tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לגילון יש אגודה שיתופית, שמארגנת פעילויות חברתיות ותרבותיות לחבריה: נשף פורים, קפה-תרבות, נטיעות בט"ו בשבט, יום השנה לגילון ועוד.
האספה הכללית של חברי האגודה נפגשת פעם בשנה לאישור התקציב השנתי ולדיון.
היישוב מנוהל על ידי ועד מקומי שנבחר פעם בחמש שנים, ועד אגודה שנבחר כל שנה (מתקיימת זהות ועדים) וועדות של מתנדבים: ועדת הנהלה, חינוך, נוער, תרבות, קליטה, ביטחון, איכות סביבה ועוד.
ילדי הגנים לומדים בגני ילדים אשר ממוקמים ביישוב.
על ההר קיים בית הספר היסודי "הר גילון", שם לומדים ילדים מהמועצה האזורית.
תלמידי חטיבת הביניים והתיכון לומדים בבית ספר השוכן בלב המועצה האזורית, ברקפת, בבית הספר "על יסודי משגב".
תנועת הנוער הפועלת ביישוב היא "האיחוד החקלאי" אשר קהל היעד שלו הוא לתלמידי כיתה ד' ומעלה.
גילי בר-הלל סמו (נולדה ב-19 באוקטובר 1974) היא מתרגמת ספרים מאנגלית לעברית ומוציאה לאור ישראלית.
ידועה בעיקר בשל תרגומה של סדרת הספרים "הארי פוטר", "פיטר פן" וסדרת ספרי עוץ.
גילי בר-הלל היא בתה של מיה בר-הלל, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, ונכדתו של הפילוסוף יהושע בר-הלל.
בילדותה נסעה פעמים אחדות עם אמה לאוניברסיטאות בארצות הברית, ושם רכשה שליטה באנגלית (השפה הראשונה שבה דיברה היא עברית, אך ידעה לקרוא אנגלית עוד לפני שידעה לקרוא עברית).
את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל, שם הייתה בין היתר אחראית על כתיבת פינות לשישים שניות.
בר-הלל למדה באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת הרווארד, וקיבלה תואר ראשון בכתיבה דרמטית ודרמטורגיה.
לימודי התרגום שלה מסתכמים בקורס אחד באוניברסיטת הרווארד שעסק בתאוריות של תרגום.
כסטודנטית לתיאטרון ביימה חמש הצגות במסגרת סטודנטיאלית בהרווארד, והצגה אחת בפסטיבל עכו, לפי המחזה "היום של הכלבים" מאת אלון חילו, מחבר הרומן ההיסטורי "מות הנזיר".
בר-הלל הייתה עורכת ספרי הילדים בהוצאת "כתר", ובמסגרת זו טיפלה בהוצאתם לאור של ספרים כגון "חיי קסם", "אנגוס, חוטיני ונשיקות חזיתיות", "מי מבין את בטסי" ועוד.
עבדה כמתרגמת בעיתון "הארץ" וכעורכת סדרת ספרי הנוער "גרף צעיר" בהוצאת גרף.
בר-הלל היא חובבת של סדרת ספרי "הקוסם מארץ עוץ".
מגיל תשע היא אוספת ספרים הקשורים לספרו של ל.
פרנק באום, ויש לה יותר משלוש מאות ספרים באוסף.
תרגומה לספר זה יצא לאור בתחילת 2006.
את קבלת המשימה של תרגום ספרי הארי פוטר לעברית תיארה: "פשוט הייתי בזמן הנכון במקום הנכון.
יהודה מלצר, מו"ל ספרי עליית הגג, הציע לי לתרגם את הספר הראשון.
הוא פנה אלי משום שידע שאני אוהבת ספרי קוסמים, ואני בדיוק חיפשתי עבודה".
יחד עם ספרי הארי פוטר, תרגמה בר-הלל את התסריט לדיבוב העברי של שני סרטי הארי פוטר הראשונים לצד התאמות שנעשו בידי במאית הדיבוב שפרירה זכאי.
בשנת 2013 הקימה את הוצאת "עוץ", המוציאה לאור ספרי ילדים קלאסיים וספרי פנטזיה מתורגמים מאנגלית.
בר-הלל נשואה ואם לשלושה ילדים.
גילי בן אוזיליו (18 בינואר 1963 – 6 בינואר 2009) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
גילי בן אוזיליו למדה משחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי וסיימה את לימודיה בשנת 1987.
בסיום לימודיה שיחקה בסרטה של איילת מנחמי "עורבים", אחר כך בתיאטרון החאן עד שנת 1989, בין היתר בתפקיד ונדלה ב"האביב מתעורר", סטפני ב"נולדו אשמים", שרה ב"ינתי פרזי", ומרים ב"מי תהום".
לאחר שעזבה את תיאטרון החאן שיחקה בתיאטרון הבימה בהצגות רבות ובהן: "ליל העשרים" (בתפקיד שפרה), "ביבר הזכוכית" (בתפקיד לורה), "היפוליטוס" (בתפקיד ארטמיס) ו"שלוש אחיות" (בתפקיד אירינה).
בשנת 1995 עזבה את תיאטרון הבימה ושבה לשחק בתיאטרון החאן בין היתר בהצגות "הבתולה מלודמיר" (בתפקיד הבתולה), "אנה גלקתיה" (בתפקיד ספורטה), "הנסיכה איבון" (בתפקיד איבון).
כמו כן שיחקה בהצגה "פרגודים" בתיאטרון הבימה בשנת 2003, בהצגה "שלומית" (בתפקיד הרודיה) בתיאטרון המעבדה בשנת 2005, ובהצגה "נתניה" (בתפקיד שולמית) בתיאטרון הקאמרי.
בתפקידה האחרון החל מקיץ 2008 הופיעה בתפקיד הראשי במחזה "ירמה" בתיאטרון אנסמבל הרצליה.
בטלוויזיה שיחקה במשך שתי עונות בסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון" בתפקיד יעל לוין, אמא של יובל.
בן אוזיליו זכתה בפרס ידיד הבימה על תפקידה ב"ביבר הזכוכית", ובפרס ראשון בתיאטרונטו 2004 בהצגה "ככה אני פאם פאטאל".
השתתפה בסרטי הקולנוע הישראליים: "בצילו של הלם קרב", "לילה לבן", "לא בלי בתי", "כל אהבותי" ו"האסונות של נינה", ובתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "רותי נעים".
זמן קצר לפני מותה שיחקה בסרט "עמק תפארת".
הופיעה בתוכניות הטלוויזיה: "שם נרדף", "מקומון", "101", "הילדים מגבעת נפוליאון","גבעת הירח", "הבורר".
נפטרה ב-6 בינואר 2009 ממחלת הסרטן.
בן אוזיליו הייתה נשואה ב-1987 למשך שלושה חודשים לשחקן גיל פרנק, איתו למדה בבית צבי.
בהמשך הייתה נשואה לשחקן אמיתי יעיש עד לפטירתה, ולהם שתי בנות.
החל משנת 2011 מוענק פרס על שמה של בן אוזיליו.
גילי לנדאו (נולד ב-7 באוגוסט 1958 בבת ים) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
לנדאו החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 1974, לצידם של שחקנים ידועים כגון רפעת "ג'ימי" טורק, יעקב אקהויז ואחרים.
לנדאו ערך את הופעת הבכורה שלו בסגל הבוגר של הקבוצה במשחק מול הכח רמת גן בעונת 1974/1975, כשהיה בן 16 בלבד.
ב-2 באוקטובר 1976 כבש את שער הבכורה שלו, מול הפועל חיפה באצטדיון קריית חיים.
לנדאו שיחק בעיקר בעמדת החלוץ והוביל את התקפת הקבוצה בשנות השמונים לצידם של מוריס ז'אנו ושבתאי לוי.
לנדאו זכה עם הפועל תל אביב בשלוש אליפויות (1981, 1986 ו-1988) ובגביע המדינה ב-1983. במשחק גמר הגביע הבקיע לנדאו - ייתכן בעזרת ידו - את שער הניצחון בדרבי מול מכבי תל אביב.
באליפות השנייה (1986) הוא אף הבקיע את שער הניצחון מול מכבי חיפה בדקה ה-86, שער שהיה שנוי במחלוקת בשל הנבדל הפסיבי בו נמצא חלוץ אחר (אלי יאני) בזמן המסירה של משה סיני ללנדאו.
בזכות ניצחון זה הבטיחה הפועל תל אביב את הזכייה בתואר.
בעונה שאחרי האליפות האחרונה היה שותף לנדאו לירידת הקבוצה לליגה השנייה בפעם הראשונה בתולדותיה, ובמהלך העונה שלאחר מכן סבל מפציעה, וב-11 במרץ 1990 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
לאורך כל הקריירה שלו שיחק לנדאו רק בהפועל תל אביב ובמדיה רשם 298 הופעות, בהן כבש 43 שערים בליגה הבכירה.
לנדאו מדורג במקום ה-11 בטבלת מלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים, ובסך הכל כבש 56 שערים במדי הקבוצה בכל המסגרות.
לנדאו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל ב-18 באפריל 1978, במשחק ידידות מול נבחרת הולנד.
בסך הכל רשם לנדאו 12 הופעות במדי הנבחרת, האחרונה במשחק ידידות מול נבחרת צפון אירלנד ב-16 באוקטובר 1984.
במאי 2011 מונה לתפקיד מאמן הפועל פתח תקווה, במקומו של יובל נעים.
מספר ימים לפני פתיחת עונת 2011/12 התפטר מתפקידו לאחר שנדרש לקצץ כשליש משכרו, אך למחרת הגיע לסיכום עם המועדון על קיצוץ של 20 אחוז וחתם על חוזה לעונה אחת.
מספר מחזורים לפני סיום העונה ואחרי שהקבוצה שלו ירדה לליגה הלאומית חתם לנדאו על חוזה חדש כמאמן האלופה עירוני קריית שמונה.
לנדאו, שהגיע לקריית שמונה לאחר שזכתה באליפות הראשונה בתולדותיה, לא הצליח להעפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות, אך העפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
חמישה מחזורים בלבד לאחר תחילת העונה, ולאחר משחק אחד בשלב הבתים (בו סיימה הקבוצה בתיקו 1-1 בספרד מול אתלטיק בילבאו), הודיעה הקבוצה על סיום תפקידו של לנדאו במועדון.
ביוני 2016 מונה לנדאו למנהל ספורטיבי במועדון ספורט אשדוד, אך לאחר חצי שנה סיים את תפקידו.
בספטמבר 2018 מונה למאמן הפועל אשדוד מליגה א'.
ב-28 ביולי 2021 מונה להיות המאמן הלאומי של נבחרת הנשים של ישראל.
ב-24 באפריל 2022 דווח באתר JSport על ששחקניות הנבחרת נגד לנדאו בעיקר בפן המקצועי
ב-17 במאי 2022 פוטר לנדאו מתפקיד מאמן נבחרת הנשים על ידי ההתאחדות לכדורגל, עקב מחלוקת מקצועית בינו לבין השחקניות כפי שנטען להתאחדות על-ידיהן, שעיקרן הטרדות מיניות כפי ששודר בתוכנית "זמן אמת" ביולי 2023.
גיל עובד (גילי) ארגוב (נולד ב-1 בספטמבר 1973) הוא זמר ישראלי.
גילי הוא בנם היחיד של הזמר זוהר ארגוב וגרושתו ברכה.
הוא נולד כאשר אביו היה בן 18. בדומה לאביו, גם הוא הפך לזמר, וסבל מהתמכרות לסמים.
במהלך חייו עבר תקופות של גמילה מסמים לצד משברים אישיים, ובמקביל המשיך לשיר ולהוציא אלבומים.
האלבום נמכר בהצלחה גדולה, הושמע בתחנות הרדיו וללהיטיו היה ביקוש רב .
בשנת 1991 הוציא ארגוב את אלבומו השני, "נשיקה ראשונה", אשר כלל את הלהיטים "נשיקה ראשונה", "אין לי עוד מילים יפות אליך" ו"כל כך קר לי".
האלבום יצר תהודה בישראל ומחוצה לה, בעקבות כך יצא ארגוב לסיבוב הופעות בלוס אנג'לס ובניו יורק.
בשנת 1992, בגיל 19, הוציא את האלבום "עגלה זוהרת", אלבום אוסף אשר כלל שני שירים חדשים ושני ביצועים מחודשים לשיריו של אביו ("עיניך החומות", "בעבר היו זמנים").
במהלך ההקלטות, טס לניו יורק ופתח שם אולפן הקלטות פרטי.
האולפן כשל וכעבור שנה, חזר ארגוב לארץ והקליט אלבום נוסף.
בשנת 1999 יצא האלבום הרביעי, "מתגעגע לאבא", כלל שמונה ביצועים מחודשים לשיריו של אביו ואת הלהיט "אבא שלי" מהאלבום הראשון.
אף על פי שהוקלט באיכות ירודה, נמכר האלבום בעשרות אלפי עותקים.
בשנת 2003 הוציא ארגוב את אלבומו החמישי, "לא נולדתי מלך", תחת הפקתו המוזיקלית ועיבודיו של ננסי ברנדס.
האלבום כלל עשרה שירים מקוריים, ביניהם שלושה שירים שכתב ארגוב בעצמו (שלושה טקסטים ושני לחנים).
בסופה של אותה שנה, לאחר התייעצות עם רב מקובל, החליט גילי ארגוב לשנות את שמו ל-"גיל" - כסגולה להצלחה במלחמתו בסמים, בתקליט החדש ובזוגיות.
בקיץ 2004 נשא לאישה את יעל, לאחר היכרות בת שנתיים וחצי, ובשנת 2005 נולד להם בן.
בשנת 2014 השתתף בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי "The Voice ישראל", אך לאחר שלא הופיע לחזרה הגנרלית ולצילומי שלב הדו-קרב, הופסקה השתתפותו בה.
ב-22 בפברואר 2016, ביקשה ברכה ארגוב, אימו של גילי ארגוב, עזרה מהציבור בהצלתו מסמים.
בעקבות הקריאה נרתם אייל גולן והחליט לממן לו אשפוז וגמילה.
במרץ 2017 נישא ארגוב בשנית לוורד כשהיא בחודש השלישי להריונה, וכעבור חצי שנה נולדה בתו שנקראה זוהר, על שם אביו.
בשנת 2018 נולד לזוג בן, וב-2019 נולדה לזוג בת נוספת.
מאז שנגמל, ארגוב נוהג להתנדב למען הכלל, לספר על חייו ולהופיע בבסיסי צה"ל ובמסגרת ארגונים שונים.
לא נולדתי מלך - מהדורה מחודשת (2018)
מחרוזת עד מתי אלוהי זכריני (עם רינת בר) (1998)
יש דברים נסתרים/אל נבקש (2004)
חולשות אנושיות (עם בן סנוף) (2016)
מחרוזת מהי אהבה עם גל חייק ועדן מיארה (2018)
ריקודים עד אור הבוקר (עם אליאור ארגוב וחנן דהן) (2018)
ילדתי (עם שמעון אלמליח) (2018)
You Saved Me (עם מיכל כהן בידה) (2019)
מחרוזת שירים ישנים (עם מיכל כהן בידה) (2021)
אין מדינה לאהבה (עם חנן דהן) (2021)
זכרונות (עם תמיר סולטנה) (2021)
גיל נפתלי "גילי" ורמוט (נולד ב-5 באוגוסט 1985) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
כיום משמש כפרשן כדורגל בערוצי ספורט 1.
ורמוט נולד בקריית ים ליעקב ורמוט, יליד פולין, ולחיה לבית גרמן, ילידת הארץ ממוצא פולני.
ורמוט סיים לימודיו בבית הספר "רודמן" בעיר הולדתו, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה.
כשעלה לקבוצה הבוגרת היה שותף לעלייתה לליגת העל בעונת 2003/2004, לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה הלאומית.
במחזור הראשון של עונת 2004/2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 1–2 לבני יהודה תל אביב.
ב-1 בספטמבר 2004 כבש את שערו הראשון בליגת העל, בהפסד 1–2 להפועל באר שבע, ובסך הכל כבש חמישה שערי ליגה בעונה זו, בנוסף לשני בישולים, אך בסופה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית.
הפועל תל אביב והמעברים לאירופה
ב-23 ביוני 2005 חתם ורמוט לשלוש שנים בהפועל תל אביב.
ב-7 באוגוסט 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את ברוך דגו בדקה ה-63 למשחק מול בית"ר ירושלים בגביע הטוטו, בו ניצחה קבוצתו 4–1. ב-3 בדצמבר 2005 כבש את שערו הראשון בהפועל תל אביב, בניצחון 4–0 על בני יהודה.
היה זה שערו היחיד בעונת 2005/2006, בנוסף לשישה בישולים, ובסופה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר ניצחון על בני יהודה במשחק הגמר.
ב-24 באוגוסט 2006 כבש ורמוט את שערו הראשון במסגרות האירופאיות, בניצחון 3–0 על דומז'אלה הסלובנית במסגרת גביע אופ"א.
בעונה זו עבר עם הפועל תל אביב את שלב הבתים של המפעל בזכות ניצחון חוץ על פריז סן-ז'רמן, אך הקבוצה הודחה בשלב 32 האחרונות על ידי גלאזגו ריינג'רס.
בליגה רשם ארבעה שערים ובישול אחד בעונת 2006/2007, ובסופה זכה עם הקבוצה בגביע שני ברציפות, לאחר ניצחון על הפועל אשקלון במשחק הגמר.
ביוני 2007 עבר ורמוט לקבוצת הצמרת הבלגית גנט.
ב-21 ביולי 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול אולבורג הדנית במסגרת גביע האינטרטוטו.
במחזור הראשון של ליגת העל הבלגית כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4–1 על מוסקרון.
ורמוט הוסיף שני שערים במסגרת הגביע הבלגי והגיע עם הקבוצה למעמד הגמר, בו הפסידה לאנדרלכט.
בסך הכל ערך ורמוט 27 הופעות בכל המסגרות במדי גנט, אך לא הצליח להתבלט במדי הקבוצה, ובליגה סיים את העונה עם שער אחד ובישול אחד.
לאחר עונה בודדת בגנט, שב להפועל תל אביב ב-28 ביולי 2008. בעונת 2008/2009 כבש ורמוט שני שערים ובישל עוד שבעה, ובסופה סיימה הפועל תל אביב במקום השני בטבלה, כסגניתה של האלופה מכבי חיפה.
בעונת 2009/2010 הפך ורמוט לאחד משחקני המפתח בקבוצה, ובמשחקים בהם נעדר הקפטן ואליד באדיר הוא שימש כקפטן הקבוצה.
בשל משחקו האטרקטיבי הוצג על ידי הכרוז במשחקי הבית כ"מאסטרו".
במשחקי הליגה האירופית בישל את כל שלושת השערים של הפועל מול גטבורג בשוודיה ואת השער במשחק הגומלין, הביא לבעיטת עונשין מ-11 מטר וכבש את שער הניצחון במשחק החוץ מול הקבוצה הצ'כית טפליצה.
בשלב הבתים של המפעל בישל את שער הניצחון הדרמטי מול סלטיק הסקוטית, כבש את השער הרביעי ובישל את החמישי במשחק הבית מול ראפיד וינה (משחק שהסתיים בתוצאה 5–1) והוסיף שער ובישול במשחק החוץ באוסטריה (3–0).
בנוסף בישל את שער הניצחון שכבש סמואל יבואה במשחק נגד המבורג שהתקיים באצטדיון בלומפילד, שער שהעניק לקבוצה את המקום הראשון בשלב הבתים.
בתום עונה זו זכה ורמוט בדאבל יחד עם הפועל תל אביב, ואף כבש צמד בגמר הגביע מול בני יהודה ואת השער הראשון במשחק האליפות של קבוצתו באצטדיון טדי.
ורמוט, אשר כבש באותה עונה 9 שערים ובישל 17 (שיא בישולים בליגה הישראלית הבכירה), נבחר ברוב קולות לכדורגלן העונה בישראל, וזכה בפרס שחקן העונה מטעם ההתאחדות לכדורגל בישראל.
בעונת 2010/2011 העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות, כבש חמישה שערים בליגה, בנוסף לשישה בישולים, וזכה עמה בפעם השנייה ברציפות בגביע המדינה, לאחר ניצחון על מכבי חיפה במשחק הגמר.
ביוני 2011 חתם ורמוט בשורות פ.צ.
קייזרסלאוטרן הגרמנית, יחד עם חברו מהפועל תל אביב איתי שכטר.
ב-24 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כשנכנס כמחליף במשחק מול וולפסבורג.
ורמוט לא זכה לדקות משחק רבות ובינואר 2012 עבר לקבוצת דה חראפסחאפ ההולנדית בהשאלה.
כבר במשחקו הראשון בליגה ההולנדית, כבש ורמוט שער בכורה בהפסד של קבוצתו לפ.ס.וו.
איינדהובן, ואת העונה בליגת העל ההולנדית סיים ורמוט עם שני שערים ושלושה בישולים.
בתום העונה הקבוצה ירדה לליגה ההולנדית השנייה, בדומה לקייזסלאוטרן שירדה בלעדיו לליגה הגרמנית השנייה.
בתחילת העונה שלאחר מכן שותף בשני משחקים במסגרת הבונדסליגה השנייה במדי קייזסלאוטרן, אך ביקש לעזוב את המועדון.
ב-2 בספטמבר 2012 חזר ורמוט לישראל, וחתם לחמש שנים בקבוצתו הקודמת, הפועל תל אביב.
בשלב הבתים של הליגה האירופית, בישל ורמוט לעומר דמארי את שער השוויון מול אקדמיקה בדקה ה-92. במחזור ה-12 בליגה כבש ורמוט את שער הניצחון מול מ.ס אשדוד בדקה ה-82, אך שבוע לאחר מכן נפצע ובעקבות כך לא שיחק מדצמבר 2012 ועד לתום העונה.
בתחילת עונת 2013/2014 התאושש ורמוט מפציעתו וחזר להרכב הפועל תל אביב.
בעקבות פרישתו של ואליד באדיר, מונה ורמוט לקפטן הקבוצה בצוותא עם שי אבוטבול.
ורמוט כבש שמונה שערי ליגה בעונה זו, כולל שערו הראשון אי פעם בדרבי של תל אביב (בבעיטת עונשין מ-11 מטר במשחק בו ניצחה קבוצתו 3–1), והוסיף שישה בישולים.
ב-16 ביוני 2014 חתם ורמוט על חוזה חדש לחמש שנים בהפועל תל אביב.
בחציה הראשון של עונת 2014/2015 כבש ורמוט ארבעה שערים בכל המסגרות, אך הקבוצה נקלעה לתחתית הטבלה.
ב-2 בפברואר 2015 ערך את משחקו האחרון בהפועל תל אביב, בהפסד 0–2 למכבי תל אביב בדרבי.
בסך הכל שיחק ורמוט שמונה עונות בהפועל תל אביב, בשלוש קדנציות שונות בהן זכה באליפות ובארבעה גביעים, ובמדיה ערך 215 הופעות בליגת העל, בהן כבש 33 שערים.
ורמוט בישל 56 שערים במדי הפועל תל אביב, והוא מדורג במקום השלישי בטבלת שיאני הבישולים של המועדון בכל הזמנים.
מכבי תל אביב ומכבי חיפה
למחרת הדרבי שהיה למשחקו האחרון בהפועל תל אביב עבר ורמוט למכבי תל אביב, בה חתם על חוזה ל-3.5 עונות.
על רקע היריבות העירונית, נחשב מעברו של ורמוט לאחד המעברים המדוברים ביותר בכדורגל הישראלי.
עד תום העונה ערך ורמוט רק ארבע הופעות במדי מכבי תל אביב בכל המסגרות, לאחר שנפצע במשחק גביע המדינה מול עירוני קריית שמונה ונעדר מהמגרשים לתקופה ממושכת.
בתחילת עונת 2015/2016 העפיל עם מכבי תל אביב לשלב הבתים של ליגת האלופות ושיחק במדיה במפעל.
בפברואר 2016 שוחרר ורמוט ממכבי תל אביב ללא תמורה לאחר שביקש לעזוב את הקבוצה משלא היה מרוצה ממעמדו ומכמות המשחקים שבהם שותף וחתם במכבי חיפה על חוזה לעונה וחצי.
כבר במשחק הבכורה מול מכבי פתח תקווה כבש ורמוט את שערו הראשון במדי הקבוצה.
ורמוט כבש שער נגד בני יהודה בשלב רבע הגמר של גביע המדינה והיה שותף לזכייה של חיפה בגביע לאחר שגברה במשחק הגמר על קבוצתו הקודמת, מכבי תל אביב.
בתחילת עונת 2016/2017, בהיעדרם של הקפטן דקל קינן וקפטן המשנה אייל משומר, ענד ורמוט את סרט הקפטן במספר משחקים.
בעונה זו ערך 32 הופעות וכבש שישה שערי ליגה, בנוסף לשלושה בישולים, והקבוצה סיימה במקום השישי בטבלה.
בתחילת עונת 2017/2018 התערער מעמדו של ורמוט בקבוצה, אשר נקלעה לתחתית הטבלה.
הוא לא הרבה לפתוח בהרכב, ועד חלון ההעברות של ינואר רשם לזכותו שער אחד ושני בישולים.
ב-29 בינואר 2018 חזר ורמוט לקבוצת נעוריו הפועל חיפה, וחתם לשנה וחצי במועדון.
ורמוט הצטרף לקבוצה שהתחילה את העונה בצורה טובה, ובסופה העפיל עמה לפלייאוף העליון, וזכה עמה בגביע המדינה כאשר שיחק 116 דקות במשחק הגמר מול בית"ר ירושלים.
היה זה הגביע השביעי בו זכה ורמוט (במדי ארבע קבוצות שונות), ובכך שבר את שיאם של יוסף מרימוביץ' ושייע גלזר שזכו בשישה גביעים, והפך לשיאן הזכיות הישראלי בגביע המדינה.
בעונת 2018/2019 כבש ורמוט שני שערי ליגה, והוסיף ארבעה בישולים.
ב-30 בדצמבר 2020 הכריז על פרישה ממשחק פעיל.
ורמוט רשם עשר הופעות במדי נבחרת הנערים של ישראל, בהן כבש שלושה שערים, ו-14 הופעות במדי נבחרת הנוער, בהן כבש שבעה שערים.
ב-5 בספטמבר 2003, כשהיה בן 18, ערך ורמוט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל, במשחק מול הנבחרת הצעירה של סלובניה.
ורמוט הופיע 12 פעמים במדי הנבחרת הצעירה, וכבש במדיה שער אחד, במשחק מול הנבחרת הצעירה של קפריסין.
ב-28 במרץ 2009 ערך ורמוט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק מול נבחרת יוון במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. ורמוט שיחק באופן קבוע במדי הנבחרת גם במוקדמות יורו 2012, אך במשחקי מוקדמות מונדיאל 2014 שותף בשלושה משחקים בלבד.
ב-1 ביוני 2014 כבש ורמוט את שער הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק ידידות שנערך ביוסטון מול נבחרת הונדורס, בו ניצחה ישראל 4–2. את שערו הראשון במשחק רשמי כבש ב-16 בנובמבר 2014, בניצחון 3–0 על בוסניה והרצגובינה באצטדיון סמי עופר, במסגרת מוקדמות יורו 2016.
ב-30 באוגוסט 2022 מונה למנהל מקצועי של הפועל רמת גן.
משמש כאחד מפרשני הכדורגל של גוף השידור הטלוויזיוני צ'רלטון.
ב-2024 החל לשדר פודקאסט מבית All•in בשם "קיקטוק" ביחד עם רועי זריהן.
שחקן העונה מטעם ההתאחדות לכדורגל בישראל: 2009/2010
גיל משה (גילי) מוסינזון (נולד ב-29 בספטמבר 1978) הוא כדורסלן עבר ישראלי ומפיק סרטי פורנוגרפיה.
בנו של הסופר והמחזאי יגאל מוסינזון.
מוסינזון הוא בנו של הסופר יגאל מוסינזון, ובנה של היוצרת והמורה לאמנות חנה מוסינזון.
אחיה של רנן מוסינזון, פעילה חברתית ואשת תקשורת, הגדולה ממנו בשנה.
גילי הוא בוגר תיכון עירוני ה' בתל אביב ובוגר לימודי מאמני - כדורסל בווינגייט.
היה נשוי בעבר ומנישואים אלו נולדו תאומים.
בן דודן של ורד מוסנזון, משוררת וקופירייטרית, והסופרת דבורה עומר.
מוסינזון שיחק בקבוצת הפועל תל אביב ובהמשך, בקבוצות אחרות.
עם זאת, העיד על עצמו כאוהד של "הפועל תל אביב" ושל הקבוצה שהקימו אוהדיה, "הפועל אוסישקין".
את שירותו הצבאי עשה כספורטאי מצטיין.
מוסינזון החל לשחק בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב בעונת , שבסיומה ירדה לליגה השנייה.
במהלך עונת סבל מפציעה בברכו, שהשביתה אותו מפעילות ספורטיבית לשנתיים.
ב-1998 סיים בהצלחה את בי"ס למאמנים במכון וינגייט וקיבל תעודת מאמן כדורסל מוסמך מטעמם.
בשנת 2000 חזר לשחק כדורסל, בקבוצת מכבי חדרה, ובעונה שאחריה עבר לעירוני רמת גן.
אחד האירועים הזכורים מעונה זו ושאינם קשורים בכדורסל, היא התקרית שבה השליך מאמן הקבוצה, ארז אדלשטיין, את לוח המשחק לעברו של מוסינזון, לאחר שזה סירב להחליף את נעליו, וגרם לפציעתו.
ב-2002 חזר מוסינזון להפועל תל אביב, אך סיים את העונה ברמת השרון.
אחרי עונה אחת במכבי ראשון לציון חזר לסיבוב שלישי בהפועל, שנמשך שתי עונות.
ב-2006 שוחרר מהקבוצה, יחד עם יתר שחקניה הבכירים, עקב המשבר הניהולי שחוותה, ושהביא גם לירידתה הוולונטרית לליגה הלאומית.
מוסינזון היה אמור לפתוח את עונת בהפועל גלבוע/עפולה, אך נפצע ולא פתח את העונה.
כשהחלים מפציעתו, חתם בהפועל גליל עליון.
בעונת שב למכבי ראשון לציון, וחרף פתיחה מוצלחת של העונה, הושעה לאחר שהסתכסך עם המאמן מיקי דורסמן ועל אף זאת נבחר בסוף העונה ל"מלך הסלים הישראלי" (באתר "ספסל").
בסיום עונה זו הצטרף לקבוצת הפועל גליל עליון/קצרין מהליגה הארצית, אך לא הספיק לשחק בשורותיה.
לאחר שהתברר כי הוא סובל מקרע במניסקוס, החליט לקחת חופש מכדורסל ולא לעבור סדרת ניתוחים נוספת.
בעונת 2012–2013 החלים מהפציעה וחתם בקבוצת אליצור יבנה מהליגה הלאומית, אך כעבור כמה חודשים עזב את הקבוצה וחתם באליצור אשקלון מליגת העל, וכעבור כמה חודשים שוחרר עקב התנהגותו, אך לאחר כחודש חתם בשנית בקבוצה עד לסיום העונה.
ב-25 בפברואר 2013 הסתבך מוסינזון בתקרית בסיום משחקה של קבוצתו מול הפועל ירושלים.
בסיום משחק זה, בו הפסידה קבוצתו, זרק מוסינזון כדור על מאמנה של ירושלים, שרון דרוקר, וכן התעמת עם מאמן הכושר של הקבוצה.
בעקבות האירוע, הושעה מוסינזון עד לסיום העונה.
ב-23 בספטמבר 2013 חתם מוסינזון במכבי קריית גת מהליגה הארצית.
בסיום העונה עלתה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-1 בספטמבר 2014 חתם מוסינזון במכבי בת ים מהליגה הארצית.
מוסינזון שימש כמאמן ילדים בהפועל תל אביב, ובאוגוסט 2016 פרסם כי הוא פוטר מתפקידו.
בשנים האחרונות מאמן בליגת המכללות לכדורסל ומאמן את נבחרת הכדורסל של מכללת שנקר.
בשנת 2023 חזר גילי מוסינזון לשחק כדורסל במדי אליצור גבעתיים מהליגה הארצית.
בשנת 2025 התחיל גילי מוסינזון לאמן את קבוצת הילדים הפועל עמית באר יעקב מליגת ילדים א שפלה
צפו בכתבה על קבוצת "עמית" באר יעקב.
הקבוצה שקמה על שמו של לוחם סיירת גולני, עמית בן יגאל ז"ל, שנפל בפעילות מבצעית במאי 2020 ו נבחרת ישראל כתבה מערוץ הספורט הפועל עמית באר יעקב
ב2025 גילי מוסינזון חזר לשחק כדורסל בהפועל עמית באר יעקב מליגת א מרכז
גילי מוסינזון בהקדשה לעמית בן יגאל זל לוחם שנפל ועל שמו הקבוצה הפועל עמית באר יעקב שיחק בנבחרת הנוער ב-1996 ובנבחרת העתודה שהגיעה למקום העשירי באליפות אירופה בשנת 1998. הוא רשם הופעה אחת במדי הנבחרת הבוגרת, במשחק מול נבחרת דנמרק בשנת 2002.
הבגידות הסודות וגיבורי התרבות- הסיפור של משפחת מוסינזון כאן 11 https://youtu.be/FWKO_OCHKhI
פרט לכדורסל ופרשנות ספורט בטלוויזיה, עוסק מוסינזון כתחביב במוזיקה (למד פסנתר אצל פרופ' ישראלה מרגלית אלמנתו של השחקן מאיר מרגלית) ובדוגמנות, והשתתף במספר תוכניות טלוויזיה.
הוא מחברי להקת "הירקון 70", בה הוא מנגן על קלידים ושר ראפ.
בשנת 2005 הנחה את פינת המוזיקה בתוכנית "זמן תרבות" בטלוויזיה החינוכית, וב-2006 היה אחד המשתתפים בתוכנית הכישרונות של ערוץ 10, "דה שואו", שירדה מהמסכים לאחר פרקים ספורים.
מוסינזון הוזכר לא פעם בסדרת הטלוויזיה "הרצועה", כיריבו של קפטן סלומוניקו, ואף השתתף בפרק סיום העונה השלישית.
בעונת 2010/11, שימש מגיש במגזין הכדורסל חמישיות בערוץ הספורט.
בשנת 2012 השתתף מוסינזון בעונה השביעית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים" לצד הרקדנית אנסטסיה שפירו.
ב-2013 השתתף בתוכנית "מה שקורה באילת VIP" אשר משודרת בערוץ 24.
בינואר 2019 השתתף בעונת VIP השלישית של האח הגדול.
כעבור שבוע היה למודח הראשון מהבית.
בשנת 2020 השתתף בעונה השנייה של נינג'ה ישראל VIP במקצה 2 והגיע למקום התשיעי.
בעשור השני של המאה ה-21 החל להפיק סרטי פורנוגרפיה.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב במקום התשיעי ברשימת מפלגת "ארץ חדשה".
בספטמבר 2013 התחתן עם האמנית נירית אהרוני ברהאמס, אך לאחר מספר חודשים, השניים התגרשו.
במאי 2015 יצא מהארון בדף הפייסבוק שלו כביסקסואל.
בדבריו תקף את ההומופוביה הקשה בספורט, המונעת מספורטאים לצאת מהארון.
החזיק במערכת יחסים עם הדוגמנית סתיו סטרשקו.
בנובמבר 2015 יצא עם המגישה שלמור שטרוזמן.
ביולי 2019 פרסם שיצא גם עם הזמרת דנה אינטרנשיונל, המנחה אסי עזר והשחקנית רונה לי שמעון.
גלעד (גילי) חַסקין (נולד ב-16 באוגוסט 1957) הוא מורה דרך ישראלי העוסק גם בכתיבת מדריכי טיולים ובכתיבה עיתונאית.
חסקין נולד בכפר ביל"ו, ליגאל חסקין, מדריך טיולים ותיק ומקים חוג המטיילים הראשון בישראל שיועד לציבור הרחב, וליפה שהייתה אחות במקצועה.
סבו, יצחק אלחנן חסקין, היה גזבר הסתדרות העובדים הכללית וממייסדי כפר ביל"ו, אבי סבו הוא הרב משה חסקין רבן של קרקינובה ופרילוקי ומחבר הספר "כלכלת שביעית", ודודתו היא חנה הירש.
לאחר סיום לימודי בית הספר התיכון בגבעת ברנר, שירת חסקין כלוחם וסמל בחטיבת גולני.
לאחר שחרורו מהשרות הצבאי החל לטייל, בתחילה בסיני ולאחר מכן יצא לטיול בן שלוש שנים בסקנדינביה ובאמריקה הצפונית והדרומית.
כן יצא לטיול בן שנה בהודו בשנת 1990, וטייל באזורים רבים אחרים בעולם.
חסקין משמש כמדריך טיולים בכיר, והוא מחזיק ברישיון מורה דרך מוסמך משנת 1985. הוא עבד עבור "החברה הגאוגרפית" וחברת "מסעות".
הוא עוסק בהוראת התיירות במכללות, בקורסים למלווי קבוצות, בקמפוסים של הקתדרה העממית ובמקומות נוספים.
בשל הידע שלו והצלחתו בהדרכת טיולים כונה חסקין על ידי העיתון "מעריב" "הגורו של המטיילים".
כן נשא במשרות ניהוליות ב"חברה הגאוגרפית".
חסקין הוא בוגר החוג ללימודי ארץ ישראל במכללת בית ברל, ומחזיק בתעודת הוראה כמורה מוסמך בכיר לגיל הרך.
בשנת 1987 השלים את לימודי התואר הראשון בלימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה, בשנת 1992 השלים את לימודי התואר השני בהצטיינות באוניברסיטת חיפה, ובשנת 2008 קיבל מאוניברסיטת חיפה תואר דוקטור בלימודי ארץ ישראל.
נושא עבודת התזה שלו היה "מקומם של שיקולים אתיים-מוסריים בהפעלת הכוח ויישומם בפועל בתקופת המנדט (טוהר הנשק)".
ב־16 בדצמבר 2005 התפרסם חסקין כאשר נעצר בעודו מלווה קבוצת מטיילים מהודו לסרי לנקה כשבתרמילו כדור רובה בודד.
בתחילה הואשם במגוון של האשמות ביטחוניות, וישב במעצר במשך 20 יום.
לאחר מכן הומרו סעיפי האישום הכבדים בסעיף קל של אחזקת נשק שלא כדין, והמעצר הומר במעצר בית בתחומי העיר טריוונדרום.
מעצרו של חסקין עורר עניין רב בישראל, ורבים מקרב הציבור, פוליטיקאים ואישי ציבור, יצאו להגנתו ודרשו את שחרורו.
ב-20 ביוני 2006 שוחרר, כאשר בית המשפט ההודי קבע כי כל העניין יסודו בטעות, ושב למדינת ישראל.
על חוויותיו אלו כתב את ספרו "שבוי בקסמה".
מתחילת הקריירה שלו עסק חסקין בכתיבה.
פרט למדריכי טיולים, ולספרו "שבוי בקסמה" כתב באופן קבוע עבור מגזינים כמסע אחר, טבע הדברים, מגזין אל על, ועבור המוסף "סוף שבוע" של מעריב, ו"שבעה ימים" של ידיעות אחרונות.
מאמר שכתב "ממנור לרמת ישי" על ההיסטוריה של רמת ישי פורסם בכתב העת אופקים בגאוגרפיה של אוניברסיטת חיפה בשנת 2007. בנוסף לכך השתתף בתוכניות רדיו וטלוויזיה רבות, ובערבי "מספרי סיפורים".
חסקין מפרסם אתר אינטרנט ובו מידע רב ומאמרים בנושאים גאוגרפיים והיסטוריים.
"דרום אמריקה - עצות שימושיות למטייל הישראלי", הוצאה עצמית, 1983.
"טורקיה הקלאסית" דפוס קל 1989 (ביחד עם שרון טלמור).
הפרק על רמת ישי בספר "סיפורן של חמישים מושבות" מאת זאב ענר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1996.
פרק על יהדות הודו בספר "בוא איתי להודו", מאת סודהא קול, הוצאת מטר, 1998.
"ירדן - מפת האטרקציות" הוצאת צופית.
"שבוי בקסמה", מוזה הוצאה לאור, 2006.
גילי חיימוביץ' (נולד ב-24 בפברואר 1993) הוא לוחם טאקוונדו ישראלי, המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 58 ק"ג.
הוא נולד ברעננה וגר בגדרה.
חיימוביץ' החל באימוני הטאקוונדו במקרה, לאחר שחוג ההגנה העצמית בו השתתף בוטל עקב מיעוט משתתפים.
בגיל 15 החל להשתתף בתחרויות בינלאומיות.
הוא הגיע להישג ראשון בשנת 2007 בה זכה במדליית הארד באליפות קרואטיה הפתוחה בקטגוריית המשקל עד 41 ק"ג.
שנה לאחר מכן זכה במדליית הזהב באותה אליפות בקטגוריית המשקל עד 45 ק"ג.
בשנת 2009 זכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל של עד 45 ק"ג באליפות אירופה לנוער שנערכה בטרלבורג שבשוודיה.
אולם, באותה שנה הוא הפסיד ברבע הגמר באליפות אירופה לצעירים שנערכה בוויגו שבספרד.
בשנת 2010 נחל חיימוביץ הפסדים באליפות העולם בטאקוונדו לנוער.
אולם, זכה במדליית ארד באליפות אוסטריה הפתוחה.
באולימפיאדת הנוער שנערכה בסינגפור בקטגוריית המשקל של עד 48 ק"ג, זכה חיימוביץ' במדליית הזהב לאחר שהיריב האיראני שהיה אמור להתמודד מולו בקרב הגמר לא התייצב.
בשנת 2011 התגייס חיימוביץ' לצבא הגנה לישראל ושירת כספורטאי מצטיין.
החל משנת 2012 מתמודד חיימוביץ' בקטגוריית הבוגרים.
באליפות אירופה בטאקוונדו שנערכה באותה שנה במנצ'סטר שבאנגליה הפסיד חיימוביץ' בסיבוב הראשון בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
אולם, באליפות קרואטיה הפתוחה זכה במדליית ארד.
בשנת 2013 זכה במדליית זהב באליפות פולין הפתוחה ובאליפות ישראל הפתוחה.
במהלך שנת 2014 הפסיד חיימוביץ' בסיבוב הראשון באליפות אירופה בטאקוונדו.
אך, זכה במדליית ארד באליפות בלגיה הפתוחה ושמר על מקומו הראשון באליפות ישראל הפתוחה.
שנת 2015 החלה ברגל ימין כאשר חיימוביץ' זכה במדליית ארד באליפות יוון הפתוחה ובמדליית כסף באליפות בוסניה הפתוחה.
אולם בהמשך השנה הפסיד בסיבוב השני באליפות העולם בטאקוונדו.
במשחקים האירופיים שנערכו בבאקו בירת אזרבייג'ן הוא התחרה בקטגוריית משקל עד 58 ק"ג והפסיד בשמינית הגמר.
שנת 2016 נפתחה בהפסד בשמינית הגמר באליפות אורפה בטאקוונדו.
אולם, לאחר מכן זכה חיימוביץ' במדליית ארד באליפות אוסטריה הפתוחה ובאליפות לוקסמבורג הפתוחה.
באליפות ישראל הפתוחה התחרה חיימוביץ בקטגוריית המשקל עד 58 ק"ג וזכה במדליית זהב.
גילי וגלית (גילי נתנאל וגלית בורג) היו צמד זמרים ישראלי שייצג את ישראל באירוויזיון 1989 עם השיר "דרך המלך", לאחר שזכה במקום הראשון בקדם-אירוויזיון.
בשנת 1989 הגיש המוזיקאי שייקה פייקוב את שירו "דרך המלך" לתחרות הקדם-אירוויזיון.
הוא הכיר את הילד גילי נתנאל מראשון לציון, שהיה אז בן 12, ולאחר שעמד על כישרונו המוזיקלי, בחר בו לבצע את שירו בתחרות.
זמן קצר לפני התחרות הוחלט על ידי מפיקי הקדם אירוויזיון להצמיד לו זמרת בוגרת, האמרגן והמפיק שלמה צח, שהכיר את גלית בורג שהייתה אז בת 21, הציע אותה וכך נוצר הצמד "גילי וגלית".
לאחר שזכו במקום הראשון בתחרות הקדם-אירוויזיון הם נשלחו לייצג את ישראל באירוויזיון 1989, שהתקיים בלוזאן שבשווייץ.
השיר הגיע למקום ה-12 מתוך 22 מתמודדים.
באותה שנה הופיעה בתחרות האירוויזיון ילדה נוספת בת 11, נטלי פאק, שייצגה את צרפת.
הופעת הילדים לא הוכיחה את עצמה, ובעקבות זאת החליט איגוד השידור האירופאי, המפיק את תחרות האירוויזיון, לצמצם את התופעה של זמרים ילדים וקבע את גיל 16 כרף מינימלי להשתתפות באירוויזיון.
גילי וגלית הקליטו לשיר "דרך הלך" גרסה אנגלית בשם "SHINE FOR TOMORROW".
למרות שהשיר "דרך המלך" לא זכה להצלחה רבה באירוויזיון, הוא זכה להשמעות רבות בישראל.
הצמד שהוקם לצורך ביצוע השיר לא שרד והוא התפרק מיד לאחר מכן.
גילי נתנאל וגלית בורג ניסו לתרגם את הצלחתם ופנו לקריירה מוזיקלית עצמאית.
נתנאל הוציא אלבום סולו בשנת 1989 בשם "ימים יפים", שלא זכה להצלחה.
לאחר שירותו הצבאי הוא היגר ללונדון, וכיום הוא מתעסק בתחום האופרה.
בורג הקימה בשנת 1991 את להקת "טרמפ", ובהמשך נישאה לגיטריסט הלהקה ועברה להתגורר לסירוגין בארצות הברית ובישראל.
בשנת 1994 הוציאה בישראל אלבום רוק שלא זכה להצלחה.
ב-1997 יצאה לשוק האירופאי תחת שם הבמה "גאלסיה" (Galecia), ופרסמה שיר דאנס באנגלית בשם "You Are The One" שזכה להשמעות רבות.
ב-2005 הוציאה אלבום בשם "נוגעת בך" המורכב מחומרים שלה ושל בעלה דאז.
בעשור הראשון של המאה ה-21 חזרה בורג בתשובה והחלה לעסוק בשירה בערבי הפרשת חלה והופעות מוזיקליות לנשים בשילוב סיפורה האישי.
בהמשך חזרה בשאלה ולאחר מכן שוב חזרה בתשובה.
בשנת 2006 הקליטו חברי להקת "כלא שש" גרסה מחודשת לשיר "דרך המלך", שבה נעשה שימוש בהקלטות מביצועו המקורי של השיר.
ב-28 בנובמבר 2022 נהרגה גלית בורג בתאונת דרכים שאירעה בכביש 4314.
גילי דינשטיין (נולדה בשנת 1964) היא מנכ"לית אגודת הידידים של אוניברסיטת רייכמן; עיתונאית לשעבר וסופרת.
נולדה בתל אביב לצבי דינשטיין ולאיה, בתו של ארתור רופין.
היא בעלת תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב תואר שני בתקשורת מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנות ה-90 הייתה סגנית העורך הכלכלי בעיתון "מעריב" ואחראית על מוספי הכלכלה בעיתון, וערכה את המגזין "עסקים".
בשנים 2000–2003 הייתה כתבת "מעריב" בלונדון.
במרץ 2004 נבחרה לעורכת הראשונה של המהדורה העברית של המגזין הכלכלי "פורבס", ועסקה בכך עד מרץ 2007. לאחר מכן שימשה כסמנכ"ל פיתוח עסקי בחברת ההזנק "אקסייט", חברת בת של רפאל ואלרון מקבוצת IDB.
ביוני 2011 מונתה בשנית לעורכת המגזין "עסקים" של מעריב, אך לאחר חילוקי דעות עם עורך העיתון ניר חפץ, עזבה את התפקיד.בנובמבר 2012 הצטרפה למרכז הבינתחומי הרצליה כמנכ"לית אגודת הידידים וקשרי חוץ ישראל.
עוד בהיותה סטודנטית עסקה דינשטיין בספרות ילדים.
פרסמה את הסדרה בת ארבעת הכרכים "הרפתקאות עיר הדובשונים".
ב-2020 יצא לאור בהוצאת "כנרת זמורה דביר" ספרה הראשון למבוגרים, "הפקיד", ביוגרפיה של אביה, צבי דינשטיין.
הייתה נשואה לגדעון ישפה, איש עסקים, שהיה שותפו לעסקים של אביה.
היא נשואה בשנית לעו"ד רפאל מלמן.
הרפתקאות עיר הדובשונים: הארנבים באים
הרפתקאות עיר הדובשונים: מי אוהב את שושי
הרפתקאות עיר הדובשונים: היכן אוצר היהלומים
הרפתקאות עיר הדובשונים: ידידו של אלון החמודון
הפקיד: סיפורו הלא ייאמן של צבי דינשטיין, שהניע במשך שנים את גלגלי הביטחון, הכלכלה והאנרגיה של מדינת ישראל, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2020
גילוף בעץ הוא צורה של גילוף בעץ בעזרת אזמל, סכין גילוף או בעזרת כלים אחרים.
העץ שעובר גילוף נהפך לפסלון, לצלמית או לקישוט.
בעבר פיסול בעץ היה נפוץ הרבה יותר, אך לאחר שהתפתח השימוש בחומרים נוספים כגון אבן וברונזה, פחת השימוש בעץ כחומר גלם, בגלל היותו חשוף לריקבון, לנזק מחרקים ולדליקה.
פסלי עץ אינם מחזיקים מעמד לאורך זמן באוויר הפתוח, ועל כן ידוע מעט על התפתחותה של מסורת יצירת עמודי הטוטם.
מרביתם של הפסלים החשובים בסין וביפן הם פסלי עץ, וכך גם מרביתם של הפסלים באוקיאניה ובאפריקה.
משקלו הקל יחסית של העץ מאפשר יצירת מסכות או פסלים אחרים שניתן לשאת, והוא חומר נוח לפיסול ולגימור, הרבה יותר מהאבן.
בגרמניה, רוסיה, איטליה וצרפת נמצאו פסלי עץ רבים מתקופת ימי הביניים, כאשר הנושא המרכזי בכולם הוא סמלים ודמויות מעולם הנצרות.
טבעו של העץ מגביל את יכולתו של המפסל בו, שכן העץ אינו חזק באותה מידה בכל האזורים שלו.
האזור החזק ביותר של העץ הוא המרכז שלו, "הגרעין" שלו, ולכן נבון יותר לתכנן את הפסל כך שהחלקים העדינים שלו יהיו באזור זה.
ככל הנראה, סוגי העצים הנפוצים ביותר כחומר גילוף הם עץ התרזה ועץ הטופאלו, שניהם קשים מאוד ונוחים יחסית לעיבוד.
סוגים נוספים הם עץ מהגוני, עץ אלון, עץ אגוז וטיק.
לפסלים שמצריכים גילוף עדין נהוג להשתמש בעצי תפוחים, אגסים או שזיפים.
עבור קישוטי עץ שעוברים צביעה ואינם אמורים להיות עדינים נהוג להשתמש בעץ אורן.
מגלף בעץ מתחיל גלופה חדשה עם בחירת חתיכת עץ בגודל המתאים ובצורה המתאימה לפסל שאותו הוא יוצר.
אם הפסל גדול מהעץ הקיים, ניתן להדביק מספר עצים יחד ולגלפם.
חשוב לבחור בסוג העץ המתאים.
קשה יותר לגלף עצים קשיחים אבל יש להם ברק ואורך חיים טובים יותר מסוגים אחרים.
עצים רכים נוחים מאוד לגילוף אך עמידותם נמוכה.
ניתן לגלף את כל סוגי העצים, אך לכל עצים מאפיינים ואיכויות משלו.
לאחר שהעץ המתאים נבחר, המפסל בעץ מבצע גילוף גס של העץ במפסלות בגדלים שונים.
המפסלת הוא להב מעוקל שיכול להסיר נתחים גדולים של העץ בצורה חלקה.
בגילוף של עצים קשים ייתכן גם שימוש בפטיש מעץ.
גילוף של עץ קטן יצריך לעיתים שימוש בסכין וגילוף של עץ גדול יצריך שימוש במסור.
לא משנה איזה סוג עץ נבחר או מהו כלי הגילוף, על המגלף תמיד להסיר את חלקי העץ ממרכזו לשוליו או מן השוליים למרכז, לעולם אין לגלף את העץ לתוך מרכזו.
לאחר הגילוף הגס מתבצע גילוף עדין של העץ.
בשלב זה נעשה שימוש בכלים קטנים יותר ובתנועות עדינות יותר.
בסיום הגילוף מחליקים את העץ ויוצרים בו חריצים או קישוטים נוספים.
לאחר שמלאכת הגילוף מסתיימת האמן יכול לצפות את העץ בשמן טבעי כגון שמן פשתה, על מנת להגן על הפסל מלכלוך ומלחות.
הציפוי גם מעניק לפסל העץ ברק וקווי מתאר ברורים יותר.
לרוב מצפים גלופות עץ בשכבה של שעווה שמעניקה לעץ הגנה וברק עשיר ורך.
גילי אלכסנדר דנון (חותם בשם גילי א.
דנון; נולד ב-24 בדצמבר 1975) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, משורר, עורך, צלם ואמן וידאו ארט ישראלי.
דנון נולד וגדל בחולון ובתל אביב.
אביו, שי דנון, היה שחקן ובעל גלריה לאמנות, ואמו דליה דנון היא אוצרת אמנות.
בתיכון למד בבית הספר לאמנויות "תלמה ילין" במגמת תיאטרון (1993-1989).
הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב והתמחה בבימוי והפקה (2002-1998).
דנון הוא אמן רב-תחומי (קולנוע, שירה ואמנות וידאו),המשמש גם כצלם ועורך של סרטים וסדרות תיעודיות ועלילתיות.
"כאשר היית איתי (2021) - סרט עלילתי קצר שדנון כתב, ערך וביים במשותף עם אפרת שלום דנון.
הסרט בכיכובם של לבנה פינקלשטיין ושלמה וישינסקי עוסק בפרידה לא צפויה, והופק על ידי איתי תמיר ועמי ליבנה ובתמיכת קרן מקור לקולנוע וטלוויזיה.
הסרט הוקרן בפסטיבלי קולנוע ברחבי הארץ והעולם
"חיים רגילים" (2019) - סרט תיעודי שדנון ביים במשותף עם אפרת שלום דנון, צילם וערך אותו.
הסרט, קופרודוקציה ישראלית גרמנית, עוקב אחר סיפורן של הלן ופדומו, שתי מבקשות מקלט בתל אביב ובברלין.
את הסרט הפיקו בני הזוג דנון בשיתוף אסנת טרבלסי (ובתמיכת קרן מקור וקרן סקסוניה לתרבות), והוא הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2019. הסרט השתתף בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם, וזכה בפרסים בארצות הברית ובקנדה.
"גבולות" (2017)- סרט שירה קצר, בעקבות שירה של היוצרת והחוקרת מרלין וניג.
דנון ביים את הסרט במשותף עם אפרת שלום דנון, צילם וערך אותו.
הסרט השתתף בפסטיבל אפוס 8
2016 - השתתף בפסטיבל אפוס 7 עם הווידאו שיר "שם"
2016 - ערך את הסרט דינג', בבימויו של ארתור אברמוב, ובהפקת אסנת טרבלסי והערוץ הראשון.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2016.
"בקרוב העולם יהיה שלך", דיוקן עצמי (2014) - עבודת וידאו במסגרת התערוכה "מרחב מחיה" שאצרו ורדה גנוסר ודליה דנון, בבית האמנים בתל אביב.
"בעקבות ד"ר רוברט לוי" (2013) – מיצב וידאו אודות הווטרינר שקרא לחיי נצח והקים את עמותת "עכשיו אין סוף"; הסרט הוצג בגלריה טובה אוסמן בתל אביב ובתערוכה הקבוצתית "המשותף מיצב" בסדנאות לאמנות ביבנה.
"קריוקי עם פרנק סינטרה" (2013) – שיחק בתפקיד הראשי בסרט העצמאי באורך מלא בבימויו של צביקה פינקוס.
"3 וידאושיר" (2012) – טרילוגיית סרטוני וידאו שיר שיצר לשיריו.
"האיש מטנזניה" (2012, הוצאת גוונים) – ספר שיריו של דנון.
שיריו התפרסמו עד כה בכתבי עת שונים, בהם "עיתון 77", "מאסף ירושלים" ו"מסעי", והוצגו בתערוכות שונות.
"לאן נושבות רוחות הסתיו" (2012) – תערוכה קבוצתית שאצר דנון בבית האמנים בתל אביב, ובה הוצג מיצב וידאו שיצר "לאן נושבות רוחות הסתיו".
בתערוכה השתתפו האמנים: אורן אליאב, דבורה מורג, הילה עמרם, טלי אמיתי טביב, יאן טיכי, יוסף קריספל, מרסל ינקו, רובי שילינג, שוקה גלוטמן וחדווה שפרעם.
"החולמות" (2011) – דנון הוא בין יוצריו של הסרט התיעודי "החולמות" (כתב וערך), בהפקת ערוץ 8 וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי, אותו ביימה בת זוגו, אפרת שלום-דנון.
הסרט זכה בפרסים והשתתף בפסטיבלים רבים בישראל ובעולם.
בעקבות כך דנון כתב וביים ב-2010 את הסרט (אורכו 25 דקות).
הסרט עוסק באישה שביום השנה למותו של בעלה, הוא מגיח מפתח הביוב בחדר השינה ומזמין אותה להצטרף אליו לעולם הבא.
בסרט שיחקו אבי פניני, טרייסי אברמוביץ' ושמעון סיאני.
הסרט הוקרן בפסטיבל אייקון 2011, באוזן השלישית תל אביב ובסינמטקים ברחבי הארץ, ושודר בערוץ הראשון.
"ביער, ביער" (2009) – סרט קצר שביים דנון במסגרת התחרות "פרויקט סרטים של 48 שעות".
"קופסת התכשיטים של לי הו" (2006) – מחזה שכתב דנון וזכה בציון לשבח בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.
המחזה מתרחש בקוריאה במאה ה-17. ביים אותו אייל נחמיאס ושיחקו בו רועי אסף, שמחה ברבירו ומיכל ורשאי.
"מפולת שלגים" (2002) – סרט הגמר שביים דנון במסגרת לימודיו בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
הסרט הוקרן בפסטיבל סרטי סטודנטים שהתקיים בבלגרד ב-2002 כאחד מ-160 סרטים שהוקרנו בו.
גילי (גילעם) טמיר הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, אשר פיקד על מפקדת השליטה המטכ"לית למבצעים מיוחדים.
עם גיוסו לצה"ל התנדב טמיר לצנחנים.
הוא עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת צנחנים.
בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת יום הכיפורים.
בהמשך השלים קורס קציני חי"ר ובשנת 1974 שימש כמפקד צוות בסיירת.
בשירות המילואים לחם במלחמת לבנון הראשונה ושימש במספר תפקידי פיקוד בעוצבת חיצי האש, ובהם מפקד גדוד צנחנים מובחר.
בהמשך שימש במספר תפקידי מטה ופיקוד בעוצבת האש, ולאחר מכן מונה למפקד מפקדת השליטה המטכ"לית למבצעים מיוחדים (משמ"מ) ופיקד על היחידה עד לסוף 2011.
בחייו האזרחיים טמיר הוא פסיכולוג קליני, יועץ ארגוני לחברות הייטק ולחברות גלובליות, ויזם חברתי.
גילי כהן (נולדה ב-19 ביוני 1991) היא ג'ודוקא עבר ישראלית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג, זוכת מדליית ארד באליפות אירופה (2014).
מחזיקה ב-5 מדליות בתחרויות גראנד סלאם ו-13 מדליות בתחרויות גראנד פרי, ייצגה את ישראל פעמיים במשחקים האולימפיים בריו 2016 וטוקיו 2020. כמו כן היא 5 פעמים ברציפות אלופת ישראל בג'ודו (2015-2011).
כהן מתאמנת בהדרכתו של אלעד חביון במסגרת עתותה בני הרצליה.
באליפות ישראל בג'ודו שנערכה ב-22 בדצמבר 2011 זכתה כהן לראשונה בקריירה שלה במדליית זהב, לאחר שניצחה את האלופה היוצאת רוני שוורץ בתחרות במשקל 52 ק"ג.
באליפות ישראל שנערכה ב-13 בדצמבר 2012 זכתה כהן במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות, לאחר שניצחה בגמר את רוני שוורץ.
באליפות ישראל שנערכה ב-5 בדצמבר 2013 זכתה כהן בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב לאחר שניצחה בגמר את רוני שוורץ.
באליפות ישראל שנערכה ב-18 בדצמבר 2014 זכתה כהן בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב לאחר שניצחה בגמר את שירה חייט.
באליפות ישראל שנערכה ב-5 באוקטובר 2015 זכתה כהן בפעם החמישית ברציפות בזהב לאחר שניצחה את רוני שוורץ.
באליפות אירופה בג'ודו שנערכה במונפלייה, צרפת באפריל 2014, זכתה כהן במדליית ארד בתחרות במשקל עד 52 ק"ג.
בסיבוב הראשון היא ניצחה את סילמה ביז'ונוביץ' מבוסניה באיפון תוך 1:25 דקות.
בשלב הבא היא הפסידה למרין קרין מגרמניה באיפון, ועברה לבית הניחומים.
היא ניצחה את ז'אנה סטנקביץ' באיפון, ובקרב על מדליית הארד ניצחה את יוליה ריזובה מרוסיה.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, כהן החלה את דרכה בסיבוב השני אליו העפילה אוטומטית, אך הפסידה כבר בקרב הראשון מול כריסטיאן לג'נטיל ממאוריציוס.
באליפות העולם בשנת 2017, שנערכה בבודפשט, סיימה כהן במקום החמישי.
היא הגיעה עד שלב חצי הגמר, הפסידה ליפנית נצומי צונודה ונשרה לקרב על הארד, בו הפסידה באיפון לנטליה קוזיוטינה הרוסייה.
בגראנד פרי תל אביב 2019, זכתה כהן במדליית כסף.
היא התחילה את התחרות בשלב שמינית הגמר, וניצחה בווזארי את גולטאי ממאדאלייבה האוזבקית.
ברבע הגמר היא ניצחה באיפון את אסטרייה לופז הספרדייה, ובחצי הגמר ניצחה באיפון את גפן פרימו הישראלית.
בגמר היא התמודדה מול מאילינדה קלמנדי מקוסובו, האלופה האולימפית המכהנת, והפסידה באיפון.
ב-15 במרץ 2019, היא זכתה במדליית זהב בגראנד סלאם יקטרינבורג, לאחר שניצחה בגמר את אנה פרז-בוקס הספרדייה, 59 שניות מפתיחת הקרב, בעזרת תרגיל קואוצ'י-גארי שזיכה אותה באיפון.
ב-29 במרץ, זכתה כהן במדליית כסף בגראנד פרי טביליסי, כאשר הגיעה עד הגמר, בו הפסידה לאודט ג'ופרידה האיטלקייה.
במהלך 2020, נפצעה וסבלה מקרע ברצועה הצולבת שהשבית אותה לתקופה ארוכה.
בפברואר 2020, המקום באולימפיאדת טוקיו עבור קבוצת המשקל של גילי כהן היה שייך לגפן פרימו.
בעקבות דחיית המשחקים האולימפיים, הוחלט באיגוד הישראלי לפתוח מחדש את המבחנים הפנימיים.
כהן התאוששה בתקופה זו, חזרה לתחרויות, זכתה בהישגים ונבחרה על ידי הוועד האולימפי, לייצג את ישראל.
בגראנד סלאם תל אביב 2021, זכתה כהן במדליית הכסף.
את שני הקרבות הראשונים היא ניצחה באיפון, וברבע הגמר גברה בזכות עונשים על אסטריד נייטו הצרפתייה.
בחצי הגמר, היא ניצחה באיפון את אסטרייה לופז הספרדייה, שתי שניות לסיום בזכות תרגיל סיאו-נגי מוצלח.
בגמר, התמודדה כהן מול צ'לסי ג'יילס הבריטית, והפסידה באיפון מריתוק שביצעה הבריטית.
באולימפיאדת טוקיו (2020) בתחרויות האישיות, היא החלה את דרכה בסיבוב הראשון, בו ניצחה באיפון את גולבדאם בבמוראטובה מטורקמניסטן, בעזרת ריתוק מוצלח, אך בשמינית הגמר הפסידה באיפון לשרלין ואן סניק הבלגית, לאחר שנכנעה לתרגיל בריח.
כחודש לאחר המשחקים האולימפיים בטוקיו, הודיעה על פרישה מג'ודו תחרותי.
- גראנד פרי טביליסי 2019
- גראנד סלאם יקטרינבורג 2019
- גראנד סלאם אבו דאבי 2018
- גראנד סלאם אבו דאבי 2017
- גראנד פרי אנטליה 2017
- גראנד פרי טביליסי 2016
- גראנד פרי הוואנה 2014
- גראנד פרי טביליסי 2014
- גראנד סלאם מוסקבה 2013
גילי דרורי (נולדה ב-23 במרץ 1962) היא פרופסור מן המניין במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, חוקרת גלובליזציה, ארגונים וידע.
מכהנת בתפקיד דקאנית הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית.
גילי דרורי נולדה בירושלים לצילה ולאמיר דרורי.
גדלה ברמת השרון והייתה חניכה ומדריכה בתנועת המחנות העולים.
את שירותה הצבאי עשתה כקצינת חינוך בחטיבת גולני.
השלימה לימודי בוגר ומוסמך במחלקות למדע המדינה ולסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
עבודת התיזה שלה, לתואר מוסמך, עסקה במדע וטכנולוגיה בארצות מתפתחות ובוצעה בהנחייתו של פרופ' יהודה שנהב.
את לימודי הדוקטורט בסוציולוגיה השלימה באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית בהדרכת פרופ' ג'ון וו.
מאייר ומיקדה בנושא הגלובליזציה של מדע וטכנולוגיה.
בשנים 2000–2011 שימשה כמרצה בתוכנית ליחסים בינלאומיים ובבית הספר לחינוך באוניברסיטת סטנפורד וכן כיהנה כראשת תוכנית המצוינות בלימודי יחסים בינלאומיים לתואר ראשון.
ב-2011 שבה עם משפחתה לישראל והתמנתה לפרופסור-חברה במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית.
חברת הוועד המנהל של חברת "דרך רוח" לקידום מדעי הרוח בישראל, עורכת סדרת גלובליזציה של עמותת "בשער - קהילה אקדמית למען החברה בישראל", חברת מערכת של כתבי העת
European Journal of Cultural and Political Sociology, Minerva ו-Organization Studies, גזברית החברה הישראלית לחינוך משווה, ועומדת בראש קבוצת דיון במכון ון ליר בירושלים בנושא חקר האקדמיה בישראל.
בעבר שימשה כמזכירת החטיבה לסוציולוגיה עולמית וטראנסלאומית באגודה הסוציולוגית האמריקנית, כחברת הוועד המנהל של החברה למחקר חברתי של המדע (4S), וכראשת התוכנית האקדמית של מינהלת עיר עולם ותיירות בעיריית תל אביב-יפו.
משנת 2014 ועד ראשית 2018 כיהנה כראשת המחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בהמשך, עד כניסתה לתפקיד דקאנית הפקולטה למדעי החברה בראשית אוקטובר 2022, שימשה בתפקיד ראשת פורום אירופה באוניברסיטה העברית.
בד בבד, בשנתיים שהסתיימו בפברואר 2020, כיהנה כנשיאת האגודה הסוציולוגית הישראלית.
מחקריה משלבים נושאים ממחקרי גלובליזציה,
חקרה גם את התרבות העולמית,
שבעת הספרים שכתבה וערכה עוסקים במיסוד וגלובליזציה של מדע ומודרניות (2003), אי-שוויון בעידן הידע (2005), גלובליזציה של ארגון וארגונים (2006), תורתו הסוציולוגית של ג'ון וו.
מאייר (2009), גלוקליזציה של ניהול וארגון (2014), מושג השחקנוּת בתאוריה המוסדית (2019) ותפקידה הציבורי של האוניברסיטה (2021).
ספר שמיני, שכתבה עם תלמידיה באוניברסיטה העברית, מתמקד בנושא מודל הסלילים לחדשנות ומתאר את המערך המוסדי של כלכלת החדשנות בישראל (2013).
מחקריה עוסקים במיתוג אוניברסיטאות (האופן שבו החינוך הגבוה מושפע מרעיונות מתחום השיווק, תוך ניתוח השוואתי והיסטורי), בחקיקה בנושאי זכויות אנוש (באיזו דרך מושפעת שפת החוק הלאומי מקשרים בין-מדינתיים), ובאופי הגלוקלי של ניהול וארגון (על הבנייתו של חיבור בין מקומי ועולמי, בין פרטיקולרי לאוניברסלי, בארגונים בכלל ובארגונים הנקראים רב-לאומיים בפרט).
בחלק הארי של מחקריה משולב ניתוח קובצי נתונים המאפשרים מבט השוואתי והיסטורי.
גילי חיימוביץ' (נולדה ב-1974) היא משוררת, מתרגמת, עיתונאית ומטפלת באמנויות ישראלית.
חיימוביץ' נולדה בירושלים, והיא בוגרת קמרה אובסקורה במגמת קולנוע ובית הספר לטיפול בשילוב אמנויות: International School for Interdisciplinary Studies.
את דרכה ככותבת התחילה בעיתון העיר כעיתונאית ובעלת טור לענייני תרבות.
לאחר מכן כתבה ביקורות תרבות וספרות בעיתוני רשת מעריב.
כיום היא עובדת בעיקר כמתרגמת, מנחה קבוצות ויחידים בכתיבה ומטפלת באמנויות תוך דגש על כתיבה ככלי טיפולי.
חיימוביץ' פרסמה שישה ספרי שירה בעברית, בנוסף לשני קונטרסי שירה שלה באנגלית ותרגומים.
ושיריה גם התפרסמו בכתבי עת ועיתונים רכים כגון: הליקון, המוסך, הארץ, עתון 77, שבו, עמדה, מטעם ועוד.
קונטרס משיריה בשם Living on a Blank Page, התפרסם בשפה האנגלית ויצא בשתי מהדורות, השנייה כוללת מספר שירים נוספים ועבודות צילום של חיימוביץ'.
בנוסף, שירים רבים שלה מתפרסמים תדיר בכתבי עת שונים בעולם.
כמו כן ביימה סרט קצר בשם "מילון למי שאין בו צורך".
זכתה בפרס המשוררת הזרה הטובה ביותר בתחרות הבינלאומית "אוסיה די ספיה" באיטליה לשנת 2019, במענק אומנית מצטיינת ממשרד התרבות ועוד.
ב-2018 יצא ספר השירה שתרגמה ובחרה מיצירתו של המשורר האסטוני מטורה, "והקו הופך לצל", הוצאת עיתון 77.
תרגומי השירה שלה התפרסמו בכתבי עת כגון "עתון 77", "מאזנים", "הליקון", "שבו" ו"מקף".
בין היתר תרגמה את המשוררות פיונה סמפסון ודרה ברנאט מאנגלית ונורית זרחי ויחזקאל נפשי מעברית לאנגלית.
שיריה אף כלולים באנתולוגיות למיניהן כגון "השירים הכי יפים בעברית" בעריכת מנחם בן, הוצאת ידיעות אחרונות, "מלכה עירומה - שירת מחאה נשית", בעריכת דורית וייסמן ועוד.
"דבק מגע": שירים, הוצאת גוונים, 2001
"משתקפת כמו אושר": שירים, הוצאת גוונים, 2002
"אש כוחותיי": שירים, הוצאת אבן חושן, 2007
"עונת המוך": שירים, הוצאת פרדס, 2011
"תינוקת": שירים, הוצאת עמדה, 2014
"'פתקים": ספר שירה שלה בתרגום לסרבית, Alma Press ,2017.
"'והקו הופך לצל": שירים מאת מטורה בתרגום ובחירה של גילי חיימוביץ', הוצאת עתון 77, 2018
"Note - פתק" ספר המאגד את שירה "פתק" ב-26 שפות שונות, 2019, Ediciones El nido del fénix
גילי דישון (נולדה בשנת 1972), היא אתלטית ישראלית בעבר.
הייתה שותפה לשיא ישראל בריצת שליחות 4x100 מטר.
דישון התאמנה בקבוצת הפועל ירושלים.
בשנת 1987 קבע דישון בריצת 60 מטר שיא ישראלי חדש לנערות בנות 15 בתוצאה של 7.84 שניות.
שיא זה החזיק מעמד 28 שנים ונשבר על ידי ניצן לוי ממכבי ראשון לציון (7.83 שניות).
ובריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 12.22 שניות, תוצאת השנה בישראל.
באליפות ישראל שנערכה באותה שנה היא זכתה במדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.35 שניות.
בתחרות שנערכה בסוונסי, ויילס ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר, ביחד עם איריס גלעד, דליה נבות ואורית קולודני, בשיא ישראלי חדש של 46.91 שניות, שיפור לשיא בן השנתיים (47.43 שניות).
בתחרות שנערכה בתל אביב במרץ 1988 קבעה דישון בריצת 60 מטר שיא אישי חדש של 7.78 שניות, התוצאה השנייה בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת, אחרי השיא הישראלי של שרונה פיקסלר (7.70 שניות).
בתחרות שנערכה ביוני 1989 קבעה דישון בריצת 100 מטר שיא ישראלי חדש לקדטיות של 11.99 שניות, התוצאה השנייה בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת, אחרי השיא הישראלי של אסתר רוט-שחמורוב (11.45 שניות).
שיא זה החזיק מעמד 26 שנים ונשבר על ידי דיאנה ויסמן (11.98 שניות).
ובריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 24.40 שניות, התוצאה השלישית בטיבה של אתלטית ישראלית, באותה העת.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במחוז אנטרים, צפון אירלנד היא זכתה במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר, ביחד עם תמי בלוך, פועה נייגר ועידית מורלי, בשיא ישראלי חדש של 46.66 שניות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.13 שניות, לפני ליזה גוריפ מבריטניה (12.22 שניות) ואורית קולודני מישראל.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1990 זכתה דישון במדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.39 שניות.
גילי איצקוביץ' (נולדה ב-20 בנובמבר 1994) היא שחקנית ישראלית.
איצקוביץ' נולדה וגדלה בפרדס חנה-כרכור.
סבה יליד-קלוז' שברומניה, ניצול שואה ששרד את אושוויץ, ועלה ארצה עם גח"ל (גיוס חוץ לארץ).
אביה, דני, עוסק בנדל"ן, ואימה נילי, סגן גונדר בדימוס, פיקדה על כלא אופק בשירות בתי הסוהר.
היא למדה משחק בתוכניות לנוער של בית הספר לאמנויות "בית צבי" ובשנים 2010–2012 הייתה חברה בלהקת הנוער "השכנים של צ'יץ'".
בשנת 2012 התגייסה לצה"ל, שירתה בחיל החימוש ובהמשך יצאה לקורס קצינים.
בשנת 2011 השתתפה בקליפ "בצעדייך" של הזמר נאור אורמיה.
למדה משחק מול מצלמה אצל השחקן ניב רז ובשנת 2016 עברה קורס בשיטת צ'בק למשחק אצל שחר רוזן.
בשנת 2018 למדה בקורס המתקדמים אצל גלית רוזנשטיין.
בשנים 2017–2019 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "כדברא".
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה הקומית-פוליטית "מותק בול באמצע".
בשנת 2022 נבחרה לשמש כמחליפה של מעיין בלום כפרזנטורית של אתר האינטרנט לחיפוש עבודה "דרושים IL" מבית חברת "יד 2".
איצקוביץ' ניהלה בשנים 2017–2018 מערכת יחסים עם השחקן דין גרבר, אותו הכירה על הסט של "כדברא".
ב־27 ביוני 2022 נישאה לבן זוגה אסף עשור.
+שנהפרויקטתפקידהערות2018עד הקצה - ג'סטה 2אנהשדה של אשליותתפקיד ראשיסרט עצמאי2021רסיסיםסרט בבימויה של הבמאית החרדית דינה פרלשטיין2024קרב אווירסגן משנה גילהתפקיד נשי ראשי
+שנהפרויקטתפקידהערות2013אביב מתעוררהשתתפה כחלק מהלהקה השכנים של צ'יץ'
גילי כהן (נולדה ב־18 ביולי 1989) היא עיתונאית ישראלית, המשמשת ככתבת המדינית של תאגיד השידור הישראלי מאז 2017.
כהן נולדה ב־1989 בלוד וגדלה בשוהם.
את שירותה הצבאי עשתה ככתבת צבאית, ולאחר מכן, כעורכת החדשות בכתב העת "במחנה".
על שירותה, הוענק לה בשנת 2009 פרס על שם רותי לויאב.
לאחר שחרורה מהצבא, בשנת 2010, שימשה כתבת מוניציפלית בשרון ובשפלה של העיתון "הארץ".
בשנה שלאחר מכן מונתה לכתבת צבאית בעיתון.
בתפקידה בעיתון סיקרה כהן אירועים צבאיים שונים ובהם מבצע עופרת יצוקה ומבצע צוק איתן.
ב־29 באוקטובר 2017 עברה מעיתון "הארץ" לתאגיד השידור הישראלי, ככתבת מדינית.
כהן משמשת מגישה מחליפה בתוכניות הערוץ, בהן "העולם היום" ו"חדשות שישי".
מאז מרץ 2022 מגישה תוכנית שבועית בכאן ב עם דובר צה"ל לשעבר רונן מנליס.
כהן היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב במדע המדינה.
כהן נשואה לבנימין טוביאס, מבקר קולנוע ב"ידיעות אחרונות", ואם לשניים.
גילי איזיקוביץ (נולדה ב-29 במאי 1980) היא עיתונאית, כתבת ספרות ומבקרת קולנוע וטלוויזיה ב"הארץ".
גילי איזיקוביץ היא הצעירה משלושה אחים.
למדה בבית הספר תיכון "קציר" ברחובות.
בוגרת תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בתחילת דרכה עבדה איזיקוביץ ככתבת במקומון "מעריב" בירושלים ולאחר מכן ככתבת מגזין ב"זמן תל אביב".
החל משנת 2008 עובדת ב"הארץ".
תחילה שימשה כתבת תקשורת של המוסף "גלריה".
יצרה והגישה שני פודקאסטים יחד עם רותה קופפר בתאגיד השידור הישראלי.
החל מיולי 2018 משדרת יחד עם ניב הדס פודקאסט בענייני תרבות באתר "הארץ".
נשואה לרם מוסרי, שותף במשרד עורכי דין.
האי גילוק הוא אי מכוסה קרח במזרח אנטארקטיקה.
אורכו של האי 32 קילומטרים (מצפון לדרום) ורוחבו 6 קילומטרים (ממזרח למערב).
האי נמצא בצידו המזרחי של מדף הקרח אמרי.
האי התגלה על ידי ג'ון ה.