tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סוארס, שזכה לכינוי "הקיסר" (בספרדית: "El Emperador"), שיחק במהלך הקריירה בליגות הבכירות במקסיקו וארצות הברית.
ב-14 שנות קריירה בינלאומית רשם סוארס 178 הופעות במדי נבחרת מקסיקו, עמה זכה בגביע הקונפדרציות 1999 ושלוש פעמים בגביע הזהב של CONCACAF.
סוארס הוא מלך ההופעות בנבחרת בכל הזמנים, ומחזיק במאזן ההופעות הבינלאומיות השני בהיסטוריה בכל העולם, אחרי אחמד חסן המצרי.
סוארס החל את הקריירה הבוגרת בעונת בקבוצת אוניברסידד נסיונל.
בעונת היה לראשונה שחקן הרכב קבוע בקבוצה, ובאותה עונה אף סייע לה לזכות באליפות מקסיקו.
סוארס שיחק במדי הקבוצה במשך שמונה שנים, בהן צבר 204 הופעות ליגה.
בעונת , לקראת טורניר אינביירנו 1996 שפתח את העונה, הצטרף סוארס לגוודלחרה.
בחציה השני של העונה, בטורניר וראנו 1997, זכה סוארס באליפות שנייה בקריירה, הפעם במדי גוודלחרה.
קבוצתו השלישית של סוארס במקסיקו הייתה טיגרס, אליה הצטרף בשנת 2000. הוא היה לשחקן המוביל בחוליית ההגנה של הקבוצה, וסייע לה לסיים פעמיים כסגנית האלופה, ב-2001 וב-2003. על אף שהיה משחקניה הבולטים של הקבוצה, דרכו במדי טיגרס הסתיימה בטונים צורמים.
במשחקו האחרון במדי טיגרס פגשה הקבוצה למשחק דרבי את מונטריי במסגרת חצי גמר טורניר האפרטורה 2005. סוארס הורחק בכרטיס אדום בהחלטה שנויה במחלוקת, וקבוצתו הפסידה וסיימה את דרכה בטורניר.
עוד קודם למשחק זה החלו חילוקי דעות בין השחקן, שהיה אז בן 37, לבין הנהלת הקבוצה שציפתה ממנו לפרוש ממשחק ולהצטרף לצוות הניהול.
נוכח סירובו לבקשת ההנהלה, וחילוקי דעות נוספים בתחום המקצועי סביב משחק ההגנה של הקבוצה, הוחלט בטיגרס להיפרד מסוארס.
לקראת עונת ב-MLS, הצטרף סוארס לצ'יבאס ארצות הברית, במדיה שיחק עד לשנת 2009. ב-8 במרץ 2009 הודיע סוארס בן ה-40 על פרישתו ממשחק פעיל, בעקבות כישלון המשא ומתן על הארכת חוזהו בקבוצה.
כשבועיים אחר כך התנצל סוארס בפני ראשי המועדון והודיע כי ישוב לאימונים, אך לאחר שלא שיחק כלל במהלך השנה, הודיע בשנית על פרישה שנה אחר כך, ב-26 במרץ 2010, בגיל 41.
ב-5 בספטמבר 2010 חזר סוארס להופעה אחת במדי קרוליינה ריילהוקס, שפגשה למשחק ידידות את פומאס מורלוס, קבוצת הבת של אוניברסידד נסיונל בה החל את הקריירה.
סוארס החל את דרכו בנבחרת מקסיקו ב-26 ביולי 1992, תחת המאמן ססאר לואיס מנוטי, במשחק ידידות מול שהסתיים בשוויון 1-1.
עד מהרה הפך סוארס לשחקן משמעותי בסגל הנבחרת, ולאורך הקריירה הבינלאומית הענפה נהג ללבוש את החולצה עם המספר 2, שהפך למזוהה עמו בנבחרת.
בקיץ 1993, שנה לאחר הופעת הבכורה שלו בנבחרת, היה חלק מהנבחרת שסיימה במקום השני בקופה אמריקה 1993, לאחר שפתח בהרכב הנבחרת בהפסד בגמר ל, ומספר שבועות אחר כך זכה עם נבחרתו בגביע הזהב 1993.
סוארס זומן על ידי המאמן מיגל מחייה בארון לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית.
סוארס פתח ושיחק לאורך כל ארבעת משחקיה של מקסיקו בטורניר.
מקסיקו פתחה את שלב הבתים בהפסד ל, אך התאוששה עם ניצחון על ושוויון 1-1 מול .
בסיומם של משחקי הבית, צברה כל אחת מנבחרות הבית ארבע נקודות בדיוק, מקרה חסר תקדים בהיסטוריית המונדיאלים, ומקסיקו העפילה מהמקום הראשון בזכות כמות שערי הזכות שלה.
בשלב שמינית הגמר פגשה מקסיקו את , מהפתעות הטורניר, ולאחר שוויון 1-1 בתום הארכה, עברו הקבוצות להכרעה בדו-קרב בעיטות עונשין.
סוארס ניגש לבעוט את הפנדל הרביעי לזכות נבחרתו, לאחר ששלושת הבועטים הקודמים של מקסיקו החמיצו, והיה לכובש המקסיקני היחיד בדו-קרב שהסתיים בניצחונה של בולגריה 1–3 ובהדחתה של מקסיקו.
כחצי שנה לאחר המונדיאל, ייצג סוארס את מקסיקו בגביע המלך פהד 1995. במהלך הטורניר הגיעה מקסיקו פעמיים להכרעה בדו-קרב פנדלים, פעם אחת הפסידה בשלב הבתים ל, ופעם אחת ניצחה במשחק על המקום השלישי את .
סוארס כבש בשני קרבות ההכרעה, כשנגד ניגריה הוא כובש את הפנדל החמישי והמכריע שהעניק לקבוצתו את המקום השלישי.
בקיץ של אותה שנה ייצג את מקסיקו בטורניר קופה אמריקה 1995, שהסתיים בהפסד ל ברבע הגמר.
סוארס זכה לתואר שני עם נבחרתו בגביע הזהב 1996. סוארס היה שותף לחוליית ההגנה המוצלחת של מקסיקו בטורניר, במהלכו לא ספגה הנבחרת ולו פעם אחת.
שנה אחר כך ייצג סוארס את מקסיקו בטורנירי קופה אמריקה 1997, בו סיימה מקסיקו במקום השלישי, ובגביע הקונפדרציות 1997. לאחר מכן זכה עם נבחרתו בפעם השלישית באליפות צפון אמריקה במשחקי גביע הזהב 1998.
באותו הקיץ זומן סוארס על ידי המאמן מנואל לפואנטה לסגל מקסיקו לקראת מונדיאל 1998 בצרפת, טורניר מונדיאל שני של סוארס במדי מקסיקו.
כמו בטורניר המונדיאל הקודם, גם הפעם פתח ושיחק סוארס לכל אורך ארבעת משחקיה של מקסיקו בטורניר.
בשלב הבתים גברה מקסיקו 1–3 על , ושמרה על מאזן נקי מהפסדים בשלב זה לאחר תוצאות שוויון 2-2 מול ומול .
מקסיקו עלתה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית, ושם פגשה את , שגברה עליה 1–2 והדיחה אותה מהטורניר.
בשנת 1999 שוב היה סוארס שותף לשני טורנירים.
בקופה אמריקה 1999 סיים עם נבחרתו במקום השלישי בפעם השנייה ברציפות בטורניר זה.
בגביע הקונפדרציות 1999 הוביל סוארס כקפטן את מקסיקו לזכייה ראשונה בתולדותיה בתואר, וזכה להניף את הגביע לאחר ניצחון 3–4 בגמר על .
סוארס ייצג את נבחרתו בגביע הזהב 2000 ובגביע הקונפדרציות 2001, בהם כשלה להגיע לשלבי ההכרעה, ושלאחריהם הגיע לנבחרת המאמן חבייר אגירה.
בגיל 38 זכה סוארס להיכלל בסגל של לה וולפה למונדיאל 2006 בגרמניה.
על אף שלא שותף כלל במהלך הטורניר, המשיך סוארס להחזיק בחולצה מספר 2 בסגל הנבחרת.
לאחר הטורניר פרש ממשחק בינלאומי, לאחר שצבר 178 הופעות רשמיות במדי מקסיקו, בהן כבש שישה שערים.
מניין הופעותיו הוא השני בגודלו בהיסטוריה.
הוא החזיק בשיא במשך שש שנים, עד שאחמד חסן המצרי עקף אותו בשנת 2012.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםאוניברסידד נסיונלליגת העל המקסיקנית50170403400134203374325גוודלחרהליגת העל המקסיקנית396321391342טיגרסליגת העל המקסיקנית29333518337120360צ'יבאס ארצות הבריתMLS20625314050סה"כ בקריירה55553
קלאודיו בוויו הוא כדורגלן גוואדלופי המשחק בבולון בעמדת החלוץ.
בוויו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של נאנט וכאשר סיים את גיל הנוער הצטרף לטרואה מהליגה השנייה.
ב-24 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד בסטיה.
ב-23 במרץ 2011 הושאל לשאטורו עד לסיום העונה עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן שלו בסיום העונה, והעסקה יצא לפועל בסיום עונת .
ב-37 משחקים בוויו כבש 10 שערים והיה מלך השערים של הקבוצה באותה עונה ובסיום העונה רכשה שאטורו את כרטיס השחקן שלו.
ב-19 באוקטובר 2012 כבש שלושער ראשון בקריירה בניצחון 1–3 נגד אז'אקסיו.
לאחר שגילה יכולת טובה, אולימפיק מרסיי הביע עניין בשחקן, אך ב-29 בינואר 2013 הושאל לבסטיה מהליגה הראשונה לעד לסיום העונה.
בסיום העונה החליטה בסטיה לא לממש עליו את האופציה מאחר שלא עלה על הציפיות.
בעונתו הראשונה במועדון זכה בקופה דה פראנס שהיה התואר הראשון שלו בקריירה.
בוויו היה שותף לכל משחקי הקבוצה בליגה האירופית אלייה העפילה אוטומטית אחרי הזכייה בגביע והיה שותף להישג השיא של המועדון שהעפיל לשלב 32 הגדולות של המפעל בו הודח על ידי דינמו קייב.
את העונה סיים כמלך השערים של המועדון עם 17 שערים בליגה ורק אלכסנדר לאקזט, אנדרה פייר ז'יניאק, זלאטן איברהימוביץ' ואדינסון קבאני כבשו יותר ממנו בליגה.
ב-27 ביוני 2015 חתם באולימפיק ליון ל-4 שנים תמורת 4.5 מיליון אירו.
את שער הבכורה שלו במועדון הבקיע נגד גנגאן, קבוצתו הקודמת.
בוויו בחר שלא לחגוג את השער כדי לכבד את קבוצתו הקודמת.
ב-16 בינואר 2016 חתם בסלטה ויגו מהליגה הספרדית ל-5 שנים תמורת 5 מיליון אירו.
סלטה היא הקבוצה הראשונה של בוויו מחוץ לצרפת.
ב-29 באוגוסט 2017 הושאל ללגנס מליגת העל הספרדית.
ב-30 באוגוסט 2018 הושאל לקן מליגת העל הצרפתית.
ב-18 בינואר 2020, חתם בדפורטיבו לה קורוניה מליגת העל הספרדית.
ב-18 באוגוסט 2021 בוויו חזר לצרפת וחתם בבולון.
ב-23 במרץ 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גוואדלופ בתיקו 0-0 נגד במסגרת פלייאוף מוקדמות הגביע הקריבי 2017. 6 ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2–3 בגומלין נגד סורינאם שהעפילה לגמר המפעל על חשבונה של גוואדלופ.
קלאודיו ריינה הוא כדורגלן עבר אמריקאי המנהל כיום את קבוצת הכדורגל ניו יורק סיטי מה-MLS.
ריינה נולד בליווינגסטון, ניו ג'רזי לאב ממוצא ארגנטינאי ולאם ממוצא פורטוגזי.
ריינה התחיל לשחק כדורגל בשנת 1991 בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת וירג'יניה - וירג'יניה קבלירס.
ריינה גילה יכולת טובה ולמרות שמעולם לא שיחק בקבוצת כדורגל מקצועית, הוא זומן לסגל נבחרת ארצות הברית לקראת מונדיאל 1994. ב-8 באוגוסט 1994 ריינה חתם בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה.
ביולי ריינה הושאל לוולפסבורג בה הפך לשחקן הרכב ואף קיבל את סרט הקפטן ובכך הפך לאמריקאי הראשון שעונד את סרט הקפטן של קבוצה אירופית.
ב-1 באפריל 1999 חתם בגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית תמורת 826,400 דולר ששולמו לוולפסבורג ו-2.76 מיליון דולר שהועברו ללברקוזן.
ב-11 באוגוסט 1999 כבש בניצחון 0-2 נגד פארמה במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות ליגת האלופות.
בריינג'רס ריינה שיחק בעיקר כשחקן הגנה.
ריינה נשאר בריינג'רס עד דצמבר 2001.
בינואר 2002 חתם בסנדרלנד מהפרמייר ליג תמורת 2.85 מיליון פאונד.
באוקטובר 2002 קרע את הרצועה הצולבת וסיים את העונה.
ב-29 באוגוסט 2003 חתם במנצ'סטר סיטי תמורת 2.5 מיליון פאונד, לאחר שהמעבר לפולהאם לא יצא לפועל.
בעונתו הראשונה במועדון שיחק רק שלושה משחקים בגלל פציעות חוזרות.
את עונת פתח רק לאחר שישה חודשים, אך הפך לשחקן הרכב ראשון בקבוצה.
ב-24 בינואר 2007 חזר לארצות הברית וחתם בניו יורק רד בולס מה-MLS והתאחד עם ברוס ארנה, מאמנו מווירג'יינה קבלירס.
במהלך עונת 2008 סבל מפריצת דיסק שהשביתה אותו מרוב העונה.
ב-22 במאי 2013 מונה למנהל של ניו יורק סיטי.
בשנת , מונה למנהל המקצועי של אוסטין.
ריינה השתתף עם הנבחרת האולימפית באולימפיאדת ברצלונה (1992) ואולימפיאדת אטלנטה (1996).
ב-15 בינואר 1994 ריינה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית.
ב-20 באפריל 1994 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד .
ריינה אף נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1994 אך לא שותף באף משחק עקב פציעה.
ריינה השתתף עם הנבחרת גם במונדיאל 1998, מונדיאל 2002 ומונדיאל 2006 בה שימש גם כקפטן הנבחרת.
ב-23 ביוני 2006 הודיע על פרישה מהנבחרת.
נבחרת האולסטאר של מונדיאל 2002
ריינה נשוי לדניאל איגן, כדורגלנית לשעבר.
לזוג נולדו ארבעה ילדים, כשאחד מהם, ג'ובאני, הפך לכדורגלן אף הוא, והוא משחק בבורוסיה דורטמונד בבונדסליגה .
קלאודיו קואלו (בספרדית: Claudio Coello, תעתיק מדויק: קלאודיו קואיו; 2 במרץ 1642 – 20 באפריל 1693) היה צייר ספרדי נודע בסגנון הבארוק.
יצירתו הנודעת ביותר היא ציור דמוי-מראה שמוצב בחדר תשמישי הקדושה של מנזר אל אסקוריאל.
קלאודיו סאלה (באיטלקית: Claudio Sala; נולד ב-8 בספטמבר 1947) הוא מאמן וכדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
כיום, סאלה משמש כפרשן כדורגל.
סאלה ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון הכדורגל מונזה, שבו שיחק גם בקבוצת הנוער.
לאחר מכן, עבר למועדוני כדורגל כמו נאפולי, טורינו וגנואה.
יש לו בסך הכל מאזן של 323 משחקים ו-27 שערים בסרייה א'.
עם טורינו, הוא זכה באליפות בעונת 1975/76 ובגביע האיטלקי בעונת 1970-71.
סאלה שיחק עבור המדים הלאומיים של נבחרת איטליה 18 פעמים, והיה חלק מהסגל שלה למונדיאל 1978, שבו היא סיימה במקום הרביעי.
סאלה תופקד בדרך כלל בעמדת הקיצוני, אך לעיתים שיחק בעמדת הקשר ההתקפי או אפילו כחלוץ מרכזי.
סאלה נודע כאחד הקיצונים הטובים ביותר של איטליה, הוא היה מהיר ובעל יכולת יצירתית גבוהה.
הוא נודע גם כמבשל שערים מחונן עם יכולת טכנית טובה, בנוסף ליכולות המסירה וההגבהה המדויקות שלו, שאפשרו לו להיות עושה משחק יעיל.
סאלה היה שחקן עם יכולת בעיטה טובה בשתי הרגליים, כשהיה יכול לתקוף משני האגפים.
קלאודיו נאראנחו (בספרדית: Claudio Benjamín Naranjo Cohen; 24 בנובמבר 1932 – 12 ביולי 2019) היה פסיכואנליטיקאי צ'יליאני.
קלאודיו נאראנחו נולד בולפראיסו למשפחה בעלת שורשים יהודים, ספרדים וערבים.
לאחר תחילת לימודי רפואה הוא עזב את המוזיקה והתחיל להתעניין בפסיכולוגיה.
לאחר סיום לימודי רפואה בשנת 1959 הוא התחיל לעבוד באוניברסיטה בסנטיאגו דה צ'ילה בתחום אנתרופולוגיה והשתלם בפסיכיאטריה אצל איגנסיו מטה בלנקו.
לצורך השתלמות הוא ערך מספר ביקורים בארצות הברית במסגרת תוכנית פולברייט וביקר במספר מרכזי מחקר פסיכיאטרי.
לאחר חזרה לצ'ילה, הוא המשיך במחקרים פסיכיאטרים תוך שיתוף פעולה עם מדענים בארצות הברית.
הוא השתתף בסיור באמזונאס וחקר את שבטים המתגוררים בה.
קלאודיו נאראנחו חקר השפעת איבוגאין על אנשים.
פטירה של בנו היחיד בשנת 1970 הייתה נקודת מפנה בחייו.
הוא הצטרף לאוסקר איצ'אסו ובילה שישה חודשים במדבר.
לאחר חזרה לעיר, קלאודיו נאראנחו הקים קבוצה שתחילה כללה את אמו ומספר חבריו.
קבוצה זו החלה בטיפולים פסיכיאטריים ובסופו של דבר הייתה בסיס להקמת מכון (SAT (Seekers after Truth.
מכון נהג להזמין מדענים בולטים להרצאות.
בשנת 1987 המכון הרחיב את פעילותו מעבר לגבולות צ'ילה והקים סניפים בספרד, ברזיל, מקסיקו וארגנטינה ובהמשך גם באירופה.
קלאודיו נאראנחו פעל לשינויים בשיטת החינוך.
החל משנות ה-80 של המאה ה-20 הוא התגורר בברקלי.
קלאודיו נאראנחו פרסם מספר ספרים בתחום פסיכיאטריה ומדיטציה.
קלאודיו בראגה (בפורטוגזית: Cláudio José Ferreira Braga; נולד ב-23 בנובמבר 1974) הוא מאמן כדורגל המשמש כמנהל המקצועי של אקדמיית הנוער של מועדון מכבי תל אביב.
בראגה, החל את קריירת האימון בשנת 1998 כאשר מונה למאמן קבוצת הנוער של אקסלסיור רוטרדם.
בשנת 2001, מונה לתפקיד מאמן הנוער בקבוצת ספרטה רוטרדם.
בשנת 2004, מונה לתפקיד מאמן הנוער בקבוצת פיינורד.
בשנת 2006, חזר לאמן את קבוצת הנוער של ספרטה רוטרדם.
בעונת 2009/2010, מונה לתפקיד עוזר המאמן בקבוצת ויטוריה סטובל מליגת העל הפורטוגזית.
בשנת 2010, מונה לתפקיד מאמן הנוער בקבוצת פ.ס.וו.
בשנת 2014, מונה למאמן הראשי של קבוצת סנטה קלרה ששיחקה בליגה הספרדית השנייה, אך פוטר בסוף חודש אוקטובר באותה השנה.
בחודש פברואר 2015, מונה למאמנה הראשי של קבוצת חרבנזנדה.
בעונת 2016/2017, מונה למאמנה הראשי של קבוצת ניווקרק.
בשנת 2017, מונה למנהל המקצועי של אקדמיית הנוער בקבוצת פורטונה סיטארד, אך לאחר התפטרותו של מאמן הקבוצה, סאנדיי אוליסה, מונה בראגה למאמן הראשי.
בעונת 2018/2019, מונה למאמן הראשי של קבוצת מאריטימו ששיחקה בליגת העל הפורטוגזית, אך פוטר בחודש נובמבר 2018.
בחודש דצמבר 2018, מונה למאמן הראשי של קבוצת דורדרכט, אך פוטר בחודש פברואר 2020.
בעונת 2020/2021, מונה למנהל הטכני של קבוצת אל ווהדה מאבו דאבי.
ביולי 2021 מונה למנהל המקצועי של אקדמיית הנוער של מועדון מכבי תל אביב.
קלאודיו טרצני (באיטלקית: Claudio Trezzani; 22 במרץ 1881 – 13 בספטמבר 1955) היה גנרל איטלקי אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה שימש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 1945-1950.
טרצני נולד בסוביליאנו ב-22 במרץ 1881. הוא למד באקדמיה הצבאית המלכותית, וב-1901 סיים את לימודיו והחל לשרת בצבא המלכותי האיטלקי בדרגת לוטננט משנה.
הוא שרת בתחילה בקורפוס האלפיני ולחם עמו במלחמה האיטלקית-עות'מאנית.
לאחר המלחמה קודם לדרגת קפיטנו.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא קודם לדרגת מאיורו.
ב-1917 הוא קודם לדרגת טנטה קולונלו, ובשנה שלאחר מכן לדרגת קולונלו.
לאחר סיום המלחמה, הפך למורה בבית הספר למלחמה בטורינו.
ב-1932 הוא מונה למפקד בריגדת הרגלים ה-7. לאחר מכן הועלה לדרגת גנרלה די דיוויזיוני, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-2. ב-1938 הוא נשלח למזרח אפריקה האיטלקית, ומונה לראש מטה הצבא האיטלקי במושבה.
ובמקביל, הוא שימש כסגן המושל במושבה.
הוא לחם במערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה, ולאחר כניעת הצבא האיטלקי באזור, נפל בשבי הצבא הבריטי.
הוא נכלא במחנה שבויים בבריטניה, ואחר מכן בארצות הברית.
ב-1943, לאחר שאיטליה החליפה צדדים במלחמה, טרצני החל לשמש כיועץ עבור צבא ארצות הברית.
לאחר סיום המלחמה, סייע טרצני בהקמתו מחדש של הצבא האיטלקי, ומונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) הראשון לאחר המלחמה.
הוא כיהן בתפקיד עד 1 בדצמבר 1950, אז עזב את הצבא.
הוא נפטר ברומא ב-13 בספטמבר 1955.
קלאודיו גרציאנו (באיטלקית: Claudio Graziano; 22 בנובמבר 1953 – 16 ביוני 2024) היה גנרל איטלקי.
שימש כמפקד יוניפי"ל בין השנים 2007–2011, כמפקד כוחות היבשה האיטלקיים בין השנים 2011–2015, כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 2015–2018 וכיושב ראש הוועדה הצבאית של האיחוד האירופי בין השנים 2018–2022.
גרציאנו נולד בטורינו ב-22 בנובמבר 1953. ב-1972 התגייס לצבא איטליה והחל ללמוד באקדמיה הצבאית במודנה.
ב-1974 הוא המשיך את לימודיו בבית הספר הצבאי בטורינו.
ב-1976 הוא סיים את לימוידו ומונה למפקד כיתה בגדוד האלפיני "סוזה".
ב-1977 הוא מונה למפקד פלוגת הנ"ט בגדוד האלפיני "טאוריננסה".
ב-1980 עבר לשמש כמפקד פלוגה בגדוד "טרנטו".
ב-1983 הוא מונה למפקד פלוגת תלמידים בבית הספר הצבאי האלפיני.
בשנים 1986–1987 הוא עבר קורס לקציני המטה הכללי, ולאחר מכן החל לשרת באגף האספקה.
ב-1988 הוא הועלה לדרגת מאיורו.
לאחר מכן עבר קורס מתקדם לקציני המטכ"ל, אותו סיים ב-1990. לאחר מכן הועלה לדרגת טנטה קולונלו.
ב-1992 הוא מונה למפקד גדוד "סוזה".
בתפקיד זה הוא הוצב במוזמביק כחלק מכוח משימה מיוחד של האו"ם.
ב-1996 הוא הועלה לדרגת קולונלו ומונה למפקד הרגימנט האלפיני ה-2. ב-2001 הוא מונה לנספח הצבאי האיטלקי בוושינגטון די סי.
ב-1 בינואר 2002 הוא הועלה לדרגת גנרל די בריגדה.
ב-27 באוגוסט 2004 הוא חזר לאיטליה ומונה למפקד הבריגדה האלפינית "טאוריננסה".
ב-20 ביולי 2005, הוא מונה למפקד הבריגדה הרב-לאומית שהוצבה בקאבול.
ב-1 בינואר 2006 הוא הועלה לדרגת גנרל די דיוויזיה.
ב-2 במרץ הוא עבר לשמש כראש מחלקת המבצעים במטה הכללי.
ב-29 בינואר 2007 הוא מונה למפקד יוניפי"ל - כוח האו"ם בלבנון.
ב-1 בינואר 2010 הוא הועלה לדרגת גנרל די קורפו.
ב-14 באוקטובר 2011 הוא מונה למפקד כוחות היבשה האיטלקיים.
ב-27 בפברואר 2015 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).
הוא כיהן בתפקיד עד 5 בנובמבר 2018, אז מונה ליושב ראש הוועדה הצבאית של האיחוד האירופי.
הוא נמצא מת בביתו ברומא ב-17 ביוני 2024, ועל פי החשד התאבד באקדח לאחר היעלמות אשתו, מריסה לנוקרה ב-10 באפריל 2023.
קלאודיו חרמיאס אֶצֶ'בֵרִי (בספרדית: Claudio Jeremías Echeverri; נולד ב-2 בינואר 2006) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בז'ירונה מהלה ליגה, בהשאלה ממנצ'סטר סיטי.
אצ'ברי נולד ברסיסטנסיה שבפרובינציית צ'אקו, והחל לשחק כדורגל במדי דפורטיבו לוחאן מפרובינציית בואנוס איירס.
ב-2016 הוא נבחן בריבר פלייט, וחתם רשמית בקבוצת הנוער שלה בשנה לאחר מכן.
באוקטובר 2022 הוא כבש בהופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של ריבר נגד פטרונטו במסגרת ליגת המשנה הארגנטינאית.
בדצמבר הוא חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו בריבר.
ב-25 בינואר 2024 חתם במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג לארבע וחצי שנים תמורת 14.5 מיליון אירו.
הוא מיד הושאל חזרה לריבר פלייט עד ינואר 2025.
ב-21 באוגוסט 2025, לאחר חצי עונה במנצ'סטר סיטי, הושאל אצ'ברי לעונה לבאייר לברקוזן מהבונדסליגה.
ב-18 בינואר 2026 עזב את לברקוזן והושאל לז'ירונה מהלה ליגה עד לתום העונה.
בשנים 2022–2023 שיחק אצ'ברי בנבחרת ארגנטינה עד גיל 17. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה ב-15 במרץ 2022 נגד ארצות הברית.
ב-24 בנובמבר 2023, ברבע גמר גביע העולם בכדורגל עד גיל 17, כבש שלושער בניצחון 3–0 על יריבתה המושבעת של , ברזיל.
ארגנטינה סיימה במקום הרביעי באותו טורניר, ואצ'ברי זכה בנעל הארד למקום השלישי בטבלת מלך השערים עם חמישה שערים.
בקיץ 2024 שיחק עם נבחרת ארגנטינה עד גיל 23 בטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024), ובשלושה משחקים כבש שער אחד.
אצ'ברי מכונה אל דיאבליטו (בספרדית: El Diablito, השד הקטן), ונחשב לבעל יכולות כדרור והבקעת שערים גבוהות.
הוא ציין את ליונל מסי וחואן פרננדו קינטרו כשני שחקנים אותם הוא מעריץ, והצהיר שהמודל לחיקוי שלו כשחקן הוא מתיאס סוארס.
אליפות ליגת העל הארגנטינאית: 2023
נעל הארד בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17: 2023
קלאודיו פול ספינלי (בספרדית: Claudio Paul Spinelli; נולד ב-21 בינואר 1997 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת בני סכנין מליגת העל הישראלית.
ספינלי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת טיגרה מליגת העל הארגנטינאית.
ב-25 במרץ 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לרוסאריו סנטראל במסגרת המחזור ה-17 בליגה לעונת .
ב-16 באוגוסט 2017 הושאל ספינלי לסן מרטין דה סן חואן למשך עונת .
ב-27 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על פטרונטו במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-12 בפברואר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 על אתלטיקו טוקומאן במסגרת המחזור ה-15 בליגה.
הוא ערך 13 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-15 ביולי 2018 חתם ספינלי בגנואה מהסרייה א'.
ב-14 באוגוסט 2018 הושאל לקרוטונה מהסרייה ב'.
ב-26 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–3 לצ'יטאדלה במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-20 באוקטובר הבקיע את שערו היחיד במועדון, בניצחון 1–2 על פדובה במסגרת המחזור השמיני בליגה.
ב-30 בינואר 2019 הושאל ספינלי לארחנטינוס ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית.
ב-18 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על אסטודיאנטס לה פלאטה במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת .
ב-6 ביולי 2019 הושאל ספינלי לחימנסיה לה פלאטה מליגת העל הארגנטינאית למשך עונת .
ב-27 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד לנוס במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-1 באוקטובר 2020 הושאל ספינלי למשך עונת לקופר מליגת העל הסלובנית.
ב-19 ביולי 2021 הושאל ספינלי לאולקסנדריה מליגת העל האוקראינית.
ב-25 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על זוריה לוהנסק במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-15 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד לבוב במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
הוא ערך 17 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-17 במרץ 2022 חתם ספינלי בלנוס מליגת העל הארגנטינאית.
ב-2 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–3 לוולס סארספילד במסגרת המחזור השמיני בליגה לעונת .
ב-9 בינואר 2023 חתם על חוזה לשנה אחת בדפורטיבו מלדונדו מליגת העל האורוגוואית.
הוא ערך 22 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-27 בינואר 2024 חתם בבני סכנין מליגת העל הישראלית.
קלאודיו אדריאן מיכאי פטרילה (ברומנית: Claudiu Adrian Mihai Petrila; נולד ב-7 בנובמבר 2000 בסאניקולאו רומאן שברומניה) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ראפיד בוקרשט מליגת העל הרומנית ובנבחרת רומניה.
פטרילה גדל במחלקת הנוער של צ'.פ.ר.
קלוז', ובשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הרומנית.
בעונת הושאל לשפשי OSK ספינטו גאורגה, גם היא מליגת העל הרומנית.
ב-31 ביולי 2023 הושאל לראפיד בוקרשט מליגת העל הרומנית, וב-15 בפברואר 2024 חתם על חוזה קבוע במועדון.
ב-17 בנובמבר 2022 ערך פטרילה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה, בהפסד 1–2 לנבחרת סלובניה במשחק ידידות.
קלאודיו גומש אוסוריו (באנגלית ובפורטוגזית: Claudio Gomes Osorio; נולד ב-26 בספטמבר 2002 באוקספורד שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי-מזרח טימורי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בנבחרת מזרח טימור.
אוסוריו גדל במחלקת הנוער של רדינג.
בחודש ספטמבר 2019 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון.
ב-10 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 3-0 לסוונסי סיטי במסגרת הסיבוב הראשון של גביע הפוטבול ליג לעונת .
ב-22 בפברואר 2023 הושאל אוסוריו לקוו רמבלרס מליגת המשנה האירית.
ב-17 במאי 2023 הודיעה רדינג כי אוסוריו ישוחרר מהמועדון בתום חוזהו בסוף חודש יוני.
אוסוריו שיחק בנבחרת אנגליה עד גיל 15.
בחודש מאי 2024 זומן לראשונה לסגל נבחרת מזרח טימור.
ב-5 בספטמבר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-1 על נבחרת מונגוליה במסגרת מוקדמות גביע אסיה בכדורגל 2027.
קלאודיו שימונה (באיטלקית: Claudio Scimone; 23 בדצמבר 1934 – 6 בספטמבר 2018) היה מנצח איטלקי.
קלאודיו שימונה נולד בפדובה שבאיטליה.
שנת 1959, בפדובה, ייסד את סוליסטי ונציה, תזמורת קאמרית איתה קיים למעלה מששת אלפים קונצרטים בכל היבשות, השתתף בפסטיבלים בינלאומיים (כולל, 19 פעמים, פסטיבל זלצבורג), ביצע חלק גדול מהרפרטואר המוזיקלי הבארוקי והוונציאני של המאה ה-18, מבלי להזניח את ימינו, עם יצירות שהוקדשו להם מאת אלסנדרו קדריו, פינו דונאג'יו וניקולה קמפוגרנדה.
בשנות ה-70, הוא גם ניצח על התזמורת הלאומית של האופרה דה מונטה קרלו עבור ההקלטה, עם הגיטריסט Turibio Santos, של קונסיירטו דה ארנחואס ו־Fantasía para un gentilhombre.
ניצח על התזמורת גולבנקיאן בליסבון בין השנים 1979 ל-1986, ולאחר מכן שמר על התפקיד על בסיס כבוד.
היו הביצועים המודרניים הראשונים שלו של משה במצרים ושל אדיפוס בקולונוס של רוסיני; אורלנדו פוריוזו מאת ויוואלדי אנטוניו ויוואלדי; המשפט האחרון מאת סליירי; וילהלם טל מאת גרטרי.
בלה פניצ'ה שנפתח מחדש שימונה ניצח על הגרסה המחודשת המודרנית הראשונה של הוורסיה הוונציאנית ל"מאומטו השני" של רוסיני.
לבסוף, שיתף פעולה עם קרן רוסיני עבור המהדורה הביקורתית של האופרה "אומניה" של רוסיני.
הוא נפטר בפדובה ב-6 בספטמבר 2018.
אנטוניו ויוואלדי DVD ארבע העונות בוילות הוונציאניות – אני סוליסטים ונציאניים התזמורת
אנטוניו ויוואלדי גלוריה ומוזיקה קדושה אחרת – עם אדריאנה ד'אמאטו, לורה בריולי, מקהלת וינה סינגאקדמיה – תזמורת I Solisti Veneti
אנטוניו ויוואלדי אורלנדו עצבני עם מרילין הורן, ויקטוריה דה לוס אנחלס, לוסיה ולנטיני טראני, כרמן גונזלס, לאחוס קוזמה, ססטו ברוסקנטיני, ניקולה זקריה, אמיצ'י דלה פוליפוניה בניצוחו של פיירו קוואלי – תזמורת I Solisti Veneti
אנטוניו ויוואלדי ג'ודיתה מנצח את דוויקטה הולופרניס ברברי עם דלורס זיגלר, גלוריה בנדיטלי, ססיליה גסדיה, מנואלה קאסטר, לורה בריולי, המקהלה הפילהרמונית של אנטוניו ויוואלדי בניצוחו של ג'אמפאולו גרציולי – תזמורת I Solisti Veneti
ג'ואקינו רוסיני Maometto secondo עם יוני אנדרסון, מרגריטה צימרמן, ארנסטו פאלאסיו, סמואל ראמי, לורנס דייל, אמברוזיאן זמרים בניצוחו של ג'ון מק קארתי – תזמורת פילהרמוניה
לואיג'י בוקריני ג'ובאני בטיסטה פרגולזי סטאבט מאטר עם ססיליה גסדיה, דלורס זיגלר וויליאם מתאוצי – תזמורת I Solisti Veneti
שיקוי האהבה של גאטנו דוניצטי עם קטיה ריקיארלי, חוסה קאררס, לאו נוצ'י, סוזנה ריגאצ'י, דומניקו טרימארצ'י, מקהלת ראי מטורינו בניצוחו של אולינטו קונטרדו – תזמורת ראי של טורינו
גאורג פרידריך הנדל משיח עם פטרישיה שומאן, לוסיה ולנטיני טראני, ברוס פורד, גווין האוול, זמרי אמברוזיאן בניצוחו של ג'ון מקארתי – תזמורת I Solisti Veneti
ג'ואקינו רוסיני ארמידה עם ססיליה גאדיה, כריס מריט, ויליאם מטוצי, ברוס פורד, פרוצ'יו פורלנטו, צ'ארלס וורקמן, זמרי אמברוזיאן בניצוחו של ג'ון מקארתי – תזמורת I Solisti Veneti
ג'ואקינו רוסיני הנערה האיטלקייה באלג'יר עם מרילין הורן, סמואל ראמי, קתלין באטל, ארנסטו פאלאסיו, קלרה פוטי, ניקולה זקריה, דומניקו טרימארצ'י, מקהלת הפילהרמונית של פראג בניצוחו של ג'וזף ולסקה – תזמורת I Solisti Veneti
תומאזו אלבינוני, Les adagios עם פייר פיירו, אבוב – תזמורת I Solisti Veneti
ארבע הסימפוניות הגדולות מאת מוציו קלמנטי – תזמורת פילהרמוניה של לונדון (הקלטת בכורה עולמית – 1978)
אנטוניו ויוואלדי ההשראה הרמונית כינורות ראשיים פיירו טוסו, נאנה קלברזה, קאזוקי סאסקי, רונלד ואלפרדה – תזמורת I Solisti Veneti
אנטוניו ויוואלדי אופרה דצ'ימה עם ז'אן-פייר רמפל בחליל – תזמורת I Solisti Veneti
קונצרטים של אנטוניו ויוואלדי למנדולינה אחת ושתי עם מנדולינות אוגו אורלנדי ודורינה פראטי – תזמורת I Solisti Veneti
פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי סימפוניה מס' 5 במי מינור אופוס 64 עם התזמורת הסימפונית יומיורי ניפון
תומאזו אלבינוני, מועצת כוכבי הלכת עם קיארה טאיג'י, סופרן הנצח, לורה בריולי, יופיטר וחוסה לואיס סולה, מאדים.
רקדנים ראשיים: עמנואל בורפאטו, סטפנו בוטי, ניקולה מראפודי וניקולא פסינו.
מוזיקאים: לוסיו דגני, כינור, פאולו גרציה, אבוב וסטפנו פודה.
בימוי, כוריאוגרפיה, תפאורות ותלבושות ותאורה - תזמורת I Solisti Veneti - YouTube - מועצת הפלנטות
ניהל הקונסרבטוריון "צ'זארה פוליני" בפדובה במשך 27 שנים ומורה לפרקטיקה תזמורתית בקונסרבטוריון "בנדטו מרצ'לו" בוונציה.
ניהל גם את "Edizioni de I Solisti Veneti" שפרסם, בין היתר, סדרה של קטלוגים נושאיים, בעריכת מוזיקולוגים ידועי שם (מנהל אמנותי פרנקו רוסי), של יצירותיהם של מלחינים ונציאנים: אלבינוני, גאלופי, טרטיני, פלאטי, בונפורטי, טורלי, דאל'אבאקו, מדלנה לומברדיני, וכן את יצירותיו התאורטיות של טרטיני.
בין הפרסים החשובים ביותר שקיבל שימונה, ישנם שלושת "הפרס הגדול של הדיסק", שהוענקו לו על ידי האקדמיה צ'ארלס קרוס בפריז, פרס גראמי בלוס אנג'לס והתואר "פרש גראן קרוצ'ה, אורדינה אל מריטו" עם מדליית זהב להצטיינות באמנות ובתרבות, מנשיא הרפובליקה האיטלקית, בשנת 2000.
יתר על כן, בשנת 2008, בוונציה, הוא קיבל, יחד עם I Solisti Veneti, את פרס "חיים במוזיקה - ארתור רובינשטיין".
אוניברסיטת פדובה העניקה לו תואר כבוד במשפטים.
בשנת 1970, בהובלת "I Solisti Veneti", הוא זכה בפרס בפסטיבלבר, אירוע שמדד את הפופולריות של המתחרים על סמך נתוני ההאזנה שנרשמו על ידי תחנות הנגינה.
קלאודיו מתיאס קאמרקנכט (בגרמנית ובאנגלית: Claudio Matthias Kammerknecht; נולד ב-7 ביולי 1999 באמנדינגן שבגרמניה) הוא כדורגלן סרי לנקאי-גרמני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת דינמו דרזדן מהבונדסליגה השנייה ובנבחרת סרי לנקה.
קאמרקנכט גדל במחלקות הנוער של FC זקסאו ופרייבורג, ובשנת 2018 החל לשחק בקבוצת המילואים של פרייבורג.
ב-30 במאי 2022 חתם על חוזה לארבע שנים בדינמו דרזדן מהליגה הגרמנית השלישית.
ב-3 באוגוסט 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה השנייה, בהפסד 3-2 לגרויטר פירט במסגרת המחזור הראשון לעונת , בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה.
בחודש ספטמבר 2022 זומן קאמרקנכט למחנה אימונים של נבחרת סרי לנקה בדוחה שבקטר.
ב-22 במרץ 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 0-0 נגד נבחרת פפואה גינאה החדשה במשחק ידידות.
ב-10 בספטמבר 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון על נבחרת קמבודיה במסגרת מוקדמות גביע אסיה 2027.
קלאודיו וילה (באיטלקית: Claudio Villa.
נולד בשם קלאודיו פיקה; 1 בינואר 1926 – 7 בפברואר 1987) היה זמר ושחקן איטלקי.
במהלך הקריירה שלו, הוא הקליט מעל 3000 שירים, מכר 45 מיליון תקליטים והופיע ב-25 מחזות זמר.
כינוי החיבה שלו בפי הקהל והעיתונות היה "המלך הקטן" ("il reuccio").
קלאודיו וילה נולד בשם קלאודיו פיקה ברובע טרסטוורה ברומא בשנת 1926 לאביו, פייטרו פיקה שהיה נהג מונית ולאמו, אולפיה אורבאני (הידועה בשם "סורה אולפיה") שהייתה עקרת בית.
מגיל צעיר שר וניגן, תחילה כחובב ולאחר מכן פתח בקריירה מקצועית עשירה.
בשנת 1955 הופיע וילה וזכה בפסטיבל המוזיקה של סן רמו והוא חזר וזכה במקום הראשון גם בשנים: 1957, 1962 ו-1967. הוא מחזיק בשיא הזכיות בפסטיבל זה במשותף עם דומניקו מודוניו.
בשנת 1956 החל וילה להופיע בתחרות המוזיקה האיטלקית "קנצוניסימה" (Canzonissima), אירוע טלוויזיוני ששודר עד שנת 1974.
בשנת 1957 עמד וילה ל"משפט תקשורתי" שנערך מטעם המגזין "TV סוריסי אה קנצוני" (TV Sorrisi e Canzoni), לאחר שאחת מהצהרותיו נחשבה ליהירה וחסרת צניעות.
הציבור התבקש להצביע בעד או נגד הרשעתו, והוא זוּכָּה.
ההליך ה"משפטי"חזר על עצמו גם ב-1960 והפעם הוא זכה לנאום הגנה מפי הבמאי והמשורר פייר פאולו פאזוליני.
וילה זוּכָּה בשנית בזכות קולותיהם של 138,225 קוראים.
וילה ייצג את איטליה בתחרות האירוויזיון ב-1962 עם השיר "אדיו, אדיו" (Addio, addio) וסיים במקום התשיעי.
ב-1963 הוא זכה ב"פסטיבל די נאפולי" (Festival di Napoli) עם השיר "ג'אמה ג'ה" (Jamme ja) וב-1964 הוא זכה בתחרות קנצוניסימה (Canzonissima) עם השיר "'או סולה מיו".
בשנת 1966 וילה זכה שוב בתחרות קנצוניסימה עם השיר "גרנדה" (Granada) וב-1967 הוא חזר להופיע באירוויזיון עם השיר "נון אנדרה פיו לונטנו" (Non andare più lontano) וסיים במקום האחד-עשר.
יצירותיו של וילה: "סטורנלי אמורוזי" (Stornelli amorosi) ו"אדיו סוניי די גלוריה" (Addio sogni di gloria) נכללו ב-1973 בפסקול הסרט "רחובות זועמים" של רוברט דה נירו ומרטין סקורסזה.
בשנת 1976 ערך וילה סיבוב הופעות בניו יורק, מונטריאול, טורונטו ואוטווה.
קלאודיו וילה נישא לשחקנית מירנדה בונאנסאה (Miranda Bonansea) ב-1952 ונולד להם בן בשם מאורו (Mauro).
הם התגרשו לאחר כ-10 שנים.
בשנות ה-60 הייתה לוילה מערכת יחסים ארוכה עם נעמי גרפולו (Noemi Garafolo), ונולדו להם בת מנואלה וילה (Manuela Villa) ובן קלאודיו.
נישואיו השלישיים היו לפטריצ'יה בלדי ( Patrizia Baldi) שהייתה צעירה ממנו ב-31 שנים (הייתה בת 18 כשנישאו), ונולדו להם שתי בנות.
וילה סבל מבעיות בלבלב ובלב וב-7 בפברואר 1987 הוא נפטר מהתקף לב לאחר ניתוח בפדובה.
על מותו הוכרז בשידור חי, במהלך הלילה האחרון של פסטיבל סן רמו.
וילה קבור בבית הקברות "סן סבסטיאנו" ברוקה די פאפא (Rocca di Papa), כ-30 קילומטרים מרומא ועל מצבתו חקוקות המילים: .
המצבה מוקפת בתבליטים וציורי קיר שנוספו במלאת 20 שנה למותו.
קְלָוִיקוֹרְד הוא כלי מקלדת עתיק שראשיתו במאה ה-15.
בקלוויקורד מופק הצליל על ידי לשוניות מתכת המתחככות במיתרים.
זאת בניגוד לצ'מבלו (שהומצא באותה התקופה) שבו פורטים על המיתרים, ובניגוד לפסנתר (שהומצא שלוש מאות שנה מאוחר יותר), ובו גורמת הלחיצה על הקליד להקשה על המיתר.
בניגוד לפסנתר, (שכאשר מקישים הפטישונים שלו על המיתרים, מחזיר אותם מנגנון מיוחד אחורנית לאחר הנקישה, והמיתר חופשי לרטוט למלוא אורכו) בקלוויקורד נשארת הלשונית צמודה אל המיתר, ורק חלקו של המיתר יכול לרטוט, רק זה שבין הלשונית והגשר הקבוע על לוח התהודה.
הקלוויקורד הוא כלי רגיש למדי בעל צליל רך ועדין.
תקופת פריחתו הייתה במאה ה-18, אז היה חביב על מוזיקאים רבים.
במאה ה-20, עם התגברות ההתעניינות בנגינת מוזיקה עתיקה, הוחל שוב בבניית קלוויקורדים, אך צלילם העדין מגביל אותם לשימוש בחדר קטן, בעיקר להנאת המנגן עצמו.
קלאודסאט (CloudSat) הוא לוויין של נאס"א, וחלק מסדרת לווייני תצפית כדור הארץ שוגר על גבי טיל מדגם דלתא 2 ב-28 באפריל 2006.
הלוויין צופה על שכבות העננים של כדור הארץ באמצעות מכ"ם, מודד את גובה ועובי העננים, ועל ידי כך מוסיף נתונים אודות הקשר בין העננים והאקלים כדי לפתור שאלות הקשורות להתחממות הגלובלית.
קלאודסאט טס במבנה מתואם המכונה "A Train" ביחד עם לוויינים נוספים: אקווה, אאורה, קליפסו (ששוגר יחד עמו), והלוויין הצרפתי פאראסול.
המכ"מ שעל גבי קלאודסאט משגר פעימות קצרות של גלי מיקרו לאטמוספירה, ובאמצעות פיענוח הדרך שבה הפעימות הללו נקלטות בחזרה בלוויין, יוצר תמונה של מבנה ותכולת המים בעננים.
עוצמת החזר אותות המכ"ם קשורה ישירות לכמות המים בעננים.
למעשה הדבר מאפשר למדענים אפילו 'לשקול' את העננים.
הלוויין קלאודסאט מתופעל על ידי אוניברסיטת קולורדו.
הקלאודיים (לטינית: Claudii) הוא השם (נומן גנטיליקיום) של אחד ממשפחת פטריקים ברומא העתיקה, שענפים שונים בו היו משפחות אצולה חשובות ומשפיעות בחברה הרומית.
מייסד בית האב ברומא היה אפיוס קלאודיוס, לאחר שהיגר לעיר הוא קיבל אזרחות, חלקת אדמה באזור שמעבר לאניו וחלקת קבורה לבני משפחתו למרגלות גבעת הקפיטולין.
עד מהרה קלאודיוס נהפך לפטריקי והתקבל כחבר בסנאט שבו הפך להיות אחד מהחברים הנכבדים ביותר.
במשך הזמן המשפחה התפצלה לכמה בתי אב, חלקם פטריקים, שנשאו את הקוגנומן נירון, קאודקס, פולכר וקנטו וחלקם פלבאים, שנשאו את הקוגנומן מרקלוס, אסלוס, קנינה, פלאמן וקנטומלוס.
הענף הפטריקי של המשפחה העמיד בזמן הרפובליקה 28 קונסולים, חמישה דיקטטורים, שבעה קנסורים, כמו כן הם חגגו טריומף שש פעמים.
הענף הפטריקי נודע בשחצנותו וגאוותנותו ועד ימיו של הקיסר קלאודיוס נמנעו מלאמץ למשפחתם בני בתי אב אחרים.
המשפחה המפורסמת ביותר של הענף הפלבאי הייתה משפחת מרקלוס שבניה הגיעו למגיסטראטורות הבכירות ביותר.
המפורסם שמבניה היה מרקוס קלאודיוס מרקלוס, שקנה את תהילתו בשירותו כמצביא בזמן המלחמה הפונית השנייה, ונבחר למשרת הקונסול חמש פעמים.
כינויה של שושלת הקיסרים הראשונה ששלטה ברומא עד שנת 69, "היוליים קלאודיים", בא לה משילוב שמות שני בתי אב: היוליים, שאליהם השתייך הקיסר אוגוסטוס, הקיסר הראשון של רומא, והקלאודיים, שאליהם השתייכו בני אשתו ליוויה, טיבריוס, הקיסר השני של רומא ואחיו דרוסוס.
אף על פי שמה, הלגיטימיות של השושלת נבעה מהשתייכותה לבית האב של היוליים.
קלאוס אֶבְּנֶר הוא סופר ומתרגם אוסטרי.
עוסק בכתיבת מסות, פרוזה וחיבורים בגרמנית, וכן שירה בגרמנית וקטלאנית.
אבנר למד שפות רומאניות, בלשנות גרמנית ותרגום באוניברסיטת וינה ב-1982. בתקופה זו עבד במגזין ספרותי בווינה.
בשנות ה-90 כתב בעיקר מאמרים וספרים בנושא תוכנה ורשתות מחשבים.
ב-2001 למד בווינה כלכלה אירופאית, ובמקביל פרסם בגרמניה חיבור אודות האיסלמיזם באירופה, וסיפורים העוסקים בציוויליזציה המוסלמית.
ב-2007 נסע לאנדורה במסגרת מלגת ספרות שקיבל מממשלת אוסטריה, וכתב מאמר אודות מדינה זו.
בשנה זו פרסם אוסף ראשון של סיפורים קצרים, "Lose (Destinies)", עליו זכה בפרס ספרות אוסטרי לסופרים חדשים.
2008 פרס לספרות מטעם ממשלת אוסטריה
2007 פרס "Wiener Werkstattpreis" לסופרים חדשים ומבטיחים (וינה)
קלאווה (Claves, "מקלות קובניים") הוא כלי הקשה נפוץ במוזיקה קובנית ובמוזיקה של פוארטו ריקו.
הכלי הוא כלי הקשה אידיופוני פשוט המורכב משני מקלות באורך של 20 - 30 סנטימטר עשויים עץ קשה חלק או מחורץ.
הנגן מקיש במקלות זה בזה ומשמיע קולות נקישה קצובים.
השימוש בכלי נפוץ במקצבי הסון, הרומבה והסלסה.
הנגן מחזיק מקל אחד באופן אופקי ומקיש עליו עם המקל השני אותו הוא אוחז בידו השנייה.
המלחין סטיב רייך כתב יצירה לכלי ( Music for Pieces of Wood ) והוא מופיע גם ב"פתיחה קובנית" מאת ג'ורג' גרשווין.
אל-מאלכ אל-מנצור סייף א-דין קלאוון אל-אלפי א-צאלחי א-נג'מ אל-עלאא' (ערבית: الملك المنصور سيف الدين قلاوون الألفى الصالحى النجمى العلاءى; לערך 1222- 10 בנובמבר 1290) היה סולטאן ממלוכי מן השושלת הבחרית, שלט בשנים 1279–1290. הוא נלחם בצלבנים ובמונגולים והתחיל את חיסולה הסופי של ממלכת הצלבנים.
קלאוון נולד כטורקי קיפצ'אקי בערבה האסייתית התיכונה.
בצעירותו, קרוב לשנת 1240, הוא נמכר לאחד האמירים של הסולטאן האיובי אל-כאמל תמורת אלף דינרים, ומכאן כינויו אל-אלפי.
אף שאת עיקר חייו בילה במצרים, הוא לא למד לדבר ערבית ברמה סבירה עד ימיו האחרונים.
קלאוון היה מהממלוכים הבכירים החל מתקופתו של אייבכ בשנות 1250 והיה ידידו של פארס א-דין אקטאי .
לאחר רצח אקטאי ברח יחד עם ביברס לסוריה.
בעקבות הסכנה המונגולית השלים עם קוטוז, הסולטאן שהיה שותף לרציחתו של אקטאי והשתתף בקרב עין ג'אלות לצד הממלוכים.
לאחר הקרב חזר למצרים, הביע תמיכה ברצח קוטוז ותמך במינוי של ביברס, תחתיו הפך לבכיר הממלוכים.
לאחר מות בייברס השתתף ביחד עם בנו של ביברס, הסולטאן החדש ברקה בקרבות בארמניה.
לאחר חזרתם למצרים פרץ שם מרד, וברקה נאלץ לוותר על כיסאו ב-18 באוגוסט 1279. הגנרלים הממלוכים הציעו את כס הסולטאן לקלאוון, אך הוא סירב, שכן לא היה לו רוב מיוחס בקרב הממלוכים והוא תמך במינוי אחיו של ברקה, סולמיש בן ה-7, לתפקיד הסולטאן.
קלאוון מונה לעוצר וצבר כוח רב במשך 3 חודשים, במהלכם הדיח את כל הממלוכים שיכלו להתנגד למינוי העתידי.
ב-27 בנובמבר אותה שנה הדיח את סולמיש, הילד שהוא מינה לסולטאן ואשר שלט רק 100 ימים, וברוב מיוחס התמנה לסולטאן.
המאבק בין שתי מגמות הסולטנות, זו המגיעה בירושה וזו של בחירה במפקד מוכשר וחדש, נמשך במשך כל התקופה הממלוכית.
קלאוון סבל בהתחלה ממריבות עם קצינים ממלוכים בכירים שטענו לשלטון, או לנתחים ממנו.
במשך שנות שלטונו נמשך האיום המונגולי.
ב-1280 פרץ מרד אמירי דמשק וצפת.
נעשה ניסיון לקשור קשר נגדו על ידי שני בניו של ביברס, אך הקשר התגלה ושני הסולטאנים הקודמים הוגלו לכרכ.
ב-1281 קלאוון התמודד עם פלישה מונגולית.
בקרב חומס השני המונגולים כמעט הביסו את הממלוכים, אך ברגע האחרון קלאוון הצליח לשנות את מצב הקרב, אך לא ניצל את הניצחון.
שנתיים אחר כך ב-1283 פלשו המונגולים שוב אך הצלבנים תמכו בו.
ב-1287 נפטר רוזן טריפולי ונסיך אנטיוכיה בוהמונד השביעי והתחיל מאבק שליטה בין ג'נובה וונציה.
אחותו של בוהמונד, לוצ'יה , שירשה את הרוזנות נשענה על גנואה.
ב-1289 פנתה ונציה לקלאוון לעזרה וקלאוון עלה על טריפולי, כבש אותה, טבח ביושביה, והפך אותה מעיר נוצרית לעיר מוסלמית.
בעקבות זאת צלבני ממלכת ירושלים התחננו לקלאוון להודנה נוספת לעשר שנים, ויתרו על שטחים נוספים ונשארו עם השטח מעתלית עד ביירות ללא רצף טריטוריאלי.
ב-1290 פרצו מהומות בעכו, בהשתתפות אוכלוסייה "חדשה" שלא כיבדה את ההסכמים עם המוסלמים ורצחה כמה מוסלמים.
קלאוון דרש את הסגרת הרוצחים, אך צלבני עכו סירבו.
כפועל יוצא הודיע קלאוון לצלבנים שבעוד חצי שנה יבוא לכבוש אותם.
הוא התחיל לגייס צבא, אך מת לפני שהספיק לסיים את המלאכה.
בנו, אל מלכ אל אשרף חליל המשיך במפעל זה לאחר מותו, וכבש את עכו ואת שארית ממלכת הצלבנים ב-1291. לאחר מותו של חליל, הומלך מוחמד בן קלאוון, שהיה בן הזקונים של קלאוון ושלט לסירוגין תקופה הכי ארוכה בהיסטוריה של הממלוכים.
קלאוון יסד שושלת סולטאנים ממלוכים, ששלטה במצרים כמאה שנה.
קלאוס באדלט הוא מלחין גרמני, ידוע בעיקר כמלחין מוזיקה לסרטים.
הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו בהלחנת פסקולים לסרטים ולפרסומות.
ב-1998, זוכה פרס האוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר הנס צימר, הזמין את באדלט לסטודיו שלו למספר עבודות.
מאז קיבל באדלט עבודות במספר סדרות וסרטי טלוויזיה.
הוא עבד בשיתוף עם מלחינים, בהם הארי גרגסון ויליאמס, ג'ון פאוול והנס צימר.
שיתוף פעולה עם צימר הניב זכייה של מספר סרטים בפרס האוסקר, בהם "הקו האדום" ו"נסיך מצרים".
באדלט הלחין למספר במאים, בהם רידלי סקוט, טוני סקוט, טרנס מאליק, קתרין ביגלו, ורנר הרצוג, שון פן, גור ורבינסקי וסטיבן ספילברג.
שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה (ביחד עם הנס צימר)
קונסטנטין (ביחד עם בריאן טיילר)
מלך העקרבים: עלייתו של לוחם
הַקָּלָאוֹנִיִּים (שם מדעי: Bucerotiformes) היא סדרה במחלקת העופות הכוללת בתוכה עופות גדולים, בעלי מקור גדול וחלול, רגליים חזקות והרגלי קינון ייחודיים.
ישנן שתי משפחות בסדרת הקלאונאים.
תכונה המאפיינת את הקלאונאים היא שיש להם קסדה מעל ראשם ומקורם, בצורת אליפסה לרוב.
הקסדה חזקה מאוד, אך קלה מפני שהיא חלולה, בדומה למקורם של הטוקניים.
הקלאונאים נמצאים ביערות של אסיה ואפריקה.
הקלאונאים חיים לרוב ביערות גשם טרופיים.
הקלאונאים בדרך כלל פעילים בחופה של יער הגשם, שם הם מוצאים את מזונם ובונים קן.
באפריקה, מתוך 24 מינים, המינים שמתקיימים בסביבות הצחיחות האלה מנויים כ-13 מינים, בעוד שכל השאר נמצאים ביערות.
הקלאונאים ניזונים בעיקר מתאנים, מפיקוסים, מפירות ומחרקים, אך לעיתים גם מדו-חיים ומשלשולים.
המקור שלהם ארוך מאוד ולשונם קצרה, ולכן הם מטילים את הראש אחורה וכך בולעים את פירות הפיקוס והתאנים.
הקלאונאים מחפשים את המזון בעיקר בצמרות העצים, שם הם מתגודדים בקבוצות אכילה גדולות, אך יש שמחפשים את המזון על האדמה, למשל קלאו הקרקע הצפוני.
כל מיני הקלאו מקננים לפי אותו דפוס קינון ייחודי להם: הנקבה בוחרת לעצמה חור בעץ לקנן בו ומתיישבת בו.
למרות מקורם הגדול, הקלאונאים אינם מסוגלים לחפור בעצים משום שמקורם וקסדתם חלולים.
אחרי שהנקבה מצאה מקום לקינון, היא כולאת את עצמה, בעזרת הזכר שמביא לה חומרי גלם (לשלשת ושאריות מזון) עד שהחור בעץ נאטם לגמרי מלבד חור קטן שמיועד להעברת אוכל ולהוצאת לשלשת.
המין הגדול ביותר הוא קלאו אדום פנים (Bucorvus leadbeateri) שיכול לשקול עד 6.2 ק"ג.
הקטן ביותר הוא טוקוס שחור ננסי (Tockus hartlaubi) ששוקל עד 102 גרם.
סוג: קלאו קרקע (Bucorvus) - בו 2 מינים
סוג: טוקוס (Tockus) - בו 17 מינים
סוג ומין יחיד: קלאו לבן-כתר (Berenicornis comatus)
סוג: קלאו הקרן (Bycanistes) - בו 5 מינים
סוג: קלאו גדול (Buceros) - בו 3 מינים
סוג ומין יחיד קלאו חום-ציצית (Rhinoplax vigil)
סוג: Anorrhinus - בו 3 מינים
סוג: קלאו אפור (Ocyceros) - בו 3 מינים
סוג: קלאו כהה (Anthracoceros) - בו 5 מינים
סוג ומין יחיד: קלאו אדום-צוואר (Aceros nipalensis)
סוג: קלאו צבוע (Rhabdotorrhinus) - בו 4 מינים
סוג: קלאו טריקטיקי (Penelopides) - בו 5 מינים
סוג: Rhyticeros - בו 6 מינים
קלאוניים (שם מדעי: Bucerotidae) היא משפחה של עופות טרופיים המרכזת בתוכה את כל סוגי הקלאונאים למעט בני הסוג קלאו קרקע ששייך למשפחה קלאויים (Bucorvidae).
בני משפחה זו הם עופות שוכני עצים החיים במגוון בתי גידול, הנעים בין בתי גידול טרופים לחים למדבריות וסוואנות יבשות, של אפריקה ודרום-מזרח אסיה.
הם אוכלי פירות בעלי מקורים גדולים מאוד.
טוקוס צהוב-מקור דרומי (Tockus leucomelas)
טוקוס אפריקני אפור (Tockus nasutus)
קָּלָאוֹיִּים (שם מדעי: Bucorvidae) היא משפחה של עופות אפריקניים בסדרת הקלאונאים.
יש המסווגים את המשפחה ואת מיניה כסוג קלאו קרקע (Bucorvus) או בתת-משפחה (Bucorvinae).
למשפחה זו רק סוג אחד - קלאו קרקע (Bucorvus) ושני מינים:
קלאוודיה שולז'נקו הייתה זמרת סובייטית ממוצא אוקראיני.
היא התפרסמה במיוחד בתקופת מלחמת העולם השנייה במהלכה השתתפה במאות הופעות בקרבת חזית הלחימה.
קלאוודיה שולז'נקו נולדה בעיר חרקוב.
אביה, שעבד כמנהל חשבונות במשרד מסילות הרכבת, היה חובב שירה ושלח את ביתו ללמוד מוזיקה ושירה בבית הספר למוזיקה.
בתחילת שנות ה-20 היא החלה בהופעות עם שירי עם.
בשנת 1923 שולז'נקו התקבלה לתיאטרון המקומי בתור שחקנית ובמקביל המשיכה להופיע כזמרת.
בשנת 1928 שולז'נקו עברה ללנינגרד והמשיכה בהופעות בתור זמרת.
בשנת 1931 היא השתתפה במחזמר על מוזיקה של דמיטרי שוסטקוביץ' בתיאטרון מוזיקלי בניהול של איסאק דונייבסקי.
בשנת 1934 היא הצטלמה לסרט.
בשנת 1936 יצא תקליט הסינגל הראשון שלה.
בשנת 1939 שולז'נקו זכתה בתחרות זמר ארצית.
בשנת 1940 בלנינגרד הוקמה תזמורת ג'אז בניהול של שולז'נקו ובעלה - ולדימיר קוראלי.
במהלך מלחמת העולם השנייה התזמורת נישארה בלנינגרד הנצורה.
במהלך מצור לנינגרד שולז'נקו השתתפה במעל 500 קונצרטים בחזית הלחימה.
בין השירים המפורסמים שלה ניתן לציין תכול המטפחת, "בו נעשן" (Давай закурим), "חברים מאותו הגדוד" (Друзья-однополчане) ורבים אחרים שהביאו לזמרת תהילה כלל ארצית.
גם לאחר סיום המצור, שולז'נקו והתזמורת המשיכו להופיע ביחידות הצבא הלוחם.
לאחר סיום המלחמה, שולז'נקו המשיכה בהופעות כזמרת.
בשנת 1954 היא הצטלמה לסרט נוסף וגם יצאה תקליט אריך-נגן הראשון שלה.
בשנת 1971 היא קיבלה את תואר אמן העם ובשנת 1976 הוענק לה עיטור לנין.
בשנת 1976 היא הופיעה בקונצרט שסיכם את הקריירה הארוכה באחד מאולמות הקונצרטים הגדולים במוסקבה.
בשנת 1980 הוצא התקליט האחרון שלה ובשנת 1981 היא כתבה ספר על חייה.
שולז'נקו נפטרה בשנת 1984 ונטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה.
בשנת 1996 בחרקוב נפתח מוזיאון לזכרה של הזמרת.
קלאוודיה בויארסקיך הייתה ספורטאית בענף סקי למרחקים סובייטית, בעלת 3 מדליות באולימפיאדת החורף, מהן כולן זהב.
בנוסף לכך היא זכתה ב-3 מדליות באליפויות העולם.
קלאוודיה בויארסקיך נולדה בעיירה במחוז סברדלובסק.
כבר בילדותה הצטיינה בענפי ספורט שונים.
לאחר סיום בית הספר החלה לימודים בטכניקום לספורט תוך התמחות בטניס שולחן.
מאמן בענף סקי ראה את הספורטאית הצעירה והציעה לה לעבור לאימונים אצלו.
בתקופה זו היא עברה תאונת דרכים קשה ולדעת הרופאים היא הייתה צריכה לעזוב ספורט תחרותי.
המאמן של קלאוודיה בויארסקיך התעקש בהמשך האימונים ועיבד בשבילה תוכנית אימונים אישית.
בגיל 20 הספורטאית נכללה בנבחרת ברית המועצות.
שיא הקריירה שלה היה בשנים 1964–1966 כאשר זכתה במדליות באולימפיאדה ובאליפות העולם.
בשנים 1964–1967 היא זכתה 6 פעמים באליפות ברית המועצות במרחקים שונים.
היא עזבה את התחרויות לאחר שמאמן הנבחרת דרשה ממנה לכלול אותה כמאמן במסמכים הרשמיים, אף על פי שלא הייתה לה שום נגיעה לנושא.
קלאוודיה בויארסקיך סירבה ובעקבות כך לא הוזמנה יותר לנבחרת.
לאחר סיום הופעות בתחרויות סיימה בויארסקיך את המכון הפדגוגי בסברדלובסק ועסקה באימון ילדים.
לכבודה כל שנה התקיימו תחרויות בסקי למרחקים על שמה.
לאולימפיאדת 1964 הגיעה בויארסקיך כספורטאית עתודה בנבחרת.
במהלך האימונים התברר שהיא נמצאת בכושר גבוה והוחלט בכל זאת לכלול אותה בתחרות ל-5 ק"מ במקום אחת הספורטאיות הוותיקות יותר.
בעקבות הצלחתה וזכייתה במדליית זהב היא נכללה בתחרות ל-10 ק"מ, והיא זכתה בה במדליית זהב שנייה (כל שלוש המדליות הוענקו לספורטאיות מברית המועצות), ובתחרות שליחים בה זכתה הנבחרת במקום הראשון.
קלאודמיר פריירה דה סילבה (בפורטוגזית: Claudemir Ferreira da Silva; נולד ב-17 באוגוסט 1984), הידוע כקלאודמיר, הוא כדורגלן עבר ברזילאי אשר שיחק בעמדת הקשר.
קלאודמיר נולד בריו דה ז'ניירו והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת ואסקו דה גאמה בה שיחק במשך ארבע עונות במהלכן רשם 68 הופעות ליגה וכבש שלושה שערים.
בשנת 2007 חתם קלאודמיר על חוזה לעונה אחת במדוריירה, אך לא שיחק במדי הקבוצה, ובאותה עונה הושאל למאריליה במדיה ערך 32 הופעות וכבש חמישה שערים.
בשנת 2008 חתם קלאודמיר באיטומביארה ואחרי חצי עונה בקבוצה עבר לפרנה.
בשנת 2010 חתם קלאודמיר בקבוצה נסיונל מדיירה מליגת העל הפורטוגזית, ושיחק בקבוצה במשך ארבע עונות במהלכן ערך 102 הופעות ליגה וכבש 23 שערים.
ב-14 ביולי 2014 הגיע קלאודמיר לישראל וחתם לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת בבית"ר ירושלים.
ב-13 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, בהפסד 1–2 להפועל פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו.
במחזור הראשון של עונת 2014/2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 מול הפועל באר שבע.
ב-4 בדצמבר 2014 כבש קלאודמיר את שער הבכורה שלו במדי בית"ר ירושלים, בבעיטה חופשית בניצחון 3–1 על הפועל פתח תקווה.
ב-14 במרץ 2015 כבש בבעיטה חופשית את שער היתרון של הקבוצה בניצחון 2–0 על הפועל רעננה, אשר הבטיח את העפלתה לפלייאוף העליון בליגת העל.
לקראת עונת 2015/2016 האריכה בית"ר ירושלים את חוזהו של קלאודמיר, וב-2 ביולי 2015 ערך הופעת בכורה אירופית עם הקבוצה, בתיקו 0–0 מול אורדבסי שימקנט הקזחית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
בתחילת עונת 2016/2017 חל פיחות במעמדו של קלאודמיר, והוא החל לקבל דקות בעיקר כמחליף, אך לאחר מינויו של שרון מימר למאמן הקבוצה, חזר להיות לשחקן הרכב קבוע.
ביוני 2017 חתם לעונה נוספת בבית"ר ירושלים, ובעונת 2017/2018 היה מלך שערי הקבוצה עם תשעה שערי ליגה, אך בסופה שוחרר מהמועדון.
ב-18 ביולי 2018, חתם קלאודמיר לשנתיים בבני סכנין, במדיה ערך 11 הופעות ליגה בתחילת עונת 2018/2019, אך ב-8 בינואר 2019 חתם לעונה וחצי בהפועל תל אביב.
את עונת 2019/2020 פתח קלאודמיר בהפועל תל אביב, כבש שער בגביע הטוטו ושיחק בשני המחזורים הראשונים, אך ב-9 בספטמבר 2019 חתם בקבוצת הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית.
ב-15 באוגוסט 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
קלאומנס הראשון היה אחד מהבולטים שבמלכי ספרטה.
מלך משנת 520 לפנה"ס ועד התאבדותו בשנת 490 לפנה"ס.
היה אחיו למחצה של לאונידס הראשון, ואביה של גורגו, אשתו של לאונידס.
קלאומנס היה בנו של אנכסנדרידס השני מלך ספרטה שנחשב לצאצאו של הרקולס.
אשתו החדשה ילדה לו את קלאומנס.
אולם קלאומנס היה הבכור ולכן ירש את הכס ודוריאיוס עקר לסיציליה.
הגדלת כוחה של הליגה הפלופונסית
קלאומנס פנה מיד עם הכתרתו להגדלת כוחה של הליגה הפלופונסית.
הוא יצא בשנת 494 לפנה"ס למסע מלחמה כדי להכריע את הסכסוך בין ספרטה לארגוס.
הקרב היה עקוב מדם, ארגוס איבדה 6,000 מבניה מספר עצום בממדים של ערי המדינה דאז.
ארגוס חדלה למלא תפקיד חשוב ביוון למשך תקופה ארוכה בעוד כוחה של ספרטה גדל.
כאשר פלטאיה פנתה אל ספרטה בבקשה שתגן עליה מפני כוחה העולה של תבאי, קלאומנס סירב בפיקחות כדי שלא להסתבך עם הבויאוטים, והציע לפלטיאה להצטרף לברית עם אתונה.
כך הצליח לסכסך בין תבאי לאתונה ולזכות בעתיד לתמיכת תבאי.
קלאומנס התערב פעמיים בענייני אתונה, ובפעם השלישית אף ניסה לכבוש אותה.
עם מותו של הטיראן האתונאי פייסיסטראטוס בשנת 527 לפנה"ס, ירשו אותו שני בניו היפרכוס והיפיאס.
היפרכוס התעניין בעיקר בענייני תרבות והיפיאס דאג לענייני הצבא והפוליטיקה.
לפי טענת תוקידידס היפיאס היה למעשה שליט העיר.
אולם עם רציחתו בשנת 514 לפנה"ס של היפרכוס, הפך היפיאס לחשדן ורודני אפילו יותר.
קבוצת אצילים תחת הנהגתו של קלייסתנס קשרה קשר נגדו כשנה לאחר הרצח.
אולם הם לא קיבלו את התמיכה המצופה מהאוכלוסייה ונאלצו לסגת.
האלקמאונידים לא השלימו עם כישלון הקשר, הרודוטוס מספר שהם שיחדו את הפיתיה של האורקל מדלפי כדי שתכריז בפני כל מי שיבוא "שחררו את אתונה".
קלאומנס השתכנע לבסוף שכדאי לצאת למסע, שיביא לו יוקרה ויוכל להקים באתונה ממשלה חדשה שאולי תצטרף לליגה הפלופונסית.
בשנת 511 לפנה"ס כוח ספרטני תחת פיקודו של אנכימוליוס נשלח לאתונה.
אולם תסאליה בעלת בריתו של היפיאס הציבה לעזרתו 1,000 פרשים מאומנים יפה שהשמידו את מרבית הכוח הספרטני, השאר נמלטו.
שנה לאחר מכן נשלח כוח ספרטני גדול יותר תחת פיקודו של קלאומנס עצמו.
התסאלים נסוגו לאחר שאיבדו ארבעים איש.
הספרטנים הטילו מצור על אתונה אולם לא התכוננו למצור ארוך, והיפיאס היה מוכן היטב למצור.
אולם הוא טעה כאשר ניסה להבריח את ילדיו אל מחוץ לעיר.
הילדים נתפסו בידי הספרטנים שאיימו שיפגעו בהם אם היפיאס לא יעזוב את העיר.
כדי להציל את חיי ילדיו עזב היפיאס את העיר ונמלט לפרס, הספרטנים נסוגו גם הם.
לאחר שעזבו הטיראנים את העיר, נאבקו באתונה שתי קבוצות יריבות, האחת בהנהגת קלייסתנס והשנייה בהנהגת איסגורס.
זה האחרון הצליח להיבחר כארכון אולם הרגיז את האזרחים.
אז פנה קלייסתנס לעם והבטיח להם "את כל השלטון".
איסגורס שחשש לסיכון מעמדו פנה אל קלאומנס בבקשה לסייע לו.
כשהוא מבטיח להקים באתונה אוליגרכיה דומה לזו שבספרטה.
קלאומנס פרסם באתונה כרוזים שקראו לגרש את קלייסתנס שהיה ממשפחת האלקמאיונדים שנחשבה למקוללת.
קלייסתנס נמלט יחד עם 700 משפחות מתומכיו.
קלאומנס הגיע לאתונה עם קבוצת מלווים קטנה, והוא ואיסגורס ניסו ליצור באתונה אוליגרכיה מצומצמת בת 300 איש, צעד שהעלה את זעם ההמונים שקראו לסלק את קלאומנס ואיסגורס.
השניים התבצרו באקרופוליס אולם נכנעו אחרי יומיים.
איש מן הספרטנים לא נפגע, כדי שלא לעורר תגובה חריפה מצד ספרטה.
גם איסגורס נמלט לספרטה אולם האתונאים שתמכו באיסגורס הוצאו להורג.
קלייסתנס חולל רפורמות מרחיקות לכת באתונה שחיזקו את מעמד הדמוקרטיה.
המצב לא מצא חן בעיני קלאומנס שזעם על כך שסייע להקמת משטר המנוגד יותר לעקרונות ספרטה מאשר הטיראניה.
הוא גייס את בעלי הברית מהליגה הפלופונסית וצרף גם את תבאי, וחלקיס, והתכונן לפלוש לאתונה.
אולם כאשר הגיע הצבא המשולב לאלווסיס סירבו אנשי קורינתוס להמשיך.
בנוסף על כך המלך השני דמרטוס נטש את המערכה לאחר מריבה עם קלאומנס.
כשראו שאר בעלי הברית ששני מלכי ספרטה חלוקים בדעותיהם, וכי הקורינתים עזבו נטשו גם הם את המערכה, והתוכנית בוטלה.
במהלך המרד האיוני פנה אחד ממנהיגי המרד אריסטגורס, לשעבר הטיראן של מילטוס, אל ערי יוון בבקשת עזרה.
הוא הראה לקלאומנס מפה של האזור ותיאר את הרווחים הצפויים מהמערכה.
וגם לא שכח לציין את סבלם של היוונים באיוניה.
קלאומנס ביקש ממנו לחזור עוד שלושה ימים.
כעבור שלושה ימים שאל אותו קלאומנס מה המרחק מספרטה עד לאסיה.
במקום לשקר הודה אריסטגורס כי 3 חודשי מסע מפרידים בין ספרטה לאסיה.
אריסטגורס עזב והגיע אל אתונה שם קיבל תמיכה קטנה ולא משמעותית.
בשנת 490 לפנה"ס יצא כוח משימה פרסי תחת פיקודו של המצביא דאטיס במטרה להעניש את אתונה על שסייעה למרד האיוני.
ערים רבות מסרו אדמה ומים וביניהם אייגינה אויבתה המושבעת של אתונה.
האתונאים חששו שאנשי אייגינה יסייעו לפרסים נגדם, ועל כן ביקשו עזרה מספרטה.
קלאומנס דרש מאייגינה שתמסור בני ערובה לאתונה, אולם אייגינה טענה שאינה יכולה להתייחס לדרישה בכבוד הראוי לה כל עוד היא מגיעה מצד אחד ממלכי ספרטה ולא מצד שניהם.
כיוון שקלאומנס היה מסוכסך קשות עם דמרטוס, לא היה סיכוי לפעולה משותפת, ועל כן החליט קלאומנס להדיח את עמיתו.
הוא הכריז שזה האחרון אינו זכאי למלוך כיוון שאמו נישאה למלך הקודם אריסטון כאשר כבר הייתה הרה מבעלה הקודם.
שני המלכים פנו אל אייגינה בשנית כעת לא יכלו האייגינטים להתחמק והביאו בני ערובה.
זמן קצר לאחר קרב מרתון נחשפו תעלוליו של קלאומנס.
הוא נמלט לתסאליה, ואחר כך לארקאדיה, אולם האפורים חששו ממנו והחזירו לו את סמכויותיו.
אחר כך טענו שיצא מדעתו, ואחיו למחצה לאונידס וקלאומברוטוס הדיחו אותו ושמו אותו במעצר.
הוא מת בכלאו בנסיבות מסתוריות, טענו שהתאבד אולם חוקרים רבים סבורים שאולץ לעשות זאת.
מכיוון שדוריאיוס מת בסיציליה, ירש את הכתר לאונידס, שנישא לגורגו בתו של קלאומנס.
לאונידס מת כעבור כמה שנים בקרב תרמופילאי.
קלאומנס נזכר בספרו של קרולין דל סנידקר, "הספרטאי".