tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2014 הכריזו תושבי כורדיסטן הסורית על חוקה המאחדת את תושבי האוטונומיה, ובה אומצו מספר אמנות בינלאומיות בנושאי זכויות האדם, בהן ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, האמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות, האמנה הבינלאומית לזכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות, ואמנות זכויות אדם נוספות.
כמו כן מובעת בחוקה תמיכה מפורשת בזכויות המיעוטים ואיסור אפליה מינית.
על אף זאת, בסקירת שטחי הכורדים על ידי ארגון Human Rights Watch דווח בשנת 2014 על מעצרים שרירותיים, מעצרים ללא הליך שיפוטי, ומקרי רצח והיעלמות לא פתורים.
ממשלת כורדיסטן הסורית טענה שמדובר במקרים בודדים שאינם מייצגים, ושהיא תנקוט בצעדים לשיפור המצב.
הפעם הראשונה שבה המושג "זכויות אדם" מופיע במסמכים בינלאומיים הוא במגילת האו"ם.
בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, המכון למשפט אמריקני הכין טיוטה של מגילת זכויות לשם שמירת השלום, על מנת לענות על צורך משמעותי בדאגה לשמירה על זכויות האדם.
לאחר עבודה של כמעט שנתיים, מבלי לנסות להשלים טיוטה פורמלית, התגבש דו"ח המצביע על זכויות אדם חיוניות.
עבודת המכון, כמו גם מאמצים של קבוצות חברתיות ודתיות שונות, היוותה גורם משמעותי בהשפעה על כתיבת העקרונות בדבר זכויות אדם בסיסיות במגילת האו"ם .
בשנת 1944 התכנסה ועידת דמברטון אוקס בוושינגטון לאחר שהוכר הצורך בארגון בינלאומי לאחר מלחמת העולם השנייה.
בוועידה השתתפו נציגי ברית המועצות, ארצות הברית, בריטניה וסין.
הוועידה ניסחה הצעה שכללה טיוטה של אמנה ושל מסמכים נוספים, להקמת ארגון בין לאומי לשמירת השלום והביטחון.
במהלך הוועידה בתהליך כתיבת טיוטת העקרונות שלימים הפכה לבסיס למגילת האו"ם, ניתנה התייחסות מעטה לנושא זכויות האדם והחירויות הבסיסיות ונראה היה כי נעשה ניסיון להתחמק מדיון בסוגיה זו.
גם ההתייחסות שניתנה התמקדה ביחסיהן של מדינות קטנות וגדולות ואופן ההצבעה של המדינות בגופים הבינלאומיים.
הסיבה העיקרית לכך הייתה שמדינות מסוימות כמו רוסיה ובריטניה יחששו מפלישה לעניינים הפנימיים שלהן ויירתעו מחתימה על המגילה, רוסיה בשיטת הממשל שלה ובריטניה בהתייחס לקולוניות תחתיה.
ארגונים חברתיים ודתיים שונים הביעו אכזבה גדולה על ההתייחסות הקצרה במגילה וריכזו מאמצים רבים לקידום ושמירה על זכויות האדם הבסיסיות עד שלבסוף הציעו לייסד ועדה שמשימתה העיקרית תהיה להציע הגדרה והצהרה בינלאומית לזכויות האדם.
מהלך זה הוביל להכרזה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם, שהתקיימה ב-1948 בסן פרנסיסקו.
הצהרה זו איננה מחייבת את המדינות באופן חוקי אלא מציבה סטנדרט בינלאומי אחיד לכל העמים והאומות.
זכויות אדם בסעיפים השונים במגילת האו"ם
זכויות האדם במגילת האו"ם מוזכרות בעיקר בסעיף 1(3) לפרק הראשון, "מטרות ועקרונות" ובסעיפים 55–56 למגילה, המצויים תחת הפרק התשיעי "שיתוף פעולה כלכלי וחברתי בינלאומי".
לפי הסעיף 1(3) הפותח את מגילת האו"ם, אחת ממטרות האו"ם היא להשיג שיתוף פעולה בינלאומי בפתרון בעיות כלכליות, חברתיות, תרבותיות והומניטריות וקידום ועידוד זכויות האדם וחירויות היסוד לכל, ללא הבחנה בין גזע, מין, שפה או דת.
סעיף 1(3) מתייחס לשאיפת האומות המאוחדת על פי המגילה, ליצור שיתוף פעולה בינלאומי במטרה לעודד שמירה והגנה אוניברסלית על זכויות האדם כאמור, ואילו החובה הנזכרת בסעיף 55 מהווה התייחסות ישירה לשמירה על זכויות האדם.
סעיף 55 למגילה קובע מטרות שונות אותן יקדם על מנת ליצור תנאי יציבות ורווחה הנחוצים ליחסי שלום וידידות בין העמים המבוססים על כיבוד עיקרון שוויון זכויות והגדרה עצמית.
מטרות אלו עוסקות בקידום כלכלי, חברתי ותרבותי במדינות השונות ועידוד קידום זכויות האדם וחירויות היסוד באופן אוניברסלי.
לבסוף, סעיף 56 מציין כי המדינות החברות מתחייבות לנקוט בפעולות, יחד ולחוד, לשם השגת היעדים המפורטים בסעיף 55. לשם כך, קובע סעיף 68 למגילה שיוקמו ועידות שיעסקו בתחומים כלכליים וחברתיים וועדות לקידום זכויות אדם.
כחלק מכך, מונה סעיף 13 למגילה כלים למימוש המטרה לקידום זכויות אדם, כך שהעצרת הכללית תיזום למידה ומחקרים לשיתוף פעולה בינלאומי בתחומי התרבות, הכלכלה, החינוך, והבריאות וסיוע במימוש זכויות האדם וחירויות היסוד לכל, ללא הבחנה בין גזע, מין שפה או דת.
כמו כן, סעיף 62(2) קובע שהמועצה הכלכלית והחברתית תייעץ ותמליץ בנושא ההגנה על זכויות האדם וחירויות היסוד לכל.
מאז אימוץ מגילת האו"ם הוחלפה הוועדה לזכויות האדם שתחת המועצה הכלכלית והחברתית במועצת זכויות האדם שתחת העצרת הכללית.
סעיף נוסף המבליט את הנכונות להגן על זכויות האדם תחת מגילת האו"ם הוא סעיף 76, אשר מדגיש שוב את מחויבות המדינות החברות בארגון לפעול להשגת מטרות הארגון המנויות בסעיף 1. זוהי 'מערכת הנאמנות' של המדינות החברות.
הסעיף חוזר על המטרות השונות כמו קידום השלום והביטחון הבינלאומיים, קידום התפתחות פוליטית, כלכלית וחברתית, קידום מעמד של הגדרה עצמית לעמים שונים, לעודד כבוד לזכויות אדם וחירויות יסוד לכל, ללא הבחנה בין גזע, מין, דת או שפה ולהבטיח שוויון בעניינים החברתיים, הכלכליים והמסחריים עבור כל חברי האומות המאוחדות.
מכאן שמטרות האו"ם הנוגעות לשמירה על זכויות אדם מתכנסות לשלוש סמכויות בסיסיות: הסמכות ללמוד, לחקור ולאסוף מידע, הסמכות להכין דו"חות והמלצות והסמכות לדון בנושא על מנת לכונן כיבוד וקידום זכויות אדם.
לסיכום, המגילה מטילה על האו"ם מחויבות ליזום שיתוף פעולה בינלאומי ומטילה על המדינות החברות לפעול בהתאם למטרות הארגון.
הנס קלזן טען כי העיקרון לשמירה והגנה על זכויות אדם כמוזכר במגילה מנוסח באופן שלא משתמע לשתי פנים ואף קובעת את החובה של מדינות לכבד זכויות אדם.
גיאורג שוורצנברגר טען שבמגילה כתוב באופן ברור כי האחריות של האו"ם הוא לקידום ולעידוד כיבוד זכויות אדם ובנוסף, על כל מדינה חברה קיימת החובה להגן בפועל על הזכויות.
סר הרש לאוטרפאכט טען שהמגילה מטילה אחריות משפטית על המדינות החברות בנושא שמירה והגנת זכויות האדם וכיבוד החירות.
הזכות העיקרית הכתובה מפורשות במגילה, ממנה יוצאות כלל הזכויות.
הזכות לשוויון משתקפת למעשה מהסעיפים 1(3) ו־55 למגילה בכך שמציינים כי יש לקדם ולעודד את חירויות היסוד עבור כולם, ללא הבחנה בין גזע, מין, שפה או דת.
מאתר האו"ם עולה כי עקרונות השוויון ואי- האפליה הם חלק מיסודות שלטון החוק כך שכל בני האדם, המוסדות והגופים, הציבוריים והפרטיים, לרבות המדינה עצמה, אחראים לדינים צודקים, הוגנים ושוויוניים והם זכאים להגנה שווה מפני החוק ללא כל אפליה.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באוסטריה התקדמו משמעותית במאה ה־21. נישואים חד־מיניים חוקיים באוסטריה משנת 2019, וזוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים החל משנת 2016. כמו כן, חוקי המדינה אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
למרות השפעתה של הכנסייה הקתולית על המדינה, אוסטריה הפכה להיות ליברלית יותר בשנים האחרונות מבחינת דעת הקהל והחוקים העוסקים בנטייה מינית ובזהות מגדרית.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק
פעילות מינית של אנשים מאותו המין חוקית באוסטריה משנת 1971.
בשנת 2002 התקבלה החלטה של בית משפט במדינה, שקבעה שגיל ההסכמה יהיה זהה עבור הומוסקסואלים והטרוסקסואלים.
בעקבות החלטה זו, גיל ההסכמה שונה מ־18 ל־14 עבור הומוסקסואלים, כדי להשוותו לגיל ההסכמה של הטרוסקסואלים.
בעקבות החלטה של בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 2003, אוסטריה הכירה בנישואי חוזה המעניקים לזוגות חד־מיניים זכויות זהות לאלו של זוגות הטרוסקסואלים.
כמו כן, המדינה מכירה בזוגיות רשומה החל מ־1 בינואר 2010.
לפני שבית המשפט החוקתי של אוסטריה קבע שנישואים חד־מיניים יהיו חוקיים, הממשלה לא חוקקה חוקים המכירים בנישואים כאלה עקב התנגדותה של מפלגת העם האוסטרית.
עם זאת, מפלגת הירוקים העלתה הצעה בנושא לפרלמנט, ובשנת 2015 ארגון בשם "Ehe Gleich!" (מגרמנית: "שוויון בנישואים!") קרא לפרלמנט האוסטרי לשקול להפוך נישואים חד־מיניים לחוקיים.
הוגשה גם עתירה נגד החוק, שלא הכיר בנישואים חד־מיניים, אולם עתירה זו נדחתה על ידי בית משפט.
ב־21 במרץ 2016 הוגשה עתירה נוספת בעיר לינץ, אך ב־15 באפריל 2016 גם היא נדחתה על ידי בית משפט.
ב־5 בדצמבר 2017 בית המשפט החוקתי של אוסטריה קבע שהאיסור על נישואים חד־מיניים במדינה אינו חוקתי.
בינואר 2018 אמר הקנצלר החדש של אוסטריה, סבסטיאן קורץ, שממשלתו החדשה תכבד את החלטת בית המשפט החוקתי ושנישואים חד־מיניים יהפכו לחוקיים במדינה עד 2019. בעקבות פסיקת בית המשפט, נישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים באוסטריה ב־1 בינואר 2019, וביום זה נערך טקס החתונה החד־מינית הראשונה במדינה.
ב־19 בפברואר 2013 בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע שאזרח הנמצא בזוגיות חד־מינית זכאי לאמץ את הילד הביולוגי של בן או בת זוגו.
ב־4 ביולי 2013 הפרלמנט האוסטרי העביר חוק המאפשר לזוגות חד־מיניים לאמץ את הילד של בן או בת הזוג.
החוק נכנס לתוקף ב־1 באוגוסט 2013.
בינואר 2015 בית המשפט החוקתי של אוסטריה קבע שחוקי האימוץ הקיימים אינם חוקתיים וקרא לשנותם עד 31 בדצמבר 2015, כך שיאפשרו גם לזוגות חד־מיניים לאמץ ילדים במשותף.
ב־30 באוקטובר 2015 שר המשפטים האוסטרי הודיע שאיסור האימוץ על ידי זוגות חד־מיניים לא ייאכף יותר החל מ־1 בינואר 2016, כך שהחלטת בית המשפט תמומש באופן אוטומטי החל ממועד זה.
באוקטובר 2018 בית המשפט החוקתי של אוסטריה קבע שהנהלים העוסקים בסוגיית האימוץ במקרה של סיום מערכת יחסים יהיו זהים עבור זוגות חד־מיניים וזוגות הטרוסקסואלים.
לפי קביעה זו, צריכה להיות הכרה מלאה באם המאמצת כהורה בהתאם לנוהלי האימוץ, ועליה לקבל את אותן הזכויות, את אותו היחס ואת אותן החובות שאב הטרוסקסואל היה מקבל, אפילו אם הזוג המאמץ נפרד.
טובת הילד חייבת להיות מובטחת בכל הליכי האימוץ, והנהלים חייבים להיות זהים עבור זוגות חד־מיניים וזוגות הטרוסקסואלים.
קוד העבודה הפדרלי של אוסטריה כולל חוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית החל משנת 2004, בהתאם לחקיקת האיחוד האירופי.
הגנה מפני אפליה על רקע זהות מגדרית אינה כלולה במפורש, אך ממומשת בפועל בהתאם לסעיף "מגדר".
בינואר 2017 אוסטריה תחתית הפכה למדינה האחרונה באוסטריה שעדכנה את חוקי האפליה שלה כך שיאסרו אפליה על רקע נטייה מינית באספקת מוצרים ושירותים.
אפליה כזו אסורה בכל המדינות האחרות באוסטריה עוד מלפני כן.
ב־1993 נחקק חוק הקובע שעל המשטרה להימנע מכל פעולה שעלולה להתפרש כאפליה על רקע נטייה מינית.
ב־1998 העיר בלודנץ אימצה הצהרה סמלית נגד אפליות, הכוללת אפליה על רקע נטייה מינית.
החל משנת 2002, בעיר וינה קיים חוק המגן על בני נוער מפני אלימות או אפליה על רקע נטייתם המינית.
החוקה הפדרלית של אוסטריה מגינה על כל האזרחים במידה שווה, אם כי מספר פסקי דין של בית המשפט החוקתי אימתו שההגנות הללו לא תמיד נאכפות.
בשנת 2015 הפרלמנט האוסטרי אישר תיקונים לקוד הפלילי, שלפיהם אלימות והסתה על רקע נטייה מינית נחשבות לפשעי שנאה.
התיקונים נכנסו לתוקף ב־1 בינואר 2016.
טרנסג'נדרים באוסטריה מורשים לשנות את מגדרם החוקי כך שיתאים לזהותם המגדרית.
אין חובה לעבור ניתוח לשינוי מין לשם כך.
ב־14 במרץ 2018 בית המשפט החוקתי של אוסטריה קבע שאזרחים המגדירים עצמם כאינטרסקס (כלומר, אינם זכר ואינם נקבה מבחינה ביולוגית) יוכלו להשאיר את שדה המגדר בתעודת הלידה שלהם ריק, או לשנותו ל"אינטרסקס", "אחר" או "X".
כמו כן, בית המשפט קבע שהתערבויות רפואיות במינם הביולוגי של תינוקות ושל ילדים אינן חוקתיות ושיש להימנע מהן ככל האפשר.
לפי קביעה זו, התערבויות רפואיות כאלו יכולות להיות מוצדקות רק במקרים יוצאי דופן, למשל כאשר יש סכנה לחיים.
פסק הדין הסופי פורסם ב־29 ביוני 2018 ונכנס לתוקף באופן מיידי.
להט"בים מורשים לשרת בצבא אוסטריה באופן גלוי, כלומר מבלי שייאלצו להסתיר את נטייתם המינית או את זהותם המגדרית.
החל משנת 2014, אוסטריה אפשרה לטרנסג'נדרים לשרת באופן גלוי בכוחות הצבא שלה.
ביוני ויולי 2018 ביקרה עמותת הלהט"ב "HOSI" זלצבורג את העמותה הנוצרית האולטרה-שמרנית "TeenSTAR" בטענתה כי "הומוסקסואליות נחשבת לבעיית זהות וסטייה".
הקבוצה הציעה לקטינים טיפולי המרה בכך שלימדה אותם כי הנטייה המינית "ניתנת לשינוי" באמצעות שילוב של טיפול, קבוצות עזרה עצמית וטיפול פסטורלי, כפי שדווח בעיתון זלצבורגר נחריכן.
חבר המועצה הלאומית מריו לינדנר (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית) הגיש בקשה פרלמנטרית לתשובה משר החינוך לשעבר, היינץ פאסמן, על דברי העמותה.
שאלה פרלמנטרית נוספת הושקה על ידי חברת המועצה אווה דיזזיץ' (מפלגת הירוקים).
באוקטובר 2018 אסרה מנהלת החינוך בזלצבורג על קיום סדנאות טיפולי ההמרה של עמותת "TeenSTAR" עד לתוצאה של הסקירה.
אף על פי שמשרד החינוך הודיע על איסור התאחדות העמותה, ועל צו עד חג המולד 2018, נכון לפברואר 2019, לא פורסם שום צו, והעמותה המשיכה לעבוד בבתי ספר.
בדצמבר 2018 הוגשה לפרלמנט החלטה הקוראת לאסור על טיפולי המרה בקטינים על ידי מריו לינדנר.
תחילה נמנעה ועוכבה ההצבעה על ידי קואליציית מפלגת העם האוסטרית ושלטון מפלגת החירות האוסטרית.
עם זאת, בהצבעה ב-13 ביוני 2019, המועצה הלאומית אישרה את ההחלטה.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית, NEOS – אוסטריה החדשה והפורום הליברלי, מפלגת "JETZT", שני החברים העצמאיים ומפלגת העם האוסטרית הצביעו כולם להחלטה בעד ההצבעה כאשר מפלגת החירות האוסטרית התנגדה.
ב-2 ביולי 2019, המועצה הלאומית אישרה את ההחלטה בהצבעה סופית.
בהצבעה זו הצביעה מפלגת החירות האוסטרית בעד גם כן בנימוק כי "תמיד יש לתת עדיפות לילדים ולמתבגרים".
ההחלטה קראה לממשלת אוסטריה "להגיש באופן מיידי למועצה הפדרלית הצעת חוק ממשלתית האוסרת על שימוש בקטינים בטיפולי המרה וטיפול מתקדם" על ידי קביעת מועד לפני הקיץ.
כעת, איסור על טיפולי המרה ממתין לאישור.
ב־1995 בית הדין הבינלאומי לזכויות אדם יזם דיון פוליטי בנושא האפליה והרדיפה של להט"בים באוסטריה.
לאחר מכן נערכו הדיונים הפרלמנטריים המשמעותיים הראשונים בסוגיה זו, ביוזמת מפלגת הפורום הליברלי שהתנגדה בתקיפות לאפליית הומוסקסואלים, שבה בעת הייתה קיימת בסעיף 209 של חוק העונשין האוסטרי.
מפלגת הפורום הליברלי תמכה גם בשוויון מוחלט לאזרחים חד־מיניים, כולל נישואים ואימוץ ילדים.
סעיף 209 בחוק העונשין האוסטרי קבע גיל הסכמה גבוה יותר לגברים הומוסקסואלים (18), בעוד שגיל ההסכמה עבור הטרוסקסואלים ולסביות היה 14. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית וכן מפלגת הירוקים הביעו גם הן תמיכה ביחס שווה לזוגות חד־מיניים.
לאחר שמפלגת הפורום הליברלי לא הגיעה לסף 4% האלקטורים בבחירות 1999, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת הירוקים החלו לקדם את הסוגיה הזו.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית קיבלה החלטה בסוגיית היחס השווה לזוגות חד־מיניים במהלך הכנס הדו־שנתי שערכה: הועלתה הצעה להסדרת זוגיות רשומה המתירה לזוגות חד־מיניים, בין היתר, לאמץ את הילד הביולוגי של בן או בת הזוג.
בשנת 2004 מפלגת הירוקים הציעה לאפשר לזוגות חד־מיניים נישואי חוזה שיוסדרו באופן הדומה להצעתה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
עם זאת, ההתקדמות בחקיקת החוקים הייתה מצומצמת.
בשנת 1998 אוסטריה החלה להכיר בזכותם של האזרחים להימנע ממסירת עדות נגד בן או בת הזוג שלהם, גם כאשר מדובר בזוגות חד־מיניים, בהתאם לתיקון הקוד הפלילי.
ביוני 2002 בית המשפט החוקתי של אוסטריה ביטל את סעיף 209 בקוד הפלילי, מה שהוביל להוספת סעיף 207b כתחליף בעקבות הצעת הקואליציה של מפלגת העם האוסטרית ומפלגת החירות האוסטרית.
סעיף 207b הוריד את גיל ההסכמה ל־14 עם הפרש גילאים שאינו גדול מ־3 שנים בין מקיימי יחסי המין.
סעיף זה אוסר גם לקיים יחסי מין עם קטין מתחת לגיל 16 בתמורה לתשלום או לגמול.
בעקבות החלטת בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 2003, זוגות חד־מיניים החלו לקבל את אותן הזכויות של זוגות הטרוסקסואלים במסגרת נושאי חוזה.
בשנת 2005 מפלגת הירוקים הביעה תמיכה נחרצת בזוגיות רשומה לזוגות חד־מיניים במהלך קמפיין הבחירות שערכה בווינה.
ב־26 ביולי 2006 נישואים חד־מיניים הוכרו בפעם הראשונה על ידי המדינה, כאשר אנג'ליקה פראסל, אישה טרנסקסואלית עם שני ילדים, קיבלה אישור מבית המשפט החוקתי לשנות את מגדרה החוקי לנקבה, בעוד שהיא עדיין נשואה לאשתה.
קארין גסטינגר, שרת המשפטים האוסטרית וחברה לשעבר במפלגת הברית למען עתיד אוסטריה, נאבקה למען זכויותיהם של זוגות חד־מיניים בתחומי השיכון והטיפול הרפואי בדצמבר 2005. עם זאת, המאבק לא הצליח בסופו של דבר.
רוב התומכים בזכויות הלהט"ב באוסטריה התקשו להאמין שהקואליציה של השמרנים והסוציאל-דמוקרטים ב־2007 תוביל לצעדים משמעותיים ומהירים למען שוויון הזכויות.
אף על פי ששרת המשפטים, מריה ברגר מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, הצהירה על כוונתה לקדם את זכויות הלהט"ב במדינה, היא ציפתה להתנגדות כבירה מצד מפלגת העם האוסטרית השמרנית, משום שמצבה בממשלה היה זהה למצבה של שרת המשפטים הקודמת גסטינגר.
יתר על כן, מריה פקטר, שכיהנה כיו"ר הוועדה הפרלמנטרית של הרשות השופטת וכשרת הפנים מטעם מפלגת העם האוסטרית, הביעה מספר פעמים את התנגדותה לזוגיות רשומה עבור זוגות חד־מיניים.
למרות ההתנגדות, זוגיות רשומה אושרה בדצמבר 2009 ברוב של 110–64 מחוקקים.
מפלגות שמרניות, בהן מפלגת העם האוסטרית ומפלגת החירות האוסטרית, נוטות להתנגד לזכויות להט"ב.
באוסטריה, פוליטיקאים להט"בים מוצהרים כוללים את אולריקה לונאצק, מנהיגת מפלגת הירוקים לשעבר וסגנית נשיא הפרלמנט האירופי.
לונאצ'ק נבחרה למועצה הלאומית בשנת 1999, ונשארה חברה בה עד 2009. בשנת 2009, היא הפכה לחבר הפרלמנט האירופי הלסבית המוצהרת הראשונה.
היא פרשה מהפוליטיקה בשנת 2017. בשנת 2017 הפך מריו לינדנר (SPÖ) לפוליטיקאי ההומוסקסואל הראשון שנבחר למועצה הלאומית.
גרלד גרוש, חבר המועצה הלאומית בין השנים 2008–2013 ומנהיג המפלגה של הברית לעתיד אוסטריה בין השנים 2013–2015, יצא מהארון כהומוסקסואל בשנת 2013 רגע לפני פרישתו מהפוליטיקה בשנת 2015. חברת המועצה הפדרלית אווה דזידזיץ' (מפלגת הירוקים) וחברת בקהילת Gemeinderat ו-Landtag של וינה פייקה אל-נגאשי (ירוקים) שתיהן לסביות.
באפריל 2019 נבחר גאורג דג'ונדה (SPÖ) כראש העיר ההומוסקסואל הראשון באוסטריה, בעיר אוברנדורף ביי זלצבורג.
ביוני 2019 יצאה מהארון שרת החינוך, המדע והמחקר איריס אליסה ראוסקאלה כלסבית והודיעה כי היא נשואה לאישה, ובכך, הפכה לשרה הלהט"בית הגלויה הראשונה בממשלת אוסטריה.מאז הבחירות הלאומיות 2019 שבעה פוליטיקאים במועצה הלאומית הם הומוסקסואלים מוצהרים.
המפלגה הירוקה כוללת את המספר הגבוה ביותר של נציגי הלהט"ב עם ארבעה פוליטיקאים (אווה דזידזיץ', פייקה אל-נגאשי, דייוויד סטגמולר ומרי דיסוסקי).
לצד יאניק שטי מהמפלגה הליברלית (NEOS), ישנם גם שני פוליטיקאים הומואים גלויים ממפלגת העם האוסטרית השמרנית, ניקו מרצ'טי ומרטינה קאופמן.
הועלו ספקולציות רבות באשר לנטייתו המינית של ירג היידר, ששלט במפלגת החירות האוסטרית הימנית בשנת 1986 ומאוחר יותר הקים את המפלגה "הברית למען עתיד אוסטריה", המתונה יותר ממפלגת החירות (אף על פי שגם היא שמרנית בנושאים חברתיים).
המחלוקת נמשכה לאחר מותו של היידר בתאונת דרכים ב־11 באוקטובר 2008. בשנת 2009 בית משפט אוסטרי הוציא צו שאסר פרסומים בנושא בשל "הפרת זכויות אישיות והזכות לפרטיות של ד"ר ירג היידר", לאחר שפורסמו טענות שלפיהן היידר לא היה הטרוסקסואל.
הקהילה הגאה מפותחת בכל הערים הגדולות יותר במדינה כגון וינה, לינץ, אינסברוק, זלצבורג וגראץ.
בכל שנה עיריית וינה מארגנת מצעד גאווה בשם, "Regenbogenparade" (מגרמנית: "מצעד הקשת").
ארגוני הלהט"ב הגדולים במדינה כוללים את "HOSI Wien" שנוסד בשנת 1979 והוא העמותה הוותיקה והגדולה ביותר של אוסטריה, פורם הלסביות, ביסקסואלים והומוסקסואלים האוסטרי (ALGF) שהיה פעיל מאז שנות ה-90 ואפרו קשת אוסטריה (ARA), הארגון הראשון של מהגרי להט"ב מאפריקה באוסטריה.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אוהיו שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. עם זאת, להט"בים באוהיו עדיין עשויים לחוות מספר קשיים שהטרוסקסואלים אינם חווים מבחינת החוק.
משפחות עם הורים חד־מיניים זכאיות לאותן ההגנות והזכויות של משפחות עם הורים ממינים שונים, אך אפליה על רקע נטייה מינית אינה אסורה בכל חלקי המדינה.
נישואים חד־מיניים חוקיים באוהיו משנת 2015.
בשנים האחרונות ערים רבות באוהיו (בהן קולומבוס, סינסינטי, קליבלנד, דייטון וטולידו) חוקקו תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית.
כמו כן, טיפולי המרה אסורים במספר ערים.
בשנת 1885 מדינת אוהיו חוקקה חוק האוסר פעילות מינית הומוסקסואלית, כחלק מחוקים האוסרים מעשי סדום.
בשנת 1972 היא הפכה למדינה השמינית בארצות הברית שביטלה את האיסורים הללו.
עם זאת, חוקי המדינה עדיין אסרו להביע חיבה רומנטית או התעניינות מינית באדם עם אותו המין.
בשנת 1979 בית המשפט העליון של אוהיו שינה את החוק, כך שיחול רק במקרים שבהם הבעת ההתעניינות המינית נעשית באופן "מטריד" ("unwelcome"), וב־2003 האיסור בוטל לחלוטין.
ב־1 ביוני 2004 נערך משאל עם באוהיו שנועד לשנות את חוקת המדינה, כך שתאפשר נישואים בין גבר לאישה בלבד ותאסור נישואים חד־מיניים.
בוב טאפט (שכיהן כמושל אוהיו) וביל סיץ (שכיהן כנציג בבית הנבחרים של המדינה) התנגדו לתיקון החוקה בטענה שהניסוח היה מעורפל מדי.
משאל העם עבר ברוב של 61%–38%, מה שגרם לשינוי של סעיף 15.11 בחוקת אוהיו ולהחלת איסור חוקתי על נישואים חד־מיניים במדינה.
ב־26 ביוני 2015 בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע בפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס שנישואים הם זכות חוקתית תחת התיקון ה־14 לחוקת ארצות הברית, ושזכות זו חייבת להינתן גם לזוגות חד־מיניים.
כתוצאה מכך, בוטל האיסור על נישואים חד־מיניים באוהיו וביתר המדינות בארצות הברית שבהן היה איסור כזה.
לפני שנישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים בכל המדינה ביוני 2015, מספר ערים, כפרים ומחוזות באוהיו חוקקו חוקים המציעים לזוגות חד־מיניים שותפות מקומית, המעניקה חלק מזכויות הנישואים.
בנוסף, הכפר ילו ספרינגס מציע שותפות מקומית משנת 2009. מחוז פרנקלין מציע לזוגות חד־מיניים שותפות מקומית משנת 2010, ומחוז קויאהוגה מציע זאת משנת 2012.
להט"בים יחידים מורשים לאמץ ילדים באוהיו.
בעקבות פסק הדין אוברגפל נגד הודג'ס ביוני 2015, זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ את הילד של בן או בת הזוג או לאמץ ילדים במשותף.
חוקי מדינת אוהיו אינם כוללים הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית, פרט לצו מנהלי מ־21 בינואר 2011 שאוסר אפליה על רקע נטייה מינית בהעסקת עובדים בעבודות המדינה.
עם זאת, במחוז קויאהוגה ובמחוז סאמיט אסורה אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בהעסקת עובדים.
בנוסף למחוזות אלה, גם בערים ובכפרים הבאים קיים איסור כזה: אוברלין, אולמסטד פולס, אוקספורד, אקרון, אתונה, באולינג גרין, בקסלי, דבלין, דייטון, דרום אוקלידס, טולידו, ילו ספרינגס, ינגסטאון, לייקווד, מזרח קליבלנד, ניוארק, סינסינטי, ספרינגפילד, קולומבוס, קושאוקטון, קליבלנד, קליבלנד הייטס, קנט וקנטון.
יתר על כן, גם במחוזות המילטון, ווד, לוקאס, מונטגומרי ופרנקלין וכן בערים גאנה, המילטון ולימה ובכפר לורה ישנה הגנה מפני אפליה כזו, אך היא חלה על עובדים ברשות המקומית בלבד.
הגנה מפני אפליה על רקע זהות מגדרית
ב־7 במרץ 2018 בית המשפט הפדרלי השישי לערעורים של ארצות הברית (שתקף במדינות אוהיו, טנסי, מישיגן וקנטקי) קבע שאפליה נגד טרנסג'נדרים בשוק העבודה אסורה בהתאם לכותרת השביעית בחוק זכויות האזרח.
בית המשפט קבע גם שמעסיקים אינם מורשים להפלות להט"בים מכוח חופש הדת.
איימי סטפנס, אישה טרנסג'נדרית ממישיגן, החלה לעבוד בבית לוויות והציגה את עצמה כגבר.
ב־2013 סטפנס סיפרה לבוס שלה שהיא טרנסג'נדרית ושהיא מתכננת לשנות את מגדרה.
לאחר מכן, הבוס פיטר אותה באופן מיידי בטענה ש"שינוי מגדר מפר את רצונו של אלוהים משום שמינו של אדם הוא החלטה בלתי ניתנת לשינוי של אלוהים".
בעקבות מקרה זה, בית המשפט קבע שאפליה על רקע זהות מגדרית במקומות עבודה תהיה אסורה באוהיו.
חוק פשעי השנאה של אוהיו כולל אלימות על רקע גזע, צבע עור, דת או מוצא אתני, אך אינו כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
עם זאת, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים כאלה החל משנת 2009.
בשנת 2012 תלמיד תיכון בן 16 בשם מאבריק קאוץ' תבע את בית הספר המקומי בכפר ויינסוויל שבו למד, לאחר שנאמר לו שהוא לא יכול להגיע לבית הספר עם חולצה שכתוב עליה "ישו לא היה הומופוב".
בית הספר טען שיש לו את הזכות להגביל לבוש המכיל סלוגנים מיניים, בעיקר בתקופה שבה האווירה הייתה טעונה מאוד, כדי להגן על תלמידיו ולשפר את הסביבה החינוכית.
לדברי בית הספר, המנהל פעל במסגרת גבולות סמכויותיו כשביקש מהתלמיד להחליף את החולצה ולא להגיע איתה לבית הספר בעתיד.
התביעה הסתיימה בהחלטה של בית משפט פדרלי בסינסינטי, שהכירה בזכותו של התלמיד קאוץ' ללבוש את החולצה בבית הספר וחייבה את מחוז בית הספר לשלם 20,000 דולר בעבור פיצויים ושכר טרחת עורכי דין.
בעקבות החלטה של בית משפט באוהיו בשנת 1987, המדינה לא מאפשרת לאנשים שנולדו בגבולותיה לשנות את המידע על מינם בתעודת הלידה שלהם, גם אם נעשה ניתוח לשינוי מין.
עם זאת, טרנסג'נדרים מורשים לשנות את שמם ואת מגדרם החוקיים בתעודת הזהות של המדינה.
כדי לעשות זאת, יש להגיש בבית המשפט הצהרה מתאימה שנחתמה על ידי רופא או פסיכולוג, המאמתת את זהותו המגדרית של מבקש השינוי.
במרץ 2018 ארבעה טרנסג'נדרים מאוהיו תבעו את מחלקת הבריאות של המדינה, בבקשה לבטל את החלטת בית המשפט משנת 1987 ולשנות את מינם בתעודת הלידה כך שיתאים לזהותם המגדרית.
כשהתביעה הוגשה, אוהיו הייתה אחת משלוש המדינות היחידות בארצות הברית שלא מאפשרות לטרנסג'נדרים לשנות את תעודות הלידה שלהם.
בפברואר 2015 הסנאטורית הדמוקרטית צ'ארלטה טאבארס הגישה הצעה לאסור טיפולי המרה עבור קטינים.
עם זאת, ההצעה נזנחה ללא כל פעולה של הרשות המחוקקת.
איסורים מקומיים על טיפולי המרה
ב־9 בדצמבר 2015 מועצת העיר סינסינטי הצביעה 7–2 בעד תקנה 373, האוסרת לבצע טיפולי המרה עבור קטינים.
התקנה נכנסה לתוקף ב־9 בינואר 2016. בכך סינסינטי הפכה לעיר הראשונה בארצות הברית שאסרה להשתמש בטיפולי המרה עבור קטינים להט"בים בגבולות העיר.
ב־7 בפברואר 2017 מועצת העיר טולידו הצביעה פה אחד בעד איסור ביצוע טיפולי המרה בעיר.
ב־27 במרץ 2017 מועצת העיר קולומבוס אישרה חקיקה האוסרת להשתמש בטיפולי המרה במטרה לשנות נטייה מינית או זהות מגדרית של קטינים.
העיר דייטון אוסרת לבצע טיפולי המרה עבור קטינים מיולי 2017, והעיר אתונה אוסרת זאת מאוגוסט 2017.
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־61% מתושבי אוהיו תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־33% מתנגדים ו־7% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־69% מתושבי אוהיו תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־25% מתנגדים לחוקים כאלה.
זאת ועוד, הסקר מצא ש־60% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־34% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אוקלהומה שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. עם זאת, להט"בים באוקלהומה עדיין עשויים לחוות מספר קשיים שהטרוסקסואלים אינם חווים מבחינת החוק.
נישואים חד־מיניים וכן אימוץ על ידי זוגות חד־מיניים חוקיים באוקלהומה מאוקטובר 2014, אך חוקי המדינה אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, וההערכה היא שבערך 62,000 עובדים להט"בים באוקלהומה עשויים להיות חשופים לאפליה בתחום העבודה.
פעילות מינית של אנשים מאותו המין חוקית באוקלהומה משנת 2003, כשבית המשפט העליון של ארצות הברית ביטל את חוקי מעשי הסדום בכל המדינות שבהן היו חוקים כאלה בפסק דין לורנס נגד טקסס.
באפריל 2004 אושר איסור חוקתי על נישואים חד־מיניים באוקלהומה, לאחר שהסנאט של המדינה הצביע בעד האיסור ברוב של 38–7 ובית הנבחרים הצביע בעדו ברוב של 92–4. ב־2 בנובמבר 2004 אזרחי אוקלהומה אישרו במשאל עם תיקון לחוקת המדינה, שאוסר להכיר בנישואים חד־מיניים ובכל זכות חוקית אחרת לזוגות שאינם נשואים.
ב־14 בינואר 2014 השופט טרנס קרן, שכיהן כשופט בבית המשפט המחוזי במחוז הצפוני של אוקלהומה, קבע שההחלטה שהתקבלה במשאל העם בנובמבר 2004 אינה חוקתית.
בית המשפט הפדרלי העשירי לערעורים של ארצות הברית אישר את החלטת בית המשפט המחוזי ב־18 ביולי 2014.
ב־6 באוקטובר 2014 בית המשפט העליון של ארצות הברית דחה את הערעור של מדינת אוקלהומה ואישר באופן סופי את החלטת בית המשפט המחוזי, שלפיה האיסור על נישואים חד־מיניים אינו חוקתי.
לאחר שבית המשפט דחה את הערעור, מספר מחוזות במדינה, בהם מחוז אוקלהומה, החלו להנפיק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים.
אוקלהומה מתירה אימוץ לזוגות נשואים וכן למבוגרים יחידים שאינם נשואים, ללא קשר לנטייה מינית.
משמעות הדבר היא שזוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים במשותף במדינה החל מ־6 באוקטובר 2014, כשנישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים.
באוגוסט 2007 בית המשפט הפדרלי העשירי לערעורים של ארצות הברית הורה למדינת אוקלהומה להנפיק תעודת לידה מתוקנת עבור ילד שאומץ על ידי זוג חד־מיני שנישא במדינה אחרת.
לפי קביעת בית המשפט, על תעודת הלידה המתוקנת להציג את שמותיהם של שני ההורים המאמצים.
חוק שנחתם על ידי מושלת אוקלהומה מרי פאלין במאי 2018 מאפשר לסוכנויות אימוץ לסרב למקם ילדים בבתים מסוימים אם הדבר מפר את האמונה הדתית או המוסרית שלהן.
החוק ספג התנגדות מקבוצות שפועלות לזכויות להט"ב, בטענה שהוא מתיר אפליה נגד להט"בים שמעוניינים לאמץ ילדים.
חוקי אוקלהומה אינם כוללים הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
עם זאת, בעיר נורמן ישנה מדיניות האוסרת אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בהעסקת עובדים, בדיור ובשירותים ציבוריים.
כמו כן, בערים אדמונד, אוקלהומה סיטי וטלסה החוק אוסר אפליה על רקע נטייה מינית במקומות עבודה ציבוריים.
חוק פשעי השנאה של אוקלהומה אינו כולל פשעים שנעשים על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
מדינת אוקלהומה מאפשרת לטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם החוקי לאחר הצגת צו של בית משפט המאשר זאת.
באוגוסט 2018 בית ספר מקומי בעיירה אשילה נסגר למספר ימים עקב חשש ביטחוני, לאחר שתלמידה טרנסג'נדרית בת 12 קיבלה איומי רצח וכן איומי קטיעת איברים, הצלפות וסירוס מאחד ההורים של תלמיד אחר בכיתתה.
בינואר 2012 מייק ריינולדס, נציג בבית הנבחרים של אוקלהומה, העלה הצעת חוק שמטרתה להסדיר מדיניות מקומית של "אל תשאל, אל תספר" במשמר הלאומי של אוקלהומה.
(מדיניות זו מנעה בעבר מהומוסקסואלים ומלסביות לשרת בצבא ארצות הברית באופן גלוי, עד שבוטלה בשנת 2011.) הצעת החוק נדחתה בפברואר 2012.
ביוני 2013 בית המשפט העליון של ארצות הברית ביטל את סעיף 3 בחוק ההגנה הפדרלי על נישואים, שהגדיר נישואים כאיחוד בין גבר לאישה בלבד.
לאחר פסיקת בית המשפט העליון, מחלקת ההגנה של ארצות הברית ביקשה מהמדינות להוסיף בני זוג של הומוסקסואלים ושל לסביות שמשרתים במשמר הלאומי לתוכניות ההטבה הפדרליות.
אוקלהומה רשמה מספר זוגות חד־מיניים בתוכניות ההטבה עד ספטמבר 2013, כשהמושלת הרפובליקנית מרי פאלין דרשה להפסיק לעשות זאת.
ב־31 באוקטובר 2013 צ'אק הייגל, מזכיר ההגנה של ארצות הברית דאז, קרא לכל המדינות לרשום בני זוג של חיילים להט"בים לתוכניות ההטבה.
ב־6 בנובמבר 2013 המושלת פאלין הודיעה שחיילים להט"בים המשרתים במשמר הלאומי של אוקלהומה יוכלו לבקש הטבות עבור בני זוגם בשירותים הנמצאים בבעלות ממשלתית פדרלית בלבד, אך לא בשירותים הנמצאים בבעלות של מדינת אוקלהומה.
לאחר שמחלקת ההגנה של ארצות הברית התנגדה לתוכנית, פאלין הודיעה שכל הזוגות הנשואים, ללא קשר לנטייה מינית, יוכלו לבקש הטבות רק בשירותים הנמצאים בבעלות ממשלתית פדרלית.
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־53% מתושבי אוקלהומה תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־36% מתנגדים ו־10% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־64% מתושבי אוקלהומה תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־25% מתנגדים לחוקים כאלה.
זאת ועוד, הסקר מצא ש־51% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־39% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אורגון שבארצות הברית התקדמו משמעותית במאה ה־21, וכיום אורגון נחשבת לאחת המדינות הליברליות והסובלניות ביותר כלפי להט"בים בארצות הברית ובעולם.
נישואים חד־מיניים חוקיים באורגון ממאי 2014, כששופט פדרלי קבע שהאיסור על נישואים כאלה במדינה אינו חוקתי.
לפני כן, אורגון הציעה לזוגות חד־מיניים שותפות מקומית, שהעניקה את רוב זכויות הנישואים.
בנוסף, זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים במשותף.
חוקי המדינה אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בהעסקת עובדים, בדיור ובשירותים ציבוריים החל משנת 2008. כמו כן, טיפולי המרה עבור קטינים אינם חוקיים באורגון.
מושלת אורגון, קייט בראון, היא המושלת הלהט"בית הראשונה בתולדות ארצות הברית.
מדינת אורגון ביטלה את החוק האוסר פעילות מינית של אנשים מאותו המין בשנת 1972.
החל משנת 1998, מעניקה מדינת אורגון הטבות לבני זוג של הומוסקסואלים ושל לסביות שעובדים בעבודות ממשלתיות של המדינה.
ב־2 בנובמבר 2004 אישרו אזרחי אורגון במשאל עם תיקון לחוקת המדינה, שלפיו נישואים מוגדרים כאיחוד בין גבר ואישה בלבד.
משאל העם עבר ברוב של 57%–43%, מה שגרם להחלת איסור חוקתי על נישואים חד־מיניים במדינה.
ב־17 באפריל 2007 אישר בית הנבחרים של מדינת אורגון חוק המעניק לזוגות חד־מיניים חלק מזכויות הנישואים, במסגרת שותפות מקומית.
אישר הסנאט של המדינה את החוק ב־2 במאי 2007, והמושל טד קולונגוסקי חתם עליו ב־9 במאי 2007. החוק נכנס לתוקף ב־4 בפברואר 2008.
החל מ־16 באוקטובר 2013, מכירה אורגון בנישואים חד־מיניים שבוצעו במדינות אחרות, בהתאם לבקשת משרד המשפטים של המדינה.
ב־19 במאי 2014 קבע מייקל מקשיין, שופט בבית המשפט המחוזי בארצות הברית, כי האיסור החוקתי של אורגון על נישואים חד־מיניים מפר את סעיף השוויון בתיקון ה־14 לחוקת ארצות הברית.
כתוצאה מכך, נישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים במדינה.
לפני כן, תומכים בנישואים חד־מיניים פעלו לקיום משאל עם חדש בסוגיה בבחירות האמצע של נובמבר 2014, אך לא היה עוד צורך בכך לאחר פסיקת בית המשפט המחוזי במאי 2014.
ב־29 במאי 2015 אישר בית הנבחרים של אורגון שינויים במספר חוקים העוסקים בנישואים, כך שיהיו נייטרליים מבחינה מגדרית.
הסנאט של המדינה אישר את השינויים ב־16 ביוני 2015, והמושלת קייט בראון חתמה עליהם ב־1 ביולי 2015. השינויים נכנסו לתוקף ב־1 בינואר 2016.
זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ את הילד של בן או בת הזוג, או לאמץ ילדים במשותף.
בנוסף, זוגות לסביות מורשות להיעזר בשירותי הפריה חוץ־גופית, וזוגות הומוסקסואלים מורשים להיעזר בפונדקאות.
החל מ־1 בינואר 2008, חוקי אורגון אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בתעסוקה, בדיור ובשירותים ציבוריים.
החוקים המגנים על להט"בים מפני אפליה נחתמו על ידי המושל טד קולונגוסקי ב־9 במאי 2007.
כמו כן, באורגון ישנו חוק נגד בריונות האוסר בריונות על רקע גזע, צבע עור, דת, מגדר, נטייה מינית, מוצא אתני, מצב נישואים, מצב משפחתי, מקור הכנסה ולקות.
החוק כולל במפורש גם בריונות ברשת והטרדות, והוא חל על כל בתי הספר הציבוריים.
חוק פשעי השנאה של אורגון כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
בינואר 2013, כחלק מהסדר שנקבע מחוץ לבית המשפט, מדינת אורגון הסכימה לספק ביטוח בריאות מלא לעובדי ציבור טרנסג'נדרים שמעוניינים לעבור ניתוח לשינוי מין.
בהסדר נקבע שכל הניתוחים, התרופות והטיפולים הנדרשים לתהליך שינוי המין ייכללו בתוכניות הבריאות המוענקות לעובדי הציבור במדינה.
החל משנת 2014, טרנסג'נדרים באורגון מורשים לשנות את מגדרם בתעודת הלידה ללא צורך בניתוח לשינוי מין.
לפני כן, רק טרנסג'נדרים שעברו את הניתוח הורשו לעשות זאת.
באוגוסט 2014 פקידים בממשל המדינה הודיעו שתוכנית ביטוח הבריאות של אורגון (Oregon Medicaid) תכלול טיפולים הורמונליים וטיפולים אחרים הקשורים בשינוי מין.
ב־10 ביוני 2016 בית משפט באורגון קבע שתושבי המדינה יורשו לשנות את מגדרם החוקי לג'נדרקוויר.
על פי המרכז לחוקי טרנסג'נדרים (TLC), זוהי פסיקת בית המשפט הראשונה מסוג זה בארצות הברית.
במאי 2017 בתי המחוקקים של אורגון ביטלו חוק משנת 1991 שדרש מטרנסג'נדרים לפרסם את שמם בעיתונים בטרם שינוי שמם במסמכים ממשלתיים.
לדברי המחוקקים, דרישה זו הייתה כרוכה בסיכון לפגיעה בפרטיותם ובביטחונם האישי של טרנסג'נדרים שבחרו לשנות את שמם.
החל מ־1 ביולי 2017, משרד הרישוי של אורגון מתיר אפשרות למגדר שלישי ברישיונות נהיגה ובתעודות זהות.
אורגון היא המדינה הראשונה בארצות הברית שאפשרה זאת.
ב־17 במרץ 2015 בית הנבחרים של אורגון אישר חוק האוסר לבצע טיפולי המרה עבור קטינים.
הסנאט של המדינה אישר את החוק ב־7 במאי, והמושלת קייט בראון חתמה עליו ב־18 במאי 2015. החוק נכנס לתוקף ב־1 ביולי 2015, מה שהפך את אורגון למדינה השלישית בארצות הברית שאסרה לבצע טיפולי המרה עבור קטינים.
קייט בראון, מושלת אורגון בשנים 2015–2023, היא ביסקסואלית, והייתה המושלת הלהט"בית הגלויה הראשונה בתולדות ארצות הברית.
המושלת טינה קוטק, שכיהנה בעבר כיושבת ראש בית הנבחרים של אורגון, היא לסבית גלויה ונשואה לרעייתה איימי וילסון.
כמו כן, מייקל מקשיין, המכהן כשופט בבית המשפט המחוזי, הוא הומוסקסואל גלוי.
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־67% מתושבי אורגון תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־25% מתנגדים ו־7% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־72% מתושבי אורגון תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־21% מתנגדים לחוקים כאלה.
זאת ועוד, הסקר מצא ש־58% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־34% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באוגנדה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם אזרחים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית.
עד 2023, פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בקרב גברים או נשים הוגדרה כעבירה פלילית במדינה עם עונש מאסר של 7 שנים בקרב נשים (מאז 2000) ומאסר עולם בקרב גברים (מאז 1902).
סעיפים אלה בחוק העונשין האוגנדי היו שרידים של החוק הקולוניאלי באזור מתקופת שלטון האימפריה הבריטית בתקופת אוגנדה הבריטית, ועוצבו להעניש את מה שכונה על ידי הרשויות הקולוניאליות "יחסי מין לא טבעיים" בין המקומיים באוגנדה.
להט"ב אוגנדים נאלצים להתמודד בין היתר בשל נוכחת ההפללה המשפטית כלפי הומוסקסואליות עם אפליה משמעותית שנתמכת באופן פעיל על ידי מנהיגים שונים, ותקיפות אלימות נגד להט"ב היא תופעה נפוצה ומקובלת חברתית במדינה.
ארגוני שונים תיעדו לאורך השנים מקרים של עינויים והתעללויות נגד להט"ב אוגנדים בשל נטייתם המינית או זהותם המגדרית המועדפת.
בשנת 2014 נחקק "החוק נגד הומוסקסואליות באוגנדה, 2014" שכלל הטלת עונש מאסר עולם על "הומוסקסואליות מחמירה".
הצעת החוק כללה במקור עונש מוות על מעשים הומוסקסואלים, אולם, בהמשך תוקנה כך שתכלול עונשי מאסר כבדים על "מעשים הומוסקסואלים קשים" במקום.
החוק עורר זעם בינלאומי, שהובילה לכך שממשלות רבות סירבו לספק סיוע כספי לאוגנדה בתגובה.
באוגוסט 2014 ביטל בית המשפט החוקתי של אוגנדה את החוק.
ב-3 באפריל 2024, בית המשפט לערעורים של אוגנדה אישר את המשך החוק.
הומוסקסואליות הייתה מקובלת חברתית באוגנדה הקדם-קולוניאלית.
בדומה לקניה, רואנדה ובורונדי השכנות, הומוסקסואליות גברית הייתה שכיחה למדי בחברה הקדם-אירופאית של אוגנדה.
תפקידים דתיים של גברים שביצעו קרוס-דרסינג (כמרים הומוסקסואלים) נמצאו היסטורית בקרב בני ממלכת בוניורו .
בקרב הבגנדה , הקבוצה האתנית הגדולה ביותר באוגנדה, הומוסקסואליות יוחסה בדרך כלל באדישות.
המלך מואגה השני מבוגנדה (הממלכה הגדולה מבין הממלכות המסורתיות הקדומות שנמצאות בתחום אוגנדה המודרנית) היה ביסקסואל מפורסם שהיה ידוע כמי שמקיים יחסי מין קבועים עם נשים ומשרתים גברים.
במהלך שלטונו, גברים צעירים שירתו בחצרות המלוכה וסיפקו שירותי מין למבקרים ואליטות אחרות.
מואגה ראה יותר ויותר במיסיונרים הנוצרים ובמעצמות האירופאיות ובעיקר באימפריה הבריטית כאיומים.
הוא נקט בגישה תוקפנית יותר בשונה ממנהיגים אפריקאים אחרים, ובחר לגרש את כל המיסיונרים ולהתעקש שהמומרים הנוצרים ינטשו את אמונתם הדתית או שיתמודדו עם עונש מוות.
בעקבות זאת, מואנגה הוציא להורג קבוצת גברים מרקע זה לאחר שהתנצרו וסירבו למלא את תפקידם במלוכה, שהוכרו מאוחר יותר כ-"מרטירי אוגנדה" .
המונח "אבאסיאזי" בשפת הלוגנדה, אחת השפות העיקריות של אוגנדה, מתייחס להומוסקסואלים, אם כי השימוש בו במשך השנים הפך לכינוי גנאי באוגנדה של ימינו.
אנשי הבגנדה לא היו הקבוצה האתנית היחידה שהייתה ידועה כמי שעוסקת במעשים הומוסקסואלים.
בקרב בני הלנגו , האמינו שמודוקו דאקו , זכרים נשיים שהתחתנו עם גברים, נחשבו כמי שיוצרים "מגדר שלישי" לצד זכר ונקבה, אך לרוב התייחסו אליהם כאל נשים והם הורשו לקיים מערכות יחסים עם גברים.
הומוסקסואליות הוכרה גם בקרב אנשי הטסו , בהימה והקרמוג'ונג .
אקטים חד-מיניים באפריקה הטרום-קולוניאלית נראו לעיתים גם כ-"משחק" או ככלי לסוציאליזציה, והיפוך תפקידים מגדרי היה נפוץ גם כן.
עם זאת, הקבלה החברתית כלפי הומוסקסואליות נעלמה בקרב העמים לאחר הגעתם של הקולוניאליסטים האירופאים והקמתה של אוגנדה הבריטית.
כאשר הפכה אוגנדה למושבה בריטית, האימפריה הבריטית קבעה חוקים שמענישים בני אדם בגין ביצוע פעילות הומוסקסואלית.
הקולוניאליזם האירופאי ייצג את המיניות האפריקאית במונחים הטרוסקסואלים "טבעיים" ובנה תמונה של אפריקה כיבשת הטרוסקסואלית בלבד.
החוקים שאוסרים על הומוסקסואליות נשארו במקומם גם אחרי עזיבתם של הבריטים את האזור בעקבות קבלת העצמאות של אוגנדה מהאימפריה בשנת 1962, והפכו למקובלים על ידי האוכלוסייה המקומית, שכאמור טרם העידן הקולוניאלי היו בעלי קבלה חברתית או יחס אדיש כלפי הומוסקסואליות.
מאז, מנהיגים אוגנדים עשו אידיאליזציה להטרוסקסואליות כמסורת אפריקאית, כשבמקביל הפיצו פוליטיקאים, חוקרים וכמרים אפריקאים את הרעיון שהומוסקסואליות היא אורח חיים מערבי שנכפה על האוכלוסייה האפריקאית השחורה המקומית על ידי האדם הלבן הזר.
כחלק מהחשיבה הזו, מנהיגים אפריקאים החלו להתעלם מההיסטוריה של מערכות היחסים החד-מיניות באפריקה הקדם-קולוניאלית, וסיווגו הומוסקסואליות כ-"לא אפריקאית" שערערה את הכוח הגברי ואת ההיררכיה והיחסים המגדריים הקונבנציונליים בין המינים.
מחקרים שנעשו במשך השנים סתרו את האמונה הזו, מכיוון שהבריטים הזרים מיבשת אירופה היו בעצמם אלה שחוקקו את החוקים הקולוניאליים שהחלו לאסור על מעשים הומוסקסואלים באוגנדה.
כיום, ישנה הכחשה נרחבת לכך שהומוסקסואליות הייתה נהוגה באוגנדה לפני הגעת הקולוניאליזם הבריטי, והאמונה הכוזבת שהומוסקסואליות היא "לא אפריקאית" או "ייבוא מערבי" נפוצה למדי בחברה האוגנדית.
סעיפי חוקים שהחלו להטיל איסור משפטי על ביצוע פעילות הומוסקסואלית נחקקו לראשונה תחת השלטון הקולוניאלי הבריטי באוגנדה הבריטית במאה ה-19. סעיפים אלה היו מעוגנים בחוק העונשין משנת 1950 שנשתמרו לאחר קבלת עצמאותה של המדינה, והטילו עד מאסר עולם על ביצוע פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, על ידי הסעיפים הבאים:
סעיף 145. עבירות לא טבעיות.
כל מי ש-(א) יש לו ידיעה גשמית כלפי אדם אחר כנגד סדר הטבע; [או] (ב) יש לו ידיעה גשמית של בעל חיים; [או] (ג) שמתיר לגבר להחזיק בידיעה גשמית כלפיו או כלפיה נגד סדר הטבע מבצע עבירה ודינו מאסר עולם.
סעיף 146. ניסיון לבצע עבירות לא-טבעיות.
כל אדם שמנסה לבצע עבירה שצוינה בסעיף 145, מבצע עבירה פלילית; דינו – מאסר של 7 שנים.
כל אדם שמבצע, בין אם בפומבי ובין אם בפרטיות, מעשה מגונה עם אדם אחר, או מסרסר באדם אחר לבצע כל מעשה מגונה חמור איתו, או מנסה לבצע מעשה כזה עם עצמו או עם כל אדם אחר, ייחשב הדבר עבירה עליה ישנו עונש מאסר ל-7 שנים.
לפני שנחקק חוק התיקון לחוק העונשין (הפניות מגדריות) משנת 2000, רק מעשים חד-מיניים בין גברים נשפטו בדין הפלילי.
כאשר החוק עבר, ההטלה שלו שונתה מ-"כל זכר" ל-"כל אדם".
החוק המוצע העניק סמכות שיפוט חוץ-טריטוריאלית, לפיה הומוסקסואלים ולסביות אוגנדיות יהיו אחראים לעבירות על החוק גם אם הפעולות שלהם בוצעו במדינות שבהן נישואים חד-מיניים ופעילות הומוסקסואלית הם חוקיים.
הרבה מההוראות בחוק מציירות את האנשים שמבצעים אקטים מיניים עם בני מינם כ-"טורפים קורבנות" בזמן שהן התעלמות מהאופי ההסכמתי של היחסים שמתקיימים בין בני הזוג.
הצעת החוק הוגשה ב-2009 והועלתה בכל ישיבה חקיקתית מאז, בעיקר בתקופות שבהן המדינה הייתה במשבר.
לאורך השנים, כלי תקשורת בינלאומיים דיווחו שפוליטיקאים אוגנדים השתמשו בהצעה כדי להסיט את תשומת הלב הציבורית מבעיות אחרות במדינה, בהן שחיתות.
בחודש נובמבר 2012, הבטיחה יו"ר הפרלמנט רבקה קאדגה להעביר חוק מעודכן נגד ההומוסקסואליות באותה השנה, וטענה כי "אוגנדה רוצה את החוק הזה כמתנה לחג המולד, הם ביקשו את זה [...] ניתן להם את המתנה הזו".
עם זאת, הפרלמנט סיים את כהונתו בדצמבר 2012 מבלי להעביר חוק מעודכן כלשהו נגד הומוסקסואליות.
ב-17 בדצמבר 2013 עברה הצעת החוק נגד הומוסקסואליות עם עונש של מאסר עולם במקום עונש המוות המקורי על עבירת "הומוסקסואליות מחמירה", והחוק החדש, החוק נגד הומוסקסואליות, 2014 הוכרז בפברואר 2014 בעקבות חתימתו של נשיא המדינה יוורי מוסווני על ההצעה.
בחודש יוני 2014, בתגובה להעברת החוק, הודיעה מחלקת המדינה של ארצות הברית על סנקציות שונות כלפי אוגנדה, שכללו קיצוצים תקציביים, חסימת הכניסה לארצות הברית עבור פקידים אוגנדיים, ביטול תרגילי תעופה באוגנדה ועל תמיכה אמריקאית בארגונים לא-ממשלתיים שפועלים לקידום זכויות משפטיות של להט"ב אוגנדים.
באוגוסט 2014 פסל בית המשפט החוקתי של אוגנדה את החוק עקב סיבות טכניות והטענה כי לא היו מספיק מחוקקים שנוכחו בעת ההצבעה על הצעת החוק.
לאחר פסילת החוק, צוין אירוע הלהט"ב המשמעותי ביותר באוגנדה, שכלל מאות אוגנדים שחגגו את פסיקת בית המשפט על גדות אגם ויקטוריה עם מוזיקה, ריקודים ותלבושות ססגוניות.
מארגנת האירוע, סנדרה נטבי, הצהירה כי "מטרת האירוע הזה היא לאחד בין כולנו.
עד עכשיו היינו חייבים להסתתר בגלל החוק.
האירוע כלל בין היתר צעדה שעברה ללא תקריות חריגות בעוד שהנוכחות המשטרית במהלכו הייתה דלילה.
במאי 2021, הפרלמנט האוגנדי היוצא העביר את הצעת חוק עבירות מין, 2019 שהייתה עתידה להטיל עונשים פליליים כבדים יותר על ביצוע פעילות הומוסקסואלית, בין היתר.
עם זאת, הממשלה הנכנסת ציינה כי לא תיתן הסכמה להעברת הצעת החוק.
ב-29 ביולי 2021, עלו עצומות של פעילי זכויות הומוסקסואלים שהופנו לנשיא מוסווני שלא לחתום על הצעת חוק נוספת שתגביר את הפללה הקיימת כלפי פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, והצהירו כי היא עלולה להגביר את ההתקפות האלימות כלפי אנשים שחשודים בהיותם הומוסקסואלים.
באוגוסט 2021, מוסווני אישר כי לא יחתום על הצעת החוק לחוק בשלב זה, מאחר שרוב התוכן של הצעת החוק כבר קיים בחוק העונשין, ושלח את הצעת החוק בחזרה לפרלמנט לבחינה מחודשת.
ב-21 במרץ 2023, הפרלמנט האוגנדי העביר את הצעת החוק נגד הומוסקסואליות, 2023 שהוצגה מוקדם יותר באותו החודש.
ההצעה קבעה עונש מוות ל-"הומוסקסואליות בנסיבות מחמירות" (עם הוראות רבות של מה יכול להיחשב כהומוסקסואליות מחמירה) ועד 20 שנות מאסר ל-"מקדמים" של הומוסקסואליות.
ב-21 באפריל 2023, הנשיא מוסווני שלח את הצעת החוק חזרה לפרלמנט עבור בחינה מחודשת, שהעביר אותה בשנית ב-2 במאי עם תיקונים קלים בהצבעה של 348 בעד מול מתנגד 1. מוסווני חתם על ההצעה כחוק ב-26 במאי.
העונשים הפלילים שנקבעו על פי החוק החדש כוללים:
מאסר עולם בגין קיום מעשים הומוסקסואלים.
מאסר של 10 שנים בגין ניסיון לקיום מעשים הומוסקסואלים.
עונש מוות על "הומוסקסואליות מחמירה".
מאסר של 14 שנים בגין ניסיון לביצוע של "הומוסקסואליות מחמירה".
פשעי מין כגון התעללות מינית בילדים או אנשים פגיעים אחרים, נכללים גם כן בחוק בהגדרה של מה היא "הומוסקסואליות בנסיבות מחמירות".
קיום יחסי מין עם אדם מעל גיל 75, אדם שאינו מסכים או אינו מסוגל להסכים, צעיר מגיל 18, נכה או בעל הפרעה נפשית רשומים גם כמעשים של "הומוסקסואליות מחמירה".
עבריינים חוזרים ונשנים (אלה שהורשעו בקיום פעילות הומוסקסואלית מעל לפעם אחת) או כל מי שמעביר מחלות זיהומיות תוך כדי ביצוע פעילות הומוסקסואלית מוגדרים גם כן תחת ההגדרה.
אנשים שהורשעו בהומוסקסואליות או ניסיון לביצוע מעשים הומוסקסואלים, הומוסקסואליות בנסיבות מחמירות או ניסיון לביצוע הומוסקסואליות בנסיבות מחמירות לא יכולים להיות מועסקים במוסדות לטיפול בילדים גם לאחר שחרורם מריצוי תקופת המאסר שלהם.
עונשים נוספים על פי החוק כוללים:
קטינים שהורשעו בהומוסקסואליות, 3 שנות מאסר.
השכרת אזורים ביודעין לאנשים המעוניינים לעסוק במעשים הומוסקסואלים באזורים הללו, 10 שנות מאסר.
"קידום הומוסקסואליות", 20 שנות מאסר.
"התיימרות לערוך נישואים חד-מיניים" וכן על השתתפות ביודעין בטקס נישואים חד-מיניים לכאורה, 10 שנות מאסר.
אי דיווח על מעשה הומוסקסואלי כעד, 5 שנות מאסר (עורכי דין שפועלים בתפקידם הרשמי פטורים מהוראה זו).
האשמת שווא של אדם אחר בהומוסקסואליות, שנת מאסר.
באוגוסט 2023, נער אוגנדי בן 20 הפך לאדם הראשון במדינה שהועמד לדין בגין "הומוסקסואליות מחמירה" על פי הצעת החוק, שבגינה הוא צפוי לעמוד בפני עונש מוות.
אונגדה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
לצד אי הכרתה של אוגנדה במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה שמגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 2005 בעקבות חתימתו של נשיא אוגנדה יוורי מוסווני על תיקון חוקתי שאסר על הכרה משפטית בנישואים חד-מיניים.
סעיף 2א לסעיף 31 בעקבות התיקון החל לקבוע באומרו כי "נישואים בין בני אותו המין אסורים".
לא קיימים חוקים שמעניקם הגנה משפטית מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית באוגנדה.
עם זאת, ב-22 בדצמבר 2008 קבע בית המשפט העליון של אוגנדה כי סעיפים 23, 24 ו-27 לחוקת אוגנדה חלים על כל בני האדם, ללא קשר לנטייתם המינית או לזהותם המגדרית וביטויה.
סעיף 23 קובע כי "לא תישלל מאף אדם חירות אישית"; סעיף 24 קובע כי "אין אדם יהיה נתון בכל צורה של עינויים, יחסים או עונשים אכזריים, לא אנושיים או משפילים".
סעיף 27 קובע כי "אף אדם לא יהיה נתון ל: (א) חיפוש בלתי חוקי בגוף האדם, ביתו או רכושו, (ב) כניסה בלתי חוקית של אחרים לשטחיו הפרטיים.
אף אדם לא יסבול מהפרעה לפרטיותו בביתו, בהתכתבויותיו, בתקשורת שהוא מנהל עם אחרים וכן בכל הקשור לרכושו הפרטי".
בנובמבר 2016 קבע בית המשפט החוקתי של אוגנדה כי ההוראה בחוק שוויון ההזדמנויות הייתה בלתי חוקתית.
הוראה זו מנעה למעשה את הוועדה מלחקור "כל עניין של התנהגות הנחשבת בלתי מוסרית ופוגענית כלפי החברה, או התנהגות בלתי מקובלת על ידי רוב הקהילות התרבותיות והחברתיות באוגנדה".
בית המשפט קבע כי הסעיף מפר את הזכות לשימוע הוגן, וכן את זכויותיהם של המיעוטים, כמובטחת בחוקה.
בנוסף, בית המשפט קבע כי הפרלמנט של אוגנדה לא יכול ליצור מעמד של "מנודים חברתית שמכונים לא מוסריים, פוגעניים ולא מקובלים", ושהוא אינו מורשה להכניס לחוק אפליה נגד אנשים אלה.
סעיף 16 לחוק נגד הומוסקסואליות, 2023 מעניק לבתי משפט באוגנדה את הסמכות לכפות על אדם שהורשע בהומוסקסואליות לעבור "שיקום" באמצעות הפרקטיקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה על מנת לשנות את נטייתו המינית מהומוסקסואלית להטרוסקסואלית.
בשנת 2004, מועצת השידור של אוגנדה קנסה את תחנת הרדיו "רדיו סימבה" במעל 1,000 דולר ואילצה אותו לפרסם התנצלות פומבית לאחר שאירחה הומוסקסואלים בתוכנית.
יו"ר המועצה, גודפרי מוטבאזי, הצהיר בתגובה כי התוכנית "מנוגדת למוסר הציבורי ואינה עומדת בפני החוק הקיים".
על פי סקר של מרכז המחקר פיו משנת 2007, 96% מהנסקרים האוגנדים האמינו כי הומוסקסואליות היא "דרך חיים שהחברה לא צריכה לקבל".
הנתון היה השיעור החמישי הגבוה ביותר של הומופוביה מתוך 45 המדינות שנסקרו.
עם זאת, סקר שנערך בשנת 2010 גילה כי 11 אחוזים מהנסקרים האוגנדים ראו בהתנהגות הומוסקסואלית כדבר מקובל מבחינה מוסרית.
במחקר שנערך ב-2009 נמצא כי רוב האנשים שתומכים בהפללת הומוסקסואלים כלל אינם יודעים להגדיר מיהו הומוסקסואל.
דו"ח מעמד זכויות אדם באוגנדה מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית לשנת 2011 קבע כי,"להט"ב אוגנדים התמודדו עם אפליה ומגבלות משפטיות.
זה לא חוקי לעסוק במעשים הומוסקסואלים...
בעוד שאף אדם לא הורשע על פי החוק (בשנת 2011) הממשלה עצרה אנשים בגין עבירות קשורות.
לדוגמה, בחודש יולי המשטרה עצרה אדם על "ניסיון" לעסוק בפעילות הומוסקסואלית.
ב-15 ביולי (2011) בית משפט באנטבה האשים אותו ב-"נוהגים מגונים" ושחרר אותו בערבות.
להט"ב היו נתונים להטרדה חברתית, אפליה, הפחדה ואיומים על רווחתם (בשנת 2011) ונמנעה מהם גישה לשירותי בריאות.
פרקטיקות מפלות מנעו גם מאגודות מקומיות של פעילי להט"ב להירשם במועצת הארגונים הלא ממשלתיים ולקבל מעמד רשמי של ארגון לא ממשלתי".
ב-26 בינואר 2011 פעיל הלהט"ב דייוויד קאטו, שתבע בהצלחה את הצהובון המקומי שנדון לעיל על פרסום תמונתו ב-2010 תחת הכותרת "תתלו אותם", הוכה למוות בביתו מחוץ לקמפלה.
ב-2 בפברואר, המשטרה עצרה את החשודים סידני אנוק נסוגה בגין רצח קאטו.
ב-9 בנובמבר, נסוגה הודה באשמה ונידון ל-30 שנות מאסר.
העותרים טענו כי סעיף זה מהווה אפליה ופוגע בזכויות החוקתיות של אוכלוסיות מיעוטים".ביוני 2012 הודיעה ממשלת אוגנדה על איסור פעילותם של 38 ארגונים לא ממשלתיים שהיא האשימה ב-"קידום הומוסקסואליות".
סיימון לוקודו, בתפקידו כשר האתיקה והיושרה, טען כי הארגונים הלא ממשלתיים "מקבלים תמיכה מחוץ למדינה עבור ההומוסקסואלים של אוגנדה" ו-"מעודדים הומוסקסואליות כאילו זו הצורה הטובה ביותר של התנהגות מינית".
באותו חודש, לוקודו הורה למשטרת קמפלה לפשוט על סדנה שהתקיימה עבור דיון על זכויות להט"ב בעיר.
מאוחר יותר באותו החודש הודיעה ממשלת אוגנדה כי "לא תנסה עוד לפרק פגישות של ארגוני זכויות להט"ב".על פי סקר שנערך על ידי האיגוד הבינלאומי "ILGA", הגישה כלפי להט"ב אוגנדים השתנתה משמעותית ב-2017. 49% מהנסקרים הסכימו כי להט"ב צריכים "ליהנות מאותן זכויות של הטרוסקסואלים" בזמן ש-41% התנגדו.
56% הסכימו כי להט"ב "צריכים להיות מוגנים מפני אפליה במקומות עבודה" ו-54% אמרו כי אנשים במערכות יחסים חד-מיניות "לא צריכים להיחשב כפושעים".
ביחס לטרנסג'נדרים, 60% הסכימו שהם צריכים להיות בעלי זכויות משפטיות שוות, 62% האמינו שהם צריכים להיות מוגנים מפני אפליה במקומות עבודה ו-53% האמינו שהם צריכים להיות מורשים לשנות את הסמן המגדרי המשפטי שלהם.
ביוני 2021 התרחשה פשיטה על "מקלט הנוער המשפחתי המאושר" בקמפלה שהובילה ל-44 מעצרים.
המשטרה המקומית טענה כי הרקע לפשיטה התרחש כי "נערכה חתונה חד-מינית בלתי חוקית" וכי המשתתפים "ביצעו מעשה רשלני שעלול להפיץ זיהום באמצעות מחלות".
מספר מהעצורים טענו כי המשטרה ביצעה בהם בדיקות אנאליות פולשניות עבור הוכחת נטייתם החד-מינית.
39 מתוך 44 העצורים שוחררו בערבות לאחר מספר ימים במעצר, כאשר המשפט של השאר נקבע ל-8 ביולי 2021.
חשיפת זהויות הומוסקסואלים על ידי עיתונים
העיתונות האוגנדית החלה לגדול מ-2001 בקצב מהיר.
עיתונים רבים החלו לפרסם ידיעות וכתבות מרובות אודות הומוסקסואלים, והציפו חרדה בציבור האוגנדי מפני הומוסקסואלים.
עקב אינפלציית עיתונים במדינה בין השנים 2008–2010, החלו עיתונים לפרסם כותרות וידיעות סנסציוניות על הומוסקסואלים כדי לשרוד ולקבל נתח שוק.
באוגוסט 2006 פרסם עיתון אוגנדי בשם "The Red Pepper" רשימת שמות ומקצועות של 45 גברים הומוסקסואלים לכאורה.
במשך השנים העיתון פרסם כתבות שליליות נוספות אודות הומוסקסואלים, וכינה אותם "בטלנים" ובשלל שמות גנאי.
צהובון בגרסה האוגנדית של הרולינג סטון פרסם בשנת 2010 כתבה שבה מופיעים השמות המלאים, הכתובות, תמונות ואתרי הבילוי המועדפים של מאה הומוסקסואלים ולסביות אוגנדיות לכאורה, בליווי קריאה להוצאתם להורג.
לפחות 4 מהם דיווחו כי הותקפו בעקבות הפרסום, ורבים אחרים הסתתרו מחשש לחייהם.
פעילי הלהט"ב האוגנדים דייוויד קאטו, קאשה נאבאגסרה ופפה אונזימה, הגישו תביעה נגד הצהובון בעקבות הפרסום, ובינואר 2011 הוציא שופט בית המשפט העליון צו מניעה נגד הרולינג סטון והעורך הניהולי שלו, ג'יילס מוהאם, ובו נכתב כי "ייאסרו פרסומים נוספים של זהויות הומוסקסואלים וכתובותיהם".
בית המשפט פסק בנוסף פיצויים בשווי 1,500,000 שילינג אוגנדי בתוספת הוצאות משפט לכל אחד מהתובעים.
שופט בתיק קבע כי "ביצוע האאוטינג, וההסתה הנלווית לאלימות, איימה על זכויותיהם וחירויות היסוד של האינדיבידואלים, תקפה את זכותם לכבוד האדם ופגעה בזכותם החוקתית לפרטיות".
זמן קצר לאחר שזכה בתביעה יחד עם שאר הפעילים, דייוויד קאטו נרצח בביתו.
העיתון הממשלתי "New Vision" הצהיר במשך השנים כי הומוסקסואליות היא אחת מהבעיות שהובילו להידרדרות המורל באוגנדה, לצד בעיות נוספות כמו זנות וסמים.