tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2015, שני שירים הצליחו להעפיל לפסגה למשך הזמן הרב ביותר: השיר Worth It של להקת הבנות פיפת' הרמוני שמארחות את הראפר קיד אינק, והשיר "Adventure Of A Lifetime", של להקת קולדפליי.
שירים אלו שהו 6 שבועות במקום הראשון כל אחד.
האמנים שהעפילו לראש המצעד למשך הזמן המרבי לשנת 2015 הם: קולדפליי, פיפת' הרמוני, קיד אינק וצ'ארלי פות'.
אמנים אלו שהו בפסגה במשך 6 שבועות כל אחד.
הזמרים ג'ייסון דירולו וצ'ארלי פות', הזמרת ג'ס גלין, והדי ג'יי דייוויד גטה, הם האמנים היחידים שהצליחו להביא לצמרת המצעד יותר משיר אחד (שני שירים כל אחד).
כמו בשנה שקדמה לה, גם ב-2015 אמנים רבים העפילו לצמרת המצעד בפעם הראשונה (16 במספר).
האמנים הם: מארק רונסון, פול מקרטני, אלי גולדינג, CHIC, ניל רודג'רס (שהתארח בשיר Get Lucky, השיר המושמע ביותר בשנת 2013), וויז קאליפה, צ'ארלי פות', פיפת' הרמוני, קיד אינק, פליקס ין, ג'סמין תומפסון, אווה סימונס, קונשנס, דה וויקנד, דיסיפלס והזמרת מייגן טריינור.
לפי מדיה פורסט עשרת השירים הלועזיים המושמעים ביותר בישראל בשנת 2015 היו:
"Uptown Funk" - מארק רונסון מארח את ברונו מארס
"Want To Want Me" - ג'ייסון דירולו
"Worth It" - פיפת' הרמוני ביחד עם קיד אינק
"FourFiveSeconds" - ריהאנה מארחת את קניה וסט ופול מקרטני
"Lean On" - מייג'ור לייזר ודי ג'יי סנייק מארחים את מו
"How Deep Is Your Love" - קלווין האריס ודיסיפלס
בכך הייתה LP לאמן ששהה במשך מספר השבועות הרב ביותר במקום הראשון בשנת 2016.
הזמרת אדל, הראפר שון פול והרכב הדאנס קלין בנדיט הם האמנים היחידים שהעפילו לראש המצעד עם יותר משיר אחד (2 שירים כל אחד).
בשנת 2016, הצליחו לא פחות מ-14 אמנים להכניס שירים לראש המצעד בפעם הראשונה: ג'סטין ביבר, וילי ויליאם, מייק פוזנר, צמד המפיקים סי בי, להקת DNCE, גנאש, אוליביה או'בראיין, דאוררו, אלביס קרספו, LP, דה פאראקיט, אן-מארי, הזמר סטיבי וונדר ואריאנה גרנדה.
לפי מדיה פורסט עשרת השירים הלועזיים המושמעים ביותר בישראל בשנת 2016 היו:
"Cheap Thrills" - סיה ביחד עם שון פול
"Stressed Out" - טוונטי וואן פיילוטס
"Save me" - דה פאראקיט
"7 Years" - לוקאס גרהאם
השיר "Shape of You" של הזמר אד שירן שובר את כל השיאים כאשר שהה 14 שבועות רצופים בצמרת המצעד.
"Shape of You" הוא גם השיר שצעד במצעד במספר השבועות הרב ביותר (38), בכך שבר גם שיא זה שהוחזק על ידי "Need You Now" של להקת ליידי אנטבלום מאז 2010. באופן לא מפתיע, מתברג השיר לצמרת מצעד ההשמעות השנתי עם 2,884 השמעות ברדיו הישראלי לשנת 2017.
עם הישג חסר תקדים זה, "Shape of You" מזכה את מבצעו בתואר האמן ששהה במקום הראשון במשך הזמן הרב ביותר בשנה זו.
ב 2017, לראשונה, אף אמן לא הצליח להכניס יותר משיר אחד לצמרת המצעד.
גם בשנה זו, במרבית המקומות הראשונים ישנם אמנים חדשים שזו להם הפעם הראשונה בפסגת המצעד.
האמנים האלו הם: לואיס פונסי, דדי יאנקי, די ג'יי חאלד, ברייסון טילר, הראפר ביג שון, דואה ליפה, טיילור סוויפט, הזמר רוד סטיוארט, סופר סאקו, האייקו, יוצאת להקת הבנות פיפת' הרמוני קמילה קביו, והראפר יאנג ת'אג.
לפי נתוני מדיה פורסט, עשרת השירים הלועזיים המושמעים ביותר בישראל בשנת 2017 היו:
"Despacito" - לואיס פונסי יחד עם דדי יאנקי וג'סטין ביבר
"I feel It Coming" - דה וויקנד עם דאפט פאנק
"Rockabye" - קלין בנדיט יחד עם אן-מארי ושון פול
"Swalla" - ג'ייסון דירולו עם ניקי מינאז'
"24K Magic" - ברונו מארס
"Feels" - קלווין האריס מארח את פארל ויליאמס, קייטי פרי וביג שון
חאלד מארח את ריהאנה וברייסון טילר
"Chantaje" - שאקירה יחד עם מאלומה
השיר "Promises" של המפיק קלווין האריס וסם סמית' הוא השיר ששהה בראש המצעד במשך הזמן הרב ביותר (8 שבועות).
האריס הוא גם האמן שכל שיריו כיכבו יחד בפסגת המצעד יותר מכל אמן אחר
בשנת 2018 מספר אמנים העפילו לראש המצעד יותר מפעם אחת: המפיק הסקוטי קלווין האריס הצליח להעפיל לצמרת המצעד עם שני שירים, וההרכב הבריטי קלין בנדיט עם שלושה שירים, אך מי שגוברת עליהם היא הראפרית האמריקאית קארדי בי שמופיעה בלא פחות מארבעה שירים שונים במקום הראשון.
השיר Havana של הזמרת האמריקאית קמילה קביו שוהה במצעד במשך 41 שבועות (מתוכם 28 שבועות בשנת 2018).
בכך שוברת קביו את השיא שהושג בשנה הקודמת על ידי השיר Shape of You של הזמר אד שירן.
בכך, Havana הופך לשיר היחיד עד כה שצעד במצעד יותר מ-40 שבועות.
בשנת 2018, 17 אמנים חדשים העפילו לראשונה לראש מצעד ההשמעות: ג'וליה מייקלס, קארדי בי, בטה למה, המפיק האמריקאי מרשמלו, באד באני, ג'יי באלווין, שאנגאי, דמי לובאטו, דיפלו ולאבירינת' (שניהם כחלק מפרויקט LSD), הראפר הקנדי דרייק, המפיק הצרפתי די ג'יי סנייק, סלינה גומז, אוזונה, ליזו, מרינה והיהלומים וההרכב האוקראיני קאזקה.
הדואט "Señorita" של שון מנדס וקמילה קביו שהה 13 שבועות לא רצופים בצמרת המצעד.
עם הישג זה, מנדס וקביו הם האמנים ששהו בראש המצעד בזמן הרב ביותר.
בשנת 2019, כמו ב-2017, אף אמן לא הצליח להביא יותר משיר אחד אל ראש המצעד.
ערך זה עוסק במצעדי השירים העבריים השבועיים של מדיה פורסט שנערכו משנת 2009 ועד שנת 2019.
במצעדים משוקללים נתוני ההשמעה של סינגלים ישראלים בתחנות הרדיו בישראל.
תוצאות המצעד מתפרסמות מדי יום ראשון באתר האינטרנט של מדיה פורסט, ונאספו החל מ-2009.
השירים שהגיעו למקום הראשון במצעד
♪  – השיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל באותה השנה
האמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים שהגיעו למקום הראשון בעשור.
האמנים בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד בעשור.
השירים שצעדו בזמן הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד בעשור.
השיר "אישה מהשמיים" של הזמר גלעד שגב, אשר דורג במקום הראשון במצעד במשך 8 שבועות לא רצופים, היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2009.
הזמר גלעד שגב היה האמן שכל שיריו כיכבו ביחד במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2009 (11 שבועות).
במהלך 2009 הזמר אביתר בנאי והזמרת שרית חדד הצליחו להכניס את מרב השירים למקום הראשון במצעד (3 שירים כל אחד).
השיר "מחוזקים לעולם" של הזמר אברהם טל, אשר דורג במקום הראשון במצעד במשך 10 שבועות לא רצופים, היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2010.
במהלך 2010 הזמר דודו אהרון הצליח להכניס את מרב השירים למקום הראשון במצעד (3 שירים).
במהלך שנת 2010 הצליחו 14 אמני סולו/הרכבים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים.
האמנים הללו הם: שלומי שבת, יהודה פוליקר, הדג נחש, ליהי עטר, דודו אהרון, עידן יניב, שני יצהרי, אברהם טל, אתניקס, דנה לפידות, ישי לוי, ירדנה ארזי, אבי בן אבו, אתי ביטון.
השירים "אלייך" (של הזמר עידן עמדי), "בזכותך" (של הזמר יוסי אזולאי), "קורא לך" (של הזמר דור דניאל), ו"חנה'לה התבלבלה" (של הזמר גלעד שגב), אשר דורגו כולם במקום הראשון במצעד במשך 5 שבועות לא רצופים, היו לארבעת השירים שכיכבו במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2011.
הראפר הישראלי סאבלימינל היה האמן שכל שיריו כיכבו ביחד במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2011 (8 שבועות).
כמו כן סאבלימינל היה גם האמן שהצליח להכניס את מרב השירים למקום הראשון במצעד במהלך 2011 - מתוך ארבעת השירים שלו שהגיעו למקום הראשון במהלך שנת 2011, את השיר "יש לנו אהבה" ביצע כאמן סולו בעוד שאת השירים "מאו...הב", "הכל מלמעלה", ו"זה קורה!" ביצע בשיתוף עם אמנים שונים נוספים.
במהלך שנת 2011 הצליחו 9 אמני סולו/הרכבים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים.
האמנים הללו הם: סיוון, אהוד בנאי, אודי דוידי, מטבוחה פרוג'קט, לירן אביב, אדיר גץ, עידן עמדי, יוסי אזולאי, שרון ליפשיץ.
השיר "אולי הלילה" של הזמר משה פרץ, אשר דורג במקום הראשון במצעד במשך 6 שבועות לא רצופים, היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2012.
הזמר אייל גולן והזמר משה פרץ היו האמנים שכל שיריהם ביחד כיכבו ביחד במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2012 (7 שבועות כל אחד).
הזמר אייל גולן והזמר שלמה ארצי הצליחו להכניס את מרב השירים למקום הראשון במצעד של שנת 2012 (3 שירים כל אחד).
במהלך שנת 2012 הצליחו 8 אמני סולו/הרכבים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים.
האמנים הללו הם: Josh, שיר לוי, אביהו שבת, מירי מסיקה, שירי מימון, נתן גושן, קטלין רייטר, קרן פלס.
שירו של הזמר שלומי שבת "הלב", היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד השבועי ב-2013. עם כ-1800 השמעות, זהו השיר הישראלי המושמע ביותר לשנה זו.
הזמר אייל גולן היה הזמר שהצליח להביא את מרב השירים למקום הראשון (4 שירים).
שירים אלו כיכבו בסה"כ 10 שבועות בראש המצעד שהם מספר שבועות מרבי לאמן ישראלי ב-2013.
במהלך 2013 הצליחו 7 אמנים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד השבועי כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים.
האמנים הללו הם: יובל דיין, רגב הוד, שלמה גרוניך, רוני דלומי, זהבה בן, סגיב כהן והזמר פבלו רוזנברג.
שירם של אביב גפן ומתי כספי "מסתובב", היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד השבועי ב-2014. שיר זה שבר שיא בכך שהצליח להעפיל לצמרת המצעד במשך תשעה שבועות באופן רצוף.
"מסתובב" הוא גם השיר הישראלי המושמע ביותר לשנת 2014.
הזמר אביב גפן היה הזמר היחיד שהצליח להביא את מרב השירים למקום הראשון (2 שירים).
שירים אלו כיכבו בסך הכל 13 שבועות בראש המצעד שהם מספר שבועות מרבי לאמן ישראלי ב-2014.
שירם של משה פרץ ועומר אדם "היא רק רוצה לרקוד", היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד השבועי ב-2015. השיר כיכב בסה"כ 6 שבועות בראש המצעד.
בשנת 2015 הצליחו 7 הרכבים/אמני סולו להביא שני שירים שונים למקום הראשון במצעד השבועי.
במהלך 2015 הצליחו 8 אמנים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד השבועי כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים.
האמנים הללו הם: שמעון בוסקילה, גלעד ויטל, נדב גדג', גיא ויהל, אליעד נחום, מאור אדרי, אתי ביטון, מגי אזרזר.
שירם של סאבלימינל ועדן גבאי "שרוטים", היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד השבועי ב-2016. השיר כיכב בסה"כ 6 שבועות בראש המצעד.
הזמר אליעד נחום היה הזמר שהצליח להביא את מרב השירים למקום הראשון (3 שירים).
שירים אלו כיכבו בסה"כ 10 שבועות בראש המצעד שהם מספר שבועות מרבי לאמן ישראלי ב-2016.
במהלך 2016 הצליחו 9 אמנים/הרכבים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד השבועי כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים.
האמנים הללו הם: התעויוט, חנן בן ארי, סטטיק ובן-אל תבורי, אביאור מלסה, האולטראס, איתי לוי, אילון מתנה, התקווה 6, חזי שקד.
שירו של הזמר אייל גולן "תבואי היום", היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד השבועי ב-2017.
אליעד נחום וסטטיק ובן-אל תבורי הצליחו כל אחד להביא את מרב השירים למקום הראשון ב-2017 (3 שירים כל אחד).
השיר "Toy" של הזמרת נטע ברזילי, אשר דורג במקום הראשון במצעד במשך 7 שבועות לא רצופים, היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2018. סטטיק ובן-אל תבורי היו לאמנים היחידים שהביאו בשנה זו שלושה שירים שכבשו את צמרת המצעד; "נמסטה", "קאוואי" ו-"גומיגם".
השיר "יאסו" של סטטיק ובן-אל תבורי, עדן בן זקן וסטפן לגר, אשר דורג במקום הראשון במצעד במשך 8 שבועות לא רצופים, היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון של שנת 2019.
סטטיק ובן-אל תבורי ונטע ברזילי הצליחו כל אחד בנפרד להביא את מרב השירים למקום הראשון ב-2019 (3 שירים לכל אחד).
המצעד הירוק היה מצעד מאורגן על ידי שלטונות מרוקו, בנובמבר 1975, של מאות אלפי נתינים מרוקאים אל חבל סהרה הספרדית, במטרה להפעיל לחץ לצירוף החבל אל ממלכת מרוקו.
במצעד השתתפו כ-350,000 צועדים (לפי מקורות אחרים היו יותר מחצי מיליון צועדים) בליווי של כעשרים אלף חיילים מרוקאים.
המצעד היה ביטוי לתביעת מרוקו לריבונות על החבל.
המלך המרוקאי חסן יזם את "המצעד הירוק" לאחר שמשלחת האו"ם דיווחה כי רוב הסהראווים רוצים עצמאות והמליצו על הגדרה עצמית לאזור.
הצועדים, שהוסעו למקום באמצעות רכבות, מטוסים ואוניות, הניפו ספרי הקוראן ודגלים אסלאמים ירוקים מכאן נוצר השם "המצעד הירוק".
פרנסיסקו פרנקו, שליט ספרד, היה חולה מאוד ושלטונות ספרד, שחששו ממלחמה עם מרוקו העדיפו לסגת ולא לתקוף את ההמונים.
האזור אמור היה להיות מנוהל במשותף על ידי מרוקו ומאוריטניה.
בתחילת 1976 עזבו הכוחות הספרדים האחרונים, והשאירו את מרוקו להיאבק עם קבוצת גרילה בשם החזית העממית לשחרור פוליסאריו, שנתמכה באופן פעיל על ידי אלג'יריה ובהמשך על ידי לוב.
מפלגת "המצע האזרחי" היא מפלגה רוסית ליברלית-שמרנית שהוקמה ב-4 ביוני 2012 על ידי המיליארדר מיכאיל פרוכורוב.
כיום עומד בראשה ריפעת שייחוטדינוב.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-2013 וב-2014 המפלגה הגיעה למקום הראשון ברשימת המפלגות הלא פרלמנטריות.
למפלגה נציגים ב-25 מחוזות ולה 73 חברי פרלמנט מחוזיים בגופי החקיקה של השלטון המקומי.
נציג המפלגה הבולט בשלטון המקומי הוא ראש העיר יקטרינבורג יבגני רויזמן.
מיכאיל פרוכורוב שהצליח לזכות לתמיכת 5,7 מיליון איש בבחירות לנשיאות רוסיה 2012 (7,98% ובמקום השלישי) הכריז במרץ 2012 על הקמת מפלגה פוליטית.
ביוני 2012 המפלגה קיבלה את השם מפלגת "המצע האזרחי".
המפלגה צמחה והפכה לאחת המפלגות הפופולריות במדינה, כשהיא מצליחה להריץ מועמדים לראשות ערים ברחבי המדינה בבחירות לשלטון המקומי.
לאחר סיפוח חצי האי קרים (2014) פרוכורוב עזב את המפלגה וליושב ראש הוועדה הפוליטית של המפלגה נבחר ריפעת שייחוטדינוב.
ליושבת ראש הוועדה האזרחית הפדרלית במפלגה נבחרה אירינה פרוכורובה, כאשר מיכאיל פרוכורוב נשאר חבר המפלגה אך לא הריץ עצמו לראשות המפלגה.
במרץ 2015 המפלגה ספגה ביקורת רבה על כך שחבר המפלגה המוזיקאי אנדריי מקרביץ' הביע תמיכתו במהפכה האוקראינית "יברומאידן".
I - כנס הייסוד (נערך במוסקבה, 7 ביולי 2012) במהלכו אושרו מוסדות הניהול של המפלגה, המצע ותקנון המפלגה וההחלטה על הקמת סניפים אזוריים.
II - (נערך במוסקבה, 28 באוקטובר 2012) מצע ותקנון המפלגה אושררו בעריכה מחודשת.
נבחרו חברי הוועדה הפוליטית של המפלגה.
מיכאיל פרוכורוב נבחר ליושב ראש הוועדה הפוליטית.
פורום המפלגה לקראת ההכנות לבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-8 בספטמבר 2013.
III - (מוסקבה, 21 באוקטובר 2013) אושרו שינויים במצע ותקנון המפלגה.
חודש הרכב הוועדה הפוליטית ואושר סמל חדש למפלגה.
פורום המפלגה לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב-13 בספטמבר 2014. במהלך הפורום נבחר מנהיג חדשה למפלגה, במקום פרוכורוב, מונה ריפעת שייחוטדינוב ליו"ר הוועדה הפוליטית.
בדצמבר 2014 נערך פורום נוסף ובמסגרתו המפלגה החלה בהכנות לקראת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2016.
IV - (מוסקבה, 17 באפריל 2015) נבחר מחדש הרכב הוועדה הפוליטית.
הוחלט על הקמת 10 סניפים אזוריים חדשים והקמת קבוצת עבודה להכנת שינויים במצע המפלגה.
V - (מוסקבה, 22 ביוני 2015) הוצגו מועמדים חדשים לתפקידי מושלי מחוזות סמולנסק ולנינגרד.
החלו ההכנות לבחירות המחוזיות ב-13 בספטמבר 2015.
VI - (מוסקבה, 7 באפריל 2016) הוצג מצע המפלגה החדש, כהכנות לקראת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2016 בספטמבר 2016.
VII - (מוסקבה, 2 ביולי 2016) הוצגו רשימה של 268 איש ו-62 מועמדים עבור הבחירות במחוזות הבחירה כחלק מהבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2016.
גוף השלטון העיקרי במפלגה הוא כנס המפלגה ובמסגרתו נידונים שינויים במצע ובתקנון המפלגה ובו נבחרים חברי הוועדה פוליטית של המפלגה והרצת מועמדים לתפקידים שונים בבחירות.
גוף הייעוץ והניהול העיקרי הוא הוועדה הפוליטית שבסמכותה לפתוח סניפים אזוריים, רישום חברים חדשים למפלגה, מינוי יושב ראש ועדה הפועל והחלטה בדבר כניסת המפלגה בבריתות מפלגתיות או גושי בחירות, ביטול החלטות של סניפי המפלגה האזוריים וכן הלאה.
הוועדה האזרחית הוא הגוף החברתי של המפלגה ובה חברים כל חברי הוועדה הפוליטית ולרבות אישי ציבור שאינם חברי המפלגה או תומכיה.
הוועדה מהווה לפורום דיונים כללי.
בבחירות 2013 המפלגה הריצה כמה מועמדים אך את התוצאה הטובה ביותר קיבל איגור נוביקוב בבחירות לראשות העיר ז'וקובסקי שבמחוז מוסקבה, בה הוא הגיע למקום השני (27,7ֶ%).
בבחירות שנערכו בספטמבר 2013 המפלגה הריצה 13 רשימות אזוריות ושבע רשימות לערי הבירה של הרפובליקות של רוסיה.
המפלגה הצליחה להיכנס לבתי הנבחרים של קלמיקיה, מחוז אירקוטסק, הדומה העירונית של יקטרינבורג, הדומה העירונית של יאקוצק, מועצת העיר קרסנויארסק ומועצת הנבחרים של בלגורוד.
מועמד המפלגה יבגני רויזמן זכה בבחירות לראשות העיר יקטרינבורג (33,3ֵ%, 120,194 קולות) לאחר שגבר בדוחק על המועמד מטעם מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת.
בבחירות לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית המפלגה סיימה במקום ה-13 מתוך 14 כשהיא גורפת 0,28% בלבד מהקולות, אך הצליחה להשתחל לדומה ולקבל מושב אחד, בשל תוצאות הבחירות במחוזות הבחירה.
המפלגה משלבת עמדות שמרניות וליברליות בנושאי כלכלה עם עמדות שמרניות בנושאים חברתיים ומוסריים.
המפלגה תומכת במודרניזציה ובקידום המדינה, פועלת למען צדק חברתי, סובלנות חברתית, כלכלת שוק ומדיניות סביבתית ענפה (ומשתפת פעולה עם תנועת הירוקים הרוסית).
המצעד היא תוכנית טלוויזיה ישראלית המשודרת החל מ-8 בינואר 2017 בערוץ kidz התוכנית מדרגת כוכבים ומספרת על פריצתם בתור כוכבים אהובים בקרב בני הנוער.
התוכנית מדרגת כוכבים וכוכבי רשת כמו: עלמה זק, נועה קירל, עדי ביטי, אדיר מילר, שני כהן, ליאת הר לב ועוד.
המצעד למען חיי נשים (March for Women's Lives) הייתה הפגנה למען הזכות לבצע הפלות, נגישות לאמצעי מניעה וחינוך מיני לכל, שנערכה ב-25 באפריל 2004 בשדרה המרכזית של וושינגטון, המול, ארצות הברית.
מארגנות המצעד העריכו שהשתתפו כ-1.15 מיליון מפגינים והכתירו אותו כ"המחאה הגדולה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
מקורות אחרים, העריכו שמספר המשתתפים בהפגנה היה נמוך יותר ונע בין 500,000 ל-800,000. במצעד נאמו כ-120 דוברות החל מהשעה 10:00 בבוקר ועד 14:00. בין הדוברות היו סוזן סרנדון, וופי גולדברג, קת'לין טרנר, הילרי קלינטון ומובילות דעה וידועניות נוספות.
ההפגנה אורגנה על ידי שבעה ארגוני זכויות אדם וארגונים פמיניסטיים בהם: האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, ארגון נשים לאומי (NOW) ואחרים.
קואליציית הארגונים שארגנה את ההפגנה כללה גם ארגוני נשים אפרו-אמריקאיות, ולטיניות דבר שהוביל להרחבת התפיסה של זכות נשים על גופן - הזכות ללדת, הזכות למעקב רפואי לפני ואחרי לידה וחינוך מיני לכל (חינוך מיני לא היה נגיש למיעוטים בארצות הברית).
המצעד למען חיי נשים סימל תפיסה חדשה בשיח על זכות האישה על גופה שכלל גם את הזכות לפריון, שלכאורה הייתה שמורה רק לארגונים שמרנים שהתנגדו להפלות.
תכנון המצעד החל ב-2003 כחלק מקמפיין למינוי שופטים לבית המשפט העליון, התומכים בזכות האישה על גופה (pro-choice).
המצעד לא רק ביקש לשים על סדר היום הציבורי את נושא הגישה להפלות ותכנון משפחה אלא גם לאותת לקונגרס שיש לנושא תמיכה ציבורית רחבה.
המצעד למען חיי נשים היה ההפגנה הגדולה שנערכה בנושאים אלו מאז 1992 בוושינגטון.
ההכנות למצעד כללו הקמת אתר אינטרנט למצעד, בניית רשת של קשרים עם ארגונים מקומיים, ארגוני סטודנטים ואחרים.
מפגשים אורגנו ברחבי ארצות הברית בהם דנו המשתתפים במטרות המצעד וכן גויסו משאבים לתחבורה להפגנה.
במקביל התקיימה הפגנה קטנה של קבוצות שמרניות המתנגדות להפלות.
המצעד למען זכות בחירה לנשים , שנערך ב-3 במרץ 1913, היה המצעד הראשון בוושינגטון די.
אשר קרא למתן זכויות פוליטיות שוות לנשים בארצות הברית.
מארגנת ומתכננת המצעד הייתה אליס פול, פמיניסטית אמריקאית ילידת ניו ג'רזי.
היא ארגנה את המצעד תחת המטריה של האגודה הלאומית לזכות הבחירה לנשים (NWSA) .
את המצעד עצמו הנהיגה עורכת הדין אינז מילולהנד , לבושה בלבן ורכובה על סוס לבן.
במצעד, אשר כלל יותר מחמשת אלפים משתתפות ומשתתפים אשר באו למחות נגד הדרת נשים מהפוליטיקה, נכחו גם הלן קלר ודמויות ידועות אחרות, בהן פוליטיקאים בכירים, מדענים ידועים ומנהיגות קהילתיות, וכן תומכות ממדינות אחרות, ביניהן קנדה, הודו, אוסטרליה, ניו זילנד ומדינות אירופאיות שונות.
המצעד עבר לאורך שדרת פנסילבניה, השדרה המרכזית של וושינגטון הבירה, המקשרת בין הבית הלבן והקפיטול.
האירוע התקיים יממה לפני השבעת הנשיא וודרו וילסון לתפקידו.
במצעד השתתפו נשים מכל רחבי ארצות הברית.
הקבוצה הראשונה של הצועדות הייתה "החלוצות" (the Pioneers) אשר נאבקו במשך עשרות שנים כדי להבטיח את זכות הבחירה לנשים.
אחריהן צעדו נשים עובדות לבושות מדי אחיות, חקלאיות, עקרות בית, רופאות נשים, רוקחות, שחקניות, ספרניות, אקדמאיות ועוד.
הרייט היפטון (Harriet Hifton) מאגף זכויות היוצרים של ספריית הקונגרס הובילה את צוות הספרניות.
המשלחות הממשלתיות באו בעקבותיהן וקבוצת הצועדים האחרונה הורכבה מגברים שתמכו בהצבעת נשים.
המצעד החל באיחור, ובראשיתו התנהל ללא הפרעה.
אולם עד מהרה, ההמונים, רובם גברים, אשר שהו בעיר על מנת להשתתף בהשבעת הנשיא וודרו וילסון, זינקו אל הרחוב והקשו על הנשים הצועדות לעבור.
הם צעקו עליהן, תפסו אותן, דחפו אותן וקראו להן בכינויים לא ראויים.
המשטרה לא התייחסה למצעד ברצינות, ובמקום להגן על הצועדות השתתפה בהפרעה לו כנהנית מבדיחה.
שוטר אחד אף "הסביר" לנשים שהן צריכות להישאר בבית - המקום שאליו הן שייכות.
במשך שש שעות, שני אמבולנסים שהיו במקום פינו שוב ושוב צועדות וצועדים בשל התנגדות אלימה למצעד.
בסך הכול, מאה צועדות וצועדים פונו לבית החולים.
חיילים נדרשו לאבטח את המקום, ובעקבות כך, לקראת סוף אחר הצהריים הסכים שר המלחמה, הנרי סטימסון, לבקשת מפקד המשטרה, להשתמש בחיילים מבסיס מייר שישתתפו במצעד כדי לאפשר לו להשלים את מסלולו.
כאשר התהלוכה הגיעה אל בניין האוצר, הציגו מאה נשים וילדים מחזה אלגורי שנכתב במיוחד לרגל האירוע, שבמרכזו המסר שהנשים תמשכנה לשאוף לשוויון בין גברים ונשים.
המצעד בוושינגטון הבירה התקיים בזמן שהתנועה למען זכות הבחירה לנשים הייתה זקוקה לזריקת מרץ ולדרך חדשה למשוך את תשומת לב הציבור והתקשורת.
נשים נאבקו באותו זמן על זכות ההצבעה במשך יותר משישים שנה, ואף על פי ששש מדינות בארצות הברית העניקו לנשים זכות בחירה, התנועה לא הצליחה למנף הישג זה ולהוביל לשינוי ברמה הארצית.
NWSA השקיע את כל המאמצים במדינות השונות ולא ברמה הלאומית.
ב-1910 אליס פול הציעה למנהיגות האגודה לפעול ברמה הלאומית אולם הן דחו את ההצעה על הסף.
רק ג'יין אדמס תמכה ברעיון.
ב-1912 פול ולוסי ברנס הציגו את הרעיון בכנס של האגודה.
למרות התנגדות האגודה אושר להן להתחיל לארגן את המצעד, אך הן היו צריכות לדאוג למשאבים בעצמן.
האגודה האמריקנית לזכות הבחירה לנשים וארגונים שקדמו לה הגיעו לוושינגטון הבירה בכל שנה מאז 1869 כדי להגיש עתירות שנועדו להשיג זכות בחירה לנשים.
על אף העלייה לרגל השנתית ומיליוני החתימות שנאספו, לא חלה התקדמות.
ב-14 בנובמבר ב-1912 הפכה המפלגה הפרוגרסיבית של טדי רוזוולט למפלגה הפוליטית הגדולה הראשונה שהתחייבה להבטחת זכות בחירה לנשים, אך הפרוגרסיביים הפסידו בבחירות.
מחלוקת עמוקה התגלתה בנוגע להפרדה של סופרג'יסטיות שחורות במצעד.
עיתונאים שונים ציינו כי אליס פול התנגדה להשתתפות של סופרג'יסטיות שחורות, ואילו אנה האוורד שו, ראשת הארגון המארגן באותו זמן, עמדה על כך שיש לאפשר להן להשתתף במצעד.
אידה ב' ולס, עיתונאית וסופרג'יסטית אפרו-אמריקאית, ארגנה מועדון סופרג'יסטי שחור בשיקגו והגיעה עם חברותיו למצעד בוושינגטון.
גם הסופרג'יסטית השחורה מרי צ'ורש טרל (Mary Church Terrell) הגיעה לבירה עם קבוצת צועדות.
הצועדות השחורות התבקשו לצעוד מאחור מחשש של המארגנות כי בגלל השתתפות הנשים השחורות פוליטיקאים ממדינות הדרום לא יקדמו את נושא זכות ההצבעה לנשים הן ברמה הלאומית והן ברמה המקומית.
מרי טרל קיבלה את הצעת הפשרה, ואילו ולס ניסתה לגייס לצידה את המשלחת הלבנה מאלינוי, אולם רק נשים בודדות תמכו בה.
בסופו של דבר, הקבוצה משיקגו צעדה בלעדיה.
התעללות הקהל והמשטרה בצועדות גרמה לסערה גדולה.
אליס פול עיצבה את התגובה הציבורית למצעד, ותיארה את האירוע כסמל להתעללות ממשלתית שיטתית בנשים, הנובעת מהעדר של קול והשפעה פוליטית, הבאים לידי ביטוי באמצעות הצבעה.
היא טענה שהתקרית הראתה כי הממשלה אינה ממלאת את תפקידה ביחס לנשים, ואינה מסוגלת לספק להן ביטחון פיזי.
העיתונאית נלי בליי, שהשתתפה בצעדה, כתבה מאמר בשם "סופרג'יסטיות עליונות על גברים".
בעקבות המצעד התקיים שימוע בסנאט, שנערך בוועדת משנה של הוועדה המחוזית של מחוז קולומביה, החל ב-6 במרץ, שלושה ימים בלבד לאחר המצעד, ועד 17 במרץ.
בעקבות השימוע הוחלף מפקח המשטרה של המחוז.
ה-NAWSA שיבח את המצעד ואת עבודתה של אליס פול, ואמר כי
המצעד הצבאי בפראג (בצ'כית: 2018 Pražská vojenská přehlídka) נערך ב-28 באוקטובר 2018 בעיר פראג, בירת צ'כיה.
המצעד נערך במסגרת שלושה ימי אירועים, שהתקיימו לרגל מלאת מאה שנים לייסודה של צ'כוסלובקיה ב-1918. המדינה התפרקה ב-1993 לשתי מדינות - צ'כיה וסלובקיה.
המצעד התקיים ברחוב האירופי, אחד הרחובות המרכזיים של פראג, שנשא בעבר את שמו של ולדימיר איליץ' לנין.
השתתפו במצעד כ-4,000 חיילים מצבא צ'כיה ומצבא סלובקיה, אנשי שירותי החירום של צ'כיה, וכן חיילים של מדינות ברית נאט"ו (שצ'כיה חברה בה) - בריטניה, צרפת, איטליה וארצות הברית.
במצעד נכללו גם טנקים וכלי רכב צבאיים נוספים וכן מסוקים ומטס של מטוסי קרב.
במצעד, שהתקיים במזג אוויר גשום, צפו אלפי צופים שנאספו בצידי הרחוב.
נשיא צ'כיה מילוש זמאן השקיף על המצעד בחברת אורחים שונים מחו"ל, וביניהם מזכיר ההגנה של ארצות הברית ג'יימס מאטיס.
הוא היה הראשון שנערך בצ'כיה מאז 2008, והגדול במצעדים מאז המצעד שנערך בה ב-1985, לפני נפילת השלטון הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה במהפכת הקטיפה.
ערך זה עוסק במצעדי השירים העבריים השבועיים של מדיה פורסט שנערכו משנת 2020 ואילך.
האמנים עם מרבית השירים שהגיעו למקום הראשון
האמנים עם מרבית השירים במקום הראשון (נכון ל-19 בספטמבר 2023).
רף הכניסה הוא שלושה שירים לפחות.
אמנ/יתמספר השיריםנועה קירל8 שיריםאליעד נחום7 שיריםחנן בן ארינטע ברזילי6 שיריםעדן חסוןעדן בן זקן5 שיריםסטטיק ובן-אל תבוריאלה לי להב4 שיריםעידן רייכלאיתי לוישלומי שבת3 שיריםבניה ברבירביב כנרליאור נרקיסאנה זקתמיר גרינברג האמנים בעלי מרבית השבועות במקום הראשון
האמנים בעלי מרבית השבועות במקום הראשון (נכון ל-19 בספטמבר 2023).
רף הכניסה הוא חמישה שבועות לפחות.
אמנ/יתמספר השבועותחנן בן ארי20 שבועותנועה קירל18 שבועותסטטיק ובן-אל תבורי11 שבועותאיתי לוי10 שבועותעדן חסוןנטע ברזילי9 שבועותאליעד נחוםעדן בן זקן7 שבועותתמיר גרינברג6 שבועותרביב כנרבניה ברביעידן רייכל5 שבועותשלומי שבתרן דנקראיתי גלועידן עמדי השירים בעלי מרבית השבועות במקום הראשון
השירים בעלי מרבית השבועות במקום הראשון (נכון ל-26 בדצמבר 2021).
רף הכניסה הוא שלושה שבועות לפחות.
"אם תרצי" של חנן בן ארי, שהיה לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו על פי מדיה פורסט, ו"שן ילד שן" של איתי לוי הם השירים שצעדו במקום הראשון במשך מספר השבועות הכולל הרב ביותר, 5 שבועות סך הכל.
"" של סטטיק ובן-אל תבורי עם פיטבול הוא השיר שצעד במקום הראשון במשך מספר השבועות הרב ביותר ברצף, כ-4 שבועות.
בדומה לשלוש השנים הקודמות, סטטיק ובן-אל תבורי הצליחו בשנה זו להביא את מרב השירים למקום הראשון, עם ארבעה שירים סך הכל.
ערך זה עוסק במצעדי השירים הבין-לאומיים השבועיים של מדיה פורסט שנערכו משנת 2020 ואילך.
המצחיקה עם העגילים הוא ספר לנוער מאת יעל רוזמן, שיצא לאור בשנת 1967, בסדרת "דן חסכן" של הוצאת "עם עובד".
את הספר איירה שושנה היימן.
מריאנה - עולה חדשה מרוסיה, בת שתים עשרה, מתוארת כגבוהה, עם שער כהה קלוע בצמות סביב ראשה וזוג עגילים.
היא חיה עם אביה מאז שהיא בת ארבע, ולא זוכרת דבר מאמה.
בכל זאת, למרות היעדרותה של האם, היא ממשיכה לכתוב לה באדיקות.
יש לה דובון חום ומרוט בשם מישק'ה, שקיבלה מתנה מאמה, והיא מאוד מחוברת רגשית אליו.
ד"ר משה הוברמן - עולה חדש מרוסיה, אביה של מריאנה.
עודד - חברה הטוב של מריאנה.
מתואר כבעל עיניים כחולות, יפה ואהוב מאוד על הבנות.
הוא סולד מחיבת הבנות, ומעדיף לעבוד במעבדת הכימיה שלו.
אדלה הוברמן - אמה של מריאנה, מתגוררת בישראל, עלתה לפני משפחתה לארץ, בשל סיבות רפואיות, ועובדת בבית היתומים על שם זרובבל.
סבא אליהו - סבה של מריאנה.
יונה - חברה של מריאנה, בתחילת העלילה מוצגת נכה, יושבת בכיסא גלגלים, מתוארת כמצחיקה, חכמה ויפה.
בסוף העלילה היא עוברת ניתוח במוח, וכתוצאה מהניתוח חוזרת לעמוד על רגליה וללכת.
הוא איבד את בנו וכתוצאה מכך לקה בדיכאון וגרם לעצמו לחלות.
בעקבות מכתב שקיבל מחבר ותיק שלו, שגם הוא רופא, הוא מתעשת וחוזר לעבודתו.
הדסה - חברה של מריאנה, נערה מבית היתומים על שם זרובבל, אין לה בושה או פחד והיא עליזה וקשקשנית.
הסיפור נפתח ביומה הראשון בישראל של מריאנה, עולה חדשה מרוסיה.
הוא נפתח דרך עיניהן של גאולה ושולה, מלכות כיתה ז'.
אז גם מתואר מנהגה של מריאנה לכתוב מכתבים לאמה שעלתה לישראל תשע שנים לפני מריאנה ואביה.
מריאנה ואביה מנסים לחפש את אמה של מריאנה, הם מוצאים רמז להימצאותה בכפר קטן.
בהגיעם לכפר הם מגלים שהאם עברה לירושלים.
מריאנה מנסה להתרגל לחייה בארץ.
הילדים לועגים לה ולמראה הייחודי, לנימוס ולשקט שלה.
היא מתקשה בלימודים והילדים לא עוזרים לה.
יום אחד המורה מבקשת ממריאנה לקרוא חיבור בעברית.
המורה לא מאמינה שמריאנה כתבה את חיבורה לבד ומתרגזת על מריאנה.
מריאנה, בעלבונה, לא מגיעה לבית הספר במשך שלושה ימים ופוגשת את סבה, אליהו, שאותו היא "מאמצת" לסב.
יחד הם שוחים בים ולומדים תורה, הם עוד לא יודעים שיש ביניהם קשר דם.
במקביל, מנסה ד"ר הוברמן, אביה של מריאנה, למצוא את אמה בירושלים, כשהוא מגיע לשם הוא מגלה שאמה של מריאנה נפטרה.
כשהוא מגיע לביתו ומתכוון לספר למריאנה את הבשורה המרה הוא ומריאנה מוזעקים לביתו של שכנם עודד, וד"ר הוברמן לא מספיק לספר למריאנה על מות אימה.
כשהם מגיעים לביתו של עודד, תלמיד כיתה ח', הם מגלים שהוא נפגע בתאונה במעבדת הכימיה שלו, והוא ומריאנה מתחברים סביב אהבתם למדעים.
מריאנה ועודד זוכים בתחרות כתיבה ונוסעים לירושלים לטקס הזכייה, בדרך מספרת מריאנה על חייה ברוסיה ועל הירצחם של סבה וסבתה בעקבות אנטישמיות ועל האנטישמיות שהיא עצמה חוותה.
באחד מימי החנוכה עודד מגלה את מריאנה מדברת עם הדובון שלה, מישק'ה, המתנה האחרונה שלה מאמה.
היא מספרת לעודד על היעלמותה של אמה ועל הניסיונות למצוא אותה, ועודד מציע לעזור.
עודד ומריאנה נוסעים לירושלים, לכתובת שניתנה למריאנה ואביה בכפר, ושם הם מגלים שהמשפחה שבה אמה של מריאנה עבדה, טסה לאמריקה.
הם מטיילים בדרכים הירושלמיות בניסיון למצוא רעיון לאן ללכת, ובדרכם הם פוגשים בהדסה, נערה מיוחדת מבית היתומים על שם זרובבל, שמציעה להם ללכת לבית החולים הדסה עין כרם.
בהגיעם לבית החולים, הם מגלים שאמה של מריאנה לא מופיעה ברשומות של בית החולים אך הם פוגשים בפטר, החולה במחלה שאיש אינו יודע עליה, שמסיע אותם חזרה לתל אביב.
יום אחד מריאנה מגלה פתק מעודד ובו כתוב שאינו רוצה לראות אותה יותר, גם עודד מגלה פתק דומה ממריאנה.
עודד מבין שהפתקים נשלחו משולה וגאולה, שהיו מאוהבות בעודד וניסו להפריד בינו לבין מריאנה.
אך מריאנה, שלא מבינה שלא עודד שלח את הפתק, מסרבת לדבר עם עודד.
מריאנה לא מדברת עם עודד, היא לא מתחברת עם בנות כיתתה, ומנסה למצוא עוד חברים, במקביל לחיפושים אחרי אמה.
סבא אליהו, שמבין שהוא סבה האמיתי של מריאנה, מפגיש אותה עם יונה, היושבת בכיסא גלגלים.
מריאנה מתחברת עם יונה המצחיקה ועם משפחתה.
מריאנה נפגשת בשנית עם פטר, שעדיין חולה באותה מחלה מסתורית שאיש אינו מכיר, ומגלה שרופאיו של פטר מפסיקים להאמין לו ולמחלתו.
באחד הימים, עודד מנסה לדבר עם מריאנה ולשכנע אותה שלא הוא כתב את הפתק ושהוא עדיין רוצה לבלות איתה אבל כעסה של מריאנה רק מתגבר.
ללא מריאנה, עודד הולך לביתו של פטר ומגלה את סיפורו האמיתי; הוא מגלה שפטר היה בעבר רופא מפורסם בארץ, והיה לו בן שנפטר בגיל צעיר.
פטר, שלא התאושש ממותו של בנו, גרם לעצמו לחלות במחלה מומצאת.
לאחר שעודד מעכל את הסיפור, הוא חוזר לביתו של פטר ומגלה שהוא חולה באמת, אבל כל הרופאים מסרבים להאמין לו ולטפל בו.
עודד מזעיק את ד"ר הוברמן שמטפל בפטר.
כשעודד חוזר כעבור כמה ימים לביתו של פטר בשלישית, הוא מוצא שם את יונה ומריאנה והיחסים בינו ובין מריאנה מתחדשים.
עודד מוצא בביתו של פטר מכתב מרופא מפורסם, מנתח מוח מארצות הברית שלמד ביחד עם פטר וחוזר לארץ.
הרופא, פרופ' רוברט שוכהנדלר, מציע לפטר להיפגש עמו.
עודד, מריאנה, יונה וד"ר הוברמן מבינים, שכאשר הגיע המכתב מפרופ' שוכהנדלר, פטר הבין מה עשה לעצמו בכך שגרם לעצמו לחלות ומה הפסיד כל כך הרבה שנים, ומהצער של הגילוי, חלה באמת.
אט אט, בעזרתה של יונה, פטר מחלים ומחליט להחזיר מכתב תשובה לפרופ' שוכהנדלר ולהיפגש עמו.
בינתיים, עודד ומריאנה חוזרים לחפש אחר אמה של מריאנה.
הם מוצאים רשימה של אחיות בשם אדלה בירושלים, ומנסים לאתר את אמה של מריאנה.
עם הגעתו של פרופ' שוכהנדלר, מנתח המוח, הוא מציע לנתח את מוחה של יונה ולנסות להחזיר לה את האפשרות ללכת.
ביום הניתוח מחליטה מריאנה לתרום את דובה האהוב, מישק'ה, לאחותה של הדסה, חברתה מבית היתומים.
כאשר מריאנה מגיעה לבית היתומים, מזהה אחת העובדות שם את מישקה, על פי התפרים החומים שעל בטנו הצהובה, היא קורעת את בטנו ומגלה מכתב בתוכו.
בסופו של דבר, מסתבר שעם עזיבתה של אמה של מריאנה, היא השאירה מכתב בתוך הדוב, מבלי ידיעתם, וכעת היא מצאה את מריאנה.
היא, מריאנה וד"ר הוברמן מתאחדים.
בשנת 2017 הועלתה ההצגה "המצחיקה עם העגילים" בהפקה משותפת של תיאטרון ארצי לנוער ותיאטרון אורתו-דה עם השחקנים ענת פדרשניידר, אלי אליוביץ', אמיר דוליצקי, ליאת פישמן- לני וטלי בן-יוסף ובבימוין של שלומית ארנון ויפעת זנדני צפריר.
המצעד השווייצרי הם מצעדי המכירות המוזיקליים העיקריים של שווייץ.
במצעדים מדורגים הסינגלים והאלבומים הנמכרים ביותר בסוגות המוזיקליות השונות בשווייץ.
מצעד 75 הסינגלים (מפורסם מאז 1968)
מצעד 100 האלבומים (מפורסם מאז סוף 1983)
מאז 2010 הוקמו מטעם מדיה קונטרול, שני מצעדים המבוססים על נתונים מחבל רומנדי בשווייץ – חבל דוברי הצרפתית במערב המדינה:
מצעד 20 הסינגלים של רומנדי
מצעד 50 האלבומים של רומנדי
שני המצעדים מתעדכנים מדי שבוע בימי ראשון, ומפורסמים בפומבי בבוקר של יום רביעי הקודם לו.
מצעד שירים במעלות הוא מצעד פזמונים שבועי, המתמקד בשירים חסידיים ודתיים.
המצעד מופק ומשודר על ידי השדרן קובי סלע, המצעד מדורג על ידי הקהל במהלך השבוע באתר האינטרנט של המצעד באתר אמס.
המצעד החל כמצעד הרשמי של ערוץ 7. המצעד מכנה את עצמו "המצעד היהודי הוותיק בעולם" ופועל מעל ל־1,320 שבועות.
המצעד מפרסם מדי שבוע דירוג של 18 שירים מהשבוע הקודם.
מדי שבוע נוספים שני שירים ל'פינה לשיפוטכם', מתוך 20 שירים אלה מתבקש קהל הגולשים לבחור את חמשת השירים הטובים ביותר לדעתו.
המצעד התחיל כאשר קובי סלע היה שדרן בערוץ 7, עם השנים יצא סלע לדרך עצמאית.
כיום המצעד משודר בסינדיקציה במספר תחנות רדיו: המצעד משודר תחילה בשידור חי ברדיו קול חי מיוזיק (102.5 FM) בכל יום רביעי בין השעות 19:00 ל-21:00
בכל זמן בארכיון המצעד באתר קול חי מיוזיק
יום חמישי, 20:00 ברדיו ברסלב
מוצאי שבת אחרי טוקר בקול חי
יום ראשון ב-19:00 בטוקר FM
המצלמה של דוקטור מוריס הוא סרט קולנוע דוקומנטרי ישראלי של הבמאים איתמר אלקלעי ומיטל צביאלי, אשר יצא לאור בשנת 2022. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בדוקאביב 2022 וזכה בפרס הסרט הישראלי הטוב ביותר בפסטיבל.
הסרט הופק בתמיכת yes דוקו, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
הסרט הופק בסיוע משרד התרבות והספורט - המועצה הישראלית לקולנוע, קופרו - קרן לשיווק סרטי תעודה ואנימציה, DOC LAB TLV, קרן כדר לתרבות, אומנות ומדע, Arte, rbb.
הפקת הסרט נעשתה על ידי הבמאים, איתמר אלקלעי, מיטל צביאלי.
בני משפחת מוריס הפקידו בידי הבמאים את ארכיון צילומי ה-8 מ"מ שצולמו על ידי אב המשפחה, דוקטור רג'ינלד מוריס.
הסרט מבוסס על חומרי הארכיון האלו.
זוג בריטי צעיר יוצא אחרי החתונה לטיול בעולם.
הם מגיעים לעיירה קטנה במדבר, מתאהבים בה, ומחליטים להישאר.
שם, באילת הרחוקה, יקימו את משפחתם.
כך מתחיל סיפורם של ד"ר מוריס – טייס קרב, רופא וצלם חובב – ואשתו, פיי.
במשך עשרות שנים מצלם ד"ר מוריס במצלמתו את קורות המשפחה המתרחבת, על השמחות, הטרגדיות והדרמות המשפחתיות.
את קורותיה של עיר שקמה ונבנית אל מול עיניהם, והם בשר מבשרה וגם את קורותיו של התנין קלרנס, חיית המחמד המשפחתית, שהפך לשם דבר בעיר.
הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל הקולנוע דוקאביב ביוני 2022.
המצור על שגרירות גרמניה המערבית בסטוקהולם אירע ב־24 באפריל 1975, כשקבוצת חמושים שהשתייכו לסיעת הצבא האדום השתלטה על שגרירות גרמניה המערבית בסטוקהולם, שוודיה.
הקבוצה הוציאה להורג חלק מבני הערובה, ואיימו לרצוח את השאר אם לא ישוחררו חברי הארגון הכלואים בגרמניה המערבית.
האירוע הסתיים כאשר אחד הטרוריסטים פוצץ בטעות את מטעני ה-TNT שהטרוריסטים החזיקו במקום.
שניים מהטרוריסטים מתו, והשאר נפצעו קשה.
ב-24 באפריל 1975 נכנסו שישה אנשים חמושים לשגרירות גרמניה המערבית בסטוקהולם.
חברי הקבוצה היו: קרל היינץ דלו, זיגפריד האוזנר, אנה-אליס קראבה, ברנהרד רסנר, לוץ טאופר ואולריך וסל.
חברי הקבוצה השתייכו לסיעת הצבא האדום, וכינו את עצמם "קומנדו הולגר מיינס", על שמו של הולגר מיינס – איש סיעת הצבא האדום שמת במהלך שביתת רעב בכלא ויטליך ב-9 בנובמבר 1974. חברי הקבוצה כבשו במהירות את השגרירות ולקחו בשבי 13 פקידים כולל השגריר היינץ דיטריך סטוקר.
משטרת שוודיה כיתרה במהירות את מתחם השגרירות.
הטרוריסטים הזהירו את השוטרים השוודים לסגת, אחרת יוציאו להורג את בני הערובה.
השוודים סירבו להתרחק, והטרוריסטים ירו למוות בנספח הצבאי אנדראס פון מירבאך.
החוטפים דרשו לשחרר את כל חברי סיעת הצבא האדום הכלואים בגרמניה, ואיימו שאם המשטרה השוודית תנסה לפרוץ לבניין, הם יפוצצו אותו באמצעות 15 ק"ג TNT.
קנצלר גרמניה הלמוט שמידט הודיע שהוא מסרב לנהל משא ומתן עם החוטפים, ובתגובה רצחו הטרוריסטים את הנספח הכלכלי של השגרירות.
הם הודיעו כי יוציאו להורג בן ערובה אחד בכל שעה עד שייענו דרישותיהם.
הכוחות המיוחדים של משטרת שוודיה החליטו לנסות להסתער על הבניין למרות הסיכון, אולם עוד בטרם הספיקו לעשות זאת, נשמעה סדרה של פיצוצים.
התברר שהטרוריסט אולריך וסל הפיל בטעות רימון יד ליד חומרי הנפץ וגרם בכך לפיצוץ של רוב המבנה.
וסל מת במקום, ושאר בני הערובה והטרוריסטים נכוו קשות.
שרת העבודה השוודית אנה-גרטה לייון החליטה להסגיר את שאר הטרוריסטים לגרמניה המערבית עוד באותו היום.
אחד מהם, זיגפריד האוזנר, מת מפצעיו בכלא שטמהיים.
בעקבות כך, קיבלה לייון איומים רבים על חייה, בין היתר מצד קבוצת טרוריסטים שכינתה את עצמה "קומנדו זיגפריד האוזנר".
בשל האיומים שירות הביטחון השוודי - הסאפ"ו, החל לאבטח את לייון באופן קבוע.
במאי 1977, קבוצת טרוריסטים שהונהגה בידי נורברט קרוכר ניסתה לחטוף את לייון.
הניסיון סוכל בידי המאבטחים שלה.
המצור על השגרירות חשף רשת שלמה של אנשי סיעת הצבא האדום שפעלה בשוודיה ובדנמרק, וכ-20 איש נעצרו בימים שלאחר מכן.
הועלו השערות שאנשי הארגון עומדים אף מאחורי רצח אולוף פלמה ב-1986.
המצעד הסיני היה מצעד מוזיקה בסין, שנוסד ב-2009. מצעד המוזיקה פרסם מדי יום ראשון (לחברים רשומים) ויום שני (לכלל הציבור) את רשימת 30 האלבומים המובילים בשבוע הקודם לו.
למצעד המוזיקה היה השפעה מסוימת על סצנת מוזיקת הפופ בסין, וכן צוטט רבות על ידי התקשורת וחברות התקליטים.
מצעד המוזיקה הופסק ב-26 באפריל 2015.
המצעד התבסס אך ורק על סמך מכירות פיזיות של האלבומים בחנויות הקמעונאיות שמופיעות ברשימת Cigna.
אלבומים שיובאו לסין, יצאו בהוצאה עצמית או לא פורסמו על ידי מפיצים מורשים בסין, לא נכללו בחישוב.
כמו כן, חישוב מכירות פיזיות של אלבום התבסס על כלל גרסאותיו, גם אם יש הבדל קטן בין הגרסאות.
המצעד לציון 250 שנים לצבא ארצות הברית הוא מצעד שהתקיים ב-14 ביוני 2025 בארלינגטון, וירג'יניה, וושינגטון די.
ארצות הברית, לציון 250 שנה להקמת צבא ארצות הברית ב-14 ביוני 1775 – הוותיק מבין ששת הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
מטרת המצעד היה להראות כבוד לוותיקי צבא ארצות הברית ולחייליו שנמצאים בשירות פעיל, והתקיים במקביל לחגיגות יום הולדתו ה-79 של דונלד טראמפ, נשיא ארצות הברית ה-45 וה-47. התכנונים למצעד החלו במאי 2025, לבקשתו של טראמפ.
יום הדגל האמריקאי, המצוין מדי שנה ב-14 ביוני לזכר אימוץ הדגל בשנת 1777, הוא במקרה גם תאריך יום הולדתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
נושא המצעד היה "250 שנה להקמת האומה".
זהו המצעד הצבאי הראשון של ארצות הברית מזה 34 שנה, מאז חגיגת הניצחון הלאומית שקיים הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש לציון סיום השתתפותם של חיילי ארצות הברית במלחמת המפרץ.
המצעד כלל כ־6,600 חיילים מ־לפחות 11 גייסות וחטיבות מרחבי המדינה, ולפחות 150 כלי רכב, 50 מסוקים, מטוסי קרב, סוסים, פרדות, צנחנים, ידוענים והופעות מוזיקליות של שבע תזמורות.
במצעד צפה קהל ובו אלפי משתתפים.
המצעד ספג ביקורת על כך שהוא מתקיים ביום הולדתו של טראמפ, ועלו טענות לפוליטיזציה של הצבא.
על פי סקר של אוניברסיטת שיקגו בנושא, 60% טענו כי מדובר בשימוש שלילי בכספי המיסים האמריקאי.
במקביל למצעד בוושינגטון פרצו הפגנות מחאה נגד טראמפ ביותר מ-2,000 ערים ברחבי ארצות הברית תחת השם "No Kings" ("אין מלכים"), בהשתתפות עשרות אלפי אזרחים אמריקנים.
תנועת 50501 הייתה שותפה למחאות, שאותן טראמפ הורה לעצור באמצעות חיל הנחתים של ארצות הברית (USMC) ואכיפת מכס והגירה (ICE).
המציצן הוא מותחן אימה פסיכולוגית בריטי משנת 1960. הסרט עוקב אחרי רוצח סדרתי שרוצח נשים תוך כדי שימוש במצלמת וידאו על מנת לתעד את רגעי האימה שלהן בעודן גוססות.
בעזרת הסרטונים הללו הוא יוצר סרטי סנאף לעצמו.
לנושא השנוי במחלוקת של הסרט ולביקורות הרעות שקיבל היו השפעה מכרעת על קריירת הבימוי של פאוול בממלכה המאוחדת, שספגה מכה ניצחת.
עם זאת, במהלך השנים הסרט קיבל מעמד של סרט פולחן ונחשב כעת ליצירת מופת, ולאב קדמון של סרטי הסלאשר.
מכון הסרטים הבריטי דירג אותו במקום ה-78 ברשימת הסרטים הבריטים הטובים בכל הזמנים.
בלונדון, מארק לואיס אוסף את דורה, יצאנית, ומצלם אותה ללא ידיעתה עם מצלמה שמוחבאת במעילו.
הוא עוקב אחריה לדירתה, רוצח אותה בעזרת להב המוחבא באחד מרגלי החצובה שלו וצופה בסרט שצילם.
בבוקר המחרת, הוא מעמיד פנים שהוא כתב חדשות ומצלם את המשטרה מעבירה את גופתה של דורה מביתה.
לואיס הוא חבר בצוות צילום קולנועי, ושואף להפוך ליוצר סרטים בעצמו.
הוא עובד בנוסף במשרה חלקית כצלם פרונו רך.
הוא אדם ביישן ומתבודד שמתרועע לעיתים רחוקות עם אנשים מחוץ למקום עבודתו.
הוא מתגורר בבית שהיה של אביו לפני שמת, ומשכיר את רובו דרך סוכן בעודו מעמיד פנים שהוא שוכר בעצמו.
הלן סטפנס היא אשה צעירה שגרה עם אמה העיוורת בדירה מתחתיו.
היא מתידדת איתו מתוך סקרנות לאחר שתפסה אותו מרגל אחריה.
מארק חושף בפני הלן דרך סרטיו שבילדותו אביו השתמש בו כעכבר מעבדה במחקרו על פחד בילדים.
אביו היה בוחן את תגובתו לגירויים שונים, דוגמת לטאות גדולות שהיה שם במיטתו.
הוא היה מצלם אותו בסיטואציות השונות, ואפילו צילם את תגובתו למות אימו.
מחקריו זיכו אותו במעמד של פסיכולוג מוערך.
מארק קובע עם קולגה שלו בשם ויויאן לצלם סרט לאחר שהסט נסגר, כשהיא מגיע הוא הורג אותה ומחביא את גופתה על הסט.
הגופה מתגלה מאוחר יותר במהלך צילומים על ידי שחקנית בשם פאולין, שמתעלפת כשהיא מוצאת אותה.
המשטרה מקשרת בין שתי הרציחות ושמה לב שלשתי הקורבנות היה מבט מבועת על פרצופן כשמתו.
הם מראיינים את כולם על הסט, כולל את מארק שמצלם את כל האירוע בתואנה שהוא יוצר סרט דוקמנטרי.
פסיכולוג מובא לסט על מנץ לייעץ לפאולין.
הוא משוחח עם מארק ומציין שהוא מכיר את עבודתו של אביו.
הפסיכולוג מעביר למשטרה את פרטי השיחה ואומר להם שלמארק יש "את העיניים של אביו".
המשטרה עוקבת אחרי מארק, שהולך לסוכנות ומצלם תמונות של דוגמנית בשם מילי.
מעט לאחר מכן מתגלה שמארק רצח את מילי.
הלן, שסקרנית לגבי סרטיו של מארק, מקרינה אחד מהם.
מארק תופס אותה, מה שגורם לה לפחד ובהלה.
מארק מגלה שהוא יוצר את סרטיו כדי שיכול לתפוס את רגע הפחד של קורבנותיו.
הוא מכוון את הלהב שלו לגרון של הלן, אך לא מסוגל להרוג אותה.
המשטרה מגיעה ומאארק שומע את הסירנות.
כפי שתכנן מהתחלה, הוא מתאבד תוך כדי שהמצלמה מקליטה, ובכך משלים את הסרט שלו.
הלן בוכה מעל גופתו של מארק בעוד המשטרה נכנסת לחדר.
בעוד הסרט נגמר, נשמע קולו של אביו של מארק שקורה לו ילד טוב.
קרלהיינץ בוהם בתפקיד מארק לואיס
אנה מאסי בתפקיד הלן סטפן
מקסין אודלי בתפקיד מרת סטפן
המקהלה הקאמרית רמת גן הוקמה בשנת 1993 ופועלת בעיר רמת גן בתמיכת ראש העירייה והרשות לתרבות ולאמנות של העירייה.
במקהלה מעל 50 זמרות וזמרים, רובם יוצאי המקהלות מקהלת רינת וזמרי קאמרן.
רבים מהם סולנים, המופיעים באופן עצמאי, ויש בהם מוזיקאים מקצועיים.
מייסדת המקהלה, המנהלת המוזיקלית והמנצחת של המקהלה היא זמרת האלט ובוגרת המדרשה למוזיקה, חנה צור.
מנצח המשנה של המקהלה במשך שנים רבות היה ריי פרנס, חבר המקהלה כזמר בס ונגן טרומבון ישראלי בולט, אשר כיהן כטרומבוניסט ראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית במשך למעלה משלושה עשורים.
את המקהלה ליוותה במהלך רוב שנותיה הפסנתרנית גבי ארגוב, וכיום המלווה של המקהלה הוא המלחין והפסנתרן אייל באט.
זמרת הסופרן דפנה זהבי, חברת קיבוץ נען וכלתו של המלחין דוד זהבי, היא חברה ותיקה במקהלה.
מנהלים במקהלה כיום הם דוד ורון וישראל נחליאל.
המקהלה מופיעה בקביעות במקומות שונים בארץ, בין היתר במוזיאון תל אביב לאמנות, במשכן לאמנויות הבמה, במועדון צוותא, בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ובאולם הנרי קראון בירושלים.
בין השאר, משתתפת המקהלה בקביעות בפסטיבל אבו גוש למוזיקה ווקאלית המתקיים פעמיים בשנה.
המקהלה הופיעה גם בפסטיבל ליטורגיקה בירושלים ובפסטיבל למוזיקה ליטורגית "סאקרה" בנצרת.
רבים מהקונצרטים של המקהלה הועברו בשידור חי על ידי רשות השידור הישראלית.
בשנים האחרונות ערכה המקהלה סיבובי הופעות בספרד, בצרפת ובגרמניה.
המקהלה מבצעת מגוון רחב של יצירות, כולל יצירות א-קפלה ויצירות תזמורתיות של מיטב המלחינים הקלאסיים מהמאה ה-15 ועד ימינו, לצד מוזיקה ישראלית מקורית.
המקהלה שרה יצירות בשפות רבות: עברית, לאדינו, לטינית, גרמנית, איטלקית, אנגלית, צ'כית ויוונית.
בין היצירות הקלאסיות הבולטות שביצעה המקהלה ניתן למנות את הסימפוניה השנייה של מאהלר, שבוצעה עם התזמורת הסימפונית ירושלים ועם מקהלה יפנית בניצוח גארי ברתיני.
כמו כן ביצעה את הרקוויאם הגרמני של ברהמס, את שירת המיסה בסי מינור של באך, את סימפוניה מס' 2 מאת מנדלסון, את הרקוויאם של ורדי, את הרקוויאם של מוצארט, הרקוויאם של ברוקנר, הסטאבט מאטר של היידן וכן יצירות גלוריה מאת ויוואלדי, פוצ'יני ופולנק.
עוד ראויה לציון היצירה "קידוש לשבת", אחת מהיצירות האחרונות שחיבר קורט וייל.
הרפרטואר העברי של המקהלה כולל יצירות מלב הקאנון של הזמר העברי כגון "שיר הרעות", "הליכה לקיסריה" ו"עטור מצחך", לצד פיוטים ומזמורים מהמסורת היהודית כמו "צור משלו אכלנו" ולצד שירים אומנותיים ישראליים מודרניים, כגון "אני רוצה להיכנס לספר בראשית" – מחזור שירי תנ"ך שכתבה נאוה סמל והלחינה אלה מילך-שריף.
כמו-כן מבצעת המקהלה יצירות שהולחנו או עובדו במיוחד בעבורה על ידי המלחין אייל באט, כמו שירי לאדינו שונים ושירים עבריים שונים.
המקהלה השתתפה בהקלטת הפסקול של הסרט "רשימת שינדלר" מאת סטיבן ספילברג.
המקהלה הקאמרית תל אביב היא מקהלה ישראלית אשר בסיסה בתל אביב.
נוסדה בשנת 1987 על ידי מיכאל שני, אשר הוא מנצח המקהלה ומנהלה המוזיקלי.
למרבית זמרי המקהלה הקאמרית תל אביב הכשרה וכישורים מוזיקליים, חלקם בוגרי בית הספר לשירת המקהלה או שלהם רקע מוזיקלי אחר.
עם השנים הפכה המקהלה לאחד הגופים המוזיקליים הפעילים והמוערכים בישראל.
במהלך שנות פעילותה הופיעה המקהלה עם תזמורות רבות בישראל ומחוצה לה, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הקאמרית הישראלית והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
כמו כן שרה תחת שרביטם של מנצחים כזובין מהטה, קלאודיו אבאדו, גארי ברתיני, דניאל אורן ופרדריק שאזלן.
המקהלה לקחה חלק בהפקות האופרה הישראלית החדשה, בהן "קוואלריה רוסטיקנה", "בוריס גודונוב" ו"לה בוהם", ובפסטיבל המוזיקה הווקאלית "ויוה לה ווצ'ה".
כמו כן מרבה המקהלה להשתתף בפסטיבלי מוזיקה בישראל ומחוצה לה, נוהגת להופיע בקביעות בפסטיבל אבו גוש והקלטותיה משודרות לעיתים קרובות ברדיו ובטלוויזיה.
בכל עונה מעמידה המקהלה 3–5 תוכניות חדשות, בנוסף לרפרטואר הקודם שלה.
כמקהלה ישראלית הרואה חשיבות בעידוד היצירה המקומית, מרבה המקהלה לשתף פעולה עם יוצרים ישראלים הכותבים יצירות מקור ועיבודים למקהלה במיוחד עבורה, כמו גיל אלדמע, עודד זהבי, אביה קופלמן ועידו שירום.
ב-1996 זכתה המקהלה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית למקהלות על שם ג'ובאני פלסטרינה.
באותה שנה ערכה מסע קונצרטים באיטליה, במסגרתו הוזמנה לשיר בוותיקן.
ב-1997, לרגל ציון עשור להיווסדה, הזמינה המקהלה את המוזיקאי הארגנטינאי אריאל רמירס וביצעה לראשונה בארץ את יצירתו "מיסה קריאוז'ה".
ב-1999 נבחרה להשתתף בפסטיבל הבינלאומי היוקרתי למקהלות קאמריות בריגה, לטביה.
ב-11 בספטמבר 2002, יום השנה לאסון התאומים, השתתפה המקהלה בפרויקט הבינלאומי "הרקוויאם המתגלגל" למען קורבנות התקפת הטרור של ה-11 בספטמבר 2001, בביצוע הרקוויאם של מוצארט במוזיאון תל אביב לאמנות עם מקהלת המנצחים מארגון "הלל", התזמורת הקאמרית הישראלית וסולנים מהשורה הראשונה.
המקדשים המגליתיים במלטה (מלטית It-Tempji Megalitiċi ta' Malta) הוא השם הקיבוצי שניתן לשישה אתרים מגליתיים מתקופת האבן החדשה במלטה ובגוזו כאשר נכללו ברשימת אתרי המורשת העולמית של ארגון אונסק"ו.
בשנת 1980 הוכללו רק שני מקדשים באתר ג'גנטייה שבאי גוזו ברשימה, ובשנת 1992 המינוי הורחב לחמישה אתרים נוספים, כולם באי מלטה.
ששת האתרים הם ג'גנטייה (Ġgantija), חג'ר אים (Ħaġar Qim), מניידרה (Mnajdra), טה חג'ראט (Ta' Ħagrat), סקורבה (Skorba) וטרשין (Tarxien).
במלטה ובגוזו מקדשים מגליתיים נוספים שאינם כלולים בהכרזה.
נראה כי בניית המקדשים התפתחה והשתכללה במלטה ובגוזו במשך כאלף שנים, החל באתר המוקדם בג'גנטיה שהוקם בסביבות 3600 לפנה"ס, ועד למקדש בטרשין שהיה בשימוש עד שנת 2500 לפנה"ס.
לאחר מכן, תרבות בניית המקדשים נעלמה.
תיארוך המקדשים מסובך, שכן באתרים השונים קיימים מספר מפלסים, המהווים למעשה מקדשים נפרדים מתקופות שונות, ובחלק מהמקרים הוקמו בהם מבנים נוספים בתקופת הברונזה.
באיים נמצאו ראיות להתיישבות אנושית כבר בתקופת האבן החדשה, 5200 לפנה"ס.
תרבות המקדשים הופיעה בסביבות שנת 4100 לפנה"ס, ומחולקת לחמש תקופות-משנה.
משתי התקופות הראשונות התגלו בעיקר חרסים.
לתקופת ג'גנטייה שייכים המקדשים המוקדמים ביותר, בג'גנטייה עצמה והמקדש המזרחי והקטן בטרשין, שבנויים בצורת מסדרון מרכזי שממנו מתפצלים חמישה אפסיסים, המקדש המוקדם בסקורבה שצורתו כשל טרפויל (עלי תלתן) ומספר מקדשים משניים נוספים.
התקופה הבאה, תקופת חל-ספליני, נחשבת לתקופת מעבר, וקרויה על שמו של ההיפוגאום של חל-ספליני (המוכרז גם הוא כאתר מורשת עולמית, בהכרזה נפרדת).
תקופת טרשין היא תקופת השיא של תרבות המקדשים, והיא קרויה על שמו של המקדש המרכזי בטרשין, שנחשב למורכב ולמתקדם מבין כל המקדשים.
לתקופה זו שייכים גם מקדשים בג'גנטיה, חג'ר אים ובמניידרה, והיא מתאפיינת בבנייה, בפסלים, בתבליטים ובאמנות ייצור החרסים המתקדמות ביותר שיצרה התרבות.
הגישה אל המקדש נעשית מחצר כניסה חיצונית בצורת אליפסה שנמצאת בצידו הדרומי או הדרום-מזרחי של המקדש, וייתכן ששמשה להתכנסות בעת הטקסים.
חזית המקדש פונה אל החצר ועל כן לכיוון דרום או דרום-מזרח.
חזית המקדש וקירותיו הפנימיים עשויים מאבנים גדולות ניצבות (אורתוסטט).
הכניסה אל המקדש נמצאת במרכזה של החזית ובדרך כלל בנויה בצורת טריליטון (טריליתונים נוספים נמצאים גם במעברים פנימיים בתוך המקדש, המרוצפים באבן).
הכניסה הראשית מובילה למסדרון שמשני צדדיו אפסיסים, התחומים גם הם באורתוסטטים, והחלל שביניהם לקירות החיצוניים של המקדש ממולא באדמה ובאבנים, ולעיתים גם בפסולת אנושית דוגמת שברי חרסים.
קירות המקדש החיצוניים נבנו בדרך כלל מאבן גיר קשיחה יותר מזו ששימשה בקירות הפנימיים, והאבן הפנימית הרכה יותר אפשרה לחרוט בה עיטורים ולפסל תבליטים.
כיום המקדשים אינם מקורים, אולם קיימות מספר תאוריות באשר לסוג הגג שכיסה עליהם, אם אכן היה קיים, והדבר מוסק ממספר ממצאים ועובדות - בין היתר מנטייה כלפי פנים של האורתוסטטים בחלק מהמקדשים, ומדגם של מקדש מקורה שנמצא בטה חג'ראט.
ההבדלים העיקריים בין המקדשים מתבטאים בגודלם ובמספר האפסיסים שבהם, הנע בין שלושה לשישה.
מקדש שבו שלושה אפסיסים בנוי בצורת טרפויל (שלושה עלים היוצאים מנקודה אחת), ובמקדשים בהם ארבעה אפסיסים או יותר, נוסף מסדרון המשכי והאפסיסים הנוספים יוצאים ממנו.
בהתאם לכך נע אורכם של המקדשים בין 6.5 מטרים במניידרה ל-23 מטרים במקדש המאוחר בטרשין, שהוא היחיד שבו שישה אפסיסים.
בג'גנטייה (Ġgantija) שבאי גוזו () שני מקדשים מגליתיים, שמשמעות שמם במלטית היא "מגדל הענק" (ġgant במלטית הוא "ענק").
אלה הם הקדומים ביותר מבין עשרות מקדשים שהוקמו בארכיפלג מלטה בתקופת האבן החדשה, והם מתוארכים לתקופה שבין 3600 ל-3000 לפנה"ס.
לפי אגדה מקומית, שם המקום הוענק לו, מאחר שהמקדשים הוקמו על ידי ענקים שעשו בהם שימוש כמגדלי שמירה.
לפי המחקר הארכאולוגי שנערך במקום, נראה כי הוקמו על ידי כת אשר האמינה באלה האם (האדמה) וקיימה פולחן פריון, סברה הנתמכת בפסלי דמויות נשיות שנמצאו באתר.
שני המקדשים בנויים בקצה של רמה במרכזו של האי גוזו, וחזיתותיהם פונות לכיוון דרום-מזרח, בדומה לרוב המקדשים המגליתיים במלטה ובגוזו.
המקדשים מוקפים בגדר היקפית אחת, ובינה לבין קירותיהם הפנימיים חלל שמולא בעפר ואבנים.
פתחי הכניסה אל שני המקדשים נמצאים במרחק של כעשרים מטרים זה מזה, והם פונים למעשה לאותה חצר קדמית.
כל אחד משני המקדשים בנוי מחמישה אפסיסים הערוכים בצורת עלי כותרת סביב פרוזדור מרכזי - סמוך לכניסה מתפצלים שני אפסיסים מהפרוזדור לימין ולשמאל, ומעבר מוביל הלאה לתוך המקדש למקום בו שלושת האפסיסים הנותרים מתפצלים מנקודה אחת ימינה, שמאלה ולפנים.
המקדשים מרשימים בשל העובדה שהוקמו בטרם נודע השימוש בכלי מתכת או בגלגל באי, אך באתר נמצאו אבנים עגולות אשר ייתכן כי שמשו ככדורים עליהם הוסעו אבני הענק.
ממדיה של האבן הגדולה באתר הם 6 על 4 מטרים והיא שוקלת 57 טון.
הקיר האחורי של המקדש השתמר במיוחד, והוא עשוי ממגליתים ניצבים הנתמכים במגליתים שכובים.
שני המקדשים חשופים כיום לאוויר, אולם קיימות סברות כי בעת בנייתם כוסו האפסיסים שלהם בגג כלשהו, ככל הנראה מקורות עץ.
דבר זה מוסק, בין היתר, מנטיית גושי האבן כלפי פנים.
במקום התגלו עיטורים שונים, בין היתר בצורת ספירלות, ועדויות לשימוש באוכרה.
המקדש הדרום-מערבי הוא העתיק, השמור והגדול מבין השניים והוא מתוארך ל-3600 לפנה"ס.
באפסיסים של המקדש הגדול השתמרו מזבחים ותנורים, וכן עצמות בעלי חיים שהעלו את הסברה כי המקום שימש להקרבת קורבנות.
בחלק מהאבנים שליד התנורים ניכרים שרידים לשימוש באש.
המקדש האחר קטן ממנו, וכדי להקימו הוסט חלק מהקיר של המקדש העתיק יותר שממערב לו.
המקדשים היו ידועים לתושבי הסביבה מזה זמן רב, ובסוף המאה ה-18, עוד לפני תחילת המחקר במקום, כבר שורטט תרשים מדויק למדי של תוכניתם.
ב-1827 הורה המושל הבריטי של גוזו לנקות את האתר במטרה לשמרו, אך העפר והפסולת שהורקחו ממנו פונו מבלי שתוכנם נחקר.
לאחר מכן התדרדר מצבם של השרידים, והקרקע הייתה בבעלות פרטית, עד שבשנת 1933 הלאימה אותה הממשלה, ומספר מחקרים בוצעו במקום ממועד זה ועד שנת 1959. מקדשי ג'גנטיה העניקו את שמם לראשון מבין שלושה שלבים בהתפתחות תרבות בניית המקדשים באיים, וב-1980 היו הראשונים שזכו למעמד של אתר מורשת עולמית.
שני המקדשים בטה חג'ראט (Ta' Ħaġrat) שוכנים במערבו של האי מלטה, קילומטר אחד ממקדשי סקורבה.
לשני האתרים מאפיינים משותפים ().
המקדשים קטנים בממדיהם יחסית למקדשים אחרים באי.
הם השתמרו בצורה טובה יחסית.
המקדש הגדול (הדרום-מערבי) היה בשימוש בין 3600 ל-3300 לפנה"ס לערך (תקופת ג'גנטייה), והמקדש הקטן, השוכן צפונית מערבית לו, מתוארך לתקופה שבין 3300 ל-3000 לפנה"ס (תקופת ספליני).
לפני הקמת המקדשים ניצב במקום כפר, ובאתר התגלו חרסים מתחילת האלף ה-4 לפנה"ס.
האתר התגלה רק בשנת 1916, וחלק מהאבנים שבו שימשו את הכפריים בסביבה לצרכיהם.
שני המקדשים בנויים מאבן גיר, ותוכניתם פחות פורמלית מזו של מקדשים אחרים ברחבי האי.
המקדש הגדול בנוי בצורת טרפויל ולו שלושה אפסיסים.
חזיתו פונה אל חצר חצי עגולה, במרכזה שער כניסה מונומנטלי ששופץ חלקית ב-1937, ולאורכה ספסל אבן.
שתי מדרגות מובילות מהשער אל פרוזדור המבואה, המרוצף באבנים שהונחו בדיוק רב.
הפרוזדור מסתיים בחלל המרכזי שממנו מתפצלים שלושת האפסיסים, ולפי ממצאים במקום היו אלה מקורים.
אורכו הכולל של המקדש הוא 15 מטרים.
המקדש הקטן יוצא דופן בשל כך שהוא עשוי בצורה של ארבעה אפסיסים היוצאים מנקודה מרכזית, והכניסה אליו היא דרך האפסיס הימני של המקדש הגדול.