tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות הנזק שנגרם לה, נכנסה אדמירל היפר לטרונדהיים, וסייעה בהנחתת הכוח הגרמני שכבש את העיר.
לאחר שיפוצים, פעלה אדמירל היפר יחד עם סיירות המערכה שרנהורסט וגנייזנאו, כדי לנתק את נתיבי האספקה לכוחות הבריטיים שעדיין פעלו בצפון נורווגיה.
באוקטובר 1940 חזרה אדמירל היפר לקיל, לטיפולים במכונותיה.
עד דצמבר הייתה האונייה מושבתת.
במהלך דצמבר הצליחה אדמירל היפר לצאת אל האוקיינוס האטלנטי, ללא שנתגלתה על ידי הצי הבריטי.
אדמירל היפר החלה בתקיפת השיירות שנעו אל בריטניה – מטרה מרכזית לצי הגרמני.
ואולם, תקלות רבות במנועיה ומלאי מועט של אספקה הכריחו את אדמירל היפר לשוב לברסט, בצרפת הכבושה.
במסעה הראשון הצליחה להטביע אוניית סוחר אחת ולגרום נזק לשתיים נוספות, כמו גם לסיירת בריטית.
ב-1 בפברואר 1941 יצאה אדמירל היפר לגיחה נוספת באוקיינוס האטלנטי.
ב-7 בפברואר יירטה אדמירל היפר את השיירה SLS-64, שהפליגה ללא ליווי.
האונייה הגרמנית הטביעה שבע אוניות מתוך התשע עשרה שהיו בשיירה, אך שאר האוניות התפזרו והצליחו לחמוק בחסות מזג האוויר הגרוע.
מחסור בתחמושת שוב הכריח את אדמירל היפר לחזור לברסט, ב-14 בפברואר.
ב-28 בפברואר הגיעה אדמירל היפר חזרה לקיל, לשם הפליגה דרך מצר דנמרק.
האוניה עברה שיפוצים והתאמות, כדי שתוכל לשאת יותר דלק וכך יוגדל הטווח שלה.
החל מפברואר 1942 עברה אדמירל היפר לצפון נורווגיה, כדי לפעול נגד השיירות שהפליגו מבריטניה לברית המועצות דרך האוקיינוס הארקטי.
ב-31 בדצמבר השתתפה אדמירל היפר בקרב ים ברנץ, שבו נכשלה שייטת גרמנית בניסיונה לתקוף שיירה, למרות יתרונה האיכותי.
אדמירל היפר נפגעה בקרב, וחזרה לוילהלמסהאפן.
היטלר רתח על תוצאות הקרב ואיבד כל אמון בצי אוניות השטח; אדמירל היפר הוצאה מן השירות והועברה לגוטנהאפן לשיפוצים.
חוסר האמון של היטלר בצי הביא לכך שהעבודה התנהלה בעצלתיים ובעדיפות נמוכה; בינואר 1945, עדיין לא מוכנה לגמרי לשירות, הופעלה אדמירל היפר כדי לחלץ פצועים ופליטים ממזרח אירופה.
אדמירל היפר הוטבעה בקיל ב-2 במאי על ידי צוות המספנה הגרמנית.
אדמירל צי היא הדרגה הבכירה ביותר בצי ארצות הברית, ומעל הדרגה אדמירל.
הדרגה מקבילה לפילדמרשל בצבא היבשה של צבאות אחרים, או גנרל הצבא בצבא ארצות הברית.
דרגת אדמירל צי מומלצת ומאושרת על ידי הקונגרס של ארצות הברית וניתנת רק בזמן מלחמה.
סמל הדרגה עוצב ב-1944 וכולל חמישה כוכבים מעוצבים בצורת מחומש שווה-צלעות שקצוותיהם נוגעים זה בזה.
על כן הדרגה נקראת בלשון פחות רשמית אדמירל חמישה כוכבים.
עד היום ניתנה דרגת אדמירל צי לארבעה קצינים בכירים בלבד, מהם שלושה שקיבלו אותה בעת מלחמת העולם השנייה, בהפרש של ימים זה מזה, בהתאם לוותק השירות הצבאי, כדי ליצור היררכיה כלשהי לאותה דרגה.
בשתיים מן הזרועות האחרות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, הצבא האמריקני וחיל האוויר האמריקני, קיימות דרגות מקבילות, גנרל הצבא וגנרל חיל האוויר.
לעומת זאת, לחיל הנחתים אין דרגה מקבילה.
מקבלי הדרגה במהלך ואחרי מלחמת העולם השנייה
אדמירל שר הייתה אוניית מערכה זוטא או אוניית מערכה של כיס מסדרת דויטשלנד, ששירתה בקריגסמרינה, הצי הגרמני, במלחמת העולם השנייה.
ההגדרה "אוניית מערכה זוטא" הייתה של הצי הבריטי; הצי הגרמני הגדיר את האונייה כסיירת כבדה.
האונייה נקראה על שמו של אדמירל ריינהרד שר, מפקד הצי הקיסרי הגרמני במלחמת העולם הראשונה, בעת קרב יוטלנד.
האונייה הייתה אחת מהאוניות הבודדות שמלחיה התייחסו אליה בלשון זכר, בניגוד להתייחסות המקובלת לאונייה בלשון נקבה.
אוניות מערכה זוטא היו סוג של אוניות מלחמה שנבנו על ידי הרייכסמרינה הגרמני בהתאם למגבלות שהוטלו בחוזה ורסאי.
בהסכם זה הוגבלו הגרמנים לבניית "ספינות משוריינות", בעלות הדחק שלא יהיה גדול מ-10,000 טונות.
המטרה הייתה למנוע מגרמניה בניית אוניות מערכה ויצירת צי שעלול היה להוות איום על ציי בריטניה, ארצות הברית וצרפת.
יחד עם זאת, לא הייתה הגבלה על קוטר התותחים.
אוניות המערכה זוטא היו תכנון גאוני, שמחד עמד בדרישות ההסכמים ומאידך יצר סוג של אוניית מלחמה חזקה בהרבה ממה שסברו המעצמות.
בוני האוניות הגרמניים השתמשו במספר חידושים טכניים כדי לבנות ספינת מלחמה חזקה בתוך משקל מוגבל זה; בין החידושים היה שימוש נרחב בריתוך לצורך חיבור רכיבי גוף האונייה יחדיו, שחסך כ-15% ממשקל האונייה (בניגוד לשימוש במסמרות שהיה מקובל באותה העת), התקנת שלושה תותחים בצריחי החימוש העיקרי ושימוש במנועי דיזל להנעה.
למרות שההדחק המוצהר היה 10,000 טון, בפועל חרגו אוניות אלו מגבול זה ביותר מ-10%.
המאפיין הבולט בתכנון אוניות המערכה זוטא היה תותחים בעלי קוטר גדול (11 אינץ', 280 מ"מ), שיוכלו לגבור על כל אוניית אויב שמהירותה מספיקה כדי להשיג אותן, ומאידך מהירות מספיקה כדי לברוח מכל אוניית אויב חזקה יותר, שיכולה להטביען.
זה היה אותו עיקרון שעל פיו נבנו בידי הבריטים, לפני מלחמת העולם הראשונה, סיירות המערכה.
הצי הגרמני היה עסוק בהתעצמות (תוכנית Z), שנועדה להביא אותו לסדר כוחות כזה שיוכל להיות בן תחרות לצי המלכותי הבריטי.
ואולם תוכנית זו הייתה אמורה להסתיים רק ב-1944, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה מצא הצי הגרמני את עצמו נחות בהרבה לצי הבריטי.
בשל כך, נועדו אוניות המערכה זוטא לתפקיד של פשיטות על נתיבי המסחר הבריטיים; אסור היה להן להיכנס לעימות עם אוניות מלחמה בריטיות מקבילות או גדולות מהן, כדי לשמר את כוחן.
האונייה נבנתה בוילהלמסהאפן, לחוף הים הצפוני, והושקה ב-1 באפריל 1933. בטקס השקת האונייה כובדה מריאנה בסרר (Marianne Besserer), בתו של רינהרד שר, במתן שמה של האונייה.
משימתה הראשונה של האונייה הייתה חילוץ אזרחים גרמניים מספרד, במהלך מלחמת האזרחים.
אדמירל שר, יחד עם האונייה האחות, דויטשלנד, יצאה למשימה זו ב-24 ביולי 1936. בסוף יולי ובתחילת אוגוסט סיירה האונייה לאורך חופי הים התיכון של ספרד, ובסוף אוגוסט שבה לבסיסה בקיל, בגרמניה.
במהלך סיורים אלה חילצה האונייה, כאמור, אזרחים גרמניים, אך גם עקבה אחרי משלוחי נשק מברית המועצות לכוחות הרפובליקניים וליוותה אוניות גרמניות שהובילו נשק ואספקה לכוחות הלאומניים.
ב-29 במאי 1937 הופצצה דויטשלנד, שעגנה באותו יום באיביזה בידי מפציצי כוחות הרפובליקניים.
אדמירל שר, שהייתה באותה עת בנמל קרטחנה, יצאה לסייע לאחותה.
יומיים לאחר מכן, ב-31 במאי, הפגיזה אדמירל שר כפעולת תגמול את הנמל באלמריה, שהיה אז בידי הרפובליקניים.
היה זה ביום הזיכרון הגרמני לקרב יוטלנד.
לקראת סיום הסיור בחופי ספרד, נשלחה האונייה לנמל גָאֶטָה (Gaeta), באיטליה.
מטרת ההפלגה לגאטה הייתה לאפשר לכמרים גרמניים ואוסטריים, שלמדו בכנסיית סנטה מריה דל אנימה, ברומא, להצביע במשאל העם על האנשלוס, סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית במרץ 1938. למרות הרוב העצום שבו התקבל הסיפוח במשאל העם (99.73%), הרי שבהצבעתם של הכמרים הייתה התוצאה הפוכה: 95% הצביעו נגד הסיפוח.
ההצבעה נקראה בגרמניה "הביזיון של גאטה" (Vergogna di Gaeta, Schande von Gaeta).
מלחמת העולם השנייה החלה עבור אדמירל שר ב-4 בספטמבר 1939, כאשר מפציצים בריטיים תקפו את האונייה, שעגנה בנמל וילהלמסהאפן.
האונייה נפגעה משלוש פצצות שלא התפוצצו; ארבעה מהמטוסים התוקפים הופלו באש נ"מ.
שתי אחיותיה של אדמירל שר יצאו לפשיטות על נתיבי הסחר הבריטיים, אך האונייה התעכבה בשל שיפוץ שנערך בה.
אדמירל גרף שפה נפגעה אך הצליחה לחמוק לנמל מונטווידאו, שם הוטבעה בידי צוותה.
הצלחותיהן של דויטשלנד ואדמירל גרף שפה לא היו מסחררות, אך הוכיחו את הפוטנציאל של הפשיטות על נתיבי הסחר.
אדמירל שר הייתה בשיפוצים במהלך החודשים הראשונים של 1940, ובין השאר נעשה שיפוץ יסודי במנועים והוחלף גשר הפיקוד.
לאחר השיפוץ סווגה האונייה מחדש כסיירת כבדה.
השיפוץ הסתיים בסוף יולי 1940, ובחודשיים הבאים עסקה האונייה באימונים.
ב-14 באוקטובר חמקה האונייה מהמצור הימי הבריטי, ונכנסה אל האוקיינוס האטלנטי.
המודיעין הימי הגרמני, B-Dienst, (בשמו המלא: Beobachtungs-Dienst, שירות התצפית) זיהה את השיירה HX-84 שהפליגה מנובה סקוטיה לבריטניה, והפנה אליה את אדמירל שר.
המטוס הימי של האונייה זיהה את השיירה, וסבר שלשיירה אין ליווי.
ואולם, כאשר התקרבה אדמירל שר אל השיירה, הסתבר שהשיירה מלווה בידי אוניית סוחר חמושה, ג'רוויס ביי.
בתקופה זו לא היו די אוניות ליווי, ולפיכך הייתה אונייה זו אוניית הליווי היחידה.
למרות שלא היה לה כל סיכוי לעמוד מול האונייה הגרמנית העדיפה ממנה בהרבה, פנתה ג'רוויס ביי אל אדמירל שר; האונייה הגרמנית נאלצה להתעכב בהשמדת ג'רוויס ביי, ובזמן זה הצליחו רוב אוניות השיירה להתפזר ולחמוק.
האונייה הבריטית הוטבעה, ו-190 מאנשי צוותה טבעו עמה (65 ניצלו על ידי אוניית סוחר).
אדמירל שר הצליחה להטביע עוד חמש אוניות סוחר ולפגוע באונייה נוספת, אך רוב אוניות השיירה ניצלו בזכות הקרבתה של ג'רוויס ביי.
מפקד האונייה הבריטית זכה לצלב ויקטוריה על מעשהו.
בעקבות ההתקפה של אדמירל שר שינתה האדמירליות הבריטית את מדיניותה, ומאז החלו אוניות שטח גדולות, אוניות מערכה וסיירות מערכה ללוות את השיירות, מדיניות שריתקה רבות מאוניות הצי הבריטי לפעילות זו על חשבון פעילויות אחרות.
הצי הבריטי החל במרדף אחרי אדמירל שר, אך זו הצליחה לחמוק דרומה, שם חברה למכליות, שתדלקו ותספקו אותה.
במהלך החודשים הבאים לכדה והטביעה אדמירל שר 12 אוניות סוחר בריטיות, בדרום האוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס ההודי.
למרות מאמצי הצי הבריטי ללכוד את האונייה, ולמרות שידורי מצוקה שהצליחה אחת האוניות האחרונות לשדר לפני שטובעה, הצליחה האונייה הגרמנית לחזור לגרמניה ב-1 באפריל 1941 ללא פגע, לאחר שעברה 85,000 ק"מ במסעה והטביעה 17 אוניות.
במהלך החודשים הבאים עברה אדמירל שר שיפוץ נוסף, והייתה חלק מהצי הבלטי.
מאוחר יותר הועברה צפונה, לנורווגיה הכבושה.
ב-2 ביולי 1942 יצאה האונייה למשימתה הבאה, תקיפת השיירה PQ-17. אדמירל שר הייתה מלווה בסיירת הכבדה אדמירל היפר ובכמה משחתות.
המודיעין הבריטי סבר בטעות שלכוח הימי הצטרפה גם אוניית המערכה הגרמנית טירפיץ, מן האוניות החזקות בעולם באותה תקופה; בשל כך ניתנה לשיירה הוראה שנויה במחלוקת להתפזר.
התפזרות השיירה הפכה את אוניותיה לטרף קל עבור צוללות ומטוסים; 26 ממתוך 37 האוניות בה הוטבעו, אסון השיירות הגדול ביותר במלחמה.
בפועל, לא הייתה טירפיץ בדרכה לתקוף את השיירה; אדמירל שר ומלוותיה הוחזרו לאחר כמה שעות לבסיסן, משהסתבר שצוללות ומטוסים ישמידו את השיירה לפני שאוניות השטח יספיקו להגיע לזירה.
באוגוסט 1942 יצאה אדמירל שר למבצע "וונדרלנד" (Wunderland) באוקיינוס הארקטי, שנועד לפגוע בשיירות הסובייטיות וליצור בסיס קבוע לפעילות באזור.
האונייה הפגיזה את התחנה המטאורולוגית הסובייטית בקצה הצפוני של נוביה זמליה, ולאחר מכן הטביעה שוברת קרח חמושה.
יחד עם זאת, אדמירל שר לא הצליחה להגיע למגע עם שיירה שנעה באזור.
האונייה הגרמנית נעה לנמל נובי דיקסון, שם הפגיזה אוניות סובייטיות שעגנו בנמל, והנחיתה חיילים בחוף.
ואולם, מגיני הנמל השיבו אש באמצעות תותח הוביצר מיושן, והצליחו לגרום לאדמירל שר נזק מסוים.
הגרמנים השיבו את החיילים לאונייה, ונסוגו.
הכוח הגרמני שב לבסיסו בנורווגיה, ללא שהצליח לפגוע בשיירות באזור, בשל תנאי מזג האוויר הקשים והראות הלקויה.
אדולף היטלר הלך ואיבד את אמונו בצי הגרמני, בעקבות הישגיו המוגבלים; בעקבות קרב ים ברנץ הכושל התפטר מפקד הצי, גרוסאדמירל אריך רדר.
מחליפו, גרוסאדמירל קרל דניץ, היה איש צי הצוללות, וצי אוניות השטח הוזנח.
בסוף פברואר 1943 נערכה התקפה אווירית של בעלות הברית על נמל וילהלמסהאפן שבו עגנה אדמירל שר; האונייה סבלה מנזק קל, אך הוחלט להרחיקה מזרחה לשווינמונדה.
בחודשים הבאים שימשה האונייה כאוניית אימונים; בסתיו 1944 סייעה האונייה באש תותחיה לורמאכט הנסוג לחופי הים הבלטי.
גם בחודשים הראשונים של 1945 עסקה האונייה במשימות אלו, אך במרץ נשחקו תותחי האונייה במידה כזו, שנאלצה לשוב לקיל.
ב-9 באפריל 1945 הופצץ נמל קיל על ידי יותר מ-300 מפציצים של חיל האוויר המלכותי.
אדמירל שר נפגעה והתהפכה במעגנה.
רוב הצוות לא היה עליה בעת ההתקפה; 32 איש נהרגו.
לאחר המלחמה נקברו שרידי האונייה תחת השפוכת שהצטברה בנמל.
אדמירל גרף שפה (Admiral Graf Spee) הייתה אוניית מערכה זוטא או אוניית מערכה של כיס מסדרת דויטשלנד, ששירתה בקריגסמרינה, הצי הגרמני, במלחמת העולם השנייה.
אדמירל גרף שפה הייתה אחת האוניות המפורסמות ביותר במלחמה, פרסום שזכתה לו לאחר המרדף המקיף שערך הצי המלכותי הבריטי בעקבותיה, וקרב נהר לה פלטה שבו נלחמה נגד שלוש סיירות בריטיות.
בעקבות הקרב, החליט קפטן האונייה להטביע אותה, מכיוון שחש שהגיע למצב אבוד.
האונייה נקראה על שמו של הרוזן אדמירל מקסימיליאן פון שפה, מן המפקדים הבולטים בצי הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
פון שפה זכה לניצחון מול הצי הבריטי בקרב קורונל, ב-1 בנובמבר 1914, תבוסתו הראשונה של הצי הבריטי לאחר למעלה ממאה שנים; חמישה שבועות לאחר מכן, ב-8 בדצמבר, הובס פון שפה בידי כוח בריטי עדיף, בקרב איי פוקלנד, וטבע יחד עם צוותו.
בוני האוניות הגרמניים השתמשו במספר חידושים טכניים כדי לבנות ספינת מלחמה חזקה בתוך משקל מוגבל זה; בין החידושים היה שימוש נרחב בריתוך לצורך חיבור רכיבי גוף האונייה יחדיו, טכנולוגיה שחסכה כ-15% ממשקל האונייה (בניגוד לשימוש במסמרות שהיה מקובל באותה העת).
חיסכון זה במשקל איפשר התקנת תותחים בעלי קוטר גדול בהרבה מאלה של אוניות מקבילות, בציים אחרים, בעלות הדחק דומה, מבלי לחרוג מהגבלות הסכם ורסאי.
החימוש הכבד הביא את הצי הבריטי להגדיר את אדמירל גרף שפה ואחיותיה כ"אוניות מערכה של כיס" (Pocket Battleships).
לאחר אובדנה של אדמירל גרף שפה הוגדרו האוניות מחדש כסיירות כבדות.
בפועל, למרות שההדחק המוצהר היה 10,000 טון, חרגו אוניות אלו מגבול זה ביותר מ-10%.
חידושים נוספים היו בהתקנת שלושה תותחים בצריחי החימוש העיקרי, ושימוש במנועי דיזל להנעה.
באונייה הותקנה מערכת שזיקקה את הדלק כדי שיתאים למנועי הדיזל, ולאחר הזיקוק אחסנה את הדלק במכלים שהיו סמוכים למנועים.
אדמירל גרף שפה הקדימה את זמנה גם בכך שהייתה האונייה הראשונה בצי הגרמני שנשאה מכ"ם.
כאמור, המאפיין הבולט בתכנון אוניות המערכה זוטא היה תותחים בעלי קוטר גדול (11 אינץ', 280 מ"מ).
התפיסה מאחורי תכנון האונייה הייתה: "מהירה מכל אויב חזק יותר, חזקה מכל אויב מהיר יותר", כלומר: אוניות שיוכלו לגבור על כל אוניית אויב שמהירותה מספיקה כדי להשיג אותן, ומאידך מהירות מספיקה כדי לברוח מכל אוניית אויב חזקה יותר, שיכולה להטביען.
שדרית האונייה הונחה ב-1 באוקטובר 1932, בוילהלמסהאפן.
במבדוק הסמוך התקדמה בנייתה של אוניית האחות אדמירל שר.
ב-30 ביוני 1934 הושקה האונייה.
שמה ניתן לה על ידי הרוזנת הוברטה פון שפה (Huberta von Spee), בתו של האדמירל פון שפה.
ב-6 בינואר 1936 הוכנסה האונייה לשירות, לאחר שבנייתה הושלמה.
עד 1938 שימשה אדמירל גרף שפה כאוניית הדגל של הצי הגרמני.
בין אוגוסט לספטמבר 1936 שייטה האונייה ליד חופי ספרד, כדי לסייע במלחמת האזרחים הספרדית שהתנהלה באותה תקופה.
אדמירל גרף שפה חזרה לאותה משימה גם בחודשים דצמבר - ינואר 1936–1937, ובמרץ - אפריל 1937. כאוניית הדגל של הצי הגרמני הוזמנה האונייה להשתתף במסקר המלכותי של הצי הבריטי בספיטהד, לכבוד הכתרתו של המלך ג'ורג' החמישי, מלך בריטניה, במאי 1937. ביולי 1937 יצאה האונייה למשימה נוספת בספרד.
בסתיו 1938 עברה האונייה שיפוץ.
תותחי הנ"מ בקוטר 88 מ"מ הוחלפו בתותחי נ"מ בקוטר 105 מ"מ, הותקן בסיס למכ"ם ומבנה הגשר נבנה מחדש.
ב-1 בנובמבר 1938 מונה האנס לנגסדורף כמפקד האונייה; הוא יפקד עליה בקרב לה-פלטה.
במהלך החודשים הבאים השתתפה אדמירל גרף שפה בתמרונים ימיים, לצד אחיותיה אדמירל שר ודויטשלנד, וכן גנייזנאו ואוניות רבות אחרות.
באוגוסט 1939 היה ברור שעומדת לפרוץ מלחמה.
ב-21 באוגוסט 1939 יצאה אדמירל גרף שפה מווילהלמסהאפן, יחד עם אוניית האספקה אלטמרק, לנקודת המתנה באוקיינוס האטלנטי, מדרום לקו המשווה.
משימתה הייתה לפגוע באוניות סוחר ולשבש את הסחר הבריטי, אך להימנע מעימות עם אוניות מלחמה של האויב.
בדרך זו תיפגע האספקה לבריטניה, והצי הבריטי יאולץ להקצות כוחות לרדיפה אחרי אדמירל גרף שפה.
קפטן האונייה הגרמנית, לנגסדורף, הפליג במסלול שנועד לוודא שלא יתגלה על ידי אוניות בריטיות, ותכנן לחצות נתיבי ים בינלאומיים בלילה.
ב-26 בספטמבר קיבל לנגסדורף את ההוראה להתחיל במשימתו.
קורבנה הראשון של אדמירל גרף שפה הייתה האונייה הבריטית קלמנט, בעלת תפוסה של 5,050 טון.
האונייה הוטבעה מול חופי ברזיל, על 20,000 חביות הקרוסין שהובילה מניו יורק לסלבדור, בברזיל.
החוק הבינלאומי קבע, כי אוניית מלחמה התוקפת אוניית סוחר חייבת לשמור על חיי צוותי אוניות הסוחר, וכי יש לוודא שיגיעו בשלום למקום מבטחים.
לנגסדורף מילא בקפדנות חוקים אלה, ודיווח באלחוט על מיקומן של סירות ההצלה, ורב החובל והקצין הראשון שנלקחו בשבי הועברו לאונייה יוונית כמה ימים לאחר מכן.
ב-5 באוקטובר לכדה האונייה הגרמנית את האונייה הבריטית ניוטון ביץ', בת 4,600 טון.
האונייה הבריטית שימשה כאוניית כליאה לעצירים הבריטים במשך כמה ימים.
ב-7 באוקטובר הטביעה אדמירל גרף שפה את אוניית הסוחר הבריטית אשלי, בת 4,222 טון, שנשאה מטען של סוכר.
ב-10 באוקטובר נלכדה אוניית הסוחר הבריטית האנטסמן, בת 8,196 טון, והאסירים הועברו אליה.
לנגסדורף השתמש במכשיר הקשר של האונייה הבריטית כדי לשדר הודעת הטעייה, על פיה הותקפה האונייה הבריטית על ידי צוללת גרמנית במיקום אחר לגמרי.
האנטסמן הוטבעה ב-17 באוקטובר, לאחר שהאסירים שהיו עליה הועברו לאלטמרק.
ב-22 באוקטובר ירתה אדמירל גרף שפה אש מקלעים על הגשר והסיפון העליון של אוניית הסוחר הבריטית טרווניון (Trevanion), שהייתה טעונה ברכז עפרות, מכיוון שהאונייה הבריטית ניסתה לשדר איתות מצוקה.
ב-28 באוקטובר הפליגה אדמירל גרף שפה אל האוקיינוס ההודי.
ב-15 בנובמבר הטביעה ליד מוזמביק את המכלית אפריקה של, שהייתה ללא מטען.
לאחר הטבעה זו שבה האונייה לאוקיינוס האטלנטי, והטביעה ב-2 בדצמבר את אוניית הסוחר דוריק סטאר, בת 10,086 טון, שנשאה בשר, מוצרי חלב, וצמר.
דוריק סטאר הספיקה לשדר קריאת מצוקה לפני לכידתה, וצוותה חיבל במנועיה כדי שלא תוכל להילקח שלל.
ב-9 בדצמבר הוטבעה אוניית הסוחר טאירואה (Tairoa), בתפוסה של 7,983 טון, אך גם אונייה זו הספיקה לשדר קריאת מצוקה לפני טביעתה.
ב-9 בדצמבר הוטבעה האונייה האחרונה במסעה של אדמירל שפה: אוניית הסוחר סטריאונשאל (Streonshalh), בת 3,895 טון, נושאת מטען של חיטה.
בסך הכל נפלו בידי הגרמנים 303 שבויים, שנכלאו על סיפון אלטמארק; לנגסדורף, כאמור, הקפיד מאוד על חוקי המלחמה, ולא הייתה אף אבדה בנפש במהלך המסע.
השבויים שוחררו מאוחר יותר במבצע בריטי נועז, כאשר המשחתת אה"מ קוזאק לכדה את האונייה אלטמארק במים הטריטוריאליים של נורווגיה, במה שכונה "תקרית אלטמארק".
במהלך מסעה של אדמירל גרף שפה הסוו אותה אנשי צוותה על ידי התקנת צריח דמה מעל הצריח הקדמי, התקנת ארובת דמה, ויצירת פרטי דמה נוספים.
זאת, כדי להטעות צופים אפשריים לגבי זהותה של האונייה.
על חרטומה של האונייה נצבעו גלי חרטום מדומים, כדי לתת רושם מוטעה על מהירותה.
בסך הכל הטביעה אדמירל גרף שפה במהלך משימתה, מאוקטובר עד דצמבר, 9 אוניות סוחר בתפוסה כוללת של למעלה מ-50,000 טון.
אדמירל גרף שפה היוותה איום שאין להתעלם ממנו, והצי הבריטי נאלץ להקצות כוחות רבים כדי להתמודד עמה.
הצי הבריטי ארגן שמונה קבוצות מרדף כדי לאתר את האונייה ולהטביע אותה.
במצוד השתתפו שלוש אוניות מערכה, שתי סיירות מערכה, ארבע נושאות מטוסים, ושש עשרה סיירות.
בכוח זה היו גם כמה אוניות של הצי הצרפתי.
עם הזמן, נוספו עוד אוניות והמצוד גדל עוד יותר.
ב-13 בדצמבר 1939 הצליח כוח המשימה G לאתר את האונייה הגרמנית.
כוח G כלל את הסיירת הכבדה אה"מ אקסטר, בעלת 6 תותחים בקוטר 8 אינץ' (203 מ"מ), ואת שתי הסיירות הקלות אה"מ אייקס (Ajax) ואה"מ אכילס, שתיהן חמושות בשמונה תותחים בקוטר 6 אינץ' (152 מ"מ).
במהלך הקרב הסבה אדמירל גרף שפה נזק כבד לאקסטר, ואילצה אותה לנתק מגע.
גם אכילס סבלה אבדות מהאש הגרמנית.
מאידך, הבריטים הצליחו להסב לאדמירל גרף שפה נזק משמעותי מפגזי 6 אינץ'; שריונה של האונייה הגרמנית היה כבד מכדי שפגזים אלה יוכלו לחדור אותו, אך הפגיעות הסבו נזק רב על הסיפון ובחלקיה העליונים של האונייה.
גם אקסטר הצליחה לגרום נזק, למרות שנפגעה, ופגז 8 אינץ' מתותחיה חדר את שריון האונייה הגרמנית באזור הארובה.
לא נגרם נזק קריטי, אך חדר הדוודים נפגע, מערכת זיקוק הדלק של האונייה יצאה מכלל פעולה וכך גם מערכת התפלת המים.
36 מאנשי האונייה נהרגו, ו-60 נפצעו.
קציני המכונה הגרמניים הודיעו ללנגסדורף שלא ניתן לתקן את הנזק בים, ושנותרה במכלים כמות דלק מזוקק שתספיק לשש עשרה שעות הפלגה.
מצב זה מנע מאדמירל גרף שפה את האפשרות לחמוק מרודפיה אל הים הפתוח.
עם חשיכה ניתקה אדמירל גרף שפה מגע, ומעט אחרי חצות, 14 בדצמבר, עגנה האונייה במונטווידאו, באורוגוואי הנייטרלית.
משקיף בריטי שראה את האונייה בבוקר לאחר עגינתה דיווח על כמה תותחים שיצאו מכלל פעולה, חלק מהציוד האופטי (מדי רוחק) שנפגע, המטוס הימי של האונייה שנהרס, וכן על 30 עד 60 פגיעות באונייה.
הנזק ליחידת ההתפלה לא ניכר; לנגסדורף דיווח על הנזק למפקדת הצי הגרמני, אך הידיעות עליו נותרו סודיות במשך עשרות שנים.
ללא מים מותפלים לא ניתן היה להפעיל את מנועי הדיזל.
אחת מפעולותיו הראשונות של לנגסדורף עם הגיעו למונטווידאו היה שחרור 62 אנשי צוות של האוניות שהטביע, שהיו על סיפון האונייה.
המשוחררים שיבחו את לנגסדורף על יחסו אליהם, ורב החובל של האונייה אפריקה של אף התיידד עמו.
אמנת האג משנת 1907 קבעה, כי חיילים או כלי מלחמה של מדינות הנמצאות במלחמה יכולים לשהות בשטחה של מדינה נייטרלית 72 שעות.
מעבר לפרק זמן זה הם מסתכנים במעצר.
למרות זאת, אסור לאונייה של אחד הצדדים היריבים לצאת מיד לאחר שאונייה של הצד השני יצאה מן הנמל, ועליה להמתין 24 שעות עד שתצא.
הקונסול הבריטי ארגן את האוניות הבריטיות שהיו בנמל כדי שתצאנה במרווחים של 24 שעות, כדי להכריח את האונייה הגרמנית להישאר בנמל.
במקביל, הפיצו הבריטים שמועות על כך שמחוץ לנמל מונטווידאו נערך כוח בריטי ימי גדול.
נציג בריטניה באורוגוואי, סר יוג'ין מילינגטון-דרייק, דרש רשמית מממשלת אורוגוואי לעצור את האונייה והצוותה, משום שהיא שוהה בנמל מעבר לזמן המותר, ומכיוון שהאונייה עדיין כשירה לשיט.
ממשלת אורוגוואי נענתה ללחץ הבריטי, והודיעה לגרמנים שאם לא יעזבו את הנמל תוך 72 שעות ייעצרו.
לאחר שהתברר סירובן של הרשויות באורוגוואי לאפשר לאונייה לשהות במקום יותר מ-72 שעות,{{הערה|1=הגרמנים ראו בכך - בצדק כנראה- נטייה פרו-בריטית של ממשלת אורוגוואי.
כראיה, הוזכר מקרה שהיה במלחמת העולם הראשונה, כאשר שלטונות אורוגוואי איפשרו לאונייה בריטית לשהות שבועיים לתיקונים, בניגוד לחוקי הנייטרליות.
זאת, לעומת הסירוב לאפשר לאדמירל גרף שפה'' להישאר.}} הציעו דיפלומטים גרמניים ללנגסדורף, כפעולת גמול, להפגיז בתותחיו את מתקני הנמל ולהרוס אותם, ולאחר מכן להטביע את אוניית המערכה בכניסה לנמל ולחסום אותו.
לנגסדורף סירב לבצע פעולה כזו, ועל כך זכה להערכה רבה באורוגוואי.
ב-15 בדצמבר נקברו 36 הרוגי האונייה הגרמנית בטקס צבאי מלא, בבית הקברות הגרמני במונטווידאו.
לנגסדורף הבין שאין לו כל ברירה: מצבה של האונייה לא איפשר יציאה לים ללא תיקונים, אך האונייה לא הייתה יכולה להישאר בנמל די זמן כדי לבצע תיקונים אלה.
בנוסף, לנגסדורף האמין שגם אם ייצא בכל זאת מהנמל, לא יוכל להתמודד עם הכוח הבריטי העדיף הממתין לו.
בשל כך, יומיים לאחר מכן, ב-17 בדצמבר בשעה 18:30, יצאה אדמירל גרף שפה מן הנמל, כשעליה לנגסדורף וצוות מצומצם.
האונייה התרחקה כ-6 מיל ימי מהנמל (מעט יותר מ-11 ק"מ).
אנשי הצוות עזבו את האונייה, שבה הוטמנו מטעני חומר נפץ.
כשעה לאחר מכן התפוצצו המטענים, והאונייה טבעה.
חלקה העליון נותר בולט מעל המים.
ההתפוצצות הייתה לעיני קהל גדול שנאסף על החוף, ולעיני הסיירות הבריטיות שעגנו מחוץ למים הטריטוריאליים.
לנגסדורף חשש שאנשיו יוסגרו לבריטניה, בשל העמדה הפרו-בריטית של אורוגוואי.
לאחר שדיווח על חשש זה למפקדה בברלין הורו לו מפקדיו להעביר את אנשיו לארגנטינה הסמוכה.
אנשי הצוות הועלו על סירות שנסחפו - במהלך מתוכנן מראש - לכיוון המים הטריטוריאליים של ארגנטינה, ומשהגיעו לתחום זה נאספו על ידי כלי שיט ארגנטינאיים, שנחכרו על ידי גרמנים תושבי בואנוס איירס.
הנספח הימי הגרמני בבואנוס איירס טען שאנשי הצוות, כאלף במספר, הם "מלחים מן האונייה הטרופה אדמירל גרף שפה", ולפיכך אין לעצור אותם על פי כללי הנייטרליות אלא יש לראות בהם "ניצולים" ולהחזירם באונייה נייטרלית לגרמניה.
שלטונות ארגנטינה לא קיבלו את הטיעון, ועצרו את אנשי הצוות.
ואולם, בין אפריל 1940 לסוף 1941 הצליחו רוב קציני האונייה וכ-200 מן המש"קים לחמוק חזרה לגרמניה.
רובם שירתו לאחר מכן בזרוע הצוללות.
הועלו חשדות כלפי אנשי צי ארגנטינה שהיו קשורים לכאורה להתחמקות, אך לא נמצאו לכך ראיות.
כמה מאנשי הצוות שנפצעו בקרב, נותרו במונטווידאו ונעצרו שם.
הם הועברו לכלא צבאי, ונותרו במעצר עד לאחר המלחמה.
שלושה ימים לאחר הטבעת האונייה, לאחר שהבטיח את שלומם של אנשיו באורוגוואי, התאבד מפקד האונייה האנס לנגסדורף, בירייה, כשהוא עטוף בדגל גרמניה.
סביב מותו התעורר ויכוח: יש הטוענים שלנגסדורף עשה זאת כדי להוכיח שלא פעל מתוך פחדנות.
אחרים טוענים, כי במעשהו הודה שלא לחם על פי המסורת והרוח של הצי הגרמני.
לנגסדורף נקבר בטקס צבאי מלא בבית הקברות הגרמני בבואנוס איירס.
לאחר המלחמה עמדו ממשלות ארצות הברית ובריטניה על כך שאנשי הצוות שנותרו בארגנטינה ובמעצר באורוגוואי יוחזרו לגרמניה, כולל אותם אנשי צוות שהספיקו להינשא לנערות מקומיות.
אונייה בריטית הגיעה לבואנוס איירס כדי לקחת עמה את אנשי הצוות.
ואולם היה זה כישלון חרוץ: נוצר בלבול רב לגבי זהותם האמיתית של אנשי הצוות, בלבול שנוצר כנראה בכוונה על ידי הגרמנים ומסייעיהם הארגנטינאיים; אל בין אנשי הצוות הסתננו אנשי הצוות של הצוללות U-530 ו-U-977, שנכנעו בארגנטינה לאחר סיום המלחמה ואנשיהם היו אמורים להיות מועברים לארצות הברית לחקירה.
לאחר החזרתם לגרמניה הורשו אנשי הצוות שרצו בכך לשוב למשפחותיהם בארגנטינה, ועד 1948 הושלם איחוד המשפחות.
לאחר הטבעת האונייה נותר ההמבנה העילי (superstructure) מעל המים, ואולם עם השנים הלכה האונייה ושקעה בבוץ, וכיום (2010) נותר מעל המים רק הקצה העליון של התורן.
אנשי מודיעין של הצי הבריטי עלו כנראה על שרידי האונייה הטרופה זמן קצר לאחר הטבעתה, כדי לבחון את המכ"ם, שלא נהרס עם ההטבעה.
בינואר 1940 ביקרו בשרידי האונייה מלחים אמריקאיים.
בפברואר 2004 החל מבצע למשיית שרידי האונייה מן המים.
המבצע מומן בחלקו על ידי ממשלת אורוגוואי, ובחלקו על ידי גורמים פרטיים.
היוזמה באה בשל הסיכון שיצרו השרידים לתנועה הימית באזור.
השריד הראשון שנמשה היה מד רוחק, שנשלה ב-25 בפברואר 2004. בין שרידי האונייה שנמשו היה נשר גדול, שהיה מחובר לירכתי האונייה.
התכנון היה למשות את כל שרידי האונייה ולהציבם במוזיאון הימי הלאומי, ואולם צו נשיאותי שניתן ב-2009 הפסיק את כל פעולות השלייה במימי אורוגוואי, כולל מבצע משייתה של אדמירל גרף שפה'''.
מד הרוחק, ואחד מעוגני האונייה, מוצגים כיום בנמל מונטווידאו.
אדמירל הצי היא הדרגה הגבוהה ביותר בצי המלכותי הבריטי המקבילה לתקן OF-10 של נאט"ו (גנרל חמישה כוכבים).
הדרגה התפתחה מן החלוקה של ראשית ימיו של הצי המלכותי עת היה מחולק לשלוש שייטות, הכחולה, האדומה והלבנה.
על כל אחת משלוש השייטות הוצב אדמירל כמפקד השייטת ומתחתיו היו תת-אדמירל וסגן אדמירל.
הבכיר באדמירלים, האדמירל של השייטת האדומה היה אדמירל הצי, ושימש כמפקדו של הצי המלכותי.
חלוקתו של הצי לשלוש השייטות בוטלה בשנת 1864 אך הדרגה הוסיפה להתקיים.
לאחר ייסוד המשרה של "לורד הים הראשון" ב-1828 ניתנה הדרגה לנושאי התפקיד לקראת פרישתם ולאחר ייסוד המשרה של רמטכ"ל הכוחות המזוינים הבריטיים ב-1959 הוענקה דרגה זאת לקציני הצי שכיהנו במשרה.
הדרגה הוענקה גם לחברי המשפחה המלכותית הבריטית ולשליטים של מדינות זרות כדרגת כבוד.
מאז שנת 1995 הופסקה הענקת הדרגה לקצינים בתפקידים השונים והדרגה הוענקה כתואר כבוד לצ'ארלס, נסיך ויילס ב-2012 יחד עם הדרגות המקבילות בצבא ובחיל האוויר.
קיבל את הדרגה כתואר כבוד ב-2014.
אדמירל דאנקן הוא פאב, הממוקם ברחוב אולד קומפטון, באזור הסוהו במרכז לונדון.
הפאב משרת בעיקר אוכלוסייה הומוסקסואלית.
הפאב נקרא על שם אדם דאנקן, ויסקונט קאמפרדאון, אשר הביס את הצי ההולנדי בקרב קאמפרדאון בשנת 1797.
ב-30 באפריל 1999 הטמין דייוויד קופלנד, הומופוב ניאו נאצי, פצצה בפאב.
בפיגוע זה נהרגו שלושה מבאי הפאב ונפצעו 83. קופלנד נתפס ונידון לשישה מאסרי עולם.
לוח זיכרון לנרצחים הוצב בכניסה לפאב.
אדמירל (Адмиралъ) הוא סרט ביוגרפי רוסי עטור שבחים אודות האדמירל אלכסנדר קולצ'ק, בבימויו של אנדריי קראבצ'וק ובכיכובם של קונסטנטין חבנסקי ויליזבטה בויארסקאיה.
הסיפור מגולל את קורותיו של הפטריוט הרוסי, האדמירל אלכסנדר קולצ'ק הנשוי ואב לבן, אשר יום אחד פוגש באנה טימירייבה, הוא מתאהב בה והסרט מגולל את סיפור אהבתם על רקע האירועים ההיסטוריים של תחילת המאה ה-20 ברוסיה.
קונסטנטין חבנסקי בתפקיד אדמירל אלכסנדר קולצ'ק
יליזבטה בויארסקאיה בתפקיד אנה טימירייבה, מאהבתו
הזמרת ויקטוריה דאיינקו ביצעה את השיר "אנה", עבור הסרט.
הזמר הגאורגי ואלרי מלאדזה ביצע את השיר, שהלחין וכתב אחיו קונסטנטין מלאדזה, "למרות", שהוא שיר הנושא של הסרט.
להקת הפופ הרוסית "ליובה" ביצעה יחד עם הזמרת ויקטוריה דאיינקו את השיר "אדמירל", המתנגן בסצנות השיא של הסרט.
אדממה (ביפנית: 枝豆, באנגלית: Edamame) הוא שמם של פולי סויה צעירים הנקצרים לפני הבשלתם, כאשר התרמילים עדיין ירוקים.
בניגוד לפולי סויה רגילים, שנקצרים בשלב מאוחר יותר, אדממה נקטף כשהפולים רכים, עסיסיים, מתקתקים ובעלי זרעים גדולים יותר, ומתאים במיוחד לצריכה מיידית, לשימור ולהקפאה.
אדממה נאכל כירק, לרוב לאחר בישול קצר או אידוי כשהוא מוגש בתוך התרמיל או מחוץ לו, כחטיף, כתוספת או כמנה ראשונה.
נהוג גם להרתיח את התרמילים במים מומלחים במשך מספר דקות, בשיטת בישול ירוק, לצננם ולהגישם בשלמותם, כך שהפולים נלחצים ישירות לפה מתוך התרמיל.
השימוש באדממה מזכיר לעיתים חטיפים אחרים, ונחשב קל ונוח להכנה.
המונח אֵדָמָמֶה מקורו בשפה היפנית, ומשמעותו המילולית היא "ענף פולים" – 枝豆 (枝 eda - ענף/גבעול, 豆 mame - פול).
שם זה ניתן להם משום שפולי הסויה בושלו כשהם עדיין מחוברים לגבעול.
בסין מקובל להשתמש בשם "מאודו" (Maodou), שפירושו המילולי הוא "פול שעיר", ביטוי המתאר את המראה הפלומתי של תרמיל האדממה הירוק.
האזכור הכתוב הקדום ביותר לצמח הסויה מופיע בספר השירים (Shijing), אחד מהטקסטים הקלאסיים הקדומים ביותר בסין, שנכתב עוד לפני המאה השביעית לפני הספירה.
במסמך זה מכונה הסויה בשם shu, אך אין בו אזכור לפולי הסויה הירוקים הנאכלים בצורתם הבוסרית, המוכרים כיום בשם אדממה.
כ-900 שנה מאוחר יותר, במאה השנייה לספירה, מפרש המלומד כי הכינוי Shu אכן מתייחס לסויה, וכי עלי הסויה, שנקראו Huo, שימשו ככל הנראה לכבישה כשהיו ירוקים, ואף ייתכן שנאכלו.
האזכור הראשון למונח "אדממה" עצמו מופיע ביפן בשנת 1275, כאשר הקדוש הבודהיסטי ניצ'ירן שלח פתק תודה על אדממה שהושאר עבורו במקדש.
זהו התיעוד המוקדם ביותר של המושג בתרבות הכתובה.
ביפן, גידול האדממה בעבר התאפיין בעונתיות, והגיע לשיאו בתקופת צפיית הירח המלא בספטמבר ובאוקטובר.
בתחילה גודלו צמחי האדממה בשולי שדות אורז, אך עם הזמן, בעקבות עודפי אורז ולחץ מצד הרשויות לשנות את ייעוד הקרקעות, הפך הגידול לנפוץ יותר בשדות פתוחים.
בשנת 1406 תועד לראשונה בסין השימוש באדממה כמזון, במסגרת המסמך הסיני העתיק - Jiuhuang bencao.
במסמך זה מתוארת אכילת צמח הסויה בצורתו הבוסרית, כולל תרמילים ירוקים, פולים ירוקים ועלים צעירים.
צורות שימוש אלה הומלצו בעיקר לתקופות של רעב.
בשנת 1620 מתועד לראשונה השם "Maodou" לציון פולי סויה ירוקים בעלי ציפוי פלומתי, שנצרכו במגוון דרכים כגון בישול, קלייה או השריה, ולעיתים הוגשו כחטיף לצד תה.
במסמך זה נרשמו גם שימושים רפואיים ראשוניים, ובהם ייחוס יכולת לסלק אנרגיה שלילית (צ'י מזיק), להקל על כאבים, להפחית הצטברויות נוזלים, לשפר את זרימת הדם ולנטרל השפעות של רעלים.
האזכור הראשון לפולי סויה ירוקים בעולם המערבי מתועד בשנת 1855 בארצות הברית, בכתביו של ט.
בשנת 1890 יובא לראשונה לארצות הברית זן אדממה רשמי מיפן.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, יצאה משלחת מטעם מחלקת החקלאות של ארצות הברית (USDA) לחקר גידול הסויה במזרח אסיה.
במסגרת המשלחת נאסף מידע מפורט על אופן השימוש המקומי בזני סויה ירוקים למאכל, לרבות שיטות הגידול, מועדי הקטיף, הרגלי הצריכה ודרכי עיבוד מקומיות ביפן.
משנות ה-90 ואילך, החלה חדירה מואצת של אדממה לשווקים מערביים, במיוחד בארצות הברית, שם נמכר ברשתות טבע, חנויות מזון אסייתי וסופרמרקטים, ואף הוגש במסעדות יוקרה.
בשנת 2009 הועלו תחזיות שצפו עלייה עתידית בצריכתו ובגידולו המקומי בארצות הברית.
רכיבים תזונתיים עיקריים באדממה מבושלת (ל-100 גרם ללא תוספות)
לפי מחלקת החקלאות של ארצות הברית.
מאקרו-נוטריינטיםכמותיחידהויטמיניםכמותיחידהמינרליםכמותיחידהאנרגיה140קק"ל + 1,567מק"גאשלגן422מ"גמים70.77גרםחומצה פולית286מק"גזרחן164מ"גחלבון11.54גרםבטא-קרוטן174מק"גנתרן127מ"גפחמימות8.63גרםכולין54.7מ"גמגנזיום62מ"גשומן כולל7.58גרםויטמין K27.9מק"גסידן61מ"גסיבים תזונתיים5גרםויטמין A26מק"גברזל2.2מ"גסוכרים2.12גרםרטינול11מק"גאבץ1.33מ"ג
אדממה הוא מקור עשיר לחלבון, ויטמינים וסיבים תזונתיים, והוא נבדל מהרכבם התזונתי של פולי סויה בשלים, בין היתר בזכות תכולה גבוהה יותר של ויטמינים וחומצה פולית.
המלצות התזונה הישראליות והבינלאומיות כוללות מוצרי סויה בצורתם הטבעית כחלק מתזונה מאוזנת, כמקור לחלבון איכותי וידידותי לסביבה.
בהתאם לכך, משרד הבריאות ממליץ לשלב גם אדממה בתפריט, כאשר חצי כוס אדממה נחשבת למנת סויה אחת עבור מבוגר.
כמו כן, המלצות התזונה האמריקאיות והבריטיות כוללות מוצרי סויה כחלק מהתפריט היומי, ואינן מציינות מגבלה כלשהי על כמות הסויה המומלצת לצריכה יומית.
סויה נחשבת לאחד ממקורות החלבון המרכזיים בתזונה הצמחית, מאחר שהיא מספקת את כל חומצות האמינו החיוניות לגוף האדם.
לכן, מוצרי הסויה מהווים תחליף איכותי לחלבון מן החי.
מחקר שפורסם בשנת 2017 זיהה תשעה באדממה, שניים מהם זוהו לראשונה במחקר זה.
איזופלבונים הם רכיבים טבעיים המצויים בסויה, ונחקרים בשל תרומתם האפשרית לבריאות.
ממצאי המחקר הראו כי חלק מהאיזופלבונים שנמצאו באדממה הצליחו לעכב צמיחה של חיידקים ולנטרל רדיקלים חופשיים, שהם חומרים מזיקים הקשורים לפגיעה בתאים.
החוקרים הציעו כי לרכיבים אלו יש פוטנציאל לפעול כחומרים נוגדי חמצון ונוגדי חיידקים, אך ציינו כי מדובר בממצאים ראשוניים שנצפו בתנאי מעבדה.
בהמשך, האיזופלבונים שבסויה נחקרו גם בהקשרים רחבים יותר של בריאות הציבור, בעיקר בכל הנוגע להפחתת הסיכון למחלות כרוניות כמו סרטן ומחלות לב.
מטא אנליזה שכללה 23 מחקרים תצפיתיים עם למעלה מ-330,000 משתתפים מצאה כי צריכה גבוהה של איזופלבונים בסויה ומוצריה, לוותה בסיכון נמוך יותר לתמותה כללית, וכן לתמותה מסרטן, סרטן השד, ומחלות לב וכלי דם.
המחקר התבסס על מגוון מוצרי סויה, לרבות פולי סויה, אך אדממה לא נבדקה בו באופן נפרד.
אמנם, מאחר שהיא נחשבת לצורתם הצעירה והלא בשלה של פולי הסויה, ייתכן כי חלק מהממצאים רלוונטיים גם לגביה.
אולם, בשל הבדלים מסוימים בהרכב התזונתי, לא ניתן להסיק ממנו מסקנות בריאותיות ישירות בנוגע לצריכת אדממה.
עם זאת, שלושה מהאיזופלבונים המרכזיים שנמצאו באדממה (, ו), זהים לאלה שנבדקו במסגרת המטא אנליזה.
ממצא זה עשוי לרמז על פוטנציאל לתרומה דומה לזו שיוחסה להם בצריכת סויה, אך נדרשים מחקרים ייעודיים נוספים כדי לבחון זאת באופן ממוקד ומבוסס יותר.
בנוסף לאיזופלבונים, אדממה מכילה גם ו, אשר זוהו כמרכיבים התורמים לבריאות העין.
נמצא כי הם עשויים לסייע בהגנה מפני ורדיקלים חופשיים, ולתמוך בשמירה על חדות הראייה.
רמות נמוכות שלהם בתזונה נקשרו לעלייה בסיכון למחלות עיניים הקשורות להזדקנות, ובהן ניוון מקולרי (AMD) וקטרקט.
אדממה מבושלת מהווה מקור תזונתי עשיר ל ו, עם כ-1,567 מיקרוגרם ל-100 גרם.
לפי דו"ח מחלקת החקלאות של ארצות הברית (USDA), נכון ליולי 2025, היקף הייצור העולמי של הסויה צפוי להגיע ל-427.681 מיליון טון.
עשר המדינות המובילות אחראיות יחד לרוב הייצור הגלובלי, כאשר ארבע הראשונות לבדן מהוות כ-85% מהתפוקה הכוללת.
ברזיל ניצבת במקום הראשון עם ייצור של 175 מיליון טון, שהם כ-41% מכלל הייצור העולמי.
במקום השני נמצאת ארצות הברית עם 117.98 מיליון טון, המהווים כ-28%.
במקום השלישי ניצבת ארגנטינה, עם ייצור של 48.5 מיליון טון, שהם כ-11% מהשוק.
סין מדורגת רביעית עם 21 מיליון טון, המהווים כ-5% מהתפוקה העולמית.
שש המדינות הנוספות המשלימות את רשימת היצרניות הגדולות הן הודו, פרגוואי, רוסיה, אוקראינה, קנדה ובוליביה.
כל אחת מהן אחראית לנתח הנע בין אחוז אחד לשלושה אחוזים מהיקף הייצור העולמי.
שוק האדממה הקפואה: סקירה ותחזית גלובלית
שוק האדממה הקפואה העולמי הוערך בשנת 2023 בכ-5 מיליארד דולר, עם נפח כולל של כ-2.5 מיליון טון מטרי.
התחזיות מצביעות על צמיחה שנתית ממוצעת של כ-7%, כאשר עד שנת 2030 צפוי השוק להגיע לשווי של יותר מ-8 מיליארד דולר.
הצמיחה בשוק נובעת מעלייה בביקוש למזון בריא, מהפופולריות ההולכת וגוברת של תזונה מהצומח, ומהתפתחות בטכנולוגיות הקפאה, אחסון והפצה.
כל זה הופך את האדממה לבחירה מבוקשת במטבחים ברחבי העולם.
מבנה השוק כיום מפוזר יחסית.
בשנים האחרונות ניכרת מגמה של מיזוגים ורכישות, כאשר החברות הגדולות רוכשות שחקנים קטנים יותר במטרה להרחיב את נתח השוק ולחזק את הנוכחות הגלובלית שלהן.
סין מובילה את השוק עם תפוקה שנתית של יותר מ-2 מיליון טון, שהם מעל 60% מהיקף הייצור העולמי.
העליונות של סין נובעת משילוב של ייצור בקנה מידה רחב, עלויות עבודה נמוכות, ביקוש פנימי גבוה ופעילות יצוא נרחבת.
ההובלה של סין צפויה להישמר גם בשנים הקרובות.
צפון אמריקה ואירופה מציגות פוטנציאל צמיחה משמעותי, בזכות ביקוש הולך וגדל למזון בריא ונוח ועלייה בפופולריות של תזונה צמחית.
אף שהן אחראיות לחלק קטן מהייצור הגלובלי, הן מהוות שוקי יבוא מרכזיים, והתחזיות מצביעות על כך ששיעורי הגידול בהן יהיו מהגבוהים ביותר בשנים הקרובות.
לצד מגמות הצמיחה, שוק האדממה הקפואה מתמודד עם שורה של אתגרים שעלולים לעכב את התפתחותו:
תנודתיות במחירי חומרי הגלם – שינויים במחירי האדממה עלולים לפגוע ברווחיות היצרנים.
תחרות מצד ירקות קפואים אחרים – האדממה מתמודדת עם תחרות מצד מוצרים כמו אפונה ושעועית ירוקה, שמציעים ערכים תזונתיים דומים ונתפסים לעיתים כתחליף.
עונתיות באספקת חומרי הגלם – כיוון שגידול האדממה הוא עונתי, זמינות חומרי הגלם משתנה לאורך השנה, מה שמקשה על שמירת רצף ייצור והפצה.
שמירה על איכות לאורך זמן – תהליך ההקפאה והאחסון מציב אתגר באחידות הטעם, המרקם והאיכות, במיוחד כשהמוצר מיועד לשוק בינלאומי.
סטנדרטים מחמירים של בטיחות וקיימות – השוק דורש עמידה ברגולציות נוקשות בתחומים כמו בטיחות מזון ופרקטיקות ייצור בנות קיימא, דבר שמוסיף עלויות ואתגרי תפעול.
אדמירל היא דרגה בכירה בצי המלכותי הבריטי, המקבילה לקוד הדרגה OF-9 של נאט"ו ושנייה לדרגת אדמירל הצי.
קציני הצי המלכותי הבריטי הנושאים דרגות של סגן אדמירל (rear-admiral), תת-אדמירל (vice-admiral) ואדמירל הצי נחשבים באופן כולל כאדמירלים.
את האדמירל הראשון באנגליה מינה המלך אדוארד הראשון ב-1297, כאשר העניק לוויליאם דה לייברן (William de Leyburn) את התואר "אדמירל הים של מלך אנגליה" (Admiral of the Sea of the King of England).
אין לבלבל בין דרגת אדמירל לבין תפקיד "האדמירל של אנגליה" או "הלורד אדמירל העליון" (Lord High Admiral), תפקיד המוחזק על ידי האדם שלו האחריות הכוללת על הצי המלחמתי.
דרגות סגן אדמירל ותת אדמירל קיימות בצי המלכותי מאז המאה ה-16. אדמירל הנמצא בים ומפקד על צי אוניות יימצא בחלקו הקדמי או במאסף.
כאשר אדמירל מפקד על הצי מחלקו האמצעי, יימצא ממלא מקומו, תת אדמירל, בחלקו הקדמי.
אדמירל נוסף, נמוך ממנו בדרגתו, נמצא בחלקו האחורי של הצי ונקרא סגן אדמירל (rear admiral, מילולית: אדמירל המאסף).
בתקופה האליזבתנית (1558-1603) גדלו ממדי הצי ונוצר צורך לארגן אותו בשייטות (squadrons).
שייטת האדמירל הניפה דגל ימי לאומי אדום (red ensign), זו של תת-האדמירל דגל ימי לאומי לבן ושל סגן האדמירל – דגל ימי לאומי כחול.
במרוצת השנים גדלו גם ממדי השייטות, ובראש כל אחת מהן הועמד קצין בדרגת אדמירל (כשתתי אדמירלים וסגני אדמירלים מפקדים על חלקים שלהן); הדרגות הרשמיות נהיו מעתה אדמירל של הדגל הלבן (admiral of the white), אדמירל של הדגל האדום (admiral of the red) וכו'.
השייטות מדורגות על פי הסדר - אדום, לבן וכחול, בעוד האדמירלים מדורגים על פי השייטת שלהם:
אדמירל הדגל האדום (אדמירל הצי)
סגן אדמירל של הדגל האדום
סגן אדמירל של הדגל הלבן
סגן אדמירל של הדגל הכחול
הקידום במעלה סולם הדרגות היה על פי הוותק וחושב מיום המינוי לפוסט קפטן.
נושא הדרגה החזיק בה לכל ימי חייו והוסיף להימצא ברשימת הקצינים הסדירים (active list), כך שהדרך היחידה להתקדם הייתה עם מותו או התפטרותו מן הצי של האדם שמעליך.
(נוהג זה יצר בעיה חמורה כאשר אדמירל פרובו ווליס האריך שנים מעבר לגיל 100.) דרך אחרת הייתה לקדם קפטנים לדרגת אדמירל ללא שיוך לשייטת, נוהג שנודע בשם yellowing – "הצהבה"; קפטן שקודם באופן זה כונה "אדמירל של הדגל הצהוב" (yellow admiral).
לדברי ההיסטוריון הימי ניקולאס רודג'ר, היה זה הניסיון הראשון של הצי להוציא לפרישה קצינים זקנים: "אדמירל של הדגל הצהוב" פרש למעשה וקיבל חצי שכר (half pay).
בתקופת הַאִינְטֶרְרֶגְנוּם (1649-1660) הוחלפה דרגת האדמירל בדרגת גנרל של הצי (general at sea).
במאה ה-18 החלו מעניקים את תשע הדרגות המקוריות ליותר מאדם אחד לדרגה, להוציא דרגת אדמירל הדגל האדום שאיש אחד בלבד נשא אותה.
ב-1864 בוטל ארגון הצי לשייטות על פי צבע.
הדגל הימי הלאומי האדום הוקצה לצי המסחרי, הדגל הימי הלאומי הלבן נעשה דגלו של הצי המלחמתי, ואילו הדגל הכחול למילואי הצי ולאוניות העזר של הצי.
במאה ה-19 הייתה קיימת בצי הבריטי גם דרגה ייצוגית שנקראה אדמירל הנמל (port admiral).
קצין שנשא דרגה זו היה בדרך כלל קפטן ותיק, ששירת כמפקד בחוף של נמל צבאי בריטי, והיה אחראי לאספקה, לתיקונים ולתחזוקה של האוניות שעגנו בו.
ב-1996 בוטל תוקפה של דרגת אדמירל הצי בימות שלום, מלבד זו של בני משפחת המלוכה.
ברם, אדמירלים של הצי מוסיפים להחזיק בדרגתם ולהימצא ברשימת הקצינים הסדירים לכל ימי חייהם.
הדרגות הנהוגות כיום הן סגן אדמירל, תת-אדמירל, אדמירל ואדמירל הצי.
הן נקראות גם דרגות דגל (flag ranks), משום שאדמירלים, הנקראים גם קציני דגל, רשאים להניף דגל אישי.
אדמירל הצי מניף בראש התורן את ה"יוניון ג'ק" (דגל הלאום הבריטי), בעוד אדמירל מניף את דגל צלב ג'ורג' הקדוש (צלב אדום על רקע לבן).
תתי אדמירלים וסגני אדמירלים מניפים את צלב ג'ורג' הקדוש בתוספת עיגול אדום אחד או שניים בהתאמה.
צורת דרגת האדמירל על שולי השרוול היא פס רקום מוזהב רחב ועוד שלושה פסים מוזהבים צרים בתוספת לולאה.
סימן הדרגה על הכותפה, מאז 2001, הוא של דרגת ארבעה כוכבים (כנהוג במדינות נאט"ו).
מועדון ההוקי אדמירל היא קבוצת הוקי קרח מהעיר ולדיווסטוק שבמחוז פרימוריה, רוסיה.
הקבוצה הוקמה בשנת 2013 כקבוצת התרחבות בליגה, והיא הייתה אחת משתי הקבוצות היחידות בליגת KHL מהמזרח הרחוק הרוסי.
שם ולוגו הקבוצה נבחרו על ידי הציבור בסקר שנערך בקרב תושבי מחוז פרימוריה.
בעונתה הראשונה בליגה, הצליחה אדמירל להעפיל לפלייאוף אך הפסידה בסיבוב הראשון 4:1 לאלופה שבדרך, מטאלורג מגניטוגורסק.
בשנת 2020 הודיעה הקבוצה כי לא תתמודד בליגת KHL בעונת 2020/2021 בעקבות החלטת משרד הספורט של פרימוריה להפנות את הכספים המיועדים למועדוני ספורט לטיפול בהתפרצות נגיף הקורונה ברוסיה.
בעונת 2021/2022 חזרה לליגה הקונטיננטלית.
מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, נצה' = ניצחונות בהארכה, הפ' = הפסדים, הפה' = הפסדים בהארכה, נק' = נקודות, יחס = יחס שערים.
אדמירה ואקר מדלינג , המכונה גם פשוט אדמירה , הוא מועדון כדורגל מהעיר מדלינג שבאוסטריה.
המועדון הוקם במקור בשנת 1905 בשם אדמירה וינה בבירת אוסטריה.
איחודים עם ואקר וינה בשנת 1971, עם VfB מדלינג בשנת 1997 ועם שוואדורף בשנת 2008 הובילו לשמו הנוכחי של המועדון.
המועדון העפיל לבונדסליגה האוסטרית לפני עונת 2011/2012 לאחר שסיים במקום השלישי בליגה האוסטרית הראשונה בעונת 2010/2011, והשלים שתי עליות ליגה רצופות לאחר שלפני כן היה בליגה השלישית.
אדמירה וינה הוקמה ביישוב ידלזה השוכן בקרבת רובע פלורידסדורף בווינה, בעקבות מיזוג בין שני מועדוני הכדורגל Burschenschaft Einigkeit ו-Sportklub Vindobona בשנת 1905. בשנת 1919 אדמירה העפילה לליגה הראשונה באוסטריה בפעם הראשונה בתולדותיה.
המועדון הפך במהרה לאחד המועדונים המצליחים ביותר בתקופת בין המלחמות, כשזכה בשבע אליפויות לאומיות ובשלושה גביעים.
ובנוסף, כמה משחקני אדמירה היו שחקנים קבועים בנבחרת אוסטריה בכדורגל באותה תקופה.
אחרי האנשלוס בשנת 1938, אדמירה שיחקה במשך מספר עונות בגאוליגה אוסטמארק, אחת מהליגות האזוריות הבכירות שנוצרו באמצעות ארגון מחדש של הכדורגל הגרמני תחת שלטון הרייך השלישי.
זכיית אדמירה באליפות הגאוליגה אוסטמארק בעונת 1938/1939 קידמה אותה להשתתפות באליפות גרמניה בכדורגל 1939, בה אדמירה הגיעה עד לגמר נגד שאלקה 04, שהייתה הקבוצה הגרמנית הדומיננטית באותה תקופה.
אדמירה הובסה במשחק בתוצאה 0–9. גמר זה סימן את ההצלחה האחרונה של אדמירה לפני תום מלחמת העולם השנייה .
התקופה שלאחר המלחמה הובילה לירידה איטית אך קבועה בביצועי המועדון בגלל היעדר מימון לרכישת שחקנים איכותיים יותר.
זמן קצר לאחר מכן, אדמירה, או אדמירה אנרגיה (Admira Energie), כפי שנקראה ברוב כלי התקשורת באותה תקופה, חזרה במעט לגדולתה וזכתה באליפות אוסטריה בשנת 1964 ובדאבל של אליפות וגביע בשנת 1966.
חשיפת השערוריות הכספיות בחברת NEWAG/NIOGAS בסוף שנות ה-60 הובילה לסיום פתאומי של המימון והזרמת הכספים התמידי, והביאה את המועדון לסף פשיטת רגל.
והביאה את המועדון לסף הממשל, אשר כמעט ולא ניתן היה להימנע ממנו.
אף על פי כן, אדמירה החלה לחפש שותף לאיחוד אפשרי, וסימנה במיוחד את אוסטריה וינה.
אולם, לאחר שהצעת האיחוד עם אוסטריה נדחתה פעמיים, אדמירה החלה בסופו של דבר בשיחות עם ואקר וינה, שהסתיימו באיחוד בשנת 1971.
ואקר וינה הוקמה בשנת 1908 ברובע מיידלינג בעיר וינה.
המועדון העפיל לראשונה לליגה העליונה באוסטריה בשנת 1914. עד אמצע שנות השלושים הייתה ואקר מועדון אמצע טבלה, אך לאחר מכן הפכה למועדון צמרת בשנות הארבעים והחמישים, זכתה בדאבל בשנת 1947 וסיימה כסגנית האלופה עוד שמונה פעמים בין 1940 ל-1956.
במהלך העשור האחרון כמועדון עצמאי ואקר וינה הפך למועדון לא יציב הנע בין הליגות, עם ארבע ירידות וארבע עליות רצופות לליגה הבכירה בין השנים 1961–1968. ירידה חמישית בשנת 1971, בשילוב עם בעיות כלכליות ובעיות הקשורות לאצטדיון, הביאו בסופו של דבר למיזוג עם אדמירה, כשהמועדון המאוחד נקרא אדמירה/ואקר וינה .
VfB מדלינג הוקמה ב-17 ביוני 1911 בעיירה מדלינג באוסטרית התחתונה.
מאז הקמתה שיחקה מדלינג בליגה העליונה של אוסטריה התחתונה.
עם הקמתה של ליגה לאומית אוסטרית רחבה בשנת 1949, המועדון שויך לליגה השנייה בחשיבותה.
במרבית שנותיו, המועדון שיחק בליגה השנייה והשלישית.
המועדון העפיל שלוש פעמים לליגה הראשונה לתקופות קצרות, בעונות 1952/1953 ו-1987/1988, ובין השנים 1992 ל-1995, לפני שבסופו של דבר התאחד עם אדמירה/ואקר וינה בשנת 1997.
1997–2011: האיחוד עם VfB מדלינג ובעיות כלכליות
בשנת 1997, לאחר משבר כלכלי, התאחדו אדמירה ואקר ו-VfB מדלינג, לקבוצת "אדמירה ואקר מדלינג".
בשנת 2004 רכש את המועדון מג'יד פישיאר האיראני.
הנהגתו של פישיאר הובילה לקשיים נוספים במגרש, ומחוץ למגרש.
המועדון ירד לליגה השנייה לאחר עונת 2005/2006.
עם בעיות כספיות נוספות, פישיאר מכר את המועדון לריצ'רד טרנקוואלדר בשנת 2008. טרנקוואלדר ביצע שורה של שינויים במועדון, ביניהם שינוי שם המועדון ל"טרנקוואלדר אדמירה" (FC Trenkwalder Admira).
בסופו של דבר השינויים השתלמו, כאשר המועדון העפיל בחזרה לבונדסליגה האוסטרית בסיום עונת 2010/2011. (לעומת זאת, מג'יד פישיאר, גרם לבעיות כלכליות דומות במועדון השווייצרי סרבט ז'נבה בעונת 2011/2012. ) טרנקוואלדר מכר את המועדון בשנת 2014, ושם המועדון חזר להיות אדמירה ואקר מדלינג מאז.
בסיום עונת 2021/2022 נשרה הקבוצה לליגת המשנה, לאחר עשור בליגה האוסטרית הבכירה.
סגנית אלופת גרמניה 1939 (אדמירה וינה)
אדמירל היא דרגת קצין הדגל הבכיר ביותר בצי הגרמני.
הדרגה היא שוות ערך לגנרל (גרמניה) בצבא הגרמני או בחיל האוויר הגרמני.
בשירותים הרפואיים המרכזיים אין דרגה שוות ערך.
בצי הגרמני אדמירל הוא, כמו בציים רבים, דרגת ארבעה כוכבים עם קוד נאט"ו OF-9. כיום יש אדמירל אחד בצי הגרמני, האדמירל מנפרד נילסון, המשמש כסגן מפקד בעלות הברית בנורפוק, וירג'יניה.
עם זאת, בכוחות ימיים אחרים דוברי גרמנית, למשל הצי הקיסרי הגרמני, רייכסמרינה, קריגסמרינה, פולקסמרינה והצי האוסטרו-הונגרי, אדמירל היה בדרגת קצין דגל של שלושה כוכבים OF-8.
סימני הדרגה שלו, שנלבשים על השרוולים והכתפיים, הם כוכב אחד עם חמש נקודות מעל פס זהב גדול ושלושה פסים רגילים (ללא הכוכב כאשר לולאות הדרגה נלבשות).
הדרגה מדורגת OF-9 בנאט"ו, ושוות ערך לגנרל בכוחות היבשה והלופטוואפה.
זוהי דרגה B10 בכללי השכר של משרד ההגנה הפדרלי.
רצף הדרגות (מלמעלה למטה) הוא כדלקמן:
חיל הים הגרמני עד 1945
דרגת האדמירל הופיעה לראשונה בגרמניה במאה ה-19 והורחבה בראשית המאה ה-20 כחלק מההתגייסות לקראת מלחמת העולם הראשונה.
הדרגות הוחזרו שוב במלחמת העולם השנייה.
היו הרבה אדמירלים גרמניים מפורסמים בשנים מכוננות אלו של הכוח הימי הגרמני, ביניהם אוטו פון דיריך, גוסטב פון זנדן-ביבראן, גאורג אלכסנדר פון מילר, אוגוסט פון הירינגן, אלפרד פון טירפיץ וקרל דניץ.
דרגות האדמירלים של גרמניה התבססו על אלו של מעצמות אירופה אחרות, עם כמה שינויים בתארים ובהגייה.
חיל הים הגרמני אף פעם לא ראה בקומודור דרגת אדמירל, שכן דרגה זו תמיד נחשבה כקפטן בכיר.
עם זאת, בוורמאכט האדמירל היה דרגת קצין דגל של שלושה כוכבים, הדומה לכוחות המזוינים המודרניים בדרגה 8, ושוות ערך לגנרל חיל בהר והלופטוואפה.
בשנת 1944 היו דרגות קריגסמרינה הגרמנית בסדר הוותק כדלקמן, המקבילה האמריקאית בסוגריים:
דרגות אדמירל בקריגסמרינה בשנת 1944 דרגה גרוס-אדמירל (GrsAdm) גנרל-אדמירל (GenAdm) אדמירל (Adm) ויצה-אדמירל (VAdm) קונטרה-אדמירל (KAdm) קומודור כותפת שרוול תחרה דגל פיקוד שווה ערך אדמירל צי אדמירל סגן אדמירל אדמירל אחורי (בכיר) אדמירל אחורי (זוטר) קומודור שווה ערך בנאט"ו OF-10 OF-9 OF-8 OF-7 OF-6 OF-5
הצי הקיסרי הגרמני לא השתמש בדרגת קונטרה אדמירל.
הקריגסמרינה' השתמש בדרגת קומודור, עם זאת, דרגה זאת לא הייתה חלק מדרגות האדמירל, אלא יותר קפטן בכיר בפיקוד על שייטת.
בשנות הצי האוסטרו-הונגרי (משנת 1849 עד 1918) היה מדרג קציני הדגלים קונטרה-אדמירל, ויצה-אדמירל, ואדמירל, כמו גם גרוס-אדמירל
דרגות אדמירל של הצי האוסטרו-הונגרי בשנת 1918 דרגה K.u.K גרוס-אדמירל K.u.K אדמירל K.u.K ויצה-אדמירל K.u.K קונטרה-אדמירל שרוול תחרה דגל פיקוד שווה ערך אדמירל צי סגן אדמירל אדמירל אחורי (בכיר) אדמירל אחורי (זוטר) שווה ערך בנאט"ו OF-10 OF-8 OF-7 OF-6
דרגה שם הערה אדמירל פרידריך פון פק מרינד קומנדנט 1871–1883 אדמירל דובלבסקי פון שטרנק מרינד קומנדנט 1883–1897 אדמירל הרמן פון שפאון מרינד קומנדנט 1897–1904 אדמירל מקסימיליאן ניובאן מרינדקאנדנט, פלוטנקומנדנט
אדמירל היה ציון קצין הדגל השני בגובהו של הפולקסמרינה, והיה שווה ערך לדרגת 3 כוכבים גנרל-אוברסט.
בפולקסמרינה של גרמניה המזרחית היו שלושה קציני הדגל בדרגות קונטרה-אדמירל, ויצה-אדמירל ואדמירל.
על פי החלטת מועצת המדינה של גרמניה המזרחית מ-25 במרץ 1982, כוננה דרגת פלוטנאדלמירל.
קציני דגל של פולקסמרינה OF-9 עד 6 OF-9 OF-8 OF-7 OF-6 ערבסקות למפאס פלוטנאדלמירל אדמירל ויצה-אדמירל קונטרה-אדמירל כותרת שרוול דגלי פיקוד
אדמירל שייטת היא דרגת הדגל הנמוכה ביותר, דרגה מעל קפטן, בצי המודרני של בלגיה, בולגריה, דנמרק, פינלנד, גרמניה ושוודיה.
הדרגה שוות ערך לדרגות קומודור או אדמירל אחורי מדרג נמוך בצי ארצות הברית, בריטניה ומדינות אחרות.
פלוטילנאדמירלסימון הדרגותדרגות הצבא הגרמניהצבא והלופטוואפהבריגדה-גנרלשווה ערך בנאט"ו OF-8חיל היםקומודור
פלוטילנאדמירל (בקצרה: FltlAdm ברשימות FADM) היא דרגת קצין דגל הנמוכה ביותר של הצי הגרמני, הדרגה שוות ערך לאדמירל אחורי מדרג נמוך של הצי האמריקני או קומודור של הצי המלכותי.
כמו כן הדרגה שוות ערך לבריגדה-גנרל בבונדסוור.
סימני הדרגה שלו, שנלבשים על השרוולים והכתפיים, הם כוכב אחד עם חמש נקודות מעל פס זהב גדול (ללא הכוכב כאשר לולאות דרגה נלבשות).
זו דרגה B6 בכללי השכר של משרד ההגנה הפדרלי.
דרגה זוטרה:קפיטן צור זי(דרגות הבונדסוור)פלוטילנאדמירלדרגה בכירה:קונטר-אדמירל
OF-9: אדמירל (גרמניה) / גנרל (גרמניה)
אדמר דה לה פואי (הידוע גם בשם אדמהר, איימאר או אלארז) דה מונטיל (נפטר ב-1 באוגוסט 1098) היה אחת הדמויות העיקריות של מסע הצלב הראשון והיה הבישוף של לה פווי-אן-ולה לפני שנת 1087. הוא היה הנציג הנבחר של האפיפיור.
אורבן ה-2 למסע הצלב הראשון לארץ הקודש.
למרות היותו איש דת הוא מוזכר בכתבי ההיסטוריונים של התקופה כלוחם ללא חת לצד האבירים שהובילו את מסע הצלב במיוחד בקרב דוריליאום ובמצור על אנטיוכיה.
מסופר כי אדהמאר נשא את הרומח הקדוש בפריצה הנואשת של הצלבנים מאנטיוכיה ב־28 ביוני 1098, הוא נפטר בשנת 1098 ממגפה שפרצה באנטיוכיה לאחר הכיבוש.
הרפורמה החלה עם מינויו של גרגוריוס השביעי לאפיפיור בשנת 1073 ונמשכה גם בתקופתם של ממשיכיו.
הרפורמה הייתה מורכבת משורה של מאבקים והחלטות כנגד שחיתות בכנסייה ובישופים סוררים, ובעיקר כנגד השליטים החילוניים של אירופה, במטרה לבצר את עצמאות הכנסייה וכוחה.
על רקע זה הוא הפך למקורב לאפיפיור אורבן השני ורמון הרביעי, רוזן טולוז שהיה האציל העשיר והחזק ביותר בצרפת וממובילי מבע הצלב הראשון.
בוועידת קלרמון - סינוד שהתקיים בין 18 ו-28 בנובמבר 1095 בעיר קלרמון שבחבל אוברן שבצרפת.
בוועידה השתתפו מנהיגים של הכנסייה הקתולית בראשות האפיפיור אורבנוס השני.
נאומו של זה האחרון ב-27 בנובמבר היווה את נקודת הפתיחה למסע הצלב הראשון ומכאן למסעי הצלב בכלל.
אדמר דה לה פואי הושפע עמוקות מנאום האפיפיור שנאם בצרפתית (שפת אמו) ולא בלטינית.
וקרא אורבנוס השני לאצולת אירופה להילחם בצבאות הסלג'וקים המאיימים על האימפריה הביזנטית ולשחרר את אדמות ארץ הקודש הכבושות בידי מוסלמים, תוך שהוא עושה הקבלות לכיבוש הארץ על ידי יהושע בן נון, ולמוסלמים כ"בני עמלק".
הוא זכה למעמד מיוחד בקרב הנהגת מסע הצלב, בעוד שריימון ומנהיגים אחרים הסתכסכו ביניהם לעיתים קרובות אדמר הוכר תמיד כמנהיג הרוחני של מסע הצלב והיה מכובד מאוד על ידי רוב הצלבנים.
מנהיג רוחני של מסע הצלב
המחנה הצלבני יצאו לדרך ב-4 מחנות נפרדים, חלקם מאזורים שלא היו נתונים להשפעת האפיפיור.
רמון הרביעי, רוזן טולוז (ידוע גם בשם רמון מסן ז'יל) עם כוחות גדולים מאזור טולוז
איג דה ורמנדואה אחיו של מלך צרפת בראש הכוחות מלורן.
רובר השני, דוכס נורמנדיה, אחיו של מלך אנגליה, יחד עם סטפן השני, רוזן בלואה ורובר השני, רוזן פלנדריה.
גוטפריד מבויון יחד עם אחיו בלדווין, לימים, בלדווין הראשון, מלך ירושלים, בראש הכוחות מהחלקים הדרומיים של ארצות השפלה.
בוהמון נסיך נורמני מדרום איטליה, לימים בוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה, יחד עם אחיינו טנקרד, לימים טנקרד, נסיך הגליל, בראש מחנה שהורכב מנורמנים דרי דרום איטליה.
המחנה הראשון יצא לדרכו ב-15 באוגוסט 1096. האבירים מהארצות השונות הגיעו לקונסטנטינופול בנפרד, אדמר ניהל משא ומתן עם אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית בקונסטנטינופול, ובסיכומו עזר להם לחצות את הבוספורוס, תמורת שבועת נאמנות (הומאגיום) שכל מה שהם יכבשו במזרח יימסר לידיו.
הוא השתתף במצור על ניקאה והצליח לשמור על המשמעת ולכידות הצבא הצלבני בעתות המשבר הן במהלך הקרב והן לאחר מכן בעת העימות עם השלטון הביזנטי.
את עיקר תרומתו למסע הצלב הוא הרים בעת המצור על אנטיוכיה משבר קשה החל כאשר האספקה להדלדל במחנה הצלבני, האספקה שהביאו הצלבנים עימם נגמרה, והם החלו לסבול ממחסור חריף במזון.
במהלך חודשי החורף הקשה הקדישו הצלבנים את עיקר מרצם לחיפוש אחר מזון בסביבת העיר.
תיאורי הרעב והשתקפותם בכתבים העוסקים במצור מתארים התפרקות כללית של הצבא.
חלק מהצלבנים לא עמדו בתלאות וברעב והחלו נוטשים את המחנה ובהם גם דמויות בולטות כמו פטרוס הנזיר.
על רקע זה יזם בינואר אדמר דה לה פואי מהלך של טקסים דתיים ותהלוכות של חזרה בתשובה וכפרת עוונות, הכמרים שליוו את המסע ערכו מיסות, תפילות ושירת מזמורים.
בשיאו של תהליך ההתנערות הדתית גורשו כל הנשים מתוך המחנה בטענה כי נוכחותן הביאה לאווירת זימה במחנה שהביאה להסתרת פני האל מהצלבנים, אלו מבין הצלבנים שהואשמו בניאוף עמדו בפני טקסים ציבוריים של השפלה ועונש הם הופשטו וקיבלו מנה של מלקות בפני הצבא הצלבני.