tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנות השישים החלו חברות להוסיף למינציה נוספת של פיברגלס או תרכובת סינתטית אחרת כציפוי, מה שהוסיף עוד לעמידות ולשימושיות של המקל.
גם בשנות ה-60, שחקנים החלו לעקם את להב המקל, מה ששינה באופן דרמטי את הפיזיקה שהשפיעה על חבטות השחקנים.
בשנות השבעים, יצרני מחבטי קריקט ובייסבול החלו להתנסות בסגסוגות פלדה קלות משקל כתחליף למחבט הערבה או המילה המסורתי.
מעצבי מקלות הוקי הלכו בעקבותיו בתחילת שנות השמונים והציגו תחילה מקל אלומיניום ממקשה אחת.
עיצוב זה לא היה פופולרי, מכיוון שלאלומיניום הנוקשה לא הייתה ה"תחושה" המתאימה ולכן נוסה עיצוב הכולל מוט אלומיניום ולהב עץ נשלף שניתן להחלפה.
סגנון זה הפך לנפוץ מאוד בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות התשעים וקרא תיגר על השכיחות של מקל העץ המסורתי בפעם הראשונה.
בשנים האחרונות, מקל האלומיניום וכן העץ, הוחלפו במידה רבה בעיצובים מורכבים ומתקדמים יותר.
חומרי בניין נפוצים הכוללים פיברגלס וסיבי פחמן.
מקלות מרוכבים בדרך כלל שוקלים פחות מאבות האלומיניום שלהם וניתן לייצר אותם עם תכונות פיזיקליות עקביות יותר מאשר עמיתיהם מעץ.
עם זאת, הם יקרים משמעותית ממקלות עץ ואינם עמידים כמו מקלות האלומיניום הישנים.
במהלך שני העשורים האחרונים, חלה התקדמות עצומה בטכנולוגיית החומר המשמשת ליצירת מקלות הוקי.
הרוב המכריע של המקלות מיוצרים עם אחד או יותר מהחומרים הבאים:
סיבי פחמן הפכו ללא ספק לחומר הבנייה הנפוץ ביותר למקלות המשמשים ב-NHL.
מקלות מסיבי פחמן נמכרו במקור כמוטות בלבד, בדומה למקביליהם מאלומיניום, אך כיום רוב מקלות ההוקי הם "מקשה אחת".
החברה הראשונה שהצליחה לפתח, לייצר ולשווק מקלות מרוכבים מסיבי פחמן "מקשה אחת" הייתה Composite Busch SA משווייץ ב-1992.
מקלות סיבי פחמן הם אידיאליים בשל משקלם הקל ומאפיינים מכניים נוחים.
הם מקובלים בדרך כלל להיות מסוגלים לאגור ולשחרר אנרגיה פוטנציאלית אלסטית באופן צפוי ויעיל.
עם זאת, יש ויכוח מתמשך בשאלה האם המאפיינים המכניים של מקלות מרוכבים עוזרים לחבטות להיות חזקות יותר.
בהשוואה לחומרים אחרים, מקלות סיבי פחמן נוטים להישבר בקלות רבה יותר ועלותם גבוה יחסית.
פיברגלס היה חומר המקל המרוכב הראשון, ששימש בתחילה עם עץ.
כמה מקלות העשויים מפיברגלס יוצרו בעבר, אך כיום פיברגלס משמש לרוב כחומר מרוכב עם חומרים אחרים, כגון עץ, סיבי פחמן או קוולאר.
מקלות עץ נבנים בדרך כלל על ידי למינציה של מספר סוגי עץ לבוד באיכות גבוהה ולאחר מכן ציפוי המקל והלהב בפלסטיק דק או פיברגלס.
חלק מהיצרנים משתמשים בפיברגלס כרבד בין שכבות עץ.
כיום ב-NHL, כמעט שום שחקן לא משתמש במקלות עץ.
היתרון העיקרי ממנו נהנים כיום מקלות עץ הוא העלות הנמוכה שלהם.
מאפיין זה הופך אותם לבחירה פופולרית עבור הוקי רחוב.
החיסרון העיקרי שלהם שממנו סובלים המקלות הוא חוסר העקביות היחסית שלהם.
לעץ יש נטייה להתעקם ועם הזמן תכונות הגמישות והקשיחות שלו משתנות.
בנוסף, בהיותו חומר טבעי, עץ גם יוצר שינויים בייצור.
מקלות אלומיניום היו המקלות הראשונים שלא היו עשויים מעץ.
רוב מקלות האלומיניום מורכבים ממוט העשוי מסגסוגת אלומיניום ומלהב עץ או להב מרוכב, המוחזק במוט על ידי דבק ודחיסה של המוט עצמו.
במשך תקופה קצרה בשנות ה-90 רוב שחקני ה-NHL השתמשו במקלות אלומיניום, אך כיום כמעט כל השחקנים משתמשים במקלות מרוכבים.
היתרון העיקרי שמקלות האלומיניום נהנים ממנו הוא העמידות שאין שני לה.
נדיר למדי שמוט אלומיניום נשבר או ניזוק, אפילו ברמה המקצועית, ומכיוון שניתן להחליף את הלהבים בקלות, המוט יחזיק מעמד בדרך כלל לפרק זמן ארוך יחסית.
מקלות אלומיניום לא יסבלו מבלאי או עיוות כמו מקל עץ וניתן לייצר אותם בעקביות גבוהה.
מקלות אלומיניום לעומת זאת, אינם אלסטיים כמו חומרים אחרים.
אופן תנוחת המקל מתייחס לזווית בין המוט ללהב.
ערך התנוחה של 5 מתאים לזווית של 135° וכל ערך נוסף מתאים לזווית קטנה יותר ב-2°.
כאשר תחתית הלהב שטוחה על הקרח, ערך תנוחה גבוה יותר מתאים למוט זקוף יותר.
ערכים אופייניים נעים בין 5 ל-7; רוב המקלות כיום קרובים ל-5.5. למקלות שוער יש בדרך כלל בין 11 ל-15.
שחקנים בדרך כלל מחפשים אופן תנוחה שישים את הלהב על הקרח בזמן שהם נמצאים בעמדת ההחלקה האופיינית שלהם.
החלוץ המרכזי הנודע ויין גרצקי למשל, השתמש במקל עם צורת תנוחה נמוכה כדי לתאם את צורת ההחלקה הכפופה שלו וגובהו הנמוך מעט, בעוד שהמגן רוד לנגוויי, השתמש במקל עם מספר תנוחה גבוה מאוד מכיוון היותו גבוה ונטייתו להחליק במצב זקוף מאוד.
מוטות מקלות הוקי, בדומה למחבטי גולף, הם גמישים מאוד ולגמישות מרכיב מרכזי בביצועים שלהם.
הגמישות, הכיפוף, הקשיחות וההצלפה, הם מונחים המשמשים לתיאור כמות הכוח הנדרשת כדי לכופף מוט נתון בכמות מסוימת.
ברוב המקלות המרוכבים ומאלומיניום, מאפיין הקשיחות שלהם נמצא בתיאום המספרי.
מספר זה, שנע בין 40 ל-160, מודפס על המקל ומתאים לכמות הכוח שנדרשת כדי להסיט או לכופף את המוט אינץ' אחד.
לדוגמה, אם נדרש כוח של 100 ליברת-כוח (440 ניוטון) כדי לכופף את המוט אינץ' אחד (2.54 ס"מ), הוא יסומן כ"100 נוקשה".
הדירוג הנוקשה של מקל חל על אורכו המקורי וגדל אם הוא נחתך לאורך קצר יותר.
קשיחות המקל נתפסת כמאפיין חשוב מאוד על ידי רוב השחקנים.
בדרך כלל, מגנים מחפשים מוטות נוקשיים יותר, מכיוון שהקשיחות הרבה יותר שלהם מעניקה כוח רב יותר לחבטות הצלפה ומשפרת תיקולי מקל.
חלוצים בדרך כלל יחפשו מוטות גמישים יותר, מכיוון שהם דורשים פחות כוח להתכופף ולכן מתאימים יותר ליצירת חבטות מהירות ומדויקות במפרק היד וכן לשיפור מסירה ושליטה במקל.
עד תחילת שנות ה-60, להבי מקל הוקי בדרך כלל לא היו מעוקלים.
עם זאת, בסוף שנות ה-50, החלוץ המרכזי אנדי באת'גייט מניו יורק ריינג'רס החל להתנסות ב"שבירת" להבי מקלו כדי להקנות עקומה, מה שלדעתו גרם לחבטות ההצלפה שלו להתנהג בדרכים יוצאות דופן.
זמן קצר לאחר מכן, חלוצי שיקגו בלאק הוקס סטן מיקיטה ובובי האל, נתקלו ב"להב השבור" ולאחר מכן החלו לבקש מיצרני המקלות שלהם ליצור מקלות עם להבים מעוקלים מראש.
זמן קצר לאחר מכן, חלק גדול מה-NHL והאל בפרט, הפכו לתומכי "להב הבננה", או מקל במספרים קיצוניים של עקומה בלהב.
הקימורים הללו גרמו לחבטות ההצלפה להתנהג בצורה יוצאת דופן ובעידן בו שוערים לא חבשו מסכות, הדבר הפך בסופו של דבר לסכנה בלתי מתקבלת על הדעת.
עד 1967, הליגה החלה להגביל את כמות העיקול שיכול להיות ללהב מקל באופן חוקי.
ב-NHL כיום, המגבלה החוקית היא 19 מ"מ.
בדומה לכיפוף המוט, צורת הלהב היא מאפיין חשוב מאוד לביצועי המקל.
ישנם שלושה משתנים עיקריים בעיצוב הלהב: העקומה, זווית הפנים והבוהן.
העקומה מתייחסת לכמות הבסיסית שהלהב מתעקל מהבוהן לעקב וכן לחלק של הלהב שבו נמצאת העקומה.
"עקומת בוהן" פירושה שהעקומה מרוכזת ליד הבוהן של הלהב, והיא מועדפת בדרך כלל על ידי חלוצים, המחפשים שליטה טובה יותר בדסקית וחבטות מפרק יד מדויקות יותר.
"עקומת עקב" טובה יותר בדרך כלל עבור חבטות הצלפה, ולכן השימוש בה נפוץ יותר בקרב מגנים.
זווית הפנים היא הזווית בין משטח הקרח למשטח הקדמי של הלהב.
להב "פתוח" יותר פירושו שפני הלהב מופנים בצורה חדה יותר, וכך יגרום למסלול גבוה יותר מזווית פנים "סגורה".
צורת הבוהן מתייחסת לצורה הבסיסית של קצה הלהב, והיא בדרך כלל עגולה או מרובעת.
בוהן מרובעת מקילה לזרוק את הדסקית מהלוחות או לבצע "גרירת בוהן" (תנועות מקל באמצעות הבוהן של הלהב), ואילו בהונות עגולות מקילות "להעיף" את הדסקית ומציעות גם יתרונות קלים בשליטה בסיסית על הדסקית.
כיוון שהאזור הטבעי לחבטה בדיסקית הוא הצד הקעור של הלהב, מתשנה כיוון כיפוף הלהב בין מקלות לשחקנים ימניים למקלות לשחקנים שמאליים.
להבים משתנים גם באורך ובעובי, על סמך העדפת השחקן.
העקומה של הלהב מוגבלת ברוב הרמות של הוקי תחרותי, בדרך כלל למספרים שבין 1⁄2 ל-3⁄4 אינץ' (13 עד 19 מ"מ).
ניתן לבצע מדידות חפוזות על ידי ניסיון לגלגל פרוטה מתחת ללהב ה-j המוצב עם הפנים כלפי מטה על הקרח, אך מדידות מדויקות דורשות "מד מקל" המודד את העקומה במדויק.
נכון לעכשיו, ה-NHL מגבילה את עקמומיות הלהב ל-3⁄4 אינץ' (19 מ"מ).
שחקן הנתפס על מקל לא חוקי נענש בעונש מסוג minor - הרחקה לשתי דקות המשאירה את קבוצתו בחסרון מספרי.
המקור לכלל זה היה "להב הבננה" של שנות ה-60. בשיא העידן הזה, שחקנים היו לעיתים קרובות פשוט חוצים את הקו הכחול ומניחים לעוף עם חבטת הצלפה, בתקווה שהתעופה המוזרה של הדסקית תביס את השוער.
בעידן זה, השוערים התעצבנו מהסכנה שנשקפו להם חבטות פרועות כאלה, ובתגובה ליגת ההוקי הלאומית החלה להפחית בהדרגה את כמות העיקול שיכול להיות ללהב באופן חוקי.
במשחק המודרני, הדגש על דיוק החבטה ביטל במידה רבה כל העדפה לעיקומי להב קיצוניים.
עם זאת, ההוקי עדיין שומר על חוקי מקל בלתי חוקיים, מה שהפך לגורם לוויכוח.
הטענה היא שמאחר ועקמומיות הלהב אינה מעניקה יתרון משמעותי, הענישה מיותרת.
בנוסף, מאמנים השתמשו בעונש "ציוד בלתי חוקי" ברגעי מפתח במשחקים כדי לנצח ביתרון מספרי ובמקרים מסוימים, להניף את המומנטום של סדרה שלמה, כולל גמר גביע סטנלי ב-1993.
עקומות מקל הוקי צברו פופולריות מאז התחלתם.
הקימורים נעים בין עקומות בוהן בעלת זווית חזקה לעיקומי עקב מעטי זווית, המשפיעים על התחושה של דסקית הוקי.
כל מותג מקלות הוקי יזהה את הקימורים עם כותרת מסוימת.
בנוסף, מותגים חולקים עקומות כדי להציע לשחקנים קווי דמיון תוך שימוש במקלות שונים.
לעיקול הלהב יש השפעה ישירה על יכולת החבטה, ההעברה ושליטת המקל.
שינוי העקומה מאיים על היכולת לפגוע בפינות שרגילים להכות, לבצע את המסירות הרגילות ולבצע את המהלכים שרגילים לבצע.
לכל עקומות מקל הוקי יש מידה מסוימת של לופט.
הדבר דומה לאופן שבו נראים טריז גולף, אבל במידה פחותה יותר.
להבי מקל הוקי עם פנים סגורות יעזרו לשמור על חבטות נמוכות ועוצמתיות, עם מהירות קו ישר יותר.
פנים מעט פתוחים, הם מעט יותר פתוחים מהאפשרות הסגורה, כך שהמקל עדיין יספק כוח רב בחבטות חזקות ובמקביל גם ייתן לשחקנים מספיק זמן לחבוט את הדסקית גבוה.
סוגי להבים פתוחים הם הפתוחים ביותר מבין השלושה.
דפוסי להבים עם פנים פתוחות נהדרות להעלאת הדסקית לאוויר מהר ככל האפשר באזורים צרים.
עקומות אמצע נמצאות בין עקומות בוהן לעקב ומשמשות לאיזון בין השתיים.
בגלל שרוב העיקול נמצא באמצע הלהב, מקלות הוקי עם דפוסי להב אלו מצוינים עבור שליטה על המקל, העברה ודיוק בכל סוגי החבטות, כולל חבטות גב יד.
עקומות בוהן הן להבים שרוב העיקול שלהם נמצא באזור הבוהן של הלהב.
דפוסי מקלות הוקי הרשומים כבעלי קימורי בוהן מועדפים לרוב על ידי חלוצים מכיוון שהם יאפשרו להם להרים את הדסקית במהירות ובקלות יותר במהלך חבטה במקומות צרים.
עקומות עקב הן להבים שיש להם יותר עקומה ליד הבסיס (או העקב) של הלהב ואילו האמצע והבוהן של הלהב ישרים יותר.
עקומות העקב משמשות בעיקר מגינים מכיוון שהן מסייעות לשפר את העוצמה ודיוק החבטה.
אין אורך להב 'סטנדרטי' (למשל, 8 אינץ' עבור להב קצר ו-9 אינץ' עבור להב ארוך).
המקסימום המותר לפי כללי NHL הוא 12.5 אינץ' מהעקב לקצה הלהב.
אורך הלהב יכול להשתנות מאוד בהתאם ליצרן - להב 'קצר' או 'ארוך' הוא מונח יחסי ויכול להשתנות בין חברות.
לעקומה המסוימת, או האיכויות שהתבנית תוכננה להן - למשל, טובה יותר לחבטה, לשליטה בדסקית, להעברה - תהיה השפעה על אורך הלהב.
להעניק לשחקן שליטה טובה יותר על הדסקית.
מבטיח שחרור יותר מהיר של הדסקית בחבטות חטף, מכיוון שיש לדסקית פחות מרחק לזוז באזור השחרור.
יוצר פחות מהירות בחבטות, מכיוון שלדסקית יש פחות זמן לצבור מהירות.
מעולים לשילוב של חבטות חזקות ושליטה על הדסקית.
תורמים למצות את מרב הכוח בחבטות, מכיוון שלדסקית יש יותר זמן להישאר קרוב לדסקית ולצבור מהירות.
מעניק שחרור מעט יותר איטי בחבטות, מכיוון שלדסקית יש יותר זמן לנוע לפני השחרור.
עוזר לקבל מסירות יותר בקלות, מכיוון שיש יותר מקום בלהב לקבל את הדסקית.
אחד העקומות הפופולריות ביותר במשחק כיום.
מעניק שליטה מעולה בדסקית, שחרורים מהירים ושליטה מעולה בחבטות.
הסוג שתופס הכי הרבה תאוצה בהוקי.
מעולה לגרירת הדסקית עם הבוהן, שחרורים מהירים והרמת הדסקית בחבטות.
עם להב מצוין לשליטה במקל, חבטות מפרק יד ושחרורים מהירים.
מצוין אף לחבטות גב יד.
עקומת אמצע מעולה, אפשרות לשחקנים להשתמש במגוון רב של חבטות.
גב יד, חטף מהיר ומפרק יד.
מצוין אף לשליטה במקל באזורים צרים.
מקלדת מחשב (מכונה בקיצור מקלדת או לוח מקשים) היא מקלדת (מערך קלידים) המשמשת כהתקן קלט להזנת תמליל (טקסט) אל המחשב.
במקלדת סטנדרטית יש כ-100 מקשים שונים.
יש מקשים עבור סימני אותיות, ספרות, פיסוק, סימנים אחרים (כמו "@" וכמו "$") ומקשי ניהול (כמו מקש ה-Ctrl, טאב ומקש Fn).
שרטוט מקלדת המחשב האנגלית-העברית המקובלת
הקלט המגיע למעבד המחשב מהמקלדת, ממופה למרחב כתובות בזיכרון המחשב.
בעת ההקלדה על מקש, מעבירה המקלדת אל המחשב, באמצעות מנהל ההתקן, "קוד מקש" (key code) או "קוד סריקה" (scan code) הייחודי רק לו.
לדוגמה, כאשר בעת השימוש במעבד תמלילים, המשתמש מקליד את האות A, המקלדת שומרת את הקוד המתאים בחוצץ מיוחד על המקלדת (במקרה זה קוד 30 או 00011110) ושולחת פסיקת מקלדת.
מערכת ההפעלה מקבלת את ההודעה על קיום מידע בחוצץ המקלדת, ומפעילה קבוצת פקודות שמהוות שגרת טיפול בפסיקת מקלדת.
לאחר שסיימה לקלוט את הקלט, השגרה מוחקת את המידע מחוצץ המקלדת, ומערכת ההפעלה מטפלת בתוכנו של קלט זה (לפי הפונקציונליות המצופה).
מקלדות אינן מעבירות קוד ASCII (קוד הממפה בין תווים לבין ייצוגם הפנימי במחשב), אלא קוד בינארי השונה ממקש למקש, ואינו תואם לקוד הבינארי של תווים במיפוי ASCII.
הדבר מאפשר בין היתר קיומם של מקשים מיוחדים (למשל F1), שאינם קיימים במיפוי ה-ASCII.
עבור כל הקשה המקלדת שולחת קוד פעמיים, פעם אחת עבור לחיצה על מקש ופעם שנייה עבור שחרור המקש, מאחר שתיתכן חשיבות לתזמון שחרור המקש ביחס לפונקציונליות הרצויה.
בפרט, ייתכן כי סדר לחיצת המקשים לא יהיה זהה לסדר השחרור שלהם.
ניתן להשתמש במקלדת גם לצורך קיצור פעולות שבאופן מסורתי נועדו להתבצע על ידי העכבר, על ידי הקלדה על שילוב מקשים מסוים (למשל, בפעולות גזור, העתק והדבק).
סדר האותיות הנפוץ במקלדת מחשב אנגלית קרוי QWERTY, והוא מבוסס על סדר שש האותיות השמאליות בשורה העליונה, שנקבע במכונת כתיבה בשנת 1870, עשרות שנים קודם לתחילת השימוש במקלדת מחשב.
במקלדת המחשב שתי מערכות מקשים לספרות - אחת מעל לאותיות, בדומה למקשי הספרות במכונת הכתיבה ואחת בצד ימין שמשמשת לקלט ספרות במצב Num Lock והסידור שלה מדמה מכונת חישוב.
הסיבה להכללת שתי מערכות ספרות היסטורית.
לפני עידן המחשב האישי היו בשימוש נרחב, לצד מכונות הכתיבה, מכונות חישוב שסיכמו טורי מספרים והדפיסו את החישוב על רצועת נייר צרה וארוכה.
בעלי עסקים ומנהלי חשבונות סיכמו מספרים בהקלדה מהירה בשיטה עיוורת.
כשהתחלפו מכונות החישוב שעל שולחנותיהם במחשבים, הם ציפו לקבל לוח מספרים כפי שהכירו: הספרה 1 מצד שמאל למטה, ו- 9 למעלה מימין (הפוך מסידור הספרות בטלפון).
בשנת 1928 הציג ד"ר אוגוסט דבוראק (August Dvorak) פריסת מקשים הקרויה על שמו, פריסת דבוראק.
פריסת הקלידים של דבוראק פותחה לאור העובדה שחלק מהאילוצים המרכזיים בפיתוח ה-QWERTY כבר לא התקיימו בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 ולכן היה נראה שאפשר לפתח פריסת קלידים ידידותית יותר למשתמש.
המחקרים הרבים על אודות פריסת דבוראק, שנעשו בעשרים השנים הראשונות להצעתה חיזקו את ההנחה שפריסה זו מוצלחת מה-QWERTY באופן משמעותי, משום שההקלדה עליה מהירה יותר, מעייפת פחות וקלה יותר ללמידה.
אולם, הציבור הרחב לא אימץ מעולם את פריסת דבוראק.
מחקרים מאוחרים יותר המעיטו במשמעות ממצאי המחקרים הראשוניים על אודות הפריסה של דבוראק.
היו חוקרים שצפו שפריסת קלידים אחרת מה-QWERTY ומזו של דבוראק תהפוך לפריסה המקובלת.
גם זה מעולם לא קרה.
משנת 1982 הכיר ארגון התקינה האמריקאי ANSI בפריסת המקשים של דבוראק וקיבל אותה כתקן עבור פריסה אלטרנטיבית למקלדות.
דבוראק גם פיתח שתי פריסות המיועדות לכתיבה ביד אחת.
אחת הפריסות האלה נועדה לאנשים שרק יד ימינם מתפקדת והשנייה לאנשים שרק יד שמאלם מתפקדת.
כל פריסות דבוראק זמינות לשימוש בגרסאות Windows החל מגרסה 98.
כל מקלדת מחשב שיש הבדל מהותי בינה לבין המקלדת הסטנדרטית מכונה "מקלדת חלופית".
יש לשים לב להבדל בין המושגים "מקלדת חלופית" ו"תחליפי מקלדת".
מקלדת חלופית חייבת להכיל מערך של קלידים גשמיים או קלידים וירטואליים ואילו תחליף מקלדת, כגון מערכת זיהוי קול, נועדו לאפשר לאדם לחבר תמליל על המחשב בלא שימוש במערך קלידים.
חלוצת המקלדות החלופיות הייתה המקלדת של דבוראק (הוזכרה למעלה) היא תוכננה לייעל עבודת מחשב רגילה שנעשית על ידי אדם חסר לקויות והתגלתה כבעלת יעילות מסוימת במניעת פציעות הקלדה.
מקלדות חלופיות למניעת פציעות הקלדה
מקלדות למניעת פציעות הקלדה (כמו עפרונות ארגונומיים) נקראות על פי רוב "מקלדות ארגונומית".
אולם המושג "מקלדת ארגונומית" בעייתי משום ש"ארגונומיה" פירושה הנדסת אנוש והשם הזה נותן את הרושם המוטעה לפיו רק מקלדות אלה עוצבו משיקולי הנדסת אנוש, כשלמעשה כל מקלדת מעוצבת בעזרת שיקולים כלשהם של הנדסת אנוש.
סוג זה של מקלדות הוא הסוג הנפוץ ביותר של מקלדות חלופיות.
מקלדות למניעת פציעות הקלדה נחשבות לפריט טכנולוגיה מסייעת אף על פי שיש בהן עניין גם לחלק מהאנשים חסרי הלקויות.
זאת משום שיש אנשים חסרי לקות, אשר יש להם נטייה לפתח פציעות הקלדה.
אנשים חסרי נטייה כזו לא זקוקים למקלדות מונעות פציעה.
חוקרים מתחום הריפוי בעיסוק סוברים כי מרבית פציעות ההקלדה מופיעות אצל אנשים שנוטים לחזור בדייקנות על פעולות שנעשות בתנוחה שאינה מומלצת.
אלו הן פציעות תנועה חוזרנית (Repetitive Strain Injuries) והנפוצה ביותר בין פציעות ההקלדה אלה היא תסמונת מנהרת שורש כף היד או תסמונת התעלה הקרפלית (Carpal Tunnel Syndrome).
המרפאים בעיסוק מתאימים למי שמקליד בתנוחה לא מומלצת, מקלדת מונעת פציעה על פי התנוחה הספציפית שבה הוא מקליד.
לא כל מקלדת מונעת פציעה מתאימה לכל אדם עם נטייה לפציעות הקלדה.
יש שלוש תנוחות הקלדה נפוצות שאינן מומלצות.
במרבית המקלדות למניעת פציעות הקלדה מופרדת קבוצת הקלידים המיועדים להקלדה בעזרת יד ימין מקבוצת הקלידים המיועדים להקלדה בעזרת יד שמאל .
כמו כן, למרבית המקלדות האלה יש משטח שאינו מישורי אלא מכופף.
המרפאים בעיסוק מאמינים שמקלדות ארגונומיות (ועכברים ארגונומיים או חלופיים) המותאמים היטב למשתמש, מפסיקים את התפתחות הפציעות והכאבים הקשורים בהקלדה, אם כי הדבר טרם הוכח מדעית.
אף על פי שפריסת המקשים של דבוראק הוכרה כבעלת יעילות מסוימת במניעת פציעות הקלדה, פריסה זו נדירה אפילו במקלדות למניעת פציעות הקלדה.
ברוב המקלדות למניעת פציעות הקלדה יש פריסת מקשים מקובלת.
יש אנשים עם פציעות הקלדה שעוברים לשימוש במערכת זיהוי קול במקום במקלדת כל שהיא.
אצל חלק מהאנשים האלה מתפתחות פגיעות תנועות חוזרניות בגרון.
ההנחה היא שפציעות אלה מתפתחות בשל העובדה שמערכת זיהוי קול של מחשב מאלצת את המשתמש לדבר באופן לא טבעי ומשום שפגיעות תנועות חוזרניות מופיעות אצל מי שיש לו נטייה לחזרתיות תנועתית מדויקת.
לכן מומלץ למי שחש, שמקלדת מונעת פציעה לא מועילה לו מספיק, לחלק את עבודת חיבור התמליל בין מקלדת מונעת פציעה לבין מערכת זיהוי קול.
אנשים שמתקשים בהקלדה על מקלדת רגילה יכולים להיות בעלי מוגבלות בגפיים העליונות, לקויי ראייה או בעלי מוגבלויות קוגניטיביות (כגון דיסגרפיה, תסמונת שלאחר אירוע מוחי, בעיות זיכרון).
מקלדות חלופיות לבעלי מוגבלויות הן סוג של טכנולוגיה מסייעת.
ניתן למיין את המקלדות החלופיות לתת-קבוצות באותו אופן שבו ממיינים פריטי טכנולוגיה מסייעת אחרים, כגון מיון לפריטים שמוכנים לשימוש עם קנייתם, פריטים שיש להתאימם לשימוש ופריטים שעוצבו עבור משתמש ספציפי.
מקלדות עם תוויות המודפסות בגדול ובצבעים בעלי ניגודיות גבוהה, ויכולות להקל על לקויי ראייה את ההקלדה, יכולות להשתייך לכל אחד משני הסוגים הראשונים.
ניתן לקנות מקלדות כאלה מן-המוכן וניתן לקנות מדבקות ולהתאים בעזרתן מקלדת רגילה.
עיצוב מקלדת עבור אדם מסוים הוא די נדיר כיום.
הוא יכול להיעשות, למשל, עבור אדם שאינו מצליח להזיז את אצבעותיו ומקליד בעזרת אגרוף.
אדם עם מגבלה כזו צריך מקלדת גדולה דמוית לוח מקשים של טלפון.
למקלדת כזו קוראים מקלדת אמביגיואית.
עיצוב מקלדת במיוחד עבור אדם מסוים היא מעשה די נדיר כיום משום שבמרבית המקרים אדם עם מוגבלות תנועה קשה יכול להקליד על מקלדת מסך וירטואלית בעזרת עכבר, עכבר חלופי או תחליף עכבר, יכול להשתמש במקלדת "אינטליקיז" (IntelliKeys) המתוכנתת לצרכיו, או להשתמש בתחליפי מקלדת כגון מערכת זיהוי קולי.
לא כל בעיה בהקלדה חייבת להיפתר דווקא בשינויים במקלדת עצמה.
ניתן להוסיף למחשב תוכנה וחומרה שעוזרים לאדם בעל מוגבלות להקליד טוב יותר.
ניתן גם לשנות את תפקוד המקלדת בעזרת לוח הבקרה של מערכת ההפעלה של המחשב.
דוגמאות לחומרה כזו הן זכוכית מגדלת למקלדת ושומר מקלדת.
שומר מקלדת הוא לוח פלסטי שקוף עם חורים שמושם על המקלדת כך שכל חור שלו נמצא מעל למרכז מקש של המקלדת.
שומר המקלדת אינו מאפשר לאנשים כבדי תנועה להניח אצבע בין המקשים וללחוץ בטעות על שני מקשי אותיות בו זמנית.
דוגמה לשינוי תפקוד של המקלדת על ידי לוח הבקרה של מערכת ההפעלה של המחשב היא הפעלת הפונקציה "מקשים דביקים" שמשחררת את המשתמש מהצורך ללחוץ על שני מקשים בו זמנית.
דוגמה לתוכנה שמשפרת את ההקלדה היא תוכנת משוב קולי לפעולת המקלדת.
תוכנה כזו יכולה, למשל, להקריא בקול רם כל מילה שהוקלדה מיד עם לחיצה על מקש הרווח.
משוב כזה יכול לעזור למקליד עם דיסגרפיה לוודא שהוא הקיש על מקשי האותיות בסדר הנכון.
תוכנות ספלר אינן מציעות הצעות תיקון רלוונטיות לשגיאות הקלדה שנובעות מסיכול אותיות בשל דיסגרפיה והמשוב הקולי יכול להבהיר למקליד הדיסגרפי בקלות מה הייתה שגיאתו.
תוכנות אחרות לסיוע בהקלדה הן תוכנות לחיסכון בהקלדה.
דוגמאות לתוכנות כאלה הן תוכנות להשלמת וחיזוי מילים ומשפטים (תמליל אוטומטי) ותוכנות להרחבת תקצירי מילים ומשפטים.
פריסת הקלידים של צ'ובאן (Chubon)
בשנת 1988 פרסמו צ'ובאן והסטר מחקר שמציג פריסת קלידים מותאמת לאנשים עם לקויות תנועה מגוונות.
הפריסה של צ'ובאן נועדה עבור מי שמקליד באצבע אחת או בעזרת מקל הקלדה הנאחז ביד או בפה, או רתום אל הראש או הזרוע.
ניתן להפוך מקלדת רגילה למקלדת עם פריסת צ'ובאן בעזרת החלפת הקלידים הגשמיים על של מקלדת רגילה ושינוי תכנות המקלדת במערכת ההפעלה של המחשב בעזרת תוכנה פשוטה.
סידור הקלידים של צ'ובאן מאפשר תנועה מינימלית על ידי ריכוז הקלידים השמישים ביותר במרכז המקלדת.
מקלדת צ'ובאן מוצעת לאנשים המקלידים עם מקל המוחזק בפיהם או קשור לראשם כדי לחסוך להם טלטלה של הראש.
דרך אחרת בה אנשים אלה יכולים לחסוך את טלטלת הראש היא שימוש במקלדת מוקטנת.
מקלדת מוקטנת דומה בכל למקלדת המקובלת אורכה.
סידור קלידים זה אינו זמין במערכת ההפעלה של המחשב וחברת מיקרוסופט ממליצה למי שמקליד באצבע אחת או במקל שישתמש באחת משתי הפריסות של דבוראק שעוצבו לאנשים שמקלידים בחמש אצבעות של יד אחת.
תוצאות מחקרם של צ'ובון והסטר אוששו שנית וביתר כוח בידי אנסון ועמיתיו
מקלדת ממברנה היא מקלדת מחשב אשר המקשים שלה הם לא נפרדים (או חלקים נעים) כמו רוב המקלדות האחרות, אלא הם רפידות לחץ עם קווי מתאר וסימנים מודפסים על משטח שטוח וגמיש אשר מצופים במעגלים אלקטרוניים, הנלחצים זה לזה בעת ההקשה.
למשתמש במקלדת זו קשה לקבל חיווי פיזי האם אכן המקש נלחץ.
האינטליקיז היא מקלדת ממברנה שגודל הקלידים בה, סידורם/פריסתם, זהותם, מספרם וחזותם ניתנים לשינוי.
מקלדת זו מומלצת למשתמשים הבוחרים בפתרון זול יותר מהזמנת מקלדת המעוצבת אישית לצרכיהם ועבור מחשבים ציבוריים שיש להם משתמשים שונים בעלי לקויות מגוונות.
דוגמאות למחשבים כאלה הם מחשבים של ספריות ציבוריות ושל בתי ספר.
האינטליקיז נמכרת בעיקר עבור מחשבים בכיתות חינוך מיוחד ומשמשת בהן גם כפריט הנגשה למחשב וגם כפריט טכנולוגיה לימודית.
משטח ההקלדה של האינטליקיז הוא קרום פלסטי שתחתיו יש חיישני מגע רבים.
תכנות המקלדת מגדיר אזורים שונים של קרום זה כקלידים.
אחרי שינוי התכנות יש להדפיס נייר עם שרטוט האזורים המוגדרים כקלידים ולכסות את משטח ההקלדה בעזרתו.
השרטוט ניתן להתאמה לצורכי הראיה והקוגניציה של אנשים עם לקויות.
ניתן לשמור בזיכרון המחשב כל תכנות שנעשה לאינטליקיז ואין צורך לעצב את האינטליקיז פעמיים לצורכי אותו אדם.
האינטליקיז מגיעה עם שבע פריסות קלידים שונות המוכנות מראש.
החסרונות של האינטליקיז בהשוואה למקלדת המקובלת הם המקום הרב שהיא תופסת על שולחן העבודה והמחסור במשוב תחושתי לאצבעות, לכן היא אינה מאפשרת הקלדה בלא מבט על המקלדת.
מקלדת מרקע וירטואלית היא שרטוט של מקלדת שנמצא על מסך המחשב ומאפשר הקלדה על שרטוטי הקלידים שבו, בעזרת ממשק השליטה של הסמן.
כאשר ממשק השליטה של הסמן עכבר המחשב הרגיל או מסך מגע, המקלדת הווירטואלית יכולה להואיל לחיסכון במקום שהיה תפוס על ידי המקלדת הגשמית ויכולה לעזור לאנשים שתחום ראייתם צר וקשה להם להביט הן במקלדת והן במרקע בו זמנית.
ממשק השליטה בסמן יכול להיות גם מכשיר טכנולוגיה מסייעת שעוצב במיוחד עבור אנשים עם לקויות תנועה.
מחשב שמותקן בו מסך מגע כתחליף עכבר ומותקנת בו מקלדת מסך וירטואלית הוא פתרון מקובל עבור עבודה בסביבה בה קשה להתרכז או בסביבה בה חסר מקום.
מחשב שיש לו מסך מגע חוסך את המקום של העכבר והמקלדת הרגילים וחוסך מאדם שסביבת העבודה שלו דורשת ריכוז רב את הצורך להתרכז גם במסך, גם במקלדת וגם בעכבר.
דוגמאות לסביבת עבודה בה קשה להתרכז הן חדר ניתוח ומסוק קרב.
אם חייבים להתעסק עם מחשב באמצע ניתוח או באמצע קרב, עדיף להביט ולהתרכז במסך המחשב בלבד.
מסוק קרב הוא גם דוגמה טובה לסביבת עבודה שבה אין מקום למקלדת רגילה ולמשטח לעכבר.
דוגמאות נוספות לסביבות עבודה בהן חסר מקום למקלדת ועכבר הן דוכן מידע למבקרים במוזיאון או בקניון.
בקניונים ובמוזיאונים יש צורך לנצל מקסימלית את שטח הרצפה ובדוכני מידע ממוחשבים במקומות כאלה המשתמש עומד ליד מסך מחשב המוצמד לקיר.
דוגמה אחרת לסביבת עבודה דלת מקום היא כיסא גלגלים ממונע.
אדם עם לקות תנועה קשה שצריך לקחת איתו את המחשב שלו מקום למקום ומתקשה להרים מחשב נייד, יעדיף לקבע את המחשב אל כיסא הגלגלים שלו.
כיסא גלגלים צריך לעבור בקלות דרך דלתות ומסדרונות ולכן מחשב שמחובר אליו לא יכול לתפוס מקום רב.
בניגוד לתחליפי עכבר אחרים ובניגוד לעכברים ולעכברים חלופיים, מסך מגע מאפשר הקלדה על המקלדת המסך הווירטואלי בכל עשר האצבעות.
החיסרון של הקלדה על מקלדת מסך וירטואלית בעזרת האצבעות על מסך מגע, לעומת הקלדה על מקלדת מסך וירטואלית בעזרת העכבר הוא שהקלדה בעזרת האצבעות דורשת מקלדת מסך וירטואלית בממדים הדומים למקלדת רגילה.
מקלדת מסך וירטואלית המופעלת על ידי מסך מגע תופסת כחצי מהמסך.
עכברים חלופיים ותחליפי עכבר אחרים להקלדה על מקלדת מסך וירטואלית מועילים לרוב רק לאנשים עם לקויות.
במקלדת האקורדים החד ידנית ישנם חמישה מקשים בלבד (בחלק מהגרסאות שלה יש מעט יותר מקשים).
במקלדת זו לחיצות על צירופי קלידים שונים מחליפים לחיצות על קליד בודד של המקלדת הרגילה.
מספר הצירופים האפשריים של 5 קלידים הוא 2 בחזקת 5 פחות אחד (31).
אולם אם מחליפים לחיצה על קליד בודד של מקלדת רגילה בשתי לחיצות רצופות של צירופי קלידים במקלדת האקורדים החד ידנית, מספר הצירופים האפשריים עולה ל-31 בריבוע (961).
מקלדת זו היא בגודל כף יד ומאפשרת ליד להיות בתנוחה המומלצת על ידי המרפאים בעיסוק בזמן ההקלדה.
היא מאפשרת גם הקלדה בלי הזזה של האצבעות בין קליד לקליד משום שלכל אצבע יש קליד בודד עליו היא לוחצת.
מקלדת זו עוצבה במטרה לעזור בסביבות עבודה בהן אין מקום למקלדת רגילה, לחסוך את הזמן בו האצבעות עוברות מקליד אל קליד, להועיל במניעת פציעות הקלדה ולעזור לאנשים עם לקויות היכולים להקליד רק ביד אחת.
אולם הצורך לזכור כל כך הרבה צירופי קלידים הפך את מקלדת זו למאוד לא אטרקטיבית.
מקלדת האקורדים החד ידנית, בדומה למקלדת עם פריסת הקלידים של דבוראק היא מקלדת מפורסמת אך דלת שימוש.
תחליף מקלדת הוא כל מערך תוכנות וחומרות המאפשר לחבר תמליל על המחשב בלא מקלדת גשמית ובלא מקלדת וירטואלית.
תחליף המקלדת השמיש ביותר הוא מערכת זיהוי דיבור.
תחליף מקלדת אחר הוא הקלדת קוד מורס בעזרת מתג.
תחליף מקלדת זה אינו פופולרי בשל איטיותו והמאמץ המנטלי שהוא דורש.
אנשים שנאלצים להפעיל את המחשב בעזרת מתגים בודדים (לרוב בגלל לקות תנועה קשה) מעדיפים להפעיל עם המתגים מערכת סריקה שהיא למעשה תחליף עכבר.
בעזרת מערכת הסריקה הם מפעילים מקלדת וירטואלית.
יש מקומות בהם מתויגים המתגים להפעלת מחשב כתחליף למקלדת.
תיוג זה נכון באופן חלקי מאוד.
סטיב ווזניאק, ממייסדי חברת אפל, טען בראיון כי הסיבה לכך שרוב האנשים נשארים עם מערכת ההפעלה חלונות ולא עוברים למקינטוש, היא אותה סיבה שהאנשים אינם עוברים לפריסת דבוראק.
סרטי ג'יימס בונד עשו שימוש פעמיים במקלדות חד-ידניות: בסרט גולדן איי (1995) על ידי פורץ מחשבים רוסי (שוחק על ידי אלן קאמינג), ובסרט מחר לנצח (1997) על ידי איל-הון בינלאומי (שוחק על ידי ג'ונתן פרייס).
מקלדת אלקטרונית, המכונה לפעמים קלידים, אורגנית או אורגן, היא שם כולל למספר כלי נגינה ממשפחת כלי המקלדת שהעיקרי שבהם הוא סינתיסייזר בעל מקלדת.
לעיתים היא מכונה בטעות אורגן חשמלי, אך זהו כלי נגינה שונה.
המונח "מקלדת אלקטרונית" משמש לעיתים רבות לתיאור כללי של כלי נגינה אלקטרוניים עם מקלדת מוזיקלית.
בקבוצה זו נכללים פסנתרים אלקטרוניים, פסנתרים דיגיטליים, סינתיסייזרים ודוגמי צלילים.
בדרך כלל מתייחסים אל הסינתיסייזרים ואל דוגמי הצלילים המקצועיים כ"מקלדת", ואילו הסוגים הזולים מכונים "אורגנית".
בניגוד לפסנתר שבו הצליל מופק כתוצאה מהקשה של פטישים על מיתרים, במקלדת האלקטרונית ההקשות נקלטות על ידי חיישנים, אותות ההקשה מועברים למערכת אלקטרונית אשר מפיקה בהתאם להקשות אות חשמלי (אנלוגי במערכות הישנות, דיגיטלי בחדשות יותר) המבטא את הצליל.
האות החשמלי מועבר דרך מגבר אל הרמקולים המפיקים את הצליל הסופי.
המערכת האלקטרונית שבמקלדת מתרגמת את ההקשות לצלילים באחת משתי צורות:
באמצעות דגימות (סימפול) - המערכת מכילה בזכרונה הקלטות של כל הצלילים שהיא עשויה להפיק.
בעת לחיצה על אחד הקלידים, המערכת משמיעה הקלטה של הצליל המתאים מתוך ההקלטות שבזכרונה.
הזיכרון מכיל הקלטות לגבי כל קליד וקליד, ולכן מקלדת המדמה פסנתר בן 88 קלידים תכלול לפחות 88 הקלטות שונות (הקלטה לכל קליד).
הקלטות נוספות עשויות להידרש אם המקלדת מתוכננת כך שתוכל להפיק צלילים של כלים נוספים, וכן אם היא פועלת בשיטת סטריאו.
הצליל בזיכרון המקלדת עשוי להיות צליל של פסנתר כנף עתיק או צליל של כינור או של כלים אחרים, הכול בהתאם למה שהקליטו בוני הכלי.
כלים הפועלים בשיטה זו מכונים דוגמי צלילים.
דוגמה לכך הוא אבי טכנולוגיית הדגימה - המלוטרון.
בהפקה מלאכותית (סינתוז) - מעבד משוכלל בתוך המקלדת יודע לדמות צלילים שונים על ידי הרכבתם בצורות שונות.
עבור כל "כלי" שהמעבד יכול לדמות מוגדרים מראש מספר פרמטרים הקובעים את מבנה הצליל שיופק.
הצלילים המופקים עשויים להיות דומים לצלילים של כלים מוזיקליים שונים (לדוגמה פסנתר) אך ניתן גם ליצור באותו אופן צלילים שאינם דומים לאף כלי מוזיקלי מוכר.
כלים הפועלים בשיטה זו מכונים סינתיסייזרים.
חלק גדול מן המקלדות המודרניות כולל גם צג דיגיטלי הנותן חיווי אודות הכלי שנבחר, התו שנוגן וכו'.
כמו כן קיימים בהן כפתורים שונים המשמשים לבחירה ושליטה על האופציות השונות.
המקלדת האלקטרונית משמשת במקרים רבים כתחליף לפסנתר.
להלן סקירה של יתרונותיה וחסרונותיה ביחס לפסנתר:
בשונה מפסנתר, שלו יש 88 קלידים (7 אוקטבות ורבע), למקלדות האלקטרוניות יש תכופות פחות קלידים, ורק ליקרות מביניהן יש מספר כזה של קלידים.
מבחינת איכות השמע - עשוי להיות דמיון רב מאוד בין הצלילים שמפיקה המקלדת האלקטרונית לצלילים של הכלים אותם היא מחקה, אולם במקלדות זולות איכות הצליל עשויה להיות לא מספקת.
איכותו ונאמנותו של הצליל תלויות בטכנולוגיית הסינתיסייזר (במקלדות מסנתזות) או באיכות הדגימות (במקלדות מסמפלות) וממילא גם במחירה של המקלדת.
מקלדות יקרות המפיקות צלילים איכותיים ביותר הן, למשל, הדגמים PA5X של חברת KORG ו-genos 2 של חברת ימאהה, וכן tyros 5 של חברת ימאהה או pa4x, שמחירם מאמיר לעיתים לסכום של 20,000 ש"ח.
בפסנתר, המורכב ממיתרים ופטישים פיזיים, ניתן לנגן בדרכים שונות המפיקות צלילים בעלי אופי שונה בהתאם לטכניקת הנגינה, מעבר להבדלים בעוצמה בין צלילים.
מקלדת המדמה צליל של פסנתר מתייחסת רק לעוצמת הצליל ומשכו, אך אינה מסוגלת להפיק איכויות שונות של צליל, ולכן צליליה יישמעו "מכניים" יותר.
ניתן לשלוט על עוצמת הצלילים המופקים מן המקלדת באמצעות כפתור ואף להאזין לה באוזניות מבלי להפריע לסובבים.
המקלדת קלה יותר מן הפסנתר ושוקלת מספר קילוגרמים מועט (בדרך כלל פחות מעשרים קילוגרם), ולכן אפשר לנייד אותה ממקום למקום בקלות.
רוב המקלדות זולות יותר מפסנתר.
כיוון שהפלט שמפיקה המקלדת הוא אלקטרוני, ניתן להקליטו באמצעים אלקטרוניים ביתר קלות.
אפשרות לשילוב עם מחשב בתקן MIDI, או בתקנים מתקדמים יותר.
בדרך זו ניתן להעביר מהמקלדת לשם עיבוד, עריכה וסימפול במחשב או בהתקן אחר.
במקלדות המשלבות סינתיסייזר, או תחנת-עבודה ניתן לערוך צלילים וליצור קולות חדשים.
אפשרות לליווי של כלים נוספים (בשליטת המערכת האלקטרונית) בעת הנגינה (תכופות ליווי של תופים).
כך מהווה המקלדת "תזמורת של כלי אחד".
אפשרות לדימוי כלים שונים מפסנתר, לדוגמה עוגב, כינור, גיטרה, חליל ועוד.
כך אפשר להיעזר בידע התפעולי שנרכש על המקלדת לשם חיקוי צלילים של כלים אחרים.
תחזוקת הפסנתר יקרה ודורשת יותר משאבים - על-מנת לשמור על הפסנתר במצב טוב יש לבצע כיוון לעיתים תכופות, דבר הנעשה על ידי מכוון מקצועי.
בנוסף, יש משמעות רבה למיקום הפסנתר, ולנזקים הנגרמים לו באופן יחסי למקלדת אלקטרונית (נזקי מזג-אוויר, פגיעות בעץ, שריטות וסדקים).
מקלדות אלקטרוניות משוכללות מציעות גם יתרונות נוספים ביחס לפסנתר:
אפשרויות להקלה על הנגינה - המקלדת עשויה להציע שיטות המקלות על ביצוע הנגינה, לדוגמה הקשה על תו בודד שמדמה הקשת מספר קלידים בפסנתר (ביצוע אקורד בלחיצה בודדת).
אפשרויות ללימוד עצמי - המקלדת עשויה להציע עזרים ללימוד הנגינה - החל מתצוגה הכוללת אינדיקציה לתו המתנגן באותו רגע, ועד למערכת לימוד משוכללת שבה היא משמש כ"מורה אלקטרוני".
אפשרות להקליט את היצירות, לזיכרון המקלדת או לאמצעי אחסון חיצוני, כולל לפעמים אפשרות נוחה ליצירה המערבת מספר כלים בו זמנית.
חלק מהמקלדות האלקטרוניות מציעות שיפורים שנועדו לפצות על החסרונות הקיימים בהן ביחס לפסנתר:
בכל המקלדות האלקטרוניות המודרניות יש חיישנים החשים את עוצמת הנגיעה על הקליד, ומפיקים צליל בהתאם לעוצמת הלחיצה.
בכך הן מדמות את הפסנתר בצורה טובה יותר ונשמעות פחות "מכניות".
מקלדות אחרות ולרוב יקרות יותר, מצוידות במנגנון פטישי בדומה לפסנתר אשר מעניק תחושת מגע אמיתי של פסנתר.
מנגנונים אלו קיימים בשתי תצורות שונות:
זהו המנגנון המחקה בצורה הטובה ביותר את מגע הפסנתר.
מקלדות המצוידות במנגנון זה הן Roland Rd-700, Yamaha DGX-620, Yamaha P-250 ועוד.
מנגנון זה אשר נמצא בחלק מצומצם למדי מבין המקלדות מאופיין בכך שמדמה את מגע הפסנתר באופן חלקי.
הסיבה לייצור מקלדות עם מנגנון מסוג זה נעוצה בעובדה שמקלדות בעלות קלידים שקולים לחלוטין יקרות מאוד וגם כבדות מאוד.
מקלדת המצוידת במנגנון מעין זה היא Roland RD-170.
במקלדת בדרך כלל מסך דיגיטלי מואר עם חמשה עליו, וכך כשנוגעים בקליד במקלדת, החמשה יראה את התו.
יצרנים מפורסמים של מקלדות אלקטרוניות
מקלארן F1 היא מכונית-על של חברת מקלארן אוטומוטיב, ולמעשה מכונית הכביש הראשונה של החברה.
למכונית שלושה מושבים קדמיים בשונה מכל מכוניות הספורט המוכרות עד כה, והיא בנויה בתצורת קופה, ונמכרה בכ-640,000 ליש"ט, שווים של רכבים אלו בשנים האחרונות נסק ועומד על 8 מיליון עד 20 מיליון דולר תלוי במצבה ובהיסטוריה שלה.
המכונית עוצבה על ידי גורדון מארי שמעצב את רוב המכוניות של הקבוצה עבור הפורמולה 1.
מנוע 6 הליטרים (12 צילינדרים) של ה-F1 עוצב ונבנה על ידי ב.מ.וו ומספק מקסימום ב-7400 סל"ד.
ב-1998 דגם זה שבר את שיא העולם למכונית הסדרתית המהירה ביותר עם הגעה למהירות מרבית של , אך כיום המכונית SSC Tuatra RS של חברת SSC האמריקאית מחזיקה בשיא המהירות (532 קמ"ש).למעשה ה-F1 ממשיכה להחזיק בשיא המהירות למכוניות סדרתיות בעלות מנוע עם יניקה טבעית.
בסה"כ יוצרו 107 דגמים שונים של F1:
5 F1 LM - ועוד אב טיפוס אחד.
2 F1 GT - ועוד אב טיפוס אחד.
סה"כ 72 מכוניות כביש תקניות, 7 אבות טיפוס ו-28 מכוניות למטרות מרוץ.
מקלובה היא תבשיל אורז עם בשר או עוף וירקות ערבי לבנטיני מסורתי.
את המקלובה מכינים כך שהירקות והבשר מתבשלים בתחתית הסיר, כשמעליהם שכבת אורז המתבשלת תוך ספיגת טעמי השכבה שמתחתיה.
בעת ההגשה הופכים את הסיר על מגש עגול (ומכאן השם 'מקלובה'), כך שמתקבל "תל" מעוצב של אורז שמעליו הבשר והירקות.
לרוב מכינים את התבשיל מבשר כבש או עוף, חצילים, כרובית, עגבניות וירקות שונים כגון קישואים, תפוחי אדמה ובצל, ואגוזים (קשיו, שקדים וכדומה).
המאכל נודע כתבשיל ביתי במטבח של ערביי ארץ ישראל שהוא חלק מהמטבח המזרח-תיכוני, אם כי הוא נפוץ גם במטבח הסורי והצפון-אפריקאי.
האזכור המוקדם ביותר של המנה נמצא בספר בישול מהמאה ה-13, "כִּתאבּ אל-טַבִּיח'" (ספר המנות), שנכתב על ידי מוחמד בגדאדי בתקופת הח'ליפות העבאסית.
מֶקֶלֶה (באמהרית: መቐለ, בתיגרינית: መቀሌ) היא עיר ומחוז במדינת תיגראי שבאתיופיה.
מקלה היא גם הבירה של תיגראי וביתה של משלחת האו"ם לאתיופיה ולאריתריאה.
העיר נמצאת כ-650 קילומטרים צפונית לבירה אדיס אבבה.
מקלה נוסדה במאה ה-13. אף על פי כן, החלה תקופת השגשוג של העיר רק במאה ה-18, לאחר שהוכתר יוהנס הרביעי לקיסר אתיופיה.
יוהנס הרביעי בחר את מקלה כמקום מושבו העיקרי ובנה את ארמונו בעיר ב-1880. הארמון נשאר שלם וכיום משמש כמוזיאון, בו מוצגים המיטה המלכותית, שמלה טקסית, רובים ושלל אוספים יקרי ערך.
ציוני דרך ראויים לציון אחרים כוללים את הכנסיות מקלה באט מאנגיסט, מקלה ייאסאס באט קריסטיאן, מקלה מאריאם באט קריסטיאן, מקלה סאלאסי באט קריסטייאן ומקלה תקלה היימנות באט קריסטיאן.
בזמן הרעב של 1984 נודעה מקלה לשמצה בשל "מחנות הרעב" הפזורים סביבה.
מאז הפלת החונטה הצבאית האתיופית גדלה העיר והפכה לאחד המרכזיים הכלכליים הראשיים באתיופיה.
נמל תעופה בינלאומי חדש, על שם אלולה אבא נגה נפתח לאחרונה.
במאי 2000 נוסדה אוניברסיטת מקלה על ידי איחודם של המכללה לעסקים במקלה והמכללה האוניברסיטאית של מקלה.
ב-5 ביוני 1998, בזמן מלחמת אתיופיה-אריתריאה, הפציץ חיל האוויר של אריתריאה את בית הספר אידאר שבמקלה.
במקום הוקמה מצבת זיכרון להנצחת האירוע.
מקלו הוא ההר החמישי בגובהו בעולם, בגובה 8,462 מטר מעל גובה פני הים.
מקלו נמצא כ-22 ק"מ ממזרח להר אוורסט, על הגבול שבין נפאל לטיבט.
זוהי פסגה מבודדת שצורתה פירמידה ריבועית.
להר מקלו שתי פסגות משניות: קנגצ'ונגצה, או מקלו II, בגובה 7,678 מטר נמצאת כ-3 ק"מ בכיוון צפון-צפון-מערב לפסגה הראשית.
צ'ומו לונזו, בגובה 7,804 מטר נמצאת כ-5 ק"מ מצפון-צפון-מזרח לפסגה הראשית, ומחוברת באוכף בגובה 7,200 מטר לפסגת קנגצ'ונגצה.
הניסיון הראשון להעפיל לפסגת מקלו נעשה על ידי משלחת אמריקאית באביב שנת 1954. הטיפוס נעשה מן הרכס הדרום מזרחי לפסגה, אולם בגובה 7,100 מטר נאלצה המשלחת לסגת עקב סופות בלתי פוסקות.
במקביל ניסתה אף משלחת ניו זילנדית, בתוכה סיר אדמונד הילרי להעפיל להר, אולם אף היא נכשלה עקב פציעות ומחלות.
ב-22 באוקטובר 1954 העפילה משלחת חלוץ צרפתית לפסגת הקנגצ'ונגצה וב-30 באוקטובר לפסגת הצ'ומו לונזו.
ב-15 במאי 1955 העפילה לראשונה משלחת צרפתית לפסגת המקלו.
הטיפוס להר נעשה מן המורד הצפוני והרכס הצפון מזרחי, על האוכף שבין מקלו לבין קנגצ'ונגצה.
מסלול זה הפך להיות המסלול המועדף על מטפסים להר.
ההעפלה הראשונה מן המורד הדרום מזרחי נעשה על ידי משלחת יפנית ב-23 במאי 1970. בחודש מאי 1971 הצליחה משלחת צרפתית להעפיל להר מן המורד המערבי, הדורש מיומנות טכנית גבוהה.
ב-27 בינואר 2006, או בסמוך למועד זה, נעלם על ההר המטפס הצרפתי ז'אן-כריסטוף לאפייל בעת שניסה להיות הראשון להעפיל להר בחורף.
מקלו נחשב לאחת מן הפסגות מעל 8,000 מטר הקשות יותר להעפלה ונמנה עם ההרים הקשים ביותר להעפלה בעולם.
ההר ידוע לשמצה בזכות מדרונותיו החדים והחשופים לפגעי מזג האוויר.
השלב האחרון בטיפוס לפסגה דורש טיפוס טכני קשה על סלע חשוף.
מקלו הוא ההר היחיד בתחומי נפאל שגובהו מעל 8,000 מטר ואשר עדיין לא הגיעו לפסגתו בעונת החורף.
מקלדת דבוראק או פריסת הקלידים של דבוראק היא פריסת קלידים במקלדת כתיבה אנגלית על פי סדר שהציע אוגוסט דבוראק (August Dvorak) בשנת 1928, במטרה לאפשר להקלדה להיות מהירה יותר ופחות מעייפת מההקלדה על פריסת הקלידים האנגלית המקובלת, ה-QWERTY.
דבוראק היה דוקטור לחינוך וקצין בכיר בחיל הים האמריקני.
סדר קלידים שהציע שונה מהסדר האנגלי הנפוץ, הקרוי QWERTY.
ה-QWERTY עוצב עבור מכונות כתיבה מכניות וההתחשבות באילוצים הטכניים של מכונות אלה היו גורם מרכזי בעיצובו.
הקשה על כל קליד במכונות המכניות הפעילה מנוף.
מנופים של קלידים קרובים שהוקשו בזה אחר זה נטו להתנגש זה בזה, להיתפס זה בזה ולאלץ את המקליד להפסיק את עבודתו ולשחרר את המנופים.
על כן פריסת QWERTY עוצבה במטרה להקטין את הסיכוי שקלידים קרובים יוקשו בזה אחר זה.
בפריסת קלידי מכונות הכתיבה החשמליות, ששווקו לראשונה בסוף שנות העשרים של המאה העשרים, לא היה צריך להתחשב בבעיות הטכניות אלה.
דבוראק סבר ששיווק מכונות הכתיבה החשמליות נותן הזדמנות לשנות את סדר המקשים המקובל כך שהאדם המשתמש במקלדת יוכל להקליד באופן יעיל יותר.
בעשרים השנים הראשונות להצעת הפריסה של דבוראק נערכו מחקרים רבים על אודותיה.
מחקרים אלה חיזקו את ההנחה שפריסה זו מוצלחת מה-QWERTY באופן משמעותי.
אף על פי כן, הציבור הרחב לא אימץ אותה מעולם.
בשנת 1943 פרסם דבוראק מאמר שבו טען כי לפריסה שלו יש יתרון על ה-QWERTY במהירות ודיוק ההקלדה, בקלות למידת ההקלדה ובמניעת עייפות וכאב מהמקליד.
דבוראק סקר במאמר הן עקרונות הנדסת אנוש והן ממצאים המעידים על היתרון שבפריסת לוח המקשים שלו.
הממצאים היו משלושה סוגים: אנשים שניצחו בתחרויות הקלדה בזכות שימוש בפריסה שלו, קורסי הקלדה שהתקצרו בזכות הלמידה המהירה של הקלדה על לוח מקשים עם פריסה זו ועבודת דוקטורט שנעשתה בנושא.
מחקרים שנעשו בשנת 1944 בחיל הים האמריקאי קבעו שהכתיבה על מקלדת דבוראק מהירה בצורה משמעותית מכתיבה על מקלדת QWERTY, ושהדרך בה אצבעותיו של מי שמשתמש בטכניקת ההקלדה הקרויה "הקלדה עיוורת", עוברות על פני המקשים, קצרה פי 12 בדבוראק מב-QWERTY.
אולם, לאחר זמן נתברר שהאחראי הראשי של המחקר היה לא אחר מאשר ד"ר דבוראק, ששירת כרב-סרן בחיל הים, דבר שגורע מאמינותו של המחקר.
מחקרים מאוחרים יותר, עצמאיים ובלתי תלויים, הראו שאחרי אימון של כמה שבועות, הכתיבה על מקלדת QWERTY ועל מקלדת Dvorak דומות במהירותן (עבור טקסטים סטנדרטיים) ושפריסתו של דבוראק מזרזת את מהירות ההקלדה בהשוואה לפריסת QWERTY בפחות מעשרה אחוזים.
עם זאת, הובהר באופן חד-משמעי שהדרך שעוברות האצבעות אכן קטנה יותר בדבוראק, ועומדת ביחס של כמעט 3:2 לטובת דבוראק.
עובדה זו מציבה את פריסת הקלידים של דבוראק כאמצעי ראוי להתמודדות עם פציעות ההקלדה.
פציעות הקלדה הפכו לרווחות אצל אנשים שמקלידים שעות רבות ביום, הנפוצה שבהן היא תסמונת מנהרת שורש כף היד (Carpal Tunnel Syndrome).ועדיין, אנשים רבים אינם מחליפים בין הפריסות.
ייתכן שהם מפחדים להחליף בין הפריסות משום שעשוי להיווצר להם בלבול עם הפריסה הרגילה, או שהם יפסידו זמן עבודה יקר עד שיתרגלו להקליד מהר עם הפריסה החדשה ויצא שכרם בהפסדם.
ישנם הטוענים על סמך ניסיונם האישי שהאמונה שייווצר בלבול ולכן לא כדאי לנסות להחליף, איננה נכונה ובקלות אפשר להתרגל לשתי פריסות מקשים.
בשנת 1972 פרסם מרטין סקירה מחקרית וחוות דעת על פריסת דבוראק לאור הצפי שמכונות הכתיבה יוחלפו על ידי מחשבים אישיים ושמשימות ההקלדה יפסיקו להיות נחלתן הכמעט בלעדית של המזכירות.
מרטין סקר את המחקרים שנעשו עד 1972 המשווים את הפריסות וצפה החלפה קרובה של הפריסה המקובלת של הקלידים מפריסת QWERTY לזו של דבוראק או לפריסה דומה לה.
מרטין הציע גם כמה שינויים למקשים שאינם מקשי אותיות במקלדות המחשב שהיו מקובלות לפני שהמחשב האישי הפך לנפוץ.
מרטין הציע למשל להפוך את מקש האנטר ממקש התופס את מקומם של שני מקשים בשתי שורות (4 סך הכל) למקש התופס את מקומם של שני מקשים בשורה אחת.
הצעתו זו של מרטין התקבלה אבל פריסת דבוראק נותרה נדירת שימוש.
בשנת 1986 פרסם דלסנדרו סקירה מחקרית על המשך חקירת פריסת דבוראק וחוות דעת על יתרונותיה של פריסה זו על פני הפריסה המקובלת.
דלסנדרו טען שהציבור התרגל ל-QWERTY ושרק התערבות ממשלתית תעזור בשינוי הרגל זה ומעבר לפריסת דבוראק שלדעתו המקצועית היא מוצלחת יותר.
דלסנדרו דיווח גם על התחלת מאמץ של ממשלת ארצות הברית להנחלת השימוש בפריסה של דבוראק, ומנה רשויות ממשלתיות שהורו לעובדיהן להקליד רק בה.
נכון לשנת 2008 אפשר להסיק שאם הדיווח על המאמץ הממשלתי לא היה שגוי, אז המאמץ הממשלתי הזה נכשל משום שהפריסות לא הוחלפו.
מִקְלֶדֶת היא מערך של מקשים המצוי במכשירים המשמשים לכתיבה, ודרכו מעביר האדם תמליל שהוא מחבר אל המכשיר.
במקלדת ישנם מקשים המשמשים לכתיבה של אותיות, ספרות וסימנים נוספים.
בחלק מהמכשירים, לצד מקשים אלה, ישנם מקשים שאינם משמשים לכתיבת סימנים, כגון מקשי השיפט, הרווח והאנטר במקלדת המחשב.
ראשיתה של המקלדת במכונת כתיבה.
מכשירים נוספים הכוללים מקלדת הם טלפרינטר, טלקס, מכונות הצפנה (כדוגמת אניגמה), קופה רושמת וכדומה.
מהרבע האחרון של המאה העשרים הפך השימוש במקלדת ליומיומי עם שילובה במחשב האישי (כמקלדת מחשב), בטלפון בלקברי, בסמארטפון, במחשב לוח ועוד.
להקלדה מהירה משמשת הטכניקה הקרויה הקלדה עיוורת בה מקלידים מבלי להסתכל על המקלדת, אם כי רבים משתמשים במקלדת ללא ידיעת טכניקה זו.
במכונת כתיבה, לחיצה על מקש המקלדת מפעילה מנוף להטבעה מיידית של סימן (אות, ספרה וכו') על גבי נייר.
בגרסאות מתקדמות של מכונת כתיבה לא נדרש כוח פיזי להפעלת המנוף, משום שזה הוחלף במנוע חשמלי.
במכונות אחרות הכוללות מקלדת, לחיצה על מקש אינה משמשת להטבעה מיידית של סימן על גבי נייר, אלא לשידורו באמצעות קו תקשורת למכונה מרוחקת המשמשת להדפסת השדר, או להעברת הסימן למחשב, להמשך עיבודו.
מכונות נבדלות זו מזו במערך המקשים שלהן (שממנו נגזר סט הסימנים שניתן להקליד באמצעותן) ובעיצוב המקלדת.
בחלק מהמכשירים המקלדת היא רכיב נפרד, המחובר בכבל (או בתקשורת אלחוטית קצרת טווח) אל חלקו העיקרי של המכשיר, ובאחרים המקלדת היא חלק אינטגרלי מהמכשיר.
במקלדות מחשב, למשל, ניתן למצוא את שתי הווריאציות.
ישנם מכשירים שבהם, בדרך כלל, נדרשת הקשה על מקש יחיד כדי להקליד סימן אחד וישנם מכשירים, כמו מכונת כתיבה לכתב ברייל, שבהם רוב הסימנים מתקבלים מצירופי מקשים.
עיצוב המקלדת מושפע מסביבת העבודה של המכשיר (מקלדת למחשב בתא הטייס תעוצב שונה ממקלדת למחשב ביתי), מתפקידו של המכשיר, מרמת התחכום הטכנולוגית שהושגה בזמן עיצוב המכשיר, משיקולים של הנדסת אנוש ומטעמו ויכולתו של המשתמש הפוטנציאלי (מקלדת לאדם עם לקות ראייה תעוצב שונה ממקלדת לאדם בעל ראייה תקינה).
במכונת הכתיבה הראשונות סודרו המקשים לפי סדר האלפבית.
המנופים שתפקידם היה להקיש על הנייר, היו חוזרים למקומם לאט.
כתוצאה מכך, הקלדה מהירה מדי של אותיות שהמקשים שלהן היו סמוכים זה לזה גרמה לכך שהמנוף של האות הבאה היה נתקל במנוף של האות הקודמת שלא הספיק לחזור למקומו.
הפתרון של כריסטופר שולס (Christopher Sholes) בשנת 1870 היה סידור המקשים כך שאותיות הנמצאות בצרופים נפוצים בשפה האנגלית יהיו רחוקות זו מזו.
סידור זה קיבל את השם QWERTY, בהתאם לאותיות המוקלדות בקצה השמאלי העליון של המקלדת.
אמונה נפוצה היא כי סידור המקשים QWERTY נבחר במיוחד כדי להאט את קצב ההקלדה.
הנטייה לחשוב כך נובעת מהעובדה שבשימוש במקלדת בעלת פריסת מקשים QWERTY, יש על האצבעות החלשות יותר עומס עבודה מאשר על החזקות ועל יד שמאל יש יותר עומס מאשר על יד ימין.
אולם, אין זה אומר בהכרח שההקלדה איטית יותר על ה-QWERTY ואין זה אומר שזו מטרתו.
התפיסה על פיה ה-QWERTY איטי, חלוקת העומס שאינה פרופורציונית לחוזק האצבעות והעובדה שה-QWERTY תוכנן לפתור בעיה טכנית במכשיר שכבר אינו בשימוש דרבנו ניסיונות להחליף את סידור המקשים.
סידורי המקלדות החליפיים הפכו לנחלתם של מעטים - בעיקר של אנשים עם לקויות בהנעת הידיים.
נראה שבמצב הנוכחי, בו רבים מבין משתמשי המחשב בכל העולם מורגלים בסידור מקשים זה, דרוש מניע חזק ביותר לשינוי ההרגל.
פריסת הקלידים של דבורק פותחה בעקבות העובדה שחלק מהאילוצים המרכזיים בפיתוח ה-QWERTY כבר לא התקיימו בסוף שנות ה-20 של המאה העשרים, ולכן היה נראה שאפשר לפתח פריסת קלידים ידידותית יותר למשתמש.
מחקרים רבים על אודות מקלדת זו שנעשו בעשרים השנים הראשונות להצעתה חיזקו את ההנחה שפריסה זו מוצלחת מה-QWERTY באופן משמעותי, מכמה בחינות.
ההקלדה עליה מהירה יותר, מעייפת פחות וקלה יותר ללמידה.
אולם, הציבור הרחב לא אימץ אותה מעולם, אפילו כשהיא הפכה לזמינה במערכות ההפעלה של המחשבים והמעבר אליה דרש סימון דבר מה בלוח הבקרה של המחשב והדבקת עשרים ושש מדבקות על המקלדת הקיימת.
מחקרים מאוחרים יותר המעיטו במשמעות המחקרים הראשוניים על אודות הפריסה של דבורק.
היו חוקרים שצפו שפריסת קלידים אחרת מה-QWERTY ומזו של דבורק תהפוך לפריסה המקובלת.
לכל שפה יש מקלדת משלה, ולכן סידור מקלדת מיוחד לה, כך, בנוסף ל-QWERTY האנגלי, ניתן למצוא את ה-AZERTY המקובל בצרפת ואת "קראטון", של המקלדת העברית, גם הם על פי סדר המקשים בשורה העליונה משמאל לימין.
הפריסה העברית נוצרה בשיתוף הקהילות היהודיות בארצות הברית, והמקשים סודרו כך שהמקשים הנפוצים ביידיש מוקמו במרכז המקלדת לגישה קלה, ושאר האותיות פוזרו מסביב (מכונות כתיבה ביידיש יוצרו בתחילת המאה העשרים, וכללו גם שלושה מקשים ייחודיים ליידיש).
יש מקרים בהם לשפה אחת יש כמה מקלדות שונות.
המקלדת המקובלת בקרב המיעוט הצרפתי בשווייץ שונה מזו המקובלת בצרפת הגם שהבדלי השפה בין שתי האוכלוסיות מסתכמים כמעט רק במבטא שונה.
המקלדות הצרפתית, הגרמנית והאיטלקית המקובלות בשווייץ מעוצבות דומה זו לזו וחוסכות מפקידי ממשלה שמקלידים בשפות אחדות את הצורך להתרגל למקלדות שונות מאוד זו מזו (לאיטלקית ולגרמנית יש ניבים מקומיים בשווייץ אולם הכתיבה נעשית רק בניבים הכלליים של שפות אלה).
ישנן שפות שבכתיבתן משתמשים במאות אותיות, כגון יפנית.
מקלדת מחשב לא יכולה להכיל מקשים לכל כך הרבה אותיות והפתרונות המקובלים הקשורים לזה משתמשים בהקלדה פונטית באותיות לטיניות המאפשרת למחשב להפוך את המילה המוקלדת למילה הכתובה באותיות השפה המקוריות מיד עם סיום ההקלדה.
חלוצת המקלדות החליפיות הייתה מקלדת דבוראק, שתוכננה לייעל עבודת מחשב רגילה שנעשית על ידי אדם חסר לקויות והתגלתה כבעלת יעילות מסוימת במניעת פציעות הקלדה.
בעבר היו הקלדנים משתמשים מיומנים במכונות כתיבה.
מאוחר יותר, עם התפשטות השימוש במחשבים, נדרש מהם לשלוט בתוכנות מחשב (ובעיקר בתוכנות לעיבוד תמלילים) ובציוד נלווה כגון מדפסות.
מספר הקלדנים במשרדים ובתחומים אחרים הצטמצם מאוד עם התפשטות השימוש במחשבים אישיים והאפשרות הקלה והמהירה לערוך טקסטים על ידי המשתמשים עצמם.
תפקידו של הקלדן כולל הכנת החומר להקלדה, הקלדתו למחשב או העברתו לנייר.
על הקלדן לבדוק את תוצאות עבודתו ולתקן טעויות במידת הצורך, תוך התייעצות עם העורך או הכותב.
לעיתים עליו להקליד לפי הכתבה של אדם אחר בזמן אמת או לפי הקלטת קול.
בין סוגי החומרים שהקלדנים נוהגים להקליד ולבדוק ניתן למנות טבלאות סטטיסטיות, מכתבים, תוויות, טפסים וכל סוגי הדוחות המקצועיים.
בנוסף, ייתכן שיידרשו לתקן דוחות קיימים – בין אם על גבי נייר ובין אם ישירות במחשב.
מקלדת מחשב וירטואלית היא שרטוט של מקלדת מחשב שנמצא על מסך המחשב או על משטח אחר ומאפשר הקלדה על שרטוטי הקלידים שבו, בעזרת ממשק השליטה של הסמן.
במשק השליטה של הסמן שולטים בעזרת אמצעי הצבעה, כגון עכבר המחשב, עט אלקטרוני, משטח נגיעה, headmouse ו-eyemouse או בעזרת או אצבעות המשתמש והחצים של המקלדת הפיזית.
מקלדת וירטואלית עשויה לשמש כהתקן טכנולוגיה מסייעת - דהיינו היא יכולה לספק מנגנון קלט חלופי עבור משתמשים בעלי לקות שאינם יכולים להשתמש במקלדת פיזית.
עוד שימוש הוא כמקלדת על המסך עבור משתמשים רב לשוניים, אשר ללא הרף צריכים לעבור בין ערכות תווים שונים בשפות שונות.
שימוש שלישי למקלדת מסך וירטואלית הוא עבור מחשבים המוצבים במקום בו אין מספק שטח עבור מקלדת מחשב פיזית.
מקלדת המסך הווירטואלית מספקת תחליף נוח בעת מעבר בין בתחנות שונות או על מחשבים ניידים, אשר רק לעיתים רחוקות מגיעים עם מקלדות רב לשוניות.
מרבית מערכות ההפעלה מאפשרות החלפה בין פריסות המקלדת הפיזית (בדרך כלל shift-alt), במקביל לשינוי פריסת מקלדת תוכנה.
במכשירים בהם לא קיים מקלדת פיזית בשפה הרצויה (כגון וסייענים אישיים דיגיטליים או מסך מגע טלפונים סלולריים המצוידים), מקובל להזין טקסט על ידי הקשה על מקלדת וירטואלית המובנית במערכת ההפעלה של המכשיר.
מקלדות וירטואליות ניתן לסווג לפי ההיבטים הבאים:
מקלדת וירטואליות עם פריסות מקלדת מגע או חישה.
מקלדת המוקרנת בצורה אופטית על משטח.
זיהוי כתב על גבי משטח בעזרת עט אלקטרונית.
זיהוי תנועת ידיים על ידי רכיב אופטי.
מקלדת וירטואלית אופטית הומצאה על ידי מהנדסי IBM בשנת 2008. התקן זה מזהה ומנתח את תנועות היד או האצבע האנושית ומפרש אותן, זה מאפשר לחקות התקני קלט המופעל ידנית כמו עכבר או מקלדת.
כל יחידות קלט מכני יכול להיות מוחלף על ידי התקנים וירטואליים כאלה.
קיימים באינטרנט אתרים שונים המאפשרים למשתמשים להקליד בשפתם על מקלדות זרות, בעיקר בבתי 'אינטרנט קפה' על ידי הצגה של מקלדות וירטואליות בשפות שונות.
כמו כן, קיימת מקלדת וירטואלית במערכות ההפעלה השונות שהוכנס על מנת לאפשר נגישות לבעלי מוגבלויות כך שיוכלו לבצע את כל הפעולות במחשב ביד אחת.
למשל בחלונות החל מחלונות XP קיימת מקלדת וירטואלית בכלי נגישות (ניתן לגשת לכלי או דרך עזרים -> נגישות -> לוח מקשים על המסך או על ידי כתיבת osk בשורת ההפעלה).
מִקְלֶדֶת מֶמְבְּרָנָה היא מקלדת מחשב שמקשיה אינם נפרדים ואינם מכילים חלקים נעים, בניגוד לרוב המקלדות האחרות.
מקשיה הם רפידות לחץ עם קווי מתאר וסימנים מודפסים על משטח שטוח וגמיש אשר מצופים במעגלים אלקטרוניים, הנלחצים זה לזה בעת ההקשה.
החיווי הפיזי בעת הקלדה במקלדת זו הוא מועט, ולכן ייתכן שהקלדה עיוורת תהיה יותר קשה לחלק מהמשתמשים.
מקלדות ממברנה הוכנסו לשימוש כבר עם כמה מחשבים אישיים בתחילת שנות השמונים.
המקלדות הללו זולות מאוד לייצור המוני ועמידות יותר מפני לכלוך ושפיכת נוזלים מאשר מקלדות אחרות, אך בשל החוסר במשוב פיזי מפעולת ההקלדה, רוב האנשים מתקשים להשתמש בהן, במיוחד כאשר צריך להקליד תווים רבים.
מקלדות גומי שפותחו מאוחר יותר היו שיפור קל, אשר לפחות מאפשר להקלדה פרטנית להיות מורגשת במידה מסוימת.
מלבד למוצרי מחשוב מוקדמים כגון לשימוש ביתי וכמה משחקי וידאו, מקלדות QWERTY מבוססות קרום משמשות גם במערכות מחשב תעשייתיות.
כמו כן ישנם מספר עיצובים עבור מחשבי כף יד ושאר מכשירי מחשוב כיס.
מקומות נוספים בהם ניתן למצוא מקלדות ממברנה הם מחשבונים פשוטים, שלט רחוק, תנורי מיקרוגל והתקנים דומים אחרים בהם כמות ההקלדות היא קטנה יחסית או נדירה, כמו טלפונים סלולריים.
מקלדת ממברנה שמישה וותיקה בחינוך מיוחד היא המקלדת אינטליקיז (IntelliKeys).
ניתן לשנות בה בתכנות קל את מיקומי, גודלי והגדרות הקלידים ולהוסיף על פניה דף מודפס עם שרטוט הקלידים החדשים.
כפי שניתן לראות מן התרשים הבא, מקלדת הממברנה מורכבת משלוש שכבות: שתיים מתוכן הן שכבות הקרום המכיל עקבות מוליכים.
השכבה המרכזית היא חלל המכיל חורים בכל מקום שקיים בו מקש.
זה שומר על שתי השכבות בנפרד.
בתנאים רגילים, המתג (מקש) הוא פתוח, כיוון שאי אפשר למלא את החלל בין השכבות.
עם זאת, כאשר השכבה העליונה נלחצת מטה (עם האצבע) היא יוצרת מגע עם השכבה התחתונה, וזה מאפשר את הזרימה הנוכחית.
המתג כעת "סגור" והמכשיר קיבל את הפקודה שמקש נלחץ.
מחשבים לדוגמה עם מקלדת ממברנה
מקלדת עברית היא מקלדת שעל מקשיה נמצאות אותיות האלפבית העברי.
רוב המקלדות העבריות הן דו-לשוניות וכוללות את האותיות של האלפבית העברי סימני מקלדת אנגלית.
קיימות גם מקלדות תלת-לשוניות, ובהן השפה השלישית היא ערבית או רוסית.
מקלדת עברית סטנדרטית – ת"י 1452
הפריסה העברית הסטנדרטית היא של 101 מקשים, כמו המקלדת האנגלית הסטנדרטית, מקלדת QWERTY.
פריסה עברית זו באה מהסדר שהיה נהוג במכונות כתיבה.
במחשבים המריצים את מערכת ההפעלה Windows בשבע גרסאותיה הראשונות, צירוף המקשים Alt+Shift מחליף בין השפות.
במערכת ההפעלה Windows 8, צירוף המקשים Windows+רווח מבצע את ההחלפה.
גם כאשר הפריסה העברית מופעלת, לחיצה ארוכה על מקש ה"Shift" או לחיצה על מקש ה"Caps Lock" תגרום להקלדה באותיות אנגליות גדולות (uppercase).
בפריסת 102 המקשים, קיימים שני מקשי "לוכסן שמאלי", אחד מימין למקש ה-Shift השמאלי, ואחד מעל ה-Shift הימני.
כתוצאה מכך, מקלדות בפריסה זו הן נפוצות פחות, כי אין סיבה שיהיו שני מקשים זהים.
מקש זה נמצא לפעמים על מקש האנטר, במקום בשורה העליונה, של המספרים, שם הוא נמצא בדרך כלל.
התקן של מכון התקנים הישראלי למקלדת עברית נקרא ת"י 1452 (או SI 1452).