tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יצירות אמנות בצורה זו נפוצו בהולנד במאות ה-15 וה-16, והציירים יאן ואן אייק, רוחיר ון דר ויידן, האנס ממלינג והוגו ואן דר חוס ציירו בצורה זו.
דיפטיכונים מאוירים שימשו כשעון שמש כאשר חוט שהיה מתוח בין שני הלוחות הצל עליהם ובאמצעותו ניתן היה לקבוע את השעה.
בעת החדשה נוצרו יצירות מודרניות בצורת הדיפטיכון כדוגמת יצירתו של אנדי וורהול: "דיפטיך מרילין" משנת 1962, בסגנון פופ ארט.
דיפטיכון מרילין הוא דיפטיכון עשוי הדפס רשת מעשה ידי הצייר האמריקאי אנדי וורהול משנת 1962.
יצירה זו, בסגנון הפופ ארט, הושלמה זמן קצר לאחר מותה של מרילין מונרו באוגוסט 1962, ובה חמישים דמויות של השחקנית מתוך תצלום פרסומת שלה מסרט הקולנוע "ניאגרה".
עשרים וחמישה דיוקנאותיה של מונרו בצידו השמאלי של הדיפטיכון צבועים בצבעים עליזים, ועשרים וחמישה הדיוקנאות בצידו הימני של הדיפטיכון צבועים בשחור, לבן ואפור.
בטור הדיוקנאות השני ממרכז הדיפטיכון, בצידו הימני, הצבע מרוח, ובטור הדיוקנאות הרחוק מהמרכז בצד זה הדיוקנאות מטושטשים.
צד אחד מתאר את דמותה הציבורית ואת חייה, ואילו הצד השני מתאר את דמותה הפרטית, ואת מותה של השחקנית.
היצירה מוצגת כיום במוזיאון "טייט מודרן" בלונדון.
היצירה "מרילין" של אנדי וורהול נמכרה תמורת 195 מיליון דולר
הדיוקן בהדפס משי של מרילין מונרו שיצר אמן הפופ האמריקני אנדי וורהול ב-1964 נמכר במכירה פומבית תמורת 195 מיליון דולר.
זהו סכום שיא עבור יצירה של אמן אמריקני.
מדובר בדיוקן אחד מתוך סדרה שיצר וורהול בעקבות מותה של השחקנית ב-1962, אשר הפכה מאז לאחת מיצירותיו הנודעות ביותר.
המכירה נערכה בבית המכירות הפומביות כריסטיס בניו יורק.
בסקר שנערך באנגליה בקרב 500 האמנים ומבקרי האמנות שקובעים את מקבלי פרס טרנר, נבחרה יצירה זו כיצירה השלישית בהשפעתה באמנות המודרנית.
פעפוע החידושים הוא התהליך שעובר חידוש בהפצתו בין חברי קהילה מסוימת.
אסכולת דיפוזיית החידושים מחפשת להסביר כיצד, מדוע, ובאיזו רמה רעיונות וטכנולוגיה מתפשטים בין חברות.
המקורות לתאוריה זו הם רבים.
אחד ממפתחיה הוא אוורט רוג'רס (Everett Rogers) אשר הגדיר את דיפוזיית החידושים כתהליך שבו החידוש מועבר על ידי ערוצים מסוימים לאורך זמן בין חברים במערכת חברתית מסוימת.
בהקשר התקשורתי תאוריה זו מתייחסת למקומם של ערוצי תקשורת בינאישית ותקשורת המונים בתהליך של אימוץ חידושים.
ניתן לומר כי לתהליך שבעה אלמנטים: החידוש עצמו, מאמצי החידוש, ערוצי החידוש, זמן ומרחב, סוכני שינוי, והמערכת החברתית.
החידוש - רעיון, דעה, מנהג או מוצר חדשני אשר יכול להעניק תועלת למשתמש בו.
אמצעי התקשורת - ממלאים תפקיד חשוב בהפצת החידוש והעברתו למערכת החברתית.
השפעת החידוש - פותר בעיה מצד אחד ויוצר אי ודאות וחששות מצד שני.
בהקשר התקשורתי, משום שחידוש יוצר אי ודאות ותחושת חוסר אונים, אנשים מחפשים בתקשורת מידע על החידוש.
ישנם גם אנשים שקודם כל מאמצים את החידוש ואחר כך קולטים מידע הנוגע אליו דרך התקשורת.
אנשים מחפשים הומופילים (אנשים שכבר אימצו את החידוש כמוהם).
לפי תאוריה זו מתפתח שיח המוני לגבי החידוש כאשר אמצעי תקשורת ההמונים מהווים את ערוץ התקשורת.
המערכת החברתית - אוסף הנורמות, המנהגים והערכים בחברה אשר יכולים להשפיע על אימוץ החידוש.
טכנולוגיה - רוג'רס מגדיר טכנולוגיה כבעלת שתי תכונות עיקריות: החומרה- בסיס החידוש ותכונותיו המקוריות, והתוכנה- המתייחסת לשימושים שמבצעים בחידוש.
זמן - הזמן שבו החידוש מועבר ומופץ בחברה עד לאימוצו.
כמו כן, ישנה חשיבות גם לאימוץ המוצר ושימוש בו לאורך זמן.
תהליך אימוץ החידוש לאורך ציר זמן מתואר על ידי הסוציולוג אוורט רוג'רס באמצעות מודל של חמישה שלבים:
ידיעה (knowledge) - השלב בו הפרט מתוודע לחידוש ונחשף למידע הנוגע אליו.
שכנוע (persuasion) - השלב בו הפרט מתעניין בחידוש, ומחפש אינפורמציה לגביו באופן אקטיבי.
החלטה (decision) - השלב בו הפרט מעריך את החידוש ומגבש עמדה כלפי החידוש.
עמדה זו יכולה להיות אוהדת ואימוץ או מתנגדת ודחייה.
שימוש קבע (implementation) - השלב בו הפרט המאמץ את החידוש, מחליט לאמצו ולהשתמש בו על בסיס קבוע.
אישור (confirmation) - השלב בו הפרט המאמץ מחפש אישורים או חיזוקים מהסביבה לגבי האימוץ של החידוש.
קיימת גרסה אחרת למודל המתייחסת לתהליך שעובר החידוש דרך תקשורת ההמונים:
שלב הידיעה - הפרטים בחברה לומדים על החידוש בעיקר דרך המדיה.
שלב השכנוע - הפרטים מאמצים עמדה אוהדת/ מסתייגת כלפי החידוש.
בשלב זה יש חשיבות לתקשורת הבינאישית.
שלב ההחלטה - הפרטים מחליטים באופן עקרוני לרכוש.
בשלב זה האפקטיביות של מנהיג הדעה באה לידי ביטוי ויש חשיבות לתקשורת הבינאישית.
שלב האימוץ - הפרטים רכשו את החידוש והחלו להשתמש בו.
גם בשלב זה יש חשיבות לתקשורת הבינאישית.
שלב האישור - הפרטים משכנעים עצמם כי קבלו החלטה נבונה.
סוג של "אישור מחודש" בינם לבין עצמם.
לפי רוג'רס, ישנן 5 קטגוריות המסווגות את הפרטים בחברה באימוץ החידוש: המחדשים, המאמצים המוקדמים, הרוב המקדים, הרוב המאחר והמשתהים.
המחדשים (innovators) - הראשונים המאמצים את החידוש, מוכנים לקחת סיכונים ולנסות דברים חדשים שהם לא מכירים ואף מחפשים ומאתרים חידושים כאלה.
המאמצים המוקדמים (early adopters) - השניים לאמץ את החידוש.
מובילי דעה, לרוב אנשים צעירים, בעלי מצב כלכלי-חברתי גבוה.
הרוב המקדים (early majority) - אלה נוטים לאמץ חידושים בקצב משתנה, בדרך כלל בתמיכת המאמצים המוקדמים.
הם בעלי סטטוס חברתי מעל הממוצע ולעיתים רחוקות הופכים למובילי דעה.
הרוב המאחר (late majority) - אלה נוטים לאמץ חידושים מאוחר יותר משאר האוכלוסייה, הם ניגשים לחידושים בחשדנות רבה.
מצבם הכלכלי בדרך כלל נמוך מהממוצע.
המשתהים (laggards) - אלה נרתעים מחידושים ושינויים ונוטים להיות מבוגרים בגיל.
הם מעדיפים לדבוק ב"מסורת", בישן והמוכר.
בדרך כלל יהיו בעלי מצב כלכלי נמוך.
את הפיזור באחוזים של כל אחת מן הקטגוריות ניתן לראות בתמונה.
הדיפאיינט (במקור: Defiant; שם מלא: NX-74205 USS Defiant) מסדרת הדיפאיינט (Defiant Class) היא ספינת חלל בדיונית בסדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 ובסרט הקולנוע מסע בין כוכבים 8: המפגש.
זוהי החללית המובילה מהדגם שלה (Defiant Class), ואחת מספינות המלחמה הייעודיות הראשונות של הפדרציה.
הדיפאיינט הופיעה לראשונה בפרק הראשון של העונה השלישית של מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 – "החיפוש, חלק ראשון", ולאחר מכן – לקחה חלק משמעותי בהמשך התפתחות הסדרה, ובעיקר – במלחמת הפדרציה בדומיניון.
בעוד הדיפאיינט המקורית נהרסה לחלוטין במהלך העונה השביעית של הסדרה, צי הכוכבים שלח אל תחנת החלל חלל עמוק 9 ספינה מחליפה, מאותו הדגם, בשם "סאו פאולו".
אולם, לאחר היתר מיוחד, שונה שמה של ספינה זו להיות "דיפאיינט".
בפרק התשיעי של העונה השלישית של מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 – "דיפאיינט" – גול דוקאט מתאר את הספינה כ"אחת מספינות המלחמה החמושות ביותר ברביע".
בסרט מסע בין כוכבים 8: המפגש מתאר אותה ויליאם רייקר כ"ספינה קטנה וקשוחה".
הדיפאיינט תוכננה תחילה על ידי המעצב האמנותי של מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 ג'ים מרטין, בסיועם של המפקח על האפקטים החזותיים גארי האטזל ובונה המודלים טוני מיינינג'ר.
לדבריו של המפיק והתסריטאי רוברט יואיט וולפה, התוספת של הדיפאיינט לסדרה נועדה לפתור את הבעיה שבשימוש בחלליות מדגם "Runabout", שהן צפופות מאוד.
במהלך יצירתם של העיצובים המקוריים, ההתייחסות לספינה היה כאל "Runabout מורחבת יותר", אולם עיצובים מסוג זה הוחלפו, בסופו של דבר, בעיצוב ספינת חלל, במלוא מובן המילה, אשר שמה הוא "וליאנט" (במקור: Valiant; בתרגום לעברית: אמיצה).
שם זה נפסל, בסופו של דבר, על מנת למנוע בלבול עם וויאג'ר – ספינת החלל בסדרה מסע בין כוכבים: וויאג'ר, ששמה גם כן מתחיל באות "V".
במשך זמן זה הייתה כוונה לשמור על השם "וליאנט" כשם הדגם של הדיפאיינט.
השם "וליאנט" ניתן מאוחר יותר לספינה אחת מדגם "דיפאיינט".
באחד מפרקי הסדרה מסע בין כוכבים: וויאג'ר מוצג עיצוב מוקדם של הדיפאיינט, עם שינויים קלים, כספינה "אקווינוקס" מדגם "נובה".
סיפור הרקע של הספינה מתואר בפרק בו הופיעה לראשונה – "החיפוש, חלק ראשון", הפרק הפותח את העונה השלישית.
הדיפאיינט היא אב טיפוס לספינת מלחמה, שפותח במקור כדי להתמודד עם איום הבורג על הפדרציה.
באופן רשמי, דגם זה מוגדר כספינת ליווי, על מנת למנוע את התפיסה כי צי הכוכבים בונה ספינות מלחמה, בעוד שמשימותיו המוצהרות העיקריות הן שמירה על השלום וחקר החלל הלא-ידוע.
בעקבות פלישת הבורג, הפדרציה אישרה פרויקט לשיפור היכולות ההתקפיות וההגנתיות של צי הכוכבים.
הדיפאיינט הייתה התוצאה הסופית של פרויקט זה.
בפרק "דיפאיינט" (פרק 9, עונה 3), מספר בנג'מין סיסקו כי היה אחראי על בנייתה והיה שותף לעיצובה של "הדיפאיינט", בעת ששירת ב-"אוטופיה פלנישיה" – מספנות צי הכוכבים שעל מאדים, בין השנים 2367–2369.
אף על פי שבתחילה תוכננה ספינת החלל להיות מהירה ובעלת יכולות תמרון גבוהות על אף חימושה בנשק עוצמתי רב, בסופו של דבר התברר כי לספינה נשק רב מדי, וצריכת אנרגיה גבוהה מדי, בשביל ספינה בגודל שלה.
היה צורך לבצע שינויים רבים בספינה, על מנת לשמור על שלמותה ולמנוע ממנה להיקרע לשתיים.
הספינה תוכננה במיוחד לקרב, והיא כוללת תותחי פאזה חדשניים, חמושה בטורפדות-קוונטום, בנוסף לטורפדות-פוטון, פייזרים סטנדרטיים, ומערכת הגנה בעלת קיבולת גבוהה.
נכס נוסף של הספינה הוא השריון שלה, המאפשרת לה לספוג נזק מינימלי בלבד מפגיעות מרובות מצד האויב, גם כאשר מערכת ההגנה איננה פעילה.
העיצוב הפנימי של הספינה נתפס כדי ספרטני, ביחד לסטנדרטים של צי הכוכבים של אותה התקופה, שכן הספינה לא נועדה לשאת בני משפחה של אנשי הצוות, אין בה מעבדות למחקר מדעי או אולמות "הולודק", ויכולות המרפאה מוגבלות, יחסית.
חדר מגורי צוות מורכב ממיטת קומתיים אחת ומממשק מחשב כללי.
בחדר מגורים ליחיד יש משכפל-מזון, אולם חדר האוכל הוא המקום המועדף לאכול על אנשי הצוות במהלך משימות.
עם הזמן, ככל שהאיום מצד הבורג פחת, וככל שבדיקות המערכות המשיכו להיכשל (במיוחד בכל הקשור לתפוקת מנוע הספינה), הפרויקט החל להיתקע, עד אשר נעצר כליל.
אולם מספר שנים מאוחר יותר, בעקבות העבודה שנעשתה בחלל עמוק 9, דגם זה נכנס בסופו של דבר לתהליך של ייצור, עם לפחות חצי תריסר ספינות בשירות מבצעי פעיל משנת 2374 ואילך.
בעקבות המפגש הראשון של צי הכוכבים עם הג'מהדאר בשנת 2370, קפטן סיסקו פנה אל צי הכוכבים בבקשה לקבל פיקוד על הדיפאיינט, על מנת שיהיה מוכן טוב יותר למפגש הראשון הצפוי להתקיים עם מנהיגי הדומיניון.
צי הכוכבים הסכים, והדיפאיינט הוצבה בחלל עמוק 9 תחת פיקודו של סיסקו.
בכך, הדיפאיינט אפשרה לצוות התחנה לנסוע מהר יותר, רחוק יותר, ועם יותר כוח אשר מאשר ניתן עם חלליות ה-Runabout מדגם "דנובה".
לספינה אין מפקד קבוע, אולם לרוב סיסקו או וורף משמשים כקפטן הדיפאיינט.
הדיפאיינט היא ספינת צי הכוכבים הראשונה אשר נושאת באופן חוקי מכשיר הלטה.
בתחילה, המכשיר, אשר סופק על ידי הרומולאנים, הופעל על ידי קצין רומולאני שהוצב על סיפון הדיפאיינט.
בהמשך, הסכם בין הפדרציה לבין הרומולאנים הגביל את השימוש במכשיר ההסוואה לרביע גמא בלבד, בתמורה לכל מידע מודיעיני שייאסף על הדומיניון על ידי צי הכוכבים.
עם זאת, במספר הזדמנויות שונות, נעשה שימוש בלתי חוקי במכשיר ההסוואה, בכך שהופעל גם ברביע אלפא.
כפי שמתואר במהלך הסרט מסע בין כוכבים: המפגש, בשנת 2373 הדיפאיינט לוקחת חלק מכוח משימה של צי הכוכבים אשר מנסה לעצור את הבורג בקרב בגזרה 001 (כדור הארץ).
בעוד שרוב ספינות החלל של הפדרציה נהרסות כבר בתחילת הקרב, הדיפאיינט מצליחה לשרוד ולהמשיך להילחם בקוביית הבורג, בעוד שהיא מתקרבת אל כדור הארץ.
עם זאת, בשלב זה של הקרב הדיפאיינט איבדה את מערכות ההגנה והנשק שלה, ועל כן מפקד הדיפאיינט באותה העת, לוטננט-קומנדר וורף, מורה על ההגאי להתכונן ולנווט את הספינה במסלול התנגשות במהירות גבוהה אל תוך הקוביה.
פעולת "קמיקזה" שכזו נמנעה ברגע האחרון, כאשר האנטרפרייז-E מגיעה לשדה הקרב, מושכת את האש של הבורג, ומשגרת אל סיפונה את וורף ואת שאר אנשי הצוות השורדים של הדיפאיינט.
אף על פי שספגה נזקים רבים, ללא אנרגיה, נסחפת בחלל, צוות האנטרפרייז-E קובע כי ניתן לתקנה.
בטיוטה מוקדמת של התסריט הדיפאיינט מושמדת, אולם המפיק של מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 אירה סטיבן באהר, התנגד להריסתה של ספינת הסדרה שלו, ולכן הרעיון נפסל.
בשנת 2375, הדיפאיינט נהרסת במהלך קרב מול גזע ה"ברין".
מספר חודשים מאוחר יותר, במהלך תכנון הפלישה של הפדרציה לשטחי קרדאסיה, ספינת החלל USS סאו פאולו (מס' רישום: NCC-75633) – ספינת חלל חדשה מדגם "דיפאיינט" – מוצבת בחלל עמוק 9. קצין המבצעים הראשי של צי הכוכבים מעניק אישור מיוחד לשנות את שמה של ה"סאו פאולו" ל"דיפאיינט".
אף על פי שעל סיפון ה"סאו פאולו" ישנו שלט שעל פיו מס' הרישום של החללית הוא "NCC-75633", בכל צילומי החוץ של הספינה החדשה מופיע מס' הרישום "NX-74205".
הסיבה לכך היא שברוב צילומי החוץ של ספינת החלל החדשה נעשה שימוש חוזר בחומר מצולם ישן יותר.
רון מור, מיוצרי מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9, אמר כי שמה המיועד של ספינת החלל החדשה אמור היה להיות "Defiant-A", אולם הוחלט אחר מסיבות תקציביות (שם חדש היה מונע שימוש חוזר במודל הגרפיקה הממוחשבת שכבר היה קיים).
עם זאת, מור קבע כי ככל שזה נוגע לו – השינוי אכן קרה.
שמה של ה"סאו פאולו" נכתב בשפה האנגלית, באותיות אנגליות, ללא שימוש בטילדה.
ב-"מראה שבורה" – אחד מפרקי מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 (פרק 19, עונה 4) אשר עלילתו מתרחשת ב"יקום המראה", נראית גרסת יקום מקביל של הדיפאיינט, אשר נבנתה על ידי בני האדם המורדים.
בביקורו הקודם ביקום "האמיתי", סמיילי (גרסת היקום המקביל של מיילס או'בריאן) גנב את התוכניות הדרושות לדיפאיינט מהמחשב של חלל עמוק 9, אולם בשל תקלות רבות בספינה (שחלקן מתוארות בתחילת העונה השלישית), המורדים חוטפים את בנג'מין סיסקו ואת בנו ג'ייק, על מנת שיתקנו את הפגמים בתכנונה של הדיפאיינט.
שמה של ספינת חלל זו: "ISS Defiant".
ספינת החלל הדיפאיינט היא אחת ממספר ספינות, אשר ניתנות לבחירה במסגרת משחק המחשב Star Trek: Legacy, שזמן ההתרחשות בו מקביל לזמן העלילתי של מסע בין כוכבים: הדור הבא.
ניתן לשחק בספינת חלל מדגם דיפאיינט במסגרת משחק האינטרנט Star Trek Online.
דיפירידאמול (Dipyridamole) היא תרופה נוגדת קרישה ומשווקת בישראל תחת השם המסחרי קרדוקסין (cardoxin) ואגרנוקס (aggrenox).
התרופה משמשת כמניעה שניונית, בחולים עם סיבוכים איסכמיים לאחר שבץ או אירוע איסכמי בנוסף לאספירין.
התרופה פועלת במניעת היווצרות קרישי דם על ידי מניעת הידבקות טסיות במתן קבוע, ולהרחבת כלי הדם כאשר נלקחת במנה גדולה באופן חד פעמי.
התרופה נלקחת במתן דרך הפה או בהזנה ורידית.
דיפירידאמול מעכב את האנזים phosphodiesterase שבדרך כלל מפרק את cAMP (רמות גבוהות של cAMP חוסמות את תגובת הטסיות לADP) ו/או cGMP (בעל ערך מוסף כאשר ניתן יחד עם תחמוצת חנקן [NO] או סטטינים).
מה שמעכב את הספיגה החוזרת של אדנוזין לטסיות דם, תאי דם אדומים ותאי האנדותל ומוביל לריכוזים מוגברים של אדנוזין חוץ תאי.
בנוסף מעכב את האנזים adenosine deaminase המפרק אדנוזין לאינוזין (inosine).
עיכוב זה מוביל לעלייה נוספת באדנוזין החוץ תאי.
דיפירידאמול הוכח בהורדת יתר לחץ דם בריאה ללא ירידה משמעותית בלחץ הדם המערכתי
מעכב היווצרות של ציטוקינים פרו דלקתיים (MCP -1, MMP-9 ) בויטרו (תנאי מעבדה) והפחתה במספר חולים של hsCRP.
מעכב את התרבות תאי שריר חלק (smooth muscle) בחולים ובמניעת כישלון AV- shunt בחולי דיאליזה .
הוכח כמגדיל זרימת דם וחמצון לתאי שריר הלב ותורם לתפקוד חדר שמאל בחולים עם מחלת לב איסכמית .
בטיפול כרוני לא הוכח כמוריד לחץ דם סיסטמי באופן ניכר.
תסמינים אפשריים כוללים סחרחורת, כאב ראש, עילפון, בחילה ופריחה.
במקרים נדירים התרופה עלולה להחמיר תעוקה.
כל התרופות המשפיעות על קרישת הדם, כולל נוגדי קרישה, ותרופות אחרות אשר משפיעות על טסיות הדם (סטרפטוקינאז, אספירין, אינדומתאצין) אם ניתנות יחד עם דיפירידאמול, עלולות להגביר את ההשפעה "מדללת" הדם.
נוגדי קרישה: דיפירידאמול עלול להגביר את השפעותיהם של נוגדי קרישה, וכך להגביר את הסיכון של דימום לא תקין.
יש להפחית את המינון של נוגד הקרישה בהתאם.
נוגדי חומצה עלולים להפחית את יעילותו של דיפירידאמול.
אספירין: ריכוזו בדם עולה כאשר הוא ניתן יחד עם דיפירידאמול.
תיתכן הגברת פעולתו על טסיות הדם.
אינדומתאצין: השילוב בין השניים עלול לגרום להפרעה במאזן המלחים והנוזלים בגוף.
יש לעקוב אחר תפקוד הכליות, במיוחד בחולים הסובלים מבעיות שונות בלב ובכלי הדם.
3-4 פעמים ביום, שעה לפני האוכל.
עשויים לחלוף 2-3 שבועות עד שההשפעה הרפואית תורגש במלואה.
לשמור במכל סגור במקום קריר ויבש, הרחק מהישג ידם של ילדים
אם צריך לקחת את המנה הבאה תוך שעתיים, קח מנה אחת עכשיו ודלג על המנה הבאה.
אין להפסיק את התרופה בלי להיוועץ ברופא, הפסקתה עלולה לגרום לקרישת דם לא תקינה.
סביר להניח שמנה עודפת מקרית לא תגרום בעיות מיוחדות.
מנות עודפות גדולות עלולות לגרום סחרחורות או הקאה.
הדיפירידמול הושק בשנת 1959 על ידי חברת הפארמא הגרמנית בהרינגר אינגלהיים תחת השם המסחרי פרסנטין (persantine).מאוחר יותר יוצר דיפירימדול מושהה והוא ניתן בקומבינציה עם אספירין בתרופה Aggrenox.
דיפאק צ'ופרה הוא רופא, מרפא אלטרנטיבי, סופר, ונואם בתחום הניו אייג' ממוצא הודי המתגורר בארצות-הברית.
כתב ספרים רבים העוסקים בדרכים להגביר את אושרו של אדם, בעיקר בהשפעת תפיסות בודהיסטיות, וכן כתב על הקשר הרוחני בין הגוף לנפש.
על פי גישתו של צ'ופרה, תהליכים נפשיים הם בעלי השפעה רבה על בריאות הגוף.
גישתו שואלת מונחים מתוך הרפואה המדעית ומשלבת אותם ברפואה אלטרנטיבית המבוססת בעיקרה על פילוסופיות של המזרח הרחוק.
לשיטתו, חוסר שקט ולחץ נפשי הם בעלי השפעה רבה על בריאותו של האדם, ובעזרת פעילות גופנית, מדיטציה, ושינוי תפיסת החיים יכול האדם להגיע לבריאות טובה יותר ואף לעכב תהליכי הזדקנות.
בשנת 1999 בחר בו המגזין טיים לאחד ממאה הגיבורים החשובים של המאה ה-20. כיום, צ'ופרה הוא בעל מספר ספרים רבי-מכר ברחבי העולם.
כמו כן, לצ'ופרה קו מוצרי בריאות משלימים אלטרנטיביים, והוא נוהג להעביר הרצאות וסדנאות.
צ'ופרה נולד בניו דלהי, הודו.
אביו, קרישאן צ'ופרה, היה קרדיולוג בהודו, שעמד בראש בית החולים בניו דלהי למשך למעלה מחצי יובל, ושרת כסגן בצבא הבריטי.
צ'ופרה סיים את הכשרתו בבית הספר לרפואה בניו דלהי בשנת 1968. בשנותיו הראשונות כרופא, עסק במקצוע בעיקר באזורים כפריים בהודו.
בשנת 1970, הוא היגר לארצות הברית, שם עבר התמחות בבית חולים בניו ג'רזי.
צ'ופרה קיבל רישיון לעסוק ברפואה במדינת מסצ'וסטס בשנת 1973, כאשר התמחה ברפואה פנימית ובעיקר באנדוקרינולוגיה.
הוא קיבל קביעות במשרה בבית חולים בווירג'יניה, ומאוחר יותר גם היה מנהל בית חולים במסצ'וסטס.
בביקור בניו דלהי בשנת 1981, פגש צ'ופרה את רופא האיור ודה, בריהאספאטי דב טריגונה, ובעצתו החל ללמוד את רפואת האיור ודה.
בשנת 1985, פגש צ'ופרה את מהרישי מהש יוגי, שייעץ לו ליסד מרכז לרפואת איור ודה.
צ'ופרה עזב את משרתו בבית החולים במסצ'וסטס, והפך למייסד ולנשיא האגודה האמריקאית לרפואת איור ודה, ובהמשך גם למנהל של המרכז הרפואי לרפואה התנהגותית וטיפול בלחצים על שם איור ודה.
צ'ופרה עזב את קהילת המדיטציה הטרנסצנדנטלית בינואר 1994, אחרי שהקהילה האשימה אותו בניסיון להתחרות ולגזול את מקומו של מהרישי כגורו.
על פי מקורות חיצוניים, צ'ופרה עזב את הארגון כאשר "החברות בו לוותה בלחץ גדול מדי" והיוותה "עיכוב להצלחתו".
אחרי 1993 עבר צ'ופרה לחוף המערבי של ארצות הברית, והחל לעבוד עבור חברת בריאות שעסקה ברפואה הקשורה לגוף ולנפש בקליפורניה.
צ'ופרה הוסמך לעסוק כרופא במדינת קליפורניה בשנת 2004, לאחר כעשור שבו בעיקר לימד וכתב את תורתו.
יחסיו עם חברת הבריאות באו לקיצם בשנת 1996, והוא הקים, יחד עם הנוירולוג דייוויד סימון את מרכז הבריאות על שם צ'ופרה.
אז החל גם צ'ופרה לצבור פופולריות רבה בקרב התקשורת האמריקאית, ובין היתר התראיין בתוכניתה של אופרה וינפרי וזכה לסיקור במגזין פיפל.
צ'ופרה יסד את קרן צ'ופרה בשנת 2009, במטרה לקדם ולחזק את המודעות להחלמה רוחנית, כמו גם חינוך ומחקר בתחום הרפואה האלטרנטיבית.
הוא מרצה בפקולטה לעסקים באוניברסיטת קולומביה, ומשתתף מדי שנה כמרצה באירועים שונים של אוניברסיטאות בארצות הברית, בין היתר בית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד.
כמו כן, צ'ופרה הוא בעל טור שבועי בעיתון "סן פרנסיסקו כרוניקל", וכתב קבוע בעיתון וושינגטון פוסט.
על פי הערכות השוק, עסקיו של צ'ופרה מניבים כ-20 מיליון דולרים בשנה, המתבססים על מכירת מוצרי רפואה אלטרנטיבית, ביניהם תוספי מזון, שמני עיסוי, ספרים, קלטות וידאו וקורסים.
מחיר הנוכחות בהרצאותיו מגיע עד ל-25 אלף דולר.
צ'ופרה ציין בעבר כי אחת מהסיבות בגינן עזב את הרפואה הקונבנציולית, הייתה חוסר שביעות רצונו מכמות התרופות הרבה שנהג לתת למטופליו, מאחר שמנקודת מבטו "שמונים אחוזים מכל המרשמים הניתנים כיום הם טיפולים אופציונליים או חלקיים בתועלתם".
צ'ופרה מתואר כאחד מאנשי החזית הבולטים של תורת האיור ודה באמריקה.
ככלל, צ'ופרה שואל מושגים ורעיונות מתחומים רבים, גם כאלה שנתפסים לרוב כסותרים זה את זה, ומשלב אותם.
הוא איננו מגבה את רעיונותיו במחקרים ואיננו מנסה לקבל להם תמיכה מדעית.
למשל שילב צ'ופרה רעיונות פסאודו מדעיים בנוגע למכניקת הקוונטים ועקרונות מתורת איור ודה, ונוהג לכנותם "ריפוי קוונטי", ובין רפואה אלטרנטיבית של המזרח העתיק, ובין רעיונות פסאודו מדעיים מעולם הפסיכולוגיה, הביולוגיה והפיזיקה.
בהתייחסותו למחלות, צ'ופרה תיאר את וירוס האיידס כיצור המפיק "צליל שמפתה את ה-DNA לכדי השמדה", ועל כן ניתן לטפל בו בעזרת "צלילים קדמוניים של איור ודה".
הצהרה זו עוררה מחלוקת רבה בקרב הרפואה הקונבנציונלית, כיוון שהיא טעונה מבחינה אתית.
בדומה לפתרונות רבים אחרים שמציעה הרפואה האלטרנטיבית, הטיפול שהציע צ'ופרה אינו מבוסס על נתונים מחקריים שהוכחו מדעית, ועל כן יעילותו מוטלת בספק, מעבר לאפקט הפלצבו.
צ'ופרה פיתח את הרעיון לפיו ניתן לעכב או להפוך הזדקנות אנושית.
הוא טוען כי בניגוד לתפיסה המסורתית של הזדקנות, ניתן ללמוד כיצד לכוון את כיוון המטבוליזם של הגוף, וכי הזדקנות היא התנהגות נרכשת.
בנוסף, צ'ופרה טוען שהזדקנות יכולה להיות מואצת, לדוגמה בשל אורח חיים ציני וסקפטי של אדם.
השחקנית דמי מור ציינה כי היא מאמינה שבעזרת תורתו של צ'ופרה תגיע עד גיל 130, וצ'ופרה עצמו העיד שהוא מצפה לחיות הרבה מעבר לגיל 100.
פול קורץ, הומניסט, ספקן וחילוני אמריקאי, כתב כי הפופולריות של השקפות של צ'ופרה קשורה להתגברות עמדות אנטי-מדעיות בחברה, ופופולריות שכזאת מבטאת במתקפה על האובייקטיביות של המדע עצמו על ידי המבקשים צורות חדשות, אלטרנטיביות, לאמת את רעיונותיהם.
באופן כללי, צ'ופרה תקף את הספקנות.
צ'ופרה כתב למעלה מ-50 ספרים, שתורגמו ל-35 שפות שונות.
ספריו שתורגמו לעברית יצאו לאור על ידי הוצאת מודן.
1991 - הדרך לבריאות מושלמת
2000 - איך נכיר את אלוהים
2010 - להמציא מחדש את הגוף, להחיות את הנשמה - ליצור את עצמך מחדש
2012 - פתרונות רוחניים: תשובות לאתגרים הגדולים של החיים
2013 - אלוהים: סיפור של התגלות
2017 - אתה הוא היקום (עם מנאס קאפאטוס)
2022 - מדיטציה שלמה: מדריך לחיים עֵרים, תרגמה מאנגלית: לינדה פניאס־אוחנה, הוצאת מודן
דיפאליה היא מום מולד זכרי הבא לידי ביטוי בקיומם של שני פינים בזכר אחד.
הדיפאליה נדירה מאוד, בארצות הברית נמצא מקרה אחד על כל חמישה וחצי מיליוני גברים.
התופעה תוארה לראשונה ב-1609 על ידי הרופא השווייצרי Johannes Jacob Wecker.
צעיר אמריקאי בעל דיפאליה פרסם ספר אלקטרוני בשם "ראש כפול: חיי עם שני פינים" (Double Header).
במקרים רבים דיפאליה מלווה במומים נוספים בחוט השדרה, במערכת הכליות, במעיים, בפי הטבעת ובאיברים נוספים.
בעלי דיפאליה נמצאים בסיכון גבוה לתמותה בשל זיהומים החודרים גם למערכת הכליות והעיכול.
דיפולוזאורוס (שם מדעי: Dyoplosaurus; מילולית: "לטאה כפולת שריון") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האנקילוזאוריים אשר חי בתור הקרטיקון לפני 76.5 מיליון שנה.
המאובנים שלו התגלו באלברטה, קנדה.
הדיפולוזאורוס הגיע לאורך 4–4.5 מטרים ולגובה ממוצע של 1.7 מטר והיה בעל רגליים קצרות, גוף משוריין עשוי אוסטאודרם וזנב ארוך בעל "אלה" כבדה בקצהו.
עם זאת, יחסית לאנקילוזאורים אחרים, הזנב היה דק יותר.
הוא היה נמוך יותר אך בעל מבנה לוחיות מחוזק יותר שהגן עליו מטריפה.
הגולגולת הייתה קטנה ומשוריינת והיו עליה 4 קרניים בקצוות.
נמצאו רק ממצאים בודדים מדינוזאור זה, אשר התגלו ב-1924 ליד הפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבאלברטה.
הממצאים כללו שרידים מעטים של חלקי שלד, גולגולת קצרה ולסתות שבורות והשתייכו למין Dyoplosaurus acutosquameus.
דיפין היא הפצת לינוקס סינית מבוססת דביאן.
החל משנת 2019, וואווי מספקת מחשבים ניידים המגיעים עם הפצה זו כמערכת ההפעלה ברירת המחדל.
ההפצה משתמשת בסביבת שולחן עבודה ייחודית לה בשם DDE (ראשי תיבות של "Deepin Desktop Environment", סביבת שולחן העבודה של דיפין), המבוססת על Qt.
החל מגרסה 15.10, ההפצה משתמשת בגרסה המבוססת גם על מנהל החלונות של KDE, הקרויה dde-kwin.
כמו כן, ההפצה כוללת רשימת תוכנות ברירת מחדל שיוצרו על ידי צוות פיתוח ההפצה:
Deepin Boot Maker - כלי ליצירת כוננים נשלפים ברי אתחול שיוכלו להרית את ההפצה במצב חי או להתקינה במחשבים אחרים.
Deepin Installer - כלי ההתקנה של ההפצה.
Deepin Font Installer - כלי להתקנת והסרת גופנים.
Deepin Clone - כלי לגיבוי ושחזור מערכת ונתונים, כשניתן לגבות ולשחזר מחיצות מדיסק קשיח, וכן את הדיסק הקשיח כולו.
Deepin Picker - כלי לבחירת צבעים.
Deepin Store - חנות האפליקציות של הפצה.
קיים גם כלי לצילום מסך: Deepin Screenshot.
Deepin Image Viewer - מציג התמונות של ההפצה.
Deepin Movie - מציג קובצי וידאו, וכן כלי להזרמת מדיה.
Deepin OpenSymbol - אוסף סמלים שאוירו מחדש על ידי צוות פיתוח ההפצה.
Deepin Music - תוכנת נגן מדיה.
Deepin Manual - מוסיף הסברים על כלי ותכונות ההפצה.
קיים גם עורך טקסט בעל תכונות מתקדמות יותר בשם Deepin Emacs.
Deepin Graphics Driver Manager - כלי להתקנת מנהלי התקן לכרטיסים גרפיים.
Deepin Repair - תוכנה לטיפול מהיר בתקלות בהפצה.
מרבית מיישומים אלו הם יישומי קוד פתוח עם גישה חופשית לקוד המקור שלהם, אך חלקם, דוגמת Deepin Cloud Scan, מסחריים וקוד המקור שלהם אינו זמין באופן ציבורי.
בנוסף לאלה, התוכנה מגיעה עם תוכנות קוד פתוח וקנייניות נוספות, דוגמת הדפדפן גוגל כרום, Crossover ,סטים וחבילת היישומים המשרדיים WPS Office.
ההפצה זכתה למחמאות הודות למראה שלה.
עם זאת, ההפצה ספגה ביקורת רבה על כך שאספה סטטיסטיקות על משתמשים בחנות האפליקציות שלה, אך הפסיקה זאת לאחר ההתנגדות לכך.
דיפיקה פדוקון היא שחקנית ומפיקת קולנוע הודית.
זוכת פרסים רבים ובכללם 3 זכיות בפרסי פילמפייר, האוסקר הבוליוודי.
בשנת 2018 נבחרה על ידי מגזין טיים לאחת מ-100 האנשים המשפיעים ביותר.
אביה, פראקאש פדוקון, היה שחקן בדמינטון, אלוף העולם לשנת 1980. היא נולדה בקופנהגן, בירת דנמרק.
בצעירותה שיחקה בדמינטון ברמה הלאומית, אך עזבה את הספורט לטובת דוגמנות.
בעקבות קריירת הדוגמנות קיבלה הצעות לשחק בסרטים וכיכבה בסרט בשפה ההודית "קאנדה" בשנת 2006. הסרט הבא שלה, "Om Shanti Om" זיכה אותה בפרס הופעת הבכורה הנשית הטובה ביותר של פילמפייר.
הסרט "קוקטייל" משנת 2012 היווה נקודת מפנה בקריירה שלה/
בשנת 2019 הקימה חברת הפקות משל עצמה, קה הפקות.
בשנת 2023 שיחקה בסרט "Pathaan" לצד כוכבי הקולנוע סלמאן ח'אן ושאה-רוח' ח'אן.
פדוקון היא יושבת ראש האקדמיה לווידאו של מומביי, מייסדת עמותת "לחיות לאהוב לצחוק" המקדמת מודעות לבריאות הנפש בהודו.
בשנת 2014 הדיחה את קתרינה קאיף מהמקום הראשון ברשימת הנשים הסקסיות של מגזין FHM.
בשנת 2017 השתתפה בסרט האמריקאי "XXX: הילוך גבוה" בתפקיד סרינה אונג'ר.
בשנת 2024 שיחקה בסרט הפעולה האפי "קאלקי – אחרית הימים" לצד אמיטאב באצ'אן.
דיפלוגלוסה (שם מדעי: Diploglossa), היא קבוצה של לטאות מהקבוצה דמויי קמטן, המהווים ענף עצמאי הכולל 4 משפחות שונות, הקרובות למשפחת ההלודרמיים.
בעבר השתייכה לקבוצה זו גם משפחת הסיניזאוריים, הכוללת כיום את המין לטאה תנינית סינית, אך זו הופרדה לאחר בדיקות לענף Paleoanguimorpha, הקרוב יותר לכוחיים.
הקבוצה קיימת החל מהקרטיקון התחתון לפני 110 מיליון שנה ומיניה נחשבים לפרימיטיבים ביותר מבין דמויי-הקמטן ורבים מהם בעלי רגליים מנוונות ואף נעלמו אצל הקמטניים וקמטני אמריקה.
ברובם הם שוכני עלווה היוצאים בלילות לחפש טרף קטן והם אינם ארסיים.
חלקם משריצים צאצאים חיים מגופם.
דיפה מהטה היא במאית ותסריטאית קולנוע קנדית ילידת הודו, הידועה בעיקר בזכות טרילוגיית האלמנטים שלה, "אש" (1996), "אדמה" (1998) ו"מים"(2005).
הסרט "אדמה" הוגש על ידי הודו בתור המועמד הרשמי לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, ו"מים" היה הסרט הרשמי של קנדה לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, מה שהופך אותו לסרט הקנדי השלישי שאינו בשפה הצרפתית שהוגש באותה קטגוריה.
השניים נאחרים היו "כדור בראש" אטילה ברטלאן ב-1990 שהיה בשפה מומצאת ו"Atanarjuat: The Fast Runner" של זכריה קונוק משנת 2001 בשפת האינוקטיטוט.
היא זכתה בפרס ג'יני בשנת 2003 על התסריט של "בוליווד/הוליווד".
במאי 2012 קיבלה מהטה את פרס אמנויות הבמה של המושל הכללי על מפעל חיים, הכבוד הגבוה ביותר של קנדה באמנויות הבמה.
מהטה נולדה ב-1950 באמריטסר, פנג'אב ליד הגבול הצבאי של פקיסטן וחוותה על בשרה את ההשפעות שהביאה חלוקת הודו שלוש שנים קודם לכן.
"אפילו כשגדלתי באמריטסר, היינו נוסעים כל סוף שבוע ללאהור, אז פשוט גדלתי ליד אנשים שדיברו על זה ללא הרף והרגשתי שזה אחד הדברים הכי נוראיים שהאנשים הללו חוו ".
בילדותה משפחתה עברה לניו דלהי, ואביה עבד כמפיץ סרטים.
מאוחר יותר מהטה למדה בבית הספר התיכון לבנות וולהם, פנימייה בדהראדון למרגלות ההימלאיה.
היא סיימה את לימודיה במכללת ליידי שרי רם לנשים, באוניברסיטת דלהי עם תואר בפילוסופיה.
מהטה מציינת כיצד התפיסה שלה כלפי סרטים השתנתה ככל שהתבגרה ונחשפה לסוגים שונים של קולנוע, מה שבסופו של דבר השפיע עליה להיות יוצרת סרטים בעצמה.
"כשגדלתי בדלהי והלכתי לאוניברסיטה בדלהי, נהגתי לצפות בסרטים [הודיים].
גדלתי עם מינון בריא מאוד של קולנוע מסחרי הודי.
אבי היה מפיץ סרטים, אז מגיל צעיר מאוד ראיתי קולנוע הודי מסחרי.
אבל ברגע שהלכתי לאוניברסיטה, או אפילו את השנה האחרונה שלי בלימודים, באמת התחלתי לראות וליהנות מ-סטיאג'יט ריי ו- ריטוויק גטק והייתה לי חשיפה לקולנוע שאינו הינדי ולקולנוע שאינו הוליוודי.
באוניברסיטה, נחשפתי גם לבמאים כמו טריפו וגודאר.
הייתה גם חשיפה אינטנסיבית לקולנוע היפני עם במאים כמו אוזו ומיזוגוצ'י".
לאחר סיום לימודיה החלה מהטה לעבוד בחברת הפקות שיצרה סרטים דוקומנטריים וחינוכיים עבור ממשלת הודו.
במהלך הפקת סרטה התיעודי הארוך הראשון המתמקד בחיי העבודה של כלה ילדה, היא הכירה ונישאה ליוצר הדוקומנטרי הקנדי פול זלצמן, שהיה בהודו עבור יצירת סרט.
היא היגרה לטורונטו כדי לגור עם בעלה בשנת 1973.
ברגע שהגיעה לקנדה, מהטה וזלצמן יחד עם אחיה דיליפ הקימו את Sunrise Films, חברת הפקות, שהפיקה תחילה סרטים דוקומנטריים אך עברה להפקת טלוויזיה ויצרה את סדרת הטלוויזיה "Spread Your Wings" (1977–1979) העוסקת באמנות ויצירתיות של צעירים מסביב לעולם.
בנוסף, מהטה ביימה מספר פרקים של הדרמה של CBC בהפקת זלצמן Danger Bay" (1984–1990)".
מהטה ביימה גם את הסרטים התיעודיים ב-1975 את הסרט "ב-99: דיוקן של לואיז טנדי מרץ'".
ב-1986 היא ביימה את הסרט "Travelling Light" המתמקד בעבודתו של אחיה דיליפ כצלם עיתונות.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי ג'מיני .
בשנת 1987, בהתבסס על יצירותיהן של אליס מונרו, סינתיה פלאד ובטי למברט, מהטה הפיקה וביימה את "מרתה, רות ואידי".
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בקאן.
בהמשך זכה הסרט בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-11 בפירנצה בשנת 1988.
בשנת 1991 היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בבימוי של סרט העלילתי עם "סם ואני" סיפור על מערכת היחסים בין ילד הודי-קנדי צעיר לג'נטלמן יהודי מבוגר בשכונת טורונטו בפארקדייל.
הסרט היה הסרט בעל התקציב הגבוה ביותר שביימה אישה בקנדה עד אז, כאשר תקציבו היה 11 מיליון דולר.
הסרט זכה לציון כבוד בקטגוריית פרס מצלמת הזהב של פסטיבל קאן 1991. הסרט הוקרן בפסיטבל הקולנוע00 בירושלים כאשר מהטה התארחה בפסטיבל.
ב-1994 ביימה את הסרט "קמילה" בכיכובן של ברידג'ט פונדה וג'סיקה טנדי.
מהטה ביימה שני פרקים מסדרת הטלוויזיה של ג'ורג' לוקאס "אינדיאנה ג'ונס הצעיר".
הפרק הראשון, "בנארס, ינואר 1910", שודר ב-1993. הפרק השני שודר ב-1996 כחלק מסרט טלוויזיה שכותרתו "אינדיאנה ג'ונס הצעיר: מטייל עם אביו".
ב-1996 הקימה חברות הפקות יחד עם בעלה השני בשם Hamilton Mehta Productions.
ב-2002 היא ביימה את "בוליווד/הוליווד", עליו זכתה בפרס ג'יני לתסריט המקורי הטוב ביותר.
מהטה ביימה כמה סרטים באנגלית המתרחשים בקנדה, ביניהם "הרפובליקה של האהבה" ב-2003 ו"גן עדן על האדמה" ב-2008. גן עדן עוסק באלימות במשפחה ופריטי זינטה גילמה בו את התפקיד הנשי.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2008. בשנת 2008 הפיקה מהטה את הסרט התיעודי "האישה הנשכחת", בבימויו של אחיה דיליפ.
בשנת 2015, מהטה כתבה וביימה את "Beeba Boys".
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2015.
בשנת 2016, מהטה ביימה את סרט הדרמה "אנטומיה של אלימות", החוקר את הסיבות השורשיות שהובילו לאונס ולרצח הקבוצתי בדלהי ב-2012.
ב-29 באוקטובר 2020, טלפילם קנדה הודיעה שסרטה של מהטה "Funny Boy" ייצג את קנדה בפרסי האוסקר לסרט העלילתי הבינלאומי הטוב ביותר.
עם זאת, הסרט נפסל על ידי פרסי האוסקר מכיוון שהשילוב שלו של דיאלוג באנגלית, סינהלית וטמילית לא עלה על האחוז הנדרש של דיאלוג לא אנגלי.
מהטה ידועה בעיקר בשל טרילוגית האלמנטים שלה: "אש" מ־1996, "אדמה" מ-1998 ו"מים" מ-2005 עבורם זכתה בביקורות מעולות על הבימוי.
כמה שחקנים הודים מפורסמים שעבדו בטרילוגיה זו הם אמיר ח'אן, סימה ביסוואס, שבן אזמי, קולבושן חארבנדה, ג'ון אברהם, ראול קנה, ליסה ריי, ננדיטה דאס ומנורמה.
הסרט "אש" עוקב אחר רומן בין שתי גיסות שנישואיהן חסרי המין מפגישים אותן ברומן לוהט.
הסרט עורר מחלוקת עם יציאתו, מכיוון שכמה קבוצות בהודו טענו כי הרומן הלסבי שעומד במרכז הסרט עומד הגד הערך המשפחתי והדתי המסורתי בחברה.
הסרט גרר הפגנות בערים ברחבי הודו.מבחינה בינלאומית, הסרט זכה לשבחי הביקורת וזכה בסרט הקנדי הפופולרי ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של ונקובר.
זה היה גם הסרט הדרמטי העלילתי הראשון שמהטה כתבה וגם ביימה, דבר בו היא תמשיך לאורך כל הקריירה שלה.
הסרט "אדמה" מתמקד בתקופה שלפני ובמהלך חלוקה הודו ופקיסטן ב-1947, וכיצד נעקרו חייה של משפחה אחת משורשיה על ידי אירוע היסטורי זה.
המיקוד המרכזי של "אדמה" נועד להיות על "חלוקת האדמה, אבל היא גם מטפורית - מה המשמעות של המטרובהומי (המולדת) שלנו עבורנו?" הסרט התבסס על היסטוריה המשפחתית של מהטה עצמה כשהוריה ברחו מפקיסטן בשנת 1947, בעוד מהטה עצמה נולדה בפנג'אב ב-1950, לא הרחק מגבול הודו-פקיסטן.
הסרט "מים" הוא על ילדה בת שמונה שהתאלמנה לפתע.
בהתאם למסורת של אלמנות, היא נשארת באשראם, שם היא אמורה לגור מכאן ואילך.
הסרט, שהיה אמור להצטלם בהודו, הותקף על ידי פונדמנטליסטים הינדים שראו את הסרט כחוסר כבוד ואשר התייחסו לסרטים הקודמים של מהטה והצגתם את התרבות ההינדית.הממשלה האזורית פסלה את ההרשאה שניתנה מהממשלה המרכזית לצלם בעיר הקדושה ואראנאסי.
בסופו של דבר ההפקה עברה לסרי לנקה.
"מים" פתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2005 והיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2006. הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע באילת.
מהטה ביימה את "ילדי חצות" בעקבות שיתוף פעולה עם סלמן רושדי שחיבר רומן באותו השם.השחקן ההודי אמריקאי סאטיה בהאבה שיחק את התפקיד של סאלם סיני בעוד תפקידים אחרים גולמו על ידי שריה סראן, סימה ביזוואז, שאבאנה עזמי, אנופם קר, סידהרת' נאראיאן, רהול בוס, סוהא עלי חאן, שאהנה גוסואמי ודרשיל ספארי.
הסרט יצא לאקרנים ב-9 בספטמבר 2012 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו והיה מועמד לסרט הקולנוע הטוב ביותר יחד עם 7 מועמדויות נוספות בטקס פרסי המסך הקנדי.
ב-1973 בהודו היא הכירה ונישאה ליוצר הקולנוע הקנדי פול זלצמן ממנו התגרשה ב-1983 לבני הזוג יש בת, דוויאני זלצמן, סופרת, אוצרת ומבקרת תרבות.
מהטה נשואה כיום למפיק דייוויד המילטון.
אחיה, דיליפ מהטה, הוא צלם עיתונות ובמאי קולנוע.
דיפילובותריאזיס היא זיהום תולעי טפילי הנגרם על ידי שרשורים שמקורם בדגים נאים, בעיקר מהסוג Dibothriocephalus, שבעבר נקרא Diphyllobothrium.
הזיהום הוא לרוב אסימפטומטי, וכאשר מופיעים תסמינים הוא בדרך כלל מתבטא בתסמינים קלים בלבד, שיכולים לכלול תלונות במערכת העיכול, ירידה במשקל ועייפות.
במקרים נדירים עלולים להתרחש מחסור בוויטמין B12 וחסימת מעיים.
הזיהום עלול להימשך זמן רב בהיעדר טיפול.
דיפילובותריאזיס מאובחנת בדרך כלל על ידי חיפוש ביצים או מקטעי תולעת סרט בצואה.
הטיפול הוא בתרופות נוגדות תולעים טפיליות.
עדויות לקיום ביצי דיפילובותריום נמצאו בקופרוליטים המתוארכים לתקופה הנאוליתית הקדומה באירופה ובאמריקה הדרומית.
השכיחות העולמית של דיפילובותריאזיס נאמדת בכ-20 מיליון בני אדם המודבקים בשרשור, כאשר הפיזור הוא כלל-עולמי, בפרט בתרבויות שבהן נהוג לצרוך דגים נאים או מומלחים, ועם נטייה לאקלים קר, כמו האקלים התת-ארקטי.
היסטורית, המחלה הייתה נפוצה יחסית בקרב נשים יהודיות אשר נדבקו במחלה כאשר טעמו מדג הקרפיון שממנו הכינו געפילטע פיש.
הדבר הביא למחלה את הכינוי "מחלת עקרת הבית היהודייה".
דיפילובותריאזיס נגרמת ממספר סוגי שרשורים רחבים ממשפחת הדיפילובותריים, בהם Dibothriocephalus ו-Adenocephalus, אשר מקורם בדגים.
עד 2017 סווגו השרשורים הללו תחת הסוג Diphyllobothrium, ומשם זה נגזר שם המחלה.
מדובר במיני הטפילים הגדולים ביותר באדם, שאורכם במעי יכול להגיע ל-15 מטר ול-4,000 מקטעים.
מבחינה מורפולוגית, שרשורים אלה מאופיינים בראש (scolex) בעל חריץ היצמדות בין פני השטח הגחוניים והגביים, היוצר כעין שני עלים.
צוואר השרשור אחורי לראש התולעת ויתר גוף השרשור עשוי מקטעים (פרוגלוטידים) מרובים, שכל אחד מהם מכיל איברי רבייה זכריים ונקביים.
ביצי השרשור אינן מעוברות בזמן ההטלה, וגודל כמה עשרות מיקרונים.
לקראת סוף המאה ה-19 התבררה העברת המחלה מצריכה של דגים הנושאים את השרשור.
ביצי השרשור יוצאות בצואה של המאכסן הסופי בלא עובר.
כאשר הן מגיעות למקור מים הן מתעברות ובוקעות מהן פגיות מוקדמות (coracidia).
ה-coracidia נאכלות על ידי סרטנאים, לרוב שטרגליים, מאכסן הביניים הראשון, ומתפתחות בגוף הסרטן לפגיות procercoid.
כאשר הסרטנים נאכלים על דגיגים, מאכסן הביניים השני, ה-procercoid משתחררות מן הסרטן ומתפתחות בגוף הדג לפגיות plerocercoid.
דג גדול יותר, הניזון מהדגיג מאכסן הביניים השני הוא המאכסן שדרכו התולעת מגיעה אל המאכסן הסופי, למשל האדם, שצורך את בשר הדג נא.
במעי המאכסן הסופי השרשור מתפתח לצורתו הבוגרת עד מהרה, ותוך 2–6 שבועות מתחיל להטיל ביצים.
מספר הביצים עשוי להגיע למיליון לשרשור ליום.
משך השהות הממוצע של השרשור במעי הוא 10 שנים.
לאחר צריכת דג נא נגוע בשרשור והפיכת הפגית לשרשור בוגר, השרשור נצמד לרירית המעי באמצעות חריץ ההיצמדות הדו-צדדי שבראשו.
ההיצמדות מתבצעת בעיקר במעי העקום, ובאופן פחות שכיח במעי הריק ובמקטעי מעי אחרים.
לעיתים נדירות ההיצמדות תתרחש בצינורות המרה.
לשרשור יכולת לפרק את הקשר שבין ויטמין B12 לפקטור פנימי ולנצל עד 80% מהתצרוכת של ויטמין, ועל ידי כך למנוע את אפשרות הספיגה של הוויטמין, עד כדי התפתחות של מחסור בוויטמין B12 ואנמיה מגלובלסטית.
הסיכון להתפתחות חסר ויטמין B12 עולה ככל שמשך המחלה ארוך יותר.
רוב האנשים הנגועים בשרשור אינם מרגישים בכך.
כ-20% מהאנשים עם דיפילובותריאזיס חווים תלונות במערכת העיכול, לרבות כאב בטן או אי-נוחות בטנית, שלשול או עצירות.
בנוסף, חלקם חווים תשישות, סחרחורת, תופעות אלרגיות ותסמינים של מחסור בוויטמין B12. כשהעומס השרשורי גבוה עלולה להיווצר חסימה מכנית של נהור המעי.
ממצאים של אנמיה מגלובלסטית ומחסור בוויטמין B12 יכולים להופיע בבדיקות דם.
בהסתכלות תחת המיקרוסקופ של דגימת צואה ניתן לזהות ביצים או פרוגלוטידים.
בבדיקות דימות של המעיים, אשר בהן ניתן חומר ניגוד פומי, ניתן לראות לעיתים פגם מילוי בצורת סרט בחלל המעי.
האבחנה מתבצעת לרוב על ידי מיקרוסקופיה של הצואה, אולם מכיוון שהפרשת הביצים בצואה אינה מתמדת, לעיתים יש צורך במספר דגימות לצורך אבחנה.
זיהוי מולקולרי בבדיקות מבוססות PCR, או שיטה דומה, הולך ומתבסס כתחליף לזיהוי מיקרוסקופי.
פרזיקוונטל במינון של 10 מ"ג לק"ג גוף היא טיפול הבחירה בדיפילובותריאזיס, כמו גם בזיהומים שרשוריים אחרים.
התרופה משרה שינויים במעטה התולעת שמאפשרים חדירה של יוני סידן לתאי השרשור, ועל ידי כך לשתק את השרשור.
מנה חוזרת לפעמים מומלצת לאחר שבוע.
כאשר פרזיקוונטל לא זמין, טיפול חלופי עשוי לכלול ניקלוזאמיד במינון 2 גרם במנה חד-פעמית.
בעת מחסור חמור בוויטמין B12, תוספים של הוויטמין, ראשית בזריקה תוך-שרירית, ובהמשך פומית, עשויים לתקן את ביטויי החסר ולמלא את המאגרים.
חסימת מעיים מטופלת לרוב בצורה ניתוחית.
דרך המניעה הטובה ביותר היא הקפדה על בטיחות מזון: הימנעות מצריכת דגים נאים, בפרט כאלה המגיעים ממדינות אנדמיות, בישול של דגים עד הגעתם לטמפרטורה של 55 מעלות צלזיוס ומעלה למשך חמש דקות לפחות, או לחלופין הקפאתם לטמפרטורה נמוכה מ-10- מעלות צלזיוס למשך יממה, יהרגו את פגיות ה-plerocercoid.
דיפול האוקיינוס ההודי (Indian Ocean Dipole, IOD) הוא תנודה (Oscillation ) לא סדירה של טמפרטורות פני הים (SST), המאופיינת בכך שאזוריו המערביים של האוקיינוס ההודי הופכים לסירוגין לחמים/קרים יותר (פאזה חיובית/שלילית) ביחס לחלקיו המזרחיים של האוקיינוס.
ה-IOD מתאר תנודה לא מחזורית של ה-SST, בין שלבים "חיוביים", "נייטרליים" ו"שליליים".
בשלב החיובי מתועדות טמפרטורות פני ים גבוהות מהממוצע, וכמות משקעים מוגברת באזור המערבי של האוקיינוס ההודי, יחד עם קירור מקביל של המים במזרח האוקיינוס - תופעה הנוטה לגרום לבצורות באזורים יבשתיים סמוכים באינדונזיה ואוסטרליה.
השלב השלילי מביא עמו תנאים הפוכים, עם מים חמים יותר ומשקעים רבים יותר במזרח האוקיינוס ההודי, אל מול תנאים קרירים ויבשים יותר במערבו.
ה-IOD משפיעה גם על עוצמת המונסונים מעל תת היבשת ההודית.
פאזת IOD חיובית משמעותית התרחשה בשנים 1997–1998, ועוד אחת בשנת 2006. ה-IOD הוא היבט אחד של המחזור הכללי של האקלים העולמי, המקיים אינטראקציה עם תופעות דומות כמו אל נינו-התנודה הדרומית (ENSO) באוקיינוס השקט.
תופעת ה-IOD זוהתה לראשונה על ידי חוקרי אקלים הודים בשנת 1999 מהמכון ההודי למדע (Indian Institute of Science).
במהלך תקופה שאורכת 30 שנים, מתרחשות בממוצע כארבע פאזות חיוביות, כמו גם ארבע שליליות, וכל אירוע נמשך כשישה חודשים.
עם זאת, תועדו 12 פאזות חיוביות בין השנים 1980 ל-2009, ומנגד לא נצפו אירועי פאזה שלילית בין השנים 1980 ל-1992. התרחשות אירועי IOD חיוביים ברצף היא נדירה ביותר, רק שני מקרים כאלה תועדו: המקרה של 1913–1914, ושלושת האירועים הרצופים בין השנים 2006 ל-2008 שקדמו לשריפות היער של "שבת השחורה".
מודלים מצביעים על כך שניתן לצפות שפאזות חיוביות רצופות יתרחשו פעמיים על פני תקופה של 1,000 שנה.
ה-IOD החיובי בשנת 2007 התפתח במקביל לאירוע לה ניניה, כך שנוצר שילוב נדיר מאוד שהתרחש רק פעם אחת נוספת לפי הרישומים ההיסטוריים הזמינים (בשנת 1967).
באוקטובר 2010, התפתחה פאזת IOD שלילית חזקה, שבשילוב עם לה ניניה חזקה במקביל, גרמה לשיטפונות בקווינסלנד בשנים 2010–2011 ולשיטפונות בוויקטוריה בשנת 2011 (2011 Victoria floods).
בשנת 2008 השתמשה נרילי אברם (Nerilie Abram) ברשומות אלמוגים מהאוקיינוס ההודי המזרחי והמערבי כדי לבנות אינדקס אלמוגים כאינדיקטור למצב הדיפול (Dipole Mode Index) שמתחיל משנת 1846. פרספקטיבה מורחבת זאת על התנהגות ה-IOD הצביעה על כך שאירועי IOD חיוביים התחזקו והפכו תכופים יותר במהלך המאה ה-20.
השפעה על בצורות בדרום מזרח אסיה ובאוסטרליה
פאזת IOD חיובית קשורה עם בצורות בדרום מזרח אסיה,, כמו גם באוסטרליה.
כן צפויים אירועי אקלים קיצוניים עקב פאזת IOD חיובית.
מחקר משנת 2009 שנערך על ידי Caroline C.
Ummenhofer ועמיתיו במרכז המחקר לשינויי אקלים (Climate Change Research Centre) באוניברסיטת ניו סאות' ויילס (UNSW) הדגים מתאם משמעותי בין ה-IOD לבצורת במחצית הדרומית של אוסטרליה, ובמיוחד בדרום-מזרח היבשת.
כל בצורת גדולה שתועדה בדרום אוסטרליה מאז שנת 1889 התרחשה במקביל לתנודות חיוביות-נייטרליות של ה-IOD, כולל הבצורות בשנים 1895–1902, 1937–1945 ו-1995–2009.
המחקר מראה כי במהלך פאזת IOD שלילית, תחת השילוב בין מים קרירים במערב האוקיינוס לבין מים חמים מול צפון מערב אוסטרליה (ים טימור), נוצרות רוחות שאוספות לחות מהאוקיינוס, גורמות לסחיפה מטה בכיוון דרום אוסטרליה, מה שמביא לכמויות גשמים גבוהות יותר.
במהלך פאזה חיובית, דפוס טמפרטורות האוקיינוס מתהפך, מה שמביא להחלשת הרוחות, ולהפחתה בכמות הלחות הנאספת ומועברת ברחבי אוסטרליה.
כתוצאה מכך, כמות הגשמים באזורי דרום-מזרח המדינה נמוכים בהרבה ביחס לממוצע בתקופות פאזה חיובית.
בנוסף, המחקר מראה כי ל-IOD השפעה הרבה יותר משמעותית על דפוסי הגשמים בדרום-מזרח אוסטרליה מאשר להשפעת אל ניניו-התנודה הדרומית (ENSO) באוקיינוס השקט, כפי שכבר הוכח במספר מחקרים.
השפעה על גשמים ברחבי מזרח אפריקה
IOD חיובי מקושר לכמות גשם גבוהה מהממוצע במהלך תקופת הגשמים הקצרים של מזרח אפריקה (EASR), הנמשכת בין החודשים אוקטובר ודצמבר.
כמות גשם גבוהה יותר במהלך התקופה הנ"ל קשורה לטמפרטורות פני ים חמות במערב האוקיינוס ההודי, ולרוחות מערביות נמוכות ברחבי אזור המשווה של האוקיינוס, מה שמביא לחות מעל מזרח אפריקה.
נמצא כי כמות המשקעים המוגברת הקשורה ל-IOD חיובי גרמה לעלייה בשיטפונות במזרח אפריקה במהלך תקופת ה-EASR.
במהלך IOD חיובי חזק במיוחד שנצפה בסוף שנת 2019, כמות המשקעים הממוצעת במזרח אפריקה הייתה גבוהה ב-300% ביחס לרגיל.
כמות משקעים חריגה זאת גרמה לעלייה בשכיחות השיטפונות בג'יבוטי, אתיופיה, קניה, אוגנדה, טנזניה, סומליה ודרום סודן.
גשמים שוטפים וסיכון מוגבר למפולות באזור בתקופה זו גורמים לעיתים קרובות להרס נרחב ולאובדן חיים.
הצפי הוא שאזוריו המערביים של האוקיינוס ההודי יתחממו בקצב מואץ כתוצאה משינויי האקלים מה שיוביל לעלייה בשכיחות ערכי IOD חיוביים.
סביר להניח כי מצב זה יביא להגברת עוצמת הגשמים במהלך תקופת הגשמים הקצרה מעל מזרח אפריקה.
מחקר משנת 2018 של חמיד ועמיתיו מאוניברסיטת אייזו (University of Aizu) דימתתה את השפעת אירוע IOD חיובי על רוחות פני השטח באוקיינוס השקט, ועל שינויים בטמפרטורת מי פני השטח.
הם הראו כי אנומליות רוח פני השטח הנגרמות על ידי IOD יכולות לייצר אנומליות SST דמויות אל ניניו, כאשר ההשפעה החזקה ביותר של IOD על SST נמצאת במזרח הרחוק של האוקיינוס השקט.
עוד הם הדגימו כי אינטראקציה בין IOD ל-ENSO מהווה מפתח ליצירת סופר אל ניניו.
מחזור IOD חיובי משנת 2020
מחזור IOD חיובי קשור למספר ציקלונים שפגעו במזרח אפריקה בשנת 2019, והביאו למותם של אלפים.
עונת הציקלונים באוקיינוס ההודי הדרום-מערבי בשנים 2018–2019 הייתה פעילה במיוחד, בין היתר כיוון שהיא נעזרה במים החמים מהרגיל שהיו מול החוף (התחיל מציקלון אידאי והמשיך בעונת הציקלונים שאחריה).
בנוסף, הדיפול החיובי של IOD תרם לבצורת ולשריפות יער באוסטרליה (מחזור IOD קונבקטיבי מביא אוויר יבש לאוסטרליה) ולשיטפונות בג'קרטה (מחזור IOD קונבקטיבי מונע מאוויר לח לנוע דרומה, ובכך מרכז אותו באזורים הטרופיים), וכן גרם להתפשטות ארבה במזרח אפריקה בשנים 2019–2021 (2019–2022 locust infestation).
דיפיליה גריי (שם מדעי: Diphylleia grayi, המכונה גם "פרח השלד") הוא מין של צמח רב-שנתי ממשפחת הערטניתיים.
ביפן נהוג לקרוא לו (sankayō) サンカヨウ שפירושו "לוטוס ההר".
בסין, נהוג לכנותו בשם 冰莲 (bīng lián) שפירושו "לוטוס הקֶרַח".
הצמח גדל עד גובה של כ-40 סנטימטרים.
פרחיו הם לבנים, קוצניים, בעלי שישה עלי כותרת בולטים.
הוא פורח בחודשים מאי עד יולי, ולאחר פריחתו, בין יוני לאוגוסט, הוא מניב פרי כחול-סגול כהה עם ציפוי אבקתי לבן.
גבעוליו בעלי חתך עגול ואורכם כ-30 עד 60 סנטימטרים.
שורשיו של הצמח חסונים וסבוכים.
לצמח יש עלי כותרת שהופכים שקופים במגע עם מים, לאחר שהם מתייבשים, עלי הכותרת חוזרים לצבעם הלבן.
חוקרים הציעו מספר הסברים לתופעת השקיפות של עלי הכותרת בצמח:
עלי כותרת פתוחים במבנה של "פרח צלחת" (כמו בכלנית) מאפשרים האבקה יעילה על ידי חרקים.
ייתכן שהשקיפות גורמת לכך שהפרח פחות בולט למאביקים פוטנציאליים בזמן גשם, מצב שבו ההאבקה ממילא פחות יעילה בשל הרטיבות.
בנוסף, ייתכן שהשקיפות מעלימה את "מסלולי הנחיתה" שבדרך כלל מכוונים את המאביקים אל האבקנים והצוף שבמרכז הפרח.
אפשר שהגשם מושך חרקים מזיקים אל הצמח, והשקיפות של עלי הכותרת מקשה עליהם לזהות את מקום הנחיתה, ובכך מפחיתה את הפגיעה בצמח.
ייתכן שמי הגשמים נספגים בעלי הכותרת, וגורמים לשינויים נוספים במרקם, כמו חיספוס או שינוי בצורת פני השטח.
עלי כותרת שקופים נראים שטוחים יותר, ואולי בכך הם מונעים הצטברות מים בתוך הפרח – דבר שעלול לפגוע בתהליך ההאבקה.
הצמח נפוץ בצפון הונשו, הוקאידו, הר דייסן ובמחוז סחלין שבצפון-מזרח רוסיה.
הוא גדל במקומות מעט לחים וביערות שבפסגות הרים גבוהים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, הבוטנאי יאנאגי קימורה גילה שתמציות גולמיות של הצמח מכילות חומרים דומים אך חזקים יותר מפודופילין וקולכיצין.
לתמצית זו יש השפעה הנוגדת התפתחות של תאים סרטניים.
דיפלומטיה הוא משחק מלחמה מבית אבלון היל (Avalon Hill), חברת משחק לוח שנרכשה על ידי הסברו.
המשחק מתרחש באירופה של מלחמת העולם הראשונה.
שבע מעצמות: אנגליה, רוסיה, צרפת, טורקיה, אוסטרו-הונגריה, גרמניה, ואיטליה נאבקות על השליטה באירופה.
המשחק דורש כישורי דיפלומטיה בנוסף לאסטרטגיה טובה, והכללים הפשוטים לכאורה מאפשרים מספר בלתי מוגבל של אסטרטגיות שהשחקנים יכולים לנקוט, ובגידות ותככים הם דבר שכיח במשחק.
מה שמייחד את המשחק להבדיל ממשחקים אחרים דוגמת "סיכון" הוא ששני אלמנטים נפוצים במשחקים מסוג זה, מזל וסבב של תורים, אינם קיימים בו כלל.
במקום זאת, המשחק מסתמך בעיקר על האינטראקציה בין השחקנים והיכולת שלהם לפעול בשיתוף פעולה אף שהאינטרס העליון של כולם מנוגד (לנצח אחד את השני).
לוח המשחק הוא למעשה המפה של אירופה ערב מלחמת העולם הראשונה, כשהיא מחולקת לטריטוריות שמייצגות מדינות, מחוזות וערים חשובות.
חלק מהטריטוריות הללו מהוות "מרכזי אספקה" ומאפשרות למחזיקים בהן להגדיל את צבאם.
מטרת המשחק היא להשתלט על 18 מרכזי אספקה (מתוך 34 הקיימים על הלוח).
בתחילת המשחק כל מעצמה מתחילה עם 3 יחידות צבא שמוצבות בטריטוריות הבית שלה (חוץ מרוסיה שמתחילה עם 4).
בכל תור השחקנים כותבים את המהלך שלהם (את הפעולה שעושה כל אחד מכליהם).
יחידה יכולה לנוע לטריטוריה סמוכה (ובכך היא "כובשת" אותה), או לסייע ליחידה אחרת "לנוע" או "להגן".
לאחר הכתיבה, מתבצעים כל המהלכים באופן סימולטני.
כאשר שתי יחידות שונות מנסות לנוע אל אותה טריטוריה, או כאשר יחידה מנסה לנוע לטריטוריה שבה כבר נמצאת יחידה אחרת נוצר קונפליקט ויש לקבוע מי זוכה בטריטוריה.
היחידה הזוכה היא זו שקיבלה הכי הרבה סיוע, כאשר שוויון נשבר תמיד לטובת הכוח המגן.
לאחר כל שני תורות ("אביב" ו"סתיו") כל שחקן בונה או מפרק יחידות-צבא כך שמספר היחידות הכולל שבצבאו יהיה שווה למספר מרכזי האספקה שבשליטתו.
דוגמה: כדי ששחקן א' יוכל לכבוש את הטריטוריה שמחזיק שחקן ב', נדרש לשחקן א' סיוע.
סיוע זה יכול לבוא, למשל, מצד יחידה סמוכה של שחקן ג'.
אינטרס של שני השחקנים, שחקן א' ושחקן ב' הוא לשכנע את שחקן ג' לעמוד לצדם.
על צד ג' לנהל משא ומתן ולקבוע הסכמים, אם בחשאי ואם בפומבי עם השחקנים ולפעול באפשרות שתקדם אותו במשחק (לדוגמה: התחייבות לתמיכה עתידית בשלב מאוחר יותר במשחק).
במצבים כאלו מתבטאת הדיפלומטיה שעל שמה נקרא המשחק, והשחקנים מסתודדים ביניהם לפני כל תור בניסיון לזכות בשיתוף פעולה מהשחקנים האחרים או לקבל רמזים על מהלכיהם העתידיים על מנת שיוכלו לנצלם לטובתם.
בגידות והפרות של הסכמים הם דבר שבשגרה, ועל כן מעבר לחשיבה טקטית נדרשים השחקנים גם לכישורים פסיכולוגים על מנת לקרוא את השחקנים האחרים, ולהעריך את מידת מהימנותם, ובנוסף כישורים רטוריים על מנת לזכות בתמיכתם של השחקנים האחרים.
אף על פי שמטרת המשחק היא להשתלט על 18 מרכזי אספקה, ברוב המקרים נגמר המשחק לפני שמטרה זו הושגה, אם מפני שכל המעצמות ששרדו מבוצרות היטב בעמדתן, או מפני שתם הזמן שהוקצב למשחק.
במקרה זה נהוג לקבוע שהמשחק מסתיים בתיקו שבו שותפות כל המעצמות ששרדו עד אותו השלב.
תיקו של שני שחקנים הוא אירוע נדיר במיוחד (כיוון שאז חלוקת מרכזי האספקה תהיה: 17-17, ו"בגידה" אחת תוביל לניצחון יחיד), ולכן רוב המשחקים מסתיימים בתיקו של שלוש או ארבע מעצמות.
ניתן לשחק דיפלומטיה בעזרת משחק הלוח, אך לשם כך ידרשו 7 משתתפים.
אפשרות פופולרית מאוד היא משחק באמצעות דואר אלקטרוני, שבו המשתתפים שולחים את הפקודות שלהם להזזת הכוחות למנחה, והמנחה "בונה" את המפה.
בשנים האחרונות נוספו אפשרויות לשחק באמצעות האינטרנט שלא בשימוש דואר אלקטרוני.
כמו כן, אפשר לשחק פנים-אל-פנים בטורנירים בארץ ובעולם ובמשחקים פרטיים שמאורגנים על ידי קהילת הדיפלומטיה הישראלית.
דיפלומט הוא שם כולל לכל אחד מהנציגים הרשמיים של מדינה, או ארגון בין-לאומי (כגון האו"ם, האיחוד האירופי או האיחוד האפריקאי) שנשלח למדינה אחרת על מנת לנהל באופן רציף יחסים בין-לאומיים בין שתי המדינות (או בין הארגון למדינה).
הדיפלומט הוא שליח מטעמו של הדרג המדיני, האמון על ייצוג האינטרסים של המדינה השולחת בפני מדינת היעד.
הדיפלומט הוא העיניים, האוזניים והקול של מדינתו, ועליו לתרגם את האינטרסים והערכיים הלאומיים לכדי יצירת קשרים ושימורם בחוצות.
הדיפלומט אינו רשאי להכתיב מדיניות, ואת תפקידו הוא מבצע בהתאם לתכתיב שולחיו, המדינאים.
עם זאת, דיפלומט הנשלח למדינה מסוימת משמש מקור הידע והמומחיות עבור מדינתו בנוגע למדינה זו.
באופן מסורתי ממלאים הדיפלומטים שלוש פונקציות עיקריות: ייצוג, הכולל גם תיווך בין מדינתם לגורמי חוץ, ניהול משא ומתן, ותקשורת, הכוללת איסוף מידע על מדינת היעד ושידורו למשרד החוץ ולמקבלי ההחלטות.
בפועל דיפלומטים עוסקים בין השאר בניהול משא ומתן על הסכמים אסטרטגיים, ענייני מסחר, הסגרת עבריינים, ניפוק אשרות כניסה, מלחמה ושלום, ומשא ומתן על אמנות בין-לאומיות לפני אימוצן הרשמי.
מקובל לראות את שר החוץ של מדינה כראש הדיפלומטים שלה, כאשר משרד החוץ אחראי על הדיפלומטים ונציגויות המדינה בארצות שונות.
השימוש בשליח דיפלומטי לייצוג בין מדינות החל כבר במאה ה-15 באיטליה.
אולם המונחים "דיפלומט" ו"דיפלומטיה" הופיעו רק במהלך המהפכה הצרפתית.
המונח מגיע מהמילה דיפלומה (תעודה), הניתנת לשליח ממדינתו לשם ייצוגה.
מעמדו הבין-לאומי של הדיפלומט קבוע באמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים, המעגנת ומסדירה את זכויות וחסינויות הדיפלומט.
בין היתר, האמנה קובעת כי המדינה השולחת חייבת לקבל הסכמה מראש (Agrement) למינוי ראש משלחת דיפלומטית במדינת היעד, והמדינה המקבלת יכולה לסרב לקבל בקשה זו.
כמו כן, לשם הגנה על הדיפלומט מוענקת לו חסינות דיפלומטית, ולזיהויו הוא מצויד בדרכון דיפלומטי.
החסינות הדיפלומטית מגינה על הדיפלומט מפני רדיפה משפטית או כל רדיפה אחרת מטעם המדינה המארחת.
הרעיון בבסיס חסינות זו הוא שאין טעם בפגיעה בשליח הנושא את דבר הריבון.
בישראל ההכשרה למשרת דיפלומט נעשית על ידי משרד החוץ, כאשר בתחילת דרכם דיפלומטים עוברים הכשרה מעשית דרך קורס הצוערים של משרד החוץ.
בנוסף לדיפלומטים שהוכשרו בדרך זו, נעשים מינויים פוליטיים למשרות דיפלומטיות בכירות או רגישות.
למשרות דיפלומטיות מסוימות מוצבים עובדים חסרי רקע דיפלומטי שאינם עובדי משרד החוץ, מסיבות הנובעות מאופי המשרה:
נספח צבאי הוא קצין בכיר בצה"ל.
נספח כלכלה וסחר נבחר על ידי משרד הכלכלה.
נספח תרבותי הוא דמות בולטת בחיי התרבות בארץ, או דיפלומט מקצועי בשירות החוץ הישראלי, או אדם חיצוני למערכת הדיפלומטית בעל כישורים המתאימים לייצוג התרבות הישראלית בחו"ל.
דיפלומטים בישראל מדורגים לפי דרג דיפלומטי, סולם דרגות, המקובל במדינות המערב:
דיפלומטיה היא האמנות של ניהול משא ומתן בין נציגיהן המוסמכים של קבוצות או אומות שונות.
מטרתה של דיפלומטיה היא ליצור סביבה שבה אינטרסים שונים יכולים להתקיים ולהיות מקודמים מבלי לגרום לעימות או סכסוך.
נוסף לכך דיפלומטיה, במובן בלתי-רשמי וחברתי, פירושה גם שימוש מושכל בטאקט ובתחכום לשוני לצורך השגת הישגים אסטרטגיים.
אחד הכלים הוא ניסוח הצהרות באופן מדוד, שקול ובלתי פוגע.
הביטוי השגור "גינונים דיפלומטיים" הוא דוגמה לכך.
דיפלומטיה היא תת-תחום אקדמי הנלמד בחוגים שונים באוניברסיטאות, כגון יחסים בין-לאומיים, היסטוריה, מנהל עסקים בין-לאומי ומשפטים.
המונח מתייחס על פי רוב לדיפלומטיה בין־לאומית, העוסקת הלכה למעשה בניהול היחסים הבין־לאומיים על ידי דיפלומטים מקצועיים, בעיקר ביחסים בין מדינות, בענייני מסחר וביטחון לאומי.