tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אף שהוויכוח בין המחנות המצדדים והמתנגדים עדיין ניטש, הקונצנזוס המתגבש בקהילה המדעית (נכון לשנת 2022) הוא כי לפחות במקרה של מעברים אבולוציוניים מרכזיים מהווה הברירה הקבוצתית מסגרת טובה יותר להבנתם מכל שאר המודלים התאורטיים האחרים.
תחום נוסף שבו הברירה הקבוצתית נחשבת כמסגרת המתאימה לניתוח הליכים אבולוציונים הוא התחום הייחודי לאדם בלבד - אבולוציה תרבותית.
ברירה קבוצתית ואבולוציה חברתית תרבותית באדם
החברה האנושית המודרנית נחשבת בעיני מדענים רבים כיצור על בתהליך התהוות בשל הרמה הגבוהה של שיתוף פעולה ותלות הדדית בין חלקיה, אף שאינה מגיעה לדרגה של אאוסוציאליות שבה רק זוג אחד מתרבה בכל קבוצה מוגדרת ומובחנת, האופיינית לחרקים חברתיים.
הנטייה החברתית של בני האדם אינה תופעה חדשה, שכן היא מושרשת במין האנושי וככל הנראה עוד לפני כן, באב הקדמון המשותף לנו ולשימפנזים מפני 6 מיליון שנה, ממנו ירשו שני המינים את הנטייה להתקבצות בחבורות.
ציידים לקטים בני זמננו עדיין שומרים על אורח חיים דומה, בו חברי הקבוצה המונה כמה עשרות פרטים נעים ביחד במרחב, חולקים מזון ביניהם (במיוחד בשר ציד) ומקיימים רמת שיתוף פעולה גבוהה, אם כי קיימת מוביליות גבוהה של פרטים בין חבורות שונות השייכים לאותה אוכלוסייה מקומית.
ברירת שארים ו/או זולתנות הדדית הם מסגרות התייחסות עדיפות על ברירה קבוצתית באבולוציה של תכונות חברתיות בעלות בסיס תורשתי, כאשר מדובר בקבוצות קטנות הבנויות על קשרי משפחה והיכרות אישית ארוכת טווח, אך עם שיעור הגירה גבוה ביניהן.
בספרו The Social Conquest of Earth משנת 2012, טוען וילסון, אבי הסוציוביולוגיה, כי ברירה קבוצתית היא המנגנון האחראי להתפתחות החברה והתרבות האנושית וזאת על בסיס נטיות גנטיות מורשות.
בעוד שברירה קבוצתית הוא המנגנון המקובל על רוב החוקרים (נכון לשנת 2022) כאחראי להתפתחות החברתית והתרבותית האנושית, מרביתם דוחים את הטענה כי ניתן להסביר את ההתפתחות המואצת של התרבות האנושית על בסיס ביולוגי בלבד של תכונות מורשות.
התזה המקובלת על רוב החוקרים מציבה פרדיגמה מחקרית חדשה בחשיבה האבולוציונית - אבולוציה תרבותית המקבילה לאבולוציה הביולוגית אך אינה זהה לה.
פרדיגמה זו מדגישה את ההקבלה בין מנגנון התורשה מדור לדור של תכונות גנטיות ומנגנון ההעברה התרבותית מדור לדור של תכונות נרכשות.
בשתי המערכות, הגנטית והתרבותית, נדרשת העתקה מדויקת ככל האפשר של המידע הקיים (הגנטי או התרבותי) מדור לדור, אך יש גם מקום לשינויים המניעים את האבולוציה (מוטציות וצירופים גנטיים חדשים במערכת הביולוגית ופיתוחים טכנולוגיים, המצאות ורעיונות חדשים במערכת התרבותית).
האבולוציה של התרבות כמנגנון חברתי
ההשערה העיקרית של הפרדיגמה התרבותית בהתפתחות החברה והתרבות האנושית היא שהתרבות התפתחה לא רק כמנגנון להעברת ידע שנצבר מדור לדור, אלא גם כמנגנון שנועד לשמר את המרקם החברתי המבוסס על שיתוף פעולה וזולתנות.
מטרתו העיקרית של מנגנון זה היא לדכא נטיות מולדות של אנוכיות המתבטאות בניצול משאבי החברה מבלי לתרום לה (free riders).
לצורך זה התפתחו מבנים תרבותיים מסועפים כמו ערכי מוסר ודת העוברים מדור לדור באמצעות אמונות, מנהגים, מסורות ומוסדות פורמליים של מערכות חוק ואכיפה שלטונית שאפשרו שיתוף פעולה גם במערכות חברתיות גדולות בין פרטים שאינם קרובי משפחה וברובם אנונימיים זה לזה, באופן ייחודי לחברה האנושית.
ברירה קבוצתית תרבותית הוא המנגנון המשוער שאחראי להתפתחות החברה והתרבות האנושית בזמן המודרני (בניגוד לתקופה הפרהיסטורית).
משוואת פרייס אדישה לסוג התכונה ואופן ההעברתה מדור לדור (גנטית או תרבותית) ועל כן ניתן להחילה גם בפרדיגמה של אבולוציה תרבותית בשינויים המתאימים.
משוואת פרייס מכילה שתי דרישות שבהן המערכת הקבוצתית צריכה לעמוד כדי שברירה קבוצתית תהיה בעלת משמעות אבולוציונית: הדרישה לשונות תוך קבוצתית קטנה יותר מהשונות הבין קבוצתית והדרישה כי התחרות התוך קבוצתית חלשה יותר מהתחרות הבין קבוצתית.
התרבות המבוססת על מסורות, מיתוסים, אמונות ומנהגים משותפים לקבוצה היכולים להשתנות במידה רבה מקבוצה לקבוצה (בלי תלות בגודלה) מבטיחה את התנאי הראשון של משוואת פרייס: שונות תרבותית בין קבוצתית ואחידות תרבותית בתוך הקבוצה.
המערכות המוסריות והחוקיות (שיכולות להיות דומות מאוד בתרבויות שונות) מבטיחות את קיום התנאי השני: דיכוי של תחרות תוך קבוצתית במטרה למקסם שיתוף פעולה בין חברי הקבוצה.
אחת ההשלכות המרכזיות של השערה זו היא שתחרות בין קבוצתית נובעת בעיקר מהבדלים תרבותיים ולא מהבדלים גנטיים בין הקבוצות המרכיבות את החברה האנושית.
נגזרת אחרת מהיישום של משוואת פרייס במישור התרבותי היא שתחרות בין קבוצתית היא תנאי מפתח לאבולוציה תרבותית גם בהיעדר אבולוציה גנטית מקבילה.
מלחמה כמצב תמידי בהיסטוריה האנושית
בספרו רב ההשפעה של סמואל הנטינגטון משנת 1996 על התנגשות ציוויליזציות הוא מפרש את מאבק הכוחות בזירה הפוליטית העולמית לאור הקו המנחה של הבדלים תרבותיים בין קבוצות בעלות שורשים אתניים ודתיים עמוקים שקשה ואולי בלתי אפשרי לגשר ביניהם.
וילסון בספרו משנת 2012 נותן ביסוס נוסף לתזה זו, אף שהוא מניח כי הנטייה לשבטיות היא אוניברסלית ומולדת (כלומר בעלת ביסוס גנטי), הנחה שכאמור אינה מקובלת על מרבית החוקרים בתחום.
בהקשר זה, מובא הציטוט הבא מספרו: האם יש תקווה לאנושות להחלץ ממצב זה של מלחמות וסכסוכים בלתי פוסקים על רקע הבדלים תרבותיים שמוכתבים על ידי מסורות עתיקות ואמונות דתיות, או (לשיטתו של וילסון) על ידי נטיות מולדות לשבטיות?
שני החוקרים משערים, על סמך מעט מאד ביסוס ממשי, כי ההתפתחות המדעית המואצת (שהיא תוצר חדש יחסית של האבולוציה התרבותית) תעלים באופן הדרגתי את המחסומים התרבותיים (בין אם מקורם מולד או נרכש) להתהוות של תרבות כלל עולמית המבוססת על רציונליות במקום על מיתוסים.
מגמה נוספת בכיוון של גלובאליזציה תרבותית היא ההתפתחות של המרשתת (אינטרנט) והגלובאליזציה של המוסדות והאנשים שעושים בו שימוש.
במחקר ניסויי מבוקר שהתפרש על כמה ארצות שונות מבחינה תרבותית ולאומית נבדקה ההשפעה של גלובאליזציה על מגמות של הגברת שיתוף פעולה עולמי כנגד נסיגה לשבטיות.
נמצא כי עליה בחיברור (interconnection) של אנשים במרחב העולמי מגבירה את הנטיות הקוסמופוליטיות שלהם בכך שהיא מחלישה את הרלוונטיות של מוצא אתני ונאמנות מקומית ולאומית כמקורות להזדהות.
הגלובאליזציה גם מגבירה מגמה משנית שתורמת להומוגניזציה של האנושות באמצעות נישואים בין גזעיים ובין קבוצות אתניות שונות.
השאלה אם מגמות אלו יפתרו את בעיית הסכסוכים והמלחמות או רק יעבירו אותם למישור אחר עדיין פתוחה.
בריסינגר (באנגלית Brisingr) הוא הספר השלישי בסדרת "הירושה" מאת כריסטופר פאוליני.
הספר יצא לאור בספטמבר 2008. ב-2009 יצא לאור התרגום העברי.
בתחילה תכנן פאוליני שספר זה יהיה האחרון בסדרת הירושה, שהייתה אמורה להיות טרילוגיה בשל אורכו של הספר החליט לפצל לשניים את הספר האחרון, בריסינגר והירושה.
הסיפור עוקב אחרי אראגון וסאפירה כשהם ממשיכים במסעם להביס את השליט של האימפריה, גלבאטוריקס, בעודם מנסים לקיים את כל הבטחותיהם.
אראגון נשבע לעזור לבן דודו להחזיר את אהובתו מהמלך, אך הוא נשבע אמונים גם לווארדן, לאלפים, ולגמדים.
ההתרחשויות בבריסינגר הן המשך ישיר לאירועים בספר הקודם הבן הבכור.
הספר מתחיל כשאראגון, גיבור הסדרה ורוכב דרקונים, יוצא עם סאפירה הדרקונית ועם רוראן בן דודו להלגרינד, מקום מושבם של הרא'זאק - מפלצות רבות עוצמה הנמצאות בשירות גאלבטוריקס, על מנת לחלץ את קטרינה - ארוסתו של רוראן, שהוחזקה כשבויה.
השלושה הורגים את הרא'זאק ואת הוריהם (הלתרבלאקה).
כשאראגון שב למחנה הווארדן מבקש ממנו רוראן להשיאו לקטרינה.
לפני שהחתונה מתחילה, צבא חדש של חיילים מגיע - המתים הצוחקים - חיילים שגאלבטוריקס כישף על מנת שלא יחושו כאב, ולכן הם קטלניים ביותר.
לקרב מצטרף גם מרטאג אחיו למחצה וחברו הטוב של אראגון לשעבר וכעת אויבו המושבע, ודרקונו, עוקץ.
מחוללי הקסמים האלפים שנשלחו להגן על אראגון עוזרים לאראגון ולסאפירה בקרב וגורמים למרטאג ולעוקץ לסגת, ובכך לנצח בקרב.
נאסואדה, מנהיגת הווארדן, מורה לאראגון להתייצב בבחירות למלך הגמדים החדש לאחר שהמלך הקודם מת בקרב.
במהלך הזמן ששהה שם חווה אראגון ניסיון התנקשות משבט גמדים עוין.
אוריק הגמד, חברו של אראגון, נבחר למלך החדש.
לאחר ההכתרה, אראגון וסאפירה חוזרים לבירת האלפים אלסמרה בשביל להמשיך את אימונם גליידר גם חושף את מקור הכוח של גאלבטוריקס: האלדונארי, או לב הלבבות.
האלדונארי נותן למחזיק בו את האפשרות לתקשר עם הדרקון גם עם גופו מת כי מוחו ומהותו נשאר אצור באלדונארי, וכן למשוך את האנרגיה של הדרקון שהאלדונארי שייך לו.
גאלבטוריקס אסף במשך שנים את האלדונארי של הדרקונים שהרג, שיעבד אותם והכריח את הדרקונים המתים להעביר את האנרגיה שלהם אליו דרך האלדונארי.
אחרי ההכשרה ארגון מבקר את הנפחית האלפית, רונון, שעימה אראגון מחשל לעצמו חרב, אראגון קורא לחרב "בריסינגר" (אש בשפה העתיקה) והיא מתלקחת ובוערת כשאומרים את שמה.
לפני שאראגון וסאפירה חוזרים לווארדן, הוא מופתע לגלות שאורומיס וגליידר מתכננים לצאת לקרב.
כמו כן, גליידר נותן את האלדונארי שלו לאראגון לפני שהם עוזבים.
בינתיים, רוראן נשלח למגוון משימות כחלק מהכוח הצבאי של הווארדן.
במהלך אחת מהמשימות מתברר שתוכנית המפקד גורמת לכישלון ולאבדות כבדות, רוראן התערב ונתן פקודות חדשות למורת רוחו של המפקד.
למרות הצלת המשימה, רוראן מואשם באי-ציות ומולקה 50 פעמים כעונש.
לאחר ההלקאה הפומבית, נאסואדה מקדמת את רוראן למפקד ושולחת את יחידתו למשימות שונות אותן הוא מבצע בהצלחה מרובה כשביחידתו הציבה נאסאודה גם אורגלים לוחמים מובחרים כדי לקרב בין הגזעים.
בעת כיבוש העיר פיינסטר אראגון והאלפית אריה עוזבים בשביל למצוא את מנהיגת העיר, אבל מגלים שהקוסמים שבעיר מנסים ליצור יצור צל.
בזמן שהם מנסים להרוג את הקוסמים, אראגון מקבל חיזיון דרך האלדונארי של גליידר שמראה את אורומיס ומרטאג נלחמים.
גאלבטוריקס משתלט על מרטאג ומתעל את כוחותיו דרכו.
הוא משתמש בכוחו כדי להרוס את כל ההגנות של אורומיס ולהרוג אותו, גופו של גליידר הושמד זמן קצר לאחר מכן ורוחו נכנסת לאלדונארי שלו שנמצא בידי אראגון וסאפירה.
לאחר החיזיון, הקוסמים מצליחים ליצור את הצל וראוג.
אראגון מצליח לגבור עליו ואריה מנצלת את הזדמנות ונועצת חרב בליבו.
לאחר המצור המוצלח, נסואדה אומרת לאראגון את התוכניות של הוארדן לחדירה לקיסרות.
אזור בריסל הוא עיר הבירה דה פקטו של האיחוד האירופי, והמטרופולין הגדול ביותר בבלגיה.
הוא מורכב מ-19 ערים, בהן העיר בריסל - עיר הבירה של בלגיה ומקום מושבן של ממשלות הקהילה הוולונית והקהילה הפלמית של בלגיה.
באזור נמצאים מספר מוסדות פוליטיים חשובים של האיחוד האירופי: הנציבות האירופית, המועצה האירופית, מועצת האיחוד האירופי ואחד ממושביו של הפרלמנט האירופי.
כמו כן נמצא באזור המטה הראשי של נאט"ו.
באזור מדוברות באופן רשמי, שתי שפות, צרפתית והולנדית, וכל השלטים הרשמיים נכתבים בשתיהן.
בפועל, השפה השולטת בעיר היא צרפתית.
בריקולאז' (מצרפתית Bricolage; עבודות בית או "הטלאה") הוא מונח המאגד במקור את כל סוגי העיסוקים הלא מקצועיים המתבצעים באופן מאולתר וחובבני, והקשורים ליצירה, שיפור, תיקון ותחזוקה של דברים חומריים.
המונח שאול מהפועל הצרפתי "Bricoler" (בריקולה) - לנסות לתקן.
במונח נעשה שימוש מושאל לתיאור של טכניקה פוסטמודרניסטית למחזר באופן יצירתי דברים 'מן הגורן ומן היקב', משאריות ומעודפים.
טכניקה זו יכולה לבוא לידי ביטוי במגוון תחומים, כגון אמנות חזותית, עיצוב תעשייתי, מוזיקה, ארכיטקטורה, פילוסופיה, ואף בבלשנות.
לפי חוקר התרבות והתקשורת דוד גורביץ, הבריקולר הוא "מהנדס חובב, המתקין יצירה שמורכבת מאובייקטים קודמים שזהותם לא טושטשה.
המוצג החדש אינו חותר להומוגניות כי אם להבלטת הזיכרון של חומריו הראשוניים".
ניתן לראות דוגמאות לבריקולאז' בשימוש שנעשה בפאנק בסיכות ביטחון בתור עגילים או בשימוש בצלבי קרס לשם פרובוקציה, ללא כוונת הזדהות עם הנאציזם.
גם שרשראות הזהב הכבדות שנושאים עליהם כוכבי היפ הופ כסימן למעמד חברתי מסוים הוא סוג של בריקולאז'.
הראשון שטבע את המונח בתחום מדעי החברה היה האנתרופולוג קלוד לוי-שטראוס, שהציג בשנת 1962 את הקונספט שלו על "החשיבה הפראית" ("לקחת ולחבר יחד מכל הבא ליד").
עבורו בריקולאז' הוא ריאקציה של "האדם הפרימיטיבי" לחשיבה המערבית סביבו, שמאפשרת לו להסביר את העולם לעצמו ולהשתלב בו.
גם בבלשנות נכנס המונח לשימוש, בין היתר במשמעות של שפת נוער שסימן ההיכר שלה הוא "התעסקות שובבה עם סגנונות דיבור שונים".
בסדרת הטלוויזיה "מקגייוור", הגיבור הוא "בריקולר" המאלתר בכל פרק פתרון לבעיות בעזרת מה שזמין לו.
בסדרת הטלוויזיה "צוות לעניין", הצוות לעיתים קרובות נאלץ להרכיב דבר מה מהחפצים שברשותו.
בריקה הוא כפר בדרום-מערב סוריה, דרומית ליישוב ביר אל-עג'ם במחוז קוניטרה, כשלושה קילומטרים מזרחית למושב אלוני הבשן וכ-11 ק"מ מהיישוב קוניטרה.
הכפר יושב על ידי מהגרים צ'רקסים שהיגרו מהקווקז בשנות ה-70 של המאה ה-19. הבתים בכפר נבנו מאבני בזלת וכיסוי הרעפים על גגות הבתים מזכיר מבנים צ'רקסים מכפרים אחרים ברמת הגולן.
הכפר ממוקם על תל בגובה 900 מטרים מעל פני הים.
הכפר נוסד בתקופה ההלניסטית ובשטחו נותרו שרידים מההתיישבות הקדומה כגון עמודים, משקופי דלת מבזלת עם כתוביות באותיות יווניות ומבנה נוסף עם מדרגות המובילות לחדר תת-קרקעי.
במהלך מלחמת ששת הימים השתלט צה"ל על רמת הגולן ובכלל זה על הכפר בריקה, אשר בעקבות המלחמה נעזב מתושביו.
ב-1974, כחלק מההסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה שבתום מלחמת יום הכיפורים הוחזר הכפר לסוריה והוא כיום בשטח המפורז.
אוכלוסיית הכפר מנתה ב-2004 371 תושבים שהם רק חלק מהתושבים שנטשו את הכפר.
רוב בני הכפר שנטשו אותו בעקבות המלחמה נותרו בערים אליהן היגרו כגון דמשק וחלב.
רוב תושבי הכפר הם צאצאי השבט הקברדיני.
עיקר פרנסתם של התושבים הוא בתחום החקלאות והתיירות.
בריק הוא כינוי למכשיר אלקטרוני, כמו סמארטפון, קונסולת משחקים, ראוטר או טאבלט, שבעקבות הגדרות שגויות, קושחה פגומה או חומרה פגומה, לא מסוגל יותר לפעול.
המילה "בריק" (בעברית: לבנה) נובעת מהצורה המרובעת, פחות או יותר, של רוב המכשירים האלקטרוניים, ובעקבות כך, נוצרה ההצעה ההומוריסיטית, שמכשיר חסר חיים יכול לשמש כמשקולת נייר.
בשימוש נפוץ, "בריק" מצביע על כך, שהנזק כל-כך חמור, עד כדי כך, שכמעט בלתי אפשרי לתקנו.
בדרך כלל, בריק הוא תוצאה של ניסיון כושל לעדכן את (קושחת) המכשיר.
מכשירים רבים הם בעלי תהליך עדכון, שאסור שיופרע במהלכו.
אם העדכון מופרע על ידי הפסקת חשמל, התערבות אנושית, או כל סיבה אחרת, הקושחה הקיימת עלולה להיות מוחלפת בקושחה חלקית ולא שמישה.
סיבות נוספות שיכולות לגרום לבריק:
התקנת קושחה עם שגיאות, או התקנה של קושחה שנועדה לגרסת חומרה אחרת, עלולה לגרום לבריק.
מכשירים יכולים לקבל בריק מנוזקה (לדוגמה: וירוס צ'רנוביל, שבמחשבים מסוימים היה מוחק את תוכן הביוס), ולפעמים, גם על ידי הפעלת תוכנה שאינה מזיקה במכוון, אבל בעלת טעויות שגורמות לנזק.
הסיכון של פגיעה בקושחה ניתן למזעור על ידי נקיטת כל אמצעי הזהירות האפשריים כנגד הפרעות, כגון מקור מתח יציב, זמן מספק, סגירת תוכניות שרצות ברקע, וכו'.
מכשירים מסוימים כוללים שני עותקים של קושחה - אחת פעילה ואחת שמאוחסנת ב-ROM או בזיכרון בלתי נדיף שניתן לכתיבה, שבמצב רגיל, לא ניתן לגישה ולא ניתן להפעיל תהליך שיכול להשחית אותו.
במקרה הצורך או במקרה של תקלה, ניתן להחליף את הקושחה הפגומה בהעתק תקין והמכשיר יחזור לפעול.
מכשירים אחרים בעלי "בוטלודר" (Boot loader) מינימלי, שמופעל בדרך כלל על ידי הפעלת מתג או ג'אמפר, שאמנם לא מסוגל להפעיל את המכשיר בצורה נורמלית, אבל מסוגל לטעון מחדש את הקושחה הראשית (שביכולתה להפעיל את המכשיר כרגיל ובמלואו).
חלק מהמכשירים, שנכנסו למצב בריק בגלל שהתוכן של הזיכרון הבלתי נדיף שלהם לא נכון, ניתנים לתיקון (Unbrick) באמצעות חומרה נפרדת (כמו לוח debug (ניפוי שגיאות)), שביכולתו לגשת לזיכרון באופן ישיר.
הדבר דומה לתהליך של טעינת קושחה למכשיר חדש, כאשר הזיכרון עדיין ריק.
תהליך כזה קורה מדי פעם במהלך בדיקות קושחה ופיתוח מוצר.
עבור חלק מהמכשירים, פותחו ותוכננו קושחות וחומרות (לרוב מסובכות), בעלות סיכויים גבוהים לשרוד את הבריק ולעבור תיקון.
אין שיטה כללית לתיקון בריק - כל מכשיר הוא שונה.
יש גם תוכנות שנוצרו על יד משתמשים, כדי להפעילן על מכשירים עם בריק או בריק חלקי ולגרום להם לחזור לפעול.
דוגמאות לכך, הן התוכנה BootMii, שנוצרה על ידי Wiibrew, ומשמשת כדי לתקן בריק חלקי של נינטנדו Wii, או ClockworkMod, שנמצא על חלק גדול ממכשירי האנדרואיד.
בעיקרון, כל מכשיר בעל קושחה שניתנת לצריבה חוזרת, או בעל הגדרות מסוימות חשובות, המאוחסנות בתוך זיכרון הבזק, או EEPROM, יכול לקבל בריק.
מכשירים רבים (לא כולם) בעלי מערכת עדכון קושחה על ידי המשתמש הם בעלי הגנה נגד בריק.
מכשירים שנועדו לעדכון אך ורק על ידי טכנאי רשמי, בדרך כלל, לא מוגנים.
בין המכשירים הידועים בקבלת בריק: מחשבים ישנים (מחשבים מודרניים, בדרך כלל בעלי BIOS כפול, או כל צורה אחרת של הגנה), מגוון טלפונים סלולרים, קונסולות משחק ניידות כמו PSP ו- נינטנדו DS, קונסולות משחק כמו Nintendo Wii, Xbox 360 ו-PlayStation 3, הרבה מכשירי SCSI, חלק מהראוטרים וכוננים קשיחים.
בריקון (שם מדעי: Brycon) הוא סוג של דגים טרופיים ממשפחת החריתיים שבסדרת החריתאים.
מיני דג זה נפוצים בנהר האמזונאס וכן בביצת הפנטנל.
כמה מינים חיים גם באמריקה המרכזית ובמקסיקו והם מזכירים במראם דגי טרוטה אף שאינם קרובים להם.
הם מכונים לעיתים "טרוטות דרום-אמריקאיות".
רבים ממינים אלה חיים בלהקות גדולות השוחות ביערות הגשם הלחים תחת עצי פרי.
כשפירות בשלים נופלים למים הלהקות מתנפלות עליהם במהירות, ובכמה אזורים מנצלים דייגים התנהגות זו.
אלו דגי מאכל פופולריים בכמה ממדינות אמריקה הדרומית.
בריקון הילארי המכונה פירפוטנגה (שם מדעי: Brycon hilarii) הוא מין של דג גרם טרופי ממשפחת החריתיים, החי בטבע באמריקה הדרומית לאורך נהר האמזונאס והפרגוואי וכן בביצות הפנטנל של דרום ברזיל (בעיקר במאטו גרוסו דו סול) וגם בפרגוואי וצפון ארגנטינה.
דג זה בעל בשר מזין והוא נידוג לאורך שפכי הנהרות הגדולים.
דג זה יכול להגיע לאורך של 56 ס"מ ולמשקל של מעל 3.4 ק"ג.
בצבעו דג זה בעל גוני כסף עם סנפירים צהובים נוצצים וזנב מעט אדום כהה.
לאורך הזנב ישנו פס כהה.
הראש מעוגל והשיניים חזקות ודומות במראם לשיני האדם ומותאמים לאכילת פירות בעיקרם.
הדגים חיים בטבע בקבוצות גדולות לאורך הנהרות הטרופיים, לרוב בעומק רדוד ולעיתים בקרבת עצים בעלי פירות.
דגים אלה מסתמכים על שבטי קופים כמו קפוצ'ין או קוף סנאי הקוטפים פירות מהענפים שמעל המים.
ברגע שנופלים פירות למים עטה עליהם להקת הדגים ברעבתנות, ומפיצה את זרעיהם לאורך הנהר.
לדגים כושר קפיצה ייחודי המסייע להם להגיע לענפים נמוכים, עליהם יש פירות תלויים.
בנוסף, הם ניזונים גם סרטנים, חלזונות מים ודגים קטנים.
בשנים האחרונות צנחה אוכלוסיית הבריקון ההילארי באזורי מחייתו, בין השאר עקב ייבוש הביצות לחקלאות, כריתת יערות, זיהום מים ודיג.
בֻּרָיִר היה כפר ערבי בנפת עזה, 18 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר עזה.
אוכלוסייתו בשנת 1945 הייתה בת 2,740 תושבים והוא נהרס במלחמת העצמאות.
גובהו הממוצע היה 100 מטר.
האתר היה מיושב בימי קדם.
בשנת 2013, במקביל לחפירות בתל חסי, נערך באתר סקר ארכאולוגי מטעם אוניברסיטת מיסיסיפי.
בנוסף, על בסיס של קדרות פלישתית שנמצאה באתר הכפר ומתוארכת למאה ה-10 או ה-9 לפנה"ס, טענו החופרים שזהו היה כפר פלישתי.
האתר מזוהה עם העיירה היהודית ברור חיל במאה ה-1 לספירה, שהוזכרה בתלמוד כמקום מגוריו של רבן יוחנן בן זכאי.
במקורות ביזנטיים הוא נקרא בורירון (Buriron), ונמצאה בו קרמיקה מהתקופה הביזנטית.
שמו הנוכחי של הכפר מתוארך מהכיבוש הערבי של ארץ ישראל במאה ה-7.
בחורבות הכפר התגלו כתובות מימי השושלת הפאטמית המתוארכות למאה ה-10.
בתקופת השלטון הממלוכי הוא נבנה על הדרך הראשית מעזה לבית ג'יברין, מסתעף מדרך הים בבית חאנון.
לבריר היה מקור עצמאי משלו למים, מה שהפך אותו למקום מנוחה מועדף למטיילים.
הכפר היה מיושב במאה ה-15. בשנת 1472/1473 הקדיש הסולטאן הממלוכי קאיתבאי את הכפר לטובת מדרסה בירושלים.
בריר צורף לשטחי באימפריה העות'מאנית בשנת 1517, וברשומות המס של 1596 היה תחת הנהיה של עזה, חלק מהסנג'ק של עזה.
הייתה בו אוכלוסייה של 210 משקי בית; אוכלוסייה מוערכת של 1,155. כל תושבי הכפר היו מוסלמים.
תושבי הכפר שילמו שיעור מס של 40% על מוצרים חקלאיים, כמו חיטה, שעורה, פירות, כוורות ועיזים; סה"כ 32,000 אקצ'ה.
5/24 חלקים מההכנסות עברו לוקף של קאיתבאי.
בשנת 1838 כתב אדוארד רובינסון כי בריר הוא "כפר פורח המהווה מעין נקודה מרכזית במישור...
[הייתה בו] באר ציבורית גדולה, שבה גמלים שואבים מים באמצעות סאקיה, או גלגל מים עם צנצנות".
בנוסף, הוא ציין את בריר ככפר מוסלמי, שנמצא במחוז עזה.
בשנת 1863 תואר בריר כ"כפר גדול ומשגשג בן 1,000 תושבים.
כל בתיו היו עשויים בוץ, למעט זה של שייח' הכפר שביתו בנוי מאבן", וכן נכתב כי "סביב הבאר, שהיא רחבה ועמוקה, ישנם עשרה פירים עתיקים העשויים שיש לבן, ומשמשים ליצירת שוקת".
ברשימת כפרים עות'מאנית רשמית משנת 1870 צוין שבבריר יש 167 בתים ואוכלוסייתו מונה 579 איש, כאשר ספרו רק את הגברים.
בשנת 1883 תיאר סקר ארץ ישראל המערבית את הכפר כגדול, עם גלגל מים ממזרח, בריכה מצפון וגן מדרום.
בריר היה חשוב מבחינה אסטרטגית ב, וב-9 בנובמבר 1917 היה אחד המקומות הראשונים שנתפסו על ידי כוחות בעלות הברית מהאימפריה העות'מאנית במהלך קרב הנסיגה שלאחר קרב עזה השלישי, ובכך הוא ביסס את האחיזה הבריטית בעמדות השולטות בגישות ליפו וירושלים.
המנדט הבריטי על ארץ ישראל
במהלך תקופת המנדט הבריטי התרחב הכפר מערבה, הוקם מסגד במרכזו יחד עם מרפאה וטחנת קמח.
היו שני בתי ספר יסודיים - אחד לבנות ואחד לבנים - שנוסדו בשנת 1920. מים סופקו על ידי שלוש בארות בתוך הכפר ולקראת סוף המנדט תושבי הכפר קדחו בארות ארטיזיות.
הכלכלה המקומית התעצמה בשנות הארבעים כאשר חברת הנפט העיראקית גילתה נפט בסביבת בריר וקדחה באר נפט.
בנוסף לשוק של הכפר, נוסף שוק בכל יום רביעי, שמשך אליו תושבים אחרים ובדואים.
חקלאות וגידול בעלי חיים העסיקו את מרבית התושבים, והגידולים העיקריים היו של הדרים, ענבים ותאנים.
לפי מפקד פלשתינה משנת 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה בבריר אוכלוסייה של 1,591 תושבים, כולם מוסלמים.
לפי מפקד 1931 האוכלוסייה גדלה ל-1894 תושבים, כולם מוסלמים, שחיו ב-414 בתים.
לפי סקר הכפרים של שנת 1945 הוערכה אוכלוסיית בריר בכ־2,740 תושבים, כולם מוסלמים, והיה לכפר שטח של 44,220 דונם, על פי סקר אדמות ואוכלוסיות רשמי.
מתוכם 409 דונם היו מטעים ואדמות להשקה, 43,319 שימשו לגידול דגנים, ואילו 130 דונם היו אדמה בנויה.
בני כפר בריר השתתפו באופן פעיל בלחימה.
ב־13 בינואר 1948 הוצבו מחסומי דרכים בכביש המוביל לכפר, במטרה למנוע את מעבר השיירות היהודיות בדרכן ליישובים היהודיים בדרום.
ב־29 בינואר כוחות היישוב היהודי נכנסו לכפר בחמישה משוריינים, אך נהדפו ללא נפגעים.
ב־14 בפברואר שיירה יהודית החליפה אש עם המיליציה המקומית ונסוגה.
תושבי הכפר בנו מחסום בכניסה אליו.
ב־15 בפברואר שיירה מניר-עם נתקלה בדרכה צפונה במחסומים ואש בכפר ויהודי אחד נהרג.
השיירה נאלצה לחזור לניר-עם אך עברה למחרת, לאחר שהמחסום פורק על ידי כוחות בריטים.
ב־16 במרץ שיירה יהודית שיצאה מניר-עם צפונה בליווי צבאי בריטי, נתקלה בבריר בתעלה עמוקה לרוחב הכביש, ונאלצה לחזור ולנסוע בכביש החוף.
בני הכפר חיבלו בכביש בהוראת הוועד הערבי העליון.
ב־5 באפריל, שיירה שהגיעה דרך נגבה לניר-עם נתקלה באש ליד הכפר ויהודי אחד נהרג.
ב־11 באפריל נפתחה דרך חדשה ליישוב גברעם בין בריר לכפר סומסום.
לפי בני מוריס, ב-18–19 באפריל 1948, הוקם הקיבוץ ברור חיל על אדמה יהודית ליד הכפר.
לפי ההיסטוריון הפלסטיני וליד ח'אלדי, הקיבוץ הוקם על ידי וטרנים יהודים ממלחמת העולם השנייה על ראש גבעה במרחק של כקילומטר מבריר.
לדבריו, הניו יורק טיימס דיווח כי "כאשר ערביי בריר התעוררו, הם מצאו את היהודים מקימים בתים מוכנים מראש ובונים חומת מגן ומגדל שמירה." תושבי הכפר פתחו באש עליהם, אך העבודה הושלמה עד הצהריים.
מייסדי הקיבוץ היו בעיקר עולים יהודים ממצרים שהשתייכו לגרעין תנועת החלוץ.
במהלך מבצע ברק שנערך בחודש מאי 1948, כבש הגדוד התשיעי של חטיבת הנגב של הפלמ"ח את בריר, לאחר שנתקל בהתנגדות עזה.
המבצע הצבאי סתם גולל על איום התעבורה בכביש.
לפי ההיסטוריון משה גבעתי, הורה דוד קרון לקטול כל גבר בגילאים 16–60 והלוחמים מילאו את הוראתו.
לדברי בני מוריס, הגדוד ככל הנראה חולל בכפר "מעשי זוועה" ו"הרג כמה עשרות תושבים".
באחת מהסריקות בבתי הכפר נמצאה גופת נערה כבת 16 שככל הנראה נאנסה ולאחר מכן נרצחה.
בעקבות כיבוש הכפר, נמלטו מערבה גם תושבי הכפרים חוליקאת וכוכבה, שמצפון לבריר, ונתרוקן גם הכפר ג'וליס.
לאחר המלחמה נכלל האזור במדינת ישראל.
בשנת 1950 הוקמו על אדמת הכפר בריר המושבים תלמים וחלץ.
הכפר נזכר בדוח של מחלקת המודיעין מאפריל 1951 ובו דרישה להריסת הכפרים הנטושים לאורך ציר ג'וליס-סעד, בשל היותם "משמשים כמקומות חניה, לינה והסתתרות למסתננים".
כפרים אלה נהרסו לאחר מכן.
מאוחר יותר הוקמו על אדמת הכפר גם המושבים שדה דוד (1955) וזוהר (1956).
בשנת 1992 תואר אתר הכפר הערבי: "קקטוסים מפוזרים וכן כמה עצי לוטוס ושקמה צומחים באתר.
אפשר לראות שרידים של בתים, כולל חלק מט ליפול של קיר מלט, בין כמה עצי אקליפטוס בכניסה לבית אחד.
כמה מרחובות הכפר עדיין נראים.
במחנה הפליטים שבורה שברפיח קיימת שכונה בשם "שכונת בריר" הקרויה על שם הכפר, ובה מתגוררים פליטים מהכפר וצאצאיהם.
בריקלין SV-1 (באנגלית : Bricklin SV-1) היא מכונית ספורט מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט הקנדית Bricklin Canada Ltd.
General Vehicles Inc אשר יוצרה בין השנים 1975–1974 בקנדה
גוף דגם ה-"בריקלין SV-1" כולל הדלתות יוצרו מחומר מרוכב, חומרי פלסטיק/פולימר מחוזקים (FRP ראשי תיבות של Fibre-reinforced plastic) העשויים ממטריצת פולימר מחוזק עם סיבים.
בנויים משרף אקרילי ("Acrylic resin" ) ספוג צבע המלכד סיבים של פיברגלס
2 דלתות בתצורה דלת כנף-בז ("Gull-wing door" ) + דלת אחורית
תאוצה בין 100 - 0 היא 9.5 שניות (דגם מנוע פורד בנפח 5,766 סמ"ק המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית)
תאוצה בין 100 - 0 היא 7.8 שניות (דגם מנוע "AMC" בנפח 5,896 סמ"ק המשודך לתיבת הילוכים ידנית 4 מהירויות)
תאוצה בין 100 - 0 היא 8.2 שניות (דגם מנוע "AMC" בנפח 5,896 סמ"ק המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית)
בֵּרִיק יצחק (נולד ב-1968) הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת ניצב המכהן כמפקד משמר הגבול.
יצחק נולד בישראל, בן להורים שעלו מכורדיסטן.
אחיו, ישראל יצחק כיהן כסגן המפקח הכללי של משטרת ישראל.
בוגר תואר ראשון ושני במנהל עסקים, בוגר קורס דירקטורים.
את שירותו הצבאי עשה כלוחם בחטיבת גולני.
ב-1993 התגייס למשמר הגבול והחל תפקידו בגזרת יהודה.
בשנת 2000 התמנה למפקד פלוגה במג"ב ירושלים ובמהלך כהונתו התמודדה הפלוגה עם אירועי טרור רבים וכמענה לכך ביסס יסודות לבניית גדר הביטחון בעוטף ירושלים.
ב-2007 עבר לשירות בתי הסוהר ומונה לסגן מפקד יחידת נחשון בדרגת גונדר משנה.
בשובו לשירות במשטרה ב-2012 שימש מפקד בסיס אימונים רבין של מג"ב, לאחר מכן התמנה לתפקיד סגן מפקד מג"ב איו"ש, במהלך כהונתו פעל המרחב במבצע "שובו אחים", "צוק איתן" ובאירועי "גודל השעה".
ב-2016 מונה למפקד מג"ב עוטף ירושלים, הוביל את תהליך הקמת המרחב כמרחב עצמאי והיה למפקדו הראשון.
ביוני 2020 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מג"ב איו"ש.
בפברואר 2021 הוחלט למנותו לסגן מפקד מג"ב ובמסגרת התפקיד הביא לידי ביטוי תהליכי התעצמות רבים במשמר הגבול.
ביולי 2023 הועלה לדרגת ניצב ומונה למפקד מג"ב.
בתנ"ך, ישנם ארבעה אישים בשם בריעה.
הראשון, הוא בנו השלישי של אשר ונכדם של יעקב ושל זלפה שפחת לאה.
לבריעה היו שלושה אחים: ימנה, ישוי וישוה, ואחות אחת: שרח.
לבריעה היו שני בנים: חבר ומלכיאל.
למשפחתו של בריעה קראו משפחת הבריעי.
בריעה בם אשר הוא הראשון מצאצאי יעקב שכינה את ה' מלכי.
בספר הישר מסופר שאמו של בריעה נקראה הדורה, בתו של אבימאל בן עבר בן שם, והיא הייתה אשתו של אשר.
השני, הוא בנו של אפרים המוזכר רק בדברי הימים.
לפי המסופר, אפרים הוליד את בריעה זמן מה לאחר שהרגו בני גת כמה מבני אפרים שירדו לקחת את מקניהם.
השלישי, הוא איש משבט בנימין, שלא ידוע מה שם אביו ובניו.
והרביעי, הוא בנו הרביעי של שמעי בן גרשון.
עקב ריבוי השם בריעה בקרב שבטי ישראל, יכול להיות שהיו קשרי נישואים בין שבטים אלו.
בדברי הימים, השם משמש כרמז לרעה.
יש המפרשים את שמו כמו השם בדן, שפירושו בן-דן, והשם בדקר, שפירושו בן-דקר.
אם כך, פירושו הוא בן ריעה, וריעה זה הוא יעקב, שה' רעה אותו.
טענה נוספת אומרת שהשם מגיע מהמילה "רעי" כלומר ידידי, והכוונה לקדוש ברוך הוא.
בריצ'ן (ברומנית: Briceni; ברוסית: Бричаны; באוקראינית: Бричани; ביידיש: בריטשאן) היא עיר בצפון מולדובה, בירת מחוז בריצ'ני.
העיר נמצאת בסמוך לגבול עם אוקראינה, כ-230 ק"מ צפונית לבירה קישינב.
קיים כפר בשם זהה (בריצ'ני) כ-50 ק"מ מזרחה, במחוז דונדושן.
האזכור הראשון לעיר מתוארך לשנת 1562, אז נכלל האזור בנסיכות מולדובה, שהייתה תחת חסותה של האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1812, במסגרת הסכם בוקרשט, הועבר כל חלקה המזרחי של נסיכות מולדובה לידי האימפריה הרוסית, אשר קראה לאזור "בסרביה".
הכפר בריצ'ן נכלל אז במחוז חוטין.
העדות הראשונה אודות קהילה יהודית בבריצ'ן היא משנת 1760, כשבעלי אחוזות באזור העיירה הזמינו יהודים להתיישב בה על מנת להחיות את הסחר באזור.
במהלך המאה ה-18, לאחר סיפוח האזור לאימפריה הרוסית, חל גידול מהיר באוכלוסייה, בעיקר עקב הגירה של יהודים, והכפר הפך לעיירה יהודית (שטייטל).
בית הכנסת הראשון נבנה בסוף המאה ה-18, ותלמוד התורה הראשון נוסד בשנת 1827. בשנת 1847 נוסד בית ספר יהודי.
בסוף שנת 1848 חיו בבריצ'ן כ-600 משפחות יהודיות, וב-1896 חיו בעיירה 7,184 יהודים, שהיוו 95% מתושבי העיירה.
בראשית המאה ה-20 פעלו גם בית קשישים יהודי, ספרייה יהודית, מאפייה ציבורית ואגודה לחיסכון בהלוואות (בנק יהודי).
כמו כן פעלו ארגוני צדקה ציבוריים רבים.
לאחר סיפוח בסרביה לרומניה חלה הידרדרות במצב הכלכלי, ובעקבותיה עזבו את העיירה יהודים רבים.
לאחר סיפוח בסרביה לברית המועצות ביוני 1940 הלאים השלטון הסובייטי החדש בנייני מוסדות ציבור יהודיים, בתי מגורים ורכוש, וגירש 80 מעסקני הקהילה וביניהם יו"ר הקהילה היהודית לסיביר.
ב-22 ביולי 1941 נכנסו יחידות צבא רומניות לעיירה, ויחד עם איכרים שהתאספו מהכפרים הסמוכים החלה ביזה של הרכוש היהודי.
בימים שלאחר מכן החלו להגיע לעיירה המוני יהודים שגורשו מעיירות וכפרים אחרים בבסרביה.
יהודים אלו שהו זמן קצר בעיירה ונשלחו לעבר אדינץ.
ב-28 ביולי רוכזו יהודי בריצ'ן במרכז העיירה ומשם גורשו בצעדות מוות אל עבר טרנסניסטריה, כחלק משואת יהודי רומניה.
במסעות הגירוש, שנמשכו חודשים, יהודים נספו מקור, מחלות וירי בדרכים, בגטאות ובמחנות בעיירות סקורן, אטאקי, קופיגורוד, ורטוז'ן ועוד.
לאחר המלחמה חזרו כאלף ממגורשי בריצ'ן לעיירה.
חלקם עזבו בהמשך והשתקעו בצ'רנוביץ.
בריציטיניב משמשת לטיפול בדלקת מפרקים שיגרונית , כמו כן לטיפול במבוגרים הסובלים מדלקת עור אטופית מתונה עד חמורה, הידועה גם כאקזמה אטופית, ולטיפול בקרחות אזוריות (Alopecia areata).
בנוסף, לאחרונה היא אושרה לשימוש בחולי COVID-19.
התרופה פועלת במנגנון של עיכוב אנזימים בשם JAK1 ו-JAK2.
אולומינאט מאושרת לשימוש בארצות הברית ובמדינות האיחוד האירופי.
תופעת לוואי חשובה של עיכוב JAK היא הסיכון לזיהום חיידקי, מיקובקטריאלי, פטרייתי או ויראלי.
אופן נטילת התרופה: טבליה (1mg, 2mg, 4mg).
טווח מינון: פעם אחת ביום.
אולומיאנט משמשת לטיפול במבוגרים הסובלים מדלקת מפרקים שגרונית מתונה עד חמורה, בהם טיפול קודם בתרופה אנטי ראומטית אחת או יותר מקבוצת Disease modifying anti-rheumatic drugs – DMARD, הנחשבות כקו ראשון לטיפול בדלקת פרקים שגרונית, לא היה יעיל דיו או היה בלתי נסבל.
אולומיאנט פועלת על ידי הפחתת פעילותו של אנזים ה-JAK אשר מעורב בתהליכים דלקתיים.
באמצעות הפחתת פעילותו של אנזים זה, אולומיאנט מסייע בהפחתת כאב, נוקשות ונפיחות במפרקים.
כמו כן, הוא עוזר בהאטת הפגיעה במפרקים שהיא חלק ממהלך המחלה.
בשנת 2022, ה-FDA אישר את השימוש בתרופה לטיפול במבוגרים חולי קורונה שנזדקקו לאשפוז ולחמצן.
התרופה אושרה לשימוש הן בחולים שנדרשו להנשמה אינבסיבית באמצעות ECMO, והן למטופלים שלא נדרשו לה.
מדובר בתרופה האימיונומודולטורית הראשונש שקיבלה את אישור ה-FDA לטיפול בחולי COVID-19. כמו כן, באותה שנה, אולומינאט אושרה על ידי ה-FDA לשימוש בטיפול בקרחות אזוריות חמורות.
אולומיאנט משמשת גם לטיפול במבוגרים הסובלים מדלקת עור אטופית מתונה עד חמורה, שאמורים לקבל טיפול מערכתי.
באמצעות הפחתת פעילותו של אנזים ה-JAK, אולומיאנט מסייע בשיפור מצבו של העור ומפחית גרד.
בנוסף, הטיפול מסייע בשיפור איכות השינה ואיכות החיים הכללית של החולים בדלקת עור אטופית בדרגה חמורה.
הטיפול הראה שיפור בהקלה על תסמיני כאב עורי, חרדה ודיכאון הקשורים בדלקת עור אטופית.
התרופה טרטוגנית ועל כן אסורה לשימוש בהריון.
השימוש אסור במידה וידועה רגישות לאחד ממרכיבי התרופה או יותר.
אולומיאנט אינו מומלץ לשימוש בשילוב עם מעכבי JAK אחרים, אימונו-מודולטורים ביולוגיים, ציקלוספורין או מדכאי חיסון חזקים אחרים.
תופעות הלוואי מהטיפול מאולומינאט משפיעות על מספר מערכות:
הטיפול מעלה את הסיכון לזיהומים חדשים או להחמרה של זיהום קיים על ידי הגברת הסיכון לשפעול ויראלי (בין היתר התפרצות של שלבקת חוגרת – Herpes Zoster, זיהומי Herpes Simplex, זיהומים בדרכי השתן וזיהומים במערכת הגסטרואינטסטינאלית).
תופעת לוואי שכילה יחסית היא זיהום בדרכי הנשימה העליונות.
אי לכך, על המטופל להיות ערני להופעת סימנים כגון חום, עייפות מוגברת, פריחה עורית, שיעול שאינו חולף, הזעות ליליות ויריה במשקל.
הטיפול מעלה סיכון לקרישיות יתר.
יש לשקול מתן טיפול באנשים הסובלים או סבלו בעבר מפקקת ורידים או תסחיפים ריאתיים.
השימוש באולומינאט עלול להביא לעלייה ברמת השומנים בדם (היפרליפידמיה).
יש לנטר מקרוב פרופיל ליפידים במטופלים.
החל מאפריל 2021, איגוד התרופות האירופאי EMA, מעריך את האפשרות להשתמש באולומינאט כחלק מהטיפול בחולי קורונה מאושפזים הנזקקים לתוספת חמצן.
בינואר 2022, המליץ ארגון הבריאות העולמית WHO על השימוש באולמינאט למטופלים במצב קשה ועד קריטי.
מחקר RCT שנערך באותה תקופה הראה כי בקרב חולי COVID-19 שנזדקקו להנשמה מלאכותית, נמצאה ירידה של 46% בתמותה מכלל הסיבות בקבוצה שקיבלה טיפול באולמינאט, לעומת קבוצת הפלצבו.
במאי 2022, ה-FDA אישר את השימוש באולומיאנט בחולי COVID-19 מבוגרים המאושפזים ונדרשים להנשמה אינבסיבית או לא אינבסיבית, או שימוש ב-ECMO לייצובם.
המינון המומלץ לטיפול בהם הוא 4 מ"ג פעם ביום במתן פומי למשך 14 ימי טיפול או עד לשחרור מבית החולים (המוקדם מביניהם).
התרופה עוברת פירוק לתוצרים בעלי היקף נמוך לכן כמעט ואין לה פוטנציאל לביצוע אינטראקציות עם תרופות אחרות.
לפי מחקרים, למעכבי האנזימים CYP3A4, CYP2C19, CYP2C9, CYP3A4 אין השפעה רלוונטית על ריכוז התרופה בדם.
לא ניתן לשלול אינטראקציה עם מדכאי חיסון אחרים.
אולומיאנט מעכבת באופן הפיך את פעילותם של האנזימים ממשפחת (Janus kinase (JAK.
מדובר בקבוצה של 4 אנזימים מסוג טירוזין קינאז, שתפקידם לזרחן את שייר הטירוזין בחלבוני הSTAT ובכך לסייע בהעברת האיתותים המושרים על ידי הציטוקינים, אשר מופרשים מתאים שונים כתוצאה מגירוי דלקתי.
מסלולי JAK-STAT רבים באים לידי ביטוי בתאי דם לבנים, לכן הם מעורבים בוויסות של מערכת החיסון.
כתוצאה מכך עיכוב של המסלול יוביל להפחתת התגובה הדלקתית.
בריק על הטוויד המוכרת גם בקיצור בריק, היא עיירת שוק במחוז נורת'מברלנד כארבעה קילומטרים מהגבול עם סקוטלנד והעיירה הצפונית ביותר באנגליה.
העיירה נוסדה במקור כיישוב אנגלו-סקסוני כחלק מממלכת נורת'מבריה בתחילת ימי הביניים בפתחו של נהר הטוויד (שעל שמו קרויה).
מיקומה האסטרטגי של בריק על הגבול הצפוני של נורת'מבריה ובהמשך על הגבול האנגלו-סקוטי הפך אותה למוקד סכסוכים וחילופי תרבות לאורך ההיסטוריה.
היא אף החליפה ידיים 14 פעמים בין סקוטלנד לאנגליה עד לשנת 1482, ומאז נמצאת בצד האנגלי של הגבול.
נכון לשנת 2021, אוכלוסיית בריק מונה 13,170 תושבים.
בריק נוסדה על ידי ממלכת נורת'מבריה אך נכבשה על ידי סקוטלנד בקרב קרהאם ב-1080, לאחר מכן נותרה בידי ממלכת סקוטלנד עד המאה ה-12 כאשר היא הפכה לחלק מאנגליה.
השליטה בה עברה לעיתים קרובות בין שתי האומות בשל מיקומה האסטרטגי וחישובתה הרבה.
בשנת 1174 נמסרה בריק לסקוטלנד כחלק מהכופר עבור מלך סקוטלנד השבוי ויליאם הראשון.
בהמשך החליפה ידיים עוד מספר פעמים במהלך המלחמות האנגלו-סקוטיות שלאחר מכן.
הסכם פותרינגהאי ב-1482 קיבע את בריק תחת שלטון אנגלי, וביסס את מעמדה כעיר גבול.
בתקופת ימי הביניים, בריק היה לאחד הנמלים החשובים ביותר בבריטניה, וסחר בסחורות כמו צמר ותבואה.
כלכלתה פרחה, והפכה אותה למרכז מסחרי חיוני.
בשנת 1296 כבש מלך אנגליה אדוארד הראשון את בריק, מה שהוביל לטבח רבים מתושביה והפך לאירוע מכונן בהיסטוריה של העיירה.
בניית הביצורים הנרחבים של העיר החלה במאה ה-16 בהוראת המלכה אליזבת הראשונה, במטרה להגן עליה מפני פלישות סקוטיות אפשריות.
במאות ה-17 וה-18 פחתה חשיבותה של בריק כמעוז צבאי, אך היא נותרה עיירת שוק ונמל חשובה.
השילוב הייחודי של מורשת אנגלית וסקוטית המזוהה את העיירה ממשיך להיות מאפיין מכריע של בריק.
כביש A1 הישן עובר דרך בריק, אך הכביש המודרני עוקף את העיירה מכיוון מערב.
תחנת הרכבת של בריק נמצאת על קו הרכבת הראשי של החוף המזרחי.
נמל ימי קטן בטווידמות' משמש ליבוא ויצוא של סחורות אך אינו מספק שירותי נוסעים.
הנמל מוגן על ידי שובר גלים ארוך שנבנה במאה ה-19, שבקצהו מגדלור אדום ולבן בגובה 13 מטרים שבנייתו הושלמה ב-1826.
בניית גשר בריק ב-1624 וגשר רויאל בורדר ב-1850, שתוכנן על ידי רוברט סטיבנסון, שיפרו את מעמדה של העיירה וחיזקו את התחבורה עם סקוטלנד מצפון.
בביולוגיה אבולוציונית, ברירה משבשת, הנקראת גם ברירה מגוונת, הוא כינוי למצב בגנטיקה של אוכלוסיות בו ערכים קיצוניים לתכונה מועדפים על פני ערכי ביניים.
במקרה זה, השונות של התכונה גדלה, האוכלוסייה מחולקת לשתי קבוצות נפרדות, ויותר פרטים יימצאו קרוב יותר לשני קצוות עקומת ההתפלגות.
הברירה הטבעית ידועה כאחד התהליכים הביולוגיים החשובים ביותר המניעים את האבולוציה.
ישנן וריאציות רבות של תכונות, וחלקן גורמות להצלחה רבייה גדולה או פחותה של הפרט.
השפעת הברירה היא לקדם אללים מסוימים, תכונות ואינדיבידואלים שיש להם סיכוי גבוה יותר לשרוד ולהתרבות בסביבה הספציפית שלהם.
מכיוון שלסביבה יש כושר נשיאה, מוגבל, מופעלת ברירה על הפרטים, וגנים של צאצאים המתאימים ביותר לשרוד הופכים נפוצים יותר באוכלוסייה.
ככל שהתכונה תהיה מועילה יותר כך היא תהפוך לנפוצה יותר באוכלוסייה.
ברירה משבשת היא סוג ספציפי של ברירה טבעית המעדיפה ערכי קצה של תכונה מסוימת.
נניח שיש אוכלוסייה של ארנבים.
צבע הארנבים נקבע על פי הגנוטיפ: פרווה שחורה, המיוצגת על ידי "B", ופרווה לבנה, המיוצגת על ידי "b".
לארנב באוכלוסייה זו עם גנוטיפ של "BB" יהיה פנוטיפ של פרווה שחורה, לגנוטיפ של "Bb" תהיה פרווה אפורה (תצוגה של שחור ולבן כאחד), ולבעל גנוטיפ של "bb" תהיה פרווה לבנה.
אם אוכלוסיית ארנבות זו חיה בסביבה שיש בה אזורים של סלעים שחורים כמו גם אזורים של סלעים לבנים, הארנבים בעלי הפרווה השחורה היו מסוגלים להסתתר מפני טורפים בין הסלעים השחורים, והארנבים בעלי הפרווה לבנה בין הסלעים הלבנים.
הארנבים בעלי הפרווה האפורה, לעומת זאת, יהיו בולטים בכל אזורי בית הגידול, ובשל כך ייטרפו יותר.
כתוצאה מלחץ סלקטיבי מסוג זה, אוכלוסיית הארנבים ההיפותטית תבחר בערכים קיצוניים של תכונת צבע הפרווה: לבן או שחור, אך לא אפור.
זוהי דוגמה לחיסרון הטרוזיגוטי המוביל לבחירה משבשת.
על פי ההשערה המקובלת, ברירה משבשת היא אחד הכוחות העיקריים המניעים להתפצלות מינים באוכלוסיות טבעיות.
ברירה משבשת עשויה להתבסס על תחרות בתוך אותו המין, אך לא בהכרח.
כאשר בחירה משבשת מבוססת על תחרות בתוך אותו מין, היא מקדמת את גיוון הנישות האקולוגיות ופולימורפיזם.
היות שצורות פנוטיפיות שונות תופסות נישות שונות, ניתן לצפות שהפרדה כזו תפחית תחרות על משאבים.
ברירה משבשת מתרחשת יותר באוכלוסיות בצפיפות גבוהה מאשר באוכלוסיות בצפיפות נמוכה מכיוון שהתחרות נוטה להיות אינטנסיבית יותר בתוך אוכלוסיות בצפיפות גבוהה יותר.
התחרות המתקבלת מניעה פולימורפיזם לצורך ניצול נישות שונות על מנת להימנע מתחרות.
אם לצורה פנוטיפית אחת אין צורך במשאבים המשמשים צורה אחרת, סביר להניח שאף אחד מהם לא יחווה לחץ להתחרות או לקיים אינטראקציה, ובכך לתמוך בהגברת ההבדל של שתי הצורות בתוך האוכלוסייה.
לתיאוריה זו מעט תצפיות תומכות באוכלוסיות טבעיות, אך היא נראתה פעמים רבות במצבי ניסוי תוך שימוש באוכלוסיות קיימות, מה שמחזק את ההשערה שהתיאורי תתאים גם לנסיבות טבעיות.
כאשר אין תחרות בתוך המין, ברירה משבשת עדיין יכולה להוביל לההפרדת מינים באמצעות שמירה על פולימורפיזם (גיוון צורות באוכלוסייה).
תחת העדפות הזדווגות שונות, הזדווגות מגוונת יכולה להתרחש, במיוחד אם התכונה נמצאת תחת ברירה אקולוגית וכתוצאה מכך יש לה השפעת לוואי על התנהגות הרבייה.
לדוגמה, אם זן של פרפרים מפתח שני סוגים של דפוסי כנפיים החיוניים למטרות חיקוי בבית הגידול המועדף עליהם, אזי הזדווגות בין שני פרפרים בעלי דפוסי כנפיים שונים מובילה להטרוזיגוט לא חיובי.
לכן, פרפרים נוטים להזדווג עם אחרים מאותה דפוס כנפיים כדי לקדם כושר מוגבר, ולבסוף לחסל את ההטרוזיגוט לחלוטין.
קיום הטרוזיגוט לא חיובי זה יוצר לחץ למנגנון שגורם להעדפת הזדווגות אשר תוביל לאחר מכן לבידוד רבייה עקב ייצור מחסומים לאחר ההזדווגות.
לבחירה משבשת יש חשיבות מיוחדת בהיסטוריה של המחקר האבולוציוני, שכן היא מעורבת באחד מן הנושאים שנחקרו בראשית מחקר האבולוציה, פרושי דרוין בגלאפגוס.
הוא הבחין כי מיני הפרושים היו דומים מספיק כדי להיות צאצאים ממין בודד.
עם זאת, הם הפגינו שונות משבשת בגודל המקור.
נראה כי וריאציה זו קשורה באופן אדפטיבי לגודל הזרעים הזמין באיים המתאימים (מקורים גדולים עבור זרעים גדולים, מקורים קטנים עבור זרעים קטנים).
בעלי מקורים בינוניים התקשו לשלוף זרעים קטנים וגם לא היו קשוחים מספיק עבור הזרעים הגדולים יותר, ולכן לא שרדו.
למרות שברירה משבשת עשויה להוביל ליצירת מין, התהליך אינו מהיר או פשוט כמו סוגים אחרים של שינוי אבולוציוניים המאופיינים בהצטברות איטית ומתמשכת של שינויים לאורך תקופות זמן ארוכות, בעיקר בגלל שתוצאות הבחירה המשבשת פחות יציבות מתוצאות בחירה הכיוונית (המעדיפה קצה אחד בלבד של ספקטרום התכונות).
גבריאלה נובאק-סקירפן (בפולנית: Gabriela Nowak-Skyrpan; נולדה ב-4 בינואר 2001), ידועה בשם הבמה בריסקה (מעוצב כ-bryska) היא זמרת, מלחינה ופזמונאית פולנייה.
את דרכה המוזיקלית החלה תחת השמות גביס ובריילה, ובשנת 2021 אימצה את השם בריסקה וחתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים מג'יק רקורדס.
באותה שנה התפרסמה לראשונה בזכות הסינגל "Panika" והרמיקס לשיר "Lato (pocałuj mnie)", שצבר השמעות רבות והביא אותה לראשונה אל מצעד האיירפליי בפולין.
במהלך 2021 פרסמה 17 סינגלים, בהם השיר "Odbicie" אשר זכה לגרסה מחודשת על ידי המפיק מארק נבה והפך ללהיט בתחנות הרדיו.
באותה שנה יצא גם המיני-אלבום הראשון שלה, jestem bryska, אשר כלל 11 רצועות ופורסם להורדה דיגיטלית ועל גבי תקליט ויניל.
ב-2022 יצא אלבום הבכורה המלא שלה, moja ciemność.
אחד הסינגלים מתוכו, "You Were In Love", נכלל בפסקול הסרט 365 dni: Ten dzień ונכנס למצעדי הספוטיפיי במדינות שונות, לרבות פולין, צרפת, רומניה וקנדה.
בהמשך השנה השתתפה בטקס פרסי פרידריק והעניקה את פרס "אלבום הפופ של השנה" לזמרת סנח.
כמו כן, פרסמה גרסת כיסוי לשיר "Nie tęsknię za nikim" כחלק מקמפיין שיווקי לסדרת הטלוויזיה "To nie ze mną" של ערוץ סטופקלטקה.
בחודש נובמבר יצאה גרסה מורחבת לאלבום הבכורה שלה, שכונתה , וכללה 25 רצועות שפורסמו לאורך שנתיים.
באותה שנה השתתפה ביצירת האלבום Aquaria של הזמרת דודה.
בשנת 2024 השתתפה בשלב המוקדמות הפנימיות לבחירת נציג פולין לאירוויזיון ה-68, עם השיר "Obca", והגיעה למקום השביעי.
באפריל 2025 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים וורנר מיוזיק פולין.
ברית בגדאד (CENTO) הייתה ברית צבאית ומדינית בין בריטניה, עיראק, טורקיה, פקיסטן ואיראן, אשר התקיימה משנת 1955 עד שנת 1979.
לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר החלה המלחמה הקרה, היה המזרח התיכון שדה למאמצי שני הצדדים להעביר אל צידם כמה שיותר מדינות ובעלי ברית.
האמריקנים הגו רעיון של ברית הגנה הדדית, שתיצור חיץ פיזי בין ברית המועצות ובין מדינות המזרח התיכון, ושדות הנפט באזור.
עוד בשנת 1951 החלה ארצות הברית בסיוע צבאי לטורקיה, ובחתימת הסכמי הגנה דו-צדדיים עמה.
בשנה זו הצטרפה טורקיה לנאט"ו.
ב-2 באפריל 1954 נחתם הסכם הגנה בין טורקיה לפקיסטן, באפריל 1954 נחתם הסכם בין ארצות הברית לעיראק, ובמאי 1954 נחתם הסכם בין ארצות הברית לפקיסטן.
בינואר 1955 ביקר ראש ממשלת טורקיה אדנאן מנדרס בעיראק, נאם בפרלמנט העיראקי והצהיר על חתימת הסכם הגנה בין המדינות.
ב-24 בפברואר 1955 נחתם הסכם בין עיראק לטורקיה, אליו הצטרפו במהלך שנת 1955 אף בריטניה, פקיסטן ואיראן.
הרעיון היה יצירת שרשרת של מדינות המצויות בברית עם המערב, שתקיף את ברית המועצות, כשעיראק מספקת את הקישור ההכרחי אל מדינות ערב, שהוזמנו אף הן להצטרף אל הברית.
השרשרת הייתה אמורה להשלים כיתור מלא של הגוש המזרחי, כאשר החוליה המחברת אל מדינות נאט"ו היא טורקיה, בעוד שפקיסטן מחברת את הברית אל ברית דומה בשם SEATO שפעלה במזרח הרחוק (בה היו חברות ארצות הברית, בריטניה, צרפת, אוסטרליה, ניו זילנד, תאילנד הפיליפינים ופקיסטן).
בעת חתימת הברית ביקשה מדינת ישראל באופן בלתי פורמלי להצטרף אף היא, אך גישושיו של ראש הממשלה משה שרת נדחו על הסף.
לחץ אמריקני, אליו הצטרפו הבטחות להטבות כלכליות מפליגות, היה המניע העיקרי להצטרפות אל הברית.
למרות כל זאת מעולם לא הצטרפה ארצות הברית כחברה רשמית בברית, על מנת שלא לגרום לניכור מצד מדינות ערב שאינן חלק מן הברית.
הברית נחשבת לאחת מן הבריתות הפחות מוצלחות שיצרה המלחמה הקרה.
מצרים שהייתה בשנותיה הראשונות של התקופה הנאצריסטית, גינתה את החברות בברית וטענה כי הן מביאות את המעצמות האימפריאליסטיות אל האזור, וביחד איתן את המלחמה הקרה.
חששותיה של מצרים מן הברית היו גורם מרכזי בהתקרבותה אל ברית המועצות בשנים אלו, ובכך למעשה גרמה הברית לנזק רב יותר משהביאה תועלת למטרתה של ארצות הברית.
בברית, אשר נקראה בשם הבלתי רשמי "ברית בגדאד" ובראשי התיבות METO - Middle East Treaty Organization, התחייבו החברות לספק זו לזו הגנה ושיתוף פעולה כלכלי, כמו גם שלא להתערב זו בענייניה הפנימיים של זו.
מדינות ערביות נוספות נמנעו מלהצטרף לברית.
מול ברית בגדאד שסימלה בעיניו את הקשר עם המערב, יזם נאצר את הקמתה של ברית נגדית.
בתחילה נחתם באוקטובר 1955 הסכם צבאי בין מצרים וסוריה, מצרים חתמה על הסכם דומה גם עם סעודיה.
ביולי 1958 הופל המשטר המלוכני בעיראק במהפכת קצינים נוסח המהפכה המצרית.
מלך עיראק פייסל השני וראש ממשלתו נורי א-סעיד, שהיה מיוזמי הברית, הוצאו להורג.
כת הקצינים החדשה התנערה מן הברית באופן רשמי בחודש מרץ, 1959.
הברית החדשה, שהייתה חסרה עתה את החברה המרכזית בה נקראה עתה CENTO - Central Treaty Organization.
חלק ניכר ממשמעותה הצבאית של הברית אבד, והיא התמקדה עתה בשיתוף פעולה כלכלי.
ארצות הברית קיימה מתקנים צבאיים בפקיסטן, למטרת ריגול אחר ברית המועצות.
מן הבסיס בפשוור יצאו מטוסי הריגול U-2 לטיסות ביון.
לאחר הפלתו של מטוס מסוג זה ונפילתו בשבי של הטייס פרנסיס גארי פאוורס, בשנת 1960 הזהיר נשיא ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב את פקיסטן כי אם תמשיך במדיניות זו תהיה מטרה לכוחותיה הגרעיניים של ברית המועצות.
בשנות השישים הפך המזרח התיכון למוקד לשני סכסוכים בעלי משמעות בינלאומית נרחבת.
הסכסוך הישראלי ערבי, והסכסוך ההודי - פקיסטני.
ארצות הברית, והמדינות החברות ב-CENTO לא היו מעוניינות להתערב בסכסוכים אלו.
התמיכה האמריקנית בישראל החלישה ממילא את עמדתה כלפי המדינות החברות ב-CENTO.
פקיסטן שמרה על חברותה בברית על מנת לנסות ולקבל סיוע צבאי מארצות הברית במלחמותיה עם הודו בשנים 1965 ו-1971, אך ארצות הברית נמנעה מכך.
הברית גרמה, בסופו של דבר, לארצות הברית לספק סיוע למשטרים חלשים, מושחתים ובלתי פופולריים, כדוגמת משטרו של השאה מוחמד רזה פהלווי באיראן, ומשטרו של המלך פייסל השני בעיראק.
באופן רשמי התקיימה הברית עד למהפכה האיסלמית באיראן בשנת 1979. בפועל, גרמה פלישת טורקיה לקפריסין בשנת 1974, וההתנגשות שאירעה שם עם כוחות בריטניה, לחיסולה המעשי של הברית עוד בשנה זו.
ברית הבריונים הייתה תנועה לאומית רוויזיוניסטית שפעלה בארץ ישראל בשנות ה-30. התנועה התנגדה לשלטון הבריטי, שאותו הגדירה כ"כובש זר", ודגלה בשיבת העם היהודי לארצו, תוך שימוש בכוח הזרוע במקרה הצורך.
מקימי התנועה היו "השלישייה": ד"ר אב"א אחימאיר, המשורר אורי צבי גרינברג וד"ר יהושע ייבין.
הייתה זו למעשה התנועה הראשונה בארץ ישראל שפעלה באופן אקטיבי נגד הבריטים, ויש הרואים בפעולותיה את זרע המאבק המזוין בבריטים, שלימים הובילו מחתרות אצ"ל ולח"י.
מחתרת ברית הבריונים האנטי-בריטית הוקמה מקרב הנוער הלאומי וצעירי בית"ר בשנת 1930 בעקבות פרעות תרפ"ט שהוכיחו, לטענתם, את חוסר יכולתו וחוסר רצונו של השלטון הבריטי לדאוג לביטחון היישוב היהודי.
את התנועה המחתרתית הזו, שתשתיתה הרעיונית הייתה באגף המקסימליסטי בתנועת הצה"ר, הקימה קבוצת אינטלקטואלים, ובראשם "השלישייה": הראשון היה ד"ר אב"א אחימאיר, פילוסוף ופובליציסט שהתאכזב מהסוציאליזם הבינלאומי, וכבר ב-1927 הצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית בראשות זאב ז'בוטינסקי, וקרא בלהט להתנגדות אקטיבית לשלטון הבריטי.
אחימאיר התנגד לזרם הסוציאליסטי, וטען כי שיבת העם היהודי לארצו תתקיים רק במהפכה לאומית.
רעיונו המקורי של אחימאיר (אותו ביטא במכתב שכתב בשנת 1928 לידיד) היה להקים ארגון חדש ובו "מקום רק לחיילים ומפקדים", ואשר יהיה מושתת "על איכות ולא כמות".
השני היה המשורר אורי צבי גרינברג, שהזדהה עם הרעיונות הלאומיים והאקטיביים שהביע אחימאיר, והשלישי היה הסופר ד"ר יהושע ייבין.
בהמשך הצטרפו לשורות התנועה אינטלקטואלים נוספים, כמו יוסף כצנלסון, אלכסנדר זאובר, ד"ר משה הר-אבן, מרדכי אבניאל וגרשון שץ.
שם הקבוצה "ברית הבריונים" ניתן על ידי אצ"ג.
מקור השראתו היה במונח "בריונים" המופיע בשיריו של המשורר יעקב כהן אשר אהד את הקנאים הלאומיים, המורדים ברומא בימי הבית השני, בעקבות הכינוי בו מכנה התלמוד הבבלי את הסיקריים (מסכת גיטין נו, א).
שורה משירו של כהן, "שיר הבריונים", "בדם ואש יהודה נפלה ובדם ואש יהודה תקום", שחובר בשנת 1903, הייתה לסיסמת "השומר" והיה אהוב במיוחד על צעירי הרוויזיוניסטים, ומכאן קצרה הדרך לאימוץ השם באופן רשמי.
אחימאיר ביקש לקרוא לתנועה "אגודת ש.
א." - על שם שרה אהרנסון.
שם נוסף היה "ברית ציונים מהפכנים".
חברי התנועה ראו עצמם כממשיכי דרכם של הקנאים מימי המרד הגדול ברומאים, שכונו 'סיקריקים', שכן גם הם התנגדו לשיתוף פעולה עם השלטון המקומי הזר, ודרשו בכל מחיר עצמאות לאומית ומדינית.
'הבריונים' קראו להפסקת השותפות של המוסדות הציוניים עם הממסד הבריטי, ולשחרור הארץ בכוח המרי העברי.
בתחילה ראה ז'בוטינסקי את פעילותם בעין יפה, אך בהמשך, כשדעותיהם הקצינו, הוא התנער מהם וטען כי גישתם נוגדת את עמדתה הרשמית של התנועה הרוויזיוניסטית.
ז'בוטינסקי טען אז שחובה לנסות להגיע להישגים מדיניים על ידי הידברות ושיתוף פעולה עם הממשל הבריטי, לפני כל שימוש בכוח.
בוועידה העולמית החמישית של ברית הצה"ר יצא ז'בוטינסקי בחריפות כנגד חברי הקבוצה ה"מקסימליסטית".
אולם למרות חילוקי הדעות במישור האידאולוגי, חלק ז'בוטינסקי כבוד רב ל"שלישייה" ולשאר חברי הקבוצה בשל אמונתם העזה בצדקת דרכם.
הוא אף כינה את אחימאיר "מורי ורבי", בשל מסירותו לחינוך ולהוראה בקרב הנוער העברי וחברי תנועת הנוער בית"ר.
ראשית פעילותה של התנועה הייתה בהפצת ביטאון בשם "חזית העם", אותו יסד וניהל יהושע ליכטר ("איש ברוריה") וערכו ייבין ואחימאיר, וכן פרסום עלון בשם "הבריון".
בעיתונים אלה פרסמו ראשי התנועה את דעותיהם במאמרים הפובליציסטיים, בהם הביעו את דעתם בעיקר בנושאי חינוך ולאומיות.
עיקר פעולותיה של האגודה במגזר היהודי היו תעמולה נגד רעיונות תנועת העבודה וברית שלום, ולא פעם הם הפריעו לדובריהם בהרצאות ובכנסים.
בערים שונות הוקמו קבוצות קטנות של צעירים שהיו חברי בית"ר והצה"ר.
הקבוצות העיקריות פעלו בתל אביב, בירושלים ובקרב פלוגות העבודה הבית"ריות, ובייחוד בראש פינה.
בירושלים פעלה קבוצת תלמידים מהסמינר למורים, אשר עיקר תרומתם לתנועה הייתה העמקת רעיונותיה והשמשתם לתוכנית לימודים מסודרות.
עם התבססות התנועה והתחזקותה, החלו חבריה לפעול באופן אקטיבי להגשמת רעיונותיהם.
הם ארגנו הפגנות כנגד פקידים וחברי ממשל בריטים, בהן קראו לסילוקה של בריטניה מארץ ישראל.
הפעולה הראשונה הייתה ב-9 באוקטובר 1930, עת הפגינו אחימאיר וחבריו מול מלון פלטין בתל אביב נגד סגן שר המושבות הבריטי דרומונד שילס, הוכו, נאסרו - פעולה שהיא ראשית המרי האקטיבי נגד השלטון הזר הבריטי.
בעקבות האיסור שהטילו הבריטים על יהודים לתקוע בשופר ליד הכותל המערבי במוצאי יום הכיפורים, קיימו אנשי התנועה טקס שנתי קבוע, בו אחד מחבריהם תקע בשופר על אפו ועל חמתו של השלטון.
ראשון התוקעים היה משה צבי סגל.
'הבריונים' פעלו אף נגד מפקד האוכלוסין שערכו הבריטים בקרב היישוב היהודי.
חברי התנועה שמרו במספר מקומות בארץ על רכוש יהודי (בעיקר חקלאי) שהיה מועד דרך קבע להתנכלות וגנבה מצד ערביי הסביבה, וכן הגנו על יהודים שחיו באזורי ספר או במקומות מבודדים.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933, קרא ז'בוטינסקי לחרם על מוצרים גרמניים.
חברי ברית הבריונים פשטו על בתי קולנוע במטרה למנוע את הקרנתם של סרטים גרמניים.
כן הם הסירו את דגלי צלב הקרס מבנייני הקונסוליה של גרמניה ביפו ובירושלים.
פעילותם זכתה להצלחה חלקית (סרטים גרמניים לא הוקרנו עוד בארץ), אך במקרים רבים אחרים הם נעצרו בידי השלטונות, אם כי לזמן קצר וללא הגשת כתב אישום.
מעצריהם הפכו אותם לאסירים הפוליטיים הציוניים הראשונים, אחרי מאסרו של ז'בוטינסקי ואנשי ההגנה ב-1920.
את סופה של ברית הבריונים ניתן לקשר גם לפרשת רצח ארלוזורוב.
חיים ארלוזורוב, מנהיג ציוני וחבר בהנהלת הסוכנות היהודית, נרצח בתל אביב ב-16 ביוני 1933. עם הוודע דבר הירצחו, נעצרו מנהיגי ברית הבריונים (אב"א אחימאיר, יהושע השל ייבין, חיים דבירי, משה סבוראי, יעקב אורנשטיין, יוסף כצנלסון, מרדכי אבניאל ויהושע ליכטר.
אצ"ג, שהה אז בחו"ל) על ידי השלטונות הבריטיים.
אב"א אחימאיר הואשם בשותפות לרצח בטענה כי הסית את הציבור לפגוע באופן פיזי בארלוזורוב במאמריו הקיצוניים בעיתון "חזית העם", על רקע המשא ומתן שניהל ארלוזורוב עם השלטונות הנאצים בגרמניה.
את אחימאיר יצג הסנגור צבי אליהו כהן.
עוד בטרם החל המשפט בוטל האישום על הסתה שהוליכה לרצח.
במשך השנה בה התנהל משפטו שהה אחימאיר במאסר.
הבריטים הותירו את אחימאיר במאסר שנה וחצי נוספות באשמת ארגון "תנועת הסתה לאומית".
בתקופת שבתו במאסר בבית הסוהר המרכזי בירושלים בשנים 1933–1935 כתב יומן שראה אור בשם רפורטז'ה של בחור "ישיבה".
אחר שחרורו פנה אחימאיר להוראה ופובליציסטיקה, ונמנע מפעילות פוליטית בשל החשש מהמשטרה הבריטית.
באין מנהיג שייקח על עצמו את הפעילות המתמדת והתובענית, בא הקץ לברית הבריונים.
ברירת שארים היא תאוריה המתארת מנגנון אבולוציוני המעודד התנהגות זולתנית של פרטים כלפי שארים גנטיים.
מכיוון שלשארים גנטיים יש אחוז גבוה של אללים משותפים, לאלל הגורם לפרט לתרום להישרדותם של שארים (אלל זולתני) יש סיכוי גבוה להימצא בשאריו של הפרט.
מהסיבה הזו, אלל שכזה בעצם תורם להתפשטותו ושגשגו באוכלוסייה מכיוון שהוא גורם לפרט לעזור לפרטים אחרים עם אותו אלל ומעלה את סיכוייהם לשרוד ולהעמיד צאצאים.
צאצאים אלה, בתורם, ישאו בעצמם את האלל הזולתני ובכך יגבירו את תפוצתו.
אחד התוצרים הנפוצים של ברירת שארים הוא היכולת של פרטים במינים רבים לזהות פרטים הקרובים אליהם גנטית.
זיהוי זה אינו חייב להיות מודע, ומתקיים אפילו בצמחים.
עקרון "הזקן הירוק" הוא מושג פופולרי שנקבע על ידי ריצ'רד דוקינס המתייחס למנגנון זיהוי שארים שתלוי בהשוואת תכונות בין פרטים.
אם קיימת תכונה חיצונית יוצאת דופן המאפיינת פרט שנושא את האלל הזולתני, אזי תיברר תאחיזה בין האלל לבין אותה תכונה, תיברר יכולת זיהוי של אותה תכונה בקרב פרטים אחרים וכן תיברר הפעלה של ההתנהגות הזולתנית רק כלפי פרטים שנושאים את אותה התכונה.
דוקינס הדגים באופן היפותטי תכונה זאת כזקן ירוק, אם כי בטבע קיים מגוון עצום של תכונות שעשויות לשמש כ"זקן ירוק", כגון הפרשת חומרים כימיים ייחודיים (לדוגמה ריחות).
קיימים מנגנונים נוספים שמאפשרים ברירת שארים ללא זיהוי תכונה משותפת, כמו היכרות, דפוסי נדידה של צעירים הרחק ממקום הולדתם, פיזור מרחבי של צאצאים על ידי האם בעת הטלת ביצים, ועוד.