tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כדי שהכלל "אין בישול אחר בישול" יחול, המאכל חייב להתבשל לפני השבת "כל צרכו".
גם בנוגע לקפה נמס, שלכל הדעות נחשב כמבושל משום שעבר עיבוד במים רותחים, נחלקו הפוסקים האם מותר להכינו בשבת, משום שבעת הכנתו אבקת הקפה הופכת לנוזל, ונוזל שבושל וקורר אסור להרתיחו שנית.
לכן, לדעת רוב הפוסקים, הכנת קפה שחור בשבת מותרת ב"כלי שלישי" בלבד שבו לא תקף איסור בישול, דהיינו: מהמחם ("כלי ראשון") לערות את המים לכלי נוסף ("כלי שני") וממנו לכוס נוספת – שבה ניתן להכין את הקפה.
לדעת פוסקים רבים, הדין כך גם בקפה נמס.
לפי ההלכה, אסור לאכול או לשתות לפני תפילת שחרית משעת עלות השחר, וחכמים סמכו דין זה על איסור לא תאכלו על הדם.
בנוגע לקפה, כתבו כמה פוסקים שמי שנצרך לשתותו כדי שיוכל להתפלל כראוי – יכול לשתותו לפני התפילה.
יש שכתבו שלכתחילה אין להוסיף חלב או סוכר לקפה ששותים לפני התפילה, שכן הם אינם נצרכים כמו הקפאין, ורק מי שמתקשה לשתות את הקפה בלעדיהם יכול להוסיפם, ויש פוסקים שכתבו שמותר לכתחילה להוסיף סוכר או חלב לקפה, שאין זו דרך גאווה.
קפד ראשו הייתה תוכנית רדיו שעסקה בחידונים ושודרה על בסיס שבועי בקול ישראל על ידי שמואל רוזן שערך והגיש את התוכנית לאורך עשרות שנים.
תחילה ברשת ב', ובהמשך עברה לרשת א'.
בעשוריה האחרונים שודרה התוכנית בכל מוצאי שבת.
התוכנית האחרונה שודרה ב-21 במרץ 2015.
בתוכנית הוצגו חידות מסוגים שונים.
את החידות היו פותרים משתתפים באולפן, חלקם בעלי ותק של עשרות שנים בחידון.
חלק מהחידות הופנו למאזינים ונפתרו דרך הטלפון, זאת בנוסף לפינה אחרת של חידות מהמאזינים, להם נהג רוזן להודות באזכור שמותיהם בספריו.
התוכנית "קפד ראשו" נקראה על שם חידה לשונית שרוזן הרבה להשתמש בה.
זו חידה שהתשובה לה היא מילה שכאשר מקפדים את האות הראשונה בראשה, מתקבלת מילה חדשה.
כלומר לוקחים מילה, מורידים את ראשה ונוצרת מילה אחרת.
את ההשראה לשם "קפד ראשו" שאב רוזן מהספר "עליסה בארץ הפלאות", שבו דמותה של מלכת הלבבות נוהגת לומר "Off with his head" - "קַפְּדוּ (עִרְפוּ) את ראשו".
אולפן רשת א', שבו שודרה התוכנית, נקרא לאחר מותו של רוזן, "אולפן רשת א' ע"ש שמואל (שמוליק) רוזן".
החידה: ראש, קפד ראשו, פרח.
* גרסה נוספת: ראשנו - קפד ראשו - מפרחי ארצנו.
החידה: אילן, קפד ראשו, אילן
התשובה: צאלון, אלון; או: צאלה, אלה; וגם: ערמון, רִמון
ייתכן משחק בו תתאפשר כמה פעמים "קפד ראשו" ממילה אחת:
צייד זבובים, קפד ראשו דרך הרבים, קפד ראשו עסקים לא טובים, קפד ראשו הדברים קיימים, קפד ראשו השתקה
התשובה: עכביש, כביש, ביש, יש, ש
מזל בראש שנים, קפד ראשו למאזינים, קפד ראשו מינים, קפד ראשו מצב הישנים, קפד ראשו לקייטנים
התשובה: מאזנַיִם, אָזְנַיִם, זנים, נים, ים.
חידת "קפד ראשו" יצרה חידות משנה כ"קפד צווארו" - הסרת האות השנייה במילה, "קַצֵּץ זנבו" - הסרת האות האחרונה במילה, ו"חַלֵּץ כְּרֵסוֹ" - התשובה היא אמצע המילה, ללא הראש והזנב: מלך הלול, חלץ כרסו, מתופף מפורסם - תרנגול, רִנגו (רינגו סטאר, המתופף של הביטלס).
חידות "קפד" מופיעות לפעמים בתשבצי היגיון.
קפה (שם מדעי: Coffea) הוא סוג צומח ממערכת בעלי פרחים, שבו כעשרה מינים שונים של עצים נמוכי קומה ושיחים.
הצמח מוכר בעיקר בשל משקה הקפה המופק מקליית פולי הקפה, טחינתם וחליטתם.
הקפה צומח במקור באזורים בעלי אקלים טרופי או סובטרופי ובעיקר באפריקה ובאסיה.
הקפה הובא לארצות דרום אמריקה וגדל כיום באזורים הטרופיים שם בכמות גדולה מאוד, במיוחד בברזיל.
קפדוקיה (בטורקית: Kapadokya, ביוונית: Καππαδοκία) היא חבל ארץ גאוגרפי והיסטורי במרכז רמת אנטוליה באסיה הקטנה שבטורקיה.
המושג נזכר לראשונה בכתובות פרסיות מתקופת הממלכה האחמנית, בפרסית משמעותו "מקום הסוסים היפים", H-aspa-duja.
נופה הייחודי של קפדוקיה הוא תוצר של תהליכים טבעיים בני מיליוני שנים.
אלה התמלאו בלבה, טוף ובתוצרים געשיים אחרים שמקורם בהרי הגעש הסמוכים, ובמיוחד הר ארג'ייס והר האסאן (Hasan Dağı).
עם זאת, התוצרים הגעשיים שמילאו את העמקים נשחקו כתוצאה מהשפעת משקעים, רוחות, נגר עילי ותחתי ומשרע הטמפרטורות, ופיסלו תצורות נוף ייחודיות, שחלקן הנדמות למגדלים גבוהים וצרים, מכונות "ארובות הפיות".
במשך ההיסטוריה התייחס המונח "קפדוקיה" לתא שטח שממדיו ותיחומו המדויקים השתנו בהתאם לתקופה, ובהתאם לישויות עצמאיות או בלתי עצמאיות שנשאו שם זה.
בתקופת הרודוטוס כיסה המושג את כל מרכז רמת אנטוליה מהרי הטאורוס בדרום ועד הרי צפון אנטוליה בצפון, ומהפרת במזרח ועד ימת טוז (Tuz Gölü - "ימת המלח") במערב.
סטראבון לעומת זאת מסר תיאור רחב עוד יותר.
בתקופת האחמנים כללה קפדוקיה גם את הרי צפון טורקיה, אך לאחר מכן חולק השטח לשני מחוזות נפרדים, ומחוז קפדוקיה הוגבל לשטחי רמת אנטוליה ללא ההרים שמצפון לה.
החל בשנת 250 לפנה"ס התקיימה בקפדוקיה ממלכה עצמאית למחצה, אשר הייתה לבת בריתה של הרפובליקה הרומית, עד שבשנת 17 הפכה טיבריוס לפרובינקיה רומית.
מאז התקופה הרומית אין למושג משמעות מדינית או מנהלית מוגדרת, אך הוא משמש כמותג תיירותי המתייחס בדרך כלל לאזור העיר נבשהיר בהקשר הצר, ולתא השטח שבין הערים אקסראי ממערב ועד לקייסרי במזרח במובנו הרחב.
בשנת 1985 הוכרזו המוזיאון הפתוח בכפר גרמה וסביבותיו, וכן סדרה של תצורות סלע וקרקע טבעיות ברחבי קפדוקיה, כמו גם מבנים שנחצבו על ידי אדם לצורכי מגורים, פולחן וצרכים ציבוריים, כאתר מורשת עולמית.
קפדוקיה יושבה על ידי החאתים ולאחר מכן על ידי החתים בתקופת הברונזה המאוחרת.
לאחר שקיעתן של הממלכות החתיות החדשות השתלט קרויסוס מלך לידיה על חלקה המערבי של קפדוקיה, בעוד שחלקה שממזרח לנהר קיזילאירמאק נשלט על ידי מדי.
בשנת 546 לפנה"ס תקף קרויסוס את הממלכה האחמנית, וכורש הכניעו והשתלט על כל אסיה הקטנה.
במשך מאתיים השנים הבאות שלטו הפרסים בקפדוקיה, שהוגדרה מאז ימיו של דריווש הראשון כסאטרפה שהשתרעה מצפון להרי הטאורוס וממערב לפרת.
אלכסנדר מוקדון ניסה לכבוש את קפדוקיה בשנת 333 לפנה"ס אך נתקל בהתנגדות עזה מצד תושביה.
הוא איגף אותה מדרום והמשיך בדרכו מזרחה לאורך חופי הים התיכון של אסיה הקטנה.
אצילי קפדוקיה בחרו באחד מהם לשליט, וזה היה למלך אריארתס הראשון אשר שלט בקפדוקיה בין 332 לפנה"ס ל-322 לפנה"ס, ואף הרחיב את גבולה הצפוני עד לים השחור.
שלושה מלכים שלטו בקפדוקיה אחריו, והרביעי, אריארתס הרביעי שמלך בין השנים 220 לפנה"ס-163 לפנה"ס, כרת ברית עם הרומאים כנגד הסלאוקים.
קפדוקיה ניצבה לצידה של רומא גם בעת מלחמות מיתרידטס שהכריז מיתרידטס השישי, מלך פונטוס על הרומאים, אך בשנת 93 לפנה"ס פלש אליה טיגרנס השני מלך ארמניה.
הוא הדיח את מלכה ומינה מלך וסאל מטעמו.
השלטון באזור התחלק בין ארמניה לפונטוס, ומצב דברים זה נשמר משך 30 שנים, עד שגנאיוס פומפיוס מגנוס הביס את פונטוס ואת ארמניה גם יחד בשנת 63 לפנה"ס.
לאחר מכן שוב שלטו אצילים מקומיים בקפדוקיה, ואלה שמרו על אוטונומיה מסוימת עד שנת 17, עת סיפח אותה טיבריוס לאימפריה הרומית והפך אותה לפרובינקיה.
קפדוקיה הייתה למרכז חשוב של הנוצרים המוקדמים, ואלה חצבו בסלע הטוף כנסיות, מנזרים ומבנים ששימשו להם כמקום מסתור מפני רדיפות.
במאה ה-6 הייתה קפדוקיה לחלק מהאימפריה הביזנטית, והתגוררה בה קהילה גדולה של ארמנים.
הביזנטים שלטו בקפדוקיה עד פלישת הסלג'וקים לאסיה הקטנה במחצית השנייה של המאה ה-11, ולאחר מכן היה האזור לחלק מסולטנות רום.
עם התפוררותה של זו, שלטה ממלכת קיליקיה הארמנית באזור בתחילת המאה ה-13, אך לאחר מכן הייתה לחלק מהנסיכות הבייליקית של קרמנאואולו (Karamanoğlu).
במאה ה-14 סופחה קפדוקיה לאימפריה העות'מאנית, וכיום היא חלק מטורקיה המודרנית.
הפארק הלאומי ההיסטורי והמוזיאון הפתוח של גרמה
גרמה (טורקית Göreme; יוונית Κόραμα) היא עיירה קטנה במרכזה של קפדוקיה ומתגוררים בה כ-2,000 איש.
בגרמה עצמה ובמוזיאון הפתוח מקבץ של כנסיות, מנזרים וקפלות החצובים בסלע הטוף הרך.
העיר התת-קרקעית של דרינקויו (Derinkuyu yeraltı şehri - "באר עמוקה") שוכנת 29 ק"מ דרומית לנבשהיר והיא העיר התת-קרקעית הגדולה בטורקיה.
שמונה קומותיה משתרעות עד לעומק של 85 מטר, ומאז נפתחה למבקרים בשנת 1969 רק עשרה אחוזים משטחה נגיש לקהל הרחב.
מעבר לחדרי המגורים יש בדרינקויו כנסייה גדולה בצורת צלב, אורוות, חדרי אחסון, חדרי אוכל, קפלות וחדרים לדריכת יין ושמן.
52 פירים סיפקו אוויר לתושבי העיר התת-קרקעית, ובקומה התחתונה משתרעים מאגרי מים טבעיים.
אלה המשיכו וסיפקו מים לתושבי האזור עד שנת 1962, וייתכן שהעניקו למקום את שמו.
ניתן היה לאטום את הכניסה אל המתחם באמצעות אבנים גדולות, וניתן היה אף לחסום את המעבר בין הקומות.
העיר חוברה לערים תת-קרקעיות אחרות באמצעות מנהרות באורך של מספר קילומטרים.
ייתכן שהעיר התת-קרקעית הוקמה בתקופת החתים המאוחרים או על ידי הפריגים במאה ה-7 לפנה"ס ובמאה ה-8 לפנה"ס, אך ברי שהורחבה בתקופה הביזנטית בין המאה ה-5 למאה ה-10.
העיר התת-קרקעית של קאימאקלי (Kaymaklı yeraltı şehri) שוכנת כ-20 ק"מ דרומית לנבשהיר וכ-9 ק"מ צפונית לדרינקויו.
רק ארבע מקומותיה של העיר פונו מפסולת ונפתחו לקהל בשנת 1964, ותושבי האזור עדיין עושים שימוש בחלק ממנהרותיה לשם אחסון.
המנהרות בקאימאקלי צרות, משופעות ונמוכות יותר מאלה שבדרינקויו.
בקומה הראשונה שוכנים כנסייה ואורווה.
בקומה השנייה מספר קברים וכנסייה נוספת שלה שני אפסיסים ואגן טבילה.
בקומה השלישית חדרי אחסון, גת לדריכת יין ושמן, מטבחים וסלע אנדזיט ששימש להתכת נחושת.
הקומה הרביעית כוללת בעיקר מחסנים.
העיר התת-קרעית של אזקונק (Özkonak Yeraltı şehri) שוכנת כ-20 ק"מ צפונית לאוונוס.
היא התגלתה ב-1972 על ידי חקלאי מקומי, ויש בה עשרה מפלסים החצובים בסלע והמגיעים עד לעומק של 40 מטר.
כמו בערים התת-קרקעיות האחרות יש באזקונק באר מים, מערכת אוורור, מרתפי יין ואבנים גדולות שחסמו את פתחי הכניסה אליה.
מנזר אסקיגומושלר (Eskigümüşler) סמוך לעיר נידה בדרום קפדוקיה ידוע בפרסקאות שבו שצוירו בין המאה ה-7 למאה ה-11. בכנסייה נמצא פרסקו מפורסם במיוחד של המדונה והילד, שבו נראית הבתולה כשחיוך על פניה.
חדרי המגורים, המטבח, חדר האוכל, מאגרי היין והשמן, וכן הקריפטה, חצובים בסלע וערוכים סביב חצר פנימית.
כניסתו הצנועה והמוסתרת של המנזר הובילה לכך שהשתמר היטב והתגלה מחדש רק בשנת 1963.
זלווה (Zelve) שוכנת על מורדות גבעת אקטפה (Aktepe - "התל הלבן"), כ-5 ק"מ דרומית-מזרחית לאוונוס.
באזור שלושה עמקים ששניים מהם מחוברים במנהרה, והוא נחשב לעשיר בקפדוקיה בריכוז תצורות הסלע המכונות ארובות הפיות.
המקום שימש כמרכז נזירי בין המאה ה-9 למאה ה-11, והמשיך והיה נושב עד שנת 1952, עת נקבע כי הוא מסוכן מידי לקיום היישוב במקום.
התושבים יושבו באקטפה הסמוכה, המכונה גם "זלווה החדשה" (Yeni Zelve), וב-1967 הוכרז המקום כמוזיאון פתוח.
במקום מספר כנסיות והמנזר בזלווה שימש כמקום הכשרה לנזירים.
עמק האהלרה (Ihlara Vadisi) שוכן כ-45 ק"מ דרומית-מזרחית לאקסראי.
אורכו של העמק הוא 16 ק"מ וקירותיו מגיעים במקומות מסוימים לגובה של יותר ממאה מטר.
עמק האהלרה הוא תוצר התחפרותו של נחל מלנדיז (Melendiz çayı) שנודע בעבר בשם "פוטאמוס קפדוקוס" (Potamus Kapadukus).
העמק כולו שנודע בעבר בשם פריסטרמה (Peristerma), רצוף בבתי מגורים ובכנסיות שנחצבו בסלע על ידי הנוצרים המוקדמים.
אלה ניצלו את בדידותו של המקום ואת ההגנה שסיפק להם, והמקום המשיך ושימש כמקום מגורים גם בתקופה הביזנטית.
אוצ'היסר (Uçhisar - "מצודת פסגה") היא עיירה קטנה כ-8 ק"מ מזרחית לנבשהיר ובה כ-3,000 תושבים.
העיירה ידועה בעיקר בזכות התל הגעשי הנישא במרכזה, והמכונה מצודת אוצ'היסר (Uçhisar kalesi).
התל מחורר במסדרונות, מעברים ובחלונות, ונשקף ממנו נוף על הסביבה כולה.
במספר מקומות בתרגום אונקלוס ובתרגום השבעים זוהתה כפתור המקראית (כף תור), אחד מעמי המקור של הפלשתים, עם קפדוקיה.
היו מחכמי התלמוד שזיהו את ממלכת מדי עם קפדוקיה.
"מדינת קפודקיא", קפוטקיא או קפוטיא מוזכרת פעמים רבות בספרות התנאית, כנראה מכיוון שישבה בה קהילה יהודית גדולה, וכן מספר תנאים ואמוראים שמוצאם משם, או שגרו בה.
המקום משמש כדוגמה לארץ רחוקה; לדוגמה, ישנה התייחסות לכסף הקפדוקי (מעות קפודקיא) לעומת כסף ארצישראלי ותשלום בו, כאשר אישה מקפדוקיה מתגרשת שם או בארץ ישראל, וכן סיפורים על מקרים מיוחדים של הודעות גירושין ומוות, שעדותן הגיעה מרחוק.
כמו כן קיימות אגדות על מקרים יוצאי דופן שקרו במקומות מרוחקים ("בסוף העולם"), והמיוחסות לקפדוקיה.
לדוגמה, רבי יוחנן בן נורי אמר שמוכרחים להתיר הדלקת נרות שבת בנפט, כיון שזהו השמן היחיד שמצוי אצל יהודי קפודקיא: "מה יעשו אנשי קפודקיא ואין להם אלא נפט?".
בין היתר ביקרו רבי עקיבא, רבי נתן ורבי מאיר בקפדוקיא, ומוצאם של רבי ינאי ורב יהודה, ואולי גם שמואל היה משם.
בבית העלמין היהודי ביפו ישנם קברים של יהודי קפדוקיה.
בפרשת יתרו שבמדרשי הזהר מוזכר, שרבי יהודה הלך מקפוטקיא ללוד, לפגוש ולנחם את רבי שמעון בר יוחאי, בליווי רבי חזקיה.
גלאפירה נסיכת קפדוקיה הייתה נשואה לאלכסנדר בנו של הורדוס.
על-פי עדות נוצרית, בשלהי ימי בית שני ביקרה קבוצה מיהודי קפדוקיה בירושלים והתנצרה.
הם הביאו את אמונתם לקפדוקיה אך נרדפו בשל כך.
בסביבות שנת 200, בעת ש"העיר קפדוקיה" הומרה לנצרות בידי גרגורי תאומתורגוס, נמצאו שם 17 יהודים נצרנים.
יהודי קפדוקיה מוזכרים בהרחבה בקדמוניות היהודים של יוסף בן-מתתיהו.
12,000 מיהודי קפדוקיה נטבחו בידי שאפור הראשון, מלך פרס, בכובשו את העיר במאה ה-3.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 העריכו השלטונות הטורקים ש-12% מהרכוש באזור זה הוא בידי יהודים.
במסגרת פרעות איסטנבול ב-1955, ומלחמתו של השלטון במיעוטים היווני והכורדי, עזבו כ-3,000 מיהודי המקום והיגרו מטורקיה לארצות אחרות (עם כ-10,000 מיהודי טורקיה).
קפה דה לה רז'אנס (צרפתית: Café de la Régence) בפריז היה מרכז אירופאי חשוב של משחק השחמט במאות ה-18 וה-19. כל אמני השחמט המובילים של אותן שנים שיחקו שם.
אחד מבתי הקפה הראשונים בפריז, נוסד בשנת 1681 בשם קפה של כיכר הארמון המלכותי ובשנת 1715 שינה את שמו לקפה דה לה רז'אנס.
במהלך השיפוצים של הארמון בשנת 1852 עבר לשכון באופן זמני במלון דודון, ברחוב רישליה.
החל משנת 1854 הקפה עבר לרחוב סנט הונורה 161, שם הוא קיים עד היום (אם כי בשם אחר).
החל משנת 1740 הקפה הפך למקום מפגש לשחקני השחמט של פריז שלפני כן נהגו להיפגש בקפה פרוקופ.
בין המשתתפים הקבועים היו דני דידרו, ז'אן-ז'אק רוסו, נפוליאון בונפרטה, בנג'מין פרנקלין וכן אמני שחמט כגון לגל דה קרמר מורהו של פילידור, פרנסואה אנדרה פילידור, אדולף אנדרסן, ליונל קיזריצקי, פול מורפי ואפילו "הטורקי".
דידרו נתן תיאור של בית הקפה בספרו Le Neveu de Rameau (אחיינו של ראמו).
במשך שנים רבות הקפה התגאה בשולחן שחמט עשוי שיש עליו נפוליאון שיחק בשנת 1798. בנוסף לשחמט שיחקו בקפה גם דמקה וביליארד.
בשנת 1843 התקיים בקפה דו-קרב הווארד סטאונטון מול פייר סט.
אמאנד בין התאריכים 14 בנובמבר ל-20 בדצמבר 1843. סטאונטון ניצח בתוצאה 8–13. בשנת 1858 שיחק פול מורפי בקפה וניצח בקלות את דניאל הארוויץ.
זו הייתה שירת הברבור של בית הקפה מבחינה שחמטאית, והחלה שקיעה הדרגתית במעמדו.
למרות זאת התקיימו בהמשך אירועי שחמט נוספים בקפה כמו תחרות שחמט בהתכתבות שהתקיימה בשנת 1894 מול מועדון השחמט של סנקט פטרבורג.
לאחר החלפת בעלות הפך הקפה למסעדה בשנת 1910 ובשנת 1916 שחקני השחמט עברו לקפה אוניברס.
במהלך חודש מרץ 1909, לאחר שכוחו השחמטאי של חוסה ראול קפבלנקה היה ברור, נעשו הסידורים המתאימים לארגון דו-קרב בין פרנק מרשל לבין קפבלנקה.
לא היה קושי לארגן את ההתמודדות, בעיקר משום שמרשל לא הטיל ספק בניצחון קל על הצעיר מקובה.
חוסה ראול קפבלנקה, יליד קובה (1888) היה כוכב עולה בעולם השחמט הבין-לאומי.
פרנק ג'יימס מרשל (10 באוגוסט 1877 – 9 בנובמבר 1944), שחמטאי אמריקני, אחד מחמשת רבי-האמנים המקוריים ומתמודד על אליפות העולם בשחמט (מול עמנואל לסקר ב-1907); אלוף ארצות הברית במשחק המלכים בשנים 1909–1936. תוצאת ההתמודדות, 8 ניצחונות לקפבלנקה לעומת הפסד בודד ו-14 תוצאות תיקו, הכו את העולם השחמטאי בהפתעה מוחלטת.
לקפבלנקה זו הייתה התמודדות ראשונה עם אמן שחמט מהמובילים בעולם, ועל פי עדותו שלו עצמו עד לדו-קרב זה לא עיין בספרי שחמט לנושא הפתיחות.
לדבריו, לו היה מרשל בוחר בפתיחות קלסיות, כמו פתיחה וינאית או גמביט דני, התוצאה הייתה עשויה להיות שונה.
הפתיחה היחידה עליה קפבלנקה קרא ניתוח הייתה הפתיחה הספרדית; הניתוח נכתב על ידי עמנואל לסקר.
גם מניתוח זה לא התרשם קפבלנקה וקבע כי הניתוח שגוי, שכן לא הביא בחשבון את התגובות החזקות ביותר של השחור.
הניצחון בדו-קרב מיקם את קפבלנקה בשורה הראשונה של טובי האמנים, ועם זאת בלטה חולשתו היחסית בשלב הפתיחה, הבנתו העמדתית הטובה אבל מעבר לכל בלט חוזקו הגדול בשלב הסיום של המשחק.
גם כושרו ההגנתי בלט, שכן מרשל הסתער על עמדות קפבלנקה במשחקים רבים, אך נהדף פעם אחר פעם.
לפני משחק זה ניצח קפבלנקה במשחק אחד ושלושה הסתיימו בתיקו.
(לבן):פרנק מרשל ו (שחור) חוסה ראול קפבלנקה
המסע האחרון של השחור הוא שגיאה, המסע הנכון הוא 0-0. קפבלנקה כותב בספרו כי לא היה חוזר ומשחק מסע זה (פה4) אך בזמן המשחק הוא היה בעמדה לא מוכרת כבר בשלב מוקדם זה של המשחק, ולא ידע מה לשחק.
הוא זכר כי נאמר לו שלאסקר השתמש בהצלחה במסע זה ולכן החליט לשחק אותו.
רק לקראת סוף הדו-קרב שינה את אופן ההגנה שלו.
זאת העמדה לפני המסע רד3. ייתכן שעדיף היה לשחק 7. ג:ד5 פ:ג3 8. ב:ג3 ה:ד5 9. מהב-3. ניתוח זה מובא גם בספרו של קפבלנקה (עמ' 28) והוא גם התוצאה של ניתוח המשחק על ידי תוכנת המחשב ריבקה.
עוד אי-דיוק של קפבלנקה, עדיף היה ד:ג4.
בשלושת המסעים האחרונים של לבן היה עדיף להכות את הרגלי ג:ד5.
ג5 הרעיון של קפבלנקה הוא לפתוח בהתקפה באגף המלכה כדי לאזן את ההתקפה של הלבן באגף המלך.
תמרון התקפי זה הוא איטי מדי, ולא משיג יתרון ללבן; בנוסף השחור "נאלץ" למקם את כליו במקומות הטובים ביותר עבורם:
את הרץ ב-ב-7, את הפרש ב-ו6 ואת שני הצריחים ב-ג8 וב-ד8, ובכך השחור ישלוט על הטורים הפתוחים עם הצריחים ויהיה מוכן להתקפה במרכז.
על 16. מהח4 השחור משיב פד5 והעמדה מאוזנת.
השחור כבר עומד עדיף, ואין בעמדתו חולשות כלשהן.
אגף המלכה של השחור חזק בהרבה מזה של הלבן.
המיקום האסטרטגי של כלי השחור עדיף על המיקום של כלי הלבן.
19. צה3 זה איננו מסע טוב, ככל הנראה המסע הנכון הוא צג1. קפבלנקה כותב בספרו כי המסע הנכון הוא רב1 ובדיקה עם המחשב מעמידה הן את צג1 והן את רב1 כמסעים שקולים.
ג:ד4 ייתכן כי מהג7 מסע חזק עוד יותר 20. ג:ד4 צג3 21. רב1 קפבלנקה כותב בספרו כי זו שגיאה והיה חיוני לשחק מהח4.
22. פ:ז5 לרשותו של הלבן עמדה החלופה 22. מהז3 אך הלבן בחר להקריב את הפרש, לזכות בהתקפה על פני החלופה שלהערכתו הייתה מפסידה במשחק ללא סיכוי ממשי לטעות מצד מתחרהו.
צ:ה3 23. מה:ה3 פז4 קפבלנקה לא מעיר בספרו על המסע של הלבן מה:ה3, אך ניתוח מודרני מראה שהחלופה ו:ה3 עדיפה.
(העמדה לפני המסע ח4): קפבלנקה מעיר בספרו כי לו הלבן היה משחק מהג7 מיידית, השחור היה עונה צג8 26. מה:ב7 צג1 27. מהב8+ מז7 28. צו1 מהד2 וזוכה.
בעמדה זו יכול היה קפבלנקה להכריע את המשחק, ואכן בספרו (ראה 2) הוא מציין כי איתור המסע הנכון היה חוסך לו עבודה רבה שנדרשה לו בהמשך לזכייה במשחק.
זו העמדה לפני המסע 32...פו5. קפבלנקה מעיר בספרו כי זה מסע חלש מאוד והיה עליו לשחק ו5 מיידית.
ביקורת עצמית זו מעניינת במיוחד משום שתוכנת שחמט חזקה מוצאת כי המסע בו בחר הוא טוב מאוד, ורק המסע רד5 עדיף במקצת.
אחת התכונות שמאפינות שחמטאי על היא ביקורת עצמית נוקבת שמאפשרת להם לבחון את משחקיהם ולהמשיך ולהשתפר על ידי איתור משגים שביצעו.
33. מז2 ו5 למטה מוצגת העמדה לפני המסע ו5
חושיו של קפבלנקה לא הטעו אותו לגמרי, רק איתור השגיאה המדויקת היה שגוי במסע אחד.
כאן המסע הנכון היה 33...פ:ח4 שח כפול ולאחר מח2 או מח3 הפרש חוזר ל-ו3 ולשחור יתרון מכריע.
מעניין שמסע זה לא מוזכר בספרות.
עמדה זו הייתה עשויה להתרחש על הלוח לו קפבלנקה היה משחק פ:ח4
בעמדה זו לא ניתן למנוע מט במספר מסעים.
לפני משחק זה ניצח קפבלנקה בשני משחקים ושלושה הסתיימו בתיקו.
משחק זה ממחיש את ההבדל הגדול בהבנה השחמטאית בין שני השחקנים.
קפבלנקה עצמו החשיב משחק כזה כאחד הטובים ביותר ששיחק.
(לבן):חוסה ראול קפבלנקה ו (שחור) פרנק מרשל .
למרות זאת הייתה פתיחה זו חביבה על מרשל.
קפבלנקה מזהה נקודה חלשה במחנה השחור שבו הוא יכול למקם את הפרש הלבן: הערוגה ו5. השחור לא יוכל להוציא את הפרש מערוגה זו, אלא אם כן ישחק ז6, מסע שיחליש את אגף המלך ולכן 9. פו1!
ובכך מתחיל הפרש את מסעו הארוך ל-ו5.
מטרת מסע זה היא להשתלט על מרחב נוסף.
אין חשיבות לחולשה של אגף המלך של הלבן משום שללבן יוזמה חזקה באגף זה.
את הפרש הלבן ניתן להסיר על ידי ר:ו5, אך אחרי 13. ז:ו5 הלבן יוכל לתקוף בטור ז'.
על השחור לבחור בין שתי רעות: כלי לבן ממוקם היטב ב-ו5 או בטור פתוח לשימוש הצריח.
כעת הלבן פינה את טור ח' עבור הצריח.
השחור מנסה לסכל את תוכנית הלבן להעביר את הצריח ל-ח1, לאחר מכן ל-ח4 להביא את המלכה ל-ח1 ולאיים במט ב-ח8. פתיחת המרכז משבשת את התוכנית של הלבן, אך באופן אובייקטיבי איננה רצויה לשחור, משום שני הרצים של הלבן אשר יהפכו לכח מאיים לאחר פתיחת המרכז.
כתוצאה מהתכנון המוצלח של קפבלנקה הגיע השחור למצב גרוע, ומצליח לסכל את תוכנית הלבן במחיר של תוכנית אחרת.
17. מהה2 מסע זה מגן על ערוגה ה4. המרכז איננו סגור, אך לשחור אין משחק נגדי פעיל בשעה שהלבן מתחיל את ההתקפה באגף המלך.
הלבן השתלט על טור ח' ומכין את ההתקפה הכוללת על אגף המלך של השחור.
המלכה מצטרפת לרץ הלבן בהתקפה על הפרש.
השחור איננו מעוניין להניע את הפרש שכן הוא מסייע בהדיפת ההתקפה של הלבן.
לכן השחור חייב לשחק ו6 כדי להגן על הפרש.
ברגע זה נוצרת חולשה נוספת בעמדת השחור: האלכסון א2-ז8.
הנה תרגום חופשי של הערתו של מנצח המשחק: "זהו מסע חשוב מאוד, שמטרתו לנטרל את המלכה השחורה, ובאותו הזמן להפעיל את המלכה הלבנה.
מסע זה גם יוצר חולשה באלכסון של השחור, ונגד חולשה זו יכול לפעול הרץ הלבן."
19...ו6 20 רא4 מסע זה מאיים לזכות לפחות ברגלי על ידי 21. רב-3. הרץ מנוצל באלכסון שנחלש.
פה7 21. רב3 כלי הלבן, מתמקמים בזה אחר זה בעמדות מצוינות.
הלבן הצליח לבלום כל ניסיון למשחק נגדי של השחור.
כעת הלבן עסוק בהכנות לצרף את מלכתו להתקפה.
המסע 22. מהז3 גם מפנה את הערוגה ה3 לרץ שבתורו יפנה את הדרך לצריח העומד ב-א1 להצטרף להתקפה.
א5 23. א4 הלבן לא מאפשר את המסע א4 על ידי השחור משום שבכך יאלץ הרץ לפנות את האלכסון עליו הוא שולט.
הרץ הלבן מוצא ערוגת מרכז טובה, ועל ידי האיום 25. רג5 מאלץ את השחור להחליש את מבנה הרגלים שלו עוד יותר.
הצריחים הלבנים בטור ח' מוסיפים ללחץ באגף המלך.
הלבן צבר עד כה יתרונות עמדתיים רבים, צריחים כפולים בטור ח', שני רצים ופרש אשר ממוקמים בצורה מצוינת ומתואמים היטב ביניהם.
כעת הגיע הזמן להתקפה המכריעה אך נראה שהשחור הצליח לבצר את אגף המלך ואין נקודת חולשה ממנה ניתן לפרוץ.
עם זאת, כדי להגיע לעמדת מבצר זו, השחור החליש את שליטתו על מרכז הלוח, ובמיוחד על ערוגה ד5. אחד היתרונות שבמבנה של עמדת הלבן, הוא הגמישות.
הכלים יכולים לפעול באגף המלך או במרכז הלוח.
לכלים השחורים שמרותקים להגנת אגף המלך אין גמישות זו ולכן קפבלנקה שיחק 27. מהו3!
מסע אשר תוקף פעם נוספת את ד5. השחור חייב לשחק את אחד המסעים 27...ר:ו5 או 27...ד:ה4 28. ד:ה4 כאשר האלכסון א2-ז8 נפתח.
מרשל בחר לשחק 27...ר:ו5 28. ז:ו5 כעת השחור יכול להגן על המרכז אך המבצר באגף המלך נפרץ.
טור ז' נפתח וערוגה ז7 נראית פגיעה.
28...צד6 29. מהח5 הסתיים הפרק העמדתי של המשחק, וכעת על הלבן לפתוח בהתקפה מכרעת.
כאן באה הפריצה של הלבן, מלווה בהקרבה.
התחבולה אפשרית רק משום היתרון הגדול שהלבן צבר, תוצאה ממשחקו העמדתי העמוק.
את התחבולה שבה נקט יכול גם שחקן בינוני למצוא, אבל את המסעים במציעה, בהם צבר יתרונות עמדתיים בזה אחר זה, גם שחקני צמרת של ימינו אנו מתקשים לגלות.
היכולת לגלות היכן כדאי למקם את הכלים היא הסגולה שמאפיינת את שחקני העל.
כעת מגיע מסע מבריק נוסף 36. רו8 ולאחריו מסעי הסיום 36...
קפה הלילה הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר וינסנט ואן גוך, שצויר בספטמבר 1888 בארל.
היצירה מתארת את פנים ה"קפה תחנת הרכבת" (Café de la Gare) הממוקם ברחוב למרטין מס' 30 בארל.
בעלי בית הקפה, ז'וזף-מישל ורעייתו מארי ז'ינו, דגמנו בנובמבר 1888 עבור ואן גוך וכן דגמנו באותה שנה עבור יצירתו של פול גוגן "אנשי ארל".
ביצירה רואים את בית הקפה ובו יושבים חמישה לקוחות, וכן מלצר.
מבין חמשת הלקוחות שלושה הם שיכורים, ושניים חסרי בית.
תקרת החדר צבועה בצבע ירוק, קירותיו באדום היוצר ניגוד לתקרה, והרצפה והמנורות בצהוב.
ואן גוך מתאר את ציור התמונה במכתב לאחיו, תיאו, בו הוא כותב כי "בעל הפונדק, ג'ינו, דרש ממנו כסף כה רב (בגין המשקאות ששתה), ועתה הגיע הזמן להתנקם בו באמצעות ציור הקפה".
במכתב מאוגוסט 1988 כתב ואן גוך לאחיו:
בראשית ספטמבר 1888 במשך שלושה לילות רצופים צייר ואן גוך את התמונה כשהוא ישן בשעות היום.
זמן קצר לאחר מכן שלח ואן גוך לאחיו ציור בצבעי מים המדגים את הקומפוזיציה של היצירה.
באותה עת צייר ואן גוך את "מרפסת בית הקפה בלילה", המתארת בית קפה סמוך.
באחד ממכתביו מתאר ואן גוך את היצירה:
מבקרים שצפו ביצירה ראו בה אחת מיצירות המופת של ואן גוך, והיא הפכה לאחת מהידועות שביצירותיו.
בניגוד ליצירות אימפרסיוניסטיות אחרות - ביצירה זו האמן לא מביע עמדה נייטרלית אל העולם, ומנסה להציג את יופיו של הרגע כפי שהוא, אלא האמן משתמש בצבעים ובניגודי צבעים במטרה לעורר אסוציאציות אצל הצופה.
ואן גוך התייחס אל הצבעים כאל "צבעים המעוררים סוגסטיות" - או מנסים לעורר רגשות אצל הצופה.
ואן גוך התייחס אל צבעי האדום והירוק של התקרה והקירות כאל צבעים שנועדו לעורר הרגשה של דיכוי, ולמנורות כאל "רהיטים מאיימים".
ואן גוך השתמש ביצירה על מנת לשלם את חובותיו לג'ינו, בעל הבר, המתואר בתמונה.
היצירה נרכשה על ידי האספן הרוסי איוואן מורוזוב, אולם נמכרה על ידי השלטונות הסובייטיים בשנות ה-30, ונרכשה על ידי סטיבן קרלטון קלארק, אשר תרם אותה לגלריית האמנות של אוניברסיטת ייל שבניו הייבן.
את שם התמונה ציין האמן מתחת לחתימתו.
זמן קצר לאחר הגעתו לארל צייר פול גוגן את אותו אתר, ביצירה הנקראת באותו שם.
יצירה זו אף היא נרכשה על ידי איוואן מורוזוב והיא מוצגת במוזיאון פושקין שבמוסקבה.
קפה בגדד הוא סרט קולנוע גרמני שיצא לאקרנים בשנת 1987. הסרט, בבימויו של הבמאי פרסי אדלון, הוא דרמה קומית סוריאליסטית.
עלילת הסרט מתרחשת בתחנת דלק ומלון דרכים בלב מדבר מוהאבי.
בראשית הסרט מגיעים לתחנת הדלק זוג תיירים מגרמניה.
יסמין (המגולמת על ידי מריאן זגברכט) רבה עם בעלה ועוזבת את מכוניתו.
באותו זמן בעלת בית הקפה, ברנדה, רבה עם בעלה ומגרשת אותו מהקפה.
יסמין נשארת בבית הקפה ופוגשת דמויות צבעוניות המגיעות אליו ובהם צייר תפאורות הוליוודי, ואמנית קעקועים.
בנה של ברנדה מנגן במהלך הסרט פרלודים של באך.
יסמין מקשיבה לצרותיהם של הבאים אל בית הקפה ומשעשעת אותם בקסמים, ובכך מסייעת לבאי בית הקפה ולעצמה.
כמו כן היא מנקה ומצחצחת את בית הקפה והופכת אותו למקום שנעים לחיות בו.
ג'ק פאלאנס – רודי קוקס
הסרט זכה בשנת 1988 בפרס הבווארי לתסריט הטוב ביותר, ובפרס ארנסט לוביץ' עבור הבמאי פרסי אדלון.
הסרט היה מועמד בשנת 1989 לפרס אוסקר עבור הפסקול שלו (ועבור השיר של "Calling You").
באותה שנה זכה הסרט בפרס אמנדה לסרט הזר הטוב ביותר, ובפרס הסזאר לסרט הטוב ביותר.
בעקבות הצלחת הסרט הופקה סדרת טלוויזיה בכיכובים של ג'יימס גאמון, וופי גולדברג, קליבון ליטל וג'ין סטייפלטון.
וופי גילמה את דמותה של ברנדה וסטייפלטון את דמותה של יסמין (שכעת לא הייתה תיירת גרמנית).
הסדרה הייתה סדרה קומית והוקלטה בנוכחות קהל.
הסדרה לא זכתה להצלחה והופסקה אחרי עונה אחת.
הצלחת הסרט אף הביאה להעלאתו בצרפת כמחזמר.
בית הקפה בסרט מבוסס על בית קפה שהיה ממוקם בעיר בגדד שבקליפורניה, שפעל בשנות ה-60. העיר אינה קיימת כיום.
הסרט צולם בבית הקפה סיידוונדר בניוברי ספרינגס שבקליפורניה.
בעקבות הסרט הפך בית הקפה לאתר תיירות ושינה את שמו ל"קפה בגדד".
המקום עדיין פעיל וממוקם ב 46548 נשיונל טרייל (לצד דרך 66 הידועה) בעיירה ניוברי ספרינגס בדרום מזרח קליפורניה.
קפה הלל הייתה רשת בתי קפה ואספרסו בר בישראל.
רשת קפה הלל הוקמה ב־1998, על ידי קובי ויוסי שרף, אב ובנו.
הסניף הראשון נפתח ברחוב הלל בירושלים.
בתחילת שנת 2000 נפתח סניף נוסף בבעלות קובי ושרף ושותפים נוספים, ברחוב יפו.
ב-9 בספטמבר 2003 נרצחו שבעה בני אדם ולמעלה מ-50 נפצעו ב במושבה הגרמנית בירושלים.
הרשת הפעילה בנוסף לסניפיה, קונדיטוריה מרכזית המספקת מוצרי מאפה ועוגות לסניפים וכן מערך ייבוא של קפה איטלקי המיוצר באופן בלעדי עבור "קפה הלל".
בפברואר 2012 נסגר סניף הרשת ברחוב אבן גבירול בתל אביב בעקבות תחקיר של חדשות ערוץ 10 שהעלה ממצאים חמורים.
הרשת מנתה למעלה מ-25 סניפים ברחבי הארץ.
לאחר שהרשת נסגרה, סניפה בשדרות יפו בירושלים שונה ל"קפה הלני".
קפה אנגלז הייתה מסעדה צרפתית מפורסמת ששכנה בפינת בולוואר דז איטאליין ורי דה מאריבו בפריז, צרפת.
המסעדה נוסדה ב-1802, ולקחה את שמה מחוזה אמיין, הסכם השלום שנחתם בין בריטניה לצרפת באותה שנה.
בהתחלה הלקוחות היו עגלונים ומשרתים, אולם אחר-כך פקדו אותה שחקנים ולקוחות מהאופרה הפריזאית הסמוכה.
ב-1822, הבעלים החדש, פול שבריי (Paul Chevreuil), הפך אותה למסעדה אופנתית שהתפרסמה בבשר הצלוי שלה.
לאחר הגעתו של השף אדולפה דוגלרה, רכש לעצמו קפה אנגלז שם של מוסד גסטרונומי מהשורה הראשונה.
אז פקדו אותו העשירים והאצילים של פריז.
פנים המסעדה עוצב באלגנטיות ברהיטי מהגוני ועץ אגוז ומראות מצופות זהב.
הבניין הכיל 22 חדרים פרטיים וטרקלינים.
הידוע שבהם היה Le Grand 16.
המתכונים שדוגלרה יצר כוללים את "מרק ג'רמיני", המוקדש למנהל הבנק של צרפת, קומטה דה ג'רמיני.
דוגלרה גם יצר את "פום אנה" שנקרא לכבודה של הקורטיזנה אנה דמיינס או של אנה דסילונז, שנחשבו לנשים היפות בעיר באותה עת.
הוא גם הכין את התפריט שנקרא "ארוחת שלושת הקיסרים" לכבודם של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, וילהלם הראשון, קיסר גרמניה ונפוליאון השלישי עבור התערוכה העולמית של פריז (1867).
המסעדה נסגרה ב-1913. המרתף ופאנלי העץ של החדר הגדול נרכשו בידי אנדרה טראי, הבעלים של מסעדת "לה טור דארז'אן", שנישא לבתו של הבעלים האחרון של קפה אנגלז.
במקומה נבנה בניין בסגנון אר נובו.
המסעדה מוזכרת בספר "בעקבות הזמן האבוד" של מרסל פרוסט (לקראת התחלת הכרך השני, "Within a Budding Grove"), וגם בסרט החגיגה של באבט
הגיבורה באבט אומרת שהיא הייתה השפית הראשית ב"קפה אנגלז" לפני שברחה לדנמרק.
לפני המהפכה היה קיים "קפה אנגלז" נוסף בפריז ב-Quat Conti, בו נהגו להיפגש על-מנת לקרוא עיתונים אנגלים.
קפה גרקו (באיטלקית: Caffè Greco) המכונה גם אנטיקו קפה גרקו (Antico Caffè Greco) הוא בית קפה המהווה אתר היסטורי מוכרז בעיר רומא, בירת איטליה.
בית הקפה נפתח בשנת 1760 במיקומו הנוכחי - ויה קונדוטי מספר 86. בית הקפה נחשב לידוע בבתי הקפה בעולם, והוא בית הקפה השני בעתיקותו בעולם (לאחר קפה פלוריאן בוונציה שבאיטליה, שנפתח בשנת 1720) הפעיל כיום.
בקפה זה נהגו לסעוד גתה, סטנדל, לורד ביירון, פרנץ ליסט, ג'ון קיטס, הנריק איבסן, הנס כריסטיאן אנדרסן (אשר התגורר בקומה שמעל בית הקפה), צ'ארלס דיקנס, ריכרד וגנר ופליקס מנדלסון (אשר פגש בבית הקפה לראשונה את המלחין ברליוז ובו החלה ידידותם של השניים).
המלחין ג'ואקינו רוסיני נהג לשבת בבית הקפה ולהלחין יצירות, והסופר הרוסי ניקולאי גוגול כתב בבית הקפה את "נפשות מתות".
בר הקפה נמצא בחדר הראשון, ומקומות ישיבה בשאר החדרים (באחד מהם שמורה הכורסה שעליה נהג לשבת הנס כריסטיאן אנדרסן).
קפה Joe היא רשת בתי קפה ישראלית, שנוסדה בשנת 1997 עם פתיחת הסניף הראשון ברחוב החשמונאים 97 בתל אביב.
מקור שם הרשת מגיע ממיתוס אמריקאי, שלפיו בשנת 1913 אסר מזכיר הצי של ארצות הברית ג'וספוס דניאלס (או בקיצור ג'ו) את צריכת האלכוהול בספינות הצי, כך שחיילי הצי נותרו עם הקפה כמשקה המוביל.
לכוס קפה ניתן הכינוי Cup o' Joe (קיצור של Cup of Joe) על שם מזכיר הצי.
הרשת הוקמה בשנת 1997 על ידי בעלי הרשת, דייוויד קליין ודב גולדפרב.
בתחילת הדרך, ייצור הקפה התבצע בתוך הסניף הראשון ברחוב החשמונאים בתל אביב שם הקפה עבר קלייה נטחן ונארז.
בהמשך, כדי לעמוד בביקושים, נחתם הסכם שותפות עם חברת "STA Impianti" האיטלקית.
מפעל זה קולה כ-13 טון של קפה בחודש אשר מוגשים בסניפי הרשת ובמקומות אחרים.
בספטמבר 2011 נרכשו 51 אחוזים מהחברה על ידי חברת דלק ישראל.
ב-26 במרץ 2012 הכריזה הרשת על הסכם שותפות עם חברת דלק ישראל כהמשך של עסקת הבעלות.
העסקה נעשתה לפי שווי חברה של 18 מיליון שקל, כאשר דלק הזרימה 13 מיליון שקל באמצעות מניות והלוואות מהבנקים.
לכלל סניפי הרשת, תפריט משותף ועיצוב סניפים דומה על פי מדיניות רשת אחידה.
ב-2015 עוצב סמליל החברה מחדש ועיצוב הסניפים הוחלף לעיצוב בגווני שחור-לבן.
הרשת מונה (נכון ל-2015) 250 סניפים אשר מתוכם 35 פועלים כבתי קפה בעלי זיכיון עצמאי, חלקם בבעלות קפה ג'ו, ויתר הסניפים כנקודות מכירה בתוך סניפי חנויות הנוחות מנטה אשר בבעלות חברת האם "דלק".
קפה אצל ברטה הוא אלבום של הזמר הישראלי יגאל בשן, אשר יצא לאור בשנת 1974.
מהאלבום הצליחו במצעדים השירים "קפה אצל ברטה" ו"לקראת שבת", שדורגו במצעד הפזמונים לשנת תשל"ד במקומות 6 ו-11, בהתאמה.
בשן זכה בשנה זו בתואר "זמר השנה".
שיר הנושא, קפה אצל ברטה, נכתב על ידי אהוד מנור על חברו הטוב צדי צרפתי, שהיה הולך לקוראת בקלפים בשם רחל לוי, שגרה מול ביתו.
את השיר הלחין נתן כהן, עבור להקת "הנשמות הטהורות".
אולם, הלהקה התמהמהה בהקלטתו ואחרי שחיילים רבים הכירו את השיר מהופעות הלהקה במלחמת יום הכיפורים, בשן הורשה להקליטו ולהוציאו אל הרדיו לפניהם.
שיר נוסף באלבום, שנושא את רוח מלחמת יום הכיפורים, הוא השיר "דודי שב הביתה".
השיר מספר על חייל, שהשתחרר מן השירות הסדיר ונקרא מיד לשירות מילואים במלחמה.
קַפַּאן (בארמנית: Կապան; בעבר נקראה קַפָֿאן (פ' רפויה); ובפרסית נקראה העיר בעבר: معدن - מעדן) היא עיר בדרום-מזרח ארמניה ובירת מחוז סיוניק.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025, התגוררו בעיר כ-38,400 תושבים.
האזכור ראשון להתיישבות במקום הוא מן המאה ה-5, אך העיר עלתה לגדולה במאה ה-10, כשהנסיך סמבט השני, שליט המחוז עבר לעיר והפך אותה לבירת ממלכתו החדשה.
העיר חרבה כליל ב-1103 בידי הכובשים הסלג'וקים.
וב-1170 האזור כולו עבר לשליטת שושלות טורקמניות ופרסיות.
בתחילת המאה ה-18, בן העיר דוויט בק הנהיג מהפיכה צבאית נגד האימפריה הספווית.
העיר שימשה כמעוזו, תוך שימוש במבצריה העתיקים, כשאלפי תושבי העיר נלחמים עבורו.
בק החל להילחם בכובשים הטורקמנים בעיר בשנת 1722, ושחרר את העיר.
ב-1728 מת בק במהלך קרב במבצר הסמוך לעיר.
תחת השושלת הקאג'ארית הפכה העיר למרכז אזורי גדול.
בעיר התקיימה לאורך השנים קהילה יהודית קטנה.
העיר שוכנת על מורדות ההר , הגבוה ב, המתנשא לגובה של מעל 3,200 מטרים.
העיר עצמה נמצאת בגובה 750-1,050 מטרים מעל פני הים (בממוצע בגובה 910 מטרים), בקצהו המזרחי של עמק צר באורך 13 ק"מ הנפרס ממזרח למערב שבתוכו עובר נהר הווגג'י (Ողջի), יובלו של נהר אראס.
מקורו של הנהר הוא מהפשרת שלגי ההר, והוא זורם בתוך העיר.
העיר מרוחקת 195 ק"מ דרומית לירוואן ו-80 ק"מ מהגבול עם איראן.
העיר מתאפיינת בחורפים קרים (לעיתים בחורף הטמפרטורה יורדת ל-15 מעלות מתחת לאפס) ובקיציים חמים (עד 38 מעלות).
24 ק"מ צפונית לעיר נמצא הרכבל הארוך בעולם ללא עצירה, המחבר בין העיירה הלידזור (Հալիձոր) ומנזר טטב (Տաթևի վանք), ואורכו 5.7 ק"מ.
קפה גלינה היה בית קפה שהוקם ב-1935 על שפת הים במתחם יריד המזרח שפעל בחצי האי הירקוני במהלך שנות ה-30.
המבנה, בסגנון הבינלאומי, תוכנן על ידי האדריכלים ג'ניה אוורבוך, אלזה גדעוני ושלמה גינזבורג.
הוא נבנה במבנה סימטרי מעוגל בן שתי קומות, כאשר קומת הכניסה פנתה ליריד המזרח הקומה השנייה פנתה אל הים.
המבנה היה מוקף חלונות ראווה ורחבת דשא גדולה בצדו המזרחי עבור יושבי בית הקפה.
במהלך שנות פעילותו של קפה גלינה התקיימו בו ישיבות של הוועד הציבורי של יריד המזרח.
בין היתר התארחו בו אישים כמו הנציב העליון ארתור ווקופ, שעל שמו קרוי גשר ווקופ הסמוך.
אילן שחורי, חוקר תל אביב, מספר שבית הקפה היה הכי פעיל בתקופת מלחמת העולם השנייה, "כשהגיעו פועלי הנמל, הם השתלטו על בית הקפה, וזה התאים את עצמו אליהם והיה בתוך זמן קצר מסעדה של פועלי נמל".
בית הקפה פעל עד שנת 1949 ונסגר עם סגירת נמל תל אביב ויריד המזרח.
הוא נהרס חלקית, ובמהלך השיפוצים והפיתוח של נמל תל אביב בשנות ה-2000 נהרס כולו לצורך הקמת מתחם שפך הירקון.
קפה ג'מייקה בלו מאונטיין הוא מין בסוג קפה שגדל בהרים הכחולים של ג'מייקה.
הקפה ידוע בטעמו העדין ובחוסר המרירות שלו.
בעשורים האחרונים, צבר המוניטין של הקפה תאוצה והביקוש לו גדל ובכך הפך לאחד מהיקרים והנחשקים ביותר בעולם.
למעלה מ-80% מכלל הקפה מיוצא ליפן שם יש קהילה של צרכני קפה שמוכנה להשקיע בהשגת סוגי קפה משובחים ואקזוטיים.
פולי הקפה משמשים גם להכנת ליקר הקפה "טיה מריה".
קפה ג'מייקה בלו מאונטיין הוא כינוי מקור ורק קפה שמוכר על ידי מועצת תעשיית הקפה של ג'מייקה יכול לקבל את תו הקפה ולסמן את מוצריו כקפה ג'מייקה בלו מאונטיין.
ההרים הכחולים ממוקמים בין הבירה קינגסטון בדרום המדינה ולבין פורט אנטוניו אשר בצפונה.
ההרים מתנשאים לגובה 2,300 מטרים (7,500 רגל), והם בין רכסי ההרים הגבוהים ביותר ב.
האקלים באזור קר, ערפילי ועתיר גשמים.
האדמה באזור עשירה ובעלת ניקוז מצוין, שילוב שנחשב לאידיאלי לגידול קפה.
בשל הביקוש הרב לקפה, הסדירה ממשלת ג'מייקה את תעשיית הקפה המקומית בכל האמור באילו סוגי קפה יכולים לשאת כינוי מקור של קפה ג'מייקה בלו מאונטן.
בהגדרה רחבה, רק קפה שנקטף במחוזות סיינט אנדרו, סיינט תומאס, פורטלנד, סיינט מארי יכול להחשב לקפה בלו מאונטן.
באופן מסורתי, רק קפה שגדל באזור פסגות ההרים, בגובה של בין 3,000 ל-5,000 רגל (1,700 מטרים) נקרא קפה ג'מייקה בלו מאונטן.
קפה שגדל בגבהים בין 1,500 ל-3,000 רגל (910 מטרים) נקראים ג'מייקה היי מאונטיין וקפה שגדל בגבהים הנמוכים מ-1,500 רגל (460 מטרים) נקראים ג'מייקה סוּפּרים או ג'מייקה לואו מאונטיין.
ההרים הגבוהים מ-5,500 רגל הם יערות שמורים ועל כן לא מגדלים בהם קפה.
קִפְאַת־עַד (לעיתים גם קִפְֿאוֹן־עַד; באנגלית: permafrost) הוא מונח בגאולוגיה המתייחס לקרקע הנמצאת בטמפרטורה של נקודת הקיפאון של המים (0°C), או בטמפרטורה נמוכה יותר, במשך שנתיים לפחות.
מרבית הקרקעות במצב זה שוכנות בקווי רוחב גבוהים (בתוך אזורי החוג הארקטי והחוג האנטארקטי ובקרבתם), אבל קפאת־עד אלפינית יכולה להתקיים במקומות גבוהים בקווי רוחב נמוכים יותר.
לא תמיד יש קרח בתוך הקרקע, כמו במצב של סלע אם אטוּם, אבל הוא מצטבר לעיתים קרובות, ולפעמים בכמויות העולות על קיבול המים המרבי של הקרקע.
החלק היחסי של קפאת־עד בסך כל המים על פני כדור הארץ הוא 0.022%, וכ־15% מהקרקע החשופה של חצי הכדור הצפוני שרויה במצב של קפאת־עד.
קפאת־עד קיימת גם בקרקעית הים על מדף היבשת של היבשות שסביב אוקיינוס הקרח הצפוני, שחלקים ממנו נחשפו בעידן הקרח האחרון.
על פי טענה של קבוצת מדענים, מספיקה התחממות עולמית בגובה 1.5°C מעל ממוצע הטמפרטורות הנוכחי על מנת לגרום להפשרת קפאת־העד של סיביר.
גורמים שונים גורמים לקרקע הקפואה להפשיר לראשונה מזה עידנים.
תהליך ההפשרה הולך ותופס תאוצה עד כדי חשש לכך שיהיה בלתי הפיך, ומאיים על היציבות התרמית, הכימית, המיקרוביולוגית והמבנית של קפאת העד ועל חיי היום יום של האוכלוסיות המתגוררות באזור קפאת העד.
תחום השטח של קפאת־עד והשפעותיה
קפאת־עד היא קרקע, סלע או משקעים הקפואים יותר משנתיים רצופות.
בשטחים שאינם מכוסים בקרח, הוא קיים מתחת לשכבה של קרקע, סלעים או משקעים, הקופאת ומפשירה במהלך השנה והקרויה "השכבה הפעילה" (באנגלית "active layer").
בפועל מתרחשת קפאת־עד בכל מקום שבו הטמפרטורה השנתית הממוצעת של האוויר היא או קרה יותר.
עובי השכבה הפעילה משתנה עונתית, ונע בין 0.3 מטרים ל־4 מטרים (שכבה רדודה לאורך חופי האוקיינוס הארקטי, עמוקה יותר בדרום סיביר וברמת צ'ינגהאי־טיבט).
מרבית השטח שמושפע מקפאת-עד נמצא בסיביר, בצפון קנדה, אלסקה וגרינלנד.
שינויי הטמפרטורה השנתיים של קיפאון העד מתחת לשכבה הפעילה הולכים וקטנים עם הירידה לעומק.
העומק הגדול ביותר של קיפאון העד מתרחש היכן שהחום הגאותרמי מגיע לטמפרטורה מעל לנקודת הקיפאון.
מעל גבול תחתון זה יכולה להיות שכבה במצב קפאת־עד שהטמפרטורה שלה אינה משתנה במהלך השנה - "קפאת־עד איזותרמית".
ב-1997 פורסמה מפה של אזורי קפאת-עד בחצי הכדור הצפוני, שהתבססה על מפות אזוריות והערכות של מומחים.
על פי המפה חושב שכ-22.79 מיליון קמ"ר, או כ-23.9% מהיבשה החשופה בחצי הכדור הצפוני, מהווה "אזורי קפאת-עד" (Permafrost zones).
עם זאת, בהמשך הובהר שהנתון מתייחס לכלל האזורים שבהם קיימת קפאת-עד, בין אם רציפה ובין אם בלתי-רציפה, ספורדית, או בנקודות מבודדות.
כיוון שקפאת-עד מכסה רק חלק מהשטח שמוגדר כ"אזור קפאת-עד", השטח שבו קיימת קפאת-עד ממש קטן יותר מזה שדווח.
מחקרים שנעשו במאה ה-21 השתמשו בנתונים שלא היו קיימים קודם לכן, כדי לבחון ברזולוציה גבוהה יותר את השטחים בהם קיימת קפאת-עד.
במחקרים אלה נמצא שהשטח הכולל של קפאת-עד בחצי הכדור הצפוני הוא כ-14 מיליון קמ"ר עם טווח אי-ודאות של עד 3 מיליון קמ"ר, או 15%±3% משטח היבשה החשופה בחצי הכדור הצפוני.
גודל השטח שבו יש קפאת־עד משתנה יחד עם האקלים.
נכון לעשור השני של המאה ה־21 מכוסה שטח נכבד של האזור הארקטי בקפאת־עד (כולל קפאת־עד עונתית).
מעל קפאת־עד קיימת שכבה פעילה המפשירה במהלך הקיץ.
צמחים יכולים לצמוח רק בתוך השכבה הפעילה מכיוון שצמיחה יכולה להתרחש רק בקרקע שהפשירה לגמרי, לפחות בחלק מהשנה.
עובייה של השכבה הפעילה הוא בין 0.6 מטרים ל־4 מטרים, והוא משתנה מדי שנה ותלוי גם במיקום הגאוגרפי.
באזורים שבהם יש קפאת־עד רציפה, וחורפים קרים מאוד, יכול עומקה של שכבת קיפאון העד להגיע לעומק של עד 1,493 מטרים, כמו בצפון האגנים של הנהרות לנה וינה בסיביר.
קיפאון העד יכול גם לאחסן פחמן, הן ככבול והן כמתאן.
מחקרים שבדקו את כמות הפחמן העריכו שבאזור קיפאון העד שסביב הקוטב הצפוני מאוחסנים בין 1,400 ל־1,700 מיליארד טון פחמן.
מחקר עדכני יותר, שכלל גם את אזור קיפאון העד של רמת טיבט, העריך שסך כל הפחמן המאוחסן באזורי קיפאון העד של חצי הכדור הצפוני הוא 1,832 מיליארד טון.
כמות פחמן זו גדולה יותר מאשר כל הפחמן שיש ביצורים חיים כיום.
כאשר תכולת הקרח של קפאת-העד עולה על 250 אחוזים (היחס בין משקל הקרח למשקל הקרקע היבשה) הוא מסווג כקרח מסיבי.
ההרכבים של גופי קרח מסיביים יכולים להשתנות בכל טווח האפשרויות מקרח בוצי ועד קרח טהור.
עוביין של שכבות קרח מסיבי הוא לפחות שני מטרים, וקוטרן לפחות 10 מטרים.
שכבות הקרח זוהו לראשונה בתצפיות באמריקה הצפונית על ידי מדענים אירופאים בנהר קנינג (Canning River) באלסקה ב־1919, אבל התופעה הייתה מוכרת הרבה קודם לכן.
בספרות הרוסית מיוחסת התגלית למסעות הגדולים צפונה של פטר לסיניוס ב־1735 וחריטון לפטב (Харитон Прокофьевич Лаптев) ב־1739.
ניתן לסווג קרח מסיבי על פי שלוש הבחנות, באופן היררכי.
ההבחנה הראשונה היא בין גוף קרח מסיבי הומוגני לגוף קרח מסיבי הטרוגני, כאשר הראשון הוא גוף קרח שכל חלקיו נוצרו מאותו מקור ובעלי תכונות והרכב זהים, והשני נוצר ממפגש בין שני גופים הומוגניים לפחות, כך שתכונותיו והרכבו משתנים.
החלוקה השנייה היא בין שתי קטגוריות עיקריות של קרח קרקעי מסיבי: "קרח קבור מתחת לפני השטח" ו"קרח בין שכבות משקעים" .
כל אחד מהסוגים האלה ניתן לחלוקה שלישית על פי התהליך שהביא ליצירה של הקרח.
קרח קבור מתחת לפני השטח (buried surface ice; נקרא גם "אלוכתוני") עשוי להיווצר משלג, מאגמים, נהרות או ימים קפואים ומקרח מקרחונים שנקברו תחת הקרקע.
קרח מקרחונים הוא הסוג הנפוץ ביותר של קרח קבור מתחת לפני השטח, ועדויות לו נמצאו ברוסיה, קנדה, אלסקה ואנטארקטיקה.
זוהו שלושה תהליכים שונים של יצירתו: (1) הצטברות של משקעים מעל הקרחונים כתוצאה מפעולה של נהרות, אגמים, רוח, או תנועת משקעים במדרון; (2) תנועה של הקרחונים עצמם ביחס לקרקע; (3) יצירה של שכבה מבודדת של משקע טיל מעל הקרחון.
הקרח הקבור נשאר יציב רק אם הטמפרטורה בסביבה היא מתחת לנקודת הקפיאה והעובי של השכבה המבודדת לא עולה על העובי של הקרח המסיבי.
קרח בין שכבות משקעים (Intrasedimental ice, נקרא גם קרח "אוטוכתוני") נוצר מתנועה של מי תהום לעבר חזית קפואה וקפיאתם במקום.
קיימות סיבות מגוונות לתנועה של מי תהום לא קפואים לעבר החזית הקפואה.
נחלק לשכבות שונות שמקורן בתהליך הגיבוש המפריט.
קרח בין שכבות משקעים נצפה ונחקר בשטחים נרחבים בקנדה והוא כולל גם קרח חודר וקרח מוזרק.
חוקרים רוסיים ניסחו את התאוריות המקוריות על תכלילים של קרח בקרקעות קופאות.
בנוסף, אם כי בתחום קטגוריה נוספת של קרח קבור בקרקע, טריזי קרח הם סוג של קרח קבור בקרקע המייצר תבנית קרקע של מצולעים.
טריזי קרח הם צורות מובחנות של קרח מסיבי שהן בדרך כלל צעירות מהמצע סביבן ונחקרו לראשונה ב־1919.
קפאת־עד נוצרת בדרך כלל בכל אקלים שבו הטמפרטורה השנתית הממוצעת של האוויר בפני הקרקע היא פחות מנקודת הקיפאון של מים.
יוצאים מכלל זה קיימים באקלימים של היערות הלחים בחורף, כדוגמת צפון סקנדינביה וצפון־מזרח החלק האירופאי של רוסיה, מערבית להרי אורל, בהם שלג מתפקד כשמיכה מבודדת.
גם אזורים מכוסי קרחונים יוצאי דופן.
מכיוון שכל הקרחונים מחוממים בבסיסם בחום גאותרמי, בממשק בין קרחונים מהאזור הממוזג, המצויים כל הזמן קרוב לנקודת הקיפאון, לבין הקרקע יש שכבת מים ולכן הקרקע איננה במצב של קפאת־עד.
הטמפרטורות מתחת לקרקע משתנות פחות בדרך כלל מעונה לעונה מאשר טמפרטורת האוויר, כשהטמפרטורות נוטות לטפס ככל שמעמיקים.
כך, אם טמפרטורת האוויר הממוצעת השנתית היא נמוכה במעט מ־0°C, תיווצר קפאת־עד רק במקומות מוגנים - בדרך כלל במדרון הצפוני.
עקב כך נוצרת התופעה המכונה קפאת־עד בלתי רציפה.
בדרך כלל תהיה קפאת־עד בלתי רציפה במקומות שבהם הטמפרטורה השנתית הממוצעת של פני הקרקע בין ל־0°C.
יוצאי דופן הם האזורים שאינם מכוסים בקרח בסיביר ובאלסקה בהם העומק הנוכחי של קִפְאון־העד הוא שריד מתנאי אקלים שהתרחשו בעידני הקרח שבהם החורפים היו קרים עד 11°C מאשר כיום.
במקומות שבהם הטמפרטורה השנתית הממוצעת של פני הקרקע מתחת ל־ ההשפעה העונתית לא מספיקה על מנת להפשיר קפאת־עד ונוצר אזור של קפאת־עד רציפה המסומנת כ־CPZ (קיצור של Continuous Permafrost Zone).
אנומליה של קור מתרחשת במצבים שבהם הטמפרטורה אינה עולה עם העומק ומקורה באזורים שבהם התפתחה קפאת־עד עמוקה בעידן הפליסטוקן לעומק של כמה מאות מטרים.
האנומליה של סולקי (Suwałki) בפולין הובילה להבנה שהפרעות תרמיות הקשורות לשינויים אקלימיים בעידן הפליסטוקן–הולוקן מתועדים בקידוחים לעומק ברחבי פולין.
קו של קפאת־עד רציפה בחצי הכדור הצפוני מייצג את הגבול הדרומי ביותר שהקרקע במצב של קפאת־עד רציפה או שהיא מכוסה בקרחונים.
קו קיפאון העד הרציף סביב העולם נע צפונה או דרומה כתלות בשינויים האקלימיים המקומיים.
הקו המקביל בחצי הכדור הדרומי היה משתרע באוקיינוס הדרומי לו הייתה שם יבשה.
בהרי האנדים לאורך מדבר אטקמה משתרע קיפאון העד מהפסגות ועד לגובה של 4,400 מטרים והוא רציף מעל 5,600 מטרים.
קפאת־עד תת־ימית מתרחשת מתחת לקרקעית הים וקיימת במדפי היבשת באזורי הקוטב הצפוני.
אזורים אלו נוצרו במהלך עידן הקרח האחרון, כאשר חלק גדול מהמים על פני כדור הארץ התרכז בקרחונים על פני האדמה ופני הים היו אז נמוכים יותר.
כשהקרחונים התמוססו והפכו מחדש למי ים, הפך קיפאון העד למדפי יבשת מתחת למים תחת תנאים של חמימות ומליחות יחסית, בהשוואה לקפאת־עד של פני השטח.
משום כך, קפאת־עד תת־ימית קיימת בתנאים המובילים להקטנתה.
לדברי טום אוסטרקמפ (Tom Osterkamp) מאוניברסיטת אלסקה מהווה קפאת־עד תת־ימית גורם ב"תכנון, בנייה, ותפעול של מתקני חוף, מבנים שיסודותיהם בקרקעית הים, איים מלאכותיים, צינורות תת־ימיים ובארות הנחפרים לחיפושי נפט או להפקתו".
היא גם מכילה במקומות מסוימים גזים, שהם "מקור אנרגיה פוטנציאלית המצוי בשפע", אבל גם יכולים לגרום לחוסר יציבות כאשר קפאת-העד התת־מימית מתחממת ומפשירה ומשחררת כמויות גדולות של גז מתאן שהוא גז חממה רב־עוצמה, דבר המוביל למעגל משוב חיובי של התחממות נוספת, והפשרה נוספת.
חישובים הראו שהזמן הנדרש ליצור את קיפאון העד העמוק שמתחת למפרץ פרודהו באלסקה היה מעל לחצי מיליון שנים.
תקופה זו כללה כמה מחזורים של עידני קרח ותקופות שבין עידני הקרח בעידן הפליסטוקן, ומכך מסיקים שהאקלים הנוכחי של מפרץ פרודהו הוא ככל הנראה חמים הרבה יותר מהממוצע במשך תקופה זו.
התחממות זו במהלך 15,000 השנים האחרונות מקובלת על רבים.
הטבלה משמאל מראה שמאה המטרים הראשונים של קיפאון העד נוצרו יחסית במהירות, אבל בעומק גדול יותר הקיפאון נוצר בהדרגה לאט יותר.
מחזור הפחמן בקיפאון העד (מחזור הפחמן הארקטי) מתייחס למעבר פחמן מאדמות קיפאון העד לצמחייה וחיידקים, ומהם לאטמוספירה, בחזרה לצמחים, ולבסוף בחזרה לקרקעות קיפאון העד דרך כיסוי ושיכוב בשל תהליכים קריוגניים.
חלק מפחמן זה מועבר לאוקיינוסים ולחלקים אחרים בכדור הארץ באמצעות מחזור הפחמן העולמי.
המחזור כולל החלפה של פחמן דו־חמצני ומתאן בין רכיבים יבשתיים לבין האטמוספירה, כמו גם מעבר של פחמן בין יבשה לים כמתאן, כפחמן אורגני מומס, כפחמן אנאורגני מומס, כחלקיקי פחמן אנאורגניים וכחלקיקי פחמן אורגניים.
תהליכי קפאת־עד מתבטאים בצורות נוף בקנה מידה גדול, כדוגמת פלסה (palsa) ופינגו (pingo) ותופעות בקנה מידה קטן יותר, כדוגמת תבניות בקרקע אותן ניתן לפגוש באזור הארקטי, הקדם קרחוני והאזורים האלפיניים.
השפעת שינוי האקלים העולמי על גודל אזור הקפאת־עד
בנקודת המקסימום של התפשטות הקרחונים האחרונה כיסתה קפאת־עד רציפה שטח גדול בהרבה מהשטח אותו הוא מכסה כיום, כשהוא משתרע על כל השטח שאינו מכוסה בקרח באירופה דרומית עד בערך סגד (דרום מזרח הונגריה) וים אזוב (אז שטח יבשתי) ומזרח אסיה ודרומה עד צ'אנגצ'ון של ימינו ואבאשירי ביפן של ימינו.
באמריקה הצפונית הייתה קיימת רצועה צרה מאוד של קפאת־עד דרומית למשטח הקרח בערך בקו הרוחב של ניו ג'רזי דרך דרום איווה וצפון מיזורי, אבל קפאת־עד הייתה נרחבת יותר באזורים המערביים היבשים יותר שם היא השתרעה עד לגבול הדרומי של איידהו ואורגון.
בחצי הכדור הדרומי קיימת עדות מסוימת לקפאת־עד מתקופה זו ממרכז אוטגו ופטגוניה בארגנטינה, אבל הוא היה בלתי רציף ככל הנראה, והוא קשור לטונדרה.
קפאת־עד אלפינית התחוללה גם בדראקנסברג בדרום אפריקה במהלך שיא התפשטות הקרחונים מעל לגובה של 3,400 מטרים.
על פי דו"ח ההערכה החמישי של הפנל הבין־ממשלתי לשינוי האקלים עלו הטמפרטורות של קיפאון העד במרבית האזורים מתחילת שנות ה־80 של המאה ה־20. ההתחממות שנמדדה הייתה עד 3°C בחלקים מצפון אלסקה (בין תחילת שנות ה־80 לאמצע העשור הראשון של המאה ה־21) ועד 2°C בחלקים הצפון אירופאים של רוסיה (1971–2010).
ביוקון, ייתכן שאזור קיפאון־העד הרציף נע 100 קילומטרים בכיוון הקוטב מאז 1899, אבל מדידות מדויקות קיימות רק 30 שנים.
משערים שהפשרה של קיפאון־העד תחמיר את ההתחממות העולמית בשל שחרור מתאן ופחמימנים אחרים, שהם גזי חממה יעילים, לאטמוספירה.
ההפשרה גם תגביר את הסחיפה משום שקיפאון העד מייצב את המדרונות הארקטיים החשופים.
קצב משוער של שינויי הטמפרטורה באזור הארקטי
משערים שהטמפרטורות באזור הארקטי יעלו בקצב כפול מקצב הגידול העולמי.
הפנל הבין־ממשלתי לשינוי האקלים קבע בדו"ח החמישי שלו תסריטים לעתיד, שבהם הטמפרטורות באזור הארקטי יעלו בין 1.5°C ל־2.5°C עד 2040 ו־2°C עד 7.5°C עד 2100. קיימות כמה הערכות בנוגע למשקל גזי החממה שיפלטו מקיפאון העד שיפשיר.
לשם השוואה, הפליטה של גזי חממה כתוצאה ישירה מפעילות אנושית ב־2010 הייתה 48 מיליארד טון של CO2 ומקביליו.
שחרור גזי החממה מקפאת־עד שהפשירה לאטמוספירה עלול להגביר את ההתחממות העולמית.
להערכת חלק מהחוקרים קיימת הערכת חסר לגבי קצב ומידת ההשפעה של הפשרת קפאת העד על שינוי האקלים.
הפשרה של קפאת־עד כנגד המסה
קרקע עשויה להכיל חומרי מצע רבים כולל, סלעים, משקעים, חומרים אורגניים, מים או קרח.
קרקע קפואה מוגדרת כקרקע הנמצאת מתחת לנקודת הקיפאון של המים, בלא קשר למידת הנוכחות של מים במצע.
קרח לא תמיד נוכח בקרקע, כפי שהמצב בסלעים אטומים, אבל הוא קיים במקרים רבים, והוא יכול להיות נוכח בכמויות העולות על קיבול המים המרבי של המצע המופשר.
על פי הגדרתה, קפאת־עד היא קרקע הקפואה לפחות שנתיים.
מכיוון שאדמה קפואה, כולל קפאת־עד, מכילה אחוז גדול של חומרי מצע שאינם קרח, היא עוברת הפשרה ולא המסה כשהטמפרטורה שלה עולה מעל לנקודת הקיפאון של המים, אף שבמצב זה תכולת הקרח בתוכה נמסה.
אנלוגיה מקבילה היא השארת דלת המקפיא פתוחה.
אף שהקרח במקפיא ישנה מצב לנוזל, מוצקי המזון לא יעברו שינוי מצב.
בסך הכול, האוכל מפשיר, אבל לא נמס.
משמעות המסה היא שינוי מצב של כל המוצקים לנוזל.
בכל רחבי העולם מכיל קיפאון העד 1,700 מיליארד טון של חומרים אורגניים, כמות שוות ערך למחצית החומרים האורגניים בכל הקרקעות.
מאגר זה נבנה במשך אלפי שנים והוא מתפרק לאט מאוד בתנאי הקור של האזור הארקטי.
כמות הפחמן הקבורה בקיפאון העד היא פי ארבעה מסך כל הפחמן שנפלט לאטמוספירה כתוצאה מפעילות אנושית בתקופה המודרנית.
עדות אחת לכך היא ידומה, שהיא קרקע לס מתקופת הפליסטוקן עשירה בחומרים אורגניים (כ־2% פחמן במשקל) במצב של קפאת־עד שבה בין 50% ל־90% מהנפח הוא מים.
להיווצרות קפאת־עד יש השלכות משמעותיות על מערכות אקולוגיות, בעיקר בשל מגבלות העומק שהוא מציב בפני שורשי העצים, אבל גם בשל ההגבלות על הגאומטריה של מאורות ושוחות עבור פאונה הדורשת משכן תת־קרקעי.
השפעות משניות הן על מינים התלויים בצמחים ובבעלי חיים שבית הגידול שלהם מוגבל לאזורי קפאת־עד.
אחת הדוגמאות הנפוצות ביותר הוא הדומיננטיות של אשוחית שחורה (Picea mariana) באזורים של קפאת־עד, מכיוון שמין זה הסתגל לתבנית שורשים המוגבלים לאזור בקרקע בסמוך לפני השטח.
סימן חזותי אחד להצטמצמות קיפאון העד הוא נטיית עצים ממין זה מהמנח האנכי שלהם בחלק מאזורי קיפאון העד, תופעה שבני המקום מכנים "היער השיכור".
גרם אחד מהקרקע של השכבה הפעילה עשוי לכלול יותר ממיליארד תאי חיידקים.
אם נציב חיידקים זה אחר זה, אזי חיידקים מקילוגרם אחד של השכבה הפעילה יצרו שרשרת באורך 1,000 קילומטרים.
מספר המיקרואורגניזמים בקרקע בקפאת־עד משתנה מאוד, ממיליון ועד 1,000 מיליון לגרם קרקע.
מרבית החיידקים והפטריות לא ניתנים לגידול במעבדה, אבל ניתן לזהות מיקרואורגניזמים אלו באמצעות טכניקות מבוססות DNA.
אם כמות משמעותית של פחמן תיכנס לאטמוספירה היא תאיץ את התחממות כדור הארץ.
חלק נכבד מכך יהיה בצורת מתאן, הנוצר בהתפרקות חומרים אורגניים באגמים או בביצות.
אף שהוא לא נשאר באטמוספירה לזמן רב, המתאן לוכד יותר מחום השמש.
האזור הארקטי הוא אחד מהמקורות הטבעיים הרבים של גז החממה מתאן.
התחממות עולמית מאיצה את שחרורו, הן בשל שחרור מתאן ממצבורים קיימים והן מייצור מתאן מביומסה מרקיבה.
כמויות גדולות של מתאן מאוחסנות באזור הארקטי במאגרי גז טבעי, קפאת־עד וכמתאן קלטרט תת־ימי.
קפאת־עד וקלטרטים מתפרקים בהתחממות, עקב כך עלולות להשתחרר כמויות גדולות של מתאן כתוצאה מהתחממות עולמית.
מקורות נוספים של מתאן כוללים טאליקים תת־מימיים, בתוך הסעת נהרות, נסיגת מתחמי קרחונים, קפאת־עד תת־ימית ומאגרי הידרט גזי המתפרק.
אנליזות ראשוניות באמצעות מחשב הראו שקפאת־עד יכולה לייצר פחמן שווה ערך ל־15% מפליטת פחמן מפעילות אנושית.
במהלך המאה הקודמת תועדו מספר הולך וגדל של אירועי התמוטטות מדרונות סלעיים אלפיניים ברכסי ההרים סביב העולם.
מקור חלק גדול מכשלים מבניים אלו הוא בשל הפשרת קפאת־העד, שמשערים כי היא נובעת משינויי האקלים.
ניתן ליחס את מרבית היציבות המבנית ברכסי ההרים לקרחונים וקפאת־עד.
ככל שהאקלים מתחמם, קפאת־עד מפשירה, ועקב כך מבנה ההר הופך יציב פחות, ובסופו של דבר המדרון מתמוטט.
בסמוך לאגן הנהר יאנה, באזור נרחב של קפאת־עד התהווה שקע המכונה מכתש בטאגייקה (кратер Батагайка) ההולך ומתרחב.
אורכו, נכון לתחילת 2016, קילומטר ועומקו עד 86 מטרים.
השקע נוצר כתוצאה מהתמוססות הקרח מתחת לשכבת הקרקע העליונה ושקיעתה עקב כך, בדומה להיווצרות בולענים באזור ים המלח עקב המסת שכבת המלח התת־קרקעית.
האגודה הבינלאומית לקפאת־עד (International Permafrost Association), בראשי תיבות IPA, מתאמת נושאים הקשורים לקפאת־עד.
היא מארגנת את הכנסים הבינלאומיים לקפאת־עד, יוזמת פרויקטים מיוחדים כדוגמת הכנת מאגרי מידע, מפות, ביבליוגרפיות ומונחונים, ומתאמת פעילויות מחקר.
בין הנושאים האחרים בהם מטפלים ה־IPA וארגונים נוספים: בעיות הבנייה על קפאת־עד, בשל השינוי במאפייני הקרקע שעליה מוצבים המבנים והתהליכים הביולוגיים בקפאת־עד, למשל שימור אורגניזמים שקפאו אין סיטו.
בנייה על קפאת־עד היא משימה קשה משום שהחום שנוצר במבנה (או בצינור נפט) יכול להפשיר את קפאת־העד ולערער את יסודות המבנה.
שלוש השיטות הנפוצות כוללות: שימוש ביסודות של קורות עץ המוחדרות לעומק.
בנייה על משטח חצץ עבה (בדרך כלל בעובי שבין מטר לשני מטרים); או שימוש בצינורות חימום של אמוניה.
קו צינור הנפט טראנס־אלסקה משתמש בצינורות חימום שנבנו לתוך התומכות של צינור הנפט שנועדו לתעל את החום מהנפט המחומם שבתוך הצינורות כלפי מעלה כדי למנוע את הפשרת הקרקע ושקיעת הצינור.