tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-18 בנובמבר 1942 מונה למפקד הארמייה ה-11, וב-10 במרץ 1943 הועבר לפקד על הארמייה ה-34. ב-23 ביוני חזר לפקד על החזית הצפון-מערבית, ב-27 באוגוסט הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק, ובנובמבר מונה לסגן מפקד החזית האוקראינית הראשונה והשתתף בתכנון קרב קורסון-צ'רקאסי.
ב-24 בפברואר 1944 מונה למפקד החזית הבלארוסית השנייה והחזיק בתפקיד עד אפריל של אותה שנה.
ב-15 באפריל 1944 מונה למפקד הארמייה ה-60 אשר נכללה בחזית האוקראינית הראשונה - אז בפיקוד איוואן קונייב.
הוא השתתף עם הארמייה במבצע לבוב-סנדומייז' בקיץ 1944, ובחורף 1945 לחמה במבצע ויסלה-אודר.
יחידות של הארמייה גילו את מחנה אושוויץ, וכל הסגל הרפואי שלה נשלח כדי להעניק סיוע לניצולים.
על חלקו במהלך המלחמה, קיבל קורוצ'קין את עיטור גיבור ברית המועצות.
קורוצ'קין מונה למפקד המחוז הצבאי קובאן, וב-6 במאי 1946 מונה לסגן מפקד המינהל הצבאי הסובייטי בגרמניה.
שנה לאחר מכן הוא מונה לעוזר מפקד פיקוד המזרח הרחוק הרוסי.
בפברואר 1951 מונה לסגן מפקד האקדמיה הצבאית של המטה הכללי, וב-31 במאי 1954 מונה למפקד האקדמיה הצבאית פרונזה.
ב-8 במאי 1959 הועלה לדרגת גנרל ארמייה.
ב-1968 הוא מונה לנציג צבאי בכיר של ברית ורשה בצבא גרמניה המזרחית.
פאבלו סראביה גרסיה (נולד ב-11 במאי 1992) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי באל ארעבי הקטרית ובנבחרת ספרד.
סראביה מתופקד לעיתים גם כשחקן כנף שמאלי.
סראביה נולד במדריד, ושיחק כדורגל באקדמיית הכדורגל "אסקולה דה פוטבול מדריד אוסטה דה בואדייה דל מונטו" עד שנת 2004. בשנה זו, ריאל מדריד החתימה אותו באקדמיית הנוער שלה, כשהיה בגיל 12 בלבד.
לאחר ששיחק בגילאים השונים באקדמיית הנוער של ריאל מדריד, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ריאל מדריד ב' במסגרת ליגת המשנה הספרדית, במשחק מול אלקורקון ב-3 בינואר 2010. שבועיים לאחר מכן, הוא כבש את שערו הראשון בקריירת הבוגרים, בניצחון הביתי 2–5 מול ראסינג סנטנדר ב'.
בדצמבר 2010, סראביה זומן לראשונה לסגל הקבוצה הבכירה של ריאל, לקראת משחק ביתי במסגרת ליגת האלופות מול המועדון הצרפתי אוקזר.
הוא קיבל את חולצת המועדון עם המספר 33, ושותף במשחק שלב הבתים לאחר שהחליף את כריסטיאנו רונאלדו בדקה ה-72.
בעונתו השנייה בקבוצת ריאל מדריד ב', מאמנו אלברטו טוריל שינה באופן משמעותי את תפקודו של סראביה בקבוצה, לאחר שהמיר את תפקידו מעמדת הכנף השמאלית לעמדת הקשר ההתקפי.
אחרי שינוי העמדה, סראביה סיים את העונה עם 12 שערי ליגה, דבר שהציבו כשלישי בטיבו בכיבוש השערים בקבוצתו - אחרי חוסלו ואלברו מוראטה שכבשו 14 שערים כל אחד.
קבוצתו סיימה את העונה לאחר שהודחה בשלבי פלייאוף העלייה לליגת העל הספרדית.
ב-3 ביולי 2011, סראביה חתם על חוזה לחמש שנים במועדון השכן חטאפה, ששילמה עבורו סכום בסך 3 מיליון אירו.
הוא כבש את שערו הראשון במסגרת ליגת העל הספרדית, ב-15 בספטמבר 2012, בהפסד הבית של חטאפה 1–4 לברצלונה.
ב-9 ביוני 2016, אחרי שקבוצתו ירדה ליגה, סראביה חתם בקבוצת סביליה על חוזה לארבע שנים.
עונתו הראשונה בסביליה, הסתיימה עם מספרי שיא בקריירה של סראביה, לאחר שכבש 8 שערי ליגה ב-34 משחקים.
ב-2 ביולי 2019 עבר תמורת כ-18 מיליון אירו לפריז סן-ז'רמן, וחתם בשורותיה לחמש שנים.
ב-1 בספטמבר 2021 עבר בהשאלה לעונה אחת לספורטינג ליסבון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת הפורטוגלית עשרה ימים לאחר מכן בתיקו 1-1 מול פורטו.
הוא כבש את שערו הראשון ב-28 בנובמבר, בניצחון 2-0 על טונדלה.
בסך הכל כבש 15 פעמים ב-29 הופעות ליגה.
ב-17 בינואר 2023 חתם לשנתיים וחצי בוולברהמפטון וונדררס.
ב-1 ביולי 2025 חתם לשנתיים באל ארעבי הקטרית.
ב-2008, סראביה שיחק לראשונה עבור מולדתו, כשייצג את נבחרת ספרד עד גיל 16. הוא שותף בסגל הנבחרת עד גיל 17 במסגרת גביע העולם לנבחרות עד גיל 17 ב-2009, שנערך בניגריה, כאשר שיחק בכל שבעת משחקי נבחרתו שסיימה במקום השלישי בטורניר.
ב-2011, סראביה הופיע כקפטן הנבחרת הספרדית עד גיל 19, במסגרת זכייתה באליפות אירופה עד גיל 19.
מלך הבישולים בליגה הספרדית: 2018/19
פאבלה יורישיץ' שטורם (בסרבית: Павле Јуришић Штурм; 8 באוגוסט 1848 – 13 בפברואר 1922) היה גנרל סרבי ממוצא פרוסי.
התבלט כמפקד הארמייה השלישית של צבא סרביה במלחמת העולם הראשונה.
שטורם נולד ב-8 באוגוסט 1848 בעיר גרליץ בפרובינציית שלזיה שבממלכת פרוסיה, בשם פאולוס שטורם (Paulus Sturm).
הוא ואחיו אויגן למדו באקדמיה הצבאית המלכותית בברסלאו ובשנת 1867 התגייסו לצבא פרוסיה ולחמו במלחמת צרפת–פרוסיה.
ב-1875 הם עזבו את הצבא, ועברו לגור בנסיכות סרביה.
האחים התאהבו בסרביה, ובהתאם לכך שינו את שמותם לשמות סרביים.
פאולוס היה ל"פאבלה" ואויגן היה ל"יבגני".
את שם משפחתם הם שינו ל"יורישיץ'" והשאירו את השם "שטורם" ככינוי.
פאבלה אף נישא לאשה סרבית כדי לקבל אזרחות סרבית.
שני האחים קיבלו משרה של מרצים באקדמיה הצבאית המלכותית בבלגרד.
עם פרוץ המלחמה הסרבית-עות'מאנית (1876–1878) התגייסו שניהם לצבא סרביה כמתנדבים.
פאבלה התקדם בצבא, ועם פרוץ מלחמת בולגריה-סרביה ב-1885 כבר היה מפקד רגימנט.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, פיקד שטורם על דיוויזיית "דרינה" אשר התבלטה במהלך קרב קומנובו.
הוא פיקד על הדיוויזיה גם במהלך מלחמת הבלקן השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה שטורם למפקד הארמייה השלישית.
לצד הארמייה השנייה לקחה הארמייה שלו חלק נכבד בקרב קר שבסופו נהדפה הפלישה הראשונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית אל סרביה.
הארמייה של שטורם פורקה, ושרידיה נסוגו לחופי אלבניה, משם לקורפו ובהמשך למפקדת כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי.
ב-1916 הוקמה הארמייה מחדש בחזית המוקדונית ושטורם מונה מחדש למפקדה.
הוא פיקד על הארמייה במהלך קרבות שונים, וביניהם קרב קיימאקצאלאן, אולם באוגוסט 1916 הוחלף בידי מילוש ואסיץ' בשל מצבו הבריאותי המעורער.
הוא נשלח לחזית המזרחית כדי לסייע בארגון חיל המתנדבים הסרבי אשר לחם בצבא האימפריה הרוסית.
בתחילת 1917 הוא הוחזר לחזית המזרחית, ומילא תפקידי מטה בסלוניקי עד סוף המלחמה.
הוא נפטר בביתו שבבלגרד ב-13 בפברואר 1922 בגיל 73.
פאבלו דוראדו (בספרדית: Pablo Dorado; 22 ביוני 1908 – 18 בנובמבר 1978) היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת החלוץ.
דוראדו ידוע בעיקר בגלל היותו השחקן הראשון שכובש בגמר המונדיאל, כאשר עשה זאת בדקה ה-12' בגמר מונדיאל 1930 נגד ארגנטינה.
את הקריירה שלו התחיל בקבוצה בז'ה ויסטה שבאורוגוואי, ולאחר מכן עבר לריבר פלייט שבארגנטינה, שם שיחק במשך 4 שנים וזכה בליגת העל הארגנטינאית בשנת 1932.
דוראדו ערך בנבחרת אורוגוואי 7 הופעות, בהן כבש 3 שערים בין השנים 1929–1932. במונדיאל 1930 כבש דוראדו את השער הראשון בניצחון 0–4 על רומניה, וגם כבש את השער הראשון במשחק הגמר נגד ארגנטינה.
אורוגוואי ניצחה בגמר 2–4 וזכתה בטורניר.
את שערו האחרון בנבחרת כבש גם כן נגד ארגנטינה, רק שהפעם במשחק ידידות.
פאבל גריגורייביץ' שרמט (בבלארוסית: Павел Рыгоравіч Шарамет; 28 בנובמבר 1971 – 20 ביולי 2016) היה עיתונאי רוסי-אוקראיני יליד בלארוס, שנכלא על ידי ממשלת בלארוס בשנת 1997, והצית אירוע בין-לאומי בין בלארוס לרוסיה.
הניו יורק טיימס תיאר אותו כ"ידוע בגלל דיווחיו על התעללות פוליטית בבלארוס" וכ"קוץ בעבור הממשל האוטוקרטי של לוקשנקו".
הוענק לו פרס חופש העיתונות הבין-לאומי לעיתונאים בשנת 1999 והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה העניק לו פרס לעיתונאות ודמוקרטיה בשנת 2002.
פאבל שרמט מת בקייב ב-20 ביולי 2016 בפיצוץ מכונית תופת.
משרד התובע הכללי של אוקראינה הצהיר ביולי 2016 כי הפיצוץ נגרם על ידי פצצה ותייג את מות שרמט כרצח.
משנת 1994 ועד אפריל 1995, היה שרמט המנחה והמפיק של "Prospekt", תוכנית חדשות וניתוח שבועית בטלוויזיה הממלכתית בבלארוס.
התוכנית נאסרה על ידי נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו שבוע לפני משאל עם להגדלת סמכויות הנשיא.
לאחר מכן הפך שרמט לעורך הראשי של העיתון הבלארוסי "Belorusskaya Delovaya Gazeta" (העיתון העסקי הבלארוסי).
באותה שנה הוא החל גם לעבוד בחברת הטלוויזיה הציבורית הרוסית "ORT", והוא נבחר כראש לשכת מינסק של הערוץ בשנת 1996. בשל הגברת השליטה בתקשורת הבלארוסית על ידי ממשלת לוקשנקו, הטלוויזיה הרוסית הייתה לרוב המשאב העיקרי של אזרחי בלארוס לחדשות אלטרנטיביות.
ב-22 ביולי 1997, שרמט, יחד עם מצלמה של ORT ונהגי הערוץ, צילמו את עצמם חוצים באופן לא חוקי מבלארוס לליטא וחזרו שוב כדי להראות את הקלות בה יכולים מבריחים לעבור את הגבול.
ממשלתו של לוקשנקו הייתה בעיצומה של יוזמה נגד הברחות, ורק באחרונה הורתה על הזרמת כוחות חדשים לגבולות.
שרמט וחבריו עוכבו על ידי משמר הגבול הבלארוסי לאחר שקפצו על הגדר לצלם אזורים לא מוגנים.
שרמט ואיש צוות אחד, דמיטרי זאוודסקי, הואשמו לאחר מכן בחציית גבול בלתי חוקי, "חריגה מזכויותיהם המקצועיות כעיתונאים" והשתתפות בקונספירציה.
הרשויות ברוסיה מחו על המעצרים, שהובילו למה שכינתה BBC News כ"טלטלה ציבורית" בין שתי המדינות.
ילצין ביטל ביקור מתוכנן עבור לוקשנקו למוסקבה לאחר שכבר היה בדרך; מטוסו נשלל מכניסה למרחב האווירי הרוסי.
ב-18 בינואר 1998 נידונו שרמט וזאוודסקי לשנתיים מאסר ומאסר של 18 חודשים, בהתאמה, אך ניתן עונש על תנאי וקנס "נומינלי" של 15 דולר.
בנובמבר 1997 היה שרמט אחד החותמים על אמנת תשעים ושבע, מניפסט פרו-דמוקרטי הדורש סוף ל"הפרה של זכויות אדם וחירויות בסיסיות על ידי ממשלת הנשיא אלכסנדר לוקשנקו".
שרמט גם שימש כדובר התנועה.
בשנת 1999 הוא קיים ריאיון טלוויזיוני נדיר עם נאינה ילצינה, שהניו יורק טיימס מתח עליו ביקורת כ"מפנק" ו"עושה את המיטב כדי להציג את הגברת ילצין באור אוהד"; ORT, בה עבד שרמט, נשלטה ברובה על ידי האוליגרך בוריס ברזובסקי, בעל ברית של ילצין.
שותפו של שרמט, דמיטרי זאוודסקי נעלם ב-7 ביולי 2000, כשלא הגיע לפגישה בנמל התעופה במינסק עם שרמט.
שרמט האשים את הרשויות בבלארוס בכך שסידרו את היעלמותו בכפייה כנקמה על דיווחיו, לאחר מכן התובע הכללי של בלארוס לשעבר, אולג בז'לקו, הודה כי הלה חוסל בידי "חוליות המוות" של הממשלה.
זאוודסקי הוכרז כמת בשנת 2003.
בשנת 2012 שרמט החל לעבוד באתר "אוקראינסקה פראבדה", שם השיק בלוג עיתונאים.
בשנת 2015 הוביל תוכנית רדיו אוקראינית בשם , תחילה בסופי שבוע בתוכנית "המופע של פאבל שרמט".
ואחר כך בימי חול ב"בוקר של פאבל שרמט".
שרמט התפטר מהטלוויזיה הציבורית של רוסיה (OTR) ביולי 2014, ואמר כי עיתונאים שלא עקבו אחר "סגנון התעמולה של הקרמלין" בזמן שסיקרו את המשבר המתמשך באוקראינה "סומנו".
הוא היה מבקרו החריף של הנשיא הבלארוסי אלכסנדר לוקשנקו, של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, ומאוחר יותר, של הנשיא אוקראיני פטרו פורושנקו, כמו גם ידיד אישי של פוליטיקאים מהאופוזיציה הרוסים כמו בוריס נמצוב.
הוא מתח ביקורת פומבית על סיפוח קרים על ידי הפדרציה הרוסית ואת ההתערבות הצבאית הרוסית באוקראינה בפוסט האחרון בבלוג שלו, ב-17 ביולי 2016, הוא טען שהפוליטיקאים האוקראינים של היום, שבעבר שירתו בפלוגות מתנדבים אוקראיניות, יוכלו לנסות הפיכה באוקראינה והאשים אותם שהם חושבים שהם מעל לחוק ומקיימים בריתות עם ארגוני פשע.
שרמט היה נשוי עם שני ילדים, בן ובת.
בשנותיו האחרונות התגורר עם אולנה פריטולה בקייב.
שרמט מת בפיצוץ מכוניות במרכז העיר קייב (רובע שבצ'נקו), ב-20 ביולי 2016. מספר דיווחים התייחסו לפיצוץ כמכונית תופת, והתובע הכללי יורי לוצנקו תיאר זאת כרצח.
הוא היה בסובארו XV אדומה שהייתה שייכת לאשתו הידועה בציבור ובן זוגה, העורך הראשי לשעבר של "אוקראיינסקה פראבדה", אולנה פריטולה.
היא לא הייתה באותה שעה במכונית.
על פי "נובאיה גזטה", שרמט ופריטולה אמרו לאחרונה לחברים שהם חשים שהם נמצאים תחת מעקב.
מיד לאחר מותו אמר גורם רשמי במשרד הפנים באוקראינה כי "איננו יכולים לשלול השתתפות אפשרית של השירותים החשאיים ברוסיה בפשע זה".
שרמט נקבר במינסק ב-23 ביולי 2016. יום לפני שהתקיימה עבורו תהלוכה דרך קייב בה השתתפו חברים, עמיתים, מחוקקים ואנשי ממשל – ביניהם הנשיא פטרו פורושנקו.
סרט בשם Killing Pavel פורסם ביוטיוב וכולל חקירה עצמאית של עיתונאים שפורסמה כסרט תיעודי שחשפה חסרונות קשים בחקירה הרשמית והביאה למעורבות של שירות הביטחון האוקראיני.
נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו כינה את מותו של שרמט "טרגדיה נוראה".
ראש הממשלה וולודימיר גרויסמן כינה את מותו של שרמט "חדשות נוראיות" בהצהרה בפייסבוק.
מאז 2016 ארגונים אוקראינים ובין-לאומיים דחקו שוב ושוב להתקדם בחקירת הרצח של פאבל שרמט.
המשטרה הלאומית באוקראינה סיווגה את כל החלטות בית המשפט בעניינו של שרמט מאז 24 ביולי 2017 כעניינים ביטחוניים.
ב-23 ביולי 2019 אמר ראש המשטרה הלאומית סרהיי קניאזב כי רצח פאבל שרמט עדיין נותר בלתי פתור, ונשיא אוקראינה החדש וולודימיר זלנסקי אמר כי יימצאו האחראים לרציחתו של פאבל שרמט.
בדצמבר 2019 נעצרו חמישה לוחמים, ותיקי המלחמה בדונבאס בחשד למעורבות.
ב-12 בדצמבר 2019 שודרה מסיבת עיתונאים טלוויזיונית של משרד הפנים האוקראיני, בנוכחות גורמים בכירים ובהם הנשיא וולודימיר זלנסקי, שדיווחה על "סיום מוצלח של חקירת רצח פאבל שרמט".
כתבים ללא גבולות הצביעים על כך שלשר הפנים מר אבקוב היו סיבות אישית להיחפז עם ההודעה.
לפי הרשויות באוקראינה המטרה לרצח הייתה "לערער את היציבות והמצב הפוליטי באוקראינה".
ב-13 בדצמבר 2019, שניים מהחשודים, דהיינו מר אנדרי אנטוננקו, ותיק ומוזיקאי רוק ממלחמת דונבאס, וד"ר יוליה קוזמנקו, מתנדבת אזרחית ומנתחת ילדים, הוחזקו במעצר עד 8 בפברואר 2020. עיתונאים אוקראינים היו סקפטיים לגבי הראיות שנחשפו והמניע לכאורה.
עם חשיפת החקירה באוקראינה, ב-10 בינואר 2020 הביעו עיתונאים ללא גבולות את דאגתם מפני "חוסר עקביות בראיות לטענת הרשויות באוקראינה כי פתרו (...) את רצח 2016 של העורך פאבל שרמט בשנת 2016" והצביעו על "סדרה של גילויים (...) שהטילו ספק נוסף בחקירה".
ב-30 בינואר 2020, התובע הכללי של אוקראינה רוסלן ריבושאפקה הודה שלתביעה אין מספיק ראיות הדרושות לתיק הרצח של העיתונאי פאבל שרמט כדי להעמיד לדין.
"היקף הראיות לא מספיק", אמר בריאיון לסוכנות הידיעות אינטרפקס.
בעבר ויליאם טיילור, המפקח האמריקני לשעבר באוקראינה, הציע ששר הפנים ארסן אבקוב אינו בטוח שהאנשים שהואשמו ברצח – כלומר קוזמנקו, אנטוננקו ודוגר אשמים.
עם זאת הרשויות האריכו את תקופת מעצרם של ד"ר קוזמנקו ומר אנטוננקו עד ל-30 במאי 2020.
בשנת 2016 הוקם פרס פאבל שרמט על ידי פורום החברה האזרחית לשותפות מזרחית במטרה להכיר באומץ בעיתונאות ובהישגים יוצאי דופן בגין חופש התקשורת במזרח אירופה.
פאבל קוצ'ינסקי (בפולנית: Paweł Kuczyński; נולד ב-12 באוגוסט 1976) הוא צייר סאטירי פולני, אשר מוכר בשל ציוריו הרבים בנושאים פוליטיים וסוציו-אקונומיים.
סיים את לימודיו ב 2004 באקדמיה לאומנויות בפוזנן, פולין, עם התמחות בגרפיקה.
מאז פאבל נוהג לפרסם את ציוריו ברשתות החברתיות ובאתרי חדשות פולניים.
פאבל שתב (במקדונית: Павел Поцев Шатев; 15 ביולי 1882 – 30 בינואר 1951) היה מהפכן שפעל בשטח של יוון, בולגריה ומקדוניה הצפונית שכיום.
פאבל שתב נולד בקרטובו, אז חלק של האימפריה העות'מאנית, כיום בשטח של מקדוניה הצפונית.
הוא למד בבית הספר הבולגרי בסלוניקי.
לאחר סיום בית הספר שתב הצטרף לקבוצה שתכננה ביצוע פעולות טרור באיסטנבול.
בשנת 1900 כל הקבוצה נעצרה ובלחץ ממשלת בולגריה גורשה.
שתב חזר לאזור סלוניקי והיה חלק של קבוצת אנרכיסטים בולגרים שארגנו סדרת פיצוצים בעיר בשנת 1903. שתב נעצר ונשפט לתקופת מאסר בפזאן בלוב של היום.
בשנת 1908 בעקבות מהפכת הטורקים הצעירים הוא קיבל חנינה, נסע לבולגריה וסיים לימודים באוניברסיטת סופיה.
מספר שנים הוא עבד כעיתונאי ומורה.
בשנת 1912 שתב חזר לסלוניקי והיה עד להריסת בית ספר בולגרי על ידי היוונים במהלך מלחמת הבלקן השנייה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שתב התגייס לצבא בולגריה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 שתב היה חבר בהתארגנות מקדונית בשטח בולגריה ובשנת 1923 עבר לווינה.
בהיותו בווינה שתב החל בקשר עם קומינטרן והחל בפעילויות ריגול לטובת ברית המועצות.
פאבל שטב היה בין מארגני ארגון מקדוני שמאלני IMRO שהוקם באותה תקופה.
בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 הוא חזר לבולגריה ועבד בעיתונות.
הוא נחשד בפעילות נגד הממשל ונשפט ל-15 שנות מאסר.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה שתב היה בין הפעילים שתמכו בהקמת הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה כחלק של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
לאחר הבחירות הוא נבחר לפרלמנט ומונה לשר המשפטים.
באותה תקופה הוא פעל להקמה איגוד העיתונאים של מקדוניה.
אומנם פעילי שמאל מקדונים שהיו בעבר חברי המפלגה הקומוניסטית של בולגריה היו חשודים בלאומנות.
בהדרגה חברי IMRO לשעבר הוצאו מתפקידי מפתח, נעצרו והואשמו בכך שהם תומכים במדיניות פרו-בולגרית ובמתן אוטונומיה מיוחדת למקדוניה.
בשנת 1946 שתב כתב לשגרירות בולגריה בבלגרד שהשפה המקדונית עוברת התקרבות לא מוצדקת לסרבית ולימודי בולגרית נאסרות בשטח המקדוניה.
בשנת 1948 הוא פנה ישירות לגאורגי דימיטרוב ויוסיף סטלין בנושא.
באותה תקופה שרר מתח רב בין ברית המועצות לבין יוגוסלביה של יוסיף ברוז טיטו.
כתוצאה מכך שתב נעצר ונשפט לשנת מאסר.
לאחר סיום התקופה, פאבל שתב חויב במעצר בית בביטולה.
ב-30 בינואר 1951 גופתו נמצאה בעיר.
פרסומיו השקריים על עלילת דם בדויה היו הרקע לפרעות קישינב ב-1903.
הוא נולד למשפחת אצולה בנפת בסרביה של האימפריה הרוסית (לפי הגבולות הנוכחיים Ghindești, Florești, מולדובה), שם השלים לימודים של ארבע כיתות בית ספר תיכון.
הוא עבד כפקיד והתחיל לכתוב ב-1882 בחוברות Неделя ("השבוע"), שם פרסם את הרומן Счастливее всех ("כולם מאושרים") ואת הנובלה Cuib devastat ("קן הרוס").
אחותו למחצה, שרה בורנשטיין (נולדה בשם אנסטסיה קרושבן), התגיירה ונישאה לחיים בורנשטיין.
עיתונו של קרושבאנו פרסם מדי יום התקפות על שרה וחיים, האשים את הקהילה היהודית בחטיפת שרה, והציע פרס כספי לכל מי שיכול לאתר את אחותו "מתה או חיה".
שרה וחיים ברחו מרוסיה עקב האיומים, והתיישבו בבולטימור שבמרילנד, ארצות הברית.
בשנים 1903–1904 ייסד והוציא לאור בסנקט פטרבורג את כתב העת Знамя ("הדגל") ופרסם בו את הפרוטוקולים של זקני ציון.
פאבל קורין היה צייר ומשחזר אמנות רוסי.
הוא מפורסם בעבודת ההכנה שלו לציור שלא הושלם "פרידה מרוסיה".
הוא היה קרוב משפחה של אלכסיי קורין.
פאבל קורין נולד בכפר פאלך למשפחה של צייר אייקונים מקצועי דמיטרי קורין.
בשנת 1897, כשפאבל היה רק בן חמש, אביו מת.
בשנים 1903–1907 למד בבית הספר לציור אייקונים וקיבל תעודה רשמית כצייר אייקונים מקצועי.
ב-1908 עבר למוסקבה ועד 1911 עבד שם בחנות האייקונים של מנזר דון.
ב-1911 עבד כשוליה של מיכאיל נסטרוב על ציורי קיר של כנסייה במנזר מרתה ומריה (מארפו-מריינסקי) ברחוב בולשאיה אורדינקה במוסקבה.
נסטרוב התעקש שקורין יקבל השכלה פורמלית בציור וסידר את קבלתו לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בשנת 1912. פאבל סיים את בית הספר בשנת 1916, לאחר שהיה תלמידם של קונסטנטין קורובין וליאוניד פסטרנק.
ב-1916 הוא עבד על ציורי קיר עבור המאוזוליאום של הדוכסית הגדולה אליזבת פיודורובנה בכנסיית במנזר מרתה ומריה.
בהתאם לרצונה של הדוכסית הגדולה, הוא נסע לירוסלב ולרוסטוב כדי ללמוד ציורי קיר מסורתיים של כנסיות רוסיות עתיקות.
בפברואר 1917 החל לעבוד בסטודיו בעליית הגג שלו ברחוב ארבאט במוסקבה ועבד שם עד 1934.
בשנים 1919–1920 הוא עבד בחדר הניתוחים של אוניברסיטת מוסקבה, מכיוון שחשב שכצייר הוא זקוק לידע מעמיק יותר באנטומיה האנושית.
בערבים הוא העתיק ציורים ופסלים של המוזיאון לאמנויות יפות.
ב-1923 הוא נסע לצפון רוסיה, וביקר בוולוגדה, סטאראיה לאדוגה, מנזר פראפונטוב ונובגורוד.
בשנים 1926–1931 עבד כמדריך שיעורי ציור למתחילים במוזיאון לאמנויות יפות.
בשנת 1926, מנזר מרתה ומריה נסגר על ידי הסובייטים וכל אוצרות האמנות שם היו אמורים להיהרס.
פאבל ואחיו אלכסנדר הצליחו להבריח ולהציל את האיקונוסטזיס וחלק מהפרסקות.
ב-7 במרץ של אותה שנה נישא לפרסקוביה טיכונובנה פטרובה, תלמידת מנזר מרתה ומריה.
בשנת 1927, ציור "הסטודיו של אמן אקוורל" של קורין ונוף השמן שלו "ארץ מולדתי" נקנו על ידי גלריית טרטיאקוב, מה שמראה את ההכרה שקיבל מהסובייטים.
ב-1931 ביקר בסטודיו של קורין מקסים גורקי, שתמך בקורין מאותו ביקור.
ב-1932, קורין ליווה את גורקי לסורנטו, צייר את דיוקנו של גורקי וביקר באיטליה ובגרמניה.
בשנת 1931 החל קורין לעבוד כראש חנות השחזור של המוזיאון לאמנות זרה (לשעבר המוזיאון לאמנויות יפות מאוחר יותר מוזיאון פושקין).
הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1959. לאחר מכן כיהן בתפקיד מנהל העבודות המרכזיות לשיקום אמנות עד מותו.
כאחד מבכירי המשחזרים הרוסיים של אותה תקופה הוא תרם רבות להצלה ושיקום של ציורים מפורסמים.
ב-1933 עבר קורין לסטודיו ברחוב מלאיה פירוגובקה במוסקבה שם עבד עד מותו.
כעת הבניין הוא המוזיאון של קורין.
בשנות הארבעים צייר דיוקנאות רבים של אנשי האינטליגנציה הסובייטית.
הוא צייר את פרסקו "מראות העתיד" עבור ארמון הסובייטים בקרמלין מוסקבה וטריפטיכון שהוקדש לאלכסנדר נבסקי.
בשנות החמישים עבד קורין על פסיפסים עבור המטרו של מוסקבה.
הפסיפסים שלו מעטרים את התחנות קומסומולסקאיה-קולצבאיה, ארבאצקאיה (קו ארבטסקו-פוקרובסקיה) ונובוסלובודסקאיה, וגם את האולם המרכזי של אוניברסיטת מוסקבה.
הוא גם זכה ברשימה מרשימה של פרסים סובייטים בשנות ה-50 וה-60:
פרס סטלין - 1954 לפסיפס לתחנת המטרו קומסומולסקאיה-קולצביה
פרס לנין - 1963 עבור דיוקנאות
חבר באקדמיה לאמנויות של ברית המועצות - מאז 1958
מדליית זהב ביריד העולמי בבריסל - 1958 עבור דיוקנו של מרטירוס סאריאן
אמן העם של ה-SFSR הרוסי 1958
אמן העם של ברית המועצות - 1962
פאבל קורין מת במוסקבה ב-22 בנובמבר 1967 ונקבר בבית הקברות נובודביצ'י.
פאבל קוזנצוב (1878–1968) היה צייר וגרפיקאי רוסי.
קוזנצוב היה בנו של צייר איקונות ונכד של גנן.
הוא למד בסראטוב בבית הספר לאמנות בוגוליובוב (1891–1896), אחר כך בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה (1897–1904) וכן למד במשך שנה בפריז (1905).
ציוריו המוקדמים הוצגו על ידי קבוצת מיר איסקוסטבה, והוא היה קשור קשר הדוק עם הסימבוליסטים הרוסים.
הוא עמד בראש מדור הציור של נרקומפרוס עד 1921, אך ירד ממעמדו הרשמי עם כניסתו של הריאליזם הסוציאליסטי.
לאחר מהפכת אוקטובר לקח קוזנצוב חלק בפרסום כתב העת Put Osvobozhdenija (נתיב השחרור) ולקח על עצמו פעילויות הוראה.
בשנים 1919 עד 1924 עמד בראש מדור הציור במחלקה לאמנות של הקומיסריאט העממי לחינוך של ה-RSFSR (Narkompros).
הוא צייר דיוקנאות מרהיבות של אשתו ילנה בבוטובה (1921–1922) ועיצב את סדרות הליטוגרפיה טורקסטאן ובוכרה ההררית (1922–1923).
ציוריו המוקדמים של קוזנצוב אופייניים לחקירה הפואטית של קבוצת הוורד הכחול של עולם פנימי ודמיון באמצעות סמלים ארכיטיפיים.
לאחר 1910 הוא התחבר יותר אל התרבות העממית, המשיך להסתמך על הצבעים העשירים והמקצבים ההרמוניים של הסימבוליסטים, אך פישט את יצירותיו.
לאחר טיול בערבות הוולגה (1911–1912) ולמרכז אסיה (1912–1913), החלה תקופת יצירה חדשה עבור קוזנצוב.
נוצרו יצירותיו הקירגיזיות והסדרה הבוכרה.
קוזנצוב לימד מ-1917 עד 1937 ולאחר מלחמת העולם השנייה, לימד במכון לאמנות במוסקבה ובמכונים אחרים.
חלק מיצירותיו נמצאות במוזיאון לאמנות סרטוב רדישצ'וב.
קוזנצוב נפטר במוסקבה ונקבר בבית הקברות בוודנסקויה.
פאבל שטפקה (בצ'כית: Pavel Štefka; נולד ב-15 בספטמבר 1954) הוא גנרל צ'כי בדימוס אשר שימש כראש המטה הכללי הצ'כי בין השנים 2002–2007.
שטפקה נולד ב-15 בספטמבר 1954 ברודה נאד מוראבה.
הוא למד בגימנסיה הצבאית יאן ז'יז'קה באופבה.
ב-1973 הוא סיים את לימודיו והתגייס לצבא צ'כוסלובקיה.
הוא החל ללמוד בבית הספר הצבאי הגבוה של כוחות היבשה בווישקוב, אותו סיים ב-1977. הוא מונה למפקד פלוגה בגדוד הרובאים הממונע, וב-1982 החל ללמוד באקדמיית המטה הכללי של הצבא הפולני בוורשה.
בין 1985–1991 הוא שימש כראש מטה גדוד הרובאים הממונע, ולאחר מכן כמפקד בית הספר לקצינים בברטיסלבה וכראש מחלקת המבצעים של חיל השריון.
ב-1991 החל ללמד באקדמיה הצבאית בברנו.
בעקבות פירוק צ'כוסלובקיה ב-1993, הוא המשיך לשרת בצבא צ'כיה.
ב-1994 מונה למפקד הבריגדה הממוכנת ה-6, וב-1996 עבר לתפקיד סגן מפקד הקורפוס ה-2. ב-30 בנובמבר 2002 הוא מונה לראש המטה הכללי.
ב-8 במאי 2006 הוא הועלה לדרגת ארמדני גנרל - הדרגה הגבוהה ביותר בצבא הצ'כי.
ב-28 בפברואר 2007 סיים שטפקה את תפקידו כרמטכ"ל.
עם פרישתו, הוא חשף לציבור את "פרשת הכספים השחורים".
פרשה זו התרחשה בתקופת כהונתו של שטפקה, כאשר קבוצת קצינים רשמו סכומי כסף גדולים על הוצאות לא קיימות, ושמרו את הכסף לעצמם.
חלקו של שטפקה בפרשה נותר לא ברור עד ינואר 2008, אז הודיעה שרת ההגנה ולסטה פרקנובה כי למרות ששטפקה ידע על קיומן של הקרנות השחורות, הוא לא השתמש בכסף.
פאבל שולץ (בצ'כית: Pavel Šulc; נולד ב-29 בדצמבר 2000) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בליון מהליג 1 ונבחרת צ'כיה.
שולץ גדל במחלקת הנוער של ויקטוריה פלזן החל מגיל 11, ובעונת 2018/2019 החליטה ויקטוריה פלזן להשאיל אותו לקבוצה בוגרת כדי שייתפתח.
בינואר 2019 הושאל שולץ לויסוצ'ינה ייהלבה מליגת המשנה הצ'כית, שם שיחק ב-16 משחקי ליגה וכבש 3 שערים.
ב-3 ביולי 2019 הוא הושאל לאופבה מליגת העל הצ'כית.
ב-14 ביולי ערך שולץ את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצ'כית בניצחון של אופבה 1–0 על דינמו צ'סקה בודייוביצה ובמהלך ששת החודשים בהם היה מושאל לאופבה הוא שותף ב-15 משחקי ליגה ובשני משחקים בגביע הצ'כי מבלי לכבוש שער.
ב-26 בינואר 2020, הוא הושאל לדינמו צ'סקה בודייוביצה מליגת העל הצ'כית.
הוא ערך את הבכורה שלו בקבוצה ב-14 בפברואר בניצחון 3–0 על מלאדה בולסלאב.
ב-10 ביוני כבש שולץ את שערי הבכורה שלו במועדון ובליגת העל הצ'כית כשהבקיע צמד בניצחון של דינמו 3–1 על טפליצה.
ואת חצי העונה שנותרה מעונת 2019/2020 הוא סיים עם שני שערים ב-11 הופעות בליגה.
הוא פתח עם הקבוצה גם את עונת 2020/2021 וכבש שער אחד ב-4 משחקים לפני ששב לוויקטוריה פלזן בינואר.
שולץ גדל כאמור במחלקת הנוער של ויקטוריה פלזן ורשמית היה שחקן של הקבוצה בכל שנותיו החל משנת 2011, אך את הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך רק ב-17 בינואר 2021 בתיקו 0–0 נגד פריברם.
את שער הבכורה שלו בפלזן כבש שולץ ב-14 בפברואר 2021, בתיקו 2–2 עם מלאדה בולסלאב.
ואת עונת הבכורה שלו סיים עם שער אחד ב-25 הופעות בכל המסגרות.
את עונת 2021/2022 סיים שולץ עם 3 שערים ב-35 הופעות בכל המסגרות, וזכה עם ויקטוריה פלזן באליפות.
ביוני 2022, הושאל שולץ ליבלונץ גם היא מליגת העל הצ'כית לעונה אחת.
במדי יבלונץ שותף שולץ ב-34 משחקים וכבש 5 שערים בכל המסגרות ובסיום העונה שב לוויקטוריה פלזן.
שולץ שב לוויקטוריה פלזן לקראת עונת 2023/2024 שהייתה עונת הפריצה שלו, הוא פתח את העונה עם שלושער מול קבוצתו לשעבר דינמו צ'סקה בודייוביצה, סיים כמלך שערי הקבוצה בליגה עם 18 שערים, וסייע לקבוצה להגיע עד רבע גמר הקונפרנס ליג שם הודחה על ידי פיורנטינה.
ובסך הכל סיים את העונה עם 22 שערים ב-49 הופעות בכל המסגרות.
גם בעונת 2024/2025 סיים שולץ כמלך שערי הקבוצה בליגה, כשהבקיע 15 שערים להם הוסיף עוד 4 שערים בליגה האירופית, שם הודחה פלזן בשמינית הגמר על ידי לאציו.
ואת העונה סיים עם 20 שערים ב-54 הופעות בכל המסגרות.
ביולי 2025, זכה שולץ בפרס כדור הזהב הצ'כי לשנת 2025. לאחר שתי העונות המוצלחות של שולץ בפלזן הוא החל לעורר עניין אצל מועדונים מרחבי היבשת, שולץ פתח את עונת 2025/2026 בוויקטוריה פלזן אך לשני מחזורים בלבד.
שולץ שיחק בנבחרות הצעירות של צ'כיה מגיל 18 ועד גיל 21. ב-22 במרץ 2024, ערך שולץ את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 2–1 של צ'כיה על נורווגיה במסגרת משחק ידידות.
שולץ נכלל בסגל נבחרת צ'כיה ליורו 2024, והוא שותף במשחק אחד בטורניר, בהפסד של צ'כיה 1–2 לפורטוגל בשלב הבתים.
ב-10 בספטמבר 2024, כבש שולץ שער בכורה בנבחרת הבוגרת, כשהבקיע צמד בניצחון 3–2 על אוקראינה בליגת האומות.
פאבל שפורקל ((בצ'כית: Pavel Šporcl, נולד ב25 באפריל 1973 הוא כנר צ'כי, תלמידם של יצחק פרלמן ודורותי דיליי.
הוא הופיע עם תזמורות ידועות-שם, בהן הפילהרמונית הצ'כית, תזמורת פריז והתזמורת הקאמרית האנגלית.
בתקופת מלחמת חרבות ברזל בא לישראל והופיע עם הקאמרטה הישראלית ירושלים.
הוא לא נסוג מתמיכתו בישראל גם מול המחאות נגדה, והגיע לארץ בהתראה של ימים ספורים צלאחר שהכנרת ויקטוריה מולובה ביטלה את הופעתה.
את ההדרן שניגן הקדיש לחטופים ואף חבש כובע ועליו הכתובת "BRING THEM HOME".
שפורקל הגיע לישראל גם בתקופת מלחמת האזרחים בסוריה וביקר פצועים סורים בבית החולים המרכז הרפואי לגליל בנהריה.
שפורקל עוסק גם בהלחנה ובחינוך למוזיקה, ומנהל אמנותי של פסטיבלי מוזיקה ברחבי העולם.
על פעילותו לחיבור בין אנשים באמצעות המוזיקה, זכה שפורקל בפרס מטעם האומות המאוחדות.
הוא מופיע לעתים קרובות בטלוויזיה הצ'כית והקליט אלבומים עם יוניברסל ו-EMT.
פאג"י (ראשי תיבות: פועלי אגודת ישראל) הייתה תנועה אידאולוגית ופוליטית שבשלהי 1940 פרשה מאגודת ישראל על רקע חילוקי דעות על מידת שיתוף הפעולה שיש לנקוט עם התנועה הציונית וסיבות נוספות.
יש להבחין בינה לבין פועלי אגודת ישראל (פא"י) שנחשבה בעלת זיקה מסוימת לציונות לעומת אגודת ישראל הלא-ציונית ופאג"י האנטי-ציונית.
התנועה הוקמה בשנת תרצ"ט (1939) על ידי קבוצת עסקנים חרדים ובראשה אברהם אליהו מוקוטובסקי (לימים התפרסם בשמו הספרותי אליהו כי טוב), אברהם זאב טרגר ושלמה אייזנברג.
לאחר פטירתו של אייזנברג הצטרף להנהגת התנועה אברהם פרשן.
התנועה החדשה שילבה אידאולוגיה שעיקרה התנגדות לציונות ולממסד הציוני, עם פעילות כלכלית שכללה בניית שיכונים לחרדים במחירים מוזלים (כגון שיכון פאג"י בירושלים) ודאגה לפועל החרדי.
אנשי פאג"י עמלו על יצירת תשתית כלכלית לשומרי תורה.
בין היתר הגו אנשיה ייסוד חברה שתנפיק מניות, הכספים שיגויסו יושקעו בהקמת מפעלים וכך ייווצרו מקומות עבודה לציבור החרדי, ומתוך הרווחים יחולקו דיבידנדים למחזיקי המניות.
המיזם יצא אל הפועל ובשנת 1944 הונחה אבן הפינה ל'בית התעשייה' של פאג"י.
לאחר מכן הוקמה חברת מעון - איגוד פנימי לעזרה הדדית של חברים לשיכון.
חברת "שיכון פאג"י" אפשרה לשלם עבור דיור באמצעות עבודה בבנייה, וכן קבלת משכנתאות והלוואות באמצעות קופת מלווה וחסכון של פאג"י.
בשנת 1946 הונחה אבן הפינה לשיכון פאג"י בשכונת סנהדריה, שהייתה אז הגבול הצפוני-מזרחי של ירושלים.
השיכון נבנה בשנים 1947–1948, ובשל המלחמה נחנך בשנת 1949. התנועה בנתה גם את שכונת נווה פאג"י בבית וגן.
היא הרחיבה את פעולתה ורכשה את קרקעות באחוזת נפתלי בגליל התחתון ובנתניה.
הבנייה בקרקעות אלו לא התממשה בסופו של דבר.
פאג"י זכתה לאהדת כמה רבנים בולטים, כמו החזון איש, הרב דב בריש ווידנפלד והרב יוסף צבי דושינסקי.
בינואר 1943 הוציאה פאג"י עלון בשם "עתידנו" שראה אור פחות משנה.
בתחילת דצמבר 1944 הוחל בהדפסת העיתון "קוממיות" שיצא לאור במתכונת דו-שבועון.
העורך היה ר' פישל גילרנטר, העיתון החזיק ככל הנראה חודשים ספורים.
עיתון 'היומן' - עיתון יומי של אגודת ישראל שיצא לאור בירושלים מפברואר 1948 עד ינואר 1949 שימש את פאג"י לפרסום הודעות והגות.
במהלך המחלוקת סביב הבחירות הראשונות הבינו באגודת ישראל שהעיתון משמש במה לתנועת פאג"י שפרשה מהם ויצחק מאיר לוין - מנהיגה של אגודת ישראל פנה לשר הפנים בבקשה לסגור את העיתון, שנסגר עם תום הבחירות.
בל"ג בעומר תש"ט - מאי 1949 החל לצאת ביטאונה של פאג"י - 'הקול', בעריכת אוריאל צימר ואחרים.
בבחירות לכנסת הראשונה נעשו מאמצים לצרף את פאג"י להחזית הדתית המאוחדת של המפלגות הדתיות.
רבי ישראל אלתר והרב דב בריש וידנפלד החליטו שעליה להצטרף לחזית, בתנאי שברשימת אגו"י ישוריין מקום לנציגיה.
הוסכם גם שפאג"י לא תחויב להשתתף באופן פעיל במערכת הבחירות, כדי לקיים את פסקו של הרב דושינסקי שאסר שיתוף פעולה עם המזרחי.
בהרכבת הרשימה המאוחדת הוצב נציג בודד של פאג"י, יהודה בלוי, בנו של משה בלוי, במקום השלישי ברשימת אגו"י ובמקום ה-12 ברשימת החזית.
פאג"י ראתה בכך סטייה מן ההסכם וטענה על אפליה בחלוקת המנדטים מול פועלי אגודת ישראל.
לכן החליטה המפלגה להתמודד באופן עצמאי תחת השם "רשימת חרדים".
לדברי ראשי התנועה, תמך בה החזון איש תמיכה לא-רשמית.
היא לא עברה את אחוז החסימה.
בבחירות לכנסת השנייה, בשנת 1951, חברו אנשי פאג"י להקמת מפלגה ספרדית-אשכנזית משותפת בשם "אמוני ישראל", וגם הפעם לא עברה הרשימה את אחוז החסימה.
בבחירות לעיריית ירושלים בנובמבר 1950 התמודדה הרשימה בנפרד מהחזית הדתית וזכתה במנדט אחד, הנציג בעירייה היה אברהם טרגר.
במהלך השנים הבאות התפרקה התנועה, וראשיה פנו איש איש לדרכו.
מוקוטובסקי פרש למפעלו הספרותי, צימר ופרשן ירדו מהארץ, וטרגר המשיך בפעילותו כקבלן פרטי בירושלים.
פאבלו סָרָסָטֶה (בספרדית: Pablo Sarasate; 10 במרץ 1844 – 28 בספטמבר 1908) היה כנר וירטואוז ומלחין ספרדי.
סרסטה נולד בעיר פמפלונה שבספרד.
אביו היה מנצח תזמורת כלי נשיפה צבאית.
בגיל חמש החל ללמוד נגינה בכינור בהדרכת אביו.
כישרונו נתגלה במהרה, וכבר בגיל שמונה ניגן לראשונה בקונצרט פומבי.
הוא זכה במלגה שאפשרה לו המשך לימודים במדריד, שם זכה להערכה גם על ידי מלכת ספרד, איזבלה השנייה, שהעניקה לו כינור סטרדיווריוס.
בגיל 12 המשיך לימודיו בקונסרבטוריון של פריז שם זכה בגיל 17 בפרס הראשון בתחרות יוקרתית.
ב-1860 החל סרסטה את הקריירה העולמית שלו ככנר וירטואוז.
הוא הופיע בכל רחבי אירופה וכן בכל יבשת אמריקה.
נגינתו הצטיינה באינטונציה נקייה, טכניקה מושלמת ורגשנות.
הוא גבה שכר גבוה על הופעותיו.
בגרמניה קיבל 3,000 מארקים לקונצרט, בעוד שכנר מפורסם כיוזף יואכים קיבל 1,000 מרקים.
בשנת 1904 ערך מספר הקלטות.
סרסטה נפטר מדלקת ריאות בעיר ביאריץ בשנת 1908, בגיל 64.
סרסטה כתב פנטזיות, רומנסות ועיבודים של ריקודים ושירי עם ספרדים.
בכל היצירות והעיבודים הדגיש את הצד הווירטואוזי.
פנטסיה על נושאים מתוך כרמן של ז'ורז' ביזה
וריאציות על נושא מהאופרה חליל הקסם של מוצרט
סרסטה השפיע על מלחינים רבים שהקדישו לו מיצירותיהם:
אדואר לאלו הקדיש לו את "הסימפוניה הספרדית".
הנריק וייניאבסקי הקדיש לו את הקונצ'רטו לכינור מס' 2.
קאמי סן-סנס הקדיש לו את הקונצ'רטו לכינור מס' 3 ואת "מבוא ורונדו קפריצ'וזו".
מקס ברוך הקדיש לו את "הפנטסיה הסקוטית".
רחוב סאראסאטה ברובע ה-15 שבפריז
פאג (בקרואטית: Pag, באיטלקית: Pago) הוא אי במפרץ קוורנר הקטן (Kvarnerić) בצפונו של הים האדריאטי, מול חופי ולביט בקרואטיה.
שטחו הכולל של האי הוא 284.50 קמ"ר, עובדה המציבה אותו במקום החמישי מבחינת גודלו בים האדריאטי.
חופיו של האי מפורצים ואורך קו החוף מגיע ל-270 ק"מ .
חלקו הדרומי של האי שייך למחוז ליקה-סני (Ličko-senjska županija) וחלקו הצפוני למחוז זאדר (Zadarska županija).
רוב שטחו של האי צחיח וסלעי אם כי חלקים ממנו מכוסים בשיחים ים תיכוניים ובעצי זית.
בתקופה העתיקה היה האי מיושב באזור צאסקה (Caska) בחלקו המערבי של מפרץ פאג.
צאסקה שנוסדה ככל הנראה על ידי הרומאים (לטינית Cissa), שקעה בעקבות רעידת אדמה במאה ה-4, ותושביה נמלטו ממנה לאתר העיר העתיקה של פאג (Stari grad).
לפי דעה אחרת, עזבו התושבים את המקום מסיבה בלתי ידועה ורק לאחר מכן שקעה מתחת למים.
במקום נתגלה ב-1964 פתח למערכת ביוב גדולה הרומז לכך שהעיר הייתה גדולה למדי, וייתכן שהתגוררו בה עד 30,000 תושבים.
סביב חורבנה של צאסקה רווחת אגדה מקומית הדומה עד מאוד לסיפורו של לוט והשמדת סדום ועמורה בתנ"ך.
השם "פג" נזכר לראשונה במאה ה-10, מועד בו העיר העתיקה כבר הייתה מוקפת חומה.
ב-1192 נבנתה בעיר העתיקה כנסיית מריה הקדושה, וב-1244 העניק לה המלך בלה הרביעי מהונגריה מעמד של רובע מלכותי.
ב-1403 עברה פאג לשליטת של הרפובליקה של ונציה, וב-1433 זכתה במעמד של עיר, בין היתר בשל חשיבותו של ייצור המלח על האי.
בשנה שלאחר מכן נבנתה העיר החדשה באתר הנוכחי ועוצבה לפי שרטוטיו של האדריכל בן העיר זאדר יוריי מטווייב דאלמטינץ.
האי היה חלק מהפרובינציות הצרפתיות של איליריה, נשלט על ידי בית הבסבורג וממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
במלחמת העולם השנייה נכבש פאג על ידי האיטלקים.
עם זאת, היה האי בחזקת מדינת קרואטיה העצמאית בהנהגת האוסטאשה.
באי הוקמו שני מחנות ריכוז.
מחנה הריכוז סלאנה לגברים ומחנה הריכוז מטאינה לנשים וילדים.
המחנות פעלו מיוני ועד סוף אוגוסט 1941 ואנשי האוסטאשה טבחו באלפי יהודים, סרבים ובני רומה.
גלעדים שהוקמו במקום נותצו מספר פעמים על ידי תושבים לאומנים.
לאחר המלחמה שקע האי במשבר כלכלי אשר נמשך כעשרים שנה עד תחילת התפתחותה של התיירות במקום.
בשנת 2001 מנתה אוכלוסיית האי 7,969 תושבים, רובה בשתי הערים הגדולות פאג ונובליה (Novalja).
האי מחובר ליבשה בקצהו הדרומי בגשר באורך של 300 מטר, ובחלקו הצפוני פועל קו מעבורת סדיר של חברת ידרוליניה בין הערים פריזנה (Prizna) שעל היבשה וז'יגליין (Žigljen).
בדרומו של האי אגנים להפקת מלח המשתרעים על שטח של 3 קמ"ר עשוי בוץ טבעי שאינו מחלחל.
באגנים מופקים כ-33,000 טון מלח בשנה שהם כשני שלישים מסך תוצרת המלח בקרואטיה.
הפקת המלח נעשית בדרך של התאיידות מהירה כתוצאה מהרוחות שנושבות באי בקיץ ובאביב.
בנוסף נסמכת כלכלת האי על תיירות, דיג וחקלאות, והתושבים מגדלים ירקות, עצי פרי וגפן.
באי כ-40,000 כבשים שמחלבן מייצרים המקומיים את גבינת פאג (Paški sir).
עוד ידוע האי במוצרי התחרה שלו.
האי הוא מקור של גבינת פאג עוד מהמאה ה-18.
פאג הוא כלב בעל פרצוף פחוס וגוף קטן.
השם "פאג" מגיע מן האנגלית, ככל הנראה ככינוי חיבה לבעל חיים גמדי.
לכלבי הפאג מבנה גוף קטן יחסית, עיניים גדולות ובולטות וזנבם מסולסל.
פרוותו קצרה וצבעה שחור או חום בהיר עם פנים שחורות.
רבים מהם סובלים מבעיות נשימה בגלל המבנה הפחוס של פניהם, בעיות עור בשל הקפלים בעורם ובפרוותם ומנשירה במהלך כל עונות השנה.
הפאג הוא כלב ידידותי ומלא שמחה ואופיו נוח וידידותי למבוגרים ולילדים כאחד.
עקב ריבוי בעיות נשימה בכלבים עם אף פחוס, הולנד אסרה על רבייה של גזעי כלבים לצורך מראה מסוים שגורם לבעיות בריאותיות, הכוללים את הפאג.
מקורו של הגזע בסין, שם פותח לפני מאות שנים, ככלב שעשועים לקיסרים משושלת צ'אנג, והוכר כגזע בשנת 400 לפני הספירה.
לאחר מכן הגיע לאירופה בערך במאה ה-15 והפופולריות שלו עלתה מאז.
רבים מבני האצולה ואף אנשים ידועים כמו מארי אנטואנט, וז'וזפין דה בוארנה, אשתו של נפוליאון, גידלו כלבים מסוג זה.
פרוותו של הפאג קצרה ועורו מלא בקמטים וקפלים ולכן יש לנקות פעם בשבוע את הקפלים בעזרת צמר גפן.
ללא טיפול זה, הפאג יסבול מבעיות עור ובעיות עיניים.
לפאג יש עיניים בולטות, מה שגורם לדלקות ומחלות עיניים שונות.
הטיולים עם הפאג צריכים להיות קצרים במיוחד בימים חמים ויש לשים לב לקצב הנשימה של הפאג.
אם הפאג מתנשם במהירות יש להאט את קצב ההליכה.
הפאג מתקשה להוציא את הלשון החוצה ולנשום מהר, ולכן חייב מקום מוצל וקריר בימים חמים.
הפאג אף ידוע בנטייתו לעודף משקל ולהשמנה.
על מנת לשמור על בריאות הפאג יש להקציב לו מנת אוכל קבועה ולא לחרוג ממנה על מנת לשמור על בריאותו ולמנוע מחלות.
פאבליק אנמי הוא הרכב הארדקור היפ הופ מלונג איילנד, ניו יורק.
ההרכב ידוע בטקסטים הפוליטיים הבוטים שלו, הכוללים מחאה והתייחסות לקיפוח האוכלוסייה האפרו-אמריקאית בארצות הברית.
פאבליק אנמי הביאו את סגנון ראפ המחאה לזרם המרכזי בסצנת ההיפ הופ ושכללו את השימוש במקצבי ג'אז ופאנק.
עד שנת 1999 הדיג'יי והמפיק של ההרכב היה נורמן רודג'רס (המכונה "טרמינטור X") .
הוא עזב לאחר שרב עם חברי ההרכב בגלל הערה אנטישמית.
זמן קצר לאחר מכן הצטרפה במקומו זמרת בשם "סיסטר סולג'ה" אך כיום היא כבר לא חברה בהרכב.
פאבליק אנמי היו חלוצים בתחומים רבים ובהם: ההרכב הראשון שהחל להופיע מחוץ לארצות הברית באירופה, באפריקה ובאסיה, ההרכב הראשון שהוציא אלבום היפ הופ בפורמט MP3 להורדה בחינם באינטרנט, הראשונים ליצור את סגנון הראפ-רוק כשהחלו להקליט עם להקת הת'ראש מטאל הניו יורקית אנתרקס.
עם הצלחתם של פאבליק אנמי החלו להופיע ראפרים נוספים שאימצו את ראפ המחאה והטקסטים הפוליטיים שמדברים על החיים הקשים ב"גטו" ואי שוויון הזכויות של האוכלוסייה האפרו-אמריקאית בארצות הברית.
הרכבים כמו: קול מו די, גאנג סטאר, אקס קלאן, אריק בי & רקים, קווין לטיפה, טרייב קולד קווסט ועוד רבים התבססו על הצלחת פאבליק אנמי וסגנון המחאה שלהם.
בשנת 1987 יצא לאור אלבום הבכורה של פאבליק אנמי בחברת התקליטים דאף ג'אם.
Bum Rush the Show וקיבל שבחים רבים ממבקרי המוזיקה.
האלבום הצליח יותר מקודמו וכלל 4 סינגלים: "Bring The Noise" שנכלל בפסקול של הסרט "פחות מאפס" שיצא בשנת 1987 "Don't Believe the Hype" שעסק במצב הפוליטי בארצות הברית בזמנו ו"Black Steel in the Hour of Chaos" שבו סימפלו שיר של אייזק הייז.
בשנת 2003 דורג האלבום במקום ה-48 בין "האלבומים הבלתי נשכחים של כל הזמנים" של מגזין הרולינג סטונז.
זהו גם הדירוג הגבוה ביותר של אלבום היפ הופ במצעד הזה.
האלבום השלישי שלהם ראה אור בשנת 1990 ונקרא " Fear of a Black Planet".
האלבום המשיך בקו הקרבי והמחאתי שלהם.
האלבום הצליח מאוד ונחשב לאלבום המצליח ביותר של ההרכב עד היום.
הסינגלים באלבום הם: "911Is A Joke" שביקר את זמן התגובה האיטי של צוותי החירום כשמדובר בקהילה השחורה לעומת האוכלוסייה הלבנה ו-"Fight The Power" שנחשב לשיר המצליח ביותר של הלהקה, והיה גם לשיר הנושא של הסרט "עשה את הדבר הנכון" שנכתב, בוים והופק על ידי הבמאי ספייק לי.
בעקבות שינויי הסגנון שחלו בסצנת ההיפ הופ האלבום לא הצליח מסחרית ויצא ממנו רק סינגל אחד "Give It Up".
סגנונות כגנגסטה ראפ ולהקות הארדקור היפ הופ כמו וו טאנג קלאן הצליחו יותר אז לעומת פאבליק אנמי שנותרו באותו סגנון כבשנות השמונים.
בשנת 1998 ראה אור האלבום He Got Game (soundtrack) שהוא בעצם פסקול לסרט באותו שם של ספייק לי.
זה היה האלבום האחרון של ההרכב בחברת התקליטים דאף ג'אם לאחר מחלוקת שניצתה בעקבות האלבום שהוציא ההרכב להורדה באינטרנט ,"There's a" Poison Goin' On", וונתקל בהתנגדותה של דאף ג'אם.
בשנת 2005 הוציאו את האלבום "New Whirl Odor" ובו הסינגל שיתוף פעולה עם מובי "Make Love, Fuck War".
בשנת 2006 יצא לאור האלבום "Rebirth of a Nation" ובו הסינגל "Hell No We Ain't All Right!" המדבר על התוצאות של הוריקן קטרינה ואוזלת ידה של הממשלה.
ב-7 באוגוסט 2007 יצא האלבום העשירי של ההרכב "How You Sell Soul to a Soulless People Who Sold Their Soul" בו הם חוגגים 20 שנה לקיומם.
הסינגל הראשון מתוכו "Harder Than You Think" הסינגל השני מתוכו.
"Black is Back" הוא חידוש לשיר של להקת הרוק AC/DC מ-1980. השיר היה צריך לצאת כסינגל ראשון אך נדחה בעקבות הקלטה מחודשת של השיר.
הסינגל השלישי שיצא הוא "Amerikan Gangster".
פאבלו פרנסיסקו , הוא סטנדאפיסט אמריקאי ממוצא צ'יליאני.
התפרסם בארצות הברית הודות לחיקוי "איש הקדימונים", כלומר חיקוי קולו של האדם שמציג את הקדימונים בקולנוע.
קטעי הסטנדאפ שלו ייחודיים הודות ליכולותיו הקוליות - פרנסיסקו מבצע אפקטי קול מגוונים של יריות, מנגינות שונות וחיקויים של אישים מפורסמים.
רוב קטעי הסטנד-אפ של פרנסיסקו הם פארודיות על שחקני קולנוע, סרטי קולנוע מוכרים וסגנונות מוזיקליים.
הוא גם דן במערכות יחסים ומרבה להתבדח על האוכלוסייה ההיספאנית בארצות הברית.
פרנסיסקו החל להופיע בסוף שנות ה-90 בתוכנית MADtv, ומאז הופיע בתוכניות טלוויזיה רבות נוספות, ביניהן טונייט שואו של ג'יי לנו.
בנוסף, הוא מעלה מופע משלו ברחבי דרום קליפורניה.
פאבלו פריג'וני (בספרדית ובאיטלקית: Pablo Prigioni; נולד ב-17 במאי 1977 בריו טרסרו, ארגנטינה) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ארגנטינאי ממוצא איטלקי.
פריג'וני שיחק בעמדת הרכז, וגובהו 1.93 מטר.
פריג'וני החל לשחק כדורסל במספר קבוצות מקומיות מעיר הולדתו.
בגיל 19 הוא החל את הקריירה המקצועית שלו, כשעבר לשחק בקבוצת הבוגרים של בלגרנו סן ניקולס.
לאחר עונה אחת עבר פריג'וני לאובראס סניטריאס, אחד מהמועדונים המובילים בליגה הארגנטינאית.
באובראס סניטריאס הציג יכולת גבוהה וכושר מנהיגות, אך זו לא הספיקה לקבוצתו להעפיל למשחקי הפלייאוף בליגה.
בתום העונה התעניינו מספר קבוצות בכירות מליגת העל הספרדית בהחתמתו בעקבות יכולתו הגבוהה, אך לבסוף חתם בפואנלברדה, ממדריד.
למרות שהשתתף באופן קבוע במשחקים של פואנלברדה, עבר פריג'וני בשנת 2001 ללוסנטום אליקנטה.
החלטתו לעבור קבוצה השתלמה כשלאחר שנתיים בלוסנטום אליקנטה קיבל הצעה לחתום בקבוצת הפאר טאו ויטוריה; פריג'וני לא היסס וחתם לאחר זמן קצר.
פריג'וני שיחק בטאו ויטוריה עד 2009, כשבמשך עונותיו בקבוצה זכה איתה פעם אחת באליפות הליגה, פעמיים בגביע המלך וארבע פעמים בגביע הסופרקאפ.
בתקופתו בקבוצה אף נרשם ההישג הגדול ביותר שלה באירופה כשהעפיל עימה ארבע פעמים ברציפות לפיינל פור היורוליג, כשבפעם הראשונה הגיע עימה עד לגמר, שבו לבסוף נוצחו על ידי מכבי תל אביב.
פריג'וני חתם ב-2009 בריאל מדריד בה שיחק שנתיים ובקיץ 2011, חזר לשחק בשורות ויטוריה.
בשנת 2012, כשהוא בן 35, צורף לניו יורק ניקס מליגת ה-NBA בתור הרוקי המבוגר ביותר בהיסטוריה של הליגה.
הוא שיחק בניקס למשך שלוש עונות, שלאחריהן עבר ליוסטון רוקטס ואז ללוס אנג'לס קליפרס, עד פרישתו בסיום עונת .
פריג'וני השתייך לסגל הנבחרת הלאומית של ארגנטינה משנת 2003. כחלק מהנבחרת הלאומית זכה שלוש פעמים במדליית כסף באליפות אמריקה ב-2003, ב-2005 וב-2007, וכן במדליית ארד באולימפיאדת בייג'ינג.
כמו כן, שיחק עימה באליפות העולם ב-2006.
לקראת עונת מונה פריג'וני למאמן קבוצת סאסקי בסקוניה, בה שיחק למשך שבע עונות ושימש בה כקפטן.
אחרי פתיחת עונה לא מוצלחת פוטר פריג'וני מאימון הקבוצה אחרי שמונה משחקים בלבד.
אחרי חמישה חודשים הצטרף לקבוצת ברוקלין נטס מה-NBA בתור עוזר מאמן.
פאג'ט ואלרי ברוסטר היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
מוכרת בעיקר בשל גילום דמותה של הסוכנת אמילי פרנטיס בסדרת הפשע של CBS, "מחשבות פליליות".
ברוסטר התפרסמה כאשר גילמה את קטי, בת זוגו של ג'ואי (ולאחר מכן של צ'נדלר), בעונה הרביעית של הסדרה של NBC, "חברים".
לברוסטר הייתה תוכנית טוק-שואו קצרת ימים.
היא הופיעה בסדרה "Andy Richter Controls the Universe", וגילמה את בת' האפסטדוט בסדרה של Showtime "האף", ששודרה בין 2004 ל-2006. בתחום הקולנועי, ברוסטר גילמה את התפקיד הראשי בסרט גיבורי העל דל התקציב של ג'יימס גאן "המיוחדים" (2000) לצד תומאס היידן צ'רץ ורוב לאו.
בנוסף, גילמה את איימי פירסון, מורה לחשבון המפחדת ממים, בסרט העצמאי "השחייה הגדולה" שהקרנת בכורתו התקיימה בפסטיבל טורונטו ב-2006.
ב-2005 ברוסטר החלה לדבב את הדמות ג'ודי סבן/ נערת הציפור בסדרת האנימציה "הארווי בירדמן, עורך דין".
ב-30 במרץ 2006 היא חשפה לראשונה, בתוכניתו של קונאן אובריין, שיו הפנר שלח לה מכתב בו הוא מוסר לה שהיה שמח לראות אותה מדגמנת לפלייבוי.
היא שקלה את הצעתו ברצינות, אך לבסוף דחתה אותה בשל לוח זמנים צפוף, על אף שהצהירה כי היא מעריכה את "פלייבוי" ומעדיפה אותו עם מגזינים כמו מקסים ו-FHM.
היא הייתה ידועה בעבר בשל סגנון הלבוש הרטרו שלה.
ב-2006 החלה להופיע בתוכנית "מחשבות פליליות" בתור הסוכנת אמילי פרנטיס.
ביוני 2010 דווח כי תפקיד דמותה בעונה השישית של "מחשבות פליליות" יצומצם, ובמרץ 2011 היא עזבה את הסדרה.
במאי 2011 דווח כי דמותה תחזור לתפקיד קבוע בעונה השביעית.
כיום משחקת בעונה ה-16 של הסדרה שיצאה באוקטובר 2022.
ב-29 בנובמבר 2014, התחתנה עם בן זוגה המוזיקאי סטיב דמסטרה.
מי שחיתן את השניים היה שותפה לתוכנית מחשבות פליליות מתיו גריי גובלר.
השניים גרים בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הסרט העצמאי הגדול השמן שלי (2005)
סיפורים של ברווזים (2018–הווה) - דיבוב
את הרבעון יסדו ארבעה מאנשי המפלגה הדמוקרטית האמריקאית:
אירווינג קריסטול - שימש כסגן נשיא בהוצאת "בייסיק בוקס" ונבחר לעורך הראשי הראשון של הרבעון, תפקיד שמילא במשך 37 שנים.
דניאל פטריק מויניהאן - מרצה באוניברסיטת וסליאן, שימש בעבר עוזר לענייני מדיניות בממשל ג'ונסון.
ספרו "המשפחה הכושית: הטיעון בעד פעולה כלל ארצית" פורסם במרץ 1965 וזכה לכינוי "הדו"ח של מויניהאן".
דניאל בל, פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה, התפרסם בזכות ספרו "קץ האידאולוגיה" שפורסם ב-1960.
נייתן גלייזר, פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ויועץ רווחה בממשל ג'ונסון, היה שותף לכתיבת הספר "אחרי כור ההיתוך" עם מויניהאן.
הארבעה נחשבו לאנשי שמאל מובהקים ותמכו במדיניות "החברה הגדולה" של הנשיא לינדון ג'ונסון, תוך שאיפתם לייעול תפקודה.
במדיניות החוץ, הביעו תמיכה במעורבות האמריקאית בווייטנאם והתנגדו לארגונים ולתנועות כמו הכוח השחור והפנתרים השחורים.
הם שאפו לשיתוף פעולה בין ליברלים ושמרנים בארצות הברית, הן במאבק נגד הקומוניזם והן במלחמה בעוני.
הארבעה ייסדו את הרבעון בשנת 1965. הרבעון שימש במה מרכזית עבור חוקרים מובילים, בעיקר מהזרם הנאו-קונסרבטיבי.
בין כותביו נמנו סמואל הנטינגטון, פרנסיס פוקויאמה, צ'ארלס קראוטהאמר, לאון קס, גרטרוד הימלפרב, סימור מרטין ליפסט, מרטין פלדסטיין, פיטר דרוקר, אהרן וילדבסקי ואחרים.
העורך הראשי הראשון של הרבעון היה קריסטול, שכיהן בתפקיד זה 37 שנים עד לשנת 2002, עת הוחלף על ידי אדם וולפסון.
פַּאג'וֹן (בקוריאנית: 파전) הוא מאכל קוריאני.
הפאג'ון הוא מאכל העשוי מבלילה של ביצים, קמח ובצל ירוק, ורכיבים נוספים שאינם קבועים: פירות ים (דיונון, צדפות או חסילונים), בשר בקר, בשר חזיר או קימצ'י.
פאג'ון המכיל פירות ים מכונה האמול פאג'ון (해물파전).
סוג נוסף של פאג'ון, דונגלה פאג'ון (동래파전) נקרא על שם אזור הסמוך לפוסן.
פאג'ון זה מכיל אורז, קמח אורז, ביצים, גוצ'וג'אנג, בצלצלים, בשר בקר, צדפות וחסילונים.
פָֿאבְּלֶט (מאנגלית: Phablet - הלחם שנוצר מחיבור השמות טלפון וטאבלט) הוא סוג של טלפון חכם אשר משלב בין הפונקציות של טלפון חכם ומחשב לוח.
הפאבלטים גדולים יותר מרוב הטלפונים החכמים, אך ממדיהם אינם גדולים דיים כדי למקמם בקטגוריית מחשבי לוח או מיני טאבלטים.
גודל המסך של הפאבלט נע בין 14.5 ל-17.5 בסנטימטרים ולעיתים הוא מצויד בעט סטיילוס.
מכשיר ה-Steak מתוצרת חברת דל נחשב לפאבלט הראשון ששווק.
בינואר 2013 דיווחה חברת IHS כי במהלך 2012 נמכרו ברחבי העולם כ-25.6 מיליון מכשירי פאבלט.
החברה העריכה אז כי כמות הפאבלטים שיימכרו ב-2013 תגדל ל-60.4 מיליון, וכי ב-2016 תעמוד כמות הפאבלטים שיימכרו על כ-146 מיליון יחידות.
חברת ברקליס העריכה כי היקף המכירות של הפאבלטים יעלה מ-27 מיליון יחידות ב-2012 ל-230 מיליון יחידות ב-2015. בספטמבר 2013 דיווחה חברת המחקר IDC כי המחקר שלה מצביע שמכירות הפאבלטים עקפו הן את מכירות המחשבים הניידים והן את אלה של מחשבי הלוח באסיה ברבעון השני של שנת 2013.
ב-2013 צוין בבלוג הטכנולוגיה Engadget כי הגורמים הקריטיים לעלייה המשמעותית בפופולריות של הפאבלטים הם הירידה המשמעותית במחירי המסכים, התייעלות צריכת החשמל של המסכים, העלייה המשמעותית באורך חיי הסוללות, והחשיבות העולה לצפייה במולטימדיה במכשירים ניידים.
פאבלוהראד (באוקראינית: Павлогра́д; ברוסית: Павлогра́д, פאבלוגראד) היא עיר תעשייתית במחוז דניפרופטרובסק שבמזרח אוקראינה, בה עוברים מספר נהרות.
פאבלוהראד נזכרת לראשונה במאה ה-17, ובשנת 1784 הוענקו לה זכויות עיר.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 חוברה העיר למסילת הברזל בקו סנקט פטרבורג-סימפרופול.
יהודים התגוררו בפאבלוהראד מיום היוסדה.
בשנת 1803 התגוררו בעיר 167 יהודים.
נכון לשנת 1863 התגוררו בעיר 1185 יהודים.
בעיר היו שני בתי כנסת, בית ספר יהודי מקצועי ו-14 תלמודי תורה.
לפי מרשם האוכלוסין שנערך באימפריה הרוסית בשנת 1897 התגוררו בפאבלוהראד 4,382 יהודים, כ-28% מכלל האוכלוסייה.
ב-26 בדצמבר 1918 ערכו חיילי נסטור מכנו פוגרום ביהודי העיר, במהלכו נרצחו כמה עשרות יהודים ובתי עסק בבעלות יהודית.
בשנת 1919 התפרעו בעיר חיילי צבא המתנדבים.
הפרעות גרמו לחלק מהיהודים לעזוב את העיר.
בשנת 1923 התגוררו בעיר 3859 יהודים.
עזיבת היהודים נמשכה עד לתחילת מלחמת העולם השנייה.
יהודים צעירים עזבו את העיר לטובת ערים מרכזיות בברית המועצות.
לפי מרשם האוכלוסין, שנערך בשנת 1939, התגוררו בעיר 2510 יהודים (כ-7% מכלל האוכלוסייה).
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-11 באוקטובר 1941, אלו ערכו מרשם של היהודים שנותרו בה, וריכזו אותם בגטו קטן שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובים נוספים.
מגטו זה נלקחו היהודים לעבודות כפייה מפרכות, תוך ירי בעובדים שנחלשו ובילדים.
בנובמבר 1941 נרצחו בגטו שבעיר כ-670 פליטים יהודים מפולין שהגיעו לעיר.
ביוני 1942 נרצחו כ-2,100 היהודים שנותרו בגטו שבעיר.
לאחר המלחמה חזרו כמה מאות יהודים אל העיר, אך חיי הקהילה כבר לא התחדשו.
פאבלו תיאם הוא כדורגלן עבר גינאי ששיחק בפ.צ.
קלן, שטוטגרט, באיירן מינכן, וולפסבורג ונבחרת גינאה בעמדת הקשר האחורי.
תיאם הוא בנו של דיפלומט מגינאה שעבד בבון, בירתה של גרמניה המערבית.
כאשר היה בן 15 החל לשחק בנוער של פ.צ.
קלן, ובעונת 1994/95, כאשר היה בן 20, החל לשחק בקבוצה הבכירה של קלן.
תיאם נשאר בקבוצה הבוגרת של קלן במשך ארבע עונות רצופות, בהן הפך לשחקן משמעותי, והבקיע ארבעה שערים ב-89 משחקי ליגה.
בעונת 1997/98 נשרו קלן ותיאם אל הבונדסליגה השנייה, ותיאם עבר לשטוטגרט.
תיאם שיחק בשטוטגרט שלוש עונות.
בשתי העונות הראשונות סיים עם הקבוצה במרכז הטבלה, אך בעונה השלישית, 2000/01, השתתף עם שטוטגרט במאבקי הירידה, כאשר הקבוצה הייתה שרויה במשבר כלכלי עמוק.
בתום עונה זו, לאחר שנשאר בליגה עם שטוטגרט, עזב את הקבוצה עם תשע הבקעות ב-89 הופעות, וחתם בשורותיה של אלופת אירופה הטרייה, באיירן מינכן.
תיאם פתח את העונה עם הפסד 3-2 לליברפול בגמר הסופר קאפ האירופי, בו שיחק 90 דקות.
תיאם שיחק 12 משחקי ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, ולא מצא את מקומו בקבוצה, אך נכנס כמחליף בגמר הגביע הביניבשתי בנובמבר 2001 בדקה ה-118, במקומו של קלאודיו פיסארו.
בגמר זה, ניצחה באיירן מינכן בהארכה את בוקה ג'וניורס.
את עונת 2002/03 החל תיאם בבאיירן מינכן, אך הסתכסך עם המאמן אוטמאר היצפלד, ובפגרת החורף עבר לוולפסבורג, קבוצה ששמה לעצמה מטרה באותם ימים, להגיע תוך מספר שנים לצמרת הכדורגל הגרמני.
תיאם שיחק בקבוצה במשך חמש עונות וחצי, בהן הקבוצה תקעה יתד בבונדסליגה, ותיאם היה במרבית התקופה הזו שחקן מפתח.
בשנת 2008 פרש תיאם ממשחק פעיל, לאחר שצבר 117 הופעות ליגה והבקיע 10 שערים במדי וולפסבורג, והשתלב בצוות הניהולי של וולפסבורג, תחילה כעוזר מאמן, ולאחר מכן כמנהל ספורטיבי בקבוצת המילואים.
לתיאם 31 הופעות במדי נבחרת גינאה, בהן הבקיע שער אחד, בין השנים 1996 ו-2007. תיאם ייצג את גינאה בגביע אפריקה לאומות 1994 ובגביע אפריקה לאומות 1998, בהן הודחה גינאה בשלב הבתים, ובגביע אפריקה לאומות 2006, בו הודחה גינאה ברבע הגמר לאחר הפסד 3-2 לנבחרת סנגל.
פאבלו שילקו הידוע גם בכינויו די ג'יי פאשה (באוקראינית:Шилько Павло Юрійович; נולד ב-6 באוגוסט 1977) הוא מגיש רדיו וטלוויזיה אוקראיני.
שילקו נולד במחוז קמרובו וב-1983 עבר עם משפחתו לזפוריז'יה.
ב-1996 הוא החל לעבוד בתחנת רדיו מקומית שם הגיש מספר תוכניות.
הוא ביצע סיקור לרדיו מאירועים כמו טקס פרסי גראמי, האולימפיאדה ואליפות אירופה בהוקי.
ב-2003 כשאוקראינה הצטרפה לאירוויזיון הוא נבחר לפרש את האירוע לטלוויזיה האוקראינית וביצע זאת גם ב-2006. הוא הנחה את אירוויזיון 2005 מהיכל הספורט בקייב ביחד עם מריה אפרוסינינה, ב-2006 הוא כתב את המילים לשיר "הראה לי את האהבה שלך" שייצג את אוקראינה באירוויזיון בביצועה של הזמרת טינה קרול.
הוא הנחה אירועים מתוקשרים רבים ובין היתר את נשף ההתרמה של השגרירות האמריקאית באוקראינה בשנים 2002–2005, ליווה את הקונצרט של בראיין אדמס בקייב, המופע של הפרודיג'י ויום אירופה באוקראינה.
שילקו נשוי ולו שתי בנות.
פָאגִ'ר הוא מושג באסלאם, אשר מתאר אדם אשר פורק מעליו את כל עול המוסר, ומבצע חטאים ללא הבחנה, בלי תחושת אשם.
המילה מופיעה בקוראן בסורת עבס:
פאבלס הוא תכנון ושיווק של התקני חומרה ומעגלים משולבים תוך שימוש במיקור חוץ של תהליך הייצור (fabrication) לקבלן ייצור (foundry).
רבות מקבלניות הייצור פועלות בסין ובטאיוואן בין היתר בשל עלות העבודה הזולה שם.
חברות פאבלס ממקדות את עסקיהן במחקר ופיתוח של רכיבי החומרה, ומותירות את תהליך הייצור לקבלני ייצור.
בדומה לתעשיות עתירות טכנולוגיה אחרות, תהליך ייצור מעגלים משולבים מציב חסמי כניסה לשוק ובפרט לחברות הזנק קטנות.
לעומתן, לרשותן של חברות גדולות המתכננות, מייצרות ומשווקות בעצמן עומדים משאבי ייצור גדולים.
מסיבה זו חברות קטנות הסתמכו על ייצור בעזרת חברות חיצוניות המסוגלות לייצור המוני.
בעקבות זאת התפתח מודל עסקי של פאבלס, שבו חברות מפתחות מעגלים משולבים מבלי שהן נדרשות להחזיק בעצמן מפעל ייצור.
במקביל, התפתחו חברות המתמקדות בייצור המוני של מעגלים משולבים, כשדוגמה בולטת לכך היא TSMC שנוסדה על ידי ד"ר מוריס צ'אנג.
ב-1994 נוסד ארגון Fabless Semiconductor Association, המעודד מודל עסקי של פאבלס.
חברות בולטות הפועלות ללא ייצור עצמאי הן קוואלקום, ברודקום, אנבידיה, MediaTek ואפל.
חברות בולטות העוסקות בייצור המוני של מעגלים משולבים הן TSMC ו-GlobalFoundries.
באנגליה ובוויילס המושג Public School (תרגום מילולי: בית ספר ציבורי), מתייחס באופן מסורתי לאחד משבעה בתי ספר פרטיים, שניתנה להם עצמאות מנהלית ומשפטית ממערכת החינוך הציבורית.