tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מקורו העוברי של גזע הזרוע והראש הוא בקרן הימנית של בולבוס אבי העורקים (שק אבי העורקים).
גֶּזַע הַבֶּטֶן (TA: truncus coeliacus), או עוֹרֵק הַבֶּטֶן (arteria coeliaca), הוא עורק קצר בבטן, הענף הראשון של אבי העורקים הבטני, המספק דם לאיברי רום הבטן: הוושט הבטני, הקיבה, התריסריון, הכבד, כיס המרה, הלבלב והטחול.
גזע הבטן יוצא אופקית לפנים מאבי העורקים בגובה החוליה השתים-עשרה של החזה.
אורכו 1.25 ס"מ, ועד מהרה הוא מתפצל לשלושת ענפיו: עורק הקיבה השמאלי, עורק הכבד המשותף ועורק הטחול.
לעיתים יוצאים מהגזע גם שני עורקי הסרעפת התחתונים.
גזע הבטן מספק את המבנים אשר התפתחו במהלך ההתפתחות העוברית מהמעי הקדמי.
גָזֵלֵק אָזַ'אקְסְיוֹ (צרפתית: Gazélec Football Club Ajaccio) היא קבוצת כדורגל מהעיר אז'אקסיו אשר משחקת בליגה הלאומית השלישית שהיא ליגה הצרפתית החמישית בחשיבותה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1910, והגיעה לתודעה לראשונה בטורניר הגביע הצרפתי , בו הגיעה לשלב חצי הגמר.
ב-15 במאי 2015 העפילה גזלק אז'אקסיו לראשונה לליגת העל הצרפתית.
זו הייתה ההעפלה השנייה ברציפות של המועדון, והרביעית ב-5 עונות.
בתום עונת , לאחר עונה אחת בליגת העל הצרפתית, נשרה גזלק אז'אקסיו בחזרה לליגת המשנה ושיחקה שם מספר עונות.
ביוני 2021 בעקבות בעיות פיננסיות נשרה הקבוצה לליגה הצרפתית החמישית (ליגת חובבים).
אלופת ליגת החובבים (צרפת) (4)
גזען הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב.
הסיפור נכתב באפריל 1967 והופיע לראשונה בדצמבר בכתב העת Abbottempo, ותורגם לעברית בשנת 1980 בספר אין איש פה, פרט...
תחת השם גזעני, ושוב בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3, וכן במגזין פנטסיה 2000 גיליון 1, תחת השם טוהר הגזע.
הסיפור מתאר עתיד בו תותבות רובוטיות עבור בני אדם וחלקי גוף אורגניים עבור רובוטים (המכונים מתכתונים) הם דבר שבשגרה.
המתכתונים קיבלו מעמד שווה לבני האדם ונחשבים לאזרחים רגילים לכל דבר.
סנטור, אשר קיבל אישור לבצע ניתוח להחלפת לב לתותב עשוי מתכת, פוגש את המנתח שלו.
המנתח מציע לגבר לבחור בין לב מתכתי ללב פלסטי דמויי אורגני, וממליץ לו לבחור בלב הפלסטי.
הסנטור מסרב בעקשנות להצעתו של המנתח, ואומר שהלב הפלסטי חלש לעומת הלב המתכתי.
מאוחר יותר מצהיר המנתח למהנדס הרפואי שלו כי הוא מעדיף שבני האדם והרובוטים ידבקו במה שהם במקום לנסות להיות דומים יותר אחד לשני.
המהנדס מכנה את ההצהרה הזאת "גזענות", טענה שהמנתח משיב אליה באמירה "אז שתהיה זו גזענות".
בסוף הסיפור מתגלה שהמנתח עצמו הוא רובוט.
גזל הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיו אסור לקחת חפץ מבעליו בכוח ובלי רשותו.
התורה מצווה על כך בספר ויקרא: .
איסור גזל הוא לאו הניתק לעשה, לפיכך אדם שגזל ועבר על הלאו מחויב במצוות עשה של 'והשיב את הגזילה'.
המקור לדין זה גם הוא בספר ויקרא: .
בזמן שבית המקדש במקרים מסוימים (כגון אם כפר בגזילתו ונשבע לשקר) מתחייב היה הגזלן להשיב את הגזילה בתוספת חומש, וגם להביא קרבן אשם הנקרא "אשם גזלות".
במקרה והחפץ השתנה בזמן שנמצא אצל הגזלן, דהיינו שאכלו אותו או שינו את צורתו (ואפילו היה הדבר באונס), הרי החפץ שייך לגזלן, והגזלן חייב לשלם את תמורתו לבעליו (ולא את החפץ עצמו).
חז"ל אמרו ש"השואל שלא מדעת כגזלן" – דהיינו אדם שלקח חפץ שלא ברשות הבעלים, אפילו על מנת להחזירו אחר-כך לבעלים, הרי זה גזל.
אולם במקרים מסוימים כלל זה לא מוחלט (לדוגמה: ניחא ליה לאיניש ליעבד מצווה בממוניה או זכין לאדם שלא בפניו).
בניגוד לגנב המתחייב בקנס על גנבתו, כגון תשלומי כפל ותשלומי ארבעה וחמישה, גזלן אינו מתחייב בתשלומין אלה.
בטעם הדבר כתב הרמב"ם במורה נבוכים:
מלבד איסור גזילה, ישנו איסור נוסף והוא איסור גנבה, התורה מצווה על איסור נוסף: "לא תגנבו" ().
ההבדל בין גנבה לגזילה הוא בכך שגנבה נעשית בהיחבא ובלא ידיעת הבעלים, ואילו גזילה נעשית בכוח ובידיעת הבעלים.
בזמן שהייתה סנהדרין אדם שגנב ונתפס היה צריך לשלם לבעלים תשלומי כפל על הדבר הנגנב, דהיינו פי שניים מערך הגנבה.
המקור לדין זה הוא בספר שמות בפרשת משפטים: "אם המצא תמצא בידו הגנבה".
דין נוסף הנאמר בגנבה, שאם החפץ הגנוב היה שור או שה, והגנב מכר או שחט אותו, צריך הגנב לשלם לבעלים "תשלומי ארבעה וחמישה", דהיינו בשה צריך לשלם פי ארבעה משוויו, ובשור פי חמישה.
בגזילה לעומת זאת אין דין תשלומי כפל או תשלומי ארבעה וחמישה.
חז"ל ביארו את הטעם שדין הגנב חמור יותר, משום שגנב מראה שהוא ירא מבני האדם יותר מאשר את אלוהים, והרי זה זלזול בכבוד שמים, לעומת זאת גזלן אינו ירא כלל.
בתוספתא במסכת בבא קמא נאמר: "חמור גזל הרבים מגזל היחיד, שהגוזל את היחיד יכול לפייסו ולהחזיר לו גזילו, הגוזל את הרבים אין יכול לפייסן ולהחזיר להן גזילן".
הלכה זאת נפסקה בשולחן ערוך בהלכות גזילה.
במקום אחר נכתב בשולחן ערוך שסוחר שרימה את לקוחותיו במידות ובמשקלות אינו יכול לעשות "תשובה הגונה".
והסביר זאת הרב יהושע פלק כץ (הסמ"ע), שאמנם בעשיית צורכי הרבים יש "קצת תשובה" ותיקון לחטאו, אך אין בה כדי תיקון שלם, כיוון שאינו יכול להשיב לבעלים את ממונם כראוי.
לדבריו, במובן זה חמור מעשהו של אדם זה יותר משאר עבירות, "אפילו גדולות כעריות ועבודה זרה", כיוון שהם חטאים שבין אדם למקום ויש להם תשובה ב"חרטה ובווידוי ובסיגופים".
עם זאת, בספר ערוך השולחן הובאו דברי חיזוק ועידוד לאדם שבא לעשות תשובה על גזל הרבים: "כשיעשה צורכי רבים יסבב ה' שכל אחד מהנגזלים או מיורשיהם יהנה כפי ערך גזילתו ושימחלו לו, והבא להיטהר מסייעין אותו מן השמים".
התלמוד מביא כדוגמה ל"צורכי הרבים" חפירת בורות מים לטובת הציבור, כיוון שהם "דבר הצריך לכל" (רש"י) וקיים סיכוי שהנגזלים יהנו מהם.
החפץ חיים בספרו "אהבת חסד" כותב בשם השל"ה שיכול לעשות צורכי רבים על ידי תרומה של ספרים לבית המדרש או לבית הכנסת.
הרב משה פיינשטיין פוסק שיש לעשות זאת באופן שלא ייראה כאילו הוא נותן מתנה מיוזמתו ויגרום לכך שיכירו לו על כך טובה ויכבדו אותו, אלא ייתן בעילום שם וכדומה.
איסור גזל בדין המוציא מחברו
באחרונים הקשו האיך ניתן לפטור אדם מתשלום מדין 'המוציא מחברו עליו הראיה', והרי ייתכן שהוא מחויב לשלם, ונמצא שעובר על איסור גזל מהתורה, ואף שהוא ספק, אך הכלל הוא שספק דאורייתא לחומרא.
מספר תירוצים נאמרו ביישוב קושיה זו:
יש מי שכתב שדין ספק דאוריתא לחומרא הוא רק במקרה שעל ידי כך יפסק האיסור, אך במקרה זה, גם אם יתן לחבירו, הרי ייתכן שהצדק איתו, ונמצא שחברו יעבור על האיסור.
יש שכתבו שאיסור התורה ובכללם איסור גזל, נקבעו על פי חוקי ומשפטי הממון, ומאחר ועל פי סברא הדין הוא שהמוציא מחברו עליו הראיה, שוב הוא אינו עובר על איסור גזל.
לדעת קונטרס הספיקות, התורה התירה למוחזק להשתמש בחפץ, וכחלק מכך התירה במקרה זה גם את איסור גזל.
כעין זה כתב רבי יהונתן אייבשיץ שאיסור גזל שאסרה תורה הוא רק כשעבור באופן וודאי על האיסור אך לא בספק איסור.
גזל הגר הוא רכוש שנגזל מגר צדק בחייו, ולא הושב לו עד שנפטר ללא ילדים, נמצא שלאחר פטירתו אין לו יורשים להשיב להם את הגזילה.
על אף שרכושו של גר זה הוא הפקר, אך במקרה של גזלה, נאמר בתורה שהגזלן לא יזכה ברכושו של הגר הנמצא בידו, וחייב למסור את הרכוש שגזל למשמרת הכהונה שעבודתה נקבעה לשבוע שבו מת הגר.
חיוב נתינת גזל הגר לכהנים הוא אחת מעשרים וארבע מתנות הכהונה.
סוג גזילה נוסף, שאינו נחשב כ"גזל" במשמעותו ההלכתית, הוא איסור "גזל שינה", שאדם מפריע לשנתו של אדם אחר על ידי רעש וכדומה.
לדעת הפסוקים אין איסור זה נכלל באיסור גזל, מאחר שאינו נוטל ממון חבירו לרשותו, ובפוסקים נקטו שהאיסור שעובר במקרה זה הוא איסור ואהבת לרעך כמוך, הונאת דברים ועוד.
כמו כן, בתלמוד נאמר על מי שאינו משיב שלום לחבירו, שהוא נקרא גזלן:
הגוזל קרקע עובר על איסור "לא תגזול" וכן על איסור "לא תסיג גבול רעך", ולמרות זאת, כיון שפעולתו אינה מהווה קניין על הקרקע לא חלה עליו חובה של "והשיב את הגזלה", והוא אינו מתחייב באחריות על הקרקע.
בעניין זה נחלקו רבי אלעזר וחכמים.
לדעת רבי אלעזר, הסובר שקרקע נגזלת, הגוזל שדה מחבירו ושטפה נהר, חייב הגוזל להעמיד לנגזל שדה אחר ובכך לשלם על הגזלה, ואילו לדעת חכמים הגזלן אומר לנגזל "הרי שלך לפניך".
רוב תושבי ארצות הברית הם צאצאים של מהגרים שהגיעו ממדינות שונות, לכן אוכלוסיית ארצות הברית מגוונת מבחינה גזעית ואתנית.
הגזעים בארצות הברית נבדלים מהקבוצות האתניות, אם כי יש חפיפה מסוימת.
במפקד האוכלוסין של ארצות הברית נמנות שש קטגוריות של גזע:
האדם הלבן - זהו הגזע הנפוץ ביותר בארצות הברית.
בדרך כלל מדובר בצאצאים של מהגרים מאירופה.
הלבנים מהווים כ-61% מאוכלוסיית ארצות הברית, ללא היספנים.
ביחד עם היספנים לבנים הם מהווים כ-77% מהאוכלוסייה.
אפרו-אמריקאים - שחורים, בדרך כלל צאצאיהם של עבדים שהובאו מאפריקה.
אמריקאים אסייתים - צאצאיהם של מהגרים ממדינות באסיה, בעיקר סין, יפן, הודו, קוריאה הדרומית והפיליפינים.
אינדיאנים וילידי אלסקה - ילידי אמריקה שחיו בארצות הברית במשך אלפי שנים.
כיום הם מהווים פחות מ-1% מהאוכלוסייה.
ילידי הוואי ואיים באוקיינוס השקט.
רבי-גזע: בעלי שני גזעים או יותר .
גזעים אחרים: קטגוריה זו הוגדרה במפקד האוכלוסין עבור גזעים המהווים מיעוט קטן באוכלוסייה.
הלבנים והאסייתים-אמריקאים בארצות הברית מתחלקים לקבוצות אתניות שונות, בדרך כלל על פי ארצות מוצאם.
שאר הגזעים מהווים בדרך כלל קבוצה אתנית אחידה.
הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בארצות הברית היא גרמנים-אמריקאים, צאצאיהם של מהגרים שהגיעו לארצות הברית מגרמניה במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. רובם מתגוררים במערב התיכון ובפנסילבניה.
אחריה, אפרו-אמריקאים, כ-13%, ולאחר מכן צאצאי מהגרים ממקסיקו, מאירלנד, מאנגליה, מאיטליה ומפולין.
ההיספנים הם קבוצה אתנית, ולא גזע.
אלה הם צאצאיהם של מהגרים ממקסיקו וממדינות אחרות באמריקה הלטינית.
קבוצה אתנית חדשה הוגדרה בשנת 2014: "מזרח תיכוני אמריקאי".
לקבוצה זו משויכים צאצאיהם של מהגרים ממדינות המזרח התיכון וסביבותיו, בהם ערבים, ארמנים, אשורים,כורדים ועוד.
בקבוצה זו מעורבים מהגרים ממדינות שונות, בהן קפריסין, גאורגיה, איראן, טג'יקיסטן וטורקיה.
גזניה (שם מדעי: Gazania) הוא צמח בעל פרחים רב-שנתי ממשפחת המורכבים המצוי באופן טבעי בדרום אפריקה.
לצמח פריחה צבעונית והוא משמש צמח נוי.
צבעו העז של הפרח מושך ציפורים.
הוא צורך מעט מים וקצב צמיחתו מהיר.
במזרח מכונה הגזניה "פרח השמש".
הפרח צבעוני וקישוטי בעל עלים מרוכזים.
העלים הופכים לצרים יותר ביחס לבסיסם ככל שמתקרבים לפטוטרת.
הקרקפות בקוטר 5–8 ס"מ והן בודדות ונישאות מעל עוקץ.
צבע הפרחים הוא לבן, צהוב, כתום או אדום.
צבעם של הפרחים הלשוניים הוא כתום, עם כתום שחור ונקודה לבנה במרכזו.
בארץ ישראל נפוצים בגידול שני מינים וזנים רבים, השונים בצבע ובגוון העלים.
גזלייטינג (מאנגלית: Gaslighting; בעברית: גִּזְלוּת דעת או גִּזְלוּת) היא צורת התנהגות הכוללת מניפולציה של הזולת כדי לגרום לו לפקפק בתפיסותיו ובחוויותיו ולהטיל ספק בבוחן המציאות שלו.
המושג משמש בעיקר בשפת הדיבור ופחות בשפה המקצועית.
מדי פעם יש התייחסויות למושג בספרות הטיפולית, למשל בהקשר של טקטיקות מניפולטיביות של אנשים הסובלים מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית.
בעבר השתמשו במושג זה כדי להתייחס למניפולציה קיצונית העלולה לגרום לאשפוז פסיכיאטרי.
מקור המונח במחזה של פטריק המילטון "Gas Light" משנת 1938, שעובד לסרט Gaslight משנת 1944, והשימוש בו החל להיות נפוץ בערך בשנים 2016 - 2018.
"גזלייטינג" נבחרה כ"מילת השנה" לשנת 2022 על ידי מילון מרים וובסטר.
גזלייטינג כולל ניסיונות לערער את היציבות הנפשית של הקורבן, ולשלול את הלגיטימיות של תפיסותיו ואמונותיו, באמצעות הכחשה, הטעיה, המעטת ערך, והסטת נושא השיחה.
אנשים עלולים לנקוט בהתנהגות של גזלות הדעת, במודע או שלא במודע, תוך שימוש במגוון טקטיקות מניפולטיביות או פוגעניות, כדי לשלוט מעשית ופסיכולוגית בקורבן, להדוף ביקורת, ולהכחיש את התנהגותם.
מקרים של גזלייטינג נעים בטווח רחב, בין הכחשת הגזלייטר את קיומן של תקריות פוגעניות קודמות, הטלת ספק בזיכרון הקורבן, וכלה באירועים מוזרים שמביים הגזלייטר בכוונה לבלבל.
מטרת הגזלייטינג היא לערער בהדרגה את אמונו של הקורבן ביכולתו להבדיל בין אמת לשקר, בין נכון לשגוי, בין מציאות לאשליה, ובכך להפוך את הקורבן לתלוי בגזלייטר בגלל אופן חשיבתו ורגשותיו.
המונח גזלייטינג משמש הן בפרשנויות פסיכולוגיות והן בפרשנויות פוליטיות ובפילוסופיה.
במאמר משנת 1981 טענו הפסיכואנליטיקאים ויקטור קלף ואדוארד ויינשל כי גזלייטינג כולל השלכה והפנמה ("העברה") של תכנים נפשיים מהגזלייטר לקורבן.
התכנים הנפשיים כוללים רגשות, תפיסות, דחפים, התנגדויות, פנטזיות, אשליות וקונפליקטים.
מחברי המאמר בחנו מגוון סיבות לנטייה של הקורבנות "לקבל ולהפנים את מה שאחרים מחצינים ומשליכים עליהם", והגיעו למסקנה כי גזלייטינג עשוי להיות "תצורה מורכבת מאוד, בעלת מבנה משוכלל ביותר, הכוללת תרומות והשפעות שונות מגורמים רבים במנגנוני הנפש".
בהמשך תיאר הפסיכיאטר תיאודור דורפט (1994) "העברה" זו של תוכני הנפש הלא מודעים של הגזלייטר כדוגמה להזדהות השלכתית.
כדי שההזדהות ההשלכתית תהיה יעילה בהקשר זה, על הקורבן להיות לא-מודע לעובדה שמתרחש גזלייטינג.
הגזלייטינג הופך להרסני כאשר הקורבן מזדהה גם עם תוכן ה"העברה" (התוכן שהושלך עליו מהלא-מודע של הגזלייטר).
עם זאת, השפעות אלה מתפוגגות כאשר הקורבן מסוגל להפסיק להאמין לגזלייטר, ומפסיק להזדהות עם ההפנמות השליליות הנובעות מההזדהות ההשלכתית.
גזלייטינג מתייחס לאדם או לקבוצת אנשים, הגזלייטר או הגזלייטרים, ואדם אחר שמשמש כקורבן, או אפילו קבוצת אנשים שמשמשת כקורבנות.
לפי הסופרת, הפסיכואנליטית והחוקרת רובי סטרן, גזלייטינג היא התנהגות אשר נלמדת באמצעות צפייה.
כלומר, האדם היה עד לזה בעבר, נתקל במושג, ולמד ש"זה עובד", גם לוויסות עצמי וגם לוויסות הדדי (קו-רגולוציה).
במאמר "גזלייטינג: תסמונת" (Gaslighting: A Syndrome, 1988), חקרו הפסיכולוגים ויליאם ניקולס וגרטרוד זמון-גאס רומנים של גברים מחוץ לנישואים וההשלכות שלהם על נשותיהם.
הם תיארו כיצד גבר עלול לנסות לשכנע את אשתו שהיא מדמיינת דברים במקום להודות ברומן: "אישה מרימה טלפון בביתה שלה ובטעות שומעת על בעלה וחברתו מתכננים פגישה בזמן שהוא נמצא טיול בענייני עסקים".
הכחשתו מערערת את התפיסה החושית שלה: "לא הייתי בטלפון עם אף חברה.
תפקידי התוקפן והקורבן יכולים להתחלף בתוך מערכת יחסים נתונה, ולעיתים קרובות, כל אחד מהמשתתפים משוכנע שהוא הקורבן.
כאשר קבוצה של אנשים נמצאת בתפקיד התוקפן, גזלייטינג גורם נזק באמצעות "פעולות קטנות ולעיתים קרובות בלתי נראות של חברי הקבוצה שיש להן כוח בשל הצטברות הפעולות, החיזוק והתיקוף שלהם באמצעות החזרה".
גזלייטינג משמש ככלי נשק קוגניטיבי הניתן בידי אנשים וקבוצות לשם "השגת שליטה בין אישית וחברתית בכל הנוגע לתפקוד הנפשי של אנשים אחרים וקבוצות אחרות".
אפקט אשליית האמת , התופעה בה אדם מאמין לאמירה בשל חשיפה חוזרת ונשנית לאמירה זו, עלולה להתרחש אצל קורבן הגזלייטינג.
בתחום הפסיכיאטריה התפרסם דיווח בשנת 1977 על גזלייטינג בין הצוותים הרפואיים והפרא-רפואיים בבית חולים פסיכיאטרי למטופלת בגיל 80 שאושפזה בו, ככל הנראה, משום שלא הסתדרה עם בעלת הבית בו התגוררה, כאשר לבית החולים היה אינטרס כלכלי ברור להאריך את האשפוז שלה.
בספר משנת 1996 טען דורפט כי "גזלייטינג ושיטות אחרות לשליטה בין אישית משמשות באופן נרחב בקרב אנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש, כמו גם בקרב אנשים אחרים" מכיוון שהן שיטות יעילות לעיצוב התנהגות של אנשים.
הוא ציין כי שיטות סמויות לשליטה בין-אישית כמו גזלייטינג משמשות פסיכותרפיסטים ורופאים בעלי עמדות סמכות, והמליץ על שימוש בשיטות שוויוניות יותר שאינן כרוכות במניפולציות סמויות מצד הפסיכותרפיסטים והרופאים על מנת "להתייחס למטופלים כשותפים שווים וכמשתפי פעולה אקטיביים".
מקור המונח במחזה של פטריק המילטון "Gas Light" משנת 1938, והוא מתייחס למניפולציה פסיכולוגית שיטתית של בעל (בסרט, שארל בואייה) על אשתו (בסרט אינגריד ברגמן), שהופכת לקורבן למניפולציה מתמשכת.
העיבודים הקולנועיים למחזה התפרסמו בשנת 1940 ו-1944 ("אורות הגז").
בסיפור, הבעל מנסה לשכנע את אשתו ואחרים שהיא מטורפת על ידי מניפולציה על אלמנטים קטנים בסביבתם, והתעקשות שהיא טועה, זוכרת דברים בצורה לא נכונה או הוזה כשהיא מצביעה על האלמנטים האלה.
כותרת המחזה רומזת לאופן בו הבעל הפוגע מעמעם, לאט לאט, את אורות הגז בביתם, תוך שהוא מעמיד פנים ששום דבר לא השתנה, במטרה לגרום לאשתו לפקפק בתפיסת המציאות שלה.
בהמשך, הוא משתמש באורות בעליית הגג האטומה, דבר שמעמעם את האורות בבית, כדי לחפש בסתר תכשיטים של אישה אותה רצח.
הוא משמיע רעשים חזקים בזמן שהוא מחפש ואפילו מדבר לעצמו.
האישה מבקשת שוב ושוב מבעלה לאשר את תפיסותיה לגבי האורות העמומים, הרעשים והקולות, אך בניגוד לעובדות במציאות, הוא ממשיך להתעקש שהאורות זהים, ושהיא משתגעת.
הבעל עושה כל מאמץ על מנת לשכנע אותה לעבור הערכה פסיכיאטרית, ולאשפז אותה במוסד לחולי נפש, על מנת שיוכל להיות האפוטרופוס שלה ולהיות חופשי לחפש בעליית הגג את התכשיטים.
המונח "גזלייטינג" משמש בשיח היום-יומי מאז שנות השישים, לתיאור מאמץ הנעשה לשם תפעול ושליטה בתפיסת המציאות של אדם אחר או קבוצת אנשים, בידי אדם, ארגון או קבוצה.
המונח משמש לתיאור התנהגות כזו בספרות הפסיכואנליטית מאז שנות השבעים.
בספר של פלורנס רוש , (1980) על התעללות מינית בילדים, היא סיכמה את הסרט "אורות הגז" של הבמאי ג'ורג' קיוקור (1944), וכתבה ש"גם היום המילה [גזלייטינג] משמשת לתיאור ניסיון להרוס את תפיסת המציאות של אדם אחר".
בשנת 2023 קבעה האקדמיה ללשון העברית את המונח "גִּזְלוּת דעת" כמונח העברי הרשמי לאופן התנהגות זה.
לאורך השנים הוצעו מספר מונחים עבריים לגזלייטינג.
המילה "נרנור" (על משקל עִרְעוּר), שמתייחסת ללהבת הגז (נור – אור/נר/אש) המשתנה, הוצעה באופן לא רשמי כתרגום עברי של המונח.
עוד הצעות לתרגום הן "עמעום הדעת" ו"הבהוב תודעתי" ו"הדלקת פנסים" (בהשראת לה קארה).
במאה ה-21 החלו חוקרים פוליטיים להשתמש במונח בתדירות גבוהה יותר, בעיקר בקשר לפוליטיקאים, מפלגות או קמפיינים פופוליסטיים או רדיקליים.
המונח נקשר לביטוי של פוליטיקה פוסט-אמת.
בהקשר הפוליטי, המונח מתייחס לשחקן פוליטי המפעיל ישות קולקטיבית, כגון קהילה או קבוצה, כדי לערער ולבלבל את דעת הקהל בנושאים פוליטיים.
תופעה זו מכונה "גזלייטינג קולקטיבי".
גזלייטינג קולקטיבי מתייחס למניפולציה של מציאות משותפת, כאשר הנזק משתרע על ההבנה הקולקטיבית והלכידות החברתית.
בניגוד לגזלייטינג בין-אישי בו המתעלל מנסה לבודד את הקורבן מרשת התמיכה שלו, הגזלייטינג הפוליטי, משתמש בערוצים נרחבים כמו עובדי ממשלה, כלי תקשורת ממלכתיים וחשבונות מדיה חברתית המופעלים באופן לא רשמי על ידי המדינה ואתרי חדשות מזויפים.
גזלייטינג קולקטיבי יוצר "סביבה אפיסטמית מזוהמת" שבה הכלים להבחנה באמת (עובדות משותפות, מוסדות מהימנים, אימות חברתי) נפגעים.
בסביבה כזו אנשים בתוך הקולקטיב מתקשים למצוא אימות חיצוני לתפיסותיהם המדויקות, מכיוון שהסביבה החברתית שלהם עצמה הופכת למקור של אי-אימות.
שחקנים פוליטיים המעורבים בגזלייטינג פועלים באופן מכוון כדי להשיג או לשמר כוח, להחליש את יכולת ההתנגדות של הציבור, להקהות את חוש הביקורת וליצור תלות במנהיג או בקבוצת הכוח.
מתערערת יכולתם של יחידים לבטוח במה שהם יודעים ולהבחין באופן מהימן בין אמת לשקר, או בין מקורות מהימנים לבלתי מהימנים.
לסוג זה של גזלייטינג יש השלכות עמוקות על בריאות הנפש והתפקוד הדמוקרטי.
הוא מותיר אנשים מבולבלים, חסרי התמצאות וחסרי אונים מול נרטיבים סותרים.
המגזלייטים הפוליטיים מנצלים את הכוח, הכבוד וההערצה הקשורים למשרתם הפוליטית, יחד עם פער מידע משמעותי בין שחקנים פוליטיים לציבור.
ניצול אי שוויון, פילוגים חברתיים וסטריאוטיפים הופך את הגזלייטינג מטקטיקה מניפולטיבית כללית לכלי לדיכוי ושליטה שיטתיים.
שקרים הסטת נושא והכחשה כוללות הצגת נרטיבים נגדיים סותרים או מופרכים, הפצת "פייק ניוז" וחזרה על טענות מופרכות עד שהן נתפסות כלגיטימיות.
יצירת "ערפל אפיסטמי"- מצב בו האזרחים מוצפים ולא בטוחים לגבי מה אמיתי ולא בטוחים בזכרונם וביכולתם להבחין בה.
בכך הם נעשים פגיעים יותר למניפולציה ופחות סביר כי יאתגרו סמכות או יחפשו הבנה אמיתית.
מתקפות נגד מבקרים ומקורות אמינים כוללת השלכה, שבה המגזלייט מאשים אחרים בפעולותיו המזיקות ויוצר איזון שקרי המסיט את תשומת הלב מהתנהגותו של המגזלייט.
תקיפת מוסדות מדעיים ואקדמיים ותיוג כלי תקשורת מרכזיים כ"פייק ניוז".
טקטיקות אלו יוצרת ואקום של מידע מהימן, הופכת את הציבור לתלוי בנרטיב של המגזלט ומטפחת אקלים נרחב של חשדנות וציניות כלפי כל מקורות האמת המבוססים.
גזלייטינג פוליטי מעצים קיטוב פוליטי.
יצירת נרטיבים כוזבים אלטרנטיביים יוצרת מצב בו תומכי מפלגות יריבות תופסים את המציאות באופן אחר לחלוטין דבר המקשה מאוד על שיח ביניהם.
זה מאיים על יציבות הדמוקרטיה, שכן היא תלויה באזרחים בעלי ידע ויכולת להעריך מידע באופן ביקורתי, ופוגע בדיונים על מדיניות הנחוצים ליצירת חקיקה מיטבית עבור האזרחים.
מבחינת השפעות אישיות וחברתיות, גזלייטינג פוליטי מערער את האמון והביטחון העצמי של הציבור וגורם לספק עצמי.
אמונות יסוד, כמו הרעיון של עולם הוגן, יכולות להשתנות, מה שמקשה על קריאת תיגר על נרטיבים מטעים.
התופעה שוחקת את יכולת הציבור להעריך מדיניות בנושאים קריטיים ומטפחת מרחב ציבורי מפוצל ומקוטב שבו יצירת משמעות קולקטיבית הופכת בלתי אפשרית, ואנשים נשארים מבולבלים ומבודדים בחיפושם אחר האמת.
התמודדות עם גזלייטינג פוליטי מחייבת פיתוח יכולות אישיות וחיזוק מערכתי.
ברמה האישית, חיוני פיתוח חשיבה ביקורתית ואוריינות מדיה, למידה כיצד לזהות מניפולציות וטקטיקות של גזלייטינג, כיצד להבחין בין מידע אמין לדיסאינפורמציה ובדיקת מידע ממקורות מגוונים.
ברמה המערכתית, נדרש חיזוק המוסדות הדמוקרטיים דרך שיתוף פעולה בין ארגוני חדשות אמינים, אזרחים מעורבים ופקידי ציבור אחראיים, בניסיון לחזק שקיפות, לשתף מידע מדויק ולתעד.
עידוד עיתונאות עצמאית ואיכותית חיוני, כמו גם יוזמות קהילתיות לחיזוק החוסן כמו מתן אפשרות לשיח פתוח בסביבה בטוחה, תמיכה במועמדים פוליטיים ישרים וקידום מאמצים החושפים שיטות גזלייטינג.
בפסיכולוגיה פופולרית ובספרי עזרה עצמית
ביחסים בינאישיים, המתעלל "צריך להיות צודק" על מנת "לשמר את תחושת העצמי שלו ואת התחושה שיש לו כוח בעולם"; והקורבן מאפשר למתעלל "להגדיר את תחושת המציאות שלו, במידה בה הוא הופך אותו לדמות אידיאלית ומבקש את אישורו".
זוהי סוג של התעללות רגשית עם נימה של שמירה על השליטה.
המניפולציה הפסיכולוגית עלולה לגרום לקורבן להטיל ספק בזיכרונו, בתפיסתו ובשפיותו.
המתעלל עלול להכחיש את חוויות הקורבן באמצעות שפה מבטלת: "אתה משוגע.
אל תהיה כל כך רגיש.
אני מודאג; אני חושב שלא טוב לך".
תופעת הגזלייטינג נצפתה במקרים מסוימים של בגידה זוגית: "תרפיסטים עלולים לתרום למצוקת הקורבן באמצעות תיוג שגוי של תגובות הקורבן.
[...] התנהגויות גזלייטינג של אחד מבני הזוג מספקות מתכון למה שמכונה 'התמוטטות עצבים'.
עבור כמה מהקורבנות, ואפילו התאבדות בכמה מהמצבים הקשים ביותר".
הפסיכותרפיסטית סטפני מולטון סרקיס הסבירה כי נדרשת "מידה מסוימת של דיסוננס קוגניטיבי כדי להאמין לגזלייטינג" וכי "הדרך הבריאה ביותר לפתור דיסוננס קוגניטיבי" במצבים כאלה היא "פרידה מהצד המתעלל או התרחקות ממנו".
לפי פטרישיה אוונס, ישנם שבעה "סימני אזהרה" לגזלייטינג:
הצגה של מידע מטעה שמתאים להשקפה ולאג'נדה של המתעלל.
הונאה באמצעות הכחשת מידע בתוספת רציונליזציה בסיטואציות שבהן אין אפשרות להכחשה מוחלטת.
שימוש באלימות מילולית, בדרך כלל בצורה של בדיחות.
חסימת מידע ממקורות חיצוניים והסבת תשומת ליבו של הקורבן ממקורות אלה.
טריוויאליזציה, "מזעור", "דִחלול", ערך הקורבן או הדברים אליהם הוא מייחס ערך .
ערעור הקורבן על ידי החלשתו והחלשת תהליכי החשיבה הרציונליים שלו בהדרגה.
אוונס טוענת שהכרחי להבין את סימני האזהרה כדי להתחיל בתהליך הריפוי מההתעללות.
הפסיכולוגית אלינור גרינברג תיארה שלוש שיטות נפוצות של גזלייטינג:
המתעלל עלול להסתיר את מה שעשה מהקורבן.
במקום להתבייש, הצד המתעלל עלול לשכנע את הקורבן לפקפק באמונותיו לגבי מצב-העניינים ולגרום לקורבן לחוש אשמה על חלקו בעניין.
המתעלל מרגיש צורך לשנות משהו בקורבן.
למשל, בדרך שבה הקורבן מתלבש או מתנהג.
המתעלל רוצה שהקורבן יתעצב לתוך הפנטזיה שלו.
אם הקורבן לא מציית, המתעלל עלול לשכנע את הקורבן שהוא או היא לא מספיק טובים.
המתעלל עלול לרצות לשלוט באופן מלא בקורבן.
לפיכך, המתעלל עלול לנסות להפריד אותם מחברים ומשפחה כדי שרק הוא יוכל להשפיע על מחשבותיו ומעשיו של הקורבן.
המתעלל נהנה מהידיעה שהקורבן נשלט על ידו באופן מלא.
מטרתו הסופית של המתעלל, כפי שתוארה על ידי מאמנת הליכי גירושין, לינדזי אליסון, היא לגרום לקורבן לפקפק בבחירות החופשיות שלו ולהטיל ספק בשפיותו, כאשר בכך הוא הופך את הקורבן לתלוי יותר במתעלל.
אחת מהטקטיקות המשמשות לפגיעה בהערכה העצמית של הקורבן היא כאשר המתעלל נע בין התעלמות מהקורבן לבין טיפול בו, כך שהקורבן יוריד את ציפייתו ביחס למה שמהווה חיבה עבורו, ויתפוש את עצמו כפחות ראוי לחיבה.
הסוציולוגית פייג' סוויט, כותבת בהקשר של אי-השוויון החברתי, היחסים האינטימיים ויחסי הכוחות הלא-שוויוניים הכרוכים באלימות במשפחה, שחקר טקטיקות גזלייטינג מראה שהן "מיגדריות בכך שהן מסתמכות על אסוציאציה של נשיות לאי-רציונליות"."למרות הפופולריות של המונח גזלייטינג, סוציולוגים התעלמו ממנו והניחו את פיתוח התיאוריה לפסיכולוגים.
עם זאת, מאמר זה טוען כי גזלייטינג היא בעיקר תופעה סוציולוגית ולא פסיכולוגית.
יש להבין את תופעת הגזלייטינג כמושרשת באי-השוויון החברתי, במיוחד בכל הנוגע למגדר, כאשר הגזלייטינג מתרחש בעיקר במערכות יחסים אינטימיות בין שני צדדים שאינם שווי-כוחות.
התיאוריה שפותחה כאן טוענת כי גזלייטינג היא תוצאה של גיוס סטריאוטיפים מבוססי-מגדר ואי-שוויון מבני ומוסדי כנגד הקורבנות כדי לתמרן את תפיסת המציאות שלהם.
המאמר מתבסס על שימוש במקרה אסטרטגי של אלימות במשפחה על מנת לזהות ולאפיין את המנגנונים באמצעותם הגזלייטינג משפיע על הקורבן.
במאמר זה, אני חושפת כיצד מתעללים מגייסים סטריאוטיפים מגדריים; סטריאוטיפים הקשורות לגזע, לאום ומיניות; כמו גם, אי שוויון מוסדי כנגד הקורבנות כדי לעמעם את תפיסת המציאות שלהם.
אלה טקטיקות מגדריות משום שהן נשענות על האסוציאציה של נשיות עם חוסר רציונליות.
גזלייטינג מהווה הזדמנות לסוציולוגים לתאר צורות כוח מגדריות שאינן מוכרות, והאופן שבו מגייסים אותם ביחסים בין אישיים".על פי ד"ר קייט אברמסון, מניפולציית הגזלייטינג אינה קשורה באופן ספציפי לסקסיסטים, אם כי לעיתים קרובות נשים נופלות קורבן לגזלייטינג, בהשוואה לגברים שלעיתים קרובות עוסקים בגזלייטינג.
אברמסון הסבירה שתופעה זו מתרחשת כתוצאה מהתניה חברתית, וכתבה כי "זה חלק ממבנה הסקסיזם שנשים אמורות להיות פחות בטוחות בעצמן, לפקפק בדעות שלהן, באמונות שלהן, בתגובות שלהן ובתפיסות שלהן, יותר מגברים.
וגזלייטינג מערער את השקפותיו, אמונותיו, תגובותיו ותפישותיו של הקורבן.
הנורמה המינית של ספק עצמי, על כל צורותיה, מכינה אותנו בדיוק לכך".
אברמסון טוענת כי "השלב" האחרון של הגזלייטינג הוא דיכאון מז'ורי קשה.
בהתייחס באופן ספציפי לנשים, ד"ר הילדה לינדמן טענה כי במקרים כאלה יכולתו של הקורבן להתנגד למניפולציה תלויה ב"יכולת לסמוך על השיפוט שלו", כאשר יצירת "נרטיב חלופי" עשויה לסייע לקורבן להשיג מחדש "רמות רגילות של סוכנות חופשית".
הפסיכותרפיסטית סטפני מולטון סרקיס, טוענת שגזלייטינג נוכח בדינמיקה שבין 30%–40% מהזוגות בהם היא מטפלת, וכותבת כי "גזלייטינג עלול להיעשות על ידי נשים כמו על ידי גברים" וכי "ככל שידוע לנו, המינים מיוצגים במידה שווה".
היא מסבירה שאנחנו נוטים לחשוב שגברים משתמשים בגזלייטינג יותר מאשר נשים מכיוון ש"גברים לרוב נרתעים יותר (אולי נבוכים) לדבר עם מישהו על בן/בת זוג שמתעלל רגשית".
אחת ההשפעות של הגזלייטינג היא לא להיות מסוגל להרגיש זכאי לרגשות שלך, בשל האשמה שהאדם השני משליך עליך.
ילדים להורים חסרי אהבה עלולים להפוך קורבנות לגזלייטינג.
גזלייטינג אימהי של בנות זכה לתשומת לב מיוחדת.
בקטע שכותרתו "שקר, גזלייטינג והכחשה" ברב המכר שלה "אימהות שלא יכולות לאהוב: מדריך ריפוי לבנות", מתארת המטפלת והסופרת סוזן פורוורד כיצד להתנהגויות של האם יש השפעה שלילית על הבת שלה.
היא כותבת, "ההשפעה של הכעס, הביקורת והביטול של אם על הרגשות של הבת שלה הם כואבים והרסניים.
וכל בת נאחזת באמונה שאם אמא שלה תוכל לראות את ההתנהגות שלה ואת ההשפעות של ההתנהגות הזו, היא תפסיק".
אבל גם אמהות וגם אבות עשויים להשתמש בגזלייטינג על ילדיהם.
הורים פוגעניים מבחינה פסיכולוגית מרבים להעמיד פנים של "הורים טובים" בפומבי, אך בפרטיות ביתם מונעים אהבה וטיפול מהילד, מה שמוביל ילדים להטיל ספק בתפיסות המציאות שלהם ולתהות האם ההורה שלהם הוא האדם הטוב שכולם רואים או האדם החשוך הרבה יותר שיוצא כשהילד וההורה לבד.
הורים מניפולטיביים עלולים גם "להסית ילדים זה כנגד זה;...
להתנהג בחביבות יתרה לילד המועדף אבל לשכנע את הילד הלא אהוב, שזה הכול באשמתו, בכך שהוא לא מחונן יותר, יפה יותר, או חביב יותר...".
גזלייטינג במקום העבודה מתרחש כאשר עובדים פועלים באופן כזה שגורם לעמיתיהם או לכפופים להם להטיל ספק בעצמם ובמעשיהם באופן הפוגע בקריירה שלהם.
הקורבן עלול להיות מודר, להיות מושא לרכילות, המתעלל עלול לפגוע באמינותו, להכפישו או להטיל בו ספק על מנת לערער את האמון שלו בעצמו ובסביבתו.
המתעלל עלול לשנות את נושא השיחה לתקלות או לעוולות שעשה הקורבן לכאורה.
כל עובד יכול לבצע גזלייטינג, אך גזלייטינג מזיק במיוחד כאשר יש לעובד עמדת כוח.
גזלוספירה (שם מדעי: Gazellospira) הוא סוג נכחד של אנטילופה ממשפחת הפריים, אשר הייתה קרובה למיני הצבאיים המודרניים.
היא חיה בתקופת הפליוקן והפליסטוקן באירופה ואסיה שלפני 3.2 עד 1.8 מיליון שנה.
המאובנים שלה הוגדרו ב-1939 ותוארו בה 2 מינים: Gazellospira gromovae ו-Gazellospira torticornis שבמקור השתייך לסוג צבי (Gazella).
המאובנים התגלו בצרפת, גרמניה, יוון, ספרד, הונגריה, רוסיה, טורקיה ובטג'יקיסטן.
לגזלוספירה היו קרניים גבוהות ומסולסלות המרוחקות אחת מהשנייה והיא הייתה קרובתה של האנטילופה ההודית המודרנית מהודו ושל האנטילופה הנכחדת Antilospira שחיה בפליוקן.
היא הגיעה לאורך 1.8 מטר, לגובה 1.3 מטר ולמשקל 120 ק"ג בממוצע.
השיניים הטוחנות היו מעט גבוהות ובעלות כתרים גבוהים והמלתעות היו קטנות יותר.
לאנטילופה היו שרירי רגליים חזקים והיא הייתה אצנית בדומה לקרובתה החיה.
היא התקיימה באזורים הנוחים יחסית באירופה של הפליסטוקן וחיה במישורים וגדות היערות בעדרים שעזרו לה להתגונן מטורפיה כמו השנחרבים, כלביים וצבועיים וכן מאדם הקדמון שאולי תרם להכחדתה.
גזלייט היא מיני-סדרה מסוגת מותחן פוליטי אמריקאית המבוססת על העונה הראשונה של הפודקאסט "Slow Burn" מאת ליאון נייפאך.
בסדרה מככבים ג'וליה רוברטס, שון פן, דן סטיבנס, בטי גילפין, שיי ויגהאם ודארבי קאמפ.
הסדרה הוקרנה לראשונה בערוץ Starz ב-24 באפריל 2022.
הסדרה עוסקת בפרשת ווטרגייט ומתמקדת בכמה סיפורים שלא סופרו, כולל הכפופים לנשיא ריצ'רד ניקסון, קנאים ומלשינים שבסופו של דבר יפילו את כל המנגנון.
הסיפור מתרכז במרתה מיטשל, אשת חברה מפורסמת מארקנסו ואשתו של התובע הכללי הנאמן של ניקסון, ג'ון נ.
למרות השתייכותה למפלגה הרפובליקנית, היא האדם הראשון שהשמיע בפומבי את דעותיו על מעורבותו של ניקסון בווטרגייט, מה שגרם הן לנשיאות והן לחייה האישיים להתפרק.
בתור התובע הכללי, מיטשל נאלץ לבחור בין מרתה לנשיא.
שם השחקן/נית שם הדמות אודות הדמות ג'וליה רוברטס מרתה מיטשל אשת חברה מארקנסו, אשתו של ג'ון מיטשל.
שון פן ג'ון מיטשל התובע הכללי תחת הנשיא ניקסון.
דן סטיבנס ג'ון דין פרקליט בבית הלבן הכפוף לג'ון מיטשל.
בטי גילפין מורין "מו" קיין דיילת, אשתו של ג'ון דין.
שיי ויגהאם סוכן FBI לשעבר, מעורב בפריצה למתחם ווטרגייט.
דארבי קמפ מרטי מיטשל בתם של מרתה וג'ון מיטשל.
גזלייט הוא מותחן פוליטי המבוסס על העונה הראשונה של הפודקאסט "Slow Burn" מאת ליאון נייפאך.
הסדרה הופקה על ידי Universal Content Productions הוכרזה בפברואר 2020, עם סם אסמייל כמפיק בפועל וג'וליה רוברטס, שון פן, ארמי האמר וג'ואל אדגרטון אשר לוהקו לתפקידם ראשיים.
אדגרטון גם היה אמור לביים את הסדרה יחד עם אחיו נאש אדגרטון .
האמר עזב את הסדרה עקב התחייבויות קודמות.
בפברואר, הסדרה נמכרה לערוץ הטלוויזיה Starz, ושני האחים אדגרטון עזבו את הפרויקט.
לאחר מכן מאט רוס הופקד על הבימוי .
דן סטיבנס לוהק להחליף את האמר באפריל, כאשר בטי גילפין, דארבי קאמפ ושיי וויגהאם לוהקו במאי וויגהאם החליף את אדגרטון.
הצילומים החלו באותו חודש בלוס אנג'לס, קליפורניה .
ביולי 2021, אליסון טולמן, ג'יי סי מקנזי, כריס באואר, כריס מסינה והאמיש לינקלייטר לוהקו לתפקידים חוזרים.
פן סירב לחזור לסדרה עד שכל צוות השחקנים והצוות בהפקה קיבלו את החיסון נגד הקורונה.
בספטמבר, האולפנים ופן הגיעו לפשרה שבה פן יצלם את הסצנות שלו לאחר שבועיים עם צוות הפקה מחוסן.
גזלה פירדוס האשמי היא פוליטיקאית ואקדמאית אמריקאית המכהנת כסגנית מושלת וירג'יניה מאז ינואר 2026. בשנים 2020–2026 כיהנה כחברת הסנאט של וירג'יניה.
בנובמבר 2025. עם השבעתה לסגנית המושלת בינואר 2026, נהפכה האשמי לאמריקאית-אסייתית והמוסלמית הראשונה שנושאת משרה מדינתית בווירג'יניה, וכן האישה המוסלמית הראשונה במשרה מדינתית בכל רחבי ארצות הברית.
האשמי, בתם של טנביר וזיה האשמי, נולדה בהיידראבאד שבהודו ב-5 ביולי 1964, למשפחה מוסלמית.
את שנות ילדותה בילתה בבית סבה וסבתה מצד אמה בשכונת מלאקפט, וסבה עבד במחלקת הכספים של ממשלת אנדרה פרדש.
משפחתה היגרה לארצות הברית בשנת 1969 כשהייתה בת ארבע, והיא גדלה בעיר סטייטסבורו (Statesboro) שבג'ורג'יה.
אביה ודודה עבדו שניהם בפקולטה למדע המדינה של אוניברסיטת ג'ורג'יה סאות'רן, והיא למדה בבית הספר המעבדתי מרווין פיטמן שבתחומי האוניברסיטה.
האשמי השלימה לימודי תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת ג'ורג'יה סאות'רן, ולאחר מכן קיבלה תואר דוקטור באנגלית מאוניברסיטת אמורי.
במשך 25 שנה עסקה האשמי בהוראה ובניהול אקדמי.
היא עבדה כמרצה מן החוץ באוניברסיטת ריצ'מונד, ובהמשך כפרופסור במכללת ג'.
סרג'נט ריינולדס, שם הקימה את המרכז למצוינות בהוראה ובלמידה ובהמשך עמדה בראשו.
בבחירות לסנאט של וירג'יניה בשנת 2019 ניצחה האשמי את הסנאטור הרפובליקני המכהן גלן סטרטבנט במחוז הבחירה העשירי, ובכך עברה השליטה בסנאט לידי המפלגה הדמוקרטית.
היא הייתה האישה הראשונה שייצגה את המחוז, והאישה המוסלמית הראשונה שנבחרה לסנאט של וירג'יניה.
היא הושבעה לתפקידה ב-8 בינואר 2020.
בשנת 2023 נבחרה האשמי מחדש לתפקיד, וגרפה למעלה מ-60% מהקולות כשניצחה את המועמד הרפובליקני היידן פישר.
בבחירות אלה התמודדה במחוז הבחירה ה-15 בעקבות חלוקה מחודשת של מחוזות הבחירה בווירג'יניה.
זמן קצר לאחר הבחירות הוגשה עתירה משפטית שטענה כי האשמי אינה עומדת בדרישות התושבות הנדרשות לכהונה בסנאט המדינתי, מאחר שקבעה את מקום מגוריה בדירה שכורה בתחומי המחוז ה-15, בעוד בית מגוריה הקבוע שכן במחוז סמוך.
השופט דחה את העתירה בראשית דצמבר אותה שנה.
במאי 2024 הכריזה האשמי על מועמדותה לתפקיד סגן מושל וירג'יניה.
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית סיימה בקושי במקום הראשון עם 27.5% מקולות הבוחרים, כשאחריה ניצבים ראש עיריית ריצ'מונד לבאר סטוני (26.5%) וחבר הסנאט המדינתי ארון ראוס (26.25%).
יריבה הרפובליקני בבחירות היה ג'ון ריד.
בבחירות הכלליות גרפה 55.6% מהקולות וניצחה את ריד בפער של כ-11%.
היא עתידה לשרת תחת אביגייל ספנברגר, שנבחרה למושלת וירג'יניה במקביל אליה.
גֶּזֶר (שם מדעי: Daucus carota sativus) הוא ירק שורש, תת-מין של גזר הגינה ממשפחת הסוככיים, אשר מאופיין בצבעו הנע בין כתום עז ללבן, וכן במרקמו הקשה והפריך, ובערכו התזונתי הרב.
מקורם של אבותיו הפראיים של הגזר ככל הנראה באפגניסטן, שהיא עדיין המרכז לסוגים השונים של הגזר.
לגזר התרבותי יש קרוב-משפחה בשם גזר קיפח.
גזרים תרבותיים הופכים במהרה לאב קדמון משותף הפראי שלהם לאחר שהם נותנים זרע.
קיימים כ-643 מינים שונים של גזרים.
בעשיית חתך רוחב של הגזר ניתן לראות שני אזורים: קליפה רכה יחסית, המכילה בקרבה את רוב חומרי התשמורת, וליבה בה עוברים צינורות העצה (במרכז) והשיפה (בהיקף) שהיא חלק עצי וקשה יותר, הדל יחסית ברכיבים תזונתיים.
בפרח של הגזר ישנם חמישה עלי כותרת מופרדים בצבע לבן-צהבהב וחמישה אבקנים.
הפרחים מושכים חרקים שמעבירים את הזרעים ובכך מסייעים בתהליך ההאבקה של הגזר.
הגזר עשיר בבטא-קרוטן, חומר המשמש ליצירת ויטמין A, והמעניק לגזר את צבעו הכתום.
גזר הבר המקורי היה ורוד, סגול או צהוב, והכיל פחות בטא קרוטן.
תירבותו של גזר הגינה במהלך האלף השני לספירה לווה בטיפוח הזן שצבעו כתום.
100 גרם גזר מכילים כ-8 מ"ג בטא קרוטן, המספקים את רוב התצרוכת היומית המומלצת לאדם של ויטמין זה.
טעות רווחת היא שוויטמין A משפר את יכולת הראייה בלילה, אולם השיפור הוא בהשוואה למצב שבו קיים חוסר בוויטמין, ואין לגזר סגולות לשיפור הראייה.הגזר עשיר גם בסיבים תזונתיים, נוגדי חמצון ומינרלים, והוא מאכל בסיסי.
צריכה עודפת של בטא קרוטן עלולה לגרום לעור לקבל גוון כתום-צהבהב (Carotenodermia), הדבר מיוחס בעיקר לגזרים אך נכון לגבי כל מאכל עשיר בבטא קרוטן.
האדם אוכל את שורש הגזר, שהוא בעל הערך התזונתי הרב.
עלי הגזר גם הם טובים למאכל, אם כי ברוב התרבויות לא נהוג להשתמש בהם.
את הגזר אוכלים במגוון דרכים.
מכיוון שרק 3% מהבטא קרוטן בגזרים טריים נספג בתהליך העיכול, ניתן להעלות את הכמות הנספגת ל-39% על ידי מעיכה, כתישה, בישול או הוספת שמן בישול.
הגזרים מעובדים על ידי קיצוץ, טיגון, אידוי או בישול כחלק ממרק או נזיד.
לאחר הבישול הגזר מתרכך, ומשמש גם כמזון לתינוקות.
גזר מגורד משמש להכנת עוגות ורפרפות (פודינג).
יחד עם בצל וסלרי, גזר הוא המרכיב העיקרי במירפואה הצרפתי, להכנת מרקי בשר שונים.
נמצא כי תרכובות מסיסות בשמן בגזר מעכבות את תהליך החמצון של שמן לטיגון.
ניתן גם לסחוט מהגזרים מיץ גזר וניתן להכין מהגזרים עוגת גזר ועוד.
בחקלאות מגדלים את הגזר מזרעים.
זרע הגזר נובט בתחילת החורף, ובעונת הגשמים הראשונה מפתח שושנת עלים ושורש עמוק.
את השורש המיועד למאכל אוספים בשנה הראשונה לגידולו.
בשנה השנייה מפתח צמח הגזר תפרחת ומייצר את הזרעים.
אנשים רבים מגדלים את הגזר - שנחשב קל לגידול - בעצמם בגידול אורגני.
גֶּזֶר הוא קיבוץ באזור השפלה כ-7 קילומטרים דרומית מזרחית לרמלה בסמוך לכביש 424 מלטרון לרמלה, שייך למועצה אזורית גזר.
צפונית לקיבוץ היישובים בית חשמונאי ועזריה.
דרומית לו תל גזר ומזרחית לו משמר איילון.
היישוב הוקם בשנת 1945 על ידי עולים מאירופה.
אנשי הקיבוץ המקורי עזבו את הקיבוץ ב־1961 ואז החליף הקיבוץ גרעינים מספר פעמים עד שבשנת 1974 התיישבו במקום עולים מארצות הברית.
ענפי הקיבוץ: בניין, השכרת דירות, חינוך, כלבו, נוי, רפת, אולם אירועים בשם "כתום".
אזורי שעשועים: מגרש בייסבול, בריכה, גן שעשועים, מגרש כדורסל ופארק תנ"כי "פינת שורשים".
הקיבוץ נקרא על שם העיר הכנענית העתיקה גזר שהתל שלה נמצא כשני קילומטרים דרומית לקיבוץ.
הקרקע עליה הוקם קיבוץ גזר נרכשה על ידי המכבים הקדמונים שבקשו להקים במקום מושבה.
ב-8 במאי 1923 התקיים במקום טקס הקמת המושבה בנוכחות הנציב העליון.
בשנת 1926 עבדה בני בנימין על תוכנית להתיישבות במקום, אולם המושבה לא קמה והחל משא ומתן למכירת השטח לקרן הקיימת.
לאחר כ-13 שנים, הושלמה העסקה בינואר 1941 והאדמה עברה לידי הקרן הקיימת שרכשה בנוסף עוד 2000 דונם שהיו בידיים יהודיות אחרות.
ב-11 במרץ 1945 עלתה על הקרקע קבוצת הדסה, שהורכבה מגרעין של הנוער העובד, שעברו הכשרה בחדרה ובקיבוצים אחרים.
במהלך מלחמת העצמאות, ב-10 יוני 1948 תקף הלגיון הירדני את גזר במפתיע, וכבש אותה.
כוח הלגיון לקח שבויים ושבויות ממגיני הקיבוץ, עזב את גזר והשאירה למתנדבים מקומיים והמונים מאלבריה הסמוך שנפנו לשוד וביזה.
עם ערב ערכה יחידה מגדוד 1 של חטיבת יפתח שישבה בחולדה התקפת נגד מאל קובאב, שחררה את גזר כמעט ללא קרב ותפסה את אלבריה השכן שהיה ריק וננטש עת התחילה התקפת הנגד לשחרור הקיבוץ, מחשש לנקמה.
בקרב על גזר נהרגו 29 מגינים, 20 חברי הקיבוץ ו-9 חיילים מתוכם אחד אלמוני.
נפלו בשבי 14 נשים, 15 גברים ו-5 פצועים.
לאחר נסיגת הערבים, הקיבוץ נבנה מחדש.
בין השנים 1964 - 1961, עקב בעיות חברתיות שונות, עזבו המייסדים את הקיבוץ וגרעין הקיבוץ הוחלף מספר פעמים.
בשנת 1974 התיישבה במקום קבוצת עולים מצפון אמריקה, בעיקר מארצות הברית.
כיום מתגוררים בקיבוץ כ-450 תושבים, חילוניים ברובם.
בשנים האחרונות הקיבוץ משכיר בתים גם לדיירים שאינם חברי הקיבוץ.
בקיבוץ ניתן למצוא מגוון שירותים קהילתיים-חברתיים ומתקני ספורט ושעשועים אחרים, כולל בריכת שחייה.
כן נמצא בקיבוץ 'פארק פינת שורשים', המעוצב בסגנון תנכ"י.
בקיבוץ נמצא מגרש הבייסבול הראשון בארץ.
המגרש, שנבנה ב-1983, הפך את המשחק לספורט העיקרי בקיבוץ.
רבים מבני הקיבוץ יצאו לאליפויות בחו"ל כשחקני נבחרת ישראל.
קהילת ברכת שלום, היא קהילה רפורמית אזורית, הממוקמת בקיבוץ גזר, הקהילה פועלת ברוח התנועה ליהדות מתקדמת.
הפעילות והשירותים שמציעה הקהילה כוללים אירועי מחזור החיים, חגיגות חג ומועד, תפילות קבלת שבת ופעילויות תרבותיות וחינוכיות אחרות.
המצבה היא חלק מחלקת הקבר של הלוחמים שנפלו בקרב גזר במלחמת העצמאות.
המצבה נמצאת ברחבת דשא גדולה וסביבה עצי ברוש.
בצידה המזרחי של החלקה שורת כריות אבן ועליהן פרטי הנופלים ומועד הנפילה.
גזפרום PJSC הוא תאגיד רב-לאומי רוסי, חברת האנרגיה הגדולה ביותר ברוסיה.
חלקה של גזפרום במאגרי הגז העולמיים הוא 16%, והיא מפיקת הגז הטבעי הגדולה בעולם (מפיקה כ-12% מהגז בעולם).
היא מספקת כמעט את כל תצרוכת הגז של מרכז אירופה, מזרח אירופה, ומדינות ברית המועצות לשעבר.
כ-25% מאספקת הגז של האיחוד האירופי מגיעים מנכסי החברה (65% מאספקת הגז של אוסטריה, 36% מזו של גרמניה, 27% מזו של איטליה ו־25% מזו של צרפת).
נכון לשנת 2021, בבעלות החברה מערכת הולכת הגז הגדולה בעולם, שאורכה הוא 175.2 אלף קילומטרים.
גזפרום היא מהחברות הגדולות בעולם מבחינת שווי שוק.
מכירותיה בשנת 2014 הסתכמו ב-106.3 מיליארד דולר, והרווח הנקי שלה עמד על 3.1 מיליארד דולר.
ברשות החברה עתודות של 28,800 מיליארד מטר מעוקב (BMC) גז טבעי שווי ערך ל-16% מהעתודות העולמית.
לאחר שרכשה את חברת הנפט סיבנפט, היא נחשבת לבעלת עתודות הנפט השלישית בגודלה בעולם (119 מיליארד חביות) לאחר סעודיה (263 מיליארד) ואיראן (133 מיליארד).
החברה נמצאת ברובה בשליטה ממשלתית (50.01%), והיא הגדולה ביותר בעולם מסוגה.
יש לה גם החזקות בתחום הבנקאות (גזפרום בנק), הביטוח, התקשורת הבנייה והחקלאות.
פעמים רבות השתמשה ממשלת רוסיה בחברה למטרות מניפולציה ביחסים בינלאומיים, בין השאר בסכסוך הגז בין אוקראינה לרוסיה בתחילת 2006, ובמשבר הגז בין בלארוס לרוסיה בתחילת 2007.
החלק עיקרי של שדות התפוקה של גזפרום ממוקם סביב מפרץ אובּ, במחוז האוטונומי של ימלו-ננץ, מערב סיביר.
חצי האי ימל מתוכנן להיות אזור תפוקת הגז העיקרי של גזפרום, שמחזיקה במערכת העברת הגז הגדולה ביותר בעולם, עם 158,200 קילומטרים של קווי גז.
בימיו האחרונים של גרהרד שרדר בתפקיד קנצלר גרמניה, הוא חתם על הסכם שנוי במחלוקת עם החברה כאשר ולדימיר פוטין היה נציגה, לבניית צינור הגז הצפון אירופי כדי שהיא תספק גז ישירות לגרמניה מבלי לעבור בצינורות הגז של פולין, אוקראינה והמדינות הבאלטיות.
מיד לאחר צאתו מתפקיד הקנצלר הוא התמנה ליושב ראש ועידת בעלי המניות בחברה שבונה את הצינור.
ישנו ניסיון של הקרמלין להשתלט דרך החברה על אספקת הגז למדינות מערב אירופה, וליצור תלות קיומית של אותן המדינות בהחלטות הממשלה הרוסית.
החברה תורמת כ-20% מכלל ההכנסות ממסים למדינה.
אספקת הגז למזרח אירופה ולמרכזה, וכן לכל מדינות ברית המועצות לשעבר, נמצאת בבלעדיות כמעט מלאה של החברה.
לגזפרום בעלות על 50% בחברת סחלין אנרג'י הפועלת להפקת גז ונפט באזור סחלין.
מנהלי החברה הציבו להם למטרה להגיע לשווי כספי של טריליון דולר עד שנת 2017. יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא ראש ממשלת רוסיה לשעבר, ויקטור זובקוב.
מנכ"ל החברה הוא אלכסיי מילר.
בשנת 2002 הוזכרה החברה יחד עם קבוצה של חברות אחרות בתחום האנרגיה, ובראשן אנרון, כזוכות בפרס איג נובל (הסאטירי) על "אימוץ של המושג המתמטי של מספרים מדומים לעולם העסקים", וזאת בהקשר לשערורייה החשבונאית שהסתיימה בפשיטת רגל של אנרון.
גזפרום היא הספונסר הראשי של מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג הנחשב לעשיר ביותר במזרח אירופה ומועדון הכדורגל הכוכב האדום בלגרד.
בנוסף, שימשה גזפרום כספונסר העיקרי של ליגת העל הרוסית בהוקי קרח ועודנה הספונסר הראשי של נבחרת האופניים הרוסית "קטיושה", המתחרה בטור דה פראנס.
בנוסף, דווח בספטמבר 2010 כי גזפרום התכוונה לקנות 30% ממניות קבוצת הכדורגל מילאן, צעד שקודם במידה רבה גם על ידי סילביו ברלוסקוני, ראש ממשלת איטליה והבעלים של קבוצת מילאן, שגם נחשב לחברו הקרוב של ולדימיר פוטין, מאנשי השליטה בתאגיד גזפרום.
ב-16 בספטמבר 2013 חתמה החברה על הסכם חסות ראשי עם פיפ"א ל-4 שנים החל מ-2015. באותה שנה נחתם הסכם חסות גם עם לבסקי סופיה מליגת העל הבולגרית בכדורגל.
החל משנת 2013 החברה מפעילה תוכנית כדורגל למען חברות.
בנוסף, התאגיד היה לאחד הספונסרים של ליגת האלופות במשך עשור החל משנת 2012.
עד הפלישה הרוסית לאוקראינה, הייתה גזפרום הספונסר הראשי של מועדון הכדורגל הגרמני שאלקה 04. אולם, לאחר הפלישה, ביטלה שאלקה 04 את קשריה עם החברה.
באפריל 2024, גזפרום ניהלה מגעים להיות הספונסר של קבוצת הכדורגל ההונגרית פרנצווארוש כשהיא תשלם 5 מיליון יורו לשנה.
כחברת מניות, מניותיה מוחזקים בידי:
הסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה (38,37%);
עד 2020 החברה הייתה רשומה במוסקבה, אך מאז 2020 משרדיה הראשיים ממוקמים בעיר סנקט פטרבורג במרכז לאחטה.
בדירקטוריון החברה חברים שרי ממשלת רוסיה כדוגמת שר המסחר והתעשייה, שר האנרגיה ושר החקלאות.
גזפרום נפט (רוסית: Газпром нефть) - שעד ספטמבר 2005 נקראה בשם סיבנפט (Сибнефть), החברה החמישית בגודלה ברוסיה בתחום ייצור נפט וזיקוקו.
החברה נרשמה ב-2006 בסנקט פטרבורג, כשקודם לכן הייתה באומסק שבסיביר.
המשרד הראשי של החברה נמצא במוסקבה, ובעתיד מתוכננת בניית משרדים חדשים והעברת המשרד הראשי לסנקט פטרבורג (מרכז לאחטה).
החברה נוסדה בשנת 1995 בצו נשיאותי של בוריס ילצין בשם "חברת הנפט הסיבירית" (Сибирская нефтяная компания), "סיבנפט" בראשי תיבות.
החברה הוקמה מתוך ניסיון לפרק את המונופול של רוסנפט.
שנתיים לאחר הקמתה, סיבנפט הופרטה כאשר רומן אברמוביץ' ובוריס ברזובסקי זכו במכרז על החברה ובמרבית מניותיה, שרכשו את החברה על סך של כ-100 מיליון דולרים.
פעמיים (ב-1998 וב-2003) ניסתה החברה להתמזג עם YUKOS, כדי ליצור את חברת הנפט הגדולה ברוסיה, אך ללא הצלחה.
בספטמבר 2005 השתלטה חברת גזפרום על החברה; עבור 72.663% מהחברה היא שילמה 13.01 מיליארד דולר לחברת Millhouse Capital UK Ltd, חברת ההחזקות של רומן אברמוביץ'.
בסתיו 2006 מועצת המנהלים של החברה החליטה לשנות את שם החברה מ"סיבנפט" ל"גזפרום נפט" ולהירשם מחדש בסנקט פטרבורג ובעתיד לפתח פרויקט בנייה של קומפלקס משרדים עבור החברה - גזפרום סיטי, הידוע יותר כאוחטה סנטר.
ב-2008 נחתם הסכם במוסקבה בין ממשלת רוסיה לממשלת סרביה על מכירת 51% ממניות חברת הנפט הלאומית של סרביה, "נפטנה אינדוסטרייה סרבייה" (Нафтна индустрија Србије), לגזפרום נפט.
גזפרום נפט פועלת באזורי נפט וגז במחוזות האוטונומיים ימלו-ננץ וחנטי ומנסי ובמחוזות אומסק, טומסק ואורנבורג, ומתקני הזיקוק העיקריים שלה ממוקמים ב-אומסק (בית זיקוק לנפט באומסק, – אחד מבתי הזיקוק הגדולים ברוסיה), במוסקבה בירוסלבל ובסרביה.
maximus) הוא תת-מין, אחד מתוך 25 תת-מינים, של גזר הגינה ממשפחת הסוככיים.
הוא נפוץ מאוד כמעט בכל החבל הים-תיכוני וגדל בצידי הדרכים, בשדות בור ובבתי גדול מופרעים.
מין זה הוא צמח דו-שנתי שמפתח שורש עבה ושושנת עלים גזורים בשנה הראשונה, בשנה השנייה הוא מפתח שושנת עלים וגבעול גבוה נושא סוככים לבנים על עוקצים גדולים.
הסוככים בעלי 15 עד 45 סוככונים.
הסוככון המרכזי עקר ובעל עלי כותרת שחורים, שנועדו למשוך חרקים בשל צורת החרק שלו.
עלי הכותרת של הפרחים ההיקפיים גדולים מהפנימיים וצבעם לבן.
בעבר היה נהוג לייחד את גזר קיפח כמין שעומד בפני עצמו, אולם היום הוא משויך כתת-מין של גזר הגינה המבוית כי שניהם פוריים בהכלאה.
מתת-מין הבר "גזר קיפח" פיתחו את תת-המין התרבותי ה"גזר", המשמש כירק מאכל.
לגזר הקיפח שורש קטן צהוב-לבן ואילו לתת-מין התרבותי הגזר יש שורש מעובה וכתום.
השם קיפח משמעותו בעברית דק וגבוה מאוד.
גזר קיפח הוא צמח דו-שנתי, כלומר, מחזור חייו מעת הנביטה נפרש לתקופה של עד שנתיים.
הזרע נובט בתחילת החורף ומפתח בשנה בראשונה שורש שיפודי עמוק ועבה יחסי, דומה לגזר תרבותי, ושושנת עלים גזורים.
עם תום תקופת הגשמים מתייבשים העלים והשורש נותר בקרקע וקודקוד הצמיחה שבראשו מעל פני הקרקע.
בשנה השנייה, בסתיו, צומחת מצוואר השורש שושנת עלים שעליה גזורים פעמיים או שלוש.
עם תום עונת הגשמים עולה מבין העלים המפותחים גבעול גס, שעיר גבוה שנושא סוככים מורכבים על עוקצים ארוכים.
הפריחה בין סוף אפריל ועד תחילת ספטמבר ובעיקר ממאי ועד יולי.
האבקה בעיקרה האבקה זרה מטיפוס פרוטאנדריה, דהיינו, האבקנים מבשילים ראשונים ולאחר מכן השחלה והצלקת.
המאבקים העיקרים הם צרעות, חיפושיות וזבובים.
אין במין זה אי-סבילות עצמית ולכן האבקה עצמית משלימה את האבקה ההדדית.
אם כי נמצא שהכלאה עצמית הנערכת במשך דור או שניים גורמת לניוון הצאצאים.
במהלך הבשלת הפירות מתכופפות קרנות הסוככים כלפי מעלה ופנימה וכמעט סוגרים את הסוכך.
חלק ניכר מן הפירות הבשלים נשאר בתוך הסוככונים היבשים במשך עונת הקיץ עד הירטבם בגשמים.
הגזר הוא צמח דו-שנתי שגובהו בעת הפריחה הוא כ־70 עד 200 ס"מ.
הגבעולים מצולעים-מעוגלים, עבים, ענפים, שעירים או זיפניים.
העלים גזורים-מנוצים 2 עד 3 פעמים לאונות מוארכות או דמויות סרגל, רוחב האונות הסופיות עד 3 מ"מ.
התפרחת חיקית (בחיק עלה הגבעול), על פי רוב אמירית (בקצה הגבעול).
התפרחת היא סוכך מורכב מרובה סוככונים, גדול וסימטרי, אינו כדורי, שקוטרו הוא בין 15 ל־20 ס"מ.
הסוככים נישאים על עוקצים ארוכים שאורכן 5 עד 10 ס"מ, בשונה מגזר מצוי שקרונות הסוכך שלו קצרות עד כדי 3 ס"מ.
הסוככים הם בעלי 15 עד 40 סוככונים הנישאים על קרנות שאורכן 5 עד 10 ס"מ.
עלי המעטפת (החפים), שבתחתית הסוכך גזורים לאונות ואורכם קצר מאורך קרנות הסוכך.
במהלך הבשלת הפרי מתכופפות קרנות הסוככים כלפי מעלה וכמעט סוגרות את הסוכך ויוצרות מעין ספל גדול.
הסוככונים בעלי פרחים רבים ולבנים.
הפרחים בסוככון המרכזי עקרים, ובעל עלי כותרת סגולים כהים.
עלי המעטפית (החפיות), שבתחתית הסוככון, לפחות בחלקם, גזורים-מנוצים או מחולקות ל-3 אונות.
הפרחים דו-מיניים וזכריים, לבנים על פי רוב, מפורדי עלי כותרת.
פרחי ההיקף גדולים מהפרחים הפנימיים, א-סמטריים, ועלי הכותרת של הפרחים החיצוניים גדולים מעט מהאחרים, בשונה מעלי הכותרת ההיקפיים של שפרירה קשקשנית שהם גדולים פי 6 עד 8 מהפנימיים.
מספר שיני הגביע הוא 5 או 0. שיני הגביע (אם ישנן) אינן גזורות-מנוצות לעולם.
חמשת האבקנים מונחים בסירוגין לעלי הכותרת.
בראשה נמצא כנית – גופיף שטוח או חרוטי המחולק בדרך כלל לשתיים ומפריש צוף.
הן נפרדות במהלך ההבשלה זו מזו לאורך התפר – הוא שטח המגע שבין הפרודות.
הפרי של גזר קיפח בעל 2 פרודות, דמוי ביצה מאורכת, פחוס במקצת מגבו מכוסה שיכים וזיפים.
הפרודות, קמורות בגבן וישרים בשטחם הפנימי.
הפרודה בעלת 4 טורים של שיכים היוצאות מ-4 הצלעות המשניות שבולטות עד מכונפות.
אורכם של השיכים כרוחב גוף הפרודה.
כל שיך מסתיים בקצה בזיז מקורס – קבוצה קטנה של זיפים זעירים שפונות כלפי בסיס השיך.
הצלעות הראשיות נמיות, והן והמרווחים ביניהם מכוסים זיפים קצרצרים.
טיפוס התפוצה של גזר קיפח הוא ים-תיכוני (סובטרופי), ותפוצתו העולמית משתרעת באיים הקנריים, מאגן הים התיכון ועד לפקיסטן.
הוא גדל כמעט בכל ישראל וסביבתה בעיקר בבתי-גידול טבעיים, אך גם בקרבת האדם.
הוא מאכלס בתות, שדות בור, צידי דרכים, שולי שדות ומקומות מופרעים אחרים כמעט בכל החבל הים-תיכוני.
מקורו הפראי של הגזר בא ככל-הנראה מאפגניסטן, שהיא עדיין המרכז לסוגים השונים של הגזר.
גזר הבר הגיע לאירופה ולארצות הברית כצמח בר.
בארצות המזרח התיכון הוא זכה לריבוי תרבותי כבר בתקופת הנצרות, ובסין ובצפון מערב אירופה במאה ה-13. גידולו התרחב במאה ה-20, כאשר התגלה ערכו התזונתי, במיוחד כמקור עשיר בבטא קרוטן, חומר המשמש ליצירת ויטמין A.
ערביי ארץ ישראל נוהגים לבשל מרק משורשו של הגזר הקיפח לפני שהוא יוצר תפרחות.
בשלב זה השורש עבה ועסיסי.
יש הטוענים כי שתיית המרק יעילה נגד מחלות כבד ועור.
לאמונה זו אין סימוכין מדעיים מוכחים.
גזר הגינה (שם מדעי: Daucus carota) הוא מין של גזר ממשפחת הסוככיים.
גזר הגינה נפוץ ברחבי העולם ולו שימושים כירק למאכל ואף למוצרי טיפוח, כגון שמן גזר, המשמש בעיקר לשיזוף העור.
בישראל קיים מערך חוקים נגד אפליה על רקע גזע ונגד גזענות והסתה לגזענות, הן מצד הממשל והן מצד פרטים וגופים אחרים.
ממשלת ישראל וקבוצות וארגונים שונים בישראל נאבקים בגזענות, וישראל היא מדינה שותפה ל וחתומה על .
עם זאת, כמו בכל העולם, גם בישראל ישנם גילויי גזענות, החל מאי קבלה למקומות עבודה ולמוסדות על רקע מוצא, התבטאויות גזעניות ועד למקרים אלימים של פגיעה ברכוש ובנפש.
אירועים אלו משקפים את המתחים הקיימים בחברה הישראלית.
על פי פרופסור סמי סמוחה, ההגדרות הליברליות של גזענות זו אינן מתאימות לחברות שסועות באופן עמוק, כמו בישראל, שהמוצא האתני משמש בהן בסיס לקשר בין בני המיעוט לבני הרוב.
כך למשל, על פי ההגדרה הליברלית, סירוב להינשא לבן זוג מן העדה האחרת ייחשב לגזענות, אך נישואי פנים הם נורמה בחברות שבהן המיעוט אינו מיעוט נטמע.
על פי התפישה הליברלית, אי אמון בבני המיעוט ופיקוח עליהם ייחשבו כגזענות, גם אם המצב האובייקטיבי מחייב חשדנות והשגחה – למשל, אם המיעוט שייך במוצאו לאויב ויש מהם המבצעים עבירות ביטחוניות.
על פי סמוחה, דוגמאות אלה מראות שההגדרות הליברליות אינן מתאימות לחברות שסועות באופן עמוק.
על כן יש לאמץ הגדרה מצומצמת יותר לגזענות, רק נגד מידה מוגזמת של יחס שלילי, אך עם זאת קשה לקבוע מהי מידה מוגזמת.
בעקבות עתירה שהוגשה לבג"ץ נגד השדרן גבי גזית, שהשמיע ביטויים בוטים נגד חרדים ומתנחלים, קבע המשנה ליועץ המשפטי לממשלה שקבוצות אלו אינן כלולות בלשון החוק כיוון שאינן מהוות קבוצה מבחינת "גזע" או "מוצא אתני".
בשנת 2022 הגישו חברי הכנסת משה גפני ויעקב אשר הצעת חוק להוספת האוכלוסייה החרדית להגדרת הגזענות בחוק, אך החוק לא עבר.
גזענות שמוטמעת באמצעות חוקים ורגולציות בחברה או בארגון מכונה גזענות ממסדית.
המשפט העברי מבסס תפיסה כי כבוד הבריות בכוחו לדחות ערכים אחרים, כך שהמאבק בגזענות הוא כלל עליון במקורות המשפט העברי, כל בני האדם נולדו שווים.
בדיוני הכנסת, הדיונים נסבו סביב שאלת הגזענות וסביב היותה של ישראל מדינה ריבונית יהודית, והאם מדובר בעניין הלכתי או מורשת ישראלית.
בעולם המוסלמי ובמזרח התיכון קיימת אנטישמיות מוסלמית כולל שנאה נגד יהודים על רקע דת, על רקע מוצא אתני ועל רקע לאומי – הסכסוך הישראלי-ערבי.
גזענות זו קיימת גם בקרב ערבים ביהודה, שומרון ועזה ובקרב ערביי ישראל במיוחד על רקע הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
דוגמה היסטורית לכך היא אמין אל-חוסייני שהגה והפיץ תעמולה אנטישמית, שיתף פעולה עם גרמניה הנאצית, תמך בהשמדת יהודים והקים בוואפן אס אס יחידות מתנדבים מוסלמים.
במשך שנים, גם לפני האינתיפאדה השנייה, הופעלה ביהודה, שומרון ועזה ובקרב ערביי ישראל הסתה גזענית בבתי הספר ובאמצעי התקשורת הפלסטיניים, אשר עודדו לא רק שנאת ישראל אלא שנאת יהודים באשר הם.
שנאה זו נפוצה בפרט הן במוסדות רשמיים של הרשות הפלסטינית והן בקרב חוגים אסלאמיים, כולל התנועה האסלאמית של ערביי ישראל.
הסתה זו כוללת דמוניזציה שבה היהודי מוצג כשטן רצחני תוך שימוש בסטריאוטיפים אנטישמיים ועלילות דם שיובאו מאירופה.
כך למשל, טען השייח' ראאד סלאח שהיהודים אכלו לחם וגבינה שבהם דם ילדים, וכן הכחשת השואה לצד האדרת ושיבוח גרמניה הנאצית (למשל: ספרו של אדולף היטלר, מיין קאמפף הוא רב-מכר בקרב הפלסטינים).
ההסתה מתבטאת גם בקריאות לאלימות ולביצוע מעשי טרור ורצח נגד יהודים.
בשנת 2015 קרא המטיף ח'אלד אל-מוגרבי בהר הבית ליהודים: "הערפדים, המערבים דם ילדים במצותיהם, יחוסלו כולם!".
"אד'בח אל-יהוד" היא, על פי מקורות בעברית, קריאה בערבית המופנית כלפי יהודים.
על פי מקורות אלו, קריאה זו משמשת כקריאת שנאה גזענית ואף כקריאה שהשמיעו ערבים בעת שיצאו לפגוע ביהודים בעיקר בתקופת היישוב.
קריאה זו נידונה בפסקי דין אחדים במדינת ישראל.
כך, למשל, בבית משפט השלום בירושלים הואשם ערבי שב-20 באוקטובר 2000 צעד בראש תהלוכה במזרח ירושלים וקרא "איד'בח אל-יהוד" וקריאות נוספות, והוא הורשע בעבירה של איסור פרסום הסתה לגזענות.
לעומת זאת, דוברי ערבית טוענים שקריאה זו אינה משמשת ומעולם לא שימשה ערבים: הפועל "אטבח'" (إطبخ) בערבית גזור מהשורש "ט-ב-ח'" (طبخ) שמשמעותו בישול, והפועל "אד'בח" (إذبح) נגזר מהשורש "ד'-ב-ח" (ذبح) המקביל ל"זבח" בעברית.