tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קריסטל באשט הוא כלי נגינה אידיופוני מודרני שפותח בשנת 1952 על ידי האחים ברנרד ופרנסואה באשט.
הכלי מתבסס על מוטות זכוכית שהמנגן משפשף עליהם את קצות אצבעותיו הרטובות.
הכלי משתייך לקבוצת הכלים הקריסטלופוניים - כלים עשויים זכוכית, לצל נבל זכוכית והרמוניקת זכוכית.
בסיס הכלי מורכב ממסגרת מתכת אליה מחוברים מוטות מתכת באורכים שונים הניצבים במאונך.
לכל מוט מתכת מחובר מוט זכוכית מאוזן.
אורך מוט המתכת קובע את גובה הצליל, המופק מרטט מוטות הזכוכית הנוצר משפשוף האצבעות הרטובות עליהן, בדומה להפקת צליל מכוסות קריסטל באמצעות שפשוף באצבע רטובה.
הקול של הכלי מוגבר באמצעות קונוסים רחבים מפיברגלס או פח, לעיתים בצורת להבה, בחזית הכלי.
הכלי כולל על פי רוב כ-56 מוטות ברזל וזכוכית, ומנעדו אברע וחצי אוקטבות, אך ישנן גם גרסאות בעלות מנעד רחב יותר.
הכלי פותח בשנת 1952 על ידי יצרני כלי הנגינה והאמנים הצרפתים ברנרד ופרנסואה באשט, שהתמחו בחקר צלילים ואקוסטיקה וביצירת כלים לילדים ופסלים שניתן לנגן עליהם.
הכלי שימש ברשיתו כחלק מזרם המוזיק קונקרט (סגנון מוזיקלי אוונגרדי שהוצג על ידי פייר שפר ופייר הנרי).
בהמשך אומץ בעיקר על ידי ה'קריסטליסטים' שהתמכו בכלי נגינה מבוססי זכוכית ז'אק ואיבון לסרי (1952).
נגנים בולטים נוספים בכלי הם מישל דנב מסוף שנות ה-70, תומאס בלוך ונגן כלי הזכוכית הבינלאומי דניס ג'יימס.
בשנת 1993 נפתחה סדנה להוראה ותרגול על קריסטל באשט בקונסרבטוריון של אלבי בהוראת קתי טרדייה.
כיתה נוספת להוראת הכלי נפתחה קונסרבטוריון דה בריב לה גייארד בשנת 2003 בהוראת מישל דנב תחילה, ומאז 2010 על ידי אנטואן מאס.
הקריסטל באשט שימש בתחומים שונים: מופעי מחול, מוזיקת סרטים (כולל La Marche de l'empereur, Traffic, Solaris, Conclave ו-Testament of Orpheus), תיאטרון, ג'אז, אלתור, מוזיקה עכשווית, שירה ורוק.
בין האמנים ששילבו את הקריסטל באשט ביצירתם נמנים מאנו דיבנגו, פרד פרית', פיל מינטון, לינדזי קופר, רוב סקאלון, ונסה פאראדי, זאזי, מארי לאפורה, לוקואה קאנזה ודאפט פאנק.
בין המלחינים לכלי ניתן למנות את פרנסואה בייל, לוק פרארי, גאי רייבל, ברנרד באשט, טורו טאקמיצו, ז'אן מישל ז'אר, קליף מרטינז, דיימון אלברן (גורילז), טום וייטס, פיליפ סארד, ז'אן-מישל האסלר.הוראטיו רדולסקו, ריצ'רד האולי, אירמין שמידט, [3] יוהאן סאדרקוויסט, עמנואל סג'ורנה, רוג'ר סטפטאוואחרים.
קריסטינה פרונקו (בפולנית: Krystyna Prońko; נולדה ב-14 בינואר 1947) היא זמרת, פזמונאית, מלחינה, מו"לית ומורה למוזיקה פולנייה.
עיקר פעילותה התרכזה בז'אנרים של ג'אז ומוזיקת פופ, אך במהלך הקריירה שלה עסקה גם בהוראה, הנחיה רדיופונית וכתיבה מוזיקלית.
היא נולדה בעיר גוז'וב ויילקופולסקי שבמערב פולין, וכיום היא נחשבת לדמות מוכרת בתרבות המוזיקה הפולנית.
עיר הולדתה העניקה לה את התואר "אזרחית כבוד" כאות הוקרה על תרומתה לתרבות המקומית והארצית.
משפחתה של פרונקו מקורה באזורים המזרחיים של פולין ההיסטורית, כולל שטחים שהיום נמצאים בגבולות בלארוס.
לאחר מלחמת העולם השנייה עקרה המשפחה למערב פולין במסגרת שינויי הגבולות של התקופה.
פרונקו למדה בבית ספר מדעי לכימיה והחלה לעבוד ככימאית באחת המעבדות המקומיות בעיר הולדתה.
בשלב מסוים בחרה לשנות כיוון מקצועי, והחלה ללמוד מוזיקה במחלקה לג'אז ולמוזיקה פופולרית באקדמיה למוזיקה בקטוביץ, שם רכשה השכלה מוזיקלית פורמלית.
את דרכה המוזיקלית החלה בשנת 1966 כאשר הצטרפה ללהקת "רפלקס", הרכב משפחתי בו ניגנה בעוגב ושרה.
את ההרכב הקימה יחד עם אחיה, ויצ'ך ופיוטר, שניגנו על סקסופון וגיטרה בס.
בשנת 1969 הופיעה לראשונה בפסטיבל ארצי לאוונגרד ביט בקאליש, שם זכתה להכרה ראשונית.
בהמשך אותה שנה הצטרפה ללהקה שהקים אנטוני קופף, שפעלה תחילה בז'שוב והתפתחה להרכב בשם "ריספקט".
עמה הקליטה שירים לתחנת הרדיו הפולנית השלישית, כולל שירים שהולחנו על ידה ושזכו להשמעות חוזרות.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 פעלה כחלק מהרכבים שונים, כולל שלישיית זמרות שליוותה אמנים כמו צ'סוואב ניימן, וסקאלדובי.
שיתופי הפעולה כללו הופעות חיות והקלטות לרדיו.
כמו כן, עבדה בהרכבים של ינוש קומאן, בהם "פוקלין" ו"קומאן בנד".
במסגרות אלו הקליטה שירים נוספים לתחנות רדיו אזוריות.
במקביל השתתפה במספר פסטיבלים לאומיים, במיוחד בפסטיבל הפזמון באופולה, שם זכתה לפרסים על עיבודים מוזיקליים.
חלק מהשירים שביצעה נכללו ברפרטואר של זמרות וזמרים נוספים.
בשלהישנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 שילבה פרונקו בין מוזיקה להוראה.
היא ניהלה כיתת שירה באקדמיה למוזיקה בקטוביץ ועבדה גם בתיאטרון המוזיקלי בגידניה.
בתקופה זו הופיעה באורטוריה "Kolęda Nocka" לצד אמנים נוספים, אולם המופע הופסק לאחר החלת המצב הצבאי בפולין.
בהמשך הופיעה בפסטיבלי ג'אז יוקרתיים בפולין ומחוצה לה, כולל Jazz Jamboree ופסטיבלים בצ'כיה ובאירלנד.
בשנת 1986 שבה והופיעה בפסטיבל אופולה, הפעם עם השיר "Wielki szary nikt".
החל משנות ה-90 עסקה בניהול קריירה עצמאית.
היא הקימה את חברת ההפקות פאוור מיוזיק, והחלה להנחות תוכניות רדיו בנושא מוזיקה.
לאורך השנים ניהלה סדנאות לזמרים צעירים, במיוחד בתחום הבלוז.
מאז 2001 היא מלמדת שירה באוניברסיטת מריה קירי-סקודובסקה בלובלין.
בד בבד המשיכה להופיע ולהקליט, ובשנת 2010 שימשה כשופטת בתוכנית הטלוויזיה "Śpiewaj i walcz" בערוץ הציבורי TVP1. בשנים 2014–2018 כיהנה כחברת מועצת העיר ורשה מטעם מפלגת פלטפורמה אזרחית.
בשנת 2024 השתתפה בשלב המוקדמות הלאומי לקראת האירוויזיון עם השיר "Tempus fugit", והגיעה למקום ה-11.
קריסת פונקציית הגל- היא אחד משני תהליכים בהם מערכות קוונטיות נוהגות על פי חוקי מכניקת הקוונטים, על פי חלק מהפרשנויות של מכניקת הקוונטים (ובפרט פרשנות קופנהגן).
כיוון שפונקציית הגל מתארת בצורה מתמטית את ההסתברות להימצאות החלקיק במרחב ובזמן, הכוונה בדרך כלל היא לנקודה במרחב ובזמן בה החלקיק מתגלה, לדוגמה פגיעה של החלקיק בגלאי.
הממשות של קריסת פונקציית הגל נתונה לוויכוח - האם זהו תהליך פיזיקלי בפני עצמו, או שמא זוהי תופעה משנית של תהליך קוונטי אחר, כגון דה-קוהרנטיות קוונטית.
בכתיב דיראק ניתן לבטא את פונקציית הגל של מערכת פיזיקלית באופן הבא:
כאשר הביטוי מבטא את האפשרויות הקוואנטיות השונות.
פרמטר מדיד של המערכת מותאם לכל בסיס עצמי, כשלכל אחת מהאפשרויות יש ערך עצמי , של הפרמטר.
ה הם מקדמי אמפליטודת ההסתברות, והם מספרים מרוכבים.
לשם הפשטות, נניח כי משוואת הגל מנורמלת:
כאשר עורכים מדידה על הפרמטר המדיד, הקשור לבסיס העצמי, המצב של פונקציית הגל משתנה מ—, רק לאחד מה־, עם הסתברות בורן שהיא .
תהליך זה קרוי קריסה, משום שכל יתר האיברים בפיתוח פונקציית הגל נעלמים או קורסים.
אם מתבצעת מדידה כללית יותר, על מנת לבדוק האם המערכת מצויה במצב , אזי המערכת מבצעת "קפיצה", או דילוג קוונטי מהמצב ההתחלתי למצבה הסופי עם הסתברות של .
לפיכך קפיצה קוונטית וקריסת פונקציית הגל הם תהליכים הפוכים, או צדדיו של אותו המטבע.
קריסטנה זומר לוקן היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.
נודעת בזכות כיכובה בתור הטרמינייטורית T-X בסרט "שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות".
לוקן נולדה בגנט שבמדינת ניו יורק בארצות הברית, לרונדה (לבית פוראט), דוגמנית בעברה, ולמרלין "כריס" לוקן", בעל חוות תפוחים.
היא ממוצא גרמני מצד אביה, וממוצא נורווגי מצד אימה.
לוקן גדלה עם אחותה, טניה בחוות הפירות של הוריה באפסטייט ניו יורק.
לוקן החלה את קריירת המשחק שלה בשנת 1994 וכיכבה במספר סרטי קולנוע.
היא מפורסמת בעיקר בשל הופעתה כאנדרואיד T-X ("טרמינייטריקס") בסרט הקולנוע שליחות קטלנית 3 משנת 2003. בנוסף, היא הופיעה במספר תפקידים בסדרות טלוויזיה כ"מורטל קומבט: כיבוש", "ישנן בנות", "ילד פוגש עולם" ו"חסינת כאב", בה שיחקה בתפקיד הראשי.
ב-2017 כיכבה בסרט המתח הרומנטי "Body of Deceit", לצד שרי גבעתי.
לוקן היא ביסקסואלית מוצהרת, וגרמה לסערה ציבורית ראשונה לגבי מיניותה לאחר שנישקה את פינק בטקס פרסי המוזיקה במונטה קרלו.
ב-17 בינואר 2008 הודיעה לוקן כי היא מאורסת לשחקן נואה דנבי בני הזוג החליפו נדרים לנישואין במשק משפחתה ב -10 במאי 2008. בראיון שהתפרסם ב-16 בנובמבר 2009, היא הודיעה שהיא נפרדה מדנבי, והיא במערכת יחסים עם אישה.
במאי 2016, ילדה את בנה הבכור, תור, מבן זוגה ג'ונתן בייטס, מנכ"ל חברת ג'יי פי מורגן צ'ייס.
קריסטן ג'יימס סטיוארט היא שחקנית וקולנוענית אמריקאית ממוצא יהודי.
סטיוארט נודעת בעיקר בזכות כיכובה בחמשת סרטי "דמדומים", וכן בסרטים "שלגייה והצייד", "לך תבין נשים", "המלאכיות של צ'ארלי", "קפה סוסייטי", "אמריקן אולטרא" ו"ספנסר".
זוכת פרס באפט"א הבריטי ופרס סזאר הצרפתי.
סטיוארט נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית.
אביה, ג'ון סטיוארט, הוא מנהל במה ומפיק טלוויזיה.
אמה האוסטרלית, ג'ולס מן-סטיוארט (לבית אוּרמן), היא אחראית תסריט וקולנוענית.
ב-2012, אמה החלה בתהליכי גירושין מאביה, לאחר 27 שנות נישואין.
סטיוארט גדלה בעמק סן פרננדו שבמחוז לוס אנג'לס, והתחנכה בבית ספר עד כיתה ז', אם כי לאחר מכן ועד לסיום לימודיה התיכוניים, התחנכה במסגרות של למידה מרחוק עם מורים פרטיים.
לה אח בכור ביולוגי בשם קמרון, ושני אחים-מאומצים, דיינה וטיילור.
סטיוארט החלה את הקריירה שלה בגיל שמונה.
סרטה הראשון, שיצא ב-2001, היה "The Safety of Objects ".
התפקיד הגדול הראשון שלה היה בסרט המתח "החדר" משנת 2002, לצד ג'ודי פוסטר.
היא לוהקה לתפקיד זה לאחר שהבמאי דייוויד פינצ'ר ראה סרטון פרסומת למכונית "פורשה" שסטיוארט שיחקה בו, והעדיף אותה על פני השחקנית היידן פנטייר שהייתה מועמדתם הראשונה של המפיקים.
בשנת 2004 זכתה סטיוארט לשבחים על משחקה בסרט "רק לדבר ".
באותה שנה שיחקה גם בסרט "תפוס את הילד ".
ב-2005 שיחקה בסרט "זאת'ורה" בבימויו של ג'ון פאברו, ב-2007 בסרט "לך תבין נשים" ובאותה שנה שיחקה גם בסרט "עד קצה העולם" בבימויו של שון פן.
כן שיחקה בסרט "ג'אמפר" והופיעה בסרט "מה בדיוק קרה ", שיצא ב-2008.
בשנת 2008 שיחקה לראשונה בסרט "דמדומים", סרט פנטזיה ודרמה-רומנטית המבוסס על ספר באותו שם, אודות בלה סוואן בת ה-17, שעוברת לגור בפורקס שבוושינגטון, ומגלה שחייה בסכנה כשהיא מתאהבת בערפד, אדוארד קאלן, אותו גילם בן זוגה באותה העת רוברט פטינסון.
סטיוארט שיחקה גם בארבעת סרטי ההמשך של הסדרה - "דמדומים 2: ירח חדש", "דמדומים 3: ליקוי חמה" "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1" ו"דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2".
על תפקידה בסרטי "דמדומים" זכתה סטיוארט במספר פרסי MTV, פרסי בחירת הנוער, "Scream Awards" ועוד; על תפקידה ב"דמדומים 2: ירח חדש" זכתה גם בפרס באפט"א הבריט לכוכב העולה, בשנת 2010.
וכן בפרס שחקנית הקולנוע האהובה ביותר בטקס ה-Kids' Choice Awards לשנת 2013.
החל מ-2013 משמשת כפרזנטורית הראשית של בית האופנה הצרפתי "שאנל", וכן השתתפה במספר תצוגות של המעצב הגרמני קרל לגרפלד.
בשנת 2015 זכתה על הופעתה ב"העננים של סילס מריה" בפרס סזאר הצרפתי, לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 2017 עשתה את צעדיה הראשונים כבמאית, עם סרט קצר באורך כ-17 דקות בשם "Come Swim" שאותו כתבה וביימה.
הקרנת הבכורה התקיימה במסגרת פסטיבל סאנדנס בינואר 2017, וכן הוקרן הסרט במסגרת אירועי 70 שנה לפסטיבל קאן במאי באותה שנה.
ב-3 בספטמבר 2021 יצא לאור סרט הדרמה הביוגרפי "ספנסר", בו כיכבה בתור נסיכת הכתר הבריטי, דיאנה ספנסר (שנהרגה בתאונת דרכים, אמם של הנסיך ויליאם והנסיך הארי).
בזכות תפקיד זה הייתה מועמדת גם לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וגם מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
סטיוארט והשחקן האנגלי רוברט פטינסון, היו בקשר זוגי החל מהיכרותם ב-2008. ביולי 2012 התפרסמו תמונות פפראצי אינטימיות של סטיוארט עם במאי סרטה "שלגייה והצייד", הקולנוען האנגלי רופרט סנדרס , וסטיוארט פרסמה באותו יום הודעת התנצלות פומבית על כך בפני פטינסון.
לאחר מכן חזרו השניים לקשר זוגי למשך מספר חודשים, עד לפרידתם ב-2013. לאחר מכן, ניהלה מערכת יחסים זוגית עם מפיקת האפקטים אליסיה קרגייל, עד לפרידתן.
סטיוארט יצאה תקופה עם הזמרת הצרפתייה סוקו, אך הן נפרדו ביוני 2016. בשלהי שנת 2016 הייתה במערכת יחסים קצרת מועד עם המוזיקאית והזמרת האמריקאית סנט וינסנט.
לאחר מכן, הייתה סטיוארט במערכת יחסים עם הדוגמנית הניו זילנדית סטלה מקסוול, עד שלהי שנת 2018.
ב-2017 סטיוארט יצאה מהארון כביסקסואלית.
מאז אוגוסט 2019 היא בזוגיות עם התסריטאית האמריקאית ממוצא יהודי דילן מאייר (בתו של התסריטאי האמריקאי-יהודי שהיה מועמד לפרס אוסקר, ניקולס מאייר ), כשבנובמבר 2021 השתיים התארסו, וב-2025 דווח כי הן נישאו.
באוקטובר 2023, עם פתיחת מלחמת חרבות ברזל של מדינת ישראל, סטיוארט, יחד עם עוד קבוצה של 54 אמנים ואישים בתעשיית הבידור האמריקאית, חתמה על מכתב פתוח לנשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
המכתב הדגיש את הצורך בעצירת מיידית של הסלמה ואת הצורך בהפסקת אש כוללת ותמידית ברצועת עזה ואת הצורך בנצירת אש מהצד הישראלי ומצד צה"ל, ומזכיר שלמעלה מ-5,000 איש נהרגו בשבוע וחצי האחרונים ברצועת עזה, בפרט פלסטינים.
המכתב מדגיש את המשבר ההומניטרי שקיים בעזה, שם נטען כי אזלו לתושבים העזתים אספקה חיונית כמו מזון, מים, חשמל ותרופות, וקורא לשחרור בטוח של "בני הערובה" משני הצדדים ולהקל את כניסת הסיוע ההומניטרי בהגעתו מישראל לנזקקים הפלסטיניים שבעזה.
+שנהסרטתפקידהערות2000הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאסנערה מטילה מטבעותללא קרדיט2001הדברים הבטוחיםסם ג'נינגס2002החדרשרה אלטמן2003המפתח לפחדקריסטן טילסון2004תפוס את הילדהמאדי פיליפסרק לדברמלינדה סורדינואבודיםליילה2005אנשים ללא מוראמאיהזאת'ורהליסה בודווינג2007השליחיםג'סיקה "ג'ס" סולומוןלך תבין נשיםלוסי הארדוויקאוכלי העוגהג'ורג'יה קמינסקיעד קצה העולםטרייסי טטרו2008ג'אמפרסופימה בדיוק קרה?
לירויסוואנה נופ2019סיברגג'ין סיברגהמלאכיות של צ'רליסבינה וילסון2020מתחת למיםשרה פרייסעונת השמחותאבי הולנדCricketsסרט קצר; בימוי ותסריט
חלק מסדרת האנתולוגיה "תוצרת בית"2021ספנסרדיאנה, נסיכת ויילס2022פשעי העתידטימלין2024אהבה מדממת לואיז "לו" לנגסטון מועמדת פרס הקולנוע הבריטי העצמאי להופעה הראשית המשותפת הטובה ביותר (עם קייטי אובריאן)Sacramentoרוזי2025Love Meמי / דז'הTBAFlesh of the Godsאלכס
+שנהסדרהתפקידהערות1999The Thirteenth Yearילדהסרט טלוויזיה של ערוץ דיסני; ללא קרדיט2008התוכנית של שרה סילברמןמגישת ניקודפרק: "I Thought My Dad Was Dead, But It Turns Out He's Not"2020תוצרת בית הבחורהפרק: "Crickets"
גם כתבה וביימה את הפרק2022אירמה ופליאנהמיני-סדרה
קריסת וול סטריט ב-1929 (אירוע המכונה גם "המפולת הגדולה") הייתה הנפילה ההרסנית ביותר של הבורסה לניירות ערך בניו יורק, בהתחשב בעוצמת השלכותיה ובמשך הזמן הארוך שלהן.
הקריסה נחשבת לתחילתה של המשבר הכלכלי של 1929 ותקופת השפל הגדול, שנמשכה עד סוף שנות השלושים של המאה העשרים.
בזמן הנפילה הייתה העיר ניו יורק מטרופולין גדול, ורחוב וול סטריט היה אחד המרכזים הכלכליים המובילים בעולם.
הבורסה של ניו יורק (NYSE) הייתה שוק המניות הגדול בעולם.
בתחילת שנות שלושים של המאה העשרים, לאחר הקריסה, מדד דאו ג'ונס החל להתאושש, רק כדי ליפול שנית ב-1932. ב-8 ביולי 1932 הגיע דאו ג'ונס לשיא השפל של המאה העשרים ולא שב לרמות המחירים של לפני 1929 עד 23 בנובמבר 1954.
כלכלנים והיסטוריונים חלוקים בדעתם בנוגע להשפעות של הנפילה על האירועים הכלכליים, החברתיים והפוליטיים שבאו לאחריה.
במאמר שהתפרסם ב"האקונומיסט" ב-1998 נטען כי המיתון לא החל בנפילת שוק המניות וכי לא היה ברור כי נפילת שוק המניות תוביל לשפל כלכלי.
ב-23 בנובמבר 1929 שאל האקונומיסט: "האם נפילה חדה בשוק המניות יכולה להוות מכשול בפני התעשייה כאשר התעשייה נמצאת ברובה במצב מאוזן ובריא?
...מומחים מסכימים כי חייב להיווצר איזשהו מכשול, אבל אין עדיין מספיק ראיות כדי להוכיח שמכשול זה ארוך או כי הוא יצור מיתון עמוק בתעשייה.
אולם האקונומיסט ממשיך: "נפילה של בנקים מסוימים תתרחש בלי ספק.
האם במסגרת הנסיבות יישארו לבנקים יתרות למימון מסחר ומפעלים תעשייתיים?
ללא ספק המפתח למצב הוא מעמד הבנקים, ואי אפשר להעריך אותו כראוי לפני שהאבק ישקע."
החל מתום מלחמת האזרחים, החלה בארצות הברית תקופת הברונים השודדים שבה מספר מצומצם של אילי הון ובנקאים צברו כוח כלכלי ופוליטי משמעותי על ידי מספר חברות ענק שחלשו על כלכלת ארצות הברית למשך עשורים.
חברות אלה קיימו מונופולים, מונופוסונים, וקרטלים (טראסטים) בתחומים מרכזים בתעשייה כמו רכבות, ספנות, פלדה, נפט, בנקאות, מכירת זרעים ועוד.
דמויות מרכזיות כללו את קורנליוס ואנדרבילט, לילנד סטנפורד, אנדרו קרנגי, דניאל דרו ועוד.
הכוח הכלכלי של יזמים אלה התרגם לכוח פוליטי רב על ידי שילוב של שוחד, לובי פוליטי, השפעה על העיתונות ועל ראשי הערים.
השפעה פוליטית מיוחדת הייתה לבנקים שכן בהיעדר בנק מרכזי הם הלוו לממשלת ארצות הברית כסף.
העדר בנק מרכזי הוביל גם ל"ריצות על הבנק" רבות שבהן אזרחים איבדו את כל חסכונתיהם ובנקים פשטו רגל, כמו קריסת הבורסה ב-1873. לקראת סוף התקופה צברו שני יזמים כוח פוליטי-כלכלי אדיר - ג'ון ד.
רוקפלר הבעלים של חברת הנפט סטנדרד אויל וג'יי.
מורגן הבנקאי ששלט בנק ג'יי.
מורגן ארגן את התעשייה בארצות הברית במונופולים וטראסטים שהגדילו את כוחן הכלכלי-פוליטי.
הגדלת הריכוזיות התאפשרה תודות לחקיקה שאפשרה את חוקיות הטראסטים, חוקים נגד התאגדות עובדים, ושליטה חזקה במפלגות הפוליטיות.
במקביל הדבר גרר קשיים הולכים וגדלים עבור חקלאי ארצות הברית (שהיו אז חלק ניכר מהאוכלוסייה) וכן בקרב הפועלים.
החקלאים נאצלו לקנות זרעים, מיכון חקלאי, נפט ומוצרים נוספים ממונופולים, כך שמחירם של מוצרים אלה היה יקר במיוחד.
הובלת מוצרים ברכבות הייתה יקרה בשל מונופול הרכבות של אילי הרכבת.
החובות של המשקים החקלאיים הלכו ותפחו.
דבר זה יצר תסיסה פוליטית בקרב חקלאים ופועלים עניים בארצות הברית, שהחלו ללחוץ על המפלגות לשנות את החקיקה - תחילה דרך המפלגה הפופוליסטית ולאחר מכן דרך התנועה הפרוגרסיבית בארצות הברית שהשפיע על שתי המפלגות.
לאחר ההתנקשות בנשיא ויליאם מקינלי בספטמבר 1901, מונה הרפובליקאי טדי רוזוולט רוזוולט היה ליברל מסוג חדש - עד כה הליברלים דאגו שהממשלה תהיה חלשה כדי לשמר את חירות הפרט.
הליברלים של המאה ה-20 רצו ממשלה עם יותר סמכויות, כדי להגן על הציבור מפני תאגידים גדולים.
רוזוולט טען כי "אנחנו צריכים עוצמה ציבורית כמשקל נגד לעוצמה פרטית" (של התאגידים הגדולים).
התסיסה החברתית הובילה להתנגשויות - כמו שביתת פועלות הטקסטיל במנהטן בשנת 1909, דוגמה לאלימות חמורה הייתה הטבח בלאדלו בשנת 1914 שבו חיילים ושכירי חרב של חברות כרייה ירו במקלעים על אוהלים של משפחות כורי פחם.
בתקופה זו החל העידן הפרוגרסיבי של תיקונים חברתיים רבים.
ב-1912 רוזוולט פרש מהמפלגה הרפובליקנית, והקים את "המפלגה הפרוגרסיבית" שלא האריכה ימים.
בבחירות לנשיאות הרפובליקאים התפצלו בין רוזוולט לבין המפלגה הרפובליקאית.
וודארו וילסון הדמוקרט עלה במקומו והמשיך עם מדיניות פרוגרסיבית כמו - מס הכנסה פרוגרסיבי ב-1913 - 1% על שכר נמוך ו-7% על שכר גבוה.
בשנת 1913 קמה מערכת "הבנק הפדרלי" בניסיון למנוע ריצות על הבנקים.
בשנת 1914 נחקק חוק האנטי טראסט של קלייטון, כדי למנוע מראש מונופולים ואוליגופולים.
עם זאת השפעת המיליארדים של ארצות הברית על המדיניות הכלכלית של ארצות הברית ועל הפוליטיקה בכלל נמשכה הלאה עד שנות השפל הגדול.
הבנקאי אנדרו ויליאם מלון הפך לשר אוצר שכיהן במשך 11 שנה תחת שלושה נשיאים רפובליקנים שונים.
הוא קיצץ מיסים למיליונרים והקל על חברות גדולות.
הצמיחה של החברות הגדולות הובילה לצמיחה בשוק המניות.
דבר זה הוביל לרעיון חדש לפיו גם האיכרים והפועלים העניים יוכלו להתעשר, על ידי השקעת הונם בקניית מניות בבורסה.
באופן זה אנשים לוו כסף כדי לקנות מניות מתוך מחשבה כי הרווחים הגבוהים ימשכו עוד ועוד.
שנות העשרים הסוערות, העשור שהוליך לנפילה, הייתה תקופה של עושר עירוני, ולמרות זהירות מפני ספקולציות, האמינו רבים שהשוק יכול לעמוד לאורך זמן ברמות מחירים גבוהות.
זמן קצר לפני הנפילה, התנבא הכלכלן ארוין פישר כי: "מחירי המניות הגיעו למה שנראה כמו רמת מחירים גבוהה וקבועה".
האופטימיות והרווחים הכלכליים של שוק תוסס התנפצו ביום חמישי השחור, כאשר מחירי מניות בבורסה של ניו יורק קרסו.
מחירי המניות נפלו באותו יום והמשיכו ליפול בקצב שלא נחזה מראש למשך חודש שלם.
בימים שלפני יום חמישי השחור, השוק היה מאוד לא יציב, וכלל תקופות של מכירות ונפח מסחר גבוה וביניהן תקופות קצרות של עליית מחירים והתאוששות.
הכלכלן והסופר ג'וד ווינסקי (Jude Wanniski) ייחס תפניות חדות אלו לדיונים בקונגרס על חוק לקביעת מכסי מגן.
לאחר שש שנים של עליות, כאשר העולם ראה את מדד הדאו ג'ונס מגיע לשיא של 381.17 נקודות ב-3 בספטמבר 1929, נפל השוק בחדות, כשהוא מאבד 17% מערכו בבת אחת.
לאחר מכן עלו המחירים עד כדי חצי מערך הנפילה לאורך השבוע שבא אחריו, רק כדי ליפול חזרה מיד אחריו.
הירידה התעצמה עד שהגיעה לשיא ביום חמישי השחור, 24 באוקטובר 1929. שיא של 12.9 מיליון מניות החליפו ידיים באותו יום.
בשעה 13:00 באותו יום (24 באוקטובר), נפגשו מספר בנקאים מרכזיים בוול סטריט כדי למצוא מוצא מהפאניקה והכאוס שהשתלטו על קומת המכירות.
הפגישה כללה את Thomas W.
Lamont, מנכ"ל בנק ג'יי פי מורגן; Albert H.
Mitchell, נשיא נשיונל סיטי בנק (לימים סיטיבנק) בניו יורק.
הם בחרו בריצ'רד וויטני, סגן הנשיא של המסחר, לפעול בשמם.
הודות לגב הפיננסי של הבנקים מאחוריו, החל וויטני להגיש הצעות לרכוש חבילות גדולות של מניות תעשיית הברזל בסכום גבוה בהרבה מערכן בשוק.
בעוד הסוחרים מסתכלים, המשיך וויטני להציע סכומים דומים על חבילות דומות של מניות של חברות מבוססות, טקטיקה זו דומה לטקטיקה בה השתמשו כדי לסיים את הפאניקה שפרצה בבהלת 1907. אולם במקרה זה, העצירה הייתה זמנית בלבד.
במהלך סוף השבוע, סוקרו האירועים בצורה נרחבת על ידי העיתונות.
ביום שני, 28 באוקטובר, "יום שני השחור" הראשון, החליטו משקיעים רבים נוספים לצאת מהשוק, והביאו לירידות מחירים נוספות בשיעור של 13%.
למחרת, "יום שלישי השחור", 29 באוקטובר 1929, נסחרו כ-16 מיליון מניות כאשר בחצי שעה הראשונה של המסחר נסחרו קרוב לשלושה מיליון ושלוש מאות אלף מניות..
היקף המכירות ב-29 באוקטובר 1929 היה "...שיא שלא ישבר כמעט 40 שנה, עד 1968." הסופר ריצ'רד מ' סיילסמן כתב כי ב-29 באוקטובר נפוצו שמועות מכוונות, כי נשיא ארצות הברית הרברט הובר לא יטיל וטו על מכסי המגן, גרמו לנפילה נוספת בשוק." ויליאם סי.
דוראנט הצטרף למספר חברים במשפחת רוקפלר וענקים כלכליים נוספים כדי לקנות כמות גדולה של מניות ובכך להפגין את האמון שלהם בשוק, אולם מאמציהם לא הצליחו לעצור את הנפילה.
הדאו ג'ונס איבד עוד 12% באותו יום, הפאניקה של המשקיעים הגיעה לשיאה כאשר לחלק מהמניות לא היו קונים כלל, בכל מחיר.
המסחר נמשך עד ל-7:45 באותו ערב ובסך הכל השוק איבד 14 מיליארד דולר באותו היום, דבר שהביא את הפסדי השבוע לכדי 30 מיליארד דולר, פי עשרה יותר מאשר התקציב השנתי של הממשל הפדרלי דאז, והרבה יותר ממה שהוציאה ארצות הברית במהלך כל מלחמת העולם הראשונה.
ב-13 בנובמבר הגיע הדאו ג'ונס לשפל זמני כאשר הוא נסגר באתו יום על 198.60 נקודות.
במשך מספר חודשים לאחר מכן החל השוק להתאושש, עד שהדאו ג'ונס הגיע לשיא משני של 294.07 נקודות ב-17 באפריל 1930. משם ואילך השוק התחיל בירידה קבועה עד שב-8 ביולי 1932 הגיע המדד לשפל של 41.22 נקודות, ובכך השלים ירידה של 89% מערכו בשיא.
היה זה השפל הנמוך ביותר מאז המאה התשע עשרה.
הנפילה החלה לאחר התרחבות הפעילות הספקולטיבית בסוף שנות העשרים אשר גרמה למאות אלפי אמריקאים להשקיע בכבדות בשוק המניות, רבים מהם לוו כסף כדי להעמיק את השקעותיהם.
המצב המשיך עד שבאוגוסט 1929, ברוקרים הלוו באופן קבוע כספים למשקיעים קטנים עד כדי למעלה משני שלישים מערך המניה אותה הם קנו.
מעל 8.5 מיליארד דולר ניתנו בהלוואות, יותר מכל הכסף שנמצא במחזור בארצות הברית.
העלייה במחירי המניות עודדה אנשים רבים להשקיע; אנשים קיוו שמחירי המניות ימשיכו להאמיר.
ממוצע מכפיל הרווח (יחס בין מחיר מניות החברה לרווחיה) היה בספטמבר 1929 32.6, הרבה מעבר לנורמות ההיסטוריות.
רוב הכלכלנים ראו באירוע זה את המאורע הדרמטי בהיסטוריה של הכלכלה המודרנית.
ב-24 באוקטובר 1929 (מדד הדאו ג'ונס בדיוק עבר את השיא שלו ב-3 בספטמבר כאשר עמד על 381.17 נקודות), התהפכה מגמת השוק, והחלה פניקת מכירות.
בשנת 1931, הוקמה על ידי הסנאט "ועדת פיקורה" כדי ללמוד את הסיבות לנפילה.
הקונגרס האמריקאי העביר ב-1933 חוק הקובע כי חייבת להתקיים הפרדה בין הבנקים המסחריים, המקבלים פיקדונות ומעניקים הלוואות, לבנקי השקעות המציעים חיתום מנפיקים ומפיצים מניות, איגרות חוב ושאר נירות ערך.
לאחר הנפילה של 1929, שוקי המניות בכל העולם הוסיפו אמצעים כדי לעצור בצורה זמנית את המסחר במקרה של ירידות שערים חדות, בטענה כי אמצעים אלו ימנעו מקרי פאניקה דומים.
הנפילה החד-יומית ב-19 באוקטובר 1987, הידועה גם כיום שני השחור, הייתה חדה אפילו יותר מהנפילה של 1929, כאשר מדד התעשייה של הדאו ג'ונס ירד 22.6%.
(יומים מאוחר יותר השווקים התאוששו, וקבעו את העלייה הגדולה ביותר ביום אחד מאז 1933).
נפילת וול סטריט בשנת 1929 והשפל הגדול היו המשבר הכלכלי הגדול ביותר של המאה העשרים.
הפאניקה של אוקטובר 1929 הפכה לסמל לעיוות הכלכלי שאחז בעולם במהלך העשור הבא.
"ההתרסקות של 1929 גרמה 'לחוסר התמצאות ולפחד', אבל, 'השוק התחלף במהרה בהכחשה, רשמית ולאחיזת עיניים המונית.'.
הופיעו כמעט במקביל בכל שוקי העולם חוץ מאשר ביפן." לקריסה של וול סטריט הייתה השפעה מרכזית על כלכלת ארצות הברית והעולם, והייתה מקור לדיון אקדמי אינטנסיבי במספר תחומים - היסטורי, כלכלי ופוליטי - מאז התרחשותה ועד היום.
"יש אנשים המאמינים כי שימוש לרעה מצד חברות אחזקה תרם לקריסה של 1929 בוול סטריט ולמיתון שבא בעקבותיו." "אנשים רבים מאשימים את הבנקים המסחריים, בכך שהיו יותר מדי להוטים לשים הפקדות בסיכון בשוק המניות."
"הקריסה של 1929 עצרה את שנות העשרים הסוערות בפתאומיות." כפי שטען ההיסטוריון הכלכלי צ'ארלס קינדלברג, ב-1929 לא היו "...פתרונות של מוצא אחרון", שלו היו קיימים ו"מתורגלים כהלכה" היו מהווים "מפתח לקיצור ההאטה הכלכלית שנבעה מהמשבר." הקריסה סימנה את תחילתן של השלכות נרחבות וארוכות טווח עבור ארצות הברית.
השאלה המרכזית היא: האם "הקריסה של 1929 גרמה למיתון?", או שהיא נבעה מהתפוצצות בועת האשראי הכלכלית?
הירידה במחירי המניות גרמה לפשיטות רגל ולקשיים מקרו-כלכליים ובכללם סגירת עסקים, פיטורי עובדים ועוד קשיים הנובעים ממיתון כלכלי.
ניתן לראות בעליה במספר הלא מועסקים ובמיתון תוצאה ישירה של הקריסה, אבל היא בשום פנים לא האירוע היחיד שתרם למיתון.
בכל זאת מקובל לראות בנפילה את הגורם בעל ההשפעה הגדולה ביותר על האירועים שבאו בעקבותיו.
בין אם הניתוח נכון או לא, היו התוצאות היו קשות עבור מרבית האוכלוסייה.
"בנוגע לאספקט אחד של הקריסה מסכימים רוב המומחים האקדמיים לגבי דבר אחד: הקריסה מחקה עושר של מיליארדי דולרים בבת אחת, התוצאה המיידית הייתה ירידה חדה בכוח הקנייה." הכישלון גרר ביקוש כלל עולמי ליתרות הזהב של ארצות הברית (ולכן לדולר, עקב תקן הזהב), וגרם לפדרל ריזרב להעלות את הריבית.
כתוצאה מכך, נכשלו כ-4,000 לווים גדולים (בהם בנקים) לשלם את חובותיהם.
כמו כן, החוק העוסק במכירה בחסר של ניירות ערך, הקובע כי "...
מכירה בחסר של מניה מותר רק כאשר המחיר האחרון של המניה שנקבע היה בעלייה", "...
נקבע רק אחרי הקריסה ב-1929 כדי למנוע ממכירה בחסר לדחוף למטה את מחיר המניות".
היסטוריונים רבים רואים בהתרסקות של וול סטריט ב-1929 חלק מתהליך היסטורי שהשתלב בתאוריות בנוגע לשגשוג ונפילה.
לדברי כלכלנים, כגון ג'וזף שומפטר וניקולאי קונדרתיף, הקריסה הייתה אירוע היסטורי רגיל שהתרחש בתהליך המתמשך של מחזור כלכלי.
ההשפעה של הקריסה גרמה להאצת השלב הבא במחזור.
כלכלנים בולטים, כגון פרידריך האייק, סירבו לקבל תזה זו וטענו כי מקור משבר זה, כמו כמעט כל המשברים בעבר, במדיניות ממשלתית, כדוגמת הורדת הריבית והמדיניות המוניטרית המרחיבה שעודדה אנשים להגדיל את חובותיהם ולהשקיע בנכסים ספקולטיביים.
מילטון פרידמן, בספרו ההיסטוריה הכלכלית של ארצות הברית (A Monetary History of the United States), שנכתב יחד עם אנה שוורץ, טוען כי מה שגרם ל"כיווץ הגדול" (המונח שבו מתאר פרידמן את המיתון הגדול) להיות כה חמור לא הייתה התהפכות הגלגל במחזור הכלכלי, מיסי המכס, או הקריסה ב-1929 של שוק המניות.
לטענתו, התמוטטות המערכת הבנקאית במהלך שלושת גלי הפאניקה בשנים 1930–1933 היא הגורם המרכזי שדחף את ארצות הברית למיתון העמוק..
קריספין הליון גלובר הוא שחקן קולנוע, במאי, תסריטאי, מוזיקאי וסופר אמריקאי.
התפרסם בזכות תפקידו כג'ורג' מק'פליי בסרט "בחזרה לעתיד".
כתב בין 15 ל-20 ספרים, שישה מהם פורסמו.
גלובר נולד בניו יורק, שני הוריו הם שחקנים ברוס גלובר, ומרי ליליאן בטי בלום.
שמו הפרטי "קריספין" הוא על שם הקדוש הנוצרי מהמחזה "הנרי החמישי" של ויליאם שייקספיר.
למד בתיכון ונייס ובתיכון בוורלי הילס שבלוס אנג'לס.
גלובר החל להופיע בגיל 20 בקומדיות המצבים "ימים מאושרים" ו"קשרי משפחה".
הופיע לראשונה בסרט קולנועי ב-1981 "הימים הטובים", לאחר מכן שיחק בקומדיית הנעורים "מורה ל...", בדרמה "ירח רומנטי".
לראשונה התפרסם בזכות תפקידיו בפרק הרביעי בסדרת סרטי האימה "יום שישי ה-13" שם גילם ג'ימי, אחד מהקורבנות ובקומדיית ההרפתקאות העתידנית של רוברט זמקיס "בחזרה לעתיד" שבה הופיע בתור ג'ורג' מק'פליי אביו של מרטי מק'פליי (מייקל ג'יי פוקס).
שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הנעורים "גווייה על שפת הנהר".
לאחר היעדרות של 4 שנים חזר לשחק בשנת 2000 בסרטים "האחות בטי" ו"המלאכיות של צ'ארלי", עיבוד קולנועי לסדרה משנות ה-80 בו הופיע גלובר בתור אויבן של המלאכיות האיש הדק המצמרר.
ב-2003 שיחק בתפקיד הראשי במותחן האימה הביזארי "וילארד" בו גילם את הגיבור הראשי שתקוע בעבודה מייאשת בשיממון חברתי ובחיים חסרי תקווה ועתיד.
בצעד של ייאוש הוא מחליט לכרות ברית עם העכברים החיים במרתף ביתו ולצאת למלחמת נקם כנגד כל העולם, ובעיקר נגד הבוס שלו.
בנוסף שיחק בסרט "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה", סרט ההמשך ללהיט הקופתי.
גילם את וילי וונקה בפרודיה "גדול מהסרטים" מ-2007, ואת דמותה המיתולוגית של המפלצת גרנדל בפנטזיה "ביאוולף", דיבב את "6" בסרט האנימציה "9".
בשנת 2010 שיחק בפנטזיה האפלה של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות".
בסרט הופיע גלובר בדמותו של נסיך הלבבות יד ימינה של המלכה האדומה "מלכת הלבבות" (הלנה בונהם קרטר).
בשנת 1989 הפיץ גלובר אלבום מוזיקלי אוטסיידרי בשם "הבעיה הגדולה לא שווה את הפתרון, הפתרון שווה תן לזה לקרות".
בשנת 2003 ערך גלובר קאבר לשירו המפורסם של מייקל ג'קסון "בן", הקאבר הושמע בסרטו "ווילארד".
תיכון ארצות הברית של אמריקה (1983)
לארי פלינט: האיש והסקנדל (1996)
שחק אותה כמו מייקל (2002)
קְרִיסַנִיָה לבית טַארִינִיוּס (נולדה בשנת 328 אחה"ח) היא דמות מספרי הפנטזיה רומח הדרקון, ובעיקר בטרילוגית אגדות רומח הדרקון, בה היא מהווה דמות מפתח לשלישיית ספרים אלו.
היא מתוארת כאישה המקרינה יופי מופלא וכמעט קסום, ותמיד דואגת לבריות.
עיניה בעלות גוון אפור בהיר, עורה חיוור ושיערה שחור וארוך.
לפני עלילת ספרים אלו, אופייה היה מעט קר, מנוכר, שאפתני ומורם מעם, אולם לאחר שהתעוורה בעקבות האירועים שהתרחשו בספרים אלו, אופייה מקבל אופי ענו וצנוע יותר.
קריסניה נולדה לבית משפחת טאריניוס שחיו בעיר פלאנתאס.
בילדותה, הייתה מפונקת מאוד וכל רצון או גחמה שלה סופקו על ידי משפחתה.
קריסניה התארסה לאציל צעיר מפלאנתאס, אולם לא אהבה אותו.
הוריה נפטרו בטרם עת, ולאחר סיום מלחמת הרומח פגשה קריסניה בכוהן חדש בשם אליסטן, אשר סיפר והכיר לה את האל הטוב פלאדין.
לאחר שיחותיה עם אליסטן, הכריזה קריסניה על ביטולי אירוסיה תוך שהיא מצטרפת לכנסיית האל פלאדין.
קריסניה הייתה בין הראשונים שהומרו על ידי אליסטן, וטיפסה מהר בהיררכיית הכנסייה והפכה עד מהרה לבת נערצת של פלאדין.
כאשר חלה אליסטן, הופצו שמועות על החלפתו על ידי קריסניה, שכן הייתה אחת הכוהנות החזקות ביותר בקרין.
עיקר סיפורה של קריסניה מתואר בטרילוגיה אגדות רומח הדרקון, ואחריתו בספר "דמעות של שמי הליל".
באביב של שנת 356 אחה"ח, הכירה קריסניה רב-מג ממסדר הגלימות השחורות בשם רייסטלין מאז'ר, ונמשכה למכשף זדוני זה מהילת הרוע הטהור והלא מלוטש שקרן ממנו.
קריסניה ראתה ברייסטלין אדם מעניין ומסוכן בו זמנית והחליטה כי משימתה תהא להחזיר אותו בתשובה מצד הזדון לצד הטוב.
היא לא הייתה מסוגלת להודות, אף לא בפני עצמה, כי היא מאוהבת בו.
היא פגשה בקנדר בשם גדילן קוץ-רגל ונסעה עמו לפגוש את אחיו התאום של רייסטלין, קרמון מאז'ר כדי שיעזור לה במסעה אל צריח הכישוף הנעלה ביער ווירת'.
להפתעתה, גילתה כי קרמון שקע בדיכאון בעקבות נטישתו של אחיו, ואף מצבו הגופני הוזנח.
היא עזבה והחליטה להגיע ליער לבדה.
טיקה, אשתו של קרמון, אילצה אותו לבוא בעקבותיה ולהגן עליה במסעה.
בעודה מחפשת אחר הצריח, קריסניה הותקפה על ידי לורד סות', אביר המוות, אשר הפעיל עליה כישוף שהיה אמור להורגה, אולם קריסניה התפללה לפלאדין, והאל הגן ולקח את נשמתה למקום בו לא תיפגע, אך גופה עדיין הראה שביב של סימן חיים.
קרמון וגדיל לקחו את גופהּ לצריח ווירת' ושכנעו את פר סליאן, ראש מועצת המכשפים לשלוח אותם לעבר, לעידן העזוז, עידן המלך הכוהן, האדם היחיד שיוכל להחזיר את נשמתה לגופה.
כאשר הגיעו קרמון וגדילן עם קריסניה לאיסטר שנה אחת לפני החורבן הגדול, מצאו אותה השומרים חסרת הכרה והאשימו את קרמון בתקיפתה.
היא נלקחה למלך הכוהן כדי שירפא אותה, בעוד קרמון וגדילן נלקחו לשוק העבדים.
המלך הכוהן השיב את נשמתה לגופה וריפא אותה.
קריסניה נפעמה למול מראה האיש הגדול וחשה צורך לעבוד אותו.
לאחר שפגשה ברייסטלין בזמן זה, בעודו מתחזה לפיסטנדנטילוס, הוא הורה לה להסתכל ישירות אל המלך הכוהן, אל מעבר להילת האור המקיפה אותו.
בעודה מתבוננת היא גילתה אדם חיוור ומפוחד מכל מה שסובב אותו.
זמן קצר לפני החורבן, התחנן אליה הכוהן האלפי לוֹרַאלוֹן לעזוב איתו ועם שאר הכוהנים את העולם, אולם היא סירבה.
בגאוותה, חשבה כי היא תוכל להצליח היכן שהמלך הכוהן עצמו נכשל - לעצור את כל הזדון בעולם.
רייסטלין הצליח לשכנע ולרתום אותה לתוכניתו לעצור את הרוע (למעשה, להביס את טאקיזיס, אלת האופל) בכך שינועו אל העתיד.
זמן קצר לפני הטלת הלחש, בו בעת התרחש החורבן הגדול, הופיע קרמון כדי לעצור אותם.
אולם קריסניה התפללה לפלאדין לעצור בעדו של קרמון להרע לאחיו, דבר שגרם לעיוורון זמני של קרמון.
וכך, שלושתם נעו בזמן, אל שנת 39 אחה"ח.
בהגיעם אל צריח הכישוף הנעלה בפלאנתאס, רייסטלין גילה כי השער לשאול אינו שם.
מאחר שהיה תשוש, שלח את קריסניה אל ספריית פלאנתאס לגלות את מיקומו.
שם פגשה באסטינוס וגילתה כי השער הועבר למצודת זהמאן.
היא גם גילתה כי פלאדין לא נטש אותה ועדיין כוחו היה בה.
בדרכם אל המצודה, נתקלו בשודדים שהתקיפו אותם, וכאשר אחד מהם ניסה לעקור ממנה את מדליון האמונה שלה, הדבר פגע בו והם האמינו כי היא מכשפה.
קרמון קרא תיגר על אותו שודד והביס אותו.
לאחר הקרב, הפכו השודדים לחייליו הראשונים של קרמון בצבא פיסטנדנטילוס (אליו התחזה רייסטלין), וקרמון הכריז על קריסניה כעל המכשפה שלו וכי היא תשהה באוהלו במהלך המסע.
לילה אחד אף הצהיר על אהבתו אליה, אך קריסניה דחתה אותו.
היא אמרה כי היא רק מהווה תחליף של אשתו, טיקה, שמחייה נעדר זמן רב.
קריסניה המשיכה במסעה עם רייסטלין וקרמון אל זהמאן, וכאשר הגיעו, הפעילו יחדיו את שער הכניסה לשאול כדי להתעמת עם מלכת האופל עצמה.
למרות ההרס והפיצוץ שהחריבו את מצודת זהמאן, הצליחו רייסטלין וקריסניה להיכנס אל השאול.
כוחה של קריסניה עמד לרשותה בתחילה, והיא הצליחה להגן על רייסטלין ועל מחשבותיו מפני התקפותיה האפלות של טאקיזיס: כאשר זו גרמה לו לחשוב כי הוא ילד קטן המותקף בידי אחרים, הגנה עליו קריסניה.
אולם, בחלוף זמן מועט, עצם שהותה במקום הזדוני ביותר הביא להרעלתה ולפציעות קשות, אך למרות זאת היא התעקשה להגן על רייסטלין.
השאול כילה את כוחה וגופה וגרם לה לכוויות קשות וכן לעיוורון.
רייסטלין (אשר בניגוד גמור כוחו התחזק) ראה כי לא תועיל לו יותר ונטש אותה מאחור להמשיך במאבקו במלכת האופל ושליחיה הנוראיים, וזאת גם לאחר שטאקיזיס עצמה לעגה לו על כך.
רק אז, הבינה קריסניה כי רייסטלין ניצל אותה, וחמור מכך - היא (קריסניה) ניצלה אותו לצורך גאוותה ויהירותה שלה.
היא הודתה בפני עצמה כי היא אוהבת אותו, אך לעולם לא תגשים אהבה זו.
קרמון, אשר נכנס לשאול להתעמת עם אחיו התאום מצא אותה חלשה, אך ללא כל נזק גופני, פרט לעיוורונה.
היא נלקחה מן השאול וניצלה, אולם אף אחד מכוהני פלאדין לא יכל היה לרפא את עיוורונה - והיא הבינה כי זהו עונשה על יהירותה - ועצם היותה עיוורת גרם לה לראות את האמת.
קריסניה נכנסה לתפקיד ראש כנסיית פלאדין בתום מלחמת הגבירה הכחולה, בשנת 357 אחה"ח.
היא הורתה על בנייתו מחדש של מקדש פלאדין בפלנתאס לאחר שנהרס במלחמה.
היא נעשתה לכוהנת טובת לב והתחבבה מהר על אנשי העיר, ואף נהגה להשתתף כל שנתיים בפסטיבל העין כאשר נערך.
לפני פרוץ המלחמה, ניסתה קריסניה לקרב בין המגים לבין הכוהנים על ידי שיתוף פעולה.
היא הזמינה מג גלימות לבנות בשם וַאלִין אַר טַנְדָאר להצטרף אליה.
הוא הסכים לאחר אישורה של מועצת המכשפים.
ואלין הפך ליותר משותף - הוא נעשה ליועצה, חברה ואיש סודה הקרוב ביותר.
בהתקרב זמן המלחמה, חשה קריסניה כי משהו אינו כשורה.
היא איבדה את מגעו של האל שלה, ושמעה שמועות על מלחמה שהחלה במזרח.
היא החליטה לא לספר לחסידיה על כך ושלחה שליח ושליחה נאמנים לצריח הכהונה הראשי.
השליחה נהרגה במסע, וחברה למסע גילה כי לא יכל לרפא אותה באמצעות תקשורת עם האל פלאדין.
היא החליטה לבקש את עצתו של האלף האפל דאלאמר, ונסעה עם ואלין אל צריח הכישוף הנעלה.
שם, דאלאמר העניק לה שתי אבני דרקון, ואמר כי אולי דרכן תצליח קריסניה ליצור קשר עם אלהּ.
כאשר חזרו למקדש פלאדין, ואלין התוודה על אהבתו אליה ואף נשק לה.
תחילה, קריסניה לא התנגדה לנשיקה, אולם לאחר מכן דחתה אותו ואמרה לואלין שבשל מעמדה בכנסייה, היא אינה יכולה להתמסר לאהבה.
היא ציוותה עליו לנסוע לקאלאמן לחקור את פשר שמועות המלחמה במזרח, בעוד היא תיסע לנראקה.
הוא הסכים, אך ביקש מאחיו, גֶ'רִיל לנסוע איתה יחדיו.
קריסניה פגשה בדאלאמר פעם נוספת, והעניק לה "מתנה" בדמותו של נמר לבן בשם טנדאר, אשר יהווה כמדריכהּ בדרך לנראקה.
קריסניה קיבלה מתנה זו בשמחה.
במקדש פלאדין בפלאנתאס, פגשה בפאלין מאז'ר ובדודנו פלד בהיר-להב אשר אמרו לה כי הם בדרכם לצריח הכישוף הנעלה בפלאנתאס.
קריסניה העניקה לפאלין את מדליון האמונה שלה כדי שיוכל לעבור בשדרות המגנות על הצריח.
לבסוף, נסעה קריסניה לנראקה יחד עם הנמר, ג'ריל ואשתו קֶלָה.
היא גילתה כי היא יכולה לראות מבעד לראייתו של הנמר וגם לחוש את כאבו.
כאשר הגיעו לנראקה, קריסניה ונמרהּ מצאו את אבני הדרקון הנוספות.
ג'ריל נהרג בעיר, דבר שגרם לנמר לשקוע בדיכאון.
דבר זה גרם לקריסניה להבין כי הנמר הוא בעצם ואלין אשר ערך עסקה מכושפת עם דאלאמר.
מאחר שהוא לא יכול לבכות כנמר, קריסניה בכתה תחתיו.
במהלך החודש הבא, נסעו קריסניה וטנדאר/ואלין לבית האלים.
שם הם השתמשו בחמש אבני הדרקון.
תחילה נתגלתה בפניה מלכת האופל וניסתה לפתות אותה, אולם קריסניה דחתה אותה.
לאחר מכן, פלאדין, בדמותו של פיזבן הופיע בפניה וסיפר לה על עזיבתם ההכרחית של האלים את העולם כדי להגן עליו עבור מאמיניהם.
לאחר עזיבת האל, הודתה קריסניה לבסוף שהיא אוהבת את ואלין - דבר שהסיר את הכישוף, אשר שמר עליו בדמות נמר, מעליו והוא חזר לדמותו האנושית.
הם הסכימו לשוב לפלאנתאס והתוודו על אהבתם האחד לשני.
קריסניה וואלין חיו יחדיו במקדש הישן של פלאדין בפלאנתאס, למרות שרוב האנשים ויתרו על האלים הישנים, מאחר שהאלים עזבו את העולם בתום מלחמת הכאוס.
קריסניה אף הפכה למיסטיקנית לאחר שלמדה אומנות זו במצודת האור.
היא הייתה נוכחת ומפקחת בלווייתו של לורד גונתר אות' ויסטן בשנת 392 אחה"ח, והפכה גם ליועצת במצודתו עבור יורשיו.
היא המשיכה בביקוריה במקדש פלאדין בפלאנתאס.
קריסת הבניין בבנגלדש הייתה אסון שהתרחש ב-24 באפריל 2013 כשבניין מסחרי, "רנה פלאזה", בן שמונה קומות קרס במחוז דאקה שבבנגלדש.
ניסיונות החילוץ הסתיימו ב-13 במאי.
האירוע נחשב לאסון הקטלני ביותר שהתרחש במפעל טקסטיל.
כמו כן זהו אסון הכשל-מבני הקטלני ביותר בהיסטוריה.
הבניין הכיל בנקים, מפעלי בגדים, דירות ומספר חנויות נוספות.
החנויות והבנקים בקומה התחתונה התפנו מיד כשסדקים החלו להיראות.
אזהרות ששוגרו יום קודם לקריסה לשאר העסקים ששכנו בבניין, זכו להתעלמות מוחלטת.
עובדי מפעל הטקסטיל שפונו, הורו על ידי מעסיקיהם לשוב לעבודה באותו בוקר בו הבניין קרס.
למחרת, ה-25 באפריל הוכרז כיום אבל לאומי במדינה.
ראש שירות כבאות האש של בנגלדש אחמד חאן אמר כי ארבע הקומות העליונות של הבניין נבנו ללא היתר.
אדריכל בניין מסעוד רזא, אמר כי הבניין תוכנן להיות בניין משרדים ולא מפעלים, והדגיש את הסיכון בהסבת בניין המיועד למשרדים וחנויות קטנות לבניין עם מפעלים: "המבנה לא מסוגל לשאת את המשקל והרעידות שיוצרות המכונות הכבדות", אמר.
אתרי החדשות בבנגלדש דיווחו כי פקחים גילו סדקים יום לפני האסון, ודרשו פינוי מיידי.
הבנקים והחנויות בקומה התחתונה פונו, כמו כן עובדי מפעל הטקסטיל, אך שבו לעבודה באותו בוקר בו קרס הבניין, לפי דרישת מעסיקיהם שאיימו עליהם כי משכורתם תושעה.
הבניין התמוטט בסביבות השעה 9:00, כשהקריסה הותירה רק את הקומה התחתונה בשלמותה.
נשיא התאחדות היצואנים אישר כי 3,122 עובדים היו בבניין בזמן הקריסה.
תושב מקומי תיאר את המחזה כ"רעידת אדמה".
בתוך שעות משעת הקריסה, הציע האו"ם את עזרתו בשליחת מומחי חילוץ, יחידות כלבנים ואמצעי עזר אחרים, אך הצעה זו נדחתה על ידי הרשויות בדאקה.
באתר האינטרנט של אחד מהמפעלים בבניין צוין כי מחצית מהקרבנות היו נשים, יחד עם מספר רב של ילדיהן ששיחקו במתקני ילדים בתוך הבניין.
כוחות החילוץ השתמשו בגלילי הבד הרבים שהיו באזור כדי לסייע לניצולים להימלט מהבניין.
ב-10 במאי חולצה אישה בשם ראשמה מתוך ההריסות כמעט ללא פגע, לאחר שבעה עשר יום תחת ההריסות.
יום לאחר האסון, נפתחה חקירה כנגד בעלי הבניין "רנה פלאזה".
כמו כן, ארבעה ממנהלי מפעל הטקסטיל נעצרו.
ארבעה ימים לאחר מכן, נעצר בעל הבניין שול רנה.
התפרעויות נרשמו ברחבי המדינה, כשעובדים במפעלים דרשו להקים ועדה על מנת לזהות מפעלים פגיעים הנמצאים תחת סיכון.
באחד במאי התקיימה הפגנה גדולה בעיר דאקה בדרישה לתנאי עבודה טובים ובטוחים יותר.
כמו כן, דרשו המפגינים עונש מוות לבעלי הבניין.
האסון עורר בעולם גל ביקורות שקראו לעסקים לבחון את טיב מפעליהם, ושיפור תנאי הביטחון של העובדים.
רשת וולמארט העולמית הגבירה את הביקורות במפעלים שלה, כחלק מלמידת הלקחים מהאסון
תנועת מהפכת האופנה מציינת בכל שנה את יום מהפכת האופנה ב-24 באפריל לזכר קורבנות האסון ובמטרה להעלות את המודעות לתנאי העבודה, הנזקים הסביבתיים של תעשיית האופנה ולהגביר את השקיפות של בשרשרת אספקת האופנה
קריסטן אליס ריטר היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.
מוכרת בזכות תפקידיה בסדרות "הביץ' מדירה 23", "שובר שורות" ו"ג'סיקה ג'ונס", ובסרטים "וידויים של שופהוליק" ו"היא לא בליגה שלך".
ריטר נולדה בבלומסברג, פנסילבניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא גרמני ובריטי.
התגלתה בנערותה על ידי סוכן דוגמנות, ודגמנה בזמנה הפנוי בניו יורק ובפילדלפיה עבור סוכנות הדוגמנות עלית וסוכנות Wilhelmina.
ריטר החלה את דרכה כשחקנית בסדרות "ורוניקה מארס" בתור ג'יה גודמן ו"בנות גילמור" בתור לוסי.
בשנת 2009 זכתה להכרה בזכות תפקידה בעונה השנייה של סדרת הדרמה "שובר שורות", בסדרה גילמה ריטר את ג'יין מרגוליס חברתו של ג'סי פינקמן (אהרון פול).
בשנת 2009 ריטר התגלתה לראשונה בקולנוע בסרטים הקומדיה הרומנטיים "וידויים של שופהוליק" בתפקיד סוזי סטיוארט חברתה של המכורה לקניות רבקה בלומווד שמגלמת איילה פישר, ו"היא לא בליגה שלי" בתור פאטי חברתה הטובה של מולי מק'ליש שמגלמת אליס איב.
בשנת 2011 שיחקה ריטר בתפקיד ראשי בקומדיה "מה שקורה בחיים" אותה היא כתבה עם הקולנוענית קאט קואירו.
בשנים 2012–2013 שיחקה בסדרה הקומית "הביץ' מדירה 23" בתפקיד ראשי בתור קלואי הבליינית, לצד ג'יימס ואן דר ביק.
בשנים 2015–2019 כיכבה בתור הדמות הראשית בסדרת הפעולה "ג'סיקה ג'ונס" וכאחת מהדמויות הראשיות בסדרת הבת "המגנים", שתיהן מבית מארוול ונטפליקס.
בשנת 2023 גילמה את שרי קלקלר בסדרה אהבה ומוות.
ריטר עברה מברוקלין ללוס אנג'לס בשנת 2007. ריטר ידועה בתור אחת שמקדמת את זכויות בעלי החיים והשתתפה במסעות פרסום של ארגון PETA, ובין היתר מזהירה בעלים של חיות מחמד מפני הסכנות של השארת כלבים במכוניות במהלך הקיץ.
מאז אוגוסט 2014 נמצאת בזוגיות עם המוזיקאי אדם גרנדוסיאל (אנ'); ב-29 ביולי 2019 נולד בנם הראשון של הזוג, ברוס ג'וליאן נייט גרנופסקי.
גם ביימה את הפרק: "A.K.A You're Welcome"2017המגניםמיני-סדרה2021The Girl in the Woodsביימה 4 פרקים והפיקה בפועל2022משפחת סימפסוןשיילה רדפילדדיבוב; פרק: "Meat Is Murder"2023אהבה ומוותדרי קלקלרמיני-סדרה2024Orphan Black: Echoesלוסי / ד"ר אלינור מילר הצעירהתפקיד ראשי; 10 פרקים
גם מפיקה בפועל2025דקסטר: התחייהמיה לפייר / ליידי ונג'נסתפקיד משני2026דרדוויל: נולד מחדשג'סיקה ג'ונסתפקיד ראשי (עונה 2); 8 פרקים
קריסת המרכז המסחרי בריגה בשנת 2013 הוא אסון המוני שהתרחש בעיר ריגה בשנת 2013, והוביל למותם של עשרות ולהתפטרותו של ראש ממשלת לטביה.
ב-21 בנובמבר 2013, בשעה 17:41 (לפי השעון המקומי) קרס גג בנין מרכז מסחרי במערב ריגה, בירת לטביה.
באסון נהרגו 54 בני אדם, מתוכם שלשה עובדי כוחות ההצלה.
55 נוספים נפצעו, ונזקקו לטיפול רפואי.
זהו האסון החמור ביותר שאירע בלטביה, מאז טביעת האונייה "מייקובסקי" בשנת 1950.
לאחר האסון טען נשיא לטביה אנדריס ברזינש כי שחיתות שלטונית היא שאפשרה את כשלי הבנייה בפרויקט, וכי על האחראים ליתן את הדין.
האשמות הובילו בסופו של דבר להתפטרותו של ראש ממשלת לטביה, ואלדיס דומברובסקיס, שבוע מאוחר יותר.
המרכז המסחרי הושלם בנובמבר 2011 וזכה לשבחים רבים, הבניין אף זכה בתואר "בנין השנה" של שנת 2011 בלטביה.
עלות הבניה עמדה על 1.4 מיליון אירו ושטח הבניין עמד על 4,750 מ"ר.
הבניין נבנה עם גג ירוק שרק חלק ממנו נבנה, כשבתכנון נועד גג הבניין להיות מכוסה בשכבה של כ-30 ס"מ אדמה.
גג הבניין לאחר השלמת כיסויו באדמה היה אמור לשמש כחצר עבור בנין מגורים סמוך שנבנה כחלק מן הפרויקט.
הפרויקט כולו נבנה על ידי חברה בבעלות אנשי עסקים ויזמים ליטאיים.
עם זאת, בשעת הקריסה היה המרכז המסחרי בבעלות חלקית של חברה מקומית, אולם העבודות על הגג שגרמו ככל הנראה לקריסה נעשו על ידי יזמי הבניין המקוריים.
אולם בעלי החברה סירבו להכיר באחריותם ולהתפטר מניהולה, דבר שעורר זעם בקרב תושבים רבים.
קריסטפס פורזינגיס (בלטבית: Kristaps Porziņģis; נולד ב-2 באוגוסט 1995) הוא כדורסלן לטבי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת גולדן סטייט ווריורס בליגת ה-NBA ובנבחרת לטביה.
פורזינגיס נולד בלייפאיה שבלטביה, הצעיר מבין שלושה בנים של אינגרידה וטאליס.
הוריו היו כדורסלנים, וכך גם אחיו יאניס הגדול ממנו ב-13 שנים, ששיחק בקבוצות שונות באירופה ומשמש כמאמנו האישי של קריסטפס.
בנעוריו שיחק בקבוצת לייפאיה לובאס הלטבית.
ב-2010 עבר לספרד והחל לשחק עבור מועדון הכדורסל קחאסול סביליה.
הוא שיחק שלוש עונות בקבוצות נוער של המועדון והחל מעונת שיחק בקבוצה הבוגרת.
בעונת קלע בממוצע 6.7 נקודות בממוצע למשחק וקטף 2.8 ריבאונדים.
בעונת קלע בממוצע 10.7 נקודות ולקח 4.8 ריבאונדים למשחק.
ב-2014 וב-2015 נבחר לחמישיית השחקנים הצעירים של הליגה הספרדית.
בעונת 2014/2015 נבחר לשחקן הצעיר המצטיין של היורוקאפ.
בטורניר, הוא הוביל את סביליה בנקודות עם 11.6 נקודות בממוצע למשחק, לכך הוסיף 4.1 ריבאונדים ו-1.2 חסימות למשחק.
פורזינגיס נבחר בדראפט של שנת 2015 במקום הרביעי בסיבוב הראשון על ידי ניו יורק ניקס.
לפני תחילת מחנה האימונים עבד על שיפור כוחו ועלה כ-5 קילוגרם במשקלו.
הוא הצטיין כבר מפתיחת העונה ונבחר לרוקי המצטיין באזור המזרח עבור החודשים אוקטובר/נובמבר, דצמבר וינואר.
הוא נבחר להשתתף בנבחרת העולם במשחק הכוכבים העולים, במהלכו קלע 30 נקודות.
את העונה סיים עם ממוצע של 14.3 נקודות ו-7.3 ריבאונדים.
בתום העונה נבחר פה אחד לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA.
בעונת 2016/2017 השיג ממוצע של 18.1 נקודות ו-7.2 ריבאונדים, במהלך העונה זכה באתגר הכישורים של ה-NBA.
בעונת 2017/2018 נותר השחקן המוביל של הקבוצה לאחר עזיבתו של כרמלו אנתוני.
הוא רשם ממוצע של 22.9 נקודות, 6.7 ריבאונדים והוביל את הליגה עם 2.4 חסימות למשחק, בטרם נפצע בברכו השמאלית לאחר 47 משחקים והושבת למשך שאר העונה, כמו גם לכל אורך עונת .
באמצע עונת הועבר בטרייד יחד עם קורטני לי, טריי ברק וטים הארדוויי הבן לדאלאס מאבריקס, תמורת דניס סמית', דיאנדרה ג'ורדן, וסלי מת'יוז ושתי בחירות דראפט בסיבוב הראשון.
ביולי 2019 חתם פורזינגיס על הארכת חוזה בקבוצה ל-5 עונות נוספות, עבור כ-158 מיליון דולר.
בעונתו הראשונה בדאלאס, לאחר חזרתו מהפציעה, הציג יכולת מצוינת עם ממוצעים של 20.4 נקודות, 9.5 ריבאונדים ו-2.0 חסימות למשחק, אולם במשחק הראשון של פלייאוף 2020 סבל מקרע במניסקוס, אשר אילץ אותו להחמיץ את משחקים 4–6 בסדרה מול לוס אנג'לס קליפרס (בה הפסידה דאלאס בתוצאה 2–4).
בפברואר 2022 עבר בטרייד לוושינגטון ויזארדס עם בחירת דראפט סיבוב שני בתמורה לספנסר דינווידי ודאוויס ברטנס.
ביוני 2023 הועבר בטרייד משולש לבוסטון סלטיקס שבו מרכוס סמארט עבר לממפיס גריזליס וטיוס ג'ונס לוושינגטון ויזארדס.
בפברואר 2026 הועבר בטרייד מאטלנטה הוקס לגולדן סטייט ווריורס תמורת ג'ונתן קמינגה ובאדי הילד שעשו את הדרך ההפוכה.
פורזינגיס היה חבר נבחרת לטביה לאליפות אירופה לנוער עד גיל 18 שהתקיימה ב-2013 בטורקיה.
באליפות סיימה לטביה במקום הרביעי, פורזינגיס נבחר לחמישיית הטורניר לאחר שרשם ממוצעים של 11.6 נקודות ו-10 ריבאונדים למשחק.
בקיץ 2017 שיחק בנבחרת לטביה באליפות אירופה.
הוא סיים את הטורניר עם ממוצע של 23.6 נקודות (שלישי בטורניר), 5.9 ריבאונדים למשחק ו-1.9 חסימות (ראשון בטורניר) למשחק.
קריספר הוא אזור ב-DNA של חיידקים וארכאות רבים, והוא חלק ממנגנון הגנה מפני נגיפים.
כאשר נגיף כדוגמת בקטריופאג' תוקף חיידק הוא מחדיר לתוכו את סליל ה-DNA הכפול שלו, ה-DNA הנגיפי מנצל את סביבת התא כדי לייצר חלבונים ולהשתכפל, וגורם למותו של התא.
התגלה שבדומה לבעלי חיים עיליים, גם חיידקים פיתחו מערכת הגנה נרכשת הלומדת לזהות את הנגיף ולחסל אותו, והחיסוניות מורשת גם לתאי הבת.
הקריספר הוא מעין ספרייה של קטעי DNA נגיפי, שנחתכו מהפולש ושובצו בתוך ה-DNA של החיידק עצמו.
קטעי ה-DNA הנגיפי מופרדים על ידי רצפים קבועים מחזוריים.
בסמוך לאזור הקריספר ב-DNA של החיידק נמצאים גנים לקידוד הנוקלאז Cas9 ונוקלאזים אחרים, שמסוגלים לחתוך סלילי DNA.
נוקלאזים אלה בעזרת מקטע ה-DNA הנגיפי יכולים להיצמד לקטע ה-DNA המדויק בפולש ולחתוך אותו, וכך לשבש את פעולתו.
מנגנון זה גויס על ידי מיקרוביולוגים כשיטה זולה ומהירה להנדסה גנטית, והשיטה כה מדויקת שאפשר בעזרתה להוציא זוג בסיסים בודד מתוך DNA.
אזורי ה-CRISPR מזהים את ה-DNA הזר וחותכים אותו.
באופן טבעי חיידקים יכולים להכניס DNA זר ולהשתמש בו, אולם מערכת CRISPR היא מערכת הפוכה שבה ה-DNA נכנס, אולם במקום להשתמש בו הוא מפורק ומשמש כחלק ממערכת חיסונית.
ב-1987 חקרו כמה מדענים מיפן גנים מסוימים בחיידק המעיים Escherichia coli ומצאו שרצף DNA סמוך לגן שחקרו מכיל כמה מקטעים זהים עם רווחים (ספייסרים) ביניהם, אך משמעותם לא פוענחה.
ב-1993 מצא החוקר הספרדי פרנסיסקו מוחיקה רצפים חוזרים דומים ונתן להם את השם Short Regularly Spaced Repeats או בקיצור SRSR.
בשנת 2000 זוהו רצפים דומים במינים אחרים של בקטריות וארכיאה.
השם שונה ב-2002 ל-CRISPR כאשר התגלה כי הרצפים תמיד מופיעים ליד גנים המאפשרים לייצר אנזימים החותכים DNA כגון נוקלאז והליקאז שכונו בשם cas.
ב-2005 גילו כמה קבוצות מחקר שהספייסרים הכילו DNA זר כגון בקטריופאג' ופלסמיד, והתגלה שהספייסרים הם למעשה חלק ממערכת החיסון של בקטריות.
כאשר וירוס חודר לבקטריה, חלק ממערכת הקריספר חותכת מקטעים מה-DNA הנגיפי ומחדירה אותו לתוך רצף הספייסרים.
יוג'ין קונין הציע שמנגנון זה מאפשר לתאים לזהות ולתקוף DNA נגיפי ופועל כסוג של מערכת חיסונית של בקטריות וארכיאה.
ב-2007 השתמשו בחברת Danisco בספייסרים כדי להקנות לחיידקי Streptococcus thermophilus עמידות נגד וירוסים מסוימים בשביל למנוע זיהומים של וירוסים בייצור יוגורט.
הם לקחו את הספייסרים של ה-CRISPR ועשו עימוד רצפים, ומצאו שהרצפים הם לרוב מ-DNA שחיצוני לחיידקים (פאג'ים, פלסמידים, טרנספוזונים וכו').
ב-2010 מצאו שיש כמה סוגים של CRISPR שחלקם תוקפים RNA וחלקם DNA.
ב-2011 גילה צוות חוקרים מאוניברסיטאות שונות שמולקולה בשם tracrRNA משתתפת בתהליכי ההבשלה של תעתיקי ה-RNA במערכת הקריספר.
עמנואל שרפנטייה שהייתה שותפה לצוות המחקר פנתה לג'ניפר דאודנה, שהתמחתה בחקר של מולקולות RNA, לצורך שיתוף פעולה בנושא.
ב-2012 הראו לראשונה שתי הביוכימאיות את השימוש במערכת ה-CRISPR/cas לחיתוך DNA מחוץ לחיידק.
החידוש במחקר זה הוא שימוש ברצף RNA שמורכב ממקטע ה-trcrRNA וה-crRNA, וגרם לפריחה בתחום.
פיתוח נוסף הוא השימוש בחלבון cas אחד שכולל בתוכו את כל האזורים הנחוצים לקשירה ופתיחה של DNA וחיתוכו ולא בקומפלקס של חלבונים שונים.
אנזים cas זה נמצא בחיידק Streptococcus pyogenes ונקרא cas9. השימוש באנזים יחיד ורצף יחיד הפך את השימוש במנגנון להרבה יותר פשוט ובכך הנגיש אותו לשימוש ככלי בהנדסה גנטית.
על עבודתן קבלו דאודנה ושרפנטייה פרס נובל לכימיה לשנת 2020.
ב-2013 במעבדתו של פנג ז'נג הראו לראשונה את השימוש ב-CRISPR בהנדסה גנטית בתאי עכבר ואדם.
מאז 2013, מערכת ה-CRISPR/Cas משמשת לצורך הנדסה גנטית ועריכת גנים, כולל הוספה, שינוי או הקטנת הביטוי של גנים.
באמצעות הכנסה של חלבון Cas9 ו-guide RNAs לתא, אפשר לחתוך את הגנום בכל מקום שהוא.
הגנים שסמוכים לרצפי ה-CRISPR מקודדים לקומפלקס של חלבונים שמכונים: crispr-associated proteins - cas.
קומפלקס זה מכיל שני אזורים של נוקלאז, הליקאז ואזור לקישור RNA.
יש צורך ברצף RNA נוסף שיתחבר לקומפלקס כדי שהוא יהיה פעיל.
רצף זה נקרא (tracer RNA) trcrRNA ובחיידקים נמצא לפני הרצף שמקודד לגני ה-cas.
כאשר וירוס מדביק חיידק, רצפי הקריספר נחתכים לרצפים קצרים של ספייסר ומקטע.
רצף זה, אשר נקרא crRNA (CRISPR RNA), מתחבר לקומפלקס ה-cas.
קומפלקס הקריספר/cas עובר על ה-DNA הנגיפי ומחפש אזורים ב-DNA שמשלימים לרצף ה-crRNA כשנמצא רצף מתאים, הנוקלאזות חותכות את ה-DNA הנגיפי במקומות מקבילים בשני הגדילים.
בעזרת מנגנון זה החיידק מפרק את ה-DNA הנגיפי.
קומפלקס הקריספר/cas לא מסוגל לחתוך כל רצף קיים וצריך להימצא רצף מסוים של כשלושה נוקלאוטידים על ה-DNA הנגיפי כדי שהקריספר/cas יפעל.
רצף ה-PAM המתאים משתנה בין סוגי ה-cas השונים.
היכולת לחתוך במדויק מקטע DNA, שכפולו והכנסתו למקטע DNA אחר בצורה זולה ויעילה פרצה את הדרך בפני המדעים וב-2014 השקיעה ארצות הברית 160 מיליון דולר בפרויקטים המשתמשים בקריספר.
נעשה שימוש נרחב בקריספר לעריכת גן בודד או גנים מרובים במגוון תאים ואורגניזמים.
על מנת שמערכת זו תמשיך את הפעילות שלה היא זקוקה לחלבון - Cas9, ו-RNA מדריך המשלים לרצף היעד ב-DNA שמכוון את ה-Cas9 לאזור הממוקד.
אזור זה חייב להכיל מוטיב Protospacer adjacent motif (PAM) שזה קטע קצר של כמה נוקלאוטידים סמוך לרצף שמבוקע על ידי Cas9. הקישור של Cas9 לאזור היעד חותך את ה-DNA הדו גדילי.
בשלב זה נכנסת לפעולה מערכת תיקון DNA לא הומולוגי של התא, שתפקידה לחבר מחדש מולקולות שנחתכו.
זו מערכת יעילה אך מלווה בטעויות, היא גם יכולה להכניס מוטציות באזור החיתוך.
לכן, אם המטרה שלנו היא רק השתקת גן מסוים, החיתוך של Cas9 גורם לזה לקרות.
לעריכות גנים מדויקות כגון החלפת בסיס בודד, משתמשים ב-Cas9-nickase שזה אותו חלבון אך הוא עבר שינוי שגרם לו לחתוך רק גדיל אחד מהסליל הכפול של ה-DNA.
אחרי שהוא חותך גדיל אחד, האנזים דימנאז מאפשר מעברים בבסיס יחיד מ-C ל-T או A ל-G.
מערכת נוספת וחדשה שנקראת עריכת פריים, מרחיבה את סוגי העריכות שיכולים להיווצר, תוך שימוש במולקולת RNA המכילה שני חלקים.
החלק הראשון כולל רצף שתואם לרצף הנמצא ליד האזור ב-DNA אותו אנחנו רוצים לערוך, ומסוגל להיקשר אליו.
החלק השני מכיל את עותק ה-RNA של הרצף הערוך שאנחנו רוצים להחדיר לגנום.
האנזים רוורס טרנסקריפטאז יוצר רצף DNA, לפי הרצף שנמצא על מולקולת ה-RNA זה הוא הרצף הערוך שרוצים להכניס לגנום.
מלבד הפוטנציאל שלו ביצירת מודלים יעילים של מחלות אנושיות, קריספר יכול לשמש גם לטיפול בהפרעות נוירולוגיות תורשתיות והתפתחותיות.
בהקשר זה מודגש ההבדל בין עריכת דנ"א, היוצרת שינוי קבוע בגנום התא, לבין עריכת רנ"א, שהיא תהליך טבעי וגורמת לשינויים זמניים בלבד, מאחר שמולקולות הרנ"א מתכלות עם הזמן.
בתאריך 8.12.23 אישר מינהל המזון והתרופות של ארצות הברית (ה-FDA) את Casgevy, טיפול פורץ דרך לעריכת גנים מבוסס CRISPR, למחלת האנמיה החרמשית.
Casgevy הוא הטיפול הראשון שאושר על ידי ה-FDA, המשתמש בעריכה הגנומית בשיטת ה-CRISPR, והדבר מאותת על התקדמות משמעותית בתחום הריפוי הגנטי.
קריספין בונהם-קרטר הוא שחקן ובמאי תיאטרון אנגלי.