tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קונולי הפליג ליוון באוניית משא גרמנית, ה"ברברוסה", בה נסעו גם מרבית שאר חברי המשלחת האמריקאית, כמייצגו של "מועדון האתלטיקה סאפוק", ששילם על רוב הוצאותיו (מאוחר יותר טען קונולי כי שילם על הכול בעצמו).
לאחר שהגיע לנאפולי שבאיטליה נשדד קונולי וכמעט איבד את כרטיסו לאתונה, אך הצליח להשיבו לאחר שרדף אחרי השודד.
לבסוף נסע ברכבת ליוון והגיע בדיוק בפתיחת המשחקים.
הגמר הראשון שהתקיים ביום הפתיחה היה הגמר בקפיצה משולשת, אחד הענפים בהם התחרה קונולי.
אופן קפיצתו של קונולי, דילוג שני דילוגים עם רגל ימין, אינו חוקי כיום, אך באותם זמנים היה מקובל לחלוטין.
באופן הזה ביצע קונולי את הקפיצה בגמר, וזכה במדליית זהב כשקפץ למרחק 13.71 מטר, בכמטר רחוק יותר מהמתמודד שהגיע למקום השני.
בתחילה קיבל מדליית הכסף הראשונה בהיסטוריה המודרנית של המשחקים (מדליות זהב עוד לא נכנסו לשימוש), והפך לאלוף האולימפי הראשון מאז שנת 385, אז זכה זופירוס האתונאי בפאנקרטיון.
בנוסף לזכייה בגמר הקפיצה המשולשת, הגיע קונולי למקום השני בקפיצה לגובה, כשתוצאתו, 1.65 מטר, שווה לזו של רוברט גארט, אך נמוכה מזו של אלרי קלארק.
כמו כן, הוא סיים שלישי בגמר הקפיצה לרוחק כשקפץ למרחק 5.84 מטרים.
בשובו לבוסטון, התקבל קונולי בהתלהבות, ותושבי דרום העיר אף העניקו לו שעון מוזהב כהוקרה.
קונולי השתתף גם באולימפיאדה השנייה, שנערכה בפריז בשנת 1900, וזכה במדליית כסף בקפיצה משולשת, אחרי מאיר פרינסטיין.
קונולי הגיע גם לאולימפיאדת 1904 שנערכה בסנט לואיס, אך לא כמתחרה אלא כעיתונאי.
קודם לכן, פרסם בהבוסטון גלוב את השגותיו לגבי מלחמת ארצות הברית–ספרד בשם "מכתבים מהחזית בקובה", שם שירת בתקופת המלחמה.
בסך הכל, פרסם קונולי 25 רומנים ויותר מ-200 סיפורים קצרים.
ב-1920 היה קונולי חלק מהצוות "אספרנטו", שזכה באליפות הבינלאומית הראשונה לדיג בעזרת מפרשיות שנערכה בהאליפקס שבנובה סקוטיה.
על כך כתב ב"ספרו של הדייג מגלוסטר", שיצא לאור ב-1927.
קונולי אף התמודד פעמיים על מושב בקונגרס של ארצות הברית כנציג המפלגה הפרוגרסיבית, אך לא נבחר.
הוא מעולם לא חזר להרווארד, אך ב-1948 קיבל מהאוניברסיטה סוודר כהוקרה על הישגיו באתלטיקה.
שנה לאחר מכן, הציעו לו אנשי הרווארד תואר "דוקטור של כבוד", אך הוא דחה את הצעתם.
ג'יימס קונולי מת בניו יורק בגיל 88. אוסף פריטים הנוגעים אליו, כולל מדליית הזהב האולימפית בקפיצה משולשת, מאוחסנים בספריית קולבי קולג' שבמיין.
ג'יימס קייסון לי הוא שחקן אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר הודות לגילום הדמות אנדו מאסאצ'י בסדרת הטלוויזיה "גיבורים".
לי נולד בסיאול שבקוריאה הדרומית.
שמו האמצעי, קייסון, מורכב משתי האותיות הראשונות של הוריו והמילה "son".
שמו האנגלי, ג'יימס, נגזר מג'יימס בונד.
בגיל 10 היגר עם משפחתו לניו יורק, שם למד מאוחר יותר בבית הספר התיכון המדעי של ברונקס.
הוא החל ללמוד תקשורת באוניברסיטת בוסטון מתוך כוונה להיות שדרן ספורט לפני שעבר מאוחר יותר למכון האמנויות של ניו אינגלנד.
בקיץ 2001 מכר קיסון את מכוניתו וקנה כרטיס בכיוון אחד ללוס אנג'לס מתוך כוונה להיכנס לתעשיית הבידור.
הוא נרשם לשיעורי משחק במכללה קהילתית תוך כדי בחינות אודישן לתפקידים בטלוויזיה, ובין לבין עבד כמורה פרטי לבחינות פסיכומטרי כדי לשלם את החשבונות.
בשנת 2003 קיבל את תפקידו הראשון כשחקן אורח בסדרת הטלוויזיה "ג'אג".
בשנים 2006–2010 הוא גילם את דמותו של אנדו מאסאצ'י במשך ארבע עונות של סדרת הטלוויזיה "גיבורים".
בעונה הראשונה הוא שיחק כשחקן אורח ובשאר העונות הוא קיבל קרדיט של שחקן ראשי.
בשנת 2007 שיחק בסרט האינדי "ביג דיל".
בשנת 2008 הוא הופיע בסדרה "CSI" בתור מתורגמן לשפה הקוריאנית.
בשנת 2010 שיחק בסרט "איך לעשות אהבה עם אישה".
בשנת 2013 שיחק בדרמה האירוטית של קתרין הארדוויק "" בכיכובם של אמילי בראונינג וקאם ג'יגנדה.
בשנת 2021 הוא הופיע בסרט הקומדיה "יום הכן" של ספק שירותי הסטרימינג נטפליקס.
בשנת 2015 נישא קייסון לזמרת ולמדענית המוח ג'יימי ברג; לזוג יש שני ילדים.
הוא דובר קוריאנית ואנגלית שוטפת ולמד לדבר יפנית כדי לשחק את אנדו מאסאצ'י בסדרה "גיבורים".
Sweaty Dynamite"2006 - 2010גיבוריםאנדו מאסאצ'י תפקיד חוזר (עונה 1)
ג'יימס קונלון הוא מנצח אמריקאי.
קונלון נולד ברובע קווינס של ניו יורק.
משפחתו לא הייתה מוזיקלית, אבל הפקת חובבים של לה טרוויאטה ששמע בגיל 11 עוררה את עניינו במוזיקה.
הוא החל ללמוד מוזיקה והתקבל למקהלת הילדים של להקת אופרה בקווינס.
מחלומות על קריירה של טנור או בריטון באופרה הגיע למסקנה, שהדרך הטובה ביותר להשיג שליטה ממשית בהפקה אופראית היא להיות למנצח אופרה.
קונלון למד בבית הספר התיכון לה גווארדיה למוזיקה ואמנות ובגיל שמונה-עשרה התקבל לתוכנית הניצוח של מכון אספן.
בספטמבר 1968 החל את לימודיו בג'וליארד.
בשנת 1970 יצאה תזמורת ג'וליארד לסיור לימודי באירופה וקונלון הוזמן לפסטיבל ספולטו לשמש שם בשנה הבאה כעוזר מנצח בחזרות, מדריך ומנצח מקהלה.
במהלך תקופה זו ניצח על הצגה אחת של האופרה בוריס גודונוב.
ב-1972 החליף את תומאס שיפרס בניצוח על הפקה מתוכננת של לה בוהם בג'וליארד, כאשר המנצח ביטל במפתיע את השתתפותו.
מריה קאלאס, שהגישה אותו זמן כיתות אמן בג'וליארד, שמעה את קונלון בחזרה והציעה לנשיא בית הספר להעלותו על הדוכן כמחליף לשיפרס.
קונלון קיבל את פרס הניצוח של אגודת התזמורות הלאומית של אמריקה ובשנת 1974 היה למנצח הצעיר ביותר שהוזמן לנצח על סדרת המנויים של הפילהרמונית של ניו יורק.
ב-1976 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה ובהמשך אותה שנה גם ניצח לראשונה בבריטניה, על האופרה הסקוטית.
בשנת 1979 ניצח לראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון.
אחרי תקופת הופעות עם האופרה הלאומית של פריז, מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו בפירנצה, הפילהרמונית של רוטרדם והאופרה הלירית של שיקגו, התמנה קונלון בשנת 1989 למנצח הראשי של האופרה של קלן.
בשנת 1996 התמנה למנהל מוזיקלי של האופרה הלאומית של פריז ובמקביל שימש מנהל מוזיקלי בקלן, גרמניה.
מאז הופעתו הראשונה עם הפילהרמונית של ניו יורק ב-1974 בהזמנת פייר בולז, הופיע קונלון עם כל התזמורות החשובות, פחות או יותר, בצפון אמריקה ובאירופה.
כמו כן הופיע עם רבות מלהקות האופרה החשובות בעולם, ביניהן לה סקאלה (מילאנו), קובנט גארדן (לונדון), האופרה הלירית של שיקגו והמאג'ו מוזיקלה פיורנטינו (פירנצה).
בקרוב ל-30 שנותיו עם המטרופוליטן אופרה, שם ניצח לראשונה ב-1976, ניצח שם קונלון על יותר מ-250 הצגות, במגוון רחב של יצירות מן הרפרטואר האיטלקי, הגרמני, הצרפתי, הרוסי והצ'כי.
קונלון כיהן בכמה משרות חשובות באירופה, הכוללות מנצח ראשי של הפילהרמונית של רוטרדם (1983 - 1991), מנהל מוזיקלי כללי מטעם עיריית קלן, גרמניה (1989 - 2002), תפקיד שכלל ניהול מוזיקלי של תזמורת גרצניך ושל האופרה של קלן, ומנצח ראשי של האופרה הלאומית של פריז (1995 - 2004).
כהונתו בפריז הייתה ארוכה יותר משל כל מנצח שקדם לו מאז 1939. מנהיגותו נקשרת בעליה באמות מידה אמנותיות, בתפוקה הכוללת ובנוכחות קהל, שעלתה על פי הערכה בעשור האחרון וזאת בתקופה, שמספר באי האופרה ואולמות הקונצרטים מצטמצם והולך.
מאז עונת 07–2006 מכהן קונלון כמנהל המוזיקלי באופרה של לוס אנג'לס.
כיום הוא מנהל גם את פסטיבל רוויניה וממשיך, מאז 1979 ברציפות, בתפקידו כמנהל מוזיקלי של פסטיבל מאי בסינסינטי.
בשנת 2007 האריך קונלון את החוזה של עם לוס אנג'לס עד עונת 2010-11.
בין השאר, יצר בלוס אנג'לס סדרה בשם "קולות מושבים", מיזם רב-שנתי, שבמסגרתו מביא קונלון את המוזיקה של מלחינים שהושפעו מן השואה אל בימת האופרה של לוס אנג'לס.
הסדרה נפתחה בעונת 2007 בשתי אופרת בערב אחד, "הגמד" של אלכסנדר זמלינסקי ו"הספל השבור" של ויקטור אולמן.
בעונות הבאות תכלול אופרות מאת מלחינים כמו פרנץ שרקר וואלטר בראונפלס, בין השאר.
קונלון משתדל ליצור בלוס אנג'לס מסורת וגנרית, שאותה התחיל בטריסטן ואיזולדה, הראשונה לשבע אופרות של וגנר שיעלו בניצוחו על בימת האופרה בשנים הבאות, בהן הביצוע הראשון מאז ומעולם בבית האופרה הזה של מחזור טבעת הניבלונגים, בעונת 09–2008.
קונלון חותר להגביר את המודעות הציבורית לחשיבותן של יצירות מאת מלחינים, שהשואה השפיעה על מהלך חייהם ועל יצירתם.
במגמה זו הוא מקדיש זמן ומאמץ לשילוב מוזיקה זו בתוכניות קונצרטים בצפון אמריקה ובאירופה.
תוכניות אלה כוללות מוזיקה מאת מלחינים כמו אלכסנדר זמלינסקי, ויקטור אולמן, פאבל האס, קורט וייל, אריך וולפגנג קורנגולד, קרל אמדאוס הרטמן, ארווין שולהוף וארנסט קרנק.
נוסף ל"קולות מושבים" באופרה של לוס אנג'לס, מציג קונלון מדי שנה, בתפקידו כמנהל המוזיקלי של פסטיבל רוויניה,, את אחד המלחינים מקבוצה זו עם התזמורת הסימפונית של שיקגו.
הפקה של "קיסר אטלנטיס" מאת אולמן, שנוצרה ביוזמת קונלון, יצאה לסיורים מקיפים מאז עלתה לראשונה בניו יורק.
מאז הפקתה בשיתוף פעולה עם ג'וליארד, הוצגה האופרה בפסטיבל ספולטו באיטליה, בפסטיבל רוויניה, עם תזמורת העולם החדש של מיאמי, בגרנד אופרה של יוסטון ועם הפילהרמונית של לוס אנג'לס, שם בוצעה בשנת 2004.
ג'יימס קוקו היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס אמי.
היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1981 על הופעתו בסרט "רק כשאני צוחקת".
קוקו נולד בניו יורק והחל לשחק עוד מגיל קטן.
בנם של מהגרים איטלקים אידה ופליצ'ה קוקו.
הופיע לראשונה בברודוויי ב-1957 והשתתף במחזה האוף ברודוויי "הירח שבנהר הצהוב" שזיכה אותו בפרס אובי.
קוקו השתתף בפרסומות ובמחזות תיאטרון בהם שיחק.
השתתפותו במחזה "הבא בתור" זיכתה אותו בפרס דרמה דסק ועבור משחקו במחזה "אחרון המאהבים האדומים הלוהטים" של ניל סיימון היה קוקו מועמד לפרס הטוני ב-1970.
בקולנוע שיחק בפעם הראשונה ב-1971 בתור ד"ר טימי ספקטור בדרמה הקומית של אוטו פרמינגר "חברים כה טובים" ובתור הדוד הארי בקומדיה השחורה "עלה חדש".
ב-1972 שיחק בגרסה הקולנועית למחזה המוזיקלי "האיש מלה מאנצ'ה", בסרט גילם את סאנצ'ו פנזה והועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן בתפקיד משני.
ב-1976 הופיע בפארודיית הבלשים של ניל סיימון "חמישה בלשים לקינוח".
ב-1981 שיחק בקומדיה "רק כשאני צוחקת" בתור ג'ימי פרינו חברה של שחקנית התיאטרון השיכורה ג'ורג'יה היינץ, על הופעתו קיבל קוקו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב אך גם לפרס פטל הזהב.
קוקו היה השחקן הראשון שהועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס ראזי לשחקן המשנה הגרוע ביותר.
בשנת 1983 זכה קוקו בפרס אמי על הופעתו בסדרה "מקום אחר".
בשנת 1985 השתתף במחזה "It's Only a Play" מאת טרנס מקנאלי שעלה על בימות אוף ברודוויי.
קוקו נפטר בשנת 1987 בגיל 56 מהתקף לב.
נקבר בבית הקברות הקתולי ס.ט ג'רודס שבקולוניה, ניו ג'רזי.
ג'יימס קוק בראון היה סוציולוג וסופר מדע בדיוני.
הוא מוכר בעיקר כיוצרה של השפה המתוכננת לוגלאן ושל משחק הלוח "קריירות".
ד"ר בראון היה אידיאליסט ועסק רבות בנושאים של אוטופיה.
דוגמה לכך היא ספרו "התקרית הטרואיכנית", בו הוא מתאר שיטה כלכלית בעתיד הלא-רחוק אשר תוביל לשגשוג ולשלום.
ג'יימס קונולי היה לאומן רפובליקני אירי ומנהיג סוציאליסטי.
הוא היה פעיל באיגוד העובדים הבינלאומי IWW, והקים את המפלגה הסוציאליסטית האירית.
יחד עם ג'יימס לרקין, הוא היה פעיל מרכזי בשביתת "הנעילה" הגדולה בדבלין ב-1913, וכתוצאה יסד את צבא האזרחים האירי, מיליציה שנועדה להגן על השובתים.
הוא היה ממתנגדי השלטון הבריטי באירלנד, והיה מנהיג במרד הפסחא ב-1916, אז צבא האזרחים יחד עם המתנדבים האירים השתלטו על מוקדים מרכזיים של דבלין במשך כשבוע.
הם הובסו על ידי הבריטים, וקונולי הוצא להורג בשל חלקו בהתקוממות.
על אף היעדר השכלה פורמלית, קונולי, שהיה מעורב גם בפוליטיקה סקוטית ואמריקאית, הפך לאחד התאורטיקנים המרקסיסטיים המובילים של תקופתו, ונשאר מוערך עד היום.
קונולי נולד בשכונת עוני אירית-קתולית באדינבורו, סקוטלנד, בשנת 1868. הוריו האירים היגרו לסקוטלנד ממחוז מונאהן והתיישבו בקאוגייט, הגטו האירי שבו אלפי אירים התיישבו.
הקהילה הייתה ידועה בתור "אירלנד הקטנה", אך קונולי דיבר במבטא סקוטי לאורך חייו.
הוא היה הבן השלישי של ג'ון קונולי ומרי מגין.
למד בבית הספר הקתולי המקומי עד גיל 11 לערך.
לאחר מכן הוא עזב ועבד במספר מקומות עבודה, אך בשל קשיים כלכליים, בגיל 14 התגייס לצבא הבריטי תוך זיוף גילו ושמו לג'יימס ריד, אותו השם שנתן אחיו הגדול ג'ון לפניו.
הוא שירת באירלנד בחטיבה השנייה של הגדוד הסקוטי המלכותי כמעט שבע שנים, במהלך התקופה הסוערת שנקראת מלחמות האדמה.
מאות אלפי אירים נעקרו מאדמתם בתקופה זו, וחוו רעב ומחלות, עוני ואלימות.
אי הצדק שראה באירלנד עיצב את חשיבתו ותפיסת עולמו, ואחד הנושאים הראשונים שפעל למענם היה נושא הקרקעות.
הוא פיתח שנאה גדולה לצבא הבריטי, בה החזיק כל חייו.
כשהיחידה שבה שירת הועברה להודו – ערק מהצבא.
קונולי חזר לאדינבורו יחד עם אהובתו לילי ריינולדס.
הם נישאו באפריל 1890. הוא פתח סנדלריה כדי לכלכל את משפחתו הצעירה, אך היא כשלה בשל חוסר כישוריו במקצוע, וכן העדפתו את פעילותו בתנועה הסוציאליסטית, שסחפה אותו באותה העת.
ב-1895 קונולי נבחר כמזכיר הפדרציה הסוציאליסטית של סקוטלנד, בה היה פעיל מזה כשלוש שנים.
אחיו ג'ון החזיק בתפקיד, אך לאחר שנאם בעצרת לטובת יום עבודה של שמונה שעות, הוא פוטר מעבודתו בעיריית אדינבורו.
אז בזמן שג'ון חיפש עבודה אחרת, ג'יימס לקח על עצמו את התפקיד.
הוא התחיל להיות פעיל במפלגת הלייבור העצמאית, אשר נוסדה ב-1893. במהלך תקופה זו גם החל ללמוד את השפה הבינלאומית הנייטרלית, אספרנטו, ולקדם את שימושה.
זמן קצר לאחר שנולדה בתו השלישית, שמע קונולי שהמועדון הסוציאליסטי בדבלין מגייס מזכיר במשרה מלאה, וכך קונולי ומשפחתו מצאו את עצמם בחזרה באירלנד.
בהשפעתו, המועדון התפתח עד מהרה למפלגה הרפובליקנית הסוציאליסטית האירית (ISRP).
היסטוריונים אירים רבים מחשיבים את ISRP כבעלת חשיבות מרכזית בהיסטוריה הסוציאליסטית והרפובליקנית האירית.
כחלק מפעילותו, היה קונולי העורך-המייסד של העיתון The Socialist ("הסוציאליסט"), והוא גם היה בין מייסדי מפלגת הלייבור הסוציאליסטית, שהתפצלה מהפדרציה הסוציאל-דמוקרטית ב-1903. הוא הצטרף למוד גון וארתור גריפית' בהתנגדות למלחמת הבורים.
אך בעקבות שילוב של דחק כלכלי ותסכול מההתקדמות האיטית של ISRP, היגר קונולי לארצות הברית ב-1903, ללא כל תוכנית מה יעשה שם.
הוא הצטרף למפלגת הלייבור הסוציאליסטית האמריקאית ב-1906, למפלגה הסוציאליסטית של אמריקה ב-1909, וכן לאיגוד עובדי התעשייה העולמי (IWW), והקים את הפדרציה הסוציאליסטית האירית בניו יורק ב-1907.
כששב לאירלנד ב-1910, הוא היה ליד ימינו של מנהיג איגוד העובדים ג'יימס לרקין.
הוא התמודד פעמיים בבחירות למועצת העיר דבלין, אך הפסיד.
ב-1913, כשהתרחשה בדבלין הנעילה הגדולה, שביתת העובדים ההיסטורית, הוא הקים את צבא האזרחים האירי, מיליציה שמטרתה להגן על השובתים מפני אלימות בעלי המפעלים והשוטרים.
על אף שמספרם לא היה גדול, ומנה כ-250 חברים, המיליציה הייתה מאורגנת וחמושה היטב.
עד מהרה, מטרתה הופנתה להקמתה של אירלנד חופשית כרפובליקה סוציאליסטית.
קונולי גם ייסד את מפלגת הלייבור האירית כזרוע הפוליטית של קונגרס איגודי העובדים האירים ב-1912, והיה חבר המועצה המנהלת.
בעת זו פגש קונולי בבלפסט את ויני קרני, שהייתה למזכירתו ואשת סודו, וליוותה אותו מאוחר יותר במהלך המרידה.
בדומה לוולדימיר לנין, התנגד קונולי למלחמת העולם הראשונה בכל מאודו, באופן מוצהר מתוך השקפותיו הסוציאליסטיות.
הוא כפר בעמדתו של ג'ון רדמונד, הלאומן הפרלמנטרי, אשר האמין כי שיתוף פעולה עם הבריטים יקדם אינטרסים אירים.
הוא הכריז, "איני מכיר אף אויב זר של ארצנו, מלבד הממשלה הבריטית".
קונולי לא שיתף פעולה עם הנהגת המתנדבים האירים, הכוח הצבאי של תנועת העצמאות הרפובליקנית.
הוא החשיב אותם כבורגנים מדי, ואדישים לגבי עצמאותה הכלכלית של אירלנד.
ב-1916, מתוך אמונה שהם אינם רציניים דיים ושאינם מוכנים לנקוט בפעולה החלטית נגד בריטניה, הוא ניסה לדחוק אותם למעשים בכך שאיים שצבא האזרחים יעמוד לבד מול האימפריה הבריטית.
חברי האחווה הרפובליקנית האירית נבהלו, בעיקר מפני שרבים מהם כבר היו חלק מצבא האזרחים, וכבר תכננו פעולת התקוממות לאותה השנה.
אז כדי להניא את קונולי ממעשה פזיז, מנהיגי האחווה, ביניהם טום קלארק ופטריק פירס, נפגשו עם קונולי כדי לראות אם אפשר להגיע לכדי הסכם.
במהלך הפגישה, האחווה וצבא האזרחים החליטו לפעול יחדיו בחג הפסחא.
היו שטענו שהאחווה חטפה את קונולי – הוא נעלם ללא הודעה למשך כשלושה ימים, וכשחזר רק דיווח שיש הסכם ולא הסכים לגלות פרטים לגבי איך המפגש נערך מלכתחילה.
במרידת חג הפסחא של שנת 1916 היה קונולי מפקד חטיבת דבלין, החטיבה עם התפקיד המרכזי ביותר בהתקוממות.
הוא היה דה פקטו מנהיג המרידה, כמפקד השטח, על אף שפירס החזיק בדרגת המפקד העליון.
מנהיגותו נחשבת למופתית, ומייקל קולינס אמר שהיה "הולך אחריו עד הגיהנום".
קונולי ונפצע אנושות בזמן הכניעה של החטיבה לבריטים.
הוא אמר אחר הכניעה לחבריו,"אל תדאגו.
הם יירו באלה מאיתנו שחתמו על הכרזת העצמאות.
בגלל פציעתו האנושה, קונולי לא הוחזק בכלא יחד עם שאר המורדים, אלא בחדר (שלימים נקרא על שמו) בטירת דבלין, במרפאה הזמנית שהוקמה לטיפול בחיילים שחזרו מן החזית.
קונולי נידון למוות על חלקו במרידה.
ב-12 במאי 1916 הוא נלקח באמבולנס צבאי לבית החולים המלכותי בקילמיינהאם, מול כלא קילמיינהאם, לשם הועבר לשם הוצאתו להורג.
אשתו הורשתה לבקרו, והוא שאל אותה מה דעת הציבור בעקבות המאורעות, וציין, "הם כולם ישכחו שאני אירי".
הוא היה פצוע כל כך קשה, שלא היה יכול לעמוד מול כיתת יורים.
הוא לא היה צפוי לחיות יותר מיום-יומיים, ובכל זאת יצאה ההוראה להורגו.
הוא הועבר לכלא על אלונקה, שם עבר בעזרת כומר קפוצ'ין, האב אלוישיס טראוורס, את הטקסים האחרונים.
במקום העמידה מולל כיתת יורים בחצר הכלא שם הוציאו להורג את חבריו מנהיגי המורדים פירס וקלארק, הוא הושב בכיסא בקצה הרחבה, נקשר, ונורה למוות.
גופתו, יחד עם גופותיהם של שאר המנהיגים, נקברה בקבר אחים ללא ארון קבורה.
ההוצאות להורג והיחס לנידונים עוררו זעם רב בקרב העם האירי, שהיה יחסית אדיש למרידה עד אותה ההתפתחות.
הריגתו של קונולי עוררה את מרב ההתנגדות, וגרפה תמיכה למטרות העצמאות של המורדים, עבורן נתנו חייהם.
אפילו בבריטניה ההוצאות להורג לא התקבלו בעין יפה, וכן משכו תשומת לב שלילית מארצות הברית, שם חיפשה בריטניה תמיכה במלחמה.
ראש ממשלת בריטניה, אסקווית, הורה שלא יתקיימו יותר הוצאות להורג, למעט במקרה של רוג'ר קייסמנט, שעוד לא נשפט.
יצאה גם חנינה כללית עד סוף שנת 1916 לפיה כל המורדים שעדיין ישבו בכלא שוחררו.
לג'יימס ולילי קונולי היו שישה ילדים.
בתם נורה הייתה לסופרת ומנהלת קמפיינים בעלת השפעה בתנועה האירית הרפובליקנית.
בנם רודי המשיך בדרכו הפוליטית של אביו.
שניהם נבחרו כחברי ממשלה, וישבו בשנאד ארין, הסנאט האירי.
בתם מוירה הייתה רופאה, ובת נוספת, מונה, נפטרה ב-1903 בגיל 13, לאחר שנכוותה בזמן כיבוס.
שלושה חודשים לאחר הוצאתו להורג של ג'יימס, לילי קונולי, שנולדה כפרוטסטנטית, התקבלה לכנסייה הקתולית.
המורשת של קונולי באירלנד היא בעיקר בשל תרומתו לתנועה הלאומנית הרפובליקנית, אך גם פועלו כסוציאליסט נתבע כמורשת על ידי מגוון ארגוני שמאל, והוא מקושר למפלגת הלייבור האירית, אשר הוא יסד.
קונולי היה בין מיעוט של חברי האינטרנציונל השני אשר התנגד באופן מוצהר למלחמת העולם הראשונה, מה ששם אותו מצד שני של המתרס מול מרבית המנהיגים הסוציאליסטים באירופה.
הוא הושפע רבות והיה מעורב משמעותית באיגוד העובדים הבינלאומי IWW, וחזונו היה שהאיגוד יקים מפלגה משלו שיאגד ויאחד את כל הפלגים הסוציאליסטים השונים אשר היו רבים ביניהם.
באותה מידה, הוא חזה את אירלנד העצמאית כרפובליקה סוציאליסטית.
השקפותיו לגבי יוניוניזם מהפכני וסינדיקליזם הם נושא לוויכוח ודיון עד היום, לגבי איזה סוג של סוציאליזם בדיוק חזה קונולי לאירלנד העצמאית, האם ממלכתית או עממית – כאשר קבוצות שונות מנכסות את קונולי כסמל להשקפותיהן, בכללן הכנסייה הקתולית, אליה התנגד קונולי בחריפות כל חייו.
במהלך תקופה קצרה היה מעורב בדה לאוניזם (תנועה מרקסיסטית-לברטריאנית) ובאינטרנציונל השני, אך התנתק משניהם.
בסקוטלנד, הגותו של קונולי השפיעה על סוציאליסטים כדוגמת ג'ון מקלין, אשר גם הוא שילב את השקפותיו השמאליים עם רעיונות לאומניים כשהקים את מפלגת העובדים הרפובליקנית הסקוטית.
אגודת קונולי, הנקראת על שמו, היא ארגון של אירים בבריטניה אשר פועלים למען המטרה הרפובליקנית של איחוד ועצמאות אירלנד.
פסלים של קונולי הוקמו במקומות שונים ברחבי העולם, ביניהם בדבלין, מחוץ לליברטי הול, המטה של איגוד העובדים SIPTU; ביוניון פארק שבשיקגו, סמוך למשרדי איגוד UE; ואחד נוסף בפארק בטרוי, שבניו יורק.
במרץ 2016, נחנך בבלפסט פסל של קונולי על ידי השר הצפון-אירי קראל ני קולן ונכדו של קונולי, ג'יימס קונולי הרון.
בראיון טלוויזיה בשנת 1972, אמר ג'ון לנון שג'יימס קונולי היה השראתו בכתיבת השיר "Woman Is the Nigger of the World", וציטט אותו: "האישה היא השפחה של העבד".
תחנת קונולי, אחת משתי תחנות רכבת מרכזיות בדבלין, קרויה על שמו, וכך גם בית החולים קונולי בבלנקרדסטאון.
ב-2002 הפיקה ה-BBC תוכנית בשם Greatest Britons 100 (מאה הבריטים הגדולים ביותר), וקונולי נבחר למקום ה-64.
ב-1968, הלהקה האירית The Wolfe Tones (על שם המהפכן האירי וולף טון) הוציאו סינגל בשם "James Connolly" אשר הגיע למספר 15 במצעד הפזמונים האירי.
הלהקה Black 47 הוציאה שיר על קונולי באלבום Fire of Freedom.
מועדון הספורט דונדין קונולי, חלק מהליגה האתלטית הבאלית, קרויה אף היא על שמו של קונולי.
ג'יימס קוזמו הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה סקוטי אשר החל להופיע מסוף שנות השישים של המאה הקודמת.
ג'יימס קוזמו נולד בעיירה קליידנבנק, בדרום מערב סקוטלנד, אביו היה השחקן הסקוטי ג'יימס קופלנד.
ג'יימס החל את קריירת המשחק שלו בגילומם של דמויות קשוחות וכריזמטיות בסדרות טלוויזיה רבות.
מחוץ לבריטניה, הוא ידוע בתפקידיו בסרטים כמו איש הנצח כאנגוס מקלאוד, לב אמיץ, והאריה, המכשפה וארון הבגדים.
הוא גם שיחק בסרטים טריינספוטינג וטרויה.
בשלוש השנים האחרונות, גילם את דמותו של ג'אור מורמונט בסדרת הטלוויזיה משחקי הכס.
ג'יימס נשוי לאנני, ולהם שני בנים - פינדליי ואית'ן.
הוא תומך ידוע בקבוצת הכדורגל, גלאזגו ריינג'רס.
ג'יימס קין הוא כדורגלן אנגלי המשחק באסטה מליגת המשנה השוודית בעמדת החלוץ.
קין התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פורטסמות'.
לאחר שצבר 2 הופעות בפורטסמות' הוא הושאל לניוברי, קידרמינסטר הריירס ובורנמות'.
ב-15 באוקטובר 2005, הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה נגד קולצ'סטר יונייטד שהעניק לקבוצתו נקודה בדקות הסיום.
קין הבקיע את שער הבכורה שלו עבור המועדון בדרבי של גטבורג נגד אורגריטה.
הוא סיים את העונה כמלך השערים של המועדון עם 10 שערים ב-22 הופעות ליגה.
בקיץ נשאר בשוודיה כאשר חתם באלפסבורג.
את עונת העביר כשחקן מושאל ביורגודן ונבחר לשחקן העונה במועדון.
ב-10 בינואר 2013, הושאל לחודש אחד לפורטסמות'.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-26 בינואר, נגד הארטלפול יונייטד.
בדצמבר חתם בבני יהודה תל אביב, בסיום העונה המועדון ירד לליגה הלאומית וקין עזב את המועדון וחתם בנורת'איסט יונייטד מהסופר ליג ההודית.
ג'יימס קירקווד ג 'וניור היה מחזאי, סופר ושחקן אמריקאי.
זוכה פרס טוני ופרס פוליצר.
קירקווד נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, לשני הורים שחקנים.
אביו, סר ג'יימס קירקווד, היה שחקן ובמאי.
אמו הייתה השחקנית לילה לי.
קירקווד הלך בדרכם וכבר בגיל 14 החל להופיע בהצגות.
במהלך חייו הוא שיחק בעשרות הצגות וסרטים, עם הפסקה של שלוש שנים בהן עבד כמציל במשמר החופים של ארצות הברית.
לאחר גירושי הוריו, הוא בילה את רוב זמנו עם המשפחה של אמו באליריה, אוהיו, שם הוא סיים את לימודיו בתיכון.
עד גיל 42, קירקווד היה ידוע בעיקר בשל התפקידים שביצע על מסך הטלוויזיה והקולנוע, אך בשנת 1966 זכה לפרסום בשל עליית ההפקה הראשונה של מחזהו "Unhealthy to Be Unpleasant" ("לא בריא להיות לא נחמד") בברודוויי.
בשנת 1975 עלתה הפקת "נ.ב החתול שלך מת" בברודוויי והמשיכה להיות מוצגת כשלוש שנים לאחר מכן.
באותה שנה עלתה בברודוויי ההצגה "שורת המקהלה", הצגה שהפכה ללהיט והמשיכה להיות מוצגת במשך כ-15 שנה (עד 1990).
ההפקה המקורית בברודוויי רצה במשך 6,137 הופעות, שיא ההופעות הארוך ביותר בהיסטוריה של ברודוויי עד אז.
הצלחתו של המחזמר הולידה הפקות מוצלחות רבות ברחבי העולם.
בשנת 1976 זכה קירקווד במספר פרסים חשובים על המחזמר "שורת המקהלה", אותו כתב בשיתוף פעולה עם ניקולס דנטה.
הוא זכה בפרס פוליצר לדרמה, בפרס טוני לטקסט הטוב ביותר למחזמר, בפרס "דסק הדרמה" למחזמר הטוב ביותר ובפרס מבקרי התיאטרון של ניו יורק.
עוד הצגה אשר זכתה להצלחה גדולה בארצות הברית היא "Legends!" (אגדות!), על פי מחזהו של קירקווד ובכיכובן של מארי מרטין וקרול צ'אנינג, אשר זכה להצלחה ברחבי ארצות הברית.
סמוך למותו פרסם ספר קומי בשם "Diary of a Mad Playwright" (בתרגום חופשי לעברית: "יומנו של מחזאי מטורף"), שעוסק בהרפתקאותיו בשנים 1986–1987 בדרכים עם מארי מרטין וקרול צ'נינג והחוויות שהיו להם בסיבוב ההופעות של מחזהו "אגדות".
ההפקה הייתה בעייתית, בעיקר כי למארי מרטין היה קושי עצום בזכירת הטקסטים והיא נאלצה לשים מכשיר אלחוטי כדי שהלחשן יוכל לתת לה את השורות שלה אם תזדקק לכך.
הספר מגולל את החוויות של קירקווד ומציע הצצה לאישיות שלו ושל שתי השחקניות.
קירקווד היה חבר באגודת שחקני הטלוויזיה והקולנוע, באיגוד השחקנים האמריקאי וכן בגילדת הטרמטורגים והגילדה האמריקאית לאמנות רב-תחומית.
קירקווד נפטר כתוצאה מסרטן בעמוד השדרה בשנת 1989, בדירתו אשר במנהטן.
חבריו ומעריציו של קירקווד הקימו לזכרו את "פרס ג'יימס קירקווד לספרות" במטרה לעודד סופרי מדע בדיוני צעירים.
צ'סטר ג'יימס קארוויל הוא פרשן פוליטי וידוען אמריקאי המשמש כדמות בולטת במפלגה הדמוקרטית.
הוא זכה לחשיפה לאומית כשהיה היועץ האסטרטגי הבכיר של הקמפיין המוצלח של מושל ארקנסו דאז ביל קלינטון בבחירות לנשיאות 1992. משמש כיום כפרשן פוליטי בערוץ פוקס ניוז.
נולד בקארוויל, עיירה השוכנת בדרום לואיזיאנה, מערבית לניו אורלינס, הנקראת על שם סבו, לואיס ארתור קארוויל, שהיה מנהל דואר.
במשפטים באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה.
בשלהי 1998, לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, הציע ביל קלינטון, למועמד מפלגת העבודה אהוד ברק לקחת את קארוויל, את בוב שראם שהיה אז כותב הנאומים שלו ואת סטנלי גרינברג, כיועצים.
בניסיונם לסייע לברק להיבחר לראשות הממשלה, כנגד מועמדותו של ראש הממשלה המכהן בנימין נתניהו, קארוויל וחבריו יעצו כי ברק יצהיר הצהרות קצרות, הניתנות לציטוט, יגיב במהירות, יחזור על מסרים, יתבסס על סקרים יומיים, ינהל תעמולת בחירות שלילית בטלוויזיה, כלים מוכרים וידועים בעת מסעות בחירות בארצות הברית.
מסע בחירות שגרם ליועציו של נתניהו לרמוז כי ארצות הברית מתערבת במערכת הבחירות בישראל.
במערכת הבחירות שבה יעץ קארוויל לברק, ניצח ברק בבחירות בהפרש גדול, אך כהונתו נמשכה פחות משנתיים.
ג'יימס קימברלי קורדן הוא שחקן, כותב, מפיק, קומיקאי, זמר ומנחה אנגלי.
הנחה את תוכנית הטלוויזיה לייט נייט שואו ברשת CBS, תפקיד שלפני כן מילא קרייג פרגוסון.
קורדן נולד בהילינגדון, לונדון שבממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית מכנסיית צבא הישע.
אביו היה מוזיקאי בלהקת חיל האוויר המלכותי ואמו הייתה עובדת סוציאלית.
את קריירת המשחק שלו החל במספר תפקידים קטנים בתיאטרון ובטלוויזיה.
בשנת 2007 יצר את וכיכב בקומדיית המצבים "גאווין וסטייסי" של BBC3. בשנת 2008 זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה.
בפברואר 2009 הנחה את טקס פרסי המוזיקה הבריטית יחד עם מת'יו הורן וקיילי מינוג.
בהמשך הופיע בתפקיד משני בסרט פלאנט 51.
בפברואר 2011 הנחה את טקס פרסי המוזיקה הבריטית.
בפברואר 2012 הנחה את טקס פרסי המוזיקה הבריטית בפעם השלישית.
ב-2013 עלתה הסדרה האנשים הלא נכונים אשר השתתף בכתיבתה ובה הופיע בתפקיד ראשי.
בשנת 2015 שיחק בסרט הקולנוע "הליידי בקרוואן" לצדה של השחקנית זוכת פרס אוסקר מגי סמית'.
את הסרט ביים ניקולס הייטנר.
ביוני 2016 הנחה את טקס פרס טוני.
בפברואר 2017 הנחה קורדן לראשונה את טקס פרסי גראמי ה-59 שהתקיים בלוס אנג'לס.
בשנת 2019 שיחק בפרט הפיילוט של הסדרה הקומית "זוג פלוס סלב", המשודרת ברשת CBS.
עוד באותה שנה קורדן השתתף בפורמט מיוחד שבו הוא וזואי דשנל מארחים בתוכנית האירוח של קורדן באופן קבוע הופעה מיוחדת של ליאור סושרד.
ביוני 2019 הנחה פעם נוספת את טקס פרסי הטוני.
ביוני 2024 החל להופיע בהצגת תיאטרון "המצביע" (The Constituent) בתיטרון הלונדוני "אולד ויק".
ב-15 בספטמבר 2012 נישא קורדן לג'וליה קרי.
קורדן הוא קצין במסדר האימפריה הבריטית.
ג'יימס מייקל קולינס הוא כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת הבלם.
קולינס החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של קארדיף סיטי בגיל 11. בשנת 2000 בעודו בן 17 זומן לסגל הבוגרים של המועדון.
בנובמבר של שנת 2000 ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצה במסגרת הגביע האנגלי נגד בריסטול רוברס בניצחון 1–5. בשנת 2005 זכה לתואר השחקן הולשי של העונה בפרמייר ליג.
ביולי 2005 נמכר לווסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג תמורת 3.8 מיליון אירו.
ב-20 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במסגרת גביע הליגה האנגלית בניצחון 2–4 על שפילד ונסדיי.
ב-29 באוקטובר 2005 ערך את הופעת הליגה הראשונה שלו, בהפסד 0–2 לליברפול באנפילד.
קולינס כבש את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד פורטסמות' בבוקסינג דיי של 2005. ב-1 בספטמבר 2009 חתם לארבע שנים במועדון האנגלי אסטון וילה, ביום האחרון של חלון ההעברות.
בנובמבר 2009 כבש את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–2 על צ'לסי, שהיה גם שער הניצחון.
ב-1 באוגוסט 2012 חתם בחזרה בווסטהאם יונייטד ל-4 שנים תמורת 1.7 מיליון אירו, וקיבל את החולצה מספר 19. ב-15 באוגוסט 2016 כבש שוב את שער הניצחון, בניצחון הגדול 1–2 על צ'לסי.
ב-11 בינואר 2019 חתם באיפסוויץ' טאון עד לסוף העונה.
יום לאחר מכן ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2–0 על רותרהאם יונייטד.
בשנת 2001 זומן לנבחרת ויילס עד גיל 21 בה רשם 13 הופעות רשמיות ב-3 שנים.
בשנת 2004 זומן קולינס לנבחרת ויילס.
באוקטובר 2007 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 על נבחרת קפריסין במוקדמות יורו 2008. במוקדמות מונדיאל 2010 מונה קולינס לקפטן הנבחרת.
קולינס נכלל בסגל הנבחרת לטורניר יורו 2016, אולם לא זכה לדקות משחק.
סגנות גביע הליגה האנגלית: 2010
ג'יימס בריין "ג'ים" קומי הבן משפטן אמריקאי שכיהן כסגן התובע הכללי של ארצות הברית, סגן נשיא והיועץ המשפטי של חברת לוקהיד מרטין, וראש ה-FBI (ספטמבר 2013 - מאי 2017).
במהלך כהונתו כראש ה-FBI הוביל את חקירת פרשת המיילים המסווגים של הילרי קלינטון וכן את חקירת קשרי מקורבי דונלד טראמפ עם ממשלת רוסיה בעת התערבותה בבחירות.
קומי נולד ביונקרס שבמדינת ניו יורק, בגיל 10 עבר עם משפחתו לעיירה אלנדייל שבניו ג'רזי.
ב-1977 הוא ואחיו הצעיר נכלאו והוחזקו תחת איומי אקדח בידי אנס שפרץ לביתם, השניים הצליחו להימלט ולהזעיק את המשטרה.
ב-1982 סיים לימודי תואר ראשון בלימודי דתות ובכימיה בקולג' ויליאם ומרי וב-1985 סיים תואר JD במשפטים באוניברסיטת שיקגו.
לאחר לימודיו שימש עוזרו המשפטי של השופט ג'ון מ.
ווקר בבית המשפט הפדרלי לערעורים במנהטן, שם נחשף לפשע המאורגן של חמש המשפחות והחליט להיות תובע.
בתפקידו הבא עבד בפירמת עורכי הדין Gibson, Dunn & Crutcher בניו יורק.
ב-1987 מונה לעוזר התובע של מחוז דרום ניו יורק וב-1993 הוביל את התביעה של ג'ון גמבינו, ראש המאפיה המקומית באשמת סחיטה באיומים ורצח.
לאחר המשפט עבר לריצ'מונד שבווירג'יניה ובמשך שלוש שנים שימש שותף בפירמת עורכי הדין McGuire Woods עם התמחות בהגנות במשפט הפלילי ובליטיגציה מסחרית.
במקביל לימד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ריצ'מונד.
ב-1996 מונה לעוזר התובע של מחוז מזרח וירג'יניה.
במסגרת זו טיפל בתיק הפיגוע במתחם חיילי ארצות הברית בחובאר והביא להגשת 14 כתבי אישום נגד חשודים בפעולות טרור.
כמו כן שימש יועץ משפטי לוועדת סנאט בפרשת וייטווטר בה היו מעורבים בני הזוג הילרי וביל קלינטון.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר מונה בינואר 2002 לתובע מחוז דרום ניו יורק, תפקיד בו נדרש להוביל תביעות נגד פעילי טרור ומשלחיהם.
במקביל לפעילות המלחמה בטרור, הוביל מאבק בעבירות צווארון לבן, משרדו הגיש שורת כתבי אישום נגד מנהלי חברות ובנקאי השקעות בהם של חברת Adelphia, WorldCom ו-Imclone וכן כתב אישום נגד מרתה סטיוארט שהסתיים בהרשעתה.
הוא הוביל את בדיקת החנינה שהעניק נשיא ארצות הברית ביל קלינטון למארק ריץ' והחליט שלא להגיש כתב אישום בנושא.
לאחר שעזב את משרד המשפטים מונה לסגן נשיא והיועץ המשפטי של חברת לוקהיד מרטין, ב-2011 עבר לשמש יועץ משפטי בקרן הגידור ברידג'ווטר.
קומי נבחר על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לכהן כראש ה-FBI, ביולי 2013 אושר בסנאט מינויו לתקופה של 10 שנים וב-4 בספטמבר החל לכהן בתפקיד.
ביולי 2016 הודיע כי ה-FBI החליט לסגור את החקירה נגד מזכירת המדינה לשעבר הילרי קלינטון בפרשת המיילים המסווגים.
ב-28 באוקטובר 2016, כ-11 ימים לפני הבחירות לנשיאות בהן התמודדה קלינטון, הודיע על פתיחת החקירה מחדש עקב גילוים של מיילים נוספים.
יומיים לפני הבחירות הודיע כי החליט שלא לשנות את ההמלצה המקורית שלא להעמיד לדין את קלינטון.
שתי החלטות אלו מיקדו נגדו ביקורת מצד גורמים במערכת הפוליטית, בתחילה מצד המפלגה הרפובליקנית ותומכי דונלד טראמפ ואחר כך מצד המפלגה הדמוקרטית ותומכי קלינטון.
לאחר הבחירות האשימה קלינטון את קומי בהפסדה.
ב-20 במרץ 2017 הודיע קומי כי ה-FBI חוקר את המעורבות הרוסית בבחירות, כולל תיאום פוטנציאלי בין ממשלת רוסיה לקמפיין של טראמפ.
ב-9 במאי 2017 פוטר על ידי טראמפ לאחר פרסום דו"ח סגן התובע הכללי רוד רוזנשטיין שהמליץ להדיח את קומי עקב תפקודו בחקירת שרת הדואר האלקטרוני של הילרי קלינטון.
רוזנשטיין האשים את קומי בהתנהגות החורגת מהנהלים כאשר דיבר על החקירה במסיבת עיתונאים ב-5 ביולי 2016 וכן על המכתב ששלח לקונגרס, 11 ימים לפני הבחירות לנשיאות, בו הודיע על פתיחת החקירה מחדש.
לאחר פיטוריו החליט רוזנשטיין למנות תובע עצמאי מיוחד לחקירת פרשת ההתערבות הרוסית בבחירות והקשרים עם הממשל, ולתפקיד מונה ראש ה-FBI שקדם לקומי, רוברט מולר.
לאחר מכן דווח ב כי מזכר שכתב קומי בפברואר 2017 טען כי טראמפ ביקש ממנו לסגור את החקירה של היועץ לביטחון לאומי לשעבר, מייקל פלין, וכי טראמפ אמר לדיפלומטים רוסיים בשיחה בחדר הסגלגל כי פיטורי "קומי המטורלל" הורידו "לחץ מרוסיה".
ב-8 ביוני 2017 העיד קומי בפני ועדת המודיעין של הסנאט, במסגרתה האשים את טראמפ וממשלו כשקרנים וכן שהנשיא עודד אותו לסגור את החקירה הפלילית של פלין.
באפריל 2017 נבחר על ידי הטיים מגזין כאחד ממאה האנשים המשפיעים בעולם.
בשנת 2020, כהונתו של קומי כראש ה-FBI עובדה למיני סדרה של רשת Showtime בשם "The Comey Rule"; הוא גולם על ידי ג'ף דניאלס.
בספטמבר 2025 הואשם קומי במסירת הצהרות כוזבות ובשיבוש הליכי משפט.
ג'יימס פרנקלין "פרנק" קולדוול ג'וניור Caldwell, Jr; נולד ב-24 במרץ 1959) הוא קצין בדימוס בדרגת אדמירל בצי ארצות הברית.
שירת כראש תוכנית ההנעה הגרעינית של הצי.
קולדוול נולד בסן דייגו שבקליפורניה וגדל בווירג'יניה.
הוא אחד מארבעה ילדים של מרגרט מרי אנדרסון וג'יימס פרנק קולדוול.
קולדוול הוא דור חמישי למשרתים בצי האמריקאי, אביו שירת בצי במשך 30 שנים והשתחרר בדרגת קפטן.
ב-1981 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסה ימית באקדמיה הימית של ארצות הברית, הוא בעל תואר שני מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
בשנים 1982–1984 שירת בצוללת התקיפה מסדרת סדרת לוס אנג'לס "USS בוסטון", בהמשך הקריירה שירת כקצין מכונות בצוללת נושאת הטילים הבליסטיים מסדרת אוהיו "USS אלבמה" עמה ביצע חמישה סבבים.
ובשנים 1993–1995 שירת כסגן מפקד צוללת התקיפה מסדרת לוס אנג'לס "USS באפלו".
בשנים 1998–2000 פיקד על צוללת התקיפה מסדרת לוס אנג'לס "USS ג'קסונוויל".
לאחר מכן שימש מפקד פלגת פיתוח הצוללות ה-12, מפקד קבוצת הצוללות התשיעית, ובשנים 2010–2013 שימש מפקד צי הצוללות בפיקוד האוקיינוס השקט.
תפקידי המטה שלו כללו בין השאר שירות במטות המשולבים, בפיקוד האוקיינוס השקט, במטה הצי ובפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית.
בספטמבר 2013 מונה למבקר הצי.
באוגוסט 2015 קודם לדרגת אדמירל ומונה לראש תוכנית ההנעה הגרעינית של הצי.
ג'יימס רוברט "ג'ים" קלאפר הוא לוטננט גנרל בדימוס בחיל האוויר האמריקאי שכיהן כראש המודיעין הלאומי בין השנים 2010–2017 תחת נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
ב-4 במרץ 2017 האשים הנשיא דונלד טראמפ את ברק אובמה באישור האזנות במגדל טראמפ לו ולצוותו.
למחרת הופיע ג'יימס קלאפר בתוכנית פגוש את העיתונות ברשת NBC והכחיש שממשל אובמה הוציא אי פעם צווי האזנה בבית המשפט המיוחד לנושאי ביטחון לצורך האזנה לקמפיין של טראמפ או לאנשיו.
קלאפר נולד בפורט ויין, אינדיאנה.
ג'יימס ברטרם קוליפ היה ביוכימאי קנדי.
נודע בשל תפקידו המרכזי בצוות המחקר אשר זיקק לראשונה אינסולין.
בשנת 1916, קוליפ קיבל תואר דוקטור בביוכימיה מאוניברסיטת טורונטו.
כבר בשנה שלפני כן קיבל מינוי לסגל אוניברסיטת אלברטה – מינוי, אשר פתח עבורו קריירה ארוכה ופרודוקטיבית כחוקר רפואי.
בסתיו 1921, בזמן שקוליפ היה בשנת שבתון מאוניברסיטת אלברטה, פרופסור ג'ון מקלאוד ביקש ממנו להצטרף לצוות שחקר את ההפרשה הפנימית של הלבלב.
התמצית נקראה 15cc ותוארה כ"רפש חום וסמיך".
הטיפול שנערך באמצעותה נחל כישלון.
בהקשר זה, כישוריו של קוליפ כביוכימאי הוכחו כבעלי ערך: בינואר 1922 הוא פיתח שיטה ליצור תמצית חדשה של 5cc, שהייתה תמצית טהורה של אינסולין.
הניסוי על הנער לאונרד תומפסון חודש ב-23 בינואר 1922, כאשר ניתנה לו התמצית החדשה והטהורה, בכמות של 10 מילימטר יותר מאשר בניסוי הקודם, ולמשך 24 שעות.
הפעם תוצאות הניסוי היו מוצלחות ביותר.
בבוקר ה-29 בינואר, הסוכר בדם של לאונרד תומפסון עמד על רמה של 520 מ"ג/ ד"ל.
בבוקר שלמחרת, הסוכר בדמו עמד על רמה של 120 מ"ג/ ד"ל.
לאונרד תומפסון המשיך לקבל את התמצית של קוליפ במשך 10 ימים נוספים, וחל שיפור ניכר במצבו הקליני: התמצית חיסלה אצלו תסמיני סוכרת חמורים (קטונוריה וגליקוזוריה).
בעקבות ההצלחה, קוליפ יצר את האינסולין הראשון המתאים לשימוש עבור בני אדם, והוא הופק בייצור המוני.
ביחד עם בסט ובנטינג, קוליפ רשם פטנט על האינסולין הטהור שמחקרו אפשר להפיק.
בשנת 1923, פרדריק בנטינג וג'ון מקלאוד זכו ביחד בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה על גילוי האינסולין.
פרדריק חלק את הפרס עם צ'ארלס בסט, וג'ון מקלאוד חלק את הפרס עם קוליפ לאות כבוד ותודה על עזרתו במחקר.
ריב עם בנטינג וקשיים בייצור האינסולין במעבדה גרמו לקוליפ לחזור לאלברטה בסוף שנת השבתון שלו.
במשך השנים שאחר כך, קוליפ התעמק במחקר אנדוקרינולוגי, והיה אחד הראשונים לבודד את הורמון יותרת התריס.
בשנת 1928 הוא החליף את מורו לשעבר, ארצ'יבלד מקלום, כפרופסור לביוכימיה באוניברסיטת מקגיל.
שם, במשך עשור, הוא ותלמידיו הובילו מחקרים בתחום האנדוקרינולוגיה והיו חלוצים בחקר הורמונים הפועלים בשחלה וגונדוטרופינים.
בשנת 1925 קוליפ הפך חבר בחברה המלכותית של קנדה , ובשנת 1933 הפך חבר בחברה המלכותית של בריטניה.
בשנת 1936 קוליפ זכה במדליית פלוול הניתנת על תרומה יוצאת דופן למדע הביולוגיה.
מדליה זו מצטרפת לפרסים שונים שבהם זכה לאורך שנות עבודתו כחוקר.
כדמות דומיננטית במחקר הרפואי הקנדי, קוליפ כיהן כדיקאן בית הספר לרפואה באוניברסיטת אונטריו המערבית בין השנים 1947-1961.
סר ג'יימס קיי קיירד היה ברון ומתמטיקאי סקוטי.
אחד היזמים המצליחים ביותר בדנדי בין יצרני היוטה, שהשתמש בטכנולוגיה החדישה ביותר במפעליו באשטון ובקרייגי.
קיירד נודע בעניין שגילה במתן סיוע כספי למחקר מדעי.
הוא היה אחד המממנים של המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית הכושלת של סר ארנסט שקלטון בשנים 1916-1914. סירת ההצלה של האונייה, הג'יימס קיירד, שבה הפליגו שקלטון ועוד חמישה מאנשי צוותו במסע אפי של 1500 ק"מ מאי הפיל אל ג'ורג'יה הדרומית, נקראה על שמו כאות הוקרה לתרומתו.
ג'יימס קיירד נולד בדאנדי, בנו של אדוארד קיירד (1889-1806), שייסד את הפירמה קיירד (דרנדי) בע"מ בשנת 1832.
קיירד האב היה אחד מיצרני הטקסטיל הראשונים שייצרו אריג מורכב משתי וערב של יוטה.
ככל שהשימוש ביוטה נעשה פופולרי יותר, כן התרחבו ושגשגו עסקיה של משפחת קיירד.
בשנת 1870 תפס ג'יימס קיירד את מקום אביו כראש "קיירד (דאנדי) בע"מ".
בהנהגתו נבנו מפעלי אשטון מחדש, הורחבו וצוידו במילה האחרונה במיכון.
ב-1905 צירפה אליה הפירמה גם את מפעלי קרייגי, שסיפקו עד אז לקיירד חלק גדול מחוטי הטוויה שלו.
בסופו של דבר העסיקו שני המפעלים 2,000 עובדים.
ה"אדוורטייזר של דאנדי" דיווח, שקיירד הוא מעסיק טוב, שמנהל עסק יעיל שהוא גם "מופת של רווחה לעובדים".
בשנת 1873 נשא קיירד לאישה את סופי גריי (1882-1843), מי שהייתה מוזה לפרה-רפאליטים, גיסתו של הצייר ג'ון אברט מיליי.
בריאותה הנפשית הייתה מעורערת ונראה שקיירד לא הקדיש לה את תשומת הלב הראויה.
אשתו מתה בשנת 1882, בגיל 38, כנראה כתוצאה ממאבקה הממושך באנורקסיה.
בתם מתה בשנת 1888, בת 14. לאחר מות משפחתו הקרובה, הקדיש עצמו קיירד יותר ויותר לנדבנות.
ג'יימס קיירד צבר הון של ממש מעסקיו וחזר והשקיע חלק גדול מהונו בעיר הולדתו.
התרומות הראויות ביותר להיזכר הן "אולם קיירד", החולש על כיכר העיר, ופארק קיירד בצפון העיר לתושבי דאנדי, הכולל גם טירה.
"אולם מרייאט", שנבנה בתרומת אחותו אמה גרייס מרייאט, מתחבר אל אולם קיירד.
בסך הכל, בין 1895 ל-1914 נתן ג'יימס קיירד 240,940 ליש"ט בתרומות למוסדות ולארגונים שונים בדאנדי ובמקומות אחרים.
בשנת 1902 הציע קיירד 18,500 ליש"ט למנהלי בית החולים המלכותי של דאנדי להקמת בית חולים לטיפול בחולי סרטן.
כמו כן העניק 1,000 ליש"ט בשנה למשך חמש שנים למימון מחקר "בטבעה של המחלה המסתורית הזאת".
המתקן נפתח בשנת 1906 וקיבל את החולים הראשונים בינואר 1907.
גם אביו לפניו הזכיר את בית החולים המלכותי של דאנדי בצוואתו, בין שאר מטרות צדקה.
קיירד קיבל תואר ברון ב-8 בפברואר 1913.
קיירד נודע בנכונותו להעניק תמיכה כספית למחקר מדעי.
בשנת 1913, הגיש לחברה המלכותית שק בסך 5,000 ליש"ט, שנועד למימון מחקר פיזיקלי.
קיירד הציע גם לאוניברסיטת דנדי תוכניות נרחבות למעבדת פיזיקה, אבל מועצת הקולג' דחתה הצעה זו ב-1905.
קיירד עזר לממן את המשלחת לאנטארקטיקה של סר ארנסט שקלטון בשנים 1916-1914 באונייה אנדיורנס.
הגדולה בסירות ההצלה של האונייה, הג'יימס קיירד, שבה עשו שישה מצוות ה"אנדיורנס" מסע של 1,500 ק"מ, בתנאים קשים ומסוכנים מאין כמותם, מאי הפיל אל ג'ורג'יה הדרומית, נקראה על שמו בהערכה לתרומתו.
קיירד עצמו מת חודשיים לפני ששקלטון הגיע אל סטרומנס, ג'ורג'יה הדרומית, ולפיכך לא הספיק להיוודע על דבר חילוצם המוצלח של אנשי "אנדיורנס", שאת מסעם עזר לממן.
קיירד קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סנט אנדרוז.
ג'יימס קיילב "קייל" בוגס היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית אשר כיהן שתי קדנציות כמושל דלאוור, שלוש קדנציות בבית הנבחרים של ארצות הברית ושתי קדנציות בסנאט של ארצות הברית כנציג דלאוור.
בוגס נולד ב-15 במאי 1909 בצ'סוולד שבדלאוור.
הוא היה בנם אדוארד ג'פרסון ולטי ווהן בוגס.
בוגס סיים את לימודיו באוניברסיטת דלאוור ב-1931 וב-1937 סיים ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ב-1938 הוא התקבל לראשונה לבר משפטים, והחל את התמחותו בחוק ומשפט בדובר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא שירת בדיוויזיית השריון השישית של צבא ארצות הברית אשר לחמה בחבל הריין, בנורמנדי, בארדנים ובמרכז אירופה.
על שירותו במלחמה עוטר בחמישה כוכבי מערכה, אות לגיון ההצטיינות, מדליית כוכב הארד עליו נוסף אשכול עלי עץ אלון (Oak leaf cluster), ובעיטור נוסף של הכוחות המזוינים של צרפת.
ב-1946 מונה לשופט בית המשפט לענייני משפחה של מחוז ניו קאסל.
הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית באותה השנה כאשר הביס את פיליפ א.
הוא זכה בבחירות חוזרות לבית הנבחרים בסך הכל שלוש פעמים, ב-1948 וב-1950. בבית הנבחרים כיהן מ-3 בינואר 1947 עד 3 בינואר 1953.
בוגס נבחר למושל דלאוור ב-1952, לאחר שניצח בבחירות את אלברט קארוול, ונבחר לכהונה נוספת ב-1956. הוא שימש בתפקידו כמושל מ-20 בינואר 1953 עד 30 בדצמבר 1960, לאחר שהתפטר במטרה לקבל עליו את תפקידו כסנאטור אמריקאי.
בוגס נבחר אל הסנאט של ארצות הברית ב-1960, לאחר שהביס בבחירות את הסנאטור המכהן ג'וזף אלן פריר הבן ב-1.4 אחוז, והפך לרפובליקני היחיד שהביס סנאטור דמוקרטי מכהן.
הוא נבחר בשנית לסנאט ב-1966. הוא כיהן כסנאטור במשך שתי תקופות כהונה בשנים 1961–1973. במהלך כהונתו בסנאט, תמך בוגס בחוק זכויות האזרח מ-1964. בוגס הפסיד בבחירות לתקופת כהונתו השלישית בסנאט לג'ו ביידן, שהיה אז מועצת מחוז ניו קאסל.
בוגס נישא לאליזבת מיור ולהם היו שני ילדים: קייל ג'וניור ומרילו.
בני המשפחה היו חברים בכנסייה המתודיסטית.
הוא נפטר ב-26 במרץ 1993 בביתו שבווילימנגטון.
ג'יימס (ג'ים) קולינס הוא כלכלן בתחום מנהל עסקים, סופר ויועץ אמריקאי.
בשנת 1980 הוא סיים לימודי מתמטיקה באוניברסיטת סטנפורד.
לאחר קבלת התואר הוא עבד כשנה וחצי בחברת ייעוץ מקינזי ושות' בסן פרנסיסקו.
לאחר תקופה זו הוא חזר לאוניברסיטה וסיים תואר נוסף במנהל עסקים בשנת 1983.
קולינס החל לעבוד בהיולט פקארד ועזב לאחר מספר שנים.
בשנת 1988 הוא התחיל ללמד מנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 1994 הוא פרסם ספר "לנצח נבנו - 18 חברות מופת" שתורגם לעברית וזכה להצלחה בכל העולם.
בשנת 1995 הוא הקים מעבדה לחקר בתחום מנהל עסקים בבולדר.
במקביל הוא עוסק במתן יועץ לגופים שונים.
בשנת 2001 הוא פרסם את ספרו "גלגל התנופה" שתורגמה לעברית.
ג'יימס קייזר היה מהנדס חשמל אמריקאי, שתרם רבות לתחום עיבוד אותות.
ג'יימס קייזר נולד בעיירה פיקה באוהיו.
הוא למד הנדסת חשמל באוניברסיטת סינסינטי וסיים אותה בשנת 1952. ג'יימס קייזר המשיך ללימודים בMIT בה סיים לימודי תואר שני בשנת 1954 ותואר שלישי בשנת 1959. הוא קיבל הצעה להישאר במוסד, אך החליט לעבוד למעבדות בל.
שם הוא עבד בתחום עיבוד אותות ובהמשך בתכנון מסננים לאותות דיגיטליות.
באותה תקופה הוא פיתח שיטת חלון קייזר.
לאחר משבר במעבדות בל ובשנת 1984 הוא עזב אותם.
לאחר מספר שנים קייזר התחיל ללמד באוניברסיטת דיוק ובאוניברסיטת ראטגרס.
קייזר זכה במספר מדליות הכבוד מטעם איגוד מהנדסי החשמל והאלקטרוניקה (IEEE).
ג'יימס ריצ'רדסון קומר הבן הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של קהיליית קנטקי.
טרם היבחרו אל הקונגרס האמריקאי כיהן כנציב החקלאות בממשלת קנטקי בשנים 2012–2016 וכחבר בית הנבחרים המדינתי של קנטקי מ-2000 עד 2012.
קומר נולד בעיירה קארטהייג' (Carthage) השוכנת במחוז סמית' שבטנסי.
בשנת 1993 השלים לימודי תואר ראשון בחקלאות באוניברסיטת מערב קנטקי .
במהלך שנותיו כסטודנט באוניברסיטה כיהן כנשיא בניף המדינתי בקנטקי של "חקלאי העתיד של אמריקה".
בתום לימודיו הגבוהים ייסד את הארגון "ג'יימס קומר ג'וניור פארמס", חווה חקלאית בת 2,300 אקר (כ-950 הקטאר) אותה ניהל לצד בני משפחתו.
הוא גם הבעלים המשותף של החברה ".Comer Land & Cattle Co", ובצשך תריסר שנים ניהל את "הבנק המרכזי הדרומי".
בשנים 1999–2000 כיהן קומר כנשיא לשכת המסחר של מחוז מונרו.
ב-2000 נבחר אל בית הנבחרים של קנטקי, בגיל 27.
בשנת 2011 התמודד קומר לתפקיד נציב החקלאות של קנטקי.
נושא המשרה באותם הימים, ריצ'י פארמר, היה מנוע מלהתמודד לכהונה נוספת בשל הגבלת כהונה.
במחזור הבחירות של שנה זו בקנטקי היה קומר הרפובליקני היחיד שנבחר למשרה ציבורית בכירה במדינה, ובמהלך כהונתו עבד עם צוות של בכירים דמוקרטים ותחת מושל קנטקי סטיב בישיר, דמוקרטי גם הוא.
לקומר נזקף שיעור הקולות הגבוה ביותר של כל מועמד למשרה ציבורית בקנטקי.
הוא הושבע לתפקידו בינואר 2012 ואחת הפעולות הראשונות עליהן הורה הייתה לחבור למבקר המדינה הדמוקרטי אדם אדלן כדי לחקור את פרשיות האתיקה של קודמו הרפובליקני בתפקיד.
באותה שנה קומר התמנה קומר ליושב ראש מועצת הקנבוס של קנטקי, וזמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד, הציב קומר את הלגליזציה של סמים קלים בראש מעייניו.
קומר מילא תפקיד מפתח בקידום הקנבוס וניהולו, והיה אחראי על מיזמי פיילוט אחדים שהפעילו מחדש את תעשיית הקנבוס בקנטקי.
מאמציו כללו גם הגשת תובענה ייצוגית נגד המנהל לאכיפת הסמים (DEA), תביעה שהתירה ל-DEA למסור זרעי קנבוס לחקלאים בקנטקי לשם גידול היבולים הראשוניים.
קומר גם דגל בדה-רגולציה פדרלית על קנבוס בוושינגטון הבירה.
ב-2 באוגוסט 2014, במהלך הפיקניק השנתי של היישוב "פנסי פארם" (Fancy Farm), הודיע קומר כי יתמודד אל מועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל קנטקי בבחירות 2015. עמיתו למירוץ היה סכריסטיאן מקדניא, חבר הסנאט של קנטקי.
בתום הבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית ב-19 במאי 2015, ניצב קומר מאחורי איש העסקים מאט בווין בפער של 83 קולות גרידא.
סוכנות הידיעות AP, שהגדירה את תוצאות הבחירות המקדימות כ"שוויון מדומה", לא הכריעה את הפריימריז לטובת אף אחד מהמועמדים.
בנוסף, קומר מיאן להודות בהפסדו והצהיר כי יתבע ספירה מחודשת של קולות הבוחרים.
הדרישה לספירה מחודשת הוגשה ללשכתו של מזכירת המדינה של קנטקי ב-20 במאי 2015, וכעבור שמונה ימים הורתה מזכירת המדינה אליסון לונדגרן גריימס על ספירה מחדש של קולות הבוחרים.
עם השלמת הספירה, הכריזה גריימס כי יתרונו של בווין נותר בעינו עם 83 קולות יותר מקומר.
גריימס הוספיה להצהיר כי במידה ויחפוץ קומר בספירה מחודשת שנייה, יידרש צו מבית משפט לערעורים של מחוז פרנלקין.
ב-29 במאי הודיע קומר כי לא יבקש לספור מחדש את כלל הקולות והודה בהפסדו לבווין.
במהלך בחירות 2016 נכנס קומר לבחירות המקדימות הרפובליקניות לייצוג מחוז הקונגרס הראשון של קנטקי בבית הנבחרים של ארצות הברית.
טרם הפריימריז, זכה לתמיכת איגוד הרובאים הלאומי וגם לזו של לשכת המסחר של ארצות הברית.
בסופו של דבר הוא זכה בפריימריז עם 60.6% מהקולות.
קומר נבחר אל הקונגרס ה-115 של ארצות הברית אחרי שגרף 72.6% מקולות הבוחרים.
מכיוון שנציג מחוז הקונגרס הראשון אד וייטפילד התפטר מתפקידו בספטמבר, קומר התמודד למעשה בשתי במערכות בחירות – בחירות מיוחדות למילוי שארית כהונתו ה-11 של וייטפילד ב, ובחירות רגילות לתקופת כהונה מלאה בת שנתיים.
קומר גבר בשתי מערכות הבחירות על יריבו הדמוקרטי סמואל ל.
גאסקינס, וזכה כאמור בלמעלה מ-72% מהקולות.
הוא הושבע לתפקידו זמן קצר לאחר אישור התוצאות, מה שהעניק לו ותק בן חודשיים על פני עמיתיו שנבחרו במחזור הבחירות של 2016.
במהלך החודשים הראשונים לכהונתו ערך קומר אספות בחירה מקומיות אחדות, בהן דן במצע הבחירות שלו בבית הנבחרים האמריקאי.
הוא גם חבר לאוניברסיטת מארי סטייט (Murray State University) בהקמת "תוכנית ג'יימס קומר למלגות חקלאיות", ודגל ברפורמה במערך החקיקה החקלאית.
קומר הוסיף למתוח ביקורת על מדיניות האסדרה של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, ותמך במדיניות וברעיונות שהציג דונלד טראמפ במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. קומר הוא שמרן חברתי בסוגיית נישואים של בני-זוג מאותו המין.
מבחינת מדיניות חוץ, קומר סבור שיש להסיר את האמברגו על המסחר עם קובה.
בדצמבר 2017 הצביע קומר בעד חוק קיצוצי המיסים והמשרות שהגה ממשל טראמפ.
קומר נמנה בין נותני החסות המקוריים של חוק חקלאות הקנבוס, שמאפשר הסדרת חוקי קנבוס בפריסה לאומית ומסיר את התקנות הפדרליות בנושא היבול.
הצעת החוק נכללה מאוחר יותר בחוק שיפור החקלאות משנת 2018 ונחתמה בכחוק על ידי הנשיא טראמפ ב-20 בדצמבר 2018. קומר היה חבר בוועידה שניהלה משא ומתן על הגרסה הסופית של החקיקה.
בראשית התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית, חבר קומר לעמיתתו הדמוקרטי סוזן בונמיצ'י מאורגון כדי למסד חקיקה שתגן על הגישה לארוחות צוהריים בית-ספריות עבור מחוזות בתי ספר ברחבי ארצות הברית שנאלצו להיסגר לאור נגיף הקורונה.
ג'יימס ג'וזף קולינס הוא מומחה בהנדסת ביוטכנולוגיה אמריקאי ופרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
ג'יימס קולינס נולד בניו יורק.
הוא קיבל תואר ראשון בפיזיקה בשנת 1987. בהמשך הוא נסע לאנגליה וקיבל מלגת רודס ללימודי תואר שלישי ברפואה מאוניברסיטת אוקספורד.
בשנים 1990–2014 הוא לימד באוניברסיטת בוסטון, משם הוא עבר למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
ג'יימס קולינס מתמחה בתחום הנדסת ביוטכנולוגיה.
בשנת 2020 ביחד עם רגינה ברזילי הוא בצוות שגילו אנטיביוטיקה חדשה.
ג'יימס קולינס נותן חעוץ לחברות הזנק רבות.
הוא עשה מספר מחקרים בהקשר לאיבוד יעילות של תרופות אנטיביוטיקה ותיקות.
על תרומתו בתחום המדע קולינס קיבל מספר פרסים מדעים.
ג'יימס קוקו לומל הוא כדורגלן עבר ליברי ששיחק בעמדת הקשר.
לומל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל "האג'ה", אליה הצטרף כבר בגיל 13, ממנה עבר לג'וניור פרופשיונל.
בגיל 17, הצטרף למריצבורג יונייטד מהליגה השנייה בדרום אפריקה וכעבור שנתיים חתם במנינג רנג'רס מליגת העל של דרום אפריקה.
בהמשך, הצטרף לסקונדי האסקאס, לפרס אוילרס, פ.צ.
בספטמבר לומל חתם בהפועל פתח תקווה מליגת העל.
ב-26 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–3 לבית"ר ירושלים.
לומל שיחק בקבוצה מספר חודשים ולאחר מכן שוחרר.
כעבור שנה חזר לליבריה וחתם ב-LISCR עמה זכה באליפות.
בקיץ חזר לליגת העל האינדונזית בה שיחק חמש שנים ושיחק בגרסיק יונייטד, דלטראס, פרסייה ג'קרטה, באריטו פוטרה, פרסיקאבו 1973 ופרסיפורה ג'איפורה.
ב-21 ביוני 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליבריה בהפסד 1–2 ל.
ב-26 במרץ 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד .
ג'יימס קי היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שייצג את מחוז הקונגרס החמישי של וירג'יניה המערבית בשנים 1965–1973. הוא החליף בתפקיד את אמו, אליזבת קי, שהחליפה בתורה את בעלה, ג'ון קי.
קי נולד בבלופילד שבווירג'יניה המערבית.
אביו, ג'ון קי, היה נציג מחוז הקונגרס החמישי של וירג'יניה המערבית בבית הנבחרים של ארצות הברית, ואמו אליזבת קי החליפה אותו בייצוג המחוז עד ל-1965. הוא בוגר אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ג'יימס קי הגיע לראשונה אל גבעת הקפיטול כעוזר מנהלי בלשכתו של אמו בין השנים 1953–1965. כאשר אמו פרשה מהחיים הפוליטיים בבחירות 1964, התמודד קי על מחוז הקונגרס החמישי של וירג'יניה המערבית, ונבחר בהצלחה לקונגרס ה-89. הוא הצביע בעד חוק זכויות ההצבעה ב-1965 וחוק זכויות האזרח מ-1968.
לאחר מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-1970 איבדה וירג'יניה המערבית מושב בבית הנבחרים האמריקאי.
מחוז הקונגרס החמישי של וירג'יניה המערבית אותו ייצג קי אוחד עם המחוז הרביעי שבסיסו בהנטינגטון, שיוצג בידי עמיתו הדמוקרטי קן הקלר .
בית המחוקקים המדינתי של וירג'יניה המערבית התכוון לאלץ את הקלר, מתנגד קולני של ממסד המפלגה הדמוקרטית, לפרוש מתפקידו.
המחוז החדש, על אף שנספר כמחוז הרביעי, הכיל 65% מהשטח הקודם של המחוז החמישי, והקלפים לכאורה היו לטובתו של קי.
עם זאת, הקלר ניצל את קשריו ההדוקים עם איגודי העובדים במחוזו וגבר על קי בבחירות המקדימות.
לאחר שהפסיד בבחירות לקונגרס פרש קי מהחיים הפוליטיים ועבר להתגורר בפאייטוויל.
ב-11 במרץ 1989 נפטר במונטוגומרי שבווירג'יניה המערבית, בן 71 במותו.
ג'יימס קלארק היה המושל השלישי של טריטוריית איווה מ-18 בנובמבר 1845 עד 3 בדצמבר 1846, ומונה לתפקידו, כדמוקרטי, על ידי הנשיא ג'יימס פולק.
קלארק נולד ב-5 ביולי 1812 בגרינסבורג, פנסילבניה, והיה מזכיר טריטוריית איווה בין השנים 1839–1841 וראש עיריית ברלינגטון, איווה בין השנים 1844–1845. קלארק היה חתנו של הנרי דודג', שפורט דודג', איווה, נקרא לכבודו.
מחוז קלארק, איווה נקרא על שמו של ג'יימס קלארק.
קלארק מונה למושל השלישי של טריטוריית איווה ב-1845. הוא כבר היה מוכר בחוגים פוליטיים מאז שהיה מזכירו הטריטוריאלי של המושל הטריטוריאלי הראשון של איווה, רוברט לוקאס.
קלארק היה מדפיס במקצועו כאשר בשנת 1836 הוא עבר לבלמונט, הבירה החדשה של טריטוריית ויסקונסין.
הוא התחתן עם כריסטיאנה דודג', בתו של המושל הטריטוריאלי הנרי דודג', והפך לספרן טריטוריאלי.
כאשר עברה הבירה הטריטוריאלית מבלמונט לברלינגטון (כיום איווה) עברו בעקבות כך קלארק ומשפחתו, והוא ייסד את העיתון Wisconsin Territorial Gazette and Burlington Advertiser, ב-10 ביולי 1837.
כאשר הוקמה טריטוריית איווה, הנשיא ואן ביורן מינה את קלארק ל"מזכיר בטריטוריה של איווה", כפי שמוצג בשניים מהמסמכים שנתרמו, מ-27 בנובמבר 1839 ו-19 בפברואר 1840.
עד 1842 עברה הבירה הטריטוריאלית מברלינגטון לאיווה סיטי, שם קלארק סייע למושל לוקאס בעסקים ממשלתיים ופוליטיים.
כמה אנשים התנגדו למינויו של קלארק בגלל קשריו האישיים ההדוקים עם משפחת דודג', אבל כראש עיריית ברלינגטון ועורך העיתון ברלינגטון גאזט, קלארק צבר מוניטין של אחד התומכים המובילים להקמת מדינה.
הנשיא פולק מינה את קלארק למושל טריטוריית איווה ב-8 בנובמבר 1845.
קלארק מילא תפקיד מרכזי בהתפתחותה של איווה, ועזר להגדיר את גבולות המדינה ולגבש את המוסכמות החוקתיות הראשונות.
ארבעה שבועות בלבד לאחר שקלארק מסר את הודעתו הרשמית האחרונה כמושל בדצמבר 1846, הפכה איווה למדינה ה-29 שהצטרפה לאיחוד.
קלארק חידש את עבודתו כעורך עיתון בברלינגטון.
הוא הפך לנשיא הראשון של מועצת בית הספר ברלינגטון ונשאר פעיל בעניינים פוליטיים מקומיים עד שהתרחשה טרגדיה ביולי 1850.
אשתו ובנו התינוק נכנעו למגפת כולרה ששטפה את ברלינגטון וערים אחרות בנהר המיסיסיפי.
רק שבועיים לאחר מכן, ב-28 ביולי 1850, קלארק, שהיה רק בן 38, מת גם הוא מכולרה.