tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרועה הנאמן, אתה והאבות הקיצו ורננו להתעוררות השכינה, שהיא ישנה בגלות,
שעד עתה הצדיקים כולם טמונים וישנים בקבריהם.
מיד מביאה השכינה שלושה קולות לרועה הנאמן ואמרה לו:
קום הרועה הנאמן, שעליך נאמר "קוֹל דוֹדִּי דוֹפֵק" אצלי בארבע האותיות שלו,
שהרי תם עוונך בת ציון, לא יוסף להגלותך.
אלא אמר הקב"ה: את חשבת שמיום שנחרב בית המקדש, שעליתי לבֵיתִּי שלי ונכנסתי לישובי?
לא כך הוא, שלא אעלה כל זמן שאת בגלות,
ה"א - (אחרונה) היא השכינה בגלות.
השלמות והחיים שלה הוא ט"ל, היינו: יו"ד ה"א וא"ו.
וה"א (אחרונה) היא השכינה שלא מחשבון ט"ל.
אלא יו"ד ה"א וא"ו, שעולות האותיות בחשבון ל ט"ל שהוא ממלא את השכינה - מנביעת כל המקורות העליונים.
מיד קם הרועה הנאמן והאבות הקדושים עמו.
כאמור, ישנו מנהג לומר את "פתח אליהו" לפני תפילת מנחה.
המנהג נפוץ בעיקר בקרב עדות המזרח הנוהגים לאומרו בכל יום.
חלק מן החסידים נוהגים לאומרו רק במנחה של ערב שבת.
הקישור בין אליהו הנביא לבין תפילת מנחה מתבסס על מעמד אליהו בהר הכרמל.
על פי הסיפור הנ"ל נענתה תפילתו של אליהו שנאמרה "כַּעֲבֹר הַצָּהֳרַיִם ...
עַד לַעֲלוֹת הַמִּנְחָה" (מלכים א', פרק י"ח, פסוק כט'), ועל כן נקשר הקטע דווקא לתפילת המנחה.
מנהג נוסף הוא לאומרו לפני תפילת שחרית.
פתיחת פירץ הנקראת גם פתיחה יוגוסלבית היא אחד ממהלכי הפתיחה האפשריים במשחק השחמט.
הפתיחה קרויה על שם רב-האמן הסלובני .
פתיחה זו נחשבת לחדשה באופן יחסי, הגם שנצפתה לעיתים בשלהי המאה ה-19. היא נחשבה לחריגה, וצדדית.
רק לאחר מלחמת העולם השנייה החלה לצבור פופולריות, ובשנות ה-60 רב-האמן הקנדי שיחק משחקים רבים בשיטה זו.
השחור לא מנסה להשתלט על המרכז בעזרת הרגלים, כמקובל במרבית הפתיחות אלא פועל לפרק את מרכז הלבן מאגפי הלוח.
בפעם הראשונה נעשה שימוש בפתיחה זו באליפות העולם על ידי בובי פישר במשחק ה-17 בינו לבין בוריס ספסקי.
ישנן הסתעפויות בהן מעכב השחור את פיתוח הפרש ל-ו6, וזו עשויה לעבור להגנת רוֹבַּטש.
המשחק הראשון המתועד בפתיחה זו שוחק בשנת 1887 בין יוסף נועה לבין עמוס ברן..
משחקים של גדולי השחמטאים בעולם בפתיחת פירץ
פתיחת דספרז היא פתיחת שחמט המתחילה במסע:
הפתיחה נקראת על שם שחקן השחמט הצרפתי מרסל דספרז.
בגלל היות הפתיחה משוחקת לעיתים רחוקות, היא נחשבת לפתיחה נדירה, ומוגדרת A00 על ידי אנציקלופדיית פתיחות השחמט.
בדומה ל-1.א4, פתיחת וור, 1.ח4 הוא מסע שלא תורם כלל להשתלטות או תקיפה על משבצות המרכז, ועושה מעט מאוד בשביל פיתוח.
הכלי היחיד המשוחרר עקב המסע הוא הצריח, וכלי זה אינו מפותח בדרך על ידי זה שמוציאים אותו למשבצת ח3. בנוסף, 1.ח4 מחליש את צד המלך של הלבן.
מכל הסיבות האלו, המסע 1.ח4 הוא בין המסעות הנדירים ביותר מתוך 20 המסעות הראשונים האפשריים ללבן.
שחור מגיב בדרך כלל בתפיסת המרכז עם המסעות 1...ה5 או 1...ד5 (1...ד5 מונע גם מהצריח הלבן לצאת למשבצת ח3 כי הוא תוקף משבצת זו), גם המסע 1...פו6 אפשרי.
אמנם, המסע 1...ז6, במטרה לעשות פיאנקטו לרץ למשבצת ז7, הוא נדיר יותר בגלל שלבן יכול לשבור את מבנה הרגלים של השחור עם המסע 1...ח5, ואז המסע 1.ח4 אף יהווה יתרון ללבן.
רב-האמן דוד ברונשטיין ציין פעם שהכיר שחקן רוסי שתמיד פתח עם 1.ח4 וניצח כל משחק.
רה7 7.פו4 0-0 8.רז2 הפרש במשבצת ו4 נמצא במקום טוב והלבן נמצא בעמדה טובה.
למרות זאת, שחור בדרך כלל לא ישתף כל כך הרבה פעולה.
פתיחת רץ המלך היא פתיחת שחמט שמתחילה במהלכים:
פתיחות דומות נוספות שאפשר לעבור אליהן הן פתיחה איטלקית והגנת שני הפרשים.
אנציקלופדיית פתיחות השחמט (ECO) מסמנת פתיחה זו בקודים C23 ו-C24.
פתיחת רץ המלך היא אחת מהפתיחות העתיקות ביותר.
היא פותחה על ידי השחמטאים הספרדים לואיס רמירז דה לוסנה ורוי לופס דה סגורה ושוחקה על ידי השחמטאי הצרפתי פילידור.
בנט לארסן, רב-אמן דני בשחמט, היה זה שהחיה פתיחה זו בשנת 1964. למרות נדירותה בעת החדשה, לעיתים נעשה שימוש בפתיחה זו כהפתעה על ידי שחקנים כמו קספרוב.
נאן משתמש בה כדי להימנע מהגנת פטרוב (1.ה4 ה5 2.פ-ו3 פ-ו6), ופטר לקו שיחק אותה באליפות העולם 2007 נגד קראמניק, הידוע כשחקן קבוע של הפטרוב.
ויבר אדמס בספרו הקלאסי, הלבן - לשחק ולנצח, טען כי פתיחת רץ המלך כופה ניצחון ללבן בגלל המהלך השני.
עם זאת, הוא לא היה מסוגל להוכיח זאת על ידי הבסת שחקנים חזקים ממנו, ומאוחר יותר נטש את פתיחת רץ המלך לטובת משחק וינה, וטען לגביה את אותה טענה.
רב-האמן, ניק דה פיירמיאן, במהדורה ה -14 של הספר, פתיחות שחמט מודרניות, מסכם כי פתיחת רץ המלך מובילה לשוויון כאשר שני הצדדים מציגים משחק טוב, והעיר כי, "בין השחקנים מודרניים רק בנט לארסן שיחק את זה הרבה, אבל גם קספרוב נתן לו ניסיון (זכייה נגד ברייב)".
עקב העובדה שהמהלך השני (מצד הלבן) בפתיחת רץ המלך לא מהווה איום ישיר לשחור, לאחרון יש מספר דרכים אפשריות לתגובה.
לכן, לפתיחה זו יש מספר וריאציות.
המהלך השני, הפופולרי ביותר של השחור במשחק השחמט, הוא פ-ו6, משום שהוא מכריח את הלבן להחליט כיצד להגן על הרגלי שלו הנמצא ב-ה4. אם הלבן בוחר להגן על ידי קידום רגלי ל-ד3, על השחור להיזהר שלא להיסחף לתוך וריאציה נחותה של גמביט המלך הנדחה.
אפשרויות להימנע ממלכודת זו הן:
הגנת ברלין אפשרות 1 הגנת ברלין אפשרות 2 ה4, ה5
לפעמים בוחר הלבן בפתיחת רץ המלך כדי לעבור לפתיחה איטלקית תוך כדי מניעת אפשרות מהשחור לשחק את הגנת פטרוב.
גמביט אורסוב נקרא על שם הנסיך סרגיי אורוסוב (1827-1897).
פ:ה4 4.ד:ה5 נותן ללבן יתרון מסוים) 4. פ-ו3 השחור יכול לעבור להגנת שני הפרשים עם 4...פ-ג6, או לדחות את הגמביט עם 4...ד5 5.ה:ד5, ר-ב4+ 6.ג3 (מומלץ על ידי מיכאל גאוולר כדי להרוויח חייל על חשבון זכויות הצרחה) ו- 6...מה-ה7+ 7.ר-ה2 ד:ג3, כאשר 8.ב:ג3 או 8.פ:ג3, שניהם מציעים סיכויים שווים בערכם.
לשחור יש עמדה מוצקה ללא חולשות ברורות אבל ללבן יש הזדמנויות התקפה.
הגעה לגמביט אורסוב נעשית לפעמים גם באמצעות הגנת פטרוב לאחר:
גמביט בודן-קיזריצקי נקרא על שמם של השחמטאים שמואל בודן וליונל קיזריצקי.
בודן פרסם ניתוח ראשון למהלך זה בשנת 1851. מומחי פתיחות שחמט מעריכים כי לאחר 2 ...
המשחק עשוי להמשיך בצורה הבאה:
בפועל, החוסר בהתפתחות של השחור ושלילת זכותו להצרחה קטנה יכולים להיות בעייתיים.
מהלכים בטוחים יותר עבור השחור, על פי פול מורפי, הם אחת מהדרכים הבאות:
על פי בובי פישר בספרו, 60 המשחקים הבלתי נשכחים שלי, בדרך השנייה ללבן אין פיצוי על הרגלי.
השחור יכול גם להגן על החייל עם 3 ...
פ-ג6 ומעבר להגנת שני הפרשים.
הוא חייב, עם זאת, להיות מוכן להציע גמביט בעצמו לאחר 4.פ-ז5. הלבן יכול לבצע מהלך דמוי גמביט בודן-קיזריצקי עם 4. 0-0 פ:ה4 5.פ-ג3.
מהלכים נוספים אך חריגים הם:
סיכום מהלכים אפשריים אחרי: 2...פ-ו6
3. פ-ג3 (מעבר למשחק וינה)
4...פ-ג6 (מעבר להגנת שני הפרשים)
3. פ-ו3 (מעבר להגנת פטרוב)
מעבר מגמביט כנף לגמביט אבנס
ההגנה הקלאסית היא תגובה סימטרית של השחור - 2...ר-ג5. הלבן יכול אז לעבור למשחק וינה (3.פ-ג3) או לפתיחה איטלקית (3.פ-ו3) או להישאר בפתיחת רץ המלך עם גמביט כנף (3.ב4) או ואריציית פילידור (3.ג3).
תוצאת גמביט הכנף מביאה לעמדות דומות לאלו של גמביט אבנס.
הוא יכול להפוך לגמביט אבנס למשל על ידי:
התגובה האנרגטית ביותר של השחור לואריציית פילידור היא הגמביט הנגדי של לואיס, 3.ג3 ד5, על שם השחמטאי והסופר האנגלי ויליאם לואיס (1787-1870) שפרסם ניתוח של מהלך זה ב-1834.
בקרב חובבים גם 3. מה-ו3 ו-3. מה-ח5 הם מהלכים פופולריים של הלבן היוצרים איום מיידי של מט סנדלרים.
אך איום זה נענה בקלות על ידי השחור (לדוגמה: 3. מה-ח5 מה-ה7) ולכן מהלכים אלו נחשבים נחותים כן הם פוגעים בהתפתחות הלבן או משאירים את המלכה חשופה, מה שמוביל לאיבוד המומנטום של הלבן.
סיכום מהלכים אפשריים אחרי: 2...ר-ג5
הגמביט הנגדי של לואיס כתגובה לואריציית פילידור
3...ד5 (הגמביט הנגדי של לואיס)
3.פ-ו3 פ-ג6 (מעבר לפתיחה איטלקית)
השימוש במהלכים אחרים של השחור כתגובה למהלך השני של הלבן, נעשה לעיתים נדירות.
מעבר להגנה הונגרית על ידי 2...ר-ה7?.
מהלך זה נחשב טעות כי הלבן עם 3. מה-ח5 מרוויח (מכה) חייל.
מעבר לגמביט הנגדי הקלבריאני (2...ו5?!) הנקרא על שם מולדתו של ג'ואקינו גרקו, קלבריה.
מהלך זה נחשב מפוקפק, מאחר שאם ממשיכים בקו המומלץ על ידי קארל יאניש, 3. ד3 פ-ו6 4. ו4 ד6 5. פ-ו3, נוצר יתרון ללבן.
סיכום מהלכים אפשריים נוספים של השחור אחרי 2. ר-ג4
2...ג6 (התקפת הנגד של פילידור)
פתיחת רטי היא פתיחת שחמט היפרמודרנית שמתחילה במהלכים הבאים:
על ידי ההתקפה מן האגף (2.ג4), הלבן מתכנן להסיט ממרכז הלוח את חייל השחור (מד5 לג4), או לפתותו לערוגה ד4 לצורך הכאתו מאוחר יותר.
יחד עם פיאנקטו בצד המלך בהמשך פיתוח הכלים (ז3 ור-ז2), הלבן מפעיל לחץ על 2 המשבצות הבהירות שבמרכז (ד5 וה4).
הפתיחה קרויה על שם ריכרד רטי (1889-1929), שחמטאי יהודי מצ'כוסלובקיה (במקור מאוסטרו-הונגריה).
פתיחה זו, בה השליטה במרכז מושגת דרך איום מהצד ולא על ידי אכלוס ישיר, מבטאת את רוח ההיפרמודרניזם בו דגל רטי.
1.פ-ו3 מפתח את הפרש לעמדה טובה, המאפשרת הצרחה קטנה מהירה ומונעת מהשחור לכבוש את המרכז עם 1...
ה-5. הלבן שומר על גמישות בכך שהוא אינו מחויב כעת לפיתוח מבנה רגלים במרכז ויכול להגיב במספר דרכים למהלכי השחור.
פתיחת רטי אינה מוגבלת לרצף ייחודי של מהלכי פתיחה או למהלך פתיחה בודד אלא מהווה פתיחה מורכבת הכוללת מספר וריאציות עם תמות משותפות.
באנציקלופדיית פתיחות שחמט (ECO), פתיחת רטי מסווגת בקודים A04-A09.
לפי רטי, הפתיחה הוצגה לראשונה ברמת אמן בתחילת 1923. פתיחה זו זכתה לפרסומה הגדול ביותר כאשר רטי הביס את חוסה ראול קפבלנקה, אלוף העולם בשחמט המכהן, במשחק ביניהם בטורניר ניו יורק 1924, אחת התחרויות החזקות שאורגנו אי פעם, תוך שימוש בפתיחה זו.
היה זה הפסדו הראשון של קפבלנקה בשמונה שנים.
ישנן עדויות כי אף אלכסנדר אלכין נהג לשחק את פתיחת רטי בשנות ה-20 של המאה ה-20, אך באותה עת כמעט כל משחק שהחל עם פ-ו3 ו- ג4 של הלבן נחשב כפתיחת רטי.
עם צבירת הפופולריות של פתיחה זו יחד עם פתיחת היפרמודרניות נוספות, השתכללה פתיחת רטי ונעשתה הבחנה ברורה בינה לבין פתיחות דומות אחרות.
סבלי טרטקובר כינה פתיחה זו בשם "פתיחת רטי-צוקרטורט", והתייחס ל-1.פ-ו3 כ"פתיחה מן העבר, שהפכה, במהלך 1923, לפתיחת העתיד".
בצורתה המודרנית, פתיחת רטי מתייחסת רק לקומבינציה של פ-ו3 ו-ג4 של הלבן עם ד5 של השחור בין מהלכי הלבן, כאשר האחרון מבצע פיאנקטו עם רץ אחד לפחות ולא משחק מהלך מוקדם של ד4.
לאחר 2.ג4 (קוד A09 ב-ECO) אפשרויות הבחירה של השחור הן:
ד:ג4 (ויתור על העמדה ד5)
ד4 (קידום הרגלי מהעמדה ד5 לד4)
אפשרות 1 - עמידה אפשרות 2 - ויתור אפשרות 3 - התקדמות פ-ו3 ד5
אם השחור מכה את חייל הלבן, אזי בצורה דומה לגמביט המלכה הנרצה, 3.ה3 או 3.ה4 הן תגובות משיבות איזון עם יתרון קל ללבן בפיתוח הכלים.
גם 3.פ-א3 או 3.מה-א3+ נחשבות כתגובות אפשריות של הלבן.
המגוון העשיר של אפשרויות הבחירה של הלבן מגביל ומקטין את הפופולריות של 2...
מעבר 1 - גמביט המלכה הנדחה מעבר 2 - פתיחה אנגלית מעבר 3 - פתיחה קאטאלנית פ-ו3 ד5
פתיחת איגוף היא פתיחת אב היפרמודרנית בשחמט שבה הלבן תוקף את המרכז מאחד או מ-2 האגפים עם כלים במקום לאכלסו ישירות עם רגלים.
פתיחות אלה נפוצות מאוד ו-1. פ-ו3 או 1. ג4 (פתיחת איגוף) פופולריות לא פחות מ-1. ה-4 (משחק פתוח) או 1. ד4 (משחק סגור).
1. ב-3 - פתיחת לארסן או פתיחת פיאנקטו המלכה.
1. פ-ו3 - פתיחת צוקרטורט.
1. ז3 - פתיחת בנקו או פתיחת פיאנקטו המלך.
פתיחת בארנס היא פתיחת שחמט שמתחילה במסע:
פתיחה זו נקראת על שמו של תומאס וילסון בארנס, שחמטאי אנגלי שהביס את השחקן פול מורפי שמונה פעמים, באחד המשחקים נגד מורפי אף הגיב למסע 1.ה4 עם 1....ו6, הגנה שמכונה הגנת מורפי.
פתיחה זו נחשבת לפתיחה נדירה ועקב כך מסווגת תחת הקטגוריה A00 באנציקלופדיית פתיחות השחמט (ECO).
מתוך 20 המהלכים הראשונים החוקיים בשחמט, הסופר ורב-האמן אדמר מדניס טוען שהמסע 1.ו3 הוא הגרוע ביותר.
למרות שהמסע כן משפיע על המשבצת המרכזית ה4, אך את אותה ההשפעה ניתן להשיג על ידי כמעט כל מסע ראשון אחר.
עקב היות המסע 1.ו3 מסע חלש, הוא אינו משוחק לעיתים קרובות.
למרות זאת, זה כנראה לא מסע הפתיחה הנדיר ביותר.
מסע נוסף הוא 2.ה4 שנקרא פתיחת ראש המלך.
למרות החסרונות הברורים, 1.ו3 לא מהווה בהכרח הפסד עבור הלבן.
שחור יכול להרוויח יתרון משמעותי באמצעים הרגילים כגון קידום הרגלים למשבצות המרכז ופיתוח מתמיד של כלים כדי לשלוט במרכז הלוח.
אם הלבן מגיב במסע 1 ...
ה5, המשחק עשוי להפוך לפאסיבי יותר.
ללבן אמנם אין כוח במרכז הלוח אבל הוא מקווה ליצור בו חור בשביל לשבור את השליטה של השחור.
אם הלבן ישחק יותר מדי מהלכים סתמיים וישאיר קווים שפותחים את המלך שלו לאחר המסע 2.מו2, הוא עשוי לקבל מט מהר מאוד בתחילת המשחק.
דוגמה אחת: 1.ו3 ד5 2.מו2 ה5 (השחור מקדם שני רגלים למרכז הלוח ומכין את עצמו לפיתוח מהיר) 3.ה4 רג5+ 4.מז3 מהז#5.
פתיחת בארנס יכולה להוביל למט טיפשים, 1.ו3 ה5 2.ז4 מהח#4. מכל מסעותיו החוקיים של הלבן רק מסע חוקי אחד מאפשר מט במסע אחד והוא 2. ז4, מהלך נוסף מאפשר מט כפוי בשני מהלכים והוא 2.ח3 (3.ז3 חוסם את השח ולאחר מכן נאכל, 3 ...
פתיחת סארגוסה היא פתיחת שחמט שמתחילה במסע:
מכיוון שהלבן משחק בדרך כלל באגרסיביות בפתיחה, פתיחת סארגוסה נחשבת לפתיחה נדירה ומוגדרת A00 על ידי אנציקלופדיית פתיחות השחמט.
הפתיחה הפכה לפופולרית במועדון שחמט סרגוסה (סרגוסה, ספרד) בשנת 1919. שנה לאחר מכן חבר המועדון חוסה ז'אנקוזה ניתח פתיחה זו ב-Revista del Club Argentino.
בשנת 1922 בעיר מנהיים בגרמניה נערך טורניר נושא בין שלושה שחקנים, זיגברט טאראש, פאול לאונהרדט וז'אק מיזס, שדרש ממשתתפיו לפתוח במסע 1.ג3, טאראש ניצח.
הפתיחה 1.ג3 נראית בהתחלה כמסע סתמי.
הוא פותח אלכסון למלכה, אך הוא מהווה מעט מאוד השפעה על תפיסת המרכז.
הוא מהווה הכנה למסע ד4, אבל הלבן היה יכול לשחק את המסע מיד גם ללא ההכנה.
בנוסף, הרגלי במשבצת ג3 מונע מהפרש בצד המלכה להתקדם למשבצת זו ובכך גורם לחיסרון ללבן.
לשחור יש מספר תגובות למסע, הנפוצות ביותר (והאפקטיביות ביותר) הן 1 ...
ה5, ו 1...פו6. לאחר 1...ד5, לבן יכול לנסות להגיב באמצעות גמביט פלנטו, 2.ה4?!, למעשה תגובה לא שגרתית להגנה סקנדינבית.
לאחר 2...ד:ה4, 3.מהא4+ מחזירה את החייל, אבל שחור זוכה לפיתוח מהיר עם 3..פג6 4.מה:ה4 פו6 5.מהג2 ה5. גם התגובה 1...ו5 היא סבירה כאשר 2.ד4 מגיע למצב ההגנה ההולנדית שבו הלבן שיחק את המהלך הפאסיבי ג3.
התגובה 1...ג5 היא גם אפשרית, אבל נותנת ללבן יותר אפשרויות ממסעים אחרים להעביר את הסיטואציה לפתיחות רגילות שיכולות לזכה את הלבן ביתרון קל.
המסע 1...ג5 2.ה4, הופך את המצב לווריאצית אלאפין של ההגנה הסיציליאנית.
ההמשך 1...ג5 2.ד4 גם אפשרי, כאשר 2...ג:ד4 (2...ו6 3.ה4 ד5 מעביר את המצב להגנה צרפתית אחרי 4.ה5 או 4.ה:ד5, גם אפשרי) 3.ג:ד4 ד5 מעביר את המצב לווריאצית החילופים הרגילה של ההגנה הסלאבית (בדרך כלל מגיעים אליה דרך 1.ד ד5 2.ג4 ג6 3.ג:ד5 ג:ד5 ג:ד5), שנותן ללבן יתרון קל.
המסע 1...פג6 אפשרי גם כן, היות הוא מעביר את המצב למערכת 1.פג3 (עם היפוך צבעים), כאשר שחור מנסה תוכנית מפוקפקת עם ג5 וד5. לאחר 2.ד4 ד5, השחור מחזיק במצב בלתי רגיל זה עם קשיים מעטים.
פתיחת גרוב או התקפת גרוב היא פתיחת שחמט המוגדרת כפתיחה נדירה באינציקלופדית פתיחות השחמט (ECO), ולכן מסווגת על ידה A00. פתיחת גרוב מתחילה במסע:
הפתיחה נקראת על שמו של רב-האמן השווייצרי שניתח פתיחה זו לעומק ושיחק מאות משחקי שחמט בהתכתבות עם פתיחה זו.
בטור העיתון של גרוב הוא ניתח פתיחה זו, הוא כינה פתיחה זו כפתיחת הקוץ.
בצ'כיה ובסלובקיה נקראת הפתיחה פתיחת פריק, ובמקומות אחרים בעולם מכונה הפתיחה גם בשם פתיחת קוליברי.
פתיחת גרוב נחשבת לפתיחה חלשה ונחותה ולעיתים נדירות משתמשים בה בתחרויות רציניות.
ווטסון כותב, "ככל שאני יכול להגיד, המסע 1.ז4 והמסע 1.ח4 מתחרים על תואר המסע הראשון הלבן הגרוע ביותר.
במשחק מול שחקן מיומן ומבין עניין, זה פשוט מזוכיסטי."
למרות זאת, האמן הבינלאומי ורב־האמן הם תומכי פתיחה זו.
יש לה ערך הפתעתי מסוים, וסביר להניח שהשחקן הממוצע לא ידע כיצד להגיב לה נכון ויהיה בטוח במסעותיו, מה שיוביל אותו לבצע טעויות.
בנוסף לכך, חוסר התאוריה בפתיחה זו יעזור לשלול את הרפרטואר של שחקן מנוסה.
המסע ז4 בשילוב עם המסע ו3 או ו4 בפתיחה עלול לאפשר מט טיפשים.
משחק נכון של הלבן יכול להוביל את השחור למגוון מלכודות מסוכנות.
הרבה ממלכודות אלה מסתמכות על התגובה 1...ד5, מסע שעוזר לתפוס את המרכז ובנוסף פותח אלכסון לרץ המלכה שמאיים לאכול את הרגלי.
לאחר 2.רז2 ר:ז4!?, לבן יכול להתקיף במסע 3.ג4 ולבסוף מהב-3, התקפה שמכוונת לרגלים המוחלשים במשבצות ד5 וב-7, התקפה ששווה יותר מהרגלי שנאכל.
השחור לא מחויב לתת ללבן את ההזדמנויות האלה.
לאחר 1...ה5, השחור פותח אלכסון למלכה ומכוון למשבצת ח4, שנשארת חלשה בגלל מבנה הרגלים של הלבן.
2.רז2 ח5 תחליש אף יותר את מבנה הרגלים של הלבן.
2.ד3 (מסע שפותח את האלכסון לרץ, ומכין תגובה ל-2...ח5 עם 3.ז5) או 2.ח3 שתגובה שיכולה לבוא בעקבותיו היא 2...פה7 עם האיום של המסע שעתיד לבוא ...פז6 ואחריו ...פו4 או ...פח4, ומפריע לצד המלך הלבן לעשות פיאנקטו.
הגנת קינה, מצב שמתקבל לאחר
עוד מערכת משחק נפוצה ללבן בפתיחת גרוב היא 1.ז4, 2.ח3 ו-3.רז2. מערכת נגדית לשחור עשויה להיות 1...
ג6 (סדר המהלכים אינו משנה), במקרה כזה, מסע שיכול להגיע הוא ...ה4, שחוסם את השפעתו של הרץ בצד המלך מהשפעה על מרכז הלוח.
הנחת יסוד בפתיחת גרוב היא למקם את הרץ שבצד המלך במשבצת ז2 ובכך לשלוט באלכסון.
בשביל לממש מטרה זו, הלבן צריך לשמור שהמרכז יהיה נקי מרגלים.
מה שמוביל פעמים רבות למסע ש"קורע את המרכז", ג4, שנוטה להיות מסעו השלישי של הלבן.
בגלל מבנה הרגלים הלא שגרתי שמתקבל עם המסעים ז4 ו-ג4 כה מוקדם במשחק, ישנו יתרון מועט להצרחה.
המשחק לרוב מתפתח לפרוע ופתוח, בדרך כלל עם יתרון מוחלט לאחד הצדדים ב-20 המסעות הראשונים.
כתגובה לפתיחת גרוב, שחור מקדם לעיתים רבות את רגלי המלך במסע ה5. תגובה טובה תהיה 2.רז2 (שליטה על המשבצות הלבנות במרכז הלוח) או ג4, הווריאציה האנגלית, המכינה את המסע פג3 בשביל להגביר את השליטה של הבן על משבצת ד5.
פתיחת אנדרסן היא פתיחת שחמט שמתחילה במסע:
פתיחת אנדרסן נקראת על שמו של אלוף השחמט הלא רשמי אדולף אנדרסן, ששיחק פתיחה זו שלוש פעמים במשחקו נגד פול מורפי בשנת 1858. למרות שאנדרסן הפסיד במשחק, המשחקים שפתח עם פתיחה זו זיכו אותו ב-3/½1 נקודות (ניצחון אחד, הפסד אחד ותיקו אחד).
פתיחת אנדרסן אינה משוחקת לעיתים תכופות ונחשבת לפתיחה נדירה.
המסע מוגדר A00 על ידי אנציקלופדיית פתיחות השחמט.
מסע פתיחה זה תורם מעט מאוד לפיתוח או שליטה על המרכז.
במצבים מסוימים, הלבן יכול להפוך את המשחק למצב שבו 1.א3 הוא מסע נחוץ, אבל בזבוז טמפו על מסע שכזה כבר במסע הראשון נראה מוקדם מדי וסתמי.
אם משחק מתחיל ב-1.א3 ה5 2.ה4 פו6 3.פג3, שחור לא יכול להמשיך בפתיחה בסגנון פתיחת רוי לופז, ואם שחור משחק 3...רג5 אז המסע 4.פו3 הופך את המצב להגנת שני הפרשים ומהמסע א3 אפשר להשיג הרבה אפשרויות אסטרטגיות.
פתיחת אנדרסן אינה פתיחה אסטרטגית טובה ללבן.
שחקנים מסוימים יעדיפו להשתמש בפתיחה זו בגלל האפקט הפסיכולוגי של מסע כזה, או שיאמינו שמסע כזה יעזור להם נגד שחקן מיומן ובעל ניסיון בתאוריה של פתיחות.
חלק מהתגובות הנפוצות של השחור לפתיחת אנדרסן:
1...ד5, מסע ישיר למטרת תפיסת המרכז;
1...ז6, מסע שמכין לפיאנקטו עם הרץ לז7 (מכיוון שפיתוח הרץ למשבצת ב4 לא סבירה) שיוסיף לחץ המשבצות החלשות בצד המלכה.
1...ה5, אפשרי גם כן, אמנם הלבן יכול להגיב עם 2.ג4, שיוביל להגנה שדומה הגנה סיציליאנית עם היפוך צבעים, שבה רגלי במשבצת א3 עשוי להיות שימושי.
גישה נוספת אפשרית היא 2.ה4 פו6 3.ג3, שיהפוך את המשחק לפתיחת מנגריני.
תומך מודרני של פתיחה זו הוא רב-האמן הקרואטי ד"ר זבונקו קרסק.
במרץ 2010 אלוף העולם בשחמט המדורג במקום הראשון בעולם מגנוס קרלסן שיחק פתיחה זו בשחמט עיוור נגד שחקן השחמט וסילי איוונצ'וק בטורניר השחמט אמבר.
פתיחת קלמנץ היא פתיחת שחמט המתחילה במסע:
פתיחה זו נקראת על שם הרמן קלמנץ (1846–1908), שחמטאי אסטוני.
פתיחה זו נחשבת לפתיחה נדירה, ומוגדרת A00 באנציקלופדיית פתיחות השחמט (ECO).
בדומה לפתיחת אנדרסן, 1.א3, 1.ח3 הוא מסע סתמי, עקב היותו לא תורם כלל בתפיסת משבצות המרכז ולא עוזר בפיתוח הכלים.
בנוסף לכך, מסע זה אף מחליש קצת את צד המלך של הלבן, אף כי לא ברמת החומרה של פתיחת גרוב (1.ב4) או בפתיחת בארנס (1.ו3).
בגלל שאין כלל סיבה ללבן לשחק מסע שכזה, הוא נמצא בין המסעות הנדירים ביותר מתוך 20 המהלכים הראשונים החוקיים.
מסע שכזה משוחק לעיתים נדירות ביותר בתחרויות המקצועיות ואף במשחקי ידידות.
אף על פי כן, האמן בינלאומי מיכאל באסמן התנסה בפתיחה 1.ח3, בדרך כלל המשיך אותה במסע 2.ג4 (בהופכה לפתיחת הגרוב), או 2.א3, מבנה המכונה "זחילה מתגנבת".
לשחור יש מספר תגובות לפתיחה זו, כאשר הנפוצה ביותר היא 1...ד5 ו-1...ה5, שמטרתן לתפוס ולהשפיע על משבצות מרכז הלוח.
תגובה אפשרית נוספת היא 1...ב6 (או אפילו 1...ב5), במטרה לעשות פיאנקטו ולהעביר את הרץ למשבצת ב-7, ובכך ליצור לחץ על צד המלך החלש ועל מבנה הרגלים בצד המלך, בנוסף מסע זה מונע מהלבן לשחק ה-4 ולתפוס בכך את המרכז.
1...ו5 היא כנראה לא התגובה הכי טובה ששחור יכול לשחק בה, בגלל שאז יכול הלבן לשחק 2.ד4, ובכך להעביר את המצב לקו חד נגד ההגנה ההולנדית (וריאציית התקפת קורצ'נוי).
פתיחת דורקין או התקפת הנתרן היא פתיחת שחמט שמשוחקת לעיתים נדירות ומתחילה במסע:
פתיחת דורקין נקראת על שמו של רוברט ג'יימס דורקין (1923–?) מניו ג'רזי.
את השם התקפת הנתרן (מכונה כך בספרו של אריק שילר, Unorthodox Chess Openings) מגיעות מצורת הרישום האלגברית של המהלך הראשון בלטינית 1.Na3, כאשר Na הוא הסמל הכימי של יסוד הנתרן.
על פי מאגרי מידע שונים, מסע ראשון זה נחשב לנדיר ביותר ובמקום האחרון בפופולריות שלו מתוך 20 מהלכים ראשונים חוקיים ללבן.
פתיחת שחמט זו נחשבת פתיחה נדירה ועקב כך מוגדרת A00 באנציקלופדיית פתיחות השחמט (ECO).
פיתוח מגושם זה של הפרש בצד המלכה עושה מעט מאוד בשביל לצבור יתרון ללבן במהלך הראשון.
מהמשבצת א3 אינו משפיע כלל על המרכז וטווח השפעתו מצומצם ביותר.
סביר להניח שלבן יזיז שוב את הפרש שלו במהלכים הקרובים, אולי על ידי הזזתו למשבצת ג4 או על ידי אכילת רגלי בחזרה (משחק לדוגמה 1...ד5 2.ג4 ד:ג4 3.פ:ג4) או על ידי הזזת הפרש למשבצת ג2. אם זו תוכניתו של הלבן, פתיחה חזקה יותר תהיה 1.ג4 (הפתיחה האנגלית).
ככזו, פתיחה זו היא כנראה הכי טובה כדרך להימנע מהכנות הפתיחה.
מצד שני, ישנן דרכים טובות הרבה יותר להימנע מהכנות הפתיחה של היריב, כגון קידום הפרש לשם שינוי למשבצת ג3, שתיתן לו שליטה טובה יותר במרכז ושליטה רחבה יותר בלוח.
פתיחת אמאר (המכונה גם פתיחת פריז, פתיחת המלך השיכור, או פתיחת אמוניה) היא פתיחת שחמט הפותחת במסע:
פתיחה זו מכונה לעיתים פתיחת אמוניה, מפני שצורת הרישום של המסע באנגלית, Nh3 היא גם התרכובת הכימית של אמוניה.
השחקן הפרסי החובב צ'ארלס אמאר שיחק פתיחה זו בשנות ה-30 של המאה ה-20 ועל שמו קרויה הפתיחה.
סביר להניח שהיא קיבלה את שמה על ידי סבלי טרטקובר שהשתמש בשני השמות כדי לכנות פתיחה זו, אף על פי שסופר השחמט טים הרדינג הציע בעליצות ש-"Amar" אלו ראשי תיבות של "Absolutely mad and ridiculous".
בגלל היות פתיחה זו פתיחה נדירה, היא מוגדרת A00 באנציקלופדיית פתיחות השחמט.
כמו בפתיחת דורקין, לבן מפתח את הפרש שלו למשבצת שוליים בלי שתהיה לכך ממש סיבה אמיתית ומוצדקת, ופיתוח שכזה הוא די מגושם.
למרות זאת, פיתוחו של הפרש בצד המלך עוזר לבצע בסופו של דבר הצרחה בצד המלך, בגלל זה 1.פח3 הוא מסע נפוץ יותר מהמסע 1.פא3.
התגובה הנפוצה ביותר של שחור לפתיחה זו היא 1...ד5 שגם נותנת לשחור לתפוס את המרכז וגם פותח אלכסון לרץ שמאיים ב-2...ר:ח3, מה שיכול להרוס את מבנה הרגלים בצד המלך (וגם למנוע בכך הצרחה).
לבן ישחק בדרך כלל 2.ז3 כדי למנוע זו (הוספת הגנה של הרץ על הפרש וגם הכנה לפיאנקטו), השחור ימשיך במהלך 2...ה5 ובכך יתפוס אחיזה על המרכז.
ישנן מספר וריאציות מוכרות לפתיחת אמאר.
הפתיחה המוכרת ביותר היא גמביט פריז.
ר:ח3 ר:ח3 ה:ו4. בגמביט פריז לבן מרשה לשחור לתפוס אחיזה באמצע וגם מפסיד כלים.
עקב כך נחשב גמביט זה מפוקפק.
הווריאציה היחידה שקיימת לגמביט פריז היא גמביט ההענקה: 5.O-O ו:ז3 6.ח:ז3. וריאציה זו שוחקה לראשונה על ידי סבלי טרטקובר במשחקו נגד אנדור לילינטל בפריז, 1933.
ישנה גם תת-וריאציה מוכרת לאחר תגובת 1...ה5, שנקראת קרייזי קאט: 1.פח3 ה5 2.ו3 ד5 3.פו2.
פתיחת דאנסט היא פתיחת שחמט שבה לבן פותח במסע:
פתיחת דאנסט שחמט זו היא פתיחה נדירה ועקב כך מוגדרת A00 באנציקלופדיית פתיחות השחמט (ECO).
פתיחה נדירה זו היא כנראה בעלת המספר הרב ביותר של השמות מבין הפתיחות.
היא נקראת גם: פתיחת היינרישן, פתיחה באלטית, פתיחת ואן ג'יט, פתיחת קוטרס, פתיחת סלייפניר, פתיחת מסטרוביק, פתיחה רומנית, התקפת פרש המלכה, פתיחת פרש המלכה, פתיחת מילארד ופתיחת פרש משמאל (לעיתים משתמשים בשם הגרמני Der Linksspringer).
השמות היינרישן ופתיחה באלטית מגיעים משחקן השחמט הליטאי ארבד היינרישן (1876–1900).
הפתיחה נותחה ושוחקה על ידי האמן טד א.
דאנסט (11 באפריל 1907 – 18 בדצמבר 1985) מניו יורק, שבעקבותיו ניתן לפתיחה זו שמה המוכר ביותר בארצות הברית.
האמן הבינלאומי ורב-אמן בשחמט בהתכתבות דירק דניאל ("דיק ד.") ואן ג'יט (1 במרץ 1932 – 29 באפריל 2012) שיחק את הפתיחה 1.פג3 לעיתים תקופות, בעקבות כך השם פתיחת ואן ג'יט נהפך לפופולרי בהולנד.
הכינוי סלייפניר ניתן לה ככל הנראה בגרמניה.
סלייפניר, סוסו של אודין, הוא סוס בעל שמונה רגליים ולפרשים בשחמט ישנן שמונה אפשרויות שונות למסע בכל תור.
עורך ומפרסם במגזין צ'כי, אמר שפתיחה זו נותחה על ידי שחקני שחמט אנגליים.
זבונימיר מסטרוביק הוא אמן בינלאומי סלובני שמשחק בפתיחה זו לעיתים קרובות.
שחקן השחמט האנגלי-אירי טים הרדינג מכנה פתיחה זו "התקפת פרש המלכה".
אמן השחמט יו מאיירס קרא לפתיחה זו "פתיחת מילארד" על שם הנרי מילארד (1824–1891), שחמטאי בהתכתבות עיוור שפתח רבות בפתיחה זו במשחק סימולטני נגד ג'וזף הנרי בלקברן.
בלקברן לאחר מכן, שיחק גם הוא פתיחה זו נגד ג'וזף נועה בטורניר לונדון הבינלאומי בשנת 1883. שחק השחמט הגרמני הראלד קיילהאק כתב ספר על פתיחה זו בשנת 2005 ובספרו כתב שרבים מכנים פתיחה זו גם בשם "הגנה רומנית" והוא אישית מעדיף את הכינוי הנייטרלי הגרמני "Der Linksspringer" שפירושו "הפרש משמאל".
מתוך 644 המשחקים שנפתחו במסע 1.פג3 במאגר המידע של האתר ChessGames.com, לבן ניצח ב-34.8% מהמשחקים, 23.9% הסתיימו בתיקו ו-41.3% הסתיימו בניצחון של שחור, עם סך הכול 46.75% אחוזי זכייה ללבן.
זו אחת מהתגובות הטובות ביותר של השחור שכובשת את משבצות המרכז ומהווה איום בתקיפת הפרש.
לבן יכול למנוע את המסע 2...ד4 על ידי כך שישחק ד4 בעצמו, אבל בכך יתקבל מצב כמו בפתיחת רגלי המלכה אך פחות גמיש עבור הלבן שבו הפרש חוסם את הרגיל במשבצת ג2. המשך אפשרי נוסף הוא 2.פו3 (ואם 2...ד4, 3.פה4), סוג של טנגו הפרשים השחורים עם מסע נוסף.
(קיילהאק ממליץ על התגובה 7...מד8!!
10.פב5!, כאשר לבן מוביל לפחות ברגלי אחד.
תגובת הלבן הנפוצה ביותר למסע 1...ד5 היא 2.ה4. זה אותו המצב כמו במשחק המתחיל ב-1.ה4 ד5 2.פג3, ענף מעורפל של הפתיחה הסקנדינבית.
לשחור יש חמש תגובות מתקבלות על הדעת למסע 2.ה4: 2...ה6, שהופך את המצב להגנה צרפתית, 2...ג6 שהופך את המצב לפתיחת להגנת קארו קאן, והמסע 2...פו6 שהופך את המצב לווריאציה של הגנת אלכין.
המסע 2...ד4 נותן לשחור יתרון מרחבי, שלבן יכול לנסות ולהרוס בדרכים שונות לפי עקרונות ההיפרמודרניות.
קיילהאק כתב בספרו, "2...ד4 נבחרת רק על ידי שחקנים תמימים שנמשכים לעובדה ששחור ישלוט במרחב ובזמן...
בנוסף יש המשחקים לאחר 3.פגה2 וריאציה של התקפת המלך ההודי עם ד3, ז3, רז2, ו-4, פו3, ואז 0-0, קיילהאק מכנה משחק כזה כ-"התקפת הלטאה".
האלטרנטיבה החמישית, 1...ד5 2.ה4 ד:ה4, מובילה למשחק פתוח יותר.
שהופך את המצב להגנה סקנדינבית לאחר 4.פג3. לאחר 3...ה5, תגובה טובה של הלבן היא 4.רג4, כאשר חלק מתגובותיו של השחור יכולות להוביל לאסון, לדוגמה: 4...רה7?
האמן הבינלאומי ריצ'רד פאליסר, בספרו שכתב בשנת 2006 Beating Unusual Chess Openings, ממליץ לשחור לשחק 1...ד5 2.ה4 ד:ה4 3.פ:ה4 פד7. הוא מסביר, "שחור לא מנסה להפריך את פתיחתו של הלבן או לצבור מרחב (על ידי 2...ד4), אלא פשוט מתפשר על פיתוח הגיוני.
המצב צריך להיות דומה גם להגנת קארו קאן וגם להגנה צרפתית-רובינשטיין.
שחור יקווה להדגים שהוא הרוויח מהימנעותו לשחק מוקדם ...ג6 או ...ה6, בזמן שלבן ימנע מהמסע ד4, ויעדיף מבנה עם רג4 ו-ד3".
מוביל למצב מאוד לא ברור אם לבן יגיב ב-5.ר:ו7+!?
1...ג5 משוחקת לעיתים תקופות על ידי חובבי הגנה סיציליאנית, שאליו בדרך כלל הופך גם המצב, או שמיד לאחר המסע 2.ה4 או בנקודה מאוחרת יותר.
לבן יכול גם להישאר במצב הייחודי לפתיחת 1.פג3, לפחות למספר תורות, עם 2.פו3 ולאחר מכן 3.ד4, שנותן לשחור מגוון אפשרויות לתגובות אפשריות.
וריאציה אחת שפאליסר ממליץ לשחור היא 2.פו3 פו6 3.ד4 (3.ה4 הופך לסיציליאנית) ג:ד4 4.פ:ד4 ד5!?
אם לבן בוחר לעבור למצבים שונים של הגנה סיציליאנית סטנדרטית, הפרש שלו שמחויב למשבצת ג3 עשוי להוות לו חיסרון במספר וריאציות.
הסיציליאנית הסגורה, מתקבלת לרוב על ידי 1.ה4 ג5 2.פג3, ללא מסע של ד4 על ידי לבן, מה שעשוי להוות מספר בעיות תיאורית לשחור.
רב-האמן לארי קאופמן ממליץ על המסע 1...פו6, בהתכוון לענות על המסעות 2.ה4 ב-2...ה5 או 2.ד4 ב-2...ד5. קיילהאק כתב בספרו "1...פו6 היא אחת מהתגובות הלא נעימות לשחקנים הפותחים ב-1.פג3. השחור משאיר את כל האפשרויות פתוחות, הוא יכול לבחור בין משחק מרכזי (...ד5 ואז ...ג5) או מערכת הודית (...ז6, רז7).
מבין כל המסעות [השניים] האפשריים [ללבן], אין ממש מסע בולט." המסעות הכי נפוצים ופשוטים ללבן הם 2.ד4 ו-2.ה4, אך הם לא מבטיחים יתרון משמעותי ללבן.
לאחר 2.ד4, 2...ד5 יוביל למתקפת ריכטר-ורסוב (3.רז5) או שלסוג אחר של משחק רגלי המלכה שבו לבן חסם לעצמו את הרגלי במשבצת ג2, במקרה כזה ללבן סיכוי קטן להגיע ליתרון.
לאחר 2.ה4, שחור יכול לשחק עדיין 2...ד5 שמביא את המצב לסוג של הגנת אלכין; או 2...ד6 3.ד4 ז6 שהופך פתיחת פירץ או 3...ה5 שהופך להגנת פילידור.
התגובה המבוססת ביותר ל-2.ה4 היא 2...ה5, המובילה למשחק וינאי או, לאחר 3.פו3 פג6, לפתיחת ארבעת הפרשים, אף אחת מאלה לא מעניקה ללבן יתרון הראוי להערכה.
קיילהאק מנתח גם כמה מספר אפשרויות פחות סבירות למסע השני של הלבן, כמו 2.ב-3, 2.פו3, 2.ו4 (צורה בלתי שגרתית לפתיחת בירד שקיילהאק מכנה "מערכת האסום"), 2.ז3, ואפילו הגמביט 2.ז4?!.
ריצ'רד פאליסר כותב שאף אחת מהאלטרנטיבות האלו ל-2.ה4 "משכנעות באמת או אמורות לסבך את השחור בלוח".
מסע טבעי זה אפשרי למשחק, אבל מסוכן אם לשחור אין אסטרטגיה ואינו יודע מה הוא עושה.
משחקים רבים מתחילים ב-1...ה5 2.פו3 פג6 3.ד4, עם הזדמנויות מועטות עבור השחור, המשך המשחק ב-3...ה:ד4 4.פ:ד4 פו6 5.רז5. קיילהאק כותב שווריאציה זו "מתרחשת לעיתים קרובות ומציעה הזדמנויות מעולות בשביל ניצחון מוקדם" על ידי לבן ומוסיף גם "רק שני מסעות (5...רב4 ו-5...רג5) לא הורסים לגמרי את משחקו של השחור".
המסע 1.פג3 נחשב לפתיחה נדירה, אז הוא מוגדר A00 על ידי אנציקלופדיית פתיחות השחמט.
אמנם, טרנספוזיציות לפתיחות מוכרות יותר הן אפשריות, לגבי רבות מהן מפורט ונידון לעיל.
טרנספוזיציה להגנה הולנדית אפשר גם כן 1.פג3 ו-5 2.ד4, אבל קיילהאק מחשיב את 2.ה4!
מסוכן יותר, מתכוון ל-2...ו:ה4 3.ד3, גמביט פרום מהופך.
האלטרנטיבות של השחור למסע 2...ו:ה4 הן 2...ד6, כאשר 3.ד4 מובילה להגנת בלוג; והמסע 2...ה5?!, כאשר 3.פו3 יוצרת גמביט לטבי, אבל 3.ה:ו5!, כמו במשחק של וילהלם שטייניץ נגד סם לויד, עשוי להיות חזק יותר.
דוגמה לניצחון מהיר של דאנסט עצמו נגד השחמטאית האמריקאית, אלופת ארצות הברית תשע פעמים, ג'יזלה קאהן גרסר.
דוגמה זו מראה את הבעיות העלולות להיווצר לשחור אם הוא לא נזהר מפיתוח הכלים המהיר של הלבן: דאנסט–גרסר, ניו יורק 19501. פג3 ה-5 2. פו3 פג6 3. ד4 ה:ד4 4. פ:ד4 פו6 5. רז5 ד5?
למרות היות המסע 10...מו8 לא נעים, שחור היה צריך לנסות אותו.) 11.מהה5!
שוב זה היה הכרחי לאיים על הרץ במשבצת ג4 על ידי ...פא5.) 14. פ:ו7 צ:ו7 15. רח6 0–1 (הערות מבוססות על הערותיו של אריק שילר באתר Chessgames.com)
פתיחת וור (או פתיחת חציר האחו) היא פתיחת שחמט לא שגרתית שבה לבן פותח במסע:
היא נקראת על שם שחקן השחמט האמריקאי פרסטון וור, ששיחק פתיחות נדירות לעיתים תכופות.
פתיחת וור נחשבת לפתיחה נדירה ולכן מוגדרת A00 באנציקלופדיית פתיחות השחמט.
פתיחת וור תוקפת את משבצת ב5 ומכינה להוציא את הצריח שבמשבצת א1 למשחק.
המשבצת ב5 אינה חיונית למהלך המשחק, ואם שחור ישחק 1...ה5, הרץ השחור במשבצת ו8 ימנע את פיתוח הצריח הלבן לזמן הקרוב.
התגובה 1...ה5 גם צוברת מרחב עבור השחור בכך שכובשת את מרכז הלוח, מטרה טיפוסית לרוב הפתיחות שפתיחה זו מתעלמת ממנה לחלוטין.
בנוסף המסע א4 מחליש את צד המלכה של הלבן ומונע ממנו לעשות הצרחה אפקטיבית בצד המלכה.
בפתיחת וור משחקים בדרך כלל רק שחקנים שחדשים לגמרי לעולם השחמט.
שחקן המנוסה בפתיחת וור לעיתים יענה לתגובה 1...ד5 או 1...ה5 ב-2.ד4 או 2.ה4, בעיקר, מכיוון שהגנה סקנדינבית הפוכה או גמביט אנגולד לא יהיה בטוח במצב הזה.
בשלב מאוחר יותר במשחק, השחור כנראה יבצע א5, שיכין את צאת הצריח במסע צא4 (כי במסע צא3??, ...ר:א3 פ:א3 עם יתרון מוחלט לשחור).
באליפות העולם 2012 בבליץ, אלוף העולם מגנוס קרלסן פתח במסע 1.א4 נגד יריבו טיימור רג'אבוב בעליצות, כאשר אמר לו באליפות הבליץ שנתיים קודם לכן "כולם נעשים עייפים.
אתה יכול אפילו לפתוח עם 1.א4 ועדיין לנצח".
המשחק התפתח לסוג של פתיחת ארבעת הפרשים שבה קרלסן הצליח להגיע ליתרון בסופו של דבר.
לפתיחה זו יש מספר וריאציות מוכרות.
וריאציה זו לא עושה כלום כדי לעזור למצבו של הלבן, ורק עושה את מצבו גרוע יותר.
1...א5 – הווריאציה הנדירה יותר, וריאציה סימטרית.
פתיחת מיזס היא פתיחת שחמט המתחילה במסע:
הפתיחה נקראת על שמו של הרב-אמן הבריטי-גרמני ז'אק מיזס.
היא נחשבת לפתיחה נדירה, ולכן מוגדרת A00 באנציקלופדיית פתיחות השחמט (ECO).
המסע 1.ד3 פותח אלכסון לרץ במשבצת ג1 ותופס מעט את המרכז, אך בגלל שהוא לא אוחז טוב במרכז כמו המסע 1.ד4, הוא לא מסע פתיחה פופולרי.
מתוך עשרים המהלכים הראשונים החוקיים, המהלך הזה נמצא במקום העשירי בנפיצותו.
השימוש המפורסם ביותר בפתיחה זו היה במשחק השלישי בין כחול עמוק לגארי קספרוב בשנת 1997. קספרוב האמין שהמחשב לא ידע לשחק נכון פתיחה זו אם יסתמך על יכולותיו שלו ולא על ספר הפתיחות שלו.
דויד לוי השתמש בפתיחה זו גם כן במשחקו נגד התוכנה קריי בליץ, שבו לבן ניצח.
לפתיחה זו מספר וריאציות מוכרות:
1.ד3 ה-5 - וריאצית העכברוש ההפוך
פתיחת ואנ'ט קרויג'ס היא פתיחת שחמט המתחילה במסע:
פתיחה זו נקראת על שם שחקן השחמט ההולנדי מרטין ואנ'ט קרויג'ס (1813–1885) שזכה באליפות הולנד השישית בשחמט ב-1878. בגלל שמסע פתיחה זה משוחק לעיתים רחוקות, פתיחה זו נחשבת לפתיחה נדירה ומסווגת על ידי אנציקלופדיית פתיחות השחמט (ECO) תחת הקוד A00.
הפתיחה 1.ה3 אינה פופולרית לפי מאגר הנתונים של ChessBase; היא נמצאת במקום ה-11 בפופולריות שלה מתוך 20 מהלכים ראשונים אפשריים ללבן.
המהלך פותח אלכסון לרץ שבצד המלך ולמלכה ומביא לשליטה מסוימת במרכז, אך המסע עדיין נתפס כפאסיבי.
הרגלי במשבצת ה3 מפריע לפיתוח של הרץ בצד המלכה ולבן רוצה בדרך כלל לתפוס יותר את מרכז הלוח.
למרות שזו לא פתיחה מאוד אגרסיבית למסע ראשון, המשחק יכול להפוך לווריאציות שונות של פתיחות אחרות כגון: פתיחה אנגלית (ג2–ג4), משחק רגלי המלכה (ד2–ד4), או הגנה צרפתית הפוכה (ד2–ד4 מאוחר), הגנה הולנדית הפוכה (ו2–ו4) או הווריאציה המודרנית של פתיחת לארסן (ב2-ב3).
פתיחת ואנ'ט קרויג'ס אינה בחירה נפוצה בקרב רבי-אמן, אבל יכולתה לשנות את העמדה לפתיחות שונות אחרות גרמה לה לצבור אהדה בקרב מספר שחקנים, ביניהם רב-האמן הצ'כי פאבל בלטני, אהרון נימצוביץ', ובנט לארסן.
גארי קספרוב פתח במסע זה נגד מכונת השחמט פריץ כדי להתקיל אותו בפתיחה שנחשבת "מחוץ לספר".
פתיחת לארסן (נקראת גם התקפת נימצו–לארסן או פתיחת פיאנקטו המלכה) היא פתיחת שחמט שמתחילה במהלך:
הפתיחה נקראת על שמו של רב-האמן הדני בנט לארסן.
לארסן קיבל השראה מהשחמטאי והתאורטיקן הלטבי-יהודי אהרון נימצוביץ' (1886–1935), שפתח לעיתים קרובות ב-1.פו3 ואחריו 2.ב-3, הנקראת לפעמים מתקפת נימצוביץ'–לארסן.
הפתיחה מסווגת תחת קוד A01 באנציקלופדיית פתיחות השחמט.
מהלך פתיחת איגוף זה מתכונן לפיאנקטו של הרץ בצד המלכה, רץ זה יעזור לשלוט על המשבצות המרכזיות בדרך היפרמודרנית ולהפעיל לחץ על צד המלך של השחור.
הרץ במשבצת ב2 הוא לעיתים קרובות מקור איום חוזר עבור השחור.
למרות שלארסן זכה תחילה להצלחה עם פתיחה זו, הוא הפסיד תוך 17 מהלכים במשחק נגד אלוף העולם המכהן בוריס ספאסקי בשנת 1970 בתחרות ברית המועצות נגד שאר העולם .
לארסן הובס באופן מכריע גם כששיחק מול רוזנדו בלינאס הבן במנילה ב-1975.
פתיחה זו זכתה להתעניינות מצד בובי פישר באותה שנה, שהשתמש במסע 1.ב3 לפחות בחמש הזדמנויות, וניצח בכל החמש, כולל משחקים עם רב-אמן מירוסלב פיליפ, רב-אמן אנריקה מקינג, רב-אמן ולדימיר טוקמקוב (בואנוס איירס, 1970) ואולף אנדרסון (זיגן, 1970).
כיום, הפתיחה של לארסן נמצאת בשימוש מדי פעם ברמת רבי-האמן, כאשר רבי-האמן הגדולים היקארו נקמורה, ריכרד רפורט ובאדור ג'ובאווה מיישמים אותה בהצלחה.
המהלך 1.ב3 פחות נפוץ מ-1.ז3 (פתיחת פיאנקטו המלך), מה שמכין הצרחה מהירה בצד המלך.
לפי ממסד הנתונים של ChessBase, 1.ב3 מדורגת במקום השישי בפופולריות מתוך עשרים המהלכים הראשונים האפשריים בעוד שבמקום החמישי המהלך 1.ז3, שפופולרי בערך פי שלושה.
לארסן השתמש לעיתים קרובות בפתיחות לא שגרתיות מהסוג הזה.
הוא האמין שזהו יתרון בכך שהשחור, שבדרך כלל לא מכיר את הפתיחות האלו, נאלץ להסתמך על היכולות שלו במקום להסתמך על מהלכים אותם למד מראש וניתח היטב בפתיחות לבנות נפוצות יותר.
לשחור יש מספר אפשרויות להגיב למסע 1.ב-3. ההמשכים הנפוצים ביותר הם:
1...ה5, הווריאציה המודרנית, היא התגובה הנפוצה ביותר, התופסת שליטה במרכז ומגבילה את תנועתו של הרץ הלבן.
1...d5, הווריאציה הקלאסית, היא השנייה הנפוצה ביותר, תופסת גם היא שליטה במרכז ומשמרת את האפשרות לעשות פיאנקטו לרץ בצד המלך כדי להתנגד ללבן.
לבן יכול לשחק 2.פו3 כדי לעבור לקו A06 או 2. רב2 כדי להמשיך בקו A01.
1...פו6, הווריאציה ההודית, מפתחת כלי ולא מתחייבת עדיין לצורת רגלים מסוימת.
המהלך 3.ז4 נקראת וריאצית ספייק.
1...ג5, הווריאציה האנגלית, עם האפשרויות של ...ד5, או ...ד6 ואחריו ...ה5. 2.ג4 טרנספוזיציה לפתיחה אנגלית או 2.ה4 טרנספוזיציה להגנה סיציליאנית.
1...ה6, שחור יוצר וריאציה של הגנה צרפתית.
1...ב-6, הווריאציה הסימטרית, המשך סולידי לחלוטין עבור השחור.
1...פג6, וריאציה של הגנת נימצוביץ', עם המהלך הזה, שחור שואף לספק תמיכה להתקדמות של הרגלי בטור ה.
הרצף הנפוץ ביותר ששחור מיישם הוא 2...ה5 או פחות נפוץ 2...ד5.
1.פו3 פו6 2.ב3 היא פתיחה לבנה דומה.
נימזוביץ' העדיף לבצע מהלך ראשון עם הפרש.
הפתיחה 1.פו3 ד5 2.ב3 (ECO A06) נקראת מתקפת נימצוביץ'–לארסן.
זה יכולה להתחיל מ-1.ב-3, אבל 1.פו3 יותר נפוץ.
כמו כן לפתיחות קשר עם טווח רחב של תחומים, ולה השפעה רבה על מסלול חייו של האדם.
עם זאת רוב האנשים בממוצע יקבלו ציון בינוני ברמת הפתיחות שלהם, ומספר קטן יותר יקבלו ציון גבוה או נמוך במיוחד.
כמו כל חמש תכונות האישיות הגדולות, את שורשי המושג המודרני פתיחות לחוויות ניתן לייחס למחקר שנערך ב-1936 על ידי גורדון אלפורט והנרי ס.
במסגרת שאלון ה-16PF של קאטל, קוטלגו כ"בלתי תלויים" מדדי ה-E, H, L ו-Q1. מדדים אלה הם במידה רבה מבשרי התכונה פתיחות לחוויות.
מידת הפתיחות לחויה במודל חמש התכונות הגדולות של האישיות נמדדת על פי רוב באמצעות דיווח עצמי, אם כי גם דוחות עמיתים ותצפית של צד שלישי בשימוש.
במסגרת אמצעי מדידה לקסיקליים משתמשים בתארים בשפה המשקפים פתיחות לחוויות או את היעדרהּ.
אנשים בעלי פתיחות לחוויות אוהבים לחפש ריגושים וחוויות, לעומת זאת אנשים גבולניים צריכים רק את החוויות המסורתיות המוכרות להם, ולעיתים הוא אינו מגיב בקלות לגירויים רגשיים.
בנוסף פתיחות לחוויות קשורה קשר הדוק עם הרבה תכונות אישיות.
פתיחות לחוויות עומדת בקשר ישיר ליצירתיות, והיא נמדדה גם ביצירתיות מדעית ואומנותית כאחד, במחקרים נמצא שאמנים, מוזיקאים ומדענים מקבלים ציונים גבוהים יותר בפתיחות בהשוואה לאוכלוסייה הכללית.
אנשים בעלי פתיחות גבוהה הם אנשים בעלי צורך גבוה בקוגניציה והם נוטים לחפש ולעסוק בחשיבה מאומצת.
ונהנים מפעילויות הדורשות חשיבה, למידה ופתרון בעיות.
כמו כן הם בעלי סקרנות אינטלקטואלית ומתעניינים במגוון רחב של נושאים.
אנשים שפתוחים מאוד לחוויות נוטים להיות ליברליים וסובלניים לגיוון.
ובעלי דעות נוטים לשמאל, ומקבלים ציון נמוך בסמכותנות של הימין ובדעה קדומה, בניגוד למי שאינו פתוח שנוטה למערכת אמונות ודעות קונבנציונלית, דוגמטית ונוקשה.
ואינו נוטה לוותר בקלות או לשנות דפוסי התנהגות.
מחקרים הוכיחו שככל שהאדם פתוח יותר כך הוא מעורב יותר בפעילות פוליטית, ואף נוטים יותר להתייצבות בהפגנות, והפצת עלונים, וכדומה, כמו כן הוא צורך יותר מידע פוליטי באמצעות העיתונות והאינטרנט, ויש לו ידע פוליטי רב יותר מאדם שאינו פתוח.
לפתיחות קשר עם היבטים רבים של מיניות.
גברים ונשים בעלי פתיחות גבוהה, בעלי בעל ידע על מיניות רב יותר, ובעלי יצרים מיניים חזקים יותר ועמדות מיניות ליברליות יותר.
בהשוואה להטרוסקסואלים, אנשים שהם הומוסקסואלים, א-מיניים או דו-מיניים במיוחד דו-מיניים הם בממוצע גבוה יותר בפתיחות.
לפי המחקר אנשים עם רמות גבוהות של פתיחות לחוויות נוטים להראות מעורבות גבוהה יותר במשחקי תפקידים, מוגדרים כפעילות בה המשתתפים מגלמים דמויות בדיוניות, הן מבחינת השתתפות פעילה והן מבחינת הנאה מהחוויה.
פְּתִילַת הַמִּדְבָּר הַגְּדוֹלָה (שם מדעי: Calotropis procera, המכונה גם תַּפּוּחַ סְדוֹם) מין עץ ממשפחת ההרדופיים בגובה של 5-2 מטרים, שגדל בצפון אפריקה, באפריקה הטרופית, בדרום-מערב אסיה ובדרום מזרח אסיה.
העץ גדל גם בישראל, בעיקר באזור עין גדי.
בעבר פתילת המדבר שויכה למשפחת האסקלפיים.
משפחה זו בוטלה וצורפה למשפחת ההרדופיים.
עליו של העץ רחבים ושעירים, וכאשר פוצעים אותם, נוטף מהם מיץ חלבי רעיל.
הצמח מכיל גליקוזיד, אשר במינון נמוך יכול לשמש לטיפול בנגעים בעור.
פירותיו עגולים וגדולים, וצורתם כצורת התפוח, אך כאשר פותחים את הפרי מגלים כי הוא כמעט חלול לגמרי, ובתוכו רק ציציות שיער וזרעים.
שמו העממי של העץ קשור לאגדה: כשהפך אלוהים את סדום ועמורה, הפך גם את העצים לעצי סרק.
כך הפך עץ התפוח הצומח בסדום לעץ פרי, שנראה יפה אך פריו רע.
יש המזהים את ה"בוץ" המוזכר במקרא ובחז"ל עם בד שהפיקו מאותן ציציות שיער המצויות בפירותיו של צמח פתילת המדבר.
יוסף בן מתתיהו (המאה ה-1 לספירה) מתאר את הפרי, בתיאורו את ארץ סדום: .
יש המזהים את פתילת המדבר הגדולה עם פתילת המדבר המוזכרת במשנה במסכת שבת, בהקשר לסוג הפתילות האסורות לשימוש בשבת, שנעשו מה"שערות" הצמודות לזרע הפרי ששימשו להכנת פתילות: .
הפרחים מואבקים על ידי מינים שונים של דבורי עץ (Xylocopa spp.).
בישראל המאביקים הם דבורת-העץ הצהובה (X.
התפוצה בארץ ישראל: העץ מצוי בערבות הירדן, בערבה ובאדום; נדיר במדבר שומרון, בבקעת ים המלח ובדרום הנגב; נדיר מאוד בגולן, בגליל התחתון, בבקעת כנרות, בחוף הגליל, בהר הנגב ובעמון.
פתילת המדבר הגדולה הוא צמח מוגן בישראל.
פתית השלג של קוך הוא פרקטל שהציג המתמטיקאי השוודי הלגה פון קוך.
פתית השלג של קוך הידוע גם כעקומת קוך או האי של קוך הוא עקומה פרקטלית שהוצגה לראשונה באמצעות פעולות גאומטריות פשוטות, על ידי המתמטיקאי השוודי הלגה פון קוך בשנת 1904. מקור השם הוא מדמיון העקומה לפתית שלג.
פתית השלג של קוך מתקבל על ידי חזרה על שתי פעולות אינסוף פעמים:
חלוקת כל קו ישר לשלושה חלקים שווי אורך.
החלפת החלק האמצעי בכל אחד מהישרים בשני חלקים השווים באורכם לחלק שהוסר היוצרים משולש שווה-צלעות עם החלק שהוסר.
את העקום המרשים הזה הגדיר לראשונה קארל ויירשטראס מבלי להיעזר בגאומטריה (חזותית) בשנת 1872, כדי להוכיח שרציפות איננה מספיקה לקיום כיוון (נגזרת).
כי בגבול, העקום נשאר רציף, אורכו גדל לאינסוף ואין לו כיוון (או משיק) באף נקודה.
הציור של העקום הזה מרשים כל כך עד שהאפיל על מי שהגדיר אותו לראשונה.
אם הצורה הראשונית שנתחיל ממנה היא משולש שווה-צלעות אז הצורה שתתקבל לאחר אינסוף איטרציות היא פתית השלג של קוך.
בכל פעולה מוחלף שליש מהקטע בשני חלקים שאורך כל אחד מהם הוא שליש מאורך הקטע.
כלומר, אורך הקו השבור שנוצר גדל בשליש מאורך הקטע המקורי, הווה אומר, אורך הקטע נהיה 4/3 מאורכו המקורי בכל פעולה.
עם ביצוע פעולות אורך יגיע כל הקו השבור ל , וכאשר מספר הפעולות שואף לאינסוף היקף פתית השלג של קוך גם הוא שואף לאינסוף:
ראוי לשים לב שעל אף היקפו האינסופי, שטח פתית השלג של קוך סופי, והוא קטן משטח המעגל החוסם את המשולש ממנו החלה שרשרת האיטרציות.
למעשה ניתן להראות ששטח פתית השלג מתכנס במדויק לערך , כאשר הוא שטח המשולש שווה הצלעות ההתחלתי.
בכל שלב בבניית הפרקטל כל קטע ישר בו מוחלף בארבעה קטעים ישרים, לכן מספר הקטעים הישרים בו לאחר n איטרציות הוא: .
המשולשים שנבנים בכל איטרציה הם בעלי יחסי דמיון 1 ל-3 עם המשולשים שנבנו באיטרציה הקודמת, ולכן שטחם תשיעית מהמשולשים שנבנו באיטרציה הקודמת.
לפיכך שטח כל משולש שנבנה באיטרציה ה-n הוא:
השטח שמתווסף לפרקטל באיטרציה ה-1 + n שווה למכפלת מספר הקטעים הישרים בסיום האיטרציה ה-n בשטח כל משולש שנבנה באיטרציה ה-n+1. כלומר שטחו הכולל S של הפרקטל הוא:
מנוסחת הסיכום הידועה לחישוב סכום סדרה הנדסית יוצא שערך הסכום האינסופי תחת סימן הסכימה מתכנס ל-: , לכן ערך השטח הכולל של הפרקטל הוא: .
תכונה נוספת נוגעת לממד האוסדורף של פתית השלג.
כאמור, בכל פעולה אנחנו מחליפים שלושה קטעים שאורך כל אחד מהם הוא שליש מהקטע המקורי בארבעה קטעים מסוג זה.
מכאן, שממד האוסדורף של פתית השלג הוא: .
לפתית השלג של קוך ממד שאינו שלם, תכונה אופיינית לפרקטל.
פְּתִיתוֹנִים (בלעז: קוֹנְפֶטִי) הם פירורי נייר, פלסטיק או נייר-אלומיניום שייעודם הוא עיצוב וקישוט וכן להיות מפוזרים באירועים גדולים.
המושג הגיע מהשפה האיטלקית, אם כי פירוש המילה באיטלקית הוא שקדים מסוכרים ושמם של פתיתי הנייר הוא קוריאנדולי (Coriandoli).
כיום נהוג להשתמש בתותחי קונפטי עם שבירת הכוס בחתונה, באירועי ספורט גדולים או ברגעי שיא באירועים שונים.
בעיר ניו יורק קיים שימוש בקונפטי במהלך מצעדים חשובים, העוברים דרך שדרות ברודוויי ורובע העסקים ונקראים מצעד קונפטי (ticker-tape parade) (על שם שאריות הנייר של מכונות פסנוע, אמצעי תקשורת מוקדם שהעביר מידע לסוכני הבורסה על גבי קווי טלגרף).
קונפטי מיוצר לעיתים בעבודת יד (באמצעות שימוש במנקב ובשאריות נייר ביתיות, כמו נייר רציף למדפסת סיכות).
בייצור תעשייתי פתיתי הקונפטי עשוים לרוב מנייר משי, אם כי בתעשיית הנייר נעשה לעיתים שימוש בשאריות תעשייתיות לייצור קונפטי.
הצורות המקובלות של פתיתים אשר הוכנו מראש כקונפטי הן לבבות, פרפרים, כוכבים.
יש אף שמספקים דוגמאות קונפטי מיוחדות לפי הזמנה בדגמים של כלי נגינה, חיות ועוד.
"תותח קונפטי ידני" - צינור קרטוני שעל ידי סיבוב או משיכת חוט מפעיל לחץ אוויר שגורם לאלפי פיסות נייר לעוף לגבהים שונים ולרדת חזרה לקרקע.
"תותח קונפטי חשמלי" - באירועים גדולים וכן בחתונות נהוג להשתמש בתותח קונפטי המופעל באמצעות חשמל או גז.
תותח זה הוא בעל עוצמה חזקה יותר מאשר התותח הידני ומספק מראה מרשים של גשם של נייר.
פתילייה היא כירה ניידת, הבנויה ממכל דלק נוזלי, בו טבולה פתילה ומעליו מסגרת מתכת.
קרוסין הוא הדלק הנפוץ לפתיליות; בישראל הוא מכונה "נפט" אף כי אינו נפט אלא דלק המתקבל מזיקוק נפט.
את הקצה העליון של הפתילה מדליקים על ידי גפרור וחומר הדלק עולה בפתילה בשל עקרון הנימיות, מתאדה ובוער.
על מסגרת המתכת שמעל מניחים את כלי הבישול.
ברוב הפתיליות היה מנגנון שאפשר את הגבהת פתיל הלבד או הנמכתו באמצעות כפתור בורגי וכך לשלוט בגובה הלהבה.
החום שהפתילייה משחררת נמוך ולכן היא משמשת לבישול אטי.
בישראל של תקופת היישוב ובשנותיה הראשונות של המדינה נמצאו פתיליות בכל בית, בחלק מהבתים יותר מפתילייה אחת, והן שימשו לכל צורכי הבישול.
בניגוד לפרימוס שנפוץ אף הוא באותה תקופה - הפתילייה איננה רועשת כלל.
סימן ההיכר שלה הוא ריח ה"נפט" שהיא מפיצה.
הפתיליות שנפוצו בישראל הכילו פתילת לבד רחבה.
כיוון ששוליה העליונים נשרפו בעת פעולת הפתילייה, לפני כל שימוש גזמו ויישרו אותם.
בחלק מהפתיליות הייתה חלונית שקופה, דרכה הדליקו את הפתילה, והיא אפשרה להבחין שהלהבה עדיין דולקת מבלי להסיר את כלי הבישול מעל הפתילייה.
החל מאמצע שנות החמישים ועד היום, ככל שהתרבו כירות הגז הלכו הפתיליות ונעלמו מנוף הארץ.
כיום הן מצויות כמעט רק במסעדות מסוימות המתמחות בתבשילי קדירה ומאכלים אחרים (כמו חמין) הדורשים בישול אטי וממושך.
פְּתִיתִים (מכונים גם "אורז בן-גוריון" או קוסקוס ישראלי; באנגלית: Israeli couscous) הם גרגרים העשויים מרכיבים הדומים לפסטה אך בניגוד לפסטה, עוברים תהליך של אפייה.
הפתיתים הומצאו בישראל בתקופת הצנע, ונחשבים לאחת התרומות הקולינריות המקוריות של ישראל לעולם.
הפתיתים שייכים למשפחת הצורה הקצרה של הפסטה, הכוללת גם את המאכל האשכנזי "פארפלעך", הלבנוני-פלסטיני "", ה"אורזו" האיטלקי, וה"" מסרדיניה.
ראש הממשלה דאז דוד בן-גוריון, ביקש מאויגן פרופר, ממייסדי חברת אסם, לייצר תחליף מבוסס חיטה, אותה קיבל בהנחה מארצות הברית, לאורז.
זה החליט להשתמש במאפה המזרח-אירופי פארפלעך, שנהוג בקרב החסידים לאכול בסעודת ליל שבת, ופיתח אותו למוצר תעשייתי הנמכר באופן מוכן לבישול.
הצורה הראשונה של הפתיתים הייתה צורת אורז, ובהמשך יוצרו צורות נוספות, כגון כדורים קטנים שכונו "קוסקוס" (דורעם), טבעות, כוכבים, צדפים, לבבות ועוד.
מחוץ לישראל משווקים פתיתים כ"קוסקוס ישראלי" ("Israeli couscous").
לפי אחת הגרסאות, כניסת הפתיתים למסעדות ולשווקים בארצות הברית התחילה כאשר השף הניו יורקי, דון פינטבונה, שילב אותם בתפריט ה"מיוחדים" ("Specials") של מסעדתו, לאחר שהתארח בביתה של השפית מיקה שרון, וראה על השולחן סיר עם פתיתים שהכינה לבתה.
פתילה היא רצועת חוט או בד קלוע בסיבים מפותלים הנתון בתוך נר, כלי שמן, מנורת נפט, תנור חימום או בכלי נשק ישנים בתור מנגנון השהייה.
הפתילה מודלקת בקצה לאחר שהיא מיוצבת מעל חומר הבעירה, כאשר הלהבה האוחזת בה שואבת מהסיבים כמות קבועה של שמן, באמצעות פעפוע כנגד כוח המשיכה.
הראשון שהתקין פתילה גלילית היה הפיזיקאי והכימאי השווייצרי עמי ארגנד, שהחליף בה את המנורה המוצקה שהפיצה עשן רב והפיקה אור מועט.
פתילות בעלות קוטר גדול דולקות מהר יותר וגם מפיקות בדרך כלל להבה גדולה יותר, אך גם חומר שטוח יכול לשמש כפתילה.
הפרק "במה מדליקין" במסכת שבת עוסק בין היתר בסוגי הפתילות הכשרים להדלקת נרות שבת ונרות חנוכה.
פתיל רועם הוא צינור גמיש מחומר פלסטי, המשמש להפעלת חומרי נפץ וחבלה.
בצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה צבעו של הפתיל הרועם היה לבן.
בצה"ל צבעו הוא ירוק זית, ואילו בצבא האמריקאי הוא בצבע אפור כהה.
ארגוני טרור משתמשים במגוון רחב של פתילים רועמים מתוצרת חברות ומדינות שונות, בצבעים שונים.
צינורית הפתיל הרועם מכילה חומר נפץ TNT או PETN (בצבא האמריקני) והיא בדרך כלל בקוטר של כ־6 מ"מ.
מהירות פיצוץ של הפתיל היא גבוהה מאוד – כ־5,000 מטר בשנייה.
עקב מהירות הפיצוץ הגבוהה שלו, הוא שימש בעבר וגם כיום להפעלת מספר מטעני נפץ בו זמנית.
הפתיל מתנפץ ולא בוער כמו פתיל השהייה.
הוא מיועד להפעלת מטענים בו זמנית או ליצירת פעולת שרשרת.
מקובל להשתמש בו במכרות, בקידוחים, בהריסת מספר מבנים רב בו-זמנית ולשימושים צבאיים שונים.
בשל נפיצותו של הפתיל הרועם, לעיתים נעשה בו שימוש כמטען חבלה עיקרי, הן על ידי ליפופו סביב החפץ המיועד לפיצוץ הן באמצעות יצירת פקעת מלופפת, אשר בעת פיצוצה, נוצר גל ניפוץ כשל מטען חבלה.
בקרב יחידות חבלה צבאיות וגופים אזרחיים נמצא בשימוש גם פתיל רועם צורתי.
פתיל זה מעוצב לכל אורכו כמעטפת משולשת, בדומה למטען חלול.
יזימתו של הפתיל הצורתי מאפשרת פיצוץ ממוקד לאורכו של הפתיל.
פתיל כזה משמש לחיתוך פרופילי מתכת, יצירת חורים בלוחות מתכת, עץ או גבס, או ביקוע מעטפת של עצמים הבנוים מחומרים קשיחים.
פתיל השהיה הוא חבל דק ומיוחד המשמש לפיצוץ מטעני חומר נפץ לאחר זמן השהיה.
שכבה פנימית של ליבה לבנה מכותנה.
מסביב לליבה יש ציפוי של אבק שרפה שחור.
בשכבה שלישית חיצונית יש ציפוי בד לבן דק שמצופה בלכה.
קוטר הפתיל כ-6 מ"מ והוא מיוצר בדרך כלל בסלילים באורך של כ-20 מטרים, אותו חותכים לפי הצורך.
מהירות הבעירה של הפתיל – 1 ס"מ בשנייה.
הפעלתו – על ידי מצת שמורכב על קצה הפתיל ונסגר עליו בעזרת צבת צימות, או על ידי גפרור, מצית או אמצעי הצתה אחר.
כאשר מכינים להצתה עם גפרור, חותכים את הפתיל באלכסון.
המידע הראשון על שימוש בפתיל השהיה להפעלת מטעני נפץ הגיע מסין והוא מהמאה העשירית לספירה.
פתיל ראשוני זה היה עשוי מגליל נייר דק שמולא באבק שרפה.
שיטה ישנה זו קיימת עד היום בפירוטכניקה מודרנית.
פתן אלמוגי בראון (שם מדעי: Micrurus browni) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הפתניים.
הוא שייך לסוג בעל צבעי אזהרה אדומים, צהובים ושחורים.
הוא מצוי ממערב מקסיקו ודרומה לאורך אמריקה הלטינית עד לגואטמלה.
מקור השם אינו מצבעו (חום באנגלית) אלא משמו של החוקר האמריקאי ברייס בראון (1920–2008).
הוא בעל קשקשים חלקים, ראש ועיניים גדולים וסימני אזהרה בצבעי שחור שמסביבו לבן, צהוב ואדום שלוקח יותר שטחים באורך.
הראש שחור ולעיתים ישנו גם סימן צהוב עליהם.
הוא נפוץ מקינטנה רו במקסיקו עד לגואטמלה.
הוא נוטה לחיות באזורים לחים בהם הוא יכול לשתות וביערות שונים באזור חיותו.
נחש זה כמו רוב קרוביו הוא אגרסיבי ופעיל יום, מה שעלול לגרום לעימות עם אנשים.
הארס שלו קטלני ופוגע בעצבים וברקמות ולעיתים אף גורם למוות.
הארס עצמו מיועד להרוג את טרפו הכולל צפרדעים ודו-חיים נוספים, לטאות ואף נחשים אחרים.
ישנם 3 תת-מינים לפתן זה:
פתן אלמוגי או פתן אלמוגים (שם מדעי: Micrurus) הוא סוג של נחש ממשפחת הפתניים החיים ברחבי העולם החדש.
הם ארסיים ואגרסיביים פחות מרוב בני המשפחה הקטלניים כמו הממבה והקוברה, אך הרבה יותר מרוב המינים של נחשי אמריקה (שם אין הרבה מיני פתניים).
נחשים אלה גם צבועים בצבעי אזהרה בולטים ומפוספסים עם ראש שחור, המשך צהוב ורצועה אדומה ארוכה שנגמרת ברצועה שחורה וחוזר חלילה עד לזנב.
ישנם מיני נחשים בעלי מראה דומה הנפוצים גם בעולם הישן, אך שייכים לסוגים אחרים (Calliophis ,Hemibungarus ו-Sinomicrurus).
הם יודעים גם לשחות ומגיעים עד לאורך של 150 סנטימטרים ואף יותר.
מינים רבים מביניהם הם מימיים כמעט לגמרי, ונפוצים בשוניות האלמוגים ליד החופים - מה שנתן להם את שמם.
נחשים אלה ארסיים וטורפים מיני עכברים, עופות, לטאות וגם נחשים אחרים ותוקפים אותם במהירות ממארב.
הארס ממית במהירות את הקורבן, והנחש יכול לאכול במהירות.
השימוש בארס להגנה משני לגמרי.
הם לא אגרסיביים, ועקב צבעיהם אפשר להיזהר מהם (למעט המינים הקבורים בחול ונושכים במפתיע).
הארס עלול לגרום לקהות חושים, בחילות והקאות, לפעמים גם התעלפויות, אבל בדרך כלל לא נגמר במוות.
פחות מאחוז ההכשות באמריקה נגרמות על ידי סוג זה וכוללים 15–25 מקרי מוות מדי שנה, בעיקר באזורים מרוחקים מטיפול רפואי כמו במדבריות או יערות וגם בתוך האוקיינוס.
ישנם גם נחשים לא ארסיים ממשפחת הזעמניים (בעיקר מהסוגים Cemophora, Chionactis, וזעמן אלמוגי) המזכירים בתבנית הרצועות את תבנית הפתן האלמוגי.
רצועה אדומה על רקע שחור - זעמן, רצועה אדומה על רקע צהוב - פתן אלמוגי, אם כי הוא פחות יעיל לקביעה של מינים ארסיים אחרים כמו נחש אלמוגים אריזוני..
למעשה מינים חקיינים אלה יכולים לטרוף את הפתן הארסי.
מין פתן אלמוגי מזרחי (Micrurus fulvius)
פתן המוות (שם מדעי: Acanthophis) הוא סוג של נחש ארסי אוסטרלי היכול להרוג בקלות אדם.
הוא מכונה באנגלית: "death adders", שיבוש של הכינוי המקורי: "deaf adders", שפירושו: "נחש (צפע) חירש", זאת כיוון שנחש זה לא בורח כמו רוב הנחשים מהאדם ומעדיף להסתמך על הסוואתו עד שמתקרבים אליו לטווח תקיפה.
ואולם הנחש יכול לחוש ברעידות באדמה בדומה לנחשים אחרים.
פתניים אלה חיים בטבע באוסטרליה וגינאה החדשה ונפוצים מאוד במדבריות היבשים האוסטרליים.
הם מזכירים במראם צפע גדול בעל קשקשים גדולים ומפוספסים בחום כהה ובצבעים בולטים.
החלק העליון של העין מתרומם כמו אצל השפיפון.
עם זאת אין הם קרובי משפחה, והדמיון נובע מתהליך של אבולוציה מתכנסת.
זנבם של פתני המוות מסתיים בקצה דמוי תולעת ובעל יכולת תנועה, מה שעוזר להם למשוך טרף, בעיקר יונקים, לטאות ועופות לשיני הארס שלהם.
ארסם קטלני ביותר, והם מסוגלים להכיש במהירות של 0.15 שניות - המהירים ביותר מבין הנחשים.
הם גם הורגים אנשים שלא שומרים מרחק מהם כשמעל 50% מהמוכשים מתים.
פתן אפעי (שם מדעי: Pseudechis) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הפתניים.
מיני פתן קטלני זה מצויים בכל רחבי אוסטרליה, באי טסמניה ובגינאה החדשה.
הם מצויים במגוון בתי גידול ממדבריות ואזורים הרריים עד לביצות ויערות.
נחשים אלה כהים בצבעם אך לחלקם בטן אדומה והם יכולים לגדול עד לאורך 2 מ'.