tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלו הם עיטורים לשיער הנענדים על ידי נשים המעצבות את שיערן בתסרוקת המלווה לעיתים קרובות ללבישת הקימונו.
צורתם עשויה להיות כשל פרחי משי, מסרקות עץ, מכבנות ירקן וכדומה.
אובי הוא אבנט הנלבש עם הקימונו הן על ידי נשים והן על ידי גברים.
זהו לוח צר ומכוסה-אריג המונח תחת האובי על ידי נשים על מנת לשמור על צורתו.
זהו אבנט נוקשה וצר הנלבש תחת האובי על מנת לשמור על צורתו.
אלה הם אבנטים צרים הנקשרים על מנת לשמור על הקימונו במקום בעת לבישתו.
אלה הן גרביים באורך הקרסול, בעלי חלוקה בין הבוהן ליתר האצבעות ברגל הנגרבים לרוב בצוותא עם Zori.
נעלי טאבי בצורת מגף גבוה.
ננעלים בעיקר על ידי נגרים, פועלי בניין, גננים, ובאמנויות לחימה (כגון נינג'יטסו).
אלה הם סנדלי-קש הננעלים על פי רוב על ידי נזירים.
זהו קימונו לא-רשמי לקיץ העשוי בדרך כלל כותנה, פשתן או קנבוס.
יוקטה ילבש על פי רוב לירידי-חוצות, הן על ידי גברים והן על ידי נשים, בגל הגילאים.
היוקטה ילבש אף ב-Onsen (מעיינות חמים) שם הוא יסופק לאורחים וישא את דוגמאות המקום.
אלה הם סנדלי בד, עור או עשב.
סנדלי הזורי עשויים להיות מקושטים בתפירה מורכבת או לא להיות מקושטים כלל.
הם ננעלים על ידי גברים כמו גם נשים.
סנדלי זורי עשויי דשא עם פסים לבנים, המכונים Hanao, הם הרשמיים ביותר בעבור הגברים.
הם דומים בסגנונם לסנדלי flip-flop.
בעבר, לעיתים קרובות היה צורך בפירוק הקימונו לגמרי על מנת לרחצו, ובתום הרחצה והייבוש הוא היה נתפר מחדש ומוכן ללבישה.
אריגים בני-זמננו ושיטות ניקוי חדישות התפתחו, וכך התפוגג הצורך להוסיף ולעשות כן, הגם שרחיצה מסורתית של קימונו עודה מתקיימת אף בימינו אנו.
קימונו תפור לפי מידה יועבר ללקוח יחד עם תפרים מכליבים ארוכים ומשוחררים הממוקמים סביב הקצוות החיצוניים של הקימונו.
תפרים אלה מוחלפים לעיתים לצורכי אחסון.
הם אף עוזרים במניעת התקפלויות וקמטים וכן שומרים על צורתו המקורית של הקימונו.
בדומה למלבושי מסורתיים יפנים רבים אחרים, ישנן דרכים מסוימות לקיפול הקימונו.
שיטות אלו מסייעות בשימור המלבוש ובשמירה עליו מפני התקמטות בעת האחסנה.
לעיתים קרובות יאוחסן הקימונו עטוף בנייר.
יש לאוורר את הקימונו למצער בכל עונה של השנה וכן לקראת ובתום כל לבישה שלו.
אנשים רבים מעדיפים לנקות את הקימונו שלהם בניקוי יבש, הגם שאפשרות זו עשויה להיות יקרה עד מאוד ואף בלתי אפשרית בעבור סוגים מסוימים של אריגים וצבעים.
"קימונו, מסורת יפאנית נמשכת", אייריס וקס, 1993, בהוצאת חברת המוזיאונים, המוזיאון למוזיקה ולאתנולוגיה, חיפה.
הקימברים היו שבט גרמאני עתיק שמוצאו היה כנראה מחצי האי יוטלנד בצפון אירופה.
בסוף המאה ה-2 לפנה"ס החלו להגר בני שבט זה דרומה.
כבר בשנת 113 לפנה"ס החלו בני שבט זה לנוע לעבר מעברי האלפים, שהם סוחפים איתם, ככל הנראה, גם מספר שבטים קלטיים וגאליים.
הגירתם של הקימברים דרומה הובילה להתנגשותם עם הרפובליקה הרומית ולפריצתה של מלחמת הקימברים והטווטונים.
הקימברים הנחילו לכוחות רומא מפלה אחר מפלה, בשנת 113 לפנה"ס בנוריקיום, בשנת 109 לפנה"ס בעמק הרון, ובשנת 105 לפנה"ס בקרב אראוסי, ליד אורנז' של ימינו.
קרב אראוסי היווה את התבוסה הגדולה של הרומאים מאז תבוסת קרב קאנאי בשנת 216 לפנה"ס, ומעריכים שכ-80 אלף חיילים רומאים נפלו בו חלל.
לאחר הקרב בחרו הקימברים להמשיך מערבה לעבר גאליה וחצי האי האיברי ולא להמשיך דרומה לאיטליה.
בשנת 103 לפנה"ס החלו הקימברים לחזור מזרחה.
צבאם תוגבר בשבטים הטווטוניים ולווה על ידי שבטים קלטיים וגאליים שנגררו אחריהם.
לפני שהגיעו לאיטליה התפלגו הקימברים ומלוויהם, על מנת לחדור לאיטליה דרך שני מעברים שונים של האלפים.
הקימברים הצליחו לחדור למישור האיטלקי מצפון, לאחר שחצו את האלפים דרך מעבר סן ברנאר הגדול.
הקונסול הרומי של שנת 102 לפנה"ס, קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס, שהיה מופקד על גזרה זו, לא הצליח לעוצרם, נסוג אל מעבר לנהר הפו והשאיר את כל השטח שבין הפו לאלפים לשליטת הקימברים.
שליטתם של הקימברים על עמק הפו לא נמשכה זמן רב.
באביב של שנת 101 לפנה"ס חצה הצבא הרומאי, שמנה על פי ההערכה כ-50 אלף איש, בראשות הקונסול גאיוס מריוס והפרוקונסול קטאלוס את נהר הפו והחל לנוע לעבר הכוח המרכזי של הקימברים.
ב-30 ביולי (לפי המסורת הרומית) נפגשו הצבאות הקימברי והרומי ליד ורקלה (Vercellae) בשדות הרודים.
הצבא הרומי נחל ניצחון מוחץ: רוב הצבא הקימברי, כ-65,000 איש ומלכם בראשם, נפלו חלל, ועשרות אלפים נפלו בשבי.
השבט חוסל למעשה בידי מריוס, ורק שרידים מעטים שלו הוסיפו להתקיים במכורתם שביוטלנד.
קימה או קומאי (Cumae) הייתה עיר נמל יוונית עתיקה בקמפניה שבאיטליה, מול האי איסקיה.
קימה נוסדה בסביבות 750 לפנה"ס והיוותה את המושבה הצפונית ביותר והעתיקה ביותר של ההלנים באיטליה גופה.
העיר שישגה ופרחה במאות ה-7 וה-6 לפנה"ס.
קימה העמידה שורה של מושבות בת כגון נאפולי ולמעשה השתלטה על החוף הקמפני.
קומאי הייתה בין הגשרים העיקרים להעברת התרבות היוונית, כולל האלפבית, ליושבי קמפניה והאטרוסקים.
מאז נוסדה קומאי התנהלו קשרים מסחריים ענפים בינה לבין האטרוסקים, אך לאחר שהעיר גדלה ושגשגה היא הפכה לבת-תחרות לאטרוסקים מה שהוביל להתפתחותה של יריבות ביניהם.
האטרוסקים, יחד עם ילידי האזור, ניסו מספר פעמים לכבוש את העיר, אולם ללא הצלחה.
תבוסות אטרוסקיות לקימה בשנים 524 לפנה"ס ו-504 לפנה"ס עצרו את התפשטותם בקמפניה.
ניסיונם האחרון של האטרוסקים לשבור את כוחה של העיר היוונית, בקרב קומאי בשנת 474, הסתיים במפלה גמורה, כאשר כוחותיהם המשולבים של קימה ושל היירון הראשון טיראן סירקוזה הכו אותם שוק על ירך.
העיר, יחד עם רוב קמפניה, נכבשה על ידי הסאמניטים בסוף המאה ה-5 לפנה"ס.
במהלך המאה ה-4 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי הרפובליקה הרומית.
העיר שמרה על נאמנותה לרומא במהלך המלחמה הפונית השנייה והדפה את התקפותיו של חניבעל בהצלחה.
במהלך מלחמת האיטלקים ברומא שפרצה בשנת 91 לפנה"ס הייתה קימה העיר הראשונה שתושביה זכו באזרחות רומית.
קרב ימי נוסף נערך באזור העיר בין ציי סקסטוס פומפיוס ואוקטביאנוס בשנת 38 לפנה"ס.
לאחר התמוטטותה של האימפריה הרומית עברה העיר ידיים רבות, בין השאר, האוסטורגותים, הביזנטים והנורמנים.
העיר נהרסה בשנת 1205 על ידי נאפולי.
פטריות הקִימַחון הן טפיל מוחלט הנמנה עם מערכת פטריות השק.
הן חיות בעיקר על צמחים מכוסי זרע.
התפטיר בהיר, גדל שטחית על העלים, ועל-פי-רוב מוגבל לתאי האפידרמיס של הצמח הנתקף.
התפטיר צמוד בכריות התמדה ובמצצים (איבר מיוחד של צמחים טפילים, החודר לרקמות של הצמחים הפונדקאיים), המתפתחים בתאי האפידרמיס.
קשר מתאים עם הפונדקאי, כלומר הנזק לפונדקאי הוא איטי ומתמשך, והצמחים הפגועים עשויים להתקיים זמן רב.
הקונידיות (נבגים אל-מיניים) תפוחות מכילות חלוליות עשירות במים, ונפוצות בייחוד על ידי זרמי האוויר.
בקמחונות רבים הדרגה המינית אינה חשובה ביותר, כי הריבוי נעשה בעיקר בעזרת הקונידיות.
רוב פטריות הקימחון עמידות ללחות נמוכה של האוויר ומתפתחות בה יפה.
סימני הנגיעות בקמחונות מתגלים בפונדקאים בצורות שונות, בהתאם לסוגים השונים של הקמחונות ושלבי ההתפתחות של המחלה.
בדרך כלל, נגיעות הצמחים נובעת מהתפתחות השלב האל-מיני, לעיתים הדרגה המינית נעדרת לגמרי, ובכל מקרה היא מופיעה בשלב גידול יותר מאוחר.
שלוש צורות אל-מיניות מצויות במשפחה זו: קימחון (Oidium) הכולל 5 סוגי קמחונות, הקמחונית (Oidiopsis), והצורה השלישית הנמצאת בארץ ישראל על עצי תות בלבד, Ovulariopsis.
הסימן המובהק של צורה זו הוא הכיסוי הלבן או האפור-חום העוטה את חלקי הצמחים הנגועים.
בפונדקאים רבים, כגון בדלועיים, בגזר ובסלק, אין החלקים הנגועים מראים החמה ניכרת ברקמתם, אולם כשהקימחון פוגע בעלים הרכים של צמחים כמו גפן, תפוח, ורד, וחרוב, או כשהוא פוגע באיברי הרבייה של גפנים, הוא גורם להחמת הרקמה הנפגעת ולפעמים גם להתקפלות ולנשירה.
ברוב הפונדקאים מופיע הקימחון משני צדי העלה הנגועים, אולם לפעמים מוגבלת התופעה רק לחלקו העליון של העלה, כמו בעלי אגוז אדמה.
הקימחון מתפתח בשיעור רב יותר על חלקי צמחים עשבוניים, משום שהללו מפותחים למדי בהשוואה לחלקיהם הצעירים.
את הפגיעה הנגרמת ליבול מקמחונות קל לאמוד כאשר המחלה פוגעת במישרין בחלקי הצמחים המיועדים לאכילה.
אם הפגיעה היא עקיפה, כגון זו המתרחשת בעלים של צמחים שפירותיהם או שורשיהם מיועדים לאכילה, תלויה מידת הנזק במועד הפגיעה, בקצב הפגיעה ובעצמתה וכן בכושר ההתמודדות של הפונדקאי.
הפסדים חמורים ביבול, המחייבים בדרך כלל טיפולי הדברה, יכולים להופיע בדלועיים, בעגבנייה, בפלפל, בגזר, בסלק סוכר וסלק מספוא, באפונה, במנגו, בטבק ובתות שדה.
קימי מטיאס רייקונן (בפינית: Kimi-Matias Räikkönen; נולד ב-17 באוקטובר 1979) הוא נהג מרוצים פיני שהתחרה במשך 19 עונות באליפות הפורמולה 1 עד לפרישתו בסוף עונת 2021. התחרה בעבר עבור קבוצת פרארי, עימה זכה בעונת 2007 באליפות הסבב.
התחרה גם שתי עונות במרוצי אליפות העולם בראלי עבור קבוצת סיטרואן.
רייקונן, יליד אספו שבפינלנד, זכה לשרשרת הצלחות במרוצי קארטינג, בהם התחרה מגיל עשר.
בין השאר זכה באליפות פינלנד (ארץ הידועה בספורט המוטורי המפותח שבה) ובאליפות סקנדינביה בקארטינג.
ב-1999 התחרה בגביע האירופי של פורמולה פורד.
בגיל עשרים הוא זכה בסבב החורף של פורמולה רנו הבריטית, לאחר שזכה בארבעת המרוצים הראשונים.
ב-2000 הוא שלט ללא עוררין על פורמולה רנו הבריטית וזכה בתואר.
ההופעה המרשימה בפורמולה המשנית משכה את תשומת לבו של פטר סאובר, בעליה של קבוצת סאובר בפורמולה 1. לקראת סוף 2000 שימש רייקונן נהג מבחן עבור הקבוצה.
בעונה הבאה הוא כבר הוחתם כאחד משני נהגי המרוץ שלה.
הרבה ביקורת הופנתה כלפי סאובר, כולל מפיו של מקס מוסלי, יו"ר FIA, על שבחר נהג כה צעיר ובלתי מנוסה כרייקונן.
בטרם הכנסו לפורמולה 1, היו לרייקונן רק 23 מרוצים ברקורד (מתוכם ניצח 13).
למרות ההסתייגויות ניתן לו הרישיון הדרוש ("super license") והוא מצידו השתיק את המבקרים כשזכה בנקודה כבר במרוץ הראשון של עונת 2001, הגרנד פרי האוסטרלי.
רייקונן, הרגיל לישון לפני מרוצים, הוער משנתו רק 20 דקות לפני הזינוק באוסטרליה.
חששם של מבקריו, שכנהג בלתי מנוסה הוא יהווה סכנה על המסלול, הופרכו לאורך העונה.
רייקונן התגלה כנהג שקול וקר רוח, וזכה בכינוי "איש הקרח".
הוא הוכיח שהוא ראוי לנהוג בפורמולה הבכירה ביותר כשסיים שמונה פעמים במקום השמיני ומעלה, מתוכן ארבע פעמים סיים במקום השישי ומעלה וזכה בנקודות.
9 הנקודות שלו, יחד עם 12 שצבר ניק היידפלד, הצעיר המוכשר השני של סאובר, הביאו את הקבוצה להישג הטוב ביותר בתולדותיה: מקום רביעי באליפות היצרנים.
שמועות רבות נפוצו לגבי מעבר של רייקונן לפרארי לקראת עונת 2002. אולם לבסוף עבר דווקא למקלארן, כדי להחליף נהג פיני אחר, אלוף העולם מיקה האקינן שפרש.
בפתח עונת 2002 שוב האיר הגרנד פרי האוסטרלי פניו לרייקונן, שסיים שלישי ועלה על במת המנצחים (פודיום).
אף על פי שמנועי המרצדס כשלו פעם אחר פעם, בכל זאת הצליח רייקונן, בעונתו הראשונה בקבוצה גדולה, לסיים על הפודיום ארבע פעמים ולצבור 24 נקודות, לא הרחק מאחורי דייוויד קולטהרד המנוסה.
בגרנד פרי הצרפתי כמעט וזכה בניצחון ראשון, אך מספר הקפות לסיום החליקה מכוניתו על שמן ששפכה על המסלול מכונית הטויוטה של אלן מקניש והוא נאלץ להסתפק במקום השני.
את העונה סיים במקום השישי, מקום אחד אחרי קולתהרד שסיים חמישי, ומקלארן סיימה במקום השלישי המכובד מבין היצרנים.
את עונת 2003 פתח רייקונן בסערה.
אף על פי שמקלארן עדיין ציידה אותו במכונית של השנה שעברה, הוא הצליח לעלות על הפודיום בחמישה מבין ששת המרוצים הראשונים של העונה.
כמו כן זכה במקום הראשון בגרנד פרי המלזי, ניצחונו הראשון בקריירה.
פעמיים היה קרוב לניצחון נוסף: בברזיל סיים ראשון אך דגל אדום עצר את המרוץ קודם לכן והוריד אותו למקום השני.
בגרנד פרי היוקרתי של רחובות מונקו סיים שני, רק שנייה אחת מאחורי חואן פבלו מונטויה.
ביצועיו של רייקונן ב-2003 זיכו אותו בהערכה רבה, אך לא באליפות.
מיכאל שומאכר הקדים אותו בדירוג הנהגים, בתום קרב צמוד שהוכרע סופית רק במרוץ האחרון של העונה.
גם קבוצת מקלארן, שלא הציבה מכונית חדשה לעונה, סיימה שלישית, שתי נקודות אחרי ויליאמס.
המחצית הראשונה של עונת 2004 הייתה גרועה מאוד עבור מקלארן ורייקונן.
המכונית או המנוע כשלו פעם אחר פעם, הותירו בידו רק נקודה אחת לאחר ארבעה מרוצים ואפשרו לו לסיים רק שניים משבעת המרוצים הראשונים.
אולם לקראת אמצע העונה נכנסה לשימוש שלדת MP4-19B החדשה, ומקלארן הצליחה בעזרתה להציל את העונה.
רייקונן זינק מהפול עבור הקבוצה בגרנד פרי הביתי שלה בסילברסטון ולאחר מכן ניצח בבלגיה, ניצחון גדול שהושג אף על פי שזינק מהמקום ה-10 ולמרות הנחיתות הטכנית.
בסוף העונה סיים רייקונן במקום ה-7 עם 45 נקודות ו-4 פעמים על הפודיום.
למרות האכזבה בעונת 2004, רייקונן נחשב לאחד מהצעירים המובילים של הסבב, יחד עם פרננדו אלונסו ומונטויה.
רבים צפו מאבקים מרתקים על המסלול בין צעירים אלה בעונה הבאה.
רוס בראון וז'אן טוד מפרארי הזכירו את שמו של רייקונן כמישהו שהם עשויים להביא לקבוצתם בעתיד.
את עונת 2005 שוב לא התחילו רייקונן ומקלארן טוב.
המכונית לא הייתה מספיק תחרותית והקשתה על נהגי הקבוצה להשיג זמנים טובים במקצי הדירוג.
רייקונן השיג נקודה אחת בלבד באוסטרליה וסיים מחוץ לנקודות במלזיה.
רק בבחריין עמד לראשונה על הפודיום.
בשלושת המרוצים הבאים: סן מרינו, ברצלונה ומונטה קרלו רייקונן זינק מהמקום הראשון.
באימולה הוא היה בדרך לניצחון אך נאלץ לפרוש, אבל בשניים אחרים הוא ניצח.
כך החל לדלוק אחרי אלונסו שהוביל את הדירוג.
בגרנד פרי האירופי נסע זמן מה על צמיג שנפגע לאחר ניסיון לא מוצלח לעקוף (בסיבוב שלם) את ז'אק וילנב.
בעונת 2005 לא הותרה החלפת צמיגים, ולכן נמנעה ממנו האפשרות להסתפק במקום שלישי בטוח יחסית.
בהקפה האחרונה הוא עף מהמסלול לקיר צמיגים וסיים בלא כלום, בעוד אלונסו צבר עשר נקודות יקרות.
בעקבות המקרה שונו הכללים והותרה החלפת צמיגים אחת במרוץ מטעמי בטיחות.
בגרנד פרי הקנדי זכה רייקונן, לאחר טעות של אלונסו.
שבוע לאחר מכן בארצות הברית, בחרו כל הקבוצות שהשתמשו בצמיגי מישלין, ובכללן מקלארן, שלא להשתתף במרוץ בגלל בעיות בטיחות שהתגלו.
בגרנד פרי הבא בצרפת הוא נתן את אחת מהתצוגות הטובות שלו, השיג את המקום השלישי במקצי הדירוג עם מכל דלק מלא, אולץ לזנק מהמקום ה-13 כעונש על החלפת מנוע, ובכל זאת הצליח לסיים שני.
שבוע לאחר מכן בבריטניה חזר המקרה על עצמו: במקום מהמקום השני זינק מה-12 והצליח לסיים במקום השלישי.
בגרמניה שוב נראה היה כי כשלה המכונית, אף שייתכן שטעות אנוש גרמה לתקלה ההידראולית.
הייתה זו הפעם השלישית בעונה שאלונסו ניצל עד תום פרישה של רייקונן וניצח.
סבלנותו של רייקונן עמדה לפקוע.
ביום שישי שלפני הגרנד פרי ההונגרי הוא אמר לעיתונאים כי הוא לא יישאר במקלארן לאחר תום חוזהו בסוף 2006, אם לא תפתרנה בעיות האמינות של הקבוצה.
דווקא בגרנד פרי ההונגרי עצמו הוא ניצח בלא קושי.
ניצחון זה ראוי לציון מיוחד, משום שרייקונן נאלץ לצאת ראשון למקצי הדירוג (ולסבול את מרב האבק והלכלוך) כתוצאה מהפרישה שלו בגרמניה.
לאחר מכן באו שני ניצחונות בגרנד פרי טורקיה הראשון ובגרנד פרי בלגיה, כשביניהם הגיע מקום רביעי מאכזב באיטליה, לאחר עוד עונש על החלפת מנוע ותקלה טכנית נוספת.
בברזיל סיים במקום השני, אך מקום שלישי של אלונסו הספיק לו לזכייה באליפות, שני מרוצים לסיום העונה.
שני המרוצים הנותרים כבר לא יכלו לשנות את תוצאת העונה, אך לרייקונן עוד נותרה תצוגת תכלית אחת גדולה, בסוזוקה שביפן.
הוא זינק מהמקום ה-17 וניצח במרוץ, לאחר שעקף במיומנות יוצאת דופן את ג'אנקרלו פיסיקלה בהקפה האחרונה.
בסיכומי העונה בחרו המגזינים המסקרים את הספורט ברייקונן ולא באלונסו כ"נהג העונה".
אילולא ריבוי הכשלים הטכניים בהחלט ייתכן שהיה זוכה באליפות הנהגים.
הסטטיסטיקה מראה שאלונסו ורייקונן זכו בשבעה ניצחונות כל אחד, אך אלונסו הגיע לפודיום 15 פעמים לעומת 12 של רייקונן.
בסופו של דבר ניצחה האמינות והעקביות של אלונסו את המהירות העודפת, שללא ספק הייתה של רייקונן: הוא קבע את ההקפה המהירה ביותר ב-10 מרוצים; אלונסו עשה זאת רק בשניים.
הספקולציות לגבי עתידו של רייקונן לא פסקו בראשית עונת 2006. המכונית שוב התבררה כלוקה בחסר, גם באמינות וגם במהירות.
במרוץ הפתיחה שוב נדרש רייקונן לאחת מאותן הצגות: מקום שלישי מצוין לאחר זינוק מהמקום ה-22. את המרוץ השני במלזיה הוא סיים בטרם עת, כאשר כריסטיאן קליין התנגש בו מאחור בהקפה השלישית.
מקלארן השתפרה באוסטרליה ורייקונן השיג את המקום השני, 1.8 שניות מאחורי אלונסו.
הוא גם קבע את ההקפה המהירה במרוץ.
רייקונן לא הצליח לבנות על המומנטום שהשיג באוסטרליה.
בסן מרינו הוא סיים חמישי בלבד.
רון דניס האשים אותו לאחר מכן שלא היה מספיק מהיר במקצי הדירוג.
גם בשני המרוצים הבאים לא הצליח רייקונן לעלות על הפודיום או לשפר את תוצאותיו במקצי הדירוג.
כמה ימים לאחר הגרנד פרי הספרדי הוא הודה בפומבי שהאליפות אבודה עבורו, וכל שנותר לו הוא לנסות לזכות בכמה מרוצים.
המקום השלישי שהצליח להשיג בבריטניה, אחרי אלונסו ושומאכר, מייצג היטב את המרב שרייקונן יכול היה לקוות לו בעונה זו.
שותפו לקבוצה חואן פבלו מונטויה החליט באמצע העונה כי לאור הכשלים הרבים של הקבוצה, הוא עוזב אותה, ועבר להתחרות במרוצי הנאסקאר בארצות הברית.
רייקונן הכריז על עזיבתו הצפויה את הקבוצה אך הודיע רק מאוחר יחסית באיזו קבוצה ינהג.
הוא סיים את העונה במקום החמישי עם 65 נקודות ואכן עזב את הקבוצה בסוף העונה.
בעונת 2007 הצטרף רייקונן לקבוצת פרארי.
במהלך העונה הוא ניצח במרוצים באוסטרליה, צרפת, בריטניה ובלגיה.
אף על פי שפתח את העונה בניצחון, המרוצים הבאים היו גרועים למדי והפרשנים הניחו שרייקונן איבד את הסיכוי לאליפות, אך לקראת סוף העונה הוא חזר לנצח.
שני מרוצים לסיום העונה דורג רייקונן במקום השלישי, כאשר הנהג הצעיר לואיס המילטון הוביל את טבלת דירוג הנהגים בפער של 12 נקודות על פני פרננדו אלונסו, אלוף השנתיים הקודמות.
ניצחון במרוץ היה מבטיח להמילטון זכייה ראשונה אי פעם באליפות העולם לנהג בעונתו הראשונה בפורמולה 1. למרות זאת לא הצליח המילטון לסיים את המרוץ ואילו רייקונן הוכתר כמנצח.
לראשונה מזה 12 שנה התחרו שלושה נהגים על האליפות במרוץ האחרון של העונה שהתקיים בברזיל, כאשר המילטון בראש עם 107 נק', אלונסו שני עם 103 נק' ורייקונן שלישי עם 100 נק'.
רייקונן הצליח להפתיע רבים כשסיים ראשון במרוץ וזכה באליפות על אף שאלונסו והמילטון הקדימו אותו בדירוג לפני המרוץ.
אליפות זו הייתה הראשונה בקריירה של רייקונן.
יש הטוענים כי זכייתו המפתיעה של רייקונן באליפות קיבלה משנה תוקף כשהוכח שהמילטון ואלונסו נהגו במכונית שלא עמדה בתקנות.
בנוסף, הם לא סבלו אף לא פעם אחת מתקלה טכנית, בעוד רייקונן נאלץ לפרוש ממרוצים ולזנק מאחור עקב תקלות טכניות.
בעונת 2005 השווה רייקונן שני שיאים: את שיאו של אלן פרוסט של שבעה ניצחונות בעונה בלי לזכות באליפות (פרוסט עשה זאת ב-1984 ושוב ב-1988), ואת שיא ההקפות המהירות ביותר לעונה, 10, שנקבע על ידי מיכאל שומכר ב-2004.
קימברליט הוא סלע געשי אשלגני העשוי להכיל יהלומים.
הסלע נקרא על שם העיר קימברלי בדרום אפריקה, שם התגלה בשנת 1871, בעת "הבהלה ליהלומים", יהלום במשקל 83.5 קרט.
הכרייה באזור יצרה את החור הגדול - מכרה יהלומים פתוח.
קימברליט נוצר בקרום כדור הארץ במבנים אנכיים הנקראים "צינורות קימברליט".
צינורות קימברליט הם כיום מקור חשוב של יהלומי מכרות.
ההסכמה הכללית על קימברליט היא שהוא נוצר בתא מגמה עמוק בתוך מעטפת כדור הארץ בעומקים של 150-450 קילומטר, אשר עשירים באופן חריג בהרכבים כימיים שונים, ושהם פורצים באופן תדיר ולא צפוי, לעיתים קרובות עם כמות סבירה של פחמן דו-חמצני ועוד הרכבים מתנדפים.
בעומק זה מתרחשים תהליכים של התכה והתגבשות אשר גורמים לקימברליט להכיל קסנוליתים העשויים מיהלום.
למחקר על קימברליט יש פוטנציאל לספק מידע על הרכב המעטפת התחתונה, ותהליכי התכה המתרחשים בתוך או ליד הגבול בין שכבת הליתוספרה הקראטונית ושכבת האסתנוספירה שמתחתיה (אשר מוליכה חום).
צורתו של קימברליט בהיווצרותו היא כצורת גזר, מחדרי דייקים זקופים או דיאטרם.
צורת הגזר הקלאסית נובעת מיחסים גבוהים של פחמן דו-חמצני ומים במערכת אשר גורמים לתגובות אלימות אשר מתבטאות בהתפרצויות אנכיות (ברגמן, 1987).
המיון של קימברליטים מתבסס על סמך היכרות של מרקם של סלעים.
מרקמים אלו קשורים לסוג מיוחד של פעילות מגמטית, במיוחד הרי געש, דיאטרמות וסלעים היפביסליים (סלעים פלוטוניים המתגבשים קרוב לפני השטח, סלמט וסרינא 1985, סלמט, 1982).
צורת הגזר הקלאסית של צינורות הקימברליט היא תוצאה של דיאטרמים געשיים אלימים אשר מקורם מעומק המעטפת.
התפרצויות געשיות אלה יוצרות עמודים אנכים של סלע אשר עולה ממקורות עמוקים.
צורתם של צינורות הקימברליט משתנה עם העומק, אך באופן כללי היא כוללת קומפלקס של דייקים הניזונים בתחתיתם מדייקים אשר מגיעים עד המעטפת.
בחלק העליון של הקרום בעומק של 1.5-2 ק"מ מפני השטח פורצת המאגמה בלחץ גבוה כלפי מעלה, ומתפשטת ויוצרת דיאטרם גלילי אשר פורץ לפני השטח.
הביטוי על פני השטח נשמר לעיתים נדירות אבל בדרך כלל דומה ללוע הר געש הנוצר מפיצוץ.
קוטרו של צינור הקימברליט על פני השטח נע, לרוב, בין כמה מאות מטרים לקילומטר אחד.
שני דייקים של קימברליט מתקופת היורה קיימים בפנסילבניה.
אחד, הדייק ב"שער אדא", עלה בנהר במונונגהלה, השני, "דיי דיקסונויל-טהומה" במרכז מדינת אינדיאנה, לא הגיע לפני השטח והתגלה על ידי כורים.
גם המיקום והמקור של מגמה קימברליטית הם אזורים אלימים.
העושר הקיצוני והגאומטריה הוביל לכמות גדולה של דעות לגבי מקורם, עם מודלים אשר ממקמים את מקורם בתוך השכבה התחתונה של הליתוספרה (SCLM) או אפילו עמוק כמו באזור המעבר לאסטנוספירה.
המכניזם של סביבת ההיווצרות היה אף הוא נושא לעניין, ונבחנו מודלים הכוללים התכה חלקית, ערבוב של סדימנטים שהופחתו או שהגיעו ממקור מאגמה מרכזי.
מבחינה היסטורית, קימברליט נחלק לשתי קבוצות ברורות: בזלתי ומיקה המבוססות בעיקר על התצפיות פטרוגרפיות (ווגנר, 1914).
חלוקה זו תוקנה יותר מאוחר על ידי סמית' (1983) אשר שינה את שמם לקבוצה א' וקבוצה ב'.
מיטשל (1985) הציע מאוחר יותר ששתי קבוצות אלו של קימברליט מראים שונות ברורה.
ושהם לא כל כך קרובים כמו שחשבו בעבר.
הוא הראה שלקבוצה ב' של קימברליט יש תכונות דומות יותר ללמפרואיט מאשר לקבוצה א' של קימברליט.
לפיכך הוא סיווג מחדש את קבוצה ב' של קימברליט כאורנגיט כדי למנוע בלבול.
קבוצה א' של קימברליט מורכבת מסלעים מגמטיים אולטרה-מאפיים אשלגניים עשירים בפחמן דו-חמצני, הרכב המינרלים הבולט הוא אוליבין, לימניט מגנזי, פירופ כרומי, אלמנדין-פירופ, דיופסיד כרומיט, פלוגופיט, אנדטאטיט ו כרומיט עני בתליום.
בקבוצה א' ניתן לראות באופן ברור מרקם גרגרי לא שווה אשר נגרם מגבישים מיקרונים (0.5-10 מ"מ) עד גבישים גדולים (10-200 מ"מ) של אוליבין, פירופ, דיופסיד כרומיט, לימניט מגנזי ופלוגופיט בתוך מסת אם גרגרית דקה עד בינונית.
ההרכב המינרלי של מסת אם זו, אשר יותר מזכיר הרכב של סלע מגמטי מכיל אוליבין, פירופ גרנט, כרום-דיופסיד, לימניט מגנזי וספינל.
קבוצה ב' של קימברליט (או אורגטיס) הם סלעים אולטרה-אשלגניים, סלעים פראלקלים עשירים בנדיפים (בעיקר מים).
התכונות המיוחדות של אורגטיס הם גבישים בגדלים מיקרו ומאקרו של פלוגופיט, ביחד עם גרגרים של נציצים אשר משתנים בהרכבם מפלוגופיט ל"טטרפריפלוגופיט" (פלוגופיט עשיר בברזל).
גבישים של אוליבין אשר נספגו וגבישי אהדרל ראשוניים בתוך מסת אם הבנויה מאוליבין נפוצים אך לא מרכיב מחייב.
שלב אופייני בסיסי במסת האם כולל: אזורים עם פירוקסן, מינרלי ספינל, סטרונציום, מתכות עפרוריות עשיי פרווסקיט, סטרונציום עשיר אפטיט, מתכות עפרוריות עשירי זרחן, מינרלי פוטאסין חשוף היולנדיט, ניוביום נושא רוטיל ומנגן נושא אילמניט.
קימברליט הוא סלע מגמטי יוצא דופן משום שהוא מכיל מגוון של מינרלים עם מבנה כימיקלי יוצא דופן.
מינרלים אלו כמו פוטאסיק קיצ'טריט, כרומיאן דיופסיד (פירוקסן), ספינל כרום, אילמניט מגנזי, וגארנט עשיר פירופ עם כרום בדרך כלל לא נמצאים במרבית הסלעים המגמטיים, דבר זה מייחד מינרלים אלו כאינדיקטורים לקימברליט.
מינרלי אינדקס אלו מוצאים בדרך כלל בשטפי סדימנטים ואדמת סחף.
הנוכחות שלהם, כאשר הם נמצאים מראה על המצאות של קימברליט באזור שעבר ארוזיה ויצר את אדמת הסחף.
הגאוכימיה של קימברליט מוגדרת על ידי הפרמטרים הבאים:
העשרת LIL מתון עד גבוה ΣLILE = >1,000 ppm
ערכים גבוהים של H20 ו CO2
החשיבות העיקרית של קימברליט היא שהוא המקור העיקרי ליהלומים.
הרבה צינורות קימברליט הם גם המקור לאדמות סחף עשירי יהלומים או מרבצי יהלומים, למרות זאת רק 1 מתוך 200 צינורות קימברליט מכיל יהלומים באיכות אבן חן (איכות טובה).
מרבץ יהלומים שנוצר בקימברלי, דרום אפריקה היה הראשון שהתגלה והוא המקור לשם קימברליט.
יהלומי קימברלי נמצאו במקור בקימברליט שהיה חשוף למזג האוויר ונצבע בצהוב בגלל הלימוניט שנמצא בו, ולכן נקרא "קרקע צהובה".
מפגשים עמוקים יותר עם קימברליט מראים סלע פחות שונה, ספרנטניז קימברליט, אשר הכורים קוראים לו "קרקע כחולה".
בשנת 2004 התגלה כי מספר גופים געשיים בכרמל מורכבים מסלע הקימברליט בתרכובת דומה לסלעי הקימברליט המצויים במערב אפריקה.
גילוי זה קיבל אישור גאולוגי על ידי משלחת של חברת דה-בירס שהגיעה לישראל לבדיקת פעילות האקספלורציה שבוצעה על ידי חברת שפע ימים.
קימון (ביוונית עתיקה: Κίμων; 510 לפנה"ס, כרסונסוס (חצי האי גליפולי) – 450 לפנה"ס, קפריסין) היה מדינאי אתונאי, ודמות פוליטית מרכזית בשנות השבעים והשישים של המאה החמישית לפנה"ס בפוליס האתונאי.
קימון היה בנה של הגסיפיילה, בת אולורוס, מלך תראקיה.
קימון ואביו מילטיאדס (ממשפחת הפילאידים) הגיעו לאתונה ב-493 לפנה"ס.
אביו מת בכלא לאחר שנכשל בניסיונו לכבוש את האי פארוס.
קנס שהוטל על אביו בעקבות הכישלון הועבר בירושה לקימון, והייתה זו אחותו, פיאנס קאליאס, אתונאית עשירה מאוד ששילמה את הקנס.
לדבריו של פלוטרכוס, על קימון נאמר שהוא היה "בעל אומץ לב כמו מילטיאדס, חכם כמו תמיסטוקלס, ובעל חוש צדק רב יותר בהשוואה לכל אדם אחר.
בהיותו אדם מאוד עשיר שחי חיי מותרות, נהג קימון ברוחב לב ביחסו להמון העם, ואף נהג לדאוג לאספקת מזון לעניי העיר.
כמו כן, חלק מהחומות הגבוהות שהקיפו את אתונה מומן על ידו.
קימון היה חייל מבריק, והתגלה כאדם ישר, הגון ובעל רחמים.
שמו נודע לרבים בעקבות דרגתו הצבאית הגבוהה ועל רקע היוזמות האסטרטגיות המבריקות שערך.
ידוע כי לאחר ניצחון צבאי שעמד בראשו, הוא אפשר לבני בריתו לקחת לעצמם את כל התכשיטים של שבויי המלחמה ולהעביר לאתונה רק את השבויים שאין בידיהם תכשיטים או את אלו שאין ביכולתם לשמש כעבדים.
בני הברית לעגו לו על כך - עד שחבריהם וקרובי משפחתם של השבויים פדו ושחררו כל אחד מהם תמורת כסף רב מאוד.
הדבר השאיר בידיו כסף רב עד שהיה ביכולותו לדאוג למזון לחייליו שהספיק לחודשים ארוכים ועדיין להעביר חלק מהכסף לפוליס.
באותם הימים, אתונה וספרטה היו אויבות זו לזו.
באתונה שלט משטר דמוקרטי ואילו בספרטה שלטה אוליגרכיה צבאית.
יחד עם זאת ולמרות העוינות ההדדית ביניהן, שתי הערים חברו זו לזו במאבק המשותף של יוון נגד האימפריה הפרסית במהלך שתי המלחמות הפרסיות בשנים 500 - 479 לפנה"ס.
קימון עצמו תמך בספרטה וביקש לכונן הגמוניה משותפת של שתי ערי הפוליס.
הוא שירת המלחמות הפרסיות, ולדברי פלוטרכוס: "בכל המצבים בהם יכולה מלחמה להעמיד אדם, עמד בהן קימון שווה בשווה כאילו היה תמיסטוקלס או אביו מיליטיאדס".
ידוע שהוא ניהל את קרב סלמיס ביד רמה ובהצטיינות יתירה.
קימון היה אוליגרך ותמך בחוקה של קלייסתנס שחילקה את הכוחות הפוליטיים בין המעמד הגבוה למעמד האמצעי.
לעולם הפוליטיקה הוא הגיע לאחר שחבר לאריסטידס בביזנטיון, שהפך ברבות הימים למורהו הפוליטי.
לפוליטיקה האתונאית עצמה הוא הגיע לאחר שאתונאים רבים החלו למאוס בתמיסטוקלס, ובשל כך הם החלו לקדם את קימון לכהן בתפקידים רמים בפוליס.
כשכוחותיו של כסרכסס התקרבו לפוליס בשנת 480 לפנה"ס, החליט תמיסטוקלס לפנות את אתונה ולהתבסס אך ורק על כוח צבאי ימי.
היה זה קימון שהוביל את תהלוכת הצעירים למקדש אתנה שנועדה לקבור את רסן הסוסים המלכותיים שלהם כמנחה לאלה, ולאחר מכן, פנה להתגייס לצי הימי.
בשנת 475 לפנה"ס, זכה קימון באהדת האתונאים לאחר שמצא קבר בסקירוס ובו עצמות אדם שכביכול שייכות היו לתזאוס, אותן נשא למקדש אתנה.
בשנים שבין גלותו של תמיסטוקלס בשנת 472 לפנה"ס עד לתבוסתו הציבורית בשנת 461 לפנה"ס, הפך קימון לאחר האתונאים המשפיעים ביותר בעירו.
הוא תמך ללא עוררין במדיניות שנועדה לפתח את עוצמתה של אתונה באמצעות התפשטות במרחב האגאי, ובין השנים 478 ל-461 לפנה"ס הוא הנהיג כוחות בליגה האטית-דלית נגד האימפריה הפרסית.
הוא נחל הצלחות רבות בסילוק האויב הפרסי מהמרחב האגאי, שהוחלף כידוע בשליטה אתונאית.
הודות לכך, נאמר על קימון שהוא היה גורם מכריע ביכולתה של אתונה להתמודד עם כוחה העולה של ספרטה.
בנוסף, הוא גם תמך במדיניות שאיפשרה את הפיכתה של הליגה האטית-דלית למה שעתיד היה להפוך לאימפריה האתונאית, ואלו שנחשבו בעבד הלא-רחוק לבני בריתה של אתונה מצאו את עצמם כמשלמי מיסים ותו לא.
בשנת 464 התמודדה ספרטה עם תוצאות רעידת אדמה קשה מאוד שפקדה אותה, יחד עם מרד שפתחו בה בני המעמדות הנמוכים בעקבות כך.
קימון הוביל כוח צבאי שהורכב מ-4,000 איש מבני המעמדות הנמוכים של אתונה במטרה לסייע לספרטנים בשנת 462 לפנה"ס, אך נאלץ לחזור על עקבותיו (לכאורה מתוך חשש מהדמוקרטיה המהפכנית עליה הכריזו המורדים).
האתונאים זעמו על החלטתו זו והחליטו להגלות אותו מהעיר בשנת 461 לפנה"ס.
זמן גלותו אמור היה להימשך עשר שנים, אלא שהוא חזר לאתונה מוקדם יותר על רקע הצורך של אתונה באיש צבא מיומן כמוהו בהתמודדות שנכונה לה בפלישה ל.
גלותו של קימון נפסלה על ידי פריקלס, אך על פי ששניהם היו יריבים פוליטיים משכבר הימים.
קימון קיווה לראות את התמוטטותה של האימפריה הפרסית, ועד מותו פעל ללא ליאות לקידום המטרה הזו.
עם חזרתו לאתונה בשנת 451 לפנה"ס, ניתן לו ההיתר מטעם מועצת הפוליס לעמוד בראש משלחת צבאית במטרה לשחרר את קפריסין מידיה של האימפריה הפרסית.
אלא שבשנת 450 לפנה"ס הוא מת בעודו מטיל מצור על העיר קיטיום, והמשלחת חזרה כלעומת שבאה.
יחד עם זאת, אפילו שהוא היה חולה, הוא המשיך לרקום מזימות נגד אויביו תוך ניסיונות לשכנע את חבריו למסע להסתיר ככל האפשר את הידיעה אודות מותו לכל גורם שהוא.
צוות חייליו החזיר אותו בביטחה "תחת פיקודו של קימון" לאחר שמת שלושים ימים קודם לכן.
לאחר מותו ניתן לו אות הכבוד של הפוליס "אדם דגול".
קימברלי ויאט היא רקדנית וזמרת אמריקאית, חברה בלהקת הפופ המצליחה הפוסיקט דולז.
ויאט נולדה בוורנסבורג, מיזורי, עיירה קטנה ליד העיר קנזס.
אביה הוא נהג משאית ואמה נוסעת איתו.
לפני שהחלה לרקוד היא ניסתה לשחק טי-בול (בייסבול לגיל צעיר), כדורסל והייתה גם חברה בצופים, אך כולם הסתיימו ללא הצלחה.
ויאט החלה לרקוד בגיל 7. כשהייתה בת 14 היא הרוויחה מלגה ללימודים בבית הספר הנודע ללימוד ריקודי בלט של ג'פרי שבניו יורק ובמרכז ללימודי ריקוד בברודוויי.
כשהייתה בת 17 היא סיימה תיכון וטסה ללאס וגאס כדי להיבחן כרקדנית באוניות ובבתי קזינו.
היא עבדה כרקדנית על האונייה "אקספלורר אוף דה סיס" של רויאל קריביאן, שהייתה אז האונייה הגדולה ביותר בעולם.
עבודתה כרקדנית על אונייה זו אפשרה לה לבקר במרבית דרום אירופה.
בשנת 2001 עברה לגור בלוס אנג'לס כדי לפתח את הקריירה שלה כרקדנית, אף על פי שקיבלה הצעה מ"הובארד סטריט דאנס קומפני" שבשיקגו.
בשנת 2003, קימברלי השתתפה בצילומי הווידאו קליפ "Shut up" של הבלאק אייד פיז, והייתה הכוריאוגרפית ורקדנית בצילומי הקליפ "Shut up" מאלבום הסולו הראשון של ניק לאשיי.
במהלך צילומי הווידאו, הכוריאוגרפית רובין אנטין, המייסדת של הפוסיקט דולז הציעה לקימברלי להצטרף ללהקה.
הכינוי שלה הוא "Punky Doll".
כמו שאר חברות הלהקה, היא עובדת שכירה בחברת אינטרסקופ.
לאחר שכרמית בכר עזבה את הלהקה, החלה ויאט לשיר את קטעי הסולו שלה.
ב-26 בפברואר 2010, הודיעה ויאט על עזיבתה מהלהקה.
ויאט סיפרה כי היא עזבה את הלהקה כיוון שהיו בה קשיים והיא לא הייתה מרוצה שתפקידה בלהקה.
כיום משמשת ויאט כשופטת בתוכנית הריקודים הבריטית "Got to Dance".
ב-2 במאי 2010, הוציאה ויאט את הסינגל "Candy" בשיתוף עם הראפר אגרו סנטוס.
השיר משמש כפסקול לסרט "סטריטדאנס".
בנוסף, הוציאה מספר סינגלים מתוך אלבום סולו עתידי שלה.
קימברלי היא עיר כורים במרכזה של הרפובליקה של דרום אפריקה, צומת דרכים ומסילות רכבת ובירתה של פרובינציית הכף הצפוני.
הגבעה על גדת האורנג' נחצבה והונמכה ללא הכר, והפכה לבור, שעד 1914 הוצאו ממנו 2,720 קילוגרמים של יהלומים גולמיים.
החור הגדול, מכרה היהלומים של קימברלי וכנראה הבור הגדול בעולם מעשה ידי-אדם, הוא כיום אתר תיירות.
העיר היוותה את כור-עושרו של ססיל רודס, ובהלת היהלומים אליה שימשה מנוף, בין היתר, לראשיתו של קונצרן האחים דה בירס, כיום בעל השליטה על מרבית פעילות כריית היהלומים בעולם.
התפתחותה המרשימה של העיר באותה עת ניכרה בין השאר בכך שבספטמבר 1882 היא הייתה ליישוב הראשון בחצי הכדור הדרומי שהיו בו פנסי רחוב חשמליים.
בעת מלחמת הבורים השנייה הוטל מצור על קימברלי, מצד האפריקאנרים שבאו מהרפובליקה הדרום-אפריקאית וממדינת אורנג' החופשית.
הקרב שהתחולל בין אוקטובר 1899 ופברואר 1900 הסתיים בניצחון מתיישבי המובלעת האנגלית, שהתגוננו חרף חוסר מוכנותה של העיר.
קימברלי שוכנת בסמוך למפגש הנהרות ואל ואורנג', כ-170 ק"מ מערבית מבלומפונטיין ו-470 ק"מ מדרום-מערב ליוהנסבורג.
בתקופה שלאחר האפרטהייד שונתה מסגרת המינהל המקומי העירוני והיא היום תחת הרשות העירונית סוֹל פְּלָאטיֶה, על שמו של האינטלקטואל והפוליטיקאי השחור שנקבר בעיר.
קימון סטויאנוב גאורגייב (בבולגרית: Кимон Стоянов Георгиев; 11 באוגוסט 1882, פאזארדז'יק, רומליה המזרחית, האימפריה העות'מאנית – 28 בספטמבר 1969, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית), היה גנרל ופוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן פעמיים כראש ממשלת בולגריה מטעם מפלגות האיחוד הדמוקרטי הבולגרי וחזית המולדת הבולגרית.
ב-1902 סיים גאורגייב את האקדמיה הצבאית הבולגרית בסופיה ובהמשך השתתף במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה כמפקד פלוגה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הועלה לדרגת לויטננט קולונל וב-1916 איבד את עינו באחד הקרבות.
בסיום המלחמה צומצם היקפו של הצבא הבולגרי מתוקף חוזה ניי וב-1920 השתחרר גאורגייב מהצבא.
גאורגייב היה ממייסדי החזית הלאומית הבולגרית וב-1923 היה ממארגני ההפיכה שהובילה להדחתו ורציחתו של ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי ולמינויו של אלכסנדר צאנקוב לראשות הממשלה.
גאורגייב מונה לשר הרכבות בממשלתו של אנדריי ליאפצ'ב.
ב-1927 היה ממקימי התנועה הימנית הצבאית למחצה זְוונוֹ והליגה הצבאית של בולגריה.
ב-19 במאי 1934 ביצעו חברי הליגה הצבאית הפיכה בבולגריה.
הפרלמנט פוזר והוקמה ממשלת טכנוקרטים בראשותו של גאורגייב.
גאורגייב הצהיר שהוא מתכנן לשלוט שנה בלבד בהתאם לסעיף בחוקה המתאים לשעת חרום.
הונהג משטר טוטליטרי ובכלל זה צנזורה קפדנית על העיתונות.
למשך תקופה קצרה כיהן גאורגייב גם כשר המלחמה ושר החוץ.
חברי המשטר החדש יסדו תנועה שנקראה "התחדשות חברתית" שפעלה בקרב הנוער הבולגרי ברוח הפאשיזם.
לאחר חידוש היחסים עם ברית המועצות וחששו של המלך בוריס השלישי מהחלשה משמעותית של מעמדו, אילץ המלך את גאורגייב להתפטר ובינואר 1935 פורקה הליגה הצבאית.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה גאורגייב ממתנגדי הברית עם מדינות הציר וב-1943 הצטרף לחזית המולדת הבולגרית שחתרה לסילוק הגרמנים מבולגריה והיה אחד ממנהיגיה.
ב-9 בספטמבר 1944 כאשר הצבא האדום הגיע לפאתי סופיה, הנהיג גאורגייב הפיכה, הדיח את ראש הממשלה קונסטנטין מוראבייב והתמנה לראש הממשלה כאשר הוא אוחז גם בדרגת גנרל.
גאורגייב הודיע על ביטול הצטרפות בולגריה להסכם התלת-צדדי.
הוקמה ממשלת קואליציה אנטי פאשיסטית שנשענה על "חזית המולדת" והורכבה מהמפלגה הקומוניסטית, מפלגת האיכרים, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת זֶבְנוֹ (ליכוד).
ראש הממשלה גאורגייב נמנה עם מפלגת זבנו, שר החוץ פטקו סטויאנוב היה עצמאי וחבר לשעבר במפלגה הדמוקרטית ושר התעמולה דימו קזאסוב השתייך לסוציאל-דמוקרטים.
מחשש לחייהם נמלטו המלך סימאון ומשפחתו לאלכסנדריה שבמצרים.
בנובמבר 1946 הוחלף גאורגייב בגאורגי דימיטרוב, אך המשיך לכהן בממשלתו כסגן ראש הממשלה ושר החוץ.
התפטרותו סימלה את ניצחון הקומוניסטים במאבק על השליטה בבולגריה.
ב-1947 עלה בידי הקומוניסטים להשתלט על בולגריה וב-1949 הוצאה מפלגת זבנו אל מחוץ לחוק.
גאורגייב זכה להערכה בקרב ראשי המשטר הקומוניסטי ולהבדיל מראשי המפלגות השונות בבולגריה שנאסרו, הוגלו וחלקם הוצאו להורג, המשיך גאורגייב לכהן במשרות שרים זוטרות עד 1962. בין 1962 ל-1969 כיהן כחבר פרלמנט.
הוא הלך לעולמו ב-1969 והוא בן 87 שנים.
לגאורגייב היה יחס אוהד לבני הקהילה היהודית בבולגריה.
בספטמבר 1934, מספר חודשים לאחר ההפיכה שביצעה הליגה הצבאית, הבטיח ראש הממשלה גאורגייב כי למרות המגבלות שהוטלו על התאגדויות וביטול כל המפלגות הפוליטיות, הממשלה הבולגרית תמשיך לנקוט במדיניות פתוחה וסובלנית כלפי בני הקהילה היהודית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פטקוב נמנה עם "קבוצת ה-63" של פוליטיקאים, אנשי רוח ואקדמיה שנאבקו נגד כוונת בוריס השלישי, מלך בולגריה וממשלתו, לגרש את יהודי בולגריה למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ב-22 במאי כתבו מספר אישי ציבור מרוב גוני הקשת הפוליטית הבולגרית ובכללם גאורגייב, ניקולה מושאנוב, ודימו קזאסוב, מכתב למלך בוריס השלישי בו נטען שמדובר בצעד בלתי אנושי והמלך ישא אישית באחריות לתוצאותיו של המהלך.
הייתה זו הפעם הראשונה בה שוגר איום אישי למלך בולגריה בהקשר לרדיפות היהודים.
ב-9 בספטמבר 1944 התמנה גאורגייב לראש ממשלה ואחד מצעדיו הראשונים היה הכרזה על שוויון זכויות מלא ליהודי בולגריה והשבת כל חירויותיהם.
ב-10 בספטמבר חזר השר דימו קזאסוב בשידור רדיו, על הצהרתו של גאורגייב והוסיף כי הממשלה הבולגרית ביטלה את החוק להגנת האומה.
בראשית דצמבר 1944 ביקר בבולגריה דוד בן-גוריון והתקבל באהדה על ידי ראשי השלטון.
בן-גוריון נועד עם גאורגייב והפגישה חיזקה את מעמדה של התנועה הציונית בקרב יהודי בולגריה.
בשלהי מאי 1945 נערכה ההסתדרות הציונית לחגוג את יום השקל הציוני, הראשון לאחר 5 שנות הפסקה, בהפנינג רב משתתפים בערי בולגריה השונות.
החגיגה נועדה גם לבטא את שמחת ההמונים על הצלתם.
משטרת הביטחון הבולגרית שהייתה בשליטת הקומוניסטים אסרה על קיום יום השקל.
נציגי הקונסיסטוריון פנו לגאורגייב שביטל את האיסור.
ב-30 ביוני 1945 הצהיר גאורגייב במהלך פגישה עם יושב ראש ההסתדרות הציונית בבולגריה, כי ממשלת בולגריה תומכת בשאיפתם של חלק מבני הקהילה להגר ולהקים לעצמם מדינה חופשית בארץ ישראל.
ההצהרה פורסמה בעיתון היהודי "איברייסקי וסטי" וזכתה לתהודה רבה בקהילות בולגריה.
בהתקרב מועד כינוס לוועידת האו"ם בסן פרנסיסקו (1945), פנה גאורגייב ליושב ראש ארגון בני ברית בבולגריה זכריה אלקלעי בבקשה שהארגון יפעיל את השפעתו בארצות הברית, כדי שבולגריה לא תקופח במסגרת חוזה השלום העתידי.
קימברלי אלן קגן היא סופרת, עיתונאית והיסטוריונית צבאית, נאו-קונסרבטיבית, יהודיה-אמריקאית, מייסדת ונשיאת המכון לחקר המלחמה (ISW).
כותבת בניו יורק טיימס, וול סטריט ג'ורנל, ויקלי סטנדרד ועוד.
הרצתה באוניברסיטת ייל, בווסט פוינט, באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובאמריקן יוניברסיטי.
חברת סגל אוניברסיטת הרווארד (מכון "אולין" ללימודים אסטרטגיים).
נולדה בניו יורק בשם קימבלרי קסלר, להורים יהודים, סיימה תואר ראשון ולאחר מכן דוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת ייל.
שם גם פגשה את בעלה פרדריק קגן, היסטוריון צבאי וחוקר נאו-קונסרבטיבי ידוע בזכות עצמו, בנו של היסטוריון העת העתיקה והמומחה ליוון העתיקה דונלד קגן.
אחיו של בעלה הוא רוברט קגן, אף הוא דמות נאו-קונסרבטיבית ידועה.
אשתו של רוברט קגן היא ויקטוריה נולנד, דוברת משרד החוץ האמריקאי כיום ולשעבר שגרירת ארצות הברית לנאט"ו.
קגן הייתה עמית מחקר באוניברסיטת הרווארד (2002–2003) והיא חברת סגל אוניברסיטה זו עד היום.
בשנים 2004–2005 המשיכה כחוקרת במסגרת הפוסט-דוקטורט באוניברסיטת ייל, בלימודי ביטחון בינלאומי.
ב-2007 יסדה את המכון לחקר המלחמות (ISW), מרכז חשיבה נאו-קונסרבטיבי, שמושבו בוושינגטון הבירה, המתמקד כיום בעיקר בחקר מלחמות ארצות הברית בעיראק ובאפגניסטן.
קגן משמשת עד היום כנשיאת המכון ונחשבת למומחית בשני נושאים אלה, ואף נתנה תדריכים בנוגע להם לגופי ממשל שונים, לרבות הקונגרס האמריקאי ומכוני מחקר אחרים כמו מכון ברוקינגס.
יושב ראש ה-ISW כיום הוא הגנרל בדימוס ג'ק קין, לשעבר סגן רמטכ"ל צבא ארצות הברית.
מאז 2007 השתתפה במספר רב של משימות חקר, הן בעיראק והן באפגניסטן, מטעם מפקדי הצבאות שם ובגופי ייעוץ שונים למפקדי שתי גזרות הלחימה.
ב-2009 שירתה בצוות ההערכה האסטרטגי שהקים הגנרל סטנלי מקריסטל, מפקד כוחות ארצות הברית ובנות בריתה באפגניסטן לבחינת מצב המלחמה שם.
קגן הצטרפה לבעלה פרדריק קגן בהמלצתו לשינוי מהפכני במדיניות הצבאית האמריקאית במלחמת עיראק בינואר 2007, המלצה שהתקבלה על ידי הנשיא ג'ורג' בוש (הבן) ויש הטוענים כי שינתה את פני המלחמה; המדיניות החדשה, הקרויה ה-Surge (הנחשול), הפחיתה את מספרי האבדות של כוחות הקואליציה בעיראק ואיפשרה בהמשך את יציאתם משם.
בניגוד להמלצתם של ג'יימס בייקר, לשעבר שר החוץ וראש מטה הבית הלבן ולי המילטון, לשעבר חבר הקונגרס מטעם המפלגה הדמוקרטית מאינדיאנה, שהציעו באותה תקופה להפחית את הכוחות האמריקאים בעיראק כמו גם את פעילותם הצבאית, מדיניות ה-Surge דגלה דווקא בתגבור הכוחות והגדלת היקף פעילותם הצבאית.
הטענה היא כי המלצה זו, שהתקבלה כנגד התנגדות פוליטית חזקה מאוד, הוכיחה את עצמה בין השאר בשינוי במספר האבדות של צבא ארצות הברית בעיראק.
אם בשנים 2004 - 2007 היה מספר ההרוגים של כוחות הקואליציה בעיראק, כ-900 מדי שנה (2007 - 961 הרוגים, המספר הגדול ביותר מאז הפלישה במרץ 2003), הרי שב-2008 כבר ירד מספר ההרוגים ל-322 ומאז הוא הלך וירד מדי שנה.
אפשר לראות את תוצאות מדיניות ה-Surge לגבי מספר ההרוגים האמריקאים ובני בריתם בעיראק, גם בסטטיסטיקות החודשיות שמאז החלת המדיניות (בחודש מאי 2007 נהרגו 131 חיילים, המספר הגבוה ביותר בכל מלחמת עיראק, בעוד ביוני ירד המספר ל-108 הרוגים, ביולי - 89 הרוגים ואחרי כן ירידה מתונה נוספת מדי חודש).
עם התייצבות המצב הביטחוני ירד גם מספר הנפגעים העיראקים האזרחים.
אם עד ה-Surge ובתחילתו נהרגו מדי חודש כ-2,500 עד 3,000 אזרחים, הרי בספטמבר 2007 כבר ירד מספר ההרוגים האזרחים לכחצי מזה (1,271) ומאז הוא המשיך וירד בהדרגה מדי חודש.
ב-2009 השתתפה קגן ביצירתו של סרט דוקומנטרי שהפיק ה-ISW על ה-Surge והצלחתו.
ברנדן סימס, בוול סטריט ג'ורנל, תיאר את הספר כספר ש"חיוני לקרוא אותו".
ב-2009 החלו קימברלי ופרדריק קגן ללחוץ לנקיטת מדיניות Surge דומה לזו שהצליחה כל כך בעיראק, גם באפגניסטן, אולם כעת הנשיא כבר לא היה בוש (הבן), אלא ברק אובמה והשפעתם כבר לא הייתה ניכרת כבעבר.
קימברלי דוס ראמוס דה סוסה (בספרדית: Kimberly Dos Ramos de Sousa, נולדה ב-15 באפריל 1992) היא שחקנית, זמרת ודוגמנית ונצואלית.
התפרסמה כאשר כיכבה בסדרת הילדים של ניקלודיאון, "גראצ'י" (אנ').
דוס ראמוס נולדה בקראקס, ונצואלה ב-15 באפריל 1992, להורים ממוצא פורטוגזי.
יש לה שני אחים גדולים, לאנס דוס ראמוס ולני דוס ראמוס, גם הם שחקנים.
דוס ראמוס החלה להתעניין במשחק כבר בגיל צעיר ובילדותה הופיעה ראמוס בתוכניות טלוויזיה שונות בוונצואלה, ובגיל ארבע היא השתתפה במבחן הבד הראשון שלה.
בתור ילדה, דוס ראמוס הופיעה בטלנובלות "Hechizo de amor", "Más que amor, frenesí" ו"Las González", שלושתם נוצרו על ידי תאגיד התקשורת Venevisión.
בשנת 2003, היא סימנה את הופעת הבכורה שלה ב-RCTV בטלנובלה "Carmencita, la Cuaima" בתפקיד משנה של במבי.
בשנת 2005, היא לוהקה לגלם את ג'ולייטה בטלנובלה "Amor a palos".
בשנת 2008, היא שיחקה את התפקיד של אאוחניה אלקוי דל קאסאל בטלנובלה "La Trepadora", המבוסס על הרומן מ-1925 באותו שם מאת רומולו גאלגוס.
בשנת 2011 עברה להתגורר במיאמי כדי לצלם את הסדרה "Grachi", לצד שחקנים בני גילה כגון, מאוריסיו הנאו, אנדרס מרקדו ואיסבלה קסטיז'ו.
אחיה, לאנס, גם הופיע יחד איתה בסדרת הילדים, הם עברו להתגורר יחד במיאמי.
קימברלי השתתפה בשתי עונותיה הראשונות של הסדרה בתפקיד הרשעית.
כאשר סיימה לצלם את הסדרה, היא לא המשיכה בצילומי העונה השלישית, אלא הצטרפה לשורותיה של חברת "טלמונדו", יחד עם עליית הסדרה "El Rostro De La Venganza", שם הייתה קימברלי כחלק משחקני-המשנה בטלנובלה.
קימברלי חתמה עם טלמונדו חוזה על מנת לצלם 3 סדרות נוספות בחברה, זאת עקב הצלחתה בטלנובלה "El Rostro De La Venganza" משנת 2012. היא המשיכה את קריירת המשחק שלה בסדרה נוספת של טלמונדו, אותה צילמה בשנת 2013, "Marido En Alquiler", שם שיחקה את פטריסיה איברה פלמר.
בשנת 2014, נערך במיאמי הטקס היוקרתי של חברת "טלמונדו", "Premios Tu Mundo"', שם זכתה קימברלי בתואר "השחקנית הראשית הצעירה הטובה ביותר לשנת 2014".
זאת, על תפקידה בטלנובלה "Marido En alquiler".
באוקטובר 2014, נודע כי קימברלי בדרכה לעשות את תפקידה הראשי הראשון בטלוויזיה, בהפקה חדשה של חברת טלמונדו, "מילה של כבוד", חידוש מודרני לטלנובלה ששודרה בשנת 2003 במדינות רבות וקיבלה הצלחה רבה, "תשוקת הנצים"/ "Pasion De Gavilanes".
על תפקידה בטלנובלה זאת, היא הייתה מועמדת בטקס "Premios Tu Mundo" של חברת טלמונדו על שלושה תארים.
לבסוף, זכתה קימברלי בטקס בתואר "Soy Sexy And I Know It".
לאחר הופעת הבכורה שלה בטלנובלה "Tierra De Reyes", המשיכה קימברלי בטלנובלה נוספת יחד עם חברת טלמונדו.
לאחר שהתמודדה על תפקיד ראשי בקומדיה הרומנטית "מי זה מי".
היא גילמה את דמותה של פרננדה מנריקה, בחורה צעירה, חכמה ויפה אשר רוצה לנקום במשפחת פואנטמיור העשירה, היא בטוחה כי משפחת פואנטמיור הם האחראים למותו של אביה ולהכנסת אחיה לכלא, עקב מרמה כספית בין שתי המשפחות.
פרננדה משנה את זהותה ואת שמה על-מנת לנקום, ונכנסת לעבוד בתאגיד פואנטמיור בשם "איסבלה בלנקו", היא גורמת ללאונרדו פואנטמיור להתאהב בה ולהציע לה נישואין, אך הדברים מסתבכים כאשר לאונרדו מתחלף בתאונה אכזרית עם השכפול שלו פריקו, איתו היא תדע מה זו אהבה אמיתית.
בין השנים 2016–2017 היא הופיעה לצד גבריאל סוטו בטלנובלה המקסיקנית "באה מאהבה" מבית טלוויסיה ובה גילמה את הדמות של גרסיאלה פלסיוס.
משנת 2019 מגלמת את דמותה של סופיה בעונה השנייה של הטלנובלה המקסיקנית "באהבה אין חוקים".
היא משחקת את אחת הדמויות הראשיות בתפקיד של עורכת דין, בעוד בעונה הראשונה היא גם השתתפה אך בתפקיד אורח.
בשנת 2021 החלה לשחק בטלנובלה המקסיקנית "la desmalada" בתפקיד איזבלה גלארדו טורבלנקה.
בשנת 2023 גילמה את דמותה של ליאנה קוראלס בטלנובלה של טלמונדו "Vuelve a mí" שם שיחקה לצד ויליאם לוי.
בשנת 2024 גילמה בתפקיד הראשי את אנג'לי דל אולמו סנדובל בטלנובלה המקסיקנית "Vivir de amor".
נכון לשנת 2024, היא רווקה והיא לומדת מנהל עסקים.
בשנת 2011, עברה להתגורר במיאמי, פלורידה.
תפקיד ראשי (עונה 2); 82 פרקים2020Rubí מריבל דה לה פואנטהתפקיד ראשי; 26 פרקיםMira quién baila משתתפתתוכנית מציאות
עונה 8; מודחת חמישית2021La desalmadaאיזבלה גלארדו טורבלנקהתפקיד ראשי; 81 פרקים2023–2024Vuelve a míליאנה קוראלסתפקיד ראשי; 90 פרקים2024לחיות מאהבה (אנ')אנג'לי דל אולמו סנדובלתפקיד ראשי; 130 פרקים2025Me atrevo a amarteויקטוריה פרז-סולר פזתפקיד ראשי; 87 פרקים
קימל אשכולות הוא משרד אדריכלים ישראלי האחראי לתכנון פרויקטים ציבוריים ופרטיים רבים בישראל.
משרד האדריכלים קימל אשכולות נוסד בתל אביב בשנת 1986 על ידי איתן קימל ומיכל קימל-אשכולות.
בשנים הראשונות להקמתו המשרד השתתף בתכנון שיקומה והתחדשותה של שכונת נווה צדק ההיסטורית בתל אביב.
במהלך השנים קימל אשכולות זכו במספר תחרויות אדריכלים לאומיות לתכנון מבני ציבור מרכזיים בישראל, ביניהן: הרחבת קריית הממשלה בירושלים, מרכז דוידסון בירושלים, מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב, והיכל הזיכרון הלאומי לחללי מערכות ישראל בהר הרצל.
ב-2011 קימל אשכולות זכו בפרס רכטר לאדריכלות על תכנון בית הלוחם באר שבע כ.
שופטי הפרס העירו על המבנה כי הוא .
מנגד ספג התכנון ביקורת על שהבניין מנוכר לסביבתו המדברית, ידרוש מיזוג אוויר לאורך כל ימות השנה ובולט בו חסרונם של חללי חוץ מוגנים.
בית הלוחם זכה בפרס עמותת "אות העיצוב" (המשותפת למספר ארגוני אדריכלים) לשנת 2011. הפרויקט גם זכה בתואר "פרויקט השנה" בתחרות של כתב-העת "אדריכלות ישראלית" והאיחוד האירופי.
בשנת 2012 פורסם כי משרד קימל אשכולות, יחד עם האדריכלים ניצן קלוש ולירן צ'צ'יק, זכו בתחרות לתכנון בניין חדש לעיריית נתניה.
קימל אשכולות זכו בפרס רוקח לאדריכלות בשנת 1993 על תכנון ארבעה בנייני מגורים בשכונת נווה צדק.
קימברה לי ג'ונסון היא זמרת-יוצרת, גיטריסטית, מפיקה מוזיקלית, שחקנית ודוגמנית ניו זילנדית.
קימברה הוציאה את אלבומה הראשון "Vows" באוגוסט 2011, האלבום זכה להצלחה רבה ואף הגיע ל-5 האלבומים הטובים ביותר בניו זילנד ובאוסטרליה.
ב-22 במאי 2011 האלבום יצא לאור גם בצפון אמריקה.
ב-2012 זכתה בסינגל פלטינה לסינגל "Somebody That I Used to Know" שהשתתפה בו עם גוטייה.
קימברה לי ג'ונסון נולדה ב-27 במרץ 1990 בעיר המילטון שבניו זילנד.
אביה קן ג'ונסון היה הרופא הראשי במרכז לרפואת הסטודנט באוניברסיטת וואיקאטו, ואמה הייתה אחות אורתופדית.
בגיל 10 החלה קימברה לכתוב שירים, ובגיל 12 אביה קנה לה גיטרה ו"לאחר כמה שנים של שיעורים ואימונים החלה להופיע עם המורים שלה.(לעולם לא לימדו אותה לשיר)."
כאשר הייתה בתיכון השתתפה בתחרויות מוזיקליות במשך כמה שנים ובגיל 14 זכתה במקום השני.
לאחר מכן הוציאה את הקליפ הראשון שלה, "Smile", לתוכנית הילדים הטלוויזיונית "What now".
כמו כן, הייתה חברה במקהלת הג'אז של התיכון שלה.
אחת מהופעותיה הראשונות הייתה בגיל 12 כאשר שרה את ההמנון הלאומי של ניו זילנד מול 27,000 איש בגמר תחרות הרוגבי הלאומית-מחוזית.
ב-2005 הוציאה סינגל בשם "Deep For You".
ב-2007 לאחר זכייתה בערוץ המוזיקה הטלוויזיוני JuiceTV בפרס על קליפ פורץ הדרך הטוב ביותר, הפכה למקור תשומת לב של מארק ריצ'רדסון מנהל חברת ההקלטה אקס-אינדיפנדיאנטה רקורדס (פאולה עבדול, ג'מירוקוואי), היא חתמה איתו על חוזה ועברה לאוסטרליה.
ביוני 2010 הוציאה את הסינגל "Settle Down", אותו התחילה לכתוב עוד ארבע שנים לפני כן - וסיימה לכתוב אותו עם פרנסואה טטאז.
הקליפ לשיר היה מבוים על ידי גיא פרנקלין.
ב-10 בדצמבר להקת מוזיקה אינדי-אלקטרונית בשם Miami Horror הוציאה סינגל- "I Look To You" עם קימברה בתור סולנית, כמו כן היא משתתפת בקליפ של הסינגל.
בתחילת 2011 השיר "Cameo Lover" של קימברה הגיע לגמר בתחרות הכתיבה "Vanda & Young Songwriting Competition", ובסופו של דבר גם זכה במקום הראשון.
במרץ החליטה קימברה להוציא את השיר הזה כסינגל והוציאה באפריל עבורו קליפ בבימויו של גיא פרנקלין.
ב-15 במאי 2011 זכה השיר בתחרות הכתיבה במקום הראשון, ולעומת זאת במקום השלישי זכה השיר "Somebody That I Used to Know" של הזמר והיוצר הבלגי-אוסטרלי גוטייה, שלאחר מכן יוציא בשיתוף פעולה עם קימברה את השיר הזה בתור סינגל.
ב-5 ביוני חתמה קימברה על חוזה עם חברת ההקלטות של האחים וורנר בניו זילנד.
ב-5 ביולי השתתפה ושרה עם גוטייה בסינגל שלו "Somebody That I Used to Know", שהולחן על ידי פרנסואה טטאז.
טטאז הוא זה שהמליץ על שיתוף הפעולה בין גוטייה לקימברה.
ב-29 באוגוסט 2011 הוציאה לאור קימברה את אלבומה הראשון Vows בניו זילנד, וב-2 בספטמבר באוסטרליה.
בשבוע שבו האלבום יצא לאור, זכה להיות מס' 3 בניו זילנד, מספר 5 באוסטרליה, ומס' 14 בארצות הברית.
בשבוע השני האלבום היה מקום 4 בטבלת האלבומים של ARIA.
המפיק האוסטרלי "M-Phazes" הפיק את השיר "Call Me" שלה.
היא זכתה בתואר הזמרת הטובה ביותר ובתואר השיר הטוב ביותר (Cameo Lover) בפרסי המוזיקה של ARIA.
בפרסום האמריקאי של Vows הופיעו שירים חדשים שלא הופיעו בגרסאות הניו זילנדית והאוסטרלית של האלבום.
בינואר 2012 זכתה בפרס "One To Watch" (אחת לצפות בה -בתרגום חופשי) בפרסי רולינג סטון.
ב-2 באפריל הוציאה סינגל חדש בשם "Warior" בשיתוף פעולה עם מארק פוסטר (מההרכב Foster the People) ועם הדיג'יי A-Trak.
ב-14 באפריל הופיעה יחד עם גוטייה עם השיר "Somebody That I Used to Know" בתוכנית סאטרדיי נייט לייב.
המוזיקה של קימברה מעמיקה מעבר ל"קלישאה של ארבעת האקורדים, אך עדיין אפשר למצוא בה קרסים חדים ומנגינות קליטות שלעיתים בלתי צפויות אך בהחלט מספקות" (ע"פ האתר music.net.nz).
בריאיון עם המגזין 'American Songwriter' מנתה את דניאל ג'ונס, פרינס, רופוס ויינרייט ,Guided By Voices, מייק פאטון, מייקל ג'קסון, מיני ריפרטון וסטיבי וונדר כהשפעות על המוזיקה שלה.
הסגנון המוזיקלי שלה נחשב כג'אז-מושפע מאלקטרופופ.
קימברלי הוא האזור הצפוני ביותר מבין תשעת האזורים המרכיבים את אוסטרליה המערבית.
גבולות האזור הם הים ההודי ממערב, ים טימור בצפון, מדבר החול הגדול ומדבר טאנאמי שבאזור פילבארה מדרום, והטריטוריה הצפונית ממזרח.
האזור נקרא על שמו של מזכיר המדינה לענייני מושבות בממשל הבריטי ג'ון וודהאוס (1826–1902), הרוזן הראשון מקימברלי.
קימברלי היה האזור המיושב הראשון ביבשת אוסטרליה עם הגעת האדם לשם לפני 41,000 שנה, ככל הנראה דרך קבוצת האיים המוכרת היום כאינדונזיה.
אוכלוסיית קימברלי מונה כ-41,000 תושבים, וגדלה ב-4.8% בשנה בממוצע, בערך פי 3 מכלל אוסטרליה המערבית.
תושבי האזור פזורים בצורה אחידה על פני האזור למעט 3 ערים מרכזיות בהן למעלה מ-2,000 תושבים: ברום (15,000), דרבי (3,600) וקונונורה (5,000).
שאר התושבים פזורים בעיירות קטנות הממוקמות על הדרכים.
33% מתושבי האזור הם אבוריג'ינים.
אזור קימברלי משתרע על שטח של כ-423,517 קילומטר רבוע, (שטח הגדול פי 19 משטחה של מדינת ישראל ופי 3 משטחה של אנגליה.)
בצפון קימברלי קיים רכס הרים תלול ומחורץ העשוי אבן גיר, שתלוליותיו האופייניות נוצרו על ידי חריצת רוחות המונסון את ההרים.
בקצהו הדרומי של האזור משתנים פני השטח והופכים לרמה ירוקה האופיינית לאזורים טרופיים ומשמשת לרעיית בקר.
באזור זה הקרקע עשויה אבן חול רכה, הנתונה לסחופת גשמים רבה, דבר הגורם להצפות כבישים תכופות.
מרבית שטחי החוף בצפון האזור קשים לרחצה עקב היותם מסולעים, וניתן למצוא שם מפלים רבים, בהם מפלי מיצ'ל הידועים.
מערב האזור נוח יותר וניתן לגשת לחוף, אולם גם שם ייתכנו שינויי גאות ושפל משמעותיים.
האקלים של קימברלי הוא טרופי ו-90% מהמשקעים יורדים בעונה שבין חודש נובמבר לאפריל.
כמות המשקעים השנתית היא הגבוהה במערב אוסטרליה.
בעונה היבשה, ממאי עד אוקטובר, רוחות דרום מזרחיות גורמות לימים חמימים ושטופי שמש וללילות קרירים.
מאז 1967 נרשמו באזור עליות חדות של עד 250 מ"מ גשם בשנה.
מחקרים לאחרונה מצביעים על הזיהום המוגבר באסיה כגורם המרכזי לעליית כמות המשקעים ולאו דווקא ההתחממות הגלובלית.
בשנים 1997 ו-2000 ירדו באזור גשמים כבדים במיוחד שגרמו להצפות קשות ושיבושי תנועה קשים במיוחד.
קימברלי הוא אחד האזורים החמים ביותר באוסטרליה עם טמפרטורה שנתית ממוצעת של C° 27.
קו החוף הצפוני של קימברלי מפורץ מאוד וההרים גולשים לתוך הים.
הנהרות נשפכים לים במפלים קוצפים ובמרבית המקומות אין גישה ישירה לים.
החוף המערבי מעט יותר נגיש לכלי רכב אולם גם שם תופעת הגאות והשפל משפיעה מאוד על קו החוף וישנה נסיגה משמעותית.
קיימים מספר חופים המאפשרים גישה קרובה לקו המים, חלקם בתשלום.
חופי אזור קימברלי מתאפיינים בחול לבן וים כחול ובתולי.
קימברלי ויליאמס קרנשו (בשם מלא באנגלית: Kimberlé Williams Crenshaw; נולדה ב-1959) היא פרופסור למשפטים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובאוניברסיטת קולומביה, אפרו-אמריקאית, המתמחה בתחומי גזע, גזענות ומגדר, ונחשבת אחת המייסדים ודמות מובילה בתחום התאוריה הביקורתית של גזע.
נולדה בקנטון, אוהיו, ב-1959. סיימה תואר ראשון באוניברסיטת קורנל ב-1981, קיבלה תואר במשפטים (JD) מ-הרווארד ב-1984, והמשיכה לתואר LLM באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
היא חברת סגל בפקולטה למשפטים ב-UCLA מאז 1986, וכן באוניברסיטת קולומביה, ומרצה בתחומים של משפט חוקתי, זכויות האזרח, מגדר, גזע וגזענות.
כתביה מתמקדים בתאוריה פמיניסטית שחורה, משפט וגזענות, וזכויות האזרח.
היא טבעה ב-1989 את המונח "intersectionality" (או הִצטלביוּת), אשר מתאר את התופעה בה תנאים או דיכויים שונים שאדם חווה מצטלבים ומשפיעים באופן מוגבר, או אחר, מאשר כל סטטוס או דיכוי בנפרד, ובעיקר ההצטלבות של גזע, מגדר, ומעמד סוציו-אקונומי.
התאוריה הפמיניסטית-סוציולוגית עומדת בבסיסם של זרמים פמיניסטים רבים וכן של פעילות אנטי-גזענית וסוגי אקטיביזם חברתי אחרים.
באותה שנה טבעה גם את המושג תאוריה ביקורתית של גזע, תחום שהייתה בין מייסדיו.
קרנשו מרצה וחוקרת בינלאומית פעילה.
היא ניהלה מחקר והרצתה בברזיל כנציגת תוכנית פולברייט באמריקה הלטינית, וכן מנהלת, בשיתוף עם קרן רוקפלר, את "פרויקט בלג'ו", רשת אקדמאים מרחבי עולם העובדים בתחום ההכללה החברתית.
כתביה השפיעו על כתיבת סעיף השוויון בחוקתה של דרום אפריקה ב-1994, וב-2002 היא כתבה את נייר העמדה של הוועידה העולמית על גזענות של האו"ם, ובזכותה נכלל נושא המגדר בהצהרת הוועידה.
היא מעבירה סדנאות בתחום זכויות האזרח בהודו ובברזיל, ומרצה במדינות רבות באירופה, אסיה, ודרום אמריקה.