tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סייר היישוב שהוקפץ למקום לא הבחין בדבר וחשב שמדובר בנגיעה של חיה.
סמוך לשעה 21:30 נכנס המחבל לבית משפחת סולומון, שבו ישבו עשרה מבני המשפחה לסעודת ליל שבת, שבעקבותיה תוכננה גם חגיגת שלום זכר להולדת נכד במשפחה.
המחבל החל לדקור בסכין שהביא עמו את הנמצאים.
הוא רצח את יוסי סולומון בן 70, ואת שני ילדיו, חיה סולומון בת 46, ואלעד סולומון בן 36. אשתו של אלעד, מיכל, מילטה את הילדים הקטנים לחדר והזעיקה את המשטרה.
שכן, לוחם מיחידת עוקץ בחופשה, שמע את הצעקות ורץ לזירת הפיגוע.
הוא ירה במחבל דרך חלון המטבח ופצע אותו.
בעת טיפול צוותי הרפואה בנפגעים במקום זינק המחבל לעבר החובשים אך נבלם על ידי כוחות הכוננות שבמקום.
המחבל נעצר ונלקח במסוק לבית חולים לטיפול בפצעיו.
לאחר הפיגוע פשטו כוחות צה"ל על הכפר שממנו יצא המחבל, עצרו את אחיו והחרימו אמצעי לחימה וכסף המיועד לטרור.
הכוחות הטילו כתר על הכפר ומיפו את בית המחבל לקראת הריסתו.
בדוברו לפני מועצת הביטחון, הציג שגריר ישראל באו"ם דני דנון תצלומים של מתקפת הטרור ואמר שהרוצח ביצע את הרצח ביודעו שהוא יקבל משכורת של אלפי דולרים בחודש מהרשות.
חברי כנסת וכן שר הביטחון אביגדור ליברמן, ושר החינוך, נפתלי בנט, קראו לגזור עונש מוות על המחבל.
בהמשך הביע גם ראש הממשלה, בנימין נתניהו, עמדה דומה.
ב-9 באוגוסט 2017 העניק מפקד אוגדת איו"ש צל"ש ללוחם יחידת עוקץ שניטרל את המחבל.
ב-16 באוגוסט 2017 הרס צה"ל את הקומה הראשונה בבית המחבל שביצע את הפיגוע.
בני משפחת סולומון עתרו לבג"ץ שיורה להרוס גם את הקומה השנייה, שיועדה לאחי המחבל, ולהחרים את קרקע המבנה, אך עתירתם נדחתה.
חמישה מקרובי משפחתו של המחבל - הוריו, שני אחיו ודודו נדונו למאסר לאחר שהורשעו באי מניעת עבירה, משום שידעו על כוונתו לבצע פיגוע ולא דיווחו על כך.
אמו של המחבל הורשעה גם בהסתה, לאחר ששיבחה את מעשי בנה וקראה לפגוע ביהודים.
תחקיר שביצע צה"ל והוצג ב-2 באוקטובר 2017 לאלוף פיקוד המרכז רוני נומה, מעלה מחדלים שאפשרו את חדירת המחבל.
הפלוגה המרחבית והמערך האזרחי לא ביצעו את ההנחיות לאור הערכת מצב ואמצעי האבטחה לא הותקנו אף על פי שתוקצבו.
מספר מפקדים ננזפו, וסגן הרבש"ץ הודח.
בדצמבר 2017 הורשע עומר עבד אל-ג'ליל בשלוש עבירות של גרימת מוות בכוונה (המקבילות לעבירת רצח), שתי עבירות של ניסיון לגרימת מוות בכוונה תחילה ובעבירת הסתה.
ב-15 בפברואר 2018 גזר עליו בית המשפט הצבאי בעופר ארבעה מאסרי עולם: שלושה בגין כל רצח, ועונש מאסר עולם נוסף בשל ניסיונו לרצוח את טובה סולומון, אם המשפחה, שנפצעה בפיגוע.
בנוסף חויב לפצות את בני המשפחה בסכום של 1.8 מיליון ש"ח.
בגזר הדין דרשו השופטים כי המחבל לא ישוחרר בשום עסקה עתידית.
בדעת מיעוט ביקש השופט סא"ל דב גלבוע להטיל על המחבל עונש מוות.
רצח במיאמי הוא משחק וידאו מסוגת הרפתקאות-גרפי והצבע והקלק שפותח על ידי חברת Tomahawk והופץ על ידי Cocktel Vision ו-Digital Integration ב-1991 לקונסולות המשחקים קומודור אמיגה ואטארי ST ולמערכת ההפעלה MS-DOS.
בישראל המשחק תורגם לעברית על ידי מחשבת, והוא היה באותה העת המשחק היחיד של החברה שהוגבל בגיל ונועד למבוגרים בלבד.
רצח במיאמי הוא משחק הרפתקה דו־ממדי בממשק "הצבע והקלק" (עם העכבר).
עלילת המשחק מתקדמת רק על ידי פתרון פאזלים.
בניגוד למקובל במרבית משחקי ההרפתקאות, במשחק זה אפשר להיתקע מפני שהשחקן שכח לקחת חפץ חיוני להמשך המשחק.
במהלך טיסה מפריז למיאמי הדיילת דורליס מיי עוזרת לנוסע גוסס שנותן לה דוגמית של תרופה ניסיונית חדשה המגבירה את המשיכה המינית לאדם שלוקח אותה.
האיש הגוסס מבקש מדורליס שתשמור על הדוגמית מפני מתנקש שממתין לו במיאמי.
רצח אשר אהרן גרוס היה פיגוע דקירה שבוצע על ידי מחבלים פלסטינים וערבים בסמוך לשוק הערבי הישן בחברון ב-7 ביולי 1983. בפיגוע נרצח אשר אהרן גרוס (י"א בניסן תשכ"ה, 13 באפריל 1965 - כ"ו בתמוז תשמ"ג, 7 ביולי 1983), תלמיד המחזור הראשון בישיבת שבי חברון, שעלה לארץ מניו יורק.
בכ"ו בתמוז תשמ"ג (7 ביולי 1983) עמד אשר אהרן גרוס בכיכר התנועה מול השוק הסיטונאי בחברון, והמתין להסעה של תלמידים מהיישוב היהודי בחברון לקריית ארבע, שאותה היה אמור ללוות עקב המצב הביטחוני, בהסעה כבר היה מלווה, לאחר שרכב ההסעות אסף כמה תלמידים ואת הרב של גרוס הרב חיים גנץ.
גרוס נשאר לבדו בשוק, זמן קצר לאחר מכן הגיחו מתוך רכב סמוך שלושה ערבים עם פגיונות, דקרו אותו בבטן ובחזה, חטפו את תת מקלע העוזי שהיה ברשותו, ונמלטו עם הרכב שהמתין להם בסמוך.
חבריו של אשר אהרן, שהיו ברכב סמוך, ראו את הרצח, ורדפו עם רכבם אחרי הרכב הנמלט, והתפתחו ביניהם חילופי יריות.
בסמוך למקום הפיגוע הייתה עמדה של צה"ל, אך החיילים שאיישו אותה קיבלו הוראה לשמור על תושבי שכונת אברהם אבינו.
אחד החיילים שיצא לראות את ההתרחשות נשפט אחר כך על הפרת משמעת, על שנטש את העמדה, ולא נתן מענה מהיר, ולא הגיב לאירוע.
אשר אהרן ברח לכיוון שכונת אברהם אבינו בעודו מדמם, אבל התמוטט בכביש.
הוא נאסף על ידי פלסטיני שחשב שגרוס הוא תושב ערבי, והביא אותו לבית החולים הפלסטיני עאליה בחברון.
גופתו נלקחה על ידי פלסטיני שהביאה לביתו במטרה להעלימה.
הפלסטיני נעצר בידי כוחות הביטחון.
על פי כתב האישום, מנהיג הרוצחים איברהים סרג'ל, היה חבר בהתאחדות בלתי מותרת מ-1980. בשהותו בעמאן התגייס לקבוצה מוסלמית דתית שמטרתה הייתה לבצע פיגועים כנגד יהודים.
הוטל עליו לגייס אנשים נוספים לארגון, והוא אכן כתב והפיץ חוברות בחברון בשם הארגון, בהם גם הוראות להכנת חומרי נפץ והתנהגות בחקירה.
רוצח אחר מהקבוצה הואשם גם ביצירת מטעני חבלה.
ב-7 ביולי 1983 נפגשו שלושה מהרוצחים ומנהיג החוליה הורה להם להרוג יהודי ולחטוף את נשקו בעזרת סכינים שיקנו, שניים נוספים היו אמורים להתריע כנגד הגעה של כוחות הביטחון ואחד נוסף לעזור במילוט מהמקום.
משפטם של המרצחים התנהל בבית דין צבאי בשכם בהרכב של השופטים הצבאיים אל"ם אמנון סטרשנוב, סגן-אלוף שמואל פינקלמן וסגן-אלוף חיים שפירא, התביעה דרשה שיוטל מאסר עולם על שמונת הנאשמים.
איברהים מחמוד סרג'ל מחברון, הואשם שהיה מנהיג הרוצחים ואף נטל חלק פעיל ברצח ונשפט למאסר עולם.
עדנאן אסחאק סלימה וזיאד עומאר סנינה מירושלים הואשמו בדקירת אשר אהרן ונשפטו למאסר עולם.
מוחמד האני אל-צבעאת מירושלים הואשם בחטיפת נשקו ונשפט למאסר עולם.
תחסיר מחמוד שעלן מירושלים וקעיד סרסור מחברון הואשמו בחיפוי על החוליה באגפים ונשפטו ל־25 שנות מאסר.
מחמוד עשור מחברון הואשם בנהיגה על רכב ההגעה והמילוט של המרצחים ונשפט ל־20 שנות מאסר.
עזאת אל רג'בי מחברון הואשם בכך שלאחר שהרוצחים נמלטו סיפק להם בגדים מזון ומים והזמין עבורם מונית ונגזרו עליו 10 שנות מאסר
הארבעה שהוטל עליהם מאסר עולם שוחררו כעבור שנה בעסקת ג'יבריל.
אחד המחבלים שגורש למצרים ביצע לאחר מכן את הפיגוע באוטובוס המטיילים במצרים בו נהרגו 9 ישראלים ונפצעו 17. אחר, ששוחרר בעסקת ג'יבריל נצפה על ידי נעם ארנון דובר היישוב היהודי בחברון בעודו מדריך תיירים בכיכר גרוס ומתאר באזניהם את הרצח שביצע במקום.
למחרת הרצח (שאירע לאחר שרשרת פיגועים) הדיח אלוף פיקוד המרכז את ראש עיריית חברון וחברי המועצה.
בעקבות הרצח הוחלט על הקמת השכונה היהודית אדמות ישי בג'בל רומידה (תל רומיידה), ועל שיקום ובנייה נוספת לחיזוק הישוב היהודי בחברון.
הכיכר שבו נרצח גרוס נקראה "כיכר גרוס" ובאמצעה נמצאת אנדרטה לזכרו.
כנקמה על הפיגוע ביצעה המחתרת היהודית את הפיגוע במכללה האסלאמית בחברון בו נרצחו שלושה תלמידים ונפצעו נוספים.
רצח באוריינט אקספרס הוא סרט טלוויזיה אמריקאי מסוגת "מי עשה את זה?" משנת 2001 שביים קארל שנקל, המבוסס על הרומן משנת 1934 "רצח באוריינט אקספרס" מאת אגאתה כריסטי בהשתתפות הרקול פוארו.
גרסה זו של הרומן מתרחשת בזמן הווה, ומספר הדמויות שבה קטן מזה שבספר.
את התסריט כתב סטיבן הריגן, ואת הפסקול המקורי הלחין כריסטופר פרנק.
פוארו נוסע ברכבת המפורסמת האוריינט אקספרס.
בלילה השני מהיציאה מאיסטנבול הרכבת נעצרת כאשר מפולת סלעים חוסמת את המסילה.
למחרת בבוקר מתגלה גופתו של המיליונר האמריקאי סמואל אדוארד רצ'ט שנדקר למוות.
מכיוון שאין טביעות נעליים מסביב לרכב, והדלתות היו נעולות, נראה שהרוצח נמצא עדיין בין הנוסעים בקרון של רצ'ט.
פוארו ובוק מנסים לפתור יחד את התעלומה.
הם נעזרים בכרטיסן פייר מישל.
המפתח לפתרון נמצא כשמתגלה מעורבותו של רצ'ט בטרגדיה של משפחת ארמסטרונג שאירעה שנים אחדות לפני כן בארצות הברית, בו נחטפה תינוקת ואחר כך נרצחה.
ההשראה פרשת ארמסטרונג הבדיונית הייתה כנראה מקרה החטיפה של התינוק של צ'ארלס לינדברג.
אלפרד מולינה – הרקול פוארו
מרדית' בקסטר – גברת קרוליין האברד
לסלי קארון – סיניורה אלוואראדו
אמירה קסאר – הלנה פון שטראוס
ניקולס צ'גרין – פייר מישל
טשה דה וסקונסלוס – ורה רוסקוב
דייוויד האנט – בוב ארבותנוט
אדם ג'יימס – ויליאם מקווין
דילן סמית' – טוני פוסקרלי
פיטר שטראוס – מר סמואל רצ'ט
פריץ ופר – וולפגנג בוק
קאי וייסינגר – פיליפ פון שטראוס
נטשה ויטמן – מרי דבנהם
הרצח של ג'והאן אליזבת "ברת'ה" שיפאן (Bertha Schippan; ינואר 1888 – 1 בינואר 1902) הוא רצח אוסטרלי לא מפוענח.
הקורבן, הילדה הצעירה ביותר במשפחה גדולה של וונדים, התגוררה בעיירה טוויטה (Towitta) בדרום אוסטרליה, השוכנת כ- מערבית לסדאן.
למרות תיאוריות שונות, התיק נותר בלתי פתור וממשיך למשוך תשומת לב תקשורתית.
הוריהם של ברת'ה ומרי, מאת'ס (Matthes) וג'והאן (Johanne), עזבו באותו יום לבקר קרובי משפחה בעיירה עמק עדן.
שלושה אחים נוספים עבדו בחוות אחרות, ושני אחיהם הקטנים (וילהלם והיינריך) של האחיות החליטו לישון באסם סמוך באותו לילה והשאירו את ברת'ה ומרי לבדם בבית.
לדברי מרי, היא לכאורה התעוררה בשעה 22:00 כדי למצוא גבר מזוקן רוכן מעל לחזה.
לאחר שחמקה ממנו, היא ברחה מהבית כדי להעיר את אחיה, והשאירה את אחותה ברת'ה מאחור.
אחיה הודיעו לבסוף לקבוצה המקומית, אך ברת'ה נמצאה למחרת לאחר שנרצחה באלימות, בדקירות ונחתכה כ-40 פעמים.
זמן קצר לאחר מכן נפתחה החקירה בראשות חוקר מקרי המוות המקומי, ד"ר רמזי סמית', כאשר החשד נפל במהרה על מרי.
בהתחשב בחוסר ראיות מוצדקות, היא הייתה מחויבת לעמוד לדין באדלייד.
במשפט שנערך בפני השופט הראשי סר סמואל וויי (Samuel Way), שהחל במרץ 1902, יוצגה מרי על ידי סר ג'וסיה סיימון (Josiah Symon) שנשכר על ידי בני המשפחה ונודע כאחד המשפטנים הטובים ודיווחו על רבות בעיתונים.
מרי, שהוחזקה בהארכת מעצר בכלא Adelaide Gaol באדלייד, זוכתה סופית, מכיוון שהיו רק ראיות נסיבתיות לאשמתה.
אופי המקרה, והיעדר הרשעה, הביאו להשערות תקשורתיות כי אביה של מרי עצמה, שהייתה לו היסטוריה של אלימות, או החבר שלה, גוסטב ניצקי (Gustav Nitschke) בן ה-21, יכול היה להיות אחראי.
בעוד שלשניהם היו מניעים אפשריים למנוע מברת'ה לחשוף ראיות מפלילות, לניצקי היה אליבי שהוא היה באדלייד, והיה זה לא סביר כי מאת'ס יכול היה לרכב לזירת הפשע ובחזרה בחושך, מאחר שנסע בערב לעמק עדן.
לאחר הפרשה הפכה מארי אישה בודדה וערירית ומתה לבסוף משחפת בגיל 41.
בשנת 1984 יצא לאקרנים הסרט "תעלומת שיפאן", אודות הרצח.
רצח בינה מיכאל בידי מחבלים התרחש במושב עין עירון ב-16 במאי 1952.
בינה מיכאל לבית מאיר נולדה ברומניה ב-15 במאי 1926. במלחמת העולם השנייה איבדה את הוריה ושניים מאחיה.
היא הפליגה לארץ ישראל באוניית מעפילים שנתפסה ונוסעיה נשלחו לקפריסין.
במחנה המעפילים הכירה את זליג מיכאל והם נישאו.
הם עלו לישראל בשנת 1949 והתיישבו במושב עין עירון, שם נולדה להם בת.
ב-16 במאי 1952 חדרו מסתננים מירדן לחצר המשק של משפחת מיכאל למטרת גנבה.
כלב המשפחה החל לנבוח ובינה, שהייתה בהיריון, קמה להסתכל בחלון לראות את הסיבה לכך.
המסתננים ראו אותה דרך החלון וירו לעברה.
היא נפצעה קשה ובדרך לבית החולים מתה מפצעיה.
בחקירה התגלה שעקבות המסתננים הובילו לקפין שמצפון לטול כרם.
רצח בחווה הלבנה היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת דרמת פשע, המבוססת על אירועים אמיתיים שהתרחשו באוגוסט 1985.
חברת New Pictures הפיקה את הסדרה עבור ITV, וחברת All3Media הפיצה אותה ברחבי העולם.
ב-8 בינואר 2020 שודרה הסדרה לראשונה בערוץ ITV.
הסדרה מבוססת על אירועים שקרו ב-6 באוגוסט 1985. חמישה מבני משפחת באמבר-קאפל נורו למוות בחוות הבית הלבן שבאסקס.
המשטרה פתחה בחקירה בראשות פקד בילוש טאף ג'ונס (סטיבן גראהם) וסמל בילוש סטן ג'ונס (מארק אדי).
כשבנם של בני הזוג באמבר, ג'רמי, נחקר הוא טען שאחותו, שילה, שסבלה מסכיזופרניה, השתגעה לפתע, ירתה והרגה את הוריה ואת ילדיה התאומים בני השש.
ככל שחקירת הרצח מתפתחת מתגלה טוויסט איום והרסני.
סטיבן גראהם – פקד בילוש טאף ג'ונס
פרדי פוקס – ג'רמי באמבר
קרסידה בונאס – שילה קאפל
מארק אדי – סמל בילוש סטן ג'ונס
ג'מה וילן – אן איטון
מארק סטנלי – קולין קאפל
אלכסה דייוויס – ג'ולי מאגפורד
אלפי אלן – ברט קולינס
מילי בריידי – סאלי ג'ונס
אמנדה ברטון – ג'ון באמבר
ניקולס פארל – נוויל באמבר
סקוט ריד – בלש מיק קלארק
גרייס קאלדר – הת'ר איימוס
אוליבר דימסדייל – פיטר איטון
ריצ'רד גולדינג – דייוויד בוטפלור
עם תחילת הצילומים באוגוסט 2018 דווח על הפקתה של הסדרה.
פורסם שסטיבן גראהם, פרדי פוקס, קרסידה בונאס ואלכסה דייוויס יופיעו בתפקידים ראשיים.
פרטים נוספים פורסמו באוקטובר 2019, ושידור הסדרה תוכנן לתחילת 2020. שידור הבכורה של הסדרה נערך ב-8 בינואר 2020. בפברואר 2020 יצאה הסדרה על גבי DVD.
חברת All3Media הייתה אחראית להפצה הבינלאומית של הסדרה.
בנובמבר 2019 נחתם חוזה עם HBO Max לשידור הסדרה בארצות הברית.
אירועי הרצח התרחשו בכפר בשם טולשאנט ד'ארסי.
אף סצנה מהסדרה לא צולמה שם, אלא המפיקים בחרו באתרים אחרים כדי לדמות את הסביבה.
הסצנות שמתארות את משפטו של ג'רמי באמבר צולמו באותו בית משפט שבו נערך המשפט האמיתי.
במשפט העברי, רצח הוא מצב של המתת אדם, כאשר הממית התנהג בצורה שיש בה אשמה.
בתורה ישנן מספר עבירות שעוסקות בדיני רצח, כאשר לכל אחת מהן דרגת ענישה שונה.
כמו כן קיימות מצוות רבות העוסקות בתופעת הרצח על היבטיה השונים.
על פי התורה, כאשר אדם רודף אחרי רעהו במטרה לרצוח אותו, מותר לאדם הנרדף וכן לכל מי שנוכח בסיטואציה זו, למנוע את הרגיתו של הנרדף אפילו על ידי הריגת הרודף, בהיעדר אפשרות אחרת להצלת הנרדף.
האיסור לֹא תִרְצָח הוא מצוות לא תעשה והדיבר השישי מעשרת הדיברות.
על פי ההלכה, אדם העובר על הלאו "לא תרצח" במזיד ובפני עדים חייב מיתה לאחר שיועמד למשפט.
הלכה למשה מסיני שמיתתו של הרוצח היא בסיף, ויש מצווה שגואל הדם הוא זה שיבצע את גזר הדין.
רוצח בשגגה הוא אדם שתקלה חמורה של רצח יצאה תחת ידו בשוגג הנובע מרשלנות.
במצב של הרג באונס הרוצח פטור, לפי הכלל אונס רחמנא פטריה.
ההלכה מפרידה בין שלוש קטגוריות שונות של רצח בשגגה: שוגג גמור, שוגג הקרוב לאונס ושוגג הקרוב למזיד:
השוגג הגמור הוא הרצח בשגגה הרגיל שהתורה דיברה עליו.
על הרוצח בשגגה גמורה לברוח לעיר מקלט ולחיות בה עד מותו של הכהן הגדול.
אם גואל הדם מוצא את הרוצח בשגגה מחוץ לעיר המקלט - יש לו זכות להורגו.
בפרשת משפטים מתוארת הריגה בשגגה כתאונה: .
בפרשת מסעי מתואר הרוצח בשגגה כאדם שלא היה עוין את הנרצח ולא הבחין באפשרות של גרימת המוות: .
בפרשת שופטים מתואר הרוצח בשגגה כמי שהרג את חברו ללא מודעות והוא אינו שונאו: .
כאשר נגרם המוות על ידי אדם בעקבות מאורע בלתי צפוי שלרוב אינו מתרחש - הוא יוגדר כשוגג הקרוב לאונס, כך שהוא פטור מלגלות לעיר מקלט ולגואל אדם אסור להורגו.
כאשר המוות הוא תוצאה של רשלנות פושעת, או מקרה בו היה מצופה מהאדם שהרג להיזהר והוא לא נזהר - הוא יוגדר כשוגג הקרוב למזיד.
רוצח כזה מצד אחד אינו מזיד ולכן לא ניתן להעמידו לדין באשמת רצח, אך מנגד אינו שוגג גמור ולכן עיר המקלט אינה קולטת אותו (כלומר לא מגינה עליו) וזכותו של גואל הדם להורגו בכל מקום שימצאהו.
ב מובא שההורג על ידי צמצום דינו כרוצח: "כבש עליו לתוך המים או לתוך האור ואינו יכול לעלות משם ומת, חייב; דחפו לתוך המים או לתוך האור ויכול לעלות משם ומת, פטור".
את מקור דין זה, המובא במשנה, לפיו מי שהמית על ידי עיכוב הנהרג במקום של מים או אש חייב כדין רוצח, מביא שמואל בדרשת הפסוק בתורה: "כבש מנלן?
אמר שמואל, דאמר קרא: 'או באיבה', לרבות את המצמצם".
על פי ההלכה, יש איסור לקחת כופר מרוצח על מנת להמיר את עונש המות שהוטל עליו או מרוצח בשגגה על מנת להמיר את עונש הגלות שהתחייב.
על פי ההלכה אסור לאדם לרצוח את עצמו.
חז"ל בתלמוד גינו את תופעת ההתאבדות, ובאחרונים אף נקבע כי מי שמאבד עצמו לדעת אין לו חלק לעולם הבא.
על מנת ליצור תמריץ שלילי להתאבדות, חז"ל קבעו שאין להתאבל על המתאבד, אין מספידים אותו או עושים כל דבר שרגילים לעשות לכבודו של המת.
כאשר נמצא אדם הרוג ולא ניתן לברר מיהו הרוצח, קבעה התורה כי זקני העיר הקרובה למקום הרצח נושאים באחריות החברתית למותו, ועליהם לערוף עגלה בנחל איתן ולהצהיר שהרצח לא נגרם על ידם, כחלק מהטקס על זקני העיר לאמר:
ישנם רוצחים שלא ניתן להרשיעם ברצח במזיד בפני בית דין, בשל אופיו הקשיח של סדר הדין הפלילי המשפט העברי הדורש שני עדים, התראה ועוד.
במקרים אלו ההלכה מכווינה לפנות למשפט המלך, אשר פחות כבול לסדרי דין.
כמו כן המלך רשאי לפסוק עונש מוות לרוצח בשגגה שהיה עוין את הנרצח.
רצח בני משפחת מונק הוא פיגוע ירי שבוצע על ידי מחבלים פלסטיניים, בי' באב ה'תשנ"ו, 26 ביולי 1996, בשעה 1:00 לפנות בוקר, ובו נרצחו שלושה מבני משפחת מונק ליד המושב גפן, בעת שנסעו במכוניתם לביתם שבמבוא ביתר.
ב־י' באב ה'תשנ"ו, 26 ביולי 1996, בלילה שבין יום חמישי לשישי, בשעה אחת אחרי חצות, נסעו בני משפחת מונק בכביש מצומת ראם לבית שמש, בדרכם לביתם במבוא ביתר.
ליד מושב גפן שבחבל עדולם, עקף אותם רכב ובו מחבלים, שירו לעברם צרורות.
אורי מונק ורחל כלתו נרצחו במקום.
בנו, זאב מונק, נפצע קשה ונפטר בבית החולים כעבור יומיים.
אשתו של אורי, שנסעה גם היא ברכב, לא נפגעה, הודות לבעלה אורי שהגן עליה בגופו.
שלושת ההרוגים הובאו לקבורה במבוא ביתר.
הפיגוע התרחש כשבעה שבועות לאחר שבאותו מקום התרחש רצח ירון ואפי אונגר מקריית ארבע.
רצח בראשי תיבות (במקור השוודי נקרא: Den som dödar draken) הוא ספר בלשים מאת הסופר השוודי לייף פרסון.
זהו הספר השני המוקדש כולו לדמותו של הבלש הספרותי אוורט בקסטרום.
הספר יצא לאור בשוודיה ב-2008, ותורגם לעברית בידי שרה ריפין בשנת 2016.
בעיר סולנה נרצח בביתו גבר מבוגר בשם קארל דניאלסון.
אוורט בקסטרום - בלש במחלק הרצח של משטרת שוודיה, נשלח לסולנה במטרה לאתר את הרוצח ולסגור את התיק.
במבט ראשון, נראה שמדובר במקרה פשוט: דניאלסון היה שתיין מתבודד, עם מעט חברים וללא משפחה.
כל הממצאים מהזירה מראים שהוא נרצח במהלך קטטת שיכורים פשוטה.
עם זאת, המקרה מסתבך כאשר מתברר כי בחשבון הבנק של דניאלסון נמצא הון עתק.
עד מהרה מתגלה כי לדניאלסון היו קשרים עם כנופיית הפשע האיראנית של האחים פרחאן, וגופות מתחילות להיערם.
פרט לדמותו של בקסטרום, מופיעות בספר דמויות ידועות נוספות פרי עטו של פרסון, ביניהן אנה הולט ויאן לווין.
גם פרסון עצמו מוזכר בספר כקרימינולוג בעל תוכנית ברדיו.
המבקר בו לונדין מהעיתון Sydsvenskan כתב כי הקריאה בספר היא "כיף, לעיתים קרובות כיף גדול, אבל אני יכול לחשוב שפרסון המצוין מכוון מעט נמוך עם הסאטירה שלו הפעם".
רצח במשיכת קולמוס היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת פשע, שנוצרה על ידי פיטר ס.
פישר, ריצ'רד לוינסון וויליאם לינק, בכיכובה של אנג'לה לאנסברי, והופקה והופצה על ידי יוניברסל עבור רשת CBS.
הסדרה מתמקדת בחייה של ג'סיקה פלטשר, סופרת מסתורין ובלשית חובבת, שמוצאת את עצמה מעורבת בפתרון סדרת רציחות המתרחשות בעיירה הבדיונית קאבוט קוב, מיין, וכן ברחבי ארצות הברית ומחוצה לה.
הסדרה רצה במשך 12 עונות מ-30 בספטמבר 1984 ועד 19 במאי 1996, בסך הכל 264 פרקים, וכללה בין צוותיה החוזרים את טום בוסלי, וויליאם ווינדום ורון מסק, כמו גם מגוון עצום של שחקנים אורחים בהם מייקל הורטון, קית' מיטשל וג'ולי אדמס .
הסדרה הייתה ללהיט רייטינג במהלך שידורה, והפכה למרכיב עיקרי בלוח השידורים של CBS ביום ראשון בערב במשך כעשור, תוך השגת התואר כאחת מתוכניות הטלוויזיה המצליחות והארוכות ביותר בהיסטוריה, עם ממוצע של 25 מיליון צופים בשבוע.
הסדרה עדיין מצליחה מאוד ופופולרית ברחבי העולם.
על תפקידה בתוכנית, הייתה לנסברי מועמדת לעשרה פרסי גלובוס הזהב, זכתה בארבעה, יחד עם מועמדויות ל-12 פרסי אמי, מה שזיכה אותה בשיא של מספר המועמדויות הרב ביותר לגלובוס הזהב, וזכייה בקטגוריית שחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה טלוויזיה עם הכי הרבה פרסי אמי.
הסדרה עצמה זכתה גם לשלוש מועמדויות לאמי לסדרת הדרמה המצטיינת, וכן שש מועמדויות לגלובוס הזהב באותה קטגוריה, עם שתי זכיות.
לאחר שהסדרה הסתיימה ב-1996, יצאו ארבעה סרטי טלוויזיה בין השנים 1997 ל-2003, עם שני משחקי וידאו-הצבע והקליק שיצאו למחשב: אחד ב-2009, וסרט המשך ב-2012. סדרת ספרי ספין אוף ממשיכה להתפרסם כעת.
פישר, ריצ'רד לוינסון וויליאם לינק פיתחו את התפקיד הראשי לשחקנית ג'ין סטייפלטון, שבהתחלה התעניינה במקצת אך בסופו של דבר דחתה אותו, מה שגרם כמעט לביטולו של הפרויקט.
כשהם מתאמצים למצוא כוכבת גדולה אחרת, המפיקים חשבו שאנג'לה לנסברי תהיה מושלמת עבור תפקידה של ג'סיקה פלטשר אבל לא חשבו שהיא תתעניין בסדרת טלוויזיה.
כשהיא הודיעה שהיא תהיה זמינה אם הפרויקט הנכון יגיע, שלושת היוצרים שלחו לה את התסריט וכמעט מיד, לנסברי הרגישה שהיא יכולה לעשות משהו עם התפקיד של ג'סיקה פלטשר.
הפרק הראשון של הסדרה הוקרן ביום ראשון, 30 בספטמבר 1984.
הסדרה צולמה בעיקר באולפני יוניברסל ביוניברסל סיטי, קליפורניה (ליד לוס אנג'לס).
נערכו גם צילומי חוץ וכמה פרקים בעיירה מנדוסינו שבצפון קליפורניה, בתפקיד העיירה הבדיונית במיין קאבוט קוב.
הסדרה סובבת סביב חיי היום-יום של ג'סיקה פלטשר (לבית מקגיל), מורה לאנגלית שהתאלמנה ופרשה, שהופכת לסופרת מצליחה.
למרות התהילה וההון, ג'סיקה נשארת תושבת קאבוט קוב, קהילת חוף קטנה במיין, ושומרת על קשריה עם כל חבריה הוותיקים, ואף פעם לא נותנת להצלחתה לעלות לראשה.
הסדרה מתחילה בדרך כלל עם תצוגה מקדימה של אירועי הפרק, כשג'סיקה מצהירה: "הערב ברצח במשיכת קולמוס...".
החוקרים, שכמעט תמיד מוכנים לעצור את החשוד הסביר ביותר לעומת פלטשר שעל ידי חיבור זהיר של הרמזים ושאלת שאלות נבונות, היא מובילה את הרשויות לעצור את הרוצח האמיתי.
הרצח התרחש בקביעות כזו בסביבתה, עד שהמונח "תסמונת קאבוט קוב" נטבע כדי לתאר את ההופעה המתמדת של גופות במקומות מרוחקים.
ואכן, אם קאבוט קוב היה קיים בחיים האמיתיים, זה היה בראש סטטיסטיקת הפשע הלאומית של ה-FBI במספר קטגוריות.
מערכת היחסים של ג'סיקה עם גורמי אכיפת החוק משתנה ממקום למקום.
שני השריפים של קאבוט קוב מתפטרים לאחר שהיא מתערבת בתיקי החקירה שלהם.
עם זאת, רוב הבלשים והשוטרים לא רוצים אותה בשום מקום ליד זירות הפשע שלהם, עד שהמסקנות המדויקות שלה ישכנעו אותם להקשיב לה.
חלקם שמחים לקבל את עזרתה מההתחלה, לעיתים קרובות בגלל שהם מעריצים של ספריה.
עם הזמן, היא מתיידדת במחלקות משטרה רבות ברחבי ארצות הברית, כמו גם עם שוטר בריטי המחובר לסקוטלנד יארד.
בתחילת העונה השמינית, יותר מהסיפורים התרחשו בניו יורק כאשר ג'סיקה עברה לדירה שם במשרה חלקית כדי ללמד קרימינולוגיה.
באוגוסט 1988, לנסברי הביעה רצון לעזוב את סדרה מכיוון שהיא לא הייתה בטוחה, בגיל 63, שהיא תוכל להמשיך בקצב הנדרש ממנה כעת; היא ציטטה במיוחד את השינוי משבעה לשמונה ימים הנדרשים כל פרק.
לפיכך, "Murder, She Wrote" נכנסה לעונתה החמישית באותו סתיו עם אפשרות ברורה שהיא תפסיק את ההפקה בסיומה וסיום הסדרה ישודר במאי 1989.
עם זאת, עבדו על פתרון שאפשר ללנסברי להמשיך אבל גם לתת לה זמן לנוח.
זה גם אפשר לכמה דמויות משניות לקבל סיפורים משמעותיים.
בשתי העונות הבאות, לנסברי הפחיתה את הופעותיה בכמה פרקים, והופיעה רק בתחילתו ובסופו של הפרק, כדי להציג סיפורים בכיכובם של כמה חברים של ג'סיקה, כמו החוקר הפרטי הארי מקגרו, הגנב דניס סטנטון או סוכן MI5 מייקל הגרטי.
"הניסוי" הסתיים ב-1991. ב-1992, לנסברי לקחה על עצמה תפקיד נרחב יותר בהפקה כשהיא הפכה למפיקה בפועל של התוכנית.
אנג'לה לאנסברי בתפקיד ג'סיקה פלטשר (1984–1996; 264 פרקים), מורה לאנגלית בדימוס, שלאחר שהתאלמנה בשנות ה-50 המוקדמות לחייה, הופכת לסופרת מסתורין מצליחה מאוד.
טום בוזלי בתפקיד השריף עמוס טאפר (1984–1988; 19 פרקים), השריף של קאבוט קוב בתחילת הסדרה.
מאוחר יותר פורש טאפר והולך לגור עם אחותו.
וויליאם ווינדום בתפקיד ד"ר סת' האזליט (1985–1996; 52 פרקים), הרופא המקומי של קאבוט קוב ואחד מחבריה הטובים והתומכים של ג'סיקה.
ווינדום הופיע בעבר כדמות נוספת, עורך דין בשם סם ברין, בסיום העונה הראשונה.
רון מסק בתפקיד השריף מורט מצגר (1988–1996; 39 פרקים), קצין ניו יורק לשעבר שתופס את מקומו של טאפר כשריף מתוך אמונה מוטעית שהוא יחיה במקום שליו יותר.
אשתו הבלתי נראית, אדל, אשת מארינס לשעבר המסוגלת למעשי כוח נפלאים, מלמדת שיעורי הגנה עצמית.
מאסק הופיע בעבר כדמויות אחרות בפרקים מוקדמים יותר: שוטר בפרק עונה 1 "Footnote to Murder", ובעל חנות בצרות עם מס הכנסה בפרק עונה 3 "No Accounting for Murder".
וויל ניי כסגן פלויד (1988–1991, 15 פרקים), סגנו המקורי של השריף מצגר.
לואי הרטום כסגן אנדי ברום (1991–1996, 25 פרקים), סגנו השני של השריף מצגר.
במהלך הסדרה, כמה כוכבי אורחים הופיעו מספר פעמים בתפקידים שונים.
במהלך שתים עשרה השנים שלה, בהן שודרה, הסדרה היא קיבלה מועמדויות רבות לפרסים.
לנסברי עצמה מחזיקה בשיא של הכי הרבה מועמדויות לפרס אמי לשחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה עם שתים עשרה, אחת לכל עונה.
היא מעולם לא ניצחה, וזה גם שיא.
מרי דודסון, המנהלת האמנותית של 102 מתוך 264 פרקי הסדרה, קיבלה שלוש מועמדויות לאמי על "רצח במשיכת קולמוס".
בסך הכל, התוכנית הייתה מועמדת ל-41 פרסי אמי.
פרסקטגוריה שנים תוֹצָאָה פרס אמי לבידור בפריים טיים סדרת דרמה יוצאת דופן 1985–87 שחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה (אנג'לה לנסברי) 1985–96 הרכב מוזיקה יוצא מן הכלל לסדרה (ג'ון אדיסון) 1985 הרכב מוזיקה יוצא מן הכלל לסדרה (ברוס בבקוק) 1993, 1995 עיצוב תלבושות יוצא מן הכלל לסדרה (אלפרד א.
רצח בן יוסף לבנת היה פיגוע טרור פלסטיני שאירע בקבר יוסף שבשכם ב-24 באפריל 2011 (כ' בניסן ה'תשע"א), ובו שוטרים פלסטינים ירו על קבוצת מתפללים המשתייכים לחסידות ברסלב, שהגיעו להתפלל בקבר יוסף בערב שביעי של פסח מבלי לתאם את הביקור עם צה"ל.
בפיגוע נהרג בן יוסף לבנת, אחיין של שרת התרבות והספורט דאז לימור לבנת.
במוצאי שבת, 24 באפריל, ערב שביעי של פסח, נסע בן יוסף לבנת יחד עם אחיו וחמישה עשר חסידי ברסלב נוספים לקבר יוסף ללא תיאום עם הצבא.
כשנכנסו החלו שוטרים פלסטינים לירות באוויר, החסידים חזרו למכוניות בהן הגיעו, ואז נפתחה לעברם אש על ידי כוחות המשטרה של הרשות הפלסטינית.
חמישה נפצעו, בן יוסף נורה בצווארו ומת במקום.
השוטרים היורים נעצרו על ידי הרשות הפלסטינית, ובחקירתם טענו תחילה שהישראלים שנכנסו לשכם באופן לא מתואם, ניסו לפרוץ מחסום של המשטרה הפלסטינית, ואף יידו לעברם אבנים, ולכן מדובר בירי לשם הגנה עצמית.
הרשות הפלסטינית העמידה לדין ארבעה שוטרים על ירי לא מוצדק באוויר, והם ריצו תקופת מאסר של שנתיים.
לאחר שחרורם מהכלא הפלסטיני נעצרו השוטרים בידי צה"ל.
בחקירתם הודו כי חלק מהירי בוצע אף שלא נשקפה סכנה לחייהם מהישראלים.
עוד עלה בחקירה, כי טרם חקירתם ברש"פ תיאמו את הגרסאות שימסרו בחקירה.
כמו כן, לאחר ביצוע הירי פוזרו אבנים על הכביש במטרה ליצור מצג שווא כאילו יודו לעברם אבנים במהלך האירוע, על מנת לטעון שהירי היה לשם הגנה עצמית.
בהמשך בוצעה חבלה יזומה ברגליו של אחד הנחקרים על מנת להציג ראיה מבוימת לאישוש טענתם.
בסיום התחקיר של צה"ל נקבע כי לא הייתה התגרות מצד הישראלים.
בתום חקירתם פרסם השב"כ שהשוטרים הודו שירו לעבר הרכבים מבלי שנשקפה מהם סכנה ושביימו ראיות לאחר הירי.
להנצחתו נחנך בניסן תשע"ה מצפה בניו ליד אלון מורה, היישוב בו התגורר בן יוסף.
הפיגוע מוזכר בשירו של המשורר אלחנן ניר "רץ עם צעקות" בספר "מי שנפלה עליו מפולת", 2014.
ב-10 בינואר 2018, בלייז ברנסטין , בן 19, סטודנט בשנתו השנייה באוניברסיטת פנסילבניה, נמצא מת בפארק במחוז אורנג', קליפורניה, שמונה ימים לאחר שדווח כנעדר.
בעת שנהרג הוא ביקר את משפחתו בלייק פורסט, קליפורניה.
יומיים לאחר מכן, סמואל וודוורד, אחד מחבריו לכיתה של ברנסטין בתיכון וחבר ארגון הטרור הנאו-נאצי יחידת אטומוואפן, נעצר והואשם כי רצח את ברנסטין.
בעוד ברנסטין היה גם הומוסקסואל מוצהר וגם יהודי, הרשויות הכריזו כי הוא היה קורבן לפשע שנאה.
ברנסטין נולד ב-27 באפריל 1998 בדרום מחוז אורנג', קליפורניה, לגדעון ברנסטין, שותף הון ב-Leisure Capital Management, ולז'אן פפר, עורכת דין לשעבר שפרשה מתחום המשפטים ב-2000 כדי לגדל את שלושת ילדיהם.
לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר התיכון לאמנויות של מחוז אורנג', בלייז נרשם ללימודי תואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה.
השופט הראשי האשים בתחילה את וודוורד ברצח ובשימוש אישי בנשק קטלני.
באוגוסט 2018 נוספו לו שני אישומים של ביצוע פשע שנאה בגלל נטייתו המינית של ברנסטין.
וודוורד, שקושר לרצח בשל ראיות DNA, לא הודה באשמה.
בינואר 2019 התקיים שימוע מקדים.
עורכת דינו של וודוורד הצהירה שלוודוורד יש תסמונת אספרגר ובעיות בנוגע לזהותו המינית.
וודוורד, שהיה בן 20 בזמן הפשע, עומד בפני עונש מאסר עולם ללא תנאי אם יימצא אשם.
בתחילה הוא עמד בפני עונש מקסימלי של 26 שנות מאסר בגין אישומי הרצח והנשק, לפני הוספת האישומים בפשעי השנאה.
הערבות של וודוורד נקבעה בתחילה על 5 מיליון דולר, אך בדיון בנובמבר 2018 החליט השופט לשלול את ערבות וודוורד לחלוטין, והשאיר אותו במעצר עד למשפט.
עקב מגפת הקורונה, וודוורד נשאר במאסר מאז הופעתו האחרונה בבית המשפט ב-2018. משפטו היה מתוכנן להתחיל בתחילת שנת 2021, אם כי בעקבות דחיות רבות הוא יועד להתקיים רק ב-15 ביולי 2022.
ב-15 ביולי 2022, שופטת במחוז אורנג' השעתה זמנית את ההליכים הפליליים לאחר שעורכת הדין של וודוורד אמרה כי יש לה חששות לגבי כשירותו לעמוד לדין.
בסוף אוקטובר 2022, מומחים לבריאות הנפש מצאו את וודוורד ככשיר לעמוד לדין, ושימוע מקדים נקבע לינואר 2023.
בנובמבר 2024 נגזר עליו מאסר עולם.
רצח בשבת בבוקר הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1991 בבימויו של נדב לויתן, ובהשתתפותם של ארנון צדוק, גילת אנקורי ואבנר חזקיהו בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי בתיה גור והוא מבוסס על ספרה "רצח בשבת בבוקר" משנת 1988.
הסרט שודר בערוץ 1 בשני חלקים.
זהו סרט מתח בלשי העוסק בחקירת רצח של פסיכיאטרית בכירה ונערצת במכון הפסיכואנליטי בירושלים שנמצאה ללא רוח חיים בשבת בבוקר, זמן קצר לפני שעמדה לשאת הרצאה חשובה לפני חברי המכון.
ד"ר אווה ניידורף (אביבה מרקס) מגיעה בשבת בבוקר למכון הפסיכואנליטי בירושלים כדי לעבוד על הרצאה בפני סגל עובדי המחוז.
היא מתקשרת למנהל המכון פרופ' הילדסהיימר (אבנר חזקיהו) אך אשתו (מרים נבו) מוסרת לה כי אינו בבית.
ד"ר ניידורף חוזרת לחדרה אך אלמוני חודר לשם, נשמע כי היא מכירה אותו אך האלמוני מכוון אליה אקדח ויורה מספר יריות בראשה והיא מתה מיד.
על חקירת הרצח מופקדים פקד מיכאל אוחיון (ארנון צדוק) ועוזריו צילה (מילי אביטל), אלי (דורון צפריר) ורפי (דן תורן).
אוחיון מכנס את צוות הפסיכיאטרים ואומר כי בינתיים כולם חשודים.
הוא מתמקד בפרופ' הילדסהיימר וחוקר אותו במכונת אמת ומקבל על כך נזיפה חמורה מהקצין הממונה עליו (שלמה תרשיש).
הוא מגלה כי הרצאתה המודפסת של ד"ר ניידורף נגנבה ומבין שכנראה הייתה סיבה רצינית לאחד מאנשי הקהילה, הבכירים או הזוטרים, או אולי לאחד מהמטופלים, למנוע את קיומה של ההרצאה.
הוא גרוש מסמדר (גיליה שטרן) ובנם המשותף יובל (יונתן ריגר) מגיע אליו מדי פעם.
את אקדח הרצח מוצא טובול (אדם זילברמן), חולה נפש שמאושפז במוסד סמוך.
הוא מאיים בו על האחות נחמה (צופית גרנט).
האקדח נתפס ומתברר שהוא שייך לפסיכיאטר מסגל המכון ד"ר שלמה לינדר (סיני פתר) שטוען שאמנם לא סבל את ד"ר ניידורף אבל לא רצח אותה וכי האקדח נגנב מביתו לאחר שערך שם מסיבה לסגל המכון.
את האקדח קיבל מידידו אל"ם יואב אלון (שמיל בן ארי) שהיה בטיפול אצל ד"ר ניידורף בגלל הפרעות בתפקוד מיני.
אוחיון חוקר את ד"ר דורית סילבר (גילת אנקורי) ונתקל בצעיר בשם אלישע נווה (איציק עצמון) שמתווכח אתה.
הוא חוקר גם את פרופ' דיבואה (אברהם פלטה) שערך מחקר עם אווה והודה שהתאהב בה והתכונן להציע לה נישואין.
החקירה נתקלת במבוי סתום עד שאלישע נווה מתאבד.
אוחיון חוקר את חברו של אלישע, שחר (אריאל שחר) והוא מגלה לו שבין ד"ר סילבר ואלישע, התפתח רומן אינטימי אסור.
שחר גילה זאת לד"ר ניידורף והיא התעמתה עם סילבר והודיעה שהיא עומדת לגלות זאת בהרצאה לסגל המכון.
אוחיון שותל מכשיר הקלטה על פרופ' הילדסהיימר ובשיחה עם סילבר היא מפלילה את עצמה מבלי שתדע שהיא מוקלטת.
אוחיון ואנשיו עוצרים אותה מיד באשמת רצח ד"ר אווה ניידורף.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותארנון צדוקמיכאל אוחיוןפקד חוקראבנר חזקיהופרופ' הילדסהיימרפסיכיאטרמרים נבוגב' הילדסהיימרגילת אנקוריד"ר דינה סילברפסיכיטאריתסיני פתרד"ר שלמה לינדרפסיכיאטרמילי אביטלצילהחוקרת משטרתיתדן תורןרפיחוקר משטרתידורון צפריראליחוקר משטרתיאביבה מרקסד"ר אווה ניידורףפסיכיאטריתשמיל בן ארייואב אלוןאל"ם בצה"לאברהם פלטהפרופ' דיבונהשלמה תרשישקצין משטרהלימור גולדשטייןורדפקידהאיציק עצמוןאלישע נווהשחר אריאלשחריונתן ריגריובל אוחיוןבנו של מיכאלגיליה שטרןסמדר אוחיוןסמדר גנזינירה לינדרצופית גרנטנחמהאחותאדם זילברמןטובולחולה נפשיוסי סגלד"ר רוזנפלדפסיכיאטר
רצח בני משפחת צור היה פיגוע ירי שאירע ב-11 בדצמבר 1996, אור לב' בטבת תשנ"ז, בו נרצחו איטה צור ובנה אפרים, במארב מחבלים פלסטינים שירו על רכבם.
האב וארבע מבנותיהם נפצעו קל.
בערבו של ה-11 בדצמבר שנת 1996, בני משפחת צור חזרו מביקור משפחתי בתל אביב.
הם נסעו בכביש 463 שחיבר את גוש טלמונים שבמערב בנימין לבית אל שבמזרחה, ועקף את רמאללה מצפון (הכביש נסגר עם פרוץ האינתיפאדה השנייה).
כקילומטר מבית אל, סמוך לכפר סורדא, ארבה לצד הכביש מכונית סובארו אפורה ובה שלושה מחבלים, והמתינה לרכב ישראלי שיאט בצומת.
כשהגיע רכבה של משפחת צור לצומת, הגיחו המחבלים ברכבם מהמארב, וכאשר היו מול רכבה של משפחת צור פתחו לעברה באש.
הם ירו עשרות קליעים ונמלטו דרומה, לרמאללה.
הירי בוצע באמצעות שני כלי נשק אוטומטיים ממרחק של 2–3 מטרים.
49 כדורים נכנסו לרכב, 12 מתוכם פגעו באפרים בן ה-12, שנהרג במקום.
כדור אחד פגע בכף ידה של הבת שושנה, ורסיסי מתכות וזכוכיות פצעו ברמות שונות כל מי שהיה ברכב.
האם איטה, בת 42, נפצעה אנושות ונפטרה כשעתיים לאחר מכן על שולחן הניתוחים.
לאחר הפיגוע נעצרו המחבלים אברהאים עליקם ואברהאים האני על ידי הרשות הפלסטינית ונידונו למאסר עולם, אך במהלך השנים שוחררו.
כעשר שנים לאחר הפיגוע, ב-7 ביוני 2006, נעצרו השניים על ידי כוחות צה"ל.
ב-10 באוקטובר 2025 פורסם כי המחבלים צפויים להשתחרר מהמאסר כחלק מהסכם חמאס–ישראל לסיום מלחמת חרבות ברזל.
רצח בנימין אחימאיר הוא פיגוע טרור פלסטיני שאירע ב-12 באפריל 2024, ובו נרצח הנער בנימין אחימאיר בן ה-14, בעת שרעה צאן.
אחימאיר היה נעדר במשך כיממה עד שנמצאה גופתו.
עוד לפני היוודע דבר הרצח החלו מתנחלים בהתקפה של כפרים פלסטינים סמוכים, שבמהלכה נרצחו ארבעה פלסטינים.
בנימין אחימאיר שהה בחופשה מלימודיו בחוות גל יוסף הסמוכה למאחז מלאכי השלום, סמוך לכפר הפלסטיני אל-מוע'ייר בנפת רמאללה.
ביום שישי, 12 באפריל 2024 ב-6:00 בבוקר, יצא מהחווה לבדו עם עדר כבשים, ומאז נותק הקשר עימו.
בשעות הצהריים העדר חזר בלעדיו, ואז הוכרז על היעדרו.
במהלך החיפושים אחר הנער, כיתרו כוחות צה"ל לזמן מה את הכפרים דומא ואל-מוע'ייר, ובמקום התפתחו עימותים עם התושבים.
בהמשך היום תקפו מתנחלים את הכפר אל-מוע'ייר, פרצו אל אזור הכפר הסמוך לחווה, הציתו כלי רכב ויידו אבנים, ובעימותים נהרג תושב אחד ונפצעו 25 אחרים.
כוחות צה"ל ומג"ב ניסו להפריד בין הצדדים, בעוד צוותי מד"א החלו בטיפול באזרחים ישראלים שנפצעו במהומות.
לבסוף, הוצאו כלל הישראלים מאל-מוע'ייר על ידי כוחות הביטחון.
למחרת, ב-13 באפריל, יחידה 636 מצאה את גופתו של אחימאיר באמצעות רחפן.
הרצח נקבע כפיגוע טרור לאומני.
אבן מגואלת בדם וסכין אותרו סמוך לגופה.
ממצאים שנמצאו בזירה העידו כי בין אחימאיר למחבל התנהל מאבק ממושך.
ההנחה היא שהוא נרגם בסלעים ובאבנים.
האירוע התרחש בסמיכות לחווה שממנה יצא.
חיילי צה"ל ושוטרי משטרת ישראל המשיכו במרדף אחר החשודים בביצוע הפיגוע.
עוד לפני היוודע דבר הירצחו של אחימאיר, מתנחלים החלו בהתקפה של כפרים פלסטינים סמוכים, שבמהלכה נהרגו ארבעה פלסטינים.
במתקפה על הכפר אל-מוע'ייר פרצו מתנחלים לכפר, הציתו בתים וכלי רכב כולל כבאית שהוזעקה לטפל בשריפות.
כוחות צה"ל ומג"ב ניסו להפריד בין הצדדים.
תושב הכפר, ג'יהאד אבו עליא בן 26 נהרג ו־25 תושבים נפצעו.
מתנחלים הציתו כלי רכב וזרקו אבנים גם במספר כפרים באזור, בהם דיר דיבוואן, קוסרה, ביתין, סילוואד, סינג'יל, תורמוס עיא וביתילו.
במהלך העימותים נפצעו לפחות שמונה פלסטינים ומספר יהודים.
מצה"ל נמסר כי בדומא ובאל-מוע'ייר בוצע גם ירי חי.
צלם עיתונות הותקף באזור דומא על ידי 20 מתנחלים, חלקם במדי צבא וציודו נשרף.
דובר צה"ל מסר כי עשרות ישראלים ופלסטינים נפגעו במהלך העימותים שפרצו בכמה מוקדים ביהודה ושומרון לאחר רצח הנער.
שני תושבי בנימין שהתגוררו ביישובים סמוכים למלאכי השלום נעצרו בחשד שהשתתפו בהתפרעויות.
לטענת ראש עיריית עקרבה, כ-50 מתנחלים תקפו את העיירה, רבים מהם חמושים.
המתנחלים ירו והרגו שניים מהתושבים.
עדי ראייה טענו כי חיילים ישראלים נכחו במקום, אך לא התערבו ובמקום זאת עמדו מנגד וצפו במתרחש.
לפי הסהר האדום הפלסטיני, החיילים חסמו אמבולנסים מלהגיע לפצועים.
מנגד, דובר צה"ל אמר שדווח על תקיפת רועה ישראלי על ידי פלסטינים באזור גיתית שהתפתח לעימות.
חיילי צה"ל הגיעו למקום על מנת לפזר את העימות, שבמהלכו נהרגו שני פלסטינים שלא מאש צה"ל.
משרד הבריאות הפלסטיני דיווח שבמתקפה על הכפר ביתין, עומר חאמד בן ה-17 מת מפצעיו שעות לאחר שנורה על ידי מתנחלים.
למחרת לווייתו, ב-15 באפריל, החרימו כוחות משטרה ואנשי המנהל האזרחי ציוד חקלאי מחוות "גל יוסף" שבסמוך אליה נרצח אחימאיר, וממלאכי השלום.
השרים בצלאל סמוטריץ' ואיתמר בן גביר תקפו את שר הביטחון יואב גלנט על ההחלטה.
ב-28 באפריל הוציא שר הביטחון, יואב גלנט צווים למעצר מנהלי של חמישה פעילי ימין קיצוני בחשד לביצוע פשיעה לאומנית על רקע אירועי האלימות.
ב-2 במאי נעצר תושב בית אל בן 34 בחשד שרצח את הנער.
באוקטובר 2024 הטיל משרד האוצר האמריקני עיצומים על נוער הגבעות, בהודעה צוינה המתקפה על אל-מוע'ייר כדוגמה בולטת לאלימות שבגינה הוטלו העיצומים.
בינואר 2025 ביטל שר הביטחון ישראל כ"ץ את צווי המעצר המנהלי שהטיל קודמו בתפקיד, גלנט, על חמשת המתנחלים שנעצרו עקב האירועים.
זאת, על רקע שחרורם של מחבלים פלסטינים רבים במסגרת עסקת החטופים השנייה.
השחרור נעשה ללא קבלת התייחסות שב"כ להשלכותיו הביטחוניות.
ב-22 באפריל 2024, בפעילות משותפת של שב"כ, משטרת ישראל וצה"ל, נעצר אחמד דוואבשה מהכפר דומא, שחשוד בביצוע הרצח.
להנצחת זכרו של בנימין אחימאיר פתחה משפחתו בקמפיין גיוס המונים למימון הקמת בית מדרש על שמו.
רצח ברוך מזרחי היה פיגוע ירי שהתרחש ב-14 באפריל 2014, ערב חג הפסח תשע"ד, על ידי מחבלים פלסטינים סמוך למחסום תרקומיא שבמערב הר חברון.
בפיגוע נרצח ניצב משנה ברוך מזרחי, ואשתו הדס נפצעה באורח בינוני.
ברוך מזרחי נולד בתל אביב-יפו, וגדל והתחנך בבת ים.
היה בוגר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב עם תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה ומחשבים ותואר שני במנהל עסקים.
שירת בצה"ל במשך כ־25 שנים ביחידה 8200, בתפקידים טכנולוגיים ומבצעיים מגוונים, וסיים את שירותו בדרגת סגן-אלוף.
לאחר פרישתו מצה"ל הצטרף למשטרת ישראל בשנת 2011, ושימש כראש מדור טכנולוגיות בחטיבת הסיגינט, באגף החקירות והמודיעין במטה הארצי.
במסגרת תפקידו היה שותף מרכזי להקמת מערכי טכנולוגיה מתקדמים, פיתוח תהליכי עבודה חדשניים והובלת צוותים מקצועיים בתחומי הטכנולוגיה המבצעית.
היה נשוי להדס מזרחי, ולהם חמישה ילדים.
ב-14 באפריל 2014, ערב פסח תשע"ד, עשו בני משפחת מזרחי את דרכם ליישוב היהודי בחברון כדי לחגוג שם את חג הפסח.
ברוך מזרחי נפצע אנושות, ובהמשך נקבע מותו.
אשתו הדס נפצעה באורח בינוני מהירי בפלג גופה העליון.
ילד בן 9 ברכב סמוך נפצע אף הוא.
לאחר שברוך נפצע, השתלטה הדס על הגה הרכב במטרה לחלץ את המשפחה, ותוך כדי הנסיעה וידאה שילדיהם נשכבים על רצפת המושב האחורי.
לאחר מותו של ברוך מזרחי הוא הועלה לדרגת ניצב-משנה.
על המחבל נגזרו שני מאסרי עולם, ועל בנו נגזרו 20 שנות מאסר.
אחרי גזר הדין, שניתן ב-2017, הגיש הבן ערעור וטען כי לא היה בזירת הפיגוע - ואף סייע בחקירת שב"כ.
בעקבות מאבק משפטי ממושך המערער על עונשו של הבן, בפברואר 2024 קיבל בית המשפט הצבאי לערעורים את עמדת התביעה, והחמיר את עונשו של הבן ל-27 שנות מאסר.
בעקבות תושייתה של הדס במהלך הפיגוע, בדצמבר 2014 הוחלט במשטרת ישראל להעניק לה את עיטור המופת "על הפגנת תושייה, שיקול דעת וקור רוח, ועל התנהלות מעוררת השראה, הראויה לשמש מופת".
בכך הייתה הדס מזרחי לאזרחית היחידה בתולדות המדינה שעוטרה בעיטור המופת של משטרת ישראל על תפקודה במהלך הפיגוע.
לאחר האירוע הייתה הדס מזרחי פעילה במאבק שהובילו נציגי משפחות שכולות נגד העברת כספים למחבלים הכלואים בישראל ובעד החלת עונש מוות.
לאחר מותו הועלה מזרחי לדרגת ניצב-משנה.
רצח בים המלח היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוג דרמה בלשית.
הסדרה עלתה לשידור בקשת 12 ב-29 בדצמבר 2025. את התסריט לסדרה כתבה רז יובן ובמאי הסדרה הוא תומר שני.
רווי שם טוב (ניב סולטן) היא חוקרת משטרה צעירה ולא מנוסה במשטרת ישראל בתחנת משטרת ערד, שלאחר שהיא נדבקה בקורונה היא מגיעה למלון של מפוני קורונה בים המלח.
בלילה הראשון שלה שם מתרחש מוות מסתורי ומפתיע של אורחת במלון בשם שרה הכהן (אנה זק).
היא נאלצת לצאת למסע לחקר האמת: מי מבין אורחי המלון הצבעוניים עומד מאחורי הרצח.
ניב סולטן - רווייה "רווי" שם טוב - חוקרת משטרה מתחילה נכנסת למלון קורונה בים המלח ובזמן שהותה במלון קורה מקרה רצח שהיא חוקרת אותו.
אנה זק - שרה הכהן - זמרת מפורסמת דת"לשית נרצחת בפרק הראשון מקרה הרצח שלה הוא עלילת הסדרה.
הנרי דוד - יגאל "מוריניו" קרניצקי - מפקד משטרת ערד מפקד של רווי ומקיים איתה יחסים.
דורי בן זאב - אמיל - מנהל בית המלון שנמצא עם חולי הקומונה.
אופק פסח - בנימין "ימי" - עובד בית המלון מערד היה בתנועת נוער עם רווי ועוזר לה במידע על מקרה הרצח.
אביהו פנחסוב - אייל - חולה קורנה שנמצא במלון אח של ישי ובן זוגה בסתר שלי גלי.
אסף פרי - ישי - חולה קורונה נמצא במלון אח של אייל וצידד לקראת סוף הסדרה עם גלי.
ענת עצמון - דליה לחמן - חולת קורונה אמא של גלי מגיע למלון למטרה לסחוט את שרה הכהן על מידע שיש לה עליה, במהלך הסדרה אומרת שהיא ראתה את הרוצח של שרה ובעקבות זה היא נרצחת ע"י הרוצח.
רותם שפי - גלי לחמן - חולת קורונה הבת של דליה בזוגיות בסתר עם אייל עובדת כאחות בבית חולים רמב"ם הגיעה למלון ביחד עם אמא כדי לסחוט את שרה.
רועי ניק - דודי בן מלך - בו זוגה של זוהר וחבר קרוב של שרה לומד רפואה דודי הוא הרוצח של שרה ביחד עם יוני וגם רצח את דליה כשהוא שמע שהיא יודעת מי הרוצח.
בן יוסיפוביץ' - יוני - הסוכן של שרה הכהן חבר וחבר קרוב שלה משתמש בסמים ביחד עם דודי רצח את שרה ונרצח ע"י דודי בפרק האחרון כי דודי פחד שהוא יסגיר אותו.
ליה אללוף - זוהר קופרברג - חברה הקרובה של שרה הכהן קנאית מאוד בת זוגו של דודי אבא שחה מנהל ביתי חולים פרטיים.
אבי דנגור - נשר - מפקד במשטרה חוקר יחד עם רווי את רצח שרה הכהן ושאר הרציחות.
ריימונד אמסלם - צופיה - חולת קורונה במלון עורכת דין אימו המאמצת של אלון לוי
פיליפ שאולוב - נדב שמילא - בן זוגה לשעבר של שרה הכהן מאושם ברצח שקרה לפני עלילת הסדרה מאוד דאג לשרה.
הסדרה זכתה לביקורות צוננות ואף שליליות.
בעקבות ירידת הרייטינג הוזזה משבצת השידור מיום שני בשעת הפריים טיים לימי שישי בערב.
בריאן תומפסון, מנכ"ל חברת הביטוח האמריקאית UnitedHealthcare, חברת בת של UnitedHealth Group, מאז 2021, נורה ונהרג בשעות הבוקר המוקדמות של 4 בדצמבר 2024 מחוץ למלון "ניו יורק הילטון מידטאון" במנהטן שבניו יורק.
התוקף, אשר כונה בהמשך בתקשורת "The Adjuster" ("מיישב תביעות הביטוח"), נמלט מזירת הרצח לאחר ההתנקשות והרשויות קבעו בהמשך שהרצח תוכנן מבעוד מועד.
בעת שהוא נרצח, תומפסון היה בדרכו למלון הילטון מידטאון על מנת להשתתף במפגש משקיעים שנתי של "UnitedHealth Group", חברת האם של "UnitedHealthcare".
החברה ספגה לאורך השנים ביקורת רבה על השיעור הגבוה במיוחד של דחיית תביעות הביטוח, ומשפחתו של תומפסון אף חשפה שהוא קיבל איומי רצח מרובים בשנים שקדמו למותו.
ב-9 בדצמבר 2024, החשוד, לואיג'י מנג'יוני בן ה-26, נעצר בעיר אלטונה שבפנסילבניה והואשם עוד באותו היום בבית משפט במנהטן ברצח בריאן תומפסון.
רשויות אכיפת החוק דיווחו שמנג'יוני נשא עימו אקדח ומשתיק קול שהודפסו באמצעות מדפסת תלת-ממד אשר היו תואמים לאלו בהם נעשה שימוש בהתנקשות בתומפסון, וכמו גם מניפסט, תעודות זהות מזויפות ודרכון אמריקאי.
במניפסט מנג'יוני גינה את חברות הבריאות האמריקניות על תעדוף מקסום רווחים על פני טיפול בחולים.
מנג'יוני מוחזק בשלב הנוכחי בבית כלא בפנסילבניה בגין החזקת נשק חם ללא רישיון, זיוף תעודת זהות והצגת תעודת זהות מזויפת למשטרה.
בעקבות הירצחו של תומפסון, אמריקאים רבים מתחו ביקורת רבה במדיה החברתית על חברת "UnitedHealthcare" ועל מערכת הבריאות האמריקאית בכללותה והאשימו את החברה בתעדוף מקסום רווחים על רווחתם של לקוחותיהם שזקוקים לטיפולים רפואיים.
ברשתות החברתיות היו גם אמריקנים רבים שלעגו לתומפסון ו-"UnitedHealthcare" שיבחו את מעשיו של מנג'יוני ואף תיארו את הרצח כראוי או מוצדק משום שלקוחות רבים של חברת הביטוח שלו סבלו או מתו בשל הפרקטיקות של "UnitedHealthcare".
מאפריל 2021 ועד מותו תומפסון היה המנכ"ל של חברת "UnitedHealthcare" שהיא חברת בת של חברת UnitedHealth Group.
בראיון ל-NBC News חשפה אלמנתו של תומפסון, פולט, שבמהלך השנים בעלה קיבל איומים מלקוחות שתביעות הביטוח שלהם נדחו על ידי החברה.
"UnitedHealthcare" ביטחה 49 מיליון אמריקאים נכון ל-2024. בשנת 2023 החברה דיווחה שהיא הרוויחה בסך הכל 281 מיליארד דולר.
תחת הנהגתו של תומפסון חברת "UnitedHealthcare" ספגה ביקורת רבה על אופן הטיפול שלה בתביעות.
בשנת 2021 איגוד בתי החולים האמריקאי גינה בפומבי את התוכנית המוצעת של החברה להתחיל לשלול מלקוחותיה כיסוי עבור מה שחברת הביטוח הגדירה כ"ביקורים שאינם קריטיים בחדרי המיון בבתי החולים".
חברת "UnitedHealthcare" ומספר חברות ביטוח אמריקניות נוספות אוזכרו בדו"ח מאוקטובר 2024 של הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים של הסנאט של ארצות הברית אשר חשף כי ישנה עלייה חדה בכמות הדחיות של כיסוי הביטוח עבור מטופלים עם Medicare Advantage .
בנוסף לכך, תחת ניהולו של תומפסון, חברת "UnitedHealthcare" החלה להשתמש בבינה מלאכותית על מנת לבצע דחיות אוטומטיות של תביעות, וכתוצאה מכך חולים רבים לא היו מסוגלים לקבל טיפול רפואי חיוני.
בין השנים 2020 ל-2022 שיעור הדחיות של תביעות עבור כיסוי טיפול שניתן לאחר קבלת הטיפול הראשוני גדל מ-10.9% ל-22.7%.
בתובענה ייצוגית שהוגשה נגד UnitedHealth Group בנובמבר 2023 הועלתה הטענה שהחברה השתמשה ביודעין בבינה מלאכותית על אף שידעה ש-90% מהדחיות שבוצעו כתוצאה מכך היו שגויות.
ההכנות של החשוד לקראת ביצוע ההתנקשות
החשוד הגיע לניו יורק ב-24 בנובמבר באוטובוס גרייהאונד.
האוטובוס יצא במקור מאטלנטה שבג'ורג'יה, אך לרשויות אין מידע אודות התחנה הספציפית בה החשוד עלה על האוטובוס לאורך הדרך.
ב-24 בנובמבר החשוד החל את השהייה שלו באכסניית "HI New York City Hostel" אשר בשכונת אפר וסט סייד שבמנהטן.
הוא נרשם לאכסניה באמצעות תעודת זהות מזויפת אשר הציגה אותו כתושב ניו ג'רזי, והוא שילם על השהות במזומן.
החשוד שהה באכסניה במשך עשרה ימים, מלבד לילה אחד בה הוא לא היה באכסניה, והוא עשה צ'ק אאוט ב-3 בדצמבר.
תומפסון נסע לניו יורק על מנת לקחת חלק במפגש המשקיעים השנתי של חברת האם UnitedHealth Group.
ב-4 בדצמבר 2024, בסביבות השעה 6:45 בבוקר, תומפסון הלך לאורך רחוב 54 לכיוון מלון הילטון מידטאון בו היה צריך להיערך המפגש.
התוקף חיכה לתומפסון ממול למלון וכאשר הוא זיהה אותו הוא התקדם לעברו.
התוקף עמד במרחק של כ-6 מטרים מאחורי תומפסון כאשר הוא התחיל לירות לעברו באמצעות אקדח 9 מ"מ.
תומפסון נפגע ברגלו הימנית ובגבו.
במצלמת הטלוויזיה במעגל סגור אשר תיעדה את ההתנקשות, נראה שהמתנקש דרך את כלי הנשק באופן ידני לאחר כל ירייה, ובשל כך הועלתה ההשערה שמדובר בכלי נשק חצי אוטומטי.
בעת מעצרו של מנג'יוני ב-9 בדצמבר המשטרה גילתה ברשותו אקדח שנוצר באמצעות מדפסת תלת-ממד אשר על פי הדיווחים היה תואם לכלי הנשק שנראה בסרטון.
הרוצח נמלט מזירת הרצח על אופניים חשמליים.
לפי המשטרה, הוא עזב בהמשך את ניו יורק באמצעות אוטובוס עליו הוא עלה בתחנת האוטובוסים אשר בגשר ג'ורג' וושינגטון .
בריאן תומפסון נלקח לבית החולים "Mount Sinai West" ושם נקבע מותו בשעה 7:12 בבוקר.
הן משטרת העיר ניו יורק והן ראש עיריית ניו יורק אריק אדמס הצהירו ביום הרצח שלפי ההערכות הרצח תוכנן מראש וכי לא מדובר בתקיפה אקראית.
בזירת הרצח נמצאו שלושה תרמילי כדורים אשר עליהם חוקק המתנקש את המילים "לעכב", "להכחיש" ו"להדיח" ("Delay", "Deny", "Depose").
מכיוון ששלושת המילים דומות מאוד לביטוי הנפוץ בענף הביטוח "לעכב, להכחיש, להגן" אשר מתייחס לפרקטיקה הכרוכה בעיכוב או דחיית תביעות על מנת להימנע למקסם את הרווחים של חברת הביטוח, המשטרה בדקה אם הכיתוב מרמז על המניע האמיתי של המתנקש.
"Delay, Deny, Defend" הוא גם השם של ספר משנת 2010 מאת ג'יי מ.
פיינמן, פרופסור לשעבר בבית הספר למשפטים של רוטגרס, אשר מבקר בספר את הפרקטיקות של תעשיית הביטוח האמריקאית.
בנוסף, בזירת הרצח נמצא גם בקבוק מים, עטיפת ממתק וטלפון אשר לפי החשד שימשו את המתנקש.
ב-6 בדצמבר משטרת העיר ניו יורק הצהירה שהמשטרה הצליחה לאתר את תיק הגב של המתנקש בסנטרל פארק וכי הוא הכיל ז'קט של טומי הילפיגר וכסף ממשחק מונופול.
ב-4 בדצמבר משטרת העיר ניו יורק פרסמה כי היא תיתן פרס על סך 10,000 דולרים עבור כל מי שיספק מידע שיוביל ללכידתו של המתנקש.
ב-5 בדצמבר פרסמו הרשויות תמונות של החשוד שצולמו באמצעות מצלמות מעקב באכסניה בה שהה ובסניף הסטארבקס בו הוא ביקר.
בשתי תמונות הסטילס שפורסמו ניתן לראות את פניו של החשוד, ובאחת מהם הוא נראה מחייך אל הפקידה באכסניה.
הפקידה באכסניה ציינה כי הוא הסיר את הכיסוי מהפנים כאשר פלירטט עימה.
בהמשך ה-FBI הצטרף לחקירה והציע פרס של עד 50,000 דולרים עבור כל מי שיספק מידע שיוביל למעצר והרשעה של החשוד.
החשוד תואר על ידי המשטרה כגבר לבן, בגובה 185 ס"מ לפי ההערכות, שלבש בעת ביצוע ההתנקשות ג'קט קפוצ'ון בצבע חום בהיר, מכנסיים כהים ונעלי ספורט שחורות עם סוליות לבנות.
בנוסף, בעת ביצוע ההתנקשות היה לו תיק גב אפור והוא הסתיר את פניו באמצעות כיסוי פנים שחור.
לטענת המשטרה המתנקש היה בקיא בשימוש בנשק חם.
ב-9 בדצמבר המשטרה המקומית בעיר אלטונה שבפנסילבניה עצרה את לואיג'י ניקולס מנג'יוני בן ה-26 בסניף של מקדונלד'ס בעיר אלטונה, הממוקמת כ-450 קילומטרים מערבית לעיר ניו יורק, לאחר שעובד של הסניף זיהה אותו מהתמונות שפורסמו על ידי משטרת העיר ניו יורק והזעיק בעקבות כך את המשטרה המקומית.
בעת מעצרו מנג'יוני נשא אקדח ומשתיק קול שנוצרו באמצעות מדפסת תלת-מימד אשר היו תואמים לאלו אשר לפי ההערכות של המשטרה שימשו לביצוע הרצח, וכמו גם רישיון נהיגה מזויף עם שם זהה לשם בו השתמש המתנקש על מנת לבצע צ'ק-אין באכסניה בה שהה במנהטן.
המשטרה גם הצהירה שהיא מצאה ברשותו של החשוד מניפסט בו הוא מגנה את מערכת הבריאות האמריקאית.
מנג'יוני הוא בוגר אוניברסיטת פנסילבניה והוא הבן למשפחה עשירה ממרילנד שעוסקת בתחום הנדל"ן.
אביו הוא איש העסקים לואיס מנג'יוני וסבו הוא מפתח הנדל"ן והפילנתרופ ניקולס מנג'יוני.
ב-9 בדצמבר הוגש כתב אישום נגד מנג'יוני במחוז בלייר שבפנסילבניה בגין נשיאת אקדח ללא רישיון, זיוף תעודת זהות, הצגת תעודת זהות מזויפת למשטרה, והחזקת "כלים ששימשו לביצוע פשע".
מנג'יוני הועמד לדין בשעות הערב של ה-9 בדצמבר בבית המשפט של מחוז בלייר ונשללה ממנו האפשרות לשחרור בערבות.
בהמשך היום הוגש נגדו כתב אישום גם במנהטן בגין רצח מדרגה שנייה, שלוש עבירות של החזקת נשק בלתי חוקי וזיוף של תעודת זהות.
ב-10 בדצמבר ממנו שוב נשללה האפשרות לשחרור בערבות.
הוא מוחזק בשלב הנוכחי עדיין בבית כלא בפנסילבניה.
העיתונאי קן קליפנשטיין פרסם ב-10 בדצמבר 2024 את הטקסט המלא של המניפסט שהתגלה ברשות החשוד:
לפי אתר החדשות הכלכליות האמריקאי Business Insider הפוסטים של מנג'יוני במדיה החברתית ממחישים שיש לו חוסר אמון מהותי ברופאים ושלכאורה "השקפת עולמו הושפעה מהוגי דעות ריאקציונרים מהימין הפוליטי".
בנוסף לכך נראה היה שהוא מתוסכל במיוחד משירותי הבריאות בארצות הברית וכמו כן בחלק מהפוסטים הוא התייחס בספקנות הן כלפי ממשל ביידן והן כלפי ממשל טראמפ.
בנוסף לכך מנג'יוני הוסיף בעבר סקירה קצרה באתר Goodreads למניפסט "החברה התעשייתית ועתידה" של ה"יונבומבר" טד קזינסקי בגנות מעשי האלימות של קזינסקי אך כמו כן ציין שאלימות הופכת הכרחית "כאשר כל צורות התקשורת האחרות נכשלות, האלימות נחוצה בכדי לשרוד".
רצח אריה (ארנלדו) אגרניוני התרחש בלילה שבין 7–8 במאי 2001, כאשר מחבלים פלסטינים חדרו לחוות בנימין שבקרבת היישוב איתמר בשומרון, וירו למוות באריה אגראניוני, תושב האזור ששמר באותה עת באתר בנייה.
הרצח התרחש במהלך גל הפיגועים של האינתיפאדה השנייה.
בליל 7-8 במאי 2001 חדרו שני מחבלים פלסטינים לשטח חוות בנימין שברכס הגדעונים, סמוך ליישוב איתמר.
במקום שהה אריה אגראניוני (48), תושב מעלה ישראל ואב לשלושה, ששימש כשומר באתר בנייה.
מחבלים ירו בו מטווח קצר, פגעו בו בכ־9 יריות, נטלו את נשקו ונמלטו מהמקום.
על פי חלק מהדיווחים נמצאו בגופו גם סימני דקירות.
כוחות צה"ל ומשטרת ישראל שהוזעקו למקום פתחו בסריקות נרחבות, אך הרוצחים הצליחו להימלט לכיוון שכם.
גדודי חסן אל קאדי בפת"ח לקחו אחריות על הפיגוע.
כך גם ארגון בשם חזבאללה פלסטין.
אגרניוני לווה בהלוויה המונית ונקבר בבית עלמין יצהר.
על שמו נקראה החווה גבעת ארנון, עד שינוי שמה להר ינון.
בתכנון הפיגוע השתתף כמאל אבו וער תת-אלוף וחבר במשמר הנשיאותי של יאסר ערפאת, מבצע הפיגוע בפועל היה מוחמד ידכ.
ב-10 באוקטובר 2025 פורסם כי המחבל צפוי להשתחרר מהמאסר כחלק מהסכם חמאס-ישראל.
רצח נשיא ארצות הברית, ג'ון פ' קנדי, אירע בדאלאס שבטקסס, ב-22 בנובמבר 1963. הרצח אירע במהלך נסיעתו של הנשיא קנדי במכונית פתוחה ברחובות דאלאס לאחר ביקור בעיר פורט וורת', בדרכו לפגישה במרכז המסחרי של דאלאס.
במכונית נסעו גם ג'ון קונלי, מושל טקסס, שנפגע אף הוא בהתנקשות, והגברת הראשונה, ג'קלין קנדי.
ארבע חקירות ממשלתיות ואחת מוניציפלית קבעו כי הרצח בוצע על ידי לי הארווי אוסוואלד.
לאחר הרצח עלו תאוריות קשר שונות באשר לזהות המתנקש או המתנקשים.
הרצח מהווה אירוע מכונן בתודעה ובתרבות האמריקנית, ועד היום נחשב בידי רבים לנושא בלתי פתור, שיוצרים וחוקרים שבים ודשים בו שוב ושוב.
הרקע לרצח – מסעו של קנדי בדרום
נשיא ארצות הברית, ג'ון פ' קנדי, נבחר בבחירות שנערכו בחודש נובמבר 1960, ולאחר תקופת כהונה סוערת, החליט לרוץ שוב לתפקיד, בבחירות שעתידות היו להיערך בנובמבר 1964.
כשנה לפני הבחירות החל הנשיא להתארגן לקראתן.
ניצחונו על ריצ'רד ניקסון בבחירות בשנת 1960 היה דחוק.
קנדי סימן את מדינות דרום ארצות הברית כנקודת החולשה שלו.
קנדי היה ליברל, צפוני, עירוני והנשיא הקתולי הראשון.
הדרום היה בדרך כלל שמרני, כפרי ופרוטסטנטי.
בבחירות הקודמות בחר קנדי בלינדון ג'ונסון הטקסני כסגנו על מנת לחזק את מעמדו.
מסע מתוקשר בטקסס היה בו כדי לפתור שתי בעיות - קנדי יוכל לרכוש אהדה במדינות הדרום, ובה בעת לאחד את שתי הסיעות, ולמנוע סכסוכים במחנהו.
מסעו בטקסס, אליו הביא את רעייתו ג'קי, נפתח בביקור בעיר פורט וורת' ב-21 בנובמבר 1963, וב-22 בנובמבר הגיע קנדי לנמל התעופה דאלאס לאב בדאלאס.
לשם כך יצא בשיירת מכוניות, שחלפה ברחובות העיר.
הנשיא, אשתו, המושל קונלי ואשתו נלי נסעו במכונית הנשיאותית, שהייתה השנייה בשיירה, והייתה לימוזינה מסוג לינקולן קונטיננטל עם גג פתוח.
המכסה הפלסטי השקוף וחסין כדורים הוסר ממנה בשל מזג האוויר הנאה.
במכונית השלישית, מסוג קדילק, נסעו סגן הנשיא לינדון ג'ונסון ורעייתו, וכן הסנטור יארבורו ואנשי השירות החשאי.
השיירה יצאה משדה התעופה לכיוון רחובות העיר התחתית, שהיא הרובע המסחרי של דאלאס.
בצדי הרחובות עמד קהל צופים גדול והריע לנשיא, שנופף בידו להמונים.
רבים מהם הביאו עמם מצלמות ומסרטות.
קנדי ישב בלימוזינה במושב הימני האחורי, כשאשתו לשמאלו, והמושל קונלי לפניו.
במרכז העיר התחתית האטה השיירה את מהירותה בפיתולי הדרך.
השיירה נכנסה לרח' אלם (Elm Street) הגובל בדילי פלאזה (Dealey Plaza), כיכר מעוצבת, שמימינה בניין משרדים בן 7 קומות, ששימש כמחסן ספרי הלימוד של עיריית דאלאס, ממנו חולקו ספרי הלימוד לבתי הספר בעיר, ובינה לבין הכביש של רח' אלם גדר מעץ, וגבעת דשא (Grassy Knoll).
המכונית פנתה מרח' יוסטון לרח' אלם, פניה חדה של כ-120 מעלות, במהלכה נאלצה להאט את מהירותה כמעט עד לעצירה מוחלטת.