tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
I-XII בתי האוצר בתי האוצר של הפולייס היווניות הם מהמבנים העתיקים באתר וניצבו על מדרגה מוגבהת מצפון למתחם המקודש.
מבנים אלה שרק יסודותיהם שרדו נבנו על ידי הערים היווניות בצורת מקדשים קטנים ובהם אוחסנו המנחות לאלים שהובאו לאתר בעת המשחקים.
מועדון הכדורגל אולימפיאקוס הוא מועדון כדורגל יווני מהעיר פיראוס שבמטרופולין אתונה, המהווה חלק מאגודת הספורט אולימפיאקוס.
המועדון נוסד בשנת 1925, והוא המועדון המצליח והמעוטר ביותר בליגת העל היוונית.
לזכותה של אולימפיאקוס 48 אליפויות ו-29 גביעים ובסך הכל 19 פעמים זכתה בדאבל.
היא הקבוצה היחידה ביוון שזכתה בשבע אליפויות רצופות (פעמיים: 1997–2003, 2011–2017) והקבוצה היחידה בעולם שהשלימה חמש פעמים רצף של חמש אליפויות רצופות.
חמש פעמים זכתה הקבוצה באליפות ללא הפסד, והיא אחת משלוש קבוצות שמעולם לא ירדו מהליגה הבכירה ביוון.
צבעי הקבוצה הם אדום ולבן, ומגרשה הביתי הוא אצטדיון קאראיסקאקיס.
יריבתה הגדולה היא פנאתינאיקוס, והמשחק ביניהם מכונה דרבי היריבות הנצחיות.
המועדון הוקם ב-10 במרץ 1925 בנמל פיראוס כאשר שני מועדונים ותיקים, "מועדון הספורט והכדורגל של פיראוס" ו"מועדון אוהדי הכדורגל של פיראוס", החליטו להקים מועדון חדש בשם "מועדון אולימפיאקוס של פיראוס".
שם המועדון שואב השראה מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה, וחזון המייסדים היה ליישם את ערכי המשחקים האולימפיים בקבוצות הספורט השונות שיקימו חברי האגודה.
בין המייסדים של המועדון החדש היו האחים אנדריאנפולוס (ג'ון, דינוס, ג'ורג', ביל וליאונידס), שהיו כולם כדורגלנים ולזמן מה היוו את ההתקפה של אולימפיאקוס.
באותה שנה נערכה לראשונה אליפות פיראוס, ואולימפיאקוס זכתה בה שלוש שנים ברציפות.
בשנת 1928 פרצה מחלוקת בין אולימפיאקוס, פנאתינאיקוס, וא.א.ק.
אתונה לבין התאחדות הכדורגל היוונית שרק הוקמה, כאשר שלושת המועדונים החליטו לפרוץ מעבר לגבולות אתונה ויצרו את "ברית POK" (ראשי התיבות של הקבוצות, כאשר האות K מסמלת את המילה קונסטנטינופול בשמה של א.א.ק.), והחלו לארח באופן עצמאי קבוצות מחוץ לאתונה למשחקי ידידות.
בעקבות המחלוקת לא השתתפו שלוש הקבוצות בעונה הראשונה של הליגה היוונית שיצאה לדרך עם שלוש קבוצות בלבד, ובשנת 1929 הסתיימו הדיונים וקבוצות אתונה הוכנסו לליגה היוונית.
בעונת 1930/1931 זכתה אולימפיאקוס באליפות הראשונה בתולדותיה, ומאז החלה לשלוט בכדורגל היווני.
אולימפיאקוס זכתה בשש אליפויות עד להפסקת הליגה בזמן מלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן זכתה בשתי אליפויות רצופות ב-1947 וב-1948, ובשנת 1951 זכתה לראשונה בתולדותיה בדאבל.
בין השנים 1954–1959 זכתה הקבוצה בשש אליפויות רצופות, שיא ששברה בעצמה כשזכתה בשבע אליפויות רצופות בין השנים 1997–2003, וחזרה על ההישג גם בין השנים 2011–2017.
הקבוצה הופיעה בפעם הראשונה במפעלים האירופיים בעונת 1958/1959, כאשר השתתפה בגביע אירופה לאלופות והפסידה בסיבוב המוקדמות לקבוצת בשיקטש והודחה מהטורניר.
בעונת 1959/1960 שיחקה הקבוצה בפעם השנייה בגביע אירופה לאלופות, אך שוב הפסידה בסיבוב המוקדמות, הפעם לקבוצת מילאן.
בעונת 1961/1962 שיחקה הקבוצה בפעם הראשונה בגביע אירופה למחזיקות גביע, הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת מ.ש.ק.
בעונת 1974/1975 הגיעה הקבוצה לראשונה לשמינית גמר גביע האלופות, הישג עליו חזרה פעמיים ברציפות בשנות השמונים.
בעונת 1989/1990 העפילה הקבוצה לראשונה לשמינית גמר גביע אופ"א.
בעונת 1991/1992 הגיעה הקבוצה לרבע גמר גביע המחזיקות, לאחר שבשמינית הגמר הדיחה את מונקו, והודחה על ידי אתלטיקו מדריד.
הישג השיא של הקבוצה הוא העפלתה לרבע גמר ליגת האלופות בעונת 1998/1999, לאחר שסיימה במקום הראשון בבית שכלל את אייאקס, פורטו ודינמו זאגרב.
ברבע הגמר הודחה אולימפיאקוס על ידי יובנטוס, לאחר שהפסידה 1–2 בדלה אלפי ומשחק הגומלין באצטדיון האולימפי באתונה הסתיים בתיקו 1–1.
בעונת 2007/2008 ובעונת 2009/2010 הגיעה הקבוצה שוב לשמינית גמר ליגת האלופות.
בעונת 2010/2011, לאחר שאיבדה את תואר האליפות לפנאתינייקוס אחרי חמש אליפויות רצופות, שיחקה הקבוצה בליגה האירופית, ובסיבוב המוקדמות השלישי הפסידה לקבוצת מכבי תל אביב והודחה מהטורניר.
בעונת 2011/2012 הגיעה לראשונה לשמינית גמר הליגה האירופית, לאחר שסיימה במקום השלישי בשלב הבתים של ליגת האלופות.
בעונת 2013/2014 הגיעה שוב לשמינית גמר ליגת האלופות והודחה על ידי מנצ'סטר יונייטד.
בעונת 2016/2017 הודחה על ידי הפועל באר שבע בסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות ולאחר מכן הגיעה לשמינית גמר הליגה האירופית והודחה על ידי בשיקטש.
בעונת 2017/2018 צברה אולימפיאקוס נקודה אחת בלבד בשלב הבתים של ליגת האלופות והודחה מהמפעלים האירופיים לאחר שסיימה במקום האחרון בבית.
בתום העונה גם איבדה את תואר האליפות לא.א.ק.
אתונה, לאחר שזכתה בו שבע שנים ברציפות, וסיימה את העונה במקום השלישי בטבלה.
בעונת 2018/2019 העפילה לשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית, בו הודחה על ידי דינמו קייב, ובליגה סיימה את העונה במקום השני.
בעונת 2023/2024 הפכה אולימפיאקוס לקבוצה היוונית הראשונה שזוכה בתואר אירופי בכדורגל.
בראשית ימיה שיחקה הקבוצה בוולודרום שנבנה בפיראוס לקראת אולימפיאדת אתונה (1896), ולאחר מכן נבנה באותו מיקום אצטדיון קאראיסקאקיס אשר משמש את הקבוצה עד היום.
האצטדיון נקרא על שם גיבור מלחמת העצמאות היוונית, גאורגיוס קאראיסקאקיס, שנפצע קשה באזור זה.
האצטדיון מכיל 32,115 מקומות, והוא משמש לעיתים גם את נבחרת יוון.
ב-8 בפברואר 1981 התרחש אסון אצטדיון קאראיסקאקיס, בתום משחק בין אולימפיאקוס לבין א.א.ק.
אתונה שהסתיים בניצחון 6–0 לאולימפיאקוס, כאשר אלפים מאוהדי הקבוצה בשער 7 נהרו אל מחוץ לאצטדיון כדי לחגוג עם השחקנים מול הכניסה הראשית לאצטדיון.
הדלתות היו כמעט סגורות והקרוסלות בכניסה לשערים הפכו את היציאה לבלתי אפשרית, כך שהמדרגות הפכו למלכודת מוות.
עשרות אנשים נפצעו ו-21 נהרגו, מתוכם 20 אוהדי אולימפיאקוס.
לזכר האסון נצבעו 21 כיסאות בשחור במקום באדום, בצורה שיוצרת את הספרה 7.
בסיס אוהדי הקבוצה מגיע מהעיר פיראוס, כמו גם משאר אזורי אתונה.
האהדה לקבוצה ברחבי יוון כולה עלתה בצורה משמעותית בשנות ה-50, כאשר הקבוצה זכתה בשש אליפויות רצופות, והפכה לקבוצה האהודה ביותר ביוון.
באופן מסורתי ייצגה אולימפיאקוס את מעמד הפועלים, אך הצלחתה משכה אוהדים מכל שכבות האוכלוסייה ביוון, וכיום אוהדיה לא מזוהים עם קבוצה חברתית כלשהי.
היריבה הגדולה ביותר של הקבוצה היא פנאתינאיקוס, ואת המשחק ביניהם נהוג לכנות דרבי היריבות הנצחיות או "אם כל הקרבות".
שתי הקבוצות הן הבכירות ביותר ביוון, והיריבות ביניהן חורגת מאזור אתונה ונחשבת ליריבות הגדולה ביותר בכדורגל היווני כולו.
מכיוון שאולימפיאקוס ייצגה במקור את מעמד הפועלים, ואילו אוהדי פנאתינייקוס השתייכו ברובם למעמד הגבוה באתונה, ייצגה היריבות גם את מלחמת המעמדות באזור, אך כיום אוהדי שתי הקבוצות מגיעות מכל שכבות האוכלוסייה.
היריבות בין הקבוצות מלווה פעמים רבות במעשי אלימות, במיוחד לפני ואחרי משחקי דרבי.
יריבות גדולה יש למועדון גם מול א.א.ק.
אתונה, יריבות אשר התעצמה בעקבות מעברו של אחד הסמלים הגדולים של א.א.ק.
יריבות נוספות של המועדון הן פאוק סלוניקי, עמה היריבות מבוססת בעיקרה על התחרות בין תושבי אזור אתונה לתושבי סלוניקי ואזור מרכז מקדוניה, ואתניקוס פיראוס, שהמשחק ביניהם מכונה "הדרבי של פיראוס".
היריבות העירונית דעכה בתחילת המאה ה-21 מכיוון שאתניקוס פיראוס לא שיחקה בליגה הבכירה מאז 1999, אך היריבות בין המועדונים קיימת בענפי ספורט אחרים.
אליפות יוון (שיא יווני) (48):
הגביע היווני (שיא יווני) (29):
הסופר קאפ היווני (שיא יווני) (4):
גביע יוון רבתי (שיא) (3):
"אולימפיה" הוא ציור מאת הצייר הצרפתי אדואר מאנה משנת 1863. זהו ציור שמן על בד בגודל 130.5 על 190 ס"מ.
הציור מוצג במוזיאון ד'אורסה שבפריז.
כמודל לציור שימשה ויקטורין מרן.
הציור מתאר אישה שכובה בתנוחה קלאסית של אלה רומאית שמישירה מבט אל הצופים.
פרטים אחדים בציור מרמזים שמדובר בזונה.
מאנה אומר כי גם אישה שכזו ראויה להיות נושא לציור אמנותי וכי כל הנושאים לגיטימיים לציור.
ידה של אולימפיה מכסה את אזור הערווה וכביכול מסתירה אותו, אך למעשה מושכת את תשומת הלב של הצופים לכיוונו.
כאשר מאנה צייר את אולימפיה כדמות עירומה בתנוחת הסבה על מיטה, הוא התכוון להזכיר את הציור של טיציאן, "ונוס מאורבינו" (1538), וכהתרסה כלפי המסורת והאקדמיה.
בדומה לטיציאן, אולימפיה שוכבת על מצעים וכריות, חלק מהמיטה האדומה חשוף, ומאחוריה ישנו וילון.
הדמיון לציור של טיציאן מסמל כי מאנה מתייחס לעבר אך לא מקבל אותו.
בציור של טיציאן מאחורי ונוס מוצגות שתי משרתות שמכינות את הנדוניה שלה.
בציור של מאנה, לעומתו, מוצגת משרתת שחורה המביאה לאולימפיה זר פרחים, כנראה מאחד המחזרים שלה.
לצדה של אולימפיה שוכב חתול שחור.
במקום הכלב שמסמל נאמנות, מאנה מצייר חתול שמסמל ערמומיות, אי נאמנות ועצמאות, ובכך בא להעיד כי אולימפיה היא אישה בזכות עצמה, שלא נתמכת בגבר – ואף למעלה מכך, שמפילה גברים ברישתה.
אולימפיה מישירה מבט אל הצופה ויוצרת עמו קשר עין, משמע, היא לא מתביישת במערומיה.
לצדה יש כמה אביזרי פיתוי: נעליים, צמידים, פרח ועגילים.
סגנון הציור הוא ריאליסטי – מיוצגת בו אישה מסוימת בעלת גוף צעיר.
עצם הבחירה באישה אמיתית ולא במיתוס הופך את התמונה למציאותית.
סגנון הגוף מאוד ברור מפני שיש קו קונטרסט שמבדיל בינה לבין הרקע.
כמו כן, יש קונטרסט בין הרקע הכהה ובין המישור הקדמי הבהיר עליו שוכבת אולימפיה.
הניגוד הזה יוצר השטחה של הציור.
מאנה מאוד הושפע מן האמנות היפנית וניתן לראות זאת בציור בכמה אופנים: שטחים שלמים של צבע אחד, קו שחור מסביב לדמות, אין עניין בפרספקטיבה, ונוצרת השטחה.
כשהציור הוצג בסלון בפריז הוא עורר שערורייה מכמה סיבות:
עירום היה מקובל באומנות, אך בדרך כלל התייחס לדמויות של אלות והערצה לתכונותיהן ותיאר את הגוף במבנה תלת־ממדי קלאסי ומבט נשי מצועף.
ב"אולימפיה" לעומת זאת המבט הוא ישיר והדמות שטוחה בלי תחושת נפח ובוטה.
הצגת ונוס כזונה יוצרת פורנוגרפיה – מקצוע הזנות לא נראה כמעט באמנות באותה התקופה, מפני שנחשב לא מכובד.
פגיעה במסורת – מאנה לקח ציור מפורסם ומכובד, מוכר מהמסורת, העתיק אותו אל נושא בעל ערך נמוך ובכך פגע בבורגנות.
סיבה אמנותית – צייר שצייר שלא לפי חוקי הפרספקטיבה נחשב לצייר כושל שלא התמצא בעבודתו.
מאנה ידע לצייר "נכון", אבל בחר במכוון שלא לעשות כן.
הציבור בפריז תקף את היצירה ואת מאנה בביקורת קשה.
עברו שנים עד שהופנם ערכו האומנותי של ציור זה.
כיום מקובל לראות ביצירה זו את אחד הסממנים החשובים להופעת האומנות הפוסט מודרנית.
בגרסה הסופית של סזאן נעלמים חלק מהפרטים, אך התפאורה, התנוחה והאינטראקציה החזותית עם הצופה ממשיכים את הקומפוזיציה השערורייתית שיצר מאנה.
כפי שמציינת כריסטין דיקסון, הפנטזיה הארוטית שמופיעה אצל סזאן ביצירה זו ניזונה מהתבניות שייסד מאנה, והכותרת "אחר הצהריים בנאפולי", שהוצעה לסזאן על ידי הצייר אנטואן גווילמט, מחזקת את ההקשר לחיים החושניים והמודרניים אותם סימלה אולימפיה בעיני הדור הבא של האמנים.
ההשפעה של מאנה באה לידי ביטוי לא רק במבנה הקומפוזיציה, אלא גם בהיבט הרעיוני – הצגת הגוף הנשי כמודע לעצמו, פרובוקטיבי ונגיש לצופה, באופן חסר תקדים לזמנו.
אולימפיאס (ביוונית עתיקה: Ὀλυμπιάς; 379 לפנה"ס?
- 316 לפנה"ס), הייתה אשתו הרביעית של פיליפוס השני מלך מוקדון, אמו של אלכסנדר הגדול, ושליטת אפירוס בין 331 לפנה"ס ועד 316 לפנה"ס.
לאחר מות בנה, אולמיפיאס הייתה אחת מהדיאדוכים ושימשה כאפוטרופוסית של נכדה, יורשו של אלכסנדר, אלכסנדר הרביעי ממוקדון.
אולימפיאס נולדה בסביבות 379 לפנה"ס.
אביה, ניאפוטלימוס היה המלך המלוטי של אפירוס .
בשנת 357 לפנה"ס היא נישאה לפיליפוס השני מלך מוקדון, בנישואים שאורגנו על ידי דודה ארימבאס , שהשתלט על אפירוס לאחר מות אביה.
סביר להניח שהנישואים, כמו רוב הנישואים שאורגנו בין בתי מלוכה שונים בתקופה זו, היו מבוססים על אינטרסים פוליטיים.
עם זאת, לפי פלוטרכוס, הנישואין היו מבוססים על אהבה, לפחות מצידו של פיליפוס: "מספרים שפיליפוס נתקדש במסתורין של סמותרוקי, יחד עם אולימפיאס.
הוא היה אז נער והיא ילדה יתומה מהוריה.
הוא דבק בה לאהבה ונשא אותה לאישה לאחר ששידל את אחיה ארימבאס".
בשנת 356 לפנה"ס ילדה אולמיפיאס את אלכסנדר, בכורה ויורש העצר.
שנה לאחר מכן ילדה את אחותו קלאופטרה.
אולימפיאס נהנתה מהשפעה רבה בחצר המלוכה של מוקדון והיוותה כוח מניע מרכזי בגידולו ועיצוב אישיותו של יורש העצר, אלכסנדר.
הסבר טוב להבנת עמדתה של אולימפיאס בחצר המלוכה המוקדוני ואת הסיבות להשפעתה הרבה בה ניתן למצוא בדבריו של משה עמית: "ריבוי נשים היה מנהג מקובל אצל מלכי מוקדון ובואה של אולימפיאס לא ביטל את שלושת נישואיו הקודמים של פיליפוס.
מעמדן של הנשים השונות בחצר המלך נקבע על פי אישיותן על פי הנסיבות הפוליטיות של הרגע ובמיוחד על הצאצאים שהן הביאו לעולם".
אישיותה השתלטנית של אולימפיאס והעובדה שהעניקה לפיליפוס יורש עצר, מיקמו אותה בעמדת כוח בחצר המוקדונית.
תרומה נוספת לביסוס מעמדה בחצר היוותה הברית הפוליטית שכרת פיליפוס עם אחיה, אלכסנדר המלוטי .
זה הפך לשליט אפירוס בשנת 350 לפנה"ס, בעזרתו של פיליפוס שלמעשה הכריח את ארימבאס, דודם של אלכסנדר ואולימפיאס, לפרוש מעמדת עוצר אפירוס שבה החזיק ולצאת לגלות.
למרות השפעתה של אולימפיאס והיותה אמו של יורש העצר, מערכת היחסים בינה לבין פיליפוס הייתה רווית מתחים, מצב שהקרין גם על היחסים בין אלכסנדר לאביו.
המתח בין האב והבן אפיין את רוב שנות התבגרותו של אלכסנדר.
היחסים הרעועים בין בני הזוג הדרדרו עד לנקודת משבר בשנת 337 לפנה"ס.
בשנה זו פיליפוס נשא אישה נוספת, קלאופטרה אורידיקי.
אולימפיאס עזבה את פלה וגלתה לחצר אחיה באפירוס.
אלכסנדר, שהושפע באופן ניכר מאמו, ואף חשש מאיום על מעמדו כיורש העצר, גלה גם הוא.
פיליפוס ניסה לפייס את בנו, אשתו וקרוביה ואולי אף לתקוע טריז בין אולימפיאס לבין אחיה אלכסנדר המלוטי, בכך שהציע לאחרון את ידה של בתו קלאופטרה.
ניסיון זה צלח, אלכסנדר המלוטי הסכים לנישואים אלה, פיליפוס התפייס עם אלכסנדר, שחזר לפלה ונראה שגם אולימיפיאס חזרה מגלותה לבירת מוקדון.
השקט הארעי שהושג בקרב משפחת המלוכה המוקדונית הופר במהרה.
במהלך משתה החתונה בין קלאופטרה לבין אלכסנדר המלוטי, שנערך בשנת 336 בעיר איגי, נרצח פיליפוס על ידי אחד משומרי ראשו, אדם בשם פאוסאניאס .
לאחר הרצח נפוצו שמועות שהדים להן מצויים, בין השאר, בכתביו של פלוטרכוס, שאולימפיאס לקחה חלק בתכנון הרצח.
האשמות דומות נשמעו גם נגד אלכסנדר עצמו, הנהנה הפוליטי העיקרי מהירצחו של אביו.
היסטוריונים רבים תומכים בהשערות אלו, בהתבססם על מניעיה של אולימפיאס ואופייה: אישיותה הנקמנית והפראית, הרצון לנקום את השפלתה בידי פיליפוס ורצונה להבטיח את שלטונו של בנה.
אולימפיאס מעולם לא הואשמה בגלוי ברצח.
לאחר רציחתו של פיליפוס הוכרז אלכסנדר לשליט מוקדון.
המלכתו לוותה בגל של רציחות והוצאות להורג בקרב מתנגדיו של אלכסנדר והטוענים האחרים לכס המלוכה מקרב בניו של פיליפוס (כל בניו של פיליפוס נרצחו מלבד פיליפוס ארידיוס).
לא ברור בכמה מהרציחות האלה הייתה מעורבת אולימפיאס, אולם המקורות קושרים אותה בבירור למותם של קלאופטרה אורידיקי וילדיה.
היעלמותם של יורשים פוטנציאלים אלה ואמם, הקלה את דרכו של בנה לשלטון וניתן להניח שאף סיפקה את תאוות הנקם של אולימפיאס.
לאחר שביסס את שלטונו במוקדון וביוון, יצא אלכסנדר בשנת 334 לפנה"ס למסע המלחמה באימפריה הפרסית.
בהיעדרו, הצליחה אולימפיאס ליצור לעצמה עמדת השפעה ניכרת במוקדון, תוך כדי מאבק פוליטי מתמיד עם העוצר בממלכה מטעם אלכסנדר, אנטיפטרוס.
אולימפיאס יצאה וידה על התחתונה במאבק זו והיא נאלצה לעזוב את פלה בשנת 331 לפנה"ס.
היא עקרה לאפירוס ושם היא קיבלה, בשם נכדה, ניאפוטלימוס השני, בנה של בתה קלאופטרה, את השלטון על הממלכה.
מותו של אלכסנדר בשנת 323 לפנה"ס הכניס את האימפריה שהשאיר מאחוריו לסחרחרה פוליטית וצבאית ולשורה של מלחמות ירושה הידועות כמלחמות הדיאדוכים שנמשכו לאורך תקופה של כ-40 שנה.
לעמדתה של אולימפיאס כאמו של אלכסנדר וכשליטת אפירוס, הייתה חשיבות גדולה בקרב הדיאדוכים, אולם עד שנת 319 לפנה"ס היא לא צידדה באופן ישיר באף אחד מהצדדים הניצים.
בשנה זו מת אנטיפטרוס ששימש כעוצר הממלכה והוריש את משרתו לפוליפרכון.
מינוי זה לא היה מקובל על שאר הדיאדוכים ואנטיגונוס מונופתלמוס, החזק שבין הדיאדוכים וקסנדרוס, בנו של אנטיפטרוס, יצאו נגד פוליפרכון במלחמה.
פוליפרכון, כחלק מניסיונו לבסס את כוחו, קרא לאולימפיאס למוקדון על מנת שזו תשמש כאפוטרופסית של נכדה, אלכסנדר הרביעי.
אולימפיאס חזרה למוקדון, קיבלה את החסות על נכדה, והשתלטה למעשה על ארץ זו.
במהלך תקופת שלטונה הקצרה הוצאו להורג עשרות אנשים.
הבולטים בהם היו אחיו למחצה של אלכסנדר, פיליפוס ארידיוס, ואשתו אורידיקה השנייה, מלכת מוקדון, שהיוו איום ממשי על זכותו של בן חסותה של אולימפיאס, אלכסנדר הצעיר, לכס אביו.
מעשיה של אולימפיאס ותמיכתה בפוליפרכון חתמו למעשה את גורלה.
פוליפרכון התגלה כמנהיג ומצביא חלש והוא הובס על ידי כוחותיהם המשולבים של אנטיגונוס וקסנדרוס.
האחרון פלש למוקדון בשנת 317 לפנה"ס, הביס את פוליפרכון ושם מצור על פידנה, שם שהתה אולימפיאס.
העיר נפלה לידיו והוא הוציא להורג את אולימפיאס בשנת 316 לפנה"ס.
מועדון הכדורסל אולימפיאקוס היא קבוצת כדורסל יוונית מעיר הנמל פיראוס שבמטרופולין אתונה, המתמודדת ביורוליג ובליגת העל היוונית.
צבעי מדי הקבוצה הם אדום ולבן, ואולמה הביתה הוא היכל השלום והאחווה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1931 ומשתייכת למועדון הספורט אולימפיאקוס.
לקבוצה יריבות מסורתית עם קבוצות אחרות מאזור אתונה, ובעיקר מול פנאתינאיקוס ומול א.א.ק.
היריבות בין המועדונים קיימת גם בענף הכדורגל, ומשחקי הקבוצה מול יריבתה הגדולה פנאתינאיקוס מכונים ביוון "דרבי היריבות הנצחיות".
בין השנים 1993–1997 זכתה בחמש אליפויות רצופות ובתואר הסופרוליג בשנת .
הקבוצה זכתה בגביע היווני ב-2002, 2010 ו-2011. בעונת זכתה אולמפיאקוס באליפות יוון וביורוליג.
בשנה שלאחר מכן השלימה הקבוצה זכייה שנייה בגביע היורוליג, הישג שנרשם בפעם השנייה בלבד בהיסטוריה של הליגה, לאחר שהתבצע בעונות ו- על ידי מכבי תל אביב.
במהלך השנים אימנו את הקבוצה שני מאמנים ישראלים, פיני גרשון בשנים 2006–2008 ודייוויד בלאט בשנים 2018–2019.
לפני הפלייאוף בעונת 2018/19 ביקשה הקבוצה לפסול שופטים מקומיים בהתמודדות מול קבוצת פנאתינייקוס, בעקבות טעות שיפוט בחצי גמר הגביע בהתמודדות נגד פנאתינאיקוס, לאחר שהתאחדות הכדורסל היוונית לא נענתה לדרישתה אולימפיאקוס הודיעה כי לא תופיע לפלייאוף - והורדה לליגה השנייה ביוון, אך היורוליג החליט להשאירה במפעל.
אולימפיאדת החורף ה-15 נערכה מ-13 בפברואר עד 28 בפברואר 1988 בעיר קלגרי, בפרובינציית אלברטה בקנדה.
החל מאולימפיאדה זו נמשכים המשחקים 15 ימים כמו משחקי הקיץ.
בעקבות הארכה זו גדל בשיעור ניכר מספר התחרויות כדי למלא את הזמן.
איבון ואן חניפ מהולנד זכתה בשלוש מדליות זהב, בהחלקה מהירה ל-1500 מטר, ל-3000 מטר ול-5000 מטר.
מתי ניקנן מפינלנד זכה בשלוש מדליות זהב בקפיצות סקי.
באולימפיאדה הזו השתתפה לראשונה נבחרת המזחלות של ג'מייקה, אירוע שתפס את תשומת לב התקשורת ושימש בסיס רופף לסרט "ג'מייקה מתחת לאפס".
אולימפיאדת רומא (1960) היא האולימפיאדה ה-17 בעת החדשה.
היא נמשכה 16 ימים מ-25 באוגוסט עד 11 בספטמבר 1960. בתחרויות השתתפו 5,338 ספורטאים מ-83 מדינות.
אולימפיאדה זאת היא האולימפיאדה הראשונה שהתחרויות והטקסים בה הועברו בשידורים ישירים בטלוויזיה לרחבי העולם.
בכינוס הוועד האולימפי שנערך בצרפת ב-15 ביוני 1955, הוחלט כי מבין לוזאן, דטרויט, טוקיו, רומא, בודפשט (העיר הראשונה מהגוש המזרחי שהציעה את אירוח המשחקים), בריסל ומקסיקו סיטי תהא זו רומא שתארח את המשחקים.
רומא נבחרה לארח את המשחקים האולימפיים של 1908, אך המשחקים לא נערכו בה אלא הועברו ללונדון.
בקונגרס של הוועד האולימפי הבינלאומי שנערך בסופיה הוחלט כי במשחקים אלו תוחלף סירת 12 המטרים בדגם חדש, ההולנדי המעופף, יתקיימו משחקים מקדימים בכדורמים, כדורגל, הוקי וכדורסל על מנת לצמצם את כמות המשחקים והוצא מקצה "הצבי הרץ" מתחרויות הקליעה.
בקונגרס מינכן (1959) הוחלט על שילוב ריצת 800 מטרים לנשים.
בכינוס זה הוחלט על המנגנון שלימים יקרא הקריטריון האולימפי: לכל מדינה הותרה שליחה של ספורטאי אחד לענף האתלטיקה, ואלתטים נוספים לפי השגה של קריטריונים שנקבעו מבעוד מועד במהלך השנה שקדמה למשחקים.
בכינוס זה נקבע גם כי המשחקים בשנת 1964 ייערכו בטוקיו ומשחקי החורף באינסברוק.
בעיות פוליטיות ומדיניות ניצבו בפני הוועד האולימפי גם במשחקים אלה: את בעיית משלחות גרמניה פתר הוועד שוב בעזרת יצירת המשלחת הכלל-גרמנית.
בעיות נוספות היו המחלוקות בין צפון לקוריאה הדרומית והמחלוקות בין סין וטיוואן.
הלפיד הודלק באופן מסורתי מקרני השמש באולימפיה שביוון.
משם הובל הלפיד בעזרת אצנים לאתונה ומשם לפיראוס.
משם, נישא הלפיד בדרך הים על ידי אוניית מפרשים בשם אמריגו וספוצי, והובל לסירקוזה.
המרוץ היבשתי המשיך לאורך חופי סיציליה, מצר מסינה, פומפיאה ומשם לרומא.
הלפיד עבר 1500 קילומטרים ביבשה על ידי 1,187 אצנים.
לפני טקס הפתיחה ערך הלפיד מרוץ נוסף ברחובות אתונה.
יום לפני הטקס הוזמנו הספורטאים לקריית הוותיקן וזכו לברכה מהאפיפיור יוחנן העשרים ושלושה.
טקס הפתיחה נערך באצטדיון סטאדיו אולימפיקו.
אלף יוני שלום הופרחו ושלושה מטחי כבוד נורו.
כל כנסיות רומא צילצלו בפעמוניהן כאשר ג'יאנקרלו פאריס הדליק את האש האולימפית.
באולימפיאדת רומא הוענקו לראשונה מדליות כשהן מחוברות לשרשרת ולא בתוך קופסה.
אולימפיאדת רומא הייתה האחרונה שבה השתתפה דרום אפריקה של תקופת האפרטהייד.
המדינה הורחקה מהתחרויות לאחר אולימפיאדה זו וחזרה להשתתף, לאחר ביטול האפרטהייד, באולימפיאדת ברצלונה (1992).
קסיוס קליי (לימים מוחמד עלי) () זכה במדליית זהב.
קנוט אנמרק ינסן () מת במהלך המרוץ לאחר שצרך חומרים אסורים.
היה זה המוות השני במשחקים האולימפיים, לאחר מותו של אצן מרתון פורטוגזי בשנת 1912.
וילמה רודולף "האיילה השחורה" (), זכתה ב-3 מדליות זהב בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר, לאחר שהתגברה על מחלת הפוליו בה לקתה.
האתלטיות היהודיות מברית המועצות (): אירינה פרס זכתה במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות ואחותה טמרה פרס זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל ומדליית כסף בזריקת דיסקוס.
ורה קרפקינה זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק.
אוטיס דייוויס (), זכה בשתי מדליות זהב בריצת 400 מטר ובריצת השליחים.
אבבה ביקילה (), זכה במדליית זהב בריצת מרתון, מדליית הזהב הראשונה של נציג מדינה אפריקנית.
אל ארטר (), זכה במדליית הזהב השנייה שלו מתוך 4 מדליות זהב בזריקת דיסקוס.
לי קלהון (), זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות והגן על תוארו.
פקיסטן () זכתה במדליית הזהב הראשונה שלה כששברה את שליטתה המוחלטת של הודו בהוקי שדה, והייתה לנבחרת הראשונה שמנצחת אותה מאז 1928.
נבחרת הנשים של ברית המועצות () בהתעמלות מכשירים זכתה ב-15 מתוך 16 מדליות זהב אפשריות.
לאריסה לטינינה (), זכתה ב-6 מדליות מהן 3 זהב כולל בתחרות הקרב רב אישי ובסך הכל צברה עד לאותה העת 12 מדליות, משתי אולימפיאדות ואותה העת דורגה במקום השני בכל הזמנים ביחד עם האתלט פאבו נורמי מפינלנד, אחרי אדוארדו מנג'רוטי מאיטליה (13 מדליות).
נבחרת הגברים של יפן () בהתעמלות מכשירים זכתה במדליית זהב הקבוצתית הראשונה שלה מתוך חמש.
בוריס שאחלין (), זכה ב-7 מדליות מהן 4 זהב כולל בתחרות הקרב רב אישי.
טקאשי אונו (), זכה ב-6 מדליות מהן 3 זהב.
נבחרת הכדורגל של יוגוסלביה () זכתה בפעם הראשונה בתולדותיה במדליית זהב אולימפית אחרי שלוש הפסדים רצופים, וניצחה במשחק הגמר 3-1 את נבחרת דנמרק ().
נבחרת הכדורסל של ארצות הברית () זכתה בפעם החמישית ברציפות במדליית זהב.
ויקטור ז'דנוביץ' () זכה בשתי מדליות זהב ברומח, בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית.
ג'וזפה דלפינו (), בשתי מדליות זהב בדקר, בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית.
רודולף קארפטי (), שהגן על תואריו, זכה בשתי מדליות זהב בחרב, בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית.
אדוארדו מנג'רוטי (), זכה בשתי מדליות, זהב וכסף ובכך הפך באותה העת לספורטאי המעוטר ביותר בכל הזמנים במשחקים האולימפיים עם 13 מדליות, לאחר ששבר את שיאו של האתלט פאבו נורמי () (12 מדליות) מאמסטרדם 1928.
אלדר גרביץ' (), זכה במדליית הזהב השביעית מתוך 10 מדליות בהן זכה ב-6 אולימפיאדות.
ירט פרדריקסון (), זכה במדליית הזהב השישית שלו.
כריס וון סלטצה (), זכתה ב-4 מדליות מהן 3 זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליית כסף אחת במשחה ל-100 מטר חופשי.
דון פרייזר (), זכתה ב-3 מדליות, אחת זהב במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי בפעם השנייה ברציפות ושתי מדליות כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
לין בורק (), זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
אילזה קונרדס (), אחותו של ג'ון קונרדס אף היא זכתה במדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
מוריי רוז (), זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי, מדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
ג'ון קונרדס (), זכה ב-3 מדליות, מדליית זהב אחת במשחה ל-1500 מטר חופשי ושתי מדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
מייק טרוי (), זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש נוסף.
ג'ף פארל (), זכה בשתי מדליות זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, בשניהם נקבעו שיאי עולם חדשים.
פול אלווסטרום (), זכה בפעם הרביעית במדליית זהב במפרשית הפין.
קונסטנטינוס השני, מלך יוון העתידי (), זכה במדליית זהב במפרשית דרגון.
סופיה, מלכת ספרד, ייצגה את יוון (), בשיט מפרשיות.
אולימפיה היא עיר הבירה של מדינת וושינגטון שבארצות הברית.
העיר מהווה את מושב מחוז ת'רסטון שבמדינה.
קודם להתיישבות אירופאית בעיר התגוררו באזור בו ממוקמת העיר שבטים אינדיאנים רבים ובהם שבטי הסקווקסים, ניסקוואלי, דוואמיש, פויאלופ, צ'האליס, סקוואמיש, קווילוט, והמאקה.
בשנת 1792 ביקר האירופאי הראשון באזור – פיטר פיוג'יט, שעמד בראש משלחת ונקובר וחקר ומיפה את האזור.
בשנת 1853 הוקמה העיר אולימפיה הקרויה על שם ההר הסמוך.
שם העיר נבחר על ידי אייזיק נ.
Ebey), מתושביה הראשונים של העיר.
בשנת 1853 התגוררו בעיר 996 תושבים.
זמן קצר לאחר הקמת העיר החלו להגיע אל העיר המהגרים הסיניים הראשונים, אשר התגוררו ב"צ'יינהטאון" של העיר – במפגש הרחובות בין השדרה הרביעית, שדרת קולומביה ודרך הקפיטול.
ראש העיר הראשון של העיר, ויליאם וינלוק מילר (William Winlock Miller), נבחר בשנת 1873.
בשנת 1853, עם הקמת טריטוריית וושינגטון נבחרה העיר לבירת הטריטוריה על ידי איזאק סטיבנס (Isaac Stevens), מושל הטריטוריה הראשון.
ערים אחרות בטריטוריה, כגון ונקובר, סטיילאקום, סיאטל וטקומה, התנגדו לבחירת אולימפיה, וניסו להפוך לבירת הטריטוריה.
בשנת 1855 אושררה הבחירה על ידי בית המחוקקים של הטריטוריה.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 החלה העיר להתפתח בזכות נמל העיר.
בשנות ה-70 של המאה ה-19, כאשר נבנו קווי הרכבת העיקריים באזור, לא נבנו קווי רכבת אל העיר, ותושבי העיר נאלצו לממן את מסילת הרכבת מעירם לתחנת הרכבת הקרובה ביותר, המצויה כ-23 ק"מ דרומית לעיר.
בשנת 1889 עוצב סמל העיר על ידי צ'ארלס טלקוט (Charles Talcott), תושב העיר.
השימוש הראשון שנעשה בסמל היה בכינוס הראשון של בית המחוקקים של מדינת וושינגטון, שנה לאחר מכן.
רעידת אדמה שאירעה בשנת 1949 פגעה בבנייני העיר ההיסטוריים, ומרבית הבניינים המקוריים של העיר נהרסו.
רעידות אדמה נוספות פגעו בעיר בשנים 1965 ו-2001.
בשנת 1967 הוקמה מכללת אוורגרין בהתאם לחקיקה של בית המחוקקים של וושינגטון.
מכללה זו הביאה לפיתוח העיר ולהפיכתה למרכז אמנות ותרבות מדינתי.
העיר ממוקמת בקצה הדרומי של מפרץ פיוג'יט ועל חצי האי באד.
מרבית שטחי מרכז העיר הם שטחים שיובשו מהאגם.
באזור סביב אולימפיה שורר אקלים ים תיכוני עם קיץ חם ( Köppen Csb ), בעוד שבמיקרו-אקלים המקומי ישנו קיץ יבש וירידה בטמפרטורות ביולי ואוגוסט למשך הלילה.
רוב מזג האוויר המערבי בוושינגטון מובא על ידי מערכות מזג האוויר בגלל מיקומו ליד האיים האלאוטיים באלסקה.
הוא מכיל אוויר קר ולח, שמביא גשם, קור, עננות וערפל במערב וושינגטון.
נובמבר עד ינואר הם החודשים הגשומים ביותר של אולימפיה.
רחובות העיר עלולים להגיע למצב של נחלים ונהרות במהלך חודשים נובמבר עד פברואר.
הטמפרטורה הממוצעת החודשית הרגילה נעה בין 5.5 מעלות צלזיוס בחודש דצמבר ל-17.5 מעלות צלזיוס באוגוסט.
ממוצע המשקעים באולימפיה 1,270 מ"מ בשנה.
מאז שנת 1982 מנוהלת העיר על ידי מועצת עיר נבחרת בת 11 חברים, שבראשה עומד ראש עיר נבחר.
עד שנת 1982 ניהלה את העיר מועצה בת שלושה חברים.
העיר אולימפיה מהווה מרכז אמנות ותיאטרון אזורי.
בעיר מספר להקות תיאטרון ובהם "תיאטרון הבירה" (Capital Playhouse), "תיאטרון אמני אולימפיה" (Theater Artists Olympia), "התיאטרון הקטן של אולימפיה" (Olympia Little Theater) ו"תיאטרון ההארלקין" (Harlequin).
מדי שנה נערך בעיר פסטיבל קולנוע, פסטיבל כרזות של סרטים ופסטיבל סרטי וידאו.
העיר אולימפיה מקושרת למערכת הרכבות האמריקאית הלאומית המופעלת על ידי חברת אמטראק.
העיר מקושרת לפורטלנד שבמדינת אורגון, לסקרמנטו וללוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה וערים נוספות במדינת וושינגטון בהם סיאטל וטאקומה.
כמו כן העיר מקושרת באמצעות רכבת לעיר ונקובר בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
את העיר משרת גם כביש בין-מדינתי 5 שכיוונו מדרום לצפון, והמקשר בין גבול מקסיקו-ארצות הברית ליד סן דייגו לגבול ארצות הברית–קנדה בעיירה בליין.
בעיר אולימפיה 18 בתי ספר מהם 11 בתי ספר יסודיים, ארבע חטיבות ביניים ו-3 בתי ספר תיכוניים בהם לומדים כ-9,200 תלמידים.
בעיר פועלת מכללת מדינת אוורגרין (מכללת המדינה ירוקת העד), המכללה הקהילתית סאות' פיוג'יט סאונד, ובסמוך לעיר מצויה אוניברסיטת סנט מרטינז.
בעבר היו לעיר הסכמי ערים תאומות עם ועם אולם אלה אינם בתוקף כיום.
ב-18 באפריל 2007 דחתה מועצת העיר הצעה להכריז על רפיח שברצועת עזה כעיר תאומה של אולימפיה.
מועדון הכדורגל אולימפיה ליובליאנה (סלובנית: Športno društvo Nogometni klub Olimpija Ljubljana) היה מועדון כדורגל סלובני מליובליאנה ונחשב לאחד ממועדוני הפאר במדינה לאחר שגם שיחק מספר עונות בליגה היוגוסלבית הבכירה כשסלובניה הייתה חלק מיוגוסלביה.
אולימפיה ליובליאנה שיחקה 20 עונות בליגה היוגוסלבית הבכירה, מתוכן 19 ברצף בין השנים 1966-1984 ועוד עונה אחת ב-1989 לאחר שירדה לליגת המשנה בעונת 1984 ועלתה חזרה ב-1988.
בליגה הסלובנית הבכירה, אולימפיה זכתה באליפות ארבע פעמים, בעונות 1992, 1993, 1994 ו-1995 והופיעה בגביע אופ"א בעונת 1994/95, אז עברה בסיבוב המוקדם את קבוצת לבסקי סופיה מבולגריה אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת איינטרכט פרנקפורט הגרמנית.
בשנת 2005 הורדה הקבוצה לליגה השלישית בסלובניה-מערב בשל קשיים כלכליים אליהם נקלעה הקבוצה ואי-יכולת להשיג רישיון מתאים מאופ"א להשתתפות בליגה הבכירה.
בשל כך, פורקה הקבוצה ובמקומה הוקמה קבוצת NK בז'יגרד.
השם בז'יגרד הוא על שם שכונת המגורים ממנה קמה אולימפיה ליובליאנה.
בשנת 2008 קיבלה הקבוצה החדשה אישור להיקרא אולימפיה לובליאנה (2005) אך ההיסטוריות של שני המועדונים נשמרות בנפרד.
מידעשנת יסוד 1925צבעים אדום ולבןנשיאים כדורגל: סוקרטס קוקאליסכדורסל: פנאיוטיס אנגלופולוסמאמנים כדורגל: חוסה לואיס מנדיליברכדורסל: גאורגיס ברצוקאסמגרש אצטדיון כדורגלאצטדיון קאראיסקאקיסאולם כדורסלהיכל השלום והאחווה
אולימפיאקוס, מועדון ידידי פיראוס או בקיצור אולימפיאקוס הוא מועדון רב-ספורט יווני הממוקם בעיר הנמל פיראוס, הנחשב למועדון הספורט האהוד ביותר במדינה.
למועדון ישנם 17 מחלקות ספורט בכללן כדורגל, כדורסל, כדורעף, פולו מים, שחייה ועוד.
המועדון הוקם ב-10 במרץ 1925 בנמל פיראוס כאשר שתי קבוצות כדורגל ותיקות, "מועדון הספורט והכדורגל של פיראוס" ו"מועדון אוהדי הכדורגל של פיראוס", החליטו להקים מועדון חדש בשם "מועדון אולימפיאקוס של פיראוס".
מועדון כדורסל אולימפיה (בסלובנית: Košarkarski klub Olimpija) היה מועדון כדורסל מליובליאנה, סלובניה, שהתאחד עם צדביטה זאגרב הקרואטית ליצירת קבוצת צדביטה אולימפיה.
אולימפיה זכתה ב-23 אליפויות לאומיות, כולל שמונה רצופות בין 1992 ל-1999. המועדון שיחק בשתי ליגות לאומיות שונות מאז 1946, הליגה היוגוסלבית (1946–1991) והליגה הסלובנית (1991–2019).
הקבוצה זכתה בשלוש אליפויות אזוריות, אחת ב ושתיים בליגה המרכז אירופית.
היא גם זכתה ב-20 גביעים, 8 תוארי סופר-קאפ וגביע ספורטה אחד.
מועדון הכדורסל אולימפיה נוסד בשנת 1946 כחלק מאגודת התרבות הפיזית סוובודה.
משחקה הראשון של הקבוצה נערך באותה שנה מול קבוצת אודרניק, ואולימפיה ניצחה 37–14. בסוף 1946 שונה שמו של המועדון לאנוטנוסט (Enotnost) ונודע בשם זה עד 1954, אז קיבל את השם א.ס.ק.
אולימפיה זכתה באליפות הליגה היוגוסלבית הראשונה שלה בעונת 1957 תחת ניצוחו של המאמן-שחקן בוריס קריסטנצ'יץ'.
בשנים הבאות זכתה אולימפיה בחמש אליפויות יוגוסלביה נוספות: 1959, 1961, 1962, 1966 ו-1970. המועדון פתח עידן חדש עם התפרקות יוגוסלביה ועצמאותה של סלובניה, כאשר אולימפיה זכתה בשמונה אליפויות רצופות בין 1992 ל-1999.
ברמה הבינלאומית, עונת הייתה העונה הטובה ביותר של המועדון, בה זכה ב נגד טאו ויטוריה.
בעונת זכתה אולימפיה ב"כתר המשולש הקטן", לאחר שזכתה בליגה הסלובנית, בגביע הסלובני וב.
ב-8 ביולי 2019 התמזגה אולימפיה עם צדביטה זאגרב הקרואטית ויצרה את מועדון צדביטה אולימפיה המשחק בליגה הסלובנית, בליגה האדריאטית וביורוקאפ.
המועדון היה חבר מייסד באיגוד הכדורסל האדריאטי ב-2015, ובנובמבר 2020 הועברו מניות המועדון באיגוד למורנר בר ממונטנגרו.
אולמה הראשון של הקבוצה היה גימנסיום טאבור, לפני שעברה לטיבולי הול בעל 4,500 המושבים ב-1965. בשנת 2010 עברה הקבוצה לאולם החדש, סטוז'יצה ארנה עם קיבולת של 12,480 אוהדים.
השחקנים הבאים נחשבים לחשובים ביותר על ידי האתר הרשמי של המועדון.
איבו דנאו – זכה שש פעמים באליפות יוגוסלביה עם אולימפיה והופיע יותר מ-200 פעמים במדי נבחרת יוגוסלביה בכדורסל.
ב-2007 הפך לסלובני הראשון שנכנס להיכל התהילה של פיב"א.
בורוט באסין – נבחר ל-MVP של גמר גביע אירופה לאלופות לאחר שקלע 30 נקודות נגד ריאל מדריד, וזכה במדליית כסף עם יוגוסלביה באליפות העולם בכדורסל 1967.
מרקו מיליץ' – קפטן אולימפיה ו לשעבר, הסלובני הראשון ב-NBA.
וינקו ילובאץ – הופיע ב-240 משחקים בנבחרת יוגוסלביה, איתה זכה במדליית הכסף בטורניר הכדורסל באולימפיאדת מונטריאול (1976).
פטר וילפאן – בילה את רוב קריירת המשחק שלו באולימפיה, הפך לקפטן הראשון של נבחרת סלובניה לאחר שהמדינה קיבלה עצמאות ב-1991.
יורה זדובץ – נחשב לאחד הרכזים הטובים באירופה, שיחק באולימפיה בשלוש תקופות בין שנות ה-80 לתחילת שנות ה-2000. זדובץ זכה באליפות אירופה בכדורסל עם יוגוסלביה ב-1989 וב-1991, וזכה באליפות העולם עם הנבחרת ב-1990.
16 שחקני אולימפיה לשעבר שיחקו ב-NBA:
עמדהשחקןשנהסיבובבחירהקבוצהPF מרקו מיליץ'1997233פילדלפיה 76'C ולדימיר סטפניה1998127סיאטל סופרסוניקסC פרימוז ברזץ'2000127אינדיאנה פייסרס SG/SF ירי ולש2002116פילדלפיה 76' SG/PG יותם הלפרין 2006253סיאטל סופרסוניקס PG גוראן דרגיץ'2008245סן אנטוניו ספרס PF דאוויס ברטאנס2011242 אינדיאנה פייסרס PG איסוף סאנון2018244 וושינגטון וויזארדס PF לוקה שמאניץ'2019119 סן אנטוניו ספרס
טורניר חג המולד של פיב"א
עונההישג הערות יורוליג רבע גמרהודחה על ידי א.ס.ק.
ריגהזכייהניצחה את טאו ויטוריה 91–81 בגמר בלוזאן רבע גמרמקום 6 בבית עם פאוק, דינמו מוסקבה, זריניבאץ, קאלב וק.ק.
אולימפיאדת החורף ה-1 נערכה מ-25 בינואר ועד 5 בפברואר 1924 בעיר שאמוני שבצרפת.
באולימפיאדה השתתפו ספורטאים מ-16 מדינות.
אולימפיה "ארמאני" מילאנו (באיטלקית: Olimpia Milano) היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר מילאנו, המתמודדת בליגת העל האיטלקית וביורוליג.
המועדון נוסד בשנת 1936 ונחשב למועדון הכדורסל המעוטר והבכיר במדינה, אשר זכה בעשרים וחמש אליפויות, בחמישה גביעים איטלקים ובשלושה גביעי אירופה.
במרוצת השנים שמו של המועדון השתנה פעמים רבות, על פי שם מממן הקבוצה עד לשמו הנוכחי - אולימפיה "ארמאני ג'ינס" מילאנו.
כיום, אולימפיה "ארמאני ג'ינס" מילאנו נחשב למועדון חזק הן בליגה המקומית, והן במפעלים האירופים.
אולם הבית של המועדון הוא מדיולאנום פורום המכיל 12,700 מקומות.
אולימפיאדת החורף ה-7 נערכה מ-26 בינואר עד 5 בפברואר 1956 בעיר קורטינה ד'אמפצו שבאיטליה.
באולימפיאדה השתתפו ספורטאים מ-32 מדינות.
במשחקים הללו השתתפה לראשונה ברית המועצות וכבשה את הבמה, במיוחד במקצי ההחלקה המהירה.
נבחרת ברית המועצות גם ניצחה בטורניר ההוקי קרח.
אולם האולימפיה בפריז הוא אחד מאולמות הקונצרטים והמופעים המפורסמים בעולם.
האולם, הממוקם בשדרות הקפוצ'ינים (Blvd.
des Capucines) ברובע ה-9 של פריז, נוסד ב-1888 ופועל מאז באופן רצוף.
מספר המושבים באולם הוא כ-2,000.
בשנת 1888 ייסד את האולם ג'וזף אולר, מי שהקים גם את מועדון המולן רוז', כאולם להופעות קרקס, אופרטה ובלט בשם "Montagnes Russes".
בשנת 1893 שונה שמו ל"אולימפיה".
בין השנים 1929 ל-1944, עקב השפל הכלכלי הגדול ומלחמת העולם השנייה, שימש האולם כבית קולנוע.
לאחר שחרור פריז שימש האולם כבמה להופעות מוזיקה ובידור ללא תשלום עבור חיילי בעלות הברית ששהו בעיר.
כל מופע נפתח בנגינת ארבעה המנונים לאומיים והסתיים במופע קאן קאן.
בפברואר 1954 נפתח האולם מחדש לאחר שיפוץ, על ידי ברונו קוקטריקס (Bruno Coquatrix) והחלה תקופת פריחה בה הופיעו בו מיטב אמני השאנסון.
הונהגו הקלטות חיות שנמכרו כתקליטים וחלק מההופעות שודרו ברדיו.
בין המופיעים הקבועים שהופיעו והקליטו באולם נמנים איב מונטאן,ז'אק ברל, אדית פיאף, דלידה, שארל אזנבור, ז'ילבר בקו, ג'וני האלידיי, ז'וזפין בייקר, אנריקו מסיאס, מייק ברנט, סידני בשה ואחרים.
מאמצע שנות השישים ובמשך שלושים שנה שימש הכוריאוגרף הישראלי יונתן כרמון כיועץ האמנותי של האולימפיה.
בשנות השישים שימש האולם כבמה המרכזית להופעות שהגיעו לפריז מחו"ל והופיעו בו אמנים כמרלן דיטריך, עמליה רודריגז, פיירוז, אום כולתום, ננה מושקורי ואמני ג'אז רבים כקווינסי ג'ונס, אוטיס רדינג, צ'ארלי מינגוס, אריק דולפי, צ'ארלי פארקר, מיילס דייוויס ואחרים.
את במת האולימפיה פקדו גם אמני מוזיקת רוק (בהם הביטלס, ג'ימי הנדריקס, לד זפלין, גרייטפול דד, ניו אורדר, וולווט אנדרגראונד, לאונרד כהן ורבים אחרים) במהלך מסעי ההופעות שלהם באירופה בשנות השישים והשבעים.
בין האמנים הישראלים שהופיעו באולם ניתן למנות את מאיה קזביאנקה, שלישיית גשר הירקון (1965), החלונות הגבוהים (1968), יפה ירקוני (1970), וזוהר ארגוב (1986).
ב-1993, לאחר תקופת נסיגה נוספת, שופץ האולם במשך שנתיים בחסות שר התרבות הצרפתי, ז'אק לאנג, ונפתח לקהל כאולם מודרני, תוך שיחזור מדויק של מראהו החיצוני בימי גדולתו ובצירוף שמו של ברונו קוקטריקס לשמו הרשמי של המועדון.
בתקופה המודרנית הופיעו והקליטו באולם, בין היתר, סלין דיון, דיאנה קראל, קרן אן, ניק קייב, פטי סמית, ביורק, מדונה, ליידי גאגא, פט שופ בויז, מיוז ועוד.
אולימפיה דוקאקיס הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1987 על תפקידה בסרט "מוכת ירח".
היא בתם של אלכסנדרה וקונסטנטין ס.
הוריה הגרו מיוון לארצות הברית, אביה מאסיה הקטנה ואימה מפלופונסוס.
לדוקאקיס אח צעיר ממנה בשש שנים בשם אפולו, והיא בת דודתו של מייקל דוקאקיס, מושל מדינת מסצ'וסטס לשעבר, ומועמד המפלגה הדמוקרטית לבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988.
בשנת 1962 נישאה לשחקן לואיס זוריץ' , ולזוג נולדו שלושה ילדים.
בתחילת הקריירה שלה הופיעה דוקאקיס במספר סרטים עליהם לא קיבלה קרדיט, ומתחילת שנות ה-70 החלה קריירת המשחק שלה להתבסס.
היא שיחקה בסרטים רבים, שהבולטים שבהם: "מגנוליות מפלדה", "סימפוניית החיים" ו-"טעות בסנדק".
בשנת 1987 שיחקה בקומדיה הרומנטית של הבמאי נורמן ג'ואיסון "מוכת ירח" שעל משחקה בו זכתה בפרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה.
בנוסף היא שיחקה גם במיני-סדרה "סיפורי סן פרנסיסקו" משנת 1993, שעל תפקידה קיבלה מועמדות לפרס אמי, פרס גילדת שחקני המסך ופרס סטלייט.
תפקידיה במחזות תיאטרון זיכו אותה בפרס אובי, פרס גלובוס הזהב ובפרס מטעם חוג מבקרי הדרמה של לוס אנג'לס.
בשנת 2003 הייתה מועמדת לפרס ג'יני לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרט "המסיבה".
בנוסף, תרמה את קולה לפרק אחד מסדרת קומדיית המצבים "משפחת סימפסון", ופרסמה אוטוביוגרפיה, "Ask Me Again Tomorrow: A Life in Progress".
בשנת 2009 שימשה מפיקה בפועל לסרט "Montana Amazon" וכיכבה בו לצידו של היילי ג'ואל אוסמנט.
בשנת 2019 שבה דוקאקיס לגלם את דמותה של אנה מדריגל בחידוש למיני-סדרת הטלוויזיה "סיפורי סן פרנסיסקו", שעלתה בנטפליקס ומבוססת על סדרת הספרים מאת ארמיסטד מופין.
אולימפיה דוקאקיס נפטרה לאחר מחלה בגיל 89, ב-1 במאי 2021, בביתה בניו יורק.
תראו מי מדבר עכשיו (1993)
הדברים על ההורים שלי (2005)
משפחת סימפסון (2002) - דיבוב
נקמה על הכביש (אנ') (2014) - סרט טלוויזיה של Lifetime
המשחקים האולימפיים של קיץ 2016 – האולימפיאדה ה-31 בעת החדשה נערכו בין 5 באוגוסט ל-21 באוגוסט 2016 בריו דה ז'ניירו שבברזיל.
אירוח המשחקים בריו נקבע בהחלטת הקונגרס האולימפי ה-13, וריו היא העיר הראשונה בדרום אמריקה שאירחה את המשחקים האולימפיים.
בנוסף, הייתה זו הפעם השלישית בהיסטוריה בה התקיימו המשחקים האולימפיים בחצי הכדור הדרומי, לאחר שני משחקים אולימפיים שהתקיימו באוסטרליה.
המשחקים האולימפיים נפתחו כשנתיים לאחר שברזיל אירחה את מונדיאל 2014, בו משחק הגמר נערך באצטדיון המרקנה בריו דה ז'ניירו.
שבע ערים עברו את השלב הראשון לאירוח המשחקים האולימפיים 2016 – ריו דה ז'ניירו (ברזיל), מדריד (ספרד), טוקיו (יפן), שיקגו (ארצות הברית), פראג (צ'כיה), באקו (אזרבייג'ן) ודוחה (קטר).
ערים רבות הביעו עניין באירוח, אך ביטלו את הצעתן או שלא אושרו על ידי הוועד האולימפי.
הוועד האולימפי ניקד כל עיר מבקשת על פי 11 קטגוריות שונות; יכולת כלכלית ויכולת מימון, אבטחה וביטחון, מתקני ספורט מתאימים (או לחלופין תוכניות בנייה מוצלחות), ניסיון קודם באירוח אירועי ספורט בין-לאומיים, תחבורה, דיור ומגורים, דעת קהל, תמיכת הציבור, תשתיות, תנאים ורמת הכפר האולימפי.
העיר בעלת הניקוד הנמוך ביותר הייתה העיר באקו שזכתה בממוצע של 4.3 נקודות, לאחריה העיר פראג עם ממוצע של 5.3 נקודות, והאחרונה שניקודה היה נמוך מדי הייתה העיר דוחה שזכתה בממוצע של 6.9 נקודות, כך שריו דה ז'ניירו, שיקגו, מדריד וטוקיו דורגו כארבע הטובות ביותר והמשיכו להחלטה הסופית.
את ההחלטה הסופית קיבל הוועד האולימפי ב-2 באוקטובר 2009, בפגישה בקופנהגן, דנמרק, כשרוב חברי הוועד האולימפי הצביעו (מלבד נשיא הוועד האולימפי, שבעת הנציגים השייכים למדינות המועמדות, שני נעדרים ונציג מושעה אחד).
בסיבוב הראשון הובילה העיר מדריד (28 הצבעות), ולאחריה ריו (26 הצבעות) וטוקיו (22 הצבעות).
שיקגו, שזכתה ל-18 הצבעות בלבד, נפסלה מהאירוח.
בשלב השני ניצחה ריו (46 הצבעות), כשלאחריה מדריד (29 הצבעות).
טוקיו זכתה ל-20 הצבעות בלבד והודחה.
השלב המכריע היה בין הערים ריו ומדריד, אך ריו דה ז'ניירו נבחרה ברוב קולות מובהק – 66 הצבעות לריו מול 32 הצבעות למדריד.
תוצאות המכרז לאולימפיאדת קיץ 2016 עיר מדינהסיבוב 1סיבוב 2סיבוב 3 ריו דה ז'ניירו 264666 מדריד 282932טוקיו 2220— שיקגו 18——
הלוגו לאולימפיאדה עוצב על ידי חברת Tatil הברזילאית.
הלוגו שניתן לראות בו דימוי של שלוש צלליות אנושיות האוחזות ידיים בריקוד בצבעי הדגל הברזילאי, נועד לציין מסרים כגון גלובליות, אחדות, תשוקה, הישגיות ורוח אולימפית.
ראשי הוועד האולימפי בברזיל ציינו בהקשר ללוגו את נושא התשוקה דרך ספורט ורצון להישגים, תשוקה של רוח "הקריוקה" (קיריוקה, כינוי לתושבי העיר ריו הילידים) ותשוקה ושינוי לעיר, למדינה ולעולם כולו.
צלליתו של הסמל מדמה את הר הסוכר המפורסם שבעיר.
החידוש העיצובי בלוגו הוא היותו תלת־ממדי, ושילובו במקומות שונים בעיר כפסלים, אנימציות והקרנות לייזר.
עבור הלוגו עוצב גם גופן ייחודי, שאמור לבטא את הערכים והמסרים שהוא נועד להעביר – מאפיינים של ריו 2016 ואנשיה, אותיות שנכתבו בקו אחד נמשך שנועד להביע תנועה של אתלטים, ומגוון עיקולים באותיות שנועדו לתאר חוסר רשמיות המושפעת משמחת החיים של העם הברזילאי".
אולם תקציב המשחקים בפועל נאמד בכ-11.9 מיליארד דולר.
כדי להוסיף חדרים נוספים הובטח כי יעגנו בנמל העיר מספר אוניות קרוז גדולות שיספקו חדרים נוספים לתיירים.
כמו כן תושבים מקומיים מתפרנסים מהצעת חדרים ללינה בבתיהם.
בנוסף בוצעו בריו הכנות נוספות לקראת האולימפיאדה בתחומי התחבורה.
טרמינל 2 בנמל התעופה הבין-לאומי ע"ש קרלוס אנטוניו ז'ובים הורחב מקיבולת של 17 מיליון נוסעים לשנה ל-30 מיליון וצפי ל-2.5 מיליון נוסעים ביום בימי האולימפיאדה, כולל בין השאר תוספת של 100,000 מ"ר בנויים, 100 חנויות ומסעדות חדשות בטרמינל 2 ותוספת 26 שערי עליה למטוסים.
(טרמינל 1 הורחב עוד קודם לכן לקראת מונדיאל 2014).
ההרחבה הושלמה בחודש מאי 2016. נמל התעופה הוא השני בגודלו בברזיל (לאחר סאו פאולו) והרביעי בגודלו בדרום אמריקה.
העיר חנכה גם קו רכבת קלה באמצע 2016 שמחבר בין השכונות הסמוכות לנמל העיר ואזור מרכז העיר.
גם הרכבת התחתית העירונית יצרה קו חדש, קו 4 המכונה גם הקו הצהוב וכולל 15 תחנות, המחבר בין שכונת איפנמה, הסמוכה לקופקבנה, והתחנה המרכזית שבה הכוללת קווי מטרו נוספים לכפר האולימפי בבארה דה טז'יוקה.
הקו נחנך בתחילת אוגוסט, ממש עם פתיחת האולימפיאדה.
לצד זאת שופרו תשתיות הכבישים והרכבות בעיר כדי לשפר את התנועה בזמן המשחקים.
גם מחסני ציוד הוקמו במספר נקודות בעיר כמו אזור תחרויות השיט על החוף ושולי הכפר האולימפי.
אך לא כל תוכניות ההרחבה ושדרוג אזור הנמל בוצעו לקראת האולימפיאדה והם צפויים להתבצע בהדרגה בשנים שלאחר האולימפיאדה.
גם סלילת קו הרכבת הבינעירונית המהירה בין ריו דה ז'ניירו לסאו פאולו נדחתה והשלמתו לא צפויה לפני 2020. ביקורת חמורה הוטלה על חוסר הטיפול בשפכים המזהמים באזורי תחרויות השיט במפרץ גואנברה ובמיוחד באגם רודריגו דה פרייטס, למרות ההתחייבויות המוקדמות (פחות מ-20 אחוז מהשפכים טופלו).
ליקויי בנייה ואיכות הגימור התגלו גם בבנייני הכפר האולימפי דבר שנחשף פחות משבועיים מתחילת המשחקים כשמשלחות הספורטאים הראשונות הגיעו לכפר וצוותי התחזוקה נקראו לעבודות אינטנסיביות לטפל בהם.
כחודשיים וחצי לפני תחילת המשחקים האולימפיים, 150 מומחים, אקדמאים ומדענים פרסמו קריאה דרמטית לדחות את האולימפיאדה או להעביר אותה מברזיל למקום אחר, בגלל נגיף זיקה.
לדבריהם, קיום האולימפיאדה שם הוא מעשה בלתי אחראי, שעלול להביא להתפשטות הזיקה ברחבי העולם.
בתשובה הודיע ארגון הבריאות העולמי כי "ביטול או שינוי המקום של האולימפיאדה לא ישפיע באופן משמעותי על ההתפשטות הבין-לאומית של הנגיף".
עם זאת, האזהרה לנשים הרות להימנע מביקור באזורים שבהם דווח על מקרי הדבקה בנגיף, שהוכרז מצב חירום בין-לאומי בחודש פברואר, נותרה על כנה.
כחודשיים לפני תחילת המשחקים האולימפיים, משבר פיננסי קשה עמד בפתחה של העיר המארחת.
מושל ריו דה ז'ניירו הכריז על מצב חירום כלכלי בעיר המארחת.
נשיאה בפועל של ברזיל, מישל טמר, אמר כי הממשלה תעזור בכיסוי החובות.
אף על פי שעלות אירוח האולימפיאדה בריו זולה משמעותית מהאולימפיאדות הקודמות (כ-4.6 מיליארד דולר בסה"כ) עדיין נוצרה מחאה מקומית על כך שהכספים המושקעים במתקנים באים על חשבון השקעה בתשתיות העירוניות המוזנחות.
הלפיד האולימפי הודלק במקדש הרה כ-90 יום לפני תחילת המשחקים עצמם, והגיע לברזיל ב-3 במאי 2016. בימים שעד טקס פתיחת האולימפיאדה נשאו אותו כ-12,000 משתתפים.
מתקני הספורט באולימפיאדה היו מפוזרים במספר חלקים בעיר באזור הצפון מזרחי הדרום מזרחי ומרכז העיר.
בקומפלקס הספורט העירוני שנבנה ברובע בארה דה טז'יוקה, שנמצא ליד חוף האוקיינוס האטלנטי בדרום מערב העיר.
רובם בספורט סיטי קומפלקס סנטר שמכונה גם בארה אולימפיק פארק והפך לאחר האולימפיאדה לפארק עירוני הכולל אתר הופעות ומתקני לונה פארק:
מרכז האימונים האולימפי – תחרויות בכדורסל, ג'ודו, היאבקות וטאקוונדו וסיף וגם תחרויות במשחקים הפאראלימפיים.
ארנה דו פוטורו – כדוריד וגם כדורשער במשחקים הפאראלימפיים.
מרכז הטניס האולימפי – תחרויות טניס וטניס נכים.
ולודרום בארה – תחרויות רכיבה על אופני מסלול.
מרכז ספורט המים מריה לנק – תחרויות בכדורמים (שלבים מוקדמים), שחייה צורנית וקפיצה למים.
אצטדיון ספורט המים האולימפי – תחרויות שחייה וגמר כדורמים.
HSBC ארנה – תחרויות התעמלות אמנותית, התעמלות מכשירים וטרמפולינה.
מרכז הכנסים ריוסנטרו – תחרויות בדמינטון, הרמת משקולות, אגרוף וטניס שולחן.
פארק הגולף בשדרת האמריקות – תחרויות גולף (ענף אולימפי מחודש).
פונטאל – תחרויות מרוץ באופני כביש והליכה תחרותית.
גם הכפר האולימפי המשמש למגורי ספורטאים ומאמנים הוקם סמוך למרכז הכנסים ריוסנטרו הסמוך לקומפלקס הספורט.
גם מרכז התקשורת הוקם בשולי קומפלקס הספורט בריוסנטרו.
רכבת תחתית חדשה וכן כבישים מחברים את קומפלקס הספורט לחלקים אחרים בעיר.
מתקני הספורט בצפון מערב העיר.
היפודרום וילה מיליטר – תחרויות רכיבה על סוסים.
המטווח האולימפי דאודורו – קליעה למטרה.
מרכז ההוקי האולימפי – טורניר הוקי שדה.
X פארק כולל 3 זירות אקסטרים לתחרויות אופני הרים, אופני BMX ושיט קאנו במסלול (סלאלום).
אצטדיון אולימפיק ווייט-ווטר – תחרויות שיט קאנו במסלול (סלאלום).
מרכז אופני ההרים דאודורו – תחרויות רכיבה באופני הרים.
המרכז האולימפי לאופני BMX – תחרויות רכיבה באופני BMX.
נכון ל-2025 המסלול שופץ כמרכז האימונים הלאומי לרוכבי אופני ה-BMX.
פארק לקרב חמש – מתחם תחרויות בקרב חמש מודרני שהתקיימו באצטדיון דאודורו, ארנה דה ז'ובנטודה ומרכז ספורט המים דאודורו.
אצטדיון דאודורו – טורניר רוגבי שביעיות (ענף אולימפי חדש) וחלק מתחרויות הקרב חמש מודרני.
ארנה דה ז'ובנטודה – תחרויות סיף במסגרת הקרב חמש וחלק ממשחקי כדורסל הנשים.
מרכז ספורט המים דאודורו – תחרות השחייה בקרב חמש מודרני.
מתקני הספורט באזור צפון מרכז העיר.
אצטדיון המרקנה אירח את טקסי הפתיחה והסיום של האולימפיאדה ואת הגמר של טורניר הכדורגל האולימפי.
כמו כן יארח גם את טקסי הפתיחה והסיום של המשחקים הפאראלימפיים.
אצטדיון אנז'ניאו אירח את תחרויות האתלטיקה והריצה האולימפיים וחלק ממשחקי הכדורגל.
סמבודרומו, השדרה עם הטריבונות המשמשת את הקרנבל בריו, אירחה את תחרויות הקליעה בחץ וקשת וגם שמשה כנקודת הסיום למרתון האולימפי.
מתקני הספורט באזור דרום מזרח העיר.
אגם רודריגו דה פרייטס – אגם ששימש לתחרויות חתירה ושיט.
חוף קופקבנה – טורניר כדורעף חופים.
מבצר קופקבנה – תחרויות הטריאתלון האולימפי ושחייה במים פתוחים.
מרינה דה גלוריה – שיט מפרשיות וגלשני רוח.
פארק פלמנגו – מסלול רכיבה באופני כביש והמרתון האולימפי.
בעיר נבנו גם הכפר האולימפי לספורטאים הכולל 31 מגדלים בגובה 17 קומות ובהם 3,604 יחידות דיור שיועדו לכ-18,000 ספורטאים ומאמנים לצד טיילת חוף המעוטרת בתעלות נוי ופארק שכונתי עם מתקני ספורטק, אולמות זמניים ששימשו לצרכים שונים כגון מחסני ציוד, חדרי אוכל גדולים לספורטאים, חדרי כושר ועוד והוא סמוך לריוסנטרו.
בכפר הוצבה לראשונה מטעם הוועד האולימפי הבין-לאומי אנדרטת "אבן הזיכרון" לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שבעתיד תוצב בכפרים האולימפיים הבאים בערים שיארחו את האולימפיאדה.
הורחב גם מרכז תקשורת בריוסנטרו שהוקם לקראת המשחקים הפאן אמריקאיים ב-2007. מרכז התקשורת הוא מקבץ מבנים בגובה 75 מטרים בגובה 24 קומות (שיוסב לאחר המשחקים לקומפלקס משרדים מעל שדרת חנויות ומסעדות וכן מלון) ששולב עם מלון המשמש למגורי העיתונאים והוא נמצא ליד הכפר האולימפי וקומפלקס מתקני הספורט בבארה דה טז'יוקה.
כן הוכשר חוף אולימפי לתיירים המבקרים המעוטר בסמלי הטבעות האולימפיות וסמלי אולימפיאדת ריו ומציע פעילויות תרבות ואטרקציות שונות לתיירים.
בנוסף לאצטדיון המרקנה שבריו דה ז'ניירו שאירח את גמר טורניר הכדורגל האולימפי וכן אצטדיון אנז'ניאו שאירח חלק מהמשחקים, נערך טורניר הכדורגל האולימפי גם באצטדיונים מחוץ לעיר: הלאומי בברזיליה, ארנה פונטה נובה בסלבדור, מינייראו בבלו הוריזונטה, ארנה אמזוניה במנאוס וארנה קורינתיאנס בסאו פאולו.
במשחקים האולימפיים ב-2016 נערכו תחרויות ב-32 ענפי ספורט שונים.
על-פי החלטתו של הוועד האולימפי הבין-לאומי מ-9 באוקטובר 2009, במשחקים אולימפיים אלה התקיימו לראשונה תחרויות בגולף וברוגבי שביעיות.
כל השעות הן לפי שעון ברזיליה (UTC - 3)
במהלך מרוץ אופני כביש לנשים, אנמיק ואן ולוטן () שהובילה במרוץ 12 ק"מ לסיומו, איבדה שליטה על האופניים שלה התנגשה בעץ ונפצעה קשה עם שלושה שברים בעמוד השדרה וזעזוע מוח.
אליין תומפסון (), זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר ומדליית כסף, בריצת שליחות 4x100.
אליסון פליקס (), זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב בריצות שליחות 4x100 ו-4x400 מטר.
מדליית כסף, בריצת 400 מטר.
טיאנה ברטולטה (), זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת שליחות 4x100 מטר ובקפיצה לרוחק.
טורי בואי (), זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
זהב בריצת שליחות 4x100 מטר, כסף בריצת 100 מטר וארד בריצת 200 מטר.
יוסיין בולט () זכה ב-3 מדליות זהב אישיות בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר, והוא האתלט הראשון בהיסטוריה שזוכה שלוש פעמים רצופות ב-3 מדליות זהב ובסך הכול צבר 9 מדליות אולימפיות.
מו פארח () זכה ב-2 מדליות זהב אישיות בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר.
אניטה ולודרצ'יק (), קבעה ביידוי פטיש שיא עולם חדש של 82.29 מטר.
וייד ואן ניקרק (), קבע בריצת 400 מטר שיא עולם חדש של 43.03 שניות.
ביולי החליט הוועד כי התאחדות כל ענף אולימפי תקבע אם ספורטאיה יוכלו להשתתף, ובכך אישר את ההחלטה לגבי האתלטים.
צברה בתחרויות הג'ודו את מרב המדליות, 12 בסך הכול ואת מרב מדליות הזהב, 3 בסך הכול ודורגה ראשונה בענף זה.
קיילה האריסון () הייתה הג'ודוקא אישה היחידה שהגנה על תוארה.
מאילינדה קלמנדי () הייתה לאלופה האולימפית הקוסובנית הראשונה בהיסטוריה.
טדי רינר (), היה הג'ודוקא גבר היחיד שהגן על תוארו.
כל מדליות הזהב של יפן הושגו בידי הנשים וכל מדליות הזהב של רוסיה הושגו בידי הגברים.
קאורי איצ'ו (), הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה, בכל ענף ספורט שהוא, שזוכה בתואר אולימפי ארבע פעמים ברציפות.
סאורי יושידה (), ששאפה אף היא לזכות בתואר האולימפי בפעם הרביעית ברציפות, הפסידה במפתיע להלן מארוליס (), שהיה בסך הכול ההפסד השלישי שלה בקריירה, ונאלצה להסתפק במדליית כסף.
מיכאין לופז (), זכה בפעם השלישית ברציפות בתואר האולימפי במשקל של 130 ק"ג.
רומן ולסוב (), זכה בפעם השנייה ברציפות בתואר האולימפי במשקל של 75 ק"ג.
דנג וויי ( סין) קבעה שיא עולם במשקל עד 63 ק"ג.
כשהיא מרימה משקולות במשקל כולל של 262 ק"ג.
באותה תחרות היא השיגה גם את שיא העולם בסגנון דחיקה כאשר דחקה 147 ק"ג.
לונג צ'ינגצ'ואן ( סין) קבע שיא עולם במשקל עד 56 ק"ג.
כשהוא מרים משקולות במשקל כולל של 307 ק"ג.
סימון ביילס (), זכתה בחמש מדליות, מהן ארבע מדליות זהב שמתוכן שלוש אישיות: קרב-רב, קפיצות וקרקע.
אלי רייזמן (), זכתה בשלוש מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב קבוצתית ומדליות כסף, בקרב רב ובקרקע.
ארצות הברית זכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית לנשים בתוצאה של 184.897 נקודות ובפער של 8.209 נקודות מהמקום השני, הפער הגדול ביותר בגמר אולימפי, לפני רוסיה (176.688 נקודות) וסין (176.003 נקודות).
אוקסנה צ'וסוביטינה (), בת 41, השתתפה באולימפיאדה השביעית שלה (בעבר ייצגה במשחקים את חבר המדינות, רוסיה וגרמניה).
מדליות זהב בתחרות קרקע וסוס סמוכות.
קוהיי אוצ'ימורה (), זכה בשתי מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית ובקרב-רב.
אולג ורניאייב (), זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במקבילים ומדליית כסף בקרב-רב.
סמיר איט סעיד (), שבר את רגלו בסיום תרגיל הקפיצות.
מדליית זהב: מוניקה פויג ()
מדליית כסף: אנגליקה קרבר ()
מדליית ארד: פטרה קביטובה ()
מדליית זהב: יקטרינה מקארובה וילנה וסנינה ()
מדליית זהב: אנדי מארי ()
מדליית כסף: חואן מרטין דל פוטרו ()
מדליית ארד: קיי נישיקורי ()
מדליית זהב: רפאל נדאל ומרק לופז ()
מדליית זהב: בת'אני מאטק-סנדס וג'ק סוק ()
וירג'יניה תרשר () זכתה במדליית הזהב הראשונה שחולקה במשחקים האולימפיים, בירי מ-10 מטר מרובה אוויר.
האלופה האולימפית נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים שזכתה 3 פעמים ברציפות במשחקים האולימפיים הודחה בשלב רבע הגמר על ידי נבחרת שוודיה בכדורגל נשים לאחר 1-1 בסיום 90 הדקות ובסיום ההארכה ולאחר הפסד: 4-3 בפנדלים, סיימה במקום חמישי ובכך איבדה את תוארה.
נבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים זכתה בפעם השישית ברציפות במדליית הזהב, לאחר שניצחה את כל משחקיה בפער ממוצע של 37.3 נקודות.
מדליית זהב: לורה לודוויג וקירה וולקנהורסט ()
מדליית כסף: אגתה בדנרצ'וק וברברה שיישס ()
מדליית ארד: אפריל רוס וקרי וולש ג'נינגס ()
מדליית זהב: אליסון סרוטי וברונו אוסקר שמידט ()
מדליית כסף: דנילה לופו ופאולו ניקולאי ()
מדליית ארד: אלכסנדר בראואר ורוברט מאוסן ()