tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם השינויים המדיניים בסוף שנות ה-80 המהדורה בהגשת ג'נינגס שבה להתמקד בנושאי חדשות חוץ.
הוא דיווח על נפילתה של חומת ברלין בשנת 1989 ועל אירועי סיום המלחמה הקרה בהן סתיו העמים והתפרקות ברית המועצות לאחר מכן.
במהלך שנות ה-90 המשיכה המהדורה בהגשתו להקדיש זמן נרחב לסיקור חדשות חוץ על פני חדשות פנים.
כך אירועי משפט הרצח של או.
סימפסון זכו לסיקור מועט ביחס לסיקור האינטנסיבי של מלחמת בוסניה במחצית הראשונה של העשור.
ג'נינגס גם שב לשדר מישראל ביום בו נערך מסע הלווייה של ראש הממשלה יצחק רבין לאחר הירצחו.
בתקופה זו, לאחר כעשור שבו מהדורת החדשות בהגשתו הייתה הנצפית ביותר באמריקה, החלה ABC לאבד צופים לטובת התחזקותה של המהדורה המתחרה מרשת NBC שנהנתה משידורים בלעדיים מאולימפיאדת אטלנטה שנערכה בארצות הברית וזכתה לקהל רב ולהתעניינות מרובה.
באותה התקופה החל ג'נינגס לייעד חלק מהמהדורה ל"חדשות רכות" כדי להחזיר את הצופים האבודים.
ב-31 בדצמבר 1999 קבע ג'נינגס שיא כאשר שידר למשך 25 שעות באופן רצוף את סיקור כניסתו של האלף החדש לכל רחבי העולם.
על שידור זה זכה ג'נינגס בביקורות חיוביות מהתקשורת ונתוני הרייטינג הראו שלפחות 175 מיליון אמריקנים בחרו לצפות בחלקים מהשידור המתמשך, הרבה מעל לכל המתחרים.
שידור זה, למרות הכל, לא הצליח להשיב למהדורה בהגשתו את הבכורה והיא נותרה במקום השני בטבלאות הרייטינג.
בהמשך אותה השנה שגתה הרשת בחיזוי תוצאות הבחירות לנשיאות בשנת 2000 כאשר הכריזה בליל הבחירות תחילה על סגן הנשיא המכהן אל גור כנשיא הבא של ארצות הברית אך בהמשך הלילה חזרה בה מהכרזה זו והעניקה את הנשיאות לג'ורג' בוש.
לשגיאה זו היו שותפות כל רשתות הטלוויזיה האמריקניות.
אחד משידוריו הזכורים ביותר של ג'נינגס היה ב-11 בספטמבר 2001, אז הוא עלה לשידור כעשר דקות לאחר התרסקות המטוס השני, טיסה 175 של יונייטד איירליינס, במגדל התאומים הדרומי, והחל לנווט את השידור המתגלגל אודות פיגוע הטרור האימתני למשך 17 שעות רצופות.
בשלושת הימים שלאחר מכן הוא בילה 60 שעות בשידור חי, ללא פרסומות, והצליח להעביר את צופיו ואת אמריקה דרך הטרגדיה הנוראה.
באחד מהרגעים בהם נאלץ למלא את זמן השידור הוא הודיע לצופיו כי שוחח זה עתה עם ילדיו וביקש מהצופים להתקשר לילדיהם גם כן כדי להרגיעם.
פיגוע הטרור הגדול בתולדות ארצות הברית הותיר חותם משמעותי על ג'נינגס ובשנה שלאחר מכן הוא בחר לראשונה להפוך לאזרח אמריקני בנוסף לאזרחותו הקנדית.
בעוד מגישי החדשות המתחרים טום ברוקו ודן ראד'ר הודיעו על כוונתם לפרוש מתפקידם בשנת 2004, ראתה הנהלת ABC הזדמנות לחזור לראשות טבלאות הרייטינג.
עם זאת, ג'נינגס לבסוף לא הצליח לסקר את הצונאמי באוקיינוס ההודי בסופה של אותה השנה, ואת מותו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בתחילת שנת 2005 עקב מצב בריאותו הירוד.
ב-5 באפריל באותה השנה הודיע ג'נינגס לצופיו כי הוא לקה בסרטן הריאה וכי הוא ישוב לשידור כשמצבו ישתפר.
הייתה זו הופעתו האחרונה על מרקעי הטלוויזיה וב-7 באוגוסט הוא נפטר ממחלתו בגיל 67.
ג'נינגס ספג לאורך השנים ביקורת רבה מגורמים שמרניים שראו בו מגיש חדשות בעל נטייה ליברלית.
בתקופת שידוריו במזרח התיכון בשנות ה-70 הוא היה ידוע אמנם בחיבתו לאתרי המורשת ההיסטוריים והדתיים בישראל אך גם היה מותקף לעיתים על מה שנתפס כהטייה פרו-פלסטינית בסיקורו את נושא לאומיותם של הפלסטינים בתקופה שזו לא הייתה מוכרת די בארצות הברית.
בשנת 1972 הוא גם ספג ביקורת על כך שנמנע מלכנות את "ספטמבר השחור" כארגון טרור במהלך הטבח באולימפיאדת מינכן, על אף היכרותו הקרובה את הארגון.
בתוך ארצות הברית הוא לעיתים התמודד עם חיצי ביקורת שמרניים על מה שהם ראו כהטייה ליברלית בשידוריו, בדומה לביקורת שהופנתה ועדיין מופנית כלפי רוב מגישי החדשות האמריקניים האחרים.
חלק מהביקורת בתחילת דרכו הופנתה לחוסר בקיאותו בהיסטוריה האמריקנית וביקורת שכוונה למוצאו הקנדי המשיכה להיות מושמעת גם לאורך כל תקופת הגשתו בטלוויזיה.
מנגד נשא ג'נינגס תשבחות על אופן הגשתו החביבה ועל התמקדות המהדורה בהגשתו בנושאי חוץ.
לאורך חייו המקצועיים זכה ג'נינגס פעמיים בפרס פיבודי והיה מועמד 16 פעמים לפרס אמי לסיקור חדשותי.
במהלך חייו גם זכה לפרסים עיתונאיים נוספים וכשבוע לפני מותו התבשר על זכייתו באות הכבוד מסדר קנדה – הגבוה ביותר הניתן בקנדה.
לאחר מותו הוסב שמו של רחוב 66 במערב מנהטן שבעיר ניו יורק ל"דרך פיטר ג'נינגס".
הרחוב מוביל עד היום לאולפני רשת ABC.
פיטר ג'וראסיק הוא שחקן אמריקאי הידוע בעיקר בגילום דמותו של לונדו מולארי בסדרת המדע בדיוני "בבילון 5" משנות ה-90 של המאה ה-20.
ג'וראסיק ממעט להופיע בסרטי קולנוע, ומשתתף בעיקר בסדרות טלוויזיה בתפקידים ראשיים ובתפקידי אורח.
בתחילת דרכו, הופיע ג'וראסיק בסרט "טרון" (1982) יחד עם ברוס בוקסלייטנר, איתו יככב בהמשך בסדרה "בבילון 5".
כמו כן, הופיע בדמות האב המושלם בסרט "מותק, הילד השתגע" (1990).
ב-1998, כתב ג'וראסיק יחד עם ויליאם ה.
קית' הבן רומן מדע בדיוני בשם "Diplomatic Act".
הדמות הראשית ברומן היא שחקן בסדרת מדע בדיוני, שנחטף על ידי חייזרים, ומאמין שהוא הדמות שהוא משחק בסדרה.
הספר דומה באווירתו ובעלילתו לסרט "כיבוש הגלקסיה" שעלה לאקרנים שנה לאחר מכן.
פיטר ג'פרי היה שחקן אנגלי שהופיע בתפקידים רבים בקולנוע ובטלוויזיה.
ג'פרי נולד בעיר בריסטול שבמחוז גלוסטרשייר, לפלורנס אליס (שם נעורים: וייט) ולארתור וינפרד גילברט ג'פרי.
הוא למד בבית הספר הארו ובקולג' פמברוק שבאוניברסיטת קיימברידג', אך לא הייתה לו השכלה פורמלית בתחום המשחק.
אחרי שנים רבות שהופיע על במות התיאטרון עם להקת הבריסטול אולד ויק ועם הלהקה השייקספירית המלכותית, הפך להיות מוכר לצופי הטלוויזיה הבריטית.
ב-25 במאי 1966 החל להופיע במחזה "טנגו" מאת סלאבומיר מרוז'ק בתיאטרון אלדוויץ' לצדם של פיישנס קולייר, מייק פראט, אורסולה מוהאן ודאדלי סוטון בבימויו של טרוור נאן.
בטלוויזיה הופיע במגוון תפקידים בהם בסדרת המדע ביוני "דוקטור הו" בפרק "The Macra Terror" (ב-1967) וכן בתפקיד הרוזן גרנדל בתת-הסדרה "The Androids of Tara" (ב-1978).
ב-1966 אינס לויד הציע לו לגלם את הדוקטור, התפקיד הראשי בסדרה, אבל הוא דחה את התפקיד ופטריק טרוטון נבחר במקומו.
ב-1971 גילם את פליפה השני, מלך ספרד בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "אליזבת ר".
ב-1985 שיחק בתפקיד אוליבר קרומוול בסדרת הדרמה "By the Sword Divided".
עוד הופיע בסדרה "Thriller" ב-1974, בסדרה הקומית "פורידג'" ב-1975, בסיטקום "Some Mothers Do 'Ave 'Em" ובסדרת הדרמה "Quiller" (גם ב-1975), בסיטקום "Rising Damp" ב-1978, בדרמה הקומית "Minder" ב-1980, בסדרה "נני" ב-1981, ב"כן, אדוני השר" ב-1984, במיני-סדרה "שפתון על צווארונך" של דניס פוטר ב-1993, ובסדרה "ידידינו בצפון" ב-1996.
ב-1955 התחתן ג'פרי עם איבון בונאמי.
לבני הזוג נולדו חמישה ילדים: דינה, בארני, ויקטוריה, אמילי וקתרין.
הם התגרשו וב-1990 נשא לאישה את ג'יל ג'ואט לה היה נשוי עד למותו.
ג'פרי נפטר ב-25 בדצמבר 1999 ממחלת הסרטן.
ג'ון פיטר גילמור הידוע בשם פיטר גילמור היה שחקן אנגלי.
הוא מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד קפטן ג'יימס אונידין בסדרת הדרמה התקופתית של ה-BBC "קו אונידין" (1971–1980) שיצר סיריל אברהם .
גילמור נולד בלייפציג שבגרמניה וגדל בנאנתורפ שבנורת' ריידינג ביורקשייר.
אחרי שעזב את בית הספר בגיל 14 רצה לממש את חלומו ולהיות שחקן.
הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) זמן קצר עד שסולק.
כשהתגייס לצבא גילה שיש לו כישרון לשירה ולאחר שחרורו מהצבא הצטרף ללהקת זמרים בשם "זמרי ג'ורג' מיטשל".
הם הופיעו במחזות אחדים, אך לא זכו להצלחה לה קיוו.
עד מהרה ויתר גילמור על הרצון לשיר והמשיך בקריירת משחק.
הוא שיחק באחד עשר סרטים מסדרת סרטי "Carry On".
והופיע בסרטי קולנוע בריטיים רבים נוספים כמו "The Great St Trinian's Train Robbery" (מ-1966), "הו, איזו מלחמה נחמדה" (1969), "ד"ר פייבס" (1971) ו-"Warlords of Atlantis" (מ-1978).
בתחילת הקריירה שלו הופיע על הבמה במחזות זמר כמו בהן המחזמר "Lock Up Your Daughters".
בשנת 1960 הוציא סינגל בשם "Follow That Girl".
אחרי שזכה להצלחה בתפקיד ג'יימס אונידין, חש גילמור כי הוא הופך להיות מזוהה עם הדמות של קפטן קשוח באונייה.
ב-1984 הופיע גילמור בסדרה "דוקטור הו" במיני-סדרה "Frontios" בדמות ברייזן.
עוד השתתף בסדרה "Heartbeat" בפרק "The Frighteners" בתקופתו של ניק ברי .
אשתו השלישית אן סטליבראס שיחקה בתפקיד קבוע בסדרה.
גילמור התחתן שלוש פעמים: לשחקנית אונה סטאבס היה נשוי מ-1958 ועד 1969. השניים אימצו ילד.
לג'אן ווטרס היה נשוי מ-1970 ועד 1976, ולאן סטליבראס, ששיחקה לצדו בסדרה "קו אונידין" היה נשוי מ-1987 ועד למותו ב-2013.
פיטר גילמור נפטר בלונדון ב-3 בפברואר 2013 בגיל 81. הוא הותיר אחריו את אשתו השלישית (סטליבראס) ובן בשם ג'ייסון, שאימץ במהלך נישואיו הראשונים.
פיטר מוריס גרין היה היסטוריון, סופר, משורר, מבקר ומתרגם בריטי המומחה בתולדות יוון ורומא.
היה פרופסור באוניברסיטת טקסס באוסטין, ועבד גם כעיתונאי.
גרין נולד ב-22 בדצמבר 1924. בזמן מלחמת העולם השנייה התגייס לחיל האוויר המלכותי ולחם במערכה על בורמה.
במהלך המלחמה הוא נפגש עם הסופר פול סקוט, אשר מאחר יותר בנה על בסיס דמותו של גרין את דמותו של גאי פרון בסדרת ספריו "The Raj Quartet".
לאחר המלחמה למד גרין בטריניטי קולג' של אוניברסיטת קיימברידג', והשלים תואר ראשון בלימודים קלאסיים.
ב-1954 פרסם אוסף של שמונה סיפורים קצרים, וב-1955 החל לכתוב רומנים היסטוריים.
בין ספרים אלו ניתן למנות ספר על אלקיביאדס והמלחמה הפלופונסית, על לוקיוס קורנליוס סולה, על סאפפו, על קנת גרהם, על תומאס בראון ועל ג'ון סקלטון.
ב-1963 עבר עם משפחתו ליוון, ב-1966 החל ללמד בקולג' לסטודנטים דוברי אנגלית באתונה, וב-1967 תרגם לאנגלית את ספר הסאטירות של יובנאליס.
בהמשך חייו תרגם גם את כתביהם של אובידיוס, אפולוניוס מרודוס, הומרוס וקאטולוס ואף את שירי המשורר היווני המודרני יאניס ריטסוס.
הוא החל לפרסם ספרי מחקר על יוון העתיקה, וב-1971 הוזמן ללמד באוניברסיטת טקסס באוסטין.
ב-1982 הפך לפרופסור, וב-1997 לפרופסור אמריטוס.
ב-1990 פרסם את הספר "מאלכסנדר לאקטיום" (Alexander to Actium) המגולל את ההיסטוריה של העולם ההלניסטי מאלכסנדר הגדול ועד קרב אקטיום שהביא לסיום שליטת בית תלמי במצרים.
היה פרופסור נלווה באוניברסיטת איווה, ופרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת מזרח קרוליינה.
אשתו הראשונה הייתה ארכאולוגית של מצרים העתיקה, הוא התגרש ממנה ב-1971 ונישא להיסטוריונית קארין מ.
גרין (30 במרץ 1948 – 2 ביולי 2015), שהייתה ראש המחלקה ללימודים קלאסיים באוניברסיטת איווה.
גרין המשיך לפרסם שירים, וכן ביקורות על ספרים ב-The New York Review of Books.
פיטר דה ג'רזי הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון בריטי.
דה ג'רזי מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד ג'רום טיילור בסדרה המשטרתית "The Bill".
בין 2000 ל-2003 שיחק בתפקיד סטיב וורינג בסדרה הרפואית "הולבי סיטי", עד שהדמות נהרגה בתאונת דרכים.
תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסדרות "רופאים" ו"דיאל ופסקו".
בפרק "Father's Pride" בסדרה "תחבולות חדשות" הופיע לצדו של השחקן ג'רמי שפילד איתו שיחק בסדרה "הולבי סיטי".
בשנים 2008 ו-2000 הופיע דה ג'רזי עם הלהקה השייקספירית המלכותית בתפקידים שונים בהם אורלנדו לצדה של סמנתה בונד כרוזלינד, הורציו לצדו של דייוויד טננט כהמלט, ואוברון במחזה "חלום ליל קיץ".
עם התיאטרון המלכותי הלאומי שיחק דה ג'רזי בעיבוד של הלן אדמונדסון לרומן "מלחמה ושלום" מאת לב טולסטוי.
דה ג'רזי זכה לשבחים על גילום דמותו של אנטיוכוס במחזה "Believe In What You Will".
עוד השתתף במחזה "Rough Crossings" עיבוד בימתי של קאריל פיליפס לספרו של סיימון שאמה.
פיטר דה ג'רזי גילם את גופר במחזה "חתולה על גג פח לוהט" מאת טנסי ויליאמס בתיאטרון נובלו בלונדון, לצדם של ג'יימס ארל ג'ונס, פלישיה רשאד ואדריאן לסטר.
בפרק "יומו של הדוקטור" לציון 50 שנה לסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" שיחק דה ג'רזי בתפקיד אנדרוגר.
הפרק שודר לראשונה ב-23 בנובמבר 2013.
פטר אדוארד אוסטלינג' שנודע בכינויו פיטר ג'ייסון היה שחקן קולנוע אמריקאי שהופיע בעיקר כשחקן אופי.
פיטר ג'ייסון נולד ביולי 1944 בהוליווד וגדל בעיר ניופורט ביץ', שבאורנג', קליפורניה.
הוא למד בתיכון ניופורט ולאחר לימודיו המשיך לקולג' חוף אורנג' ולמד לימודי דרמה באוניברסיטת קרנגי מלון שבפנסילבניה.
הוא נפטר ב-20 בפברואר 2025. הותיר אחריו אישה, אליאן ג'ייסון, ובן.
ג'ייסון הופיע מאז 1967 בלמעלה ממאה תוכניות טלוויזיה ומעל שמונים סרטי קולנוע אך בדרך כלל שיחק תפקידים משניים.
סרטו הראשון היה ב-1970 בסרט "Rio Lobo".
ב-1980 שיחק בסרט תשעה שרכבו מאת וולטר היל.
ב-1981 שיחק בסרט הדרמה אמא יקרה בכיכוב פיי דאנאוויי ודיאנה סקרוויד.
שנה לאחר מכן שיחק בסרט האימה "Trick or Treats" את מלקולם אוקיפי.
ב-1971 שיחק בסדרה הוואי חמש-אפס את ג'ק ריגני.
הוא הופיע גם בסדרה סטארסקי והאץ' ובסדרה קגני ולייסי ובאחד מפרקי בנות הזהב.
ב-1984 שיחק ב-"Streets of Fire" בתור השוטר הארי.
באותה שנה שיחק בסרט הדרמה קראטה קיד של ג'ון ג.
שנתיים לאחר מכן הופיע בתור מייג'ור דווין בסרט המקצוע: לוחם של קלינט איסטווד המציג את אירועי מבצע זעם דחוף, בו חיל הנחתים פלש לגרנדה.
ב-1987 שיחק בסרט המדע הבדיוני "Prince of Darkness".
שנה לאחר מכן שיחק את גילברט בסרט המדע הבדיוני של ג'ון קרפנטר "הם חיים".
ב-1990 שיחק בסרט "המרדף אחר אוקטובר האדום" את הקצין הפוליטי איוון פוטין.
הוא שיחק גם בסרט "ארכנופוביה" מאותה שנה.
שנה לאחר מכן השתתף בסדרה "זינוק לאתמול" בתפקיד קליפטריק ובסדרה "קרובים רחוקים מאוד".
שנה לאחר מכן השתתף בסדרה "עולם אחר" ושנה אחר כך ב"רוזאן" של הקומיקאית רוזאן בר בתור ג'ים והופיע כמנהל בסיטקום "נשואים פלוס".
ב-1995 שיחק בסרט "קונגו" במר גאנוס.
אותה שנה שיחק בסרט "מורטל קומבט" את מאסטר בויד, ובסרט "מרדף שקוף" של ג'ון קרפנטר.
באותה שנה דיבב בסדרת הטלוויזיה "באושר ועושר: אגדה לכל ילד" ששודרה ב־HBO Family.
ב-2001 שיחק בסדרה המשפטית "ג'אג" בתור רנדי האמיל.
שנה לאחר מכן שיחק ב"אדפטיישן" של ספייק ג'ונז.
שנה אחריה שיחק בסרט הדרמה "סיביסקיט", המבוסס על הספר סיביסקיט: אגדה אמריקאית.
ב-2004 שיחק בסדרת הדרמה "דדווד".
באותה שנה השתתף בסדרת הקומדיה "משפחה בהפרעה".
ב-2005 הופיע בסרט הספורט הקומי "לדפוק אליפות" בכיכובם של ויל פרל ורוברט דובאל.
שנה לאחר מכן השתתף בסדרה "עקרות בית נואשות" בתור ג'ף.
ב-2008 שיחק בסרט "מילק" בתפקיד אלן באירד.
באותה שנה שיחק בסדרה "מד מן" מאת מתיו ויינר.
שנה לאחר מכן הופיע בסדרת הדרמה "קאסל" ובסדרה "NCIS".
ב-2010 הופיע ב"צדק פרטי" ובסדרת הקומדיה "צ'אק".
ושיחק בסרט "איך לעשות אהבה עם אישה" לצד קריסטן ריטר.
ב-2011 השתתף בסרט האימה "רצח קטן" לצד ג'וש לוקאס וטרנס הווארד, ובסרטו של הישראלי יניב רז "שמש הבוקר".
ב-2012 הופיע בסדרת המדע הבדיוני "זירת הפשע" בתור וולטר גרש.
ב-2016 שיחק בסרט "יחי הקיסר!" מאת האחים כהן בו הוא משחק מנחה.
בשנת 2017 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרה הקומית "הליצן העצוב" (אנ') שיצרו זאק גאליפנאקיס ולואי סי.
עבור רשת "FX Networks" בתפקיד הדוד ג'ים.
ב-2018 שיחק בסרט המדע הבדיוני "עולם היורה: נפילת הממלכה" בתור הסנאטור שרווד ובאותה שנה שיחק ב-"The Other Side of the Wind".
סר פיטר ג'ון רטקליף FRS (נולד ב-14 במאי 1954) הוא רופא בריטי וביולוג תאים ומולקולרי, הידוע בעיקר בזכות עבודתו על תגובות תאיות להיפוקסיה.
חלק את פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 2019 עם ויליאם קיילין ג'וניור וגרג ל.
עבד כקלינאי מתרגל בבית החולים ג'ון רדקליף, פרופסור לרפואה קלינית באוקספורד ונאפילד וראש המחלקה לרפואה קלינית באוניברסיטת אוקספורד בשנים 2004–2016. בשנת 2016 התמנה למנהל המחקר הקליני במכון פרנסיס קריק, במקביל לחברותו במכון לודוויג לחקר הסרטן ומנהל מכון גילוי יעד באוניברסיטת אוקספורד.
רטקליף נולד בשנת 1954 בעיר החוף מורקמב במחוז לנקשייר שבאנגליה, ולמד בבית הספר היסודי המלכותי לבנים לנקסטר.
הוא זכה במלגה במכללת גונוויל וקאיוס בקיימברידג' בשנת 1972 כדי ללמוד רפואה באוניברסיטת קיימברידג', וסיים את לימודיו בבית החולים סנט ברתולומיאו שבלונדון.
כשסיים את לימודיו בשנת 1978, עבר רטליף להתגורר באוקספורד, שם התמחה בנפרולוגיה באוניברסיטת אוקספורד, עם דגש מיוחד על חמצון כלייתי.
בתחילת שנות השמונים החוקרים ידעו מעט מאוד על התהליכים התאיים הבסיסיים המובילים להיפוקסיה.
כל זה השתנה בשנת 1989 כאשר רטקליף, שהתחיל להתמחות כמומחה לכליות, הקים מעבדה לבדיקת ויסות האריתרופויאטין, שהוא הורמון האחראי לגירוי ייצור כדוריות הדם האדומות, ונודע כי הוא מופעל בכליות, כתגובה לחוסר בחמצן.
הקבוצה של רטקליף הבינה עד מהרה שתאי כליות אינם התאים היחידים שהגיבו להיפוקסיה.
עשרות סוגים של תאים, הן בבני אדם והן באורגניזמים אחרים, יכולים להפעיל את האריתרופויטין כאשר קיים מחסור בחמצן.
בהסתמך על תגליות אלה, סייעה קבוצת רטקליף לחשוף שרשרת אירועים מולקולרית מפורטת שבה התאים משתמשים כדי לחוש מחסור בחמצן.
מסלול זה מופעל גם בגידולים סרטניים רבים, ומאפשר להם ליצור כלי דם חדשים כדי לקיים את צמיחתם.
חלק ניכר מההבנה הנוכחית של היפוקסיה הגיעה ממחקרי המעבדה של רטקליף.
רטקליף זכה במספר פרסים, שבחים והוקרה על עבודתו הזמנית בנושא היפוקסיה:
פרס האיגוד הבינלאומי לטיהור דם (2002)
מלגה לאקדמיה למדעי הרפואה (2002)
חברת כבוד זרה באקדמיה האמריקאית למדעים ומדעים (2007)
פרס לואי ז'נטה לרפואה (2009)
פרס קנדה הבינלאומי Gairdner (2010)
הפרס השנתי ה -24 של רוברט ג'יי וקלייר פאסרוב במחקר קרדיווסקולרי (2011)
מדליית באלי, המכללה המלכותית לרופאים (2011)
הרצאת פרס ביקורת שנתית, החברה הפיזיולוגית (2013)
גרנד פרי מדעי של הקרן לפולון-דלאלנדה, מכון צרפת (2012)
יעקב-הרץ-פריס, פרידריך-אלכסנדר-אוניברסיטה ארלנגן-נורנברג, גרמניה (2013)
פרס ויילי למדע ביו-רפואי (2014)
פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי (2016)
מדליית ביוקנן של החברה המלכותית (2017)
פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה (2019)
בטקס השנה החדשה לשנת 2014 קיבל תואר אבירות Knight Bachelor עבור שירותי רפואה קלינית.
פיטר גרוס הוא עיתונאי ומומחה בתקשורת,יהודי אמריקאי, יליד טימישוארה.
כיהן בשנים 2006–2019 כפרופסור לעיתונאות ומנהל בית הספר לעיתונאות ולמדיה אלקטרונית (2016-2006) באוניברסיטת טנסי שבנוקסוויל.
מלמד קורס למטודולוגיות כמותיות של המחקר בבית הספר לעיתונאות ולתקשורת המונים באוניברסיטת איווה.
התמחה בתולדות התקשורת, תקשורת בינלאומית, תהליכי דמוקרטיזציה של תקשורת ההמונים במדינות הגוש הקומוניסטי לשעבר וניתוח מערכות התקשורת במדינות אלה.
גרוס נולד בשנת 1949 וגדל בעיר טימישוארה שבחבל באנאט, רומניה.
בשנת 1963 היגר עם הוריו לשיקגו, אילינוי, ארצות הברית.
בשלב מסוים היה כתב חוץ ביפן ויועץ ב-OECD בפריז.
אחרי שלמד לתואר ראשון בעיתונות באוניברסיטת נורת'רן אילינוי בשיקגו, עבר ללימודי תואר שני לאוניברסיטת איווה, שם בשנת 1984 סיים גרוס גם תואר דוקטור עיתונאות ותקשורת באוניברסיטת איווה.
גרוס לימד כפרופסור לתקשורת בינלאומית במכללת גיילורד לעיתונאות ולתקשורת המונים של אוניברסיטת אוקלהומה.
אחר כך בשנים 2006–2016 ניהל את בית הספר לעיתונאות ותקשורת המונים באוניברסיטת טנסי בנוקסוויל.
גרוס תרם במיוחד לחקר התפתחות המדיה, המדיניות של התקשורת, האתיקה של העיתונאות, סוגיות קשורות לצנזורה, לחופש העיתונות, תפקיד התקשורת ביחסי חוץ וביחסים הדיפלומטיים,
בדצמבר 1989 הגיע לרומניה בימים הראשונים של המהפכה הרומנית ועקב אחרי תהליך התפתחותה של תקשורת חופשית במדינה זו.
בשנת 1992 יחד עם מרצ'ל טולצ'ה, ברדושה ארמאנקה ואחרים הקים את בית הספר לעיתונאות באוניברסיטת וסט של טימישוארה.
לצורך זה כתב את ספר הלימוד הראשון שנועד לתלמידי התקשורת המקומיים.
גרוס השתתף גם בעיבוד תוכנית הלימודים לעיתונאות באוניברסיטת בוקרשט שלאחר נפילת הקומוניזם.
ב-1996 היה גרוס חוקר במרכז הבינלאומי למדענים בוושינגטון די.סי.
הוא הרצה לעיתים קרובות למרכז ההשתלמויות ביחסי חוץ של מחלקת המדינה של ארצות הברית.
ושימש יועץ לקרן התקשורת הבינלאומית, לפורום פרידום וארגונים אחרים, ממשלתיים ובלתי ממשלתיים.
פיטר גרוס הוא בעל טור בעיתון האלקטרוני Transitions המופיע בצ'כיה והעוסק במדיניות במזרח אירופה ומרכזה, בכלכלה חברה תרבות ותקשורת.
ב-2019 התמנה לעורך שותף לעיתון הרומני Journal of Romanian Studies
הוא חבר במערכות של 15 עיתונים אמריקאיים, בריטיים, הונגרים, רומנים ובשפה הספרדית
לימד באוניברסיטאות ברומניה, הונגריה, ספרד וסין.
1996 - הספר Mass media in revolution, The Romanian laboratory זכה בפרס האקדמיה הרומנית-אמריקאית לאמנויות ולמדעים
בשנים 1997–2001 שימש כסגן יושב ראש האקדמיה הרומנית-אמריקאית לאמנויות ולמדעים.
2005 - דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת בוקרשט
2008 - דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת וסט של טימישוארה - עת תרומתו לחקר התקשורת במזרח אירופה ולהקמת הפקולטה לעיתונאות באוניברסיטת וסט
2009 - קיבל את העיטור להצטיינות בחינוך Meritul în Învățământ בדרגת מפקד - מטעם נשיא רומניה
מאי 2018 - תואר פרופסור לשם כבוד של אוניברסיטת קלוז', רומניה
תואר פרופסור אורח לשם כבוד של אוניברסיטת ויטאוטס מגנוס בליטא
גרוס פרסם 7 ספרים, לבד או בשותפות, שני ספרי לימוד והיה עורך שותף לשני ספרים.
פרסם מעל 160 פרקי ספרים ומאמרים בעיתונות האקדמית, המקצועית והפופולרית בארצות הברית ובאירופה.
(יחד עם קרול יאקובוביץ') ,תמורות בתקשורת בעולם הפוסט-קומוניסטי:דרכה המפותלת של מזרח אירופה אל השינוי.
(להבין כתבות חוץ:פרספקטיבה אירו-אמריקאית לגבי המושגים, המתודולוגיות והתאוריות)
היבטים של העיתונות הרומנית הפוסט-קומוניסטית)
(השורשים התרבותיים של מערכת התקשורת הרומנית)
(גלגולי התקשורת והעיתונאות באירופה המרכזית והמזרחית)
פיטר גרין (נולד בשם פיטר אלן גרינבאום; 29 באוקטובר 1946 – 25 ביולי 2020) היה זמר-יוצר וגיטריסט אנגלי, ממוצא יהודי.
בשנת 1998, נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול כמייסד פליטווד מק.
מגזין רולינג סטון דירג אותו במקום 58 ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים".
ביוני 1996 נבחר למקום השלישי ברשימת "הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים" במגזין Mojo.
גרין נולד בלונדון בשנת 1946 למשפחה יהודית.
אחיו מייקל לימד אותו לנגן בגיטרה, ומגיל 11 פיטר למד בעצמו.
מגיל 15 ניגן באופן מקצועי, כשבמקביל עבד בחברת שליחויות.
הוא ניגן לראשונה בגיטרת בס בלהקה שנקראה "בובי דניס והדומינוס" שניגנה פופ ורוק אנד רול.
גרין הושפע מלהקת הצלליות והגדיר את האנק מרווין כאליל הגיטרה שלו.
ב-1965 ניגן גיטרה ראשית בלהקה של פיטר בארדנס, שם הכיר את המתופף מיק פליטווד.
בשנת 1967, הקים יחד עם פליטווד את להקת פליטווד מק, תוך שהוא מתעקש ששם הלהקה יורכב משמות הנגנים האחרים ולא משמו-שלו.
גרין היה שותף לכתיבת שלושת אלבומי הלהקה ושירים רבים שכתב היו ללהיטים ואף הצליח בקריירת סולו מצליחה מסחרית משלו שפרסמה אותו עם כישורי נגינתו ושירתו.
בשנת 1970, לאחר התמודדות עם בעיות נפשיות, עזב את הלהקה בעקבות שימוש רב בסם ה-LSD.
כעבור מספר שנים אובחן כחולה סכיזופרניה ואושפז בבית חולים פסיכיאטרי שם טופל בנזעי חשמל.
במהלך תקופת התדרדרותו הנפשית, התגורר עם אחיו הגדול לן ואמו.
ב-1978 נישא לג'ין סמואלס, ממנה התגרש אחרי שנה אחת ולהם בת אחת, רוזבד (נולדה ב-1978).
ב-25 ביולי 2020, גרין נפטר בנסיבות טבעיות בגיל 73.
פיטר גרין, שכנער סבל מהצקות בבית הספר הלונדוני באיסט אנד בשל יהדותו, ביקר לראשונה בישראל בשנת 1971 לאחר שעזב את הלהקה, ושהה כחודשיים כמתנדב בקיבוץ משמרות, באופן אנונימי.
הם הכירו אותו כפיטר, ולא ידעו שהוא פיטר גרין.
בשנת 1980 ביקר שוב בארץ, והתראיין לעופר ניר במוסף "חותם" של העיתון "על המשמר", בו סיפר על שעבר עליו לאחר פרישתו מהלהקה, על עבודתו עם קשישים, על ביקורו החוזר בקיבוץ משמרות, ועל שירתה של זמרת ששירתה מצאה חן בעיניו (נורית גלרון).
ב-25 בדצמבר 1980 השתתף גרין בג'אם סשן עם נגנים ישראלים ב"אולפני אשל" בתל אביב, מהג'אם שרדו שתי הקלטות: "משוטט ברחובות", ו"לפעמים אני עצוב".
גרין מנגן שם, כהרגלו, על גיטרה לס פול השייכת לשמעון הולי.
בשנת 1981 הופיע בארץ ב"קולנוע דן" בתל אביב, ונעזר רבות באחיו הגדול מייקל בנגינה בהופעה.
בשנת 1985 הופיע ב"פסטיבל הכוכבים 85" ברמת גן.
פיטר דה וינט היה צייר נוף אנגלי.
דה וינט היה בנו של רופא אנגלי ממוצא הולנדי שהגיע לאנגליה מניו יורק.
בשנת 1800 נרשם פיטר דה וינט לבית הספר המלכותי של האקדמיה.
משנת 1802 היה חבר של הצייר ויליאם הילטון, שלמד יחד איתו.
הם למדו אצל ג'ון רפאל סמית', חרט וצייר דיוקנאות.
הוא קנה את עצמאותו מסמית בשנת 1806, בתנאי שיספק 18 ציורי שמן בשנתיים שלאחר מכן.
בשנת 1806 ביקר בפעם הראשונה בלינקולן, עם חברו הצייר ויליאם הילטון, שעם אחותו הרייט הוא התחתן בשנת 1810. דה וינט והילטון גרו יחדיו ברחוב ברוד, שם התגורר גם הצייר ג'ון וארלי.
וארלי העביר שיעורים בציור והציג את דה וינט לד"ר מונרו, שניהל אקדמיה בלתי פורמלית לאמנים צעירים.
דה וינט הציג לראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1807, ובשנה שלאחר מכן בגלריה של אמנים נלווים בצבעי מים.
בשנת 1809 נכנס לבית הספר של האקדמיה המלכותית.
הוא נבחר לחבר של החברה הוותיקה לצבעי מים בשנת 1810 והפך לחבר מלא בשנה שלאחר מכן.
באותה תקופה, הוכר כמאסטר לרישום, הוא בילה את הקיץ בלימוד רישום וציור אנשים משפחות אמידות.
בשנת 1812 היה חבר באגודת הציירים בצבעי מים, שם הציג שנים רבות, וכן באקדמיה.
חייו של דה וינט הוקדשו לאמנות.
הוא צייר להפליא בצבעי שמן, וכן דורג כאחד מציירי המים האנגלים הראשיים.
"אף אמן", טען אלפרד ויליאם ריץ', "מעולם לא התקרב לציור תמונה מושלמת יותר ממה שעשה פיטר דה וינט." הוא ביקר לעיתים קרובות בעיר הולדתו של אשתו לינקולן, ורבים מהנופים הפנורמיים שלו וסצנות החציר צוירו בלינקולנשייר.
מדי פעם הוא סייר בויילס, ובשנת 1828 נסע לנורמנדי.
הוא נקבר בקבר משפחת הילטון בקפלת סבוי (שנהרסה בשריפה ב־7 ביולי 1864).
הקפלה שוחזרה בשנת 1866 ואשתו, הרייט דה וינט, הציבה מבנה זיכרון גדול חדש בתוך הקתדרלה, לזכר אחיה ויליאם הילטון ובעלה פיטר דה וינט.
פיטר אוטיס גריי הוא איש חינוך, סופר וחוקר אמריקאי, פרופסור לפסיכולוגיה בבוסטון קולג'.
חוקר את המשחק מזווית ראייה אבולוציונית, מחבר הספר "חופשי ללמוד" וכותב הבלוג הפופולרי "חופש ללמוד" למגזין "פסיכולוגיה היום".
פיטר גריי גדל בשנות החמישים במספר עיירות קטנות במינסוטה ובוויסקונסין.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1962 בבית הספר לקבוט בקאבו, ורמונט.
לאחר מכן התמחה בפסיכולוגיה בקולומביה קולג' בניו יורק וסיים את לימודיו בהצטיינות.
חוויותיו בעבודה ובמרכזי בילוי בתיכון ובמכללה עזרו לעצב את תחומי העניין האקדמיים שלו במשחק ובהתפתחות הילד.
הוא קיבל את הדוקטורט בביולוגיה מאוניברסיטת רוקפלר בשנת 1972, ובאותה שנה הצטרף למחלקה לפסיכולוגיה בבוסטון קולג'.
כעוזר הוראה ועד פרופסור מן המניין.
גריי כיהן בתקופות שונות כיו"ר המחלקה, מנהל התוכנית לתואר ראשון ומנהל התוכנית לתארים מתקדמים.
בשנת 2002 פרש מתפקיד ההוראה שלו וקיבל את המינוי שהוא ממלא בימים אלו כפרופסור למחקר.
גריי הוא מבקר נוקב וידוע של מערכות חינוך נורמטיביות והוא מוזמן לעיתים קרובות לדבר עם קבוצות של אנשי חינוך, הורים וחוקרים על צורכי הילדים במשחק חופשי, על הנזק הפסיכולוגי שנגרם לילדים באמצעות שיטות הלימוד הנוכחיות הנהוגות במרבית בתי הספר היום.
לדידו מערכות החינוך הנורמטיביות מבוססות על כפייה ומנסות לשלוט בתלמידים דרך מניעת חירויות שונות, ודרישות לשינון ולמידה מנוכרת לטבע האנושי.
כמו מישל פוקו לפניו בספר 'לפקח ולהעניש', גם גריי מזהה את מערכות החינוך המיושנות כבתי כלא הגורמים יותר נזק מתועלת.
הוא קורא, כחוקר משחק מזווית ראייה אבולוציונית, לחיזוק כוחה של הקהילה, לנתינת חופש וזמן רב למשחק משום שאלו הבסיס להתפתחות הילד וללמידה מועילה ואותנטית.
כמו כן גריי הוא בין החסידים הבולטים של משחקי המחשב ובעידוד ילדים לישיבה ארוכה מול המסכים.
הנחת המוצא של גריי היא ש"ילדים חופשיים באמת יודעים מה הכי טוב עבורם" והוא מונה את היתרונות של משחקי המחשב.
הוא מייסד ונשיא מועצת המנהלים הנוכחי של הברית לחינוך עצמי, אשר מוקדש לקידום הזדמנויות לחינוך עצמי לילדים ונערים כתחליף ללימודים כפייתיים.
הוא גם מייסד וחבר הנהלה של Let Grow, שמוקדש לחידוש חופש הילדים לשחק ולחקור, בחוץ, במרחבים ציבוריים, ללא פיקוח מתמשך של מבוגרים.
פרסומי המחקר של גריי משתרעים על מגוון רחב.
אף על פי שהוא ידוע בדרך כלל כתאורטיקן חוקר פסיכולוגיה אבולוציונית, הוא ערך ופרסם מחקרים בנושא נוירואנדוקרינולוגיה, התנהגות של בעלי חיים, פסיכולוגיה התפתחותית, אנתרופולוגיה וחינוך.
הוא ידוע בעיקר במחקריו העוסקים בדרכי הלמידה הטבעיות של ילדים ובתפקיד המשחק בהתפתחות הילדים.
ארבעה ספרים, שפורסמו כולם בהוצאת Tipping Points Press, הברית לחינוך עצמי (SDL), מפוסטים בבלוג "חופש ללמוד" של גריי:
"הפדגוגיה של אמא טבע: יסודות ביולוגיים לחינוך עצמי של ילדים",
ההוכחה שחינוך בהכוונה עצמית עובד,
כיצד ילדים רוכשים מיומנויות "אקדמיות" ללא הדרכה רשמית ,
פיטר ג'יי הוטז (נולד ב־5 במאי 1958) הוא רופא ומדען בקולג' ביילור לרפואה בטקסס.
הוטז נולד למשפחה יהודית בקונטיקט.
סיים תואר בביוכימיה בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת ייל ודוקטורט באוניברסיטת רוקפלר.
מאוחר יותר סיים לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קורנל
כפרופסור באוניברסיטת ייל בשנות התשעים מחקריו עסקו בהתמודדות עם תולעת הוק ועם בילהרציה ובפיתוח חיסון נגדן.
בין השנים 2000 ו-2011 כיהן כפרופסור באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ופעל למען קידום טיפולים למחלות טרופיות מוזנחות ולהקמת כתב עת רפואי שיעסוק בהן באופן בלבדי.
בנוסף פרסם מחקרים שעוסקים בממשק בין יחסים בינלאומיים לבין רפואה ובדיפלומטיית חיסונים.
במהלך שנות ממשל ברק אובמה היה נציג הנשיא בנושאי מחלות וחיסונים מול העולם המוסלמי.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 עסק בפיתוח חיסון נגד COVID-19 שישומש במדינות עם הכנסה נמוכה ובינונית.
פטרוס יוהנס "פיטר" גרונוולד (נולד ב-27 באוגוסט 1955) הוא פוליטיקאי דרום אפריקאי, המכהן כמנהיג חזית החירות פלוס מאז בחירתו בנובמבר 2016. את דרכו הפוליטית הוא החל כראש העיר סטילפונטין בשנת 1988. הוא ויתר על התפקיד בשנת 1989 בשל בחירתו לבית הנבחרים.
גרונוולד היה שותף להקמת חזית החירות בשנת 1994, וכיהן כחבר האספה הלאומית עד לבחירתו לבית המחוקקים של פרובינציית צפון-מערב בשנת 1999. הוא שב לאספה הלאומית בשנת 2001.
גרונוולד נולד בדרום אפריקה למשפחה אפריקאנרית.
הוא השיג תואר ראשון מאוניברסיטת פוטשפרום להשכלה נוצרית גבוהה.
תארים אחרים שקיבל כוללים תואר שני בתקשורת, תואר שני בניהול ופיתוח ודוקטורט בפוליטיקה.
הוא נבחר לראשות עיריית סטילפונטין בשנת 1988. בבחירות הכלליות בדרום אפריקה בשנת 1989, נבחר גרונוולד לבית הנבחרים של דרום אפריקה עבור מחוז הבחירה סטילפונטין.
במרץ 1994 היה גרינוולד בין מייסדי מפלגת "חזית החירות", מפלגה פוליטית לזכויות מיעוטים ולאומיות אפריקאנרית.
הוא נבחר לאספה הלאומית שהוקמה באפריל אותה שנה.
הוא כיהן כחבר פרלמנט עד שנבחר לבית המחוקקים של פרובינציית צפון-מערב בשנת 1999. הוא כיהן שם משנת 1999 עד שחזר לאספה הלאומית בשנת 2001.
הוא מילא תפקידים שונים של מנהיגות בחזית החירות פלוס, כמו מנהיג פרלמנטרי ויו"ר פדרלי בין התאריכים 11 באוגוסט 2011 עד 12 בנובמבר 2016. הוא היה גם המנהיג של המפלגה בפרובינציית צפון מערב ממארס 1994 עד מרץ 2017.
ב־12 בנובמבר 2016 נבחר גרינוולד למנהיג חזית החירות פלוס, במקומו של פיטר מולדר, שפרש מתפקידו.
עו"ד אנטון אלברטס קיבל את מקומו של גרונוולד כיו"ר הפדרלי.
הוא הוביל את חזית החופש פלוס להשיג את תוצאת הבחירות הטובה ביותר שלה בבחירות הכלליות 2019. המפלגה הגדילה את נתח הקולות שלה ל-2.38 אחוז מהקולות הלאומיים, וזכתה בעשרה מושבים באספה הלאומית.
נציגותה הגבוהה ביותר באספה הלאומית מאז הקמתה בשנת 1994. בנוסף, המפלגה זכתה לייצוג בשמונה מתוך תשעת בתי המחוקקים של הפרובינציות ושיפרה במידה רבה את מעמדה בפרובינציות חאוטנג וצפון מערב.
יחסו לישראל הוא חיובי והוא ידוע כמבקר קולני של היחס הקר של ממשלת דרום אפריקה למדינת ישראל.
הוא ביקר קשות את מדיניות התמיכה של ממשלת הקונגרס הלאומי האפריקני בפלסטיניים, ואף גינה את החלטת ממשלת דרום אפריקה ב-2018 לסגור את השגרירות בישראל ולהחזיר את השגריר בעקבות העימותים בגבול ישראל-עזה.
הוא גם קרא לממשלת דרום אפריקה לפנות לישראל בבקשה שתסייע לדרום אפריקה לפתח מכוני התפלה כדי להתמודד עם הבצורות הקשות באזור הכף.
פיטר אנדרו ברנשטיין (נולד ב-3 בספטמבר 1967) הוא גיטריסט ג'אז יהודי אמריקאי, בנו של אלמר ברנשטיין.
ברנשטיין נולד בניו יורק ב-3 בספטמבר 1967, והחל לנגן בפסנתר כשהיה בן שמונה, אך עבר לגיטרה כשהיה בן שלוש עשרה, ולמד לנגן על הכלי בעיקר מתוך שמיעה.
הוא למד ג'אז באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי אצל המורה והגיטריסט טד דנבר, ואצל הפסנתרן קני בארון.
כשהיה תלמיד בניו סקול בניו יורק, הוא פגש את הגיטריסט ג'ים הול, שהציע לו עבודה בהופעה ב"פסטיבל הג'אז של "JVC בשנת 1990.
לאחר מכן הופיע באלבומים עם נגני הסקסופון ג'סי דייוויס, לו דונלדסון, הפסנתרן לארי גולדינגס, הסקסופוניסט מייקל האשים, הפסנתרן ג'פרי קיזר ונגן האורגן מלווין ראיין.
הוא עבד גם עם ג'ימי קוב, טום הראל, דיאנה קרול, לי קוניץ, אריק אלכסנדר, ג'ושוע רדמן, ד"ר לוני סמית' ועם וולט וייסקופף והגיטריסט הישראלי רותם סיון.
בשנת 2008 הצטרף ברנשטיין להרכב הנגנים "The Blue Note 7" - שביעייה שהוקמה באותה שנה לכבוד יום השנה ה-70 שנה לחברת ההקלטות בלו נוט.
ההרכב הקליט את האלבום Mosaic.
ברנשטיין הוא הנגן הכמעט בלעדי המנגן בגיטרת "עץ קמור" מתוצרת זידלר.
פיטר ברטרם (בדנית: Peter Bartram; נולד ב-4 במאי 1961) הוא גנרל דני בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 2012–2017.
ברטרם נולד ב-4 במאי 1961 באורהוס.
ב-1981 הוא התגייס לצבא המלכותי הדני ועד 1985 למד בקורס להכשרת קצינים.
באותה שנה הוא החל בשירות בכוחות השריון בדרגת לוטננט.
בין השנים 1990–1991 הוא שימש כמפקד פלוגת חרמ"ש ולאחר מכן למד בקורס המטכ"ל עד 1993. ב-1994 הועלה לדרגת מיור, ועד 1997 שרת במטה הכללי.
לאחר מכן שרת כקצין הכשרה במפקדת בעלות הברית בשלזוויג-הולשטיין ויוטלנד (כוח צבאי משותף של דנמרק וגרמניה).
בין 2001–2003 שימש כמפקד גדוד בכוח קוסובו.
ב-2006 הוא מונה למפקד הבריגדה הדנית ה-1. ב-2008 הוא הועלה לדרגת בריגדה גנרל וב-2010 הוצב בפיקוד הטרנספורמציה של בעלות הברית בנורפוק (וירג'יניה).
ב-2012 מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).
ב-11 בינואר 2017 פרש ברטרם ומונה לסגן יו"ר JP/Politikens Hus ולסגן יו"ר Jyllands-Postens Fond.
ברטרם מתגורר בקופנהגן, נשוי ליוליאנה ברטרם ואב לבן.
פיטר פראנס נורברט יוזף רמון דה קרם (בהולנדית: Pieter Frans Norbert Jozef Raymond De Crem; נולד ב-22 ביולי 1962) הוא פוליטיקאי בלגי המשמש כחבר פרלמנט מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
במקביל לתפקידיו בפוליטיקה הארצית, קרם משמש כראש עיריית אלטר ברציפות מאז 1994.
קרם נולד באלטר ב-22 ביולי 1962. אביו, יאן דה קרם שימש כראש העיר במשך שלושים שנה רצופות מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
הוא בן למשפחה פלמית דוברת הולנדית.
הוא למד משפט בינלאומי באוניברסיטת בריסל ובאוניברסיטת לוון כמו כן למד בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
ב-1994 פרש אביו מתפקיד ראש עיריית אלטר, ופיטר דה קרם נבחר למחליפו מטעם המפלגה.
הוא זכה ברוב גדול בבחירות המקומיות באותה שנה, ושוב בשנת 2000. ב-2006 החליטו מפלגות האופוזיציה במועצת העיר לשבור את המונופול ארוך השנים של משפחת דה קרם על השליטה בעיר.
כל המפלגות התאחדו לרשימה אחת בהנהגת השר לשעבר ג'ף טברנייר.
דה קרם הצליח לנצח בבחירות ואף להגדיל את הרוב של מפלגתו במועצת העיר.
רוב זה נשמר בבחירות ב-2012 ואף הוגדל בבחירות 2018. באותה שנה יזם קרם את איחוד אלטר עם העיירה השכנה קנסלר.
האיחוד הושלם ב-1 בינואר 2019 והעיירה החדשה שמרה על השם אלטר.
ב-1995, במקביל לתפקידו כראש עיריית אלטר, נבחר קרם לראשונה לפרלמנט מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
הוא התבלט עד מהרה כמנהיג הזרם הימני יותר במפלגה.
ב-2003 הוא נבחר ליו"ר הסיעה באופוזיציה.
ב-2017 חזרה המפלגה הנוצרית-דמוקרטית לממשלה וקרם הפך לשר ההגנה.
החל מ-5 במרץ 2013 הוא שימש גם כסגן ראש ממשלת בלגיה.
ב-11 באוקטובר 2014 הוא מונה למזכיר המדינה לסחר חוץ - תפקיד שנוצר במיוחד בשבילו ובוטל.
ב-9 בדצמבר 2018 הוא הפך לשר הפנים והביטחון עד 1 באוקטובר 2020.
פיטר דייוויד ג'ונס CBE הוא איש עסקים, יזם, מיליארדר וידוען בריטי.
פעילויותיו בתחומי התקשורת הסלולרית, הטלוויזיה, הקמעונאות והמקרקעין זכו לפרסום רב והצלחה משגשגת, ועיתון הסאנדיי טיימס העריך את הונו בכ-1.15 מיליארד לירות שטרלינג ב-2021. כמו כן נודע בשל השתתפותו בתוכניות הריאליטי ו.
ג'ונס נולד ב-18 במרץ 1966 ב, ברקשייר, אנגליה, בטרם עברה משפחתו ל כאשר היה בן שבע.
תחילה למד במספר בתי ספר פרטיים, אך בשך העלות הכלכלית הגבוהה שהייתה כרוכה בכך, בנוסף לחוסר שביעות רצונו מאותן מסגרות, החליט לוותר על חינוכו הפרטי לטובת למידה במוסדות ציבוריים.
לימודי החטיבה שלו התקיימו ב, ומאוחר יותר עבר ל.
כאשר היה בן שש עשרה נתקל ג'ונס בהזדמנות ההשקעה הראשונה שלו, מעין מסעדה שנועדה לחקות את הבר מהסרט קוקטייל בכיכובו של טום קרוז, אך בעקבות כשלים ניהוליים וחוסר ניסיון הפסיד כ-200 אלף לירות שטרלינג לאורך השנתיים הבאות.
בראשית שנות העשרים לחייו הקים עסק מצליח למחשבים אשר צמח ושגשג במהרה, אולם כעבור מספר שנים נקלע לצרות כלכליות ונאלץ למכור את ביתו ואת רכבי היוקרה שהיו בבעלותו, ואף לחזור להתגורר עם הוריו למשך זמן קצר.
באותה תקופה גם התפרקו נישואיו עם אשתו הראשונה, קרוליין, עמה יש לו שני ילדים, ויליאם ואנאבל.
בחודשים שלאחר מכן עבר ללון במשרד ששכר מבנק מקומי בטרם עלה בידו למצוא עבודה בשורותיה של חברת .
ב-2011 מכר חלק מהחברה, ויירלס לוג'יק, תמורת 38 מיליון לירות שטרלינג.
לאורך העשור הראשון של המאה ה-21 ייסד ג'ונס מספר עסקים מצליחים נוספים, ביניהם אתר האינטרנט Wines4Business, שירות קמעונאי מקוון המוכר יין, בנוסף לחברת צלזיוס ריסורסינג, עסק לגיוס אישים בעלי כישורים אקדמאים ובייחוד כאלו המחזיקים ברקע ביוטכנולוגי.
מלבד השקעותיו העסקיות הקים ג'ונס גם את "קרן פיטר ג'ונס" ב-1 ביולי 2005, מוסד צדקה ללא מטרות רווח שנועד לתמוך בחינוך והוראה של נשים צעירות, בייחוד בתחומים של יזמות ומנהל עסקים.
כעבור ארבע שנים ייסד ג'ונס גם את , אשר שמה לה ליעד להנחיל את לימודי היזמות ברחבי הממלכה המאוחדת.
לאקדמיה ישנם מספר קמפוסים במדינה, ביניהם ב, שפילד, מנצ'סטר, סאות'אנד-און-סי ואוקספורד.
בשנים הבאות רכש ג'ונס את , חברה בריטית ותיקה למצלמות ותמונות.
החברה נאבקה בחובות וקשיים כלכליים במשך שנים, ואף מצאה את עצמה על סף הליכי פשיטת רגל, בטרם נרכשה בידי תאגידו של ג'ונס, פי ג'יי.
אינווסטמנט גרופ, אשר מינה אותו לבעלים ולמנכ"ל הראשי של החברה, שאת שמה שינה לג'סופס גרופ לימיטד.
ג'ונס משמש כשופט בתוכנית הטלוויזיה הבריטית (ממנה התפתחה הגרסה האמריקאית של הכרישים) מאז עלייתה לשידור ב-2005. למרות שכל שאר עמיתיו עזבו לאורך יותר מעשרים העונות ששודרו עד כה או הוחלפו מעת לעת ביזמים ואנשי עסקים אחרים, ג'ונס נותר היחיד אשר שמר על מקומו הקבוע.
בשנתה הראשונה של התוכנית רכש הלה את חברת יחד עם שופט נוסף, .
ב-6 באוגוסט 2017 התפרסמה ידיעה כי השניים כמעט ונפלו קורבן להונאה מידי רואה חשבון אשר זייף שיקים במשך תקופה בת חודשיים.
כשנה לאחר עלייתה של מאורת הדרקונים לאוויר מכר ג'ונס את רעיונו לתוכנית חדשה בשם "הממציא" לתאגיד השידור האמריקאי, אשר הפיק אותה תחת השם בשותפות עם , חברת פיטר ג'ונס טלוויזן (חברת הפקה בבעלותו של ג'ונס), והידוען סיימון קאוול.
התוכנית שודרה לראשונה במרץ 2006, כאשר ג'ונס נמנה בחבר השופטים שלה.
לאחר שחתם על עסקה בעלת אופי הידוע כ עם חברת איי.
בה התחייב לייצג אותה בתור הפנים החדשות של ענף תוכניות הטלוויזיה העסקיות, הופיע ב-21 בספטמבר 2006 בתוכנית הבוקר ושוחח על מאורת הדרקונים ועל תוכנית הטלוויזיה החדשה שפיתח עבור הרשת, , אשר הופקה בעזרת חברת הטלוויזיה שלו.
הסדרה לא זכתה להצלחה רבה ושידרה עונה אחת בלבד.
מלבד הופעותיו המרכזיות בתוכניות שהוזכרו לעיל, השתתף ג'ונס גם במספר תפקידי אורח שונים וראיונות תקשורתיים.
בינואר 2010 הופיע בפרק החמישי של העונה השישית של הסדרה הנוכלים יחד עם שני שופטים נוספים ממאורת הדרקונים, ו.
במרץ אותה שנה הופיע בסדרת הקומדיה , וביוני ב.
בנובמבר הופיע בתפקיד אורח בסדרת החידונים של תאגיד השידור הבריטי , ובינואר 2011 בסדרת תחרות הכישרונות .
כמו כן הופיע פעמיים בתוכנית טופ גיר, באחת הפעמים יחד עם שותפו העסקי תיאו פאפיטיס.
ג'ונס הפך לפרזנטור של חברת בריטיש טלקום ב-2008 לאחר שחתם עמם על חוזה העסקה והחליף בכך את השף גורדון רמזי.
ביל מרפי, המנהל העסקי של החברה, הודיע כי ג'ונס , והוסיף כי אותם עסקים הם .
ג'ונס מונה לדרגת מפקד (CBE) מסדר האימפריה הבריטית ב ב-, עבור .
אלן-פיטר גדיוט הוא שחקן אנגלי.
גדויט נולד בעיירה איסט גרינסטד (אנ'), במערב סאסקס בדרום-מזרח אנגליה.
הוא דובר אנגלית וספרדית שוטפת.
יש לו אח אחד גדול.
יש לו אזרחות כפולה; בריטית והולנדית.
פיטר גדיוט למד בדרמה סנטר בלונדון והופיע בהפקות במה רבות.
הקרדיטים שלו בעבר כוללים את ה-Hot Mess של MTV, הסדרה הבריטית My Spy Family וסרט אימה בריטי 13Hrs, הידוע גם בשם זאב לילה משנת 2010.
בשנת 2013, גדיוט ערך את הופעת הבכורה שלו ברשת האמריקאית בתור סיירוס, הג'יני החתיך והמסתורי, בסדרה ארץ הפלאות.
באותה שנה, גדיוט כיכבה לצד לאה לאה סדו בסרט הפרסום לקמפיין פראדה: סוכריות עבור הניחוח Prada Candy L'Eau, בבימויו של וס אנדרסון ורומן קופולה.
בשנת 2013 הופיע בשלושה פרקים של הסדרה הבריטית Fresh Meat, דרמה של ערוץ 4. באותה שנה שיחק בסרט האימה הגרמני "The Forbidden Girl."
גדיוט ביים והפיק את הסרט הקצר "12–17", שיצא ב-2014. הסרט הקצר עוסק בגברים צעירים שהיו מרמים נערות צעירות יותר להתאהב בהן לפני שיסחטו אותן רגשית להפוך לזונות.
הסרט הקצר נקרא 12–17 כי זה הגיל של רוב הבנות שנסחרות בהן.
בשנת 2014 גדיוט שיחק בתפקיד בסדרה "Matador" ולאחר מכן את שיחק את התפקיד של קא במיני סדרה הקנדית-אמריקאית Tut משנת 2015.
בשנת 2016, גדיוט חזר לתיאטרון ושיחק את התפקיד הראשי של פטרוקיו במחזהו של וויליאם שייקספיר , אילוף הסוררת במרכז הרמן לאמנויות בוושינגטון די.סי.
מ-2016 עד 2021, גדיוט כיכב בתפקיד ג'יימס ואלדז בסדרת דרמת הפשע "מלכת הדרום", שהופקה עבור רשת USA, עיבוד לרומן רב המכר של ארתורו פרס-רוורטה, "La Reina del Sur" .
גדיוט זכה בפרס אימג'ן לשנת 2017 בקטגוריית "שחקן המשנה הטוב ביותר בטלוויזיה" על תפקידו בסדרה.
לצד תפקידו בסדרת הטלוויזיה מלכת הדרום, גדיוט גילם את מיסטר מיקסזפיטליק בסדרת הטלוויזיה "סופרגירל" של CBS בעונה השנייה (2017).
בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי במיני סדרת הרוקנ'רול All You Need Is Me , ששוחררה בסטודיו+ וב- "Canalplus" .
גדיוט גילם את הגיטריסט הראשי סטיבן.
בסרט הדרמה "Another Girl", שיצא ב-2021, גילם גדיוט את דייב הייסטינגס, הבוס הלוהט והנשוי של אל אוברטון.
הסרט ממשיך היכן שהפסיק קודמו, סרט הפולחן Ask Me Anything .
בשנת 2021 שיחק גדיוט בסדרת הטלוויזיה "הצהובות", שם גדיוט מגלם את אדם מרטין.
בשנת 2022 לוהק לתפקיד בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "וואן פיס", המבוססת על סדרת המאנגה היפנית באותו שם.
שנה סרטתפקיד הערות 2010 13Hrs סטיבן מור 2013The Forbidden Girl טובי מ'קליפט 201412-17 סרט קצר; במאי ותסריטאי2019מסור חשמלי מקטיפה (אנ')ריקי בליין 2021Another Girl דייב הייסטינגס 2022Black Ewe סרט קצר; במאי, תסריטאי ומפיק
שנההצגהתפקיד כותב/במאי מקום / חברהVag and the Boys קאראווג'יו רוג'ר מייסון תיאטרון אנסמבל סטודיו 2016 אילוף הסוררתפטרוקיו אד איסקנדר תיאטרון שייקספיר, וושינגטון הבירה
שנהארגון קטגוריה עבודה מועמדתתוצאההערות שוליים 2017 פרסי אימג'ן שחקן המשנה הטוב ביותר - טלוויזיה מלכת הדרום 2018
פיטר גדיוט פועל באופן פעיל נגד עבדות וסחר בבני אדם.
כדי להעלות את המודעות לבעיית העבדות המודרנית, חתר פיטר גדיוט באוקיינוס האטלנטי מהאיים הקריביים לאפריקה עם צוות מנוסה תוך כ-39 ימים.
הישג עצום, שמשך תשומת לב עצומה למען המטרה.
גדיות רץ במרתון החולות, הנערך במשך שישה ימים רצופים במדבר סהרה.
ה-250 ק"מ אולטרה מרתון, כולל ריצה על פני דיונות חול מתנשאות, שטח סלעי לא אחיד ועמקים מסוכנים, נחשב למירוץ הרגלי הקשה ביותר בעולם.
לבסוף הוא השלים את מסעו בטיפוס על הר הקילימנג'רו.
בכך השלים גדיוט טרילוגיה של אתגרים קיצוניים תוך שנה.
בין לבין נשא גדיוט הרצאות לאלפי ילדים בבתי ספר.
כיום, פיטר גדיוט משתמש בקביעות בחשיפה שלו לרשתות החברתיות כדי להעלות את המודעות לארגונים הומניטריים כמו Choose Love ו-Survival International .
פיטר ברק הוא היסטוריון ופרופסור בריטי.
נולד לאב קתולי ולאם יהודייה (שהמירה את דתה לקתוליות).
מ-1962 עד 1979 עבד בבית הספר ללימודי אירופה באוניברסיטת סאסקס ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת קיימברידג', שם הוא מכהן כפרופסור אמריטוס לתולדות התרבות ועמית מעמנואל קולג', קיימברידג'.
ברק ידוע כהיסטוריון של העת החדשה המוקדמת אשר מדגיש את הרלוונטיות של ההיסטוריה החברתית והתרבותית לנושאים עכשוויים.
הוא נשוי להיסטוריונית הברזילאית מריה לוסיה גרסיה פאלארס-בורקה אשר פרסמה שני ספרים (באחד מהם שיתפה פעולה עם בעלה).
הוא למד אצל הישועים ובקולג' סנט ג'ון, אוקספורד והיה מועמד לדוקטורט בקולג' סנט אנטוני אוקספורד.
בורק ידוע לא רק בזכות עבודתו על העידן המודרני, אלא גם בזכות מחקריו על ההיסטוריה התרבותית על כל הקשת שלה.
כפוליגלוט, הצליח מצד אחד לשלב מידע מאזורים שונים באירופה ומצד שני להשיג תפוצה רחבה של ספריו.
הספרים תורגמו ליותר משלושים שפות.
ב-1998 הוענק לו מדליית ארסמוס של האקדמיה האירופית, והוא דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות לונד, קופנהגן ובוקרשט.
תרבות פופולרית באירופה המודרנית המוקדמת (1978)
המהפכה ההיסטורית הצרפתית: אסכולת האנאל 1929–89 (1990)
נקודות מבט חדשות על כתיבה היסטורית (1991) (עורך ותורם)
מזלו של החצרן: קבלת הפנים האירופית של קורטגיאנו של קסטיליונה (1995)
הרנסאנס האירופי: מרכזים ופריפריות (1998)
היסטוריה חברתית של ידע (2000)
היסטוריה חברתית של המדיה: מגוטנברג לאינטרנט (2002) (עם אסא בריגס )
שפות וקהילות באירופה המודרנית המוקדמת (2004)
ז'ילברטו פרייה: תיאוריה חברתית באזורים הטרופיים (2008) (עם מריה לוסיה גרסיה פאלארס-בורקה)
היסטוריה חברתית של ידע כרך ב': האנציקלופדיה הגדולה (2012)
פיטר ג'יי ג'יימס (נולד ב-22 באוגוסט 1948, ברייטון - אנגליה) הוא סופר בריטי הכותב בעיקר בסוגת ספרות פשע.
ג'יימס נולד לג'ק וקורנליה ג'יימס (יצרנית כפפות), למד בצעירותו בבית הספר צ'רטרהאוס והמשיך לבית הספר לקולנוע רייבנסבורן.
בהמשך הוא בילה מספר שנים בצפון אמריקה שם עבד כתסריטאי ומפיק סרטים, עיקר עבודותו התחילה בקנדה ב-1970בתחילה עבד כעוזר, ולאחר מכן ככותב, בסדרת הטלוויזיה לילדים יוגי דוב .
הקריירה של ג'יימס מגוונת ועוסקת בספרות, קולנוע, טלוויזה ועוד.
ג'יימס כתב 36 רומנים, כולל סדרת מותחן הפשע הבינלאומית רב המכר על רב פקד רוי גרייס, שנמכרו ב-21 מיליון עותקים ברחבי העולם והעניקו לו מקום ראשון 19 שבועות ברציפות בסאנדי טיימס בבריטניה, את המקום הראשון בגרמניה, צרפת, רוסיה וקנדה, הסדרה היא גם רב מכר של הניו יורק טיימס.
ספריו של ג'יימס תורגמו ל-38 שפות.
בבריטניה ובארצות הברית הם מתפרסמים על ידי הוצאת מקמילן.
ב-1993 פרסמה ספרי פינגווין את הרומן שלו "Host" בעותק דיגיטלי.
הספר הוא הרומן הדיגיטלי הראשון בעולם ועותק שלו שמור במוזיאון המדע בלונדון.
העיבוד הבימתי החמישי שלו, Looking Good Dead מתחיל בסיבוב הופעות ארצי במרץ 2021.
סדרת רוי גרייס מופקת כעת על ידי ITV כאשר ג'ון סים משחק את התפקיד של רוי גרייס.
הרומן שלו Perfect People מצולם גם כמיני-סדרה בת שמונה חלקים ב-2021. ג'יימס כיהן שתי קדנציות רצופות כיו"ר איגוד מחברי ספרי הפשע, והיה יו"ר התכנות של Theakston's Old Peculier Crime Writing Festival.
ג'יימס היה מעורב ב-26 סרטים בתפקידי סופר / מפיק.
ב-2005 הסוחר מוונציה, בבימויו של מייקל רדפורד ושג'יימס הפיק בפועל עבורו, הוקרן בהועת בכורה בנוכחות הנסיך צ'ארלס וקיבל מועמדות לפרס באפט"א לקולנוע.
בשנת 2006 הסרט גם זכה בפרס רצועת הכסף .
הרומן Prophecy מ-1992 עובד לפרק הראשון של סדרת הטלוויזיה Chiller משנת 1995. החל מ-2021, סדרת רב פקד רוי גרייס שלו מעובדת לסדרה בשם "גרייס" , בכיכובו של ג'ון סים.
ג'יימס זכה או היה מועמד לכ-40 פרסים ספרותיים.
1967 פרס השירה של בית הספר צ'רטרהאוס
מלגת כבוד לשנת 1999, פרס אמריטוס FHS מטעם האגודה להיפנוזה
2004 מועמדות באפט"א עבור הסרט הסוחר מוונציה
2005 קרימי-בליץ, סופר ספרות הפשע הטוב ביותר של השנה בגרמניה
פרסי הספרים הבריטיים של ריצ'רד וג'ודי גלקסי לשנת 2007 - מותחן הפשע של השנה, ברשימת הקצרים, Looking Good Dead
תואר דוקטור לשם כבוד לאותיות לשנת 2009 באוניברסיטת ברייטון
פרס הספר הבריטי הלאומי של ספקסייוורס
הספר המועדף על הקוראים בקריאה מהירה לשנת 2010, על הספר הרצח המושלם
פרס משטרת סאסקס לשנת 2012, פרס שירות הציבור המצטיין
מחבר הפשע הטוב ביותר בכל הזמנים - זוכה
2015 תואר שני לשם כבוד של האוניברסיטה הפתוחה
פרס טס גריטסן לסדרה הטובה ביותר – סדרת רב פקד רוי גרייס
פרס CAMEO לשנת 2017 - לא לגמרי מת מספיק
גיבור חיי סאסקס לשנת 2017 בחגיגת חיי סאסקס - הזוכה
רומנים מסדרת רב פקד רוי גרייס
18 מתוך 20 הספרים תורגמו לעברית ויצאו לאור בהוצאת קוראים.
אף אחד מהספרים לא תורגם לעברית.
סוגות הכתיבה שלו כוללים קרימינולוגיה, דת, ומדע כמו גם אוכל ויין.
החל מ-2015 הוא נשוי ללארה ג'יימס.
נישואיו הראשונים במשך 19 שנים, היו לג'ורג'ינה וילקין, מ-1979 עד 1998.
פיטר ג'ייקובסון הוא שחקן אמריקאי-יהודי.
הוא ידוע בעיקר בזכות דמותו של ד"ר כריס טאוב בסדרת הדרמה הרפואית של פוקס "האוס".
הופיע גם בסדרות "האמריקאים", "NCIS: לוס אנג'לס" ו"אימת המתים המהלכים".
ג'ייקובסון נולד בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית, בנם של לין שטראוס ומגיש החדשות וולטר ג'ייקובסון .
הוא בוגר 1987 באוניברסיטת בראון.
ג'ייקובסון סיים גם את לימודיו בבית הספר ג'וליארד, שם היה חבר בקבוצה 20 של מחלקת הדרמה (1987–1991).
ב-1997 ג'ייקובסון וליסה אדלשטיין, הופיעו כזוג שאוכל במסעדה בסרט "הכי טוב שיש".
הוא הופיע פעמיים ב"חוק וסדר" בתור רנדי דוורקין, עורך דין.
בשנת 2005, הוא גילם את ג'ימי בסרט המועמד לפרס האוסקר "לילה טוב ובהצלחה".
הוא הופיע ב"סקראבס", "CSI: מיאמי", "רובוטריקים", "קולוני" ו"Midnight Meat Train" .
ג'ייקובסון הצטרף לקאסט של "האוס" בתור ד"ר כריס טאוב, מנתח פלסטי בתקווה להשיג מקום בצוות האבחון של ד"ר גרגורי האוס.
באוקטובר 2007, הוא אושר כקבוע בתוכנית.
הוא הופיע בתפקיד אורח בתור אלן בפרק של "רופא להשכיר".
ב-2016 הופיע בסדרה "האמריקאים" בתור הסוכן וולף.
ב-2018 הופיע בתפקיד קבוע בעונה העשירית של הסדרה"NCIS: לוס אנג'לס" בתפקיד ג'ון רוג'רס.
ב-2019 החל להופיע בסדרה "אימת המתים המהלכים" בתור הרב ג'ייקוב קסנר.
נשוי לשחקנית ויטני סקוט מ-1997. לזוג יש בן אחד.
שנהסדרהתפקידהערות1993NYPD Blueעיתונאי מספר 1בפרק: "4B or Not 4B"1994חוק וסדרד"ר קארל סטייןבפרק: "Doubles"1997אוזקארלטון אורבקבפרק: "Capital P"ספין סיטיגרג מולנסבפרק: "Porn in the U.S.A."2000Talk to Meסנדי3 פרקים2000–2001בולג'וש קפלן5 פרקים2001ויל וגרייספול בודניקבפרק: "Mad Dogs and Average Men"Gideon's Crossingג'וש סטיינמןבפרק: "The Way"משמרת שלישיתבלש הולבפרק: "Childhood Memories"2003A.U.S.A.ג'פרי לורנס8 פרקיםאדג'ף פוסטרבפרק: "Goodbye Stuckeyville"2003–2006חוק וסדררנדולף ג'יי.
"רנדי" דורקין, אסק.3 פרקים2004ERהמטרף של סוזןבפרק: "The Student"Method & Redביל בלפורד5 פרקים2005הופ ופיית'אהרון מלוויל2 פרקיםCSI: מיאמיג'ורג' המאטבפרק: "Payback"2006Love Monkey -וואפאו!
הבחור.בפרק: "Confidence"סקארבסמר פוסטרבפרק: "My Big Bird"מחשבות פליליותמייקל ריירבפרק: "Somebody's Watching"In Justiceיארמולק ג'ייק5 פרקיםThe Lost Roomוולי ג'ברובסקי3 פרקיםהפמליהראש סטודיובפרק: "The Release"2007בוסטון ליגלפרקליט המדינה רנדי גולדןבפרק: "Guantanamo by the Bay"The Starter Wifeקני קגן6 פרקים2007–2012האוסד"ר כריס טאוב96 פרקים2009–2010רופא להשכיראלן רייטר2 פרקים2011האישה הטובהמייקל קאהןבפרק: "A New Day"2012שף הברזל אמריקההוא עצמושופט אורח
פיטר אלי גורדון הוא פילוסוף, היסטוריון של הרעיונות, ותאורטיקן ביקורתי יהודי-אמריקאי, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת הרווארד.
גורדון ומתמקד בפילוסופיה קונטיננטלית ובמחשבה גרמנית וצרפתית מודרנית, עם דגש מיוחד על הפילוסופים הגרמנים תאודור אדורנו ומרטין היידגר, תיאוריה ביקורתית, פילוסופיה קונטיננטלית במהלך בין שתי מלחמות העולם, ולאחרונה, בחילון ובהמחשבה החברתית במאה ה-20.
גורדון נולד בסיאטל, וושינגטון, בנם של סאני (לבית טראוויס, מיהדות מריאמפול בליטא) ומילטון גורדון.
אביו היה ביוכימאי שלמד באוניברסיטת מינסוטה ובאוניברסיטת אילינוי, זכה בתואר דוקטור בגיל 23 והצטרף לפקולטה באוניברסיטת וושינגטון ב-1959, תוך התמקדות בצמחים ובגנטיקה.
פיטר גורדון קיבל את התואר הראשון שלו באמנויות מריד קולג' (1988) לאחר ביקור באוניברסיטת שיקגו.
הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וכתב את הדוקטורט שלו בהנחיית מרטין ג'יי (1997).
בשנים 1998–2000 גורדון נטל חלק באגודת העמיתים באמנויות הליברליות באוניברסיטת פרינסטון.
ב-2000 הצטרף לפקולטה לפילוסופיה בהרווארד.
בשנת 2005 הוא קיבל את פרס Phi Beta Kappa למצוינות בהוראה ובשנת 2006 הוא הפך לחבר סגל קבוע.
ספרו הראשון של גורדון, Rosenzweig and Heidegger: Between Judaism and German Philosophy (רוזנצוויג והיידגר: בין יהדות לפילוסופיה גרמנית) מ-2003 דן בפילוסוף הגרמני מרטין היידגר והפילוסוף היהודי-גרמני פרנץ רוזנצוויג.
גורדון זכה בפרס סאלו וו.
מהאקדמיה למחקר יהודי לספר הביכורים הטוב ביותר, פרס גולדשטיין-גורן לספר הטוב ביותר בפילוסופיה יהודית, ופרס מוריס ד.
פורקוש מכתב העת לתולדות הרעיונות לספר הטוב ביותר בהיסטוריה אינטלקטואלית.
ב-2010 פרסם את Continental Divide: Heidegger, Cassirer, Davos (חלוקה קונטיננטלית: היידגר, קאסירר, דאבוס) שבו שחזר את הדיבייט בין קסירר להיידגר בין היידגר וארנסט קאסירר שהתקיים ב-1929 בוועידה השנייה של הקורסים האוניברסיטאיים בדאבוס.
גורדון מציג את חשיבותו של הוויכוח כנקודת שבר במחשבה הקונטיננטלית, שמהדהדת עד היום.
באותה שנה זכה בפרס ז'אק ברזון של החברה הפילוסופית האמריקאית.
ב-2016 פרסם מונוגרפיה אודות תאודור אדורנו בשם Adorno and Existence (אדורנו וקיום), שבה הוא מפרש מחדש את הפילוסופיה שלו על ידי התבוננות במפגשים של התיאוריה הביקורתית שלו עם האקזיסטנציאליזם ועם הפנומנולוגיה.
הטענה העיקרית של הספר היא שאדורנו קיבל השראה מההבטחה הבלתי ממומשת של אסכולות אלו להילחם במטפיזיקה המסורתית, שהובילה להתפתחות "הדיאלקטיקה השלילית" שלו.
הוא מייסד שותף ויו"ר משותף של הקולוקוויום של הרווארד להיסטוריה אינטלקטואלית.
גורדון מלמד בקביעות שני קורסי סקר על פילוסופיה קונטיננטלית: מחשבה חברתית גרמנית ומחשבה חברתית צרפתית, וכן מלמד בקביעות קורס הרצאות אינטנסיבי על הגל ומרקס.
פיטר דה הוך (בהולנדית: Pieter de Hooch, מאוית גם "Hoogh" ו-"Hooghe"; 20 בדצמבר 1629 (הוטבל) – אחרי 1683) היה צייר הולנדי מתור הזהב של הציור ההולנדי, המפורסם ב המציגות מראות ביתיים שקטים מבעד לדלת פתוחה.
הוא היה בן זמנו של יאן ורמיר יחד אתו בגילדת דלפט של סנט לוק, שבעבודתם נושאים וסגנון משותפים.
דה הוך תועד לראשונה בדלפט ב-5 באוגוסט 1652, כאשר הוא וצייר אחר, , היו עדים לחתימה על צוואה.
דה הוך נולד ברוטרדם להנדריק הנדריקס דה הוך, בנאי ולאנטכה פיטרס, מיילדת.
הוא היה הבכור מבין חמישה ילדים והאריך ימים יותר מכל אחיו.
מעט ידוע על ראשית חייו, ורוב העדויות הארכיוניות מצביעות על כך שהוא עבד ברוטרדם, דלפט ואמסטרדם.
על פי הביוגרף הראשון שלו ארנולד הוברקן, הוא למד אמנות בהארלם אצל צייר הנוף במקביל ליאקוב אוכטרוולט ונודע ב"kamergezichten" או "מראות חדר" שלו עם גברות ואדונים בשיחה.
נראה שעבודתו של דה הוך ממשיכה ברוחה את זו של , צייר מבוגר מרוטרדם, שהיה לו כשרון מיוחד להעמדת דמויות בתוך חדרים.
החל משנת 1650, הוא עבד כצייר וכמשרת עבור סוחר פשתן ואספן אמנות בשם יוסטוס דה לה גראנג' ברוטרדם.
דה הוך נישא בדלפט בשנת 1654 לינטיה ואן דר בורך, שאתה הוליד שבעה ילדים.
בהיותו בדלפט, מאמינים כי דה הוך למד גם מהציירים קארל פבריטיוס ו, שהיו חברים מוקדמים אסכולת דלפט.
הוא הפך לחבר בגילדת הציירים של לוק הקדוש ב-1655 (שנתיים אחרי ורמיר).
מעט ידוע על סידורי המגורים של דה הוך באמסטרדם, אם כי ידוע שהיה לו קשר עם עמנואל דה ויט.
הוא התגורר באזור מחוץ לחומות העיר אך ליד ה - , שם נהגה משפחתו ללכת לכנסייה.
הוא היה פעיל ב-1683, אך תאריך מותו אינו ידוע (בנו פיטר, שגם היה תלמידו, נפטר ב-1684 בבית חולי נפש, תאריך שניתן לעיתים קרובות בטעות עבור האב).