tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עיטור הפירמידות משלב סגנון אמנותי אנגלו-סקנדינבי הבא לביטוי בטכניקת הקלויזון עם סגנון קלטי המופגן בטכניקת המילפיורי והזכוכית הכחולה.
הדעה הרווחת במחקר היא שמקורן של הפירמידות בבית מלאכה מלכותי במזרח-אנגליה.
אך עדין לא ברור באיזו טכניקה הצליחו האמנים לחתוך בשלמות ובדיוק כה רב את אבני החן הקשות כדי לשלבן באופן מושלם בעיטורים.
בקרבת מיקום החלק העליון של הגופה נמצאו חפצים הנחשבים כאוצר מופלא הודות לאיכותם הגבוהה והרמה האמנותית יוצאת הדופן של עיטוריהם, בהתאמה מלאה לרמה הטכנית ולמורכבות העיטורים בזהב ואבני חן של החרב והנדן.
חפצים אלה כללו אבזמים, כותפות, כיסוי לארנק, וחלקים מתכתיים (זהב עיקר) נוספים שהשתייכו ככל הנראה לחגור, כולם מעוטרים ברמה גבוהה.
אבזם גדול מזהב מעורב עם 13 אחוז כסף, עשוי משלושה חלקים במשקל כולל של כ-414 גרם הותקן ככל הנראה על חגורת החרב.
הלוחית המרכזית בצורה אובלית מוארכת עם קווי מתאר מתפתלים אך סימטריים, ובה חרוט בזהב מארג סבוך של תיאורי חיות מסוגננים ומפותלים - נחשים, עופות דורסים וחיות שדה.
כל פני השטח של הקווים המתפתלים מקושט בשקערוריות.
לוחית האבזם חלולה עם מכסה בחלק האחורי ויש בה חלל נסתר.
וו האבזם והחישוק עשויים מזהב, אינם חלולים, מקושטים בסגנון לוחית האבזם ומצביעים על תכנון ברמה טכנית גבוהה.
הכותפות – מעין תפסים מתכתיים שנועדו ככל הנראה לחיבור שני חלקי בגד טקסי או שריון חזה לכתפיים – עשויות זהב, משתי יחידות תואמות ומקומרות שניתן לחברם באמצעות לולאות וציר הקשור בשרשרת לאחת היחידות.
בכל אחת מיחידות הכותפות אזור עם שוליים ישרים שפניו מקושטים בעיטורי קלויזון ומילפיורי עם משבצות אבני חן וזהב, וסביבן עיטור של חיות.
חלק נוסף בכל יחידה, עם שפה מעוגלת, מעוטר במארג של דמויות חזירי בר עשוי זהב ואבני חן משובצות - מוטיב ידוע בתרבות הקלטית והבריטית אך נדיר בעיטורים סקסונים.
בחלקן האחורי של הכותפות מותקנות לולאות לחיבור שריון חזה וגב עשוי עור עבה וקשיח.
מטרת הכותפות לחבר בין שני חלקי שריון הגו (torso) – חזה וגב, בדומה לשריון הרומאי ששימש מפקדים גבוהים במהלך מצעדים.
השריון, עשוי העור, נרקב ככל הנראה ולא שרד.
לא ידוע על ממצא של כותפות אנגלו-סקסוניות נוספות.
כיסוי הארנק – כיסוי מקושט של ארנק עור (שלא שרד) ונועד לתליה על החגורה באזור המותניים.
הכיסוי כולל מסגרת בצורת כליה עשויה זהב ומשובצת אבני חן התוחמת לוחית עשויה קרן או עצם לוויתן, עליה הותקנו זוגות של דמויות עשויות זהב משובץ אבנים של ציפורים ודמות אדם כשמשני צידיו דמויות זאבים טורפים.
(או אולי תיאור המוטיב העתיק של אדון החיות Master of Animals).
כמו כן הותקנו על לוח הקרן שני פנלים עם עיטורים גאומטריים ולוח כפול ובו מארג מורכב של חיות, הכל עשוי זהב משובץ אבני חן.
הצורף שאב השראה ככל הנראה מסגנון עיטור שוודי של קסדות ומגינים והביאו לידי ביטוי באמנות שיבוץ וירטואוזית.
הארנק הכיל 37 מטבעות זהב, שילינג או טרמיסיס, שמוצא כל אחת מהן ממטבעה פרנקית שונה.
ככל הנראה הן נאספו כך באופן מכוון.
היו בארנק גם שלוש מטבעות ללא טביעה, ושני נתכי זהב קטנים.
ממצא המטבעות הוא הכלי העיקרי לתיארוך הקבורה, אשר ככל הנראה התרחשה בעשור השלישי של המאה ה-7.
לצד הקיר הפנימי המערבי הוצב מגן עגול גדול מאוד עם אלמנט כיפתי במרכז.
בשחזור המגן, המוצג במוזיאון הבריטי, הותקנו תבליט הברזל הכיפתי וקישוטי הברונזה מצופי הזהב על מגן גוף בקוטר מטר עשוי עץ תרזה מצופה בעור.
עץ תרזה משמש חומר גלם ראוי למגן הודות ליכולתו לספוג מהלומות מבלי להסדק.
אף על פי שניתן להשתוותו עם ממצאים משוודיה, המגן מסאטון הו מפואר יותר ומהווה דוגמה מצוינת ומרהיבה למגן אנגלו-סקסוני מטיפוס שהיה בשימוש במשך מספר מאות שנים.
המגן בקבר יוצר כמגן "עבודה" באיכות גבוהה עשוי מהחומרים המתאימים ביותר לתפקודו, ועדיין, הוא קושט בעיטורים מעודנים עשויים ברונזה מצופה זהב, רדידי זהב ואבני חן משובצות בטכניקת קלויזון.
גם תבליט הברזל הכיפתי במרכז המגן עוטר, הן בשוליו והן במרכזו בפיסות ברונזה מוזהבות, עליהם תשליבים מורכבים של דגמי חיות.
בהיקף המגן הותקנו לוחיות ברונזה מוזהבות ומעוטרות.
מצידי התבליט הכיפתי המרכזי, שובצו על פני המגן עיטורים מוזהבים עם דמויות עוף דורס ודרקון מעופף בעל שש כנפיים וכן שתי רצועות מוזהבות הנראות כטבעות שנחתכו ונפרשו לאורכן.
הקישוטים הרבים מצביעים על כך שהמגן שימש כחפץ טקסי.
סוגיית זהות הנקבר בתל מספר 1
עושרו של הממצא מקבר הספינה ומהות החפצים בו מעידים על קבורת גבר, לוחם, ובהיעדר דמות אחרת שהייתה יכולה לצבור עושר כה גדול באנגליה של המאה ה-7, נראה שהמת היה מלך.
סביר להניח שהיה זה המלך השליט באזור נהר הדבן, ולא מלך זר כלשהו שמת הרחק ממולדתו.
התל שרד בשלמותו במשך שנים רבות, ככל הנראה הודות לשימורו על ידי צאצאיו ובני משפחתו של המת שחיו בסביבה.
יש להניח שקברו של מלך זר היה נשדד כעבור מספר דורות.
על פי ספרו של ביד הקדוש, "ההיסטוריה כנסיית האנגלים", אזור נהר הדבן היה נתון לשליטת ממלכת מזרח-אנגליה שבראשה עמדו בני משפחת ואפינגאס, עליהם קיים מידע גניאולוגי טוב למדי.
ביד הקדוש מציין בספרו כי מתחם שלטונם המלכותי של שושלת ואפינגאס מצוי ברנדלשאם, כ-8 קילומטרים במעלה הנהר מסאטון הו.
מניתוח מטבעות השושלת המרובינגית (מצרפת) שהתגלו בקבר ניתן לצמצם את טווח תיארוך הקבורה לשנים 635-610. כמו כן, מסורת קברי הספינה, הכוללת הנחת מנחות סביב גופת המת, היא פאגנית במהותה.
משנת 640 הפכה הנצרות לדת הממלכה במזרח-אנגליה וקבורת המלכים עברה בעיקרה למתחמי הכנסייות, כמו בממלכות הנוצריות השכנות, וכפי שמעידים כתביו של ביד הקדוש.
על כן יש להניח שהמלך שנקבר בסאטון הו היה פאגני אך היה מודע כבר לנצרות כפי שמעידים מספר כלים בקבר המעוטרים בצלבים.
מנימוקים אלה, כבר בשנת 1940, העלה ההיסטוריון האנגלי צ'דוויק (H.M.
Chadwick) לראשונה את ההערכה כי קבר הספינה שייך ככל הנראה למלך ראדוולד (Rædwald) שמת בשנת 625 או 626. קביעה זו עוררה מחלוקת בין המצדדים בכך לבין אלה התומכים בהשערה כי הקבר שייך לבנו (או אולי בנו החורג) סיגברט (Sigeberht).
מדי פעם עולות הצעות זיהוי נוספות ובהן עולה גם שמו של אורפוולד (Eorpwald), יורשו הישיר של ראדוולד.
לדעתו של צ'דוויק, מבין המלכים שמתו ככל הנראה לפני שנת 640, דמותו של ראדוולד המתאימה ביותר לזיהוי עם הנקבר בקבר הספינה.
ראדוולד היה מלך לוחם ועשיר במזרח-אנגליה, ועל פי ביד הקדוש, שימש גם כמלך-על, לו צייתו שאר מלכי הממלכות האנגליות.
באשר לדתו של ראדוולד מספר ביד הקדוש על ביקורו של ראדוולד בממלכת קנט, ככל הנראה לפני שנת 617, אשר במהלכו קיבל עליו לכאורה את הנצרות.
אך בשובו למזרח-אנגליה הקים ראדוולד אתר פולחן ובו שילב מזבח לישו יחד עם מזבח אלילי, עד אשר שוכנע על ידי אשתו (דמות רבת עוצמה כשלעצמה) לחזור בו מהתנצרותו.
לטענת צ'דוויק המלכים האחרים המזוהים בקבר על ידי חוקרים אחרים, לא הגיעו למעמד מלך-על.
יורשו הישיר של ראדוולד, אורפוואלד, התנצר ומלך רק 3 שנים עד שנרצח בידי שכיר חרב פאגני.
יורשו של אורפוולד, המלך סיגברט היה נוצרי אדוק.
לא סביר על כן לדעת צ'דוויק לזהות בקבר את אורפוואלד שכן לא ייתכן שיורשו הנוצרי ערך למלך המת לוויה פאגנית, וזיהוי סיגברט עצמו בקבר נפסל גם הוא בשל אדיקותו הנוצרית (במהלך חייו פרש סיגברט למנזר).
לא ניתן לקבוע בוודאות את זהות הנקבר בתל מספר 1, אבל הזיהוי עם ראדוולד מקובל היום על ידי מרבית החוקרים.
הזיהוי מתבסס גם על האיכות הגבוהה של החפצים שהתגלו, ובהם כלים מיובאים ממרחקים שנדרשו מאמצים ומשאבים גדולים לצבור אותם.
ממצאי הזהב מהקבר מעידים על עושרו וסמכותו של הנקבר, והקבר עצמו מצביע על הארגון והמאמץ הקהילתי הנרחב שנדרש לבנייתו בקרבת מקום מושבו של מלך מזרח-אנגליה, אשר כלל ככל הנראה גם טקס קבורה פאגני בסגנון השמור לאליטות.
משנת 2019 מציג המוזיאון במרכז המבקרים בסאטון הו את תל מספר 1 כקברו של המלך ראדוולד, בעוד שהמוזיאון הבריטי בלונדון מציג מוצגים מהקבר בתארו אותם כשייכים למלך מזרח-אנגליה, מבלי לזהותו בשם.
מיד עם גילוי קבר הספינה בתל מספר 1 וחשיפת הממצא העשיר בו, נמצאו לו מקבילות בקטעים רבים בפואמה האפית, האנגלו-סקסונית, "ביאוולף".
עלילת האפוס האנגלי הקדום ביאוולף מתרחשת בדנמרק ובדרום שוודיה, ככל הנראה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-6 לספירה.
הסיפור נפתח בהלוויית המלך הדני וקבורתו בחדר קבורה במרכז ספינה, כשסביבו כלי נשקו ואוצרות יקרי ערך מארצות רבות, כמו כן כוללת הפואמה את תיאור קבורתו של הגיבור, ביאוולף עצמו, בקבר המכוסה בתל.
מתוך התרגום המודרני של שיימוס היני (Seamus Heaney) (בתרגום חופשי לעברית) אפשר לקרוא: הם השכיבו את אדונם האהוב בספינתו, מונח ליד התורן במרכז הספינה.
אוצרות ממרחקים נערמו מעליו וציוד יקר ערך.
מעולם לא שמעתי על ספינה שצוידה כך בכלי נשק ושריון.
הסיפור כולל תיאורים מחיי הלוחמים, בני המעמד הגבוה הדני, מנהגי השתייה שלהם, דקלומיהם בליווי נבל, הוקרתם למעשי גבורה על ידי הענקת פרסים, וכן תיאור של קסדה – כל אלה מומחשים למעשה בממצא בסאטון הו.
החוקרים הרבים שהתייחסו למקבילות אלה פעלו בשני מישורים, ניסיון לפרש את הממצא בסאטון הו על פי ביאוולף ומצד שני, המחקר שעסק בפואמה, פועל תוך ניסיון לשיפור התרגום לאנגלית בת ימינו ובניסיונות לתארך את מועד כתיבתה.
אלה גם אלה הושפעו מפענוח ממצאי הקבר המלכותי בסאטון הו.
כך למשל מציינים חוקרים שמאז חשיפת כלי הכסף בסאטון הו התגבר השימוש במילה "כסף" בתרגומי האפוס, אף על פי שלא הייתה באנגלית העתיקה (שפת הפואימה) מילה המרמזת על מתכת זו.
בהמשך לוויכוח במחקר האם אפוס ביאוולף הוא אנגלו-סקסוני במקורו או העתק בשפה האנגלית העתיקה של יצירה סקנדינבית, הממצאים מסאטון הו מהווים כלי בידי החוקרים המנסים לפתור שאלה זו.
לאחר חשיפת קבר הספינה של ראדוולד, ולאור ההשפעה השוודית העולה ממצאי הקבר, נוטים חלק מהחוקרים לקבוע שמקור הפואמה הוא אכן אנגלו-סקסוני, והוא מושפע מהתרבות הסקנדינבית בדומה למסורות הסקנדינביות הבאות לידי ביטוי בממצאי סאטון הו.
20 שנה לאחר מלחמת העולם השנייה חודשו החפירות באתר סאטון הו.
המשלחת, בראשותם של רופרט ברוס מיטפורד (Bruce-Mitford and Paul) ופול אשבי (Paul Ashbee), מהמוזיאון הבריטי, חזרה לקבר הספינה הגדולה בתל מספר 1. השאלה החשובה ביותר שהעסיקה את הארכאולוגים הייתה: מדוע לא התגלו בקבר שרידי המת?
התעלומה נפתרה באמצעות אנליזה כימית של החול בתחתית חדר הקבורה בו התגלתה רמה גבוהה של ריכוז זרחה.
בכך נקבע שגופה שהייתה טמונה בקבר התפוררה והתפרקה לחלוטין.
רמת החומציות הגבוהה של החול באזור עשויה להיות הסיבה לאיכול המלא והיעלמותם של ארון הקבורה מעץ ושרידי הגופה במשך השנים שחלפו.
ממצאי החפירות בין השנים 1938–1971 פורסמו על ידי ברוס מיטפורד, בחסות הוצאת המוזיאון הבריטי, בשלושה כרכים בשנים 1975, 1978 ו-1983.
בעוד החפירות הקודמות התמקדו בתל מספר 1 החליט הארכאולוג מרטין קארוור (Martin Carver) לחקור תילים נוספים בבית הקברות המלכותי ואת השטחים שביניהם.
במשך כעשור, מאז 1983, מאמציו הוכתרו בהצלחה כאשר נוספו גילויים חדשים רבי ערך, ביניהם קבר ספינה שני וקברו של לוחם.
בעקבות ממצאיו הראשוניים של בזיל בראון בתל מספר 2 הסיק צוותו של קארוור שהיה זה, ככל הנראה, קבר ספינה עשיר של אדם ממעמד דומה לזה של ראדוולד.
אף על פי שהקבר נבזז ולאחר מכן נחפר על ידי בזיל בראון, מספר פריטים בכל זאת התגלו בו וביניהם, מאות מסמרים מגוף הספינה, שתי דיסקיות ברונזה מוזהבות, סיכת תכשיט מברונזה ואבזם מכסף.
כמו כן התגלו חוד להב של חרב ועליו דוגמת ריתוך מורכבת בדומה לחרב מחדר הקבורה בתל מספר 1, וכן שרידי תושבות מוזהבות של קרנות שתייה, מעוטרות באמצעות מבלטים, זהים לאלה ששימשו להכנת כלים דומים בתל מספר 1. התכולה הדומה לתל מספר 1 מצביעה על תיארוך ומהות דומה בשני התילים.
בעשר שנות החפירות במכלול התילים באתר, רק בתל מספר 14 ניתן היה להבחין בקבורה של אישה רמת מעלה, מה שהוליך את החוקרים להשערה כי היה זה קברה של מלכה, וייתכן שהייתה זו אלמנתו שלראדוולד.בתילים 3, 4, 5 ,6, 7 ו-18 מצא קארוור שרידי קבורת שרפה בהם האפר נמצא בקערות ברונזה.
בתל מספר 5 נמצאו כלי משחק, שבבי ברזל קטנים, ספל, וקופסאת שנהב.
תל מספר 7 כלל גם כלי משחק, מעין דלי מברזל, לולאת חגורה לחרב, ספל, ביחד עם שרידי אפרם של סוס, בקר, אייל, כבשה וחזיר שנשרפו יחד עם המת.
בתל מספר 6 נמצאו שרידי אפר חיות, כלי משחק, לולאת חגורה לחרב ומסרק.
הקבר בתל מספר 18 ניזוק קשות אך היה בעל אופי דומה.
בשטחים בין התילים חשף קארוור 3 קברים עם חפצים.
תל קטן שימש לקבורת ילד יחד עם פגיון קטן.
קבר של בוגר הכיל שני אבזמי חגורה וסכין וקבר אישה שהכיל תיק מעור, סיכה ושרשת קישוטית לנשיאת אביזרים על חגורה או בגד (chatelaine).
תילים 3,4, שהכילו גם הם קברי שרפה נחפרו כבר בשנת 1938 על ידי בזיל בראון.
במסקנותיו קבע קארוור שקברים בסאטון הו המכילים עדויות להטמנת אפר לאחר שריפת המת, הם הקברים הקדומים באתר.
בחפירות בשטחים שמחוץ לתילים התגלו קברים נוספים בהם נחשפו תבניות גופותיהם של המתים עשויות חול כהה.
במקרים רבים העצמות לא שרדו אך הגווייה הכתימה את הקרקע החולית בקבר.
במהלך החפירה עברו האזורים המוכתמים תהליך ציפוי וכך עם סיום החפירה נחשף מתאר תלת־ממדי של שרידי המת.
במספר מקרים נעשתה יציקה של מתאר השרידים.
"גופות חול" אלה הונחו בקברן בתנוחות שונות ומעוותות והעידו על כך שמתים אלה לא נקברו בטקס מסודר.
חלק מהקברים הכילו עדויות מבעיתות לאברים שבורים וראשים ערופים.
בסך הכל התגלו 39 קברים של אנשים אלה שמתו באופן אלים.
רמז לדרך מותם נמצא בחשיפת בורות לביסוס עמודים בקרבת מקום, שהעלה את ההשערה שהותקנו במקום גרדומים.
ההערכה היא שבמאות 8–9 ניצב גרדום תליה מעל תל מספר 5. ייתכן כי בתקופה בה פסקה עבודת האלילים, היה עונש המוות כלי בידי המלכים שבאו בעקבות ראדוולד למיגור המתנגדים לנצרות.
לקראת סוף החפירות בשנת 1991 נתגלו ממצאים מעניינים בתל מספר 17, לאחר ששודדים נכשלו בניסיונם לבזוז אותו.
התל הכיל שני קברים זה לצד זה, אך הפיר שקדחו הבוזזים במרכז התל החמיץ את שניהם ופגע בשטח שביניהם.
בקבר הראשון נמצא שרידי גופתו של גבר צעיר נתונה בארון שנחטב בגזע עץ, עם כלי נשקו וחפצים נוספים בהם רתמת סוס איכותית.
מגן, שתי חניתות וחרב עם חגורה מקושטת - עדות לכך שהיה זה קברו של לוחם.
בקבר הונחו גם כלי שתייה ומזון (נמצאו בו צלעות טלה).
ליד ראשו של הגבר נמצא מטיל מתכת ששימש להצתת אש ונרתיק עור שהכיל אבני חן לא מלוטשות ופיסה של זכוכית מילפיורי.
הקבר השני הכיל את שלד סוסו של הלוחם שהומת ככל הנראה במהלך טקסי הקבורה.
ממצאים מתל מספר 17 מוצגים במרכז המבקרים בסאטון הו.
בסוף תקופת החפירות עסק צוותו של קארוור בשחזור תל מספר 2, היחיד מבין התילים שעבר טיפול כזה.
מטרתו של קארוור הייתה לבחון והתרשם כיצד נראה תל מונומנטלי כזה בנוף המאה ה-7. דו"ח החפירות שהתבצעו בין השנים 2001-1983 פורסמו על ידי מרטין קארוור, בחסות הוצאת המוזיאון הבריטי, בשנת 2005.
בשנת 1986 התגלו, בשטח המצוי כקילומטר צפונית למקבץ התילים בסאטון הו, שרידי דלי ממקור ביזנטי עשוי סגסוגת נחושת המתוארך למאה ה-6 על פי סגנון האותיות שבכיתוב על הכלי.
במהלך סריקות השטח, שנערכו בשנת 2012, באמצעות גלאי מתכות התגלו חלקים נוספים של הדלי.
הכלי מקושט בסגנון סורי או נובי עם רצועה המתארת לוחמים עירומים במאבק עם אריה, וכתובת ביוונית האומרת "השתמש בזה בבריאות טובה, האדון, לשנים מאושרות רבות".
באמצעות עבודת רפאות מורכבת שוחזר מראהו הקדום של הכלי ששימש ככל הנראה למי רחצה והיה, כנראה, חלק מתכולת קבר מרוהט.
במהלך עבודות התשתית להקמת מרכז המבקרים בסאטון הו בשנת 2000, נחשפו קברים אנגלו-סקסונים נוספים מתקופה שקדמה לתילי בית הקברות המלכותי.
במקום התגלו 13 קברים ובהם אפר שריפת המת, ו-9 קברים נוספים ללא שרידי שרפה.
קברים אלה מתוארכים למאה ה-6 והשתייכו לאנשים ממעמדות שונים החל מפשוטי עם ועד לבני מעמד גבוה.
קבר אחד, בצורה אובלית הכיל שני כדי אפר האופיינים לסוף המאה ה-6, וכן קערה תלויה (hanging bowl) גדולה מברונזה במצב השתמרות טוב.
בקבר אחר נטמן אדם ליד חנית וכוסה במגן.
המגן כלל חוד בולט מעוטר ושתי פיסות מתכת משובחת, מעוטרות בציפורים טורפות ויצור דמוי דרקון.
קברי הנשים צוידו בחפצי יום יום בהם מסרקים, קערות, סכינים קטנות, חרוזים וסיכות.
ברבים מקברי הגברים נמצאו כידון ומגן.
היו אלה ככל הנראה עובדי אדמה שבחלק מזמנם שימשו גם כלוחמים.
למרות מוצאם הנמוך, ייתכן מאוד כי אלו היו אבות אבותיהם של מלכי מזרח-אנגליה שנקברו מאוחר יותר בתילים הסמוכים.
בשנים 2018-2017 ערך צוות מאוניברסיטת ברדפורד (Bradford University) סריקות של התילים באמצעות מכ"ם חודר קרקע ורחפן עם מכ"ם לייזר (LiDAR - לידאר).
אמצעים לא הרסניים חדישים אלה מאפשרים גילוי פרטים על מבנה התילים ללא חפירה.
ההיסטוריה של סאטון הו לאור ממצאי החפירות
יש עדויות כי כבר בתקופה הנאוליתית, 3,000 לפנה"ס, התקיימה בסאטון הו פעילות בירוא יערות לשם יצירת שטחי חקלאות.
בתקופת הברונזה, עם התפשטות השימוש בכלי מתכת, נבנו בסאטון הו בתי מגורים מעוגלים עם קירות בשילוב של בוץ וקורות עץ מעובדות, וגג עשוי קש.
התושבים במקום גידלו חיטה שעורה ושיבולת שועל, וליקטו אגוזים.
הם חפרו תעלות לסימון גבולות החלקות החקלאיות המעידות על חלוקת הבעלות על הקרקעות.
במהלך הברונזה התיכונה (1,000-1,500 לפנה"ס) עיקר העיסוק החקלאי באזור התמקד בגידול צאן ובקר במכלאות התחומות בגדרות עץ.
בתקופת הברזל התיכונה (כ-500 לפנה"ס) חזרו המתיישבים בסאטון הו לגדל גידולים חקלאיים בחלקות קטנות הידועות כיום בכינוי "שדות קלטיים" (Celtic fields).
סגנון החיים והחקלאות באזור נמשכו באופן דומה לאורך התקופה הרומית (410-43 לספירה).
החקלאות האינטנסיבית במשך אלפי השנים באזור, גרמה לירידה באיכות הקרקע ולאבדן אדמות הראויות לעיבוד.
עם נסיגת הרומאים מדרום בריטניה, לאחר שנת 410, החלו השבטים הגרמאניים, האנגלים (Angles) והסקסונים (Saxons) להתיישב בשטחים שבדרום מזרח בריטניה.
עונות החפירה הרבות בסאטון הו נערכו במטרה לחקור איך התפתח פולחן הקבורה באתר במשך הזמן.
כל התילים, למעט אחד, נחפרו או נבזזו בעבר והיה צורך לפתח שיטות חדשות כדי למצות את המידע שנותר בשטח.
החפירות הראו שבשטח התקיימו למעשה 3 בתי קברות.
הראשון היה אתר קבורה משפחתי מהמאה ה-6, אחריו התקיים אתר קבורת אנשי האליטות בתילים (כולל קבר הספינה) במהלך המאה ה-7. כמאתיים שנה מאוחר יותר נוספו שתי קבוצות הקברים של אנשים שהוצאו להורג במאה ה-8 עד המאה ה-11, ממצא שכלל קברים של אנשים שנתלו ובורות לעמודי תליה.
נמצאו קשרים בין שני בתי הקברות הראשונים.
למשל קבורה של אפר שריפת המת בקערות ברונזה נראתה לראשונה בקבורה המשפחתית, אך התופעה נמשכה גם בקברי התילים 3,4,5, ו־18, הקדומים מבין קברי האליטה.
הקבר המאוחר ביותר בסדרה זו הוא ככל הנראה תל מספר 17 בו נקבר אדם צעיר כבן 25 בארון קבורה כשלצדו גם קבר לסוסו.
לאחר תילים אלה הופיעו שני תילים עם קבורת ספינה.
תל מספר 2 ותל מספר 1 הידוע.
הקבורה המאוחרת ביותר נערכה בתל מספר 14 בו נקברה אישה עם תכשיטי כסף כשהיא שוכבת ככל הנראה על ספה.
החפירות בסאטון הו איפשרו מתן תשובה לשאלה מדוע נקברה הספינה בנקודה מסוימת זו, ומה הייתה משמעות מבצע הקבורה הזה?
במאה החמישית מהגרים אנגלים מצפון גרמניה עשו דרכם במעלה נהר הדבן על מנת להתיישב בסאפוק.
מאה שנה מאוחר יותר הפך האזור עשיר ביותר, כפי שניתן לראות מהממצאים האחרונים מרנדלשאם – הארמון אנגלו-סקסוני במעלה הנהר.
המשפחה שקברה את מתיה ליד הנהר בבית הקברות הראשון (קברי המאה ה-6 של פשוטי העם) עלתה לגדולה ולמעמד שליטה לקראת סוף המאה השישית.
בתוך חמישים שנה שהיו סוערות הם העמידו את בית הקברות השני – מקבץ של קברי עלית המציין את עלייתם לגדולה ולמעמד בינלאומי.
ניתן לראות בתילים 1,17, שנשמרו היטב, כיצד הפריטים שהוטמנו בהם נבחרו בקפידה כדי לבטא אמירה אודות המת.
היסטוריה כתובה בחפצים של אומה אנאלפביתית.
אתר התילים היווה זירה בה האנגלים העלו על נס את ממלכתם בשרשת של קברים מפוארים המביאים לידי ביטוי את השאיפות הפוליטיות בנות זמנם.
קרוור סבור שהייתה זו אשתו של ראדוולד שתכננה בתבונתה הפוליטית את סידור קברו של המלך האנגלו-סקסוני שפלרטט עם הנצרות, כשהמסר העולה ממנו הוא: "הזמנים משתנים.
עלינו לעמוד לצד אנשינו אך מבלי להתגרות בברית הנוצרית ההולכת וקרבה אלינו".
לקראת סוף המאה השביעית מזרח אנגליה נשלטה על ידי מספר מלכים נוצרים.
קברי ההוצאות להורג המאוחרים מסאטון הו היו כנראה של צעירים שלא הסכינו להסתגל למשטר הנוצרי החדש ושילמו על כך את המחיר.
קבריהם נמצאו מאורגנים בשתי קבוצות.
קבוצה אחת סביב תל מספר 5 וקבוצה נוספת בצד הדרך העוברת למרגלות הרכס שליד התילים.
נראה שהייתה כוונה שקברי הקורבנות האלה יחשפו לעיני העוברים בדרך לאחר שנשללה מהם קבורה בחצר הכנסייה.
החשיבות ההיסטורית של סאטון הו
המחקר ההיסטורי על הממלכות האנגלו-סקסוניות ובמיוחד על זו של מזרח-אנגליה עבר מהפך מסעיר מאז חשיפתו של קבר הספינה בסאטון הו על ממצאיו העשירים.
חשיבותו האמיתית של האוסף מסאטון הו הוא במהפכה שנוצרה בתודעה ובהערכת התקופה והאנשים שיצרו אותו.
עד לגלוי קבר הספינה שלטה במחקר התפיסה כי לאחר נסיגת האימפריה הרומית, במאה הרביעית, שקעה בריטניה לתקופה אפלה בה חלה התדרדרות חברתית, בידוד בינלאומי וניוון תרבותי.
הממצא מסאטון הו סייע לשלול לחלוטין תפיסה זו ולהוכיח שחבל ארץ זה שנשלט על ידי האנגלו-סקסונים הצטיין בהישגים אמנותיים יוצאי דופן, באמונות דתיות מורכבות ובקשרים בינלאומיים מפותחים.
לפתע הפכו האגדות באפוס ביאוולף המספרות על אוצרות מרהיבים, מלכים רבי עוצמה וטקסי לוויה מפוארים למציאות בעלת ממד פיסי ממשי.
ממצאי סאטון הו מספרים סיפור מפתיע ורב עוצמה על חצר המלוכה האנגלו-סקסוני ועל עושרו התרבותי והחומרי.
הניסיונות לענות על השאלות הרבות שעוררו הממצאים באשר לטיבו של תל מספר 1 (קבר או גל-עד), למעמדו ולזהותו של הנקבר (מלך?
מי המלך?) ומה מהות קשרם של הממצאים לשוודיה, הביאו את ההיסטוריונים למסקנות מרחיקות לכת באשר להתפתחות ההיסטורית של ממלכת מזרח-אנגליה.
לעומת חוקרים שוודים שביקשו לפתור את הבעיה על ידי זיהוי הקבר כמקום מנוחתו של מלך או מנהיג רם-מעלה שוודי, מרבית החוקרים מסכימים היום עם הזיהוי של ראדוולד, מלך-העל משושלת הואפינגאס האנגלו-סקסונית, כמי שנקבר בקבר הספינה.
כתוצאה מכך, ומתוך ההכרח ליישב את הקשר החזק שיש לממצאים בסאטון הו לתרבות סקנדינבית ושוודית במיוחד, התקבלה הגישה במחקר הגורסת כי הקבר הוא אנגלו-סקסי, של מלך אנגלי, צאצא לשושלת שמקורותיה בשוודיה, אשר התיישבה בחלק זה של בריטניה כמאה שנה מוקדם יותר.
העניין הרב שעורר קבר הספינה במחקר ההיסטורי בא לידי ביטוי ב"מבול" של מחקרים ומאמרים שראו אור מאז הגילוי.
בעשור השנים לאחר מלחמת העולם השנייה התפרסמו מאות מאמרים וספרים רבים בנושא.
מחקרים נוספים ומקורות רבים נוספים ממשיכים להתפרסם ובהם גם אתרי תוכן וקטעי וידאו במרשתת, סרטי טלוויזיה ואף סרט באורך מלא (החפירה) המבוסס על רומן שנכתב על אירועי החפירה הראשונה.
סאחה, הידועה גם בשם יקוטית ,יאקוט או סאקה (ביקוטית: саха тыла) היא שפה טורקית עם כ-450,000 דוברי שפת אם.
בנוסף לרוסית, היא שפה רשמית ברפובליקת סאחה-יקוטיה שבמזרח סיביר, המהווה חלק מהפדרציה הרוסית.
שפה זו שונה מכל השפות הטורקיות האחרות בנוכחות מילים שמקורן לא ברור (אולי פליאו-סיבירי).
מילים רבות בשפה זו שאולות מהמונגולית ומרוסית.
סאחה היא שפתם של היקוטים, או הסח'ה (סאחה: саха, sakha; ברבים: сахалар, sakhalar).
שפת היקוטים, סאחה, שייכת לענף הסיבירי של השפות הטורקיות.
המילה הרוסית יאקוט נלקחה מ-evenk yokō.
היקוטים קוראים לעצמם סאחה, או אורנגאי סאחה (יאקוט: Уран Саха, אוראן סאחה) סאחה כרוניקות ישנות.
סאחה מדוברת בעיקר ברפובליקת סאחה-יקוטיה.
היא בשימוש גם על ידי יקוטים אתניים באזור חברובסק ובפזורה קטנה בחלקים אחרים של רוסיה, טורקיה וחלקים אחרים של העולם.
דולגאנית, קרובת משפחה של יאקוט, הנחשבת לעיתים לניב של יקוטית, מדוברת על ידי דולגנים באזור קרסנויארסק.
סאחה נמצאת בשימוש נרחב בתור לינגואה פרנקה על ידי מיעוטים אתניים ברפובליקת סאחה-יקוטיה.
ישנם 4 שלבים בהיסטוריה של מערכות הכתיבה של סאחה:
עד תחילת שנות העשרים של המאה ה-20 – כתיבה על פי האלפבית הקירילי;
1917–1929 – מערכת הכתיבה של נובגורודוב, המבוססת על האלפבית הלטיני;
מאז 1939 - כתיבה המבוססת על האלפבית הקירילי.
סאות'המפטון, היא עיר בדרום-מזרח מחוז סאפוק, ניו יורק, הנמצאת בחלקה על חצי האי South Fork בלונג איילנד.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2020, העיר מנתה 69,036 תושבים.
סאות'המפטון נכללת ברצועת החוף הידועה בכינוי ההמפטונס.
לאוניברסיטת סטוני ברוק יש קמפוס בעיר סאות'המפטון.
העיירה נוסדה בשנת 1640, כאשר מתיישבים מהעיר לין , מסצ'וסטס, הקימו בתי מגורים על אדמות שנכבשו מהאנדיאנים המקומיים בני שבט שינקוק .
המתיישבים הראשונים כללו שמונה גברים, אישה אחת וילד שעלו לחוף בנקודה שנקראה Conscience Point.
המתיישבים האלה היו תומאס האלסי, אדוארד האוול, אדמונד פארינגטון, אלן בריד, אדמונד נידהם, האב אברהם פירסון, תומאס סייר, ג'וזיה סטנבורו, ג'ורג' וולבה, הנרי וולטון ואיוב סייר.
ב-7 ביולי 1640, הם קבעו את גבולות העיירה.
בין השנים 1640–1643, התיישבו בסאות'המפטון עוד 43 משפחות.
בשנת 1644 הקימו המתיישבים את הארגון לציד לווייתנים, הראשון בהיסטוריה של ניו אינגלנד.
הם צדו דולפינים מסוג נתב ("דג שחור"), בטכניקות הציד של האינדיאנים, ובהמשך שיפרו את הסירות ואת כלי הנשק שלהם, ויצאו לציד לווייתנים ודולפינים באוקיינוס.
בית המפגש (כנסייה או מועדון) הראשון היה על גבעה שהיא האתר של בית החולים הנוכחי של סאות'המפטון.
הבית העתיק ביותר בעיירה הוא בית הלסי ברחוב הראשי 249, אשר נבנה על ידי תומאס הלסי, אחד האנגלים הראשונים שסחרו עם השינקוקים, האינדיאנים המקומיים.
בסאות'המפטון יש 47 בתי קברות ציבוריים ופרטיים, לא כולל את מועדון הגולף שינקוק הילס, נציגי שבט שינקוק טוענים שהוא אתר קבורה אינדיאני שאינו פעיל.
סאות'המפטון נקראת על שם עיר הנמל סאות'המפטון בהמפשייר, אנגליה.
סאות'המפטון מפעילה אתר אינטרנט רשמי היסטורי.
האתר מציג מיקומים של למעלה מ-100 נקודות עניין, עדויות היסטוריות ומתחמים היסטוריים וכן למעלה מ-1500 תמונות.
בשנת 2005, לאור השתלטות המדינה על אדמות בני השבט האינדיאני שינקוק הוגשה תביעה נגד המדינה, בבקשה להחזיר להם 3,500 דונם בסאות'המפטון ליד שמורת השבט שלהם, ופיצויים של מיליארדי דולרים על נזקים שנגרמו.
הנכס שעמד במחלוקת כלל את מועדון הגולף שינקוק הילס, שלדברי נציגי שבט שינקוק הוא מקום הקבורה של השבט.
בשנת 1859 אישר בית המחוקקים את מכירת 3500 הדונם, אך הוגש ערעור מטעם השבט.
נציגי השבט טענו שמכירה זו הפרה את התנאים של חוזה השכירות ל-1,000 שנה שנחתם על ידי פקידי המדינה של סאות'המפטון והשבט ב-1703. בשנת 2006, בית המשפט פסק נגד השבט.
העיר סאות'המפטון תחומה על ידי האוקיינוס האטלנטי בדרום, מפרץ פקוני בצפון, איסט המפטון במזרח וברוקהייבן במערב.
היא חולקת גם קטע גבול עם ריברהד בצפון מערב.
על פי הלשכה למפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח העיר הוא 760 קילומטרים רבועים, מתוכם 359 קילומטרים רבועים הם יבשה ו-400 קילומטרים רבועים (52.69%) הם מים.
תחת הרשות המוניציפלית של סאות'המפטון, נמצאים שבעה כפרים המאוגדים כאגודות חקלאיות ו-16 יישובים שאינם מאוגדים באגודות כל שהן, שהם כפרים במדינת ניו יורק.
האקלים בסאות'המפטון הוא אקלים יבשתי לח בקיץ (Dfa) הגובל באקלים סובטרופי לח (Cfa).
חודש עד חודשיים בממוצע בשנה הטמפרטורות יורדות מתחת לאפס, במשך שישה חודשים הטמפרטורות מעל 10°C וחודש עד חודשיים מעל 22°C.
צפיפות האוכלוסין הייתה 152.1 תושבים לקילומטר רבוע.
ההרכב הגזעי בעיר היה 87.98% לבנים, 6.62% שחורים או אפרו-אמריקאים, 0.41% ילידים אמריקאים, 0.89% אסייתים, 2.36% מגזעים אחרים ו-1.73% משני גזעים או יותר.
גודל משק הבית הממוצע היה 2.45 נפשות וגודל המשפחה הממוצעת היה 2.99 נפשות.
הגיל החציוני היה 40 שנה.
ההכנסה החציונית של משקי הבית בעיר הייתה 53,887 דולר, וההכנסה החציונית של המשפחה עמדה על 65,144 דולר.
לגברים הייתה הכנסה חציונית של $47,167 לעומת $32,054 לנשים.
ההכנסה לנפש בעיר הייתה 31,320 דולר.
בשנת 2016, לפי ה-Business Insider, נכסי הנדל"ן בקוד המיקוד 11962 הכולל את הכפר העירוני Sagaponack , הכלול בתוך הרשות המוניציפלית של סאות'המפטון, צוין כיקר ביותר בארצות הברית, שמחיר המכירה החציוני שלהם עמד 8.5 מיליון דולר.
מעסיקים בית החולים סאות'המפטון עצור וקנה כפר סאות'המפטון בית הספר החופשי של מחוז סאות'המפטון יוניון Meadow Club של סאות'המפטון הרדי דלק מרכז המפטון לשיקום וסיעוד המפטון ג'יטני, תחנות דלק תאגיד הרחצה של סאות'המפטון
ג'יי שניידרמן, חבר מפלגת העצמאות בניו יורק לשעבר, נכון ל-2023 חבר רשום במפלגה הדמוקרטית, הוא ראש העירייה של סאות'המפטון שנבחר בנובמבר 2015 ב-56.34% מקולות הבוחרים, ושוב בנובמבר 2017 עם 62.3% מקולות הבוחרים.
כביש 24 של מדינת ניו יורק
כביש 27 של מדינת ניו יורק
כביש 114 של מדינת ניו יורק
כביש 38 של המחוז (מחוז סאפוק, ניו יורק)
כביש 51 במחוז (מחוז סאפוק, ניו יורק)
כביש מחוז 79 (מחוז סאפוק, ניו יורק)
כביש מחוז 80 (מחוז סאפוק, ניו יורק)
כביש מחוז 104 (מחוז סאפוק, ניו יורק)
כביש מחוז 105 (מחוז סאפוק, ניו יורק)
קו הרכבת הבלעדי של רכבת לונג איילנד בעיר סאות'המפטון הוא קו מונטוק, הכולל תחנות בספונק, ווסטהמפטון, המפטון בייס, סאות'המפטון ובריג'המפטון.
לקווג ולקמפוס סאות'המפטון היו גם תחנות משלהם עד 1998.
העיר סאות'המפטון מונגשת בעיקר על ידי קווי אוטובוס של מחוז סאפוק, אם כי אוטובוסים של חברת המפטון ג'יטני זמינים גם הם לנסיעות מניו יורק וחזרה.
בעיר סאות'המפטון נמצא נמל התעופה פרנסיס ס.
גאברסקי מצפון לווסטהמפטון, ונמל התעופה איסט המפטון הנמצא בסאות'המפטון-איסט.
בצד המזרחי של מפרץ שינקוק נמצא מנחת המסוקים של סאות'המפטון.
המעבורת היחידה בעיר מפליגה בין נורת' הייבן לאי שלטר.
מארי לואיס קלייב, מהנדסת ואסטרונאוטית של נאס"א
ג'ון ויליאם קילברת' , בריגדיר גנרל של צבא ארצות הברית
ג'קלין בובייר קנדי אונאסיס, הגברת הראשונה של ארצות הברית (1963-61)
סאטורו גוג'ו (ביפנית: 五条 悟; בכתב : Gojō Satoru) הוא דמות בדיונית ואחד הפרוטגוניסטים הראשיים של סדרות המאנגה והאנימה "ג'וג'וטסו קאיסן", שנוצרו על ידי המאנגקה .
דמותו של גוג'ו הוצגה לראשונה במיני-הסדרה "Tokyo Metropolitan Curse Technical School" בתור מנטור לנער מקולל בשם יוטה אוקקוטסו הלומד בתיכון ג'וג'וטסו שבמחוז טוקיו.
מיני-סדרה זו הפכה בהמשך לפריקוול "ג'וג'וטסו קאיסן 0".
בעלילת הסדרה הראשית, משמש גוג'ו באותו התפקיד, אך כשהפעם הוא משמש כמנטור ליוג'י איטדורי, שנאלץ לשמש ככלי קיבול עבור רוח מקוללת בשם ריומן סוקונה, ועוזר לו להתחזק ולממש את הפוטנציאל שלו.
דמותו של גוג'ו עוצבה על ידי אקוטאמי כדמות רבת-עוצמה אך בעלת קלילות ילדותית אשר נלהבת באופן מוגזם לעיתים מתלמידיו.
במסגרת סדרת האנימה, הדמות מדובבת על ידי יואיצ'י נאקאמורה בדיבוב היפני, ועל ידי קאיג'י טאנג בדיבוב האנגלי.
הדמות זכתה לביקורות חיוביות בשל אופיו חסר-הדאגות ומסירותו הרבה לתלמידיו, והפך לכוכב הפריצה של הסדרה.
יתרה מזאת, אופן הצגת מערכת היחסים שלו עם האנטגוניסט סוגורו גטו בסרט הפריקוול "ג'וג'וטסו קאיסן 0" זכה לשבחי התקשורת.
במהלך יצירת הדמות, התכוון גאג'ה אקוטאמי לכתוב את דמותו של גוג'ו כך שתהיה אחת הדמויות החזקות בסדרה כולה, אך קלה להבנה עבור הקוראים.
אחד הסממנים הבולטים ביותר בעיצוב דמותו של גוג'ו הוא כיסוי עיניים שהוא מסוגל לראות דרכו הודות לכוחותיו העל-טבעיים, המתבטאים בעיניו הכחולות-בוהקות בהן הוא ניחן מלידה, שש העיניים, המעניקות לו את היכולת לראות, לקרוא ולתמרן את האנרגיה המקוללת שמסביבו, כמו כן להגביר את טכניקת הג'וג'וטסו שלו.
אקוטאמי ציין כי עבור דמותו של גוג'ו הוא שאב השראה ממיצ'יזאן סוגווארה, דמות מפורסמת בהיסטוריה היפנית, שאותה תיאר כאביו הקדמון של גוג'ו; השראה זו, לדבריו, נעשתה כמחווה לעורכו המנוח, ימאנקה, שנפטר טרם הוצאת המאנגה לאור.
גוג'ו הוא בישונן, שעיצוב פניו נוצר בהשראת דמות מרכזית בסדרת המאנגה "נארוטו" שפניה היו מכוסות בתחבושות.
בכל הקשור ליחסיו של גוג'ו עם תלמידיו, בעיקר עם יוג'י איטדורי ויוטה אוקקוטסו, אקוטאמי כתב את מערכת היחסים שלהם בפשטות, כיוון שלטענתו גוג'ו רק רוצה שעושי-צרות כמוהם יתחזקו.
על אף המנהג היפני הנפוץ לקרוא לאנשים בשמות המשפחה שלהם, גוג'ו מתייחס לכל אחד מתלמידיו בשמותיהם הפרטיים.
אקוטאמי אמר שהוא קיבל את ההחלטה הזו מכיוון שחשב שלגוג'ו אין מחויבויות למסורות חברתיות כאלו.
סונגהו פארק, שביים את העונה הראשונה של עיבוד האנימה של הסדרה, כמו כן גם את סרט הפריקוול, ציין כי עיבוד אחת מהסצנות המוקדמות של גוג'ו, הכוללת את סצנת הרחבת הדומיין שלו, הייתה קשה במיוחד לתיאור בצורה מדויקת.
עם זאת, הוא תפס את תהליך יצירת סצנה זו כבלתי-נשכחת.
מכיוון שהסצנה המקורית אוירה בשחור-לבן, פארק והצוות שלו התייעצו עם אקוטאמי לגבי עיצוב צבע הדומיין.
בהתייחסו לסרט הפריקוול, הצהיר פארק כי בעוד ש"גולת הכותרת של הסרט היא הסיפור של אוקקוטסו וריקה בתור הדמויות הראשיות", הוא גם רצה להתמקד בדמויות נוספות מהמאנגה, הבולטים שבהם היו גוג'ו וגטו, שעברם המשותף נחקר בקצרה במהלך המאנגה.
תסריטאי הסרט, סקו, נתבקש על ידי פארק להציג סצנת קרב חדשה שתכלול את גוג'ו בשיא הסרט.
השיר "Where Our Blue Is" בביצוע טאטסויה קיטאני, המשמש כנעימת הפתיחה של העונה השנייה של האנימה, עוסקת בנעוריהם של גוג'ו וגטו בדגש על רקע צבעי התכלת.
נעימת הפתיחה מנוגדת לנעימת הסיום "Light", המשתמש במנגינה רגועה יותר תוך שימת דגש על ידידותם ויחסיהם של גוג'ו וגטו.
את דמותו של גוג'ו בעיבודי האנימה למאנגה מדבב יואיצ'י נקאמורה.
על ההבדל בין הדיבוב עבור סרט הפריקוול לסדרת האנימה הראשית, ציין נקאמורה כי לתחושתו לא היה הבדל ביחסיו של גוג'ו עם יוטה ליחסיו עם איטדורי, פושיגורו ונוברה; כמו כן, ציין נקאמורה את התרשמותו מעבודתה של מגומי אוגאטה בדיבוב דמותו של יוטה, במסגרתה סיפקה לו מגוון רחב של רגשות.
את דמותו של גוג'ו בצעירותו במהלך סצנת פלשבק דיבבה מריה איזה.
עם זאת, ציין טאנג כי יהירותו של גוג'ו היא נקודת התורפה היחידה שלו, מה שגם גורם לו להיראות אנושי יותר.
בראיון אחר, השווה טאנג את גוג'ו לדמותו של קלארק קנט, והאמין שהקסם מאחורי הדמות הוא שעל אף גילו, הוא מתנהג כילד מפונק.
לפני דיבוב דמותו של גוג'ו, טאנג לא קרא את המאנגה אך שמע עליה.
לאחר ליהוקו לדיבוב הדמות, טאנג עשה מחקר על הדמות באמצעות קריאת המאנגה; טאנג ציין כי כאשר הוא מקיים לראשונה אינטראקציה מול יוג'י איטדורי, מציג גוג'ו צד אפל יותר באישיותו שנחקר לעיתים רחוקות בשל האופן שבו הוא חושב על הריגת נער מקולל, מה שהוביל אותו לראות בגוגו אדם יותר יהיר.
טאנג אף ציין כי לתחושתו גוג'ו מסתכל על העולם בצורה ילדותית יותר מהדמויות הקודמות שדיבב, שכן, בעוד שגוג'ו נתקל באתגרים בעברו, אף אחד מהם לא השפיעו עליו במידה ניכרת.
על מנת לסנכרן את הדמות, טאנג אילתר במהלך הקלטת הדיבוב, וכתוצאה מכך גוג'ו קילל בסצנת העימות שלו מול ג'וגו.
במסגרת עלילת הפריקוול, מתואר גוג'ו כמכשף שעובד כמורה בתיכון ג'וג'וטסו שבמחוז טוקיו, המחזיק בתואר "המכשף החזק ביותר"; רוב בעלי בריתו ואויבו כאחד מחשיבים אותו כאחד מכשפי הג'וג'וטסו המסוכנים ביותר.
גוג'ו מוצג לראשונה כשהוא מגייס את יוטה אוקקוטסו, תלמיד תיכון המלווה ברוח מקוללת הרודפת אותו, ריקה אורימוטו, ומשכנע אותו להצטרף לתיכון ג'וג'וטסו.
במהלך תקופה זו, מסייע גוג'ו ליוטה להבין את הטבע האמיתי של קללתו וכוחותיו, ומטיל גוג'ו עליו להתאמן עם תלמידי השנה הראשונה, פנדה, מאקי זנין וטוגה אינומאקי במטרה לסייע לו לשלוט בריקה ולפתח חברויות חדשות.
במקביל לכך, הקללה של יוטה מושכת את תשומת לבו של סוגורו גטו, מכשף ג'וג'וטסו מעברו של גוג'ו, המבקש ליצור עולם שיאוכלס על ידי מכשפי ג'וג'וטסו בלבד.
גטו נפצע קשות לאחר הקרב שלו עם אוקקוטסו, ומאוחר יותר מוצא להורג על ידי גוג'ו.
בנוסף לכך, גוג'ו מופקד באופן אישי על חינוכם של יוג'י, מגומי פושיגורו ונוברה קוגיסאקי.
במהלך התחרות הידידותית מול הסניף של תיכון ג'וג'וטסו בקיוטו, גוג'ו נפגש עם מנהלי הפקולטה המקבילה במטרה לצפות באירוע באמצעות מוניטורים ייעודיים.
כאשר מהיטו, ג'וגו והאנאמי, רוחות מקוללות, פולשות לתחרות, גוג'ו מחליט לטפל בג'וגו ראשון, ומצליח לרסן אותו בקלות.
בקרב מול האנאמי, גוג'ו משתמש בטכניקת "הולו פרפל" שמותירה את גורלו של האנאמי ללא וודאות.
לאחר מכן, המאנגה חוקרת את עברו של גוג'ו.
כאשר הוא וגטו היו שניהם תלמידי שנה שנייה בתיכון ג'וג'וטסו, הוטל עליהם ללוות את ריקו אמאני, נערה שיועדה להתמזג עם מכשף הג'וג'וטסו האלמותי טנגן.
כאשר המיזוג היה אמור להתרחש, הם מותקפים על ידי שכיר החרב טוג'י פושיגורו, אשר מביס את השניים והורג את ריקו.
בעוד גוג'ו מתאושש והורג את טוג'י, גטו מתחיל לפקפק בחובותיו כמכשף ונשבע לשבור את המעגל באמצעות הכחדת האנושות על מנת למנוע את לידתן של רוחות מקוללות נוספות.
גוג'ו מתעמת עם גטו בנוגע לפשעיו, אך אינו מסוגל להרוג אותו ונותן לו ללכת.
במהלך קשת "תקרית שיבויה", נקלע גוג'ו למארב על ידי הרוחות המקוללות בשיבויה, וקנג'קו מצליח לאטום אותו בממלכת הכלא, לאחר שגירש את האנאמי.
אף על פי כן, מתגלה גוג'ו הורה ליוטה מבעוד מועד להגן על יוג'י מפני הוצאה להורג במקרה שמשהו רע יקרה לו.
לקראת סוף "משחקי ההשמדה", תלמידיו משחררים אותו בהצלחה מממלכת הכלא והוא מאתגר מיד את מגומי, מארחו הנוכחי של סוקונה, לדו-קרב בערב חג המולד.
לאחר מספר חילופי דברים, גוג'ו כמעט מנצח אך נהרג על ידי סוקונה ומוצא את עצמו מדבר עם גטו ושאר חבריו המנוחים.
בהמשך, משמשת גופתו את יוטה על מנת לסייע ליוג'י להילחם בסוקונה ולהביסו אחת ולתמיד.
עם הופעתו, זכתה דמותו של סאטורו גוג'ו לביקורות חיוביות מקוראי הסדרה והמבקרים.
בסקר פופולריות של "Viz Media" שנערך במרץ 2021, דמותו זכתה בתואר "הדמות הפופולרית ביותר" בזיכיון.
בטקס פרסי האנימה ה-5 של שירות הזרמת האנימה "קראנצ'ירול", הייתה מועמדת דמותו בקטגוריית "הדמות הגברית הטובה ביותר", בעוד שסצנת הקרב שלו נגד ריומן סוקונה הייתה מועמדת בקטגוריית "הקרב הטוב ביותר של השנה".
נוסף לזאת, זכה יואיצ'י נקאמורה לביקורות חיוביות בשל דיבוב דמותו של גוג'ו, שצוינה כאחת עבודות הדיבוב הטובות באנימה.
במהלך קידום הסרט "ג'וג'וטסו קאיסן 0", שווקה פרסומת פארודית שהציגה כלב בפרפרזה על דמותו של גוג'ו בשיתוף פעולה עם חברת ההחזקות "סופטבנק".
בדצמבר 2021, חגגו "MAPPA" ו-"Shueisha" את יום הולדתו של גוג'ו בשיתוף פעולה עם "PulpFiction Cine" שסקרה את דמותו כאחת הדמויות הפופולריות ביותר בסדרה, ובמקביל גם קידמו את הסרט.
בסקר משנת 2021 של LINE Research, זכתה דמותו של גוג'ו במקום הראשון ברשימת הדמויות הפופולריות מתוך המאנגה.
גוג'ו אף זכה במקום השלישי בפרס "הדמות הגברית הטובה ביותר" על פי סקר "אנימה גרנד פרי לשנת 2021" של "Animage", שני לדמויותיהם של יוטה אוקקוטסו, וטנגן אוזאי מ"קוטל השדים".
הדמות זכתה לפופולריות רבה בצ'ילה, ואף הוקדשו לו איורים של מעריצים בתחנת רכבת התחתית בסנטיאגו.
באוגוסט 2024 זכתה גוג'ו במקום הראשון בסקר הפופולריות הרביעי של "Shueisha", עם 113,392 הצבעות.
באתר "Comic Book Resources", צוינה דמותו של גוג'ו כדמות התשיעית הבוגרת ביותר בסדרה, חרף אישיותו הילדותית; בנימוק לכך ציין האתר כי הם מצאו את הדמות חביבה מאוד בקרב קוראי המאנגה.
במאמר אחר, התייחס אליו אותו אתר כאחת הדמויות המסוכנות ביותר בסדרה בשל כוחותיה העוצמתיים.
"IGN" הסכים עם "Comic Book Resources" בכתבה בה ציין כי דמותו של גוג'ו אהובה על המעריצים בשל אישיותו.
נוסף לכך, ציין "StudyBreak" כי אישיותו הראוותנית של גוג'ו גובלת לעיתים קרובות בהצגת דמותו באופן קומי, אישיותו המגוננת על תלמידיו והיותו רציני ומאיים לחלוטין כשהוא נמצא בקרב נגד איום רציני.
האתר "מרי סו" סיכם כי אפיון דמותו של גוג'ו בסרט הפריקוול זהה לאפיון דמותו בסדרה הראשית, כתוצאה מהאופן שבו הוא חונך את תלמידיו, אך ציין בנוסף כי סרט הפריקוול סייע לחקור לעומק את עברו ויחסיו הטראגיים עם גטו.
שירות "קראנצ'ירול" ציין כי זמן המסך הגבוה יותר לדמות בעיבוד הקולנועי המונפש למאנגה ניתן לגוג'ו, וציין כי מדובר בדמות אהובה על המעריצים שהם יעריכו לראות.
הצהרתו המעורפלת של אקוטאמי בדבר הקשר המשפחתי של גוג'ו ואוקקוטסו לדמות ההיסטורית סוגווארה נו מיצ'יזן בלבלה את המבקרים, במיוחד לאחר שאוקקוטסו הופיע שוב בסיום העונה השנייה.
האתר "Otaquest" ציין גם את קווי הדמיון בין שתי הדמויות וכן את חשיבותה של מערכת היחסים בין גוג'ו לגטו, המסתיימת בצורה שהפתיעה את קוראי הסדרה הראשית.
בביקורת על הסרט, ציפה האתר "Manga News" להתמקדות נוספת בעתיד על יחסיהם של גוג'ו וגטו.
דינמיקת יחסים אלו בעונה השנייה של האנימה קיבלו ביקורת חיובית מ-"IGN".
בעקבות העונה השנייה, ציינה אנה דיאז מ-"Polygon" כי יש מעריצים שכתבו סיפורי דוג'ינשי (המקביל היפני למונח ספרות חובבים) המתמקדים ביחסיהם של השניים, שהפכו לוויראליים.
אירועי מותו של גוג'ו במהלך צ'אפטר 236 הובילו לכך שהמנגיקאי קנג'ירו האטה ביקש לקחת הפסקה מכתיבת המאנגה "Fly Me to the Moon" עקב הצורך להתאושש מהאירוע ה"מזעזע".
לדברי "IGN", אקוטאמי קיבל איומי מוות בשל מותו של גוג'ו, שנתפס כאירוע מזעזע בעיני המעריצים.
בספטמבר 2023, הדלפות מתוך אותו הצ'אפטר הובילו למחלוקת גדולה ברשת בקרב מעריצי הסדרה.
תוכן הצ'אפטר הפתיע את המעריצים עד כדי כך שהם פנו לרשתות החברתיות על מנת להביע את דעתם על הטוויסט.
בזמן פרסום הצ'אפטר באופן רשמי, ההאשטאג "" זכה לפופולריות והפך לטרנד ברשת החברתית "X" עם יותר מ-11,400 פוסטים בנושא.
לאחר סיום הסדרה, האתר "GameRant" שיבח את יכולותן של דמויותיהם של גוג'ו ושל יוטה להאפיל על דמותו של יוג'י במדד חשיבותן ופופולריותן.
הדמות הושוותה לעיתים קרובות לדמותו של קילואה זולדיק מ"האנטר האנטר" בשל קווי דמיון פיזיים ואישיותיים.
כאשר נודע כי לדיבוב דמותו של גוג'ו הצעיר בסצנת פלשבק מהעונה השנייה של האנימה לוהקה מריה איזה, מגזין "הינדוסטאן טיימס" ציין כי "המם קם לתחייה" מכיוון שאיזה הייתה הבחירה הפופולרית של המעריצים לדיבוב דמותו של קילואה.
סאות'לנד היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג דרמת פשע שנוצרה על ידי הסופרת אן בידרמן והופקה על ידי John Wells Productions בשיתוף עם האחים וורנר.
הסדרה שודרה במקור ב-NBC למשך עונה אחת מ-9 באפריל עד 21 במאי 2009, ולאחר מכן ב-TNT למשך ארבע עונות נוספות מ-2 במרץ 2010 ועד 17 באפריל 2013. במאי 2013, TNT הודיעה ש"סאות'לנד" בוטלה לאחר חמש עונות.
סאות'לנד לוקחת "מבט ישיר ואותנטי" על לוס אנג'לס ועל חייהם של קציני משטרת לוס אנג'לס.
העונה הראשונה של התוכנית מתרכזת בחוויות ובאינטראקציות של שוטרי סיור ובלשים של המשטרה והיא יותר סדרת דרמה מאשר פרוצדורה משטרתית.
לאחר העונה הראשונה שלה ב-NBC, הסדרה עברה ל-TNT.
העונה השנייה שמה פחות דגש על הצוות ובמקום זאת התמקדה יותר בדמויות אדמס, שרמן, קופר ובראיינט ובבני הזוג שלהם.
שחקן/יתדמותדרגההערותמייקל קודליץג'ון קופרשוטר III+1 (עונות 1-5) חטיבת הוליווד, מדריך של השוטר שרמן (עונות 1-3), שותף לשעבר של הסוכר טנג (עונה 4), מדריך של השוטרת סטיל (עונה 5).
שחקן/יתדמותדרגההערותדניס קרוסביסוזן סלינגרקפטן I (עונות 1-2)אשתו של הבלש סלינגרפטריק פישלרקני "נו-גאן"בלש I (עונות 1-2)מחלקת כנופיות וסמיםלקס מדליןאנדי וויליאמסבלש I (עונות 1-2)מחלקת כנופיות וסמיםל.
"הצוללת" של השוטר קופראנתוני רוביברהאנק לוקרושוטר III (עונה 5)חטיבת הוליווד, שותף של השוטר קופר; נהרג בשירות
הסדרה נוצרה על ידי התסריטאית זוכת פרס אמי אן בידרמן, שהחלה את קריירת הכתיבה שלה בטלוויזיה בעונה הראשונה של דרמת המשטרה "NYPD Blue".
המפיקים הראשיים של הסדרה הם בידרמן, כריסטופר צ'ולאק וג'ון וולס.
וולס וצ'ולאק, שניהם זוכי פרס אמי, עבדו בעבר יחד על הדרמה הרפואית שזכתה לשבחי הביקור" ER" ודרמת שירותי החירום "משמרת שלישית".
חברי צוות רבים אחרים עבדו בעבר עם וולס וצ'ולאק כחלק מהסדרות הללו.
בידרמן עזבה את תפקידה כמפיקה בפועל לאחר העונה השנייה אך המשיכה לכתוב לעונה השלישית של הסדרה.
קצינת המשטרה לשעבר אנג'לה אמאטו ולז שימשה כמפיקה וכותבת יועצת בעונה הראשונה; היא עבדה בעבר עבור "משמרת שלישית" כיועצת .
די ג'ונסון שימשה גם כמפיקה וכותבת יועצת בעונה הראשונה; היא עבדה בעבר עם וולס וצ'ולאק על "ER".
צוות הכותבים עטור פרס אמי מיטשל בורגס ורובין גרין נשכרו כיועצים בכירים וכותבים לעונות השנייה והשלישית; הם עבדו בעבר יחד כמפיקים בפועל ב"הסופרנוס".
דיאנה סון שימשה כמפיקה וכותבת יועצת לעונה השנייה; היא עבדה בעבר על דרמת הפשע "חוק וסדר: כוונה פלילית".
דייוויד גרציאנו הפך למפיק שותף בעונה השנייה.
אנדרו סטרן היה מפיק בשתי העונות הראשונות וקודם למפיק שותף בעונה השלישית; הוא עבד בעבר ב"משמרת שלישית" .
ג'ונתן ליסקו נשכר כמפיק שותף לעונה השלישית; הוא עורך דין לשעבר ויצר את הדרמה של משטרת ניו אורלינס "K-Ville".
ג'ייסון הורוויץ', היוצר של "Rubicon" של AMC, הצטרף לתוכנית כמפיק יועץ לעונה הרביעית.
המפיקים השתמשו בחברי כנופיה בפועל ובעבר כדי לשחק את התפקיד של חברי כנופיות בסאות'לנד.
סאחרודין מגומדאלאייב (באזרית: Şahruddin Məhəmməd oğlu Məhəmmədəliyev; נולד ב-12 ביוני 1994) הוא כדורגלן אזרי המשחק בעמדת השוער בקרבאך ובנבחרת אזרבייג'ן.
ב-8 בפברואר 2014 ערך מגומדאלאייב את הופעת הבכורה שלו במדי סומגאיט מליגת העל האזרית, בתיקו 2–2 נגד שוואלאן.
מגומדאלאייב חתם בקרבאך מליגת העל האזרית ב-16 בינואר 2016. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-6 בפברואר 2016 בניצחון 3–0 על חזר לנצ'ראן בליגת העל האזרית.
ב-12 בדצמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה האירופית שלו בתיקו 1–1 נגד דודלאנג' במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
בעונת 2023/2024 שיחק מגומדאלאייב באדנה דמירספור מהסופר ליג הטורקית.
ב-18 ביולי 2024 חזר לקרבאך מליגת העל האזרית.
סאטירה היא סוגה המיושמת בספרות, בקולנוע ובסדרות טלוויזיה השימוש בסאטירה לרוב מעורר צחוק, אך מטרתה המרכזית היא יצירת פרספקטיבה ביקורתית באמצעים קומיים.
לפי פרופסור דוד אלכסנדר, "סאטירה נמדדת בעוצמת הביקורת שהיא משמיעה, על פי רוב כלפי ההנהגה.
היא לא מערכון הומוריסטי ולא נונסנס-קומדי."
מקור המילה "סאטירה" הוא במילה הלטינית "סאטורה" (satura), שמשמעותה "מלא בדברים שונים" והיא ציינה סוגה ספרותית שכללה סאטירה פוליטית וחברתית, אבל דנה גם בנושאים אחרים, כמו ערכי מוסר וחוויות אישיות של הכותב.
סאטירות חוברו עוד ביוון הקלאסית וברומא.
ידועות במיוחד הן הסאטירות של פטרוניוס, גאיוס לוקיליוס ויובנאליס.
המאה ה-18 הביאה לפריחה מחודשת של סוגה זו.
יצירות יכולות להכיל קטעים סאטיריים מבלי להיות סאטירות באופן מוחלט.
למשל "טום ג'ונס", ספרו של הנרי פילדינג, מכיל קטעים סאטיריים רבים, אולם הוא אינו ספר סאטירי בעיקרו.
סאטירות אינן מוגבלות בהכרח לאומנויות מילוליות (ספרות, תיאטרון, קולנוע וכו'), ויכולות להימצא גם בציור ובקריקטורה.
כך למשל ציוריו של ג'ורג' גרוס, אקספרסיוניסט גרמני, הן סאטירה חברתית בוטה על גרמניה של רפובליקת ויימאר וגרמניה הנאצית.
הסאטירה לרוב משלבת שימוש באירוניה וסרקזם עם צורות מבע קומי קלאסיות כמו:
הקטנה והגדלה (Dimunition) – שינוי פרספקטיבה או יחסי כוחות באמצעות הקטנה או הגדלה.
שינוי כזה מאפשר התנסות במצבים המזמנים מבחנים חדשים עבור מושאי הסאטירה.
חלקו הראשון של הספר "מסעי גוליבר", לסוויפט, בו מגיע גוליבר לארץ ליליפוט, הוא דוגמה לטכניקה זו.
סצנות רבות בספר "אליס בארץ הפלאות" הן דוגמה בולטת נוספת.
הגזמה והקצנה (Inflation) – תיאור מצב באופן מוגזם ומנופח, על מנת להמחיש את חולשותיו.
לדוגמה: שני נערים טוענים לבעלות על אותה מכונית ומאבקם הופך למלחמה בין-גלאקטית.
סמיכות (Juxtaposition) – הצבת גורמים שונים מאוד בחשיבותם או מעמדם זה לצד זה.
לדוגמה: אדם טוען כי המקצועות שלמד בתיכון היו מתמטיקה, מדעי המחשב וצפייה בבנות.
רשימה כזאת קוראת לבחינה מחודשת של חשיבות כל אחד מאותם "מקצועות".
פרודיה (Parody) – חיקוי קומי של יצירה, סוגה או כל תופעה בעולם באופן המעורר לעג.
פרודיה יכולה להיות סאטירית, אולם אינה בהכרח כזו.
סאטירה בהגדרתה היא טכניקה שמובלעת בה ביקורת וניסיון לעורר מחשבה.
אף על פי שפרודיה יכולה להיות ביקורתית, היא אינה מחויבת לביקורת.
הקטנה, הגזמה וסמיכות הן טכניקות שהופכות אלמנטים מוכרים במציאות ל"זרים" על ידי עיוותם באופן כלשהו, ובכך מאפשרות לקורא או הצופה לראות ביתר קלות את הפגמים שבהם.
יש הטוענים כי אף פרודיה היא טכניקה של הזרה, שנעשית באופן מלעיג.
בסאטירה של אמנות הבמה (כיום בעיקר בטלוויזיה, אך גם בתיאטרון ובקולנוע) נעשה שימוש רב בפרודיה ובעיקר בחיקוי אנשי ציבור.
החיקוי מקצין את אישיותו ומאפייניו הבולטים של מושא החיקוי משני טעמים: הצורך לוודא שהקהל יזהה אותו בקלות והרצון להדגיש מאפיינים הנחשבים בעייתיים וראויים לביקורת.
סאטירה עלילתית היא נדירה בספרות העברית, במיוחד בז'אנר הרומן.
בין הרומנים הסאטיריים המובהקים בעברית אפשר למנות, בסדר כרונולוגי, את היצירות הבאות:
מגלה טמירין – יוסף פרל: חיבור סאטירי אנטי-חסידי שנכתב בצורת רומן מכתבים (רומן אֶפּיסטוֹלָרי) המורכב מ-151 איגרות בדויות ששלחו חסידים.
מסעות בנימין השלישי – מנדלי מוכר ספרים: מסעותיו של בנימין השלישי ביחד עם עוזרו ושותפו למסע סנדריל.
חדוה ואני – אהרן מגד: סיפורו של זוג, חדוה ושלומיק, אשר עובר מן הקיבוץ לעיר.
העלילה משווה בין חיי הקיבוץ האידיאליסטיים והשקטים לבין העיר, המוצגת כמסואבת.
הספר עובד בהמשך לסדרת הטלוויזיה "חדווה ושלומיק".
ירח הדבש והזהב – דוד שחר: הגיבור, שמוליק, גונב טבעת יהלום מקרובת משפחה, ומנצל את החברה הישראלית המושחתת והנהנתנית של שנות ה-50 לקידום מטרותיו האישיות.
השועל בלול התרנגולות (הופיע במקור בשם "עין כמונים") – אפרים קישון: אמיץ דולניקר, עסקן מפא"יניקי טיפוסי, מגיע ליישוב נידח בגליל ומחריב ממניעים ציניים את האידיליה החברתית ששררה במקום עד הגעתו.
הספר עובד ובוים על ידי קישון לסרט קולנוע באותו שם.
הזקן השתגע – אביבית משמרי: מלחמת אחים בין חרדים לחילונים בישראל מוצתת על ידי נאום טלוויזיוני של זקן שקורא להתקוממות חילונית.
שמשון 2.0 – דן בורנשטיין: סאטירה דיסטופית שבה ישראל נשלטת בידי "העם", קבוצה של עשרה אנשים שרק להם יש זכויות אזרח.
המדינה הקימה לתחייה את הפלשתים – הפעם כרובוטים רצחניים שאותם היא מפעילה נגד עצמה – והיחיד שיכול להציל את המצב הוא גיבור מסתורי ששמו שמשון 2.0.
מלכת אמבטיה – חנוך לוין
את ואני והמלחמה הבאה – חנוך לוין
ברקיע השביעי – יעקב שבתאי
מאמי - אופרת רוק מאת הלל מיטלפונקט
תעלת בלאומילך – אפרים קישון
השועל בלול התרנגולות – אפרים קישון
מבצע סבתא – דרור שאול
גרגנטואה ופנטגרואל – פרנסואה רבלה
מסעי גוליבר, הצעה צנועה – ג'ונתן סוויפט
החייל האמיץ שווייק – ירוסלב האשק
מלכוד 22 – ג'וזף הלר
הדיקטטור הגדול – צ'ארלי צ'פלין
דוקטור סטריינג'לב – סטנלי קובריק
במיתולוגיה היוונית, הסאטירים היו בריות שמחציתן אדם ומחציתן תיש.
נהוג לתארן כבעלי פרסות עז ורגליים שעירות וכן בעלי זוג קרניים הבולטות מקודקודם וזקן תיש.
הם חברי לוויה של דיוניסוס, אל היין.
לעיתים מתוארים הסאטירים כיצורי יער המתהוללים בקרחות היער עם נימפות ובאקכות, ולעיתים הם מתוארים כשוכני השממה.
לעיתים מתורגם שמם בעברית לשעירים.
המיתולוגיה הרומית מכנה יצורים אלה או דומים להם בשם פָאוּנִים.
לסאטירים היה תיאבון מיני גדול וכן כוח פיזי גדול, לכן הם הרבו לאנוס נימפות ובנות תמותה.
המיתוס על אורפיאוס ואורידיקה החל בגלל סאטיר, שרדף אחרי אורידיקה ביער בניסיון לאנוס אותה, ובעת מנוסתה היא לא שמה לב ודרכה על נחש, שהכיש אותה, וכך מתה והגיעה לשאול.
"פאן", אל הפרא במיתולוגיה היוונית, היה בן דמותם של הסאטירים.
השם "סאטירה" איננו נגזר מן השם "סאטיר", שכן שינויים וטעויות דקדוקיות טשטשו את מקורה של המילה "סאטירה" מהשפה הלטינית (Satura), ועל כן טעות אטימולוגית נפוצה היא לקשר בין סאטיר לסאטירה.
סאטיר האי, אשר על פי פאוסניאס היה גזע פראי של יצורים אדומי שיער, דמויי סאטיר משרשרת של איים בודדים.
סאטיר לובי, שלפי פליניוס הזקן חי בלוב ודמה לבני אדם עם אוזניים ארוכות ומחודדות בעלי זנבות סוסים.
בבסטיארי מזכירים כמה סוגים של סאטירים.
הסאטירים מופיעים בסדרת ספרי הילדים הפופולריים "דברי ימי נרניה" מאת ק.ס.
לואיס, בה הם מכונים פאונים.
בסרט "הכישרון של מר ריפלי", דיקי גרינליף גולם על ידי ג'וד לאו אשר קיבל השראה מדמות הסאטיר.
סאטיר מופיע כמוזיקאי של קסרקסס בסרט 300.
בסרט הרקולס, פילוקטטס הוא סאטיר שמאמן את הרקולס להיות גיבור.
סאטיר קטן מופיע בסדרה "גרוויטי פולס" בפרק "החד-מייבל האחרון".
סאטירים מופיעים בסרט פנטסיה במהלך רצף "הפסטורליה הסימפונית".
בסדרת הספרים "פרסי ג'קסון והאולימפיים" מאת ריק ריירדן מופיע סאטיר בשם גרובר אנדרווד כאחד מגיבורי המפתח של הסדרה.
בניגוד לתיאורים היווניים והרומיים של סאטירים, גרובר אנדרווד הוא דמות חכמה שמשמשת הן כחברו הטוב ביותר של הגיבור הראשי פרסי ג'קסון והן כמנטור שלו.
סאטי (דוונאגרי: सती, מילולית: האישה המסורה) הוא מנהג הודי עתיק שבו האלמנה שורפת את עצמה באש מדורת השרפה של בעלה, לאחר פטירתו.
מקור המנהג בסיפור על האלה סאטי, אשר קפצה למדורת הפולחן שערך אביה, דשקה, לאלים - כדי לשמור על כבוד בעלה, האל שיווה, שלא הוזמן לאירוע.
ביצוע סאטי נאסר על פי החוק שוב ושוב, לאורך מאות שנים, וכך גם העידוד לבצע סאטי.
עם זאת, אלמנה המבצעת סאטי זוכה בכבוד ובהערצה, ומאות מקדשי סאטי שמפארים את ההקרבה פעילים עד היום.
אפילו שהסאטי אינו חובה, אלא נעשה לכאורה באופן וולונטרי, במהלך ההיסטוריה נשים נכפו על ידי משפחותיהן לבצע סאטי, אם באמצעות לחץ נפשי או כלכלי (מניעת אמצעי מחיה מן האלמנה) ואם בפועל - כשהן נקשרו, הופלו אל תוך המדורה או סוממו.
העולם המערבי אימץ אמנם את הביטוי סאטי כדי לתאר את הטקס, אבל בסנסקריט הוא מכונה "sahamarana" – למות יחד, או "sahagamana" - ללכת יחד.
יש מחלוקת בין החוקרים לגבי המקורות ההיסטוריים והתאולוגיים של הסאטי.
הועלו השערות שהרג האישה לאחר מותו של הבעל (בעיקר באמצעות קבורתה בחיים) היה מנהג נפוץ גאוגרפית ותרבותית בתקופה הפרה-היסטורית.
בכתבי הוודות, העתיקים בכתבי הקודש של ההינדואיזם, יש אזכור של "הקרבה עצמית סימבולית", שבסופה האישה נישאת לאחי בעלה המת, וייתכן שהפרשנות לקטע זה היא שהובילה לסאטי.
בחלק אחר של הוודות יש אזכור מפורש יותר של האלמנה השוכבת במדורת בעלה המת לפני שהיא מוצתת, ונישאת משם על ידי גבר מבני משפחתו של המת.
מתוך ה-Grhyasutras, גוף טקסטים שזמנו הוא בין 1000-500 לפנה"ס ועוסק בטקסים, ברור שהאלמנה עוזבת את מדורת בעלה המת כשהיא בחיים, מלווה באחי בעלה המת, או על ידי משרת נאמן.
ב-Taittiriya Aranyaka, שמיוחס לאותה תקופה, מתואר שהאישה לוקחת איתה מן האש את חפצי הערך של בעלה, שמסמלים את התקווה שחייה וחיי צאצאיה ישגשגו.
רק במהאבהארטה, גוף חומר שנכתב בין המאות השלישית לפנה"ס לשלישית לספירה, יש לראשונה שלושה אזכורים שונים למנהג הסאטי.
בספרות הטאמילית מן המאה השנייה לספירה, מסופר על אישה טהורה, קנאגי שמה, שהתאבדה אחרי מות בעלה, קובלן, לא בשריפה, אלא בקפיצה מצוק.
(זאת לאחר ששרפה את העיר מאדוראי מן היסוד, משום שהאמינה שבעלה הוצא להורג על לא עוול בכפו).
קנאגי הפכה דמות לפולחן, עד היום.
באתר קבורה טאמילי מן המאה הראשונה לספירה, נמצא כד אפר ועליו כתובת המספרת על אישה שביקשה מן הכדר להכין כד גדול כפליים, כדי שהיא תוכל להצטרף לבעלה ולהישרף עם גופתו.
תיאורים דומים מלמדים שהמנהג היה נפוץ בקרב הטאמילים.
בספרות סנסקריט מן המאה השביעית מתוארת התלבושת המפוארת שלבשה האלמנה לקראת הטקס, והתכשיטים שבהן התקשטה.
אחותו של הקיסר הרשה ורדהאנה (Harsha vardhana) (647-590) ביצעה סאטי לאחר מות בעלה.
העדות הראשונה בעולם המערבי המוכרת לנו על המנהג לבצע סאטי, היא זו של אריסטובלוס מקסנדריה, היסטוריון יווני שהתלווה לאלכסנדר מוקדון במסעו להודו, בשנת 327 לפנה"ס.
רוב כתביו אבדו, אבל קטעים מן הדיווח מופיעים אצל סטרבון, ובהם עדות לטקס, וגם התייחסות לכך שאלמנה שנמנעת מן הטקס מאבדת את כבודה.
ההיסטוריון דיודורוס מסיציליה מספר על לוחם הודי בצבאו של אלכסנדר, קטאוס שמו, שנשיו נלחמו על הזכות להישרף איתו לאחר מותו.
עם זאת, היסטוריונים מודרניים חושבים שמדובר במקרה יחיד, לא במנהג.
גם קיקרו וגם ניקולאוס איש דמשק מזכירים בכתביהם את המנהג ההודי של שריפת האלמנה.
כתובת ההקדשה הראשונה שמאזכרת את הסאט נמצאה בנפאל, משנת 464 לספירה.
בהודו, הכתובת הקדומה ביותר לזכרה של סאטי היא משנת 510 לספירה, אבל רוב הכתובות הן מאוחרות הרבה יותר (מה שמלמד אולי שהמנהג לא היה נפוץ במאות הראשונות לספירה).
מן המאות ה-8–9 ועוד יותר החל במאה ה-11, נשמרו מצבות מעוטרות רבות, שהוקדשו לסאטי, רובן נמצאו בראג'סטאן.
כאשר עלו לשלטון המוגולים המוסלמים, בשנת 1526, הסאטי היה מושרש כל כך, שלא רק ההינדואיסטים ביצעו אותו, אלא גם רבים מן המוסלמים.
המלך אכבר (1605-1542), השליט המוגולי הבולט, שאיחד את הודו תחת שלטונו, היה המנהיג הראשון שהגביל את הסאטי באמצעות חקיקה.
אכבר היה אמביוולנטי כלפי המנהג.