tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עוד כלל האלבום את הבלדה "בדרכים שלך" (מילים: מירי שאלתיאל אלמזרק, לחן: מירי שאלתיאל אלמזרק, ושמואל אלבז), "צחוקם של ילדים" (מילים: אהוד שמר, לחן: רמי ברזל) הרוקי, וחידוש ל"עד סוף הקיץ" (שבוצע במקור על ידי אלי מגן ב-1972).
הביצוע ל"ילדונת" זכה ב"פרס תמוז" (2000) בקטגוריית "ביצוע מחודש לשיר".
עוד באותה שנה התארח באלבומה של ריקי גל "אין לזה סוף" וביצע עימה את השיר "גלגלו".
בשנת 2001 הוציא יצחק את האלבום "הגשם בעינייך", שהצליח פחות מקודמיו, וכלל את הלהיט "בדם אהבתי" (מילים ולחן: מיקי מדר).
באלבום חידש יצחק את "לאורך הים" של עפרה חזה.
בסוף 2002 הקליט יצחק יחד עם חיים משה את הדואט "עד סוף העולם" (מילים: יוסי גיספן, לחן: שמעון בוסקילה, עיבוד: תמיר צור) לאלבום "שניים סוכר", שזכה להצלחה גדולה.
בשנת 2004, הוציא יצחק את האלבום "לכבד ולחלוק", לו כתב והלחין את שיר הנושא.
כמו כן הקליט יצחק לאלבום דואט עם בתו גלי בשם "מי אמור" היה זה האלבום הראשון בו המוזיקאי נחום עושרי לא היה המעבד הראשי, אלא נגן הכינור הטורקי ילמז טשצשמה.
בשנת 2005 לאלבום "שרים גדסי" חידשו יצחק ואבנר גדסי את שירו של האחרון - "עיניה קראו לי".
שרון שרעבי ויואב יצחק הפיקו מוזיקלית, העיבודים נחלקו בין ילמז טשצשמה, נחום עושרי, אמיתי צברי, רמי רבה, ויואב יצחק עצמו.
עוד באותה שנה ביצע בדואט עם הזמר הצעיר יאיר עמית את השיר "מנגינות" (מילים ולחן: איתי זילברשטיין ומאיר עמר).
בסוף 2008 הוציא יצחק את האלבום "כמה טוב שבאת".
עיבודי השירים נחלקו בין נחום עושרי, ציקי זנטי, ורביב בן-מנחם.
בנובמבר 2009 ערך מופע גדול בהיכל התרבות בתל אביב בו אירח את חיים משה ואביהו מדינה.
ב-2010 במסגרת הפרויקט "עבודה עברית - שרים עוזי חיטמן" חידש יצחק את "זה סימן" (מילים: עוזי חיטמן, לחן: יווני - סטאברוס קויומציס) שאת גרסתו העברית הראשונה ביצע חיים משה.
ובאותה שנה הופיע בהיכל התרבות והוציא את ההופעה לדיסק "מופע חורפי רומנטי בהיכל התרבות" שם הוא שר את רוב השירים הגדולים שלו וכמה להיטים של חברו הטוב חיים משה וגם אירח שם את חיים משה, אביהו מדינה וחיים ישראל.
במאי 2011 הוציא יצחק את האלבום "סודות חיי".
מלבד שיר הנושא, האלבום כלל את בלדת הסליחה "דף חדש" (מילים: ברק לידני, לחן: אריק זנטי, עיבוד: ציקי זנטי), "קומוביילה" הלטיני, "רגע מחייך", ו"משגעת לי את היום".
את האלבום חתם דואט עם היוצר והזמר אביהו מדינה - "את לי הבית".
עוד באותה שנה - במסגרת הפרויקט "שני צדדים למטבע" חידש יצחק את "מי תרצי שאהיה" (עיבוד: נדב ביטון), ששר במקור גידי גוב.
באפריל 2015 הוציא יצחק את האלבום "לוחש בלילותייך".
האלבום כלל את השירים: "אל נא תלכי", "הצחוק שלך", "מאוהב בך" וכן שני דואטים: "אעופה אשכונה" בשירת פיוט עם חיים ישראל ו-"מרגיש נכון" בדואט עם הזמרת מורן כרמל.
במאי 2016 במסגרת האלבום "שיר וזיכרון" לזכר חללי מערכות ישראל ופעולות האיבה ביצע יצחק את "נשארנו לבד" שכתבה עידית חכמוביץ', והלחין אורי קריב.
בספטמבר אותה שנה הוציא שיר ראשון מתוך אלבומו הבא - הבלדה הרומנטית "נשארת לעולם", למילים של תמר יהלומי, לחן של יהלומי עם ערן כרמי, שגם הפיק מוזיקלית.
בינואר 2017 הוציא את הבלדה "תודה לך על הכל" למילים ולחן של אבי בן חמו, והפקה מוזיקלית של ערן כרמי.
בפברואר 2018 הוציא את השיר "אפילו שאהבתי", בלדה רומנטית שכתבו והלחינו זוהר גהא ואבירם דרעי, והפיק מוזיקלית ערן כרמי.
ביוני 2018 הוציא את השיר "סיפור ישן", למילים ולחן של דודו מתנה וחוף מדמוני, עיבוד והפקה מוזיקלית של ערן כרמי.
"סיפור ישן" מהווה המשך לשיר "ליסה ליסה", שביצע אלי עידן בשנות ה-80.
בינואר 2019 הוציא את השיר "כמה מנגינות" למילים של אריה ג'רפי, לחן של יניב ליבוביץ' והפקה מוזיקלית של שי ראובני.
בספטמבר 2019 הוציא את הדואט "אחות" קטנה" יחד עם אליה והב, שזכה בתחרות "הפייטן של המדינה".
"אחות קטנה" הוא הפיוט שפותח את תפילות ראש השנה, ושרים אותו בעיקר בקרב עדות המזרח.
את השיר הלחין יניב אור, ועיבד והפיק מוזיקלית דוד ביתן.
במאי 2020 הוציא לכבוד יום ירושלים גרסת כיסוי לשירו של יהורם גאון "אור וירושלים" כשעל העיבוד וההפקה המוזיקלית אחראי יוני טלבי.
את השיר כתב והלחין יוסף שריג.
יצחק אף כותב ומלחין חלק משיריו ונוגע במגוון סגנונות: מוזיקה ים-תיכונית: יווני, ספרדי-לטיני, ואף מוזיקה הודית.
ב-22 ביוני 2020 יצא הלהיט "אהבתי את כולם" שכתב יוסי גיספן והלחין עדי לאון לעיבוד של דודו קומה.
השיר נכתב והקודש לזכרו של הזמר נתנאל נגר בהשתתפות יואב וגם חיים משה, אבנר גדסי, רובי לוי, ישי לוי, דקלון, סגיב כהן, חיים ישראל, שימי רון ועוד זמרים, ובקטעי הקריאה ירון אילן, דידי הררי.
ב-7 באוקטובר 2020 הוציא את השיר "מלכת הלילה", שכתב רמי לב והלחין נעים שביר, לעיבוד והפקה מוזיקלית של רן כרמי.
ב-10 במאי 2021 הוציא סינגל רביעי מתוך האלבום ה-18 שיראה אור בקרוב, "כל הסליחות שלי", שכתב, הלחין ועיבד הזמר והיוצר דודי בר דוד.
ב-29 באוגוסט 2021 הוציא את הסינגל "לעולם לא מאוחר".
ב-13 באפריל 2022 הוציא את הסינגל "אילת".
ב-16 באפריל 2023 הוציא את הסינגל "קחי ת'זמן".
ב-11 בפברואר 2024 הוציא את הסינגל "בשמך קורא" יחד עם ישראל גברא.
יצחק נשוי לשושנה ולהם בת.
בתו, גלי, נשואה למאור ערוסי, ולהם שתי ילדות נויה וליה, בתו גלי שרה איתו את השיר "מי אמור" באלבום "לכבד ולחלוק".
כמו כן משרד הניהול של יואב יצחק, "גלי הפקות", נושא את שמה.
יצחק ידוע באהדתו הרבה לקבוצת הכדורגל הפועל פתח תקווה.
שר בשניים - אוסף דואטים (2000)
חורפי רומנטי בהיכל התרבות (2010)
יואב יצחק (נולד ב-1957) הוא עיתונאי חוקר ישראלי ובעליו של אתר האינטרנט "חדשות מחלקה ראשונה".
יצחק החל את דרכו העיתונאית ככתב בורסה בשנות ה-80. בשל אחת מחשיפותיו אז אסר עליו מנכ"ל הבורסה לניירות ערך להיכנס לבניין.
האיסור הוסר לאחר שיצחק עתר לבג"ץ.
שימש ככתב ב"מעריב", ב"גלובס", ב"העיר", ב"העולם הזה" ועוד.
החל מ-15 בינואר 1989 פרסם ב"מעריב" סדרת כתבות ביקורתיות על קונצרן "כלל".
בתגובה הכריז הקונצרן חרם מודעות על העיתון.
בהמשך לכך פרסם יצחק את הספר "עגל הזהב: הסיפור המלא על קונצרן 'כלל (ישראל)' ומנהליו משנת היווסדו (1962) ועד 1991".
בשנת 2000 זכה בפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ'.
בשנת 2011 הקים יצחק אגודת עיתונאים עצמאית.
בין הפרשות הבולטות שחשף יצחק:
"פרשת נאמן": ב-18 ביוני 1996 מונה יעקב נאמן לכהונת שר המשפטים בממשלת נתניהו.
שעות ספורות קודם לכן הגיש יצחק עתירה לבית המשפט העליון, ובה טען כי נאמן אינו כשיר לכהונת שר בכלל ושר משפטים בפרט, בשל הודעות כוזבות שמסר ומעשים פליליים לכאורה שביצע.
למחרת היום הודיע היועץ המשפטי לממשלה, מיכאל בן יאיר, על פתיחת בדיקה משטרתית, בפרשה אחת מתוך שמונה שהועלו בעתירה.
ב-8 באוגוסט 1996 הודיע היועץ המשפטי לממשלה, מיכאל בן יאיר, לבית המשפט העליון, כי החליט לפתוח בחקירת משטרה נגד השר נאמן.
באותו היום הגיש נאמן את התפטרותו מתפקיד שר המשפטים.
פרופ' יעקב נאמן הועמד לדין וזֻכָּה.
"פרשת אריה דרעי": ב-6 באוגוסט 1998 חשף קלטת, המתעדת דיון שקיימה ועדת השרים להתיישבות ב-18 באוקטובר 1987, על מתן פיצוי לרוכשי קרקעות ההתנחלות המתוכננת הר שמואל שהוכרזה כגן לאומי.
דרעי פעל לקידום הנושא כמנכ"ל משרד הפנים.
פעילותו של דרעי הייתה נגועה בניגוד עניינים בולט, באשר הייתה לו זיקה פרטית למקרקעי פרויקט הר שמואל (הוא היה בין רוכשי הבתים בפרויקט), ועניין כלכלי בהצלחת הפרויקט ובפיתוחו.
לאחר שהתברר, כי לא ניתן להביא לשינוי יעוד השטח לבנייה, פעל דרעי להקמת הוועדה, שהמליצה להעניק מגרשים חלופיים באתר של חברת ערים, לבעלי המגרשים באתר.
כן פעל להעברת עבודות הפיתוח באתר מחברת ערים לעמותת משתכני הר שמואל.
כחלק מכתב האישום שהוגש נגדו, הואשם דרעי בהפרת אמונים ובקבלת שוחד בסך 200 אלף דולר, שהועברו לקופתה של עמותת משתכני הר שמואל.
דרעי זוכה מסעיף זה, אך שלושה חברי עמותת משתכני הר שמואל, משה וינברג, אריה וינברג ויום טוב רובין הורשעו בקבלת דבר במרמה ועדות שקר.
"פרשת עזר ויצמן": בסוף 1999 פרסם יצחק ידיעות שלפיהן קיבל נשיא המדינה, עזר ויצמן, במהלך כהונתו כחבר הכנסת וכשר, סכומי כסף גדולים מאיש העסקים אדוארד סרוסי מבלי שדיווח על כך.
העניין הועבר לחקירת המשטרה, שחקרה את ויצמן במשכן הנשיא.
ב-24 במאי 2000 פרסם היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, חוות דעת שלפיה אין להגיש כתב אישום כנגד ויצמן, מטעמים של חוסר אשמה בעבירות מסוימות, ומחמת התיישנות עבירות אחרות.
לאחר מתן חוות דעת זו התפטר ויצמן.
התפטרותו נכנסה לתוקף ב-13 ביולי 2000, כשבע שנים לאחר כניסתו לתפקיד.
עדנה ארבל: בשנת 2002 תבע יצחק בתביעת דיבה את עדנה ארבל, שהייתה אז פרקליטת המדינה.
בשנת 2004 הביע יצחק התנגדותו בפני הוועדה לבחירת שופטים למינויה של עדנה ארבל לכהונת שופטת בבית המשפט העליון, לאור רישום במשרד המשפטים כאילו סיימה את לימודי התואר השני.
יצחק אף עתר לבג"ץ בעניין זה, אך עתירתו נדחתה.
ביולי אותה שנה, דיווח בעיתון מעריב על פגישה של השופטת עדנה ארבל, שר המשפטים טומי לפיד, העיתונאית דאז שלי יחימוביץ' וחבר הכנסת גדעון סער, בביתו של סער.
יצחק הגדיר את הפגישה "תדרוך בנושא סגירת תיק האי היווני".
הוא הושעה מן העיתון בידי העורך אמנון דנקנר, וכשראה את ההתנצלות המתוכננת, בלי שניתן לו להגיב, הודיע על פרישתו מן העיתון.
יצחק חשף כמה פרשות שבהן טען לשחיתות מצד אהוד אולמרט.
במסגרת אחת מהן, פרשת הולילנד, חשף יצחק ביולי 2008 חשדות בדבר מעורבות פלילית סביב בניית מתחם הולילנד בירושלים, מצד אולמרט ואחרים.
באפריל 2010 החלה המשטרה במעצרים של אישים המעורבים בפרשה.
בתאריך 31 במרץ 2014 פורסמה הכרעת הדין על ידי השופט דוד רוזן שבה הורשעה שורה של נאשמים, ובהם אולמרט, במתן ובקבלת שוחד.
במהלך הפרשה טען יצחק, ש"ידיעות אחרונות" הגן על אולמרט תמורת חשיפת חומרים סודיים שסיכנו את המדינה.
בשנת 2015 פרסם יצחק חשיפות רבות על מעשיו של תת-ניצב אפרים ברכה שהעלו חשדות חמורים נגדו.
בעקבות זאת נפתחה חקירה סמויה נגד ברכה על ידי המחלקה לחקירות שוטרים.
ימים אחדים לפני התאבדותו של תת-ניצב אפרים ברכה, פרסם יצחק כי בקרוב ייאלץ היועץ המשפטי לממשלה, יהודה ויינשטיין, להעביר את ברכה מתפקידו ולפתוח בחקירה גלויה נגדו בגין שיבוש מהלכי חקירה ומשפט ועבירות שוחד ומרמה בכמה פרשות.
אחת מהן, לדברי יצחק, הייתה הטעיית בית המשפט באמצעות עורכי הדין רונאל פישר ואפרת ברזילי וכן אחריותו של ברכה לחשיפת עד מדינה.
לאחר התאבדותו של ברכה הכחיש משרד המשפטים כי התקבלה החלטה לפתוח בחקירה ושיבח את הגינותו ומסירותו של ברכה לשלטון החוק.
עם זאת, כמה חודשים לאחר מכן אישרה איילה, אלמנתו של ברכה, שהתקיימה נגדו חקירת מח"ש.
לדבריה, יום לפני התאבדותו אמר לה ברכה כי חוקרי מח"ש עומדים לעוצרו.
בשנת 2002 פסק בית המשפט העליון בערעורו של יצחק כנגד ארנון מוזס ואשתו לשעבר מיכל מוזס, שנגע לאיסור פרסום תחקיר בעיתון מעריב שכלל פרטים לגבי התדיינות בבית משפט לענייני משפחה.
העליון קיבל את הערעור ואישר את פרסום הכתבה.
בדצמבר 2011 פסק בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות בישראל שיצחק ו-NEWS1 הפרו את תקנון האתיקה בכותרת לא מדויקת שפרסמו והטיל עליהם עונש של נזיפה.
זאת, אף על פי שיואב יצחק ו-News1 אינם חברים במועצת העיתונות או באגודת העיתונאים.
ביולי 2020 נפסק שיצחק עבר על איסור לשון הרע בכך שפרסם באתר "News1" כתב טענות נגד האוניברסיטה הפתוחה שנדחה בסופו של דבר במשפט שהתנהל בעניין, וסירב להסיר את המסמך גם לאחר שנדרש לכך.
באוקטובר 2020 נפסק שיואב יצחק ואתר "News1" פרסמו לשון הרע על עו"ד יובל דמול, היועץ המשפטי לשעבר של המועצה המקומית באר יעקב, ובשלב ראשון חויבו בתשלום הוצאות משפט ושכר טרחת עו"ד בסך 25,000 ש"ח, ובהמשך חויבו בתשלום פיצוי בסך 145,000 ש"ח והוצאות משפט נוספות בסך 10,000 ש"ח.
הותרו לפרסום פסקי הדין בתביעת יעל פרי נגד יואב יצחק: יצחק פרסם ב-News1 כתבות ביקורתיות על צד אחד בסכסוך ירושה בעודו מקבל תשלום מהצד השני עבור תוכן שיווקי.
ביהמ"ש קבע כי לא הוכח קשר בין הפרסום לתשלום, אולם הכתבות עצמן הן בגדר הוצאת דיבה.
יצחק חויב לשלם פיצוי בסך 80 אלף ש"ח.
בתביעה נוספת של יעל פרי חויבו יצחק ואתר "News1" לשלם לה פיצוי של 200 אלף ש"ח.
יואב ספיר הוא פרופסור, חבר סגל בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב, והמנהל האקדמי של המכון לחקר המשפט הפלילי על שם טאובנשלאג.
כיהן כסניגור הציבורי הארצי בישראל בשנים 2011–2021.
בוגר הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודיו, שימש סגן עורך של כתב העת "עיוני משפט".
לאחר התמחות אצל שופט בית המשפט העליון מישאל חשין הצטרף לסניגוריה הציבורית עם הקמתה בשנת 1996. כסניגור ציבורי ייצג ספיר נאשמים רבים בכל הערכאות.
בשנת 1999 יצא ללימודים בבית-הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, שם השלים לימודי תואר שני (2000) ודוקטורט (2004) שבו התמקד בהליך הפלילי ובתאוריה של לגיטימציה, ובחן באופן ביקורתי את ההיסטוריה של הזכות לייצוג בישראל.
בזמן שהותו בארצות-הברית עבד ספיר בסנגוריה הציבורית בבירה וושינגטון ובמשרד עורכי-הדין Paul, Weiss Rifkind Wharton & Garrison בניו יורק.
כמו כן הוא עבד בארגון זכויות האדם Bureau des Avocats internationaux בהאיטי, שם סייע בהכנת כתבי-אישום בגין פשעים נגד האנושות כנגד ראשי המשטר הצבאי בהאיטי.
מחקריו ופרסומיו עוסקים בהליך הפלילי ובזכויות נאשמים וחשודים.
לצד עבודתו בסניגוריה הציבורית לימד ספיר סדר דין פלילי בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה ותל אביב וכן בקליניקה המשפטית לייצוג בהליך הפלילי הפועלת באוניברסיטת בר-אילן, קליניקה הקרויה של שמו של ד"ר דייוויד וינר, שהיה ממלא מקום הסניגור הציבורי הארצי.
ספיר הוא חבר בוועדה לסדר דין פלילי וראיות, בראשות השופטת עדנה ארבל, והיה חבר בצוות לבחינת הרפורמה בעבירות ההמתה, בראשות פרופ' מרדכי קרמניצר.
בספטמבר 2011 נבחר על ידי ועדה בראשות שר המשפטים יעקב נאמן לעמוד בראש הסניגוריה הציבורית, והחל לשמש בתפקיד זה בפברואר 2012. ספיר גם פעל למען הקמת סניגוריות במדינות עולם שלישי באפריקה.
בתחילת שנת 2017 הוארכה כהונתו כסניגור הציבורי הארצי לקדנציה נוספת.
במהלכה ספיר התייחס במיוחד לנושא של עודף מעצרים וייחס לו משמעות רבה מאוד הכוללת כתיבת מאמרים וחשיפה בתקשורת.
הוא התעסק בפרשת תכנון הפיגוע במלון בי סנטר באילת כנציג הסנגוריה הציבורית.
במאי 2021 סיים ספיר את תפקידו כסניגור הראשי והוחלף על ידי ד"ר חגית לרנאו עד למינויה של עו"ד ענת מיסד כנען בספטמבר 2021.
עם סיום תפקידו כסניגור הציבורי הארצי מונה כפרופסור חבר והצטרף לסגל הפקולטה למשפטים שבאוניברסיטת תל אביב.
בחודש ספטמבר 2021 נכלל ספיר ברשימת המועמדים לכהונה כשופט בבית המשפט העליון.
בשנת 2022 זכה בפרס מצטייני הרקטור בהוראה של אוניברסיטת תל אביב וכן בפרס גורני מטעם העמותה למשפט ציבורי בישראל.
ספיר חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד הרפורמה המשפטית בישראל (2023).
בספטמבר 2024 קרא להדיח את השר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר.
תיקים עקרוניים בהם ייצג כסניגור
ספיר ייצג נאשמים וחשודים רבים בכל הערכאות, והיה שותף לעיצובן של הלכות חשובות בתחומי המשפט הפלילי בבית המשפט העליון
פרשת בן חיים - זיכויו של הנאשם בבית המשפט העליון מעבירה של החזקת סכין.
בפסק דין עקרוני נקבע כי בית המשפט רשאי לפסול ראיות חפציות שהושגו שלא כדין.
כן נקבע שעל מנת שחיפוש בהסכמה יהיה חוקי על ההסכמה חייבת להיות הסכמה מדעת.
פרשת זינאתי - זיכוי מרצח בבית המשפט העליון ושחרורו ממאסר עולם לאחר למעלה מארבע שנים, בעקבות התנהלות המדובב.
החלטת בית המשפט העליון כללה התייחסויות עקרוניות לחקירה ולדוקטרינה של "נזק ראייתי" בפלילים.
פרשת אנסטסיה מיקל - זיכוי מרצח והמרת ההרשעה להריגה של מי שדקרה את בן הזוג שהכה אותה.
פרשת ביטון - דיון נוסף בהרכב מורחב בסוגיית הקינטור.דנ"פ 1042/04 ביטון נ' מדינת ישראל בית המשפט העליון המליץ בפסק הדין לערוך רפורמה בעבירות ההמתה ובעקבות המלצה זו הוקם הצוות לבחינת רפורמה בעבירות ההמתה בראשות פרופ' מרדכי קרמניצר.
ספיר היה חבר בצוות זה, ולימים אומצו המלצות הוועדה על ידי המחוקק.
פרשת קוזלי - בקשה למשפט חוזר של המורשעים ברצח דני כץ.
ספיר ייצג ביחד עם פרופ' קנת מן את הסניגוריה הציבורית שביקשה להצטרף כ"ידיד בית המשפט".
בפסק הדין הוכר בפעם הראשונה מוסד "ידיד בית המשפט" במשפט הישראלי, הוכר מעמדה של הסניגוריה הציבורית כידידת בית המשפט, והתקבלה הבקשה למשפט חוזר.
פרשת אבו סאלם - פסק דין עקרוני של בית המשפט העליון בו הוקל עונשם של נאשמים בהסעה או הלנה של שוהים בלתי חוקיים ונאמרו דברים עקרוניים באשר לעקרון הענישה האינדיבידואלית.
פרשת פרג'ין - הקלה בעונש ומדיניות הענישה בעבירות של שהייה בלתי חוקית של מי שנמצא בישראל לשם פרנסה.
כיום חי בתל אביב עם משפחתו.
מהלכת יששכרוב לכלל פסילה חקיקתי: מה נשתנה בעקבות סעיף 56א לפקודת הראיות?
ספר מני מזוז (יורם רבין, יניב ואקי, אלון רודס וגיא רובינשטיין עורכים, 2025) (מתפרסם במסגרת כתב העת הפרקליט).
הפללתה של הקללה: ניתוח ריאליסטי של העלבת עובד ציבור, עיוני משפט מח (2025)
שלושה מישורי דיון על עונש המוות בעקבות אירועי השבעה באוקטובר, בלוג ICON-S
יששכרוב בפעולה - על יתרונותיה של דוקטרינת הפסלות היחסית ועל תרומתה להגנה על זכויות הפרט, מעשי משפט י 333 (2019) (ביחד עם גיא רובינשטיין).
פעולה קולקטיבית: הסניגוריה הציבורית כקהילה של סניגורים, הסניגור 200, 6 (נובמבר 2013).
מה מחייבת האצילות: ייצוג פרטי וייצוג ציבורי בפלילים, אתיקה מקצועית וטובת הלקוח, ספר דייוויד וינר על משפט פלילי ואתיקה (עורכים: דרור ארד-אילון, יורם רבין ויניב ואקי) 131 (2009).
אשליות של קידמה: הזכות לייצוג מתקופת המנדט ועד לשנות השמונים, מגמות בדיני ראיות ובסדר הדין הפלילי (עורכים: ענת הורוויץ ומרדכי קרמניצר) 397 (2009).
"עזוב עורך דין, אתה עורך-דין של עצמך": על חשיבותו של פסק-דין אלזם, עורך הדין 5, 66 (אוקטובר 2009).
הגנה לא ראויה על "אנשים לא נחמדים": הערות על מגילת הזכויות הרזה שבהצעת החוקה, משפט וממשל י(2) 571 (תשס"ז).
הרשעת חפים מפשע: דברים לזכרו של דייוויד וינר, הפרקליט מח(2) 289 (תשס"ו).
הזכות לייצוג הולם וטענת "כשל בייצוג", הסניגור 95, 19 (2005).
הפעלתו של נאשם כעד-מדינה כנגד עורך-דינו: האזנות סתר למשרד עורך-דין, ו"הגנה מן הצדק" הסניגור 7, 5 (1997).
אימתי יתערב בג"ץ בהחלטת היועץ המשפטי לממשלה להגיש כתב אישום כאשר נטענת טענה לפסלות הראיות?
יואב פלד (נולד ב-20 ביוני 1947) הוא פרופסור אמריטוס בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ופעיל חברתי ישראלי.
יואב פלד נולד לזאבה (זיקה) ומתי פלד וגדל בירושלים.
סיים תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים במדע המדינה וביחסים בינלאומיים ב-1972. לאחר מכן התקבל למסלול ישיר לדוקטורט ב-UCLA, קיבל את תואר הדוקטור ב-1982. בשנים 1982 עד 1984 שימש מרצה בחוג למדע המדינה שבאוניברסיטה העברית.
לאחר מכן, עד 1986, הרצה במכון למורשת בן-גוריון שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
מאז 1986 מרצה באוניברסיטת תל אביב.
סיים לימודים במשפטים וקיבל רישיון עו"ד ב-2010.
פלד הוא חבר באגודה האמריקאית למדע המדינה וחבר באגודה ללימודי ישראל.
היה חבר מערכת בכתב העת תיאוריה וביקורת מגיליונו השני ועד 2006. השתתף בייסוד כתב העת של החוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, המרחב הציבורי, שעורכיו הם סטודנטים, למעט שני עורכיו הראשיים, פלד ומיכאל קוצ'ין.
ב-2002 קיבל את פרס אלברט חוראני מטעם האגודה ללימודי המזרח התיכון בצפון אמריקה על כתיבת הספר הטוב ביותר בחקר המזרח התיכון, על ספרו המשותף עם גרשון שפיר
לאחר מלחמת יום הכיפורים שהה בארצות הברית והיה ממקימי הארגון "יוזמה" בלוס אנג'לס, שקדם כרונולוגית לשלום עכשיו והיה בעל אידאולוגיה דומה.
אחר כך קם בארצות הברית ארגון כללי בשם "ברירה", חברי "יוזמה" הצטרפו ל"ברירה" כסניף שלה בלוס אנג'לס.
"ברירה" ספג ביקורת רבה מהממסד היהודי בארצות הברית ופורק ב-1979/80. כששב לישראל היה פעיל מאוד בשלום עכשיו בשנים 1983 עד 1985.
יזם את המאבק נגד הפרטת בתי הסוהר, כאשר הרעיון עלה בזמן ממשלת העבודה ב-1999. אחר כך מי שהיה תלמידו, עו"ד אביב וסרמן, המשיך במאבק זה, לאחר ששמע עליו מפלד.
וסרמן יזם את העתירה לבג"ץ של חטיבת זכויות האדם במרכז האקדמי למשפט ולעסקים נגד הפרטת בתי הסוהר (בג"ץ הפרטת בתי הסוהר).
עבודת הדוקטורט של יואב פלד, שאותה סיים ב-1982, התפרסמה באנגלית ב-1989 ובעברית ב-1997 תחת השם אוטונומיה תרבותית ומאבק מעמדי: התפתחות המצע הלאומי של הבונד 1893–1905. הספר דן בוויכוח על שאלת הלאומיות היהודית בין הבונד, לנין ובורוכוב.
יואב פלד מתעמק בשילוב בין סוציולוגיה לאידאולוגיה ובוחן את הסוגיה כיצד מצליחה המפלגה לגייס אנשים.
עד 1917 התנועה היחידה שעלה בידה לגייס מספר גדול של פועלים יהודים ולהפוך לתנועת המונים הייתה הבונד.
חברי תנועת הבונד התפארו בכך שאין להם תאוריה, ופלד מנסה להסביר מדוע התאוריה אינה קוהרנטית.
הבונד הפכו את חוסר הקוהרנטיות לאידאולוגיה בגלל המצב המיוחד של הפועלים היהודים בשוק העבודה.
התופעה החשובה ביותר באותה תקופה הייתה דחיקתם של הפועלים היהודים משוק העבודה, שהלכה בד בבד עם תהליך התיעוש.
בעלי בתי-החרושת, מרביתם יהודים, החליפו את פועליהם היהודים בפועלים רוסים כאשר התעשייה הפכה להיות ממוכנת.
התנועה הציונית, ובתוכה ציונים-סוציאליסטים כמו בורוכוב, כשלה בגיוס ההמונים היהודים כי אלה לא יכלו לדגול בסולידריות יהודית בשעה שבעלי בתי החרושת היהודים מפטרים אותם מעבודתם.
הסוציאליסטים הרוסים ובראשם לנין כשלו כי אי אפשר להטיף לסולידריות מעמדית כשפועלים לא-יהודים מחליפים את אלו היהודים במקום העבודה.
מכאן נשאלת השאלה על איזה בסיס כן ניתן לארגן את הפועלים היהודים?
היהודים הם לאום, אך לא כל היהודים, אלא היהודים דוברי היידיש של מזרח אירופה.
בתור לאום מגיעה להם הגדרה עצמית לאומית, שתתבטא באוטונומיה.
הדבר שהשתמע מכך היא מערכת חינוך אוטונומית ביידיש.
התפישה הזו הייתה מלאה בסתירות, ושני הצדדים טרחו להראות להם את הסתירות, הן לנין הן בורוכוב.
תשובת הבונד הייתה כי אנו איננו תאורטיקנים, אנחנו אנשי מעשה.
לכם תאוריה יפה ולנו עשרות אלפי פועלים יהודים שהצלחנו לגייס במחתרת.
המסקנה מכל זה היא שעל מנת להצליח פוליטית לא צריך תאוריה אלא נוסחה מגייסת (גם תנועת ש"ס פעלה כך, ולכן הצליחה בצורה דומה) הבונד מצאו את הנוסחה המגייסת לקהל שרצו לגייס.
מחקרו של יואב פלד בעשרים השנים האחרונות עוסק בחברה ובפוליטיקה הישראלית.
פלד אינו עושה הבחנה בין חברה לפוליטיקה.
הוא חוקר את החברה הישראלית בעיקר דרך הפרספקטיבה של האזרחות.
במסגרת זו הוא מתמקד באזרחות של קבוצות מיעוט (קבוצות "שוליות" או "מודרות" בשפתו), בראש ובראשונה ערביי ישראל, ופרט להם גם המזרחים.
בין מאמריו של יואב פלד שקיבלו תהודה היה מאמרו משנת 1993 זרים באוטופיה: מעמדם האזרחי של הפלסטינים בישראל, שפורסם בכתב העת תיאוריה וביקורת.
המאמר עוסק באזרחותם של האזרחים הערבים.
פלד עושה במאמר זה הבחנה בין שני סוגי אזרחות: אזרחות ליברלית ואזרחות רפובליקנית.
טענתו היא שליהודים ישנה אזרחות רפובליקנית, שהיא הרבה יותר משמעותית, ואילו לערבים יש אזרחות ליברלית, הווי אומר, יש להם זכויות כלשהן כאזרחים, אך אין להם אפשרות להשתתף בקביעת סדר היום החברתי המשותף.
פלד הכניס למחקר את ההבחנה בין שני סוגי האזרחות הללו, ומאז מרבים להשתמש בה.
פלד פרסם את המאמר האקדמי הרציני הראשון על ש"ס.
במאמר זה הוא הציב את השאלה: מדוע הצליחה ש"ס לארגן את המזרחים מבחינה פוליטית במקום שאף אחד אחר לפניה לא הצליח לעשות זאת?
ש"ס עשתה נפשות לא בקרב המזרחים כולם, כי אם סחפה לשורותיה את המזרחים העניים.
טיעונו של פלד הוא שש"ס הצליחה כי היא הציעה להם פרוגרמה אינטגרטיבית ולא בדלנית.
בניגוד לאליטה האשכנזית שטענה אחרת, כל הסיסמאות של המפלגות המזרחיות היו אינטגרטיביות – אולם הן נתפסו כנבדלות.
ש"ס לא הציעה להחזיר את עטרת המזרחיות ליושנה, כי אם את עטרת היהדות.
הצעת ההזדהות היהודית של ש"ס היא נוסחה מוצלחת, כי היא אינה מחייבת לבחור בין זהות מזרחית לזהות ישראלית.
זו אינה זהות מזרחית שמיוצגת אל מול הישראלית, כפי שנתפסו מצעיהן של תנועות הפנתרים השחורים או תמ"י; זו נוסחה שמאפשרת להזדהות כמזרחים וכישראלים בעת ובעונה אחת.
בשנת 2001 ערך ספר ובו אוסף מאמרים על ש"ס, ושמו ש"ס: אתגר הישראליות.
את הספר מיהו ישראלי כתב יואב פלד עם גרשון שפיר.
ספר זה משתמש באותה הפריזמה שבה בחן את ש"ס לצורך ניתוח של החברה כולה.
בקבוצות הנבחנות בספר: המזרחים, הערבים, העולים של שנות ה-90 ומהגרי העבודה.
הספר מנסה להראות כיצד הקבוצות החברתיות מתמקמות, והמפתח להראות זאת הוא סוגיית האזרחות במשמעות הרחבה ביותר שניתן להעניק למילה – הכוללת את אופן ההשתלבות של הקבוצה בחברה ואת תנאיה החברתיים.
בספר נדון מובנו של המושג אזרחות כסך כל האופנים שבהם הקבוצה משתלבת בחברה.
הספר בגרסתו האנגלית זכה לפרס בשנת 2002 מטעמה של האגודה ללימודי המזרח התיכון בצפון אמריקה.
בשנת 2019 פרסם פלד עם האומנית וחוקרת התרבות הורית הרמן פלד, את הספר "הדתת החברה הישראלית".
הספר מנתח את הסיבות להדתה של החברה הישראלית.
לפי הספר הדת היהודית היא חלק בלתי נפרד מהלאום היהודי, והייתה נטועה בציונות מראשיתה במאה ה-19. עם זאת האינטרס של בניית מדינת לאום מודרנית גרם לריסון הדת במשך כמה עשרות שנים.
לפי הספר, ההדתה בישראל החלה במלחמת ששת הימים והיא מואצת מאז שנת 2000. המחברים מציגים את ההדתה במספר תחומים חברתיים מרכזיים: בצה"ל, במערכת החינוך, באמצעי תקשורת ההמונים, בתנועת החזרה בתשובה, בתנועה להתחדשות יהודית, וכן בפמיניזם דתי.
הספר מתייחס גם להדתה של תחום האומנות החזותית.
יואב פלד, אוטונומיה תרבותית ומאבק מעמדי: התפתחות המצע הלאומי של הבונד, 1893-1903. תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1997.
יואב פלד וגרשון שפיר, מיהו ישראלי.
תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, ההוצאה לאור, 2005.
יואב פלד (עורך), ש"ס: אתגר הישראליות.
תל אביב: ידיעות אחרונות, 2001.
יואב פלד ועדי אופיר (עורכים), ישראל: מחברה מגויסת לחברה אזרחית?.
תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2001.
יואב פלד, "זרים באוטופיה: מעמדם האזרחי של הפלסטינים בישראל", תיאוריה וביקורת, 3, 1993, עמ 21–35.
ז'וזה ברונר ויואב פלד, "על אוטונומיה, יכולות ודמוקרטיה: ביקורת הרב-תרבותיות הליברלית", בתוך מנחם מאוטנר, אבי שגיא ורונן שמיר (עורכים) רב-תרבותיות במדינה דמוקרטית ויהודית: ספר הזיכרון לאריאל רוזן-צבי ז"ל.
יואב פלד, "האם תהיה ישראל מדינת כל אזרחיה בשנת המאה שלה?", מחקרי משפט י"ז:1, 2001, עמ, 73–89.
יואב פלד, "הפשע משתלם: מה ניתן ללמוד מהניסיון האמריקאי בהפרטת בתי סוהר?", הסניגור 82, 2004, עמ' 5–9.
יואב פלד, "אזרחות", בתוך ניצה ברקוביץ' ואורי רם (עורכים), לקסיקון ל (אי|) שוויון.
באר שבע: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון, 2006, עמ' 31–37.
יואב קריים (נולד ב-1976) פעיל חברתי מגיל 15 למען זכויות אנשים עם מוגבלות בישראל, ממייסדי מטה מאבק הנכים בישראל ודובר בזמן הפגנות הנכים של שנת 1999 ושנת 2001. היה מועמד מטעם מפלגת מרצ בבחירות לכנסת ה-16 וה-18. ב-1 בינואר 2012 התמנה ליו"ר המועצה לשיקום נכי נפש בקהילה.
משנת 2016 מכהן כמנהל משותף באשכול לשינוי חברתי בבית איזי שפירא ברעננה.
קריים, יליד רמת גן, נולד פג ואובחן עם שיתוק מוחין והוא לוקה גם בלקות קשב וריכוז, דיסלקסיה ועיוורון בעין אחת.
אביו, יוסי קריים, היה עורך כתב העת "פרוזה עיתונספרות" לספרות עברית.
כשהיה קריים בן שמונה, הוא התראיין עם אביו לטור של דן בן אמוץ בעיתון "חדשות", ולתוכנית ערב חדש עם דן מרגלית כשהיה בן שתים-עשרה.
אביו תמך בהמתת חסד של תינוקות שצפויים להיות נכים קשים כמו יואב.
לעומתו, יואב הסביר שהוא רואה בחיים ערך עליון.
קריים סיים בהצלחה את בית הספר היסודי אולם התקשה להתקבל לבתי ספר תיכוניים אחדים בטענה שבתי ספר אלה אינם ערוכים להתמודד עם תלמיד בעל לקויות רבות וקשות.
בסופו של דבר למד קריים בתיכון חדש ברמת גן, ערך בו את עיתון בית הספר, שימש בו כיושב ראש מועצת התלמידים וקיבל תעודת בגרות בהצטיינות.
קריים זכה בנעוריו ב-14 מדליות זהב בתחרויות ספורט נכים בארצות הברית.
בשנת 1991, כשהיה קריים בן חמש עשרה, אביו נפטר ממחלת לב והותיר לאמו של קריים, נעמי, את החובות הרבים שצבר כתב העת שלו.
לנעמי ולחברי המשפחה נדרשו כעשר שנים להחזיר חובות אלה והדבר פגע ביכולת התשלום עבור הפיזיותרפיה לה נזקק קריים.
קריים התקבל ללימודי תואר ראשון בחינוך, אך המוסד האקדמי בו ניסה ללמוד חזר בו מהחלטתו לקבל את קריים בטענה שהוא אינו ערוך להתמודד עם לקויותיו.
קריים פנה אל העיתונאי נתן זהבי שפרסם את הסיפור והמוסד האקדמי קיבל את קריים.
קריים נאלץ לפרוש מלימודיו כעבור שנה משום שאותו מוסד אקדמי לא הצליח להעביר את כל קורסי החובה ואת הבחינות בעל-פה לכיתות נגישות לכיסאות גלגלים.
לאחר פרישתו מלימודיו שימש כדובר של עמותות שונות והתבלט כדובר של מטה מאבק הנכים בזמן ההפגנות של 1999 ושביתת השבת הארוכה של הנכים מול משרד ראש הממשלה בשנת 2001.
מטה מאבק הנכים ניסה לאחד אנשים עם סוגי נכויות שונים למאבק נגד קיצוץ קצבאות הנכות ונגד שלילתן מנכה שמנסה לעבוד.
המטה הצליח לארגן נכים רבים לשביתת שבת בת 77 יום, אולם כמעט כל אותם נכים היו משתמשי כיסאות גלגלים שאינם נכי צה"ל.
אפילו ארגוני החירשים שהיו להם טענות דומות כלפי הממשלה לא שיתפו אתם פעולה.
החירשים שארגנו הפגנה באותו מקום ובאותה שנה המתינו עד ששביתת השבת של מטה מאבק הנכים תסתיים לפני שהם החלו בפעולתם.
מטה מאבק הנכים לא הצליח להצמיד את קצבת הנכות לשכר המינימום, אך שביתת השבת שלו הסתיימה בהישגים תגמוליים מרשימים אחרים.
בתום שביתת השבת, הציע יוסי שריד לקריים את המקום ה-12 ברשימת מרצ לכנסת ה-16 וקריים נעתר.
לקראת הבחירות הצטרפו יוסי ביילין ויעל דיין למרצ וקריים הועבר למקום ה-14 ברשימה.
שריד ופעילי מרצ הכריזו כי הם מצפים לחמישה עשר מנדטים ושבישראל יהיה לראשונה חבר כנסת נכה המשתמש בכיסא גלגלים.
המפלגה קיבלה באותן בחירות שישה מנדטים בלבד.
עם הצטרפותו למרצ ויתר קריים על תפקיד הדובר במטה מאבק הנכים במטרה שהמטה יישאר לא מפלגתי.
אולם הצורך של המטה להשיב טובה כנגד טובה לחבר הכנסת עמיר פרץ, אילצה את המטה להביע תמיכה במפלגת עם אחד.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 פרסם המטה תמיכה בחבר הכנסת שאול יהלום מסיבות דומות.
עם תום הבחירות לכנסת ה-16 שב יואב לפעולתו כדובר והיה פעיל במטה מאבק הנכים עד לשנת 2010 במקביל.
לאחר החשיפה במהלך מאבק הנכים ובבחירות לכנסת ה-16 הצליח קריים לחזור ללימודים אקדמיים, והשלים את התואר ראשון בחינוך וסוציולוגיה במכללות בית-ברל ותל חי.
ביולי 2008 התייצב קריים לימין משרד הרווחה ואל מול מאבק הנכים המונשמים נגד חוק שיביא להקטנת קצבאותיהם של נכים שיצאו לעבודה המביאה לשכר בינוני וגבוה.
יואב קריים התמודד למועצת עירו, רמת גן, מטעם תנועת מרצ, בבחירות לרשויות המקומיות בישראל בנובמבר 2008. קריים מוקם במקום השלישי ברשימה, אך לא קיבל מושב במועצת העיר משום שמפלגתו זכתה במנדט בודד.
קריים התמודד בבחירות המוקדמות של מפלגת מרצ לכנסת בדצמבר 2008 ולא זכה להשתלב במקום ראלי ברשימה.
כיום קריים משמש כמנהל שותף של האשכול לשינוי חברתי בבית איזי שפירא, מרצה בחוג לריפוי בעיסוק בקריה האקדמית אונו ויו"ר המועצה הארצית לשיקום נכי נפש בקהילה במשרד הבריאות, מנחה את פרויקט אספת הצעירים של עמותת גוונים יחד עם אשתו גלית, ויושב ראש ארגון "קשר - הבית של המשפחות המיוחדות".
יואב ספר (נולד ב-30 בספטמבר 1975) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הפורוורד.
שיחק בנבחרת ישראל והיה הקפטן שלה.
ספר גדל בשכונת יפו ג'.
הוא החל לשחק כדורסל בקבוצת "בני ברית יפו", אחר כך עבר למועדון הנוער של הפועל תל אביב ולבסוף שיחק בזו של הפועל חולון.
בעונת הצטרף לסגל הקבוצה הבוגרת ששיחקה בליגת העל, ושיחק בה במשך חמש העונות הבאות.
בעונת , בה העפילה הקבוצה לגמר גביע המדינה בכדורסל, נבחר ספר לתגלית העונה, ובעונתו האחרונה בה, עונת היה לקפטן הקבוצה.
ב-1998 עבר ספר למכבי רעננה, ולאחר עונה אחת בלבד עבר להפועל גליל עליון.
בקבוצה זו שיחק במשך שתי עונות, בשנייה מביניהן, בה העפילה הקבוצה לגמר הפלייאוף, שימש כקפטן.
הוא סיים אותה עם ממוצע של 16.1 נקודות למשחק, הגבוה ביותר מבין הכדורסלנים הישראלים בליגה, ועם 48.1 אחוזי קליעה ל-3 נקודות, השיעור הגבוה בליגה.
ב-2001 הצטרף למכבי תל אביב, ושיחק בה במשך 3 העונות הבאות, בכולן זכתה באליפות המדינה ובגביע המדינה, ובאחרונה שבהן גם בגביע היורוליג.
לאורך הקריירה, ובמיוחד במהלך התקופה בה שיחק במכבי, סבל ספר מפציעות חוזרות ונשנות, עד שב-2004 פרש מכדורסל, בגיל 29.
במהלך הקריירה שלו שיחק ספר בנבחרת ישראל, והשתתף עמה באליפות אירופה בכדורסל ב-2001, בה סיימה במקום העשירי, ובזו שנערכה ב-2003, בה זכתה הנבחרת במקום השביעי.
במהלך הטורניר ב-2003 שימש כקפטן הנבחרת.
לאחר פרישתו מכדורסל השלים תואר במינהל עסקים באוניברסיטת פנסילבניה, ולאחר מכן החל לעבוד בחטיבת המיזוגים והרכישות בסניף של חברת הנדל"ן גזית גלוב במיאמי.
בפברואר 2013, 9 שנים לאחר שפרש, החל ספר להתאמן בקבוצתו לשעבר הפועל חולון וב-3 במרץ חזר לשחק בשורותיה.
בסיום העונה פרש עקב פציעה.
יואב סגלוביץ (נולד ב-23 באפריל 1959, ט"ו בניסן ה'תשי"ט) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת יש עתיד, שכיהן כסגן השר לביטחון הפנים בממשלת ישראל השלושים ושש.
בעברו היה ניצב במשטרה, שכיהן כמפקד אגף החקירות והמודיעין מינואר 2009 עד יולי 2013. הקים את יחידת המשטרה להב 433 – היחידה הארצית למלחמה בשחיתות ובפשע המאורגן.
יואב סגלוביץ נולד ב-1959 לרואה החשבון נחום (חומי) ולתחיה סגלוביץ.
גדל והתחנך בתל אביב, שירת בצה"ל כקצין מודיעין בחטיבת הצנחנים.
לאחר שחרורו למד משפטים באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודיו התגייס לשורות משטרת ישראל ושירת כתובע משטרתי במרחב שרון.
בהמשך מונה לראש מחלקת חקירות בתחנת נתניה, לסגן מפקד התחנה ולמפקד תחנת כפר סבא, תפקיד אותו נאלץ לעזוב בטרם עת לאחר סכסוך עם מפקד המרחב בני קניאק.
סגלוביץ עבר לתפקידי הדרכה במכללה לקציני משטרה בכירים ובמרכז ללימודי משטרה.
בספטמבר 2002 מונה למפקד מרחב אילת, תפקיד אותו עזב מוקדם מהמתוכנן, לאחר כשנה וחצי בלבד, לצורך הקמת היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית של המשטרה במטה הארצי וקודם לדרגת תת-ניצב.
במסגרת זו עמד בראש צוות החקירה של צחי הנגבי שנחשד במינויים פוליטיים פסולים וכן הוביל את חקירת שר האוצר אברהם הירשזון ואת חקירת פרשת הנשיא משה קצב, שהחלה מתלונת קצב על ניסיון סחיטה.
בינואר 2009 התמנה למפקד אגף חקירות ומודיעין.
הוא אישר את המלצות צוות החקירה בעניינו של ראש ממשלת ישראל לשעבר אהוד אולמרט להעמידו לדין בפרשת המינויים הפוליטיים אך החליט לסגור את התיק בפרשת הבית בכרמיה.
כמו כן המליץ ליועץ המשפטי לממשלה מני מזוז להעמיד לדין את שר החוץ אביגדור ליברמן באשמת שוחד, תיק אשר נסגר בסופו של דבר לאחר דחיות רבות על ידי היועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין.
סגלוביץ טען במספר רב של ראיונות כי: "תיקים ציבוריים בהם נידונים מקרים של בכירים, נבחרים ואישי ציבור ראויים להתברר בבית המשפט ולא להסתיים בהסדר טיעון.
ליברמן הוא חשוד שהיה צריך להעמיד לדין על עבירות שביצע".
סגלוביץ הוביל את החקירה המסועפת של פרשת הולילנד מראשיתה, כנגד אישים בכירים רבים בהם ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט.
בתקופת כהונתו נחקרו פרשיות שחיתות רבות כנגד ראשי רשויות ואישים בכירים נוספים בהם הרב הראשי האשכנזי לשעבר יונה מצגר והרב יאשיהו פינטו.
עם סיום תפקידו כמפקד אגף חקירות ומודיעין, פרש מהמשטרה.
בנובמבר 2013 קיבל סגלוביץ את אות אביר איכות השלטון בקטגוריית צבא וביטחון.
ב-29 במאי 2016, הודיע סגלוביץ על הצטרפותו למפלגת "יש עתיד".
בתחילת דרכו הפוליטית הוביל וכתב את תוכנית נחשון, תוכנית למאבק בשחיתות השלטונית וחיזוק מערכת האכיפה.
בגיבוש התכנית נשען על מאמרו בנושא "שחיתות חוקית" שהתפרסם מטעם המכון הישראלי לדמוקרטיה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת בשנת 2019, אוחדו הרשימות של המפלגות יש עתיד, חוסן לישראל ותל"ם לרשימת "כחול לבן", סגלוביץ שובץ במקום ה-28 ברשימה ונבחר לכנסת לאחר שהרשימה זכתה ל-35 מנדטים.
במהלך הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצג באותו המיקום שוב ונבחר לכנסת.
במהלכה, היה חבר ועדת הכנסת.
בשנת 2020 במהלך הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, הוצג במקום ה-28 ברשימת "כחול לבן" ונבחר לכנסת.
לאחר מערכת הבחירות, התנגד סגלוביץ להחלטתו של ראש מפלגת "כחול לבן", בני גנץ, להיכנס לממשלה.
אכן סיעת "כחול לבן" התפלגה בעקבות המהלך, וסגלוביץ החל לכהן בכנסת העשרים ושלוש מטעם הסיעה "יש עתיד-תל"ם".
באותה שנה, דורג במקום ה-2 כשיאן נוכחות בעבודת הכנסת ע"פ "שקוף".
סגלוביץ בולט בפעילותו למיגור תופעת האלימות כלפי נשים, כך קידם את הצעת החוק למניעת אלימות במשפחה (אלימות כלכלית), שהפכה להצעת חוק ממשלתית, את הצעת החוק איזוק אלקטרוני לגברים אלימים והפעיל כלים פרלמנטריים רבים לפיקוח על הממשלה בתחום.
במהלך הכנסת ה-23 כיהן בתפקיד יו"ר השדולות למאבק בשחיתות שלטונית והאלימות בחברה הערבית, וכמו כן חבר ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל ומ"מ ועדת החוץ והביטחון.
בנוסף, פעיל ביותר בוועדה לקידום מעמד האישה ולשיווין מגדרי ובוועדה למיגור הפשיעה בחברה הערבית.
במהלך הקדנציה, היה חבר משלחת הכנסת לאספה הפרלמנטרית לארגון לשיתוף פעולה וביטחון באירופה – אבש"א (OSCE).
במהלך כהונתו כחבר כנסת באופוזיציה הוזמן סגלוביץ לכנס של "יוזמות אברהם" בכפר קאסם שם הבין את המצוקה בה נתונה החברה הערבית בצל האלימות והפשיעה.
במהלך השנתיים הבאות סייר וביקר סגן השר סגלוביץ בעשרות יישובים ערביים ונפגש עם מנהיגי ציבור ונציגי ארגונים אזרחיים מהם למד לעומק את הנושא הפשיעה והאלימות וכיצד ניתן לטפל בתופעה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הציג בעיר טייבה יחד עם יאיר לפיד את התכנית למאבק בפשיעה ובאלימות בחברה הערבית שכתב.
התכנית שולבה במצע "יש עתיד"
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 בשנת 2021 הוצב במקום ה-11 ברשימת "יש עתיד" לכנסת ונבחר.
עם כינונה של ממשלת ישראל השלושים ושש מונה סגלוביץ לסגן השר לביטחון הפנים.
ב-3 באוקטובר 2021 אימץ צוות השרים המיוחד שהוקם בראשות ראש הממשלה נפתלי בנט את תוכנית החירום של סגלוביץ לפעולה מיידית למאבק באלימות ובפשיעה בערבית, התכנית הייתה חלק מהחלטת ממשלה 549 ומכוחה מונה סגלוביץ לעמוד בראש הצוות ולהוביל את יישום התכנית.
המבצע תוכנן להימשך חצי שנה אך הוארך עד סוף 2022.
הפעילות הביאה לפגיעה כלכלית משמעותית של ארגוני הפשיעה בחברה הערבית ולראשונה מאז 2014 לירידה של 15 אחוז במספר הנרצחים.
במקביל לפעילות האופרטיבית מינה סגלוביץ צוותי עבודה שעסקו בתופעות ונושאים שמשפיעים על הפשיעה ועל הדרכים להאבק בה: צוות שטיפל בתופעות ה"שוק השחור"- חשבוניות פקטיביות, החזקת מזומן וצ'ינג'ים וצוות שטיפל בתופעת המכרזים ברשויות המקומיות והשתלטות עבריינים עליהם.
הטיפול בנושא זה כלל הנחיות ושינויי חקיקה שחלקם עברו אך חלקם עדיין לא עברו בשל התפזרות הכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25 בשנת 2021 הוצב שוב במקום ה-11 ברשימת "יש עתיד" לכנסת ונבחר.
בכנסת ה-25 סגלוביץ מכהן כחבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט ומוביל שם יחד עם ח"כים אחרים את מאבק האופוזיציה נגד הרפורמה המשפטית שמובילה הממשלה.
כמו כן סגלוביץ חבר בוועדה לקידום מעמד האישה.
הוא נשוי לדורית ולהם שלושה ילדים.
יואב מאירי (נולד ב-28 ביולי 1975) הוא שחיין עבר, אלוף ושיאן ישראל בשחייה ואלוף המכביה (1993) במשחה ל-200 מטר פרפר.
הוא התאמן בקבוצת השחייה של הפועל ירושלים בהדרכתו של לאוניד שייחט.
באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכה מאירי ב-3 מדליות אישיות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.89 דקות, לפני יואב רייטר ממכבי חיפה (2:11.82 דקות) וערן צלר.
מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.63 שניות, אחרי יואב רייטר (57.79 שניות) ולפני חברו לקבוצה ניר שמעוני ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.01 דקות, אחרי ואדים אלכסייב (4:42.13 דקות) ולפני מיקי חליקה (4:43.04 דקות), שניהם מהפועל ירושלים.
בתחרות השחייה של המכביה ה-14 שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי 1993 זכה מאירי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.85 דקות, לפני סטיבן ורנר וג'ף פופל מארצות הברית ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם עידו מירון, אורי שטיפט ודימה רבינסקי בשיא ישראלי חדש של 3:53.80 דקות, לפני מקסיקו ודרום אפריקה.
מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:37.55 דקות, אחרי סטיבן ורנר מארצות הברית ולפני גלעד חן מישראל (4:38.56 דקות).
כוכב אליפות ישראל ושיאן ישראל
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכה מאירי ב-5 מדליות אישיות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד ובכך היה לשחיין המצטיין באליפות.
מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:38.27 דקות, אחרי מיקי חליקה (4:33.82 דקות) ולפני אנדריי רוזנטול חברו לקבוצת הפועל ירושלים (4:53.17 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:10.37 דקות, אחרי איתן אורבך ממכבי חיפה (2:08.36 דקות) ומיקי חליקה (2:10.10 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 סיים מאירי במקום 15 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.32 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1997 סיים מאירי במקום 25 במשחה ל-100 מטר פרפר תוצאה של 56.51 שניות, במקום 14 במשחה ל-200 מטר פרפר תוצאה של 2:02.91 דקות ובמקום 20 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי תוצאה של 2:07.21 דקות.
באליפות אירופה שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 1999 קבע מאירי במשחה ל-100 מטר פרפר שיא אישי של 55.22 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר תוצאה של 2:01.67 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2000 סיים מאירי במקום 12 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:00.83 דקות ובמקום 21 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.25 שניות ובמקום 29 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.79 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.48 דקות, ביחד עם איתן אורבך, טל שטריקר ויואב ברוק.
התוצאה שקבע בסגנון הפרפר בזינוק שליחים הייתה 54.45 שניות.
באליפות המכללות של ארצות הברית בשחייה (NCAA) (בריכת 25 מטר) שנערכה במיניאפוליס במרץ 2000 סיים מאירי במקום 9 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:57.49 דקות, שיא שהחזיק מעמד 5 שנים ו-8 חודשים ונשבר על ידי נדב כוכבי (1:57.34 דקות).
באולימפיאדת סידני (2000) סיים מאירי במקום 37 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.38 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 17 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.39 דקות, ביחד עם אורבך, שטריקר וברוק.
יואב פלג (במקור: פליק קמפף; 1 בספטמבר 1902 – 2 ביוני 1996) היה ניצב במשטרת ישראל והממונה על משרד המשטרה.
פלג הצטרף לכוחות הביטחון בתקופת המנדט הבריטי, שירת במשטרה המעולה (הז'נדרמריה הפלשתינאית), למד במסגרת זו איתות וקשר שאותם הביא ל"הגנה" והדריך נושא זה בקורס "איטליה".
שירת בארגון "ההגנה" כמפקד גוש ובמשטרת תל אביב.
בשירותו כשוטר היה חבר המשטרה המיוחדת, עבד כשוטר רוכב, ומאוחר יותר הצטרף למשטרת המנדט.
במלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי.
עם הקמת מדינת ישראל היה מראשוני משטרת ישראל.
במאי 1948 מונה פלג למפקד נפת תל אביב בדרגת סגן מפקח.
בין השנים 1949–1958 היה מפקד מחוז תל אביב, ולאחר מכן עבר לפקד על מחוז ירושלים.
באוגוסט 1961 מונה למנהל משרד המשטרה.
יואב ללום (נולד ב-1979) הוא עורך דין, ומייסד עמותת "נוער כהלכה" לטיפול בנושא האפליה ואי השקיפות בקבלת תלמידים ותלמידות מזרחיים למוסדות חינוך במגזר החרדי.
בהיותו בגיל 4 חזרו הוריו בתשובה.
למד בישיבת "פורת יוסף" ובכולל "יחווה דעת".
ללום הוא קצין במילואים בדרגת רב-סרן.
בין השנים 2003–2008 היה ראש לשכתו של הראשון לציון, הרב אליהו בקשי דורון.
בשנת 2010 הוסמך כעורך דין, לאחר שסיים לימודים לתואר ראשון במשפטים מטעם הקריה האקדמית אונו, ובשנת 2013 סיים תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2014 היה עמית במכון מנדל למנהיגות.
ללום מרצה משפט חוקתי ומנהלי במרכז האקדמי "שערי מדע ומשפט".
עו"ד ללום מונה על ידי שר המשפטים לתפקיד יושב ראש ועדת ערר לפי חוק מענק לעידוד תעסוקה (הוראת שעה – נגיף הקורונה החדש), התש"ף-2020.
עו"ד ללום הוא מייסד ומנכ"ל עמותת "נוער כהלכה".
בלשכת עורכי הדין היה עד לאחרונה כיהן כבא כח קובל ולאחר מכן חבר בית הדין המשמעתי של מחוז ירושלים.
חבר המועצה הארצית, יו"ר (משותף) של החטיבה החברתית ושל ועדת בית המשפט העליון, ובמחוז ירושלים הוא כיו"ר ועדת בית משפט השלום.
לדברי ללום, מאז ילדותו נתקל באפליה נגד מזרחים בחברה החרדית.
בשנת 2002 הקים את עמותת נוער כהלכה.
בשנת 2006 נדחתה בקשתו לרשום את בתו לבית יעקב בשכונת גבעת שאול בירושלים, לטענת ללום עקב שיוכה המגזרי.
בעצת רבו, הרב יעקב יוסף, החליט ללום לפעול בנושא זה במישור התקשורתי והמשפטי והגיש עתירה נגד רשת החינוך העצמאי.
בעקבות עתירות שהובילה עמותת נוער כהלכה הוקמה לראשונה בשנת 2007 ועדת ערר של החינוך החרדי במשרד החינוך שתפקידה לברר תלונות על אפליה בקבלה של תלמידות.
בעקבות פעילותו של ללום כתב מבקר המדינה בשנת 2011 דו"ח חריף על תפקוד הוועדות.
לפי הדוח, בשנים 2007–2010 דנו ועדת הערר ב-5 עררים בשנה בלבד, אף על פי שבתחילת שנת הלימודים היו מאות תלמידות שלא היו משובצות בבתי ספר.
בעקבות הדו"ח הודיע משרד החינוך למבקר המדינה שוועדת הערר תופעל גם בקבלת בנות לתיכונים ("סמינרים").
במקרים רבים בתי הספר קיבלו את התלמידות לפני הוועדות רק בשל החשש מפנייה לוועדת הערר.
מאיר שמעוני, מנהל המחוז החרדי, הוביל בשנים 2013–2016 פעילות נמרצת בנושא ובשל כך ירד מספר הבנות שלא היו משובצות אל מתחת ל-30 בנות בשנה.
עם עזיבתו של שמעוני את ניהול המחוז החרדי בשנת 2016 הוזנח הנושא בשנית.
בשלהי שנת הלימודים תשס"ז (2007) הוחלט להפריד בין התלמידות הספרדיות לאשכנזיות בבית יעקב בעמנואל המשתייך לרשת החינוך העצמאי.
כמה מהורי התלמידות ממוצא מזרחי, שהתנגדו להפרדה, פנו באוגוסט 2007 למשרד החינוך בדרישה לבטל את ההפרדה בבית הספר בשל הרקע העדתי שלה ולפנייה הצטרפה עמותת נוער כהלכה בראשות ללום.
התנגדות הורי התלמידות האשכנזיות לקביעת משרד החינוך ללימודים משותפים ולהכרעה דומה של בג"ץ הובילה למאסרם ולסערה גדולה בחברה הישראלית.
ביוני 2010 הושגה פשרה עם הורי התלמידים בבית הספר עמנואל.
בשנת 2008 עמותת נוער כהלכה שהוא עומד בראשה קיבלה את פרס "פועל צדק בחינוך" מטעם קדמה.
בשנת 2011 קיבל את אות אביר איכות השלטון.
בשנת 2016 קיבל את פרס סמי מיכאל על פעולותיו החברתיות לקידום השוויון בישראל.
תביעות לשון הרע שהגיש עו"ד ללום
בשנת 2012 ולאחר שיעקב ב.
פרידמן מעיתון בקהילה פרסם בטורו ביטויים שאינם הולמים ופוגעניים כנגד עו"ד ללום, ולאחר דרישה שדרש עו"ד ללום מהכתב ומהבעלות על העיתון, הגיעו הצדדים לפשרה בהסכמה במסגרתה הוסכם על פרסום התנצלות וכן על פיצויו של עו"ד ללום וזאת גם ללא הצורך בהגשת תביעה.
בשנת 2015 תבע עו"ד ללום את רדיו קול חי עקב כך שהללו שידרו כאילו התייצב לדיון בוועדה בכנסת מבלי שהוזמן ושיו"ר הוועדה מש"ס מנע ממנו להתבטא בדיון עקב אולטימטום חרדי כנגדו עקב היותו סדין אדום...
למרות שרדיו קול חי פרסם באותו שידור את ההכחשה של עו"ד ללום, ולמרות שבאותו יום בערב במסגרת המהדורה המרכזית פורסמה הכחשה של הדברים על ידי הכתב, חויב הרדיו לפצות את עו"ד ללום ב-2,000 ש"ח.
בשנת 2018 לאחר שמוטקה בלוי אמר כנגד עו"ד ללום אמירות מכפישות בראיון ברדיו קול חי, הגיש עו"ד ללום כנגדו תביעת שלון הרע, ולאחר שהתנצל על האמירות שאמר כנגדו, פסק בית המשפט כנגדו פיצוי אותו שילם לעורך דין ללום.
יואב פרוינד (נולד ב-4 במאי 1961) הוא מדען מחשב ישראלי ופרופסור בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
זוכה פרס גדל לשנת 2003.
נולד בירושלים לאורה ולרפי פרוינד.
החל את דרכו האקדמית בתוכנית תלפיות של צה"ל.
בשנת 1993 השלים דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.
ביחד עם רוברט שפיר (Schapire) פיתח את אלגוריתם AdaBoost העוסק בלמידת מכונה.
הפיתוח זיכה אותו בפרס גדל (Gödel) בשנת 2003 וב בשנת 2004. בשנת 2008 התמנה כעמית .
יואב (פולי) מרדכי (נולד ב-25 במרץ 1964) הוא אלוף במילואים בצה"ל, כיהן כמתאם פעולות הממשלה בשטחים, כראש המנהל האזרחי וכדובר צה"ל.
מרדכי נולד ב-25 במרץ 1964 בירושלים, שם גדל והתחנך.
על אף שגדל בבית שאינו דתי, בחר מרדכי ללמוד בישיבה התיכונית קריית נוער שבעירו.
בשנת 1982 התגייס לצה"ל, שירת בחטיבת גולני, בה שובץ בגדוד 51, ומאוחר יותר שירת כקצין בגדוד.
בשנים 1986–1987 שירת כקצין מחקר בחטיבת המחקר.
לאחר מכן, עבר קורס ערבית באולפן של שירות הביטחון הכללי ושירת במגוון תפקידים פיקודיים ביחידה 504 של אגף המודיעין.
את הכינוי "פולי" הצמידו לו חבריו במהלך הטירונות, שמצאו דמיון בתווי פניו בינו ובין שייקה לוי מהגשש החיוור (כסוג של הומור "הפוך על הפוך", וחלק אומרים כבלבול בין שייקה לוי לבין ישראל פוליאקוב שנקרא פולי).
בשנת 2001 התמנה לראש מפקדת התיאום והקישור ברצועת עזה, בין היתר במבצע ימי תשובה ובהמשך יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
בשנת 2007 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש המנהל האזרחי ביהודה ושומרון שם שירת עד שנת 2011.
במרץ 2011 נבחר על ידי הרמטכ"ל בני גנץ לשמש כדובר צה"ל, ובאפריל 2011 נכנס לתפקיד.
בתקופתו של מרדכי העמיק צה"ל את פעילות ההסברה והדוברות באינטרנט וב"ניו מדיה".
אתר צה"ל שודרג, נפתחו בלוג, דף בפייסבוק, חשבון בטוויטר, ערוץ ביוטיוב וכן שני ערוצי תמונות בפליקר להצגת תמונות לשימוש לא-מסחרי (אחד בעברית, המיועד לציבור הישראלי וכולל תמונות וגלריות שפורסמו באתר דובר צה"ל; ואחד באנגלית, המיועד לדעת הקהל העולמית).
כמו כן ניתן דגש לדוברות מבצעית על ידי פריסת נציגי חטיבת דובר צה"ל בחטיבות ובאוגדות בשטח, בנוסף לשילוב מתעדים מבצעיים בגדודי הלחימה.
שימש בתפקיד עד להחלפתו בידי מוטי אלמוז באוקטובר 2013.
בנובמבר 2013 הוחלט על מינויו לתפקיד מתאם פעולות הממשלה בשטחים והעלאתו לדרגת אלוף.
ב-29 בינואר 2014 נכנס לתפקידו.
מרדכי נחשב לבולט בתפקידו ובשל כך נטען הן על ידי בכירים בפת"ח, והן על ידי בכירים בחמאס, כי מרדכי הוא הנשיא בפועל של העם הפלסטיני.
במהלך מבצע צוק איתן התראיין לרשתות זרות בערבית כחלק ממאמץ ההסברה של ישראל.
כמו כן, מרדכי היה חבר בצוות המשא ומתן שהתקיים בקהיר לסיום המבצע.
ביוני 2017 פנה אליו אבו מאזן בבקשה לצמצם את אספקת החשמל לרצועת עזה.
מרדכי, יחד עם ראש אמ"ן, הרצי הלוי, והרמטכ"ל גדי איזנקוט, מסרו לשרים סקירות והזהירו מהסלמה בעקבות המצב ההומניטרי ברצועה.
לאחר שראש הממשלה בנימין נתניהו אישר את התוכנית, תקף את מרדכי שר האנרגיה, יובל שטייניץ, וטען כי הוא מקבל הוראות מאבו מאזן.
באותו החודש היה מעורב גם כן בסערה תקשורתית בעקבות תוכנית להרחבת העיר קלקיליה.
מרדכי הותקף על ידי השרה מירי רגב וחבר הקבינט המדיני-ביטחוני השר זאב אלקין אשר טען כי מרדכי "הוביל באף את הממשלה בהתנהלות שערורייתית".
מנגד זכה מרדכי לתמיכת שר הביטחון אביגדור ליברמן וראש הממשלה בנימין נתניהו.
ליברמן אף הנחה את מרדכי שלא להיפגש עם פוליטיקאים שתקפו אותו.
בנובמבר 2017 פורסם כי מרדכי נסע בחשאי לירדן על מנת למצוא פתרון למשבר הדיפלומטי ביחסי ירדן–ישראל בעקבות תקרית עמאן.
במסגרת תפקידו שימש כאיש מפתח בציר היחסים שבין ישראל לקטר ויצר קשרים חמים עם איש העסקים הקטרי מוחמד אל-עמדי, יו"ר הוועדה הקטרית לשיקום רצועת עזה.
ב-1 במאי 2018 סיים את תפקידו והשתחרר מצה"ל.
מיד לאחר שחרורו הצטרף כשותף ודירקטור בחברת "נובארד", שהוקמה חודשיים קודם.
הוא שותף בחברה יחד עם שי בייטנר (המכונה גם בשם שון בוטר), בכיר לשעבר במוסד.
הפעילות המשותפת של מרדכי ושותפו החלה רשמית במרץ 2018 דרך חברת M.B.G.I בה שותף מרדכי דרך חברה פרטית בבעלותו בשם "אבו דנה".
לפעילות זו הצטרפו כשותפים שקטים גיל גבע, יו"ר ומייסד חברת הנדל"ן תדהר, ושותפיו מקבוצת תדהר - מארק ויסמן ואריה בכר - שסיפקו מימון ומשרדים ברחוב הנחושת ברמת החייל.
באוקטובר 2024 רכשו מרדכי ושותפו את חלק קבוצת תדהר בפעילות הביטחונית תמורת עשרה מיליון ש"ח.
מרדכי היה דמות מרכזית ביחסי ישראל–קטר.
בשנים 2013–2018, מתוקף תפקידו כמתאם פעולות הממשלה בשטחים, ביקר בדוחה וטיפח את היחסים שסייעו למימון ממשל חמאס.
לאחר מכן, באמצעות חברת נובארד שבבעלותו, יצר קשרים עסקיים נרחבים עם קטר, בהם מערך הגנת סייבר למונדיאל 2022, קמפיין תקשורתי לשיפור תדמית קטר באמצעות חברה זרה, ותיווך בעסקאות ביטחוניות עבור רפאל, אלביט, ורינט והתעשייה האווירית, בשווי מיליוני שקלים.
העסקאות אושרו על ידי משרד הביטחון למרות היעדר יחסים דיפלומטיים, ובוצעו דרך חברות זרות.
ניסיונות לתיווך בעסקת הרוגלה "פגסוס" של NSO ולשיתוף פעולה עם אירונאוטיקס לא צלחו עקב סירוב האגף לפיקוח על הייצוא.
בנוסף, נובארד קידמה ייעוץ בתחומי פוליגרף לרשויות חקירה במפרץ.
בשנת 2020 נקלעה למחלוקת משפטית מול חברת "שדמה" סביב טענות להוצאת מידע רגיש, אשר הסתיימה בפשרה.
ב־2022 חתמה נובארד על הסדר למניעת ניגוד עניינים עם משרד החוץ וסייעה לו במגעים דיסקרטיים.
מרדכי נקשר לפרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר ("קטרגייט"), לאחר שפנה מטעם קטר ליונתן אוריך, ששירת כפקודו בדובר צה"ל, ולישראל איינהורן.
ביוני–יולי 2025 נחקר באזהרה בחשד למגע עם סוכן זר וקבלת שוחד, בחשד שחברת נובארד העבירה מאות אלפי שקלים לאוריך באמצעות חברה אנגלית, כחלק ממבצע השפעה קטרי ברשתות.
במקביל המשיך לשרת במפקדת החטופים ואף שימש כיועץ לרמטכ"ל אייל זמיר מעבר לתפקידו הרשמי.
ב-21 באוגוסט 2025 נחקר שוב בלהב 433 בחשד לניגוד עניינים והפרת אמונים, ולאחר מכן הושעה מתפקידו במפקדת החטופים.
לפי גורמי האכיפה, הסתיר קשרים עסקיים עם קטר, כולל פגישות בחו"ל, בעודו מעורב במשא ומתן להשבת החטופים.
את מרדכי מייצג עו"ד יוסי בנקל, המייצג במקביל את הקרן Qatar Charity, שנמצאת בשליטת ממשלת קטר, בתביעה שהגישו נגדה משפחות קורבנות הטרור של חמאס בישראל, ומייעץ לממשלת ישראל במשא ומתן להשבת החטופים.
ב-30 בספטמבר 2025 פורסם כי המשטרה אפשרה למרדכי לחזור לפעילות במנהלת השבויים והנעדרים למשך 12 ימים, בעקבות בקשתו של מפקד המאמץ המודיעני של תחום השבויים והנעדרים, אלוף במילואים ניצן אלון.
נובארד שותפה גם במיזם של חברות הראל ותדהר במסגרתו הוקמה חברה לאיתור, ייזום, הקמה ואחזקה של נכסים מניבים בהיקף של כמיליון מ"ר.
בין השאר הייתה שותפה להקמת מבנה לקמפוס החדש של הקריה האקדמית אונו.
כמו כן, נובארד מחזיקה אחוזים בודדים בחברות טכנולוגיה, כולל wint.ai המספקת פתרונות לטיפול בנזקי מים, וקלאסיק טכנולוגיות - סטארט-אפ לפיתוח תוכנות למחשב קוונטי.
בנוסף, עם קבוצת תדהר פועלת נובארד פרויקטים בתחומי תמ"א 38 (חברת נובארד מניבים), זכיינות רכב חשמלי (חברת BYD) ופיתוח טכנולוגיה לייצור מתכת (חברת מגנוס מטאל).
במהלך מלחמת חרבות ברזל, שירת מרדכי בצוות בהובלת ניצן אלון, אשר ריכז את המאמץ המודיעיני להשבת החטופים.
בסדרה "פאודה" מגלם איציק כהן את דמותו של גבי, המכונה "קפטן איוב".
הדמות מבוססת על מרדכי, ואף כינוי זה היה של מרדכי בעת שירותו כמפעיל סוכנים.
מרדכי הוא בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון וערבית מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני בממשל ופוליטיקה מאוניברסיטת חיפה, ותואר נוסף בביטחון לאומי מהמכללה לביטחון לאומי.
מרדכי נשוי, ואב לשלוש בנות.
הוא מתגורר עם משפחתו בעיר תל אביב.
ב-6 בינואר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, שכל את חתנו, סא"ל , אשר שימש בתפקידו האחרון כמפקד מגמה בבסיס האימונים של חטיבת הנח"ל.
סבו, מאיר דוד פור, היה אחד האנשים המבוגרים בישראל (נפטר בגיל 115).
יואב לימור (נולד ב-22 במאי 1968) הוא עיתונאי, שדר רדיו וטלוויזיה ישראלי.
לימור, בנם של העיתונאי וחוקר התקשורת פרופ' יחיאל לימור ושל ההיסטוריונית פרופ' אורה לימור, נולד וגדל בירושלים.
לאחר שסיים לימודים בבית הספר התיכון רנה קסין, התגייס לשירות בצה"ל ככתב בשבועון הצבאי "במחנה".
לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1989 המשיך בקריירה עיתונאית ומילא מספר תפקידים בעיתונות הכתובה.
בין היתר שימש כתב צבאי, כתב פוליטי, וכתב לענייני מפלגות בעיתון "מעריב", והיה גם שליח העיתון בלונדון.
בשנות ה-90 עבד לימור כשדר ספורט בתוכנית "הדקה ה-91".
בשנים 1998–2005, במקביל לעבודתו ב"מעריב", היה בין מגישי מגזין האקטואליה היומי "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל, לצד יצחק טוניק ועמוס הראל.
החל משנת 2002 היה כתב ופרשן צבאי בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית למשך תשע שנים, עד להתפטרותו בסוף 2011.
באפריל 2007 יצא לאור הספר "שבויים בלבנון", שכתב יחד עם עופר שלח, ועוסק במלחמת לבנון השנייה.
ב-2008 עזב את מעריב והחל לכתוב פרשנות צבאית בעיתון "ישראל היום", במקביל לעבודתו בטלוויזיה.
החל מינואר 2012 מגיש את "יום חדש" שבהמשך הוחלף שמה ל"הבוקר של קשת" - תוכנית הבוקר של שידורי קשת בערוץ 2.
בדצמבר 2016 הגיש בערוץ 2 את הסרט "נעלמים", העוסק בהתבוללות בארצות הברית.
הסרט מומן בכשני מיליון ש"ח על ידי משרד התפוצות.
החל מ-10 בפברואר 2013 מנחה את התוכנית "הבוקר של קשת" בשמה החדש "שישי בבוקר" לצד גלית גוטמן בימי שישי ב"קשת 12".
ביוני 2019 החל להגיש תוכנית שבועית בשם "STRICTLY SECURITY" בערוץ החדשות הבינלאומי i24NEWS.
במהלך מלחמת חרבות ברזל החל להגיש לימור את רצועות הבוקר המאוחר שמשודרת לאחר "חדשות הבוקר" של ניב רסקין מאולפני הרצליה באופן קבוע לצד נסלי ברדה.