tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ארסיסטרטוס אישר את השערתו זו כאשר הבחין שעורו של אנטיוכוס מתחמם יותר, צבעו עמוק יותר והדופק שלו מהיר יותר בכל פעם שסטרטוניצה התקרבה אליו, בעוד שאף אחד מהתסמינים הללו לא התרחש בשום הזדמנות אחרת.
לפיכך, הוא אמר לסלאוקוס שמחלת בנו חשוכת מרפא, כי הוא מאוהב, ושאי אפשר לספק את תשוקתו.
המלך תהה מה יכול להיות המכשול, ושאל מיהי הגברת.
"אשתי," ענה ארסיסטרטוס, למשמע התשובה הזו, סלאוקוס החל לשכנע אותו למסור אותה לבנו.
הרופא שאל אותו אם הוא היה עושה כך בעצמו לו זו הייתה אשתו שלו שבה הנסיך היה מאוהב.
המלך ענה במופגן שהוא היה עושה כך בשמחה.
אז אמר לו ארסיסטרטוס שאכן אשתו שלו היא שהניעה את תשוקתו, ושהוא בחר למות ולא לחשוף את סודו.
סלאוקוס עמד בדברו, ולא רק שוויתר על סטרטוניצה, אלא גם ויתר לטובת בנו על כמה מחוזות באימפריה שלו.
הסיפור המהולל הזה מסופר בווריאציות שונות על ידי סופרים עתיקים רבים, אנקדוטה דומה סופרה על היפוקרטס, גלנוס, אבן סינא, (ואם השמות אינם בדויים) פנאקיוס ואקסטינוס.
אם זו האנקדוטה שאליו מתייחס פליניוס, כפי שכנראה הוא המקרה, אומרים כי ארסיסטרטוס קיבל מאה כישרונות על היותו האמצעי להשבת בריאותו של הנסיך, אשר הסתכם בשכר טרחה רפואי מהגדולים ביותר המתועדים.
מעט מאוד ידוע בנוסף על ההיסטוריה האישית של ארסיסטרטוס: הוא חי זמן מה באלכסנדריה, שהחלה באותה תקופה להיות בית ספר לרפואה מהולל, וויתר על העיסוק בזקנתו, כדי שיוכל להמשיך את לימודיו האנטומיים בלי הַפרָעָה.
הוא ועמיתו הרופא הרופילוס עסקו באנטומיה בהצלחה רבה, ובלהט כזה שהניחו שהם נתחו פושעים בחיים.
פושעים אלה סופקו כביכול על ידי המלך לבקשת הרופילוס.
על ידי ביצוע ניתוחים אלה על נבדקים חיים הם הצליחו לראות את הצבע והצורה האמתיים של איברים פנימיים שהיו שונים בנבדקים שנפטרו.
עם זאת, עריכת בדיקות אלה לא הובילו לגילוי שקיים דם ולא רק "נשמה" בעורקים, מה שהיה צריך להיות ברור בנתיחה של אדם חי.
נראה כי ארסיסטרטוס מת באסיה הקטנה, מכיוון שהסודא מזכירה שהוא נקבר על יד הר באיוניה.
תאריך מותו המדויק אינו ידוע, אך הוא כנראה חי עד זקנה טובה, שכן, לפי אוסביוס, הוא היה בחיים ב-258 לפנה"ס, כארבעים שנה לאחר נישואי אנטיוכוס וסטרטוניקה.
התקפה על ארסיסטרטוס וחסידיו שמורה בפפירוס שנמצא במוזיאון הבריטי, .
ארסיסטרטוס כתב יצירות רבות על אנטומיה, רפואה מעשית ורוקחות, מהן נותרו רק הכותרות, יחד עם מספר רב של קטעים קצרים שנשמרו על ידי גאלינוס, קייליוס אורליאנוס וסופרים עתיקים אחרים.
אולם, די בכך כדי לאפשר לנו לגבש מושג סביר לגבי דעותיו כרופא והן כאנטומיסט.
הפרסום שלו נובע בעיקר מעיסוקו באנטומיה.
ייתכן שאין אף רופא קדום אחר שעשה יותר ממנו על מנת לקדם את הענף הזה של מדע הרפואה.
נראה שהוא היה קרוב מאוד לגילוי מחזור הדם, שכן בקטע שנשמר על ידי גאלינוס הוא אומר:הווריד נובע מהחלק שבו מקורם של העורקים, המופצים לכל הגוף, והוא חודר לחדר הסנגוויני [או הימני] [של הלב].
העורק [או הווריד הריאתי] נובע מהחלק שבו מקורם של הוורידים, וחודר לחדר הפנאומטי [או השמאלי] של הלב.התיאור לא מאוד ברור, אבל נראה שהוא מראה שהוא הניח שהמערכת הוורידית והעורקית קשורות באופן אינטימי יותר ממה שסברו בדרך כלל.
רעיון זה מאושש על ידי קטע אחר בו נאמר שהוא היה שונה משאר חוקרי האנטומיה הקדומים, אשר האמינו כי הוורידים נובעים מהכבד, העורקים נובעים מהלב והלב הוא המקור הן של הוורידים והן של העורקים.
עם הרעיונות האלה, יכול להיות שרק האמונה שלו שהעורקים מכילים אוויר ולא דם, היא שהפריעה לו לצפות את הגילוי של הארווי.
דעות אלו תמכו גם באמונתו שייצור הדם התחיל בכבד, ולא בלב לארסיסטרטוס הייתה תיאוריה שאם הייתה פגיעה בעורק שגרמה לו לטראומה, אז ניתן יהיה למצוא דם בשלב זה, לא כיוון שדם נמצא בתוך העורק עצמו, אלא בגלל שהגוף מתפקד כמו ואקום.
כאשר נוצר חור בעורק, הוא היה יוצר ואקום שימשוך אליו דם מוריד סמוך.
עם גילוי התפקוד של ארבעת השסתומים העיקריים של הלב, הוא ראה שכאשר מוציאים חומר מהלב, חומר חדש נכנס פנימה, אבל זה לא קורה ברצף כמו בצינור מים.
ברגע שחומר יצא מהלב הוא לא יכול לחזור פנימה, וחומר שנכנס ללב לא יכול לזרום בחזרה החוצה באותו כיוון.
זה מושג על ידי ממברנות הפותחות וסוגרות את פיהם על שסתומי הלב.
עם זאת, על פי ארסיסטרטוס החומר שנע דרך השסתומים הללו הוא הנשמה - פנאומה.
בדרך כלל אומרים ש של הלב קיבלו את שמם מארסיסטרטוס.
עם זאת, נראה כי מדובר בהתעלמות לא מכוונת של העובדות, שכן גאלינוס מייחס זאת לא לו, אלא לאחד מחסידיו.
ארסיסטרטוס גם ערך תצפיות על המורפולוגיה של הלב, ותיאר את עורק הריאה ואת אבי העורקים בצורה סיגמואידית, כינוי שנמצא בשימוש גם כיום.
נראה כי ארסיסטרטוס הקדיש גם תשומת לב מיוחדת לאנטומיה של המוח, ובקטע מיצירותיו שנשמרו על ידי גאלינוס הוא מדבר כאילו ניתח בעצמו מוח אנושי.
גאלינוס אומר שלפני שארסיסטרטוס בדק יותר מקרוב את מקור העצבים, הוא דמיין שהם נבעו מהחומר הקשה ולא מהחומר של המוח; וכי רק כשהתקדם בחייו הסתפק בבדיקה ממשית ובה מצא שלא כך היה.
לפי , הוא חילק את העצבים לאלה של תחושה ולאלה של תנועה, כך שהראשונים הם חלולים ונובעים מקרומי המוח והאחרונים מחומר המוח עצמו ושל המוח הקטן.
הוא טען שהטחול, המרה, ועוד כמה חלקים בגוף, הם חסרי תועלת לחלוטין לבעלי חיים.
ארסיסטרטוס האמין כי כאשר שותים נוזלים, הם עוברים דרך הוושט לתוך הקיבה.
בתקופתו, הייתה מחלוקת שהתנהלה בשאלה האם נוזלים בשתייה עוברים דרך קנה הנשימה אל הריאות, או דרך הוושט אל הקיבה.
הוא גם נחשב כאדם הראשון שהוסיף למילה "arteria", שעד אז סימנה את התעלה המובילה מהפה אל הריאות, את הכינוי "tracheia" (קנה הנשימה), כדי להבחין בינה לבין העורקים, ומכאן נוצר המקור של השם המודרני קנה הנשימה.
הוא ייחס את תחושת הרעב לריקנות של הקיבה, ואמר שהסקיתים היו רגילים לקשור חגורה בחוזקה סביב האמצע שלהם, כדי לאפשר להם להימנע מאוכל לזמן ארוך יותר מבלי לסבול מאי נוחות.
הפנאומה (החומר הרוחני) מילאה תפקיד חשוב מאוד הן במערכת הפיזיולוגיה והן בפתולוגיה שלו: הוא הניח שהיא תיכנס לריאות דרך קנה הנשימה, משם תעבור דרך ורידי הריאה אל הלב, ומשם תתפזר בכל רחבי הגוף באמצעות העורקים.
הוא גם הניח שהשימוש בנשימה היה למילוי העורקים באוויר, וכי פעימת העורקים נגרמה מתנועות הפנאומה.
הוא התייחס למחלות באותו האופן, והניח שכל עוד הפנאומה ממשיכה למלא את העורקים והדם מוגבל לוורידים, האדם במצב בריאותי טוב; אבל שכאשר הדם מסיבה כלשהי נדחף לתוך העורקים, התוצאה היא דלקת וחום.
בין שיטות הריפוי שלו, הראויה ביותר לציון הייתה הסלידה שלו מתרופות להקזת דם ותרופות מטהרות: נראה שהוא הסתמך בעיקר על תזונה ומשטר, רחצה, פעילות גופנית, חיכוך וירקות פשוטים ביותר.
ארסיסטרטוס היה נגד הקזת דם ככל הנראה בשל התיאוריה שלו על "גודש יתר".
זה היה מונח רפואי שהיה נפוץ ביוון ההלניסטית, וארסיסטרטוס האמין שזה המקום שבו חלקי הגוף של האדם המלאים בשברי מזון לא מעוכלים, מה שגורם לגוף לתפקד א בצורה לא תקינה.
תאוריית גודש היתר הזו הייתה הסיבה שרבים מהטיפולים שלו התייחסו לדיאטה, צום ושימוש בתרופות שישנו את העיכול.
בניתוח הוא נחגג על המצאת קטטר שנשא את שמו, ואשר היה בצורת האות S.
על רקע המחלוקת שהייתה לגאלינוס לגבי דעותיו של ארסיסטרטוס בנוגע להקזת דם, גאלינוס אמר בעבודתו שכותרתה, "הקזת דם נגד הארסיסטרטים ברומא", כי הרופא האלכסנדרוני התעלם מחשיבות השיטה והציע שיטות חלופיות.
ארסיסטרטוס מציע לחבוש את בתי השחי והמפשעה של המטופל כדי להשיג את התוצאות הרצויות הקשורות להקזת דם.
גם על נקודת מבט זו, גאלינום ממשיך בעבודתו למתוח ביקורת רבה, ומצביע על כך שארסיסטרטוס לא נתן הציג די ראיות כדי לתמוך בהימנעות מהקזת דם לטיפולים אחרים.
ארסיסטרטוס מוזכר לעיתים קרובות במסמכים היסטוריים עם דמויות משמעותיות אחרות הן בתקופת הזמן שלו מהמאה ה-4 וה-3 לפני הספירה ואחריה הודות להישגיו והתקדמותו בתחום הרפואה.
האדם הבולט ביותר שאליו מתייחסים מתקופת חייו היה הרופילוס, רופא נוסף שהיווה חלק חשוב ברפואה האלכסנדרונית העתיקה יחד עם ארסיסטרטוס.
יחד, ארסיסטרטוס והרופילוס תרמו לצמיחה המהפכנית של הידע בתקופה ההלניסטית לא רק במדע אלא גם בתרבות בהתאם לכתביהם של היסטוריונים מהעת העתיקה.
עם זאת, ארסיסטרטוס והרופילוס לא חלקו אידאולוגיות דומות במדע הרפואה כמו גם ביישום שלה.
על נושא אחד השניים לא הסכימו: איזה חומר נישא בפועל על ידי העורקים.
הרופילוס האמין שהעורקים נושאים תערובת של פנאומה ודם, בעוד ארסיסטרטוס האמין שהם נושאים אך ורק פנאומה.
לארסיסטרטוס מייחסים השקפות פילוסופיות טבעיות בהשוואה לאחרים במהלך הזמן, מה שסלל את הדרך להוראה של מתודולוגים בתחום הרפואה.
הפרסומים של חלק מעבודותיו של גאלינוס, שמהן יש אזכורים רבים של והרופילוס, הובילו להבנה נוספת של האידאולוגיות השונות.
ארסיסטרטוס וגאלינוס תמכו שניהם בתאוריית הפנאומה, אולם האמונות שלהם לגבי האופן שבו פנאומה רכשה את האוויר הדרושה לו היו שונות.
ארסיסטרטוס האמין שפנאומה קיבלה את האוויר הדרושה לו מהריאות.
גאלן הסכים שהאוויר מהריאות שימש לדלקת ריאות, אולם גם בהוצאת אוויר ככל שנשף פנימה לא היה מספיק אוויר כדי להסביר את כל הפנאומה הדרושה לתפקוד.
גאלן גם האמין שאוויר מוכנס דרך נקבוביות העור, ודרך האף שיעבור לחללים הגרמיים של המוח כדי לשמש כפנאומה נפשית.
גאלינוס ציין את המחלוקת שלו עם ארסיסטרטוס והרופילוס לגבי השקפתם על הרכב גופים אורגניים.
הם אימצו השקפה אריסטוטלית על גופים אורגניים המורכבים משלוש רמות: אלמנטים, חלקים אחידים ובלתי אחידים.
יסודות מורכבים מהיסודות, אדמה, רוח, מים ואש.
חלקים אחידים היו מורכבים מהטבע של בעלי חיים כמו עצם ובשר.
לבסוף, חלקים לא אחידים בטבע היו דברים כמו פנים או יד.
ארסיסטרטוס והרופילוס האמינו שרופאים צריכים להתייחס לרמות האחידות והלא אחידות של הגוף, אך לא לאלמנטים שכן זה היה תפקידם של פילוסופים ומדענים.
זה עולה בקנה אחד עם התפקיד שהוטל על רופאי התקופה לא לפעול כמדענים.
אולם גאלינוס האמין שכדי להבין את גוף האדם צריך להבין את תערובת היסודות שלו.
הרבה ממה שידוע על ארסיסטרטוס ועל עבודתו שעשה במאה ה-4 וה-3 לפנה"ס נודע דרך העבודה שעשה גאלינוס.
גאלינוס מציין לעיתים קרובות את רעיונות העבר שהפכו נפוצים מעבודתו של ארסיסטרטוס כאשר הוא משווה אותה לזו של עבודתו ורעיונותיו.
כמה היסטוריונים הציעו שבשל חילוקי הדעות של ארסיסטרטוס עם האידאולוגיות המצויות בתורות ואמונות היפוקרטיות, כמו גם בפלבוטומיה, נראה שגאלן לועג לעבודה כלשהי שארסיסטרטוס סינתז.
עם זאת, ישנן פעמים רבות שגאלן תומך גם ברעיונותיו של ארסיסטרטוס, מה שמוביל לטענות מנוגדות שגאלן היה בדרך כלל שלילי כאשר דן באידאולוגיות שהפיק ארסיסטרטוס.
נפילה ואובדן השפעה לאחר המוות
עד שמתו ארסיסטרטוס והרופילוס, בית הספר האמפיריציסטי לרפואה באלכסנדריה נחשב כאידאולוגיה והשיטה המקובלת ביותר לעיסוק ברפואה במשך כמה מאות שנים.
אירוע בולט אחד שההיסטוריונים מייחסים לנפילת רעיונותיו והשפעתו של ארסיסטרטוס היה זה של המלחמה הסורית שהתרחשה בין השנים 246-241 לפנה"ס בשל השפעתה השלילית על החברה האלכסנדרונית, ואת הפחתת יכולתה לממן תוכניות שימשיכו את תורתו של ארסיסטרטוס.
אף על פי שעוד לפני שמלחמת סוריה הרסה את התרבות והכלכלה של החברה האלכסנדרונית, בשנת 145 לפנה"ס תלמי מלפקטור, השפיע לרעה על המשך תורתו ורעיונותיו של ארסיסטרטוס, כמו גם על תורות אלכסנדרוניות אחרות, כאשר הוא דחף להרחקת שכבת האינטליגנציה האלכסנדרונית מהחברה האלכסנדרונית לחלוטין.
בסופו של דבר, הרס של יצירות רבות, כולל זו של ארסיסטרטוס והרופילוס, בשריפה שפרצה בספרייה הגדולה בשנת 391 לספירה, עשויה להיות הסיבה המהותית ביותר לכך שיש מקורות מוגבלים של חומר להבנת תורתו ועבודתו של ארסיסטרטוס מלבד ההתייחסויות לרופא האלכסנדרוני מכתביו של גאלינוס.
יתר על כן, ייתכן שזה גם האירוע שהביא לכך שאף אחד מהכתובים המקוריים של ארסיסטרטוס לא נשארו.
גילוי מידע על הרופאים האלכסנדרוניים
חלק ניכר מהתיעוד של יצירותיהם של ארסיסטרטוס והרופילוס לא התגלה עד סוף המאה ה-20, כך שחשיבותו של ארסיסטרטוס בקידום הידע הרפואי לא הובנה במלואה.
האוסף המהותי היחיד של מידע על עבודתם היה כמה קטעים מכתביהם שנאספו על ידי KFH Marx ור' Fuchs מתוך טקסטים גרמניים.
לפני כן, הדרך היחידה כמעט ללמוד על עבודתם הייתה על ידי ניתוח יצירותיו של גאלינוס, המזכירות את ארסיסטרטוס.
סטים דומים של טקסטים מקוטעים נאספו גם באנגלית על ידי JF Dobson.
בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים, ה.
פון סטאדן וגרופלו מצאו גם מקורות מידע חשובים רבים על הרופאים האלכסנדרונים.
ארסטנוזאורוס (שם מדעי: Arstanosaurus; מילולית: "לטאת באר ארסטן") הוא סוג דינוזאור צמחוני מקבוצת האורניתופודים אשר התקיים במשך הקרטיקון העליון שלפני 85 עד 84 מיליון שנה מזמננו במרכז אסיה והוא נחשב לקרוב של ההדרוזאוריים או לפי מספר חוקרים לקרוב של הצרטופסים.
מספר חוקרים אף טוענים שדינוזאור זה הוא "כימרה" משולבת משני דינוזאורים נפרדים.
מספר חוקרים גם קבעו שהסוג המבוטל Gadolosaurus, כנראה שייך לסוג זה.
המאובנים של דינוזאור זה התגלו בתצורות בוסטוב שבקזחסטן והוא נאסף בשנות ה-90 מממצאים בודדים שכללו רק שרידים של חלק מהלסת העליונה וחלקים מעצם הירך, אשר דמו להדרוזאורים קדומים כמו הבקטרוזאורוס או אף לאיגואנודוניים.
לצידו התגלו שרידי הדרוזאור לא מזוהה נוסף - Batyrosaurus.
ככל הנראה היה זה אוכל צמחים בינוני שנע על רגליו האחוריות והיה בעל שורת שיניים שהתחלפו כל הזמן כדי למנוע שחיקה.
אַרְסִינוֹאִי הייתה עיר בכרתים בתקופה ההלניסטית.
ישנן שלוש התייחסויות היסטוריות לעיר בשם ארסינואי בכרתים, כאשר לא ידוע אם מדובר באותה העיר או במספר ערים שונות בשם זה שהיו בכרתים.
ערים רבות בשם ארסינואי נקראו במרחב ההלניסטי על שם מלכות בית תלמי, בהן ארסינואי השנייה, אשתו ואחותו של תלמי השני, וארסינואי השלישית, אשתו ואחותו של תלמי הרביעי, אולם אין הסכמה בקרב החוקרים מי מהם ייסד את ארסינואי שבכרתים.
על בסיס דמיון נומיסמטי בין מטבעות שנטבעו בעיר ריתימנה לבין מטבעות שנשאו את הכיתוב ΑΡΣΙ (ארסי, כקיצור של ארסינואה) טען החוקר ז'ורז' לה רידר כי ארסינואי שכנה במקום שבו שכנה העיר ריתמינה, המזוהה עם רתימנו של ימינו, לחופו הצפוני של האי.
מאחר שהשם ריתמינה נזכר אפיגרפית בראשית המלחמה הכרמונידית, וכן סביב 235 לפנה"ס ו-223 לפנה"ס, הדבר מותיר כ-3 תקופות שבהן ייתכן ששם העיר שונה לארסינואי.
התייחסות נוספת לארסינואי שבכרתים הייתה בכתביו של סטפנוס מביזנטיון, אשר קבע את ארסינואי בתחום שליטתה של ליקטוס, קביעה שמציבה את ארסינואי במזרח האי.
התייחסות שלישית לקיומה של עיר בשם ארסינואה בכרתים היא כתובת ממגנזיה שעל המאנדרוס שבאיוניה, אשר מציינת שמונה ערים בכרתים, ובהן ארסינואי.
אולם, לא ניתן להסיק מכתובת זו על מיקומה המשוער של ארסינואי מאחר שהערים בכתובות לא נזכרו לפי סדר גאוגרפי.
אַרְסִינוֹ֫אִי הייתה עיר בימי קדם בצפון-מערב קפריסין, בקרבת העיר (פוליס כריסוכוס של ימינו).
לאחר שתלמי הראשון החריב את העיר מריון בשנת 312 לפנה"ס והעביר חלק מתושביה לפאפוס, ייסד תלמי השני על גבי חורבותיה את העיר מחדש, וקרא לה על שמה של אשתו ואחותו, ארסינואי השנייה.
זאת, בדומה לערים רבות במרחב ההשפעה של בית תלמי אשר נקראו בשם זה.
לפי סטראבון הייתה בעיר חורשה מקודשת לזאוס.
אַרְסִינוֹ֫אִי הייתה עיר בדרום-מערב קפריסין, בין פאפוס העתיקה לחדשה, בסמוך ליישוב של ימינו.
העיר נוסדה בידי תלמי השני, שקרא את שם העיר על שמה של אשתו ואחותו, ארסינואי השנייה, בדומה לערים רבות במרחב ההשפעה של בית תלמי אשר נקראו בשם זה.
לפי סטראבון היו בעיר נמל, מקדש וחורשה מקודשת.
ארסלן רזניקי היה האלבני הקוסובי הראשון שקיבל את התואר חסיד אומות העולם.
התואר ניתן לרזניקי על כך שמילט את חיים אברבנאל ממחנה מעצר, דאג למגוריהן של 42 משפחות יהודיות והעביר 400 יהודים למקום מבטחים באלבניה במהלך השואה, תוך סיכון חייו בתהליך.
רזניקי היה סיטונאי ירקות, שמוצאו מהעיר דסן.
רזניקי הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם ב-12 בפברואר 2008, לאחר מותו.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה גויס ד"ר חיים אברבנאל, רופא מהעיר ביטולה שבמקדוניה, לצבא יוגוסלביה.
היחידה שלו הוצבה בקוסובו, וכאשר פרצה מגפת טיפוס הבטן, ד"ר אברבנאל נקרא לטפל בחולים, ביניהם חברים במשפחת רזניקי, משפחה של מוסלמים אלבנים.
ארסלן רזניקי היה אסיר תודה לד"ר אברבנאל שריפא את בנו מוסטפא, והוא שמר על קשר חם עם הרופא הצבאי.
באפריל 1941 פלשו צבאות גרמניה הנאצית ליוגוסלביה, המדינה נחצתה, וקוסובו הפכה לחלק מסרביה, שהייתה תחת שלטון צבאי גרמני.
בעקבות הפלישה נלקחה יחידתו הצבאית של אברבנאל בשבי הגרמני.
כאשר שמע רזניקי שהרופא נלקח בשבי, הוא החל לחפש דרכים לעזור לו.
ארסלן ובנו עטו בגדים אלבניים מסורתיים והבריחו את עצמם לתוך מחנה השבויים.
הם הגיעו לאזור שבו החזיקו בשבויים היהודים, מצאו את ד"ר אברבנאל וביקשו ממנו ללבוש סט נוסף של בגדים אלבניים שהם הביאו עמם.
הם לקחו את אברבנאל לביתם, שם נשאר עד שהייתה לו אפשרות לחזור למשפחתו בסקופיה.
רזניקי ליווה אותו בתחילת מסעו הביתה כדי לדאוג לביטחונו.
חיים אברבנאל, אשתו ברטה וילדיהם הצליחו להתחמק מהגירוש ממקדוניה ושרדו את השואה, אך הן חיים והן ברטה איבדו את הוריהם, וכל אחד מהם איבד את ששת אחיו ואחיותיו ומשפחותיהם.
לאחר המלחמה מונה ד"ר אברבנאל למנהל בית החולים בעיר ביטולה (מונסטיר), שם הושמדה הקהילה היהודית על ידי גירוש.
נכדתם רחל זוכרת ביקורים של משפחת רזניקי בביטולה.
סבתה הייתה מכינה אוכל מיוחד, והביקורים היו אירועים חגיגיים ובלתי נשכחים.
בשנת 1963 נפלה על משפחת אברבנאל טרגדיה נוספת, ושניים מילדיהם נהרגו ברעידת אדמה בסקופיה.
ד"ר אברבנאל ואשתו לקחו את נכדתם המיותמת בת השבע, רחל, עלו לישראל וגידלו אותה.
במשך כל ילדותה היו מספרים לרחל סיפורים משפחתיים על הינצלו של סבה בידי רזניקי.
בעקבות מותם של סביה ב-1981 (ברטה) ו-1984 (חיים), רחל נסעה למקדוניה והחלה לחקור את ההיסטוריה של משפחתה.
ב-2007 פנתה ליד ושם וביקשה שיכירו במציל של סבה כאיש חסיד אומות העולם.
ב-2008 העניק ארגון יד ושם תואר חסיד אומות העולם לבני משפחת רזניקי לאחר פנייה מנכדתו של אברבנאל, רחל שלי-לוי דרומר.
לֶקֶה רזניקי, נכדו של מוסטפא רזניקי, מתגורר בישראל, הקים ועומד בראש "ארגון הידידות ישראל-קוסובו על שם חיים אברבנאל"
מועדון הכדורגל אַרְסֵנָל הוא מועדון כדורגל אנגלי מקצועני משכונת הולוויי השוכנת ברובע איזלינגטון שבצפון לונדון.
המועדון משחק במסגרת הפרמייר ליג, והוא אחד המצליחים ביותר בהיסטוריה של הכדורגל האנגלי.
לאורך השנים זכה המועדון ב-13 תוארי אליפות ו-14 פעמים בגביע ה-FA.
המועדון מחזיק במספר שיא של עונות רצופות בליגה האנגלית הבכירה.
המועדון הוקם ב-1886 על ידי עובדי מפעל הנשק והתחמושת רויאל ארסנל בשכונת ווליץ' , שברובע המלכותי של גריניץ' בדרום-מזרח לונדון.
ב-1893 היה למועדון הדרום-אנגלי הראשון שהצטרף לפוטבול ליג וב-1913 עבר למקומו הנוכחי בצפון העיר.
אחת התקופות הטובות ביותר בהיסטוריה של המועדון הייתה בשנות ה-30, שבמהלכן זכה המועדון בחמש אליפויות ושני גביעי FA.
המועדון לא זכה להצלחה רבה בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, אך ב-1971 הפך למועדון השני במאה ה-20 שזוכה בדאבל.
בעשרים השנים האחרונות המועדון זכה להצלחות רבות: דאבל גביע ה-FA וגביע הליגה, שני דאבלים של אליפות וגביע, אליפות הפרמייר ליג ללא הפסד, והמועדון הלונדוני הראשון שהעפיל למשחק הגמר של ליגת האלופות.
הצבעים הקבועים של התלבושת הביתית הם אדום ולבן.
לאורך השנים המועדון שינה פעמיים את מיקום משחקי הבית שלו: המועדון הוקם בווליץ', ב-1913 עבר לשחק באצטדיון הייבורי שברובע איזלינגטון, ובשנת 2006 עבר למיקומו הנוכחי באצטדיון האמירויות שבהולוויי.
החל משנת 2007 מארחת ארסנל מדי שנה באצטדיון את גביע האמירויות.
ארסנל הוא אחד ממועדוני הכדורגל האהודים ביותר באנגליה לאוהדיו יש יריבות ספורטיבית ארוכת שנים עם אוהדיהם של מועדונים אחרים.
היריבות הידועה ביותר היא עם אוהדי טוטנהאם הוטספר, והמשחק בין שני המועדונים מכונה "הדרבי של צפון לונדון".
נכון לשנת 2024 ארסנל הוא מועדון הכדורגל העשירי בשוויו בעולם, ושוויו הוא כ-2.1 מיליארד לירות שטרלינג (לפי הערכה של פורבס).
המועדון הוקם ב-1886 על ידי קבוצת פועלי תחמושת משכונת ווליץ' שברובע המלכותי של גריניץ' בדרום-מזרח לונדון, ונקרא דיאל סקוור.
כעבור זמן קצר שונה שמו לרויאל ארסנל, על שם המפעל שבו עבדו מייסדי המועדון.
כאשר המועדון הפך למקצועני, ב-1891, הוא שינה את שמו לווליץ' ארסנל, על שם השכונה בלונדון שבה הוקם.
המועדון הצטרף לליגת המשנה של הפוטבול ליג האנגלית ב-1893, וב-1904 העפיל לליגה הראשונה.
כתוצאה מבידודו הגאוגרפי של המועדון לא הגיעו למשחקים צופים רבים יחסית למועדונים אחרים, וכתוצאה מכך הוא עמד על סף פשיטת רגל ב-1910. באותה שנה הוא נרכש על ידי הנרי נוריס, פוליטיקאי ואיש עסקים אמיד.
נוריס החליט להעביר את המועדון ממאנור גראונד, ולאחר הירידה לליגה השנייה ב-1913 המועדון עבר לשחק באצטדיון ארסנל שבהייבורי.
שנה לאחר מכן הוסרה המילה ווליץ' משמו של המועדון.
המועדון סיים במקום החמישי ב-1919, אך למרות זאת העפיל לליגה העליונה, על חשבון טוטנהאם הוטספר, בצעד שעורר ויכוחים וטענות על פעילות לא כשרה.
ב-1925 התמנה הרברט צ'פמן לתפקיד המאמן.
צ'פמן הוביל את המועדון לתקופה המוצלחת הראשונה בהיסטוריה שלו.
צ'פמן מת בפתאומיות מדלקת ריאות ב-1934, ועבודתו המוצלחת נמשכה באמצעות ג'ו שו, שחקן עבר של המועדון, וג'ורג' אליסון, עיתונאי ספורט.
תחת הדרכתם זכתה הקבוצה בשלוש אליפויות ובשני גביעים נוספים.
המועדון החל לאבד מכוחו לקראת סוף העשור, לאחר שמשחקי הכדורגל התחרותיים באנגליה הושעו כתוצאה ממלחמת העולם השנייה.
בהדרכתו של טום ויטאקר המועדון זכה להצלחה בשנים הראשונות שלאחר המלחמה, שכללה שתי אליפויות (1947/1948 ו-1952/1953) וגביע FA אחד (1949/1950), אך לאחר מכן לא הצליח לזכות בתארים במשך שנים רבות.
גם בילי רייט, לשעבר הקפטן של נבחרת אנגליה, לא הצליח להוביל את המועדון לזכייה בתארים כלשהם כאשר אימן אותו בין 1962 ל-1966.
מצבה של הקבוצה החל להשתפר עם מינויו של הפיזיותרפיסט ברטי מיי לתפקיד המאמן ב-1966. לאחר שני הפסדים רצופים בגמר גביע הליגה, הצליח המועדון לזכות בגביע ערי הירידים בעונת 1969/1970, שהיה תוארו האירופי הראשון.
עונה אחת לאחר מכן זכה המועדון בדאבל לראשונה בתולדותיו.
אולם, עשר השנים שלאחר הזכייה בדאבל התאפיינו בהחמצות של מספר תארים.
המועדון סיים במקום השני בעונת 1972/1973, הפסיד בשלושה משחקי גמר של גביע ה-FA, והפסיד בדו-קרב בעיטות עונשין במשחק הגמר של גביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1979/1980. התואר היחיד שבו זכה המועדון בתקופה זו היה גביע ה-FA בעונת 1978/1979, לאחר ניצחון בתוצאה 3–2 על מנצ'סטר יונייטד.
לאחר חזרתו של שחקן העבר ג'ורג' גרהאם, הפעם כמאמן, החל המועדון בסדרת הצלחות נוספת.
גרהאם הוביל את ארסנל לזכייה במספר אליפויות וגביעים, בדאבל גביע ה-FA וגביע הליגה בעונת , ובגביע המחזיקות בעונה שלאחר מכן.
המוניטין של גרהאם ניזוק קשות כאשר נחשף כי קיבל שוחד מסוכן שחקנים בתמורה להחתמתם של שחקנים מסוימים, והוא פוטר ב-1995. ברוס ריוק, שהחליף אותו, אימן את המועדון במשך עונה אחת ועזב לאחר מחלוקת עם חבר המנהלים.
הצלחתו של המועדון בשלהי שנות ה-90 ובעשור הראשון של המאה ה-21 נבעה בעיקר כתוצאה ממינויו של ארסן ונגר לתפקיד המאמן ב-1996. ונגר היה המאמן הראשון בהיסטוריה של המועדון שמוצאו מחוץ לאיים הבריטיים.
הוא שינה את הטקטיקה ואת שיטת האימונים של המועדון, והביא עמו מספר שחקנים זרים על מנת לחזק את סגל הקבוצה.
ונגר גם דגל בשילוב שחקנים צעירים וכישרוניים שינהיגו את הקבוצה.
המועדון זכה בדאבל נוסף בעונת , ובדאבל השלישי בתולדותיו בעונת .
כמו כן, בעונת המועדון הגיע לגמר גביע אופ"א (בו הפסיד בבעיטות עונשין לגלאטסראיי), ופעמיים לגמר גביע ה-FA.
בעונת זכה המועדון באליפות הליגה ללא הפסד, ואף קבע שיא לאומי של 49 משחקי ליגה רצופים ללא הפסד.
המועדון סיים במקום הראשון או השני בליגה בשמונה מתוך 11 העונות של ונגר בתפקיד המאמן.
ארסנל הוא אחד משבעת המועדונים היחידים (ביחד עם מנצ'סטר יונייטד, בלקברן רוברס, צ'לסי, מנצ'סטר סיטי, לסטר סיטי וליברפול) שזכה באליפות הפרמייר ליג מאז הקמתה ב-1993, אם כי המועדון לא הצליח לשמור על התואר בשנה שלאחר כל זכייה.
עד לעונת המועדון לא העפיל מעבר למשחקי רבע הגמר של ליגת האלופות, אך באותה עונה הצליח להעפיל למשחק הגמר שבו הפסיד לברצלונה בתוצאה 1–2. ביולי 2006 עבר המועדון לאצטדיון האמירויות, מגרש הבית הנוכחי שלו, לאחר 93 שנים באצטדיון "הייבורי".
בשנים 2007 ו-2011 העפילה ארסנל לגמר גביע הפוטבול ליג, אך הפסידה פעמיים בתוצאה 2–1, לצ'לסי ולברמינגהאם סיטי, בהתאמה.
ב-2014 זכתה ארסנל בגביע ה-FA לאחר ניצחון 3–2 על האל סיטי, כאשר חזרה מפיגור של שני שערים.
היה זה גביע ה-FA הראשון בו זכה המועדון מאז 2005. בשנה שלאחר מכן זכתה ארסנל פעם נוספת בגביע והפכה לקבוצה המצליחה ביותר במפעל זה עם זכייתה בתואר פעם נוספת, בעונת 2016/2017, ובסה"כ זכייה ב-13 גביעים.
על אף זאת, סיימה ארסנל במקום החמישי בליגה באותה עונה, הפעם הראשונה מאז הגעתו של ארסן ונגר ב-1996 בה סיימה הקבוצה מתחת לארבע הראשונות.
לאחר עונה לא מוצלחת נוספת, בה סיימה הקבוצה במקום השישי בליגה, עזב ונגר את ארסנל ב-13 במאי 2018.
ב-20 בדצמבר 2019 מונה שחקן המועדון והקפטן לשעבר, מיקל ארטטה, כמאמן הקבוצה.
את עונת 2019/2020 סיימה הקבוצה במקום השמיני בפרמייר ליג, המיקום הנמוך ביותר שלה מאז עונת 1994/1995, אך ניצחה את צ'לסי בתוצאה 1–2 בגמר גביע ה-FA והגדילה את שיא הזכיות שלה במפעל ל-14. לאחר עונה זו שונה תיאור המשרה בה החזיק ארטטה מ"מאמן ראשי" ל"מאמן".
ב-18 באפריל 2021 הודיעו ראשי ארסנל על הצטרפותה לסופר ליג, אך נסוגו מכך לאור ביקורת נרחבת.
את עונת 2020/2021 סיימה ארסנל פעם נוספת במקום השמיני בליגה וכתוצאה מכך לא השתתפה בעונה שלאחר מכן בשום מפעל אירופי, בפעם הראשונה מזה 26 שנים.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2021/2022, סיימה הקבוצה במקום החמישי והחמיצה הזדמנות לחזור ולהשתתף בליגת האלופות כשהפסידה מחזור לפני סיום העונה 0–2 לניוקאסל יונייטד ובכך איבדה את המקום הרביעי המוביל לליגת האלופות ליריבתה העירונית טוטנהאם הוטספר.
בעונת 2022/2023 הובילה ארסנל במרבית העונה את טבלת הליגה, אך איבדה את המקום הראשון במחזורי הסיום למנצ'סטר סיטי, איבדה את האליפות וסיימה במקום השני, וחזרה לליגת האלופות.
בקיץ 2023, לקראת עונת 2023/2024, ארסנל ביצעה את הרכש היקר ביותר שלה, והביאה את דקלן רייס מווסטהאם.
את העונה סיימה ארסנל פעם נוספת במקום השני, לאחר מאבק אליפות עם מנצ'סטר סיטי, שהמשיך עד המחזור האחרון.
גם בעונת 2024/2025 סיימה הקבוצה במקום השני בפרמייר ליג.
בליגת האלופות הצליחה הקבוצה להגיע עד לשלב חצי הגמר שם הודחה על ידי פריז סן ז'רמן.
הסמל הראשון של רויאל ארסנל, שהוצג ב-1888, כלל שלושה תותחים הנראים במבט מלמעלה ומוצבים במאונך, בדומה לשלט ההרלדי של הרובע המטרופוליטני ווליץ' שאינו קיים עוד.
הקסקבל (רכיב בתותח) וראש האריה המגולף מסייעים להבחין בין התותחים לבין ארובות רגילות.
הסמל הוחלף לאחר המעבר להייבורי ב-1913. ב-1922 החל המועדון להשתמש לראשונה בסמל שבו תותח יחיד הפונה לצדו השמאלי של המגן, וכינויו של המועדון ("התותחנים") רשום לאורך ציור התותח.
סמל זה היה בשימוש רק עד 1925, כאשר הוחלט כי קנה התותח יפנה לצדו הימני ויהיה צר יותר.
הסמל הוחלף פעם נוספת ב-1949, הפעם לגרסה מודרנית יותר שכללה את התותח בסגנון הישן, שם המועדון באותיות שחורות מעל התותח, הסמל של רובע איזלינגטון וגליל קלף שעליו היה רשום המוטו הלטיני החדש של המועדון: ויקטוריה קונקורדיה קרסקיט ("ניצחון בא מהרמוניה").
היה זה הסמל הצבעוני הראשון בתולדות המועדון, ולאורך השנים השתנו צבעיו במקצת עד שנתקבעו על אדום, זהב וירוק.
המועדון אינו טוען לזכויות יוצרים על הגרסה הזו של הסמל בשל השינויים הרבים שנעשו בו.
אף על פי שהמועדון הצליח לרשום את הסמל כסימן מסחר, וניהל מערכה משפטית מוצלחת נגד סוחר שמכר סחורה "לא רשמית" של המועדון, שאף המועדון לקבל הגנה משפטית רחבה יותר.
כתוצאה מכך הציג המועדון ב-2002 סמל חדש שעוצב בקווים יותר פשוטים ומודרניים, שעליו ניתן היה לטעון לזכויות יוצרים.
התותח פנה לכיוון מזרח, ושם המועדון נכתב בגופן חדש מעל התותח.
הצבע הירוק הוחלף בכחול כהה.
הסמל החדש ספג תגובות צוננות מאוהדי המועדון, שטענו כי מעצבי הסמל התעלמו מההיסטוריה והמסורת של המועדון כאשר ביצעו שינוי עיצוב כה רדיקלי, וכי האוהדים לא היו מספיק מעורבים בנושא.
המדים של המועדון היו לאורך רוב השנים חולצות בצבע אדום-בהיר עם שרוולים לבנים, ומכנסיים קצרים בצבע לבן.
מדים אלה נבחרו בעקבות תרומה שהתקבלה ממועדון נוטינגהאם פורסט זמן קצר לאחר הקמת ארסנל ב-1886. התרומה התקבלה לאחר שפרד בירדסלי ומוריס בייטס, שניים ממייסדי המועדון, שלחו מכתב עם בקשת עזרה מפורסט.
השניים היו כדורגלני עבר בקבוצה שהיגרו לווליץ' מטעמי עבודה.
כיוון שמועדונם היה הראשון שהוקם באזור הם התקשו למצוא תלבושת מתאימה.
בתגובה למכתב שלחו להם אנשי פורסט סט של מדיהם וכדור משחק.
החולצה הייתה בצבע דומדמנית, והשחקנים לבשו אותה עם מכנסיים לבנים קצרים וגרביים כחולים.
הרברט צ'פמן החליט לשנות את התלבושת כיוון שרצה שלארסנל יהיו מדים ייחודיים.
הוא הוסיף שרוולים לבנים ושינה את גוון החולצה לאדום יותר בהיר.
אין מקור באשר למקורם של השרוולים הלבנים, אך נטענו שתי טענות בנוגע לכך.
לפי טענה אחת צ'פמן הבחין באוהד היושב ביציע כאשר הוא לובש סוודר אדום ללא שרוולים על חולצה לבנה.
הטענה השנייה היא שהוא קיבל את ההשראה מתלבושת דומה של האנימטור טום ובסטר, שעמו נהג לשחק גולף.
אדום ולבן הפכו לצבעים המסמלים את ארסנל מאז תקופת צ'פמן, מלבד שתי עונות.
הראשונה הייתה בעונת 1966/1967 כאשר צבע החולצה היה אדום בלבד, מהלך שהתברר כלא פופולרי בקרב אוהדי המועדון.
הפעם השנייה הייתה בעונת , כאשר המועדון שיחק בעונה האחרונה בהייבורי, והחליף את צבע המדים לזכר העונה הראשונה שבה שיחק באצטדיון.
הצבעים של מדי משחקי הבית של ארסנל היו השראה לשלושה מועדונים לפחות.
ספרטה פראג אימצה ב-1909 תלבושת אדומה כהה הדומה לזו של ארסנל באותה תקופה; היברניאן אימצה ב-1938 את העיצוב של השרוולים של ארסנל, אך בירוק ולבן; המאמן של ספורטינג בראגה חזר ממשחק בהייבורי, והחליט שקבוצתו תלבש מדים המהווים העתק של מדי ארסנל, ובזכות כך קבוצתו זכתה לכינוי Os Arsenalistas.
ברוב העונות היו הצבעים של מדי משחקי החוץ צהוב וכחול, אך בין 1982 ל-1984 שחקני המועדון לבשו מדים בצבע ירוק עם כחול כהה.
החל מראשית שנות ה-90 החליף המועדון את צבעיה ועיצובה של תלבושת החוץ של השחקנים.
צבעי החוץ בתקופה זו היו בדרך כלל שילוב של שני גוני כחול, או שילוב כלשהו של צהוב וכחול.
בדרך כלל, תלבושת החוץ בעונה מסוימת הפכה לתלבושת השלישית של המועדון בעונה שלאחריה.
התלבושת השלישית הנוכחית של המועדון, נכון לעונת 2008/2009, משמשת למשחקים שבהם לא ניתן לעשות שימוש בשתי מערכות המדים הראשונות, והיא מורכבת מחולצות לבנות, מכנסיים בצבע דומדמנית וגרביים עם טבעות בצבע לבן ודומדמנית.
מגרש הבית של המועדון לאורך רוב שנותיו בדרום-מזרח לונדון היה מאנור גראונד, למעט במשך שלוש שנים (1890–1893) שבהן שיחק המועדון באצטדיון אינוויקטה גראונד.
מאנור גראונד היה בעבר רק מגרש, אך המועדון בנה יציעים לישיבה ומקומות עמידה לקראת משחקו הראשון בפוטבול ליג, שנערך בספטמבר 1893. המועדון המשיך לשחק במאנור גראונד במשך עשרים שנים נוספות (מלבד 1894/1895), עד המעבר לצפון לונדון ב-1913.
אצטדיון ארסנל, הידוע בכינוי "הייבורי" על שם השכונה שבה שכן, היה מגרש הבית של המועדון בין ספטמבר 1913 למאי 2006. האצטדיון המקורי עוצב על ידי האדריכל ארצ'יבלד לייטץ', והיה דומה במידה רבה לאצטדיונים אחרים במדינה באותה תקופה.
הוא היה מורכב מיציע מקורה אחד ושלושה יציעי עמידה לא מקורים.
בשנות ה-30 נערכו באצטדיון עבודות שיפוץ נרחבות ששיאן היה בבניית היציע המערבי והיציע המזרחי בסגנון אר דקו, שנפתחו ב-1932 ו-1936 בהתאמה.
מעל ליציע העמידה הצפוני נבנה גג, אך במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הופצץ ושוקם רק ב-1954.
תכולתו המרבית של הייבורי הייתה 60,000 צופים, ועד לתחילת שנות ה-90 היא הייתה כ-57,000 צופים.
כתוצאה מדו"ח טיילור, שהוצא בעקבות אסון הילסבורו, שונו תקנות הפרמייר ליג ונאסרו מקומות עמידה באצטדיונים.
המועדון נאלץ להסב את הייבורי לאצטדיון המיועד למקומות ישיבה בלבד לקראת עונת , ותכולתו פחתה ל-38,419 צופים.
כתוצאה מתקנות של אופ"א הקשורות לפרסומות בזמן משחקים התכולה ירדה עוד יותר במשחקי ליגת האלופות, והמועדון נאלץ לעבור לשחק את משחקיו במפעל זה באצטדיון ומבלי, שתכולתו הייתה למעלה מ-70,000 צופים, למשך שתי עונות (1998 – 2000).
הרחבתו של הייבורי הייתה בעייתית כיוון שהיציע המזרחי הוכרז כמבנה הראוי לשימור, ושלושת היציעים האחרים היו קרובים לבתי מגורים.
לאחר דיונים רבים הציע המועדון בשנת 2000 לבנות אצטדיון של 60,000 מקומות ישיבה באשברטון גרוב, שמאוחר יותר ייקרא "אצטדיון האמירויות", במרחק כחצי קילומטר דרומית-מערבית להייבורי.
הפרויקט התעכב כתוצאה מבירוקרטיה ועלויות גבוהות, אך לבסוף הושלמה הבנייה ביולי 2006, בדיוק בזמן לתחילת עונת המשחקים .
האצטדיון נקרא על שם הספונסרית הראשית שלו, חברת התעופה אמירטס, שעמה חתם המועדון על חוזה למתן חסות בסך כולל של כ-100 מיליון לירות שטרלינג, הגדול ביותר בהיסטוריה של הכדורגל האנגלי עד אז.
חלק מהאוהדים קוראים לו "אשברטון גרוב" או "גרוב", כיוון שלא מקובל עליהם שהאצטדיון ייקרא על שם חברה מסחרית.
מתקן האימונים של ארסנל נפתח בשנת 2000 בכפר קטן בשם שנלי (Shenley).
קודם לכן המועדון התאמן במתקנים של מכללת אוניברסיטת לונדון, כאשר עד ל-1961 התאמנו השחקנים בהייבורי.
משחקי הבית של קבוצת אקדמיית ארסנל (קבוצת הנוער) נערכים גם כן בשנלי, ואילו משחקי הבית של קבוצת המילואים של המועדון נערכים באצטדיון אנדרהיל שברובע בארנט.
אוהדי ארסנל מכונים לעיתים קרובות "גאנרס", הנגזר מהכינוי של המועדון ("גאנרס" – תותחנים באנגלית).
לארסנל יש בסיס אוהדים רחב, ובדרך כלל המועדון מצליח למכור את רוב או את כל הכרטיסים למשחקי הבית שלו.
בעונת 2007/2008 ממוצע הצופים במשחקי הבית של ארסנל היה השני בכמותו במועדונים אנגליים, ועמד על 60,070 צופים (99.5% מהתכולה המרבית), ואם כי חלק מהנתונים המתייחסים לתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה עשויים להיות שנויים במחלוקת.
אוהדי המועדון משתייכים למגוון רב של מעמדות חברתיים, בעיקר כתוצאה ממיקומו של המועדון בסמוך לאזורים מבוססים, אזורים מעורבים ואזורי מעמד הפועלים.
לארסנל יש מספר מועדוני אוהדים הפועלים בשיתוף פעולה חלקי או מלא עם המועדון.
כמו כן, "קרן אוהדי ארסנל" שואפת לקדם את השפעת האוהדים ואת הגברת שליטתם במועדון.
אוהדי המועדון מפרסמים מספר פנזינים.
המועדון זוכה לחשיפה גוברת גם מחוץ לאנגליה, בעיקר כתוצאה מהשיפור הרב באמצעי התקשורת.
היריבות הספורטיבית הוותיקה והחזקה ביותר של ארסנל היא עם מועדון טוטנהאם הוטספר.
המשחקים בין שני המועדונים מכונים "הדרבי של צפון לונדון".
יריבים אחרים בתחומי לונדון כוללים את המועדונים צ'לסי ווסטהאם יונייטד.
בנוסף, לארסנל יש יריבות עזה עם מנצ'סטר יונייטד מאז שנות ה-80, שהתעצמה עוד יותר בשנות ה-2000 כיוון ששני המועדונים התחרו ביניהם על האליפות באופן קבוע.
בעל השליטה העיקרי בארסנל הוא איש העסקים האמריקני סטן קרונקי.
בנובמבר 2009 הגדיל קורנקי אחוז מניותיו ל-29.9%, קרוב מאוד לרף שהבטיח לו שליטה במועדון, 30%.
באפריל 2011 הבטיח קורנקי את שליטתו במועדון לאחר שרכש את מניותיהם של דני פישמן ונינה ברסוול-סמית', מה שהעלה את אחוז מניותיו בארסנל ל-62.89%.
באוקטובר 2017 החזיק קורנקי ב-67.05% ממניות הקבוצה, בעוד רד אנד וייט סקיוריטיס החזיקו ב-30.04%.
בינואר 2018 הגדיל קורנקי פעם נוספת את אחזקותיו במועדון, ואחוז המניות שרכש עמד על 67.09%.
באוגוסט 2018 קנה קורנקי את חלקו של אוסמנוב, ובכך הגיע לאחזקה של יותר מ-90% ממניות המועדון, והיה בעמדה לתבוע שליטה מלאה ולהפוך לבעלים היחיד של ארסנל.
במהלך התקופה בה הגדיל קורנקי את אחזקותיו גברה הביקורת על ביצועי הקבוצה, אשר יוחסה למעורבותו הגוברת עם הפיכתו לבעלים.
בשנים 2009–2018 שימש איוון גאזידיס כמנכ"ל המועדון.
תוצאותיה הפיננסיות של ארסנל לעונת 2019/2020 הצביעו על הפסד לאחר מיסים של 47.8 מיליון ליש"ט, בין השאר בשל מגפת הקורונה.
פירמת ראיית החשבון דלויט, המוציאה מדי שנה דו"ח המדרג ומשווה את ביצועיהם הפיננסיים של מועדוני כדורגל מובילים בעולם, העמידה את רווחי המועדון מכדורגל על 392.7 מיליון ליש"ט ב-2019, ודירגה את ארסנל במקום התשיעי מבין מועדוני הכדורגל בעולם.
דלויט וארסנל פרסמו כי הרווח שהפיק המועדון מהמשחקים שנערכו באצטדיון האמירויות ב-2019 הגיע ל-96.2 מיליון ליש"ט.
המשחק של ארסנל נגד שפילד יונייטד, שנערך בהייבורי ב-22 בינואר 1927, היה למשחק הכדורגל הראשון ששודר ברדיו.
כעשר שנים לאחר מכן, ב-16 בספטמבר 1937, נערך משחק בין הקבוצה הראשונה לקבוצת המילואים של המועדון שהיה הראשון ששודר בטלוויזיה.
המועדון גם הופיע בפרק הראשון של תוכנית ה-BBC הידועה "Match of the Day", שבמסגרתו שודרו קטעים נבחרים מהמשחק נגד ליברפול שנערך באצטדיון אנפילד ב-22 באוגוסט 1964.
המועדון שימש רקע לסרט הקולנוע "The Arsenal Stadium Mystery" שהופק ב-1940, שהיה אחד מהסרטים הראשונים הקשורים לכדורגל.
עלילת הסרט עוסקת במשחק ידידות בין ארסנל לבין קבוצת חובבים, שאחד משחקניה מורעל במהלך המשחק.
שחקנים רבים מהמועדון הופיעו בסרט, אך רק למאמן ג'ורג' אליסון היה תפקיד שכלל דיבור.
בשנת 1992 יצא ספרו האוטוביוגרפי של ניק הורנבי, "קדחת המגרש", שכלל את תיאור חייו של הורנבי ואת מערכת היחסים שלו עם ארסנל.
הספר עובד לשני סרטים: הראשון, שהופק בבריטניה, עסק בזכייה באליפות בעונת 1988/1989; השני, שהופק בארצות הברית, הותאם לקהל האמריקני, ועסק באוהד של הבוסטון רד סוקס מה-MLB.
לארסנל היה מוניטין של משחק הגנתי, בעיקר בשנות ה-70 ושנות ה-80; קומדיות רבות כללו בדיחות שעסקו בנושא זה.
הסרט "ללכת עד הסוף" משנת 1997 כולל סצנה שבה השחקנים הראשיים מסתדרים בשורה ומרימים את ידיהם, מתוך חיקוי מכוון של מלכודת הנבדל שהייתה בשימוש על ידי המועדון.
קבוצת הנוער של המועדון מכונה "אקדמיית מועדון הכדורגל ארסנל".
הקבוצה משחקת בפרמייר ליג לאקדמיות.
המועדון שולח קבוצות עד גיל 18 ועד גיל 16 לליגה, אך גם נערים בני תשע או יותר מתקבלים לשורות האקדמיה.
חלק מהשחקנים המבוגרים בקבוצה משחקים בקבוצת המילואים של ארסנל.
המאמן הנוכחי של קבוצת הנוער הוא כדורגלן העבר סטיב בולד, ואילו המאמנים של הקבוצות הצעירות יותר הם רוי מסיי וסטיב גאטינג.
שחקן הנבחרת האירית לשעבר ליאם בריידי מפקח על התפתחות השחקנים במועדון.
קבוצת הנוער פעלה לראשונה, ככל הנראה, ב-1893/1894 ובין 1929 ל-1969 פעלה קבוצה שלישית (אחרי הסגל הבוגר וסגל המילואים) שנקראה "ארסנל A".
מבחינה רשמית קבוצת הנוער הוקמה ב-1954. היא השתתפה בליגת המחוזות הדרום-מזרחיים ובטורניר הגביע המקביל בין עונת 1954/1955 לעונת 1997/1998 (מלבד עונת 1967/1968 ועונת 1968/1969).
בתקופה שבין 1954 ל-1998 הקבוצה הייתה אחת המצליחות ביותר באנגליה וזכתה בשבע אליפויות בליגה שבה התחרתה, שש פעמים בגביע המחוזות (כולל שלושה דאבלים) וארבע פעמים בגביע ה-FA לנוער.
קבוצת הנוער הייתה אחת מהמייסדות של הפרמייר ליג לצעירים בעונת 1997/1998. בעונה הראשונה לקיומה כללה הליגה חטיבה אחת, וארסנל זכתה באליפות הראשונה.
בעונה שלאחר מכן שונה שם הליגה והיא פוצלה לשתי חטיבות (עד גיל 19 ועד גיל 17), כאשר קבוצת הנוער של ארסנל השתנתה בהתאם.
ארסנל זכתה באליפות של הליגה עד גיל 17 בעונת 1999/2000, ובאליפות של הליגה עד גיל 19 בעונת 2001/2002, בנוסף לשני גביעי FA לנוער נוספים.
החל מעונת 2004/2005 הליגה התאחדה לחטיבה אחת הכוללת שחקנים עד גיל 18, אם כי מתקיימים משחקים מאורגנים ללא טבלה רשמית לנערים עד גיל 16.
קבוצת כדורגל הנשים של המועדון היא ארסנל נשים (לשעבר ארסנל ליידיס), שהוקמה ב-1987, והפכה למקצוענית למחצה בשנת 2002. מאמן הקבוצה הנוכחי הוא ג'ונס אידוול.
המועדון הקים בשנת 1985 תוכנית לאחריות חברתית בשם "ארסנל בקהילה" (Arsenal in the Community), הכוללת פרויקטים במגוון תחומים מלבד ספורט.
המועדון מעניק מימון למספר מטרות צדקה, ובשנת 1992 הקים את "קרן הצדקה של ארסנל" המגייסת כספים לאותן מטרות.
כמו כן, המועדון הקים קבוצת חובבים וידוענים המסייעת גם כן בגיוס כספים.
דייוויד אולירי הופיע במדי המועדון ב-722 משחקים בין 1975 ל-1993, והוא מחזיק בשיא ההופעות לשחקן.
טוני אדמס, הקפטן לשעבר, נמצא במקום השני עם 669 הופעות.
דייוויד סימן מחזיק בשיא ההופעות לשוער עם 563 משחקים.
תיירי הנרי הוא מלך השערים של המועדון עם 229 שערים, מתוכם כבש 226 בין 1999 ל-2007. בינואר 2012 חזר למועדון לכ-3 חודשים ובתקופה הזאת הבקיע שלושה שערים שהעלו את שיאו ל-229. באוקטובר 2005 שבר הנרי את שיאו של איאן רייט, שעמד על 185 שערים.
רייט עצמו שבר את שיאו מ-1939 של קליף באסטין, שעמד על 178 שערים.
הנרי הוא גם מלך שערי הליגה של המועדון עם 174 שערים, לאחר ששבר את שיאו של באסטין בפברואר 2006.
מספר הצופים הגבוה ביותר במשחק בית של ארסנל היה 73,707 מול לאנס, במשחק שנערך באצטדיון ומבלי ב-25 בנובמבר 1998 במסגרת ליגת האלופות.
מספר הצופים הגבוה ביותר במשחק שנערך בהייבורי הוא 73,295, והוא נקבע במשחק נגד סנדרלנד שנערך ב-9 במרץ 1935. מספר הצופים הגבוה ביותר באצטדיון האמירויות היה 60,161, והוא נקבע במשחק נגד מנצ'סטר יונייטד שנערך ב-3 בנובמבר 2007.
המועדון גם מחזיק בשיא העונות הרצופות בליגה העליונה (100, נכון לעונת 2025/26) וכן ברצף משחקי הליגה הארוך ביותר ללא הפסד (49 בין מאי 2003 לאוקטובר 2004).
רצף זה כלל גם את כל 38 המשחקים של עונת האליפות ב-2003/2004. המועדון היחיד שעשה זאת מלבד ארסנל היה פרסטון נורת' אנד, שבעונת 1888/1889 לא הפסיד בכל 22 המשחקים שנערכו.
המועדון קבע שיא בליגת האלופות במהלך עונת 2005/2006 כאשר לא ספג שער במשך עשרה משחקים רצופים, ובכך שבר את השיא של מילאן שעמד על שבעה משחקים.
רצף אי-הספיגה נמשך עד למשחק הגמר נגד ברצלונה, שבו ספג השוער מנואל אלמוניה שער מרגליו של סמואל אטו.
המשחק הסתיים בתוצאה 2 – 1 לטובת ברצלונה.
ההעברה היקרה ביותר בתולדות המועדון היא רכישתו של דקלן רייס תמורת כ־105 מיליון יורו ב-15 ביולי 2023.
הליגה הראשונה או הפרמייר ליג:
לארסנל יש היסטוריה ארוכה של מיקומים בחלק העליון של טבלת הליגה, ולאורך השנים המועדון סיים מתחת למקום ה-14 רק שבע פעמים.
כמו כן, ארסנל הוא אחד מחמשת המועדונים שהצליח לזכות פעמיים ברציפות בגביע ה-FA.
בטבלה שלהלן מפורטים שמותיהם של חלק מהכדורגלנים הידועים ביותר בתולדות ארסנל.
לרובם יש למעלה מ-225 הופעות או למעלה מ-100 שערים במדי המועדון.
המיון הראשוני הוא לפי מספר הופעות.
ראו גם: רשימת כדורגלני ארסנל שיש להם ערך בוויקיפדיה
המאמן המקצועי הקבוע הראשון המועדון היה תומאס מיצ'ל, שהתמנה לתפקיד ב-1897, ולאחריו כיהנו 17 מאמנים קבועים נוספים ו-5 ממלאי מקום.
באתר האינטרנט הרשמי של ארסנל מוזכר דווקא סם הוליס כמאמן הראשון של הקבוצה, אך לפי מקורות היסטוריים אחרים הוליס היה מאמן הכושר של ארסנל ומיצ'ל אכן היה המאמן הראשון.
תקופת הכהונה הארוכה ביותר מבחינת זמן היא של ג'ורג' אליסון (1934–1947), והמאמן שאימן את המועדון במספר המשחקים הרב ביותר הוא ארסן ונגר (משנת 1996 עד 2018).
ונגר הוא המאמן הראשון של המועדון מחוץ לאיים הבריטיים.
לזלי נייטון הוא המאמן הפחות מוצלח של המועדון, עם 34.46% הצלחה בלבד.
שני מאמנים של המועדון הלכו לעולמם תוך כדי ביצוע תפקידם – הרברט צ'פמן וטום ויטאקר.
להלן רשימת המאמנים של ארסנל:
= שימש מאמן זמני לפני שהתמנה לתפקיד באופן קבוע
על אף שמבחינה רשמית מק'יואן נשא בתואר מאמן משנה, הוא היה אחראי על קבוצת הבוגרים של המועדון, והמאמן דה פקטו לאחר עזיבתו של מורל; לאורך רוב תקופתו בתפקיד הוא אימן במשחקים שנערכו בזמן המלחמה, שאינם נכללים בתיעוד הרשמי.
ויטאקר היה חולה במהלך קיץ 1956, אף על פי שמבחינה רשמית היה אחראי גם בתחילת עונת 1956/1957, ג'ק קרייסטון היה המאמן מאותה תקופה ועד למותו של ויטאקר באוקטובר.
ארסן וֵנְגֶר הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל צרפתי הזכור בעיקר כמאמן של קבוצת ארסנל, אותה אימן במשך 22 שנים.
קריירת המשחק של ונגר הייתה קצרה.
הוא החל לשחק כחובבן בתור מגן או בלם במספר מועדונים צרפתיים, במקביל ללימודיו באוניברסיטת שטרסבורג, שם השלים תואר שני בכלכלה ב-1974. ונגר הפך למקצוען ב-1978, כשחתם בקבוצת שטרסבורג, עמה זכה באליפות צרפת ב-1979, אך ונגר לא היה שחקן מפתח בקבוצה ושיחק בעונה זו רק 3 פעמים.
ב-1981 קיבל רישיון אימון ומונה למאמן קבוצת הנוער של שטרסבורג.
אחרי עונה לא מוצלחת כמאמן נאנסי, שבסופה ירד המועדון לליגת המשנה, המריאה קריירת האימון של ונגר, כשהוחתם במונקו ב-1987. בתחילה הצליח מאוד במועדון: זכה באליפות צרפת ב-1988 ובגביע הצרפתי ב-1991, והחתים שחקנים ידועים כגלן הודל ויורגן קלינסמן.
למרות זאת, הוא פוטר מהמועדון ב-1994, כשמונקו סיימה במקום התשיעי.
ונגר עבר לאמן בקבוצת נאגויה גראמפוס מליגת העל היפנית, ל-18 חודשים.
ב-28 בספטמבר 1996 מונה ונגר למאמן ארסנל מהפרמייר ליג האנגלית.
ונגר לא היה ידוע באנגליה קודם לכן, אולם הצליח להוביל את המועדון להצלחה במהירות.
תחת הדרכתו זכתה הקבוצה ב-3 אליפויות הפרמייר ליג, כולל שני דאבלים.
במסגרת האירופית, לעומת זאת, נחלה ארסנל אכזבות רבות לאורך התקופה, כשלא הצליחה להעפיל לשלבים המאוחרים של ליגת האלופות.
עם זאת, ב-2006 הגיעה הקבוצה לגמר המפעל, בו הפסידה לברצלונה.
עם השנים הותיר ונגר את חותמו על ארסנל, שהתברגה דרך קבע בצמרת הפרמייר ליג.
הוא הביא למועדון שחקנים ברמה עולמית כתיירי הנרי, פטריק ויירה ורובר פירס.
בנוסף להבאת שחקנים וטקטיקות חדשות, הוא גם תכנן מחדש את תוכנית האימונים והיה מעורב ישירות בעיצוב האצטדיון החדש של ה"תותחנים", אצטדיון האמירויות.
במהלך התקופה פיתח יריבות ספורטיבית ידועה עם מנג'ר מנצ'סטר יונייטד, אלכס פרגוסון.
בדרך כלל נחשב ונגר למאמן רגוע, אך לעיתים מזגו גובר עליו.
ב-10 באוקטובר 2000 הוא נענש בקנס והרחקה ל-12 משחקים מהמגרשים, על "התנהגות מבישה ותקיפה פיזית" לאחר הפסד ארסנל לסנדרלנד.
באוקטובר 2004 חתם על חוזה לאמן בארסנל עד עונת .
בספטמבר 2007 האריך ונגר את חוזהו לאמן בארסנל עד שנת 2011.
לאורך שנות עבודתו בארסנל נקט ונגר במדיניות של אי החתמת שחקנים לאחר שעזבו את המועדון.
הוא נימק זאת בכך שברגע ששחקן עוזב את ארסנל אזי העזיבה היא סופית ומוחלטת.
מדיניות זו הופרה לראשונה לאחר שהבלם סול קמפבל חזר לארסנל בתחילת 2010, לאחר ששיחק בשורות המועדון בין 2001 ל-2006.
בשנת 2014 זכה ונגר עם ארסנל בפעם החמישית בגביע האנגלי, לאחר ניצחון 2:3 על האל סיטי במשחק הגמר.
בשנת 2015 הוא הפך למאמן עם הכי הרבה זכיות בגביע האנגלי (6 פעמים) בעידן של אחרי מלחמת העולם השנייה, לאחר שניצח את אסטון וילה 0–4 בגמר.
בשנת 2017 האריך ונגר את חוזהו בארסנל עד 2019.
ב-20 באפריל 2018 ונגר הודיע שיעזוב את ארסנל בסיום עונת 18–2017 לאחר 22 שנים כמאמן הקבוצה.
ארסן קוֹטְסוֹיֶב (באוסטית: Коцойты Арсен; 15 בינואר 1872 – 4 בפברואר 1944) היה מחלוצי הספרות האוסטית והשפיע רבות על התהוות השפה האוסטית וסגנונה.
קוטסויב היה בין העיתונאים האוסטים הנודעים ביותר, וכתב בכל כתבי־העת הראשונים באוסטית.
על שמו של קוטסויב קרויים רחובות בערים ולדיקווקז ובסלאן ויצירותיו נלמדות בבתי הספר במסגרת שעורי ספרות אוסטית.
קוטסויב נולד למשפחה ענייה בכפר גיזל הסמוך לולדיקווקז.
הוא החל את לימודיו בבית הספר המקומי בגיל תשע, וגילה שם אוסף גדול של ספרים שהעשירו את חינוכו.
לאחר שסיים את בית הספר למד קוטסויב בסמינר האורתודוקסי בארדון, אך הוא נאלץ לפרוש מהסמינר בשל מחלה.
הוא חזר לכפרו והחל לכתוב מאמרים קצרים לעיתונים של צפון הקווקז.
הוא אף עבד כמורה בבית הספר המקומי.
ב-1902 נטל קוטסויב חלק במרד שפרץ בגיזל והוגלה מהאזור עקב כך.
הוא בחר להתיישב בדרום אוסטיה (כיום בגאורגיה), שם המשיך לעבוד כמורה ולכתוב סיפורים ומאמרים קצרים.
ב-1910 הוא החל להוציא לאור כתב־עת הקרוי "Æфсир" ("אפסיר", אוזן).
כתב־העת יצא ב-14 גליונות, אך הייתה לו השפעה רבה על העיתונות והספרות האוסטית.
יצירות מופת רבות של הספרות האוסטית הודפסו לראשונה ב"אפסיר".
ב-1912 עבר קוטסויב להתגורר בסנקט פטרבורג, ועבד שם במקומות רבים, ביניהם בפראבדה, עיתונו הידוע של לנין.
אף שנולד באזור הכפרי של אוסטיה, ידע קוטסויב רוסית במידה כזו שיכול היה להגיה את העיתון הכתוב רוסית.
קוטסויב התפרסם לאחר מהפכת אוקטובר.
הוא עבד בעיתונים וכתבי־עת שונים ועסק בחינוך.
בשנת 1939 הוא קיבל עיטור אות הכבוד, אך יחד עם זאת השלטון הסובייטי לא חיבב אותו ונמתכה ביקורת על יצירותיו.
ארסן קוטסויב מת בולאדיקווקז ונקבר בחצר המוזיאון לספרות.
רוב סיפוריו הקצרים של קוטסויב הם טרגיים.
מרביתם מתרחשים על רקע המסורות הנוקשות של אנשי ההרים, שכללו נקמת דם, איראד (נדוניה) ואמונות טפלות.
ארסן קוטסויב הרבה לכתוב על מקומו של אדם מתרבות מסורתית בעולם האירופאי, ועל גורלו של איש ההרים בעיר הגדולה.
קוטסויב הרבה גם לתרגם לאוסטית, בין השאר ספורים אחדים משל פושקין.
ארסן חום (שם מדעי: Loxosceles rufescens, באנגלית: Mediterranean recluse spider) הוא עכביש ארסי הנפוץ באופן טבעי באזור הים התיכון כולל ישראל, אך הופץ בידי האדם גם לארצות הברית.
הארסן החום הוא אחד ממעט מיני העכבישים המסוכנים לאדם בארץ ישראל, עמם נמנים גם מספר מינים בסוג אלמנה, למשל אלמנה שחורה.
הארסן מכונה גם ששן חום, כינוי שניתן לו מכיוון שיש לו שש עיניים ולא שמונה, כמו לרוב העכבישים.
עם זאת, זהו אינו שם רשמי, וקיימים בישראל עכבישים נוספים בגוון חום שהם בעלי שש עיניים (למשל היורקן).
זהו עכביש קטן עד בינוני; גודל רוב הארסנים החומים הוא 2.5 סנטימטרים או יותר כולל הרגליים.
ארסן חום בוגר יכול לגדול עד ל-7 סנטימטרים.
עכביש זה פעיל בעיקר בשעות החשיכה, ובמהלך היום הוא מתחבא בדרך כלל מתחת לרהיטים ובעומק הארונות ויש לו יכולת להיכנס בתוך סדקים צרים מאוד.
הארסן נושך רק אם הוא מרגיש מאוים, ונשיכתו מסוכנת לאדם.
הנשיכה גורמת לתגובה קלה בעור שבדרך כלל לא מורגשת, תוך שעות ועד כמה ימים מופיעה שלפוחית אדומה וכן גירוי באזור הנשיכה.
אם הנשיכה לא מטופלת, השלפוחית בוקעת ועלול להיווצר נמק באזור הנשיכה.
גודל האזור הנגוע יכול להגיע ל-20 ס"מ.
הארסן החום נושך בדרך כלל בתקופות הרבייה, בעונות האביב והקיץ.
רעל הגורם פגיעה בכדוריות דם אדומות.
הרעלנים מורכבים משמונה אנזימים לפחות.
נשיכת הארסן החום גורמת למספר סימפטומים, בהם חולשה, כאבי שרירים, בחילות והקאות.
לעיתים נדירות גורמת נשיכתו לפריאפיזם.
הנשיכה יכולה להחלים בצורה עצמאית גם ללא טיפול תוך 14 ימים.
אולם, אם מתפתח נמק במקום יש צורך בטיפול באמצעות סטרואידים ולעיתים אף באנטיביוטיקה כאשר הזיהום כרוני.
בישראל תועד מקרה מוות אחד ב-2013 כתוצאה מסיבוכים של נשיכת העכביש.
מועדון הכדורגל ארסנל חרקיב (אוקראינית: ФК «Арсенал» Харків) הוא מועדון כדורגל מקצועי מהעיר חרקיב שבאוקראינה שהוקם ב-1998. נכון להיום, קבוצת הכדורגל של המועדון משחקת ב"ליגה האוקראינית השנייה" (הליגה השלישית בחשיבותה באוקראינה).
לפני שנת 2005, אחד המועדונים החשובים באוקראינה, פ.צ.
חרקיב, נקרא בשם "ארסנל חרקיב".
ב-2005 הקבוצה העפילה לראשונה לליגת העל האוקראינית, אך מאז הדרדה עד לליגה השלישית בה היא משחקת כיום.
את המועדון אימן בעבר כדורגלן העבר האוקראיני סרגיי קנדאורוב, ששיחק בין השאר במדיה של קבוצת מכבי חיפה הישראלית.
בין השחקנים המפורסמים ששיחקו בקבוצה ניתן למנות את רוסלאן פומין שנחשב לאחד הכישרונות הצעירים הגדולים ביותר באוקראינה, אולכסנדר קוצ'ר שמשחק בנבחרת אוקראינה ובשחטאר דונצק ואנדרסון ריביירו הברזילאי ששיחק במדיהן של שלוש הקבוצות החשובות בחרקיב (מטאליסט, פ.צ.
חרקיב וארסנל) והיה לכדורגלן הברזילאי הראשון בתולדות שלושת המועדונים.
ארסן בשירוביץ קנוקוב (באדיגית/קברדינית: Къанокъуэ Арсен, ברוסית: Арсен Баширович Каноков) הוא נשיאה לשעבר של רפובליקת קברדינו-בלקריה אשר נמצאת בקווקז.
קנוקוב נולד ב- 22 בפברואר 1957 בעיירה שיטכלה שבקברדינו-בלקריה.
הוא הפך לאיש עסקים מצליח במוסקבה ולד"ר לכלכלה מטעם אוניברסיטת מוסקבה, קנוקוב ייסד את חברת סינדיקה שעסקה בתחום הבנקאות, מרכזי קניות, ועסקי השקעות במוסקבה, בהמשך הפך לאחד מבעלי המניות של חברת צנטרוקרדיט.
בקברדינו-בלקריה הקים קנוקוב את המסגד הראשי של העיר, אנדרטה לזכר הנופלים במלחמה הרוסית-צ'רקסית ושיפץ את מלון אינטוריסט והמסעדה המפורסמת אלברוס.
תחילה (משנת 1998), שימש קנוקוב כסגן היועץ לענייני קברדינו-בלקריה של נשיא רוסיה.
בדצמבר 2003 נבחר קנוקוב לדומה של רוסיה מטעם המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה.
בהמשך הפך קנוקוב לתומכו של ולדימיר פוטין והצטרף למפלגת רוסיה המאוחדת.
ב-28 בספטמבר 2005 מונה קנוקוב לנשיאה השני של קברדינו-בלקריה במקומו של הנשיא הראשון ואלרי קוקוב שנאלץ לפרוש מתפקידו בשל בעיות בריאותיות, הוא זכה לתמיכתו של פוטין ולאישור הפרלמנט של הרפובליקה.
כיהן בתפקיד עד דצמבר 2013. לאחר סיום תפקידו מונה למועצת הפדרציה של רוסיה.
קנוקוב מפעיל אתר אינטרנט אישי העוסק בחייו הפוליטיים, אתר זה נחשב למצליח מבין האתרים הפוליטיים בצפון הקווקז.
קנוקוב נחשב גם לאוהד מושבע של קבוצת הכדורגל ספרטק נלצ'יק.
ממשלת קברדינו-בלקריה מעניקה מדי שנה את החלק המכריע מתקציבה של הקבוצה.
חברי הקבוצה משתתפים בין היתר גם בפעילויות פוליטיות והשתתפו פעם גם בכינוס של מפלגת רוסיה המאוחדת.
מועדון כדורגל הנשים ארסנל , כונה בעבר "ארסנל ליידיס", הוא מועדון כדורגל נשים אנגלי השייך לארסנל.
המועדון הוקם ב-1987, והוא המצליח ביותר בכדורגל הנשים האנגלי; המועדון זכה בחמש עשרה אליפויות אנגליה, מתוכן ב-12 אליפויות של הפרמייר ליג לנשים וב-3 אליפויות הסופר ליג האנגלית לנשים, תשע פעמים בגביע ה-FA ותשע פעמים בגביע הליגה.
בעונת המועדון זכה בכל שלושת התארים הביתיים ובליגת האלופות לנשים, ואף ניצח בכל אחד ממשחקי הליגה של אותה עונה.
המועדון הוקם ב-1987 על ידי ויק אייקרס, שהיה אחראי התלבושות במועדון הגברים של ארסנל, ומשמש בתפקיד המאמן הראשי של המועדון.
התואר הראשון שבו זכה המועדון היה גביע הליגה לנשים בעונת .
לקראת סוף 1992 המועדון היה לאחד ממייסדי הפרמייר ליג לנשים, וזכה באליפות הראשונה של הליגה; מאז אותה עונה המועדון זכה בתשע אליפויות נוספות, ובהן חמש רצופות בין 2004 ל-2008.
לאורך השנים המועדון הצליח לזכות ארבע פעמים בדאבלים של אליפות וגביע ה-FA (, , , ), ושלוש פעמים בטרבל (, , ).
המועדון הופיע שש פעמים במשחקי ליגת האלופות לנשים, בו זכה בעונת 2006/2007.
עונת 2006/2007 הייתה המוצלחת ביותר בתולדות המועדון, ובמהלכה הצליחו השחקניות לזכות בכל התארים הביתיים ובליגת האלופות לנשים, לאחר ניצחון במשחק הגמר על אומאו IK; הייתה זו הפעם הראשונה שמועדון אנגלי זוכה בתואר.
הניצחון בגמר ליגת האלופות היה משמעותי כיוון ששחקניות אומאו הן כדורגלניות מקצועיות, ואילו רוב שחקניות ארסנל מחזיקות בעבודה נוספת.
כמו כן, המועדון הצליח לנצח בכל 22 משחקי הליגה, שבמהלכם הבקיעו שחקניותיו 119 שערים וספגו 10 בלבד.
בעונה שלאחר מכן המועדון הודח על ידי אולימפיק ליון כבר בשלב רבע הגמר, ובגמר גביע הליגה הפסיד לאברטון.
בסיום העונה המועדון הצליח לזכות באליפות נוספת, החמישית ברציפות, לאחר שניצח ב-20 משחקים וסיים בתיקו ב-2 נוספים.
במאי 2008 גבר המועדון על לידס בתוצאה 4 - 1 במשחק גמר גביע ה-FA.
בעונת 2008/2009 נעצר רצף ניצחונות הליגה בן ה-5 שנים של הקבוצה; בין ה-16 באוקטובר 2003 (הפסד לצ'רלטון אתלטיק) ל-29 במרץ 2009 (הפסד ביתי לאברטון) ארסנל לא הפסידה ב-108 משחקים.
בתקופה זו היא קבעה שיא לאחר שניצחה 51 משחקי ליגה ברציפות בין נובמבר 2005 לאפריל 2008. ב-10 במאי 2009 הצליחה ארסנל לזכות באליפות לאחר שגברה על אברטון בתוצאה 1 - 0, וזכתה באליפות השישית ברציפות (11 בסך הכל).
כמו כן, ארסנל זכתה גם בגביע ה-FA, גביע הליגה ומגן הקהילה, ובכך זכתה להישג נדיר של זכייה בכל ארבעת התארים האפשריים בכדורגל הנשים באנגליה.
אייקרס פרש מתפקידו בסיום העונה, והוחלף על ידי טוני גרווייז שהיה עוזרו.
בתחילת דרכו המועדון היה מיועד לשחקניות חובבניות, אך במהלך 2002 הוא הפך למקצועי-למחצה.
שחקניות רבות במועדון מייצגות גם את מדינתן.
המועדון שלח ארבע נציגות לנבחרת אנגליה שהשתתפה ביורו 2005, כולל כוכבת הנבחרת קלי סמית' וקפטנית הנבחרת פיי וייט.
עשר שחקניות בסגל הנוכחי הופיעו במדי נבחרת אנגליה, וחמש נוספות הופיעו במדי הנבחרות של ויילס, סקוטלנד ואירלנד.
למועדון יש גם קבוצת מילואים, שזכתה בחמש אליפויות ובארבעה גביעי FA בליגת המילואים האנגלית.
רוב משחקי הבית של המועדון נערכים באצטדיון מדואו פארק שבבורהאמווד.
תכולת האצטדיון היא 4,502 מושבים, וברוב המשחקים נוכחים מאות צופים.
חלק מהמשחקים של המועדון בגביע אופ"א נערכים בקלארנס פארק שבסנט אלבנס, ומשחקי גביע המחוז וקבוצת המילואים נערכים באצטדיון פארקפילד שבעיירה פוטרס באר.
כמו כן, למועדון יש אפשרות לשחק מדי פעם באצטדיון האמירויות.
לארסנל ליידיס קשר הדוק עם מועדון הגברים.