tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תוכנית הלימודים של בתי הספר חייבת לעודד תלמידים לפתח מיומנויות הסתגלות שהן הבסיס ללמידה כדי לקיים אותם בסביבות משתנות עם זאת, הישגי התלמידים נפגעו באופן משמעותי מבחינת שיתוף פעולה ופיתוח כלים.
יתר על כן, מדינות מסוימות, כמו אוסטרליה מתמודדות עם ירידה מדאיגה בהישגים אקדמיים במדעים, קריאה ומתמטיקה.
ללמידה העצמית יש פוטנציאל לשפר את היכולות הקיימות של התלמידים המאפשרות להם לעסוק בלמידה.
מערכות למידה נשענות על עלייתם של דורות חדשים של לומדים עצמאים.
חינוך בימינו צריך לעמוד בדרישות רבות כדי לאפשר ללומדים להיות אוטונומיים יותר.
שיטות העבודה בכיתה צריכות לתמוך בפיתוח מודעות לויסות עצמי אצל תלמידים, במיוחד תפקיד החינוך כיום.
קיימת הסכמה רחבה של ויסות עצמי, יש קשר חיובי חזק ללמידה, ההישגים האקדמיים והניסיון חיים של התלמידים.
למורים יש פוטנציאל להיתקל במגוון של אתגרים הנוגעים לשילוב אמצעים דיגיטליים בתוכנית הלימודים.
אתגרים אלו מצביעים על כך שכדי להיות לומד מצליח במאה ה-21 כל לומד צריך להיות אסטרטגי וביקורתי בקריאה ובחשיבה שלו.
יש צורך גובר ברפורמה בחינוך כדי להכין את הדורות הבאים לחברה הלומדת של העולם המורכב מבחינה טכנולוגית ותחרותית באמצעות רכישת חשיבה ביקורתית, פתרון בעיות מורכבות, יצירתיות וויסות הלמידה עצמי.
בהתחשב בכך, מכשיר מרכזי לסיוע לתלמידים ברכישת ידע כזה הוא לשפר את ההבנה והמיומנויות של המורים לטיפוח למידה מתמשכת עם ויסות עצמי.
הלומד לוקח אחריות גדולה יותר על הלמידה העצמית שלו ומביע זאת.
הלומד מתנסה בפועל בהתנסויות שונות מהווי היומיומי, התנסויות שיכולות לקרות גם בעתיד.
ויש לציין שהן אמורות להיות יעילות כדי לסייע ללומד להתמודד בהצלחה עם אירועים מהווי היום-יום.
ישנה התפתחות ל"כבוד לחשיבה טבעית".
כאשר מטרת הלמידה היא לשנות התנהגות שכלית, רגשית, חברתית, פיזית, אקדמית ופסיכולוגית.
לומדים שהם בעלי מכוונות עצמית יכולים להבנות ידע, להרחיב מידע, לפתח תאוריות ורעיונות חדשים ולהשתמש בחומרים לצרכים אלו.
ההוראה מתרחשת בשלוש רמות מרכזיות: עובדות, רעיונות וערכים.
לומד אשר מעריך את הלמידה שלו – מפנים אותה.
המודעות לדפוסי התנהגות שמפתחת כישורים תוך-אישיים ובין-אישיים ושליטה ברגשות כעס, רוגז וכיוצא בזה, מודעות כזו מסייעת ללומד לשלוט ברגשותיו ובהתנהגויותיו.
תהליכי מפתח מתממשים בזמן רכישת ידע והבנייתו.
תהליכים אלו כוללים מטרות אישיות המוצבות ללמידה, תכנון למידה וארגונה, הערכה ושליטה עצמית, הבנייה מחודשת לידע, יצירה והמצאה של רעיונות וביצועם, עידון לכישורים האישיים וההתנהגויות.
על פי הספרות התאורטית הענפה בנושא הזה, סקגר (1984, Skager) מציג ומציע מודל שנעשה במחקר השוואתי בינלאומי.
המודל הזה מתבסס על הבחנה עיקרית בין מאפייני הלומד בעל מכוונות עצמית בלמידה לבין מאפייני הסביבה הלימודית המטפחת לומד בעל מכוונות עצמית בלמידה.
ההבחנה הזו יכולה להתייחס להיבטים של הסביבה הלימודית שבהם טמון הפוטנציאל של טיפוח לומד בעל מכוונות עצמית בלמידה והיא יכולה גם להצביע ולהעיד על תכונותיו של לומד זה.
מאפייני לומד בעל מכוונות עצמית בלמידה
קבלה עצמית (Self-acceptance): הלומד הוא בעל גישה חיובית כלפי עצמו, מדובר על גישה הכוללת בעיקר על התנסות קודמת ענפה ומוצלחת, במסגרתה הלומד מאמין בעצמו וביכולותיו ובאפשרות להצליח, להשתפר ולהשתנות מבחינה התנהגותית כשיש צורך.
כישורי תכנון למציאת פתרונות (Planfulness): ללומד יש את המסוגלות לאבחן את הצרכים הלימודיים שלו, להציב מטרות בהתאם לצרכים אלו ולעשות תכנון אסטרטגי אפקטיבי על מנת להשיג את מטרותיו.
ניתנת אפשרות ללומד להיעזר באחרים לאורך כל שלבי התכנון אם הוא בוחר לעשות כך.
מוטיבציה פנימית (Intrinsic motivation): הלומד הוא בעל מוטיבציה פנימית והוא ממשיך בלמידה גם כשאין פיקוח חיצוני עליו ואין תגמולים או סנקציות.
הוא מוצא עניין בהמשך הלמידה גם במסגרת לימודים לא פורמליים, ויש לו את המוכנות לדחות סיפוקים זמניים ומידיים כדי להמשיך את הלמידה.
הערכה פנימית (Intrinsic evaluation): יש ללומד את המסוגלות לפעול כסוכן הערכה על עצמו, להעריך את הביצועים שלו בהתאם לראיות שאותן אסף על עצמו.
הוא מבקש משוב מאחרים, אבל הוא מקבל אותו כנכון רק כאשר הוא מתאים לאותן ראיות שאסף וזאת מבלי לתת רושם על תפקיד או מעמד נותן המשוב.
פתיחות להתנסויות (Openness to experience): הלומד סקרן, מוכן לעמוד במצבי אי ודאות ודו משמעות, הוא מעדיף דברים מורכבים, אוהב לשחק ומוכן להשתתף בפעילויות חדשות ולהתנסות.
גמישות (Flexibility): יש ללומד את המוכנות לשנות את מטרות הלמידה שלו ואופניה, הוא מוכן לעשות שימוש בגישת חקר, להתנסות ולטעות, וכשהוא נכשל – הוא אינו נסוג אחורה אלא, מתמודד מתוך גישה של הסתגלות.
אוטונומיות (Autonomy): הלומד הוא בעל מכוונות עצמית, אין לו חשש לבחור בנושאים שאינם ידועים (פופולריים) והוא מערער על סטנדרטים שגורים ונורמטיביים.
מאפייני הסביבה הלימודית המפתחת לומד בעל מכוונות עצמית בלמידה
עיצוב סביבה לימודית גמישה: יש גמישות בכמות הזמן לכל פעילות לימודית, ובבחירת המקום שתתרחש בו, בצורות הלימוד ובתכנים של הלמידה.
באופן כללי, יש צורך לארגן את הסביבה הלימודית באופן גמיש שיאפשר קיום שינויים וזאת כחלק מתהליך הפעילות.
ולפי סקגר (1984), גמישות הסביבה הלימודית נחשבת לתנאי הכרחי לפיתוח יכולת בלומד לבחור בצורה רציונלית.
עידוד הבחירה: הסביבה הלימודית צריכה לעודד את הלומדים לבצע את בחירתם העצמית אחרי שפיתחו את היכולת שלהם לעשות את זה דרך טכניקת תכנון נכונה.
בחירת הלומד העצמית היא תנאי להופעת למידה שיש לה תפקיד בהתפתחות של הלומד.
הוראה כפעילות מסייעת: התפקיד של המורה או המנחה הוא לספק הזדמנויות של למידה המאפשרות ללומד – לתלמיד להתנסות עם העולם ועם עצמו וזאת מכוח הסקרנות האישי שלו ומעניינו (בנט, 1976).
הוראה כזו מחייבת שינוי בדפוסי ההתנהגות ההוראתית של המורה בכיוון שהוא מסייע, מזרז, מכוון ומתאם את פעילויות הלמידה (הרץ, לזרוביץ ופוקס, 1987) באמצעות מתן גירוי, מתן עזרה ויצירת הזדמנויות מתאימות של למידה.
יצירת הזדמנויות לתלמידים להעריך את עצמם: תפקידו של המורה הוא לתת הזדמנויות בהן הלומד יקבל משוב על איכות הביצועים שלו וזאת תוך הפעלה של מיומנויות הערכה עצמית והשתחררות מהתלות במשוב חיצוני.
לצורך כך עליו לצור הזדמנויות למשוב שוטף ואינו מאיים.
כך שעדר איום נותן אפשרות בפני הלומד להגשים את הפוטנציאל הטמון בתלמיד כדי ללמוד ולהתפתח (רוג'רס, 1973).
ואחד האמצעים החשובים ללמידה עם נקיטת יוזמה הוא הערכת הלמידה בידי הלומד עצמו.
כך התלמיד לומד למען עצמו במקום למען או עבור המפקחים עליו מבחוץ.
פיתוח יחסים דמוקרטיים בסיטואציות הלמידה: היחסים שבין הלומדים לבין עצמם ובין הלומדים לבין המורים שלהם צריכים להתבסס על ערכים דמוקרטיים ולא בדרך סמכותית היררכית.
והסביבה החברתית צריכה להיות מותאמת לעקרונות שהוזכרו קודם לכן: גמישות, חופש בחירה והוראה מסייעת.
יצירת סביבה המעוררת מוטיבציה פנימית: ישנן מספר יסודות בסביבה של הלומד הצעיר ואלה בגדר אתגר עבורו.
יש צורך שהלימודים יהיו מאורגנים בצורה כזו שפעילות הלומד תהיה מתוך תחושה שהוא מתקדם בנושאים שהם חשובים ומעניינים עבורו (רוג'רס, 1973).
מחקרים הראו סיטואציות של למידה אשר מתבססות על הסקרנות שמתעוררת בלומד ומעודדת בו מוטיבציה פנימית.
עם זאת, מחקרם של רוסי ושותפיו מצא (רוסי ואחרים, 2011) כי עלולים להיווצר גם מכשולים ללומדים, בחיפוש ידע והתקדמות בלמידה.
מאחר שסביבת הלמידה גמישה, פתוחה ומעוררת עצמאות - נוצרת לפעמים בעיה ללומדים למצוא תשובות לשאלותיהם.
לדוגמה, כי 62% משאלות הסטודנטים בפורום התמיכה בקורס מתוקשב התייחסו למידע שנמצא כבר בתוך תוכני הקורס.
הסטודנטים פשוט התקשו לנווט במערכת הלמידה LMS, ולאתר את מיקום המידע הספציפי לו הזדקקו.
נוצר גם מצב של אי-בהירות לגבי מטלות הקורס - תוכנן ולוח הזמנים להגשתן.
זה כמובן מסבך את אחריות הלומד העצמאי ללמידתו, תכנונה וביצועה, שהם מאושיות הלמידה העצמאית והלמידה העצמית.
במחקר אחר של רוסי ושותפיו אכן נמצא כי קיים מגוון עצום של לומדים בכל קורס נתון, ולכן סביבת למידה גמישה, פתוחה ועצמאית, המעודדת מוטיבציה פנימית והערכה עצמית, היא קריטית כדי להתאים את תהליך הלמידה באופן אישי, לפי מוטיבציות שונות והתנסויות שונות של הלומדים.
יצירת הזדמנויות-למידה מחוץ לכותלי בית הספר: תוכנית שתאפשר שימוש במקורות הקיימים בבית הספר ובחומרים שבסביבתו, ותוביל את הלומדים ותעודד אותם להיעזר בקהילה ובמוסדות שלה בתור סביבה לימודית חלופית.
בירנבוים (1997) ממיינת חמש קטגוריות של מיומנויות וכישורים ספציפיים הנדרשים ללומד בעל מכוונות עצמית בלמידה:
1. כשירויות קוגניטיביות: פתרון בעיות, חשיבה ביקורתית, לוגית, מקורית, יצירתיות, הבעה, בחירת נושא והגדרתו, שאילת שאלות, שימוש מושכל במאגרי מידע והסקת מסקנות.
2. כשירויות מטה-קוגניטיביות: הכרת עצמם כלומדים, שימוש מושכל באסטרטגיות למידה, הערכת יעילות האסטרטגיה, רפליקציה והערכה עצמית.
3. מיומנויות ניהול משאבים: חיפוש מקורות, ארגון הזמן והסביבה הלימודית, שימוש בכלי מחקר וחיפוש סיוע.
4. כשירות חברתית: תקשור עם הסביבה, ניהול שיח או דיון, שכנוע, הנהגה, עבודה בצוות, הקשבה, שיתוף פעולה, ניסוח משוב, קבלת משוב וניסוח ביקורת.
5. איכויות אישיות: מוטיבציה פנימית, נקיטת יוזמה, סקרנות, פתיחות, עמידה במצבי תסכול ונטילת אחריות.
במטרה להסביר את התהליכים העיקריים ברכישת מכוונות עצמית, מוצעות בספרות מספר תאוריות המתמקדות בלומד או הלומדת ובצורה שבה הם משמישים תהליכי למידה מסוימים שאותם הם בוחרים ועורכים בהם שינוי במידת הצורך.
השינוי נעשה בהתאם לסביבה החברתית או להבדיל, כל אחד לחוד, גם אם בהקשרים לא פורמליים, לא לימודיים.
בהתבסס על התאוריות השונות האלו, ישנה הנחה או מסקנה ש "למידה אינה משהו שקורה ללומדים, אלא משהו שקורה על ידי הלומדים".
התאוריות השונות האלה מציגות במכוונות העצמית בלמידה את התהליכים הסביבתיים, הגלויים והסמויים.
מבין ההמשגות התאורטיות הרבות המתייחסות בעיקר ליכולתו של הלומד לפקח בצורה מודעת על ממחשבותיו, הרגשותיו והתהגויותיו במהלך הלמידה, (Zimmerman, 1986) התייחס להמשגה שהציעו פינטריץ' ועמיתיו(Pintrich, 2000; Pintrich & DeGroot, 1990), שלפיה המבנה של מכוונות עצמית בלמידה כולל בתוכו שני מרכיבי על: מרכיב המוטיבציה ומרכיב המיומנויות ואסטרטגיות הלמידה.
בין המאפיינים המשותפים לתאוריות השונות, צימרמן ושנק (Zimmerman & Schunk, 2001) מונים את המאפיינים הבאים:
פעילויות מכוונות מצד הלומדים: במטרה לשפר את ההישגים הלימודיים, במהלך הלמידה הלומדים משתמשים באופן מכוון בתהליכים מסוימים, באסטרטגיות למידה או בתגובות אחרות.
לולאת משוב עצמי במהלך הלמידה: זוהי לולאה המתייחסת לתהליך מחזורי שבמסגרתו הלומדים עורכים פיקוח על יעילות שיטות הלמידה ועל אסטרטגיות הלמידה שלהם, והם עונים בעצמם על משוב שאותו הם יצרו וזאת בדרכים שונות: משינויים סמויים בתפיסתם לעצמם ועד לשינויים גלויים בהתנהגותם.
מניע להפעלת הכוונה עצמית: הצורה והסיבה לבחירת התהליכים מצד הלומדים הן באסטרטגיות הלמידה והן בהתנהגויות מסוימות למכוונות עצמית בלמידה.
מצד אחד יש תגמול חיצוני שמצפים לו הלומדים, ומצד שני יש את הדימוי העצמי שלהם, כשכל אחד משני הצדדים האלו הוא מניע עיקרי עבורם.
ובמרווח שבין שני הצדדים ניתן למנות ישנם עוד מניעים כמו: שאיפות להצלחה, להשגת מטרות וכיוצא בזה.
תהליכים של מכוונות עצמית בלמידה
בסקירת צימרמן (Zimmerman) לתאוריות השונות של מכוונות עצמית בלמידה, הוא מונה מספר תהליכי מפתח: ויסות עצמי; הוראה עצמית; הערכה עצמית; זהות עצמית; החצנת מידע והמרתו; התבוננות עצמית; שיפוט עצמי; תגובה עצמית; אסטרטגיות לניטור ולפיקוח על הקוגניציה; מוטיבציה; הרגשות דיבור פנימי; בניית סכמות או תאוריות אישיות.
בהתייחסות לתהליכי מפתח אלה, יש בולטת התאוריה הקוגניטיבית-חברתית שפותחה על ידי בנדורה (Bandura, 1986) המצדדים לה, בין השאר, צימרמן ושנק.
בתאוריה זו זיהה בנדורה תת-תהליכים במכוונות עצמית: התבוננות עצמית, שיפוט עצמי ותגובה עצמית.
לפיו, יש תלות בין המכוונות העצמית לבין הדיוק בהתבוננות העצמית, זאת מכיוון שהיא מספקת את המידע הנדרש להמשכיות השקעת המאמצים.
במקביל, שנק (Schunk, 2001), מדגיש את חשיבותן של המטרות, טוען שמטרות שאינן חשובות או תוצאות שאין להן ייחוס ליכולתם של הלומדים או למאמצם, לא יוכלו להפיק תוצאות של תגובה עצמית.
עוד בהקשר המושגי לממדים השונים של המכוונות עצמית בלמידה, צימרמן (Zimmerman, 1994) מתייחס לארבעה ממדים חשובים:
השיטה שאותה בוחר הפרט לביצוע המשימה
הסביבה הלימודית שעיצב הפרט כדי לבצע את המשימה
לפיו מה שמניע את הלומדים בעלי מכוונות עצמית בלמידה לבצע משימה קשור למוטיבציה הפנימית שלהם.
הם מציבים מטרות ממוקדות, מייחסים להן ערך ומאמנים ביכולתם האישית לבצע אותה.
בעת הצבת המטרה הלומדים מגלים מודעות לתוצאות של הביצוע.
ועל פי צימרמן, בממד הזה, התהליכים של המכוונות העצמית כוללים גם: ויסות ושיפוט עצמי, בקרה וכוח רצון.
ובהקשר לסביבה, סביבת הלמידה, צימרמן מתאר לומדים בעלי מכוונות עצמית בתור לומדים אשר מפקחים על מערכה הפיזי והחברתי של הלמידה, כך שהם מגלים רגישות ותושייה כאשר הם מעצבים את הסביבה ועורכים חיפוש מושכל שיכול לקדם אותם כלומדים כדי להשיג את מטרותיהם.
ברוב התאוריות, תאורטיקנים רבים טוענים שהיכולת למכוונות עצמית בלמידה מתפתחת בעיקר בשנות בית הספר היסודי.
ורובם גם מסכימים שהיא, המכוונות עצמית בלמידה, מצריכה זמן ומאמצים רבים, ולפיהם, אם התוצאות אינן מעניינות את הלומדים, הם לא יהיו בעלי מוטיבציה למכוונות עצמית בלמידה.
במטא-אנליזה שנערכה על תוכניות התערבות לקידום למידה בהכוונה עצמית, מצאו החוקרים כי במקצועות הקשורים למתמטיקה ישנו שיפור ניכר הרבה יותר מהישגים קריאה או כתיבה במקצועות אחרים.
נוסף על כך, נמצא כי קיימים הבדלים בין שכבות גיל ואסטרטגיית הSRL אותה מקדמים- תוכנית התערבות שמתמקדת באסטרטגיות חשיבה מטא-קוגניטיביות וברכישת אסטרטגיות ללמידה משמעותית אצל תלמידי בית ספר יסודי, ואילו אצל תלמידי על-יסודי תוכניות התערבו שעסקו בחשיבה רפלקטיבית ובחשיבה על בחירת אסטרטגיות נכונות היו יעילות יותר.
כמו כן, לפי גאנסן, ניתן לראות שלבים דומים של למידה בהכוונה עצמית, אותם הגדיר ב-3 שלבים (JANSEN ET AL., 2017):
הגדרת יעדים ותכנון וניהול זמנים.
ארגון הסביבה, ניטור הלמידה שליטה במוטיבציה.
הערכת לומד בעל מכוונות עצמית
כך שלפיה, ההערכה היא חלק בלתי נפרד מהלמידה והיא כוללת: תהליך מתמשך שבו נעשה תיעוד להתפתחות יכולות הלומד לאורך זמן וזאת בהקשר לימודי ובו בזמן שימוש במשימות הלימוד למטרת הערכה.
בהערכה הזו משתלבת בדיקה ליכולת יישום במגוון סיטואציות ולכן היא נחשבת לחלק חשוב מהלמידה גם לצורך הבנה.
כדי לשלב את ההערכה בתהליך הלמידה, יש צורך שהיא תהיה מתפיסת הלומד למצבו וכן מהערכתו לעצמו.
היכולת והמסוגלות לערוך בקרה והערכה אחרי ההתקדמות לעבר המטרות היא היכולת של הערכה עצמית פנימית; הלומד מעריך את הביצועים שלו בהתאם לראיות שאותן הוא אסף (זילברשטיין וגבע,Skager 1984 ;1992).
וכדי לפתח את היכולת שלו להערכה עצמית, הוא נדרש גם להערכה חיצונית (בידי מורה, כשמדובר בתלמיד, ועמיתים), הערכה כזו היא בגדר סיוע להבניית תקנים וקריטריונים שבאמצעותם הלומד יערוך בדיקה להערכתו הפנימית ובנוסף, הוא יקבל תמיכה ועידוד להמשך.
ההערכה העצמית תורמת למכוונות עצמית בלמידה, באמצעותה הלומד מקבל מידע על ביצועיו, יכולותיו ומגבלותיו, וזה פותח בפני את האפשרות וההזדמנות לשפר את הלמידה שלו מול המטרות שלה.
מכוון הוא עקומה מישורית סגורה התוחמת את בסיס החרוט.
צורת המכוון ומיקום קדקוד החרוט במרחב ביחס אליו, הם שקובעים את צורת החרוט.
מעטפת החרוט היא תולדה של חיבור כל נקודות המכוון לקדקוד בקווים ישרים.
המכוון הוא למעשה הקו המפריד בין בסיס החרוט למעטפת שלו.
קיימים גופים גאומטריים, כמו החרוט הדו-צדדי אשר להם יותר ממכוון אחד.
קיימים גם גופים כמו הספריקון (Sphericon) אשר המכוונים שלהם אינם עקומות סגורות.
מכוון מעגלי - לרוב החרוטים המוכרים יש מכוון שצורתו מעגל.
במקרה זה אורך המכוון שווה להיקף מעגל הבסיס השווה ל- , כש-R הוא רדיוס המעגל.
פריסה של מעטפת חרוט בעל מכוון מעגלי יוצרת גזרה שרדיוסה שווה לאורך הקו היוצר של החרוט, ואורך הקשת שלה שווה לאורך המכוון.
מכוון מצולע - מכוון שצורתו מצולע יוצר חרוט שצורתו היא, למעשה, צורת פירמידה.
כך, מכוון שצורתו ריבוע יוצר פירמידה ריבועית, וכן הלאה.
פריסה של חרוט מצולע יוצרת מצולע קעור שמספר צלעותיו גדול בשתיים ממספר צלעות המכוון.
מכוון כלשהו - צורת המכוון בחרוט יכולה גם להיות צורה אקראית.
במקרה כזה גם החרוט שיתקבל הוא חרוט אקראי.
"מכון - סדנת התחריט ע"ש זאב וולפגנג מאיר" היא סדנה לתחריט שפעלה בין השנים 2018-1997 בקיבוץ נירים.
סדנת התחריט הוקמה בשנת 1997 על ידי דב הלר במבנה ששימש בעבר את מכון החליבה של הרפת בקיבוץ נירים.
הסדנה נקראה על שם זאב וולפגנג מאיר, מחברי הקיבוץ.
היא שימשה אמנים מדרום הארץ שעסקו בטכניקות התצריב השונות.
בשונה מסדנאות אחרות, לא היו בסדנה דפסים-אמנים והאמנים שעובדים בה מדפיסים את העבודות בעצמם.
בין הפרויקטים המזוהים עם הסדנה היא תערוכה שנתית שנפתחה ב-1 במאי, ועבורה הזמינה הסדנה מאמן הדפס ידוע תחריט קטן, המודפס בצבע אדום.
על האמנים שעבדו בסדנה נמנים אמנים כאלי שבדרון, זוהר מורג, נועם רבינוביץ, דניאלה מלר ועוד.
בשנת 2006 הוצגו עבודות מן הסדנה במוזיאון הנגב לאמנות.
מכה קלה בכנף הוא ביטוי המשמש בשיח הציבורי הישראלי לתאר את החשיבות המועטה שמייחסים גורמים בעלי כוח למעשים או לפעולות בעלי משמעות קשה ונרחבת יותר בעיני אחרים.
עיקר השימוש בתחומי הפוליטיקה והתקשורת.
הביטוי הוא פרפרזה על דבריו של דן חלוץ (לימים הרמטכ"ל ה־18 של צה"ל) בריאיון שנערך עימו כאשר כיהן כמפקד חיל האוויר.
ב־22 ביולי 2002, במהלך האינתיפאדה השנייה, הפציץ חיל האוויר מבנה בעיר עזה במטרה לחסל את בכיר החמאס סלאח שחאדה.
מלבד שחאדה נהרגו 14 אזרחים ובהם ילדים.
בציבור ובתקשורת נשמעו קולות שהאשימו את טייסי חיל האוויר בפשעי מלחמה, וטענו שהאחראים לפעולה צריכים להישפט בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג.
בעת ביצוע הפעולה שהה חלוץ בחו"ל ולא היה מעורב בקבלת ההחלטה לבצעה, אך כמפקד חיל האוויר היה אחראי לה.
בריאיון שנערך עימו במוסף "הארץ" לאחר המקרה, ענה חלוץ לשאלת המראיינת בנוגע למידת הרגשות שטייס צריך לגלות:
תשובת חלוץ עוררה תגובות סוערות, והביטוי "מכה קלה בכנף" הפך למטבע לשון המשמש לציון דבר מה שגרם נזק משמעותי לצד נפגע מבלי שהצד הפוגע מייחס לפגיעה חשיבות.
לעיתים המשפט מתאר גם פגיעה קלה שאינה מורגשת.
חלוץ הסביר מאוחר יותר כי האמירות הללו נאמרו בהקשר של מתן גיבוי המפקד לפקודיו, שהוא ערך בפני עצמו, על רקע ההתקפה התקשורתית המילולית והישירה שספגו צוותי האוויר בעקבות חיסולו של סלאח שחאדה.
מכה-גודזילה שלעיתים נקרא גם בטעות מכנוזילה (שיבוש של מקא-גודז'ירה, לפי המקור היפני: メカゴジラ).
נבל-על בדיוני (בסדרות הייסי ומילניום הוא למעשה גיבור-על) המופיע בסדרת סרטי גודזילה.
מכה-גודזילה הוא מקבילו המכני של גודזילה, נחשב לאויב שלו.
הופיע לראשונה ב-21 במרץ 1974, בסרט "גודזילה נגד מכה-גודזילה" מבית היוצר של טוהו.
בשנת 2021 הופיעה מכה-גודזילה בסרט גודזילה נגד קונג.
דמותו של מכה-גודזילה מדורגת במקום הרביעי ברשימת 10 מפלצות-הענק היפניות הגדולות ביותר בכל הזמנים, לפי אתר IGN.
מראהו של מכה-גודזילה דומה לשל גודזילה, אך יש שינויים קטנים: יש לו כרבולת קטנה מעל ראשו המופנית קדימה, עיניו צהובות, גופו משוריין והוא מסוגל לעוף.
שריונו של מכה-גודזילה עשוי ברזל, והוא מסוגל לפתור בעיות ולנתח טקטיקות.
מכה-גודזילה, בדומה לגודזילה, מסוגל לירוק קרן אטומית מפיו, אך גם מסוגל לירוק קרני לייזר מעיניו, לעוף באמצעות רקטות המונעות ממנו, לירות טילים מאצבעותיו ובעל עוצמת נשיכה חזקה מאוד.
בנוסף הוא מסוגל ליצור שדה-אנרגיה סביבו על ידי סיבוב ראשו.
בסדרת סרטי שווה, מכה-גודזילה מופיע ככוח מכני הרסני של חייזרים הבאים מפלנטה בשם "החור השחור ה-3", שם מתכנתים אותו להרוג כל מפלצת-ענק שנמצאת על כדור הארץ, ולאחר מכן להכחיד את כל בני-האדם.
בהתחלה הוא פוצע אנושות את אנגירוס, אך הוא מושמד על ידי גודזילה וקינג-סיסאר.
בסדרת סרטי הייסי, הטכנולוגיה של מכה-גודזילה למעשה מבוססת על מכה-גידורה: מקבילו הקיברנטי של קינג גידורה.
שם בני האדם מתכנתים אותו להרוג אחת ולתמיד את גודזילה ורודאן, אך הוא נכשל.
גודזילה נגד מכה-גודזילה 2 (1993)
בסדרת סרטי מילניום, מכה-גודזילה הוא למעשה השלד של הפרט הראשון של גודזילה, אשר מת על ידי משמיד-החמצן ב-1954. ה-DNA של הפרט הראשון מוחדר לתכנות של מכה-גודזילה, ועקב כך נוצרים אצלו מספר בעיות טכניות.
שחקן מספר אחת: בסרט זה, מכה-גודזילה הוא כלי של נולאן סורנטו, אך הוא בסוף נמס בלבה.
סאות' פארק: בפרקים הראשונים של הסדרה, ברברה סטרייסנד הופכת למעין גרסה קומית של מכה-גודזילה.
ב-2024 יצא סקין של מכה גודזילה למשחק המצליח בראול סטארס, בתור הדמות ניטה, כחלק שיתוף פעולה של בראול סטארס עם גודזילה.
מכוורת היא מקום שבו מרוכזות מספר כוורות של דבורי דבש, ובו מתבצעות רוב עבודות הדבוראי.
מכוורות מגיעות בגדלים רבים ויכולות להיות כפריות או עירוניות בהתאם לפעולת ייצור הדבש.
יתר על כן, מכוורת עשויה להתייחס לכוורות של חובבים או לאלה המשמשות לשימוש מסחרי או חינוכי.
מכוורת יכולה יכול להיות גם מבנה חסר קירות, מקורה, בדומה לביתן שבו שוכנים כוורות, או מבנה סגור עם פתח המכוון את נתיב המעוף של הדבורים.
מכבסה יפהפיה שלי הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1985 בבימויו של סטיבן פרירס, עם דניאל דיי לואיס וגורדון ורנקה בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי חניף קוריישי ומבוסס על מחזה שלו באותו שם משנת 1984.
העלילה מתרכזת ביחסים בין שני צעירים בדרום לונדון בשנות השמונים בתקופת כהונתה של מרגרט תאצ'ר והשינויים הכלכליים שהנהיגה.
בשכונה בה קהילה של מהגרים פקיסטנים ולבנים ממעמד סוציו אקונומי נמוך עם נערים רוויי דעות גזעניות, מתפתחת ידידות בין נער פקיסטני ולבן שגולשת גם ליחסים אינטימיים.
חניף קוריישי היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ולפרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר.
סעיד ג'אפרי היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
מכון הסרטים הבריטי כלל את הסרט ברשימת 100 הסרטים הבריטיים הטובים ביותר במאה ה-20
עומאר עלי (גורדון ורנקה) הוא בחור פקיסטני צעיר שגר בדרום לונדון עם אביו האלמן והדיכאוני חוסיין (רושאן סת).
חוסיין רוצה עתיד טוב יותר לבנו המובטל, אשר מתקיים מקצבה ושולח אותו אל אחיו הבכור נאסר (סעיד ג'אפרי) כדי שייתן לו עבודה וירוויח כסף עבור לימודיו.
נאסר מחבב את עומאר, רואה אותו כבנו ומייעד לו את בתו הבכורה טניה (ריטה וולף).
נאסר עצמו הוא אדם עשיר ומכובד בקהילה הפקיסטנית בלונדון: יש לו דירות להשכרה, חניון לשטיפת מכוניות ומכבסה.
יש לו פילגש לבנה בשם רייצ'ל (שירלי אן פילד).
בעזרת בנו סלים (דריק בראנץ') הוא גם סוחר בסמים.
עומאר מתחיל לעבוד בשטיפת מכוניות ונאסר מעביר אותו לתפקיד מנהל חשבונות ואחר כך מציע לו לנהל את המכבסה שלו.
עומאר עוזר לנאסר בגירוש דיירים שלא משלמים וכן עוזר לסלים בהעברת סמים משדה התעופה.
עומאר וסלים מותקפים על ידי צעירים לבנים גזענים ועומאר מזהה את מפקדם בתור חבר הילדות שלו ג'וני (דניאל דיי לואיס).
הוא מציע לג'וני לשנות את אורחות חייו, להתמסד ולהרוויח ביושר.
הם משפצים את המכבסה בעזרת כסף שגנב מסלים.
נאסר מסכים לקבל את ג'וני לעבודה תמורת עזרה בגירוש דיירים שלא משלמים.
הידידות בין עומאר וג'וני גולשת ליחסים אינטימים הומוסקסואלים.
לפני פתיחת המכבסה הם מנהלים יחסים בחדר סמוך כשבאולם המכבסה רוקד נאסר ולס עם רייצ'ל והם כמעט נתפסים.
עומאר אינו רוצה להתחתן עם טניה וגם ג'וני מנסה להסביר לה שאינו יכול.
היא עוזבת את לונדון לאכזבתו של אביה.
גם רייצ'ל עוזבת את נאסר לאחר שבטקס הפתיחה טניה הטיחה בה האשמות.
הגזענים מנסים לתקוף את מכוניתו של סלים וזה דורס אחד מהם ופוצע אותו.
בתגובה מתכננים הגזענים נקמה: הם הורסים את מכוניתו של סלים ומכים אותו, את ג'וני ועומאר וגורמים לנזק גדול למכבסה.
לבסוף עומאר מטפל בפצעיו של ג'וני ושניהם מחייכים.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותדניאל דיי לואיסג'וניגורדון ורנקהעומאר עליסעיד ג'פרינאסר עלירושאן סתחוסיין עלידריק בראנץ'סאליםריטה וולףטניה עלישירלי אן פילדרייצ'לפילגשו של נאסר
במחקר מעבדה מצאו מוריסון ואיברה (2008), כי משתתפים בעלי הזדהות חזקה עם קבוצתם נטו להגיב ברמה גבוהה יותר של SDO בעקבות איום.
במחקר נוסף שבחן את תפקיד סטטוס הקבוצה בתנאים הללו, נמצא כי בתגובה לאיום נתפס חברי קבוצות בעלי סטטוס גבוה נטו להפגין רמה גבוהה יותר SDO, ואילו חברי קבוצות בעלות סטטוס נמוך הגיבו לאיום בירידה ברמת ה-SDO.
גם קשרים אלה התבטאו אצל יחידים בעלי הזדהות חזקה עם קבוצתם.
מכאן עולה כי איום נתפס עורר בקרב חברי שתי הקבוצות המזדהים עם קבוצתם – נמוכות-סטטוס וגבוהות-סטטוס כאחת – ניסיונות לשיפור מצבן ושיכוך האיום.
מצד אחר, טענה רווחת היא כי SDO משקפת נטייה כללית לתמיכה בעליונות של קבוצות מסוימות ונחיתותן של אחרות.
קרי, תמיכה של הפרט בהיררכיה החברתית, גם אם זו אינה בהכרח מיטיבה עם קבוצתו שלו.
בקבוצות גבוהות-סטטוס אין סתירה בין שני מניעים אלה, שכן ההיררכיה החברתית היא זו שמקנה לקבוצת הפנים את יתרונה.
בקבוצות נמוכות-סטטוס, לעומת זאת, תמיכה במבנה החברתי הקיים, ההיררכי, משמעה הצדקת מיקומה הנמוך יותר של הקבוצה במורד ההיררכיה החברתית.
לפיכך, בקרב קבוצות נמוכות-סטטוס, מצבים אלה אמורים להתבטא בדפוס ההפוך, כלומר בקשר שלילי בין SDO לבין דעות קדומות.
זאת על בסיס הטענה, שבקבוצה נמוכת הסטטוס התופסת את המבנה החברתי כהוגן ולגיטימי, תימצאנה תופעות של הפגנת העדפה כלפי קבוצות החוץ והפחתת עוצמת העוינות כלפיה.
פרטים התומכים בדוממינטיות חברתית מעריכים כוח ולכידות קבוצתית ודוגלים בהיררכיה חברתית לא שוויונות בין קבוצות בחברה.
מכבש הקיטור של מיקי הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1934 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס.
עלילת הסרט עוקבת אחר מיקי מאוס הנהג של מכבש קיטור שנשלט על ידי שני אחייניו.
הוא בוים על ידי דייוויד הנד וכולל את קולותיהם של וולט דיסני כמיקי ומרסלייט גארנר כמיני מאוס.
זהו הסרט ה-67 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" והחמישי שיצא באותה שנה.
הסרט נקרא גם "The Steamroller" (מכבש הקיטור) במהלך שלבי ההפקה, ו-"Mickey's Steamroller" עם יציאתו מחדש.
הארכיונאי של דיסני דייב סמית' גם סגנן את הכותרת של הסרט כ-"Mickey's Steam-Roller" (מכבש-הקיטור של מיקי).
מיקי מאוס נוהג במכבש קיטור מואנש בזמן שקבוצת פועלים מבצעים עבודות תחזוקה בכבישים.
בינתיים, מיני מאוס מופיעה כשמרטפית של אחייניו הצעירים של מיקי, דוחפת אותם בעגלה ושרה את שיר המשחק "Pease Porridge Hot".
מיקי נוסע על ידם והם מנופפים לעברו.
מיקי עוצר ונותן לבנים טרמפ במכבש הקיטור על ידי חיבור חבל הגרירה של הרכב לעגלה שלהם.
לאחר מכן, מיקי מפלרטט עם מיני בכך שהוא מעניק לה ממתקים בצורת לבבות ומנסה לגנוב ממנה נשיקה.
בזמן שדעתם מוסחת, צמד העכברונים עולים על מכבש הקיטור של מיקי ומסיעים אותו בעצמם, גורמים להרס וכאוס בכל רחבי העיר.
מיקי רץ בטירוף אחרי אחייניו, אבל כאשר הוא מנסה להשתלט עליהם ולהפריד בינם למכבש הוא מוצא את עצמו נרדף כל ידם במקום זאת.
האחיינים ממשיכים לגרום נזק רב עם מכבש הקיטור כשלבסוף הם רודפים אחרי מיקי היישר לבית מלון רב קומות, והורסים את כל הבניין מלבד האמבטיות שבכל קומה, כשבכל אחת מהן נמצא מתרחץ.
ללא פגע מההריסות, מיקי צוחק כשצמד אחייניו נראים מתנדנדים על קורה המאוזנת על ראשו.
אחיינו של מיקי – ביאטריס האגן וג'יין שאדאק
1934 - הקרנה בבתי הקולנוע
1955 - "מועדון מיקי מאוס" (סדרת טלוויזיה)
למרות שזו ההופעה המונפשת השלישית של האחיינים של מיקי, היא הראשונה שמציגה רק שניים מהם.
לפיכך הסרט נחשב להופעה המונפשת המזוהה והמשמעותית ביותר של מורטי ופרדי פילדמאוס, אחייניו התאומים של מיקי מרצועת הקומיקס של מיקי מאוס.
סרט זה מופיע כרמת מעבר במשחק הווידאו "Epic Mickey".
"מכוונת לראש" הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת הישראלית עדי אולמנסקי.
את האלבום הוציאה ב-17 במאי 2023 לאור חברת התקליטים הליקון.
כלולים בו מספר שיתופי פעולה של אולמנסקי עם מוזיקאים ישראלים נוספים, דוגמת שקל, פלד, טונה, דור3 ועידו מימון.
מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים: "לשנות את העולם", "נמות משעמוםםם" ו"באושר ובעושר".
מכולנוף או משנע מכולות הוא כלי רכב מנועי המשמש להעמסת מכולות והובלתן למרחקים קצרים במסופי מטען ובנמלים באמצעות זרוע טלסקופית ומנגנון תפיסת מכולה ייעודי.
מכולנופים מסוגלים להעביר מכולות למרחקים קצרים במהירות רבה ולערום אותן במספר קומות בהתאם לדרישה.
שימוש במכולנופים לטיפול במכולות נפוץ מאוד בגלל הגמישות שלהם ויכולת הערימה והאחסון הגבוהה יותר בהשוואה למלגזות סטנדרטיות.
קיים סוג נוסף של מלגזת מכולות המיועד לטיפול במכולות ריקות בלבד (skystacker).
מקור המילה מכולנוף הוא בהלחמה של המילים: מכולה ומנוף.
מכהן הוא אדם המחזיק במשרה ציבורית מסוימת בנקודת זמן נתונה.
בהקשר של בחירות, המונח מתייחס לאדם המכהן בתפקיד העומד לבחירה, בין אם הוא מתמודד לכהונה נוספת ובין אם אינו מעוניין בכך.
ייתכן שבבחירות לא יהיה מועמד מכהן, למשל אם המכהן הקודם נפטר, פרש, התפטר או בחר שלא להתמודד לכהונה נוספת.
במקרים אחרים, המכהן עשוי להיות מנוע מלהתמודד בשל מגבלות כהונה.
תפקיד עשוי להיחשב "פתוח" גם כאשר הוא נוצר בעקבות חלוקה מחודשת של אזורי בחירה או כתוצאה מיצירת משרה חדשה.
בארצות הברית, בחירות ללא מועמד מכהן מכונות "מושב פתוח" (open seat) או "תחרות פתוחה" (open contest).
באופן כללי, למכהן יש יתרון פוליטי על פני מתחריו בבחירות.
ברוב המדינות, המכהנים זוכים להכרה ציבורית רחבה יותר בשל כהונתם הקודמת בתפקיד.
כמו כן, למכהנים יש גישה קלה יותר למקורות מימון מסע הבחירות ולמשאבים ממשלתיים, שעשויים לשמש בעקיפין לקידום הקמפיין שלהם.
בישראל, תופעת יתרון המכהן ניכרת בבחירות מקומיות ובבחירות לראשות הממשלה.
בארצות הברית, בחירות שבהן המכהן אינו מתמודד מחדש, נקראות "מושב פתוח" (open seat).
בהיעדר יתרון למכהן, בחירות שכאלה, הן לרוב הבחירות המותחות ביותר.
בחירות פתוחות מתקיימות גם כאשר מגבלות כהונה חוסמות את המכהן מלהתמודד, כמו במקרה של נשיא ארצות הברית, שמוגבל לשתי קדנציות בנות ארבע שנים כל אחת.
בבחירות שבהן מתמודדים מועמדים שהם עולים חדשים המבקשים להתמודד על משרה פתוחה, הבוחרים נוטים להשוות בין כישורי המועמדים, עמדותיהם בנושאים פוליטיים ותכונותיהם האישיות בצורה ישירה.
לעומת זאת, בבחירות שבהן יש מכהן, הבחירות נתפסות לעיתים קרובות כמשאל עם על הישגי המכהן.
מחקר משנת 2017 שפורסם ב־British Journal of Political Science מציין שיתרון המכהן נובע מכך שהבוחרים מעריכים את עמדותיו האידאולוגיות של המכהן באופן פרטני, בעוד שהם מניחים שכל מתמודד אחר חולק את האידאולוגיה של מפלגתו.
המשמעות היא, שהיתרון המכהן נהיה משמעותי יותר ככל שהקיטוב הפוליטי גובר.
אנליסטים פוליטיים בארצות הברית ובבריטניה ציינו את קיומו של סבב ב' (קדנציה נוספת) שבו נציגי הקדנציה הראשונה רואים עלייה בקולות לאחר הקדנציות הראשונות שלהם.
האנליסטים טוענים שתופעה זו מביאה ליתרון של עד 10% לנציגי הקדנציה הראשונה, דבר שמגדיל את יתרון המכהן.
במצבים מסוימים, עצם כהונתו של מועמד עשויה לפעול לרעתו בבחירות.
תופעה זו, המכונה "אנטי-מכהנות" (anti-incumbency) או אנטי המכהנים, מתרחשת כאשר המכהן אינו עומד בציפיות הבוחרים במהלך כהונתו, או כאשר מועמדים חדשים משכנעים את הבוחרים בצורך בשינוי.
בוחרים שחוו זעזועים כלכליים שליליים, כמו אובדן הכנסה, נוטים פחות להצביע למועמד מכהן מאשר בוחרים שלא חוו זעזועים כאלה.
ניק פנגקיס, חוקר סקרי בחירות, טבע את מה שהוא כינה "כלל המכהן" ב-1989, האומר: "שכל בוחר שטוען שהוא מתלבט לקראת סוף הבחירות כנראה יצביע בסופו של דבר למאתגר את המכהן.
המושג "מכהן" במשרה פוליטית בישראל, מתייחס לאדם המחזיק בתפקיד ציבורי נבחר או ממונה במסגרת המערכת הפוליטית של המדינה.
כולל את ראש הממשלה, נשיא המדינה, שרים, חברי הכנסת, ראשי רשויות מקומיות, חברי מועצות מקומיות ותפקידים פוליטיים נוספים.
מעמדו של המכהן ותנאי כהונתו מוסדרים באמצעות חוקי יסוד, חוקי הכנסת וחוקים רלוונטיים נוספים, בהתאם למשרה הספציפית.
הגדרה על פי האקדמיה ללשון העברית
האקדמיה ללשון העברית מגדירה את הפועל "מכהן" כך:
"נושא במשרה, ממלא תפקיד רשמי".
לדוגמה: "הוא מכהן כרב העיר", "השרה מכהנת בתפקידה זו השנה השלישית"
המילה "כהן" מופיעה פעמים רבות בתנ"ך בהקשר של כהונה דתית:
כאן הפועל "לכהן" מתאר את עבודת הכהנים בבית המקדש.
הביטוי "כהן גדול" היה תואר תפקיד רשמי בבית המקדש, המקביל ל"מכהן" במשמעותו המודרנית.
תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה כ"ה ע"ב – "זה המכהן תחתיו מביא מנחתו עמו".
מתאר אדם הנכנס לתפקיד במקום אחר.
מציין שמילוי תפקיד מצריך כישורים ראויים.
בעברית המודרנית, "מכהן" מתאר מישהו בתפקיד רשמי, כגון:
נשיא המדינה מכהן בתפקידו במשך שבע שנים.
הרב הראשי מכהן כרב העיר ירושלים.
השופט מכהן בבית המשפט העליון.
מכהן במשרה פוליטית בישראל ממלא תפקיד ציבורי רשמי הכולל קבלת החלטות מדיניות, חקיקתיות או מנהלתיות, בהתאם לתחום אחריותו.
ראש הממשלה: נבחר על ידי הכנסת, ועומד בראש הרשות המבצעת.
מעמדו, תנאי כהונתו, תפקידיו, סמכויותיו והליכי מינויו מוסדרים בחוק יסוד: הממשלה.
נשיא המדינה: ממלא תפקיד ייצוגי בעיקרו, ונבחר לתקופת כהונה אחת בת שבע שנים.
חברי הכנסת: נבחרים על ידי הציבור בבחירות ארציות, ומכהנים כחברי הרשות המחוקקת.
מעמדם, תנאי כהונתם, הליכי בחירה והזכויות והחובות שלהם מוגדרים בחוק יסוד: הכנסת.
שרים בממשלה: ממונים על ידי ראש הממשלה בכפוף לאישור הכנסת, ואחראים על תפקודם של משרדי ממשלה שונים.
מעמדם ותנאי כהונתם מוגדרים בחוק יסוד: הממשלה.
ראשי רשויות מקומיות וחברי מועצות: נבחרים בבחירות מקומיות, ומנהלים את ענייני הרשויות המקומיות.
מעמדם, סמכויותיהם ותנאי כהונתם מוגדרים בחוק הרשויות המקומיות.
מגבלות כהונה: תקופת הכהונה משתנה בין תפקידים.
לדוגמה, נשיא המדינה מוגבל לקדנציה אחת של שבע שנים, בעוד ראשי רשויות מקומיות יכולים להתמודד ללא הגבלת קדנציות.
סיום כהונה: כהונה עשויה להסתיים בהתפטרות, פקיעת מנדט, הצבעת אי אמון, או כתוצאה מהעמדה לדין פלילי.
בדומה למערכות פוליטיות אחרות, למכהנים בישראל יש לעיתים קרובות יתרון מובנה בבחירות.
יתרון זה נובע ממספר גורמים:
הכרה ציבורית רחבה בשם המכהן: למכהן יש בדרך כלל יותר הכרה בציבור בשל עבודתו הקודמת במשרה.
גישה למשאבים ציבוריים: למכהן יש גישה קלה יותר למימון קמפיין לקידום מועמדותו ולמשאבי ממשלה.
ניסיון והישגים מוכחים: המכהן יכול להצביע על הישגים ופעולות שביצע במהלך כהונתו.
בנימין נתניהו: כיהן כראש ממשלת ישראל במשך 12 שנים רצופות, דבר המדגים את כוחו של יתרון המכהן.
ראובן ריבלין: נבחר לנשיא מדינת ישראל ב-2014 לאחר קריירה ארוכה בכנסת, כולל תפקיד יושב ראש הכנסת.
בישראל נצפו מקרים של "אנטי-מכהנות", שבהם ממשלות או חברי כנסת הוחלפו בעקבות:
המכהנים נתפסו כלא ראויים למשרותיהם.
כמו גם, ממשלות התחלפו בעקבות אכזבה ציבורית מתפקודן.
תחושה ציבורית חזקה לצורך בשינוי.
דוגמאות בולטות כוללות את מערכת הבחירות של 1977, שהובילה למהפך הפוליטי הראשון במדינה, מערכת הבחירות של 2021, שבה הוחלפה ממשלתו של בנימין נתניהו לאחר 12 שנים רצופות בתפקיד.
בישראל קיימות מגבלות משפטיות על כהונת פוליטיקאים שנמצאים תחת חקירה פלילית או עומדים בפני כתב אישום.
דוגמאות לכך הן המגבלות שהוטלו על אריה דרעי בהקשר של כהונה כשר ועל בנימין נתניהו בעקבות כתב האישום נגדו.
מכון איילון היה מפעל מחתרתי תת-קרקעי לייצור קליעים וסליק של ארגון ההגנה בגבעת הקיבוצים, השוכנת במבואותיה הצפוניים של העיר רחובות.
המכון החל לפעול בתקופת המנדט הבריטי.
עד הכרזת המדינה יוצרו בו 2.25 מיליון כדורי 9 מ"מ.
תחמושת זו הייתה חיונית ביותר ללוחמים בשלב הראשון של מלחמת העצמאות.
המפעל, שבו עבדו 45 צעירים וצעירות, פעל בסודיות גמורה מ-1945 ועד תום מלחמת העצמאות, ובתקופה זו יוצרו בו מעל 4 מיליון כדורי תחמושת.
מבנה המכון הוכרז כמבנה לשימור, וכיום פועל בו מוזיאון.
ב־1986 האתר הוכרז כאתר לאומי.
המכון, שהוקם ביוזמת יוסף אבידר מנהל תעש מ-1945, נוסד ב־1945 והיה פעיל עד קום המדינה ב-1948. המכון היה מפעל תת-קרקעי לייצור כדורי אקדח 9×19 מ"מ פרבלום שבהם השתמשו בתת המקלע סטן וכן סליק, מתחת למבנה אזרחי, כל זאת מתחת לאפם של הבריטים וללא ידיעת האזרחים ששהו במבנה.
מנהל המכון היה פסח איילון (אברמוביץ).
ארגון ההגנה פנה בבקשה לחברי קבוצת הצופים א' שישבו בהכשרה בפרדס חנה, לבוא ולעבוד במפעל סודי.
קבוצה זו, שבה היה חבר גם שלמה הלל הקימה מאוחר יותר את מעגן מיכאל.
החברים, לאחר התלבטויות קשות, הגיעו לגבעת הקיבוצים, שהייתה מקום הכשרה לגרעיני התיישבות לפני עלייתם לקרקע בשנים שלפני כן, והקימו את המכון.
בין הדמויות המרכזיות שסייעו בהקמת המכון וניהולו היה משה ברון, מומחה בתחום הסליקים, אשר תרם מניסיונו הרב להסוואת המפעל ולשמירה על סודיותו.
ברון היה שותף בתכנון המבנה ובפיתוח מנגנוני ההסתרה שאפשרו את הפעלתו של המכון מתחת לפני השטח מבלי לעורר חשד מצד שלטונות המנדט.
עבודות החפירה והיציקה נמשכו 22 יום.
מבנה המכון תוכנן בידי המהנדס יוסף אידלמן והוקם בתוך בור בעומק 8 מטר ושטחו היה 264 מטר רבוע (אורך 33 מטר, רוחב 8 מטר, גובה 3.5 מטר, עובי קירות 0.5 מטר).
מערך ההסוואה של המכון תוכנן על ידי יצחק נבו – המבנה כולו כוסה בעפר.
כדי לספק אוויר לארבעים וחמישה עובדים היה צורך בשתי ארובות.
כדי שהארובות לא יעוררו את חשדם של הבריטים נבנתה בצד אחד של המפעל התת-קרקעי מכבסה ששירתה את האזור והופעלה בידי חברות הקיבוץ.
בצד השני נבנתה מאפייה שהופעלה בידי חברי הקיבוץ, אשר שיווקו את הלחם לכל הסביבה.
פתח הארובה של המאפייה התמזג עם פתח האוורור של המפעל.
דרך פתח מתחת לאחת ממכונות הכביסה היו נכנסים ויוצאים העובדים בכל יום.
גם במאפייה היה פתח, גדול יותר, מתחת לתנור.
מכיוון שהתנור שקל כ־10 טון, ונדרשה שעה וחצי כדי להזיזו, הפתח הזה נפתח שלוש פעמים בלבד בשנות פעילות המפעל: פעם אחת כדי להכניס את המכונות לייצור התחמושת, עם הקמת המפעל, פעם נוספת לתיקונים במכונות ופעם נוספת כדי להוציא אותן לאחר שלא היה יותר צורך להחביא את המפעל.
כיום התנור מקובע במצב הפתוח, ובפתח שאותו כיסה הותקנו גרם מדרגות ומעלית, שדרכם נכנסות ויוצאות קבוצות הסיור במקום.
רעש הקיטור של מכונות הכביסה, רעש המאפייה ושכבת מזרנים שהוצמדה לתחתית התנור השתיקו את קולות המפעל.
את מכונות יצור כדורי 9 מ"מ קנה שיפץ ושלח למפעל איש "ההגנה" יהודה ארזי במבצע נועז.
העובדים הראשונים היו עובדי התעש ואליהם צורפה קבוצה מתנועת הצופים.
בקיץ 1947 תוגבר כוח העבודה בקבוצת חברי פלמ"ח מחפציבה, שהשתייכו להכשרת הנוער העובד "רגבים".
בתקופת מלחמת העצמאות גויסו חלק מהעובדים ובמקומם הובאו שמונה חברים מגרעין של תנועת "הבונים".
עובדי המכון הסתירו את עבודתם גם מפני שאר חברי הקיבוץ (שכונו הג'ירפות), כשהם מספרים שיצאו לעבוד בשדה.
רק פעם אחת התגלה הסליק בידי אחת מחברות הקיבוץ שעבדה במכבסה, והיא נתבקשה לשמור עליו בסוד.
על מנת לא לעורר את חשד שאר חברי הקיבוץ הוקם מעין חדרון עם מנורת שיזוף שבה השתזפו עובדי המכון, שעבדו מתחת לפני האדמה ולא היו חשופים לאור השמש.
בפיצוץ הרכבת הצבאית הבריטית סמוך למכון, ב-29 בפברואר 1948, נהרגו 28 חיילים בריטים ונפצעו 32. בעקבות הפיגוע שבוצע על ידי לח"י, עלה חשש גדול שהבריטים יבצעו סריקות באזור וימצאו את הסליק.
העובדים במפעל חשו לעזור לנפגעים הבריטים וכך מנעו מהבריטים לחשוד בהם ולא נעשו במקום חיפושים.
המכון לא התגלה עד קום המדינה והוא סייע רבות ללחימת הכוחות היהודיים במלחמת העצמאות.
אזור זה היה מהיחידים שבהם לא היה מחסור בתחמושת.
הייצור נפסק עם תום מלחמת העצמאות אבל הגבעה המשיכה לשמש גורמים שונים של התעשייה הביטחונית של מדינת ישראל עד 1963 ולאחר מכן ננטשה.
רופא מכון איילון בשנת 1948 היה הד"ר יוסף קוט.
במשך שנים רבות לא נודע לציבור הסיפור של מכון איילון.
משנת 1975 החלו גופים שונים לפעול למען שיקום ושימור האתר.
ב-1986 הוקם ועד ציבורי, ביוזמת שלמה הלל, במטרה לשקם את האתר.
בוועד היו נציגים מן התעשייה הצבאית, ארגון חברי ההגנה, קיבוץ מעגן מיכאל, עיריית רחובות, מכון ויצמן למדע, קק"ל, החברה להגנת הטבע והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, אשר קיבלה על עצמה את משימת השיקום.
מוזיאון מכון איילון מופעל על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, הדרכה על החיים הכפולים בקיבוץ ופעילות המכון.
מכון איילון הוא אתר לאומי השייך לעיריית רחובות.
ב-1985 נחתם הסכם הפעלה בין העירייה לבין המועצה לשימור אתרים, המסדיר את היחסים ואת האחריות בין העירייה ובין המועצה לשימור אתרים.
במסגרת ההסכם, סוכם להקים ועד ציבורי אשר יעזור בניהול השותפות.
מזכיר המועצה ידאג להקמת הוועד וכן לקביעת ישיבותיו.
ישיבות הוועד תתקיימנה לפחות פעם בשנה.
שליש מחברי הוועד יהיו זכאים לדרוש כינוס ישיבה שלא מן המניין.
הוועד יאשר את תוכניות פיתוח האתר שיוכנו על ידי ההנהלה.
הוועד יאשר את תקציבו השנתי של האתר ואת תוכנית העבודה השנתית בו.
לצורך ליווי ובקרה של ניהול האתר תוקם ועדת היגוי בת חמישה חברים מתוך חברי הוועד.
ועדת ההיגוי תהיה מורכבת מנציגים כדלקמן: שני נציגי עיריית רחובות, שני נציגי המועצה, איש ציבור אשר יבחר על ידי הוועד מבין חבריו.
מזכיר המועצה ידאג להקמת ועדת ההיגוי ולקביעת ישיבותיה.
ישיבות ועדת ההיגוי תתקיימנה לפחות 4 פעמים בשנה.
שליש מחברי ועדת ההיגוי יהיו זכאים לדרוש כינוס ישיבה שלא מן המניין."
(*הערה: היום במקום "מזכיר המועצה" צריך להיות "מנכ"ל המועצה").
מכון אבני היה בית ספר ישראלי ללימודי אמנות ועיצוב בתל אביב-יפו.
"מכון אבני" נוסד בשנת 1936 על ידי אהרון אבני ומשה שטרנשוס כבית ספר לציור ופיסול ברחוב רש"י בתל אביב.
עם גידול מספר התלמידים עבר בית הספר למעונות עובדים ובהמשך לחללים שונים אחרים בתל אביב.
בשנת 1951, לאחר פטירתו של אבני, שונה שם בית הספר ונקרא על שמו.
בשנת 1982–1988 שכן בית הספר בשכונת התקווה, כחלק פרויקט שיקום שכונות.
בשנת 1988 עבר בית הספר לאזור הקצה המערבי של רחוב אילת ביפו.
כיום הוא מתפרש על שמונה מבנים שונים באזור.
החל משנת 1995 נמנו במכון אבני, מדי שנה, כ-600 סטודנטים שלמדו במחלקות השונות הכוללות אמנות פלסטית, עיצוב תעשייתי, עיצוב אינטראקטיבי, עיצוב פנים ועיצוב אופנה.
בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה הפתוחה, איפשר מכון אבני לבוגריו להוציא בנוסף לתעודת בוגר המכון, גם תואר ראשון במדעי הרוח.
בשנת 2023 מכון אבני סיים את פעילותו עקב קשיים כספיים ומיעוט נרשמים.
מכון בוטאנטאן (בפורטוגזית: Instituto Butantã) הוא מכון מחקר ביורפואי בברזיל, הפועל בחסותו של משרד הבריאות של המדינה סאו פאולו.
הוא ממוקם ליד הקמפוס של אוניברסיטת סאו פאולו, בעיר סאו פאולו.
המכון הוקם על ידי הרופא והחוקר הביו-רפואי, ויטאל ברזיל, ב-1901, בהתאם לחזונו של מכון פסטר הצרפתי.
לדוגמה, במכון שולב מחקר תרופתי ורפואי, מה שאפשר העברה מהירה יותר של תוצאות המחקרים לציבור, בצורה של תרופות, וכן מימון חלקי של ההוצאות במכון.
הוא ידוע בעולם בשל מחקריו על חיות ארסיות, המחזיק באחד המאגרים הגדולים בעולם של נחשים - למעלה מ-50,000 פרטים.
בנוסף, המכון מייצר בתמיכת המדינה תרכיבי חיסון עבור מחלות זיהומיות רבות, כמו כלבת, דלקת כבד, בוטוליזם, טטנוס, דיפתריה, שעלת ושחפת, וכן מייצר נוגדנים כנגד נשיכות של נחשים, לטאות, דבורים, עקרבים ועכבישים.
ויטאל היה אחד מקבוצה של חוקרים שפיתחו את נוגדני הארס בתחילת המאה ה-20.
מכון בוטאנטאן, הממוקם בפארק רחב ידיים, הוא אחת מהאטרקציות העיקריות בעיר סאו פאולו.
במכון ניתן למצוא מיצגי נחשים, מוזיאון היסטורי, מוזיאון ביולוגי, ומוזיאון מיקרוביולוגי.
מכון בוטאנטאן עורך מחקר נרחב בתחום הביו-רפואה הבסיסית והמעשית, כולל בתחומי ביולוגיה מולקולרית, אימונולוגיה ואפידמיולוגיה.
המכון מפעיל מסלול הדרכה מחקרי בשיתוף עם מכונים נוספים, בתחומי ביוטכנולוגיה ומחלות זיהומיות.
מלבד מעבדות המחקר שלו, יחידות הייצור והספרייה המקצועית, המכון מפעיל בית חולים מקצועי, בית החולים ויטאל ברזיל, וכן מרכז הרביית חיות למטרות מחקר והפקת נסיובים.
הוא מקבל תרומות של נחשים, פרוקי-רגליים וחיות אחרות שנתפסו על ידי הציבור הרחב או על ידי קבוצות.
במכון פועלות מעבדות מחקר בתחומים הבאים: פרוקי-רגליים, הרפטולוגיה, ביולוגיה של התא, אימונוגנטיקה (ענף באימונולוגיה החוקר את הקשר בין המבנה הגנטי למערכת החיסונית), אימונופתולוגיה, אימונולוגיה נגיפית, אימונוכימיה, גנטיקה, דרמטולוגיה, פתופסיכולוגיה, ביוכימיה וביופיזיקה, פרמקולוגיה, מיקרוביולוגיה, פרזיטולוגיה, ביולוגיה רפואית תאית, טוקסינולוגיה מעשית (ענף בטוקסיקולוגיה).
בנוסף פועל במקום מרכז ביוטכנולוגי.
למכון בוטאנטאן קשרים הדוקים עם מכונים מדעיים אחרים, לדוגמה מכון פסטר שבפריז וכן קרן אוזוואלדו קרוז, בריו דה ז'ניירו.
קרן בוטאנטאן היא קרן ללא מטרות רווח שהוקמה בשנת 1984, שמטרתה לנהל באופן יעיל את תרומות הציבור והתמיכה הממשלתית למען הייצור של חומרים ביולוגיים חיסוניים.
הקרן לעיתים משקיעה מחדש את הכסף לשם הקמת מתקני ייצור חדשים לחומרים חדשים.
חלק מכספי הקרן מנוצלים למטרות מחקר ופעילויות תרבותיות, כמו גם לספק לעובדי המכון את צורכיהם הבסיסיים.
מכון אנטוני טאפייס (בקטלאנית: Fundació Antoni Tàpies) הוא מרכז תרבות ומוזיאון הממוקם ברובע אישמפלה של העיר ברצלונה בקטלוניה שבספרד.
המוזיאון מוקדש לעבודותיו של הצייר אנטוני טאפייס.
המכון הוקם בשנת 1984 על ידי האמן טאפייס במטרה לעודד לימוד של אומנות מודרנית ואומנות בת זמננו.
הוא מציג תערוכות, ועורך כנסים והרצאות בנושא אומנות מודרנית, וכן מציג את יצירותיו של טאפייס.
המוזיאון, שנפתח במסגרת המכון בשנת 1990, מציג את האוסף המקיף ביותר של יצירותיו של טאפייס, מרביתן נתרמו למוזיאון על ידי טאפייס עצמו.
המוזיאון נמצא בבניין ההוצאה לאור "מונטאנר אי סימון" (Montaner i Simon) שתוכנן על ידי האדריכל ליואיס דומנק אי מונטנר והוקם בין השנים 1880–1885 בראשית סגנון המודרניסטה.
המבנה, שהיה הראשון ממבני האישמפלה המשלב לבנים וברזל, ובנוי בסגנון מבני תעשייה, שוקם על ידי האדריכלים רוסר אמאדו (Roser Amadó) ולואיס דומנק גירבו (Lluís Domènech Girbau).
על גג המבנה מוצגת יצירתו של טאפייס "ענן וכיסא" (Núvol i cadira), המוארת בשעות הלילה.
מכון אבשלום מבית ההסתדרות החדשה הוא המכון הראשון ללימודי ארץ ישראל.
הוא מציע מגוון תוכניות לימודים והעשרה בנושאי ארץ ישראל לגווניו השונים.
התוכניות משלבות הרצאות סיורים במגוון נושאים.
בנוסף, מציע המכון טיולים בשביל ישראל ובשבילי הארץ.
מכון אבשלום צמח מתוך חוג לידיעת הארץ "סביבתנו " שהוקם על ידי פרופסור שמואל אביצור, חתן פרס ישראל.
המכון נקרא על שם חיים אבשלום פעיל במועצת פועלי תל אביב של ההסתדרות הקמתו הייתה בשנת 1952 ופעילותו החלה בשנת 1953.
בין השנים 1953-1970 פעל המכון במסגרת האגף לחינוך של הסתדרות העובדים הכללית.
בשנים 1970–1985 פעל המכון בשיתוף החוג לגאוגרפיה של אוניברסיטת תל אביב.
החל משנת 1985 שב המכון לפעילות עצמאית במסגרת ההסתדרות הכללית.
בשנת 1995 הפך המכון ל"עמותה רשומה" מבית ההסתדרות החדשה.
המכון עוסק בהקניית ידע במגוון נושאים הקשורים ללימודי ארץ ישראל, לחברה בישראל, בפריסה ארצית.
למכון שיטת פעילות ייחודית - הפעילות נעשית בכיתות לימוד, הלמידה היא חוויה רב חושית.
צורת הלמידה משלבת הרצאות וסיורים במגוון נושאים לאורך שנים בדגש על לימודי ארץ ישראל.
הכיתות הופכות לקבוצה חברתית הפועלת לאורך שנים רבות לכל כיתה ישנו חונך המתנדב שתפקידו ללוות את הכיתה ולסייע בפעילותה.
הפעילות נעשית ברחבי ישראל במטרה לאפשר למגוון רחב של אנשים הכרות עם נושאי הלימוד וההעשרה בתחומי ארץ ישראל ובכך לממש את מטרות העמותה.
במלאת 50 שנה להקמתו, אימץ המכון את אתר שבע טחנות שליד הירקון בהוקרה למייסד המכון, שמואל אביצור, שהיה בין היתר מומחה לנושא טחנות הקמח, והשקיע ה ממעייניו בחקר הירקון.
מתנדבים מבין בוגרי המכון ותלמידיו מדריכים באתר בשבתות את הציבור בקורות המקום.
כיום המכון הוא אחד מתאגידי ההסתדרות החדשה וכחלק מחזון יו"ר ההסתדרות ארנון בר דוד המכון עוסק בפעילות עם עובדי וגמלאי ההסתדרות.
1952-1973 - פרופסור שמואל אביצור מייסד ומנהלו הראשון
מכון אורה היא מדרשה ללימודי יהדות לבנות.
המכון מיועד לבנות לא-דתיות, דתיות ובעלות תשובה.
המדרשה ממוקמת בשכונת גבעת שאול בירושלים.
רוב התלמידות מגיעות למכון לאחר שירות לאומי או צבאי, בסמוך אליו, או בשלבים מאוחרים יותר.
המכון הוקם לאחר מלחמת יום הכיפורים, על ידי הרב דב ביגון, חוזר בתשובה בעצמו, כמוסד אחות למכון מאיר (שהוא ישיבה לבנים) מתוך הכרה בצרכים של בעלות תשובה במסגרת התחלתית בסיסית.
מכון אורה הוקם במקביל למכון מאיר, והרב ביגון עומד בראש שניהם.
ייחודה של מדרשה זו הוא שהיא מהמדרשות הבודדות שמיועדות גם לבעלות תשובה מהזרם הדתי לאומי.
מכון אורה מתבסס בעיקר על השקפתו של הרב קוק.
הלימודים במכון עוסקים בעיקר בנושא אמונה.
ישנם גם שיעורים בהלכה, עבודת מידות, זוגיות, מוסר, פרשת שבוע ועוד.
המכון מקיים ימי עיון שבועיים ולפני החגים.
מלבד תוכנית מלאה מקיים המכון תוכנית אקסטרנית, תוכנית חודש אלול ותוכניות בספרדית, צרפתית ורוסית.
נשיא מכון מאיר ומכון אורה הוא הרב דב ביגון.
החל משנת תשפ"א רבנית המכון היא הרבנית גאולה ניסים.
בין המלמדים: הרב אייל ורד, הרב אורי שרקי, הרב חגי לונדין, הרב אופיר פריד, הרב ברוך סליי, הרב רונן טמיר, הרב אליעזר קשתיאל והרב יואב מלכא.
בין המלמדות: הרבנית דינה ראפ, הרבנית עדינה פריימן והרבנית שרה אליסף.
עד לפטירתה ליוותה את המכון הרבנית חנה טאו.
בעבר לימדה גם הרבנית עידית איצקוביץ.
מכון אשר לחקר החלל הוא מכון מחקר בטכניון, העוסק במחקרים מתקדמים בתחום הלוויינים הקטנים, טיסות מבנה בחלל ונושאים נוספים.
המכון נוסד ב-1984. סגל המכון מורכב מחוקרים (רובם פרופסורים) החברים במספר תחומי פעילות של הטכניון: פיזיקה, הנדסת אווירונאוטיקה וחלל, הנדסת מכונות, הנדסת חשמל ומדעי המחשב.
בנוסף למחקרי המכון משתתף הסגל בהנחיית תלמידי מחקר של הטכניון ובעבודות הקשורות להנדסת חלל.
ראש המכון הנוכחי (החל מינואר 2025) הוא פרופסור יואב שכנר.
מבנה מכון אשר לחקר החלל נחנך באופן רשמי בפברואר 2009. המבנה ממוקם בין הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל לבין בניין קנדה ללימודי חוץ בטכניון, ועד להקמתו שכן המכון בבניין ליידי דייוויס בטכניון.
המבנה החדש מתפרש על פני ארבע קומות:
קומה ראשונה: מעבדה להנעה חשמלית, מעבדת ייצור לוויינים ומעבדה לאופטיקה חללית ואופטיקה סגמנטית.
קומה שנייה: חדר סמינרים, משרדי הנהלת המכון, משרדי חברי סגל בכיר, משרדי צוות המחקר, וחדר הישיבות.
קומה שלישית: מעבדה לפלסמה במערכות אוויר-חלל, מעבדה למערכות חלל מבוזרות, חדר נקי להכללת לוויינים (מעבדת אינטגרציה), מעבדת ניווט לווייני ומעבדת אלקטרוניקה.
קומה רביעית: תחנת קליטת לוויינים (בתדרי S ו-VHF/UHF) ומרכז בקרת משימה.
הסטודנטים, בליווי אנשי הסגל, בנו לוויין שמשקלו 50 ק"ג שצורך פחות מ-17 ואט.
הרעיון, היוזמה והפיתוח היו של פרופ' גיורא שביב, פרופ' חיים אשד ומר משה שחר.
הלוויין טכסאט-2 שנבנה בעקבותיו שוגר בהצלחה ביולי 1998 ופעל במשך 11 שנים, עד 2010.
הטכסאט הוא פרי פיתוח של הטכניון, במסגרת המכון לחקר החלל, בשיתוף עם הפקולטה לפיזיקה, הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל, סוכנות החלל הישראלית, המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית ותעשיות חלל שונות בארץ, בראשן התעשייה האווירית לישראל.
החל מ-2012, קידם המכון מיזם לבניית 3 ננו-לוויינים ניסויים בשם SAMSON, (משקל כל אחד כ-8 ק"ג, בתקן קיובסאט ובגודל של 6U - תיבות בגודל 10X20X30 ס"מ).
מטרת המשימה הייתה לבחון את היכולת לטוס במבנה משותף על ידי שימוש בגרר דיפרנציאלי, וכן נבחן תמרון עם מנועים זעירים בטווח זמן ארוך ולבצע משימת גיאולוקציה (איתור).
הפרויקט, בהובלת המכון, נעשה בשיתוף התעשייה האווירית לישראל, רפאל, אלתא וגורמים נוספים.
לווייני SAMSON שוגרו בבוקר ה-22 במרץ 2021.
סגל מכון אשר לחקר החלל מנחה פרויקטי סטודנטים להנדסת תעופה וחלל הלומדים בטכניון.
DUSAT - צמד מיקרו-לוויינים לתצפית תלת-ממדית על כדור הארץ
CoolEarth - מדגים טכנולוגי של לוויין המסוגל לשמר את מיקומו בנקודת לגראנג 1 (L1) באמצעות מפרש שמש
מכון אשר לחקר החלל עוסק במגוון תחומים של טכנולוגיות חלל מתקדמות, ומדעניו עוסקים במספר תחומים של יישומי חלל, ובהם:
טלסקופ חללי סגמנטי להדמאה בהפרדה גבוהה
טכנולוגיות בקרה וניווט ללוויינים זעירים
הנעה חשמלית מסוג Hall effect
הנעה חשמלית בטכנולוגיית Vacuum Arc Thruster
פיתוח כלים חישוביים ואנליטיים בבעיות אסטרודינמיות
פיתוח טכנולוגיות ניווט על בסיס אותות מזדמנים
פיתוח גלאי קרינת גאמה עבור תצפיות אסטרונומיות
מדעני המכון, ובראשם פרופסור פיני גורפיל, עוסקים מזה שנים במחקר והדמיות של טיסות מבנה של לוויינים.
מכון אדלר בישראל הוא מרכז טיפולי המאוגד כעמותה ללא כוונת רווח שמטרתו להנחיל וליישם בחברה פילוסופיית חיים המבוססת על גישתו של אלפרד אדלר, פסיכולוגיה אינדיבידואלית, המשלבת רעיונות מתחום הפסיכולוגיה החברתית, ההומניסטית והמערכתית.
המכון הוא אחד ממספר רב של מכוני אדלר בעולם והגדול שבהם ומנוהל על ידי יו"ר המכון ד"ר עו"ד עמוס גבריאלי מינואר 2021.
לאחר מותו של אדלר ב-1937 המשיכה בתו אלכסנדרה בפעילות זו.
בתקופה זו ובמהלך מלחמת העולם השנייה עבר מרכז הפעילות העולמי מאירופה לארצות הברית.
ב-1952 נוסד מוסד אדלר מחדש, בשם "האגודה העולמית לפסיכולוגיה אינדיבידואלית".
מאז נוסדו מכוני טיפול והכשרה על שם אדלר בכל רחבי העולם המערבי.
מכון אדלר הוקם בישראל ב-1963, על ידי קבוצת פסיכולוגים, אנשי חינוך ועובדים סוציאליים ובראשם פרופ' רודולף דרייקורס, תלמידו של אדלר.
המכון יסד בישראל את בית הספר להורים והיה הראשון בארץ בתחום הדרכת הורים והנחיית קבוצות.
המכון עוסק במספר תחומים ופעילויות הממוקדים בקשרי קהילה ומשפחה:
פעילות למען הקהילה במיזמים חברתיים הכוללים התנדבות בבתי הכלא ברחבי הארץ, הנגשת הדרכת הורים במרחב הציבורי בפריפריה החברתית של ישראל, מערך חירום לתמיכה בהורים ובמשרתי מילואים
קליניקה לטיפול זוגי, פרטני ומשפחתי
פעילות בבתי הספר במסגרת מיזם אדלר סקול-הדרכת אנשי חינוך, תלמידים והורים
איזון עבודה משפחה - לארגונים תומכי משפחה
במקביל מתקיימים במכון לימודי תעודה והכשרה מקצועית כמומחה הורות ומשפחה, מומחה הגיל השלישי, פסיכותרפיה פרטנית וזוגית ואימון אישי
המכון מקיים מאז שנת 2005 כנס שנתי בנושא הפסיכולוגיה האדלריאנית שמושך משתתפים מרחבי העולם.
המכון שוכן בכפר סבא (עד 2013 שכן בהרצליה), ויש לו שלוחות בחיפה,בראשון לציון ושלוחה מקוונת.
מכון ברוקינגס הוא ארגון למחקר מדיניות חברתית הנמצא בוושינגטון די.
המכון הוא אחד מצוותי החשיבה הוותיקים ביותר בבירת ארצות הברית, המנהל פעילויות מחקר וחינוך בתחום מדעי החברה, במיוחד בשטח הכלכלה, מדיניות עירונית, שלטון, מדיניות חוץ וכן פיתוח וכלכלה עולמית.
מטרותיו המוצהרות של מכון ברוקינגס הן "לספק המלצות יצירתיות ומעשיות המקדמות שלוש מטרות כלליות: חיזוק הדמוקרטיה האמריקאית; קידום רווחה כלכלית וחברתית, ביטחון והזדמנות לכל האמריקאים; והבטחת מערכת שיתוף פעולה בינלאומית שהיא פתוחה, בטוחה ומשגשגת יותר."
מכון ברוקינגס מצהיר כי החוקרים חברי המכון מייצגים קשת נרחבה של דעות ומתאר את עצמו כבלתי מזוהה מבחינה מפלגתית, בעוד שהתקשורת בת ימינו מתארת את עמדות המכון כנעות בין עמדות ליברליות לעמדות מרכז.
נשיא המכון הנוכחי, סטרוב טלבוט, היה סגן מזכיר המדינה האמריקאי תחת הנשיא ביל קלינטון.
מכון ברוקינגס נוסד בשנת 1916 בשם המכון למחקר ממשלתי ולטענת המכון הוא היה הארגון הפרטי הראשון אשר נועד לניתוח נושאי מדיניות ציבורית ברמה הלאומית.
מייסד המכון, הנדבן רוברט ס.
ברוקינגס (1850-1932), מימן בתחילה שלושה ארגונים נפרדים: מכון המחקר הממשלתי, המכון לכלכלה ובית הספר ללימודים מתקדמים ע"ש רוברט ברוקינגס.
שלושת הארגונים אוחדו ליצירת מכון ברוקינגס בשנת 1927.
בתקופת השפל הגדול פתחו כלכלני מכון ברוקינגס במחקר בקנה מידה נרחב אשר מומן על ידי הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, כדי להבין את הגורמים לשפל הכלכלי.
מאוחר יותר הובילו נשיאו הראשון של המכון, הרולד מולטון, וחוקרים נוספים מצוות המכון, קולות המתנגדים ליוזמת הניו דיל כיוון שלדעתם היוזמה תעצור התאוששות כלכלית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייסו חוקרי המכון לסייע לממשל האמריקאי בסדרת מחקרים על נושא הגיוס.
בשנת 1948 נתבקש מכון ברוקינגס להגיש לממשל תוכנית לניהול שיקומה של אירופה.
התוכנית הבטיחה את ניהולה הזהיר של תוכנית מרשל על יסודות מנהל עסקים תקין.
בשנת 1952 החליף רוברט קלקינס את מולטון בתפקיד נשיא המכון.
הנשיא החדש הצליח לגייס מימון למחקרי המכון מקרנות פורד ורוקפלר דבר שהבטיח את עתידו הכלכלי של המכון.
הנשיא החדש ארגן מחדש את המכון ומיקדו במחקרים כלכליים, מחקרי מדינות הממשל ותוכניות מדיניות חוץ.
בשנת 1957 הועתק מיקומו של המכון לבניין חדש הסמוך לכיכר דופונט, בלב הרובע ההיסטורי של בירת ארצות הברית.
בשנת 1967 התמנה לנשיא המכון קרמיט גורדון.
בשנת 1969 יזם גורדון סדרת מחקרים העוסקים בבחירה בין תוכניות ממשלתיות מתוך התקציב הלאומי של ארצות הברית, בכותרת "קביעת סדר עדיפויות לאומי".