tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אם אנרגיית המעוות של מבנה ליניארי אלסטי מבוטאת כפונקציה של הכוחות אזי הנגזרת החלקית של פונקציית אנרגיית המעוות ביחס לכוחות תתן את פונקציית התזוזות בכיוון הכוחות.
החוק השני הוא חוק הפוך לחוק הראשון.
אם העומסים ידועים לנו, מצורת מהלך הכוחות והמומנטים ניתן לחשב את התזוזות, .
נתבונן בשני גופים א', ב', בכל אחד מהם שתי נקודות a,b.
בנקודות האלה פועלים כוחות בעוצמה זהה אבל בכיוון מנוגד זה לזה.
בגוף א' הכוחות פועלים לאורך הקו המחבר בין שתי הנקודות.
הנגזרת החלקית לפי הכוח, של פונקציית האנרגיה, תיתן את שינוי המרחק בין הנקודות כתוצאה מפעולת הכוחות.
בגוף ב' הכוחות פועלים בניצב לקו המחבר בין הנקודות.
זהו זוג כוחות היוצר מומנט.
הנגזרת החלקית לפי הכוח, של פונקציית האנרגיה, תיתן את התזוזה הזוויתית של הקו בין הנקודות כתוצאה מפעולת המומנט.
קסטיליאנו השתמש בשיטה כדי לפתור בעיות של מבנים ובעיקר מסבכים בהם הכוחות פועלים בצמתים המחברים את המוטות.
קסטיליאנו פיתח בעזרת החוק הראשון את עקרון העבודה המועטה (באנגלית Least Work Principle) בעזרתו ניתן לפתור מסבכים מורכבים.
במסבך המוראה בתרשים מתקיים לדוגמה כי אין מוט המחבר בין הצמתים.
קסטיליאנו הכליל את השיטה לפתרון של גופים אלסטיים כלליים כדי לפתור בעיות בלתי מסוימות סטטית.
בעיות בלתי מסוימות סטטית הן כאלה שאינן ניתנות לפתרון רק באמצעות משוואות שווי משקל כמו סכום כוחות בכיוון מסוים שווה לאפס וסכום מומנטים סביב נקודה מסוימת שווה אפס.
זקוקים למשוואה נוספת כי יש יותר נעלמים מאשר משוואות.
את המשוואה הנוספת כותבים על סמך עיקרון פיזיקלי נוסף כגון שימור אנרגיה ותזוזות ידועות.
חישוב שקיעה של קורה רתומה בצד אחד ומועמסת בצד השני החופשי כאשר נתונה פונקציית אנרגיית המעוות:
- היא פונקציית אנרגיית המעוות.
- הוא מומנט הכפיפה הפועל על הקורה.
- הוא מודול האלסטיות של חומר הקורה.
- הוא מומנט ההתמד של השטח.
- הוא רדיוס העקמומיות של הקורה.
- היא זווית העקמומיות של הקורה.
- הוא כח הפועל בקצה החופשי של הקורה.
- הוא שקיעת הקצה החופשי של הקורה הרתומה בהשפעת כח אנכי :
חוקר פרטי הוא אדם העוסק באיסוף מידע על הזולת במסגרת אזרחית עבור לקוחותיו.
חוקרים פרטיים עוסקים במגוון תחומים, ובהם: הונאה, אישות (בגידה/גירושים), איכון (איתור אנשים), איתור רכוש, ריגול עסקי, חקירות ביטוח, חקירות כלכליות, חקירות בתחום הפלילי, חקירות בתחום הנוער, חקירות מגזר, מעקבים, מהימנות עובדים ועוד.
ישנם גם מקרים של חוקרים פרטיים מושחתים שלעיתים נודע שהם פועלים למען פושעים כמו סטוקרס (אנשים שמטרידים אחרים על ידי מעקב אחריהם) ומנהלי פשע כדי לאתר קורבנות נמלטים, פושעים יריבים ו/או עדים שהסתתרו או כדי לאסוף ראיות פוגעניות כנגד עדים, מודיעים, תובעים ו/או חוקרי משטרה שיכולים לשמש במשפטים הקרובים.
לצורך ביצוע עבודתו, החוקר הפרטי נעזר בציוד ייעודי מתקדם ממיטב הטכנולוגיה הקיימת והמתפתחת ומאגרי מידע שונים.
החוקרים הפרטיים פועלים בכפוף לחוק חוקרים פרטיים ושירותי שמירה ומחויבים לעבוד על פי כללי אתיקה מחמירים.
בישראל מוסדרת פעילות החוקרים הפרטיים באמצעות .
הקריטריונים לקבלת רישיון חוקר פרטי בישראל הם התאמנות בחקירות (התמחות) במשך שלוש שנים במשרד חקירות, תחת פיקוחו האישי של מנהל המשרד ובאישור המחלקה לרישוי חוקרים פרטיים ושירותי שמירה במשרד המשפטים.
לאחר 18 חודשים מיום תקופת ההתאמנות יש לעבור מבחן הסמכה של משרד המשפטים.
לקבלת רישיון בעל משרד חקירות יש צורך לצבור ותק של חמש שנים כחוקר פרטי מורשה, להגיש בקשה למשרד המשפטים ולקבל את אישור הוועדה הנ"ל.
חוקר פרטי שאינו מחזיק ברישיון לניהול משרד חקירות אינו רשאי לקבל עבודות מלקוחות פרטיים.
רישיון החוקר הפרטי מקנה לו את הזכות לעבוד במשרד חקירות מורשה.
רישיון לחוקר פרטי ניתן לשנה אחת בלבד.
מדי שנה יש לחדש הרישיון לשנה נוספת וזאת אם לא הוגשו תלונות כנגד החוקר ולא נפתחו הליכים פלילים כנגדו.
בישראל חלים על חוקרים פרטיים אותם חוקים והוראות החלים על שאר אזרחי המדינה והם אינם רשאים להחזיק או לסחור במידע אודות אדם אשר הושג בדרכים לא חוקיות.
איסוף וסחר במידע המשמש לזיהוי של אדם במערכות מידע המכילות מידע אודות אנשים עלול להוביל לחשיפה של המידע ולפגיעה קשה בפרטיות ומהווה עבירה פלילית.
על פי סעיף 13 ל חל איסור להעסיק במשרד חוקרים פרטיים עובד שאינו חוקר פרטי, כמו איסור להיות אחד מהבעלים או השותפים בתאגיד חוקרים פרטיים.
אלא אם החלק עבר בירושה.
חובת הנאמנות - חוקר פרטי מחויב לנאמנות כלפי שליחו כדין שליח שולח; ובהתאם ל"חוק השליחות, תשכ"ה-1965"
חובת שיתוף פעולה עם מוסדות ממשלתיים - אם היועץ המשפטי לממשלה יודע על חקירת חוקר פרטי בעבר או עכשיו הקשורה לנושא שהוא עצמו חוקר, ביכולתו לבקש מהחוקר פרטי את פרטי הממצאים שעלו בחקירה שביצע.
באותו זמן, קיים איסור על החוקר הפרטי למסור מידע מפליל בהתייחס ל'שולחו', אלא באישור אותו לקוח.
בסמכות היועץ המשפטי לממשלה לעצור חקירת חוקר פרטי במטרה למנוע שיבוש הליכים בעניין חקירה משטרתית, ועד תומה.
עבירת משמעת - במקרה של מעבר חוקר פרטי משויך לתאגיד חוקרים פרטים, על כלל משמעת או אתיקה של חוקרים פרטיים האחריות היא על כלל התאגיד.
אלא אם עשו במסגרת התאגיד כל האמצעים האפשריים למנוע את המקרה, העבירה נעשתה ללא ידיעת שום גורם בתאגיד ולדעת על המקרה לא בהגדרת תפקידו של שום גורם בתאגיד, וביכולת התאגיד להוכיח זאת.
נזיקין - כלל חברי התאגיד אחראים על נזיקין שביצע אחד מהם או חוקר פרטי נוסף המועסק מטעמם.
איסור ניגוד עניינים - חל איסור על חוקר פרטי או תאגיד חוקרים פרטיים לייצג 2 צידי חקירה, גם לא אם במקרה אחד נשכרו לצורך שירותי שמירה ובשני לצורכי חקירה פרטית.
החל משנת 1982 פועלת לשכת החוקרים הפרטיים בישראל.
לפי סעיף 22 ל חוקרים פרטיים מחויבים לכללי האתיקה של החוקרים הפרטיים וכן לוועדות משמעת בעלי סמכויות של ועדת חקירה על פי חוק ועדות חקירה, תשכ"ט-1968.
ביכולת היועץ המשפטי לממשלה למנות בודק בעל סמכויות של קצין משטרה לבחינת התנהגות של חוקר פרטי ובמקרה ממצאים חריגים להעלות את הדבר בקובלנה לוועדת משמעת והטיל עונשי משמעת.
במקרי ממצאים פלילים הדבר יועבר לידי המשטרה ועל ועדת המשמעת להקפיא הליכים עד לסיום ההליך הפלילי.
חקירה סיעודית, החוקר הפרטי מתחקה אחר מבוטחים הטוענים למצב סיעודי ובודק האם עומדים מבצעים פעולות "כישורי חיים" כגון הליכה, מעברים, אכילה, לבוש ושמירה על סוגרים.
חקירת איתור/איכון, החוקר הפרטי מבצע לחקירה לאיתורו של אדם.
חקירה תפקודית, החוקר הפרטי מתחקה אחר פעולותיו הפיזיות של אדם, בדרך כלל מבוטח הטוען למצב פיזי או נפשי מסוים כדי לאמת או להפריך טענותיו.
חקירת מעקב, החוקר הפרטי מתחקה אחר אדם כדי לתעד סדר יומו ועיסוקיו הכלליים.
מעקבים נעשים בחקירות אישות כמו גם בחקירות ביטוח שונות.
חקירה כלכלית, החוקר הפרטי אוסף מידע אודות אדם או גוף אחר לבחינת יכולותיו הכלכליות נכסיו וחובותיו.
חקירה בתחום קניין רוחני: סימני מסחר, הגנת מותג, זכויות יוצרים.
דיבוב, שיטה לתחקור נחקרים לקבלת מידע בעורמה על ידי שידול ו/או שכנוע לקבלת מידע שלא מעוניין למסור.
המתוחקר לא יודע שלפניו חוקר פרטי.
תשאול, שיטת חקירה לקבלת מידע ממתוחקר מאופן פרונטלי, המתחוקר יודע שלפניו ניצב חוקר פרטי.
חוקר פרטי יפעל כלפי לקוחו בנאמנות ודין היחסים ביניהם כדין היחסים בין שליח לשולחו.
החוקר הפרטי אינו רשאי להתחזות לגורם רשמי כלשהו (שוטר, פקח, עובד המוסד לביטוח לאומי וכדומה), ואינו רשאי להציג עצמו כבעל מקצוע אחר הטעון ברישיון (רופא, למשל), אלא אם יש לו רישיון כזה.
עם זאת, החוקר רשאי לאמץ לעצמו שם או זהות בדויים לצורך ביצוע משימתו.
החוקר הפרטי אינו רשאי לעבור על החוק בשום מקרה, לרבות ביצוע האזנות סתר.
חוקר פרטי לא יתנה שכר טרחה לעבודתו בתוצאות החקירה פרט לחקירות איכון (איתור של בני אנוש).
חוקר פרטי לא יזום חקירות מתוקף מידע שהגיע לידיו.
חוקר פרטי ימסור לפי דרישת היועץ המשפטי לממשלה, לידיו או לידי מי שהסמיך לכך, ידיעות שגילה בדבר ביצוע עבירה.
לא ימסור חוקר פרטי ידיעות שנמסרו לו מאת לקוחו אגב השירות המקצועי שנתן ללקוחו ושיש בהם כדי להפליל את לקוחו, אלא אם הסכים לקוחו לכך.
על מנת להיות חוקר פרטי בישראל יש לבצע שלוש שנות התאמנות בחקירות פרטיות במשרד חקירות תחת פיקוחו של חוקר פרטי בכיר בעל ותק של שמונה שנות ניסיון, ומי שאושר להיות מאמן על ידי הוועדה.
מאמן יכול להיות מנהל משרד לחקירות או חוקר פרטי שהוא מנהל חוקרים במשרד לחקירות פרטיות.
יוצאי תחום החקירות בשרות המדינה יכולים להגיש בקשה להכרה בעבודתם הקודמת כזמן התמחות, והוועדה לרישוי חוקרים פרטיים שבמשרד המשפטים, תבחן את הבקשה ותכיר בתקופה המלאה או בחלק ממנה.
בכל מקרה, חלה חובה על כולם לעבור מבחן הסמכה.
בכל מקרה על מתאמן בחקירות להיות בעל עבר ללא דופי, בוגר 12 שנות לימוד לכל הפחות, מעל גיל 18 ואזרח ישראל שהוא גם תושב המדינה.
במהלך שנות ההתאמנות על המתאמן להתאמן באופן מלא ובפיקוחו של המאמן, על המאמן לשלוח "אישור התאמנות" לוועדה מדי שישה חודשים ובו דיווח על ההתאמנות.
חוקר פרטי הופיע לראשונה ביצירתו של הסופר האמריקאי אדגר אלן פו, שבשנות ה-40 של המאה ה-19 תיאר את עלילותיו של ק' אוגוסט דופן, חוקר פרטי חובב המתגורר בפריז.
מאז זכה ז'אנר זה להצלחה רבה, בספרות, בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה.
חוקרים פרטיים, מהם חובבים ומהם מקצועיים, בז'אנר זה:
שרלוק הולמס, גיבור סיפוריו של ארתור קונאן דויל.
הרקול פוארו ומיס מארפל, גיבורי סיפוריה של אגאתה כריסטי.
פיליפ מרלו, גיבור סיפוריו של ריימונד צ'נדלר.
פול דרייק, החוקר הפרטי בסדרת סיפורי פרי מייסון של ארל סטנלי גרדנר.
חוקי שלוש השנים הם סדרה של חוקים שנחקקה באנגליה שנשאו את השם חוק שלוש השנים.
חוקים, מהווים חלק מהמשפט החוקתי של הממלכה המאוחדת וממלכות חבר העמים הבריטי אלה מהווים את הבסיס החוקי למערכות הבחירות הנערכות במדינות הדמוקרטיות כיום (ובהם גם במדינת ישראל ובארצות הברית).
בהתאם למגנה כרטה לא יכול המלך האנגלי להטיל מיסים מבלי הסכמת הפרלמנט.
הפרלמנט לא יכל להתכנס מרצונו הוא, ולמעשה זומן על ידי המלך רק כאשר המלך רצה להטיל מיסים.
המלך צ'ארלס הראשון, כאביו לפניו, דגל באבסולוטיזם פוליטי, וסירב לקבל את מרות הפרלמנט בנושאים שונים.
מתוקף דעות אלה נקלע צ'ארלס למחלוקות עם הפרלמנט בנוגע להטלת מיסים.
מעורבותה של אנגליה במלחמת שלושים השנים חייבה מקורות מימון, וצ'ארלס פנה אל הפרלמנט, אך לא זכה לאישורו להטלת מיסים נוספים.
הפרלמנט פרסם ב-1628 את הצהרת הזכויות כדי להגביל את כוחו של צ'ארלס.
צ'ארלס קיבל באופן רשמי את ההצהרה, אך התעלם ממנה בפועל, ובשל כך מנע הפרלמנט מצ'ארלס הטלת מיסים וביקר את המדיניות הדתית שלו, שהייתה קרובה באופן יחסי לקתוליות.
בתגובה, צ'ארלס פיזר את הפרלמנט בשנת 1629, והחל בשלטון יחיד בן אחת-עשרה שנים, המכונה רודנות אחת-עשרה השנים.
בשנת 1640 בשל הצורך בכספים, נאלץ צ'ארלס לכנס את הפרלמנט כדי שיאשר לו הטלת מיסים.
הפרלמנט הקצר שהתכנס בתחילה סירב להטיל את המיסים, ולאחריו כינס צ'ארלס את הפרלמנט הארוך.
ניסיונו של צ'ארלס בשנת 1641 לאסור את ראשי המתנגדים לו בפרלמנט, ולזכות בשליטה בכוחות הצבא הביא להתפרצות אלימה.
ב-1642 פרצה מלחמת האזרחים האנגלית שבסופה הוצא צ'ארלס להורג ב-30 בינואר 1649.
החוק הראשון שנשא שם זה היה חוק שלוש השנים משנת 1641 (Triennial Act 1641).
חוק זה הועבר ב-15 בפברואר 1641 על ידי הפרלמנט הארוך האנגלי בתקופת שלטונו של המלך צ'ארלס הראשון.
החוק קבע כי הפרלמנט צריך להתכנס למושב שאורכו לפחות 15 ימים, לפחות פעם בשלוש שנים.
מטרת החוק הייתה למנוע מצב בו המלך שולט מבלי לכנס את הפרלמנט.
בהתאם לחוק, אם המלך לא כינס את הפרלמנט בתקופה העולה על שלוש שנים, יוכל הלורד צ'נסלור להוציא צווים לכינוס הפרלמנט, ואם הלורד צ'נסלור לא יעשה זאת, יכול בית הלורדים להתכנס ולהוציא צו לכינוסו של הבית התחתון.
חוק זה היה יוצא דופן בקובעו בסעיף 11 שהחוק יקבל את הסכמת המונרך (הסכמה הנדרשת לכניסת החוק לתוקפו) בטרם יפוזר הפרלמנט.
הנוהג היה שההסכמה ניתנת לאחר פיזור הפרלמנט, אולם סעיף זה נועד להבטיח שהסכמת המלך תינתן (ובלעדיה לא הסכים הפרלמנט להתפזר).
בשנת 1664 נחקק חוק שלוש השנים של 1664 , אשר ביטל חלקים מהחוק הקודם וקבע כי הפרלמנט צריך להתכנס פעם בשלוש שנים לפחות, אולם לא קבע מנגנון למקרה בו לא יכנס המלך את הפרלמנט.
בפועל, לאחר חקיקת החוק לא כינס צ'ארלס הראשון את הפרלמנט במשך ארבע שנים.
חוק שלוש השנים משנת 1694 נחקק בשנת 1694 בתקופת מלכותם של ויליאם ומרי השנייה.
החוק קבע כי הפרלמנט יתכנס מדי שנה, ויערכו בחירות כלליות בממלכה מדי שלוש שנים.
הבחירות התכופות שנערכו הקשו על יצירת מפלגות ונאמנויות בין חברי הפרלמנט, ולכן בשנת 1716 נחקק חוק שבע השנים אשר קבע שהבחירות לפרלמנט ייערכו מדי שבע שנים.
חוק שלוש השנים משנת 1694 הביא למעשה להעברת הכוח השלטוני מידי המלך לידי הפרלמנט ולהקמתה של המערכת השלטונית המודרנית הבריטית.
כמו כן, השפעתו של חוק זה, אשר הסדיר לראשונה בחירות לפרלמנט הייתה רבה, והוא היווה את הבסיס לחוקות של מדינות ארצות הברית השונות ובהמשך לחוקת ארצות הברית.
המנגנון שהוסדר לראשונה בחוק זה מהווה כיום את הבסיס לשיטת הבחירות הנהוגה במדינות הדמוקרטיות ברחבי העולם, ואף במדינת ישראל.
חוקי צ'רגף קובעים כי DNA של כל תא מכל אורגניזם יכלול בסיסי פירימידין ופורין ביחס של 1:1. באופן יותר ספציפי, כמות הגואנין (G) שווה לכמות הציטוזין (C) וכמות האדנין (A) שווה לכמות התימין (T).
החוקים קרויים על שם הביוכימאי היהודי אמריקאי ארווין צ'רגף, שגילה אותם בעת עבודתו באוניברסיטת קולומביה.
ווטסון וקריק נעזרו בחוקי צ'רגף בגילוי מבנה ה-DNA ב-1952.
השמירה על חוקי צ'רגף ברחבי עולם החי מודגמת בטבלה הבאה, המציינת את האחוז של כל בסיס ב-DNA של אורגניזמים שונים:
חוקי פרנל הם כללים פיזיקליים המתארים כיצד גל אלקטרומגנטי ובפרט אור, מוחזר ונשבר במפגש בין שני חומרים בעלי תכונות אופטיות שונות, כגון זכוכית ואוויר.
החוקים נקראים על שם אוגוסטן ז'אן פרנל אשר הגה אותם ברבע הראשון של המאה ה-19. חוקים אלו הם מעמודי התווך של האופטיקה ומשמשים כבסיס להסבר תופעות אופטיות רבות כגון, החזרה פנימית מלאה, זווית ברוסטר, התאבכות משכבות והקיטובים של אופנים מולכים.
חוקי פרנל באו כ-200 שנה אחרי שהריוט, סנל ודקארט גילו את חוקי ההחזרה והשבירה לעולם האירופאי.
פרנל עשה את הצעד הבא כאשר בעזרת חוקיו, תיאר לא רק את הכיוון אליו האור יוחזר ויישבר, אלא גם את חלוקת העוצמה של הגל הפוגע בין הגל הנשבר והמוחזר.
המרכיבים החסרים ב-200 שנה אלו היו הבנת הקיטוב של האור, ותכונותיו הגליות.
אף על פי שבעזרת גבישי קלציט איסלנדי כבר בשנות ה-70 של המאה ה-17 ידעו הויגנס וברתולין שלאור השמש קיימת תכונה חבויה לה קראו קיטוב, אף אחד לא ידע לתאר פיזיקלית את מקור תכונת הקיטוב.
בנוסף לכך העולם המדעי במאה ה-18 קבל כמעט באופן מוחלט את תפיסתו של ניוטון בה האור הוא זרם חלקיקים, על פני התפיסה הגלית של הויגנס.
פרנל ויאנג גילו באופן בלתי תלוי גם את תכונותיו הגליות של האור בניסויים שונים של התאבכות, וגם את קיטובו הרוחבי של אור השמש.
בחוקי פרנל הם תלויים בכיוון התנודות של הגל האלקטרומגנטי (דהיינו הקיטוב), לתנודות אלו אין מקום בתורה החלקיקית של ניוטון.
פרנל בחייו הקצרים הבין את תכונותיו הגליות של האור ביניהן הקיטוב, ועם הבנה זאת ידע לפתח את חוקי פרנל מתאוריה מכנית של ויברציות בחומר.
כיום מקובל להוכיח תאורטית את חוקי פרנל ממשוואות מקסוול אשר נולדו לעולם רק כמחצית המאה לאחר מכן.
כאשר גל אלקטרומגנטי הנע בחומר בעל מקדם שבירה פוגע בזווית כניסה בגבול של חומר שני בעל מקדם שבירה , חלקו מוחזר בזווית שווה לזווית הפגיעה וחלקו נשבר על פי חוק סנל .
מתמטית ניתן לרשום את הגל בתווך הראשון כסכום של הגל הפוגע והגל המוחזר.
כאשר מסמן את פעולת ההחזרה אשר יכולה לשנות את המשרעת, מופע וקיטוב של השדה החשמלי הפוגע .
בתווך השני קיים רק הגל הנשבר.
כאשר מסמן את פעולת השבירה.
חוקי פרנל מתארים כמותית את פעולת ההחזרה והשבירה על מנת שיהיה ניתן לחשב את המשרעת, המופע והקיטוב של הגל המוחזר והנשבר ביחס לגל הפוגע.
לדוגמה כאשר אור הנע באוויר פוגע בניצב במשטח זכוכית 4% מהעוצמה תוחזר והקיטוב יהיה זהה לקיטוב של האור הפוגע (בגלל הפגיעה המאונכת).
מתמטית חוקים אלו מגולמים במשוואות פרנל אשר מחשבים את מקדמי ההחזרה והשבירה כתלות במשתנים הבאים:
מקדם השבירה של שני החומרים
משוואות פרנל מתארות את ההחזרה והשבירה של גל מישורי על ידי משטח אינסופי שטוח ואחיד.
בפועל משוואות פרנל נותנות תוצאות שימושיות ברמת דיוק גבוהה עבור קרני אור מקבילות אשר פוגעות במשטח הגדול מכתם האור ושטוח ביחס לאורך הגל של האור.
בערך זה נתאר את השדה החשמלי של הגל רק כגל מישורי אידיאלי, כלומר גל בעל קיטוב רוחבי.
כאשר גל אלקטרומגנטי פוגע במבנה של שכבות אחידות ואיזוטרופיות (בפרט תווך של שני חומרים המתואר בחוקי פרנל) קיימים שני קיטובים עצמיים של המבנה, קיטוב ניצב למישור הפגיעה (מישור הנפרש על ידי וקטור כיוון התקדמות הגל והווקטור הניצב למשטח) הידוע כקיטוב 's', וקיטוב מקביל למישור הפגיעה הידוע כקיטוב 'p'.
אור המקוטב בקיטובים אלו לא ישנה את קיטובו בהחזרה ובשבירה.
מקדמי ההחזרה וההעברה של משוואות פרנל כתובים בנפרד לכל קיטוב עצמי.
על מנת לחשב את ההחזר עבור קיטוב כללי יש צורך לפרקו בבסיס של הקיטובים העצמיים, לחשב את ההחזרה/שבירה של השדה החשמלי לכל קיטוב בנפרד על פי משוואות פרנל ולחברם בחזרה.
לדוגמה אם הגל הנכנס הוא בעל קיטוב מעגלי ימני .
כאשר הם וקטורי היחידה בכיוון הקיטוב הניצב ובכיוון הקיטוב במקביל
כאשר ו הם מקדמי ההחזרה והשבירה של משוואות פרנל בהתאמה עבור הקיטובים העצמיים השונים.
ניתן לראות שהקיטוב יהפוך לקיטוב אליפטי לאחר ההחזרה/העברה עבור כל זווית פגיעה השונה מאפס.
זאת מכיוון שעל פי חוקי פרנל המשרעת של הגל החוזר אינה שווה עבור שני הקיטובים העצמיים בכל זווית פרט לפגיעה ניצבת או פגיעה שטוחה .
בסביבת שני מצבי קצה אלו ההחזר והשבירה בקירוב טוב, אינם תלוים בקיטוב של הגל הפוגע, ולפיכך כל קיטוב הוא קיטוב עצמי של המבנה בזוויות אלו.
ניתן להראות ממשוואות פרנל עבור מקדם ההחזרה של הקיטוב המקביל () שבכל מעבר תווך דיאלקטרי חייב המקדם להתאפס בזווית כלשהי.
זווית זו נקראת זווית ברוסטר על שם הפיזיקאי דייוויד ברוסטר שגילה אותה, האור המוחזר במקרה זה יהיה מקוטב בקיטוב מאונך () ועל כן ברוסטר קרא לזווית, זווית הקיטוב.
ברוסטר גילה את זווית הקיטוב באופן ניסיוני כעשור לפני שפרנל פיתח את משוואותיו.
קיימים חומרים כיראלים (לא ניתן לתארם רק בעזרת אינדקס שבירה) בהם קיימת זווית קיטוב אך עוצמת ההחזר () אינה יורדת לאפס.
קיימות גרסאות רבות למשוואות פרנל.
נביא כאן כמה מהגישות מספרי אופטיקה נפוצים המתארים את מקדמי ההחזרה והעברה של השדה החשמלי (למשל Born & Wolf), העוצמה () ושטף העוצמה (למשל Siegmann).
כל המשוואות הן עבור חומרים ליניארים איזוטרופים ללא תגובה מגנטית.
המשוואות עבור מקדמי ההחזרה וההעברה לשדה החשמלי הן (מחוק סנל + תנאי שפה על השדה החשמלי והמגנטי) :
כאשר הוא היחס בין מקדם השבירה בשני החומרים, היא ההגדלה האופטית.
כמו כן, מקדמי ההעברה תלויים במקדמי ההחזרה לפי:
משוואות פרנל אינן תלויות ישירות באורך הגל אלא רק בזווית הכניסה ובחומרים, התלות באורך הגל של האור היא רק דרך הנפיצה של החומר.
עוצמת השדה החשמלי מוגדרת כ , ולכן המשוואות עבור מקדמי ההחזרה והעברה הן בפשטות ו .
בניגוד למשוואות השדה משוואות העוצמה אינן תלויות בבחירת מערכות הצירים בהעברה והחזרה בגלל שהבדלי הסימן נעלמים כאשר מעלים את השדה בריבוע:
להלן דוגמה של מקדמי ההחזרה (עוצמת השדה) עבור הקיטובים השונים במעבר בין תווך דיאלקטרי בעל מקדם שבירה לתווך דיאלקטרי בעל מקדם שבירה .
בבעיות פיזור של אור קיים חוק שימור של שטף העוצמה.
כלומר שטף האנרגיה הנכנס שווה לשטף האנרגיה היוצא.
במקרה של חוקי פרנל פיזור במפגש של שני תווכים אחידים אופטית, השטף היוצא הוא סכום שטף האנרגיה המוחזר והנשבר.
מתמטית הדבר זהה לחוק שימור זרם ההסתברות במכניקת הקוונטים.
שטף האנרגיה תלוי בעוצמה אך גם תלוי במהירות הגל בחומר ובזווית התקדמותו יחסית למפזר.
שטף העוצמה החשמלית היא האנרגיה ליחידת זמן החוצה במאונך את המפגש בין שני התווכים ולכן מוגדר כ:
, ולכן המשוואות עבור מקדמי ההחזריות והמעבריות הם:
על פי חוק שימור שטף העוצמה .
משוואות פרנל עבור השדה החשמלי (בניגוד לעוצמה החשמלית) המוחזר והמועבר מתארות את השינוי במשרעת והפרש המופע של הגל המוחזר והנשבר ביחס לגל הפוגע.
תכונה זאת של הפרש מופע אינה מופיעה ברבים מספרי האופטיקה, ניתן להמחיש אותה בסימולציה בראש ערך זה בה הגל המוחזר מקבל היפוך מופע ולמועבר אין הפרש מופע.
בהנחה שהאור הפוגע מקוטב ליניארית בקיטוב כללי הכולל גם s וגם p, אזי כל הבדל בין מקדמי פרנל עבור הקיטובים השונים יגרום להפיכת הקיטוב לאליפטי.
הפרש המופע של קיטובי s ו p שונה עבור אור בהחזרה מלאה.
תכונה זאת אפשרה לפרנל להנדס כבר לפני 200 שנה את מעוין פרנל אשר הופך קיטוב ליניארי/מעגלי לקיטוב מעגלי/ליניארי.
ניתן לסכם את הפרשי המופע של מקדמי פרנל עבור מעבר בין שני חומרים דיאלקטרים איזוטרופים כדלקמן:
במעבר בין תווך בעל מקדם שבירה נמוך למקדם שבירה גבוה;
אין הפרש מופע של הגל הנשבר ביחס לגל הפוגע.
לקיטוב s יש היפוך מופע בהחזרה ביחס לגל הפוגע.
לקיטוב p אין היפוך מופע בהחזרה עבור גל נכנס בזווית פגיעה קטנה מזווית ברוסטר ויש היפוך מופע עבור זווית גדולה מזווית ברוסטר.
אזהרה, הפרשי המופע תלויי הגדרה, ניתן למצוא הגדרות בהן היפוך המופע לקיטוב p בהחזרה הוא עד ברוסטר, ואין היפוך מעבר לברוסטר.
מה שאינו תלוי הגדרה הוא שהפרש המופע כתלות בזווית הכניסה רציף לקיטוב s ובעל קפיצה של (היפוך מופע) בזווית ברוסטר עבור קיטוב p.
במעבר בין תווך בעל מקדם שבירה גבוה למקדם שבירה נמוך;
אין הפרש מופע של הגל הנשבר ביחס לגל הפוגע עד לזווית הקריטית של החזרה מלאה.
לקיטוב s אין היפוך מופע בהחזרה ביחס לגל הפוגע עד לזווית הקריטית.
לקיטוב p יש היפוך מופע בהחזרה עבור גל נכנס בזווית פגיעה קטנה מזווית ברוסטר ואין היפוך מופע עבור זווית גדולה מזווית ברוסטר וקטנה מהזווית הקריטית.
עבור זוויות גדולות מהזווית הקריטית, הפרש המופע ביחס לגל הפוגע יורד באופן מונוטוני עבור שני הקיטובים.
ההפרש בין הפרשי המופע של שני הקיטובים הוא בזווית הקריטית ובגבול של פגיעה אופקית, בזוויות פגיעה בין שני מקרי הקצה, הערך המוחלט של הפרש הפאזה של קיטוב p תמיד יהיה יותר גדול מזה של קיטוב s.
השוני בין שני הקיטובים יהיה יותר גדול ככל ש q (היחס בין מקדם השבירה הנמוך לגבוה) יהיה יותר קטן .
דוגמה להשפעה של המופע בהחזרה מלאה באופטיקה היא עקומות הנפיצה של אופנים מולכים במוליך גלים.
אופני תנודה אלו הם בעלי קיטוב TE/TM, גלים אלו לכודים בתוך המוליך על ידי החזרה מלאה, אך הם יכולים להתקיים באופן יציב רק כאשר הם מתאבכים באופן בונה עם עצמם.
כאשר הוא הרכיב הניצב למשטח של וקטור ההתקדמות של הגל בטווח, הוא רוחב מוליך הגלים ו הוא הפרש המופע בהחזרה במפגש בין טווח מוליך הגלים לתווך מצד אחד או מצד שני ו הוא סדר האופן המולך (כלומר כמה פעמים השדה מתאפס לאורך חתך של מוליך הגלים).
וקטור ההתקדמות אינו תלוי בקיטוב, אך הפרש המופע בהחזרה שונה עבור קיטובי s ו p, ולפיכך תנאי ההולכה שונה לאופנים בעלי קיטוב s (אופני TE) ולאופנים בעלי קיטוב p (אופני TM), מה שמסביר את ההבדל ביחס הנפיצה.
פרנל פיתח את חוקיו ממודל מכני של תגובת החומר לאור, אך כיום מקובל לפתח את החוקים ישירות ממשוואות מקסוול תחת ההנחה של תגובה ליניארית ותווך ללא זרמים ומטענים חופשיים.
בעזרת חוק גאוס ניתן להראות ש:
הרכיב המקביל למישור הפגיעה של שדה ההשראות החשמלית D רציף כלומר קיימת אי רציפות לרכיב השדה החשמלי הניצב התלויה במקדם דיאלקטרי של החומר
בהינתן שאין מטענים חופשיים הרכיב הניצב של שדה ההשראות המגנטי B רציף
בעזרת משפט סטוקס ניתן להראות ש:
הרכיב הרוחבי של השדה החשמלי E רציף
בהינתן שאין זרמים הרכיב הרוחבי של השדה המגנטי H רציף
בהנחה שאין תגובה מגנטית לחומר, כלומר (דבר הנכון לחומרים ידועים בתחום האור הנראה), ניתן להראות שדרישות תנאי השפה הרוחביות עבור שדה חשמלי ומגנטי של גל מישורי המוחזר ונשבר על פי הזוויות של חוק ההחזרה וחוק סנל, חייב לקיים את ארבע המשוואות הבאות.
בנוסף למעבר בין שני תווכים דיאלקטרים איזוטרופים, ללא תגובה מגנטית, ניתן להרחיב את חוקי פרנל לתווכים אחרים, כאשר ההתייחסות תמיד היא למעבר מחומר דיאלקטרי כגון אוויר לתווך בעל החומר המדובר.
המשוואות ניתנו עבור חומרים ללא תגובה מגנטית ().
פרנל עצמו כמו חוקרים רבים בזמנו חקרו את תכונת הקיטוב של האור בגבישי שבירה כפולה, בפרט קלציט.
באופן כללי גבישים אשר אינדקס השבירה שלהם אינו אחיד לכיוון ההתקדמות של הגל האלקטרומגנטי אינם מקיימים את תכונת הקיטוב העצמי של קיטובי s ו-p, זאת משום שהקיטוב הרגיל והבלתי רגיל נעים בכיוונים שונים בתוך הגביש.
גרפיקה ממוחשבת כיום כאשר מעוניינים ליצור תמונות מציאותיות במשחקי מחשב או יישומים אחרים יש דגש רב על משחקי אור צל והשתקפויות.
משוואות פרנל הן הבסיס לחישוב עוצמת האור שמוחזרת ונשברת בפגיעה בעצמים חלקים, כגון כדורי זכוכית
התגובה האופטית של רכיבים אופטיים בעלי שכבות רבות כגון מראות דיאלקטריות ומפצלי אלומה תלויה בעובי של כל שכבה ובמקדמי פרנל בין השכבות.
התגובה האופטית היא התאבכות כל המסלולים האופטיים האפשריים בין השכבות.
בעזרת משוואות פרנל ניתן לחשב את התגובה האופטית.
לעיתים שיטה כזאת עוזרת בתכנון רכיב, כגון ציפוי נגד החזרה, אשר ייתן תגובה רצויה מכיוון שניתן להבין מה "תפקידה" של כל שכבה.
לייזרים מקוטבים בעזרת מראה חלקית המוצבת בזווית ברוסטר בתוך המהוד של הלייזר
חוקי פרנל-אראגו הם ארבעה חוקים ניסיוניים אשר הסבירו כיצד התאבכות של אור תלויה בקיטוב האור.
חוקים אלו נוסחו על ידי אוגוסטן ז'אן פרנל ואראגו בעקבות ניסוייהם בעזרת קלציט ונועדו להסביר את תלות תופעת ההתאבכות בקיטוב של האור, בהמשך לניסוי שני החריצים המפורסמים של תומאס יאנג.
חוקים אלו הם מקור למחקר מקורי ניסיוני ותאורטי באופטיקה גם בימינו ,, .
שתי קרני אור המקוטבות בזווית ישרה אחת ביחס לשנייה, אינן יוצרות שום השפעה אחת על השנייה באותן נסיבות שאור רגיל (אור לא מקוטב) יוצר התאבכות הורסת
שתי קרני אור בעלי אותו קיטוב יתאבכו באופן זהה לאור רגיל (לא מקוטב)
שתי קרניים שבמקור היו מקוטבות בזווית ישרה אחת ביחס לשנייה לא ייצרו תבנית התאבכות גם אם יביאו את הקרניים למצב של קיטוב זהה
קרניים שבמקור היו עם אותו קיטוב והופרדו לקיטובים מאונכים יצרו תבנית התאבכות כמו אור רגיל לאחר שיחזירו אותם למצב של קיטוב זהה
חוקר פרטי הוא מחזה פרי עטו ובבימויו של מיכאל גורביץ', השזור בשירים אותם הלחין יוני רכטר.
הצגת בכורה בתיאטרון החאן הירושלמי הייתה ב-24 בדצמבר 2011.
המחזה נולד במהלך עבודת אלתור בת שמונה חודשים שערך הבמאי מיכאל גורביץ בשיתוף שחקני הלהקה.
שיטה זו, של כתיבה בצורת ניסוי וטעייה תוך כדי החזרה, מאפיינת את צורת עבודתו של גורביץ' בעת כתיבת מחזות מקוריים.
בחודש העבודה הראשון קראו השחקנים את "המשתה" של אפלטון בהדרכתה של פרופסור מרגלית פינקלברג (שתרגמה אותו עשור קודם לכן לעברית), מתוך כוונה להעלות הצגה שתצא מתוך תוכני "המשתה".
עם זאת, במהלך החזרות לבש המחזה צורה אחרת והפך למחזה בלשי-פסיכולוגי.
אישה מגיעה לחוקר פרטי ומבקשת ממנו למצוא את בעלה שנעדר מביתו זה חמישה ימים.
די מהר מגלה החוקר, כי האישה הסתירה ממנו פרטים הדרושים לו, כדי להשלים את חקירתו.
למען האמת הוא מגלה, כי הוא עצמו מסתיר פרטים הקשורים לחקירה.
על כל פנים הקשר בין האנשים שהוא פוגש ורצף האירועים שהוא חושף, מוזר מכדי להיות מקרי.
הבעל נעלם מביתו, הבן נכנס למיטת הוריו ואינו יוצא ממנה, ואולי רק דרך חלומותיו של הבן יוכל החוקר להתחיל להבין את פשר התעלומה.
ההצגה נפתחת בשירו של גתה "שר היער", עם לחנו של שוברט, בביצוע הקלטה של זמר הבריטון דיטריך פישר-דיסקאו ונגן הפסנתרן ג'רלד מור.
הומאז' נוסף המופיע בהצגה הוא לשירו של נתן זך, "המוות בא אל סוס העץ מיכאל".
לאורך כל המחזה מרחף צילו של המחזה "המשתה" של אפלטון, המנסה לבחון את מושג הארוס בדרכים שונות.
בהצגה משולבים שירים אותם כתב מיכאל גורביץ', והלחין יוני רכטר.
ההצגה מבוססת על שני מוטיבים עיקריים: ים וחלום.
על אף שההצגה נראית כדרמה בלשית, היא מתבררת כדרמה פילוסופית ופסיכולוגית וכמסע אל נפש האדם.
עולות בה תימות פילוסופיות כגון מקריות מול סיבתיות.
כך למשל, גברת ויצמן הפונה לחוקר שיחפש את בעלה פולטת דבר מה על כך שמדובר בצירוף מקרים, והוא עונה לה: "זה לא צירוף מקרים גברת ויצמן היקרה, זהו הערפל שאופף את התודעה הקטנה והמוגבלת שלנו.
כשהתעלומה הזאת תיפתר, יתפזר הערפל".
כמו כן עוסקת ההצגה בזוגיות ובוחנת את סוגיית האהבה שמשתנה בהתאם לאידיאל שיש לנו של האהוב.
כך למשל, נוהג מיכאל (שנושא את שמו של המחזאי) לצלם את תמרה חברתו בכל הזדמנות אפשרית, בעוד שיום אחד הוא נוכח לדעת שתמרה האמיתית אינה דומה לתמרה שהוא צילם.
ההצגה הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2012 בארבע קטגוריות שונות:
הראשונה – פרס המוזיקה המקורית בו זכה יוני רכטר.
השנייה – פרס עיצוב התפאורה עליו הייתה מועמדת המעצבת סבטלנה ברגר.
השלישית - פרס עיצוב התאורה עליו היה מועמד רוני כהן.
והרביעית- פרס הבטחת השנה עליו הייתה מועמדת השחקנית תמר אלקן.
בטין, העוזרת שלו – כרמית מסילתי-קפלן.
גברת ויצמן, אמא של מיכאל – עירית פשטן.
מר ויצמן, אבא של מיכאל – ארז שפריר.
תמרה, חברתו – תמר אלקן.
הנער עם השיער הרטוב – יואב בבלי/אלון פרלמוטר.
מינה, אחותה של בטין – אורית גל.
לאון, ידיד של בטין – יהויכין פרידלנדר.
קלידים – איתמר גרוס, אוהד בן-אבי.
חוקי הרישום - משמע החוק לרישום מוטאנטים והחוק לרישום העל-אנושיים - הם הצעות חוק בדיוניות בהן השתמשו ככלי עלילתי בחוברות קומיקס של חברת מארוול קומיקס.
הצעות החוק הללו מאלצות את רישומם המנדטורי של גיבורי-על בעלי כוחות על-אנושיים בממשלת ארצות הברית.
האזכור הראשון לקונספט זה הוצג במיני סדרה "אקס-מן: ימי עבר עתידי" של שנת 1981. המונח עצמו, "חוק רישום", אוזכר לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #181 ממאי 1984.
מספר רב של גרסאות שונות לאותם חוקים הוצג בזמנים שונים של יקום מארוול.
חוק רישום העל-אנושיים הוא הכלי העלילתי המרכזי באירוע הקרוס אובר "מלחמת אזרחים" של שנת 2006. הקונספט עצמו מוצג לרוב במדיום הקומיקס, אם כי הוא מופיע גם באקס-מן: סדרת האנימציה ובסדרת סרטי אקס-מן.
עצם האפשרות שהממשלה תבקש למתן את פעילויותיהם של גיבורי-על נחקר גם בחוברות קומיקס נוספות כמו ליגת הצדק והשומרים של חברת DC קומיקס, Powers ואסטרו סיטי של חברת אימג' קומיקס, ואף בסרטי אנימציה כמו משפחת סופר-על.
כתב העת חוקים הוא כתב עת משפטי של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
כתב עת זה נוסד בשנת 2009, ומתמקד בהערות והצעות לחקיקה.
כתב העת נוסד עקב התחושה כי השיח האקדמי בישראל אינו מפותח דיו בנושאי חקיקה, וכן כדי לחזק את הקשר בין כתיבה אקדמית תאורטית לבין יישומה בהקשר של ניסוח חקיקה.
כתב העת "חוקים" רואה אור פעמיים בשנה, בדפוס ובגרסה אלקטרונית.
הגיליון הראשון פורסם בדצמבר 2009. עד מאי 2023, פורסמו 17 גיליונות.
כתב העת "חוקים" מתנהל לפי המודל של כתבי עת סטודנטיאליים אמריקניים, דוגמת "Harvard Law Journal", קרי: ניהולו ועריכתו הן סטודנטיאליות לחלוטין.
עורכי וחברי מערכת כתב העת הם סטודנטים מובילים הלומדים בפקולטה.
כל שלב בדרך לפרסום מאמר - החל מבחירתו, ניהול תהליך השיפוט ועריכתו הטכנית - מתבצע על ידי סטודנטים.
עם זאת, המאמרים המתפרסמים בכתב העת עוברים ביקורת של קוראים חיצוניים (peer review), כנדרש מכל מאמר מדעי.
בכתב העת מתפרסמים מאמרים של טובי המשפטנים בארץ.
בין היתר ניתן למצוא פרסומים של: פרופ' ברק מדינה, ד"ר ענת הורוביץ, פרופ' שחר ליפשיץ, ד"ר משה גלברד ועוד.
ייחודו של כתב עת זה מגיע, בנוסף, מכתב העת שמתקיים לצידו "חוקים בקצרה" - כתב העת המקוון של מערכת כתב העת "חוקים".
כתב עת זה שונה במהותו מכתב העת העיקרי: הוא אינו יוצא לאור בדפוס, ומטרתו היא לפרסם הערות קצרות לענייני חקיקה אקטואליים, תוך מתן תגובה אקדמית מהירה (יחסית לזו המתבצעת בכתבי עת דוגמת "חוקים ו"משפטים") להצעות חקיקה שעולות על סדר היום הפוליטי.
בחוקת רומניה 1938, שאושרה במשאל עם ב-24 בפברואר 1938, הוענק שוויון זכויות לכל אזרחי רומניה ללא הבדל מוצא או אמונה דתית.
שוויון הזכויות ליהודים תוחם בחלוקה לקטגוריות מגבילות.
באותה חוקה, בסעיף 46, ניתנה למלך סמכות רחבה ביותר לשנות חוקים ופסקי דין.
על סמך סעיף 46 של החוקה, ב-8 באוגוסט 1940, בימי ממשלתו של יון ג'יגורטו, פרסם קרול השני, מלך רומניה צו-חוק מספר 2650, שהופיע למחרת בפרסום הרשמי של ממשלת רומניה.
הגדרת היהודים נעשתה ברוח חוקי נירנברג.
בנוסף לקריטריונים הגזעניים, בחקיקה הרומנית להגדרת היהודים נעשתה גם הבחנה דתית, שנועדה לתת הגנה מסוימת ליהודים שהתנצרו ובעיקר לנוצרים בני יהודים מומרים, אך נהנו מכך רק מעטים ובהמשך החקיקה הוחמרה ומספר המתנצרים הנהנים מההגנה הלך והצטמצם.
בסעיף 2 של הצו-חוק נקבע שיחשבו כיהודים:
מי שנולד להורים בני הדת היהודית
נוצרים שנולדו להורים בני הדת היהודית שלא התנצרו
מי שנולדו מחוץ לנישואים לאם בת הדת היהודית
אתאיסטים ממוצא יהודי יחשבו יהודים ויהודי שעבר לנצרות לאחר פרסום צו זה יחשב ליהודי.
על פי צו-חוק זה חולקו יהודי רומניה לשלוש קטגוריות.
בקטגוריה הראשונה הוכללו כל היהודים שהגיעו לרומניה אחרי 30 בדצמבר 1918. בקטגוריה השנייה הוכללו היהודים שזכו לאיזרוח על ידי חוק איש לפני 30 בדצמבר 1918, ומי שקיבלו אזרחות על ידי החקיקה מ-1879 עבור שירותם במלחמת 1877-1878. בקטגוריה נכללו גם יהודים תושבי דוברוג'ה, שזכו לאזרחות עם סיפוח החבל.
בקטגוריה זו נכללו גם יהודים שלחמו בחזית במלחמות רומניה, פרט לאלה שנפלו בשבי ביחידות או הוכרזו נעדרים או שעברו לטריטוריות כבושות.
בקטגוריה נכללו גם צאצאיהם של כל המוזכרים לפני כן.
בקטגוריה השלישית נכללו היהודים שלא נכללו בשתי הקטגוריות הראשונות.
הגבלות המוטלות על היהודים לפי הקטגוריות
סעיף 7 של הצו-חוק קובע שיהודים המשתייכים לקטגוריה הראשונה והשלישית לא יכולים להיות:
א – עובדי ציבור מכל סוג שהוא.
ב – חברים במשלחי יד, שמטבעם קשורים במוסדות ציבור, דוגמת עורכי דין ונוטריונים.
ג – חברים במועצות ניהול של מפעלים ומוסדות מכל סוג שהוא, ציבוריים או פרטיים.
ד – סוחרים במועצות החקלאיות.
ה – סוחרים במשקאות אלכוהוליים ומחזיקי מונופולים מכל סוג שהוא.
ו – אפוטרופסים או מדריכים של חסרי ישע נוצרים.
ח – מפעילים או משכירים של בתי קולנוע, הוצאות לאור של ספרים, עיתונים וכתבי עת רומניים ומחזיקים של אמצעי תעמולה לאומית רומנית.
ט – מנהלים, חברים ושחקנים בהתאחדויות ספורט לאומיות.
י – אנשי שירות במוסדות ציבוריים.
בסעיפים 9 ו-10 נקבע שהיהודים בני הקטגוריה השנייה יוכלו ליהנות מהזכויות להן זכו בדרך חוקית בעבר, אבל בעתיד לא יוכלו להתקבל למשרה ציבורית ולא יוכלו לעשות קריירה צבאית.
על היהודים יוטלו מיסים ועבודות כפייה כחלופה לשירותם הצבאי.
סעיף 11 קבע שכל היהודים, מכל הקטגוריות, פסולים מלהיות בעלים של רכוש באזור הכפרי של רומניה.
היהודים המחזיקים ברכוש כזה זכאים למכור אותו לרומנים לפי דין הדם ואם הרכוש לא ימכר תוך הזמן המוקצב הוא יעבור לבעלות המדינה.
סעיף 14 הטיל איסור מוחלט על היהודים להחלפת שמותיהם לשמות רומניים.
איסור נישואים בין יהודים ובין רומנים
בצו-חוק 2651, שהוצא ופורסם בו זמנית עם הצו-חוק 2650, נאסר על היהודים להינשא לרומנים ופורטו עונשים, שיוטלו על המשתתפים בנישואים כאלה, הן כבני זוג הן כעדים או בעלי תפקידים.
הצו-חוק גם מפרט את הפרוצדורות לביטול נישואים כאלה.
בדברי ההסבר של שר המשפטים, שפורטו בהמשך הצו-חוק, צוין במפורש שהחקיקה נערכה לפי דוגמת החקיקה באיטליה וחוקי נירנברג.
החקיקה להגדרת יהודים בתקופת אנטונסקו
יון אנטונסקו והתנועה הלגיונרית עלו לשלטון ברומניה בספטמבר 1940 והדיחו מתפקידו את קרול השני, מלך רומניה.
חרף ההדחה של המלך, השלטון החדש המשיך את המדיניות האנטישמית ואף הגביר אותה.
במשטרו של יון אנטונסקו, הורחבה הגדרת היהודי למי שאחד מסביו היה יהודי לזמן כלשהו במהלך חייו או שהיה רשום בקהילה היהודית.
לאנטונסקו מיוחסת האמירה: "ההטבלה אינה יכולה לשנות את הגורל היהודי".
בהצגת החוק הוסבר שמטרתו היא למנוע כל ניסיון להסתרת המוצא היהודי ולהגן על הישות האתנית הרומנית מעירוב עם דם יהודי.
חוקרות בשטח היא סדרת טלוויזיה קנדית מסוגת הדרמה משטרתית מבית CTV ושודרה לראשונה ב-25 למרץ 2018 ובישראל ב-29 במרץ 2018. בסדרה מככבות
שניי גריימס, וונדי קרוסון ואנג'לה גריפין.
הסדרה פותחה על ידי לי לוקינס ועוסקת בשלוש חוקרות אשר חוקרות ופותרות פשעים ועבירות תוך התמודדות עם חיים אישיים מסובכים ומאתגרים.
הסדרה בת 10 פרקים ומשודרת בישראל בלווין של יס בערוץ YES ACTION.
שניי גריימס - ג'קלין "ג'קי" קופר
אנג'לה גריפין - סטיבי הל
וונדי קרוסון - פיונה קורי
דייוויד קוביט - קייל פריס
אל מוקדם - ארון פינץ'
מאט גורדון - דוני סילווין
בן באס - מארק סבג'
חוקים משלה היא סדרת דרמה משפטית אירית ששודרה לראשונה בערוץ RTÉ החל מ-1 בינואר 2017. את הסדרה הפיקו Bl!nder F!lms עבור RTÉ Television.
כוכבת הסדרה איימי הוברמן מגלמת דמות של עורכת דין מדבלין בשם טרה רפרטי שהקימה משרד עורכי דין עצמאי.
העונה הראשונה הכוללת ארבעה פרקים שודרה בינואר 2017 וזכתה לשבחי המבקרים.
לאחר מכן נמכרה הסדרה לארצות הברית וב-17 במרץ 2017 שודרה לראשונה באמריקה הצפונית ב-Acorn TV.
הסדרה קיבלה את הרייטינג הגבוה ביותר בימי ראשון ב-RTÉ במשך שנה.
לפני שידור הפרק הראשון מנהלת מחלקת הדרמה של RTÉ ג'יין גוגן אישרה שהעונה השנייה נמצאת בשלבי פיתוח.
לאחר מכן הפקת העונה השנייה אושרה באופן רשמי כשהחלו הצילומים בקיץ 2017. שידורי העונה השנייה בת ששת הפרקים החלו ב-2018. בין השחקנים שהצטרפו לסדרה היו מריה דויל קנדי, מו דאנפורד וג'יין ברנן.
ב-2018 רכשה חברת Channel 5 Broadcasting Ltd את זכויות השידור של הסדרה בממלכה המאוחדת.
ב-13 בפברואר 2018 שודרה העונה הראשונה בערוץ החדש 5Select.
הסדרה "חוקים משלה" עוקבת אחר חייה האישיים והמקצועיים הסוערים של עורכת הדין טרה רפרטי והמשרד החדש שייסדה.
בעזרתם של ריי למונט, צעיר פיקח ודעתני שאותו ייצגה במשפט ואחר כך העסיקה אותו כעוזר, מג ריילי חוקרת פרטית, פיט, בעל בית קפה בו היא מקימה את המשרד החדש שלה, והעורך דין הבכיר וינסנט פייק, המנטור של טרה וידיד טוב, טרה מייצגת לקוחות במקרים מפתיעים בתוצאותיהם.
התיקים שטרה עוסקת בהם מציבים אותה בקונפליקט ישיר עם המשפחות המשפיעות ביותר ועם הממסד המשפטי והפוליטי.
היא מנווטת את חייה החדשים, תוך כדי מאבק במאמציו של אריק ומשפחתו להחזיר את המצב לקדמותו.
היא אינה לבדה במערכה, ובתמיכת הצוות החדש שלה טרה מגלה שבדרך הבלתי צפויה הזו התגמול הוא רב יותר.
איימי הוברמן – טרה רפרטי, עורכת דין העובדת בדבלין
ניל מוריסי – וינסנט פייק, QC וחבר קרוב של טרה
רורי קינן – אריק דאנבר, שמאורס לטרה ובוגד בה
פיונה או'שאנסי – מג ריילי, חוקרת פרטית וגורו של טכנולוגיה
אמט ביירן – ריי למונט, עבריין קטן שטרה ייצגה אותו, ובהמשך היא מעסיקה אותו
מריה דויל קנדי – ג'ורג' קיוזאק, שותפה למשרד של טרה (עונה שנייה)
מו דנפורד – סם דאנבר, אחיו הצעיר של אריק (עונה שנייה)
פול אנטוני-ברבר – ריצ'רד דאנבר, שותף בכיר במשרד עורכי דין, ואביו של אריק
ניק דאנינג – קונרד רפרטי, אביה של טרה, בריסטר במקצועו
אינגריד קרייגי – איירין רפרטי, אמה של טרה, עבדה בעבר כמזכירה משפטית
ברהם גלאגר – פיט, בעל בית קפה שמאפשר לטרה להקים שם את המשרד שלה
קונאל קיטינג – סטיב, השותף של ריי
קייט גילמור – לוסי וילן, פקידת קבלה במשרדי החברה של דאנבר
סם מק'גוורן – "תולעת ספרים" ג'ו, עורך דין צעיר
נטלי רדמול-קווירק – קרוליין וולש, עורכת דין במשרדי דאנבר
אלווה טריל – ג'יליאן, עובדת במשרדי דאנבר
סוזאנה דה וריקסון – ג'ואן דאנבר, אמו של אריק
אנדה אוטס – פיליפ מק'גארת' (עונה שנייה)
מייקל ג'יימס פורד – נייג'ל פיצג'יימס (עונה שנייה)
ג'יין ברנן –דידרי יורק (עונה שנייה)
בארצות הברית, חוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים היו חוקי מדינות בארצות הברית לאסור נישואים בין-גזעיים (בפרט בין לבנים לשחורים) ולאסור יחסי מין בין-גזעי, והיו תקפים משפטית פלילית בחלקים נרחבים בארצות הברית עד שנת 1967.
חוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים בארצות הברית היוו חלק מהחוקים האמריקאים מלפני הקמתה וביסוסה של ארצות הברית, ולכן החוק הזה נקבע כי הוא אינו מאושר על ידי החוקה בשנת 1967 על ידי בית משפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין לאבינג נגד וירג'יניה.
המונח יחסי זוגיות בין-גזעיים שומש לראשונה ב-1863, במהלך מלחמת האזרחים בארצות הברית, על ידי עיתונאים אמריקאים כדי לבייש את התנועה לביטול העבדות על ידי העלאת דיון על תפיסת העולם בנוגע לנישואים בין-גזעיים לאחר ביטול העבדות.
חלק משלוש עשרה המושבות המקוריות אשר נהפכו למדינות וחוקקו חוקים אלו, חקקו במדינה חוקים אלה במאה ה־18 המוקדמת, מאה שנים או יותר לאחר ביטול העבדות.
בדרך כלל, חוקים אלו הגדירו זוגיות בין-גזעיים שונים כפשע, ואסרו על קיום חתונות בין אנשים מגזעים שונים וקיום טקסים דומים.
לפעמים, לא היה ניתן להאשים זוגות בין-גזעיים על פי החוק האוסר יחסי זוגיות בין-גזעיים, ובמקום זאת אושמו של ניאוף וזנות יוחסה אליהם במקום.
כל החוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים אסרו את הנישואים בין לבנים ללא-לבנים, בעיקר לשחורים, אבל לפעמים גם לאינדיאנים ואסייתים.
במדינות רבות, חוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים כללו גם הוצאה מחוץ לחוק של חיים משותפים ללא נישואים וקיום יחסי מין בין אנשים עם גוון עור בהיר לבין אנשים עם כל גוון אחר.
בנוסף, בשנת 1908 מדינת אוקלהומה אסרה על נישואים "בין אדם ממוצא אפריקאי" לבין "כל אדם לא ממוצא אפריקאי".
בשנת 1920 לואיזיאנה אסרה על נישואים בין ילידים אמריקנים לבין אפרו-אמריקנים (ומשנת 1920–1942, גם פילגשים), וב-1935, במדינת מרילנד, אסרו נישואים בין שחורים לפיליפינים.} בעוד שחוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים נחשבים לעיתים קרובות לתופעה דרומית, גם מדינות המערב והמישור חוקקו אותן.
אף על פי שתיקונים לחוקים אלה הוצעו בקונגרס של ארצות הברית בשנים 1871, 1912-1913 ו-1928, חוק ארצי לביטול חוקים אלה לא נחקק עד לפרסום פסק הדין של בית המשפט העליון בקליפורניה בפסק דין פרץ נגד שארפ (1948).
ב-1967 פסק בית המשפט העליון בארצות הברית פה אחד בפרשת לאבינג נגד וירג'יניה כי חוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים הם בלתי חוקתיים.
החוקים הראשונים שהפכו את הנישואין ויחסי המין בין לבנים ללא לבנים לא חוקיים נחקקו בעידן הקולוניאלי במושבות האנגליות של וירג'יניה ומרילנד, מדינות שהיו תלויים כלכלית בעבודות ללא תשלום, כגון עבדות.
בהתחלה, בשנות השישים של המאה התשע-עשרה, החוקים הראשונים בווירג'יניה ובמרילנד המסדירים נישואים בין לבנים לשחורים היו קשורים רק לנישואי הלבנים עם עבדים שחורים (ומולטים) ומשרתים.
ב-1664 חוקקה מרילנד חוק שהפך נישואים אלה ללא חוקיים כגון: נישואי נל באטלר ב-1681, יליד אירלנד, לעבד אפריקנית.
ב-1691 הפכה המושבה וירג'יניה למושבה האנגלית הראשונה בצפון אמריקה שהעבירה חוק האוסר נישואין בין לבנים לשחורים, ואחריה מרילנד בשנת 1692. זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה האמריקנית שנחקק חוק האוסר שבקריטריון היחיד האוסר על בני זוג להינשא הוא איסור בין-גזעי, ולא שאלה של מעמד או מצב של עבדות.
מאוחר יותר התפשטו חוקים אלה גם לשאר המושבות שהיו בהם פחות עבדים ושחורים חופשיים, כמו פנסילבניה ומסצ'וסטס.
יתרה מזאת, לאחר הכרזת העצמאות האמריקנית, נחקקו חוקים דומים בשטחים ומדינות שאסרו על העבדות.
ב-1776, שבע מתוך 13 המושבות שהכריזו על עצמאותן חוקקו חוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים, למרות שהעבדות בוטלה בהדרגה בצפון.
תחילה לא הייתה לכך השפעה רבה על החוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים.
שונה משאר המדינות הייתה פנסילבניה, אשר ביטלה את החוק שלה נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים שונים כבר בשנת 1780, יחד עם ביטול כמה מן ההגבלות האחרות שהוטלו על שחורים חופשיים.
כל האיסורים על נישואים בין-גזעיים הוסרו לאחר שמילדרד לאבינג, אישה שחורה, וריצ'רד לאבינג, גבר לבן, עתרו לבית המשפט לאחר שנידונו למאסר עקב הפרת החוק נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים.
בעקבות עתירה זו, בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע כי איסור זה הוא בלתי חוקתי, ובכך ביטלו את כל המגבלות לנישואים על בסיס גזע בארצות הברית.
חוקים שבוטלו ב-12 ביוני 1967 (בפסק דין לאבינג נגד וירג'יניה)
ג'ק ג'ונסון ונשים לבנות: "ההשפעה הלאומית", אל-טוני גילמור, היומן של היסטוריית הכושים (כרך 58, מספר 1, 18-38, ינואר 1973).
חוקים נגד עישון הם מדיניות ציבורית הנוקטת בחקיקת חוקים פליליים בניסיון למנוע מהפרט לפגוע בבריאותו של הכלל באמצעות עישון במרחב הציבורי.
לעיתים החקיקה כוללת אף איסור על אחזקת מוצרי טבק בשטחים הציבוריים.
חוקים נגד עישון לפי מדינה
החל מ-1 ביולי 2008 חל איסור עישון בכל מקומות העבודה הציבוריים והפרטיים באיי פארו.
האיסור כולל גם שטחים ציבוריים ותחבורה ציבורית.
ב-1 בפברואר 2011 נחקק באיי פוקלנד חוק האוסר עישון בכל המקומות הציבוריים הסגורים (כולל פאבים, מסעדות, מועדונים חברתיים, בתי מלון וחנויות), מקומות עבודה סגורים ורכבים ציבוריים (מוניות ואוטובוסים).
ב-19 באוקטובר 2014 נחקק באל סלוודור חוק נגד עישון.
החוק אוסר עישון במקומות עבודה פנימיים ובמקומות ציבוריים סגורים.
החוק אוסר לעשן בכל האוטובוסים, במסופים אוויריים, יבשתיים וימיים.
החוק אף אוסר את רוב צורות הפרסום והקידום של טבק, למעט פרסום בנקודות מכירה, הצגת מוצרים ומבצעים ואירועים למבוגרים בלבד.
אזהרת בריאות המשולבת מטקסט ותמונה חייבת לכסות לפחות 50 אחוזים מכל שטח תצוגה ראשי של חבילת סיגריות או פרסומת.
ב-30 במאי 2007 חוקק באלבניה חוק האוסר עישון בשטחים ציבוריים סגורים ואוסר על פרסום מוצרי טבק.
עם זאת, החוק החל להיאכף רק בשנת 2013, אז החלו להקנס גם ברים, פאבים ומסעדות המתירים לעשן בשטחם.
הקנס למעשן עשוי להגיע ל-350 אירו, והקנס לבעלי המקום מגיע ל-2,200 יורו.
מאז 2004, העישון באנדורה אסור בבנייני ממשלה, מתקני חינוך, בתי חולים, מתקני ספורט סגורים ואוטובוסים.
בשנת 2010 חוקקה הגבלה נוספת, על עישון במסעדות, ברים ומקומות עבודה.
ב-13 בדצמבר 2012 הוחמר האיסור וחל על כל המקומות הציבוריים, אך הוחרגו ברים ומסעדות בעלי חדרי עישון מיוחדים, כל עוד הם עומדים בתנאים מחמירים כגון אי הגשת מזון ומשקאות.
ב-4 ביוני 2005 נאסר העישון באסטוניה בשטחים ציבוריים ובמקומות עבודה.
ב-5 ביוני 2007 הורחב האיסור וכלל גם ברים, מסעדות, בתי קפה ומועדוני לילה (מלבד חדרי עישון מבודדים המיועדים לכך).
ב-1 באוקטובר 2017 נאסר העישון בכל בתי הכלא במדינה.
מאז 1 ביוני 2011 חל בארגנטינה חוק האוסר על עישון במקומות עבודה, בכל המרחבים הציבוריים הסגורים, בתי ספר, בתי חולים, מוזיאונים וספריות, תיאטראות ותחבורה ציבורית.
החוק כולל גם פרסום ונתינת חסות למוצרי טבק, איסור על מכירת סיגריות לנערים בני פחות מ-18 וחיוב על יצרני הסיגריות להוסיף על האריזה אזהרת בריאות.
העונש לעוברים על החוק ינוע על סכום השווה ערך לבין 250 עד מיליון חבילות מהסיגריות היקרות ביותר בשוק, כשהעונש משתנה לפי חומרת העבירה.
החוק באריתריאה אוסר עישון למעט באזורים המיועדים לכך ברוב המקומות הציבוריים הסגורים, מקומות העבודה הסגורים והתחבורה הציבורית.
החוק מתיר עישון במקומות ציבוריים ובמקומות עבודה אשר עוסקים במכירת משקאות אלכוהוליים לציבור הרחב.
בשנת 2004 הצטרפה ארמניה לאמנת המסגרת של ארגון הבריאות העולמי לבקרת טבק (FCTC) ותוכנית הטבק הלאומית אושרה על ידי הפרלמנט הארמני.
במאי 2020 נכנס לתוקפו האיסור לעשן בבתי מלון.
מאז 27 בפברואר 2008, העישון נאסר בבחריין בכל המקומות הציבוריים.
ב-17 בדצמבר 2010 הפכה בהוטן למדינה הראשונה בה חל איסור על מכירת טבק.
העישון נאסר בכל המקומות והמרחבים הציבוריים מאז 22 בפברואר 2005.
בית הנבחרים הבריטי הצביע בשנת 2006 בעד חוק האוסר על צריכת טבק בפאבים, מועדונים ומקומות עבודה.
עם זאת, עדיין מתאפשר לעשן בחללים פרטיים, בתי סוהר ובתי מלון.
הגיל המינימלי לקניית טבק הועלה גם הוא ל-18.
ב-1 במאי 2018 נחקקה בגאורגיה חקיקה האוסרת עישון במקומות ציבוריים, כגון תחנות רכבת ואוטובוס, בתי מלון, מסעדות, בתי קפה וכדומה.
בגיאנה ישנו איסור עישון במקומות ציבוריים, חללי עבודה פנימיים ותחבורה ציבורית.
ב-1 באוקטובר 2012 נחקק בגיברלטר חוק האוסר לעשן בכל השטחים הציבוריים הסגורים.
ב-17 בדצמבר 2007 חתמה גמביה על אמנת הטבק של ארגון הבריאות העולמי.
במסגרת זו, העישון נאסר בכל מקומות העבודה הסגורים, במקומות ציבוריים ובכל אמצעי התחבורה הציבורית.
חל איסור כולל על פרסום וקידום מכירות מוצרי טבק.
החוק אוסר גם על מכירת מוצרי טבק באמצעות מכונות אוטומטיות, איסור מכירה בבתי ספר, אצטדיונים, מתקני בריאות, מתקני תרבות ומקומות תפילה ציבוריים.
מאז 2010 חל בגרינלנד איסור עישון במתקני אירוח, מסעדות, ברים, מועדונים, תחבורה ציבורית ובכל מקומות העבודה הפרטיים והציבוריים.
ב-30 במרץ 2008 נכנס לתוקפו חוק האוסר עישון באי מאן, הזהה בסעיפיו לחוק האוסר עישון באנגליה.
באי קיים גם בית-הכלא הראשון באירופה האוסר עישון בכל שטחו.
ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו העישון אסור במקומות סגורים בהם ניתנים שירותים לציבור.
החוק אוסר גם עישון במקומות בהם מטופלים ילדים וקשישים, מוסדות בריאות, מתקני חינוך ומתקני תרבות וספורט.
עם זאת, העישון מותר באזורים ייעודיים בברים ובמסעדות.
כל אריזות הסיגריות והסיגרים חייבות להציג שתי אזהרות בריאות, אך מוצרי טבק ללא עישון פטורים מסעיף זה.
בזמביה העישון אסור במקומות ציבוריים.
העונש על עבירת החוק עלול להסתכם בקנס של 300 אלף קוואצ'ה זמבי ולהגיע לשנתיים מאסר בפועל.
חוף השנהב חוקקה איסור נגד עישון ב-11 בנובמבר 2010. החוק אוסר עישון בכל המקומות הציבוריים הפנימיים, בכל מקומות העבודה הפנימיים ובתחבורה הציבורית.
החוק אוסר גם מכירת מוצרי טבק באמצעות מכונות אוטומטיות ובאינטרנט, וגם אוסר מכירה בתוך 200 מטרים ממתקני חינוך, אצטדיונים, מתקני בריאות ומתקני תרבות.
בנוסף, החוק אוסר על מכירת סיגריות בודדות ומכירת מוצרי טבק לאנשים מתחת לגיל 18.
החוק הנוגע לייצור, מכירה וצריכה של טבק ומוצריו הנגזרים נכנס לתוקפו בטוגו ב-14 בינואר 2010. העישון אסור בכל המקומות הציבוריים הסגורים, מקומות העבודה הסגורים ואמצעי התחבורה הציבורית למעט בבתי מלון, מסעדות, ברים, תחנות אוטובוס ציבוריות, מסופי מעבורות, מסופי ספינות, תחנות רכבת וטרמינלים אוויריים שבהם קיימים אזורי עישון.
אריזות מוצרי טבק חייבות להציג אזהרות בריאות, כשהטקסט צריך לכסות 65 אחוזים מכל שטח תצוגה עיקרי.
בירדן העישון אסור בבתי חולים, מרכזי בריאות, בתי ספר, בתי קולנוע, תיאטראות, ספריות ציבוריות, מוזיאונים, מתחמים ציבוריים ממשלתיים ולא ממשלתיים, אמצעי תחבורה, אולמות לטיסות נכנסות ויוצאות בשדות תעופה, אצטדיונים סגורים ואולמות הרצאות.
ב-14 באפריל 2015 נסגרו שלושה בתי קפה בשל הפרת חוקי איסור עישון ובעליהם פנו לבית המשפט.
בישראל בשנת 1983, והוא אוסר עישון במקומות ציבוריים כמסעדות, בתי קפה, פאבים, קניונים, בתי חולים, מרפאות, מקומות עבודה בהם קיימים יחסי עובד-מעביד, בתי ספר, תחבורה ציבורית, תחנות אוטובוס מקורות, מוסדות חינוך ועוד.
בשנת 2008 הוצע חוק לאיסור עישון ב"מקום עבודה או שירות", גם כאשר אין בהם מקום יחסי עובד-מעביד, כולל צבא, משטרה, שירות בתי הסוהר וכן יחידות ביטחוניות ומפעלים ביטחוניים אחרים.
בדיון שנערך בכנסת התנגד השר לנושאים אסטרטגיים אביגדור ליברמן וטען כי החוק "גובל בטירוף" וכי המעשנים "הפכו למיעוט נרדף".
יצחק גלנטי משך את הצעת החוק לאחר שהסתמן כי לא יהיה לה רוב בכנסת.
מ-3 בספטמבר 2012, העישון בלבנון אסור במקומות ציבוריים סגורים כגון מסעדות, בתי קפה ובתי מלון.
כל מי שיפר איסור זה יחויב בקנס של כ-100$, והמסעדה, בית הקפה או המלון יחויבו בקנס של בין 1300$ ל-4000$.
ב-1 במרץ 2009 נכנס לתוקפו במאוריציוס חוק הקבוע כי העישון אסור לחלוטין בכל המקומות הציבוריים, מקומות העבודה ובתוך כלי הרכב אם הם נושאים אנשים שאינם הנהג.
באפריל 2004 העישון הוגבל בכל השטחים הציבוריים הסגורים במלטה, כולל תחבורה ציבורית, מועדונים ומסעדות, אם כי אזורי עישון ייעודיים מותרים.
המדינה נחשבת כחלוצה בכל הקשור להגבלת המכירה של טבק: כבר ב-1990 אסרה ניו זילנד על חברות סיגריה לתת חסות לספורטאים, וב-2004 אסרה את העישון בברים.
בשנת 2021 נקבע חוק שהחל משנת 2027 הגיל המותר לשימוש בסיגריות יעלה בכל שנה בשנה אחת, כאשר הכוונה היא שילידי שנת 2009 ואילך לעולם לא יגיעו לגיל בו יוכלו לרכוש סיגריות באופן חוקי, אולם בשנת 2023 החוק בוטל בעקבות חילופי ממשלות.
בפיג'י חל איסור עישון במקומות ציבוריים, מרחבי עבודה פנימיים ותחבורה ציבורית.
חדרי עישון ייעודיים מותרים בברים, פאבים ומועדוני לילה, מסופי שדות תעופה ומשרדים פרטיים.
מאפריל 2010 קיימת בפרגוואי הגבלה על עישון בכל האזורים הסגורים, כולל ברים ומסעדות.
החוק נגד העישון בפרו נחקק בדצמבר 1993, והוא אוסר על עישון בכל מרחב ציבורי סגור, כולל תחבורה ציבורית.
חוק נגד עישון בקומורו נחקק ב-24 באפריל 2006. החוק אוסר לעשן במקומות ציבוריים רבים ובמקומות עבודה, אך מתיר אזורי עישון ייעודיים במקומות ציבוריים ובמקומות עבודה מסוימים, לרבות משרדים, ברים, מסעדות, בתי מלון ובתי קולנוע.
העישון אסור בכל סוגי התחבורה הציבורית.
ביולי 2002 חתם האפיפיור יוחנן פאולוס השני על חוק האוסר לעשן בכל המקומות הציבוריים ובכל מקומות העבודה הסגורים ברחבי קריית הוותיקן ובכל הנכסים החיצוניים של הכס הקדוש .
האיסור על עישון במוזיאונים, ספריות וכנסיות בשטח הוותיקן כבר היה בתוקף זמן רב קודם לכן.
בנובמבר 2017 אסר האפיפיור פרנציסקוס על מכירת סיגריות בכל רחבי קריית הוותיקן, אך מכירת סיגרים עדיין מותרת.
החוק המרכזי נגד עישון ברואנדה נחקק ב-1 במרץ 2013. החוק אוסר לעשן בכל המקומות הציבוריים הסגורים, במקומות העבודה הסגורים ובתחבורה הציבורית, אך מאפשר לבעלים או למנהל המקום ליצור אזור עישון ייעודי בתוך המקום.
אזורי העישון המיועדים חייבים לעמוד בדרישות טכניות מסוימות, כולל מערכת אוורור נפרדת.
במדינת קווינסלנד האוסטרלית העישון אסור בטווח של ארבעה מטרים מכניסות למבני ציבור, בטווח של 10 מטרים מגני משחקים לילדים, באזורי אוכל או שתייה מסחריים בחוץ, בחופים מסודרים ובכל אצטדיוני הספורט הגדולים.
ב-1 במרץ 1995, אוסטרליה, קנדה וארצות הברית אסרו לעשן בטיסות בין מדינותיהן.
מדינות ללא חקיקה נגד עישון
במספר מדינות באפריקה, כגון הרפובליקה המרכז-אפריקאית, מלאווי, קמרון, צ'אד ועוד - אין רגולציה וחקיקה מסודרת נגד עישון במרחב הציבורי.
על כל המדינות וגופי השידור המשתתפים בתחרות הזמר של האירוויזיון מוטלת מערכת מפורטת של חוקים וחובות אשר עליהם לעמוד בהם.
חוקים אלה, אשר מנוסחים על ידי איגוד השידור האירופי ומאושרים על ידי הוועד המנהל של האירוויזיון, מפורסמים מדי שנה לקראת התחרות הבינלאומית.
חוקי התחרות בדרך כלל מתווים אילו שירים זכאים להשתתף, את פורמט התחרות, את שיטת ההצבעה וחשיפתה בתחרות, את ערכי התחרות הכלליים ואת זכויות ההפצה והשידור בטלוויזיה, ברדיו ובשירותי הזרמת המדיה השונים.
מאז ההפקה הראשונה של התחרות, אירוויזיון 1956, השתנו כלליה לאורך השנים.
תחרות הזמר של האירוויזיון היא תחרות שירים בינלאומית הנערכת בין מדינות החברות באיגוד השידור האירופי.
לרוב, המדינות המשתתפות הן אלו הממוקמות בגבולות אזורי השידור של האיגוד, וחברות במועצת אירופה.
כל מדינה מיוצגת על ידי גוף שידור, ציבורי או פרטי, השייך לה.
כל גוף שידור המשתתף בתחרות מגיש שיר מקורי שייצג את מדינתו, המבוצע בשידור חי בטלוויזיה וברדיו ומשודר דרך רשתות האירוויזיון והאירורדיו (Euroradio) של איגוד השידור האירופי, בהפקה הנערכת באחת המדינות המשתתפות.
לאחר הופעת כל השירים, כל מדינה משתתפת מעניקה את הצבעותיה לביצועי שאר המדינות, והשיר שקיבל את מרב הנקודות בסוף התחרות מוכרז כמנצח.
כל תחרות מורכבת בדרך כלל משלושה חלקים המועברים בשידור חי לאורך שבוע אחד בחודש מאי.
שני חצאי גמר מתקיימים בימי שלישי וחמישי של "שבוע האירוויזיון", ואחריהם הגמר ביום שבת.
כל מדינה משתתפת מתחרה באחד משני חצאי הגמר על פי חלוקה אקראית, למעט המדינה המארחת של התחרות באותה שנה וחמש המדינות הגדולות (Big Five) – גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת – אשר עולות ישירות אל גמר התחרות, בהיותן המממנות הגדולות ביותר של התחרות.
מכל חצי גמר מעפילות עשר מדינות, שמצטרפות למדינה המארחת ול"חמש הגדולות" בגמר; בסך הכול 26 מדינות מתחרות בגמר, אלא אם כן המדינה המארחת היא גם חלק מ"חמש הגדולות", ובמקרה זה 25 מדינות מתחרות בגמר.
לאחר הצבעות המדינות, כל מדינה מוסרת את נקודות הצופים ונקודות חבר השופטים שלה, כאשר מכל קבוצה ניתנות 1–8, 10 ו-12 נקודות, מהשיר שדורג ראשון ומטה.
בחצי הגמר שיטת הניקוד שונה, והניקוד של כל מדינה ייקבע רק על סמך הצבעות הציבור.
כלומר, הציבור בלבד קובע אילו מדינות יעפילו לגמר מחצאי הגמר.
התחרות היא אירוע ללא כוונות רווח, והמימון עבור ההפקה מדי שנה מגויס בדרך כלל מדמי ההשתתפות שכל גוף שידור משתתף חייב בהם, המשתנים ממדינה למדינה לפי גודלה ונתוני הצפייה שלה בתחרות, וכן ממימון של המדינה המארחת, גוף השידור שלה והעיר המארחת.
בנוסף, התחרות ממומנת גם מהכנסות מסחריות מנותני החסות לתחרות, ממכירות כרטיסים, מההצבעות הטלפוניות וממרצ'נדייז.