tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא החזיק במשרה במשך למעלה משנתיים וחצי, אולם החל משנת 1943 היה העוצר למקבל ההחלטות העליון במינוי שרים בממשלה והחל מפגין עצמאות גדולה יותר.
עיראק נותרה תחת שלטון צבאי בריטי עד לשלהי שנת 1947.
ניסיונו הקצר של העוצר להנהיג מדיניות ליברלית יותר בשנת 1947, לא הועילה לפתרון בעיות הממשל.
המבנה החברתי והכלכלי של עיראק עבר שינויים מפליגים מעת יסודה של המלוכה, עם גידול האוכלוסייה העירונית, גידול מהיר של המעמד הבינוני, ועליה במודעות הפוליטית בין האיכרים ומעמד הפועלים, ביניהם הייתה המפלגה הקומוניסטית העיראקית פעילה ביותר.
אולם, האליטה השלטונית, בעלת הקשרים ההדוקים והאינטרסים המשותפים עם המעמד העליון, לא הייתה מסוגלת להנהיג שינויים אשר ישמרו בה בעת על מעמד כס המלוכה.
בניסיונה של האליטה השלטונית לשמור על כוחה במהלך עשר השנים האחרונה למלוכה העיראקית, נטל נורי תפקיד מרכזי יותר מן העוצר, זאת בזכות כישוריו הפוליטיים.
המחצית השנייה של שנות ה-40
בנובמבר 1946 פרצה שביתה של עובדי תעשיית הנפט בעיראק, אשר שיאה היה בטבח של השובתים בידי המשטרה.
נורי שב ומונה לראש ממשלה.
לתקופה קצרה הוא מינה שרים ליברלים ולאומנים-דמוקרטיים, אולם עד מהירה פנה לשיטות דיכוי שאותן העדיף, כאשר ציווה על מאסרם של פעילים קומוניסטים רבים בחודש ינואר 1947. בין אלה שנאסרו היה מזכיר המפלגה הקומוניסטית פאהד.
בו בזמן ניסתה בריטניה לקבע בחוק את נוכחותה הצבאית בעיראק, אף מעבר לתנאי ההסכם האנגלו-עיראקי משנת 1930. זאת למרות שעם תום מלחמת העולם השנייה לא נותר עוד צידוק מלחמתי לנוכחותה.
נורי וגם העוצר ראו בקשריהם ההדוקים עם בריטניה ערובה להמשך משרתם, לכן עמלו בניסוח הסכם אנגלו-עיראקי חדש.
בתחילת ינואר 1948 נורי הצטרף באופן אישי למשלחת המשא ומתן באנגליה וב-15 בינואר נחתם ההסכם החדש.
התגובה ברחובות בגדאד לחדשות על חתימת ההסכם הייתה מיידית וחריפה.
לאחר שש שנות כיבוש בריטי, ההסכם התקבל בציבור העיראקי בביקורת עזה.
הפגנות פרצו למחרת חתימת ההסכם, בהן היו הסטודנטים לגורם מרכזי והמפלגה הקומוניסטית נתנה את ההנחיה.
ההפגנות הלכו ונעשו גדולות יותר לאורך הימים הבאים, עד שביום 20 בינואר פתחה המשטרה באש על המון מפגינים, בהותירה הרוגים רבים.
למחרת היום הודיע עבד אל-אילה כי אינו מחויב להסכם.
נורי שב לבגדאד ב-26 בינואר ומיד פתח במדיניות דיכוי נוקשה כנגד המפגינים.
ב-27 בינואר המשטרה פתחה באש על המון מפגינים והותירה הרוגים רבים.
ניסיונו של נורי ליישם את ההסכם חיסלה כל שריד של אמינות שנותר לו בעיני העם.
אף שהמשיך להחזיק בכוח רב במדינה, הוא נעשה לדמות שנואה בציבור.
צבא עיראק השתתף בפלישה הערבית לארץ ישראל במלחמת העצמאות ב-1948. נימר אל-חווארי, מפקד ה"נג'אדה", ארגון הנוער הפלסטיני, ציטט בספרו "סוד הנכבה" (נצרת, 1952) את סעיד מזהיר: "אנחנו נפצפץ את הארץ בתותחינו ונמחה כל מקום בו יתורו להם היהודים מפלט.
ההסכם המדיני הבולט הבא שבו היה מעורב נורי א-סעיד היה ברית בגדאד, סדרה של בריתות שנחתמו בשנים 1954 ו-1955 בהן הודקו קשריה של המדיניים והצבאיים של עיראק עם מעצמות המערב ובעלות ברית אזוריות, במיוחד טורקיה.
ברית בגדאד הייתה חשובה במיוחד לנורי, כיוון שהעדיפה את בריטניה וארצות הברית.
מנגד, הברית עמדה בניגוד לשאיפותיו של רוב הציבור העיראקי.
לאחר חתימת הברית הגביר נורי את מדיניות הדיכוי הפוליטי והצנזורה.
אולם הפעם, בניגוד לשנת 1948, התגובה הציבורית ברחוב העיראקי הייתה פחות חריפה.
ההיסטוריון חנה באטאטו מייחס זאת למצב הכלכלי המשופר בעיראק בשנות ה-50 והחלשות המפלגה הקומוניסטית, לאור פילוגים פנימיים ורדיפות המשטרה.
המצב בעיראק התדרדר בשנת 1956, עם התקוממות בערים נג'ף וחאי.
פרוץ מלחמת סיני, בה יצאה ישראל נגד מצרים בשיתוף פעולה עם בריטניה וצרפת, בתגובה להלאמת תעלת סואץ, תרמה לליבוי היצרים ולחוסר אמון ציבורי בברית בגדאד.
מעמדו הפוליטי של נורי נחלש, בעוד שהאופוזיציה החלה לתאם את פעולותיה.
בפברואר 1957 נוצרה חזית לאומית אשר איחדה את המפלגה הלאומית דמוקרטית, העצמאיים, הקומוניסטים ומפלגת הבעת'.
אף בקרב קציני הצבא החל תהליך דומה עם היווסדות הוועדה העליונה של הקצינים החופשיים.
ניסיונו של נורי לשמר את נאמנות הצבא באמצעות מענקים נדיבים, נכשל.
המלוכה העיראקית יחד עם בעלת בריתה השושלת ההאשמית בירדן הגיבו לאיחוד שבין מצרים וסוריה ליצירת הרפובליקה הערבית המאוחדת (1 בפברואר 1958) על ידי יצירת הפדרציה הערבית של עיראק וירדן.
(ניסיונו של נורי לשכנע אף את כווית להצטרף לפדרציה נכשל).
נורי התמנה לראש הממשלה הראשון של הפדרציה, אשר באה חיש מהר אל קיצה עם ההפיכה הצבאית אשר שמה קץ לבית המלוכה העיראקי.
נפילת בית המלוכה ומותו של נורי
עם החמרת משבר לבנון בשנת 1958, פנתה ירדן לעזרת כוחות עיראקיים, אשר ב-14 ביולי 1958 הודיעו, בהודעת שווא, ולפיה הם בדרכם לזירה.
תחת זאת הם פנו לעבר בגדאד באותו היום.
קולונל עבד אל-כרים קאסם תפס את השלטון במדינה וציווה על משפחת המלוכה לפנות את ארמון המלך.
משפחת המלוכה כונסה בחצר הארמון - המלך פייסל השני, הנסיך עבד אל-אילה ואשתו, הנסיכה חיאם, הנסיכה נאפיסה, אימו של עבד אל-אילה, דודתו של המלך, הנסיכה עבאדיה ומספר משרתים - הם נצטוו לפנות ופניהם אל הקיר ונורו למוות.
נורי א-סעיד ניסה להסתתר, אולם נתפס למחרת היום כאשר ניסה להימלט מן העיר כשהוא מחופש בבגדי אישה.
הוא נורה למוות ונקבר בו ביום.
המון זועם הוציא את גופתו מן הקבר וכילה בה את זעמו.
גופתו נגררה ברחובות בגדאד, שם היא נתלתה, נשרפה והושחתה.
יחסו של נורי א-סעיד ליהודי עיראק
בחודש פברואר 1949, בעת ביקור בשגרירות בריטניה בעמאן פנה נורי אל שגריר בריטניה וראש ממשלת ירדן לשעבר, סמיר אל-ריפעי ופרס לפניהם תוכנית לגרש את יהודי עיראק על ידי העמסתם על שיירת משאיות אשר תעשה דרכה מעיראק דרך ירדן עד גבול ישראל.
כאשר הודיע לו ריפעי כי לא ניתן ליישם את התוכנית, לאור העובדה כי שיירה כזו תהיה מטרה לזעמם של פליטים ערבים רבים אשר ברחו מארץ ישראל זמן קצר קודם לכן, הגיב נורי בכעס.
ב-13 בינואר 1951 ביקר נורי בירושלים ונפגש עם המנהיג הערבי עארף אל-עארף אשר היה ראש עיריית ירושלים ואף בפניו הביא את תוכנית גירוש יהודי עיראק.
כאשר ביקש ממנו אל-עארף להשהות את תוכניתו, הגיב ואמר:
נורי המשיך והעלה את תוכניותיו לגירוש היהודים מעיראק בהזדמנויות שונות, כמו ועדת הפיוס של האו"ם, אשר פעלה על פי החלטה 194 של הארגון, וכן בפני דיפלומטים אמריקניים ובריטיים בבגדאד.
כתוצאה מהחלטתה של הממשלה העיראקית, שלפיה יוכלו היהודים לעזוב בתנאי שיוותרו על אזרחותם ועל רכושם, החל בתחילת שנות ה-50 מבצע עזרא ונחמיה.
במבצע עלו לארץ ישראל מרבית בני הקהילה היהודית בעיראק, למעלה מ-120,000 יהודים.
בין היחידים אשר העז להתנגד בפומבי לממשלתו של א-סעיד, היה עזרא דניאל, חבר פרלמנט יהודי ובנו של מנחם דניאל.
דניאל נאם נאום חריף ואף העז לגדף את ממשלת נורי סעיד וסאלח ג'בר, על אשר בגדו באזרחים העיראקים היהודיים ומכרו אותם.
הנאום בן 4 עמודים הופיע בעיתון "אלאהלי".
נורי כאמל מוחמד חסן אל-מאלכי מוכר גם כג'וואד אל-מאלכי, היה ראש ממשלת עיראק מ-2006 ועד אוגוסט 2014. מאז ספטמבר 2014 הוא משמש אחד משלושת סגני הנשיא והמזכיר הכללי של מפלגת דעווה האסלאמית.
אל-מאלכי נולד בשנת 1950 בעיירה אבו גאראק, הנמצאת במרכז עיראק בין כרבלא לאל חילא.
הוא למד בבית הספר באל הינדיא.
הוא סיים לימודי תואר ראשון במכללת אוסול-אל-דין בבגדאד ותואר שני בספרות ערבית באוניברסיטת בגדאד.
אל-מאלכי חי זמן מה באל חילא, שם עבד במחלקת החינוך העירונית.
הוא הצטרף למפלגת א-דעוה האסלאמית (שהיא שיעית מתונה) בסוף שנות ה-60, בעוד תלמיד באוניברסיטה.
סבו של אל-מאלכי, מוחמד חסן אבו אל מחסין, היה איש דת ומשורר אשר שירת כשר החינוך בתקופת שלטון פייסל הראשון, מלך עיראק.
ב-16 ביולי 1979 ברח אל-מליכי מעיראק לאחר שהתגלה כי הוא חבר במפלגה א-דעוה שהוצאה אל מחוץ לחוק.
הוא עזב את עיראק דרך ירדן ועד מהרה עבר לסוריה, שם אימץ את השם הבדוי "ג'וואד".
הוא עזב את סוריה לאיראן בשנת 1982 והתגורר בטהראן עד שנת 1990 אז חזר לדמשק.
הוא נשאר בבירת סוריה עד אשר כוחות הקואליציה האמריקנית פלשו לעיראק והפילו את משטרו של סדאם בשנת 2003. בזמן גלותו בסוריה, הוא פיתח קשרים הדוקים עם חזבאללה ובמיוחד עם איראן, וסייע לה במאמצים להפיל את סדאם חוסיין.
אל-מאלכי השיעי החל את תפקידו כשירש את ממשלת המעבר שהוקמה בעקבות הפלישה של ארצות הברית והפלת משטרו של סדאם חוסיין הסוני.
הוא הושבע לקדנציה ראשונה ב-20 במאי 2006 וב-30 בדצמבר באותה שנה אישר את הוצאתו להורג של הרודן לשעבר.
לאחר נסיגת הכוחות האמריקניים בסוף שנת 2011, הוא שמר על שיתוף פעולה עמם אולם גם התקרב לאיראן וחיזק את המאפיינים השיעיים של ממשלו, כשהמיעוט הסוני חש מופלה.
בעקבות סדרת מפלות צבאיות שנחלה בגדאד מול ארגון "המדינה האסלאמית" (דאעש) בצפון המדינה ביוני 2014, התגבר על אל-מאלכי הלחץ הבינלאומי להתפטר ולפנות את מקומו לגורם שנוי פחות במחלוקת.
ב-14 באוגוסט באותו קיץ הודיע על אל-מאלכי על פרישה מתפקידו ובמקומו עלה לשלטון חיידר אל-עבאדי.
נורוז (פרסית نو روز - "יום חדש") הוא ראש השנה בלוח השנה הבהאי, החל ביום השוויון האביבי בחצי הכדור הצפוני, ב-21 במרץ.
הנורוז הוא אחד מתשעת החגים הבהאים המוגדרים כימי מנוחה.
מקורו של החג בנורוז, ראש השנה הפרסי הנוהג באיראן וברבות ממדינות מרכז אסיה, ובהאא אללה אימצו בעקבות הבאב כראש השנה הבהאי.
למרות שיום השוויון האביבי עשוי לחול ב-20, 21 או ב-22 במרץ, קבע שוגי אפנדי כי "בינתיים" יחול ראש השנה הבהאי ב-21 במרץ באופן קבוע, ולמעט במזרח התיכון זהו היום בו הוא חל.
בהתאם ללוח הבהאי ובדומה ללוח העברי, מתחילים הימים הבהאים עם השקיעה, ועל כן מתחיל החג עם רדת החמה ב-20 במרץ.
לתשעה עשר ימי החודשים הבהאים הוענקו שמות, וכיומו הראשון של כל חודש, גם הנורוז הבהאי מכונה "בהאא" ("זוהר" או "תהילה").
הנורוז הבהאי חל עם תום חודש "עַלַאאְ", החודש האחרון בשנה הבהאית שבמהלכו חל צום תשעה עשר הימים.
החג מזוהה עם האל או "השם הגדול", ומסמל גם את הנבואה.
לתחולתו באביב וביום השוויון נודעת משמעות של התחדשות, והנורוז הוא החג היחיד מבין החגים הבהאים שאינו מזוהה עם חייהם או מותם של הבאב, בהאא אללה או עבד אל-בהאא'.
הנורוז מצוין בדרך כלל במפגשים ובתפילה מיוחדת לחג, או באירועי ריקוד ושירה, ומאחר והוא מסיים את חודש הצום, נהוג לקיים בו גם סעודה.
לחג אין כללים מחייבים רבים, ועל כן הוא לובש צורות שונות במקומות שונים, הכל בהתאם למנהג המקומי.
מאמינים ממוצא איראני עדיין שומרים על חלק ממנהגיו של הנורוז הפרסי, כמו הנוהג להכין את "שבעת הסמ"כים" ("האפט סין"), שבעה מאכלים ששמם בפרסית מתחיל באות סמ"ך ואשר משמשים בארוחת החג.
נורוויג'ן אייר שאטל היא חברה לטיסות חסך נורווגית ומהגדולות באירופה ובסקנדינביה.
בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה אוסלו גרדרמואן מצפון לאוסלו.
חברת התעופה ידועה בצביעת המטוסים הייחודית שלה; המטוסים לבנים, אפם אדום, ועל הזנבות דיוקנאות של סקנדינבים ידועים.
החוזה עם חברת "בראטנס" הסתיים באוקטובר 2003, כש"בראטנס" נקנתה על ידי סקנדינביאן איירליינס.
עם סיום הקשר עם "בראטנס", עברה החברה שינוי כללי, והחלה לפעול כחברת תעופה במחיר נמוך לטיסות פנים.
החברה המחודשת חכרה שלושה מטוסי בואינג 737-300 והחלה להפעיל טיסות מאוסלו לערים גדולות בנורווגיה.
בדצמבר 2004 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך באוסלו.
לאחר מכן פתחה החברה בסיס נוסף בנמל התעופה בוורשה וכשהיא משתמשת בשני מטוסי בואינג 737 חדשים, החלה להפעיל טיסות במחיר נמוך למרכז אירופה.
באפריל 2007 קנתה החברה את חברת התעופה במחיר נמוך השוודית "פליינורדיק" והפכה לחברת התעופה במחיר נמוך הגדולה בסקנדינביה.
במאי 2017 החברה הודיעה על פתיחת קו הלואו קוסט הארוך ביותר, מלונדון לסינגפור.
בנובמבר 2020 בעקבות סירובה של ממשלת נורווגיה לספק תמיכה פיננסית נוספת לחברה, הגישה נורוויג'ן בקשה להגנה מפני פשיטת רגל באירלנד, שם רשומים מרבית נכסיה.
מטעמים שונים, בעיקר כלכליים ותפעוליים, פעילות החברה חולקו בעבר בין מספר חברות בת, אשר כל אחת עסקה בנישה מסוימת ולכל אחת מהן היו קודי הפעלה משלה.
נורוויג'ן אייר אינטרנשיונל, (קוד יאט"א: D8, קוד ICAO: IBK, או"ק: NORTRANS).
החברה רשומה כחברת תעופה אירית ומפעילה בעיקר טיסות פנים אירופאיות מבסיסי החברה השונים.
כמו כן, בעזרת מטוסי הבואינג 737-8MAX החדשים, מפעילה החברה טיסות טרנס אטלנטיות מבריטניה ואירלנד לארצות הברית.
נורוויג'ן אייר בריטניה (קוד יאט"א: DI, קוד ICAO: NRS, או"ק: REDNOSE).
החברה רשומה כחברת תעופה בריטית ומפעילה בעיקר טיסות ליעדים ארוכי טווח ממנמל התעופה לונדון גטוויק.
החברה רשומה כחברת תעופה אירית והיא מפעילה טיסות ארוכות טווח מבסיסי החברה ברחבי אירופה.
נורוויג'ן אייר ארגנטינה (קוד יאט"א: DN, קוד ICAO: NAA, או"ק: NORUEGA).
החברה רשומה כחברת תעופה ארגנטינאית והיא תחל להפעיל טיסות קצרות טווח מבסיסיה בבואנוס איירס וקורדובה.
החברה נוסדה בשנת 2017 ונסגרה בשנת 2019.
כל חברות הבת נסגרת במהלך שנת 2021.
איטליה - נמל התעופה רומא פיומיצ'ינו
אנגליה - נמל התעופה לונדון גטוויק
ארצות הברית - ניובורו, פרובידנס
דנמרק - נמל התעופה קופנהגן קסטרופ
נורווגיה - נמל התעופה הבינלאומי אוסלו גרדרמואן (בסיס החברה הגדול ביותר), ברגן, טרונדהיים סטוונגר
ספרד - אליקנטה, נמל התעופה של ברצלונה-אל פראט, טנריפה, לאס פאלמאס, נמל התעופה מאלגה, נמל התעופה מדריד-בראחס
פינלנד - נמל התעופה הלסינקי-ונטה
צרפת - נמל התעופה פריז שארל דה גול
שוודיה - גטבורג, נמל התעופה סטוקהולם ארלנדה
בשנת 2018, הפעילה החברה טיסות ממספר יעדים לנמל התעופה בן-גוריון.
3 טיסות שבועיות בקו מנמל התעופה קופנהגן קסטרופ 2 טיסות שבועיות בקו בין נמל התעופה של ברצלונה, וטיסה שבועית אחת בקו מנמל התעופה סטוקהולם ארלנדה.
כמו כן, החל מ-28 באוקטובר 2018 החלה החברה להפעיל קו בתדירות של טיסה יומיות מנמל התעופה רומא פיומיצ'ינו ומ-31 באוקטובר החלה להפעיל גם קו מנמל התעופה הבינלאומי אוסלו גרדרמואן בתדירות של 2 טיסות שבועיות.
בנוסף, ב-3 בנובמבר 2018 החלה החברה להפעיל קו בתדירות של טיסה שבועית אחת מנמל התעופה הלסינקי-ונטה.
בהמשך הפסיקה החברה את פעילותה בישראל.
נורווק היא עיר במחוז לוס אנג'לס השוכנת מזרחית ללוס אנג'לס שבקליפורניה, ושייכת למטרופולין שלה.
היישוב הוקם במאה ה-19 אך היא הוכרזה עיר רק בשנת 1957.
העיר מרוחקת כ-27 ק"מ מזרחית ממרכז העיר לוס אנג'לס.
העיר מונה אוכלוסייה גדולה של הולנדים והחל משנות ה-90 בעקבות ההגירה הגדולה ממקסיקו גם מקסיקנים.
היא חלק מערי המעבר של לוס אנג'לס.
לאחר שהסתיימה מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, קליפורניה הייתה אזור מבוקש למגורים.
בשנות ה-60 של המאה ה-19 נרכשו האדמות עליהן שוכנת העיר כיום.
תוך זמן קצר החלה מכירה של שטחים למטרת בנייה.
מספר משפחות קנו שטחים גדולים ובנו בהם חוות.
בשנת 1973 נבנתה מסילת רכבת שעברה בקרבת מקום ונבנתה תחנת רכבת קטנה.
בשנת 1874 ניתנה לעיירה השם 'נורווק'.
תחנת הרכבת הייתה הסיבה העיקרית לכך שבעשור האחרון של המאה ה-19 החלו להתיישב באזור עוד ועוד משפחות.
בשנת 1900 חיו בעיירה 50 משפחות.
הרוב מתוכן עסקו בחקלאות או הפעילו מחלבות.
עד היום ידועה העיר בזכות המחלבות המשובחות שלה.
נורווק הוכרזה רשמית כעיר בשנת 1957.
נורוולק שוכנת על שטח של 24.2 ק"מ רבועים, בגובה 92 מטרים מעל פני הים.
נורווק היא עיר פרבר של לוס אנג'לס וחברה במועצת ערי המעבר של לוס אנג'לס.
גבולותיה הן: סטנה פה ספרינגס בצפון, דאווני בצפון-מערב, בלפלאוור בדרום-מערב, קריטוס וארטסיה בדרום, ולה מיראדה בדרום-מזרח.
נורווק, כמו כל אזור לוס אנג'לס ודרום קליפורניה ידועה בזכות אקלים ים תיכוני.
החודש החם ביותר הוא אוגוסט.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה הייתה 43 מעלות צלזיוס והיא נמדדה בשנת 1961. החודש הקר ביותר הוא ינואר והטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה הייתה -4 מעלות צלזיוס בשנת 1963.
ישנן 5 שכונות עיקריות בעיר:
שוורץ הוא גנרל אמריקאי-יהודי בדימוס, שכיהן כראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית.
שוורץ סיים את לימודיו באקדמיה של חיל האוויר האמריקני בשנת 1973. הוא בוגר המכללה הלאומית למלחמה (National War College) והשלים לימודים מתקדמים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
שימש מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים בפיקוד האוקיינוס השקט, סגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, מפקד פיקוד אלסקה ומפקד חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית.
שוורץ הוא טייס תובלה בהכשרתו ולזכותו למעלה מ-4,400 שעות טיסה בעיקר במטוסי הרקולס בתצורות שונות ובמסוקי תובלה כבדים.
בשנת 1975 שימש כאיש צוות מטוס בעת פינוי סייגון בסיומה של מלחמת וייטנאם.
בשנת 1991 שירת כראש המטה של כוח משימה למבצעים מיוחדים בצפון עיראק במסגרת מלחמת המפרץ.
בשנת 1997 עמד בראש כוח משימה לפינוי שקט של אזרחי ארצות הברית מקמבודיה.
בשנת 2000 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, בהמשך השנה מונה למפקד פיקוד אלסקה ומפקד חיל האוויר ה-11. ב-2002 מונה לקצין אג"ם של המטות המשולבים וב-2004 למנהל המטות המשולבים.
בין השנים 2005–2008 שירת כמפקד פיקוד התובלה של ארצות הברית.
באוגוסט 2008 מונה לראש מטה חיל האוויר וכעבור ארבע שנים פינה את מקומו לגנרל מרק ולש.
שוורץ היה לראש המטה הראשון של חיל האוויר האמריקני שאיננו טייס קרבי בהכשרתו.
בתפקידו כראש מטה חיל האוויר היה בעל הדרגה הצבאית הבכירה ביותר בזרוע האווירית של המטות המשולבים של צבא ארצות הברית האחראית לארגון, אימון וציוד כ-700,000 חיילים בשרות פעיל, מילואים, ומשמר לאומי, המשרתים בתחומי ארצות הברית ובבסיסיה במדינות זרות.
כחבר במטות המשולבים, לצד ראשי המטות האחרים, שימש כיועץ צבאי למזכיר ההגנה של ארצות הברית, למועצה לביטחון לאומי ולנשיא.
בשנת 2004 הוענק לגנרל שוורץ עיטור של המרכזים הקהילתיים היהודיים בצפון אמריקה על מנהיגות צבאית.
בעת שקיבל את העיטור אמר שוורץ כי הוא "גאה להיות מזוהה כיהודי וכמנהיג צבאי אמריקני".
נורוללה ברק (בטורקית: Nurullah Berk; 22 במרץ 1906 – 9 בינואר 1982) היה צייר, מבקר אמנות ומורה טורקי, מושפע באמנותו במיוחד על ידי זרם הקונסטרוקטיביזם, לפעמים גם על ידי קוביזם.
יצירותיו קיבלו השראה גם ממוטיבים ותכנים מן האמנות המסורתית הטורקית, כולל המיניאטורות והתבליטים העות'מאניים מימי הביניים ומן הפולקלור האנטולי.
במיוחד לקראת סיום דרכו האמנותית שאף לסינתזה בין האמנות המערבית ובין האמנות הטורקית.
נולד בשנת 1906 באיסטנבול וגדל בעיר הזאת בשם נורוללה ג'מאל (Nurulla Cemal).
בילדותו חונך על ידי אומנות צרפתיות.למד בבית ספר יסודי בהייבלי אדה, אחר לימודי ביניים בנישאנטשי והשלים את לימודי התיכון בבית הספר התיכון בגלאטסראיי.
לאחר מכן למד בבית הספר לאמנות (Sanayi-i Nefise) באיסטנבול בכיתות (סטודיו) של איברהים צ'איל וחיכּמת אונאט.
את שם המשפחה ברק אימץ בעת הנהגת שמות משפחה על ידי השלטון החדש הרפובליקני.
בין השנים 1924–1928 למד בבית הספר לאמנויות היפות בפריז, שבו היה תלמידו של הצייר הנאו-אימפרסיוניסטי ארנסט לוראן.
בשובו למולדת, בשנת 1929, הקים יחד עם קבוצת עמיתים, לפי דגם צרפתי, את אגודת הציירים והפסלים העצמאיים בטורקיה.
שוב בצרפת, ב-1932, השתלם בסטודיו של אנדרה ל'אוט ופרנאן לז'ה.
לאחר מכן ייסד בטורקיה יחד עם הציירים עבידין דינו, אליף נאג'י, זכי פאיק איזר, ג'מאל טולו ועם הפסל זיהטי מירידולו, קבוצת אמנים אוונגארדיסטית בשם "הקבוצה ד" (D Grubu).
ששאפה לעידוד האמנות המודרנית הטורקית.
ה"קבוצה ד" קראה לעצמה "פוסט-קוביסטית" והייתה פתוחה לכל המגמות האמנותיות המודרניות פרט לאימפרסיוניזם.
עם זאת הייתה מושפעת בעיקר על ידי הקוביזם, הקונסטרוקטיביזם והאקספרסיוניזם.
בין השנים 1936–1940 הצייר הצרפתי לאופולד לוי, שנקרא על ידי הממשלה הטורקית לנהל ולבצע רפורמה באקדמיה לאמנויות באיסטנבול, בחר בנורוללה ברק לאחד מעוזריו הראשיים.
החל משנת 1939 לימד ברק כפרופסור באקדמיה לאמנויות באיסטנבול.
מאוחר יותר, בין השנים 1962–1969, היה למנהל המוזיאון לציור ולפיסול באיסטנבול.
נורוללה ברק חינך דור שלם של אמנים ואינטלקטואלים טורקים, ביהם ארסוי אורחאן, לוונט אקאילי, עבדורחמן אזטופראק, גינגר טאנר, בינצ'ר ארימז, אייטן יטחש דוגו, הציירת הקפריסאית אילין ארק, אינג'י ארטוג, זדאן בזאיש, הפסיכולוגית בגלאן ביראנד טו(ג)רול ואחרים.
הוא עזר בארגון תערוכות בינלאומיות לאמנות טורקית, וייסד יחד עם סואוט קמאל יטקין את הסניף הטורקי של איגוד מבקרי האמנות הבינלאומי.
ציוריו הוצגו בתערוכות רבות בטורקיה, כמו כן בבוקרשט, בסופיה, בבודפשט, בפראג, בהלסינקי, בלנינגרד, במוסקבה, בבאקו, בקראצ'י, בטהראן, בתוניס, באלג'יר, בפריז, בבריסל, בשטרסבורג, ובביינאלות בוונציה ובסן פאולו.
נורוללה ברק ידוע בארצו גם כמחבר ספרים על ההיסטוריה והתאוריה של האמנות.
1947 - פרס אהמט צ'נקצ'ילי (Ahmet Çanakçılı)
1966 - הפרס הממלכתי לציור
İskambil Kağıtlı Natürmort (טבע דומם עם קלפים) (1933) (מוזיאון לציור ולפיסול, אוניברסיטת מימר סינאן באיסטנבול)
ספרים על לאונרדו דה וינצ'י (1932), על משפחת הציירים בליני (1951), על בוטיצ'לי, פיירו דלה פרנצ'סקה, פאולו אוצ'לו.
1932 Modern Sanat (האמנות המודרנית)
1973 עם חוסיין גזר, Yılın Türk Resim ve Heykeli 50/חמישים שנות ציור ופיסול טורקי, .מהדורה שנייה.), איסטנבול
1983 עם קאיה אוזסגין, Cumhuriyet Dönemi Türk Resmi/הציור הטורקי בעידן הרפובליקה, מהדורה שלישית אנקרה
נורווגיה השתתפה בכל אחד מן המשחקים הפאראלימפיים, מלבד משחקי הקיץ של 1964. נורווגיה היא אחת משבע-עשרה המדינות שלקחו חלק במשחקים הפאראלימפיים הראשונים, ברומא 1960, שאליה שלחה נורווגיה משלחת של 11 ספורטאים.
נורווגיה הייתה המדינה המארחת של המשחקים הפאראלימפיים גיילו (1980) והמשחקים הפאראלימפיים לילהאמר (1994).
כמחצית מהזכיות של ספורטאי נורווגיה הן במשחקי החורף.
החל משנת 2010, נורווגיה היא המדינה המצליחה ביותר בכל הזמנים באולימפיאדת החורף לנכים בכמות מדליות הזהב (שנייה בכמות סך המדליות), ומדורגת 10 בכמות מדליות הזהב באולימפיאדות קיץ וחורף יחד (מקום 12 בכמות סך המדליות).
נורווגיה זכתה בכמות מדליות הזהב הגדולה ביותר מבין המשתתפות במשחקי החורף בשנים 1980, 1988, 1994 ו-1998. היא סיימה בעשירייה הראשונה בכל אחד ממשחקי החורף, למעט בשנים 2006 ו-2010, שבהם סיימה במקום ה-12.
רנגילד מייקלבוסט (Ragnhild Myklebust) הנורווגית זכתה במדליות בכל תחרות שאי פעם השתתפה בה במשחקי הפאראלימפיים - בסקי למרחקים, במרוץ מזחלות קרח ובביאתלון.
קאטו זאל פדרסן (Cato Zahl Pedersen) ייצג את נורווגיה הן במשחקי הקיץ והן במשחקי החורף.
הוא התחרה בשניהם בשנת 1980 שבהם זכה בשבע מדליות זהב.
ארלינג טרונדסן (Erling Trondsen) התחרה בשחייה בין השנים 1976–1992. הוא זכה ב-20 מדליות, מתוכן 13 מזהב, 6 מכסף ואחת מארד.
טריה לובס (Terje Loevaas) לקח חלק בענף הסקי במישור בין השנים 1980 ו-1994, וזכה ב-10 מדליות זהב וב-3 מדליות כסף.
באותה תקופה, הוא גם זכה ב-5 מדליות באתלטיקה: 2 מכסף ו-3 מארד.
נוּרוּמינוֹ (ביפנית: ヌルオミノ), כיום נקראת ליטס (LITS), היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת, בדרך כלל בגודל 10X10; הטבלה מחולקת לפוליאומינויים בגודל ארבעה תאים ומעלה.
המטרה היא לצבוע טטרומינו בתוך כל פוליאומינו כך שלא יהיו שני טטרומינויים זהים וסמוכים במאוזן או במאונך (כאשר הם נחשבים זהים על פי צורתם וכיוונם).
בנוסף על התאים הצבועים ליצור נוריקבה: שיהיו כולם סמוכים במאונך או במאוזן (ליצור פוליאומינו יחיד), ואסור שיצרו טטרומינו של 2X2 (מרובע) בתוך הפוליאומינו הגדול.
החידה הופיעה לראשונה בכתב העת Puzzle Communication Nikoli גיליון מספר 106; הכותרת המקורית של המשחק היא צירוף של 'נורו' (ביפנית: לצייר) ו'אומינו' (פוליאומינו).
בגיליון מספר 102, השם של המשחק שונה לשם הנוכחי (LITS), המייצג את ארבעת (מתוך חמשת) הטטרומינויים המופיעים במשחק: צורת ה-L (L), הישר (|), צורת ה-T (T), והאלכסוני (Z ו- S); אין שימוש בחידה בטטרומינו בצורת ריבוע מכיוון שהוא הפרה ישירה של חוקי המשחק.
נורטה דה סנטנדר (בספרדית: Norte de Santander) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה.
המחוז נמצא בצפון-מזרח קולומביה והוא גובל בוונצואלה בצפון ובמזרח, ובמחוז בויאקה וסנטנדר בדרום וססאר במערב.
במחוז מתגוררים כ-1.4 מיליון תושבים (הערכה ל-2017).
בתקופה הפרה-קולומביאנית ישבו במקום מספר שבטי ילידים כמו בני הצ'יטררו והמוטילון .
היישוב הספרדי של האזור החל באמצע המאה ה-16 עם הקמת העיר פמפלונה, לאחר מספר ניסיונות התיישבות שנכשלו בעקבות היתקלויות אלימות עם הילידים.
באזור בכלל ובעיר קוקוטה בפרט הייתה פעילות רבה במהלך המאבק לעצמאות מהאימפריה הספרדית והשנים הראשונות לאחר מכן.
ב-1821 התרחש בקוקוטה קונגרס קוקוטה שבו הוכרז על הקמתה של רפובליקת קולומביה הגדולה (שכללה את שטחי קולומביה, ונצואלה, אקוודור ופנמה המודרניות) ותוקנה חוקת קוקוטה ששירתה את המדינה החדשה.
ב-1828 התכנסה בעיר אקוניה, אף היא בשטחי המחוז העתידי, ועידת אוקניה , שמטרתה הייתה לבצע שינויים בחוקה, אך הוועידה פוצצה על ידי נשיא הרפובליקה סימון בוליבר ותומכיו, במה שהוביל בסופו של דבר לפיצול הרפובליקה ב-1830
לאחר פיצול הרפובליקה האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציות אל פמפלונה ואוקניה, שבירותיהן היו הערים פמפלונה ואוקניה בהתאמה.
ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והוקמה מדינת סנטנדר, שכללה את שטחי מחוזות סנטנדר ונורטה דה סנטנדר העתידיים ונקראה על שמו של פרנסיסקו דה פאולה סנטנדר , מגיבורי העצמאות של קולומביה.
תחילה בירת המדינה הייתה פמפלונה, כעבור זמן קצר היא הועברה לבוקרמנגה וב-1861 היא הועברה לאל סוקורו, שתיהן בשטחי מחוז סנטנדר העתידי.
ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית, המדינה הפכה למחוז סנטנדר והבירה הועברה לבוקרמנגה.
ב-1910 פוצלו מהמחוז שטחים שהפכו למחוז נורטה דה סנטנדר (שמשמעותו המילולית היא "צפון סנטנדר").
כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על מסחר ותעשייה, בעיקר בזכות הגבול עם ונצואלה, ובמידה פחותה יותר על כרייה, הפקת נפט (בעיקר באזור הרשות המקומית של טיבו) וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול של כותנה, אורז, טבק, קקאו, קנה סוכר, קפה וחיטה.
כמו כן חבל קאטאטומבו שבצפון המחוז הוא מוקד מרכזי בקולומביה לגידול צמח הקוקה שממנו מופק הסם קוקאין.
בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לשישה אזורי משנה (Subregiones) כדלהלן:
שם שם בספרדית מספר רשויות מקומיות צפון Norte 4 מזרח Oriente6 דרום-מזרח Suroriente 7 דרום-מערב Suroccidente 6 מרכז Centro 7 מערב Occidente10
נורי בוזיד הוא במאי קולנוע ותסריטאי תוניסאי.
הסרטים "איש האפר" ו-"آخر فيلم" (בתרגום חופשי לעברית: "ביצוע") זיכו אותו בפרס תנית הזהב בפסטיבל הסרטים קרתגו בשנים 1986 ו-2006.
נורי בוזיד נולד בעיר ספקס שבתוניסיה.
בין השנים 1968–1972 הוא למד קלנוע בבלגיה.
בשנת 1979 הוא היה עוזר במאי בסרט "Il ladrone" (בתרגום חופשי לעברית: "הבליטה") של הבמאי פסקוואל פסטה קמפניל .
בין השנים 1973–1979 הוא היה בחמש שנות מאסר על דעותיו הפוליטיות.
בשנת 1986 יצא סרטו העלילתי הראשון "איש האפר", אשר מספר על צעיר שנזכר בטראומות ילדות זמן קצר לפני חתונתו.
הסרט נבחר להקרנה בפסטיבל הקולנוע בקאן.
סרטו הבא, "صفايح ذهب" (בתרגום חופשי לעברית: "פרסות הזהב"), שיצא בשנת 1988 מספר על אדם שעובד בזנות של גברים.
בנוסף לסרטים שלו, הוא גם לקח חלק בכתיבת הסרטים "عصفور السطح" (בתרגום חופשי לעברית: "הילד של טרסות") ו"קיץ בלה גולט" שביים פריד בוגדיר, "سلطان المدينة" (בתרגום חופשי לעברית: "סולטן העיר") שביים מונצ'ף דוייב , "שתיקות הארמון" ו"עונת הגברים" שביימה מופידה טלאטלי.
הוא הופיע בסרט הקומדיה "التلفزة جاية" (בתרגום חופשי לעברית: "טלפאזה ג'יה") ובאופרת הסבון "Un bambino di nome Gesù" (בתרגום חופשי לעברית: "ילד בשם ישוע") שבוימה על ידי פרנקו רוסי .
ב-9 באפריל 2011, בוזיד הותקף ונפצע בראשו על ידי תוקף בלתי מזוהה.
הוא טוען שזה בגלל עמדותיו החיוביות לחילוניות ולדחיית תרבות התפיסה.
ב-12 במאי של אותה שנה, הוא קיבל את עיטור לגיון הכבוד על ידי שר החוץ הצרפתי, פרדריק מיטראן, במהלך פסטיבל הקולנוע בקאן ה-64.
נורי בוזיד הוא אביה של הבמאית והתסריטאית ליילה בוזיד.
שם הסרט במקורשם הסרט בעבריתשנהريح السدאיש האפר1986صفايح ذهبפרסות הזהב 1988حرب الخليج وبعد؟מלחמת המפרץ...
ואחרי כן?1991بزناسעסקים 1992بنت فاميلياפמיליה כפופה 1997عرائس الطينבובת חימר 2002آخر فيلمביצוע 2006Ma nmoutechמילפיל 2012
1986: תנית הזהב בפסטיבל הסרטים קרתגו על בימוי הסרט "איש האפר".
2006: תנית הזהב בפסטיבל הסרטים קרתגו על בימוי הסרט "آخر فيلم".
2007: פרס אבן רושד לחופש המחשבה
נורווגים (בנורווגית: Nordmenn) הם קבוצה אתנית ואומה של ילידי נורווגיה, שם הם מהווים את הרוב המכריע של האוכלוסייה.
לנורווגים תרבות משותפת והם דוברים את השפה הנורווגית.
הנורווגים הם צאצאים של האוכלוסייה הנורדית שחיה באזור זה במהלך ראשית ימי הביניים ואשר הקימה את ממלכת נורווגיה המאוחדת במהלך המאה ה-9. במהלך התקופה הוויקינגית, הנורווגים ועמים נורדיים אחרים כבשו, התיישבו ושלטו בחלקים של האיים הבריטיים, איי פארו, איסלנד וגרינלנד.
לנורווגים קשר הדוק לצאצאים אחרים של האוכלוסייה הנורדית מימי הביניים כמו הדנים, השוודים, האיסלנדים ותושבי איי פארו, וכמו גם קבוצות אוכלוסייה אחרות כמו הסקוטים בה התיישבו במקור נורדים רבים אשר הותירו בה השפעה מתמשכת - במיוחד באזור האיים הצפוניים של סקטולנד (באורקני ובאיי שטלנד).
השפה הנורווגית, עם שתי צורות התקן הרשמיות שלה נורווגית ספרותית ונורווגית חדשה, היא חלק ממשפחת השפות הגרמאניות הצפוניות אשר מובנות לרוב גם על ידי דוברי השפות הדומיננטיות האחרות באזור סקנדינביה.
ישנן כיום גם קהילות מהגרים נורווגים שונות ברחבי העולם, כאשר רוב נמצאות בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה ובריטניה.
מרבית הנורווגים חברים בכנסייה האוונגלית-לותרנית של נורווגיה, שהיא הכנסייה הרשמית של הממלכה, אף על פי כן חלקים גדולים מהאוכלוסייה הנורווגית כיום הם לא דתיים, אלא אתאיסטים או אגנוסטיים.
נורווגית משתייכת למשפחת השפות הגרמאניות הצפוניות, שהיא אחד משלושת הענפים של השפות הגרמאניות.
ישנם כ-5 מיליון דוברים של השפה הנורווגית ורובם נמצאים בנורווגיה.
ישנם גם דוברי נורווגית רבים בדנמרק, שוודיה, גרמניה, בריטניה, ספרד, קנדה וארצות הברית.
לתרבות הנורווגית קשר הדוק להיסטוריה ולגאוגרפיה של נורווגיה.
תרבות החקלאים הנורווגית המסורתית נבעה לא רק מכך שהיסטורית לנורווגיה היו משאבים דלים והמדינה הייתה מאופיינת באקלים קשה, אלא גם מחוקי הקניין העתיקים של המדינה.
במאה ה-19, התרבות הנורווגית פרחה כאשר האומה חתרה לפתח זהות עצמאית בתחומי הספרות, האמנות והמוזיקה.
אור יעקב נורוזי (נולד ב-8 בספטמבר 1999) המוכר בשם הבמה נורוז (לעיתים כדי ג'יי פנחס), הוא ראפר, פזמונאי, מפיק מוזיקלי ושחקן ישראלי.
נורוזי נולד בבת ים, ובגיל שש עבר עם משפחתו להרצליה, שם גדל והתחנך.
נורוז העלה לאתר יוטיוב את שירו הראשון, "ס.ע.מ.כ", ב-15 במרץ 2016, כשהיה בן 16.
ב-4 באפריל 2017 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "ק.ק.י" (ראשי תיבות של "קשקוש קרימינלי יצירתי").
באלבום מתארחים לוקץ', מיכאל סוויסה, דאוד מהשטחים ונוה צור.
ב-25 ביוני 2017 הוציא את השיר "לואי וי" בשיתוף דאוד מהשטחים ויאנג הפנר.
השיר הוא חלק מהמיקסטייפ המשותף של נורוז ודאוד מהשטחים, "קושי Vol.
ב-9 בנובמבר 2017 יצא המיקסטייפ.
ב-27 בנובמבר 2017 הוציא מיני-אלבום משותף עם הראפר לוקי, שכלל בתוכו שלושה שירים, "קיפוד" בהשתתפות אורי שוחט, "מי אתה" ו-"300".
ב-10 באפריל 2018 הוציא את הסינגל "מבסוטון".
ב-23 ביוני של אותה שנה התארח בשירו של דודו פארוק "אחותך".
ב-23 באוקטובר של אותה שנה, הוציא את הסינגל "לופ".
בקליפ של השיר התארח המנחה הישראלי דני רופ.
ב-11 בדצמבר של אותה שנה, הוציא את הסינגל "איי איי איי" בשיתוף הראפר הישראלי בוי אצ'י.
ב-24 במרץ 2019 הוציא אלבום משותף עם המפיק המוזיקלי אורי שוחט בשם "אבוד".
את כל האלבום הפיק שוחט.
ביולי 2019 החל נורוז להנחות בסדרה "הקומה האחרונה" בערוץ TeenNick.
ב-24 בספטמבר 2019 הוציא את השיר "מרגיש נפלא" בשיתוף פעולה עם בוי אצ'י.
השיר זכה להצלחה רבה ברשת החברתית טיק טוק ונכלל במיני-אלבום המשותף של נורוז ובוי אצ'י שיצא לאור ב-2020 הנושא את אותו השם.
ב-7 בנובמבר 2019 יצא השיר "חפץ חשוד" של אורי שוחט בו השתתף לצד מיכאל סוויסה.
בדצמבר 2019 התארח באלבומו השלישי של הראפר טונה, "ועכשיו לחלק האינטרגלקטי", בשיר "קלאנג", לצידו של מיכאל סוויסה.
ביוני 2020 החל להצטלם לעונה החמישית של הסדרה "כפולה", בכיכובה של נועה קירל.
עוד באותה השנה, עלתה לשידור העונה השנייה של הסדרה "הקומה האחרונה" בערוץ TeenNick, אותה מנחה.
באוקטובר, הוכרז כי הועמד יחד עם בוי אצ'י לייצג את ישראל בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה.
בנובמבר, הוציא את האלבום "תמונה".
ב-12 בדצמבר הוציא את אלבומו "מרגיש מוגזם", שהופק על ידי טהר שפי, בן בליעל, בוי אצ'י ואורי שוחט.
בהמשך, הוציא עם שחר סאול ואגם בוחבוט את "דובשנייה".
ב-2022 הוציא את השיר "משוגעת" עם גל אדם והופק על ידי טריאנגל, השיר הוביל במקום הראשון במצעדים.
באותה השנה היה שותף להוצאת השיר "ברוך הבא לבלאגן" עם הראל סקעת ודולי ופן.
ב-23 במאי 2024 הוציא את השיר "הכל טוב" אחרי שנה שלא הוציא מוזיקה חדשה.
חודש לאחר מכן, ב-28 ביוני, הוציא את השיר "חם מדי" וב-11 ביולי הוציא את האלבום "לא מתגעגע".
האלבום הופק על ידי בוי אצ'י ובן בליעל.
1 (יחד עם דאווד מהשטחים)
שנהפרסקטגוריהמועמדותפרויקט2022פרסי נבחרי השנה של פרוגיזמר השנהנורוזשיר השנה"דובשנייה"
נורטריפטילין (בלועזית: Nortriptylin), ידוע בין היתר בשמות המסחריים נורטילין (Nortylin) ואבנטיל (Aventyl) ופמלור (Pamelor).
תרופה מקבוצת התרופות האנטי-דיכאוניות הטריציקליות, המשמשות בעיקר לטיפול בדיכאון.
תרופות מקבוצה זו משמשות לטיפול גם: לחרדה, לכאב נוירופתי, בהפרעת קשב וריכוז, ובהפסקת עישון.
מנגנון הפעולה שלו קשור ככל הנראה בהעלאת רמות בעיקר של נוראפינפרין (נוראדרנלין) ובמידה פחותה - של סרוטונין.
לתרופה פחות תופעות לוואי אנטיכולינרגיות מתרופות טריציקליות אחרות, ולכן היא בשימוש גם בפסיכוגריאטריה.
תופעות הלוואי הקיימות מסוג זה: כגון טכיקרדיה, יובש בפה, עצירות, טשטוש ראייה, ירידה או עלייה במשקל, ישנוניות, תת לחץ דם תנוחתי (נפילה בלחץ דם במעבר משכיבה לעמידה), פריחה וחולשה.
תופעות לוואי אחרות יכולות להיות פרכוסים, עלייה בסיכון האובדני בגיל ההתבגרות, אצירת שתן, גלאוקומה, מאניה והפרעות מסוימות בלב.
בדרך כלל נטילת התרופה אינה מומלצת בעת היריון.
השימוש בעת הנקה הוא יחסית בטוח.
התכשיר אושר לשימוש רפואי בארצות הברית בשנת 1964. בארצות הברית תפסה בשנת 2016 את המקום ה-192 בין התרופות הנרשמות, עם מעל 3.1 מיליון מרשמים.
נורטין בראנסל (בטורקית: Nurettin Baransel; 1897 איסטנבול – 21 במאי 1967) היה איש צבא טורקי, ששימש בו כרמטכ"ל.
בשנת 1912 הוא סיים בית ספר לקצינים והשתתף במלחמת הבלקן ובמלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1919 הוא חזר ללימודים באקדמיה צבאית.
בעקבות תחילת מלחמת העצמאות הוא עזב את הלימודים והצטרף לכוחות הלוחמים.
לאחר סיום הקרבות, נורטין בראנסל חזר ללימודים וסיים את האקדמיה בשנת 1923.
במרוצת השנים נורטין בראנסל מונה לתפקידי פיקוד שונים והתקדם בסולם הדרגות.
בשנת 1951 הוא הועלה לדרגת גנרל.
בשנת 1954 הוא מונה לראש מטה הכללי של הצבא הטורקי במקום נורי יאמוט.
הוא כיהן בתפקיד זה תקופה קצרה ובשנת 1955 התמנה לחבר במועצה הצבאית העליונה.
נורטין בראנסל נפטר בשנת 1967 ונטמן בבית הקברות זינקירליקויו.
נורי בילגה ג'יילן (בטורקית: Nuri Bilge Ceylan; נולד ב-26 בינואר 1959) הוא במאי קולנוע, צלם, תסריטאי ושחקן טורקי.
בשנת 2014 הוא זכה בפרס דקל הזהב, הפרס היוקרתי ביותר המוענק בפסטיבל הקולנוע בקאן, עבור סרטו שנת חורף.
מבקרים, חוקרים וחובבי קולנוע ברחבי העולם מחשיבים אותו לאחד הבמאים הגדולים במאה ה-21.
אהבתו של ג'יילן לצילום החלה בגיל 15. במהלך לימודיו באוניברסיטת בואזיצ'י שבאיסטנבול.
הוא הצטרף לחוג הצילום של האוניברסיטה, וחידד את חיבתו לסרטי הסינמטק האיסטנבולי בשיעורי קולנוע באוניברסיטה, והצטרף להקרנת סרטים בחוג לקולנוע.
הוא צילם תמונות פספורט כדי להתפרנס.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה בתואר ראשון בהנדסת חשמל, נסע ללונדון ולקטמנדו, כדי להחליט מה לעשות בחיים.
הוא בחר לחזור לאנקרה, כדי להתגייס לצבא, אך בתום שנה וחצי של שירות צבאי הבין שהקולנוע יוכל לעצב את חייו.
הוא עבר ללמוד קולנוע באוניברסיטה של מימר סינאן, ועבד כצלם מקצועי לפרנסתו.
לאחר שנתיים החליט לעזוב את הלימודים ולהתחיל להתנסות.
החל כשחקן בסרט קצר שביים חברו מהמט ארילמז.
בשנת 1993 החל לצלם את סרטו הקצר הראשון שהיה לסרט הטורקי הראשון שהשתתף בתחרות בפסטיבל קאן.
אחר כך יצר את הטרילוגיה הפרובינציאלית: בשלושת הסרטים הללו הוא גם עסק באופן טוטאלי בכל היבט קולנועי בנוסף לכתיבה ולבימוי: צילום, עיצוב קול, הפקה, עריכה.
בשנת 2003 שני שחקני הסרט מרחק, השלישי בטרילוגיה, זכו בפרס המשחק בפסטיבל קאן והסרט העניק לו הכרה בינלאומית.
הסרט זכה ב-47 פרסים בפסטיבלים שונים בהם 23 פרסים בינלאומיים, והיה לסרט המעוטר ביותר בהיסטוריה של הקולנוע הטורקי.
בשנת 2006 סרטו אקלימים זכה בפרס פיפרסקי בפסטיבל קאן.
בשנת 2008 סרטו שלושה קופים זכה בפרס הבימוי של פסטיבל קאן.
בשנת 2011 היו זמנים באנטוליה זכה בפרס חבר השופטים של פסטיבל קאן.
בשנת 2014 שנת חורף זכה בפרס דקל הזהב ובפרס פיפרסקי של פסטיבל קאן.
הוא נשוי לקולנוענית, הצלמת והשחקנית אברו ג'יילן, ששיחקה יחד איתו באקלימים (2006).
הוא ביים את בן דודו מהמט אמין טופרק בשלושה סרטים.
סרטיו של סילאן עוסקים בניכור של האינדיבידואל, באקזיסטנציאליזם, במונוטוניות של חיי אדם ובפרט חיי היומיום.
הוא מרבה להשתמש בצילומים סטטיים (ללא תנועות מצלמה) ובטייקים ארוכים.
הוא נוהג לצלם בדרך כלל בסביבות טבעיות, לערוך מניפולציות בסאונד, ולכלול שימוש בשקט מאיים.
הוא ידוע בצילומי המנוכר של הפרוטגוניסטים מהגב, מה שלדעתו מתיר לקהל לפרש בעצמם את הרגשות של דמויות כשפניהן מוסתרות.
סרטיו הראשונים נוצרו בתקציבים נמוכים, כאשר צוות השחקנים בדרך הורכב משחקנים חובבים, שרובם היו בני משפחתו ושכניו.
בשנת 2012 ג'יילן ציין את עשרת הסרטים האהובים עליו ביותר בסקר הסרטים הגדולים ביותר של Sight & Sound:
הנידון למוות ברח (רובר ברסון)
תמונות מחיי נישואין (אינגמר ברגמן)
פילמוגרפיהשנהשם הסרטכותרת במקורקרדיטהערותבמאימפיקתסריטאי1995קוקוןKoza סרט קצר1997קאסאבהKasaba סרט הבכורה1999ענני ירח מאיMayıs Sıkıntısı 2002מרחקUzak 2006אקלימיםİklimler גם שיחק2008שלושה קופיםÜç Maymun 2011היו זמנים באנטוליהBir Zamanlar Anadolu'da 2014שנת חורףKış Uykusu 2018עץ האגס הפראיAhlat Ağacı 2023על עשבים יבשיםKuru Otlar Üstüne
נורות ליבון וחשמל מאוחדת (בהונגרית: .Egyesült Izzólámpa és Villamossági Rt) הוקמה בשם חברת "תחנת החשמל האוסטרו-הונגרית הראשונה" על ידי בלה אגר.
תמהיל המוצרים של החברה כלל ממסרים ומתגים חשמליים, מדי מתח, מדי זרם, טלפונים, דינמו ונורות סיבי פחמן.
להתרחבות הייצור של נורות ליבון וחשמל נחתם חוזה עם חברת Aktiengesellschaft für Elektrische Glühlampen בברלין.
ליפוט אשנר הצטרף לחברה ב-1 ביולי 1892, ועשה קריירה ענקית תוך זמן קצר.
בשנת 1904 היה סגן מנהל הכללי, בשנת 1918 היה המנהל של האגף המסחרי ובשנת 1921 היה מנהל כללי.
בכל תפקידיו התמקד אשנר בפיתוח ייצור נורות ליבון ובהגדלת הייצור.
מכיוון שהמפעל ברחוב הוסאר בבודפשט כבר לא היה מתאים, עבר המפעל לאויפשט.
הפטנט העולמי של כמה מהנדסים הונגרים שנרשם בשנת 1885 פתר את נושא הפצת החשמל מבוססת על שנאים והעברתו, ואפשר ניתוק הצרכנים זה מזה.
בשנים 1902–1903 ייצרה חברת החשמל המאוחדת כארבעה מיליון נורות.
בתחרות העזה בשוק עמד המפעל בהצלחה.
נעשו ניסיונות להשתמש בחוט מתכת דק (נימה) כדי להגדיל את יעילות התאורה ולהאריך את חייהם של נורות הליבון.
במהלך הזמן הופיע נורת האוסמיום, נורת נרנסט, ואחר כך הטנטלום.
נורות אלה היו טובות יותר מקודמותיהן, אך הן היו רחוקות מלהיות מושלמות.
ד"ר שאנדור יוסט ופרנץ הנמן ביצעו ניסויים בנורת נימת הטונגסטן.
החברה רכשה מיד את הזכות לייצר ולמכור נורות ליבון טונגסטן.
בשנת 1906 שונה שמה של החברה לנורות ליבון וחשמל מאוחדת, תוך הדגשת המוצר העיקרי שלה, נורת הליבון.
ב-28 באפריל 1909 נרשם שם המותג טונגסרם (Tungsram), שנודע והוכר ברחבי העולם.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הושם דגש על הגברת הייצור וכן על ייצור שפופרות עבור הצבא.
בשנים 1922–1923 העבירה ג'נרל אלקטריק את הטכנולוגיה של ציוד ייצור נורות אוטומטי למפעל באויפשט.
זה סיפק דרך ליצור מכונות ייצור באיכות גבוהה.
במפעל המכני, תפקיד מחלקת הבנייה ומחלקת הנדסת המכונות גדל מאוד מאז 1927. יותר ויותר מהנדסים וטכנאים הועסקו בתכנון ציוד מצוין לאוטומציה.
הייצור ההמוני של המכונות שינה מהותית את טכנולוגיית הייצור.
המכונות האוטומטיות וקווי הייצור יוצרו מאוחר יותר הן למכירה בהונגריה והן ומחוצה לה.
ליפוט אשנר היהודי נאסר ב-19 במרץ 1944, ביום כיבוש הונגריה (מבצע מרגרטה) על ידי הצבא הגרמני.
זולטאן באי קיבל על עצמו את הניהול הטכני, ואילו דינש ינקוביץ' את העניינים המסחריים והמנהליים.
החברה קיבלה מפקד צבאי חדש בשנת 1944, שמיד נקט בפעולה לפינוי המפעל, במיוחד בכל הקשור לייצור שפופרות רדיו צבאיים.
מבשלת הבירה קבניה יועדה לאכלס את המכונות.
שני המנהלים, ללא ידיעת הגרמנים, הבריחו מהמפעל כמות משמעותית של חומרי גלם ומוצרים מוגמרים למחצה.
ב-23 באוקטובר 1944 הוקמה מועצת המפעל של מפלגת צלב החץ, אשר זירזה את הפינוי המוחלט של המפעל.
ב-15 בינואר 1945 הופיע החייל הרוסי הראשון במפעל.
למרות הבטחתם נלקחו על ידי הרוסים כ-700 קרונות רכבת של מכונות וחלקי חילוף.
הם הוציאו 96% ממכונות המפעל, 50% ממלאי נורות הליבון, 130 ארגזים ממחסן האחסון בטארנוק, 90% מחומרי הגלם והסחורה הגמורה למחצה שאוחסנו שם, ופירקו לחלוטין את מפעל הקריפטון באייקה.
אשנר, שעבר טיפול רפואי בשווייץ, עקב מקרוב אחר גורל החברה.
אף שהניהול פעל ללא תלות בו, הייתה לו השפעה משמעותית על חברות הבת בחו"ל ועל ההנציגיות הזרות.
בשנת 1921 ארגן אשנר את מעבדת המחקר של המפעל.
הוא הפקיד את הניהול בידי איגנץ פייפר, פרופסור באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה.
עובדים כה מפורסמים עבדו שם כמו אימרה ברודי, פאל שלני, זולטן באי, טיוודאר מילנר, ארנו וינטר, מיכאל פולני דניס גאבור, אגון אורובאן, ג'רג' סיגטי.
משנת 1936 לקח על עצמו זולטאן באי, פרופסור באוניברסיטת סגד, את ניהול מעבדת המחקר.
בשנת 1942 הוקמה קבוצת זולטאן באי שהתמחתה בפיתוח מכ"ם צבאי.
חצי שנה לאחר מכן הם יכלו לעקוב כבר בגלי המכ"ם אחר דוברות על הדנובה עד למרחק של 18 ק"מ, ובקיץ 1943 נקלט מטוס מעל גבעת קרובה.
לאחר מספר שנים של עבודות פיתוח, קבוצה זו שלחה אותות לירח ב-6 בפברואר 1946.
כבר בדצמבר 1945 הולאם המפעל.
הלאמת יתר חברות הבנות הוכנה בסתר ובוצעה בשנת 1948.
נורווק היא עיר, הממוקמת בדרום מערב קונטיקט, בדרום מחוז פיירפילד, על החוף הצפוני של לונג איילנד סאונד.
נורווק שוכנת הן במטרופולין ניו יורק והן במטרופולין ברידג'פורט.
נורווק הוקמה בשנת 1640, והיא העיר השישית המאוכלסת בקונטיקט, עם אוכלוסייה מוערכת של 92,458 בשנת 2023.
האזור נקנה על ידי האינדיאנים ב-1640 וב-1651 נקרא בשם אלגונקווין מהמילה "noyank", כלומר "נקודת אדמה", או יותר כנראה מהשם האמריקני של הילידים "Naramauke".
קרב נורווק , הידוע גם בשם קרב סלעים המערביים או Battle of the Rocks, היה סדרה של התכתשויות בין שלוש עשרה המושבות ובריטניה הגדולה במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
המתקפה הייתה חלק אחד מסדרת פשיטות על עיירות החוף בקונטיקט הידועות ביחד בשם הפשיטה של טריון.
הקרב נערך בנורווק ב-12 ביולי 1779.
בשנת 1836 הוקם רובע נורווק, המקיף את האזור המרכזי של העיר.
בשנת 1853 אירע אסון הרכבות הראשון הגדול אי פעם בארצות הברית.
התאונה התרחשה מעל נהר נורווק, בתאונה נהרגו 48 בני אדם.
בשנת 1955 פגעו בעיר הוריקנים מרובים וגרמו להצפות בנמל נורווק.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 2,358.2 תושבים לקילומטר רבוע.
האופי הגזעי של העיר היה 68.7% לבנים, 14.2% אפרו אמריקאים, 0.4% אינדיאנים, 4.8% אסיאתיים, 0.1% תושבי האוקיינוס השקט, 9.0% מגזעים אחרים ו-2.8% משני גזעים או יותר.
נורווק בחרה בנציג הדמוקרטי לנשיאות ארצות הברית מאז שנת 1992. עם זאת, בין השנים 1928–1992, העיר הצביעה למועמד הדמוקרטי רק פעמיים: ב-1936 וב-1964.
נורי חביב (1919 - ?) היה צלם סרטים ובמאי קולנוע ישראלי שפעל בארץ בשנות ה-50 וה-60.
נורי חביב נולד בבגדאד, שבעיראק ב-1919 למשפחה בת חמישה בנים.
את ניסיונו בייצור סרטים רכש כבר בפרס ועיראק שם יצר 22 סרטים עד עלייתו ארצה.
בתקופה זו עבד, בין השאר, עם ג'ורג' עובדיה, שעלה לימים גם הוא לישראל ויצר מספר סרטי קולנוע.
ב-1954 עלה חביב לישראל ויחד עם שלושה מאחיו הוא הקים אולפן הסרטה בהרצליה בשם "אולפני חביב".
בין 1954 ל-1956 עסק חביב בהפקת סרטו הראשון בישראל באין מולדת שהיה הסרט הראשון שצולם בישראל בצבע ועסק בעליית יהודים מתימן.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-8 בספטמבר 1956.
סרטו השני והאחרון שצולם בישראל היה רחל (סרט, 1960)מלודרמת פשע שעסקה בזנות וסמים בשכונת מצוקה.
הקרנת הבכורה שלו הייתה ב-17 ביולי 1960 והיה זה הסרט הישראלי הראשון שהוגבל לצפייה, על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות, בגלל סצנות נועזות.
דוד רם ורחל טטרקו את הדמויות הראשיות בסרט גילמו דוד רם ורחל טטרקו, גננת בעיסוקה.
חביב אף נישא לטטרקו ולשניים נולד בן.
חביב החל לצלם את סרטו השלישי, "בת הפרברים", אך הסרט לא הושלם מעולם.
חביב עזב את הארץ לארצות הברית, השתקע בניו יורק ושם המשיך לעבוד כקולנוען.
בין השאר, שימש כצלם בסרטו של מאיר זרחי, אני יורקת על קברך ב-1978.
נורי מורד (נפטר ב-2009) היה רופא ישראלי יליד עיראק.
עם עלייתו ארצה התיישב ברמת גן שם עבד כרופא והשתלב בחיי הקהילה בעיר.
הוא כיהן תחילה כחבר מועצת העיר ולאחר מכן כסגן ראש עיריית רמת גן צבי בר.
ד"ר נורי מורד עמד בראש מחלקת תרבות המזרח בעיריית רמת גן.
במסגרת תפקיד זה, תמך בפעילותה של מקהלת נהריים שהוקמה בשנת 1987 על ידי יצחק אביעזר והופיעה ברמת גן במשך למעלה מ-20 שנה.
בשנת 1997 הואשם יחד עם חברי מועצה אחרים בקבלת תגמול כספי עבור פעילותו במועצה בניגוד להוראות חוק הרשויות המקומיות.
על עשייתו החברתית, פעילותו הציבורית ומעורבותו למען העיר, הוענק לו אות יקיר רמת גן.
מורד הלך לעולמו בשנת 2009.
בשנת 2011 החליטה מועצת העיר לקרוא על שמו כיכר בשכונת מרום נווה ברמת גן.
נוּרי אל-ג'ראח הוא משורר, עורך ומסאי סורי-בריטי הנחשב כאחד מהבולטים במשוררים כותבי הערבית של העשורים האחרונים.
לצד כתיבת שירה, אל-ג'ראח פרסם גם ספרי ילדים, ערך מספר כתבי-עת ספרותיים בולטים, עסק בתיעוד ספרות מטיילים ערבית קלאסית והיה פעיל בחוגי אופוזיציה למשטר הבעת' בסוריה.
אלג'ראח נולד בדמשק בשנת 1956 ופרסם בה את שיריו הראשונים, ב-1978. בשנת 1981 עזב את סוריה בשל רדיפות שלהן היה נתון מצד מנגנוני ביטחון הפנים של משטר הבעת' הסורי, כתוצאה מפעילותו הפוליטית והתנגדותו לשלטון.
לאחר שעזב את סוריה, התיישב אלג'ראח בביירות, אך זמן קצר לאחר מכן פרצה במדינה מלחמת לבנון והוא נאלץ לעבור לניקוסיה, בירת קפריסין, שבאותה עת התמלאה באינטלקטואלים ערבים שעזבו את ארצותיהם והפכו את העיר לביתם, מה שהפך אותה למרכז חשוב של הספרות הערבית.
אחרי כשנתיים עזב אלג'ראח גם את קפריסין ובשנת 1986 השתקע בלונדון עם משפחתו ומאז הוא חי בה עם משפחתו ויוצר בה.
לאורך שנותיו בלונדון, הקים אל־ג'ראח מספר כתבי־עת ספרותיים חשובים בסצנת השירה והספרות הערבית.
הבולטים מבין כתבי העת הללו היו "א־נאקד" (המבקר), שפעל בלונדון בין השנים 1988–1992; "אל־כּאתבּה" (הסופרת) שפעל גם הוא בלונדון בין השנים 1993–1995; "אל־קסידה" (השיר) שפעל בקפריסין בשנת 1999; "א־ריחלה" (המסע) שפעל בלונדון בשנת 2005; "דמשק" שפעל בלונדון בשנים 2012–2013; ו"אל־ג'דיד" (החדש) הפועל בלונדון משנת 2015 ועד היום.
כתבי העת שערך אלג'ראח היו במה מרכזית ליוצרים ערבים שחיו בגלות ואפשרו להם לשמור על קשרים עם קהל קוראיהם בעולם הערבי.
מאז שראה אור ספרו הראשון בביירות בשנת 1982, פרסם אלג'ראח למעלה מ-15 ספרי שירה ולצידם גם ספרי ילדים וספרי עיון על ההיסטוריה הערבית.
שיריו של אל־ג'ראח תורגמו לאורך השנים לשפות רבות: צרפתית, אנגלית, ספרדית, איטלקית, יוונית, הולנדית, פרסית וטורקית וקבצים מתורגמים משירתו ראו אור משך השנים במדינות שונות.
נורי אל-ג'ראח זכה בשנת 2023 בפרס מקס ז'אקוב לשירה.
להתחרות עם הקול (לונדון, 1988)
השיר והשיר שבמראה (ביירות, 1995)
העלייה של אפריל (ביירות, 1996)
דרך דמשק והגן הפרסי (ביירות, 2004)
אין מלחמה בטרויה (מילאנו, 2019)
מכלול היצירה (שלושה כרכים, ביירות 2008–2022)
נורטל הייתה יצרנית של ציוד טלקומוניקציה ותקשורת נתונים רב לאומית קנדית שבסיסה היה באוטווה, אונטריו, קנדה.
בשיאה, נורטל היוותה יותר משליש מהערך הכולל של כל החברות הרשומות בבורסת טורונטו, בשנת 2000 היא העסיקה 94,500 עובדים ברחבי העולם והיו לה הכנסות של 30 מיליארד דולר.
בינואר 2009, נורטל הגישה בקשה להגנה מפני פשיטת רגל בקנדה ובארצות הברית.
זו הייתה פשיטת הרגל הגדולה ביותר בהיסטוריה של קנדה והיא הותירה פנסיונרים, בעלי מניות ועובדים לשעבר עם הפסדים עצומים.
עד 2016, נורטל מכרה נכסים בשווי מיליארדי דולרים.
בתי המשפט בארצות הברית ובקנדה אישרו את סיום הליך הפירוק של החברה בשנת 2017.
אלכסנדר גרהם בל הגה את ההיבטים הטכניים של הטלפון ביולי 1874, בזמן שהתגורר עם הוריו בחווה שלהם בטוטלה הייטס, בפאתי העיירה ברנטפורד באונטריו.
מאוחר יותר יצר את אב הטיפוס הראשון שלו בבוסטון.
מפעל הטלפונים הראשון שהוקם בקנדה, הוקם בברנטפורד, בבניין לבנים בן שלוש קומות שהחל במהרה בייצור טלפונים עבור חברת הטלפון בל.
ב-1881, נסגר המפעל בברנטפורד, ומחלקת ייצור הוקמה בתוך חברת הטלפון בל של קנדה.
בשנת 1882 הועבר ייצור ציוד הטלפון הקנדי למונטריאול, ארבע שנים לאחר מכן, החלה המחלקה לייצר מרכזיות.
מחלקת הייצור הקטנה התרחבה מדי שנה, עם הצמיחה והפופולריות של הטלפון, עד ל-50 עובדים בשנת 1888, ומפעל חדש היה בשלבי בנייה.
בשנת 1895, חברת הטלפון בל של קנדה הרחיבה את חטיבת הייצור שלה במטרה לבנות טלפונים למכירה לחברות אחרות, כמו גם מוצרים אחרים, כגון תיבות אזעקה אש, תיבות טלפון משטרתיות וציוד תקשורת למכבי האש.
חברה זו התאגדה כ־Northern Electric and Manufacturing Company Limited, ב-7 בדצמבר 1895. הון המניות הראשוני שלה עמד על 50,000 דולר, כאשר 93% הוחזקו על ידי חברת הטלפון בל של קנדה.
בנייתו של מפעל ייצור חדש החלה בשנת 1913 במונטריאול, ובינואר 1914, התאחדה עם חברה לייצור כבלים לחברה חדשה בשם Northern Electric.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נורת'ן אלקטריק ייצרה מרכזייה טלגרפית לשימוש צבאי.
בינואר 1923, נורת'רן אלקטריק החלה להפעיל תחנת רדיו AM.
מאוחר יותר בשנות ה-20 יצרה נורת'רן את מערכת הסאונד הראשונה לקולנוע באימפריה הבריטית, עבור בית קולנוע במונטריאול.
בשנת 1949, תביעת הגבלים עסקיים בארצות הברית אילצה את AT&amp;T / Western Electric למכור את חלקה ב-Northern Electric לבל קנדה.
אז החלה החברה לפתח מוצרים משלה.
בשנת 1953, Northern Electric ייצרה את מכשירי הטלוויזיה הראשונים שלה, באמצעות שפופרות מתוצרת RCA.
חברת בל קנדה רכשה 100 אחוז מחברת Northern Electric ב-1964; לאחר הנפקת מניות לציבור החל מ-1973, הבעלות של בל על Northern Electric תצומצם, אם כי היא המשיכה להחזיק בשליטה בחברה.
בשנת 1966, מעבדת המחקר, Northern Electric Laboratories, החלה לבחון את האפשרויות של ייצור סיבים אופטיים, ובשנת 1969 החלה לעבוד על דיגיטציה של תקשורת טלפונית.
כמו כן בשנת 1969, נורת'רן החלה לחדור לשוק האמריקאי עם מערכות המיתוג שלה.
בשנת 1972, היא פתחה את המפעל הראשון שלה בארצות הברית במישיגן.
בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, נורת'רן החלה לשווק את מערכות המיתוג הדיגיטלי הראשונות שלה, אחת המערכות המוקדמות מסוג זה שנמכרו אז.
במרץ 1976 שונה שם החברה ל-Northern Telecom Limited, וההנהלה הודיעה על כוונתה לרכז את מאמצי החברה בטכנולוגיה דיגיטלית.
Northern Telecom הייתה החברה הראשונה בענף שהכריזה וספקה קו שלם של מוצרי טלקומוניקציה דיגיטליים באופן מלא.
קו המוצרים זכה למותג "Digital World" וכלל את ה־DMS-100, מתג דיגיטלי מלא המשרת עד 100,000 קווים, שהיה תורם מרכזי להכנסות החברה במשך קרוב ל-15 שנים.
החל משנת 1977, נורטל צמחה במהירות לאחר השקת קו צומרי ה-DMS של מתגי טלפון דיגיטליים למשרדים מרכזיים, במיוחד לאחר פירוק תאגיד AT&T בשנת 1984. Northern Telecom הפכה גם לספקית משמעותית באירופה ובסין והייתה הספק הראשון שאינו יפני לחברת Nippon Telegraph and Telephone.
ב-1983, בעקבות הדה-רגולציה בשוק התקשורת של צפון אמריקה, הוקמה Bell Canada Enterprises (לימים שמה קוצר ל-BCE), כחברת האם של בל קנדה ו-Northern Telecom.
בשנת 2000, BCE ביצעה ספין-אוף וחילקה את החזקותיה בנורטל לבעלי המניות שלה כדיבידנד בעין.
החברה קיבלה את השם נורטל, לרגל יום השנה ה-100 שלה ב-1995.
ב-1998, עם רכישת חברת "ביי נטוורקס" (Bay Networks), שונה שמה של החברה ל-Nortel Networks כדי להדגיש את יכולתה לספק פתרונות מלאים לרשתות תקשורת דרך האינטרנט.
כתוצאה מעסקת המניות ששימשה לרכישת ביי נטוורקס, BCE חדלה להיות בעלת רוב המניות של נורטל.
"ביי נטוורקס" הייתה הספקית השנייה בגודלה בעולם של נתבים לתקשורת בפרוטוקול IP אחרי חברת סיסקו מערכות.
בסוף שנות ה-90, ספקולנטים בבורסה, שקיוו שנורטל תקצור רווחים הולכים וגבוהים ממכירת ציוד תקשורת מבוססת סיב אופטי, החלו להעלות את מחיר מניית החברה לרמות שיא, למרות הכישלון החוזר של החברה להרוויח באופן עקבי.
תחת הנהגתו של המנכ"ל ג'ון רות', מכירות הציוד האופטי עלו במהירות, בנוסף הוא הרחיב את עסקי החברה עם שורה של רכישות.
באוקטובר 1999 נכנסה נורטל לתחום התוכנה לעסקים, שרכשה תמורת 2.1 מיליארד דולר את חברת Clarify, שהייתה החברה מספר 2 בעולם בתחום של פתרונות תוכנה לניהול קשרי לקוחות.
בנוסף באותה תקופה רכשה תוך זמן עוד שורה של חברות, בהן חברת "אלתאון" תמורת כ-7.8 מיליארד דולר ואת חברת "סונומה סיסטמס" תמורת חצי מיליארד דולר.
ביולי 2000 ניהלה נורטל משא ומתן עם חברת "קורנינג" למכירת עסקי האופטיקה שלה תמורת 100 מיליארד דולר.
"קורנינג" הייתה במקור יצרנית וותיקה של זכוכית, שנכנסה לתחום התקשורת האופטית.
המשא ומתן נכשל והעסקה לא יצאה לפועל ובמקום זאת רכשה קורנינג את חטיבת האופטיקה של פירלי ב-3.6 מיליארד דולר.
שוק התקשורת הפך רווי עד מהרה.
כאשר בועת הדוט-קום הגיעה לסופה בסוף שנת 2000, חברת נורטל הייתה אחת הנפגעות הגדולות ביותר.
הכנסותיה של נורטל נפגעו עקב ירידת הביקוש למוצריה ופשיטת הרגל של חברת WorldCom, שהייתה לקוח מרכזי.
בשיא הבועה, נורטל היוותה יותר משליש מהערכת השווי הכוללת של כל החברות הרשומות בבורסת טורונטו, המעסיקה 94,500 עובדים ברחבי העולם, מהם 25,900 בקנדה.
שווי השוק של נורטל ירד מ-398 מיליארד דולר קנדי בספטמבר 2000 לפחות מ-5 מיליארד דולר קנדי באוגוסט 2002, כאשר מחיר המניה של נורטל צנח מ-124 דולר קנדי ל-0.47 דולר קנדי.
כאשר מניית נורטל קרסה, היא גרמה הפסד גדול למשקיעים וקרנות פנסיה קנדיות והותירה 60,000 עובדי נורטל מובטלים.
רוט ספג ביקורת לאחר שנחשף כי הוא מימש אופציות שקיבל, תמורת רווח אישי של 135 מיליון דולר קנדי בשנת 2000 בלבד.
המנכ"ל ג'ון רוט פרש לגמלאות ב-2001. יורשו המיועד ומנהל התפעול הראשי (COO), קלרנס צ'נדרן, פרש עקב סיבוכים בעקבות דקירתו בסינגפור ב-1997, ומנהל הכספים הראשי (CFO) פרנק דאן נבחר בסופו של דבר כמחליף הקבוע של רוט.
פרנק דאן הוביל ארגון מחדש דרמטי של נורטל, שכלל פיטורי שני שלישים מכוח האדם שלה (60,000 עובדים), הפחתות ערך של כמעט 16 מיליארד דולר ב-2001 לבדה, סגירה של פעילות ומכירה של מספר חברות בת, כולל חברת התוכנה Clarify לחברת אמדוקס הישראלית, וחטיבת הגישה האלחוטית שלה לחברת איירספאן נטוורקס.
בעקבות ביקורת חשבונאית פנימית של פירמת רואי החשבון דלויט אנד טוש, הוחלט לבדוק מחדש את הדוחות הכספיים של החברה.
בסוף אוקטובר 2003, הודיעה נורטל כי תערוך מחדש את דו"חותיה הכספיים החל מ-2000 ועד למחצית הראשונה של 2003. באפריל 2004 הזהירה שוב כי תתקן שוב את תוצאותיה ותדחה את פרסום הדו"ח השנתי שלה, ובמקביל פיטרה את מנכ"ל החברה פרנק דאן.
החברה הצהירה כי ההשפעות העיקריות של ההצגה מחדש יהיו הפחתה בהפסדים נטו שדווחו בעבר עבור 2000, 2001 ו-2002 וגידול בהון העצמי ובנכסים נטו שדווחו בעבר במאזנה.
תריסר מהמנהלים הבכירים ביותר בחברה החזירו 8.6 מיליון דולר של בונוסים ששולמו להם על סמך החשבונאות השגויה.
החוקרים גילו בסופו של דבר שהכנסות של כ-3 מיליארד דולר נרשמו באופן לא תקין ב-1998, 1999 ו-2000. יותר מ-2 מיליארד דולר הועברו לשנים מאוחרות יותר, כ-750 מיליון דולר נדחקו קדימה מעבר ל-2003 וכ-250 מיליון דולר נמחקו לחלוטין.
השערורייה החשבונאית פגעה הן במוניטין והן במאזן של נורטל, שכן נורטל הוציאה כ-400 מיליון דולר על רואי חשבון חיצוניים ויועצי ניהול כדי לערוך את הדוחות מחדש.