tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דן לאור, שקרא לכל הפרק בביוגרפיה שלו על אלתרמן העוסק בשנים 1941–1945 ככותרת ספרו של שביט "שירה מול טוטליטריות", מפנה לספר זה כמקור עיקרי לקריאה על הפואמה, אף שאינו מקבל את כל פרשנותו של שביט.
למרות הפרשנויות הספרותיות, בציבוריות נתפסה מגמת הפואמה כמדברת על סבל האחר, ובפרט הועלה על נס החרוז .
משפט זה נקשר בעיקר בספרות ובמאמרים הנסובים סביב טוהר הנשק כגון ספרו של דן יהב, "טוהר הנשק: אתוס מיתוס ומציאות" וספרו של הפרקליט הצבאי הראשי, מנחם פינקלשטיין, "הטור השביעי וטוהר הנשק".
המשפט אף מופיע במהדורת 1964 של ההגדה הקיבוצית לפסח של הקיבוץ הארצי, לאחר קריאת המכות.
אהרן מגד, בבואו לתת כותרת למאמר הנוגע לחיסול הענישה הקיבוצית כתנאי "לחיים יחד עם בני העם הערבי בארץ הזאת", ציטט מ"שירי מכות מצרים" וקרא לו "דמעת החפים מחטא" ואף ציטט בראשו כמוטו את השורה הנ"ל.
משפט זה הופיע כלוגו אף בהקשרים רחבים נוספים הנקשרים לחקיקה גורפת, ואף בעיתונות הכלכלית והמשפטית.
בגלגול ראשון של הרומן "הוא הלך בשדות" קרא לו משה שמיר "דמעת החפים מחטא", ובהמשך נקבע לרומן שמו הנוכחי, הלקוח אף הוא משיר של אלתרמן, "האם השלישית".
בעקבות מלחמת ששת הימים נמנה אלתרמן עם מייסדיה של התנועה למען ארץ ישראל השלמה.
עקב פרסומיו בנושא פרץ פולמוס בינו לבין אישי שמאל ובהם עמוס עוז, שהיה אז סופר צעיר.
לאחר מספר מאמרים ומאמרים-שכנגד בעיתונות כתב עוז לאלתרמן מכתב אישי שבו ציין כי את יסוד הכרתו לגבי סבלו של היחיד למד מ"שירי מכות מצרים" ומהם למד "לאהוב אב אחד ובן אחד מול חטא ודין וחטא וכסל ובגידה ועוורוני חוזים ושאר מכות מצרים".
המשורר החב"די יצחק קפלן פרסם לקראת חג הפסח תשע"ז בעלון השבת קרוב אליך גרסה משלו ל'שירי מכות מצרים', המבוססת על תכנים מתורת החסידות ומתכתבת עם הפואמה של אלתרמן במבנה ובסגנונה.
בשנת 1982 בוצעה והוקלטה יצירה רדיופונית המבוססת על הפואמה.
היצירה הוזמנה על ידי קול ישראל לקראת פסח תשמ"ב מן המלחין אנדרה היידו והוקלטה בביצוע חי עם המלחין בעוגב, פטר קסלר בחליל, סטיב הורנשטיין בחליל אלט וחנניה סיסקין בכינור באולם ימק"א ירושלים והקריינים יוסי בנאי, אורנה פורת, גדעון שמר ויוסי ברקת.
מן ההקלטה המקורית נערכו שתי יצירות-נגזרות, המוזיקה בלבד ששודרה מספר פעמים בקול המוסיקה ולקט קטעי מוזיקה וקריינות שראו אור במסגרת התקליטור "דמויות תנ"כיות" (2007).
בנוסף, המלחין נחום היימן חיבר ליצירה לחן, שעובד לארבעה קולות על ידי גיל אלדמע.
מהדורה ראשונה: נתן אלטרמן, "שירי מכות מצרים", הוצאת צבי על ידי הוצאת מחברות לספרות, תש"ד (הדפסות נוספות: תש"ז, תשי"א)
נתן אלתרמן, "שירי מכות מצרים", הוצאת מחברות לספרות, תשי"ד (הדפסות נוספות: תשי"ז, תש"ך)
נתן אלתרמן, "שירי מכות מצרים", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012
בתוך: "שירים שמכבר: כוכבים בחוץ; שמחת עניים; שירי מכות מצרים", הוצאת הקיבוץ המאוחד (מהדורה ראשונה תשכ"ב, ראה אור במספר רב של מהדורות והדפסות)
שירילי דשא (נולדה ב-13 בינואר 1968) היא שחקנית, מדבבת, מחזאית, תסריטאית ובמאית ישראלית.
דשא היא בתו הבכורה של האמרגן והמפיק אברהם דשא (פשנל).
היא בוגרת מגמת התיאטרון של בית-הספר לאמנויות ע"ש תלמה ילין.
בצבא שירתה כמפיקה בלהקות הצבאיות: להקת פיקוד המרכז, להקת פיקוד הצפון ולהקת הנח"ל.
אחרי השירות הצבאי, בתחילת 1988, החלה לעבוד עם אביה כמפיקה בפועל של המחזמר "אוויטה", אחר כך למדה בבית הספר לתיאטרון של ז'אק לקוק שבפריז.
כשחזרה מפריז שימשה עוזרת במאי בתוכנית העשירית של הגשש החיוור "כוסות רוח".
בסוף 1991 החלה לשחק במועדון הסטנד-אפ "דומינו גרוס" בהצגות "אם לא תזוזו, אולי לא יקרה לכם כלום" ו"בגדי המלך בפרדס על היד השוקת".
ב-1993 כתבה וביימה גרסה עברית של המחזמר "חנות קטנה ומטריפה" (בכיכובו של עידן אלתרמן), באותה שנה גם שיחקה בהצגת היחיד "דרמה קטנה" שכתב וביים רוני ניניו, שזכתה בפרס הראשון בפסטיבל תיאטרונטו.
במחצית השנייה של שנות ה-90 שיחקה בקומדיה "בסגנון חופשי" (שאותה גם כתבה), שיחקה בתיאטרון הבימה במסגרת קבוצת הצעירים במחזה "מלחמת אחים" ובתיאטרון חיפה כתבה וביימה את המחזה "שלום ולא להתראות".
ב-1999 שיחקה דשא בתיאטרון חיפה במחזה "פירוק" מאת רוני פינקוביץ' ובבימויו.
ב-2001 שיחקה בתיאטרון הקאמרי במחזה "לכל השדים והרוחות" מאת יצחק בשביס זינגר, בעיבוד ובימוי של מייקל אלפרדס.
ב-2002 שיחקה בתיאטרון באר שבע במחזה "פרפר ברשת".
ב-2013 כתבה ביחד עם אוהד חיטמן את המחזמר "בילי שוורץ", שזכה ב-4 פרסי התיאטרון הישראלי.
באותה שנה גם ביימה את מופע הבידור "לסלאו לא נחה" בכיכובה של חנה לסלאו.
ב-2015 כתבה וביימה את הצגת הילדים "טובים השניים" בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
על ההצגה זכתה בשני פרסי פרסי הבמה לילדים ונוער, מחזאית השנה ובמאית השנה.
ב-2019 ביימה בתיאטרון הקאמרי את הקומדיה "אניהו" (המבוססת על הסיפור "השמנמן" מאת אתגר קרת).
ב-2020 כתבה וביימה בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער את ההצגה "שבעת הגמדים ושלגיה".
ב-2021 ביימה בתיאטרון החאן את המחזה "טייבלה והשד", על פי סיפור מאת יצחק בשביס זינגר, שעיבד לבמה בעלה רוני סיני.
ב-2022 כתבה וביימה את מחזה "הסבתות" בתיאטרון החאן
ב-2022 כתבה וביימה את ההצגה "כראמל" בתיאטרון אורנה פורת.
בשנת 2024 ביימה את המחזה "להעיר אריות" בתיאטרון הקאמרי שכתב ועיבד יואב שוטן בהתבסס על ספרה של איילת גונדר-גושן.
שיחקה גם ב"לכל דבר מחיר", סרט הגמר של דפנה לוין לצד מאיר סויסה, ששי קשת ומיכל נחמן-צפיר.
בסוף 1992 החלה לשחק בעונה האחרונה של תוכנית ההומור "העולם הערב", ששודרה שודרה בערוץ 2 הניסיוני.
ב-1994 השתתפה דשא בקלטת הילדים "והילד הזה הוא אני" לצד עמי טראוב, שרית סרי ויואב הייט.
ויצרה וביימה את קומדיית המצבים איצ'ה, בהפקת אביה פשנל, ששודרה בערוץ 2 בשנים 1994–1997.
ב-1997 כיכבה בדרמת הטלוויזיה "עיניים שלי" שכתב יואב כ"ץ וביים אורי רוזנווקס, כחלק מהסדרה "סיפורים קצרים על אהבה" בקשת, ערוץ 2. הדרמה הייתה מועמדת לפרס אופיר.
ב-2007 יצרה וביימה את הסדרה הדוקומנטרית "פשה" על אביה, שזכה בפרס הקולנוע הדוקומנטרי ב-2008, בקטגוריית פרויקט התיעוד הטלוויזיוני הטוב ביותר.
ב-2010 כתבה את הסדרה "כאן גרים בכיף"
בשנים 2011–2016 ביימה את הגרסה הישראלית של הסדרה "בנות הזהב".
בשנים 2017–2022 ביימה וכתבה את סדרת הילדים "ילדי בית העץ", עליה זכתה בפרס הבימוי בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
ב-2021 יצרה יחד עם רועי שגב ויגאל שפירא את סדרת הנוער מי פה הבוס?.
ב-2021 יצרה יחד עם רועי שגב את הסדרה כראמל המבוססת על הספר כראמל.
דשא נשואה למחזאי והבמאי רוני סיני ולהם שלושה ילדים.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024בימוי בסדרת ילדים ונוערלבד בביתתסריט בסדרת ילדים ונוערכראמל
יש פיוטים הנאמרים בחג הפורים עצמו, וגם בתענית אסתר ושבת זכור נאמרים פיוטים העוסקים בחג הפורים.
בעת החדשה הולחנו קטעי פסוקים ממגילת אסתר וקטעי תפילה.
כמו כן, יוצרי הזמר העברי כתבו שירים רבים לחג הפורים, בעיקר שירי ילדים או שירים היתוליים.
הפיוט המפורסם לפורים הוא "אשר הניא" אשר נאמר ביהדות אשכנז לאחר קריאת מגילת אסתר בלילה.
סיום הפיוט הוא הקטע "שושנת יעקב" אשר נאמר (או מושר) לאחר קריאת המגילה, גם ביום.
בסיום הפיוט נוסף קטע נוסף "להודיע שכל קוויך", ובו נוסח שמשבח את מרדכי ואסתר והצדיקים ומנאץ את המן והרשעים.
הקטע נוסף על פי דברי תלמוד ירושלמי ומסכת סופרים.
פיוט קרובה לפורים המתחיל "ויאהב אומן יתומת הגן".
מלבד קטעי הקרובץ כתב הקליר פיוטים לברכת המינים (אשר נחתמת במילים "שובר אויבים ומכניע זדים"), "אזרח בט חוץ", "תמימים כרשו ארץ", "אותו מבהלת", "אספרה אל חוק", "אמל ורבך".
הפיוט מוזכר בתשובות הגאונים "חמדה גנוזה".
פיוט מאורה לפורים המתחיל במילים "שיר אל נעלם".
אמירתו לא הייתה נפוצה אף באשכנז.
באחד המחזורים קדומים נמצא גם "יוצרות" לפורים וכן "עושה שלום" (פיוט לסיום חזרת הש"ץ) בשם "שודד הושת בתה".
בנוסח רומניא, אמרו קרובה אחרת 'אמתך וחסדך אל תרחק', המיוחסת לרבי אלעזר בירבי קליר מספק.
פיוטים מתוך הקדושתא של רבי אלעזר בירבי קליר, הנאמרת בחלק מקהילות אשכנז:
הפיוט בלשון אשר הזכרת לזוכריך העוסק במחיית עמלק והגאולה, הולחן ומושר בשבת זכור ופורים בכמה קהילות.
הפיוט "אץ קוצץ" מאזכר את מגילת אסתר (בהקשר לדרשת חז"ל שמחיית עמלק מופיעה בכתובים).
הפיוט "זכור איש אשר הגויע" מסיים בקטע על המן ("זכור אשר שקל אלפים עשרה").
סיום הסילוק לשבת זכור עוסק בשמחת חג הפורים ("ואם כל המועדים יהיו בטלים, ימי הפורים לא נבטלים").
אדון חסדך בל יחדל - פיוט "מי כמוך ואין כמוך" לרבי יהודה הלוי.
פיוט זה חובר במקורו כפיוט מי כמוך (הנאמר לפני שירה חדשה), אך הועבר למקומות אחרים בתפילה.
אמירתו נהוגה בכל קהילות ישראל חוץ מהאשכנזים.
הפיוט מספר את סיפור המגילה באקרוסטיכון של א' ב'.
פיוט "שבעתא" למוסף של פרשת זכור מאת רבי אלעזר הקליר.
נמצא בכמה כתבי יד אשכנזיים, ונדפס במחזור רומניא (ויניציא רפ"ג, דף פז ע"ב) למנחה של השבת לפני שבת זכור.
פיוט "שבעתא" למוסף של פרשת זכור מאת רבי מאיר בר יצחק ש"ץ.
הפיוט היה בכתבי יד ולא נאמר באף קהילה.
פיוט "זכור וזכור נתאמו", לברכת מעין שבע בליל שבת.
על פי מנהג אשכנז (המזרחי) אומרים את שלוש הסליחות הבאות:
אדם בקום עלינו - לרבי מנחם בן מכיר
אתה הקל עושה פלאות - לרבי שמעון בן יצחק.
שני הבתים האחרונים בפיוט, "קנא לשמך" "וכעשותך נוראות", בוצעו על ידי אברהם פריד באלבומו "אני מאמין" במנגינת ידיד נפש.
לחן נוסף הוא לחנו של יוסי גרין שבוצע באלבומו "התו השמיני" בדואט עם יצחק מאיר הלפגוט.
במתי מספר חילינו פניך (פזמון) - לרבי משלם.
שלוש סליחות על פי מנהג ספרד:
הופיע גם במחזור נירנברג בשינויים.
מנהג רומא לומר בתענית אסתר את הסליחה "אבשרה בקהל רב עיזוז ותוקף אלי זה" מאת רבי בנימין בר זרח.
בסידור אשכנז המערבי מופיעה גם סליחה "אתה הקל עושה פלא" מאת שמואל.
סליחות נוספות: "אזכרה מקדם פלאך" לרבי אלעזר רוקח, "אשא דעי למרחוק" רבי גרשם בן שלמה בן יצחק, "אתה הוא אלקי הראשונים" לרבי הילל, "אדם וחנף בקום עלינו" ליהודה, "יצחק קל הישועה" (פזמון) ליוסף, "אתהלך קודר" (ללא שם מחבר).
כמו כן, יש אומרים "אוילים מדרך פשעם" של רבי שמעון בן יצחק; על אף שהסליחה אינה עוסקת כלל בפורים, היא מסתיימת בקטע על פי פסוק מהמגילה "בעת הזאת רוח והצלה".
כמו כן, יש מוסיפים תחינה "עינינו לך תלינו אל תעזבנו רחום" מאת רבי אמיתי בר שפטיה.
בנוסף, חוברו חיבורים ברוח הפורים הכתובים כפרודיות על פיוטים ותפילות המיועדים לחגים וזמנים אחרים, כמו "אקדמות לפורים", "הגדת ליל שיכורים" וחיקויים נוספים לתפילות וטקסים ממעגל השנה.
על הניסים - למילים אלו מספר לחנים, אם כי בדרך כלל השיר מושר בימי החנוכה.
בימי מרדכי ואסתר - בחסידות ויז'ניץ ישנו לחן לקטע זה וכן בחסידות חב"ד ישנו לחן של ר' משה מפאריטש.
חייב איניש לבסומי עד דלא ידע, על פי - מושר בלחן של שיר עם רומני "Dama mama dupa ghiuri".
משנכנס אדר מרבים בשמחה, על פי - מפורסם בעיקר במנגינת "Pick a Bale of Cotton".
מושר גם בלחן העממי של "ונהפוך הוא".
הולחנו כמה וכמה פסוקים מתוך מגילת אסתר.
הידועים שבהם: ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר, "ומרדכי יצא מלפני המלך".
למנצח על אילת השחר - פרק כ"ב בתהילים אשר על פי חז"ל הוא תפילתה של אסתר המלכה בכניסתה להיכל הפנימי של אחשוורוש.
לחסידות סלונים לחן לחלק מהפרק, על ידי המלחין יעקב מטליחאן ("ר' יעקב חזן").
קלי קלי למה עזבתני - מתוך פרק כ"ב בתהילים.
לחן שמתחיל על המילים "ותוסף אסתר ותדבר לפני המלך ותיפול לפני רגליו ותבך ותתחנן לו".
בך בטחו - מתוך פרק כ"ב בתהילים.
לפסוק לחן של חסידות חב"ד מהעיירה דוקשיץ.
לחן נוסף של חסידות ברסלב.
"המנון פורים" - ניגונו של הרב מרדכי אליעזר ובר (הופיע ב"פורים טיש 1").
על בסיס הפסוק "תמחה את זכר עמלק מתוך השמים לא תשכח":
שיר של חסידות תולדות אהרן על הפסוק תמחה את זכר עמלק, בתוספת המילים מתוך הקרובה לפרשת זכור שחיבר רבי אלעזר ברבי קליר: "ומח שמו וזכרו ונמח זכורו מלהזכירו בזיכרון קדוש".
הלחן מקורו בחסידות שינאווא שם הושר על מנוחה ושמחה.
לחן נוסף שביישוב הישן הושר על המילים "מחה תמחה את זכר עמלק מתחת השמים לא תשכח - געדענק דעם אלטען גנב אשר קרך ויזנב מתחת השמים לא תשכח" (תזכור את הגנב הזקן - אשר קרך ויזנב).
לחן נוסף הוא של חסידות טאהש על המילים "תמחה את זכר עמלק מתחת השמים - לשנה הבאה בירושלים" (רבי דוד קאהן האדמו"ר מתולדות אהרן הוסיף עוד בתים ללחן זה).
הופיע בפורים טיש 2. במקורו הושר בגור כניגון הקפה לשמחת תורה.
ויבא עמלק - לחן של חסידות ברסלב
"הצילני מקליפת המן עמלק ודבקני בקדושת מרדכי ואסתר" - שיר של חסידי ברסלב, מושר במנגינת "ונהפוך הוא".
לעיתים מוסיפים גם "עמלק תסתלק מהמח והלב".
מספר שירים ביידיש ממזרח אירופה, מושרים בציבור החסידי בעיקר בפורים:
רבונו של עולם, טאטעניו געטרייער, קוק אראפ פון הימל און לעש שוין אויס דאס פייער, שומר ישראל האב שוין אויף אונז רחמנות, שיק אונז משיח אויף משלוח מנות (רבונו של עולם, אבא מסור, הסתכל למטה משמים וכבה כבר את האש, שומר ישראל רחם עלינו ושלח לנו משיח כמשלוח מנות).
א גאנץ יאהר פריילאך זאל מען זיין (שכל השנה נשמח).
הגרסה המוכרת מקוצרת, השיר במלואו נכתב לליל הסדר.
גיט'ס אריין א נחמה'לע אין א יודישע נשמהלע, גיט'ס אריין א חיות אין א איד (הכניסו נחמה לנשמת היהודי, הכניסו "חיות" ליהודי).
אידלאך אין איינעם, מיר האבן נישט מורא פון קיינעם, נאר פאר דעם בורא (עולם) דער איינעם, לאמיר אלע לוסטיג זיין פריילעך זיין פריילעך זיין, לאמיר אלע דינען דער באשעפער אליין/מיט'ן בורא עולם אליין (יהודים ביחד, איננו פוחדים מאף אחד, רק מהבורא האחד.
הבה נעלוז ונשמח, הבה נעבוד את הבורא לבדו/עם בורא עולם לבדו).
"לאמיר אלע פריילאך זיין", מושר בחסידות ויז'ניץ והופיע ב"פורים טיש 3".
נאר אמונה אין בורא כל עולמים - שירו של הרבי מקאליב.
אם יהודי היה יודע - שירו של ישראל דגן.
הופיע ב"פורים טיש 3", ביידיש.
מה שהיה היה - חסידות ברסלב.
באתר זמרשת מופיעים כ-50 שירי פורים.
חג פורים, שירו של לוין קיפניס.
הלחן מבוסס על ניגון של חסידות בויאן.
אני פורים, שירו של קיפניס בלחנו של נחום נרדי
משחק פורים, שירו של קיפניס בלחנו של נחום נרדי, המבוסס על ניגון של חסידות סטולין.
מילים ולחן שרה לוי תנאי.
מפורסם בעיקר הקטע "את המן תלו על עץ גבוה".
לחן כליזמר (מושר בין ניגוני מירון).
שִירֵי עֶבֶד ה' הם ארבעה שירים המופיעים בספר ישעיהו, שתכנם מספר על עבד ה' ומעשיו בעולם.
גישת המשורר היא אוניברסלית אשר משתקפת בה ראייה דתית-לאומית.
בשירה זו נאמר כי "עֶבֶד ה'", יושיע את ישראל, יביא שלום לעמו ולעולם ועוד מסופר כי איש או העם זה יהיה "אור לגויים".
חוקרים רבים נחלקו בזיהוי העבד בשירה.
האם זה ישעיהו, משה, חוטר מבית דוד, אחד ממלכי יהודה או המשיח.
החלוקה לארבעת השירים נקבעה על ידי ברנרד דוהם בן המאה ה-19 בפירושו לספר ישעיהו משנת 1892 ונתקבעה מאז.
ארבעה שירים אלה המצויים בספר ישעיהו כלולים בחלקו השני של הספר (פרקים מ-סו), שמקובל במחקר מזה זמן רב לייחסו לנביא האלמוני מימי גלות בבל או שיבת ציון, המכונה "ישעיהו השני".
ספר ישעיהו הוא הספר הראשון בסדרת ספרי נביאים אחרונים.
בתרגום השבעים לתנ"ך מופיע הספר לאחר קובץ ספרי תרי עשר.
מקובל במחקר כי ספר ישעיהו נחלק לשניים או אף שלושה חלקים שונים, שרק הראשון בהם נכתב בידי ישעיהו ההיסטורי.
החלוקה המקובלת היא לשני חלקים: פרקים א'–ל"ט ופרקים מ'–ס"ו אותו נהוג לייחס לנביא אלמוני מימי גלות בבל או שיבת ציון, המכונה "ישעיהו השני".
ברנרד דוהם הציע את חלוקת הספר לשלושה חלקים השייכים לנביאים שונים, וחוקרים מאוחרים לא מעטים קיבלו דעה זו; לפיה, פרקים מ'-נ"ה נכתבו בידי הנביא המכונה "ישעיהו השני" שפעל בימי כורש (ולפיכך ייתכן שזהו תאריך חיבור שירי עבד ה'), ואילו פרקים נ"ו–ס"ו נכתבו בימי בית שני בידי נביא המכונה "ישעיהו השלישי".
לפי שתי השיטות חלקו השני של הספר אינו שייך מבחינות רבות לנבואותיו של הנביא.
בחלקו הראשון של הספר ממלכת אשור ומולה שתי ממלכות ישראל ויהודה, זוכה לאזכור בנבואות ישעיהו וכך הם מאשרים את תיארוך האירועים למאה השמינית לפנה"ס.
בחלקו השני ממלכת בבל היא האויב המוזכר בנבואות הספר ואילו ממלכת ישראל כבר הוגלתה על שליטיה ותושביה והתיארוך הנכון הוא לגבי תקופה זאת לדידם הוא המאה השישית לפנה"ס.
דוגמה נוספת היא שישעיהו השני והשלישי דוגלים באלוהות אוניברסלית וזאת ניתן לראות בהכרזת כורש ובהכרת הגויים בה' כאל עליון.
ניתן לחלק את זהות העבד לשתי קבוצות.
האחת רואה בעבד דמותו של אדם מסוים, מלך, אישיות היסטורית מעברו של עם ישראל, המשיח.
בנצרות ייחסו את זהות העבד על סמך הכתוב בישעיהו נ"ג לישו.
יש שייחסו את דמותו של העבד עם משה, ירמיהו, זרובבל בן שאלתיאל ויאשיהו מלכה של יהודה.
והשנייה רואה בנביא קבוצה או קהילה, עם ישראל.
הפירוש הרואה בדמות העבד כקבוצה מבקש לראות את דמותו בעם ישראל המיוסר.
יש אף הרואים בדמות העבד רק את הצדיקים, שסבלו במהלך הדורות.
לדעת יאיר הופמן העבד הוא הנביא עצמו המייצג את עם ישראל כאור לגויים.
מלבי"ם בפירושו ל מזהה את העבד עם המלך המשיח: "עבדי שהוא המלך המשיח והנה מתנאי הנבואה בייחוד אם תחול עליו הנבואה בשפע רב עד שישפיע לזולתו, ויהיה נביא מורה ומצוה גוים רבים, הם שני עניינים.
ההכנה הבחיריית, שהנביא יכין את עצמו לנבואה על ידי הטהרה והקדושה והלימוד, שזה היה עניין בני הנביאים."
שיר ראשון: ישעיהו מ"ב, א'–ז'
השיר הראשון בנוי משני חלקים.
בחלקו הראשון () מתאר המשורר המקראי את העבד הסובל.
בחלקו השני של השיר השני () המחבר פותח בדברי שבח לאל ומונה את תפקידיו וייעודו של העבד בעולם.
העבד בשיר הוא עם ישראל, בחיר האל "לבְרִית עָם--לְאוֹר גּוֹיִם".
חרף מצבו המיוסר והעייף של העם, עליו להעביר את חוקי ה' ומצוותיו לאומות העולם.
רעיון זה של עם שהוא בחירו של האל, מתואר גם בכתובות באזור מסופוטמיה המתארות את בחירת המלך בידי האלים.
השוני הוא בכך שהבחירה מתייחסת לכלל העם.
שיר שני: ישעיהו מ"ט, א'–ו'
בשיר השני מתוארים דברי האדם והאל.
לפי אחד מהפירושים העבד בשיר הוא הנביא ישעיהו ולכן יש שסברו כי הדובר בשיר הוא הנביא.
שיר זה מבטא תופעה ידועה בספרות הנבואה בה הדובר הוא דמות אנושית.
ייתכן כי חלקו הראשון של השיר: משמש שהקדמה לתשובת האל בחלקו השני של השיר: .
שיר שלישי: ישעיהו נ', ד'–ט'
בשיר זה הדובר הוא העבד.
בשיר זה מספר הדובר על תפקידו בעולם אשר הוטל עליו על ידי האל ועל הייסורים המלווים את תפקידו.
תפקידו של הנביא הוא לשמוע לדברי ה' ולהעביר את מסריו של האל לעם.
תגובותיו של הנביא משלבות סצנת דפוס ידועה בתנ"ך של הקדשה ומינוי מנהיג או נביא.
בשיר זה מוטיב זה של מינוי מנהיג בא על דרך הניגוד.
לא כגדעון בן יואש ומשה אשר סירבו לקבל את המינוי בתחילה הנביא מקבל את השליחות שהוטלה עליו.
העבד בשיר מקבל בשלווה את סבלו ומגיש את לחייו למכים.
דמות העבד בשיר זה אינה ידועה.
בפסוק ח' המשורר מנגיד את העתיד עם עברו וזהו הרעיון המרכזי בשיר הרביעי המופיע בישעיהו נ"ב.
שיר רביעי: ישעיהו נ"ב, י"ג – פרק נ"ג, י"ב
בשיר זה נמסרים פליאתם של הגויים על הצלחת העבד בעתיד למרות מצבו.
בחלקו הראשון מופיעים דברי האל (נ"ב, י"ג–ט"ו).
בחלקו השני נמסרי דברי העם (נ"ג, א'–ו'), המתארים את מצבו של העבד שבעצם סבלו מכפר על חטאי העם.
בחלקו השלישי של השיר (נ"ג, ז'–ט') מתוארת בגוף שלישי דרך החתחתים שהביאה את העבד אל מצב בו הוא כמעט מאבד את חייו בלא שחטא.
בחלקו האחרון והרביעי של השיר מספר המשורר את הבטחת האל (נ"ג, י'–י"ב) ואת הברכה שהוא נותן לעבד בצאצאים רבים.
העבד יעמוד לצד העם ויצדיק אותו, הוא יתפלל בשבילם ויזכה לגמולו.
חוקרי מקרא התקשו בזיהוי העבד.
האם זה הנביא, או אישיות ידועה בימיו של ישעיהו, דמות היסטורית כמשה או ירמיהו או שמא דמות אלגורית לעם ישראל.
המשורר מעמיד את הגויים ה"רַבִּים" המופיעים בפסוק ט"ו אל מול רובו של עם ישראל אליו מתייחס השיר בפרק נ"ג.
יש הסוברים כי הנבואה עסקינן בישעיהו נ"ב - נ"ג מתייחסת אל המלך עוזיהו, אשר נחשב למלך שגם עשה הישר בעיני ה', וגם נחשב חזק ומצליח, עד שחלה בצרעת.
לפי הפרשנות הנוצרית המקובלת, שיר עבד ה' הרביעי מתאר למעשה חלקים מתולדות חייו של ישו.
כסימן להתגשמות נבואתו זו של עבד ה' בחיי ישו, ישעיהו נ"ג מצוטט שבע פעמים ב.
הפסוק מובא שוב ב, כהוכחה להצלחתו של ישו בגירוש השדים בשעת השקיעה.
הפסוק מובא שוב בספר מעשי השליחים בסיפורו של הסריס האתיופי.
פיליפוס המבשר ניסה לשכנעו כי בחייו של ישו נתגשמו חזונות הנביאים, ומפרש את הפסוק כך שיתייחס לצליבת ישו.
בשל הפרשנות הנוצרית לשיר זה, הוא עמד במוקד הפולמוס היהודי-נוצרי, ונערכו עליו ויכוחים רבים.
למשל, הוא היה אחד הנושאים המרכזיים בוויכוח ברצלונה בין פבלו כריסטיאני לרמב"ן, מה שהביא את הרמב"ן לכתוב ביאור מפורט לפסוקי השיר.
גם בימינו פרק נ"ג מכונה "הפרק האסור" בפי מיסיונרים נוצריים (ובישראל בקרב הקבוצה האוונגליסטית "היהודים המשיחיים"), כאשר לטענתם "אסרו" הרבנים לקרוא בו.
ישנן מספר טענות באשר לפסוקי השיר, כאלה שמחזקות את הפרשנות היהודית וכאלה שמחזקות את זו הנוצרית:
לטענת המצדדים בפרשנות הנוצרית של השיר, הפסוק מתייחס לכך שצליבת ישו סייעה לכפר על חטאי האנושות, באמצעות הסבל שסבל ישו.
עם זאת, לדעת המצדדים בפרשנות היהודית, הסבל שנגרם לעבד ה' לא נבע עקב חטאיה של סביבתו, אלא נהפוך הוא: הסבל נגרם לעבד ה' על ידי אלוהים עצמו, ולא על ידי סביבתו.
סביבתו של עבד ה' לא התעניינה בו במהלך הסבל שנגרם לו.
זאת, כפי שמובא בפסוק .
במקומות אחרים בתנ"ך שבהם מתואר סבל, לא מתוארים "ייסורי תמורה", כלומר, סבלו של אדם אחד במקום סבלו של רעהו, כפי שעולה מהפרשנות הנוצרית.
הסבל שמתואר בתנ"ך הוא בבחינת "עונש על חטא", כלומר ענישה קולקטיבית: כך, למשל, בסיפור רצפה בת איה כל העם נענש ברעב כיוון ששאול הפר את הברית עם הגבעונים ותקף אותם.
בנוסף, בניסיון הראשון לכיבוש העי העם כולו מפסיד עקב חטאו של יחיד, והוא עכן בן כרמי.
לפיכך, לדעת המצדדים בפרשנות היהודית, סביר יותר להניח שהסבל המתואר בשיר עבד ה' איננו "ייסורי תמורה", אלא "עונש על חטא".
לטענת המצדדים בפרשנות היהודית, הסבל שנגרם לעבד ה' הוא מטאפורה לסבל שנאלץ לעבור העם היהודי במרוצת הדורות.
"שירים לאילאיל (קטע מפואמה)" הוא מחזור שירי אהבה שכתב שאול טשרניחובסקי בשנת 1925. השירים נכתבו בתל אביב, שווינואוישצ'ה, ברלין ופיכטנגרונד.
"אילאיל" הוא שם שהמציא טשרניחובסקי לאהובתו רחל רוזה רוזנשטיין, זמרת אופרה ומורה לפיתוח קול, עימה ניהל רומן ברוסיה, בגרמניה ובארץ ישראל.
הרומן בין רוזנשטיין לבין טשרניחובסקי היה סוד שנשמר שנים עד שנחשף, התגלה ופורסם בירחון "את" באוגוסט 1975 בידי הכתבת אולי כהן.
רוזה רחל אלכסנדר נולדה בסנקט פטרבורג שברוסיה בראשית המאה ה-20, בת שלישית לאביה י.
אלכסנדר לבית שניאורסון, תעשיין ובעל מכרות עשיר.
בבית המשפחה המרווח בסנקט פטרבורג התארחו אמנים ואנשי-שם בחיי התרבות הרוסית, וכך התפתחה נטייתה של רחל לאמנות, והיא בחרה בלימודי מוזיקה בקונסרבטוריון המלכותי הרוסי.
אנ-סקי מחזאי ציוני, כותב "הדיבוק", הזמין אותה לערב תרבות במטרה שתכיר את טשרניחובסקי, באחד הלילות של שנת 1917. אז לראשונה נפגשה רחל, בת ה-17, עם המשורר שהיה אז בן 42. הפגישה הולידה את סיפור האהבה המסתורי של אותם ימים.
אהבה שתחילתה ברוסיה, המשכה בגרמניה וסופה בתל אביב הקטנה שבארץ ישראל.
כעבור כמה שנים, כשרחל הייתה אישה נשואה וביקרה בברלין לרגל ועידה של הוועד הפועל הציוני יחד עם בעלה, ד"ר משה רוזנשטיין, עורך-דין וכלכלן ציוני, פגשה בשנית את שאול טשרניחובסקי, בנשף שהתקיים לכבוד הצייר מארק שאגאל, ובפגישה זאת ניצת הרומן ביניהם.
בשנת 1923 עלו רחל, בעלה ומשפחתה לארץ-ישראל והשתקעו בתל אביב.
בזכות בעלה התקרבה אל הציונות ואף למדה עברית.
רק אז קראה את שירתו של טשרניחובסקי והרבתה לשיר את שיריו הראשונים, שהולחנו על ידי יואל אנגל ואחרים.
המפורסמים ביותר מבין השירים אותם שרה היו הלחן הראשון של "אומרים ישנה ארץ", " ויהי בישורון מלך" (שנכתב במיוחד לכבודה של רחל) ו"אלגיה (גלים נעים)".
רחל לא הסתפקה ברמת הזמרה שלה, ונסעה לאיטליה להשתלם אצל טובי המורים.
מאיטליה הרבתה לנסוע ברחבי אירופה, נפגשה עם טשרניחובסקי וקיימה עמו קשר הדוק.
הוא כתב לה על נושאים שונים ולא רק מכתבי אהבה וגעגועים.
באחד ממכתביו התלונן (ברלין 1927) כי מצבו הכספי גרוע, ואף כתב לביאליק על כך.
אף על פי שהודיע לו שיאלץ למשכן אחד מחפציו, לא קיבל ממנו תשובה.
באותם ימים ישב טשרניחובסקי בטירה עתיקה של ידידו שמואל ריבקין ואשתו בשווינואוישצ'ה (סווינימונדה) על חוף הים הבלטי וכתב ל"כוהנת הכרמל" שירים רבים.
היה נוהג להיוועץ בה אודות שיריו והגיש לה אותם כתובים ברוסית.
וכפי שמתברר בשיר השמיני במחרוזת ה"שירים לאילאיל", היא הייתה המוזה שלו:
השם אילאיל אינו שם עברי.
טשרניחובסקי קרא למושא אהבתו ותשוקתו רקיל והיה כותב "רק-איל".
מאוחר יותר נולד הכינוי "אילאיל".
במכתב שכתב לה מסווינימונדה סיפר, שכשכתב את שמה מתוך געגוע על חוף הים הבלטי, גלי הים מחקו את האות הראשונה ונותרה רק ההברה "איל" אותה הכפיל וכך יצר את השם "אילאיל".
במחזור "שירים לאילאיל" (חלק מפואמה) 11 שירים.
בפתיח למחזור השירים נכתב כך:
השיר הראשון נכתב בתל אביב ב-1925. השיר מתאר את מקור השם אילאיל.
שם אינטימי לאישה אהובה, שם, שרק האוהבים משתמשים בו, שם שמעולם לא ניתן לשום אישה, שם טהור וחולף כמו האהבה החד פעמית והחיים.
השיר מסתיים במילים הצופות, שהשם הזה גם לא יינתן לשום אישה.
גם הוא חד פעמי כמו האהובה שלמענה יצר אותו .
השיר השני נכתב בסוינמינדה ומתאר ברמז את הסיטואציה בה כתב טשרניחובסקי את שמה של אהובתו על חוף הים ,את געגועיו ואת מושא שיריו:
השיר השלישי נכתב בסוינמינדה בשנת 1925 ומתאר סערה, כעס ובדידות, תוך אזכור מיתולוגיות קדומות של חיות בראשית, בתיאורי סערה וקצף של הים לעומת הישימון.
המטאפורות המתוארות מתוך סערת נפש מבוטאות באמצעות תיאורי הטבע: הים הסוער והישימון.
השיר הרביעי נכתב בסוינמינדה בשנת 1925, ומתאר את גלי הים כשיער שיבה, מטונימיה, רמז לפער הגילאים בין טשרניחובסקי לאהובתו הצעירה ואת השתעבדותו ותשוקתו הארוטית ליבשה, לאהובה, ואולי גם רמז לשני הגברים בחייה:
השיר החמישי נכתב גם הוא בסוינמינדה בשנת 1925. השיר מתאר געגועים, אושר ותשוקה לאהובה.
על החוף הרחוק עומדות אלות עטויות עדיים ומעבר להן מתחוללת גם ביבשה וגם בים סופה, סערה של גלי חולות, חשכה וים סוער, מעין רעידת אדמה.
אבל בהמשך שואל האוהב המשתוקק כשהוא מתאר את אושרו:
השיר השישי, שנכתב באותו מקום ובאותה שנה, מתאר אווירה שונה, של קור, חרדה, חוסר יציבות, תלונה ועצב.
שינויים במצב הרוח של האוהב.
השיר השביעי, שנכתב בתל אביב ב-1925, מתאר את הפגישות בין האוהבים כבלתי נמנעות, פרי גורל, את האושר הבלתי צפוי, מידו של הנותן חיים וכאהבה חבויה בסוד העולם.
השיר השמיני נכתב בברלין ב-1925, ומתאר את הארוטיקה ואת היותה של האהובה המוזה ליצירת שיריו.
השיר התשיעי נכתב בתל אביב ב-1925, ובו מצהיר הדובר, כי איננו אוהב יותר את אהובתו - אהבתו תמה אבל:
השיר העשירי שנכתב בגרמניה, בפיכטנגרונד 1925, הוא השיר המפורסם במחזור השירים: "את אינך יודעת".
השיר מתאר את יופייה של האהובה, המוטיבים של ים וחול שבים ומופיעים גם בו.
האישה חידתית, רבת פנים, מושכת ויפהפייה:
השיר האחד עשר, האחרון, תוהה האם האהבה הזאת היא מקסם שווא, או אמת לאמיתה.
אהבה סוערת, שנעה בין ההר לים, אהבה של אישה שכולה נתונה באהבתה לגבר.
השיר מסתיים ביסוד של אלימות שנובעת מפרץ תשוקה ואהבה גדולה:
השירים או האוֹדות (Odae, מיוונית: ὠδή = 'שיר') הם ארבעה ספרים של שירים ליריים שחיבר המשורר הרומאי הורטיוס.
שלושת הספרים הראשונים פורסמו בשנת 23 לפנה"ס, והרביעי פורסם עשר שנים מאוחר יותר.ספרי השירים נשכחו כמעט לחלוטין עד שלהי ימי הביניים, והורטיוס נודע אז בעיקר בשל מימרותיו ופתגמיו הידועים, שצוטטו מתוך הסאטירות והאיגרות שכתב.
פטרארקה בן המאה ה-14 היה הראשון שציטט בהרחבה משיריו של הורטיוס, ובעקבותיו זכו השירים לאינספור הוצאות לאור ותרגומים שונים ברחבי אירופה, עד ימינו אנו.
בשיריו שילב הורטיוס סגנונות-שירה רבים ושונים אותם שאל מהמשוררים והכותבים שקדמו לו, והוא מזכיר בהערצה כמה מהם, ביניהם סאפפו, אלקאיוס ופינדארוס.
בין סגנונות אלו ניתן למצוא משקלים שיריים ואמצעים רטוריים קלאסיים, שהורטיוס שילב בצורה אמנותית יוצאת דופן.
מבחינה תוכנית, השירים משקפים קשת רחבה מאוד של נושאים ומציגים גישות שונות ואף מנוגדות לנושאים אלו.
כך, ניתן למצוא בשירים רשמים מניסיונו האישי העשיר, 'המלצות' לחיים ראויים ברוח הפילוסופיה הסטואית, ביקורת על דמויות ומוסדות בני זמנו, תיאורים גאוגרפיים שונים, שירי אהבה ועוד, והכל תוך שימוש באמצעים רטוריים מגוונים ושיבוץ מאות הֶרְמֵזים ליצירות קלאסיות שקדמו לו.
יכולתו יוצאת הדופן לשלב תוכן מגוון באינספור אמצעי ביטוי הובילה את פרידריך ניטשה לכתוב כי:
גם המשורר והסופר האנגלי אלפרד טניסון מציין - מבלי לנקוב בשמו של הורטיוס - כי למד בשיעורים הקלאסיים את אותן "...quoted odes, and jewels five-words-long, That on the stretched forefinger of all Time, Sparkle for ever" ("אוֹדות מצוטטות, ויהלומים בני חמש מילים, שעל אצבעו המושטת של הזמן כולו, יזהרו לנצח").
החל מהמאות ה-15-14 החלו לצאת לאור מהדורות רבות של השירים, הן במקור הלטיני והן בתרגומים שונים, ואלו נפוצו ברחבי אירופה והפכו עד מהרה למושא להערצה ולחיקוי.
לפי הערכות החוקרים, הורטיוס הוא המשורר המתורגם ביותר מאז ומעולם.
השירים כוללים כמה ממכתמיו הידועים ביותר של הורטיוס, ביניהם carpe diem ('קטפי את היום' - ספר 1, 11, שורה 8), auream...
mediocritatem ('שביל הזהב' - ספר 2, 10, שורה 5), Dulce et decorum est pro patria mori ('טוב ויפה הוא למות למען המולדת' - ספר 3, 2, שורה 13) ועוד.
הפתגם האחרון שימש כותרת לשיר האנטי-מלחמתי של וילפרד אוון, בו הוא מכנה אותו "The old Lie" (השקר הנושן), ומנגד היווה ככל הנראה את הבסיס לסיסמה "טוב למות בעד ארצנו" שצוטטה בשם יוסף טרומפלדור לפני מותו.
שירי צוק, (נולדה ב-6 באוגוסט 1973) היא סופרת, תסריטאית ומבקרת ספרות ישראלית.
צוק גדלה בחיפה ובנעוריה עברה עם משפחתה לתל אביב.
היא למדה בתיכון עירוני ה'.
בוגרת תואר ראשון בתקשורת וניהול מהמסלול האקדמי המכללה למינהל.
צוק החלה את דרכה בתחום התקשורת כאחת הכותבות בתוכנית הטלוויזיה "מקרה לילה" של שי אביבי.
פרסמה שני רומנים למבוגרים ותשעה ספרי ילדים.
בשנת 2010, בעקבות עבודתו של בעלה, העתיקה צוק את מגוריה לעיר צ'ינדאו שבסין יחד עם משפחתה, שם התגוררו כארבע שנים.
בעקבות תקופה זו החליטה צוק לכתוב סדרה של ספרי ילדים שעוסקים בחגי ישראל.
כיום מתגוררת המשפחה בתל אביב.
הדוב בו, ספר ילדים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2002
מפלצות ותירוצים (עיבוד), ספר ילדים, הוצאת קלסיקלטת, 2009
סבתא בישלה דייסה, ספר משחק, הוצאת קלסיקלטת, 2010
מי יצחיק את הנסיכה, ספר משחק, הוצאת קלסיקלטת, 2014
חגי וחגית חוגגים את פסח, הוצאת כתר, 2014
חגי וחגית חוגגים את חנוכה, הוצאת כתר, 2014
ים יבשה, ספר ילדים, הוצאת כתר, 2016
המוצץ של סבא, ספר משחק, הוצאת קלסיקלטת, 2016
נומי פית החלומות, ספר ילדים, הוצאת קלסיקלטת, 2017.
2 להציל את צלילה, הוצאת סיגליות, 2022
3 כשבכר ברח, הוצאת סיגליות, 2024
קודם כל תירגעי, רומן, ידיעות ספרים, 2000
חמש עשרה דקות, רומן, ידיעות ספרים, 2002.
'אחותי קפצה כיתה', 'בית הכלבים', 'רחוב סומסום', 'כדברא', 'ראש גדול', 'השיר שלנו', 'השמיניה', 'כוכב הצפון', 'שרגא בישגדא', 'צמר ויעלי', 'הפלנטונים', 'החצר של פופיק', 'בית הספר למכשפים', 'שחק אותה סשו', 'המובילים', 'טלפנולי', 'איגלו וטרלה', 'מיכל הקטנה והמפלצות', 'המופע המבולבל של יובל', 'זבנג' ועוד.
'אולי הפעם', 'גירושים נפלאים', 'טיפול נמרץ', 'מקרה לילה'.
ב־2017 שירי זכתה במקום הראשון בתחרות הפורמטים היוקרתית 'פורמג'יניישן' עבור הפורמט שיצרה: MUSEUM OF ME.
כתיבת והגשת פינת האקטואליה הסאטירית, תוכנית הבוקר של שידורי קשת, 1998-2000.
שמנדריק, טור אישי, מוסף הארץ, 2007
כתיבת והגשת פינת ביקורת הספרים השבועית, העולם הבוקר, רשת, 2016-2018.
שירי שתייה הם סוג שירים המושר בחגיגות, משתאות ובפסטיבלים, או שירים המתארים אירועים כאלה.
השירים לרוב קצביים עם תוכן קצר, שלעיתים מעודד שתיית משקאות אלכוהולים (גם בין בית שיר אחד למשנהו).
השיר יכול להיות מלווה במחיאת כפיים, תנועת גוף ומשחקי שתייה.
יש שירים המושרים במהירות ובסולמות גבהים והולכים, ואחרים מורכבים ובעלי פוליפוניה.
קיקרו מספר על שירה בזמן אורגיות.
מימי הביניים אפשר להזכיר את השיר "כאשר אנו בטברנה" (בלטינית In taberna quando sumus) מתוך כרמינה בורנה.
החל מן הרנסאנס נותרו שירים רבים.
כבר אז הייתה נטייה לבדיחות-דעת ומחשבה ביקורתית, למשל ב"כוסית ל (אל) המהולל שלנו" (Vitrum nostrum gloriosum) הבנוי כמזמור גרגוריאני אך שר על ההנאה שבשתיית יין ולועג להלך הרוח הרוחני.
בתחילה היה זה זמר בודד ואחר-כך בקבוצה של שלושה.
פייר אטניין הפך את ריקוד הטורדיון (Tourdion) לשיר שתייה.
בסוף המאה ה-17 השירים נעשו כה פופולריים עד שהודפסו אחת לשלושה חודשים בפריז.
כ 250 אוספים פורסמו עם הכותרת "שירים רציניים ולשתייה" (Airs sérieux et à boire).
נושא השירים הרציניים היה התבוננות בנוף ואהבה.
מהמאה ה-18 מפורסם עד היום השיר "אבירי השולחן העגול" כשם נרדף לאוהבי יין.
השיר ידוע ברחבי העולם דובר הצרפתית: שווייץ, בלגיה, חבל קוויבק ומחוז אונטריו שבקנדה.
בשיר רוב השורות מסתיימת בקריאות "כן, כן, כן" או "לא, לא, לא".
השיר מופיע בעברית כ"יקבי ראשון לציון".
שיר יין אחר שנכתב באותה תקופה על ידי הכומר גבריאל לטֶנְיאן (Gabriel-Charles de Lattaignant) הוא "פאנשון".
במאה ה-20 נאספו השירים בבלגיה וצרפת בשירונים של סטודנטים (chansonnier estudiantin) וכללו גם שירים גסים ובעלי רמיזות מיניות.
בין המוזיקאים הגרמנים שכתבו שירי שתייה בתקופת הרנסאנס נמנים: הנס ליאו האסלר, אורלנדו לאסוס ואוסוולד פון וולקנשטיין.
בשנת 1810 כתב יוהאן וולפגנג פון גתה לכבוד יום הולדתה של לואיזה ממקלנבורג-שטרליץ את שירו "Ergo Bebamus" (לטינית: "אז הבה נשתה!"), שהפך לשיר סטודנטים.
שם השיר לקוח ממשפט שאמר לכאורה האפיפיור מרטינוס הרביעי: "כמה סבלנו בשביל כנסייתו הקדושה של אלוהים!
בסורבית (שפת מיעוט סלבי בברנדנבורג, גרמניה) רווח מאמצע המאה ה-19 השיר "סיבה לשתות" אודות הברנדי פאלנץ ( palenc, ידוע במזרח אירופה גם כפלינקה).
השיר המוקדש לבומרלונדר (משקה אלכוהולי) - "בומרלונדר קר כקרח" גרמנית: Eisgekühlter Bommerlunder), מושר במהירות וסולם גבהים והולכים עד שלא ניתן לשיר אותו.
במאה ה-19 היו מוכרים שירים ששרו סטודנטים באירועים חברתיים (Commercium) ונאספו בספרים (Allgemeines Deutsches Kommersbuch).
בסוף אותה מאה, בתקופת וילהלם השני, קיסר גרמניה ורוח הוילהלמיניסמוס מסורת זו קפאה ולצד השירים הרשמיים לא הופיעו שירים חדשים.
כדי לשמור על ספרי השירים מהשולחנות הרטובים במשקה נוהגים בבלגיה וגרמניה להצמיד לכריכה כפתורי ברזל הנקראים "ציפרוני בירה".
באירלנד ידועים השירים "וויסקי בכד" שמוכר בגרסה ישראלית כ"סימן שאתה צעיר", ללא קשר לשתייה, של שלישיית גשר הירקון ו"מלח שיכור" ("Drunken Sailor").
בשוודיה שירים אלה מקושרים לחג המולד וחג אמצע הקיץ.
הידוע מביניהם הוא "הלן גור" Helan Går (לרוקן את הכל) מן המאה ה-19, הפופולרי גם בחוגים אקדמאיים בפינלנד, ושרים אותו בהרמת כוס ראשונה.
ההמנון של חבל אסטוריאס שבספרד "מולדתי האהובה" (Patria Querida) נחשב שיר שתייה (למעשה אחרי הכרזת אהבה למולדת בפתיחת השיר, הוא פונה לספר בגוף ראשון על אהוב המטפס על עץ תפוח לקטוף אחד לאהובתו).
ברוסיה רווחו שירי השתייה מאוד בחוגי סטודנטים מסוף המאה ה-18 ובמאה ה-19 תוך שילוב הומור, גסויות, שירי בירה ולעיתים ביקורת פוליטית.
שירים על יין מוכרים בימי הביניים אצל עמנואל הרומי, רבי שלמה אבן גבירול ועוד.
השיר "יקבי ראשון לציון", מסוף המאה ה-19, הוא הגרסה הישראלית לשיר השתייה הצרפתי "אבירי השולחן העגול".
במאה ה-20 נכתבו מספר שירים על יין (שיר השיכור נתן אלתרמן, שיר היין חיים חפר ללחן של משה וילנסקי).
שירי עולת השבת הם אוסף תפילות שנתגלה בעשרה עותקים בחלק ממגילות מדבר יהודה אשר יש המזהים עם הליטורגיה של כת מדבר יהודה.
תשעה עותקים נמצאו במערות קומראן (מהם שמונה במערה מספר 4) ועותק אחד נמצא במצדה, סמוך לבית הכנסת שם.
בניגוד לעבודת האל בישראל ולהיעדר העדויות על ליטורגיה בתקופת בית המקדש השני, במגילות ים המלח התגלו טקסטים ליטורגיים רבים אשר נועדו לעבודת האל בקרב חוג כת מדבר יהודה.
חלק מן הטקסטים הללו הוגדרו מבחינה קלנדרית, חלקם יועד לטקסים ספציפיים וטקסטים רבים לא הוגדרו במפורש.
על פי הטקסטים ממגילות ים המלח, נמצא שהתופעה הליטורגית של תפילות שנועדו לימים קבועים במהלך השנה הייתה חידוש בתולדות עבודת האל בישראל המיוחס לכת.
הממצא הקומראני של תפילות לזמנים קבועים מעיד בעיקרו על מנהגי עבודת האל בכת היחד.
מכתבי הכת מתברר כי לאחר שפרשה מהשתתפות בפולחן במקדש - בשל מחלוקות בענייני טהרת העבודה במקדש וטהרת הכוהנים ומחלוקת על לוח השנה שלפיו נקבעו חגי התורה ופולחנם - הנהיגה הכת תפילה קבועה שהייתה שקולה לעבודת הקרבנות.
עם זאת עיון בטקסטים של התפילות הקבועות מקומראן חושף מבנים ודפוסים של תפילות, תכנים ומטבעות לשון שדומים להם ניתן למצוא בתפילות ישראל המאוחרות.
תפילות ליום השבת מצויות הן בקובץ תפילות החודש (4Q503), הן בקובץ תפילות השבוע המכונה "דברי המאורות" (4Q504), וגם בקובץ "שירי עולת השבת".
תפילות אלו הן כולן דברי שבח ותהילה לאל.
עם זאת דברי השבח בכל מחזור ייחודיים לו ומותאמים לאופיו הכללי.
אין בידינו סידור כולל של הליטורגיה בקומראן ולכן גם איננו יודעים מה היה הסדר הליטורגי של כל התפילות בשבת.
מבחינת המוטיבים המופיעים בברכות לשבתות מודגשים מנוחת השבת, עונג השבת וגם בחירת ישראל מכל העמים לקיים את מנוחת השבת וקדושתה.
ישנם מוטיבים נוספים החוזרים בתפילות אלו והם מוטיב הכבוד ומוטיב התהילה.
שירי עולת השבת, הכוללים שירים לשלוש עשרה שבתות (רבעון של שנה בת 364 ימים, כמקובל בלוח השנה השמשי של כת היחד), השתמרו בעשרה עותקים: שמונה מתוכם התגלו במערה 4 בקומראן, עותק אחד נתגלה במערה 11 והעותק האחרון נתגלה ב"סוגר המגילות", סמוך לבית הכנסת במצדה.
הקדום שבהם הוא מן התקופה החשמונאית (בערך 50–75 לפסה"נ) והמאוחר שבהם הוא בערך מאמצע המאה הראשונה לסה"נ.
שירים אלו הם בעיקרם תהילות שמימיות, המתארות את שירת השבח לאל בשבתות בפי צבאות המלאכים המשרתים בהיכלות השמימיים.
הכינוי לשירים ותאריכי אמירתם מצוינים בכותרות הקטעים.
הכינוי שניתן לשירים אלו, שירי עולת השבת, והכינוי הכללי למלאכים המשוררים אותם: רומזים על ייעודם - ליטורגיה פולחנית, המקיימת את מצוות קרבן העולה ליום השבת בשירה (כעין שיר של יום).
שני המחקרים היסודיים ביותר על השירים הללו נערכו על ידי קרול ניוסום שההדירה את עשרת הקטעים ופרסמה גם תרגום שלהם לאנגלית.
מחזור התפילות כולו מחולק באופן סכמטי לשני חלקים אשר אליהם גם מתייחסים במחקר המאוחר יותר.
החלק הראשון מכונה "מחזור התהילות" והחלק השני מכונה "מחזור הברכות".
לשיטתה של ניוסום, המזמורים חוברו בצורת פירמידה ששיאה בשבת השביעית.
כל אחד מן המזמורים כולל נוסחאות פתיחה הכוללות תארוך ומתאימות לשלוש עשרה השבתות הראשונות של השנה.
הכותרות בראשי המזמורים מציינות שלוש עשרה שבתות מתוך 52 שבתות שיש סה"כ בלוח השנה של כת היחד.
בשל ממצאים אלו הסיקה ניוסום ששירי עולת השבת נאמרו רק ברבע הראשון של השנה.
יוהאן מאייר הציע ששירי עולת השבת נאמרו ארבע פעמים בשנה.
לשיטתו, כותרות המזמורים מציינות את מיקום השבת ביחס לרבעון הנוכחי.
בעקבות הצעתו של מאייר הוכיח חנן אשל שהשירים נאמרו לפחות פעמיים במהלך כל שנה וזאת לאור אזכורם של מספר חגים ממעגל השנה כולו במזמורים עצמם.
נועם מזרחי ערך ניתוח לשוני של שירי עולת השבת ובעקבותיו העלה הצעה לגבי אופן הביצוע של התפילות.
לשיטתו, הפרקטיקה הליטורגית מורכבת מדברי שבח שנושא החזן (נשיא הראש התורן) והחלק השני מתאר מענה של המקהלה (כלל קבוצת נשיאי הראש).
קבוצת מחקר בראשות נועם מזרחי ועודד רכבי בדקה את העורות עליהן נכתבו עותקי התפילות.
על פי ממצאיהם מדובר בעורות כבשים כשהמגילות מקומראן נכתבו על עורות מקבוצת כבשים אחת וזו של מצדה מקבוצה אחרת.
הדבר מעלה את האפשרות כי לא מדובר בעותק שהגיע למצדה מקומראן, וכי התפילות היו נפוצות בחוגים רחבים יותר מאלה שישבו בקומראן.
שירים במיץ עגבניות הוא האלבום ה-11 של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1990.
האלבום מורכב כולו משירים בעלי מילים ולחן הומוריסטים ומערכונים, ומהווה חריג ביצירתו של כספי: בפעם הראשונה שכספי עושה אלבום בו הדגש הוא על אווירת ה"כיף" וההומור שבו (כפי ששם האלבום מרמז, שמקורו בביטוי סלנג עברי נפוץ "שטויות במיץ עגבניות").
לצד השירים מופיעים מערכונים קצרים.
שיר הנושא הפותח את האלבום למילותיו של אהוד מנור, מסביר זאת היטב:
"יש יצירות רציניות / שמבקשות ריכוז מלא באוזניות / יש יצירות גאוניות / שחוללו מהפכות סגנוניות / שתרומתן בלתי נשכחת / ונצחיות להן מובטחת / אך לא נעים אותן לקחת / לעבודה או למקלחת."
אחד הדברים הנוספים שמייחדים את האלבום, הוא המחוות המוזיקליות לסגנונות שהשפיעו על מתי וישנם שירים שנכתבו במכוון בסגנון מסוים על מנת להעניק להם מחווה.
האלבום הוא מעין אוסף של שירי פולק-קאנטרי, למשל ההשפעות האיטלקיות ב'סטירת לחי', השאנסון הצרפתי בשיר הנושא, הפאנקי האמריקני ב'זוטול', הבלקניות ב'יאללה יאללה', השירים הרוסיים ב'זבר המצודדיב' וכמובן המבטא המרוקני הבולט במערכון 'מוריס והיונים'.
כספי גם בוחר לאזכר מספר שירים ישראליים ותיקים כמו אני מאמין (שחקי שחקי), 'פנינו אל השמש העולה' מי ימלל וחופים הם לפעמים.
האלבום כולל את אחד המערכונים המפורסמים ביותר של כספי - "מוריס והיונים" (שהמילים: "מכבסת, תולה"...
מתוכו נחקקו בקהל הישראלי), ששודר במקור כבר בשנת 1977 בתוכנית הרדיו הידועה של גל"צ "ציפורי לילה", של דורי בן-זאב.
המערכון הוא למעשה עיבוד של כספי לסיפור מהמחזה "קריזה" על פי יהושוע סובול.
כספי אף השתתף בכתיבת חלק מהמילים באלבום בעצמו באופן די נדיר יחסית לקריירה שלו.
באלבום השתתפו גני תמיר, שלמה בראבא, אייל גפן, יוסי חורי, יאיר ניצני, ודני רובס.
הנגן היחיד שההשתף בהקלטות הוא שמוליק בודגוב, שניגן גיטרה חשמלית ב'זוטול' וב'אינקויזיציה'.
בנוסף יציאת האלבום לוותה בתעלול יחצני יוצא דופן במהלכו הוסבר שכספי כביכול פורש מעולם המוזיקה ומתחיל להיכנס לעולם האגרוף.
למרות זאת המקרה לא סוקר לאחר הידיעה יוצאת הדופן, וגם למרות החבורות המופיעות על פרצופו של כספי בתצלום שעל עטיפת האלבום.
שירי נבון-ונציה (נולדה ב-20 באוקטובר 1967) היא פרופסור מן המניין במחלקה לביולוגיה מולקולרית ובפקולטה לרפואה ע"ש אדלסון של אוניברסיטת אריאל בשומרון.
מכהנת כראש המחלקה לביולוגיה מולקולרית.
חברה בוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה.
בשנת 1992 קיבלה תואר ראשון בביוטכנולוגיה והנדסת מזון מהטכניון.
בשנת 1994 קיבלה תואר שני בביולוגיה מולקולרית וביוטכנולוגיה ובשנת 1999 קיבלה תואר דוקטור בתחומים אלה, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1999 הקימה במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי את המעבדה לאפידמיולוגיה מולקולרית וחקר עמידות לאנטיביוטיקה, ועמדה בראשה עד 2011.
בשנת 2007 מונתה למרצה בכירה למיקרוביולוגיה קלינית ואימונולוגיה בהפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2012 הצטרפה לסגל האקדמי של אוניברסיטת אריאל בשומרון והיא עומדת בראש המעבדה לחקר חיידקים פתוגניים ועמידות לאנטיביוטיקה..
מנגנונים מולקולריים המעורבים בפתוגנזה של חיידקים.
חקר המנגנונים המולקולריים והבנת התפשטות של חיידקים עמידים לאנטיביוטיקות.
פיתוח מודלים חדשים בחיות לחקר מחלות זיהומיות.
פיתוח אנטיביוטיקות וגישות טיפוליות נגד מחלות חיידקיות.
תפקיד חיידקי המיקרוביום במצבי פאתוגנזה שונים.
באוגוסט 2020 מונתה לחברה בוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה.
נשואה לחיים ונציה ואם לשלושה ילדים.
שירי מרפסת הוא אלבום הבכורה של הקומיקאים רועי כפרי וטל טירנגל.
שירי האלבום הם לקט שירים קומיים מסבב ההופעות של הצמד, הקרוי באותו השם.
האלבום יצא לאור בפורמט הזרמת מדיה ותקליט 12 אינץ'.
את שם האלבום מסבירים כפרי וטירנגל בראיון לאתר מאקו: .
בדומה להופעותיהם וסגנונם הקומי של רועי כפרי וטל טירנגל, אלבום זה גם הוא מכיל שירים המשתמשים בקומדיה שחורה והומור נונסנס.
בשיר "מיידנק" למשל, הנקרא על שם מחנה הריכוז מיידנק, משולבים אלמנטים קומיים יחד עם תיאורי השואה והמלחמה.
דוגמה נוספת לכך ניתן לראות בשיר "כן ניגשתי לעידו", המתאר סיפור התאבדות של נער בשם עידו.
השיר "רומיאו" עוסק בהתאבדותה של יוליה, מנגד השניים שרים בעליזות "איזה כיף לי במרפסת".
האלבום מכיל בנוסף אזכורים לתרבות פופולרית, בשיר "באטמן" בו רועי כפרי וטל טירנגל עושים שיימינג על באטמן ובשיר "סוזן בואי" המתאר את התאהבותו של רועי כפרי בזמרת סוזן בויל.
באלבום נעשה שימוש במגוון רחב של כלים, הכוללים: תופים, כינורות, גיטרה אקוסטית, תופי בונגו, סקסופון, גיטרה בס וכלי נשיפה נוספים.
שמואל מוניץ עיתונאי במקור ראשון כתב "אתם מיוחדים, חבר'ה.
תמשיכו בדבר הזה שאתם עושים" כפרפרזה לאחת משורות השיר ("אל תפחד, אתה מיוחד, כמו כל אחד").
נטען כי האלבום מכיל בתוכו תוכן מיושן שאיבד מאלמנט ההפתעה שלו ולכן .
טרם יציאת האלבום לאור פורסמו לשירים "יש אנשים" ו-"כן ניגשתי לעידו" וידאו קליפים באתר יוטיוב.
הקליפ "כן ניגשתי לעידו" בוים על ידי וניה הימן.
בקליפ זה, רועי כפרי הלבוש בשמלה פרחונית ופאה, מגלם את דמות האם המבצעת עבודות בית שונות במהלך הסרטון.
במקביל, נראית דמות האב, המגולמת על ידי טל טירנגל, יושבת בבר ושרה בפניה לאם.
האב הלבוש בחליפה ועניבה שומר על ארשת פנים קודרת ורצינית, בניגוד מוחלט לאם שעליזה ושמחה תחילה, לקראת סוף השיר מבינה את הטרגדיה ופורצת בבכי ובסוף השיר חוזרת לחייך.
הקליפ צבר 1.4 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
הקליפ "יש אנשים" בוים, צולם ונערך על ידי רועי כפרי.
הקליפ פותח בסנאי שבאמצעות עריכת וידאו שפתיו מוצגות כזזות, השר את מילות השיר.
בהמשך מוצג בחור בעל זקן ירוק הלובש חצאית טוטו ורוכב על גלגיליות.
הקליפ צבר 400 אלף צפיות באתר יוטיוב.
כל הקרדיטים על השירים אחת עד שלוש עשרה מופיעים בדף הקרדיטים באלבום ובעמוד היוטיוב של ההרכב.
רועי כפרי: שירה, גיטרה אקוסטית, לחן, הפקה
ניר קלמן: סקסופון, כלי נשיפה (5, 11)
גיא ברנפלד: גיטרה בס (10)
עדי כפרי: עיצוב דף מילים
מאור ענבה ויואב מגריזו: ייצור תקליט
לכבוד חנוכה נכתבו שירים ופיוטים רבים.
מלבד פיוטי החג, שנכתבו לאורך הדורות, כתבו יוצרי הזמר העברי שירים רבים לחג החנוכה, בעיקר שירי ילדים או שירים היתוליים, והוא החג היהודי עם מספר השירים הגבוה ביותר.
ברכות לפני הדלקת נרות חנוכה
את אחת המנגינות הפופולריות לברכת הנרות הלחינו ישראל גולדפרב, ואחיו שמואל אליעזר גולדפרב בתחילת המאה ה-20.
הנרות הללו נאמר לאחר הדלקת הנרות, התפילה תוקנה כנראה בתקופת הגאונים, ומופיעה לראשונה במסכת סופרים.
לדעת הרב אברהם אבלי בספרו מגן אברהם כתב שיש לומר תפילה זו, מיד לאחר שהדליק את הנר הראשון, ובספר משנה ברורה הוסיף לבאר מאחר שהנר הראשון הוא הנר העיקר אינו נחשב הפסק בין הברכה לשאר המצוות, וימשיך לאומרו תוך כדי שמדליק שאר הנרות.
על הניסים תוספת לתפילת העמידה וברכת המזון התפילה כוללת אזכור של הנסים שנעשו בימי הודאה אלו, ולפי נוסחים מסוימים גם בקשה לנסים בעת הזאת.
מלבד חנוכה תפילה זאת נאמרת גם בחג הפורים.
חלק מהפיוטים נאמרים לאחר הדלקת נרות חנוכה, ואחרים נועדו לתפילות ימי חנוכה השונים או שבת חנוכה.
הפיוט המפורסם ביותר בחנוכה הוא: "מעוז צור" מקור הפיוט הוא באשכנז בימי הביניים.
אבני יקר פיוט של רבי אברהם אבן עזרא המקובל בעיקר ביהדות תימן
אכלו משמנים פיוט אשכנזי שירת הפיוט נפוצה בעיקר בקרב יוצאי יהדות גרמניה, ומספר חצרות חסידיות.
אעדיף כל שמונה פיוט של הפייטן אלעזר בירבי קליר.
אשר יצר אור פיוט של רבי אפרים מרגנסבורג
יה הצל יונה זהות מחברו לא ידועה
יחד באורך פיוט שחיבר רבי יהודה הלוי.
שני זיתים פיוט של ר' שלמה אבן גבירול.
בתקופה הקדומה, כמעט לא עסקו הפיוטים בסיפור ההיסטורי של נסי חנוכה, והם התמקדו בחנוכת המשכן (קריאת התורה לחנוכה), בהלכות חנוכה, או השתמשו בנר ובאור כסמלים והפכו אותם לתיאורים ובקשות כלליים לגאולה.
החל מהמאה ה-10, החלו פייטנים לכתוב פיוטים המספרים בפירוט את מאורעות חנוכה, בעיקר על פי מגילת אנטיוכוס, שנפוצה בתקופה זו.
עם זאת, לצד הפיוטים ההיסטוריים, המשיכו להכתב גם פיוטים שעיקרם שבח והודיה לה' על הישועה, ללא פירוט, כמו בפיוט אבני יקר.
כן המשיכו להיכתב גם פיוטים העוסקים בחנוכה כסמל לגאולה, באמצעות שימוש במוטיבים של אור והמנורה, כמו למשל בפיוטים יחד באורך ושני זיתים.
סוג נוסף בפיוטי חנוכה, גם בתקופות קדומות וגם בתקופות מאוחרות, הוא פיוטים המזכירים את חנוכה כחלק מרשימת מאורעות היסטוריים שאירעו לעם ישראל, לדוגמה, רשימות של "שבע חנוכות" שהיו מאז ומעולם, או רשימה של ארבע המלכויות והודיה לה' על כלל הגאולות מהמלכויות, כמו בפיוט מעוז צור.
לחנוכה קיימים מעל ל-100 שירים.
שירי חנוכה שנכתבו על ידי לוין קיפניס
שימו שמן (במקור ביידיש תורגם על ידי לוין קיפניס)
שירי חנוכה שנכתבו על ידי נעמי שמר
שבחי מעוז (מבוסס על הפיוט "מעוז צור")
לחג פסח נכתבו שירים ופיוטים רבים.
לפסח נכתבו שירי ילדים רבים: "שמחה רבה אביב הגיע פסח בא" מאת בלהה יפה, "פסח כאן" ו"ארבעה אחים" מאת נעמי שמר, "משה בתיבה" מאת קדיש סילמן, "איך יודעים שבא אביב" מאת בתיה בן-דור, "שלח נא את עמי" מאת אפרים דרור, "פרעה בפיג'מה" מאת רבי אלתר ועוד רבים אחרים.
בין השירים לפני ארוחת ליל הסדר:
קדש ורחץ: תוכן עניינים של טקס הסדר, המונה את 15 חלקי הסדר.
קידוש: הקידוש מושר בלחן מיוחד המשמש רק שלוש רגלים.
מה נשתנה: ארבע שאלות הנשאלות באופן מסורתי על ידי הילדים הקטנים.
עבדים היינו: אמרת חז"ל "עבדים היינו לפרעה במצרים, עתה בני חורין", השיר מוכר בלחנו של שלום פוסטולסקי.
הא לחמא עניא: פסקה הכוללת הקבלה בין המצות שעל השולחן לבין "לחם העוני" שאכלו בני ישראל בצאתם ממצרים, הזמנת כל הרעבים לבוא ולהצטרף לסעודה, ותפילה לגאולה.
והיא שעמדה: בכל דור ודור מנסים להשמיד את היהודים, אבל ה' מציל אותנו.
דיינו: הסיבות הרבות שבגללן צריך עם ישראל להודות "למקום".
"מה נשתנה" ("ארבע השאלות") הן ארבע השאלות המושמעות בסדר פסח על ידי הילדים הקטנים.
השאלות נשאלות במסגרת ההגדה, לאחר "יחץ", בשלב "מגיד".
"דיינו" הוא פיוט הכלול בנוסח ההגדה, ומקובל לשיר אותו במנגינה.
משמעות המילה עצמה היא בעצם "זה היה מספיק לנו".
"די" במובן של "מספיק" והסיומת "ינו" במובן של "שלנו".
השיר מספר על סדרה של מתנות שהעניק אלוהים לבני ישראל (כגון תורה ושבת), והכריזה שכל אחת מהן לבדה הייתה מתנה מספיקה מהאל, הפיוט הוא בן 15 שורות, המספרים על כל התערבות אלוהית בסיפור יציאת מצרים.
במנגינה הנפוצה שרים מדי כמה שורות את המילים "די דיינו, די דיינו" בתור פזמון.
והיא שעמדה הוא קטע מההגדה המספר שההבטחה של ה' שישמור עלינו היא עמדה לנו ועזרה לנו לשרוד את הגלות, השיר מוכר בביצוע של חב"ד, בביצוע שמח ועממי, ובביצוע של יעקב שוואקי ויונתן רזאל.
שירים לאחר הסעודה - נרצה
הקטעים הבאים מושרים ב"נרצה" האחרון מבין 15 חלקי הסדר, המוקדש כמעט אך ורק לשירה.
"לשנה הבאה בירושלים", הפיוט מבטא את הכמיהה של היהודים לשוב אל ירושלים, בישראל החלו רבים לשיר: "לשנה הבאה בירושלים הבנויה".
קטע זה משמש כסיום סדר פסח.
השיר כנראה בהשראת תהילים עד, טז ("לְךָ יוֹם אַף לְךָ לָיְלָה") ומקטע מדרשי (בראשית רבה ו, ב) המרחיב את המילים הללו.
המחבר ותאריך החיבור אינם ידועים, הוא הושר במקור כל השנה בסעודות, הוא לא היה חלק מהסדר במאה ה-11 אך הגיע להיות חלק מהסדר בתקופת רבי מאיר מרוטנבורג במאה ה-13.
"אדיר הוא": פיוט המספר על מידותיו של האל לפי סדר האלפבית העברי, המביע תקווה שאלוהים יבנה מחדש את בית המקדש במהירות.
רוב מעלותיו של אלוהים הן שמות תואר (למשל, קדוש הוא); עם זאת, כמה הם שמות עצם (לדוגמה, אדון הוא).
המנגינה המסורתית היא שמחה, מז'ורית.
לשיר זה הולחנו מנגינות נוספות.
"אחד מי יודע": החל מאחת ועד שלוש עשרה, כל בית מתאר מושג דתי או עולמי אחר הקשור במספרו.
לדוגמה, הבית החמישי עוסק בחמשה חומשי תורה ואילו הבית התשיעי מתאר את תשעת חודשי ההריון.
לאחר שירה של כל בית חדש, חוזרים על הבתים הקודמים בסדר יורד בחזרה לאחד.
לא ידוע מיהו מחבר השיר.
"חד גדיא" (גדי אחד) הוא שיר ארמי המתאר את האכילה של כל ישות על ידי האחר, מגדי, דרך חתול, כלב, מקל, אש, מים, שור, שוחט, ומלאך המוות, עד אלוהים.
רבים חושבים שהוא מספר באופן מטפורי את ההיסטוריה של היהודים מתחילתם ועד לתקופת המשיח העתידית.
לא ידוע מתי השיר התחבר ועל ידי מי, לשיר נכתבו גרסאות כיסוי רבות.
במספר קהילות נהוג להגיד פיוטים אשר לא התפשטו בכלל ישראל.
בני עדות המזרח נוהגים לשיר את הפיוט אמונים ערכו שבח העוסק בקורבן פסח.
בקהילות רבות נהוג לשיר את ובכן ויהי בחצי הלילה חלקם גם בבוקר חג הפסח, הפיוט עוסק בניסים שנעשו לעם ישראל ביציאת מצרים, הפיוט חובר על ידי יניי.
ריה"ל כתב פיוט בשם ידידי השכחת אותו יש נוהגים לשיר בשביעי של פסח, בעיקר בני עיר וארם צובא.
רבי יוסף טוב עלם כתב את הפיוט אבוא בחיל להתיצבה העוסק בהלכות פסח בצורת שיר.
יש נוהגים לשיר את הפיוט ובכן ואמרתם זבח פסח מאת הקליר, בחוץ לארץ ישראל יש נוגגים לשיר אותו בלילה השני של פסח.
ליל שמורים אותו אל חצה הוא מערבית לפסח שהתקבלה במספר קהילות.
ריה"ל חיבר פיוט בשם יום ליבשה המיועד לשביעי של פסח, הפיוט עוסק בניסי קריעת ים סוף.
"שירי משוררים לילדים" הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת הישראלית אילנית, ואלבום הילדים החמישי שלה.
הוא יצא בשנת 1974 תחת חברת התקליטים הד ארצי בקטלוג 99661 על גבי אריך-נגן.
כל רצועות האלבום הן שירים שנכתבו על ידי משוררים יהודים וישראלים בלבד, דוגמת לאה גולדברג ובצלאל אלוני.
"שירי רחל" הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין.
האלבום יצא באותה השנה בה יצא האלבום מות הפרפר שזכה להצלחה מסחרית.
את האלבום שירי רחל הקליטה אלברשטיין לצד הזמר והמלחין דני גרנות לכבוד מופע משותף שהעלו השניים והוקדש לשירי רחל המשוררת.
במסגרת האלבום, הקליטו אלברשטיין וגרנות שירים ידועים כדוגמת "רק על עצמי", "בגני נטעתיך", "עקרה", "אני" ו"זמר נוגה".
במקביל להוצאת האלבום, עלה בתחילת דצמבר 1968, מופע של שירי רחל, שהגיע במרץ 1969 ל-100 הופעות.
המופע הועלה בתיאטרון צוותא, בהפקת מרים עציוני ובבימויה של עדנה שביט.
ליקוט השירים וכתיבת הטקסט: אורי מילשטיין.
השתתפו בו כזמרים, חוה אלברשטיין ודני גרנות.
כשחקנים המקריאים את שירי ומכתבי רחל השתתפו דודו טופז (בהמשך הוחלף על ידי צדי צרפתי) וטוני זילברמן (זך).
עטיפת האלבום מבוססת על כרזת המופע שעוצבה על ידי דן ריזינגר.
מילות כל השירים הם של רחל המשוררת.
"שירים לאוהבים" הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמר הישראלי בני אל.
את האלבום הוציאה בשנת 1999 לאור חברת התקליטים האחים ראובני על גבי תקליטור.
כולל שירים של היוצרים אהוד מנור, נתן יונתן, נחום היימן, דודו ברק, רחל שפירא, איזי מן, ועידית חכמוביץ.
זהו האלבום הראשון שסימן את דעיכת קריירתו של הזמר.
"שירי עם ביידיש" הוא אלבום האולפן השני של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין, ויצירתה המשותפת היחידה עם מייק בורשטיין.
את האלבום הוציאה בשנת 1967 לאור חברת התקליטים CBS ישראל, והוא ממשיך את קו שירי היידיש של אלבומה הראשון של אלברשטיין, "האבן מיר א ניגונדל".
"שירי עם ביידיש" מונה 12 רצועות, ואורכו עומד על 35 דקות ו-45 שניות.
"ווער דער ערשטער וועט לאכן" ("מי יצחק ראשון") מבטא נחישות להחזיק באופטימיות ובהומור, גם במצבים קשים ועגומים.
הגיבור מוכן לעשות הכול כדי להצחיק את חברו, גם אם הדברים נוגעים לנושאים עצובים ולחוויות אישיות מכאיבות.
הרצועה השנייה היא "דער פידלער" ("הכנר").
הרצועות השלישית והרביעית הן "אברהמלע און יאסעלע" ו"היי ציגעלעך" בהתאמה.
"חנהלע און נחומל" ("חנ'לה ונחומ'לה") מציג דיאלוג בין שתי הדמויות, שבו כל אחת מביעה את אהבתה לצד חששות שונים מהעתיד המשותף שלהן.
נחומ'לה מציע את אהבתו ומבטיח לכלכל אותה בעבודתו, אך חנהל'ה ממאנת מחשש לעוני וחוסר יציבות, ובסופו של דבר בוחרת לסיים את הקשר ביניהם.
"מארגאריטקעלעך" ("מרגניות") מתאר מפגש בין חוה לצעיר ביער, בו היא נמשכת אליו למרות החששות, והשניים חווים רגעים אינטימיים שמעוררים בה רגשות ביישנות ומסתורין.
הרצועה השביעית היא "דאס אלטע פארפאלק" ("הישן החסר").
"אברהמל דער מארוויכער" מתאר את חייו הקשים של אברהם, אדם עני שנגרר ל מתוך מצוקה, אך רואה בעצמו אדם עם לב טוב.
בסיום הוא מבקש הכרה בכך, מתוך אמונה שנסיבות שונות היו מובילות אותו לדרך טובה.
"אכציק ער און זיבעציק זי" ("שמונים הוא ושבעים היא") מציג בחום זוגיות ארוכת השנים, המלאה בהרמוניה, אהבה וכבוד הדדי.
על אף גילם המופלג, הם ממשיכים לקרוא זה לזה בחיבה ומזכירים איך שמחה פשוטה ממשיכה לאחד ביניהם.
עוסק בפער הבלתי ניתן לגישור בין הדובר לאהובתו מלכ'לה, אשר נשארה רחוקה ולא מושגת עבורו.
ציפור מזמרת מנסה לעודד אותו ללכת אליה, אך הוא מבהיר שים שחור מפריד ביניהם, סמלי למכשול עמוק ולא פתיר.
השיר מסתיים בתחושת החמצה וכאב, כשהציפור עפה לדרכה.
"אונטער א קליין בוימעלע" ("מתחת לעץ הירוק") מספר על שני נערים היושבים תחת עץ קטן ומדברים על אהבתם למישהי מיוחדת.