tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נושא החזקה במקומות הקדושים הועלה שוב בשנים 1868 ו-1869, אך הסולטאן פרסם פירמן נוסף שהותיר את המצב בעינו.
גם ההסכם שהתקבל בקונגרס ברלין ב-1878, וסיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית שהתחוללה בשנים 1877–1878, קבע בסעיף 62:
עם סיום מלחמת העולם הראשונה השתנה המצב בארץ ישראל לחלוטין.
ירושלים שבה, לראשונה מזה יותר מ-700 שנים, לחזקה נוצרית, מעמדה של צרפת כמגינת כל הנוצרים בתחומי האימפריה העות'מאנית הסתיים עם חיסולה של האחרונה, ובוטל באופן רשמי עם חתימת הסכם לוזאן ב-1923, וההתעניינות הרוסית במקומות הקדושים באה לסיומה עם הקמת ברית המועצות, האתאיסטית באופן רשמי.
סעיף 14 לכתב המנדט הורה על הקמת ועדה שתבדוק את התביעות והזכויות בעניין המקומות הקדושים, וכי הרכב הוועדה יובא לאישורו של חבר הלאומים קודם שתחל את פעולתה:
אולם הרכבה של הוועדה היה נתון במחלוקת, ומספר הצעות שהעלו השלטונות הבריטים בעניין נדחו על ידי הכס הקדוש והמעצמות הקתוליות.
בנסיבות אלה היו הבריטים מנועים מלשנות את הסדרים החלים על המקומות הקדושים, ושנה לאחר מכן חוקקו את דבר המלך במועצה על ארץ ישראל (המקומות הקדושים), 1924, שאימץ את ההסדרים שעמדו בתוקפם מכוח הצהרת הסטטוס קוו, וקבע מנגנון זמני ליישוב מחלוקות:
כאשר האומות המאוחדות קיבלו את תוכנית החלוקה ואת עקרון בינאום ירושלים ב-29 בנובמבר 1947, התחדש המאבק על המקומות הקדושים.
ההפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים דרשה לעגן את הסטטוס קוו בחוקת העיר הבינלאומית, בעוד שהוותיקן תמך בתוכנית החלוקה מתוך ביטחון בחוסנו הפוליטי, העולה לאין ערוך על זה של העדות הנוצריות האחרות.
בינאום ירושלים לא יצא אל הפועל וירושלים המזרחית נכבשה בידי ירדן במהלך מלחמת העצמאות.
החלטה 303 של העצרת הכללית של האו"ם בסוף 1949 על בניאום ירושלים לא בוצעה בשטח.
ב-5 בינואר 1951 מינתה ירדן את ראע'ב נשאשיבי, ראש עיריית ירושלים בין השנים 1920–1934, לתפקיד "שומר החראם אל-שריף ואפוטרופוס עליון של המקומות הקדושים".
המלך עבדאללה הראשון פרסם מנשר ובו הבטיח כי החוק והסדר ישמרו במסגרת הסטטוס קוו, וירדן אכן שמרה בקפדנות את הסדר הקיים.
בימים מועדים לפורענות, כגון בחג הפסחא, הציבו הירדנים כ-150 עד 200 חיילים בכנסיית הקבר לבדה.
לאחר מלחמת ששת הימים ואיחוד ירושלים ב-1967, היה על מדינת ישראל להרגיע הן את חששות המוסלמים והן את אלה של הנוצרים, אשר מבחינתם הייתה השליטה היהודית במקומות הקדושים להם עמוסה במטען תאולוגי-היסטורי.
לכך הוסיפה הזהות בין ישראל והיהדות.
מדינת ישראל נזהרה מלעשות שימוש בצירוף המילים "סטטוס קוו", שכן אלה חלו גם על המקומות הקדושים ליהודים, ובראש וראשונה על הכותל המערבי.
גם בחוק השמירה על המקומות הקדושים, התשכ"ז-1967, שנתקבל בכנסת ביום 27 ביוני 1967, נפקד מקומו של הדיבור "סטטוס קוו".
ראש הממשלה לוי אשכול ניסח תחילה הצהרה, לפיה:
ברי כי הצהרה זו לא החזיקה מים, שכן כוהני הדת של העדות הנוצריות השונות הוכיחו משך מאות שנות מאבק, כי אינם מסוגלים להכריע בעניין בעצמם, ולמעשה, מסיבה זו בדיוק בא הסדר הסטטוס קוו לעולם מלכתחילה.
מועצת כוהני הדת הנוצרים לא קמה מעולם, והסדרי הסטטוס קוו המשיכו לחול במקומות הקדושים לנצרות, גם ללא הכותרת.
עם חלוף השנים החל שימוש רשמי במושג "סטטוס קוו", לדוגמה, בסעיף 4 להסכם היסוד בין הכס הקדוש ומדינת ישראל, אשר נחתם ב-30 בדצמבר 1993:
באתר משרד החוץ מוצהרת מדיניותה הרשמית של מדינת ישראל ומחויבותה להסדר הסטטוס קוו:
הסטטוס קוו במקומות הקדושים הלכה למעשה
Cust), קצין מחוז ירושלים המנדטורי לשעבר, מסמך אשר נועד לספק רקע והדרכה לפקידי שלטונות המנדט, בבואם לטפל בסוגיות הקשורות במקומות הקדושים.
דברים אלה מבטאים את הפירוש הדווקאני, ופעמים רבות הקטנוני, שניתן לכללי הסטטוס קוו; אולם לאווירת החשדנות והאיבה ההדדית, התווספו מספר כללים שהתגבשו במשך מאות שנים, והמסבירים את הגורמים לכך.
החלפה, שיפוץ או תיקון גג או רצפה עולות כדי הצהרת בעלות בלעדית בנכס מצד מבצע העבודה, וכך גם תליית מנורה או תמונה על קיר או עמוד, או החלפתן, כולל החלפת הנורה.
בנוסף, זכותה של עדה פלונית להעלות קטורת במבנה, או בחלק ממנו, ולנקותו, מצביעה על כך שהבעלות בו אינה מוחלטת.
מסיבות היסטוריות הקשורות בעקרון המילט, הכירו העות'מאנים רק בשלוש עדות - הכנסייה הקתולית (מכונה גם לטינית), הכנסייה היוונית-אורתודוקסית (או רק יוונית) והכנסייה הארמנית, שאליה צורפו יתר הכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות.
המקומות הקדושים, או חלקים מהם, נחלקים בין שלוש העדות לחמש קטגוריות, בהתאם לדרגת הבעלות בהם:
אזורים שהבעלות בהן משותפת באופן שווה בין כל שלוש העדות;
אזורים הנתבעים באופן בלעדי על ידי אחת העדות, אך העדות האחרות תובעות בהן בעלות משותפת;
אזורים בהם הבעלות נמצאת במחלוקת בין שתי עדות;
אזורים בהם נהנית אחת העדות מחזקה, המותנה בזכותן של העדות האחרות להעלות בהם קטורת או לפקוד אותם בעת טקסיהן;
אזורים הנתונים לבעלותה של עדה אחת, אך כלולים במכלול של האתר הקדוש.
בשל 1,700 שנותיה, בשל ממדיה הענקיים, ובעיקר בשל חשיבותה וקדושתה הראשונות במעלה, נאכף הסטטוס קוו בכנסיית הקבר הקדוש בהקפדה יתרה.
מספר סכסוכים של ממש נטושים בעניינן של מספר קפלות, ובמיוחד בעניינו של דיר אל סולטאן, הנמצא בליבה של מחלוקת קשה בין הקופטים לבין האתיופים.
מאידך, הכנסייה ידעה גם סכסוכים שהתגלעו בעניינים של מה בכך, כמו הסכסוך בעניין המדרגה התחתונה בגרם המדרגות המוביל מבחוץ לקפלת הפרנקים.
המדרגות שייכות לקתולים ולכן להם עומדת הזכות לנקותן, אך חצר הכניסה הוא שטח משותף שהזכות לנקותו שמורה ליוונים אורתודוקסים.
ב-1901 הגיע הסכסוך לכדי תגרת ידיים בין היוונים והקתולים בעקבות הוויכוח על הזכות לנקות את המדרגה התחתונה, שכן לא היה ברור אם היא מהווה חלק מהמדרגות או חלק מהחצר.
הבעיה נפתרה לאחר שהקתולים הורשו לנקות את המדרגה באופן יום-יומי, עם שחר, והיוונים מדי פעם, יחד עם החצר כולה.
דוגמה נוספת לאבסורד אליו הובילו הסכמי הסטטוס קוו הוא סולם העץ הניצב מעל הכניסה למבנה ומוביל אל החלונות השייכים לארמנים.
ככל הנראה שימש הסולם ליציאת הנזירים כאשר הכנסייה הייתה נעולה, וכדי להשליך ממנו סל הקשור בחבל ולקבל אוכל מבלי לשלם לריבון את האגרה הכרוכה בפתיחת דלתות הכנסייה.
לפי סברה אחרת, הוא שימש את הארמנים לניקוי החלונות.
על אף שכיום הכנסייה פתוחה באופן מתמיד ואין לנזירים בעיה להצטייד בצורכיהם, אין הארמנים מוכנים לוותר על זכותם להציב את הסולם באתרו.
כמו במקומות הקדושים האחרים הכפופים לכללי הסטטוס קוו, החזקה ברובו המכריע של האתר נחלקת בין היוונים-אורתודוקסים, הארמנים והקתולים; אך במכלול קיימת נוכחות גם של הקופטים, הסורים והאתיופים.
עם זאת, רק שלוש העדות הגדולות רשאיות לדרוש כי שערי הכנסייה יישארו פתוחים עבורן, להיכנס אליה בתהלוכות ולקיים בה טקסים ותפילות בהתאם להסדרים.
הכנסיות הקטנות אינן רשאיות לערוך תפילות וטקסים מדי יום, אלא רק בחגים מסוימים; והקופטים והסורים שמחזיקים בחלקים בתוך הכנסייה, רשאים לערוך בה תהלוכות דתיות אך ורק ביחד עם הארמנים (למעט ביום שישי של פסחא, בו הם רשאים, לאחר תיאום עם העדות העיקריות, לקיים תהלוכה עצמאית).
לאתיופים אין נוכחות בתוך הכנסייה עצמה, אלא רק בשתיים מהקפלות החיצוניות ועל גג הכנסייה (דיר אל סולטאן), וגם באלה מעשיהם מוגבלים.
סדר היום בקבר הקדוש מכתיב את שעות הפולחן והטקס, ולכל אחת מהעדות זכות לקיים בו מיסה יומית מושרת אחת ליום (הקתולים מלווים את המיסה בנגינת עוגב כמקובל אצלם).
ב-23:00 מתקיימת הקטרה בכנסייה, והיוונים עורכים תפילה בקבר עד 2:30 או 3:00, שבמהלכה הם נעים בין הקתוליקון לקבר.
לאחר מכן הם מעבירים את הקבר לרשות הארמנים שמחזיקים בו עד השעה 4:30, ואז הוא עובר לרשות הקתולים, שמקיימים בו מיסה עד 07:45, כשאז עובר הקבר שוב לידי היוונים.
ב-13:00 בצהרים מתקיימת הקטרה נוספת ולאחריה תהלוכה יומית של הקתולים המתחילה ב-16:00. הקתולים מקיפים את הכנסייה ונכנסים בשעה 16:45 לתוך הקבר.
היווני השומר על הקבר שב לאחר שהקתולים יוצאים ממנו.
בשעה 19:00 בחורף וב-20:00 בקיץ הכנסייה נסגרת, והיוונים והארמנים מנקים את המנורות וממלאים אותן.
היוונים חוזרים לתפילה ב-23:00 וחוזר חלילה.
בחגים ובימי מועד חלים לעיתים הסדרים שונים.
הקטרת הכנסייה נעשית פעמיים ביום (ב-13:00 וב-23:00) לפי חלוקה קבועה בין העדות, ונערכת בכל האתרים החשובים במבנה.
השטח הגדול ביותר בכנסיית הקבר נמצא בידי היוונים-אורתודוקסים, וכולל את הקתוליקון, שתי הקפלות של האמבולטוריום (קפלת לונגינוס וקפלת הביזוי), כלאו של ישו, חלק מהגולגולתא, "קשתות הבתולה" והמספר הגדול ביותר מבין החדרים סביב הרוטונדה הנמצא בידי מי מהעדות.
היוונים תובעים גם את כיפת הקתוליקון, אך יתר הכנסיות חולקות על דרישה זו.
בנוסף הם מחזיקים במרבית המבנים הסובבים את כנסיית הקבר: מנזר אברהם (דיר אברהם) ממזרח לחצר הכניסה, שלוש הקפלות שממערב לה (קפלת ארבעים המרטירים, קפלת מריה מגדלנה וקפלת יעקב הקדוש) וכנסיית גת שמנים-מטוכיון שמדרום לה.
עוד נמצאים בידיהם מגדל הפעמונים והגלריה העליונה ביותר של הרוטונדה המחוברת ישירות אל בניין הפטריארכיה היוונית.
בידי הקתולים נמצאות קפלת הפרנקים (התחנה ה-10), התחנות ה-11 וה-13 בגולגולתא, מרבית החלק הצפוני של הכנסייה (קפלת מריה מגדלנה, קפלת ההופעה, הכנסייה הפרנציסקנית והמנזר הצמוד להן) וקפלת מציאת הצלב במפלס התחתון ביותר של המבנה, שבעניינה קיימת הסכמה שבשתיקה.
יתר חלקי הכנסייה הלא משותפים נחלקים בין ארבע העדות המונופיזיטיות (לא כלקדוניות), וכל אחת מהן מעורבת במחלוקת לגבי אחד מנכסיה לפחות:
בידי הארמנים נמצאים קפלת הלנה הקדושה (מכוח הסכמה שבשתיקה), קפלת וארטן הקדוש, "מקום האבל", בו לפי המסורת ניצבו שלוש המריות, והאזור הצמוד לו, חדר אחד ברוטונדה, קפלת חלוקת הבגדים באמבולטוריום וקפלת יוחנן הקדוש (הקפלה האמצעית שממזרח לחצר).
הארמנים נתונים במחלוקת עם הסורים לגבי הבעלות בקפלת ניקודמוס וקבר יוסף הרמתי הצמוד לה מדרום.
בידי הקופטים נמצאת הקפלה הצמודה לקבר הקדוש ממערב, שני חדרים ברוטונדה וחדר ממערב לכניסה לכנסייה, ובו מרפסת הצופה על אבן המשיחה.
כמו כן טוענים הקופטים לבעלות על שתי קפלות - קפלת מיכאל הקדוש (ממזרח לכניסה לכנסיית הקבר) וקפלת ארבע החיות שמעליה.
הבעלות על קפלות אלה נמצאת בוויכוח בינם לבין האתיופים.
בידי הסורים נמצאים רק קפלת ניקודמוס שבאפסיס המערבי של הרוטונדה וקבר יוסף הרמתי המחובר אליה מדרום, ואלה נתונים במחלוקת בינם לבין הארמנים.
כיוון שכך לא ניתן היה לשפץ אותה אחרי השריפה שאירעה ב-1808, ומשך יותר ממאה שנים היא נצבה בהזנחתה כשעדיין ניכרים בה סימני השריפה, עד ביקור האפיפיור פרנציסקוס בישראל בשנת 2014 עת שופצה ונוקתה.
לאתיופים היו זכויות בתוך כנסיית הקבר, אולם הם נדחקו ממנה לדיר אל סולטאן שעל גג הכנסייה, שם נמצא בבעלותם מנזר קטן, ולידו הם מצביעים על עץ זית המזוהה על-ידם עם אתר עקדת יצחק.
האתיופים אוחזים ברשותם בשתי הקפלות של ארבע החיות ומיכאל הקדוש, והם נתונים במחלוקת מתמשכת עם הקופטים באשר לכל הנכסים הללו.
בחזקה משותפת של שלוש העדות העיקריות נמצאים חצר הכנסייה, הכניסה, החזית ודלתות הכניסה, אבן המשיחה, השירותים והחצר הצמודה אליהם ממערב, החלק הפנימי של הרוטונדה המוקף בעמודים (אך לא העמודים עצמם) והאדיקולה:
החצר והכניסה - אל החצר אסורה כניסת תזמורות וחל איסור לפרוש בה דגלי לאום; ולמרות החזקה המשותפת בה, רק ליוונים עומדת הזכות לנקותה.
מפתחות הכנסייה נמצאים באחריותן של שתי משפחות מוסלמיות.
לפי המסורת החל נוהג זה כבר בתקופה הערבית המוקדמת, וחודש בתקופה הממלוכית.
גם סולימאן המפואר אישר את המנהג וכמוהו עשה גם אבראהים פאשא, ומאז ימיו נתונים המפתחות למשמרת בידי משפחת ג'ודה, ומשפחת נשאשיבי מופקדת על פתיחת הדלתות.
שתי המשפחות מקבלות עמלות קבועות מהעדות השונות בתמורה לשירותיהן, ולרשות השומרים המוסלמים עומד ספסל משמאל לכניסה.
בשבוע הקדוש של הפסחא הפטריארך היווני פותח את הדלתות ביום חמישי הגדול, הלטינים עושים כן ביום שישי הטוב והארמנים בשבת האור.
ביום ראשון של פסחא שוב פותחים השומרים המוסלמים את דלתות הכנסייה.
אבן המשיחה - האבן והשטח הסובב אותה שייכים לשלוש העדות העיקריות במשותף, אך המנורות התלויות מעל האבן נחלקות כדלקמן: ארבע של היוונים, אחת של הקתולים, שתיים של הארמנים ואחת של הקופטים.
הרוטונדה - כיפת הרוטונדה והשטח המוקף עמודים, כולל האדיקולה, שייכים לשלוש העדות העיקריות במשותף, למעט הקפלה הקופטית הקטנה הצמודה אל הקבר הקדוש עצמו, ואשר נבנתה בשנת 1834 בעקבות השתדלותו של איברהים פחה.
הכיפה שוקמה ב-1866 לאחר 15 שנות משא ומתן, ובמימון בנייתה נשאו במשותף הממשלה הרוסית עבור האורתודוקסים, הממשלה הצרפתית בשם הקתולים, והממשלה העות'מאנית בשם הארמנים.
שיפוץ נוסף בכיפה נערך בסוף המאה ה-20, גם הוא לאחר דיונים ממושכים.
שלוש העדות רשאיות לקיים תפילות ברוטונדה על-פי לוח זמנים קבוע, וכל אחת מהן נושאת בזכות לנקות את הרצפה במשך שבוע אחד, במחזור הנמשך שלושה שבועות.
אל שטח הרוטונדה אסורה הכנסת ריהוט כלשהו.
18 העמודים המקיפים את הרוטונדה ונושאים את כיפתה שייכים לעדות השונות, והדבר ניכר באיקונות שתלויות עליהם.
האדיקולה - האדיקולה על שני חדריה שייכת לכל העדות, אך תקרת הקבר עצמו מחולקת באופן מוגדר בין שלוש העדות העיקריות.
43 המנורות שתלויות מהן נחלקות כדלקמן: 13 לכל אחת משלוש העדות העיקריות וארבע הנותרות הן קופטיות.
כנסיית העלייה מוחזקת בידי המוסלמים מאז שנכבשה על ידי צלאח א-דין ב-1187, אך היא איננה משמשת כמסגד, והעדות הנוצריות עורכות בה טקסים בחג העלייה, כל אחת לפי לוח השנה הנוהג על-ידה.
בבעלות היוונים-אורתודוקסים נמצא מזבח הנמצא ליד מבנה הכנסייה, ואילו שלושה מזבחות הצמודים לחומת החצר ההיקפית שייכים, מדרום לצפון, לקופטים, לארמנים ולסורים.
הלטינים חוגגים את חג העלייה בתוך מבנה הכנסייה, אך ב-1922 הציבו מזבח גם בחצר בנימוק שהם רשאים לערוך את טקסיהם גם בה, והמחלוקת שהתעוררה עקב כך הוכרעה לטובתם.
כאשר היוונים ערכו תיקונים בקיר ההיקפי בשנת 1926 השיג על כך הפטריארך הלטיני של ירושלים, והעבודות פסקו.
קבר מרים נמצא בשליטה משותפת של היוונים-אורתודוקסים והארמנים, אשר דואגים יחדיו לעבודות הניקיון ומחזיקים במפתחותיו.
שתי העדות מקיימות ביניהן תורנות יומית לסירוגין, וככלל מתנהל האתר על מי מנוחות.
לקופטים ולסורים עומדת זכות לערוך את טקסיהם תוך שימוש במזבחות הארמניים - הקופטים פעמיים בשבוע במזבח ברתולומאוס הקדוש (6), והסורים פעם אחת בשבוע במזבח שבקפלה המערבית (9), שעליו הם טוענים לבעלות.
ב-1923, עת ביקשו הארמנים להחליף שתי איקונות שניצבים על מזבח זה, התנגדו לכך הסורים בטענה כי המזבח והאיקונות שייכים להם, אולם כיתוב על האיקונות בארמנית הוכיח כי הצדק עם הארמנים, וההחלפה הותרה.
לקתולים אין חזקה בכנסייה והם אינם מקיימים בה פולחן, אף שהצהרת הסטטוס קוו התירה להם לעשות כן.
הקתולים טוענים לבעלות במבנה כולו, והכנסייה אכן הייתה בחזקת הפרנציסקנים החל במאה ה-14. עם זאת, בתחילת המאה ה-18 הוקמו בכנסייה מזבח יווני ומזבח ארמני, וב-1757 נדחקו הקתולים מהמבנה באופן סופי.
בשנת 1924 ביצעו האורתודוקסים והארמנים עבודות לשיפוץ החזית והגג, לאחר שמסרו על-כך הודעה לממשלת המנדט.
הקתולים השיגו כנגד העבודות בטענה כי הן מפרות את הסטטוס קוו, אך טענתם נדחתה והעבודות נמשכו.
במורד המדרגות המובילות אל חלל הכנסייה שוכנות שתי קפלות - הימנית המוקדשת לאנה הקדושה וליואכים היא יוונית אורתודוקסית (1), והשמאלית המוקדשת ליוסף הקדוש היא ארמנית (2).
הלאה במורד המדרגות שוכן מזבח המוקדש לניקולאוס הקדוש והוא שייך ליוונים (3).
בקפלה הדרומית שבה שוכנת ההיכלית (אדיקולה) של קבר מרים, תולות מנורות יווניות בצידו הדרומי של הקבר (4) וארמניות מצפון לו (5).
ליד הקבר נמצא מזבח ברתולומאוס הקדוש הארמני המשמש את הקופטים (6).
המשך הקפלה מאחורי הקבר עצמו, כולל המזבח המוקדש לסטפנוס הקדוש, שייך ליוונים (7).
ברשות היוונים נמצא גם המזבח בקפלה הצפונית (8).
הקפלה המערבית שייכת כולה לארמנים (9).
משטר הסטטוס קוו נאכף בכנסיית המולד בדווקאנות והסדרי הפולחן בה מורכבים ומסובכים.
אלה כוללים, בין היתר, הוראות מפורשות באיזה מועדים רשאית כל אחד מהעדות לקיים תהלוכות ואת מסלולן והיקף המשתתפים בהן, וכן הנחיות לגבי ביקור אורחים מטעם מי מהעדות.
בעבר החזיקו הקתולים ברוב הכנסייה, אך כיום עיקר החזקה בה מסור בידי היוונים-אורתודוקסים.
החצר (1) מוחזקת בידי היוונים, אך הם אינם רשאים לערוך בה שינויים בלא הסכמת הקתולים והארמנים, וכלל זה חל גם על חזית הכנסייה ועל הקיר הצפוני של המנזר הארמני (2) שמדרום לחצר.
מסיבה זו ניסיונות הארמנים להגדיל את חלונות מנזרם בצידו הצפוני נתקלו בהתנגדות.
מצפון לחצר שוכן בית קברות אורתודוקסי (3), אך אלה רשאים להקים מבנים רק בחלקו הצפוני, והמבנים אינם יכולים להיות גבוהים מהגדר הסובבת אותו.
המפתח לדלת הכניסה לכנסייה (4) שמור בידי האורתודוקסים, והיא נפתחת במועדים קבועים בהתאם לעונות השנה.
האות לפתיחה הדלת או לסגירתה ניתן על ידי פעמוני מגדל הפעמונים הלטיני הסמוך.
במספר ימי חג של העדות השונות חלים שינויים במועדי הפתיחה והסגירה של המבנה, לדוגמה בתקופת הציפייה הקתולית, בחלק מימי השבוע הקדוש ובמועדי חג המולד של העדות השונות.
הנרתקס (5) מוחזק בידי האורתודוקסים אשר דואגים לנקיונו, למעט שתי המדרגות שבקצהו הדרומי, המוליכות אל המנזר הארמני, אותן מנקים הארמנים.
בנרתקס תולות שתי מנורות, האחת אורתודוקסית והאחרת ארמנית, ושתי העדות רשאיות להדליקן ולכבותן כרצונן.
החדר שמשמאל לכניסה (6) משמש כעמדת משטרה.
כל האיקונות והמנורות בבית האורך (7) שייכות ליוונים והם אלה שדואגים לנקיון הרצפה והעמודים עד לגובה הקרניז, באופן יומי, למעט חלק מלוחות השיש שעל רצפת הכנסייה שנשטפים רק בימי שבת.
לאורתודוקסים עומדת הזכות לנקות גם את החלונות והתקרה במועדים המוכרזים לשם כך.
כאשר התעורר הצורך הדחוף באיטום הגג מפני גשם בשנת 1926, דרשו הארמנים והלטינים להשתתף בהוצאות העבודה, אך היוונים התנגדו.
מאחר שהעבודות היו דחופות, הוציאה אותן ממשלת המנדט לפועל בנוכחות נציגיהן של שלוש העדות, ונושא העלות נותר פתוח להכרעה.
אגן הטבילה בספינה הדרומית (8) שייך גם הוא ליוונים.
לקתולים זכות מעבר רק מדלת הכניסה של הכנסייה ועד לדלת (9) המובילה אל הקלויסטר (10) שברשותם, מצפון לכנסייה.
עליהם לעבור בין העמוד הראשון והשני בשתי שורות העמודים שבמעברים הצפוניים, וכאשר ניסו בעבר לעבור בין העמוד השני והשלישי, התנגדו לכך האורתודוקסים.
לארמנים זכות מעבר מדלת הכניסה אל הכניסה לכנסייתם (11) שמדרום לכנסיית המולד, ובנוסף הם רשאים לעבור לאורך בית האורך עד לקתוליקון (האזור הקדוש - 12) והלאה אל כנסיית המולד הארמנית (13) בבית הרוחב הצפוני.
עם זאת, כאשר הם מבקשים לעבור בבית האורך באירוע מיוחד, דוגמת חתונה, הלוויה או הטבלה, עליהם להודיע על כך לריבון מראש ובכתב, ועל זה לידע את היוונים.
הקתוליקון (12) נמצא בחזקת היוונים ובשימושם הבלעדי, אך הם אינם רשאים לעשות בו שינויים או עבודות תחזוקה, ושינוי בריהוט מחייב מתן הודעה לריבון.
היוונים רשאים לנקות את הקתוליקון כרצונם, למעט בזמן שהארמנים עורכים טקסים בכנסיית המולד הארמנית (13).
כנסיית ניקולאוס הקדוש (14) בבית הרוחב הדרומי שייכת ליוונים, כמו גם הדלת המובילה אליה מהמעבר הדרומי.
כנסיית המולד הארמנית (13) תופסת את כל שטחו של בית הרוחב הצפוני, והגישה אליה היא דרך "הדלת המשותפת" (15) שבמפתחותיה אוחזים הן הארמנים והן היוונים.
היוונים סוגרים את הדלת בכל יום, אך לארמנים מותר לפותחה כרצונם.
לקתולים זכות מעבר בקו ישר, מהדלת (16) המקשרת בין כנסיית קתרינה הקדושה (17) הלטינית, דרך כנסיית המולד הארמנית, ואל הכניסה הצפונית אל מערת המולד (18).
שטיחי הרצפה לאורך נתיב צעידתם של הקתולים נחתכו בהתאם, ועומדת להם הזכות לנקות את נתיב ההליכה, זכות שהוקנתה להם לאחר תקריות רבות בינם לבין הארמנים.
בחג המולד הארמני החל ב-19 בינואר, הדלת המובילה אל המתחם הלטיני נסגרת, והארמנים רשאים להניח שטיחים וכיסאות בכל רחבי כנסייתם.
בחג המולד המזרחי (7 בינואר), עושים הסורים והקופטים שימוש במזבחות שונים בכנסייה הארמנית.
הסורים תובעים חזקה על המזבח בו הם עורכים את הטקס.
נוהלי הניקיון של כנסייה זו מורכבים באופן יוצא מן הכלל, וככלל משמש הקרניז כקו הגבול בין תחום האחריות הארמני המשתרע מתחתיו (כולל הקרניז עצמו), לבין תחום האחריות האורתודוקסי שמעליו.
עם זאת, לגבי כל אחד מהעמודים בכנסייה יש כללים ברורים המטילים את האחריות לנקיונם על היוונים או הארמנים, ובמספר מקרים על הריבון, לפי כיוון וגובה העמוד.
כך גם לגבי החלונות, התמונות והמנורות בכנסייה, וכללי הסטטוס קוו אף קובעים באילו מקרים ניתן להשתמש בסולם והיכן יש להציבו.
המצב המורכב ביותר בכנסייה נוגע לחזקה, לשימוש ולתחזוקה של מערת המולד.
אל המערה מוליכים שני גרמי מדרגות, האחד מבית הרוחב הצפוני (18) והאחר מהדרומי (19).
המעבר הדרומי יורד מכנסיית ניקולאוס הקדוש האורתודוקסית ונמצא בחזקתם הבלעדית של היוונים, אך כל אדם רשאי להשתמש בו כל עוד אינו לובש לבוש דתי.
לאורך המעבר מספר מנורות ואיקונות השייכים לעדות השונות.
את המעבר מנקים הקתולים והיוונים לסירוגין, אגב הקפדה על מספר שווה של העושים במלאכה.
במעבר הצפוני, היורד מכנסיית המולד הארמנית, עושים שימוש בעיקר הקתולים והארמנים, והלטינים אחראים לנקיון יומי של חלק ממנו.
את החלק האחר מנקים הלטינים והארמנים לסירוגין.
גם במעבר זה מנורות ואיקונות השייכים לשלוש העדות.
במערה עצמה שני מזבחות - מזבח המולד ומזבח האבוס.
יתר הרהיטים והמנורות שייכים לשלוש העדות במשותף, למעט האיקונות התלויים על הקירות, הנחלקים בין שלוש העדות.
הבעלות והשימוש במזבחות נחלקת כדלקמן:
מזבח המולד שבו קבוע כוכב הכסף, שייך ליוונים ולארמנים, והסורים והקופטים עושים בו שימוש.
כוכב הכסף שמסמן את מקום המולד המדויק נגנב מספר פעמים בעבר על ידי מי מהעדות, והוא שימש רקע למחלוקות בינלאומיות שהביאו להצבת משמר טורקי במקום בתקופה העות'מאנית וכוח שיטור בריטי בתקופת המנדט.
היוונים מנקים את האבק מהכוכב מדי יום, ויחד עם הארמנים הם רוחצים אותו פעמיים בשבוע.
המזבח שמעל הכוכב והאיקונוסטאזיס הקטן שניצב עליו שייכים ליוונים.
יתר האיקונות שייכות ליוונים ולארמנים במשותף ובחלקים שווים.
מזבח האבוס שייך ללטינים על כל שמונח ותלוי עליו.
קו מחציתו של העמוד הסמוך מסמן בדיוק עד היכן רשאים הלטינים לתלות את תמונותיהם, ועניין זה ניצב בעבר בליבה של מחלוקת.
הקתולים מנקים גם את העמוד שניצב בחזית המזבח, והם רשאים לתלות עליו תמונות, אך אלה אינן יכולות להגיע עד מתחת לסימן הצלב שחרוט על העמוד.
סטטיסטיקה חסינה היא טכניקה סטטיסטית שביצועיה טובים עבור נתונים מטווח רחב של התפלגויות.
יתרונה בולט במיוחד עבור התפלגויות שאינן נורמליות.
שיטות הסטטיסטיקה החסינות מתבססות יותר על החציון מאשר על הממוצע ומשתמשות יותר בערכים שבמרכז המדגם מאשר בערכים שבקצותיו.
הסטטיסטיקה החסינה מבקשת לספק שיטות המחקות את השיטות המקובלות בסטטיסטיקה, אך פחות מושפעות מנתונים קיצוניים.
שיטות ההערכה הקלאסיות בסטטיסטיקה נשענות בחוזקה על השערות שלעיתים קרובות אין להן אחיזה במציאות.
הסטטיסטיקה החסינה מוגדרת להיות עמידה מפני טעויות הנובעות מסטייה מההשערות.
זה אומר שגם אם ההשערות מתקיימות רק בקירוב, המדד הסטטיסטי החסין יספק יעילות והטיה מתקבלות על הדעת, ואסימפטוטית (בשאיפה לאינסוף) יהיה חסר הטיה.
שימוש נפוץ בסטטיסטיקה חסינה הוא להתמודדות עם תופעת הזנב הארוך.
הכלים העיקריים המשמשים לתיאור ומדידת חסינות הם נקודת השבירה, פונקציית ההשפעה ועקומת הרגישות.
נקודת השבירה של מדד סטטיסטי היא שיעור התצפיות הקטן ביותר ששינוי בלתי מוגבל בהן יגרום לשינוי לא חסום בערך המדד.
לדוגמה, בהינתן אוסף של n מספרים ניתן להשתמש בנוסחה: על מנת לחשב את הממוצע.
הממוצע לכן הוא בעל נקודת שבירה של 0 מכיוון שניתן לשנות אותו באופן בלתי חסום על ידי שינוי של כל אחד מהערכים .
פונקציית ההשפעה בודקת את תלות המדד הסטטיסטי בערך נקודה בודדת במדגם.
עקומת הרגישות בודקת כיצד המדד הסטטיסטי מושפע משינויים קלים בפיזור הערכים במדגם.
חציון הוא מדד חסין, בעל נקודת שבירה של 50%, בעוד לממוצע נקודת שבירה של 0% והוא איננו מדד חסין.
טווח בין-רבעוני הוא מדד חסין של סטייה סטטיסטית, בעוד שטווח איננו.
שימוש באומד קטום או בווינסוריזציה מאפשר ליצור מדד חסין יותר מהמדד המקורי.
סטטיסטי היא תמצית של תכונה מסוימת של מדגם (למשל הממוצע האריתמטי).
היא מחושבת על ידי הפעלת פונקציה (אלגוריתם סטטיסטי) על הערכים של פריטים במדגם, הנקראים ביחד 'אוסף נתונים'.
בצורה יותר פורמלית, התאוריה הסטטיסטית מגדירה סטטיסטי בתור פונקציה של נתוני המדגם, שאינה תלויה בפרמטרים של ההתפלגות; כלומר, הסטטיסטי יכול להיות מחושב ישירות מן המדגם; גם לפני אמידת הפרמטרים.
המונח סטטיסטי משמש גם כדי לתאר את הפונקציה, וגם כדי לתאר את ערך הפונקציה על מדגם מסוים.
סטטיסטי שונה מפרמטר של אוכלוסייה.
בעוד שסטטיסטי ניתן לחישוב מנתונים, פרמטר של אוכלוסייה לרוב אינו ידוע ולא ניתן לחישוב באופן מדויק (היות שלרוב, אין את הנתונים של האוכלוסייה כולה בשביל לחשב את הפרמטר, או שהאוכלוסייה אינסופית בגודלה).
כשמשתמשים בסטטיסטי כדי להעריך פרמטר של האוכלוסייה, הוא נקרא אומד.
לדוגמה, ממוצע המדגם הוא סטטיסטי שאומד את ממוצע האוכלוסייה, שהוא פרמטר.
כאשר משתמשים בסטטיסטי (פונקציה) למטרה מסוימת, לפעמים נותנים לו שם שמצביע על המטרה שלו.
למשל, בסטטיסטיקה תיאורית, סטטיסטי תיאורי משמש כדי לתאר את הנתונים; בתורת האמידה, אומד משמש להערכת פרמטר של התפלגות (האוכלוסייה); בבדיקת השערות, 'סטטיסטי מבחן' משמש לבדיקת השערה.
אותו הסטטיסטי עשוי לשמש למספר מטרות – לדוגמה, ממוצע המדגם משמש לתאר את ה"מרכז" של אוסף נתונים, לצורך הערכה של ממוצע (תוחלת) האוכלוסייה או כדי לבחון השערה לגבי ממוצע האוכלוסייה.
הממוצע האריתמטי של מדגם הוא סכום ערכי התצפיות במדגם, חלקי מספר התצפיות; זהו סטטיסטי.
אפשר להשתמש בו כדי לאמוד את תוחלת ההתפלגות של האוכלוסייה.
ממוצע מדגם שנידון בפסקה הנ"ל וחציון המדגם.
שונות וסטיית תקן של מדגם.
סטטיסטי מבחן, כמו זה המשמש במבחן כי בריבוע או מבחן t.
סטטיסטי סדר, כמו המקסימום והמינימום של המדגם.
מומנטים של המדגם ופונקציות שלהם כמו צידוד וגבנוניות.
בסטטיסטיקה, סטטיסטי הוא מספיק ביחס למודל סטטיסטי ולפרמטר הבלתי ידוע, אם אין סטטיסטי אחר שיכול להיות מחושב מאותו מדגם, שיוסיף מידע ביחס לערך הפרמטר.
במילים אחרות, סטטיסטי הוא מספיק עבור משפחה של התפלגויות, אם כל המידע לגבי ההתפלגות שממנה נלקח המדגם, נמצא בערך של הסטטיסטי.
סטטיסטי הוא מספיק לפרמטר , אם ההתפלגות המותנית של המדגם בהינתן הערך של אינה תלויה ב-.
במילים אחרות, הפונקציה תלויה אולי ב-x ו-t, אבל לא ב-.
משפט הפירוק של פישר וניימן
משפט הפירוק של פישר וניימן מספק אפיון נוח לכך שסטטיסטי הוא מספיק: אם פונקציית הצפיפות היא , אזי לפי המשפט הוא מספיק עבור אם ורק אם קיימות פונקציות אי-שליליות g ו-h כך ש:
כלומר, ניתן לפרק את פונקציית הצפיפות למכפלה של שני גורמים, כך שגורם אחד, h, אינו תלוי ב- והגורם השני, g, אשר כן תלוי ב-, תלוי ב-x רק דרך .
קל לראות שאם היא פונקציה חד-חד-ערכית ו- הוא סטטיסטי מספיק, אזי הוא סטטיסטי מספיק גם כן.
בפרט, ניתן לכפול סטטיסטי מספיק בקבוע שאינו אפס, ולקבל סטטיסטי מספיק.
אחת ההשלכות של משפט הפירוק היא שכשמשתמשים בהסקה סטטיסטית על סמך נראות, שני מאגרי נתונים בגודל זהה אשר להם בדיוק אותו ערך עבור הסטטיסטי המספיק , תמיד יספקו את אותה מסקנה לגבי (למשל: רווח סמך ל-, דחיית/אי-דחיית השערה לגבי ).
לפי קריטריון הפירוק התלות של הנראות ב- היא רק ביחד עם .
מכיוון שזה נכון לגבי שני מאגרי הנתונים שלהם אותו ערך , התלות של הנראות ב- תהיה זהה גם כן, מה שיוביל להסקה סטטיסטית זהה.
יהיו תצפיות של מדגם מקרי מהתפלגות עם פונקציית צפיפות עבור , ויהי סטטיסטי שפונקציית הצפיפות שלו היא .
אז הוא סטטיסטי מספיק עבור אם ורק אם קיימת פונקציה כך ש:
ההוכחה להלן ניתנה על ידי רוברט הוג ואלן קרייג.
ונוכיח ש- הוא סטטיסטי מספיק.
יהיו , סטטיסטים כלשהם שפונקציות הצפיפות שלהם הן בהתאמה.
נבצע את הטרנספורמציה: לכל , כשהפונקציות ההפוכות הן: לכל , ויעקוביאן .
הביטוי בצד שמאל של המשוואה הוא הצפיפות המשותפת: של המשתנים (הסטטיסטים): .
בצד ימין של המשוואה, הביטוי הוא פונקציית הצפיפות של , וכך יוצא שהביטוי: שווה ל- חלקי , כלומר, הוא שווה לפונקציית הצפיפות המותנה של בהינתן .
אבל לפי ההנחה, , וממילא גם אינו תלוי ב-.
מכיוון ש- לא הוכנס בתוך הטרנספורמציה שביצענו, וכן לא בא לידי ביטוי ביעקוביאן , יוצא ש- אינו תלוי ב- (אלא רק ב-, וזאת לכל סטטיסטים אפשריים), ולכן הוא סטטיסטי מספיק עבור .
נניח ש- הוא סטטיסטי מספיק, ונוכיח ש:
כיוון ש-ש- הוא סטטיסטי מספיק, ניתן לרשום:
כש- אינו תלוי ב- כיוון ש- תלוי רק ב-, אשר הם בלתי תלויים ב- בהינתן שידוע שהוא סטטיסטי מספיק.
באמצעות חלוקת שני צידי המשוואה בערך המוחלט של היעקוביאן , והחלפת בפונקציות: , מתקבלת המשוואה:
כש- הוא היעקוביאן עם שהוחלפו על ידי: .
הצד הימני הוא בהכרח הצפיפות המשותפת של .
כיוון ש- (ולכן גם ) אינו תלוי ב- (לפי ההנחה), מתקבל ש:
היא פונקציה שאינה תלויה ב-, כלומר:
סטטיסטי מספיק הוא מינימלי אם הוא יכול להיות מוצג כפונקציה של כל סטטיסטי מספיק אחר.
במילים אחרות, הוא סטטיסטי מספיק מינימלי אם ורק אם:
לכל סטטיסטי מספיק , קיימת פונקציה כך ש-
באופן אינטואיטיבי, סטטיסטי מספיק מינימלי תופס באופן היעיל ביותר את כל המידע בנוגע לפרמטר .
מאפיין שימושי של סטטיסטי מספיק מינימלי הוא שכאשר פונקציית הצפיפות קיימת, הוא סטטיסטי מספיק מינימלי אם ורק אם:
זה נובע באופן ישיר ממשפט הפירוק של פישר-נימן.
מצב בו לא קיים סטטיסטי מספיק מינימלי הוצג על ידי הסטטיסטיקאי ההודי Raghu Raj Bahadur, בשנת 1954. אולם, תחת תנאים מתונים למדי, סטטיסטי מספיק מינימלי תמיד קיים.
בפרט, במרחב אוקלידי, התנאים הללו תמיד מתקיימים אם המשתנים המקריים (הקשורים ל-) הם כולם בדידים או כולם רציפים.
אם קיים סטטיסטי מספיק מינימלי, אזי סטטיסטי מספיק שלם הוא בהכרח מינימלי.
בעוד שקשה למצוא מקרים בהם סטטיסטי מספיק מינימלי אינו קיים, לא קשה למצוא מצבים בהם לא קיים סטטיסטי מספיק שלם.
אוסף היחסים של פונקציות נראות הוא סטטיסטי מספיק מינימלי אם הוא בדיד או בעל פונקציית צפיפות.
אם משתנים מקריים בלתי תלויים בעלי התפלגות ברנולי עם פרמטר , אזי הסכום הוא סטטיסטי מספיק עבור .
מאחר שהמשתנים המקריים הם בלתי תלויים, פונקציית הצפיפות המשותפת מקיימת:
ועל ידי קיבוץ חזקות של ושל , מתקבל:
הצגה זו מקיימת את תנאי משפט הפירוק כאשר:
הפרמטר הבלתי ידוע, , תלוי בנתונים () רק דרך הסטטיסטי שלהם
אם משתנים מקריים בלתי תלויים המתפלגים באופן אחיד בטווח אזי הוא סטטיסטי מספיק ל-.
נקבל את תנאי משפט הפירוק, ושאכן הוא סטטיסטי מספיק.
אם משתנים מקריים בלתי תלויים בעלי התפלגות פואסון עם פרמטר , אזי הסכום הוא סטטיסטי מספיק עבור .
על מנת להיווכח בכך, נתבונן בפונקציית ההסתברות המשותפת:
סטטוסים מצייצים הוא עמוד פייסבוק ואינסטגרם ישראלי המציג לעוקביו תוכן פופולרי.
העמוד הוקם ב-2010 ונכון ליולי 2025 הוא מונה כ-955 אלף עוקבים.
בינואר 2015 נחסם העמוד על ידי פייסבוק לאחר שהתפרסם כי גבה תשלום עבור פרסום סמוי בניגוד לתנאי השימוש בפייסבוק.
לאחר ניסיונות להחזרת הדף אשר נחסמו על ידי פייסבוק, יצא מייסד "סטטוסים מצייצים", אבי לן, למאבק מתוקשר כנגד פייסבוק, והגיש תביעה לבית המשפט כנגד החברה במאי 2015. בדצמבר 2017 פסק בית המשפט כי פייסבוק פעלה שלא כדין בחסימת העמוד, וקבע כי על פייסבוק להשיב את "סטטוסים מצייצים" לאוויר.
העמוד הושב לפייסבוק ב-18 בדצמבר 2017. הורדת העמוד מהרשת ומאבקו של לן עוררו שיח ציבורי בנוגע למדיניות השימוש וחסימת העמודים בפייסבוק, וכן נושא פרסום תוכן שיווקי סמוי ברשתות החברתיות.
עמוד הפייסבוק "סטטוסים מצייצים" הוקם בשנת 2010 על ידי העיתונאי לשעבר אבי לן ועדי בנטוב לן, בני זוג בחייהם.
הדף התמקד בפרסום תוכן פופולרי כגון סרטונים מצחיקים, ממים, סטטוסים שנאספו מרחבי הרשת וסיפורים אנושיים הנוגעים לאי-צדק ועוולות בחברה הישראלית.
מאחר שהעמוד הציג תכנים שנאספו ברשת, גולשים רבים פנו אל מפעילי סטטוסים מצייצים והציעו נושאים ותופעות אינטרנט לפרסום.
כתבה שהתפרסמה ב"אולפן שישי" בערוץ 2 בשנת 2013 הגבירה את הפרסום של העמוד כשלן כונה "מלך הפייסבוק הישראלי", ו"הכותל של גולשי הפייסבוק בישראל".
פרשת הפרסום הסמוי וחסימת העמוד על ידי פייסבוק
ב-14 בינואר 2015 פרסם עיתונאי "גלובס" רועי גולדנברג כי בניגוד לתנאי השימוש בפייסבוק, העמוד "סטטוסים מצייצים" מקיים מערכת של קידום סטטוסים בתשלום, שבמסגרתה ניתן לקנות חבילות פרסום ותוכן שיווקי.
לן ובנטוב פרסמו בעמוד סטטוסים המוצגים כאותנטיים, ואשר נבחרו כביכול באופן אקראי מרחבי הרשת, ללא אזכור היותם תוכן שיווקי בתשלום.
על פי הפרסום, חברות מסחריות שלמו למנהלי העמוד בין 7,500 ש"ח לפרסום סטטוס בודד ועד ל-84,000 ש"ח עבור 10 פוסטים של סרטוני וידאו, על פי מחירון קבוע מראש.
לאחר התשלום היו נבחרים על ידי עורכי העמוד "באקראי" סטטוסים מרגשים או מצחיקים העוסקים במסר או במוצר אותו מקדם המפרסם, ובנוסף גם פרסומים שליליים כגון תלונות על שירות ואיכות המוצרים של מתחרים.
בתגובה לפרסום אישר לן שקידם פרסום בתשלום ושמורה לו הזכות להשתמש בפלטפורמה אותה הקים לעסקאות פרסום.
ב-16 בינואר 2015, יומיים לאחר הפרסום ב"גלובס", הסירה חברת פייסבוק את עמוד "סטטוסים מצייצים" לאור הפרת מדיניות השימוש.
תגובתו של לן הייתה שמעתה הוא מתחייב להקפיד על הכללים וקרא לפייסבוק להחזיר את העמוד לאוויר.
מנכ"לית פייסבוק ישראל, עדי סופר תאני, התייחסה להורדת "סטטוסים מצייצים" ואמרה כי כל עמוד אשר יפר את מדיניות השימוש בפייסבוק יוסר מהרשת החברתית.
כתגובה לן כתב מכתב חריף, המוחה על שרירותיות מהלכיה של פייסבוק ועל ה"דיקטטורה" ברשת החברתית, כלשונו.
בעקבות המכתב הודיעה פייסבוק כי העמוד יוסר לצמיתות, זאת בניגוד להודעת ההסרה המקורית אשר השאירה פתח לחזרתו של העמוד.
בנוסף, החשבונות האישיים של לן ובנטוב הוגבלו ונמנעה מהם האפשרות לפרסם סטטוסים, להגיב לסטטוסים של משתמשים אחרים או לשלוח ולקבל הודעות אישיות.
בני הזוג פרסמו הודעת התנצלות על מעשיהם והביעו תקווה כי יתאפשר ל"סטטוסים מצייצים" לעלות מחדש.
במקביל, הוקם אתר אינטרנט עם אותו השם.
ביולי 2015 נעשה ניסיון נוסף להעלות את עמוד "סטטוסים מצייצים" מחדש לפייסבוק והצליח לגייס כ-14 אלף עוקבים בתוך זמן קצר, אך שעות ספורות לאחר עלייתו הוסר העמוד.
דף נוסף בשם "מצייצים" הועלה על ידי בני הזוג, אשר קיוו ששינוי השם יביא להמשך פעילותם, אך גם דף זה נסגר.
במאי 2015 הגישו לן ובנטוב תביעה לבית המשפט המחוזי בתל אביב כנגד פייסבוק, שבה דרשו את החזרתו של "סטטוסים מצייצים" לפייסבוק וכן פיצוי של 250 אלף ש"ח.
ב-14 בדצמבר 2017 קבע בית המשפט כי פייסבוק פעלה שלא כדין בהורידה את העמוד, וכי על פייסבוק להשיב את "סטטוסים מצייצים" לאוויר.
בית המשפט פסק כי פרסום 35 פוסטים על ידי התובעים לאורך חמש שנים אינו הפרה יסודית של תנאי השימוש, ופייסבוק הייתה צריכה להתרות בתובעים במקום לסגור את הדף.
בית המשפט עמד על יחסי הכוחות בין פייסבוק עם 1.86 מיליארד משתמשים ובין התובעים, וקבע כי לא נגרם נזק לפייסבוק עקב הפרות התובעים.
לפי בית המשפט, פייסבוק גם לא הוכיחה כי ההפרות מנעו ממנה לספק שירות לכלל משתמשיה, ויכלה להסיר תכנים מפרים בלי להידרש לחסימה.
בית המשפט פסק כי תנאי בחוזה הקובע שדף יכול להיסגר באופן חד צדדי עוקף את סעיפים 6–8 בחוק החוזים (תרופות), ופסק לטובת אבי לן ועדי בנטוב הוצאות משפט בסך 75,000 ש"ח ושכר טרחת עורך דין בסך 150,000 ש"ח.
פייסבוק ערערה על פסק הדין לבית המשפט העליון, ובפשרה שהושגה בין הצדדים ואושרה בבית המשפט העליון נקבע שפסק הדין של בית המשפט המחוזי יימחק ופייסבוק תוותר על הערעור כנגדו, וכי הדף "סטטוסים מצייצים" ימשיך לפעול.
בדצמבר 2021 פורסם כי העמוד שיתף פוסטים נגד ישראל כץ שלא היו פופולריים וקודמו על ידי רשת פרופילים מזויפים.
סטטיסטיקה בייסיאנית, הנקראת על שם הסטטיסטיקאי תומאס בייס, היא תאוריה בתחום הסטטיסטיקה שבה הראיות לגבי מצבו האמיתי של העולם מבוטאות על ידי האמונות האפריוריות (קודמות לתצפית) שלנו לגבי מצבו של העולם (אמונה סובייקטיבית או כזו המבוססת על ידע קודם), הידועות בשם הסתברויות בייסיאניות.
השיטה הבייסיאנית מבטאת רק אחת מתוך כמה דרכים לפרש את המונח "הסתברות", וישנן שיטות אחרות שאינן מתבססות על אמונות אפריוריות לגבי העולם.
אחד הרעיונות המרכזיים הבאים לידי ביטוי בגישה הבייסיאנית הוא ש"הסתברות היא דעה קיימת, והסקת מסקנות מנתונים אינה אלא בדיקה מחדש של דעה זו לאור מידע רלוונטי חדש".
הסקה בייסיאנית היא גישה של הסקה סטטיסטית הנבדלת מהסקה שכיחותנית .
היא מבוססת בעיקר על השימוש בהסתברויות בייסיאניות על מנת לסכם ממצאים וראיות.
בניסוח של מודלים סטטיסטיים באמצעות סטטיסטיקה בייסיאנית ישנה תכונה ייחודית, בכך שהיא מצריכה הגדרה של ההסתברויות הפריוריות עבור כל אחד מהפרמטרים הלא ידועים.
ההסתברויות הפריוריות הן חלק אינטגרלי מהמודל לא פחות מהביטוי של ההתפלגויות.
הסתברויות פריוריות עשויות להיות או היפרפרמטרים (פרמטרים של המודל בעלי הסתברות פריורית) או התפלגות היפרפריורית (פרמטרים של ההתפלגות של הפרמטר של המודל, שלהם יש הסתברות פריורית).
תכנון ניסויים בייסיאני כולל את המושג שקרוי: "השפעת האמונות המוקדמות" ('influence of prior beliefs').
גישה זו משתמשת בשיטות של ניתוח עוקב על מנת לכלול את הממצאים מהניסויים הקודמים בניסויים החדשים.
זה נעשה על ידי עדכון ה"אמונות" תוך שימוש בהתפלגויות פריוריות (לפני הניסוי) ופוסטריוריות (לאחר ראיית הממצאים).
דבר זה מאפשר לתכנון הניסויים לעשות שימוש במגוון אמצעים.
סטטוס קוו הייתה תוכנית רדיו סאטירית אשר שודרה בגלי צה"ל בין השנים 2014-2021 אחת לשבוע בימי חמישי בשעה 6 בערב.
התוכנית האחרונה שודרה ב-30 בדצמבר 2021, בהשתתפות מרבית הפאנליסטים מכל השנים ובהנחיית ירון ברובינסקי.
בתוכנית השתתפו מגיש ומספר חברי צוות אשר סיכמו את אירוע האקטואליה בשבוע שחלף מזווית הומוריסטית וסאטירית.
מגישה הראשון של התוכנית היה ירון ברובינסקי ועד סיום שידוריה, הגישה אותה שדרנית גל"צ ענבל גזית ששימשה בה גם כעורכת ראשית.
חברי הפאנל שחלקם התחלפו מדי פעם בפעם, הוצגו בתוכנית כאנשים פעילים בפייסבוק וכ"האנשים שמאחורי הלייקים".
בין חברי הפאנל לאורך שידור התוכנית נמנו נועה אנג'ל, אביב מזרחי, יותם זמרי, תומר ספירשטיין, אלירן גולדשטיין ודני קמושביץ.
משתתפי התוכנית הציגו משפטי מחץ הקשורים לאירועי התקופה בכותרות, וכן מגיבים לידיעות חדשותיות בנושאים המוצגים להם.
לאורך השנים נטבעו בה מונחים ומשפטים המזוהים איתה כמו "הטרדה מילית" (משחקי מילים גרועים במיוחד), וריאציות שונות על ג'ינגל "הקרן והיחידה להכוונת חיילים משוחררים", הפינה "מתנצלים" (בה מבקשים סליחה מכל מי שדובר עליו במהלך התוכנית ועלול להיפגע) וברכת הסיום הקבועה של ברובינסקי למאזינים "תודה שנולדתם והלוואי שלא תמותו".
בחודש מרץ 2016 העלה צוות התוכנית מופע חי במועדון צוותא בתל אביב בהנחייתו של ברובינסקי ובהשתתפות אמנים שונים.
לקראת סוף 2021, כחלק משורת שינויים בלוח שידורי גלי צה"ל, הוחלט להפסיק את שידור התכנית.
התכנית האחרונה שודרה ב-30 בדצמבר, יום לפני סוף השנה האזרחית, בהשתתפות חברי צוות רבים שלקחו חלק בכל שנות התוכנית.
לתוכנית זו חזר גם המנחה הקודם ירון ברובינסקי.
השידור האחרון הופסק בפתאומיות רבע שעה לפני השעה היעודה.
הכה את המומחה - ריאיון עם אדם מומחה בתחומו, שנשאל שאלות הקשורות לתחום מומחיותו באופן הומוריסטי.
מעביר דף - בה מוקראת כותרות מעיתון אחד, וחברי הפאנל ממציאים כותרות נגדיות מתוך עיתונים אחרים לכאורה.
הוצא מהקשרו - ובו מושמע קטע קול אקטואלי וחברי הפאנל משלימים אותו.
שירת הספיקר - בה מוקראות הודעות המושארות עבור אישים שונים.
דקה ישראלית - בה מוצג באופן הומוריסטי נושא כלשהו במשך דקה.
מהווה כעין פרודיה לדקה הישראלית של גל"צ בה מציגים ערך כלשהו הקשור לישראל או ליהדות.
סטטיסטיקות של התנ"ך הכוללות ספירת הפסוקים, המילים, והאותיות שבתנ"ך, ידועות עוד מימי התלמוד (בסביבות המאה ה-3).
לאחר מכן בתקופת המסורה (בין המאה ה-5 ל-10), הייתה ספירת המילים והאותיות אחת הפעולות העיקריות שנעשו כדי לקבוע נוסח אחיד של המקרא ולאבטח אותו משיבושים.
בתלמוד הבבלי נאמר כי משפחות ה"סופרים" המוזכרות במקרא נקראו כך על שם עיסוקם בספירת האותיות והמילים בתורה.
ביהדות יש שמתייחסים לעיסוק בספירת האותיות והמילים כמצווה וסגולה.
בספרות היהודית התפרסמו במשך הדורות סטטיסטיקות שונות של התנ"ך, רובן לא תואמות לנתונים שלפנינו.
התלמוד מביא מסורת על מספר הפסוקים בחמישה חומשי תורה, בתהילים, ובדברי הימים, וכן על מיקום חצי התורה והתהילים, אך מוסיף כי אנו לא בקיאים בחסירות ויתירות ובחלוקת הפסוקים, ואם נבדוק זאת ייתכן שנמצא נתונים שונים.
בחמישה חומשי תורה יש 8,888 פסוקים.
בתהילים שמונה פסוקים יותר, ובדברי הימים שמונה פסוקים פחות.
האות ו של המילה "גחון" היא האות האמצעית בתורה.
המילים "דרש דרש" הן המילים האמצעיות בתורה.
הפסוק "והתגלח" הפסוק האמצעי בתורה.
האות ע של המילה "מיער" היא האות האמצעית בתהילים.
הפסוק "והוא רחום יכפר עון" הוא הפסוק האמצעי בתהילים.
כל הנתונים המובאים בתלמוד אינם תואמים לספירה על פי נוסחאות התנ"ך שבידינו.
לפי הנוסח שבידינו בתורה ישנם 5,845 פסוקים, בתהילים - 2,527, ובדברי הימים - 1,765. האות ו' של "גחון" נמצאת כ-4,834 אותיות לאחר האות האמצעית, המילה האמצעית בתורה היא "המזבח", הפסוק האמצעי בתורה הוא "וישם עליו החושן".
רב האי גאון נשאל על ההפרש בין מספר הפסוקים שלפנינו למספר הפסוקים המוזכר בתלמוד, והשיב ששמע מפי "חכמים הראשונים" שהברייתא מציינת את המספר לפי ספר תורה שמצאו בירושלים שמספר הפסוקים בו היה שונה מספר התורה המקובל.
ההסבר על שינויים בחלוקת הפסוקים עדיין אינו מיישב את ההפרשים בציון חצי הספר.
עם זאת רבנים וחוקרים רבים ניסו ליישב את דברי הגמרא עם הנוסח הקיים בידינו.
יש שהסיקו כי דברי הגמרא הם טעות סופר.
פירוש אחר שהוצע, ותואם את הגרסה המקורית של 8,888 פסוקים בתורה, הוא שהברייתא באמרה "פסוקים" התכוונה לכל ההפסקות שבתורה, כולל טעמים מפסיקים מרכזיים.
לדברי התלמוד על דבר היות המילים "דרש דרש" אמצע המילים שבתורה הוצע הסבר מחודש על ידי הרב פנחס זלמן סגל הורוויץ.
לפי הסברו של הרב הורוויץ כוונת התלמוד היא לציין את מקום אמצע המילים הכפולות שבתורה, בתורה ישנן 89 הופעות של מילים החוזרות על עצמם ברצף, המילים "דרש דרש" הם הפעם האמצעית (ה-45) שמופיעה מילה כפולה.
גם לו' של גחון נמצא הסבר דומה, הרב יצחק זילבר והרב ראובן מרגליות פירשו שכוונת התלמוד לסמן את מיקום חצי האותיות המשונות שבתורה; האות ו של "גחון" נכתבת על פי המסורת גדולה מן הרגיל, לפי השיטה הרווחת יש בתורה מלבדה 16 אותיות משונות - שמונה מהן לפניה ושמונה לאחריה.
לשיטה אחרת יש 32 אותיות משונות נוספות בתורה, 16 לפניה ו-16 לאחריה.
גם האות ע' של "יער" היא האות המשונה האמצעית בספר תהילים.
לעומת זאת יש שהבינו כי הסיבה לכתיבת האות ו' של גחון בצורה משונה היא כדי לסמן את חצי התורה, לדבריהם הסבר זה לא ייתכן.
בקובץ המסורה אכלה ואכלה המתוארך למאה ה-9 מופיעה מסורת מבבל הקובעת כי מספר הפסוקים בתנ"ך הוא 22,747:
ההבדלים בחלוקת הפסוקים בין המסורה הטברנית עליה מבוסס המקרא שלפנינו לבין המסורה הבבלית עליה מבוססת קביעה זו אינם מצדיקים הפרש גדול כל כך (457), ומסתבר כי היא מבוססת על נוסח אחר של המקרא או על שיטה אחרת לחלק הפסוקים.
בנוסח אחר של המסורה מצוין מספר הפסוקים 23,207.
במהדורות הדפוס של התנ"ך ובחלק מכתבי היד מופיעות בסוף כל פרשה או ספר, הערות המציינות את מספר הפסוקים וסטטיסטיקות נוספות.
בהערות אלו מצוין גם סימן גימטרי למספר, בדרך כלל שם אדם, שם מקום, או מילה מהפרשה.
ההערות המופיעות בדפוסים הנפוצים הם על פי מהדורת מקראות גדולות שנדפסה בוונציה בשנת ה'רפ"ה - ה'רפ"ו, הערות אלו מבוססות בחלקן על הערות שכתבו בעלי המסורה הטברנית לאחר חתימת התלמוד, אך הוכנסו בהן שינויים מאוחרים.
בספר החילופים שנכתב במאה ה-11, ובספר "קריית ספר" של המאירי מסוף המאה ה-13, קיימות רשימות דומות.
בחלק מהמקומות הנתונים לא שווים לנתונים הקיימים בידינו.
+מספר הפסוקים בכל ספרפרשהמספר פסוקיםספר יהושע658ספר שופטים618ספר שמואל1506ספר מלכים1536נביאים4318ישעיהו1291ירמיהו1364יחזקאל1273תרי עשר1050תהילים2527משלי915איוב1070שיר השירים117רות85קהלת154איכה222אסתר167דניאל357עזרא ונחמיה685דברי הימים1765כתובים13,042סך הכל בתנ"ך23,205
יש שישים ריבוא אותיות לתורה
בספרות הקבלה רווח משפט המבוסס על דברי הזוהר לפיו: יש שישים ריבוא אותיות לתורה.
שישים ריבוא האותיות מסמלות את השורשים ל-600,000 נשמות היהודים.
משפט זה נרמז בראשי התיבות ישרא"ל.
במהלך הדורות נאמרו מספר הסברים ליישוב הדברים עם המציאות.
ב-2001 גילה ד"ר משה כץ בספירה ממוחשבת חסר של 41 אותיות לחשבון, הוא הציע להוסיף את 53 האותיות המשונות במקום להוסיף את 12 השבטים ובכך להצדיק את החשבון.
הפיוט הובא בכמה ספרים אך נפלו בו שיבושי העתקה לפי סיכום האותיות בשיר עולה סכום של 815,280 אותיות, מספר שבחישוב שטחי אפשר להיווכח כי אינו נכון, לא לגבי חמישה חומשי תורה ולא לגבי התנ"ך כולו.
סטטוס קוו היא להקת רוק בריטית.
הלהקה נוסדה בשנת 1962 ועודנה פעילה כיום.
הלהקה נוסדה בשנת 1962 בשם "The Scorpions" אשר שונה כעבור זמן קצר ל-"The Spectres", על ידי פרנסיס רוסי (שירה וגיטרה) ואלן לנקסטר (גיטרה בס).
אליהם הצטרפו המתופף ג'ון קוגלן והקלידן רוי ליינס.
הלהקה הוציאה שלושה סינגלים שלא הצליחו, הסבה את סגנונה למוזיקה פסיכדלית, שינתה את שמה ל-"Traffic Jam" והוציאה את הסינגל "Almost But Not Quite There" שגם הוא לא זכה להצלחה.
לאחר מפלה זו הצטרף אליהם ב-1967 ריק פרפיט (שירה, גיטרות) והלהקה שינתה את שמה שוב לשמה הנוכחי.
ב-1968 הלהקה הוציאה את הסינגל "Pictures of Matchstick Men" והשיר הגיע למקום השביעי בבריטניה, למקום השמיני בקנדה, ובארצות הברית השיר הגיע למקום ה-12. הסינגל הבא שהוציאה הלהקה לא נחל הצלחה, אך הסינגל שהוציאה אחריו "Ice In The Sun" היה ללהיט השני של הלהקה.
במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית הגיע השיר למקום ה-70, והוא השיר האחרון של הלהקה שנכנס למצעדים בארצות הברית.
לאחר שיצא אלבומם השני Spare Parts ומכירותיו לא היו כמצופה, נטשה הלהקה את הסגנון הפסיכדלי, ועברה לסגנון רוק כבד/בוגי רוק.
הסינגל הבא שהוציאה היה Down the Dustpipe.
ב-1970 יצא אלבומה השלישי Ma Kelly's Greasy Spoon שכלל את הקו המוזיקלי החדש.
בתחילת שנות ה-70 חתמה סטטוס קוו עם חברת התקליטים ורטיגו.
הסינגל הראשון שיצא במסגרת זו הגיע לעשרת הגדולים, והאלבום שהוציאה נמכר היטב.
הסינגל Hello העפיל למקום הראשון והסינגל Carolinr טיפס למקום החמישי.
הקלידן אנדי בוון צורף באופן לא רשמי ללהקה.
האלבומים שהופקו במהלך העשור זכו להצלחה, והסינגלים שהגיעו לעשרת הגדולים היו: Down Down, Roll Over במקום ראשון, Lay Down, Rain, Wild Side of Life וגרסת כיסוי לשירו של ג'ון פאגרטי.
בשנת 1981 החליף המתופף פט קירצ'ר את קלוגלן בתפקידו.
בתחילת שנות ה-80 חלה מתיחות בין חברי הלהקה לנקסטר, פרפיט ורוסי.
לנקסטר פרש מן הלהקה לאחר שהופיע עמם במופע Live Aid.
לנקסטר פנה אף בתביעה לבית המשפט על מנת שזה יורה לחברים שנשארו להפסיק להשתמש בשם סטטוס קוו, אך הפסיד בתביעה.
רוסי ופרפיט צרפו ללהקה חברים חדשים, את הבסיסט ג'ון אדווארדס, המתופף ג'ף ריץ' והקלידן אנדי באון שהפך לחבר בלהקה באופן רשמי.
ב-1986 הוציאה הלהקה את הלהיט In the Army Now.
ב-1994 סינגל נוסף של הלהקה הגיע למקום הראשון, הסינגל השני בתולדותיהם, "Come on You Reds", שהוקלט במהלך שנת 1994 עם סגל קבוצת הכדורגל מנצ'סטר יונייטד לפני זכייתה באליפות הליגה האנגלית.
באמצע שנות ה-90 רשמה הלהקה 50 סינגלים שהיו ללהיטים בבריטניה יותר מכל להקת רוק אנד רול בבריטניה נכון לאותה תקופה.
ב-1997 ג'ון פרפיט עבר ניתוח מעקפים אך התאושש והמשיך להופיע עם הלהקה ולהשתתף בהקלטות בשנים שלאחר מכן.
ריץ' המתופף עזב את סטטוס קוו בשנת 2000, והוחלף על ידי מאט לטלי.
בשנים הבאות המשיכה הלהקה להוציא אלבומים, והאלבום שיצא ב-2010 נמכר בעותקים נכבדים.
ב-2013 יצא הסרט Bula Quo בו השתתפה הלהקה.
אלבום פסקול הסרט בהשתתפותה יצא לאחר מכן.
ב-2015 הוציאה הלהקה אלבום משיריה בעבר בגרסה אקוסטית.
ב-2016, בעת שהלהקה שהתה בטורקיה במהלך סיבוב הופעות, פרפיט קיבל התקף לב.
כתוצאה מכך נמנע ממנו להיות חלק מהלהקה והוא הוחלף על ידי ריצי מאלון.
בערב חג המולד של שנה זו הוא הלך לעולמו כתוצאת מאלח דם.
בשנת 2017 יצא האלבום האחרון של הלהקה.
סטטוס קוו אנטה בלום הוא ביטוי לטיני שמשמעותו "המצב כפי שהיה קיים לפני המלחמה".
המונח שימש במקור בהסכמים כדי להתייחס לנסיגת חיילי האויב ושיקום ההנהגה לפני המלחמה.
משמעות השימוש בביטוי בהסכם היא שאף צד לא זוכה או מפסיד זכויות טריטוריאליות, כלכליות או פוליטיות כלשהן.
הביטוי מנוגד ל-Uti possidetis, שבו כל צד שומר על כל טריטוריה ורכוש אחר שהוא מחזיק בתום המלחמה.
מהמונח עצמו נגזר המושג סטטוס קוו (Status Quo).
דוגמה מוקדמת היא ההסכם שסיים את המלחמה הביזנטית-סאסאנית בשנים 602–628 בין האימפריה הביזנטית ל.
הפרסים כבשו את אסיה הקטנה, ארץ ישראל ומצרים.
מתקפת נגד ביזנטית מוצלחת במסופוטמיה הביאה לסיום המלחמה, והגבול המזרחי של רומא כפי שהיה לפני 602 שוחזר במלואו.
שתי האימפריות היו מותשות לאחר המלחמה, ואף אחת מהן לא הייתה מוכנה להגן על עצמה כאשר צבאות האסלאם פלשו מחצי האי ערב ב-632.
דוגמה נוספת היא מלחמת אתיופיה–אדאל ב בין סולטנות אדאל המוסלמית לבין האימפריה האתיופית הנוצרית, שהסתיימה בקיפאון.
המלחמה השלזית השלישית נמשכה מ-1756 עד 1763 והסתיימה בסטטוס קוו אנטה בלום.
במהלך המלחמה ניסתה אוסטריה להחזיר את אזור שלזיה, שאבד במלחמת הירושה האוסטרית שמונה שנים קודם לכן, מממלכת פרוסיה.
בסופו של דבר, שלזיה נשארה בידיים פרוסיות.
דוגמה נוספת למלחמה שהסתיימה בסטטוס קוו אנטה בלום היא מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה, שהסתיימה עם חתימת הסכם גנט ב-1814. במהלך המשא ומתן, דיפלומטים בריטים הציעו לסיים את המלחמה Uti possidetis.
בעוד שדיפלומטים אמריקאים דרשו ויתור על שטחים מקנדה, ובכירים בריטיים לחצו להקמת מדינת מחסום אינדיאנית פרו-בריטית ב ולשמור על חלקים ממיין שכבשו במהלך המלחמה, ההסכם הסופי הותיר את שתי המדינות ללא רווחים וללא הפסדים בשטח.
מלחמת קוריאה החלה עם פיצול חצי האי הקוריאני לאורך קו רוחב 38 צפון, כאשר קוריאה הצפונית בראשות קים איל-סונג נתמכת על ידי ברית המועצות וסין, בעוד שקוריאה הדרומית בהנהגת לי סינג-מן נתמכת על ידי ארצות הברית.
לאחר שהלחימה הסתיימה בהפסקת אש, הגבול בין שתי הקוריאות נשאר בערך לאורך קו הרוחב 38, בדומה לחלוקה מ-1948.
סכסוך האזור המפורז הקוריאני, המכונה גם מלחמת קוריאה השנייה, היה סדרה של עימותים חמושים בעוצמה נמוכה בין כוחות קוריאה הצפונית לכוחות קוריאה הדרומית וארצות הברית, שהתרחשו בעיקר בין השנים 1966 ו-1969. גם לאחר סיום הסכסוך הזה לא השתנו הגבולות בין המדינות.
מלחמת הכדורגל, הידועה גם בשם מלחמת מאה השעות, הייתה מלחמה קצרה בין אל סלוודור והונדורס ב-1969. היא הסתיימה בהפסקת אש ובסטטוס קוו אנטה בלום עקב התערבות של ארגון מדינות אמריקה.
מלחמת איראן–עיראק נמשכה מספטמבר 1980 עד אוגוסט 1988, והותירה את הגבולות ללא שינוי.
שלוש שנים מאוחר יותר, כשמלחמת המפרץ עם מעצמות המערב החלה, הכיר נשיא עיראק סדאם חוסיין בזכויות האיראניות על החצי המזרחי של שט אל-ערב, וחזר לסטטוס קוו אנטה בלום שהוא עצמו שלל עשור קודם לכן.
בתמורה, איראן הבטיחה לא לפלוש לעיראק בזמן שזו הייתה עסוקה בפלישתה לכווית.
מלחמת קרגיל הייתה סכסוך מזוין בין הודו לפקיסטן בין ה-3 במאי ל-26 ביולי 1999 במחוז קרגיל בג'אמו וקשמיר ובמקומות אחרים לאורך קו השליטה.
המלחמה החלה עם חדירת חיילי הכוחות המזוינים של פקיסטן ומורדים חמושים לעמדות בצד ההודי של הקו.
לאחר חודשיים של לחימה, החזיר צבא הודו לעצמו את רוב העמדות בצד ההודי, והכוחות הפקיסטניים נסוגו לעמדותיהם לפני המלחמה, שהסתיימה ללא שינויים טריטוריאליים.
בסטטיסטיקה, סטטיסטי הסדר ה־ של מדגם מקרי שווה לערך ה־ בגודלו של המדגם.
סטטיסטים הממבוססים על דרגות ועל סטטיסטי הסדר הם בין הכלים הבסיסיים ביותר בסטטיסטיקה א־פרמטרית.
דוגמאות חשובות לסטטיסטי סדר ולסטטיסטים המבוססים עליהם הם המינימום והמקסימום של המדגם, החציון ורבעונים אחרים.
לדוגמה, נניח שנתון לנו מדגם אקראי עם ארבעה ערכים
כאשר מסמן את סטטיסטי הסדר ה־i של המדגם.
סטטיסטי הסדר הראשון (או סטטיסטי הסדר הקטן) הוא המינימום של המדגם,
כאשר, בהתאם למוסכמות, אנחנו מסמנים משתנים מקריים באותיות גדולות ותוצאות נתונות של המדגם באותיות קטנות.
באופן דומה, עבור מדגם בגודל , סטטיסטי הסדר ה־־י (או סטטיסטי הסדר הגדול ביותר) הוא המקסימום של המדגם,
הטווח של המדגם הוא ההפרש בין המקסימום למינימום.
הטווח הוא פונקציה של סטטיסטי הסדר:
חציון המדגם הוא סטטיסטי סדר כאשר גודל המדגם אי זוגי מאחר שיש ערך אמצעי יחיד בין ערכי המדגם.
כלומר, אם עבור מספר שלם לא שלילי , אז חציון המדגם הוא ואז הוא גם סטטיסטי סדר.
לעומת זאת אם הוא זוגי, ( מספר טבעי) וישנם שני ערכי אמצע, ו־, ואז חציון המדגם הוא פונקציה של שני הערכים (בדרך כלל הממוצע) והחציון עצמו אינו סטטיסטי סדר.
הערות דומות נכונות לשאר שברוני המדגם.
דוגמה חשובה בסטטיסטיקה תיאורית הוא הטווח הבין רבעוני שגם הוא פונקציה של סטטיסטי סדר.
פונקציות ההתפלגות והצפיפות של סטטיסטי סדר
בהינתן מדגם מקרי, , של משתנים מקריים בלתי תלויים רציפים ושווי התפלגות, עם פונקציית התפלגות , פונקציית ההתפלגות של סטטיסטי הסדר ה־־י היא:
אם בנוסף, רציפה בהחלט ולכן גזירה, קיימת פונקציית צפיפות:
במקרה כזה פונקציית הצפיפות של סטטיסטי הסדר ה־־י היא:
לכל משתנה מקרי נגדיר משתנה מקרי שמקיים כאשר ואחרת .
נגדיר משתנה מקרי נוסף, .
המשתנה המקרי סופר כמה ממשתני המדגם קטנים או שווים ל־ ולכן אם ורק אם .
המשתנה המקרי הוא משתנה בינומי, כאשר .
לכן, פונקציית ההתפלגות של סטטיסטי הסדר ה־ היא:
אם רציפה בהחלט נוכל לקבל את פונקציית הצפיפות של סטטיסטי הסדר ה־, אם נגזור את פונקציית ההתפלגות:
נציב את נוסחת הבינום בשני הסכומים,
נרשום בסכום מימין במקום ונשנה את גבולות הסכום בהתאם,
הכל מצטמצם פרט לאיבר הראשון בסכום השמאלי,
נתונים סטטיסטיים על אונס ומעשי תקיפה מינית אחרים זמינים בדרך כלל במדינות מתועשות, והפכו מתועדים יותר בכל העולם.
הגדרות לא עקביות של אונס, שיעורים שונים של דיווח, רישום, העמדות לדין והרשעות בגין אונס עלולים ליצור פערים סטטיסטיים, ולהביא לידי כך שסטטיסטיקות הנעשות על אונס ותקיפות מיניות יהיו מטעות ופחות אמינות.
במערכות משפט מסוימות, צורת האונס היחידה הנספרת היא גבר-אישה.
סמכויות שיפוט מסוימות גם אינן מחשיבות את אקט החדירה כהכרחי להגדרה כאונס, מה שיוצר מחלוקת נוספת סביב סטטיסטיקות אונס.
ישנן מדינות שבהן אין הגדרה של אונס בין בני זוג נשואים.
באופן כללי, אונס הוא פשע בתת-דיווח .
שכיחות הסיבות לאי דיווח על אונס שונה בין המדינות.
בין הסיבות: חשש מנקמה, חוסר ודאות אם אכן בוצע פשע או אם לפוגע הייתה כוונה לפגוע, חוסר רצון שאחרים יידעו על האונס, חוסר רצון שהפוגע יסתבך בצרות, חשש מהעמדה לדין של המתלונן או המתלוננת (למשל בשל חוקים נגד יחסי מין לפני נישואין), וספק בפועלה וסמכותה של מערכת אכיפת החוק המקומית.
רוב מחקרי האונס והדיווחים עד כה הוגבלו לצורות אונס של גבר-אישה.
בשנים האחרונות מתווספים מחקרים על צורות אונס גבר-גבר ואישה-גבר.
עם זאת, כמעט לא נעשה מחקר על אונס אישה-אישה, זאת על אף העבודה שבחלק ממערכות המשפט ניתן לתבוע בגין אונס כזה.
סטטיסטיקה מרחבית היא תחום בסטטיסטיקה העוסק בנתונים מרחביים, כלומר נתונים המכילים מידע שממוקם במרחב.
למשל, מיקום התרחשויות אירועים או מדידות ממקומות שונים במרחב.
נתונים מרחביים יכולים להכיל גם מידע על יחסים במרחב כמו מרחק תאונת דרכים מצומת.
ענף מרכזי בתחום הוא מידול תהליכים נקודתיים (Point Processes) המפוזרים במרחב.
כלומר מידול של תהליכים אקראיים בהם תוצר התהליך הוא סט של קואורדינטות גאוגרפיות המציינות היארעות של התהליך במקומות ספציפיים במרחב.
בכלל זאת, פותחו כלים לאמדן הנטייה הכללית של האירועים להיות מקובצים או מפוזרים ביחס למצופה מפיזור מרחבי אקראי לחלוטין (CSR, Complete spatial randomness ).
כלי פשוט בהקשר זה הוא פונקציית התפלגות מרחק השכן הקרוב (nearest neighbour distance distribution function), המתארת את אחוז האירועים שנמצאים זה מזה במרחק הקטן מ-, עבור ערכים שונים של .
מתמטית, אירועים הנוצרים על פי תהליך פואסון (Poisson process) מבטאים תכונות של CSR.
לפיכך, במקרים רבים תהליך זה משמש כקו-בסיס (baseline) אליו משווים את מאפייני התהליך הנמדד בפועל.
באופן דומה, פונקציה שעולה בקצב איטי יותר מזה של תהליך פואסון תתאר תהליך נקודתי מפוזר ביתר ביחס לפיזור אקראי, למשל תהליך ליבה קשה (Hard core process) המתאר נקודות שמרחקן זו מזו תמיד עולה על ערך קבוע המאפיין את התהליך.
תת-תחום של מידול תהליכים נקודתיים הוא מידול תהליכים נקודתיים מסומנים (Marked Point Processes), בתהליכים אלו תוצר התהליך מכיל מלבד סט קואורדינטות גאוגרפיות גם משתנה אחד (או יותר) עבור כל היארעות.