tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-4 ביוני אובמה נשא נאום באוניברסיטת קהיר במצרים שנועד להציג את שינוי המדיניות של הממשל החדש כלפי העולם הערבי והמוסלמי.
במהלך הנאום קרא אובמה להפסקת הבנייה בהתנחלויות הישראליות וקרא להשכנת שלום בין הישראלים לפלסטינים.
בעקבות הנאום כינס נתניהו באופן מידי פגישה מיוחדת של הממשלה.
עשרה ימים לאחר מכן נשא נתניהו את נאום בר-אילן, בו הביע הסכמה להקמת מדינה פלסטינית מפורזת ובהכרה של הפלסטינים בישראל כמדינת העם היהודי.
נתניהו הדגיש בנאומו כי יהיה מוכן לקבל מדינה פלסטינית רק אם ירושלים תישאר בירתה המאוחדת של מדינת ישראל, אם לפלסטינים לא יהיה צבא, ואם הפלסטינים יוותרו על תביעותיהם לזכות השיבה של הפליטים הפלסטינים.
כמו כן נתניהו הדגיש גם כן לישראל הזכות ל"צמיחה טבעית" בהתנחלויות היהודיות בגדה המערבית והסטטוס הסופי שלהם יקבע רק במהלך משא ומתן.
באופן כללי, הנאום של נתניהו בבר-אילן היווה תפנית משמעותית לעמדות הניציות שהפגין לפני כן.
ב-23 באוגוסט 2009 הודיע נתניהו כי המשא ומתן עם הפלסטינים מתוכנן לחול בספטמבר 2009. באותו היום, דובר הרשות הפלסטינית ציין כי לא יתקיים שום משא ומתן עם ישראל כל עוד לא הבנייה בהתנחלויות תימשך.
בעידוד הממשל האמריקאי, אישר הקבינט המדיני ביטחוני את הצעת נתניהו להקפאת הבנייה בהתנחלויות ל-10 חודשים.
פעולה זו ספגה ביקורת מהימין ומשמאל.
ראשי הרשות הפלסטינית הודיעו בתגובה, שהחלטת הממשלה איננה ממלאת אחרי "מפת הדרכים" של הנשיא בוש, שמועצת הביטחון נסמכה עליה בהחלטותיה.
במקביל, נתניהו קרא לפלסטינים להגיב למהלך ולהיכנס לשיחות.
עם זאת, הפלסטינים דחו את הקריאה להיכנס לשיחות מיידית.
באוגוסט 2010 ברק אובמה והילרי קלינטון הצהירו כי ניתן יהיה להקים מדינה פלסטינית בתוך שנה.
ב-2 בספטמבר 2010, השיקה ארצות הברית את המשא ומתן בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית בוושינגטון.
ב-14 בספטמבר החל סבב השיחות השני של המשא ומתן בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית בשארם א-שייח' שבמצרים.
במהלך תהליך זה, נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס ציין כי הפלסטינים וישראל הסכימו על עיקרון של חילופי שטחים תמורת שמירה על גושי ההתנחלויות, אך קיימת מחלוקת על היחס.
דרישה להכרה במדינת ישראל כמדינת העם היהודי
ישראל דחתה כל הסכם אפשרי כל עוד הצד הפלסטיני מסרב להכיר בישראל בתור מדינה יהודית.
באופן היסטורי סירבו הפלסטינים לתביעה זו.
היא נתפסת כוויתור על זכות השיבה של הפליטים הפלסטינים לתחומי מדינת ישראל.
ב-21 ספטמבר 2010 התפוצצה ועידת המדינות התורמות והסתיימה ללא הצהרת סיכום.
זאת בשל מחלוקת שהתפתחה בין סגן שר החוץ הישראלי דני אילון לראש הממשלה הפלסטיני סלאם פיאד, אשר סירב להזכיר את הרעיון "שתי מדינות לשני עמים", והסכים ל"שתי מדינות" בלבד.
ב-13 באוקטובר 2010, הצהיר מזכ"ל הוועד הפועל באש"ף, יאסר עבד רבו, כי אש"ף תכיר בישראל כ"מדינה יהודית" תמורת ריבונות פלסטינית בגבולות 1967 הכוללת את מזרח ירושלים.
הצהרותיו של עבד רבו זכו לגינויים בפוליטיקה הפנים-פלסטינית.
תנועת הפת"ח קראה להתפטרותו המידית של עבד רבו.
חבר הפת"ח נביל שעת' גינה את הצהרותיו וקבע כי אינן מייצגות את אש"ף, פת"ח או את אבו מאזן.
ממשלת חמאס בעזה קראה להתפטרות עבד רבו.
ב-11 באוקטובר 2010, הצהיר נתניהו כי יהיה מוכן לחדש את הקפאת הבניה אם הרשות הפלסטינית תכיר במדינת ישראל בתור המולדת של העם היהודי.
הרשות הפלסטינית דחתה את הצעתו.
חמאס וחזבאללה איימו לטרפד את שיחות השלום אם הצדדים יתקדמו לעבר הסכם.
13 קבוצות מיליטנטיות פלסטיניות, בהן הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, ועדות ההתנגדות העממית ופלג של הפת"ח, איחדו כוחות בהובלת חמאס, ופתחו בסדרת מתקפות טרור נגד אזרחים ישראלים, במטרה לשבש את שיחות השלום.
ההתקפות על האזרחים הישראלים גברו והחמירו במהלך השיחות הישירות, וכלל מספר אירועי ירי על מכוניות ישראליות כמו גם ירי רקטות ופצצות מרגמה, כולל ירי של פצצת זרחן, על יישובים ישראליים.
ממשלת ישראל הצהירה כי שלום לא יתקיים כל עוד הנוכחות של חמאס חזבאללה מאיימת על ההתקדמות של הסדר השלום באזור.
בסדרת פיגועי הטרור נהרגו ונפצעו שמונה ישראלים.
31 באוגוסט 2010: חמושים פלסטינים רצחו ארבעה אזרחים ישראלים, תושבי בית חגי, ברכבם.
חמאס נטל אחריות לירי והכריז כי הוא חלק מסדרת פיגועים מתוכננת.
1 בספטמבר 2010: חמושים פלסטינים ירו בשני ישראלים ברכבם סמוך לרימונים, אחד מהם נפצע אנושות.
חמאס נטל אחריות לירי, וציין כי הפיגוע היה מסר לאלו אשר התחייבו בפני "האויב הציוני" שלא יהיו יותר מתקפות טרור.
26 בספטמבר 2010: חמושים פלסטינים ירו לעבר אישה בהיריון ובעלה ברכבם סמוך לטנא עומרים, ופצעו את שניהם.
החמושים ירו גם לעבר מכונית אחרת, שהתחמקה ללא פגע.
הפת"ח והג'יהאד האסלאמי נטלו אחריות לפיגוע.
לקראת סיום עשרת חודשי הקפאת הבנייה בהתנחלויות, דרש אבו מאזן להאריכה, אחרת ינטוש את המשא ומתן.
ב-25 בספטמבר הוא הצהיר בעצרת הכללית של האו"ם כי ההתנחלויות הישראליות בגדה המערבית הן סוגיה מרכזית.
וקבע כי "על ישראל לבחור בין שלום לבין המשך ההתנחלויות".
במקביל, ארצות הברית החלה ללחוץ על ישראל להאריך את ההקפאה של הבנייה בהתנחלויות.
למחרת פגו עשרת החודשים, כאשר ישראל דחתה את הדרישות הבינלאומיות להאריכה.
החלטה זו גררה ביקורת מצד ארצות הברית, מדינות אירופה והאו"ם.
חידוש הבנייה בהתנחלויות גרמה להפסקת שיחות השלום.
ב-4 באוקטובר 2010, נתניהו ציין כי ישראל פועלת מול ארצות הברית כדי לחדש את השיחות, אך הן לא חודשו.
ב-8 באוקטובר 2010 הצהירו נציגי הליגה הערבית כי הם תומכים בהחלטת יו"ר הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס להפסיק את שיחות השלום עם ישראל בשל הפסקת הקפאת הבנייה בהתנחלויות.
הם הציבו לארצות הברית אולטימטום בן חודש, בו עליה ללחוץ על ישראל לעצור את הבנייה ולחזור למשא ומתן.
איראן - ב-3 בספטמבר נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד קרא לפלסטינים להמשיך את המאבק המזוין בישראל והביע ביקורת על מנהיגי המדינות המוסלמיות אשר אינם תומכים במאבק של הפלסטינים בישראל.
לבנון - ב-26 בספטמבר נשיא לבנון מישל סולימאן, הזהיר בנאומו בעצרת הכללית של האו"ם, כי לבנון לא תקבל כל הסכם ישראלי-פלסטיני שנוגד את האינטרסים שלה.
הוא דרש כי כל הסכם עתידי יכלול את הפליטים הפלסטינים שבמדינות ערב.
מצרים - ב-1 באוקטובר, שר החוץ המצרי אחמד אבו אל-רייט מתח ביקורת על ההתעקשות הפלסטינית להארכת הקפאת הבנייה בהתנחלויות, וציין כי הסוגיה החשובה ביותר היא הסדרי הגבול.
ב-28 בספטמבר, שר החוץ הישראלי אביגדור ליברמן, הציג בפני העצרת הכללית של האו"ם תוכנית שלום לפיה חלקים מסוימים משטחה של ישראל המאוכלסים בערבים יועברו לידי המדינה הפלסטינית לכשתוקם, בתמורה לסיפוח של ההתנחלויות הישראליות בגדה המערבית או חילופי אוכלוסייה.
המרת אנרגיה היא תהליך של המרה של אנרגיה מסוג אחד לאחר.
בפיזיקה, אנרגיה היא כמות המספקת את היכולת לבצע עבודה פיזית (למשל הרמת חפץ) או לספק חום.
בנוסף להמרה, על פי חוק שימור האנרגיה, אנרגיה ניתנת להעברה למקום אחר או לגוף אחר, אך כשהיא במערכת סגורה לא ניתן להרוס אותה.
האנרגיה ברבות מצורותיה עשויה לשמש בתהליכים טבעיים, או לספק שירות כלשהו לחברה כגון חימום, קירור, תאורה או ביצוע עבודה מכנית להפעלת מכונות.
לדוגמה, כדי לחמם בית, התנור שורף דלק, שהאנרגיה הכימית שלו מומרת לאנרגיה תרמית, אשר מועברת לאחר מכן לאוויר הבית כדי להעלות את הטמפרטורה שלו.
מגבלות בהמרה של אנרגיה תרמית
המרות לאנרגיה תרמית מצורות אחרות של אנרגיה עשויות להתרחש ביעילות של 100%.
]המרה בין סוגים לא תרמים של אנרגיה עשויה להתרחש ביעילות גבוהה למדי, אם כי תמיד יש קצת אנרגיה שמתפזרת תרמית עקב חיכוך ותהליכים דומים.
לפעמים היעילות קרובה ל-100%, למשל כאשר אנרגיה פוטנציאלית מומרת לאנרגיה קינטית כאשר עצם נופל בריק.
הדבר חל גם במקרה ההפוך; לדוגמה, עצם מסלול אליפטי סביב גוף אחר הופך את האנרגיה הקינטית שלו (מהירות) לאנרגיה פוטנציאלית כבידה (מרחק מהעצם השני) כשהוא מתרחק מגוף האב שלו.
כאשר הוא מגיע לנקודה הרחוקה ביותר, הוא יהפוך את התהליך, יאיץ וימיר אנרגיה פוטנציאלית לקינטית.
מכיוון שהחלל הוא כמעט ואקום, לתהליך זה יש קרוב ל-100% יעילות.
אנרגיה תרמית היא ייחודית מכיוון שלא ניתן להמיר אותה לסוגים אחרים של אנרגיה.
ניתן להשתמש רק בהבדל בצפיפות האנרגיה התרמית/חום (טמפרטורה) לביצוע עבודה, והיעילות של המרה זו תהיה פחות מ-100%.
הסיבה לכך היא שאנרגיה תרמית מייצגת צורה לא מסודרת במיוחד של אנרגיה; הוא מתפזר באופן אקראי בין מצבים זמינים רבים של אוסף של חלקיקים מיקרוסקופיים המהווים את המערכת (נאמר כי השילובים הללו של מיקום ותנע עבור כל אחד מהחלקיקים יוצרים חלל פאזה).
המדד להפרעה או אקראיות זו הוא אנטרופיה, והתכונה המגדירה שלה היא שהאנטרופיה של מערכת מבודדת לעולם אינה פוחתת באופן ספונטני.
אי אפשר לקחת מערכת אנטרופיה גבוהה (כמו חומר חם, עם כמות מסוימת של אנרגיה תרמית) ולהמיר אותה למצב אנטרופיה נמוך (כמו חומר בטמפרטורה נמוכה, עם אנרגיה נמוכה יותר בהתאם), מבלי שהאנטרופיה הזו תעבור למקום אחר (כמו האוויר שמסביב).
במילים אחרות, אין דרך לרכז אנרגיה מבלי לפזר אנרגיה למקום אחר.
אנרגיה תרמית בשיווי משקל בטמפרטורה נתונה כבר מייצגת את ההפסקה המקסימלית של האנרגיה בין כל המצבים האפשריים מכיוון שהיא אינה ניתנת להמרה לחלוטין לצורה "שימושית", כלומר כזו שיכולה לעשות יותר מאשר רק להשפיע על הטמפרטורה.
החוק השני של התרמודינמיקה קובע שהאנטרופיה של מערכת סגורה לעולם לא יכולה לרדת.
מסיבה זו, ניתן להמיר אנרגיה תרמית במערכת לסוגים אחרים של אנרגיה עם יעילות המתקרבת ל-100% רק אם האנטרופיה של היקום מוגברת באמצעים אחרים, כדי לפצות על הירידה באנטרופיה הקשורה להיעלמות האנרגיה התרמית.
אחרת, רק חלק מהאנרגיה התרמית הזו עשוי להיות מומר לסוגים אחרים של אנרגיה (ולפיכך עבודה שימושית).
הסיבה לכך היא ששארית החום חייבת להישמר כדי לעבור למאגר תרמי בטמפרטורה נמוכה יותר.
העלייה באנטרופיה עבור תהליך זה גדולה מהירידה באנטרופיה הקשורה להפיכת שאר החום לסוגי אנרגיה אחרים.
על מנת להפוך את ההמרה לאנרגיה יעילה יותר, רצוי להימנע מהמרה תרמית.
לדוגמה, היעילות של כורים גרעיניים, שבהם האנרגיה הקינטית של הגרעינים מומרת תחילה לאנרגיה תרמית ולאחר מכן לאנרגיה חשמלית, עומדת על כ-35%.
על ידי המרה ישירה של אנרגיה קינטית לאנרגיה חשמלית, המתבצעת על ידי ביטול הטרנספורמציה של האנרגיה התרמית הבינונית, ניתן לשפר באופן דרמטי את היעילות של תהליך המרת האנרגיה.
טרנספורמציות אנרגיה ביקום לאורך זמן מאופיינות בדרך כלל בסוגים שונים של אנרגיה, שהיו זמינות מאז המפץ הגדול, לאחר מכן "משתחררות" (כלומר, הופכת לסוגים פעילים יותר של אנרגיה כגון אנרגיה קינטית או קורנת) על ידי מנגנון הפעלה.
שחרור אנרגיה מפוטנציאל כוח כבידה
המרה ישירה של אנרגיה מתרחשת כאשר מימן המיוצר במפץ הגדול נאסף למבנים כגון כוכבי לכת, בתהליך שבמהלכו חלק מפוטנציאל הכבידה יומר ישירות לחום.
בצדק, שבתאי ונפטון, למשל, חום כזה מהמשך הקריסה של אטמוספירות הגז הגדולות של כוכבי הלכת ממשיך להניע את רוב מערכות מזג האוויר של כוכבי הלכת.
מערכות אלו, המורכבות מרצועות אטמוספיריות, רוחות וסופות חזקות, מופעלות רק בחלקן מאור השמש.
עם זאת, באורנוס, מעט מתהליך זה מתרחש.
על פני כדור הארץ, חלק ניכר מתפוקת החום מהפנים של כוכב הלכת, המוערך בשליש עד מחצית מהכלל, נגרם כתוצאה מהתמוטטות איטית של חומרים פלנטריים לגודל קטן יותר, ויוצר חום.
דוגמאות מוכרות לתהליכים אחרים כאלה המשנים אנרגיה מהמפץ הגדול כוללות דעיכה גרעינית, המשחררת אנרגיה שבמקור באיזוטופים כבדים, כמו אורניום ותוריום.
אנרגיה זו נאצרה בזמן הנוקליאוסינתזה של יסודות אלה.
תהליך זה משתמש באנרגיה הפוטנציאלית הכבידה המשתחררת מקריסת סופרנובות מסוג II כדי ליצור את היסודות הכבדים הללו לפני שהם משולבים במערכות כוכבים כגון מערכת השמש וכדור הארץ.
האנרגיה הננעלת באורניום משתחררת באופן ספונטני במהלך רוב סוגי ההתפרקות הרדיואקטיבית, ויכולה להשתחרר לפתע בפצצות ביקוע גרעיני.
בשני המקרים, חלק מהאנרגיה הקושרת את גרעיני האטום משתחרר כחום.
דוגמאות לקבוצות של המרות אנרגיה במכונות
תחנת כוח פחמית כוללת המרות אנרגיה אלה:
אנרגיה כימית בפחם מומרת לאנרגיה תרמית בגזי הפליטה של בעירת הפחם
אנרגיה תרמית של גזי הפליטה המומרת לאנרגיה תרמית של קיטור באמצעות חילופי חום
אנרגיה קינטית של קיטור המומרת לאנרגיה מכנית בטורבינה
האנרגיה המכנית של הטורבינה מומרת לאנרגיה חשמלית על-ידי הגנרטור, שהיא התפוקה האולטימטיבית
במערכת כזו, הצעד הראשון והרביעי יעילים ביותר, אך הצעד השני והשלישי פחות יעילים.
תחנות הכוח החשמליות היעילות ביותר בגז יכולות להגיע ליעילות המרה של 50%.
תחנות הנפט והפחם יעילות פחות.
במכונית רגילה מתרחשות טרנספורמציות האנרגיה הבאות:
אנרגיה כימית בדלק מומרת לאנרגיה קינטית של גז מתרחב באמצעות בעירה
אנרגיה קינטית של גז מתרחב המומרת לתנועת הבוכנה הליניארית
תנועת בוכנה ליניארית המרה לתנועת גל ארכובה סיבובית
תנועת גל ארכובה סיבובית עברה למכלול ההילוכים
תנועה סיבובית עברה מחוץ למכלול ההילוכים
תנועה סיבובית עברה דרך דיפרנציאל
תנועה סיבובית עברה מהדיפרנציאל להנעת גלגלים
תנועה סיבובית של גלגלי הנעה המומרת לתנועה ליניארית של הרכב
המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים בשנים 2013–2014 היה משא ומתן ישיר וגלוי בין ישראל לרשות הפלסטינית שמטרתו הייתה להביא לחתימה על הסדר קבע ובכך לקדם את השלום בין ישראל, הפלסטינים והעולם הערבי ובכך להביא לקיצו את הסכסוך הישראלי-פלסטיני והסכסוך הישראלי-ערבי.
משך המשא ומתן נקבע לתשעה חודשים, בין אוגוסט 2013 ועד מאי 2014.
המשא ומתן נפתח לאחר שלוש שנים ללא שיחות רשמיות או מגעים גלויים בין הצדדים, מאז המשא ומתן בשנת 2010. תהליך המשא ומתן התנהל באמצעות מגעים חשאיים, והושהה באפריל 2014.
גיבוש ההבנות לפתיחת המשא ומתן
עם בחירתו של ברק אובמה לכהונה שנייה כנשיא ארצות הברית מינה אובמה את ג'ון קרי לתפקיד מזכיר המדינה.
קרי פעל עם מינויו להבאת הצדדים לשולחן המשא ומתן לאחר נתק של שלוש שנים בין הצדדים.
לבסוף הושגו ההבנות הבאות, על ידי הצדדים, שהובילו לפתיחת המשא ומתן.
ישראל - התחייבה לשחרור 104 אסירים ביטחוניים פלסטיניים כמחווה לרשות הפלסטינית.
הרשות הפלסטינית - התחייבה להפסיק מהלכים חד-צדדיים כנגד ישראל באו"ם וכן התחייבה לנהל משא ומתן רצוף במשך תשעה חודשים לפחות (ההבנה האחרונה הגיעה כדרישה בעקבות מקרי עבר בהם הפלסטינים נטשו את שולחן המשא ומתן).
ארצות הברית - הפקידה בידי שני הצדדים מכתבי ערבויות.
במכתב שהופקד בידי ישראל הובעה תמיכה והכרה אמריקאית בישראל כמדינת העם היהודי.
בזה הפלסטיני הובעה תמיכה אמריקאית ברעיון מדינה פלסטינית בשטחי 67' עם תיקוני שטחים.
ב-13 באוגוסט 2013 שחררה ישראל 26 אסירים פלסטינים, בהם 14 אסירים מרצועת עזה ו-12 מיהודה ושומרון.
מרבית האסירים (17) נשפטו על רצח ממניע לאומני, ומיעוטם על סיוע לרצח.
מרבית המקרים (21) הם של רצח וסיוע לרצח ישראלים, שני מקרים הם של רצח חיילים, מקרה רצח אחד הוא של תיירת, ושני מקרי רצח של פלסטינים שנחשדו כמשת"פים.
שחרור המחבלים לווה במחאה חריפה, בעיקר מצד המשפחות השכולות והארגונים ישראל שלי ואלמגור - ארגון נפגעי טרור.
הפעימה השנייה של שחרור המחבלים הייתה ב-29 באוקטובר 2013, בה שחררה ישראל 26 אסירים פלסטינים.
גם במקרה זה השחרור לווה במחאה חריפה ובהפגנות, בעיקר מצד המשפחות השכולות והארגונים ישראל שלי ואלמגור - ארגון נפגעי טרור, בין השאר בהפגנת אלפים ליד כלא עופר.
ראש הממשלה בנימין נתניהו היה נחוש להמשיך עם הפעימה הזאת, אף על פי שהיו התנגדויות נחרצות מצד חברי הקואליציה, וגם על אף שהשרים הצביעו על הזינוק החריג באלימות הפלסטינית במיוחד בחודשים שבהם מתקיימת העסקה.הפעימה השלישית של שחרור המחבלים הייתה ב-31 בדצמבר 2013, בה גם בפעם הזאת שחררה ישראל 26 מחבלים.
הפעימה הרביעית, הייתה אמורה לצאת לפועל בשבוע שבו חל ה-1 באפריל, אך לא התקיימה מכיוון שהפלסטינים לא הסכימו להאריך את המשא ומתן.
בעקבות הפיצוץ בשיחות, ג'ון קרי טס לביקור בזק במדינת ישראל, בו נועד עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בירושלים, ועם סאיב עריקאת, שליח הרשות הפלסטינית למשא ומתן, ברמאללה.
הוא ניסה לשכנע את נתניהו באמצעות שחרור יונתן פולארד תמורת שחרור מאות מחבלים פלסטינים, אך מהלך זה לא יצא אל הפועל.
בעקבות הפרת ההתחייבות הפלסטינית לא לפנות לארגונים בינלאומיים אחרי שאבו מאזן הגיש בקשה להצטרפות ל-15 ארגונים, כולל של האו"ם, ביטלה ישראל את הפעימה הרביעית של שחרור המחבלים.
השיחות החלו ב-30 ביולי 2013, סבב השיחות הראשון נערך בוושינגטון.
בראש המשלחת הישראלית עמדה השרה ציפי לבני, כאשר עו"ד יצחק מולכו מוגדר כשליח ראש הממשלה לשיחות.
בראש המשלחת הפלסטינית עמד סאיב עריקאת.
שליח ארצות הברית למשא ומתן הוא הדיפלומט מרטין אינדיק.
סבב השיחות השני היה אמור להיערך ב-26 באוגוסט ביריחו, אולם הפלסטינים ביטלו את השתתפותם בעקבות מות שלושה פלסטינים במהלך מהומות עם כוחות צה"ל.
נטען כי במשך המשא ומתן פעלו הפלסטינים לקדם חרם על ישראל בזירה הבינלאומית, למרות הצהרת אבו מאזן כי איננו תומך בחרם על ישראל.
על פי המתווך האמריקאי מרטין אינדיק, במהלך השיחות הסכים הצד הישראלי לוויתורים "בטווח שמאפשר הסכם", אך הצד הפלסטיני התחמק מלספק תשובה על ההצעה הישראלית עד התפרקות השיחות.
באפריל 2014 התפוצץ המשא ומתן לאחר שישראל עיכבה את הפעימה הרביעית של שחרור מחבלים ובתגובה פנתה הרשות הפלסטינית ל-15 מוסדות של האו"ם, בניגוד להתחייבותם.
כתנאי להמשך השיחות דרשו הפלסטינים הכרה במדינה פלסטינית בגבולות 67' ומזרח ירושלים כבירת פלסטין ושחרור 1,200 מחבלים בהם מרואן ברגותי, אחמד סעדאת ופואד שובאכי.
ישראל סירבה לדרישות אלה וביטלה את שחרור המחבלים שתוכנן לפעימה הרביעית.
בסוף אפריל, בעקבות הסכם הפיוס בין החמאס לפת"ח, החליטה ישראל להשעות את המשא ומתן המדיני עם הפלסטינים ולהטיל עליהם סנקציות כלכליות.
באפריל 2014 חשף ותרגם יהונתן דחוח-הלוי מסמכים פלסטיניים שחיבר בחודש מרץ סאיב עריקאת, הממונה על המשא ומתן מטעם הרשות הפלסטינית, ובהם נכתב שהפלסטינים מתכוונים להפר את התחייבויותיהם ולפנות לאו"ם ולמוסדות בינלאומיים אחרים למרות המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים וללא קשר לתוצאותיו.
במרץ 2017 חשף מייק הרצוג כי לשיחות אלו קדם ערוץ חשאי שהיה פעיל כשנתיים.
במאמר דעה שפרסם יוסי ביילין בעקבות הפרסום, הוא טוען כי המעבר לשיחות גלויות הוא בין הסיבות שהובילו לכישלונן.
נכון לשנת 2025, שיחות אלו הן השיחות הרשמיות האחרונות בין ישראל לפלסטינים בהן נידון סיום הסכסוך הישראלי פלסטיני.
המשבר ב-16 במאי 1877 היה משבר חוקתי של הרפובליקה השלישית בצרפת שעימת את נשיא הרפובליקה, המרשל פטריס דה מק-מהון, מלוכני (מונרכיסט) בדעותיו, עם בית הנבחרים שנבחר ב-1876 ושנשלט על ידי רוב רפובליקני בראשותו של לאון גמבטה.
כאשר פיטר ב-16 במאי 1877 הנשיא מק-מהון את ראש הממשלה ז'ול סימון (נציג הרפובליקנים ה"אופורטוניסטים") ומינה במקומו את הדוכס דה ברולי, סרבה האספה הלאומית לתמוך בממשלה החדשה, דיוניה הושהו למשך חודש על ידי הנשיא ובסופו של דבר היא פוזרה בחודש יוני בעזרת החלטה של הסנאט.
אחרי מערכת בחירות סוערת, שבה סיירו הנשיא מק-מהון ויריבו גמבטה בכל רחבי צרפת, התקיימו הבחירות החדשות שהביאו שוב לניצחון הרפובליקנים.
בשנת 1879 התייצבה הנהגה פרו-רפובליקנית, בעלת רוב ולגיטימציה חסרי תקדים לקדם תפיסות ברורות של לאומיות חילונית, בין היתר באמצעות שינוי מבנה מערכת החינוך במדינה, וכך אכן עשתה בשנים שלאחר מכן.
הרפובליקה השלישית התנהלה לפי השיטה החדשה והלך רוח זה עד סופה בשנת 1940.
המרת קידוד היא המרה ישירה (אנלוגית–אנלוגית או דיגיטלית–דיגיטלית) של קידוד אחד למשנהו.
לדוגמה המרת קובצי וידאו (כמו PAL, SECAM, NTSC), קובצי אודיו (כמו MP3, WAV) או תווים (כמו UTF-8, ISO/IEC 8859).
ההמרה מתבצעת בדרך כלל במקרים בהם מחשב המטרה, אינו מכיר את הפורמט המקורי או מקרים בהם רוצים להמיר פורמט משיקולים שונים כגון הקטנת רוחב הפס על ידי שימוש בפורמט שמקטין את גודל הקובץ הנשלח על חשבון איכות הווידאו.
בעולם הווידאו האנלוגי, המרת קידוד מתבצעת באופן תדיר בזמן ריצה, לצורך חיפוש בקובץ או הצגתו.
דוגמה לכך היא הפורמטים של קובצי Cineon ו־DPX שמשמשים לסינמה דיגיטלית אולם גודל קובץ של סרט באורך של שעתיים יכול להיות 8 טרה־בייט.
המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים הוא רשימה רשמית המנוהלת על ידי הממשלה הפדרלית של ארצות הברית של נפות היסטוריות, אתרים, בניינים, מבנים, ואובייקטים הנחשבים ראויים לשימור בשל חשיבותם ההיסטורית.
נכסים הכלולים במרשם הלאומי, או השוכנים בתחומי נפה היסטורית הכלולה במרשם הלאומי, עשויים להיות זכאים להנחות במס הנגזרות מהערך הכולל של ההוצאות לשימור הנכס.
הקמת המרשם הלאומי התאפשרה בעקבות חקיקת "החוק הלאומי לשימור ההיסטוריה" (National Historic Preservation Act) ב-1966. החוק שימש בסיס להקמת המרשם הלאומי והוא קבע את התהליך להוסיף אליו נכסים.
מתוך יותר ממיליון נכסים במרשם הלאומי, 80,000 מתוארים פרטנית.
השאר הם נכסים משתתפים בתחומי נפות היסטוריות.
במשך מרבית תקופת קיומו, נוהל המרשם הלאומי על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, סוכנות השייכת למחלקת הפנים של ארצות הברית.
מטרותיו הן לסייע לבעלי נכסים ולקבוצות עניין, כגון הקרן הלאומית לשימור היסטורי (National Trust for Historic Preservation), לתאם, לזהות ולהגן על אתרים היסטוריים בארצות הברית.
בעוד שהוספת נכסים למרשם הלאומי היא בעיקר פעולה סמלית, ההכרה בחשיבותם מהווה סוג של תמריץ כספי לבעלי נכסים רשומים.
ההגנה על הנכס אינה מובטחת.
במהלך תהליך המינוי, הנכס מוערך במונחים של ארבעה קריטריונים להכללה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
היישום של אותם קריטריונים היה נושא לביקורת של אנשי אקדמיה בתחום היסטוריה ושימור, כמו גם של הציבור והפוליטיקאים.
מדי פעם מוסיפים למרשם אתרים היסטוריים השוכנים מחוץ למדינה, אך קשורים לארצות הברית (כגון שגרירות ארצות הברית בטנג'יר שבמרוקו).
נכסים יכולים להיות מועמדים במגוון צורות, כולל נכסים בודדים, נפות היסטוריות, והצעות לנכסים מרובים (Multiple Property Submissions או MPS).
המרשם מסווג את הרישומים הכלליים לאחד מחמישה סוגים של נכסים: נפה, אתר, מבנה, בניין או אובייקט.
"המרשם הלאומי של נפות היסטוריות" הם אזורים גאוגרפיים מוגדרים המורכבים מנכסים משתתפים ושאינם משתתפים.
נכסים מסוימים מתווספים באופן אוטומטי למרשם הלאומי כאשר הם מנוהלים על ידי שירות הפארקים הלאומיים.
אלה כוללים אתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark), פארק היסטורי לאומי (National Historical Park), פארק צבאי לאומי (National Military Park), אנדרטה לאומית (National Memorial) וחלק מהמונומנטים הלאומיים.
נכסים פדרליים יכולים להיות מוכרזים כמונומנטים לאומיים על בסיס חוק העתיקות בשל החשיבות ההיסטורית או הסביבתית שלהם, הם מנוהלים על ידי כמה סוכנויות.
רק מונומנטים היסטוריים באופיים המנוהלים על ידי שירות הפארקים הלאומיים רשומים מנהלית במרשם הלאומי.
ב-15 באוקטובר 1966 יצרה הצעת חוק שימור ההיסטוריה את המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ואת הסוכנויות הממשלתיות לטיפול בהם המשרדים המדינתיים לשימור ההיסטוריה (State Historic Preservation Offices) בראשי תיבות SHPO.
בתחילה כלל המרשם הלאומי רק אתרים היסטוריים לאומיים (National Historic Landmarks) שהוכרו קודם להקמת המרשם על פי הצעת חוק בקונגרס מ-1935, כמו גם אתרים היסטוריים אחרים במערכת הפארקים הלאומיים.
אישור החוק, שעבר תיקונים ב-1980 וב-1992, ייצג את הפעם הראשונה שלארצות הברית הייתה מדיניות שימור היסטוריה.
הצעת החוק מ-1966 חייבה סוכנויות ממשלתיות אלו לשתף פעולה עם משרדי ה-SHPO ועם סוכנות פדרלית עצמאית, המועצה המייעצת על שימור ההיסטוריה (Advisory Council on Historic Preservation), בראשי תיבות ACHP, שנועדה להתעמת עם ההשפעות השליליות של פעילות ממשלתית על שימור ההיסטוריה.
על מנת לנהל את המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים הקים שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית השייך למחלקת הפנים של ארצות הברית, שבראשו עמד ג'ורג' הרצוג (George B.
Hartzog Jr.), אגף מנהלי הקרוי המשרד לארכאולוגיה ולשימור ההיסטוריה (Office of Archeology and Historic Preservation), בראשי תיבות OAHP.
הרצוג הטיל על ה-OAHP ליצור את תוכנית המרשם הלאומי על בסיס המנדט של הצעת החוק מ-1966. ארנסט קונלי (Ernest Connally) היה המנהל הראשון של המשרד.
בתחומי ה-OAHP הוקמו מחלקות לטיפול במרשם הלאומי.
המחלקה ניהלה כמה תוכניות שכבר היו קיימות, כולל סקר אתרים היסטוריים וסקר בניינים אמריקנים היסטוריים (Historic American Buildings Survey), כמו גם המרשם הלאומי החדש וקרן שימור ההיסטוריה (Historic Preservation Fund).
המנהל הראשון, שתוארו היה "שומר המרשם" (Keeper of the Register), היה ויליאם ג'.
בשנים הראשונות של המרשם בשלהי שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 הייתה פעילות הארגון חלשה ומשרדי ה-SHPO היו קטנים, חסרו בהם עובדים והם לא קיבלו מימון מספק.
עם זאת, הקרן לשימור ההיסטוריה עדיין קיבלה כספים על מנת לתת מענקים לבעלי נכסים רשומים, תחילה לבתים שהפכו למוזיאונים ולמבנים מוסדיים, אבל אחר כך גם למבנים מסחריים.
כמה שנים מאוחר יותר ב-1979 חולקו תוכניות שימור ההיסטוריה של שירות הפארקים שהיו קשורות הן לשירות הפארקים והן למרשם הלאומי לשתי "מחלקות עזר" (Assistant Directorates): "מחלקת העזר לארכאולוגיה ושימור ההיסטוריה" (Assistant Directorate for Archeology and Historic Preservation) ו"מחלקת העזר לשימור ההיסטוריה של הפארקים".
מ-1978 עד 1981 הועבר הטיפול במרשם הלאומי לסוכנות חדשה שהייתה קרויה: "שירות הנופש ושימור המורשת" (Heritage Conservation and Recreation Service) בתוך מחלקת הפנים של ארצות הברית.
בפברואר 1983 אוחדו שתי מחלקות העזר במטרה ליעל, ומתוך הכרה בתלות ההדדית שבין תוכניותיהן.
Rogers) נבחר לנהל את מחלקת העזר המאוחדת.
הוא תואר כמנהלן מוכשר, שהיה ער לצורך של שירות הפארקים לעבוד תוך שיתוף פעולה עם משרדי ה-SHPO, האקדמיה והממשלות המקומיות.
אף שלא תוארו בפרוטרוט בהצעת החוק של 1966 הפכו משרדי ה-SHPO לחלק אינטגרלי בתהליך של רישום נכסים במרשם הלאומי.
התיקונים מ-1980 בהצעת החוק של 1966 הגדירו עוד יותר את אחריותם של משרדי ה-SHPO בהקשר של המרשם הלאומי.
כמה מהתיקונים של 1992 של הצעת החוק מ-1966 הוסיפו קטגוריה למרשם הלאומי הידועה כ"נכסי תרבות מסורתיים", אותם נכסים הקשורים לילידי אמריקה או הוואי.
המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים גדל משמעותית מאז הוקם בהצעת החוק של 1966. ב-1986 בחרו אזרחים וקבוצות 3,623 נכסים נפרדים, אתרים ונפות להכללה במרשם הלאומי, ובסך הכול 75,000 נכסים נפרדים.
מקרוב לשני מיליון נכסים במרשם הלאומי, 93,000 רשומים בנפרד.
אחרים רשומים כנכסים משתתפים בתחומי נפות היסטוריות.
כל אחד יכול להציע מועמד למרשם הלאומי, אם כי לעיתים קרובות מועסקים לשם כך היסטוריונים ויועצים לשימור היסטוריה.
הצגת המועמדות נעשית בטופס סטנדרטי המכיל מידע בסיסי על המראה הפיזי של הנכס ועל סוג החשיבות הגלומה בבניין, במבנה, בעצם, באתר או בנפה.
המשרד המדינתי לשימור ההיסטוריה (SHPO) מקבל את טופסי המועמדויות ועונה לאדם או לגוף שהציג את המועמדות.
לאחר בדיקה ראשונית, שולח ה-SHPO כל מועמד לוועדת הביקורת ההיסטורית של המדינה, אשר לאחר מכן ממליצה האם על מנהל המשרד לשימור ההיסטוריה (State Historic Preservation Officer) לשלוח את המועמדות לשומר המרשם הלאומי.
רק מנהל המשרד לשימור ההיסטוריה רשאי להציע נכס שאינו בבעלות פדרלית כמועמד להכללה במרשם הלאומי.
לאחר שה-SHPO ממליץ על הכללת המועמד במרשם הלאומי נשלחת ההמלצה לשירות הפארקים הלאומיים, המאשר או הדוחה את המועמדות.
אם המועמד מאושר מוסיף שומר המרשם הלאומי רשמית את הנכס למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
בעלי הנכס מקבלים הודעה על המועמדות במהלך הבחינה שמבצע ה-SHPO וועדת הביקורת ההיסטורית של המדינה.
אם הבעלים של נכס פרטי מתנגד למועמדות, או במקרה של נפה היסטורית, אם מרבית הבעלים מתנגדים, אזי לא ניתן להכליל את הנכס במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
על מנת שנכס יהיה זכאי להתווסף למרשם הלאומי הוא חייב לעמוד באחד מארבעת הקריטריונים העיקריים של המרשם הלאומי.
מידע על סגנונות בנייה, קשר עם היבטים שונים של היסטוריה חברתית ומסחר ובעלות הם כולם חלקים אינטגרליים במועמדות.
כל מועמדות כוללת קטע סיפורי הכולל תיאור פיזי מפורט של הנכס וההצדקה מדוע הנכס משמעותי מבחינה היסטורית בהתייחס להיסטוריה המקומית, המדינתית או הלאומית.
ארבעת הקריטריונים של המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים הם:
הנכס חייב לתרום לדפוס הראשי של ההיסטוריה של ארצות הברית.
הנכס קשור לדמויות חשובות בהיסטוריה האמריקנית.
קשור למאפיינים הייחודיים של הבניין בשל האדריכלות שלו והבנייה, כולל ערך אמנותי רב או עבודה של אומן.
קריטריון D – פוטנציאל למידע.
הנכס היה מקור או עשוי להיות מקור למידע חשוב על ההיסטוריה או הפרהיסטוריה.
הקריטריונים יושמו בצורה שונה לסוגים שונים של נכסים.
לדוגמה, לנכסים ימיים יש הנחיות יישום שונות מאלו של בניינים.
רישום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים הוא הכרה ממשלתית בנפה היסטורית, אתר, בניין או נכס.
עם זאת, המרשם הוא בעיקר "מעמד מכובד שאליו נלווים כמה תמריצים כספיים פדרליים".
המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים כולל אוטומטית את כל האתרים ההיסטוריים הלאומיים כמו גם אזורים היסטוריים המנוהלים על ידי שירות הפארקים.
אתרים הנכללים בהגדרה כוללים פארק לאומי היסטורי (National Historical Park), פארק צבאי לאומי / שדות קרב (National Military Park/Battlefields), אנדרטאות לאומיות (National Memorials) וחלק מהמונומנטים לאומיים.
הרישום במרשם הלאומי אינו מגביל בעלים של נכס פרטי מלהשתמש בנכס שלו.
עם זאת, בכמה מדינות ועיריות יש חוקי עזר לגבי נכסים הנרשמים במרשם הלאומי.
אם מעורבים מימון פדרלי או תהליך אישור פדרלי מופעל פרק 106 של חוק שימור ההיסטוריה הלאומי מ-1966. פרק 106 מחייב את הסוכנות הפדרלית המעורבת בנושא להעריך את ההשפעות של פעולת הבעלים על המשאבים ההיסטוריים.
הגוף שאמור לפקח על כך על פי פרק 106 הוא סוכנות פדרלית עצמאית, המועצה המייעצת על שימור ההיסטוריה (Advisory Council on Historic Preservation), בראשי תיבות ACHP.
הפרק דורש שמנהל של כל סוכנות פדרלית שיש לה סמכות ישירה או עקיפה על הפרויקט שעשוי להשפיע על הנכס הרשום או שהוחלט כי הוא זכאי להיות רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים חייב לדווח תחילה למועצה המייעצת.
המנהל של הסוכנות האמורה נדרש "להביא בחשבון את ההשפעה של הפעילות" על הנכס של המרשם הלאומי, כמו גם לאפשר ל-ACHP הזדמנות נאותה להגיב.
אף שפרק 106 אינו מחייב במפורש שמנהל הסוכנות הפדרלית יקבל את ההצעות של ה-AHCP, יש לעצות שלו השפעה מעשית, בייחוד החובות הסטטוטוריות של חוק המרשם המחייבים סוכנויות פדרליות "להביא בחשבון את ההשפעה של הפעילות".
באותם מקרים בהם מחליט ה-ACHP שלפעילות הפדרלית תהיה "השפעה שלילית" על הנכסים ההיסטוריים מחפשים דרך למנוע זאת.
בדרך כלל נוצר מזכר הבנות שבו הצדדים המעורבים מסכימים לתוכניות מסוימת.
למדינות רבות יש חוקים הדומים לפרק 106. בניגוד לתנאים הקשורים לנפה היסטורית המוגדרת פדרלית, חוקי העזר העירוניים הקובעים לגבי נפות היסטוריות מקומיות מגבילים לעיתים קרובות סוגים מסוימים של שינויים לנכסים.
בכך הם עשויים להגן על הנכס יותר מאשר מאפשר הרישום במרשם הלאומי.
השימוש בשפה הרחבה יותר אפשרה לנכסים רבים יותר ולפארקים ליהנות ממעמד של אזורים מוגנים באמצעות חקיקה זו, מדיניות שהתפתחה מוקדם בהיסטוריה של קיום החוק.
בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע בפסק הדין במשפט "אזרחים לשימור פארק אוברטון נגד וולפה" (Citizens to Preserve Overton Park v.
Volpe) מ-1971 שלפארקים יכול להיות אותו מעמד מוגן כמו ל"אתרים היסטוריים".
"הגשת הצעה לנכסים מרובים" (Multiple Property Submission), בראשי תיבות MPS היא הצעה לרישום במרשם הלאומי של "קבוצה נושאית" (thematic group), קבוצת נכסים קשורים שיש להם נושא משותף וניתן להציע אותם כקבוצה.
הגשת הצעה למספר נכסים יחד חייבת לעמוד בקריטריונים בסיסיים מסוימים על מנת שקבוצת הנכסים תצורף למרשם הלאומי.
התהליך מתחיל במילוי "טופס תיעוד נכסים מרובים" (Multiple Property Documentation Form), שבניגוד לטופס המועמדות הרגיל למרשם הלאומי מתפקד כמסמך גג.
תפקיד טופס התיעוד הוא לקבוע את הבסיס לזכאות של הנכסים הקשורים.
המידע בטופס תיעוד נכסים מרובים יכול לשמש להציע מועמדות ולרשום נכסים היסטוריים קשורים יחד, או לקבוע קריטריונים לנכסים שעשויים להיות מוצעים בעתיד.
לפיכך, תוספות ל-MPS יכולות להתרחש לאורך זמן.
המועמדות של נכסים פרטניים ב-MPS מושגת באותה דרך כשל מועמדויות אחרות.
השם של "הקבוצה הנושאית" מציין את הנושא ההיסטורי של הנכסים.
הוא נחשב "רישום של נכס מרובה".
מהרגע שמועלית מועמדות של נכס פרטני או קבוצה של נכסים ומבוצע רישום במרשם הלאומי, טופס תיעוד נכסים מרובים, יחד עם טופסי המועמדות של המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים מהווים הגשת הצעה לנכסים מרובים.
דוגמאות ל-MPS כוללות את "הצעת נכסים מרובים של מחוז לי" (Lee County Multiple Property Submission) בפלורידה, "המחסנים באומהה" באומהה בנברסקה, "אבני הגבול של מחוז קולומביה המקורי" (Boundary Markers of the Original District of Columbia) בין מרילנד לווירג'יניה ו"ספריות קרנגי באילינוי" (Illinois Carnegie Libraries).
לפני שהומצא המונח "הגשת הצעה לנכסים מרובים" ב-1984 היו רישומים כאלו ידועים כ"משאבים נושאיים" (Thematic Resources), כדוגמת "המשאב הנושאי של התחנות הפעילות של רכבות הנוסעים" (Operating Passenger Railroad Stations Thematic Resource) בניו ג'רזי, או כ"אזורים של משאבים מרובים" (Multiple Resource Areas).
הרישום במרשם הלאומי אינו מגן על הנכסים בכל צורה שהיא.
מדינות, עיריות ומועצות אזוריות עשויות לבחור או שלא לבחור להגן על מקומות היסטוריים רשומים.
הגנה עקיפה אפשרית באמצעות תקנות של גוף מוניציפלי או של המדינה בנוגע לפיתוח של נכסים רשומים, ובאמצעות הטבות מס.
עד 1976 לא ניתנו הטבות מס לבניינים רשומים.
לפני 1976 העדיפו דיני המיסים הפדרליים בנייה חדשה על פני שימוש מחדש של מבנים קיימים, לעיתים היסטוריים.
ב-1976 שונו דיני המיסים כך שניתנו הטבות מס לקדם שימור של נכסים היסטוריים מניבי הכנסה.
שירות הפארקים הלאומיים קיבל על עצמו את האחריות להבטיח שרק שיקום ששימר את אופיו ההיסטורי של בניין יהיה זכאי להטבות מס פדרליות.
שיקום מאושר הוא כזה ששירות הפארקים הלאומיים סובר שהוא עולה בקנה אחד עם הסטנדרטים לשיקום של מזכיר הפנים.
נכסים ואתרים רשומים במרשם, כמו גם אלו השוכנים בנפות היסטוריות הרשומות במרשם הלאומי ותורמים לתקופה שבגינה יש לנפה חשיבות, הפכו זכאים להטבות מס פדרליות.
בעלים של נכסים מניבים הרשומים פרטנית במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים או של נכסים המוגדרים כמשאבים משתתפים בנפה היסטורית לאומית רשומה עשויים להיות זכאים לקבלת זיכוי ממס בגובה 20% בשיקום מבנה היסטורי.
השיקום עשוי להיות מסחרי, תעשייתי, או למגורים להשכרה.
תוכנית הטבות המס מופעלת באמצעות תוכנית הטבות המס הפדרלית של שימור ההיסטוריה (Federal Historic Preservation Tax Incentives), המנוהלת במשותף על ידי שירות הפארקים הלאומיים, המשרדים המדינתיים לשימור ההיסטוריה ושירות הכנסות הפנים.
מלבד הזיכוי במס בן ה-20%, מציעה תוכנית ההטבות במס זיכוי מס בן 10% לשיקום לבעלים של בניינים שאין להם ערך היסטורי, שאינם מבני מגורים ושנבנו לפני 1936.
חלק מבעלי הנכסים עשויים להיות זכאים למענקים, כדוגמת התוכנית שפעלה בעבר "הצילו את אוצרות אמריקה" (Save America's Treasures) שחילקה מענקים ספציפית לנכסים שנרשמו במרשם הלאומי שיש להם חשיבות לאומית או שהוגדרו כאתרים היסטוריים לאומיים.
חוק השימור לא מבדיל בין נכסים הרשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ואלו המוגדרים כאתרים היסטוריים לאומיים בהקשר לזכאות להטבות מס או מענקים.
זה נעשה במכוון, שכן כותבי הצעת החוק למדו מניסיונם שהבדלה בין קטגוריות של חשיבות עבור תמריצים כאלו גרמה לקטגוריה הנחותה להתכלות.
בעיקרו של דבר, הפכה החלטה זו את האתרים ההיסטוריים הלאומיים לסוג של הנכסים המשמעותיים ביותר של המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
בשימור ההיסטוריה של ארצות הברית "כלל חמישים השנים" הוא האמונה המקובלת שנכס לא יכול להירשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים אם הוא לא בן חמישים שנים לפחות.
למעשה כלל זה אינו כלל מחייב.
הוא חריג בקריטריונים של הערכת הזכאות להתווסף למרשם הלאומי.
כי שציין ג'ון ספרינקל, סגן המנהל של מכון השימור הפדרלי: "'כלל' זה הוא רק חריגה מהקריטריונים המעצבים את הרישומים בתוך המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים".
מתוך שמונה החריגים (או שיקולי קריטריונים), שיקול G, לנכסים שקיבלו חשיבות בתוך חמישים השנים האחרונות, הוא כנראה עיקרון השימור הידוע ביותר, ועם זאת גם אינו מובן נכונה.
עם כל שנה חולפת חוצה קבוצה חדשה של משאבים את סף החמישים שנים, שקודם לכן נחשבו "מוקדם מדי" מכדי להירשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (אלא אם היו חשובים באופן יוצא דופן).
השימור של משאבים "קטינים" זוכה לעניין גובר במאה ה-21.
נכון ל-1999 בוטלו 982 נכסים מהמרשם, לרוב משום שנהרסו.
בין הנכסים שנהרסו לאחר שנרשמו היו "הנפה ההיסטורית ג'וברס קניון" (Jobbers Canyon Historic District) באומהה (נרשמה ב-1979, נהרסה ב-1989), "ארמון השעשועים" (Palace Amusements) באסברי פארק בניו ג'רזי (נרשם ב-2000, נהרס ב-2004), ושבעה מתשעת הבניינים שנכללו ב"נפה ההיסטורית של אוניברסיטת קונטיקט" (University of Connecticut Historic District) בקונטיקט (נרשמו ב-1989, נהרסו ב-2017).
המשבר בעולמות האינסופיים (באנגלית Crisis on Infinite Earths הופץ גם תחת השמות משבר בעולמות האינסופיים ומשבר בעולמות האינסוף) הוא אירוע הקרוסאובר השנתי של יקום החץ לעונת השידורים 2019–2020. האירוע כלל חמישה פרקים המשלבים בין סדרות היקום "סופרגירל", "באטוומן" (הסדרה החדשה ביקום), "הפלאש", "החץ" ו"אגדות המחר".
הקרוסאובר התחיל ב-8, 9, ו-10 בדצמבר 2019 והסתיים בפרק כפול ב-14 בינואר 2020. גם הפרק המקביל בסדרה "ברק שחור" בשם "המשבר בעולם" הוקדש למשבר, אף על פי שלא היה חלק מהקרוסאובר באופן רשמי, והוא שודר ב-9 בדצמבר, מיד אחרי הפרק של "באטוומן".
המשבר מהווה המשך לאירועי הקרוסאובר השנתי הקודם, עולמות אחרים, והוא השפיע משמעותית על הנעשה ביקום החץ.
בין היתר אוליבר קווין, הגיבור הראשי של סדרת "החץ", נהרג במהלכו פעמיים, במקביל לסגירת הסדרה בתום שמונה שנות שידור.
הקרוסאובר נוצר בהשראת מיני-סדרת הקומיקס של יקום DC, "המשבר בעולמות האינסופיים" משנת 1985.
האירוע המכונה "משבר 2024" עומד במרכזה של הסדרה "הפלאש", ומוזכר לעיתים בסדרות האחרות ביקום.
מהעונה הראשונה היה ידוע כי המשבר יתקיים ב-25 באפריל 2024.
בקרוסאובר "עולמות אחרים" הופיע המוניטור וגייס את החץ הירוק.
המוניטור שולח את החץ הירוק למצוא חפצים.
המוניטור מחזיר לחיים את לקס לות'ור מארץ-38 (של הסדרה "סופרגירל").
בפרק שסגר את העונה החמישית של הסדרה "הפלאש" נחשף ש"משבר 2024" הוקדם לדצמבר 2019. הפלאש רואה את העתיד ולומד שהוא חייב להקריב את עצמו כדי להציל מיליארדים.
החץ הירוק חוזה בארץ-2 מושמד על ידי גל אנטי חומר, ונמלט ממנו עם הסירנה השחורה.
מיה סמוק, ויליאם קלייטון וקונור הוק נוסעים אחורה בזמן משנת 2040 לשנת 2019. ליילה מייקלס, אשתו של ג'ון "דיג" דיגל, נחשפת כשותפה של המוניטור, "מבשרת".
נאש ולס מהסדרה "הפלאש" משחרר את האנטי מוניטור מכלאו.
ברק שחור מהסדרה "ברק שחור" נלקח בזמן שבתו ג'ניפר נקרעת בין כדור הארץ שלה לאחרים.
גל האנטי חומר שהשמיד יקומים רבים מגיע ליקום-38. ברייניאק 5 מזהיר את קארה זור אל והיא מזהירה את אמה אלורה ואת אורחיה קלארק קנט ולויס ליין.
קלארק ולויס שולחים את בנם התינוק בחללית.
מבשרת מצילה את קנט וליין ולוקחת את החץ הירוק, מיה סמוק, הפלאש, באטוומן, הקנרית הלבנה לתדרוך.
הגיבורים נלחמים בצבא של האנטי מוניטור והחץ הירוק מציל כמה שיותר מארץ-38 בזמן הפינוי לארץ-1. המוניטור מביא החץ הירוק הגוסס להיפרד מחבריו, והוא מעביר את תפקיד החץ הירוק למיה סמוק.
נאש ששחרר את האנטי מוניטור מקבל את הכינוי "פרייה" (מנודה).
מבשרת לוקחת מארץ-74 את הווייב-ריידר עם מיק רורי.
המוניטור לומד ב"ספר הגורל" על ארבעה מתוך שבעת הפאראגונים, גיבורי המולטיברס הנבחרים: תקווה (סופרגירל), גורל (הקנרית הלבנה), אמת (סופרמן שסבל יותר מכל אדם) ואומץ (העטלף של העתיד).
בארץ-96 הגיבורים מוצאים את פאראגון האמת (סופרמן-96) ובארץ-99 מגלים שבאטמן-99 רצח את סופרמן-99 והוא אינו פאראגון האומץ.
"גלאי פאראגונים" שאטום בונה מגלה שבאטוומן היא פאראגון האומץ, שהפלאש הוא פאראגון האהבה, שהצייד ממאדים הוא פאראגון הכבוד, ושמדען ששמו ריאן צ'וי הוא פאראגון האנושות.
המוניטור מחזיר לווייב את כוחותיו.
ווייב, הפלאש וקייטלין סנואו מוצאים בארץ-90 את הפלאש רץ, עוצרים אותו ומפעילים תותח.
ברק שחור מכיל את האנרגיה של הפיצוץ.
פלאש-90 מקריב את עצמו במקום פלאש-1. הספקטר ג'ים קוריגן מגייס את החץ הירוק לאחר שחבריו ומשפחתו מצאו את נשמתו כדי להחזירו לחיים.
הפאראגונים מגיעים לנקודת ההעלמות, ולקס לות'ר מחליף את פאראגון האמת.
פלשבק לפלנטה מלטוס לפני 10,000 שנים: מאר נובו, בניסיונו לראות את הולדת היקום, מגיע ליקום האנטי חומר והאנטי מוניטור מגלה בגללו על קיום המולטיברס.
הספקטר ג'ים קוריגן מלמד את החץ הירוק את כוחותיו החדשים.
הספקטר החדש אוליבר קווין הולך לנקודת ההעלמות לעזרת הפאראגונים ומחזק את הפלאש.
הפאראגונים נלחמים בצבאו של האנטי מוניטור.
הספקטר החדש משחזר את המולטיברס ומת בשנית.
ביקום המשוחזר, הפאראגונים זוכרים את עברם ואת המשבר.
הצייד ממאדים משחזר את הזיכרונות של בעלי בריתם של הפאראגונים.
נאש חוזר ומגלה שהאנטי מוניטור עדיין חי ומתכנן משבר חדש.
הגיבורים ממזערים את האנטי מוניטור ושולחים אותו למיקרוברס.
הגיבורים מתקבצים בטקס לזכר אוליבר קווין ומייסדים קבוצה שתגן על היקום.
המולטיוורס נהרס, ובמקומו נולד אחד חדש, שחלק מעולמותיו נשמרו, חלק נהרסו, חלק מוזגו וחלק נולדו מחדש.
בין היתר, נוצר עולם חדש בשם "כדור הארץ-פריים", המאכלס את הגיבורים מעולם-1 עולם-38 ועולם-73 לשעבר.
למעשה, מדובר בריבוט של יקום החץ.
טרם פורסמו החוקים הפיזיים של המולטיוורס החדש, כולל החשוב ביותר בהם - האם ניתן לעבור מעולם לעולם, כפי שזה היה אפשרי קודם, בין באמצעים טכניים, או בשימוש בכוחות, כמו של הפלאש או וייב.
ואם לא, האם ניתן לראות, למשל באמצעות וייבינג, מה קורה בעולמות אחרים.
טרם ידוע גם האם מסע בזמן אפשרי בעולם החדש.
כבר פורסם כי תושבי וגיבורי העל של כדור הארץ-פריים בטוחים שכדור הארץ שלהם הוא היחיד שקיים, ולא מודעים לשאר המולטיוורס החדש.
במשרדה של קייט גרסה אחרת של אחותה התאומה בת'.
היא חזרה מסמסטר לימודים מחוץ למדינה, ידע שלה שונה בפרטים קטנים, והיא מעולם לא נחטפה ולא הפכה לרעה.
האירועים התפצלו ברגע התאונה, כשקייט שלה הצליחה להציל אותה ברגע האחרון.
גם חיצונית היא שונה מאליסה, ונראית כמו בת' בתמונה של התאומות מהספרייה בעולם-99. מדובר בכפילה מכדור הארץ האחר שכנראה הגיעה דרך חור התולעת.
מתברר כי שתי הגרסאות לא יכולות להתקיים בו זמנית, ואחת מהן צריכה למות כדי שהשנייה תחיה.
בת' היא בעלת תואר שני באסטרופיזיקה, כך שהיא מקבלת בקלות את העניין.
ג'ניפר חוזרת מהריק שחור אליו נכנסה בתחילת המשבר, ובשל כך היא נשארה כפי שהייתה, ללא שינויים בזיכרון.
נראה כי אוליבר הצליח להחזיר את כל הקרובים אליו, כל עוד זה לא הפריע ליצירתו כגיבור ולכן יצר פרדוקס.
בין היתר אביו לא חזר.
גם לורל לאנס המקורית לא חזרה, והסירנה השחורה מזוהה כאחת שבאה מכדור ארץ אחר טרום משבר.
בפרק בעונה הראשונה "סטאר סיטי 2046" נעשתה טעות בהמשכיות, דבר שלא קרה יותר בסדרות היקום.
המשבר נתן הזדמנות לתקן את הבעיה, באמצעות העברת אירועי אותו פרק לעולם אחר.
ב-14 בינואר 2020 שודרו שני פרקים ברצף: הפרק של "החץ" (8 בעונה 8) והפרק הראשון לעונה 5 של "אגדות המחר", ששובצה במחציתה השנייה של עונת השידורים 2019–2020, במשבצת השידור שמפנה הסדרה "החץ", עם תום עונתה האחרונה והמקוצרת.
פרק של "ברק שחור" (9 בעונה 3) ששודר לאחר הפרק של "באטוומן" הוקדש גם הוא למשבר.
הצילומים החלו ב-24 בספטמבר 2019 והסתיימו בשבוע הראשון של נובמבר.
ב-22 בנובמבר פורסם הפוסטר הרשמי הראשון של הקרוסאובר.
ב-24 בנובמבר פורסם הטריילר הראשון, בן כחצי דקה.
ב-3 בדצמבר פורסם הטריילר המלא הראשון וב-6 בדצמבר השני.
ב-11 בדצמבר פורסם פוסטר נוסף לקראת פתיחת הסטרימינג של שלושת הפרקים הראשונים.
בהמשך פורסמו עוד כמה פוסטרים עם מספר גיבורים קטן בכל אחד.
ב-7 בינואר פורסם הפוסטר הרשמי האחרון של הקרוסאובר, שנבנה בצורה סימטרית לפוסטר הראשון.
רשת The CW הזמינה את קווין סמית, שחקן, במאי, תסריטאי, מפיק, עורך, מנחה תוכניות טוק-שואו וחובב גדול של קומיקס, להגיש תוכנית ראיונות מיוחדת שלוותה את המשבר.
התוכנית בשם "Crisis Aftermath" שודרה בשני חלקים, בשעה שלאחר הפרק הראשון והשלישי של הקרוסאובר בדצמבר.
עזרא מילר חוזר להיות בארי אלן מהיקום הקולנועי של DC.
טום אליס שב לתפקיד השטן מהסדרה "לוציפר".
טום ולינג חוזר להיות קלארק קנט מהסדרה "סמולוויל", כשאריקה דוראנס משחקת לצדו שוב את לויס ליין יחד עם התפקיד הרגיל אמא של קארה, אלורה זור-אל.
במקביל לריי פאלמר, ברנדון ראות' חוזר לשחק את הסופרמן סרט סופרמן חוזר משנת 2006. למוניקה גרט משחק שני תפקידים בו זמנית, המוניטור ואחיו אנטי-מוניטור.
ג'ונתון שק, המשחק במספר פרקי "אגדות המחר" את איש המערב הפרוע ג'ונה הקס, מגלם את כפילו מעולם אחר בקרוסאובר.
דומיניק פרסל יחד עם מיק רורי (גל חום ) משחק גם את כפילו.
אוסריק צ'או נבחר לשחק את ראיין צ'וי (אטום), לקראת עזיבתם הקרובה של ריי פאלמר ונורה דארק את "אגדות המחר".
סטיבן לובו לוהק לתפקיד הבלש ג'ים קוריגן, הכלי המחזיק בתוכו את הספקטר.
לא ידוע לאיזה עולם שייך קוריגן, אבל לא לעולם-1, בו כבר הופיעה דמותו בסדרה קונסטנטין בגילום שחקן אחר.
קווין קונרוי, שדיבב את באטמן (ברוס ויין) בעיבודים מונפשים רבים, מגלם אותו גם בקרוסאובר, הפעם בדמות הדומה לזאת מעולם "קץ הממלכה".
רוברט וול חזר לתפקיד אלכסנדר נוקס מסרט "באטמן" מ-1989. מארב וולפמן, אחד משני כותבי הקומיקס המקורי משתתף בתפקיד עצמו, במקביל להיותו תסריטאי בחלק הרביעי של הקרוסאובר.
ויל ויטון מופיע בתפקיד תושב כדור הארץ-38 שמנסה לשכנע את סביבתו ברחוב הומה אדם כי סוף העולם הגיע.
כמו כן הובאו מספר רב של שחקנים מסדרות שונות, ביניהם שתי שחקניות "מורשת העטלף", חמישה שחקני "סטארגירל", שחקן "באטמן" מ-1966, חמישה שחקני "טיטאנים", חמישה שחקני "סיירת האבדון" ושחקן "היצור מן הביצה".
אף על פי שהקרוסאובר משתרע רשמית על חמש סדרת, ו"ברק שחור" לא נמצאת ביניהם, הפרק שלה בשבוע הראשון של הקרוסאובר היה חלק חשוב מהאירועים.
הרבה זמן לפני שידורו כבר היה ניתן להבין שלפחות סצנה אחת של הפרק התשיעי של העונה תתייחס למשבר.
זאת מכיוון שהרשת החליטה לשדר אותו בשעה שלאחר הפרק השני של הקרוסאובר, אף על פי ששאר הסדרות הלא קשורות אליו בוטלו באותו שבוע, כדי למקד את עניין הצופים באירוע המרכזי.
יתרה מכך, ב-7 בינואר שובץ השידור החוזר של הפרק, שוב מיד אחרי שידור חוזר של אותו פרק של "באטוומן", ואף מחוץ ליום השידורים הרגיל שלו.
ב-2 בדצמבר העניין הפך לרשמי, כששודר הקדימון לפרק מדובר.
התברר שהפרק כולו מוקדש למשבר מנקודת מבטו של עולמה של הסדרה.
הפרק נקרא תחילה "האבן השלישית מהשמש", אך בהמשך שמו שונה ל"המשבר בעולם", בדומה לשם הקרוסאובר.
המשא ומתן של מדינות הציר על חלוקת אסיה התחיל לאחר שמדינות הציר (גרמניה הנאצית, ממלכת איטליה והאימפריה היפנית) ביססו את בריתן הצבאית וחיזקו את הסכם הציר בכך שהכריזו מלחמה הדדית נגד ארצות הברית ב-11 בדצמבר 1941, היפנים הציעו הסכם טריטוריאלי ברור בינם לבין איטליה וגרמניה בנוגע ליבשת אסיה.
ב-15 בדצמבר 1941 הציעה יפן לגרמניה אמנת גבול לפיה אסיה תחולק לשני חלקים נפרדים שיהיו תחת ממשל צבאי (החלק היפני יהיה ממזרח לקו האורך 70 והחלק הגרמני והאיטלקי יהיה ממערב לקו האורך 70), הגבול צפוי להתחיל בצפון בשפך נהר אוב ולהסתיים באזור שנמצא מערבית להודו ולגדות האוקיינוס ההודי.
השטח שמזרחית לקו הגבול יהיה חלק ממרחב שגשוג משותף של מזרח אסיה רבתי שישלט על ידי האימפריה היפנית.
לעומת זאת גרמניה תקבל מספיק שטחים לממש את רעיון "מרחב מחיה" שאימצו לחיקם ומטרתו היא להרחיב את שטחי הרייך השלישי בעזרת השגת שטחים נוספים למען האומה הגרמנית באזורי פולין ומאוחר יותר בברית המועצות.
מנגד, איטליה תקבל את אזור צפון אפריקה ואת דרום חצי האי ערב.
חלוקה זו הייתה אמורה להתבצע לאחר תבוסה סופית של ברית המועצות.
עם זאת, גרמניה הסתייגה בתחילה מן ההצעה.
דיפלומטים בכירים בגרמניה הנאצית חששו שהסכם גבולות כזה יהווה תקדים להסכמים נוספים מהסוג הזה, בנוסף לכך גרמניה התאכזבה מסירובה של יפן להיכנס למלחמה נגד ברית המועצות יחד עם גרמניה (במסגרת החזית המזרחית של המלחמה או לכל הפחות שיפן תבטיח לעצור משלוחי אספקת נשק מארצות הברית דרך הנמל החופשי של ולדיווסטוק).
על אף שההצעה הזו בעצם מעבירה את אפגניסטן ופקיסטן לידי יפן, גרמניה תקבל הרבה יותר שטחים באזורים המערביים של סין ומרכז ברית המועצות.
על אף התנגדות הוורמכט, הפיהרר אדולף היטלר קיבל בברכה את ההצעה היפנית ואישר אותה במלואה, יש הסוברים שהחליט לקבלה לאחר שהבין כי לגרמניה יהיה קושי לוגיסטי לכבוש שטחים סובייטים מעבר להרי אורל.
המשאלה האחרונה (בפולנית: Ostatnie życzenie) הוא קובץ סיפורים קצרים מסוגת הפנטזיה, שנכתב על ידי הסופר הפולני אנדז'יי ספקובסקי ויצא לאור לראשונה ב-1993. מבחינה עלילתית, ספר זה הוא הראשון לספר על עלילות המכשף גראלט מריוויה, אם כי קובץ הסיפורים "חרב הגורל" משנת 1992 מקדים אותו מבחינה זמן ההוצאה לאור.
בדומה אליו, עלילתו מתרחשת לפני עלילת הסאגה הראשית, בת ששת הספרים.
הספר זכה להצלחה רבה בפולין ומחוצה לה, ותורגם לשפות נוספות, לרבות אנגלית (2007) ועברית (2021).
הקובץ מונה שישה סיפורים העוסקים בעלילות המכשף (Wiedzmin) גראלט מריוויה, אדם אשר עבר מוטציות המעניקות לו כוחות על-אנושיים, על מנת להגן על בני אדם מפני מפלצות ויצורים על-טבעיים עוינים, אשר פלשו אל העולם כמה אלפי שנים לפני התרחשות המאורעות המתוארים בספר.
כמו כן, לאורך הספר שזור סיפור מסגרת בשם "קול התבונה", ובמסגרתו גראלט, שנפצע במהלך קרב, שוהה במקדש שבו מטפלות כוהנות המקדש בפציעותיו.
במהלך שהותו שם חווה גראלט פלאשבקים עם מאורעות מעברו, אשר יפורטו במסגרת ששת הסיפורים, פוגש מספר חברים אשר באים לבקרו, ומתמודד מול הטרדות מסדר אבירים עוין המעוניין לגרש את כל המכשפים מגבולות המחוז.
המכשף (Wiedźmin) - גראלט נשכר על ידי פולטסט מלך טמריה על מנת שיסיר קללה מבתו, הנסיכה אדה, שנולדה כמפלץ איום ונורא בשם "סטריגה", הטורף בני אדם בלילות ומפיל את אימתו על הממלכה כולה.
המלך דורש מגראלט לא לפגוע בה לרעה, אך מתיר לו לקטול אותה אם יתברר לו שאין באפשרותו להחזירה לצורת אנוש.
על גראלט לגלות את מקור הקללה ולמצוא דרך להסירה, כאשר השאלה העומדת במרכז הפרק היא אם הנסיכה תוכל לחיות חיים נורמליים גם לאחר הסרת הקללה.
גרעין של אמת (Ziarno prawdy) - גראלט פוגש במסעו ביצור מפלצתי דמוי דוב, ומגלה כי היצור הוא למעשה אדם בשם ניוולן, שאת צורתו המפלצתית קיבל כתוצאה מקללה שהוטלה עליו, לאחר שבעברו הנהיג כנופיית שודדים, פרץ למקדש ואנס כוהנת.
הוא מגלה לגראלט כי הקללה תוסר רק לאחר שיקבל נשיקה מאישה שבאמת תאהב אותו - דבר קשה, לנוכח צורתו המפלצתית.
ניוולן מגלה לגראלט כי הוא אכן התאהב באישה, אך גראלט חושד שהאישה המדוברת אינה אישה רגילה אלא ערפדית.
הרע במיעוטו (Mniejsze zło) - במסגרת סיפור זה הקורא למד כיצד קיבל גראלט את כינוי הגנאי "הקצב מבלאוויקן".
גראלט, שמעט לפני הגעתו לעיירה קטל מפלצת דמוית עכביש שאיימה על חיי התושבים, מקבל הצעה מקוסם מסתורי להרוג נסיכה גולה שהפכה לשודדת, שלטענתו היא מקוללת מלידה.
גראלט פוגש גם בשודדת עצמה, המעוניינת להתנקם בקוסם אשר ניסה להורגה קודם לכן, ומנסה להניא אותה מלעשות כן, אך נכשל בכך בשל עקשנותה.
על גראלט לבחור כיצד לפעול: האם לעצור את השודדת וכנופייתה ולהקשיב לעצת הקוסם, או האם להתייצב לצדה כנגד הקוסם.
שאלה של מחיר (Kwestia ceny) - גראלט מבקר בממלכת סינטרה כאורח של המלכה קלנת'ה, המכנסת את נתיניה על מנת לחגוג את אירוסיה של בתה, הנסיכה פאווטה, לנסיך מאיי סקליגה.
הנשף מופרע על ידי אביר מסתורי במסכה, הטוען לידה של הנסיכה מכורח חוק טבע קדום המכונה "חוק ההפתעה", הקושר את גורלו בגורלה.
העלילה מסתבכת כאשר מתגלה שמאחורי המסכה מסתתרות פנים מפלצתיות מכוסות בפרווה, ומסתבכת עוד יותר כאשר הנסיכה אכן מסכימה להתארס ליצור המסתורי במקום לנסיך אשר יועד לה קודם לכן.
על גראלט לגלות את זהותו של היצור המסתורי וכן לגלות מה מקור תעלומת הכוחות המיוחדים המתפרצים מהנסיכה.
קצה העולם (Kraniec świata) - גראלט וחברו המשורר והטרובדור "דנדליון" מבקרים בכפר, אשר לטענת זקן הכפר, סובל מבעיה של "שד" המבקר בכפר וגוזל ממנו מזון לעיתים קרובות.
זקן הכפר מבקש מגראלט למרות זאת לא לפגוע לרעה ב"שד".
השניים מבקרים במאורתו של ה"שד" אך נופלים בשבי על ידי קבוצת אלפים שמתברר שפרשו את הגנתם על היצור, ומבקשים להרוג את המכשף וחברו כנקמה על מה שבני האדם עוללו לאלפים, תושביו המקוריים של העולם.
גורלם של השניים נותר תלוי בידי היצור.
המשאלה האחרונה (Ostatnie życzenie) - במסגרת סיפור זה מגלה הקורא כיצד פגש גראלט בקוסמת ינפר מוונגרברג, וכיצד החלה מערכת היחסים שלו עמה.
במהלך מסע דיג מוצאים גראלט ודנדליון כד מסתורי, אשר לטענת דנדליון מכיל ג'יני, רוח המגשימה משאלות.
אך במקום להקשיב למשאלותיו של דנדליון, בוחרת הרוח הרעה לתקוף את דנדליון, דבר המאלץ את גראלט למהר לעבר העיירה הסמוכה על מנת לשכור את שירותיה של קוסמת שתרפא אותו.
עם זאת, גראלט אינו יודע כי לקוסמת יש תוכניות משלה לרתום את כוחותיו של ה"ג'יני" לשירותיה.
חלק מהסיפורים שבקובץ עובדו למדיות נוספות, ביניהן סדרות טלוויזיה ומשחקי וידאו.
אלמנטים מסיפור המסגרת "קול התבונה" עובדו בכמה פרקים במסגרת סדרת הטלוויזיה הפולנית "Wiedźmin" משנת 2002.
הסיפור "המכשף" עובד למספר מדיות וביניהן:
סצנת הפתיחה של המשחק The Witcher שפותח על ידי CD Projekt ויצא לאור בשנת 2007.
הפרק השמיני ("Rozdroże") בסדרת הטלוויזיה Wiedźmin.
הפרק השלישי ("Betrayer Moon") בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "המכשף" מבית נטפליקס.
ספר הקומיקס "Curse of the Crows" בהוצאת דארק הורס קומיקס שנכתב על פי עלילת סדרת המשחקים ומכילה מספר פלאשבקים למאורעות הסיפור.
הפרק "The End's Beginning" בעונה הראשונה של העיבוד הטלוויזיוני של נטפליקס.
"שאלה של מחיר" עובד ל:
הפרק "Calanthe" בסדרת הטלוויזיה Wiedźmin.
הפרק "Of Banquets, Bastards and Burials" בעונה הראשונה של העיבוד הטלוויזיוני של נטפליקס.
הפרק "Four Marks" בעונה הראשונה של העיבוד הטלוויזיוני של נטפליקס.
הפרק "Bottled Appetites" בעיבוד הטלוויזיוני של נטפליקס.
כמו כן, במשחק The Witcher 3: Wild Hunt ישנה משימת צד באותו השם, "The Last Wish", המשמשת מעין המשך ישיר לעלילת הסיפור כמשימה בה יוכל השחקן לבחור את גורל מערכת היחסים של גראלט עם ינפר.
הסיפור "גרעין של אמת" עובד לפרק "A Grain of Truth", הפרק הראשון בעונה השנייה של העיבוד הטלוויזיוני של נטפליקס.
לאחר יציאתו, תורגם הספר למספר שפות נוספות, וביניהן רוסית, צ'כית, גרמנית, ספרדית, צרפתית ואף לסינית ולקוריאנית.
הספר תורגם לאנגלית על ידי דאנוסיה סטוק ויצא לראשונה לאור בשנת 2007 בבריטניה בהוצאת Gollancz, ו-שנה לאחר מכן על ידי הוצאת Orbit האמריקנית.
תרגום זה הפך בשנת 2015 לרב-מכר ונכלל ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס של אותה השנה, בעקבות יציאת המשחק The Witcher 3: Wild Hunt.
התרגום העברי של הספר, מאת עילי הלפרן, יצא לאור לראשונה באוקטובר 2021 בהוצאת ידיעות אחרונות.
המשבר בגבול בלארוס – האיחוד האירופי ב-2021 הוא משבר מהגרים בו מעורב זרם של מספר עשרות אלפי מהגרים, אשר מגיעים בעיקר מעיראק ומאפריקה, אשר עושים דרכם לליטא, לטביה ופולין דרך בלארוס.
המשבר החל בעקבות ההידרדרות החמורה ביחסי בין בלארוס לאיחוד האירופי ובפרט בעקבות הבחירות לנשיאות של בלארוס ב-2020, ההפגנות בבלארוס בשנים 2020–2021, התקרית בטיסה 4978 של ריאנאייר, וניסיון ההחזרה בכפייה של האצנית הבלארוסית קריסצינה צימנואוסקאיה מאולימפיאדת הקיץ בטוקיו.
המשבר החל בתחילת קיץ 2021 כאשר נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו איים לאפשר לאנשים העוסקים בסחר בבני אדם, למבריחי סמים ולמהגרים חמושים להיכנס לתחומי אירופה.
בהמשך הרשויות בבלארוס וחברות תיירות הנמצאות בשליטת המדינה, וכמו גם מספר חברות תעופה הפועלות במזרח התיכון, החלו לקדם את התיירות בבלארוס על ידי הגדלת מספר הטיסות לבלארוס מאזור המזרח התיכון ומתן אשרות כניסה לבלארוס לכל מי שקנה את אותם הכרטיסים, כאשר לכאורה הדבר נועד לשם מטרות ציד.
במקביל באותה העת פורסם בקבוצות מסוימות באתרי המדיה החברתית מידע כיצד מהגרים יכולים להיכנס לתחומי האיחוד האירופי מבלארוס.
כל המהגרים שהגיעו לבלארוס לשם כך קיבלו הנחיות כיצד והיכן לעבור את הגבול על מנת להיכנס לתחומי האיחוד האירופי ומה לומר לאנשי משטרת הגבולות לאחר שהם חוצים את הגבול, ולעיתים רבות הם אף הודרכו על ידי משטרת הגבולות בצד הבלארוסי.