tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פיתוח האזור קיבל דחיפה עצומה על ידי בניית בניין תחנת הרכבת הישנה של ניוגטי, קודמו של תחנת הרכבת ניוגטי פאייאודבר.
הבית האחרון ב-Jokai utca הנוכחי נבנה עבור הרכבת.
ב-1872 כבר חצו את הכיכר שלושה פסי רכבת רתומים לסוסים.
מסילת הרכבת (אז: חברת הרכבות האוסטרו-הונגרית) תכננה בניין מודרני יותר כדי להחליף את אינדוהאז.
במאה ה-20, כאשר השטח הציבורי כבר התפתח לכיכר קיבל המקום את השם כיכר ברלין ב-1914. רוחבו אפשר לשלל המסילות של חברות החשמליות המתחרות ביניהן לפנות לכל כיוון שניתן היה להעלות על הדעת בכיכר.
מלחמת העולם השנייה גרמה להרס עצום גם בכיכר.
מלון לונדון נהרס, נותרה רק קומת הקרקע של הבנק ההונגרי-גרמני.
מאוחר יותר, שניהם נהרסו, ובאתר זה עומדים היום בית הכלבו סקאלה והטיילת השקועה.
תחנת אוטובוס וחניון באו במקומו.
חנות הכלבו הנושאת את שמו נבנתה לאורך ואצי אוט.
זהו מרכז הקניות WestEnd City Center שנפתח בשנת 1999 ונמצא שם גם כיום.
בין השנים 1977–1984 עברה כיכר ניוגטי מהפך משמעותי, שחיזק ביסודיות את אופייה של הכיכר.
במקביל, החלה בנייתה של החנות השיתופית השנייה של בודפשט, סקאלה מטרו, שנמשכה שמונה שנים והסתיימה ב-1984. הגשר נבנה בשנת 1980. כל זה קשור להקמת תחנת כיכר ניוגטי של מטרו M3 (הסתיימה ב-30 בנובמבר 1981).
הקמת הגשר בוצעה באמצעות תהליך הרכבה חופשי.
האלמנטים הובאו למיקומם וחוברו באמצעות דבק ונמתכו על ידי חוט פלדה.
הגשר הדו-נתיבי, באורך 420 מטר, נבנה ב-1981. הוא נפתח לתנועה ב-10 בנובמבר.
73 לכיוון תחנת הרכבת קלטי 91 לכיוון כיכר סל קלמן 191 לכיוון רחוב שרולטה 226 לכיוון האי אובודאי 291 לכיוון Zugliget, Libegő
כיכר סירן היא כיכר עירונית הנמצאת בחולון, במפגשו של רחוב אילת עם הרחובות קדושי קהיר וההסתדרות.
הכיכר קרויה על שם העיר סירן בצרפת, אשר לחולון יש עימה ברית ערים תאומות.
הכיכר מוגדרת כאתר לשימור ונמצאת בשכונת נאות רחל.
בתחילת שנות ה־60 הוקמה על ידי חברת רובינשטיין שכונת "נאות רחל" במערב העיר חולון, על גבולה עם בת ים.
כחלק מתכנון השכונה נבנתה על ידם כיכר ציבורית גדולה (לימים כיכר סירן), גנים ציבוריים, מרכז מסחרי ואולם אירועים (אולמי ארגמן).
הכיכר נמצאת בשכונת נאות רחל משום שהשכונה נבנתה בימים שבהם נוצרה ברית הערים התאומות עם העיר סירן.
דמיון רב קיים בין שתי הערים הללו.
הכיכר מציעה מגוון פעילויות לשעות הפנאי לאזרחים הוותיקים של העיר במסגרת תוכנית האב לאזרחים ותיקים של עיריית חולון.
כיכר ספר (ששמה הרשמי הוא כיכר דוד הכהן) היא כיכר עירונית במרכז שכונת אחוזה שבחיפה.
כיכר דוד הכהן קרויה על שמו של שם חבר הכנסת דוד הכהן אזרח כבוד של העיר חיפה, על שמו קרוי גם מוזיאון ההעפלה וחיל הים בעיר.
ההחלטה לקרוא לכיכר בשם כיכר דוד הכהן, התקבלה על ידי ועדת השמות של עיריית חיפה ב-1986.במרכז הכיכר מזרקה.
הכיכר היא מוקד בילוי ידוע בשכונת אחוזה בחיפה, כיום היא נמצאת לצד הצטלבותם של רחוב מוריה, רחוב יותם, רחוב ליטניס ורחוב קריית ספר, שם רחוב זה הוא על שם עיר כנענית שמוזכרת בתנ"ך וגם בפאפירוס מצרי מהמאה ה-13 לפני הספירה.
ואל הכיכר מתנקזת גם היציאה מרחוב איילון ואת כל האזור העירוני שסביב הצומת.
הכיכר וסביבתה מהוות אחד ממרכזי מרכז העסקים והבילויים העירוני של רכס הכרמל בחיפה, שנמשך עד ל"מרכז הכרמל" ומכונה "ציר מוריה"; זהו אחד מחלקיו הסואנים ביותר של כביש הרכס והוא מהווה מוקד הפגנות כאשר הידועה בהן היא המחאה למען החטופים בעזה בשיתוף מטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים.
השימוש בכיכר כמרכז הפגנות למען החטופים החל מיד לאחר הטבח שבוצע על ידי החמאס ב-7 באוקטובר 2023.
כיכר רַבִּין (או בשמה המלא כיכר יצחק רבין) היא אחת הכיכרות העירונית המרכזיות של תל אביב ואחת הכיכרות החשובות בישראל.
הכיכר, שצורתה מלבנית, נתחמת על ידי בית העירייה מצפון ורחוב אבן גבירול ממזרח.
היא נקראה בעבר כיכר מלכי ישראל ושמה הוסב ב-11 בנובמבר 1995 לזכרו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, שנרצח בתום עצרת שנערכה בה ב-4 בנובמבר 1995.
שטח הכיכר הוא כ-17 דונם, והוערך כי יש לה תפוסה של כ-30,000 בני אדם.
בחלקה הדרומי של הכיכר נמצאת אנדרטה לשואה ולתקומה, יצירתו של הפסל יגאל תומרקין.
האנדרטה היא בצורת פירמידה הפוכה (ניצבת על קודקודהּ), עשויה ברזל חלוד וזכוכית.
חלקה הצפוני של הכיכר נמצאת רחבה מוגבהת, המחברת את הכיכר לבניין העירייה.
כאשר מתקיימות עצרות בכיכר, משמשת רחבה זו את הנואמים.
בהיותה אחת הכיכרות הגדולות של העיר, היא שימשה לעצרות מסוגים שונים: חגיגות יום העצמאות, הפגנות, קונצרטים פתוחים, עצרות בחירות ועוד.
כמו כן היא שימשה לירידים שונים, שהבולטים שבהם הם שבוע הספר העברי ויריד ארבעת המינים.
הסרט התיעודי "הזירה" (2001) עוסק בתפקידה של הכיכר בעיצוב המרחב הציבורי הישראלי.
בנובמבר 2021 הופקעה מחצית משטח הכיכר לטובת שטח התארגנות לקו הירוק של הרכבת הקלה המיועדת להקמת תחנה תת-קרקעית.
על כן מאז אירועים המוניים עברו למקומות אחרים בעיר.
אזור הכיכר היה בתקופת המנדט אזור של פרדסים.
כבר בתוכנית גדס תוכננה במקום כיכר ציבורית גדולה.
לקראת סוף שנות הארבעים החלו לעקור את הפרדסים ולבנות סמוך לאזור הכיכר.
בחלקה הצפוני של הכיכר ניצבה בריכת ההשקיה של הפרדס, ששימשה לאחר עקירתו בריכת השחייה העירונית הראשונה של תל אביב, ובה התאמנו אגודות הספורט וכן ילדי בתי הספר למדו בה שחיה.
בריכה זו נהרסה כשהוקם בניין העירייה.
לקראת בניית הכיכר נערכו שלוש תחרויות שעיצבו את המקום.
התחרות הראשונה התקיימה בשנת 1947 על תכנון בינוי ערים לכיכר.
התחרות הייתה ברמת הגושים בלבד וזכו בה האדריכלים חנן פבל, דן טנאי ודוד קיסין (שזכו באותה תחרות במקום הרביעי עם הצעה נוספת למתחם).
התוכנית הזוכה הציעה את שורת הבניינים המקיפה את הכיכר כשבקומתם הראשונה מיועד השטח למסחר והמעבר הוא מקורה.
מרכז הככר מגונן ובו בריכת מים עם מזרקה.
מספר שנים לאחר מכן התקיימה תחרות לתכנון עיצוב הכיכר עצמה.
בתחרות זו זכו האדריכלים אברהם יַסקי ושמעון פובזנר.
התחרות השלישית שהוכרזה על המתחם, נסובה על תכנון בניין העירייה שתוכנן מצפון לכיכר.
בתחרות זו זכה בשנת 1957 האדריכל מנחם כהן.
לקראת חנוכת בניין העירייה ב-1965, רוצף שטח הכיכר ונבנו המזרקות בהתאם לתוכנית.
בשנת 1975 הוצב בכיכר פסל השואה של תומרקין.
בשנת 2001 החלו דיונים בהצעה להקים מתחת לכיכר חניון תת-קרקעי בן חמש קומות, ובו 2,000 מקומות חניה.
תוכנית זו מעוררת התנגדות רבה מצד אלה החוששים מהמפגעים הסביבתיים הכרוכים בחניון ענק כזה.
בעתירה בעניין זה (עת"מ (ת"א) 1320/03 'ישראל גודוביץ ונתן זך נ' רון חולדאי ושמואל לסקר'), שנדונה בבית המשפט לעניינים מנהליים בתל אביב–יפו, טענו העותרים:
"כיכר רבין היא אתר לאומי.
עוד בעבר כאשר נקראה 'כיכר מלכי ישראל' יצא שמה למרחוק כמקום להצהרות ולהפגנות, אירועים, מופעים וכיוצא בזה ברמה הארצית, לא מעט לאור העובדה כי לא קיים כל אתר חליפי לו בנושאים אלו.
לאחר הירצחו של ראש הממשלה יצחק רבין ז"ל בכיכר זו, שונה שמה לכיכר רבין, והפכה היא בחלקה הצמוד לכניסה לעיריית תל אביב לאתר הנצחה ומוקד עלייה לרגל למוקירו, והתחזק מעמדה ככיכר לאומית 'של כל העם'."
בשנת 2010 נערך שיפוץ בכיכר.
במשך שנים היוותה המזרקה בדרום הכיכר מחסום בין רחוב אבן גבירול לכיכר.
במסגרת השיפוץ נחתכו קירות הבריכה ונוצרה בריכה אקולוגית.
כמו כן שוחזר מבנה המזרקה מתמונות שהיו בעיריית תל אביב-יפו.
בנוסף, שופצה האנדרטה לשואה ולגבורה: הורדו ממנה לוחות הפרספקס והגן סביבה אף הוא הוסר כדי לאפשר גישה חופשית לאנדרטה.
בניגוד לעבודות שיפוץ אחרות בתל אביב, עבודות אלו היו בתכנון ויוזמת האגף לשיפור פני העיר של עיריית תל אביב-יפו ולא של אדריכל חיצוני.
תכנון מחודש ותחנת הרכבת הקלה
בשנת 2016 הזמינה עיריית תל אביב שבעה צוותי תכנון לתחרות חדשה לתכנון הכיכר.
המתכננים נדרשו להתייחס לשלושה אלמנטים מרכזיים: הקמת תחנת רבין כחלק מהקו הירוק של הרכבת הקלה (אחת מארבע התחנות התת־קרקעיות לאורך הקו), מרפסת רבין וחניון תת־קרקעי (שאושר על אף מחאה שהוביל מהנדס העיר לשעבר ישראל גודוביץ)..
בעשור השני של המאה ה-21 עיריית תל אביב אפשרה לגורמים מסחריים להשתמש בכיכר רבין למטרותיהם, לעיתים עבור הסכם חסות לאירועים עירוניים גדולים (מרוץ המרתון השנתי, למשל).
ב-2017 נחשף כי בשנה החולפת הייתה הכיכר "תפוסה" למטרות מסחריות במשך 50 יום.
במהלך תקופה זו, הוקמו מאהלים מסחריים גדולים של החברות המעורבות (סמסונג, אדידס ועוד), כך שהגישה לכיכר החשובה נחסמה לציבור למשך כמעט חודשיים בשנה, נתונים שפרסומם הביא לביקורת על העירייה.
בסך הכל, התקיימו באותה שנה 68 אירועים שונים בכיכר - כולל אירועים לא-מסחריים, כמו הפגנות, עצרות וחגיגות, שחסמו אותה ל-118 יום.
29 במרץ 1962, במהלך חגיגת פורים בכיכר נזרקה על החוגגים פצצת זרחן.
20 איש נפצעו והזורק לא נתפס.
7 באפריל 1977: קבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב זוכה לראשונה בגביע אירופה לאלופות.
המוני חוגגים גדשו את הכיכר במשך הלילה, ורבים קפצו לבריכת המים הרדודה שבצפון הכיכר.
27 ביוני ו-28 ביוני 1981: נערכו עצרות הבחירות המסיימות של מערכת הבחירות לכנסת העשירית של המערך והליכוד במסגרתן ארעה תקרית הצ'חצ'חים של דודו טופז שנחשבה בעלת השפעה על תוצאות הבחירות.
25 בספטמבר 1982: "הפגנת הארבע מאות אלף" בארגונה של "שלום עכשיו", במחאה על אירועי סברה ושתילה.
מארגניה הכריזו שזו העצרת הגדולה ביותר שהתקיימה בכיכר מעולם, ואמדו בתקשורת את מספר המשתתפים ב-400,000 איש (כ-10% מתושבי המדינה באותה עת).
אפריל 1990: הפגנה בכותרת "מושחתים נמאסתם!", שנערכה בעקבות "התרגיל המסריח", ובה קראו עשרות אלפי אזרחים לשנות את סדרי השלטון במדינה.
4 בנובמבר 1995: עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל, שבסיומה נרצח יצחק רבין.
מאז עצרת זו נערכות מדי שנה במוצאי שבת הקרוב ליום השנה לרצח עצרות זיכרון בהן משתתפים רבבות אנשים.
בעקבות רצח זה שוּנה שמה של הכיכר מ"כיכר מלכי ישראל" ל"כיכר רבין", על שמו של יצחק רבין.
12 בנובמבר 1995: 200-250 אלף איש בעצרת הזיכרון ליצחק רבין במלאת שבוע להירצחו.
10 במאי 1998: התארגנות חגיגית ספונטנית בעקבות זכייתה של הזמרת דנה אינטרנשיונל שייצגה את מדינת ישראל באירוויזיון 1998. בשל היותה של אינטרנשיונל אישה טרנסג'נדרית, רבים מהחוגגים היו חברי קהילת הלהט"ב.
בהמשך הצטרפו אליהם גם אוהדי בית"ר ירושלים, שחגגו את זכיית קבוצתם באליפות המדינה כדורגל.
22 במאי 1998: דגל הגאווה מונף בכיכר על התורן המרכזי של עיריית תל אביב בשיא הפגנת מחאה של הומוסקסואלים ולסביות לאחר הפסקת אירועי הוויגסטוק בידי המשטרה; האירוע נחשב לאירוע מכונן במאבק הקהילה ההומוסקסואלית בישראל.
12 בנובמבר 2005: עצרת 10 שנים להירצחו של יצחק רבין, כולל שחזור העצרת מ-4 בנובמבר 1995, שחזור שירת "שיר לשלום" ובהשתתפות ביל קלינטון.
3 במאי 2007: לאחר פרסום דו"ח הביניים של ועדת וינוגרד החליטו אישי ציבור כסגן הרמטכ"ל לשעבר, עוזי דיין, ביחד עם סופרים, אישי רוח וארגונים מימין ומשמאל לארגן עצרת המונים בקריאה להתפטרות הממשלה בראשות אהוד אולמרט ועמיר פרץ.
ההפגנה, תחת הכותרת "כישלונרים – הביתה", הצליחה מעל המשוער והביאה, על פי הערכות, בין 200 ל-250 אלף איש לכיכר.
30 ביוני 2007: לאחר הפרסום בתקשורת על עסקת הטיעון בין מני מזוז לנשיא משה קצב, הוחלט על ידי ארגוני הנשים בישראל ועל ידי התנועה לאיכות השלטון לקיים הפגנה בכיכר רבין על מנת להביע מחאה כנגד העסקה ולנסות למנוע אותה.
לעצרת זו הגיעו גברים ונשים, כ-20 אלף במספר.
17 בנובמבר 2007: עצרת המונים לתמיכה במורים, בעקבות קיצוצים במשרד החינוך, פיטורי מורים וקיצוץ נרחב בשכר המורים.
הגיעו לכיכר כ-80 אלף מורים, תלמידים והורים כדי להביע תמיכה במורי ומחנכי ישראל.
4 באפריל 2009: מופע הפתיחה לחגיגות המאה לתל אביב.
במופע נכחו כ-250,000 איש והושקע בו סכום כסף חסר תקדים של יותר מ-4 מיליון ש"ח..
8 באוגוסט 2009: עצרת הזדהות למען נפגעי הרצח בברנוער, כשבוע לאחר הירי, שבה נכחו כ-70 אלף איש.
בעצרת דיברו אחותו של ניר כץ, שנרצח באירוע ביחד עם ליז טרובישי, ושניים מפצועי הירי, בהם המדריך חן לנגר שישב על כיסא גלגלים עקב הפציעה ומירר בבכי בזמן שקרא את דבריו וסיפר על הזיכרונות מהאירוע שרודפים אותו.
מלבדם הופיעו אמנים חברי הקהילה ותומכיה, ונאמו אישי ציבור ובהם נשיא המדינה שמעון פרס, שרים וחברי הכנסתם.
16 בספטמבר 2009: במסגרת חגיגות 100 שנה לתל אביב שלחה עיריית בריסל 500.000 פרחים מהם נבנה מרבד ענק בכיכר.
במחווה למרבד זה הוקם בקרבת הכיכר שטיח אריחים קטן בדוגמאות האריחים שריצפו את בתי הראשונים בתל אביב.
27 בנובמבר 2013: הזמר אריק איינשטיין הובא למנוחות בטקס אשכבה ציבורי בנוכחות עשרות אלפי בני אדם.
12 במאי 2018: חגיגות בעקבות זכייתה של ישראל באירוויזיון עם השיר "Toy" בביצועה של נטע ברזילי.
במהלך החגיגות אלפי אנשים רקדו לשיר שזכה ואף קפצו לבריכת המים שבכיכר
25 ביוני 2018: עצרת "משיח בכיכר" שאורגנה על ידי האגודה למען הגאולה האמיתית והשלימה.
העצרת נערכה תוך הפרדה בין גברים לנשים.
קודם העצרת, הודיע רון חולדאי, ראש עיריית תל אביב-יפו, שלא יאפשר את קיום העצרת בהפרדה, וזאת בעקבות פניה של שדולת הנשים בישראל.
בעתירה שהגישה האגודה למען הגאולה האמיתית והשלימה לבית המשפט לעניינים מינהליים בתל אביב הורה השופט קובי ורדי לאפשר את קיום העצרת בהפרדה.
עיריית תל אביב הודיעה בעקבות זאת שלא תאשר מעתה והלאה קיום אירועים בהפרדה
22 ביולי 2018: בהפגנה למען זכויות להט"ב ובמחאה על חוק הפונדקאות, נכחו כ-80,000 בני אדם.
ההפגנה התקיימה בסוף יום של הפגנות ומחאות להט"ב ברחבי הארץ, ובין השאר נשאו בה דברים יעל דיין, אורנה בנאי, יו"ר האגודה למען הלהט"ב חן אריאלי ופעילים נוספים בקהילה הגאה.
מלבדם הופיעו אומנים כריטה, דנה אינטרנאשיונל ועילי בוטנר
4 באוגוסט 2018: מחאה של בני העדה הדרוזית ותומכיהם נגד חוק הלאום המגדיר את ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי בלבד, עשרות אלפי בני אדם נכחו בעצרת.
1 בספטמבר 2018 מחאת ארגון שומרי הבית וארגוני סביבה נוספים כנגד הקמת אסדת הגז לווייתן לחופי ישראל ובדרישה להרחיקה 120 קילומטרים מהחוף.
בעצרת נכחו אלפי בני אדם.
ההפגנה הייתה ההפגנה הסביבתית הגדולה ביותר שנערכה בישראל אי פעם
4 בדצמבר 2018 מחאת הנשים.
עשרות אלפי נשים וגברים הפגינו בכיכר במחאה על אלימות נגד נשים
בעבר נערכו בכיכר אירועים נוספים.
לפני ריצוף הכיכר ועוד הרבה לפני שבניין העירייה נבנה התארחו במקום קרקסים.
במשך שנים התקיימה בכיכר מדי שנה תצוגת כלים של חיל השריון הישראלי.
בשנות השבעים נערך טקס יום השואה העירוני (מול האנדרטה) וכן התקיים בכיכר יריד משחקים וצעצועים שנתי.
2020 המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש.
אלפי אנשים מפגינים תוך ריחוק חברתי.
בעבר יצא מכיכר רבין מצעד הגאווה, שהוציא אל הרחובות עד כ-100,000 צועדים.
המצעד היה מסתיים בהפנינג גדול בפארק הירקון ובו נאומים, הופעות של אמנים רבים ודוכנים שונים.
בשנים האחרונות יוצא המצעד מהמרכז העירוני לקהילה הגאה, הצמוד לגן מאיר.
שבוע הספר העברי בתל אביב התקיים לרוב בכיכר רבין, אם כי הועבר משם בין השנים 2001 ו-2007 עקב הצורך באבטחה מוגברת שנוצר בעקבות פיגועי ההתאבדות של האינתיפאדה השנייה, אבטחה שהיה קושי לבצעה בכיכר הפתוחה לכל עבר.
מדי שנה בסמוך ליום הזיכרון ליצחק רבין התקיימה בכיכר עצרת המונית לזכרו.
בליל יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל נערך מופע "שירים בכיכר", שבו משתתפים זמרים ששרים לזכר הנופלים.
לקראת חג סוכות נערך בכיכר יריד ארבעת המינים.
נערך מופע "Israel calling" בו מגיעות משלחות ממדינות שונות באירופה למין מיני- אירוויזיון.
מלחמת מים המונית נערכת ביום שישי הראשון בחודש יולי, כשהמים נלקחים אך ורק מהמזרקה במקום.
הקפות שניות במוצאי שמחת תורה.
מדי-פעם נערכו בכיכר אירועים חברתיים שונים, כגון קרבות כריות, רכיבות אופניים המוניות ותצפיות רחוב אסטרונומיות.
כיכר צינה דיזנגוף (מוכרת בשם כיכר דיזנגוף), נמצאת בתל אביב ברחוב דיזנגוף במפגשו עם הרחובות ריינס, פינסקר, בן עמי וזמנהוף.
הכיכר קרויה על שם צינה דיזנגוף, רעייתו של ראש העיר הראשון של תל אביב, מאיר דיזנגוף.
הכיכר נמצאת בעיר הלבנה של תל אביב שהיא אתר מורשת עולמית ונחשבת כאחד מסמליה של העיר תל אביב.
הכיכר הייתה חלק מתוכנית גדס, תוכנית מתאר מקומית לעיר תל אביב שהכין מתכנן הערים סקוטי פטריק גדס.
מיקומה המקורי של הכיכר היה אמור להיות כ-80 מטר צפונית למיקומה בפועל, אך זו נבנתה כאמור במיקום דרומי יותר.
כתוצאה מכך, תוואי הרחובות שבסביבת הכיכר, שתוכננו כחלק מתוכנית גדס, השתנה בהתאם.
עיצוב הכיכר נעשה על ידי האדריכלית ג'ניה אוורבוך, שזכתה בתחרות העיצוב של הכיכר בשנת 1934. התכנון היה על פי קריטריונים של הסגנון הבינלאומי, שהיה הסגנון האדריכלי המרכזי בתל אביב בתקופה זו.
עקרונות התכנון כללו: בתים דומים בחזותם, בעלי מרפסות מתעגלות, כמו משלימות בתמונת ראי את הכיכר עצמה, למרפסות מעקות וסינרים עליונים (פתרון לאוורור וליציאת האוויר החם הלכוד ברום המרפסת).
כל בניין בכיכר נבנה על-פי הסכמה התכנונית של ג'ניה אוורבוך, אך בידי אדריכלים שונים:
בית פלדמן, בתכנון האדריכל אריה לילנפלד ב-1935.
בית כהן-עמיחי, בתכנון האדריכל ברוך יוכנין ב-1935.
בית יוכנין, בתכנון האדריכל ברוך יוכנין ב-1935.
בית גרינמן, בתכנון האדריכל פנחס ביז'ונסקי ב-1936.
בית מירנברג, בתכנון האדריכלית ג'ניה אוורבוך ב-1936.
בית מסרי, בתכנון האדריכלית ג'ניה אוורבוך ב-1936.
בית מהלא, בתכנון האדריכל רפאל מגידוביץ' ב-1937.
בניין קולנוע אסתר (כיום מלון סינמה), בתכנון האדריכל יהודה מגידוביץ' ב-1939.
מלון גזית (כיום מלון סנטר), בתכנון האדריכל חיים משולם ב-1948.
קולנוע חן (כיום רב חן דיזנגוף), היה בין האחרונים שנבנו, בתכנון האדריכל אריה שרון ב-1957.
בניין המשביר לצרכן, בתכנון האדריכלים אריה שרון ובנימין אידלסון ב-1957.
בתוכנית המקורית תוכנן כי הכיכר תוגבה לכמטר מעל סביבתה, ושמתחתיה יוקמו תחנת מוניות ומגרש חניה, אך בשל העלות הגבוהה ומיעוט כלי הרכב הוחלט לדחות תוכנית זאת לביצוע בעתיד.
הכיכר נחנכה ב-26 בינואר 1938. מעגל התנועה היה בקוטר של כ-66 מטרים, ובמרכזו נבנתה בריכת נוי ומזרקה, וסביבה רצועות היקפיות של דשא, שבילים, ערוגות פרחים ועצים.
הכיכר הפכה מיד לאחר חנוכתה למוקד עירוני מרכזי, וכן נערכו בה אירועים רבים, בהם חגיגות יום העצמאות, ואירועי שבוע הספר.
במוצאי שבתות הוארה הכיכר בתאורה ייחודית וצבעונית.
סביב הכיכר נבנו בתי קולנוע, פנסיונים, חנויות ובתי קפה.
במרץ 1959 נפתחה בכיכר חנות כל-בו של המשביר לצרכן.
הפתיח לסדרת הטלוויזיה "Here we are" צולם בכיכר, ושיר הפתיחה היה אמור להיפתח במילים "Here we are at Dizengoff Circle", אולם המילים שונו על מנת שילדים מכל רחבי הארץ יוכלו להזדהות עימן.
בשנות השישים והשבעים החלה הכיכר להתיישן, רמת תחזוקתה הידרדרה, ובמקביל החריפו בעיות התנועה באזור הכיכר.
ראש העירייה שלמה להט וסגנו דוד שיפמן החליטו לפעול למציאת פתרון הולם, בראייה רחבה של כל מרחב הכיכר כמוקד עירוני חשוב.
בתכנון החדש הוגבהה הכיכר ונבנתה מחדש מעל רחוב דיזנגוף, שעובר ללא פיתולים מתחתיה, ונוצר בה רצף תנועה להולכי רגל ללא חציית כבישים.
תכנון פרויקט הכיכר החדשה הופקד בידי אדריכל צבי לישר.
העבודות להגבהת הכיכר החלו ביולי 1976 והיא נחנכה ב-25 ביולי 1978.
במרכז הבריכה, שנבנתה בממדי הבריכה המקורית, הוצב פסל של האמן אלן דוד.
הפסל כלל שלוש קשתות זכוכית המשולבות זו בזו כאשר במרכזן מזרקה.
ביולי 1986 הוחלף הפסל ב"אש ומים" - פסל קינטי שיצר יעקב אגם.
בשני צדי הקטע המוגבה נבנו רחבות במפלס הקרקע.
הכיכר המוגבהת כמעט הכפילה את השטח שעומד לרשות הציבור, אך שטחי הגינון והנוי שבה קטנו.
הגבהת הכיכר לוותה בביקורת רבה.
יש הטוענים כי היא תרמה לירידת קרנו של רחוב דיזנגוף, אך מנגד יש הטוענים כי ירידה זו נגרמה בשל פתיחת קניון דיזנגוף סנטר בקרבת הכיכר.
גורמים שונים חזרו והעלו תוכניות לביטול ההגבהה ולהחזרת הכיכר למתכונתה המקורית.
עד שנת 2013 סבלה כיכר דיזנגוף מהזנחה אך עיריית ת"א שיפצה את פסלו של יעקב אגם (בהוראת ביהמ"ש בת"א) וטיפלה בכיכר מבחינה אסתטית.
במהלך חודש אוגוסט 2007 אישרה מועצת העיר תל אביב תקציב לצורך בדיקת היתכנות להחזרת הכיכר לגובה פני הקרקע, ולשינוי הסדרי התנועה באזור.
כחלק מחגיגות ה-100 לעיר תל אביב בשנת 2009, חזרו ראש העיר רון חולדאי וגורמים נוספים בעירייה על הודעה כי תיבחן האפשרות לשנות את פני הכיכר.
אחת האפשרויות שבחנו היא הריסת הכיכר המוגבהת ושחזור הכיכר המקורית בגובה פני הקרקע, למרות שמשמעותה הייתה הקטנת שטח הכיכר והייתה עלולה להשיב את עומסי התנועה.
בהצעה המקורית, תוכנית זו כללה את הוצאת מזרקת אגם מהכיכר לאזור אחר בעיר.
תוכנית אחרת שהוצעה היא שדרוג הכיכר המוגבהת.
ב-1 בפברואר 2016 קיבלה עיריית תל אביב החלטה להחזיר את כיכר דיזנגוף לתצורתה המקורית, והריסת הכיכר התבצעה בינואר 2017. בספטמבר 2018 נפתחו כל הכבישים הסובבים את הכיכר, והוכשרו לתנועה שבילי האופניים בכיכר וכן הוצבו משטחי דשא סביב הכיכר המחודשת.
בנובמבר 2018 הסתיימו העבודות בכיכר באופן רשמי, כאשר הושלמה החזרת הפסל "אש ומים" של יעקב אגם, לאחר הנמכת הכיכר והפעלת המזרקה.
בצל מלחמת חרבות ברזל הוצבו סביב כיכר דיזנגוף, ובסמוך לפסל "אש ומים", מיצבים ומיצגים אמנותיים לאות הזדהות עם מאבק בני משפחות החטופים והנעדרים וכביטוי לתמיכה והזדהות עם משפחות הנופלים וחללי צה"ל.
בין המיצבים הבולטים, מיצב בובות דובי פרווה, שהיה אחד מהמיצבים הראשונים שנועדו להעלאת המודעות לנושא הילדים שנחטפו ונמצאים בידי חמאס ברצועת עזה.
שירות סיורים אדריכליים בכיכר באמצעות מדריך קולי מוצע על ידי מרכז באוהאוס הסמוך לכיכר.
בנוסף, פעמיים בשבוע התקיים שוק עתיקות ויד שנייה בשתי הרחבות שבמפלס הקרקע.
עקב תוכניות להנמכת הכיכר, עבר השוק בנובמבר 2016 לכיכר גבעון בתל אביב (סמוך לסינמטק).
כיכר ציון היא כיכר במרכז ירושלים.
הכיכר נמצאת בנקודת המפגש של רחוב יפו, רחוב בן-יהודה, רחוב החבצלת ושכונת נחלת שבעה.
הכיכר משמשת כמקום מפגש לבליינים ולבני נוער ירושלמים.
כיכר ציון הוקמה בידי הבריטים, כחלק מתכנון עירוני מודרני שיזמו בירושלים לאחר כיבושה.
הם העתיקו באופן רשמי את מרכז העסקים הראשי של ירושלים מערבה, לאורך רחוב יפו, תוך יצירת "המשולש" של הרחובות הראשיים: בן-יהודה, המלך ג'ורג' ורחוב יפו.
הכיכר נמצאת באחד הקודקודים של המשולש.
עד שנת 1924 הושלמה סלילתו של המשולש.
בסמוך לכיכר נבנה בניין סנסור, שיועד לשמש כבניין משרדים.
בניין סנסור - בית משרדים וחנויות הבנוי בסגנון נאו-רנסאנסי, נבנה בתקופת המנדט וקרוי על שם היזמים.
בעבר שכנו בו בית הקפה "אירופה" שהיה מוסד חברתי חשוב, הסניף הראשון של רשת "המשביר לצרכן" ומערכות עיתונים.
מלון רון (או מלון תל אביב) - בניין דו קומתי מעוטר, ששימש כבית מלון.
במרפסתו עמדו נואמים בהפגנות השונות שהתקיימו בכיכר, בהם מנחם בגין כשהודיע על פירוק האצ"ל.
תוכניות שונות מבקשות לשפץ ולהוסיף קומות לבניין.
בית המשביר החדש - סניף הדגל של הרשת וחנות הכלבו הגדולה בישראל, החליף את בית המשביר ברחוב המלך ג'ורג'.
המבנה ההיסטורי, שאכלס בעבר את מועדון ה"אנדרגראונד" ואת הסניף הראשון של רשת סטימצקי, שופץ והורחב משמעותית, והבניינים יפו 39 ו-41 פורקו וחזיתותיהם שולבו במבנה החדש.
בניין בנק הפועלים - במקום בו שכן קולנוע ציון, שהעניק לכיכר את שמה, שוכן כיום בניין משרדים גדול ששימש את בנק הפועלים.
כיום משמש רוב הבניין כבית מלון.
כיכר ציון הייתה זירה לפיגועי טרור אחדים.
ארבעה חודשים לאחר מלחמת ששת הימים, ב-8 באוקטובר 1967, נעשה בקולנוע ציון ניסיון פיגוע ראשון בסדרת הפיגועים של ארגון פת"ח.
מטען נפץ הוחבא בתוך תיק שהושאר באולם הקולנוע, אך המטען אותר והפיגוע סוכל.
ב־4 ביולי 1975 התרחש הפיגוע הקטלני ביותר בכיכר, כשהתפוצץ מקרר תופת שהונח בה, וגרם למותם של 15 אנשים ולפציעתם של 77 אנשים.
היה זה אחד הפיגועים הגדולים בהיקפם עד אז.
בין ההרוגים היו ארבעה פלסטינים ממזרח ירושלים.
אש"ף הודיע על אחריותו לפיגוע.
ב־10 בנובמבר 1975 קיבלה העצרת הכללית את החלטה 3379, שהשוותה את הציונות לגזענות.
מספר ימים לאחר מכן, ב-13 בנובמבר, התקיימה הפגנה נגד ההחלטה.
לאחר ההפגנה התפוצץ סמוך לכיכר מטען חבלה שהוטמן בעגלת סבלים, שגרם למותם של שישה בני נוער.
ב-23 במרץ 1979 התפוצץ מטען חבלה שהוטמן בפח אשפה סמוך לכיכר, ומהפיצוץ נהרג אדם אחד ו-13 איש נפצעו.
אף שהכיכר אינה גדולה, מתקיימות בה לעיתים הפגנות.
עם הידועות שבהפגנות אלו נמנות:
הפגנת הענק נגד הסכם השילומים
ב־7 בינואר 1952 דנה הכנסת על כניסה למשא ומתן עם גרמניה על הסכם השילומים (ההצבעה נערכה ב-9 בינואר).
מנחם בגין, מנהיג תנועת החרות שבאופוזיציה, התנגד נחרצות להסכם ולקראת הדיון ארגנה תנועתו עצרת המונים בכיכר ציון.
בנאומו אמר בגין, בין השאר:
"כאשר יריתם בי בתותח, נתתי את הפקודה: לא!
היום אתן את הפקודה: כן!
אמנם לא תדעו רחמים עלינו, אך זאת הפעם לא נדע רחמים גם כלפיכם, זאת תהיה מלחמה לחיים או למוות.
למען השם, עריצים אטומי לב, חוסו על העם הזה, בטרם תיפתח הרעה.
אותנו לא תכניעו, כי אין כוח בעולם שיכניע את כוח חיילי האצ"ל, היום הזה אני מודיע לכם כי לא תהיו עוד ממשלה יהודית, ולא תהיה לכם הזכות המוסרית בישראל.
ממשלה זו, שתפתח במשא-ומתן עם המרצחים משמידי עמנו, תהיה ממשלת זדון שתבסס את שלטונה על כידון ורימון."
ההמון הלך מכיכר ציון לבניין הכנסת, ששכן באותה עת בבית פרומין, מרחק דקות הליכה מעטות מהכיכר, וחרף מחסומי המשטרה השליכו מפגינים אבנים על בניין הכנסת.
כארבע מאות אנשים נעצרו, ומאתיים אזרחים ומאה וארבעים שוטרים נפצעו.
בהפגנה של הפנתרים השחורים ב-18 במאי 1971 התאספו אלפי מפגינים בכיכר ציון והשמיעו קריאות נגד הקיפוח העדתי.
הפגנה זו התקיימה ללא רישיון, והמשטרה שהגיעה לפזרה נתקלה בהמון זועם, שהשליך אבנים ובקבוקי תבערה.
התוצאות היו קשות: שוטרים ומפגינים נפגעו בהתנגשות, 20 אושפזו בבית החולים ו-74 מפגינים נעצרו על ידי המשטרה.
לאחר מחאה אלימה זו נעתרה הממשלה לדון ברצינות בטענותיהם של "הפנתרים", ואף הוקמה ועדה ציבורית למציאת פתרון למצוקתם.
ב־28 באוגוסט 1971 נערכה בכיכר הפגנה סוערת של "הפנתרים השחורים" נגד ראש הממשלה, גולדה מאיר, והועלתה באש בובה בדמותה.
המסר של המפגינים: "מדינה אשר חצי מתושביה מלכים וחצי עבדים מנוצלים – אנו נעלה אותה באש".
הפגנת הימין נגד יצחק רבין
ב־5 באוקטובר 1995 נערכה בכיכר הפגנה שבה השתתפו ראשי מחנה הימין, אשר קראה לבטל את הסכמי אוסלו ולהוריד מהשלטון את ראש הממשלה יצחק רבין.
בכיכר קראו "מוות לרבין" ו"רבין הבוגד".
במיוחד נודעה הפגנה זאת בתמונה של רבין במדי אס אס, שהוצגה לצוות טלוויזיה שסיקר את ההפגנה.
על מרפסת מלון רון עמדו שלושה בכירי מפלגת הליכוד: אריאל שרון, בנימין נתניהו ומשה קצב.
לצדם עמדו רחבעם זאבי, דוד לוי והרב חיים דרוקמן.
בתום ההפגנה צעדו כמה מאות מהמפגינים מהכיכר לכנסת – שם ניסו לפרוץ לרחבת הכנסת ופגעו במכוניות שרי הממשלה.
חודש לאחר מכן, בעצרת תמיכה בתהליך השלום נרצח רבין על ידי פעיל הימין הקיצוני, יגאל עמיר.
הפגנה נוספת נערכה בכיכר נגד תוכנית ההתנתקות, תחת הסיסמה "ההתנתקות קורעת את העם".
לאחר אירועי עמונה נערכה בכיכר הפגנה נוספת בהשתתפות עשרות אלפי אנשים שקראו לראש הממשלה אהוד אולמרט להתפטר והאשימו אותו בשיסוי השוטרים והחיילים במתיישבי עמונה.
בשנת 2020 נערכה מחאה נגד הטיפול במשבר הכלכלי שנוצר בישראל עקב מגפת הקורונה.
בשנת 2021 נערכה הפגנת מתנגדי החיסונים קראו לראש הממשלה בנימין נתניהו להתפטר והאשימו אותו בפרשת הצוללות.
בשנות השמונים של המאה ה-20 הפך רחוב בן יהודה למדרחוב.
בשנת 2009 נסגר רחוב יפו לתנועת כלי רכב, כך שישמש רק את הרכבת הקלה והולכי רגל.
בעקבות צעדים אלה התחזק מעמדה של הכיכר כמקום מפגש של צעירים.
בכיכר מתקיימים אירועים שונים כחלק מהפסטיבלים המתקיימים בירושלים.
בין 2015 ל-2017 התקיים מדי שבוע בכיכר ובחלקו של רחוב יפו שבין הכיכר לכיכר ג'נרלי "שוק לילה" ביוזמת העירייה, שכלל דוכנים של אמנות ואומנות.
בניסיון למנוע את התקהלות נוער השוליים באזור הכיכר בשעות הערב, שינתה עיריית ירושלים את מבנה הכיכר והציבה בה ספסלים.
עמותת עלם יחד עם מוזיאון ישראל מפעילים פרויקט לטיפול בנוער בסיכון שבמסגרתו מגיעה לכיכר ציון באופן קבוע ניידת עם אנשי מקצוע ומתנדבים המסייעים לבני נוער.
פרויקט נוסף המסייע לנוער בסיכון במקום הוא "הזולה של חצרוני".
בשנת 2016 ערכה עיריית ירושלים תחרות אדריכלים לשיפוץ הכיכר.
לפי הצעת הוריה של שירה בנקי, שנרצחה במצעד הגאווה בעיר, נכללו בקריטריונים לשיפוט בתחרות "התייחסות אדריכלית לשדרוג הכיכר כמקום שמקדם חיבורים, סובלנות וכבוד הדדי".
אמה אף השתתפה בוועדת השיפוט.
בתחרות זכתה הצעתם של האדריכלים מיה עתידיה, מעיין טוקי כרמל ותמיר מנצור כרמל, הנקראת "קרחת יער אורבנית".
לפי ההצעה יישתלו בכיכר עצים מצלים ויוקמו בה 290 מקומות ישיבה בספסלים קבועים שיאפשרו מפגשי שיח של קבוצות והקמת ביתנים זמניים.
העבודות לשיפוץ הכיכר החלו במרץ 2018, וכוללות בעיקר החלפת ריצוף, תאורה, ונטיעה של שלושים עצים חדשים.
בשטח הכיכר ובמקום המדרגות וכבש הכניסה לבניין בנק הפועלים, יוצבו במות ישיבה וספסלים, ותוגבל כניסת כלי הרכב לכיכר מרחוב שמאי.
בסיפורה של עמליה כהנא-כרמון, "נעימה ששון כותבת שירים" (1966) תיאור מרכזי של כיכר ציון "כמו בתחתית של ים שקט וצלול מאין כמוהו" ("בכפיפה אחת", 138).
בספרו של דויד גרוסמן "מישהו לרוץ איתו", יש אזכורים רבים לכיכר ציון.
בספר הכרונוליתים מאת רוברט צ'ארלס מופיע אחד מהכרונוליתים בכיכר ציון.
"להקת כיכר ציון" שבראשה עומד דב שורין נקראת על שם הכיכר.
כיכר פיקדילי היא כיכר ברובע וסטמינסטר שבמרכז לונדון בירת הממלכה המאוחדת, במפגש הרחובות ריג'נט, פיקדילי ושדרת שפטסברי.
הכיכר ידועה בשלטי הניאון הרבים על הבניינים סביבה.
כיכר פיקדילי מחברת את הדרך המובילה לפיקדילי – אתר שהיה בעבר שוק פתוח.
מקור השם בשמו של בית שהיה שייך לרוברט בייקר בשנת 1626. בייקר היה חייט שייצר ומכר צווארונים שנקראו אז "פיקדילי" , שבהם התהדרו הגנדרנים שהרבו לפקוד את האזור בתקופה זו.
בהמשך הפך המונח "פיקדילי" לכינוי לכל סוגי הצווארונים.
עד שנת 1692 נקראה הדרך בשם "דרך פורטוגל" על שם קתרינה מברגנזה, אשתו של המלך צ'ארלס השני.
מתיעוד משנת 1743 עולה כי כינויה של הדרך היה "פיקדילי".
הכיכר הוקמה בשנת 1819 במפגש דרך פיקדילי, רחוב ריג'נט ורחוב פיקדילי.
היא תוכננה על ידי האדריכל ג'ון נאש והייתה לה צורה עגולה.
צורת הכיכר השתנתה ב־1886 עם בניית שדרות שפטסברי.
ב־10 במרץ 1906 נפתחה מתחת לכיכר תחנת הרכבת התחתית כיכר פיקדילי שבה עברו קו פיקדילי וקו בייקרלו.
בשנת 1928 נבנתה התחנה מחדש הואיל ולא עמדה בעומס הנוסעים.
בשל קרבתה לאזור הסוהו הפכה הכיכר מקום מפגש להומוסקסואלים של לונדון ולאזור של זנות.
אלפרד קינסי ביקר במקום ואמר שלא ראה זנות רחוב כזו גלויה בשום מקום בעולם, למעט הוואנה שבקובה.
בשנת 1910 הוצבו בכיכר שלטי הפרסומת החשמליים העיקריים, שהפכו בהמשך לסימלה של הכיכר.
רמזורים הוצבו בכיכר ב־3 באוגוסט 1926.
אתר ההנצחה של הלורד שפטסברי
בפינה הדרום־מערבית של הכיכר ניצבת מזרקת הזיכרון של הלורד שפטסברי.
המזרקה, שעמדה במקור במרכז הכיכר, הוקמה בין השנים 1892–1893 לזכרו של הנדבן אנתוני אשלי–קופר, רוזן שפטסברי השביעי.
בראש המזרקה ניצב פסלו של "מלאך החסד הנוצרי" מעשה ידי הפסל אלפרד גילברט, אולם בטעות משויך הפסל בקרב הציבור לאל ארוס – אל האהבה היווני.
הפסל הפך לאחד הסמלים הפופולריים של העיר לונדון.
בעת הקמת הפסל עורר הפסל מחלוקת בשל היותו פסל של גבר עירום, אולם בהמשך התרגל הציבור לפסל, שהיה הראשון בעולם שנוצר מאלומיניום.
במקור פנה הפסל לכיוון צפון.
במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה הורד הפסל על מנת שלא ייפגע, ולאחר שהושב למקומו, הוצב כשפניו דרומה.
בשנים הראשונות של המאה ה־20 הוצבו לראשונה שלטי פרסומת מוארים בכיכר פיקדילי.
שלטים אלה היו לשם דבר ברחבי האימפריה הבריטית בכלל ובלונדון בפרט, והיוו אטרקציה תיירותית.
כיום נותר רק שלט אחד בפינה הצפון מערבית של הכיכר, בין שדרת שפטסברי לרחוב גלאסהאוס.
השלטים הראשונים היו מורכבים מנורות חשמליות.
אלה הוחלפו מאוחר יותר בנורות ניאון.
בסוף המאה ה־20 הוחלפו נורות הניאון במסכי דיודות מפיצות אור.
בשל עלות השכירות הגבוהה פחתו במהלך השנים מספר השלטים בכיכר.
נכון לשנת 2005 מופיעים שלטי פרסומת בצידה הצפוני של כיכר פיקדילי, ובהם שלטי החברות קוקה־קולה, נסטלה סאניו, TDK, מקדונלד'ס וסמסונג.
השלט היחיד בצידה המערבי של הכיכר הוא פרסומת של חברת וודאפון.
תיאטרון קרייטריון ניצב בצידה הדרומי של כיכר פיקדילי.
המבנה תוכנן על ידי תומאס וריטי ונפתח לקהל ב־21 במרץ 1874. התיאטרון שופץ בשנת 1883 (הוחלפה מערכת מנורות הגז במנורות חשמל) ובשנית בשנים 1989–1992.
מאז שנת 1995 מוצגים בתיאטרון מחזות של להקת לסר שייקספיר קומפני שהידועה בהצגותיה הייתה הקומדיה "הנוסח המקוצר של כל מחזות שייקספיר".
בקצה הצפון מזרחי של הכיכר, בפינת שדרת שפסברי ורחוב קובנטרי, נמצא ביתן לונדון.
המבנה המקורי באתר זה באותו השם נבנה בשנת 1859 ושימש כאולם קונצרטים.
בשנת 1923 הוצבו על קירות המבנה החיצוניים שלטי חשמל גדולים שהיו אחד הגורמים לייחודה ופרסומה של הכיכר.
בשנת 1934 הפך המבנה לקולנוע, וב־1986 נהרס רוב המבנה (פרט לחזיתו, ששופצה) והוא הפך לקניון.
תחנת הרכבת התחתית וקו פיקדילי
תחנת הרכבת התחתית בכיכר פיקדילי היא ייחודית מבין תחנות הרכבת התחתית של לונדון, בהיותה כולה מתחת לפני האדמה, בלי אף מבנה מעל פני הקרקע.
התחנה נמצאת מתחת לכיכר ונחשבת אתר שימור היסטורי בשל ייחודה.
בתחנה עוברים קו פיקדילי וקו בייקרלו.
מטרונט היא אחת משלוש החברות הפרטיות אשר זכו במכרז לתפעול הרכבת התחתית של לונדון, והיא התחייבה להשקיע 14 מיליון ליש"ט בעבודות שיפוץ תחנת הרכבת התחתית בכיכר פיקדילי.
כיכר פיקדילי והשפעתה על התרבות הבריטית
כיכר פיקדילי היא הכיכר העמוסה והצפופה בלונדון.
בבריטניה נוהגים לומר על מקום הומה אדם שהוא "כמו כיכר פיקדילי".
"כיכר פיקדילי" הוא שמו של שיר של הלהקה השוודית פרניליה וולגרן משנת 1985, וכן שם של שיר של הלהקה מצפון אירלנד – שטיף ליטל פינגרס.
נשוא שיר זה הוא אירוע אמיתי – ידיד של חברי הלהקה עזב את צפון אירלנד מחשש שיפגע באירוע טרור של הIRA אולם לבסוף נדקר בכיכר על ידי אלמונים.
תקליט של להקת הפופ הבריטית סקוויז משנת 1996 קרוי על שם הכיכר, ותצלום הכיכר מופיע על עטיפתו.
"כיכר פיקדילי" הוא גם שמה של להקה יפנית.
הפסל של ארוס בכיכר נראה בקליפ "Change of Heart" של הזמרת האמריקאית סינדי לאופר.
"כיכר פיקדילי" הוא שמו של ציור של הצייר הבריטי צ'ארלס גינר משנת 1912. הציור מוצג במוזיאון טייט בריטניה.
הצלם פול מקארתי פרסם ספר בן שני כרכים ו־320 עמודים בשם "כיכר פיקדילי".
כיכר קנדה מס' 1 הוא גורד שחקים הנמצא במרכז מתחם העסקים קנרי וורף בלונדון.
גובה הבניין 235 מטרים ובו 50 קומות.
משני צידי המבנה ניצבים שני גורדי שחקים נמוכים יותר (גובה כל אחד מהם 200 מטרים) - מגדל HSBC (כיכר קנדה 8 - 16) ומגדל סיטיגרופ (כיכר קנדה 25).
על אף גובהו הרב אין בראש המבנה מרפסת תצפית פתוחה לציבור.
המבנה מקושר לרכבת התחתית של לונדון באמצעות הרכבת הקלה של דוקלנדס.
את המבנה תכנן האדריכל סזאר פלי, והוא נקרא "קנדה" הואיל ונבנה על ידי חברת הבנייה הקנדית אולימפיה ויורק, בבעלות משפחת רייכמן.
החברה פשטה רגל בטרם סיימה את המבנה, והמבנה עמד זמן רב בלתי גמור, עד השלמתו בשנת 1991. בשנה זו גובהו עבר את גובהו של מגדל 42 והוא הפך למגדל הגבוה ביותר בלונדון ובבריטניה.
הוא החזיק בשיא זה עד שנת 2010, עת נבנה מגדל השארד.
הבניין מכונה "מגדל קנרי וורף" (מגדל רציף קנרי) על שם האזור בו נמצא המבנה.
הוא מכונה לעיתים "רחוב פליט האנכי" משום שנמצאות בו מערכות עיתונים רבים שישבו קודם לכן ברחוב פליט.
בשנת 1996 הותקף המתחם על ידי ה-IRA, אולם המבנה עצמו לא נפגע.
בשנת 2002 טיפס מטפס המבנים הצרפתי אלן רוברט המכונה "ספיידרמן" עד גג המבנה בלי אמצעי עזר, תוך שימוש בידיו וברגליו בלבד.
32 מעליות מאפשרות לעובדים במבנה לעבור בין קומותיו השונות.
מהירות המעליות מאפשרת הגעה מקומת הקרקע לקומה ה־50 ב־40 שניות.
בקומה ה־13 אין משרדים והיא משמשת רק למכונות מיזוג האוויר, מתכנני המבנה טוענים שהדבר נובע משיקולים תכנוניים ולא מטריסקידקפוביה (פחד מן המספר 13).
גובהה של קומת המבואה של המבנה (הלובי) 11 מטרים, והיא מצופה ב־90,000 מטרים רבועים של שיש שיובא מאיטליה ומגואטמלה.
למשך זמן קצר היה המבנה הגבוה ביותר באירופה, עד בניית מגדל מסטרן בפרנקפורט בגרמניה.
בין דיירי המבנה במשך השנים היו מוסדות פיננסיים רבים, בהם: בנק אוף ניו יורק מלון, KPMG, סיטיבנק, בר סטרנס, האיגוד האירופי של תעשיית התרופות, מועצת הדגנים הבינלאומית וארגון הסוכר הבינלאומי.
בנוסף עיתונים בריטיים מובילים שכרו משרדים במגדל, בהם: הדיילי מירור, הסנדיי מירור, הסנדיי פיפל והטלגרף.
כיכר פרלמנט היא כיכר הממוקמת בפינה הצפונית מערבית של ארמון וסטמינסטר שרובע וסטמינסטר שבלונדון.
מבנים נוספים בסביבת הכיכר הם מנזר וסטמינסטר וכנסיית סנט מרגרט, בית הגילדות מידלסקס ומשרד האוצר של בריטניה.
צורתה של הכיכר ריבועית ובמרכזה מדשאה גדולה ומסביבה שביל הולכי רגל היקפי, בצלע הצפונית של הכיכר מוצבים פסלים הפונים לשביל, מלבד פסלו של וינסטון צ'רצ'יל המוצב כשפניו לכיוון הביג בן וארמון וסטמינסטר.
בצלע המערבית ישנה בימה מוגבהת לצד שביל הולכי הרגל ואליה מובילים מדרגות.
בכיכר פסלים רבים של מדינאים בריטים.
הידועים בפסלים הם פסלו של וינסטון צ'רצ'יל (בפינה הצפון מזרחית של הכיכר), אברהם לינקולן (אל מול בית הגילדות), רוברט פיל (בפינה הדרום מערבית של הכיכר), יאן כריסטיאן סמטס (בפינה הצפונית של הפארק), בנג'מין דיזראלי, ג'ורג' קאנינג ואוליבר קרומוול.
הכיכר הוקמה בשנת 1868 במטרה ליצור שטח פתוח סביב ארמון וסטמינסטר.
לצורך הקמתה נהרסו מספר בניינים שעמדו במקום.
הכיכר הוקמה על פי תכנון האדריכל צ'ארלס ברי ובמרכזה עמדה אנדרטת מזרקת בקסטון שהועברה מן המקום בשנת 1940.
הכיכר, בשל מיקומה - אל מול בניין הפרלמנט- מהווה אתר להפגנות נגד פעולות הממשלה.
בשל ההפגנות הסוערות שנערכו במקום כנגד הפעולות הצבאיות הבריטיות בעיראק נחקק בשנת 2005 חוק על ידי הפרלמנט הבריטי (ה- Serious Organised Crime and Police Act 2005) האוסר על הפגנות בכיכר, ובמרחק של קילומטר מכל צדדיה מבלי לקבל אישור מראש ממפקד המשטרה המטרופולינית.
כיכר צה"ל היא כיכר מרכזית בירושלים, השוכנת בצמוד לחומות העיר העתיקה, בחיבור בין רחוב יפו, רחוב שבטי ישראל, רחוב שלמה המלך ורחוב חטיבת הצנחנים, סמוך לשער יפו, לשער החדש ולמתחם הצרפתי.
הכיכר התפתחה באופן טבעי בשלהי התקופה העות'מאנית, המחצית השנייה של המאה ה-19, כחלק מתהליך התרחבות העיר והיציאה מן החומות.
היא נסמכת לפינה הצפון-מערבית של העיר העתיקה, בצומת דרכים מרכזי, וממנה התפצלו דרכים ראשיות אל יפו, חברון, עזה, שכם ויריחו, והיא היוותה באותה עת נקודת מוקד טבעית להתפתחותה של ירושלים החדשה שמחוץ לחומות.
מעצמות אירופה והכנסיות הנוצריות השונות בנו סביבה את בנייניהם ומוסדותיהם, כדי לחזק את השפעתן בירושלים.
משהקים השלטון העות'מאני את בית הדואר הטורקי במקום, נקראה הכיכר "כיכר הדואר".
בתקופת המנדט הוסב שמה לכיכר אלנבי, על שמו של הפילדמרשל אדמונד אלנבי, המצביא הבריטי ששחרר את ירושלים מידי הטורקים.
היא נחשבה כיכר מרכזית וחשובה בירושלים המנדטורית.
ב-1924 הקימו הבריטים בכיכר את בניין מגדל השעון, כתחליף למגדל השעון העות'מאני שהיה בשער יפו ופורק ב-1922. ב-1930 הוקם במקום בית עיריית ירושלים החדש, כאשר סניף בנק ברקליס מאכלס את חזיתו הדרומית הפונה לכיכר.
באוקטובר 1934 הוחל בפירוק מבנה מגדל השעון שנטען שהוא מפריע לתנועה.
בסמוך לכיכר היו גם אכסניות, בתי מלון וסניף של מועדון רוטרי.
בחלוקת ירושלים לאחר מלחמת העצמאות, חצה הקו העירוני את הכיכר, שהפכה לנקודת חיכוך בין מזרח ירושלים למערבה.
בית עיריית ירושלים, הצמוד לבנק ברקליס מאחור, הוסיף לשמש את עיריית ירושלים הישראלית חרף מיקומו הרגיש וסכנת הפגיעה בו.
על בניין העירייה ועל בניינים נוספים שבסביבתו הוקמו עמדות של צה"ל, וסימני פגיעות כדורים ורסיסים עדיין ניכרים בבית ובמבנים שסביבו.
הכיכר עצמה הייתה ממוקשת ומוקפת בקיר מגן מעוגל עשוי בטון, שנועד להפריד בין הצלפים הירדנים שעל החומה ובין עוברי אורח ישראלים.
מלון פאסט, שבצידה הדרומי של הכיכר נותר כולו בשטח ישראל.
בשנות ה-50 שימש הבניין לשיכון עולים חדשים, אולם בשל הקרבה לגבול התגוררו במלון אוכלוסיות במצב סוציו אקונומי נמוך והעזובה וההזנחה במלון הייתה רבה.
לאחר איחוד שני חלקי העיר ירושלים במלחמת ששת הימים, הוסב שמה של הכיכר לכיכר צה"ל.
ושבועיים לאחר סיום המלחמה החל בפינוי הריסות הבתים ובפירוק קירות המגן לאורך הקו העירוני.
המבנים שהיו צמודים לחומת העיר העתיקה מאזור הכיכר ועד שער יפו נהרסו והחומה שופצה ושומרה.
הכיכר שבה לשמש צומת רחובות חשוב ונקודת חיבור מרכזית בין העיר העתיקה והחדשה, ובין מזרח ירושלים ומערבה.
בפברואר 1968 נערך טקס קריאת שם רשמי לכיכר צה"ל.
ביולי 1974 נהרס מלון פאסט, שנרכש על ידי עיריית ירושלים מהפטריארכיה הארמנית, והמגרש נמכר ליזמים שקיבלו אישור לבנות מלון חדש במקום.
לאחר שנים רבות של עיכובים נפתח במקום מלון פנינת ירושלים בשנת 1996, אך המלון פשט את הרגל, נסגר ב-2006 והבניין ננטש.
רחוב יפו, מכיכר צה"ל מערבה, הפך משנת 2011 למדרחוב מרוצף הסגור לתנועת כלי רכב למעט הרכבת הקלה.
ב-22 בספטמבר 2008 בוצע פיגוע דריסה בכיכר, בו נפצעו 17 בני אדם, רובם חיילים שהיו בסיור.
קצין שהיה בקבוצת החיילים ירה למוות במפגע, שהתנגש בקיר.
כיכר קנדה 8 או מגדל HSBC הוא גורד שחקים הממוקם בקנרי וורף שבמזרח לונדון.
המבנה משמש את ההנהלה העולמית של הבנק HSBC.
המבנה תוכנן על ידי קבוצת האדריכלים בראשותו של סר נורמן פוסטר.
הקמתו של המבנה החלה בשנת 1997 והסתיימה בשנת 2002. במבנה 45 קומות, וגובהו 210 מטרים.
מבנה זה הוא השלישי בגובהו בממלכה המאוחדת, יחד עם המבנה הסמוך אליו - מרכז סיטיגרופ.
בשנת 1993 עברה הנהלת בנק HSBC מהונג קונג ללונדון.
עם מעבר זה הוחלט לרכז את משרדי הבנק שהיו מפוזרים במבנים שונים ברחבי העיר אל מבנה אחד.
בין השנים 1995 ו-1997 נבחנו מספר הצעות של אדריכלים שונים.
המיקום בקנרי וורף נבחר בשל השטח הנרחב הפנוי באזור.
סר פוסטר, שתכנן את הבניין הראשי של HSBC נבחר לתכנן את המבנה בלונדון.
הקמת המבנה החלה בינואר 1999, ובשנת 2000 החלו בהתקנת 4,900 חלונות המבנה.
במאי 2000 התמוטט מנוף בראש הבניין והביא למותם של שלושה עובדים.
רשות הבטיחות והבריאות (HSE) של בריטניה ומשטרת לונדון ניהלו חקירה לבדוק מדוע ארעה ההתמוטטות אולם סיבותיה לא הובררו.
בדרום המבנה הוצבה מצבת זיכרון לעובדים שנהרגו.
העבודה על המבנה הסתיימה במרץ 2002, והמבנה נפתח רשמית ב-2 באפריל 2003.
בקומה הראשונה של המבנה מצוי קיר המתאר את ההיסטוריה של הבנק.
גובהו של הקיר 6.6 מטרים ועליו 3,743 תמונות, מסמכים וציורים המתארים את הצוות והבניינים של הבנק לאורך ההיסטוריה שלו.
בחזית המבנה, בדומה למבני הנהלה אחרים של HSBC ניצבים שני אריות עשויים ברונזה המכונים "סטפן וסטיט" (Stephen and Stitt).
אריות אלה עמדו לפני מבנה ההנהלה של הבנק בדרך קווינס מאז שנת 1935 והועברו למבנה זה לאחר הקמתו.
בבסיס כל אחד מהאריות הונחו שמונה מטבעות, על פי האמונה הסינית כי הדבר מביא מזל.
קומות: 45 קומות מעל הקרקע.
קומות מסחר - שטח קומות המסחר הוא 4,180 מ"ר - שטח המסחר במניות הגדול ביותר באירופה.
בשטח זה עובדים 570 עובדים בכל קומה.
כמות הפלדה במבנה: 14,000 טונות.
המגדל מקושר לתחנת הרכבת התחתית קנרי וורף שעל קו ג'ובילי באמצעות מרכז קניות.
מרכז סיטיגרופ הוא קומפלקס בניינים בקנרי וורף שבלונדון.
המרכז משתרע על פני 170,000 מטרים רבועים (1,800,000 רגל רבוע) של שטח רצפה, הפרוס על פני שני בניינים - כיכר קנדה 33 וכיכר קנדה 25 (מגדל סיטי).
כיכר קנדה 25 - הבניין המשמש את הנהלת השלוחה הבריטית של התאגיד הבנקאי האמריקאי סיטיגרופ, תוכנן על ידי משרדי האדריכלים של סזאר פלי ואדמסון אסושיאייטס.
הקמת הבניין החלה בשנת 1998 והסתיימה בשנת 2001. בבניין 45 קומות וגובהו 200 מטרים.
בניין זה, יחד עם מגדל HSBC מדורגים שלישיים בגובהם בממלכה המאוחדת.
הבניין נמצא בסמוך לכיכר קנדה 1 שהוא הבניין השני בגובהו בבריטניה.
כיכר קנדה 33 - הוא הקטן מבין שני הבניינים בקומפלקס, שתוכנן על ידי נורמן פוסטר והושלם בשנת 1999, שנתיים לפני שכנו.
בבניין שמונה עשרה קומות וגובהו 105 מטרים.
הבניין נמצא בבעלות סיטיגרופ, ונבנה לפני השלמת הארכת קו ג'ובילי בסוף 1999.
בקומות התחתונות של המבנה מצוי מרכז קניות.
בשנת 2022 הוכרזו תוכניות לשיפוץ בניין כיכר קנדה 25. פרויקט השיפוץ, בעלות של 100 מיליון ליש"ט, יכלול חללים הוליסטיים כגון חדרי הורים, חדרי תפילה ומרחבים ירוקים, כולל גינת חורף.
עד ינואר 2025, עלויות השיפוץ עלו ליותר ממיליארד ליש"ט; העבודה באתר החלה ביולי 2023 והשלמתה צפויה בשנת 2026.
כיכר צרפת (ידועה גם בכינוי העממי כיכר פריז) היא כיכר מרכזית בירושלים.
הכיכר מחברת את הרחובות המלך ג'ורג', אגרון, קרן היסוד, בן מימון (אשר ממנו מתפצלת גם דרך עזה) ורמב"ן שברחביה.
מסביב לכיכר ניצבים מלון המלכים, המרכז ליהדות מסורתית על שם פיוקסברג, בניין קולג' טרה סנטה, מרכז אמיר ומבנה מגורים בתכנון דב כרמי.
במעגל שני נמצאים ליד הכיכר: היכל שלמה, בית הכנסת הגדול, גן העצמאות, מלון לאונרדו פלאזה ובית המוסדות הלאומיים.
הכיכר הוקמה במקור כצומת רחובות, עם סלילת רחוב המלך ג'ורג' בשנת 1924. הצומת הייתה בתחילה מפגש של שני רחובות בלבד, רחוב המלך ג'ורג' (בכיוון צפון-דרום) ורחוב ממילא (בכיוון מזרח-מערב).
באותה שנה גם החלה בניייתו של קולג' טרה סנטה, בצידה הדרומי של הכיכר.
האזור באותה עת היה ידוע בשם שכונת אל-אמירה, שכונה שרוב תושביה היו ערבים פלסטינים נוצרים.
עם התפתחות שכונת רחביה, בשנות ה-40 של המאה ה-20 ממערב לצומת, נסללו שאר הרחובות המובילים אליה.
לאחר הקמת המדינה הוקם במרכז הצומת מעגל תנועה.
בשנת 1956 נחנך מלון המלכים בצידה הצפוני של הכיכר.
בחזית המלון הוקמה מרפסת תצפית חצי עגולה, שהוקמה ללא רישיון, ופלשה לשטח הרחוב.
אף על פי שקיבלה צו הריסה, היא נשארה מאז במקומה.
ב-1961 נחנך מרכז אמיר מצידו השני של הרחוב.
בשנת 1959 החליטה העירייה לקרוא לצומת "כיכר צרפת", כאות הוקרה לממשלת צרפת על תמיכתה בישראל, וכתגובה לכך שבפריז החליטו לקרוא לכיכר מול שגרירות ישראל בפריז "כיכר ישראל".
בינואר 1960 הוחלף גם שמו של רחוב ממילא המוביל לכיכר, לרחוב אגרון, על שם על שם גרשון אגרון.
עם ההכרזה על הצומת כ"כיכר צרפת", הועבר מעגל התנועה מערבה ובמרכזו הוקמה מזרקה, שהחלה לפעול בדצמבר 1961. אולם המזרקה הוסרה לאחר כשנתיים, מאחר שהיא לא התאימה לגודל הבריכה שנבנתה עבורה ומים גלשו ממנה והציפו בקביעות את הרחוב.
בתחילת שנת 1963 הותקנו בכיכר רמזורים, ובסוף 1966, עם הגדלת נפח התנועה באזור, בוצעו שינויים בהסדרי התנועה בכיכר, שרחוב רמב"ן ורחוב בן מימון הפכו חד סטריים בקטע המוביל לכיכר.
לאחר איחוד ירושלים, הכיכר הפכה לציר התנועה המרכזי לבאים מתל אביב לעיר העתיקה.
ביום העצמאות 1968 עבר מצעד צה"ל בכיכר, בדרכו לכיוון דרום ירושלים.
בשנת 1976 בוצעו שינויים נוספים בהסדרי התנועה בכיכר, המדרכות צומצמו לטובת הרחבת הכבישים, והוחלפה מערכת הרמזורים.
במהלך 1989 בוצע שיפוץ נוסף בכיכר, בתרומת הנרי מוסקוביץ' שרכש את מלון המלכים הסמוך באותה עת.
השיפוץ, בתכנון האדריכל דן פיקר, כלל ריצוף הכיכר, עיצובה מחדש והסרת פסל סביבתי של עץ ממתכת, שכלל נורות על ענפיו, אך הוזנח.
לרגל ציון 40 שנה לאיחוד ירושלים הכיכר שופצה ועיריית פריז תרמה דגם של מגדל אייפל בגובה 27 מטר שתוכנן לעמוד בכיכר צרפת בשנת 2007, אך נכון להיום הוא טרם הוקם.
הכיכר נודעת בהפגנות הרבות שנערכות בה בשל קרבתה לבית ראש הממשלה.
מאז האינתיפאדה הראשונה, במשך שנים, התקיימה בכל יום שישי בצהריים הפגנה בכיכר של ארגון נשים בשחור, וכן מתקיימות בה הפגנות פוליטיות רבות של מחנות השמאל והימין.
ב-7 בינואר 2008 נערך בכיכר טקס שבו, באופן סמלי וזמני, הוסב שמה ל"כיכר שחרור יונתן פולארד", עד שישוחרר מכלאו.
בשנת 2005 נחנך נתיב תחבורה ציבורית ברחובות קרן היסוד והמלך ג'ורג', מסלול זה יוסב בעתיד לשימוש הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים.
במרץ 2021 החלה חברת מוריה לשדרג את הכיכר ביוזמת עיריית ירושלים.
במסגרת העבודות הוקמה מזרקה חדשה, הורחב שטח הכיכר על ידי ביטול הפנייה שמאלה מרחוב בן מימון לרחוב רמב"ן, הותקנה תאורה, וריהוט רחוב חדש.
עבודות השדרוג הושלמו במרץ 2022.
כיכר ראסל היא כיכר גן בשכונת בלומסברי ברובע קמדן שבלונדון.
הכיכר סמוכה למוזיאון הבריטי ונושקת לאוניברסיטת לונדון.
מקורו של שם הכיכר הוא שם המשפחה של הדוכס מבדפורד שאחוזתו הייתה באזור.
הכיכר נוצרה בתחילת המאה ה-19 כאשר היא הוקפה מכל צדדיה ברחובות ובניינים שונים.
זו הכיכר השנייה בגודלה של לונדון.
היא הוקמה בשנת 1801 על ידי מעצב הנוף המפרי ריפטון.
יזם המקרקעין ג'יימס ברטון, בנה את המבנים המקוריים שהקיפו את הכיכר, שרק מעטים מהם נותרו.
בסמוך לכיכר מצויה תחנת הרכבת התחתית כיכר ראסל.
כיכר קים איל-סונג היא כיכר עירונית גדולה במרכז העיר פיונגיאנג, בירת הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה, קוריאה הצפונית.
הכיכר קרויה על שמו של קים איל-סונג, המנהיג המייסד של המדינה.
הכיכר הוקמה ב-1954 כחלק מתוכנית אב לשיקום הבירה, לאחר ההרס הכבד שחוללה מלחמת קוריאה, ונפתחה באותה שנה.
הכיכר מתוכננת בדומה לכיכר טיאננמן בבייג'ינג, ומשמשת למטרות דומות: עצרות, מצעדים צבאיים, ריקודים ואירועים ממלכתיים שונים המתקיימים בה לעיתים קרובות.
שטחה של הכיכר הוא כ-75,000 מטרים רבועים, והיא הכיכר ה-37 בגודלה בעולם.
שטחה הגדול מאפשר להכיל עצרת של 100,000 איש ויותר, והאירועים העצומים המתרחשים בה לעיתים קרובות נותנים לה את חשיבותה התרבותית הרבה.
הכיכר ממוקמת לרגלי גבעת נאמאסאן, על הגדה המערבית של נהר טאדונג.
למרות שהכיכר תוכננה, כאמור, במתכונתה של כיכר טיין-אן-מן שבסין, מיקומה על גדת הנהר מעדן את עיצובה האדריכלי.
הכיכר ממוקמת הישר ממול למגדל ג'וצ'ה המונומנטלי שבצידו השני של הנהר; מרכזה של הכיכר נמוך מעט מגדת הנהר, וכך נוצרת אשליה אופטית אצל העומד בכיכר כאילו המגדל צמוד לכיכר, בעוד שהוא נמצא, כאמור, מצידו השני של הנהר.
סביב הכיכר מספר מבני ממשל, שבעבר היו עליהם דיוקנאות של מרקס לנין, עד שהוחלפו באלו של קים איל-סונג ומאוחר יותר גם של קים ג'ונג-איל.
ובצידה המזרחי והדומיננטי ביותר, ארמון הלימוד העממי הגדול.
מעל מדרגות הכניסה אל מבנה בית הלימוד נמצאת עמדת ישיבה וצפייה של מנהיגי צפון קוריאה בעת קיום מצעדים וחגיגות בכיכר.
כיכר קים איל-סונג היא נקודת ה"קילומטר אפס" של קוריאה הצפונית ממנה נמדדים כל מרחקי הכבישים הלאומיים.
כיכר קולומבוס היא כיכר מרכזית ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הכיכר, שנבנתה בשנת 1905, קרויה על שם כריסטופר קולומבוס.
הכיכר ממוקמת במפגש הרחובות ברודוויי, סנטרל פארק מערב, סנטרל פארק דרום (המהווה חלק מרחוב 59) והשדרה השמינית.
הכיכר תוכננה על ידי ויליאם פלפס אנו, כחלק מתוכניתו של פרדריק לו אולמסטד לסנטרל פארק הסמוך, תוך שילוב הכיכר ב"שער הסוחרים" (Merchants' Gate) של הפארק.
שטחו של אי התנועה במרכז הכיכר 3,300 מ"ר, והיקף מעגל התנועה כולו 13,700 מ"ר.
במרכז הכיכר ניצבת אנדרטת קולומבוס מעשה ידי הפסל האיטלקי גאטאנו רוסו.
אנדרטה זו משמשת כקילומטר אפס למדידת מרחקים מניו יורק.
האנדרטה הוקמה בשנת 1892 לזכר ציון 400 שנה למסעו של קולומבוס.
הכספים להקמת האנדרטה נאספו על ידי ארגון "איל פרוגרסו" - ארגון של יוצאי איטליה.
האנדרטה כוללת פסל עשוי שיש הניצב על עמוד גרניט שגובהו 21 מטרים.
האנדרטה מעותרת בתגליפי ברונזה המתארים את שלוש ספינותיו של קולומבוס: הניניה, הפינטה והסנטה מריה.
בשנת 2005 נוספו לאנדרטה מזרקות שתוכננו על ידי חברת WET, וכן הוקמו ספסלים סביב האנדרטה.
בצידה המערבי של הכיכר ממוקם מרכז דויטשה בנק - ההנהלה האמריקאית של תאגיד דויטשה בנק.
מבנה זה ממוקם במקום בו עמד בעבר קוליסאום ניו יורק.
במבנה נמצאים אולפני רשת CNN, וכן אירועי גז' במרכז לינקולן.
בצידה הצפוני של הכיכר נמצא המלון הבינלאומי ומגדל טראמפ.
כמו כן סביב הכיכר נמצאים אוניברסיטת פורדהאם, מכללת ג'ון ג'יי למשפט פלילי והמכון הטכנולוגי של ניו יורק.
בצידו הצפון מזרחי של הכיכר נמצא שער הסוחרים (Merchant's Gate) של סנטרל פארק, ובסמוך לו אנדרטת מיין שתוכננה על ידי הארלוד ואן ביורן מאגונייג'ל ונבנתה בשנת 1913.
בכיכר נמצא בניין כיכר קולומבוס 2 (בו שוכן מוזיאון האמנויות והעיצוב (MAD)) בו הוצג עד שנת 2005 אוסף האנטיגטון הרטפורד.
הכיכר היוותה רקע למספר סרטים בהם "השטן לובשת פראדה", "זה צריך לקרות לך", "שכחו אותי בבית 2", "אני אגדה" ו"קלוברפילד".
בסרט "מכסחי השדים" מסלול ההרס של איש המרשמלו מתחיל בכיכר בדרכו לסנטרל פארק וסט.
כיכר צ'טהאם היא כיכר מרכזית בשכונת צ'יינהטאון ברובע מנהטן, בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק בארצות הברית.
הפארק במרכז הכיכר ידועה בשם כיכר קימלאו (Kimlau Square) או כיכר לין-זה-סו (Lin Ze Xu Square)
הכיכר ממוקם במפגש שבעה רחובות ראשיים, במנהטן תחתית: באורי, רחוב איסט ברודוויי (East Broadway), סנט ג'יימס פלייס (St.
כיכר צ'טהאם נבנתה בשלהי המאה ה-18 ונקראה על שם ויליאם פיט האב, רוזן צ'טהאם הראשון, וראש ממשלת הממלכה המאוחדת קודם למהפכה האמריקאית.
על שמו נקרא גם רחוב פיט (Pitt Street) הסמוך, ורחוב פארק רו נקרא בעבר "רחוב צ'טהאם" (Chatham Street).
עד שנות ה-20 של המאה ה-19 שימשה הכיכר כשוק פתוח של בקר וסוסים.
הכיכר זכתה למעמד מפוקפק ופעלו בקרבתה מכוני קעקועים, פאבים ובתי זנות.
בראשית המאה ה-20 ועם תחילת "תקופת היובש" נסגרו הפאבים בכיכר.
בשנת 1962 הוקמה בכיכר אנדרטת קימלאו לזכרם של הלוחמים האמריקאים ממוצא סיני שנפלו במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה נקראת על שם סגן בנג'מין ראלף קימלאו, ולימים שונה שם הכיכר רשמית והיא נקראת על שמו (אף שלא נעשה שימוש בשם הרשמי, וממשיכים לקרוא לה בשמה המסורתי).
בצידה הדרומית של הכיכר נמצאת כיכר קונפוציוס ופרויקט הבנייה הציבורית הנרחב שלה.
מתחת לכיכר עברו עד שנת 1942, קו הרכבת העילית של השדרה השנייה וקו הרכבת העילית של השדרה השלישית בכיכר הייתה תחנה של קווים אלה.
מתוכננת להיבנות בכיכר תחנה של קו השדרה השנייה של הרכבת התחתית של ניו יורק עם השלמת בנייתו של קו זה.
כיכר קרוזל היא כיכר הנמצאת ברובע הראשון של פריז, בירת צרפת, במרכז מוזיאון הלובר (בין האגף הצפוני, הדרומי והמערבי של המבנה).
במרכז הכיכר נמצא שער הניצחון של קרוזל.
הכיכר נקראת על שם הקרוזל – המצעדים הצבאיים שנערכו בה בעת שארמון הלובר שימש את בית המלוכה כבית מגורים.
בטרם קושרו במבנים טירת הלובר וארמון הטווילרי, שכנה בין השנים שכונת מגורים צפופה.
כיכר קרוזל שכנה במפגש רחובות בשכונה זו עם חצרות ארמון הטווילרי.
בליל ה-10 באוגוסט 1792, המהפכנים הקיצוניים, שנתמכו על ידי הקומונה הפריזאית התקיפו את ארמון הטווילרי.
המון זועם התקרב מבעד לרחובות הצרים לעבר כיכר קרוזל וממנה לארמון הטווילרי עליו הגן משמר שווייצרי.
הקרב שהתפתח בין ההמון הביא ל-700 הרוגים מבין התוקפים והמגינים, ומלך ומלכת צרפת נשבו על ידי ההמון.
נפוליאון בונפרטה הגיע לכיכר זמן קצר לאחר הטבח ונדהם ממראה ההרוגים השרועים בכיכר ובגני הארמון.
ב-21 באוגוסט 1792 הותקנה בכיכר גיליוטינה בה הוצאו להורג 35 איש, ובהם שר הימיה ארנו דה לאפורט והסופר ז'אק קאזו, עד להסרתה ב-11 במאי 1793. גיליוטינה זו פעלה במקביל לזו שהוצבה בכיכר המהפכה (לימים כיכר הקונקורד).
ב-2 באוגוסט 1793 הוקמה באתר בו ניצבה הגיליוטינה פירמידה עשויה עץ ועליה כתובת לזכרו של ז'אן-פול מארה:
כמו כן הוצגו בכיכר חלק מהאמבטיה בה נרצח, וכתביו.
בין השנים 1806–1808 נבנה במרכז הכיכר שער הניצחון של קרוזל.
במסגרת שיפוץ מוזיאון הלובר בשנת 1989 נבנה מתחת לכיכר מרכז קניות תת-קרקעי וחלק מאולמות הכניסה למוזיאון.
כיכר פּיגָאל היא כיכר עירונית הממוקמת ברובע התשיעי של פריז בירת צרפת, לרגלי גבעת מונמרטר.
הכיכר ממוקמת במפגש שדרת קלישי ושדרת רוששואר
הכיכר קרויה על שמו של ז'אן-בטיסט פיגאל.
בשל שמה של הכיכר, מכונה גם הרובע שסביבו "פיגאל".
בסוף המאה ה-19 הייתה הכיכר והרחובות הסמוכים לה מרכז של קהילה ספרותית ושל אינטלקטואלים.
בייחוד נודע קפה נובל אתנה (Nouvel Athene) שהיה ממוקם בכיכר, שהיה מרכז לאמנים ואנשי רוח.
הקפה נסגר בראשית המאה העשרים, וסגירתו היוותה סמל לניצחון האמנים הקוביסטים (שנהגו לשבת בבית המרזח לפין אגיל שעל גבעת מונמרטר) על האמנים הפורמליסטים של נובל אתנה.
כיום הכיכר היא מרכז של מכוני ליווי ומופעי חשפנות ובאזור הכיכר נפוצה זנות.
כיכר קלישי היא כיכר עירונית הממוקמת בצפון־מערב פריז, בירת צרפת.
הכיכר נמצאת במפגש בין הרובע השמיני, התשיעי, השבעה עשר והשמונה עשר של פריז.
הכיכר היא אחד משלושה אתרים בהם נפגשים ארבעה רבעים; שני האתרים האחרים הם גשר סן מישל (מפגש הרובע הראשון, הרביעי, החמישי והשישי) וכיכר בלוויל (מפגש הרובע העשירי, ה-11, ה-19 וה-20).
סביב הכיכר מבנים בסגנונות שונות, ובהם חנויות, בתי עסק ובתי קולנוע.
במרץ 1814, בשלהי האימפריה הצרפתית הראשונה צעדו 800,000 חיילים (בעיקר חיילים רוסיים) בדרכם לכבוש את פריז.
הצבא הזר המתקדם חלף את המחסומים שהוצבו בבלוויל ובפאנטין, כבש את גבעת מונמרטר והתקדם לעבר המשמר הלאומי של צרפת שמנה 70,000 חיילים צרפתיים, הגן על רצועה ארוכה בין קלישי לנוילי.