tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החיים מעוצבים על ידי "ארבעת הכוחות" (Four Faculties) של נשמת האדם: "כוח הרצון" (Will), "מסכה" (Mask), "שכל יוצר" (Creative Mind), ו"גוף הגורל" (Body of Fate).
"כוח הרצון" (Will) הוא האנרגיה אשר יוצרת את הדחף להגשמה עצמית.
הוא רואה אל מול עיניו את הדימוי של הקוטב הנגדי לו ושואף להיות כמוהו.
דימוי זה מכונה ה"מסכה" (Mask).
"שכל יוצר" (Creative Mind) הוא מעין מאגר של זכרונות רעיוניים, הוא מייצג את כוח המחשבה שנלמד ונצבר בגלגולים קודמים.
תכליתו היא להבין את הנסיבות החיצוניות המעצבות את הנשמה.
נסיבות אלו מכונות "גוף הגורל" (Body of Fate).
האדם תופס את "גוף הגורל" כחיצוני אבל למעשה הוא נוצר מזכרונות אירועים שקרו בגלגולי חיים קודמים.
לפיכך, יש שני תהליכים שפועלים כאן על הנשמה: "כוח הרצון" (Will) מנסה להפוך להיות ה"מסכה" (Mask) וה"שכל היוצר" (Creative Mind) מנסה להבין את "גוף הגורל" (Body of Fate).
שני התהליכים הללו פועלים כדי לבלבל אחד את השני.
עד לשלב הירח ה-15 "כוח הרצון" (Will) הוא הכוח השולט.
אחרי שלב זה ה"שכל היוצר" (Creative Mind) מחליף אותו.
ייטס רואה את שני הכוחות הללו כשני ג'יירס (ספירלות) המסתובבות בכיוונים מנוגדים.
כשהם משורטטים באופן דו-ממדי כגלגל, ניתן לראות שחצי משלבי הירח מהשלב השמיני עד לשלב ה-22, שייכים לצד הבהיר של הירח; שלבים אלו הם שלבי הירח המכונים שלבי "ניגוד"(Antithetical): בשלב "ניגוד", הנשמה שואפת, באמצעות ה"שכל היוצר" (Creative Mind) לגאול את ה"מסכה" (Mask) מ"גוף הגורל" (Body of Fate).
הצד האפל של הירח, מהשלב ה-22 עד לשלב ה-8, מכונה שלב ירח "יסודי" (Primary): בשלב ירח "יסודי" הנשמה שואפת, באמצעות "גוף הגורל" (Body of Fate) לגאול את ה"שכל היוצר" (Creative Mind) מה"מסכה" (Mask).
המערכת איננה משרטטת מתווה אחד ברור שדרכו אופיו של המין האנושי נמדד.
המציאות היא ספירה (sphere) חסרת מופע או שלב ירח אך התודעה האנושית יכולה רק לתפוס זאת כסדרה של שני זוגות מנוגדים.
הנשמה היא יותר מהסכום השלם של כל גלגוליה.
כשתקשורים נוספים מתרחשים, הגיעו הספרים השני והשלישי של "חזון", "הסמל השלם" (The Completed Symbol) וה"נשמה בדין" (The Soul in Judgement).
שני הספרים הללו עוסקים במציאות שהיא מעבר לחיים עצמם.
ה"סמל השלם" (The Completed Symbol) מנסה להתאים את ספירלות החיים (Gyres of Life) למסגרת הרחבה היותר של הבתר-חיים.
נשמת האדם בחיי הנצח מכונה ה"דאימון" שלו (Daimon).
במסגרת זו ה"כוחות" הם אנרגיות הנרכשות באופן רצוני, השייכות לגלגול ה"דאימון", הפועלות בין רגע הלידה לרגע המוות.
ארבעה "עיקרים" (Four Principles) טבועים בנשמת ה"דאימון" - "רוח" (Spirit) ו"גוף שמיימי" (Celestial Body), או התודעה ומושא התודעה, ו"קליפה" (Husk) ו"גוף התשוקה" (Passionate Body), או רגש ומושא הרגש.
ארבעת "העיקרים" גם הם בעלי מבנה של ספירלה מסתובבת אך המעגל הרבה יותר רחב מזה של ה"כוחות" מפני שהוא כולל את הזמן שבין מוות ללידה בנוסף לחיים עצמם.
כמו ברוב החשיבה הסימבוליסטית, הירח מסמל את אורו של העולם המשתנה ומתחלף או כפי שייטס מנסח, האור של התפיסה הסובייקטיבית.
בעוד שהשמש מסמלת את האור של העולם העל חושי, האור המסמל את פעולתם של חוקי היקום העיקריים.
הג'ייר של ארבעת ה"עיקרים" (Four Principles) הוא יום כאשר החיים בין הלידה למוות הם הלילה, או שנה מלאה כאשר בתוכה החיים הם עונת החורף.
ג'ייר זה נמדד לפי גלגל המזלות.
כל הניסיון הנצבר בחיים נובע מה"כוחות" (Four Faculties).
אחרי המוות הרוח מעבדת מחדש את הידע שה"כוחות" העניקו במהלך גלגול החיים הנוכחי.
זהו התהליך אשר מתואר ב"נשמה שבדין" (The Soul in Judgment).
בשלב הראשון, מתגלה חיזיון של הדחפים והדימויים מהחיים שזה עתה נגמרו.
זוהי חוויה המושווית לזו שנחקקת בזיכרון כשרואים את כל ניסיון החיים שנצבר ברגע אחד מהיר, כהרף עין, ברגע המוות.
באירלנד, כך אומרים לפי האמונה העממית, רוחו של הנפטר נשארת קרוב לגוף המת במשך זמן מה.
מכאן לקוח המנהג להעלות השמיימה את רוח הנפטר לפני שהיא עוזבת את מקדשה הארצי.
השלב השני הוא השלב שבו מתרחשת התבוננות פנימית על סך הניסיון שנצבר בגלגול החיים הנוכחי, התבוננות שמהווה מעצם טבעה תהליך יותר איטי.
תהליך זה דורש מהרוח לחיות גלגול אחרי גלגול בצורה מאוד אינטנסיבית, את האירועים של חייה הארציים אשר השפיעו עליה בצורה העמוקה ביותר.
לאחר מכן, אירועים אלו נחווים ונחווים מחדש לפי סדר התרחשותם עד שהרוח מבינה אותם, בצורה כזאת שהיא מטמיעה אותם לתוך הווייתה, באופן מלא.
בסופו של המחזה פורגטורי (Purgatory), אותו המחיז ייטס, האיש הזקן מבין את חוסר התועלת בניסיונו להפריע לתהליך הזה כשזה משפיע לרעה על נשמתה של אמו המתה.
רק כוח אלוהי מסוים יכול לשחרר אותה מחלומה המבעית:
כל רגש שלא היה מובן באופן מלא בקיום הגשמי צריך להתנדף באמצעות חוויה מחדש של אותו רגש בדרך דמיונית החקוקה בנשמה או במסגרת 'חלום' כפי שייטס מתייחס אליו במחזהו פורגטורי (Purgatory).
במונחים של המערכת, ה"רוח" (Spirit), הופכת את "גוף התשוקה" (Passionate Body) למובן לפני שה"קליפה" (Husk) ו"גוף התשוקה" (Passionate Body) מתאדים.
השלב השלישי הוא השלב שבו ההבנה של הטוב והרע שאליו הגיעה הנשמה הופכת מחדש את נקודות המיקום המוסריות של חייה הגשמיים.
במקום שהנשמה גרמה לסבל, היא חייבת עתה לסבול באותה מידה ובאותו מקום והיכן שהיא חוותה עבדות היא חייבת לחוות חיים של אדון.
שלא כמו שני השלבים הקודמים, זהו לא מצב של חלום.
השלב הרביעי הוא שלב שבו יש מצב של ברכה, הנמשך בטראנס של שיווי משקל, במקום שהנשמה מתאחדת עם "נשמת העולם" (Universal Soul).
השלב החמישי מהווה את השלב שבו הנשמה מתחילה את דרכה לכיוון לידה מחדש.
הנשמה יוצרת "קליפה" ו"גוף תשוקה" חדשים ומחכה לתנאים המתאימים כדי שלידה מחדש תתרחש ביקום זה.
השלב השישי הוא השלב שבו הנשמה "יודעת", בו הנשמה חוזה את החיים שיהיו לה אחרי לידתה מחדש ומקבלת על עצמה את מה שיקרה לה בגלגול החיים הבא.
במהלך שינתה ברחם, הנשמה מקבלת את צדקת העתיד שמחכה לה.
הנשמה מחויבת למעגל גלגוליה בלי שום אפשרות לעצור או לשנות זאת.
אולם, המערכת מאפשרת מוצא מהדטרמיניזם ההיסטורי הזה אשר מהווה עבור ייטס את הבסיס לסלידתו מהמרקסיזם, באמצעות טיעון בריחה הידוע כ"קונוס השלושה עשר" (Thirteenth Cone).
זהו הרגע שבו אנו נגאלים משנים עשר הסיבובים של הג'ייר הספירלי, מוצאים את עצמנו מתאחדים עם הספירה חסרת המופע (phaseless sphere), מציאות המשחררת אותנו לחופשי.
תהליך זה לא אמור, אמנם, להיחשב כבריחה מהנסיון שנצבר כי אם קבלתו המלאה.
ההשקפה הבסיסית התומכת במערכת היא כזו המצהירה על ערך ניסיון החיים שנצבר ולכן שואפת להבין אותו באופן המלא והעמוק ביותר.
הניסיון הכושל לתחום את ניסיון החיים שנצבר בשלב מסוים, מעכב את התקדמות הנשמה דרך מעגל הגלגולים.
אך באופן נורמטיבי, הזמן שעובר בין המוות ללידה הוא שלושה דורות והזמן שעובר לנשמה לעבור דרך כל הגלגל (Wheel) הוא אלפיים שנה.
תרשים זה דרוש כדי שיתאים את חיי האדם למעגל ההיסטורי אשר בו דן ייטס בשאר העמודים שנותרו בספר.
Unity of Being (אחדות ההוויה, אחדות הקיום)
עבור ייטס, כאדם וכמשורר, הספר 'חזון' נשען על המושג אחדות ההוויה, אחדות הקיום (Unity of Being), המהווה מושג ליבה פילוסופי מרכזי, שלא לומר דתי.
בפסקה נוספת מביע ייטס מושג זה באופן הבא, תוך שהוא מציין בנוסף לכך, השפעות של דנטה אליגיירי ושל האופנישדות, לא רק של בלייק:
ויליאם בטלר ייטס, עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 307
במידה מסוימת מבקר הספרות הרולד בלום צודק כי חשיפתו של ייטס למערכת של בלייק, מבשרת את זו של "חזון", אם כי כנראה יותר משום שהיא מייצגת את נקודת המפגש בין האזוטרי לפואטי, המשקפת את אופן מחשבתו של ייטס ויותר מאשר שכתיבתו של בלייק מהווה את המקור הישיר ל"חזון".
ייטס עצמו כתב ב-1921, כשלוש שנים לאחר המצאת המערכת: 'אני משוכנע כי האינטלקט שלנו בגיל עשרים הכיל את כל האמיתות שהיו לנו בנמצא, אבל עדיין אנו לא יודעים אמיתות ששייכות לנו הנובעות מדעות שגובשו בזמן עצבנות מקרית או פנטזיה רגעית.
כשהחיים ממשיכים אנו מגלים כי מחשבות מסוימות גורמות לנו לתבוסה או לניצחון, על עצמנו או על אחרים ואלו הן אותן מחשבות, הנבחנות באמצעות התשוקה, להן אנו קוראים שכנוע' (Autobiographies, 189).
למרות שאמיתות הן לא אותו הדבר כמו מידע, ייטס מרמז כי מחשבות מרכזיות אלה אשר עברו במוחו, קדמו לעבודה על בלייק, אשר אותה הוא התחיל בגיל 24, ויתרה מכך קדמו לעבודה על "חזון" אותה התחיל בגיל 52.
ג'ורג' ויליאם ראסל (AE), התרשם כבר בשלב מוקדם מהאופן ש'דמיונו של ייטס נשלט על ידי המיתוס אותו הוא יצר, המדבר על דואליות בעצמיות, דואליות של ישות וצל', וחשב ש'אי שם בילדותו, במגעו הראשון עם הפנימי והחיצוני, הוא הפך להיות מודע לדואליות בהווייתו'.
כך ש'חבוי או לא חבוי, עיסוקו זה של המשורר עם דואליזם של ישות וצל נוכח רבות בכתיבתו, עד שלבסוף הוא הופך להיות בעל מודעות עצמית ב"חזון", פילוסופיה ענקית של עצמי ואנטי-עצמי'.
ייטס עצמו מקשר חזון מקוטב זה לבלייק:
בין אם ההשראה הגיעה מבלייק או מעצם נטייתו הטבעית, ייטס נמשך גם לרעיון של היפוך ושינוי של קטגוריות רגילות, כשרואים את המוטו שהוא בחר לעצמו במסגרת חברותו במסדר ההרמטי של השחר המוזהב: 'Demon est Deus Inversus' (השטן הוא האל במהופך).
יש לציין בהקשר זה את משיכתו של ייטס לרעיון ההיפוך העומד מאחורי יצירתו של בלייק: "נישואי העדן והשאול" (The Marriage of Heaven and Hell).
האנטינומיה של ה"תמיסות" (או "קטבים", ראה הסבר החומר המוצג בספר, Tinctures) היא גרסה מגובשת של אופן מחשבה שהתעצב במשך שנים, שעומד גם בבסיס התעניינותו בבלייק מהרגע הראשון.
אם מוחו של ייטס היה מלא בבלייק עוד מילדותו, הוא הקדיש שנים רבות של לימוד המשורר בנעוריו, וב-1889, ייטס ואדווין ג'יי.
עבודה של ארבע שנים על "ספרי הנבואה" של ויליאם בלייק' (Autobiographies, 161).
מה שהוביל להוצאתו לאור ב-1893, של החיבור בן שלושת הכרכים "עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת" (The Works of William Blake: Poetic, Symbolic and Critical).
העבודה על בלייק נתנה לייטס סיפוק רב, מפני שהיא העניקה לו ולמחקריו האזוטריים מוצא מכובד ושימשה לו אמצעי כדי להצדיק את מחקריו אלו מול הגישה הסקפטית של אביו ושל ג'ון או'לירי, למשל.
הפילוסופיה של בלייק 'הצריכה ידע מדויק עבור הצורך להבינה', מה שעזר לייטס להתחקות אחר הקשר בין המערכת שלו לבין המערכת של סווידנבורג או זו של בוהם.
ייטס הכיר גם 'קשרי ייחוס מסוימים, הלקוחים מתוך מה שמכונה לעיתים "הקבלה הנוצרית" אשר אליהם אליס מעולם לא התוודע' (Autobiographies, 161).
יש לציין כמה עובדות ביחס לשותפו של ייטס לעבודה על בלייק: אליס היה יותר מבוגר מייטס כמעט בעשרים שנה (הוא נולד ב-1848), שימש כחבר אישי של אביו, ג'ון בטלר ובנוסף לכך הכיר בצורה יסודית ביותר את שירתו של בלייק.
אולם, ייטס הביא את ידיעת הח"ן שלו לשותפות, מה שאיפשר לו להסביר בצורה מסוימת את ה'מיסטיקה' הבלייקיאנית.
לכן הוא היה יכול לכתוב למנטור הלאומני שלו, ג'ון או'לירי: "אתה מתלונן על המיסטיקה שלי.
אבל היא איפשרה לי להבין את "ספרי הנבואה" של בלייק מכל בחינה שהיא.
הספר שלי עליו יבהיר את החידה סביב בלייק לתמיד.
אף אחד לא יקרא לו יותר משוגע" (7 במאי 1889, The Collected Letters, 1 163).
חוקרים מאוחרים יותר של בלייק מוצאים את הפרשנויות של ייטס לשירתו אידיוסינקרטיות ומגמתיות, והוא בהחלט קרא את בלייק במידה מסוימת מנקודת המבט של ענייניו האישיים, יותר מאשר התייחסות ממוקדת לאמירותיו הספציפיות של בלייק.
אך ההשראה היצירתית על ייטס והדוגמה שבלייק הציב, הן מבחינה חיובית והן מבחינה שלילית, הכריעו.
יהיו אשר יהיו ההסתייגויות אשר מעלים החוקרים ביחס לעבודתם הפרשנית של ייטס ואליס על בלייק, הם אכן העלו מתהום הנשייה 'שיר מיסטי ארוך שלו שמעולם לא פורסם או אפילו נקרא' (The Collected Letters 1 201).
ביחד הם הוציאו לראשונה לאור שיר שהוא מרכזי להבנת המערכת המיתולוגית-תנ"כית של בלייק: " ואלה, או ארבע הזואות" (Vala, or the Four Zoas).
היצירה, אשר מדברת על נפילתו של אלביון לתוך ארבע הזואות (החיות, ביוונית), מעמידה במרכזה את החלוקה כפולת הארבע של "האדם הנצחי" (Eternal Man) ל"אוריזן" (Urizen), "אורת'ונה" (Urthona), "לובה" (Luvah) ו"תרמאס" (Tharmas).
לפי האופן שבו ייטס קורא את השיר, יצורים אלו מקבילים לדמויות ולנושאים השכיחים במסגרת יצירות או מערכות סימבוליות אחרות.
למשל, ניתן למצוא זאת אצל אגריפה (Agrippa), בקוסמולוגיה ההינדית, בתיאוסופיה ובקבלה.
אין זה אומר בהכרח שבלייק הכיר את המקורות הללו או השתמש בהם.
אך ניתן לומר שחלוקה כפולת ארבע זו מהווה את הדגם שעל בסיסו היקום בנוי: 'מפני שכל הדברים מתחלקים לארבע, ומתנהגים לפי החוקיות של היקום הגדול כפול הארבע, רק בחלוקה זעירה יותר' (WWB 1 250, עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 250).
ייטס טוען 'כי כמו בוהם ויתר יודעי הח"ן באופן כללי יותר, בלייק מניח, מלבד עיקרון השילוש, עיקרון רביעי, המהווה תבנית אוניברסלית או גן עדן או מקדש, אשר ממנו נובעים ושבו מתקיימים חיים.
עיקרון זה, הם מכנים "ראי" או "מראה", כאשר 'האלוהים מביט לתוכה, הוא חדל להיות בעל רצון בלבד, מביט על עצמו כבן, המהווה את אהבתו לאחדותו שלו, המודעות העצמית שלו, ונכנס לאותה מדיטציה עצמית השורה עליו, המכונה רוח הקודש.
רוח קודש זו, או "מועצה" היא האנרגיה אשר מתעוררת לעולם צורות המחשבה האינסופיות של המראה הגדולה, צורות האלמוות הטיפוסיות של כל הדברים שבעולם, "הרעיונות" של אפלטון.
ביחד, רוח הקודש והמראה מרכיבים ביחד את הביטוי האלוהי' (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמודים 246–247).
בהתאם לכך, 'כשאנו מחלקים את הטבע האלוהי לאב, בן, רוח ולמה שכינינו ביחד עם בוהם "מראה", ארבע הקטגוריות של המצבים הנפשיים והסמלים הפיזיים המקבילות להם, מכונות "ארבע הזואות" - ארבע צורות חיים.
ארבע צורות חיים אלו זהות לארבעת האופנים של יחזקאל ולארבעת חיות האפוקליפסה ומזכירות מקרוב את רפאל, מיכאל, גבריאל ואוריאל, השליטים הקבליים של ארבע רוחות השמים.
בדומה לארבע הזואות, גם הן יפקחו על עניינים נפשיים ופיזיים' (עמוד 251).
ייטס מסכם את ההקבלות האלו, וגם כולל חמישה מצבי הוויה של האנושות, כאשר הגבוהה שבהם היא ירושלים, החורגת מעבר לעיקרון השילוש או הרביעייה:
רוחמראהבןאבאUrthonaTharmasLuvahUrizenאנרגיהתחושהרגשסיבהWWB 1 254 (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 254)צפוןמערבמזרחדרוםNadir
שקיפותארץ (אש שחורה)מיםאוויראוראש אלוהיתאוזנייםלשוןאפייםעינייםאור-אולרואל-אולרואלהבעולהירושליםקיבת-רחםמותנייםלבראשסדר מותאם, WWB 1 264 (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת (כרך 1, עמוד 264)
הקבוצה האחרונה (קיבת-רחם, מתנים, לב וראש) היא אולי המעניינת ביותר בהקשר של הספר "חזון", מאחר שייטס הכניס באופן ממוקד את הדימויים הבלייקיאניים הללו לכתיבה האוטומטית.
השאלה שהופנתה על ידי ייטס אל ה'מדריך' (Instructor) הייתה: "האם אתה מכיר את המונחים הבלייקיאניים ראש, לב ומותניים?" ("YVP 1 103, "Yeats's Vision Papers).
יהיה זה מפתיע לומר שה'מדריך' (Instructor), כן ידע את המינוח העמום הזה אבל ללא ספק ניתן להסביר זאת בכך ש'המדריכים' "הסתמכו" על מוחם של בני הזוג ייטס (ראה את: מה באמת קרה בכתיבה האוטומטית).
ייטס הכניס את המונחים הללו למערכת שלו, בשלב מאוד מוקדם של תקשורי הכתיבה האוטומטית, כאשר הדגש היה על חלוקה כפולת ארבע של המחזור הירחי, הכולל את המונחים: "יופי", "כיעור", "כעס" ו"חוכמה".
זה קרה באותו היום שהוא הכניס גם לראשונה למערכת את 28 שלבי הירח, ה-21 בנובמבר 1917. המונח 'קיבה-רחם' הוחלף במונח היותר מופשט 'נפילה', לכאורה על ידי ייטס אף על פי שהוא פנה בשאלה: 'למה אתה מתכוון כשאתה אומר את המילה "נפילה"'?
נאמר לו שהמונח מדבר על 'תחילת הכעס ונטישתו את החוכמה' (לרוע המזל זהו אחד המקומות בספר שבו העורכים מסכמים תרשימים ולא מציגים אותם ,"YVP 1 103, "Yeats's Vision Papers).
המונח הרביעי היה מעט מסורבל אפילו במסגרת הפרשנות לבלייק, מה שגרם למושג להיראות חריג ביחס לשאר המונחים במערכת.
'בעולה, אלה, ואל-אולרו מייצגים את עיקרון השילוש של החיים - ראש, לב ומותניים - או את קיומם של שכל, רגש ויצר, בהתאמה.
אור-אולרו וירושלים ממוקמים בהתאמה מתחת ומעל חייו המוגבלים בזמן של האדם.
הם מסמלים את ההשפעות החיצוניות והפנימיות של אלוהים על העולם, יצירה מתוך חושך ואת זרימתו של האור' (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 260).
למרות זאת, החלק הבא, העוסק ב"נפילת הנשמה" מפרש אותם כ'ארבעת ההיבטים של האנושות - בעולה, אלה, אל-אולרו ואור-אולרו' המקבילים ל'ראש, לב, מותניים ורחם', המסמלים ביחד את היחס בין המאקרוקוסמוס למיקרוקוסמוס.
כשהאדם נמצא בהרמוניה עם הסדר האלוהי, הם נמשכים באופן רציף אחד עם השני ונבדלים רק בכך שסדרה אחת היא כללית והשנייה פרטית' (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 262).
אופן קריאתו של ייטס את הסימבוליזם הזה כנראה הושפע מחשיבותם של ייחוסים יסודיים במערכת של השחר המוזהב וגם מלימוד הקבלה, הממקמת את האנושות ביחס לעץ החיים, אשר מוסט כלפי מטה על ידי ה'נפילה'.
לדברי ייטס, בסמליות של בלייק הראש צריך להיות באור, הלב באוויר, מותניים במים ורחם באדמה.
כשמדובר באדם "מתחדש" ו"נעלה", הראש צריך להיות באש אלוהית, הלב באור, המותניים באוויר והרחם במים.
אך נפילתו של האדם מובילה להיפוך בסדר האלוהי והתוצאה היא שהלב מלא במים, הראש באדמה, והמותניים גם באוויר וגם באור (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 263).
בדיאלוג הראשוני אשר עסק בקטגוריות או בנקודות האלה, במסגרת הכתיבה האוטומטית, (YVP 1 103-04), ייטס החשיב את המונחים ביחס ל'נפילה' או ביחס ל'אדם הלא-רוחני'.
אך מאחר שהמונח הלא-בלייקיאני 'נפילה', כלול בתוך השלישייה, נראה שהוא מהווה אלמנט מהותי של השלם.
בדיאלוגים הבאים שהתפתחו, הסימבוליזם התרחק בהדרגה מבלייק של ייטס, סימבוליזם חדש המבטא פיתויים.
וכפי שייטס ניסח זאת:'ב'נפילה' פיתוי אינסטינקטיבי (נוגה ומאדים), בלב פיתוי רגשי (נוגה ושבתאי), בראש פיתוי אינטלקטואלי (מאדים ומרקורי), במותניים פיתוי רוחני (ירח ויופיטר) (YVP 1 104).
הרלוונטיות של הראש והלב היא פשוטה יחסית להבנה, אך הקיום האינסטינקטיבי הועבר ל'נפילה' כך שהקשר בין המותניים לרוחני הוא פחות ברור.
ארבע הנקודות לוקחות לבסוף תפקיד כפול במערכת כפי שהיא מופיעה ב"חזון":
התפקיד הראשון הוא כמעט לצורך נוחות הרישום, שכן הן נופלות על נקודות האמצע של הרביעונים, בין שלבי הירח לשלבי השלישון, ומקבילות אל הפתיחה והסגירה של ה"תמיסות";
התפקיד השני הוא אסטרולוגי, מאחר שהנקודות הללו שויכו החל מהרגע הראשון לארבעת המזלות הקרדינליים של גלגל המזלות (טלה, סרטן, מאזניים וגדי), אם כי ייטס שינה את המיקום בשני הספרים של "חזון".
הן למעשה קשורות לנקודות השוויון (כפי שהם יהיו בערך ב-3000 לספירה), ולכן אל 'ההורוסקופ' של האדם האוניברסלי - וכך חוזרים באיזושהי צורה לסמליות של בלייק.
אנו חוזרים לסימטריות כפולות הארבע של בלייק, בלייק של ייטס ו"חזון": כפי שלרוב קורה עם המערכת של ייטס, אם קיימות הקבלות כלשהן, הן לא מתקיימות עם ארבעת "הכוחות" ("ההיבטים"), כפי שבלום מצביע, אלא עם ארבעת "העיקרים".
במיוחד לאור העובדה, שהם גם נראים קשורים לשילוש הפלוטיניאני, עם הוספת מושג רביעי, 'טבע', המתווסף כמעט באותו אופן כמו מושג ה'מראה'.
ההשתקפות של ה"עיקרים" לתוך ה"היבטים" מהווה למעשה סוג של נפילה, או השתקפות דרך ה'מטריקס, ה"מראה" או העיקרון הנשי (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 253).
ובמונחים הייטסיאניים: מעבר המודעות מה"עיקרים" השמשיים אל ה"היבטים" הירחיים.
תפקידו של ה"גוף השמיימי", המכיל את הרעיונות האלוהיים הנמצאים במצב של אחדות, בפרט מבטא כמה מן המאפיינים של אוריזן הבלתי נפול והנפול ושל לוס (Los), צורה נפולה של אורת'ונה, אשר יש לו כמה קשרים ל"גוף התשוקה", אשר עצם קיומו עשוי להציל את ה"גוף השמיימי" מבדידות.
בסימבוליזם הייטסיאני, נאמר על "הגוף השמיימי" שהוא מזדקן בעוד ש"גוף התשוקה" נהיה צעיר יותר.
ורחםחזוןפלוטינוסקיום אותנטי ראשוןקיום אותנטי שניקיום אותנטי שלישיחזון, כרך א', עמוד 176האחדהעיקרון הרוחניטבענשמת-כלעיקרוןגוף שמיימירוחקליפהגוף התשוקהחזון, כרך ב', עמודים 191–192חסר זמןעתידעברהווההשתקפות של 'נפילה'היבט משתקףגוף הגורלשכל יוצרכוח הרצוןמסכהחזון, כרך ב', עמודים 191–192הווהעברעתידחסר זמןשיוך רבעיםרביעישלישיראשוןשנישיוך יסודותאשאוויראדמהמיםנקודות אמצעמותנייםראשנפילהלבפיתוי
עשרים ושבע כנסיות ועשרים ושמונה שלבים
החלוקה כפולת הארבע של המין האנושי היא הדמיון הבולט ביותר בין המערכות של ייטס ובלייק, וכפי שייטס מציין "במערכות מיסטיות, כמו זו של בלייק, מספרים הם תמיד בעלי החשיבות הרבה ביותר" (WWB 1 283-84, עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמודים 283- 284).
בהקשר זה, ראוי לציין אלמנט נוסף: בלייק משתמש בעשרים ושמונה כמספר מושלם ומעניק לאלביון עשרים ושמונה חברים בירושלים.
זאת, בניגוד למספר הבלתי מושלם עשרים ושבעה, אשר במילטון ובירושלים זהו מספר הכנסיות או השמים של בעולה.
למרות היותו מספר בלתי מושלם, מחזור זה של 27 כנסיות הוא בעל הזיקה הקרובה ביותר למחזור 28 השלבים שייטס פיתח.
ולפי מילותיו של ייטס, 27 השלבים מרכיבים את ההיבטים של כרוב הכיסוי:
ויליאם בטלר ייטס ואדווין ג'ון אליס, עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 290
ייטס, משכלל את מספר ההיבטים של כרוב הכיסוי שלו עצמו ל-28, עם יותר דגש א-היסטורי ואקראי, "כדי לבטא את כל הסיפור של חיי אדם".
ייטס רואה את המחזוריות ההיסטורית, כצעד חכם שנוקט בלייק, החורג מהתקדמות הזמן הליניארית של סווידנבורג.
התקדמות, שהיא בעלת מקצב שונה במקצת, המתוארת על ידי הסיבוב הרצוף והאינסופי של הג'ייר הספירלי של ייטס.
למרות שאם בלייק לקח בחשבון, הערכות עדכניות עבור תקופות של אירועים מקראיים, קנה המידה של הזמן במסגרת ההיסטוריה המתועדת, הוא קצת שונה.
כל רכיב של המחזור הוא יותר כמו תמונה פרקטלית, המכיל גרסאות של השתקפויות הנסוגות בצורה אינסופית: "יש לזכור כי כל הסמלים המורכבים הללו מכילים בתוכם בזעיר אנפין את הסמלים האחרים.
הכל בתוך הכל, וכל אחת מעשרים ושבע הכנסיות, מכיל את הסך הכולל של 27 הכנסיות, רק בזעיר אנפין" (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 308).
כארבעים שנה מאוחר יותר ייטס מציג ניסוח דומה: "כל שלב הוא בעצמו גלגל" ("חזון", כרך ב', עמוד 78).
אחת הבעיות של ייטס ביחס לפרקים שהוא חיבר עבור "הספר הגדול על הפילוסופיה של בלייק" ("חזון", כרך א, עמוד 134), היה לתת דין וחשבון על העדר הסימבוליזם של גלגל המזלות ב"ספרי הנבואה" של בלייק.
בעיה זו הוא פתר על ידי כך שהוא הראה כי בלייק מצא תחליף לסימנים של גלגל המזלות באמצעות סידור 27 גני העדן לפי מסלולה של השמש (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 300).
התרשים שייטס עצמו יצר, המתאר את התהליך הזה, המציג את גלגל המזלות של הצדף הארצי מקיף את גני העדן.
כך שהחלוקה לשנים עשר חודשי שמש, מקבילה לכנסיות של 'בעולה הירחית' בטבעות קונצנטריות משלימות.
הסידור של השלבים של עם המזלות, שייטס עצמו יצר, הוא הרבה יותר מגובש, עם הקצאה ספציפית של השלבים למזלות, ועל כן הוא מהווה סיווג, לא סמליות ("חזון", כרך ב', עמוד 196).
באופן דומה, בתחומים אחרים, נושאים אשר נראים כבעלי השראה שניתנה מבלייק, מקבלים פירוש שונה לגמרי בחשיבתו של ייטס: "המערבולות של בלייק הן פרודיות שליליות של חשיבה מכניסטית קרטזיאנית.
הרבה יותר מאשר הג'ייר הספירלי של ייטס, הקרוב יותר ל'אותם ניגודים המעניקים חיים, כגון זכר ונקבה, פעיל וסביל, האל והמראה...
ניגודים יוצרים ביטוי של הדמיון, ואילו החיים והשליליות שלהם, רק מעלים על פני השטח, מודעות סופית וביטוי פיזי, או מוות" (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 315).
מעל לכל, בניגודים אלו ייטס מגייס את תמיכתו של בלייק לצורת המחשבה הדואליסטית שלו, בין אם הוא מסביר את ה"תמיסות", או מגדיר את היחסים בין המינים ואת המחזור ההיסטורי במונחים של "הלך מטורף" ושל "ואלה, או ארבע הזואות".
חזה הוא החלק האמצעי בפֶּלֶג הגּוּף (tagma) של החרקים.
מחוברים אליו הראש, הרגליים, הכנפיים והבטן.
אצל פרוקי רגליים אחרים הוא מכונה לעיתים מזוסומה (mesosoma).
חָזֶה קִדְמִי (prothorax), חָזֶה אֶמְצָעִי (mesothorax) וחָזֶה אֲחוֹרִי (metathorax), וכולל את המגנית, ממברנת הצוואר (cervix) שמפרידה בין הראש והחזה, ולוּחִית צִדִּית (pleuron).
כל אחד מחלקי החזה נושא זוג רגליים אחד ובניגוד לחזה הקדמי, החזה האמצעי והאחורי נושאים לרוב גם זוג כנפיים, כל אחד.
מחלוקה זו נובע שלחרקים לא יהיו יותר משלושה זוגות רגליים ושני זוגות כנפיים.
אצל שפיראים החזה האמצעי והאחורי מאוחים לאיבר אחד המכונה synthorax.
בכמה גלמים של חרקים כגון יתושים ופרוקי רגליים אחרים כגון סרטנים או עקרבים, הראש והחזה מאוחים לאיבר המכונה ראש-חזה (cephalothorax)
חזה דם ׁׁ(בלועזית: Hemothorax, בתעתיק לעברית: המוטורקס) הוא מצב רפואי בו מצטבר דם בחלל האדר (בין שני הקרומים של האדר).
חזה דם נגרם כתוצאה מפגיעת טראומה קהה או חודרת, לעיתים נדירות מאוד הוא מתרחש באופן ספונטני.
הסיבה השכיחה לחזה דם היא דימום מעורק בין צלעי.
מכיוון שחזה דם נגרם כתוצאה מטראומה, לעיתים החבלה גורמת במקביל גם לחזה אוויר, מצב זה מכונה פנאומותורקס (Pneumothorax).
הצטברות הדם פוגעת בתהליך הנשימה, בכל ריאה יכולים להצטבר קרוב ל-3 ליטר של דם, בדרך כלל סיבת המוות בחזה דם מאסיבי הוא כתוצאה מאיבוד דם.
ניתן לאבחן חזה דם באמצעות האזנה לקולות הנשימה (הם נחלשים בחזה דם), והחזר עמום בניקוש.
במקרה של דימום ממושך המטופל יציג סימני הלם.
בצילום חזה ניתן לראות עכירות המופיעה תחילה בבסיס הריאה ואחר כך הולכת וגדלה (בצילום בשכיבה העכירות מתפשטת על פני כל הריאה ובישיבה ניתן לראות נוזל בחלק התחתון של הריאה).
הטיפול בחזה דם כולל החדרת נקז חזה רחב לבית החזה, ושאיבה רציפה של הדם.
אצל מרבית החולים הדימום פוסק באופן עצמוני ולכן די בטיפול זה.
אם הדימום אינו נעצר (או שקצב הדימום הוא יותר מ-100–200 סמ"ק לשעה), יש לבצע טורקוטומיה (ניתוח הריאה בשיטה פתוחה) ולקשור את כלי הדם המדמם.
חזה מרפרף (פלייל צ'סט Flail chest) הוא מצב בו קטע מכלוב הצלעות נשבר כתוצאה מטראומה גופנית, מתנתק מדופן בית החזה ואינו מתפקד בתיאום עם יתר הצלעות.
חזה מרפרף מתרחש כאשר כמה צלעות סמוכות (לפחות 2) נשברות במספר מקומות (לפחות שני מקטעים בכל צלע) מה שגורם לכך שחלק מדופן בית החזה נע באופן עצמאי.
הדבר ניכר בכך שהקטע המנותק נראה כמתנועע בכיוון הפוך לשאר דופן החזה: כשבית החזה עולה המקטע נותר למטה וכשבית החזה שוקע המקטע נותר למעלה, מצב זה מכונה: נשימה פרדוקסאלית.
חזה מרפרף נגרם כתוצאה מטראומה התסמינים העיקריים הם כאבים בחזה וקשיי נשימה.
סימן מובהק נוסף הוא "הנשימה הפרדוקסאלית" (עם זאת הנשימה הפרדוקסאלית עלולה להיווצר בשלב מאוחר יותר, כך שהיעדרה אינו מהווה הוכחה לשלילת חזה מרפרף).
התנועה המתמדת של הצלעות השבורות מסבה למטופל כאבים עזים; הותרת המצב ללא טיפול עלול להוביל לדום נשימה (בנוסף ייתכנו פגיעות נוספות כתוצאה מהחבלה שגרמה לשברים בצלעות):
הקצוות השבורים החדים של הצלעות עשויים לנקב את קרומי הפלאורה והריאות וכך לגרום לפנאומותורקס או פנאומומדיאסטינום.
חזה בקר או בריסקט הוא נתח בשר מהחזה או מהחזה התחתון של בקר בוגר או עגל.
מכיוון שלבקר אין עצמות בריח, שרירים אלו תומכים בכ-60% ממשקל הגוף של בקר עומד או נע, ולכן עשירים ברקמת חיבור ויש לבשלם בישול ארוך.
ניתן לבשל את החזה בדרכים רבות, כולל אפייה, הרתחה וצלייה.
החזה הוא נתח בשר קשה בשל סיבי הקולגן המרכיבים את רקמת החיבור הרבה בנתח, אך בבישול ארוך הקולגן הופך לג'לטין, וכתוצאה מכך הנתח מתרכך.
מכסה השומן, שלעיתים נותר מחובר לחזה, עוזר למנוע מהבשר להתייבש במהלך הבישול הממושך הדרוש לפירוק רקמת החיבור בבשר.
בארצות הברית נהוג לעשן את חזה הבקר במעשנות ייעודיות, לרוב לאחר כיסויו בתערובת תבלין.
לרוב נהוג לעשן עם עצי אגוז, אלון, היקורי או מסקיט, לפעמים אף כמקור החום המרכזי.
המאכל המוגמר נחשב בקטגוריית הברביקיו, ופופולרי במיוחד בטקסס שם הוא נחשב המאכל הרשמי של המדינה.
עישון הבשר מתבצע בטמפרטורות נמוכות (בין 110 ל-140 מעלות צלזיוס) ולוקח שעות רבות, לכן מסעדות ברביקיו רבות וגם טבחים ביתיים נוהגים לעשן את חזה הבקר במהלך הלילה.
בבריטניה החזה לרוב לא מעושן, אלא מבושל כצלי קדירה עם ירקות שורש ותבלינים עדינים.
בגלל מחירו הזול של הנתח, מנה זו נחשבת מנת הדגל של מעמד הפועלים הקוקני.
ב המזרח אירופי החזה מוגש כצלי קדירה בחגים כדוגמת ראש השנה ופסח.
מטעמי כלכלה וכשרות, נתח זה היה אחד מהנתחים הפופולרים בקרב יהודי אשכנז.
חזה הוא גם הנתח הפופולרי ביותר להכנת קורנד ביף ופסטרמה.
בקהילה היהודית במונטריאול קיים מאכל בשם בשר מעושן בסגנון מונטריאול, קרוב משפחה של פסטרמה, העשוי גם הוא מחזה בקר.
בהונג קונג, הנתח מבושל בנוזל בישול ארוך עד לריכוך ומוגש בדרך כלל במרק עם אטריות או בתבשיל קארי.
במטבח הקוריאני, נהוג לבשל את הנתח תחילה בטמפרטורה נמוכה עם ירקות ארומטיים, ולאחר מכן להניחו במשרה מבוססת רוטב סויה אשר פועלת כתמלחת ומשמרת את הבשר.
הבשר המשומר לאחר מכן מוגש ברצועות באורך גפרור כמתאבן לצד מנה עיקרית.
החזה משמש גם להכנת מרק חריף בשם יוּק קֶה ג'אנְג.
חותנים בהפרעה הוא סרט קומדיית פעולה אמריקאית משנת 2023 בבימויו של טיילר שפינדל, שנכתב על ידי אוון טרנר ובן זזוב, בהפקת אדם סנדלר, אדם דווין ואלן קוברס.
מככבים בו דווין, נינה דוברב, אלן ברקין ופירס ברוסנן.
הסרט עלה לצפייה בשירות הסטרימינג "נטפליקס" ב-7 ביולי 2023.
אוון בראונינג הוא מנהל בנק צעיר שעומד להינשא לפארקר מקדרמוט, שהוריו המנוכרים יוצרים איתה קשר כדי לבוא לחתונה.
הוא נרגש שהוא סוף סוף הולך לפגוש אותם, בעוד היא מודאגת שהם יכולים להיות קצת הרבה.
הוריו של אוון, ניל ומרגי, קשים.
אוון מתקשר לבשר להם את החדשות הטובות על השתתפות הוריו של פארקר בחתונה.
קודם כל הוא צריך לשמוע על אלרגיה מוזרה של אורח, ואז הם מראים את בורותם במקצועו של פארקר כמדריך יוגה, מתוך אמונה שזה כרוך במוט חשפניות.
במקום לשמוח על החדשות שהמחותנים האחרים מגיעים, הם מבקרים אותם על היעדרותם בחיי של פארקר.
בבנק, אוון צריך לשחרר עובד שעשה לו מתיחות על ידי נעילה בכספת.
בכך הוא מראה ומדבר על עד כמה מערכת האבטחה של הבנק שלהם מתקדמת.
הם מציינים כי אבטחת הכספת של הבנק המתחרה שלהם נחשבת לטוב ביותר במדינה.
אוון גם מציין שלכל הכספות יש בריח מילוט חירום.
בארוחת ערב עם הוריו, הם מדברים על הופעתם בקרוב של הוריו של פארקר.
בינתיים, אוון מדבר עם מתקן האחסון שבו הם שוכרים כשהוא מקווה לגשת לתמונות של פארקר למונטאז' תמונות לחתונה.
השיחה שלו מתריעה בטעות לבוס הפשע ריהן על חזרתם.
בלילה שלאחר מכן, הוריו של פארקר הכניסו את עצמם לביתם של הזוג שיתחתן בקרוב, פארקר בשיעור יוגה ומפחיד את אוון.
הם מתעקשים שאוון קורא להם בילי ולילי.
למחרת, אוון יוצא מהעבודה כדי לבלות את היום עם החותנים.
הם בוחרים את סדר היום, אז הם יוצאים לצניחה חופשית, עושים קעקועים ושותים.
תוך 12 שעות, זוג פושעים ידוע לשמצה, המכונים "שודדי הרפאים" מחזיק את הבנק של אוון, עם מנהל ההנגאובר בבניין.
אוון מבחין באינדיקטורים ספציפיים כמו הקולון של הזכר, ונותן לו פלאשבקים לבר בלילה הקודם.
הוא גם נזכר בפרטי אבטחה שסיפר ללילי, מה שגרם לו להאמין שהשודדים עשויים להיות החותנים העתידיים שלו.
הסוכן המיוחד של ה-FBI, רוג'ר אולדהם, שואל את אוון כמנהל הבנק כשמאחוריו בילי ולילי.
לא מסוגלים לומר דבר, פארקר מתעקשת שיעזבו ברגע שאוון פורץ בבכי.
אולדהם הקדיש את רוב הקריירה שלו לרדוף אחרי שודדי הרפאים והוא משוכנע שהם עומדים מאחורי השוד.
מנסה לגייס את עזרת הוריו ביציאה לבילי ולילי, אוון מספר להם את החשדות שלו.
הם אכן שואלים שאלות ישירות ולא הולמות בארוחת הערב, אבל בילי ולילי מכוונים מחדש את השיחה במומחיות.
פארקר שואלת מאוחר יותר את אוון מדוע הוא מתנהג בצורה מוזרה, ובעוד הוא מספר לה על התיאוריה שלו, היא מאמינה שזה מטורף.
אוון עוקב אחרי חמינו ושומע אותה מאיימת להרוג את פארקר אם לא ישיגו לה עוד 5,000,000 דולר לפני החתונה.
אולדהם עוצר את אוון בכביש המהיר, מוצא ראיות נטועות בתא המטען, ושופך אותן על חמינו.
אולדהם שם עליו חוט, בתקווה לגרום לבילי ולילי להתוודות.
במקום זאת, ריהאן מופיעה עם עושיה ולוקחת את פארקר כבת ערובה כביטוח.
אוון נגעל, ומתחיל לשלב כוחות עם בילי ולילי.
תחילה הם בוחרים לשדוד את הבנק "Victory Union".
עם זאת, הם מפסידים את רוב המזומנים באמצעות קומדיה של טעויות.
אז הם מתמקדים בשמור בתור פיבי קינג, מנהלת אטלס רזרב הגדולה בהרבה.
אוון נכנס, שואל את המנהלת שלו פיבי קינג איך הוא יכול לצייד טוב יותר את הבנק שלו.
היהירות של פיבי מתחילה, אז היא מראה לו את כל אמצעי ההגנה איתו.
בדיוק כשהכספת נפתחת, בילי ולילי יוצרים הסחה בחזית בזמן שאוון מסתגר בעצמו ואז משתמש בתפס המילוט החירום כדי לברוח עם הכסף.
עם ירידת הכופר, ריהאן מופתע לטובה מכך שאוון הביא את הכסף, אבל יהרוג אותם בכל זאת.
אוון מטיל אותם בנס כשבילי ולילי מסחים את דעתם של השוטרים כדי שאוון יוכל להתגנב בחזרה לכספת עם הכסף.
בעוד בילי ולילי מסגירים את עצמם ועוזרים לאולדהם עם האקסית שלו, הוא נותן להם ללכת לזמן קצר לקבלת החתונה של אוון ופרקר.
בסצנה שאחרי הכתוביות, אוון זורק מהדק לתוך חתיכת עוגה כדי שבילי ולילי יוכלו להשתמש בהם כדי להשתחרר מהאזיקים.
אדם דווין - אוון בראונינג, מנהל בנק.
פירס ברוסנן - בילי מקדרמוט, חבר ב"שודדי הרפאים" ובעלה של לילי.
אלן בארקין - לילי מקדרמוט, חברה ב"שודדי הרפאים" ואשתו של בילי.
נינה דוברב - פארקר מקדרמוט, מדריכת יוגה שהיא ארוסתו של אוון ובתם של בילי ולילי.
מייקל רוקר - סוכן FBI וחוקר "שודדי הרפאים"
Poorna Jagannathan - ריהאן זכריאן, הבוסית של "שודדי הרפאים".
ריצ'רד קיינד - ניל בראונינג, אביו של אוון ובעלה של מרגי.
ג'ולי הגרטי - מרגי בראונינג, אמו של אוון ואשתו של ניל
בלייק אנדרסון - בן-דודו של אוון.
לורן לאפקוס - פיבי קינג, מנהלת "אטלס רזרב".
ליל רל האורי - טיירי, מאבטח בבנק של אוון.
דין וינטרס - וינס מילן, מנהל בנק "Victory Union".
דניאל אנדרו ג'בלונס - גארי
פגי וולטון-ווקר - רות, סבתו של אוון.
בטסי סודארו - אידה, שפית.
ביולי 2021 לוהק פירס ברוסנן לסרט, לצד אדם דווין, לבמאי טיילר שפינדל.
באוקטובר 2021, אלן בארקין, נינה דוברב, מייקל רוקר, פוורנה ג'אגנתן, ג'ולי הגרטי, ריצ'רד קינד, ליל רל האורי ובלייק אנדרסון מילאו את שאר צוות השחקנים.
צילומי הסרט התרחשו באטלנטה, ג'ורג'יה מאוקטובר עד דצמבר 2021.
"חותנים בהפרעה" עלה לצפייה בשירות הסטרימינג "נטפליקס" ב-7 ביולי 2023.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסרט זכה לציון של 21% על בסיס 73 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 4/10. קונצנזוס האתר כתב: .
באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", הסרט זכה לציון של 36/100 על בסיס 21 ביקורות, דבר המצביע על ביקורות "לא חיוביות בדרך כלל".
חזב א-תחריר (ערבית: حزب التحرير) הוא ארגון טרור פאן-אסלאמי ופונדמנטליסטי שמטרתו המוצהרת היא הקמתה מחדש של הח'ליפות האסלאמית, אשר לטענת הארגון תאחד את העולם המוסלמי, וכן החלת השריעה בכל רחבי העולם.
חזב א-תחריר נוסד בשנת 1953 כארגון פוליטי במזרח ירושלים שהייתה תחת שליטה ירדנית, על ידי תקי א-דין א-נבהאני, מלומד מוסלמי מחיפה שהתחנך במצרים ושימש כקאדי בימי המנדט הבריטי.
הארגון נחשב לא חוקי בירדן.
א-נבהאני פיתח תוכנית ו"טיוטה לחוקה" עבור הח'ליפות.
הארגון פעיל במעל ל-50 מדינות, ומעריכים שמספר חבריו בין עשרות אלפים עד מיליון.
הארגון פעיל במדינות מערביות, כולל בריטניה וארצות הברית, וגם במספר מדינות ערביות ומדינות מרכז אסיה, אם כי הארגון הוצא מהחוק במספר מדינות.
החברים נפגשים בדרך כלל במעגלי לימוד פרטיים קטנים.
במדינות שבהן הארגון איננו בלתי חוקי, חברי הארגון פעילים גם באמצעי התקשורת ומארגנים עצרות וכנסים.
הארגון כיום אינו חוקי בבנגלדש, בריטניה, סין, גרמניה, רוסיה, טורקיה, אינדונזיה, ובכל מדינות ערב מלבד לבנון, תימן ואיחוד האמירויות הערביות.
תנועת חזבאללה בעיראק היא מפלגה עיראקית אסלאמית שיעית המהווה חלק מקואליציית הברית העיראקית המאוחדת.
הוא אינו מזוהה עם ארגון חזבאללה הלבנוני או תנועת חזבאללה באיראן.
פרוש השם חזבאללה הוא "מפלגת אלוהים" בערבית.
המפלגה מפרסמת את העיתון "אל-ביינה" ובראשה עומד חסן אל-סרי.
חזבאללה הוקמה כהתנגדות נגד משטרו של סדאם חוסיין.
בניגוד לקבוצות אחרות נגד חוסיין, בסיס הכוח שלה נשאר בעיראק, ולא הקימה סניף באיראן או במערב.
המפלגה קשורה קשר הדוק למועצה האיסלאמית העליונה של עיראק.
לאחר הפלישה לעיראק ב-2003, תנועת חזבאללה השתלטה על מבנים ששימשו בעבר את שירות הביון הכללי העיראקי בשכונת אל-עלוויה בבגדאד.
ב-16 באוגוסט 2004 פשטו אנשי שירות הביון הלאומי על הבניין בתמיכת כוחות שלבשו בגדים אמריקאים.
דיווחים סותרים זיהו את הכוחות ככוחות המשמר הלאומי העיראקי או ככוחות ארצות הברית.
פקידי וחברי חזבאללה, בהם המזכ"ל חסן אל-סארי, נעצרו לתקופות שנעו בין 10 יום לחודשיים, פרט לאל־סארי ששוחרר למחרת.
במהלך תקופה זו הם נחקרו על קשרי הקבוצה לאיראן.
חזבאללה היא תנועה איראנית שהוקמה בזמן המהפכה האיראנית עם מטרה לתמוך באיתוללה רוחאללה חומייני וכוחותיו בשלבי הקריסה הראשונים של המשטר הקודם, בעיקר דרך הפגנות אלימות ופגיעה במשרדי עיתונים המבקרים את חומייני.
האזכורים בתקשורת ובכתיבה נעשים בדרך כלל לגבי חברי התנועה - חזבאללה - ולא ל"חזבאללה" כארגון בעל מבנה ארגוני הדוק, מכיוון שחזבאללה מורכבת בעיקר מקבוצות שונות הקשורות זו לזו בקשרים רופפים, עם מסגדים במרכזם.
נטען כי פעילות חזבאללה מתבצעת ברוב המקרים ללא כל חשש מעצורים משטרתיים או מרדיפות, אף על פי שפעולותיה כוללות התקפות על אנשים והשמדת רכוש.
דווח שהתנועה שיחקה תפקיד מכריע בימים הראשונים של המהפכה במאבק באותם אשר המשטר הגדיר כאנטי-מהפכניים.
כאשר האתגרים הפוליטיים כלפי המשטר החלו לחלוף, פעילות חזבאללה הורחבה לתחומים נוספים, כולל פעולות נגד תופעות שנחשבו לבלתי רצויות מנקודת מבט "מוסרית" או "תרבותית", כמו למשל לבוש לקוי של החיג'אב, ערבוב בין המינים, וצריכת אלכוהול.
הקשר ההדוק בין ביריונים ואנשי דת באיראן הפך לנפוץ במיוחד בתקופת השלטון של משפחת הקאג'אר.
התנועה המכונה חזבאללה, שהופיעה לאחר המהפכה האסלאמית, נחשבת כהמשך טבעי של מסורת זו, שבה קבוצות שוליים בחברה האיראנית נשארו בקשר הדוק עם האולמה, והיו מוכנים לצאת לרחוב ולהביא לתסיסה כשהצורך התעורר.
השם "חזבאללה" (מפלגת אללה) הוא ביטוי גנרי, המבוסס על זעקת ההתכנסות שמשמשת את חברי התנועה: "רק מפלגה אחת - של אללה; רק מנהיג אחד - רוחאללה".
הביטוי "מסיבת אללה" מתייחס לפסוק בקוראן שמציין כי מי שמחזיק באללה, שליחו והמאמינים כשומרים, אכן יהיו מהצד המנצח.
רוחאללה, שהוא שמו הפרטי של מנהיג המהפכה האסלאמית, האייתוללה רוחאללה חומייני, היה במרכז השימוש במונח זה.
בתקופת המהפכה האסלאמית באיראן, חמיניסטים מהמפלגה הרפובליקנית האסלאמית בתחילה הכחישו כל קשר לתנועת חזבאללה, טוענים כי פעולותיה האלימות היו ביטוי לרצון ספונטני של האנשים, מעל לשליטת הממשלה.אך בפועל, המפלגה הרפובליקנית האסלאמית אכן ניהלה פיקוח על התנועה.
החוג'את אל-אסלאם האדי ג'פארי, מקורב לחומייני, הופקד על פיקוח זה.
חזבאללה הפכה לכוח משמעותי במאמץ התרבותי האסלאמי נגד ערכים חילוניים ומודרניסטיים באוניברסיטאות האיראניות.
עדות לכך ניתן למצוא באירועים שאירעו לאחר תפילת יום שישי ב-18 באפריל 1980, כאשר חומייני תקף בחריפות את האוניברסיטאות, מצהיר כי המשטר אינו חושש מסנקציות כלכליות או התערבות צבאית, אלא מהשפעת האוניברסיטאות המערביות על הנוער האיראני.
דבריו שימשו כאות לתקיפה אלימה באותו ערב נגד מכללה להכשרת מורים בטהרן, שכללה לינץ' של סטודנט והפיכת הקמפוס ל"אזור לחימה".
ביום שלאחר מכן, חברי חזבאללה תקפו את משרדי הסטודנטים השמאליים באוניברסיטת שיראז, דבר שהוביל לכך שכ-300 תלמידים נזקקו לטיפול רפואי.
התקפות דומות התרחשו באוניברסיטאות נוספות, ובסופו של דבר, למעלה מ-20 אנשים נהרגו בעימותים אלה.
המתקפות האלימות על האוניברסיטאות הביאו לסגירתן לתקופה של שנתיים לצורך "איסלמיזציה", מהלך ששינה מהותית את פני החינוך הגבוה באיראן.
האירועים האלו משקפים את השפעתה הגדולה וההשפעה המדינית של תנועת חזבאללה בימים הראשונים לאחר המהפכה האסלאמית, תוך הדגשה על השקפת העולם האיסלאמית-רדיקלית שהנחתה את פעולותיה.
תנועת חזבאללה, למרות שלא מתאפיינת בלבוש אחיד או מדים, מזהה בקרב האוכלוסייה האיראנית בסגנון ייחודי המתעלם מגישות אופנתיות ובמיוחד מהאופנה המערבית.
חברי התנועה מעדיפים ללבוש חולצות פשוטות ולא מודרניות עם צווארון, שאינם מחוברים לתוך מכנסים רגילים ונמנעים מלבוש של ג'ינס הנעליים שחורות פשוטות או נעלי בית.
חלק מהזיהוי הוויזואלי עם התנועה כולל גם חבישת כאפייה בצבעים שחור ולבן.
כמו כן, חברי התנועה נוטים לגדל זקן ארוך או לפחות גידול של שלושה ימים, המוסיף להם תחושת מחויבות וזיהוי עם האידאולוגיה האסלאמית.
חותנת בהפרעה הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2005 בבימויו של רוברט לוקטיק, עם ג'ניפר לופז, ג'יין פונדה ומייקל ורטן בתפקידים הראשיים.
זה סרט השיבה לקולנוע של פונדה למסך לאחר 15 שנות היעדרות ובו היא משחקת את חמותה המפלצתית של ג'ניפר לופז.
הסרט קיבל ביקורות שליליות אבל היה שובר קופות.
שרלוט "צ'ארלי" קנטליני (ג'ניפר לופז) גרה בלוס אנג'לס ושואפת להיות מעצבת אופנה אבל בינתיים היא מתפרנסת מעבודות זמניות כמוליכת כלבים ומלצרית בחברת קייטרינג.
היא מתהלכת עם הכלבים בחוף ופוגשת שם את ד"ר קווין פילדס (מייקל ורטן), רופא כירורג נאה ורווק מבוקש.
הם מחליפים מבטים ונפגשים במקרה שוב באירוע בו היא עובדת כמלצרית.
הם מתחילים לצאת והקשר ביניהם מתהדק למרות שחברתו הקודמת של קווין, פיונה (מונה מזור), אומרת לה מתוך קנאה, שהוא גיי.
קווין הוא בנה היחיד של ויולה (ג'יין פונדה), מראיינת טלוויזיה מפורסמת שנאלצת לעזוב את תפקידה לאחר שלושים שנה לטובת מראיינת צעירה ונאה שלדעתה אינה מתאימה לתפקיד ובראיון הפרידה היא מתנפלת עליה ומאושפזת במוסד פסיכיאטרי מלווה בעוזרתה הנאמנה רובי (ונדה סייקס).
ביום שחרורה היא מזדעזעת מהעובדה שבנה עומד להתחתן עם אישה ללא מקצוע או השכלה שמתפרנסת מהולכת כלבים והיא עושה הכל כדי למנוע זאת.
היא מתחילה לחקור על עברה של צ'ארלי ואפילו תולשת ממנה "במקרה" שערה כדי לבדוק במאגר DNA אך לא מוצאת דבר.
קווין נתון בתווך בין אימו לצ'ארלי אך עומד על דעתו להתחתן.
העימות בין שתי הנשים מתגבר עד להחלפת סטירות אחת עם השנייה.
לבסוף נקבע תאריך לחתונה וחמותה גרטרוד (אליין סטריץ') מגיעה למרות שלא הוזמנה ומטיחה בפניה האשמות בפומבי וגם רובי הנאמנה מצליחה לשכנע אותה להפסיק את הריב עם צ'ארלי והיא נכנעת ומשתתפת בטקס החתונה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'ניפר לופזשרלוט "צ'ארלי" קנטליניג'יין פונדהויולה פילדסאמא של קוויןמייקל ורטןקווין פילדסונדה סייקסרוביעוזרת של ויולהאדם סקוטרמיידיד של צ'ארלימונה מזורפיונהחברה לשעבר של קוויןויל ארנטקיתידיד של קוויןאליין סטריץ'גרטרודחמותה של ויולהסטיבן דנהאםד"ר פול צ'מברלין
חזום חזום (1948 – 4 באוקטובר 2024) היה כדורגלן ישראלי אשר שיחק בעמדת הקשר בקבוצות אחדות, ומזוהה בעיקר עם הפועל פתח תקווה, שבה שיחק בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, ועם הפועל יהוד, שבה שיחק כ-7 עונות וזכה בגביע של 1981/1982.
בהמשך עבר להפועל רמת גן להשאלה למשך עונה אחת, וחזר לקבוצותו הפועל פתח תקווה לחצי עונה נוספת.
ב-1972 החליט לעזוב את ישראל ולשחק בקבוצת גרמיסטון קולינס בדרום אפריקה, שם שיחק מספר עונות, כשבין לבין חזר ב-1973, להתגייס לצה"ל בתור טנקיסט במלחמת יום הכיפורים.
בהמשך עבר עוד מספר קבוצות אחרות בדרום אפריקה, עד שחזר בעונת 1976/1977 בליגה הלאומית להפועל יהוד שהייתה העולה הטרייה לליגה הלאומית דאז.
ב-1982 זכה עם יהוד בתואר הראשון והיחיד שלה עד היום, גביע המדינה בכדורגל לעונת 1981/1982. ב-1984 עבר למכבי לזרוס חולון איתה נלחם על העלייה מליגה א' לליגה הארצית (הליגה השנייה דאז), אולם ב-1985 חזר להפועל יהוד.
בסוף שנות ה-90 הוסיף לשחק בקבוצות קטנות מליגות נמוכות כדוגמת גבעת שמואל בה שיחק ב-1990 ולאחר מכן תלה את הנעליים.
חזום חזום נפטר ב-4 באוקטובר 2024, בגיל 76, בבית החולים איכילוב שבתל אביב.
חזון העצמות היבשות הוא פרק נבואה () בספר יחזקאל.
הפרק מכיל חזון אשר נגלה לנביא כעין חלום המתואר באופן מציאותי-נטורליסטי.
בחזון רואה עצמו הנביא כניצב בבקעה מלאה בעצמות אדם יבשות.
לנגד עיניו עולות על העצמות רקמות של גידים, בשר ועור.
לאחר מכן מגלה מלאך אלוהים לנביא שאלו הם בני ישראל בגלות ומצווה על הנביא לשאת נבואה נוספת כדי להפיח בדמויות רוח, להחיותם ולהעלותם לארץ ישראל.
הנבואה נקראת בהפטרה של שבת חול המועד פסח.
בפרשנות המסורתית זכתה הנבואה לשתי גישות פרשניות:
דברי הנביא פשוטם כלשונם וכוונתו לתחיית המתים באחרית הימים.
גישה אחרת טוענת כי על רקע נטייתו של הנביא להציג את עמדותיו בעזרת דברי משל, הרי העצמות היבשות מסמלות את עם ישראל, הקבר מסמל את גלות העם והשיבה למולדת משולה לתחיית העצמות אותה מזכיר יחזקאל בחזונו.
בתלמוד הבבלי נחלקו התנאים האם נבואה זו אכן התרחשה במציאות או שהיא רק משל:
על דמותם של המתים אותם החיה יחזקאל נחלקו אמוראים בתלמוד.
האמורא רב אומר כי מדובר בקבוצה של בני אפרים אשר ברחו ממצרים שלושים שנה קודם ליציאת מצרים ונהרגו על ידי אנשי גת:
בנוסף, קיימים פרשנים ודרשנים המרחיבים את החזון גם מעבר לתחום תחיית המתים הרגילה.
למשל ה"בית יעקב" (הרב יעקב ליינר), פרשן חסידי מאמצע המאה ה-19 פירש שה"מתים" שזקוקים לתחיה הם בעצם החלומות והמאווים שהיו באדם ונתיישנו, אבדו כביכול.
לדבריו יש להבין את הנבואה כמשל לפיו שום דבר לא מת, דבר לא הולך לאיבוד.
אין להתייאש, תמיד יש תקווה עמוקה לישועה, לאור, לרוח שתחזיר את הפנימיות והחדווה.
בציונות, קיבל החזון מימד של משל שהתגשם.
הרב שמואל מוהליבר השתתף כנשיא הכבוד באספה הראשונה של חובבי ציון בעיר קטוביץ (ועידת קטוביץ).
העצמות היבשות של הרוגי מחנות הריכוז ופליטי השואה קרמו כביכול עור וגידים וקמו לתחיה בדמות מדינת ישראל והתחייה הציונית.
הפלא הוא התקומה מהחורבן המוחלט המתגלם ב"בקעה מלאת עצמות" כפשוטו, באושוויץ, אל העצמאות המדינית המתגלמת בהכרזת העצמאות.
בבית הכנסת העתיק אשר במצדה נמצאו קטעי מגילות שכללו את חזון העצמות היבשות.
הנביא, המצטיין בכתיבה אומנותית בכל ספרו, מגיע בחזון זה לשיא ספרותי.
התיאור הוא מציאותי במיוחד, כאשר כל מילה בו מתארת בעצמה ובבירור מצב פיזי שניתן לדמיינו בקלות.
תיאור העלאת הרקמות על העצמות היבשות הדרגתי ומפורט ומוליך לשיא - הכנסת הרוח.
התיאור עושה שימוש בחושים: ראיה (הנביא רואה את הבקעה והיא מלאת עצמות), שמיעה ("וְהִנֵּה רַעַשׁ", ), מישוש (תחושת רוח נושבת) ואף ריח (הנוצר בדמיונו של הקורא המנסה לדמיין בקעה מלאה עצמות).
המילה המובילה בנבואה היא "רוח" המופיעה עשר פעמים בעשרה פסוקים.
רבים מהפרשנים והדרשנים רואים בכך את ניצחון הרוח על החומר.
העצמות היבשות מתארות את העולם החומרי, היבש והמת, אשר רק הרוח מחייה אותו.
בנצרות מהווה החזון דגם לתחיית המתים באחרית הימים.
בנוסף, ובאופן אלגורי, קיימת התייחסות אל העולם כולו כאל "בקעת העצמות היבשות" המלאה באנשים שאינם מכירים את דרך האמת.
תפקידו של הנוצרי הוא להחדיר באנושות כולה את הכרת הנצרות ועל ידי כך "להשיב בהם רוח" ולהחיות אותם.
לאבן אל-עבאס יש חדית' (פרק מאוסף של הלכות, אגדות וסיפורים) המושפע מהחזון.
בו מסופר על אירוע שקרה באזור ושמו דמרדאן, שם התחוללה מגפה.
מלאך המוות קרא אל בני האדם "מותו", בעוד הנביא עמד מנגד וציווה עליהם "חיו בשם אללה".
עצמות המתים הצטרפו אלו לאלו, הם קמו לתחיה והיללו את שם אללה.
החזון העניק לשפה העברית את הביטוי קרם עור וגידים לתיאור ציורי של רעיון שהתגשם
השורה הפותחת את הפזמון החוזר של המנון המדינה התקוה: "עוד לא אבדה תקותנו" הוא מענה לפסוק י"א: "הִנֵּה אֹמְרִים, יָבְשׁוּ עַצְמוֹתֵינוּ וְאָבְדָה תִקְוָתֵנוּ"
מספר רב של ציורים לאורך הדורות, של רבים מהציירים
תבליט המתאר את החזון משובץ במנורת הכנסת
ביציאה ממוזיאון יד ושם כתוב באותיות גדולות הפסוק (, חזון העצמות היבשות).
שמו של הקומיקס Dry Bones מבוסס על חזון העצמות היבשות.
בטקסים רשמיים של מדינת ישראל כגון טקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם או טקס הדלקת המשואות בערב יום העצמאות, נקרא פעמים רבות החזון, כחלק מהטקס
בתרבות הפופולרית, חיים חפר כתב את השיר ההיתולי "יחזקאל" ובו השורות:
שירו של עמיר בניון "חזון יחזקאל" עוסק בנושא זה.
בנובלה העתידנית-האפוקליפטית שלו "Ape and Essence" מביא אלדוס האקסלי ציטוט כמעט מדויק מחזון העצמות.
הציטוט משמש חיזוק אסוציאטיבי לתיאור מצבם של בני האדם לאחר מלחמת עולם שלישית, אך גם תוספת לתיאור החזותי של כמויות כבירות של עצמות ממשיות שנותרו מן הנספים במלחמה.
במשחקי סופר מריו לשלדי הקופא (יצורי הצב במשחק) המהלכים קוראים "Dry Bones".
חזון אחרית הימים של אברהם הוא אחד מן הספרים החיצוניים, המתאר את חזון אחרית הימים (אפוקליפסה) של אברהם אבינו.
הספר אינו כלול בתנ"ך היהודי או הביבליה הנוצרית ונשתמר רק בסלאבית כנסייתית עתיקה.
הספר כולל תיאור של המרתו של אברהם אבינו מעבודת אלילים למונותאיזם, לצד האפוקליפסה שלאחר תיאור זה.
כפי הנראה, נכתב הספר בידי יהודי זמן קצר לאחר חורבן הבית השני בשנת 70 לספירה, קרוב לוודאי בשנת 80 מאחר שיש בו התייחסות להתפרצות הר הגעש וזוב בשנת 79. הספר נכתב בשפה העברית, אך לא שרד את כל השנים עד היום אלא בתרגום לשפה הסלבונית.
יש חוקרים, הסבורים כי הספר חובר על ידי שני מחברים שונים.
בשנים 1860 עד 1863 הספר נתגלה מחדש והודפס במקביל על ידי ו, שהשתמשו בכתב יד בן המאה ה־14 שנמצא במנזר אלכסנדר נבסקי בסנט פיטרסבורג.
תרגום הביבליה לסלאבית כנסייתית עתיקה נעשה בתקופה שלאחר התנצרות בוריס הראשון, שליט האימפריה הבולגרית הראשונה ב־864. ב־885 הגיעו לבולגריה תלמידיהם של קירילוס ומתודיוס, שהביאו עמם את האלפבית הגלגוליטי וכתבים נוצרים־יוונים שכבר תורגמו לסלאבית.
התרגומים שהביאו עמם ממוראביה כללו טקסטים שנועדו בעיקר למתגיירים החדשים, לצד תרגומי תהילים, הבשורות והאיגרות.
התרגום המלא של הביבליה לסלאבית לא הושלם עד 1499, דבר שתרם לאי ההבחנה בין הספרים הקאנונים לכאלו שאינם.
עד אמצע המאה ה-11, אחוז גדול מהספרים הפסאודוגראפיים שנמצאו בבולגריה תורגמו לסלאבית.
הפופולריות של הספרות הפסאודוגרפית הייתה גדולה מהספרים האחרים, בין היתר בשל היות דמיון גדול יותר בין הספרות הפסאודגרפית לבין הפולקלור הבולגרי והאמונות הפאגניות לבין ספרות גבוהה יותר.
גם עלילות השטן, מלאכים ושדים המצויות בספרות הזו הגבירו את הפופולריות העממית שלה.
הכמורה האורתודוקסית ניסתה להיאבק בספרים חיצוניים מעין אלו, שנתפסו ככפירה, במיוחד אלו המזוהים עם האמונה הבוגומילית, על ידי עדכון רשימות ספרים אסורים.
התרגום הבולגרי לוולגטה של קיריליוס שימש כבסיס לשיטות העבודה של מתרגמים אחרים לבולגרית.
קירליוס תרגם בשיטת מילה למילה, אך מפעם לפעם הוסיף מילות קישור, ארגן מחדש משפטים והתחשב במובן הרחב יותר.
חזון ברוך א', או חזון ברוך הסורי, הנקרא בלעז האפוקליפסה של ברוך, הוא אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך.
כתיבתו של הספר מיוחסת לברוך בן נריה, סופרו של הנביא ירמיהו.
בספר 87 פרקים, השונים מאוד זה מזה באורכם.
מקורו של הספר שבידינו הוא כנראה בעותק שאבד ושעבר תרגום מעברית ליוונית ומיוונית לארמית סורית.
בראשיתו של הספר בתרגומו הסורי כתוב: "כתבא דגלינא דברוך בר נריא דמפקי מן יוניא לסורייא" ("ספר גילוי ברוך בן נריה שנתרגם מיוונית לסורית").
רוב החוקרים משוכנעים כי הספר נכתב במקורו בעברית וכנראה הספר שבידינו עבר תרגום מעברית ליוונית ומיוונית לארמית.
החוקר אברהם כהנא מזהה את המחבר כיהודי, אולם משוכנע כי זיהוי הספר לתקופת חורבן הבית הראשון שגוי.
כהנא משער כי הספר חובר בערך בשנת 115 לספירה, כלומר 45 שנים לאחר חורבן הבית השני.
הספר מיוחס לברוך בן נריה אולם הזיהוי כנראה אינו נכון ושימת הדברים בפי ברוך היא בהתאם לנוהג אז של השמת דברים בפי אדם מוכר מהעבר - פסאודואפיגרפיה.
מחבר הספר, על פי כהנא, היה בקי ביותר בספרי המקרא בנוסחם העברי ובספרים החיצוניים.
החוקרים מחלקים את הספר בצורות שונות.
כהנא בספרו מחלק אותו לאחד-עשר נושאים:
שליחותו של ברוך על ידי האלוהים לבשר לירמיהו ושאר הנבחרים על הגזרה על חורבן העיר ופיזור ישראל בגויים.
(ברוך מוצג בספר במדרגה מעל ירמיהו, הפוך מהמוצג בתנ"ך) - (פרקים א'-ה').
מראה גניזת כלי בית המקדש והחורבן על ידי המלאכים - (פרקים ו'-ט').
ציווי ירמיהו לצאת עם הגולים לבבל בעוד ברוך נשאר מאחור ונושא קינה על חורבן ציון - (פרקים י'-י"ב).
שאלות ותשובות בין ברוך והאל בדבר ייסורי הצדיק ושלוות הרשע (פרקים י"ג-כ').
תפילת ברוך לאלוהים שיקיים את הבטחתו לגבי אחרית הימים ותשובת ה' שההבטחה תתקיים בשעתה והודעה על פרטי העתיד לבוא (פרקים כ"א-ל').
עידוד לאומה לקראת המאורעות הקשים, התקשרות העם לברוך, קינת ברוך על חורבן בית המקדש (פרקים ל"א-ל"ה).
חזון היער, הגפן, המעיין והארז, פשר החזון ושאלה ותשובה על המשומדים והגרים בעם ישראל.
הודעה לברוך על פטירתו הקרבה וצוואתו לטובי העם (פרקים ל"ו-מ"ו).
תפילת ברוך לה' שיגן על עם ישראל בזכות התורה, שאלות ותשובות על דמות המתים שיקומו לתחייה ועל סופם של הצדיקים ושל הרשעים (פרקים מ"ז-נ"ב).
חזון ענן המים השחורים ופשרו.
הודעה לברוך על פטירתו בעוד ארבעים יום וציווי ללמד את העם (פרקים נ"ג-ע"ו).
ברוך מוכיח את העם וכותב אגרות לתשעה השבטים וחצי השבט שבאשור, ואל שני השבטים וחצי השבט שבבבל (פרק ע"ז).
עוד איגרת ששולח ברוך אל תשעת השבטים וחצי השבט בידי נשר (פרקים ע"ח-פ"ז).
כמו בהרבה ספרים חיצוניים מסוגו, ממלא המלאך מיכאל תפקיד חשוב בספר.
חזון ברוך ב', או חזון ברוך היווני, הנקרא בלעז האפוקליפסה של ברוך, הוא אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך, אשר לא התקבלו בין כתבי הקודש.
הספר מיוחס לברוך בן נריה שהיה סופרו של הנביא ירמיהו.
בספר 17 פרקים ו-177 פסוקים והוא מספר על המראות שראה ברוך בן נריה, כשעלה לבקר ברקיעים.
הספר יצא לראשונה ב-1886 כתרגום מנוסח סלאבי, וב-1896 נמצא נוסח יווני מפורט יותר.
משערים שהסלאבי הוא קיצורו של היווני, הנוצרים הוסיפו בספר הוספות (בפרט בפרק ד'), וכן השפיעו על סגנונו הכללי.
פרקים ב'-ג' הרקיע הראשון והשני, אנשי דור הפלגה.
פרקים ד'-ה' הרקיע השלישי, עץ הדעת, היין, הנחש, והשאול.
פרקים ו'-ט' מערכת השמש והירח.
פרק י"ז חזרת ברוך לארץ.
פרק א' ברוך טוען כנגד האלוהים על חורבן ירושלים, מלאך נגלה אליו ומשביעו שלא יטען כנגד האלוהים והוא יראה לו את מסתורי השמים.
פרק ב' ברוך עולה לשמים דרך "שער השמים", שהיה רחב מהלך שלושים יום ועברוהו כמעוף הציפור.
בתוך הרקיע ראה בקעה ובה בני אדם משונים, שהיו מבוני מגדל בבל.
פרק ג' המלאך מעלה את ברוך לרקיע השני, ועוברים במעופם מהלך שישים יום.
ברוך רואה בקעה מלאה באנשים משונים, שהיו מיועצי בניית מגדל בבל, ולאחר תס"ג אמות נענשו.
פרק ד' ברוך הולך עם המלאך מהלך מאה שמונים וחמישה יום (לא ברור אם עבר רקיע), שם ראה את השאול, ואת הנחש ששותה כל יום מן הים אמה אחת, ושלוש מאת ושישים נהרות ממלאים את הים, והגדולים שבהם אלפי, אבירוס וגריקוס.
ברוך מבקש לראות את עץ הדעת, המלאך מראהו את הגפן שנטע סמאל, ומפרט את חטאי השכרות.
פרק ה' ברוך מבקש לדעת מה גודל בטנו של הנחש, המלאך משיבו: "בטנו כשאול והיא כככר עופרת [שעל מנת להשליכה צריך] שלוש מאות איש".
פרק ו'-ח' ברוך רואה את מערכת השמש: לפני השמש יוצא עוף החול, שמסכך על העולם מפני השמש.
על כנפיו רשום באותיות זהב: "לא הארץ ילדני, ולא השמים ילדוני, כי אם כנפי השמים ילדוני" מאכלו מן השמים וטל הארץ ומצאתו יוצא התולעת וממנה הקנמון.
בתחילת היום פותחים את שס"ה שערי השמש ונשמע רעם גדול ועוף החול קורא להכין את התרנגולים שבארץ לקרוא, העוף יוצא ופורש כנפיו, ואחריו השמש יוצא ומלאכים נושאים אותו ועטרה על ראשו, וכשמסים את סיבובו מורידים המלאכים את העטרה מן השמש, כי נטמא השמש, אחר שראה את מעשי בני אדם הרעים.
פרק ט' סדר הלילה: הלבנה יושבת ברכב ועמה הכוכבים, את הרכב מושכים פרים וכבשים ולפניו המון מלאכים.
סיבה שהלבנה מתמעטת, לפי שכשחטא אדם לא נסתתרה אלא התגאתה, ואינה מאירה רק בלילה, כי היא לפני השמש כעבד לפני אדונו.
פרק י' ברוך בא לרקיע הרביעי, הוא רואה אגם מים וציפורים גדולות סביבו מזמרות לה' תמיד.
מסביב לאגם זה מתקבצים נשמות הצדיקים וממימיו יורדים מים לארץ, להצמיח את הפירות.
פרק י"א' פ' א'-ז' ברוך בא לרקיע החמישי, שערו סגור ולא נפתח עד שבא מיכאל לקבל תפילות בני אדם.
כשבא מיכאל, נשמע הקול יפתחו השערים ונפתחו בקול רעם.
המלאך ומיכאל ברכו איש את רעהו.
פרק י"א פ' ח-יג מיכאל מחזיק ספל גדול, שבו יושמו מעשים טובים.
המלאכים הממונים על הצדיקים הביאו סלים מלאים, המלאך שפך אותם לספל.
הממונים על הבינונים הביאו סלים לא מלאים, ופחדו לגשת עד שעודדם מיכאל, מיכאל והמלאך נעצבו כי לא נתמלא הספל.