tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2007, באחת מהפעמים בהן ביקרה בישראל, היא נפגשה עם הנשיא שמעון פרס והשניים בירכו זה את זה והחליפו מתנות לרגל ראש השנה היהודי.
ב-5 באוקטובר 1993, הופיעה מדונה לראשונה בישראל, מדונה הייתה גם אמורה להופיע בישראל במסגרת סיבוב ההופעות "Re-Invention World Tour", אבל ביטלה לאחר שקיבלה איומים על חייה וילדיה.
במסגרת סיבוב ההופעות "The Girlie Show".
ב-2013, היא ובעלה השני גאי ריצ'י חגגו לבנם המשותף רוקו, בר מצווה במרכז הקבלה בניו יורק.
בשנת 2014, במהלך מבצע צוק איתן, פרסמה את תמונת שלושת הנערים הישראלים החטופים והנער הפלסטיני, מוחמד אבו חדיר אליהן צירפה מסר של שלום והתנגדות לאלימות לשני הצדדים.
בשנת 2015, בריאיון לעיתון "Irish Independent" הזכירה מדונה את יחסה ליהדות בכך שאמרה כי:
במאי 2019 הופיעה בגמר של אירוויזיון 2019 שנערך בתל אביב.
בנובמבר 2021 מדונה קעקעה על ידה את המילה, באותיות עבריות, "וישקהו", הלקוחה מסיפור יעקב ועשו בספר בראשית.
באוקטובר 2023, מדונה, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
עיתונאי מוזיקה שונים, תאורטיקנים ביקורתיים ומחברים ציינו את מורשתה של מדונה וראו בה (ללא ספק) את אומנית מוזיקת הפופ המשפיעה ביותר בכל הזמנים.
היא עמדה בראש רשימת "100 הנשים הגדולות ביותר במוזיקה" של VH1 וברשימת "20 האמניות הגדולות ביותר" של הדיילי טלגרף.
לדברי העיתונאי רודריגו פרסן, "אמירה שמדונה היא רק כוכבת פופ היא לא מתאימה כמו לומר שקוקה קולה היא רק סודה.
מדונה היא אחד הסמלים הקלאסיים של תוצרת ארצות הברית".
מגזין רולינג סטון הספרדי כתב באומרו על מדונה כי היא, "הפכה לאדונית הראשונה של הפופ הוויראלי בהיסטוריה, שנים לפני שהשימוש באינטרנט נעשה מאסיבי.
מדונה הייתה בכל מקום, בערוצי הטלוויזיה המוזיקלית, רדיו, שערים של מגזינים ואפילו בחנויות ספרים.
דיאלקטיקת פופ, שלא נראתה מאז שלטונם של הביטלס, שאפשר לה להמשיך בקצה הטרנד וההצלחה המסחרית.
ויליאם לנגלי מהדיילי טלגרף הרגיש כי "מדונה שינתה את ההיסטוריה החברתית בעולם.
היא עשתה יותר דברים בהם אנשים שונים עוסקים יותר מכל אחד אחר אי פעם.
דיאן פקנולד תיעדה בספרה אייקונים אמריקאים (2006), כי "העובדה שלא רק עבודתה אלא האדם שהיא אשר היה פתוח לפרשנויות מרובות תרם לעליית לימודי מדונה בכתיבה אקדמית אשר פיתחה את לימודי התרבות האמריקאית.
כותבת המגזין Spin ביאנקה גרייסי אמרה כי "התואר מלכת הפופ אינו מספיק כדי לתאר את מדונה – היא מוזיקת הפופ, היא גיבשה את התוכנית של מה שכוכב פופ צריך להיות".
האוורד קרמר, מנהל האוצרות של היכל התהילה של הרוק אנד רול, קבע כי "מדונה והקריירה שיצרה לעצמה אפשרו כמעט עבור כל זמרת פופ אחרת לעקוב אחריה...
היא בהחלט העלתה את הסטנדרטים של כולם...
היא הגדירה מחדש מה הפרמטרים של שחקנית נשית.
אנדי בנט וסטיב ווקסמן, מחברי הספר "SAGE Handbook of Music Popular" המדבר על פופולריות בקרב המוזיקה, ציינו כי "כמעט כל כוכבות הפופ הנשיות בעת האחרונה – ליידי גאגא, בריטני ספירס, ביונסה, ריהאנה, קייטי פרי ואחרות – הכירו בהשפעתה החשובה של מדונה על הקריירה שלהן".
מדונה השפיעה בנוסף גם על אומנים גברים, בהם ליאם גלאגר, אואזיס וצ'סטר בנינגטון מלינקין פארק אשר ראו בה השראה להפוך למוזיקאים.
השימוש של מדונה בדימויים מיניים הוא מאפיין בולט בקריירה שלה ומה שזירז את השיח הציבורי בנושא מיניות ופמיניזם בהווה.
כפי שמתעד רוג'ר צ'פמן בספרו "מלחמות תרבות" (2010), היא ספגה גינויים תכופים מצד ארגונים דתיים, שמרנים חברתיים וקבוצות "כלבי שמירה" של הורים על השימוש שלה בדימויים מפורשים, מיניים, שפה, סמליים דתיים, והתנהגות אחרת "חסרת כבוד" בהופעותיה החיות.
עיתון הטיימס כתבה באומרו על מדונה כי "החלה מהפכה בקרב נשים במוזיקה...
עמדותיה ודעותיה על מין, עירום, סגנון ומיניות אילצו את הציבור לשבת ולשים לב".
פרופסור ג'ון פיש ציין כי תחושת ההעצמה שמדונה מציעה קשורה קשר בל יינתק להנאה של הפעלת שליטה מסוימת על המשמעויות של עצמך, מיניות ויחסים חברתיים.
בספרם "עשיית מגדר במדיה, אומנות ותרבות" (2009) ציינו המחברים כי מדונה, בתור מפורסמת, פרפורמרית ואייקון פופ, מסוגלת לערער על דיונים והרהורים פמיניסטיים תלויים ועומדים.
לדברי הפמיניסטית הלסבית שילה ג'פריס, מדונה מייצגת את תפיסתה של האישה במה שמוניק ויטיג מכנה את קטגוריית המין כעוצמתית, ונראה שהיא מאמצת בשמחה את ביצועי הקורווה המינית שהוקצתה לנשים.
פרופסור סוט ג'אלי כינה את מדונה כ"אייקון פמיניסטי כמעט קדוש".
מדונה זכתה לשבחים כמודל לחיקוי לנשות עסקים בענף שלה, "להשיג את סוג השליטה הכלכלית שנשים נלחמו עליה זמן רב בתעשייה", בעודה מניבה מכירות של מעל 1.2 מיליארד דולר בעשור הראשון לקריירה שלה.
לדברי ג'יני גורלינסקי בספר "100 המוזיקאים המשפיעים בכל הזמנים" (2010), רמות העוצמה והשליטה של מדונה היו "חסרות תקדים" עבור אישה בתעשיית הבידור.
פרופסור קולין בארו מבית הספר לניהול קראנפילד בבדפורדשייר תיאר אותה כ"אשת העסקים החכמה ביותר באמריקה...
שעברה לצמרת התעשייה שלה ונשארה שם על ידי כך שהמציאה את עצמה כל פעם מחדש".
אקדמיים מבית הספר לעסקים של לונדון כינו אותה "יזמית דינאמית ששווה להעתיק" בעודם מזהים את חזון ההצלחה שלה, את הבנתה בתעשיית המוזיקה, את יכולתה לזהות את גבולות הביצוע שלה (וכך להביא עזרה), את נכונותה לעבוד קשה ואת יכולתה להסתגלות כמפתחות להצלחתה המסחרית.
הסופר אנדרייו מורטון כתבה על מדונה בספרו על שמה משנת 2002 כי היא "אופורטוניסטית, מניפולטיבית וחסרת רחמים – מישהי שלא תעצור עד שתשיג את מבוקשה".
מדונה ידועה בנוסף בהיותה אחת מתוך הגיי אייקונים הבולטים בעולם.
כתב ירחון הלהט"ב אדבוקט סטיב גדולה העיר כי "בשנות השמונים והתשעים שחרורו של קליפ או סינגל חדש של מדונה היה דומה לחג לאומי, לפחות בקרב מעריציה ההומואים".
גדולה גם הצהיר כי במהלך תקופה זו, במקביל לעליית מגפת האיידס בעולם, "כאשר אומנים אחרים ניסו להרחיק את עצמם מהקהל שעזר לכוכבות שלהם לעלות, מדונה רק הפנתה את האור לאוהדיה ההומואים וגרמה לו לבעור עוד יותר".
בנובמבר 2010 הופיעה בתוכנית האירוח של אלן דג'נרס ודיברה נגד בריונות כלפי בני נוער להט"בים והתאבדויות שנעשו בעוד שהדגישה כיצד התקרבה לקהילה הגאה כשהייתה נערה, ואמרה כי היא חשה שונה בתיכון ומצאה קבלה ואהדה בקרב חבריה ההומוסקסואליים והצהירה כי "למעשה, לא הייתה לי קריירה אלמלא הקהילה הגאה".
מדונה היא אומן הסולו האמריקאי המצליח ביותר במצעדי הבילבורד.
12 משיריה כבשו את ראש מצעד הפזמונים האמריקאי במצעד הרשמי, בילבורד הוט 100, וכ-38 משיריה הגיעו לעשרת המובילים והיא מוגדרת כאומן הסולו עם הכי הרבה שירים שנכנסו לעשירייה הפותחת בהיסטוריה.
במצעד שירי הדאנס קלאב כבשה מדונה את פסגתו כ-50 פעמים והיא האומן עם מספר השירים הגבוה ביותר לעשות זאת.
בשנת 2016 הוכתרה כאומן עם שירי הדאנס הטובים בכל הזמנים.
במצעד האלבומים הרשמי של בילבורד, בילבורד 200, כול 14 אלבומי האולפן של מדונה הגיעו לעשרת המובילים ו-9 מהם כבשו את המצעד.
היא מוכתרת כזמרת השנייה עם מספר האלבומים הרב ביותר בפסגה בכל הזמנים מאחורי ברברה סטרייסנד עם 11. ב-2016 הוכתרה כ"אשת השנה" על ידי המגזין והפכה לאישה ה-9 אשר זוכה בתואר.
2011: אמת או חובה מאת מדונה
מדון היא עיר כנענית המוזכרת בספר יהושע כעיר חברה בקואליציה של ערים כנעניות מצפון ארץ ישראל שהתאגדו על מנת להילחם בשבטי ישראל תחת פיקודו של יהושע בן נון על השליטה בארץ כנען.
מדון זוהתה במחקר הארכאולוגי המודרני בחורבת מִדין שבקרני חיטין משמרת ככל הנראה את השם העתיק, שלמרות צורתו הבלתי שגרתית השתמר לאורך ההיסטוריה.
ככל הנראה שם העיר מדון נובע מהשורש דין או דון שמשמעותו, בין היתר, שליטה ובמשמעות זו נגזרים מן השורש השמות אדון, אדנות במשמעות של שליטה ושלטון.
לפיכך השם מדון הוא שם הולם לקרני–חיטין, מודן משקף את כוחה של העיר הנמצאת במרומי הר בולט ותלול, שם המבוסס על צורת ההר השולט קרני חיטין ועל התנשאותו כמשלט על כל סביבותיו.
כאמור המחקר הארכאולוגי המודרני מזהה את מדון עם חרבת מדין שבקרני חיטין אך יש החולקים על זיהוי זה.
התל שוכן מצפון-מזרח למושב נהלל, בגבול עמק יזרעאל והגליל התחתון, ליד כביש הכניסה לתמרת.
העיר ידועה גם כשימרון מראון וההנחה היא שמראון הוא שיבוש של מרון-מרום-מדון
יוחנן אהרוני מן הארכאולוגים הבולטים בישראל, במיוחד בתחום הארכאולוגיה המקראית והגאוגרפיה-ההיסטורית של ארץ ישראל.
ראה בשם מדין שם עתיק שנשתבש, ושנתחלפו בו האותיות, וזיהה חורבת מדין עם אדמה שבנחלת נפתלי או עם שמש–אדם הכנענית.
בשנת 1976 נערכו באתר חפירות שחשפו שרידי יישוב מבוצר מהתקופה הכנענית המאוחרת ומהתקופה הישראלית הנזכר ככל הנראה כבר ברשימת הערים של תחותמס השלישי.
גלגול נוסף, אפשרי של השם מדון נובע מתהליך התפתחותן של מסורות קבורה יהודיות ומוסלמיות ניתנו שמות חדשים
לאתרים ישנים, והשמות הקדומים נעלמו לחלוטין.
כך, למשל, ניתן השם 'שועיב' ליתרו, ככל הנראה, בעקבות שיבוש השם המקראי 'מדון' ל'מדיין', ומכאן קצרה הייתה הדרך לקריאת האתר נבי שועייב על-שם כהן מדיין.
המלך היחיד הידוע כשליט העיר הוא יובב, שהשתתף בקרב בין יהושע בן נון לבין צבא בית יבין.
ככל הנראה לעיר מדון ולמלכה היה מעמד נכבד בקרב מלכי ערי הגליל שנלחמו בבני ישראל.
כך עולה מן העובדה שמכל המלכים בקבוצה נזכרו בשמם רק מלכי חצור ומדון, יבין ויובב.
צבא שבטי ישראל הצליח להפתיע את הכנענים במקום חנייתם ובמתקפת פתע ניצח את יבין ויובב ובני בריתם ניצחון מוחץ:
המחקר מציג את מסקנות החוקרים העיקריים של התקופה: ידין קובע שמלחמת חצור קדמה להתנחלות בגליל בעוד אהרוני מגיע למסקנה כי מספר דורות של התנחלות קדמו למלחמת מרום.
הסיפור המקראי מצביע על הנטייה של הכנענים לכרות בריתות על בסיס אזורי וכי ממקורות המקרא ברור שחצור הייתה עיר המדינה העיקרית של אזור הגליל.
על פי המחקר סיפור המלחמה הרבתי במי מרום הוא למעשה תיאור של אירוע מוגבל, לעזרתה של חצור נענו 3 ערים - ככל הנראה הקשורות יותר לחצור ואולי המאוימות יותר על ידי פלישת בני ישראל.
ע"פ הסיפור, תקפו הישראלים את הכנענים במפתיע על מנת לשלול מהם את היכולת להפעיל את מרכבות הברזל שלהם בשדה קרב פתוח.
אמנם הטקסט בספר יהושע מתאר תבוסה רבתית של הכנענים אך בין השורות מתוארת מציאות לפיה רק חצור נלכדה.
אך בספר שופטים פרק א' מתואר כי שבט נפתלי לא הצליח לתפוס את הערים הסמוכות לחצור בית ענת ובית שמש, מסקנת המחקר היא שהמלחמה במי מרום הייתה עימות מוגבל מול מלך חצור ובני בריתו המיידיים.
קרני חיטין הוא שמו של הר געש כבוי בגליל התחתון בקרבת הר ארבל; גובהו המרבי 326 מטר, והוא כ-5 ק"מ ממערב לטבריה, ומעליה.
ההר זכה לשמו בשל שתי פסגותיו, שצורתן כשל קרניים.
קיימת סברה כי שתי פסגותיו – הידועות כ"קרניים" – הן פקקים געשיים שנחשפו באמצעות סחיפה.
השליטה מן ההר על הדרך העולה מהכנרת הקנתה לו חשיבות מיוחדת.
דרך זו עברה בנחל רקת, ומשני צדיה חולשים עליה הרי געש: בקצה התחתון תל רקת ובקצה העליון קרני חיטין.
בקרני חיטין התקיימו יישובים בכמה תקופות, וב-1976 נערכו במקום חפירות מטעם רשות העתיקות.
בחפירות שארכו עונה אחת ב 3 אזורים שהיו למעשה חפירות דגימה של האתר.
באופן סכמתי האתר הוא בן 2 אזורים עיקריים: אזור גדול מוקף חומה שנשתמרה האופן חלקי בלבד, סביב היקף הר קרני חיטין ואזור סביב הפסגה הדרומית סביבו נחשפה מערה ביצורים כפולה, אחת, תחתונה, מקיפה את כל הכיפה והשנייה, עליונה, יוצרת טבעת סביב החלק העליון של הפסגה.
ממצאי החפירה חשפו מבצר מתקופת הברונזה המאוחרת שעליו נבנתה עיר מבוצרת בתקופת הברזל המאוחרת שהשתרעה על כל ההר הוולקני, בתקופה זו נבנה אקרופוליס מבוצר על הכיפה הדרומית של ההר.
עיר זאת נהרסה ככל הנראה בעת מסע המלחמה של תגלת-פלאסר השלישי בין השנים 733 ל 732.
אזור זה נחפר בקצה הטבעת החיצונית של מערכת הביצורים הכפולה על הכיפה הדרומית.
בחפירה נחשפו שרידי חומה בעובי 2.6 מטר.
החומה נבנתה מסלעי בזלת גדולים ונשתמרה לגובה של 1.6 מטרים במד הפנימי של החומה נחשף ריצוף מחלוקי בזלת וקיר צמוד שרידים אלו היו מכוסים בשכבת אפר שנותרה לאחר הריסת הביצורים ושריפתם.
בחפירות נמצאו חרסים המתוארכים למאות ה13 וה 14 לפני הספירה.
אזור חפירה B הוא בור בדיקה שנחפר בצד הדרומי של טבעת הביצורים העליונה בביצור הכפול.
נחשף בסיס הרחב של החומה העליונה נמצאו מספר חרסים מהמאות העשירית והשמינית לפני הספירה.
אזור זה נמצא בקצה הצפוני של ההר, בחפירות הבדיקה מנצא מגדל שמירה שחלקו העליון היה חשוף מעל פני הקרקע של המכתש נמצאו חרסים שונים מהמאות העשירית והשמינית לפני הספירה.
מדונה ויין גייסי הוא שם הבמה של סטפן גרגורי ביר הבן (נולד ב-6 במרץ 1964 בפורט לודרדייל, פלורידה שבארצות הברית) שהוא הקלידן לשעבר של להקת המטאל אלטרנטיבי מרילין מנסון.
כנויו מורכב משמותיהם של הזמרת מדונה והרוצח הסדרתי ג'ון ויין גייסי.
אביו הוא יהודי ואמו היא קתולית.
גייסי לא ניגן בקלידים עד שהצטרף למרילין מנסון.
הוא ניגן בכלים רבים בלהקה, כגון סקסופון, אורגן האמונד, תופים אלקטרוניים, פסנתר, מלוטרון ועוד.
גייסי הוא האחראי לרוב הנושאים הקבליים והנומרולוגיים שבאלבומיה של מרילין מנסון.
"מדוע לא תתעטשי, רוז סלאווי?" הוא פסל מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן, אשר נוצר בשנת 1921.
העבודה מורכבת מכלוב ציפורים, בתוכו הניח דושאן 152 קוביות שיש המעוצבות בצורת קוביות סוכר, מדחום רפואי ושלד גירני של דיונון (הניתן לעיתים קרובות לציפורים כדי שישחיזו בו את מקורן).
הכותרת החידתית של העבודה, המנוסחת כשאלה, מאזכר את דמותה של רוז סלאווי (Rose Sélavy), דמות המופיעה בכמה עבודות של דושאן.
הפסל נוצר עבור דורותיאה דרייר, אחותה של קתרין דרייר, אשר הייתה פעילה בתנועת הדאדא הניו-יורקית לצידו של דושאן.
דושאן קיבל בעבור היצירה 300 דולר.
דורותיאה שלא הייתה מרוצה מן האובייקט, העבירה אותו לאוסף האמנות של אחותה.
בשנת 1937 נמכר הפסל לאוסף של וולטר ארמסטרונג, אשר נתרם למוזיאון פילדלפיה לאמנות.
דושאן יצר מספר העתקים ליצירה.
בשנת 1963 נוצר העתק ראשון של העבודה ובשנת 1964 נוצרה סדרה של 8 העתיקים חתומים ו-3 שאינם חתומים לעבודה.
אולם רק בעותק המקורי, הנמצא במוזיאון פילדלפיה לאמנות, מוטבע על קוביות השיש הכיתוב "Made in France" ("תוצרת צרפת").
דושאן הגדיר את העבודה כ"רדי מייד".
בראיון שהעניק בשנת 1956 הסביר את הקשר בין האובייקט לרעיון הרדי מייד (מוכן מראש):
מדורה היא הדלקת אש מבוקרת בשטח חיצוני מצומצם, למטרות שונות.
מדורה משמשת בעיקר לחימום הגוף ליושבים בחוץ בלילות קרים, לבישול מזון, לאיתות ולציון חגים שונים.
בעת שקידשו הסנהדרין את החודש להיות חודש חסר, היו מודיעים על כך באמצעות הדלקת מדורות ('משואות') על פסגות הרים מרכזיים, כגון הסרטבא.
חומר הדלק השכיח במדורה הוא עצים, המונחים זה על זה בערימה חרוטית מרווחת, המאפשרת זרימת חמצן חלקה לבעירה טובה יותר.
ההבערה הראשונית של המדורה נעשית על ידי חומרים המתלקחים בקלות (כגון זרדים, עלים יבשים או קוביות דלק), המסייעים בתורם להבעיר את בולי העץ הגדולים מהם, בתגובת שרשרת.
במקומות שונים בעולם מתקיימים ימי ציון שנתיים למאורעות היסטוריים, המשלבים הדלקת מדורות באופן מסורתי.
בישראל, לדוגמה, נהוגות מדורות ל"ג בעומר, בבריטניה נחגג כך ליל גאי פוקס, ובצפון אירופה הדלקת מדורות היא טקס עיקרי בחגיגות ליל ולפורגה, המציין את המעבר מתקופת החורף לתקופת האביב.
בעבר, הדלקת מדורות הוותה חלק מרכזי בטקסים פגנים.
במסגרת עבודת המולך, היו מעבירים ילדים בין שתי מדורות, או קופצים עימם מעל לבורות אש.
מדונת פזארו (באיטלקית: Madonna di Ca' Pesaro) או פאלה פזארו (Pala Pesaro) הוא ציור מעשה ידי האמן האיטלקי מתקופת הרנסאנס טיציאן.
היצירה הוזמנה על ידי יאקופו פזארו עבור הקפלה המשפחתית בבזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי שבוונציה, בה היא מוצגת, ונושאה הוא השיחה הקדושה.
במרכז היצירה מוצג יאקופו פזארו, בישוף פאפוס שבקפריסין ומפקד הצי האפיפיורי בתקופת שלטונו של האפיפיור אלכסנדר השישי.
יאקופו כורע על ברכו לפני המדונה.
לצידו עומד פטרוס המציג את יאקופו בפני הבתולה.
על המדרגה מוצג מפתחו של פטרוס הקדוש - סמל הוותיקן.
המדונה ניצבת בראש גרם מדרגות המסמל את המדרגות העולות לגן עדן ואת תפקידה של המדונה כמקדמת את פני הבאים לגן עדן.
על ברכי המדונה מתואר ישו הצעיר.
בצד התמונה אביר ולצידו שני שבויים, טורקי ומורי, המסמלים את הניצחון של יאקופו על הטורקים בשנת 1502. בימין התמונה פרנציסקוס מאסיזי ואנטוניוס מפאדובה - שני קדושים פרנציסקנים (שכן הבזיליקה הייתה בשימוש המסדר הפרנציסקני), ולצידם בני משפחתו של יאקופו.
מעל העננים שבראש התמונה מתוארים כרובים, אחד מהם אוחז בידו צלב.
יצירה זו הייתה חדשנית ביותר בקומפוזיציה שלה.
טיציאן הפר ביצירה את המסורת להציב את המדונה והילד במרכז התמונה.
הצבתם בצד התמונה אפשרה קומפוזיציה חדשה ו"פינתה מקום" לתיאור ההתרחשות שבתמונה - הקדושים המציגים את התורם ומשפחתו.
מדונה דל'אורטו (באיטלקית: Madonna dell'Orto - "המדונה של הפרדס") היא כנסייה הממוקמת ברובע קאנארג'ו של ונציה שבאיטליה.
הכנסייה הוקמה באמצע המאה העשירית על ידי ההומיליאטי על פי תכנונו של טיבריו דה פארמה, הקבור בכנסייה.
בעת הקמתה הוקדשה הכנסייה לכריסטופר הקדוש - הקדוש המגן על עוברי האורח, אולם במאה ה-11 הוקדשה הכנסייה למריה, כאשר, על פי האמונה המקומית, התגלה בפרדס סמוך, באורח נס, פסל של מרים.
בשל יסודותיה הרעועים של הכנסייה, נדרש בשנת 1399 שיפוץ נרחב שלה.
ההומיליאטי גורשו מהעיר בשנת 1462 והכנסייה הועברה לידי מסדר גאורגיוס הקדוש, עד שנת 1668 עת בוטל מסדר זה, והכנסייה הועבר למסדר הקיסטראקיני מלומברדיה.
בשנת 1787 הועברה הכנסייה לחזקת העיר, ובשנת 1841 הממשל האוסטרי אשר שלט בעיר הורה על שיפוצה של הכנסייה.
עבודות השיפוץ הסתיימו בשנת 1869.
חזית המבנה נבנתה בין השנים 1460–1464. החזית בנויה לבנים, וכוללת שלושה חלקים, כאשר מרכזה של החזית גבוה מצדדיה.
בשני החלקים הצדיים של החזית חלונות גדולים המחולקים לארבעה חלונות צרים ומלבניים, ואלה מחולקים באמצעם (כך שכל חלון מחולק למעשה לשמונה חלונות, ארבעה עליונים וארבעה תחתונים).
במרכז חזית המבנה חלון רוזטה גדול.
בראש הגמלון פסליהם של כריסטופר הקדוש, מרים, והמלאך גבריאל מעשה ידי ניקולו די ג'ובאני פיורנטינו ואנטוניו ריצו.
חלקה העליון של החזית המרכזית מעוטרת בקשתות קטנות, ואילו החזיתות הצידיות מעוטרות ב-12 גומחות בהם פסלי השליחים.
המבנה מחולק לספינה מרכזית, ושתי ספינות צידיות.
עמודי שיש תומכים את המבנה ומפרידים בין הספינה המרכזית לספינות הצידיות.
בחלקה האחורי של הכנסייה אפסיס מחומש המעוטר בציור מעשה ידי טינטורטו, הקבור בכנסייה.
העוגב של הכנסייה, הנמצא מעל הכניסה אליה, הותקן בה בשנת 1878 והוא העוגב הגדול ביותר בוונציה.
קפלות הכנסייה מעוטרות (או עוטרו) ביצירות אמנות רבות.
קפל קונטאריני (הקפלה הרביעית משמאל) מעוטרת בפרסקאות "יוחנן המטביל עם הקדושים" מעשה ידי צ'ימה דה קונליאנו וכן "אגנס הקדושה" מעשה ידי טינטורטו.
בקפלת ואלייר, הבנויה בסגנון הרנסאנס, ניצבה בעבר היצירה "המדונה והילד" משנת 1481 מעשה ידי ג'ובאני בליני.
יצירה זו נגנבה בשנת 1993.
עוד מצויות בכנסייה היצירות "ההצגה בבית המקדש", "הסגידה לעגל הזהב", "יום הדין" ו"ארבע התכונות הטובות" שצוירו על ידי טינטורטו בין השנים 1562–1564.
המגדל הפעמונים, הבנוי לבנים, הושלם בשנת 1503. בראש המגדל חדר ובו חלונות מועגלים, ובראשו חלונות מקושתים.
מעל חדר זה חדר מעגלי ובראשו כיפה דמוית בצל בסגנון מזרח אירופאי.
בצידי המגדל ארבעה פסלים של מבשרי הבשורה מעשה ידי תלמידיו של פייטרו לומבארדו.
בראש המגדל פסלו של ישו עשוי שיש לבן.
פעמוני הכנסייה (שהוותיק שבהם היה משנת 1424) הוחלפו בשנת 1883.
מדונה די קמפיליו (באיטלקית: Madonna di Campiglio.
מכונה בקיצור: מדונה) היא עיירת סקי בצפון מזרח איטליה.
העיירה שוכנת בעמק רֵנְדֶנָה (Rendena) שבנפת טרנטו, בין מצוקי ברנטה בדולומיטים לבין קרחון פרסנה (Presena).
גובה העיירה 1,522 מטר ואוכלוסייתה מונה כ-1,000 איש.
מדונה די קמפיליו ידועה כאחת מעיירות הנופש והסקי היותר יוקרתיות באיטליה.
היא מארחת בקביעות תחרויות סנובורד ותחרויות סקי אלפיני במסגרת סבב הגביע העולמי של פדרציית הסקי העולמית (FIS).
כמו כן, בינואר מדי שנה מקיימות בעיירה קבוצות המרוצים של פרארי ודוקאטי אירוע תקשורתי, דרך נותנת החסות המשותפת שלהן – חברת מרלבורו.
מרחב הגלישה של מדונה די קמפיליו כולל 150 ק"מ של מסלולים לכל הרמות ו-59 מעליות שמסוגלות לשנע 31 אלף גולשים בשעה.
מתוכם, 60 ק"מ של מסלולים נמצאים במדונה עצמה, 30 ק"מ נמצאים באתר הסקי פינזולו (Pinzolo) הסמוך ו-60 ק"מ נמצאים באתרים מרילבה (Marilleva) ופולגרידה (Folgarida), שמחוברים ישירות למדונה באמצעות מערכת מעליות סקי.
בדצמבר 2011 נפתחה מעלית שמחברת את מדונה ישירות גם לפינזולו, וחיברה בפועל את כל המסלולים שבאתר.
במדונה די קמפיליו נמצא אחד הסנופארקים הגדולים באירופה – ה-Ursus Snowpark – שמארח תחרויות בינלאומיות ומכיל עשרות קפיצות ומתקנים לגולשי פריסטייל.
פרט לסקי וסנובורד, מציעה העיירה גם טיולים רגליים מודרכים בשלג, מזחלות כלבים, החלקה על קרח, טיפוס על קרח, מצנחי רחיפה ושחייה.
בימי הקיץ האזור פופולרי בקרב נופשים, מטיילים, מטפסי מצוקים ורוכבי אופניים ואופני הרים.
מדונה ליטה (באיטלקית: Madonna Litta) היא יצירה מהמאה ה-15 המתארת את מרים המחזיקה בזרועותיה את בנה ישו שצוירה על ידי לאונרדו דה וינצ'י ומוצגת כיום במוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג, רוסיה.
יש העתקים רבים של היצירה שצוירו על ידי ציירים אחרים מתקופת הרנסאנס, סקיצה ראשונית של היצירה שלאונרדו צייר את ראשה של מרים, מוצג בלובר.
התנוחה מביכה של הילד, לעומת זאת, הובילה חוקרים מסוימים לייחס חלקים מהציור בולטראפיו, תלמיד של לאונרדו.
רמזים אחרים שתורמים לעובדה שהציור הזה הושלם על ידי אחד מתלמידיו של לאונרדו כוללים את קווי המתאר הקשים של המדונה והילד, כמו גם הנוף הרגיל.
עבודה זו צוירה עבור שליטי בית ויסקונטי של מילאנו ועברה במהרה למשפחת ליטה, שהיצירה הייתה בחזקתה במשך מאות שנים.
בשנת 1865, רכש אלכסנדר השני, קיסר רוסיה את היצירה מידי הרוזן ליטה והוא הפקיד את הציור במוזיאון הארמיטאז', בו מוצגת עד היום.
הציור הוצג בקצרה בסרט צופן דה וינצ'י מ-2006.
מדונה בנואה (Benois Madonna) או "המדונה עם הפרחים" היא אחת משתי מדונות שצוירו על ידי לאונרדו דה וינצ'י, כפי שהוא עצמו אמר, באוקטובר 1478. היצירה השנייה היא המדונה עם הציפורניים שמוצגת בגלריה פינאקוטק הישנה (Alte Pinakothek), במינכן.
סביר להניח כי המדונה בנואה הייתה העבודה הראשונה שצייר לאונרדו באופן עצמאי ולא בהוראת אדונו ורוצ'יו.
ישנן שתי סקיצות ראשוניות של לאונרדו של היצירה, במוזיאון הבריטי.
מראה המדונה והילד עם פרחים הוכיח שהוא אחד הפופולריים ביותר של לאונרדו.
היצירה הועתקה באופן נרחב על ידי אמנים צעירים, בהם רפאל, שגרסה משלו (המדונה פינקי) נרכשה בשנת 2004 על ידי הגלריה הלאומית בלונדון.
במשך מאות שנים, המדונה בנואה נחשבה ליצירה אבודה.
בשנת 1909, האדריכל ליאון בנואה הציגה באופן סנסציוני בסנקט פטרבורג במסגרת אוסף האמנות של אביו.
ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", מדור 31 הוא ארגון אוטונומי למודיעין ולהגנה.
הוא מוצג כמבצע ביטחוני מיוחד, מאויש על ידי אזרחי הפדרציה, שאיננו כפוף למגבלות הרגילות של הקודים האתיים של צי הכוכבים.
מדור 31 מופיע או מוזכר בשמונה מפרקי "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", בתשעה מפרקי "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" וברבים מפרקי "מסע בין כוכבים: דיסקברי".
בקווי העלילה של "מסע בין כוכבים", מדור 31 קיים מחוץ להשפעת צי הכוכבים והוא עוסק באיומים על כדור הארץ, ומאוחר יותר - בביטחונה של הפדרציה.
מטרתו - לשמר את אורח החיים של הפדרציה בכל מחיר.
קבוצת צללים זו מצדיקה את פעילויותיה הבלתי חוקית, תוך שימוש בטקטיקות חד-צדדיות, בטענה כי הדבר חיוני לצורך המשך קיומה של הפדרציה.
סמכויותיו לפעול נובעות מסעיף באמנת צי הכוכבים, פרק 14, סעיף 31 (ומכאן גם שמו), אשר מתיר "לכופף את החוקים" בתקופות של איומים בלתי רגילים בצורה קיצונית.
שלא כמו ארגונים אחרים של משטרה חשאית ביקום של "מסע בין כוכבים", כמו הטאל שיאר הרומולאני או מסדר אובסידיאן הקרדאסי, מדור 31 איננו שלוחה של אף גוף ממשלתי.
המדור אינו נותן דין וחשבון לאיש, מתמקד באיומים חיצוניים, ופועל כנגד אלו שהוא מזהה, בכל אמצעי שימצא לנכון.
מעט מאוד מההיסטוריה של מדור 31 נחשף על המסך.
רוב האזכורים של הארגון מופיעים בפרקים של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", למרות שמדור 31 מופיע גם ב-"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
ההשלכות של מדור 31 תוארו "מטרידות" ומטרותיו ושיטותיו "מפוקפקות מאוד".
שיטות המדור כוללת שטיפת מוח, עינויים, התנקשויות וכן, כפי שמתגלה בסוף הסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" - גם רצח עם, הפשע שלו קיימת ההתנגדות הרבה ביותר בקרב הפדרציה.
ביצוע רצח העם כרוך ביצירה, על ידי מדור 31, של וירוס שנועד להרוג מין אחד בלבד - המייסדים - במטרה להרוס את הדומיניון.
מדור 31 במכוון הדביק את אודו בווירוס זה, בידיעה שהוא יפיץ אותו למייסדים אחרים.
לאורך כל הסדרה, מספר מקציני תחנת החלל חלל עמוק 9, לרבות ד"ר ג'וליאן באשיר, חדרו למדור 31. אחת מהמטרות שלהם הייתה להשיג תרופה לווירוס שמאיים על חייו של אודו, אולם על פי הוראותיו של קפטן סיסקו, הם בסופו של דבר שיתפו פעולה בהסתרת הפשע.
זהו רק חלק מדפוס של אובדן אמינות מוסרית של צי הכוכבים, בהשוואה למה שהיה בסדרה המקורית ובדור הבא.
סדרת "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", וכן סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המרד" - שניהם "מעמידים את רשויות צי הכוכבים באור מפוקפק מאוד".
סוכני מדור 31 כוללים, בין השאר, את הדמויות הבאות:
לות'ר סלואן: "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9"
האריס: "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז"
מלקולם ריד: "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז"
פיליפה ג'ורג'יו: "מסע בין כוכבים: דיסקברי"
בשנת 2019 הודיע המפיק הראשי של זיכיון מסע בין כוכבים, אלכס קורצמן, כי סדרת בת בשם "מסע בין כוכבים: מדור 31" עתידה לצאת למסך הקטן בתום העונה השלישית של "מסע בין כוכבים: דיסקברי".
בסדרה עתידה לככב מישל יאו בתפקיד הקיסרית פיליפה ג'ורג'יו מיקום המראה.
בפברואר 2021 נודע כי הפקת הסדרה נדחתה עד לסיומה של אחת מחמש הסדרות הרצות, כנראה "מסע בין כוכבים: פיקארד" שהוגבלה מראש לשלוש עונות.
מדולובלסטומה (בלעז: Medulloblastoma) היא גידול מוחי ראשוני ממאיר שמופיע בעיקר בילדים.
היא גדלה במוחון או בגומה האחורית ומסווגת כגידול עוברי (אמבריונלי) של מערכת העצבים המרכזית.
היא מאופיינת בגדילה אגרסיבית ובסיכון גבוה לשליחת גרורות.
פיזור הגרורות הוא בעיקרו לפטומנינגיאלי (תאי הגידול נושרים מהגידול המרכזי לתוך נוזל המוח והשדרה ומשתרשים מחדש על פני קרומי המוח).
מדולובלסטומה היא הגידול המוחי הממאיר השכיח ביותר בילדים.
שכיחות המדולובלסטומה בילדים היא כ-4.82 למיליון והיא מעט גבוהה יותר בבנים (ביחס של 1.3:1 לעומת בנות).
הגיל השכיח ביותר באבחנה הוא 1-4. במבוגרים מדולובלסטומה היא נדירה מאוד ושכיחותה פוחתת עם הגיל.
מדולובלסטומה היא גידול הטרוגני שמסווג לארבע תתי-קבוצות מולקולריות שלהן מאפיינים גנטיים, קליניים ופרוגנוסטיים שונים:
תת-קבוצה WNT: מאופיינת במוטציות בגן CTNNB1 ומונוזומיה של כרומוזום 6. לרוב בעלת פרוגנוזה טובה יותר עם שרידות ל-5 שנים של מעל 90%.
תת-קבוצה SHH (Sonic Hedgehog): מאופיינת בשינויים בגנים PTCH1, SUFU או SMO, שמפעילים מסלול אותות משותף.
היא מחולקת לתתי-קבוצות נוספות לפי גיל המטופל, נוכחות מוטציה ב-TP53 ושינויים גנטיים אחרים.
הפרוגנוזה מגוונת אך לרוב לילודים יש פרוגנוזה טובה יותר מלילדים גדולים יותר ולמבוגרים.
קבוצה 3: קשורה לאמפליפיקציה של MYC ובעלת הפרוגנוזה הגרועה ביותר, עם שיעור גבוה של נוכחות גרורות כבר באבחנה.
קבוצה 4: תת-הקבוצה השכיחה ביותר, מאופיינת באיזוכרומוזום 17q ושינויים גנטיים אחרים כמו דופליקציה של SNCAIP ואמפליפיקציה של CDK6. הפרוגנוזה היא בינונית, טובה יותר משל קבוצה 3 ופחות משל WNT/SHH.
ההתייצגות הקלינית נגזרת בעיקר ממיקום המדולובלסטומה ומהפגיעה במוחון.
היא יכולה להוביל לחסימה בניקוז נוזל המוח והשדרה (CSF) ולכן להידרוצפלוס ולתסמיניו.
התסמינים השכיחים הם הקאות (88%), כאבי ראש (79%), אטקסיה (פגיעה בקואורדינציה כתוצאה מפגיעה בתפקוד המוחון, 75%) ונסיגה פסיכומטורית (60%).
תסמינים נוספים כוללים שינוי התנהגותי, פזילה וחולשה).
בילודים יכולים להיות מקרוצפליה ועיכוב התפחותי.
מדולובלסטומות שנמצאות בזווית הצרבלופונטינית גורמות לעלייה בלחץ התוך-גולגולתי שמתבטאת בכאבי ראש בבקרים, בחילות והקאות.
במחצית המקרים יש פגיעה בשמיעה, במחצית יש שיתוק של עצב הפנים או העצב המצדיד ובחלק יש נמלולים בפנים.
שיטת ההדמיה העיקרית לאבחנה היא דימות תהודה מגנטית (MRI), שמאפשרת להבדיל בצורה טובה בין מדולובלסטומה לגידולי גומה אחורית אחרים.
הדמיה של עמוד השדרה וזיהוי תאי גידול בבדיקה של נוזל המוח והשדרה (CSF) מאפשרים זיהוי של גרורות וחשובים לקביעת הפרוגנוזה.
בנוסף, לאחר ההסרה הכירורגית, מבוצעת בחינה היסטופתולוגית של רקמת הגידול לאישור האבחנה ולסיווג תת-הסוג המולקולרי.
הטיפול במדולובלסטומה מורכב, משתנה לפי תת-הסוג המולקולרי ויכול לכלול טיפול ניתוחי, רדיותרפיה וכימותרפיה.
השלב הראשון לרוב כולל הסרה ניתוחית של כמה שיותר מהגידול כדי להפחית את העומס הגידולי ולהקל על התסמינים שנובעים מהעלייה בלחץ התוך-גולגולתי.
טיפול חשוב נוסף הוא רדיותרפיה (טיפול בקרינה), במיוחד במטופלים מעל גיל 3. בנוסף, טיפול כימותרפי אדג'ובנטי יכול להועיל.
הוא יכול לכלול ציספלאטין, וינקריסטין ו/או ציקלופוספאמיד.
לעיתים ניתן לשקול השתלת מח עצם עצמית (כימותרפיה במינון גבוה) בילדים קטנים מאוד, כדי להימנע או לדחות את ההקרנות.
טיפולים חדשניים נחקרים למדולובלסטומה, ביניהם טיפולים מולקולרים (למשל שימוש במעכבים של מסלול האותות SHH בתת-הקבוצה המתאימה) או טיפולים אימונותרפים כמו מעכבי נקודות בקרה ו-CAR-T.
מדונה (בלטבית: Madona; בגרמנית: Modohn, מודון) היא בירת מחוז מדונה בלטביה.
העיר שוכנת בחבל וידזמה במרכז המדינה ובמרחק של כ-130 קילומטרים מזרחית לריגה, בירת לטביה.
העיירה מוזכרת לראשונה בכתבי הכנסייה כבר ב-1461, ולאחר שהייתה בשליטת שוודיה, היא הועברה לשליטת הצאר הרוסי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התגבשה במדונה קהילה יהודית זעירה, וב-1920 נמנו כ-19 יהודים.
עד 1935 גדלה הקהילה לכדי 115 יהודים, שהיוו כ-5% מכלל אוכלוסיית העיירה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר הכיבוש הנאצי של השטח בתחילת יולי 1941, החלו הגרמנים לעצור את תושביה היהודיים של העיירה, כשרק יהודים מעטים הספיקו להימלט לפני הכיבוש.
הדיכוי כלפיהם בוצע בהדרגתיות - משעות עוצר ואיסור להיכנס למוסדות תרבות ופנאי, עד לגרושם מבתיהם וריכוזם באזורים ייעודיים - תושביה היהודיים של מדונה פונו לשולי העיירה, לשם רוכזו גם יהודים מכפרים סמוכים, ונאסר עליהם לעזוב את השטח או לעבוד - למעט בעבודות כפייה יזומות.
באוגוסט 1941 נרצחו יהודי מדונה והכפרים הסובבים בירי ביער סמצרסקי הקרוב באזור הכפר לדזונה .
לאחר הרצח, שבוצע על ידי לטבים מקומיים מקומנדו ארייס בפיקוח הנאצים, הודיעו במבואות העיירה כי היא 'נקייה מיהודים' (Judenrein).
לאחר שהצבא האדום שחרר את העיר ב-1944, חיילים יהודים איתרו כמה ממשתפי הפעולה הלטבים וביצעו נגדם פעולות עונשין.
מדוע אתה מצביע ימין ומקבל שמאל?
הוא ספר מאת ארז תדמור העוסק בפוליטיקה הישראלית מתקופת "המהפך" ועד למועד יציאתו לאור בהוצאת סלע מאיר בשנת 2017.
בבסיס הספר עומדת הטענה, שמקבלת ביטוי גם בשם הספר, כי על אף שמאז "המהפך" בשנת 1977 רוב ממשלות ישראל מוקמות בידי הימין, בתחומים רבים ממשיכה להיות מיושמת מדיניות שמאל.
החלק הראשון בספר מבסס את הטענה האמורה.
החלק השני מנמק "מדוע אתה מצביע ימין ומקבל שמאל?", כשליבת תשובתו בנויה על כך שלטענתו חלק ניכר מהשלטון נותר בידי אליטות בעלות השקפה שמאלנית שביססו עוד קודם לכן את שלטונן בזירה המשפטית, התקשורתית, התרבותית והאקדמית, ומכך שופטים, יועצים משפטיים ואנשי תקשורת ואקדמיה מונעים קיום מדיניות ימין.
החלק האחרון בספר מציע דרכי פעולה כדי שניצחון הימין בקלפי יקבל ביטוי מעשי.
תדמור טוען ששלושה מהמוקדים העיקריים שבהם יש לשמאל אחיזה הם התקשורת, מערכת המשפט וההשכלה הגבוהה, ומציע לשנות זאת בהתאמה על ידי פתיחת שוק התקשורת לתחרות, ריסון כוחה של הביורוקרטיה המשפטית, והצעת אלטרנטיבה בתחום ההשכלה הגבוהה בד בבד עם שינוי הסילבוס לכיוון שמרני יותר.
בטור בשם "מדוע אתה מצביע ימין ומקבל טמטום מוחלט?", טען העיתונאי אבישי גרינצייג כי הטיעון העומד בליבת הספר פוטר את ראש הממשלה נתניהו מכל אחריות ומאשים גורמים אחרים בכישלונותיו.
לכן, לטענת גרינצייג "הספר הזה עצמו הוא אחת הסיבות לכך שאתה מצביע ימין ומקבל שמאל, כי תמיד יסבירו למה כל מיני גורמים אחרים אשמים ואחראים ולא האיש שמכהן פה בתפקיד ראש הממשלה כבר עשור וחצי."
ד"ר אפרים אבן טען ש"נראה כי המחבר אינו יודע הרבה על תולדותיהם של ז'בוטינסקי ושל בגין", והצביע על מספר סתירות, טעויות ו"קביעות מוזרות", לדבריו, בספר.
על פי החוקרת גייל טלשיר, התאוריה המוצגת בספר היא טיעון שנוסח על ידי אידאולוגים ניאו שמרניים תומכי הנשיא טראמפ והיא "התזה המרכזית שאימץ נתניהו כדי להציג את עצמו כנרדף".
אודי בן חמו כתב כי "ימשיך הספר בשנים הקרובות להיות מסמך אקטואלי, ספר חובה לכל מי שמעוניין להבין כיצד עובדת מדינה, לא רק מדוע אנחנו בוחרים ימין ומקבלים שמאל", והגדיר את הספר "חובת קריאה".
אראל סג"ל, בציטוט שהופיע על כריכת הספר, כתב כי הספר הוא "פצצה תודעתית, המציאות הישראלית כבר לא תיראה לכם אותו הדבר".
מדונה דל מגניפיקט (באיטלקית: Madonna del Magnificat) הוא טונדו טמפרה, מעשה ידי הצייר סנדרו בוטיצ'לי, שצויר בשנת 1481 ומתאר את המדונה והילד.
היעד המקורי של הציור אינו ידוע.
ציורי טונדו יועדו בדרך כלל לעולם החילוני בתקופת הרנסאנס, ומעל לכל לבתי אצולה.
לעיתים קרובות הם הוזמנו לרגל נישואין או לידות.
עם זאת, לאור גודלו הניכר של הציור, ייתכן שהוא נתלה באחד מבתי הדין של רפובליקת פירנצה, שלעיתים קרובות עוטרו בדימויי קדושים.
הרקע של התמונה נפתח לנוף, המתואר על פי כללי הפרספקטיבה האטמוספירית , בדומה לרקע ב"מדונה דל ליברה" , שם החלון הפתוח מאפשר הצצה אל הנוף שבחוץ.
נופים אלה מצביעים על ההשפעה על בוטיצ'לי של אמנים הולנדים בני זמנו כמו יאן ואן אייק, רוחיר ואן דר ויידן והוברט ואן דר גוז .
יחסי המסחר בין איטליה להולנד הלכו וגברו מאז המאה ה-15, וכתוצאה מכך נסעו הרבה סוחרים ובנקאים פלורנטינים צפונה, וחזרו עם ציורים המגלים תפיסות אמנותיות אחרות.
הציירים האיטלקים העריצו במיוחד את העיצוב הריאליסטי של הדמויות ואת האפקט שיצרה הפרספקטיבה האטמוספירית של הנופים, וכל אחד מהם שילב את המוטיבים האלו בתמונותיו לפי דרכו.
בוטיצ'לי יצר את מדונה דל מגניפיקט בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-15. באותה תקופה זו הייתה ככל הנראה תמונתו המפורסמת ביותר של הבתולה, כפי שמעידים חמישה העתקים בני זמנו שיש לציור.
הציור נרכש מאוסף פרטי בשנת 1785, ומוצג בגלריית אופיצי.
הציור הוא בצורת טונדו, שמשמעותו באיטלקית "עגול".
מרים הבתולה יושבת על כס מלכות ומוכתרת על ידי שני מלאכים.
הכתר שהיא לובשת היא יצירת צורפות עדינה אשר מורכבת מאינספור כוכבים.
היא כותבת את המזמור הנוצרי מגניפיקט, המעניק לציור את שמו.
ישו הילד יושב בחיקה של אמו.
שניהם נוגעים ברימון, פרי בעל משמעויות סמליות רבות, שזרעיו האדומים מזכירים את הפסיון של ישו.
הסצנה מתרחשת לפני חלון שנפתח אל נוף כפרי בהיר ושלו.
הנושא הדתי הופך כמעט לבן זמנו של האמן בתיאור התסרוקות האופנתיות של מרים והמלאכים, שכמו בעבודות שונות אחרות של בוטיצ'לי, הם ללא כנפיים.
דיוקן זה של הבתולה מייצג את הטונדו היקר ביותר שיצר בוטיצ'לי אי פעם, בשום ציור אחר הוא לא השתמש בכל כך הרבה זהב.
הוא השתמש בזהב לקישוט הגלימות, לתיאור הקרניים האלוהיות והכתר של מרים, ואפילו כדי להעצים את צבע השיער של מרים והמלאכים.
זהב הוא הצבע היקר ביותר, ועל כן שימוש בו נעשה בדרך כלל במשורה בלבד.
השימוש החופשי כאן היה אפוא משאלתו המפורשת של מזמין היצירה.
מדונה דלה סגג'ולה (באיטלקית: Madonna della Seggiola) הוא טונדו שמן על לוח עץ, מעשה ידי הצייר רפאל, שצויר בין השנים 1513–1514 ומתאר את המדונה והילד.
היצירה מוצגת בפאלאצו פיטי בפירנצה.
רפאל יצר את הציור ברומא, אך עד מהרה הוא עבר לאוספי בית מדיצ'י שם תועד כבר בשנת 1589. הוא נלקח שלל בידי צבאו של נפוליאון בשנת 1799 והועבר לפריז.
הוא הוחזר לפירנצה בשנת 1815.
ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר העריץ מאוד את רפאל, ולאות כבוד שילב ציור זה ברבים מיצירותיו.
יוהאן זופני כלל את הציור הזה, יחד עם רבים אחרים, בציורו "הטריבונה של אופיצי" משנת 1770.
בגלל המסגרת העגולה של הציור, הוא הפך לנושא של אגדת עם לפיה ילדה כפרית מצילה נזיר מחבורת זאבים בין ענפי עץ אלון, והנזיר מנבא שהיא תונצח על המעשה הטוב שלה.
כעבור שנים נולדו לילדה שני ילדים, והעץ הפך לחביות יין.
רפאל פגש בשלושה, והשתמש בתחתית חבית כדי לצייר אותם.
אגדה זו הייתה הנושא של ליטוגרפיה משנת 1839 מאת אוגוסט הופגרטן וציור מאת יוהאן מיכאל ויטמר.
בשנת 1858 כתב הסופר נתניאל הות'ורן כי הציור הוא "היפה בעולם" לאחר שראה תדפיס שלו.
היצירה מוצגת בפאלאצו פיטי מאז המאה ה-18.
הציור הוא בצורת טונדו, שמשמעותו באיטלקית "עגול", צורה אשר בדרך כלל נקשרה בתקופת הרנסאנס לערכי משפחה.
הוא מתאר את מרים, אם ישו מחבקת את ישו הילד בשתי ידיה, ואילו יוחנן המטביל הצעיר צופה במסירות.
יצירה זו, שצוירה ברומא, אינה כוללת קווי מתאר גאומטריים קפדנים וסגנון ליניארי כמו ציורים קודמים של רפאל באותו נושא שצוירו בפירנצה.
במקום זאת, נראה כי הצבעים החמים יותר מרמזים על השפעתם של יריביו הוונציאנים של רפאל: טיציאן וסבסטיאנו דל פיומבו.
צורת הטונדו היא כשלעצמה תזכורת לפירנצה ולסגנון המאה ה-15. האמן המתאים את הדמויות לקווי המתאר של הטונדו, ובכל זאת הקומפוזיציה לא מאולצת.
הדמויות עוקבות אחרי עקומת המסגרת, משתלבות זו בזו ומתכנסות סביב נקודת המשען של הציור: ישו הילד, המרכז הרוחני של התמונה.
מדומע הוא תערובת של פירות תרומה בפירות אחרים שאינם תרומה (פירות חולין).
עבור מי שאינו כהן, תרומה נחשבת לאיסור אכילה.
מפני חשיבותה של התרומה, חכמים קבעו שבמקרה בו התערבה תרומה עם שאר אוכלים מותרים מאותו הסוג, לא מספיק רוב של מזון היתר כנגד התרומה, וגם לא ביטול בשישים, אלא נדרש שיהיה בחולין פי 100 מכמות התרומה.
כשאין מאה בחולין כנגד התרומה
כאשר התערבה התרומה עם פחות ממאה כנגדה הכל נקרא מדומע ואסור באכילה.
את המדומע ניתן למכור לכהן במחיר זול (מכיוון שהתערובת מותרת רק לכהנים שוויה פחות משווי פירות חולין מאותו הסוג) חוץ משווי מה שנפל, שכן הוא שייך לכהן.
כאשר המאכלים המעורבבים אינם מאותו סוג, הכל נאסר רק אם התרומה נותנת טעם בשאר המאכלים.
כל סוגי התרומה מצטרפים אחד עם השני ונחשבים כדבר אחד, לדוגמה: תמר מתרומה גדולה ותמר של ביכורים שהתערבו בתמרים אחרים, נדרשים מאתיים תמרים של חולין כדי לבטלם.
טעם חומרה זו שהחמירו חכמים בתרומה, שהביטול הוא במאה, ולא בששים כמו איסורי אכילה אחרים, נלמד מתרומת מעשר שאף על פי שהיא רק אחד ממאה, היא אוסרת את כל התבואה עד שמפרישים אותה, ולכן בכל התרומות ישמר אותו היחס.
בביכורים ישנו דין מיוחד שכאשר התערבב הפרי בירושלים, גם אם יש פי מאה מהם באותו המאכל, הכל נאסר לזרים משום שעשאום חכמים כדבר שיש לו מתירין.
כשיש מאה בחולין כנגד התרומה
כאשר יש בפירות בחולין מאה ויותר כנגד התרומה, התערובת כולה מותרת באכילה למי שאינו כהן, אלא שעליו להרים ממנה פירות כשיעור התרומה שנפלה ולתת אותם לכהן.
דעות התנאים בשיעור הנדרש לביטול
במשנה מובאות שלוש דעות תנאים לגבי השיעור הנדרש לכך שהתרומה תהיה בטלה בחולין:
לשיטת שיטת רבי אליעזר, שהלכה כמותה, הביטול הוא במאה ואחד.
לשיטת רבי יהושע הביטול הוא במאה ועוד כל שהוא.
לשיטת רבי יוסי בן משולם הביטול הוא במאה ועוד 1/6.
"מדונה וילד עם יוחנן המטביל וקדושה" או "השיחה הקדושה של ג'יבנאלי" הוא ציור מראשית המאה ה-16 מאת ג'ובאני בליני, הנמצא באוסף גלריית האקדמיה בוונציה.
העבודה מתבססת על נושא "השיחה הקדושה" (Sacra conversazione).
במרכז הציור מתארים מרים וישו בנה.
מרים לובשת בגדים אופייניים בצבע אדום וכחול.
ישו התינוק מופיע עירום, ועיניו מופנות אל הצופה.
רגליו מתוארות מצולבות, כמעיין רמז מקדים לצליבתו.
בצדה השמאלי מתוארת דמותו של יוחנן המטביל, המזוהה בעזרת אטריבוט הצלב אותו הוא נושא.
מימין מתוארת דמות נשית של קדושה שאיננה מזוהה, אך ייתכן שמדובר במריה מגדלנה או קתרינה מאלכסנדריה, המרבות להופיע בתיאורים דומים.
רקע הציור מכיל דימוי של עיר נמל, בעלת מאפיינים ריאליסטים.
תיארוך העבודה הוא לראשית המאה ה-16, לפני שנת 1504. תיארוך זה מתבסס על העתק של דמות יוחנן המופיעה בציור מאת אנדרה פרביטלי (Andrea Previtali) משנת 1504.
בעיני הקהילה הגאה, מדונה נחשבת לגיי אייקון.
לפי הירחון אדבוקט, מדונה היא הגיי אייקון הגדול ביותר בכל הזמנים.
מדונה הכירה את הקהילה הגאה בעודה הייתה נערה, כאשר המורה שלה לבלט, כריסטופר פלין, גבר הומו, הכיר לה את הקהילה הגאה המקומית של דטרויט, מישיגן, ולעיתים קרובות לקח אותה לגיי ברים ומועדוני לילה הומואים מקומיים.
פלין גם עודד את מדונה להתרחק מהמלגה החלקית שקיבלה מאוניברסיטת מישיגן ולעבור לגור במנהטן, ניו יורק, כדי להמשיך בקריירה של רקדנית מקצועית.
באוגוסט 2009, במהלך הופעה בבוקרשט, רומניה, במהלך סיבוב ההופעות Sticky & Sweet Tour, מדונה מתחה ביקורת על אפליה נגד הרומאים ועל אפליה נגד הומואים.
באוטוביוגרפיה של המוזיקאי הקנדי, דייוויד פוסטר, הוא מספר על פגישה עם מדונה שבה הוא הביע סלידה למראה של שני גברים מתנשקים; בתגובה, מדונה הזעיפה פנים והגיבה: "יש להסתכל על שני גברים שמתנשקים כרגיל!
אתה מייצג את כל מה שאני מנסה לשנות".
ביוני 2010, פרסמה מדונה הצהרה המבקרת את ההחלטה לכלוא שני גברים במלאווי, רק כי הם חגגו את האיחוד שלהם בטקס.
בהצהרתה נכתב: "כעיקרון, אני מאמינה בשוויון זכויות לכל האנשים, לא משנה מה המגדר, הגזע, הצבע, הדת או הנטייה המינית שלהם.
השבוע עשתה מלאווי צעד ענק אחורה.
העולם מלא בכאב ובסבל; לכן, עלינו לתמוך בזכות האדם הבסיסית שלנו לאהוב ולהיות נאהב.
אני קוראת לגברים ולנשים הפוגרסיביים של מלאווי - וברחבי העולם - לערער על ההחלטה הזו בשם כבוד האדם ושוויון זכויות לכולם."
בנובמבר 2010, מדונה הופיעה בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית, המופע של אלן דג'נרס, כדי לדבר נגד בריונות נגד ילדים ובני נוער בכלל, כולל בריונות נגד בני נוער הומוסקסואלים והתאבדויות.
בשיחתה עם אלן דג'נרס, מדונה חזרה על האופן שבו התקרבה לקהילה הגאה כשהייתה נערה, והצהירה כי היא הרגישה אחרת בתיכון ומצאה קבלה ואהדה בקרב חברים הומוסקסואלים, במיוחד ממורה הבלט שלה.
היא גם אמרה: "למעשה, לא הייתה לי קריירה אלמלא הקהילה הגאה".
ביוני 2011, מדונה דחקה במעריצים שלה לתמוך בנישואים חד-מיניים בניו יורק, ופרסמה את ההודעה הבאה באתר שלה: "תושבי ניו יורק חייבים לשמוע את קולכם.
תגידו לחברי הקונגרס של המדינה שלכם לתמוך בהצעת חוק נישואים חד-מיניים.
כל מה שאתם צריכים זה אהבה." חוק השוויון בנישואים עבר שבוע לאחר מכן, ואפשר נישואים חד-מיניים בניו יורק.
במרץ 2013, מדונה העניקה את פרס ויטו רוסו לעיתונאי הגאה, אנדרסון קופר, בטקס פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
היא גם אמרה כי "אתם לא יכולים להשתמש בשם האל או הדת כדי להצדיק מעשי אלימות כדי לפגוע, לשנוא, להפלות".
היא קראה להתחיל מהפכה, ושאל את הקהל "אתה איתי?
אנחנו חיים באמריקה - ארץ החופשיים וביתם של האמיצים?
ב-2016, כדי להוקיר את תרומתה לקהילה הגאה, המתמודדים בעונה השמינית של תוכנית הריאליטי המרוץ לדראג של רו פול התבקשו להציג מראה מדונה אייקוני על המסלול.
מתוך 8 המתמודדים שעדיין היו בתחרות, 4 מהם לבשו מראות קימונו בהתאם לווידאו קליפ של "Nothing Really Matters" של מדונה.
במאמץ להתמודד עם הביקורת שספג המסלול על החזרתיות שלו, המשימה הוצגה גם בעונה התשיעית.
המשימה הוצגה פעם נוספת בעונה ה-12, כמחזמר שתיעד את הישגיה הגדולים ותרומותיה של מדונה לקהילה הגאה.
בנוסף, חלק מהשירים והפרויקטים של מדונה התייחסו להומוסקסואליות.
הסרט התיעודי שלה מ-1991, Madonna: Truth or Dare, וכן הווידאו קליפים לשיריה "Justify My Love", "Erotica", ו-"Vogue" הביאו מודעות על הקהילה הגאה.
הווידאו קליפ של "God Control", שקשור לאלימות בנשק, הכיל סצנה של מדונה וקבוצת אנשים שנורו במועדון לילה, בדומה לזה של הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו ב-2016.
ב-2019 יצא לאור בישראל הספר "מדונה: האובססיה ההומואית הגדולה מכולן: פענוח מהות הרגש, הרציונל וההערצה חסרת התקדים של הומואים כלפי הדיווה הגדולה בעולם" שכתב דורון בראונשטיין העוסק בקשר ההדוק שבין מדונה לגייז.
פרינו מציעה כי "אף אחד לא עבד קשה יותר ממדונה כדי להיות גיי אייקון, והיא עשתה זאת על ידי שימוש בכל טאבו אפשרי בווידאו קליפים, בהופעות ובראיונות שלה".
החוקרים שארמיין שארקינו וקווין סקוט ב-The Porning of America, כתבו כי הזמרת "זכתה לפופולריות מיוחדת בקרב הקהילה הגאה, וזכתה להיות הגיי אייקון הגדול ביותר של כל הזמנים".
ההשפעה שלה הועלתה גם על ידי פרסומים וארגונים להט"בים רבים, בין היתר על ידי הירחון אדבוקט, שכינה את מדונה כ-"גיי אייקון הגדול ביותר".
במגזין אאוט נכתב כי מדונה "העמידה את עצמה להיות גיי אייקון לפני שזה היה מגניב להיות כזה".
נשיאת ומנכ"לית GLAAD, שרה קייט אליס הצהירה ב-2019 כי מדונה "תמיד הייתה ותמיד תהיה בעלת הברית הגדולה ביותר של הקהילה הגאה".
מחוץ לפרסומים הלהט"בים, סמואל ר.
מוריאן, מהמגזין Parade , אישר שהיא "נחשבת בעיני רבים לגיי אייקון הגדול ביותר", וכתב כי "למדונה יש את הקשר ההיסטורי הייחודי לקהילה הגאה".
אחת מתרומתה של מדונה לקהילה הגאה היא הבאת התרבות הגאה למיינסטרים.
עבור מבקרת המוזיקה האמריקאית, קלפה סאנה, מדונה "עזרה להגדיר חיי לילה גאים בניו יורק".
התאולוג רוברט גוס אמר כי: "בשבילי, מדונה היא לא רק אייקון קווירי אלא גם אייקון של ישו שהמיסה את הגבולות בין תרבות קווירית לקהילות קוויריות".
המוזיקולוגית הבריטית, שילה וויטלי, כתבה בספרה מ-2013, Sexing the Groove: Popular Music and Gender, כי "מדונה התקרבה לכל ידוען עכשווי אחר בהיותה אייקון קווירי".
עבור קונסטנטין צ'אשיסיפאפתיאודוריק, היא תרמה בהתפתחות החברתית-אמנותית של התרבות הקווירית ברחבי העולם.
מדור פיות הוא אלבום האולפן העשירי של המוזיקאי והזמר הישראלי רמי פורטיס, אשר יצא ב-29 באוגוסט 2017.
האלבום יצא בפורמט דיגיטלי, בתקליטור ועל גבי תקליט ויניל.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "הצדפה המהבהבת", יצא ב-18 ביוני 2017. הסינגל השני, "סאניאסי", יצא ב-12 באוגוסט 2017.
הופעת הבכורה נערכה ב-8 בספטמבר 2017 במלון אלמא בזכרון יעקב.
מופע ההשקה נערך ב-14 בדצמבר 2017 במועדון הבארבי בתל אביב.
באלבום פורטיס משתף פעולה בין היתר עם:
עומר ג'ו נווה: גיטרות, קולות, קלידים, אלקטרוניקה ובס
דני עבר הדני: קלידים, קולות ובס
ברי סחרוף: קלידים ושירה (ברצועות 4, 7)
"מדונה: התמימות אבדה" הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1994 בבימויו של ברדפורד מאי ונכתב על ידי מייקל ג'יי מארי על פי הביוגרפיה של כריסטופר אנדרסן אודות הידוענית מדונה ועל בסיס, Madonna Unauthorized.
בסרט מככבים טרומי מתיוס, ונדי מאליק, ג'ף יאגר, דיאנה לבלאן, דין סטוקוול ונייג'ל בנט.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפוקס ב-29 בנובמבר 1994.
הסרט מבוסס על הביוגרפיה הלא מורשית של כריסטופר אנדרסן, Madonna Unauthorized, ומתאר את חייה של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מילדותה בדטרויט ועד להופעתה בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 1984, כאשר ביצעה את "Like a Virgin" כשהיא לובשת את שמלת הכלה הידועה מהקליפ של השיר.
סטיבן סקאליה – מדונה (בגיל 4)
מאיה פילאר – מדונה (בגיל 10)
ונדי מאליק – קמיל ברבון
דיאנה לבלאן – רות' נובאק
דין סטוקוול – טוני צ'יקוני
דון פרנקס – ג'רום קירקלנד
רוד וילסון – מיטש רות'
דינו בליסאריו – בראד ריינס
גיל פילר – אחיה של מדונה
מת'יו גודפרי – פיטר ברבון
אפרים הילטון – ת'ום הילמן
אוון מרפי – בט צ'יקוני
ג'ני פרסונס – מדונה לואיז צ'יקוני הראשונה
סינת'יה פרסטון – ג'וד או'מלי
צ'נדרה וסט – קלסי לי
אמנים רבים תויגו בכינויים הקשורים למדונה, חלקם הוכרזו על ידם (מימין לשמאל) ריהאנה בתור "המדונה השחורה", מיילי סיירוס בתור "המדונה הבאה", ואלישה צ'ינאי בתור "המדונה של הודו".
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, אנשים רבים ברחבי העולם, בעיקר זמרות, קיבלו כינוי הקשור לשמה של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה.
במקביל, כמה אמנים זוהו והזדהו עם אותו הכינוי, ורבים אחרים קיבלו יותר מכינוי אחד הקשור למדונה (בהתאם לפועלם).
למדינות מגוונות ושונות ברחבי העולם יש את "הזמרת המקבילה הלאומית למדונה" לפי התנאים של תקשורת ההמונים או מעריצים אחרים באותו האזור.
כנושא המדובר לעיתים קרובות בעיתונאות הפופולרית, לכלי תקשורת כמו מגזין בילבורד יש מאמרים ייעודיים הדנים במה זה אומר להיות "מדונה", המתפרסמים מדי שנה.
כשהסבירו מדוע נהוג להשוות זמרות רבות ולכינוי על שם מדונה, מבקרי מוזיקה מסטיבן היידן ועד ביוגרפים אחרים הסכימו כי היא נחשבת לארכיטיפ במונחים נשיים.
עם זאת, הכינויים הקשורים למדונה הם דרך השוואות כפי שהבחין הפילוסוף הקנדי פול ת'אגארד, כמו גם אחרים, שמדדו פופולריות, הצלחה, מכירות תקליטים, השפעה, סגנון דומה (חוש אופנה או מוזיקה), הופעות בעלות פרופיל גבוה, מחלוקות, התנהגות וסיכונים נועזים; באופן כללי, בדרך כלל דברים המיוחסים למדונה המקורית.
בדרך זו, אמנים שונים מעבר לעולם הפופ קיבלו את הכינוי בשל ההשפעה "דמוית המדונה" שלהם בהתאם לסוגות המוזיקליות שלהם.
אנשים אחרים שאינם מוזיקאים, כמו פוליטיקאים ואנשי עסקים, זכו גם הם לכינוי "מדונה".
הכינוי היה דומיננטי בקריירה של כמה אמנים, שרבים מהם מתחו עליו ביקורת, כמו גם על ההשוואות למדונה.
אחרים הכריזו על עצמם ככאלה או רצו להיות "מדונה" וכלי תקשורת הלכו בעקבותיהם.
אמנים שונים קודמו (או תוכננו) להיות "מדונה" על ידי חברות התקליטים שלהם בסוף המאה ה-20. בהתייחס למאה ה-21, סופרים שונים ברחבי העולם הבחינו במירוץ בעיתונאות המוזיקה למצוא את "היורשת של מדונה", וכינו מספר רב של זמרים כ"מדונה הבאה" או "המדונה החדשה".
מדונה עצמה, מודעת לכך, וכינתה בעצמה את קניה וסט בתור "החדש/ה" או "המדונה השחור/ה" בשנת 2015. קטעים מוזיקליים שונים מהמילים שלהם ועד לשמות שלהם, עסקו בכינוי הזה, כולל בית בשירו של אמינם, "".
רבים מהכינויים הקשורים למדונה בקריירה של כמה אמנים נבעו מהשוואה אליה, הן מסיבות מסחריות והן מסיבות תרבותיות.
על פי מילותיו של האקדמאי הצרפתי ז'ורז' קלוד גילברט "בעיתונאות ברחבי העולם לא מפסיקים להשוות זמרות שונות למדונה".
בדיווח שפורסם על ידי דוריאן לינסקי בגרדיאן, "רוב כוכבות הפופ מנסות לחקות את מדונה בשלב מסוים; מעטות מאוד עושות את זה בכזאת הצלחה".
כאשר הזמרת האמריקאית בריטני ספירס נלקחה כדוגמה, הפילוסוף הקנדי פול ת'אגארד הסביר כי "כשאנשים אומרים ש[ספירס] היא המדונה החדשה, הם לא מתכוונים מילולית ש[היא] מדונה.
במקום זאת, הם מצביעים על כמה קווי דמיון שיטתיים בין השתיים".
הצוות של רולינג סטון העיר כי מדונה "היא צל שקשה לברוח ממנו" בעוד שדובר על ההשוואה שהזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא התמודדה עמה במהלך הקריירה שלה.
על אף שלא תויגה כ"מדונה", הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי שווקה על ידי קולומביה, כאישה המצליחה מבין אלה החתומות בחברה, כשהיא מתחרה עם מדונה מסייר רקורדס.
זמרות "נמדדות לעיתים קרובות מאוד מול קנה המידה שמדונה יצרה" על פי אקדמאים הולנדים.
כשהיא שימשה כדוגמה וארכיטיפ, הביוגרפים איסה מוגורוזה ולוס פריטו פלורס הסבירו את התופעה הזו ב-2021, שמדי פעם "יש מדונה מקסיקנית, מדונה לטינית ואפילו מדונה שחורה" כי "היא התעלתה מעל דמותה שלה" ומכיוון שהזמרת היא "כמעט שם תואר רב עוצמה שמתורגם לדרך לעשות דברים".
ברוח דומה, מבקר המוזיקה האמריקאי סטיבן היידן סבר כי "מדונה נחשבת לארכיטיפ לזמרי פופ, ובעלת חיי נצח.
אם אתה יכול לשנות את זה כמו מדונה, אולי אתה יכול להיות מדונה.
אך אתה לא תהיה מדונה.
מבקר המוזיקה מאורלנדו סנטינל, ג'ים אבוט, תיאר את הכינוי כ"עיסוק הכרחי בתרבות הפופ אם אי-פעם היה כזה...
ותיאורי התפקיד שלו משתנים ללא הרף".
בינתיים, רייהאן הרמנצ'י מסן פרנסיסקו כרוניקל תיארה את המגמה הזו:
בשנת 2017, העיתונאי דא'שאן סמית' ממגזין בילבורד כתב מאמר המסביר מה זה אומר להיות "מדונה".
לדבריו, מדונה צריכה "לקבל על עצמה את התפקיד של מפקדת העומדת בחזית למען הנשים ככלל", כמו גם "המורכבות השנויה במחלוקת של המיניות האנושית, על אף התגובה הבלתי נמנעת שחוללה".
סמית' העיר עוד כי מדונה חייבת "להיות זו קובעת את הטרנדים" והוסיף שהיא מהווה מוזה למפיקים מוזיקליים, כותבי שירים, פזמונאים, מעצבי אופנה ובמאים כאחד.
בהמשך לכך, טען שזה שיחליף אותה צריך להתחרות במכירותיה או הישגיה.
רייהאן הרמנצ'י מסן פרנסיסקו כרוניקל הקדישה גם היא מאמר לנושא זה, ופיתחה את הדוגמה של הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא.
היא הגדירה את ליידי גאגא כדוגמה הקרובה יותר "מכל האחרות מהעבר", והוסיפה היבטים כמו "סגנון אייקוני" ו"כוח להישאר בתודעה במשך זמן ממושך".
לדבריה, הרמנצ'י ציינה כי כל עוד "המדונה המקורית עדיין נמצאת בכותרות הראשיות, יש סיכוי טוב ש"המדונה הבאה" היא האישה עצמה".
לפי משנתו של סטיבן היידן או דעתם של הביוגרפים איסה מוגורוזה ולוס פריטו פלורס, כלי תקשורת מובילים התייחסו לאנשים רבים כאל מדונה מסיבות רבות, שבדרך כלל קשורות להצלחה, השפעה, פופולריות וסגנונות מוזיקליים דומים בין היתר.
בנוגע למעמדן של זמרות רבות, אידין וזירי מסן פרנסיסקו כרוניקל אמרה שלזמרת האיראנית גוגוש יש מעמד גדול אפילו יותר ממדונה בארצה, בעוד שמחברי ה"אנציקלופדיה של העמים האפריקאים" קראו "מדונה ממאלי" לאומו סנגארה , וציינו שהיא "הזמרת הפופולרית ביותר במערב אפריקה".
במגזין בילבורד כינה את סנגרה כ"אמנית נשית משפיעה" בעת שכינה אותה "מדונה" גם כן.
במאמר שפורסם ב-South China Morning Post, אסושייטד פרס אשר כינתה את הזמרת היפנית נמיאה אמורו בתור "המדונה היפנית" הסבירה שהיא אחת האמניות הנמכרות ביותר בהיסטוריה של מוזיקת הג'יי-פופ.
כיוון שהכינוי הזה הפך לדומיננטי בקריירה שלה, כלי תקשורת ראו "השפעה דמוית מדונה" בסוגות מוזיקליות שונות של אמנים, כמו צ'צ'יליה ברטולי והמוזיקה הקלאסית.
ברטולי עצמה, כינתה את מריה מאליברן בתור "המדונה של גילה".
המצאה מחדש של תדמית, כמו גם התנהגות ושלבים חלוציים הם גם תיאור נפוץ הקשור לכינוי "מדונה".
בקבוצה זו, אניטה מוי כונתה "מדונה", כפי ששם לב ריצ'רד קורליס מטיים בעולם מוזיקת הפופ בהונג קונג.
בהמשך לכך, הסביר כי "הנועזות שלה הייתה לא רק סנסציה אלא עלבון".
כינויים הקשורים למדונה בקריירה של ידוענים אחרים, הופיעו ברגע שזכתה להכרה בין-לאומית, בדרך כלל ב-1985. מארי אוסמונד, הייתה לאחת מאותם הידוענים באותה העת שקיבלו את הכינוי הזה, שכן לוס אנג'לס טיימס כינו אותה "המדונה המורמונית".
כאשר אדם כונה "מדונה", כלי תקשורת תיארו זאת כ"כינוי", "כינוי חיבה" או "תואר" תוך שימוש גם במונחים כמו "בשם", (באופן נרחב) "ידוע" ו"בברכה".
דוגמאות לכך היו במאית הקולנוע הנורווגית דייה חאן ועד הזמרות אניטה, ברנדה פאסי, מילן פארמר ואניטה מוי בפרסומים שונים של אינדפנדנט, הגרדיאן, חדשות BBC, ו-O Globo.
מערכת השידור הקוריאנית הכתירה אום ג'ונג-הא בתור "המדונה הקוריאנית" והרבתה לפרסם מאמרים אודותיה.
היקף המאמרים הוא גדול, שכן רבים מהם פורסמו באנציקלופדיות וגם בתקשורת המיינסטרים ובתקשורת ההמונים (ארגוני חדשות, סוכנויות חדשות, עיתון מתעד או שידור ציבורי).
לאחרים כמו מילן פארמר יש את הכינוי בפרופיל הביוגרפי שלהם בחברת התקליטים שלהם.
ב-El Periódico de Catalunya כינו את הזמר הספרדי אלחנדרו סאנס כ"מדונה הספרדית שלנו", וכלי תקשורת אחרים כמו מגזין אסקווייר התייחסו לכך.
לפעמים, קבוצה של כלי תקשורת התייחסה במפורש למקורות האפשריים של איך אדם השיג את הכינוי הקשור למדונה.
עם זאת, זה לא בטוח במובנים רבים.
לדוגמה, הוא יוחס למגזין V שהצוות שלו העניק את הכינוי "המדונה הברזילאית" לאניטה ב-2020, אך מספר שנים קודם לכן העניק אותו לגרטשן , זמרת ברזילאית אחרת שכנותה "מדונה מברזיל", שכך נקראה גם אניטה ב-2016 ואחרות בשנים הבאות.
דוגמה נוספת, היא הכינוי של מיטסו "מדונה מקנדה" שהוענק לה על ידי אלן דסרוקרס מאנטרטיינמנט ויקלי.
דניאלה מרקורי הוצגה בתוכנית "נשים מובילות" של CNN בתור "המדונה הברזילאית", ולפי איגוד פסגת המוזיקה הבין-לאומית, ג'ולין צאי כונתה "מדונה של אסיה" על ידי התקשורת לאחר הופעתה בלה טריאנון בפריז.
לאחר פרסום יצירה מסוימת, התקשורת מציעה שזמר יקבל את הכינוי "מדונה" בהתאמה.
בדומה לכך, CMJ New Music ייחסו את הכינוי "המדונה הישראלית" לעפרה חזה לאחר שיצא אלבומה, Shaday.
אנשים אחרים הכריזו על עצמם כ"מדונה" או ככאלה שרצו להיות כמותה, וכלי התקשורת ציינו זאת בכתבות שונות שהתפרסמו.
בין האנשים נמנים מיילי סיירוס, ריהאנה ואבריל לאבין לפי הסופרת קורטני אי.
בשלב מסוים בקריירה שלהם, גם מוזיקאים אחרים כמו פיקסי לוט, וונדי סולקה וכריסטינה אגילרה הכריזו על עצמן כ"מדונה".
בהיבט הזה, סולקה ציינה שאמנים רבים רוצים להיות "מדונה".