tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת 2023/2024 התמודדה במוקדמות ליגת האלופות והודחה בסיבוב הראשון ובעקבות זאת תשחק ביורפקאפ.
קלדו ורדה (בפורטוגזית: Caldo Verde) הוא מרק לאומי מהמטבח הפורטוגלי העשוי מתפוח אדמה ועלי קולרד ונפוץ בפורטוגל וברזיל.
המרק עשוי מעלי קולרד, תפוחי אדמה, בצל, שום, שמן זית ופלפל שחור שאותך מערבבים יחד ומבשלים.
נהוג להגיש את המרק באירועים חגיגיים בקערת חרס הנקראת טיג'לה (Tigela), בליווי לחם תירס בשם ברואה (Broa).
מלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גם גרסאות שמבוססות על בשר חזיר, צ'וריסו או לינגויסה הנחתכות ומוגשות בתוך המרק.
מקורו של המרק הוא ממחוז מיניו אשר בצפון פורטוגל והוא מבוסס על מתכון שהובא לפורטוגל על ידי סוחרים אנגלים.
אזכורים למרק מופיעים ביצירות ספרותיות רבות, כולל ספריו של הסופר קמילו קשטלו ברנקו.
בשנת 2011, נבחר המרק לאחד משבעת פלאי הגסטרונומיה של פורטוגל, דבר שהבליט את חשיבותו התרבותית.
קאלבה גונסלבש פריירה דה סילבה (בפורטוגזית: Calebe Gonçalves Ferreira da Silva; נולד ב-30 באפריל 2000), הידוע בשמו הפרטי קַאלֶבֶּה, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בדפורטיבו אלאבס מהלה ליגה בהשאלה מפורטלזה.
קאלבה החל את הקריירה בסאו פאולו, ובעונת 2019 הושאל לאתלטיקו מיניירו, שם זכה עם קבוצת הנוער באליפות המדינה.
בספטמבר 2020 קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון מליגת העל הברזילאית ובהמשך חתם על חוזה קבוע במועדון.
בפברואר 2023 עבר לפורטלזה, גם היא מליגת העל הברזילאית.
ב-22 ביולי 2025 הושאל לדפורטיבו אלאבס מהלה ליגה לעונה אחת.
במיתולוגיה היוונית, קאליופה הייתה אחת מתשע המוזות, מלוותיו של האל אפולו, ובנותיו של זאוס, ראש האלים, ממנמוסינה, אלת הזיכרון.
קאליופה, שהייתה פטרוניתה של השירה האפית, המגוללת את מעשי האלים והגיבורים, הייתה החשובה שבמוזות, והנבונה מכולן.
באומנות היא בדרך כלל מתוארת מחזיקה קולמוס (ולעיתים, חרט לכתיבה), מגילות קלף או לוחות לכתיבה.
על פי סיפורי המיתולוגיה, קאליופה ואפולו היו הוריו של אורפיאוס, גדול המוזיקאים ביוון העתיקה.
עם זאת, סיפורים אחרים קובעים שאביו של אורפיאוס לא היה אפולו, אלא אויגרוס, מלך תראקיה.
מסורות נוספות מייחסות לקאליופה גם את לידתו של המוזיקאי המוכשר לינוס, בנו של אפולו.
אולם, מסורות אחרות מייחסות את לידתו של לינוס למוזה אוראניה או, לחלופין, למוזה טרפסיכורה.
קאליופה, לבקשתו של זאוס, יישבה את הסכסוך שהתעורר בין האלות אפרודיטה ופרספונה, בנושא אהבתו של העלם יפה התואר אדוניס.
פסיקתה קבעה שאדוניס יבלה שליש שנה עם אפרודיטה, שליש שנה עם פרספונה, ואת שליש השנה הנותר הוא יעביר עם מי שהוא ימצא לנכון.
חמש ספינות של הצי הבריטי (הראשונה בהן הושקה ב-1808, והאחרונה ב-1932) נקראו על שמה של קאליופה.
קאליופה הוא שמו של סוג של עוגב המונע בכוח קיטור .
האסטרואיד 22 קאליופה שהתגלה ב-1852 על ידי ג'ון ראסל הינד, נקרא על שם קאליופה.
בשנת 2001 גילו אסטרונומים כי לאסטרואיד זה יש ירח הסובב אותו, והם נתנו לו את השם לינוס על שמו של בנה של קאליופה לינוס מהמיתולוגיה היוונית.
בסדרת משחקי המחשב God of War אשר כותריה המוקדמים מבוססים על המיתולוגיה היוונית, לבתו של פרוטגוניסט הסדרה והדמות שהשחקן משחק קרייטוס (גם הוא מבוסס על דמות מהמיתולגיה היוונית) קוראים קאליופה.
בדומה לקאליופה מהמיתולוגיה, גם היא ניחנה בכישרון מוזיקלי רב והייתה נוהגת לחלל בחליל ולשיר בקול ערב.
קאלי (בסנסקריט: काली, בבנגלית: কালী), הידועה אף בשם קאלימה (בבנגלית: কালিকা), היא אלה הינדית אשר דמותה כרוכה באנרגיה אינסופית.
משמעות השם קאלי היא "שחור", אולם הוא כרוך אף באטימולוגיה עממית ב"כוח הזמן" (קאלה).
דמותה של קאלי בהווה נתפסת כאלת הזמן והשינוי.
לעיתים היא מוצגת כאלה אפלה ואלימה, והתממשותה המוקדמת ביותר כדמות של השמדה, עדיין בעלת השפעה.
באמונות טנטריות מסוימות תפקידה של קאלי נתפס כ"מציאות הסופית", או ברהמן.
קאלי היא האלה המנוגדת לבהאוואטאריני (מילולית: "מושיעת העולם").
תפיסות מאוחרות יחסית בהינדואיזם רואות בקאלי אלה אם נדיבה.
דמותה של קאלי מופיעה במיתולוגיה ההינדית כבת לווייתו של שיווה והיא מתוארת לעיתים כעומדת על גופו.
קאלי מתוארת גם כאלת המוות ההודית, בגלל פירוש שמה בהינדית שהוא שחור.
קָאל֫וֹנְיָה היה כפר ערבי בהרי ירושלים, על הגדה המערבית של נחל שורק.
הכפר שכן מערבית לכביש המחבר בין ירושלים לתל אביב (כביש 1), כארבעה קילומטרים מהיציאה מירושלים, סמוך למקום בו הוקמה המושבה היהודית מוצא ולפני העלייה אל הקסטל, בגובה 570 מטר מעל פני הים.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בסביבות הכפר קאלוניה בשנת 1973 ובראשית העשור הראשון של המאה ה-21 נמצאו שרידי יישוב מתקופות שונות.
שרידים אלו מצויים כיום סמוך לבית הכנסת העתיק מוצא, ממערב לכביש ירושלים – תל אביב (כביש 1).
במקום התגלו חרסים מתקופת הברונזה המאוחרת (חרס בודד – קערת חלב קיפרית), מתקופת הברזל ב' (58%), הפרסית/ההלניסטית (8%), המוסלמית המוקדמת (16%), ובלתי מזוהים (7%).
על פי ממצאים אלו וראיות נוספות מקובל לזהות בקאלוניה את היישוב המקראי "מֹצָה" המוזכר בספר יהושע כנקודת גבול בין נחלת שבט יהודה לנחלת שבט בנימין, ואת היישוב היהודי מתקופת המשנה והתלמוד המוזכר במשנה כמקור לערבות של בית המקדש.
על פי יוספוס פלביוס, לאחר חורבן בית שני הושיבו הרומאים במחוז אמעוס, סמוך לירושלים, כ-800 חיילים רומאים "הנפטרים מעבודת הצבא".
שמו של היישוב היה "קולוניה אמאוס" או "קולוניה אמוסה" וגם אותו מוצע לזהות עם הכפר קאלוניה.
עדויות כתובות מסוף המאה ה-19 תיארו אותו ככפר בגודל בינוני, בנוי אבן, הממוקם כ-300 רגל מעל העמק ובו מסעדה "מודרנית".
בכפר עמד מסגד על שם השייח' חאמד.
יהודים רכשו חלק מאדמות קאלוניה והחלו להתיישב במקום בשנת ה'תר"ך (1860).
לימים נקרא שם היישוב במקום מוצא, לפי זיהוי עם היישוב הקדום.
יהושע ילין, ממייסדי מוצא, מציין כי חאג' מוסטפא אבו גוש מהכפר הערבי אבו גוש, "אשר משל על כל תושבי הכפרים בסביבות ירושלים לצד צפון, העלים עינו ולא הפריע לנו ממעשינו".
בפרעות תרפ"ט, ב-24 באוגוסט 1929 התנפלו 30 מבני הכפר על היהודים המעטים שחיו במוצא עשרות שנים בשכנות איתם.
הם פרצו לבית משפחת מקלף שהיה הקיצוני בשכונה ורצחו כמעט את כל משפחת מקלף.
מרדכי מקלף, הרמטכ"ל לעתיד שהיה אז ילד בן תשע, הצליח להימלט.
שנים עשר מתושבי קולוניה הועמדו לדין על הרצח, אולם הם זוכו לאחר משפט של חודשיים ונתקבלו בחגיגה גדולה בכפר.
יהודי מוצא ועמק הארזים תבעו את הכפר לשלם פיצויים קיבוציים ועל הכפר הוטל קנס קיבוצי של 1,500 לירות.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מספר תושבי הכפר הוערך ב-910 תושבים מתוכם 350 יהודים, ושטח הכפר הוערך ב-4,844 דונם עות'מאני.
ב-5 באפריל 1948, תושבי קאלוניה תקפו וכבשו את משק ילדים מוצא.
הערבים הפתיעו את בחורי הישיבה שהיו במקום ופצעו והרגו את רובם, רק שלושה מתוך 16 בחורי הישיבה לא נפגעו.
דיווח של אצ"ל קובע שהתושבים עזבו בעקבות כיבוש דיר יאסין ב-9 באפריל.
עיתון The Times ציין שרוב התושבים פונו וחלקם הקטן קיבלו הוראה להתפנות לפני הריסת הכפר.
בשל מיקומו האסטרטגי של הכפר, שחלש על קטע הדרך ממוצא לקסטל בכביש מתל אביב לירושלים, תקף הגדוד הרביעי של הפלמ"ח את הכפר ב-11 באפריל 1948, במהלך מבצע נחשון הכפר נכבש בפעולה זו ובמשך כיומיים הכוח הרס מעל ל-50 בתים.
לאחר מכן הוקם על שטחי הכפר היישוב מבשרת ציון.
מריה קרול סראנטיס , הידועה בפשטות כקאלומירה, היא זמרת יוונית-אמריקאית השרה ביוונית.
היא זכתה בתוכנית היוונית "Fame Story", המקבילה היוונית לכוכב נולד, שחררה 4 אלבומי סטודיו, ייצגה את יוון באירוויזיון 2008 בבלגרד, סרביה, והנחתה מספר תוכניות.
מאז ילדותה, חלומה של קאלומירה היה להפוך לכוכבת פופ מפורסמת.
היא לקחה חלק במספר רב של מחזות דרמה והפקות מוזיקליות בבית ספרה, למדה לנגן על ויולה בגיל 9, נבחרה בתיכון למיס המפסטד 2003 והייתה לנשיאת הכיתה במשך שנתיים רצופות.
בעצה של בת דודתה, הלנה, השתתפה וזכתה במקום שני בתחרות מוזיקלית ב-WBLI רדיו.
בעקבות השתתפותה היא הופיעה עם מספר אומנים מפורסמים, ביניהם ג'סיקה סימפסון, מישל בראנץ', ניק לאשי ו-LL Cool J.
קאלומירה פנתה לניו יורק והשתתפה באודישנים לתוכנית לגילוי זמרים Fame Story 2, והייתה היחידה מבין 200 אנשים בארצות הברית להיבחר ולחזור לצילומי התוכנית שביוון.
קאלומירה זכתה במקום הראשון, והרוויחה חוזה הקלטות בסך 200,000 אירו עם Heaven Music.
קאלומירה הופיעה באולפן ההקלטות בסלוניקי מה-8 ביולי עד ה-14 באוגוסט.
היא שיעשעה קהל בלילה, וביום עבדה על הקלטות האלבום שלה.
מחוץ ליוון, קאלומירה שרה באולימפיאדת אתונה 2004, והתראינה למספר רב של ערוצים ועיתונים ביניהם: פוקס ניוז, התוכנית היום, וושינגטון פוסט, הניו יורק טיימס, אופרה וינפרי ועוד.
ב־1 בספטמבר 2004, קאלומירה הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה, הנושא את שמה, "קאלומירה" שהגיע למעמד אלבום זהב.
היא קיבלה ביקורות טובות ממבקרי מוזיקה וזכתה בפרס "אשת השנה - התגלית החדשה הטובה ביותר", על ידי מגזין הלייפסטייל היווני.
ב-2005, קאלומירה הוציאה לאור את האלבום השני שלה בשם "Paizeis?" (מי משחק?) שתכולתו 12 שירים, ששניים מהם נכתבו והולחנו על ידה.
בטקס ה"פיראוס 130 מוזיקת קלאב" היא הופיעה עם אלי קוקינו, אנדרס סטאמוס וקונסטנטינוס כריסטופורו.
ב-11 באפריל 2005 היא הופיעה כאורחת מיוחדת בעונה הראשונה של "אקדמיית הכוכבים - בולגריה".
בחורף 2006, קאלומירה הנחתה תוכנית מפורסמת ביוון לצד גרגוריוס ארנאוטוגולו.
בדצמבר של אותה השנה הוציאה לאור את אלבומה השלישי "I Kalomira Paei Cinema" (קאלומירה הולכת לקולנוע), שהיה כולו עיבודים של שירים מפורסמים מתוך סרטים.
בסוף שנת 2007, חברת ההקלטות Heaven Music בחרה בקאלומירה לייצג את יוון באירוויזיון 2008.
לקאלומירה ניתנה האפשרות לבחור את השיר אותו תרצה לבצע, והיא בחרה ב"Secret Combination", שיר עם
קאלומירה יצאה לסיבוב הופעות מצומצם כדי לקדם את השיר שלה באירוויזיון וביקרה ממרץ
ועד אפריל במספר מדינות שלקחו חלק באירוויזיון.
בקדם האירוויזיון שהתקיים ב-20 במאי 2008, קאלומירה הגיעה למקום הראשון, בעוד שבאירוויזיון
עצמו שהתקיים ב-24 במאי, הגיעה קאלומירה למקום השלישי מיד אחרי רוסיה ואוקראינה כשקיבלה 218 נקודות.
בריאיון להלנה מנגאקי, קאלומירה הודתה כי ההשתתפות באירוויזיון היה הדבר הכי גדול שהיא עשתה בקריירה שלה,
ושהאירוויזיון הוא אחד מהחוויות האישיות שתמיד ישאירו רושם טוב וזכרונות טובים אצלה.
ביומן האונליין שלה הודיעה קאלומירה שההקלטות לאלבום החדש שלה התרחשו בספטמבר עד אוקטובר 2007
האלבום, הנושא את השם "קוד סודי - האלבום" (Secret Comination the Album), יצא לאור ב-29 במאי 2008 והכיל שירים ביוונית ובאנגלית.
לאחר האירוויזיון טסה קאלומירה לניו יורק למספר חודשים בגלל הלידה של אחותה, מה שמנע ממנה לקדם את האלבום החדש, שהגיע למקומות נמוכים במצעדים.
בראיון שהעניק אביה של קאלומירה למגזין, סיפר כי Heaven Music התייחסו לבתו כ"אל זבל" ושיכול להיות שהיא לא תשוב לשיר, אך זה תלוי בה, ושהיא תפרסם את החלטתה באוגוסט.
בתגובה, מאקיס פונטיס, מנכ"ל Heaven Music, טען כי הוא מופתע מההאשמות של קאלומירה והוא לא יכול להציע הסבר מספק, אך אם בסופו של דבר היא תחליט להמשיך בקריירה מוזיקלית יהיה להם לכבוד להחתים אותה על חוזה.
למרות השמועות שקאלומירה פרשה מקריירת השירה, היא חזרה שוב לתעשיית המוזיקה.
אחרי הקונצרט שהיווה את חזרתה ליוון, היא החלה להנחות את הגרסה היוונית לתוכנית המשחקים "גדול ביפן" שמצטלמת ביפן ותכלול 12 מתמודדים.
ב-2009 קאלומירה יצאה לסיבוב הופעות במועדונים יוונים ברחבי צפון אמריקה.
קאלמוריה חזרה ליוון ב-2010 כדי להנחות תוכנית טלוויזיה חדשה ברשת, וכדי להקליט ולשחרר סינגל חדש.
ביוני של אותה השנה קאלומירה חידשה את החוזה עם חברת ההקלטות "Heaven Music".
בינואר 2010 קאלומירה נהפכה רשמית להיות הדוברת וכן לקדם את חברת "דומינו'ס פיצה" ביוון.
באותו החודש, קאלומירה הודיעה שהיא החלה להקליט את האלבום החדש שלה.
בסינגל החדש שלה "Please Don't Break My Heart" שיצא במאי 2010 קאלומירה משתפת פעולה עם הראפר האמריקני
הקליפ לסינגל יצא בסוף חודש מאי וצולם בטורקיה.
באחד הראיונות האחרונים שלה, קאלומירה הודתה שהיא מאורסת ליווני-אמריקאי בשם ג'ורג' (גיאורגיוס) בוסאליס ומתכננת להתחתן בארצות הברית ב-26 בספטמבר 2010. לאחר החתונה קאלומירה
וגיאורגיוס יערכו מסיבה גדולה לחברים ביוון שלא הצליחו להגיע לחתונה בארצות הברית.
קָאלִידָאסַה (בדוונאגרי: कालिदास, Kālidāsa, "משרתהּ של קאלי") היה משורר ומחזאי קלאסי שכתב בשפת סנסקריט.
קאלידאסה נחשב, במידה רבה, לגדול המשוררים והמחזאים בשפה זו.
תקופת פעילותו המדויקת אינה ידועה, אולם קרוב לוודאי שמדובר בתקופת ממלכת גופטה, ככל הנראה במאה ה-4 עד למאה ה-6.
המקום שניתן לקאלידאסה בספרות הסנסקריט, נחשב למקביל למקום שניתן לשייקספיר בספרות האנגלית.
שירתו ומחזותיו מבוססים בעיקר על המיתולוגיה ההינדית ועל הפילוסופיה ההודית.
אין בנמצא תיעוד היסטורי על קאלידאסה והממצאים מתבססים על מחקר העוסק בטקסט.
ככל הנראה נולד וגדל בקשמיר, על אף שניכר כי את מרבית חייו ופועלו העביר בעיר אוג'אין שבמדינת מאדהיה פרדש.
חוקר הסנסקריט לקשמי דהאר קאלה (1891–1953) מתאר כיצד מתוך הכתובים ניתן לראות תיאורים עשירים של צמחייה אופיינית לקשמיר, טקסי דת ופולחן המאפיינים את אזור קשמיר או תיאורים של מקומות אזוטריים בקשמיר אשר לא היו יכולים להיות מוכרים לאדם שלא גדל בה.
לאחר מכן עבר קאלידאסה למרכז תת-היבשת ההודית, לעיר אוג'אין שבמדינת מאדהיה פרדש על מנת למצוא פטרון.
עדויות רבות מסיקות כי פטרונו של קאלידאסה היה המלך ויקראמאדיטיה אשר משל באוג'אין.
השם ויקרמאדיטיה ככל הנראה אינו מציין דמות היסטורית והוא כינוי שניתן לכמה מלכים בתקופות שונות ובניהם צ'נדראגופטה השני אליו מיוחס קאלידאסה.
התאוריה הפופולרית מניחה שקאלידאסה פרח בתקופת שלטונו במאה הרביעית והחמישית לספירה והקריירה שלו נמתחה גם אל תקופת שלטונם של קומראגופטה הראשון וסקנדאגופטה .
הממצאים הפלאוגרפים הראשונים של קאלידאסה נמצאו במקדש השמש של העיר מנדסור שבמאדהיה פרדש בכתבים סנסקריטיים המתוארכים ל-473 לספירה.
כיום ידוע על שלושה מחזות שכתב קאלידאסה:
Abhijñānaśākuntalam (अभिज्ञान शाकुन्तलम्), "זיהויה של שאקונטלה" - נחשב ליצירת מופת.
מחזה זה היה אחת העבודות הראשונות בשפה הסנסקריט שתורגמו לאנגלית על ידי ויליאם ג'ונס ב-1789 ומאז הוא תורגם לשפות רבות נוספות.
כיום ידוע על שני שירים אפיים שכתב קאלידאסה:
בין שיריו הליריים של קאלידאסה, שני שירים חשובים הם:
Ṝtusaṃhāra (ऋतुसंहार), "הצגת העונות" - מתאר את שש עונות השנה, על ידי סיפור חוויותיהם של שני נאהבים בכל אחת מהעונות.
Meghadūta (मेघदूत), "שליח עננים" - מתאר את סיפורו של יאקשה (סוג של רוח טבע במיתולוגיה ההינדואית), המנסה לשלוח באמצעות ענן מסר לאהובתו, הנמצאת בהרי ההימלאיה.
אחד השירים הפופולריים ביותר של קאלידאסה, שזכה לפרשנויות רבות.
קאלויאן אסן (וכן איוואן השני או יואן השני, בבולגרית: Калоян Асен, ברומנית: Ioniță Kaloian יוניצֶה קאלויאן ; 1168 – אוקטובר 1207, סלוניקי, האימפריה הלטינית) היה קיסר (צאר) האימפריה הבולגרית השנייה בין השנים 1197 ל-1207. תקופת שלטונו אופיינה במאבקי כוח מול האימפריה הלטינית, תוך הרחבת גבולות האימפריה הבולגרית.
קאלויאן היה אחיהם הצעיר של איוון אסן הראשון ושל פטר הרביעי, מייסדי האימפריה הבולגרית השנייה.
בצעירותו שהה בשבי הביזנטים בקונסטנטינופול וב-1189 הצליח להימלט ולשוב לבולגריה.
לאחר רציחת אחיו בידי בן דודם איבאנקו אשר פעל בשליחות הביזנטים, הצליח קאלויאן ליצור קואליציית בויארים שתתמוך בו ועלה לכס השלטון.
לשון מאזניים במאבק בין הכנסייה הקתולית לאורתודוקסית
קאלויאן ניצל את החולשה היחסית שבה נתונה הייתה האימפריה הביזנטית בשל מאבקים פוליטיים וב-1202 כבש מידיה שטחים בתראקיה ובמקדוניה, וכן את עיר הנמל החשובה וארנה.
בכך הרחיב את תחום שלטונו וחיזק את מעמדו בקרב משפחות האצולה שתמכו בו.
בשנה זו פלש לשטחי בולגריה אימרה הראשון, מלך הונגריה, אך כוחותיו של קאלויאן הצליחו לבלום את הפלישה ליד העיר ניש, בשטח סרביה של ימינו.
האפיפיור אינוקנטיוס השלישי, שפעל לאיחוד הכנסיות האורתודוקסית והקתולית, על חשבון האימפריה הביזנטית, הציע לקאלויאן להצטרף לכנסייה הקתולית בתמורה להכרת הכנסייה במעמדו.
קאלויאן נעתר לבקשת האפיפיור, מתוך הבנה שיזכה גם בהכרה דתית כראש הכנסייה הבולגרית.
אך האפיפיור היה מוכן להכיר בו כמלך הבולגרים והוולאכים ולא כקיסר וכראש הכנסייה.
הביזנטים, שחששו מהשפעתה הגוברת של הכנסייה הקתולית באזור, ניסו להשפיע על הקיסר הבולגרי לתמוך בעמדותיהם.
וכך, על אף שקאלויאן זכה להכרה חלקית של הכנסייה הקתולית, ניהל במקביל מגעים גם עם אלכסיוס השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית, אשר בסופם הצהיר על הכרתו בקאלויאן כקיסר בולגריה ובכלל זה במעמדו הדתי.
ב-1204 החל מסע הצלב הרביעי וכוחות הצלבנים בראשות בולדווין הראשון כבשו את קונסטנטינופול והפילו את השלטון הביזנטי בעיר.
בולדווין הוכרז קיסר האימפריה הלטינית.
בשל העוצמה הצבאית הצלבנית ומחשש למעמדו, הציע קאלויאן לצלבנים ברית נגד הביזנטים, אך בקשתו נדחתה וכוחות האימפריה הלטינית פלשו לשטחי בולגריה וכבשו את העיר פלובדיב.
במהלך 1205, בסדרת קרבות, הביסו כוחות האימפריה הבולגרית בסיוע שכירי חרב קומנים את צבא האימפריה הלטינית.
במהלך קרב אדריאנופול נפל בשבי הבולגרים הקיסר הלטיני בולדווין הראשון ובהמשך הוצא להורג.
קאלויאן המשיך בלוחמה וב-31 בינואר 1206 כבש את העיר דימוטיקה.
לאחר כיבוש דימוטיקה הטיל קאלויאן מצור על אדריאנופול.
כוחותיו של הנרי מפלנדריה, קיסר האימפריה הלטינית הצליחו לפרוץ את המצור והצבא הבולגרי נאלץ לסגת.
ב-1207 כרת קאלויאן ברית צבאית עם קיסר האימפריה של ניקאה נגד האימפריה הלטינית ובהמשך אותה השנה פלשו כוחותיו לשטח המדינה הצלבנית ממלכת סלוניקי.
כוחותיו של קאלויאן הטילו מצור על סלוניקי ובמהלכו הוא נרצח בנסיבות לא ברורות על ידי אחד ממפקדי הצבא הבולגרי.
ב-1204, במהלך מסע הצלב הרביעי, נכבשה העיר פלובדיב על ידי כוחות הצלבנים ואלה טבחו בתושביה, בהם כמה עשרות יהודים.
ב-1205 עלה בידי הקיסר קאלויאן לכבוש מחדש את העיר.
קאלום קית' רני הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי.
גילם את הסיילון ליאובן קונוי בסדרת הטלוויזיה "בטלסטאר גלקטיקה".
לאחר מכן לוהק לדמות סטנלי ריימונד קובלסקי בסדרה "קליפורניקיישן".
רני נולד בסנדרלנד, טיין אנד ויר שבאנגליה, השני מתוך שלושה בנים להורים סקוטים.
כשר היה בן 4 עבר עם כל משפחתו לקנדה.
שמה גדל והתחנך באדמונטון, אלברטה.
הוא נשר מהמכללה ועבד בעבודות מזדמנות, ובאותה תקופה עזב את אדמונטון ועבר לוונקובר טורונטו.
לאחר התמודדות עם אלכוהוליזם בצעירותו, הצליח רני להשתלט על ההתמכרות שלו בגיל 33, ולבסוף הצליח להתחייב למשחק.
בשנת 1994 שיחק בדרמה הדרמה הקנדי "אושר כפול".
ב-1998 שיחק קומדיה האפוקליפסטית "אתמול בלילה".
בשנת 2001 שיחק במיני-סדרת הדרמה הקנדית-בריטית Dice.
בשנת 2004 שיחק בסרט "בלייד טריניטי", בסרט "וילבי הנהדרת" ובסרט "אפקט הפרפר".
בשנת 2007 שיחק בדרמת הפשע "התנפצות".
באותה שנה שיחק בסרט הפעולה "שם קוד: המנקה" באותה שנה גילם את הקפטן זירו במיני-סדרת הפנטזיה "איש הפח" בערוץ SyFy.
בשנת 2014 שיחק בסרטה של הלן האנט "אמא בהפרעה".
בשנת 2015 שיחק לצד אית'ן הוק בסרט הדרמה הביוגרפי "נולד לבלוז" בדמותו של ריצ'רד בוק, נשיא חבר התקליטים 'פסיפיק ג'אז רקורדס'.
בשנת 2016 שיחק במותחן "חכי עד שהלן תבוא".
בשנת 2017 שיחק בקומדיה "בריון להשכרה 2" שכתב וביים ג'יי בארושל.
באותה שנה שיחק בסרט "המסור 8".
בשנת 2022 גילם את לסטר פוקט בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה"אקדמיית המטרייה" מבית נטפליקס; המהווה עיבוד לקומיקס באותו השם שנכתבה על ידי ג'רארד ויי והמאייר גבריאל בה ופורסמה בהוצאת "Dark Horse Comics".
בשנת 2024 לוהק לגלם את הדמות של ריינר בעונתה החמישית והאחרונה של הסדרה "מסע בין כוכבים: דיסקברי" שנוצרה על ידי בריאן פולר ואלכס קורצמן עבור CBS All Access.
רני שיחק בעשרות סדרות טלוויזיה, בעיקר בתפקידים קטנים.
שיחק בסדרה "קליפורניקיישן" בתפקיד ליאו אשבי מהעונה השנייה עד לעונה השישית (14 פרקים).
רני זכה פעמיים בפרס ג'יני בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר: על תפקידו בסרט "אתמול בלילה" (1998) ועל תפקידו בסרט "נורמלי" (2007).
קאלי היא הפצת גנו/לינוקס, נגזרת של דביאן, המיועדת לזיהוי פלילי דיגיטלי ולבדיקות חדירות ופופולרית בעיקר בקרב האקרים.
היא מתוחזקת וממומנת על ידי חברת "אופנסיב סקיוריטי".
פותחה על ידי חוקר אבטחת המידע מתי אהרוני, ודבון קיירנס מ"אופנסיב סקיוריטי", על בסיס בקטראק, ההפצה הקודמת שלהם שגם התמקדה בהאקינג ובדיקות חדירות..
קאלי מופצת כשעליה מותקנים מראש תוכניות בדיקות חדירה רבות כולל את סורק הפגיעויות Armitage, את סורק הפורטים nmap, את הרחרחן Wireshark, את מפצח הסיסמאות John the Ripper, Maltego ואת Aircrack-ng.
קאלי יכולה לאתחל מתוך דיסק קשיח, תקליטור אתחול, או החסן נייד.
היא תומכת בשלד התוכנה "מטאספלויט", של מיזם מטאספלויט, המהווה כלי לפיתוח והרצת אקספלויטים.
ההפצה ניתנת להורדה באימג'ים בגרסת 32 ו-64 ביט, לשימוש על מחשבים בעלי ארכיטקטורת x86, וכן כאימג'ים מותאמים לארכיטקטורת ARM לשימוש על מחשבי Raspberry Pi והכרומבוק של סמסונג.
קאלוש (באוקראינית: Калуш; בפולנית: Kałusz; ביידיש: קאליש) היא עיר במחוז איוואנו-פרנקיבסק, אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
האזכור הראשון של העיר הוא משנת 1437, אז הייתה חלק מממלכת פולין.
בשנת 1549 קיבל היישוב זכויות עיר.
כבר אז העיר הפכה למרכז לתעשייה כימית, כאשר אחד המוצרים העיקריים שיוצרו בה היה חנקה.
בשנת 1595, כשהיו בעיר מ-55 בתים, היא נבזזה בידי טטרים מחצי האי קרים.
בשנת 1672 נערך בעיר קרב בין צבאו של יאן סובייסקי לטטרים, ושלוש שנים מאוחר יותר נערך בה קרב נוסף, בין הפולנים לטורקים.
בשנת 1772, בזמן חלוקת פולין הראשונה, עברה קאלוש לידיה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ונשארה בשליטתה עד 1918, אז עברה לידיה של הרפובליקה הפולנית השנייה.
בשנת 1939 העיר נכבשה על ידי הצבא האדום, ועברה לידיה של ברית המועצות.
בין 1941–1944 הייתה העיר תחת כיבוש גרמני, ולאחר מכן חזרה לידיה של ברית המועצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות, העיר נכללה בשטח אוקראינה.
יהודים נזכרים בקאלוש מאמצע המאה ה-16. אחד מרבני העיר הבולטים היה רבי יעקב לורברבוים, המפורסם בשם ספרו "נתיבות המשפט".
גם רעו רבי אריה לייב הלר, המפורסם בשם ספרו "קצות החושן", נולד בעיר.
כמו כן, בעיר נוסדה חסידות קאליש ממשפחת שושלת פרמישלאן.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-4,000 יהודים, מתוך כ-6,600 תושבים, והתקיימו בה פעילות ציונית ענפה, ומוסדות דת, חינוך ותרבות יהודיים.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים, ב-2 ביולי 1941, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה, במסגרתן התעללו השוטרים האוקראינים ביהודים, ואף ביצעו בהם מעשי רצח.
באוגוסט 1941 נרצחו כ-380 יהודים משכילים מהעיר.
בחודש שלאחר מכן רוכזו בעיר יהודים מיישובי הסביבה, תוך שרבים מהם נרצחו בדרך בידי איכרים אוקראינים.
באוקטובר 1941 נרצחו כמה מאות יהודים מהעיר ביער סמוך, ובמרץ-אפריל 1942 נרצחו יהודים נוספים רבים מהעיר בשטח בית העלמין היהודי המקומי וביערות הסביבה.
באביב 1942 רוכזו יהודי העיר ויישובי סביבתה בגטו שהוקם בה, אשר מספר יושביו הגיע לכ-5,600 איש.
רבים מהם מתו כתוצאה מרעב וממגפות.
בין ה-15 ל-17 בספטמבר 1942 נערכה בגטו שבעיר אקציה גדולה, בה שולחו רוב יושביו לסטניסלבוב, ונרצחו שם.
עד תחילת נובמבר 1942 חוסל סופית גטו קאלוש.
מכ-4,000 יהודי קאלוש שרדו את השואה מספר מצומצם של יהודים, ואלו לא שבו להשתקע בה.
קאליאס, היה מצביא אתונאי שפיקד על הכוחות האתונאים בקרב פוטידאה.
בשנת 432 לפנה"ס, חימשה אתונה שלושים ספינות ו-1,000 הופליטים תחת פיקודו של ארכסטראטוס, ושלחה אותם אל כלקידיקי במטרה להעניש מרד של פוטידאה שפרץ בתמיכת מוקדון וקורינתוס.
אולם כשהגיע אל כלקידיקי גילה ארכסטראטוס שכל ערי כלקידיקי כבר התמרדו והתאגדו נגד אתונה, ומכיוון שהיה בנחיתות מספרית תקף את מוקדון במקום.
במוקדון התחברו אליו דרדאס, ופיליפוס, קרובי משפחתו של פרדיקאס השני, מלך מוקדון שמרדו בו.
האתונאים מינו את קאליאס שהיה בנו של אדם בשם קאליאדס, כמפקד של 40 ספינות ו-2,000 הופליטים שיצאו לסייע לארכסטראטוס.
יחד אתו פיקדו על חיל המשלוח עוד ארבעה מפקדים ששמותיהם אינם ידועים.
אולם תוקידידס מספר שקאליאס חזה מראש מהלך זה והתריע בפני חבריו לפיקוד על כך.
האתונאים הציבו את הפרשים המוקדונים בכיוון אולינתוס, כך שפרדיקאס היסס לתקוף וקרב פוטידאה הסתיים בניצחון אתונאי.
אם כי קאליאס מת בקרב.
קאלוסט סרקיס גולבנקיאן (בארמנית: Գալուստ Սարգիս Կիւլպէնկեան, באנגלית וצרפתית: Calouste Sarkis Gulbenkian, 23 במרץ 1869 אושקודר – 20 ביולי 1955) היה איש עסקים, יזם ומומחה פיננסי, אספן אמנות, מצנט ונדבן בריטי, בן למשפחה ארמנית מטורקיה, בהכשרתו מהנדס.
אזרח בריטי החל משנת 1902, אחר כך גם אזרח של פרס ופורטוגל, גולבנקיאן שיחק תפקיד חלוצי בפיתוח ההפקה התעשייתית של הנפט במזרח התיכון.
ראה את עצמו "אדריכל של עסקים" בינלאומיים שבנה שותפויות פיננסיות חוצות גבולות.
בשלהי חייו היה אחד האנשים העשירים בעולם ובעל אחד מאוספי האמנות הגדולים בעולם.
בשנת 1955 הקים את הקרן גולבנקיאן שנועדה למטרות צדקה, חינוך, בריאות, מדע ואמנות בכל העולם.
הקרן הקימה בשנת 1969 את מוזיאון האמנות על שם גולבנקיאן בליסבון.
גולבנקיאן הצטיין גם כפעיל ונדבן בקרב בני העם הארמני, מייסד מרכזי התרבות הארמנית בלונדון ובירושלים (ספריית גולבנקיאן ברובע הארמני, 1929) ותרם לשיפוץ מתחם הקודש של הכנסייה האפוסטולית הארמנית באצ'מיאדזין בארמניה.
קאלוסט גולבנקיאן (או בהיגוי הארמני המזרחי גאלוסט) נולד בשנת 1869 במחוז אושקודר או סקוטרי, פרבר מזרחי, בימינו מחוז, של איסטנבול, בירת האימפריה העות'מאנית כבנם של זוג ארמנים, סרקיס גולבנקיאן ואשתו דירוהי, גם היא בת למשפחת גולבנקיאן, דודנית רחוקה של בעלה, מהענף ה"פרסי" של המשפחה.
שני ההורים היו צאצאים של משפחות ארמניות הידועות עוד מן המאה ה-4. אבותיו הרחוקים היו נסיכים ממשפחת רשדוני (או רשטוני), ששלטו באזור ואספוראקאן, שמדרומה של ימת ואן, הנחשב לעריסת העם הארמני.
תחת חסות הביזנטית במאה ה-11, בימים של השליט סנקרים אובאנס, עברה החצר המלכותית ובני רשדוני יחד איתה, לסיוואס בקפדוקיה.
בני רשדוני אימצו את שם המשפחה וארט באדריק, "באדריק" מלשון התואר הרומי-ביזנטי פטריקיוס.
בימי שלטון הטורקים העות'מאנים בני וארט באדריק החליפו את התואר "בדריק" בתואר הטורקי ביי או בק, ואז שם משפחתם הפך לווארט-בקיאן, אחר כך דרך תרגום המילה הארמנית "וארט" (ורד) לטורקית ("גול" או "גיל" – gül) השתנה השם לגול ביי או גולבנקיאן.
ענף של המשפחה מפרס היגר בסביבות שנת 1725, אחרי מלחמה בין פרס לאימפריה העות'מאנית והתיישב גם הוא בקפדוקיה בעיר סיווס.
בתחילת המאה ה-19 בני גולבנקיאן התיישבו בטאלאס, על יד קייסרי, הידועה בשטיחים ובתעשיית הטקסטיל שלה, והקימו בה בתי ספר וכנסייה (סורט אסטוואצאצין,"מרים הקדושה", בימינו מסגד) בשביל הקהילה הארמנית.
בכך התחילו מסורת ארוכת שנים של פעילות נדבנית שנמשכה במאה ה-20. האב סרקיס והדוד צברו את הונם בתחילת דרכם מעיסוק בגביית מסים עבור אוצר הסולטן בשטחי מסופוטמיה (עיראק של ימינו).
אחרי מלחמת קרים עברה המשפחה לסמירנה ואחר כך לאיסטנבול והקימה בה את בית החולים פירגיצ' הקדוש.
בשנת 1881 מדריך לעסקים מקומי ציין כי היה בבעלותם בית יבוא-יצוא ובנק הקרוי "ס&ס.
החברה שבבעלות האחים גולבנקיאן סחרה בשטיחים, צמר, וסחורות אחרות, ובנוסף ייבאה קרוסין מקווקז.
אחרי שנת 1892 הקימו האחים גולבנקיאן רשת שותפויות עסקיות משפחתיות עם שלוחות בלונדון, מרסיי, ורנה בבולגריה ובערים שונות ברחבי האימפריה העות'מאנית.
סרקיס גולבנקיאן התמנה על ידי הסולטן בתפקיד בכיר בעיר טרבזון, שם ניהל את ייבוא הקרוסן מבאקו ובתומי.
בני גולבנקיאן היו מעורבים במעשי צדקה בירושלים החל מהמחצית הראשונה של המאה ה-19. בין היתר תרמו להרחבת בניינים לרווחת עולי הרגל הארמנים בשנים 1821, 1831 ו-1846.
קאלוסט גולבנקיאן נולד כשני מבין 4 ילדים.
אחיו הצעירים נקראו קארניג (קארניק) סרקיס וואהן.
גולבנקיאן למד תחילה בבית הספר אראמיאן-אומג'ויאן בקדיקוי באיסטנבול.
בגיל 14 נשלח על ידי אביו לרכוש ידע בשפה והתרבות הצרפתית בבית ספר למסחר בעיר מרסיי שבה ניהלה המשפחה עסקים.
אחר כך בקינגס קולג' לונדון, בו קיבל חינוך מדעי בעיקר בתחום ההנדסה האזרחית והפיזיקה.
סיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1887. הבוגר הצעיר התקבל לחברה לפיזיקה של לונדון וכמדריך בקולג'.
לורד קלווין ביקש לעניין אותו בקריירה של מחקר, והציע לו לעשות עבודת דוקטורט, אך אביו התנגד ודרש ממנו להצטרף לעסקי המשפחה.
בשנת 1891 ערך גולבנקיאן מסע בעבר הקווקז וביקר את שדות הנפט בבאקו.
בעקבות מסע זה פרסם את רשמיו תחת הכותרת "עבר הקווקז וחצי האי אפשרון – זכרונות מסע", ובסיומם פרק על שדות הנפט המרשימים של באקו.
קטעים ארוכים מרשמיו אלה הופיעו בכתב העת "Revue des Deux Mondes" בפריז תחת הכותרת "הנפט – מקור אנרגיה".
פרסום זה עורר את תשומת לבו של שר "הרשימה האזרחית" בממשלה העות'מאנית, הארמני אגופ פאשה קזריאן, שהטיל עליו לערוך דו"ח מפורט על משאבי הנפט בעיראק.
גולבנקיאן הפך ליועץ של הסולטן והצליח להשיג את המידע הדרוש מבלי לדרוך אף פעם אחת על אדמת עיראק.
הודות לעצותיו רכש הסולטן עבדול חמיד השני שטחים רחבים עתירי נפט בעיראק.
בשנת 1896, בעקבות אירוע לקיחת בני ערובה בבנק עותומן באיסטנבול על ידי פעילים ארמנים של ה"דשנאק" ומעשי הטבח בארמנים במהלך אותה שנה, נאלץ גולבנקיאן להימלט על סיפון אונייה אל אלכסנדריה במצרים יחד עם משפחתו.
חשש לא רק מהעות'מאנים אלא גם מקנאים מקרב בני עמו.
בהגיעו למצרים פגש את אלכסנדר מאנטאשב (מאנטשיאנץ), טייקון ונדבן ארמני-רוסי שהתמחה בסחר בנפט וקיבל אותו לעבודה כמזכיר אישי.
הודות למאנטאשב ולקשרי משפחה, הכיר גולבנקיאן במצרים אישים נוספים כמו אוולין בארינג ואת נובאר פאשה, ראש ממשלת מצרים לשעבר, ארמני, בן דוד של אשתו, ודרכם עוד אנשי עסקים שהיו מעורבים בתעשיית הנפט.
אסיר תודה לנובאר פאשה על עזרתו, קרא גולבנקיאן לבנו בשם נובאר.
העבודה במחיצת מנטאשב אפשרה לגולבנקיאן לרכוש ניסיון נוסף בעסקי הנפט הרוסיים.
בסופו של דבר התיישב גולבנקיאן בלונדון.
בשנים 1900–1925 התגורר עם משפחתו בווילה קרובה להייד פארק.
הגיע בתקופת ה"בום" של מניות המכרות בדרום אפריקה ובאוסטרליה.
הוסמך כנציג של מנטאשב לייצג בלונדון את האינטרסים של רוסיה בתחום הנפט.
הוא שיתף פעולה עם פרדריק ליין, סוכן ספנות ומאבות תעשיית הנפט הבריטית, שעזר לו להעמיק את ניסיונו במימון תאגידים ולערב גם את רוסיה בעסקי הנפט הבריטים.
התעניין בעיקר בבניית אסטרטגיות של פיתוח תעשיית הנפט.
באותה תקופה הציעה לו ממשלת פרס זיכיון על כל משאבי הנפט שלה, אך גולבנקיאן סירב מפני שחשב שטמונים בכך יותר מדי סיכונים.
בדיעבד התברר שזו הייתה הטעות הגדולה בחייו.
מכאן ואילך לא דחה שוב שום הצעה דומה.
יזם זיכיונות, עשה השקעות מושכלות והגדיל ללא הרף את רווחיו.
גם אחרי שעזב את איסטנבול החזיק בה משרדים בשכונת גלאטה.
ב-1898 התמנה ליועץ פיננסי של השגרירויות העו'תמאניות בלונדון ובפריז.
בשנת 1901 נסוג מהשותפות בעסקי המשפחה, כולל מן החברה "ס.& ס.
גולבנקיאן", אותם המשיכו לנהל בלעדיו דודו ושני אחיו.
בשנת 1902 הוענקה לו אזרחות בריטית.
גולבנקיאן השכיל לשלב את חזונו, את קשריו ואת מיומנויותיו במשא ובמתן, במאמצי תיווך בין משקיעים בינלאומיים ביניהם לבין עצמם וביניהם לממשלה העות'מאנית.
מאמציו למנוע מלחמות מחירים ולהשגת שותפות בינלאומית נתנו פרי.
השתדל לשכנע את אלכסנדר מנאטשב, את האחים גוקאסוב וטייקונים אחרים של הנפט הקווקזי בכדאיות ההתחברות לעסקים משותפים עם האחים רוטשילד, עם דויטשה בנק ועם החברה רויאל דאץ' ההולנדית.
בעת המו"ם התיידד עם הנרי דטרדינג מרויאל דאץ'.
בשנים 1902 ו-1903 שימש גולבנקיאן מתווך וגם נציג האינטרסים הרוסיים, במשא ומתן בין מרקוס סמואל, מראשי החברה הבריטית "של" לתחבורה ולמסחר (Shell Transport and Trading Company, London) לבין הנרי דטרדינג מטעם חברת "רויאל דאץ'".
בשנת 1907 סייע גולבנקיאן למיזוג בין שתי החברות האלה לחברה אחת שנקראה "רויאל דאץ' של".
לפי מנהגו שמר לעצמו 5% מרווחי חברות הנפט שפיתח, מה שהביא לו את הכינוי "מר חמישה אחוזים" ("Mr.
אחרי המיזוג הצליחה חברה זו לקנות חברות נפט בארצות הברית, מקסיקו, ונצואלה, רומניה ובקווקז.
גולבנקיאן סייע לה בתחרות מול החברות האמריקניות סטנדארד אויל (Standard Oil) וסוקוני (Socony).
עסקי הנפט החלו לשגשג במיוחד אחרי התפתחות תעשיית המכוניות העממיות ובעקבות החלטתו של שר הצי וינסטון צ'רצ'יל להעביר את הצי המלכותי הבריטי מדלק על בסיס פחם לנפט.
הנפט הפך ממקור של קרוסין לתאורה למקור של דלק, בנזין, שעוות, חומרי סיכה, וחומרים כימיים ששימשו לייצור דינמיט.
גולבנקיאן פעל בהמשך להקמת קונסורציום של חברות הנפט הגדולות באירופה שעמדו, הודות למאמציו לשתף פעולה ביניהן על מנת להשיג זכויות בלעדיות להפקת הנפט ולפיתוח תעשיית הנפט בשטחי האימפריה העות'מאנית, בעיקר במסופוטמיה ועיראק.
לצורך מימון ניצול שדות הנפט באזור הזה יזם בשנת 1909 את הקמת הבנק National Bank of Turkey עם הון בריטי והתמנה ליועץ שלו.
בשנים 1912–1914 הוא היה הכוח המוביל שעמד מאחורי הקמת מה שנקרא "חברת הנפט הטורקית" Turkish Petroleum Company (TPC).
בהתאם להסכם משנת 1912 השותפות ברווחי החברה הרב-לאומית החדשה היו כדלקמן: National Bank of Turkey – 35% עם הון בריטי, "רויאל דאץ'-של" – 25%, דויטשה בנק – 25%, וגולבנקיאן עצמו – 15%.
אולם בלחץ משרד החוץ הבריטי צורפה ב-1914 לשותפות גם החברה האנגלית-הפרסית לנפט "Anglo Persian Oil Company" (לימים BP – בריטיש פטרוליום) ואז גולבנקיאן הסתפק ב-5% מרווחי כל עסקת נפט שהיה מעורב בה.
החברה האנגלית-פרסית עמדה לזכות ב-47.5% מהרווחים, רויאל דאץ' של ב-22.5%, דויטשה בנק – ב-25%.
אולם באותה שנה 1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה ועצרה את התהליך.
אחרי מלחמת העולם הראשונה, המעבר לפריז ולליסבון
החל מ-1923, עבר גולבנקיאן לגור בעיקר בפריז.
הקים שם את "הוועד הכללי לנפט" ("Comité Général du Pétrole) CGP, ותמך בהזדמנות זו במינויו של ידידו, הדיפלומט אנרי בראנז'ה כיושב ראש ה-CGP.
בתום מלחמת העולם הראשונה, בימי ועידת סן רמו תבע גולבנקיאן בשם צרפת את הזכות לפיצויים על הנזקים שסבלה במלחמה.
הוא דרש שהדויטשה בנק יפצה את צרפת באמצעות חלקו של הבנק הגרמני בחברת הנפט הטורקית שבינתיים נכנסה לבעלות בריטית.
בעקבות התפרקות האימפריה העות'מאנית אחרי המלחמה, נכנסה עיראק תחת שלטון מנדטורי בריטי.
התנהל משא ומתן קדחתני בנוגע לזהות החברות שתוכלנה להשקיע ב"חברת הנפט הטורקית".
בשנת 1925 ל-TPC הובטחו זכויות בלעדיות להפקת הנפט בעיראק.
גילוי מאגרי נפט עצומים בבאבה גורגור (Baba Gurgur) בצפון עיראק האיץ את סיום המשא ומתן וביולי 1928 נחתם הסכם שנקרא "הסכם הקו האדום".
הסכם זה קבע אילו חברות נפט תהיינה זכאיות להשקיע ב-TPC והבטיח לגולבנקיאן 5% מהרווחים.
שמה של החברה TPC שונה בשנת 1929 ל"חברת הנפט העיראקית" – Iraq Petroleum Company.
בשנת 1938 הקים גולבנקיאן חברה בפנמה שנועדה להחזיק בנכסיו בתעשיית הנפט: חברת "פארטקס" (Partex, קיצור מ-"Participations and Explorations Corporation).
בהמשך שונה שמה ל-"Partex Oil and Gas (Holdings) Corporation" והיא חברת בת של קרן קלוסט גולבנקיאן שמושבה בליסבון.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, בתור דיפלומט, יועץ כלכלי מזה 24 שנה של הצירות הפרסית בצרפת, החליט קאלוסט גולבנקיאן לעבור יחד איתה לווישי, העיירה שהפכה למושב השלטון וישי בן חסות הנאצים.
משום כך, למרות קשריו בבריטניה, ככל הנראה גם בעקבות מזימות שותפיו ב"עיראק פטרולאום" הוכרז כאישיות עוינת על ידי משרד החוץ הבריטי (מחלקת "הסחר עם האויב") ונכסיו מנפט בבריטניה הוקפאו.
שותפיו הפסיקו לשלם לו את הרווחים שהגיעו לו ממכירות ה"5%" שלו.
בסוף המלחמה הם הוחזרו לו עם פיצויים.
אבל בינתיים בשנת 1942 אחרי שאיראן חתמה על ברית עם בריטניה דרום צרפת נכבש על ידי הצבא הגרמני, נאלץ גולבנקיאן לעזוב את צרפת של וישי ולהגר לפורטוגל הנייטרלית.
הבריטים והאמריקאים עדיין הציקו לו על ידי מגבלות שונות בהעברות הכספים, בין היתר בגלל עסקה עם גרמניה, שבה ניסה למכור לשלטון הגרמני את חלקו (2%) ב"דויטשה בנק" תמורת 3 מיליון מרקים.
התגורר בליסבון עד יום מותו, בסויטה שתפסה את הקומה השנייה של המלון אביש (Hotel Avis) (בימינו "שרתון") המפואר.
לעומת זאת אשתו העדיפה לשהות על שפת הים (האוקיינוס האטלנטי), במלון "פאלאסיו" באשטוריל.
קאלוסט גולבנקיאן נפטר בגיל 86 ב-20 ביולי 1955 במלון אביש בליסבון אחרי מחלה ממושכת.
הובא לקבורה בכנסייה הארמנית סרקיס הקדוש בקנסינגטון, לונדון, שהוא תרם לה תרומות בימי חייו.
אשתו, איתה התחתן בלונדון בשנת 1892, הייתה נווארט, (1875–1952) בת לבית אסאיאן, בת למשפחה ארמנית ידועה מן העיר קייסרי.
לזוג היו שני ילדים: בן – נובאר סרקיס (1896–1972), וריטה סירווארט (1900–1977), שנישאה לדיפלומט האיראני ממוצא ארמני, קבורק לוריס אסאיאן,
בנה של ריטה סירווארטף מכיאל אסאיאן (1927–2012) היה יושב ראש לשם כבוד של קרן גולבנקיאן ובנו מרטין אסאיאן, נכד של קאלוסט גולבנקיאן, הוא בימינו מנהל הקרן, אחראי על פעילותה בבריטניה ואירלנד ועל השירות לקהילות הארמניות.
עוד משנות נעוריו וליודיו בצרפת ובלונדון התעניין גולבנקיאן בשלל תחומים במדעים ובאמנויות.
הוא אסף במהלך השנים נכסים עצומים ואוסף אמנות שאותו החזיק במוזיאון פרטי בביתו בפריז.
בית זה בשדרת ינה 51 (Avenue de Jena), בן ארבע קומות ושלושה מרתפים, הוקדש ליצירות אמנות.
ב-1936 החליט גולבנקיאן לתרום 30 ציורים שבבעלותו לגלריה הלאומית בלונדון ואת פסליו המצריים למוזיאון הבריטי.
אוסף האומנות של גולבנקיאן כולל 6,000 חפצי אמנות אירופית ואסייתית החל מימי האדם הקדמון ועד לאמנות האימפריוניסטית.
חלק מאוספו הוצג בשנים 1930–1950 בתערוכות בגלריה הלאומית בלונדון ובגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון.
יש באוסף גולבנקיאן יצירות מאת קרפצ'ו, רובנס, ואן דייק, רמברנדט, גיינסבורו, רומני, תומאס לורנס, פרגונאר, קורו, רנואר, בושה, מאנה, אדגר דגא, מונה ורבים אחרים.
פרט לציורים האוסף מכיל מבחר רחב של פסלים ממצרים העתיקה, קרמיקה מזרחית, כתבי יד מאוירים מימי הביניים וספרים עתיקי ימים, חפצי אמנות מזכוכית מסוריה, רהיטים צרפתיים, גובלנים, חפצי תכשיטנות של רנה לאליק, מדליות איטלקיות מתקופת הרנסאנס וכו'.
כהלך לעולמו בשנת 1955, האוסף הוערך כשווה 15 מיליון דולר.
בהתאם לרצונו, הוצג האוסף בליסבון, החל מיוני 1960. בשנת 1969 עבר למתחם חדש של קרן גולבנקיאן שמאכסן את שירותים המרכזיים של הקרן, שני אודיטוריומים, אולמות הרצאות ושני אולמות תערוכה, ובנוסף מוזיאון גולבנקיאן בו שוכן אוספו הקבוע.
בשנת 1983 נחנחך המרכז לאמונות מודרנית על שם ז'וזה דה אזרדו פרדיגאו, יד ימינו של גולבנקיאן.
הוא נמצא בפארק הסמוך לככר ספרד בליסבון, כמו שאר בנייני המתחם של הקרן.
גולבנקיאן היה פעיל גם במישור הארמני.
בשנים 1930–1932 היה יושב ראש הארגון הארמני החשוב ביותר של הגולה הארמני – Armenian General Benevolent Union (AGBU).
במותו השאיר גולבנקיאן נכסים בשווי שהוערך בין 280–840 מיליון דולר.
חלק לא ידוע מהם עברו בירושה לצאצאיו והשאר ואוסף האמנות שלו הוריש לקרן קאלוסט גולבנקיאן ('Fundação Calouste Gulbenkian).
סכום בשווי 300,000–400,000 דולר תרם לשיפוצי קתדרלת אצ'מיאדזין בארמניה, כשהדבר יתאפשר.
קרן גולבנקיאן הוגדרה כנועדת למטרות צדקה, חינוך, קידום האמנות והמדע, וכנאמנים שלו התמנו ידידו מזה שנים רבות, סיריל ויסקאונט רדקליף, עורך הדין הפורטוגזי ז'וזה דה אזראדו פרדידאו וחתנו, קבורק לוריס אסאיאן.
המושב העיקרי של הקרן ומוזיאון קאלוסט גולבנקיאן, המאכסן את אוסף האמנות שלו, נמצאים בליסבון.
את רוב האוסף שלו לאמנות ארמנית תרם גולבנקיאן לפטריארכיה הארמנית בירושלים.
החל מתחילת המאה ה-19 נהגו כל דור בבני משפחת גולבנקיאן לעשות עליית רגל לירושלים ולכן זכו ראשי המשפחה כל פעם התואר הכבוד "מהדסי" המוענק לאלו שעלו רגל לירושלים.
קאלוסט גולבנקיאן עצמו נלקח על ידי הוריו בפעם הראשונה לירושלים במרץ 1877 בגיל 8, לרגל חג הפסחא ועבר שם טקס שבו נגזר שיערו.
הם תרמו תרומה למנזר יעקב הקדוש ובנוסף תרמו לקבר של ישו בכנסיית הקבר ציור של התחייה שמתחתיו ניתן לקרוא: "לזכר שושלת גולבנקיאן מטאלאס, 1877".
באותה תקופה הפטריארך הארמני היה יסאי גאראבדיאן (1864–1885), בן העיר טאלאס, שכהונתו משכה אל ירושלים הרבה מהנכבדים הארמנים של טאלאס וקייסרי.
בשנות ה-1930 הוא הפך לתורם החשוב ביותר למוסדות הפטריארכיה הארמנית בעיר – "הכס של יעקב הקדוש" – שמעמדה במקומות הקדושים של הנצרות שווה לזה של הפטריארכיה הלטינית של ירושלים ולזו היוונית-אורתודוקסית של ירושלים
גולבנקיאן כיבד במיוחד את הפטריארכים בירושלים, יגישה טוריאן (1921–1929), טורקום קושאקיאן (1929–1939), ומסרופ נשניאן (1939–1944) והתיידד עם הפטריארך טורקום קושאקיאן.
בשנת 1934 ביקר גולבנקיאן בשנית בירושלים, השתחווה ליד קברו של יעקב הקדוש, וביקר בספרייה הנקראת על שמו שהקים כמה שנים קודם לכן, שנת 1929 והמוקדשת לפי בקשתו לזכרם של אביו ושל הפטריארך יגישה טוריאן.
גולבנקיאן תמך בעיתון "סיון" (ציון) של הפטריארכיה בירושלים.
גם אחרי מותו של גולבנקיאן המשיכה הקרן הנושאת את שמו לתרום במוסדות הקהילה הארמנית בעיר.
פעמיים בשנה לרגל האזכרות של הורי גולבנקיאן מתקיימות התרמות.
גולבנקיאן סירב לקבל עיטורים ואותות הוקרה מממשלות בריטניה (מסדר האימפריה הבריטית בינואר 1951) וצרפת.
28 בפברואר 1950 – אות הצלב הגדול של מסדר כריסטוס (Grã-Cruz da Ordem Militar de Cristo) (GCC) של פורטוגל.
ב-1955–1956 הקים גולבנקיאן בפורטוגל את הקרן על שם גולבנקיאן.
פסל מברונזה שלו הוקם מאוחר יותר בכניסה למתחם הקרן בליסבון.
ב-1969 נפתח במרכז ליסבון מוזיאון גולבנקיאן המאכסן את אוסף האומנות שלו, עם 6,000 דברי אמנות מאירופה, אמריקה ועד למזרח אסיה.
שני מרכזי תרבות ארמניים נושאים את שמו – אחד בפריז והשני בירושלים, הכולל הספרייה על שם גולבנקיאן, שהוא הקים לזכר הוריו בשנת 1929.
מספר בתי ספר בבריטניה ואולמות באוניברסיטאות אוקספורד וקנט נושאים את שמו.
תזמורת גולבנקיאן – תזמורת סימפונית בליסבון – הוקמה ב-1971 על יסוד תזמורת קאמרית שנוסדה בשנת 1962.
בדוביל, נורמנדי הקים גולבנקיאן גן בן 240 דונם Les Enclos (לז אנקלו) הנושא גם את שמו.
הוא פתוח למבקרים בין 1 ביולי ל-31 באוגוסט.
באיסטנבול, ברובע סולטנחמאם, קרוב לדואר הגדול, קיים בניין מסחרי הידוע כ"גולבנקיאן חאן".
ב-1961 באוירש, פרבר של ליסבון, הוקם המכון גולבנקיאן למדע.
פרס גולבנקיאן למדע וטכנולוגיה – מוענק כל שנה בפורטוגל.
פרס גולבנקיאן למוזיאונים וגלריות בשווי 100,000 לירות שטרלינג – מוענק בבריטניה החל משנת 2001.
דמותו של גולבנקיאן ביצירות תרבות
הסופר הפורטוגזי ז'וזה רודריגש דוס סאנטוש (José Rodrigues dos Santos) כתב רומן ביוגרפי בשני כרכים בהשראת חייו של גולנבקיאן בשם "האיש מקושטא" ו"מיליונר בליסבון" (Homem de Constantinopla ו-Um Milionario en Lisboa).
גיבור הרומן נקרא קלוסט סרקיסיאן.
קאלושין (בפולנית: Kałuszyn) היא עיירה במחוז מינסק מזובייצקי שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
קאלושין נזכרת מהמאה ה-15, עת הייתה מרכז מסחר ומלאכה ליישובי סביבתה.
בשנת 1718 הוענקו לקאלושין זכויות עיר, ונקבעו בה ימי שוק קבועים.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בשטח פולין הקונגרסאית.
במהלך המאה ה-19, עת הייתה בבעלות הגנרל רוז'ניצקי, התפתחה העיירה.
בשנים 1889 ו-1902 פגעו בעיירה שריפות קשות.
יהודים ישבו בעיירה עוד לפני שהוכרזה כעיר, ועד אמצע המאה ה-18 היו כפופים לקהילת ונגרוב הסמוכה.
בשנת 1920 פרעו ביהודי היישוב חיילי הצבא הכחול ורצחו 28 מהם.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-5,200 יהודים, שהיוו כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך קיום בתי ספר עברי, ישיבה ומרכזי הכשרה חלוציים.
כמו כן, הייתה העיירה למקום מושבם של אדמו"רים מבית דומברובה רבי אלחנן אונגר (בנו של רבי מרדכי דוד אונגר וחתנו של "השרף ממוגלינצא"), בניו רבי אבי עזרא זעליג ורבי יעקב יצחק, וחתנו של רבי זעליג, רבי נפתלי שפירא.
כמו כן פעל בעיר רבי מאיר שלום רבינוביץ, נכדו של "היהודי הקדוש" מפשיסחה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הגיעו לעיירה פליטים יהודים מוורשה, וב-10 בספטמבר 1939 הופצצה בידי הגרמנים.
ההפצצות גרמו להרג 42 אנשים בעיירה, רובם יהודים.
למחרת נכנסו הגרמנים לעיירה, והעלו באש את רוב בתיה, חלקם על יושביהם.
ב-12 בספטמבר 1939, כאשר התבססה השליטה הגרמנית בעיירה, הצעידו אלו את כל יהודיה לכנסייה מקומית, תוך ביצוע מעשי התעללות ורצח בהם בדרך.
בכנסייה הוחזקו היהודים כשלושה ימים ללא מזון.
לאחר מכן הוכרחו היהודים לאסוף את המתים בסביבת העיירה בעגלות, כאשר הם רתומים להן במקום סוסים.
בימים שלאחר מכן, רצחו הגרמנים בעיירה כ-1,000 יהודים, ואת האחרים לקחו הגרמנים והפולנים המקומיים לעבודות כפייה, תוך שוד רכושם.
בסוף 1939, הובאו לעיירה למעלה מ-1,000 יהודים שגורשו מפביאניצה ומקאליש, עד שמספר יהודי העיירה הגיע לכ-4,000 איש, ואלו התגוררו בצפיפות רבה במספר בתים מועט בה, תוך תמותה גבוהה שלהם ממחלות.
ראש היודנרט בעיירה, הרופא הציוני אברהם גמזו, הוצא להורג לאחר שסירב להיענות לדרישות הגרמנים לספק להם רשימות של יהודים למסירה.
כך גם היה באשר לראש הקהילה, ראובן מיכלזון, אשר סירב להיענות לדרישת הגרמנים להסב בית כנסת בעיירה לאורוות סוסים.
עד סוף 1939 הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע מסומן במגן דוד.
בקיץ 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה, במסגרתן נרצחו מעת לעת בידי הפולנים והגרמנים.
בפברואר 1941 גורשו כ-550 יהודים מהגטו לגטו ורשה, לאחר שעברו חיטוי משפיל.
כעבור כשבועיים, שולחו לגטו ורשה כ-450 יהודים נוספים מהגטו.
באביב 1941, פוצצו הגרמנים את בית הכנסת הגדול בעיירה, והטילו על יהודים מגיל 10 ומעלה לרצף בעזרת מצבות בתי העלמין היהודיים המקומיים, את כבישי העיר, ולבנות בעזרת אבני בתי היהודים, את שטח שדה התעופה הסמוך.
עם הבאת יהודים נוספים לעיירה, נמנו בה כ-4,000 איש ביוני 1941. כ-300 נערות יהודיות מהגטו נלקחו ממנו בנובמבר 1941 ליעד לא ידוע, ממנו לא שבו.
ב-25 בספטמבר 1942, ערב שמחת תורה פשטו שוטרים גרמנים ופולנים על הגטו שבעיירה, וריכזו את כ-3,000 יהודיו בכיכר השוק, תוך ירי בחולים בבתיהם ורצח המנסים להימלט.
משם, הובלו היהודים לתחנת הרכבת במרוזי וממנה הוסעו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה.
30 יהודים בעלי מלאכה שהושארו בעיירה, שולחו גם הם לטרבלינקה כעבור זמן קצר.
לאחר ריקון הגטו בעיירה, העבירו אליו הגרמנים כ-2,500 יהודים נוספים ממחנות עבודה ומיישובים בסביבת העיירה.
ב-9 בדצמבר 1942 פשטו על הגטו שוטרים גרמנים ופולנים, וכן חיילים אוקראינים ולטבים, ושילחו את כל יושביו לטרבלינקה, תוך רצח יהודים רבים במהלך האקציה.
מכ-5,200 יהודי קאלושין ומאלפי היהודים הנוספים שרוכזו בגטו שהוקם בה שרדו את השואה יהודים בודדים.
קאלום צ'יימברס הוא כדורגלן אנגלי שמשחק בעמדת הבלם והמגן בקרדיף סיטי.
צ'יימברס גדל באקדמיה של סאות'המפטון, ועלה לקבוצת הבוגרים בעונת 13–2012. לאחר שנתיים במועדון, קאלום צ'יימברס נרכש על ידי ארסנל תמורת 12 מיליון ליש"ט.
ב-30 באוגוסט 2016 הושאל למידלסברו עד לסיום העונה.
ב-7 באוגוסט 2018 הושאל לפולהאם לעונה אחת.
ב-27 בינואר 2022 חתם לשלוש וחצי שנים באסטון וילה.
הוא כבש שער בכורה ב-10 במרץ בניצחון 0–3 על לידס יונייטד.
צ'יימברס ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת אנגליה בשנת 2014.
קאלידו קוליבאלי הוא כדורגלן סנגלי יליד צרפת, המשחק בעמדת הבלם באל-הילאל ובנבחרת סנגל.
קוליבאלי נולד בסן-דייה-דה-ווז' שבצרפת, להורים מהגרים מסנגל.קוליבאלי הוא בן יחיד .
הוא מוסלמי, ושמו נגזר מהקוראן.
החל את דרכו המקצועית בכדורגל בספורטינג סן-דייה, מועדון מקומי בצרפת.
בנעוריו שיחק קוליבאלי במחלקות הנוער של ספורטינג סן-דייה ושל מץ שנחשבה לבכירה יותר בצרפת.
בשנת 2010 הועלה לסגל הבוגר של מץ הצרפתית, חתם על חוזה בקבוצה לעונה אחת.
את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של המועדון, ערך ב-20 באוגוסט 2010. במהלך שנתיים בקבוצה הבוגרת של מץ רשם 42 הופעות ליגה וכבש שער אחד.
ב-29 ביוני 2012 חתם על חוזה לארבע עונות בגנק הבלגית.
ב-23 באוגוסט 2012 ערך קוליבאלי את הופעת הבכורה שלו במדי גנק בשלב הפלייאוף של הליגה האירופית בהפסד 1–2 ללוצרן השווייצרית.
ב-23 בדצמבר, כבש את שער הבכורה שלו במדי גנק בהפסד קבוצתו 2–4 לאנדרלכט במסגרת הליגה הבלגית.
הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בגנק והיה לאחד הבלמים הבולטים של הקבוצה ורשם 64 הופעות ליגה בהן כבש שלושה שערים.
ב-2 ביולי 2014 חתם על חוזה לחמש עונות בנאפולי מהסרייה א' האיטלקית, ששילמה עבורו שישה וחצי מיליון ליש"ט.
ב-19 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נאפולי במסגרת שלב הפלייאוף בליגת האלופות בתיקו 1-1 נגד אתלטיק בילבאו הספרדית.
ב-24 בספטמבר, כמעט חודש לאחר שערך את הופעת הבכורה שלו במדי נאפולי, כבש קוליבאלי את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 3-3 עם פלרמו.
ב-22 באפריל 2018 כבש שער ניצחון בדקה ה-90 נגד יובנטוס.
שער זה קירב את קבוצתו לנקודה אחת בלבד מיובנטוס שבמקום הראשון בסרייה א'.
ב-31 באוגוסט 2019 כבש קוליבאלי שער עצמי בדקה ה-90 נגד יובנטוס שהעניק לה ניצחון 3–4, זאת אחרי שקבוצתו נאפולי חזרה מפיגור 0–3 עד כדי שוויון 3-3.
ב-16 ביולי 2022 חתם לארבע שנים בצ'לסי מהפרמייר ליג האנגלית.
ב-6 באוגוסט ערך הופעת בכורה בניצחון 0–1 על אברטון.
שבוע לאחר מכן כבש שער בכורה בתיקו 2-2 נגד טוטנהאם הוטספר.
ב-25 ביוני 2023 חתם קוליבאלי באל-הילאל הסעודית.
קאלידו קוליבאלי נולד וגדל בצרפת להורים סנגלים, ולכן היה רשאי לבחור אם לייצג את נבחרת סנגל או נבחרת צרפת.
בשנת 2011 החל לשחק עם נבחרת צרפת הצעירה עד גיל 20.
בשנת 2015 החליט כי הוא עובר לייצג את נבחרת סנגל, עמה השתתף בגביע אפריקה לאומות 2017. הוא נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר מונדיאל 2022 שנערך בקטר.
קאלום רוביליארד טרנר הוא שחקן ודוגמן אנגלי.
הוא ידוע מתפקידו בתור תזאוס סלמנדרה בסרט "חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד" (2018) ובהמשכו "חיות הפלא: הסודות של דמבלדור" (2022), ולפני כן בדמות איליי בסדרה "מתחת לפני השטח" (2014) של ערוץ E4 ובתור לאנס קורפורל שון אמארי בסדרה "פשע במעגל סגור" (2019) של ה-BBC.
טרנר נולד וגדל בצ'לסי שבלונדון.
שמו האמצעי הוא על שם המשורר דייוויד רוביליארד שהיה חבר של אמו.
בראיון בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2014 אמר טרנר שאמו נתנה לו השראה להיות שחקן והיא עוררה בו את האהבה לסרטים.
הקריירה של טרנר החלה בשנת 2010 כשהחל לדגמן עבור חברות כגון רשת האופנה Next וריבוק.
ב-2011 עבר טרנר מדוגמנות למשחק.
הוא כיכב בתפקיד טוני בסרט "זירו" משנת 2011 בבימויו של דייוויד ברוק ובהפקת מייקל ריילי.
ב-2012 שיחק לצדו של בן-ריאן דייוויס בסרט הקצר "Human Beings" בבימויו של ג'ונתן אנטוויסל.
ב-2012 הופיע טרנר בווידאו קליפ של הלהקה הצרפתית The Shoes לשיר "Time to Dance" יחד עם ג'ייק ג'ילנהול.
בהמשך 2012 לוהק טרנר לסדרה "Leaving" של רשת ITV לצדה של הלן מקרורי.
הסדרה מתמקדת ביחסים שבן אהרון בן ה-25 (טרנר), וג'ולי, אישה אומללה בת 45 (מקרורי).
השניים עובדים יחד במלון כפרי בצ'שייר, הם חולקים רגע אינטימי ביניהם, והם חייבים להתמודד עם ההשלכות.
טרנר זכה לביקורות חיוביות על הופעתו.
בדצמבר 2012 שיחק בתפקיד אשלי בדרמה נוספת של ITV בשם "העיר", לצדם של אנדרו סקוט ומרטין קלונס.
בתחילת 2013 הופיע בתפקיד אורח בדרמה ההיסטורית "הבורג'ס" של רשת שואוטיים, בדמות קלווינו.
עוד כיכב בסרט קצר בשם "Alleycats", בבימויו של איאן בונהוט.
טרנר שיחק בתפקיד קטן בעונה השנייה של הסדרה "רחובות המרטש" של ערוץ BBC One.
ביוני 2012 לוהק טרנר לתפקיד הראשי בסרטו של ג'ון בורמן "Queen and Country".
טרנר ציין שבורמן גילה סודות ואירועים אישיים מחייו כדי שטרנר יוכל לגלם את הדמות בצורה הטובה ביותר.
בתחילת 2014 הצטרף טרנר לקאסט של סרט האימה האמריקאי "ויקטור פרנקנשטיין" של הבמאי פול מקגיגן.
באפריל 2014 פורסם שטרנר יופיע בסדרת המתח "מתחת לפני השטח" של ערוץ E4. בסדרה גילם את איליי, צועני נווד, שאחיו הצעיר קאל (טומי נייט) נרצח.
טרנר כיכב בתפקיד דני בסרט "נוודים" שהקרנת הבכורה שלו הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2016.
ב-2018 גילם את דמותו של תזאוס סלמנדרה, מכשף ואחיו של ניוט סלמנדרה, בסרט "חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד".
ב-2022 חזר לגלם את הדמות בסרט ההמשך "חיות הפלא: הסודות של דמבלדור".
ב-2024 גילם את ג'ו רנץ בסרט הקולנוע של ג'ורג' קלוני, הבחורים בסירה.
טרנר הוא אוהד של מועדון הכדורגל צ'לסי.
בשנים 2015–2018 היה במערכת יחסים עם השחקנית ונסה קירבי, אותה הכיר שנה לפני כן על סט הסרט "Queen & Country".
החל משנת 2024 נמצא במערכת יחסים עם הזמרת דואה ליפה, בדצמבר בעת חגיגות חג המולד 2024 התארס לזמרת דואה ליפה.
+שנהסרטתפקידהערות2014Queen and Country ביל רוהאן2015חדר מנוחהטייגרויקטור פרנקנשטייןאליסטר2016נוודיםדניאמונת המתנקשניית'ן2017Mobile Homesאיווןהנער היחיד בניו יורקתומאס ווב2018חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולדתזאוס סלמנדרה2020אמהפרנק צ'רצ'ילDivine גרגורי2021מכתב אחרון ופרידהאנתוני או'הר2022חיות הפלא: הסודות של דמבלדורתזאוס סלמנדרה2023הבחורים בסירהג'ו רנץ2025לנצח נצחים (אנ')לוקAtropiaאבו דייסTBARose of NevadaליאםRosebush Pruning
מועמד פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר במיני סדרה, סדרה מוגבלת או סרט קולנוע שנעשה לטלוויזיה (2025)TBAנוירומנסר (אנ')קייססדרה עתידית של אפל TV פלוס
שנה מחזה תפקיד הערות 2011 The Colour of Home צ'ארלי תיאטרון קוקפיט 2013 Hard Feelings טון תיאטרון פינבורו
קאלום סקוט הוא זמר וכותב שירים בריטי אשר קיבל הכרה בינלאומית כאשר הופיע בתוכנית טלוויזיה Britain's Got Talent בשנת 2015.
לאחר מכן פרסם את גרסת קאבר ל-Dancing on My Own של הזמרת רובין כסינגל והוא הגיע למקום שני במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-15 באוגוסט 2013, סקוט זכה בתחרות הכישרונות הדואר של כוכב חיפוש, מאורגן על ידי Hull Daily Mail.
לאחר מכן, הוא הצטרף ללהקת מחווה למארון 5, "מארון 4", וסייר ברחבי הממלכה המאוחדת.
ב-2014 הוא היה חלק מצמד אלקטרוני, "הניסוי עם ג'ון מקנטייר".
סינגל הבכורה, "Girl (You're Beautiful)", יצא ב-14 ביוני.
הצמד ביצע את שיר על Good Morning Britain ו - BBC Look North, ולאחר מכן הצמד פורק.
ב-11 באפריל 2015, הגיע סקוט לאודישן בעונה התשיעית של תוכנית הטלוויזיה Britain's Got Talent.
הוא ביצע גרסת כיסוי לשיר "Dancing On My Own" של הזמרת רובין.
בסוף האודישן הקהל ופאנל השופטים נעמדו על ומחאו כפיים כשלבסוף לחץ סיימון קאוול על "כפתור הזהב" ששלח את סקוט ישירות לשלב ההופעות החיות.
לאחר הלחיצה על הכפתור, קאוול אמר: "בכל שנותיי שאני נמצא בתוכנית הזו, מעולם לא שמעתי בחור עם כישרון כמו שיש לך.
הגרסה לשיר היה מדהים, זה מראה לי שאתה יותר מאשר זמר, אתה אמן, ובגלל זה קיבלת את כפתור הזהב".
אחרי האודישן, סקוט קיבל תמיכה של כוכבים כגון ליטל מיקס ואשטון קוצ'ר.
בעקבות הופעתו בתוכנית של הפרק הראשון, שלו מניין עוקבי הטוויטר שלו קפץ מ-400 עוקבים ליותר מ-25,000. נכון ל-3 בפברואר 2018 האודישן שלו נצפה 146,119,800 פעמים ב-YouTube.
בחצי-הגמר ב-29 במאי, סקוט ביצע את "We Don't Have to Take Our Clothes Off" של ג'רמיין סטיוארט.
קאוול אמר "אתה באמת נשמע כמו אמן שיא", בעוד דייוויד ואליאמס אמר כי תהיה לסקוט "הצלחה ברחבי העולם".
הוא ניצח את חצי הגמר עם 25.6% מהקולות, ששלחו אותו היישר אל הגמר.
באירוע הגמר, ב-31 במאי, סקוט ביצע את "Diamonds" של ריהאנה וסיים במקום השישי מתוך 12 המתמודדים עם 8.2% מהקולות.
סקוט שחרר את גרסת הקאבר של "Dancing on My Own" ב-15 באפריל 2016. זה הפך ללהיט שקט, הגיע למקום ה-40 במצעד הבריטי שהתפרסם בחודש מאי, למרות השמעות די מעטות ברדיו.
ב-24 במאי 2016, סקוט הודיע בטוויטר הוא חתם על חוזה הקלטות עם קפיטול רקורדס על אלבום הבכורה שלו.
ב-16 בספטמבר, הוא הוציא את הסינגל "Transformar" עם האמנית הברזילאית איווטי סנגלו כשיר הנושא הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים בריו דה ז'ניירו (2016).
הם ביצעו את השיר בטקס הסיום של האולימפיאדה ב-18 בספטמבר.
בספטמבר 2016, פורסם כי "Dancing on My Own" היה השיר אותו הורידו הכי הרבה בקיץ בבריטניה.
ב-1 בדצמבר הוציא גרסת כיסוי לשיר "White Christmas" כסינגל.
ב-9 בפברואר 2018 הוציא את הדואט "You Are The Reason" יחד עם ליאונה לואיס.
ב-9 במרץ הוציא את אלבום הבכורה שלו, Only Human.
ב-19 באוקטובר הוציא את הסינגל "No Matter What".
ב-22 במרץ 2019 הוציא את הסינגל "Undo" יחד עם Naughty Boy ושינסי.
ב-25 במרץ 2021 הוציא את המיני אלבום Only Acoustic.
ב-12 באפריל הוציא את המיני אלבום Only Collabs.
ב-23 באפריל הוציא את המיני אלבום Only Love.
ב-21 במאי הוציא את המיני אלבום Only Live.
ב-10 ביוני הוציא את הסינגל "Biblical".
ב-1 באוקטובר הוציא את הסינגל "Rise".
ב-4 בנובמבר הוציא את הסינגל "da primeira vez (from the first time)" יחד עם בריאן בער.