tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האבחנה היא על ידי הדמיה עם חומר ניגוד- כך ניתן להבחין באופן טוב יחסית בין חסימה מכנית, לחסימה שאינה על רקע מכני.
גם כאן, הטיפול אשר ניתן בתחילה הוא naso-gastric tube לצורך הקלה על החסימה עצמה, מתן נוזלים תוך ורידי ותיקון אלקטרוליטרי, בנוסף לטיפול בנאוסטיגמין (הפועל באופן פראסימפתומטי ומביא למעבר צואה וגזים במעי.
90% מן החולים מבריאים לאחר טיפול במתן נאוסטיגמין, כאשר לפני מתן התרופה יש לשלול חסימה מכנית על מנת לא לגרום לנקב כתוצאה מלחץ מוגבר על המעי במתן נאוסטיגמין.
כמו כן יש לנטר את החולה היות שאחת מתופעות הלוואי של התרופה היא ברדיקרדיה.
חסימת צינור הזרע (בלועזית: וָזֶקטוֹמיה) הוא הליך כירורגי בלתי הפיך שנועד לעיקור זכרים, ומשמש גם כאמצעי מניעה קבוע.
בתהליך זה נאטמים או נקטעים צינורות הזרע ובכך נמנע מתאי זרע להגיע לשופכה.
חיתוך צינור הזרע אינו פוגע בתפקוד המיני הגברי, בייצור הורמוני המין הגבריים על ידי האשך ואינו משנה את מראה ומרקם נוזל הזרע.
ניתוח חסימת צינור הזרע נחשב הליך פשוט יחסית.
הניתוח מתבצע בדרך כלל במרפאה או אף במשרדו של הרופא, ואורך עד 30 דקות.
הניתוח מבוצע בהרדמה מקומית או בהרדמה מלאה קלה לפי בחירת המנותח.
ההכנה לניתוח וההתאוששות ממנו אינן כרוכות באשפוז, ולרוב אחרי התאוששות קצרה במשרד של הרופא, החולה נשלח הביתה לנוח.
על אף שמדובר בהליך פולשני, רוב המנותחים מצליחים לחזור לשגרת החיים תוך שבוע, כשתקופת ההתאוששות כרוכה באי נוחות מינימלית.
התהליך מתבצע בדרך כלל תחת הרדמה מקומית של כיס האשכים או הרדמה כללית קלה.
לאחר ההרדמה מבוצעים שני חתכים בכיס האשכים, דרכם מאותרים צינורות הזרע.
הצינורות נחתכים (לעיתים אף מוסר קטע מהם) ואז נאטמים על ידי צריבתם או תפירתם לפחות בצד אחד.
ישנן כיום מספר טכניקות המשפרות את זמן הריפוי, יעילות התהליך ומקטינות את הסיכוי להופעת כאבים בטווח הארוך.
חסילון שיכור הוא מאכל מהמטבח הסיני שמורכב מחסילונים המוגשים בעודם בחיים.
מקור שמו של המאכל באופן הכנתו - החסילונים מוטבלים בליקר חזק או ב חזק, ומוגשים כשהם כבושים קלות, אך עדיין נעים – שוחים בתוך קערת היין.
בגרסאות אחרות של המאכל מבושלים החסילונים לאחר הכבישה, ונאכלים כשאינם מסוגלים לנוע, ורק במשך שלב הכבישה באלכוהול החסילונים עדיין חיים.
וריד הרשתית המרכזי הוא הוריד המקביל לעורק הרשתית המרכזי, וכמו בכלי הדם, הוא עלול לסבול מחסימה (חסימת וריד רשתית מרכזי נקרא גם CRV).
המחלה דומה לזו שנראתה בתסמונת עינית איסכמית, בה אין מספיק אספקת דם וחמצן לעין.
מאחר שעורק הרשתית המרכזי והווריד הוא המקור הבלעדי של אספקת דם וניקוז לרשתית, חסימה כזו יכולה להוביל לנזק חמור לרשתית ולעיוורון, בשל איסכמיה (הגבלה באספקת דם) ובצקת (נפיחות).
מצב זה יכול גם לגרום לגלאוקומה.
CRVO לא- איסכמי הוא הצורה המתונה יותר של המחלה, אולם מצב זה עשוי להתקדם לסוג איסכמי החמור יותר.
הטיפול כולל תרופות נוגדות VEGF כמו אווסטין (ללא קשר להתוויתו גם כנגד סרטן), Lucentis (לוסנטיס, רניביזומאב) ואפליברספט או שתל סטרואידי לזגוגית (Ozurdex, אוזורדקס) וטיפול פוטוקואגולציה בלייזר.
יש CRVO ללא מצב איסכמי שהפרוגנוזה שלו טובה יותר מאשר מצב איסכמי.
מטרת מחקר GALILEO היה להעריך את היעילות ובטיחות של זריקות אפליברספט (אייליה) לטיפול בבצקת משנית לחסימת וריד רשתית מרכזית (CRVO).
זהו מחקר אקראי בשלב 3 שכלל 177 חולים שטופלו ב-2 מ"ג זריקות אפליברספט לזגוגית או זריקות דמה כל 4 שבועות ל-20 שבועות.
משבוע 24 הטיפול ניתן לפי הצורך וקבוצת הביקורת המשיכה לקבל זריקות דמה.
תוצאות: לאחר 52 שבועות נמצא שיפור בראייה של 15 אותיות ב-60.2% מהמטופלים שקיבלו אפליברספט בהשוואה ל-32.4% בקבוצת הביקורת.
מטרת מחקר COPERNICUS הייתה להעריך את זריקות אפליברספט (אייליה)
לחולים עם בצקת מקולרית משנית במחלת חסימת וריד הרשתית המרכזי.
זהו מחקר רב מרכזי בו טופלו באופן אקראי 189 חולים ב-6 זריקות חודשיות של 2 מ"ג אפליברספט או בטיפול דמה.
משבוע 24 ועד שבוע 52, כל החולים קיבלו 2 מ"ג אפליברספט לתוך הזגוגית לפי הצורך ועל פי קריטריונים לטיפול חוזר.
תוצאות: בשבוע 24, 56.1% מהחולים שטופלו באפליברספט שיפרו את הראייה ב-15 אותיות מנקודת ההתחלה, לעומת 12.3% בקבוצת הביקורת.
בשבוע 52, 55.3% מהמטופלים שיפרו את הראייה ב-15 אותיות לעומת 30.1% בקבוצה השנייה שטופלה מאוחר יותר באפליברספט.
בשבוע 52, החולים שיפרו ראייה בממוצע של 16.2 אותיות, לעומת שיפור רק ב-3.8 אותיות, בקבוצה שטופלה מאוחר יותר.
תופעות לוואי הנפוצות ביותר עבור שתי הקבוצות היו דימום של הלחמית, כאבי עיניים, צמצם בחדות ראייה, והגברת הלחץ התוך עיני.
בשנת 1978 ארגון הפת"ח בסיוע סורי הכין את אניית התופת אגיוס דמטריוס במטרה לבצע מגה פיגוע.
האונייה חומשה ברקטות ונשאה כמות רבה של חומר נפץ.
המטרה הייתה להפגיז ברקטות את אילת ולשלוח את האונייה להתפוצץ בחוף הומה מבקרים בראש השנה תשל"ט, 1978. האונייה הפליגה מסוריה, השלימה את חימושה בלבנון, ועברה בתעלת סואץ ובמצרי טיראן.
בהיותה בדרום מפרץ אילת היא נעצרה על ידי נחתת חיל הים לתשאול.
החשד גבר ולאחר ירי לעברה, התפוצצה רקטה מהתחמושת שהייתה על סיפון האניה.
צוות האונייה נכנע ונלקח בשבי בידי צוות הנחתת.
הסטי"ל אח"י רשף הגיע לסייע.
צוות השתלטות מצא על האונייה חומר נפץ ורקטות מוכנים לפעולה.
משהחלה האונייה להסחף לעבר החוף הסעודי, היא טובעה בירי תותח מהסטי"ל.
ב-1978 התנהל משא ומתן בין מצרים לישראל לחתימת הסכם שלום.
מצרים הייתה במצב מלחמה עם ישראל מאז הקמתה והייתה המדינה הגדולה ביותר עם הצבא החזק ביותר מבין המדינות שגבלו עמה.
בתחילת ספטמבר אותה שנה התכנסו מנהיגי ישראל ומצרים לוועידת קמפ דייוויד בארצות הברית במטרה לסיים את המשא ומתן.
לאחר יותר מעשרה ימי שיחות נערך טקס חגיגי בבית הלבן, ב-17 בספטמבר 1978, ובו חתמו מנחם בגין ואנואר סאדאת על הסכם שלום בנוכחות הנשיא האמריקאי ג'ימי קרטר.
סוריה ואש"ף, אשר עמדו בראש המתנגדים למשא ומתן לשלום עם ישראל, החליטו ליזום פיגוע גדול אשר יסכל את מאמצי השלום ויוכיח שאין תועלת בביצוע מהלכים מדיניים ללא הסכמתם.
התוכנית הייתה לבצע את הפיגוע בראש השנה תשל"ט, על ידי ירי רקטות אל העיר אילת מאונייה במסווה אזרחי ולאחר מכן לכוון את האונייה לעבר החוף על מנת שתתפוצץ שם.
אנשי הצוות היו אמורים לנטוש את האונייה לפני הכוונתה לעבר החוף ולהימלט לעבר החוף הירדני.
לצורך הפיגוע נרכשה האונייה אגיוס דמטריוס, שהפליגה בדגל קפריסין.
ב-21 בספטמבר 1978 עגנה אגיוס דמטריוס בנמל לטקיה שבסוריה.
הצוות הוחלף והאונייה חומשה במטולי רקטות שהוסוו בארגזי מטען שהונחו על הסיפון.
ב-23 בספטמבר האונייה עגנה בנמל טריפולי שבצפון לבנון לטעינת רקטות 122 מ"מ וחביות חומר נפץ.
האונייה הפליגה לדרכה, אך נאלצה לעגון בקפריסין ב-25–26 בספטמבר על מנת לתקן את ההגה האוטומטי שהיה לו תפקיד חשוב בתוכנית הפיגוע.
ב-28 בספטמבר 1978 עברה האגיוס דמטריוס בתעלת סואץ מבלי שעוררה חשד בדרכה לעבר מפרץ אילת.
ב-1978 זירת ים סוף כללה מרחב ים ארוך שהשתרע מאזור א-טור בדרום מפרץ סואץ, דרך ראס כניסה, מצרי יובל, שארם א-שייח', מצרי טיראן ומפרץ אילת, בואכה אילת.
התקופה הייתה לאחר נסיגת צה"ל ממערב סיני ומצפון ומרכז מפרץ סואץ במסגרת הסכם הביניים בין ישראל למצרים 1975, והמשא ומתן המדיני לקראת חתימת הסכם שלום עמה.
מפקדת זירת ים סוף של חיל הים שכנה בשארם א-שייח' – בבסיס מרחב שלמה (במ"ש), בצמוד למפקדת הפיקוד של מרחב שלמה (מרש"ל).
ליד בניין מפקדת הזירה, אשר ניצב על גבעה נישאת מעל המפרץ הטבעי של שארם ומעגן חיל הים, מוקמו חדר המבצעים ו בבונקר ממוגן במעמקי הגבעה.
בסיס מרחב שלמה היה הבסיס המרכזי של חיל הים בזירה הדרומית.
בבסיס עגנו שישה סטי"לים (פלגה 45), שש נחתות (פלגה 921), וסיירת בת ארבעה דבורים של פלגה 915. משרדי הפלגות של כלי השיט היו ליד מפקדת הזירה.
לחיל הים היו בזירת ים סוף בסיסים נוספים בא-טור ובראס כניסה שבמפרץ סואץ, ובאילת שבה הייתה המספנה הזירתית.
מערך הגנת החוף הזירתי כלל מספר תחנות מכ"ם ותצפיות עין, וכן ספינות סיור לביטחון שוטף מפלגת הדבורים 915.
לאורך החוף מוקמו בסיסי מכ"ם ותצפית שבהם עגנו סיירות הדבורים.
בא-טור – כ-35 מיל מצפון מערב לשארם א-שייח', ובראס כניסה – כ-20 מיל מצפון לשארם א-שייח', הותקנו תחנות המכ"ם על נחתות ישנות, מדגם שכונה "אבו נפחא", שהוצאו מהשירות.
התחנות הופעלו על ידי חיילות חיל הים ושלטו בתצפית מכ"ם ועין על כל החלק הדרומי של מפרץ סואץ, עד מצרי יובל.
בנוסף עגנה בכל אחד מבסיסים אלה סיירת בת ארבעה דבורים מפלגה 915. הדבורים קיימו דרך קבע סיורי בט"ש, בעיקר במפרץ סואץ.
בהר צפרא אשר נישא מעל הבסיס בשארם א-שייח', מוקמה תחנת מכ"ם חופי של חיל הים בסמוך לתחנת מכ"ם של חיל האוויר (י"ב 528).
גם מכ"ם צפרא הופעל על ידי חיילות חיל הים.
מכ"ם צפרא צפה על דרום מפרץ אילת עד למצרי טיראן, מימי דרום סיני וצפון הים האדום.
עקב התנאים הטופוגרפיים, לא הייתה למכ"ם בצפרא תצפית על מפרץ אילת צפונית למצרי טיראן.
עובדה זו השפיעה על האירוע המתואר כפי שיוסבר בהמשך.
במצרי טיראן מוקמה תצפית עין קבועה של חיל הים, עליה הוטל לזהות כל כלי שיט המפליג במצרי טיראן צפונה או דרומה.
תצפית זו אוישה בדרך כלל על ידי אנשי מילואים של חיל הים.
התצפית צוידה בזרקור רב עוצמה אשר אפשר זיהוי גם בחושך.
ממצרי טיראן ועד אילת, מרחק כ-120 מיל, לא היה לחיל הים בסיס תצפית נוסף.
בבסיס אילת הייתה תחנת מכ"ם ותצפית.
כמו כן עגנו שם דרך קבע שניים-שלושה דבורים של פלגה 915. למכ"ם אילת הייתה תצפית טובה למדי עד אזור נואיבה, למעלה משליש הדרך בין אילת לשארם א-שייח'.
גם באזור אילת התקיימו סיורי בט"ש קבועים של דבורים.
מפרץ סואץ - נפח תנועת כלי השיט במפרץ סואץ דרומה וצפונה היה גדול למדי.
במפרץ סואץ הפליגו אניות דרומה מתעלת סואץ אל הים האדום וצפונה מהים האדום אל התעלה.
מרבית המטרות אשר התגלו למערך הגילוי החופי זוהו כאניות סוחר.
הזיהוי נעשה בתצפיות עין מהחוף או על ידי הדבורים בסיוריהם.
חלקן לא זוהו וסומנו כמטרות חשודות עד שהתרחקו ונעלמו מטווח הגילוי.
מפרץ אילת - מספר קטן של כלי שיט הפליג צפונה מאזור ראס מוחמד שבדרום חצי האי סיני אל מפרץ אילת.
חלק מכלי השיט הפליג דרומה מתעלת סואץ בטרם פנה צפונה אל מצרי טיראן וחלקם הגיעו מהים האדום ישירות צפונה אל מצרי טיראן.
במצרי טיראן עברו לא יותר מ-10 כלי שיט ביום עמוס.
כל כלי שיט שעבר במצרי טיראן צפונה או דרומה זוהה ביום ובלילה זיהוי מלא על ידי תצפית חיל הים אשר הייתה בראס נצרני, במרחק כ-200 מטר בקו ראייה מכלי השיט.
כלי שיט אשר זוהו, סומנו במערך הגילוי כמטרות כחולות או ירוקות בטרם חצו את מצרי טיראן צפונה.
מרבית כלי שיט אלה הפליגו לנמל עקבה ומקצתם הפליגו לנמל אילת.
בתקופת חגי תשרי, מפרץ אילת עד בואך דרום סיני, היה הומה מטיילים ונופשים ישראלים.
לפיכך, נהוג היה לתגבר את מערך הגילוי החופי באזור, על ידי פריסת ספינות של חיל הים.
בשבת, 30 בספטמבר 1978, יום לפני ערב ראש השנה תשל"ט, עגנה ליד דהב נחתת הטנקים (נט"ק) אח"י אשדוד פ-61 (מדגם 60 מ' ובאורך 60 מ') מפלגה 921, בפיקודו של אבי רוטמן, והסטי"ל אח"י "רשף", בפיקודו של הרצל שחף, עגן בקרבת נואיבה.
הספינות שימשו כתחנות מכ"ם ותגברו את מערך הגילוי החופי.
המודיעין הימי הפיץ למערך הגילוי וליחידות החיל, רשימת אניות בשירות המחבלים.
אחת מהן הייתה "אגיוס דמטריוס" תחת דגל קפריסאי.
למודיעין הימי לא היה מידע עדכני על תנועות ה"אגיוס דמטריוס" או על כוונות לפיגוע רצחני בראש השנה תשל"ט באילת.
ב-30 ספטמבר 1978, בבוקר השבת שלפני ראש השנה, עברה האונייה את מצרי טיראן, אך שמה לא זוהה על ידי תצפיות החוף בעת המעבר, כנראה עקב סינוור השמש ממזרח.
האונייה הסבה את תשומת לב המפקד התורן בזירת ים סוף, מאחר שהאטה ולא המשיכה בהפלגה צפונה.
מאוחר יותר, כשזוהתה האונייה בשמה, התנהל דו-שיח בין המשמרת התורנית בזירת ים סוף לבין המודיעין הימי במפקדת חיל הים.
המידע במפקדה היה שאונייה בשם הזה נמצאת בים התיכון.
אנשי הזירה החזיקו בדעה כי מדובר באונייה מרשימת החשודות.
בתחילה חשבו אנשי מערך הגילוי כי זו אונייה שזקוקה לעזרה.
הנחתת אח"י "אשדוד" (פ-61), בפיקודו של אבי רוטמן, שהייתה בסיור בדרום מפרץ אילת, נשלחה .
האונייה לא ענתה לקריאות והעלתה את חשד המפקד התורן.
קמ"ן זירת ים סוף הודיע שמדובר באונייה חשודה.
על הסיפון נראתה סירת גומי מהירה עם שני מנועים.
כאשר האונייה סירבה לעצור, הפך החשד לוודאי.
האונייה עצרה רק לאחר יריות לתוך גשר האונייה.
מהמכולה על הסיפון פרצה רקטה.
לאחר ירי נוסף, הניפו אנשי הצוות סדין לבן והאונייה נכנעה.
צוות השתלטות מהנחתת, עלה על האונייה והעביר לנחתת את שבעת אנשי הצוות – שישה פלסטינים ורב חובל הודי.
בים גלי ובחשיכה, נחת מסוק על סיפון הנחתת ופינה את השבויים לחקירה במפקדת מרחב שלמה.
שלושה פצועים קיבלו טיפול במרפאת מרחב משלמה.
בשלב מסוים קיבל מפקד הנחתת הוראה לגרור את האונייה שצפה בלי שליטה.
הוא הודיע שהתנאים בשטח אינם מאפשרים לעשות זאת.
הנחתת נשארה במקום האירוע עד גמר הטיפול על ידי אח"י רשף.
לאחר האירוע, המשיכה הנחתת במשימותיה בהתאם לתוכנית סיורי הביטחון השוטף במפרץ אילת.
כעבור ארבעה ימים, שבה הנחתת לבסיסה הקבוע בשארם א-שייח'.
הסטי"ל אח"י רשף, בפיקודו של הרצל שחף, הופנה גם הוא לאזור.
צוות ההשתלטות מהסטי"ל, עלה על ה"אגיוס דמטריוס", החליף את צוות ההשתלטות מהנחתת, שהיה פחות מאומן בפעולת השתלטות, על מנת למנוע כפילות, וגילה רקטות מוכנות לשיגור וחביות חומר נפץ מוכנות לפיצוץ.
התברר שהכוונה הייתה לירות רקטות על העיר אילת, להפנות את האונייה בהגה אוטומטי לכיוון חוף אילת, ולפוצץ שם בהשהייה, את מטען חומר הנפץ.
ה"אגיוס דמטריוס" נעזבה בים כשהגלים והרוח מקרבים אותה לחוף הסעודי.
מפקד חיל הים מיכאל ברקאי הורה להשמידה.
ירי פגזי תותח מאח"י "רשף" גרמו להתפוצצות מטען חומר הנפץ והאונייה טבעה.
משמעות חסימת האונייה אגיוס דמטריוס
למרות העדר מודיעין עדכני לגבי היותה של האונייה אגיוס דמטריוס בים סוף, או כוונה לבצע פיגוע חבלני שם, כוחות חיל הים בזירה הדרומית – מערך הגילוי, כלי השיט שהוצבו במפרץ אילת ומפקדת הזירה – פעלו כראוי ומנעו פיגוע גדול.
מניעת הפיגוע נטרלה גם את כוונת סוריה ואש"ף להעיב על הסכם שלום עם מצרים, שנחתם מספר ימים לפני כן, ולעורר ספקות לגבי התועלת שבו.
בליל חסימת האגיוס דמטריוס התקבל מברק שנשלח משר הביטחון עזר ויצמן ובו הוא הודה לכל המשתתפים בסיכול הפיגוע.
כעבור כחודש ממועד האירוע, עיריית אילת בשיתוף גורמי התיירות יזמו יום אירוח ופינוק בעיר, כתודה והערכה לכל החיילים והחיילות אשר השתתפו הסיכול הפיגוע: מתחנות החוף ומהמי"ק הזירתי, מהנט"ק ומהסטי"ל.
+בעלי תפקידיםשםתפקידתרומה ופעילותתמונהסא"ל יצחק שמיר מפקד תורן במפקדת חיל הים אישר והורה לעצור את האגיוס דמטריוס בירי סא"ל שמואל פרס מפקד פלגת הדבורים ומפקד תורן זירת ים סוף הורה לנחתת לגשת לזיהוי רס"ן יהודה קוטיק קצין מודיעין זירת ים סוף הודיע שיש להתייחס לאגיוס דמטריוס כחשודה ולבדוק אותה ביסודיות.
סרן מוטי מלכין עוזר קצין המודיעין בזירת ים סוף קצין תורן לצדו של פרס.
+השתלשלות האירועיםתאריךזירהתיאור האירוע21 בספטמבר 1978 הים התיכון, סוריה אגיוס דמטריוס עוגנת בנמל לטקיה.
מפקדת הזירה מורה לנחתת להתקרב לשעה 15:30 זירת ים סוף, דרום מפרץ אילת הנחתת מתקרבת מאוד לאונייה, מניפה דגל B, צופרת ודורשת עצירה.
אגיוס דמטריוס אינה נשמעת להוראות העצירה ונראה כמנסה להתנגש בנחתת.שעה 15:50 זירת ים סוף, דרום מפרץ אילת.
הנחתת פותחת בירי לפני חרטום האונייה.
האונייה אינה עוצרת ודוחקת מזרחה לעבר החוף הסעודי.שעה 16:00 זירת ים סוף, דרום מפרץ אילת בהוראת מפקדת חיל הים, הנחתת יורה אל תוך גשר האונייה.
האונייה פונה מזרחה אל החוף הסעודי.שעה 16:18 זירת ים סוף, דרום מפרץ אילת הנחתת ממשיכה בירי כללי לעבר האונייה.
נראית התפוצצות על הסיפון והאגיוס דמטריוס נעצרת.שעה 16:22 זירת ים סוף, דרום מפרץ אילת צוות האונייה מניף סדין לבן.שעה 16:30 זירת ים סוף, דרום מפרץ אילת המחבלים מועברים בזוגות בסירת הגומי אל הנחתת.
לטענתם הם אנשי צוות של אונייה תמימה בדרכה לנמל חאקל בחוף הסעודי.שעה 17:00 זירת ים סוף, דרום מפרץ אילת הסטי"ל אח"י רשף מגיע לזירת האירוע ומוריד צוות השתלטות.
גם הנט"ק מוריד צוות השתלטות לאניה.שעה 17:30 זירת ים סוף, דרום מפרץ אילת צוות ההשתלטות של הסטי"ל מבצע חיפוש באניה.
מתגלות כוורות רקטות על הסיפון ו-25 חביות של 20 ק"ג TNT בבטן האניה.שעה 18:10 זירת ים סוף, דרום מפרץ אילת מסוק חיל האוויר נוחת על סיפון הנחתת בים גלי ורוח צפונית חזקה, ומפנה את השבויים לטיפול וחקירה.
השבויים מפונים לחוף בשלוש העברות מסוק.שעה 20:00 זירת ים סוף, דרום מפרץ אילת מפקד הנחתת, אבי רוטמן, מקבל הוראה לגשת לגרור את האונייה שנסחפת ללא שליטה.
הוא מודיע שהתנאי הים - גלים בגובה שישה מטרים - אינם מאפשרים לבצע זאת.30 בספטמבר, שעה 23:25 זירת ים סוף, דרום מפרץ אילת האגיוס דמטריוס הריקה מאנשים נסחפת לחוף הסעודי.
באישור מפקד חיל הים מיכאל ברקאי ושר הביטחון עזר ויצמן), אח"י רשף פותחת לעברה באש מתותח אוטו מלרה 76 מ"מ.
במתמטיקה, קבוצה של פונקציות היא חסומה במידה אחידה אם כל הפונקציות מהקבוצה חסומות על יד אותו קבוע.
בשקילות, משפחת הפונקציה חסומה כאשר איחוד התמונות של כל הפונקציות השייכות לקבוצה הוא קבוצה חסומה.
סדרת פונקציות היא חסומה במידה אחידה אם קבוצת כל הפונקציות שבסדרה חסומה במידה אחידה.
באנליזה פונקציונלית, משפט בנך-שטיינהאוס מספק תנאים מספיקים לחסימות במידה אחידה של קבוצה של אופרטורים.
תהי משפחה של פונקציות עם קבוצה כלשהי, קבוצת אינדקסים ו- שדה המספרים הממשיים או המרוכבים.
חסומה במידה אחידה אם קיים מספר ממשי כך שמתקיים:
ביתר כלליות, אם מרחב מטרי עם מטריקה , אז הקבוצה נקראת חסומה במידה אחידה, אם קיים איבר ומספר ממשי כך שמתקיים .
כל סדרת פונקציות אשר מתכנסת במידה שווה בתחום נתון היא חסומה במידה אחידה על התחום.
סדרת הפונקציות כך ש- ממשי ו- שלם חסומה במידה אחידה על כל הישר הממשי; החסם הוא 1.
סדרת הנגזרות של הפונקציות מהדוגמה שלעיל,, אינה חסומה במידה אחידה על כל הישר: סדרת הערכים איננה חסומה.
חסימת הגישה לוויקיפדיה בטורקיה החלה בבוקר 29 באפריל 2017, והסתיימה ב-15 בינואר 2020. בתקופה זו חסמו השלטונות הטורקים את הגישה בטורקיה לוויקיפדיה בכל השפות.
ההגבלות התרחשו בעקבות ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה, וכמה שבועות לאחר שהתקיים משאל העם בטורקיה, והיו המשך לחסימתם של תכנים בוויקיפדיה הטורקית בשנים קודמות.
ב-23 במאי 2019 הגישה קרן ויקימדיה עתירה לבית הדין האירופי לזכויות האדם על מנת להסיר את החסימה של ויקיפדיה בטורקיה.
ב-26 בדצמבר 2019 בית המשפט לחוקה בטורקיה הכריע כי חסימת ויקיפדיה אינה חוקתית והורה על הסרה מיידית של החסימה.
החסימה החלה שבועיים לאחר שנערך משאל עם בטורקיה ב-16 באפריל 2017. ב-25 באפריל התקיפה טורקיה מטרות שונות של הכורדים בסוריה ובעיראק (סינג'אר), בפרט מטרות הקשורות ל-PKK, המפלגה הדמוקרטית המאוחדת בסוריה (PYD) ולזרוע הצבאית שלה היחידות להגנת העם (YPG).
ארבעים לוחמים נהרגו בעיראק בהרי סינג'אר.
הכוחות הסוריים הדמוקרטיים (SDF) איימו להפסיק את המבצע לשחרור א-רקה אם ארצות הברית לא תנקוט צעדים כדי לעצור את תקיפותיה של טורקיה.
כוחות ארצות הברית החלו בפטרולים משותפים עם הכוחות הסורים הדמוקרטים לאורך הגבול על-מנת לכפות הפסקת אש מול הטורקים.
ב-26 באפריל, בהמשך לטיהורי הממשל הטורקי בשנים 17–2016, 1,009 שוטרים הואשמו כי הם חלק מרשת גולניסטית, ונעצרו.
9,100 קצינים הושעו ב-29 באפריל, 3,974 עובדי מדינה פוטרו, 190 ארגונים הוצאו מחוץ לחוק ו-12 עיתונאים נאסרו.
הניו יורק טיימס הגדיר את המהלך כ"הרחבת העימות ומניעת חופש ביטוי".
בבוקרו של 29 באפריל הודיע "Turkey Blocks", ארגון מחקר עצמאי המנטר הגבלת גישה לאינטרנט בטורקיה, שהגישה לכל גרסאות השפה של ויקיפדיה נחסמו.
רויטרס ו-BBC דיווחו כי השלטונות הטורקיים חסמו כל גישה לוויקיפדיה במדינה משעה 05:00 בשעון גריניץ'.
הרשויות הטורקיות לא סיפקו הסבר מעבר להצהרה שלאחר ניתוח טכני ושיקול משפטי המבוסס על חוק אינטרנט (חוק מס' 5651), הוחלט להפעיל צעדים מנהליים נגד האתר.
משתמשים טורקיים דיווחו כי הם יכולים לגשת לוויקיפדיה רק באמצעות כלים עוקפים כגון VPN.
קול אמריקה דיווח שהתקשורת הטורקית הסבירה את החסימה, כתוצאה מ"תוכן הקשור לטרור".
סוכנות הידיעות הטורקית, Anadolu Agency, דיווחה שהחסימה קשורה לערך על המעורבות הטורקית במלחמת האזרחים בסוריה.
נכון למרץ 2025 הערך מופיע ב-13 ויקיפדיות.
החסימה נובעת מערכים הטוענים לכאורה שטורקיה מפעילה תאי טרור בסוריה.
ממשרד החוץ הטורקי נמסר כי .
שני מרצים מאוניברסיטת בילג'י איסטנבול, הגישו ערעור על החסימה לבית משפט השלום באנקרה, לטענתם הסיבות לחסימה הם שני ערכים בוויקיפדיה האנגלית: הפרק בנושא טורקיה בערך על מדינות התומכות בטרור והערך על מעורבות טורקיה במלחמת האזרחים בסוריה.
שר התחבורה הטורקי אחמט ארסלאן אישר שהסיבה לחסימה של ויקיפדיה היא הטענה שעולה מערכים בוויקיפדיה האנגלית כאילו טורקיה תומכת בטרור.
לפי ה-BBC, העיתון היומי Hurriyet דיווח כי הממשל הטורקי ביקש מוויקיפדיה להסיר את התוכן הפוגע, אם התוכן יוסר חסימת ויקיפדיה בטורקיה תוסר.
מאוחר יותר באותו היום, הוחלפה החסימה האדמיניסטרטיבית הזמנית בצו של בית משפט שהוצא על ידי בית המשפט השלום הראשון לעניינים פליליים באנקרה, שהגדיר את חסימת ויקיפדיה כ"אמצעי הגנה".
על פי סוכנות הידיעות הטורקית, Anadolu Agency, טורקיה דרשה מאתרים בינלאומיים להקים נציגות טורקית, למלא אחר עקרונות החוק הבינלאומי, יישום צווי בית משפט, והימנעות ממסע השמצות בטורקיה.
NDTV דיווח שהמהלך גרם לתגובות חזקות במדיה חברתית נגד ההחלטה למנוע גישה ל"אחד מאתרי האינטרנט הפופולריים ביותר בעולם".
חוק מס' 5651, המכונה חוק האינטרנט (IA), נחקק ב-4 במאי 2007. מטרתו של חוק זה תוארה על ידי רשות השידור הטורקית כדלקמן: "יש 2 סיבות להחלת החוק.
הסיבה הראשונה: קביעת חבות ואחריות קולקטיבית לספקי גישה, מיקום ותוכן, אשר הם עיקר השחקנים המפעילים את האינטרנט.
הסיבה השנייה היא לקבוע את הנהלים ואת היסודות הקשורים באופן ספציפי לפשעים באינטרנט, ומאבק בהם באמצעות ספקי גישה, מיקום ותוכן." החוק שימש לצנזר יחידים, עיתונאים ואמצעי תקשורת.
ועדת ונציה של המועצה האירופית מצאה את החוק כבלתי מאזן בין מטרות לגיטימיות ובין הגבלה על חופש הביטוי.
פניית קרן ויקימדיה לערכאות משפטיות
ב-3 במאי 2017 הגישה קרן ויקימדיה התנגדות לחסימה בבית הדין הפלילי הראשון באנקרה, אולם היא נדחתה על ידי בית המשפט ב-5 במאי.
בפסק הדין נאמר כי החסימה ברחבי המדינה תמשיך כל עוד הדפים "הפוגעניים" לא יוסרו.
לפני הגשת ההתנגדות לבית המשפט, קרן ויקימדיה ערכה סדרה של דיונים עם הרשויות הטורקית כדי להבין את דאגותיהם.
כשנתיים לאחר החסימה, ב-23 במאי 2019, פנתה קרן ויקימדיה לבית הדין האירופי לזכויות האדם על מנת להסיר את החסימה של ויקיפדיה בטורקיה.
קרן ויקימדיה הצהירה כי "אנו נוקטים פעולה זו כחלק ממחויבותנו המתמשכת לידע ולחופש הביטוי כזכות יסוד לכל אדם".
ב-2 במאי, עיריית איסטנבול הוציאה את ג'ימי ויילס, מייסד ויקיפדיה, מרשימת האורחים באירוע עיר חכמה, שתוכנן להתקיים בין 15-18 במאי.
ויילס קיווה להגיע למרות חסימת ויקיפדיה, והוסיף: "אני מצפה לביקור.
איסטנבול היא אחת הערים האהובות עלי".
חברי הפרלמנט של מפלגת העם הרפובליקנית מתחו ביקורת על החסימה.
ארן ארדם קבע כי האיסור "מעמיד את טורקיה בשורה אחת עם צפון קוריאה"; Baris Yarkadas כינה את החסימה "צנזורה והפרה של הזכות לגישה למידע".
חסימה דלקתית של הסימפונונות היא מחלה ריאתית כרונית, הנגרמת כתוצאה מהרס של דרכי הנשימה הקטנות ביותר בריאות (ברונכיוליטיס), לרוב ההרס נגרם בעקבות זיהום בדרכי הנשימה.
מחלה זו אינה הפיכה, ולכן עם התקדמות המחלה הטיפולים בה מחריפים, ואף יכולים להגיע עד לצורך בהשתלת ריאה.
ברוב המקרים התוצאות של המחלה אינן חיוביות, והסובלים ממנה מגיעים למצב של גסיסה או מוות תוך חודשים ספורים, או במקרה הטוב תוך מספר שנים מרגע הופעתה.
מחלה זו היא נדירה יחסית באוכלוסייה.
היא מצויה בשכיחות די גבוהה בקרב אוכלוסיית האנשים שעברו השתלת ריאה- כ-75% לוקים בה בתקופת העשור של ההשתלה.
כמו כן, היא מצויה בשכיחות של 10% בקרב אנשים שעברו השתלת מח עצם.
האבחנה הראשונית של המחלה החלה לצוץ שנת 1956, אך היא הוגדרה ואובחנה באופן מובהק רק בשנת 1981.
המחלה מאופיינת בחסימה קבועה של דרכי הנשימה שכתוצאה ממנה מופיעות צלקות ודלקות בדרכי הנשימה.
תופעות אלה מביאות לקוצר נשימה חמור, שיעול יבש, תחושת עייפות וצפצופים בעת הנשימה.
בנוסף המחלה מקטינה את נפח הנשימה המאומצת ואת הזרימה של האוויר הננשף באופן דרסטי.
אחוז הנפח הננשף באופן מאומץ אצל אדם בריא הוא 80% בעוד שאצל אדם הסובל מהחסימה הכרונית בסימפונונות נע בין 16% ל-21% בלבד.
רוב הסימפטומים יופיעו באופן הדרגתי עם החמרתה של המחלה, עם זאת, במקרים מסוימים תירשם ירידה דרסטית במחלה ובהתאם גם התסמינים יופיעו באופן פתאומי.
ישנם גורמים שונים שיכולים להביא לחסימה הדלקתית בסימפונונות ביניהם:
זיהומים ויראליים הנגרמים מנגיפים שונים כמו: נגיף האדנו-וירוס, נגיף הציטומגל-וירוס, נגיף הכשל החיסוני האנושי, נגיף נשימתי-סינציאלי אנושי.
דחייה של איברים בקרב מטופלים שעברו השתלה.
מחלות קולגן וסקולריות - מחלות אוטואימוניות הפוגעות בתפקוד כלי הדם.
חשיפה לדלקת מפרקים שגרונית (אוסטיאוארטריטיס).
תגובה כתוצאה מנטילת תרופות וחשיפה לאדים רעילים כמו די-אצטיל, אמוניה, כלור, תיוניל-כלוריד, גז חרדל, אוזון ועוד נוספים.
כמו כן המחלה עלולה להופיע באופן אידיופטי, כלומר ללא סיבה ידועה.
ישנם חומרים תעשייתיים העלולים לגרום לנזקים בדרכי הנשימה ולחסימת הסימפונונות בעקבות שאיפתם.
קיימים מקומות עבודה בולטים בהם העיסוק עם חומרים רעילים אלו מצוי בתדירות גבוהה ואכן נרשם בהם אחוז גבוה של תחלואה במחלות הקשורות בדרכי הנשימה, ביניהם:
עובדים שהתעסקו בייצור של ניילון.
עובדים שעסקו בריסוס של צבעי פוליאמיד-אמין על טקסטיל.
עובדים המתעסקים בייצור סוללות ונחשפו לאדי תיוניל-כלוריד.
עובדים במפעלים של ייצור חומרי טעם וריח.
גורם נוסף ונפוץ הגורם למחלה הדלקתית בסימפונונות הוא שאיפה של התרכובת הכימית די-אצטיל.
הדי אצטיל הוא כימיקל ידוע ושכיח בייצור של מרגרינה ומוצרי מזון נוספים כמו ממתקים שונים, פופקורן להכנה במיקרוגל וכן לוקח חלק בתהליך של ייצור יינות.
חשיפת הכימיקל כגורם סיכון עלתה לאוויר לראשונה כאשר שמונה עובדים שעבדו במפעל לייצור פופקורן במיזורי שבארצות הברית לקו במחלה.
בשנת 2000 משרד הבריאות של מיזורי זימן את המכון הלאומי לבטיחות ולבריאות תעסוקתית במטרה לברר את הסיבה לתחלואה ולספק המלצות על אמצעי בטיחות נחוצים.
לאחר שהמפעל נסרק וההיסטוריה הבריאותית של עובדי המפעל נבחנה, המכון המליץ לכל העובדים במפעל להשתמש באמצעי הגנה נשימתיים בעת עבודתם.
בעקבות התקרית הזו קיבלה המחלה הדלקתית בסימפונונות כינויים שונים בתקשורת ביניהם "ריאת הפופקורן", "ריאות עובדי הפופקורן" ועוד נוספים.
לאחר האירוע במפעל הפופקורן הוציא המנהל לבטיחות ולבריאות התעסוקתית המלצה מפורשת לכלל המפעלים המתעסקים עם די-אצטיל להתחיל לעקוב באופן סדיר אחרי דגימות האוויר בסביבת העבודה, לספק מטהרי אוויר ולערוך מעקב רפואי אחרי עובדים המצויים בסיכון לשאוף את החומר ולחלות במחלה.
בשנת 2011 פרסם המנהל המלצה לזמן החשיפה לטווח הקצר ל-25 מ"ג/ליטר של די-אצטיל ובנוסף פרסם הגבלה חוקית לזמן החשיפה של העובדים לכ-5 מ"ג/ליטר מהחומר.
בשנת 2007, אובחן בדנוור אדם שהיה צרכן כבד של פופקורן המוכן במיקרוגל, כלוקה בחסימה הדלקתית בסימפונונות.
זו הייתה הפעם הראשונה בה נרשם קשר בין צריכת הפופקורן למחלה.
לאחר כשנה יצא הצרכן כנגד יצרני הפופקורן ותבע אותם בטענה ששאיפת האדים שיצאו בעת חימום הפופקורן במיקרוגל הייתה הגורם למחלתו וגרמה לנזק בלתי הפיך לריאה שלו.
בשנת 2012 אכן הוא קיבל פיצויים בסך 7.3 מיליון דולר כפיצוי על הנזק שנגרם לו.
באותה שנה ד"ר ססיל רוז, מומחית לפולמונולוגיה (תורת הריאות) במרכז הרפואי היהודי לבריאות בדנוור, הוציאה אזהרה שלא רק העובדים המתעסקים עם התרכובת הכימית המסוכנת, מצויים בסיכון לחלות בחסימה הדלקתית, אלא גם הצרכנים של מוצרים המכילים די-אצטיל חשופים לשאיפת האדים ולסיכון לחלות במחלה.
לאחר שנחשף הדי-אצטיל כגורם רעיל ומזיק, חברות פופקורן שונות יצאו בהבטחות כי הן יחליפו את תחליף החמאה המכיל בתוכו את הכימיקל הרעיל בתחליפים שונים ופחות מסוכנים.
אמנם הדי-אצטיל מאושר על ידי מנהל המזון והתרופות כמרכיב טעם וריח שאין בו סכנה, אך עדיין ישנן הוכחות מובהקות כי שאיפה של כמות מוגזמת של החומר מובילה לנזקים בלתי הפיכים.
כמו כן די אצטיל מצוי גם באדים הנוצרים בסיגריות האלקטרוניות.
גורם סיכון נוסף החשוד לגרימת החסימה הדלקתית בסימפונונות עלה לאוויר לאחר שהמחלה החלה להופיע בשכיחות די גבוהה בקרב יוצאי צבא מעיראק ומאפגניסטן.
בעיה זו יוחסה לכך שיוצאי הצבא באזורים אלו היו חשופים באופן תדיר לבורות שרפה בהם שרפו פסולת אשר הכילה לרוב פלסטיק וחומרים נוספים הפולטים אדים רעילים ומזהמים בעת שריפתם.
יוצאי צבא רבים גילו סימפטומים של קוצר נשימה ואסתמה ולאחר שערכו להם ביופסיית ריאה התברר כי הם לוקים בחסימה הדלקתית של הסיפונונות.
על אף שהממשלה באזורים אלו הכחישה כל קשר סיבתי בין קיום בורות השרפה לבין הבעיות הבריאותיות של הלוחמים, היא החליטה ליזום מעקב רציף אחר בריאותם של יוצאי הצבא שנכחו בקרבת בורות השרפה במטרה לוודא האם באמת קיים קשר בין החסימה הדלקתית בסימפונונות לקרבת הלוחמים לבורות השרפה.
ברוב המקרים קשה מאוד להגיע לאבחנה מדויקת של המחלה, זאת באופן דומה למחלות נוספות הקשורות בדרכי הנשימה כמו אסתמה, ברונכיטיס כרוני ודלקת ריאות.
על מנת להשיג אבחון מיטבי של החסימה הדלקתית בסימפונונות, המטופל נדרש לעבור סדרה של בדיקות מרובות כגון צילומי רנטגן של החזה ובדיקת טומוגרפיה ממוחשבת ברזולוציה גבוהה באמצעותה ניתן לאבחן אוויר שנותר לכוד בריאות גם לאחר נשיפת מלוא האוויר החוצה, ובכך להעיד על חסימה אפשרית בדרכי הנשימה.
כמו כן יידרש המטופל לעבור מגוון בדיקות לצורך אומדן של תפקוד הריאה, ביניהן:
בדיקת נפח ריאות- בדיקה המודדת כמה אוויר יכולות הריאות להכיל, בדיקות אלו עשויות להראות הצטברות מוגזמת של אוויר בריאות כתוצאה מאוייר שנלכד בתוכן ונמנע ממנו לצאת מסיבות אפשריות, כגון חסימה דלקתית.
ספירומטריה- בדיקה הבודקת את תפקודן של הריאות, בבדיקה נמדד נפח האוויר שהנבדק מסוגל לשאוף ולנשוף ובנוסף מודדים גם כמה מהר הוא מצליח לנשוף את האוויר מהריאות.
בדיקות הספירומטריה המניבות ערכים נמוכים מהממוצע עלולות להעיד על חסימות קבועות בדרכי הנשימה או חסימות המגבילות את הנשימה בעוד לריאות אין אפשרות להתרחב באופן מלא.
בדיקת דיפוזיית הריאה- בבדיקה זו בודקים את תפקוד רקמת הריאה וכלי הדם המגיעים אליה על מנת לקלוט חמצן מהאוויר ולפלוט פחמן דו-חמצני מהגוף.
בבדיקה שואפים כמות מזערית של פחמן חד-חמצני ובודקים כמה נשאר באוויר בסוף השאיפה וכך יודעים כמה נספג בגוף.
הבדיקה מדמה ספיגה של חמצן בגוף ומטרתה לבדוק את היכולת של הריאות לפזר את החמצן למערכת הדם.
בדיקה זו לרוב יוצאת נורמלית אצל אנשים שהמחלה מצויה אצלם בשלב מוקדם ולכן קשה להגיע באמצעותה לאבחנה מדויקת.
ביופסיה ריאתית- לקיחת דגימה מרקמת הריאה.
באופן כללי, על מנת להגיע לאבחנה של חסימת הסימפונונות יש לנקוט בבחינה מרובה של דגימות ובדיקות.
ניתן למנוע את המחלה, הנגרמת במקרים רבים עקב חשיפה גבוהה לאדים רעילים של חומרי טעם וריח, על ידי שימוש באמצעי בקרה במפעלים, אמצעי הגנה בטוחים לכל עובד, ניטור של עובדים שעשויים להיפגע, העלאת מודעות העובדים לנושא וחשיפתם לאמצעי הזהירות.
כמובן שהימנעות מוחלטת משימוש בחומרים אלה תמנע באופן המיטבי את הסיכוי לחלות בחסימה הדלקתית.
חסימת הסימפונונות הדלקתית היא מחלה כרונית ואינה הפיכה, לכן ברוב המקרים הטיפול הניתן הוא טיפול תומך בלבד.
אולם, מחקרים הראו כי קיימים טיפולים אחדים כגון שימוש בסטרואידים שונים או בתרופות שמטרתן למנוע או לעכב את פעילותה של המערכת החיסונית, יכולים להשיג מצב של ייצוב המחלה ומניעת החרפתה העתידית.
עם זאת, נתונים אלו נבדקו רק בקרב אוכלוסיית האנשים שעברו השתלת מח עצם.
במקרים מסוימים ניקוז תנוחתי באמצעות פיזיותרפיה נשימתית ופעילות גופנית סדירה יקלו על הסימפטומים.
הטיפול המצוי בעדיפות האחרונה וניתן כברירת מחדל הוא השתלת ריאה, אמנם גם המטופלים שעברו השתלה מצויים בסיכון גבוה לפתח את המחלה מחדש וזאת משום שהמחלה היא סיבוך הנפוץ לאחר דחייה כרונית של הריאה המושתלת.
סרטן הנהרות האפריקאי (שם מדעי: Macrobrachium vollenhoveni) הוא מין של חסילון אשר אנדמי למערב אפריקה.
סרטן הנהרות האפריקאי גדול מאוד ולכן חשוב לחקלאות המקומית כמקור מזון.
הסרטן נודד ממים מתוקים אל מים מלוחים בשביל להשריץ ואז חוזר למים מתוקים בצורת לרווה.
עקב בניית סכר בנהר סנגל מספר הפרטים שלו ירד ומחקרים חדשים מראים כי החזרתו בכמויות גדולות לטבע עשויה לצמצם את תפוצתה של עלקת הבילהרציה, ולהפחית את מקרי התחלואה.
לסרטן הנהרות מבנה גוף גדול, בעל אורך של 100–150 מילימטר.
צבעו חיוור בעלי קווים כהים לאורך שריונו.
הנקבה מטילה ביצים אדומות או כתומות.
סרטן הנהרות אנדמי למערב אפריקה, מסנגל ועד אנגולה.
בנוסף ניתן למצוא אותו בביוקו, סאו טומה וכף ורדה.
סרטן הנהרות האפריקאי נמצא במים מתוקים ומלוחים.
נצפה כי לפני ההזדווגות הם מבצעים טקסי חיזור.
החדרת הזרע נעשית בצורה לא ישירה.
הזכר מכניס את תאי זרע אל תוך החזה של הנקבה בצידו הוונטרלי ואז הנקבה משחררת ביציות אשר עוברות אל תוך הזרע ומופרות.
לאחר ההזדווגות הנקבה נושאת את הביצים ממים מתוקים אל מים מלוחים ומשריצה אותן שם, מכיוון שהלרוות זקוקות למים מלוחים כדי להתקיים.
מכיוון שהביצים לא יכולות לבקוע במליחות גבוהה מדי, הנקבה הולכת לשפך הנהר בתקופה הגשומה אז מליחות המים נמוכה יחסית.
לאחר מכן הלרווה מגיעה אל מים מתוקים כדי להשלים את התפתחותה.
סרטן הנהרות הוא אוכל-כול, ורוב תזונתו מורכבת מצמחים, אצות, פלנקטון וחסרי חוליות.
בנוסף לכך הם אוכלי נבלות, ומעדיפים תזונה משאריות של בעלי חיים, אך גם נצפו אוכלים ראשנים ודגים.
סרטן הנהרות האפריקאי מתאים מאוד לגידול חקלאי כמקור מזון, מכיוון שהוא יכול להתקיים בסביבות שונות, ומפני שהוא אוכל-כול.
אך עדיין אין גידול מסיבי של סרטנים, מכיוון שעדיין לא ידועים התנאים המדויקים של מליחות המים הנחוצה כדי שהנקבה תוכל להשריץ ביצים.
הפרטים הגדולים של סרטן הנהרות אוכלים חלזונות של מי מתוקים, כולל החלזונות אשר משמשים כפונדקאים לתולעת הפרזיטית עלקת הבילהרציה אשר יכולה לחדור לגוף האדם ולגרום למחלת הבילהרציה.
בנהר סנגל נבנה סכר במרחק 50 קילומטר משפך הנהר וחסם את הגישה של סרטנים אל המים המלוחים של שפך הנהר.
כתוצאה מכך ירדה אוכלוסיית הסרטנים בצורה מסיבית, ומספר האנשים אשר חלו בבילהרציה עלה באופן דרסטי.
ככל הנראה איבוד טורף טבעי של החלזונות גרם לעליה במספר החלזונות, ובעקבותיה לעלייה במספר עלקות הבילהרציה.
אחוז האנשים אשר נדבקו בבילהציה הגיע ל-71.8% בכפרים מסוימים.
סרטנים דומים התגלו כטורפים יעילים של חלזונות בתנאי מעבדה, ולכן חשבו שגם סרטן הנהרות האפריקאי יצליח לטרוף אותם ביעילות רבה.
המאמץ העיקרי הושקע בגידול סרטנים זכרים אשר יותר גדולים ולכן טורפים יותר מאשר הנקבות, ובנוסף לא יצטרכו להגר כדי להשריץ, ולכן יישארו בקרבת המקום שבו יוחזרו לטבע.
הסרטנים יוכלו לשמש למאכל גם לאחר שהם יטרפו את החלזון מכיוון שעלקת הבילהרציה איננה מסוגלת לשרוד בגופו של הסרטן.
להחזרת הסרטנים בנוסף לשימוש בסמים וטורפים טבעים יש פוטנציאל עצום בלחימה נגד המחלה הקשה הזאת.
חסימת כתובות IP היא יישום של שירות אינטרנט החוסם בקשות ממחשבים עם כתובות IP מסוימות.
בדרך כלל משתמשים בחסימת כתובות IP כדי להגן מפני מתקפות כוח גס , ולמנוע גישה באמצעות כתובת זדונית.
ניתן להשתמש בחסימת כתובות IP להגבלת הגישה לאזור גאוגרפי מסוים או ממנו, למשל לצורך הפצת תוכן לאזור ספציפי, או חסימה גאוגרפית.
לכל מכשיר המחובר לאינטרנט מוקצית כתובת IP ייחודית, הנחוצה כדי לאפשר למכשירים לתקשר זה עם זה.
בעזרת תוכנה מתאימה באתר המארח, ניתן לנטר את כתובות ה-IP של המבקרים כדי לקבוע את מיקומם הגאוגרפי של המבקרים.
רישום כתובת ה-IP יכול, למשל, לקבוע האם אדם מסוים ביקר באתר בעבר, למשל כדי להצביע יותר מפעם אחת, כמו גם לפקח על דפוסי הצפייה שלו, כמה זמן עבר מאז שהוא ביצע פעילות כלשהי באתר (בהנחה והאתר הגדיר מגבלת זמן), ועוד.
ידיעת המיקום הגאוגרפי של המבקר מלמדת, מלבד פרטים נוספים, על מדינת המבקר.
במקרים מסוימים בקשות ממדינה מסוימת או תגובות עליהן ייחסמו לחלוטין.
משתמשים עשויים לעקוף חסימה גאוגרפית וצנזורה באמצעות חיבור VPN ובכך להגן על המיקום והזהות האישית שלהם ולהישאר אנונימיים.
באתר אינטרנט, חסימת כתובות IP יכולה למנוע גישה מכתובת זדונית, אם כי ניתן להשתמש תחילה באזהרה או בחסימת החשבון.
הקצאה דינמית של כתובות IP על ידי ספקי שירותי אינטרנט יכולה לסבך את חסימת כתובות ה-IP, מה שמקשה על חסימת משתמש ספציפי מבלי לחסום כתובות IP רבות (חסימת טווחי כתובות IP), ובכך ליצור נזק רחב.
מערכות הפעלה דמויות יוניקס מיישמות בדרך כלל חסימת כתובות IP באמצעות עטיפת TCP והיא מוגדרת במערכת על ידי קובצי בקרת הגישה etc/hosts.deny/ ו-etc/hosts.allow/.
חברות ובתי ספר המציעים גישה למשתמשים מרחוק משתמשים בתוכנות לינוקס כגון DenyHosts או Fail2ban להגנה מפני גישה בלתי מורשית תוך מתן גישה מרחוק למורשים.
התוכנה משמשת גם לצורך מתן גישה מרחוק למחשבים וכן לצנזורה באינטרנט.
ניתן להשתמש בשרתי פרוקסי ובשיטות אחרות כדי לעקוף את חסימת התעבורה מכתובות IP.
עם זאת, קיימות שיטות נגד פרוקסי.
בפסק דין של בית המשפט בארצות הברית משנת 2013 בתיק Craigslist v.
3Taps, קבע השופט הפדרלי האמריקני צ'ארלס ברייר כי עקיפה של חסימת כתובות גישה מהווה הפרה של חוק שימוש לרעה והונאת מחשבים (CFAA) בגין "גישה בלתי מורשית", שעונשה פיצויים.
חסימת תעלת סואץ ב-2021 נגרמה עקב תקלת שיוט שאירעה ב-23 במרץ 2021. בעקבות התקלה נתקעה בתעלת סואץ אוניית המכולות "אוור גיוון" (Ever Given), שאורכה 400 מטר ועל סיפונה כ-18,300 מכולות.
האונייה יצאה משליטה בעקבות סופת חול ורוחות עזות, שהיטו אותה וגרמו לה להסתובב והיא נתקעה באלכסון בגדת התעלה.
האונייה חסמה את התעלה לחלוטין למעבר כלי שיט, כ-150 אוניות נתקעו משני צדי התעלה בים התיכון ובים סוף ומספרן עלה בעשרות מדי יום.
מעל 369 אוניות מכולה, אוניות צובר שמובילות מטען יבש בתפזורת, ומכליות שנושאות דלק ומטען נוזלי אחר, המתינו לפתיחת התעלה לתנועה.
בין כלי השיט התקועים היו לפחות 20 אוניות משלוחים חיים שעליהם עשרות אלפי עגלים, ועלה חשש למצבם.
ב-29 במרץ 2021, בבוקר היום השישי לתאונה, לאחר עבודה בלתי פוסקת של אוניות מחפר וספינות גרר, ובסיוע הירח המלא שגרם לגאות גבוהה, שוחררו ירכתי האונייה והחרטום והאוור גיוון צפה.
היא הפליגה בכוח המנוע שלה עצמה למעגן באגמים המרים, כשהיא מלווה על ידי ספינות גרר רבות וצפירות שמחה
אוור גיוון היא בין אוניות המכולה הגדולות בעולם, אורכה 400 מטר, כגובהו של בניין האמפייר סטייט, והיא יכולה לשאת כ-20,000 מכולות.
היא שייכת לחברה היפנית , ששכרה את חברת ניהול האוניות הגרמנית לצורך תפעול יום-יומי של האונייה וטיפול ברישיונות וכחלק מזה הייתה גם מעורבת בפעולות החילוץ.
בעת התקלה האונייה הייתה חכורה מהבעלים על ידי החברה הטייוואנית , וצוות האונייה היה הודי.
האונייה שטה תחת דגל נוחות של פנמה.
אוניית המכולות "אוור גיוון" היא אחת מאוניות המשא הגדולות ביותר בעולם.
היא הייתה בדרכה מנמל טנג'ונג פלפאס במלזיה לנמל רוטרדם שבהולנד.
ב-23 במרץ 2021, בעת שחצתה את תעלת סואץ, התרחשה סופת חול עם רוחות במהירות של עד 74 קמ"ש, שדחפו את האונייה וגרמו לאובדן היכולת לנווט אותה.
בשעה 7:40 היא נתקעה בגדה בקילומטר ה-151 של תעלת סואץ (שנמדד מפורט סעיד שבים התיכון), 10 קילומטר מנמל סואץ שבים סוף.
באנימציה של מסלול האוור גיוון במערכת AIS – מערכת הזיהוי האוטומטי למעקב אחרי כלי שיט – נראית האונייה מתנודדת מגדה לגדה עקב הרוחות.
זמן קצר אחרי הכניסה לתעלה, ובסביבות הקילומטר העשירי היא נהדפת ומתייצבת במקביל לגדה המערבית, ונזרקת ממנה עם החרטום לכיוון הגדה המזרחית, שם היא נתקעת.
לפי חלק מההשערות, כשהייתה סמוכה לגדה המערבית נכנס לפעולה אפקט הגדה, שגרם להטיית החרטום לכיוון מרכז התעלה, והאונייה המשיכה בתנופה לגדה שמנגד.
אוניות נכנסות לתעלת סואץ בשיירות, והיא הייתה חמישית בשיירה צפונה, כשמאחוריה עוד 15 אוניות.
האונייה, שאורכה 400 מטר, נטתה בגלל פרץ הרוח וסבה על צירה, החרטום הבולבוסי של האונייה ננעץ עמוק בגדה, והיא התייצבה בצורה אלכסונית לרוחב התעלה, כשהיא חוסמת את המעבר.
לפחות 15 אוניות נוספות נתקעו יחד איתה בתעלה, ו-150 כלי שיט נתקעו בתור משני צידי התעלה, ומספרם עלה בכל יום.
חלק עגנו באגמים המרים, והשאר הטילו עוגן בים התיכון ומן העבר השני במפרץ סואץ שבים סוף, בהמתנה עד שישתחרר פקק התנועה.
מספר האוניות הממתינות הגיע ל-321 ב-27 במרץ.
המעבר בתעלת סואץ הצרה והרדודה הוא תמרון מורכב, ולכן על כל אונייה שנכנסת לתעלה עולה נתב מטעם רשויות התעלה שלוקח עליה פיקוד.
כשאונייה היא כה גדולה והמכולות מונחות זו על זו לגובה, פרץ רוח פתאומי דיו לפעול עליה כמו על מפרש ולהטות אותה על צידה.
ספינות הגרר שבתעלה אמורות לייצב אותה, אך למגה-אונייה דרושות ספינות גרר גדולות ובמספר רב, ובתוך התעלה הצפופה שכ-50 אוניות עוברות בה מדי יום זה לא תמיד אפשרי.
ספינות מצוידות גם מדחפי תמרון, שהם מדחפים קטנים בצד החרטום ובצד הירכתיים שמאפשרים לאונייה לשנות כיוון בצורה מדויקת ולהתייצב, אך הם נועדו להיות תוספת לספינות הגרר ואין בכוחם לייצב את האונייה בפרץ רוח חזק.
ברגע שאונייה כה גדולה וכבדה כדוגמת האוור גיוון נדחפת בגלל הרוח, האינרציה שלה מונעת את האפשרות לנווט אותה.
קבוצת מומחי חילוץ מהולנד ומיפן שעבדו בעבר באירועי חילוץ אוניות, מונו על ידי רשות התעלה לנהל את מבצע החילוץ.
דחפורים ואוניות מחפר החלו לחפור את האדמה מסביב לחרטום כדי לחלץ אותו, ואליהם הצטרפו אוניות מחפר שואבות.
הערכות חזו צורך לחפירה לעומק של בין 12 ל-16 מטר ולפנות 20 אלף מטר מעוקב של חול כדי לשחרר את האוור גיוון.
במטרה להקל את משקלה של האונייה הוצאו ממנה דלק ומי נטל, וכן מספר מכולות, אך אין בתעלת סואץ מנוף צף גבוה דיו כדי לפנות את כל המכולות מלמעלה.
שתים עשרה ספינות גרר סייעו בניסיון לשחרר את אוור גיוון.
מאחר שאי אפשר היה להסיר מהאונייה מכולות היה צורך להשאיר בה גם די מי נטל כדי שמרכז הכובד לא יהיה גבוה מדי מה שעלול לגרום להתהפכותה.
החילוץ הוא תהליך מסוכן, משום שצד אחד של האונייה תקוע בגדה אחת, הצד השני מונח על הגדה השנייה ושאר גוף האונייה צף על המים.
קשה לצפות מראש איך יתחלקו הלחצים על גוף האונייה, ואם הלחץ יתרכז באזור אחד האונייה עלולה להתבקע.
לכן יש צורך בספינות גרר רבות מסביבה כדי לחלק את הלחצים באופן שווה.
חלק גדול מעבודות החילוץ היה נסתר מהעין, שמונת מומחי החילוץ ההולנדים שמפקחים על העבודה סקרו את האונייה ואת קרקע התעלה ובנו מודל מחשב שיעזור לעבודות החילוץ מסביב לאונייה בלי לסכן אותה.
ב-27 במרץ נמסר שירכתי האונייה התחילו להשתחרר והגה הכיוון התחיל לפעול, היה חשש שהוא ניזוק ממשקל האונייה עליו.
ביום הרביעי לאחר התאונה, ב-26 במרץ, הגיעה לאתר אוניית המחפר הכותש-שואב "משהור", שהיא הגדולה ביותר בעולם.
היא התחילה לעבוד במרחק 100 מטר מהחרטום, וכעבור יומיים הגיעה למרחק 15 מטר ממנו ועומק של 15 מטר, כשהיא משלימה את רוב פינוי האדמה מסביב לחרטום.
עשרות אלפי טונות של אדמה פונו כדי לסייע לאונייה להשתחרר.
בבוקר היום החמישי לתאונה הגיעה לעזרה ספינת הגרר העצומה Alp Guard, השטה תחת דגל הולנד ויכולת הגרירה שלה היא 285 טון – 75% יותר מצי ספינות הגרר של התעלה כולו.
בעזרת הגוררת השתחררו עם הזריחה ירכתי האונייה שהיו תקועים 4 מטר מהגדה המערבית, וצוות החילוץ גרר אותם 120 מטר לתוך התעלה.
2,000 טון מי נטל הוספו לירכתי האונייה, כדי שהאונייה כולה תשמש מנוף באורך 400 מטר שיעזור לשחרר את החרטום.
בבוקר המחרת הגיעה לאתר גם ספינת הגרר הגדולה Carlo Magno הרשומה באיטליה.
בסביבות שלוש בצהריים באותו היום הגאות הייתה בשיאה, וכשכל ספינות הגרר מושכות יחד את האונייה התקועה, השתחרר גם החרטום.
כ-12% מהסחר העולמי עובר דרך תעלת סואץ, וכ-50 אוניות עוברות מדי יום בתעלה.
על פי הערכות, חסימת התעלה מונעת מסחר בשווי 9.6 מיליארד דולר ביום, כ-400 מיליון דולר בשעה.
לפי פרסומי Lloyd's List שמספקת מידע ספנות, אוניות מכולה שהיו בדרך לתעלה מאסיה התחילו לשנות כיוון לעבר כף התקווה הטובה, במסלול השיט הארוך והמסוכן שהיה היחיד לפני כריית תעלת סואץ.
הראשונה בהן הייתה אוור גריט (Ever Greet), אונייה אחות של אוור גיוון.
מסע מהמפרץ הפרסי לרוטרדם דרך תעלת סואץ נמשך כ-18 יום, והעיקוף דרך כף התקווה הטובה נמשך לפחות 31 יום.
גם חברת הספנות פאן אמריקס (Pan Americas) שמובילה גז נוזלי שינתה את מסלול האונייה בעודה באוקיינוס האטלנטי והפנתה אותה לעבר הכף.
רוסיה ניצלה את החסימה כדי לשווק את מסלול השיט הארקטי "המעבר הצפון-מזרחי", שדומה באורכו למסלול דרך תעלת סואץ.
בדף הטוויטר של תאגיד רוסאטום הרוסי הממונה על חלק מהמסלול נכתב בהלצה "אם תתקעו בקרח, לנו יש שוברות קרח".
ב-2 באפריל 2021 הודיע הגנרל אוסאמה ראבי, מנהל רשות תעלת סואץ, כי הרשות תובעת מן האונייה למעלה מ-900 מיליון דולר פיצויים על נזקים שנגרמו לה וכי האונייה לא תשוחרר לדרכה אם יהיה צורך בהגשת תביעה לבית המשפט.
בעת ההודעה עגנה האונייה באגמים המרים ועליה סחורות אשר שוויין מוערך ב-3.5 מיליארד דולר.
לפי הערכה של חברת הניתוחים הפיננסיים הלונדונית Refinitiv , חסימת התעלה גרמה למצרים להפסיד דמי מעבר המוערכים ב-95 מיליון דולר.
ב-14 באפריל הוציא בית משפט באיסמאעיליה, לבקשת רשויות התעלה, "צו מאסר" על האוניה והמטען שעליה וכל אנשי הצוות שבה.
בעלי האוניה טענו שהסכום מופרז מאוד ושרשויות התעלה לא סיפקו פירוט לפי מה הוא חושב.
בהמשך הורידו רשויות התעלה את דרישתם ל-550 מיליון דולר.
ב-7 ביולי נחתם הסכם פיצויים ואוור גיוון שוחררה לדרכה אחרי מאה ימים באגם המר.
סכום הפיצויים לא פורסם אך לפי הערכות הוא נמוך בהרבה ממה שדרשו המצרים ויכלול כחלק מהתשלום ספינת גרר חדשה.
לא פורסם אם בוצעה בדיקה של הקופסה השחורה שמקליטה את נתוני האונייה ותנועתה, ואת השיחות בגשר האוניה.
בדיקה כזאת הייתה עשויה לקבוע אם התקלה קרתה עקב טעות אנוש, ואם כן האם האחראים לטעות הם צוות האוניה ההודי, או הנתב המצרי והצוות שאיתו, שעלו על האוניה כדי להעביר אותה בתעלה.
"חסיה היתומה" (ביידיש: די יתומה) הוא מחזה מאת הסופר והמחזאי היהודי יעקב גורדין ממייסדי תרבות היידיש ותיאטרון היידיש בארצות הברית.
המחזה נכתב בשנת 1903 ומחולק לארבע מערכות.
המחזה הוא סיפור יהודי המתרחש בתחילת המאה ה-20, תמונות מחיי משפחת טרכטנברג העירונית והעשירה ובראשה יואל סוחר עשיר, לעומת חיי משפחת שטרייכל הכפרית והענייה ובראשה מוטיה רוכל עני שומר מצוות ומרובה ילדים.
חסיה, בתו של מוטיה, שנתייתמה מאמה וגודלה על ידי אם חורגת, נשלחת על ידי אביה מהכפר אל העיר לדודתה, ההופכת לאם חורגת שנייה.
יואל טרכטנברג - סוחר עשיר, כבן 50. הוא טוען שהוא אדם מאוד ליברלי, כל הזמן מדבר על 'פרנציפ' וטוען שאדם בלי עקרונות הוא שום דבר.
פריידה - אשתו, קצרת רואי, לוקחת כדורים על בסיס יומי אחרת היא לא מרגישה טוב.
הייתה לה אחות ענייה בכפר שנפטרה והשאירה אחריה בת בשם חסיה שלא מסתדרת עם אמה החורגת ולכן היא נשלחת לפריידה כדי שתגדל אותה.
ולדימיר - בנו, בן 25. לא סובל שמטיפים לו, בחור יפה ומחוזר על ידי נשים רבות.
קרולינה - בתו, בת 20. בת זוגו של מרק, מיועדת להתחתן איתו, בחורה יפה שמשתמשת במראה החיצוני שלה כדי לכבוש גברים אחרים ובינתיים מנהלת רומן עם נוצרי שהיא מאוהבת בו מבלי שאיש יודע על כך.
מרק קרנוויץ - בן 30. בן הזוג של קרולינה, מיועד להתחתן איתה.
הוא עורך דין שעדין לא התחיל את הפרקטיקה שלו, מחכה שיואל אביה של קרולינה יביא את הנדוניה ואז הם יוכלו להתחתן.
מוטיה שטרייכל - גיסה של פריידה, בן 45. אשתו הראשונה נפטרה לפני כמה שנים והוא נישא בשנית לאישה שלא מסתדרת כלל עם בתו חסיה מנישואיו הראשונים.
מוטיה הוא איש שומר מצוות, עני ועצוב על גורלו העגום.
חסיה - בתו, בת 15. אמה נפטרה לפני כמה שנים ומאז היא מרגישה שאין לה באמת בית בשום מקום, היא לא מסתדרת כלל עם אמה החורגת ולכן אביה שולח אותה להתגורר עם דודתה.
היא נערה עקשנית שעומדת על שלה ולא חוסכת בדבריה.
חסיה היא נערה צעירה אשר גדלה בבית עני בכפר, רחוק מהעיר.
אמה נפטרה ולכן גדלה אצל אם חורגת שמתאכזרת אליה.
אביה של חסיה מחליט שיהיה לה טוב יותר לגדול אצל דודתה מצד אמה, פריידה טרכטנברג, בעלת משפחה עשירה שגרה בעיר.
חדר אורחים בביתו של יואל טרכטנברג, נערה משרתת מנקה את החדר, יואל מספר לה עד כמה הוא "ליברלי", אך אשתו פריידה פחות מתרשמת, היא לא רוצה יותר זרים בבית שלה ולכן כעבור כמה רגעים היא מפטרת את הנערה.
אורחים מגיעים, והמשפחה מתיישבת לשחק איתם בקלפים.
בנו של יואל, ולדימיר, בן 25, קורא בקול בלעג מכתב של מוטיה שטרייכל, מוטיה היה נשואי בעבר לאחותה של פריידה והיא נפטרה לפני שנים.
במכתב הוא כותב כי אשתו השנייה לא מסתדרת עם בתו חסיה, וכי הוא מתכנן לשלוח את חסיה לביתם כדי שפריידה תעזור בגידול שלה כי אצלם בבית זה כבר לא אפשרי.
יואל והאורחים כמעט מתעלמים מהם בהתחלה.
ולדימיר לועג לדרכיהם בעיירה הקטנה, חסיה לא נשארת חייבת ומקניטה בחזרה את ולדימיר.
היא מתארת את הכפר שלה ואת הפרחים שם.
כבר מההתחלה ברור שולדימיר חושק בה, מה שגורם לחסיה להעיר: "ולוול, כשאתה מסתכל עלי, יש לי הרגשה שאתה נוגע בי בידיים".
פריידה מתעצבנת על חסיה ואומרת לה שהיא מדברת יותר מידי ושהיא תלמד אותה איך להיות בן אדם ואיך להיות חרוצה, רכה, מצייתת ונעימה ולא כמו שהיא עכשיו ומודיעה לה שאצלה בבית היא תצטרך לעבוד.
מוטיה פונה לחזור לביתו בחזרה, חסיה מתחננת בפניו שהמקום הזה לא מוצא חן בעיניה וכי היא לא רוצה להישאר שם, היא מתחננת שיחזיר אותה הביתה, אך הוא מזכיר לה כי האמא החורגת שלה לא תאהב את זה וכי אצלם אין לה באמת בית.
חסיה עונה "כן, אין לי בית, זה נכון..
כשאין אמא, אין בית, אין בית בלי אמא".
כעבור 15 חודשים, מוטיה מבקר את חסיה, היא מספרת לו שהיא המשרתת שלהם ושהם לא נותנים לה כסף אבל היא לא מתלוננת על כך.
חסיה מלווה את מוטיה החוצה, ולדימיר נכנס, הוא מסתיר סיכה בתנור והולך.
חסיה חוזרת, רואה את הסיכה בתנור ומתעלמת.
כל המשפחה מתארגנת ללכת לתיאטרון.
קרולינה נכנסת אל חסיה ומסבירה כיצד הנישואים עובדים בעיר הגדולה: אביה מחכה שמרק יקבל את הפרקטיקה שלו, ומרק מחכה לנדוניה.
בינתיים היא מאוהבת בנוצרי, ופוגשת אותו בחשאי.
היא מנסה ללמד את חסיה קצת לקרוא, אך מהר מאוד מתייאשת ממנה.
כולם מטילים על חסיה מטלות.
מרק נכנס ומחבק אותה, היא מתרחקת.
קרולינה רואה את זה, נכנסת, צובטת את חסיה, הולכת.
יואל נכנס, ומפטפט איתה כשהוא מצחצח את נעליו.
פריידה נכנסת ועוצרת את זה.
קרולינה צועקת שהיא לא מוצאת את סיכת היהלומים שלה, וכשחסיה לא עוזרת ושותקת, החשד נופל עליה.
פריידה וקרולינה עורכות חיפושים בחפציה ובכיסיה, ואילו מרק הולך להשיג את מוטיה, מכיוון שהתיאוריה היא שחסיה נתנה לו את הסיכה.
פריידה וקרוליניה קושרות את חסיה ומפצירות בה לגלות איפה הסיכה, אך יואל וולדימיר עוצרים זאת כשחסייה מתחילה לצרוח מכאבים.
כשולדימיר לבד עם חסיה הוא אומר לה שהוא לא חושד בה, היא מוציאה את הסיכה מהתנור ונותנת לו אותה.
הוא מבין שכל הזמן הזה היא ידעה שהוא זה שלקח את הסיכה והחביא אותה בתנור.
הוא מתנצל בפניה ומסביר שהם אף פעם לא נותנים לו מספיק כסף.
מוטיה נכנס עם מרק שבינתיים הביא אותו, כשמרק מתחיל לחפש בדברים של מוטיה, יואל צועק שהוא מצא את הסיכה מונחת מתחת לעיתון.
פריידה מבינה שולדימיר שם אותה שם.
מאוחר יותר באותו לילה, חדר האורחים, ולדימיר שוכב על הספה, לאחר שחזר מוקדם מהתיאטרון.
הוא אומר לחסיה שהוא עזב מוקדם גם כדי להתרחק מאמו וגם כדי לראות אותה.
הוא גם אומר לה שחברה שלו לשעבר הייתה כל כך מאוהבת בו שהיא ניסתה להרעיל את עצמה בגופרית מגפרורים כשהוא עזב אותה, אך הניסיון שלה נכשל מפני שהמינון היה נמוך מדי.
הוא מבקש ממנה להתחתן איתו - הוא אומר שהוא יתחתן עם יתומה עניה רק כדי להכעיס את משפחתו.
מוטיה נכנס, רגליו נשחקו מהליכה, הוא פספס את ההסעה שלו הביתה.
ולדימיר פורץ למזווה הנעול כדי להביא לו אוכל ושתייה, הוא מספר לו שהוא הולך להתחתן עם חסיה.
שאר בני המשפחה חוזרים הביתה, זועמים על הבלאגן שהם מוצאים.
פריידה מפטרת את חסיה, ולדימיר אומר שהוא הולך להתחתן איתה, חסיה מנסה להרגיע ואומרת שהוא שיכור וישנה את דעתו מחר.
פריידה מלגלגת על הרקע הצנוע של חסיה, אך חסיה לא נשארת חייבת ואומרת את המילה האחרונה "המשפחה שלי לא מוצאת חן בעיניך?
נו מה אני יכולה לעשות, שאמא שלי, עליה השלום הייתה לה החוצפה להיות אחותך?" היא דוחה את ולדימיר, לוקחת את אביה הביתה, ומשאירה את השאר לעמוד המומים.
שחר, כשלוש שנים מאוחר יותר במגורים המוזנחים של חסיה ושל ולדימיר.
חסיה ליד השולחן מתקנת גרביים, על הרצפה עריסה בה ישנה התינוקת שלהם.
ולדימיר נכנס, שיכור, אחרי בילוי לילי.
מבקש להעביר את העריסה כך שהתינוקת לא תפריע לו לישון, מתייחס אליה כאל מטרד.
הוא מתלונן שחסייה היא לא הבחורה האוהבת שהייתה בעבר, היא עונה שזה לא אפשרי כשיש תינוקת שצריכה שישגיחו עליה.
הוא הולך לישון, נכנס מוטיה, שבילה את הלילה במטבח והגיע לבקר אותם.
חסיה מספרת למוטיה כיצד משפחתו של ולדימיר ניתקה לחלוטין את הקשר איתה ועם ולדימיר, היא שואלת ממנו קצת כסף כדי שתוכל ללכת לקנות לחם.
ולדימיר נכנס, וכשחסיה חוזרת כעבור כמה רגעים, הוא אומר שהוא רוצה שהיא והתינוקת ילכו לגור עם אביה לכמה חודשים.
חסיה ומוטיה נדהמים, היא אומרת לו שאם הוא רוצה לסיים את הנישואין, עליו פשוט לומר זאת.
מרק מגיע, בתגובה למכתב ששלח ולדימיר להוריו, תוך התייחסות חריפה שאם לא יתנו לו כסף, הוא יירה בעצמו.
שאר בני המשפחה של ולדימיר מגיעים גם במהרה.
יואל סוגר עסקה עם מוטיה שיפצה את מוטיה וחסיה וישלם להם כסף רב אם היא תחזור לבית אביה, ולדימיר לוחץ על חסיה לקבל את העסקה ולחזור לבית אביה לתקופה מסוימת ומבטיח שזה יהיה רק לזמן קצר, היא נכנעת ומסכימה.
כשהאחרים יוצאים, חסיה נותנת לאביה כסף לקנות גפרורים.
בזמן שהיא לבד, היא מהרהרת באפשרויות העגומות העומדות לפניה: להרוג את עצמה ואת התינוקת שלה, או רק להרוג את עצמה.
בסופו של דבר היא בוחרת באחרונה, ולדימיר נכנס ואחריו כל שאר המשפחה, הוא מבין שחסיה הרעילה את עצמה, מוטיה מגיע והיא מבקשת ממנו שידאג לתינוקת, ולדימיר בוכה שהוא תמיד אהב אותה.
ביקורת וקבלת המחזה בתרבות היידיש
בכתיבת המחזה קרא יעקב גורדין להתאגדות של יהודים לצורך הקמת חברה יהודית המבוססת על שוויון ושיתוף, גורדין נודע כבעל דעות מהפכניות, דעותיו נחשבו קיצוניות בחברה היהודית והוא טען כי על היהודים לשנות את עיסוקיהם כמתווכים, לחדול מלהיות טפילים בחברה שבה הם חיים ולפנות לעיסוק בעבודה יצרנית, ובעבודת האדמה בפרט.
גורדין הכיר את קהל צופיו היהודי-אמריקאי וידע כי סצנת מוות של הדמות המרכזית תוביל לזעזוע ותחדד את המסר.
במחזה "חסיה היתומה" הביקורת של גורדין ודעותיו על החברה היהודית באו לידי ביטוי, הנערה הפיקחית והפשוטה נפלה לתוך בית המלא בהטפות מוסר, עקרונות ומשחקי קלפים.
מחזה זה הוא דרמה אידית המתארת את הקונפליקט של בחורה צעירה בין רצונותיה לבין לחצי החברה שסביבה, קונפליקט זה מוביל אותה בסוף המחזה להתאבדות.
בתחילת המאה ה-20 התפתח בארצות הברית תיאטרון היידיש, בעיקר בעיר ניו יורק, והפך למוסד התרבות העיקרי של יהודים דוברי יידיש ממזרח אירופה, הוא פנה בעיקר למהגרים בעלי השכלה נמוכה והציע אופרות היסטוריות, מלודרמות, קומדיות מוזיקליות והצגות ריאליסטיות.
דרך מחזות התיאטרון של יעקב גורדין ובניהם גם המחזה "חסיה היתומה" המטרה הייתה לנסות לחנך את הקהל, שכן במחזה "חסיה היתומה" הייתה ביקורת חברתית סביב מעלות יהודיות וזהות לאומית וכן ביקורת על תהליך ההתברגנות וההתעשרות של יהודים.
תיאטרון היידיש בארצות הברית היה אהוב על חברי כמעט כל קבוצות הקהילה היהודית המהגרת- עשירים ועניים, משכילים ואנאלפביתים, שומרי מצוות, הוגים חופשיים ומהפכנים.
היו עשרות תיאטראות יידיש ברחבי אמריקה.
בתחילת המאה ה-20, ארבעת התיאטראות הגדולים ביידיש - תאליה, וינדזור, העם והגראנד - הציגו 1,100 הצגות מדי שנה, כשבמרכזם המחזות של יעקב גורדין והמחזה "חסיה היתומה" בפרט.
חסיה היתומה, תרגום ידידיה בן ציון, תיאטרון חדש בהנהלת הרש הארט, 1945
חסיה היתומה, תרגום דפנה אילת, בית צבי- בית הספר הגבוה לאומנויות הבמה, 2001
1921 - בתיאטרון העברי מאת יהודה גבאי בקבוצת "הבמה העממית ירושלים"
1945 - בתיאטרון "חדש" בבימוי הרש הארט
1947 - במחנה העקורים פרנוולד שבגרמניה על ידי קבוצת התיאטרון היהודית "במדבר"
2001 - בבית צבי בבימוי משה קפטן
2007 - בתיאטרון באר שבע בשם "הנערה מן הכפר" בבימוי משה קפטן
2017 - בבית צבי בבימוי סלבה מלצב
דונלד טראמפ, נשיאה ה-45 של ארצות הברית, נחסם לשימוש ברשת החברתית "טוויטר" ב-8 בינואר 2021, 12 ימים לפני תום כהונתו.
האירוע התרחש כיומיים לאחר ההסתערות על בניין הקפיטול בוושינגטון די.
סי., ולאחר תקופה של סימון ציוציו של טראמפ ברשת החברתית.
החסימה גררה תגובות נרחבות ברחבי העולם, ועוררה דיון מחודש סביב נושא כוחן של הרשתות החברתיות והמדיה.