tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אדי לאנג (Eddie Lang; 25 באוקטובר 1902 - 26 במרץ 1933), שכונה "אבי גיטרת הג'אז", היה נגן הגיטרה החשוב הראשון בג'אז, אשר השפיע על דג'אנגו ריינהארדט, שנחשב לממשיך דרכו.
לאנג נולד בפילדלפיה למשפחת מהגרים מאיטליה בשם סלבטורה מסארו (Salvatore Massaro).
מגיל צעיר למד נגינה בכינור יחד עם בן מהגרים נוסף, ג'ו ונוטי והשניים הפכו לחברים שדרכיהם לא נפרדו עד מותו של לאנג.
לאנג למד גם נגינה בבנג'ו וגיטרה ולבסוף, בשנת 1918 לערך, התמקד כנגן גיטרה בצמד שהקים עם ונוטי (אשר היווה השראה לצמד גרפלי-ריינהארדט).
כאשר ניגנו השניים יחד עם תזמורות ריקודים גדולות הם התבקשו לסיים כמעט כל קטע בסולו או בדואט סוחף.
הם גם הקליטו מספר תקליטים כצמד.
לאחר נסיעה ללונדון, בשנים 1924–1925 השתקע לאנג בניו יורק והצטרף, יחד עם ונוטי, להרכב "חמש הפרוטות" של רד ניקולס ולאחר מכן לתזמורתו של פרנק טראמבאואר.
ב-4 בפברואר 1927 השתתף בהקלטה ההיסטורית של Singin' the Blues עם תזמורתו של טראמבאואר וביקס ביידרבק כסולן.
ההקלטה נחשבת לאחת מהקלטות הג'אז החשובות והמשפיעות ביותר של שנות ה-20 ונכנסה ל"היכל התהילה" של פרס גראמי ב-1977.
ב-1929 הצטרף לאנג (יחד עם ונוטי) לתזמורת של פול וייטמן ובמסגרתה השתתף בסרט "מלך הג'אז".
ב-15 בספטמבר 1930 הקליט עם ביידרבק והוגי קרמייקל את Georgia On My Mind יחד עם ה"סופרגרופ" שכללה גם את ג'ו ונוטי בכינור, ג'ק טיגרדן בטרומבון, ג'ימי דורסי בקלרינט ופי ווי ראסל בסקסופון אלט.
בהמשך אותה שנה הצטרף לאנג כמלווה לבינג קרוסבי והשתתף בסרט Big Broadcast, זהו התיעוד האחרון בו ניתן לראות ולהאזין לנגינתו.
ב-1933, בעת ניתוח להסרת החגורה הלימפטית על שם ולדייר מלועו, נפטר מאיבוד דם עקב דימום חריג.
אדי מים הם מים במצב צבירה של גז.
אדי המים נמצאים בכל מקום, אך הם בלתי-נראים לעין האדם כאשר הם אינם מתעבים (לכן טיפות קטנות שנראות לעין כגון הבל פה או מעל מים רותחים, אינן אדים אלא טיפות מים).
אדי המים מהווים מרכיב עיקרי באטמוספירת כדור הארץ
בסביבת הקוטב, יש באוויר פחות אדי מים מאשר באזור קו המשווה.
מדד הכמות של אדי המים באטמוספירה מכונה לחות.
בתהליך מחזור המים, אדי המים מהווים מרכיב חשוב.
בתנאי לחות מסוימים, כשטמפרטורת האוויר יורדת למתחת לנקודת הטל, חלק מאדי המים מתעבים ונוצרות טיפות מים.
טיפות מים אלו הן שגורמות להיווצרות הערפל והעננים.
אדי המים הם 0.04% מהאוויר, והם מהווים גז חממה.
אדי קיי תומאס הוא שחקן ומדבב יהודי-אמריקאי, אשר התפרסם בזכות תפקידו כפול פינץ' בסדרת סרטי "אמריקן פאי", בתפקידו כאנדי רוזנברג בסדרת סרטי "הרולד וקומר", ובשל תפקידו בסדרה "צוות עקרב" בה גילם את דמותו של טובי קרטיס.
אדי קיי תומאס נולד בסטטן איילנד, ניו יורק למשפחה יהודית.
את שמו הוא אימץ כשם במה לקריירת המשחק שלו, בעוד שמו האמיתי לא פורסם מעולם.
בשנת 2001 הופיע תומאס בסרט ההמשך לקומדיית הנעורים "אמריקן פאי 2", בו נוסע פינץ' ביחד עם חבריו לחופשת הקיץ בה הם מבלים במסיבות וחווים רגעים מביכים; פינץ' מנסה לתרגל מין טנטרי ומתכונן לפגישתו השנייה עם אמו של סטיפלר.
באותה שנה הופיע תומאס גם בקומדיה "אחי איך דפקו אותך", בה גילם את פרדי, אחיו הצעיר של גיבור הסרט גורדון.
ב-2003 השתתף תומאס בחלק השלישי בסדרת סרטי אמריקן פאי, "אמריקן פאי: החתונה", בו גיבור הסדרה מתחתן, וחבריו מתגייסים לארגן את חתונתו; במהלך הסרט מנהל פינץ' מאבק מול סטיפלר (שון ויליאם סקוט) על ליבה של קיידנס, אחות הכלה.
ב-2004 הופיע תומאס בקומדיה "הרולד וקומר משתוללים באמריקה", בה גילם את רוזנברג, חברם היהודי-אורתודוקסי של גיבורי הסרט, זוג חברים מהגרים מקוריאה ומהודו.
ב-2006 שיחק בקומדיה הרומנטית "בליינד דייט" בכיכובו של כריס פיין.
בשנת 2008 הופיע תומאס בסרט ההמשך "הרולד וקומר 2: בורחים ממפרץ גואנטנמו".
תומאס מוכר גם ככדורגלן מוכשר, והוא קיבל מספר הצעות מקבוצת ה-MLS די.סי.
בגיל 22 קיבל הצעה לחוזה מקצועני אך ויתר עליה לטובת קריירת המשחק שלו.
ריימונד אדוארד "אדי" קוקרן היה מוזיקאי רוקבילי ורוקנ'רול אמריקאי שזכה להצלחה בשנות ה-50 של המאה ה-20. מותו בתאונת דרכים בגיל 21 קטע קריירה מבטיחה, אך יצירתו הייתה בעלת השפעה על מוזיקת הפופ בסוף שנות ה-50 ובשנות ה-60.
קוקרן נולד בעיירה אלברט לי שבמחוז פריבורן בדרום מינסוטה.
הוריו היו במקור מאוקלהומה והוא נהג להציג עצמו בראיונות כאיש אוקלהומה.
הוא למד מוזיקה בבית הספר אך עזב את התזמורת כדי לנגן על תופים ועבר בהמשך מלימוד נגינה על פסנתר ללימוד נגינת גיטרה.
בסביבות 1950 עברה משפחתו לבל גרדנס, פרבר של לוס אנג'לס ואחרי שנגינת הגיטרה שלו השתפרה הוא החל להופיע ב-1955 כחלק מהצמד "The Cochran Brothers" ("האחים קוקרן" היו אדי קוקרן והאנק קוקרן ולא היה ביניהם קשר משפחתי).
באותה עת החל אדי קוקרן לנגן כנגן ליווי באולפני הקלטות והחל לחבר שירים.
חלקם, בשיתוף פעולה עם ג'רי קייפהארט שהפך מאוחר יותר לאמרגנו.
בעת שניגן עם האנק קוקרן, ניגן אדי קוקרן על גיטרת גיבסון חשמלית-אקוסטית, אך ב-1956 עבר לנגן על גיטרה של גרץ', מודל 6120, שהיה מודל בו השתמש גם הגיטריסט צ'ט אטקינס, מאבות "הצליל של נשוויל" במוזיקת הקאנטרי.
ב-1956 הוזמן קוקרן להשתתף בסרט "The Girl Can't Help It".
הסרט, שהיה קומדיה מוזיקלית בכיכובה של ג'יין מנספילד, הפך לאחד ממבשרי הרוקנ'רול ואפשר לצעירים בארצות הברית ובאירופה לחזות בקולנוע באלילי הרוקנ'רול דוגמת ליטל ריצ'רד וג'ין וינסנט.
קוקרן הופיע בסרט כשהוא מבצע את שירו (מילים של נד פיירצ'יילד) "Twenty Flight Rock".
שיר זה התפרסם מאוחר יותר כשיר אותו ביצע פול מקרטני ב-1957 בעת שנבחן על ידי ג'ון לנון וצורף בעקבות כך ל"The Quarrymen", הלהקה שהייתה גלגולה הראשון של הביטלס.
להיטו הגדול ביותר של קוקרן היה "Summertime Blues".
ב-16 באפריל 1960, כשהיה במסע הופעות באנגליה, נפצע קוקרן אנושות בתאונת דרכים.
הוא נסע במונית יחד עם המוזיקאי ג'ין וינסנט וכותבת השירים שרון שילי שהייתה גם ארוסתו של קוקרן.
סמוך לחצות סטתה המונית מהדרך כשנסעה בצ'יפנהאם שבוילטשייר על כביש A4, ופגעה בעמוד תאורה (כנראה בשל תקר בגלגל המונית).
קוקרן הועף דרך שמשת הרכב ונפצע אנושות בראשו.
הוא הובהל לבית החולים סנט מרטין שבבאת', אך מת מפצעיו למחרת.
גם שילי ווינסנט נפצעו ופציעתו של האחרון השפיעה עליו גם בשארית חייו וקיצרה את הקריירה שלו.
נהג המונית נדון מאוחר יותר לשישה חודשי מאסר ולשלילת רישיון למשך 15 שנה.
למרות שעד מותו רק להיט אחד שלו, "Summertime Blues", הגיע לעשרת הגדולים במצעד הלהיטים, זכה קוקרן לפופולריות בקרב חובבי הרוקבילי והרוקנ'רול בארצות הברית ובמיוחד באנגליה.
קוקרן היה יוצר פורה וחברת התקליטים שלו המשיכה להוציא חומר שלו גם לאחר מותו ולמעשה, לאחר מותו יצא חומר רב יותר שלו מבחייו.
אחד מהשירים שיצאו לאור לאחר מותו היה "Three Stars" שהוקדש לג.פ.
"ביג בופר" ריצ'רדסון ולשני חבריו של קוקרן, באדי הולי וריצ'י ואלנס, שנהרגו בתאונת מטוס שנה קודם לכן.
קוקרן צורף ב-1987 להיכל התהילה של הרוק אנד רול, ומאוחר יותר גם להיכל התהילה של הרוקבילי ושיריו זכו לגרסאות כיסוי רבות.
קוקרן היה אחד מאמני הרוקנ'רול הראשונים שהשתמשו בטכניקת ההקלטה המכונה אובר-דאבינג, שהפכה מאז לחלק בלתי נפרד מתעשיית ההקלטות.
בסרט התיעודי משנת 2000, "Gimme Some Truth: The Making of John Lennon's Imagine Album", המתעד את הקלטת אלבומו של ג'ון לנון, "Imagine, בעת הקלטת השיר "Gimmie Some Truth", אומר לנון בתחילת ההקלטה כי הוא מעוניין לבצע את השיר בסגנונו הקולי הגרוני והמאומץ של אדי קוקרן.
אדוארד ג'ון פול "אדי" מק'גולדריק הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת הקשר.
מק'גולדריק החל את הקריירה שלו במועדון קטרינג טאון שמחוץ לליגה, ובעקבות מעבר לנניטון בורו ביסס את מעמדו כשחקן בתחילת שנות ה-80. לאחר מכן עבר לשחק בשורות נורת'המפטון טאון מהפוטבול ליג תמורת 10,000 לירות שטרלינג, וזכה עמה באליפות הליגה הרביעית ב-1987.
לאחר מכן עבר לקריסטל פאלאס, שם זכה לפרסום לאחר שהשתתף ב-147 משחקים והבקיע 11 שערים; הוא זכור בהיסטוריה של המועדון לאחר שבישל שער לאיאן רייט בניצחון 4 - 3 על בלקברן רוברס, בסיכום שני משחקי גמר פלייאוף העלייה לליגה הראשונה.
הוא זכה עם פאלאס בגביע פול ממברס בעונת 1990/1991, לאחר שהקבוצה סיימה במקום השלישי בליגה.
הוא החמיץ את הפסד הקבוצה בגמר גביע ה-FA של 1990. ב-1992, בעודו משחק בפאלאס, ערך את הופעתו היחידה בנבחרת אירלנד ב' ואת הופעתו הראשונה מתוך 15 משחקים במדי נבחרת אירלנד.
לאחר שקריסטל פאלאס ירדה מהפרמייר ליג ב-1993 הוא עבר לארסנל תמורת מיליון לירות שטרלינג, ושיתף פעולה פעם נוספת עם רייט.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מגן הצדקה מול מנצ'סטר יונייטד ב-7 באוגוסט 1993. הוא לא זכה להצלחה רבה בארסנל, ולאחר 38 משחקים בעונת , כולל הופעה במחליף בניצחון על פארמה בגמר גביע המחזיקות, הוא איבד את מקומו בהרכב, ובעונת השתתף במשחק אחד בלבד.
בסך הכל הוא השתתף ב-57 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שער אחד.
כששיחק בארסנל הוא סבל ממספר פציעות שהגבילו את יכולת המשחק שלו, בנוסף למחלת הסכיאטיקה שגרמה לו כאבים וממנה סבל עד סוף הקריירה.
מק'גולדריק עזב את ארסנל למנצ'סטר סיטי ב-1996. בתקופה הראשונה הוא היה מושאל מארסנל, וחתם על חוזה קבוע ב-18 באוקטובר 1996 תמורת די העברה בסך 300,000 לירות שטרלינג.
הוא הצטרף למועדון שהיה באותה עת בתקופה של חילופי מאמנים רבים.
החתמתו כשחקן מושאל בוצעה על ידי עוזר המאמן אסא הארטפורד (שהחליף את אלן בול), החתמתו על חוזה קבוע הייתה בתקופת 32 הימים של סטיב קופל, ועד לסוף העונה הוא שיחק תחת שני מאמנים נוספים.
הוא שיחק בסיטי במשך שתי עונות, אך בעונתו האחרונה שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, ובתקופת השאלתו לסטוקפורט קאונטי ערך את הופעתו היחידה ב-1998. הוא פרש מכדורגל מקצועני ב-1999, ולאחר מכן אימן את המועדונים החובבניים קורבי טאון ובאשלי.
לפני שהתמנה למאמן-שחקן בקורבי טאון הוא כיהן כמנהל מסחרי.
בשנת 2008 מונה למאמן הקבוצה עד גיל 14 של נורת'המפטון טאון, וב-2009 קודם למשרת מאמן קבוצת הנוער של המועדון.
אדי אנתוני קרי הבן הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הסנטר.
ממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו בליגת ה-NBA הם 12.9 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק.
לפני שהחל להיחשב לאחד משחקני התיכונים הטובים ביותר בארצות הברית כששיחק בתיכון ת'ורנווד שנמצא באילינוי, שאף קרי להיות מתעמל.
הוא התחיל לשחק כדורסל רק בכיתה ז', כשהיה בן 13. לאחר שהחל לשחק הוא נבחר לנבחרת בית ספרו.
קרי הצטיין ככדורסלן, וזכה בשנת 2001 בתואר מר אילינוי בכדורסל, שבו זכו שחקני NBA רבים כגון שון ליווינגסטון, דריק רוז, קווין גארנט, ג'ון שייר ועוד.
בשנת 2001 נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון הסכים קרי ללמוד באוניברסיטת דה פול, אך הוא ויתר בסופו של דבר על לימודיו ורשם את עצמו לדראפט ה-NBA 2001. הוא נבחר בבחירה הרביעית בדראפט על ידי השיקגו בולס.
בשנתו הראשונה בליגה הוא לא קיבל הרבה דקות, והשיג ממוצעים של 6.7 נקודות עם 3.8 ריבאונדים למשחק.
בעונתו השנייה הוא השתפר, והוביל את ה-NBA באחוזים מהשדה, עם 58.5%, ובכך הפך לשחקן הבולס הראשון שהוביל את הליגה בקטגוריה כלשהי מאז מייקל ג'ורדן ב-1998. בעונה זו הוא העלה את ממוצעיו ל-10.5 נקודות ו-4.4 ריבאונדים למשחק.
בעונת המשיך קרי במגמת השיפור, כשממוצעיו עלו ל-14.7 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק.
בעונה הבאה הבולס השתפרו ב-28 ניצחונות מהעונה הקודמת, כשקרי הוביל אותם בנקודות בממוצע, עם 16.1 למשחק.
במרץ 2005 אושפז קרי בשל הפרעה בקצב הלב.
זה גרם לו לפספס את שאר העונה ואת כל פלייאוף 2005.
ב-3 באוקטובר 2005 הועבר קרי עם אנטוניו דייוויס בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לשיקגו את טים תומאס, מייקל סוויטני, ג'רמיין ג'קסון ו-4 בחירות דראפט עתידיות.
בעונתו הראשונה של קרי עם הניקס חלה ירידה קלה בתפוקתו, כשרשם 13.6 נקודות ו-6.0 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת מונה אייזיאה תומאס למאמן הקבוצה, ותחתיו השיג קרי שיאי קריירה של 19.5 נקודות ו-7.0 ריבאונדים למשחק.
ב-7 באפריל 2007 קלע קרי שיא קריירה של 43 נקודות בניצחון הניקס בהארכה מול מילווקי באקס.
בעונת הובא לקבוצה זאק רנדולף, ורבים חשבו שביחד עם קרי הם יהיו קו קדמי מוצלח לניקס.
על אף הציפיות היכולות של שניהם נמצאו בירידה.
קרי סיים את העונה הזו עם ממוצעים של 13.2 נקודות ו-4.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בתחילת עונת 2008/2009 סבל קרי מפציעה בברכו, אשר הגבילה אותו לעשרה משחקים בלבד ב-3 העונות הבאות.
לאחר שלא שיחק כלל בעונת , נשלח קרי בטרייד למינסוטה טימברוולבס, ומיד שוחרר ממנה.
בדצמבר 2011 חתם על חוזה במיאמי היט, ולכל אורך עונת שותף עמה ב-14 משחקים בלבד.
בסיום אותה עונה זכתה מיאמי באליפות ה-NBA; קרי עצמו לא שותף באף אחד ממשחקי הקבוצה בפלייאוף, אולם זכה בטבעת אליפות כשחקן הקבוצה.
בתחילת עונת שותף בשני משחקים כשחקן דאלאס מאבריקס, בטרם שוחרר מהסגל.
בדצמבר 2012 חתם על חוזה בקבוצת ג'ג'יאנג גולדן בולס מליגת העל הסינית.
ב-29 משחקיו בקבוצה קלע 23.0 נקודות ואסף 10.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת 2018/2019 שיחק לתקופה קצרה בקבוצת "מקאו וולף ווריורס" מ"ליגת הכדורסל האסייתית".
קרי נשוי ויש לו 7 ילדים.
ילד אחד מנישואיו הקודמים, וארבעה מנישואיו הנוכחיים.
שני הילדים האחרים באו מחברתו לשעבר נובה הנרי.
מספר קרדיולוגים מוסמכים אמרו שלקרי אין בעיות בליבו והוא יכול לשחק, אך בארי מארון, מומחה בעל שם עולמי הציע שיישלח לבדיקת DNA.
במהלך יום התקשורת של הבולס אמר מנהלם ג'ון פקסון שהבין את בעיית הפרטיות של קרי, והדגיש שלקבוצה לא היה מניע נסתר לשליחת קרי לבדיקה.
הוא הסביר זאת בכך שלא רצה שיהיה מקרה דומה למקרה של גארד הבוסטון סלטיקס לשעבר, רג'י לואיס שהתמוטט ומת.
פקסון והבולס אף הציעו לקרי 20 מיליון דולר אם יעשה את הבדיקה.
ב-12 בינואר 2009 נתבע קרי על ידי הנהג שלו לשעבר, דייוויד קצ'ינסקי.
קצ'ינסקי האשים את קרי בניסיון שידולו לקיים יחסי מין באופן הומוסקסואלי.
לפי מסמכי בית המשפט קרי פנה אל קצ'ינסקי כשהוא עירום, וחזר על המשפט "תסתכל עליי, דייב, תסתכל", ו"תבוא ותיגע בזה דייב".
לפי עוד מסמכים קרי הכריח את קצ'ינסקי לעסוק במשימות משפילות שמחוץ להיקף העסקתו, כמו לנקות מגבות מלוכלכות (שלטענתו היה במגבות נוזל זרע).
בנוסף קצ'ינסקי אמר שקרי קרא לו בכינויים משפילים כמו "יהודי מזדיין", "עבד לבן", "שטן לבן" ו"הסבתא של ה-KKK".
קצ'ינסקי טען שהגיעו לו 68,000 דולרים שעדיין לא שולמו על ידי בעליו, ובנוסף 25,000 דולרים על הוצאות שקרי לא החזיר לו את הכספים עליהם.
קצ'ינסקי הוא עבריין מורשע בעצמו, שנשפט לשלוש שנים בכלא ב-1992 אחרי שוד שערך.
בנוסף הוא נשפט לשלוש שנים נוספות ב-2004 בעקבות התנגדות למעצר.
עורך דינו של קארי קרא לתביעותיו של קצ'ינסקי מגוחכות, ושזו סחיטה.
בסופו של דבר קרי זכה מאשמה.
תומאס אדוארד "אדי" טולן היה אצן אמריקאי.
אלוף אולימפי ושיאן עולם בריצת 100 מטר.
היה לאלוף האולימפי האפרו-אמריקני הראשון בריצה זו.
במהלך כל הקריירה שלו הוא ניצח ב-300 ריצות והפסיד רק ב-7.
טולן נולד בדנוור, קולורדו, למשפחה בת ארבעה ילדים.
בילדותו עבר עם משפחתו לסולט לייק סיטי, שביוטה ובשנת 1924 לדטרויט, מישיגן.
בבית הספר התיכון הוא הצטיין בפוטבול ובריצות למרחקים קצרים וקבע שיאים לאומיים לנוער בריצות ל-100 ול-220 יארד.
בשנת 1927 בחר טולן לשחק פוטבול באוניברסיטת מישיגן על פני מספר אוניברסיטאות מובילות שרצו בו גם כן.
אך הוא מעולם לא שיחק בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה.
שתי גרסאות עקריות היו לעובדה שהוא לא שיחק פוטבול.
לפי דיווח שפורסם בשנת 2002, למרות שהצטרף לשורות נבחרת הפוטבול, באותה העת, שחקני פוטבול אפרו-אמריקאים לא שיחקו בנבחרת הפוטבול של מישיגן, מאז 1890 שבה שיחק ג'ורג' ג'ווט השחקן האפרו-אמריקאי הראשון.
בתחילה הוא הורשה לשחק, אך כבר ביום השלישי לאימונים, מאמן הכדורגל של השנה הראשונה אמר לו: "מספר מאמנים חולקים על הסיכויים שלך וחושבים שלא צריך לאפשר לך לשחק.
אני אתמוך בך אך אני חושש שאני הולך להיות במיעוט".
וכך היה, הוא הועבר מנבחרת הפוטבול לנבחרת האתלטיקה הקלה.
גרסה אחרת טוענת שהוא לא שיחק בשל פציעה בברכו.
בהספד שלו, מאמניו טענו שהוא אמר שהעדיף את נבחרת האתלטיקה כי היא נסעה הרבה יותר ברחבי המדינה וזו הייתה הזדמנות גדולה עבורו.
באוניברסיטת מישיגן הוא התאמן בהדרכתם של סטיב פארל וצ'ארלס בי הויט.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בשנת 1929 זכה טולן בשתי מדליות זהב בריצת 100 יארד בשיא עולם חדש של 9.5 שניות ובריצת 220 יארד.
שנת 1930 מבחינתו של טולן הייתה שנה לא מוצלחת במבחינת הישגיו בתחרויות.
בשנת 1931 זכה טולן פעמיים בריצת 220 יארד, הן במסגרת התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי (NCAA) והן באיגוד הקולג'ים של ספורטאים חובבים של אמריקה (IC4A).
באליפות העולם למקצוענים בספרינטים שנערכה במלבורן, אוסטרליה במרץ 1935 זכה טולן בריצות ל-75, ל-100 ול-220 יארד, ובכך היה לאצן הראשון שזכה בשלוש הריצות הללו.
משנת 1963 סבל טולן מאי ספיקת כליות ונאלץ לקבל טיפול בדיאליזה בשארית חייו.
הוא נפטר מהתקף לב בשנת 1967.
אדמונד (אדי) פטריק קייהיל הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי, המוכר מתפקידו בתור הבלש דונלד פלאק ג'וניור בסדרה "CSI: ניו יורק" (2013-2004), מתפקידו בתור סם ורדרו בסדרה "בתוך הבועה" (2015-2014) ועוד לפני כן בזכות הופעתו בתור טאג ג'ונס, עוזרה ובן זוגה של רייצ'ל גרין בסדרה "חברים" (2001-2000).
קייהיל נולד בניו יורק, האמצעי מבין שלושה ילדים עם אחות גדולה ואחות קטנה.
אביו, סוכן מניות ממוצא אירי, ואימו, מורה בבית ספר יסודי, ממוצא איטלקי.
קייהיל למד בבית הספר התיכוני בייראם הילס בעיירה ארנוק הסמוכה לעיר ניו יורק; שם סיים את לימודיו בשנת 1996. לאחר מכן למד במכללת סקידמור שבסרטוגה ספרינגס.
קייהיל הופיע לראשונה באופן מקצועי בהצגה של ניקי סליבר "האלטרואיסטים" בשנת 2000. הביקורות הטובות על משחקו הביאו לכך שהשתתף במספר סדרות טלוויזיה ובהם "סקס והעיר הגדולה", "פליסיטי" וחוק וסדר: מדור מיוחד", וכן בסדרה "חברים" בתפקיד טאג ג'ונס - העוזר והחבר של רייצ'ל גרין.
בשנת 2002 כיכב קייהיל בסדרת הדרמה "ימי התהילה" ברשת The WB, שבוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2004 כיכב קייהיל בסרט הקולנוע "נס הנחישות" בו גילם את תפקידו של שחקן ההוקי קרח ג'ים קרייג.
באותה שנה החל לככב בתפקיד ראשי בסדרה "CSI: ניו יורק" בתפקיד הבלש דונלד פלאק.
בשנת 2005 שיחק לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק.
בשנת 2014 הצטרף כדמות ראשית לעונה השנייה של הסדרה "בתוך הבועה" בדמותו של סם ורדרו, גיסו של ביג ג'ים ודודו של ג'וניור.
בשנת 2016 כיכב בסדרת הדרמה המשפטית "תובעת על עקבים" ברשת ABC; בדמותו של קונר וואלאס.
ב-12 ביולי 2009 נישא קייהיל לדוגמנית והמאפרת ניקי אברטי (אשתו לשעבר של הצלם טרי ריצ'רדסון) בלוס אנג'לס; לזוג יש ילד שנולד ב-2009.
+שנהסרטתפקידהערות2004נס הנחישותג'ים קרייג2005שליטי דוגטאוןלארי גורדון2008This Is Not a Testרוברט פורטהThe Narrowsניקי שיידס2024Omni Loopמארק2025מאצ' מושלםרוברט
אדוארד ג'ון דייוויד "אדי" רדמיין הוא שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי, זוכה פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך, ופרס טוני.
זכה להכרה בתור שחקן קולנוע בסרטים "השבוע שלי עם מרילין", "אליזבת: תור הזהב", "בת בולין האחרת" ו"התאוריה של הכול" בתפקיד סטיבן הוקינג, שעליו זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ופרס באפט"א.
רדמיין נולד וגדל בסיטי של וסטמינסטר, בלונדון שבאנגליה.
הוא למד באיטון קולג' ובטריניטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'.
למרות היותו עיוור צבעים הוא כתב חיבור מדעי בקולג' על הצבע הכחול של איב קליין.
הופעת הבכורה שלו כשחקן הייתה בשנת 2006 בסרט האימה האוסטרלי "נפשות תאומות", לצדה של טוני קולט, ובתפקיד קטן בסרטו של רוברט דה נירו "שומר המדינה".
לאחר מיכן שיחק בדרמות התקופתיות, "אליזבת: תור הזהב", בתפקיד משני כפושע אנטוני בבינגטון שבכוונתו לרצוח את המלכה אליזבת הראשונה (קייט בלאנשט) יחד עם קושרים נוספים, ו"בת בולין האחרת" בתור ויליאם סטנפורד, בעלה של מרי בוליין (סקרלט ג'והנסון).
ב-2008 שיחק לצדה של ג'מה ארטרטון במיני-סדרת הדרמה המבוססת על הרומן "טס לבית דרברוויל" בתפקיד אנג'ל קלייר.
ב-2010 זכה רדמיין בפרס טוני על הופעתו הראשונה בברודוויי במחזה "Red", בו שיחק בתפקיד קן עוזרו של הצייר מארק רותקו (אלפרד מולינה).
לזכייה המרשימה הוסיף באותה השנה גם תפקיד ראשי בסרט האימה התקופתי "המוות שחור" בתור נזיר צעיר בשם אוסמונד, היוצא לחפש אחר אהובתו, אבריל (קימברלי ניקסון) ביער בתקופת המוות השחור ועד לזוועות המגפה ולמעשים הנעשים בחסות הדת הנוצרית.
באותה שנה שיחק בדרמה היסטורית נוספת מאותה תקופה כאשר גילם את ג'ק ג'קסון, אמן השואף לקחת חלק בבנייתה של כנסייה מפוארת תוך כדי שהוא מגן על אהובתו, אליינה (היילי אטוול), גם כן בתפקיד ראשי.
ב-2011 הועמד רדמיין לפרס באפט"א בקטגוריית השחקן המבטיח ביותר הודות להופעתו בדרמה "השבוע שלי עם מרלין", בה שיחק בתור הקולנוען הבריטי קולין קלארק המתאהב בכוכבת הקולנוע מרילין מונרו (מישל ויליאמס).
ב-2012 שיחק את מריוס פונמרסי בסרט "עלובי החיים"
ב-2014 הופיע בתפקיד הראשי בגילום דמותו של סטיבן הוקינג בסרט "התאוריה של הכול".
על תפקידו זה זכה בפרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א לקולנוע בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר, בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר.
ב-2015 דיבב את ראיין בסרט "תומס הקטר וחברים: אגדת האוצר האבוד".
בנוסף באותה שנה, הוא שיחק לצד מילה קוניס וצ'נינג טייטום בסרט "עלייתה של ג'ופיטר".
ב-2015 הופיע בתפקיד הראשי בגילום דמותה של לילי בסרט עטור הפרסים "הנערה הדנית".
על תפקידו בסרט זה נבחר רדמיין למועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
באותה שנה שיחק בסרט הפנטזיה "חיות הפלא והיכן למצוא אותן", הסרט הוא ספין אוף לסדרת סרטי "הארי פוטר".
בסרט הוא משחק לצד קולין פארל, עזרא מילר, דן פוגלר וסמנתה מורטון.
ב-2018 יצא סרט ההמשך חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד שגם בו שיחק.
הוענק לו תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על תרומתו לתחום הדרמה.
מלבד קריירת משחק מצליחה, מדגמן רדמיין עבור בית האופנה הבריטי "ברברי".
מדצמבר 2014 הוא נשוי להאנה בגשו, מנהלת יחסי ציבור בתעשיית הפיננסים.
ב-19 ביוני 2016 נולדה בתם הראשונה, איריס מיי, וב-2018 נולד בנם השני, לוק ריצ'רד.
שנה מחזה תפקיד הערות 2002 הלילה השנים עשר ויולה תיאטרון הגלוב 2003 Master Harold"...and the Boys" מאסטר הרולד Everyman Theatre 2004 העז, או מי זו סילביה?
אדוורד מוריס צ'ארלס "אדי" מארסן הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "הנקוק", "חופשייה ומאושרת", "וירה דרייק", "אמן האשליות" ו"שרלוק הולמס".
מארסן נולד בשכונת סטפני שברובע טאוור האמלטס, לונדון.
גדל במשפחה ממעמד הביניים, אביו היה נהג משאית ואמו הייתה מחלקת אוכל בקפיטריית בית ספר.
למד משחק ב"אקדמיה לאומנויות מאונטוויו" שבצפון לונדון, משם סיים בהצלחה בשנת 1991.
לפני שנהפך לשחקן עסק מארסן בדפוס.
התפרסם לראשונה בשנת 2000 בסרט הפשע הבריטי "גנגסטר מס.
1" ובשנה שלאחר מכן בסרט האימה המלחמתי "הבונקר".
ערך את הופעתו הראשונה בהפקה הוליוודית גדולה בסרטו של מרטין סקורסזה "כנופיות ניו יורק".
המשיך עם הופעה קטנה בדרמה "21 גרם" בתפקיד הכומר ג'ון וגדולה ומוערכת יותר בדרמה הבריטית המצליחה "וירה דרייק" בתפקיד רג' בן זוגה של אתל, בתה של מבצעת ההפלות וירה דרייק (אימלדה סטאונטון).
ב-2005 הופיע בדרמה "הסוד שמעבר למילים" בהפקתו של פדרו אלמודובר.
ב-2006 התפרסם מארסן בשוברי הקופות "משימה בלתי אפשרית 3" בתפקיד בראונווי יד ימינו של סוחר הנשק אוון דאביאן (פיליפ סימור הופמן), "ונדטה" ובמותחן הקוסמות התקופתי "אמן האשליות" בתור ג'וזף פישר מנהלו של הקוסם אייזנהיים (אדוארד נורטון).
ב-2008 זכה מארסן לביקורות מהללות ובפרסי מבקרים בבריטניה על הופעתו בדרמה הקומית של מייק לי "חופשייה ומאושרת".
באותה השנה הופיע בהפקת גיבורי העל שוברת הקופות "הנקוק" בתפקיד מנהיג שודדי הבנק רד פארקר, בדרמה "אני ואורסון וולס" בתפקיד כוכב הקולנוע ג'ון האוסמן ובסדרת הדרמה המוערכת "דוריט הקטנה".
ב-2009 שיחק מארסן בסרט הפעולה "שרלוק הולמס" בתור המפקח לסטרייד ובמותחן הפשע "איפה אליס?" בתור ויק החוטף את בת העשירים אליס קריד (ג'מה ארטרטון).
ב-2011 זכה בביקורות טובות על הופעתו בדרמה העצמאית "טראינוזאור", בנוסף שיחק בסרטו של סטיבן ספילברג " סוס מלחמה" בתור סמל פריי ובשובר הקופות "שרלוק הולמס: משחק הצללים" בו שב לגלם את תפקיד המפקח לסטרייד.
בשנת 2015 שיחק במיני-סדרת הפשע הבריטית "ריבר" ברשת BBC One בכיכובו של סטלאן סקארסגארד.
בשנת 2017 שיחק בסרטו הביוגרפי של פיטר לנדסמן "האיש שהפיל את הבית הלבן", בכיכובו של ליאם ניסן.
משנת 2013 מגלם מרסן את דמותו של טרי דונובן, אחיו חולה הפרקינסון בסדרה "ריי דונובן".
בשנת 2018 גילם את דמותו של שמעון פרס בסרט "שבעה ימים באנטבה".
בשנת 2021 שיחק בסרטו של שון פן "חיים במנוסה".
מארסן נשוי למאפרת ג'ני שניידר, והוא אב לארבעה ילדים.
צ'ארלס השני: הכוח והתשוקה (2003)
ג'ונתן סטריינג' ומר נורל (2015)
ריי דונובן: הסרט (2022) - סרט טלוויזיה של שואוטיים
אדי קינג הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1992, שכתב וביים גידי דר.
הסרט זכה ב"נמר הברונזה" בפסטיבל לוקרנו 1992 ופתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי השמיני חיפה.
אדי קינג (איתן בלום) הוא שחקן מובטל שאביו גוסס, שנוסע ברכבת מחיפה לירושלים, במושב לידו יושבת חבורת אנשים מפוקפקים: מוריס (שולי רנד), אחיו יאקוש (אלברט אילוז) ואהובתו היפהפייה יוליה (רונית אלקבץ).
אדי עד להיתקלות השלישייה בקולמן (שלמה בסן), טייקון טלוויזיה אמריקאי מושחת שזומם להשתלט על ערוץ 2. קולמן היה מאהבה של יוליה בניו יורק, ויש בידו תרופה למחלה המסתורית שיוליה חולה בה.
אדי מזומן לחקירה, בה מבקש ממנו פקד ירון זהבי (יצחק (פיצ'ו) בן צור) להתרחק מהחבורה.
אדי, שמאוהב ביוליה, מנסה להתערות בחבורה.
הפושעים מבצעים פשעים בלתי ברורים, גונבים מסמכים ומשוחחים בטלפון.
אדי מסתובב ביניהם בניסיון לתת לחייו משמעות, ולשכב עם יוליה.
תוכניותיו כושלות, הפושעים אינם באמת פושעים, המסמכים חסרי חשיבות, החוטפים לא חטפו איש.
עם יוליה אדי אמנם שכב, אבל היא בחורה לא נאמנה.
אדי כושל בלמצוא משמעות לחייו וחי בפנטזיה ללא קשר למציאות.
הפקת הסרט ארכה שנתיים וחצי, בשנים 1992-1989, כשגידי דר היה בגילאי 28-25.
דר הגיש סקיצה לתסריט לקרן לעידוד סרטי איכות, עליה קיבל חוות דעת קטלניות.
הוא נסע לגייס כסף בניו יורק, הראה את סרטו "המשורר" וזכה לתגובות חיוביות, אולם לא הצליח לגייס כסף ולכן שב לישראל.
במסיבה בניו יורק פגש את אריאל סמל והפך אותו לעוזר הפקה.
הוא גייס צוות מקצועי, בין השאר את הצלם אמנון זלאייט וסיכם איתם על עבודה תמורת אחוזים.
הם צילמו יחד שוט אחד מ"אדי קינג", עם השחקן אלון אבוטבול (לפני שאיתן בלום הצטרף).
אחרי שאנשי הצוות נרתעו משיטת עבודתו, דר פיטר אותם ולקח צוות צעיר ופחות מקצועי.
בסרט התחלפו שלושה מפיקים שונים.
אחרי שהצוות התפרק הפך דר את סמל למעצב אומנותי.
השחקנים היחידים שהיו לו בשלב זה היו שולי רנד ורונית אלקבץ.
ברגע מסוים הפך את סמל לצלם.
סמל היה בעברו צלם סטילס, בלי כל הבנה ונגיעה בקולנוע.
בלום הגיע להפקה (לאחר שאלון אבוטבול ושולי רנד סירבו לשחק בתפקיד הראשי כיוון שהתסריט שלו לא היה מגובש ולא היו דיאלוגים) שבועיים לפני התחלת הצילומים.
הסיבה העיקרית לבחירתו הייתה יכולת הכתיבה שלו (לבלום יש חמישים אחוז מזכויות התסריט).
הם קיבלו אתר צילומים שנמצא על כביש ראשי, אף טכנאי קול לא היה מוכן להקליט שם, לכן הקליטו ערוץ מנחה, אלא שגם אותו היה קשה להבין בגלל הרעש מסביב.
לבסוף עבדו באולפן דיגיטלי, בו מחשב מקינטוש מחובר לוידאו והקליטו את כל הסאונד מחדש.
זו הפעם הראשונה שנעשה בישראל סאונד שכולו עבודת מחשב ודיגיטלי.
הפסקול הוא שילוב של סוגות מוזיקליות שונות לחלוטין ובהן אום כולתום וברהמס.
דר מצא דרכים שונות על מנת לחסוך בתקציב.
חומרי הצילום הגיעו בצורת שאריות מהסרט "נשר הברזל" שצולם בישראל, מייק ברנט, שהיה אז מנהל FTS, חברת הציוד המרכזית בארץ השאיל לדר ציוד בחינם.
הוא קיבל אשראי ממעבדות הסאונד בלונדון, מכר מראש את זכויות ההפקה בישראל, מצא אמריקאי שהשקיע בסרט וקיבלו חסות מחברת "דלק".
בשלב העריכה קיבל 6,000 דולר מקרן תל אביב.
במהלך ההפקה דר פנה מספר פעמים לקרן הקולנוע ונענה בכל פעם בשלילה, רק לאחר הזכייה בפסטיבל לוקרנו, קיבל 15,000 דולר.
הסרט צולם במשך חמישה שבועות וכעבור שנה נערכו צילומים נוספים לצורך השלמה.
היה שלב בו חשבו לצלם את ההתחלה והסוף בניו יורק, אבל הסתבכו בכך חצי שנה מכיוון שלא מצאו את הכסף הדרוש לכך.
הסרט נוצר תוך כדי עבודה, בלי תסריט כתוב.
התסריט והדיאלוגים נכתבו על ידי דר ובלום בכל בוקר צילומים מחדש.
הפצת הסרט לוותה בסיוע וידאו קליפ אותו ביים דני יצחקי.
הסרט שאל את שמו מהמחזה "אדי קינג" מאת נסים אלוני, שפורסם בשנת 1975, אולם נראה שמעבר לשם, הקשר בין שתי היצירות רופף.
הסרט הושפע מסרטי הגל הצרפתי החדש, בייחוד מסרטיו המאוחרים של ז'אן-לוק גודאר.
חגי לוי כתב על הסרט בעיתון "חדשות":
הסרט מסוגנן ובכך מושפע מקומיקס, הוא עוסק בפנטזיה ובקשר בין מציאות לבין דמיון.
גידי דר אמר על הסרט:
אורי שין כתב על "אדי קינג" בעיתון "דבר":
גידי דר סיפר בריאיון לעדנה ודן פיינרו על קו המחשבה שהנחה אותו בעשיית הסרט:
גידי דר הסביר בריאיון לעדנה ודן פיינרו על הדרך בה הוא ראה את דמותו של אדי קינג ומה הוא מייצג:
גידי דר סיפר בריאיון לרוני פרצ'ק:
אלונה קמחי כתבה על אופן עשיית הסרט וייחודו:
מפיקים – רפי בוקאי וגידי דר
צילום ותפאורה – אריאל סמל
עיצוב פסקול – חן הרפז
דיאלוגים – גידי דר ואיתן בלום
מפיקים בפועל – רוני פלדמן ויפתח גבאי
שחקן תפקיד איתן בלום אדי קינג שולי רנד מוריס רונית אלקבץ שושנה כהן, המכונה יוליה שלמה בסן קולמן גבי שושן שושן, נהגם של המאפיונרים אלברט אילוז יאקוש, אחיו של מוריס יצחק (פיצ'ו) בן צור פקד ירון זהבי רפי בוקאי בלש יוסף אל-דרור
אדי קונסטנטין היה שחקן קולנוע וזמר יהודי שנולד בארצות הברית ועבר לצרפת בה הפך לכוכב קולנוע פופולרי.
אדי קונסטנטין נולד בלוס אנג'לס בשנת 1917 בשם אדוארד קונסטנטינובסקי.
הוריו היגרו לארצות הברית, אביו מרוסיה ואמו מפולין.
בשנת 1933, בגיל 16 יצא לווינה ולמד בה פיתוח קול בקונסרבטוריון.
בשנת 1936 שב לארצות הברית והיה לזמר מקהלה בניו יורק ויסד חמישייה קולית בשם "חמשת המוסקיטרים" ואף הופיע כניצב בסרט "נולד לרקוד" (במקור: Born to Dance).
קריירת הזמרה שלו בארצות הברית לא המריאה ובשנת 1950 הגיע לצרפת.
בצרפת זכה אדי קונסטנטין עד מהרה להצלחה כזמר ששר את שיריו בצרפתית והפך לבן טיפוחיה של הזמרת הנודעת אדית פיאף.
פיאף ליהקה אותו להופיע לצדה במחזמר "לילי הקטנה" (La p'tite Lili) והוא עזר לה בתרגום שיריה לאנגלית לשם פרסומם בתקליט בשפה זו.
הצלחתו הגדולה ופרסומו הגיעו עם הופעתו בשנת 1953 בסרט שגיבורו הוא הבלש מסוגת הפרטי הקשוח (Hard Boiled Detective) בשם למי קושן (Lemmy Caution), פרי רוחו של הסופר פיטר צ'ייני.
הסרט זכה להצלחה מיידית ובעקבותיו הופקו בשנים 1953 ו-1954 עוד שני סרטים בסדרה זו, שהידוע בהם הוא "איש זה הוא מסוכן" (Cet homme est dangereux).
למי קושן הוצג על ידי קונסטנטין כבלש ציני הפועל, כמקובל בספרות הבלשית ובסרטי הקולנוע הבלשיים, בעזרת מוחו והגיונו החריף, אך גם מפעיל את אגרופיו ומכה בהם את הנבלים, וכל זאת בנימה משועשעת כשהוא מוקף בנשים יפות.
גם מראה פניו הקשוחים והמחוטטים ומבטאו האמריקאי תרמו ליצירת דמות זאת.
במרוצת השנים הופיע אדי קונסטנטין בעשרות סרטי קולנוע צרפתיים, חלקם סרטים מוזיקליים ודרמטיים ואחדים מהם סרטים נוספים בסדרת למי קושן.
במרצות הזמן קיבל גם אזרחות צרפתית.
סרטיו זכו להצלחה רבה גם בגרמניה ודמותו של למי קושן תוארה לימים כ"ג'יימס בונד שלפני ג'יימס בונד".
באמצע שנות השישים, כשכוכבו בצרפת דעך קמעא, ולאחר שנשא לאישה מפיקת טלוויזיה גרמנייה (אחת משלוש הנשים להן היה נשוי בחייו), עבר לגרמניה, בה הופיע בסרטים ובסדרות טלוויזיה.
בצד הופעתו בסרטים המשיך קונסטנטין בקריירת הזמרה שלו.
לפרסום עולמי זכה השיר l`homme et l`enfant ששר יחד עם בתו טניה.
הקריירה הקולנועית של קונסטנטין נמשכה עד לראשית שנות ה-90, בסמוך למותו.
הוא הופיע בסרטי עלילה וסרטים מוזיקליים.
הסרט "אלפאוויל" (Alphaville) משנת 1965, בבימויו של ז'אן-לוק גודאר, הבמאי של סרטי זרם "הגל החדש" בקולנוע, נחשב לאחד מסרטיו החשובים של קונסטנטין.
הסרט בסוגת המדע הבדיוני, שצולם בפריז, הציג עיר שהיא מגלופוליס עצומה, הנשלטת בידי מחשב-על שאוסר על התושבים לגלות רגשות.
אדי קונסטנטין, בתפקיד למי קושן, הופיע בו כדמות של מעין אורפאוס המנסה להציל את אהובתו מהגיהנום הטכנולוגי.
סרטו האחרון בסדרת למי קושן היה "גרמניה בשנת 90 תשע" (במקור: Allemagne 90 Neuf) משנת 1991, אף הוא בבימויו של ז'אן-לוק גודאר.
היה זה הסרט ה-15 והאחרון מסדרת סרטי למי קושן שבהם הופיע.
שני הסרטים הראשונים של אדי קונסטנטין בסדרת למי קושן שהוצגו בישראל היו "איש זה הוא מסוכן" ו"לנשים לא אכפת" (שמו המקורי Les femmes s'en balancent), שהוקרנו בסוף שנת 1955 וזכו מיד להצלחה קופתית רבה.
הפופולריות של סרטי אדי קוסטנטין בישראל נשמרה במשך כשני עשורים נוספים.
הם קיבלו את הכינוי "אופרה של מכות" והיה להם קהל מעריצים גדול.
בראשית שנות השישים הנהיג אחד מבתי הקולנוע בירושלים הקרנת סרטים במה שנקרא "הצגת חצות", בה הוצגו סרטי פעולה בשעת לילה מאוחרת.
רוב הצופים בהם היו סטודנטים של האוניברסיטה העברית וההקרנה הייתה בגדר ריטואל קבוע שבו עודדו הצופים את גיבורי הסרט בקריאות עידוד, בשריקות ובמחיאות כפיים.
סרטי אדי קונסטנטין שהוקרנו במסגרת זאת נתקבלו בהתלהבות על ידי קהל הצופים.
גם זמרתו הייתה באותה עת פופולרית בישראל.
שירו l`homme et l`enfant נקרא בישראל בשם "אב יקר" וזכה גם לגרסה עברית בביצוע הזמר פרדי דורה ובתו אריאלה.
זיהויו עם דמותו של למי קושן היה כה רב, שחלק מסרטיו נקראו בישראל בשמות ששולב בהם השם אדי, כמו "אדי חף מפשע" או "אדי נגד האף בי אי" או "המזל משחק לאדי".
בישראל פורסמו סדרות חוברות על "אדי" כשהכוונה בבירור הייתה לאדי קונסטנטין.
בשנות החמישים פורסמה סדרה בשם "תעלולי אדי" מאת "אלי בן חנן" (שם עט של אמנון שפאק) על עלילות איש אף בי איי בשם זה ועם צילומי עטיפה של אדי קונסטנטין.
סדרה מתחרה בהוצאה מתחרה בשם "תעלולי טרזן" פרסמה כתגובה חוברת בשם "טרזן נגד אדי" שבו טרזן פוגש את איש האף בי איי "אדי קוסטנין" והשניים נאבקים במרגלים.
ב-1965, במקביל להקרנת הסרט "אלפאוויל", פורסמה בעברית סדרת ריגול חצי מקורית מתחזה לסדרה מתורגמת בשם "אדי קרסון" שבה הדמות התבססה על זאת של "אדי קונסטנטין", ועל הכריכות הופיעו צילומים של אדי קונסטנטין.
בינואר 1970 הגיע אדי קונסטנטין לביקור פרטי בישראל עם בתו טניה, שהייתה רקדנית בלט.
במאי 1971 הגיע עם להקתו ובה זמר נוסף וחמש עשרה יפיפיות, לסדרת הופעות במועדון הלילה "זורבה" ביפו.
בביקורו זה השתתף עם להקתו בחגיגות יום הסטודנט בתל אביב.
אדי קיו הוא סגן נשיא בחברת אפל ומדווח למנכ"ל אפל, טים קוק.
הוא ממונה על תוכנות אינטרנט, שירותים כלליים קיו מילא תפקיד מרכזי בהקמת החנות המקוונת של אפל בשנת 1998, הקמת חנות ה־iTunes בשנת 2003 והקמת ה־App Store בשנת 2008. בנובמבר 2012 קיבל תחת אחריותו את תוכנת המפות של אפל ואת העוזרת הווירטואלית סירי.
אדי קיו הצטרף למועצת המנהלים של פרארי בנובמבר 2012.
קיו הצטרף לאפל בשנת 1989 והיה גורם מרכזי ביצירת החנות המקוונת של אפל בשנת 1998, חנות iTunes בשנת 2003 ו-App Store בשנת 2008. בשנותיו הראשונות בחברת אפל היה מנהל צוותי הנדסת תוכנה ותמיכת לקוחות.
בשנת 1999 הוא שכנע את אפל לעבוד עם חברת אקמאי על פיתוח טכנולוגיות סטרימינג חדשות עבור תוכנת הווידאו QuickTime של אפל.
הוא גם מילא תפקיד מפתח בפיתוח חבילת היישומים של iLife של אפל, הכוללת את iBooks, שירות הפרסום iAd ואת ה־App Store על יותר מ־700,000 האפליקציות שהוא מכילה.
קיו זכה להערכה באפל בזכות יכולתו להוביל להצלחה כמה ממוצריה הכושלים הכושלים, כמו שירות סנכרון הנתונים MobileMe וכן iCloud, המונה יותר מרבע מיליארד משתמשים.
קיו גם מפורסם בכך שהמליץ לג'ובס לשקול ליצור גרסה קטנה יותר של ה-iPad על סמך הניסיון שלו עם המוצר.
בעוד שג'ובס במקור התנגד לרעיון, בסופו של דבר טים קוק הסכים עם הרעיון כשהפך למנכ"ל לאחר מותו של ג'ובס.
כסגן נשיא בכיר לתוכנות ושירותי אינטרנט, קיו היה אחראי לטיפול בתקלות במפות הסלולריות, ב־iCloud וב-iMessage.
בנוסף, קיו פיקח על העוזרת הקולית של אפל, סירי.
עם זאת, שירות זה הועבר לידי קרייג פדרגיי, סמנכ"ל בכיר של אפל בהנדסת תוכנה ולג'והן ג'יאנאדראה, סגן הנשיא בכיר החדש של אפל לתחום ה-AI/ML.
תחומי האחריות של קיו כאחראי על iTunes כללו התמודדות עם עליית שירותי הסטרימינג, תחרות של אפל עם ספוטיפיי ורכישה של חברת Shazam.
בתגובה לעליית שירותי הזרמת הווידאו כמו נטפליקס, אמזון ו-HBO, קיו הוביל את המאמץ החדש של אפל ליצור תוכן מקורי משלה.
בשנת 2017 הוכרז כי אפל הקציבה כמעט מיליארד דולר לייצור תוכן וידאו מקורי כדי להתמודד עם HBO, אמזון ונטפליקס.
קיו נולד לאם קובנית ואב ספרדי.
הוא מתגורר עם אשתו פאולה (נפגש באוניברסיטת דיוק) בלוס אלטוס, קליפורניה, ושומר על פרופיל נמוך.
קיו הוא מעריץ מושבע של מוזיקת רוק.
ברוס ספרינגסטין הוא אחד האמנים האהובים עליו.
קיו זכה להכרה על ידי מרכז מחקר הסרטן City of Hope עם פרס "רוח החיים" לשנת 2014. הפרס מוענק לאדם שיצירתו השפיעה באופן מהותי על תעשיית המוזיקה, הקולנוע והבידור.
אדי צ'פמן היה עבריין רכוש בריטי בשנות השלושים של המאה העשרים, שהתמחה בפריצת כספות.
הוא נתפס, נשפט למאסר ונכלא בכלא באיי התעלה.
בשנת 1940, כשנכבשו איי התעלה על ידי הגרמנים, הם הכשירו אותו לרגל למענם בבריטניה.
הוא הוצנח לאדמת בריטניה, אך הפך לסוכן כפול וסיפק לבריטים מידע רב ערך בעוד שלגרמנים סיפק מידע מוטעה.
עלילותיו הונצחו בסרט קולנוע ובמספר ספרים.
אדוארד ארנולד (המכונה אדי) צ'פמן נולד בעיירה קטנה בצפון-מזרח אנגליה בשנת 1914. בגיל 17 הצטרף לגדוד של משמר קולדסטרים (באנגלית Coldstream Guards), אחד הרגימנטים המרכיבים את משמר המלוכה בצבא הבריטי.
הגדוד הוא יחידת חיל רגלים הממלאת גם משימות ייצוגיות ברחבי אנגליה, כולל תפקידי משמר במצודת לונדון.
הוא נהנה מההטבות הכרוכות בתפקיד אך עד מהרה החל להשתעמם.
לאחר תשעה חודשי שירות ניתנה לו חופשה והוא ניצל אותה לעריקה מהצבא.
צ'פמן נעצר, נשפט ל-84 ימי מחבוש שבסיומם סולק בקלון מהשירות.
צ'פמן הגיע לרובע סוהו בלונדון ובמשך זמן קצר עסק בעבודות ארעיות שונות.
השתכרותו מהן לא הספיקה לו לנהל אורח חיים כחפצו של הימורים ושתיית אלכוהול והוא התדרדר לחיי פשע.
בתחילה ביצע עבירות קלות של גנבה והונאה.
הוא התחמק מזרועות החוק אך הן הצליחו להשיגו ולהרשיעו בעבירה של זיוף צ'ק והוא נדון לשני חודשי מאסר.
כששוחרר חבר לכנופיה של עבריינים ובחברתם הפך לפורץ קופות.
בביצוע הפריצות נעזר בחומרי נפץ.
המשטרה הבריטית הייתה מודעת לכך שצ'פמן וחבורתו ביצעו עשרות פריצות אולם לא עלה בידה לתופסו או למצוא מספיק ראיות כדי להעמידו לדין.
כך פעל צ'פמן לאורך כל שנות השלושים בערים שונות ברחבי בריטניה.
בחוגי העולם התחתון נחשב למעין ידוען.
הוא התגורר בדירה נאה במרכז לונדון וחי חיי הוללות, עד שבשנת 1939, סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה, עלה בידי המשטרה לעלות על עקבותיו לאחר שפוצץ כספת בעיר אדינבורו בירת סקוטלנד.
בעודו ממתין למשפטו ברח צ'פמן מהכלא ונמלט לאי ג'רזי שבאיי התעלה, שהם קבוצת איים בשלטון בריטי בתעלה האנגלית מול חופי צרפת.
בעודו סועד ערב אחד במלון De La Plage (החוף) עם אהובתו בטי פרמר הבחין בבלשי המשטרה לבושים בבגדים אזרחיים המתקרבים לעברו ונמלט דרך חלון המסעדה.
עוד באותו ערב ביצע פריצה נוספת והפעם עלה בידי המשטרה לתפוס אותו.
הוא נעצר, נדון לשתי שנות מאסר ונכלא בכלא באי ג'רזי.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, ב-1 בספטמבר 1939, היה צ'פמן כלוא באי ג'רזי.
בתחילת המלחמה לא ניצלו צבאות צרפת ובריטניה את המערכה בפולין לתקיפת החזית המערבית של הגרמנים והחלה תקופה שנקראה המלחמה המדומה, בה לא התחוללו מהלכי קרב גדולים.
המלחמה המדומה נפסקה כאשר גרמניה פלשה לדנמרק ונורווגיה ב-9 באפריל 1940 וב-10 במאי פלשה לצרפת ולארצות השפלה והתחוללה המערכה על צרפת, שנסתיימה בתבוסת צרפת.
לאחר תבוסת צרפת שאף היטלר לפלוש לבריטניה.
כוונתו סוכלה בשל עמידתו האיתנה של העם הבריטי תחת מנהיגותו של וינסטון צ'רצ'יל ובשל ניצחונו של חיל האוויר המלכותי בקרב על בריטניה, והנאצים לא פלשו לבריטניה.
ב-15 ביוני 1940, שבעה עשר יום לפני כניעת צרפת, החליטה הממשלה הבריטית שאיי התעלה הם חסרי חשיבות אסטרטגית ולא ניתן להגן עליהם, והם נכבשו ללא קרב על ידי הגרמנים והאי ג'רזי נפל בידיהם ב-1 ביולי 1940. היה זה השטח היחידי מהשטחים שתחת שלטון בריטניה שנכבש על ידי גרמניה.
עם כיבוש האי הועבר צ'פמן על ידי הגרמנים מכלאו לכלא Fort de Romainville בפאתי פריז ששימש כמחנה מעצר נאצי.
בהיותו עצור שם פנה צ'פמן אל הגרמנים וביקש לשתף עמם פעולה בביצוע פעולות ריגול וחבלה בבריטניה.
בתחילה הגרמנים לא האמינו לו, אולם לאחר שהפציר בהם וגם הראה להם גזרי עיתונים בהם נתפרסמו פרטים על משפטו, הם נטו להאמין שהוא רוצה לנקום בארצו.
צ'פמן נשלח לגרמניה, שם נחקר ארוכות והוחלט לתת בו אמון.
בפיקוחו של מפקד האבווהר, שירות המודיעין הצבאי הגרמני, בעיר נאנט, סרן (האופטמן) סטפן פון גרוניג (Stephan von Gröning), התאמן צ'פמן בהפעלת משדרי רדיו, בחבלה ובצניחה.
במסגרת האימונים תודרך צ'פמן כיצד לאסוף מידע על מקומות נפילתן של פצצות המוטלות על מפעלי תעשייה בלונדון וסביבותיה.
כן אומן כיצד להכניס אצבעות דינמיט לתוך מטעני פחם המיועדים לתנורי ספינות, כדי שאלו יגרמו להתפוצצות בספינות כאשר הפחם יוכנס לתנורים.
בסוף האימונים הוטלה עליו משימה ספציפית - לבצע חבלה במפעל לייצור המטוסים דה הבילנד, בו יוצרו מטוסי המוסקיטו.
הגרמנים הבטיחו לצ'פמן כי ישלמו לו סכום של 10,000 לירות שטרלינג וישלחו אותו לבצע חבלות בארצות הברית אם יצליח לבצע את החבלה במפעל.
הם נתנו לו שם הקוד פריצכן (Fritzchen) והוא צויד במכשיר אלחוט, באקדח, בגלולות ציאניד ובסכום של 1,000 לירות שטרלינג.
הם מסרו לו תעודות של חייל בריטי שנפל חלל בפשיטה על דייפ, ובאחד מלילות חודש דצמבר 1942 הוא הוטס מנמל התעופה לה בורז'ה במטוס פוקה-וולף לבריטניה והוצנח באזור מיוער צפונית מזרחית ללונדון.
לאנשי שירות הריגול הנגדי הבריטי, ה-MI5, נודע מראש על משימתו של צ'פמן בשירותם של הגרמנים.
דבר המשימה נודע להם מתוך מה שהם כינו בשם "אולטרה", החומר שפוענח בבלצ'לי פארק מהתקשורת הגרמנית שהוצפנה באמצעות מכונת ההצפנה אניגמה, שהם הצליחו לפצח.
הם ציפו לבואו וערכו מצוד אחריו, אך הוא הקדימם ומיד לאחר צניחתו התקשר בטלפון לתחנת משטרה קרובה והציע שירותיו למודיעין הבריטי.
הוא נתקל בקושי לשכנעם בדבריו כי הוא פורץ קופות שהפך למרגל גרמני ובא עתה להציע שירותיו לבריטים.
לעומתם אנשי המודיעין הבריטי שחקרו אותו מצאו אותו ראוי להיות סוכן כפול שיפעל נגד שולחיו הגרמנים.
למפעילו מטעם המודיעין הבריטי נתמנה קצין בשם רוני ריד .
צ'פמן התנה את פעולתו בשירות הבריטים בשני תנאים, כי לא יוחזר לכלא להשלים את תקופת מאסרו וכי סכום הכסף שהביא עמו יישאר ברשותו.
הוא החל לפעול כסוכן כפול נגד הגרמנים לטובתם של הבריטים, שהעניקו לו את שם הקוד "זיגזג".
בבחירת שם זה היה גם משום רמז על האופן בו תפסו הבריטים את זגזוגו של צ'פמן מעבריין רכוש לסוכן בשירות הגרמנים ולבסוף לסוכן המופעל על ידי הבריטים.
צ'פמן החל להעביר לשולחיו, באמצעות המשדר שסיפקו לו, ידיעות שהוכנו על ידי הבריטים שמטרתן להטעות את הגרמנים.
הבריטים גם דאגו לכך שהידיעות תאושרנה גם ממקורות אחרים.
לבסוף הגיעה השעה לבצע את החבלה במפעל המטוסים דה הבילנד.
על מנת להראות לשולחיו הגרמנים כי צ'פמן עומד במילתו לבצע את החבלה במפעל המטוסים, ערכו אנשי המודיעין הבריטי פעולת הונאה רחבת היקף.
בלילה שבין 29 ל-30 בינואר 1943 היסוו מומחים מטעמם את המפעל כדי שייראה מן האוויר כאילו בוצע בו מעשה חבלה נרחב, גגו שקע והתחוללה בו שרפה.
טיסת מטוסי סיור גרמנים שחגו לאחר מכן מעל המפעל וצילמו אותו גרמה לגרמנים להשתכנע כי אכן צ'פמן ביצע את המשימה.
לאחר מבצע ההונאה במפעל המטוסים רצו אנשי המדור להפעלת סוכנים של המודיעין הבריטי ה-Section B1A ב-MI5 לגרום לשובו של צ'פמן אל שולחיו הגרמנים, על מנת לשאוב מהם מידע.
תשדורות ששלחו בשמו של צ'פמן לאבווהר, בהן ביקש לצאת מבריטניה באמצעות צוללת נענו בהיסוס מצד הגרמנים.
לבסוף ארגן המדור את שובו באמצעות ספינה לפורטוגל.
צ'פמן צורף לספינת הסוחר City of Lancaster כאיש צוות תחת שם בדוי.
לגרמנים דיווח כי הטמין מטען נפץ בספינה שאמור היה להתפוצץ בהפלגתה חזרה לבריטניה.
על מנת לשמור על אמינותו של צ'פמן בעיני הגרמנים ארגן המודיעין הבריטי ביצוע ראוותני של בדיקה בספינה בשובה לאנגליה, לשם בדיקת נזקי הפיצוץ כביכול.
בהגיעו לגרמניה התקבל צ'פמן כגיבור, הוענק לו עיטור גבוה על ביצוע החבלות במפעל המטוסים ובספינה.
הוא חויל לוורמאכט כקצין בדרגת סגן (אובר לויטננט) ונשלח לשרת בנורווגיה הכבושה.
הוא הסתובב בחברת אנשי מודיעין גרמנים ומהם למד רבות על פעילות שירותי הריגול והחבלה של גרמניה.
כאשר גלגל המלחמה החל להתהפך, לאחר שבמזרח הגיעו כוחות הצבא האדום לגבולות פולין ובמערב החלה ב-6 ביוני 1944 הפלישה לנורמנדי, הפעילו הנאצים את ה-V-1, טיל השיוט המבצעי הראשון בעולם, ושיגרו מטחי טילים לעבר לונדון.
על מנת לבדוק את דיוק הפגיעות ויעילותן הטילו הגרמנים על צ'פמן לשוב ללונדון ולשגר ידיעות על מקום נפילת הטילים.
צ'פמן דרש מהם לשלם לו עבור ביצוע המשימה סכום של 50,000 לירות שטרלינג.
הגרמנים נתנו לו מקדמה בסך 6,000 לירות והצניחו אותו בפאתי לונדון.
מלונדון דיווח לגרמנים שהטילים פגעו ביעדם במרכז לונדון, בעוד שלמעשה הם החטיאו את מטרתם.
כתוצאה ממידע מוטעה זה לא תיקנו הגרמנים את הכוונת הטילים ורוב הטילים נחתו בדרום לונדון או באזור הכפרי של חבל קנט, וגרמו להרבה פחות נזק ממה שהיו גורמים לו נפלו במרכז לונדון.
בהיותו בלונדון בתקופה זו, בעוד המלחמה נמשכת, חזר צ'פמן לסורו.
הוא היה מעורב בסימום כלבים שהשתתפו במרוצי הימורים והתרועע עם גורמים פליליים במועדוני הלילה של רובע הווסט אנד בלונדון.
הוא גם לא נצר את פיו בקשר למקור השתכרותו, שהיה קופת המודיעין הבריטי.
בכך הפך לנטל על ה-MI5, שלא הצליח להשתלט עליו, ולבסוף הוחלט להדיחו.
הוענקה לו חנינה על הפשעים שביצע לפני המלחמה, שולם לו סכום של 6,000 לירות והותר לו לשמור ברשותו על 1,000 לירות מהכספים ששולמו לו על ידי הגרמנים.
את שארית תקופת המלחמה בילה בלונדון וה-MI5, שהמשיך לעקוב אחריו, מצא שהוא חי במקומות יוקרתיים של לונדון ונראה בחברתן של נשים יפות מצמרת החברה.
לאחר המלחמה זיגזג אדי צ'פמן בין היותו גיבור מלחמה לשעבר לבין נטייתו לחיי פשע.
ה-MI5 היה ער לסכנת שובו של צ'פמן לחיי פשע כשיאזל כספו ולכך שבמקרה שייתפס יביא כטענה להגנתו את שירותו הסודי במלחמה.
צ'פמן החל בפעולות הברחה מטנג'יר.
בבית המשפט הופיע איש משרד ההגנה הבריטי והודיע כי צ'פמן היה אחד האנשים האמיצים ביותר בשירותה של בריטניה במלחמה, וצ'פמן נחלץ ללא עונש.
בשנת 1954 היה צ'פמן מעורב בעסקי שחיתות ושוחד במושבה הבריטית חוף הזהב (לימים גאנה).
הוא שהה במושבה ביחד עם אשתו במשך מספר חודשים והתרועע עם בכירים בשלטון הקולוניאלי של המושבה.
בעזרת קשריו הצליח להשיג חוזים גדולים לביצוע עבודות במושבה לחברות מלונדון.
גם מפרשה זו נחלץ ללא פגע.
בשנת 1967 התגורר צ'פמן באיטליה ועסק במסחר בעתיקות.
לאחר מכן הקימו צ'פמן ואשתו חוות בריאות ורכשו טירה באירלנד.
לאחר המלחמה שמר צ'פמן על קשרי ידידות עם מפעילו לשעבר מן האבווהר הברון סטפן פון גרונינג שהגיע גם לחתונת בתו של צ'פמן.
אדי צ'פמן נפטר שׂבע מעללים בשנת 1997.
אדי צ'פמן היה גבר בעל חזות נאה שנמשך לנשים ונשים נמשכו אליו.
אהובתו הראשונה, שעימה סעד במלון באי ג'רזי לפני שנתפס ונשלח למאסר, הייתה בטי פרמר.
בעת המלחמה, בשהותו בבריטניה כסוכן כפול, הפך צ'פמן לבן זוגה של בחורה בריטית בשם פרדה סטיבנסון.
לאחר מכן בהיותו בנורווגיה הכיר בחורה נורווגית בשם דאגמר להאלום שהייתה חברת תנועת ההתנגדות לנאצים והפכה לבת זוגו.
הוא גילה לה כי הוא סוכן בריטי, היא התרגשה מהגילוי שבן זוגה אינו קצין גרמני ועזרה לצ'פמן לאסוף מידע על הגרמנים.
למרות זאת נדונה לאחר המלחמה לשישה חודשי מאסר על כי התרועעה עם צ'פמן שנחשב לקצין גרמני.
בהיותה סבורה כי צ'פמן כבר אינו בין החיים לא היה ביכולתה להוכיח כי בן זוגה היה למעשה סוכן בריטי.
שנים רבות לאחר מכן, זמן לא רב לפני מותו של צ'פמן, היא פגשה אותו בפגישה חטופה.
לאחר המלחמה נשא אדי צ'פמן לאשה את אהובתו הראשונה בטי פרמר, אותה עזב בהמלטו בחפזון מן המלון De La Plage בג'רזי לפני המלחמה.
בשנת 1954 נולדה לבני הזוג בת.
העיתון הבריטי טלגרף הגדיר את צ'פמן במילים "רודף נשים וגנב שהצליח להוליך שולל את הנאצים"
ולגבי אופיו ציטט העיתון את אחד מקציני הביון הבריטי שתיאר את צ'פמן במשפט "צ'פמן אהב את עצמו, אהב הרפתקאות ואהב את ארצו, קרוב לוודאי בסדר זה"
אישיותו הצבעונית של צ'פמן ועלילותיו המשיכו להעסיק את הציבור בבריטניה ובעולם עוד בימי חייו ושנים רבות לאחר מותו.
בשנת 2007 פרסם הטיימס של לונדון כי ה-MI5 חשפה 1,800 עמודי מסמכים הנוגעים לפרשת צ'פמן שמלפני יותר מיובל שנים.
ממסמכים אלה עלה גילוי היסטורי רב חשיבות, כי במהלך מלחמת העולם השנייה הציע צ'פמן, בעת שפעל כסוכן כפול עבור שירות הביון הבריטי, להתנקש בחייו של אדולף היטלר באמצעות פיצוץ מטען בעצרת נאצית, אך הצעתו לא התקבלה.
במסמכים שנחשפו ישנה תרשומת על שיחה של צ'פמן עם מפעילו הבריטי רוני ריד.
בשיחה אמר ריד לצ'פמן כי כל ניסיון להרוג את היטלר יהיה מעשה התאבדות, וכי בין אם יצליח ובין אם לאו, הוא יחוסל מיד.
צ'פמן השיב לו כי אינו יכול לחשוב על דרך טובה יותר לסיים את חייו וכי מפעילו הגרמני, סטפן פון גרונינג (שבאותה עת נודע בכינוי "ד"ר גראומן"), אשר האמין כי צ'פמן הוא תומך אמיתי בנאצים, הבטיח לקחת אותו לעצרת נאצית ולמקמו בשורות הקדמיות בסמוך לדוכן הנואמים.
הטיימס הוסיף כי סביר שההצעה הובאה לידיעתו של ראש הממשלה, וינסטון צ'רצ'יל, שגילה עניין בנושא זיגזג, אולם ההצעה נדחתה.
ההחלטה נבעה ככל הנראה ממדיניותה של הממשלה הבריטית נגד התנקשויות בראשי מדינות זרות.
כמו כן הצביעה ההחלטה על כך שלמרות פעילותו של צ'פמן עבור שירות הביון הבריטי לא ניתן בו אמון מלא.
השבועון הגרמני "דר שפיגל" כתב על גילוי זה כי מספר היסטוריונים מאמינים כי למפעילו הגרמני של צ'פמן, סטפן פון גרונינג הייתה כוונה אמיתית להשתמש בצ'פמן כדי להתנקש בחיי היטלר, מאחר שכמו קציני אבווהר אחרים נמנה פון גרונינג על מתנגדי היטלר.
לאחר המלחמה פרסם צ'פמן את זכרונות המלחמה שלו בסדרה שהופיעה בעיתון צרפתי.
על כך הוא הואשם בבריטניה בעבירה על חוק הסודות הרשמיים ונדון לקנס בסך 50 לירות שטרלינג.
שנים אחדות לאחר מכן עמד לפרסם את זכרונותיו בצהובון הבריטי "ניוז אוף דה וורלד" אך הדבר לא יצא אל הפועל.
בשנת 1953 ראה אור ספרו האוטוביוגרפי של צ'פמן שנקרא בשם "סיפורו של אדי צ'פמן" (The Eddie Chapman Story).
צ'פמן, שהיה ככל הנראה משולל כישורים ספרותיים, סיפר את סיפור חייו ועלילותיו לפרנק אוון חבר הפרלמנט הבריטי, שהעלה אותם על הכתב.
אף על פי שלצורך כתיבת ספר זכרונותיו נזקק צ'פמן לעזרתו של אדם אחר, כתב הוא עצמו את ספר זכרונות המלחמה של אריק פלזנטס אזרח בריטי שהצטרף לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטיים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים בעת מלחמת העולם השנייה.
את פלזנטס הכיר באי ג'רזי בעת שהיה כלוא בו.
(הרגתי כדי לחיות – סיפורו של אריק פלזנטס כפי שסופר לאדי צ'פמן).
בשנת 1966 הופק סרט הקולנוע Triple Cross (בעברית: "צלב משולש", שם השאוב מאות השידור במורס של צ'פמן שהיה שלושה איקסים - XXX).
הסרט העלה למסכים את סיפורו של צ'פמן.
את דמותו של צ'פמן גילם כריסטופר פלאמר, שהיה באותה עת בשיא הצלחתו ככוכב קולנוע לאחר שגילם את הדמות הראשית בסרט "צלילי המוסיקה".
כוכב אחר, יול ברינר, גילם את דמותו של סטפן פון גרונינג, קצין המודיעין הגרמני שהיה מפעילו של צ'פמן.
הסרט זכה להצלחה קופתית רבה והוצג בישראל בשנת 1967 בשם "סיפורו של אדי צ'פמן".
בשנת 2007 יצא לאור ספרו של הסופר וההיסטוריון הבריטי בן מקנטייר אודות פרשת הריגול וההונאה של צ'פמן בשם "Agent Zigzag: The True Wartime Story of Eddie Chapman, Lover, Betrayer, Hero, Spy".
הספר הופיע בתרגום לעברית בישראל בשנת 2014 בשם "סוכן זיגזג: סיפור המלחמה האמִיתי של אדי צ'פמן".
בשנת 2007 ראה אור ספר נוסף אודות צ'פמן והוא: "The incredible Wartime Exploits of Double Agent Eddie Chapman" (מעלליו המלחמתיים של הסוכן הכפול אדי צ'פמן) פרי עטו של ניקולס בות' (Nicholas Booth).
אדי קבטנר (נולד ב-24 באוקטובר 1987) הוא שחקן, במאי, עורך, דוגמן, ומנחה טלוויזיה ישראלי.
אַדִי קְבֶטְנֶר נולד בשם ולאדיסלב בברית המועצות בשנת 1987, ועלה לישראל בשנת 1990.
בן יחיד להורים שהכירו באקדמיה למשחק בברית המועצות.
אביו רומן היה חלק מצוות ההקמה של תיאטרון גשר ובהמשך היה בו מנהל אדמיניסטרטיבי, תפעול והפקות.
מפיק שם הצגות ומכהן בתפקיד הסמנכ"ל לפרויקטים מיוחדים.
הוא גם שיחק שם כשחקן מחליף בשלושה תפקידים בעבר.
אמו לָאוּרָה היא מורה לפיתוח קול ולפסנתר וזמרת שהשתתפה בעבר במופעים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית בישראל ומחוצה לה, ושיחקה גם היא בתיאטרון גשר.
לכן גדל קבטנר מאחורי הקלעים ואף עבד כסדרן במקום במשך שלוש שנים.
בשנת 2004 הצטלם למסע פרסום עבור חברת האופנה "תמנון".
בשנת 2005 הצטלם למסעות פרסום עבור רשת חנויות הספורט "מגה ספורט" וחברת האופנה "Lee Jeans".
בשנת 2006 הצטלם למסע פרסום עבור רשת לבגדי תינוקות "AVG", וכן שיחק בתפקיד אורח בשני פרקים בעונה השנייה של סדרת הדרמה "מילואים" של הזכיינית רשת.
באותה שנה השתתף בקליפ לשיר "Rhythm By Rhythm" של להקת פרויקט מוזאיק.
שירת כקצין צה"ל בין השנים 2006–2010 בתור מ"מ בבסיס טירונים ניצנים.
בשנת 2010 החל ללמוד משחק בבית הספר למשחק של ניסן נתיב (מחזור מ"ח), ובשנת 2013 סיים את לימודיו.
במהלך הלימודים שיחק בהצגות "המתלבט" (חנוך לוין), "מהומה רבה על לא דבר" (ויליאם שייקספיר), "בשפל" (מקסים גורקי), "" (), ו"מלכה" (ג'ייסון דנינו-הולט).
בשנת 2013 הנחה בערוץ 9 את התוכנית "בוקר טוב ישראל".
בשנת 2014 יצר והיה למנחה הראשון של תוכנית התרבות היומית בעברית "האנגר 9" בערוץ 9, ושיחק בהצגת הילדים "הגמדים מתחת לשמיכות" בתיאטרון חיפה.
בהמשך הצטרף לתיאטרון גשר, עם תפקידו הראשון במחזה "הדיבוק" (ש.
אנ-סקי) בבימויו של יבגני אריה.
באותה שנה החל לגלם את אחת הדמויות הראשיות בסדרה "מתים לרגע" של HOT, דמותו של סלאבה, סטודנט מצטיין לרפואה שבעקבות ניסוי רפואי מסוכן מתגלגלת לתוכו נשמה של זאב.
בשנת 2015 שיחק בסדרת הדרמה של הערוץ הראשון "איפה אתה חי?" לצד חי דוידוב, רונן דוידוב, רבקה מיכאלי, לירז צ'רכי, עדי הימלבלוי, טוביה צפיר וענת עצמון.
בשנת 2016 הצטלם לעונה השנייה של הסדרה "מתים לרגע".
באותה שנה התארח בעונה השנייה של הסדרה "בני ערובה" בתפקיד דודי.
בשנת 2017 השתתף בסדרה "חברות" בתפקיד אורח.
באותה שנה ערך, ביים והשתתף בסרטון בנושא הטרדות מיניות בשם "ישיבת מטכ"ל".
בשנת 2018 שיחק לוחם רוסי בסדרה האמריקאית "תחנת ברלין".
באותה שנה שיחק יחד עם נטע ברזילי בקליפ שלה Bassa Sababa.
באותה שנה השתתף בסרט האימה "הגולם".
באותה שנה שיחק גם בעונה השנייה של סדרת הנוער "גיבור אמיתי" בתפקיד דר' אורי קורן.
באותה שנה גם ערך וביים עבור ערוץ טדי סדרה בת שישה פרקים בשם "חיות בר".
בשנת 2023 החל לשחק בסדרה "קורדרוי".
בשנת 2025 שיחק את דמותו של פליקס בסרט הדרמה ההיסטורי "The World Will Tremble" של הבמאי הישראלי-אמריקאי ליאור גלר.
הסדרה מדבר על בריחתם הנועזת של שלמה בר וינר ומרדכי פודכלבניק ממחנה ההשמדה חלמנו במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוא אף השתתף בסרטון יוטיוב של ערוץ "דונקי".
אדווין ג'ק "אדי" פישר היה שחקן, זמר ובדרן יהודי אמריקאי.
מכר מיליוני תקליטים במחצית הראשונה של שנות ה-50 והתפרסם אז עקב נישואיו המתוקשרים לאליזבת טיילור.
פישר נולד להורים יהודיים שהיגרו מרוסיה.
כבר מגיל צעיר התבלט בקול טנור רך והחל להופיע ברצועת הבורשט בהרי הקטסקיל.
ב-1951 גויס לצבא ארצות הברית ושירת בקוריאה כסוליסט של תזמורת צבא ארצות הברית.
לאחר שחרורו החל להופיע כזמר פופולרי במועדוני לילה בלאס וגאס וכן ברדיו ובטלוויזיה שם הייתה לו תוכנית משלו בשם "The Eddie Fisher Show".
במחצית הראשונה של שנות החמישים, לפני הופעת הרוק אנד רול, היה פישר לאליל נוער והיו לו להיטים רבים.
ב-1955 נישא לשחקנית דבי ריינולדס ונולדו להם הבת קארי פישר והבן טוד פישר (על שם מייק טוד, חברו הטוב של פישר שהיה בעלה השני של אליזבת טיילור).
ב-1956 הם הופיעו ביחד בסרט המוזיקלי "צרור של אושר".
לאחר מותו של מייק טוד בתאונת מטוס ב-1958 החל פישר ברומן עם אליזבת טיילור שהסתיים בנישואים שהיו שערורייה תקשורתית בעסקי השעשועים ובגירושים מכוערים מדבי ריינולדס.
פישר הופיע לצד טיילור בסרט באטרפילד 8 ב-1960. הם התגרשו ב-1964, וטיילור נישאה לריצ'רד ברטון, אותו הכירה בצילומי הסרט קלאופטרה.