tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יומיים לאחר התקרית הורחק סוארס על ידי פיפ"א מתשעה משחקים בינלאומיים, והושעה מכל פעילות הקשורה בכדורגל במשך ארבעה חודשים.
יו"ר ועדת המשמעת של פיפ"א קלאודיו סולסר אמר על המקרה: "התנהגות כזו אינה נסבלת על כל מגרש כדורגל ובפרט בגביע העולם בכדורגל כאשר עיני מיליונים נשואות אל הכוכבים שעל המגרש".
בספטמבר 2024 הודיע כי יפרוש מהנבחרת לאחר המשחק נגד נבחרת פראגוואי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026 שיתקיים באותו שבוע.
מעודכן לתאריך 23 בנובמבר 2025
לואיס אנחל גונזלס מאקי (בספרדית: Luis Ángel González Macchi; נולד ב-13 בדצמבר 1947) הוא פוליטיקאי ועורך דין מפרגוואי.
כיהן כנשיא פרגוואי בשנים 1999–2003.
גונזאלס מאקי נכנס לתפקידו כנשיא פרגוואי ב-1999, לאחר שהנשיא ראול קובס גראו נאלץ לפרוש מתפקידו, לאור מעורבותו לכאורה בפרשת ההתנקשות בחייו של סגן הנשיא לואיס מריה ארגנייה.
גונזאלס מאקי הוביל בדיקה מחודשת של המערכת הממשלתית, ולראשונה מאז הודח אלפרדו סטרסנר, הכול הפוליטי והכלכלי הוצא מידי מפלגת הקולורדו שזכתה לגיבוי הצבא.
ביולי 2002 הכריזה הממשלה בפרגוואי על מצב חירום, לאחר ששני אנשים נהרגו ורבים נפצעו במהלך הפגנות אנטיממשלתיות שבהן נדרש הנשיא גונזאלס מאקי להתפטר והוטחו נגדו האשמות לגבי אחריותו למיתון המתמשך במדינה מאז סוף שנות ה-90. המחאות והשביתות נמשכו, ובדצמבר 2002 הואשם הנשיא במעילה בסך 16 מיליון דולר מכספי המדינה.
הוא זוכה במשפט ההדחה שנערך בפברואר 2003.
לואיס אלברטו לקאז'ה דה אררה (בספרדית: Luis Alberto Lacalle de Herrera; נולד ב-13 ביולי 1941) הוא עורך דין ופוליטיקאי אורוגוואי שכיהן כנשיא אורוגוואי בין 1990 ל-1995
לאקאז'ה נבחר לסנאטור מטעם המפלגה הלאומית ב-1984, עם השבת המשטר הדמוקרטי למדינה, והיה לסגן נשיא הסנאט.
ב-1989 התמודד על נשיאות המדינה.
הוא הביס את יריביו קרלוס פריירה וחוליו אלברטו, נבחר לנשיא אורוגוואי ונכנס לתפקידו ב-1 במרץ 1990.
עם כניסתו לנשיאות ערך לאקאז'ה רפורמה במיסוי.
הוא עודד כלכלת שוק חופשי, והיה בין מייסדי מרקוסור, ביחד עם נשיאי פרגוואי, ברזיל וארגנטינה.
בנו, לואיס לאקאז'ה פו, הוא נשיא אורוגוואי הנוכחי.
לואיס אצ'ווריה אלברס (בספרדית: Luis Echeverría Álvarez; 17 בינואר 1922 – 8 ביולי 2022) היה פוליטיקאי מקסיקני, אשר כיהן כנשיא מקסיקו בין השנים 1970–1976.
הוא היה חבר המפלגה המוסדית המהפכנית (PRI) כבר משנת 1940. במשך השנים השתלב בפוליטיקה המקסיקנית ומילא תפקידים שונים.
הוא היה שר הפנים בממשלתו של גוסטבו דיאס אורדס, בין השנים 1964 ל-1970. ב-1968, ימים ספורים לפני פתיחת אולימפיאדת מקסיקו סיטי, נערכו בבירה הפגנות גדולות בקרב סטודנטים פעילי שמאל.
ההפגנות דוכאו על ידי המשטרה והצבא בהוראת אצ'ווריה, ונהרגו בהן עשרות מפגינים, במה שנודע כטבח טלטלולקו.
בשנת 1970 נבחר אצ'ווריה לנשיא מקסיקו, וכיהן בתפקיד עד 1976. בשנת 2006 הורה שופט בבית המשפט הפדרלי במקסיקו להעמיד לדין את אצ'ווריה בגין מעורבותו בטבח הסטודנטים ב-1968, ובטבח נוסף שאירע ב-1971, בעת שכיהן כנשיא.
בסופו של דבר בוטלו האישומים בשל התיישנות.
אצ'ווריה היה למזכיר הפרטי של נשיא המפלגה המוסדית המהפכנית (PRI) השלטת במקסיקו מאז המהפכה המקסיקנית בשנת 1940 וקיבל תואר במשפטים מהאוניברסיטה האוטונומית הלאומית של מקסיקו בשנת 1945. במסגרת תפקיד זה שירת את לאסרו קארדנאס, מנואל אבילה קמאצ'ו, מיגל אלמאן ולדס, אדולפו רואיס קורטינס ואדולפו לופס מטאוס.
הוא עלה במהירות במעמדו בקרב החוגים הפוליטיים והחזיק בכמה תפקידים חשובים בממשלה ובתוך מפלגת ה-PRI.
כל זאת לפני שהתמנה למזכיר הפנים של מקסיקו בשנת 1964 על ידי הנשיא גוסטבו דיאס אורדס.
הוא ספג ביקורת קשה על התנהלותו בהפגנות הסטודנטים ב-1968 איפה שהשתמש בדיכוי משטרתי של המחאות אשר הגיעו לשיאן ב"טבח טלטלולקו", בו נהרגו או נפצעו יותר מ-300 מפגינים ואלפים נעצרו.
בשנת 1970 מינה אותו הנשיא אורדס ליורשו בנשיאות בקביעתו כמועמד למשרה מטעם ה-PRI בבחירות של אותה השנה.
לאחר שהפך לנשיא, עבר אצ'ווריה בצורה חדה אל מחנה השמאל במפלגה.
הוא שחרר את מרבית האסירים שנעצרו בשנת 1968, חילק מיליוני דונמים מחדש בקרב החקלאים חסרי הקרקעות, הרחיב את התשתיות הממשלתיות עבור הביטוח הלאומי, הדיור והתחבורה, והשליך סכומי עתק גדולים לטיפוח של תשתיות ציבוריות חדשות.
בהיפוך של עמדתו הקודמת, אצ'ווריה הציג תוכנית ארצית לתכנון הסדר הילודה בתוך המשפחה הממוצעת להפחתת גידול האוכלוסייה.
הממשל שלו הוטרד מאינפלציה נרחבת שפגעה בערך הפסו המקסיקני, אבטלה גבוהה ואחוז לא יודעי קרוא וכתוב גבוהה ברחבי המדינה, בין לבין עקב הזנחת התחום החינוכי בידי הממשל שהיה אחראי עליו.
הצעותיו הכלכליות של אצ'ווריה התאימו לאידיאלים הפוליטיים שלו ונגעו, בין לבין, לרכישה ממשלתית של מפעלים רבים שהיו קודם לכן בבעלות פרטית, גרמו לניכור נרחב של אינטרסים עסקיים וגרמו להפחתת השקעות מקומיות כמו גם השקעות זרות אשר החריפו את המשבר הכלכלי.
גורם נוסף שפגע בכלכלה המקסיקנית היה משבר האנרגיה העולמי בשנת 1973. מאזן סחר בירידה אילץ את פיחותו של הפסו המקסיקני ב-50 אחוזים בשנת 1976, מה שיצר חוסר ביטחון ואנטגוניזם בקרב גורמים מתוך מעמד הביניים.
במדיניות חוץ, אצ'ווריה פתח ביחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין ותמך בהבעת עמדת סולידריות של אמריקה הלטינית בנושאים בינלאומיים.
לאחר שעזב את תפקידו בשנת 1976, כיהן כשגריר מקסיקו באוסטרליה וניו זילנד (1977–1980) תחת יורשו, הנשיא חוסה לופס פורטייו.
לואיס אלברטו מונגה (בספרדית: Luis Alberto Monge Álvarez, נולד 29 בדצמבר 1925 - נפטר 29 בנובמבר 2016).
היה נשיא קוסטה ריקה בין השנים 1982–1986. כמו כן שימש בתור השגריר הראשון של קוסטה ריקה לישראל בין השנים 1963-1966.
מונגה נולד בפלמארס, מחוז אלחואלה.
לפני שנבחר לנשיא, עסק במספר תפקידים ציבוריים, ביניהם שגריר קוסטה ריקה בישראל.
בשנת 1951 היה אחד מהחברים המייסדים של מפלגת השחרור הלאומי (PLN).
בגיל 24 נבחר לציר באספה המחוקקת, האיש הצעיר ביותר שהגיע ללמעמד זה.
כאשר מונגה התמנה לנשיא, קוסטה ריקה נחשבה מדינה ענייה וחסרת יציבות.
האתגרים המרכזיים שעמדו בפניו היו ניהול המשבר הכלכלי, חובות החוץ הגוברים והמשבר הסנדיניסטי-קונטרה במעורבות ניקרגואה, ארצות הברית ואזור הגבול הצפוני של קוסטה ריקה.
כדי להתמודד עם המצב הכלכלי של המדינה, הוא החל במדיניות צנע בהוצאות ציבוריות, ביטול סובסידיות ממשלתיות לפעילויות שונות, ייצוא ופיתוח ענף התיירות.
הוא ביטל את מיסי היצוא והייצור, ביצע את רפורמת החוק המוניטרי, ואילץ את כל המטבעות הזרים לעבור למערכת הבנקאית הלאומית.
מאמציו הביאו לצמצום האינפלציה והאבטלה.
בתקופת כהונתו של מונגה, קוסטה ריקה הכריזה על עצמה כעומדת בשורה אחת עם כל "הדמוקרטיות המערביות" והתחילה לעבוד באופן הדוק עם ממשלות הונדורס, אל סלבדור וגואטמלה, ואילו מערכת היחסים שלה עם ניקרגואה המשיכה להתדרדר.
לואיס מיגל ארקונדה אצ'ארי (בספרדית: Luis Miguel Arconada Etxarri; נולד ב-26 ביוני 1954 בסן סבסטיאן) הוא כדורגלן עבר ספרדי-בסקי ששיחק בעמדת השוער.
ארקונדה שיחק לאורך כל הקריירה שלו במדי ריאל סוסיאדד, במדיה זכה פעמיים באליפות ספרד.
במהלך הקריירה זכה ארקונדה שלוש פעמים ברציפות בפרס ריקרדו זאמורה המוענק לשוער המצטיין בליגה הספרדית, ולזכותו 68 הופעות במדי נבחרת ספרד.
ארקונדה החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של ריאל סוסיאדד כשהיה בן 16. הוא עלה לקבוצה הבוגרת בעונת , ובשלוש העונות הראשונות שלו בקבוצה שימש כמחליפו של חבייר אורוטי.
בעונת הופיע לראשונה במדי הקבוצה בליגה, ועונה אחר כך היה לשוער הבכיר והפותח של הקבוצה.
לאחר שתי עונות שהסתיימו במרכז הטבלה, הפכה סוסיאדד לקבוצת צמרת בעונת כשסיימה במקום הרביעי.
עונה אחר כך ארקונדה זכה לראשונה בפרס ריקרדו זאמורה המוענק לשוער עם ממוצע הספיגות הנמוך בליגה, כשקבוצתו סיימה במקום השני בטבלה, רק נקודה פחות מהאלופה ריאל מדריד.
ארקונדה שיחק אותה עונה בכל משחקי הליגה של סוסיאדד שספגה רק 20 שערים, 13 שערים פחות מריאל.
עונה אחר כך זכתה סוסיאדד בתואר האליפות, בזכות פער שערים עדיף על ריאל מדריד, וארקונדה זכה בשנית בפרס זאמורה.
גם בעונת זכתה סוסיאדד בתואר האליפות, וארקונדה השלים זכייה שלישית רציפות בפרס זאמורה.
הזכייה באליפות השנייה זיכתה את סוסיאדד במקום בסופר קאפ הספרדי עם פתיחת עונת , תואר בו זכתה לאחר שניצחה את ריאל מדריד 1–4 בסיכום שני משחקי הגמר, וזאת לאחר שהמשחק השני הגיע להארכה.
באותה עונה רשמו ארקונדה וקבוצתו קמפיין אירופי מרשים, כשהגיעו עד לחצי גמר גביע אירופה לאלופות.
במחזור הראשון של עונת , במשחק בית מול סלטה ויגו, נפצע ארקונדה פציעה חמורה, שגרמה לו להפסיד את כל המשך העונה וכן את טורניר מונדיאל 1986. הוא הצליח להתגבר על הפציעה ולשוב למגרשים עונה אחר כך, ואף להוביל את קבוצתו כקפטן לזכייה בגביע הספרדי, לאחר ניצחון בפנדלים על אתלטיקו מדריד.
גם בעונה שאחריה הגיעה סוסיאדד לגמר, אך הפסידה 0–1 לברצלונה.
ארקונדה הוסיף לשחק עונה אחת נוספת, ובסופה פרש ממשחק בגיל 35, לאחר ששיחק לכל אורך הקריירה במדי ריאל סוסיאדד.
ב-15 בנובמבר 2011, בסקר שערך עיתון מארקה הספרדי באתר האינטרנט שלו, נבחר ארקונדה במקום השלישי בתואר השוער הטוב ביותר בתולדות ספרד, אחרי איקר קסיאס וויקטור ואלדס.
ב-27 במרץ 1977, בעיצומה של עונת הפריצה שלו בסוסיאדד, זכה ארקונדה בהופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד, כשנכנס כמחליף במהלך משחק ידידות בין ספרד ל שהסתיים בשוויון 1-1.
הוא זומן לסגל ספרד למונדיאל 1978 בארגנטינה, אך שימש רק כשוער מחליף למיגל אנחל ולא זכה לשחק בטורניר.
ביורו 1980 כבר היה לשוער הראשון של ספרד, אך גם טורניר זה הסתיים בהדחה מוקדמת בשלב הבתים.
ארקונדה זומן לסגל ספרד גם לטורניר מונדיאל 1982 הביתי, בו שימש כקפטן הנבחרת.
הוא שיחק בכל חמשת משחקיה של ספרד בטורניר, שהסתיים בהדחה בשלב הבתים השני.
ביורו 1984 בצרפת הוביל ארקונדה את ספרד כקפטן עד למשחק הגמר, לאחר שספג שלושה שערים בארבעת המשחקים הראשונים בטורניר.
במשחק הגמר ספג ארקונדה את השער הראשון בדקה ה-57, לאחר שכדור חופשי נמוך של מישל פלאטיני שנראה היה כאילו נקלט על ידי ארקונדה, עבר מתחת לחזהו ובטנו והתגלגל באיטיות לרשת.
ניצחה בסיום 0–2 וזכתה בתואר.
לאחר טורניר זה עוד המשיך ארקונדה לשחק במוקדמות מונדיאל 1986, אך פציעה קשה שעבר במדי סוסיאדד סיימה למעשה את הקריירה הבינלאומית שלו.
הפציעה מנעה ממנו את הזימון למונדיאל 1986, והוא לא שב לשחק עוד במדי הנבחרת לאחר שהוחלף באנדוני זוביזרטה.
ארקונדה רשם 68 הופעות במדי הנבחרת בסך הכל.
בטקס שלאחר הזכייה של ספרד ביורו 2008, לבש שוערה השלישי של הנבחרת, אנדרס פאלופ, את חולצתו המקורית של ארקונדה מגמר יורו 1984, בעת שעלה לקבל את מדליית הניצחון מידיו של נשיא אופ"א וכובש השער הראשון מאותו הגמר, מישל פלאטיני.
אחיו הצעיר של ארקונדה, גונזלו, על אף שמעולם לא שיחק כדורגל מקצועני, רשם קריירת אימון עשירה בספרד שכללה בעיקר קבוצות מליגת המשנה ומטה.
לואיס אלברטו גוטיירס אררה (בספרדית: Luis Alberto Gutiérrez Herrera, נולד ב-15 בינואר 1985) הוא כדורגלן עבר בוליביאני ששיחק בעמדות המגן השמאלי והבלם.
גוטיירס התחיל את הקריירה שלו באוריינטה פטרולרו, כאשר עלה לקבוצת הבוגרים שלה בשנת .
בינואר הושאל לעירוני קריית שמונה אך לא הצליח לעזור לקבוצה במאבקי ההישרדות שלה והיא ירדה לליגה לאומית וגוטיירס חזר לאוריינטה.
בעונת זכה עם המועדון באליפות הקלאסורה.
בשנת חתם בבאהיה עימה זכה באליפות באהיה.
ב-22 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד חימנסיה לה פלאטה.
ב-8 באפריל 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בפטרונטו.
בסיום העונה חזר לבוליביה כאשר חתם בבוליבר.
בקיץ סיכם על חזרתו לעירוני קריית שמונה כמחליפו של שיר צדק.
אחרי עונה אחת בלבד חזר לבוליבר.
בשנת ערך גוטיירס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוליביה.
הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2011.
לואיס אלברטו איסלאס ראניירי (בספרדית: Luis Alberto Islas Ranieri; נולד ב-22 בדצמבר 1965 בבואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת השוער.
איסלאס מזוהה יותר מכל עם קבוצת אינדפנדיינטה, ובנוסף לה שיחק במהלך הקריירה בקבוצות נוספות בארגנטינה, במקסיקו ובספרד.
הוא ייצג את נבחרת ארגנטינה ב-30 משחקים, ונכלל בסגל הנבחרת שזכתה בגביע העולם במונדיאל 1986.
איסלאס, שזכה לכינוי "אל לוקו" (בספרדית: "El Loco", המשוגע), החל את קריירת המשחק בקבוצת צ'קריטה ג'וניורס מליגת המשנה הארגנטינאית בשנת 1982, ושנה אחר כך עבר לשחק באסטודיאנטס לה פלאטה.
כבר בשנתו הראשונה בקבוצה שימש כשוער ראשון, לסירוגין עם קרלוס ברטרו, בזכייתה של אסטודיאנטס באליפות הנסיונל של 1983.
לאחר שלוש שנים מוצלחות במדי אסטודיאנטס, עבר איסלאס לקדנציה ראשונה באינדפנדיינטה.
כעבור שנתיים, בהן הפגין יכולת משכנעת בנוסף על גובהו וחוסנו הפיזי, חתם איסלאס לשנתיים באתלטיקו מדריד.
בעונה הראשונה שלו בקבוצה, עונת , שימש כמחליף לשוער אבל רסינו, ולא זכה לרשום הופעות ליגה, מה שהוביל להשאלתו ל-CD לוגרונייס בעונת .
במדי CD לוגרונייס שיחק איסלאס באופן קבוע והחמיץ שלושה משחקי ליגה בלבד, בדרך לעונה הטובה בהיסטוריה של הקבוצה שהסתיימה במקום השביעי בליגה הספרדית.
בסיום העונה חזר איסלאס לקדנציה שנייה באינדפנדיינטה.
קדנציה זו נמשכה כארבע שנים, במהלכן זכה איסלאס בתואר כדורגלן השנה בארגנטינה בשנת 1992, והגיעה לשיאה בשנת 1994, עם זכייה באליפות הקלאוסורה, בסופרקופה סודאמריקנה לאחר ניצחון במפגש גמר כפול מול בוקה ג'וניורס, ובגביע רקופה סודאמריקנה לאחר ניצחון על ולס סארספילד, שם שמר על רשת נקייה בדרך לניצחון 1-0.
לאחר שעזב את אינדפנדיינטה, החל איסלאס לעבור באופן תדיר בין קבוצות שונות.
הוא רשם קדנציות קצרות בניואל'ס אולד בויס ובפלטנסה לפני שעבר לראשונה בקריירה לליגת העל המקסיקנית, כשחתם בשנת 1996 במדי דפורטיבו טולוקה.
לאחר שנה וחצי בהן שימש כשוער ראשון בקבוצה, חזר איסלאס לארגנטינה, כשחתם במדי הוראקן.
הוא חזר לליגת המשנה הארגנטינאית לראשונה מאז 1982, כשחתם במדי טיגרה, אך גם אותה עזב לאחר כשנה, כשחזר לליגה הבכירה במקסיקו במדי לאון.
איסלאס חתם בקבוצה השמינית שלו בארגנטינה, טאז'רס, לפני שחזר לקדנציה שלישית ואחרונה באינדפנדיינטה, במדיה פרש בשנת 2003 בגיל 38.
לאחר פרישתו רשם איסלאס קריירת אימון קצרה, כמאמנה של קלוב אלמגרו הארגנטינאית ב-2006, ושל קלוב אאורורה מבוליביה שנה אחר כך.
איסלאס הצטיין בזירה הבין-לאומית כבר בגיל צעיר, כשנבחר לשוער המצטיין בטורניר גביע העולם עד גיל 20 שנערך במקסיקו בשנת 1983. הוא ספג רק שני שערים בשישה משחקים, וסייע לנבחרת ארגנטינה הצעירה להעפיל למשחק הגמר, שם נוצחה 1-0 על ידי ברזיל.
שנה לאחר הטורניר, ב-1984, החל איסלאס את הקריירה הבין-לאומית במדי נבחרת ארגנטינה, תחת המאמן קרלוס בילארדו.
הוא היה השוער המחליף לנרי פומפידו במונדיאל 1986, בו זכתה ארגנטינה בגביע העולם.
איסלאס לא שותף באף דקת משחק במהלך הטורניר.
איסלאס היה השוער הראשון של ארגנטינה בכל ארבעת משחקיה בקופה אמריקה 1987, בו סיימה ארגנטינה במקום הרביעי, לאחר הפסדים ל בחצי הגמר ול במשחק על המקום השלישי.
שנתיים אחר כך, בטורניר קופה אמריקה 1989, נערכה רוטציה בין איסלאס לפומפידו בעמדת השוער.
איסלאס פתח בשני משחקיה הראשונים של ארגנטינה בטורניר, מול ו, ושמר על רשת נקייה בשניהם.
אמנם, בשני המשחקים הבאים בבית המוקדם, ובכל שלושת המשחקים בבית הגמר, פתח פופמידו בהרכב, וארגנטינה סיימה במקום השלישי.
איסלאס קיבל בחוסר שביעות רצון את מעמדו בנבחרת.
כשבילארדו החליט כי פומפידו יהיה השוער הראשון בטורניר מונדיאל 1990, פרש איסלאס בזעם מהנבחרת ולא הצטרף לסגל לקראת הטורניר.
בכך החמיץ איסלאס הזדמנות להיות השוער המוביל לאורך רוב הטורניר, לאחר שפומפידו נפצע באופן קשה כבר במשחק השני של ארגנטינה בטורניר, ופינה את מקומו לסרחיו גויקוצ'אה, שנותר השוער הראשון עד למשחק הגמר, ואף נבחר לשוער המצטיין בטורניר.
לאחר הטורניר, עם הגעתו של אלפיו באסילה לתפקיד מאמן הנבחרת, חזר איסלאס לסגל, אך שוב כשוער מחליף, בעקבות יכולתו הגבוהה של גויקוצ'אה בטורניר המונדיאל.
הוא נכלל בסגל הנבחרת בזכיות בגביע המלך פהד 1992 (שמו הקודם של גביע הקונפדרציות) ובקופה אמריקה 1993, אך בשתיהן שימש כמחליף לגויקוצ'אה ולא שיחק כלל.
מספר הופעות לא משכנעות של גויקוצ'אה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, בנוסף על יכולתו הגבוהה של איסלאס במדי אינדפנדיינטה, הפכו את איסלאס לשוער הראשון של ארגנטינה בטורניר מונדיאל 1994 בארצות הברית, אך הוא הפגין יכולת פושרת וספג שישה שערים בארבעת משחקיה של ארגנטינה בטורניר, כולל שלישייה מ בהפסד 3-2 בשמינית הגמר.
בעשר שנות קריירה בין-לאומית, רשם איסלאס 30 הופעות במדי ארגנטינה.
לואיס ארטימה (; נולד ב-2 בדצמבר 1938 בפארקה סיביט שבפרובינציית מנדוסה שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצות בארגנטינה, בברזיל ובאורוגוואי ובנבחרת ארגנטינה.
קריירת המועדונים של ארטימה הייתה מוצלחת.
הוא סיים כמלך השערים של ליגת העל הארגנטינאית 4 פעמים, של ליגת העל האורוגוואית 3 פעמים ופעם אחת של גביע ליברטדורס.
הוא זכה פעם אחת באליפות ארגנטינה, שלוש פעמים באליפות אורוגוואי ובפעם אחת בגביע ליברטדורס.
ארטימה החל את הקריירה המקצוענית שלו באתלטיקו אטלנטה בשנת 1959, ובהמשך עבר לריבר פלייט, בה זכה 3 פעמים בתואר מלך השערים של ליגת העל הארגנטינאית.
בשנת 1966 עבר לאינדפנדיינטה, איתה זכה באליפות ארגנטינה בנסיונל 1967. הוא היה גם מלך השערים של העונה.
בשנת 1969 עבר ארטימה לברזיל והחל לשחק בפלמיירס, אך במהרה עבר לנסיונל האורוגוואית.
הקדנציה הראשונה שלו במועדון הייתה הפורה ביותר: הוא זכה ב-3 אליפויות רצופות, זכה 3 פעמים בתואר מלך השערים של ליגת העל האורוגוואית, ואף זכה פעם אחת בגביע ליברטדורס.
בשנת 1972 ניסה ארטימה את מזלו בברזיל פעם נוספת, אך חזר לנסיונל לאחר עונה אחת בלבד בפלומיננסה.
בשנת 1974 פרש ארטימה מכדורגל.
ארטימה הבקיע 24 שערים ב-25 הופעות עבור נבחרת ארגנטינה, והוא המבקיע השביעי בטיבו בהיסטורית הנבחרת.
הוא לקח חלק במונדיאל 1966 ובקופה אמריקה 1967, בו סיים כמלך השערים של הטורניר.
אליפות ארגנטינה (1): נסיונל 1967
מלך השערים של הקופה אמריקה (1): 1967
מלך השערים של גביע ליברטדורס (1): 1971
קבוצת העונה של הגביע הביניבשתי (1): 1971
לואיס "לפקה" בוכהלטר היה מאפיונר יהודי-אמריקאי בניו יורק, חבר יחידת המתנקשים "רצח בע"מ", שפעלה בשירות המאפיה האמריקאית וארגוני פשע נוספים, ומחבריו של מאיר לנסקי.
נולד ב-1897 בוויליאמסבורג שבברוקלין להורים ילידי רוסיה.
כשהיה בן 13 מת אביו מהתקף לב, ולאחר מכן עברה אמו לקולורדו, והשאירה אותו בהשגחת אחת מאחיותיו הגדולות.
ב-1915 נתפס בגנבת תיק ונשלח למוסד לעבריינים צעירים.
כשחזר לניו יורק התחבר ליעקב "גורה" שפירו, ועסק עמו בשוד וגביית דמי חסות.
ב-1918 נתפס בשוד ונשלח לכלא סינג סינג.
לאחר שהשתחרר החל לעבוד עם ארנולד רוטשטיין כמלווה חמוש של מבריחי המשקאות.
ב-1931 לאחר השתלטות לאקי לוצ'יאנו ומאיר לנסקי על המאפיה, ויסוד המועצה, הם נזקקו לגורם חיצוני שיבצע התנקשויות והוצאות להורג.
לפקה ביחד עם חברו אלברט אנסטסיה גיבשו קבוצה של פושעים צעירים שביצעו חוזי רצח בשביל המאפיה, על חברי הקבוצה נמנו אייב רלס, באגסי גולדשטיין, והארי שטראוס.
ב-1940 נעצר אייב רלס ולאחר זמן מה נשבר והסכים לעסקת טיעון, הוא הפליל את כל חבריו ובהם גם לפקה.
לפקה הוצא להורג בכלא סינג סינג ב-1944.
לואיס אנריקס בקלוב (בספרדית: Luis Enríquez Bacalov; 30 באוגוסט 1933 – 15 בנובמבר 2017) היה מלחין מוזיקה לסרטים יהודי איטלקי יליד ארגנטינה.
בתחילת דרכו הלחין מוזיקה למערבוני ספגטי.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 שיתף פעולה עם להקות רוק מתקדם איטלקיות.
היה מועמד פעמיים לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, וזכה בו ב-1996 עבור הסרט הדוור.
הלחין יצירות משמעותיות למקהלה ותזמורת.
עד מותו ב-2017, שימש כמנהל האמנותי של "התזמורת של יוון הגדולה" (Orchestra della Magna Grecia) בטאראנטו באיטליה.
לואיס בקלוב נולד בבואנוס איירס למשפחה ממוצא בולגרי-יהודי, אבל אף שהזדהה כיהודי, לא ניהל אורח חיים יהודי.
סבו וסבתו מצד אביו היו בולגרים מחבל באנאט.
בגיל חמש החל ללמוד אצל אנריקה ברנבוים.
בגיל צעיר הוא החל להופיע כפסנתרן ברסיטלים וכחלק מאנסמבלים של מוזיקה קלאסית.
כמו כן עסק בחקר המוזיקה העממית של אמריקה הדרומית עבור תחנות רדיו מקומיות.
בסוף שנות ה-50 עבר להתגורר ברומא ומאז הוא חי באיטליה.
הוא שימש כפסנתרן בהקלטות פסקול של סרטים, וכמלווה בפסנתר של כוכבי פופ איטלקיים כדוגמת ג'אני מורנדי וריטה פבונה.
בקלוב הלחין מוזיקה לסרטים רבים, אבל התפרסם דווקא בזכות מוזיקה למערבוני ספגטי דוגמת ג'נגו, לתקוע כדור לגנרל (A Bullet for the General) והדו-קרב הגדול (The Grand Duel).
שניים מהשירים שהלחין לסרטים מוקדמים אלו הופיעו בפסקול סרטו של קוונטין טרנטינו, להרוג את ביל מ-2003, ושלושה שירים שולבו בפס הקול של סרט נוסף של טרנטינו ג'נגו ללא מעצורים מ-2012. בקלוב הלחין את הפסקול גם לסרטי פשע איטלקיים.
הוא גם כתב את המוזיקה לסרט עיר הנשים של פדריקו פליני מ-1980.
בקלוב היה מועמד פעמיים לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר – עיבוד והלחנה של מוזיקה.
ב-1967 היה מועמד בגין המוזיקה לסרטו של פייר פאולו פאזוליני הבשורה על-פי מתי (Il Vangelo secondo Matteo), וב-1996 הוא זכה בפרס בגין הסרט "הדוור".
ב-2014 הלחין את פסקול הסרט "אלסה ופרד".
בקלוב כתב במגוון סגנונות מוזיקליים.
בקלוב הלחין גם יצירות משמעותיות למקהלה ותזמורת, ובהם קונצ'רטו משולש לסופרן, בנדונאון, פסנתר ותזמורת סימפונית.
יצירתו הידועה ביותר בתחום זה היא מיסה טנגו מ-1997, יצירה המעמידה את הגרסה בשפה הספרדית של המיסה במקצב הטנגו של ארגנטינה מולדתו.
הנוסח התקני של המיסה קוצץ בצורה משמעותית בהתאם לרצונו של בקלוב שהיצירה תהיה מקובלת על כל המאמינים של הדתות האברהמיות: נצרות, אסלאם ויהדות.
כול ההתייחסויות לישו – מלבד שה האלוהים (בלטינית Agnus Dei) – נמחקו.
הקרדו, הטקסט השלישי והארוך ביותר במיסה המושרת, צומצם למרבית הסטרופה הראשונה וחלק מהשנייה: "Credo in unum Deum, ...
כל יכול, בורא שמים וארץ") בתוספת אמן בסופו.
הופעת הבכורה של מיסה טנגו התבצעה ברומא בשנת 2000 כשפלאסידו דומינגו הופיע כסולו טנור.
היצירה הוקלטה שוב ויצאה לאור על גבי תקליט בהוצאת דויטשה גרמופון.
הסולנים בתקליט היו פלאסידו דומינגו (טנור), אנה מריה מרטינס (Ana María Martínez, מצו סופרן) והקטור אוליסס פסרלה (Héctor Ulises Passarella) בבנדונאון.
בכורה זו באה בעקבות השמעת הבכורה של "מיסה טנגו" בארצות הברית ב-19 במאי 2002 שגם היא התבצעה בתיאטרון סנדרס של אוניברסיטת הרווארד בניצוחו של ויליאם תומאס.
בקלוב לימד הלחנה לקולנוע באקדמיה למוזיקה בסיינה, ומ-2014 ועד מותו שימש כמנהל המוזיקלי הראשי של "התזמורת של יוון הגדולה" (Orchestra della Magna Grecia) בטאראנטו בדרום איטליה.
לואיס אלפונסו, דוכס אנז'ו (בספרדית: Luis Alfonso de Borbón; נולד ב-25 באפריל 1974), הוא נינו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, והטוען לכתר צרפת מטעם הלגיטימיסטים משנת 1989.
לואיס אלפונסו נולד במדריד, לאלפונסו, דוכס אנז'ו וקדיס ולמריה דל כרמן מרטינס-בורדיו אי פרנקו, בתם של קריסטובאל מרטינס-בורדיו, מרקיז ויאברדה העשירי וכרמן פרנקו, דוכסית פרנקו הראשונה, ובילדותו העניק לו אביו את התואר דוכס טורן.
בשנת 1982 התגרשו הוריו, ולואיס אלפונסו ואחיו עברו למשמורת תחת אביו.
בשנת 1984 התחתנה אמו בשנית עם ז'אן מארי רוסי ומנישואין אלה נולדו שתי בנות שהן אחיותיו-החורגות.
ב-7 בפברואר 1984 חזר לואיס אלפונסו מסיור סקי בפירנאים יחד עם אביו ואחיו, ובמהלך הנסיעה התנגש אביו במשאית.
אחיו הבכור פרנסיסקו דה אסיס נהרג בתאונה, ואילו לואיס אלפונסו שהה בבית החולים במשך חודש, בעוד אביו נזקק ל-6 ניתוחים.
בית משפט ספרדי העניק לאמו משמורת זמנית על לואיס אלפונסו, אך כעבור שישה חודשים החזיר בית המשפט את המשמורת לאביו.
בשנת 1989 נהרג אביו בתאונת סקי באייבון, קולורדו, ולואיס אלפונסו הוכר על ידי הלגיטימיסטים כלואי העשרים, מלך צרפת ונווארה, ונטל לעצמו את התואר דוכס אנז'ו.
לואיס אלפונסו סיים את לימודיו הראשונים בבית הספר הספרדי-צרפתי Molière de Pozuelo de Alarcón, ומאוחר יותר, למד בבית ספר תיכון במדריד.
לאחר מכן הוא למד מנהל עסקים בCUNEF, ובהמשך עבד במשך כמה שנים בבנק BNP פריבה במדריד.
השניים התגוררו בוונצואלה, שם הוא עבד בבנקו אוקסידנטל דה דסקנטו, ולאחר מכן עברו לארצות הברית.
לאחר מכן, הם התגוררו במדריד, ונולדו להם 4 ילדים:
אאוחניה, נסיכת בורבון (נולדה ב-2007)
הנסיך לואיס, דוכס בורגונדי (נולד ב-2010)
הנסיך אלפונסו, דוכס ברי (נולד ב-2010)
הנסיך אנריקה, דוכס טורן (נולד ב-2019)
ביוני 2006 לואי אלפונסו לא השתתף בחתונתה השלישית של אמו, משום שהוא לא הסכים להיפרדותה מאביו החורג, שאותו כיבד מאוד, ובשל אי הסכמתו עם אורח החיים "הסלבריטי" שלה.
לואיס אלברטו ארסה קטאקורה (בספרדית: Luis Alberto Arce Catacora; נולד ב-28 בספטמבר 1963), הידוע גם בשם לוצ'ו ארס, הוא פוליטיקאי בוליביאני, אשר כיהן כנשיא בוליביה מה-8 בנובמבר 2020, ועד ל-8 בנובמבר 2025. הוא כיהן כשר הכלכלה והאוצר הציבורי בשנים 2006–2017 ובשנת 2019 בממשלו של אבו מוראלס.
הוא חבר בתנועה לסוציאליזם (MAS-IPSP).
ארסה נולד בלה פאס למשפחה ממעמד הביניים.
הוא סיים השכלה כרואה חשבון במכון להשכלה בנקאית בלה פאס בשנת 1984 לפני שקיבל תארים בכלכלה מהאוניברסיטה הגבוהה בסן אנדרס ומאוניברסיטת ווריק באנגליה.
הוא בילה את מרבית שנות ה-90 כפקיד ציבורי במספר תפקידים, וגם לימד כלכלה באוניברסיטאות שונות.
בשנת 2006 הוא מונה לשר האוצר על ידי הנשיא החדש, אבו מוראלס.
ארסה פיקח על הצמיחה הכלכלית בבוליביה, וכחבר תנועת MAS צבר מוניטין כטכנוקרט.
בעת כהונתו במשרדי האוצר והכלכלה פעל לקידום מדיניות סוציאליסטית עקבית - שכללה, בין השאר, הלאמה של תעשיות הנפט והאנרגיה, כריית הפחם, המלט, התקשורת ותשתיות התחבורה; הגדלת שכר המינימום בכמעט 400%; הגדלת אחזקות המדינה במשק מ-17% לכמעט 40% והגדלת הוצאות המדינה על תשתיות ורווחה בעשרות אחוזים.
תחתיו, בוליביה חוותה צמיחה כלכלית עצומה.
לאחר הבחירות הכלליות השנויות במחלוקת בשנת 2019 והתסיסה שבעקבותיה, מוראלס הסכים לקריאות להתפטרותו וז'אנין אנייס הפכה לנשיאה זמנית.
אנייס פיקחה על הבחירות הכלליות בשנת 2020, בהן ניצח ארסה ברוב קולות.
האתגר הראשון לשלטונו היה ההתמודדות עם מגפת הקורונה בבוליביה.
ב-1 בפברואר 2021 ארסה ביטל צו מתקופת ממשלת ז'אנין אנייס המאפשר כניסה לבולביה ללא ויזה לאזרחים אמריקאים וישראלים המבקשים להיכנס למדינה.
בטענה שמטרת הצו כשלה בעקרון ההדדיות על ידי "הטבה חד-צדדית לאזרחים ישראלים וארצות הברית, מבלי שמדינותיהם יעניקו הטבה דומה".
ביוני 2024, כוחות צבא בבוליביה השתלטו על הכיכר המרכזית בבירה לה פז ופרצו לארמון הנשיאות, בסיוע כלי רכב משוריינים שתועדו באזור, במה שנראה כניסיון הפיכה - שלא צלח.
הכוחות נסוגו ומפקד הצבא, שהוביל את ההפיכה, הוחלף ונעצר.
הגנרל טען כי הנשיא ביקש ממנו לביים את ההפיכה בניסיון להגביר את הפופולריות שלו.
ב-8 בנובמבר 2025 סיים את תפקידו כנשיא, לאחר שמפלגתו הפסידה בבחירות לנשיאות, והוחלף על ידי רודריגו פאז מהמרכז-ימין.
לואיס מיגל אָסֶבֶדוֹ טָבָּארֶס (בספרדית: Luis Miguel Acevedo Tabárez; נולד ב-5 באוקטובר 1996) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ בדאנוביו.
אחיו, ניקולאס, גם הוא כדורגלן.
הוא החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של סרו, וב-7 בפברואר 2019 עבר לפניארול.
באפריל 2021 הושאל לדאנוביו מהליגה האורוגוואית השנייה עד לתום דצמבר 2021.
לואיס (לוּ) ארון היה פסיכולוג קליני ופסיכואנליטיקאי יהודי אמריקאי, בין התאורטיקנים הבולטים של הגישה ההתייחסותית בפסיכולוגיה.
ארון היה מטפל, מרצה, כותב ועורך ספרות פסיכואנליטית, ומעורב מאוד בקהילה הטיפולית בישראל.
ארון היה בן יחיד למשפחה יהודית אמריקאית מרובע קווינס שבניו-יורק.
אביו היה בעליו של אטליז.
בצעירותו למד בישיבה אורתודוקסית-מודרנית בירושלים במשך חמישה חודשים, ולתקופה מסוימת קיים אורח חיים דתי ושקל לעבור מסלול הסמכה לרבנות.
ארון הושפע משיטת הלימוד היהודית, המעודדת לשאול שאלות ואף לערער על הסמכות בגבולות האפשר.
ארון רכש את השכלתו בניו-יורק.
הוא למד לתואר ראשון בקווינס-קולג', קיבל דוקטורט בפסיכולוגיה מאוניבסיטת סנט ג'ונס, ולמד פסיכואנליזה בבית הספר למוסמכים באומנויות ומדעים של אוניברסיטת ניו-יורק.
ארון טופל בפסיכואנליזה בשיטה פרוידיאנית קלאסית מגיל 20 ועד גיל 31, ובדיעבד חש שמשהו חסר לו בשיטה הקלאסית, הממוקדת במטופל, ולא במטפל או במרקם היחסים בין המטפל והמטופל.
במהלך הכשרתו פגש פסיכואנליטיקאים נוספים שהשפיעו על תפיסתו.
מפגשו עם הפסיכואנליטיקאי הרולד סירלס הטביע בו חותם עמוק: הוא שחרר אותו להגמיש את הכללים הפסיכואנליטיים המקובלים ולהנכיח את עצמו כמטפל וכאדם.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 חבר ארון לקבוצת פסיכואנליטיקאים מניו-יורק, שהחלו לכנות את עצמם "פסיכואנליטיקאיים התייחסותיים", ביניהם סטיבן מיטשל וג'יי גרינברג, מייסדי הגישה ההתייחסותית.
ב-1991 ייסד עם מיטשל ואחרים את כתב העת של הזרם ההתייחסותי - "דיאלוגים פסיכואנליטיים" .
במהלך שנות עבודתו, ארון פרסם 14 ספרים ו-112 מאמרים ופרקי ספרים.
הוא מילא תפקידים שונים במוסדות פסיכואנליטיים.
שנים אחדות כיהן כנשיא החטיבה לפסיכואנליזה של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה.
החל משנת 1998 ובמשך 21 שנים עמד בראש תוכנית הפוסט־דוקטורט של לימודי הפסיכותרפיה והפסיכואנליזה באוניברסיטת ניו־יורק.
בנוסף כיהן כנשיא האיגוד הבינלאומי לפסיכואנליזה ופסיכותרפיה התייחסותית (IARPP).
ארון ביקר בישראל תכופות, ניהל קשרי עבודה פורים עם מטפלים ישראלים, וכן העביר סדנאות קריאה למטפלים באמצעות פגישות וידאו ממקום מושבו בניו יורק.
בשנים 2015-2019 היה חבר בסגל האקדמי של התוכנית לתואר שני בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת רייכמן בהרצליה (בזמנו - המרכז הבינתחומי).
חווית המטופל את הסובייקטיביות של המטפל
ארון היה מזוהה עם הגישה האינטרסובייקטיבית, והאמין כי הפסיכואנליזה הקלאסית שגתה כשהזניחה את הסובייקטיביות של המטפל.
לטענתו, מטופלים מבקשים להתחבר למטפל שלהם ולהכירו מתחת לפסאדה המקצועית שלו, כפי שילדים מבקשים להכיר את עולמם הפנימי של הוריהם.
בניגוד לעקרונות הפסיכואנליזה הקלאסית, מטפל לעולם אינו יכול לשמור על אנונימיות מוחלטת, משום שתגובותיו מנכיחות את אישיותו ומספרות עליו.
כל אמירה, תגובה או פירוש, הניתנים על ידי המטפל, חושפים משהו מהסובייקטיביות שלו.
ארון טען כי ככל שהמטפל חושף את הסובייקטיביות שלו, ומאפשר למטופל להתוודע להלך החשיבה שלו, לספקות ולבטים שהביאו אותו להגיב כך או אחרת, כך הוא מספק למטופל מודלינג של תהליכי מנטליזציה ואינטרוספקציה.
ארון הירבה לכתוב על ההשפעה ההדדית של המטפל והמטופל זה על זה.
השפעה הדדית בטיפול היא כורח בלתי נמנע, משום שאין למטפל דרך להימנע מהנכחת עצמו, ולכן בהכרח היחסים הנוצרים בטיפול הם אינטראקטיביים.
המפגש הטיפולי הוא מפגש בין מטפל ומטופל, ששניהם הם גם בני אדם, ולכן זהו מפגש בין שתי תודעות חיות ופועמות, שאנושיותן עושה את מפגשן למורכב מאוד.
בין מטפל ומטופל מתחוללים בכל עת אינסוף אינטראקציות בינאישיות סמויות לא מודעות.
גם מטפל רגיש עלול להיות עיוור ולא מודע לאופן שבו התנהלותו בטיפול מושפעת מהמטופל.
עם זאת, ארון מדגיש, שלמרות ההשפעה ההדדית בטיפול, היחסים הטיפוליים אינם סימטריים מבחינת תפקידים ואחריות, שכן המטפל מחויב כלפי המטופל, אך לא להפך.
ארון חקר רבות את התפתחות הפסיכואנליזה ואת גלגוליה, ועסק בגורמים חברתיים ותרבותיים אשר השפיעו עליה.
הוא כתב על השפעת רוח היהדות ומחשבת ישראל על הפסיכואנליזה ועל רעיונות התייחסותיים.
הוא עסק בשינוי שעברה הפסיכואנליזה מ"פסיכולוגיה של אדם אחד" ל"פסיכולוגיה של שני אנשים" (לגישה האינטרסובייקטיבית), ועל תרומתם של הפמינזם והפוסטמודרניזם לכך.
ארון ערך השוואות בין פסיכותרפיה לבין פסיכואנליזה.
הוא התבטא בנוגע למחלוקות הקיימות במוסדות ההשכלה הפסיכואנליטיים.
בנוסף, הציע כי על הפסיכואנליזה לעבור שינוי ל'פסיכואנליזה מתקדמת' , שתהיה גמישה יותר, זמינה לכל שכבות האוכלוסייה ומכבדת את כל זרמיה.
ב-1984 נשא ארון לאישה את ג'יין אדס, עובדת סוציאלית קלינית, ולזוג נולדו 3 ילדים.
לאחר גירושיו מאדס, היה בזוגיות עם הפסיכואנליטיקאית הישראלית-אמריקאית גלית אטלס.
ארון נפטר בגיל 66, בשנת 2019, לאחר מאבק של 5 שנים במחלת הסרטן.
פסיכואנליזה התייחסותית, צמיחתה של מסורת.
סטיבן מיטשל ולואיס ארון, עורכים, 2013, הוצאת 'תולעת ספרים'.
לואיס אלווארז רור הוא צייר ריאליסטי פורטוריקני המתגורר בניו ג'רזי.
ידוע בציורי הדמויות שלו וכן דיוקנאותיהם של אישי ציבור אמריקאים כמו פיליפ גלס, ג'ושוע בל, פול וולקר, קנדידו קמרו, מונסניור ויליאם לינדר, ואוקטביו ואסקז.
החוזקות שלו תוארו כאילו נלקחו ישירות מציורים של מאסטרים מהעבר" ו"האמפתיה הרבה שהוא חש עם מצויריו ".
דבריו של פיטר טריפי, העורך הראשי של מגזין Fine Art Connoisseur.
לואיס אלוורז רוור נולד בארסיבו, פוארטו ריקו.
כילד, הוא לימד את עצמו לצייר וסירב לקחת שיעורי אמנות רשמיים.
הוא גם פיתח עניין רב במוזיקה ואביו רשם אותו לשיעורי פסנתר.
בסופו של דבר, הוא עבר לניו יורק כדי ללמוד פסנתר אצל גרמן דיז באוניברסיטת סיטי בניו יורק, שם השלים תואר שני במוזיקה.
לאחר מכן הוא נרשם לליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק, שם למד אצל נלסון שאנקס.
לדברי רור, המורה הזה היה נקודת מפנה בקריירה שלו.
עבודתו של אלווארז רו נאספה על ידי גלריית הדיוקנאות הלאומית בוושינגטון הבירה, המוזיאון האירופי לאמנות מודרנית בברצלונה, [14] סטיינוויי הול בניו יורק והפדרל ריזרב בוושינגטון הבירה.
בשנת 2019 הוא היה פיינליסט בתחרות הפורטרטים של אאוטווין בוצ'בר, שם הציור שלו "פצעים נסתרים" היה אחת מ-46 יצירות שהוצגו ב-The Outwin: American Portraiture Today בגלריה הלאומית לדיוקנאות סמיתסוניאן.
בשנת 2022 זכה אלווארז רור בפרס הגדול של דרייפר בתחרות הפורטרטים הבינלאומית ה-24 של אגודת הפורטרטים של אמריקה.
לואיס אלברטו רומרו אלקונצ'ל (בספרדית: Luis Alberto Romero Alconchel; נולד ב-28 בספטמבר 1992), המוכר בשם לואיס אלברטו, הוא כדורגלן ספרדי המשחק כקשר התקפי או כקיצוני באל-וכרה מליגת העל הקטרית.
לואיס אלברטו נולד בסן חוסה דל ואיה, שבמחוז קדיס, באנדלוסיה.
הוא החל את דרכו במחלקת הנוער של סביליה.
ואת שתי העונות הראשונות שלו בבוגרים הוא העביר בסביליה אתלטיקו, קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה בליגה הספרדית השלישית.
ב-16 באפריל 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון בהפסד 0–1 לחטאפה במסגרת הלה ליגה.
אך הוא לא זכה להזדמנויות רבות בקבוצה הבכירה של המועדון ואת רוב זמנו המשיך להעביר בקבוצת המילואים.
באוגוסט 2012, הושאל לואיס אלברטו בחוזה לשנה לברצלונה אתלטיק קבוצת המילואים של ברצלונה, ששיחקה בליגת המשנה הספרדית כאשר לקטאלונים הייתה אפשרות להפוך את המהלך לקבוע בתום העונה.
הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו ב-2 בספטמבר 2012 כששיחק שתי דקות בניצחון 2–0 על סבאדל.
וסיים עונה מוצלחת עם 11 שערים ב-38 הופעות, הכובש המצטיין השני בקבוצה אחרי ג'רארד דאולופאו.
ב-20 ביוני 2013 קיבלה סביליה הצעה של 6.8 מיליון פאונד מליברפול עבור לואיס אלברטו, שהתקבלה.
החתימה הושלמה יומיים לאחר מכן.
והוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון האנגלי ב-13 ביולי במשחק ידידות שהסתיים בניצחון 4–0 של ליברפול נגד פרסטון נורת' אנד.
את הופעת הבכורה שלו בפרמיירליג ערך לואיס אלברטו ב-1 בספטמבר 2013, כשעלה כמחליף בניצחון 1–0 על מנצ'סטר יונייטד.
אך הוא לא זכה להזדמנויות רבות במהלך העונה, כשעלה בסך הכל 9 פעמים מהספסל, ולא פתח באף משחק.
ב-26 ביוני 2014, הושאל לואיס אלברטו למאלגה מהלה ליגה.
ב-23 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ואף כבש את שער הבכורה שלו שהיה גם שער הניצחון ב-1–0 על אתלטיק בילבאו.
העונה במאלגה ידעה עליות וירידות ובסך הכל סיים לואיס אלברטו את העונה עם 2 שערים ב-20 הופעות בכל המסגרות.
ב-5 ביולי 2015, עבר לואיס אלברטו בהשאלה לדפורטיבו לה קורוניה מהלה ליגה, שם הוא התחבר למאמן ויקטור סאנצ'ס, שהיה בעבר בצוות האימון של סביליה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-30 באוגוסט 2015 בתיקו 1–1 עם ולנסיה.
ואת שער הבכורה שלו כבש ב-14 בספטמבר בניצחון 3–1 על ראיו ואיקאנו.
העונה בלה קורניה הייתה עונת הפריצה של לואיס אלברטו, הוא סיים את העונה עם 6 שערים ב-31 הופעות בכל המסגרות, וגרר התעניינות ממועדונים גדולים.
ב-31 באוגוסט 2016, חתם לואיס אלברטו בלאציו מהסרייה א' ששילמה עבורו לליברפול 4 מיליון אירו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-20 בספטמבר 2016 כשעלה כמחליף בהפסד 0–2 למילאן ואת שער הבכורה שלו כבש ב-15 באפריל 2017 בתיקו 2–2 עם גנואה.
אך בעונה הראשונה שלו בלאציו הוא זכה למעט הזדמנויות, כשזכה לתשע הופעות בלבד בליגה בהם כבש שער בודד.
בעונה שלאחר מכן עונת 2017/2018 הוא זכה ליותר אמון ממאמנו סימונה אינזאגי והפך לבורג משמעותי בקבוצה ובהרכב הפותח.
ב-14 בספטמבר 2017 עלה לואיס אלברטו לבכורה אירופית בניצחון של לאציו 3–2 על ויטסה ארנהם מהולנד במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-23 בנובמבר הוא גם כבש את שער הבכורה האירופי שלו בתיקו 1–1 מול אותה ויטסה, במסגרת הסיבוב השני של שלב הבתים.
וסייע ללאציו להגיע עד לרבע גמר הליגה האירופית באותה עונה.
בליגה הוא כבש 11 שערים ב-34 הופעות ובסך הכל הוא סיים את העונה עם 12 שערים ב-47 הופעות בכל המסגרות.
כאשר הוא מסיים גם כמלך הבישולים בליגה עם 14 בישולים.
בעונה לאחר מכן עונת 2018/2019 המשיך לואיס אלברטו להיות בורג משמעותי בקבוצה וסיים אותה עם 6 שערים ב-37 הופעות בכל המסגרות כשלאציו גם זוכה בקופה איטליה לאחר ניצחון 2–0 בגמר על אטאלנטה.
עונת 2019/2020 הייתה עונה מוצלחת עבור לואיס אלברטו, בפברואר הוא נבחר לשחקן החודש ובסך הכל הוא כבש 7 שערים ב-41 הופעות בכל המסגרות, אך גם סיים כסגן מלך הבישולים בליגה האיטלקית עם 15 כאלה, שני רק לפאפו גומס מאטאלנטה.
וסייע ללאציו לסיים במקום הרביעי המוביל לליגת האלופות.
כשבסיום העונה הוא נבחר להרכב העונה בליגה.
ב-20 באוקטובר 2020 ערך לואיס אלברטו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון 3–1 של לאציו על בורוסיה דורטמונד הגרמנית, במסגרת שלב הבתים.
בסך הכל סיים את העונה עם 9 שערים ב-34 הופעות בליגה, אליהן הוסיף 6 הופעות בליגת האלופות.
בעונת 2021/2022 המשיך לואיס אלברטו להיות חלק משמעותי מהקבוצה, וסיים אותה עם 5 שערים ב-44 הופעות בכל המסגרות אליהם הוסיף 10 בישולים במסגרת הליגה, שסייעו לקפטן הקבוצה צ'ירו אימובילה לזכות בתואר מלך שערי הליגה.
לואיס אלברטו המשיך לשמור על יציבות כשאת עונת 2022/2023 הוא מסיים עם 6 שערים ו-7 בישולים ב-35 הופעות במסגרת הליגה, בעונה בה לאציו סיימה במקום השני אחרי האלופה נאפולי, והעפילה פעם נוספת לליגת האלופות.
ליגת העל הקטרית, א-דוחייל ואל-וכרה
ב-11 ביוני 2024 חתם לואיס אלברטו על חוזה ל-3 שנים בא-דוחייל מליגת העל הקטרית.
ואת עונת 2024/2025 הוא סיים עם 4 שערים ב-28 הופעות בכל המסגרות.
ב-14 בינואר 2026 חתם על חוזה לעונה וחצי באל-וכרה גם היא מליגת העל הקטרית.
לאחר פתיחה מוצלחת של עונת 2017/2018 בסרייה א' זכה לואיס אלברטו לזימון לנבחרת הבוגרת של ספרד.
ב-11 בנובמבר 2017, הוא זכה להופעת בכורה כששיחק את 16 הדקות האחרונות בניצחון 5–0 של הלה רוחה במשחק ידידות מול קוסטה ריקה.
שחקן החודש בסרייה א': פברואר 2020
לואיס בנג'מין האנה היה איש עסקים, בנקאי ופוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הצפונית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הצפונית ה-11 בשנים 1913–1917. בארבע השנים שקדמו לכהונתו כמושל, הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, ולפני כן בתקופות כהונה שונות בבית הנבחרים של דקוטה הצפונית ובסנאט שלה.
לואיס בנג'מין האנה נולד בעיירה ניו ברייטון שבפנסילבניה.
ומרגרט האנה, נפטרו כשהיה ילד צעיר, והוא גודל על ידי דודותיו.
הוא למד במסצ'וסטס ובניו יורק.
ב-1881 הגיע האנה לטריטוריית דקוטה יחד עם אחיו, רוברט ס.
האנה, והחל לעסוק בחקלאות ליד המקום שהיום הוא העיר הופ שבדקוטה הצפונית.
ב-1888 הוא נשא לאישה את לוטי ל.
תאצ'ר, ולשניים נולדו ארבעה ילדים.
ב-1882 מכר האנה את קרקעותיו ועבר לעיר פייג', שם הוא החל את הקריירה שלו כאיש עסקים.
הוא פתח חברה לסחר בעץ, ולאחר מכן הרחיב את פעילותו לסחר בדגנים.
עד מהרה הוא נזקק לשירותי בנקאות, ופתח בנק פרטי בפייג'.
הבנק היה לבנק מדינתי, לאחר מכן היה לבנק הלאומי הראשון של פייג', שהאנה היה נשיאו.
בשנים 1895–1897 כיהן האנה בבית הנבחרים של דקוטה הצפונית.
ב-1899 הוא עבר לעיר פארגו, שם הוא שימש כסגן נשיא הבנק הלאומי הראשון של פארגו.
בשנים 1897–1901, ושוב בשנים 1905–1909, ייצג האנה את מחוז פארגו בסנאט של דקוטה הצפונית.
ב-1908 נבחר האנה לייצג את דקוטה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית, בו הוא כיהן שתי תקופות כהונה בשנים 1909–1913. ב-1913 הוא נבחר כמושל דקוטה הצפונית לאחר שניצח במערכת הבחירות את מועמד המפלגה הדמוקרטית פרנק א.
ארבע שנות כהונתו עברו עליו בעיקר בטיפול בחוב המדינתי שהוא ירש מקודמו בהיקף של 300,000 דולר.
עד תום כהונתו, שולם החוב במלואו, ובנוסף, החוב באיגרות חוב הופחת מסכום של כמעט מיליון דולר ל-462,000 דולר.
נוצרו תוכנית פרישה וקרן ביטוח למורים ונחקק חוק למס ירושה.
במהלך תקופת כהונתו כמושל, יצאה משלחת בראשותו של האנה ובהשתתפות בני משפחתו לנורווגיה.
ב-4 ביולי 1914 הוא העניק לעם הנורווגי פסל של אברהם לינקולן, מעשה ידיו של הפסל מדקוטה הצפונית, פול פידל, שמוצב בפארק פרונגר שבאוסלו.
להאנה הוענק תואר אביר דרגה ראשונה במסדר אולף הקדוש על ידי הוקון השביעי, מלך נורווגיה.
בשנים 1917–1918 הוא שימש כיושב ראש מפעל איגרות החוב ליברטי לסיוע למדינות ההסכמה.
במלחמת העולם הראשונה הוא שירת בצרפת כקפטן בצלב האדום האמריקאי.
הוא עוטר כקצין בלגיון הכבוד על ידי ממשלת צרפת.
האנה המשיך בעיסוקו בחקלאות, בנקאות ומיזמים נוספים עד לפרישתו.
בבחירות לנשיאות של 1924 הוא ניהל את מסע הבחירות של קלווין קולידג' בדקוטה הצפונית.
לואיס בנג'מין האנה נפטר בפארגו ב-23 באפריל 1948, בגיל 86. הוא נטמן בבית הקברות ריברסייד שבעיר.
לואיס בר סטרג'ס היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מקונטיקט בין השנים 1805 ל-1817.
סטרג'ס נולד ב-15 במרץ 1763 בפיירפילד, קונטיקט, בנו של ג'ונתן סטרג'ס, שגם שירת בבית הנבחרים.
הוא נבחר מחדש לקונגרס העשירי ולארבעת הקונגרסים הבאים וכיהן מ-16 בספטמבר 1805 עד 3 במרץ 1817. מאוחר יותר הוא עבר לנורווק, אוהיו, שם נפטר ב-30 במרץ 1844. הוא קבור בחצר האפיסקופלית של סנט פול שם.
לואיס ויטל בוגי היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מיזורי.
בוגי נולד ב-9 באפריל 1813 בסט.
ג'נביב שבטריטוריית מיזורי, ולמד בבתי הספר הציבוריים.
הוא הועסק כפקיד במפעל מסחר, למד משפטים באילינוי, וב-1835 השלים את לימודיו באוניברסיטת טרנסילבניה בלקסינגטון שבקנטקי והחל לעסוק בכך בסנט לואיס.
הוא שירת במלחמת הבלק הוק, וב-1838 מונה כחבר במועצת המנהלים של סנט לואיס.
בשנים 1866 וב-1867 כיהן בתפקיד הנציב לענייני האינדיאנים, וב-1872 מונה לנשיא מועצת העיר של סנט לואיס.
בוגי היה אחד ממייסדי רכבת סנט לואיס איירון מאונטיין, ושימש כנשיא החברה במשך שנתיים.
בוגי נבחר כחבר המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית וכיהן בתפקיד מ-4 במרץ 1873, עד מותו בסנט לואיס, מיזורי ב-20 בספטמבר 1877. הוא נקבר בבית הקברות בקלווארי.
לואיס אנריקה אנדרה רוזה דה סילבה (בפורטוגזית: Luiz Henrique André Rosa da Silva; ), הידוע בפשטות בשם לואיס אנריקה, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בזניט סנקט פטרבורג ובנבחרת ברזיל.
לואיס אנריקה הוא יליד העיר הברזילאית פטרופוליס, הממוקמת במדינת ריו דה ז'ניירו.
הוא הצטרף לאקדמיית הכדורגל של מועדון פלומיננסה בגיל 11. מאז עונת 2020 היה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה A הברזילאית ב־12 באוגוסט 2020 במשחק מול פלמייראס, כשעלה כמחליף בדקה ה-75. ב-18 באוקטובר 2020, הוא הבקיע את שער הבכורה בכדורגל מקצועני נגד סיארה.
ב-7 בספטמבר 2020, לואיס אנריקה האריך את חוזהו במועדון לתקופה של חמש שנים וב-1 ביולי 2022, המועדון הספרדי ריאל בטיס הודיע על העברתו של אנריקה תמורת 13 מיליון יורו, כולל בונוסים.
השחקן חתם על חוזה עד 2028. ב-26 באוגוסט, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בריאל בטיס במשחק הלה ליגה נגד אוסאסונה, כשהחליף את בורחה איגלסיאס.
ב-8 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במפעלים האירופיים במשחק שלב הבתים של הליגה האירופית נגד HJK.
ב-15 בספטמבר, הוא הבקיע את שערו הראשון במדי ריאל בטיס במשחק שלב הבתים של הליגה האירופית נגד לודוגור הבולגרית.
ב-2 בפברואר 2024, הוא עבר לבוטפוגו הברזילאית תמורת סכום שיא של 20 מיליון יורו בכדורגל ברזילאי וחתם על חוזה לארבע שנים.
ב-30 בנובמבר 2024, הוא סייע לבוטפוגו לזכות בגביע ליברטדורס הראשון בתולדות המועדון, כשהבקיע שער מול אתלטיקו מיניירו במשחק האחרון של הטורניר והשיג פנדל, אותו הבקיע אלכס טלס.
בינואר 2025 עבר לזניט סנט פטרבורג מליגת העל הרוסית בכדורגל תמורת כ-32 מיליון יורו.
הוא ערך את הופעת הבכורה בליגה הרוסית ב-8 במרץ 2025, במשחק המחזור ה-20 מול פאקל וורונז'.
לואיס אנטוניו גוקים טאגלה הוא איש דת קתולי ממוצא פיליפיני ששימש כארכיבישוף ה-32 של מנילה בין 2011 ל-2020, ומכהן כחשמן של סן פליצ'ה דה קנטליצ'ה א-סנטוצלה, נשיא הפדרציה התנ"כית הקתולית, הנציב העליון של אוניברסיטת אורבניאנה, וחבר בקוריה הרומאית.
טאגלה נולד ב-21 ביוני 1957, בנם הבכור של מנואל טופסיו טאגלה ממוצא טאגאלוג ואשתו הפיליפינית ממוצא סיני, מילאגרוס גוקים, שניהם נוצרים קתולים אדוקים.
סבו של טאגלה מצד אביו היה נצר לאצולה הספרדית הנוצרית שהייתה האליטה בפיליפינים לפני המהפכה הפיליפינית ב-1896. ב-1973 סיים טאגלה את לימודי התיכון, הצטרף לסמינר הישועי של סן חוזה, ונשלח ללימודים באוניברסיטה הישועית במנילה, שם קיבל תואר ראשון ב-1977 והמשיך לתואר שני בתאולוגיה.
ב-1991 סיים את הדוקטורט שלו בתאולוגיה באוניברסיטה הקתולית בוושינגטון.
את עבודת הגמר שלו כתב על האפיפיור פאולוס השישי בהנחיית ג'וזף א.
בנוסף קיבל טאגלה גם תוארי כבוד מהאיחוד התאולוגי הקתולי ומאוניברסיטת לה סאל בפילדלפיה.
טאגלה דובר טאגאלוג כשפת אם, שולט באנגלית ובאיטלקית, וקורא גם ספרדית, צרפתית, קוריאנית ולטינית.
טאגלה הוסמך ככומר באימוס ב-1982. לאחר ששימש ככומר קהילה, קיבל ב-1983 מינוי כרקטור הסמינר הכנסייתי באימוס.
לאחר לימודיו בארצות הברית שב לאימוס ובשנים 1998–2001 כיהן ככומר קהילה ורקטור בקתדרלת אימוס, ולימד תאולוגיה בסמינרים בסן קרלוס ובטאגאיטאי.
האפיפיור יוחנן פאולוס השני מינה את טאגלה לוועדה התאולוגית הבינלאומית, שם כיהן בין השנים 1997–2002 תחת נשיאה, החשמן יוזף ראצינגר.
מ-1995 עד 2001, היה חבר בוועדת העורכים של פרויקט "תולדות הוותיקן II".
בשנת 2001 מונה טאגלה לבישוף של אימוס.
בכינוס הבישופים הראשון לאחר כניסתו לתפקיד של האפיפיור בנדיקטוס ה-16 בשנת 2005, טען טאגלה למחסור באנשי כמורה בפיליפינים, ואף הציע כי הכנסייה תשקול מחדש שינוי למדיניות הפרישות של כמרים, כדי לנסות ולצמצם את המחסור.
האפיפיור בנדיקטוס ה-16 מינה את טאגלה לארכיבישוף ה-32 של מנילה ב-13 באוקטובר 2011, במקומו של החשמן גאודנסיו רוזלס.
הנונציו לפיליפינים אדוארד ג'וזף אדמס תמך במינויו, אך המינוי התעכב בשל התנגדויות שהוגשו לקהילת הבישופים.
עם קבלת ההודעה על מינוי הצפוי ערך טאגלה ביקור בישראל.
טקס ההסמכה שלו נערך ב-12 בדצמבר 2011, ביום השנה העשירי להסמכתו כבישוף.
ב-29 ביוני 2012 פגש ברומא את בנדיקטוס, שהעניק לו את הפליום, סמל סמכותו כארכיבישוף מטרופוליני.
ב-2012 הצטרף טאגלה לכהונה של חמש שנים כחבר ב"קהילה לחינוך קתולי" (משרד החינוך של הוותיקן).
במסגרת תפקידו פעל לקדם שיתוף פעולה של הכנסייה הקתולית בתקשורת, גם כאשר היא חשופה לביקורת, התנגד לחוק לעידוד השימוש באמצעי מניעה, אך נמנע מלגנות פוליטיקאים פיליפינים שתמכו בחקיקה, בניגוד לבישופים אחרים.
האפיפיור בנדיקטוס ה-16 הכריז כי טאגלה יצורף לחבר החשמנים ב-24 באוקטובר 2012. טאגלה עצמו קיבל הודעה על המינוי לילה קודם לכן, ובקונסיסטוריה הוא נבחר לעמוד בראש כנסיית סן פליצ'ה דה קנטליצ'ה א קנטוצלה.
טאגלה היה הפיליפיני השביעי שהפך לחשמן בכנסייה הקתולית, והשני הצעיר ביותר בעת הסמכתו.
ב-1 בדצמבר 2012, עם שובו לפיליפינים, הוא ניהל מיסת הודיה בכנסיית סן פרננדו דה דילאו בפאקו, מנילה, בה השתתפו הנשיא בניגנו אקינו, סגן הנשיא ג'ג'ומר בינאי וראש עיריית מנילה.
טאגלה נותר בתפקיד הארכיבישוף של מנילה עד שנכנס לתפקיד ראש המשרד להפצת הבשורה, הזרוע המסיונרית של הכנסייה, בפברואר 2020. כארכיבישוף של מנילה במקומו מינה האפיפיור פרנציסקוס מינה את חוזה אדווינקולה, שכיהן קודם לכן כארכיבישוף של קאפיז.
במרץ 2020 טען נשיא הפיליפינים, רודריגו דוטרטה, כי האפיפיור הדיח את טאגלה מתפקידו במנילה לאחר שהעביר כספים של הכנסייה ליריביו הפוליטיים של הנשיא.
ועידת הבישופים הקתולית של הפיליפינים גינו את ההאשמה של דוטרטה.
מאז מינויו לחשמן מינה האפיפיור פרנציסקוס את טאגלה לעמוד בראש הוועדה להפצת הבשורה, הוועדה לחקיקה משפטית, הוועדה לדיאלוג בין-דתי, מינהל נכסי הכס הקדוש, המועצה לכנסיות המזרחיות, הוועדה הנשיאותית של המועצה האפיפיורית למשפחה והמועצה האפיפיורית לענייני מהגרים.
ב-1 במאי 2020 קידם פרנציסקוס את טאגלה לתפקיד קרדינל-בישוף - הדרגה הגבוהה ביותר בחבר החשמנים.
הוא הפיליפיני הראשון שזכה לתואר זה, אך בניגוד למסורת לא קיבל תחת חסותו בישופות ברומא.
ב-15 בפברואר 2024 הוענקה לטאגלה דרגת קצין בלגיון הכבוד הצרפתי.
בטקס, שנערך בוילה בונפרטה, השתתפו שגריר צרפת בוותיקן, שגרירת הפיליפינים לוותיקן, ואנשי דת פיליפינים בכירים.
במהלך הקונקלווה של 2013 לאחר פרישתו של בנדיקטוס הוזכר שמו של טאגלה כמועמד אפשרי לבחירה לאפיפיוריות, ושוב בשנת 2025 לאחר מותו של האפיפיור פרנציסקוס.
לואיס ג'וזף בייז היה מתאבק יהודי דרום אפריקאי, מקום שישי ב (הלסינקי 1952), אלוף חבר העמים הבריטי (ונקובר 1954) ואלוף שתי מכביות (השלישית 1950 והרביעית 1953) בהיאבקות בסגנון חופשי במשקל זבוב.
ב שנערכה בשנת 1950 הוא זכה במדליית זהב בסגנון חופשי במשקל זבוב.
באולימפיאדת הלסינקי הוא סיים במקום שישי בסגנון חופשי במשקל זבוב עד 52 ק"ג.
ב שנערכה בשנת 1953 הוא זכה בשתי מדליות זהב בסגנון חופשי ובסגנון יווני-רומי במשקל זבוב.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה בשנת 1954 הוא זכה במדליית זהב בסגנון חופשי במשקל זבוב עד 52 ק"ג.
בייז נפטר ב-20 במאי 2020 באוסטרליה.
לואיס ברגאן (בספרדית: Luis Barragán; 9 במרץ 1902 – 22 בנובמבר 1988) היה האדריכל המקסיקני החשוב ביותר במאה ה-20.
ברגאן נולד בגוודלחרה ב-1902. הוא סיים את לימודיו בהנדסה אזרחית בשנת 1923 ולמד אדריכלות בעצמו ומניסיונו.
למרות שלא היה בעל תואר באדריכלות עסק בכך רוב חייו ואף זכה בפרס פריצקר היוקרתי בשנת 1980.
ברגאן היו ידוע כמינימליסט ששילב בין אדריכלות מודרנית לסגנון המקסיקני המסורתי.
האדריכלות שלו בולטת בצבעוניות ובחומריות שלה.
הוא השפיע על אדריכלים רבים באמריקה הלטינית ביניהם האדריכל הנודע ריקרדו לגורטה.
ביתו הפרטי של ברגאן במקסיקו סיטי, שהיה גם הסטודיו לאדריכלות שלו, הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
לואיס דה קמארה קסקודו (בפורטוגזית: Luís da Câmara Cascudo; 30 בדצמבר 1898 - 30 ביולי 1986) היה היסטוריון, חוקר פולקלור, אנתרופולוג, עורך דין ועיתונאי ברזילאי.
הוא נולד בנאטאל, בירת מדינת ריו גראנדה דו נורטה שבצפון מזרח ברזיל, ובה חי עד יום מותו.
קסקודו עסק כל חייו בחקר התרבות הברזילאית.
הוא שימש כפרופסור באוניברסיטה הפדרלית של גראנדי דו נורטי והמכון לאנתרופולוגיה של אוניברסיטה זו קרוי על שמו.
הוא חיבר את ספר הגאוגרפיה של ברזיל ההולנדית (1956) העוסק בתקופת הכיבושים ההולנדיים בברזיל, עסק בחקר הדמות העממית של איש הזאב וחקר את ההשפעות האפריקניות על התרבות של ברזיל.
בשנת 1965 יצא לאפריקה המערבית כדי לחקור במקום את תרומת הקולינריה של הקולוניות הפורטוגזיות ביבשת על הבישול הברזילאי.
הנושא של מחקרו זה התרחב לזיקה התרבותית בכלל שבין אותן קולוניות לבין אזור צפון המזרח של ברזיל.
עבודתו החשובה ביותר היא מילון הפולקלור הברזילאי, שמהדורתו הראשונה יצאה בשנת 1952.
קסקודו היה חבר במפלגה הפשיסטית "הפעולה המשולבת הברזילאית" (AIB) שהייתה אהודה מאוד בשנות השלושים של המאה העשרים בחוגי העלית השמרנית מאוד של ריו גראנדה דו נורטה.
הוא תמך בהפיכה הצבאית של שנת 1964, שביטלה את החוקה, הקימה את הדיקטטורה ופגעה אנושות בזכויות האדם והאזרח.
לואיס חאבייר גרסיה סאנס (בספרדית: Luis Javier García Sanz; נולד ב-24 ביוני 1978 בבדלונה ) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
גרסיה התחיל את דרכו בתור שחקן בברצלונה, בה גדל.
לאחר מכן עבר לריאל ואיאדוליד, ממנה הושאל לקבוצת דפורטיבו טולדו, לאחר מכן לטנריפה (שם התאמן תחת רפאל בניטס) – איתה עלה לליגה העליונה בספרד, ואז חזר לוויאדוליד.
לאחר מכן, עבר לאתלטיקו מדריד וכעבור שנה חזר לקבוצת נעוריו – ברצלונה.
בשנת 2004 עבר לואיס גרסיה לליברפול – להתאמן תחת שרביטו של בניטס בפעם השנייה בקריירה.
העונה הראשונה שלו בליברפול הייתה מוצלחת, ובעזרת השערים שלו בטורניר ליגת האלופות, זכתה ליברפול בגביע זה בפעם החמישית בתולדותיה.
לאורך הטורניר הוא הבקיע שער נגד יובנטוס בוולה מ-30 מטרים לחיבור.
בנוסף, הבקיע גרסיה את השער שהעלה את ליברפול לגמר – במשחק הגומלין מול צ'לסי.
בעונה הראשונה שלו באנפילד הוא הבקיע 13 שערים וסיים כמלך השערים יחד עם סטיבן ג'רארד – קפטן הקבוצה.
בעונתו השנייה בליברפול הוא הבקיע 11 שערים.
לאחר שעזב את ליברפול חזר לאתלטיקו מדריד, ולאחר מכן שיחק גם בראסינג סנטנדר.
בשנת 2010 עבר לפנאתינאיקוס היוונית, וכעבור שנה עבר לשחק בליגת העל המקסיקנית.
בספטמבר 2014 חזר גרסיה מפרישה וחתם בקבוצת אתלטיקו קולקטה מליגת ה-ISL ההודית עמה זכה באליפות הליגה.
ב-16 בינואר 2016 חזר לשחק כדורגל כשאר חתם בסנטרל קואסט מארינרס מליגת העל האוסטרלית.
לואיס גרסיה שיחק גם בנבחרת ספרד, כולל במשחקי מונדיאל 2006, ובסך הכל לזכותו 20 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש ארבעה שערים.
גרסיה וכוכבי כדורגל נוספים שפרשו ממשחק פעיל חתמו בשנת 2018 על חוזה פרסומי עם חברת MyHeritage שבמסגרתו נדגמו ומופה הדנ"א שלהם לצורך הרחבת החשיפה של הציבור הכללי לגנטיקה ושירותי החברה.
לפי תוצאות הבדיקה שלו גרסיה הוא 84.7% איברי, 11.3% יהודי-ספרדי ו-4% ממקור של עמי האי הבריטי, את תוצאת הבדיקה שלו פרסם עם חולצה שעל גבה נכתב במקום מספר השחקן כי הוא "11.3% יהודי-ספרדי", כשהוא עצמו מביע כי "לא היה לו מושג מעולם שהוא ממוצא יהודי".
לואיס אוסקר גונסאלס (בספרדית: Lucho González; נולד ב-19 בינואר 1981 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר, ומאמן כדורגל בהווה.
לוצ'ו גונסאלס החל את הקריירה בקבוצת הוראקן בגיל 14. הוא הוחתם על ידי מועדון הפאר הארגנטינאי ריבר פלייט ב-2002 והיה אחד מהשחקנים הבולטים בקבוצה.
בתקופתו בריבר פלייט זכה גם לזימון לנבחרת, איתה הוא זכה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה ב-2004.
בקיץ 2005, פורטו, מהמועדונים המצליחים ביותר בפורטוגל, רכשה מחצית מכרטיסו תמורת 3.6 מיליון אירו.
עונת הבכורה שלו הייתה מוצלחת ביותר, הוא סיים כמלך השערים של הקבוצה וזכה עימה באליפות פורטוגל.
בסיום העונה השלימה הקבוצה את רכישת כרטיסו אחרי ששילמה 6.5 מיליון אירו נוספים.
לוצ'ו מילא תפקיד חשוב גם בזכייתה של הקבוצה באליפות בשתי עונותיו הבאות.
בקיץ 2009 עבר לקבוצת אולימפיק מרסיי תמורת 18 מיליון אירו, ובעונתו הראשונה בצרפת, זכה עם המועדון באליפות הליגה 1.
בינואר 2012 לאחר 119 משחקים רשמיים במדי מארסיי, חזר לוצ'ו לפורטו וחתם עד יוני 2014. כבר במשחקו הראשון כבש את השער הראשון לזכות קבוצתו בניצחון 2-0 על ויטוריה סטובאל בגביע.
ב-25 ביוני 2015 שב לריבר פלייט לאחר עשור, וחתם לשנתיים.
בספטמבר 2016 עבר לאתלטיקו פרנאאנסה הברזילאית, במדיה פרש כעבור 5 שנים.
לוצ'ו היה בסגל ארגנטינה לקופה אמריקה, אולימפיאדת אתונה, גביע הקונפדרציות ומונדיאל 2006. משחק הבכורה שלו במדים הלאומיים היה ב-31 בינואר 2003 במשחק הידידות מול הונדורס.
ליגת המשנה הארגנטינאית – 2000.
מדליית זהב באולימפיאדת אתונה 2004
לואיס גרסיה פוסטיגו (בספרדית: Luis García Postigo; נולד ב-1 ביוני 1969 במקסיקו סיטי שבמקסיקו) הוא כדורגלן עבר מקסיקני ששיחק בעיקר בתפקיד החלוץ אך גם כקיצוני.
הוא היה שחקן מפתח בנבחרת מקסיקו בשנות ה-90 של המאה ה-20. הוא היה מלך שערי קופה אמריקה 1995, לצד גבריאל בטיסטוטה הארגנטינאי.
במדי הנבחרת הופיע ב-78 משחקים, בהם הבקיע 29 שערים.
הוא זומן למונדיאל 1994 ולמונדיאל 1998, אך לא שותף אפילו דקה אחת ב-1998.
לואיס קמרון גוסט ג'וניור היה שחקן קולנוע אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, פרס אמי ושני פרסי גלובוס הזהב, בפרס האוסקר זכה בשנת 1982 על תפקידו בסרט "קצין וג'נטלמן".
גוסט נולד בשכונת ברוקלין שבניו יורק, בנם של הלן רבקה, אחות במקצועה, ולואיס גוסט האב, סבל במקצועו.