tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מירון נפטר בניו יורק ב-29 בינואר 2015, כחצי שנה לאחר מותה של אשתו מזה 71 שנה, צפורה.
הותיר שלוש בנות, נכדים ונינים.
יתדות חרס היו בשימוש במסופוטמיה בידי השוּמֶרים וגם בתרבויות עתיקות אחרות באלף השלישי לפנה"ס.
המונח 'יתדות חרס' או 'מסמר חומר' מתייחס גם למסמרים או חרוטים, המכונים גם 'מסמרי יסוד'.
היתדות הונחו בעת בניית מבנה והוטבעו בתוך קירותיו.
על גבי היתדות היו חקוקות כתובות בכתב יתדות כדי לשמש כראיה שהמקדש או המבנה היה רכושו של האל שלו הוקדש המבנה.
בנוסף נעשה שימוש בחרוטים ללא כתובות עליהם, שהיו צבועים במגוון צבעים ושימשו לעיטור ויצרו פסיפסים דקורטיביים על הקירות והעמודים בתוך המבנים.
בנוסף שימשו להגברת החוזק של המבנה.
יתד חרס ידוע הוא יתד של המלך אֶנתֶמֶנָה מלך לַגַש שהוקדש לאלוהי העיר השומרית באד-טיבירה, ומספר על הסכם אחווה שנחתם בין אנתמנה ולוּגָל-כִּינִיש-דוּדוּ שליט ארך.
הכתובת אומרת: "אלה היו הימים כשאנתמנה שליט לגש ולוגל-כיניש-דודו שליט ארך חתמו על חוזה של אחווה".
על פי הכתובת, אנתמנה מתאר עצמו כבונה מקדש העיר אי-מוש לאלים אינַנָּה ותמוז, תחת התואר המקומי שלו לוגל-אי-מוש.
במצרים העתיקה נעשה שימוש בחרוטי קבורה שהיו עשויים מחומר, השימוש בהם היה כמעט אך ורק בנקרופוליס של תבאי.
החרוטים הונחו מעבר לכניסה לאולם הקבר.
שימושים ראשונים בחרוטים כאלה נעשו כבר בתקופת השושלת ה-11 במאה ה-21 לפנה"ס, אבל הם לא היו מעוטרים.
בתקופת הממלכה החדשה, שהחלה במאה ה-16 לפנה"ס, הם יוצרו בגודל מוקטן ועליהם נחרטו שמו ותוארו של בעל הקבר, לעיתים קרובות הכתובת כללה גם תפילה קצרה.
יששכר (שוכר) נבון קליגר (נולד ב-1945) הוא ספורטאי פאראלימפי.
נולד ברומניה ב-1945 עלה לארץ בגיל 5 גדל בתל אביב ובקיבוץ גלאון.
במלחמת יום כיפור שירת באוגדה בפיקודו של אריאל שרון וב-22 באוקטובר 1973 לאחר חציית תעלת סואץ, נפצע קשה ברגלו השמאלית שנקטעה מעל הברך, לאחר תהליך שיקום קצר החל להתהלך על פרוטזה ולהתאמן בבית הלוחם.
השתתף במשחקי סטוק-מנדוויל אנגליה, ב-1974 זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל.
כנ"ל ב-1979. ב-1983 במשחקי פריז זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל ובמדליית ארד בזריקת דיסקוס.
ב-1985 השתתף באליפות אירופה בבריסל.
השתתף באליפות אירופה בגטבורג שוודיה, ב-1986.
השתתף ב בשנים 1976, 1980, 1984 והתחרה בענפי אתלטיקה: קרב חמש, זריקת דיסקוס, הדיפת כדור ברזל והטלת כידון.
ב-1976 זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס (33.02 מטר שיא עולמי) ובמדליית ארד בהדיפת כדור ברזל (10.68 מטר).
ב-1980 זכה בשתי מדליות ארד בזריקת דיסקוס (32.36 מטר) ובתחרות קרב חמש.
ב-1984 זכה במדליית ארד אחרונה בתחרות הדיפת כדור ברזל (10.12 מטר).
ב היה חבר נבחרת הכדורעף וזכה במדליית זהב.
בינואר 1974 נישא לשלומית ניצן בטקס שערך הרב הראשי לצה"ל מרדכי פירון.
עבד כשלושה עשורים כמאמן כושר בהרצליה ובתל אביב.
יששכר רואס , המכונה YRUAS, הוא צלם ישראלי בתחומי צילום תעופה וצילום עיתונות, המתמחה בתחום התעופה הצבאית.
הוא עובד עם חילות אוויר מן העולם ובפרט עם חיל האוויר הישראלי ומצלם הן מהקרקע והן בטיסה בפלטפורמות מוטסות שונות, בהם מטוסי קרב דוגמת ה"כפיר" תוצרת התעשייה האווירית של ישראל.
רואס טס עם חילות האוויר של ארצות הברית, ליטא, הונגריה, דנמרק, איטליה, טורקיה, פולין וקולומביה.
רואס מפרסם את צילומיו בתערוכות, מגזיני צילום ומגזיני תעופה בהם ביטאון חיל האוויר, והמגזינים הרשמיים של חיל הים של ארצות הברית וחיל הנחתים של ארצות הברית (המארינס האמריקאיים), אתר חיל האוויר הישראלי, גלריות באינטרנט, בפייסבוק ועוד.
רואס עוסק גם בצילום חדשות ואירועים, ובתך כך צילם כלוחם את פעילות צה"ל (באוויר ובקרקע) במהלך מבצע חומת מגן ומבצע צוק איתן.
יתום הוא מי שאחד מהוריו מת.
בהלכה יש למושג זה מספר השלכות הלכתיות ומשפטיות מיוחדות.
מבחינה משפטית, המושג מתייחס ליתומים קטנים בלבד, כלומר שאינם בני מצוות, וברוב המקרים מתייחס ליתום מן האב בלבד.
קיים איסור מן התורה לענות יתומים ואלמנות:
לעניין איסור עינוי, אין הבדל בין יתומים מאב ויתומים מאם, והאיסור חל עד שהיתום מגיע לעצמאות ואינו תלוי עוד בסיוע של אחרים.
במכילתא דרבי ישמעאל למדו מהכפילות "אם ענה תענה" שאין הבדל בין עינוי מרובה למועט, ואפילו אם יתום בא לרב לשאול שאלה או לדין תורה, והרב מעכבו לרגע קל לשתות מכוסו, לנעול סנדלו או להתעטף בטליתו.
מלבד האיסור לענותם, ישנו גם חיוב לדאוג לשלומם ורווחתם:
לדעת בעל ספר החינוך תקנות חכמים בדיני ממונות לטובת יתומים ואלמנות הן בהשראת מצווה זו.
עם זאת, אין ענישה בידי אדם על עינוי אלמנות ויתומים, אך רבי יוסף באב"ד כותב שהמענה אותם פסול לעדות.
איסור עינוי לא חל על עינוי לצורכי חינוך או לימוד, אך גם לצרכים אלו יש לנהוג בהם בצורה מיוחדת, ובלשון הרמב"ם .
חז"ל מגדירים את בית הדין כ"אביהם של יתומים", ומתוקף כך, באחריות בית הדין לטפל בנכסי יתומים קטנים, עד שיגדלו ויוכלו לטפל בהם בעצמם.
הריטב"א כתב, כי חובה זו מוטל על בית הדין מדין השבת אבידה.
מתוקף כך, בית הדין מחויב למנות אפוטרופוס לנכסיהם, עד שיגדלו.
אמנם, לא כל בית דין מוסמך למנות אפוטרופוסים ליתומים.
אם בית הדין רוצים, יכולים הם עצמם להיות האפוטרופוס של היתומים, שכן מטרת מינוי אפוטרופוס חיצוני היא רק להקל על בית הדין.
בית הדין יכולים לפטר את האפוטרופוס, אם לפי ראות עיניהם הוא מפסיד את נכסי היתומים או שנוהג בדרכים לא ראויות.
גם לאחר מינוי האפוטרופוס, האחריות על הנכסים מוטלת על בית הדין, ועליהם לפקח על פעולותיו.
אסור לאפוטרופוס (או לכל אחד אחר) להעביר רכוש יתומים ממקום למקום, גם לשם הגדלת רווחיהם, כאשר ישנו חשש שינזקו בדרך (למשל בים), אלא אם כן ההעברה נעשית לצורך מניעת הפסד הנכסים, כאשר הכלל הוא שעל האפוטרופוס לנהוג כפי שהיה נוהג בנכסיו שלו.
לדעת רבנו ירוחם אין צריך ליטול לשם כך רשות מבית הדין, ולדעת הרא"ש והטור עליו לקבל רשות מביה"ד אם אינו האפוטרופוס, ולדעת המהרשד"ם ור' יששכר בר איילנבורג גם האפוטרופוס צריך ליטול רשות מבית הדין.
אדם התובע יתומים בטענה שאביהם המנוח היה חייב לו כסף, אפילו אם בידו שטר חוב, לא יכול לפרוע את חובו מהירושה עד שישבע שאביהם לא פרע את החוב.
כל מצוות עשה, הן מדברי תורה והן מדברי סופרים, שיש לה קצבה (כלומר: סכום מוגדר) - מוציאים מכספי היתומים על מנת לקיימה, כגון סוכה, ארבעת המינים, ציצית, שופר, תפילין, מזוזה, ספר תורה ומגילת אסתר.
אמנם, יש שסייגו שהדברים אמורים רק במצווה שאי-אפשר להמתין עד שהיתומים יגדלו ויקיימו אותה בעצמם, אבל אם אפשר להמתין - לא לוקחים מכספם לשם כך.
אין נותנים צדקה ופדיון שבויים ממעות יתומים, משום שכל הזמן יש עניים וממון היתומים יגמר אם יתנו צדקה ממנו.
יש אומרים שלבית דין יש רשות להוציא מעות יתומים לצדקה או לתת סמכות לאפוטרופוס לעשות כן, ויש סוברים שאין לבית הדין סמכות זו.
אולם, אם הצדקה היא לטובתם, למשל כדי להחשיבם או אם היו חולים לתת צדקה לרפואתם - מותר.
נחלקו הפוסקים מי מוציא מכספי היתומים לצדקה כדי להחשיבם.
יש האומרים שרק בית הדין מוסמך לכך, ולא האפוטרופוס, ויש אומרים שגם האפוטרופוס רשאי להוציא צדקה ממעות היתומים.
מיסים שמוטלים על בני העיר לצורכי שמירה, וכן מיסים לצורכי ציבור כמו תיקון הדרכים, גובים גם מן היתומים, אבל לא מיסים לצורכי מצוות של בני העיר כדוגמת בניית בית כנסת, רכישת ספר תורה, וכדומה, משום שהם אינם בני-מצווה.
מיסים שמוטלים על ידי הנכרים, לדעת הרמב"ן ועוד כמה ראשונים - נחשבים כמו הוצאות שמירה, כי האינטרס של הגוים לשמור על היהודים הוא בשביל המיסים שמשלמים להם.
אך לדעת ר"י מיגאש ועוד, אין לגבות מיסים אלו מיתומים
מותר לבית דין לוותר בממון היתומים כדי למנוע מריבות ביניהם.
חובות שחייבים ליתומים אינם נשמטים בשמיטה, שכן בית הדין הוא "אביהם של יתומים" ולכן כל החובות כלפיהם נחשבים לחובות לבית הדין שאינם נשמטים, ואפילו הייתה הלוואה בעל פה.
לדעת כמה מן הראשונים, הפטור משמיטת כספים הוא גם לאחר שהיתומים גדלו, שכן בעת יצירת החוב היו פטורים משמיטה.
במצב רגיל, אב יכול להשיר את בתו בעודה קטנה ולקבל את קידושיה.
את היתומה יכולים להשיא אמה ואחיה.
אך בניגוד לקטנה שאביה חי, קידושי יתומה תופסים מדרבנן בלבד.
במקרה שהשיאוה אחיה ואמה, תיקנו חכמים תקנה לטובתה שעד שהיא גדלה והופכת לנערה היא יכולה "למאן", כלומר למחות על נישואין אלו ולהודיע כי אינה חפצה בהם, ובכך היא מבטלת אותם למפרע ללא גט.
הנימוק לכך הוא משום שקידושי יתומה הם מדברנן, כדלעיל.
המיאון לא חייב להיות מפורש, אלא כל גילוי דעת מצדה החשב שהיא אינה חפצה לקיים את הנישואין מבטל את הנישואין.
קטנה שמיאנה חוזרת למצבה הקודם, וזכות קידושיה שמורה לאמה ואחיה.
אם גדלה הבת ולא מחתה על הנישואין, חלוקים האמוראים רב ושמואל מה תהיה ההלכה במקרה כזה.
לפי הכלל האומר אין אדם עושה בעילתו בעילת זנות, סובר רב כי ברור שכאשר דר עמה הבעל הוא קיים ביאה לשם קידושין, וממילא הנישואין העכשוויים הם נישואין מהתורה ואין אפשרות למחות אותם למפרע.
קיים מצב מיוחד בהלכה, שבו קטנה שאביה עדיין חי מוגדרת מבחינה הלכתית כיתומה, ולכן מצב זה מכונה "יתומה בחיי אביה".
כאשר קטנה שאביה השיא אותה וקיבל את קידושיה ובכך הם תקפים מן התורה, אם התגרשה בעודה קטנה, אינה חוזרת לרשות אביה כמקודם אלא לידי עצמה, ואם היא רוצה להתקדש היא מקבלת את כספי קידושיה.
יששכר סיטקוב (דצמבר 1888, כ"ד בכסלו ה'תרמ"ט – 17 במרץ 1951) מחברי השומר והמפקדה הארצית של ההגנה, חבר התאחדות האיכרים ושליחה להבאת עליית סיטקוב.
סיטקוב נולד באודסה להוריו, אריה סיטקוב ולאה לבית קרדונסקי.
הוא קיבל חינוך מסורתי ובין השאר למד בחדר שיסד מנדלי מוכר ספרים.
הוא היה חבר בפועלי ציון באודיסה והשתתף בהגנה היהודית שאורגנה על ידי זאב ז'בוטינסקי בעיר.
בשנת 1908 עלה לארץ ישראל והלך לעבוד יחד עם יוסף חיים ברנר בחדרה עבור אגודת נטעים.
לאחר זמן מה עבר לעין גנים, שם החל לעבוד בשמירה תחת אברהם שפירא.
בסוף 1909 הצטרף לארגון השומר ועבר ליבנאל בה היה לראש השומר בגליל התחתון.
משם עבר להיות ראש השומרים בחדרה ובראשון לציון.
בשנת 1913 הוא נאסר על ידי הטורקים בעקבות מותו של ערבי שניסה לגנוב במושבה, בידי השומרים בראשון לציון.
הוא שוחרר בהתערבותו של הקונסול הרוסי.
בימי מלחמת העולם הראשונה בשנת 1915 נאסר על ידי הטורקים יחד עם שאר ראשי השומר והוגלה לדמשק.
לאחר שחרורו שהה בכפר סבא, בה חלה בטיפוס.
לאחר המלחמה, בשנת 1919 נסע לרוסיה לשרת בצבא, אך לאחר מספר חודשים ערק מהשירות וברח דרך אודיסה ווינה לארץ ישראל.
הוא התיישב בראשון לציון ליד חותנו, סייע לחותנו בכרמיו וגידל דבורים.
בשנת 1920 הוא עבד עבור המשרד לעבודות ציבוריות של אחדות העבודה בניהול הנחת מסילת הרכבת סרפנד-לוד.
בשנת 1924 הוא עבור עבור חברת החשמל בהנחת קו עמודי החשמל מתל אביב לסרפנד.
ב-1925 הוא עסק ברכישת 72,000 דונם בסביבות באר שבע מידי הבידואים עבור יהושע חנקין והכשרת הישוב.
בשנת 1926 עבר לרחובות בה נטע פרדס קטן וניהל את משקו של משה סמילנסקי.
משנת 1929 היה מפקד ההגנה באזור יהודה ובשנת 1932 צורף למפקדה הארצית של ההגנה מטעם הצבור האזרחי ו"התאחדות האכרים".
משנת 1936 עבר לעבוד במשרה מלאה עבור ההגנה.
באותה תקופה שימש גם כשומרו האישי של חיים ויצמן.
ב-1935 יצא לפולין, רומניה וצ'כוסלובקיה לבחור עובדי אדמה יהודים שיקבלו את 400 הסרטיפיקטים שהוקצו להתאחדות האיכרים.
העולים בסרטיפקטים אלו נודע בעולי עליית סיטקוב.
סיטקוב נפטר מהתקף לב ב-17 במרץ 1951 ונקבר בבית קברות גני אסתר בראשון לציון.
יששכר נישא לחנה בת יחיאל ושרה טרכטנברג.
חנה נולדה ב-1894 בראשון לציון ונפטרה ב-1977 ברחובות.
לזוג נולדו שלושה ילדים (גדעון, אריה ושפרה) אולם גדעון ושפרה נפטרו בילדותם.
עיריית רחובות קראה רחוב ברחובות על שמו של סיטקוב.
ברכת ישתבח (יש אומרים כי נקראת גם ברכת השיר) היא הברכה החותמת את פסוקי דזמרא הנאמרים כחלק מתפילת שחרית.
שמה של הברכה, "ישתבח", ניתן לה על שם המילה בה היא מתחילה.
ברכה זו אינה מוזכרת בחז"ל, ומוזכרת לראשונה בגאונים וככל הנראה היא מתקנות הגאונים.
אמנם באחרונים קיימות מספר שיטות מי תיקן ברכה זו, וחלקם טענו שברכה זו קדומה יותר, ביסוס לטענתם נמצא בראשונים המביאים תלמוד ירושלמי האומר ש"כל המספר בין ישתבח ליוצר עבירה היא בידו וחוזר עליה מעורכי המלחמה" (ספר האשכול וספר המנהיג), אמנם בירושלמי שלפנינו אמרה זו איננה קיימת.
ניתן לחלק דעות אלו לשלוש חטיבות עיקריות:
הפרי חדש ייחס תקנה זו לגאונים, ואף תמה על כך "תמהני מאחר שנסתם ונחתם התלמוד איך יכלו הגאונים לתקן ברכות מחודשות?".
בסידור הגיון לב טען שברכה זו קדומה, אך אינה מוזכרת בתלמוד משום שהיו אומרים אותה בזמנם רק בזמנים מיוחדים כליל פסח או על הגשמים.
חיזוק לדבריו נמצא בסידור רב סעדיה גאון , נראה שמדובר בברכה קדומה יותר.
הכל בו טען שאת ברכה זו תיקן שלמה המלך ואף הנציח את שמו בתחילת הברכה בראשי תיבות שמך לעד מלכנו האל.
ותיקנה ביום הראשון שעלה לישב על כיסא שן שבנה וציפהו בזהב, וכשבאו כל ישראל לשבחו אמר להם שבחו והודו לשמו של הקב"ה, ואז אמר ישתבח שמך.
אך בספר הכוונות שחיבר הרב חיים ויטאל מובא שאברהם אבינו תיקן את הברכה והנציח את שמו בראשי התיבות שבסוף הברכה: אל ההודאות בורא כל רבון כל הבוחר מלך.
בנוסח עדות המזרח מוסיפים בשבת ויום טוב לפני אמירת ישתבח את המילה "ובכן" וכן בנוסח ספרד כשיטת השערי תשובה, כדי להפסיק בין נשמת כל חי לישתבח.
בשולחן ערוך כתוב שאומרים "מלך מהולל בתשבחות" כמו בברכת ברוך שאמר.
אמנם במשנה ברורה הביא שהנוסח "מלך גדול בתשבחות", כך גם הנוסח בסידור רב עמרם גאון, ברש"י ובתוספות.
בנוסחים האחרים צרפו את שניהם ל"מלך גדול ומהולל בתשבחות".
יש שטענו לומר "חי העולמים" בצירי ויש שאמרו בפתח, וגם לדעה השנייה אומרים "העולמים" עם ה', על שני עולמות הזה והבא.
בסיום הברכה נוהגים הספרדים להוסיף אמן ומוזכרת דעה זו בגמרא "כל העונה אמן אחר ברכותיו הרי זה משובח" וביארו כמה ראשונים בדברי הגמרא שהכוונה היא אחר סוף סדרת ברכות כגון ברכותיהם של פסוקי דזמרא.
וכתבו התוספות שלא נהגו לענות אמן אחר עצמו אלא בברכת בונה ירושלים שבברכת המזון, וזהו מנהג המתפללים בנוסח אשכנז.
בספרות הגאונים נזכר שיש בברכה זו שמונה עשרה לשונות שבח, כנגד שמונה עשרה ברכות התפילה.
ישנם אחרונים שמנו בברכה זה יש שלושה עשר לשונות שבח (ולא מנו את "ברכות והודאות"), כנגד שלוש עשרה מידות.
האבודרהם מנה חמש עשרה כנגד שירי המעלות, תיבות של ברכת כהנים ולשונות הקדיש.
ברכת ישתבח אינה פותחת בברוך כיוון שסמוכה לחברתה (ברוך שאמר), ששניהם נתקנו על פסוקי דזמרא (למעט לשיטת הסדר היום שישתבח נתקן רק על שירת הים, שבכוחו בקע ים), ולכן פסוקי דזמרא אינם נחשבים הפסק כמו ברכה אחרונה של קריאת שמע והלל שאינה מתחלת בברוך מטעם זה.
אמנם ברכת ישתבח אינה כפופה לברכת ברוך שאמר, ואף אם לא אמר ברוך שאמר יכול לומר ישתבח.
וגם כשאמר אותה לבד אינו פותח בה בברוך כיוון שלא נתקנה כך.
לנוסחת המוסתערבים ולנוסח הבלדי מזכירים בה גם "מלכות".
בעת אמירת ישתבח נוהגים האשכנזים לעמוד, על פי פסק הרמ"א, מפני מעלת ישתבח, מפני שהיא סיום של ברכת ברוך שאמר, או כדי שלא יצטרך להפסיק בין ישתבח לקדיש בשביל לעמוד.
אולם לפי השולחן ערוך וכן נוהגים יהדות המזרח רק השליח ציבור מחויב לעמוד בישתבח.
בשערי תשובה הביא שיש שנהגו דווקא לשבת בישתבח, על פי הקבלה.
יש הטוענים על פי הקבלה, שצריך לומר את כל שבחי ישתבח בנשימה אחת.
אולם ביסוד ושורש העבודה טוען בדעת ספר הזוהר שאין צורך ואף אסור לומר בנשימה אחת כיוון שאת פסוקי דזמרא צריך להגיד בנחת, רק לא להפסיק.
"יתומה ההתחלה" הוא סרט אימה פסיכולוגי אמריקאי משנת 2022, שבוים על ידי ויליאם ברנט בל, ונכתב על ידי דייוויד קוגשל, המבוסס על סיפור מאת דייוויד לסלי ג'ונסון-מקגולדריק ואלכס מייס.
זהו פריקוול לסרט "היתומה" משנת 2009. בסרט מככבים איזבל פורמן, ג'וליה סטיילס, רוסיף סאת'רלנד, הירו קנאגאווה ומתיו פינלן.
הסרט הוכרז בפברואר 2020, והצילומים התקיימו בוויניפג, קנדה, מנובמבר עד דצמבר 2020. בנובמבר של אותה שנה, פורמן הודיעה שהיא תחזור כהיתומה, אסתר הצעירה.
הסרט הוקרן לראשונה בטריטוריות אחרות בפיליפינים ב-27 ביולי 2022, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-19 באוגוסט, תחת הפצת "סרטי פרמאונט" דרך חברת התקליטים "פרמאונט פליירס" בבתי קולנוע נבחרים, בדיגיטל ובסטרימינג דרך "פרמאונט+".
הסרט הכניס 44 מיליון דולר ברחבי העולם וקיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים, ששיבחו את הטוויסטים של הסרט, האפקטים המעשיים (בהקשר לביטול ההזדקנות של פורמן ללא CGI) והביצועים של פורמן, אך נתנו ביקורת שלילית על סיפורו וחוסר העקביות שלו.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-19 באוגוסט, ובישראל ב-27 ביולי של אותה שנה.
בינואר 2007, מטופלת בבית חולים פסיכיאטרי בשם לינה קלאמר, אישה בת 31 עם הפרעה הורמונלית נדירה הנקראת בלוטת יותרת המוח, המשווה לה מראה של ילדה בת 9, בורחת מבית החולים על ידי פיתוי והרג של שומר, ומסתתרת במכונית של המטפלת באמנות, אנה.
לאחר שפרצה לביתה של אנה ורצחה אותה, לינה מחפשת נערות אמריקאיות שנעלמו ומגלה שהיא דומה להפליא לאסתר אולברייט, ילדה ממשפחה עשירה שנעלמה בשנת 2003. מאוחר יותר, כשהיא מתחזה לנערה אבודה, שוטר רוסי ניגש ללינה והאחרונה ומציגה את עצמה כ"אסתר", ומספרת שהוריה נמצאים בארצות הברית.
ב, האמן העשיר אלן אולברייט ואשתו טריסיה, שמאז השלימו עם היעלמות בתם, מתבשרים על ידי הבלש דונן ש"אסתר" נמצאה.
טריסיה נוסעת לשגרירות ארצות הברית במוסקבה שם היא "מתאחדת" עם אסתר.
טריסיה מביאה את אסתר הביתה ומיד מתחילה לעלות ספקות כשהיא שמה לב שאסתר שכחה את מות סבתה או שמיומנויות הציור שלה גדלו מאוד בהשוואה לפני שנעלמה.
לינה מתאהבת באלן לאחר ששניהם מתחילים להתחבר בזכות כישורי הציור שלהם, ומנסה להפריד בינו לבין טריסיה.
בעוד שטריסיה ואלן משתתפים באירוע צדקה בהנחיית טריסיה, דונן מגיע לבית וגונב תקליט מחדרה של אסתר שעליו טביעות האצבע של לינה.
הוא לוקח אותו חזרה לביתו, לא מודע לכך שלינה עקבה אחריו, ומנתח את טביעות האצבע כדי לגלות שהן לא של אסתר.
לינה תוקפת את דונן ודוקרת אותו בסכין שוב ושוב, לפני שטריסיה מגיעה, לאחר שהלכה בעקבות לינה.
במקום לעצור את לינה, טריסיה פותחת באש על דונן עם אקדח והורגת אותו.
טריסיה מגלה שהיא יודעת שלינה אינה אסתר, שמתה ארבע שנים קודם לכן במהלך מריבה עם אחיה הבכור גונאר, מוות אותו טריסיה הסתירה מאלן.
טריסיה מסבירה שהיא רק מקבלת את לינה לביתם כדי לשמח את אלן שוב, מכיוון שהוא היה שבור מהיעלמותה של אסתר.
לינה חושפת את זהותה האמיתית לטריסיה.
בידיעה שזה יהיה חשוד מדי אם "אסתר" תיעלם שוב, טריסיה וגונאר מסכימים להמשיך עם ההצגה של לינה למען אלן, אך לינה וטריסיה חושדות אחת בשנייה.
טריסיה ולינה מחביאות את גופתו של דונן מתחת האדמה, בסמוך לגופתה של אסתר האמיתית.
בסופו של דבר, ללא אמון בלינה, טריסיה מנסה להרעיל אותה במהלך ארוחת הערב, אך לינה מסרבת לאכול את האוכל בתירוצים שונים.
לינה מאכילה חולדה שגרה בחדרה במזון, ומאוחר יותר מוצאת את המכרסם מת.
לינה נוקמת בטריסיה על ידי הכנת שייק ירוק מעורבב עם פגר המכרסם.
בזמן שאלן עוזב את הבית לפגישת עסקים, בתחנת הרכבת, לינה מנסה להרוג את טריסיה וגונאר על ידי דחיפה שלהם מול רכבת, אך הניסיון שלה נבלם על ידי נוסע חולף.
בהמשך, לינה מנסה לברוח מהבית בעזרת רכבה של טריסיה, אך מוחזרת לבית על ידי שוטר.
לבסוף, טריסיה וגונאר מחליטים להרוג את לינה, מסיקים שהיא מסוכנת מכדי להישאר בביתם.
טריסיה מנסה לביים את התאבדותה של לינה, אך לינה נלחמת ונמלטת בזמן שגונאר מנסה להפיל אותה במורד המדרגות.
דעתם של טריסיה וגונאר מוסחת על ידי שיחת טלפון מאלן, שחוזר לבית ולינה מצליחה להתחמק מהם.
בסופו של דבר גונאר מוצא את לינה בחדר האמנות, אך לינה יורה בגונאר בקשת ואז דוקרת אותו למוות עם חרב הסייף שלו.
טריסיה ולינה הזועמות נלחמות במטבח ובטעות מציתות את הבית בתהליך.
כשאלן חוזר הביתה, טריסיה ולינה בורחות לגג.
על הגג, השתיים מתחננות לאלן שיציל אותן, כשלינה טוענת שטריסיה תקפה אותה, וטריסיה מנסה לחשוף את האמת על לינה.
אלן לא מצליח להציל את שתיהן ובוחר לעזור ל"אסתר", מה שגורם לטריסיה לאבד את אחיזתה וליפול אל מותה.
לאחר מכן, אלן בודק את פניה של לינה, מה שגורם לשיניה התותבות ליפול.
כשהיא מבינה שאלן גילה את האמת, לינה מנסה להגן על עצמה בכך שהיא עשתה את זה בשבילם וגם מתוודה על אהבתה אליו.
כאשר אלן קורא לה מפלצת, לינה דוחפת את אלן מהגג והאחרון נופל אל מותו.
לינה מתלבשת שוב בתור אסתר ועוזבת את הבית הבוער לאחר שניקתה את הדם על פניה.
מאוחר יותר, "אסתר" מועברת לבית יתומים, שם היא מחכה למשפחה חדשה שתאמץ אותה.
איזבל פורמן - אסתר / לינה
ג'וליה סטיילס - טרישה אולברייט
רוסיף סאת'רלנד - אלן אולברייט
מת'יו פינלן - גונאר אולברייט
הירו קנאגאווה - הבלש דונן
סמנתה ווקס - ד"ר סגר
דייב בראון - ד"ר נובורי
לורן קוקרן - הקצינה ליהי
בפברואר 2020, הוכרז פריקוול לסרט "היתומה" משנת 2009 עם הכותרת "אסתר", שנמצא בפיתוח.
ויליאם ברנט בל נשכר כבמאי, עם תסריט מאת דייוויד קוגשל, מתוך סיפור מקורי שנכתב על ידי דייוויד לסלי ג'ונסון-מקגולדריק ואלכס מייס.
הפרויקט הוכרז כהפקה במיזם משותף בין "eOne ,"" ,"Sierra/Affinity" ו-"".
ג'ונסון-מקגולדריק שימש גם כמפיק בפועל, ואילו אלכס מייס, האל סדוף, איתן ארווין וג'יימס טומלינסון נשכרו כמפיקים.
בנובמבר 2020, הכותרת הרשמית של הסרט הוכרזה כ-"Orphan: First Kill" (בתרגום חופשי בעברית: "יתומה: הריגה ראשונה).
כאשר איזבל פורמן חוזרת על תפקידה כאסתר, וג'וליה סטיילס ורוסף סאתרלנד שמגלמים את ההורים המאמצים, הצטרפו לצוות השחקנים.
מאוחר יותר חשפה איזבל פורמן כי היא מילאה תפקיד מפתח באישור של הפרויקט בעקבות שערוריית אימוץ בחיים האמיתיים.
בשנת 2014, בני הזוג אינדיאנה קריסטין ומייקל בארנט הואשמו בנטישת ילדם של ילדם האומנה בן התשע, נטליה גרייס, שנתיים קודם לכן על ידי טענה שהיא בוגרת בסתר ועל ידי שינוי גילה החוקי ל-22 המקרה זכה לתשומת לב תקשורתית נרחבת ב-2019 כאשר בני הזוג בארנט אישרו שקיבלו השראה לנטוש את גרייס.
פורמן הצהירה שמספר רב של אנשים יצרו איתה קשר בנוגע לדמיון המפחיד שלה ליתומה.
בזמן שזה קורה, היא הצהירה שהיא יצרה קשר עם ג'ונסון-מקגולדריק בנוגע לפוטנציאל לסרט המשך, שאליו הוא חשף שיש להם תסריט מקדים.
השחקנית עבדה עם התסריטאי כדי לקדם את הפיתוח של הפרויקט, מתוך כוונה לשמש כמפיקה עם פוטנציאלית להופיע בהופעת קמע אפשרי עם שחקנית חדשה המגלמת את הדמות הראשית, לפני שהצמד נבחר בסופו של דבר להחזיר את פורמן שמגלמת את היתומה אסתר.
הצילומים העיקריים החלו בוויניפג שבקנדה בנובמבר 2020, והסתיימו ב-11 בדצמבר, באותה שנה.
צוות ההפקה השתמש בשילוב של איפור וצילומי פרספקטיבה מאולצים כדי לאפשר לפורמן לגלם שוב את אסתר כצעירה ללא שימוש באפקטים מיוחדים.
שתי שחקניות ילדות שימשו גם ככפילות גוף עבור פורמן.
פורמן הייתה תסריטאית הסרט ללא קרדיט.
בספטמבר 2021, הוכרז ש"סרטי פרמאונט" רכשה זכויות הפצה בארצות הברית באמצעות "פרמאונט פליירס" לסרט, בניגוד לסרט הקודם, שהופץ על ידי "האחים וורנר".
הסרט הופץ בינלאומי על ידי "Sierra/Affinity", לייבל של "אנטרטיינמנט ואן".
"יתומה: ההתחלה" שוחרר בו-זמנית באמצעות מהדורה קולנועית מוגבלת, וידאו על פי דרישה ובפרמאונט+, ב-19 באוגוסט 2022. ולבתי הקולנוע בישראל ב-27 ביולי 2022.
"יתומה: ההתחלה" הכניס 5.4 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-38.6 מיליון דולר בטריטוריות אחרות, בסכום כולל של 44 מיליון דולר ברחבי העולם.
הסרט הרוויח 670,000 דולר מ-478 בתי קולנוע ביומו הראשון לעלייתו לאקרנים, והמשיך לעלות ל-1.7 מיליון דולר בסוף השבוע הפתיחה שלו.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסרט זכה לציון של 71% על סמך 145 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.1/10. הקונצנזוס של מבקר האתר קורא: .
באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic" העניק לסרט ציון ממוצע משוקלל של 54 מתוך 100, בהתבסס על 27 ביקורות, דבר שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
בביקורת חיובית; מאט דונאטו מהמגזין האינטרנטי "IGN" נתן 7 מתוך 10 וכתב: "'יתומה: ההתחלה' משמש כפריקוול על דמותה של היתומה אסתר, אך מצליח להרגיש עצמאי בצורה כל כך ייחודית הודות לכמה תנודות עילאיות בסיפור".
ריצ'רד וויטאקר מהמגזין האינטרנטי "The Austin Chronicle" העניק לו 3 מתוך 5 כוכבים, וכתב: "מה שהופך את 'יתומה: ההתחלה' לכדאי שהוא מכיר במקור לפני שהוא לוקח פנייה קשה שמאלה לתוך טירוף מוגזם.
הסרט הופך כאן לפיצוץ הולם לחלוטין".
Club" נתנה דירוג B+ וכתבה: "מציע את השילוב המנצח של ספין אוף חתרני.
על נבל מבוסס היטב, 'יתומה: ההתחלה' היא נסיעה מסוקסת, פרועה וטיפשה לחלוטין."
בביקורת מעורבת, לסלי פלפרין מ"הגרדיאן" כתבה: "הדבר המאכזב ביותר בסרט הוא שאין בו שום ניצוץ או מקוריות של הראשון והוא פשוט מנקז בטפיליות את חומר המקור שלו, ומשלב פרטים כמו האור השחור והמפחיד.
לא ראיתי את זה בא.
זה הגיוני - גם לסרט הראשון היה טוויסט שומט לסתות, אחרי הכל.
הטוויסט מרגיש כאן רענן ומרגש, ומשנה את הסרט כולו בצורה מהנה מאוד".
מקסנס וינסנט מ-"Cultured Vultures" כתב: "אפילו אצא לדרך ואגיד שהיה לי יותר כיף לראות את 'יתומה: ההתחלה' מאשר את הראשון, ואמליץ בחום לעשות פיצ'ר כפול עם שניהם.
הם כמה מסרטי האימה המרתקים ביותר מאולפן מיינסטרים, וצריך לקוות להצית מחדש את הלהבה של הוליווד כדי ליצור עוד סרטי אימה שבאמת לא אכפת להם מהציפיות הקדומות של הקהל ולהעיף אותם מעצמם ברגע שהם מרגישים נוח.
עכשיו אלה סרטי הקולנוע, ואתה לא יכול לשכנע אותי אחרת."
בביקורת שלילית, מארק הנסון מהמגזין "סלנט" העניק כוכב אחד מתוך ארבעה, וכתב: "סרטו של ויליאם ברנט בל מוכיח שלא לכל קונספט אימה יש פוטנציאל לסדרת סרטים".
באוגוסט 2022, כשנשאל על גישתו ליצירת סרט ההמשך, בל הצהיר שיהיה צורך בסרט שלישי כדי ש"יתומה" ייחשב כזיכיון.
מאוחר יותר, הביעה פורמן עניין להמשיך לגלם את הדמות "אסתר" בסרטים נוספים.
מאוחר יותר קבע בל שאם הפריקוול יתברר כמוצלח, יהיה ניתן לפתח סרט שלישי.
יוצר הסרט הביע עניין לחקור סרט שלישי אפל יותר שישלים את הסיפור המלא של לינה קלמר / אסתר, תוך שהוא מציין שיכולים להיות מספר המשכונים:
פורמן אישרה שהדיונים על סרט שלישי, בין התהליכים והאולפן נמשכים, וקבעה כי לא יעברו עוד "13 שנים הפעם" לפני שסרט המשך יתפתח.
"ישתבח" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אברהם טל.
הוא יצא לאור ב-26 במרץ 2025, והופץ לשירותי הסטרימינג השונים כסינגל על ידי Mobile1 Music מתוך אלובומו חי.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-260 אלף צפיות ביוטיוב.
"ישתבח" נכתב והולחן על ידי שלום מיכאלשווילי, אור מילשטוק ועמרי קסטן, והופק על ידי שגיא ברייטנר.
השיר הוא מעין תפילה מודרנית, הודיה פיוטית על החיים על שלל גווניהם – הטוב, הרע והכואב.
הדובר משקף מסע אישי של התבגרות והתפכחות, שבו המרחק, הכאב, השברים והאכזבות הפכו לכלים להתקרבות, צמיחה ואמונה.
הוא מברך לא רק על הרגעים היפים, אלא גם על הקושי, השקר, הפחד והלילות ללא שינה – כולם הפכו בעיניו לשיעורים רוחניים.
הפזמון מדגיש את הרעיון שהחיים עצמם, על כל מה שהם מזמנים, הם "שיעור בדרך ללא נודע", והאדם מוזמן להכיל את הסתירות ולמצוא את האור גם בחושך.
השיר משתמש בשפה מסורתית-דתית כדי למסגר את החוויה כמעשה של קודש, אבל בתוך עולם מודרני, שבור ואישי.
ארוכי-מחוש או יתושים (שם מדעי: Nematocera) היא תת-סדרה של זבובאים, המהווה קבוצה פאראפילטית.
היתושים מאופיינים במבנה גוף מוארך, מחושים מחולקים לפרקים, וזחלים החיים בדרך כלל במים.
הקבוצה המוכרת ביותר של יתושים היא משפחת הכולכיתיים (Culicidae), הכוללת טפילים מוצצי-דם של חולייתנים.
טווח הטקסונים אליהם מתייחס השם העממי "יתוש" משתנה בין שפות שונות; באנגלית (המילה "Mosquito") ובשפות רבות אחרות, המונח מתייחס למשפחת הכולכיתיים בלבד.
היתושים נחלקים לשבע קבוצות (Infraorders):
משפחה זו כוללת כ-2,000 מינים, מתוכם מעל 45 בישראל.
הזכרים ניזונים מצוף פרחים, אולם הנקבות זקוקות גם לדם מבעלי חיים אחרים כדי להשיג את החלבונים הדרושים ליצירת הביצים.
לנקבות חוש ריח מפותח, הן רגישות בעיקר לפחמן דו-חמצני המתנדף בתהליך הנשימה, כמו גם לחומרים הנמצאים בזיעה כדוגמת חומצת חלב.
יתושים מסוגלים לזהות חום, ובכך מוצאים בעלי חיים חמי-דם בקלות רבה ברגע שהם קרובים מספיק.
הכולכיתיים מטילים את ביציהם במקום עם מים עומדים, ולכן האוכלוסייה משגשגת באזורים של ביצות, נהרות ובקרבת חופים.
לגולם כושר תנועה החיוני כדי להגיע לפני המים לצורך נשימה.
רוב מיני הכולכיתיים החיים מחוץ לאזור הטרופי מעבירים את החורף במים.
בצורת הזחל, ניזונים רוב מיני הכולכיתיים ממיקרואורגניזמים הקיימים בבריכות המים העומדים.
נקבת היתוש עוקצת במטרה למצוץ דם.
במהלך העקיצה היא מעבירה חומר מונע קרישת דם למקום העקיצה.
העקיצה תוֹפַחת בדרך כלל לאחר מספר שעות, ויכולה לגרד במשך מספר ימים.
הגירוד נגרם בעקבות החומר מונע הקרישה, שמגיב עם העור.
עקיצות אלו יכולות להעביר גורמי מחלות כגון טפיל הפלסמודיום הגורם מלריה ווירוסים כגון וירוס הנילוס המערבי, ולכן רשויות באזורים רבים בעולם נוקטות צעדים כגון ייבוש ביצות כדי למזער את אוכלוסיית היתושים.
מספר האנשים המתים בשנה בגלל מחלות המועברות על ידי יתושים מוערך בכשלושה מיליון, ולפיכך זהו בעל החיים שממית הכי הרבה בני אדם בעולם.
בין השיטות האפקטיביות להרחקת יתושים:
התקנת רשתות בחלונות כדי למנוע את כניסתם של היתושים.
הפעלת מאוורר – יתושים מתקשים לעוף ברוחות.
חומרים פעילים בתכשירים המשמשים לדחיית יתושים:
DEET – כימיקל פופולרי בתכשירים לדחיית חרקים.
ציטרונלה – למשל בנרות המכילים את תמצית הצמח.
אלתרין – אידוי הכימיקל נעשה לרוב בחימום טבליות המכילות אותו במכשיר חשמלי.
בתחילת המאה ה-21 פותחו שיטות, אשר נכון לשנת 2019 עדיין נמצאות תחת ניסוי, לצמצום משמעותי של אוכלוסיות יתושים באמצעות שחרור לטבע של זחלי יתושים עקרים או ביצוע מניפולציות נוספות שיפגעו בפוריות יתושות ויובילו להטלת ביצים עקרות.
בגמרא היתוש הוא סמל לקטנותו של האדם (שהוא יציר האל כמו היתוש) והמחשה לחוסר הטעם שבגאווה האנושית:
בספר התניא מובא המאמר 'יתוש קדמך' כהמחשה לריחוקו של האדם החוטא מאלוהים בהשוואה ליתוש ושאר בעלי חיים הטמאים...
"שאינם משנים תפקידם ופקודתו ית'...":
יתוש שימש ככלי להענשתו של טיטוס על גאוותו והתרסתו כלפי האל לאחר חורבן בית המקדש:
יתר לחץ דם או לחץ דם גבוה היא מחלה כרונית בה לחץ הדם גבוה במיוחד, מצב הופכי לתת לחץ דם.
יתר לחץ דם יכול לגרום לפגיעה מתמשכת בכלי דם ברקמות רגישות - כמו הלב, כלי דם בעין, ורקמת העצבים במוח.
זהו אחד מגורמי הסיכון לאוטם שריר הלב, לאי-ספיקת לב ולמפרצת, והוא גורם הסיכון המוביל למחלת כליות כרונית (CKD).
ב-2022 העריכו כי בישראל היו בין מיליון לשני מיליון חולים עם יתר לחץ דם.
מחלת יתר לחץ דם מכונה לעיתים "הרוצח השקט", כי אדם הסובל ממנה לעיתים קרובות אינו מודע לכך.
עם זאת, במחקר עוקבה נמצא שהתמותה של חולים עם לחץ דם גבוה שלא אובחן, זהה לשעור תמותת אנשים ללא המחלה.
קריטריונים לאבחנה של יתר לחץ דם
ערכי לחץ הדם הממוצעים באוכלוסייה משתנים עם הגיל ולפי משרד הבריאות, לחץ דם תקין במבוגרים הוא נמוך מ-120/80 (120: לחץ סיסטולי, 80: לחץ דיאסטולי).
לאנשים עם לחץ דם שבין 120–139 סיסטולי, או בין 80–89 דיאסטולי, סיכון מוגבר לפיתוח יתר לחץ דם בעתיד, ומצב זה מכונה Pre-hypertension.
לאוכלוסיות ספציפיות ההגדרות ליתר לחץ דם מחמירות - כך למשל, חולי סוכרת, או חולים עם מחלה כלייתית (כגון אי ספיקה כלייתית כרונית) נחשבים כבעלי יתר לחץ דם אם לחץ הדם שלהם מעל 130/80. זאת מאחר שבקרב אוכלוסיות אלו, קיים סיכון גבוה יותר למחלות קרדיו-ווסקולריות.
עם זאת, דווקא בחולי סוכרת, הפחתת לחץ הדם לערכים נמוכים יותר באמצעות תרופות הביאה לעליה באירועי בריאות חמורים.
כמו כן, לעיתים נמדד לחץ דם גבוה מ-140/90 במרפאה, אבל נמוך מ-125/80 במדידת הולטר – תופעה זו ידועה בשם "תסמונת החלוק הלבן", והיא שכיחה יחסית – במקרה כזה מטופל חווה עליה בלחץ הדם כשלחץ הדם נמדד במרפאה, אך ערכי לחץ הדם בשגרה הם במסגרת הנורמה.
ישנם חולים שנחשבים בעלי "יתר לחץ דם עמיד".
חולים אלה מציגים ערכי לחץ דם הגבוהים מ-140/90 למרות טיפול הכולל שינוי אורחות חיים ונטילת לפחות 3 תרופות מקבוצות שונות (ולפחות תרופה אחת מקבוצת המשתנים).
ההמלצות להחלטה האם חולה אכן סובל מיתר לחץ דם הן על פי תוצאות של שתי מדידות לחץ דם לפחות, לאחר מנוחה של 10 דקות, ללא עישון, ללא שתיית קפה או אלכוהול או כל דבר המעלה לחץ דם, וזאת במסגרת לפחות שני ביקורים שונים במרפאה.
אין לקבוע שמטופל סובל מיתר לחץ דם על סמך בדיקה אחת בלבד.
באופן כללי, יתר לחץ דם מסווג או כיתר לחץ דם ראשוני, המהווה כ־90% מן המקרים, או מיתר לחץ דם שניוני- כלומר, יתר לחץ דם שנגרם בגלל סיבה רפואית מסוימת (כגון למשל, גידולים המפרישים קטכולאמינים כגון פאוכרומוציטומה, מחלות של היפר-אלדוסטרוניזם ראשוני וכן הלאה).
מצבים בהם יש לחשוד ביתר לחץ דם משני הם מצבים בהם יתר לחץ הדם החל בגיל צעיר מאוד יחסית או בגיל מאוד מבוגר, כשלחץ הדם עמיד לטיפול או כשהוא עולה באופן פתאומי אצל חולה מאוזן וכן כשיש סימנים למחלה אנדוקרינית או מגוון של הפרעות מסוימות.
גורמי סיכון ליתר לחץ דם
הרגלי חיים: דהיינו עישון, שימוש כרוני באלכוהול, שימוש בסמים, הרגלי אכילה, תזונה עתירה במלח או בשומן, השמנת יתר או השמנה בטנית, היעדר פעילות גופנית.
כל הגורמים הללו נמצאו כגורמי סיכון להיווצרות יתר לחץ דם.
מין: גברים סובלים יותר מנשים מיתר לחץ דם.
גיל: אצל גברים, גיל מעל 55 הוא גורם סיכון לפיתוח יתר לחץ דם, ואצל נשים - מעל גיל 65 (אם כי קיימות מחלוקות בספרות הרפואית, ויש המציגים גילים נמוכים יותר).
מחלות שונות כגון: היפרליפידמיה, סוכרת, היפר-אוריצמיה, תסמונת מטבולית.
רקע משפחתי, מצבי סטרס, מצב סוציו אקונומי
תרופות: שימוש ממושך בגלולות למניעת היריון, סטרואידים, תרופות ממשפחת ה-NSAIDS (בעיקר תרופות נוגדות האנזים COX-2 כגון celcoxib), תרופות אדרנרגיות, אמפטמינים, קוקאין, תרופות אנטי-כולינרגיות, תרופות נגד דיכאון, ציקלוספורין, EPO.
גם תוספי תזונה שונים עלולים להעלות לחץ דם אם ניטלים במינונים גבוהים ועל כן יש לבחון האם נטל המטופל תוספי תזונה המקושרים לכך.
יתר לחץ דם בקבוצות מטופלים מסוימות
קיימות קבוצות ספציפיות של חולים בהם יתר לחץ דם מחייב התערבות רפואית ייחודית לאותה קבוצה:
נשים הסובלות מיתר לחץ דם ואשר נכנסו להיריון עם יתר לחץ דם, צריכות להיות במעקב קפדני של לחץ דם עקב הסיכון לאם ולעובר.
הדבר נכון גם לגבי נשים אשר פיתחו יתר לחץ דם במהלך ההיריון עקב החשש לפיתוח רעלת היריון.
תרופות מסוימות להורדת לחץ דם אסורות לשימוש במהלך ההיריון - ביניהן תרופות מקבוצת ACEI ותרופות מקבוצת ה-ARB עקב הטרטוגניות בהן.
בחולי סוכרת הסובלים במקביל מיתר לחץ דם נמצא יתרון לתרופות מקבוצת ACEI וכן תרופות מקבוצת ה-ARB, היות שתרופות אלו מפחיתות פרוטאינוריה ועוזרות בהגנה על הכליות.
עם זאת, ב-2010 פורסמו תוצאות מחקר בשם "פעולה לשליטה בסיכון לב-וכלי-דם בסוכרת" (Action to Control Cardiovascular Risk in Diabetes - ACCORD) בו נמצא כי הפחתת לחץ הדם לערכים נמוכים מ-130 ממ"כ באמצעות תרופות הביאה לעליה באירועי בריאות חמורים.
חולים מבוגרים (מעל גיל 65) אשר סובלים מיתר לחץ דם הם חולים שהסיכון לתחלואה קרדיו-ווסקולרית אצלם גבוה יותר.
חשוב להקפיד אצל חולים אלו על איזון לחץ דם, ולרוב הטיפול ההתחלתי יהיה מתן משתנים במינון נמוך, אלא אם יש מצבים רפואיים נוספים המחייבים טיפול רפואי התחלתי שונה.
ישנן מספר דרכים למנוע יתר לחץ דם, או להפחית לחץ דם גבוה.
האגודה הבריטית ליתר לחץ דם ממליצה על מספר פעולות:
הורדת משקל וביצוע אימון אירובי (למשל הליכה)
הפחתת צריכת טבק ומשקאות אלכוהולים
מכיוון שלחץ דם (כשלעצמו) הוא תוצאה של המשוואה: נפח פעימת הלב x מספר פעימות הלב לדקה x התנגדות כלי דם כוללת.
כדי להוריד את לחץ הדם נדרש להוריד את אחד המרכיבים במשוואה.
התרופות המשמשות להורדת לחץ דם פועלות על הלב, על כלי הדם או על תאי העצב והסינפסות, רובן באמצעות חסימת חלבוני מפתח בוויסות לחץ הדם, שהם קולטנים, תעלות יונים או אנזימים.
רוב התרופות לטיפול ביתר לחץ דם מתחלקות למשפחות אלו:
חוסמי רנין (שהוא הורמון, אך מתפקד בעיקר כאנזים ההופך אנגיוטנסינוגן לאנגיוטנסין 1)
מעכבי ACE מרחיבים כלי דם באמצעות חסימת אנזים ההופך אנגיוטנסין 1 לאנגיוטנסין 2.
ARB מרחיבים כלי דם באמצעות חסימת הקולטן לאנגיטנסין 2.
חוסמי קולטן אלפא של אדרנלין מרחיבים כלי דם.
חוסמי קולטן בטא של אדרנלין מאטים את קצב הלב וחלקם מרחיבים כלי דם.
חוסמי תעלות יוני סידן מרחיבים כלי דם וחלקם מאטים את קצב הלב.
משתנים (דיורטיקה) מפחיתים את נפח הדם.
שילובי תרופות (כגון תכשירי 'פלוס', 'קומפ')
תרופות המיועדות לטיפול חירום ביתר לחץ דם
יִתְרוֹ הוא דמות מקראית, כהן מדין ואביה של צפורה, אשת משה רבנו.
בספר שמות הוא נקרא גם בשם "רעואל", אולם בפרק שאחריו הוא נקרא "יתרו".
על שמו נקראה פרשת יתרו.
בספר במדבר הוא נזכר גם (בשם "רעואל") כאביו של חובב.
הנביא שועיב (בערבית شعيب), המזוהה עם יתרו, ידוע גם בתור המייסד הרוחני והנביא הראשי של העדה הדרוזית.
בנוסף, הוא גם הוכרז כאב הקדמון של כל הדרוזים.
על פי ספר שמות, כאשר משה ברח בצעירותו מבית פרעה הוא הגיע לארץ מדיין ושם פגש את בנותיו של יתרו, כהן מדיין.
הוא מצא מקלט בביתו, רעה את צאנו ולבסוף אף נשא את צפורה בתו לאישה.
כאשר בני ישראל הגיעו להר סיני אחרי יציאת מצרים הצטרף אליהם יתרו.
לפי פירוש רש"י לתורה הוא הגיע בעקבות נס קריעת ים סוף ומלחמת עמלק.
הוא ראה את העומס שהוטל על משה שתפקד לבדו כשופט, והציע לו לבנות מבנה הירארכי של שרי אלפים, שרי מאות, שרי חמישים ושרי עשרות שישפטו את העם.
לאחר מכן יתרו שב לארצו.
המדרש אומר שיתרו הוא חובב חותן משה, וכך סוברים כמה מהפרשנים.
המדרש מוסיף שאחרי שיתרו יעץ למשה למנות שופטים הוא שב אל ארצו ואל משפחתו לגייר אותה ואז הצטרף לעם ישראל שיצא ממצרים.
בספר במדבר ביקש משה מחובב, שלדעה זו הוא יתרו, שיישאר עם העם ויסייע להם בחציית המדבר, ואכן אנו מוצאים את צאצאי חובב הקרואים שבט הקיני בספר שופטים ביניהם את יעל אשת חבר הקיני שהרגה את סיסרא.
במדרש ישנה דעה שליתרו היו שבעה שמות: יתר, יתרו, חובב, רעואל, חבר, פוטיאל וקיני.
אמנם כבר בחז"ל דעה זו לא מוחלטת כאשר הספרי סובר שרעואל הוא אבי יתרו, ומה שכתוב ויבאו אל רעואל אביהן הכוונה לסבן.
חז"ל משבחים בדרך כלל את יתרו כי על אף שעבד כל עבודה זרה שהייתה קיימת בימיו, ואף היה מיועציו של פרעה, הכיר לבסוף באלהי ישראל.
הם משבחים אותו גם על כך שברח בתגובה לעצת פרעה לשעבד את בני ישראל, בניגוד לבלעם שיעץ לשעבד ולאיוב ששתק.
לעומת זאת, נטען בספר גליא רזא כי כל מטרת בואו של יתרו אל משה הייתה יצירת מעמדות בחברה הישראלית.
גישה זו אינה יחידאית שכן פרשנים נוספים מבקרים את יתרו ומטילים ספק בכוונותיו האמיתיות, אך היא מהווה דעת מיעוט.
יתרו הציע למשה מודל היררכי לשפיטת העם, שתהיה מדורגת בצורה של שרי אלפים, שרי מאות, שרי חמישים ושרי עשרות, ומשה קיבל את עצתו.
יש דעות בחז"ל לפיהן יהונתן בן גרשון ששימש ככהן במקדש מיכה היה נכדו של משה ונינו של יתרו.
ישנן מספר מחלוקות בנוגע לשמותיו של חותן משה.
ברם, העניין כולו עדיין נידון בקרב התאולוגים וחוקרי המקרא.
יתרו הוא שועייב (شعيب), נביא הדרוזים.
דמותו, כפי שהיא מופיעה במסורת הדרוזית, מושפעת ככל הנראה מדמותו במקורות היהודים, שם הוא מזוהה ככהן גדול במדיין.
גם במסורת הדרוזית מופיע יתרו כחותנו של משה וכאדם חכם אשר יעץ למשה איך לשפוט את העם באופן יעיל.
דמותו נקשרת למשה ולעם ישראל.
הדרוזים אשר מאמינים בתורת יתרו מאמינים גם בתורת ישראל.
יתרו מוצג כאיש חכם, בעל ידע על כל דת, יודע את ה', מכיר בו ומסור לו.
תורתו דומה מאוד לתורת היהדות: סוגיות כגון כבוד האישה, כבוד הבעל ומצוות ומנהגים אחרים בדת הדרוזית.
סיפורו של יתרו מופיע גם בקוראן, הקדוש גם לדרוזים, שם הוא נקרא ומתואר כנביא העיר מדיין, הקורא לאמונה באל אחד ולצדק חברתי אך נתקל בלעג ובזלזול של בני עירו.
אחד מעיקרי האמונה הדרוזית קובע שהבנים שנולדו למשה ולציפורה הם יהודים מלידה.
הסיבה לכך היא מסורת הידועה לחכמי הדת הדרוזים בלבד.
הדרוזים חוגגים את חג הנביא שועייב (عيد النبي شعيب) מדי שנה במשך ארבעה ימים החל מה-24 באפריל, בקבר הנביא שועייב המזוהה על ידם בכפר חיטים באזור טבריה, שחרב בעת מלחמת העצמאות.
סיפורו של יתרו מופיע גם בקוראן, שם הוא נקרא שועייב (شعيب, "זה שמראה את דרך הישר").
הוא מוזכר בקוראן בסך הכל 11 פעמים.
שועייב הוא נביא נערץ באסלאם, ומשויכים לו מעשים רבים שלא מוזכרים בתנ"ך.
שועייב מוכר בידי מוסלמים בתור אחד מהנביאים הערבים היחידים שמוזכרים בשמם בקוראן, השאר הם צאלח, הוד ומוחמד.
נאמר כי הוא היה ידוע בידי המוסלמים הראשונים בתור "המטיף הרהוט בין הנביאים", מכיוון שכך היה, לפי המסורת, לשועייב הוענק כישרון וצחות לשון בשפתו.
לפי האמונה, שועייב חי אחרי אברהם ונשלח כנביא לקהילת המדיינים אשר ידועה גם בשם "אנשי העץ", מכיוון שהם נהגו להעריץ עץ גדול.
שועייב הטיף את הדת המוסלמית והזהיר את המדיינים שיפסיקו את דרכי המרמה בהם נהגו.
על אף שניבא והטיף לאורך תקופה ממושכת, המדיינים סירבו להקשיב לו, אך שועייב נשאר איתן.
הוא הזהיר את המדיינים שבורותם תוביל להשמדתה של מדיין והביא דוגמאות מנביאים קודמים כמו נוח, הוד, סלאח ולוט, שעמיהם הושמדו בידי האלוהים.
אנשי מדיין התגרו בשועייב והקניטוהו שלולא הגיע ממשפחה מכובדת כמו שלו, כבר מזמן היו סוקלים אותו באבנים.
שועייב השיב "האם משפחתי משפיעה על שיקולכם יותר מאשר אלוהים?" לאחר שלא חזרו בתשובה, נהרגו ברעידת אדמה, אך הקוראן מציין ששועייב ותומכיו ניצלו מהאסון.
לפי ההשערה המדיינית-קינית בחקר המקרא, מייצג יתרו את זכרה של קבוצה אתנית מדיינית או אדומית, אשר הביאה את האמונה באלוהות ששמה יהוה לעם ישראל.
במסגרת ההשערה הוצע שבמקורות קדומים למקרא היה יתרו כוהן ה', אשר לימד את חתנו משה לעבוד את ה'.
לפי ההשערה תואר יתרו במקורות אלו כאב המייסד של שבט הקיני.
יתום הוא אדם שהוריו נפטרו.
השימוש המקובל במושג זה מתייחס למי שהתייתם קודם שהגיע לבגרות, משום שזהו מצב חריג, העלול ליצור בעיות ליתום.
יתומים מהווים בדרך כלל דוגמה לחלק הנצרך בחברה בגלל שהחוסר באב ואם מובילים במקרים רבים למצב כלכלי קשה.
כך גם ביהדות ישנם ציוויים רבים על הציבור שמחויב לדאוג ליתומים, דוגמת החיוב לדאוג ולשמח את יתומים בתוך שאר הנזקקים בחגי ישראל.
לפתרון הבעיות הכלכליות שיוצר מותו של ההורה נוהגים הורים רבים לערוך בחייהם ביטוח פנסיוני, המבטיח לילדיהם הכנסה חודשית עד הגעתם לבגרות.
להורים רבים לא פחות אין ביטוח פנסיוני, מצב המעמיד את היתום בפני בעיות קיום שפתרונן מוטל על ההורה הנותר או על מדינת הרווחה.
על פי דוח היתמות לשנת 2024, שהוגש לוועדה לזכויות הילד על ידי עמותת חמניות, היו בישראל 44,864 יתומים ויתומות עד גיל 21, מהם - 29,782 יתומים ויתומות עד גיל 18.
דמויות של ילדים יתומים נפוצות מאוד בספרות, בעיקר בספרי ילדים ובספרי פנטזיה.
היעדר ההורים מאפשר דמויות עצמאיות החיות חיים מעניינים מלאי אירועים והרפתקאות, ללא מגבלות ופיקוח של הורים וללא התחייבויות למשפחה.
הילדים חסרי ההורים חותרים ושואפים לגילויים של חיבה.
הורים בדרך כלל הם בעלי ברית של ילדיהם ומושיטים להם עזרה בעת הצורך, היעדר הורים מגביר את הקשיים שהילדים נתקלים בהם.
באופן מטאפורי היתומים יכולים לנסות להבין את עצמם על ידי מציאת שורשיהם המשפחתיים.
לעיתים ההורים הם מיותרים לנושא העיקרי בסיפור, וכשהילד יתום פטור המחבר מלתאר את היחסים בינו לבין הוריו.
אם הקשר בין ילד לאחד ההורים בסיפור הוא חשוב, מותו של ההורה השני מאפשר לסופר להתרכז בקשר יחיד.
רבים מהיתומים בספרות הם חסרי בית ואסופים, סיפורם כולל חיפוש אחר הוריהם או קרובי משפחה אחרים.
רבים מהילדים גיבורי ספריו של צ'ארלס דיקנס הם יתומים.
אוליבר טוויסט נולד בבית מחסה לעניים ואמו מתה בלידתו, הוא אינו יודע את זהות הוריו ושמו ניתן לו על ידי האחראים על בית המחסה.
אביו של דייוויד קופרפילד מת לפני שהוא נולד ואמו מתה בילדותו, כך שהוא נותר לבד ונתון לחסדי אביו החורג.
נל הקטנה גיבורת הספר "בית ממכר עתיקות" יתומה אף היא וגדלה אצל סבא שלה.
בספר "תקוות גדולות" מבקר הילד פיפ את קברי הוריו, והוא גדל אצל אחותו ובעלה.
מוטל בן פייסי החזן גבור ספרו של שלום עליכם, האומר, "אשרי, יתום אני" הואיל ואנשים נמנעים מלהכותו כי אסור להכות יתום.
הנסיכה הקטנה ספרה של פרנסס הודג'סון ברנט.
טום סוייר והקלברי פין גיבורי ספריו של מארק טוויין.
פוליאנה - יתומה הנשלחת לגור עם בני משפחה וגורמת שינויים בחייהם.
האסופית (אן שרלי) - יתומה המאומצת בטעות על ידי אח ואחות מבוגרים.
הארי פוטר גיבור ספריה של ג'יי קיי רולינג.
באין משפחה מאת הסופר הצרפתי הקטור מלו.
ג'יין אייר - יתומה הגרה אצל דודתה וילדיה המתנכלים לה.
הילדה ג'רושה מהספר אבא ארך רגליים מאת ג'ין ובסטר.
יתומי בודלר מסדרת סדרה של צרות מאת דניאל הנדלר.
ברוס ויין, זהותו הסודית של באטמן, נהפך ליתום בעודו ילד כשהוריו נרצחו בידי חסר בית.
כראמל - סיפורם של שלושה ילדים יתומים שגרים עם דודתם.
יֶתים גוֹרג'י (בגאורגית: იეთიმ გურჯი), או בשם האמיתי, יתים איבראימיס דזה דבר'ישווילי (גאורגית: იეთიმ იბრაიმის ძე დაბღიშვილი; 1875 – 15 ביולי 1940) היה משורר עממי, מעין טרובדור גאורגי, שכתב בגאורגית, ארמנית ואזרית.
גוֹרג'י נולד בשנת בטביליסי, שהייתה תחת שליטת האימפריה הרוסית בשנים אלה, היותה את המרכז המנהלתי של פלך טביליסי ובירת מלכות המשנה של הקווקז.
בין השנים 1905–1907 הוא עבד בשדה נפט בבאקו.
לאחר מכן היה כלוא ארבע שנות מאסר בכלא של האימפריה הרוסית, בגין השתתפות בהפגנות כנגד המשטר.
את שיריו הראשונים החל לכתוב בשנת 1895. בשיריו, שאותם ביצע בעצמו, מתוארים חיי אנשי הבוהמה של טביליסי הישנה, של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כמו גם של הבורגנות ופשוטי העם, מצוקותיהם, אכזבותיהם וכו'.
נושאים נוספים המופיעים תכופות בשיריו הם אהבה, לאומיות גאורגית, רדיפת הצדק והאמת.
סיפרו הראשון, "הפואמה של אנַבּאג'י" ("ანაბაჯის ლექსი"), הוצא לאור ב-1909. לאחר מכן, בשנת 1911, יצאו לאור אוסף של פואמות קצרות, "פואמות חדשות ושירים" ("ახალი მგოსანი და სიმღერები"), בשנת 1913 פורסמו "הפואמות החדשות של יתים" ("იეთიმის ახალი ლექსები") ובשנת 1914, "טנגו" ("ტანგო").
בשנת 1958 הוציאו לאור יוסב גרישאשווילי ואנדו טאבדזה אוסף של מספר מיצירותיו, בשם "פואמות נבחרות".
יתירות היא ביטוי כללי המתאר מצב או תכונה של כפילות; עודפות; תוספת מעבר לנדרש או הנורמלי.
פרשנות המילה יכולה להיות בהקשר שלילי כגון ברטוריקה: מילוליות-יתר; כפל לשון, או בהקשר חיובי כגון בהנדסה: כפילות המשמשת למניעת כשל או קריסת המערכת.
הביטוי יתירות משמש בתחומים רבים בהם: תורת האינפורמציה, הנדסה, שפות דיבור, שפות תכנות וקריפטוגרפיה.
יתירות הנדסית מתפקדת בשני אופנים, יתירות פסיבית ויתרות אקטיבית.
שניהם מתאפיינים בכפילות או עודף כושר יצור או תפוקה מעבר לדרישות המינימליות או מגבלות בטיחות הדרושות ונועדו למנוע מצב של ירידה פתאומית בביצועים או השבתה מוחלטת עקב תקלה ופועלים באופן אוטומטי ללא צורך בהתערבות חיצונית.
בכך משפרים את אמינות ויציבות המערכת.
יתירות פסיבית מנצלת עודף בכושר או תפוקה לצימצום מידת ההשפעה של כשל.
מקרה טיפוסי כזה הוא השימוש העודף בכבלים המחברים גשר תלוי כדי להפחית את הסיכון שבקריסת הגשר כולו, במקרה שאחד מהם ניתק או נקרע.
הצבת שני פנסי דרך ברכב, כך שבמקרה של תקלה באחד מהם, לא נותר הנוהג ברכב ללא ראות כלל.
דוגמה נוספת היא RAID קיצור של redundant array of independent disks, תצורת אחסון של כוננים קשיחים הנהוגה בשרתים, באופן המאפשר שחזור מידע שאבד בעת תקלה.
בדוגמאות אילו, נוצלה תכונה הנדסית מובנית ולא נעשתה כל פעולת בדיקה או תהליך קבלת החלטות כלשהו לטיפול בתקלה.
שיטה כזו של תכנון הנדסי נקראת גם "שולי ביטחון".
יתירות אקטיבית מתמודדת עם כשל ביצועי במערכת על ידי ניטור המרכיבים הקריטיים ובדיקה שגרתית שלהם על ידי מערכות בקרה וניתוב אוטומטיות – תוך שימוש ב"לוגיקת הצבעה" – המעבירה את החיבור למרכיב גיבוי ללא התערבות חיצונית.
חלק מתשתיות החשמל של ספקי החשמל פועלות על עיקרון לוגיקת הצבעה, כאשר מאותר עומס יתר באחד הקווים, מתבצע ניתוק של הקו העמוס וחיבור מחדש של קווים אחרים וכל זאת ללא מגע או התערבות חיצונית.
ישנן מערכיות קריטיות הפועלות על עיקרון דומה כגון גנרטור חשמלי שנכנס לפעולה אוטומטית כאשר רשת החשמל הכללית נופלת כפי שנהוג במקומות כמו בתי חולים או מערכת אל-פסק, וכן בלמי חרום במשאית או רכבת.
כיום חלק גדול מהמערכות האמורות נעזר בבקרת מחשב.
בהקשר זה היתירות מתפקדת כמצב אל-כשל (fail-safe).
את רעיון היתירות בתורת האינפורמציה הגה לראשונה קלוד שאנון אבי תורת האינפורמציה.
יתירות בהקשר זה פירושה כמות הסיביות המינימלית הדרושה לשידור מידע פחות כמות הסיביות שמכיל המידע עצמו, במילים אחרות כמות השטח ה"מבוזבז" על מנת לשדר מסר מסוים.
כל שפה טבעית מכילה יתירות טבעית המאפיינת אותה, זאת משום שאותיות מסוימות מופיעות לעיתים תדירות יותר מאשר אותיות אחרות, למשל בשפה העברית האות יו"ד היא הנפוצה ביותר (11.7 אחוז בקירוב) לעומת האות זי"ן שהיא הנדירה ביותר (רק כ-0.9 אחוז).
יתירות טבעית היא חלק בלתי נפרד מהשפה ואמורה לסייע בהבנת השפה לבני אנוש.
בעזרת חישוב אנטרופיה, הוכיח שאנון כי בשפה האנגלית, המכילה 26 אותיות, כל אות מסוגלת להכיל תאורטית סיביות מידע, אולם בפועל בשל היתירות הטבעית, אותיות השפה האנגלית מעבירות פחות מידע, ליתר דיוק רק 1.5 סיביות לאות.
מזה נובע כי יתירות השפה האנגלית היא סיביות.
בהקשר זה יש להבחין בין שני סוגי יתירות, יתירות טבעית ויתירות מוספת.
האחרונה בניגוד ליתירות טבעית, היא יתירות מלאכותית שמוספת למידע במתכוון למטרות שונות כמו איתור שגיאות, אבטחת מידע ואחרות, כפי שיוסבר להלן.
דחיסת מידע היא בעצם דרך מתמטית לצימצום או סילוק יתירות בלתי רצויה מהמידע על ידי סידור מחדש של המידע בצורה המייצגת את כולו ביעילות הרבה ביותר תוך שמירה על שטח אחסון המינימלי ביותר.
היתירות במידע משמשת כ"סדר" שמטרתו להקל על הבנת המידע לבני אדם.
אולם כשמדובר במחשבים סידור כזה בזבזני וגוזל נפח אחסון יקר.
במחשב מידע מיוצג על ידי סיביות, אותיות מיוצגות בקידוד ASCII לפיו כל אות מאכלסת שמונה סיביות, מצב המאפשר לייצג בעזרת בית אחד 256 תווים אפשריים.
לא כל התווים מאכלסים את שטח הבית במלואו התווים הראשונים בטבלה ניתנים לייצוג בפחות סיביות מאשר האחרונים למשל.
אולם למען הקריאות עבור בני אדם לא ניתן לנצל רווחים אילו, בהקשר זה הרווחים (קרי אפסים) בייצוג המידע משמשים כיתירות טבעית הנחוצה לצורך קריאותו.
מחשב אינו זקוק לרווחים ועל כן ניתן לנצל שטח זה לאחסון מידע נוסף.
הופמן למפל וזיו ואחרים הראו שיטות שונות כיצד לנצל רווחים אילו לייצוג התווים באופן החסכוני ביותר המתאים למחשב.
לעומת זאת סכום ביקורת הוא אמצעי להוספה מכוונת של יתירות לצורך איתור שגיאות הנובעות משיבושים בשידור עקב רחשי רקע או תקלות בקריאה וכתיבה של הנתונים על גבי מדיה דיגיטלית.
בדיקת יתירות מחזורית או בקיצור CRC היא פונקציית איתור שגיאות הנפוצה בשימוש בתקשורת דיגיטלית ובהתקני אחסון לאיתור תקלות מידע הגולמי המועבר בערוץ או בתוכן המאוחסן על גבי המדיה, עקב שיבושים, הפרעות או תקלות.
הפונקציה מייצרת מחרוזת קצרה של n סיביות שהיא פונקציה כלשהי המבוססת על שארית מחילוק בפולינומים של התוכן, הנקראת סכום ביקורת אותה משרשרים בסוף התוכן.
בבדיקה של המידע לאחר מכן ניתן לזהות שיבושים אם ישנם ולנקוט בפעולה המתאימה אם מחרוזת סכום הביקורת אינה תואמת את הצפוי.
קוד תיקון שגיאות הוא אלגוריתם המוסיף יתירות מלאכותית למידע באופן המאפשר שחזור המידע בסביבה בה הערוץ או המדיה בה עובר המידע בלתי יציב או משובש.
ככל שנדרש דיוק רב יותר כן יש צורך ביתירות גבוהה יותר.
למשל שיטת הצריבה של כונני תקליטורים המקובלת כיום, היא לפי אלגוריתם קוד תיקון שגיאות ריד-סולומון (Reed-Solomon).
בשיטה זו המידע הצרוב על גבי הכונן מכיל יתירות מוספת בכמות העולה על כמות המידע עצמו יותר מכפליים.
יתירות היא מאפיין חיוני בחקר שפות ופונולוגיה (תורת ההיגוי).
יתירות מסייעת למאזין בהבנת משמעות המילים ומסייעת במניעת בלבול, אי-בהירות ודו-משמעיות העלול לנבוע עקב הפרעה או רעשי רקע ולמעשה אף מגבירה את הסיכוי לניחוש משמעות המסר מבלי לשמוע את כולו בבירור.
לדוגמה: בשטח עבודה, עם רעשי רקע חזקים, צועק פועל אל חברו: "בור!" כדי להזהירו מבור שנפער בשטח.
השומע עלול לטעות ולשמוע "בוא" ולהתקרב אל הבור במקום להתרחק ממנו.
אולם אם המזהיר לא יסתפק במילה אחת המעבירה את המסר, אלא יוסיף מילים "מיותרות" ויצעק: "זהירות!
יש כאן בור." הרי שסביר להניח שהשומע יבין שהמילה היא "בור" ולא "בוא", וגם אם לא – ידע שנצעקה אזהרה ויזהר.
יתירות רטורית היא כפילות לשון; מילים לא נחוצות שאין בהן צורך להבהרת המסר ולעיתים אף סותרות ומונעות את הבנתו.
כמו כן יתירות ברטוריקה משמעותה גם טאוטולוגיה; משפטים החוזרים על עצמם במילים אחרות אך במשמעות זהה.
בשפות תכנות קוד יתיר הוא ביטוי המתאר קוד שאין לו השפעה כלל על פלט התוכנית.
לעיתים מכונה גם dead code (קוד שאינו מבוצע לעולם).
ישנם מפתחים שמייחסים ביטוי זה גם לקטעי קוד דומים בעלי פונקצונליות זהה, בטענה כי ניתן היה לכמס קטעים אילו או חלקם תחת פונקציה אחת ובכך למנוע כפילות ולחסוך מקום.
המושג יתירות בקריפטוגרפיה עלה לראשונה בהקשר של ניתוח תדירויות של צופנים קלאסיים כגון צופן החלפה או צופן ויז'נר.
ההצלחה בניתוח הצופנים הקלאסיים נזקפה לא מעט לזכות היתירות הטבעית של השפה, זאת משום שיתירות טקסט המקור זלגה לתוך הטקסט המוצפן ואפשרה למנתח הצופן להבחין בדפוסים ייחודיים בטקסט המוצפן ובעזרת ניתוח סטטיסטי של תדירויות ניתן היה לחשוף חלק נכבד מטקסט המקור ואף את המפתח עצמו.
שאנון טבע לראשונה את המונח Unicity distance שהוא מדד הכמות המינימלית של טקסט מוצפן הדרושה למנתח בעל עצמת חישוב בלתי מוגבלת כדי לפרוץ את הצופן או לחלץ את מפתח ההצפנה שבו נעשה שימוש.
למשל לחילוץ מפתח ההצפנה בצופן החלפה חד-אלפביתי נדרשות לפחות 28 אותיות.
הצופנים הסימטריים המודרניים פועלים על גושי מידע גדולים (כ-64 סיביות לפחות) משום כך אינם חשופים ליתירות הטבעית של שפת הטקסט המיועד להצפנה.
לכן ניתוח סטטיסטי מסוג זה אינו ישים כנגדם.
יתירות מועילה בהצפנה מודרנית ככלי לחיזוק אלגוריתם הצפנה.
הוספת היתירות נעשית באמצעות הפעלת פונקציית יתירות קריפטוגרפית מוסכמת על המסר לפני הצפנתו, באופן המאפשר סילוק היתירות מהמסר בקלות לאחר פענוח הטקסט המוצפן, על ידי פונקציית יתירות הופכית.
במקרה זה היתירות מאפשרת בניית המסר והכנתו באופן בטוח לצורך הצפנה ומונעת מצב שמסר בעל מבנה חלש (כגון ערך קטן מאוד) יפגע בבטיחות האלגוריתם.
יתירות חשובה ביותר בחתימה דיגיטלית המאפשרת שחזור המסר, מאחר שללא היתירות ניתן יהיה לזייף חתימות בקלות מבלי לפצח את אלגוריתם החתימה עצמו.
דוגמה נפוצה לפונקציית יתירות קריפטוגרפית מופיעה בתקן איזו ISO/IEC 9796 הפונקציה מוגדרת באופן הבא: לאחר שהמסר רופד והורחב לפי התקן, משלבים את הבתים של המסר עם בתים יתירים לסירוגין כך: .
בכך מכפילים את אורך המסר ל- בתים.
הפונקציה הנקראת Shaddow function מוגדרת עבור קלט בגודל בית אחד כדלהלן:
(הסמל || מייצג שרשור, קרי הדבקת ערכים זה לצד זה במקום חיבור אריתמטי).
כאשר ו- הם שני חצאי הבית הקרויים ניבלים (כל ניבל מיוצג על ידי ספרה הקסדצימלית אחת השווה ל-4 סיביות).
הפונקציה היא טבלת תמורה סטטית הבאה:
לסיום מחברים לבית האחרון ב-XOR את מספר סיביות הריפוד (מתהליך הריפוד הקודם).
יתירות מאפשרת גם הצפנה עם אימות והבטחת שלמות, על ידי שילוב צופן גושים עם פונקציית יתירות כדלהלן: השולח מחשב פונקציה פומבית (פונקציית גיבוב למשל) על המסר ומקבל סכום ביקורת אותו הוא משרשר למסר לפני ההצפנה .
כעת בפענוח ניתן לאמת את המסר על ידי בדיקת הטקסט המפוענח אם הוא מכיל את היתירות הדרושה על ידי שימוש באותה פונקציה.
אם הטקסט אינו מכיל את היתירות הדרושה ניתן להסיק כי אינו אותנטי.
אפשר להבחין בשני סוגי פונקציות יתירות קריפטוגרפיות האחת פונקציית יתירות פומבית הידועה גם לתוקף פוטנציאלי, פונקציה זו אינה עושה שימוש במפתח הצפנה והשנייה יתירות סודית כלומר הפועלת עם מפתח הצפנה סודי.
יתוש הטיגריס האסייתי (שם מדעי: Aedes albopictus), או יתוש-יום טיגריסי, לעיתים מכונה גם יתוש הנמר האסייתי ואדס מפוספס, הוא יתוש שמקורו בדרום-מזרח אסיה, הנפוץ כמין פולש בישראל דרך סחר בצמיגים משומשים, בעיקר באזור הדרום והמרכז.
היתוש נפוץ בכל היבשות (למעט אנטארקטיקה), ובארצות כגון: ארצות הברית (מאז 1985), אלבניה ואיטליה (מאז שנות ה-90), ניגריה (מאז 2002), ניו זילנד, קנדה, ספרד וארצות רבות אחרות, בהן ישראל.
בניגוד לרוב היתושים, יתוש הטיגריס האסייתי פעיל במהלך היום, בעיקר בשחר ובשעות בין הערביים.
סביבת מחייתו של היתוש היא לרוב באזור הטרופי והסובטרופי, במי גשם החודרים לחללים של עצים.
יתוש זה מתפתח גם בתוך עציצים, אגרטלים וכל מקום שבו יש מים עומדים לתקופה ארוכה.
היתוש חדר לאירופה בשנות ה-70, באלבניה.
בשנות ה-90 החל היתוש לפלוש לאמריקה ולאיטליה והוא היתוש העיקרי הגורם לעקיצות בצפון איטליה.
בשנת 2007 גרם להתפרצות מקומית של מחלת הצ'יקונגוניה.
בשנת 2002 נמצא לראשונה היתוש בישראל (במושב גנתון) ומאז מתפשט היתוש באזור.