tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עבודתה של סטון מוחזקת על ידי המוזיאון הבריטי והגלריה והמוזיאון של ויקטוריה, אוניברסיטת ליברפול בבריטניה, והספרייה הלאומית של אוסטרליה, והספרייה הממלכתית של ניו סאות' ויילס באוסטרליה.
ב-8 בספטמבר 1789 נישאה סטון לג'ון לנגדייל סמית'.
שרה סיגר OC היא אסטרונומית ומדענית פלנטרית אמריקאית-יהודיה.
סיגר היא פרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) וידועה כפורצת דרך במחקריה על כוכבי לכת חוץ-שמשיים והאטמוספירות שלהם, ואחראית לגילוי הראשון של אטמוספירה בכוכב לכת חוץ-שמשי.
היא כתבה שני ספרי לימוד בנושאים אלה.
סיגר זכתה במלגת מקארתור בשנת 2013, תוך ציון עבודתה התאורטית על זיהוי חתימות כימיות באטמוספירות של כוכבי לכת חוץ-שמשיים ופיתוח של מצפה כוכבים בחלל לצפייה במעברים פלנטריים בעלות נמוכה, מונתה כקצינה במסדר קנדה ב-2020 וזכתה להוקרה ופרסים רבים נוספים על עבודתה.
סיגר קיבלה את התואר הראשון שלה במתמטיקה ופיזיקה מאוניברסיטת טורונטו ב-1994, בסיוע פרס מחקר לסטודנטים לתואר ראשון של (NSERC), ותואר דוקטור לאסטרונומיה מאוניברסיטת הרווארד ב-1999. בעבודת הדוקטורט שלה בהנחיית פרופ' , פיתחה מודלים תאורטיים של אטמוספירות של כוכבי לכת חוץ-שמשיים.
בין השנים 1999 ל-2002, כיהנה סיגר בתפקיד עמיתת מחקר פוסט-דוקטורט במכון למחקר מתקדם (IAS) בפרינסטון ולאחר מכן, עד 2006, כחברת צוות מחקר בכיר במכון קרנגי למדע בוושינגטון.
בינואר 2007 הצטרפה סיגר למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס כפרופסור חבר במחלקה לפיזיקה ובמחלקה למדעי כדור הארץ, האטמוספירה ומדעים פלנטריים, קיבלה קביעות ביולי 2007, וקודמה לפרופסור מן המניין בשתי המחלקות ביולי 2010. מ-2012 היא מחזיקה בקתדרה על שם 'מחזור 1941' למדעים פלנטריים.
ב-2017 מונתה גם לפרופסור לאווירונאוטיקה והנדסה אווירונאוטית.
המחקר של סיגר כוון בעיקר לגילוי כוכבי לכת חוץ שמשיים ולניתוחם.
בפרט, עבודתה מתרכזת סביב אנלוגים נדירים לכאורה של כדור הארץ, פעילות שגרמה לנאס"א ולאחרים לכנות אותה חלוצה, פורצת דרך ו"אינדיאנה ג'ונס אסטרונומית".
תחזיותיה הביאו לראשונה לגילוי אטמוספירה של כוכב לכת חוץ שמשי, באמצעות טלסקופ החלל האבל.
סיגר כיהנה בוועדות רבות לחיפוש וחקר כוכבי לכת אלו.
יחד עם מארק קוצ'נר, חזתה את קיומם של כוכבי לכת פחמניים.
בשנים מאז 2020, התמקדה סיגר בחקר כוכב הלכת נוגה, עם הגילוי הפוטנציאלי של פוספין, גז ביולוגי, באטמוספירה העליונה שלו.
סיגר שימשה כיו"ר צוות הגדרת המדע והטכנולוגיה של נאס"א עבור בדיקת התכנות בשם "Starshade", שנועדה לשגר צמד של טלסקופ חלל ודיסקית הסתרה, שתשמש לחסימה מדויקת של האור המגיע מכוכב מרוחק על מנת לאפשר לטלסקופ להפריד את האור העמום בהרבה המגיע מכוכב לכת הסמוך לכוכב.
על מנת להבהיר כי מתנהל חיפוש חדש אחרי חיים חוצניים, סיגר פיתחה גרסה מקבילה של משוואת דרייק.
משוואת סיגר מיועדת להערכת מספר כוכבי הלכת שיכולים לקיים חיים בגלקסיה.
במקום חייזרים עם טכנולוגיית רדיו, סיגר שינתה את משוואת דרייק כדי להתמקד בנוכחות של כל תצורת חיים שניתן לזהות מכדור הארץ.
המשוואה מתארת חיפוש אחר כוכבי לכת עם גזים ביולוגיים, המיוצרים על ידי יצורים חיים.
כדי לאפשר גילוי, גזים אלו צריכים להצטבר באטמוספירה של כוכב הלכת ולהגיע לרמות אותן ניתן לזהות באמצעות טלסקופי חלל.
סיגר מצפה שהחיפוש יבוצע באמצעות טלסקופ החלל TESS וטלסקופ החלל ג'יימס וב, כאשר כוכב הלכת עובר בין הכוכב שלו לבין הטלסקופ, והאטמוספירה שלו בולעת אורכי גל מסוימים המהווים חתימה ספקטראלית ייחודית.
N = מספר כוכבי הלכת עם סימני חיים אותם ניתן לזהות
N = מספר הכוכבים שנצפו
FQ = חלק (יחס) הכוכבים השקטים, בעלי יחסית מעט התפרצויות סולאריות, שגם מפריעות לתצפית האסטרונומית וגם יגרמו לקרינה אולטרא סגולה שתפרק את המולקולות הביולוגיות באטמוספירה
FHZ = חלק הכוכבים עם כוכבי לכת סלעיים באזור הישיב
FO = חלק הכוכבים עם כוכבי לכת אותם ניתן לגלות מרחוק
FL = חלק מכוכבי הלכת המקיימים חיים
FS = חלק מצורות החיים המייצרות אטמוספירות פלנטריות בעלות גז אחד או יותר היוצרים חתימה ספקטראלית אותה ניתן לגלות ולזהות מרחוק
סיגר השתמשה במשוואה זו לחישוב עבור כוכבים נפוצים, מסיווג ספקטראלי M, והעריכה באופטימיות, לדבריה, כי יש סיכוי, אם כי לא גדול, שיתגלו שני כוכבי לכת חוץ שימשיים הניתנים ליישוב במהלך העשור הקרוב (2013–2023).
כוכבי לכת אלו יהיו כנראה נעולים ב-"נעילת גאות", דהיינו מפנים תמיד את אותו צד אל הכוכב שלהם כמו היחס בין הירח וכדור הארץ.
טרם התגלה כוכב לכת כזה, ולכן לא מובטח שהחיים שעליו יהיו אינטליגנטיים.
בין 2008 ל-2020 סיגר הייתה היזמת והחוקרת הראשית של פרויקט (טלסקופ חלל ברזולוציה של שניית קשת).
הרעיון היה לפתח טכנולוגיה לבניית מספר גדול של טלסקופים זולים וקטנים, למחקר פוטומטרי מדויק כאשר כל אחד מהם יתמקד בתצפית לאורך זמן ארוך במספר קטן של כוכבים בניסיון לגלות כוכבי לכת סביבם.
טלסקופ אסטריה נועד לגלות את הירידה המזערית בעצמת הקרינה מכוכב כאשר כוכב לכת של המערכת שלו חולף לפניו, שיטה שנקראת "שיטת המעבר" (Transit Technique).
הטלסקופ מומש כקיובסאט בן שש יחידות, כפרויקט שיתופי בין MIT למעבדה להנעה סילונית (JPL) של נאס"א, שנקרא בראשיתו ExoplanetSat.
אסטריה שוגרה למסלול לווייני נמוך סביב כדור הארץ מתחנת החלל הבין-לאומית (ISS) ב-20 בנובמבר 2017, ופעלה בהצלחה עד לאבדן הקשר עימה בדצמבר 2019.
סיגר כיהנה כסגנית המנהל המדעי של תוכנית טלסקופ החלל TESS בין 2016 ל-2020, טלסקופ שיועד למצוא אלפי כוכבי לכת חוץ שמשיים.
עד שנת 2021 נמצאו 66 כוכבי לכת חוץ שמשיים חדשים בעזרתו, כולם קרובים מספיק להדמיה וחיפוש אחרי חתימת חיים.
חיפוש חיים על פני נוגה
בשנים 2020–2021, סיגר הובילה צוות שהציע משימה לא מאוישת לכוכב הלכת נוגה, חללית זעירה עם מטעד השוקל קילוגרם אחד לחקר האפשרות של חיים באטמוספירה של נוגה.
המשימה תוכננה לשיגור על רקטת האלקטרון של חברת עם תאריך יעד לשיגור בינואר 2025.
פרס בוק של הרווארד לאסטרונומיה לשנת 2004.
אחת מעשרת המדענים המבריקים של Popular Science Magazine, 2006.
ב-2008, צוינה כאחת מעשרים המדענים הטובים ביותר מתחת לגיל 40, על ידי Discover Magazine.
צוינה כאחת מעשרת המשפיעים של 2011 על ידי Nature.
פרס סאקלר מטעם אוניברסיטת תל אביב לשנת 2012 על "ניתוח האטמוספירות וההרכבים הפנימיים של כוכבי לכת חוץ-שמשיים".
וורנר מטעם (AAS) לשנת 2007 על פיתוח "טכניקות יסוד להבנה, ניתוח ומציאת האטמוספירות של כוכבי לכת חוץ-שמשיים".
נבחרה לאחת מ-25 האנשים משפיעים ביותר בתחום החלל מטעם מגזין TIME ב-2012.
נבחרה ב-2013 כחברת כבוד ב (RASC).
בספטמבר 2013 הפכה לעמיתת מקארתור תוך ציון תרומתה לקידום מהיר של תת-התחום של כוכבי לכת חוץ שמשיים למרות הסקפטיות בו נתפס על ידי הקהילה המדעית.
תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה של קולומביה הבריטית, 2015.
נבחרה לחברה האמריקנית לפילוסופיה בשנת 2018.
ב-2020 נבחרה כעמיתת מורשת של האגודה האמריקאית לאסטרונומיה.
מונתה כקצינה במסדר קנדה, בשנת 2020, על מחקר מולטידיסיפלינרי שתרם להבשלה של חקר כוכבי לכת חוץ שמשיים לכדי מדע פלנטרי.
זכתה בפרס ספר המדע והטכנולוגיה של לוס אנג'לס טיימס לשנת 2020 על ספרה "האורות הקטנים ביותר ביקום".
ב-2021 זכתה במדליית "" מאת החברה הפילוסופית האמריקאית (APS), על מחקר תאורטי שהוביל לגילוי ראשון של אטמוספירה של כוכב לכת חוץ שמשי.
בוגרת כבוד בכנס אלמה מאטר שלה, באוניברסיטת טורונטו באביב 2023.
הוכתרה כמדענית הטובה ביותר מטעם Research.com לשנים 2022 ו-2023.
זכתה בפרס קוולי לאסטרופיזיקה לשנת 2024 על תגליות של כוכבי לכת חוץ שמשיים ואפיון האטמוספירות שלהם.
האסטרואיד 9729 סיגר קרוי על שמה.
סיגר נולדה בטורונטו שבאונטריו, קנדה.
אביה, ד"ר דייוויד סיגר, שאיבד את שיערו כשהיה בן 19, היה רופא, חלוץ ומוביל בהשתלות שיער וכן ייסד מרכז להשתלות שיער בטורונטו, שעדייו נשא את שמו 10 שנים לאחר פטירתו, והוא זה שעורר בה את האהבה לאסטרונומיה.
בילדותה לא השתלבה סיגר בחברת הילדים, ולא הבינה מוסכמות חברתיות כמו חגיגת יום הולדת.
בבגרותה, נישאה סיגר למייק וובריק ונולדו להם שני בנים.
עד שחלה בסרטן ב-2009, וובריק הסיר ממנה כל צורך בפעילות שתחסיר מעבודתה בחיפוש כוכבי לכת חוץ שימשיים, או שתעצור בעדה מלקיים נסיעות עבודה: היא מעולם לא ערכה קניות, בישלה או מילאה דלק באוטו, אם כי טיפלה במטלות בית אחרות כמו כביסה.
לפני מותו, ערך וובריק מסמך בן שלושה עמודים עם הוראות מפורטות לאשתו לגבי ההבטים הטכניים של ניהול חיים בחברה בה היא חיה.
סיגר התאלמנה ב-2011, ולאחר פטירת וובריק בעלה, מטלות כמו הכנת ארוחות או סנדוויצ'ים לילדים הפכו בלתי נסבלות עבורה - אפילו שימוש בכרטיס אשראי היה אתגר.
היא שקלה לעזוב את עבודתה, אבל הדיקן שלה שכנע אותה להישאר לאחר שהשיג עבורה סיוע פיננסי לשכירת מטפלות לילדים.
ב-2013 סיגר פיתחה זוגיות חדשה, עם צ'ארלס דארוו, אסטרונום חובב שפגשה בכנס.
גם דארוו לקח על עצמו את מטלות הבית על מנת לשחרר את סיגר לעבודתה הייחודית.
ב-2016, לאחר שהניו יורק טיימס פרסם מאמר מקיף על חייה, ידיד שלה שלח לה אימייל שבו הוא טען שייתכן שהיא אוטיסטית.
בהתחלה היא הכחישה, מכיוון שנראה לה מוזר שהיא לא תדע זאת על עצמה, אך מאוחר יותר פנתה לאבחון וקיבלה תשובה רשמית כי היא אכן אוטיסטית בתפקוד גבוה (אספרגר).
ההבחנה הקלה עליה וסייעה לה לקבל את עצמה.
שרה פאנטיני (באיטלקית: Sara Fantini; נולדה ב-16 בספטמבר 1997) היא אתלטית איטלקייה, אלופת אירופה (רומא 2024) ביידוי פטיש.
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה ביבלה שבשוודיה ביולי זכתה במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 68.35 מטר.
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר בספטמבר סיימה במקום 26 ביידוי פטיש בתוצאה של 66.58 מטר.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיימה במקום 12 ביידוי פטיש בתוצאה של 69.10 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, ביולי, סיימה במקום רביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 73.18 מטר.
באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה באוגוסט זכתה במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 71.58 מטר, אחרי ביאנקה גהלבר מרומניה (72.72 מטר) ואווה רוז'נסקה מפולין (72.12 מטר).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיימה במקום שישי ביידוי פטיש בתוצאה של 73.85 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני זכתה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 74.18 מטר, לפני אניטה ולודרצ'יק מפולין (72.92 מטר) ורוז לוגה מצרפת (72.68 מטר).
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיימה במקום 12 ביידוי פטיש בתוצאה של 69.58 מטר.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו שביפן בספטמבר סיימה במקום שביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 73.06 מטר.
שרה מתימן הייתה משוררת בשפה הערבית שחיה במאה ה-7 בצפון חצי האי ערב.
כל הידוע על שרה מתבסס על הקינה בה היא מבכה את בני השבט היהודי בנו קורייט'ה.
על פי תוכן השיר ניתן לשער כי שרה הייתה יהודיה בת השבט בנו קורייט'ה.
מלבדה, ישנן רק שתי משוררות יהודיות מימי הביניים שזהותן ידועה בוודאות (אשתו האנונימית של דונש בן לברט מהמאה ה-10, וקסמונה, כנראה מהמאה ה-12).
השיר המיוחס לה שרד באנתולוגיית השירה "ספר השירים" (אנ') שחוברה במאה העשירית על ידי המשורר הערבי אבו אל-פרג' אל-אספהאני (אנ'):
אנשי בַּנוּ קורייט'ה הושמדו על ידי חרבות וחניתות בנו ח'זרג'
הפסדנו, והפסדנו כה חמור עד שהוא ממרר עבור אנשיו את המים הטהורים
ואם היו צופים זאת מראש, צבא גדול היה מגיע לשם לפניהם
השיר מתייחס לקרב השוחה שהתנהל בחודש ינואר 627 (הוא ד'וּ אֶלְ-קַעְדָה, החודש האחד עשר בלוח השנה המוסלמי והראשון בארבעת החודשים הקדושים) בו הוטל מצור על בני השבט היהודי בנו קורייט'ה על ידי בני השבט המוסלמי בנו ח'זרג'.
בני השבט היהודי נאלצו בסופו של דבר להיכנע.
המוסלמים, תחת פיקודו של מוחמד, הרגו כמעט את כל הגברים, נשים וילדים רבים מבני השבט נשבו, אולצו להתאסלם ונמכרו לעבדות.
שרה סיפולה (בפינית: Sara Siipola; נולדה ב-24 במרץ 1997) היא זמרת וכותבת שירים פינית.
בשנת 2019 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת סוני מיוזיק, ובספטמבר של אותה שנה יצא סינגל הבכורה שלה, "Rohkee sydän".
בהמשך אותה שנה דורגה במקום הרביעי ברשימת "הפריצות הגדולות של שנת 2020" של תחנת YleX.
בנוסף, השתתפה כסולנית אורחת בסינגל "Kuka suojelee sua" של הראפר אסטה.
אלבום הבכורה של סיפולה, שכותרתוKaunis kun itken, יצא לאור ב-26 במרץ 2021. האלבום משלב אלמנטים מז'אנרי הסול והפופ.
סייפולה נולדה בעיר לייהיה בשנת 1997. בשנת 2017 אובחנה כבעלת הפרעת קשב וריכוז (ADHD).
בשנת 2019 חתמה על חוזה הקלטות עם סוני מיוזיק.
הסינגל הראשון שלה, "Rohkee sydän", יצא בסתיו אותה שנה, נכנס מיד לרשימת 100 השירים המואזנים ביותר בפינלנד בשירות ספוטיפיי, ונכנס לרשימות ההשמעה של תחנות YleX ורדיו סואומי.
הסינגל שימש גם כחלק מקמפיין הפרסום של התוכנית "Toisenlaiset teiniäidit" באביב 2020, וזכה בפרס בתחרות "Levylautakunta" של רדיו סואומי באוקטובר 2019.
הסינגל השני שלה, "What Am I Doing Here", נכנס אף הוא לפלייליסט של YleX.
הסינגל השלישי, "Sä et oo enää mulle se" (בתרגום חופשי: "אתה כבר לא בשבילי"), הגיע למקום ה-78 ברשימת ההשמעות של ספוטיפיי בפינלנד ונכנס לפלייליסט של רדיו סואומי.
בנובמבר 2020 הופיעה סיפולה במופע צדקה של "Nenäpäivä", מטעם תאגיד השידור Yle.
בשנת 2023 השתתפה סיפולה בעונה השביעית של תוכנית הבידור המוזיקלית "Tähdet, tähdet", ששודרה ברשת נלונן.
הסינגל שלה "Susta tulee tähti" הגיע למקום ה-47 במצעד הסינגלים הרשמי של פינלנד.
בשנת 2024 השתתפה סייפולה בתחרות Uuden Musiikin Kilpailu, הקדם הפיני לאירוויזיון 2024, עם השיר "Paskana".
השיר הגיע למקום השני בתחרות ובמצעד הסינגלים הפיני ולמקום ה-24 במצעד ההשמעה בתחנות הרדיו.
שרה פינטו קואליו (Sara Pinto Coelho, 30 בנובמבר 1913 – 3 בדצמבר 1990) הייתה סופרת של סיפורים ומחזות בשפה הפורטוגזית.
העיתונאי הפורטוגזי קרלוש פינטו קואליו הוא בנה.
שרה פינטו נולדה בשנת 1913 באי פרינסיפה שהיה אז בשליטת פורטוגל, ושם גדלה.
את רוב חייה בילתה במוזמביק שבאפריקה, שם למדה בבית ספר יסודי, ושם גם כתבה מחזות רדיו, רומנים, סיפורים קצרים, וסיפורי ילדים.
קואליו שימשה לאחר מכן כבמאית של תיאטרון ברדיו, בשם Rádio Clube de Moçambique, בין השנים 1967–1972.
היא מתה בשנת 1990 בפורטוגל.
שרה פון שוורצה היא שחקנית, מחזאית, תסריטאית ובמאית ישראלית.
פון שוורצה נולדה במינכן שבגרמניה המערבית דאז, כילדתם השלישית של הורים גרמנים נוצרים-פרוטסטנטים, שהתגיירו ועלו ארצה כשהייתה בת שנה ושלושה חודשים.
אביה, גרשום (דיטר) פון שוורצה, בן למשפחת אצולה זוטרה, הוא צייר ואדריכל שלימד בטכניון בחיפה ובאקדמיה לאמנויות בצלאל בירושלים.
לאחר שהות של מספר שנים בארץ, כאשר פון שוורצה הייתה בת 14, אביה שב לגרמניה ולקהילה היהודית במינכן לאחר שלקה בהלם קרב בעקבות מלחמת לבנון הראשונה.
לאחר זמן גם אחיה של שרה עזב לגרמניה.
אמה - אסתר (ביאטה) פון שוורצה תרגמה מעברית לגרמנית מספריהם של יורם קניוק, דויד גרוסמן, אורי אורלב ואחרים.
כבת למשפחת עולים וגֵרים חשה שרה פון שוורצה, לדבריה, כי היא נעה בין שני הלאומים ומרגישה יחס של זרות וקרבה לשניהם.
פון שוורצה גדלה בתל אביב ולמדה בתיכון עירוני ה'.
בין השנים 1989–1992 למדה משחק בבית הספר למשחק "בית צבי" לצד אייל נחמיאס, שרון רג'יניאנו, שרית וינו אלעד, יורם חטב, נורמן עיסא, ויוסי סיקוראל.
במהלך לימודיה זכתה במלגות רבות.
בבית צבי הצטיינה בין השאר בתפקידה במחזה "טורקוואטו טאסו" מאת גתה, שבו שיחקה לצד יורם חטב.
בתיאטרון הספרייה: ב-1992 גילמה את גאקי מטקלאף בהצגה "אמא לא מרשה" מאת שרלוט קיטלי שביים עידו ריקלין.
ב-1996 גילמה את ילנה בהצגה "הדוד וניה" מאת צ'כוב שביימה נולה צ'לטון.
ב-2014 ביימה את ההצגה "משהו קוסמי" מאת ניק פיין.
בתיאטרון באר שבע: ב-1992 גילמה את ג'ואן בהצגה "אהבה וזיכרון" שביים איציק ויינגרטן בתיאטרון באר שבע וגילמה את רובי גיאלונס בהצגה "זינגר" מאת פיטר פלאנרי שביים מיכה לבינסון.
ב-1994 גילמה את היפוליטה ואת טיטאניה בהצגה "חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר שביים שחר סגל, וגילמה את סימון בהצגה "בית המלאכה" מאת ז'אן קלוד גרמברג שביים יורם פאלק.
ב-1995 גילמה את גב' קונרד בהצגה "סיד" מאת תומאס ברנהרד שביים כריסטיאן לופה.
ב-1996 גילמה את הברונית רוטשילד בהצגה "הפסנתר של ברטה" מאת מוטי אברבוך שביים עידו ריקלין.
בתיאטרון הבימה: ב-1994 גילמה את דזירה בהצגה "מחלת נעורים" מאת פרדיננד ברוקנר שביים עידו ריקלין.
ב-1997 גילמה את מעכה בהצגה "אכזר מכל המלך" מאת נסים אלוני שביים חנן שניר.
בין השנים 1998–2000 הייתה חברה בוועדה האמנותית של פסטיבל עכו.
בתיאטרון תמונע: ב-2009 גילמה את הקצבית בהצגה "עניין של גברים" מאת פרנץ קסוור קרץ שביים יגיל אלירז.
באותה שנה שיחקה במופע "אדיקטד" שיצרה נאוה צוקרמן במסגרת "פסטיבל א-ז'אנר".
ב-2011 שיחקה בהצגה "כל מקום באמבטיה שבו אין מים" מאת גזינה דאנקוורט שביימה נאוה צוקרמן.
בתיאטרון הערבי-עברי ביפו: ב-2009 שיחקה בהצגה "שבע ילדות יהודיות" מאת קריל צ'רצ'יל שביים סמיח ג'בארין.
באותה שנה שיחקה בהצגה "הדירה" - מונודרמה ללא מילים מאת פרנץ קסוור קרץ שביים מיכאל רונן.
ב-2010 שיחקה בהצגה "מחכים לאדם שפילמן" מאת האקן סבאז מיג'אן שערך וביים מיכאל רונן בתיאטרון הבלהאוס בברלין.
בתיאטרון בית ליסין: ב-2011 גילמה את מרים דהן, אם המשפחה בהצגה "מימונה" מאת חנה אזולאי-הספרי שביים כפיר אזולאי.
ב-1999 גילמה את ללי בהצגה "חברות הכי טובות" מאת ענת גוב שביימה עדנה מזי"א.
ב-2000 גילמה את כריסטינה לינדה בהצגה "נורה" מאת הנריק איבסן שביים אילן רונן.
ב-2001 גילמה את מרגרטה בהצגה "קופנהגן" מאת מייקל פריין שביים מיכה לבינסון.
ב-2002 גילמה את פאם בהצגה "יום במותה של ג'ו" מאת פיטר ניקולס שביים עידו ריקלין ב-2003 שיחקה בהצגה "המלביש" מאת רונלד האוורד שביים מיכה לבינסון, וגילמה את איילונה צ'ייבור בהצגה "קוויאר ועדשים" מאת ג'וליו סקארניצ'י ורנצו טאראבוזי שביים אילן רונן.
ב-2005 גילמה את גרטרוד מלכת דנמרק בהצגה "המלט" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן.
ב-2006 גילמה את לאורה בהצגה "האב" מאת אוגוסט סטרינברג שביים יוסי פולק.
ב-2008 גילמה את אלה הפסיכולוגית בהצגה "אוי אלוהים" מאת ענת גוב שביימה עדנה מזי"א.
ב-2009 גילמה את גליה בהצגה "ג'וני הלך" מאת יהונתן גפן שביים אלדד זיו.
ב-2011 גילמה את ליידי קפולט בהצגה רומיאו ויוליה מאת שייקספיר שביים נועם שמואל.
בדצמבר 2012 התקיימה במקביל בקאמרי ובתיאטרון שטוטגרט הצגת הבכורה של המחזה הדו-לשוני (גרמנית-עברית) "בין שני העולמות" שכתבה.
המחזה משלב מרכיבים אוטוביוגרפיים ודן ביחסי בת ישראלית עם אביה, גֵר גרמני החי במינכן.
ב-2014 גילמה את קרן בהצגה "חברים של חברים" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
ב-2016 שיחקה ב"אנה" מאת ליאון דה וינטר וג'סיקה דורלאכר ובבימוי אלון אופיר וב"כבוד אבוד" מאת איאד אקטאר ובבימוי כפיר אזולאי.
ב-2017 שיחקה ב"קרום", מאת חנוך לוין ובבימוי אילן רונן, וב"אגדת דשא", מאת שי להב ובבימוי רוני ניניו.
בסוף 2017 תרגמה וביימה את המחזה "טרור", מאת המחזאי פרדיננד פון שיראך.
ב-2018 שיחקה את האם במחזה "רומיאו ואמא" שכתבו גור קורן וגלעד קמחי וביים גלעד קמחי, וביימה את המחזה "אוליאנה" מאת דייוויד מאמט.
ב-2019 שיחקה את אמיליה ב"אותלו" מאת שייקספיר שביים עירד רובינשטיין
ב-2020 החלה לשחק במחזה "הבן" בקאמרי מאת פלוריאן זלר שביים גלעד קמחי בתרגום של דורי פרנס.
ב-2022 החלה לשחק במחזה "בואו נפתח את זה" בקאמרי מאת סתיו אידיסיס וגלעד שמואלי שביים עידו רוזנברג.
ב-2024 החלה לשחק במחזה החולה ההודי מאת רשף לוי שביים אמיר וולף.
ב-1994 גילמה את בטי בסרט "ארץ חדשה" שכתב קובי ניב וביימה אורנה בן דור.
ב-1996 גילמה את גב' טרנטו בסרט הסטודנטים "גול עצמי" שכתבו איתן ענר ורני כרמלי שגם ביים.
ב-1998 גילמה את מינה שכטר בסדרה "ארץ קטנה איש גדול" שביים אברהם הפנר.
ב-2002 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "טיפול נמרץ" שביים רוני קיי.
ב-2004 גילמה את אמא של גל בסרט "סיפור קיץ" שכתב וביים שמואל חיימוביץ'.
בין השנים 2004–2010 גילמה את לאה שדה בסדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי" שביימו ינקול גולדווסר, שי כנות וניר ברגמן.
ב-2006 גילמה את ללי בסדרת הטלוויזיה "חברות הכי טובות" שכתבה ענת גוב וביימה עדנה מזי"א.
ב-2010 גילמה מנהלת אולפנא בסדרת הטלוויזיה "סרוגים" שביים לייזי שפירא, וגילמה את רזית אלימלך בסדרה "גירושים נפלאים" שכתבה לימור נחמיאס וביים עופר ויצמן.
ב-2011 שיחקה בסדרה "2.3 בשבוע" שכתבה עמליה רוזנבלום וביים שחר ברלוביץ'.
ב-2014 גילמה את ויויאן זגורי, אם המשפחה בסדרה "זגורי אימפריה" שיצר מאור זגורי.
ב-2015 הופיעה בסרט הקצר "עקרה" של אסתי שושן.
ב-2016 השתתפה בסרט זכות השתיקה לצד אליאנה תדהר.
בשנת 2009 הייתה חברה בצוות התסריטאים של "תיכון השיר שלנו".
בשנת 2018 גילמה את מרי נחמיאס, פרקליטת מחוז תל אביב, בסדרה "פמת"א" שכתבו נעה רוטמן ואסתר נמדר תמאם, וביים עודד לוטן.
ב-2020 הופיעה בסדרה "זאת וזאתי".
ב-2021 הופיעה בסדרה "ילדות סכסכניות".
ב-2022, 2024 גילמה בסדרה "טהרן" את דמותה של יוליה מגן, ראשת המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
ב-2023 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "השגרירות".
ב-2024 גילמה בסדרה חולי אהבה את הפוליטיקאית ליאת גיל, מקום 2 במפלגת אופק לישראל.
ב-2024 הופיעה בסרט כביש הסרגל.
בשנת 2014 שבה לגלם את וויאן זגורי בעונה איחוד של זגורי אימפריה.
ב-1999 זכתה לצד קרן מור וענת וקסמן בפרס איש השנה בתיאטרון של שידורי קשת על ההצגה "חברות הכי טובות", וזכתה בפרס של עיריית תל אביב על שם אברהם בר יוסף לשחקנית מצטיינת על תפקידה בהצגה זו
ב-2001 זכתה בפרס של עיריית תל אביב על שם אברהם בר יוסף לשחקנית מצטיינת על תפקידה בהצגה "קופנהגן"
ב-2002 זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית משנה על תפקידה בהצגה "קופנהגן"
ב-2004 זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה על תפקידה בסדרה "מעורב ירושלמי"
ב-2006 זכתה בפרס של עיריית תל אביב על שם אברהם בר יוסף לשחקנית מצטיינת על תפקידה בהצגה "האב"
ב-2013 זכתה בפרס התיאטרון הישראלי על כתיבת המחזה "בין שני עולמות".
ב-2013 זכתה בפרס השחקנית המצטיינת על שם אברהם בן יוסף מידי עיריית תל אביב-יפו על תפקידה ב"בין שני העולמות"
ב-2023 הייתה מועמדת בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה על תפקידה בסדרה טהרן .
פון שוורצה הייתה נשואה למעצב התפאורה אבי שכוי ולהם שלוש בנות, ביניהן השחקנית אמה שכוי פון שוורצה.
כיום בן זוגה הוא הקולנוען איתמר לוריא.
גיסה הוא הכימאי יצחק מסתאי.
שרה צ'יילדרס פולק , אשתו של נשיא ארצות הברית ג'יימס פולק הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית בין ה-4 במרץ 1845 ועד 4 במרץ 1849.
שרה צ'יילדרס הייתה בתם של קפטן ג'ואל צ'יילדרס (Joel Childress) ואליזבת צ'יילדרס (Elizabeth Childress).
שרה נולדה במטע במרפריסבורו שבטנסי, ולמדה בבית ספר בנאשוויל ומאוחר יותר במכללת סיילם בקרוליינה הצפונית.
שרה נישאה לג'יימס פולק - אז חבר בית הנבחרים של טנסי ב-1 בינואר 1824 בהיותו בן 28 ובהיותה בת 20. לבני הזוג לא היו ילדים, אולם הם גידלו את אחיינם מרשל טייט פולק (1831–1884) ואת אחייניתה שרה פולק ג'טון (1847–1924).
שרה ליוותה את בעלה במסעותיו הפוליטיים, ואף כתבה את מרבית נאומיו, תכתובותיו ויעצה לו בהחלטותיו.
בשל אדיקותה הדתית ואמונתה הפרסביטריאנית לא השתתפה בנשפי ריקודים (למעט טקס השבעת בעלה בו לא רקדה) וכן לא הלכה לתיאטרון.
לאחר תום כהונת בעלה עברו השנים לגור בבית פולק שבנאשוויל, שם בעלה נפטר לאחר שלושה חודשים.
לאחר מותו הלכה שרה פולק במשך שארית חייה - 42 שנים נוספות - לבושה בגדי אלמנות שחורים.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית היה ביתה של שרה פולק שטח נייטרלי בו נפגשו אנשי צבא מהאיחוד ומהקונפדרציה.
היא נפטרה מספר שבועות לפני יום הולדתה ה-88 (וחיה לאחר מותן של הנשים הראשונות ששהו בבית הלבן לאחריה - מארגרט טיילור, אביגייל פילמור, ג'יין פירס, מרי לינקולן, אלייזה ג'ונסון ולוסי ווב הייז).
היא נקברה לצד בעלה בנאשוויל.
שרה לואיז פיילין היא פוליטיקאית אמריקאית.
בעבר כיהנה כמושלת אלסקה שבארצות הברית (2006–2009).
לאחר ההפסד בבחירות, המשיכה פיילין בכהונתה כמושלת אלסקה עד התפטרותה בשנת 2009, אך נותרה פעילה במפלגה הרפובליקנית ובתנועת מסיבת התה.
בשנת 2009 פרסמה ספר אוטוביוגרפי אשר זכה להצלחה במכירות.
לאחר מכן פנתה לטלוויזיה ושימשה כפרשנית ומגישה ברשת פוקס ניוז בשנים 2010–2015, ובנוסף כיכבה בתוכניות מציאות.
פיילין נולדה בשם שרה לואיז הית' (Sarah Louise Heath) בעיר סאנדפוינט שבאיידהו וגדלה באלסקה שבארצות הברית, מדינה אליה עברו הוריה כשהייתה תינוקת.
פיילין כתינוקת הוטבלה כקתולית (כמו אימה), אך מאוחר יותר משפחתה הצטרפה לכנסייה נוצרית-פרוטסטנטית (פנטקוסטלית).
אביה היה מורה ואמה מזכירת בית ספר ופיילין הייתה השלישית מארבעה ילדים.
בנעוריה עסקה פיילין בציד ובספורט על בסיס קבוע ואף הייתה קפטן נבחרת הכדורסל של התיכון בו למדה, אותה הצעידה לזכייה באליפות אלסקה לבתי ספר תיכונים קטנים.
היא נודעה בכינוי "שרה ברקודה" לאור משחקה האגרסיבי והבלתי מתפשר.
בגיל 20 השתתפה בתחרות יופי של אלסקה וזכתה במקום השני.
פיילין למדה במספר מכללות בהוואי, איידהו ואלסקה ובסוף סיימה ב-1987 תואר ראשון בתקשורת ועיתונאות באוניברסיטת איידהו.
פיילין עבדה זמן קצר ככתבת ספורט בתחנת טלוויזיה מקומית באנקורג', וכן כאשת צוות בספינת הדיג של בעלה.
פיילין נכנסה לחיים הפוליטיים ב-1992 כשנבחרה למועצת העיר ואסילה באלסקה.
היא כיהנה במועצה עד 1996. באותה שנה קראה תיגר על ראש העיר המכהן, בשל מה שכינתה בזבוז כספי הציבור ומיסים גבוהים.
היא ניצחה בבחירות ונבחרה לראשות העיר הנמצאת באזור המטרופוליני של אנקוראג' ובה כ-9,000 תושבים.
בכהונתה הראשונה בראשות העיר קיצצה במשכורתה, הפחיתה משמעותית את מס הרכוש, על חשבון הגדלת מס הקניה.
ב-1999 התמודדה בבחירות העירוניות בפעם השנייה, הביסה את יריבה, ראש העיר הקודם, ואף נבחרה לנשיאת איגוד ראשי הערים של אלסקה.
בשנת 2002 התמודדה פיילין על תפקיד המשנה למושל המדינה, אך הפסידה בבחירות.
היא מונתה ב-2003 על ידי המושל לנציבה האחראית על האתיקה בוועדת שימור משאבי הנפט והגז של אלסקה.
שנה לאחר מכן התפטרה מתפקידה על רקע התנגדותה למעשים לא אתיים, וחשפה מעשי שחיתות של יושב ראש המפלגה הרפובליקנית ושל פרקליט מדינת אלסקה - שניהם נאלצו להתפטר בעקבות זאת.
פיילין התמודדה ב-2006 בבחירות המקדימות לתפקיד מועמד המפלגה הרפובליקנית, לקראת הבחירות למושל המדינה.
מסע הבחירות שלה התמקד בהבטחתה לממשל נקי משחיתויות.
היא זכתה בלמעלה מ-50% מהקולות, וניצחה את המושל המכהן ממפלגתה, פרנק מרקאוסקי.
בבחירות הכלליות זכתה ל-48% מקולות הבוחרים לעומת 41% ליריבה מהמפלגה הדמוקרטית, המושל לשעבר טוני נולס.
כך הפכה לאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד מושל אלסקה, והצעירה ביותר בתולדות המדינה.
מאז תחילת כהונתה בדצמבר 2006 עד לבחירתה כמועמדת לסגן נשיא זכתה פיילין לשיעורי תמיכה גבוהים בסקרים, ולפני ההודעה על בחירתה כמועמדת לסגן נשיא ממוצע אחוזי התמיכה בה היה 79%.
אחוזי תמיכה אלו ירדו מאוחר יותר.
בתחילת יולי 2009 הודיעה פיילין במפתיע כי תתפטר מכהונתה כמושלת אלסקה ב-26 ביולי 2009.
עם כניסתה לתפקיד מושלת אלסקה ניהלה פיילין מלחמה בשחיתות השלטונית שנפוצה במדינתה וניסתה לשמור על תדמית הפוליטיקאית הנקייה.
ביומה הראשון בתפקיד הורתה למכור את מטוס המנהלים מדגם וסטווינד, שנרכש על ידי קודמה בתפקיד, פרנק מרקאוסקי, למורת רוחו של בית המחוקקים של אלסקה וייצג בתעמולת הבחירות שלה את ניתוקו מרצון העם.
עליית מחירי הנפט הביאה לשיפור בכלכלת המדינה, ואת חלק מהעודפים שנוצרו הציעה פיילין להעביר ישירות לתושבי אלסקה בדמות מענק בסך 1,200 דולר לכל תושב, כסיוע למחירי האנרגיה הגבוהים שהתושבים נאלצו לשלם, זאת בנוסף למענק השנתי הרגיל שתושבי אלסקה מקבלים כל שנה מקרן מיוחדת.
נגד פיילין התנהלה חקירה מטעם בית המחוקקים של אלסקה בחשד שהורתה על פיטורי הממונה על בטיחות הציבור, לאחר שזה שסירב לפטר את גיסה לשעבר (בעל אחותה לשעבר), מתפקידו במשטרת מדינת אלסקה.
פיילין הודיעה כי תשתף פעולה עם המחוקקים אולם לאחר שנבחרה למועמדת לסגנית נשיא ולאחר שראש צוות החקירה אמר כי הוא מכין לה הפתעת אוקטובר, החליטה לא לשתף פעולה עם החקירה בתואנה שהפכה לפוליטית.
המחוקקים קבעו כי פיילין לא חרגה מסמכותה בפיטורין אולם הם האשימו אותה כי חרגה מכללי האתיקה בכך שאיפשרה לבעלה ללחוץ על הממונה לפטר את גיסו.
חקירה אחרת מטעם ממשלת אלסקה קבעה כי פיילין פעלה על פי סמכותה ולא חרגה מכללי האתיקה.
באוגוסט 2008 הכריז ג'ון מקיין, שהיה מועמד המפלגה הרפובליקנית לתפקיד נשיא ארצות הברית, על פיילין כמועמדת שלו לתפקיד סגנית הנשיא, לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, פיילין אף נשאה נאום בוועידת המפלגה הרפובליקנית ואף קיבלה את ברכתו של מייקל רייגן, בנו של נשיא ארצות הברית ה-40, רונלד רייגן.
רייגן שיבח אותה על נאומה ואף אמר עליה כי "הרגשתי כאילו אבי נולד מחדש, אלא שהפעם הוא הפך להיות היא" ואף הרחיב ואמר "ברוך שובך, אבא, אפילו אם אתה לובש שמלה וילדת כמה ילדים בדרך".
מינויה התקבל בהפתעה בציבור ובתקשורת (שאף לא ידעה כיצד לבטא את שמה נכון), שכן פיילין הייתה דמות אנונימית למדי מחוץ לאלסקה.
הבחירה בפיילין נתנה דחיפה לקמפיין של מקיין, שזכה להובלה בת 5% בסקרי גאלופ.
בעימות הטלוויזיוני הראשון שלה מול המועמד המפלגה הדמוקרטית לסגן הנשיא, ג'ו ביידן, פוליטיקאי משופשף ועתיר ניסיון בעימותים, זכתה פיילין להצלחה גדולה ממה שניבאו לה הפרשנים, אך הניצחון נזקף לביידן.
בהמשך הקמפיין איבדה פיילין מהתמיכה לה זכתה, ואף הואשמה על ידי גורמים במטה הבחירות של מקיין שסטתה מהנחיותיהם.
נקודת המפנה בתדמיתה של פיילין נחשבת סדרת הראיונות שהעניקה לעיתונאית CBS קייטי קוריק.
בראיונות פיילין התבלבלה בדיונים על מושגים בסיסיים ודברה בשלב מסוים בחוסר קוהרנטיות מוחלט.
פיילין גולמה בצורה פרודית על ידי טינה פיי בתוכנית הסטירית סאטרדיי נייט לייב, וחלק מדברי דמותה בתוכנית נלקחו ישירות מהראיון.
בתחילת 2009 הקימה פיילין שדולה (PAC) לקידום מועמדים לתפקידים ציבורים ברמה המקומית והפדרלית, ב-2010 החלה להופיע בכינוסים של תנועת מסיבת התה, אותה כינתה "העתיד של אמריקה".
בבחירות אמצע הכהונה הביעה פיילין תמיכה במספר מועמדים ובפרט קידמה מועמדויות של נשים במפלגה הרפובליקנית המתנגדות להפלות, ובמועמדים המזוהים עם תנועת מסיבת התה.
פיילין החלה לשמש כפרשנית ומגישה ברשת החדשות פוקס ניוז בינואר 2010. בשנת 2013 תם החוזה של פיילין ברשת, אך היא חזרה להופיע בערוץ לאחר מספר חודשים.
ב-2015 החליטה הרשת לא לחדש את החוזה של פיילין.
פיילין הופיעה בתוכנית מציאות בכיכובה בשם "אלסקה של שרה פיילין" ברשת TLC.
באוקטובר 2011 הודיעה כי אין בכוונתה להתמודד בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2012.
בינואר 2016 לקראת הפריימריז הרפובליקניים בבחירות לנשיאות 2016 הודיעה פיילין על תמיכתה בדונלד טראמפ.
לאחר ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות 2016, פורסם כי פיילין היא מהמועמדים המובילים למשרת מזכירת הפנים של ארצות הברית.
בשנת 2020 השתתפה בעונה השלישית של הגרסה האמריקאית של תוכנית המציאות הזמר במסכה.
לאחר שחבר הקונגרס המכהן היחיד ממדינת אלסקה, דון יאנג, נפטר בחודש מרץ 2022, פיילין הביעה התעניינות בחזרה לפוליטיקה על מנת לאייש את מקומו בבית הנבחרים אשר התפנה.
לאלסקה יש רק מושב בודד בקונגרס משום שאוכלוסייתה דלילה ביחס ליתר מדינות ארצות הברית.
היא הודיעה ב-1 באפריל שהיא מצטרפת באופן רשמי למירוץ, ובכך חזרה לפוליטיקה לאחר מעל 13 שנים מן ההפסד בבחירות לנשיאות ב-2008. אף על פי שזכתה לתמיכתם של בכירים רבים במפלגה הרפובליקנית, לרבות הנשיא לשעבר דונלד טראמפ, קיבלה פיילין 48.53% מהקולות לעומת המועמדת הדמוקרטית, מרי פלטולה, שזכתה ב-51.47% מהקולות, והפסידה בבחירות.
בבחירות אמצע הקדנציה שהתקיימו בנובמבר 2022, התמודדה פיילין שוב על המושב אך הפסדה בשנית לפלטולה, שנבחרה הפעם לכהונה מלאה של שנתיים.
פיילין תומכת בפיתוח ניצול משאבי האנרגיה של מדינת אלסקה, היא פעלה לאישור בניית צינור להובלת גז טבעי מהמדרון הצפוני של רכס ברוקס על שפת אוקיינוס הקרח הצפוני אל שאר מדינות ארצות הברית, דרך קנדה, ותומכת בקידוחי נפט בשמורת הטבע הארקטית.
במקביל הקימה ועדת יועצים לבחינת השפעות השינוי באקלים על אלסקה, והפחתת פליטת גזי החממה של המדינה.
פיילין מתנגדת להכרזה על דובי הקוטב כמין בסכנת הכחדה בין היתר מחשש שהדבר ימנע פיתוח משאבי הנפט והגז של אלסקה.
במסגרת מדיניות המדינה לצמצום אוכלוסיית הזאבים תמכה פיילין ביוזמה להענקת בונוס של 150 דולר על כל ציד מורשה של זאב ממסוקים.
פיילין נולדה למשפחה קתולית, אולם מאוחר יותר הצטרפה משפחתה של פיילין לכנסייה הפנטקוסטית.
החל מ-2002 היא חברה בכנסייה העצמאית Wasilla Bible Church, הנחשבת מקורבת לזרם האוונגליסטי.
היא שייכת לחוג השמרנים בנושאי חברה, היא מתנגדת להפלות (למעט מקרים בהם קיים סיכון לחיי האם) ולנישואים חד-מיניים.
עם זאת, הווטו הראשון שלה בתפקיד המושלת היה על הצעה לאסור על המדינה להעניק הטבות לבני זוג של עובדי מדינה הומוסקסואליים שהייתה בניגוד לפסיקת בית המשפט העליון של אלסקה.
פיילין תומכת ברעיון שחינוך מיני לבני נוער יעודד גם הימנעות מיחסי מין ולא רק הסברה על אמצעי מניעה.
פיילין תומכת בזכות להחזקת כלי נשק בידי האזרחים בארצות הברית וחברה "לכל חייה" באיגוד הרובאים הלאומי.
לאחר שנבחרה כמועמדת לסגנית הנשיא הביעה תמיכה בעמדות המקובלות על מקיין.
בפגישה עם נציגי אייפק, הלובי הפרו ישראלי, הודיעה על תמיכתה בברית האסטרטגית בין המדינות.
פיילין מחזיקה במשרדה דגל ישראל, עובדה שהוזכרה על ידי שמעון פרס כאשר פגש בה.
ב-2011 הגיעה לראשונה לישראל לביקור קצר.
בשנים 1995 עד 2002 טוד פיילין, בעלה של פיילין, היה רשום כחבר ב"המפלגה לעצמאות אלסקה" (Alaskan Independence Party), תנועה החותרת לאפשר לתושבי אלסקה להחליט על עתיד מדינתם, אם כעצמאית או כפדרציה כלשהי עם (שאר) ארצות הברית.
לאחר שהוכרז על מועמדותה לתפקיד סגן הנשיא טענה המפלגה כי אף פיילין הייתה חברה במפלגה, אולם הדבר הוכחש אחר כך ורישומי ספר הבוחרים מצביעים כי פיילין רשומה במפלגה הרפובליקנית מ-1982.
פיילין נשואה לטוד, דייג ועובד בתאגיד הנפט והגז BP, אותו הכירה בבית הספר התיכון.
טוד פיילין עבר ממשרה ניהולית לרגילה בחברה כדי להימנע מניגוד עניינים עקב דיוני החברה עם מדינת אלסקה על בניית צינור גז.
לזוג חמישה ילדים, הבכור משרת בצבא ארצות הברית ונשלח עם יחידתו לעיראק בספטמבר 2008, הצעיר בהם, שנולד באפריל 2008, סובל מתסמונת דאון.
מצבו היה ידוע בעת ההריון ופיילין בחרה לא לבצע הפלה מלאכותית.
ימים ספורים לאחר שהוכרזה כמועמדתו של מקיין לתפקיד סגנית הנשיא, הודיעה פיילין כי בתה בריסטול בת ה-17, שאיננה נשואה, הרתה.
בהודעה נמסר כי הבת תמשיך בהריון ותינשא לאבי העובר.
ההכרזה עוררה עניין רב, בין היתר על רקע עמדותיה בנושא החינוך המיני.
מאוחר יותר נפרדו בני הזוג.
לאחר עזיבתה את משרת המושלת של אלסקה, פרסמה פיילין שני ספרים אוטוביוגרפיים, הראשון, ספר זיכרונות תחת הכותרת "Going Rogue: An American Life" יצא לאור בנובמבר 2009 ומיד תפס את המקום הראשון בטבלת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
ספרה השני, "America by Heart: Reflections on Family, Faith, and Flag", יצא לאור בנובמבר 2010 ובו קיבצה פיילין מבחר מהנאומים האהובים עליה, מחשבות ודעות.
בשנת 2012 שוחרר לאקרנים הסרט חוקי המשחק, בכיכובה של שחקנית הקולנוע ג'וליאן מור, שמתאר את הקמפיין שערכו שרה פיילין וצוות יועציה הבכירים במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008. הסרט זכה לתגובות חיוביות על ידי המבקרים.
שרה פוקסון-היימן (1932–1992) הייתה פסנתרנית ישראלית.
פוקסון נולדה בארץ ישראל והחלה לנגן בפסנתר בהיותה בת 5. בצעירותה פגשה את ורדינה שלונסקי שהדריכה אותה לגבי האזנה למוזיקה והשכלה כללית.
כבר בשנת 1944 ניגנה עבור רדיו ירושלים.
היא למדה נגינת פסנתר אצל ליאו קסטנברג וקרול קליין בישראל.
בשנת 1948 היא נגנה את קונצרט הגמר של מהמחלקה לפסנתר של בתיה רבינא.
לאחר מכן למדה מוזיקה במשך שנה בשווייץ אצל ז'קלין בלנקרד ועוד שבועיים אצל פטר פייכטוונגר בלונדון.
בשובה לישראל שירתה בתזמורת חיל האוויר.
בשנות ה-50 ניגנה בתזמורת קול ישראל.
בשנת 1979 הקימה את "דואו באר שבע" עם הפסנתרן ההולנדי-ישראלי ברט ברמן.
הם הוציאו תקליט ראשון בשנת 1983 ותקליט שני ב-1985. היא הרבתה להופיע ברחבי ישראל וכן בסיורי קונצרטים בצרפת, אנגליה, בלגיה, גרמניה והולנד.
הקליטה לתחנות רדיו במרבית מדינות אלה ולטלוויזיה הישראלית.
שרה פוקסון נודעה כמבצעת של מוזיקה קלאסית בת זמננו, כסולנית ובהרכבים קאמריים.
ביצעה יצירות ישראליות רבות בהופעות בכורה.
על העדפות המוזיקה שלה היא אמרה:
"ברסיטלים אני מנגנת כל מה שצריך.
הקהל אינו יכול בלי זה.
אבל כשאני בוחרת את הרפרטואר לעצמי - אני בוחרת במוזיקה מודרנית."
"הפסנתרנית שרה פוקסון היימן היא היחידה בין הפסנתרנים הישראליים המקדישח עיקר בצועיה למוזיקה בת ימינו בכלל, ולמוזיקה ישראלית בפרט.
היא מבצעת את המוזיקה החדישה באותה טבעיות ובאותו הופש ביטוי בהם היא מבצעת מוזיקה ישנה".
צליל יפה, זריזות רבה של אצבעות וכוח זיכרון בלתי־רגיל, הם כלי העזר החשובים של הפסנתרנית.
מכלול היצירות שברשותה הוא גדול, ונכללים בו מלחינים ידועים ובלתי ידועים מארצות שונות."
התאלמנה משופט השלום הבאר שבעי יהודה היימן בשנת 1990. לזוג נולדו שלושה בנים.
במשך תקופה ארוכה נערך קונצרט שנתי לזכרה.
פרנץ שוברט: מוזיקה לפסנתר בארבע ידיים (אנגליה/ישראל 1983; ארצות הברית 1988; ארצות הברית 1991)
רם דע-עוז: סוויטה בסגנון עתיק (ישראל, 1973)
עמי מעייני: שני אלתורים (ישראל, 1976)
יצירות מופלאות לפסנתר (ארצות הברית, 1989)
מסביב לעולם עם ציפי פליישר (ארצות הברית, 1997)
אשר בן יוחנן: דיוקנו של מלחין (ישראל, 2005)
מקס שטרן: שיר המעלות (ישראל, 2012)
שרה פרגוסון, (בעבר: שרה, דוכסית יורק), הידועה בכינוי פֶרְגִי היא סופרת ומפיקת סרטי קולנוע וטלוויזיה בריטית.
פרגוסון היא אשתו-לשעבר של הנסיך אנדרו, בנה השלישי של המלכה אליזבת השנייה.
לאחר גירושיה, נשללו ממנה התואר "הוד רוממותה המלכותית" והיא איננה חברה בבית המלוכה, ובאוקטובר 2025 נשללה ממנה הזכות להשתמש בתואר הדוכסית לאחר שהנסיך הודיע כי הוא מוותר על התואר.
לזוג שתי בנות, הנסיכה ביאטריס והנסיכה יוג'יני, התופסות את המקום התשיעי והשנים עשר בסדר הירושה לכתר הבריטי.
שרה פרגוסון היא בת למשפחת בעלי-אחוזות ותיקה, הוריה היו קצין המשמר רונלד פרגוסון וסוזן באראנטס.
ניתן לשייך את עץ המשפחה שלה לבית סטיוארט: אביה הוא צאצא של המלך צ'ארלס השני (אף כי מדובר בצאצא של שניים מילדיו הבלתי חוקיים של המלך - צ'ארלס לנוקס, דוכס ריצ'מונד וג'יימס סקוט, דוכס מונמות').
שרה עצמה היא נינתו של ויליאם מונטגיו דגלאס סקוט, דוכס בוכלוך ונינתו של מרווין וינגפילד, ויסקונט פוורסקורט.
כמו כן שרה היא נכדתה של מריאן לואיזה מונטאגו דגלס סקוט - בת דודה של הנסיכה אליס, דוכסית גלוסטר - דודתה של המלכה אליזבת השנייה.
בשנת 1985 הפגישה דיאנה, נסיכת ויילס בין שרה פרגוסון לבין הנסיך אנדרו.
שרה ואנדרו התארסו בראשית 1986 ונישאו במנזר וסטמינסטר ב-23 ביולי 1986. לאחר נישואיהם העניקה המלכה אליזבת לנסיך אנדרו את התואר דוכס יורק, ושרה, כרעייתו, קיבלה את התואר דוכסית יורק.
בשנת 1987 קיבלה שרה פרגוסון רישיון טיס, והייתה האישה הראשונה החברה בבית המלוכה הבריטי המחזיקה ברישיון כזה.
לשרה פרגוסון ולנסיך אנדרו נולדו שתי בנות: הנסיכה ביאטריס (בשנת 1988) והנסיכה יוג'יני (בשנת 1990).
בינואר 1992 התערערו חיי הנישואים, ובני הזוג נפרדו.
בעקבות תצלום שפורסם באוגוסט 1992 בו צולם איש העסקים האמריקאי ג'ון בריין, כשהוא מנשק את אצבעות רגלה של שרה פרגוסון, בעודה משתזפת בעירום חלקי, התרחקה פרגוסון מבית המלוכה הבריטי.
לאחר ארבע שנים שבהן חיו בני הזוג בנפרד, הם החליטו להתגרש בשנת 1996, אולם המשיכו לגדל יחד את בנותיהם על אף הגירושין.
בעקבות הגירושין ספגה פרגוסון ביקורת שלילית ביותר בעיתונות הבריטית - בעיקר בעיתונות הצהובה אשר העניקה לה את הכינוי "דוכסית החזיר" ('the Duchess of Pork' - "דוכסית הפורק" משחק מילים על התואר הרשמי "דוכסית יורק").
פרגוסון החליטה לעסוק בתחום התקשורת בארצות הברית, מתוך הנחה שיקל עליה לנהל עסקים מחוץ לממלכה המאוחדת, ואכן בשנת 1998 שילמה את כל חובותיה אשר שנתיים קודם לכן, ב-1996, הסתכמו בכ-4.2 מיליון ליש"ט.
לאחר שירדה במשקל, פרגוסון כיהנה כדוברת ארגון שומרי משקל הבינלאומי, ובמקביל פעלה להגברת המודעות נגד השמנת יתר אצל ילדים.
פרגוסון השתתפה בפרסומות לחברת כלי החרס ודג'ווד ולחברת הקוסמטיקה אייבון.
כמו כן, לאחר גירושיה, פרסמה פרגוסון 26 ספרים.
עד שנת 2004 התגוררה פרגוסון יחד עם בעלה הגרוש, הנסיך אנדרו, בביתם בסנינגהיל פארק, בסמוך ללונדון, וזאת על מנת לגדל יחד את בנותיהם.
באותה שנה עבר הדוכס לבקתה המלכותית הסמוכה בה התגוררה אליזבת בווס ליון, סבתו, אשר נפטרה בשנת 2002.
בשנת 2007 שכרה פרגוסון את בית דולפין הסמוך לבית בעלה הגרוש, אולם בשנת 2008 עקב שרפה שפרצה בביתה, שבה פרגוסון לגור עם הנסיך אנדרו.
במהלך השנים השתפרו היחסים הרעועים בין המלכה אליזבת לבין פרגוסון, ובאוגוסט 2008 הוזמנה לחופשה של משפחת המלוכה בטירת בלמורל.
במאי 2010 עיתונאי הצהובון ניוז אוף דה וורלד, שהתחזה לאיש עסקים צילם את פרגוסון כאשר הבטיחה לו גישה חופשית לבעלה לשעבר, הנסיך אנדרו, תמורת 500 אלף ליש"ש, כדי ש"יפתח לו דלתות בזכות קשריו של בעלה לשעבר".
היא גם סיפרה כי הגירושין מאנדרו הותירו אותה עם 15 אלף ליש"ט בשנה בלבד.
באוגוסט 2010 דווח כי הדוכסית נמצאת סף פשיטת רגל בשל חובות של 5 מיליון.
במרץ 2011 הדוכסית הודתה שעשתה "טעות נוראית, נוראית", כאשר שקיבלה את הצעתו של ג'פרי אפשטיין, שכבר היה עבריין מין מורשע, להסדיר את חובותיה, ולהחזיר בשמה חוב לאחד מנושיה, זאת בתיווך בעלה לשעבר הנסיך אנדרו..
באוקטובר 2025 נשללה ממנה הזכות להשתמש בתואר הדוכסית לאחר שהנסיך אנדרו ויתר על זכותו להשתמש בתואר בעקבות פרשת אפשטיין.
בשנת 2004 הפכה לדוברת ארגון SOS Children's Villages - USA ובשנת 2005 לשגרירת כבוד של ארגון בית רונלד מקדונלד.
בשנת 2006 הקימה את קרן שרה פרגוסון אשר פועלת לסיוע לילדים במצוקה.
שרה כתבה את סדרת ספרי הילדים "באדג'י המסוק הקטן" שזכתה לעיבוד מונפש לטלוויזיה ובה נכתבו הספרים:
בשנת 1996 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה "הסיפור שלי" (My Story).
כמו כן פרסמה מספר רומנים לנערות מתבגרות:
"ההחלפה המלכותית" (The Royal Switch) 1997
וכן מספר ספרי דיאטה ביחד עם ארגון שומרי משקל:
בשנת 2003 יצא לאור הספר "מה שאני יודעת עכשיו: שיעורים פשוטים שנלמדו בדרך הקשה" (What I Know Now: Simple Lessons Learned the Hard Way) וכן באותה שנה יצא לאור ספר המציג אוסף צילומים שצילמה ונקרא בשם "השתקפויות" (Reflections).
סדרת ספרי "האדומה הקטנה" כוללת את הספרים:
"האדומה הקטנה" (Little Red) 2003
"סיפור חג המולד של האדומה הקטנה" (Little Red's Christmas Story) 2003
במאי 2004 השתתפה פרגוסון בסרט אנימציה קצר בן 11 דקות בשם "המורשת של פן" בהפקת אולפני יוניברסל.
באוקטובר באותה שנה דיבבה פרגוסון את קולה של המלכה בסרט של אולפני וולט דיסני "החתול שהתבונן במלך".
בשנת 2009 הפיקה פרגוסון את הסרט "ויקטוריה הצעירה" המתאר את חייה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת בצעירותה.
פרגוסון השתתפה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה רבות ובתוכניות רדיו רבות של ה-BBC.
בין היתר פעלה ככתבת עבור "תוכניות היום" של רשת NBC, החליפה את לארי קינג בתוכניתו "לארי קינג לייב" של רשת CNN, והשתתפה בסדרת הטלוויזיה "חברים" בתפקיד עצמה.
בנובמבר 2008 הצטלמה לסרט הדוקמנטרי "הדוכסית ובנותיה: המשימה הסודית" בו נסעה לרומניה ולטורקיה על מנת לבדוק את התנאים במוסדות המטפלים בילדים בארצות האלה.
שרה פקסטון היא שחקנית וזמרת אמריקאית-יהודייה.
פקסטון התפרסמה לראשונה בתפקיד הראשי של דראסי פילדס בסיטקום הנעורים "Darcy's Wild Life" (2004-2006) and של ערוץ Discovery Family, ולאחר מכן כאשר גילמה את שרה בורדן בסדרה "סאמרלנד" (אנ') (2004) של The WB.
בקולנוע, התפרסמה מתפקידיה בסרטים "אקווה מרין" (2006), בסרט הפרודיה "סופרהירו" (2008), בסרט האימה והנקמה "הבית האחרון משמאל" (2009), בסרט האימה "ליל הכריש" (2011) ובדרמה הפוליטית "המועמד המוביל" (2018)
פקסטון נולדה בשכונת וודלנד הילס (אנ'), לוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית.
היא בתם היחידה של לוסיה (לבית מנצ'קה-צוקרמן) ושל סטיב פקסטון.
אמה, לוסיה, נולדה למשפחה יהודית-אשכנזית במונטריי, מקסיקו וגדלה באקוניה, קואווילה.
אביה של פקסטון הוא ממשפחה נוצרית ממוצא אנגלי וסקוטי, והוא התגייר בטרם נישואיו.
שני הוריה הם רופאי שיניים.
פקסטון גדלה בעמק סן פרננדו, קליפורניה.
סיימה את בית הספר התיכון אל קמינו ריאל (אנ') ביוני 2006.
בראיון ל-"TeenHollywood" ב-2009, ציינה פקסטון שהיא התקבלה למספר מכללות, אך החליטה לא ללמוד על-מנתלהתמקד בקריירת המשחק שלה.
היא קרובת משפחה רחוקה של שחקן האמריקאי המנוח ביל פקסטון.
בשנת 1997 הופיעה פקסטון לראשונה בתפקיד קטן בסרט קומדיה "שקרן שקרן" בכיכובו של ג'ים קארי.
לאחר מכן השתתפה במספר סדרות טלוויזיה מקומיות, ביניהן אופרת הסבון "תשוקות" וסדרת הילדים "ליזי מקגוויר".
כמו כן ביצעה מספר דיבובים בסדרת האנימציה "בובספוג מכנסמרובע".
לאחר מכן היא התארחה בסדרות "CSI" ו-"CSI: מיאמי".
תפקידה הרציני הראשון בסרט היה ב-2004 בסרט קומדיית הנעורים "מסיבת פיג'מות".
באותה שנה הופיעה בסדרות "מלקולם באמצע", "ויל וגרייס" ו"סאמרלנד".
בשנים 2004-2006 התפרסמה פקסטון בזכות תפקידה הראשי בסדרה הקומית "Darcy's Wild Life", עליו קיבלה מועמדות לפרס אמי לבידור בשעות היום: הופעה בתוכנית ילדים.
בנוסף ב-2006, כיכבה פקסטון בסרט הקומדיה האמריקאי-אוסטרלי "אקווה מרין" ("אהבה ימית"), ובסרט הקומדיה לכל המשפחה "בחזרה לעיר ליל כל הקדושים".
ב-2007 שיחקה בתפקיד המשנה בסרט קומדיית הנעורים "סידני ווייט" בככובה של אמנדה ביינס, שמבוסס על המעשיה "שלגיה ושבעת הגמדים"; בסרט גילמה את מלכת אחוות הקמפוס הרעה, רייצ'ל וויטצ'ברן.
שחקה כשחקנית אורחת בתור פיונה בסדרת הנעורים "ג'ונאס".
ב-2008 שיחקה בתפקיד הנשי הראשי בסרט פרודיה על ז'אנר גיבורי-העל "סופרהירו" לצדו של דרייק בל.
בסרט גילמה את ג'יל ג'ונסון המבוססת על דמותה של מרי ג'יין ווטסון, כפרודיה על הסרט "ספיידרמן".
ב-2009 שיחקה פקסטון בסרט "הבית האחרון משמאל", רימייק לסרטו האימה של ווס קרייבן משנת 1972. בסרט הופיעה פקסטון בתור מרי קולינגווד, נערה הרפתקנית בת 17 שנחטפת ביחד עם חברתה, נאנסת ונרצחת בידי קבוצת רוצחים.
בשנת 2011, כיכבה בסרטי האימה "ליל הכריש" ו"בעלי הפונדק".
ב-2012 שיחקה פקסטון תפקיד ראשי בסרט "עיניים כחולות מסוכנות", בו שיחקה אישה נשואה לבעל נהדר עם שני ילדים שחיה לכאורה חיים מושלמים, המואשמת ברצח בעלה לאחר שש שנות נישואים.
בשנת 2013, שיחקה את דמותה של ויולט בקומדיה השחורה "ריגושים זולים".
ב-2014, שיחקה בפרק בסדרה "המדריך לרוצח", וב-2015, שיחקה בפרק בסדרה "מטרידן".
בשנת 2018 גילמה את אמבר דולי בסדרה הקומית "ילדות טובות" מבית NBC, ושיחקה את דונה ריס בסרט הדרמה הפוליטי "המועמד המוביל" שביים ג'ייסון רייטמן.
את קריירת השירה שלה החלה פקסטון בגיל צעיר כשהשתתפה במופעים מוזיקליים ובמספר פרסומות.
היא הוחתמה בחברת התקליטים אפיק רקורדס.
כמו כן שרה פקסטון במספר פסקולים לסרטים בהם השתתפה, "אקווה מרין" ו"סופרהירו", וכן לסדרה "החיים הפרועים של דרייסי".
עד כה הוציאה פקסטון שלושה סינגלים:
בשנת 2013 החלה בזוגיות עם השחקן והקומיקאי זאק קרגר (אנ').
באוקטובר 2019 נישאו לאחר כשנה של אירוסין.
+שנהסרטתפקידהערות1997שקרן שקרןילדה במסיבה1998מוזיקה מהלבקארן הצעירהחייל קטלניאנג'י1999Durango Kidsהילרי2001The Ruby Princess Runs Awayהנסיכה סברינה2004מסיבת פיג'מות (אנ')סטייסי בלייק2006אקווה מריןאקווה מרין2007סידני ווייטרייצ'ל וויטצ'ברן2008סופרהירוג'יל ג'ונסון2009הבית האחרון משמאלמארי קולינגווד (אנ')2011The Innkeepersקליירליל הכריששרה פלסקיEnter Nowhereג'ודי2012Staticרייצ'ל2013Love & Air SexקארהCheap ThrillsויולטLiars Allקייטי2014Boys of Abu GhraibפייטוןAll Relativeגרייס2016Happily Ever Afterשרה אןSundownלינה האנטר2018First Dateקאת'יהמועמד המובילדונה ריס2022בלונדיניתמיס פליןברברימייגן / קריינית וידאודיבוב
שרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו , לשעבר ג'נינגס, הייתה אחת הנשים המשפיעות ביותר בתקופת בית סטיוארט כתוצאה ממערכת היחסים ההדוקה שלה עם אן, מלכת בריטניה.
ידידותה והשפעתה על הנסיכה אן היו ידועות לכול באותה תקופה, ואישי ציבור מובילים פנו אליה בתקווה שתשפיע על אן למלא את בקשותיהם.
בזכות הידע שלה בנושאי ממשל וקשריה האינטימיים עם אן היא הפכה לידידה רבת עוצמה עבור חבריה ולאויב מסוכן ליריביה עם הכתרת אן למלכה.
שרה נהנתה ממערכת יחסים קרובה עם בעלה ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, לו נישאה ב-1677. שרה שימשה בתפקיד הסוכנת האישית של אן לאחר שאביה, המלך ג'יימס השני, הודח מכסאו במהפכה המהוללת; היא המשיכה לקדם את ענייניה גם בתקופת שלטונם של יורשי ג'יימס, ויליאם השלישי ומרי השנייה.
לאחר עליית אן לשלטון בעקבות מות ויליאם ב-1702 מונו הדוכס ממרלבורו וידידו רוזן גודולפין לעמדות בכירות בממשל, בין השאר בזכות הקרבה בין שרה למלכה.
שרה יידעה את בעלה על המתרחש בחצר המלוכה כשהוא פיקד על הצבא האנגלי במלחמת הירושה הספרדית שנערכה באירופה, ובתגובה הוא שלח לה בקשות ועצות פוליטיות שאותן הייתה אמורה להעביר למלכה.
שרה תמכה באופן קבוע בוויגים, והקדישה את זמנה גם למפעלי בנייה כגון ארמון בלנהיים.
שרה צ'רצ'יל הייתה אישה בעלת כוח רצון עז שאהבה להגשים את רצונותיה, ואתגרה את סבלנותה של אן בכל פעם שחלקה עליה במינויים בחצר המלוכה, בפוליטיקה או בכנסייה האנגליקנית.
לאחר המריבה הסופית ביניהן ב-1711 סולקה מחצר המלוכה ביחד עם בעלה, אך חזרה לעמדת כוח תחת שלטון בית הנובר שהחל לאחר מות אן.
בשנים שלאחר מכן היו לה מחלוקות עם אנשים משפיעים רבים, כולל בתה הדוכסית השנייה ממרלבורו, האדריכל של ארמון בלנהיים סר ג'ון ואנברו, ראש ממשלת בריטניה רוברט וולפול, והמלך ג'ורג' השני ואשתו המלכה קרולין.
שרה ג'נינגס נולדה ב-15 ביוני 1660 (5 ביוני לפי הלוח היוליאני), ככל הנראה בבית הוליוול שבסנט אלבנס, הרטפורדשייר.
היא הייתה בתם של ריצ'רד ג'נינגס (או ג'נינס), חבר הפרלמנט הבריטי, ופרנסס ת'ורנהרסט.
ריצ'רד ג'נינגס הכיר את ג'יימס, דוכס יורק (לימים ג'יימס השני, אחיו של המלך צ'ארלס השני) ב-1663, במהלך משא ומתן לרכישת אחוזה.
ג'יימס התרשם מג'נינגס, וב-1664 החליט למנות את פרנסס, אחותה של ג'נינגס, למשרתת הכבוד של אן הייד, דוכסית יורק.
פרנסס נאלצה לוותר על משרתה בגלל נישואיה לקתולי, אך ג'יימס לא שכח את המשפחה, וב-1673 הזמין את ג'נינגס לשמש כמשרתת הכבוד של מרי ממודנה, אשתו השנייה.
ג'נינגס החלה להתקרב לנסיכה הצעירה בערך ב-1675, והידידות התחזקה עם השנים.
ב-1676 היא פגשה וחוזרה על ידי בעלה לעתיד, ג'ון צ'רצ'יל.
צ'רצ'יל, שקודם לכן היה המאהב של ברברה פאלמר (פילגשו של צ'ארלס השני), לא היה בעל אמצעים כספיים רבים, כיוון שאחוזותיו היו בחובות רבים.
אישה נוספת שהייתה קשורה לצ'רצ'יל באותה תקופה הייתה קת'רין סדלי, פילגש עשירה של ג'יימס השני והבחירה המועדפת על אביו, סר וינסטון צ'רצ'יל, שהיה נואש להשיב למשפחה את הונה.
ייתכן כי ג'ון צ'רצ'יל קיווה שג'נינגס תהיה פילגשו במקום פאלמר שהיגרה לצרפת, אך במכתבים שכתבה לו ושרדו היא ביטאה את חוסר רצונה לעשות זאת.
ב-1677 מת אחיה ראלף, וביחד עם אחותה פרנסס הפכה ליורשת של אחוזות ג'נינגס בהרטפורדשייר ובקנט.
צ'רצ'יל העדיף את ג'נינגס במקום קת'רין סדלי, והם נישאו בחשאי בחורף 1677. שניהם היו פרוטסטנטים בחצר מלוכה שהייתה בעיקר קתולית, ואמונה זו השפיעה לאחר מכן על נאמנותם הפוליטית.
תאריך הנישואים המדויק לא ידוע, אך ההודעה עליהם נמסרה רק לדוכסית מיורק ולמעגל חברים קרובים קטן, כך שג'נינגס יכלה לשמור על תפקידה כמשרתת הכבוד.
כיוון שנכנסה להריון נמסרה הודעה פומבית על נישואיה ב-1 באוקטובר 1678, והיא פרשה מתפקידה על מנת ללדת את בתה הבכורה, הארייט, שמתה בינקותה.
ג'ון ושרה צ'רצ'יל התלוו לדוכס מיורק שגלה מרצונו לסקוטלנד בעקבות השערורייה שגרמה המזימה האפיפיורית, וצ'ארלס השני גמל לו על נאמנותו בהענקת התואר ברון צ'רצ'יל מאיימות' שבסקוטלנד והפיכת שרה לליידי צ'רצ'יל.
ג'יימס השני חזר לאנגליה לאחר שהמתח הדתי התפוגג, וצ'רצ'יל מונתה לגבירה אשר על חדר המיטות (Lady of the Bedchamber - משרתת אישית) עבור אן שנישאה ב-1683.
צ'רצ'יל זכתה להצלחה מסוימת בתקופת הראשונה למלכותו של ג'יימס השני; לא היה צפוי שמלך קתולי יהיה בעל יכולת לשלוט בכוח על מדינה פרוטסטנטית ואנטי-קתולית.
אולם, ג'יימס ניסה לשנות את הדת הלאומית ובתגובה החלה התמרמרות ברחבי המדינה כלפיו וכלפי ממשלתו.
ב-1688 ניסחה קבוצת פוליטיקאים, שכונתה "שבעת בני האלמוות", הזמנה לנסיך ויליאם מאוראנז', בעלה של מרי, בתו הפרוטסטנטית של ג'יימס, וביקשו ממנו לפלוש לאנגליה ולהדיח את ג'יימס מכסאו.
תוך זמן קצר הפכה הידיעה אודות התוכנית לנחלת הכלל.
ג'יימס נותר עם השפעה מוגבלת, וציווה כי ליידי צ'רצ'יל והנסיכה אן יושמו במעצר בית במגוריה של אן בארמון וייטהול, שכונו "הקוקפיט"; הבעלים שלהן, שהיו נאמנים לג'יימס, העבירו את נאמנותם לוויליאם מאוראנז'.
אולם, צ'רצ'יל תיארה בזיכרונותיה כיצד הן נמלטו בקלות וברחו לנוטינגהאם:
לאחר האכזבה הזאת ברח ג'יימס לצרפת.
על אף שצ'רצ'יל רמזה כי היא עודדה את הבריחה על מנת להבטיח את שלומה של אן, ייתכן כי למעשה היא הגנה עליה ועל בעלה.
אם ג'יימס היה מביס את צבאו של ויליאם מאוראנז' הוא היה יכול לאסור ולהוציא להורג את לורד וליידי צ'רצ'יל בעוון בגידה, ולא סביר כי היה גוזר גורל כזה על בתו.
חייה של צ'רצ'יל בתקופת ויליאם ומרי היו קשים.
על אף שהם העניקו לבעלה את תואר הרוזן ממרלבורו, צ'רצ'יל ובעלה היו מועדפים פחות בהשוואה לתקופתו של ג'יימס השני.
הרוזן החדש ממרלבורו תמך בג'יימס הגולה; השפעתה של צ'רצ'יל על אן בתקופה זו, ביחד עם קידומם של חברי ממשלה בכירים על מנת לקדם את האינטרסים של אן, היו לנחלת הכלל.
מרי השנייה הגיבה לכך באמצעות דרישה מאן לפטר את צ'רצ'יל.
אן סירבה לכך, והדבר גרם לקרע בין אן למרי שמעולם לא התאחה.
ב-1689 דרשו תומכיה של אן, בהם המרלבורואים והדוכס מסומרסט, כי הפרלמנט יעניק לאן קצבה שנתית בגובה 50,000 לירות שטרלינג, שהלכה למעשה תאיין את התלות של אן בוויליאם ומרי.
צ'רצ'יל נתפסה כגורם המניע מאחורי ההצעה, ובשל כך גברה הטינה כלפיה בחצר המלוכה.
ויליאם הגיב לדרישה זו והציע כי הסכום יופרש מהתקציב המלכותי, על מנת לשמור על תלותה של אן ברצונו הטוב.
אולם, אן סירבה לכך בעידודה של צ'רצ'יל, וטענה כי מענק פרלמנטרי יהיה יותר בטוח בהשוואה למענק מהתקציב המלכותי.
בסופו של דבר קיבלה אן את התקציב הפרלמנטרי שרצתה, וחשה כי הדבר התרחש הודות למאמציה של צ'רצ'יל.
הצלחתה של צ'רצ'יל כמנהיגת האופוזיציה הגבירה את עוינותה של המלכה מרי כלפיה וכלפי בעלה.
לא היה ביכולתה לפטר את צ'רצ'יל משירותה תחת אן, אך היא כן הורתה על סילוקה ממגוריה בארמון וייטהול.
בתגובה לכך עזבה אן את חצר המלוכה, והשתיים עברו להתגורר בבית סיון אצל צ'ארלס סימור, הדוכס השישי מסומרסט, ואשתו הדוכסית אליזבת'.
אן המשיכה להתנגד להוראת הפיטורים של המלכה, למרות חשיפת מסמך תמיכה בג'יימס שנכתב על ידי בעלה ג'ון.
המסמך זויף ככל הנראה על ידי רוברט יאנג, זייפן ידוע ותלמידו של טיטוס אואטס.
ג'ון נאסר במצודת לונדון, והבדידות שממנה סבלה צ'רצ'יל בתקופה זו גרמה להתקרבות נוספת בינה לבין אן.
לאחר מותה של מרי ב-1694 ניסה ויליאם השלישי להגדיל את הפופולריות שלו בקרב העם באמצעות החזרת אן לחצר המלוכה, שחרורו של הרוזן ממרלבורו והצבתו מחדש בתפקידיו הקודמים במקביל לטיהור שמו.
אולם, הוא חשש מהשפעתה הרבה של צ'רצ'יל ולפיכך מנע מאן לעסוק בענייני הממשלה ולא הותיר אותה בתפקיד עוצרת כשנעדר מהמדינה.
דבר זה היה נדיר מאוד, כיוון שבאותה תקופה היה מקובל שיורש העצר היה מכהן כעוצר בשעה שהריבון נעדר מהמדינה.
הכוח מאחורי הכתר: תקופת המלכה אן
אן עלתה לשלטון לאחר מות של ויליאם השלישי ב-1702. היא הציעה לג'ון צ'רצ'יל להפוך לדוכס, ובתחילה נטתה שרה להתנגד לכך.
היא הייתה מודאגת מכך שהענקת דוכסות תכביד על אמצעיה הכלכליים המוגבלים של המשפחה, כיוון שבאותה תקופה הייתה ציפייה ממשפחות דוכסיות להפגין את עושרן באמצעות חפצים יקרי ערך.
בתגובה לכך הציעה אן להעניק לשרה ולבעלה קצבה שנתית בגובה 5,000 לירות שטרלינג לכל ימי חייהם מהפרלמנט, ו-2,000 לירות שטרלינג נוספות מהתקציב המלכותי, והזוג מרלבורו הסכים לקבל את התואר.
לאחר מכן קיבלה שרה את תפקידי הגבירה אשר על הגלימות (התפקיד הבכיר ביותר לנשים בחצר המלוכה), נערת הגלימה, שומרת התקציב המלכותי (Keeper of the Privy Purse) והמפקחת הראשית על וינדזור גרייט פארק.
הדוכס הוכתר כאביר במסדר הבירית ולקפטן-גנרל של הצבא.
לאורך רוב תקופת שלטונה של אן לחם הדוכס ממרלבורו במלחמת הירושה הספרדית שנערכה על אדמת אירופה, והותיר את שרה באנגליה.
למרות היותה האישה המשפיעה ביותר באנגליה מלבד המלכה, היא מיעטה להופיע בחצר המלוכה ב-1705 והעדיפה לפקח על בניית ביתה החדש, אחוזת וודסטוק (עליה ייבנה מאוחר יותר ארמון בלנהיים), שהעונק לה על ידי המלכה כהוקרה על ניצחון הדוכס בקרב בלנהיים.