tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר ביטולו, שוחררו בני המיעוטים שהיו כלואים במחנות עבודה, ואף על פי שממשלת טורקיה התחייבה להחזיר את המיסים ששולמו ללא-מוסלמים, הבטחה זו לא קוימה.
מפלגת האופוזיציה הדמוקרטית (DP) ניצלה את הסיטואציה בבחירות הכלליות של 1950, שהיו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה, והשיגה ניצחון מוחץ על מפלגת העם הרפובליקאית (CHP).
ההשפעה המתמשכת של המיסים באה לידי ביטוי בשינוי דמוגרפי מתמשך בקרב אוכלוסיות מיעוטים.
רבים, במיוחד המיעוט היווני, וחיפשו מקלט ביוון.
לעומת זאת, חלק מהקהילה היהודית, לאחר ששמרו על נכסיהם מחוץ למדינה, הצליחו להשתקם ונותרו בטורקיה, אך רבים אחרים עזבו את המדינה.
סדרת מועדון הלילה של נטפליקס עוסקת באישה יהודייה שנפגעה מהמס והשלכותיו.
וריטרה (בסנסקריט: वृत्र) הוא נחש המופיע בהינדואיזם, ובמיתוס עליו מסופר כי הוא הובס על ידי אינדרה, אל הסער במיתולוגיה ההינדואית, לאחר שמאינדרה נגנבו הפרות שהיו בבעלותו.
וריטרה מוצג לרוב כהאנשה של הבצורת.
שמו הנוסף של וריטרה בהינדואיזם הוא אהי (अहि), שמשמעו, בפשטות, "נחש".
אותו המיתוס הוא אחד ממיתוסים דומים העוסקים במאבק בנחש ורווחים במיתולוגיות שונות שנפוצו בקרב עמים הודו-אירופיים.
עם הדמויות המיתולוגיות המקבילות לווריטרה נמנות יורמונגנדר במיתולוגיה הנורדית וטיפון במיתולוגיה היוונית.
ורמונט היא מדינה בארצות הברית.
ורמונט גובלת במזרח בניו המפשייר, במערב בניו יורק, בדרום במסצ'וסטס ובצפון בפרובינציה הקנדית קוויבק.
ורמונט היא אחת ממדינות חבל ניו אינגלנד והיא המדינה היחידה בחבל זה שאין לה מוצא לאוקיינוס האטלנטי.
ורמונט היא אחת המדינות היחידות בארצות הברית שהייתה רפובליקה עצמאית לפני כניסתה לאיחוד המדינות של ארצות הברית, בשם רפובליקת ורמונט.
ורמונט היא מדינה קטנה ביותר, הן בשטחה (24,901 קמ"ר), והן במיעוט האוכלוסין (643,077 תושבים, נכון למפקד האוכלוסין שנערך ב-2020).
היא מפורסמת בשרשרת ההרים הירוקים שנמצאים במערב המדינה, שרשרת הרים שאורכה מעל 400 ק"מ, ושההר הגבוה בה הוא בגובה 1339 מטר מעל פני הים.
שמה של ורמונט, נגזר משמם הצרפתי של ההרים הירוקים les Verts Monts, "ההרים הירוקים".
בצפון מערב המדינה נמצא אגם שמפליין, המשותף גם למדינת ניו יורק ולפרובינציית קוויבק בקנדה.
ורמונט מפורסמת בחמאה וסירופ המייפל הייחודיים המיוצרים בה.
שטחה של ורמונט היה שייך בתחילה לצרפת, אולם הועבר לידיים בריטיות לאחר תבוסתה של צרפת במלחמת הצרפתים והאינדיאנים בשנים 1754–1763. במשך שנים רבות שטח ורמונט, שאז נקרא "New Hampshire Grants", היה נתון למחלוקת מצד המושבות ניו יורק וניו המפשיר.
מתיישבים באזור שהחזיקו בזכויות מקרקעין בידי מושבות אלו חוו התנגדות מצד מיליציית "Green Mountain Boys" המקומית, שלבסוף גברה והקימה רפובליקה עצמאית בשם רפובליקת ורמונט, שהייתה קיימת בשנים 1777–1791. לרפובליקה הייתה חוקה שהתבססה על המודל הדמוקרטי המתקדם של פנסילבניה.
החוקה אסרה על עבדות, העניקה זכות הצבעה לכל גבר מעל גיל 21 (מבלי להתנותה במבחן הכנסה או בעלות על רכוש) וקבעה שעל המדינה לממן בתי ספר ציבוריים.
רבים מאזרחי הרפובליקה העדיפו להשתייך לארצות הברית, וב-1791 הצטרפה ורמונט לאיחוד כמדינה ה-14. מצד ארצות הברית צידדו בהצטרפות ורמונט מדינות הצפון, המדינות הקטנות, והמתנגדים לעבדות, שביקשו לאזן את משקלה של המדינה תומכת העבדות קנטקי, שעתידה הייתה להצטרף שנה לאחר ורמונט.
מושל הרפובליקה, תומאס צ'יטנדן, המשיך בתפקידו כמושל ורמונט שבאיחוד.
על בסיס חוקת הרפובליקה מ-1777 נכתבה חוקת מדינת ורמונט, שאושרה ב-1793. כשנתיים לאחר התכנסותו הראשונה אישר הקונגרס האמריקאי ב-4 במרץ 1791 את צרופה של ורמונט כמדינה ה-14 לאיחוד מדינות ארצות הברית.
ורמונט היא המדינה הראשונה שהצטרפה לשלוש עשרה המושבות, אשר חתמו על הכרזת העצמאות האמריקנית בשנת 1776 והובילו למלחמת העצמאות האמריקנית וליסודה של ארצות הברית.
החל משנות החמישים של המאה ה-19, הייתה ורמונט למתנגדת בולטת לעבדות בארצות הברית.
המדינה תמכה באברהם לינקולן לנשיאות ונתנה לו את הרוב הגדול ביותר מכל מדינות ארצות הברית.
במלחמת האזרחים האמריקנית לחמה ורמונט לצד האיחוד, ושלחה יותר מ-33,000 חיילים לצבאו, כמעט 10% מאוכלוסיית המדינה באותה עת.
5,224 מתנדבים נהרגו או נפצעו במהלך המלחמה ולאחריה.
בשנת 2000 הייתה ורמונט למדינה הראשונה שהציגה איחוד אזרחי בארצות הברית, וב-2009 הייתה למדינה הראשונה שחוקקה נישואים חד-מיניים, ללא התערבות של בית משפט ואילוצו.
ורמונט שוכנת באזור ניו אינגלנד במזרח ארצות הברית, ומשתרעת על פני שטח של 24,900 קילומטר רבוע, דבר המציב אותה במקום ה-45 מבחינת גודל שטח מבין מדינות ארצות הברית.
היא גובלת במערב בניו יורק, בדרום במסצ'וסטס, בצפון בפרובינציה הקנדית קוויבק ובמזרח בניו המפשייר, שבינה לבין ורמונט מפריד גבול טבעי של נהר קונטיקט.
הגדה המערבית של הנהר מהווה את הגבול, הואיל והנהר שייך לניו המפשייר.
41% משטח ורמונט הוא חלק מאגן הניקוז של נהר הקונטיקט.
היא מפורסמת בשרשרת ההרים הירוקים שנמצאים במערב המדינה, שרשרת הרים שאורכה מעל 400 ק"מ, ושההר הגבוה בה הוא בגובה 1,339 מטר.
כ-77% משטח המדינה מכוסה ביערות ועצים, וביתר השטח קיימים בין השאר אחו, אגמים, בריכות וביצות.
אגם שמפליין הוא האגם הגדול ביותר בוורמונט, אגם המים המתוקים השישי בגודלו בארצות הברית, מפריד בין ורמונט לניו יורק בחלקה הצפון-מערבי של המדינה.
אורכה של ורמונט, מצפון לדרום, הוא 256 קילומטרים, ורוחבה הגדול ביותר, ממזרח למערב, הוא 89 קילומטרים.
בין השטחים בוורמונט שנשלטים מנהלית על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, נמנים הפארק ההיסטורי של מארש-בילינגס-רוקפלר ואת חלקו של שביל האפלצ'ים הנמצא במדינה.
ורמונט היא רפובליקה ובה שלוש רשויות שלטון: מבצעת - מושל מדינת ורמונט, מחוקקת - המורכבת משני בתים: האספה הלאומית של ורמונט והסנאט של ורמונט, ושופטת, בראשה עומד בית המשפט העליון של ורמונט.
בירת המדינה הנוכחית היא מונטפלייר.
הרשות המבצעת בוורמונט מורכבת ממושל ורמונט, סגן מושל ורמונט, התובע הכללי, מזכיר המדינה, שר האוצר, State Controller, State treasurer, Insurance Commissioner, ושר החינוך.
כל בעלי התפקידים נבחרים בנפרד לתקופה של שנתיים, ויכולים להיבחר ללא הגבלה.
בבית המחוקקים 59 חברי סנאט הנבחרים לתקופה של ארבע שנים ו-118 חברי אספה מחוקקת הנבחרים לתקופה של שנתיים.
בבית המשפט העליון של ורמונט שבעה שופטים, הממונים על ידי המושל ומאושרים על ידי בית המחוקקים.
המדינה מחולקת מנהלית ל-14 מחוזות.
הגדול שבמחוזות ורמונט הוא מחוז וינזדור (2,510 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז גרנד אייל (210 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז שיטנדן (כ-156,545 תושבים), בו שוכנת ברלינגטון, העיר המאוכלסת ביותר במדינה.
עיר הבירה, מונטפלייר, נמצאת במחוז וושינגטון.
ורמונט היא מדינה ליברלית באופייה, ומאז מערכת הבחירות של שנת 1992 היא מצביעה באופן קבוע למפלגה הדמוקרטית.
עם זאת, במדינה יש התנגדות גורפת לחוקי הגבלת נשק הנפוצים בשל אופייה הכפרי.
לוורמונט 3 קולות (אלקטורליים) - 2 סנאטורים וחבר בית נבחרים אחד כולל, בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
בשל מיעוט האוכלוסין במדינה זו, היא שולחת נציג יחיד לבית הנבחרים של ארצות הברית (כיום מכהנים בבית הנבחרים 435 נציגים).
ייצוגה של ורמונט בבית הנבחרים של ארצות הברית הוא דמוקרטי.
בדומה לשאר מדינות ארצות הברית היא שולחת שני נציגים לסנאט של ארצות הברית.
הסנאטורים המייצגים את המדינה הם פיטר ולץ' הדמוקרטי וברני סנדרס, עצמאי המחזיק בדעות שמאליות-סוציאליסטיות החובר עם הדמוקרטים בסנאט.
על פי דו"ח משותף חדש של הקואליציה הלאומית להכנסה נמוכה והקואליציה לדיור בר השגה של ורמונט, השכר השעתי שבוורמונטר צריך להרוויח כדי להרשות לעצמו דירת שני חדרי שינה בטוחה גבוה ב-9.35 דולר שלמים מהשכר השעתי הממוצע של ורמונט, מה שהופך את ורמונט בין המדינות היקרות ביותר עבור שוכרים לחיות.
קבוצת האוכלוסייה הגדולה בוורמונט היא הצרפתים, המהווים 22.2% מכלל התושבים.
הקבוצה השנייה היא אנגלים, עם 17.8% ממניין האוכלוסייה, ולאחריהם אירים (17.5%), גרמנים (10.4%), איטלקים (7.2%) ואמריקאים.
הערים הגדולות בוורמונט (נתוני 2013) דירוג שם העיר אוכלוסייה חלק ממטרופולין 1 ברלינגטון 42,417 ברלינגטון 2 סאות' ברלינגטון 17,904 ברלינגטון 3 ראטלנד 16,495 4 באר 9,052 המטרופולינים הגדולים בוורמונט (נתוני 2014) דירוג שם המטרופולין אוכלוסייה מיקום 1 ברלינגטון 216,167 צפון ורמונט
בשנים 2005 ו-2006 דורגה ורמונט כמדינה המשכילה ביותר בארצות הברית.
בשנת 2006 נמצא פער בתקן בדיקת המבחנים מול התקן הכללי בארצות הברית.
בוורמונט ההטיה הייתה בשיעור של 30% בממוצע, מה שממקם אותה במקום ה-11 בין מדינות ארצות הברית, אך לרוב המדינות שיעור הטיה גבוה יותר.
בחלוקה גזעית, דו"ח של ממשלת ארצות הברית משנת 2007 על הציונים של המדינות במבחנים הכלליים מראה שתלמידי ורמונט בכיתה ד' היו במקום ה-25 וה-26 בקריאה ובמתמטיקה, בהתאמה.
תלמידי כיתה ח' במדינה דורגו במקום ה-18 במתמטיקה וה-12 בקריאה.
ההוצאה היעילה לתלמיד בוורמונט בשנת 2008 הייתה 11,548 דולר אמריקני.
ב-2011, שיעור מסיימי התיכון במדינה היה 91% כאשר השיעור הכללי בכל ארצות הברית היה 85%.
כמעט 34% מהתושבים היו בעלי תואר ראשון לפחות, לעומת 28% בכל ארצות הברית.
ב-2013, היחס בין מספר התלמידים למספר המורים היה הנמוך ביותר בכל ארצות הברית.
סמלי מדינת ורמונט דגל סמל מוטו כינוי דגל ורמונטFlag of Vermont סמל ורמונטSeal of Vermont "חירות ואחדות""Freedom and Unity" "מדינת ההר הירוק""Green Mountain State" עץ פרח ציפור חיה אדר הסוכרSugar Maple תלתן אדוםRed clover קיכלי חלוד-זנבHermit thrush סוס מורגןMorgan horse
וַרַנגים (בנורדית עתיקה: Væringjar; ברוסית: Варяги, "וַרְיַאגִי") הוא השם שבו כונו הוויקינגים השוודים על ידי הסלאבים והיוונים הביזנטיים.
הוורנגים היו לוחמים וסוחרים ממזרח סקנדינביה שחצו את הים הבלטי והפליגו במעלה נהרות מזרח אירופה לסחור עם האימפריה הביזנטית ועם מזרח אירופה כאשר במקביל בני מערב ארצם פשטו על מערב אירופה, מרכז אירופה, ארצות הים התיכון וצפון אמריקה והנורמנים שפלשו לנורמנדיה בצרפת ולאי הבריטי שהיה תחת שליטה אנגלו-סקסונית לפני כן.
מקור השם ורנגים הוא ככל הנראה מ-"Várar" אשר בנורדית עתיקה משמעותו המושבעים, במובן של אנשים שנשבעו לחלק ביניהם את השלל או אנשים שנשבעו לשירות צבאי מסוים.
אפשרות נוספת היא המילה "Vara" שפירושה סחורות, והיא מתארת את תפקידם כסוחרים.
הוורנגים נחתו על החופים המזרחיים של הים הבלטי ובמהלך המאה התשיעית לספירה חדרו באמצעות סירות המיועדות למים רדודים לעומק מזרח אירופה תוך שימוש בנהרותיה הגדולים, נהר הנייבה, נהר הוולגה, נהר הדון, נהר הדווינה ונהר וולחוב.
בגיחות אלו הרחיקו הוורנגים עד קונסטנטינופול, הים הכספי ואף עד בגדאד שהייתה בירת הח'ליפות העבסית.
הוורנגים הקימו את קו המסחר שבין קייב לקונסטנטינופול וביססו מערכת ענפה של מאחזים ומוצבי מסחר.
לפי המסורת, שבטים סלאביים ושבטים פיניים, אשר כבר העלו מיסים לוורנגים, התמרדו וסירבו לשלם מיסים, אך לאחר פריצת סכסוכים בינם לבין עצמם הזמינו את הוורנגים להשכין שלום ביניהם.
כתוצאה מכך מנהיג הוורנגים, רוריק, עם שני אחיו טרובר וסיניוס הגיעו לאזור.
כיום ישנם המטילים ספק באמיתות מסורת זאת.
ידוע כי הוורנגים כבשו את נובגורוד ואת קייב שעל נהר הדניפר ובכך הקימו את היסודות לנסיכות רוס של קייב (מהמאה התשיעית ועד המאה השלוש-עשרה), מדינה שכללה כמעט את כל אוקראינה בלארוס ורוסיה האירופית של היום ואשר שפתה הרשמית הייתה הסלבונית העתיקה.
הוורנגים כונו גם רוס (Rhos/Rus), שם שניתן מאוחר יותר לארץ רוסיה כולה על שמם.
ככל הנראה מקורו מ-Ruotsi, השם הפיני לשוודיה אשר נובע מהמילה Róðsmenn שפירושה "אנשי חתירה", על שם המקום Roslagen היכן שנפגשו הפינים והשוודים לראשונה.
ישנן תאוריות נוספות למקור המילה, כמו השורש ההודו-אירופי לצבע אדום במשמעות של שיער אדום.
עד היום שיער בלונדיני-כהה נקרא בפי הסלאבים המזרחיים בשם שיער רוסי (Rusi volas).
ב-862 קבע המנהיג הוורנגי רוּריק את מקום מושבו בנובגורוד אך יורשו אולג העביר ב-882 את עיר הבירה דרומה לקייב.
אולג איחד את הסלאבים המזרחיים ושחרר אותם משלטון הכוזרים, עם טורקי מהקווקז אותו ריסק סופית סביאטוסלאב, נכדו של אולג, שהמשיך במגמת הרחבת גבולות המדינה.
אולג התעמת עם האימפריה הביזנטית, אך חתם אתה בשנת 911 לספירה על הסכם סחר כצד שווה בהסכם.
ולדימיר הראשון, יורשו של סביאטוסלאב, אימץ את הנצרות המזרחית מהאימפריה הביזנטית יחד עם האלפבית הקירילי ומאפיינים תרבותיים נוספים, לאחר שהתחתן עם אחות הקיסר הביזנטי.
ולדימיר הקים גם את המשמר הוורנגי של קונסטנטינופול ב-988, משמר שהתקיים עד נפילת האימפריה הביזנטית ב-1453.
במאה האחת-עשרה המאוחרת הכיל משמר זה לא רק סקנדינביים אלא גם שכירי חרב אנגלים ונורמנים.
היה זה משמר שהפך למקצועי ואליטיסטי שהקבלה אליו לא הייתה חופשית.
יארוסלאב הראשון ("החכם"), ממשיכו של ולדימיר הראשון, המשיך את מגמת הרחבת הגבולות שהחלה עוד בימי אולג והשיא את אחותו ושלוש בנותיו למלכי נורווגיה, צרפת, פולין והונגריה.
תקופתו נחשבת כשיא ההתפתחות הפוליטית והתרבותית בנסיכות קייב הרוסית, בזמנו גובש קוד החוקים הראשון של הסלאבים המזרחיים – רוסקאיה פרבדה.
הוורנגים נטמעו בסופו של דבר בסלאבים, קיבלו את מנהגיהם וסלאבים רבים הפכו חברים באליטה השלטונית.
נסיכות קייב-רוס רוסקה סופית עם פלישת המונגולים לאירופה בשנים 1237–1240.
ורמוט (Vermouth) הוא יין לבן מחוזק ומתובל בתבלינים, במתכונים שהם בדרך כלל סוד מסחרי.
ורמוט מכיל לרוב 16-18% אלכוהול.
השם ורמוט שאוב מהמילה Wormwood (לענה), נותן הטעם העיקרי של המשקה בעבר.
המילה Wermut בגרמנית מודרנית משמעה גם לענה וגם ורמוט.
בעבר, הועבר היין מיבשת ליבשת במסעות ארוכים ובתנאי אחסון שלא תמיד היו ראויים, ולעיתים הגיע היין ליעד כשטעמו פגום.
במקורו היה תפקיד הלענה להסוות טעמים רעים ביין זול או מקולקל.
נהוג לייחס את המצאת הוורמוט לאיטלקי אנטוניו בנדטו קרפאנו מטורינו בשנת 1786.
ישנם שלושה סוגים בסיסיים של ורמוט, מהיבש ביותר למתוק:
דריי/יבש, שצבעו שקוף לבנבן והוא בעל טעם של יין לבן יבש מאוד עם מתקתקות עדינה.
רוסו/אדום, שהוא בעל גוון ענברי (מהתבלינים) והוא מתוק עם אקצנט מרירות.
ביאנקו/לבן, שצבעו זהבהב בהיר והוא בעל טעם מתוק.
על פי המנהג נלגמים כל סוגי הוורמוטים כאפריטיף נקיים בכוס מרטיני מקוררת, או בכוס אולד פאשן עם קרח ולימון.
הוורמוט האדום משמש גם בקוקטיילים כגון מנהטן, נגרוני ורוב רוי, והוורמוט היבש (יחד עם ג'ין) משמש בקוקטיילים מרטיני וגיבסון.
המדינה הראשונה בה יוצר ורמוט היא איטליה, ועד היום היא מחזיקה בפלח הגדול ביותר בשוק.
בתחילת המאה ה-19 החלו לייצר ורמוט גם בצרפת, שהיה יבש יותר מהאיטלקי המוכר.
תהליך ייצור הוורמוט בשתי המדינות שונה - הצרפתים מייצרים תחילה את תערובת התבלינים ומשרים אותה בתירוש, ולאחר מכן מוהלים את תערובת התבלינים המושרה בתערובת של יינות לבנים ומחזקים בברנדי.
האיטלקים לעומת זאת, קודם מערבבים את היינות ואחר כך עוברים לתהליך ההשריה.
ככלל, לוורמוט האיטלקי יש דימוי של ורמוט מתוק ולצרפתי יש דימוי של ורמוט יבש, למרות שהדבר לא תמיד כך.
המותגים המוכרים ביותר של ורמוט הם:
Dubonnet (צרפת) - מתויג לעיתים כביטר
ורנון דיוק (ולדימיר דוקלסקי) ((Vladimir Dukelsky) Vernon Duke; 10 באוקטובר 1903 - 16 ביוני 1969) היה מלחין ופזמונאי אמריקאי-רוסי.
כתב בעיקר מוזיקה פופולרית, אך גם מוזיקה קלאסית ושירה.
נודע בעיקר בזכות שיריו I Can't Get Started (מילים: איירה גרשווין), Autumn in New York (מילים ולחן) ו-April in Paris (מילים: יפ הרבורג), כולם להיטי ענק בשנות השלושים וסטנדרטי ג'אז פופולריים.
את המוזיקה שלו ביצעו מוזיקאים כקאונט בייסי, צ'ארלי פארקר, וינטון מרסליס, בילי הולידיי, בני גודמן, פרנק סינטרה ות'לוניוס מונק.
בין שותפיו לכתיבת תמלילים ניתן למנות את איירה גרשווין, אוגדן נאש, ג'וני מרסר ואחרים.
ולדימיר אלקסנדרוביץ' דוקלסקי נולד בפרפיאנוב שבבלארוס (דאז באימפריה הרוסית, למשפחה מן האצולה שמוצאה מגאורגיה, ספרד, אוסטריה ורוסיה.
הוא גדל בקייב ובקיץ 1915 ביקר במוסקבה וסנקט פטרבורג, ביקור שהותיר עליו רושם רב ושאותו תיעד שנים לאחר מכן באורטוריה שלו "סופה של סנקט פטרבורג" (1931–1937).
החל מגיל 11 למד הלחנה בקונסרבטוריון של קייב.
ב-1919 נמלטה משפחתו ממלחמת האזרחים ברוסיה והגיעה לאליס איילנד, ניו יורק ב-1921, לאחר שנה וחצי של המתנה בקונסטנטינופול.
פחות משנה לאחר מכן התחבר דוקלסקי עם ג'ורג' גרשווין, חברות שתימשך עד מותו של גרשווין.
היה זה גרשווין ששכנע את דוקלסקי לשנות את שמו לשם אמריקאי יותר, דוקלסקי שינה את שמו לדיוק אולם שמר על שמו הרוסי כאשר חתם על יצירותיו בשירה רוסית.
רק ב-1939 עם התקבלותו הסופית כאזרח אמריקאי נטל לעצמו את השם ורנון דיוק כשמו הרשמי.
ב-1924 נסע דיוק לפריז שם קיבל הזמנה מסרגיי דיאגילב לחבר בלט.
הבלט שולב בתוכנית ה"בלט רוס" (Ballets Russes) של 1925 עם כוריאוגרפיה מאת לאוניד מאסין ותפאורה של ז'ורז' בראק.
הבלט זכה לשבחים מפיו של סרגיי פרוקופייב, לדבריו היו בבלט מלודיות והרמוניות נפלאות, ו"לא יותר מדי מודרניות." בין דיוק לפרוקופייב המשיכה להתנהל חליפת מכתבים ענפה.
בפריז כתב דיוק גם את הסימפוניה הראשונה שלו שעל בכורתה ב-1928 ניצח סרגיי קוסביצקי.
במקביל לפיתוח הקריירה הקלאסית הרצינית שלו בפריז עסק דיוק בכתיבה למחזות זמר בלונדון.
במהלך העשור הבא שילב בין קריירת הלחנה קלאסית וכתיבת לחנים למחזות בברודוויי, בהם מיטב להיטיו שהוזכרו.
בשנת 1934 כתב מוזיקה עבור הפקת עונת "שגיונות זיגפלד" (Ziegfeld Follies) של אותה שנה, בהפקת פלורנץ זיגפלד, בכיר אמרגני ברודוויי.
ב-1937 התבקש להשלים את עבודתו האחרונה של ג'ורג' גרשווין, אותה לא הספיק להשלים לפני מותו, פסקול לסרט The Goldwyn Follies.
ההצלחה הגדולה ביותר שלו בברודוויי הייתה מופע הריקוד "ביקתה ברקיע" (Cabin in the Sky) מ-1940 שהוצגה על ידי צוות מופיעים שכולו אפרו אמריקאי, לכוריאוגרפיה של ג'ורג' בלנשין וליברית מאת יפ הרבורג.
כמו גרשווין נטל דיוק שיעורים אצל מורה המוזיקה יוסף שילינגר.
קריירת המוזיקה הרצינית שלו נתמכה על ידי קוסביצקי שהזמין ממנו יצירות עבור התזמורת הסימפונית של בוסטון.
בין יצירותיו מהתקופה ניתן למנות קונצ'רטו לפסנתר ולתזמורת עם סופרן אובליגטו (Dédicaces; 1935–1937) והאורטוריה "סופה של סנקט פטרבורג" שהוזכרה.
במהלך שירותו הצבאי במשמר החופים האמריקאי בין השנים 1942–1944 גילה את הסקסופוניסט סיד סיזר והלחין קונצ'רטו לצ'לו וקונצ'רטו לכינור.
ב-1946 הקדיש את הסימפוניה השלישית שלו לזכרה של אשתו של קוסביצקי, נטליה.
בני הזוג קוסביצקי, היו עבור דיוק משפחה מאמצת ולכן נפגע מאוד כאשר סירב קוסביצקי לבצע את היצירה.
דיוק עזב את ארצות הברית ועבר לצרפת, שם המשיך בקריירה דואלית של מלחין רציני ופופולרי.
ב-1948 חזר לארצות הברית, הפעם לקליפורניה, שם חי עד מותו מסרטן הריאות.
ב-1957 נשא לאישה את הזמרת קיי מק'קרקן (Kay McCracken).
המוזיקה שלו הושפעה במלודיות שלה בעיקר מפרוקופייב, בעוד המוזיקה שכתב למחזות ולסרטים דמתה לזו של חברו ג'ורג' גרשווין.
דיוק היה אספן ובעזבונו נמצא מכלול התכתבויותיו עם האחים גרשווין, פרוקופייב, קוסביצקי, ג'וני מרסר, אוגדן נאש, ג'ינג'ר רוג'רס ורבים אחרים.
באוספו נמצאו גם תווים מקוריים של אהרן קופלנד וג'ורג' גרשווין, רשימות שערך לעצמו ודפי התווים המקוריים של רבים ממחזות הזמר של ברודוויי וסרטים הוליוודיים.
האוסף, הכולל כ-17,500 פריטים, נתרם על ידי משפחתו של דיוק לספריית הקונגרס ונפתח לעיון הקהל מ-2007.
ורמיקוליט הוא מינרל פילוסיליקטי - (סיליקט במבנה בצורת לוחיות) השייך לקבוצת הסמקטיט, אחד מסוגי מינרלי החרסית.
נוסחת המבנה הכימי האידיאלית של הוורמיקוליט היא (Mg,Fe2+,Al)3(Al,Si)4O10(OH)2•4(H2O).
הוורמיקוליט יוצר תמיסה מוצקה עם המינרל מונטמורילוניט (Na,Ca)x(Al,Mg)2(Si4O10)(OH)2·nH2O)).
קיימים כמה סוגי משנה של ורמיקוליט השונים ממנו בשל יסוד הבולט בהרכבם: בטאוויט הוא ורמיקוליט עשיר בברזל, ורמיקוליט – נחושת מכיל כצפוי נחושת, איסטוניט הוא סוג לבן של ורמיקוליט המכיל כסף ולוקאסיט הוא סוג המכיל כרום.
הידרוביוטיט הוא מינרל הבנוי משכבות של ורמיקוליט וביוטיט.
הוורמיקוליט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" , ושתי חבורת סימטריות מרחבית אפשריות: C2/m, ואז הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=5.24, b=9.17Å, c=28.60Å, וגודלה של זווית β הוא 94.36°, או C2/c, ואז הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=5.349, b=9.255Å, c=28.89Å, וגודלה של זווית β הוא 97.7°.
המבנה הפנימי של הוורמיקוליט, כמו של המינרלים בקבוצת הסמקטיט, הוא של לוחיות זעירות ברוחב של מספר אנגסטרם.
משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי שבא בצורת קטיון מגנזיום או ברזל.
בוורמיקוליט שכבה אחת של אוקטהדרונים מקושרת משני צדדיה לשתי שכבות של טטרהדרונים, מצב המכונה חרסית של 2:1. בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים המכילה מים או יונים ספוחים.
המינרל מופיע כלוחיות משושות גדולות למדי המכונות "ספרים", כמו כן כמסה חסרת צורה או בצורת קשקשי דגים (כמו נציץ).
לוורמיקוליט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד ({001}).
משקלו הסגולי הממוצע 2.5 גרם לסמ"ק.
בחימום המים בתוך המינרל הופכים לקיטור.
מעל 870°C מתפשט המינרל לנפח גדול פי כמה מנפחו המקורי, בין פי 20 לפי 30 מהנפח המקורי.
לחומר שהוא תוצר של תהליך זה יש שימושים מסחריים רבים.
מקדמי השבירה של הוורמיקוליט הם: nα=1.545-1.581, nβ=1.545-1.581 ו-nγ=1.525-1.561. השקיפות של גבישי הוורמיקוליט נעה משקיפות למחצה ועד אטומה, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של צהוב-ברונזה, חסר צבע, ירוק, ואפור לבן.
בשקף מנוסר הוורמיקוליט חסר צבע.
הברק של הוורמיקוליט הוא זגוגי, פנינתי עד עמום, והנפיצה שלו חלשה.
הוורמיקוליט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חלש, הגוון של המינרל מזווית אחת (X) חיוור במקצת בהשוואה לאותם גוונים מזוויות אחרות (Y ו-Z).
המינרל נתגלה לראשונה ב-1824 בסמוך לעיירה מילברי (Millbury) שבמחוז ווסטר (Worcester) במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית.
מקור השם מלטינית ורמיקולרה (vermiculare) שפירושו לגדל תולעים.
השם מתייחס לתופעה של המינרל להשיר לוחיות כתוצאה מחימום.
למינרל יש כמה שמות נוספים: ואליט – סוג של ורמיקוליט שנתגלה בעמק הנהר ואל שבדרום אפריקה וקרוי על שם האתר בו נתגלה, ברודריקיט – גם הוא נתגלה במסצ'וסטס וקרוי על שמו של J.
Brodrick, ג'פריסיט – קרוי על שמו של אספן המינרלים ויליאם ג'פריס (William Jefferis) וזוֹנוֹליט – שם מסחרי שתחתיו מכרו ורמיקוליט, המוצר הוסר מהמדפים ב-1984 בשל חשד לזיהום באזבסט.
לוורמיקוליט לאחר שעבר חימום יש שימושים מסחריים רבים.
ביציקה יחד עם סודיום סיליקט ("מי זכוכית") עבור:
הגנה על פלדה וצנרת מפני אש.
תוסף יחד עם פרליט לצמחים בעציצים.
שומר לחות מעל אדמה, למשל בפיזור מעל זרעים שרק נישתלו למניעת התיבשותם.
חומר סופח לשימוש במקרה של שפך כימי (בעיקר במעבדות)
מתאים לשמש כמצע לחיות שונות ו/או לדגירה של ביצי עופות.
אגרגט קל משקל לטיח ולבטון.
מקובל כתוספת לקרקע בתחתית של בריכות שחיה על מנת שהיציקה תהיה חלקה.
משמש באחסון חומרי נפץ כבולם פיצוץ.
את הוורמיקוליט כורים לשם מסחר בכמה מקומות בעולם.
בשנת 2005 הייתה דרום אפריקה היצרנית העיקרית עם כ-40% מהתפוקה העולמית ואחריה ארצות הברית, וסין (על פי נתוני ה- British Geological Survey).
עד שנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה ארצות הברית היצרן העיקרי של ורמיקוליט (עד כ-80% מהתפוקה העולמית), בייחוד מהמכרה בליבי (Libby) שבמונטנה ששיווק את תוצרתו תחת השם המסחרי זוֹנוֹליט.
אלא שאז נתגלה שהוורמיקוליט שנכרה באתר זה מזוהם בטרמוליט, אחד מסוגי האזבסט המסוכנים ביותר.
עיתונאים טוענים כי בליבי ובסביבתה מתו כ-200 איש מסרטן עקב חשיפה לאזבסט שבוורמיקוליט, והסוכנות להגנת הסביבה של ממשלת ארצות הברית קבעה כי יש לטפל בעדיפות בניקוי של האתר, הקצתה לכך 120 מיליון דולר וכינתה את המקום "המקרה הגרוע ביותר בתולדות ארצות הברית שבה נחשפה קהילה לחומר רעיל".
על החברה שהפעילה את המכרה הוטלו קנסות כבדים, וכנגד חלק ממנהליה בעבר הוגשו כתבי אישום פליליים.
ורמיקוליט נוצר מביוטיט או מפלוגופיט עקב בלייה או פעילות הידרותרמית שבה הוחלף קטיון האשלגן בקטיון מגנזיום או ברזל.
כמו כן במגע בין סלעי יסוד פלסיים לסלעים מאפיים או אולטרה-מאפיים (עשירים בברזל ובמגנזיום) דוגמת פירוקסניט או דוניט.
כמו כן בקרבונטיטים ובאבן גיר שעברה התמרה.
הוורמיקוליט מצוי גם כמרכיב חרסיתי בקרקעות.
הוורמיקוליט אינו נפוץ בכמויות גדולות.
ורנה פלטון הייתה שחקנית ומדבבת אמריקנית המוכרת בעיקר מדיבוב בסרטי חברת וולט דיסני.
עבדה רבות ברדיו והייתה ידועה בזכות השתתפותה בתוכניות הרדיו של רד סקלטון, אבוט וקוסטלו ובתוכנית של ג'ק בני.
מאוחר יותר הופיעה בתפקידי אורח חוזרים בתוכנית של ריי בולג'ר ובתוכנית אני אוהב את לוסי.
לאחר שגילמה את דמותה של הילה קרוקר בתסכית רדיו, בשנים 1954–1959 המשיכה לגלם תפקיד זה בסדרת הטלוויזיה "כלת דצמבר", עליו הייתה מועמדת פעמיים לפרס אמי, ולאחר מכן בספין אוף לסדרה "פיט וגלדיס".
בשנות הארבעים השתתפה במספר סרטי קולנוע.
פלטון דיבבה דמויות רבות עבור חברת וולט דיסני ונתנה את קולה לסרטים "דמבו הפיל המעופף" (בתפקיד הפילה המנהיגה ומרת ג'מבו), "סינדרלה" (בתפקיד הפיה), "עליסה בארץ הפלאות" (בתפקיד מלכת הלבבות), "היפהפייה והיחפן" (בתפקיד דודה שרה), "היפהפייה הנרדמת" (בתפקיד פלורה) ו"ספר הג'ונגל" (בתפקיד הפילה ויניפרד).
בין השנים 1960 ו-1964 תרמה את קולה לסדרת הטלוויזיה המצוירת "משפחת קדמוני" בדמות פרל סלאגהופל, אמה של וילמה קדמוני.
ב-1955 שיחקה בסרט "פיקניק" לצד ויליאם הולדן וקים נובאק.
פלטון הייתה נשואה משנת 1923 לשחקן והמדבב לי מילאר עד מותו בשנת 1941, ונולד להם בן אחד.
היא נפטרה בשנת 1966 לאחר שבץ והונצחה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ורן ג'יי טרויר היה שחקן ופעלולן אמריקאי.
היה ידוע בעיקר בשל גובהו – 81 ס"מ בלבד, בשל גמדות ממחלת אכונדרופלזיה.
טרויר החל את הקריירה ההוליוודית שלו ב-1994 בתור כפיל, ובשלהי שנות התשעים החל לגלם תפקידים קטנים בסרטים כמו "גברים בשחור" ו"פחד ותיעוב בלאס וגאס".
הפריצה הגדולה שלו הייתה ב-1999 כשהחל לגלם את דמותו של מיני מי בסדרת סרטי "אוסטין פאוורס".
טרויר נולד במישיגן וסיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1987. ב־22 בפברואר 2004 התחתן עם הדוגמנית ג'נביב גלן אך הגיש בקשה לביטול הנישואים יום לאחר החתונה.
ב־25 ביוני 2008 דלפה לאינטרנט קלטת לוהטת בכיכובו של טרויר וחברתו.
טרויר סבל במהלך השנים מהתמכרויות שונות כמו התמכרות לקוקאין ואלכוהוליזם.
נפטר ב-21 באפריל 2018 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
1998: פחד ותיעוב בלאס וגאס
1999: אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי
2001: הארי פוטר ואבן החכמים
2002: אוסטין פאוורס - גולדממבר
2009: מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס
1996: כוח המסכה (שחקן הגוף של פרבוס)
ורמיה הוא מהדורת החדשות המרכזית של הערוץ הראשון ברוסיה ולפני כן בערוץ 1 של הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות (רוסית : ).
התוכנית עלתה לאוויר לראשונה ב-1 בינואר 1968 ומשודרת מאז ברציפות (למעט מאוגוסט 1991 עד דצמבר 1994) ומשודרת בצבע מאז 1974.
בימי התקופה הסובייטית הייתה לתוכנית גישה פרו-ממשלתית ובדרך כלל לא דיווחה על חדשות שיכולות לגרום לתחושות אנטי-ממשלתית.
התוכנית הציגה דיווחים שקידמו את הסוציאליזם והציגו את המערב בצורה שלילית.
חדר החדשות נקשר לפוליטבורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
מצב זה השתנה לאחר הגלסנוסט, כאשר הוצגו חדשות לצד החדשות שהגיעו מסוכנות הידיעות הרשמית.
עובדה זו גרמה לטלוויזיה המרכזית לדווח על קריסת המדינות הקומוניסטיות הלווייניות של ברית המועצות במזרח אירופה בשנת 1989. זה גם גרם לכך שוורמיה שידרה ללא צנזורה וביקורתית, מה שהביא להפגנות שהחישו את קריסת ברית המועצות.
היא מוקלטת בשידור חי שלוש פעמים (13:00, 17:00 ו-21:00 שעון מוסקבה) עקב גודלה של רוסיה (המדינה משתרעת על פני אחת עשרה אזורי זמן).
החל מאמצע שנות השבעים הוצגה מהדורה נוספת של 30 דקות בתוכנית (שהושקה בשנת 1956) בסביבות השעה 23:00 בערב.
(זה היה בעיקר תוכנית ששודרה בצורת הדמיה חיה של ורמיה, אך מדי פעם הייתה חזרה על התוכנית של 21:00 בערב, במיוחד בברית המועצות האירופית.).
מאוחר יותר, מהדורת בוקר חיה שודרה בשעה 6:30 בבוקר, לפני תוכנית הבוקר 120 דקות (אשר ממשיכה לרוץ היום בערוץ הראשון בשם בוקר טוב, רוסית : ) בימי חול (בסופי שבוע שודרה ורמיה בשעה 8:00 בבוקר).
סיכומי חדשות נוספו ככל שהשידורים גדלו במהלך היום.
היום החדשות בערוץ הראשון ברוסיה עוקבות אחר לוח זמנים דומה לזה, עם מהדורת ורמיה ועדכוני חדשות.
רוב הרוסים סומכים על ורמיה כמקור חדשותי מהימן.
במבחן של שבועיים שנמשך בין 12 בפברואר 1990 ל-26 בפברואר, יותר ממאה תחנות PBS ברחבי ארצות הברית שידרו את ורמיה .
המבחן רוכז על ידי WGBH-TV.
כיסוי במהלך הימים האחרונים של ברית המועצות
לאחר השקת גלאסנוסט ופרסטרויקה, "ורמיה" הרפתה את נאמנותה לקו המפלגה והחלה להציג דיווחים הוגנים על האירועים שטלטלו את מזרח אירופה באותה תקופה.
ב-15 במרץ 1989, 150 מיליון אזרחים סובייטים צפו בזמן שהתחנה שידרה נאום בן 85 עמודים של גורבצ'וב לבאי כנס מרכז המפלגה בביקורת על מצב החקלאות הענייה והגדרת החשיבות לרפורמות, נקודות השיא של נאום זה שודרו בטלוויזיה של אותו יום.
בשנות השמונים, 86% מהבוגרים הסובייטים סמכו על הסיקור הטלוויזיוני כמקור החדשות העיקרי שלהם.
עם זאת, ורמיה נתפסה על ידי אזרחים סובייטים כ"בדיחה" בגלל סיקורם הגרוע באירועי חדשות.
הסיקור של האסון הגרעיני בצ'רנוביל, למשל, הועבר לרוב לידיעות פחותות יותר במהלך הסיקור המתמשך של האסון; לעומת זאת, אמצעי חדשות מערביים כמו CBS Evening News דיווחו על כך במשך שישה ימי עבודה רצופים.
בעקבות פינוי העיר הסגורה של עובדי הגרעין פריפיאט, פרסמה ורמיה הודעה קצרה כדיווח על האסון:
בשנת 1987 לוגו התוכנית הופיע לראשונה בסטודיו.
בשנת 1988 חל שינוי גדול במהדורת החדשות, שכן באולפניו הועלה לראשונה תפאורות תמונה ועלה לראשונה לוגו חדש, עם אות מעוצבת В בקופסה (זו הייתה יום השנה העשרים של התוכנית).
ב-19 באוגוסט 1991 היא הראתה לראשונה תמונות של ההפיכה הממשמשת ובאה במוסקבה, אם כי באולפנים המעוצבים החדשים שנפתחו בשנת 1990.
ורמיה סקרה את נקודות השיא בבחירות במארס 1989 לוועידת נציגי העם ואת מושבי הקונגרס במוסקבה.
בימי ראשון מאז אמצע שנות השמונים יש לתוכנית מהדורה נפרדת של יום ראשון, שנקראה בתחילה שבעה ימים (Семь дней, מאז 2003 נקרא "זמן ראשון".
תוכנית זו משודרת גם כסיכום חדשות השבוע.
ורמיה-מזוריה (בפולנית: Warmińsko-Mazurskie) היא אחת משש עשרה הווייוודות של פולין.
היא שוכנת בצפון מזרח פולין, וגובלת בצפון במובלעת הרוסית קלינינגרד, במזרח בווייוודה פודלסיה, בדרום בווייוודה מזוביה, ובמערב בווייוודות קויאוויה-פומרניה ופומרניה.
בירתה של ורמיה-מזוריה והעיר הגדולה ביותר בה היא העיר אולשטין השוכנת במרכזה.
ערים גדולות נוספות הן אלבלונג ואלק.
ורמיה-מזוריה נקראת על שם שני האזורים ההיסטוריים המרכיבים אותה: ורמיה ומזוריה.
ורמיה, האזור ההיסטורי המשתרע בצפון הווייוודה ורמיה-מזוריה, מכונה בפולנית Warmia ובגרמנית Ermland.
ורמיה נקראת ככל הנראה על שמו של שבט פרוסי קדום בשם Warmier.
למרות זאת, ככל הנראה השבט שלעיל מעולם לא התיישב באזור ורמיה.
האזכור הראשון של האזור בשם זה הוא ככל הנראה משנת 1249. מזוריה, האזור ההיסטורי המשתרע בדרום הווייוודה ורמיה-מזוריה, מכונה בפולנית Mazury ובגרמנית Masuren.
באזכוריו הראשונים מזוריה הייתה הכינוי בו כינו הפרוסים אשר שלטו היסטורית במקום את יושביו - אוכלוסייה פולנית שמוצאה ממזוביה.
משמעה של המילה maz בגרמנית עתיקה הוא ככל הנראה "מלוכלך".
האזור נשלט על ידי ממלכת פרוסיה עד המאה ה-20. אף כי הפולנים באזור היוו מיעוט גדול, עדיין רוב התושבים בו ראו עצמם כגרמנים, ושפת השלטון הייתה גרמנית.
בדומה לפודלסיה שכנתה מדרום מזרח, גם ורמיה-מזוריה היא הררית במעט בהשוואה לשפלת מזוביה שמדרום לה, אך יחד עם זאת היא עדיין מישורית במיוחד, וכוללת בעיקר גבעות.
ורמיה-מזוריה ידועה כ"ארץ אלף האגמים" (Krainą Tysiąca Jezior), הודות לאגמים המָזוּריים, המכסים את רוב הווייוודה.
האגמים המזוריים הוא אזור עתיר-אגמים (כ-2,000 במספר), הם מקושרים לנהרות סביבם ולים הבלטי במערכת תעלות מלאכותיות שהוקמו בעיקר במאה התשע עשרה.
לצד אגמים רבים מתהדרת ורמיה-מזוריה גם ביערות רבים במיוחד, יערות המכסים 30.9% משטח הוויוודה.
מדובר בעיקר בעצי אורן ובעצים מחטניים אחרים.
אגן ההיקוות של נהר הוויסלה תוחם את ורמיה-מזוריה מדרום וממערב.
באגמים שבאזור נמצא מקורו של הנהר אנגרפה (הידוע בפולנית בשם ונגורפה (Węgorapa)).
נהר זה זורם צפונה אל תוך המובלעת הרוסית קלינינגרד, ומנקז את רוב מימי האזור.
תנאי השטח של מזוריה - ריבוי יערות וגופי מים - משאיר מקום מצומצם יותר לחקלאות, אשר תופסת עדיין חלקים נרחבים מהאזור.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת באולשטין, בירת הוויווידה, היא 7.6 מעלות צלזיוס.
החודש הקר ביותר הוא ינואר (עם טמפרטורה ממוצעת של -2.3 מעלות צלזיוס), והחודש החם ביותר הוא יולי (עם טמפרטורה ממוצעת של 17.9 מעלות צלזיוס).
הגשמים יורדים בעיקר בקיץ, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 625.8 מ"מ.
בוורמיה-מזוריה יש שמונה פארקי נוף (Park krajobrazowe) ו-111 שמורות טבע (Rezerwat przyrody).
בוורמיה-מזוריה ישנם 49 ערים ועיירות.
בוורמיה-מזוריה ישנם 21 מחוזות, מתוכם שתי ערים מחוזיות.
מחוז ורמלנד (בשוודית: Värmlands län) הוא מחוז במערבה של שוודיה.
מחוז ורמנלד גובל בדלארנה בצפון, בארברו במזרח, בוסטרה ייטלנד בדרום ובנורווגיה במערב.
המחוז נמצא בשטח החבלים ורמלנד (בעל אותו השם), בדלרנה ובדלסלנד.
מחוז ורמלנד הוא בין המחוזות העתיקים והיפים ביותר בשוודיה.
עד המאה ה-17 הוא נודע כ"פרובינס ורמלנד", ואילו סמל הנשר הנוכחי אומץ כבר ב-1567. בין השנים 1634–1779 היה המחוז מאוחד יחד עם נרקה (ארברו), ומאז 1779 הוא נחשב מחוז עצמאי.
סלמה לגרלף, מחברת ספר הילדים הידוע "מסע הפלאים של נילס הולגרסון", נולדה בחווה במחוז ורמלנד.
ורמיליון (שם מדעי: Pyrocephalus rubinus) היא ציפור שיר טיפוסית ממשפחת הטירניים בעלת צבע אדום החיה בטבע במגוון מקומות מחיה לאורך יבשת אמריקה כולל באיי גלאפגוס.
צבעוניים ורבגוניים הרבה יותר מקרוביהם למשפחה.
הוורמיליון היא ציפור קטנה שאורכה 13-14 ס"מ ומשקלה 11-14 גרם.
הזכרים אדמים עזים עם נוצות עליונות חומות כהות וציצה לראשם.
הנקבות חומות ודהויות יותר עם לחיים לבנים.
לשני המינים מקור חזק ובולט.
הוורמיליון חי באתרים פתוחים ברחבי אמריקה משיחים, סוואנות ויערות נשירים לשדות חקלאיים, ביצות, חופים ואף למדבר, אף ששם הם לא נפוצות.
תפוצתם משתרעת מקנדה עד למרכז ארגנטינה, אבל בעיקר באמריקה המרכזית ומקסיקו.
הם הצליחו להגיע אפילו לאיי גלאפגוס הנמצאים במרחק רב מהיבשת.
הציפור אוכלת כל וניזונה כמו אחיותיה לסוג בעיקר מחרקים כמו זבובים, חיפושיות וחגבים, אותם הם תופסים מצלילה מתואמת על החרק המופתע, וגם מזרעים.
הם יאכלו גם מזונות קטנים אחרים שימצאו כמו יצורים מתים ביצים ואפילו יצללו לצוד דגים.
הנקבות בונות קן גדול על העץ עשוי מקורי עכביש, משי ועלים, בתוכו הנקבה מטילה 2-3 ביצים לבנות עליהם היא דוגרת בלי עזרת הזכר.
לעתים נטפלות למין שחרוריות חומות-ראש.
הגוזלים גם עלולים להיטרף על ידי טורפים שונים כמו עורבים, נחשים, סנאים ורקונים ועופות אחרים כמו אני רחב-מקור יהרגו את הגוזלים בלי לאכול אותם.
ישנם 12 תת-מינים הנבדלים בעיקר בצבע הנוצות והפסים על הראש:
הורמילונים אינם בסכנת הכחדה, אך מאוימים באזורים מקומיים ואוכלוסיות מסוימות נמצאות בירידה.
ארילד ורנר אגרסקוב "ורן" מיקלסן היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במשך 10 עונות בקבוצת מיניאפוליס לייקרס מליגת ה-NBA, וזכה במדיה ב-4 אליפויות.
הוא נודע כשחקן הגנה אגרסיבי במיוחד - מיקלסן הורחק בעקבות עבירות בלתי ספורטיביות או טכניות מ-127 משחקים מתוך 699 משחקים בהם שותף, יותר מכל שחקן אחר בתולדות הליגה.
בשנת 1995 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל כשחקן.
מיקלסן נולד בעיר פרלייר שבקליפורניה וגדל בשכונה דנית-אמריקאית במינסוטה, בשל מוצאו של אביו.
בגיל 16 החל ללמוד באוניברסיטת האמלין שבסיינט פול, אותה הוביל בשנת 1949 לאליפות .
בסיום אותה עונה נכלל מיקלסן ב"חמישיית העונה של ליגת המכללות" (All-American).
מיקלסן נבחר על ידי מיניאפוליס לייקרס בדראפט ה-BAA לשנת 1949 כאחת מתוך שתי בחירות הדראפט הטריטוריאליות הראשונות אי פעם (אד מקאולי נבחר במקביל, על ידי סנט לואיס בומרס).
לצד הסנטר ג'ורג' מייקן והסמול פורוורד ג'ים פולארד, היה מיקלסן שותף לקו הקדמי הדומיננטי ב-NBA לאורך שנות ה-50, שזכה בתקופתו ב-4 אליפויות והגיע לשלב גמר ה-NBA 4 פעמים נוספות.
לאורך הקריירה נבחר מיקלסן להשתתף בשישה משחקי אולסטאר ולהיכלל בחמישייה השנייה של העונה ארבע פעמים.
ממוצעי הקריירה שלו עומדים על 14.4 נקודות, 9.4 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק.
בעת פרישתו דורג במקום השביעי ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, ורביעי ברשימת הריבאונדרים המובילים.
בשנת 1995 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל, באותה שנה בה הוצג מאמנו בלייקרס וחברו הקרוב, ג'ון קונדלה.
ב-21 בנובמבר 2013 מת מיקלסן בעיר מגוריו וייזטה שבמינסוטה, בגיל 85.
ורנון מקסוול הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1988–2001. בעונות ו- זכה באליפות ה-NBA כשחקן יוסטון רוקטס, וממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 12.8 נקודות, 2.6 ריבאונדים, 3.4 אסיסטים ו-1.1 חטיפות למשחק.
מקסוול נולד וגדל בעיר גיינסוויל שבפלורידה.
בשנת 1984 זכה בפרס שחקן התיכונים המצטיין של פלורידה (Florida Mr.
Basketball), כשחקן "תיכון ביוהולדס" שבגיינסוויל.
בין השנים 1984–1988 למד ושיחק באוניברסיטת פלורידה, ובעונת 1986/1987 הוביל אותה להעפלתה הראשונה אי פעם לטורניר אליפות המכללות, עם ממוצע של 21.7 נקודות למשחק.
בטורניר עצמו גברה פלורידה על אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית ועל אוניברסיטת פרדו, בדרך לשלב שמינית הגמר (NCAA Sweet Sixteen) בו הפסידה מול אוניברסיטת סירקיוז.
בעונה העוקבת הודחה הקבוצה בסיבוב השני של הטורניר, לאחר שהפסידה מול אוניברסיטת מישיגן.
בעת סיום לימודיו היה מקסוול הקלעי המוביל בתולדות קבוצת פלורידה, עם 2,450 נקודות בסך הכול, אשר הציבו אותו במקום השני בתולדות המחוז הדרום-מזרחי (אחרי פיט מרוויץ').
בשנת 1989 התגלו מספר עבירות משמעת עליהן עברה קבוצת האוניברסיטה בעונות הקודמות, ביניהן שוחד שניתן למקסוול בעת קבלתו לאוניברסיטה.
בגין העבירות בוטלו כל הישגי הקבוצה באותן שנים, כולל שתי העפלות הקבוצה לטורניר אליפות המכללות ב-1987 וב-1988.
בדראפט ה-NBA 1988 נלקח מקסוול על ידי דנוור נאגטס בבחירה ה-47, ומיד הועבר בטרייד לסן אנטוניו ספרס.
בפברואר 1990, לאחר כשנה וחצי בסן אנטוניו, נמכר מקסוול ליוסטון רוקטס.
ב-5 העונות הבאות היה אחד השחקנים הבולטים של הרוקטס, לצד האקים אולאג'ואן, אוטיס ת'ורפ וקני סמית', כשרשם ממוצעים של 14.9 נקודות ו-4.3 אסיסטים למשחק עד לסיום עונת .
ב-26 בינואר 1991 קלע מקסוול שיא קריירה של 51 נקודות במשחק מול קליבלנד קאבלירס, כולל שיא מועדון של 30 נקודות ברבע האחרון.
בעונת קבע את שיא ה-NBA עבור שלשות בעונה, כשקלע 172 שלשות, ובעונה העוקבת שוב הוביל את שחקני הליגה, עם 162 שלשות.
שיאו החזיק מעמד עד שנת 1994, אז שבר אותו דן מארלי עם 192 שלשות.
בעונת סייע מקסוול לרוקטס לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה על ניו יורק ניקס (4–3) בסדרת הגמר.
לאורך הפלייאוף היה מקסוול הקלעי השני של הקבוצה (אחרי אולאג'ואן), עם 13.8 נקודות בממוצע למשחק, ובמשחק השביעי והמכריע של סדרת הגמר התעלה על עצמו עם 21 נקודות.
לאחר המשחק הראשון של פלייאוף 1995 הודיע מקסוול כי הוא סובל מפציעה בירך, ובשל כך לא יוכל להשתתף במשחק הבא; בהמשך הודה השחקן כי פיברק את פציעתו מכיוון שהיה מתוסכל ממיעוט הדקות שקיבל.
מקסוול הושעה על ידי הקבוצה לכל המשך הפלייאוף, בסיומו זכו הרוקטס באליפות נוספת, ולאחר מכן שוחרר מהקבוצה.
בעונת שיחק מקסוול עבור פילדלפיה 76', ובעונה העוקבת חזר לסן אנטוניו ספרס.
ב-4 העונות הבאות נדד בין אורלנדו, שארלוט, סקרמנטו, סיאטל, פילדלפיה ודאלאס, בטרם פרש ממשחק בשנת 2001, בגיל 35.
מקסוול נודע כשחקן חם מזג, אשר היה מעורב במספר תקריות שליליות במהלך הקריירה, ביניהן:
במשחק בין הרוקטס לפורטלנד טרייל בלייזרס ב-6 בפברואר 1995 עלה מקסוול ליציע וחבט בפניו של אוהד אשר הקניטו.
מקסוול הושעה על ידי ה-NBA מעשרה משחקים ונקנס ב-20,000 דולר.
בשנת 1996 הביע מקסוול התנגדות לחזרתו לליגה של מג'יק ג'ונסון, אשר פרש זמנית בשל גילוי של נגיף ה-HIV בגופו.
מקסוול ציין כי "מספיק שתקבל שריטה ביד, ושהוא (ג'ונסון) ישחק עם פצע פתוח...
אני לא רוצה להיות שם כשזה קורה.
במרץ 2000 התקוטט מקסוול עם חברו לקבוצה גארי פייטון בחדר ההלבשה.
בניסיון להפריד ביניהם, נפצעו שני חבריהם לקבוצה צ'אק פרסון והוראס גרנט.
ורן פלמינג הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1984–1997. ב-11 מתוך 12 עונותיו בליגת ה-NBA שיחק באינדיאנה פייסרס, וממוצעיו הכוללים ב-NBA הם 11.3 נקודות, 4.8 אסיסטים ו-3.4 ריבאונדים למשחק.
פלמינג נולד וגדל ברובע קווינס שבעיר ניו יורק, ובין השנים 1980–1984 למד באוניברסיטת ג'ורג'יה.
בשתי עונותיו הראשונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 10.0 נקודות בממוצע למשחק, לצד כוכב הקבוצה דומיניק וילקינס.
בעונת 1982/1983, עם עזיבתו של וילקינס ל-NBA, הפך פלמינג לשחקן הבולט בקבוצה, והוביל אותה להעפלתה הראשונה אי פעם לטורניר אליפות המכללות עם ממוצע של 16.9 נקודות למשחק.
בטורניר עצמו המשיכו ה"בולדוגס" להפתיע כשגברו על אוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת', על אוניברסיטת סנט ג'ון (בה שיחק כריס מאלין) ועל אוניברסיטת קרוליינה הצפונית (בה שיחקו מייקל ג'ורדן, בראד דוהרטי וסם פרקינס), בדרך לשלב הפיינל פור.
במשחק חצי הגמר הפסידה ג'ורג'יה בתוצאה 60–60 מול האלופה שבדרך, אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, אותה הוביל ת'רל ביילי.
בעונתו האחרונה בליגת המכללות קלע פלמינג 19.8 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית העונה של "מחוז SEC", אך קבוצתו לא העפילה לטורניר האליפות.
בקיץ 1984 השתתף פלמינג בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת לוס אנג'לס כשחקן נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הזהב.
לאורך הטורניר שיתף פעולה עם חברי היכל התהילה לעתיד מייקל ג'ורדן, פטריק יואינג וכריס מאלין, וקלע 7.7 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1984 נבחר פלמינג בבחירה ה-18, על ידי אינדיאנה פייסרס.
כבר בעונת הרוקי שלו שימש כרכז הפותח של הקבוצה, ובעונות הבאות ביסס את מעמדו כאחד השחקנים הבולטים של הפייסרס עם ממוצעים של 13.6 נקודות ו-5.9 אסיסטים למשחק ב-7 עונותיו הראשונות.
בעונות ו- הוביל רג'י מילר את הקבוצה לשתי העפלות רצופות לגמר האזור המזרחי, אך בשתי הפעמים הפסידו הפייסרס בתוצאה 3–4, מול ניו יורק ניקס ואורלנדו מג'יק בהתאמה.
בעת עזיבתו את הפייסרס בשנת 1995 ניצב פלמינג במקום הראשון בתולדות המועדון בסך משחקים (816), אסיסטים (4,038) וחטיפות (885) בקבוצה, וכן קלע את מספר הנקודות השני בגובהו (9,535), אחרי רג'י מילר.
באוקטובר 1995, לאחר 11 עונות רצופות באינדיאנה, חתם פלמינג על חוזה בניו ג'רזי נטס.
בעונתו היחידה בקבוצה קלע 7.7 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת הצטרף לקבוצת לימוז' הצרפתית, אך כבר לאחר 5 משחקים ביורוליג עזב את הקבוצה ופרש ממשחק.
לקראת עונת מונה לעוזרו של מאמן הפייסרס, אייזיאה תומאס.
ב-3 עונותיו בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן כולל של 131 ניצחונות ו-115 הפסדים, ובכולן הודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
ורמיה היה יומון ישראלי בשפה הרוסית.
ראה אור בין השנים 1991–2004. בין הכותבים והעורכים הבולטים בו נמנו אדוארד קוזנצוב, רומן ברונפמן, מרינה סולודקין, נטשה מוזגוביה, זאב בן אריה, ויקטור טופלר ואלכסנדר אטרמן.
עם תחילת גל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, היה במדינת ישראל עיתון רוסי יחיד, "נאשה סטראנה" שהשתייך ל (שהייתה אז בשליטת מפלגת העבודה הישראלית).
בשנת 1989 ראה אור השבועון "נובוסטי נדלי" וב-1990 נוסד היומון הפרטי קצר הימים "סְפּוּטְנִיק".
איל העיתונות רוברט מקסוול, שהחל לפעול אז בישראל ורכש את "מעריב", זיהה את הפוטנציאל הגדול של העולים החדשים ופעל להקמת עיתון יומי חדש בשפה הרוסית.
את העיתון ביקש להשיק באוקטובר 1990, אך קשיים בעסקיו האחרים הביאו לעיכובים בהקמתו, בנוסף ביקש להפיץ את העיתון באופן נרחב גם בברית המועצות, אך לא קיבל אישור; ותחילה ייצאו לאור מספר מהדורות ניסיוניות, שצורפו ל"מעריב" כשירות לקוראי הרוסית בעת מלחמת המפרץ.
בין חברי צוות ההקמה של העיתון נמנו: נתן שרנסקי ששימש יושב ראש צוות המערכת; אדוארד קוזנצוב, העורך הראשון של העיתון; איש משרד החוץ אברהם בן-יעקב, ששימש כמרכז המערכת הראשון של העיתון; ואנה איסאקובה ששימה כעורכת המגזין.
הגיליון הראשון של "ורמיה" יצאה לאור ב-29 במרץ 1991, בטקס ההשקה שנערך ערב לפני תחילת הפצתו נכחו: נשיא המדינה חיים הרצוג, ראש הממשלה יצחק שמיר, שר הביטחון משה ארנס ויו"ר מפלגת העבודה שמעון פרס.
עקב השליטה המשותפת של מקסוול ב"מעריב" וב"ורמיה" שכנה מערכת העיתון בבית מעריב וחלק מהמאמרים והכתבות היו חומרים מתורגמים מ"מעריב".
עורך "מעריב" דב יודקובסקי חנך את אנשי העיתון, אשר ברובם היו אנשי ספרות חסרי רקע בעיתונות.
מקסוול השווה את שכרם של עיתונאי "ורמיה" למשכורתם של עיתונאים ישראלים כותבי-עברית, בניגוד לרוב הכותבים בעיתוני עולים חדשים בישראל, שמשכורתם הייתה נמוכה יותר.
החוזקה העיקרית וחשיבותו המקורית של העיתון לא הייתה בצד העיתונאי, שנסמך ברובו על "מעריב", אלא בסוללה מכובדת של פרשנים ובעלי טורים (בהם נטשה מוזגוביה, דוד מרקיש, ירמיהו ברנובר, מאיה קגנסקיה ועוד).
עם הקמתו הופץ העיתון בכ-40 אלף עותקים; והוא הופץ ברוסיה בכמה מאות עותקים באמצעות ארגונים יהודיים.
בינואר 1992 הציע העיתון "⁩פראבדה" להפיץ אותו ברוסיה בכ-10 אלף עותקים.
עם מותו של מקסוול בנובמבר 1991 הועבר "ורמיה", כמו עיתון-האב שלו, "מעריב", לשליטת עופר נמרודי, שהסתכסך עד מהרה עם צמרת "ורמיה" בשל דרישתו לקצץ בשכרם.
ביולי 1992 עברו מיטב העיתונאים ב"ורמיה", כולל העורך הראשי אליעזר דנילוביץ לקבוצת "ידיעות אחרונות" והקימו את העיתון המתחרה "וסטי", שהצטיין באותו עיצוב גרפי ואותו גופן כמו "ורמיה" ואף בשם דומה.
נמרודי המשיך להוציא את "ורמיה" עם שארית צוותו ועם עיתונאים שהביא מ"נובוסטי נדלי".
ב-1993 מכר את העיתון לאלי עזור, שהחזיק גם בעיתון "נובוסטי נדלי" ורכש אחר כך גם את "נאשה סטרנה" מידי החברה המאוחדת לפרסומים והדפסה; והם היו לחלק מקבוצה של כתבי עת בשפה הרוסית שהחזיק בשם קבוצת "נובוסטי".
"נאשה סטרנה" נסגר מיד לאחר הרכישה והעיתון "ורמיה" הפך לשבועון פנאי ותרבות ונסגר ב-2004.
בפברואר 2007 הפסיד "ורמיה" ואלי עזור לעיתון מעריב בבוררות עסקית וחויב לשלם לו 2.6 מיליון ש"ח.
זאת בעקבות הפרת הסכם הרכישה של העיתון, לפיו התחייב לשלם למעריב תמלוגים חודשיים בשיעור 3% ממחזור המכירות של כל עיתוני קבוצת "נובוסטי" ומעריב התחייב להעמיד לרשות "נובוסטי" זכות להשתמש בארכיון ובחומר המערכת של מעריב.
בינואר 2000 חדלו קבוצת "נובוסטי" ועזור מלשלם את התמלוגים החודשיים, וחדלו להעביר את הדו"חות החודשיים על מחזור המכירות ללא כל הצדקה.
העיתון סירב לקבל את פסק הבוררות ופנה לבית המשפט המחוזי בבקשה לבטלו.
ורן אור היה איש עסקים, איש חינוך ופוליטיקאי אמריקאי מקליפורניה, שכיהן כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא רונלד רייגן.
ורן אור נולד בדה מוין, בירת איווה.
הוא גדל במערב התיכון וקודם לתחילת לימודיו בבית הספר התיכון עברה המשפחה לקליפורניה.
ב-1937 הוא סיים את לימודיו במכללת פומונה, שם הוא היה חבר באחוות פי בטא קפא.
ב-1939 הוא סיים לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד.
במלחמת העולם השנייה שירת אור בצי ארצות הברית.
באפריל 1942 הוא החל בשירות פעיל בגיס האספקה של הצי.
במהלך המלחמה הוא שירת הן בזירת צפון אמריקה והן בזירת האוקיינוס השקט.
עד לשחרורו בנובמבר 1945 הוא הגיע לדרגת לוטננט.
הוא המשיך לשרת בכוחות המילואים של הצי עד 1951 ושוחרר אז בדרגת לוטננט קומנדר.
עם תום שחרורו משירות פעיל החל אור לעבוד בעסק למכירת מכוניות של אביו בפסדינה, ובסופו של דבר היה לשותף בעסק.
הוא היה פעיל בתחום זה בין השנים 1946–1962. בשנת 1960 לערך הוא החל להעביר את תחום העניין שלו לעסקי ההשקעות של המשפחה.
ב-1963 הוא היה לנשיא בנק השקעות וחיסכון בפסדינה, ובתפקיד זה הוא שימש עד 1966.
ב-1966 בחר מושל קליפורניה, רונלד רייגן, באור כמנהל משרד הרישוי של קליפורניה.
בתפקיד זה הוא שימש עד 1969, אז הוא שירת זמן קצר כמנהל השירותים הכלליים של המדינה לפני שהיה למנהל הפיננסים של המדינה, תפקידו בו הוא שימש בשנים 1970–1975.
בין השנים 1975–1980 לימד אור מימון ממשלתי בבית הספר למנהל ציבורי שלאוניברסיטת דרום קליפורניה.
ב-1977 מינה אותו המושל ג'רי בראון כחבר במועצה המנהלת של אוניברסיטת קליפורניה.
ב-1980 היה אור חבר בוועדת מסע הבחירות של רייגן בבחירות לנשיאות שנערכו אותה שנה.
לאחר שנבחר רייגן כנשיא, היה אור לסגן מנהל משרד המעבר שלו.
ב-1981 מינה אותו הנשיא רייגן כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית.
כמזכיר חיל האוויר עבד אור בשיתוף פעולה עם ראש מטה חיל האוויר, הגנרל צ'ארלס גבריאל.
יחד עלה בידם להבטיח הגדלה בתקציב חיל האוויר, לדאוג לכוח האדם שלו ולבצע תהליכי מודרניזציה במבנה שלו.
ב-1985 סיים אור את כהונתו כמזכיר חיל האוויר.
לאחר מכן הוא שב לפסדינה, שם הוא היה לשותף בחברת התכנו והייעוץ "סמית', אור ושות'".
ב-1999 הוא מונה כדקאן בית הספר למנהל עסקים וללימודים בינלאומיים של אוניברסיטת לה ורן.
בתפקיד זה הוא שימש עד יוני 2002 ופרש כדקאן אמריטוס.
ב-2005, לאחר 14 שנות עבודה על התזה שלו, השלים אור את חובותיו ללימודי הדוקטור בפוליטיקה ובמדיניות ציבורית באוניברסיטת קלרמונט.
באותה עת הוא היה בן 88. נושא התזה שלו היה פיתוח המפציץ B-1 לנסר, מערכת שהוא סייע לקידומה כאשר כיהן כמזכיר חיל האוויר.
ורן אור נפטר ב-27 בנובמבר 2008, בגיל 92, בביתו בפסדינה.
הוא רשם קריירה ארוכה ומשמעותית בעסקים, בממשל ובחינוך, וזכה לקבל מספר רב של פרסים.
ב-1970 הוא הוכתר כאיש השנה של פסדינה.
הוא גם היה איש השנה של צבא הישע של פסדינה וקיבל את פרס הפטריוט של פסדינה.
הוא שימש כנשיא אגודת הסוחרים של פסדינה, הנשיא של סניף מחוז לוס אנג'לס של ארגון הצדקה הארצי United Way of America, נשיא מועדון ארגון הצדקה העולמי Kiwanis של פסדינה, ונשיא אגודת השירות למשפחה בפסדינה.
הוא היה מנהל אמריטוס של בית החולים האנטינגטון בפסדינה.
ברמת מדינת קליפורניה, היה אור יושב ראש הוועד המנהל של אוניברסיטת קליפורניה וחבר בחבר הנאמנים של קולג' סקריפס שבקלרמונט.
הוא גם היה חבר המועצה המייעצת של אוניברסיטת A&M פלורידה ושל אוניברסיטת המדינה של פלורידה.
בין הפרסים האישיים שהוענקו לאור ניתן למנות את פרס השירות האזרחי המצטיין של מחלקת ההגנה, מדליית השירות הציבורי הראוי לשבח של הצבא, פרס השירות הציבורי המצטיין של הצי, עיטור השירות האזרחי היוצא מן הכלל של מחלקת חיל האוויר ולב הארגמן.
אוניברסיטת לה ורן הקימה את קרן המלגות על שם אור ורן.
הקרן מכבדת את מורשתו של אור למנהיגות ולשירות באמצעות הענקת מלגה שנתית לסטודנה מצטיין וראוי של בית הספר למנהל עסקים וללימודים בינלאומיים של האוניברסיטה.
מדי שנה מעניקה אגודת חיל האוויר את "פרס אור ורן".
פרס זה מוענק ליחידת החיל שעושה את השימוש היעיל ביותר במשאבי האנוש שלה.
ורמיר האחרון הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2019 בבימויו של דן פרידקין מתוך תסריט מאת ג'ון אורלוף (בשם העט ג'יימס מק'גי), מארק פרגוס והוק אוטסבי.
הסרט מבוסס על הספר "האיש שעשה ורמירים" מאת ג'ונתן לופז משנת 2008. בסרט מככבים גאי פירס וקלייס באנג.
הקרנת הבכורה העולמית נערכה בפסטיבל Telluride ב-31 באוגוסט 2019. הוא מתוכנן לצאת לאקרנים ב-20 בנובמבר 2020 על ידי Tristar Pictures.
גיבור העם ההולנדי האן ואן מיגרן רימה את הנאצים במיליוני דולרים בכך שמכר להם זיופים של ציורי יאן ורמיר ונחשב לזייפן האמנות המצליח ביותר בכל הזמנים.
גאי פירס בתפקיד האן ואן מיגרן
קלייס באנג בתפקיד קפטן ג'וזף פילר
ויקי קריפס בתפקיד מינה הולברג
רולאן מולר בתפקיד אספר וסר
אוגוסט דיל בתפקיד אלכס דה קלרקס
אוליביה גרנט בתפקיד קואוטי'ה הנינג
אדריאן סקרבורו בתפקיד דירק האנמה
ב-25 באפריל 2018 הוכרז כי Imperative Entertainment החלה בהפקת הסרט תחת השם הזמני "Lyrebird", בבימויו של דן פרידקין ובהפקתו של רידלי סקוט מתוך תסריט מאת ג'יימס מק'גי, מארק פרגוס והוק אוסטבי.
הסרט הוא סרט הביכורים של פרידקין כבמאי.
לצד ההכרזה הראשונית של הסרט, אושר כי גאי פירס, קלייס באנג, ויקי קריפס ורולאן מולר לוהקו לתפקידים הראשיים בסרט.
על פי הדיווחים הצילומים העיקריים של הסרט התנהלו באפריל 2018 בבריטניה ובהולנד.
ב-22 במאי 2018, הצילומים התקיימו בפורט ווידלי בפורטסמות', אנגליה.
באפריל ובאוגוסט 2018, הצילומים התקיימו בדורדרכט ובשיידאם, הולנד.
הקרנת הבכורה העולמית שלו הייתה בפסטיבל Telluride ב-31 באוגוסט 2019. הוא הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-11 בספטמבר 2019. לפני כן רכשה Sony Pictures Classics את זכויות ההפצה לסרט.
הוא אמור היה לצאת אקרנים ב-22 במאי 2020. עם זאת, הוא הוסר מלוח הזמנים עקב מגפת הקורונה ויציאתו לאקרנים נדחתה לנובמבר 2020.
ורנון גייל ביוקנן הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-16 של מדינת פלורידה, מאז 2007. עד 2013 היה נציגו של מחוז הקונגרס ה-13. ביוקנן, השלישי ברשימת חברי הקונגרס האמידים ביותר, מייצג מחוז בחירה השוכן במרכז מדינת פלורידה ובו הערים המרכזיות הן סרסוטה ובריידנטון.
ביוקנן נולד בדטרויט וגדל באינקסטר (Inkster) שבמישיגן, עיירה קטנה מחוץ לדטרויט.
אביו היה מנהל משמרת במפעל ובן למשפחה בת שישה ילדים.
סבו וסבתו מצד אמו היגרו לארצות הברית מפינלנד.
כשסיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1969 התגייס ביוקנן למשמר הלאומי האווירי של מישיגן, ושירת שם במשך שש שנים.
הוא השלים לימודי תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת קלירי, ולאחר מכן קיבל תואר שני באותו התחום מאוניברסיטת דטרויט.
במאי 1976 שכנע ביוקנן את ג'ים מקדונלד, בעלים של חברת דפוס במישיגן, כי ביכולתו לסייע לבית העסק שלו לצמוח כלכלית.
השניים הקימו את "אמריקן ספידי פרינטינג" (American Speedy Printing), ששגשגה באמצעות זכיינות של יותר מ-730 חנויות ב-44 ממדינות ארצות הברית.
מאוחר יותר, ביוקנן ו"אמריקן ספידי פרינטינג" היו מושא לשורה של תביעות ייצוגיות של זכיינים בשלהי שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, שטענו כי אינם מרוויחים את הכסף אותו ביוקנן הבטיח להם.
לאחר הגשת בקשה לפשיטת רגל, הואשם בידי ועדת נושים כי נטל לעצמו שכר מופרז ונקט בפעולות שהביאו לרווחים מוגזמים של החברה.
בשנת 1992 רכש ביוקנן סוכנות הונדה ואקורה באוקלה שבפלורידה.
בסוף 1999 רכש שתי סוכנויות נוספות.
הוא המשיך לרכוש סוכנויות לאחר מכן, אך ב-2006 מכר חמש סוכנויות ועסקים נוספים כדי להתרכז בקריירה פוליטית.
הסוכנויות שהיו בבעלותו נהנו ממחזור מכירות בן 756 מיליון דולר אמריקאי בשנת 2005. בבעלותו של ביוקנן שתי חברות ביטוח משנה באיי טרקס וקייקוס, וחלק מחברת ביטוח המשנה של ".Bermuda Greater Atlantic Insurance Co".
שלוש החברות מציעות פוליסות אחריות מורחבת לרוכשי מכוניות.
ביוקנן משקיע חלק מהתמורה מחברות ביטוח המשנה שלו בפיתוחי נדל"ן באיי בהאמה.
כמו כן, חלק מהונו צבר דרך מימון פיתוח בתי מלון של התאגיד ריץ-קרלטון בסרסוטה.
בבחירות 2006 התמודד ביוקנן אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-13 של פלורידה.
נציגת המחוז המכהנת, קת'רין האריס, עזבה את בית הנבחרים לשם התמודדותה אל הסנאט של ארצות הברית נגד ביל נלסון.
ביוקנן זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית עם 32% מהקולות.
באוקטובר אותה שנה נערכה ארוחת צהריים לגיוס כספים עבור ביוקנן במעמד סגן נשיא ארצות הברית דיק צ'ייני, ובאותו החודש אף הגיע נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לפלורידה לשם קידום מסע הבחירות של ביוקנן.
בין שני אירועים אלה הגיעו לתמוך בו מושל פלורידה ג'ב בוש, מושל מסצ'וסטס מיט רומני והסנאטור מל מרטינז.
בבחירות הכלליות בנובמבר ניצב ביוקנן בפני כריסטין ג'נינגס, מועמדת המפלגה הדמוקרטית.
בעת הבחירות היו מחוז כ-216,000 רפובליקנים רשומים וכ-155,000 דמוקרטים רשומים, אך ג'נינגס נהנתה מיתרון קל על ביוקנן בסקרים שלפני הבחירות.
ביוקנן הוציא למעלה מ-5 מיליון דולר מהונו האישי לשם מסע הבחירות.
התוצאות הראשוניות של הבחירות הכלליות הראו כי ביוקנן מוביל בפער של פחות מ-350 קולות.
בשל התוצאות הצמודות ואחוז הצבעה נמוך במחוז סרסוטה, חלה ספירה חוזרת.
מכונות ההצבעה במחוז שפעלו דרך מסך מגע לא סיפקו ניירת, וב-20 בנובמבר 2006 אישרה מחלקת המדינה של פלורידה את תוצאות הספירה החוזרת, שהראתה כי ביוקנן ניצח בפער של 369 קולות.
ג'נינגס ערערה על התוצאות בבית משפט, אך בדצמבר נדחו טענותיה של ג'נינגס.
ביוקנן הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2007. חרף השבעתו, סאגת הבחירות ב-2006 טרם הגיעה לידי גמר: באפריל הוקם צוות משימה בן שלושה חברים כדי להעריך את מהלך הבחירות.