tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1897 נשלח בן העיר, יצחק בן יעקב מאמו, כמזכיר לנציג יהדות צפון אפריקה לקונגרס הציוני העולמי הראשון.
מספר משפחות מהעיר עלו לארץ ישראל בשנים 1911–1913.
פרופסור משה אדד, קרימינולוג וחתן פרס ישראל בתחום זה לשנת תש"ע.
מרקו קוסקס, סופר שעלה לישראל מצרפת בסוף 2011.
נאג'קאלו (בהונגרית: Nagykálló, בפי היהודים נקראה קאלוב או קאליב) היא עיירה במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג בצפון מזרח הונגריה.
נאג'קאלו הייתה ידועה כעיירת שוק כבר במאה ה-14. השם שלה כנראה מגיע מהמילה הישנה kálló שמשמעותה "מקום התכנסות".
Nagy פירושו "גדול"; קידומת זו שימשה להבדיל בין Nagykálló לבין Kiskálló הסמוכה ("Kálló קטן"), אשר מאוחר יותר הפכה לחלק מנאג'קאלו.
בשנת 1315 העניק המלך קארוי הראשון מלך הונגריה לעיירה את הזכות להחזיק בשוק.
לאחר מכן נערכו במקום מועצות המחוז, וכך הפכה העיר למרכז האזור.
לאחר שהעות'מאנים שרפו את העיר בשנת 1556, בנו האזרחים טירת אבן להגנה.
בשנת 1603 אישטוואן בוצ'קאי שליט טרנסילבניה התיישב במקום.
בשנת 1630 כבש ג'רג' ראקוצי הראשון את העיר והוציא את כרוז העצמאות כאן.
פרנץ ראקוצי תקף את הטירה ב-29 ביולי 1703 (הקרב הראשון של מלחמת העצמאות של ראקוצי) וכבש אותה למחרת.
בשנת 1704 הוא הורה להרוס את הטירה (היא נהרסה רק מאוחר יותר, בשנת 1709).
בשנת 1747 ניתן לה מעמד של עיר המחוז, מעמד שנשלל ממנה בשנת 1867. רק בשנת 1989 ניתן לה מחדש מעמד של עיר.
על פי מצבות בבית הקברות היהודי במקום, יהודים גרו בעיר עוד בימי הביניים.
רוב היהודים היו חקלאים ובעלי מלאכה.
מהמאה ה-18 יש עדויות כתובות על הקהילה וצמיחתה המהירה.
המקום התפרסם בעולם היהודי הודות לרבה הראשון של הקהילה – ר' יצחק אייזיק טויב, שנודע כ"צדיק מקאלוב".
תחילת כהונתו כנראה בשנת 1781. בתקופתו נוסדו בקהילה חברה קדישא ומוסדות לעזרה הדדית.
כן נוסדו על ידו ישיבה ותלמוד תורה.
בית הכנסת נוסד גם הוא על ידי הרב טאוב בשנת 1800. תשע עשרה שנה לאחר פטירתו מונה הרב ישעיה בנט לרב הקהילה.
בשנת 1944, עם כניסת הוורמאכט להונגריה, גורשו יהודי נאג'קאלו לגטו בעיר נירג'האזה, ומשם גורשו לאושוויץ, שם נרצחו רובם.
אחרי המלחמה חזרו כ-98 יהודים לעיר וחידשו בה את חיי הקהילה.
אימרה אמוש (במקור אונגאר, 1907 – 1944) היה צייר יהודי-הונגרי שניספה בשואה.
פרידייש קוראני, הברון מטולצ'ווה (במקור קורנפלד, 1827 – 1913) היה רופא פנימי יהודי-הונגרי.
פרופסור באוניברסיטת בודפשט, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים, אחת הדמויות המגדירות של הרפואה בהונגריה
ז'יגמונד וידור (במקור לוסטיג, 1835 – 1908) היה רופא עיניים יהודי-הונגרי.
מיקלוש ברנד (במקור בלויר, 1870 – 1919) היה רופא ילדים יהודי-הונגרי, פרופסור חבר באוניברסיטה.
נאג'מידין ג'אלולוב , המכונה גם אבו יחיא מוחמד פתיח, היה מנהיג של ארגון הטרור ג'מאעת אל-ג'יהאד אל-אלסלאמי (איחוד הג'יהאד האסלאמי), ארגון מליטנטי המזוהה עם אל-קאעידה הפועל במרכז אסיה, רוסיה ומערב אירופה.
ג'אלולוב נולד בחרטום, אנדיז'ן, שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית, (כיום אוזבקיסטן).
הוא עבר אימוני מיקוש, וחומרי נפץ במחנות "אל-קאעידה" והשתתף במבצעים באפגניסטן ובפקיסטן בצד הטליבאן.
ג'אלולוב נהרג בתקיפת מל"ט "predetor" אמריקאי בפקיסטן ב-14 בספטמבר 2009.
נאג או קוברה (תרגום של נאג בהינדי) הוא טיל דור שלישי "שגר ושכח" נגד טנקים שפותח בהודו.
הפיתוח מהווה אחת מחמש מערכות טילים שפותחו על ידי ה-DRDO כחלק מתוכנית הפיתוח לטילים מונחים (IGMDP).
על פי התכנון הטיל יהווה תחליף לטילים קיימים בהודו המפותחים על ידי מדינות אחרות.
נאג'ברצה (בהונגרית: Nagybarca) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
נאג'צ'ץ' (בהונגרית: Nagycsécs) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה שנים רבות מ-879 תושבים בשנת 1990 עד ל-769 תושבים בלבד בשנת 2018 (ירידה של כ-12%).
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים ובמקום קיימות שאריות של מצבות יהודיות הרוסות.
נאבר קורפוריישן היא חברה ציבורית דרום קוריאנית, שמניותיה נסחרות בבורסת קוריאה.
החברה עוסקת בהפעלת מנוע החיפוש Naver, אשר שני רק לגוגל בפופולריות שלו בדרום קוריאה ומחזיק בנתח של 18% משוק החיפוש המקוון בדרום קוריאה.
לעיתים קרובות מכונה נאבר גם כ"גוגל של דרום קוריאה".
נאבר הוקם ביוני 1999, ועם הקמתו היה לפורטל האינטרנט הראשון בדרום קוריאה אשר פיתח מנוע חיפוש בעצמו.
באוגוסט 2000 הוסיף נאבר למנוע החיפוש שלו את פונקציית ה"חיפוש המקיף" אשר אפשרה למשתמשי האתר לקבל בעמוד בודד מגוון תוצאות משאילתת חיפוש, כשהן מסודרות לפי סוג, כגון: בלוגים, אתרי אינטרנט, תמונות, סרטונים, מסעדות, חדשות, וכו'.
חמש שנים מאוחר יותר השיקה גוגל פונקציה דומה לזו.
בשנת 2021 רכשה החברה את הפלטפורמה Wattpad תמורת 51 מיליון דולר.
ליין (LINE) היא אפליקציה להעברת מסרים מיידיים על ידי טלפונים חכמים, טאבלטים ומחשבים אישיים.
הפעלת אתר תוכן גולשים בסגנון שאלה ותשובה
הפעלת פורטל אינטרנט המספק חדשות ומידע פיננסי
נאג'י עזרא ציון זילכה היה יהודי-עיראקי, שנעצר על ידי שלטונו של סדאם חוסיין באשמת ריגול למען ישראל, והוצא להורג בשנת 1969.
עזרא זילכה נולד במוסול שבעיראק, כבן למשפחה עשירה מבצרה.
היו לו שני אחים ושלוש אחיות.
כשגדל, השיג תעודת ביניים שהכשירה אותו לעבוד כשכיר בארכיון משרד התעשייה והמסחר בבגדאד.
בשנת 1952 הוא התחתן, אך כעבור שנה אשתו נפטרה ממחלת הטיפואיד.
נאג'י נותר בעיראק יחד עם אחיו יחזקאל, כדי לסיים את מכירת עסקי המשפחה, ולאחר מכן להצטרף למשפחתם בישראל.
בשנת 1968, שבועות אחדים לפני עלייתו ארצה, הואשם בפעילות ציונית ובריגול למען ישראל.
הוא נכלא ונשפט במשפט ראווה יחד עם קבוצה מעורבת של יהודים וערבים שמנתה כעשרים איש והואשמה בהיותה רשת ריגול וחבלה ציונית.
הוא נמצא אשם ונגזר עליו עונש מוות.
ב-26 בינואר 1969, הוצא להורג בתלייה בכיכר השחרור בבגדד, יחד עם שמונה יהודים וחמישה ערבים.
אחיו יחזקאל, איתר את גופתו במטמנה והביאו לקבורה בבית העלמין היהודי בבצרה.
נאג'י עזרא הוכר כהרוג מלכות על ידי מדינת ישראל.
שכונת "יד התשעה" בהרצליה, נקראת על שם תשעת הרוגי המלכות שהוצאו להורג.
בכפר סבא, הוקם לזכרם "גן התשעה" בשכונת יוספטל.
נאג'את אל-סעיד היא חוקרת וכתבת מאבו דאבי, נכון לשנת 2023, היא הראשונה והיחידה שבמקביל כותבת בעיתון יומי ישראלי.
נאג'את אל-סעיד נולדה וגדלה בערב הסעודית.
אל-סעיד למדה באוניברסיטה בארצות הברית, ובשנת 2013 סיימה דוקטורט בלימודי תקשורת באוניברסיטת וסטמינסטר.
התזה שלה נכתבה תחת הכותרת "יוזמות פיתוח בתוכניות טלוויזיה בערוצי לוויין פרטיים בערבית וכיצד הן מתקבלות בקרב נשים סעודיות מוחלשות".
לאחר מכן עבדה בבנק הפיתוח האסלאמי (IDB) ובארגון הבריאות "Pan American Health Organization" .
בשנת 2014 החלה לכהן כמרצה וכחוקרת בבית הספר לתקשורת ומדיה באוניברסיטת זייד בדובאי.
כיום היא חוקרת "במרכז האמירויות למחקרים אסטרטגיים ומחקר" (ECSSR), משמשת כתבת בעיתון "אל-איתיחאד" המופץ באיחוד האמירויות, והחל מינואר 2021 בעלת טור דעה בעיתון "ישראל היום".
נאג'דובוש (בהונגרית: Nagydobos) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודים התיישבו בנאג'דובוש במחצית הראשונה של המאה ה-19 ורובם עסקו במסחר זעיר.
בשנת 1830 הוקם בית כנסת והתנהלה במקום קהילה עצמאית ובשנת 1885 הסתפחה לקהילת מאטסלקה.
הקהילה הפעילה בית קברות יהודי שקיים עד היום.
על פי הרשום במפקד קהילות הונגריה רב המקום היה הרב דוד יונגרייז שהיה אב בית הדין בנירמגייש.
באפריל 1944 נאספו יהודי העיירה ונכלאו בבית הכנסת שם הוחזקו במשך שלושה ימים ללא מזון ומשם הועברו לגטו מאטסלקה עם עוד 18,000 יהודי המחוז.
אחרי השואה לא שבו יהודים לנאג'דובוש.
נָאגְ'אֶצֶ'ד (בהונגרית: Nagyecsed) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בנאג'אצ'ד מספר התושבים נמצא בירידה.
יהודים התיישבו בנאג'אצ'ד בסוף המאה ה-18, רובם עסקו במסחר ובחקלאות ומיעוטם היו בעלי מלאכה.
בעקבות קונגרס יהודי הונגריה הצטרפה הקהילה לזרם הקהילות האורתודוקסיות.
היו בה חברה קדישא, בית כנסת, בית עלמין, מוסדות צדקה וחינוך.
בתקופת הטרור הלבן נפגעו יהודי המקום מכנופיות של בריונים וכמה מהיהודים נכלאו במחנה הסגר.
אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה בקיץ 1941 גויסו 120 גברים מהקהילה ונשלחו לחזית אוקראינה, שם לחמו ההונגרים לצד הגרמנים, רובם ניספו.
במרץ 1944, עם כניסת הצבא הגרמני להונגריה, נאסר על יהודי הכפר ליצור כל קשר עם התושבים.
הם הורשו לצאת מבתיהם רק לשעה אחת לקניית מזון.
מיד לאחר הפסח, רוכזו היהודים בבית הכנסת וכעבור יומיים הועברו לגטו במאטסלקה משם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לעיירה ניצולים מעטים.
בעזרת הג'וינט הם שיפצו את בניין בית הכנסת ואת בית העלמין וחיי הקהילה נתחדשו.
אחרי הקמת מדינת ישראל החליטו רוב יהודי נאג'אצ'ד לעלות לישראל.
הם מכרו את בניין "תלמוד תורה" ואת המגרש שנועד לבניית בית כנסת חדש ובמחירם מימנו את עלייתם ארצה.
בשנת 1963 נותרו במקום רק שלוש משפחות יהודיות והקהילה בוטלה רשמית.
נאג'אטאד (בהונגרית: Nagyatád) היא עיר במחוז שומוג', מקום מושבו של נפת נאג'אטאד.
היא מכונה "עיר הפארקים, הפסלים והספא".
נאג'אטאד ממוקמת בחלקה הדרומי של "שומוג' הפנימי" (אזור שהיקפו כ-3000 ק"מ מרובע, גובהו הממוצע הוא 173.2 מטר מעל פני הים.
שומוג' הפנימי מורכב בעיקר ממישורים חוליים), היישוב נמצא במרחק של כ-60 קילומטרים מאגם בלטון, לאורך הכביש הראשי 68 מבארץ' לבלטונקרסטור (Balatonkeresztúr).
נכון לשנת 2019 הכביש הראשי הזה עוקף לחלוטין את האזורים המיושבים בעיר.
בין קווי הרכבת המקומיים, שימש את העיר בעבר קו רכבת אשר פסק לפעול בצורה זו בשנת 1976. התנועה נותרה רק בקטע של 8.6 קילומטר מנקודת ההתחלה שלה וכיום נקודת הסיום של נוסעי הקו היא תחנת הרכבת נאג'אטאד.
נג'אטאד הוקמה במהלך התיישבות המדיארים במרכז אירופה על ידי שבט בשם הורקה, אך הממצאים מראים שהאזור היה מיושב כבר בימי קדם.
שמו של היישוב מגיע מהמילה הטורקית ata (אבא).
האזכור הכתוב הראשון של היישוב הוא משנת 1190. הכפר המוקדם ישב בחלק הצפוני של העיר של ימינו, סביב רחוב קאפולנה.
האזכור המתועד הראשון שלה מתוארך לשנת 1382, אז כונה Populi et cives in villa Athad.
בתקופת המלכה אליזבת (Elizabeth of Poland, Queen of Hungary) הייתה חלק ממחוז סגשד.
לאחר גירוש הטורקים הגיעו מתיישבים חדשים ונדים וקרואטים.
בשנת 1573 הוא היה בבעלות פאל צינדרי.
בשנת 1697 נבזז היישוב על ידי פשיטות.
בשנת 1703, במהלך מלחמת העצמאות ראקוצי, ברחו ליישוב אנשי המסדר הפרנציסקני.
בשנת 1731 התיישבו קבע הפרנציסקנים והיישוב התחיל להתפתח במהירות.
בשנת 1744 זכה לדרגת עיר שוק.
בשנת 1870 הוא הפך למקום מושבו של בית משפט הנפתי ובשנת 1871 הפך לכפר גדול.
מכאן ואילך אפשר לומר שתהליך העיור כמעט לא נפסק.
התפתחות היישוב קיבלה תנופה חדשה מכיוון שבשנת 1906, במהלך קידוח באר ארטזית, פרצו מים רפואיים מעומק של 410 מטר.
במהלך מלחמת העולם השנייה נגרם לכפר נזק קשה במהלך ארבעה חודשי לחימה.
לאחר השיקום המהיר יחסית החל פיתוח דינמי ומתוכנן החל משנות ה-60 של המאה ה-20. ב-25 באפריל 1971 הוכרז הכפר הגדול כעיר.
יהודים התיישבו בכפר באמצע המאה ה-19. הם עסקו במסחר, בתעשייה, במלאכה ובמקצועות חופשיים.
מ-1885 שימשה הקהילה המקומית כקהילת אם ל-20 קהילות קטנות ביישובי הסביבה.
בית הכנסת הראשון הוקם ב-1840 וב-1900 נחנך בית כנסת חדש.
בקהילה פעלו חברה קדישא, בית ספר יהודי ומוסדות סעד.
במלחמת העולם הראשונה התגייסו 59 מיהודי נאג'אטאד, אחדים מהם נפלו בקרבות.
ב-1935 נפתח במקום סניף של ההסתדרות הציונית הונגריה.
בשנת 1930 נמנו בקהילה 256 יהודים.
מעמדם וזכויותיהם של יהודי הונגריה הוגבלו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939), כשממשלת הונגריה הפרו-גרמנית חוקקה בשנת 1938 את "החוקים היהודיים" ובמיוחד את החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי.
משנת 1942 נלקחו גברים רבים לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) בעיקר בחזית המזרחית באוקראינה (עבודות ביצורים, סלילת כבישים, פינוי מוקשים ועוד עבודות פרך).
ב-19 במרץ 1944 נכנס הוורמכט להונגריה (מבצע מרגרטה).
בליל 25 באפריל 1944 נעצרו 16 מנכבדי הקהילה ושולחו לאושוויץ.
יתר היהודים רוכזו בבית הכנסת, הועברו לגיטו בבארץ' (BARCS) ומשם הם שולחו לאושוויץ יחד עם יהודים נוספים.
אחרי המלחמה חזרו לעיר כמה עשרות יהודים ובספטמבר 1945 נמצאו בה 39. החוזרים חידשו את חיי הקהילה עד שעזבו ומספרם כיום אפס.
Nagyatád Thermal and Spa : מתקן שנבנה בפארק כיכר סצ'ני, ששופץ בשנת 2007. בחלל המקורה ניתן להשתמש בבריכות מים ואמבטיות 32, 38 ו-42 מעלות.
המים הרפואיים משמשים לטיפול בתלונות ראומטיות ומפרקים, לשיקום לאחר שברים, ולטיפול בבעיות גינקולוגיות.
אדה שבשטין קודם שוסברגר (בהונגרית: Sebestyén Ede; נאג'אטאד, 7 ביוני 1875 – בודפשט, 25 בפברואר 1950) היה סופר, מתרגם, עיתונאי, עורך עיתון, מומחה למוזיקה, היסטוריון מוזיקה יהודי-הונגרי.
נאבראד (בהונגרית: Nábrád) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית נאבראד קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,035 תושבים בשנת 1990 עד 905 תושבים בשנת 2020.
יהודים חיו בנאבראד בתקופות זמן שונות.
ליד בית הקברות בכפר קיים בית קברות יהודי ובו שבע מצבות.
נאבֵּרֶזְ'נִיֶה צֶ'לְנִי היא העיר השנייה בגודלה ברפובליקת טטרסטן שברוסיה.
העיר ממוקמת בצפון מזרח טטרסטן על הגדה השמאלית של נהר הקאמה, נהר צ'לנה ומאגר ניז'נקמסקויה.
נאברז'ניה צ'לני הוא מרכז תעשייתי גדול על נהר הקאמה.
הענפים העיקריים הם הנדסת מכונות, הנדסת חשמל, תעשיית בנייה, תעשיית מזון ועיבוד.
החברה המרכזית המגבשת של העיר הוא מפעל הרכב קאמאז, המהווה כמעט שלושה רבעים מהתפוקה התעשייתית המיוצרת בעיר.
נאברז'ניה צ'לני מחולקת לשלושה רבעים:
נאג'ביום (בהונגרית: Nagybajom) היא עיר במחוז שומוג', בנפת קאפושוואר.
היישוב ממוקם בחלק המרכזי של מחוז שומוג', לאורך הכביש הראשי 61, כמעט אותו מרחק מאגם בלטון ומנהר הדראווה, 25 קילומטרים מערבית לקאפושוואר.
בקרבת היישוב עובר קו הרכבת MAV מס' 41 דומבובאר-ג'קניש, שהיא אחת מנקודת העצירה, אך התחנה נמצאת ביאקו בערך 6 קילומטרים מדרום לנאג'ביום.
השם בא מהתקופה של ממלכת הונגריה (1000–1301), מלכי בית ארפד.
השם Baj או Bajan היה פירושו אז "עשיר".
שם היישוב הוזכר בצורת Boyon ב-1297 ו-Boyun ב-1357. בין השנים 1332–1337 היישוב הוזכר גם במרשם המעשרות של האפיפיור, כך שבאותה עת כבר הייתה לו קהילה.
בשנים 1434–1435 היישוב היה בבעלות הרוזנים של נג'מארטון (פרקנו).
ב-11 בנובמבר 1800 הכפר נבזז ונהרס על ידי קבוצת של מורדים שהרסו אז גם את רוב יישובי המחוז.
מגפת הכולרה הרסה את המקום ב-1855, שאז כ-200–300 אנשים מתו ממנה.
עד אמצע המאה ה-19, היישוב נחשב לכפר ובשנת 1859 הוא הפך לעיר שוק של אלפיים עד שלושת אלפים תושבים.
בשנת 1870 כבר היו 4,000 תושבים, והיה היישוב השלישי בבגודלו במחוז.
עדות לחוסן כלכלי וחברתי של היישוב היה ששלוש עדות דתיות שונות, הקתולית, הקלוויניסטית והיהודית, קיימו בתי ספר יסודיים נפרדים.
בעיר מקננות כשלושים זוגות חסידות מדי שנה.
בשנת 1996 זכה נאג'ביום בתואר "כפר חסידות אירופי".
בשנת 2008 אירחה נאג'באיום את המפגש החמישי של רשת יישובי החסידות האירופית.
יהודים מתועדים בנאג'ביום מ-1746. הם ישבו שם בחסות הרוזן סצ'ני (SZÉCHÉNYI).
רובם עסקו במסחר, מיעוטם במלאכה.
הקהילה התארגנה בסוף המאה ה-18. אחרי הקונגרס היהודי ההונגרי ב-1868–1869 (הקרע ביהדות הונגריה) בחרה הקהילה בזרם ה"סטטוס-קוו", כלומר נשארה במתכונתה שלפני הקונגרס.
במקום היו חברה קדישא ובית ספר יהודי.
בשנת 1930 נמנו בקהילה 112 יהודים.
עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, חוקקה ממשלת הונגריה הפרו-גרמנית את "החוקים היהודיים" (1938) ובהמשך את החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי, שהטילו מגבלות על יהודי הונגריה ופגעו בזכויותיהם, ברכושם ובפרנסתם.
במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה (מבצע מרגרטה).
כמה שבועות לאחר מכן הובלו יהודי נאג'ביום לגטו שהוקם בקאפושוואר, משם גורשו לאושוויץ.
אחר המלחמה חזרו לעיירה 15 ניצולים.
חיי הקהילה לא חודשו וב-1947 הוכרזה הקהילה רשמית כמבוטלת.
ב-1956 כבר לא היה אף יהודי אחד בנאג'ביום.
פאל טנצר (בהונגרית: Tenczer Pál נאג'ביום, 11 אפריל 1836 – בודפשט, 6 בפברואר 1905) היה פוליטיקאי, עיתונאי, עורך עיתון יהודי-הונגרי.
אלברט ג'רג'אי, מקודם שלזינגר עד 1901, (בהונגרית: Gyergyai Albert; נאג'ביום, 20 בינואר 1893 – בודפשט, 7 ביולי 1981) היה היסטוריון ספרות יהוד-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, סופר, מתרגם.
נאג'מארוש (בהונגרית: Nagymaros) היא עיירה במחוז פשט, בנפת סוב , הונגריה.
העיירה ממוקמת ממערב לוואץ, 52 קילומטרים צפונית-מערבית לבודפשט, על הגדה השמאלית של הדנובה, לאורך כביש מהיר 12, מול וישגראד.
המרחק בקו אווירי מיישוב אחרון זה הוא מעט פחות מקילומטר אחד.
כביש ראשי 12 עובר במרכז העיירה, כביש 12 הוא גם כביש פנימי חשוב של היישוב.
קו הרכבת בודפשט-סוב עובר גם הוא ביישוב, במקביל לדנובה ולכביש 12, ויש לו שלוש תחנות כאן: תחנת נאג'מארוש-וישדראד במרכז, תחנת הרכבת נאג'מארוש בקצה הדרום מערבי של האזור הפנימי ועוד יותר מערבה תחנת מעבר דמש, שם רכבות עוצרות רק לעיתים רחוקות.
נאג'מארוש ממוקמת בעיקול הדנובה, בגדה השמאלית שלה, למרגלות הרי הברז'ן (Börzsöny), מול וישגראד וטירת וישדראד.
ניתן להגיע אליו ברכבת בקו הראשי של בודפשט-סוב, בספינת טיולים קבועה לפי לוח זמנים, ברחפת מבודפשט ומאסטרגום, או במעבורת מוישגראד, וכן ברכב על כביש לאומי 12.
ההיסטוריה של וישגראד, המושב המלכותי של ימי הביניים על הגדה הימנית של הדנובה, המתנשאת על צוק גבוה, קשורה קשר הדוק להיסטוריה של נאג'מארוש.
היישוב מארוש, שנבנה על לשון היבשה הצרה מול וישגראד, היה מקום מגורים מועדף על השליטים בתקופתם של לאיוש הראשון, מלך הונגריה, זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומתיאש הראשון, מלך הונגריה.
מישור המארוש מול וישגראד התאים במיוחד לעריכת משחקי אבירים, אשר פרחו בעיקר בתקופת שלטונו של מתיאש, אך גם השליחים המלכותיים והשגרירים של חצר וינה בדרכם לקונסטנטינופול בשנת 1572, מזכירים את משחקי האבירים של מארוש, כשהגיעו בספינה ועגנו במארוש לכמה שעות.
ביומנו של דוד אונגנאד שהודפס על ידי אומיכיוס עשר שנים מאוחר יותר, ניתן לקרוא את הדברים הבאים: "הגענו שני קילומטרים מאסטרגום, לעיירת שוק בגדה השמאלית בשם מארוש.
אנשי החצר נהנו מאוד ממשחקי האבירים בעיירת השוק הנזכרת מארוש".
באותם ימים, מארוש היה מקום מגוריהם הזמני של הלורדים ההונגרים, שם בנו לעצמם בתי אחוזה.
וישגראד כבר הייתה מרכזה של נסיכות מלכותית בשנת 1002, וייתכן שמארוש היה מקום מיושב באותה תקופה.
בשנת 1241 ספגו שניהם את ההרס המונגולי (פלישת המונגולים לאירופה).
המקום הוזכר לראשונה בכתב בשנת 1257 תחת השם Morus.
לסלו הרביעי, מלך הונגריה בשנת 1285 סיפח את אדמות היישוב מאחד מנתיניו ונתן לנתין אדמות חלופיות במקום אחר.
בשנת 1709, במהלך מגפת הדבר, היישוב התרוקן לחלוטין, ואז בין 1715 לבין 1735, התיישבו גרמנים מאזור מיינץ, שאכלסו את היישוב מחדש.
עד 1765, אוכלוסיית נאג'מארוש עלתה ל-1,053 אנשים.
בין 1920 לבין 1923 היה מקום מושבו של החלק הנותר של מחוז הונט בהונגריה.
בין השנים 1946 לבין 1948, חלק מהאוכלוסייה הגרמנית נעקר וגורש, ומשפחות הונגריות מהגבעות עברו לגור במסגרת חילופי האוכלוסין הצ'כוסלובקית-הונגרית.
בשנת 1989 אישרה הממשלה את עבודות תחנת הכוח ההידרואלקטרית בדנובה שתוכננה בסמוך ליישוב.
העבודות הופסקו ב-13 במאי כבר באותה השנה.
היישוב קיבל מעמד של עיר ב-1996.
הכנסייה הרומית קתולית : היא נבנתה המאה ה-14. הריבוע שמתחת, המגדל המתומן מהקומה השנייה ומעלה נבנה בסוף המאה ה-15.
כנסייה הקלוויניסטית: הכנסייה נבנתה בשנת 1798, ללא מגדל בשל צו הסובלנות.
במהלך שיפוץ הוסף המגדל בשנת 1934
בית הזיכרון של קלמן קיטנברגר
פסל סטפן הקדוש והמלכה גיזלה
הפסל של מרטין הקדוש והקבצן
עץ החיים : המזרקה המעוררת את הצבי המופלא היא פרי עבודתו של גיורגי סרגי
בית הנוף הלאומי הגרמני, רחוב Nyár 2.
אלפרד ברנדורפר (1904 – 1985) היה רופא (MD) יהודי-הונגרי, מנתח פלסטי, היסטוריון רפואי.
הכפר נאג'ברן (בהונגרית: Nagyberény) שוכן במחוז שומוג', בנפת שיופוק.
הכפר ממוקם כ-17 קילומטרים דרומית מזרחית לשיופוק.
ניתן להגיע אליו על ידי פנייה מזרחה מכביש 65 אחרי שום, על כביש 6402, או ברכבת על קו הרכבת קאפושוואר-שיופוק.
יש גם שירות אוטובוס סדיר משיופוק לנאג'ברן.
הרכבת אליה פועלת לעיתים רחוקות ולאט, והישרדות הקו מוטלת בספק.
התחנה המשותפת עם הכפר שום מוזנחת, יש צורך לשפץ את משטחי העץ שלה.
שם היישוב מופיע לראשונה במקורות הכתובים הידועים במכתב האישור שהוציא לאסלו הראשון, מלך הונגריה לבישוף של וספרם.
לאחר תבוסתו של קופאן אישטוואן הקדוש, המלך אישטוואן הראשון, מלך הונגריה יישב שבטי ברן לוחמים, שקשורים קרבת דם לבוסנים, כדי להגן על גבולות רכושו, ולפי זה, היישוב היה קיים כבר ב-998.
במהלך הבנייה בתקופה האחרונה נמצאו ממצאים עתיקים אף יותר, הכלים והשלדים מעידים על נוכחות בתקופת האווארים ובתקופה הרומית המאוחרות.
בחלקו הדרום מזרחי של הכפר נמצאו שרידי שתי טירות עפר, על מה שמכונה "הגבעה היהודית" וגבעת קרק, האחרונה שייכת לאחוזתה הענפה של מלכת שגשד.
בנאג'ברן כבר נבנתה כנסייה לכבוד גאורגיוס הקדוש בשנת 1232, שם בשנת 1400 האפיפיור בוניפקיוס התשיעי העניק זכות יריד של מאה ימים למשך שלוש שנים.
לאחר פלישת המונגולים לאירופה הגיעו מתיישבים בעלי ניסיון מתקדם בגידול גפנים.
בתקופת הכיבוש הטורקי, היישוב השתייך לסנג'קים של שימונטורניה, ובכפר הוצב משמר טורקי.
בפנקס האוצר הטורקי של 1571–1572 היה רשום עם 32 בתים חייבים במס, אך מאוחר יותר פחתה אוכלוסייתו.
בשנים השלוות הראשונות של המאה העשרים גדל היישוב ללא הרף, במלחמת העולם הראשונה עלתה האוכלוסייה על 1,600 איש.
185 אנשי הכפר השתתפו בלחימה, 37 מהם נהרגו.
יינות ברן הגיעו גם לאזורים מרוחקים.
בסוף המאה ה-13 היו המיסים על היין בברן מקור הכנסה חשוב לאוצר המלך.
בשנת 1404 העניק ליישוב המלך זיגיסמונד רשות לקיים שוק שבועי, שבאותה תקופה כבר קיבל אופי של עיר שוק.
מריה גרדוש (במקור מרישקה גרינפלד, 1885 – 1973) הייתה סופרת, עיתונאית יהודייה-הונגרייה, ממנהיגות תנועת הנשים הסוציאליסטית.
יש אנדרטה לגיבורי מלחמת העולם הראשונה-השנייה ליד הכנסייה הקתולית.
לכפר יש פנסיון משלו עם מים תרמיים.
המים בעלי הערך משמשים גם במרחצאות התרמיים בשיופוק.
בסמוך למרכז הכפר, מאז קיץ 2010 פועלת בריכת דגים מלאכותית בשטח של 1.5 דונם באמצעות דילול מי הנחל.
בכפר יש כמה כרמים ויינות מצוינים.
מראש ההרים ניתן לראות את כל הדרך עד לאגן המזרחי של אגם בלטון.
מעבר לגבול הדרום מזרחי של הכפר, למרגלות הגבעה היהודית שמכונה כך, ישנו מטווח ירי ספורט מודרני.
האזור עשיר מאוד בציד קטן וגדול יותר.
ביערות ניתן למצוא צבאים, חזירי בר ויעלים.
נאג'פאלו (בהונגרית: Szilágynagyfalu, סילאג'נאג'פאלו, או Nagyfalu; ברומנית: Nușfalău, נושפלאו) היא קומונה במחוז סלאז' בחבל קרישאנה ברומניה.
הקומונה מורכבת משני כפרים, בילגהז (Bilghez או Bürgezd) ונאג'פאלו; היישובים בוגיש (Boghiș) ובוזיש (Bozieș) נפרדו מנאג'פאלו ב-2005 וכך הוקמה קומונת בוגיש.
נאג'פאלו ממוקמת בחלק המערבי של המחוז, על חלקו העליון של נהר בארקאו (Barcău), כ-35 ק"מ ממושב המחוז, זלאו (Zalău).
הכנסייה הרפורמית בנאג'פאלו, נבנתה ב-1450, מבנה היסטורי.
טירת באנפי (Banffy) בנאג'פאלו, נבנתה במאה ה-18, מבנה היסטורי.
שמורת הטבע יער לאפיס (Lapiș, על פני 430 דונם)
האזור סופח מרומניה להונגריה ב-1940. טבח התרחש בכפר זה ב-8 בספטמבר 1940, כאשר חייל הונגרי בתמיכתם של כמה מקומיים, הרג 11 אנשים (שתי נשים ותשעה גברים) ממוצא רומני מכפר סמוך, שעברו באזור.
האזור הושב לרומניה בשלביה האחרונים של מלחמת העולם השנייה.
נאג'י אבו סייף, שנודע בכינויו אבו חמזה, היה הדובר של "פלוגות אל-קודס", הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
חוסל ב-18 במרץ 2025 במבצע עוז וחרב במלחמת חרבות ברזל.
ב-7 באוקטובר 2023 הודיע כי פלוגות אל קודס השתתפו בטבח שבעה באוקטובר וחטפו עשרות ישראלים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל היה ידוע בהפעלת הטרור הפסיכולוגי על אזרחי ישראל, והפיץ שמועות כזב על מותם של חטופים ישראלים ברצועת עזה.
לפי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, הוא התחתן כשבוע לפני טבח שבעה באוקטובר.
אשתו נהרגה עמו כאשר חוסל.
נאבן בע"מ היא חברה ציבורית אמריקאית לשירותים מקוונים של ניהול נסיעות, כרטיסי אשראי ארגוניים וניהול הוצאות.
חברת התיירות TripActions הוקמה במנלו פארק, קליפורניה, במאי 2015 על ידי היזמים הישראלים אריאל כהן ואילן טוויג (גם מייסדי StreamOnce, שנרכשה על ידי Jive Software).
בינואר 2016 גייסה החברה 14.6 מיליון דולר בהובלת זאב ונצ'רס ולייטספיד ונצ'רס פרטנרס בהשתתפות Group 11. באוקטובר 2017 גייסה החברה 12.5 מיליון דולר נוספים בהובלת Lightspeed Venture Partners בהשתתפות זאב ונצ'רס ו-Group 11.
ביוני 2017 עבר מטה החברה לפאלו אלטו, קליפורניה.
במרץ 2018 גייסה החברה 51 מיליון דולר בהובלת אותם שני משקיעים ובהשתתפות משקיעים קודמים.
ביולי 2018 הודיעה החברה על התרחבותה לאירופה עם משרד בלונדון ומטה אירופי באמסטרדם.
היא שיתפה תוכניות פוטנציאליות להתרחב לאזור אסיה-פסיפיק כדי להרחיב את תשתית התמיכה בלקוחותיה.
בנובמבר 2018 גייסה החברה 154 מיליון דולר בהובלת המשקיעה החדשה אנדריסן הורוביץ, בהשתתפות המשקיעים החוזרים Lightspeed Venture Partners, זאב ונצ'רס ו-Group 11. גיוס זה נעשה לפי שווי של למעלה ממיליארד דולר, ובכך הפכה החברה לחד-קרן.
בפברואר 2019 הכריזה החברה על חנות כרטיסי הטיסה שלה, בשיתוף פעולה עם חברות תעופה ואיגוד התעשייה ATPCO.
השירות כולל מיתוג ותמונות של מחלקות תא הנוסעים והמתקנים לכל חברת תעופה.
הוא פועל עבור טיסות פנים ובין-לאומיות, כולל מסלולי טיסה בין-לאומיים.
ביוני 2019 גייסה החברה 250 מיליון דולר מאנדריסן הורוביץ, זאב ונצ'רס, לייטספיד ונצ'רס פרטנרס ו-Group 11. שווי החברה הגיע ל-4 מיליארד דולר.
בנובמבר 2019 החברה הודיעה כי אפשרה חיבור ישיר לקבוצת לופטהנזה.
בינואר 2020 הקימה החברה מרכז פיתוח בישראל בשם נאבן לאבס ישראל בע"מ.
בפברואר 2020 השיקה החברה את TripActions Liquid, טכנולוגיית תשלום והחזר הוצאות המשולבת בפלטפורמת הליבה שלה.
לצד הכרזה זו הודיעה החברה על קבלת קו אשראי של 500 מיליון דולר.
ביוני 2020 גייסה החברה 125 מיליון דולר באיגרות חוב.
באוקטובר 2020 הרחיבה החברה את המוצר TripActions Liquid על ידי הוספת יכולות ניהול הוצאות רחבות יותר.
בינואר 2021 גייסה החברה 155 מיליון דולר.
באוקטובר 2021 גייסה החברה 275 מיליון דולר, לפי שווי של כ-7.25 מיליארד דולר.
היא דיווחה על 1,500 עובדים.
בפברואר 2022 רכשה החברה את Comtravo, חברת נסיעות עסקיות גרמנית עם 2,500 לקוחות ו-250 עובדים.
בפברואר 2023 החברה שינתה את שמה ל-Navan, ואיחדה את שירותיה לאפליקציית שירותי נסיעות והוצאות.
מקור השם Navan במילים "navigate" ו-"avant" ומשמעותו "ניווט קדימה".
באפריל 2023 הודיעה החברה על הסכם לרכישת Tripeur, חברת ניהול נסיעות והוצאות שבסיסה בבנגלורו, ובכך הרחיבה את נוכחותה של נאבן בהודו.
כשהתרבו שמועות ביוני 2024 לפיהן Navan חותרת להנפקה ראשונה לציבור, מינתה נאבן את איימי ביוט, לשעבר מנהלת הבורסה לניירות ערך בניו יורק, לסמנכ"לית הכספים שלה.
באוקטובר 2025 יצאה החברה בהנפקה ראשונה לציבור בבורסת נאסד"ק, וגייסה כ-923 מיליון דולר לפי שווי של 6.2 מיליארד דולר.
נַאדֶּזְ'דַּה (נאדיה) קונסטנטינובנה קְרוּפְּסְקַיַה 1869 – 27 בפברואר 1939) הייתה מהפכנית רוסייה בולשביקית.
היא נישאה למהפכן והמנהיג הרוסי ולדימיר לנין בשנת 1898. היא כיהנה בתפקיד סגנית שר (קומיסרית) החינוך בין השנים 1929–1939, והייתה דוקטור לחינוך.
נאדיה נולדה למשפחה דלת אמצעים מהמעמד הגבוה.
אביה היה שוטר צבאי, איש אצולה באימפריה הרוסית.
אביה של נאדיה, קונסטנטין איגנטביץ' קרופסקי, התייתם מהוריו בשנת 1847, בגיל 9. הוא היה אדם משכיל ומונה לקצין בחיל הרגלים בצבא הרוסי.
זמן קצר לפני שעזב למבצע בפולין, הוא התחתן עם אימה של נאדיה.
אחרי שש שנות שירות, סר חינו בעיני הממונים עליו והוא הואשם ב"פעילויות אנטי-רוסיות." ייתכן והוא נחשד במעורבות עם המהפכנים.
בעקבות התקופה הזאת, הוא עבד במפעלים או בכל עבודה שהצליח למצוא עד שלב מאוחר בחייו בו מונה מחדש לקצין, זמן קצר לפני מותו.
אימה, אליזבתה וסיליאבנה טיסטרובה, הייתה בתם של בני אצולה רוסים חסרי קרקע.
הוריה של אליזבתה מתה כשהייתה קטנה והיא נרשמה למוסד להשכלה גבוהה לנשים על שם בסטוז'ב (בימינו חלק מאוניברסיטת סנקט פטרבורג), אשר היה המוסד החינוכי הגבוה ביותר לנשים ברוסיה באותה עת.
אחרי שקיבלה את התואר שלה, אליזבתה החלה לעבוד כאומנת של משפחות אצולה עד שהתחתנה עם קרופסקי.
ייתכן והחיים עם הורים משכילים והקשר המשפחתי לבני אצולה, בשילוב עם חוויה ממקור ראשון עם תנאי העבודה של המעמד הנמוך, הובילו להיווצרותן של רבות מדעות של נאדיה.
לאחר מותו של אביה, נאדיה ואימה נתנו שיעורים פרטיים כמקור הכנסה.
נאדיה הביעה עניין בהשתלבות בתחום החינוך כבר בגיל צעיר.
הנושא שמשך אותה במיוחד היה תאוריות החינוך של טולסטוי, בהם התכנים היו יותר גמישים מאשר מובנים.
הם התמקדו בהתפתחותו האישית של כל תלמיד והתרכזו בחשיבות הקשר בין מורה לתלמיד.
זה הוביל את נאדיה לקרוא עבודות רבות של טולסטוי.
אלה היו רעיונות שלווים ושומרי חוק אשר התמקדו בכך שאנשים צריכים להימנע ממותרות ולהיות עצמאיים במקום לשכור את שירותיו של אדם אחר שיטפל במשק הבית שלהם, וכדומה.
טולסטוי השאיר רושם ממושך על נאדיה; היא תמיד הייתה צנועה בהופעתה, וכך גם היו הרהיטים שבביתה ובמשרדה.
כסטודנטית מסורה וותיקה, נאדיה החלה להשתתף בחוגים.
הסטודנטים שהשתתפו בקבוצות הללו התכנסו כדי ללמוד ולדון בנושאים מסוימים שיתרמו לידע הכללי של כלל המשתתפים.
רק בשלב מאוחר יותר, באחד החוגים, התוודעה נאידה לתאוריות של מרקס.
הנושא עניין אותה והיא ראתה בתאוריות הללו דרך פוטנציאלית לשיפור חייהם של בני עמה.
נאדיה החלה לחקור את הנושא לעומק.
המחקר היה קשה מפני שהממשלה הרוסית אסרה לפרסם את כתביו של מרקס.
בעקבות האיסור, מהפכנים החלו לאסוף את כתביו של מרקס ושל אישים הדומים לו ברעיונותיהם ושמרו אותם בספריות מחתרתיות.
באחד מחוגי הדיון פגשה לראשונה את ולדימיר איליץ' אוליאנוב, מרקסיסט מסור, אשר בהמשך שינה את שמו ללנין.
נאדיה התרשמה מנאומיו אך לא מאישיותו, לפחות בהתחלה.
קשה לדעת פרטים רבים על מערכת היחסים בין נאדיה ללנין, מפני שאיש מהם לא דיבר על חייהם האישיים לעיתים קרובות.
באוקטובר 1896, מספר חודשים אחרי מעצרו של לנין, נאדיה נעצרה אף היא.
לאחר זמן מה, לנין נשפט ונגזר עליו להשלח לגלות בסיביר.
הם תקשרו ביניהם מעט מאוד בזמן שהותם במאסר, אך לפני שעזב לסיביר, לנין כתב "מכתב סודי" לנאדיה שנמסר לה בידי אימה.
במכתב נרמז שיכולים להרשות להצטרף אליו בסיביר אם היא תטען שהיא מאורסת לו.
באותה עת, נאדיה עדיין המתינה למשפט שלה בסיביר.
היא הורשתה ללוות את לנין בתנאי שהם יתחתנו ברגע שהיא תגיע אליו.
בספר הזכרונות שלה, נאדיה כתבה "כשהוא היה לצידי, גם עבודה בתרגום נעשתה מתוך עבודה".
מערכת היחסים שלה עם לנין הייתה יותר כשל אנשי מקצוע מאשר זוג נשוי, וקולונטאי השוותה אותה לחיי עבדות, אך נאדיה נשארה נאמנה ומעולם לא שקלה גירושין.
יש המאמינים כי נאדיה סבלה ממחלת גרייבס, מחלה שמשפיעה על בלוטת התריס בצוואר, מה שגורם לעיניים לבלוט מחוריהן ולהתהדקות הצוואר.
בנוסף, אצל נשים הסובלות מהמחלה, עלולה להיגרם הפרעה במחזור החודשי, מה שיכול להסביר מדוע ללנין ולנאדיה מעולם לא היו ילדים.
לאחר שחרורו, לנין עזב לאירופה והתיישב במינכן, לשם הצטרפה אליו נאדיה לאחר שחרורה ב-1901. לאחר הגעתה, הזוג עבר ללונדון.
לנאדיה היו חיים פוליטיים פעילים: היא פעלה בסיעה הבולשביקית של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית החל משנת 1903. היא הפכה למזכירה של הוועדה המרכזית ב-1905; היא שבה לרוסיה באותה השנה, אך עזבה פעם נוספת אחרי המהפכה הכושלת של 1905, ועבדה בתור מורה בצרפת במשך כמה שנים.
בנוסף, היא תרמה להתפתחות הספרנות הסובייטית.
קרופסקיה הפכה לחברה בוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של האיחוד הסובייטי ב-1924, חברה בוועדה השולטת של האיחוד ב-1927, חברה בראש המפלגה הקומוניסטית וקיבלה את התואר "אזרח של כבוד" ב-1931. ככל הנראה, היא העדיפה את דעותיו של סטלין בדיונים החשובים בין האופוזיציה השמאלית לבין הרוב הקומוניסטי בשנות ה-20 של המאה העשרים.
בשנת 1925, היא תקפה את לב טרוצקי בפולמוס שנוצר כתגובה לספרו של טרוצקי "לקחים מאוקטובר".
בוויכוח, היא טענה כי "ניתוחים מרקסיסטיים הם לא הצד החזק של חברנו טרוצקי".
בנוגע לוויכוחים סביב תאוריית הסוציאליזם בארץ אחת נגד המהפכה המתמדת, היא טענה שטרוצקי "לא מעריך מספיק את תפקידה של האכרות".
יתרה מזאת, היא טענה בעקשות שטרוצקי פירש בצורה שגויה את המצב המהפכני שנוצר בגרמניה אחרי מלחמת העולם הראשונה.
במהלך הצבעת הקונגרס ב-1925, היא תמכה בהתחלה בגריגורי זינובייב ובלב קמנייב, אך לבסוף הצביעה בעד התהליך נגד ניקולאי בוכארין והוצאתם של טרוצקי, זינובייב וקמנייב מהמפלגה.
ב-1936 היא הגנה על מגבלות ההפלה שאושרו בממשלה הסובייטית באותה השנה, בטענה שהן חלק ממדיניות עקבית שנאכפת מאז 1920 כדי להיפטר מהסיבות השונות להפלה.
בגיל מבוגר כתבה קרופסקיה ביוגרפיה על חייה עם לנין, אשר תורגמה לאנגלית ב-1930 בשם "Memories of Lenin", וב-1970 תורגמה מחדש בשם "Reminiscences of Lenin".
הספר מעניק עדות מפורטת על חייו של לנין לפני עלייתו לשלטון ומסתיים ב-1919. אולם, התוכן נערך בידי גורמים לא ידועים לאחר שקרופסקיה סיימה לכתוב אותו, לכן קיימת אפשרות שהספר אינו אמין.
נאגאלנד היא אחת משבע המדינות בצפון-מזרח הודו.
נאגאלנד גובלת במדינות אסאם במערב ובצפון, מניפור בדרום, ארונאצ'ל פרדש בצפון-מזרח ומיאנמר (בורמה) במזרח.
אוכלוסיית המדינה כשני מיליון תושבים, והיא אחת המדינות הקטנות בשטחן בהודו.
נאגאלנד הוכרזה כמדינה ב-1 בדצמבר 1963. שטחה הררי ברובו, וכלכלתה מבוססת על חקלאות, בעיקר של אורז, תירס, דוחן, קטניות, שמן צמחים, קני סוכר, תפוחי אדמה וסיבים.
בשטחי נאגאלנד נמצאים מספר מונומנטים פרה-היסטוריים שלא ניתן לשייכם לעם זה או אחר.
אם הייתה לנאגאלנד היסטוריה כתובה היא נעלמה.
לדברי תושבי המקום היא נכתבה על עורות ונאכלה בשעת רעב.
מיתולוגיה שבעל פה קיימת בשבטי נאגה השונים, אך אין אחידות בין השבטים השונים לגביה.
מידע מבוסס על אנשי הגבעות מרכס פאת'קאי קיים החל מהמאה ה-13, עם התיישבות ממלכת אחום בעמק הברהמפוטרה, מצפון לנאגאלנד.
אינטראקציה בין הממלכה לאנשי הגבעות התקיימה בנקודות הגבול אך לא בעומק השטח.
לראיה, העיירה נאגאנימורה הקרויה על שם נסיכת נאגה שנישאה למלך אחום.
בראשית המאה ה-19 הייתה פלישה בורמזית למישורי הברהמפוטרה, זו התאפיינה בהריגתם של רבים מבני האוכלוסייה המקומית.
דבר זה הביא למלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה שהסתיימה בחוזה יאנדבאו 1826. במועד זה נחשפה נאגאלנד לראשונה לבריטים ששלטו באסאם ושלטו בפועל גם בעמק אימפאל במניפור.
כדי לקשר את אימפאל עם מרכזם באסאם, החל מ-1832 שלחו הבריטים עשר משלחות דרך שטחי הנאגה, שנתקלו בהתנגדות – בעיקר מצד הנאגה-אנגמי.
הייתה זו אחת התקופות האלימות ביותר של הבריטיים כנגד המקומיים ומפגשם הראשון של המקומיים במודרנה.
בתקופה זאת שתלו הבריטים עוד ועוד מטעי תה בשולי נאגאלנד, דבר שגרר תגובה אלימה מצד הנאגה כנגד בריטים.
למרות שקט יחסי ששרר בהוראת הנציב הבריטי, המשיך סיפוח בריטי זוחל שהביא לבסוף למרד האנגמי הגדול שנמשך שלושה חודשים בחורף 1879. מסיום המרד ניתן להתייחס לנאגאלנד כקולוניה בריטית.
עוד לפני סיום המרד, ב-1872, החלו מסיונרים בפטיסטים אמריקאים להיכנס לתחום נאגאלנד כדי להמיר את בני הנאגה לנצרות.
היו אנשי נאגה שהמירו דתם לנצרות עוד קודם לכן, אולם רק עם כניסתו של ד"ר אדווין קלארק לגבעות נאגאלנד, החלה ההמרה בקרב נאגה-אאו ובהמשך בשבטים האחרים.
חדירת הנצרות התנהלה לאט, ואחרי 70 שנות עבודה של המיסיונרים אחוז הנוצרים היה כ-32%.
הבריטים לא היו שותפים ישירים להמרה אך גם לא התנגדו ואפילו ראה בכך ברכה.
במלחמת העולם הראשונה נשלחו מספר אלפי אנשי נאגה לצרפת כפועלי עזר – שם נחצו הגבולות השבטיים אך גם נחשפו אנשי נאגה לעולם הרחב, הטכנולוגיה המודרנית ובעיקר ספגו רעיונות חדשים כגון לאומיות.
בשובם הקימו את המערכת העל-שבטית הראשונה, היא הנאגה-קלאב (NC) – גוף ששימש כצינור קשר כלל נאגאניאנית עם הממשל הבריטי.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה חדרו כוחות יפניים מבורמה לתוך הודו, כשהם ניסו לכבוש את קוהימה בירת נאגאלנד.
לאחר שלושה שבועות של מצור ולחימה עיקשת נסוגו היפנים והחלו בנסיגה שלהם לבורמה.
על דעת חוקרים רבים, הקרב על קוהימה, גם אם לא ידוע יתר על המידה, לא נופל בחשיבותו מקרב אל-עלמיין וקרב סטלינגרד.
במקביל למאבק בנאגאלנד נסללה מלאדו דרך בת כ-700 קילומטרים דרך צפון בורמה לדרך בורמה – עבודה שנעשתה בכוחות אמריקניים וסיניים בעזרה של שבטים אחדים וביניהם הנאגה.
כגמול על עזרת הנאגה וכדי לשקם את אזורם תמכו הבריטיים בהקמת גוף פוליטי בשם "המועצה הלאומית של נאגה" (Naga National Council = NNC) גוף מייצג לשבטי הנאגה.
הנרטיב המקובל של הנאגה הוא שלקראת חלוקת הודו נערך משאל עם והנאגה סירבו להיכלל בהודו – סירוב שלא נענה, ותחומם נכלל בהודו שבדרך.
לחימה עממית של צבא הודי מאורגן במליציות מקומיות ובאזרחים, הפכה לאימות המזוין הממושך ביותר באסיה במאה העשרים.
פיזו עצמו ברח מהודו כבר ב-1956 וחי עד מותו בלונדון ב-1990, כשהוא ממשיך לנהל את ההתנגדות להודו.
בשנת 1963 קיבלו הנאגה אוטונומיה מסוימת כששטחם נקרע מאסאם רבתי, והוקמה מדינת נאגאלנד, דבר שלא הנמיך משמעותית את להבות המרי האזרחי והדיכוי הצבאי.
"הסכם שילונג" (Shillong Accord) נחתם ב-11 בנובמבר 1975 בין ממשלת הודו ונציגי המורדים, בתיווך אנשי הכנסייה הנוצרית.
במסגרת הסכם זה פרקו המורדים את נשקם ושבו לבתיהם אחרי 20 שנות לוחמה.
היה זה מאמץ שנעשה בזמן משטר החירום, שגם אם לא במוצהר, יצר פילוג מובנה בהנהגת הנאגה.
המאבק בין הפרגמטיים לקיצוניים בהנהגת הנאגה בעקבות חתימת הסכם שילונג יצר את הקרע הבא ב-1980, בפרישת הפלג הסוציאליסטי NSCN שהמשיך בהתנגדות המזוינת.
הקרע הבא שהיה על רקע חומרי ואישי, היה ב-1988, ומכאן ואילך הופנה הנשק לא רק לצבא ההודי, כי אם לכיוון חברי המחתרות האחרות ולכיוון אנשי הקוקי כשהמרי זלג אל מחוץ לנאגאלנד, והגורמים הופכים ליותר חומריים ופחות אידאולוגיים ועיקרם שליטה בגביית מיסים לא חוקיים והברחת סמים.
במקביל הגירה של פליטים בנגלדשיים ואחרים לנאגאלנד יצרה לחימה חדשה כנגד הזר והשונה, וגם זאת על בסיס מאבק על תעסוקה ולא מאבק אידאולוגי.
במילניום השלישי ישנה רגיעה ושלווה מתוחה, כשחלק ממנהיגי הפלגים הניצים שממשיכים להתפלג, חלקם מתו (ובכללם אבי האומה פיזו) וחלקם זקנים ועייפים אחרי עשרות שנות מאבק.
כמדינה נוצרית אדוקה, זו אחת משתי המדינות היחידות בהודו בהן אין תחבורה ציבורית בימי ראשון בשבוע (השנייה היא מיזוראם).
רכבת מגיעה רק לשתי נקודות גבול במדינה, ואלה הן דימפור ונאגאנימורה.
בתוך המדינה אין רכבות, והתחבורה הציבורית נעשית באוטובוסים ובמוניות "סומו" (טנדר לעשרה נוסעים).
טיסות מגיעות רק לבירה הכלכלית דימפור.
אנשי נאגאלנד השבטיים דומים במוצאם, בתרבותם ובשפתם, לקבוצות אתניות רבות באזור הגבעות של צפון מזרח הודו וצפון מיאנמר, כגון הקוקי-צ'ין, מיזו-לוש'אי ואחרים.
ולמרות זאת קבוצה של שבטים התגבשה תחת השם הכולל "נאגה" שעל מקורו חלוקות הדעות.
שבטי הנאגה פזורים על מרחב של כ-100 אלף קמ"ר, במדינות הודו נאגאלנד, אסאם, ארונאצ'ל פרדש, מניפור, ושטחים נרחבים במיאנמר.
מתוך כ-40 שבטי נאגה נבדלים, 16 שבטים בלבד חיים בנאגאלנד.
החלוקה השבטית אינה מספקת דייה, והחלוקה האמיתית היא כפרית, בסגנון ערי המדינה היווניות, בשל העובדה שלאורך ההיסטוריה היו מלחמות ופשיטות של כפר משבט אחד כנגד כפרים גם משבט זה.
גם החלוקה המנהלית לא הייתה שבטית אלא כפרית.
החלוקה המנהלית הבריטית של חברת הסחר, ולאחריה של הכתר הבריטי, קבעה גבולות התייחסות שהפכו מאוחר יותר לגבולות מדיניים ברפובליקה ההודית.
כך נוצר בידול בין שטח הנאגה (נאגאלנד) לשטח מחיית הנאגה (הקרוי "נאגאלים" וכולל שטח נרחב במיאנמר), אותו דורשות המחתרות הלוחמות השונות - שטח לו יש שם, דגל והכרה מסוימת.
בנאגאלנד גופא חיים 16 שבטים בעלי שפות נבדלות, מנהגים ופסטיבלים שונים, ארכיטקטורה שונה ומיתוסים שונים, אולם כולם אימצו את הדת הנוצרית (עם רוב בפטיסטי), וייצרו שפה משותפת שנקראת "נאגאמיש" שהיא בליל בין שפות בנגליות, שבטיות ואנגלית, שהיא השפה הרשמית היחידה של המדינה.
במדינה חיים כשני מיליון איש, כ-75% בשטחים כפריים, ברמת חיים נמוכה יחסים, עם זאת רמת האוריינות גבוהה בשל הנצרות השלטת.
המחוזות המאוכלסים הם טונגסאנג עם כ-414 אלף איש, קוהימה ודימפור אחריה, והמחוז הפחות מאוכלס הוא פאק עם כ-150 אלף איש.
נאגאלנד היא אחת מארבע "מדינות יבשות" של הודו אליהן אסורה הכנסת ומכירת אלכוהול (כמו מיזורם, מניפור וגוג'ראט), אולם סובלת משימוש רב במשקה האסור והיא השנייה בהודו בשימוש בסמים קלים ובנגזרות של אופיום.
נָאגַּאלנד היא המדינה היחידה בהודו בה למעלה מ-90% מהאוכלוסייה הם נוצרים, והמדינה השלישית בהודו במספרם המוחלט של מחזיקי האמונה הנוצרית עם כ-1.8 מיליון נוצרים.
נאגאלנד היא המדינה הבפטיסטית ביותר בעולם בה 75% מהאוכלוסייה בפטיסטית, הרבה לפני מדינת מיסיסיפי שבאוכלוסייתה מעט למעלה מ 50% בפטיסטים.
מספר מאפיינים מרכזיים מאפיינים את תרבות הנאגה המסורתית, שבחלקה נדחקה לאחר קבלת הנצרות:
בעבר הלא רחוק נהגו בני הנאגה לצאת למסעות ציד ראשים של אנשים מכפרים אחרים.
היה זה כבוד רב להתהדר במספר ראשים רב, המעיד על גבורת בעליהם.
הם האמינו שלאדם מספר נשמות: אלו המתגלגלות הלאה וזו הנותרת בראש המת.
נטילת הראש, יש בכוחה להעצים את צייד הראשים בגזילת כוחו של המת והעברתו לצייד.
המנהג גווע לאיטו עד שנות השבעים של המאה העשרים, אבל בסיפורי הגבורה ובשירי המלחמה שקיימים גם כיום, עדיין נותרה עדות חזקה לכך.
בכפרים בודדים עדיין מוצגות גולגולות אנשים שניצודו על ידי לוחמי הכפר.
מסורת זו לא התיישבה עם הנצרות שחדרה לגבעות נאגאלנד, אולם לקח לנצרות כמאה שנה לעקור מנהגים אלה.
הקעקוע המכסה את פני זקני הלחמים וגופם, הוא חלק מפרסי ההצטיינות שניתנו לציידי הראשים, שהיווה סימן כבוד ואף תנאי לנישואין בעבר הרחוק.
דרך התקדמות מעמדית בחברת הנאגה היא עריכת משתה לכפר כולו.
משתה זה כולל אספקת יין אורז, בשר חזיר ובקר המיתון, ואוכל לרוב.
הטקס מזכיר במאפייניו את טקס הפוטלאץ' (Potlatch) הצפון אמריקאי.
אדם העורך משתה כזה זוכה לעליה במדרג המעמדי המזכה אותו בזכות לעטר פניו וגופו ולצייר אותות בפתח ביתו ולהשתתף בטקס גרירת אבנים ממרחק, שיוצבו לזיכרון במקום עריכת המשתה.
בין עריכת משתה למשנהו יש הפסקה של לפחות שנתיים.
המשלים עריכת תריסר משתים בדרגות פאר הולכות ועולות, (לפחות 23 שנה) זוכה למקום בעולם הזה ובעולם הבא, ובאפשרות לבנות עיגול אבנים שאך בודדים ישנם כאלה ברחבי נאגאלנד – בעיקר בכפר קהונומה.
צעירי הנאגה ברבים משבטי הנאגה (אך לא בכולם) נשלחים בגיל חינוך לרווקיה, שם יחיו עם בני מחזורם עד הנישואין.
ברווקיית המורונג לומד הצעיר מנהגים, מורשת דתית ומלחמתית, טקסים ותרבות, ודרכי התנהגות הולמת ושאינה כזאת.
זוהי המשפחה בפועל של הצעיר, הגורמת לקשר מחייב בין בני אותו מורונג והעברת מורשת מדור לדור.
החינוך נעשה בידי לוחמים ותיקים וזקני הקהילה.
סביב המורונג מרוכזים תוף הקריאה הטקסי, טוטם, גל הגולגולות שניצודו על ידי בני המורונג וסמלי גבורה אחרים, ההופכים את המורונג למרכז הכפר.
גם לבנות יש רווקיה, לרוב אצל אלמנה בוגרת, שם לומדות הילדות את הדברים הרלוונטיים לבנות הכפר ואת המורשת השבטית.
המורונג אינו ייחודי לנאגה, ונמצא גם בשבטים אחרים בצפון מזרח הודו, כגון הגארו.
כל שבט משבטי הנאגה חוגג לאורך השנה פסטיבלים שונים ובמועדים שונים גם לאחר המצאת הלאום הנאגניאני.
בשנת 2000 החל הממשל של נאגאלנד לקיים פסטיבל משותף הקרוי על שם הציפור הלאומית, הקלאו הבכיר, שנקרא "פסטיבל הורן-ביל".
זהו אירוע שנתי האורך שבוע, להדגמת השוני שבאחדות בבחינת "השתלבות בלא טמיעה".
הפסטיבל נערך בכפר מורשת שנבנה גם הוא להדגמת האחדות שבשוני.
פסטיבלים שבטיים המשמשים לשימור מורשת, נערכים בכל שבט, למרות היות כל השבטים אחודים בהיותם בעלי דת זהה וזהות מומצאת זהה כיום.
הדת הנוצרית הגיעה במחצית השנייה של המאה ה-19 על ידי ממירים בפטיסטיים אמריקניים.
קצב החדירה היה שונה בין השבטים השונים, כשברקע נמצאת דמותו של הריבון הבריטי.
המאבק בבריטים לא השפיע רבות על חדירת הבפטיזם.
עם יציאת הבריטים וקבלת עצמאות הודו, ואזור אנשי הנאגה שסופח להודו, היו כשליש מהנאגה נוצריים.
ב-1955 גירשה הודו את הממירים הזרים, אולם הנצרות אך קיבלה תנופת המרה, ובסוף שנות השמונים רוב מוחלט של אנשי הנאגה המירו דתם לנצרות – מרביתם בפטיסטיים וכמה עשרות אלפי קתולים.
בנאגאלנד יש כ-7% של הינדואים – מרביתם סוחרים בערי הגבול, בעיקר בדימפור וכ-2% של מוסלמים מחדירה לא מבוקרת של מסתננים ופליטים מבנגלדש.
מהאוכלוסייה השבטית 98.5% נוצריים והשאר נותרו בדתות האנמיסטיות המקוריות.
נאגאלנד מחולקת ל-11 מחוזות, לרוב על פי חלוקה שבטית ולא גאוגרפית.
מחוז קוהימה של שבט הנאגה-אנגמי, בו בירת המדינה והעיר השנייה בגדלה – קוהימה (Kohima) על שטחו של הכפר הגדול בארה באסטי.
המרכז הכלכלי הוא מחוז דימפור (Dimapur), ובו המאוכלסת בערי המדינה דימפור.
מחוז חשוב שנמצא במרכז המדינה הוא מחוז מוקוקצ'ונג (Mokokchung) שהוא מרכזם של שבטי נאגה-אאו ונאגה-סאמה (סומי), ובירתו היא העיר השלישית בגדלה מוקוקצ'ונג.
ממחוז זה החלה התפשטות הנצרות במדינה ובה פעלו ראשוני הממירים האמריקניים.
מחוז חשוב תרבותית הוא מחוז מון (Mon) של שבט הנאגה-קוניאק, זהו המחוז הצפוני ביותר, ובו שבעה מלכים (Hang) שבתחום ממלכתם כפרים גם במדינות אסאם, ארונצ'ל פרדש ובמיאנמר.
בירת המחוז היא העיר מון השוכנת על שטח הכפר מון.
מחוז ווקה (Wokha), בירתו היא העיר ווקה, שהיא הרביעית בגדלה במדינה.
במחוז פאק (Phek) הדרומי שוכן מקור שבטי נאגאלנד הדרומיים, והוא הכפר קאזה-קונומה (Khaza-Kenoma).
מחוז זונהבוטו (Zunheboto) הוא אזור מחייתו של שבט נאגה-סאמה (Sema).
מחוז טואנסאנג (Tuensang) הוא הנרחב ביותר וכן המגוון ביותר מבחינת נציגות שבטים שונים.
מחוזות נוספים בעלי חשיבות מועטה הם קיפירה, לונגלאנג, פראן (Kiphire, Longleng, Peren).
נֹאד הוא כלי קיבול לנוזלים העשוי מעור בעלי חיים שהיה בשימוש נרחב בעיקר בעת העתיקה.
על פי רוב שימש הנאד לנשיאת מים, יין או נוזלים אחרים למרחקים או לחלופין, שימש מכל לאחסון נוזלים כחלב או יין בבתי מגורים.
לעיתים שימש מצוף אוויר לשם חציית נהרות ונחלים.
המקרא משתמש לעיתים במילה הנרדפת "חֶמֶת" כמו בביטוי "חמת מים": (בראשית, פרק כ"א, פס' י"ד), ובגמרא, בה סוגיות שלמות עסקו בדיני הנאד, נקרא הנאד "סיכתא".
במקרא מוזכר הנאד בעיקר כחלק מהצידה שלוקחים עמם אלו היוצאים למסע ארוך.
אברהם צייד בחמת מים את הגר טרם שילחה עם ישמעאל: (בראשית, פרק כ"א, פס' י"ד).
כששאול מבקש מישי לשלוח אליו את בנו דוד, מצייד אותו ישי בנאד מים למסע: (שמואל א', פרק ט"ז, פס' כ').
יעל אשת חבר הקיני משקה מנאד חלב את סיסרא, שר צבאו של יבין מלך חצור טרם הרגה אותו בתקיעת יתד ברקתו: (שופטים, פרק ד´, פס' י"ט).
הגבעונים ניסו להוליך שולל את יהושע בן נון כי באו מארץ רחוקה בכך שהציגו בפניו נאדות יין שנסתדקו מבלייה: (יהושע, פרק ט', פס' י"ג).
שם נרדף במקרא לנאד הוא נֵבֶל, למשל: (שמואל א', פרק י' פסוק ג')
המונח נאד בפני עצמו משמש בימינו בעיקר בהקשר המקראי של כלי קיבול, בעיקר בצירוף "נאד מים" או "נאד יין".
יחד עם זאת המונח הושאל למספר ביטויים נוספים:
נאד נפוח - ביטוי המתאר אדם גאוותן ויהיר, כמו נאד המנופח באוויר במקום בנוזלים.
"נֹאד שֶׁל דְּמָעוֹת" - שמה של קבוצת כתובות שעל גבי הקברים שפרסם יהודה לייב גורדון.
"נאד" - נכתב גם: נוד - מילה המשמשת לתיאור נפיחה.
נאגסי קראסטוס ("נגאסי השני") היה הנסיך ששלט בשוואה, היה אציל אמהרי חשוב באתיופיה ונחשב למייסדו של הענף השוואני של השושלת הסולומונית.
למרות שבאופן רשמי אביו לסאבה קאל (אדון אגאנצ'ה, מאנז) היה נינו של הנסיך יעקב שהיה בנו של הקיסר לבנה דנגל בקו זכרי ועקב כך השתייך לשושלת הסולומונית (גרסה זו, סיפר סרטה וולד, שהיה חבר מועצה של סהלה סלאסי.
מנגד יש הטוענים שזה בעצם זיוף יוחסין מאוחר של יורשיו, על מנת לקבל הכשר לטענתם לתואר קיסר אתיופיה מאתיים שנה מאוחר יותר תחת מנליק).
גרסאות אחרות שנאספו בידי מרדכי אביר הם: שאמו, סנביט, הייתה אישה שהשתייכה לשושלת הסולומונית ואביו היה בעל קרקעות עשיר ממאנז.
לפי גרסה אחרת הייתה אמו סנביט בתו של ראס פאריס, "אשר יחד עם תומכים אחרים רבים של הקיסר סוסוניוס נמלטו לתוך מאנז."
לאחר שנילחם נגד הוואלו והיג'ו (תתי שבט של האורומו) מצפון למאנז, הוא הכניע את האורומו שבמחוז יפאט, אשר שימשה מאוחר יותר כמרכז האצילות השאוונית לאחר מאנז.
כיבושים נוספים שלו כללו את המחוזות של דיבדבו, מנגיסט, מקפוד, דוקאקיט, אסונדאבה.
ממחוזות אלו בסוף המאה ה-17 הוא הצליח להקים אוטונומיה בשוואה.
ריצ'רד פאנקהארסט זוקף לזכות נאגאסי קראסטוס את החלפת הבירה של שוואה מטגולאט לדברה ברהן.
בתחילת המאה ה-18 הלך נגאסי לגונדר כדי לחלוק כבוד לקיסר אתיופיה ייאסו הראשון, ונפטר שם ממחלת האבעבועות השחורות.
הוא לא הצליח לקבל את התואר מארידאזמץ', אשר אומץ מאוחר יותר באופן חד צדדי על ידי בנו ויורשו סבסטיאנוס.
מותו גרר תקופה של אי סדר בתחום שוואה, והשטחים שכבש חזרו לשליטיהם המקוריים.
נאגפור (מראטהית: नागपूर) היא העיר הגדולה ביותר במרכז הודו, והשלישית בגודלה במדינת מהאראשטרה (אחרי מומבאי ופונה) אוכלוסייתה מונה כ-2.4 מיליון בני אדם.
אבן דרך "אפס" הנמצאת בעיר מסמנת את המרכז הגאוגרפי של הודו.
נאגפור נמצאת במיקום אסטרטגי בצומת של הכביש המהיר 7 העובר מצפון לדרום והכביש המהיר 6 העובר ממזרח למערב.
תחנת הרכבת של נאגפור נמצאת אף היא בצומת חשוב של מסילות רכבת.
שם העיר נגזר משם נהר נאג, שהוא יובל של נהר Kanhan, שזורם דרך העיר העתיקה של נאגפור ולכן העיר נגזר שמה מן הנהר הזה, 'נאג' + 'פור'.
"פור" היא סיומת נפוצה שניתן לערים, כפרים ועיירות ברחבי הודו, לעיתים קרובות הוא פשוט מתורגם ל"עיר".
הנהר זורם דרך עקלתון ולכן את שמו, "נאג'", שהיא המילה המראטהית לנחש קוברה.
סמל התאגיד העירוני נאגפור מתאר קוברה בתוך מי הנהר.
נאגפור מפורסמת בגידול תפוזים שממנו נובע כינויה עיר התפוז.
מראטהית, השפה הרשמית של מהאראשטרה היא השפה הנפוצה ביותר המדוברת נאגפור.
נאגפור הפכה לקוסמופוליטית באופייה עם תושבים רבים המגיעים מהמדינות השכנות מאדהיה פרדש, צ'האטיסגאר ואנדרה פרדש, בשל מיקמו המרכזי.
7,26,664 אנשים שחיו בסלאמס (שכונות עוני) עושה את נאגפור העיר השנייה הכי העניה במהאראשטרה אחרי מומבאי.
כ-99.4% מהאוכלוסייה עסק בפעילות לא חקלאית, המעידים על אופי האורבנית של העיר נאגפור.
לפי סקר ב-2006 של הלשכה הלאומית, לנאגפור יש השיעור הגבוה ביותר של פשע במהאראשטרה בהשוואה לערים בגודל דומה במדינה.
נאגפור שימשה כבירת בהודו הבריטית.
לאחר כניסת חוקת הודו לתוקף בינואר 1950, שונה שם המחוז למאדהיה פרדש, שנגאפור עדיין שימשה כבירתו.
ב-1956 חוקק חוק ארגון מחדש של המדינות, שארגן מחדש את מדינות הודו לפי קווים לשוניים, ונאגפור הועברה לבומביי, ששימשה כמדינה דו-לשונית לדוברי מראטהית וגוג'ראטית, בעוד מדינת מאדהיה פרדש עוצבה מחדש כמדינה דוברת הינדי, וגבולותיה שונו.
ב-1960 פוצלה מדינת בומביי לגוג'ראט ומהאראשטרה, ונאגפור שוכנת מאז במהאראשטרה.
נאגפור מקבלת כ-1,205 מילימטר גשם בשנה אשר יורדים בחודשים יוני עד ספטמבר.
כמות הגשמים היומית שנרשמה הייתה 304 מילימטר גשם ב-14 ביולי 1994. בשאר חודשי השנה האקלים יבשים.
החורף הוא החודשים נובמבר עד ינואר והטמפטורה יורדת עד 10C.
הטמפטורה הגבוהה ביותר נרשמה 48.6C ב-26 במאי 1954.
"נאדה" (צרפתית: "Nada") הוא מותחן קולנוע צרפתי משנת 1974 בבימויו של קלוד שברול.
הסרט עוסק ביחסי הגומלין של המדינה (במקרה זה צרפת) מול טרוריסטים מהפכניים החוטפים את שגריר ארצות הברית.
הסרט התבסס על מותחן ספרותי בעל אותו שם, מאת ז'אן-פטריק מאנשט שיצא לאור ב-1972. זהו אחד מסרטיו הבודדים של שברול העוסקים בסוגיות פוליטיות ועיסוקו בסוגיות האידאולוגיות והפוליטיות בסרט זה, בניגוד לסרטיו שקדמו ל"נאדה" ועסקו בבורגנות הצרפתית, זכה בדרך כלל לביקורות צוננות.
נאדה (בספרדית "לא כלום") הוא שמו של תא אנרכיסטי מהפכני הפועל בפריז בשנות ה-60. את התא מנהיג בואן דיאז הספרדי והוא מנסה לגייס את ויקטור אפולה, מהפכן ותיק שאיבד את אמונתו במהפכה, לצורך מבצע מיוחד של חטיפת שגריר ארצות הברית בצרפת.
אפולה מסרב בתחילה אך נעתר בסופו של דבר.
טרפה, אחד מחברי התא, מסרב להשתתף במבצע החטיפה האלים.
החבורה חוטפת את השגריר בבית בושת יוקרתי בו הוא מבקר בקביעות, אולם ביציאתם הם נתקלים בשוטרים ובחילופי האש נהרגים שוטרים והחוטפים מצליחים לחמוק עם בן הערובה למקום מסתור שהוכן מראש, חווה כפרית נטושה.
בחווה מחכה להם קאש, החברה אף היא בתא המהפכני ומתפתח קשר בינה ובין אפולה.
החבורה דורשת כופר נפש תמורת שחרור בן הערובה ובינתיים, מנסה המשטרה לעלות על עקבותיהם.
היא משחררת פעיל פוליטי כלוא תמורת תמונות החוטפים שצולמו במקרה על ידי תומכי הפעיל, מזהה את החוטפים ומגיעה אל טרפה, היחיד מהחבורה שאינו נמצא בחווה.
הוא נחקר באלימות אך איננו מסגיר את חבריו.
המשטרה מצליחה לאתר את חוות המסתור מקיפה אותה ומסתערת עליה בגלוי ללא שום ניסיון למשא ומתן ומתוך כוונה להרוג את כל החוטפים, גם במחיר מותו של השגריר החטוף.
לאחר קרב עקוב מדם מודח המפקח גומון, מפקד המשטרה האחראי, בשל להיטותו חסרת הפשרות להרוג את כל החוטפים.
אך גומון אינו נכון לוויתור ומנסה להרוג גם את החוטף האחרון שנותר בחיים.
פביו טסטי - בואן דיאז (מנהיג נאדה)
מוריס גארל - אפולה (המהפכן הוותיק שהתפכח)
מריאנג'לה מלאטו - קאש (חברה בנאדה)
מישל דושוסואה - טרפה (חבר בנאדה)
מישל אומון - גומון (מפקד המשטרה האחראי)
דידייה קמינקה - מאייר (חבר בנאדה)
לו קסטל - ד'אריי (חבר בנאדה)
אנדרה פלקון - השר האחראי
חלק מהמבקרים רואים את שברול כמי שמזדהה יותר עם הצד של החוטפים ובעצם מבקר את המדינה.
מבקרת הניו יורק טיימס, נורה סייר, רואה במשפט שאומר גיבור הסרט, דיאז: "המדינה מעדיפה את הטרור על המהפכה" את תמצית עמדתו של הבמאי.
אולם, היא גם מציינת ששברול מצייר את החוטפים כשוטים, למשל כשהם דורשים כופר כספי, דבר שאינו נתפס בדיוק כמשרת את מטרותיהם המהפכניות.
היא פוסקת כי שברול נכנס לתחום הזר לו וכי היה עדיף לו היה נצמד לתיאור הבורגנות הצרפתית אותה הוא מיטיב להכיר.
ביקורת אחרת טוענת כי הבמאי לועג לשני הצדדים בסרט, הן לחוטפים והן לממשלה ולמשטרה ועל כן חלק מהסצנות הן אבסורדיות וגרוטסקיות במכוון.
גם כאן נטען כי שברול מביע את עמדתו במשפט אותו אומר דיאז: "הטרור השמאלני והטרור של המדינה הן שתי זרועות מלכודת הפתאים".
ביקורת נוספת רואה בסרט כמבטא את רוח התקופה בה נוצר, שבה עלו וגברו החששות בקרב חלקים בציבור האירופאי, הן מהתנועות השמאלניות האלימות והן מצעדי הדיכוי של המשטרים השולטים כלפי אותם גילויים מהפכניים.
אותם חלקים בציבור חששו כי המשטרים הדמוקרטיים לכאורה, נשלטים למעשה על ידי בעלי ההון והמחוקקים, ואלו, החוששים מן המהפכה המאיימת, מוכנים לאמץ כל דרך כדי לשמר את שליטתם.
צויושי נאגאבוצ'י (ביפנית: 長渕 剛: צויושי נאגאבוצ'י; נולד ב-7 בספטמבר 1956) הוא זמר-יוצר, משורר, מוזיקאי, שחקן, מלחין ופעיל זכויות אדם יפני.
נאגאבוצ'י הוא דמות בולטת ביותר בתרבות הפופולרית היפנית.
הוא מכר למעלה מ-20 מיליון תקליטים במהלך הקריירה שלו ושיחק בעשרות סרטים ודרמות טלוויזיוניות.
בעולם המוזיקה הפופולרית היפנית מזוהה נאגאבוצ'י בעיקר עם זרם הפולק והפולק-רוק היפני.
שירו של נאגאבוצ'י קאנפאי (乾杯 או: "לחיים" בעברית) שנכתב לרגל חתונתו של חברו הוא מהשירים המפורסמים ביפן, ומושר בדרך כלל בחתונות ובאירועים חגיגיים אחרים.
נישא לשחקנית היפנית אצוקו שיומי בשנת 1989, ולהם שלושה ילדים.
נאגאבוצ'י נולד ב-7 בספטמבר 1956 כבן בכור לאביו, קונִיהֲרו שעבד כשוטר ואמו מאסוקו בעיר איג'ואין במחוז קגושימה שבאי קיושו.
לנאגאבוצ'י אחות הגדולה ממנו בשנתיים ואח בכור שנפטר בינקותו.
בבית הספר התיכון היה נאגאבוצ'י תלמיד מצטיין אולם לאורך הזמן ציוניו התדרדרו והוא החל להיעדר.
עוד היה ידוע בכך שעבר לעיתים קרובות על חוקי ההופעה הנאותה בבית הספר עם תספורתו המיוחדת.
מנהל בית הספר נהג להזהיר את שאר הילדים שלא יופיעו לכתה עם "תספורת נאגאבוצ'י".
על אף תדמיתו הגברית והמסוקסת מאוחר יותר, היה נאגאבוצ'י ילד חולני וחלש, סבל מאסתמה ואף כמעט ומת לאחר שפעת חריפה בגינה היה מאושפז.
ההשפעות המוזיקליות המוקדמות על נאגאבוצ'י היו אמני הפולק היפנים המוקדמים כיושידה טאקורו, קאגאווה ריו, מוטובה מאסאטו ואנדו קנג'י.
בהיותו בחטיבת הביניים, קנה גיטרה קלאסית פשוטה ב-3000 ין (כ-30 דולר), מתח עליה מיתרי מתכת והחל לבצע גרסאות כיסוי לשירי הפולק האהובים עליו.