tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אמו הייתה מלוד ולאחר שאביו נהרג במלחמה חזרה אמו לעיר מולדתה עם בנה, שחינכה בעצמה.
גאורגיוס המשיך את דרכי אביו, הצטרף לצבא ועלה בסולם הדרגות.
בסוף שנות העשרים לחייו הוא כבר נשא דרגת קצונה והוצב בניקומדיה כחבר במשמר האישי של הקיסר דיוקלטיאנוס.
לפי סיפורי הקדושים, בשנת 302 פרסם דיוקלטיאנוס צווים המורים לאסור כל חייל נוצרי בצבא ומחייבים כל חייל אחר להשתתף בפולחן הקיסר ולהקריב קורבן לאלים הרומיים.
גאורגיוס הקדוש צווה ליטול חלק בדיכוי הנוצרים אך במקום זאת התוודה כי הוא נוצרי וביקר את החלטת הקיסר.
דיוקלטיאנוס ניסה להמיר את דתו של גאורגיוס והציע לו כסף ואדמה כדי שישתתף בפולחן הרומי.
גאורגיוס סירב והקיסר ציווה על המתתו בעינויים כבוגד.
לאחר עינויים קשים נערף ראשו של גאורגיוס על חומת ניקומדיה ב-23 באפריל 303. הקיסרית אלכסנדרה וכוהן הדת אתנסיוס שצפו בסבלו, השתכנעו ממסירות הנפש שלו והתנצרו גם הם, על אף שידעו כי יוצאו להורג.
גופתו של גאורגיוס הובאה ללוד, עיר מולדת משפחתו, ושם הוא נקבר כקדוש מעונה.
גאורגיוס הקדוש הוא אחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים.
על פי האגדה, גאורגיוס קטל דרקון שהטיל את חיתתו על עיר בלוב ודרש שיקריבו לו קורבנות, בתחילה בעלי החיים ומאוחר יותר קורבנות אדם.
כאשר נבחרה נסיכה להיות מוקרבת לו, הוא הציל אותה, גרר את הדרקון מובס אל העיר ודרש מכל תושביה להתנצר.
לאחר שהמלך ותושבי העיר התנצרו הרג גאורגיוס את הדרקון.
כנסיית גאורגיוס הקדוש קוטל הדרקון היא כנסייה נוצרית אורתודוקסית בלוד.
הכנסייה נבנתה בתקופת הקיסר קונסטנטינוס הראשון (306-337) להנצחת קברו של גאורגיוס.
על פי ההיסטוריון אוסביוס מקיסריה, שם הקדוש לו הוקדשה לא פורסם בתחילה, מחשש לרדיפות.
הכנסייה נהרסה והוקמה מחדש פעמיים (הכנסייה הקיימת בימינו נבנתה בשנת 1872).
מסורת אחרת משייכות את הקבר המקודש בבענה לגאורגיוס הקדוש.
במסורת הדרוזית הקבר מזוהה עם אליהו הנביא.
כנסיות רבות ומנזרים בעולם הנוצרי נקראו על שמו מאתיופיה ועד רוסיה.
כנסייה ידועה מאוד היא ביתה גיורגיס בלליבלה, אתיופיה.
כנסיות ומנזרים על שמו בארץ ישראל
קתדרלת סנט ג'ורג' בדרך שכם.
היא הוקמה בשנת 1898 ושייכת לכנסייה האפיסקופלית.
כנסיית סנט ג'ורג' בעיילבון - כנסייה יוונית אורתודוקסית.
כנסיית גאורגיוס הקדוש (כנסיית סנט ג'ורג') ביפו - כנסייה יוונית-אורתודוקסית.
כנסיית גאורגיוס הקדוש ביפיע - כנסייה יוונית-אורתודוקסית, נבנתה (על פי הכיתוב מעל דלתה) ב-1122, הוחלפה ב-2016 בכנסייה חדשה המוקדשת למר סבא (סבאס הקדוש).
כנסיית סנט ג'ורג' בכפר בורקין שבקרבת ג'נין - בכפר חיות רק כ-20 משפחות נוצריות, השאר מוסלמים.
כנסייה יוונית-אורתודוקסית, נחשבת כאחת הכנסיות העתיקות בעולם.
מנזר סנט ג'ורג' בעיירה אל-ח'דר בקרבת בית לחם - מנזר וכנסייה יוונית-אורתודוקסית.
כנסייה ג'ורג' הקדוש ברמלה - כנסייה יוונית אורתודוקסית.
כנסיית סנט ג'ורג' בעכו - כנסייה יוונית אותודוקסית.
גאורגיוס השני היה מלך יוון.
גאורגיוס השני שלט ביוון בין 1922 ל-1924 ושוב בין 1935 ל-1947. תקופות מלכותו של גאורגיוס היו עשירות באירועים.
בין היתר מלך גאורגיוס בזמן המשטר המכונה "משטר 4 באוגוסט" בו שלט ביוון שלטון פשיסטי בראשות הרודן יואניס מטאקסס, ובזמן מלחמת איטליה–יוון, הכיבוש הגרמני ומלחמת האזרחים שלאחריו.
ילדות ונעורים, תקופת המלוכה הראשונה
גאורגיוס השני נולד בארמון טאטוי, ארמון הקיץ של מלכי יוון, הנמצא כ-15 קילומטרים צפונית לאתונה.
הוא היה בנו הבכור של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון, ואשתו סופיה, נסיכת פרוסיה.
הוא היה גם נינה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
בעת שנולד גאורגיוס, היה סבו, גאורגיוס הראשון, נסיך שמוצאו מדנמרק, מלך יוון לאחר שבשנת 1863 נבחר למלך בתמיכת בריטניה.
ב-1913 נרצח גאורגיוס הראשון, ובנו קונסטנטינוס הראשון עלה על כס המלוכה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התנגד קונסטנטינוס לכניסתה של יוון למלחמה, וכתוצאה מכך אולץ ב-1917 לפרוש לגלות, ובנו אלכסנדרוס הראשון עלה לכס המלוכה.
גאורגיוס יצא עם אביו לגלות, וב-1920 שב ממנה, לאחר מות אלכסנדרוס, אחיו.
ראש הממשלה הליברלי אלפתריוס וניזלוס סבר כי הגיע הזמן להפוך את יוון לרפובליקה, אך הוא הובס בבחירות, וקונסטנטינוס שב לכס מלך יוון.
בשנת 1921 נישא גאורגיוס בבוקרשט לנסיכה אליסאבטה בתו של פרדיננד הראשון, מלך רומניה ומריה מאדינבורו, מלכת רומניה.
לזוג לא היו ילדים, ובשנת 1935 התגרשו ואליסאבטה שבה לרומניה.
ב-27 בספטמבר 1922 ויתר קונסטנטינוס הראשון על כס המלוכה, וגאורגיוס לקח את מקומו.
בשנים אלו הייתה יוון מדינה המצויה במלחמה ובמצב של אי יציבות.
המלחמה עם טורקיה הסתיימה בתבוסה יוונית, ובאובדן של שטחים רבים באסיה הקטנה.
כמיליון וחצי יוונים הפכו לפליטים, ועזבו את השטחים שנכבשו על ידי טורקיה, על מנת להתיישב ביוון.
מצב זה הביא לאי שקט חברתי, ולחוסר יציבות פוליטית.
בעקבות ניסיון הפיכה מלוכני ב-1923 שכשל, התבקש גאורגיוס על ידי הממשלה "לצאת לחופשה" בגלות, בעוד שהממשלה תדון בצורת המשטר הראויה ליוון.
ב-19 בדצמבר 1923 יצא גאורגיוס לרומניה.
ב-25 במרץ 1924 הוכרז על הרפובליקה ההלנית השנייה, וגאורגיוס הודח באופן רשמי, נשללה ממנו אזרחותו היוונית, ורכושו הוחרם.
אשתו של גאורגיוס נותרה בבוקרשט, בעוד שהוא שהה זמן רב בבריטניה וביקר את אמו בפירנצה.
בשנת 1932 עבר לגור בבריטניה באופן קבוע.
בין השנים 1924 ו-1935 ידעה יוון 23 חילופי שלטון, דיקטטורה צבאית, ו-13 הפיכות.
באוקטובר 1935 ביצע הגנרל גאורגיוס קונדיליס הפיכה נוספת, שבאה בתגובה לניסיון הפיכה שנועד להעלות את וניזלוס, הרפובליקאי והליברל, לשלטון.
וניזלוס נמלט מיוון, וקונדיליס החליט להשיב את המלוכה.
הוא ערך משאל עם, ב-3 בנובמבר 1935. כנגד המשאל עלו טענות קשות לכפייה וזיופים.
תוצאת המשאל הייתה כי 98% מן היוונים הצביעו בעד חידוש המלוכה.
גאורגיוס שב ליוון ב-25 בנובמבר, ומיד הסתכסך עם קונדיליס.
גאורגיוס רצה להכריז על חנינה כללית, וקונדיליס התנגד לכך.
גאורגיוס פיטר את קונדיליס ומינה ראש ממשלה זמני, פרופסור קונסטנטינוס דמטריזס.
בינואר נערכו שוב בחירות, שתוצאותיהן לא הביאו להכרעה בין הרפובליקנים והמלוכנים.
לשון המאזניים הייתה המפלגה הקומוניסטית היוונית.
באופן מקרי מתו לפתע שורה של פוליטיקאים מובילים, ביניהם וניזלוס (שמת בגלות בפריז), קונדיליס ודמטריס.
מתוך חשש ממהפכה קומוניסטית, ועל מנת להביא לייצוב המשטר, מינה גאורגיוס את הגנרל יואניס מטאקסס, שר ההגנה בעל הנטיות המלוכניות, לראש ממשלה.
מטקסס פתח במהלכים לניטרול הפרלמנט ושלילת זכויות האדם.
ב-4 באוגוסט 1936 הכריז על שלטון דיקטטורי, שנודע בשם משטר 4 באוגוסט, שלטון שהיה מושפע מאיטליה הפשיסטית.
גאורגיוס הודיע כי הוא מקבל את השינוי החוקתי.
ברוח המשטרים הדומים באירופה, ובמיוחד משטרו של מוסוליני, אסר מטקסס על קיומן של מפלגות פוליטיות, אסר את הקומוניסטים, ביטל את זכות השביתה והפעיל צנזורה קפדנית על אמצעי התקשורת.
במדיניות החוץ נקט מטקסס בהשפעת גאורגיוס בעמדה פרו בריטית ברורה.
הוא ראה בבריטניה בעלת ברית טבעית בים התיכון ובצי הבריטי משום מחסום בפני נטיות ההתפשטות של מוסוליני, שהיוו איום ברור על שלמותה של יוון.
מטקסס, שקיבל את חינוכו הצבאי בגרמניה היה גרמנופיל, ונטייתו האידאולוגית הטבעית הייתה לצד מדינות הציר במלחמת העולם השנייה.
עם זאת פעל למניעת התערבותה של יוון במלחמת העולם כשזו פרצה, עד שאיטליה הפשיסטית פלשה ליוון ב-28 באוקטובר 1940.
מלחמת איטליה–יוון החלה בניצחון יווני.
הפלישה האיטלקית נהדפה, ועד מהרה מצא עצמו הכוח הפולש מתגונן על אדמת אלבניה ממנה יצא לפלישה.
בינואר 1941 מת מטקסס במפתיע מהרעלת דם.
המלך החליפו באלכסנדרוס קוריזיס שהיה נגיד הבנק הלאומי היווני.
לאחר מות מטקסס היה המלך בעל הכוח האמיתי במדינה.
הלחימה נמשכה, ובמרץ 1941 נהדפה מתקפה איטלקית שתוכננה על מנת לסיים את המלחמה.
לאחר כחצי שנה של לחימה, ומשההכרעה לא נראתה באופק, התערב היטלר, ושלח בתחילת אפריל 1941, את הוורמאכט להכריע את הלחימה, דרך בולגריה משתפת הפעולה, ויוגוסלביה, שהתנגדה ונכבשה אף היא.
כוחות הוורמאכט הכריעו את הצבא היווני, ואת כוח המשלוח הבריטי שנשלח לסייע לו, ויוון נכבשה על ידי מדינות הציר, בתוך כשלושה שבועות.
משהתקרבו טורי הוורמאכט לאתונה, התאבד קוריציס ביריה (אם כי על מנת שלא לעורר פאניקה נמסר לציבור כי מת מהתקף לב).
המלך החליט לצאת שוב לגלות.
ב-23 באפריל עזבו המלך וממשלתו את אדמת יוון ופנו לכרתים, שהוחזקה על ידי כוח גדול של בעלות הברית.
היטלר התייחס אל המלך כאויב, ובנאום שנשא ב-4 במאי, התקיף אותו באופן אישי.
כאשר החל הקרב על כרתים, ב-20 במאי 1941, חששו הבריטים מנפילת המלך בשבי, הן מחשש לגורלו, והן מחשש לתועלת התעמולתית שתצמח לגרמנים מנפילתו של מלך שהוגן על ידי הבריטים.
המלך פונה על ידי הצי המלכותי הבריטי, ונמלט אך בקושי מלכידה על ידי הגרמנים.
כאשר עזב את הווילה המלכותית בה שכן בכפר טריבוליה, נראו כבר הצנחנים הגרמנים באזור, ומשנשלחו שליחים להביא ניירות שהותיר אחריו ראש הממשלה אמאנויל צודרוס, שהיה בפמליית המלך, נמסר כי הווילה כבר נתפסה על ידי האויב.
המלך, שהחל את ההימלטות כשהוא לבוש במדי גנרל יווני, שכללו עיטורי זהב, התבקש להתלבש בלבוש אזרחי ופשוט.
לאחר מסע לילי הצליחה הפמליה להגיע למקום המפגש על חוף כרתים, ושם נאספה מהחוף ופונתה על ידי אוניית הצי הבריטי HMS Decoy.
הם הגיעו לחופי אלכסנדריה בליל ה-22 במאי.
שהותו של המלך במצרים הייתה קצרה, לאחר שהות זו המשיך לבריטניה, לבקשת ממשלתו הפרו איטלקית של המלך פארוק.
במהלך הכיבוש הנאצי של יוון נותר גאורגיוס ראש המדינה היווני המוכר על ידי הקהילה הבינלאומית, נתמך על ידי ממשלתה הגולה של יוון, ועל ידי כוחות יוונים ששירתו במזרח התיכון לצד הבריטים.
גאורגיוס הגיע עם ראש הממשלה צודרוס לבקר את חייליו במצרים ובארץ ישראל.
ביוון עצמה קמו על כך עוררין.
חזית השחרור הלאומית (EAM), והזרוע הצבאית שלה, צבא השחרור העממי היווני (ELAS), ששגשגו לאחר שהוסר מעליהן פיקוחו של מטקסס שאסר את הקומוניסטים, הפכו לתנועת ההתנגדות היוונית הגדולה ביותר, ונהנו מתמיכה עממית רחבה.
הארגונים השונים נאבקו בנאצים, אך במקביל ניהלו גם את תחילתה של מלחמת אזרחים בין הימין ובין השמאל.
כאשר שחרורה של יוון נראה באופק, רעיון שיבת המלך לאדמת יוון גרם לוויכוחים פנימיים הן ביוון עצמה, והן בקהילה היוונית הגולה.
על אף שהמלך גינה בפומבי את משטרו של מטקסס בשידורי רדיו ששודרו ליוון, עדיין זכרו לו רבים את תמיכתו במשטר הרודני.
בנובמבר 1943 כתב גאורגיוס לראש הממשלה הגולה אמנואיל צודרוס, "אבחן מחדש את התאריך בו אשוב ליוון, מתוך הסכמה עם הממשלה".
במכוון או בטעות הופץ נוסח של המכתב שהשמיט את המילה "תאריך", והותיר את הרושם ששאלת שובו של גאורגיוס עצמה שנויה במחלוקת, והופצו שמועות כי הסכים למשאל עם נוסף בדבר המלוכה, או אף ויתר עליה כליל.
ב-24 בספטמבר 1944 נחת צבא בריטי ביוון ושחרר אותה בתוך שישה שבועות.
על אף דרישת ראש הממשלה הליברלי, גאורגיוס פפנדראו כי המחתרות הקומוניסטיות תפסקנה את הלחימה, סירב השמאל להתפרק מנשקו, ומלחמת האזרחים המשיכה.
גאורגיוס נמנע מלשוב ליוון, ובלחץ של בעלות הברית מינה כעוצר את הארכיבישוף דמסקינוס מאתונה, עד להכרעה בשאלת המלוכה במשאל עם.
דמסקינוס מיהר ומינה ממשלה רפובליקאית המתנגדת למלוכה.
גאורגיוס המותש נראה כמוותר על המלוכה, ורכש בית בלונדון בו גר בגלוי עם אישה שהייתה מזה זמן פילגשו.
בבחירות שנערכו ב-31 במרץ 1946 זכו המפלגות המלוכניות ברוב המושבים בפרלמנט, שכן בחירות אלו הוחרמו על ידי השמאל.
ב-1 בספטמבר 1946 נערך משאל עם בשאלת המלוכה, שאף הוא הוחרם על ידי השמאל.
תוצאות המשאל היו בעד חידוש המלוכה ברוב של 69%, ואילו 90% תמכו בשובו של המלך.
ב-26 בספטמבר שב המלך ליוון ומצא כי ארמון המלוכה נבזז, העצים בארמון טאטוי בו נולד נכרתו, וגוויות נקברו בחופזה בקברים רדודים בגן הארמון.
בשנת 1947, בעקבות תוצאות משאל העם, התחדשה מלחמת האזרחים בין הקומוניסטים, שישבו בצפון המדינה ונתמכו על ידי המדינות הקומוניסטיות יוגוסלביה של טיטו ואלבניה בשלטון אנוור הודג'ה, ובין הממשלה הימנית, בראשות ראש הממשלה צלדריס, שמינה גאורגיוס, שנתמכה על ידי ארצות הברית.
ב-31 במרץ 1947 נמצא המלך כשהוא חסר הכרה בארמון המלוכה באתונה, ומת ביום שלאחר מכן.
על כס המלוכה עלה אחיו, פאבלוס.
כעצה לשליט החדש הותיר אחריו גאורגיוס, למוד הגלות, את האימרה "הכלי החשוב ביותר עבור מלך ביוון הוא המזוודה".
גאורגיוס אגריקולה (לטינית: Georgius Agricola; 24 במרץ 1494 - 21 בנובמבר 1555) היה רופא מחוזי באחד מאזורי המכרות החשובים בגרמניה.
בשל גישתו המדעית נחשב אגריקולה לאבי התורה של חקר המינרלים - המינרלוגיה.
שמו האמיתי היה גאורג באואר (Georg Bauer), ואגריקולה הוא כינויו בלטינית (Bauer בגרמנית פירושו איכר, מילה המקבילה למילה אגריקולה בלטינית).
הוא גילה שמחלות מסוימות, הנפוצות אצל הכורים, נגרמות מתנאי העבודה הגרועים ששררו באותם הימים במכרות.
תגלית זו הטרידה אותו מאוד, אך לא היה באפשרותו לעשות דבר לשינוי המצב.
בהיותו קרוב כל כך למכרות, החל אגריקולה להתעניין בסלעים ובמינרלים, מתוך כוונה למצוא ביניהם חומרים שיוכלו לשמשו למטרות רפואיות.
במהלך חיפושיו אחר סלעים ומינרלים ערך אגריקולה ביקורים רבים במכרות, נפגש עם כורים ולמד להכיר את בעיותיהם.
גאורגיוס פאפאדופולוס היה איש צבא יווני, מוביל ההפיכה הצבאית מ-21 באפריל 1967 ביוון וראש הממשל הצבאי בעל הצביון הימני קיצוני ששלט במדינה בשנים 1972–1973. כיהן בתפקיד של עוצר הכתר של ממלכת יוון.
בשנת 1973 ביטל את המלוכה והפך לנשיא הראשון של הרפובליקה היוונית השלישית, אותה הקים, עדיין בתנאי רודנות.
פאפאדופולוס נולד באלאיוחורי, כפר קטן במחוז אקסאה שבאי פלופונסוס בדרום יוון לקריסטס פאפאדופולוס, מורה, ואשתו קריסולה.
הוא היה הבן הבכור ולו היו שני אחים, קונסטנדינוס וחראלאמבוס.
לאחר שסיים את לימודי התיכון ב-1937 התקבל לבית ספר לקצינים שם סיים את לימודיו ב-1940.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה עד לכיבוש יוון בידי גרמניה הנאצית, איטליה ובולגריה.
בזמן זה עבד במשרד לחלוקת אוכל בתור אנטי-קומוניסט ולא הצטרף לקבוצות התנגדות שמאלניות.
המשרד בו עבד היה תחת פיקודו של הקולונל קורוקולאקוס, קצין שהיה אחראי על הקמתם של גדודי הביטחון בפטרס.
גדודים אלה היו יחידות צבא שנוצרו בהוראת ממשלת הבובות היוונית במטרה לתמוך בכוחות הכיבוש הגרמניים.
בתחילת 1944 עזב את יוון בסיוע המודיעין האנגלי ונסע למצרים שם ישבה הממשלה הגולה של יוון.
ב-21 באפריל 1967, חודש לפני הבחירות הכלליות, הוביל פאפאדופולוס ביחד עם עוד מספר קצינים הפיכה מוצלחת, תוך ניצול המצב הפוליטי המסובך במדינה שנוצר בעקבות הקונפליקט בין המלך קונסטנטין השני לבין ראש הממשלה המזדקן גאורגיוס פאפאנדראו.
מהשלבים הראשונים צץ פאפאדופולוס כאדם החזק במשטר החדש.
הוא מונה לשר ההגנה הלאומית, ושר הנשיאות ומעמדו אף התחזק כאשר מונה לראש ממשלה לאחר הפיכת הנגד הכושלת של המלך.
נוסף על כך, ב-21 במרץ 1972 מינה את עצמו "רגנט יוון", ראש המדינה.
משטרו של פאפאדופולוס הטיל משטר צבאי, צנזורה, מעצרים המוניים ועינויים של אסירים פוליטיים.
אלפים ממתנגדי המשטר הושלכו לכלא או הוגלו לאיים האגאיים.
להצדקת מעשיו אמר פאפאדופולוס שמהלכים אלו ננקטו על מנת למנוע מהמדינה ליפול לידיים קומוניסטיות.
עקב מדיניותו האנטי-קומוניסטית הנוקשה זכה לתמיכת ארצות הברית.
לאחר מהומות הסטודנטים באוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה ב-17 בנובמבר 1973, ממשלתו הודחה ב-25 בנובמבר של אותה שנה בידי גורמים של הקו הנוקשה בצבא.
הסתמכותו הרבה על הצבא נתנה עילה למפקד בריגדה דמטריוס יואנידיס להדיח אותו ולעמוד בראש המשטר.
פאפאדופולוס הושם במעצר בית בווילה שלו בזמן שיוון חזרה לדיקטטורה צבאית "אורתודוקסית".
לאחר החזרת הדמוקרטיה ב-1974 פאפאדופולוס ושותפיו נשפטו והורשעו בבגידה חמורה, עינויים ופשעים נוספים.
ב-23 באוגוסט 1975 הוא ובכירים נוספים במשטר הצבאי נמצאו אשמים ונשפטו לגזר דין מוות שהומר למאסר עולם.
לפאפאדופולוס הוצעה חנינה אך הוא לא הסכים לה מאחר שכללה הודאה בפשעים שלו וחרטה עליהם.
הוא נשאר בכלא עד למותו ב-27 ביוני 1999 בגיל 80 מסרטן.
כיום פאפאדופולוס מהווה סמל ביוון לדיקטטורה וקסנופוביה.
תומכיו מוקירים אותו על טיפוח התרבות היוונית, הקמת שלטון חזק ומלחמתו בקומוניזם.
גאורגיוס סינקלוס היה כרוניקאי ואיש כנסייה ביזנטי.
גאורגיוס חי שנים רבות כנזיר בארץ ישראל, כפי הנראה בלאורה של חריטון במנזר סוקה שבנחל תקוע (מדבר יהודה).
לימים הגיע אל קונסטנטינופוליס, שם התמנה לסינקלוס (syncellus, מילולית: "חבר לתא") של טראסיוס , לימים פטריארך קונסטנטינופול.
אחר כך פרש שוב לחיים במנזר, כדי שיוכל לכתוב את מה שנחשב ליצירתו הגדולה – כרוניקה או היסטוריה עולמית, "אסופה כרונוגרפית" (Ekloge chronographias).
הכרונוגרפיה של סינקלוס נכתבה סביב שנת 800.
לדברי אנסטסיוס ביבליותקריוס , גאורגיוס "נאבק באומץ רב-נגד כפירה (כלומר נגד איקונוקלאזם) ואף נענש פעמים רבות על ידי השליטים שהתקצפו על פולחני הכנסייה"; ברם, אמיתות דברים אלה מוטלת בספק.
גאורון הוא דמות בדיונית המופיעה ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים".
הדמות, בגילומו של השחקן רוברט או'ריילי, הופיעה בסדרות הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ו-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
גאורון הופיע לראשונה בפרק "Reunion" כיריבו העיקרי של דוראס, בקרב הירושה על תפקיד הקנצלר של המועצה הגבוהה של הקלינגונים, בעקבות הודעתו של הקנצלר המכהן ק'מפק על פרישתו.
ק'מפק ממנה את קפטן ז'אן לוק פיקארד לשמש כבורר, ולקבוע מי יהיה היורש לאחר מותו, ומגלה לו כי הוא חושד שאחד מן השניים - גאורון או דוראס - הרעיל אותו.
על מנת למנוע את חשיפת הראיות - דוראס רוצח אותה.
וורף הורג אותו, וכתוצאה מכך - גאורון מתמנה לתפקיד הקנצלר.
גאורון מופיע שוב בפרק הכפול "Redemption", כאשר מעמדו כקנצלר נמצא תחת איום מצד האחיות לבית דוראס, אשר מעוניינות כי טוראל, בנו הבלתי חוקי של דוראס המנוח, יתמנה לקנצלר.
מסתבר כי בית דוראס משתף פעולה עם הרומולאנים - אויביהם הנצחיים של הקלינגונים - וניסיונם לתפוס את השלטון מסתיים, כאשר נחשפת מעורבות הרומולאנים - בהנהגתה של סילה (דניס קרוסבי), הבת של טאשה יאר, ואלו מחליטים לנטוש אותם.
כמו כן, במהלך אירועי פרק זה, גאורון מחזיר לבית של וורף את "הכבוד הקלינגוני", אשר נשלל ממנו בפרקים מוקדמים יותר.
מעמדו של גאורון מתערער פעם נוספת בפרק "Rightful Heir", כאשר קיילאס, אבי גזע הקלינגונים, שב מהמתים.
בסופו של דבר מתגלה כי זהו איננו קיילאס, כי אם שיבוט; גאורון מחליט למנות אותו לתפקיד הסמלי של קיסר האימפריה הקלינגונית.
הופעתו הראשונה של גאורון בסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" היא בפרק "The House of Quark", בו הוא נדרש לפסוק בנוגע למעמדו של הבית של קוזאק - קלינגון אשר מת בתאונה, בבר של קווארק.
דמותו של גאורון זוכה לתפקיד מרכזי יותר בפרק "The Way of the Warrior", כאשר הקלינגונים יוצאים להתקפה נגד האיחוד הקרדאסי, בטענה כי מועצת דטאפה האזרחית, אשר עלתה לאחרונה לשלטון במקומו של הצבא הקרדאסי, כוללת בתוכה משתנים מהדומיניון - ארגון רב עוצמה מרביע גמא, אשר מנסה להשתלט על רביע אלפא.
כאשר מועצת הפדרציה מגנה את מעשיו, גאורון מודיע על ביטול הסכמי השלום שנחתמו בקיטאמור, ובכך מסיים את הברית בין הפדרציה לבין האימפריה הקלינגונית.
למרות כל זאת, גאורון מגיע אל תחנת החלל חלל עמוק 9, בתקווה כי וורף ידבר בשמם של הקלינגונים, למרות שהוא מאמין שגאורון טועה.
כאשר וורף מסרב, גאורון לא מקבל זאת בצורה טובה, ומזכיר לו כי הוא זה שרק לפני מספר לא רב של שנים החזיר את הכבוד לביתו של וורף, וכעת הוא מצפה מוורף שיפרע את חובו, הגדול יותר מאשר שבועתו לצי הכוכבים ושיענה לדרישותיו.
למרות הפצרותיו של גאורון, וורף עדיין מסרב.
גאורון כועס, ומזהיר אותו כי אם יפנה אליו את גבו - יהיה עליו לשאת באות קלון, שממנו אפילו אחיו קורן לא יינצל.
"לא יהיה לך דבר!", גאורון צועק בפניו של וורף, אשר משיב בפשטות: "למעט הכבוד שלי".
מאוחר יותר באותו הפרק, הדיפאיינט נאלצת לפלס את דרכה דרך המצור הקלינגוני על כוכב הבית של הקרדאסים, על מנת לחלץ משם את דוקאט ואת חברי מועצת "דטאפה".
הדיפאיינט חוזרת אל התחנה, ומוצאת אותה תחת מתקפה של צי ספינות קרב קלינגוניות, תחת פיקודם של גאורון והגנרל מרטוק.
גאורון מציב אולטימטום בפני קפטן סיסקו: להסגיר את דוקאט וחברי המועצה, אחרת...
סיסקו מסרב, ומזהיר את גאורון כי התחנה איננה כה חסרת אונים, כפי שהוא סבור.
גאורון תוקף את התחנה בכל זאת.
הפסקת אש שברירית מושגת בסוף הפרק, עם אזהרתו של גאורון: "צידדת נגדנו במלחמה.
ועל זה אנחנו לא נסלח, ולא נשכח!".
בפרק "Broken Link", גאורון מסתכן במלחמה כוללת נגד פדרציית הכוכבים המאוחדת.
צי הכוכבים מגיע למסקנה כי גאורון הוא, למעשה, משתנה אשר תפס את מקומו - מידע שגוי אשר הודלף על ידי המייסדים אל אודו.
בפרק "Apocalypse Rising", קפטן סיסקו, וורף, אודו ואו'בריאן מתחזים לקלינגונים ומגיעים אל קרונוס - כוכב הבית הקלינגוני - במטרה לחשוף את גאורון לעיני כל, במהלך טקס מסורתי רב משתתפים.
להפתעתם הם מגלים כי המשתנה לא מתחזה לדמותו של גאורון, כי אם לזה של יועצו הקרוב - הגנרל מרטוק.
אנשיו של גאורון הורגים את המשתנה, אולם למרות כל זאת, גאורון לא משנה את עמדתו בנוגע להפסקת האש.
בעונה החמישית של בסדרה, בפרקים "In Purgatory's Shadow" ו-"By Inferno's Light", גאורון מחדש את הסכם השלום בין הפדרציה לקלינגונים, אשר נחתם בקיטאמור, לאחר שהאיחוד הקרדאסי מצטרף אל הדומיניון, והגנרל מרטוק האמיתי חומק ממאסרו בבית כלא של הדומיניון.
הופעותיו האחרונות של גאורון הן בפרקים "When It Rains..." ו-"Tacking Into the Wind", שבהם הוא נוטל פיקוד ישיר על הכוחות הצבא הקלינגוניים, ומוציא לפועל בו-זמנית התקפות מרובות ופזיזות, אשר מיעוטן צולחות.
קפטן סיסקו מתלונן בפני וורף כי מעשיו של גאורון מסכנים את המאמץ מלחמתי, ושאולי מישהו צריך להסביר לו את זה - כלומר וורף.
וורף משער כי מדובר בניסיון להכפיש את חברו, הגנרל מרטוק, אשר נאלץ לפקד על רבות מההתקפות האלו, אשר נועדו לכישלון.
מרטוק, למרות שהוא יודע שזו אכן כוונתו של גאורון, אומר לוורף שלא לערב את עצמו.
וורף, הכועס על הפרה בוטה זו של קוד ההתנהגות שמכתיב הכבוד הקלינגוני, מתעלם מבקשתו של מרטוק ומתעמת עם גאורון, שמבטל את ההאשמות של וורף, ומוסיף כי המדים שלו - "מדים של ילד" - הם הדבר היחיד שמציל אותו מגורלו האמיתי: דו-קרב עד המוות.
בתגובה, וורף מסיר את סמל צי הכוכבים שעל מדיו, מניח אותו על השולחן, ומודיע לגאורון כי עתה הוא מדבר כחבר ב"בית של מרטוק".
הוא חוזר על ההאשמות, ובכך הופך אותן לקריאת תיגר ישירה נגד גאורון, תוך שהוא מוסיף כי גאורון איננו ראוי להיות מנהיג האימפריה.
גאורון נענה להזמנת הדו-קרב של וורף, ולאחר קרב קשה וממושך, וורף הורג את גאורון.
על פי החוק הקלינגוני, וורף כעת זכאי לתפוס את תפקיד מנהיג האימפריה, אולם הוא מסרב לקבל את תואר הקנצלר, לטובת ראש הבית שלו - מרטוק.
זוהי אירוניה, שכן וורף הוא זה שהרג את דוראס, ובכך אפשר לגאורון להתמנות לקנצלר מלכתחילה.
גאורגיוס יאקובידיס (ביוונית Γεώργιος Ιακωβίδης; בגרמנית: Georgios (Georg) Jakobides; 11 בינואר 1853, חידירה לסבו – 13 בדצמבר 1932, אתונה) היה צייר יווני ואחד מנציגיה החשובים של התנועה האמנותית היוונית של "אסכולת מינכן".
הוא ייסד וניהל את הגלריה הלאומית (פינקוטק) של יוון באתונה.
נולד בכפר חידירה לסבו, המשתייך בימינו לעיר ארסוס-אנתיסה, באי לסבוס, אז "מידילי" באימפריה העות'מאנית.
בגיל 13 עבר לגור אצל דודו שעבד בתחום האדריכלות בסמירנה.
הוא למד ב"בית הספר האוואנגלי" היווני בסמירנה ובמקביל עבד כדי להתפרנס.
בנעוריו התעניין באמנויות ובמיוחד בפיסול בעץ.
חי יחד עם דודו במשך שנתיים בעיר מנמני ובשנת 1870 בעזרת סבסוד מצידו של מיכאליס חאדזילוקאס, סוחר עצים ושותף של דודו, נסע ליוון, על מנת ללמוד בבית הספר לאמנויות באתונה.
למד באתונה בין השנים 1876-1870, בין היתר פיסול אצל לאונידס דרוסיס וציור אצל ניקיפורוס ליטרס.
במרוצת הזמן בלט כישרונו כצייר וסיים את לימודיו בהצטיינות במרץ 1877.
בנובמבר 1877 נסע בעזרת מלגה מטעם הממלכה היוונית כדי להמשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות במינכן.
מוריו שם היו קרל תאודור פון פילוטי, לודוויג פון לפץ, וילהלם פון לינדשמידט וגבריאל פון מאקס.
עם תום לימודיו בשנת 1883, נשאר במינכן עוד 17 שנה בהן עבד בסטודיו שהקים ופתח בית ספר לציור לבנות, אשר פעל עד שנת 1898. יאקובידיס צייר במיוחד סצנות מיתולוגיות, ציורי ז'אנר, פנים של בתים, ציורי טבע דומם, פרחים, ודיוקנאות.
יצירתו הושפעה על ידי הריאליזם האקדמי הגרמני.
הוא הפך לאחד האמנים המצליחים בבירת בוואריה ומכר את עבודותיו במחירים גבוהים.
יאקובידיס נודע במיוחד בציורי ילדים שמחים, אולם הפסיק לצייר אותם אחרי מותה המוקדם של אשתו, אגלה, בשנת 1889.
בשנת 1900 הוזמן האמן על ידי ממשלת יוון לשוב לאתונה כדי לארגן בה ולנהל את הגלריה (פינקותק) הלאומית היוונית.
בשנת 1904 אחרי מותו של ניקיפורוס ליטרס, לימד יאקובידיס ללא שכר במשך 25 שנה את מקצוע הציור בשמן בבית הספר לאמנויות של אתונה.
הוא התנגד למגמות חדשניות, לרבות האימפרסיוניזם והאקספרסיוניזם, עם זאת הוא עודד את האמנים הצעירים לפתח את דרכם האמנותית האינדיבידואלית.
יאקובידיס היה מקורב לחברה הגבוהה המקומית ולמשפחת המלוכה ובמיוחד לנסיך ניקולאוס, שהיה חובב אומנויות.
יאקובידיס צייר שורה של דיוקנאות רשמיים של יוונים חשובים, כולל תמונת המלכה סופיה של יוון.
בשנת 1910 כשבית הספר לאמנויות נפרד ממסגרת המכון הפוליטכני הלאומי, נתבקש יאקובידיס לעמוד בראשו.
בשנת 1918 הוא העביר את ניהול הגלריה הלאומית לזכריאס פאפאנדוניו.
בשנת 1926 נבחר האמן לאחד משלושים ושמונה חברי האקדמיה היוונית של אתונה, שהוקמה זה עתה.
כעבור 4 שנים, ב-1930 עזב את ניהול בית הספר לאמנויות ונשאר כ"רקטור לשם כבוד" של המוסד.
יאקובידיס נפטר באתונה בשנת 1932, לפני שלמלאו לו 80.
בהתחלת דרכו יצירתו הושפעה מאסכולה האקדמית של מינכן, שנודעה בקומפוזיציה וברישום המוקפדים שלה.
עם הזמן התמחה במיוחד בציורי ז'אנר המתארים את חיי היום יום, תוך דגש על סצנות ילדים.
יצירותיו, כמאתיים במספר, נמצאות בגלריה הלאומית של אתונה, באוספים פרטיים ובמוזיאונים וגלריות לאמנות ברחבי העולם, כולל בגרמניה ובמכון האמנות של שיקגו.
בנו של הצייר, השחקן מיכאליס יאקובידיס תרם בשנת 1951 למוזיאון הלאומי לציור, את פנקסו האישי של אביו שכלל רשימה כרונולוגית של עבודותיו בין השנים 1878 - 1919.
1881 : דיוקן של אישה צעירה - נמצאת באוסף הפרלמנט באתונה.
1883 : הנכד השובב של סבתא
בערך 1889: הצעדים הראשונים, במוזיאון אוורוף, במצובו.
הצעדים הראשונים.הנכד האהוב של סבתא.
1900 : קונצרט הילדים, בפינקוטק של אתונה.
1910 : דיוקן המלך גאורגיוס הראשון.
1915 :דיוקן של סופיה, נסיכת פרוסיה, במוזיאון אוורף במצובודיוקן המלכה אולגה.הדיוקן של פבלוס מלאס, במוזיאון ההיסטורי הלאומי באתונהתמונה של פבלוס מלאס במדים.תמונתו של דמטריוס קאלאפותאקיס.תמונת השר אלכסנדרוס קונדוסטבלוס.קונצרט הילדים, הגרסה ה-21
1914 -זכה במדליית האמנויות והספרות של יוון
1926 חבר האקדמיה של אתונה
בנובמבר 2005 אורגנה בפינקוטק של אתונה תערוכה גדולה לזכרו.
גאורגיוס אקרופוליטיס (ביוונית ביזנטית: Γεῶργιος Ἀκροπολίτης, לטינית Georgius Acropolita; 1217 או 1220 קונסטנטינופול - דצמבר 1282 בקונסטנטינופול) היה מלומד, כרוניקן, דיפלומט ואיש צבא ביזנטי.
ה"כרוניקה" שלו המתארת את ההיסטוריה הביזנטית בשנים 1203–1261, מהווה מקור היסטורי עיקרי להכרת תולדות האימפריה של ניקאה.
היא מכילה מידע רב ערך גם על האימפריה הבולגרית השנייה.
המקורות העיקריים על חייו של אקרופוליטיס הם "הכרוניקה" שלו עצמו וספרו של הכרוניקן גאורגיוס פאכימריס, "ההיסטוריה של מיכאיל ואנדרוניקוס פאלאולוגוס".
יליד קונסטנטינופול, בסביבות שנת 1217 בגיל 16 נשלח גאורגיוס על ידי אביו, הלוגותט קונסטנטינוס אקרופוליטיס "הזקן", אל חצרו של יוחנן דוקאס וטאציס (יואניס ואטאציס), קיסר ביזנטי של ניקאה.
שם המשיך הנער את לימודיו אצל תאודורוס אקסאפטריגוס ואצל ניקיפורוס בלימידיס, מורה לפילוסופיה שנחשב לגדול המלומדים הביזנטים של התקופה.
בבגרותו, קיבל גאורגיוס שליחויות מדיניות מטעם הקיסר יואניס וטאציס, וגם מהקיסרים שבאו אחריו, תאודורוס השני לסקריס ומיכאיל השמיני פלאולוגוס.
בשנת 1244 הוא זכה בתפקיד הרשמי של לוגתט גדול או יועץ ראשי (קנצלר).
הוא נמנה עם אחד מארבעת השליחים שהיו אמורים לנהל את המגעים בנוגע לנישואי נכדת הקיסר עם בנו של מיכאיל השני קומנינוס, הדספוט מאפירוס.
הוא השתתף במשפט שהתנהל נגד מיכאיל השמיני פלאולוגוס, שהואשם באשמת שוא של ניסיון לתפוס את השלטון.
את השתלשלות המשפט תיאר אקרופוליטיס מאוחר יותר בכרוניקה שלו.
יחד עם מורו ורבו, ניקיפורוס בלמידיס, היה אקרופוליטיס מורה לפילוסופיה באוניברסיטת קונסטנטינופול ומורהו של יורש העצר, תאודורוס השני לסקריס.
יש סבורים שאת התואר לוגותט גדול הוא קיבל מתלמידו לאחר עלייתו לכס המלכות בשנת 1255.
כפי שהסתבר בקרב ב-1257 נגד מיכאיל השני קומנינוס דוקאס, הדספוט של אפירוס, לא הצטיין גאורגיוס אקרופוליטיס בכישורים צבאיים.
הוא נפל בשבי והוחזק אצל אויביו במשך שנתיים.
הוא שוחרר בתיווכו של מיכאיל פלאולוגוס.
מיכאיל הוכרז כעבור זמן קצר כקיסר של ניקאה ובהמשך גרש את בודואן השני, הקיסר הלטיני האחרון, ושיקם את האימפריה הביזנטית.
באותם הזמנים הצטייןג אורגיוס אקרופוליטיס כאחד הדיפלומטים המוכשרים של האימפריה המשוקמת.
אחרי שמילא את תפקיד השגריר בחצר הצאר הבולגרי קונסטנטין טיך, פרש מן החיים הציבוריים והקדיש עצמו לשיקום החינוך והקים בית ספר משלו בקונסטנטינופול.
הקיסר שהכיר בזכויותיו מינה אותו רשמית לפרופסור לפילוסופיה של אריסטו.
לפי עדותו של גרגוריוס מקפריסין שלמד באותו בית ספר במשך שבע שנים ב-1271-1264, הלימודים בחסותו של גאורגיוס אקרופוליטיס כללו, פרט לתורתו של אריסטו, גם גאומטריה של אוקלידס ואריתמטיקה מיסודו של ניקומאכוס מגראסה.
בינתיים, הקיסר מיכאל השמיני פלאולוגוס, שחשש מפלישה חוזרת של הצלבנים, הציע לאפיפיור קלמנס הרביעי לאחד מחדש את הכנסיות האורתודוקסית והקתולית.
המשא ומתן נמשך לאורך שלטונם של חמישה אפיפיורים: קלמנס הרביעי, גרגוריוס העשירי, יוחנן העשרים ואחד, ניקולאוס השלישי ומרטינוס הרביעי.
אקרופוליטיס הופקד על ניהול המגעים מטעם הקיסר הביזנטי ובשנת 1273 נשלח אל האפיפיור גרגוריוס העשירי.
ב-1274 בפני הוועידה השנייה בליון, הוא נשבע כי הצעת האפיפיור שנשלחה על ידי הכס הקדוש לקונסטנטינופול מקובלת על היוונים.
עם זאת ניסיון האיחוד מחדש בין שתי הכנסיות נתקל בהתנגדות ניכרת בקונסטנטינופול ובסופו של דבר נכשל.
אולם המטרה העיקרית של המהלך הושגה, בחינת הביזנטים, דהינו עיכובה ובסופו של דבר דחיקת הסכנה של מתקפה "לטינית" חוזרת על בירת הקיסר.
ב-1282 נשלח אקרופוליטיס שוב לטרנובו, בירת בולגריה, על מנת לשדך לצאר גאורגי טרטר את אבדוקיה, הבת השלישית של הקיסר מיכאיל השמיני.
השליחות נכשלה וגאוגיוס אקרופוליטיס נפטר כעבור זמן קצר, בקונסטנטינופול.
גאורגיוס ארקופוליטיס היה נשוי משנת 1256 לאבדוקיה, קרובת משפחתו של מיכאיל פלאולוגוס
הוא השאיר שני בנים: קונסטנטינוס (מת בסביבות 1324), לוגותט גדול תחת מלכותו של אנדרוניקוס השני, שחיבר ספרי לימוד לתאולוגיה ועל חיי הקדושים, והשני, נזיר תחת השם מלכיצדק (מת ביוני 1296) שנודע בהתכתבותו עם מקסימוס פלנודיס.
(Χρονική Συγγραφή) או ה"אנאלים" (שנתונים)- ספר היסטורי מקיף הסוקר את התקופה בין כיבוש קונסטנטינופול על ידי הצלבנים בימי מסע הצלב הרביעי ועד שחרורו על ידי מיכאיל פלאולוגוס ב-1261, ומהווה, לפיכך, המשך לספרו של ניקיטס כוניאטיס.
הספר בעל ערך רב בהיותו נכתב על ידי בן אותם הזמנים, בעל עמדה רשמית של לוגתט גדול, מפקד ושגריר איש אמוני הקיסר, מה שזימן לו הזדמנויות תכופות לצפות במו עיניו בהשתלשלות האירועים.
אקרופוליטיס נחשב למקור מהימן ובאותו זמן התאפיין בסגנון בהיר, למרות צביונו הארכאי משהו, הודות להקפדתו המיוחדת בבניית המשפטים.
כתב היד של הכרוניקה נמצאה בספריה של גאורגיוס קנטקוזינוס בקושטא ומשם הובא לאירופה
1656 - מהדורת princeps של לאו אלאטיוס 1651, מלווה בספר של אלאטוס "De Georgics eorumque Seriptis"
הייזנברג - כרך א-ב, בליפציג,
הדפסה מחודשת ותיקונים על ידי פ.
Ruth Macrides - הוצאה לאור של אוניברסיטת אוקספורד
הספד למותו של הקיסר יוחנן דוכס ואטאציס
פנגיריקוס לכבוד תאודורוס השני לסקריס
שני ספרי תאולוגיה על רוח הקודש, שנכתבו בעת השבי באפירוס
גאורגיוס סמראס הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת החלוץ.
שיחק 81 משחקים במדי בנבחרת יוון.
סמראס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של OFI כרתים כאשר היה בן 9. בגיל 15 עבר לשחק במחלקת הנוער של הירנביין ההולנדית.
בעונת עלה לבוגרים, למרות היותו בן 18 הבקיע 3 שערים ב-4 משחקים ואנשי המועדון החתימו אותו על חוזה לשלוש שנים.
ב-25 באוקטובר 2003 הבקיע את שער הבכורה שלו לעונת בהפסד 2-1 לניימכן, ובסיום אותה עונה הגיע סמראס עם הירנביין למקום הרביעי בליגה.
בספטמבר 2005 נפצע ברגלו לראשונה בקריירה ונעדר למספר שבועות.
ב-23 בספטמבר חזר לשחק ואף הבקיע נגד ניימכן.
ב-30 בדצמבר הבקיע צמד בניצחון 2-4 נגד אייאקס אמסטרדם.
ב-30 בינואר 2006 חתם במנצ'סטר סיטי תמורת 6 מיליון פאונד, סכום שיא ששולם עבור שחקן יווני אי פעם.
ב-1 בפברואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-65 במקומו של אנדי קול בניצחון הביתי 0-3 נגד ניוקאסל יונייטד.
במשחק הביתי שלאחריו הבקיע סמראס את שערו הראשון במועדון, בניצחון 1-2 נגד צ'רלטון אתלטיק.
ב-6 משחקים הספיק סמראס להבקיע 4 שערים.
בעונת כבש סמראס 6 שערים בלבד בכל המסגרות, ובעונת כבש רק שער אחד ב-7 משחקים.
בינואר הושאל לסלטיק הסקוטית, שקיבלה אופציה לרכוש את השחקן בסיום העונה.
עם 5 שערי ליגה עזר למועדון לזכות באליפות, שהייתה לאליפות הראשונה של סמראס בקריירה.
בקיץ 2008 ממשה סלטיק את האופציה על סמראס, והחתימה אותו על חוזה חדש במועדון.
בספטמבר 2008 נבחר לשחקן החודש בליגה ועם 7 שערים התייצב בראש טבלת מלך השערים.
עד תום העונה כבש בסך הכל 15 שערי ליגה, שיא קריירה עבור סמראס.
במהלך שנותיו בסלטיק הספיק סמראס לזכות עם המועדון בארבע אליפויות, וכן זכה עמה פעמיים בגביע הסקוטי ופעם אחת בגביע הליגה הסקוטי.
בקיץ חתם בווסט ברומיץ' אלביון.
סמראס הוא בעל אזרחות אוסטרלית, היות ששאביו נולד במלבורן, דבר שאפשר לו לשחק במדי נבחרת אוסטרליה.
בסופו של דבר החליט סמראס לשחק עבור נבחרת יוון.
ב-28 בפברואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות נגד , בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו שהיה השער היחידי במשחק.
שחקן החודש בסקוטלנד (1): ספטמבר
גַּאוֹשְׂיוֹנְג (במנדרינית תקנית: 高雄市; נודעה בעבר בשם דַּאגּוֹאוּ) היא עיר ורשות מקומית מיוחדת בטאיוואן בדרום-מערב האי טאיוואן, לחופי מצר טאיוואן.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-2.734 מיליון תושבים, מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודלה בטאיוואן (אחרי ניו טאיפיי וטאיג'ונג).
העיר היא המרכז הכלכלי והפוליטי של האזור הדרומי של טאיוואן.
המקום היה מיושב על ידי שבטים שונים עוד לפני בואם של המהגרים הסינים לאזור גאושיונג של היום במאה ה-17. מהגרים אלו קראו למקום בשם דאגואו.
ב-1624 ההולנדים הקימו באזור את מבצר זיילנדיה (במקום בו נמצאת היום העיר טאינאן) והצליחו להביס את השבטים המקומיים כעבור 10 שנים.
ההולנדים גורשו על ידי ממלכת טונגנינג ב-1662. כעבור כמה שנים היישוב גדול משמעותית הודות להגירה גדולה מסין.
ב-1684 שושלת צ'ינג סיפחה את טאיוואן אליה ובמקום נפתח נמל.
ב-1895 עבר האי טאיוואן לשליטת האימפריה היפנית בהתאם להסכם שימונוסקי.
היפנים פיתחו את העיר ואת הנמל והיא הפכה לבסיס צבאי חשוב שלהם.
עקב כך העיר הופגזה קשות על ידי כוחות בעלות הברית בשנים האחרונות של מלחמת העולם השנייה.
לאחר היווצרותה של טאיוואן ב-1945 שם העיר שונה לגאושיונג, היא נהפכה לעיר-מחוז וכן בקרבתה נוצר מחוז גאושיונג.
ב-1979 מעמדה שודרג ל"רשות מקומית מיוחדת".
לאחר נסיגתם של הקוומינטנג מסין היבשתית, הועתקה האקדמיה הצבאית של הרפובליקה הסינית מהאי צ'אנגז'ו שהיום בשליטת הרפובליקה העממית של סין לגאושיונג.
ב-2010, כחלק מארגון מחדש בחלוקה המנהלית של טאיוואן, העיר גאושיונג אוחדה עם מחוז גאושיונג לכדי רשות מקומית מיוחדת גדולה יותר.
נמל העיר שנפתח במאה ה-19 ממשיך להוות נמל בינלאומי גדול וחלק חשוב בכלכלתה של גאושיונג.
סביב הנמל, המשמש בעיקר לייצוא, נוצר מערך תעשיות נרחב.
הנמל דורג בין השנים 1995 ל-1999 כשלישי בעולם בשינוע מכולות.
מאז שנת 2000 הלך נפח המכולות בנמל וקטן עד שדורג בשנת 2009 במקום ה-21.
בנוסף הכלכלה המקומית מסתמכת על תיירות.
מבחינה מנהלית הרשות המקומית המיוחדת של גאושיונג מחולקת ל-38 נפות (בסינית: 區) אשר כל אחת מהן מחולקת לתת-נפות עירוניות (בסינית: 里).
הנפות לינגיה (苓雅區) ופנגשאן (鳳山區) הן המרכז השלטוני של הרשות המקומית המיוחדת.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הרפואית של גאושיונג, האוניברסיטה הלאומית הראשונה של גאושיונג למדע וטכנולוגיה והאוניברסיטה הלאומית של גאושיונג למדעים שימושיים.
מנמל גאושיונג יוצאות מעבורות למעגנים שונים ברחבי העיר.
נמל התעופה הבינלאומי גאושיונג הוא אחד הנמלים העמוסים ביותר בטאיוואן.
למרות היותו חשוב, הנמל לא מסוגל לקלוט מטוסים גדולים מכיוון שהוא ישן יחסית ויש תוכניות להגדיל את המסלולים שלו.
הנמל מציע טיסות ליעדים אחרים בטאיוואן וכן ליעדים בינלאומיים במזרח אסיה.
באזור גאושיונג פועלת מערכת רכבת קלה שנפתחה ב-2008. המערכת כוללת שני קווים וכן קו נוסף שנמצא בבנייה ועתיד להיפתח ב-2015. בנוסף גאושיונג מקושרת בעזרת מערכת הרכבות של טאיוואן לערים מרכזיות אחרות בטאיוואן כמו הבירה טאיפיי.
גאושיונג אירחה את המשחקים העולמיים בשנת 2009. האצטדיון הראשי של המשחקים היה האצטדיון הלאומי שנבנה לרגל המשחקים.
זה האצטדיון הגדול ביותר בטאיוואן ויש בו למעלה מ-50,000 מושבים.
גאורגיוס אפרם הוא כדורגלן עבר קפריסאי ששיחק בעמדת הקיצוני.
אפרם התחיל את הקריירה שלו במחלקות הנוער של אפולון לימסול, ארסנל וגלאזגו ריינג'רס כאשר באחרונה סיים את גיל הנוער.
ב-1 בפברואר 2009 הושאל לדנדי על מנת לקבל דקות משחק.
שבוע לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד ליווינגסטון בה הוא הבקיע את שער הבכורה שלו.
ב-1 ביוני 2009 שוחרר מריינג'רס וחתם באומוניה ניקוסיה.
בעונתו הראשונה באומוניה הוא זכה עם במועדון באליפות, ונבחר לשחקן הצעיר של השנה בקפריסין.
במשך 5 עונות בהן שיחק באומוניה הוא הבקיע 25 שערים ב-134 משחקים.
ב-6 ביוני 2014 חתם באפואל ניקוסיה ל-3 שנים.
ב-30 ביולי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 2-2 נגד ה.י.ק.
הלסינקי במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
בצעירותו, אפרם שיחק בכל הנבחרות הצעירות של קפריסין ואף כיהן כקפטן הנבחרת הצעירה.
בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת.
ב-16 בנובמבר 2014 הוא הבקיע שלושער בניצחון 0-5 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016. שלושת השערים הללו היו גם שערי הבכורה שלו בנבחרת, והוא הפך לשחקן הראשון שכובש שלושער במשחק נבחרת.
השחקן הצעיר של העונה בקפריסין:
גאורגיקה היא פואמה ארוכה מאת המשורר הלטיני ורגיליוס, שפורסמה ככל הנראה ב-29 לפנה"ס.
שמה של היצירה נובע מן המילה היוונית "גאורגיקה" שפירושה "עבודת אדמה" או "חקלאות".
הנושא המרכזי של הפואמה הוא עבודת אדמה, דהיינו חקלאות.
גאורגיקה היא היצירה השנייה של המשורר הרומי ורגיליוס, לאחר יצירתו הראשונה "האקולוגות".
זוהי פואמה המורכבת מ-2,188 שורות, המחולקות לארבעה ספרים.
היצירה מבוססת על המעמד האידיאלי של החקלאים ברומא הקדומה בה החקלאות נחשבה למלאכה הראויה ביותר, ומושפעת מיצירות של משוררים רומים ויוונים קודמים, בעיקר מ-"על טבע היקום" מאת לוקרטיוס (השונה מורגיליוס בהשקפתו הפילוסופית), ו-"עבודות וימים" מאת הסיודוס (יצירה הרבה יותר מצומצמת בתוכנה והיקפה).
ורגיליוס חיברה במשך כשבע שנים, מדי בוקר כותב הרבה שורות חדשות, ובשאר היום מצמצם ומגיה את מה שכתב, כך שבממוצע חיבר שורה אחת ביום.
זוהי יצירתו המקורית ביותר של ורגיליוס, הנחשבת על ידי רבים ליצירת המופת שלו.
בנימתה היא מתאפיינת באנושיות עמוקה, בסימפתיה ורגישות לבריות, ובפליאה מן המסתורין של העולם, ומבחינה סגנונית - בשלמות צורנית, במוזיקליות, בבחירה נבחרת של מילים, "אומר הרבה במעט, תכופות בשתיקה".
ה"גאורגיקה" יצירה דידקטית המדריכה לפרטי פרטים היאך לגדל תבואה, עצים, בהמות ודבורים, תוך הרמוניה בין אדם וטבע.
ורגיליוס ממחיש ביצירתו את הסבל האנושי ואת קטנותו של האדם מול איתני הטבע.
מאבק קשה בנסיבות ומכשולים, במהלכו האדם מקבל הדרכה שמיימית באמצעות תפילה ופרשנות סבלנית של רצון השמיים, מביא את האדם להשיג לבסוף מצב של מנוחה.
ורגיליוס עומד לצדו של "החקלאי החרוץ" המסור לעבודתו, ורואה את החברה האנושית ככוורת דבורים גדולה, שכל אדם בה תורם כדבורה את חלקו, גם אם הוא נראה קטן ושולי, שכן תרומתו נועדה למען מטרה גדולה יותר.
לדעת סנקה, ורגיליוס חיבר את היצירה שלא על מנת להורות לחקלאי, אלא כדי להנעים לקורא (מתייחס לתיאורי הטבע ולאפיזודות הנפלאים שביצירה).
מכל מקום, ה"גאורגיקה" הרבה יותר מאשר משמעותה הליטרלית.
על ההבדל בין "על אודות החקלאות" מאת וארו לבין הגאורגיקה של ורגיליוס, כתב ג'וזף אדיסון: "במקום שכותב הפרוזה אומר לנו ישירות מה נדרש לעשות, לעיתים קרובות המשורר מסתיר את ההוראה בתיאור, מראה את האיכר במעשה המלמד את הקורא.
בעוד האחד מציג את כל חלקי האמת, שאפשר למסור, באופן מלא וברור ככל יכולתו; האחר בורר את הנסיבות הנעימות ביותר של האמת הזו, כך מעביר את המכלול באופן מגוון יותר להבנה".
כתב ג'ון מקייל: "מה שהתיאורים וההדרכות (שבגאורגיקה) תוכננו לעשות, ואכן עושים ביופי נוצח: ליצור בשירה נבחרת אידיאל, חזיון, של חיי שלום פנימי והרמוניה עם הטבע.
הם מציירים תמונת עולם של פשטות ועשייה, של עבודה קשה ואושר אמיתי".
היא המשיכה להשפיע על השירה האנגלית גם בדורות הבאים.
אלפרד טניסון, כהד לניגון המיוחד של הגאורגיקה, כתב על ורגיליוס: "אתה השר על חיטה וחורש / שדה וכרם, כוורת סוס וצאן / כל החן של בנות השיר / תכופות במילה אחת מפיק רצון".
המשורר ססיל די לואיס אמר: "יותר ויותר הרגשתי שאנגליה מדברת אלי דרך ורגיליוס, ושורגיליוס של הגאורגיקה מדבר אלי דרך האיכרים והפועלים האנגלים שהכרתי".
ב"גאורגיקה" נמצאת ההתייחסות היחידה בחיבוריו של ורגיליוס לארץ יהודה, כאשר את דקליה המפורסמים בתקופת בית שני הוא מכנה "דקלי אדום".
זאת הדוגמה הראשונה בשירה הלטינית להחלפה בין יהודה ואדום, שבתקופה מאוחרת יותר ניתן למצוא יותר מקרים שלה.
בספר השני מוזכר האתרוג, המכונה "פרי-הדר מדי", מה שמלמד שהאתרוגים הגיעו למערב מהמזרח.
גאורגינה פון וילצ'ק , הייתה אמו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין.
גאורגינה נולדה ב-24 באוקטובר 1921 בגראץ לפרדיננד מריה פון וילצ'ק ולנורברטינה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, בתם של אוקטביאן זדנקו קינסקי, רוזן וצ'יניץ וטטאו וגאורגינה ארנסטינה, רוזנת פשטטיץ' דה טולנה.
ב-7 במרץ 1943 התחתנה גאורגינה עם פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין, בנישואים הראשונים של נסיכי ליכטנשטיין שהתקיימו בשטח הנסיכות.
נישואי הזוג היו מאושרים, ונולדו להם 5 ילדים.
בשנת 1945 הקימה גאורגינה את סניף הצלב האדום בליכטנשטיין, ועמדה בראשו עד לשנת 1984, ובנוסף הייתה פעילה בעוד הרבה ארגוני צדקה נוספים.
ב-18 באוקטובר 1989 מתה גאורגינה בבית החולים בגראבס, שווייץ, וכעבור פחות מחודש, ב-13 בנובמבר, מת בעלה פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין.
ב-7 במרץ 1943 התחתנה גאורגינה עם פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-1945)
פיליפ ארזאמוס, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-1946)
ניקולאוס, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-1947)
נורה, נסיכת ליכטנשטיין (נולדה ב-1950)
פרנץ יוזף ונצל, נסיך ליכטנשטיין (1962–1991)
גאורגיוס, נסיך יוון ודנמרק , היה נסיך יווני, בנו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, אשר שירת כנציב העליון של מדינת כרתים.
גאורגיוס נולד באתונה ב-24 ביוני 1869, לגאורגיוס הראשון, מלך היוונים ולאולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג.
בשנת 1883 נשלח גאורגיוס לדנמרק לשרת בצי המלכותי הדני, וחי בארמון ברנסטורף ליד קופנהגן יחד עם דודו ולדמר, נסיך דנמרק, שהיה אדמירל בצי הדני.
גאורגיוס הרגיש שאביו זנח אותו בהזדמנות זו, ומאוחר יותר תיאר לארוסתו את הקשר העמוק שפיתח לדודו מאותו יום ואילך.
בשנת 1891 ליווה גאורגיוס את דודנו ניקולאי אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה במהלך ביקורו באסיה, ואף הציל אותו מניסיון התנקשות ביפן.
בשנת 1896 היה גאורגיוס אחראי יחד עם אחיו קונסטנטינוס וניקולאס בארגון אולימפיאדת אתונה, והוא כיהן כנשיא ועדת המשנה לספורט ימי.
אף שרוב יוון המודרנית הייתה עצמאית מאז שנות ה-20 של המאה ה-19, נותרה כרתים בידי האימפריה העות'מאנית.
במהלך המאה ה-19, היו מרידות והפגנות רבות על האי, ובשנת 1897 הגיע כוח יווני על מנת לספח את האי.
בשנת 1898 גורשו מהאי החיילים העות'מאנים והוקמה ממשלה לאומית, אשר הייתה כפופה באופן רשמי לשלטון העות'מאני.
גאורגיוס, שעוד לא מלאו לו 30 שנה, נעשה לנציב העליון, ואספה מוסלמית-נוצרית משותפת נבחרה כאספה הלאומית, אולם צעד זה עוד לא סיפק את הלאומנים בכרתים.
אלפתריוס וניזלוס היה מנהיג התנועה לאיחוד כרתים עם יוון.
הוא נלחם במרידות הקודמות, וכעת היה חבר באספה הכללית, ואף מונה כשר המשפטים לצד גאורגיוס.
עד מהרה נוצרה מתיחות בין השניים, משום שגאורגיוס אשר היה מלוכני נלהב, דגל בשלטון אבסולוטי, בעוד שווניזלוס הוביל את התנגדות לכך.
בשנת 1905 היה וניזלוס מעורב בארגון מרד טריסו, ובעקבותיה נאלץ גאורגיוס לעזוב את האי, ואת מקומו תפס ראש ממשלת יוון לשעבר אלקסנדרוס זאימיס.
ב-19 ביולי 1907 התארס גאורגיוס עם מארי, נסיכת בונפארטה, בתם של רולנד בונפארטה ומארי-פליקס בלאן, וגאורגיוס ויתר על כל סעיף חוזי המבטיח קצבה או ירושה ממרי, וסוכם שהיא תשמור ותנהל את ההון העצמי שלה (נאמנות מניבה של 800,000 פרנקים בשנה), ורק ילדיהם יקבלו את ירושתה.
ב-21 בנובמבר אותה שנה התחתנו השניים בפריז, ונולדו להם שני ילדים.
באוקטובר 1912 חזר גאורגיוס מפריז לאתונה, כדי שיוכל להצטרף לצי היווני, בעת מלחמת הבלקן הראשונה.
מאוחר יותר הוא שירת כקצין במטה אביו המלך גאורגיוס הראשון.
במרץ 1913 נרצח אביו, ואחיו קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון עלה לשלטון במקומו, וגאורגיוס נסע לקופנהגן, על מנת לסדר שם את ענייני הכספים של אביו.
כאשר נודע לו מהעיתונות בשנת 1938 שבנו היחיד התחתן בנישואים מורגנטיים עם אשה רוסייה פשוטה, אסר עליו גאורגיוס לחזור הביתה וסירב לפגוש את אשתו.
ב-21 בנובמבר 1957 חגגו גאורגיוס ומארי חגגו את יום חתונת הזהב, וכעבור 4 ימים, ב-25 בנובמבר, מת גאורגיוס בביתו בארמון סן קלוד.
ב-19 ביולי 1907 התחתן גאורגיוס עם מארי, נסיכת בונפארטה, בתם של רולנד בונפארטה ומארי-פליקס בלאן, ממנה נולדו לו שני ילדים:
אוגניה, נסיכת יוון ודנמרק (1910–1988), התחתנה עם דומיניק ריינר רדזיוויל, ולאחריו התחתנה עם ריימונדו, דוכס קסטל דווינו השני
גאורגיוס אזואידיס הוא ג'ודוקא יווני המתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, זוכה מדליית ארד מאליפות אירופה 2019.
בגילאי הנוער אזואידיס זכה שלוש פעמים בתואר אלוף אירופה בשנים 2010, 2012 ו-2013. באפריל 2019 הוא זכה במדליה המשמעותית הראשונה שלו בגילאי בוגרים כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי אנטליה.
באליפות אירופה 2019 שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה אזואידיס במדליית הארד לאחר שניצח בקרב על המדליה את טוהר בוטבול הישראלי.
מינסק 2019: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג
גראנד פרי אנטליה 2019: מדליית ארד.
גאורגיס ברצוקאס הוא כדורסלן עבר יווני, ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד וכיום הוא מאמן כדורסל המאמן את אולימפיאקוס פיראוס מליגת העל היוונית בכדורסל ומהיורוליג.
ברצוקאס חתם במארוסי בקיץ 1981 (בגיל 16).
הוא התמודד בדראפט 1987 אך לא נבחר.
בסוף עונת 1992, לאחר 11 שנים, פרש ממשחק בעקבות פציעה.
את כל קריירת המשחק שלו הוא העביר במארוסי.
11 שנים לאחר שנאלץ לפרוש ממשחק עבר ברצוקאס לאימון.
ברצוקאס החל את דרכו כעוזר מאמן במארוסי הקבוצה היחידה בה שיחק בכל הקריירה.
שנתיים לפני שברצוקאס הגיע לקבוצה מארוסי הקבוצה זכתה בגביע ספורטה לאחר ניצחון 72–74 על אלאן שאלון הצרפתית.
בעונתו הראשונה כמאמן הקבוצה עלתה הקבוצה לפלייאוף הליגה היוונית לראשונה בתולדותיה.
בעונתו השנייה בקבוצה הקבוצה לא העפילה לפלייאוף ובשלישית שבה לפלייאוף.
בשנת 2009 חזר למארוסי, הפעם כמאמן ראשי.
ברצוקאס אימן את מארוסי רק לעונה אחת עד שעזב.
בעונתו הראשונה בקבוצה נבחר למאמן השנה בליגת בעל היוונית בכדורסל.
בעונתו השנייה בקבוצה לא זכה בליגה המקומית ולא ביורוליג: ביורליג סיימו במקום ה-3 בבית א' בשלבי הגמר וכך עלו לרבע הגמר, שם הפסידו 2–3 בסדרה על ידי ריאל מדריד.
לאחר שנתיים מוצלחות באולימפיאקוס חתם ברצוקאס בלוקומוטיב קובאן.
בעונתו הראשונה והיחידה בקבוצה עונת 2015\2016 הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לפיינל פור היורוליג שנערך במרצדס בנץ ארנה, הם עלו לאחר שסיימו במקום השני בבית שמינית הגמר וכך עלו לרבע הגמר שם ניצחו 2–3 בסדרה את ברצלונה, ובחצי הגמר הפסידו 81–88 לצסק"א מוסקבה.
בקרב על המקום השלישי הם ניצחו 75–85 את באסקוניה ויטוריה.
ב-8 ביולי 2016 חתם ברצוקאס בברצלונה.
בעונתו הראשונה והיחידה בקבוצה ברצלונה רשמה עונה כושלת וסיימה במקום ה-11 ביורוליג עם מאזן של 12 ניצחונות לעומת 18 הפסדים.
בסוף העונה פוטר ברצוקאס מאימון הקבוצה.
לאחר עונתו הכושלת בקריירה חתם ברצוקאס בחימקי מוסקבה.
בעונתו הראשונה בקבוצה הם העפילו לפלייאוף היורוליג שם הודחו בסדרת רבע הגמר 1–3 לצסק"א מוסקבה.
בעונתו השנייה בקבוצה הם סיימו את היורוליג במקום ה-13 עם מאזן של 9 ניצחונות לעומת 21 הפסדים.
לאחר שקסטוטיס קמזורה פוטר מאימון אולימפיאקוס בעקבות אי הצלחה מונה ברצוקאס לאימון הקבוצה.
עונתו הראשונה בקבוצה נקטעה על ידי התפרצות מחלת הקורונה ועד אז הקבוצה הגיע למקום ה-11 ביורוליג עם מאזן של: 12 ניצחונות ו-16 הפסדים.
בעונתו השנייה בקבוצה הם סיימו במקום ה-12 ביורוליג.
גאורגיוס גריבס היה איש צבא יווני-קפריסאי.
ראש מחתרת אֵאוֹקָה – "ארגון לאומי של לוחמים קפריסאים", ארגון מחתרתי יווני-קפריסאי שהיה קיים בשנות החמישים ועשה מלחמת גרילה, כדי לגרש את כוחות הכיבוש הבריטיים מקפריסין הבריטית, למען הגדרה עצמית לתושבי האי ולאיחודו עם יוון.
נולד בניקוסיה וגדל בכפר טריקומו שבצפון-מזרח קפריסין.
ב-1916 עבר ליוון, קיבל אזרחות יוונית, למד באקדמיה הצבאית באתונה והתגייס לצבא יוון ב-1919 בדרגת סגן-משנה.
במלחמת יוון–טורקיה הוצב בדיוויזיה ה-10 באסיה הקטנה שלחמה בציר איזמיר-בורסה עד לתבוסת היוונים בקרב סקריה בספטמבר 1921, בעקבותיו נסוגה יחידתו.
גריבס זכה לציון לשבח על תפקודו, הועלה לדרגת לוטננט ונשלח ללימודים באקול מיליטר בפריז.
כששב הוצב כמדריך בבית הספר לקצינים בסלוניקי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצב במחלקת המבצעים של המטה הכללי היווני על מנת לתכנן את ההגנה על צפון המדינה.
עם פרוץ מלחמת יוון-איטליה פעל בחזית אלבניה כראש מטה הדיוויזיה השנייה.
בעת כיבוש יוון על ידי מעצמות הציר, הקים גריבס את ארגון הגרילה "אורגנוסיס חִי" (Οργάνωσις Χ), ארגון לאומני-יווני של אנשי צבא יוונים ימניים, שהתנגדו לכיבוש.
חבריו עסקו בריגול עבור בנות הברית ומעשי חבלה קטנים נגד כוחות הכיבוש.
באירועי דצמבר 1944 ביוון, נלחמו אנשי הארגון, עם נשק שגנבו מהגרמנים הנסוגים, לצד כוחות בריטיים ומלוכנים יוונים נגד הקומוניסטים היווניים.
ב-1946 פרש מן הצבא לפי בקשתו.
בשלב זה החל לטפח את רעיון ה"אנוסיס" (Ένωσις, איחוד יוון וקפריסין) והיה חבר בוועדה הסודית למחצה למאבק לשחרור קפריסין יחד עם הארכיבישוף מקאריוס השלישי.
בשנת 1954 שב לקפריסין והחל לארגן את מחתרת אאוקה.
ב-1 באפריל 1955 פוצץ הארגון מטעני חבלה בארבע ערים מרכזיות בקפריסין הבריטית ומטרות צבאיות בריטיות והצהיר בגלוי על תחילת הקמפיין לשחרור האי מנוכחות בריטית ואיחודו עם יוון.
נוסף על המלחמה נגד יעדים בריטיים, כוונו התקפות הארגון גם נגד קומוניסטים קפריסאים.
את הארגון, שהוציא בעיקר התקפות גרילה שכוונו נגד מטרות בריטיות וכנגד יוונים משתפי פעולה עם הבריטים, הנהיג גריבס ממחבוא בהרי טרודוס.
עם זאת, גריבס אסר על כל פעילות מלחמתית נגד מוסלמים תושבי האי.
על הפקודות שהוציא חתם גריבס בשמו המחתרתי "דיגאניס" (Διγενής; בעקבות פואמה על גיבור ביזנטי).
לפחות פעמיים הצליח להימלט מכוחות בריטיים.
לאחר הגלייתו של הארכיבישוף מקריוס במרץ 1956, הוביל גריבס, שהסתתר כעת בלימסול, לא רק את הפעילות הצבאית אלא גם את זו הפוליטית.
ב-21 במרץ 1956 ניסה ארגון אאוקה להתנקש בחייו של מושל האי ג'ון הארדינג, אולם פצצת הזמן שהונחה מתחת למיטתו לא התפוצצה.
בעקבות כך הציע הארדינג פרס של 10,000 לירות שטרלינג על ראשו של גריבס.
בשנת 1959, עם חתימת הסכמי ציריך ולונדון על מתן עצמאות לאי, הסכים גריבס להפסקת אש, אף ששאיפתו הייתה איחוד האי עם יוון ולא עצמאות.
במרץ 1959 יצא גריבס ממחבואו ונשלח לגלות ביוון.
צעד זה היה חלק מההסכם שחתם הארכיבישוף מקריוס עם הבריטים, לפיו לא יוסגר גריבס לידיהם, אך גם לא יסכן בנוכחותו את העצמאות של הרפובליקה הקפריסאית הצעירה.
ביוון זכה לקבלת פנים של גיבור מלחמת השחרור הקפריסאית.
הפרלמנט היווני והאקדמיה היוונית העניקו לו את אותות הכבוד הגבוהים ביותר במדינה.
הצבא העניק לו דרגת גנרל.
לאחר קריירה פוליטית קצרה, פרש ב-1963 מהחיים הציבוריים.
בשנת 1964, על רקע התלקחות הסכסוך הקפריסאי בין קפריסאים יוונים לבין קפריסאים ממוצא טורקי, שב גריבס לאי על מנת לקחת פיקוד על הכוחות היוניים.
תחת פיקודו פעלו גם יחידות שנשלחו מיוון כהגנה מפני פלישה טורקית אפשרית.
ב-15 בנובמבר 1967 פקד גריבס על פעולה נרחבת נגד יעדים קפריסאים-טורקים בלרנקה, ניקוסיה ולימסול שגרמו להרג של 27 קפריסאים-טורקים.
הדבר הוביל לאולטימטום של טורקיה בעקבותיו הסיגה יוון את כוחותיה מהאי וגנרל גריבס אולץ לשוב ליוון.
בין השנים 1968–1969 פעל בחשאי, יחד עם פעילים לשעבר ב"אאוקה" וסטודנטים יווניים להשבת הדמוקרטיה ונגד "משטר הקולונלים" ביוון.
ההתארגנות נחשפה, ובאוגוסט 1971 שב גריבס בחשאי לקפריסין, שם הקים מחדש את המיליציה היוונית בשם "EOKA B".
מטרתו המוצהרת הייתה שכנועו של מקריוס לוותר על העצמאות ולהשיג איחוד של קפריסין עם יוון.
בין השנים 1971–1974 הייתה המיליציה מעורבת במספר רב של פעילויות אלימות וקרבות רחוב.
הכוח שהוגדר כארגון טרור, הן על ידי טורקיה והקהילה הבינלאומית והן על ידי הארכיבישוף מקריוס, נתמך בידי משטר הקולונלים היווני.
גריבס מת מהתקף לב באחת מדירות המסתור שלו בלימסול והוא בן 76. הלוויותו נערכה בחצר הבית בו שהה בשנת 1959 והשתתפו בה עשרות אלפי קפריסאים-יוונים.
בית הנבחרים של קפריסין הכריז על שלושה ימי אבל, בניגוד לעמדה הרשמית של ממשלת מקריוס.
גאורגיוס קדרנוֹס או קדרינוֹס היה היסטוריון יווני ביזנטי .
בשנות ה-50 של המאה ה-11 הוא חיבר את היצירה "תקציר ההיסטוריות" (Σύνοψη Ιστοριών, Synopsis historion, הידועה גם בשם "היסטוריה מרוכזת של העולם"), שהשתרעה מתיאור הבריאה המקראי ועד ימיו שלו.
קדרנוס הוא אחד המקורות המעטים הדנים בישויות מדיניות כוזריות קיימות לאחר חורבן איטיל בשנת 969.
החומר ביצירה זו מגיע לרוב מיצירות של פסאודו-סימיאון מגיסטרוס (גרסה של הכרוניקה של לוגותטס , סימיאון מטפרסטס ), גאורגיוס סינקלוס, תאופאנס המודה, והחל משנת 811, כמעט באופן בלעדי ומילה במילה מהכרוניקה מאת יואנס סקיליצס.
כתב יד מאוחר אחד של החיבור משמר שיר (אנונימי אך נחשב מאת קדרנוס) המייחס את שם משפחתו למקום בו נולד, כפר קטן בשם קדרוס (או קדריאה) בתמה האנטולית (פרובינציה ביזנטית).
השיר גם מזהה אותו כפרואדרוס , בכיר בחצר הביזנטית.
לפני שנעשה פרואדרוס, ייתכן שקדרנוס החזיק בדרגה הנמוכה במקצת של וסטארכס .
וסטארכס גאורגיוס קדרנוס ידוע למעשה ממספר חותמות מהמאות ה-11 וה-12, שנמצאו בעיקר באזור הדנובה, אך גם בחצי האי קרים.
יתר על כן, כמה חותמות מאותה תקופה בערך מתייחסות לבכיר אחר בחצר, אדם בשם "יואנס קדרנוס, פרוטוקורפלאטס ודוכס ", שייתכן שהיה קרוב משפחה, אולי אח או בן דוד.
גאורגיוס פאפאיאניס הוא כדורסלן יווני המשחק בעמדת הסנטר באנאדולו אפס מליגת העל הטורקית והיורוליג.
פאפאיאניס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פריסטרי אתונה ב-5 בינואר 2012, בגיל 14 בלבד, במשחק ליגת העל היוונית נגד פנאתינאיקוס והפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק אי פעם בליגה היוונית.
ב-25 ביוני 2014 חתם פאפאיאניס בפנאתינאיקוס, עם אופציה למעבר למכללות.
הוא קיבל הצעות לשחק כדורסל מכללות ב-17 אוניברסיטאות בארצות הברית, בהן אוניברסיטת אורגון, אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית ואוניברסיטת קנטקי, אך ב-8 ביולי 2015 בחר להמשיך לשחק בפנאתינאיקוס.
פאפאיאניס זכה עם קבוצתו ב ב-2015 ו-2016 ושיחק במדיה בשישה משחקים במהלך עונת 2015/2016 ביורוליג.
בנוסף, באותה הוא העמיד בליגה היוונית ממוצעים של 6.5 נקודות ו-2.8 ריבאונדים למשחק ב-11.5 דקות למשחק.
ב-23 ביוני נבחר פאפאיאניס במקום ה-13 בדראפט ה-NBA 2016 על ידי פיניקס סאנס, והפך לשחקן היווני שנבחר הכי גבוה בדראפט ה-NBA אי פעם.
זכויותיו הועברו לסקרמנטו קינגס בליל הדראפט, והוא שיחק במדיה הקבוצה בליגת הקיץ של ה-NBA.
ב-15 ביולי הוא חתם על חוזה הרוקי שלו עם הקינגס.