tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זאת בין השאר בזכות פעילותם של יהודים ציונים בצ'כוסלובקיה.
נשיא צ'כוסלובקיה טומאש מסריק היה ידיד הציונות, וכמוהו בנו יאן מסריק שהיה אף הוא מדינאי.
על-שמו של טומאש מסריק נקראו בישראל כפר מסריק וכיכר מסריק שבתל אביב, וכן בחיפה, הכיכר בצומת הרחובות הרצל, הנביאים ושבתאי לוי.
התרומה הגדולה ביותר של צ'כוסלובקיה ליישוב העברי ולמדינת ישראל היא משלוחי הנשק שהתקבלו מצ'כוסלובקיה החל ממרץ 1948 במסגרת מבצע בלק.
המשלוחים שינו את פני המערכה במלחמת העצמאות באביב 1948. אולם בסוף שנות הארבעים, עם השתלטות המפלגה הקומוניסטית על המדינה ב-1948, הורעו היחסים בין ישראל לצ'כוסלובקיה, שהפכה לגרורה סובייטית.
השלטונות הצ'כוסלובקים החלו במסעי תעמולה אנטי ציונים, שהייתה בהם גם נימה אנטישמית.
ב-1951 נעצר הפעיל הסוציאליסטי הישראלי מרדכי אורן בעת ביקור בצ'כוסלובקיה, ונידון למאסר לאחר משפט ראווה שבו הואשם בהיותו סוכן ציוני.
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 ניתקה צ'כוסלובקיה, בעקבות ברית המועצות, את היחסים הדיפלומטים עם ישראל, והיחסים לא חודשו אלא זמן קצר לפני פירוקה של צ'כוסלובקיה.
צ'יקן ליטל הוא סרט קומדיה אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 2005, המבוסס על הסיפור העממי "השמיים נפלו על הראש".
צ'יקן ליטל נוצר בהפקה עצמאית של חברת וולט דיסני.
הסרט הוא הסרט הדיגיטלי הראשון בתלת-ממד.
בישראל, הסרט הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע בשנת 2005. בשנת 2011 יצאה לסרט גרסת תלת־ממד 3D לבלו-ריי.
בשנת 2012 שודר בדיבוב לעברית בערוץ דיסני ישראל.
עלילת הסרט מתחילה כשנה לאחר האירוע בו גרם צ'יקן ליטל למהומה גדולה באוקי-אוקס, העיירה השלווה בה הוא גר, כאשר טען כי 'השמיים עומדים ליפול' וכי חתיכה מהם פגעה בו.
בעקבות האירוע הוא הפך למושא צחוקם של תושבי העיירה.
כעת הוא מנסה להחזיר לעצמו את כבודו ולזכות מחדש בהערכת אביו, וזאת באמצעות הצטרפות לקבוצת הבייסבול המקומית.
הוא מצליח להביא לניצחון גדול של הקבוצה ולזכות בהערכת תושבי העיירה.
יום אחד שוב נופל עליו משהו מהשמיים.
הוא נלחץ וחש כי חייזרים עומדים לכבוש את כדור הארץ.
הוא נעזר בחבריו - אבי הברווזה המכוערת, פיש הדג המצחיק וראנט החזרזיר - כדי לחקור את התופעה ולהציל את העיירה.
באק קלאק: אביו של צ'יקן ליטל.
לשעבר שחקן בייסבול מצליח, פרש בגיל שלושים.
אבי הברווזה המכוערת: ברווזה שמאוהבת בסתר בצ'יקן ליטל.
קירבי: בנו של זוג חייזרים שפלשו עם חללית החייזרים לעיירה.
ראנט: חזיר, חבר של צ'יקן ליטל.
מוצא שימושים מצחיקים לבטנו הרחבה.
דג-מחוץ-למים: הדמות היחידה שלא מדברת בסרט.
יוצר רעשים במים, אמיץ וחכם.
זימן את אביו של צ'יקן ליטל עקב תאונה שנגרמה בגלל בנו ליטל רון.
אבי הברווזה המכוערת: מיה דגן
את השירים בסרט המדובב ביצעו סער בדישי ולירון לב.
צ'יקונגוניה (Chikungunya) היא מחלה נגיפית המועברת על ידי עקיצת יתושים, בעיקר הפעילים ביום ובין הערביים.
המחלה לא נחשבת קטלנית אך היא מאוד לא נעימה.
הנגיף נפוץ באזורים טרופים אך בעקבות התחממות כדור הארץ הנגיף יכול להתפרץ כמעט בכל מקום בעולם.
הסימפטומים של המחלה דומים לקדחת דנגי.
תקופת הדגירה של המחלה היא עד 12 ימים מרגע עקיצת היתוש ומלווה בחום גבוה עד 39 מעלות צלזיוס, חולשה, כאבי ראש, דלקת מפרקים, דימום נקודתי, פוטופוביה, פריחה ולפעמים גם דלקת בלחמיות העיניים ונדודי שינה.
החום לא יורד במשך כיומיים ואז צונח בפתאומיות.
הסימפטומים האחרים נמשכים שבוע לערך.
דלקת מפרקים עלולה לעבור רק לאחר שבועות עד חודשים.
דלקת עיניים ממושכת עלולה לגרום לדלקת הקשתית ולפגיעה ברשתית.
אין חיסון למחלה ועל כן משתמשים במדכאי דלקת שאינם סטרואידים כגון כלורקין, איבופן ועוד.
אספירין אינו מומלץ לשימוש בגלל העלאת הסיכון לדימום.
מחקרים מעלים שככל שהחולה צעיר יותר כך גדלים סיכוייו להחלים מהר יותר.
לדוגמה אדם בגיל צעיר עשוי להבריא תוך 5–15 ימים, אדם אחרי גיל 35 יחלים רק אחרי חודש עד חודש וחצי, ואילו החלמתו של קשיש עשויה לארוך מספר חודשים.
בנוסף, עוצמת המחלה גדלה ככל שגילו של החולה גבוה יותר.
מחקרים הראו כי לאישה בהיריון יש סיכוי גבוה להחלים מהמחלה מהר יחסית.
בשנת 2007 פרצה המגפה בעיירה קטנה בדרום איטליה קסטיליונה די צ'רוויה.
תוך חודש אחד נדבקו יותר ממאה תושבי העיירה בעקבות הגעתו של יתוש הטיגריס האסייתי לאזור.
המגפה גרמה לפאניקה ברחבי איטליה.
היה ברור שמדובר במגפה אך לא היה ידוע איזה וממה היא נגרמה.
רק לאחר שרוב החולים הבריאו גילו החוקרים שמדובר בנגיף צ'יקונגוניה.
בספטמבר 2017 דווח על התפרצות נוספת שכללה כ-500 מקרים.
התפרצות המחלה באיטליה מסמלת עידן חדש שבו מחלות טרופיות עלולות להתפרץ באזורים לא טרופיים, בעקבות התחממות כדור הארץ המאפשרת ליתושים שמקורם באזור טרופי לחיות באזורים כמו אירופה וצפון אמריקה.
הנגיף התגלה לראשונה בשנת 1955 על ידי ו.ה.ר לומסדן ומריון רובינסון, בעקבות התפרצות בשנת 1952 בגבול בין טנזניה ומוזמביק.
אותם חוקרים נתנו למחלה את שמה, הלקוח משפתו של שבט מקומי, ומשמעותו בשפת הקמקונדה "להיות נשלט", ביטוי לשיתוק והכאב האוחזים בחולים.
לנגיף פוטנציאל לשמש כנשק ביולוגי.
בנובמבר 2023, אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי את החיסון הראשון לשימוש בארצות הברית .
ביולי 2025 דווח על התפרצות של הנגיף בדרום סין, בעיקר בפושאן.
אייטור בגיריסטיין מוחיקה (בבסקית: Aitor Begiristain Mújica; נולד ב-12 באוגוסט 1964 באולבריה שבספרד), הידוע בשם צ'יקי בגיריסטיין (Txiki Begiristain), הוא כדורגלן עבר בסקי-ספרדי ששיחק בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. בגיריסטיין ידוע בשל תקופתו בריאל סוסיאדד ובברצלונה.
שיחק בעמדת הקיצוני או הקשר ההתקפי.
לאחר פרישתו ממשחק עבד בעבור "טלביסיו דה קטלוניה", לפני שהתמנה להיות המנהל הטכני של מועדון הכדורגל ברצלונה, כיום הוא ממלא את תפקיד המנהל הטכני במנצ'סטר סיטי.
בגיריסטיין החל את הקריירה שלו בריאל סוסיאדד.
את בכורתו בליגת העל הספרדית ערך ב-1982, ובמשך שש עונות בקבוצה שיחק ב-187 משחקי ליגה והבקיע 23 שערים.
בגמר גביע המלך 1987 הבקיע את השער השני של קבוצתו.
המשחק נגמר בתיקו 2 ובדו-קרב בעיטות העונשין ריאל סוסיאדד ניצחה.
בעונה הבאה עזר לקבוצתו לסיים במקום השני הן בליגה והן בגביע המלך.
בגמר ריאל סוסיאדד הפסידה לברצלונה, שכעבור חודש החתימה את בגיריסטיין ושניים מחבריו לקבוצה, חוזה מריה באקרו ולואיס לופס רקרטה, שהיו אחראים לרבים מהצלחות הקבוצה.
ב-1988 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ספרד בהפסד 1 - 2 לנבחרת צ'כוסלובקיה.
באותה שנה ייצג את ספרד ביורו 1988.
בגיריסטיין הפך לשחקן מרכזי בקבוצה, שאימן יוהאן קרויף, במהרה.
בעונתו הראשונה הבקיע 12 שערי ליגה ב-38 משחקים והקבוצה סיימה במקום השני בליגה.
התואר הראשון שלו עם הקבוצה היה גביע אירופה למחזיקות גביע ב-1989. בארבע העונות הבאות זכתה ברצלונה בארבע אליפויות הליגה הספרדית ופעם אחת בגביע אירופה ב-1992 (אף על פי שלא שותף במשחק הגמר) והגיעה לגמר פעם נוספת ב-1994, בו בגיריסטיין שותף, אך לא הצליח לעזור לקבוצתו שהפסידה 4-0 למילאן.
בזכות הצלחתה בתקופה זו כונתה הקבוצה "קבוצת החלומות".
בסך הכול, בגיריסטיין הופיע 223 פעמים במדי הקבוצה וכבש 63 שערים.
מבין רגעי השיא שלו נמנים המשחק מול ריאל ואיאדוליד ב-1991 והמשחק מול ריאל סרגוסה ב-1993, שבכל אחד מהם כבש שלושער.
ההפסד בגמר הוביל את קרויף לערוך מספר שינויים.
בשתי העונות הבאות דעך מעמדו של בגיריסטיין בקבוצה והוא שותף במספר מופחת של משחקים.
בעונת 1993/94 שותף ב-20 משחקים בלבד, ובעונה שלאחריה ב-24 משחקים.
העובדה שכבר לא היה שחקן הרכב הובילה אותו לעבור קבוצה.
בגיריסטיין זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית.
הוא הוביל את הנבחרת עם שער אחד (מתוך שלוש) לניצחון על נבחרת שווייץ בשמינית הגמר, אך לא שותף בשלב הבא.
ב-1995, לאחר שדחה הצעה מאתלטיק בילבאו, חתם בדפורטיבו לה קורוניה, שם חבר למאמנו מריאל סוסיאדד.
המשחקים הרשמיים הראשונים שלו בקבוצה היו בסופר קאפ הספרדי מול ריאל מדריד.
בגיריסטיין כבש שער במשחק החוץ מבין השניים ועזר לדפורטיבו לזכות בתואר.
בעונתו הראשונה שיחק ב-33 משחקים, אך בניגוד לשאיפתה לא הצליחה בליגה וסיימה במקום התשיעי בלבד.
בעונה הבאה דפורטיבו הצליחה בליגה, אך לבגיריסטיין היה חלק קטן בה, שכן שותף רק בעשרה משחקי ליגה בעונה הזו.
במדי דפורטיבו לה קורוניה הבקיע ארבעה שערים, הרביעי שבהם היה שער ניצחון מול אקסטרמדורה במחזור האחרון של עונת 1996/97, שבזכותו דפורטיבו סיימה במקום השלישי בליגה והעפילה לגביע אופ"א.
בשתי העונות הבאות שיחק ביפן, לפני שפרש ממשחק.
לאחר פרישתו החל לעבוד בתקשורת כשדרן של משחקי ברצלונה בכדורגל.
תפקידו הבולט ביותר היה ב-TV3, ערוץ הטלוויזיה הקטלאני, שם היה אחד השדרנים המרכזיים וכן מגיש ספורט.
ב-1999 בגיריסטיין השתתף בבחירות לנשיאות מועדון הכדורגל ברצלונה, כחלק מהצוות של לואיס בסט (שבו היה גם ז'ואן לפורטה).
בסט הודיע שאם היה זוכה בבחירות, הוא היה ממנה את בגיריסטיין כמנהל הטכני של המועדון.
לבסוף ז'ואן גספרט ניצח בבחירות, ובגיריסטיין חזר לעבוד כשדרן ומגיש ספורט ב-TV3.
ב-2003 נערכו בחירות נוספות לנשיאות המועדון.
בגלל מחלוקת בין בסט ללפורטה, השניים נפרדו והקימו שתי קבוצות שונות.
בגיריסטיין הצטרף ללפורטה, שניצח בבחירות, ומינה את בגיריסטיין להיות המנהל הטכני.
המטרה של לפורטה ובגיריסטיין הייתה לשלב בקבוצת הכדורגל וירטואוזים, כוכבים עולמיים, לצד הבאת שחקנים צעירים שכמהים לזכייה בתארים.
תחת ניהולו החתים המועדון את פרנק רייקארד כמאמן הקבוצה וכדורגלנים כרונאלדיניו, דקו וסמואל אטו.
אלו עזרו להביא את ברצלונה לקדמת הכדורגל האירופי - זכייה בשתי אליפויות ובליגת האלופות.
מאוחר יותר, עם ז'וזפ גוארדיולה כמחליפו של רייקארד, זכה המועדון בטרבל (זכייה באליפות הליגה, גביע המלך הספרדי וליגת האלופות באותה השנה) ראשון בהיסטוריה הספרדית ב-2009 ובאליפות ספרד שנה מאוחר יותר.
בתום העונה, עת הסתיימה תקופתו של לאפורטה כנשיא המועדון, עזב גם בגיריסטיין את המועדון, והחליפוֹ בתפקיד אנדוני זוביזארטה.
ב-2012 הצטרף בגיריסטיין למנצ'סטר סיטי בתפקיד המנהל הטכני.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 1986
צ'כוסלובקיה השתתפה במשחקים האולימפיים בין אולימפיאדת אנטוורפן (1920) לאולימפיאדת ברצלונה (1992).
עד מלחמת העולם הראשונה, הייתה צ'כוסלובקיה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, אך ספורטאים מבוהמיה התחרו במשלחת נפרדת בכמה מהמשחקים.
ב-1 בינואר 1993 התפרקה צ'כוסלובקיה לשתי מדינות, צ'כיה וסלובקיה, והחל מאולימפיאדת לילהאמר (1994) הן יוצגו בנפרד בידי שתי משלחות - הצ'כית והסלובקית.
במהלך התקופה בה הייתה קיימת, נעדרה צ'כוסלובקיה מהמשחקים פעם אחת, כשהצטרפה לחרם הסובייטי על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
לאורך השנים צברו הספורטאים הצ'כוסלובקים 143 מדליות, בהן 49 מדליות זהב.
הענפים הבולטים ביותר הם התעמלות מכשירים (35 מדליות, מהן 12 מדליות זהב), אתלטיקה (24 מדליות, מהן 11 מדליות זהב) וקאנו/קיאק (12 מדליות, מהן 7 מדליות זהב).
באולימפיאדות החורף צברו הספורטאים הצ'כוסלובקים 26 מדליות, אך רק שתיים מהן מדליות זהב, בקפיצות סקי ובהחלקה אומנותית.
הופעתה הראשונה של צ'כוסלובקיה במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת אנטוורפן, הייתה גם החלשה בתולדותיה.
הספורטאים הצ'כוסלובקים זכו בשתי מדליות ארד: האחת הושגה בידי נבחרת ההוקי קרח (לאחר ניצחון 0–1 על נבחרת שוודיה) והשנייה בידי הטניסאים לאדיסלב ז'מלה ומילאדה סקרבקובה בטורניר הזוגות המעורבים.
נבחרת הכדורגל העפילה למשחק הגמר מול נבחרת בלגיה.
בדקה ה-40 של המשחק, בפיגור 0–2, נטשה הנבחרת את המשחק במחאה על השיפוט, ועל כן נפסלה.
באולימפיאדת פריז (1924) עלה מספר המדליות ל-10, 9 מהן בהתעמלות.
בדז'יך שופצ'יק זכה במדליית הזהב הראשונה בתולדותיה של צ'כוסלובקיה, בטיפוס על חבל, וכן זכה במדליית ארד בקרב-רב.
רוברט פראז'אק זכה ב-3 מדליות כסף: בקרב-רב ובתרגילי הטבעות והמקבילים.
יאן קוטני זכה במדליית כסף בתרגיל הקפיצות, לדיסלב ואכה זכה במדליות ארד בטיפוס על חבל ובתרגיל הטבעות, ובוהומיל מורקובסקי זכה במדליית ארד בקפיצות.
במדליה העשירית, מדליית ארד, זכה מרים המשקולות בוהומיל דורדיס.
שחיין יהודי רודולף פיובטי התחרה אך לא זכה במדליה.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) עמד מספר המדליות על 9, מהן שתי מדליות זהב.
לדיסלב ואכה זכה במדליית זהב במקבילים ובמדליית כסף בטבעות, ועמנואל לפלר זכה במדליית כסף בקפיצות ובמדליית ארד בטבעות.
שניהם זכו גם במדליית כסף בתחרות הקבוצתית.
במדליית הזהב השנייה זכה הרוכב פרנטישק ונטורה בתחרות הקפיצות.
המתאגרף יאן הרמנק זכה במדליית כסף, וכך גם המתאבק יינדז'יך מאודר.
מרים המשקולות ירוסלב סקובלה זכה במדליית ארד.
בדומה למדינות רבות אחרות, שלחה צ'כוסלובקיה משלחת מצומצמת למדי לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), בשל השפל הכלכלי הגדול.
המדינה אף לא נשאה בעלויות המשלחת, והמימון הושג באמצעות תרומות.
על אף שהשתתפו במשחקים רק שבעה ספורטאים צ'כוסלובקים (לרבות יהודים אביגדור אנגל ואוסקר הקש), הם זכו בארבע מדליות.
במדליית הזהב היחידה זכה מרים המשקולות ירוסלאב סקובלה, שבאמסטרדם זכה במדליית ארד.
מרים משקולות נוסף, וצלאב פשניצ'קה, זכה במדליית כסף, והישג דומה רשם המתאבק יוזף אורבן.
פרנטישק דואודה זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכו הספורטאים הצ'כים בשמונה מדליות, בהן שלוש מדליות זהב.
חותרי הקאנו ולדימיר סירובטקה ויאן ברזאק-פליקס זכו במדליית זהב במקצה הזוגות ל-1000 מטרים, וואצלב מוטל וזדנק שקרלנד עשו זאת במקצה ל-10000 מטרים.
בוהוסלב קרליק זכה במדליית כסף במקצה היחידים ל-1000 מטר.
במדליית הזהב השלישית זכה המתעמל אלואיס הודץ, בתרגיל הטבעות.
לראשונה, גם נשים צ'כוסלובקיות זכו במדליה, נבחרת הנשים בהתעמלות, בתרגיל הקבוצתי.
המתאבקים יוזף קלאפוך ויוזף הרדה זכו במדליות כסף, ובמדליית זהב נוספת זכה מרים המשקולות וצלאב פשניצ'קה, בפעם השנייה ברציפות.
מתחרה צ'כוסלובקי נוסף שעורר עניין הוא האתלט זדנייק קובק, ולאו דווקא בשל הישגיו.
קובק נולד כאישה, זדנקה קובקובה, וככזו קבעה שיאים לאומיים בקפיצה לרוחק, קפיצה לגובה ובכמה ריצות קצרות ובינוניות, וב-1934 אף קבעה שיא עולם בריצת 800 מטר.
חודשים ספורים לפני האולימפיאדה, עברה קובקובה ניתוח לשינוי מין, ולמשחקים הגיעה כגבר, זדנק קובק.
במשלחת הבריטית היה אתלט שהגיע למשחקים בנסיבות דומות.
76 ספורטאים צ'כוסלובקים השתתפו באולימפיאדת לונדון (1948).
הם זכו ב-11 מדליות, מהן 6 מדליות זהב, ודורגו במקום השמיני בטבלת המדליות.
חותרי הקאנו שלטו ללא עוררין בענף.
יוסף הולצ'ק ניצח במקצה ל-1000 מטר ופרנטישק צ'אפק ניצח במקצה ל-10000 מטר.
במקצה הזוגות ל-1000 מטר ניצחו יאן ברזאק-פליקס ובוהומיל קודרנה.
לברזאק-פליקס הייתה זו מדליית זהב אולימפית שנייה, לאחר ש-12 שנים קודם לכן זכה במדליית הזהב בברלין.
במקצה היחיד בו לא ניצחו הצ'כוסלובקים, מקצה הזוגות ל-10000 מטר, זכו ואצלב האוול וייז'י פצקה במדליית כסף.
במשחקים אלה ערך אמיל זטופק, שכונה "הקטר הצ'כי", את הופעותיו הראשונות.
בפעם השלישית בחייו בה רץ ריצת 10000 מטר הגיע למקום הראשון, ובריצת 5000 מטר זכה במדליית הכסף.
נבחרת הנשים בהתעמלות שכללה זדנקה הונסובה זכתה אף היא במדליית זהב.
אחת מחברות הנבחרת, אלישקה מיסקובה, נפטרה בלונדון משיתוק ילדים, ביום בו זכו חברותיה במדליית זהב.
היא זכתה במדליית זהב ובכך הייתה לספורטאית היחידה בהיסטוריה שזכתה במדליה אולימפית לאחר מותה.
זדנק רוז'יצ'קה זכה במדליות ארד בתרגילי הקרקע והטבעות, ולאו סוטורניק זכה במדליית ארד בתרגיל הקפיצות, אותה חלק עם שני מתעמלים הונגרים.
ספורטאי צ'כוסלובקי נוסף שזכה במדליית זהב בלונדון היה המתאגרף יוליוס טורמה.
נבחרת הכדורסל הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת ברזיל, וסיימה במקום השביעי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) צברו הספורטאים הצ'כוסלובקים 13 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, שהקנו לצ'כוסלובקיה את המקום השישי בטבלת המדליות, דירוג השיא שלה בכל הזמנים.
אמיל זטופק היה הספורטאי הבולט ביותר במשלחת, כשזכה במדליות זהב בריצת 5000 מטר, בריצת 10000 מטר ובריצת מרתון (שבה השתתף לראשונה בחייו).
רעייתו, דנה זטופקובה, הייתה לאישה הצ'כוסלובקית הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית בתחרות ליחידים, לאחר שזכתה במקום הראשון בהטלת כידון.
אתלט נוסף, יוסף דולז'אל, זכה במדליית כסף בהליכה ל-50 ק"מ.
חותר הקאנו יוסף הולצ'ק שמר על תוארו במקמה ל-1000 מטרים ליחידים, בעוד ברזאק-פליקס וקודרנה הסתפקו במקום השני במקצה המקביל לזוגות.
במקצה היחידים ל-10000 מטר זכה אלפרד יינדרה במדליית ארד.
במדליות זהב נוספות זכו המתאגרף יאן זכרה ורביעיית החותרים.
המתאבק יוסף רוז'יצקה זכה במדליית זהב, ומיקולאש אטהנאסוב זכה במדליית ארד.
במדליית ארד נוספת זכתה נבחרת המתעמלות.
63 ספורטאים צ'כוסלובקים השתתפו באולימפיאדת מלבורן (1956), והישגיהם היו נמוכים בהרבה מאשר באולימפיאדות הקודמות: 6 מדליות, בהן מדליית זהב אחת, בה זכתה זורקת הדיסקוס אולגה פיקוטובה, שקבעה גם שיא אולימפי חדש (53.69 מטר).
אתלט נוסף, ייז'י סקובלה, זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל.
אמיל זטופק התחרה רק במרתון, והסתפק במקום השישי.
רוכב האופניים לדיסלב פואוצ'ק זכה במדליית כסף במרוץ נגד השעון, ויחד עם וצלאב מאכק זכה גם במדליית כסף במרוץ אופני טנדם.
המתעמלת אווה בוסקובה זכתה במדליית כסף בתרגיל הקורה, ובמדליית כסף נוספת זכה הקלע אוטקר הוז'ינק, בירי בשלושה מצבים.
עם סיום המשחקים, הודיעה לספורטאים נציגי ממשלת צ'כוסלובקיה, כי עקב איומי טרור, לא יחזרו למולדתם בטיסה.
הספורטאים הפליגו תחילה באנייה ממלבורן לוולדיבוסטוק, ולאחר מכן ברכבת הטרנס-סיבירית, ורק לאחר 31 ימים הסתיים מסעם המפרך בפראג.
באולימפיאדת רומא (1960) עלה מספר המשתתפים הצ'כוסלובקים ל-117. הם זכו ב-8 מדליות, בהן 3 מדליות זהב, ודורגו במקום העשירי בטבלת המדליות.
המתעמלת אווה בוסקובה שיפרה את הישגה ממלבורן וזכתה במדליית הזהב בתרגיל הקורה, וכן במדליית כסף בתחרות הקבוצתית.
המתאגרף בוהומיל נמצ'ק זכה במדליית זהב, ויוסף נמץ זכה במדליית ארד.
צמד החותרים ואצלב קוזאק ופאוול שמידט זכו במדליית זהב השלישית, במקצה הזוגות, ושמיניית החותרים זכתה במדליית ארד.
דנה זטופקובה בת ה-38 זכתה במדליית כסף בהטלת כידון, והמתאבק בוהומיל קובאט זכה במדליית ארד.
107 ספורטאים ייצגו את צ'כוסלובקיה באולימפיאדת טוקיו (1964).
הם זכו ב-14 מדליות (שיא של כל הזמנים), מהן 5 מדליות זהב, ודורגו במקום התשיעי בטבלת המדליות.
הספורטאית הבולטת ביותר הייתה המתעמלת ורה צ'סלבסקה, שזכתה ב-3 מדליות זהב, בקרב-רב ובתרגילי הקורה והקפיצות, וגם הייתה שותפה לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף.
שני האלופים האולימפיים האחרים היו המתאבק האנס זדראז'ילה ורוכב האופניים ייז'י דאלר במרוץ המרדף.
באתלטיקה זכו הצ'כוסלובקים בשתי מדליות כסף, יוסף אודלוז'יל בריצת 1500 מטר ולודוויק דאנייק בזריקת דיסקוס.
במדליית כסף נוספת זכה המתאבק ייז'י קורמניק.
צמד החותרים ולדימיר אנרס ופאוול הופמן זכה במדליית ארד, וכך גם שמיניית החותרים.
במדליית ארד נוספת זכה הקלע לובומיר נצובסקי, בירי באקדח אש מהירה.
נבחרת הכדורגל זכתה במדליית כסף, לאחר שגברה בחצי הגמר 1–2 על נבחרת גרמניה, והפסידה במשחק הגמר לנבחרת הונגריה באותה תוצאה.
גם נבחרת הכדורעף זכתה במדליית כסף, לאחר שסיימה את המשחקים עם הפסד בודד לנבחרת ברית המועצות.
מספר שיא של 121 ספורטאים ייצג את צ'כוסלובקיה באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
הם זכו ב-13 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, המספר הגבוה אי-פעם, ודורגו במקום השביעי בטבלת המדליות.
גם במשחקים אלה הייתה צ'סלבסקה הספורטאית הבולטת במשלחת, לאחר שזכתה בארבע מדליות זהב (בקרב-רב, ובתרגילי הקרקע, המקבילים והקפיצות), במדליית כסף אישית אחת (בתרגיל הקורה) ובמדליית כסף קבוצתית אחת.
צ'סלבסקה ניצלה את הבמה שניתנה לה גם למחאה מינורית נגד פלישת הצבא האדום לצ'כוסלובקיה לשם דיכוי "האביב של פראג" שבועות ספורים קודם לכן.
האתלטית מילוסלבה רזקובה זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה, ולודוויק דאנייק זכה במדליית ארד.
הקלע יאן קורקה זכה במדליית זהב בירי בשלושה מצבים, ובמדליית זהב נוספת זכתה הקופצת למים מילנה דוכקובה, בקפיצה מ-10 מטר.
שני מתאבקים, מירוסל זמאן ופטר קמנט זכו במדליות ארד.
נבחרת הכדורעף דורגה במקום השלישי, אחרי נבחרות ברית המועצות ויפן, וזכתה אף היא במדליית ארד.
נבחרת הנשים סיימה במקום השישי.
הישגיה של צ'כוסלובקיה באולימפיאדת מינכן (1972) ירדו ל-8 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
בהיעדרה של צ'סלבסקה, אף אחת מהמדליות לא הייתה בהתעמלות.
לודוויק דאנייק, שבטוקיו ובמקסיקו סיטי זכה במדליות כסף וארד בזריקת דיסקוס, זכה במינכן במדליית זהב.
אתלטית נוספת, אווה שורנובה, זכתה במדליית ארד בקפיצה לרוחק.
במדליית הזהב השנייה זכה המתאבק ויטזסלאב מאכה.
צמד החותרים עם הגאי זכה במדליית כסף ורביעיית החותרים עם הגאי זכתה במדליית ארד.
מילנה דוכקובה איבדה את תוארה בקפיצה למים מ-10 מטר, אך זכתה במדליית כסף, ובמדליית כסף נוספת זכה הקלע לדילסב פאלטה, בירי באקדח אש מהירה.
נבחרת הכדוריד זכתה במדליית כסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר 16–21 ליוגוסלביה.
נבחרת הגברים בכדורעף סיימה במקום השישי, נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום השביעי ונבחרת הגברים בכדורסל סיימה במקום השמיני.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) השתתפו 150 ספורטאים צ'כוסלובקים, והם הגיעו להישג דומה לזה ממינכן.
זוכי מדליות הזהב היו רוכב האופניים אנטון טקאץ', במרוץ הספרינט, והקלע יוסף פנאצ'ק, בסקיט.
יאן בארטו זכה במדליית ארד בקרב חמש מודרני, והיה שותף לזכייתה של הנבחרת הצ'כוסלובקית במדליית הכסף.
המתאבק ויטזסלאב מאכה איבד את תוארו, אך זכה במדליית כסף.
הלנה פיבינגרובה זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל, ובמדליות ארד נוספות זכו רביעיית החותרים וצמד החותרים עם הגאי.
נבחרת הנשים בכדורסל סיימה במקום הרביעי, ונבחרת הגברים סיימה במקום השישי.
נבחרת הגברים בכדורעף סיימה במקום החמישי, ונבחרת הכדוריד סיימה במקום השביעי.
מדינות רבות החרימו את אולימפיאדת מוסקבה (1980) בשל הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
מדינות הגוש המזרחי, ובהן צ'כוסלובקיה, שלחו למשחקים משלחות גדולות.
צ'כוסלובקיה עצמה שלחה 224 ספורטאים, שזכו ב-14 מדליות, אך רק שתיים מהן מדליות זהב.
מרים המשקולות אוטה זרמבה זכה במדליית זהב, ודושאן פולאצ'יק זכה במדליית ארד.
שני אתלטים זכו במדליות כסף: אימריך בוגאר בזריקת דיסקוס וירמילה קרטוכווילובה בריצת 400 מטר.
נבחרות רוכבי האופניים, במרוץ נגד השעון ובמרוץ מרדף, זכו במדליות ארד.
גם בהיאבקות זכו הצ'כוסלובקים בשתי מדליות ארד, דן קראבין ויוליוס סטרניסקו.
במדליות ארד נוספות זכו המתאגרף יאן פרנק, הג'ודוקא ולדימיר קוצמן, צמד החותרים ואצלב ווכוסקה וזדנק פצקה, והתעמל ייז'י טבק, בתרגיל הטבעות.
נבחרת הכדורגל זכתה במדליית הזהב, לאחר שגברה במשחק הגמר 0–1 על נבחרת גרמניה המזרחית.
נבחרת הנשים בהוקי שדה זכתה במדליית כסף בטורניר הנשים הראשון בתולדות המשחקים האולימפיים, לאחר שדורגה אחרי נבחרת זימבבואה.
נבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום החמישי ונבחרת הגברים בכדורעף דורגה במקום השמיני.
צ'כוסלובקיה הצטרפה לחרם הסובייטי על אולימפיאדת לוס אנג'לס, ושבה והשתתפה במשחקים באולימפיאדת סיאול (1988).
171 ספורטאים צ'כוסלובקים נטלו חלק במשחקים, והם זכו ב-8 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
הטניסאי מירוסלב מצ'יז' זכה במדליית זהב, לאחר שגבר בחצי הגמר על השוודי סטפן אדברג ובמשחק הגמר על האמריקני טים מאיוט.
מצ'יז' זכה גם במדליית ארד בטורניר הזוגות, יחד עם מילאן שרייבר.
צמד הטניסאיות יאנה נובוטנה והלנה סוקובה זכו במדליית כסף.
באתלטיקה, זכה יוזף פריבילינץ במדליית הזהב בהליכה ל-20 ק"מ, ויאן ז'לזני זכה במדליית כסף בהטלת כידון.
במדליית הזהב השלישית זכה הקלע מירוסלב וארגה, בירי בשכיבה.
קלע נוסף, מירוסלב בדנאז'יק, זכה במדליית כסף בטראפ.
המתאבק יוזף לוהיניה זכה במדליית ארד.
נבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום החמישי, ונבחרת הגברים סיימה במקום השישי.
נבחרת הנשים בכדורסל הפסידה בכל משחקיה וסיימה במקום השמיני.
בהופעתה האחרונה של צ'כוסלובקיה במשחקים האולימפיים, חודשים ספורים לפני התפרקותה, השתתפו 209 ספורטאים.
הם זכו ב-7 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
יאן ז'לזני שיפר את הישגו מסיאול וזכה במדליית זהב בהטלת כידון.
הייתה זו לו מדליית זהב ראשונה מתוך 3 רצופות.
את השתיים הבאות השיג במדי המשלחת הצ'כית.
אתלט נוסף, רוברט זמייליק, זכה במדליית כסף בקרב עשר.
חותר הקאנו לוקאש פולרט זכה במדליית זהב בסלאלום, ובמקצה הזוגות זכו ייז'י רוהאן ומירוסלב שימק במדליית זהב.
הקלע פטר הרדליצ'קה זכה במדליית זהב בטראפ, וקלע נוסף, לובוש רצ'אנסקי, זכה במדליית ארד בירי במטרה נעה.
במדליה השביעית, מדליית כסף, זכה החותר וצלאב חלופה.
באולימפיאדות החורף השתתפה צ'כוסלובקיה החל מהאולימפיאדה הראשונה שנערכה, אולימפיאדת שאמוני (1924).
הצ'כוסלובקי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה קופץ הסקי רודולף בורקרט.
בורקרט, שהיה גרמני אזרח צ'כוסלובקיה, זכה במדליית ארד באולימפיאדת סנט מוריץ (1928).
המדליה הבאה הושגה רק באולימפיאדת סנט מוריץ (1948), כאשר נבחרת ההוקי קרח זכתה במדליית הכסף.
הנבחרת סיימה במאזן זהה לזה של נבחרת קנדה, שבעה ניצחונות ותיקו אחד, אך דורגה אחריה בשל הפרש שערים.
באולימפיאדת אוסלו (1952) דורגה הנבחרת במקום הרביעי, ובאולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956) במקום החמישי.
הפעם הבאה בה זכה ספורטאי צ'כוסלובקי במדליה הייתה באולימפיאדת סקוו ואלי (1960), בה זכה המחליק האמנותי קארול דיווין במדליית כסף.
נבחרת ההוקי קרח סיימה באותם משחקים במקום הרביעי, ובאולימפיאדת אינסברוק (1964) זכתה במדליית הארד, לאחר שדורגה אחרי נבחרותיהן של ברית המועצות ושוודיה.
באולימפיאדת גרנובל (1968) זכה קופץ הסקי ייז'י ראשקה במדליית הזהב הראשונה לזכותה של צ'כוסלובקיה, בקפיצה מגבעה רגילה.
ראשקה זכה גם במדליית כסף בקפיצה מגבעה גבוהה.
המחליקה האמנותית האנה מסקובה זכתה במדליית ארד והייתה לאישה הצ'כוסלובקית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית במשחקי החורף.
נבחרת ההוקי קרח זכתה במדליית כסף, לאחר שדורגה אחרי ברית המועצות.
באולימפיאדת סאפורו (1972) שוב זכה ספורטאי צ'כוסלובקי במדליית זהב, המחליק האומנותי אונדריי נפלה.
הלנה שיקולובה זכתה במדליית ארד בסקי למרחקים, במרוץ ל-5 ק"מ, ונבחרת ההוקי קרח זכתה אף היא במדליית ארד, לאחר שדורגה אחרי נבחרות ברית המועצות וארצות הברית.
באולימפיאדת אינסברוק (1976) זכתה נבחרת ההוקי קרח במדליית כסף, לאחר שדורגה אחרי ברית המועצות.
באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) זכתה קווטה יריובה במדליית ארד בסקי למרחקים, במרוץ ל-5 ק"מ.
באולימפיאדת סרייבו (1984) זכו הצ'כוסלובקים במספר שיא של 6 מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב.
קווטה יריובה שחזרה את הישגה מלייק פלאסיד, וזכתה במדליית ארד במרוץ ל-5 ק"מ, וכן הייתה שותפה לזכייתה של הנבחרת הצ'כוסלובקית במדליית כסף במרוץ השליחות ל-5 ק"מ.
גולשת הסקי האלפיני אולגה חרווטובה זכתה במדליית ארד בגלישה במורד, פאוול פּלוץ זכה במדליית ארד בקפיצות סקי מגבעה גבוהה, ובמדליית ארד נוספת זכה המחליק האמנותי יוזף סבובצ'יק.
נבחרת ההוקי קרח זכתה במדליית כסף, לאחר שדורגה אחרי נבחרת ברית המועצות.
באולימפיאדת קלגרי (1988) ירד מספר המדליות לשלוש.
פאוול פּלוץ שיפר את הישגו מסרייבו, וזכה במדליית כסף בקפיצה מגבעה רגילה.
במדליית הארד באותה תחרות זכה ייז'י מאלץ.
במדליית ארד נוספת זכו השליחים במרוץ הסקי למרחקים ל-10X4 ק"מ.
נבחרת ההוקי קרח סיימה במקום השישי.
באולימפיאדת החורף האחרונה בה השתתפה, אולימפיאדת אלברוויל (1992), צברה המשלחת הצ'כוסלובקית 3 מדליות ארד: המחליק האמנותי פטר בארנה, נבחרת הגברים בקפיצות סקי ונבחרת ההוקי קרח, שניצחה את ארצות הברית 1–6 במשחק על המקום השלישי.
צ'יקנפוט היא סופרגרופ אמריקאית אשר נוסדה בשנת 2008. חברי הלהקה הם יוצאי ואן היילן, סמי הייגר (שירה) ומייקל אנתוני (גיטרה בס), הגיטריסט ג'ו סטריאני וצ'אד סמית', המתופף של הרד הוט צ'ילי פפרז.
אלבומה הראשון של הלהקה, הנקרא על שמה, יצא ב-5 ביוני 2009. מהאלבום יצאו 4 סינגלים: "Oh Yeah", Soap on a Roap", "Get it Up", Sexy Little Thing".
אלבומה השני של הלהקה יצא ב-27 בספטמבר 2011 ונקרא "Chicken foot III".
צ'ירפאן (בבולגרית: Чирпан) היא עיר בדרום מרכז בולגריה, השלישית בגודלה במחוז סטארה זאגורה וממוקמת כ-174 ק"מ מהבירה סופיה, 48 ק"מ מפלובדיב ו-36 ק"מ מבירת המחוז סטארה זאגורה.
צ'ירפאן ממוקמת צפונית לנהר המריצה ושורר בה אקלים ממוזג מתון.
בסמוך לעיר המודרנית מצויים שרידיה של העיר שרמפול מתקופת האימפריה הרומית.
עדויות לחידוש ההתיישבות במקום מצויות בתעודות עות'מאניות מהמאה ה-15 המציינות שבמקום שכן כפר בשם צ'אפאנלי שהוקם סביב חאן אשר נבנה עם סורגי עץ המכונים בטורקית עות'מאנית צָ'רָפְּיָה ומניחים שממינוח זה נגזר שם העיר.
במהלך שלטון האימפריה העות'מאנית נודע היישוב כמרכז חקלאי אזורי.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכלל האזור בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית ולא צורף לשטח נסיכות בולגריה.
ב-6 בספטמבר 1885 הכריז הנסיך אלכסנדר בטנברג על צירופו של מחוז רומליה המזרחית ובכללו העיר צ'ירפאן לשטח הנסיכות.
ב-18 באפריל 1928 אירעה רעידת אדמה אשר גרמה נזקים כבדים בעיר.
בצ'ירפאן נולד אבדילקרים נאדיר פאשה מושל פלך רומליה של האימפריה העות'מאנית שנודע בדיכויו של מרד אפריל הבולגרי ב-1876 ובהמשך בכישלון הפיקודי של העות'מאנים במלחמה עם צבא האימפריה הרוסית.
עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מחקלאות ולמעלה ממחצית שטחה של הרשות המקומית מעובד.
בעיקר מגדלים חיטה, חמניות, ענבים, כותנה ופירות.
בראשית שנות ה-90 הוקם בפאתי העיר מפעל טקסטיל.
באזור העיר פועלים מספר יקבים.
בצ'ירפאן תחנת רכבת המצויה על קו הרכבות סופיה – בורגס.
קהילת צ'ירפאן נוסדה במהלך המאה ה-19 ובניה היו ברובם סוחרים זעירים.
ב-1880 הוקם בית הכנסת המרכזי.
ב-1900 נכללה הקהילה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות הבולגרית ומנתה כ-150 נפשות.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה גדלה הקהילה לכדי 300 נפשות ולאחר תבוסת בולגריה והמשבר הכלכלי החמור שבא בעקבותיה, החלה ירידה הדרגתית במספר הנפשות.
ב-29 באוגוסט 1920 יוצגה קהילת צ'ירפאן בכנס הקהילות היהודיות המאורגנות בממלכת בולגריה שהתקיים בסופיה, על ידי יצחק אברהם סידי ראש הקהילה.
בשנות ה-20 פעלה בעיר אגודה ציונית עצמאית בשם "סיני" אשר עודדה את בני הקהילה לעלות לארץ ישראל.
באפריל 1926 התקיימו בחירות לוועדי הקהילות בבולגריה ובצ'ירפאן ניגשה לבחירות רק רשימה אחת, ציונית מאוחדת ללא מתנגדים.
בעיר פעל בית ספר יסודי יהודי בן 4 כיתות וב-1925 למדו בו 15 תלמידים, כאשר הממשלה הבולגרית מימנה שליש מתקציבו ועוד גן ילדים בו למדו ב-1926 15 תלמידים.
במהלך שנות ה-20 וה-30 עלו לישראל כ-50 מבני הקהילה, חלקם גורשו ב-ספטמבר 1939 במסגרת המסע לגירוש נתינים זרים שערכה הממשלה הפרו-פאשיסטית.
במהלך מלחמת העולם השנייה מנו בני הקהילה 150 נפשות, מקצתם שנחשדו בסיוע לפרטיזנים נעצרו ושוחררו בסיומה.
2 יהודים מהעיר, האחים אלבלח נורו למוות בידי המשטרה הבולגרית לאחר שנחשדו בסיוע לפרטיזנים, והפרטיזנית קלרה אשכנזי ילידת העיר נפלה בקרבות.
מרבית יהודי צ'ירפאן עלו למדינת ישראל במהלך גל העלייה בין 1947 – 1949. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובצ'ירפאן נמנו 32 יהודים.
צ'יריאקו לואיג'י דה מיטה (באיטלקית: Ciriaco Luigi De Mita; 2 בפברואר 1928 – 26 במאי 2022) היה ראש ממשלתה ה-47 של איטליה משנת 1988 ועד 1989. כיהן גם כחבר הפרלמנט האירופי בשנים 2009–2013, וכיהן גם כראש עיריית נוסקו, עיר הולדתו.
מגיל צעיר הצטרף דה מיטה למפלגה הדמוקרטית-נוצרית.
בשנת 1963 הוא נבחר לפרלמנט מטעמה, ומשנת 1973 כיהן כחבר ממשלה בתפקיד שר התעשייה וכשר לסחר חוץ.
בשנת 1982 מונה למזכיר הכללי של המפלגה, בתקופה שהתאפיינה בירידה בכוחה האלקטורלי של המפלגה.
בשנת 1986 נבחר שוב לתפקיד זה.
לאחר הצלחת מפלגתו בבחירות בשנת 1987 מונה דה מיטה לראש ממשלת איטליה בשנת 1988. הוא כיהן בתפקיד זה במשך שנה אחת בלבד.
בתחילת כהונתו בתפקיד הרגו הבריגדות האדומות את יועצו הקרוב הסנטור אלברטו רופילי.
משנת 1996 המשיך לכהן כחבר פרלמנט איטלקי מטעמן של מספר מפלגות איטלקיות מהשמאל-מרכז.
בשנת 2009 נבחר דה מיטה לכהן בפרלמנט האירופי, וכיהן בתפקיד עד 2013. ב-25 במאי 2014 נבחר לראש עיריית נוסקו שבקמפניה, עיר הולדתו.
צִ'ישְפִּיש (תעתיק: Čišpiš, ביוונית: Τεΐσπης; 675-640 לפנה"ס), בנו של האחמניש ואבי סבו של כורש הגדול.
יש ראיות לכך שכורש הראשון ו-Ariaramnes היו שניהם בניו.
כורש הראשון הוא סבו של כורש הגדול, ואילו Ariaramnes הוא סבא רבא של דריווש הראשון.
על פי ממצאים מהמאה ה-7 לפנה"ס, הוא כבש את עיר העילמית אנשאן לאחר שהשתחרר משלטון מדי, והרחיב את ממלכתו שהייתה כפופה לשלטון עילם.
הוא הוחלף על ידי בנו השני, כורש הראשון.
צ'יקלאיו (בספרדית: Chiclayo) היא בירת מחוז למבייקה בפרו, והעיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה במדינה.
העיר נמצאת במרחק של כ-13 קילומטרים מחוף האוקיינוס השקט, כ-770 קילומטרים מלימה, בירת פרו.
ב-1585 שבטי הילידים נתנו שטח לאנשי המסדר הפרנציסקני לבניית מנזר.
לאחר הקמתו התפתח יישוב שלם באזור.
בניגוד לערים קולוניאליות אחרות שנבנו על ידי הספרדים בפרו, כמו לימה וטרוחיו, צ'יקלאיו יושבה בעיקר על ידי אוכלוסייה ילידית.
במהלך מלחמת העצמאות של פרו (מ-1811 עד 1824) צ'יקלאיו תמכה במבקשי העצמאות וסיפקה חיילים, נשק ואספקה לצבא השחרור הארגנטינאי-צ'יליאני בהנהגת חוסה דה סן מרטין שלחם בספרדים.
גם לאחר קבלת העצמאות צ'יקלאיו נותרה כפר קטן, אך בעשורים הבאים, עקב מיקומה האסטרטגי, צ'יקלאיו הפכה למרכז תחבורתי ותקשורתי בפרו.
ב-15 באפריל 1835 צ'יקלאו קיבלה מעמד של עיר.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הקתולית של סנטו טוריביו דה מוגרובחו והאוניברסיטה הפרטית של חואן מחיה בקה.
נמל התעופה הבינלאומי קפטן חיל האוויר הפרואני חוסה א.
קיניונס גונסאלס משרת את העיר ומציע בעיקר טיסות לערים מרכזיות בתוך פרו, בהן לימה וטרוחיו.
צ'ירו אימובילה (באיטלקית: Ciro Immobile; נולד ב-20 בפברואר 1990) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פריז מהליג 1. אימובילה הוא מלך שערי לאציו בכל הזמנים.
צ'ירו התחיל את קריירת הנוער שלו בסורנטו קאלצ'ו, לאחר שכבש בעונת 2007/2008 30 שערים בקבוצת הנוער, הרשים צ'ירו את המשקיפים של יובנטוס מהסרייה א'.
בשנת 2008, כשהיה בן 18, חתם ביובנטוס שהודרכה תחת מאמן הקבוצה באותה עת צ'ירו פרארה תמורת 80 אלף אירו, והוזמן לשחק בקבוצת הפרימוורה של הקבוצה-קבוצת הנוער.
ב-1 ביולי 2010 הושאל אימובילה לקבוצת סיינה שירדה אז לסרייה ב', בהמשך העונה עבר לקבוצת גרוסטו, גם היא מהסרייה ב'.
בתום העונה בחרה יובנטוס להמשיך להשאיל את אימובילה גם בעונה הבאה, עונת , אותה העביר בפסקארה מהסרייה ב'.
בעונה זו החל לפרוץ כשכבש 28 שערים ב-37 משחקים והפך למלך השערים של הסרייה ב'.
גנואה שהתרשמה מהשחקן רכשה מחצית מכרטיסו בארבעה מיליון אירו והוא עבר לשחק אליה אחרי שסיים את תקופת ההשאלה הארוכה שלו מיובנטוס לקבוצות הליגה השנייה, בנוסף, העבירה גנואה בתמורה ליובנטוס 50 אחוזים מכרטיסו של השחקן הגנאי שהיה שייך לה ריצ'מונד בואקייה.
אימובילה החל לשחק בגנואה ב-1 ביולי 2012, ובעונתו הראשונה בקבוצה שיחק ב-33 משחקים וכבש 5 שערים.
ב-12 ביולי 2013 רכשה יובנטוס את 50 האחוזים הנותרים מכרטיסו של צ'ירו אימובילה מגנואה תמורת 2.75 מיליון יורו, עוד באותו יום מכרה אותם טורינו באותו מחיר את אותם 50 אחוזים מכרטיסו של אימובילה.
בעונת 2013/14 כבש צ'ירו 22 שערי ליגה ב-33 הופעות זכה בתואר מלך השערים של הסרייה א' כשהוא כובש את כל השערים בלי אף פנדל ומצעיד את קבוצתו למקום השביעי ולמוקדמות הליגה האירופית.
ב-2 ביוני 2014 חתם אימובילה ב-בורוסיה דורטמונד תמורת 19.4 מיליון אירו ששולמו לטורינו לאחר שטורינו רכשה ב-18 ביוני 2014 את שאר כרטיסו של אימובילה מיובנטוס תמורת 8 מיליון אירו.
ב-12 ביולי 2015 הושאל לעונה אחת לסביליה הספרדית.
הוא ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה ב-11 באוגוסט בהפסד 4–5 לברצלונה בהסופר קאפ האירופי.
ב-8 בנובמבר כבש את שערו הראשון בליגה בניצחון 2–3 על ריאל מדריד.
ב-14 בינואר 2016 חזר לטורינו והושאל עד לסוף העונה.
במהלך ההשאלה הבקיע במדי הקבוצה חמישה שערים ב-14 משחקים.
ב-26 ביולי 2016 הושאל אימובילה לעונה ללאציו.
בסיום עונת 2019/2020 סיים כמלך שערי הסרייה א', עם 36 שערים ובכך משווה את שיא כל הזמנים שהיה שייך לגונסאלו היגוואין.
בכך הוא גם זכה בנעל הזהב האירופית שלו לראשונה בקריירה.
ב-5 במרץ 2022 כבש שער בניצחון 0–3 על קליאירי.
היה זה שערו ה-143 בליגה במדי לאציו, ובכל השתווה למלך שערי המועדון בכל הזמנים, סילביו פיולה.
באפריל 2023 נפצע קשה בתאונת דרכים, בה רכבו התנגש חזיתית ברכבת חשמלית.
בתאונה שבר צלע, ועצם בעמוד השדרה.
ב-13 ביולי 2024, לאחר שמונה שנים בלאציו, חתם אימובילה בבשיקטש הטורקית.
ב-20 ביולי 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הידידות נגד גראצר א.ק.
ב-3 באוגוסט 2024 כבש לראשונה כאשר השלים צמד בניצחון קבוצתו 5-0 על גלאטסראיי במסגרת הסופרקאפ הטורקי.
ב-10 ביולי 2025 חזר לאיטליה וחתם על חוזה לשנה בבולוניה עם אופציה לעונה נוספת בהעברה חופשית.
ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 0–1 לרומא כשעלה כמחליף במחזור הפתיחה של עונת 2025/2026 בסרייה א'.
ההופעה הראשונה של צ'ירו במדים של נבחרת איטליה הצעירה הייתה ב-25 במרץ 2009 מול נבחרת אוסטריה הצעירה.
את השער הראשון שלו במדים הכחולים כבש ב-25 באפריל 2012 בהופעה השנייה שלו בנבחרת במשחק ידידות מול נבחרת סקוטלנד הצעירה שנגמר בתוצאה 1–4.
צ'ירו נמנה גם על סגל הנבחרת עד גיל-21 ביורו צעירות 2013 שהתקיים בישראל, ואף כבש במשחק הגמר מול נבחרת ספרד באצטדיון טדי בהפסד 2–4 לנבחרת ספרד הצעירה.
הוא זומן לראשונה לשחק במדי הנבחרת הבוגרת ב-2 במרץ 2014 על ידי מאמן הנבחרת באותה עת צ'זרה פראנדלי, במשחק ידידות מול ספרד והוחלף בדקה ה-69 על ידי אלסיו צ'רצ'י המשחק הסתיים בתוצאה 0–1 לנבחרת ספרד.
אימובילה זומן לסגל הנבחרת במונדיאל 2014 בברזיל, הוא כבש שלושער ובישל צמד במשחק ההכנה האחרון של הנבחרת לפני המונדיאל שנגמר בתוצאה 3–5 לאיטליה מול קבוצת פלומיננסה המקומית.
אימובילה ערך את הופעת הבכורה שלו במונדיאל כשנכנס כמחליף בניצחון 1–2 של נבחרתו על נבחרת אנגליה.
אימובילה פתח בהרכב של נבחרת איטליה והוחלף בהפסד של נבחרתו 0–1 לנבחרת אורוגוואי במסגרת המחזור ה-3 של שלב הבתים במונדיאל.
שחקן השנה בסרייה ב': 2012
מלך השערים בליגה האירופית: 2017/2018
נבחרת העונה בליגה האירופית: 2017/2018
שחקן החודש בסרייה א': אוקטובר 2019
צ'ירו פרארה (באיטלקית: Ciro Ferrara; נולד ב-11 בפברואר 1967 בנאפולי) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן כדורגל.
פרארה שיחק במשך כל הקריירה בשני מועדונים בלבד, נאפולי ויובנטוס, שאותה אף הוביל כמאמן, ונחשב לאחד הבלמים האיטלקים הטובים בדורו.
הוא שיחק בנבחרת איטליה שסיימה במקום השלישי במונדיאל 1990.
פרארה, יליד העיר נאפולי, החל את קריירת המשחק במחלקת הנוער של קבוצת נאפולי מעיר ילדותו.
כשהיה בן 14 לקה במחלת אוסגוד-שלטר ונאלץ אף להשתמש בכסא גלגלים תקופה מסוימת.
הוא עלה לקבוצה הבוגרת בעונת , וערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-5 במאי 1985, שני מחזורים לסיום העונה, במשחק מול יובנטוס שהסתיים בשוויון 0-0.
בעונת כבר היה פרארה לשחקן הרכב קבוע.
באותה עונה זכו פרארה ונאפולי בדאבל באיטליה.
בגמר הקופה איטליה גברה נאפולי על אטאלנטה 4-0 בסיכום שני המשחקים, ובשניהם פתח פרארה בהרכב.
שנתיים אחר כך, בעונת , זכתה נאפולי בגביע אופ"א.
היא פגשה בגמר הכפול את שטוטגרט וגברה עליה 2-1 במפגש הראשון שהתקיים בנאפולי.
בגומלין הסתיים המשחק בשוויון 3-3 שזיכה את נאפולו בגביע, ובמשחק זה כבש פרארה את שערה השני של קבוצתו, מבישול של דייגו מראדונה.
היה זה השער היחיד של פרארה במדי הקבוצה במסגרת אירופית.
עונה אחר כך זכה פרארה בפעם השנייה באליפות איטליה עם נאפולי.
עם תחילת עונת זכתה נאפולי גם בתואר הסופר קאפ האיטלקי, לאחר שהביסה את יובנטוס 5-1, עם פרארה בהרכב.
בסיום אותה עונה עזב מראדונה את נאפולי, וסרט הקפטן עבר לפרארה.
לקראת עונת עזב פרארה לראשונה את נאפולי, ועבר ליובנטוס יחד עם מאמנו בעונה האחרונה בנאפולי, מרצ'לו ליפי.
כבר באותה עונה זכתה הקבוצה בדאבל באיטליה והעפילה לגמר גביע אופ"א, ועונה אחר כך זכתה בליגת האלופות, כשפרארה פותח במשחק הגמר מול אייאקס אמסטרדם ואף כובש את הפנדל הראשון לזכות קבוצתו בדו-קרב הפנדלים.
במהלך עונת המשיכה יובנטוס את הזכייה בליגת האלופות, כשזכתה בתואר הסופר קאפ האירופי לאחר שהביסה 6-1 את פריז סן-ז'רמן ובתואר הגביע הביניבשתי לאחר ניצחון 1-0 על ריבר פלייט.
בשני המשחקים פתח פרארה בהרכב הקבוצה.
פרארה היה לעוגן בחוליית ההגנה של יובנטוס במשך כעשור, ונחשב לאחד משחקני ההגנה האיטלקים הטובים בדורו.
בתקופתו נחשבה הגנת יובנטוס לאחת הטובות ביבשת, ובנוסף לזכייה בליגת האלופות ב-1996, גם העפילה לגמר ליגת האלופות 1997, 1998 ו-2003. פרארה פתח בהרכב בשניים ממשחקי הגמר.
ב-11 העונות של פרארה ביובנטוס זכתה הקבוצה פעם אחת בליגת האלופות, וכן בשש אליפויות (האחרונה שבהן נלקחה מהקבוצה בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006), ארבעה תארים אירופים ובינלאומיים וחמישה תארים נוספים באיטליה, והייתה מהדומיננטיות בכדורגל האירופי.
בעונה האחרונה שלו בקבוצה, עונת , שותף פרארה בחמישה משחקים בלבד, ארבעה מתוכם בליגה.
משחק הפרישה שלו בליגה היה ב-15 במאי 2005, מול פארמה.
היה זה משחק הליגה ה-500 שלו בקריירה, ובסיום העונה פרש מכדורגל בגיל 38.
בזכות 500 הופעות הליגה שלו, פרארה ממוקם במקום ה-13 במספר ההופעות בסרייה א' בכל הזמנים.
הוא אחד משלושת השחקנים היחידים בהיסטוריה שצברו 200 הופעות לפחות במדי שתי קבוצות שונות בסרייה א', יחד עם ג'אנקרלו דה סיסטי (פיורנטינה ורומא) ולוצ'יאנו קסטליני (טורינו ונאפולי).
בשנת 2005, זמן קצר לאחר פרישתו מכדורגל, התמנה פרארה לעוזרו של מאמנו לשעבר בנאפולי וביובנטוס, מרצ'לו ליפי, בנבחרת איטליה.
הוא היה חלק מהצוות המקצועי של הנבחרת שזכתה במונדיאל 2006. לאחר הטורניר, הצטרף פרארה לחברו לשעבר לקבוצה ג'אנלוקה פסוטו בקבוצת הנוער של יובנטוס, וקיבל תפקיד ניהולי באקדמיה לכדורגל של המועדון.
ביוני 2008, עם שובו של ליפי לתפקיד המאמן בנבחרת איטליה, חזר פרארה לתפקיד עוזר מאמן הנבחרת.
ב-18 במאי 2009 מונה פרארה לתפקיד המאמן הזמני של יובנטוס, במקומו של קלאודיו ראניירי שפוטר, לקראת שני מחזורי הסיום של העונה.
פרארה הוביל את יובנטוס לניצחונות 3-0 על סיינה ו-2-0 על לאציו בשני המחזורים הנותרים, שהבטיחו לקבוצה את המקום השני בטבלה, וב-5 ביוני הוא הוכרז כמאמן הקבוע של הקבוצה.
יובנטוס של פרארה החלה טוב את עונת , כשניצחה את ארבעת מחזורי הפתיחה והפגינה יכולת טובה גם בשלב הבתים של ליגת האלופות.
בהמשך העונה יובנטוס נחלשה מאוד.
היא הפסידה 4-1 לבאיירן מינכן במחזור הסיום של שלב הבתים והודחה מליגת האלופות, ורשמה רצף של תוצאות מאכזבות בליגה.
לאחר שהודחה גם מהגביע האיטלקי על ידי אינטר מילאנו ב-29 בינואר 2010, פוטר פרארה מתפקידו והוחלף על ידי אלברטו זאקרוני עד לסיום העונה.
ב-22 באוקטובר 2010 מונה פרארה לתפקיד מאמן נבחרת איטליה עד גיל 21, עם חברו לקבוצה לשעבר אנג'לו פרוצי כעוזרו.
הוא הוביל בהצלחה את הנבחרת הצעירה עד שעזב אותה ב-2 ביולי 2012, כדי להתמנות לתפקיד המאמן של סמפדוריה, העולה החדשה לסרייה א'.
כעבור כחמישה חודשים בלבד, ב-17 בדצמבר, הוא פוטר מתפקידו כמאמן הקבוצה.
ביוני 2016 התמנה לתפקיד מאמן ווהאן זאל מליגת המשנה הסינית.
אליפות העולם: 2006 (כעוזר מאמן)
צ'ישמי (בבשקירית Шишмә, בטטרית Чишмә, ברוסית Чишмы) – יישוב עירוני , מרכז נפת צ'ישמי של רפובליקת בשקורטוסטן ברוסיה.
היישוב נמצא 37 ק"מ דרומית־מערבית מאופה.
ליד צ'ישמי נמצאת תחנת רכבת.
היישוב נוסד בשנת 1650. קיבל הגדרה של "יישוב עירוני" בשנת 1946.
לאזור צ'ישמי יש עבר היסטורי עשיר.
במאות השלוש־עשרה–ארבע־עשרה שבט מין של העם הבשקירי התיישב באזור הזה על גדות נהר דים.
מאוחר יותר התיישבו באזור הזה טטרים ומישארים שנמלטו מחאנות קאזאן, מורדובים ממחוז פנזה, וכן רוסים ואוקראינים.
ליד העיר נמצא אחד מאתרי העתיקות החשובים של בשקורטוסטן – המאוזולאום של חוסיין בק, מנהיג מהמאה ה-14 שהמיר את דתם של הבשקירים לאסלאם.
בעיר מתגוררים 21,994 בני אדם לפי מפקד האוכלוסין של בשקורטוסטן לשנת 2015.
לפי מפקד האוכלוסין של רוסיה משנת 2010 ביישוב גרו 56.5% טטרים, 21.8% רוסים, 15.9 בשקירים, 2.7% אוקראינים, וכן בני לאומים אחרים.
כלכלת היישוב והאזור סביבו מתבססת על מספר מפעלי תעשייה גדולים, בהם מפעלים לייצור סוכר, שמן חמניות, רעפים, וכן חוות חקלאיות.
ליד העיר נמצאת תחנת רכבת במסילת הברזל על־שם קויבישב, עם חיבור לאופה, סמרה, ואוליאנובסק.
צ'יריאקו ספורצה (באיטלקית: Ciriaco Sforza; נולד ב-2 במרץ 1970 בווהלן שבשווייץ) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ממוצא איטלקי ששיחק בעמדת הקשר בעיקר בקייזרסלאוטרן, באיירן מינכן ואינטר מילאנו, ובנבחרת שווייץ בכדורגל.
ספורצה גדל בקבוצת הנוער של עירו, פ.צ.
ווהלן, ובשנת 1989 עבר לשחק בקבוצה הבוגרת של אראו מליגת העל השווייצרית.
ספורצה נחשב לכישרון גדול, ותוך שנה כבר עבר לגראסהופרס ציריך, בגיל 20. ספורצה הצטיין כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, והיה לשחקן הצעיר ביותר בתולדות גראסהופרס לערוך הופעת בכורה בקבוצה הבוגרת.
בשנת 1991 זכה עם הקבוצה באליפות, ובשנת 1993 זכה בתואר כדורגלן השנה בשווייץ.
בתום עונה זו עזב ספורצה את גראסהופרס, לאחר שלוש שנים מצוינות בהן שיחק 75 משחקים וכבש שבעה שערים.
בשנת 1993 חתם ספורצה בקייזרסלאוטרן לקדנציה ראשונה מתוך שלוש בקבוצה.
ספורצה הצטיין בקייזרסלאוטרן, ואף היה מועמד לפרס כדור הזהב בשנת 1994. קדנציה זו בקייזרסלאוטרן ארכה שתי עונות, בהן ייצב ספורצה את הקבוצה בצמרת, צבר 61 הופעות והבקיע 15 שערים.
בקיץ 1995 עבר ספורצה לבאיירן מינכן.
ספורצה זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א בשנת 1996 לאחר ניצחון כפול בגמר על בורדו, אך נקלע לאווירה לא טובה ששררה בקבוצה בגין מאבקי כוח בין יורגן קלינסמן, ששיחק באותו תפקיד של ספורצה, ללותר מתאוס.
זו הייתה אחת הסיבות לעזיבתו בתום עונה אחת, בה שיחק 30 משחקים והבקיע שני שערים.
ספורצה חתם באינטר מילאנו בקיץ 1996 והתאחד עם מאמנו שפרש מנבחרת שווייץ, רוי הודג'סון.
גם באינטר ספורצה שיחק עונה אחת בלבד, בה שיחק 26 משחקים וכבש שער אחד, ועזב לאחר שהתקשה להסתגל לסרייה א'.
אינטר סיימה באותה עונה במקום השלישי, אך הגיעה עם ספורצה לגמר גביע אופ"א בשנת 1997, בו הפסידה 1-0 לשאלקה 04, כשספורצה פותח בהרכב.
בקיץ 1997 חזר ספורצה לקייזרסלאוטרן, בה שיחק שלוש עונות, וכבש ארבעה שערים ב-91 הופעות.
קייזרסלאוטרן העפילה מהבונדסליגה השנייה, וספורצה הגיע כשחקן האמור להחזיר את הקבוצה לצמרת.
המהלך הצליח מעל למשוער, וכבר בעונה הראשונה של קייזרסלאוטרן לאחר שובה לבונדסליגה, זכתה באליפות, כשספורצה משתף פעולה עם כוכבים כאנדראס ברמה, מיכאל באלאק ואולף מארשל.
ספורצה שיחק בעונה העוקבת עם הקבוצה בליגת האלופות, שם נעצרה ברבע הגמר על ידי באיירן מינכן.
בשנת 2000 חזר ספורצה לקדנציה נוספת בבאיירן מינכן.
ספורצה הרבה לשבת על הספסל, ובמהלך שתי עונות צבר רק 35 הופעות והבקיע שער אחד.
עם זאת, בעונתו הראשונה זכה ספורצה עם הקבוצה הן באליפות הבונדסליגה והן בליגת האלופות, לאחר ניצחון במשחק הגמר על ולנסיה, אולם הוא לא שותף באותו המשחק.
בהמשך אותה שנה, זכה ספורצה עם באיירן מינכן בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון 1-0 לאחר הארכה בגמר על בוקה ג'וניורס, בו נכנס כמחליף בדקה ה-76.
בשנת 2002 חתם ספורצה בפעם השלישית בקייזרסלאוטרן.
ספורצה סייע לקבוצה להינצל מירידה, אך בשנת 2005 הסתכסך עם המועדון וכמעט שלא שיחק יותר.
בקיץ 2006, לאחר ארבע עונות נוספות בקייזרסלאוטרן בהן צבר 41 הופעות והבקיע שער אחד, פרש ספורצה ממשחק פעיל.
ספורצה שיחק לראשונה בנבחרת שווייץ בשנת 1991. ספורצה זומן לסגל הנבחרת השווייצרית למונדיאל 1994, בו הגיעה שווייץ לשמינית הגמר והודחה על ידי נבחרת ספרד, וליורו 1996 בו הודחה שווייץ בשלב הבתים.
ההופעה האחרונה של ספורצה בנבחרת התרחשה בשנת 2001, כאשר נבחרת שווייץ לא הצליחה לעלות עד אז לטורנירים גדולים נוספים.
לספורצה 79 הופעות ושבעה שערים במדי נבחרת שווייץ.
ספורצה חתם בשנת 2006 בלוצרן מליגת העל השווייצרית, ואימן בה שנתיים, עד שפוטר למרות הצלחה יחסית.
בשנת 2009 חתם בגראסהופרס ציריך, אך עזב בשנת 2012 בגין תוצאות דלות.
בשנת 2014 אימן ספורצה במועדון נעוריו פ.צ.
ווהלן במשך שנה, ולאחר מכן עבר לאמן בפ.צ.
בשנת 2019 מונה למאמן ויל מהליגה השווייצרית השנייה.
לאחר שנה מונה למאמן פ.צ.
אליפות ליגת העל השווייצרית: 1990/91
צ'כוסלובקית (בצ'כית: jazyk československý) היא השפה אשר הוגדרה מבחינה פוליטית ובלשנית-חברתית כשפתה הרשמית של צ'כוסלובקיה בין השנים 1920–1938, כאשר היה איחוד של שתי אומות: הצ'כים והסלובקים.
ב-29 בפברואר 1920 אימצה המועצה הלאומית של צ'כוסלובקיה חוקה.
בעקבות סעיף 129 של הצ'ארטר חוקי הצ'כוסלובקי (Ústavní listina Československé republiky) בא "סעיף השפה".
בתת-הסעיף הראשון שלו נקבע כי השפה הצ'כוסלובקית היא השפה הרשמית של המדינה (jazyk československý jest státním, oficielním jazykem republiky).
עם זאת, שימוש בשפות שונות, שלפחות 20% מתושבי המדינה דוברים אותן, עבור מסמכים רשמיים נחשב לגיטימי.
דה פקטו, כל המסמכים הצ'כוסלובקיים היו בצ'כית.
עוד לפני שהשפה הפכה רשמית, בשנת 1829, נוסד בברטיסלאבה ה"מועדון הצ'כו-סלובקי", אשר היה מפורסם יותר בשמו המלא "המועדון לספרות ולבלשנות השפה הצ'כוסלובקית", שהיה חלק מהתנועה הלאומית של העם הסלובקי.
בשנת 1836, ליודוביט שטור כתב מכתב להיסטוריון הצ'כי פרנטישק פאלאצקי בו ציין כי השפה הצ'כית אשר מדוברת בהונגריה העליונה אינה מובנת לדוברים סלובקים, וטען כי צריך ליצור שפה צ'כוסלובקית שתהיה מובנת לדוברי שתי השפות.
תנאי ליצירת השפה הצ'כוסלובקית היה אם דוברי צ'כית יהיו מוכנים לאמץ מילים מסלובקית, כפי שאימצו הסלובקים מילים מצ'כית.
במחצית הראשונה של המאה ה-20, האידאולוגיה של ה"צ'כוסלובקיזם" מיסודו של תומש מסריק ראתה את הצ'כית כנורמה בצ'כוסלובקיה, וסלובקית נחשבה לניב.
צ'ירק (בוולשית: Y Waun; באנגלית: Chirk) היא עיירה במחוז רקסהאם השוכנת בצפון-מזרח ויילס, סמוך לגבול עם אנגליה.
צ'ירק מזוהה לאורך ההיסטוריה עם רצועת הגבול בין אנגליה לוויילס, סמוך לעיירה עוברת סוללת אופה שהוקמה לאורך הגבול במאה ה-8 וטירת צ'ירק שנבנתה במאה ה-13 כמבצר גבול אנגלי.
הגבול המודרני בין אנגליה לוויילס עובר בצמוד לגבול האנדמינסטרטיבי של צ'ירק לאורך נהר קייריוג (River Ceiriog) המתחבר לנהר די.
לאורך ימי הביניים והעת המודרנית, אזורי העיירה נקשרו עם שלוש משפחות בעלות השפעה באזור; משפחת האצולה הוולשית 'היו מגוורקלס' (Hughes of Gwerclas) שהיו מקורבים לשושלת ממלכת פוויס, ברוני 'מידלטון' (Myddelton) ששלטו בטירת צ'ירק החל מהמאה ה-16, וברוני 'טרוור' (Trevor) ששכנו בברינקינלט בקרבת צ'ירק.
מבחינת תחבורה שוכנת צ'ירק על הנתיב ההיסטורי בין לונדון להוליהד (והמעבורת לאירלנד) כיום כביש A5, בנוסף בצ'ירק נמצאת תחנת רכבת המשרתת את יישובי האזור.
בסמוך לעיירה נמצאות אמת פונטקיסילטה ואמת צ'ירק שהם חלק מאתר מורשת עולמית.
צ'ירוסטנוטס (שם מדעי: Chirostenotes; מילולית: "בעל ידיים צרות") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת התרופודה.
הוא חי בתקופה קרטיקון עליון לפני 76.5 מיליון שנה.
מאובניו נמצאו באלברטה, קנדה ותוארו בשנת 1924 על ידי הפלאונטולוג צ'ארלס ו.
יצור זה היה קרוב רחוק של האובירפטור ממונגוליה, אך היה שייך למשפחה אחרת - קנגנתיים.
הוא הגיע לאורך של שני מטרים, והיה בעל צוואר ארוך, מקור קרני המופנה מעלה ובקצהו כרבולת וזרועות ארוכות.
מחקרים מאוחרים מעריכים שגופו היה מכוסה נוצות והוא נראה כמו עוף לא מעופף גדול.
יצור זה היה ניזון ממגוון מזונות מהחי ומהצומח.
מקורו מכיל רק שיניים בודדות וחלשות, והוא לא היה טורף חזק.
ייתכן שהוא חטף טרף קטן כמו חרקים, זוחלים ודו-חיים מהקרקע.
דינוזאור זה הופיע בסרט ללכת בין דינוזאורים ובסדרה הדינוזאורים!.
צ'יקוואנד (בהונגרית: Csikvánd) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בצ'יקוואנד מספר התושבים נמצא בירידה.
בצ'יקוואנד חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
צ'יקטילו היא סדרת טלוויזיה רוסית, העוסקת ברוצח הסדרתי אנדריי צ'יקטילו.
פרק הבכורה הועלה לצפייה ישירה על גבי שרתי Okko ב-18 במרץ 2021.
הסדרה מספרת על הרוצח הסדרתי המפורסם ביותר בתקופה הסובייטית, אנדריי צ'יקטילו – על החיים הכפולים שניהל עבריין זה במשך שנים רבות ועל החקירה האינטנסיבית של מעשי הרצח שביצע.
לדברי הבמאי סאריק אנדראסיאן, המשימה העיקרית של יוצרי הסדרה הייתה לענות על השאלות "איך אדם עם ביוגרפיה כמעט מושלמת התגלה כרוצח אכזר?
מה הוליד בו את החיה?".
הוא רצח וללא נענש יותר מעשר שנים, יותר מחמישים איש נרצחו על ידו.
במקום זאת, אדם חף מפשע הורשע והוצא להורג בירייה.
במשך תקופה ארוכה לא ניתן היה לשלב את הרצח שביצע למקרה אחד.
מטורפים מסוג זה פשוט לא היו קיימים בברית המועצות ולכן רשויות אכיפת החוק לא היו מוכנות להילחם ב"חיה המטורפת", כפי שכינוהו עיתונאים מאוחר יותר.
בלכידת צ'יקטילו היו מעורבים תושבים, שוטרים, תובעים, פסיכיאטרים ושיטות חקירה חדשות שפותחו כדי להציל אנשים חפים מפשע.
כתוצאה מכך ניסיונות להעריך ולתפוס את "החיה המטורפת" נמשכו שנים והפכו לעימות מלא עם תפניות בלתי צפויות ודרמטיות בין החברה למטורף המדמם הטפיל בתוכה.
דמיטרי נאגייב - אנדריי צ'יקטילו
יוליה אפנסייבה – אירינה אובסיניקובה
הסדרה צולמה עבור שירות הסטרימינג Okko.
הבמאי סאריק אנדראסיאן שקד על עבודת הבימוי והעריכה, כשהתסריט נכתב על ידי אלכסיי גרביצקי וסרגיי וולקוב.
הצילומים החלו בספטמבר 2020, ב-21 בדצמבר 2020 נודע על השלמתם והטריילר הראשון פורסם.
יוצרי הפרויקט שמרו את שמו של השחקן שגילם את התפקיד הראשי בסתר עד לשידור פרק הבכורה.
הסדרה עלתה בבכורה ב-18 במרץ 2021 וכללה שמונה פרקים.
צילומי העונה השנייה החלו בקיץ 2021 עם ויטאלי קלישצ'קו שהצטרף לצוות השחקנים.
צ'ירסאווה גואל הוא כדורגלן עבר איבוארי ששיחק בעמדת הקשר.
גואל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל מימוסאס במדיה שיחק 5 שנים.
בקיץ הצטרף לאולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית.
ב-6 בפברואר 1999 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד בסטיה.
ב-11 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בצרפת בתיקי 3-3 נגד לה הבר.
באותו משחק בישל שער נוסף.
בעונתו הראשונה, שיחקה הקבוצה בליגה הראשונה אך ירדה לליגה השנייה.
גואל שיחק עם הקבוצה גם בשנתיים שלאחר מכן, גם אז בליגה השנייה.
בקיץ חתם באנקרגוג'ו מליגת העל הטורקית, במדיה רשם 15 הופעות.
ב-13 בינואר 2005 חתם בנאנסי, עמה רשם עליית ליגה בסיום העונה.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה בלוריאן.
בקיץ הצטרף לעירוני קריית שמונה מליגת העל שרשמה את עונתה הראשונה בליגה הבכירה בישראל.
גואל שיחק בכל המשחקים של קבוצתו במהלך העונה.
ב-29 במאי 1993 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב בהפסד 4-1 ל.
ב-27 במרץ 1994 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-4 נגד .
גואל השתתף עם הנבחרת 5 פעמים בגביע אפריקה לאומות.
ליגת העל של חוף השנהב: ,
מלך שערי ליגת העל של חוף השנהב:
צ'יקריה (בהונגרית: Csikéria) הוא כפר בנפת באצ'אלמאש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בצ'יקריה אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה.
הכפר היה חלק מסובוטיצה עד שהוקם ככפר עצמאי בשנת 1924.
צ'ירנה (CIRENE) - הוא כינוי לכור גרעיני מתוצרת איטליה וגם שמו של אב הטיפוס שנבנה בתחנת הכוח הגרעינית לטינה דרומית לרומא.
CIRENE, ראשי תיבות של CISE Reattore a Nebbia (CISE Mist Reactor), משתמש במים כבדים להאטת הנייטרונים שלו ובמים רגילים בלחץ גבוה כנוזל הקירור.
הדבר מאפשר להפחית את כמות המים הכבדים הנדרשים לפעילות הכור.
עיצוב דומה העושה שימוש במים כבדים ומים "קלים" נמצא גם בכורים ביפן, בריטניה וקנדה.
עיקרון הפעולה הזה מציב יתרונות למדינות כמו איטליה וקנדה, בהן הטכנולוגיה להעשרת אורניום הייתה מעבר ליכולות הטכנולוגיות והכלכליות המקומיות, בעוד שזו של מים כבדים הייתה נגישה יותר.
פיתוח תכנון הכור החל בשנות ה-50 ב-CISE ולאחר מכן ב-CNEN על ידי מהנדסי חברת ENSEL.
בשנת 1972 נחתם חוזה מול חברת אנסאלדו לבניית אב טיפוס של 40 MWe בתחנת לטינה.
לאחר עיכובים רבים, המפעל שכלל את הכור הושלם בשנת 1988. שנה קודם לכן הועבר משאל עם באיטליה שקבע כי יש להפסיק את השימוש באנרגיה גרעינית במדינה ובעקבות כך נסגרו תחנות כוח גרעיניות והמפעל ננטש טרם שהופעל.
אב הטיפוס, שכלל כור עם הספק תרמי של 130 MW וכ-40 MW של חשמל, היה אז במצב מושלם למעט מתקני פריקת הדלקים.
Chiquita Brands International היא יצרנית ומפיצה רב לאומית של בננות ותוצרת אחרת.
החברה פועלת תחת שמות מותגי בת, כולל מותג הדגל צ'יקיטה.
החברה היא כיום המפיצה הגדולה ביותר של בננות בארצות הברית.
החוות של החברה ממוקמות בעיקר באזור אמריקה הלטינית, ובעיקר במדינות הונדורס, גואטמלה וקוסטה ריקה - אזור בעל אקלים טרופי ואדמה פורייה אשר אידיאליים לגידולי בננות.
החברה מוכרת ברחבי העולם במיוחד בזכות הלוגו האייקוני של החברה עליו מצויר הקמע של החברה, הדמות מיס צ'יקיטה אשר חובשת כובע פירות.