל הפריפלזמי,(ולכן ריכוזו גבוה יותר בהשוואה לגראם-שליליים) לרוב בתגובה להימצאות אנטיביוטיקה והוא המקנה להם את עמידות כנגד אנטיביוטיקה המכילה טבעת בטא-לקטם (לדוגמה: פניצילין, אמוקסיצילין וצפלוספורין).
את האנזים מקודד בדרך כלל גן הנמצא בטרנספוזון או פלסמיד.
האנזים גורם להידרוליזה של טבעת הלקטם - הוא גורם לפתיחת הטבעת ולסיפוח של מולקולת מים אל מולקולת האנטיביוטיקה.
במספר סוגים של בטא לקטמאז משמש אטום אבץ כאתר הפעיל של האנזים.
החאן בָּטְבַּאיָאן (בבולגרית: Батбаян; 640 משוער – 690), היה מנהיג שבטי בקרב הבולגרים (עם טורקי), שליט בולגריה הישנה ובנו בכורו של קובראט מייסדה של בולגריה הישנה ובולגריה של הוולגה.
קובראט היה אחיהם של הנסיך אספרוך מייסד האימפריה הבולגרית הראשונה, קובר, קוטראג ואלצק ומוצאו מ שושלת דולו שמקורה בחבל גאנסו שבסין.
ב-665 הלך לעולמו קובראט מייסד בולגריה הישנה ובולגריה שעל הוולגה ובטבאיאן הבכור הפך לראש השבט המרכזי ומנהיג בולגריה הישנה.
תחום שלטונו השתרע מפולטבה דרך השטחים צפונית לים השחור ועד ים אזוב.
כשעלה לשלטון כבר היה נתונה הישות הבולגרית תחת פלישה מסיבית של שבטי כוזרים.
בטבאיאן מתועד לראשונה ב-668 כאשר במהלך מלחמות שבטיות עם הכוזרים נסוג לאזור חצי האי קרים.
הכוזרים תקפו והשתלטו על השטח שבין הנהר דון לבין הרי אורל.
בטבאיאן הובס ובהתאם להסכם השלום שנחתם עם הכגן הכוזרי קאבאן נלקחו בטבאיאן ואחותו חוּבָּה בשבי.
לפי חלק מהמקורות הורשה בטבאיאן לשלוט על חלק מממלכתו המקורית תחת התואר אלטבר והיה וסל כוזרי.
מ-671 פסק התיעוד הישיר לגבי בטבאיאן.
לפי מקורות משניים מעריכים כי הלך לעולמו ב-690.
בטאון חיל האוויר הוא כתב עת לנושאי תעופה ישראלי היוצא לאור מדי חודשיים, והוא המגזין הרשמי של חיל האוויר הישראלי.
הביטאון הוא יחידה צבאית של חיל האוויר.
הכתבים, הצלמים והגרפיקאים הם חיילים בשירות חובה, וחלק מהעורכים הם אזרחים עובדי צה"ל שעבדו קודם לכן במערכות תקשורת שונות.
כתבי הביטאון אמונים גם על עדכון חדשות חיל האוויר באתר האינטרנט של חיל האוויר.
בטאון חיל-האוויר הוקם ב-2 בספטמבר 1948. הגיליון הראשון ראה אור לראשונה ב-20 בספטמבר באותה שנה כמגזין עב-כרס היוצא לאור מדי שישה חודשים.
המגזין הכיל חדשות מבסיסי החיל, סיפורי גבורה ומדור מכתבי חיילים.
הוא נערך על ידי מייסדו משה הדר (פומי), ומחירו עמד על 50 מיל.
הבטאון יצא לאור לאחר הצעת אגף המנהלה של חיל האוויר בנושא דפוסי הפעולה של החיל מול אגף כוח האדם והמטה הכללי (המטכ"ל).
בהצעה מצויה התייחסות גם לשיתוף הפעולה בין שירות התרבות שלו, שבראשו עמד אז ד"ר אברהם שאנן, לבין שירות התרבות הכללי.
אנשי שירות התרבות פנו בקריאה לכל יחידות החיל לבוא וליטול חלק בכתיבת המאמרים לבטאון זה — אולם ללא הצלחה, ולכן נאלצו לכתוב בעצמם את רוב המאמרים.
הבטאון הופיע אחת לכמה חודשים, במתכונת של חוברת עבת כרס הכוללת צילומי צבע, דבר שהיה נדיר באותה תקופה, וזכה לתפוצה רבה בין בני הנוער.
בשנת 1977 שונתה מתכונת העבודה של הביטאון, העיתון גדל, הפורמט שונה ותדירותו גדלה לשישה גיליונות בשנה.
בעקבות השינוי הדרסטי מספר הגיליון שונה ל-1, כלומר החל מיספור חדש.
מאז מופיע על הביטאון מספר הגיליון החדש ובסוגריים מספר הגיליון הראשון מספטמבר 1948. עם התקדמות טכנולוגיות הדפוס הוכנסו יותר ויותר עמודי צבע לעיתון, עד שבתחילת שנות התשעים הפך העיתון צבעוני לחלוטין.
הבטאון מודפס על דפי כרומו (נייר צילום) וכולל כתבות על חיל-האוויר, ידיעות חדשותיות על הנעשה בישראל ומחוצה לה בנושאי תעופה, מדור היסטורי, מדור שאלות הקוראים ועוד.
למרות היותו גוף צבאי, הבטאון מתנהל כמשק עצמאי סגור.
בשנת 1991, כאשר ביקש הרמטכ"ל הטרי אהוד ברק לסגור את כל הביטאונים הצבאיים, היה בטאון חיל-האוויר אחד משלושת הביטאונים שהמשיכו לצאת לאור (השניים האחרים היו "במחנה" ו"מערכות"), בין השאר בשל העובדה שהחזיק את עצמו כלכלית ולא היה לנטל על תקציב משרד הביטחון.
בטאון חיל-האוויר מצליח גם כיום לכסות את עלויות ההפקה שלו ולהימצא במאזן כלכלי חיובי.
יחידת בטאון חיל-האוויר אחראית גם על אתר האינטרנט והרשתות החברתיות של החיל.
האתר החל לפעול ב-16 בספטמבר 1998, עליו מופקד עורך ראשי, אשר נמנה על גרעין הכתבים.
בין השנים 1958 ועד שנת 2004, צורפו מעת לעת דגמי נייר של מטוסים שונים לבניה עצמית בשיטת פיסול בקרטון.
בסך הכל הופצו כך למעלה מ-80 דגמים, רובם מטוסים שהיו בשירות חיל האוויר הישראלי ומיעוטם מטוסים של חילות אוויר זרים.
חלק מהדגמים היה פרי תכנון ישראלי וחלקם העתק של דגמי חברת Wilhelmshavener Modellbaubogen הגרמנית.
הדגמים היו פופולריים מאוד וסייעו בהפצת הביטאון בקרב בני הנוער.
להלן רשימת דגמי המטוסים שהודפסו וצורפו לביטאונים השונים על פי סדר הוצאתם.
שם תקופת כהונה הערות משה הדר (פומי) אורי דרומי אהרון לפידות 1993–1983 יקיר אלקריב מירב הלפרין 1991–2003 פוטרה לאחר חקירת מצ"ח יעל בר 2003–2017 דרור אלבכר 2017–2025 אורטל ציטרון 2025–הווה
מכתבי העיתון הבולטים לאורך השנים
יעקב טרנר (כחלק משירותו כטייס קרב)
"בטאוויה" (Batavia) הייתה ספינה של חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC).
היא נבנתה באמסטרדם ב-1628, והייתה חמושה ב-24 תותחי ברזל יציקה וכמה תותחי ארד.
היא נטרפה בהפלגת הבכורה שלה, וזכתה להתפרסם בשל המרד עקוב הדם שפרץ בין הניצולים.
ב-27 באוקטובר 1628 הפליגה הספינה החדשה "בטאוויה", שהוזמנה על ידי ה-VOC, מן האי טסל לעבר איי הודו המזרחית ההולנדיים כדי להביא משם תבלינים.
מפקד האונייה וה-opperkoopman ("רב-סוחר") היה פרנסיסקו (או פרנסואה) פֶּלְסָארְט, בן העיר אנטוורפן, ורב-החובל היה אריאן יאקובסון.
השניים נפגשו בעבר בהודו, ושם שררה ביניהם עוינות כלשהי, אך לא ידוע אם פלסארט בכלל זכר את יאקובסון כשזה הגיע אל ה"בטאוויה".
יחד איתם היה באונייה גם ה-onderkoopman ("תת-סוחר", סוחר זוטר) ירונימוס (או יֶרוּן) קוֹרְנֶלִיסְוֹן, רוקח פושט-רגל מן העיר הארלם שנמלט מהולנד מחשש שייעצר בעוון כפירה דתית.
במהלך המסע הגו יאקובסון וקורנליסון תוכנית להשתלט על הספינה כדי שיוכלו לפתוח בחיים חדשים במקום אחר, הודות לשפע הזהב והכסף שהיו באונייה ונועדו כתשלום עבור סחורות.
אחרי שיצאו מכף התקווה הטובה, שם עצרה הספינה לצורך הצטיידות, יאקובסון היטה את הספינה בכוונה ממסלולה כך שתתרחק מיתר הצי.
יאקובסון וקורנליסון כבר הספיקו לאסוף סביבם קבוצה קטנה של גברים, וארגנו מראש תקרית שהייתה אמורה לשמש כאמתלה למרד: התוכנית כללה הטרדה מינית של נוסעת צעירה בת-אצולה, לוקרסיה יַאנְס, כדי לגרום לפלסארט שיעניש את הצוות.
הם קיוו להציג את הענישה כלא-הוגנת ולגייס חברים נוספים לשורותיהם.
על כל פנים, האישה הצליחה לזהות את תוקפיה.
המורדים נאלצו לאחר מכן להמתין עד שפלסארט יעצור את האשמים, אבל הוא לא עשה זאת מעולם, כיוון שסבל ממחלה שטיבה לא ידוע.
ב-4 ביוני 1629 פגעה הספינה בשונית מורנינג ליד האי ביקון שבארכיפלג האוטמן, קרוב לחוף מערב אוסטרליה.
מ-322 הנוסעים והצוות על הסיפון, הרוב הצליחו להינצל ולהגיע לחוף; כ-40 איש טבעו.
הניצולים, שכללו את כל הנשים והילדים, הועברו לאיים הסמוכים בסירה ובמפרשית שהיו על ה"בטאוויה".
בדיקה ראשונית של האי העלתה שאין בו כל מים מתוקים, ורק אספקה מוגבלת של מזון (ציפורים ואריות ים).
פלסארט הבין את חומרת המצב והחליט לחפש מים על היבשת.
קבוצה שכללה את הקברניט יאקובסון, פרנסיסקו פלסארט, קצינים בכירים וכמה אנשי צוות ונוסעים עזבו את מקום התרסקות האונייה בסירת משוטים שאורכה 9.1 מטרים בחיפוש אחר מי שתייה.
אחרי שהחיפוש בחוף האוסטרלי לא צלח, הם נטשו את הניצולים האחרים ויצאו צפונה במסע הרה סכנה אל העיר בטאוויה (כיום ג'קרטה).
המסע הזה, שנחשב אחד מהישגי הניווט הגדולים ביותר בסירה פתוחה, ארך 33 יום, ובדרך פלא כל הנוסעים נותרו בחיים.
בהגיעם לעיר בטאוויה נעצר קצין התחזוקה של הספינה, אדם בשם יאן אֶוֶוורְטסון, והוצא להורג בעוון רשלנות ו"התנהגות שערורייתית" לפני טביעת האונייה (חשדו בו כי הוא מעורב בכך).
יאקובסון נעצר גם הוא בחשד לרשלנות, אבל פלסארט לא ניחש כי יש לו יד בקשר.
המושל הכללי של העיר בטאוויה, יאן פיטרסון קון, מינה מיד את פלסארט כמפקד היאכטה "סארדם" כדי שיצא להביא את שאר הניצולים, וכן לנסות ולהציל משהו מן הסחורות היקרות שהיו על הספינה.
הוא הגיע לאי חודשיים מאוחר יותר, וגילה כי בינתיים התחולל מרד בין הניצולים, שבמהלכו נהרגו לפחות מאה מביניהם.
ירונימוס קורנליסון, שנשאר מאחור והיה אחראי לניצולים, ידע היטב כי אם תגיע הסירה לנמל בטאוויה ידווח פלסארט על המרד הממשמש ובא, ותפקידו בתכנון המרד עשוי להתברר.
כיוון שכך, הוא תכנן לחטוף כל סירת סיוע שעשויה להגיע ולהשתמש בה כדי להגיע לנמל מבטחים אחר.
קורנליסון הרחיק לכת ותכנן להקים ממלכה חדשה, תוך שימוש בכסף ובזהב שעל סיפון ה"בטאוויה".
אלא שלשם כך היה עליו תחילה להיפטר ממתנגדים אפשריים.
ראשית כול, הוא החרים את כל כלי הנשק והמזון והעביר אותם לשליטתו.
לאחר מכן העביר קבוצת חיילים אל האי ואלאבי המערבי, באמתלה של חיפוש אחר מים.
נאמר להם להדליק מדורות איתות כשיגלו מים, ואז יבואו להצילם.
מאחר שהיה משוכנע שלא יצליחו למצוא מים, הוא נטש אותם שם למותם.
לאחר מכן הייתה לקורנליסון שליטה גמורה בניצולים.
קורנליסון עצמו מעולם לא ביצע מעשה רצח במו ידיו, אם כי הוא ניסה לשווא להרעיל תינוק אחד (לבסוף נרצח התינוק בחנק).
במקום זאת הוא שכנע או כפה על אחרים לעשות זאת בשמו - תחילה באמתלה שהקורבן ביצע פשע כגון גנבה.
בסופו של דבר החלו המורדים להרוג לשם התענוג בלבד, או סתם מתוך שעמום.
הוא תכנן לצמצם את אוכלוסיית האי עד שתגיע ל-45 איש, כך שהאספקה תספיק להם לזמן רב ככל האפשר.
בסך הכול רצחו הוא וחבריו לפחות 110 גברים, נשים וטף.
אף על פי שקורנליסון הפקיר את החיילים למותם, הם הצליחו בסופו של דבר למצוא מקורות מים ומזון באי שלהם.
בתחילה הם לא ידעו על הזוועות שהתרחשו באיים האחרים, והמשיכו לשלוח את אותות העשן המוסכמים כדי לדווח על מה שגילו.
אבל עד מהרה נודע להם על המתרחש מפי ניצולים שנמלטו מן האיים של קורנליסון.
החיילים, בפיקודו של וִיבֶּה הָאיֶיס, הכינו כלי נשק מאולתרים מחומרים שנסחפו לחוף מהספינה הטבועה.
הם העמידו משמרות נגד פלישת פתע של המורדים, והקימו מבצר קטן מאבני גיר וגושי אלמוגים.
קורנליסון, בעקבות הידיעה על קיומם של מים באי השכן, ומאחר שהמאגרים שלו הלכו והידלדלו, החליט לצאת לפעולה - מה גם שהעובדה שהחיילים עדיין בחיים איימה על הצלחתו.
הוא יצא עם אנשיו כדי לנסות ולהביס את החיילים באי וסט ואלאבי.
אבל החיילים היו מאומנים יותר מאנשיו, ופחות מורעבים מהם, ולכן ניצחו בקלות את המורדים בסדרה של קרבות, ולבסוף לקחו את קורנליסון בשבי.
המורדים שהצליחו להיחלץ התארגנו מחדש בהנהגתו של מורד ושמו וָאוּטֶר לוֹס, וניסו לכבוש שוב את מבצרם של החיילים - הפעם באמצעות רובים - וכמעט שניצחו את החיילים.
אבל בסופו של דבר ידם של החיילים הייתה על העליונה, ממש עם שובו של פלסארט.
גם החיילים וגם המורדים ניסו להגיע ראשונים אל אוניית החילוץ, אבל אנשיו של האייס השיגו את המורדים, והספיקו לספר לפלסארט את הסיפור ראשונים.
לאחר מכן נלכדו כל המורדים שעדיין היו חופשיים.
פלסארט החליט לערוך משפט באיים עצמם, משום שהאונייה סארדם תהיה צפופה מדי לשם כך מרוב ניצולים ואסירים.
אחרי משפט קצר, העבריינים הגרועים ביותר נלקחו לסילז איילנד ("אי כלבי הים") והוצאו להורג.
כפות ידיהם של קורנליסון ושל כמה ממנהיגי המורדים האחרים נכרתו לפני שנתלו.
ואוטר לוס ועוד אחד מנערי הסיפון, שנחשבו עבריינים זוטרים בלבד, הופקרו על חוף היבשת וגורלם לא נודע.
דיווחים מפי מתיישבים בריטים על אבוריג'ינים בהירי עור שלא כרגיל באותו אזור הם אולי עדות לכך שהשניים נטמעו בתוך שבט אבוריג'יני מקומי.
לכמה מבני שבט אמאנגוּ באותו אזור יש סוג דם ספציפי לעיר ליידן בהולנד.
מכל מקום, עוד ספינות הולנדיות נטרפו באותו אזור, וייתכן שהניצולים באו במגע עם שבטים מקומיים.
שאר המורדים נלקחו לעמוד למשפט בעיר בטאוויה, משפט שנוהל בידי המושל ההולנדי יאן פיטרסון קון שתואר כחסר רחמים.
חמישה נתלו, ואילו אחרים הולקו.
סגנו של קורנליסון, יאקופ פיטרסון, עונה בגלגל שבירה - העונש החמור ביותר שהיה נהוג אז.
כל זאת משום שיאן פיטרסון קון לא בחל בענויים כדי להוציא הודאות.
ידיו של אחד הרוצחים נקטעו לפני שנתלה.
הקפיטן יאקובסון, אף על פי שעוּנה, לא התוודה על חלקו בתכנון המרד, וחמק מעונש מוות בשל חוסר ראיות.
ייתכן שמת בכלא בעיר בטאוויה.
ועדת חקירה שהוקמה קבעה כי פלסארט הראה חוסר מנהיגות ולכן היה אחראי באופן חלקי למתרחש.
נכסיו הוחרמו והוא מת כעבור שנה, חסר כול.
מנגד, החייל הפשוט ויבה האייס הועלה על נס כגיבור.
ה-VOC העלה אותו לדרגת סמל, ומאוחר יותר סגן - מה שהגדיל את שכרו פי חמישה.
341 נוסעים היו רשומים בספרי הספינה כשהפליגה מן האי טסל, אף כי בפועל היו על הסיפון 332. רק 68 הגיעו לנמל העיר בטאוויה.
בעת סקרי מיפוי שערכה האדמירליות באפריל 1840 בארכיפלג האברוליוס, שאיי האוטמן הם חלק ממנו, דיווח הקפיטן סטוקס מאה"מ ביגל:
מכל מקום, דומה כי סטוקס זיהה בטעות את שרידיה של הזווייק כשרידי ה"בטאוויה".
בשנות החמישים של המאה ה-20 קבעה ההיסטוריונית הנרייטה דרייק-ברוקמן, בעקבות מחקר ארכיוני מעמיק, כי האונייה צריכה להימצא בקבוצת האיים ואלאבי.
המודד ברוס מלרוז והצוללן והעיתונאי יו אדוורדס הסכימו עם התאוריה שלה.
אדוורדס ארגן, בשיתוף עם דרייק-ברוקמן, כמה משלחות חיפוש ליד האי בִּיקון בראשית שנות השישים, אבל לא הצליח למצוא את האתר המדויק, אף על פי שהיה קרוב מאוד אליו.
ב-4 ביוני 1963 היו מקס וגרייהם קריימר, לאחר שקיבלו את חומר המחקר של אדוורדס ולאחר שקיבלו מידע נוסף מדייג סרטנים שראה את עוגן הספינה, הראשונים שצללו באתר הנכון.
כמו כן התגלו שרידי מבצרו של האייס.
גילוי הספינה, וכן כמה ספינות נוספות, הביא להקמתה של המחלקה לארכאולוגיה ימית במוזיאון מערב אוסטרליה.
עם השנים נִשלו מן המים פריטים נוספים מן הספינה, ביניהם העוגן ואחד התותחים.
ב-1972 העבירה ממשלת הולנד באופן רשמי את הזכויות על כל שרידי האוניות ההולנדיות בחופי אוסטרליה לרשות ממשלת אוסטרליה.
חלקים מן הספינה ופריטים מתוכה מוצגים כיום במוזיאון מערב אוסטרליה ובמוזיאונים אחרים במדינה; אבל רוב השרידים, כולל רוב התותחים, נותרו במקום הטביעה, ומהווים כיום אתר צלילה מבוקש.
רפליקה ה"בטאוויה" נבנתה ב"מבדוק בטאוויה" בעיר לליסטאד שבהולנד בין השנים 1985 ו-1995, כפרויקט העסקה יזומה לצעירים בניהול בונה הספינות וילם פוס (Vos).
הרפליקה נעשתה תוך שימוש בחומרים מסורתיים, כגון אלון והמפ, בטכניקות בנייה ובכלים מסורתיים.
שרידי הספינה הקיימים ותעודות היסטוריות סייעו בשחזור.
בשנת 1999 הועברה הרפליקה לאוסטרליה, שם שימשה ה"בטאוויה" כ"ספינת הדגל" של הנבחרת באולימפית באולימפיאדת סידני בשנת 2000. לאחר מכן חזרה הספינה להולנד, והיא מוצגת כיום בלליסטאד.
יומן הספינה של פרנסיסקו פלסארט ראה אור ב-1647. באותה שנה גם פורסם ספר תחת הכותרת Ongeluckige voyagie van 't schip Batavia ("מסעה הרה-האסון של הספינה בטאוויה"), אשר זכה לפופולריות רבה; עד מהרה הוא יצא במהדורות רבות, חלקן מלוות באיורים, וכן תורגם לאנגלית ולשפות אחרות.
בעקבותיו נכתבו עוד רומנים וספרי-עיון רבים שעסקו במסעה של ה"בטאוויה".
ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", בטאזואיד הא גזע חייזרים דמויי-אדם, שמקורם בכוכב הלכת בטאזד , החבר בפדרציית הכוכבים המאוחדים.
מבחינה חיצונית, בטאזואידים כמעט ואינם נבדלים מבני אדם; ההבדל היחיד הוא שקשתית עיניו של בטאזואיד היא קצת יותר גדולה מאשר של בן-אדם, ושחורה לגמרי.
המוח הבטאדואידי מכיל את ה-paracortex, שהיא האונה אשר מוקדשת ספציפית לטלפתיה.
בטאזואידים הם אמפתיים וטלפתיים - הם יכולים לתקשר באופן טלפתי עם בטאזואידים אחרים (ואף עם מספר חייזרים מגזעים אחרים), ויכולים לחוש את הרגשות של מגוון רחב של מינים.
כלאי בטאזואידים-אנושיים (כמו דיאנה טרוי), לעומת זאת, הם רק אמפתיים, ולא טלפתיים (אם כי הם עדיין מסוגלים לתקשר באופן טלפתי עם בטאזואידים מלאים, ועם אלה הקרובים מאוד אליהם; כלומר, דיאנה טרוי והאימזדי (imzadi) שלה - אהבת האמת הראשונה שלה ויליאם רייקר; וכן עם אמא שלה).
בעוד שרוב הבטאזואידים מפתחים בהדרגה את היכולות הטלפתיים שלהם, במהלך גיל ההתבגרות, אחוז קטן מהאוכלוסייה נולד עם יכולות טלפתיים מלאים, למרות שאף אחד לא יודע בדיוק למה.
לבטאזואידים שנולדים כך כמעט תמיד קשה לנהל חיים תקינים - שכן הם מופצצים כל הזמן עם מחשבות של אחרים סביבם, ועליהם כל הזמן להסיח את דעתם, על מנת לחסום "התקפות טלפתיות" מבחוץ, שלא נגמרות לעולם.
תם אלברון סבל ממצב זה.
כמו כן, בטאזואידים יכולים להיוולד ללא כל יכולת טלפתית - גם כן מצב נדיר, שעלול להוביל להתנהגות סוציופטית.
לון סודר הוא בטאזואיד ללא יכולות טלפתיות.
תדירות שנת רע"מ אצל בטאזואידים היא שונה מאשר של רוב דמויי-האדם.
מאחר שביכולתם לחוש את הרגשות של האחר, ולפעמים גם את המחשבות, התרבות של הבטאזואידים התפתחה להיות כנה לגמרי וחסרת פרטיות; למשל, טקסי החתונה שלהם נערכים בעירום.
הבטאזואידים חשים שלא-בנוח בנוכחות גזעים אשר את מחשבותיהם הם אינם יכולים לקרוא, לרבות הפרנגי (אשר המוח שלהם שונה מאשר של רוב דמויי-האדם), משני-צורה (אשר אין להם "מוח" - אין בגופם איבר האחראי על המחשבות ועל התפקודים המנטליים שלהם), והברין.
החברה הבטאזואידית כוללת היררכיה מורכבת של מעמד אצולה (תארים אשר אינם מעניקים פריווילגיות מעמדתיות בפועל).
לדוגמה, השגרירה הבטאזואידית לואקסנה טרוי - תוארה הרשמי הוא: בת של הבית החמישי, מחזיקה בגביע הקדוש של ריקס, יורשת הטבעות הקדושות של בטאזד.
בני האצולה, בדרך כלל, מתארסים בגיל מוקדם מאוד.
תקופת ההיריון לנשים בטאזואידיות היא בדרך כלל 10 חודשים.
בסביבות גיל 40, נשות בטאזד נכנסות לתקופה של תשוקה מינית מוגברת, הנקראת "השלב".
האינטנסיביות של החשק המיני של האישה מוכפל פי 4, לכל הפחות, במהלך "השלב".
בשלב מסוים, היה זה אופנתי עבור נשים בטאזואידיות ללבוש פיאות מסולסלות, אשר בתוכן כלואות חיות קטנות.
המנהג, אשר היה אכזרי כלפי החיות, הופסק כאשר אישה אחת התקוממה נגדו.
משמעות המילה הבטאזואידית "אימזדי" (imzadi) היא "אהוב (ה)".
בספרות לא-קאנונית של "מסע בין כוכבים" המשמעות הורחבה ל-"אהוב (ה) ראשון (ה)" או בקיצור: "הראשון/הראשונה".
פירוש זה מסביר מדוע דיאנה טרוי קוראת לוויליאם רייקר "אימזדי", כאשר הם נפגשים לראשונה מזה שנים בפרק הבכורה של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" - "Encounter at Farpoint".
במשך רוב שנות הריצה של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", דיאנה טרוי מדברת במבטא מאוד ייחודי.
בראיונות לתקשורת, שנערכו במהלך צילומי העונה הראשונה, מתגלה כי המבטא נוצר על ידי מרינה סירטיס, כאשר נתבקשה לשנות מבטא מזרח-אירופאי על מנת ליצור "מבטא בטאזואידי" ברור, והיא שילבה אותו במבטא עברי.
עם זאת, כאשר מאז'ל בארט לוהקה לתפקיד לואקסנה טרוי, אימה של דיאנה, מאחר שהיה לה מבטא אמריקאי, מוסבר כי המבטא הזה של דיאנה - מקורו באביה (האנושי), ולא באימה.
עם זאת, לאורך השנים, השימוש של טרוי במבטא פחת בהדרגה; כמו כן, כאשר איאן טרוי מופיע בסופו של דבר (בפרק "Dark Page"), הוא מדבר במבטא אמריקאי.
כוכב הלכת בטאזד הוא חבר בפדרציית הכוכבים המאוחדים.
כאשר סגן ויליאם רייקר הוצב על בטאזד, הוא נעשה מעורב רומנטי עם הסטודנטית לפסיכולוגיה דיאנה טרוי.
כנס תערוכות הביאנלה ההסכמים, קונגרסים הבין כוכביים, התקיים על בטאזד בשנת 2366.
אגם קטריה שעל בטאזד היה אחד המקומות האהובים של דיאנה טרוי.
מפלי ג'נרן הוא מפל הממוקם על פני הכוכב.
על פי ספרות שאיננה-קאנונית, בשנה האחרונה של מלחמת הדומיניון, בטאזד נכבש על ידי הדומיניון.
הג'מהאדר והקרדאסים החזיקו בכוכב במשך ארבעה חודשים, עד ששוחרר על ידי כך שהבטאזואידים ביצעו הקרנה רגשית טלפתית נגד הג'מהדאר.
כמו כן, על פי ספרות שאיננה-קאנונית, בטאזד שמופיע ביקום המראה הוא כוכב המונח בהריסות: האוכלוסייה המקורית נמחקה כמעט כולה, על ידי ארצנים, אשר חששו מאוד מטלפתיה מכל סוג שהוא.
המעטים ששרדו - התחזו לבני אדם על כדור הארץ.
דיאנה טרוי (חצי בטאזואידית בלבד; אימה היא בטאזואידית, אביה הוא אנושי)
בטא ריי ביל הוא דמות בדיונית חייזרית המופיעה בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Thor #337 מנובמבר 1983, פרי עטו של האמן וולט סימונסון.
דמותו הופיעה בתור הארד של הקומיקס, ונועדה להפתיע, כנבל אשר הפך לגיבור.
הוא הראשון מחוץ לפנתאון האלים האסגרדים של יקום מארוול אשר ראוי לשאת את מיולניר, מקבתו של תור.
לאחר יריבות קצרה על חזקתה של המקבת, ניתן לגיבור החייזרי פטיש קרב משלו, שנקרא "שובר הסערה", ובין תור לבטא ריי ביל התפתחו יחסי כבוד הדדי.
בטא ריי ביל התגלה לראשונה כאשר סוכנות S.H.I.E.L.D חשפה שצי ספינות חייזריות חלפו במערכת השמש, ומנהל הסוכנות ניק פיורי שלח את תור לחקור.
כשתור מצא את הספינה המתקדמת, הספינה סרקה אותו וסימנה אותו כאיום.
היא העירה את בטא ריי ביל מהקפאה קריוגנית, והשניים נלחמו, אך התוצאה הייתה שוויון.
כשהספינה הגיעה למסלולו של כדור הארץ, תור מגלה כי בטא ריי ביל הצליח להרים את מקבתו.
זאת ועוד, בטא ריי ביל שוגר לאסגרד, כאשר אודין טעה לחשוב שמדובר בתור.
כשמתברר דבר הבלבול, תור שוגר בחזרה לאסגרד וסיפור מוצאו של בטא ריי ביל מתגלה.
מסתבר כי הגזע החייזרי שלו כמעט ונכחד כאשר הגלקסיה שלהם התפוצצה.
שאריתם של בני מינו נמלטו בספינות מלחמה, וביניהם אלופם, בטא ריי ביל.
בטאניכול (bethanechol) היא תרופה העובדת כאגוניסט על הקולטנים המוסקרינים במערכת העצבים הפאראסימפתטית ללא אפקט על קולטנים ניקוטינים.
שלא כמו אצטילכולין, תרופה זו אינה עוברת הידרוליזה על ידי האנזים אצטיל - כולין אסטרז ולכן בעלת זמן החיים שלה ארוך יחסית.
בתאנכול ניתנת דרך הפה או מתחת לעור על מנת להגביר את התנועתיות בשלפוחית השתן שנוצרת כתוצאה מהרדמה כללית, השפעות ארוכות טווח של סוכרת או כתופעת לוואי של שימוש בתרופות נגד דיכאון.
הקולטנים המוסקרנים בשלפוחית השתן ובמערכת העיכול מגרים התכווצות של שלפוחית השתן, מתן שתן והגברת התנועה במערכת העיכול בהתאם.
תופעות הלואי של התרופה כוללות:
יש להיזהר משימוש בתרופה על יד חולי אסתמה, כיב פפטי, חסימת מעיים והיפרתירואידיזם.
הפעילות הפרה סמפטטית של התרופה עלולה להחמיר את הסמפטומים של המחלות הללו.
בטאנס (בפיליפינית: Lalawigan ng Batanes) היא פרובינציה וארכיפלג בפיליפינים, במחוז עמק קגאיאן.
האיים ממוקמים מצפון לאי לוזון.
בטאנס היא הפרובינציה הצפונית ביותר במדינה וגם הקטנה ביותר, הן מבחינת אוכלוסייה והן מבחינת שטח.
עיר הבירה הממוקמת באי בטאן היא בסקו.
בטאנס מורכבת מקבוצת איים הממוקמים כ-162 ק"מ מצפון ללוזון וכ-190 ק"מ דרומית לטאיוואן, מופרד מאיי בובויאן של מחוז קגייאן על ידי תעלת באלינטנג, ומטייוואן על ידי תעלת באשי.
בטאון חב"ד היה כתב עת שיצא על ידי אגודת חסידי חב"ד בישראל בין השנים תשי"ב-תשל"ג (1952–1973).
במשך פעילותו יצאו ארבעים ואחד גליונות.
הבטאון הראשון ראה אור בי"ח באלול תשי"ב.
הוא התחיל לצאת כבמה לדיווח על פעילות חב"ד בישראל, וחדשות מחצרו של הרבי מלובביץ' והפצת תורתו.
הוצאת הבטאון קיבלה עידוד מהרבי, שלעיתים שלח 'דמי השתתפות'.
עד שנת תשי"ט יצאו לאור תשעה עשר גליונות.
בשנת תשכ"ג, לאחר הפסקה של כארבע שנים חודשה הוצאת הגיליון ובמסגרתה עבר הגיליון שינוי בתוכן הכללי, עם יותר תמונות ותצלומי כתבי-יד, ומאמרים נוספים עם כתבים חדשים.
בגיליון ארבעים ואחת פרסמה המערכת תשובה על הסיפור הנ"ל שבה מיישבים את התמיהות הללו בדרך ההלכה, במכתב תגובה הרבי דחה את דבר המערכת על־פי חסידות ועל־פי הנגלה', וענה שעד שלא ימצא אדם שיוכל להיות עורך אחראי יפסיקו עם הוצאת הבטאון.
בעקבות זאת הציע הרב ישראל לייבוב לרב יהושע מונדשיין את התפקיד, אך מונדשיין טען שהוא לא מתאים לכך והראיה, שהוא לא היה רואה שום דבר פסול בפרסום הסיפור על הש"ך ואדמו"ר הזקן.
בעקבות כך הופסקה הוצאתו לאור של הבטאון.
הרב טוביה בלוי - "עיונים לאור החסידות", עריכה, תרגום, וסקירה בספרות חב"דית
הרב חנוך גליצנשטיין - "קריאה לבני הישיבות"; "לתולדות החסידות"
אוריאל צימר - "מבית רבינו", חדשות ודיווחים מחצר הרבי מלובביץ'
צבי מאיר שטיינמץ (צבי יאיר) - פזמונים
הרב אורי בן שחר - "חסידי חב"ד ותפקידם"
הרב נחום שמריהו ששונקין, הרב שאול דוב זיסלין והרב אליעזר קרסיק -"ימי האור והקדושה", זכרונות מהעיירה ליובאוויטש
ישראל אריה דוברוסקין - "איך מגיעים אל האמת ?"
הרב יוסף יהודה מרטון - מדור על ניגוני חב"ד
מדור "שואל ומשיב", שו"ת במושגים בחסידות
"בכרם חב"ד", חדשות ודיווחים על פעילות צעירי חב"ד בישראל
כן הופיע כתבות מתורגמות מבטאון "די אידישע היים".
בטאטרון הוא מאיץ חלקיקים מעגלי המשמש להאצת אלקטרונים.
שמו של המאיץ נגזר מהמונח חלקיקי בטא, אשר מתאר אלקטרונים בעלי מהירות גבוהה.
הבטאטרון יוצר שדה אלקטרומגנטי משתנה על ידי שימוש בזרם חילופין בסליל וכתוצאה מכך נוצרים שדה חשמלי, אשר מגדיל את מהירות האלקטרונים, ושדה מגנטי, אשר מקנה להם מסלול מעגלי.
בשיא מהירותם מנותבים האלקטרונים לכיוון מטרה ומהווים מקור לקרינת רנטגן ותופעות נוספות המתרחשות באנרגיה גבוהה.
הבטאטרון נבנה לראשונה ב-1940 על ידי הפיזיקאי האמריקאי דונלד קרסט מאוניברסיטת אילינוי.
לגרסאות מודרניות של הבטאטרון יישומים רבים במחקר, בתעשייה וברפואה.
הבטאטרון מורכב מצינור ואקום בצורת טורוס המונח בתוך אלקטרומגנט בו הסליל מלופף במקביל לצינור.
אל תוך הסליל מוזרם זרם חילופין, אשר יוצר במרכז הבטאטרון שדה מגנטי המשתנה באופן מחזורי.
לפי חוק פאראדיי שינוי בשטף המגנטי יוצר שדה חשמלי בתוך הצינור.
השדה החשמלי והשדה המגנטי יוצרים כח לורנץ, אשר רכיבו המשיקי מגדיל את מהירות האלקטרונים ורכיבו הרדיאלי מקנה להם את מסלולם המעגלי.
למעשה, הבטאטרון פועל כמו שנאי: הסליל הראשי, שהוא הסליל באלקטרומגנט, משרה מתח בסליל המשני, שהוא צינור הוואקום, על ידי יצירת שדה מגנטי משתנה במרכז הסליל הראשי.
האצת האלקטרונים בתוך הצינור גורמת להגדלת רדיוס מסלולם.
על מנת לשמור על רדיוס מסלול קבוע של האלקטרונים, עוצמת השדה המגנטי הפועל עליהם צריך לקיים את התנאי הבא:
משוואה זו מכונה "תנאי הבטאטרון".
לפיה, על השדה המגנטי ברדיוס מסלול האלקטרונים להיות שווה לחצי השדה המגנטי הממוצע בשטח הכלוא בתוך הסליל.
הוכחת תנאי הבטאטרון לפי חוק פאראדיי, השינוי בשטף המגנטי בשטח הכלוא בתוך סליל האלקטרומגנט מחולל כח אלקטרו-מניע (כא"מ) בתוך מסלול התנועה של האלקטרונים .
הכא"מ מוגדר כאינטגרל הקווי של השדה החשמלי הנוצר במסלול:
השדה החשמלי משיק למסלול בכל נקודה ומשיקולי סימטריה הוא אחיד לאורכו, לכן ניתן להביע את האינטגרל כך:
כעת ננתח את תנועת האלקטרונים במערכת צירים קוטבית.
על האלקטרון העובר בצינור הטבעתי פועל כוח חשמלי אשר משיק למסלולו ומעניק לו אנרגיה קינטית:
וכוח מגנטי אשר ניצב למסלולו ומקנה לו את מסלולו המעגלי:
כאשר מהירות האלקטרון, וקטור היחידה המשיק למסלול האלקטרון ו- וקטור היחידה הניצב למסלול.
מכאן ניתן להגדיר את הרכיבים המשיקים והרדיאליים של הכוח השקול הפועל על האלקטרון:
וקטורי היחידה ו- משנים את כיוונם בהתאם לתנועת האלקטרון (ולכן גם מאיצים), לכן משוואות התנועה הנגזרות מהחוק השני של ניוטון לא תקפות כלפיהן.
משוואות התנועה עבור וקטורי יחידה קוטביים הם:
משום שאין מהירות בכיוון הרדיאלי , נקבל ש:
רדיוס המסלול קבוע, לכן בגזירת התנע המשיקי מתקבל:
מהשוואת משוואות (1) ו-(2) עבור השדה החשמלי ונקבל:
נבצע אינטגרציה לפי הזמן על 2 האגפים ונקבל את תנאי הבטאטרון:
אחת הדרכים לשמירת מסלולם המעגלי הקבוע של האלקטרונים הוא חידוד קטבי המגנטים במקצת, כך שהשדה המגנטי נחלש ככל שרדיוס מסלול האלקטרון גדל.
שיטה זו מקנה לאלקטרונים מן "שיווי משקל יציב" ביחס למסלולם: כאשר האלקטרון סוטה ממסלולו, הכוח המגנטי הפועל עליו משתנה בהתאם לשינוי ברדיוס תנועתו והאלקטרון חוזר למסלולו המקורי.
התנאים להאצת האלקטרונים ולשמירה על מסלולם המעגלי מתקיימים רק ברבע אחד של מחזור זרם החילופין, בו שינוי השדה המגנטי הוא בכיוון הרצוי ובאותה העת השדה המגנטי גדל בערכו המוחלט, כך שהאלקטרונים מואצים בכיוון הרצוי ושומרים על מסלולם המעגלי בזמן האצתם.
תהליך האצת האלקטרונים מתרחש ברבע הראשון של מחזור זרם החילופין.
בתחילת המחזור, כאשר השדה המגנטי מתאפס, מוחדרים האלקטרונים לבטאטרון.
במהלך רבע המחזור הם צוברים אנרגיה קינטית, ובסוף רבע המחזור, כאשר האלקטרונים בעלי אנרגיה מרבית, הם מנותבים למטרה מסוימת ובהתנגשותם יוצרים קרינת רנטגן.
בשנת 1940, פותח הבטאטרון כמאיץ החלקיקים הראשון המבוסס על השראה אלקטרומגנטית על ידי הפיזיקאי דונלד קרסט באוניברסיטת אילינוי.
הבטאטרון הראשון העניק לאלקטרונים אנרגיה בסך 2.5 MeV והאיץ אותם למהירות הגדולה מ-254,000 קילומטרים לשנייה, המהירות הגבוהה ביותר שנוצרה על ידי מכונה עד לזמן זה.
בזמן זה רווח מאיץ הציקלוטרון, אשר מאיץ את החלקיקים במסלול ספירלי.
לעומת זאת, קרסט רצה ליצור מאיץ אשר מקנה לחלקיקים מסלול מעגלי קבוע ושיהיה קשה להסיט אותם ממסלול זה.
כדי לקבוע שם למאיץ, ערך קרסט תחרות באגף בו עבד.
בין השמות שהוצעו היה השם המעניין "Ausserordentlichhochgeschwindigkeitelektronenentwickelndenschwerarbeitsbeigollitron", שתרגומו המילולי לעברית הוא "מכונה העובדת קשה ובכל האמצעים יוצרת אלקטרונים בעלי מהירות גבוהה במיוחד" .
בסופו של דבר, השם שהעניק קרסט למאיץ הוא "בטאטרון".
לאחר הצלחתו הראשונית המשיך קרסט לפתח גרסאות משכוללות יותר של הבטאטרון.
הדור השני נבנה ב-1941 והגיע לאנרגיה בסך 24 MeV והדור השלישי הגיע ל-80 MeV.
בטאטרונים משוכללים מסוגלים להגיע לאנרגיה בסך 340 MeV.
לבטאטרון שימושים רבים במגוון תחומים.
בטאטרונים גדולים, המגיעים לאנרגיות של 300 MeV ומעלה, משמשים למחקר בפיזיקת חלקיקים, לשם חקר קרינת רנטגן ותופעות נוספות המתרחשות באנרגיות גבוהות.
בטאטרונים המגיעים לאנרגיות נמוכות יותר משמשים כמקור קרינת רנטגן ברדיוגרפיה, המשמשת בין השאר לבדיקת חומרי בניין ולצילום הגוף האנושי.
כמו כן, הקרינה הנוצרת על ידי בתאטרונים משמשת ברפואה להסרת גידולים סרטניים.
בנוסף, קרינת הרנטגן יכולה לשמש כזרז לביקוע גרעיני בראשי נפץ גרעיניים.
רוברטו לואיש גשפר דה דאוש סוורו המוכר בעיקר בכינויו בטו (בפורטוגזית: Roberto Luís Gaspar de Deus Severo או Beto; נולד ב-3 במאי 1976) הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת הבלם.
בטו שיחק את רוב הקריירה שלו בספורטינג ליסבון, במדיה שיחק יותר מ-10 עונות ולמעלה מ-300 משחקים רשמיים.
בטו היה גם הבלם המרכזי של נבחרת פורטוגל במשך ארבעה קמפיינים: אולימפיאדת 1996, בה סיימה הנבחרת במקום הרביעי; יורו 2000; מונדיאל 2002 ויורו 2004, בו סיימה הנבחרת במקום השני.
בטאין נטול-מים (anhydrous betaine) הוא החומר הפעיל בתרופה ציסטדן (cystadane), המיועדת לטיפול במחלת ההומוציסטינוריה.
התרופה ציסטדן אושרה לשיווק על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) בחודש אוקטובר 1996 ועל ידי סוכנות התרופות האירופית בחודש פברואר 2007.
בטאין (N,N,N-trimethylglycine) נקרא כך לאחר שנתגלה בסלק סוכר (ששמו המדעי הוא beta vulgaris) במאה ה-19. החומר נקרא לעיתים "גליצין בטאין".
בטאין מיוצר בגוף האדם על ידי חמצון של כולין בכבד ובכליות.
בטאין אף נצרך על ידי בני אדם מהמזון, כבטאין או כתרכובות מכילות-כולין.
מוצרי מזון עשירים בבטאין כוללים חיטה, תרד, פירות ים וסלק סוכר.
לבטאין שלושה תפקידים ידועים בבני אדם: כאוסמוליט אורגני, כחלבון סוכך או חומר מסייע לייצב מבנה מרחבי של חלבונים, תחת מצבים דנטורטיביים וכתורם של קבוצות מתיל במסגרת פעולת האנזים בטאין הומוציסטאין מתילטרנספראז ההופך הומוציסטאין למתיונין.
הומוציסטינוריה היא מחלה תורשתית מטבולית נדירה, הקשורה למטבוליזם של חומצת האמינו, מתיונין.
הומוציסטינוריה מאופיינת על ידי הצטברות אבנורמלית של הומוציסטאין והמטבוליטים שלו (הומוציסטין, קומפלקס הומוציסטאין-ציסטאין ואחרים) בדם ובשתן.
המחלה עשויה להיות תוצאה של חוסר של כל אחד מהאנזימים המעורבים בהפיכה של חומצת האמינו החיונית מתיונין לחומצת אמינו אחרת, ציסטאין, או במקרים שכיחים פחות, כתוצאה מהפיכה לקויה של התרכובת הומוציסטאין למתיונין.
ברוב המקרים, הומוציסטינוריה נגרמת עקב פעילות נמוכה של האנזים ציסטטיונין בטא-סינתאז (CBS).
תינוקות המפתחים הומוציסטינוריה עקב חסר ב-CBS (הומוציסטינוריה קלאסית) עלולים לסבול מעיכוב בקצב הנורמלי של גדילה ובצבירת משקל.
הומוציסטינוריה עלולה אף לנבוע כתוצאה מפגמים אחרים הקשורים למטבוליזם של מתיונין, כמו חסר באנזים MTHFR או ייצור בלתי מספיק של ויטמין B12 (קובאלאמין), עקב פגמים בהפיכה החוזרת (רה-מתילציה) של הומוציסטאין למתיונין.
תסמיני המחלה תלויים בסוג ההומוציסטינוריה ומתפתחים בדרך כלל בשנה הראשונה לחיים, אך, בחלק מהאנשים, מופיעים בבגרות.
תסמינים נפוצים עשויים לכלול: תופעות בעיניים, כמו עדשות אקטופיות (Ectopia Lentis) וקוצר ראייה, קרישי דם, דלדול עצם (אוסטאופורוזיס) או היחלשות של העצמות, לקויות למידה, בעיות התפתחותיות, עיוותים בחזה, רגליים צנומות וארוכות, ועקמת.
התרופה ציסטדן משמשת לטיפול בהומוציסטינוריה, בשילוב עם טיפולים אחרים, כמו ויטמין B6 (פירידוקסין), ויטמין B12 (קובאלאמין), חומצה פולית ודיאטה ספציפית, במטרה להפחית רמות גבוהות של הומוציסטאין בדם.
תופעת הלוואי הנפוצה ביותר בעת נטילת ציסטדן היא רמות גבוהות של מתיונין בדם.
יש לנטר את רמות המתיונין בחולים הנוטלים ציסטדן, מכיוון שרמות גבוהות של מתיונין עלולות לגרום לבצקת מוחית, המתאפיינת בכאבי ראש בבוקר עם הקאות, או שינויים בראייה.
בטאין פועל כתורם קבוצות מתיל, ברה-מתילציה של הומוציסטאין למתיונין בחולים עם הומוציסטינוריה וכתוצאה מכך, רמות רעילות בדם של הומוציסטאין מופחתות בחולים המטופלים בבטאין, בדרך כלל ל-30% - 20% או פחות, מהרמות שנצפו לפני הטיפול.
בטאין ניצפה כמפחית רמות הומוציסטאין בפלזמה של חולים עם שלושת סוגי ההומוציסטינוריה: חסר ב-CBS, חסר ב־MTHFR ופגם במטבוליזם של ויטמין B12.
רמות גבוהות בדם של הומוציסטאין קשורות עם בעיות רפואיות קרדיווסקולריות, פקקת, דלדול עצם, בעיות בשלד ובעיניים.
התרופה ציסטדן מאושרת לשיווק בישראל, בצורת אבקה להכנת תמיסה לנטילה דרך הפה, ומיועדת לטיפול בהומוציסטינוריה.
בטה קורומבה היא שפה דראווידית דרומית המדוברת על ידי שבטים החיים בהרי הנילגריס, שבהרי גהט המערביים בין טמיל נאדו, קרנאטקה וקרלה שבהודו.
כמות דוברי השפה עולה אך מרבית דוברי השפה אינם יודעי קרוא וכתוב.
משמעות המילה "בטה" (ಬೆಟ್ಟ) היא "גבעות" בקאנדה.
בטהובן 2 הוא סרט משפחה קומי אמריקאי משנת 1993, בבימויו של רוד דניאל ובכיכובם של צ'ארלס גרודין ובוני האנט.
הסרט הוא השני בסדרת הסרטים "בטהובן".
הסרט נכתב על ידי לן בלום.
עלילת הסרט ממשיכה את הרפתקאותיו של הכלב הסן ברנרד בשם בטהובן, כשמו של המלחין לודוויג ואן בטהובן, וקורותיו בבית משפחת ניוטון.
בבית משפחת ניוטון, ג'ורג', אליס, רייס, טד, אמילי ובטהובן חיו ביחד.
בטהובן יצא החוצה ופגש את מיסי, כלבת סן ברנרד, ואת בעלה ברילו.
רג'ינה, האקסית של ברילו, הגיעה עם החבר שלה פלויד, לוקחת את מיסי ותובעת מברילו 50 אלף דולר על הבעלות.
היא ציינה שיש לה בעלות מלאה על מיסי ולהביא אותה אל ברילו כאשר תהליך הגירושין יסתיים.
בעזרתו של בטהובן, מיסי הצליחה לברוח מרג'ינה, ושניהם התאהבו.
בינתיים, רייס מפתחת רגשות חזקים אל טיילר, חבר שלה מהכיתה, לאחר שהתנשקו.
טד ואמילי ידעו שבטהובן מתגנב ומהבית ועקבו אחריו, שם הם גילו שהוא ומיסי הולידו 4 גורים במרתף בבניין.
השרת, גאש, גם מצא את הכלבים וסיפר לרג'ינה.
היא ציינה שהיא מתכוונת להיפטר מהגורים, גם אם היא תהרוג אותם, אולם גאס אמר לה שמהגורים היא יכולה להרוויח הרבה כסף והחליטה למכור אותם לחנות החיות ולהרוויח הון.
כאשר ידעו על התוכנית של רג'ינה להטביע את הגורים, טד ואמילי התגנבו מחוץ לבניין ולקחו את הגורים הביתה.
הם שמרו אותם במרתף שלהם כדי שהאבא לא יראה.
כאשר הבינה שהם נלקחו, רג'ינה מתכננת נקמה.
רייס, טד ואמילי טפלו בגורים והאכילו אותם בעצמם.
אולם, אליס וג'ורג' מגלים על הגורים והסכימו לטפל בהם עד שהגורים יתבגרו.
משפחת ניוטון הרוויחה חופשה בבית האגם בהרים על חשבון חברת העסקים של ג'ורג'.
רייס הלכה למסיבה עם חברים שם היא מסרבת לשתייה ולהצקה.
בטהובן השמיד את החצר הפנימית של הבית והציל את רייס.
רג'ינה ופלויד נסעו אל מקום שלא נודע לברילו, ליד בית החופש של משפחת ניוטון.
הם הלכו ליריד הכפר עם הכלבים, והילדים שכנעו את ג'ורג' להשתתף בחרות אכילת המבורגרים עם בטהובן, שם הם ניצחו.
רג'ינה ופלויד הגיעו גם ליריד, אולם הם השאירו את מיסי במכונית שלהם.
מיסי ברחה מהמכונית בעזרתו של בטהובן כאשר רג'ינה חטפה את הגורים מהטד ואמילי.
בטהובן ומיסי רצו אל ההרים, ורג'ינה ופלויד עקבו אחריהם.
משפחת ניוטון עקבו אחריהם גם כן ועמדו בקצב.
לאחר עימות בין ג'ורג' לפלויד, פלויד איים להטביע את הגורים בנהר והכה בבטנו של ג'ורג' באמצעות מקל גדול.
בטהובן תפס את המקל והכה במפשעה של פלויד, מה שגרם לו לאבד את שיווי המשקל וליפול מההר כשהוא לוקח את רג'יניה אתו.
הם נפלו לתוך בריכת בוץ ונשטפו בידי הנהר.
כעבור 5 חודשים, ברילו מבקר בביתם של משפחת ניוטון יחד עם מיסי, ואומר להם שהשופט דחה את בקשתה של רג'ינה ופסק לטובתו ונתן לו משמרת מלאה על מיסי.
הגורים, אשר גדלו, רצו מהמדרגות כדי לראות אותה.
שם השחקן תפקידו בסרט צ'ארלס גרודין ג'ורג' ניוטון בוני האנט אליס ניוטון ניקול טום רייס ניוטון כריסטופר קסטיליה טד ניוטון רוז שרה קאר אמילי ניוטון דבי מזר רג'ינה כריס פן פלויד אשלי האמילטון טיילור דני מסטרסון סת' קת'רין רייטמן ג'ני
בסך הכל גרף הסרט בכל רחבי העולם סכום של 118,243,066 דולר.
הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים.
בטאן (LHD-5) ) היא אוניית סער אמפיבית בצי ארצות הברית.
ספינה זו נקראת על שם קרב בטאן, שהתרחש בפיליפינים במהלך מלחמת העולם השנייה.
בטאן הייתה מהספינות הראשונות שהגיבו לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
הספינה הייתה בבית בחופשה במהלך התקיפה והייתה אמורה להיפרס ב-19 בספטמבר 2001. הצוות נקרא לחזור מוקדם מהחופשה והספינה פנתה למעגן בנמל ניו יורק, מכיוון שהיא מסוגלת לפעול כספינת בית חולים בת 600 מיטות עם סוויטות כירורגיות על הסיפון.
ברגע שנקבע שיש מעט ניצולים, בטאן חזר לבסיס נורפוק, בווירג'יניה.
צוות הספינה הכין והעלה את יחידת המשלוח הימי ה-26 עם ציוד הן בצד הרציף בנורפוק, והן מול חופי צפון קרוליינה מצ'רי פוינט ומחנה לז'ון.
הבטאן העביר יותר מ-2,500 נחתים וציודם לפקיסטן במטרה להיכנס לאפגניסטן, ובכך לפתוח את מבצע חופש מתמשך.
הבטאן נשארה בתחנה מול חופי פקיסטן והשלים את המתקפה האמפיבית הארוכה ביותר בתולדות ארצות הברית, כאשר מלחים לא נגעו בקרקע במשך יותר מארבעה חודשים.
בטאן היה אחד מכלי שיט רבים באזור המזרח התיכון בתחילת מלחמת עיראק.
לאחר שמסרה את מסוקי התקיפה וההובלה שלה, חיילים וכלי רכב היא הועסקה כ"מובילת הארי" עם תפקידים ראשוניים בתמיכת שתי טייסות ימיות AV-8B Harrier II יחד עם USS בונהום ריצ'רד, היא ביצעה שתי פריסות באזור מאז הפלישה.
לפריסה השלישית שלה, היא הצטרפה לצי החמישי באזור המפרץ, והעבירה את תעלת סואץ לים האדום ב-30 בינואר 2007.
בטאן סיפקה סעד ועזרה לקורבנות הוריקן קתרינה.
היא הוצבה ליד ניו אורלינס לפני שההוריקן הגיע ליבשה ב-29 באוגוסט, והחלה בפעולות סיוע למחרת.
מסוקי הספינה היו בין הראשונים שסיפקו הערכת נזקים של ההוריקן.
הם המשיכו להעביר למעלה מ-1,600 עקורים.
בטאן העבירה יותר מ של מטען ו-8,000 גלונים (30,000 ליטר) של מים מתוקים לאזור.
הספינה שימשה כבסיס לשני צוותים רפואיים מוטסים, המורכבים מ-84 אנשי מקצוע רפואיים, אשר סיפקו טיפול רפואי חירום בניו אורלינס.
בטאן שימשה כמיטת ניסוי ימית להערכת מטוסי הבל-בואינג V-22 בספטמבר 2005. עבודה זו כללה בדיקות מבצעיות ובדיקות אש חיה.
בשנת 2009, בטאן הפכה לאוניית הצי הראשונה שאירחה טייסת מבצעית של מטוסי V-22 כאשר עלו עליה עשרה מטוסי V-22.
בתחילת ספטמבר 2008, בטאן השתתפה בתרגיל שבו הצי השני של ארצות הברית ביצע ניסויים שנועדו להעריך את יכולת הספינה להגיב לצורכי סיוע הומניטרי וסיוע באסון במהלך עונת ההוריקנים של 2008. היא קיבלה הוראה להיות ערוכה לפריסה במקרה שחיל הים יופנה לספק סיוע לרשויות האזרחיות לאחר שהוריקן גוסטב הגיע לחוף.
ביוני 2008, ארגון זכויות האדם Reprieve, שבסיסו בבריטניה, פרסם דו"ח שציין את בטאן כאחת מתוך עד 17 ספינות שלדעתם שימשו לכליאת חשודים בטרור.
ב-2 ביוני 2008, הגרדיאן דיווח כי "ארצות הברית הודתה שבטאן שימשה כספינת כלא בין דצמבר 2001 לינואר 2002".
ב-13 בינואר 2010, קיבל בטאן הוראה לסייע במאמצי הסיוע ההומניטריים בעקבות רעידת האדמה בהאיטי ב-2010, היא נפרסה לגראנד-גואב וחזרה הביתה ב-1 באפריל 2010.
ב-23 במרץ 2011, בטאן נשלחה לאיטליה כדי לסייע בתקיפה הצבאית הבין-לאומית בלוב.
במהלך המערכה האווירית ב-2014 נגד המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה, הבטאן השתתפה במשימות סיור ולפחות תקיפה אווירית אחת, כולל שימוש ראשון בתחמושת של חיל הנחתים נגד יעד שבשליטת דאעש.
2016: מבצעי סירת סיור סימן VI
במאי 2016, בטאן ביצעה פעולות על סיפון הבאר עם סירת הסיור Mark VI, והדגים את היכולת לשגר ולעגן את סירת הסיור באורך 85 רגל עם ספינת תקיפה אמפיבית.
זו הייתה הפעם הראשונה שה-Mark VI פעל מתוך LHD והפעם השנייה שהוא פעל מתוך סיפון באר הכולל.
2020: האיום והמתח הגוברים של איראן
לאחר סיכולו של קאסם סולימאני, מפקד כוח קודס, שהוגדר כארגון טרור על ידי ארצות הברית, הוטלה מחדש את בטאן לפנות למזרח התיכון כדי להיות בכוננות לפעולות.
ב-19 בינואר 2022, בטאן השלימה תחזוקה של שישה עשר חודשים בנורפוק.
החל מ-11 באוקטובר 2023, בטאן, עם יחידת המשלוח הימי ה-26 (יכולת מבצעים מיוחדים), יחד עם USS קרטר הול (LSD-50) נצטוו לעזוב את התרגילים מחוץ לכווית כדי להפליג בפוטנציה לים התיכון עקב מלחמת ישראל-חמאס המתמשכת.
בטאהיסטין (באנגלית Betahistine) היא תרופה להקלה בתסמינים של מחלת מנייר ובמקרים של התקפים סימפטומטיים של ורטיגו שאינם על רקע מחלה זו.
בטאהיסטין נמכרת בישראל בשמות המסחריים אגיסרק (Agiserc), בטיסטין (Betistine) ובטאהיסטין טבע (Betahistine Teva).
בטאהיסטין דומה במבנה שלה להיסטמין, תרכובת הנמצאת באופן טבעי בגוף ומשמשת בין היתר כמוליך עצבי המבצע בקרה על תפקודים שונים במוח.
היא מהווה אנלוג מבני של היסטמין כך שנקשרת לקולטנים שלו ומבצעת שפעול של תתי סוגים מסוימים לצד דיכוי של תתי סוגים אחרים.
מנגנון הפעולה המשוער של התרופה מערב עלייה בזרימת הדם אל האוזן הפנימית לצד עלייה ברמות ההיסטמין במערכת העצבים המובילה להתאוששות של המערכת הוסטיבולרית.
התפיסה שהמנגנון הפתופיזיולוגי של המחלות דומה הביאה לכך ששתיהן טופלו בהמשך באמצעות מרחיבי כלי דם.
הרופא ביארד טיילור הורטון (1895–1980) היה הראשון לטפל בסוגים שונים של מיגרנות באמצעות היסטמין, תרכובת שהאפקט הואזודילטורי (מרחיב כלי דם) שלה היה מוכר באותה תקופה.
הטיפול במיגרנות באמצעות היסטמין והתפיסה שהמנגנון הפתופיזיולוגי שלהן דומה למחלת מנייר נתנו לו מאוחר יותר את ההשראה לנסות ולהשתמש בהיסטמין גם לטיפול במחלה וסטיבולרית זו.
באותה תקופה התגלתה האנלוגיה המבנית והפרמקולוגית בין היסטמין לבטאהיסטין.
בטאהיסטין החלה להיות משווקת בארצות הברית תחת השם סרק (Serc) לטיפול בסוגים שונים של כאבי ראש.
ההעדפה להשתמש בבטאהיסטין על פני היסטמין נבעה מסיכון נמוך יותר לתופעות לוואי כמו גם האפשרות ליטול אותה בכדורים (שימוש פומי).
על אף שהורטון היה הראשון לטפל במחלת מנייר באמצעות היסטמין ובמקביל בכאבי ראש באמצעות המולקולה האנולוגית לה, בטאהיסטין, הוא ככל הידוע לא יזם את ראשית הטיפול במחלת מנייר באמצעות בטאהיסטין.
באותן השנים יצאו מאמרים שונים המתייחסים לאפקט הואזודילטורי של בטאהיסטין, בדומה להיסטמין, על אתרים שונים במוח וביניהם מערכת השבלול באוזן הפנימית.
מספר חוקרים קיבלו מכך את ההשראה לבחון את הטיפול במחלת מנייר באמצעות בטאהיסטין.
בתחילת שנות ה-70 ההשפעה הקלינית של בטאהיסטין תוארה בהרחבה, ובעשרים השנים לאחר מכן יצאו עשרות עבודות ומחקרים שבחנו את האפקט של בטאהיסטין על מחלת מנייר ועל אירועים וסטיבולריים של ורטיגו בשל אטיולוגיות שונות.
על אף שחלק נכבד מהעבודות לא עמד בסטנדרטים הדרושים כדי להסיק שהתוצאות מובהקות, הצטברו מספיק מחקרים שפורסמו באותן השנים ואף מאוחר יותר שאפשרו להניח שבטאהיסטין יעילה בטיפול במחלת מיינר.
עד לאמצע שנות ה-80 התפיסה הייתה שמחלת מיינר נובעת כאמור מאספקה ירודה של דם למערכת השבלול באוזן הפנימית.
בהתאם לכך, היעילות של בטאהיסטין ושל היסטמין במחלה זו יוחסה ליכולת שלהן להרחיב את כלי הדם ולשפר את הפרפוזיה לאזור זה כמו גם לאזורים נוספים, בייחוד למוח הגדול.
בשנים הבאות נוצרה הבנה טובה יותר של התפקיד של היסטמין כמתווך עצבי במוח בכלל ובמערכת הוסטיבולרית בפרט, זאת באמצעות קישור לקולטנים ייעודים באזורים שונים של מערכת העצבים.
במקביל, נמצאה השפעה מבנית אנלוגית של בטאהיסטין על אותם קולטנים, שיוצרת בקרה על רמות ההיסטמין במוח.
גילויים אלו תרמו להבנה שלבטאהיסטין קיימת ככל שנראה השפעה וסטיבולרית מיטיבה לא רק בגלל האפקט הואזודילטורי שלה על כלי הדם אלא גם באמצעות השפעה על מערכת העצבים המרכזית דרך קישור לקולטנים להיסטמין.
עיקר הפעולה של בטאהיסטין נובע, ככל הנראה, מהאנולוגיה המבנית שלו להיסטמין.
היסטמין היא תרכובת אורגנית המשפיעה על מערכות שונות בגוף.
יש לה תפקיד מרכזי בתגובה של המערכת החיסונית והיא מופרשת במצבי אלרגיה, בהם הגוף מגיב ביתר כנגד חומרים שבדרך כלל אינם מעוררים מחלה.
לצד זאת, להיסטמין תפקיד חשוב כמתווך עצבי המבקר תפקודים שונים במוח.
קיימים שלושה קולטנים אליהם ההיסטמין נקשר כדי לתווך את השפעתו המוחית: H2, H1 הנמצאים בצד הפוסט-סינפטי ו-H3 שנמצא בצד הפרה-סינפטי.
קשירה של אגוניסטים לקולטנים מביאה לאפקטים שונים כתלות בסוג הקולטן: עלייה במחזור של היסטמין ובהפרשתו במערכת העצבים המרכזית בתגובה לקשירה של קולטנים H1 ו-H2 וירידה במחזור של החלבון בתגובה לקשירת הקולטן H3.