tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מלבד שני המינים הללו, בישראל נפוצים גם שלושה מינים תרבותיים: דו-שן לבן (Bidens alba), דו-שן סגול (Bidens aequisquama), דו-שן גזור-עלים (Bidens aurea), אשר הם צמחים רב-שנתיים ומכונים במשלות בישראל בשם "בידנס".
השם העברי "דו-שן" הוא תרגום מילולי של השם המדעי Bidens.
בספרות הבוטנית העברית מופיע שם הצמח לעיתים כתיבה אחת, כלומר "דושן".
עם זאת, ברשימה המעודכנת של שמות צמחים שאושרה על ידי האקדמיה ללשון בתחילת שנות ה-2000, שמות צמחים שנכתבו בעבר בתיבה אחת מופיעים כעת בשתי תיבות עם מקף ביניהן, ובכללם "דו-שן" – כל זאת במטרה להבהיר את משמעות השם.
במשתלות של ישראל, מינים שונים של דו-שן מוכרים לרוב בשמם האנגלי "בידנס".
דו-שן שעיר הוא צמח חד-שנתי או רב-שנתי קצר חיים, בגובה של 30 עד 150 ס"מ, קירח או בעל מעט שערות.
לשורש מבנה שיפודי עמוק, שעשוי לפתח שורשים צדדיים המתפשטים לצדדים בהתאם לגודל ולגיל הצמח.
הגבעולים עדינים, זוויתיים, ירוקים וכמעט קירחים, חלשים ומסועפים.
הפטוטרת דקה, מתרחבת בבסיסה ונאחזת קלות בגבעול, כששוליה בבסיס שעירים.
העלים נגדיים ונישאים על פטוטרות.
העלים התחתונים פשוטים, קטנים, דמויי ביצה ומשוננים כמשור (השיניים פונות לעבר קודקוד העלה), בעוד העלים העליונים מורכבים, מנוצים לזוג אחד או שני זוגות של עלעלים ועלעל קצה יחיד, כלומר מספר העלעלים 3 או לעיתים 5 עלעלים.
עלעל הקצה נישא על פטוטרית, והעלעלים הצדדיים יושבים או נמשכים לאורך הציר המרכזי.
העלעלים שאורכם עשוי להגיע עד 7 ס"מ, הם דמויי ביצה ומשוננים כמשור, קודקודם חד, ובסיסם קהה או מחודד, צרים עד קטומים.
הטרף בעל עירוק מנוצה ומרושת בצד התחתון, ועם שערות קצרות משני צדדיו, כאשר בצד התחתון השערות ארוכות יותר.
להבנת מבנה התפרחת והפרי מומלץ לעיין בערך מורכבים.
התפרחת היא קרקפת (כבמשפחת המורכבים) בקוטר של כס"מ אחד, כאשר מספר קרקפות יושבות בסמיכות זו לזו על אותו גבעול ונישאות על עוקץ ארוך (בדו-שן משולש הקרקפות יחידות).
הפרחים בקרקפת הם בדרך כלל צינוריים וצהובים, אך לעיתים מצויים גם פרחים לשוניים מעטים, קצרים ולבנים.
חפי המעטפת החיצוניים עשבוניים, מאורכים ומחוברים בבסיסם, בעוד שהחפים הפנימיים ארוכים ורחבים יותר, קרומיים ובצבע חלודה.
המצעית שטוחה ובעלת חפים נשירים.
הפרחים הצינוריים צהובים ודו-מיניים, בעוד שהפרחים הלשוניים עקרים או נקביים (צמח פוליגמי).
עמוד השחלה מסתיים באונות מכוסות שיער בקצוות.
הפירות הם זירעונים יבשים, מאורכים בצורת סרגל ומכילים זרע יחיד בצבע שחור או חום כהה.
זירעונים אלה בעלי ארבע מקצועות, אורכם נע בין 8 ל-10 מ"מ ורוחבם כמ"מ אחד, והם ארוכים יותר מחפי המעטפת החיצוניים.
שוליהם בחלק העליון עם שיכים מועטים (ולא לכל אורך השוליים).
בקצה העליון של הזירעונים מצויים מספר קרניים – אלו הם מלענים אשונים (שיכים) מחודדים, מכוסים בשיניים זעירות הכפופות לאחור, המאפשרות היצמדות לגופם הצמרירי של בעלי חיים לצורך הפצה.
ציצית השערות האופיינית למשפחת המורכבים חסרה, ובמקומה יש את מלענים הללו, הבולטים בצבעם החום ובסידורם על הקרקפת, כאשר כל המלענים מופנים כלפי ההיקף.
מספר המלענים משתנה; בישראל הוא נע בין 2 ל-4, בעוד שבאזורים שונים בעולם דווח גם על מספר של 2, 3, לעיתים רחוקות 4 או 5 מלענים.
זירעונים הנמצאים בשולי הקרקפת הם קצרים ודחוסים יותר.
דו-שן שעיר נפוץ בטבע באזורים נרחבים של אמריקה הטרופית והסובטרופית, מצפון-מערב וצפון-מזרח ארגנטינה ועד דרום טקסס בארצות הברית.
מעבר לתפוצתו המקורית באמריקה, דו-שן שעיר התפשט למגוון רחב של מדינות ואזורים בעולם, כולל מדינות רבות באגן הים התיכון, באפריקה, באסיה, באיים הפסיפסיים ובאזורים נוספים באמריקה.
הוא הפך לעשב פולש בחלקים של אירופה, אסיה, אפריקה ואיי האוקיינוס השקט.
דו-שן שעיר ידוע ביכולת התפשטות מהירה ובהסתגלות גבוהה, מה שהופך אותו לפולש משמעותי המשפיע על המערכת האקולוגית המקומית.
באזורים טרופיים ניתן למצוא אותו גדל לאורך כל השנה, אך צמיחתו נמרצת במיוחד במזג אוויר חם ובעונות גשומות.
במקומות אליהם פלש, הוא נחשב לצמח פולש ואף לעשב רע.
להלן רשימה מצומצמת של אזורים מרכזיים בהם פלש:
אמריקה: מתפשט באזורים שונים בברזיל, ובצפון אמריקה (כגון מרילנד וצפון קרוליינה).
האיים הפסיפיים: כולל הוואי, סמואה, ניו זילנד ואיי קוק.
אפריקה: נפוץ במיוחד במדינות כמו מרוקו, אלג'יריה, אנגולה, אתיופיה, נמיביה ומדגסקר.
אסיה: פלש להודו, סין, יפן, הפיליפינים ותאילנד.
אגן הים התיכון: כולל מדינות כמו ספרד, איטליה, יוון, תוניסיה, מצרים ולבנון וישראל.
התפוצה בישראל: גולן, גליל, עמקים, גלבוע, הרי שומרון, הרי יהודה (גם בירושלים), מדבר יהודה ובקעת ים המלח, שרון, שפלה, נגב צפוני, נגב והרי אילת.
בית גידול של דו-שן שעיר
דו-שן שעיר מופיע במגוון בתי גידול, החל מאדמות לחות ופוריות ועד אדמות יבשות, לא פוריות וחוליות.
לרוב ניתן למצוא אותו באזורים יבשים במידה בינונית, בעלי שמש מלאה, שנפגעו מפעילות אנושית או של בעלי חיים.
הוא גדל גם בשדות ובשדות מרעה, ביערות מבוראים, בביצות, בצדי דרכים, בגדות תעלות, באזורים חקלאיים כגון שדות שלחין, שטחים מעובדים ומשתלות.
בגינות ובפארקים ניתן למצוא אותו בערוגות שתילה או במדשאות, בעוד שבמשתלות הוא נצפה לרוב באזורים ללא גידולים ובחורי ניקוז של עציצים.
ייתכן למצוא אותו גם במצעי השתילה של צמחי נוי במכלים, במיוחד בגידולים ארוכי טווח.
ניתן למצוא פרטים של דו-שן שעיר עם עלווה, פריחה ופירות בהפצה לאורך כל השנה.
הצמח מעדיף טמפרטורות מעל 16°C, אך הוא עמיד בפני כפור, עם שורשים המסוגלים לעמוד בטמפרטורות נמוכות עד 15- מעלות צלזיוס.
פרט אחד יכול לייצר בין 3,000 ל-6,000 זרעים בעלי חיוניות גבוהה, ללא צורך בתרדמת, וליצור עד 4 דורות בשנה.
למרות שדו-שן שעיר הוא צמח מואבק עצמי, הוא עדיין מושך מאביקים.
הזרעים נובטים על פני הקרקע או בעומקים רדודים באדמה.
אור ואוורור טובים תורמים לנביטה, אך הזרעים יכולים לנבוט גם בתנאי חושך.
בעת הנביטה, העלים הראשונים דומים לעלים הבוגרים.
ההפצה מתבצעת באמצעות היצמדות הזירעונים לפרוות בעלי-חיים ולבגדי אדם.
זרעים נוקשים אלה נצמדים היטב ונדרשת הסרה פרטנית שלהם.
דו-שן משולש (שם מדעי: Bidens tripartita) הוא צמח חד-שנתי, בגובה 20 עד 100 ס"מ ואף יותר, כמעט קירח.
הגבעולים זקופים ומסתעפים בתפרחת מכבדית.
העלים נגדיים ונישאים על פטוטרות, לרוב בעלי 3 (לעיתים 5) עלעלים, לעיתים רחוקות בלתי מנוצים; העלעלים דמויי מעוין (עם צלעות שוות) או דמויי אזמל (עם צלעות שכנות שאינן שוות), ושפתם משוננת כמשור.
הקרקפות יחידות, מכילות רק פרחים צינוריים במרכז הקרקפת וללא פרחים לשוניים בהיקפן, חצי-כדוריות, ובקוטר של 1.5 עד 2 ס"מ (כולל חפי המעטפת).
חפי המעטפת החיצוניים פרושים, עשבוניים (ירקרקים), דמויי אזמל הפוך, ושפתם מכוסה שיכים זעירים.
אורכם גדול פי 2 עד 3 מאורך החפים הפנימיים, שהם קרומיים ובצבע חלודה.
הזירעונים דמויי ביצה הפוכה-דמויי יתד, משוטחים ובאמצעם עובר צלע בולטת אחת, אורכם 6 עד 8 מ"מ ורוחבם 2 עד 3 מ"מ, קירחים, ושוליהם מעובים עם שיכים כפופים לאחור.
הציצית מורכבת משני מלענים ולעיתים רחוקות מארבעה.
המלענים אשונים, מחודדים, ומכוסים שיכים קטנים הכפופים לאחור.
ההבדלים בין דו-שן משולש לדו-שעיר
ההבדלים העיקריים בין דו-שן משולש לבין דו-שן שעיר ניכרים בצורת העלעלים, בהרכב הקרקפת ובמבנה הזירעונים, וזיהויים חשוב במקרה שימצא מחדש המין הנכחד בישראל - דו-שן משולש.
עלעלים: בדו-שן משולש, העלעלים הם דמויי מעוין או אזמל, בעוד שבדו-שן שעיר העלעלים דמויי ביצה.
קרקפות: בקרקפות של דו-שן משולש, שקוטרן 1.5 עד 2 ס"מ, יש רק פרחים צינוריים במרכז הקרקפת וללא פרחים לשוניים.
לעומת זאת, בקרקפות של דו-שן שעיר, שקוטרן כ-1 ס"מ, יש לעיתים גם פרחים לשוניים מעטים, קצרים ולבנים בהיקף הקרקפת, בנוסף לפרחים הצינוריים במרכזה.
מבנה הזירעונים: בדו-שן משולש הזירעונים הם דמויי ביצה הפוכה-יתד, משוטחים ובמרכזם צלע בולטת, בעוד שבדו-שן שעיר הזירעונים הם מוארכים ודמויי סרגל.
שוליים ושיכים: זירעוני דו-שן משולש בעלי שוליים מעובים עם שיכים כפופים לאחור לכל אורכם, בעוד שבדו-שן שעיר ישנם שיכים מעטים הממוקמים רק בחלק העליון של הזירעון.
מלענים: בדו-שן משולש לזירעון יש לרוב שני מלענים ולעיתים רחוקות ארבעה, ואילו בדו-שן שעיר יש לרוב ארבעה מלענים ולעיתים רחוקות שניים.
דּוּ-פֶּרֶק חוֹפִי (שם מדעי: Cakile maritima) הוא צֶמַח מְלֵחָה עשבוני רב-שנתי, ללא רקמות מעוצות קבועות, שגובהו 20 עד 60 ס"מ, והוא משתייך למשפחת המצליבים.
הצמח גדל בקרקעות חוליות בקרבת חוף הים, במיוחד ברצועת חגורת הרסס, האזור החשוף לרסס מי הים.
עם זאת, דו-פרק חופי יכול להימצא גם באזורים מעט מרוחקים יותר מהחוף, כל עוד התנאים הסביבתיים מתאימים, כגון קרקעות חוליות עם רמות מליחות מסוימות.
במקרים כאלה, הצמח עשוי לגדול במרחק מה מהים, אך עדיין בסביבה המושפעת מתנאי החוף.
מדובר בצמח קטן יחסית, בעל מחזור חיים קצר (כשלושה חודשים מהנביטה עד ייצור הזרעים), ויכולת רבייה גבוהה מאוד, המגיעה עד ל-10,000 זרעים לפרט.
דו-פרק חופי משתייך לקבוצת צמחי מלחה מצומצמת, שמהווה פחות מ-1% ממיני הצומח בעולם.
צמחים בקבוצה זו מסוגלים לשרוד ולהשלים את מחזור חייהם גם בתנאי מליחות גבוהה (200 מילימולר NaCl ומעלה).
דו-פרק חופי משגשג בתנאי מליחות מתונה (כ-100 מילימולר NaCl) בהתאם למדדים של הצטברות ביומסה וייצור זרעים.
ריכוזי מלח גבוהים יותר (עד 500 מילימולר NaCl) פוגעים בצמיחתו אך אינם מונעים את הישרדותו והשלמת מחזור חייו.
צמחים מאוכלוסיות שונות שנאספו מאזורי אקלים מגוונים בצפון אפריקה הציגו הבדלים במאפיינים מורפולוגיים (כגון גודל התרמילים וצורת העלים) ובתגובותיהם הביוכימיות למליחות.
ממצאים שונים מצביעים שדו-פרק חופי מאזורים צחיחים מתפקד כצמח מלחה מוחלט (Obligate halophyte), ואילו אוכלוסיותיו מאזורים לחים הן צמחי מלחה חלקיים (Facultative halophytes).
הצמחים מאזורים צחיחים הפעילו אסטרטגיות ביוכימיות שונות להתמודדות עם מליחות, והופעלו בהם מסלולים מולקולריים ייחודיים.
השוואה פרוטאומית בין אוכלוסיות מאזורים צחיחים ולחים תחת טיפול במליחות חשפה 33 חלבונים שנצברו ביתר בשתי האוכלוסיות, אך נמצאו גם 88 חלבונים ייחודיים לאוכלוסיות מאזורים צחיחים ו-64 חלבונים ייחודיים לאוכלוסיות מאזורים לחים בתגובה למליחות.
נראה כי דו-פרק חופי מפעיל מסלולים גנטיים שונים בהתאם לבית הגידול שלו, מה שמעיד על יכולת הסתגלות אבולוציונית רחבה של המין לתנאים סביבתיים משתנים.
הצמח קירח, עליו בשרניים מאוד, גזורים-מנוצים או שסועים-מנוצים פעם אחת, כאשר אונות העלה דמויות סרגל.
הפרחים עם ארבעה עלי כותרת לבנים או לילכיים, ואורכם נע בין 7 ל-12 מ"מ.
הפרי הוא תרמיל עבה מאוד ובשרני המורכב משני פרקים, ומכאן שמו של הסוג.
כל פרק מכיל זרע יחיד, כאשר הפרק התחתון קצר ומשתייר, והעליון דמוי רומח וניתק עם ההבשלה.
בשלב זה, הרקמה הבשרנית הופכת לספוגית וקלה, מה שמאפשר לפירות או לחלקיהם לצוף על פני מי הים ולהתפזר באמצעותם.
דו-פרק חופי גדל בבית גידול של קרקעות חוליות בחופי ים, דלות בחומרי הזנה ומאופיינות בחלחול מהיר של מי גשמים המותירות אותן יבשות.
בית גידול זה דומה במובנים רבים לבית גידול מדברי, בשל תנאי הסביבה הקשים.
בנוסף בית הגידול הזה מאופיין ב-:
חדירות גבוהה למי ים עקב חדירת גלי שיטפונות מלוחים.
רוחות חזקות הנושאות עמן רסס מלוח של מי ים, וגורמות לחשיפה מתמדת של הצמח והקרקע למליחות.
חול מוסע, תופעה הכוללת חשיפת שורשים עקב סחיפת החול או כיסוי הצמח בחול בעקבות נדידת דיונות או פציעתו.
קרינה חזקה בשל החשיפה הישירה לשמש, וגם קרינה עקיפה מהים ומהחולות.
דו-פרק חופי הוא צמח עמיד היכול לגדול בקרקעות עניות יחסית ובמגוון אזורים אקלימיים.
הוא זקוק לחנקן בקרקע לצורך ביצוע פוטוסינתזה מיטבית, אך אינו דורש מאקרו-מינרלים נוספים לצורך צמיחה מיטבית.
כמו כן, כמות קטנה של חומר אורגני וקרקעות בסיסיות מעט בשל נוכחות גיר (CaCO₃) משאריות קונכיות משפרים את צמיחתו.
דו-פרק חופי עם יכולת הסתגלות לתנאי חוף מגוונים, מאזורי אקלים ים תיכוניים עם חורפים מתונים וקיצים חמים ללא גשמים ועד אזורים ממוזגים עם טמפרטורות קרות עד קרירות ומשקעים רבים יותר.
תחום תפוצתו הטבעי העולמי של דו-פרק חופי הוא במקרונזיה, בצפון איראן (הים הכספי) בחופי הים התיכון בחופי הים הצפוני והים הבלטי (בלגיה, דנמרק, גרמניה, הולנד ושוודיה) בחופי האוקיינוס האטלנטי (בריטניה הגדולה, אירלנד ונורווגיה) ובחופי הים האדריאטי (בסלובניה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ומונטנגרו).
דו-פרק חופי כולל ארבעה תת-מינים:
maritima) הוא צמח רב שנתי או תת-שיח שמצוי סביב אגן הים התיכון, באירופה הוא מצוי בחופי מערב וצפון-מערב אירופה, מפורטוגל ועד נורווגיה, אבל לא בטורקיה.
לתת-מין זה שני טיפוסים מובחנים: האחד בעל עלים פשוטים (Entire leaves), והשני בעל מפורצים (Pinnatifid leaves - PL)
baltica) הוא צמח רב-שנתי שמצוי באזור הים הבלטי ובדרום-מזרח נורווגיה.
integrifolia) הוא תת-שיח הגדל במרוקו ובאיים הקנריים.
euxina – צמח רב-שנתי שמצוי באזור הים השחור.
בישראל, דו-פרק חופי נפוץ בעיקר לאורך רצועת החוף מהצפון לדרום.
הוא מופיע באזורים כמו חוף הגליל, עמק עכו, חוף הכרמל, השרון ודרום מישור החוף.
הקרבה לים על כל השלכותיה דורשות מדו-פרק חופי התאמה כפולה: פיזיולגיים ומבניות ושילוב ביניהם.
ההתאמות המבניות מאפשרות עמידות דו-פרק חופי כצמח מלחה מובהק בחגורת הצומי הקרובה ביותר לים.
גובה נמוך ושרוע של דו-פרק חופי מפחית את החשיפה לרוחות חזקות ולרסס מלח.
צפיפות עלים גבוהה מצמצמת איבוד מים ומגנה מפני קרינת שמש חזקה.
נמצא כי קיימים שני מופעים מורפולוגיים (מורפוטיפים) של עלי דו-פרק חופי: עלים בשרניים פשוטים וגם עלים בשרניים מפורצים-מנוצים שעמידים יותר לתנאי עקה.
ונמצאים בשכיחות גבוהה יותר באזורים שבהם הסביבה דינמית יותר, למשל אזורים הסובלים מסחיפה מוגברת של קו החוף.
מבנה העלים בשרניים מהווים דוגמה לשלוב התאמה מבנית לצד הבנה פיזיולוגית: אגירת מים ודילול ריכוזי מלח ברקמות, תוך שמירה על הטמעה יעילה.
בדיקות היסטולוגיות בעלים של דו-פרק חופי גילו מבנים מיוחדים הקשורים להתמודדות עם מליחות, ביניהם: שכבת קוטיקולה עבה: מונעת התאדות ומגנה מפני חדירת מלח.
הקוטיקולה העבה בדו-פרק חופי בנויה כך שהיא בלתי חדירה למים אך חצי חדירה לגזים, כלומר פחמן דו-חמצני עדיין מצליח לעבור, אם כי באיטיות רבה יותר.
תאי פרנכימה מפותחים: מסייעים באגירת מים ומעניקים לעלה יציבות בלחצים אוסמוטיים גבוהים.
הידתודות (hydathodes) המפרישות עודפי מלחים.
גבישי מלח בתוך דפנות תאי האפידרמיס.
מבנה העלים הבשרניים מהווה דוגמה לשילוב בין התאמה מבנית להתאמה פיזיולוגית: הם תומכים באגירת מים ובדילול ריכוזי מלח ברקמות תוך שמירה על הטמעה יעילה.
פיוניות בצד התחתון של העלים: מפחיתות את איבוד המים בתגובה לרוחות חזקות ולרסס מי ים.
תאי פרנכימה מפותחים: מסייעים באגירת מים ותומכים ביכולת העלה להתמודד עם לחצים אוסמוטיים גבוהים.
הידתודות (hydathodes): מפרישות עודפי מלחים כחלק ממנגנון ההגנה של העלה.
גבישי מלח באפידרמיס: מסייעים בנטרול ריכוזי מלח גבוהים ומקטינים את נזקי המליחות.
תכונות אלה ממחישות את האיזון בין מבנה לתפקוד, המאפשר לעלים הבשרניים להתמודד עם אתגרי הסביבה המלוחה.
פיוניות בצד התחתון של העלים: מפחיתות איבוד מים כתוצאה מרוחות חזקות ורסס.
מערכת שורשים עמוקה ורחבה: מאפשרת קליטת מים מאזורים עמוקים ומפוזרים יותר בקרקע.
הקרבה לים על כל השלכותיה דורשות מדו-פרק חופי התאמה כפולה: התאמות מבניות והתאמות פזיולגיות, כמו גובה נמוך עד שרוע צפיפות העלים וגם התאמות פיזיולוגיות.
דו-פרק חופי כצמח מלחה צריך להתמודדות לא רק עם הנזקים האפשריים מן המלח לרקמותיו הצמח, אלא גם לניהול יעיל של משק המים והמלחים בתוך תאי הצמח.
ולא רק זאת ההתאמות חייבות לאורך חיי הצמח ועד שמירת חיוניות הזרעים ונביטתם.
דו-פרק חופי הוא צמח מלחה מובהק, השייך לחגורת הצומח הראשונה, הקרובה ביותר לים.
הוא נחשף למליחות הן בקרקע והן באוויר, בשל רסס מי הים (תכונה המאפיינת אירוהלופיטים – צמחי מלחה העמידים למליחות אטמוספירית).
דו-פרק חופי אינו רק עמיד לטווח רחב של ריכוזי מליחות – צמיחתו התקינה ושגשוגו תלויים בנוכחות מלח, כלומר הוא צמח הלופילי (דורש מלח לצמיחה אופטימלית).
עם זאת, כאשר ריכוזי המלח עולים מעבר לטווח האופטימלי, מופיעים סימני נזק.
בשל תלותו במלח, דו-פרק חופי אינו יכול לגדול בסביבה נטולת מליחות או בעלת מליחות נמוכה מדי.
בסביבות חוף ים ישנם שני מלחים נפוצים: נתרן כלורי (NaCl) ומגנזיום סולפט (MgSO₄) שניהם גורמים נזקים.
אולם, נתרן כלורי מאתגר יותר את הצמחים כי נתרן מהווה יון רעיל שמפריע לפעולות חיוניות בתוך התא, ההשפעה האוסמוטית של NaCl גדולה יותר, ולכן הצמחים צריכים להשקיע יותר אנרגיה כדי למשוך מים בסביבת נתרן.
ואילו מגנזיום סולפט פחות מזיק לרוב הצמחים אם כי בריכוז גבוה ובעודף, הוא הופך לבעייתי, הוא פוגע במאזן היונים ובקליטת יונים חשובים אחרים.
הנזקים הנגרמים ממלח בישול נתרן כלורי (NaCl)
יוני הנתרן (Na⁺) - ריכוז גבוה של יוני נתרן בתאים גורמת למספר נזקים: ערעור מאזן היונים בתא ופגיעה בפעילות אנזימטית תקינה.
הצמח זקוק ליונים כמו אשלגן (K⁺) שמשתתף בתהליכים ביוכימיים חשובים, כגון הפעלת אנזימים, ויסות פתיחת וסגירת פיוניות, ושמירה על פוטנציאל הממברנה כאשר יוני נתרן מצטברים בריכוז גבוה, הם "מתחרים" עם האשלגן על אתרי הקשירה בממברנות ובאנזימים, וכך פוגעים בתפקודם התקין של תהליכים אלה.
תהליך זה גורם לשלב הבא.
פגיעה בסינתזת חלבונים: ריכוז גבוה של נתרן גורם לעקת חמצן (רדיקלים חופשיים) ופוגע ביכולת התא לייצר חלבונים באופן תקין, מה שמוביל להצטברות נזקים ורדיקלים חופשיים בתאים שפוגעים במבנים תאיים כמו ממברנות, חלבונים, וחומצות גרעין.
הנזק הזה פוגע עוד יותר בפעילות התא ומחמיר את חוסר האיזון, מה שמוביל להמשך הנזק ולעיתים אף למוות תאי.
כל שלב בתהליך מגביר את הנזק לשלב הבא, ויוצר מעגל הרס עצמי בתא שנחשף לרמות גבוהות של נתרן.
הנזקים הנגרמים מיוני כלוריד (Cl⁻)
פגיעה בקליטת מים: ריכוז גבוה של NaCl בקרקע מוריד את הפוטנציאל האוסמוטי, כך שדו-פרק חופי צריך להשקיע יותר אנרגיה כדי למשוך מים מהקרקע (באמצעות יצירת מומסים בתאים כדי "למשוך" מים).
שיבוש תהליך הפוטוסינתזה עקב פגיעה במאזן היונים: יוני הכלוריד (Cl⁻) מתחרים עם **יוני המגנזיום (Mg²⁺) – המרכיב המרכזי במולקולת הכלורופיל, הפיגמנט החיוני לפוטוסינתזה.
עודף כלוריד משבש את מאזן היונים בתא, כולל את מאזן המגנזיום.
בשל תחרות זו פוחתת קליטת המגנזיום הדרושה לסינתזת כלורופיל חדש, דבר הפוגע ביכולתו של הצמח לבצע פוטוסינתזה ביעילות.
הצטברות רעילה של יוני כלוריד ופגיעה ברקמות העלה: ריכוז גבוה של יוני כלוריד בעלים, בעיקר בשוליהם, עלול להצטבר לרמות רעילות.
מצב זה גורם לעֲקָה חִמְצוֹנִית (oxidative stress) ולהיווצרות רדיקלים חופשיים (ROS) הפוגעים במבנה התא: קרומי התא (ממברנות), אברונים, וכלורופלסטים – האברונים שבהם מתרחשת הפוטוסינתזה.
הפגיעה בכלורופלסטים גורמת לפירוק הכלורופיל (Chlorophyll degradation), מה שמוביל להצהבת העלים (כלורוזיס), סימן מובהק לעקה ולהידרדרות בריאות הצמח.
הנזקים הנגרמים מגנזיום סולפט (MgSO₄)
יוני מגנזיום (Mg²⁺): מגנזיום הוא יון חיוני לפוטוסינתזה (מרכיב מרכזי במולקולת הכלורופיל), אך בעודף הוא עלול לדחוק יונים אחרים כמו סידן (Ca²⁺) או אשלגן (K⁺).
יוני סולפט (SO₄²⁻) הם פחות רעילים מיוני הכלור, אך בעודף הם עלולים לפגוע במאזן המינרלים בתא.
והם פחות בעייתיים בקליטת מים: המגנזיום אינו מוריד את הפוטנציאל האוסמוטי באותה רמה כמו נתרן, ולכן פוגע פחות ביכולת ספיגת המים.
דו-פרק חופי הוא צמח עשבוני רב-שנתי או בן שיח קירח, בשרני, שרוע שגובהו 20 עד 60 ס"מ.
מערכת השורשים של הצמח כוללת שורש שיפודי מרכזי המגיע לאורך של כ-40 ס"מ, וממנה מסתעפים שורשים אופקיים.
העלים מסורגים, בעלי פטוטרת וחסרי לוואים, קרחים, בשרניים מאוד, ואורכם 5 עד 10 ס"מ.
צורתם מנוצה-מפורצת או שסועה-מנוצה פעם אחת, עם אונות מוארכות וקהות.
לעיתים נדירות, העלים עשויים להיות פשוטים ותמימים, או פשוטים משוננים-גליים.
באיטליה, למשל ישנם שני טיפוסים מורפולוגיים הנבדלים באופן ברור בצורת העלה.
התפרחת היא מסוג אשכול ואינה מלווה בחפים.
הפרחים סימטריים ודו-מיניים, אורכם 7 עד 12 מ"מ וצבעיהם לבן, ורוד או לילך.
הם נישאים על עוקצים ואינם מלווים בחפים.
הכותרת ארוכה פי שניים מהגביע.
הפרחים מפיצים ניחוח חזק האבקה היא האבקה זרה על ידי חרקים שונים, ואילו האבקה עצמית היא נדירה.
הגביע בעל 4 עלי גביע זקופים, לסירוגין עם עלי הכותרת והוא מעט נפוח (gibbous) בבסיסו.
ארבעת עלי הגביע ערוכים בשני דורים.
הדור החיצוני כולל את העלה הקדמי והעלה האחורי, ואילו הדור הפנימי כולל את שני העלים הצדדיים, וכל זאת כאשר חוצים את הפרח לשני חצאים שווים.
הכותרת בעלת 4 עלי כותרת מפורדים בעלי טרף וציפורן קצרה.
הטרף מורחב, דמוי ביצה הפוכה, ונעשה צר לציפורן באופן פתאומי.
האבקנים מפורדים וחסרי תוספות, ומספרם שישה: ארבעה מהם ארוכים מהווים את הדור הפנימי ושניים קצרים יותר מהווים את הדור החיצוני.
הם מצויים על פני המצעית בין בסיסי זירי האבקנים, סמוך לבסיסם של הזירים, בייחוד של זירי האבקנים הקצרים.
הצוף נאגר לעיתים קרובות בתוך החלק הקעור והנפוח שבסיס עלי הגביע הצדדיים, הפנימיים.
השחלה עילית, מורכבת משני עלי שחלה מאוחים, חסרת עמוד השחלה חסר וצלקתה כדורית.
המחיצה העוברת משליה אחת לשליה השנייה אינה אלא מחיצה מדומה, מכוון שאין עלי השחלה משתתפים ביצירתה, ואין כאן אלא צמיחה מופרזת של השליות הדופניות כלפי פנים זו מול זו והתאחותם.
הפירות הם תרמילים בשרניים ועבים מאוד, באורך 1.4 עד 2.5 ס"מ וברוחב 0.4 עד 0.6 ס"מ.
הפירות ירוקים ורכים כשהם בלתי בשלים, אך בבגרותם הם מתכהים לשחור ומתקשים.
הפירות מכילים כמויות גבוהות של ליפידים.
הם נישאים על עוקץ קצר, עבה ומוצק.
צורתם טטרגונית (בעל ארבע זוויות) ומורכבים משני פרקי אורך בלתי שווים הנבדלים זה מזה על ידי מפרק העובר לרוחבם, תכונה שממנה נגזר שם הסוג.
הפרק העליון ארוך מהפרק התחתון באופן ניכר וכל אחד מכיל זרע יחיד.
הפרק התחתון לרוב בצורת חבית הפוכה, עם שלוחות צדדיות בולטות בחלקו העליון, בעוד הפרק העליון דמוי רומח ומתנתק בעת הבשלתו מהמפרק התחתון.
בשלב זה, הרקמה הבשרנית הופכת לספוגית קלה, המאפשר לפרק לצוף על פני מי הים ולהתפזר הרחק מצמח האם.
שני הפרקים אינם נפתחים או רק התחתון נפתח.
הפרק התחתון משתייר על צמח וזרעיו נושרים בקרבת צמח האם.
הזרע שבכל מפרק גדול יחסית, בעל צבע חום-צהבהב ומרקם חלק.
הוא חסר אנדוספרם, ועוברו כפוף לרוב.
השורשון ממוקם בחלקו האחד של הזרע, ואילו הפסיגים בחלקו האחר.
קליפת הזרע מכילה סוכרים בסוג מוּצִילַגִים, שתופחים עם הרטבת הזרע ויוצרים שכבת ריר צמיגית סביבו.
שכבת ריר זו שומרת על לחות הזרע, מסייעת לו להיצמד לקרקע, מפחית את סכנת היסחפותו במים וברוח, ובכך מגדילה את סיכוייו לנבוט בתנאים מתאימים.
הנביטה של זרעי דו-פרק חופי נפגעת בריכוזי מלח גבוהים (מעל 200 מילימור NaCl), אך השפעה זו הפיכה, כך שהמלח אינו פוגע ביכולת ההנבטה אלא מעכב את התהליך.
מליחות מתונה מעכבת את הנביטה אך אינה מונעת אותה לחלוטין.
שבעת המינים של דו-פרק מותאמים לשגשג בקרקעות חוליות בקרבת חוף הים, ובנוסף מותאמים לאזורים אקלימיים שונים: ארקטי, תת-ארקטי, ממוזג, סובטרופי, מדברי וטרופי יבש עונתי.
מתוך שבעת המינים, ארבעה מצויים באמריקה, ושניים מהם מותאמים לאקלים טרופי יבש עונתי.
באזורים ארקטיים ותת-ארקטיים גדל מין אחד
דו-פרק ארקטי (Cakile arctica) הוא בן שיח שתפוצתו הטבעית משתרעת בצפון אירופה, כולל איי פארו, איסלנד ונורווגיה, וכן בצפון רוסיה.
בנוסף, הוא נפוץ גם בסבאלברד (Svalbard) – ארכיפלג בצפון האוקיינוס הארקטי השייך לנורווגיה, שבו שורר אקלים ארקטי קיצוני עם חורפים קפואים וקיצים קצרים וקרים.
עם זאת, במהלך הקיץ השמש אינה שוקעת במשך כשלושה חודשים, דבר המאפשר לצמח לנצל את האור המתמשך ליצירת זרעים ולהפצתם.
באזורים הממוזגים גדלים שני מינים
דו-פרק חופי (Cakile maritima) כולל ארבעה תת-מינים.
תת-מין 'בלטי' (baltica) ותת-מין 'הים-השחור' (euxina) – צמחים עשבוניים רב-שנתיים הגדלים באזור הממוזג (צפון אירופה, הים הבלטי, הים השחור והאגאי).
תת-מין 'עלה-תמים' (integrifolia) – בן-שיח סובטרופי הגדל באיים הקנריים ובמרוקו.
תת-מין 'חופי' (maritima) – צמח רב-שנתי או בן-שיח הנפוץ באזורים ממוזגים, כולל חופי אירופה, הים התיכון וצפון איראן.
דו-פרק קהה (Cakile edentula) הוא צמח עשבוני חד-שנתי או רב-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת לאורך חופי האוקיינוס האטלנטי, מאזור לברדור ועד צפון קרוליינה, וכן באזור האגמים הגדולים.
באזורים סובטרופיים גדל מין אחד באמריקה
דו-פרק מכווץ (Cakile constricta) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת בחופי דרום-מזרח ארצות הברית (פלורידה, לואיזיאנה, מיסיסיפי, טקסס).
באזורים מדבריים ובשחיות יבשות גדל מין אחד
דו-פרק ערבי (Cakile arabica) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת מאזור ירדן ועד דרום-מערב איראן, כולל חצי האי ערב.
הוא מצוי במדינות המפרץ, איראן, עיראק, כווית, עומאן, פלסטין וערב הסעודית.
באזורים טרופיים יבשים עונתיים באמריקה גדלים שני מינים
דו-פרק צר-עלים (Cakile lanceolata) הוא צמח עשבוני חד-שנתי או בן-שיח, שתפוצתו הטבעית משתרעת מחופי דרום פלורידה ועד קולומביה, כולל הקריביים.
דו-פרק מכונף (Cakile geniculata) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת לאורך חופי מפרץ מקסיקו, וכוללת את לואיזיאנה, טקסס ומדינות מקסיקו טמאוליפס ווֵרָקרוּס.
דוּ קִיוּם הוא תכונה של דברים הקיימים בו זמנית ובקרבה מספקת כדי להשפיע זה על זה, מבלי לגרום נזק זה לזה.
המונח משמש לעיתים קרובות ביחס לאנשים בעלי אמונות שונות החיים יחד, במיוחד כאשר יש היסטוריה של סלידה או אלימות בין קבוצות אלו.
דו-קיום ניתן לראות כתכונה של כל המערכות שבהן קיימים בו זמנית היבטים שונים המסוגלים לתקשר זה עם זה.
כפי שטוען הפילוסוף סאם מיקי: "אפילו ברמה המולקולרית, קיום הוא תמיד דו-קיום".
דו-קיום בשלום, תיאוריה סובייטית בנוגע ליחסים בין הגושים הסוציאליסטיים והקפיטליסטיים, ובאופן כללי יותר דו-קיום של מדינות שונות במערכת הבינלאומית
דו-קיום של מינים דומים בסביבות דומות; ראה תאוריית דו-קיום
דו-קיום של קבוצות לאומיות מרובות בתוך משטר; ראה פלורינציונליזם
דו-קיום אינו דורש היעדר מוחלט של קונפליקט, אך עשוי לכלול "נוכחות בו-זמנית של מתחים בנאליים וניגודי עניינים".
לפיכך, "רמה מינימלית של דו-קיום תואמת תחרות ואף קונפליקטים, אם היא מתנהלת בערוצים לגיטימיים".
תאוריית הדו-קיום התרבותי (Cultural Coexistence Theory CCT), המכונה גם תאוריית הדו-קיום החברתי-אקולוגי, מרחיבה את תאוריית הדו-קיום כדי להסביר כיצד קבוצות של אנשים בעלי אינטרסים משותפים במשאבי טבע (למשל, דיג) יכולות להתקיים יחד באופן בר-קיימא.
תאוריית הדו-קיום התרבותי נשענת על עבודתם של אנתרופולוגים כמו פרדריק בארת' וג'ון בנט, ששניהם חקרו את יחסי הגומלין בין קבוצות תרבות בתנאי סביבה משותפים.
תאוריית הדו-קיום התרבותי טוענת שהמאפיינים הבאים חיוניים לדו-קיום תרבותי:
יכולת הסתגלות מתארת את יכולתם של אנשים להגיב לשינוי או להפתעה.
היא חיונית לתאוריית הדו-קיום התרבותי משום שהיא מסייעת להבין את חשיבות הסוכנות האנושית.
פלורליזם מתאר מצב שבו אנשים מעריכים גיוון תרבותי ומכירים בזכויות היסוד של אנשים שאינם כמוהם לחיות באותם מקומות ולגשת למשאבים משותפים.
שוויון כפי שמשמש בתאוריית הדו-קיום התרבותי מתאר האם קיימים מוסדות חברתיים המבטיחים שזכויות האדם הבסיסיות של אנשים, כולל היכולת לספק צרכים בסיסיים, מוגנות, והאם אנשים מוגנים מפני אפליה בחברה.
תאוריית הדו-קיום התרבותי משתלבת בתחום הרחב יותר של מדעי הקיימות, תאוריית המשאבים המשותפים ותורת הסכסוך .
דתות שונות דגלו בדו-קיום בין דתן לדתות אחרות.
ישנם מספר פסוקים בקוראן שמעידים על כך שמוסלמים צריכים לחיות בשלום לצד אנשים בני דתות אחרות:
"אני לא סוגד למה שאתם סוגדים, וגם אתם לא סוגדים למה שאני סוגד.
לעולם לא אעבוד למה שאתם סוגדים, וגם אתם לא תעבוד למה שאני סוגד.
במהלך ההיסטוריה האסלאמית היו מספר דוגמאות לדו-קיום דתי תחת שלטון מוסלמי, כולל בתקופת שלטונם של המוסלמים באל-אנדלוס, שם חיו יחד מוסלמים, יהודים ונוצרים לצד קבוצות דתיות אחרות.
באופן דומה, בתקופת שלטון האימפריה העות'מאנית, לא-מוסלמים יכלו לחיות תחת סמכותם השיפוטית באמצעות מערכת המכונה " מילת", שבה ניתנה להם מידה משמעותית של אוטונומיה בתוך קהילותיהם ולא היו כפופים לחוק האסלאמי.
הבודהיזם דוגל בחיים בדרך האמצע, שבה אדם מגביל את הדעות הקדומות ונמנע מהדרה של אחרים.
באמצעות דרך האמצע, הבודהיזם דוגל בכך שאיננו יכולים לשרוד בלי אחרים ולכן יש לפעול ליצירת יחסים חיוביים עם אחרים.
הבודהיזם מדבר גם על חיפוש הרמוניה בין העצמי לאחר והימנעות מעימות על ידי פיתוח יחסי שלום בין קהילות שונות.
דו-תור , הוא מבנה נתונים מופשט הדומה לתור אך מאפשר הכנסה והוצאה של ערכים משני צידיו.
ניתן להגדיר גרסה של דו-תור המאפשרת הכנסה משני צידי התור אך הוצאה רק מראשו, או דו-תור המאפשר הכנסה רק מהזנב והוצאה משני הצדדים.
בדומה לתור רגיל, ניתן לממש דו-תור באמצעות רשימה מקושרת דו-כיוונית או באמצעות מערך.
הפעולות המוגדרות על מבנה הנתונים מתבצעות בסיבוכיות קבועה של .
ניתן להשתמש בדו-תור במקומות בהם נדרש מימוש של תור רגיל אך יש לאפשר הכנסה מיידית של נתונים כך שיופיעו בראש התור או כאשר יש צורך להוציא לעיתים נתונים שבזנב לפני העברתם ליעד.
דוּ פוּ (או טו פו, בסינית: 杜甫; בפיניין: Dù Fǔ, 770–712) היה משורר סיני שחי בימי שושלת טאנג, מהאנשים המשפיעים ביותר על התרבות הסינית באלף השנים האחרונות, הנחשב על ידי רבים לגדול המשוררים הסינים.
שירתו מתאפיינת בהשקפת עולם קונפוציאנית, במגוון רחב של נושאים וצורות-שיר, בהזדהות עם הסבל האנושי וצערן של בריות פשוטות, בעיסוק במוסר ובהיסטוריה, ובאמנות גדולה וחדשנית.
בתקופת שושלת סונג אמרו על שיריו שאפשר לפרשם באלף אופנים שונים.
דו פו נולד בעיר הבירה צ'אנג-אן בשנת 712 למשפחת האצילים ז'ינג'או דו, שכינו את עצמם אנשי דולינג.
סבו וו זטיאן היה מדינאי ומשורר, ואביו פקיד-מלומד זוטר.
אמו נפטרה לאחר לדתו, והוא גודל על ידי דודתו.
בילדותו ובנערותו קיבל חינוך קונפוציאני להכינו להיות פקיד בקיסרות, חינוך שכלל שינון ולימוד הכתבים הקונפוציאנים, שירה והיסטוריה.
הוא החל לחבר שירים בנערותו.
בשנות ה-730 טייל בדרום סין.
בשנת 735, בשל שאיפתו לשרת בחצר הקיסרות, שב לצ'אנ-אן.
למרות היותו מועמד מבטיח, להפתעתו הוא לא עבר את מבחני הקבלה לפקידות הקיסרות.
לאחר הכישלון חיבר את שירו "מבט בהר טאי", בו הוא מבטיח שיום אחד יעפיל לפסגתו, ויראה מלמעלה את כל ההרים האחרים במבט אחד.
משנת 744 היה חבר של המשורר לי באי, ששימש עבורו מופת למשורר-מלומד.
לי באי ודו פו יצאו למסעות וטיילו יחד, היו שותים יין ודנים בדברי ספרות, שרים שירים, מבקרים חברים, ולמדו דאואיזם במקום התבודדות בהרים אצל המורה דונג.
לאחר שנפרדו דרכיהם (דו פו שב לצ'אנג-אן ולי באי פנה לג'יאנגנאן שבמזרח), לי באי הופיע בחלומותיו של דו פו, שחיבר שירי געגועים ודאגה לשלום ידידו.
בשנת 746 דו פו נבחן שוב לפקידות הקיסרות, אלא שכל הנבחנים הוכשלו בכוונה, והוא לא ניסה להיבחן שוב.
בשנת 752 התחתן, ובשנת 757 היו לו ולאשתו שלושה בנים ושתי בנות, ואחד מהם נפטר בהיותו תינוק.
לאחר בקשות חוזרות ונשנות לקיסר, הוא לבסוף נתמנה ב-755 למשרה, בה החזיק תקופה מסוימת, כפקיד זוטר בחצר הקיסר טאנג סוּדְזוֹנְג.
בתקופתו פרצו הרבה מלחמות, המיסים היו כבדים, ורבים מהתושבים נהיו פליטים.
בראש ובראשונה היה זה מרד אן לושאן ב-755, שזעזע באותה עת את האומה כולה.
חצר הקיסרות כולה, ודו פו בתוכה נאלצו לנטוש את הבירה צ'אנג-אן.
מאותה עת ועד מותו חייו התאפיינו בעוני ובנדודים.
דו פו היה איש נחוש ששאף להגשים בחייו את האידיאלי הקונפוציאני.
הוא היה תמיד דואג לבריות ולגורל המדינה, ואף תיקן מרכיבים שליליים שבקונפוציאניזם.
למרות קשיים ומכשולים ותסכולים רבים, הוא תמיד עסק בשיפור עצמי ועזרה לזולת, למד הן מחכמים עתיקים והן מאנשי דורו, נאבק עם עצמו בשאיפה לשלמות מוסרית ויצירתית, אומר: "אסור לוותר עד שהמילים מותירות את האנשים משתאים עצורי-נשימה"
כתב ויליאם האנג: "טו פו מתגלה בשיריו כבן אוהב, אבא דואג, אח נדיב, בעל נאמן, ידיד אמת, פקיד אחראי, ופטריוט.
הוא לא היה רק איש טוב, אלא גם אדם נבון.
לימודי ההיסטוריה והספרות העמוקים שלו איפשרו לו להבין את החוזק והשבריריות של הטבע האנושי, ואת האפשרויות המבריקות והמושחתות של הפוליטיקה".
בשיריו דו פו המשיך את מסורת השירה הריאליסטית של "הקלאסיקה של השירים".
שירתו משקפת את שקיעת שושלת טאנג, תוך התייחסות לכל האירועים החשובים שבתקופתו.
דו פו שלט בכל צורות-השיר של השירה סינית, מפתח אותן ויוצק לתוכן תוכן עשיר, בקנה מידה גדול, ובכוח מבע גדול.
במיוחד נודע בעבור שירי ה"לושי", סגנון מלאכותי המבוסס על חוקים נוקשים, בו הצליח להתבטא בטבעיות.
הוא כתב על שירה ואמנות יותר מכל משורר סיני אחר מתקופת שושלת טאנג.
משירתו של דו פו נשתמרו יותר מ-1,400 שירים, הנותנים סקירה רחבה של יצירתו, וכוללים ארבע תקופות בחייו:
תקופת הלימודים וטיוליו בדרום (עד גיל 35).
תקופת מגוריו בצ'אנג-אן (גילאים 35-44).
תקופת היותו פקיד (גילאים 48-45).
תקופת נדודיו בדרום-מערב סין (גילאים 59-48).
בשיריו קידם את הערך הקונפוציאני העיקרי של אנושות (רן), וביקר את חוסר השוויון בין פקידי מדינה עשירים החיים חיי מותרות לבין העם העני והסובל.
לדוגמה, בשיר הבא הדגיש את הערך של אנושות (חסד, אמפתיה) בין אדם וקרובי משפחתו, בין אדם ושכניו, ובין עשיר ורש (הרקע לשיר: השיר חובר בצ'נג-טו, ככל הנראה באביב 760. הודות למענק שקיבל מהמושל, דו פו בנה בית מחוץ לעיר, וחי חיי-כפר שקטים.
השיר נכתב לרגל ביקור של דודו, שלמרות משרתו הרמה, הסכים לשתות את יינו הבייתי הדל של אחיינו, ולהתיידד עם שכניו הכפריים): האורח מגיע
כן קידם את הערך הקונפוציאני של הרמוניה: שלום בין אדם לחברו והרמוניה בין אדם וטבע.
לדוגמה, שיר שחובר במהלך מסע ארוך, בשנת 765 או 767, הכולל מוטיב המרכזי בשירתו - השתקפות האדם בטבע והטבע באדם: מחשבות שחוברו במסע לילי
הפאתוס של שירת דו פו נובע מסימפתיה אמיתית לבריות, בין אנשים בין בעלי חיים, ודאגה כנה לשלומם.
הוא מתאר את הסבל האנושי, במצבי מלחמה או עוני או פירוד קשים, בצורה עדינה תוך הדגשת השינויים בפרטים קטנים, הנחשבים כמובן מאליו בחיי יום-יום נורמלים.
להלן, כדוגמה, השיר "ליל ירח" שחובר בשנת 756 בעיר צ'אנג-אן שנכבשה על ידי ברברים, כאשר דו פו היה לכוד שם הרחק ממשפחתו, אותה הצליח לחלץ קודם לכן לפו-צ'ו:ליל ירח
וְנַבִּיט בַּיָּרֵחַ עַד שֶׁדִּמְעוֹתֵינוּ תִּתְיַבֵּשְׁנָה?הוא משתמש ברב-משמעות של הלשון הסינית בחיבור שורות מצומצמות המשקפות רגשות דקים רבים.
כך בשירו הנודע "סצנת אביב", שבחובר בצ'אנג-אן הכבושה בשנת 757, המתאר את צרות ודאגות הציבור לצד שמחת הטבע האביבי, אדישים זה לזה, וגם סימפתיים זה לזה.
לדוגמה, השורה הרביעית אפשר לפרשה: אני שונא כל כך את הפירוד ממשפחתי, עד שקריאת ציפור, או מראה ציפורים מקננות, מקפיצים את לבי; או עקב נדודיי אני שונא לראות ציפורים נודדות, והמראה מקפיץ את לבי; או הציפורים שונאות פירוד ומזדעזעות בלבבן מהסבל האנושי: סצנת אביב
דו פי חיבר שירי ידידות, בהם שירים המתארים בתשומת-לב פגישה מחודשת עם חבר שלא ראה מזה זמן רב, ושירי געגועים המפרגנים לחבר הנמצא במקום רחוק.
במיוחד מפורסמים שירי הידידות שחיבר ללי באי, כגון "געגועים ללי באי ביום אביבי":לְשִׁירֵי לִי בָּאי אֵין מִתְחָרִים,
נָשִׂיחָה שׁוּב עַל דִּבְרֵי סִפְרוּת?מעבר למחשבות והרגשות של דו פו, השיר מביע את רוח התקופה.
שירת לי באי (762-701) חותמת את תקופת הפריחה של שושלת טאנג, ולכן כשדו-פו מתגעגע אליו הוא מביט בעצים אביביים.
שירת דו פו (770-712) עיקרה משקף את תחילת השקיעה של שושלת טאנג, ולכן כשלי באי מתגעגע בשיר לדו-פו הוא רואה עננים מתקדרים.
עצים ועננים משקפים את ההבדל בין דרכי חייהם.
דו פו היה קונפוציאני, ועצים מסמלים רן (仁 - אנושות) - ערך מרכזי בקונפוציאניזם.
לי באי היה דאואיסט, ועננים מסמלים וו (無 - אין).
בעקבות השיר הביטוי "עצים אביביים ועננים מתקדרים" היה למטבע-לשון שגור בשפה הסינית, המביע געגועים בין שני חברים.
במשך חייו דו פו לא זכה להערכה מיוחדת בעבור שיריו.
רק כעבור ארבעים שנה לאחר פטירתו, משוררים התחילו להעריכו כאחד מגדולי אמני מלאכתו, וחלקם אף לא היססו לומר שהוא היה המשורר הגדול ביותר.
שלוש מאות שנה לאחר פטירתו, מלומדים החלו לאסוף את יצירותיו, לערוך אותן, ולכתוב פירושים לשיריו.
מלבד הכתבים הקונפוציאנים הקלאסיים, יצירתו של דו פו היא היצירה הסינית העתיקה המפורשת ביותר.
במהלך הדורות שירתו שימשה, ועדיין משמשת, כמודל למשוררים סינים מאסכולות שונות; כמקור השראה לציירים סינים; וזכתה גם לפרסום והשפעה רבה בתרבויות של סין, יפן, וייטנאם, וקוריאה.
הודות להיקף מחשבתו, לרגשותיו הכנים, לאישיותו, ולהישגיו המבריקים בשירה, המבקרים הסינים כינו את דו-פו "משורר-חכם", "משורר-היסטוריון", ו"גדול המשוררים".
הסינולוגים במערב מעריכים אותו כאחד מגדולי המשוררים שבכל האומות.
כתב ויליאם האנג: "טו פו הוצג במערב כמקביל הסיני לורגיליוס, הורטיוס, אובידיוס, שייקספיר, מילטון, ברנס, וורדסוורת', ברנז'ה, הוגו, ובודלר.
איך משורר אחד יכול להיות דומה למשוררים כה שונים זה מזה?
האמת שטו-פו איננו דומה לאף אחד מהם.
מבין אלפי משוררים סינים, טו פו ייחודי.
הוא היחיד שהשפעתו הולכת וגדלה עם השנים...
רוב רובם של ההיסטוריונים, החכמים והמשוררים הסינים מאשרים את היותו גדול המשוררים הסינים; וזה משום שעבורם, טו פו האיש מייצג את הסימפתיה הרחבה ביותר ואת עקרונות המוסר הנעלים ביותר, בעוד טו פו המשורר שולט במגוון הגדול ביותר של אומנות ובמציאות העמוקה ביותר של אמנות".
דו הוא מחוז בצרפת בחבל פראנש-קונטה הקרוי על שם הנהר דו.
קודם לכן שירת כשגריר סין באוקראינה.
דו ויי נולד במחוז שאנדונג בסין.
היה בעל תואר שני במשפטים.
ב-1989 החל לעבוד בתפקידי מטה במשרד החוץ של סין, בהם כסמנכ"ל המחלקה לתכנון מדיניות במשרד החוץ של סין.
ב-1994 מונה לנספח בשגרירות סין באסטוניה ושימש בתפקיד זה עד 1997. חזר לסין ומילא תפקידים נוספים במשרד החוץ.
בין השנים 2016–2020 היה שגריר סין באוקראינה.
במהלך כהונתו באוקראינה נפגש עם שר החוץ האוקראיני ואדים פריסטאיקו במאמץ להרחיב את מערכת היחסים בין המדינות.
הוא היה אחראי לתוכנית סיוע טכני, במסגרתה העניקה ממשלת סין ציוד מיוחד לשירותי החירום הממלכתיים באוקראינה.
דו הגיע לתפקידו כשגריר סין בישראל בפברואר 2020 ונכנס לבידוד בית של שבועיים עקב מגפת נגיף הקורונה.
רק בתום הבידוד נפגש לראשונה עם אנשי משרד החוץ הישראלי.
את כתב האמנתו הגיש לנשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין באופן וירטואלי בגלל התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
ב-12 במרץ פרסם בעיתון "ג'רוזלם פוסט" מאמר על התמודדותה של סין עם מגפת הקורונה, שבו הודה על האהדה והתמיכה שהפגינה ישראל להתמודדות בסין והביע תקווה להידוק היחסים בין סין לישראל.
את דבריו ליווה בציטוט ממסכת פסחים: "כל היישוב כולו תחת כוכב אחד יושב".
דברים ברוח דומה פרסם גם בעיתון "ישראל היום".
ב-15 במאי פרסמה שגרירות סין בישראל מחאה על ביקורו של מזכיר המדינה האמריקני מייק פומפאו בישראל, שבו ניסה לשכנע את ממשלת ישראל להגביל את מערכת היחסים עם סין.
ב-17 במאי 2020 נמצא ללא רוח חיים בדירתו בהרצליה פיתוח.
לא היו סימני אלימות, ונראה כי סיבת המוות היא דום לב.
מותו הוביל לתיאוריות קונספירציה לגבי סיבת מותו.
דו ויי היה נשוי ואב לבן אחד.
דו מינור הוא סולם מינורי שהטוניקה שלו היא דו, והוא מורכב מהצלילים דו, רה, מי במול, פה, סול, לה במול וסי במול.
ביצירות הכתובות בדו מינור, מופיעים שלושה במולים ליד המפתח.
הסולם המקביל שלו הוא מי במול מ'זור והסולם היחסי שלו הוא דו מז'ור.
בסולם דו מינור הרמוני התו סי במול הופך לסי בקר.
בסולם דו מינור מלודי מופיעים לה בקר וסי בקר במקום לה במול וסי במול בכיוון העולה.
יצירות בולטות שנכתבו בדו מינור
אטיוד אופוס 10 מס' 12 (המהפכה)
נוקטורן אופוס 48 מס' 1
נוקטורן בדו מינור (פורסם לאחר מותו)
דו מז'ור הוא סולם מז'ורי שהטוניקה שלו היא התו דו, והוא מורכב מהצלילים דו, רה, מי, פה, סול, לה, וסי.
דו מז'ור הוא אחד הסולמות הנפוצים ביותר בשימוש במוזיקה.
ביצירות הכתובות בדו מז'ור אין סימני היתק ליד המפתח.
הסולם המקביל שלו הוא לה מינור והסולם היחסי שלו הוא דו מינור.
בפסנתר, ניתן לנגן בסולם C מז'ור על ידי נגינה רק על המקשים הלבנים החל מ-C.
דרגות הסולם של דו מז'ור הן:
טון מוביל - אקורד מוקטן מתו רה
עשרים מתוך 106 הסימפוניות של ג'וזף היידן נכתבו בדו מז'ור, מה שהופך אותה לסולם השני הכי רווח ביצירות שכתב, אחרי רה מז'ור.
לפני המצאת השסתומים בכלי נשיפה ממתכת , היידן לא כתב קטעי חצוצרה וטימפני רק בסימפוניות שכתב בסולם דו מז'ור.
רוב הסימפוניות שהיידן כתב בדו מז'ור מתויגות כ"חגיגיות" ומצב הרוח המשתקף בהן עליז.
וילפריד מלרס כתב על סימפוניה מס' 41 של מוצרט, הכתובה בדו מז'ור, שהיא "מייצגת את ניצחון האור".
מיסות רבות של הטה דאום בעידן הקלאסי נכתבו בדו מז'ור.
מוצרט והיידן כתבו את רוב המיסות שלהם בדו מז'ור.
בסקירה של הסימפוניה השלישית של סיבליוס כתב שארל גונו ש"רק אלוהים מלחין בדו מז'ור".
מבין שתי הסימפוניות שכתב פרנץ שוברט בסולם, הראשונה זכתה לכינוי "הקטנה" והשנייה "הגדולה".
מוזיקאים רבים ציינו כי כל סולם מוזיקלי מעלה רגשות ספציפיים אצל המאזין.
הזמר האמריקאי בוב דילן טען שסולם דו מז'ור הוא "סולם הכוח, אבל גם סולם החרטה".
פרלוד ופוגה בדו מז'ור, BWV 846
הסימפוניה השביעית של היידן, Le Midi (1761)
קונצ'רטו לחליל ולנבל KV 299/297c
רביעיית מיתרים מס' 19, KV 465 ("Dissonance")
סונאטה לפסנתר מס' 3, אופוס 2
קונצ'רטו לפסנתר מס' 1, אופוס 15
סונאטה מס' 21 (ולדשטיין), אופוס 53
רביעיית מיתרים מספר 9, אופוס 59/3 ("Rasumovsky")
מיסה בדו מז'ור, אופוס 86
חמישיית מיתרים בדו מז'ור, D.
אטיוד אופוס 10 מס' 1 (טוקטה)
מזורקה אופוס 67 מס' 3
איגור סטרווינסקי: סימפוניה בדו מז'ור (1940)
הסימפוניה הרביעית (גרסה מקורית), אופוס 47 (1930)
הסימפוניה הרביעית (גרסה מחודשת), אופוס 112 (1947)
דמיטרי שוסטקוביץ': הסימפוניה השביעית, אופוס 60 ("Leningrad")
דיוק אלינגטון: "C Jam Blues"
זֻלְקַרְנַיְן היה שליט המופיע בקוראן, בסורת אל־כּהף (פסוקים 83–101).
זולקרנין מתואר כשליט שאללה העניק לו כוח גדול בארץ, ושהצליח להגיע "ממקום שקיעת השמש ועד מקום זריחתה".
בנוסף, הוא בנה חומה כדי להגן על עם נרדף מפני גוג ומגוג, שתקרוס רק באחרית הימים.
השם "זול־קרנין" פורש בדרכים שונות: "בעל שני הקרניים" (כמציין תפארת מלכותית), בעל שליטה בשני קצות העולם (מזרח ומערב), או כבעל שתי פציעות בראשו.
המילה הערבית "קַרְן" יכולה לציין "קרן" וגם "תקופה" או "דור".
הפסוקים מציגים שלושה מסעות עיקריים:
למערב, שם "השמש שוקעת במעיין בוצי";
למזרח, שם השמש זורחת על עם שאין לו מחסה מפניה;
לצפון, שם פוגש עם המבקש עזרה מפני גוג ומגוג.
זולקרנין בונה חומה מברזל ונחושת מותכת כדי לעצור אותם.
הקוראן אינו מציין את זהותו של זולקרנין, ולכן לאורך הדורות הוצעו מספר הסברים:
ברוב המסורת המוסלמית הקלאסית ובקרב חוקרי מערב נטען כי זולקרנין הוא אלכסנדר הגדול.
הדבר מבוסס על הדמיון לאגדה הסורית על אלכסנדר, שבה הוא בונה חומה כנגד עמים פראיים המזוהים עם גוג ומגוג.
עם זאת, פרשנים מוסלמים רבים דחו זיהוי זה, מאחר שאלכסנדר הגדול היה עובד אלילים, בעוד זולקרנין בקוראן מוצג כמאמין באל אחד.
בקרב פרשנים מוסלמים מודרניים התפשטה הדעה כי זולקרנין הוא כורש הגדול, מלך פרס.
תומכי דעה זו מסתמכים בין היתר על חזון דניאל, שבו איל בעל שתי קרניים מסמל את מלכות מדי ופרס, וכן על תיאורי התנ"ך את כורש כשליט מונותאיסט המשחרר את גולי בבל.
עם זאת, מחקר היסטורי מציין כי מקורות אסלאמיים קדומים אינם תומכים בזיהוי זה.
במקורות ערביים דרומיים זוהה זולקרנין עם מלך חִמיר בשם שַאב ד'ו־מַרָתִד, אך חוקרים רואים בכך עיבוד מאוחר של אגדות אלכסנדר.
דמותו של זולקרנין מופיעה בסיפורי עם, ספרות סופית ופיוטית:
באגדות אנדלוסיה הוא מזוהה עם אלכסנדר המבקר במכה ומבצע את החג'.
ב"אלף לילה ולילה" ובכתבי אל־ע'זאלי הוא מוצג כמלך חכם הנפגש עם עמים זרים.
בכתבי רומי הוא מטפס על הר קאף האגדי ופוגש את המלאך אסראפיל לפני יום הדין.
במסורת המלַאית (דרום־מזרח אסיה) מכונה "איסכנדר זולקרניין" ונחשב לאבי המלכים המקומיים.
דו דיאז מינור הוא סולם מינורי שהטוניקה שלו היא דו דיאז.
תווי הסולם הם דו דיאז, רה דיאז, מי, פה דיאז, סול דיאז, לה וסי.
ביצירות הכתובות בסולם דו דיאז מינור, מופיעים משמאל למפתח ארבעה דיאזים, שמגביהים את התווים פה, דו, סול ורה.
הסולם המקביל שלו הוא מי מז'ור.
התווים דו דיאז ורה במול אנהרמוניים, לכן הסולם שקול לסולם רה במול מינור.
קיימים שלושה טיפוסים של סולמות מינוריים: ביניהם, הסולם הטבעי נוצר כסולם מקביל מהסולם המז'ורי, והוא מתחיל מהדרגה השישית של הסולם המז'ורי המקביל.
סולם המינור הטבעי דו דיאז מינור הוא:
בסולם המינור ההרמוני, הדרגה השביעית (נקראת גם טון מוביל) מוגבהת בחצי טון.
בדו דיאז מינור הרמוני, זהו התו סי שמוגבה לסי דיאז (שהוא שווה־תדר ושקול לתו דו ללא סימני היתק):
בסולם המינור המלודי, הדרגה השביעית מוגבהת רק בעלייה, ונוספת לה גם הגבהה של הדרגה השישית בסולם (נקראת גם סובמדיאנטה).
בדו דיאז מינור מלודי, סי ולה הם אלו שמוגבהים במעלה הסולם לסי דיאז ולה דיאז, והם מונמכים בחזרה למצבם הטבעי על ידי בקר (♮) במורד הסולם:
בסולם מינורי, ההרמוניה נכתבת לרוב בהתאם לסולם המינורי ההרמוני, ותווי האקורדים הראשיים מוכלים בתוך הסולם ההרמוני.
כך, מתקבל שהאקורד המשולש הדומיננטי (שבסיסו דרגת הסולם החמישית, הדומיננטה) הוא מז'ורי.
+דרגהתו בסיססוג אקורד משולשסימון רומי מקוצרטוניקהדו דיאזמינוריiסופרטוניקהרה דיאזמוקטןii°מדיאנטהמימוגדלIII+סובדומיננטהפה דיאזמינוריivדומיננטהסול דיאזמז'וריVסובמדיאנטהלהמז'וריVIטון מובילסי דיאזמוקטןvii°
מוזיקאים מערביים רבים מאז ימי הביניים קישרו בין סולמות שונים לתחושות שונות ולמושגים שונים, וניסו לנתח את התחושות המקושרות עם כל סולם.
בהתאם לעיקרון, קישר הוגו רימן את הסולמות המינוריים בעלי סימני דיאז עם מאבק וכאב, ומצא בסולם דו דיאז מינור "אצילות", "רצינות", ו"אנרגטיות".
Schrader) כתב שהצלילים החדים בסולם מייצגים את המיוסר, את המשוגע, ואת המושחת.
גוסטב מאהלר – הסימפוניה החמישית, פרק 1
פרדריק שופן – נוקטורנים, מס' 7, 20
פרנץ ליסט – רפסודיות הונגריות, מס' 2, 12
יוהנס ברהמס – שישה עשר ואלסים, אופ' 39, מס' 7
לודוויג ואן בטהובן – סונאטה לפסנתר מס' 14 'אור ירח', פרקים 1, 3
דוּאוֹפּוֹל (מיוונית: μόνος, "דוּאוֹ" – שתיים ו־πωλεῖν "פּוֹלָיֶן" – למכור) הוא סוג של אוליגופול בו קיימים בשוק שני (2) יצרנים בלבד.
בפועל גם שתי חברות השולטות ברוב גדול של שוק מסוים תתוארנה כדואופול, אף שקיימים בו מתחרים נוספים מלבדן.
חוקרים בתחום המיקרו-כלכלה מתמקדים על פי רוב בדואופול משום שהוא פשוט יותר לתיאור מאוליגופול הכולל מספר רב יותר של יצרנים.
המודל הידוע ביותר של דואופול הוא דואופול קורנו של אנטואן אוגוסטין קורנו: בגרסתו המודרנית מגיעות שתי הפירמות, על ידי התאמות הדדיות כל אחת לכמות המוצעת של רעותה, לשיווי משקל נאש.
התוצאה בשווי המשקל, בדומה למקרה של מונופול היא כמות קטנה יותר ומחיר גבוה יותר של המוצר מאלה שהיו מתקבלים בשוק תחרותי.
מודל נוסף לדואופול הוא דואופול סטקלברג, שבו יש פירמה מובילה ופירמה מובלת: המובילה פועלת ראשונה והמובלת פועלת לאור פעולתה.
חוקים להגבלה עסקית קיימים ברבים ממדינות העולם ובמפורש אוסרות "התנהגות אוליגפוליסטית" כעניין של מדיניות ציבורית.
בישראל האיסור נאכף בצורה חלקית בלבד, עקב הלוביסטים הרבים שנמצאים בכנסת ודואגים לאינטרס הכלכלי של הדואופולים.
ערוצים 12 ו-13 בתחום הטלוויזיה בישראל.
בזק ו-HOT בתחום תשתיות האינטרנט והסלולר בישראל.
סטימצקי וצומת ספרים בתחום קמעונאות הספרים.
שתי המפלגות הגדולות בארצות הברית, המפלגה הדמוקרטית והמפלגה הרפובליקנית, מכונות לעיתים דואופול בהשאלה, בשל הקשיים הרבים שנערמים בדרכם של מועמדי צד שלישי המנסים להתחרות עם מועמדיהן במה שניתן לכנות השוק הפוליטי.
במובן זה גם חוק בדר-עופר היה פעולה של דואופול - מפא"י וגח"ל של אז.
רשתות שיווק המזון מגה קמעונאות ושופרסל היו במשך מספר שנים דואפול, לפני כניסת מתחרים נוספים לשוק.
בואינג ואיירבוס בתחום עולם התעופה המסחרי.
בנק הפועלים ובנק לאומי, בתחום הבנקאות בישראל.
(את המצב ניסתה לשפר ועדת שטרום בשנת 2015, על ידי הנפקת חברות האשראי של פועלים ולאומי, ישרכארט ולאומי קארד- כיום max.)
קוקה-קולה ופפסי בתחום משקאות הקולה.
דּוּאֵט (מאיטלקית, duetto; בעברית: דּוּאִית) היא יצירה מוזיקלית, המיועדת לביצוע על ידי שני מוזיקאים.
המונח מתייחס בדרך כלל לקטע ווקלי או ליצירה לפסנתר.
כשמדובר בכלי נגינה אחרים, המילה duo היא הרווחת בשימוש.
קטע מוזיקלי שמבוצע על ידי שני פסנתרנים על אותו פסנתר נקרא דואט, אך קטע כזה שמבוצע על שני פסנתרים שונים נקרא duo.
במוזיקת הרנסאנס, המושג "ביסיניום" (Bicinium) התייחס לסוג מיוחד של דואט ששימש ככלי להוראת מוזיקה, והושר על ידי מורה ותלמיד בצוותא.
בדואט לשני המבצעים יש את אותה חשיבות ביצירה.
"דואט" משמש גם כפועל לפעולה של ביצוע דואט מוזיקלי, או בשפת הדיבור כשם עצם להתייחס למבצעי דואט.
יצירה המבוצעת על ידי שני פסנתרנים על אותו הפסנתר נקראת "דואט פסנתר" או "פסנתר בארבע ידיים" יצירה לשני פסנתרנים המופיעים יחד על פסנתרים נפרדים היא "צמד פסנתרים".
הרכב מוזיקלי עם יותר משני כלי סולו או קולות נקרא טריו, רביעייה, חמישייה, סקסטה, ספטה, אוקטט וכו'.
כשמוצרט היה צעיר הוא ואחותו מריה ניגנו דואט מהלחן שלו בשנת 1765. ארבע הידיים, שתוארו כדואט, היה ברבים מיצירותיו שכללו חמש סונטות; סט וריאציות, שני מבצעים וכלי נגינה אחד, וסונטה לשני פסנתרים.
הסונטה או הדואט הראשונה שפורסמה הייתה ב-1777.
במוזיקת הרנסאנס, דואט שנועד במיוחד ככלי הוראה, שיבוצע על ידי מורה ותלמיד, נקרא bicinium (ראה אטיוד).
דואטים תמיד היו חלק ממבנה האופרות.
אופרות מתחילת המאה ה-16 כמו L'Orfeo ו- L'incoronazione di Poppea כוללות דואטים לאורך ההופעה.
באיטליה של המאה ה-17 נעשה שימוש לעיתים קרובות בדואטים בסצנות קומיות בתוך אופרות רציניות.
בצרפת הבארוק הדואט היה פופולרי בטרגדיות, כמו שירי נקמה ועימות.
דואט האהבה התאפיין בשירה בהרמוניות צמודות של 3 ו-6, המסמלות אחדות לאחר עימות.
לה קלמנזה די טיטו מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט
La Cenerentola מאת ג'ואכינו רוסיני
לה טרוויאטה מאת ג'וזפה ורדי
Manon Lescaut מאת ג'אקומו פוצ'יני
Madama Butterfly מאת ג'אקומו פוצ'יני
ל'אמיקו פריץ מאת פייטרו מסקגני
לאורך המאה ה-20 דואטים היו נפוצים במוזיקה הפופולרית של התקופה.
כמה שירים נכתבו כדי להישמע כשיחות, כמו "מותק, קר בחוץ".
אחרים הוצגו סביב נושא, למשל ניו יורק ב"אמפייר סטייט אוף מיינד".
מדי פעם דואטים הם אימפרוביזציה בין אמנים, כמו "Under Pressure".
על פי הדיווחים, דייוויד בואי ופרדי מרקיורי הלחינו את המילים תוך יום על ידי אימפרוביזציה משותפת.
בסולפג', דואולה היא סימן מוזיקלי מתחום הקצב.
דואולה היא חלוקת פעמה לשתיים, כאשר חלוקתה הטבעית של אותה פעמה היא לשלוש.
במשקל של שש שמיניות (8\6), אשר בו יש שתי פעמות בנות שלוש שמיניות כל אחת, חלוקת כל פעמה לשתיים תיצור שתי שמיניות מנוקדות (שמינית ועוד חלק שש עשרה), אשר מעליהן נהוג לכתוב את הספרה 2, על מנת להסב את תשומת הלב של הנגן לחלוקה הלא-סטנדרטית של הפעמה.
דואט בביירות הוא ספר מתח מאת מישקה בן דוד, שיצא לאור בהוצאת כתר בשנת 2002. את הספר ערך אורי אדלמן.
הספר הוא מותחן בדיוני המסתמך על אירועים דוגמת ניסיון החיסול של ח'אלד משעל בירדן בשנת 1997, מבצע אביב נעורים וחיסול מנהיג הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ד"ר פתחי שקאקי במלטה בשנת 1995. הספר מתמקד במערכת היחסים שבין לוחם "המוסד" למפקדו בעקבות מבצע כושל בביירות.
בין קוראי הספר שהתרשמו ממנו עמוקות היה גם מאיר דגן, אשר כלל את הספר בחומר הקריאה הדרוש לו עת התכונן לתפקיד ראש המוסד.
תחילתו של הספר בוועדת בדיקה למבצע של "המוסד" בביירות.
מטרת המבצע הייתה לחסל את "אבו חאלד", ראש מנגנון פיגועי חו"ל של חזבאללה.
הכוח המבצע היה "החוליה" של המוסד, קרי צוות נבחר של לוחמי המוסד המיומנים בביצוע פעולות מבצעיות.
מפקד "החוליה" והגיבור והפרוטגוניסט של העלילה, הוא גדי, בנם של ניצולי שואה יוצאי מזרח אירופה, לוחם מוסד מיומן ומנוסה, אשר בעברו שירת כלוחם וקצין בצנחנים ונחשב לנווט ושדאי מצטיין.
גדי פיקד על "החוליה" בשורה ארוכה של מבצעים מוצלחים לאורך השנים, בהם מבצעי איסוף מודיעין, סיכול פעולות טרור וכן סיכול ממוקד, בין היתר במבצע התנקשות בקפריסין בו התנקשו לוחמי המוסד בחיי בכירים בארגון החזית העממית לשחרור פלסטין.
את תפקיד "מספר 1" במבצע הטיל גדי על רונן דולב, לוחם ותיק בחוליה, יוצא שייטת 13. תפקידו של "מספר 1" בכל מבצע הוא למעשה להיות זה "הלוחץ על ההדק" והורג את המחבל.
אולם במבצע הזה שהתרחש בלב השכונות השיעיות בביירות, שהן מעוז חזבאללה, למרות שרונן שלף את אקדחו מול אבו חאלד הוא לא ירה.
מאוחר יותר מתברר כי רונן לא ירה משום שבתו הקטנה של המחבל עמדה לצדו, ומצפונו של רונן לא הניח לו להרוג את אביה לנגד עיניה.
בהמולה שהתפתחה מיד לאחר מכן נורו בגבם רונן ולוחם נוסף, ורק תעוזתו של גדי, שעמד בצד הרחוב כדי לפקח על המבצע הצילה את הלוחמים מלהישחט על ידי ההמון הזועם שהתאסף שם.
המלצותיה של ועדת הבדיקה, שקמה בעקבות הכישלון, היו קשות כלפי רונן.
הוחלט כי הוא לא ייקח חלק בשום פעילות המבצעית של המוסד, ולא יהיה חבר באף יחידה מבצעית.
המוסד, ובמיוחד ראש אגף המבצעים, דורון, קיבלו את ההמלצה במלואה.
רונן הפגוע מסרב לכל תפקיד אחר ופורש לביתו במושב על שפת הים.
לעומתו גדי המפקד מזוכה כמעט מכל אשמה, אולם הוא "הזכאי" חש למעשה שגילה במבצע "נחישות פושעת".
הוא חש כי המבצע תוכנן ובוצע בלחצי לו"ז קשים ולא על פי הנהלים והשיטות הנהוגות במוסד ובחוליה בדרך כלל.
רונן לא סולח לגדי על כך שהוא נמצא אשם ואילו לגדי לכאורה אין חלק בכישלון שלו.
על יחסי השניים מעיבה גם העובדה שאשתו של רונן, נעמה, בעצמה לוחמת מוסד בחוליה בעברה, היא חברתו לשעבר של גדי.
המתח הזה מצטבר במשך שנה שלמה אצל רונן, עד שפיגוע גדול בעפולה מביא אותו לנקודת רתיחה.
כשהפרשן בטלוויזיה מסביר כי את הפיגוע ביצע למעשה מנגנון פיגועי חו"ל של חזבאללה, מחליט רונן לפעול.
יומיים לאחר מכן מתקשרת נעמה לגדי ומספרת לו שהיא חושבת שרונן טס לביירות כדי להרוג את אבו חאלד.
גדי מבין מיד את דחיפות העניין, שהרי אבו חאלד כבר לא משמש בתפקידו הקודם, הוא קודם לתפקיד מדיני במטה חזבאללה ועל כן הוא כבר לא יעד לחיסול.
גדי מבין שחיסול כזה יכול להוביל למתקפת קטיושות קשה של חזבאללה על יישובי הגליל, כפי שהייתה לאחר חיסול מזכ"ל חזבאללה הקודם, עבאס אל-מוסאווי, ב-1992. לאחר פגישה אצל ראש המוסד, המכונה "בופור", מקבל גדי אישור לצאת לרומא על מנת שיוכל להמשיך משם לביירות במידה והמוסד יאשר לו.
גדי יוצא לביתו לארוז תיק ולהיפרד מאשתו, הלנה, שאותה פגש באוניברסיטה זמן קצר לאחר שנעמה נפרדה ממנו.
הלנה מפצירה בגדי שלא לנסוע, אולם לבסוף נעתרת כאשר גדי מבטיח שלאחר המבצע הזה הוא פורש מהמוסד.
בהגיעו לרומא מחליט גדי לצאת לביירות על דעת עצמו.
במוסד מנסים הרמס"ד "בופור" וראש אגף מבצעים דורון לבחון את האפשרויות העומדות בפניהם נוכח ההסתבכות הקשה שעלולה להתרחש בגבול ישראל–לבנון.
דורון, מפקד האגף שאליו כפופה "החוליה", ועל כן מפקדו של גדי, השקיע מאמצים רבים בשנה האחרונה על מנת לגרום לגדי לפרוש.
עכשיו הוא מבין כי התנערות המערכת מרונן והחתירה תחת גדי, גרמו ללוחם שלו ולמפקד בכיר לחוש כי אין להם אמון במערכת ושמי שיעשה את העבודה בסוף זה רק הם לבדם.
בין אם מדובר ברונן שרוצה במותו של אבו חאלד ובין אם בגדי שלא מאמין שהמוסד ירתם לחילוצו של רונן, ויוצא להצילו בעצמו ללא אישור.
הרמס"ד מנחה את דורון להכין מבצע בזק לחילוץ השניים מביירות תוך מניעת ההתנקשות שרונן מתכנן.
הכוח שנבחר לכך הוא חולית "המסתערבים" של המוסד בפיקוד יואב.
הכוח מתכונן למבצע מתוך הנחה שגדי לא יפריע להם להשתלט על רונן ואף יעזור בכך.
בביירות גדי מצליח למצוא את רונן כשזה מבצע סיור למטרת מודיעין על ביתו של אבו חאלד.
מתפתחת תגרה בין השניים וגדי, בעל דאן 4 בנינג'יצו, מתגבר על רונן.
גדי מצליח לשכנע את רונן לצאת מהשכונה השיעית וללכת לשתות קפה בשפת הים.
בשיחה שמתפתחת ביניהם מעלה רונן טענות קשות כנגד חשיבות ביטחונם של חפים מפשע הנוכחים במקרים שבהם "החוליה" פועלת, והעובדה שהם חשובים לעיתים אף יותר מלוחמי "החוליה" עצמם.
גדי מנסה לדבר על לבו אולם רונן בורח ונעלם.
כשהוא לבדו מגלה רונן, דרך הרדיו, על כינוס של חזבאללה בהרצאה דתית בבית מלון.
הוא מבין שאבו חאלד ישים פעמיו לשם ועל כן מטמין ברכב של אבו חאלד מטען נפץ מיוחד.
כאשר חוזר רונן לחדרו לאחר מכן, כבר מחכה לו גדי על הספה.
גדי מנסה שוב לשכנע את רונן לוותר על העניין.
אולם רונן נותר איתן ברצונו להרוג את אבו חאלד ולהוכיח שהוא יכול לעשות זאת לבדו, בלי המוסד כגיבוי ואפילו טוב יותר מגדי.
בשיחה ביניהם מבין גדי כי רונן בחר לחסל את אבו חאלד באמצעות מטען.