tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באולימפיאדת סטוקהולם (1912), הוא היה חבר בנבחרת החרב ההונגרית שזכתה באליפות, שהייתה מורכבת מ: לאסלו ברטי, דז'ה פלדש, ינה פוקס, אוסקר גרדה ארווין מסארוש, זולטאן שנקר, פטר טוט, טלאיוש ורקנר.
באולימפיאדת פריז (1924) הוא זכה במדליית כסף עם נבחרת החרב ההונגרית ובמדליית ארד עם נבחרת הרומח ההונגרית.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) התחרה רק ברומח אישי והודח בחצי הגמר.
לאחר מלחמת העולם השנייה התגורר בארד וכתב מספר ספרי מומחים כמו:
סגן אלוף אולימפי (קבוצתי: 1924)
מקום רביעי במשחקים האולימפיים (אישי: 1912, 1924)
מדליית ארד במשחקים האולימפיים (קבוצתי: 1924)
זולטאן קוצ'יש (בהונגרית: Kocsis Zoltán) (30 במאי 1952 - 6 בנובמבר 2016) היה פסנתרן, מנצח ומלחין הונגרי.
זולטאן קוצ'יש נולד בבודפשט, החל את לימודי המוזיקה שלו בגיל חמש והמשיך אותם בקונסרבטוריון ע"ש בלה ברטוק ב-1963, שם למד נגינה בפסנתר והלחנה.
ב-1968 הוא התקבל לאקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם היה תלמידם של פאל קדושה, פרנץ רדוש וג'רג' קורטג, וסיים את לימודיו ב-1973.
הוא זכה בתחרות בטהובן של הרדיו ההונגרי בשנת 1970, וערך את סיבוב הקונצרטים הראשון שלו בארצות הברית בשנה שלאחר מכן.
קוצ'יש הופיע עם תזמורות ידועות כמו הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, תזמורת פילהרמוניה והפילהרמונית של וינה.
כמו כן הקליט את כל יצירות הפסנתר סולו ואת היצירות לפסנתר ותזמורת של בלה ברטוק.
קוצ'יש היה ממייסדי תזמורת פסטיבל בודפשט יחד עם איוואן פישר בשנת 1983, ובכך פתח עידן חדש בתולדות הנגינה התזמורתית ההונגרית.
קוצ'יש מילא תפקיד מפתח בניהול ובפיתוח מדיניות התוכניות של התזמורת מאז הקמתה, ומ-1987 הופיע גם כמנצח בקונצרטים שלהם.
הוא הפך למנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית הלאומית ההונגרית בשנת 1997 והחזיק בתואר זה עד מותו ב-2016.
בנוסף ליצירותיו, קוצ'יש יצר עיבודים לפסנתר ליצירות מאת וגנר, רחמנינוב, ברטוק ודביסי.
בשנת 2010, בהיתר יורשיו של שנברג, השלים קוצ'יש את המערכה האחרונה של האופרה "משה ואהרון" מאת שנברג.
בכורה, לתזמורת כלי קשת (1976)
המפגש הלפני אחרון, לפסנתר וצ'מבלו (1981)
ממנטו, לתזמורת כלי קשת (צ'רנוביל) (1986)
הוא היה נשוי לפסנתרנית אדריאן האוזר מ-1986. נולדו להם שני ילדים, מארק וריטה.
בשנת 1997 הוא נישא לפסנתרנית אריקה טות'.
נולדו להם בן, כריסטיאן, שהוא גם פסנתרן, ובת, ויקטוריה.
קוצ'יש נפטר בעקבות מחלה ממושכת לאחר שעבר ניתוח לב, ב-6 בנובמבר 2016, בגיל 64, בעיר הולדתו בודפשט.
זוּלָתָנוּת (בלועזית: אַלְטְרוּאִיזְם) היא נטייה, רצון או תכונה של עזרה לזולת, המתבטאת בעשיית חסד ובהתנהגות המסבה טוב למישהו אחר ללא תמורה.
לפעמים מקבלת זולתנות את הביטוי בלשון חז"ל חסד של אמת - על פי לשון המקרא בפרשת ויחי.
המונח הלועזי נטבע על ידי הסוציולוג הצרפתי אוגוסט קונט, המונח הוטבע בצרפתית, כדי לסמל את הביטוי הנגדי לאגואיזם.
המונח אלטרואיזם נגזר מאיטלקית, ומקורה מהמילה altrui, אשר בתורה נגזרה מהמילה הלטינית alteri, שמשמעה "אנשים אחרים" או "מישהו אחר".
האקדמיה ללשון העברית קבעה את המילה "זולתנות" כחלופה למינוח הלועזי, המונח מתאר את התכונה האוניברסלית הרווחת באנושות כפרטים וקולקטיב השואפת לדאוג עבור רווחת הזולת, לפעמים אף תוך צמצום או פגיעה ברווחה הפרטית.
ברמה קיצונית יותר היא יכולה להתבטא גם בהקרבה עצמית מודעת למען הזולת.
"זולתנות" היא גם שמה הנרדף של דוקטרינה בתחום פילוסופיה של המוסר הדוגלת באורח חיים ובהתנהגות זולתנית (אלטרואיסטית).
לתכונה הזאת יש היסטוריה ארוכה והובילו לדיונים ערים בחשיבה הפילוסופית והאתית בקרב פסיכולוגים, סוציולוגים, אתולוגים ואנשי מחקר באקדמיה.
השיטות השונות וההתפתחות בחקר תחומים אלו מובילים לנקודות מבט שונות על הזולתנות.
התנהגות זולתנית נצפתה בקרב רוב בעלי החיים וזה הביא לבחינה מדויקת יותר אודות התכונה ושורשיה.
התנהגות זו הביאה את החוקרים באבולוציה לעמוד על טיבה האבולוציני של תופעה זו.
בתורת האבולוציה, מוגדרת זולתנות כתרומה של פרט אחד לפרט אחר, הדורשת השקעה כלשהי.
מנקודת מבט אינטואיטיבית נראית התנהגות זולתנית כהתנהגות שאמורה להיכחד בברירה הטבעית, מכיוון שהיא גורמת לפרט להשקיע מאמצים בדבר שהוא אינו נהנה ממנו.
אולם עם התפתחות מדע הסוציוביולוגיה התגלו מנגנונים אבולוציוניים שונים המשפיעים על התפיסה אחרת בנוגע להתנהגות הזולתנית אצל בעלי חיים כגון ברירת שארים, עקרון ההכבדה ואסטרטגיות יציבות אבולוציונית שונות, התפיסות הללו נותנים הסבר אפשרי להפצת התנהגות זולתנית במהלך האבולוציה.
רעיון מרכזי בהסבר הזולתנות בתורת האבולוציה הוא שהברירה הטבעית מעודדת גנים התורמים להפצת עצמם, ללא קשר לפרט הנושא אותם.
הביולוג ריצ'רד דוקינס הוא מראשי המדברים ומצדדים בתפיסה זו, הוא מסביר בספרו הגן האנוכיי כי כשהגן מתעצב על רקע התכונה הזאת כך ייתכנו מצבים בהם פרט יקריב עצמו למען פרטים אחרים, אם הפרטים האחרים גם נושאים גנים דומים לשלו.
תכונות זולתניות נפוצות בעיקר אצל בני האדם ולא תמיד הן מזוהות כתכונה אנושית בלבד.
זולתנות אצל בני האדם משמש כמניע לעשיית טוב למען אחרים ולגמילות חסד הדדי, ומקבלת ביטוי במגוון התנהגויות.
נעשו הרבה ניסיונות כדי לספק הסבר לתופעה הזאת, וזו עד היום מהווה אחת מהשאלות הבסיסיות ביותר בנוגע להתנהגות האדם בתוך החברה.
מעדויות בניסויים בתחום עולה כי הזולתנות בקרב בני האדם היא כח רב עוצמה וייחודי בעולם החי.
והיא מקבלת ביטוי בין היתר בזולתנות הדדית בין בני אדם אינה יחסי גומלין הדדיים רגילים או שיתופי פעולה מבוססי מוניטין.
ממצאים ממחקרים בנושא זולתנות הדדית מראים כי ישנו רצון רב יותר לעשייה זולתנית למען האחר אם ישנה אפשרות לאינטראקציה בעתיד.
חוקרים רבים חקרו קשרים זולתניים ואת ההיתכנות שלהם במצבים שונים.
נמצא למשל, באחד הניסויים בתחום, כי קשר זולתני במידה רבה מוגבל לקשר בין שני אנשים.
נמצא כי קשר זולתני גם בקבוצה קטנה של 4–8 אנשים הוא מוגבל מאוד ויכול להתקיים רק אם כל חברי הקבוצה שיתפו פעולה אחד עם השני קודם לכן.
ממצא נוסף אומר שישנו סיכוי גבוה יותר לזולתנות הדדית כאשר שני אנשים נאלצים להישאר יחד תקופה ארוכה, ושלתמריצים הקשורים להיווצרות מוניטין השפעות חזקות על שיתוף פעולה אנושי וזולתנות.
נקודה חשובה בנושא, היא שזולתנות הדדית כמעט תמיד מתבססת על הרעיון שההתנהגות הזולתנית תביא לאדם יתרונות כלכליים בעתיד.
לכן, ישנו קושי להסביר זולתנות הדדית חזקה שלא ניתנות ממנה הטבות בעתיד.
במקרים כאלה ישנו סיכוי גבוה יותר להתפרקות הקשר או נטישת הקשר על ידי אחד האנשים בו.
אחד הכלים שמשמשים לחקירת זולתנות והתהליכים הקוגניטיביים והרגשיים המעורבים בקבלת החלטות כלכליות הוא משחק האולטימטום.
במשחק זה שני שחקנים מקבלים את ההזדמנות לחלק סכום כסף בין שניהם.
שחקן אחד הוא המציע והשני הוא מקבל-ההצעה.
המציע שולח הצעה לשחקן השני לגבי חלוקת הכסף.
השחקן השני (מקבל-ההצעה) יכול לקבל או לדחות אותה.
אם היא מתקבלת, הכסף מתחלק כמוצע.
אם היא נדחית, אף שחקן אינו מקבל כלום.
נמצא שהצעה מאדם שקודם לכן היה מקבל-ההצעה מאדם אחר היא יותר זולתנית.
בנוגע להשפעת הגיל, נמצא ששחקנים שצריכים לעזור ולייעץ לאדם אחר, ישתפו יותר פעולה ויהיו זולתנים יותר כאשר הם המבוגרים יותר.
בנוסף, כאשר ביצעו ניסויים עם ילדים נראה כי ילדים מבוגרים יותר היו זולתנים יותר ונדיבים יותר.
אף על פי ששינויים אלו בהתנהגות ילדים עשויים להיות תוצאה של התפתחות תהליכים מוחיים, נראה סביר להניח כי זוהי גם תוצאה של תהליך התנסות חברתית ותרבותית ארוך יותר של הילדים המבוגרים עם הוריהם וחבריהם.
בניסוי אחר שביצעו עם משחק האולטימטום, שהשתתפו בו שחקנים מכמה מקומות ותרבויות שונים בעולם, נראה כי בכמה שבטים (לדוגמה, שבט ההדזה) הזולתנות בין האנשים הייתה גבוהה ביותר, ואילו למשל בפרו נמצא חשש משיתוף הוגן.
כלומר, ישנן ראיות לכך שמאפיינים תרבותיים שונים משפיעים על הזולתנות של האדם.
אף על פי יש לנו מידע רב יותר על זולתנות ממחקרים וניסויים שונים, עדיין הרבה לא ידוע ומחקר רב נחוץ על מנת להבין זולתנות שיתופית בקבוצות קטנות וגדולות, זולתנות בגילאים שונים ותרבויות שונות והקשר שלה לדמוגרפיה ורמה כלכלית.
בניסויים ומחקרים רבים בתחום נמצא כי לקליפת המוח הקדם-מצחית (פרה-פרונטלית) יש תפקיד מרכזי בזולתנות, נדיבות וקבלת החלטות חברתיות ומוסריות.
בניסוי בנושא היה על הנבדקים בניסוי לצפות בשחקנים משחקים במשחק האולטימטום.
לחלק מהנבדקים בניסוי הסבירו על המשחק במונחים של נתינה ותרומה לאחרים, ולחלק השני תיארו את המשחק במונחים של חיסכון הפרט.
בזמן שהנבדקים צפו במשחק, נסייני הניסוי סרקו את מוחם ב-fMRI ובדקו את הפעילות המוחית שלהם.
התוצאות הן שכשהמשחק הכלכלי היה מתואר במונחים של תרומות לאחרים, הפעילות באונה הפרה-פרונטלית הוונטרו-מדיאלית (VMPFC) הייתה מוגברת כאשר הנבדק הסיק שהשחקנים ששיחקו במשחק שיחקו משחק הוגן ונדיב.
לעומת זאת, כאשר הנבדק הסיק שהמשחק של השחקנים בו הוא אנוכי ולא הוגן הייתה ירידה בפעילות אזור זה.
עם זאת, כאשר המשחק תואר במונחים של חיסכון הפרט, הפעילות ב-VMPFC לא השתנתה בין אסטרטגיות שונות במשחק.
מסקנת החוקרים מהניסוי היא של-VMPFC יש קשר לנדיבות והתנהגות זולתנית.
בניסוי אחר בו היה הנבדקים שיחקו במשחק האולטימטום, השתמשו בטכנולוגיית TMS - גרייה מגנטית מוחית עמוקה, שמאפשרת להשפיע על אזורים בעומק המוח באמצעות פולסים מגנטיים ולעורר או לדכא פעילות של אזורי מוח.
השתמשו ב-TMS על הנבדקים כדי להשפיע על האזור הימני של קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית (right DLPFC).
השפעה זו הפחיתה משמעותית את נכונות המשתתפים בניסוי לדחות הצעות לא הוגנות במכוון, אף על פי שהם עדיין יכלו לשפוט את ההצעות הללו כלא הוגנות.
מכך ניתן לשער שה-right DLPFC ממלא תפקיד מרכזי ביישום התנהגות הקשורה בהגינות.
בנוסף, ראיות fMRI מצביעות על פעילות גבוהה באזור הקדם-מצחי האמצעי (medial prefrontal) במהלך חשיבה על דילמות מוסריות אישיות.
עם זאת, תוצאות fMRI כאלה לא יכולות בוודאות להוכיח כי אזור זה הכרחי לתהליך הקוגניטיבי.
במחקר נוסף בתחום לקחו שבעה אנשים עם פגיעות באונה הפרה-פרונטלית הוונטרו-מדיאלית (VMPFC) ו-12 אנשים עם אונה פרה-פרונטלית וונטרו-מדיאלית תקינה ובדקו את ההתייחסות שלהם לדילמות מוסריות, דילמות מוסריות אישיות ודילמות באופן כללי.
בהשוואה לנבדקים בעלי האונה התקינה, המשתתפים האחרים שפטו עבירות מוסר אישיות כהתנהגויות מקובלות, והם עשו זאת במהירות רבה יותר.
לעומת זאת, כאשר היה מדובר בדילמות מוסריות לא אישיות ודילמות באופן כללי, התגובות שלהם היו דומות לנבדקים הבריאים.
תוצאות אלו מצביעות על כך שה-VMPFC הכרחי כדי להתנגד לעבירות מוסר אישיות ומשפיע על ההתמקדות העצמית והתגובות הרגשיות בבחירות התנהגותיות ומוסריות.
בדתות רבות קיימות מערכות חברתיות המעודדות מעשים זולתניים, ביהדות גם קיים מונח מקביל לזולתנות בשם גמילות חסדים, אחד מיסודות היהדות, עליה נאמר במסכת אבות:
זולתנות בהגדרתה הפילוסופית באה לידי ביטוי בתנ"ך במצוות עשה רבות; לדוגמה: מצוות מתנות עניים, שמיטה, מצוות הצדקה, ציוויי התורה ביחס לגרים, וציוויים דומים ביחס ליתומים ואלמנות, והן בפסוקים כלליים יותר; לדוגמה: עולם חסד יבנה או .
עם זאת תפיסה זו אינה אבסלוטית, ולפעמים היהדות אינה תומכת בהתמסרות קיצונית למען הזולת על חשבון העצמי, וכדברי רבי עקיבא "חייך קודמים".
המשוררת והסופרת איין ראנד, בפילוסופיה שלה, אובייקטיביזם, ביקרה את הזולתנות בטענה שהוא מקדם הקרבה עצמית על פני אינטרסים אישיים ואושר אישי.
היא טענה שהזולתנות מחליש את ערכו האישי של האדם בכך שהוא דורש מאנשים להעדיף את צורכיהם של אחרים על פני צורכיהם, ובכך יוצר תרבות של תלות וניצול.
ראנד האמינה שהזולתנות שוחקת את זכויות הפרט וחירותו בכך שהוא מטיל חובה מוסרית לשרת אחרים, דבר שראתה כהרסני לעצמאות אישית וכתהליך המוביל לקולקטיביזם.
במקום זאת, היא דגלה באינטרס עצמי רציונלי, בו האדם שואף לממש את מטרותיו ואושרו כאידיאל מוסרי עליון.
זוליכה, וגם זולייכה, סוליקה וזליכה – הוא על פי המסורת המוסלמית, שמה של אשת פוטיפר, שר הטבחים המצרי.
המקרא, בסיפורי יוסף, ב, מביא את סיפורה של אשת פוטיפר, שר הטבחים המצרי, שבחצרו גדל יוסף.
בכל הפסוקים העוסקים באשת פוטיפר לא נזכר שמה.
דמותה של אשת פוטיפר הפכה לסמל האשה המפתה, המנצלת את מעמדה מצד אחד ואת יצריו של יוסף מצד שני.
הקוראן מביא את הסיפור בסורת יוסף.
בעקבות חז"ל הפכה דמותה של אשת פוטיפר לדמות נדרשת בספרות העברית והיהודית לדורותיה.
בסוף ימי הביניים, כנראה בעקבות מסורת מוסלמית, החל לצוץ שמה של אשת פוטיפר "זוליכה", שנכתב בכמה צורות.
השם חדר לקהילות ישראל, ובצורתו "סוליקה" הפך לשם מקובל בקהילות ישראל בצפון אפריקה.
הנערה היהודייה-מרוקאית הרוגת המלכות המפורסמת סול חגואל, שמסרה נפשה על קידוש השם והמיתה עצמה בגבורה כדי שלא להתאסלם ולשמור על יהדותה, היא אולי הנערה המפורסמת ביותר שכונתה "סוליקה".
לוי גינצבורג, ב"אגדות היהודים" שלו, מביא כמה אגדות עם המזכירות את שמה של זוליכה.
בספרות העברית החדשה הוזכרה זוליכה ביצירותיהם של אברהם שלונסקי, בשירו "ליל זוליכה", ובסיפוריו של יעקב הורוביץ.
והביטוי "ליל זוליכה" הפך לתיאור של ליל פיתויים ארוטי.
זולטן שמשון הַרמָט (Harmat; 20 באוגוסט 1900 – 1 ביולי 1985) היה אדריכל ישראלי.
זולטן שמשון הרמט נולד בשנת 1900 בעיר סיגט שבהונגריה (לאחר מלחמת העולם הראשונה סופחה העיר לרומניה).
הרמט זכה לחינוך ותרבות עשירים בבית הוריו, אביו ששימש כמורה ומנהל בית ספר יהודי מקומי והיה זה הוא שקירבו לעולם התרבות והיצירה.
בגמר לימודי התיכון, פנה הרמט ללמודי אדריכלות באוניברסיטת בודפשט, אותם השלים בשנת 1924. במהלך לימודיו הצטרף לארגון הסטודנטים הציוני "בריסיה", ושנה מתום לימודיו עלה הרמט לארץ ישראל.
בכך, ניצל הרמט מהשואה שפקדה את אירופה וכילתה את כל משפחתו הענפה, למעט אחות אחת שהצליחה להימלט מן התופת.
עם עלותו ארצה, הצטרף למשרדו של האדריכל הבריטי הנודע קליפורד הולידיי, שם עבד חמש שנים.
במהלכה של תקופה זו, השתתף הרמט בתכנונם של פרויקטים רבים, ביניהם בניין כנסיית אנדראס הקדוש הסמוך לסינמטק ירושלים (1927), בניין עיריית ירושלים ברחוב יפו 22 (1930), בית החברה התנ"כית ברחוב יוחנן מגוש חלב 7 (1926) ובניין מרפאות החוץ בדרך חברון המשמש כיום כבית אות המוצר הירושלמי.
בשנות ה-30 וה-40 תכנן, באופן עצמאי, בתים פרטיים לאליטה הירושלמית.
בין הבתים אותם תכנן ניתן למנות את "בית עו"ד שלום הורוביץ" ו"בית רו"ח ישעיהו ברוידא", "בית הסוחר האמיד חאנא סאלמה".
כמו כן, תכנן בתי דירות רבים ברחבי העיר ירושלים.
היה שותפו של האדריכל נתן ברין גם הוא יוצא הונגריה.
יחד עם ברין תכנן למשל בראשית שנות ה-50 את פרויקט "טירת מוריה בע"מ" - בינוי מעורב של מגורים, משרדים ומסחר בכיכר הדוידקה.
בנוסף לבתים אלו בירושלים, תכנן גם את ביתו של עובד בן עמי, ראש עיריית נתניה וממייסדי עיתון "מעריב".
החל מקום המדינה, בשנת 1948, הפכה ירושלים לבירת ישראל והוקמו בה מוסדות ציבור רבים.
במהלך תקופה זו תכנן הרמט את בניין מלון הולילנד סמוך לשכונת מלחה.
כמו כן, תכנן שכונת מגורים עבור חברת "רסקו" ברחוב כרמון בשכונת בית הכרם, ועבור חברת "דניה" שכונת מגורים ברמת דניה.
אוצר עבודותיו של זולטן שמשון הרמט משקף דור אדריכלים יוצאי אירופה, שביקשו להשתלב דרך מפעל הבניה, ברוח המקומית.
שתי תקופות מאפיינות למעשה את עבודתו של הרמט: מעלייתו ארצה ועד להקמת המדינה - עת הייתה ירושלים מרכז תרבות שנשלט על ידי חברת האליטה הבריטית והאירופית, והתקופה שלאחר קום המדינה, עת נחצתה העיר והפכה ליישוב פריפריילי ואת מקומו של האדריכל-המעצב תפס מקומו של האדריכל הפונקציונליסט.
תרומתו של הרמט למפעל הבנייה המקומי, היא ברוח המודרנית שהביא עמו בשנות ה-20 לנוף הירושלמי, תוך חיפוש ויצירת שפה מקומית ואישית ייחודית.
בשנת 1990, פרסם האדריכל דוד קרויאנקר ספר המתעד את חייו ועבודתו ובמקביל נערכה לזכרו תערוכת מחווה שהתקיימה במשכנות שאננים.
זולטן שמשון הרמט תכנן למעלה מ-150 פרויקטים שונים.
כל הפרויקטים תוכננו ונבנו בירושלים, אלא אם צוין אחרת.
בניין החברה התנ"כית, רחוב יוחנן מגוש חלב 7 (סוף שנות ה-20).
הכנסייה הסקוטית סנט אנדרוז (סוף שנות ה-20).
בניין עיריית ירושלים ההיסטורי ובנק ברקליס, רחוב יפו 22 (1930).
בניין מרפאת החוץ של בית החולים לעיניים סנט ג'ון, כיום בית אות המוצר הירושלמי (ראשית שנות ה-30).
בית הקבלן חנאניה, רחוב קרן היסוד 32 (1931).
בית עו"ד שלום הורוביץ, רחוב אחד העם 20, טלביה (1931).
בית הסוחר חאנא סאלמה, רחוב בלפור 2, טלביה (1932).
פרויקט "טירת מוריה בע"מ" - בינוי מעורב של מגורים, משרדים ומסחר בכיכר הדוידקה - (ראשית שנות החמישים)
מעון ההורים ברחוב בוסתנאי 33, קטמון (1963)
הזום 8 היא מפרשית תחרותית לשייטים צעירים, שנפוצה בעיקר בבריטניה ובאירלנד.
בישראל ישנן סירות בודדות מהסוג הזה, אותן משיטים שייטים פרטיים.
זוֹלינגן () היא עיר הנמצאת במדינת נורדריין-וסטפאליה בגרמניה וממוקמת בקצה הצפוני של אזור ברגישס לנד, מדרום לחבל הרוהר.
היא שוכנת לאורך נהר וופר, מזרחית לדיסלדורף.
אוכלוסיית העיר מונה 159,193 תושבים (נכון לספטמבר 2021).
זולינגן מכונה "עיר הלהבים", מאחר שבמשך שנים רבות מיוצרות בה חרבות, סכינים, מספריים וסכיני גילוח רבי מוניטין.
כתשעים אחוזים מהסכינים הגרמניות מיוצרות בזולינגן.
חרשי החרבות הם שהעניקו לזולינגן את תדמיתה עוד בימי הביניים, וזו נותרה עד היום.
מוצרים נוספים המיוצרים בסולינגן הם מכונות, חלקי רכב, טקסטיל ומוצרי מזון.
בסוף המאה ה-17, הפרו מספר חרשי חרבות מזולינגן את שבועתם לעיר, ולקחו את סודות ייצור החרבות לעיירה במחוז דרהאם שבאנגליה, אזור אידיאלי בזכות מחצבי הברזל באזור והקרבה לנהר דרוונט.
זולינגן חולקת מוניטין בינלאומי כמרכז סכו"ם עם ת'יר בצרפת ושפילד באנגליה.
בשנת 1906, בעיר זו גם נולד הצורר הנאצי אדולף אייכמן.
ההתיישבות בזולינגן החלה ככל הנראה במאה ה-8 או ה-9 לספירה.
המקום נזכר לראשונה בהתכתבות משנת 965, ושוב כמקום יישוב נוצרי בשנת 1019. בשנת 1067 על ידי הארכיבישוף של קלן, שקרא לאזור "סולונכון" (Solonchon).
היה זה כפר קטן במשך מאות שנים, אבל הוא הפך לעיר מבצר במאה החמש עשרה.
בשנת 1929 אוליגס, הממוקמת בפרובינציה הפרוסית של הריין, 17 מיילים צפונית לעיר קלן, נהפכה לחלק מזולינגן.
תוצריה העיקרים היו כלי מטבח, וכן היו בה בתי יציקה למתכות וטחנות קמח.
ותעשיות חליטה, צביעה, אריגה והכנת לבנים לבניין.
לפני שנת 1891 שם העיר היה מרשיד.
במלחמת העולם השנייה נהרסה העיר העתיקה של זולינגן כליל בהפצצה אווירית שהתרחשה בנובמבר 1944 ובה נהרגו 1,040 איש.
בסך הכל נהרגו במלחמה כ-5,000 תושבים בפעילות צבאית ועל ידי הנאצים.
ב-17 באפריל 1945 נכנס הצבא האמריקני לעיר.
לאחר המלחמה נכללה העיר באזור הכיבוש הבריטי.
ב-29 במאי 1993 הוצת בעיר בית של משפחה טורקית, ובשרפה נספו שתי נשים ושלוש ילדות.
על-פי הערכה שרווחה, נאו-נאצים הציתו את האש, ובעקבות האירוע התחוללו בעיר הפגנות סוערות.
משפחות יהודיות הגיעו לראשונה לעיר במחצית המאה ה-16 וקהילה הייתה קיימת כבר בשנת 1708. בית הקברות היהודי פועל משנת 1718, ובשנת 1872 נחנך בית כנסת במרכז העיר.
בליל הבדולח נשרף בית הכנסת ונחרב כליל, ולא נבנה מעולם מחדש.
בשנים 1941-42 גורשו יהודי העיר למחנות ריכוז, ובנובמבר 1944 נאספו היהודים שהיו בנישואים מעורבים ונשלחו למחנה טרזיינשטט.
שלוס בורג, טירתם של הרוזנים מברג
גשר מינגסטן, גשר רכבת המחבר את זולינגן עם העיירה השכנה רמשייד.
גובהו של הגשר הוא 107 מטרים מעל פני האדמה, ולכן הוא גשר הרכבות הגבוה ביותר של גרמניה.
בתו בנזיר בהוטו אף היא כיהנה כראש ממשלת פקיסטן, בשתי כהונות נפרדות, בטרם נרצחה ב-27 בדצמבר 2007.
זולפיקאר עלי בהוטו הוצא להורג בתלייה בשנת 1979. זאת לאחר שהורשע, במשפט מעורר מחלוקת, ברציחתו של יריב פוליטי.
רבים ראו בתוצאות המשפט ביטוי לרצונו של שליטה של פקיסטן באותה עת, מוחמד זיא אל-חאק.
מאז מותו רבים בפקיסטן מכנים אותו שהיד.
זולפיקאר עלי בהוטו נולד לחורשיד למשפחת לאחי באי וסר שאה נוואז בהוטו במעונם סמוך ללארקאנה, בחבל סינד שבפקיסטן.
בנם הבכור, סיכנדר, נפטר מדלקת ריאות בשנת 1914 בהיותו בן שבע ואילו בנם השני, נפטר משחמת הכבד בשנת 1953 בהיותו בן 39. אביו של זולפיקאר היה בעל אדמות עשיר ופוליטיקאי בכיר בחבל סינד, שנהנה מהשפעה רבה בראג' הבריטי.
כילד עבר זולפיקאר להתגורר במומביי (אז בומביי) לצורך לימודיו בבית ספר סקוטי פרטי.
בתקופה זו אף הפך פעיל בתנועה האסלאמית לעצמאות פקיסטן והפרדתה מהודו.
לאחר סיום לימודיו בתיכון, למד במכללה בהודו.
בשנת 1943 נשא לאישה בשידוך את שירין אמיר בגום, אותה עזב בשנת 1947. בהוטו התקבל ללימודים באוניברסיטת דרום קליפורניה.
באותה תקופה נטל אביו חלק בהשתלטות על מדינת ג'ונאגד (היום מדינת גוג'ראט) בניסיון לספחה לפקיסטן.
ניסיון זה נכשל לאחר פלישה הודית בדצמבר 1947. בשנת 1949 עבר בהוטו ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם סיים בהצטיינות תואר במדע המדינה.
בעת לימודיו החלה התעניינותו בתאוריות של סוציאליזם והוא נשא סדרת הרצאות על האפשרות של סוציאליזם במדינות מוסלמיות.
ביוני 1950 נסע בהוטו לאנגליה כדי ללמוד משפטים בכרייסט צ'רץ' קולג' של אוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 1953, עם סיום לימודיו, התקבל ללשכת לינקולן, אחת מארבע לשכות עורכי הדין בלונדון.
ב-8 בספטמבר 1951 התחתן בשנית עם בגום נוסראט איספהאני, ממוצא איראני-כורדי, בעיר קראצ'י.
לאחר שובו לפקיסטן קיבל משרת מרצה במכללה האיסלמית בסינד ואחר כך פנה לעסוק בעריכת דין בקראצ'י.
לאחר מות אביו נטל אף את ניהול נכסי משפחתו.
בשנת 1957 הפך בהוטו לחבר הצעיר ביותר במשלחות פקיסטן לעצרת האומות המאוחדות.
ב-25 באוקטובר 1957 נשא נאום בוועדה השישית של האומות המאוחדות על מעשי איבה ובשנת 1958 עמד בראש משלחת ארצו לוועידת האומות המאוחדות על חוק הים (Law of the Sea).
באותה שנה הפך לחבר הממשלה הצעיר ביותר כאשר התמנה לשר האנרגיה על ידי הנשיא איוב ח'אן, שתפס את השלטון והכריז על משטר צבאי.
הוא קודם לתפקיד השר האחראי על משרדי המסחר, המידע והתעשיות והפך ליועצו הקרוב של איוב, זאת למרות גילו הצעיר וחוסר ניסיונו היחסי בפוליטיקה.
בהוטו סייע לאיוב במשא ומתן על הסכם אינדוס, הסכם חלוקת המים עם הודו, שנחתם בספטמבר 1960. בשנת 1961 הוביל בהוטו משא ומתן עם ברית המועצות לחיפושי נפט, הסכם שאף הניב סיוע כלכלי וטכני לפקיסטן.
בשנת 1963 התמנה בהוטו לשר החוץ של פקיסטן.
עלייתו המהירה לעמדת השפעה פוליטית אף הביאה לו אהדה עממית.
כשר חוץ, שינה את מדיניותה הפרו-מערבית של פקיסטן עד לאותה עת.
באותה עת הקפיד לשמור על מעמדה של פקיסטן במסגרת ברית ההגנה של SEATO וברית בגדאד, בהוטו החל מתווה מדיניות חוץ עצמאית מהשפעתה של ארצות הברית.
הוא מתח ביקורת על ארצות הברית בגלל הסיוע הצבאי שהושיטה להודו בתקופת מלחמת הודו–סין בשנת 1962 ואחריה.
סיוע זה עמד לדעתו בניגוד לברית שבין פקיסטן וארצות הברית.
בהוטו שקד על שיפור יחסי ארצו עם הרפובליקה העממית של סין.
הוא אף ביקר בבייג'ינג וסייע לאיוב במשא ומתן לחתימת הסכמי סחר והגנה עם המשטר הסיני, שהסכים לסייע לפקיסטן במספר רב של פרויקטים צבאיים ותעשייתיים.
בהוטו חתם עם סין על הסכם גבול סין-פקיסטן ב-2 במרץ 1963. הסכם זה העביר לשליטת סין 750 קמ"ר בקשמיר אשר היו עד אותה עת בניהול פקיסטן.
בעקבות ההסכם עם סין נסלל אף כביש קארקוראם בין פקיסטן לסין.
בהוטו לא הסתיר את דעתו באשר למקומה של פקיסטן בין המדינות הבלתי-מזדהות והפך את ארצו לגורם מוביל בארגונן.
מתוך אמונתו בפאן-איסלמיות טיפח יחסים עם מדינות איסלמיות כגון אינדונזיה וערב הסעודית.
בהוטו הטיף לקו נוקשה ומתעמת כנגד הודו בעימות בקשמיר ובנושאים אחרים.
בעקבות מלחמת הודו–פקיסטן השנייה בשנת 1965, ליווה בהוטו את איוב לשיחות השלום עם ראש ממשלת הודו לאל בהאדור שסטרי, שנערכו בחודש ינואר 1966 בטשקנט.
בהצהרת טשקנט הסכימו הודו ופקיסטן על חילופי שבויים ועל נסיגת כוחותיהם לקו הגבול שקדם לפרוץ העימות.
ההסכם התקבל בהתנגדות עזה בפקיסטן וגרם לזעזוע פוליטי במשטרו של איוב.
הביקורת שהשמיע בהוטו כנגד נוסח ההסכם גרמה לקרע בינו לבין איוב חאן.
בחודש יוני 1967 התפטר בהוטו מן הממשלה והתבטא בפומבי כנגד משטרו של איוב.
ב-21 ביוני 1967, לאחר התפטרותו מן הממשלה, התאסף המון רב לקבל את פני בהוטו בבואו ללהור.
כשהוא נישא על גלי הזעם כלפי משטרו של איוב, בהוטו החל נוסע ברחבי פקיסטן, נואם בפני המונים בערי המדינה.
בנאום שנשא באוקטובר 1966 הצהיר: "האסלאם הוא אמונתנו, דמוקרטיה היא מדיניותנו, סוציאליזם הוא כלכלתנו.
ב-30 בנובמבר 1967 אמרה שהפכה לסיסמת המפלגה עד היום.
בהוטו יסד את מפלגת העם של פקיסטן בעיר להור וקבע בסיס תמיכה חזק בחבלי פונג'אב וסינד וכן בקרב קהילות המוהאג'יר.
מפלגתו של בהוטו הפכה לחלק מן התנועה הדמוקרטית שבה פעלו זרמים פוליטיים שונים מכל חלקי פקיסטן.
פעילי מפלגת העם ארגנו אסיפות המונים ושביתות בחלקים שונים של המדינה והגבירו את הלחץ על איוב חאן להתפטר.
ב-12 בנובמבר 1968 נאסר בהוטו, דבר שהגביר את תנועת המחאה.
לאחר ששוחרר, התייצב לוועידת שולחן עגול שארגן איוב בעיר רוואלפינדי, אולם סירב להסכים להמשך שלטונו של איוב וכן לדרישתו של המדינאי המזרח פקיסטני, שייח' מוג'יבור רחמן, לאוטונומיה אזורית (לאזור שהוא היום בנגלדש).
לאחר התפטרותו של איוב הבטיח הנשיא החדש, יחיא ח'אן, לקיים בחירות לפרלמנט ב-7 בדצמבר 1970. מפלגתו של בהוטו זכתה במספר מושבים גדול בבחירות אלה באזורי הבחירה במערב פקיסטן.
אולם באזורי הבחירה במזרח פקיסטן זכתה מפלגתו של השייך מוג'יב ברוב קולות הבוחרים.
בהוטו סירב להצביע בעד ממשלה הנשלטת על ידי מפלגתו של מוג'יב ואיים "לשבור את הרגליים" של כל חבר נבחר ממפלגתו אשר יתייצב לישיבת הפתיחה של האספה הלאומית של פקיסטן.
כשהוא מנצל את פחד הציבור במערב פקיסטן מפני שאיפות הבדלנות במזרח פקיסטן, בהוטו דרש כי שייך מוג'יב ייצור קואליציה עם מפלגת העם.
בלחצו של בהוטו ומפלגות מערב פקיסטניות אחרות נאלץ יחיא לדחות את ישיבת הפתיחה של האספה הלאומית וזאת לאחר כישלון שיחות עם השייך מוג'יב.
ב-26 במרץ 1971, בעיצומן של מחאות עממיות במזרח פקיסטן, הכריז מייג'ור זיאור רחמן, בהנחייתו של שייך מוג'יב רחמן, על עצמאותה של בנגלדש, זאת לאחר שמוג'יבור נאסר על ידי צבא פקיסטן בניסיון לדכא את המהומות.
במבצע זרקור, צבא פקיסטן הרג ועינה פעילים פוליטיים ומספר גדול של אזרחים, בני מיעוטים דתיים ואינטלקטואלים בני העם הבנגלי.
היו אלה שאף ניסו להגדיר מבצע זה כניסיון לרצח עם, בעוד אחרים טענו שהיה זה חלק ממסע תעמולה של הממשלה ההודית.
בהוטו תמך מחד בפעולות הצבא וניסה לגייס תמיכה בינלאומית בפעולה, מאידך ניסה להרחיק עצמו ממשטרו של יחיא.
הוא סירב לתוכניתו של יחיא למנות את המדינאי הבנגלי נורול אמין כראש ממשלה, בעוד בהוטו ישמש כסגנו.
התערבות הודו בנעשה במזרח פקיסטן הביאה תבוסה לצבא פקיסטן, אשר נכנע ב-16 בדצמבר.
בהוטו ואחרים גינו את יחיא על שנכשל מלקיים את אחדותה של פקיסטן.
ב-20 בדצמבר, לנוכח בידודו המוחלט בשלטון, נאלץ יחיא להעביר את השלטון לידי בהוטו, שמוּנה לנשיא המדינה, המפקד העליון של הצבא וכן הממונה האזרחי הראשון על קיום המשטר הצבאי.
כנשיא, בהוטו פנה אל האומה בשידור רדיו וטלוויזיה, ואמר: "בני ארצי היקרים, חברי היקרים, תלמידי היקרים, עובדים, איכרים...
אנו ניצבים בפני הגרוע שבמשברים שידעה ארצנו, משבר קטלני.
אנו חייבים לאסוף את השברים, שברים קטנים מאוד, אבל אנו ניצור פקיסטן חדשה, פקיסטן משגשגת ומתקדמת." בהוטו ציווה לשים את יחיא במעצר בית, הגיע להסכם שביתת נשק וציווה על שחרורו של שייך מוג'יב, אשר נאסר על ידי הצבא.
כדי להשיג מטרה זו ביטל בהוטו את פסק הדין במשפטו של מוג'יב, בו נידון מוג'יב למוות על ידי שופט צבאי.
ב-2 בינואר 1972 הכריז על הלאמת כל מפעלי התעשייה המרכזיים במדינה, כולל מפעלי פלדה, תעשייה כבדה, מפעלים פטרוכימיים, מלט ותשתיות ציבוריות.
מדיניות עבודה חדשה הוכרזה במטרה לחזק את זכויות העובדים ואת כוחם של איגודי העובדים.
אף שמוצאו של בהוטו הוא במשפחה פאודלית, בעלת קרקעות, הוא הכריז על מדיניות המגבילה את זכויות הבעלות בקרקע וכתוצאה ממנה הלאימה המדינה כ-4,000 קמ"ר אדמות פרטיות, אשר חולקו בין איכרים שהיו אריסים עד לאותה עת.
יותר מ-2,000 עובדי ציבור פוטרו ממשרותיהם באשמת שחיתות.
ב-3 במרץ 1972 פוטרו מפקדי הצבא כיוון שסירבו למלא פקודות לדכא שביתה נרחבת של כוחות המשטרה בחבל פונג'אב.
בהוטו מינה את גנרל טיקה חאן כמפקד הצבא, כיוון שחש כי טיקה לא יתערב בעניינים מדיניים ויתרכז בשיקום צבא פקיסטן.
ב-14 באפריל כונסה האספה הלאומית וב-21 באפריל בוטל הממשל הצבאי ונבחרי העם קיבלו את הסמכות לכתוב חוקה חדשה למדינה.
בהוטו ביקר בהודו ונפגש עם ראש ממשלת הודו, אינדירה גנדי, עמה הגיע להסכם שלום במסגרתו שוחררו 93,000 שבויי מלחמה פקיסטנים.
ב-2 ביולי 1972 חתמו מנהיגי שתי המדינות על הסכם שימלה, שבו התחייבו על קו השליטה באזור קשמיר.
עוד התחייבו לנסות ולפתור סכסוכים בעתיד בדרכי שלום ובמשא ומתן.
בהוטו אף הבטיח לקיים פגישת פסגה לפתרון סכסוך קשמיר בדרכי שלום והבטיח להכיר בעצמאותה של בנגלדש.
אף על פי שהשיג את שחרורם של שבויי המלחמה הפקיסטנים, ההסכם ספג ביקורת עזה מבית על ויתוריו לממשלת הודו.
בהוטו יסד בפקיסטן תוכנית לפיתוח נשק גרעיני וב-28 בנובמבר 1972, חנך את הכור הגרעיני הראשון בפקיסטן, שנבנה בסיוע קנדי בעיר קראצ'י.
בינואר 1973 ציווה על הצבא לדכא התקוממות בחבל בלוצ'יסטן ופיזר את ממשלות בלוצ'יסטן וחבל החזית הצפון מערבית.
ב-30 במרץ 1973 נאסרו 59 קציני צבא על תכנון הפיכה כנגד בהוטו והוא מינה את מוחמד זיא אל-חאק לעמוד בראש בית המשפט הצבאי שנועד לחקור ולשפוט את החשודים.
ב-12 באפריל אושרה ונכנסה לתוקף החוקה החדשה של פקיסטן.
החוקה הכריזה על פקיסטן כ"רפובליקה איסלמית" עם ממשל פרלמנטרי.
ב-10 באוגוסט העביר בהוטו את משרת הנשיא לפאזאל לאהי צ'אודרי וקיבל על עצמו את משרת ראש הממשלה.
בהוטו הכיר רשמית בעצמאותה של בנגלדש בחודש יולי.
הוא ספג ביקורת קשה בפקיסטן לאחר שבעת ביקור בבנגלדש הניח זר על אנדרטה ללוחמי החופש הבנגלדשים.
בהוטו המשיך לפעול לקירוב היחסים בין פקיסטן לסין, ערב הסעודית ומדינות מוסלמיות אחרות.
בחודש פברואר 1974 אירח בלהור את ועידת הפסגה השנייה של המדינות המוסלמיות.
עם זאת, בהוטו עמד בלחצים קשים של מנהיגים מוסלמים להכריז כי קהילות האחמדים אינם משתייכים לאסלאם.
משנכשל בהרגעת אלימות על רקע דתי, העביר באספה הלאומית שינוי לחוקה שנכנע ללחצים אלה.
בהוטו המשיך בתוכניות ההלאמה והרחיב את שליטת הממשלה בעיבוד חקלאי ובתעשיית מוצרי הצריכה.
בעצתו של אדמירל אחסן, חנך את פורט קאסים והרחיב את שטחי הנמל סמוך לקראצ'י.
אולם, מצב כלכלתה של פקיסטן הורע עקב ירידה באמון המגזר הפרטי בממשל ועליה בבירוקרטיה.
בשנת 1976 מינה בהוטו באופן מפתיע את מוחמד זיא אל-חאק כמפקד הצבא, כשהוא פוסח בכך על חמישה קצינים בכירים ממנו.
בהוטו היה מייסדה של תוכנית הגרעין הפקיסטנית.
הטלת האחריות לתוכנית על הצבא החלה בינואר 1972 ובשנותיה הראשונות עמד בראשה גנרל טיקה חאן.
תחת הנהגתו, פקיסטן הפכה למדינה המוסלמית הראשונה עם יכולת גרעינית.
בספרו "אם ארצח", שנכתב בעת שישב בכלא, גילה בהוטו כי בשנת 1976 אמר לו הנרי קיסינג'ר: "אנו נהפוך אתכם לדוגמה".
קיסינג'ר הזהיר את בהוטו כי אם תמשיך פקיסטן בתוכנית הגרעין היא תאלץ לשלם מחיר יקר, הצהרה שיש שפירשו אותה מאוחר יותר כמעורבות של ארצות הברית במשפטו והוצאתו להורג של בהוטו.
ככל שהתקדמה תקופת כהונתו של בהוטו כראש ממשלה כך הלכה ופחתה אהדת ההמונים אליו.
בהוטו סבל מאופוזיציה הולכת וגוברת באספת הנבחרים.
אף בקרב חברי מפלגתו, מפלגת העם, החלו נשמעים קולות התנגדות למנהיגותו ורציחת אביו של אחד מן הבולטים במתנגדיו מבית, אחמד ראזה קאסורי, הובילה לביטויי זעם כלפי בהוטו והאשמות של השתתפות בתכנון הרצח.
כמה מן המנהיגים הבולטים במפלגת העם גינו את בהוטו באופן פומבי וקראו להפגנות נגד משטרו.
המשבר המדיני בחבל הצפון-מערבי של פקיסטן ובבלוצ'יסטן החריף כאשר הוכרז על ביטול שורה של חירויות אזרח באזורים אלה וכ-100,000 חיילים נשלחו לאזור והואשמו בפגיעה בזכויות אזרח ובהרג מספר רב של אזרחים.
ב-8 בינואר 1977 התאספו מספר גדול של חברי אופוזיציה כדי ליצור את "הברית הפקיסטנית הלאומית" (PNA - Pakistan National Alliance).
בהוטו קרא לבחירות חדשות לאספה הלאומית וה-PNA השתתפה בבחירות, אולם מיד עם היוודע כי לא הצליחה לגבור על מפלגת העם, האשימה את בהוטו בהטיית התוצאות.
בתגובה החרים ה-PNA את הבחירות המקומיות והכריז כי ממשלתו החדשה של בהוטו איננה חוקית.
אף מנהיגים מוסלמים בולטים קראו להפיכה נגד משטרו של בהוטו.
לנוכח גל גואה של אי-שקט והפגנות נפגש בהוטו לשיחות עם מנהיגי ה-PNA, אשר בסופן הושג הסכם לפיזור בתי הנבחרים ולבחירות חדשות אשר עד לעריכתן תכהן ממשלת אחדות לאומית.
אולם, ב-5 ביולי 1977 נעצרו בהוטו וחברי ממשלתו על ידי כוחות הצבא בפיקודו של גנרל זיא.
גנרל זיא הכריז על משטר צבאי בפקיסטן, על השעיית החוקה ועל פיזור בתי הנבחרים.
זיא ציווה על מאסר מנהיגי מפלגת העם (PPP) ומפלגת ה-PNA אולם הבטיח כי בחודש אוקטובר תתקיימנה בחירות.
ב-29 ביולי שוחרר בהוטו והתקבל על ידי קהל המונים בעיר הולדתו לארקאנה.
החל מיד במסע ברחבי פקיסטן, כשהוא נושא נאומים לפני קהל רב ומתכנן את שובו לזירה המדינית.
ב-3 בספטמבר נעצר בשנית ושוחרר בערבות ב-13 בספטמבר.
כיוון שחשש ממעצר נוסף, הכריז על אשתו נוסראט כנשיאת מפלגת העם.
ב-17 בספטמבר נעצר בהוטו פעם נוספת יחד עם מספר גדול של מנהיגי מפלגת העם והם נפסלו מלהשתתף בבחירות שהוכרזו.
משפטו של בהוטו החל ב-24 באוקטובר 1977 והוא הואשם בקשירת קשר לרצוח את אחמד ראזה קאסורי.
התביעה הביאה כעד את מסעוד מחמוד, אשר שימש כמפקד כוח הביטחון הפדרלי תחת בהוטו.
מחמוד העיד כי בהוטו הורה על רצח קאסורי.
ארבעה גברים שנאסרו והואשמו בביצוע הרצח חיזקו את עדותו של מחמוד.
בהוטו טען כי הצבא בדה ראיות והאשים את השופט מאולבי מושתק עלי בכך שהוא מקבל הוראות ישירות מזיא.
ב-18 במרץ 1978 דן בית המשפט העליון של להור את בהוטו למוות וכן לתשלום קנס בגובה 25,000 רופי פקיסטני או שישה חודשי עבודת פרך תמורתם (פסק הדין לא הסביר כיצד ניתן ליישב את הקושי המתעורר בביצוע שני עונשים אלה).
בעוד שגנרל זיא פרסם ספר לבן ובו האשים את בהוטו בהטיית בחירות 1977, בית המשפט העליון של פקיסטן הסכים לשמוע את ערעורו של בהוטו.
אנווארול חאק הכריז על פגרת בית משפט עד לסוף חודש יולי, כנראה כיוון שחמישה מתוך תשעת שופטי ההרכב היו מוכנים להפוך את גזר דינו של בית המשפט בלהור.
אחד מחמשת השופטים שתמכו בבהוטו עמד לפרוש מכהונתו בחודש יולי.
נשיא בית המשפט העליון ישב בראש ההרכב שהתכנס, למרות קרבתו הרבה לזיא.
עורכי דינו של בהוטו הצליחו בבקשתם לאפשר לבהוטו לנהל בעצמו את הגנתו בבית המשפט.
ב-18 בדצמבר 1978 הופיע בהוטו בפני אולם מלא מפה לפה בבית המשפט העליון ברוואלפינדי ובמשך ארבעה ימים רצופים עמד ונאם בפני בית המשפט.
ב-6 בפברואר 1979 הכריע בית המשפט, בדעת רוב של ארבעה כנגד שלושה, לדחות את הערעור.
בהוטו עתר לבית המשפט לדיון נוסף בערעור, אולם בקשתו נדחתה ב-24 במרץ.
עם היוודע פסק הדין גבר הלחץ הבינלאומי על זיא להעניק חנינה לבהוטו.
למרות פניות אישיות מראשי מדינות, סירב זיא להתערב בפסק הדין.
ב-4 באפריל 1979 הוצא בהוטו להורג בתלייה בשעות הבוקר המוקדמות.
מיד לאחר היוודע ביצוע גזר הדין פרצו מהומות אלימות ברחבי פקיסטן.
גופתו של בהוטו הובאה לעיר הולדתו לארקאנה ושם נקבר בהלוויה המונית בחלקת משפחתו.
זולפיקאר עלי בהוטו נותר דמות מעוררת מחלוקת בפקיסטן.
בעוד שהועלה על נס כלאומן נלהב, ספג ביקורת על היותו אופורטוניסט ועל מסע ההפחדה שניהל כנגד יריביו הפוליטיים.
לצד היותו היוזם של תוכנית הגרעין של פקיסטן, הוא ניהל שיחות שלום עם הודו ומדיניות בינלאומית בעלת תדמית חילונית.
הוא מואשם כי מדיניותו החברתית האטה את הכלכלה הפקיסטנית, כיוון שהפחיתה את התוצר הלאומי וגרמה לעלייה בעלויות.
בהוטו אף מואשם בפגיעה בזכויות אדם בעת ששלח את צבא פקיסטן לדכא התקוממות עממית בבלוצ'יסטן.
רבים מקציני צבאו של בהוטו, בתוכם גנרל פרבז מושארף וראש מנהל המשטר הצבאי של בלוצ'יסטן, הגנרל רחימודין חאן, מתחו ביקורת על בהוטו על שגרם למשבר שהוביל להכרזת עצמאותה של בנגלדש ולאובדן מזרח פקיסטן.
למרות כל הביקורת המושמעת נגדו, נותר בהוטו המנהיג הפקיסטני האהוד ביותר בקרב העם.
היו שהאשימו כי פעולות משטרו של בהוטו נגד ההתקוממות בבלוצ'יסטן, הובילו לקריאות לעצמאותו של חבל ארץ זה.
משפחתו של בהוטו נותרה פעילה בתחום המדיני אף לאחר מותו.
תחילה הייתה אשתו ראש מפלגת העם ואחר כך המשיכה אותה בתו בנזיר.
בנזיר בהוטו שימשה פעמיים כראש ממשלת פקיסטן ונרצחה ב-27 בדצמבר 2007 בעודה מנהלת מסע בחירות.
זולטן פהר (בהונגרית: Zoltán Fehér; נולד ב-12 ביוני 1981 בסאבאדסאלאש) הוא כדורגלן הונגרי המשחק בעמדת המגן.
הוא משחק כיום במועדון הכדורגל ההונגרי ETO מגיור.
פהר החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון פרנצווארוש במולדתו.
בשנת 2000 הוא חתם בשורות מועדון ראקושפלוטאי.
ביוני 2002, הוא עבר לשחק במועדון ואשאש, ולאחר שלוש שנים בקבוצה חתם בשופרון.
הוא הספיק לשחק עוד 8 משחקים במדי פרנצווארוש לפני שבינואר 2008 חתם על חוזה במועדון ויהרן סנדנסקי מן הליגה הבולגרית.
בהמשך הוא שיחק במועדון הכדורגל ההונגרי גיור.
הוא חזר להונגריה, שיחק בליגות נמוכות ופרש מכדורגל בשנת 2018.
זולטן פון באלה (בהונגרית: Zoltán von Balla; 31 באוגוסט 1883, בודפשט – 1 באפריל 1945, בודפשט) היה שחמטאי הונגרי שזכה באליפות הונגריה בשחמט.
פון באלה הגיע למקום ה-11 בתחרות קובורג, שנת 1904. בשנת 1905 הגיע למקום העשירי בתחרות וינה.
בשנת 1906 ניצח באליפות הונגריה שהתקיימה בפעם הראשונה, בעיר גיור.
בשנת 1911 חלק את המקום הראשון עם ז'יגמונד ברס באליפות הונגריה שהתקיימה בבודפשט.
פון באלה ניצח בתחרות שהתקיימה בגיור בשנת 1911.
בשנת 1912 הגיע למקום ה-18 בתחרות ברסלב (ניצחו: עקיבא רובינשטיין ואולדריך דוראס).
באותה שנה חלק פון באלה את המקומות השביעי-שמיני בתחרות פיסטיאן (ניצח: עקיבא רובינשטיין), חלק את המקום השלישי-רביעי בתחרות טמשוואר ובשנת 1913 חלק את המקום הרביעי-חמישי בתחרות בודפשט (ניצח: רודולף שפילמן).
בשנת 1916 הגיע פון באלה למקום השני בתחרות בודפשט.
בשנת 1918 חלק את המקום הראשון-שני בתחרות בודפשט.
באותה שנה חלק את המקום השישי-שביעי בתחרות קשאו (ניצח: ריכרד רטי).
בשנת 1921 הגיע למקום החמישי בתחרות בודפשט.
בשנת 1922 חלק את המקום ה-12–13 בתחרות פיסטיאן (ניצח: יפים בוגוליובוב).
בשנת 1924 ניצח בתחרות בודפשט.
בשנת 1925 הגיע למקום השלישי בתחרות בודפשט.
בשנת 1928 הגיע למקום התשיעי בתחרות בודפשט (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה).
בשנת 1935 חלק פון באלה את המקומות השבעה עשר והשמונה עשר בתחרות טאטאטוארוש (ניצח: לאסלו סאבו).
בשנת 1939 חלק את המקומות הראשון והשני עם לאסלו סאבו בתחרות בודפשט.
בשנת 1940 חלק את המקום הרביעי-חמישי בתחרות בודפשט, לזכרו של גזה מארוצי.
בסוף מלחמת העולם השנייה נפגע על ידי טנק סובייטי בתאונת דרכים ומת.
זוֹלטַן (צבי) קלוּגֶר (בהונגרית: Kluger Zoltán; 8 בפברואר 1896 – 16 במאי 1977) היה צלם שפעל בארץ ישראל ובמדינת ישראל, ותיעד בתצלומיו את החיים בהן.
זולטן קלוגר נולד בעיר קצ'קמט שבהונגריה בשנת 1896 להוריו, ברנרד ואמיליה.
במלחמת העולם הראשונה שירת כצלם מוטס בחיל האוויר של אוסטריה-הונגריה וזכה במדליות הצטיינות על עבודתו המקצועית והנועזת.
בסוף שנות ה-20 היגר לברלין בירת גרמניה, ועבד שם כצלם עיתונות.
באפריל 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, הגיע לארץ ישראל כתייר והביא עימו ציוד צילום משובח מברלין, שהיה אז גם קשה להשגה בארץ ישראל וגם יקר.
אחר כך קיבל סרטיפיקט, בזכות התערבותו של משה שרת.
בהמשך אותה שנה הקים נחמן שיפרין, שאותו הכיר קלוגר בברלין, את "החברה המזרחית לצילומים בשביל העיתונות" בתל אביב.
בשנת 1934 הצטרף קלוגר לשיפרין, והיה לשותף וצלם ראשי בחברה.
קלוגר הפך תוך זמן קצר לצלם העיקרי שעבד
לקוחות בולטים של קלוגר היו מחלקת הצילום של הקק"ל ושל קרן היסוד, ששלחה את קלוגר לצלם מפעלים כלכליים ועלייה לקרקע של יישוב חדש.
ב-1937 צילם קלוגר סדרה של 250 תצלומי אוויר, על-פי הזמנתו של זלמן שוקן.
בשנת ה'תשי"ב יצא לאור הספר "אלה פני ישראל", ובו תצלומיו של קלוגר מלווים בטקסט מאת משה שמיר.
קלוגר נישא לשרה (סרן ציטרום, 1902-1963), ולשניים נולד בן, פאול (8 באוגוסט 1925 – 8 באפריל 2009), שנשלח בתחילת שנות ה-50 מטעם חיל האוויר להשתלמות בארצות הברית ונשאר שם.
ב-1958 היגרו גם קלוגר ואשתו לארצות הברית בעקבות בנם, וקלוגר פתח חנות צילום בניו יורק.
במקביל התפרנס מצילום אירועים, בעיקר של הקהילה ההונגרית בניו יורק.
זמן קצר לאחר הגעת הזוג לארצות הברית חלתה רעייתו ונפטרה והוא נישא בשנית לאירמה הגדוס בשנת 1965.
אמו של קלוגר ואחותו אלזה שרדו את השואה בהונגריה.
האם נפטרה שם בשנת 1949 ואילו הבת, בעלה, בתם המשותפת, בעלה וילדיהם היגרו לארצות הברית בשנת 1956 והתיישבו בקליפורניה.
קלוגר ואחותו חידשו את הקשר ביניהם.
קלוגר נותר בארצות הברית עד מותו.
זולטן קלוגר נפטר במנהטן שבניו יורק ב-1977, והותיר ארכיון של כ-50,000 תשלילים, המחולקים בין ארכיונים ציבוריים אחדים ובהם אוסף קרן היסוד בארכיון הציוני המרכזי, אוסף קרן קיימת לישראל, לשכת העיתונות הממשלתית, ארכיון המדינה וארכיון צה"ל ומערכת הביטחון.
בשנת 1968 הגיע אוסף של כ-40 אלף תשלילים מן השנים 1933–1948 לארכיון המדינה.
בשנת 2017 עלה האוסף בשלמותו לאתר ארכיון המדינה הכולל מנוע חיפוש בתמונות וניתן להשתמש בתמונות.
כ-4,000 תשלילים נסרקו ומוצגים באוסף הצילומים הלאומי של לשכת העיתונות הממשלתית.
בשנת 2008 נערכה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב תערוכת יחיד ראשונה של זולטן קלוגר, ושמה "זולטן קלוגר – צלם ראשי, 1933–1958", אותה אצרו ד"ר רות אורן וגיא רז.
זוּמבה הוא סימן מסחר של חברת Zumba Fitness LLC, לשיטת אימון גופני אירובי באמצעות ריקוד שפותחה על ידי הכוראוגרף אלברטו פרס בקולומביה בשנות ה-90. השיטה מבוססת על שילוב תנועות ריקוד המושפעות מסגנונות שונים לצלילי מוזיקה לטינית, מערבית ומזרחית, במטרה להפוך את האימון הגופני למהנה.
לאחר שפרס היגר למיאמי שבארצות הברית, הוא הקים, ביחד עם אלברטו פרלמן ואלברטו אגיון, את החברה Zumba Fitness LLC שנועדה להפיץ את השיטה החדשה תחת המותג "זומבה".
מטה החברה נמצא בהוליווד שבפלורידה.
בשלהי 2010 הועברו שיעורי זומבה בכ-90,000 מרכזי כושר בכ-110 מדינות, והשתתפו בהם יותר מ-10 מיליון אנשים.
זום הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס פלאש ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Flash: Secret Files & Origins #3 מנובמבר 2001 ונוצרה על ידי הכותב ג'ף ג'ונס והמאייר סקוט קולינס.
זום הוא האלטר אגו של האנטר זולומון, הפלאש ההפוך השלישי ויריבו של וולי וסט, הפלאש השלישי.
דמותו של זום מדורגת במקום ה-37 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
את דמותו של זום בסדרת הטלוויזיה "הפלאש" מגלם טדי סירס ומדבב טוני טוד.
האנטר גדל במשפחה בעייתית, שבה אביו התגלה כרוצח סדרתי שרצח שש נערות.
כשאמו גילתה זאת למשטרה, אביו רצח אותה, והוא נהרג בידי כוחות המשטרה לאחר שסירב להיכנע.
בעקבות כך, האנטר הפך לאובססיבי בכל הנוגע למוח הקרימינלי, וביקש לעצור אנשים כמו אביו.
הוא למד פסיכולוגיה וקרימינולוגיה במכללה, ואחר כך הצטרף לשורות ה-FBI יחד עם חברתו אשלי, עמה התחתן בהמשך.
תיק חקירה אחד הביא בסופו של דבר למות אביה, דבר שגרם לפרידתם ולפיטוריו.
בנוסף, כתוצאה מהמקרה, האנטר נפגע בברכו ונזקק למקל הליכה.
לאחר שהגיע לקי-סטון סיטי, האנטר החל לעבוד כפרופיילר במחלקה העוסקת באיומים על-אנושיים.
עבודתו גרמה לו לעבוד במשותף עם הפלאש וולי וסט, שהפך לחברו הטוב.
האנטר נפצע קשות במהלך בריחתו של גורילה גרוד ממתקן הכליאה "איירון הייטס" ונותר משותק מהמתניים ומטה.
הוא ביקש מוולי עזרה בשימוש במסילה הקוסמית שבמוזיאון פלאש כדי למנוע מהאירוע להתרחש, אך וסט סירב בתואנה כי אינו יכול להפריע לזרם הזמן.
בשל כך, האנטר פרץ למוזיאון והשתמש במכשיר בעצמו, לאחר שהתבדה להאמין כי החברות ביניהם תגרום לוולי להתעלם מסכנות הכרוכות בכך.
הפיצוץ שהתרחש כתוצאה מכך החריב את המוזיאון ושינה את מסלול חיבורו של האנטר לזמן - דבר שהעניק לו מהירות-על.
זולומון החליט כי וסט סירב לעזור משום שלא סבל מטרגדיה בחייו, ולכן לא הבין עד כמה נוראה היא יכולה להיות.
הוא החליט שאם הוא יהפוך לזום החדש ויגרום לטרגדיה בחייו של וסט, אזי זה האחרון יהפוך לגיבור יותר טוב.
פלאש הצליח להביס את זום - שרץ במהירויות הקרובות למהירות האור - לאחר שהשאיל מהירויות ממאיצים אחרים, וכן מנע מחברו לשעבר מלהרוג את אשתו ההרה לינדה פארק.
אולם, התקפתו של זום גרמה להפלתם של זוג התאומים שטרם נולדו.
הודות לשימושו של וסט בקרעי הזמן שנוצרו בידי כוחותיו של זום, זום נדחף לתוך תופעה טמפורלית שגרמה למצב תרדמתי - מה שאילץ אותו לחזות שוב ושוב במותו של חותנו.
אשלי זולומון, גרושתו, החליפה אותו כפרופיילר וניסתה במשך זמן רב לתקשר עמו.
בתקופה זו, תאונה גרמה לאשפוזה, וזולומון התעורר מתרדמתו מתוך דאגה לשלומה אך חרף כוחותיו הגדולים בחר להישאר בתאו.
זולומון שוחרר מכלאו בידי נבלת-העל ד"ר ברברה מינרווה, הידועה בכינוייה צ'יטה, כדי לצרפו לחבורה הסודית של נבלי-העל.
הוא מוצא עצמו באמצעה של מלחמה בין קבוצת הנבלים של קפטן קור, הנבלים המשוקמים של טריקסטר והנבלים שטופי המוח של טופ.
לאחר שהביא את גרושתו אשלי לחוף מבטחים, זום מאיים לשבור את מפרקתו של קיד פלאש (בארט אלן), בדרך דומה בה בארי אלן שבר את מפרקתו של איאוברד ת'ון (פרופסור זום).
אולם לפני שהוא מצליח לעשות זאת, פרופסור זום מגיע על מסילה קוסמית כשג'יי גאריק כבול אליה.
קרב מתחולל בין שני הפלאשים וקיד פלאש לבין שני הפלאשים ההפוכים, שבסופו הם חוטפים את וסט ומזנקים חזרה למסילה הקוסמית.
זום מאלץ את ווסט להתבונן בקרב הראשון שנערך ביניהם, שבו אשתו לינדה נפצעה והפילה את זוג התאומים שטרם נולד.
הוא אומר לפרופסור זום לשחזר את התקרית שוב ושוב, היות שהוא מעוניין שוסט יתמקד ברגשי צער ואובדן.
כשהתקרית מתחילה מחדש, דודו של וסט, בארי אלן, מופיע על מסילה קוסמית משלו.
הוא מוציא את וסט מכלל סכנה ואומר לו כי עליו להחזיר את ת'ון לזמנו, וכי לא משנה עד כמה המצב חמור, הוא צריך לדחוף את גבולותיו עד לקצה יכולותיהם.
בזעמו, זום מתחיל לרוץ מסביב לעולם בכוונה להשיג מספיק מומנטום כדי להתנגש בלינדה פארק ולהרוג אותה.
וסט רודף אחריו, אך נשאר צעד אחד לפניו.
ברגע האחרון הוא מחליט לדחוף את גבולותיו למקסימום, מכה בזום בגבו ובכך לוכד אותו בבום על-קולי שבו זום מהעבר הרג את ילדיה של לינדה.
מעשה זה יוצר קרע בזמן שמונע את הפלת ילדיו של וסט בדיוק בזמן בו לינדה אמורה ללדת.
זום נמלט למסילה הקוסמית, אך וסט תופס אותו ומחזיר את שניהם לזמן ההווה.
במהלך הדרך, הם חוזים בקורות חייו של זום לנגד עיניהם.
זום נוכח להכיר בטעויותיו ומתנצל בפני וסט.
זום חוזר במהלך המשבר האינסופי כמאיץ הראשי של החברה הסודית של נבלי-העל, שמשתתפים בטבח קבוצת גיבורי-העל פרידום פייטרס.
במו ידיו, זום מצלק את גיבור-העל דאמאג'.
זום מופיע בתקופת בזיזתה של רומא, לאחר שפנתה אליו סבתו של בארט אלן וביקשה ממנו להגן עליו מפני טרגדיה אותה מתכנן אינרציה.
כמו כן, הוא נרדף בידי ליגת הצדק במאמץ לאתר את סינסטרו לאחר שבאטמן והאל ג'ורדן למדו אודות קיומו של חיל סינסטרו.
דאמאג', חבר חברת הצדק של אמריקה, רודף אחר זום לתוך אטלנטה בחפשו אחר נקמה.
הוא לוקח את זום כבן ערובה, אך נעצר בידי ליברטי בל.
זום - מאוכזב שדאמאג' לא שיפר את יחסו מאז התראו בפעם האחרונה - זורק צינור חד לעברו במטרה להורגו אך ליברטי בל משתמשת במהירות-העל שלה כדי לזרוק אותו חזרה ולהמם את זום.
בסיפור "נקמת הנבלים" של המשבר האחרון, זום משחרר את אינרציה מהשיתוק שלו שנגרם על ידי וסט מתוך כוונה להפכו לקיד פלאש החדש.
הוא מלמד אותו כיצד "לשפר" את מהלך חייו בכך שיגרום לטרגדיות, אך אינרציה לוקח את שיעוריו לרמה אחרת כאשר הוא קורא לעצמו "קיד זום" ופונה נגד הנבלים וזום עצמו.
בהשתמשו בכוחות תמרון הזמן אותם למד מזום, קיד זום משיב אותו לגופו המשותק ומסיר ממנו את כוחותיו.
באירועי "פלאש: לידה מחדש", האנטר זולומון נראה במתקן הכליאה "איירון הייטס" ומדבר עם פרופסור זום הכלוא, כשהוא אומר לו שהם צריכים לעזור אחד לשני כדי להיות טובים יותר.
זום -אנטר זלומון- הופיע כנבל הראשי בעונה השנייה של הסדרה
שהיה ילד אבא שלו חזר הביתה אחרי המלחמה וגילה שאשתו החליטה לעזוב אותו כתוצאה מכך האבא החליט להרוג אותה ואנטר הלך לבדוק את כל מה שקרה ראה שאבא שלו מכוון אליה רובה והאבא ראה אותו ואמר לו לישאר ולקח את הרובה וירה בה מול אנטר,
וכך הוא קיבל את השם *זום*
הוא לקח דוגמה מהמסיכה ששמו לו על הפה לפני הכיסא חשמלי - שמזכירה מפלצת-.
זום מסוגל לשנות את זרם הזמן מסביבו, בניגוד לשימוש בכוח המהירות כמו יתר המאיצים השונים.
הדבר מאפשר לו לרוץ מהר יותר מהם.
שלא כמו מסע בזמן, זום מסוגל לשלוט בצורה בה הזמן זורם סביבו, ולווסת את מהירותו בהתאם.
מכיוון שהוא אינו רץ במהירות-על למעשה אלא משתמש בכוח המהירות בצורה אוטומטית וללא הכרה, הבעיות בהן נתקלים המאיצים השונים (חיכוך אוויר) אינן מנת חלקו.
אולם, פעולה זו אינה מאפשרת לו לחקות את אפקט הרטיטה דרך עצמים, מה שמעניק לפלאשים יתרון גדול עליו.
אף על פי שאין לזום כל חיבור לכוח המהירות, הוא נצפה כמה פעמים כשהוא משאיל מהירות לאחרים - הענקת מהירות-על לצ'יטה כדי שתוכל להתעמת מול וונדר וומן והשבת מהירותו של אינרציה ושחרורו מהשיתוק שנכפה עליו בידי וסט.
יכולת זו מקושרת לתמרון זרם הזמן, היות שהוא מסוגל לחבר אחרים לזמן דרכו ולנתק את עצמו אימתי שירצה.
מעטי מעטים - כמו אינרציה - השתמשו בזום ככלי לעקיפת תמרונו עליהם והתחברות ישירות לזרם הזמן.
זולנדר הוא סרט קומדיה אמריקני משנת 2001 בכיכובו ובימויו של בן סטילר, העוסק בעולם הדוגמנות הגברי.
בתפקידי אורח השתתפו בסרט דונלד טראמפ והזמר דייוויד בואי.
דרק זולנדר (בן סטילר) הוא דוגמן הנמצא בפסגת עולם הדוגמנות.
לאחר מספר שנים בהן קטף את פרס דוגמן השנה, הוא מפסיד את התואר ליריבו הנזל (אוון וילסון) ואורו מועם עוד יותר בעקבות כתבה של מתילדה ג'פריז (כריסטין טיילור) שחשפה את טיפשותו.
לאחר ששלושת שותפיו לדירה - דוגמנים כמותו, נהרגים בשריפה ב"תאונת תחנת דלק חריגה", חוזר זולנדר לבית אביו (ג'ון וויט), שם הוא ואחיו (וינס ווהן) עוסקים בכריית פחם.
משפחתו אינה שמחה לקראתו ולמרות שהוא עושה מאמצים להשתלב בנוף המקומי הם דוחים אותו ואביו אף אומר לו: "מזל שאמך אינה בחיים כדי לראות את בנה מחופש לבת ים".
בינתיים, מעצב העל ג'אקובים מוגאטו (ויל פרל) שעלה לגדולה כשהמציא את עניבת הקלידים, מתכנן להתנקש בראש ממשלת מלזיה מכיוון שאסר על העסקת ילדים במפעלי טקסטיל.
לשם כך, הוא מבקש מסוכן הדוגמנים מורי בולסטין (ג'רי סטילר) למצוא לו דוגמן טיפש שיהיה קל לערוך לו שטיפת מוח כדי לגרום לו לבצע את המשימה.
מורי יוצר קשר עם דרק, שחוזר כדי להשתתף בקמפיין "זרוקים" של מוגאטו.
זולנדר נשלח לספא, שם עובר שטיפת מוח על ידי קטינקה (מילה יובוביץ) ומתוכנת להפוך למכונה רצחנית כאשר הוא שומע את השיר רילקס (Relax) של להקת פרנקי הולך להוליווד.
זולנדר חוזר לביתו ומתילדה מגלה לו כי הוא נעלם לשבוע, בעוד שהוא בטוח כי נעדר שעות ספורות בלבד.
זולנדר הולך למסיבה, שם הוא פוגש בהנזל ומזמין אותו ל"דו-קרב הליכות" - תחרות דוגמנות בה כל מתחרה צריך לחקות את המתחרה הקודם ולהוסיף מהלך.
השופט בתחרות הוא דייוויד בואי המופיע בתור עצמו.
דרק מפסיד בתחרות לאחר שלא הצליח לשלוף את תחתוניו מעל חלציו ללא להסיר את מכנסיו ובורח משם מוכה ומושפל.
דמות מסתורית יוצרת קשר עם זולנדר ומתברר כי הוא ג'יי.
פרואיט (דייוויד דוכובני) שהיה דוגמן שעוני יד שניסו לשטוף את מוחו כדי לרצוח גם כן, אך התכנות לא תפס מפני שדוגמני יד שונים מהותית מדוגמני פנים וגוף.
מתילדה מבינה כי דרק בסכנה ומחליטה להחביא אותו בביתו של הנזל, שם לא יחפשו אחריו.
לאחר שהנזל וזולנדר התפייסו ואף השתתפו באורגיה שכללה את מתילדה, גברים, נשים, מספר גמדים פינים ועז הם הופכים לחברים טובים ומתכננים לחשוף את מוגאטו.
דרק מופיע לתערוכת האופנה של מוגאטו ובעזרתו של מורי חושפים את מוגאטו וראש ממשלת מאלזיה ניצל מן ההתנקשות.
בסוף הסרט, דרק ומתילדה הנשואים, פותחים את "המכון של דרק זולנדר לילדים שלא לא יכולים לקרוא טוב ורוצים לדעת לעשות עוד דברים טוב" ביחד עם הנזל.
האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 64%, המבוססת על ידי 130 מבקרים.
סרט ההמשך "זולנדר 2" יצא לאקרנים בפברואר 2016.
ZOOM הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי המיועד לילדים ונוער בגילאי 6–16. הערוץ מופק על ידי חברת אימג'ן מדיה קידס בראשותו של אבי בר, לשעבר מנכ"ל ערוץ הספורט.
הערוץ משודר ב-פרטנר TV+ ,yes+ וב-+STING באפיק 90, ובHOT וב-NEXT TV באפיק 83.
ערוץ זום הושק ב-2 בדצמבר 2012, תחילה בשידורי HOT בלבד, בערוץ 83. ב-3 ביוני 2013 הערוץ עלה לאוויר בשידורי yes, באפיק 86. שידורי הערוץ בפרטנר tv החלו עם השקת השירות, ב-27 ביוני 2017, באפיק 68.
בתחילת שידורי הערוץ שודרו הסדרות "איירון מן", "סופר סטרייקה", "המיליונרים הצעירים", "גרוג'בנד", "זבלונים", "האי המוטרף", "דיג'ימון" ועוד.
באוגוסט 2013 עלתה סדרת המקור הראשונה של זום, בשם "עמי'לה", תוכנית סטנד-אפ בכיכובו של עמי אנידג'ר, שראל פיטרמן ואחרים.
ב-2014 עלתה סדרת הפנטזיה "קוסמים נגד חייזרים".
ב-16 בפברואר 2014 עלתה הסדרה "מועדון החנונים" (משודרת ב-HOT).
באותו תאריך, עלתה גם התוכנית "איטי ועצבני" עם עמית פרקש ואסף פורמן.
ב-2014 עלתה הסדרה המצוירת "ערי הזהב הנסתרות".
ב-11 ביולי 2014 עלתה הסדרה "מי מפחד מהחושך?".
בשנת 2014 עלתה סדרת מערכונים חדשה בשם "שבט צוצלת" (משודרת ב-yes) עם שיר מורנו, שירה נאור, עידו מוסרי, נלי תגר ועמי אנידג'ר.
בשנת 2015 עלו העונות החדשות של "שבט צוצלת" (לצופי yes) ו"מועדון החנונים" (לצופי HOT), "אינסטוש" - תוכנית בידור חדשה מבית האתר לצעירים "פרוגי" (גם ב-HOT וגם ב-yes), וכן התוכנית "אלוף הסופר סטרייקה" בהנחיית עמי אנידג'ר.
ב-27 באפריל 2015 עלה לאוויר "ערוץ סופר סטרייקה ב-HOT", ערוץ זמני ששידר את כל הפרקים של הסדרה "סופר סטרייקה", לצד מצעדים ייחודיים שנערכו לטובת הערוץ, כמו "מצעד הגולים הגדולים", "מצעד היריבים הכי מרים" ו"מצעד השחקנים האהובים".
ב-1 בפברואר 2016 עלתה הסדרה "סוסי פרא" (המשודרת ב-HOT), עם יון תומרקין, שירה נאור, דניאל גד ועידו מוסרי, דרמה יומית חדשה וראשונה מסוגה בערוץ.
בסוף 2016 עלתה תוכנית כיתות הנקראת "הכיתה של ישראל" בהנחיית דון לני גבאי (משודר בשידורים החוזרים בערוץ 14)
בסוף אפריל 2017 עלתה סדרת סיטקום לילדי הוט: "צפוף".
ב-3 באוגוסט 2017 עלה בבתי הקולנוע סרט לסדרה המצליחה "מועדון החנונים" בשם "מועדון החנונים: הסרט".
בדצמבר 2017 עלתה העונה השנייה של "Play" והעונה השלישית של תוכנית המערכונים "שבט צוצלת" המשודרת ב-yes.
באוגוסט 2017 עלתה האנימה "גליטר פורס", שנה אחרי עלתה תוכנית הבת בשם "גליטר פורס דוקי דוקי".
במהלך שנת 2018 עלו העונות החדשות של "צפוף ו-"Play".
בינואר 2019 נערכה בערוץ תחרות "היוטיוברים של ישראל 2018", בהנחיית דודו ארז ובר מיניאלי.
במסגרת התחרות הוכתרו היוטיוברים האהובים ביותר בישראל לשנת 2018, במקום הראשון זכו הצמד רז וקווין (צוות חארטא).
בפברואר 2019 עלה לאוויר ערוץ "ספיישלגו של Zoom", ערוץ זמני ששידר סדרות אנימציה המבוססות על משחק ההרכבה לגו, כמו נינג'גו, אבירי נקסו, לגו מלחמת הכוכבים, ועוד.
הערוץ שודר ב-HOT באפיק 72, ב-yes באפיק 95 ובפרטנר tv.
בינואר 2021 עלו בערוץ העונה הרביעית של "צפוף" (לצופי הוט) ו"המהדורה הצעירה", שעברה מערוץ KIDZ לאחר סיום שידורי הערוץ בסוף 2020.
ביולי 2022 עבר הערוץ מיתוג מחדש ועלה לאוויר ערוץ-אח בשם "ZOOM TOON" המשדר סדרות אנימציה.
בדצמבר 2024 ערוץ "ZOOM TOON" עלה בשידורי סלקום TV, באפיק 79.
ב-13 ביוני 2025, היום הראשון של מבצע עם כלביא, עלה בסלקום TV "ספיישל ערוץ ZOOM" באפיק 84 - ערוץ זמני ששידר מבחר סדרות מספריית ZOOM, מתוך הצורך לספק תכנים מתאימים ומרגיעים לילדים לאור המצב הביטחוני.
הערוץ סיים את שידוריו ב-1 בספטמבר 2025, עם תום החופש הגדול.
ב-1 בספטמבר ערוץ ZOOM TOON בהוט עבר לשדר באפיק 74 במקום 71.
עמי'לה (2013-2015): קומדיה המספרת על חייו של הסטנדאפיסט עמי אנידג'ר, הייתה תוכנית הדגל של הערוץ בתחילת דרכו.
מועדון החנונים (2013): לצופי HOT בלבד.
קומדיית מצבים לילדים העוסקת בחבורת חנונים שעולה לתיכון.
עם: יואב רוטמן, עמית פרקש, נוה צור, יון תומרקין ועוד.
איטי ועצבני (2014): תוכנית בהנחייתם של עמית פרקש ואסף פורמן, המבצעים ניסויים מדעיים מהירים, אשר בדרך כלל מריצים בהילוך איטי כדי להראות את המקרה בבירור.
קומדיית מערכונים המספרת על שבט צוצלת, תנועת נוער מוזרה ומצחיקה.
עם: שיר מורנו, עמי אנידג'ר, נלי תגר ועוד.
אינסטוש (2015-2016): תוכנית בידור של אתר הנוער פרוגי, בהנחיית שנהב דעבול.
אלוף הסופר סטרייקה (2015): שעשועון בהנחיית עמי אנידג'ר, על סדרת האנימציה האהודה "סופר סטרייקה".
עם יון תומרקין, שירה נאור, דניאל גד ועידו מוסרי, דרמה יומית חדשה וראשונה מסוגה בזום.
הכיתה של ישראל (2016): שעשועון חדש בהנחיית דון לני גבאי.