tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר הקפאה שנמשכה למעלה משלושים שנה, שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים בשנת 1971, במקרה בו שיתוף פעולה כלכלי וחישובים אסטרטגיים גרמו לאנוור הוג'ה ולחונטה הצבאית הימנית ששלטה ביוון בשנים 1967–1974 לבסס שיתוף פעולה בין המדינות.
היו דיונים רבים, מחקרים וניסיונות של אלבנים ויוונים להקים קונפדרציה בתקופה העות'מאנית.
במאה ה-19 היו תוכניות ליצור קונפדרציה יוונית-אלבנית, שקמה לתחייה מתוכניות המאה ה -18 הקודמות.
בשנת 1907 נחתמו פרוטוקול ותזכיר הבנות מיוחד על ידי ניוקליס קזאזיס ואיסמעיל קמלי, ראש הממשלה הראשון של אלבניה.
לאחר נפילת הקומוניזם באלבניה בשנת 1992 הגיעו ליוון מספר גדול של פליטים כלכליים ומהגרים מאלבניה (ושאר המדינות הקומוניסטיות לשעבר כולל בולגריה, מקדוניה הצפונית, רומניה, רוסיה, אוקראינה, ארמניה וגאורגיה), בעיקר כמהגרים בלתי חוקיים, לחפש עבודה.
האלבנים ביוון מהווים 60-65% מכלל המהגרים ביוון.
לפי מפקד האוכלוסין בשנת 2001, ביוון יש רשמית 443,550 בעלי אזרחות אלבנית.
בשנות התשעים עזרה יוון לפאטוס נאנו כמנהיג אלבני בגלל היותו נוצרי אורתודוקסי, והעדיפה אותו על פני סאלי ברישה המוסלמי, שכן נאנו נתפס כמיודד יותר לאינטרסים היוונים.
במהלך המרד האלבני ב-1997, יוון השתתפה במבצע "Alba" לשמירת השלום וההומניטרי.
כמו כן, לפני מבצע "אלבה", יוון השתתפה ב"מבצע קוסמאס" ב-15 במרץ 1997, שכלל פינוי 240 נכבדי חוץ מאלבניה.
כיום שתי המדינות מתארות את יחסיהן כ"מצוינות" עם אלבניה, בה רואים ביוון אחת מ"בעלות הברית החזקות והחשובות ביותר" שלה, שכן שתי המדינות החברות בנאט"ו נהנות מיחסים קרובים בימינו.
יוון התנגדה לתוואי הצינור הטרנס אדריאטי שעובר בשטח אלבני, מכיוון שהוא יאפשר לאלבניה להפוך למוקד העברה לגז במערב הבלקן.
לאחר משחק הכדורגל בין סרביה נגד אלבניה (מוקדמות יורו של אופ"א 2016), לאומנים אלבנים נושאים דגלים וכרזות לאומניות תקפו יוונים אתניים מקומיים, הם תקפו בתים, וריסקו חלונות מכוניות.
התקרית גרמה להתערבות דיפלומטית מצד יוון על ידי משרד החוץ היווני שליחת השתדלנות למשרד החוץ של אלבניה ודרש במשפטו של האחראים להתקפות.
שר החוץ האלבני הצהיר כי "תגובה מהירה ויעילה של משטרת המדינה, זיהתה את האנשים האחראים".
על פי נתוני בנק אלבניה, יוון ממשיכה להיות המשקיעה הגדולה ביותר באלבניה בשנת 2017. ההשקעות הישירות הזרות שביצעה יוון באלבניה הסתכמו ב -1.22 מיליארד אירו ברבעון הראשון של 2017, לעומת 1.175 מיליארד אירו בשנת 2016. כמו כן, האינטרס של חברות יווניות להרחיב את פעילותן באלבניה גדל.
במהלך שריפות בר ענקיות, באוגוסט 2017, שהשתוללו באלבניה במשך שבועות, ביקשו הרשויות באלבניה תמיכה מיוון.
יוון שלחה שני מטוסי קנדאייר CL-415 ושבעה רכבי כיבוי יחד עם צוותיהם כדי לסייע לאלבניה.
מעמדו של המיעוט היווני באלבניה הוא אחד הנושאים הבלתי פתורים הקיימים בין שתי המדינות.
המשטר הקומוניסטי לשעבר העניק זכויות מוגבלות למיעוט היווני באזור המיעוט המיועד ספציפית המונה 99 כפרים.
מאז נפילת הקומוניזם, סוגיות הקשורות לטיפול במיעוט היווני גרמו לעיתים קרובות למתח ביחסים בין יוון לאלבניה.
נושאים אקטואליים כוללים בעיקר כבוד לזכויות קניין, גישה לחינוך בשפה היוונית מחוץ ל"אזור המיעוט", נתוני מפקד מדויקים ותקריות אלימות מזדמנות שמפנות למיעוט היווני.
עמדתו הרשמית של אלבניה הייתה כי מכבדים את זכויות המיעוט היווני ולא ניתן לקיים דיונים נוספים בנושא עד להתייחסות לנושאים הקשורים למיעוט צ'ם אלבני לשעבר המגורש של יוון, בעוד עמדתה של ממשלת יוון היא כי יש לפתור סוגיות שעומדות בפני המיעוט היווני כתנאי להצטרפותה של אלבניה לאיחוד האירופי.
בתי קברות צבאיים של חיילים יוונים שנפלו
בינואר 2018, בעקבות הסכם בין שרי החוץ היוונים לאלבנים, נעשה מאמץ שיטתי להשבת גופותיהם של חיילים יוונים שנפלו במלחמת איטליה–יוון בין המדינות.
ההערכה היא כי בין 6,800-8,000 חיילים יוונים שנפלו נקברו בחופזה במקום לאחר מותם בקרב ושרידיהם לא זוהו כראוי.
עבודתם של צוותים יוונים-אלבניים משותפים החלה ב-22 בינואר במערת קלצ'רה, אתר קרב קלייסורה.
מספר קטן של פעילי צ'אם אלבנית ניסו לשבש את העבודה אך סולקו על ידי המשטרה האלבנית.
שרידי החיילים היוונים ייקברו בבתי העלמין הצבאיים היוונים במערת קלצ'רה ובכפר המיעוט היווני בולאט (ויולאראטס) הסמוך לגבול היווני-אלבני.
סוגיית צ'אם מתייחסת למחלוקת שהועלתה על ידי אלבניה מאז שנות ה-90 על שובם של הצ'אם אלבנים, שגורשו מהאזור היווני אפירוס בין 1944 ל-1945, בסוף מלחמת העולם השנייה, תוך ציון שיתוף הפעולה של רובם עם כוחות הכיבוש של מדינות הציר.
בעוד שאלבניה לוחצת על פתיחת הנושא מחדש, יוון רואה את הנושא סגור.
עם זאת, סוכם על הקמת ועדה דו צדדית, רק בנושא הנכסים, כבעיה טכנית.
הוועדה הוקמה בשנת 1999, אך טרם תפקדה.
היחסים השתפרו משמעותית מאז 1991; יוון ואלבניה חתמו על הסכם ידידות, שיתוף פעולה, שכנות טובה וביטחון ב-21 במרץ 1996. בנוסף, יוון היא המשקיעה הזרה העיקרית באלבניה, והיא השקיעה יותר מ-400 מיליון דולר באלבניה.
כמו כן, יוון היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של אלבניה, כאשר המוצרים היווניים מהווים כ -21% מהיבוא האלבני, ו -12% מהיצוא האלבני מגיע ליוון, והיא עומדת במקום הרביעי של אלבניה.
כמו כן, היא המדינה התורמת הגדולה ביותר, לאחר שסיפקה סיוע בסך 73.8 מיליון יורו.
יוון תומכת נלהבת בשילוב האירו-אטלנטי של הרפובליקה של אלבניה, ומאז כניסת אלבניה לנאט"ו במאי 2009 התפתחו היחסים בין אלבניה-יוון בכל החזיתות.
היחסים, במיוחד לאחר הניצחון בבחירות של אדי ראמה בשנת 2013, חלו שיפור והתחממות מאסיבית ביחסים בין שתי המדינות במשך תקופה קצרה, כאשר ראש המדיניות החוץ האלבנית, ראלף ג'וני, תיאר את הדיפלומטי.
היחסים בין שתי מדינות כ"מצוינים ".
שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים רבים, כמו פוליטי, שיפוטי, אנרגיה ותיירות.
בין המדינות מתקיימים ביקורים קבועים ברמה גבוהה, ומגעים תכופים בין ממשלות המדינות, הפרלמנטים והרשויות המקומיות בנושאים שונים הנוגעים למגזרים בודדים ואינטרסים הדדיים.
פרויקטים גדולים שמתנהלים כיום בין המדינות כוללים את התפתחותם התיירותית של קו החוף היוני המשותף בין המדינות ואת צינור הטרנס אדריאטי (TAP).
פגישות רשמיות בין שתי הממשלות והפרלמנטים הן תכופות וצבאות שתי המדינות מנהלות אימונים משותפים באופן קבוע כחלק מתוכנית האימונים של נאט"ו למודרניזציה של כוחות הצבא האלבני.
תחת כהונתה של יוון בנשיאות האיחוד האירופי, הוענקה לאלבניה ב-24 ביוני 2014 מעמד של מועמדת רשמית לצירוף אל האיחוד האירופי, אשר עולה בקנה אחד עם יום השנה העשירי ל"אג'נדה 2014" שהציעה ממשלת יוון להגברת שילוב אלבניה וכל מדינות מערב הבלקן באיחוד האירופי.
יוון מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה וקונסוליות בג'ירוקסטרה ובקורצ'ה.
מאידך, אלבניה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה וקונסוליות ביואנינה ובסלוניקי.
יחסי אלבניה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים בין אלבניה וספרד.
אלבניה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד, וספרד מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה.
שתי המדינות חברות בנאט"ו ובארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה.
כחברה באיחוד האירופי תומכת ספרד בשילוב אלבניה בגוש האירו.
הדיפלומט חואן פדרו אלדרו קסטריוטה היה מיעמד לכתר אלבניה.
קסטריוטה טען כי הוא צאצא למשפחת האצוחה קסטריוטי מימי הביניים דרך סבתו מצד האב.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד, אלבנים רבים השתתפו בלחימה כחברי הבריגדות הבינלאומיות, כמו אסים ווקשי שהיה קצין מטה בגדוד גריבלדי, המלומד והפעיל האנטי-פשיסטי סקנדר לואראסי, והסופר פטרו מרקו, שהיה מתנדב של הכוח הרפובליקני במהלך המלימה.
הרומן הידוע ביותר שלו נקרא Hasta La Vista [אסטה לה ויסטה].
יחסי אלבניה–דנמרק הם יחסי החוץ בין אלבניה ודנמרק.
שתי המדינות הן חברות נאט"ו, והן כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1970. ב-23 ביוני 1971, נחתם הסכם סחר בין המדינות.
ב-2006, שר החוץ הדני פר סטיג מולר ביקר באלבניה.
הביקור התמקד בשיתוף פעולה ונושאים פוליטיים.
3 מיליון קרונה דנית הוקצו עבור זכויות האדם וניהול תקין.
במאי 2012, שר החוץ הדני וילי סובנדאל והשר לענייני אירופה ניקולאי ואמן נפגש עם סגן הנשיא האלבני, ושר החוץ אדמונד חצ'ינסטו בדנמרק, כדי לדון במצב קוסובו.
לאחר נפילת הקומוניזם באלבניה, דנמרק סייעה בבניית מוסדות סיוע לעניים באלבניה.
דנמרק גם מסייעת לאלבניה עם החברה האזרחית והתקשורת העצמאית.
הסיוע לאלבניה הוא חלק מתוכנית דרום מזרח אירופה הדנית.
73 מיליון קרונה דנית הוענקו במסגרת התכנית.
בספטמבר 2009, הושקה תוכנית בר-קיימא לפיתוח עסקי.
בספטמבר 2012, כריסטיאן פריס באך ביקר באלבניה ובקוסובו עבור קידום הדמוקרטיה ופיתוח כלכלי.
ב-2006, דנמרק חתמה על הסכם לסייע לאלבניה ביישום מנגנון פיתוח נקי (CDM) שמטרתו לעזור להפחית את הפליטה של גזי חממה.
לאחר השיטפונות באלבניה בשנת 2010, דנמרק תרמה מספוא עבור החקלאים האלבנים
אלבניה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ואילו דנמרק מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה.
יחסי אלבניה–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אלבניה לבין ממלכת מרוקו.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אלבניה לבין ממלכת מרוקו כוננו ב-11 בפברואר 1962. אלבניה מנהלת את האינטרסים שלה במרוקו באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה במדריד, מן הצד שני, מרוקו מנהלת את האינטרסים שלה באלבניה באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה ברומא.
אלבניה בעבר הכירה דה פקטו בסהרה המערבית אך בינואר 2005 ביטלה את הכרתה זו ועברה לצד המרוקאי.
מאז כוננו המדינות את היחסים ביניהן, שני הצדדים משתפים פעולה, בעיקר בתחום הסחר.
היחסים בין שתי המדינות בתחום המשפטי הם יחסים שבירים.
שר החוץ האלבני ביקר במרוקו ב-5 באוקטובר 2015. הביקור האחרון מהצד המרוקאי בטירנה התנהל ב-19 באפריל 2010, זה היה ביקור של שרת החוץ לטיפה אח'ארבאח.
הסחר שבין מרוקו לאלבניה הוא צנוע.
מרוקו מייצאת לאלבניה בעיקר דגים וביגוד.
אלבניה מייצאת למרוקו בעיקר צמחי מרפא וחלקי חילוף לרכב.
אלבניה אינה מיוצגת במרוקו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
אלבניה האמינה את שגרירותה שבמדריד, בירת ספרד הסמוכה, על מרוקו.
מרוקו אינה מיוצגת באלבניה בדרג השגרירות.
מרוקו מיוצגת באלבניה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בטירנה, בירת המדינה.
מרוקו האמינה את שגרירותה שברומא, בירת איטליה, על אלבניה.
יחסי אלבניה–טורקיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אלבניה והרפובליקה הטורקית.
בשנת 1479 כבשה האימפריה העות'מאנית את שטחי אלבניה, ובעקבות הכיבוש התאסלמו רוב האלבנים.
בתחילת המאה ה-20 ביקשו האלבנים להתנתק כמעט לגמרי מהאימפריה והעות'מאנים סירבו להעניק להם זכויות מיוחדות מעבר למה שכבר השיגו.
באוקטובר 1912, במסגרת מלחמת הבלקן הראשונה שבה מדינות הבלקן ביקשו להשתלט על רומליה, השטחים של האימפריה העות'מאנית באירופה, פלשה סרביה לאלבניה וכבשה את כל צפון אלבניה ובהמשך גם חלקים ממרכזה.
ב-29 בנובמבר 1912 כבשה סרביה את דורס והכריזה על אזורי אלבניה שכבשה כמחוז בממלכת סרביה.
במקביל, מונטנגרו הטילה מצור על שקודרה שנכבשה באפריל 1913. יוון מצידה, כבשה שטחים בדרום אלבניה לעצמה ואף הטילה מצור על ולורה החל מדצמבר 1912.
ב-28 בנובמבר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, הכריזו האלבנים על עצמאותם ועל נייטרליות במלחמה בין העות'מאנים ומדינות הבלקן.
אולם לאור כיבוש חלקים נרחבים מאלבניה, נלחמו האלבנים בפעילות גרילה לצד העות'מאנים במטרה לשחרר את ארצם.
בלחץ המעצמות אוסטריה ואיטליה שדרשו שאלבניה תהיה עצמאית וגדולה כמנע בפני השאיפות הסרביות להשתלט עליה, נקבע בהסכם לונדון שאלבניה תהיה עצמאית ובהתאם סרביה ומונטנגרו נסוגו משטחיה.
היחסים בין המדינות כוננו באופן רשמי בשנות ה-20 של המאה ה-20. היחסים בין אלבניה לטורקיה ידידותיים באופן מסורתי בגלל גורמים תרבותיים והיסטוריים.
שתי המדינות עם אוכלוסייה מוסלמית בעיקר, והן חברות ב, בנאט"ו ובאיחוד מדינות הים התיכון.
לטורקיה יש גם מעמד של מדינה מועמדת ל, שבו אלבניה היא מועמדת פוטנציאלית.
בטורקיה חיים כ-1.3 מיליון אזרחים ממוצא אלבני שלא איבדו קשרים תרבותיים עם אלבניה.
יש גם מיעוט טורקי חזק בקוסובו.
אלבנים רבים, שהתאסלמו במהלך האימפריה העות'מאנית, שירתו את הסולטנים הטורקים.
אלבניה הייתה המדינה האחרונה בבלקן שהכריזה על עצמאות מהאימפריה העות'מאנית ב-28 בנובמבר 1912. טורקיה הייתה מהראשונות שהכירו בעצמאותה של אלבניה.
החל מ-2 בפברואר 2010 אזרחי שתי המדינות יכולות לשהות בשטחן עד 90 יום ללא ויזה.
בנובמבר 2012, הדרדרו היחסים בין המדינות לאחר שאלבניה נמנעה מהצבעה של האו"ם כדי להעניק ל מעמד של מדינה בארגון.
ראש ממשלת טורקיה ניסה לשכנע ללא הצלחה את ממשלת אלבניה להצביע בעד.
ארדואן אמר לכתבים שהוא התקשר באופן אישי לנשיא סאלי ברישה ודיבר איתו, מה שהשפיע על עמדתה של אלבניה, שבמקום להצביע נגד, נמנעה.
אלבניה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה וקונסוליות באדנה, אדאפזארי, אנטליה, בנדירמה, בורסה, צ'נקלה, אדירנה, איסטנבול, איזמיט, מרסין וטקירדא.
טורקיה מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה וקונסוליה כללית בדורס.
יחסי אלבניה–מקסיקו הם יחסי החוץ בין אלבניה ומקסיקו.
בנובמבר 1976 ביקשה מקסיקו את תמיכתה של אלבניה ביחס למועמדותו של הנשיא לשעבר לואיס אצ'ווריה אלברס לתפקיד מזכ"ל האו"ם, ואכן אלבניה הסכימה לתמוך בו.
בדצמבר 1986 ביקר הנשיא לשעבר לואיס אצ'ווריה אלברס באלבניה, ובשנת 1987 הציעו הדיפלומטים המקסיקנים הסכם תרבותי עליו חתמה אלבניה.
בשנת 1989 פגש סגן השר לענייני חוץ האלבני, במהלך שהותו במקסיקו, את ראש הפרלמנט, ראש הסנאט, סגן שר החוץ וכו', ובספטמבר באותה השנה נחתם הסכם התרבות בין אלבניה ומקסיקו.
בשנת 1990, נתנה מקסיקו תגובה שלילית לבקשת שר החוץ של אלבניה בשל התחייבויות ממשלתיות בזמן המבוקש.
באותה שנה ביקרה אלבניה קבוצה מהפרלמנט המקסיקני.
ב-1 במרץ 1993 שלח ראש הממשלה האלבני אלכסנדר מקסי, מכתב לנשיא מקסיקו, שם ביקש ממנו לשלוח משלחת דיפלומטית על מנת להעריך את הזדמנויות השיתוף בין המדינות, אך מקסיקו לא הגיבה להצעה זו.
לרגל החגיגות הלאומיות ביקר השגריר המקסיקני מר מריו מויה פלנסיה באלבניה בנובמבר 1998. בפגישה הראשונה עם שר החוץ מילוא דיבר השגריר פלנסיה בעד קידום היחסים הבילטרליים בין אלבניה למקסיקו.
כמו כן במהלך הפגישה, הוא הבטיח ביקור במקסיקו במהלך סיורו המתוכנן באמריקה הלטינית.
במהלך 2003 הזמין נשיא המדינה ושר החוץ של מקסיקו את ראש הממשלה ושר החוץ של אלבניה להשתתף בפעילות שאורגנה על ידי מקסיקו בנוגע לשיתוף פעולה עם האו"ם, כמו הפורום העולמי החמישי "חדשנות ואיכות השלטון במאה ה-21" (3–7 בנובמבר 2003) והוועידה המדינית בפרופיל הגבוה נגד השחיתות (9–11 בנובמבר 2003).
בשתי הפעילויות אלבניה לא נכחה.
החל מ-18 באפריל ל-23 בדצמבר 2004 השתתף יו"ר הפרלמנט האלבני, סרבט פולמבי, בעצרת האיחוד הבין-פרלמנטרי שהתקיים במקסיקו סיטי.
בהזדמנות זו הוא פגש כמה נכבדים מקסיקנים.
מקסיקו תמכה במועמדות של אלבניה להיות חלק ממועצת ECOSOC (המועצה הכלכלית והחברתית של האו"ם) בספטמבר 2004. בעצרת ה-24 של ארגון הימים הבינלאומי, בדצמבר 2005, אלבניה תמכה במועמדות של מקסיקו לתפקיד המועצה של ארגון זה.
אלבניה מוסמכת למקסיקו משגרירותה בוושינגטון הבירה, ארצות הברית.
מקסיקו מוסמכת לאלבניה משגרירותה ברומא, איטליה ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בטירנה.
יחסי אלבניה–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין אלבניה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
בשנת 2004 נכנס לתוקפו ההסכם לביטול הוויזה בדרכונים דיפלומטיים ורשמיים שנחתם בין אלבניה לצ'ילה.
המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-1.9 מיליון דולר בשנת 2018, והוא מורכב מיצוא של אלבניה לצ'ילה של מוצרים כמו פרוכרום, הנעלה וחולצות כותנה.
צ'ילה מיוצגת באלבניה באמצעות שגרירותה ברומא, איטליה.
אלבניה מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליה בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי אלבניה–הונגריה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים של אלבניה והונגריה.
ההיסטוריה של היחסים הדיפלומטיים של אלבניה והונגריה החלה בשנת 1912, כאשר אלבניה הכריזה על עצמאותה ב-28 בנובמבר 1912.
המדינות חברות בנאט"ו ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
כחברה באיחוד האירופי, הונגריה תומכת באלבניה בדרך ההשתלבות בגוש האירו.
מבחינה היסטורית יחסי אלבניה והונגריה היו חזקים בימי הביניים עקב קשרים שושלתיים (ממשל משותף של בית אנז'ו במאה ה-14 ולאחר מכן נישואיהם של אצילים אלבניים רבים אחרים להונגרים), קשרי דת ואינטרסים משותפים, במיוחד מניעת שליטה ונציאנית בחוף הים האדריאטי.
להונגריה היה תפקיד משמעותי בהתפתחותה והתפשטותה של הקתוליות באלבניה במאות ה-13 עד ה-15.
שתי המדינות היו תחת שלטון עות'מאני, כאשר הונגרים ואלבנים לחמו כנגד העות'מאנים בנקודות רבות, כולל הברית בין יאנוש הוניאדי לסקנדרבג.
במלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה, מנהיגי אלבניה הקתולים פיג'ר בוגדני ותומא ראספאסני גייסו את הקתולים והמוסלמים האלבניים בקוסובו למען העניין האוסטרי.
הקתוליות האלבנית שרדה בהרים בצפון מערב אלבניה בסיוע משמעותי של אנשי דת אוסטרו-הונגרים.
בתי ספר קתוליים במימון אוסטרו-הונגרי היו בתי הספר היחידים שבהם האלבנים הצליחו ללמוד בשפת האם שלהם בתקופת השלטון העות'מאני, וכתוצאה מכך רבים מתלמידיהם תרמו להופעת הלאומיות האלבנית, וכך גם כמה אינטלקטואלים הונגרים כמו פרנץ נופצ'ה.
אוסטרו-הונגריה הייתה תומכת מפתח בעצמאות אלבנית והתנגדה לניסיונות של מדינות סלאביות לשלוט בארצות אלבניות.
הסיוע הדיפלומטי האוסטרו-הונגרי היה קריטי לגירוש הצבאות הסרבים והמונטנגרים מדורש ושקודר בשנת 1912. לאחר עצמאות אלבניה התחתן זוגו הראשון, מלך אלבניה עם אישה הונגרית.
בתחילת המאה ה-20 חלקו אלבניה והונגריה מצב בו מספר רב של אלבנים והונגרים התגוררו מחוץ לגבולותיהם החדשים, ושתי המדינות חוו את עלייתם של תנועות בלתי-רדנטיסטיות שמטרתן להקים את הונגריה הגדולה ואלבניה הגדולה, אך נתקלו בהתנגדותן של מדינות הסביבה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שתי המדינות היו חלק ממדינות הציר, ואחרי המלחמה היו בשליטת המפלגות הקומוניסטיות ובעלות ברית למוסקבה.
יחסי אלבניה–הונגריה נותקו לאחר הפיצול הסובייטי-אלבני, אך חודשו לאחר נפילת הקומוניזם.
אלבניה מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
הונגריה מחזיקה באלבניה שגרירות ומשרד קונסולרי בטירנה.
יחסי אלבניה–ארגנטינה הם יחסי החוץ בין אלבניה וארגנטינה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1973. בשנת 1987 שקלה ממשלת ארגנטינה לבנות באלבניה כור גרעיני בעסקה בשווי של למעלה מ-10 מיליון דולר.
בשנת 2015 ביקר שר החוץ האלבני דיטמיר בושאטי בארגנטינה, שם נפגש עם שר החוץ הארגנטינאי ועם ראשי הקהילה האלבנית במדינה.
אלבניה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
ארגנטינה מיוצגת באלבניה באמצעות שגרירותה ברומא, איטליה.
יחסי אלבניה–מצרים הם היחסים הדו-צדדיים בין אלבניה ומצרים.
ההיסטוריה של היחסים המדיניים והצבאיים של אלבנים ומצרים מתוארכת לתקופת הרומאים בעת העתיקה.
היחסים בין המדינות התקרבו כאשר האימפריה העות'מאנית השתלטה על מצרים בתחילת המאה ה-16. האלבנים העות'מאניים נתנו את תרומתם לכיבוש מצרים העות'מאנית ומושלים רבים במחוז העות'מאני הזה היו אלבניים.
היחסים בין אלבניה ומצרים התגברו בתקופות המודרניות המוקדמות, כאשר מוחמד עלי ממצרים הפך למושל, וכיהן כמשנה למלך של מצרים וסודאן.
יורשיו שלטו במצרים עד המהפכה בשנת 1952, והקמת רפובליקת מצרים.
אלבניה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
מצרים מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה.
יחסי אלבניה–סין הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים של אלבניה וסין.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-23 בנובמבר 1949.
שנות החמישים: שלב מוקדם של היחסים הדיפלומטיים
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-23 בנובמבר 1949. החל משנת 1954, הרפובליקה העממית של סין העניקה סיוע כלכלי לאלבניה.
אלבניה, שהייתה חלשה מבין חברות הגוש המזרחי במזרח אירופה, נטתה לעבר ברית המועצות לאחר שפרץ הסכסוך בין ברית המועצות ליוגוסלביה, תמכה במדיניותו של סטלין והוגנה על ידי ברית המועצות.
עם זאת, לאחר מותו של סטלין, חרושצ'וב, שירש את תפקיד המזכיר הראשון של הוועד המרכזי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, דחה לחלוטין את מדיניותו של סטלין ואת היחסים הקבועים עם יוגוסלביה.
אלבניה התנגדה לגישתו של חרושצ'וב לאינטרסים שלה.
באותה תקופה ביקרה סין גם את הממשלה הסובייטית החדשה של חרושצ'וב וניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם יוגוסלביה.
במהלך שנות החמישים של המאה העשרים ההנהגה האלבנית, שפעלה על פי הוראות ממוסקבה, ניסתה להחזיר את היחסים הרגילים עם יוגוסלביה.
אולם לאחר ההתפרעויות בפולין והמרד בהונגריה בשנת 1956, העלו האלבנים קולות נוקבים נגד מה שמכונה רוויזיוניזם של יוגוסלביה - כלומר העיוות לכאורה של המרקסיזם-לניניזם - שלטענתם היה הבסיס לבעיות במזרח אירופה.
על פי הדוגמה האלבנית הרשמית, שתי הרעות הגדולות בעולם היו רוויזיוניזם ואימפריאליזם, שאופיינו בהתאמה על ידי יוגוסלביה וארצות הברית.
לקראת סוף שנות החמישים התברר להוקשה ושוהו שהם קרובים יותר מבחינה אידאולוגית לפקין מאשר למוסקבה, ורק הסיוע הכלכלי של האחרונה מנע נתק גלוי.
בשנת 1960, כשחרושצ'וב ביקש מהמפלגות הקומוניסטיות לגנות את סין הקומוניסטית, אלבניה סירבה להשתתף, ובסוף השנה הוכרז בגלוי הסכסוך הסובייטי-אלבני.
בסוף שנת 1961 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, הסיוע הסובייטי הופסק, והיועצים והטכנאים הסובייטים עזבו את אלבניה, כדי להחליף אותם בסין הקומוניסטית.
אף על פי שלא ניתקו רשמית את היחסים הדיפלומטיים, שאר המדינות הקומוניסטיות במזרח אירופה עצרו גם את תוכניות הסיוע והסיטו יועצים.
חרושצ'וב הפך אז למושא להתקפות אלימות בעיתונות האלבנית, כשהוא מבוזה כיותר רוויזיוניסט מאשר טיטו.
חרושצ'וב התקף בחזר כדי להגן על עצמו, אך בנוסף השתמש באלבניה בביטויי תעמולה אלימים שהופנו ללא ספק נגד הקומוניסטים הסיניים.
לאחר הנתק עם ברית המועצות נכנסה אלבניה לשלב השלישי בקיומה הקומוניסטי - הברית עם סין הקומוניסטית.
אלבניה, לאורך כל שנות השישים ועד 1970, המשיכה לדרוש תמיכה כלכלית של מעצמה חיצונית.
סין הקומוניסטית סיפקה את התמיכה, אם כי ככל הנראה בהיקף מופחת בהרבה.
בתמורה לתמיכה סינית האלבנים קיבלו את ההשקפה הסינית בענייני העולם ודיברו בשם חסותם במזרח אירופה ובאו"ם.
אלבניה התריסה בהצלחה נגד מוסקבה, אך עמדותיה הפנימיות והבינלאומיות נותרו חלשות.
בשנת 1968 הוקשה הוציא את ארצו מברית ורשה במחאה נגד הפלישה לצ'כוסלובקיה, אך זה היה בעיקר מהלך סמלי מכיוון שאלבניה לא השתתפה בענייני ברית ורשה מאז 1961.
בוועידת בוקרשט שהתקיימה בתאריכים 20–25 ביוני 1960, פתחו המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות והמפלגות הקומוניסטיות של מדינות סוציאליסטיות פרו-סובייטיות במתקפה על סין.
מפלגת העבודה של אלבניה, שבחרה לעמוד לצד סין, ספגה גם היא ביקורת מצד ברית המועצות.
בתחילת יוני לפני הפגישה, כאשר מנהיגי המפלגה הקומוניסטית בסין נפגשו עם מנהיגי מפלגת העבודה באלבניה, הם הסבירו את חילוקי הדעות בין המפלגות הקומוניסטיות הסיניות והסובייטיות ודעותיהם.
בין התאריכים 5–9 ביוני התקיימה בבייג'ינג הישיבה ה-11 של הישיבה האחת עשרה של מועצת הפדרציה העולמית של האיגודים המקצועיים.
בפגישה היו לברית המועצות ולממשלה הקומוניסטית הסינית דעות שונות.
ב-17 ביוני התכנסה משלחת מועצת האיגודים המקצועיים הסינית וברית המועצות.
נציגי ברית המועצות האשימו את הממשלה הקומוניסטית הסינית ואלבניה בפתיחת ההבדלים בין שתי המפלגות ובניסיון לפצל את התנועה הקומוניסטית הבינלאומית.
בוועידת בוקרשט ב-20 ביוני תקף חרושצ'וב לראשונה את מדיניותה של סין, כולל "תמיכה במדיניות של עידן סטלין בכדי להכניע את ברית המועצות" ו"שגיאות במדיניות פנים כמו הקפיצה הגדולה".
לאחר שהסתיים נאומו של המשתתף הבולגרי בתמיכת ברית המועצות, דובר המפלגה האלבנית הצהיר כי ניתן לפתור את ההבדלים בין המפלגה הסינית לסובייטית בדיון ואין לדון בהם בפגישה כזו ובדיון שלאחר מכן הוא תמך בבירור בסין.
מאז, אלבניה נטתה יותר לסין.
לכן, ברית המועצות קרעה באופן חד צדדי את חוזה הסיוע הכלכלי והצבאי לאלבניה בשנת 1961, סירבה להשתתפותה בישיבת ברית ורשה ובסופו של דבר ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עמה.
היחסים הדיפלומטיים בין סין לאלבניה התחזקו.
כאשר ראש הממשלה ג'ואו ענלאי ביקר באלבניה, אלבניה ערכה בכל פעם עצרת קבלת פנים המונית של יותר מ-100,000 איש, ולעיתים קרובות מנהיגים כולם מקבלים את פניהם.
כאשר ביקרו מנהיגי אלבניה בסין, כל מנהיגי המפלגה והמדינה למעט היו"ר מאו דזה-דונג מהוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית בסין בירכו אותם בשדה התעופה.
הם גם ארגנו מיליוני אנשים בבייג'ינג לקבל את פניהם.
תחילת סיוע כלכלי וחומרי רחב היקף על ידי סין הקומוניסטית
לאחר חיזוק היחסים בין ממשלות שתי המדינות, תקני הסיוע החלו לעלות משמעותית.
בשנת 1961, במהלך הרעב הגדול בסין, סין סיפקה לאלבניה מאות אלפי טונות של תבואה, 250 מיליון יואן בסיוע במטבע חוץ ו-19 פרויקטים שלמים.
לבקשת הצד האלבני, הממשלה הקומוניסטית הסינית הורתה על משלוח תבואה מקנדה לאלבניה.
לאחר ועידת שבעת הקדרים בשנת 1962, וואנג ג'יאקסיאנג הציע לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית בסין "לחפש אמת מתוך עובדות ולעשות מה שאנחנו יכולים".
על כך נמתחה ביקורת על ידי מאו דזה-דונג.
וואנג ג'יאקסיאנג הודח מתפקיד ראש המחלקה הבינלאומית בוועדה המרכזית.
כאשר ג'נג ביאו היה שגריר אלבניה (בסביבות 1969), פרויקטים של סיוע כלכלי וצבאי של סין באלבניה היו בשווי של כמעט 9 מיליארד יואן וגרמו לבזבוז רב.
המכונות והחומרים מסין שימשו למטרות שאינן ייצור (כגון מלט ששימש לייצור מספר רב של אנדרטאות) והוצבו באופן אקראי, וגרמו לאבידות חמורות.
אלבניה אף השתמשה במכונות ובחומרי הגלם שסיפקה סין לייצור מספר רב של מוצרים נחותים וניסתה למכור אותם חזרה לסין.
במקביל, סין סייעה בבניית פרויקטים של כריית כרום וניקל באלבניה, וסיפקה לסין כרום, ניקל וחומרים אסטרטגיים אחרים שהיו דלים באותה תקופה, אך זה גם גרם לייצור יתר.
"המסר המברך לקונגרס החמישי של מפלגת העבודה האלבנית" שהוציאה המפלגה הקומוניסטית בסין בשם מאו דזה טונג אמרה כי "אלבניה של העם ההרואי הפכה למנורה גדולה של סוציאליזם באירופה".
זמן קצר לאחר מכן, התוכן והפסקאות הרלוונטיות של הודעת הברכה נערכו ל"שיר הציטוטים של היו"ר מאו", שהושר בין סין לאלבניה.
השיר נקרא "אנחנו חברים אמיתיים".
בשנת 1969 דאג מאו דזה-דונג מפלישת ברית המועצות לסין והחל להקל על הדיפלומטיה של ארצות הברית.
באלבניה, הפגישה בין ראש ממשלת סין, ג'ואו אנלאי, ויו"ר מועצת השרים של ברית המועצות, קוסיגין, צמצמה את הדרישות להשתתף בחגיגת 20 שנה להקמת הרפובליקה העממית של סין, מה שגרם לחוסר שביעות רצונו של מאו דזה-דונג.
היחסים בין שתי המדינות החלו להתקרר.
במהלך הדיון בטיוטת ההצהרה המשותפת בשנת 1969, הצד האלבני לא אישר את הצעתה של סין לפיה יש לכתוב את מקור הרוויזיוניזם בהצהרה.
באשר לשאלה האם יש נושא מעמדי במדינות סוציאליסטיות, לשני הצדדים יש דעות שונות.
מאז 1970, היחסים בין המפלגה הקומוניסטית של סין למפלגת העבודה האלבנית הסתיימו בהדרגה.
כאשר סין ניתקה את הבידוד הדיפלומטי שלה בתחילת שנות השבעים, מאו דזה-דונג, יו"ר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית בסין, ומנהיגי סין אחרים החלו לשקול מחדש את הסיוע לאלבניה.
שגריר סין באלבניה, ג'נג ביאו, היה עד למצב באלבניה, וכתב על בזבוז הסיוע האדיר של אלבניה לקיאו גואנהואה, סגן השר לענייני אירופה של משרד החוץ, וקיאו העביר אותו למאו דזה-דונג.
מאו דזה-דונג שיבח את ג'נג ביאו על כך שהוא משקף את העובדות.
עם זאת, הסיוע לא הופסק.
בשנת 1970 אלבניה ביקשה מסין 3.2 מיליארד יואן בסיוע, ולבסוף קיבלה 1.95 מיליארד יואן בהלוואות ריביות נמוכות לטווח ארוך.
מנגד, טירנה בהנהגת הוקשה, המזכיר הראשון של מפלגת העבודה האלבנית, החלה לשפר את מעמדה הבינלאומי.
אלבניה החלה במשא ומתן לסחר עם צרפת, איטליה ועם מדינות אסיה ואפריקה החדשות, וחידשה את היחסים הרגילים עם יוגוסלביה ויוון בשנת 1971 אלבניה צמצמה באופן פעיל את תלותה בסין על ידי ביזור ערוצי הסחר, ושיפור היחסים הדיפלומטיים והתרבותיים (במיוחד עם מדינות מערב אירופה).
אך אלבניה לא הצטרפה לארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, וסירבה להשתתף בוועידת הלסינקי שנערכה ביולי 1975.
מנהיגי אלבניה לא היו מרוצים מכך שסין חידשה את היחסים הידידותיים עם ארצות הברית בתחילת שנות השבעים.
העיתונים ותחנות הרדיו בטירנה לא דיווחו על ביקורו של ניקסון בסין בשנת 1972. עם זאת, אלבניה שהייתה עדיין באו"ם הגישה הצעת החלטה ביקורתית כלפי האספה הכללית, כך שהרפובליקה העממית של סין החליפה את הרפובליקה הסינית באו"ם.
באוקטובר 1974 ביקשה אלבניה מסין להעניק לה הלוואות של 5 מיליארד יואן, דחתה את החזר ההלוואות מ-1976 לשנת 1980 וביקשה מסין לספק סיוע בתבואה ונפט.
סין עמדה בסוף המהפכה התרבותית בזמן הזה והבטיחה רק מיליארד יואן בהלוואות.
אלבניה גינתה את סין וסירבה לספק את הנפט הגולמי והאספלט הדרושים לסין.
בשנת 1975 חתמו שתי המדינות על קבוצה של פרוטוקולי הלוואות ללא ריבית לטווח ארוך.
לאחר מותו של מאו דזה-דונג בשנת 1976, הוקשה נותר אופטימי ביחס ליחסי סין-אלבניה.
אך באוגוסט 1977 הצהיר יו"ר הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית בסין וראש ממשלת מועצת המדינה חואה גוופנג, כי ישתמש בתאוריית שלושת העולמות כבסיס למדיניות החוץ החדשה שלו.
הוקשה ראה בכך דרך של סין להתאחד עם ארצות הברית להילחם בברית המועצות ולחפש הגמוניה בעולם השלישי ובמדינות שאינן קשורות, והביע התנגדות נחרצת.
בין 30 באוגוסט ל-7 בספטמבר 1977 ביקר נשיא יוגוסלביה טיטו בבייג'ינג והתקבל בברכה על ידי ההנהגה החדשה של המפלגה הקומוניסטית הסינית.
מפלגת העבודה של אלבניה הכריזה מיד על סין כמדינה רוויזיוניסטית הדומה לברית המועצות ויוגוסלביה.
סין גם התקשתה לעמוד בבקשת הסיוע הענקית של אלבניה, והיחסים בין שני הצדדים נפלו לנקודת שפל.
ב-13 ביולי 1978 הודיעה סין על הפסקת הסיוע לאלבניה.
בשנת 1978, בהתאם להוראותיו של דנג שיאופינג, פרסם משרד החוץ של סין את "הערות משרד החוץ של סין בדבר השעיית חובה לסיוע לאלבניה וקבלת מומחים", שהפסיקה רשמית את הסיוע לאלבניה.
אנוור הוג'ה, המנהיג העליון של ממשלת אלבניה והמזכיר הראשון של מפלגת העבודה, התנגד מאז לחלוטין לממשלת סין.
מאז 1979 השעתה אלבניה את כל קשרי המסחר, התרבות, החינוך והטכנולוגיה עם סין, ושמרה על היחסים הדיפלומטיים ברמת השגרירות.
מצב "הקפאה" זה של יחסי סין-אלבניה נמשך עד 1983. ב-23 בנובמבר 1989 שתי המדינות חתמו על הסכם להקמת ועדה מעורבת לשיתוף פעולה כלכלי וטכני בין סין לאלבניה.
בינואר 1991 ביקרה שרת החוץ האלבנית מליל בסין.
זה היה הבכיר הראשון של ממשלת אלבניה שביקר בסין מאז הידרדרות היחסים בין סין לאלבניה בשנת 1978, אך באותה תקופה המשטר הקומוניסטי באלבניה עמד בפני התפרקות.
השפעה על סין בנוגע לסיוע באלבניה
במהלך הקפיצה הגדולה, סיוע המזון של סין לאלבניה הפחית ישירות את כמות המזון במדינה.
הסיוע הכלכלי האחר של סין לאלבניה אף חרג מפריון המדינה ורמת החיים שלה.
לדוגמה, על פי החישוב של ג'נג ביאו בשנת 1969, הסיוע הכלכלי והצבאי של סין לאלבניה מאז שנת 1954 היה כמעט 9 מיליארד יואן.
באותה תקופה אוכלוסיית אלבניה הכוללת הייתה 2 מיליון בלבד, עם ממוצע של יותר מ-4,000 יואן לאדם.
באותה תקופה ההכנסה השנתית הממוצעת בסין הייתה רק יותר מ-200 יואן.
הסיוע לאלבניה הטיל נטל כבד על הממשלה.
התפרקות היחסים עם סין הותירה את אלבניה חסרת הגנה של מדינה זרה.
אלבניה דחתה את מאמצי ארצות הברית וברית המועצות להחזיר את היחסים הרגילים, תוך הרחבת היחסים הדיפלומטיים עם מערב אירופה והמדינות המתפתחות, והחלה לאמץ הסתמכות עצמית כאסטרטגיה בסיסית של פיתוח כלכלי לאומי.
המהומה הזו והוויכוח על שלוש תיאוריות העולם חילקו את התנועה האנטי-רוויזיוניסטית העולמית.
רוב המפלגות האנטי-רוויזיוניסטיות תומכות במפלגת העבודה האלבנית, בעוד שמפלגות אחרות חולקות על כך.
תפיסה ותיאוריה זו נקראים הוג'איזם.
בעלות בריתה של מפלגת העבודה האלבנית מופצות בעיקר באפריקה, טורקיה ואמריקה הלטינית, כולל המפלגה הקומוניסטית של ברזיל והברית המרקסיסטית של טיגריי.
המהלכים הדיפלומטיים של אלבניה בנוגע למדיניות סין האחת
משנות ה-60 ואילך, הרפובליקה העממית של אלבניה בהנהגתו של אנבר הוקשה, העבירה החלטה שנתית באספה הכללית להעביר את מושבה של סין באו"ם מהרפובליקה הסינית לרפובליקה העממית של סין.
ב-25 באוקטובר 1971 התקבלה על ידי האספה הכללית החלטה 2758, בחסות אלבניה, והסירה את ההכרה בטאיוואן כממשלה הלגיטימית של סין, והכירה ברפובליקה העממית של סין כממשלה הלגיטימית היחידה של סין.
סין רואה באלבניה חלק חשוב מיוזמת החגורה והדרך שלה.
סוגיות של זכויות אדם בסין
ב-6 באוקטובר 2020, אלבניה הייתה אחת מקבוצות של 39 מדינות חתומות על הצהרה באו"ם שהוקיעה את סין בגין דיכוי העם האויגורי בשינג'יאנג ולצמצום החירויות בהונג קונג.
בשנת 2001 חתמו שתי המדינות על שלושה הסכמים שעסקו בהיבטים פיננסיים, משכנתא וטכניים בבניית מתקן כוח הידרואלקטרי חדש - שייקרא בשם הידרו סנטרל - בצפון אלבניה.
סין התחייבה לפרויקט גם אשראי של 126 מיליון דולר.
ראש ממשלת אלבניה סאלי ברישה ביקר באפריל 2009 את ראש ממשלת סין, וון ג'יאבאו.
וון הגיש הצעה של ארבע נקודות להמשך שיתוף הפעולה עם אלבניה.
להגדיל את החילופים בכל הרמות כדי לבסס את היחסים הפוליטיים על ידי ניצול ההזדמנות לציון 60 שנה לקשרים סין-אלבניים;
לקדם שיתוף פעולה מהותי המבוסס על שוויון והדדיות ושם דגש רב יותר על טכנולוגיית מידע, אנרגיה, תשתיות וחקירת כרייה;
להרחיב את שיתוף הפעולה בתחומי התרבות, בריאות הציבור, החקלאות והתיירות להעשרת הקשרים הדו צדדיים;
לחזק את התיאום באו"ם ובארגונים בינלאומיים אחרים בכדי לשמור על האינטרסים של מדינות מתפתחות ואחדות האו"ם.
אלבניה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
סין מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה.
יחסי אלבניה–צ'כיה הם יחסי החוץ בין אלבניה לצ'כיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-5 ביולי 1922. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמו בשתי המדינות משטרים קומוניסטיים.
שתי המדינות היו חברות בברית ורשה, אולם בשנת 1968 פרשה אלבניה מהברית בשל יריבותה עם ברית המועצות.
שתי המדינות חברות ב-OSCE ובנאט"ו.
כמו כן אלבניה היא מועמדת להצטרפות ל וצ'כיה היא חברה באיחוד האירופי.
אלבניה מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
צ'כיה מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה.
יחסי אלבניה–הולנד הם היחסים הבילטרליים הם היחסים בין רפובליקת אלבניה להולנד.
אלבניה יש שגרירות בהאג ולהולנד יש שגרירות בטירנה.
שתי המדינות חברות בארגון האמנה הצפון-אטלנטית (נאט"ו).
אלבניה היא מועמדת לחברות באיחוד האירופי והולנד חברה מייסדת באיחוד האירופי.
אלבניה הכריזה על עצמאות מהאימפריה העות'מאנית בנובמבר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה.
המעצמות האירופיות המובילות באותה תקופה הכירו בעצמאותה של אלבניה בוועידת השלום בלונדון ב-1913, שם הוחלט כי ההולנדים ייקחו אחריות על ביטחון הפנים שלה, מה שהוביל לכך שהולנד פרסה אנשי צבא כדי לסייע בהקמת הז'נדרמריה של הממשלה הזמנית של אלבניה.
הרפובליקה הסוציאליסטית העממית של אלבניה החלה את יחסיה הדיפלומטיים עם הולנד, ושמונה מדינות נוספות במערב אירופה, בשנת 1970.
בתחילת שנות ה-90 קרס המשטר הסוציאליסטי, ובעוד אלבניה פנתה לדמוקרטיה לא היה לה ניסיון קודם ביישום שלה.
זה הוביל לכמה שנים של חוסר יציבות חברתית ופוליטית.
הולנד הצליחה לסייע לאלבניה על ידי התחלת תוכנית לבניית מיומנויות בשנת 1999. קבוצות של פוליטיקאים ופקידים אלבנים, מהרמה הלאומית והמקומית כאחד, השתתפו בהאג לסדנאות עם עמיתיהם ההולנדים, שבהן דנו בתרגול של טוב ממשל ומינהל במסגרת הדמוקרטית.
בקשת ההצטרפות של אלבניה לאיחוד האירופי
על אף היותה בדרך כלל בעד הצטרפותה של אלבניה לאיחוד האירופי, הולנד הטילה וטו פעמים רבות על התקדמותה של אלבניה בתהליך ההצטרפות, בטענה להיעדר רפורמות אמינות, מצב שחיתות ופשע מאורגן.
בשנת 2018 פרסמה הנציבות האירופית דו"ח התקדמות שבו המליצה על פתיחת משא ומתן עם אלבניה.
במאי 2018 ביקרו בטירנה שמונה חברי פרלמנט הולנדים משש המפלגות העיקריות.
בתום ביקורם, הם הצהירו כי מילוי חמשת התנאים הרשמיים שנקבעו על ידי המוסדות האירופיים אינם מספיק כדי להצדיק פתיחת משא ומתן להצטרפות לאיחוד האירופי.
הם הכריזו כי אלבניה צריכה להפגין את הרצון להגיש כתב אישום ולהעמיד לדין את הפשע ואת השחיתות של פקידים גבוהים.
הם גם טענו לעלייה בפשע האלבני בהולנד, מה שלא עוזר לתהליך ההשתלבות של המדינה באיחוד האירופי.
ב-21 ביוני, הפרלמנט ההולנדי חסם את פתיחת המשא ומתן להצטרפות לאיחוד האירופי עם אלבניה.
רוב גדול בפרלמנט ההולנדי אסר על הממשלה לאפשר לאלבניה להתחיל במשא ומתן, בשל "חששות רציניים למאבק בשחיתות".
ההצעה נתמכה ב-124 קולות, עם 26 נגד.
ב-28–29 ביוני 2018 בפסגת האיחוד האירופי הוחלט לדחות לשנה הבאה את ההחלטה אם לפתוח במשא ומתן עם מקדוניה הצפונית ואלבניה או לא.
לאלבניה יש שגרירות בהאג, בירת הולנד.
להולנד יש שגרירות בטירנה, בירת אלבניה.
יחסי אלבניה–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין אלבניה וקוריאה הצפונית.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-28 בנובמבר 1948, למעלה מחודש וחצי לאחר הכרזת קוריאה הצפונית.
הממשלות הקומוניסטיות של אנוור הוג'ה וקים איל-סונג הושוו לעיתים קרובות בשל הדמיון ביניהן בבידוד הדיפלומטי ובמשטרים בסגנון סטאליניסטי.
במהלך מלחמת קוריאה, קוריאה הצפונית וצבא העם הקוריאני נתמכו באופן דיפלומטי על ידי אלבניה.
בין 29 ביוני ל-1 ביולי 1956, המזכיר הראשון של מפלגת העבודה של אלבניה אנוור הוג'ה אירח את ראש הממשלה קים איל-סונג בטירנה בביקור ממלכתי.
ב-6 ביוני 1959 קיבלו הוג'ה וראש הממשלה מהמט שהו את נשיא אספת העם העליונה צ'ו יונג-גון בביקור רשמי של רצון טוב.
בשנת 1961, אלבניה וקוריאה הצפונית חתמו על הצהרת ידידות משותפת.
לדברי צ'ארלס ארמסטרונג, אלבניה הייתה "מבחן לקמוס" לקביעת מעמדה של קוריאה הצפונית בפיצול הסיני-סובייטי.
במהלך הפיצול הסיני-סובייטי, קוריאה הצפונית נקטה בעמדה נייטרלית בעוד אלבניה תמכה בסינים, ותרמה להידרדרות היחסים.
זה השפיע על המגעים האלבניים-קוריאנים, כאשר שגריר אלבניה טען באוקטובר 1961 שראש הממשלה קים במהלך פגישת קונגרס במוסקבה "יכול והיה צריך לקיים יותר מגעים עם המשלחת שלנו" וכי "הוא חושש שיבחינו בו הסובייטים." באותו חודש, הותר לשגרירות אלבניה בפיונגיאנג להפיץ חוברות אנטי-סובייטיות לאחר התייעצות מוקדמת עם ממשלת קוריאה הצפונית.
באספה כללית של WPK במרץ 1962, הודה ראש הממשלה קים כי "עלינו (קוריאה הצפונית) להתכונן למקרה שברית המועצות תזרוק אותנו הצידה באותו אופן כפי שקרה לאלבניה".
בשנות ה-70 היחסים בין שתי המדינות הידרדרו, כאשר הוג'ה כתב ביוני 1977 כי מפלגת הפועלים הקוריאנית בגדה בקומוניזם על ידי קבלת סיוע חוץ (במיוחד בין הגוש המזרחי למדינות כמו יוגוסלביה).
הגינוי שהשמיעה קוריאה הצפונית תרם להתפתחות האידאולוגיה שלו הוג'איזם, אשר הגדירה מדינות כמו קוריאה הצפונית כ"רוויזיוניסטיות".
הוא גם תקף את פולחן האישיות של קים, שלטענתו "הגיע לרמה שלא נשמעה כמותה בשום מקום אחר, בין אם בעבר או בהווה, שלא לדבר על במדינה שקוראת לעצמה סוציאליסטית".
כתוצאה מכך, היחסים בין שתי המדינות נותרו צוננים עד למותו של הוג'ה ב-1985 ולנפילה לאחר מכן של הרפובליקה הסוציאליסטית העממית שהקים.
היחסים נורמלו לאחר 1990, אולם לא היו ברמה גבוהה כפי שהיו קודם לכן.
בנובמבר 2012, לרגל יום השנה ה-100 לעצמאותה של אלבניה, שלח נשיא הפרלמנט הצפון קוריאני קים יונג-נאם הודעת ברכה לנשיא אלבניה בויאר נישני.
כיום, קוריאה הצפונית מיוצגת באלבניה על ידי שגרירותה בסופיה, בולגריה.
יחסי אלבניה–פולין הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אלבניה לרפובליקה של פולין.
פולין הייתה האומה הסלאבית הראשונה שהכירה בקוסובו כישות עצמאית, היחסים בין שתי האומות נמוכים מהצפוי.
אף על פי כן, שתי המדינות פועלות קרוב יותר מאז נפילת הקומוניזם ב-1989 והיה חידוש חזק של היחסים בין שתי מדינות.
סטניסלב זובר, גאולוג פולני מאמצע המאה ה-20, היה המחבר של המפה הגאולוגית הנרחבת הראשונה של אלבניה, שנמצאת עד היום בשימוש ברחבי אלבניה.
קו הטלגרף הראשון מצפון אלבניה לאיסטנבול וכן הקו הראשון לביטולה, נבנה גם הוא על ידי פולנים.
לאחר פיצול אלבניה מהגוש הסובייטי, נבלמו יחסי אלבניה–פולין; עם זאת, לאחר נפילת הקומוניזם, הם חודשו בתרומה ניכרת על ידי קרן אגודת הידידות האלבנית–פולנית, שנוצרה על ידי אלבנים שלמדו בעבר בפולין.
כיום, החוויה המשותפת של השלטון הקומוניסטי מהווה מקור ל"הבנה" משותפת.
בשנת 2016 התקיים הפורום הכלכלי הראשון בין פולין לאלבניה.
ב-26 בנובמבר 2019, פקדה רעידת אדמה את אלבניה.
לבקשת ממשלת אלבניה, פולין שלחה בסוף דצמבר 4 צוותי כבאים למדינה ו-500 מיטות שדה בסיוע רעידת אדמה.
כאשר קוסובו, שרוב תושביה היו אלבנים, הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, הכירה בה פולין ב-26 בפברואר 2008 והייתה המדינה הסלאבית הראשונה שעשתה זאת.
עם זאת, בספטמבר 2008, נשיא פולין, לך קצ'ינסקי, הצהיר כי הסיבה המקורית למלחמת דרום אוסטיה ב-2008 אינה המבצע הגיאורגי, אלא ההכרה בעצמאות קוסובו וכי הוא יחסום ניסיונות לכינון יחסים דיפלומטיים של פולין עם קוסובו ברמת שגרירות; עם זאת, הממשלה לא הציעה לשלוח שגריר לפרישטינה.
אף על פי כן, שלחה פולין (נכון ליולי 2009) 274 חיילים לקוסובו ששירתו כשומרי שלום בכוח קוסובו בראשות נאט"ו.
במקור היו 800 חיילים פולנים ב-KFOR.
באירועים בעקבות המתח המוגבר כתוצאה מהמצב באוקראינה, אלבניה ופולין פרסו שתיהן את חייליהן כחלק מ"קבוצת קרב" בלטביה.
פולין תומכת נלהבת בהצטרפות אלבניה לאיחוד האירופי.
בפגישה דו-צדדית הצהיר יאצ'ק צ'פוטוביץ ' כי "פולין תומכת מאוד בחברותה של אלבניה באיחוד האירופי...
אנו מאמינים שתושבי אלבניה צריכים לקבל מסר ברור שהאיחוד האירופי פתוח ומצפה לאלבניה, ושחברות זו תהפוך את האיחוד האירופי לעשיר יותר מבחינה תרבותית...
אנו מעריכים את מאמצי הרפורמה של ממשלת אלבניה; אנו שמחים שהנציבות האירופית הבחינה בהם, שדו"ח שלה באפריל האחרון המליץ ללא תנאי למועצת האיחוד האירופי לפתוח במשא ומתן להצטרפות".
ב-7 במאי 2018 הדגיש צ'פוטוביץ' את חשיבות ה"סולידריות" בין מדינות מזרח אירופה, וציין כי "מערב הבלקן עובר נתיב התפתחותי דומה לזה של פולין" ולכן "יש להם אינטרסים דומים".
ב-5 ביולי 2019, ראש המדינה הפולני, אנדז'יי דודה, "נזף" באיחוד האירופי בפסגה בפוזנן על עיכוב שיחות החברות לאלבניה ומקדוניה הצפונית, והצהיר: "האיחוד האירופי לא צריך להתייחס כך למדינות כשהן מתמודדות עם קשיים.
אלבניה התגלתה כיעד תיירותי מרכזי עבור הפולנים, כאשר מספר התיירים הפולנים הוכפל ב-2016 והגיע ל-116,000; פולין נמצאת ב-10 המקורות המובילים של תיירים זרים באלבניה.
באחד עשר החודשים הראשונים של 2018, המספר הזה צמח ל-152,000.
אלבניה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה.
בין אלבניה לרשות הפלסטינית מתקיימים יחסים דיפלומטיים החל משנת 1990. אלבניה הכירה במדינה פלסטינית עוד בשנת 1988. לאלבניה אין שגרירות ברשות הפלסטינית, אך לרשות הפלסטינית יש שגרירות בטירנה.
שתיהן חברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
לאחר הכרזת העצמאות הפלסטינית, אלבניה הכירה רשמית במדינה פלסטינית בשנת 1988, וב-1989 נפתחה רשמית שגרירות הרשות הפלסטינית בטירנה.
עם פתיחת השגרירות, היחסים בין אלבניה לרשות הפלסטינית התחממו עוד יותר על ידי ביקורו של נשיא הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת בשלהי 1996.
אלבניה הייתה אחת מ-41 המדינות שנמנעו בהצבעה על החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם, שהעניקה לרשות הפלסטינית מעמד של מדינה משקיפה שאינה חברה באו"ם ב-29 בנובמבר 2012.
ב-2015 הייתה אלבניה אחת מ-119 המדינות החברות באו"ם (מתוך 193) שהצביעו בעד הנפת הדגל הפלסטיני באו"ם.
יחסי אלבניה – דרום אפריקה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין רפובליקת אלבניה לבין רפובליקת דרום אפריקה, שנוסדו בשנת 1992 לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי באלבניה ועם קיום הבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות במדינה.
כמו כן, גם לאחר נפילת משטר האפרטהייד תחת נשיאותו של פרדריק וילם דה קלרק.
בשנת 1979 הוגלתה משפחת המלוכה האלבנית (בית זוֹגוּ) לספרד, ותחת הנהגתו של לקה זוגו סקנדר (הוכתר בתור לקה מאלבניה במלון בריסטול בעיר בנידורם שבספרד), נאלצה לעזוב את המדינה שקיבלה את פניה מאז שנת 1962, לאחר שבחיפוש באחוזתם שבעיר פוזואלו דה אלארקון נחשפה כמות ניכרת של כלי נשק צבאיים.
לאחר משא ומתן עם משרד החוץ הספרדי, בתמיכת משפחת המלוכה הספרדית של חואן קרלוס הראשון, שפגש באופן אישי את לקה לפני שהוכתר למלך ספרד, הורשתה המשפחה לעזוב את המדינה בדרך אווירית אל גבון, שם הבטיח להם הנשיא אל-חאג' עומר בונגו אונדימבה הגנה.
המטוס הגבוני לא הגיע, ולאחר התערבות נוספת של משפחת המלוכה הספרדית, ממשלתו של אדולפו סוארס שכרה מטוס ספנטקס שהסיע את המשפחה לליבריה.
לאחר הנחיתה, דרשו הרשויות הליבריות תשלום מקדמה של 35 מיליון פסטות ספרדיות מהמשפחה כדי לאפשר להם לרדת מהמטוס.
דיפלומטים ספרדים התערבו, ולאחר יום של חניה על המסלול בנמל התעופה, מטוס הספנטקס המריא ב-3 בפברואר 1979 לרודזיה הדרומית, שם הביע ראש הממשלה הרודזי, איאן דאגלס סמית' את הסכמתו לקבלת הנוסעים.
בשנת 1980 לא בישרו הפיכתה של רודזיה לזימבבואה והגעתו של הדיקטטור רוברט גבריאל מוגאבה לראשות הממשלה טובות עבור בית זוגו, שעבר שוב.
הפעם לדרום אפריקה, שם התקבל בברכה במעמד דיפלומטי ובמעון רשמי ביוהנסבורג.
מצב זה לא היטיב עם היחסים בין אלבניה הקומוניסטית לדרום אפריקה תחת האפרטהייד, שכן לקה נחשב למבצע תנועות חתרניות נגד ממשלת אלבניה במטרה להשיב את המלוכה למדינה.
אפילו לאחר מתקפה של מיליציה גולה בחוף האלבני ב-26 בספטמבר 1982 סיווגו אותה סוכנויות ידיעות כמיליציה מונרכיסטית תחת פיקודו הישיר של המלך.
באותה שנה, 1982, נולד בנו היחיד של לקה הראשון, לקה אנוור זוג רזה באודואן מסיזיווה זוגו (לקה השני).
הוא עומד בראש בית זוגו מאז 30 בנובמבר 2011 והוא הטוען הנוכחי לכס המלוכה האלבני.
אם כי, הוא עצמו התחייב לא לבצע מעשי חתרנות והוא מועסק על ידי משרד הפנים האלבני.
כינון היחסים הדיפלומטיים באופן רשמי בין אלבניה לדרום אפריקה לא התרחש עד שנת 1992, לאחר הבחירות לפרלמנט האלבני במרץ 1992, הבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות בתולדות אלבניה עם קמפיין קודם (וזאת מפני שהבחירות בשנה הקודמת כמעט ולא כללו קמפיין פוליטי כשלעצמו).
לאחר בחירות אלו, אלכסנדר מקסי הפך לראש ממשלת אלבניה וסאלי ברישה הפך לנשיא, קדנציה ראשונה רצופה אתגרים עבור אלבניה שחוותה חלק ניכר מהמלחמה הקרה כמדינה אוטרקית.
יתר על כן, לקה עבר מיוהנסבורג לטירנה, בירת אלבניה, תוך ניצול העובדה שהמשטר החדש של ארצו איפשר לו לבקש תמיכה ממולדתו.
במקביל, הייתה דרום אפריקה תחת משטר האפרטהייד, שהוביל גם לבידוד בינלאומי ניכר, אף על פי שלא שקלה לכונן יחסים דיפלומטיים עם מדינות קומוניסטיות או סוציאליסטיות, מחשש להשפעת הקומוניזם במהלך תהליך הדה-קולוניזציה של אפריקה.
בשנות ה-90, הגעתו של פרדריק וילם דה קלרק (המפלגה הלאומית) לנשיאות החלה לבסס את סופה של מערכת משטרית זו, כאשר 1992 הייתה השנה האחרונה בה רק למיעוט הלבן הייתה זכות הצבעה, במהלך משאל העם לעניין ביטול האפרטהייד.
עד כה לא היו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות בראש סדר העדיפויות של אף אחד מהצדדים.
דרום אפריקה מינתה את שגרירותה באיטליה בתור הממונה גם על היחסים עם אלבניה.
אלבניה, מצידה, אינה מחזיקה כלל בנציגות דיפלומטית כלשהי בדרום אפריקה.
יצוא אלבניה לדרום אפריקה מסתכם בקצת יותר מ-1.5 מיליון דולר, כאשר מוצרי הדגל הם הנעלה ועור.
במקביל, יצוא דרום אפריקה לאלבניה מסתכם בקצת יותר מ-40 מיליון דולר עבור התעשייה הדרום אפריקאית, כאשר מוצרי סגסוגת ברזל הם מוצרי הדגל.
יחסי אלבניה–מלטה הם היחסים הבילטרליים בין רפובליקת אלבניה לרפובליקה של מלטה.
היחסים הדיפלומטיים בין אלבניה למלטה החלו ב-5 במרץ 1973, כאשר שתי המדינות כוננו יחסים רשמיים.
בתאריכים 27–28 בינואר 2011, בהזמנת סגן ראש הממשלה ושר החוץ של אלבניה, אדמונד חאג'ינסטו, קיים עמיתו ממלטה, טוניו בורג', ביקור רשמי בטירנה.
במהלך השיחות הרשמיות שנערכו נדונו נושאים הנוגעים ליחסים הבילטרליים ולשיתוף פעולה בין המדינות, האג'נדה האירופית של אלבניה, ההתפתחויות האחרונות באזור ובמישור הרחב יותר.
חאג'ינסטו שיבח את התמיכה הרציפה והכנה של מלטה בכל שלבי יישום הרפורמות, ההתקדמות של אלבניה בתהליך ההשתלבות באיחוד האירופי, ובמיוחד את תמיכתה בתהליך הליברליזציה של אשרות לאזרחי אלבניה.
בורג' שיבח את מדיניותה התורמת והבונה של אלבניה באזור והבטיח המשך תמיכה מצד מדינתו בהקשר למתן מעמד מועמדות לאלבניה באיחוד האירופי.
השניים דנו והסכימו על חיזוק והעמקה של שיתוף הפעולה הבילטרלי בכל תחומי התועלת ההדדית, לרבות בתחומי הכלכלה, התיירות, החינוך, וטכנולוגיות המידע, באמצעות המשך הרחבת המסגרת המשפטית, ארגון פרויקטים משותפים, וקידום וחיזוק הקשרים בין מוסדות שתי המדינות.
הוקדשה תשומת לב מיוחדת לשיתוף פעולה בתחום הדיגיטציה של שירותים ממשלתיים מקוונים, תחום שבו מלטה נחשבת לאחת המדינות המובילות באירופה.
מלטה המשיכו לתמוך בהתקדמותה של אלבניה בתהליך ההצטרפות לאיחוד האירופי גם בשנים הבאות.
בשנת 2016 חתמו שתי המדינות על מזכר שיתוף פעולה בנושא תהליך ההשתלבות של אלבניה באיחוד האירופי.
ב-26 במרץ 2018 נשיא אלבניה, איליר מטה, הגיע לביקור ממלכתי בן יומיים במלטה, קיים מטה פגישה בארמון עם נשיאת מלטה, מארי לואיז קוליירו פרקה, בנוגע לחיזוק היחסים בין שתי המדינות.
שני הנשיאים הדגישו את ההיבטים החיוביים של היחסים הבילטרליים, בציון 45 שנה ליחסים הדיפלומטיים ביניהן.
הנשיאה קוליירו פרקה ציינה כי נדונה האפשרות לחתימה על הסכם שיתוף פעולה בתחומים הכוללים שירותים פיננסיים, משחקים דיגיטליים, בריאות, חינוך והכשרה, התחום הימי, תיירות ואירוח, וכן הוראת השפה האנגלית כשפה זרה.
הנשיאה הוסיפה כי מלטה ואלבניה ימשיכו לפעול לטיפול בנושא ההגירה הבלתי חוקית על ידי מאבק בסחר בבני אדם וישתפו פעולה בפעולות נגד טרור וקיצוניות באזור הים התיכון.
יחסי אלבניה–ונצואלה הם היחסים הבין-לאומיים בין אלבניה לוונצואלה.
להלן השוואה כללית וכלכלית בין שתי המדינות:
נקודת השוואה אלבניה ונצואלהשטח (קמ"ר)28.75 אלף916.45 אלףאוכלוסייה (אנשים)3.02 מיליון28.87 מיליוןצפיפות אוכלוסייה (מספר/קמ"ר)105.0431.5הבירהטירנהקראקסשפה רשמיתהשפה האלבניתספרדיתמַטְבֵּעַאגם אלבניבוליבר ונצואליתמ"ג (מיליארד דולר)13.04 מיליארד482.36 מיליארדתמ"ג (PPP) מיליארד דולר33.17 מיליארדתמ"ג נומינלי לנפש דולר אמריקאי3.94 אלףתמ"ג לנפש דולר אמריקאי11.11 אלףמדד הפיתוח האנושי0.7640.762קוד חיוג בינלאומי +355 +58סמל האינטרנט.al.veאזור זמןשעון מרכז אירופה, UTC+01:00, UTC+02:00, אירופה/טירנה00
שתי המדינות חברות במספר ארגונים בינלאומיים, בהם:
שם הארגוןתאריך הצטרפותה של אלבניהתאריך ההצטרפות של ונצואלההאומות המאוחדות14 בדצמבר 195515 בנובמבר 1945איגוד התקשורת הבינלאומי2 ביוני 192213 באוגוסט 1920אונסק"ו16 באוקטובר 195825 בנובמבר 1946
אלבניה התעלמה מתוצאות הבחירות לנשיאות ונצואלה בשנת 2018, בהן הכריז ניקולאס מדורו כמנצח.
בשנת 2019, במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה, אלבניה הכירה בחואן גואידו כנשיא ונצואלה.
יחסי אלבניה–פרו מתייחסים ליחסים הדו-צדדיים בין אלבניה לפרו.
שתי המדינות חברות באומות המאוחדות.
פרו ואלבניה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 בדצמבר 1971. שגרירות פרו בבלגרד הפכה למוסמכת באלבניה, ושגרירות אלבניה בהוואנה הפכה למוסמכת בפרו.
למרות יחסיה החמים של פרו עם יוגוסלביה השכנה, מדיניות הבדלנות של אלבניה תחת אנוור הוג'ה מנעה מהיחסים הדיפלומטיים להתפתח עוד יותר בין שתי המדינות.
בשנת 2009, פרו הציגה באתונה פרויקט פטור מוויזה לאלבניה, אשר קיבלה את ההצעה וביקשה לחתום עליו בכינוס האומות המאוחדות שיתקיים בספטמבר 2015. זה לא קרה, וההסכם נחתם רק ב-19 ביוני 2017. אלבניה הציגה את חלקה בהסכם לפרו מוקדם יותר באותה שנה.
מבחינה משפטית, פרו ואלבניה היו בתהליך הסגרה פתוח של שר החוץ לשעבר בגין ביצוע הונאה לבניית מפעל מחזור.
בסופו של דבר זה לא קרה כיוון שבלאקר היה אזרח אלבני שהתאזרח, והוא נידון באלבניה לשמונה שנות מאסר.
המאפיה האלבנית החלה לפעול בפרו בשנת 2021, כאשר שני חברים נכנסו באופן בלתי חוקי לטרוחיו דרך אקוודור בנובמבר של אותה שנה, ופעלו עם עסקי יצוא מקומיים כדי לשלוח קוקאין נוזלי לנמלי רוטרדם ואנטוורפן.
הסחר בין פרו לאלבניה עבר רק את רף 500,000 הדולר בשנת 2016.
הייצוא העיקרי של אלבניה הוא מוצרים רפואיים וטרינריים, והיבוא העיקרי שלה הוא כלי נשיפה ופרוכרום.
מצד שני, היצוא של פרו לאלבניה בשנת 2015 כלל זרעים (33% מסך היצוא), תרופות (29%), דגים קפואים (22%) ויריעות פלסטיק (9%).
אלבניה מוסמכת לפרו משגרירותה בברזיליה.
פרו מוסמכת לאלבניה משגרירותה באתונה.
יחסי אלבניה–סודאן הם היחסים הדיפלומטים בין אלבניה לסודאן.
ב-1992 כוננו אלבניה וסודאן יחסים דיפלומטיים, אך קשריהן הפוליטיים הוגבלו בעיקר לשיתוף פעולה רב-צדדי, במיוחד באמצעות האומות המאוחדות.
במאי 2023, הביעה אלבניה דאגה מהאלימות והמשבר ההומניטרי בסודאן, וקראה לציית לחוק ההומניטארי הבינלאומי ולתמוך במאמצי האומות המאוחדות לשלום, כולל משימת יוניטאמס.
אלבניה גם בירכה על יוזמות הפסקת האש, תוך כדי שהיא מדגישה את הצורך בפעולות קונקרטיות למניעת סכסוך נוסף.
למרות שאין לאלבניה שגרירות בסודאן, היא תרמה באופן עקבי למאמצי שלום וביטחון בינלאומיים באמצעות תפקידה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
אלבניה הכירה בעצמאותה של דרום סודאן בשנת 2011 והפגינה תמיכה ביוזמות שלום בסודאן ובדרום סודאן.
נכון לשנת 2023 עומד התמ"ג של אלבניה על 23.5 מיליארד דולר, בעוד שזה של סודאן גבוה בהרבה ועומד על 109.3 מיליארד דולר.
עם זאת, התמ"ג לנפש של אלבניה גבוה משמעותית, ועומד על 8,526 דולר, בהשוואה ל-2,183 דולר של סודאן.
צמיחת התמ"ג של אלבניה עמדה בממוצע על 3.1% בחמש השנים האחרונות, בהשוואה לצמיחה של 1.8% בסודאן.
בסחר, ייצוא אלבניה לסודאן הסתכם ב-9.1 מיליארד דולר, בעוד שייצוא סודאן לאלבניה עמד על 5.9 מיליארד דולר.
קשרים היסטוריים בין המדינות עוצבו בתקופה הסוציאליסטית, כאשר אלבניה תמכה בתנועות אנטי-קולוניאליות, ואירחה סטודנטים אפריקאים, כולל כאלה מסודאן.
למרות הסולידריות עם המאבקים האפריקאים, סטודנטים אלה התמודדו עם אפליה באלבניה.
בשנים האחרונות, אלבניה תמכה בסודאן באופן דיפלומטי, במיוחד במהלך המשבר המתמשך בסודאן, היא הביעה דאגה מהמצב ההומניטרי ותמכה בתהליכי שלום.
יחסי אלג'יריה–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים והכלכליים בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין הממלכה הערבית הסעודית.
שתי המדינות הן מדינות ערביות, האחת נמצאת בצפון אפריקה והשנייה נמצאת במזרח התיכון.
לאלג'יריה יש קונסוליה כללית בג'דה, ולסעודיה יש שגרירות רשמית באלג'יר.
שתי המדינות חברות באופ"ק ובליגה הערבית.
ערב הסעודית תמכה בעצמאותה של אלג'יריה במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה בשנת 1954. ב-24 בנובמבר 1986 חתמו שתי המדינות על הסכמים כלכליים וחברתיים שחיזקו את קשר בין אלג'יריה לערב הסעודית.
במרץ 1987 הגיע מלך ערב הסעודית פהד לביקור בבירת אלג'יריה.
במהלך הביקור הוא נפגש עם נשיא אלג'יריה שאד'לי בן ג'דיד.
במהלך 1980 שלחה אלג'יריה צעירים בשליחות הממשלה האלג'ירית לסעודיה במטרה ללמוד חינוך מדעי האסלאם.
במהלך פלישת עיראק לכווית בשנת 1990, אלג'יריה לא התנגדה באופן גלוי לפלישה העיראקית לכווית, מה שגרם ליחסים מתוחים יותר עם סעודיה, שהגנה על כווית.
יחסי אלג'יריה–בנגלדש הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין הרפובליקה העממית של בנגלדש.
אלג'יריה לקחה חלק גדול בכניסת בנגלדש כחברה לארגון לשיתוף פעולה אסלאמי לאחר עצמאותה מפקיסטן בשנת 1971.
אלג'יריה הכירה בבנגלדש בדצמבר 1971, זמן קצר לאחר עצמאותה במרץ באותה השנה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-1973 לאחר שנשיא בנגלדש הראשון מוג'יבור רחמן נסע לביקור באלג'יר שאירחה את פסגת המדינות הבלתי-מזדהות.
בשנת 1974 נסע הנשיא האלג'יראי הוארי בומדיין לביקור רשמי בדאקה.
באותה שנה ביקר בומדיין בלהור שבפקיסטן כדי לפגוש את נשיא בנגלדש הראשון מוג'יבור רחמן, במפגש פסגה של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
אלג'יריה לקחה חלק גדול בעידוד בנגלדש להיכנס לארגון זה באותה שנה.
לאלג'יריה אין שגרירות בדאקה, אך קיים רצון במדינה להקים כזו לקראת סוף העשור השני של המאה ה-21. לבנגלדש יש שגרירות באלג'יר והאינטרסים של בנגלדש באלג'יריה מנוהלים שם.
היחסים הכלכליים בין בנגלדש לאלג'יריה נמצאים במגמת עלייה מאז תחילת המאה ה-21, ושתי המדינות מראות עניין בהרחבת היחסים, בהצהרות ובמעשים.
תרופות, מוצרי עור ומלמין מתוצרת בנגלדש זוכים להערכה באלג'יריה כמוצרים בעלי פוטנציאל מסחרי גבוה.
ערך הייצוא מבנגלדש לאלג'יריה בשנת 2014 עמד על 15.9 מיליון דולר אמריקני, וכלל בעיקר מוצרי טקסטיל והנעלה.
ערך הייצוא מאלג'יריה לבנגלדש באותה שנה עמד על 112 אלף דולר אמריקאי בלבד וכלל רק פירות טרופיים.
יחסי אלג'יריה – ארצות הברית הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין ארצות הברית של אמריקה.
היחסים ידעו עליות ומורדות וכיום מוגדרים כטובים.
כיום, שתי המדינות משתפות פעולה כנגד הטרור, כאשר אלג'יריה מובילה מאז פיגועי 11 בספטמבר את החזית נגד הטרור באפריקה.
לארצות הברית ולאלג'יריה יש היסטוריה ארוכה של קשרים חיוביים.