tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קיימים מספר סוגי פרומונים המופרשים מפרטים שונים ולצרכים אחרים.
בשעת מעוף הכלולות פרומון זה מושך אל המלכה הצעירה את הזכרים.
המלכה מפרישה גם הורמון המורה לפועלות לצאת ולאסוף מזון.
פרומון נוסף הוא פרומון האזעקה המופרש על ידי הפועלות כאשר דבורה נפצעת או מגיע אויב, פרומון זה גורם לשאר הדבורים לבוא ולסייע כנגד גורם מאיים המופיע בסביבה.
פרומון נוסף הוא פרומון הגיוס, ההורמון מופרש כאשר פועלת מצאה מצבור של מזון, מים או פרופוליס, ההורמון יגרום לפועלות נוספות לבוא ולסייע בהבאת המזון.
הורמון נוסף הוא הורמון הוולד שמושך אליו את הפועלות לסייע לו.
הדבורים מעבירות גם מידע על ידי מחול.
המידע מאפשר לדבורים לצאת בקבוצה מותאמת לכמות הממתינה באתר שבו ביקרה הדבורה שמסרה את המידע.
כאשר הכוורת חשוכה משמיעה הדבורה רעש (בתדר נמוך) ומעבירה את אותו מסר שמועבר בריקוד.
דרך נוספת בה מתקשרות דבורים היא קולות.
הדבורים יכולים להשמיע קולות על ידי הפעלת שרירי כנפיהם וסגירתם כך נוצר צליל זמזום ואין יצרה של תעופה, התקשורת מופעלת בעיקר בעת בקיעת המלכות החדשות וכן במחול הדבורה.
הגלמים שעתידים להתפתח למלכות משמיעים קולות קרקור.
הקולות משמשים לתקשורת בין הגלמים לבין עצמם וכן בינם לבין המלכה.
המלכה עונה לגלמים בקולות שריקה.
לדבורים יש סוג נוסף של תקשורת, הנקרא "גל דבורים" ומטרתו היא להפחיד מזיקים.
לכן מעדיפות הדבורים להזהיר את הפולש או את המאיים עליהן ולא לעקוץ אותו מיד.
זו תופעה מקובלת בטבע, שבעלי חיים משנים את המראה שלהם כדי להרתיע יריב או בעל חיים מאיים.
כשהדבורים יוצרות גלים אדירים של אלפי דבורים בבת אחת, מדובר במחזה נדיר.
זוהי עוד אחת מהדוגמאות בטבע לשיתוף פעולה בקבוצה.
תקשורת בין-כוכבית היא מגוון שיטות להעברת מסרים בין מערכות כוכבי לכת.
בגלל המרחקים העצומים בגלקסיה ישנו קושי רב להגיע באמצעות מסע בין-כוכבי אפילו אל הכוכבים הקרובים ביותר במסגרת חיפוש אחר חיים מחוץ לכדור הארץ ולכן בתחילת המאה ה-21, זו הדרך היחידה לתקשר עם אלה שמחוץ למערכת השמש, אם קיימים כאלה.
השיטה המקובלת לתקשר היא באמצעות גלי רדיו, אך על מנת שאלה יתקבלו ביעד כלשהו שיוכל לפענח את מסר יש להתמודד עם מספר אתגרים:
שדר רדיו בחלל עובר במהירות האור, כך שמסר הנשלח מכדור הארץ אל הכוכב הקרוב ביותר פרוקסימה קנטאורי, המרוחק כ-4.2 שנות אור, יגיע ליעדו אחרי 4.2 שנים.
אם יישלח מסר מענה, הוא יגיע כעבור 8 וחצי שנים מאז שיגור המסר הראשון.
"שיחת טלפון" זו אינה דרך לנהל תקשורת אמיתית, ויש הרבה כוכבי לכת דמויי ארץ המרוחקים מכדור הארץ עוד יותר.
על המסר להיות מכוון היטב למערכות כוכבי לכת שבהם הסיכוי לקיומם של חיים תבוניים גדול יותר, כאשר המחקר לשם מציאתם מתבסס על נוסחת דרייק.
טלסקופ החלל קפלר ואחרים כבר מצאו מספר מועמדים במרחק שנות אור בודדות שאליהם ניתן לכוון.
השפה בין בני האדם מורכבת מאוסף של סימנים מוסכמים, רמזים ותנועות גוף ובאופן זה אנו יכולים לתקשר בינינו, אולם מסר שמועבר לחייזרים צריך להתבסס על סימנים שיש להניח כי יוכלו לפענחם.
בהתאם לגישה הפילוסופית לפיה המתמטיקה מתארת את המתרחש בטבע, הרי שהפתרון צריך להגיע בדרך זו ולכן יש לתקשר באמצעות שפה מתמטית בסיסית במקום בסימנים המקובלים בין בני אדם.
עוצמת השדר וכיווניות אלומת השידור גם היא גורם משמעותי בסיכוי שהמסר יגיע למערכות כוכבים אחרות.
אומנם חלק מגלי הרדיו המשודרים על פני כדור-הארץ גם נקלטים במרחק רב, אך הם חלשים מדי ומפוזרים מדי שכן עוצמת שידורי הרדיו יורדת לפי ריבוע המרחק.
על מנת שיגיעו ליעדם יש לשדר בעוצמת הספק אדירה, אם כי ניתן לייעל את העוצמה אם מייצרים אלומה צרה - היינו שדר שמכוון במיוחד לעבר מטרה מסוימת (מערכת כוכבי לכת כלשהי).
פרויקט סט"י הוא ניסיון לאתר חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ באמצעות סריקה של אותות רדיו בתוך הספקטרום האלקטרומגנטי, במיוחד מתמקד בתדרים בין 1,420 ל-1,666 מגהרץ הקרויים "חור מים" ומעידים על הימצאות מימן.
באמצעות אותו פרויקט נסרקים תדרים רבים כדי למצוא עדויות לישויות תבוניות, אם כי לא נמצאו סימנים המעידים על הימצאותן.
שני מקרים בולטים של קליטת שדרים מהחלל עוררו עניין מאז החלו סריקות התדרים.
הראשון היה ב-15 באוגוסט 1977 עת נקלט שדר חזק במיוחד למשך 72 שניות ולא זוהה יותר, מה שזכה בדיעבד בכינוי אות ה"וואו!"; מחקר שנערך כ-40 שנים מאוחר יותר גילה כי מדובר בעקבות של שני כוכבי שביט שחלפו על פני כדור הארץ.
ב-15 במאי 2015 נקלטו אותות רדיו אשר הגיעו מכיוונו של הכוכב HD 164595 בעוצמה של 11 ג'יגה-הרץ ונקלטו בחלקם מספקטרום רדיו שמצוי בשימושו של צבא רוסיה, אם כי גם רעשים אלה התבררו ככאלה שמקורם אינו בחיים תבוניים בחלל.
בנוסף, אותות המגיעים מפולסר יכולים להיחשב בטעות כאותות רדיו מיישויות חיצוניות בשל מחזוריותו המדויקת, כמו שקרה עת התגלה הפולסר הראשון PSR B1919+21 בשנת 1967 ולכן נקרא בטעות "LGM-1" כראשי תיבות של "Little green men" ("אנשים ירוקים קטנים").
במשך השנים היו גם ניסיונות שונים לשגר מידע לעבר כוכבים אחרים, למשל מיזם METI.
הודעת ארסיבו, שנשלחה לכיוון צביר הרקולס בשנת 1974 ותגיע אליו בעוד כ-25,000 שנים, הייתה הראשונה מבין הניסיונות לשדר באופן מדעי מסרים ליצורים תבוניים בכוכבים אחרים.
אחריה היו עוד מספר שידורים מכוונים שאמורים להגיע ליעדם עוד במהלך המאה ה-21, אולם היה ומישהו יקלוט את המסרים וירצה להשיב באותה הדרך הרי שהשדר לא יגיע לפני סוף המאה.
הוצעו גם שיטות נוספות, כמו שימוש בטכנולוגיית לייזר לצורכי תקשורת של נאס"א גם למטרת תקשורת בין-כוכבית.
תקרית פקנאם הייתה עימות צבאי במלחמת סיאם-צרפת ביולי 1893. בעת שייט בפאקנאם על נהר צ'או פראיה של סיאם, שלוש ספינות צרפתיות נורו על ידי המבצר הסיאמי ועל ידי ספינות קרב.
בהמשך הקרב, ניצחה צרפת וכיתרה את בנגקוק, שסיימה את המלחמה.
הקונפליקט החל כאשר אוניית מלחמה בינונית של הצי הצרפתי וספינת הקרב "קומט" הגיעו ב-13 ביולי לפקנאם במטרה לחצות את המחסום בנהר צ'או פראיה ולהצטרף לספינת מלחמה צרפתית "לוטין" שכבר עגנה מול השגרירות הצרפתית בבנגקוק.
הסיאמיים אסרו על ספינות-התותחים הצרפתיות לחצות את המחסום, בניגוד לאמנה הצרפתית-סיאמית של 1856, שאפשרה מעבר חופשי לצרפת עד האי פאקנאם.
המפקד הצרפתי, קפטן בורי, לא קיבל מברק מפריז ובו פקודה להישאר בפתח הנהר, וגם אל הקונסול הצרפתי אוגוסט פאבי לא הגיעה פקודה כזט, עד למחרת.
אולם פאבי המליץ לקפטן בורי לעגון את הספינה ולחכות להוראות נוספות.
בורי היה נתון בלחץ מאחר שהספינות שלו יכלו לחצות הנהר רק בגאות גבוהה ובחר למלא את פקודותיו של אדמירל אדגר שישב בסייגון ולא לקבל את המלצתו של פאבי.
הצרפתים בבנגקוק האמינו שהסיאמים מוכנים היטב לקרב.
נמל הנהר היה מודרני ומצויד בשישה תותחים בקוטר של שבעה אינץ', תחת פיקודו של קצין חיל הים הדני שקיבל תואר מלכותי תאילנדי.
במעלה הנהר באי פאקנאם, הייתה המצודה פיי סואה סאמוט, מצודה קטנה יותר ומצוידת בשלושה תותחים דומים.
הסיאמים גם הניחו מוקשים ימיים, חביות דלק, ודינמיט בנהר - מהמבצר עד מרכז הנהר.
כמו כן, יצרו מכשולים נוספים בנהר, כגון ספינות שקועות ,והשאירו רק מעבר צר לספינות הצרפתיות.
ישנם דיווחים סותרים לגבי גודלם של כוחות חיל הים הסיאמי באותו יום.
נתונים צרפתיים מודרניים מצביעים על כך שחמש ספינות קרב עגנו ממש מעבר לכלי השיט השקועים, הן היוו כמעט את כל הצי הסיאמי.
הרברט וורינגטון סמית שביקר בפקנאם באותו יום דיווח כי "רק שתי ספינות תותחים סיאמיות היו נוכחות יחד עם שתי ספינות שבהן היו תותחים למטרות טקסיות - הצדעה".
הצרפתים בחרו לחצות את הכניסה לנהר בזמן הגאות הגבוהה רק אחרי השקיעה ב-13 ביולי.
מזג האוויר היה מעונן וגשום.
באותו זמן היו הסיאמיים בכוננות גבוהה ובעמדות קרב.
הספינות הצרפתיות הובלו על ידי ספינת דואר קטנה "ז'אן בטיסט סיי".
בשעה 18:15 הגשם פסק והמקלעים הסיאמיים צפו באוניות הצרפתיות שעברו את המגדלור הסמוך.
כעבור כמה דקות, הצרפתים נכנסו לטווח תותחי המצודה.
חיילים סיאמיים קיבלו פקודה לירות שלוש יריות אזהרה; אם הצרפתים היו מתעלמים, אז הירייה הרביעית היה האות לפתוח באש על הספינות הצרפתיות.
בשעה 18:30, נפתחה האש בשני סיבובים לאזהרה אבל הצרפתים המשיכו הלאה, והירי השלישי היה אש חיה אבל גם ממנה התעלמו הצרפתים.
אחריה נורתה הירייה הרביעית, וספינות הקרב התאילנדיות פתחו באש על הצרפתים.
אחת הספינות הצרפתיות החזירה באש אל המבצר בעוד שהשנייה ירתה על הספינות התאילנדיות.
לפחות שתי יריות מהמבצר פגעו באוניה הצרפתית, אבל הירי מהמבצר לא צלח.
תחת פיקודו הישיר של המפקד הדני, רישליה, היו במבצר שלושה דנים נוספים.
שניים מהם היו חדשים בתאילנד ולא דיברו את השפה הסיאמית.
על פי דיווחו של וורינגטון-סמית, "הקצינים האלה התרוצצו חסרי נשימה במבצר במעלה ובמורד המדרגות ובמתקני הנשק, נתנו פקודות בשפות שאף אחד מהתותחנים לא הבין".
מצב דומה היה על סיפון ספינות-התותחים הסיאמיות שבהן היו הצוותים הסיאמיים בלי הכשרה, כך שמפקדיהם הדנים התרוצו כדי להנחות את התותחנים, ואז חזרו לגשר כדי לנווט את הספינה ולהדריך את חדר המכונות.
לאחר שירו שתי יריות, פרץ התותח דרך הסיפון ויצא מכלל שימוש.
במבוכה שלאחר מכן הספינה התיילנדית השנייה "ההכתרה" כמעט טובעה על ידי הצרפתים שירו שני פגזים לתוכה.
חלק מהספינות הצרפתיות הנילוות נפגעו.
תוך 25 דקות פרצו הספינות הצרפתיות דרך קו ההגנה הסיאמי, מה שעלה בחיי חמישה-עשר סיאמיים ושני צרפתים.
זמן קצר לאחר מכן עברו הספינות הצרפתיות את מבצר פאי סואה בפקנאם.
אחרי "חמש דקות של ירי מטורף מהסוג הפרוע ביותר." סירות-התותחים עברו ללא הפרעה.
למחרת בבוקר, צוותה של הספינה "ז'אן בטיסט סיי" (ספינת הדואר) היה עדיין על סיפון ספינתם המקורקעת, כך שהסיאמים שלחו כוח ותפסו את ספינת הקיטור.
לאחר מכן הם ניסו להטביע אותה, אך נכשלו.
האסירים טופלו באכזריות על פי דיווחים צרפתיים, אבל המידע הזה הופרך על ידי וורינגטון סמית'.
יום לאחר מכן, הגיעה ספינה צרפתית נוספת לפקנאם ושלחה קבוצת של מלחים כדי להחזיר את ספינת הדואר, אבל כאשר הם עלו על הספינה החיילים הסיאמיים שכבשו אותה, הדפו את התקפתם.
קפטן בורי עגן מול שגרירות צרפת בבנגקוק בסביבות השעה 22:00 ב־13 ביולי.
ספינות הנשק שלו היו ממוקדות בארמון המלכותי להפעיל לחץ על הסיאמים כדי שיסכימו לפתור סכסוכים טריטוריאליים רבים שהתעוררו עם צרפת.
בניסיון למנוע את כניסתם של הצרפתים לנהר צ'או פראיה, הסיאמיים התנגדו להסכם צרפת-סיאם משנת 1856, והעניקו לצרפתים תירוץ למעשיהם הבאים.
ספינות הקרב הצרפתיות יחד עם פאבי עזבו את בנגקוק ב-24 ביולי, והטילו מצור על הנהר מ-29 ביולי ועד 3 באוגוסט.
בעקבות המצור, נפגעו אינטרסים כלכליים ופוליטיים בריטיים יותר מאלה של הצרפתים (הסחר הבריטי היווה 93% מיצוא סיאם), לכן המצור הפחיד את הבריטים שהפעילו לחץ על הממשלה הסיאמית והצרפתית להגיע להסדר מוסכם ביניהן.
ההסכם הסופי נתן שליטה צרפתית של שטחים משמעותיים ממזרח לנהר המקונג, שטח ששייך בימינו למדינת לאוס.
נוסף על כך, קבלו הצרפתים שליטה על שטחים נוספים לאורך המקונג ועיר הנמל צ'נטבורי.
לבסוף נאלצו הסיאמים לשלם פיצויים - שלושה מיליון פרנקים לצרפתים.
ההסכם הסופי נחתם ב-3 באוקטובר 1893.
תעשיית הטלקומוניקציה של איראן כמעט כולה בבעלות המדינה, ונשלטת על ידי חברת התקשורת של איראן (TCI).
בשנת 2014 היו באיראן יותר מ-39 מיליון משתמשי אינטרנט.
שיעור החדירה של קווים נייחים עמד על כ-38% וטלפונים סלולרים על כ-92% נכון לאותה שנה.
נכון לשנת 2018 עומד מספר משתמשי האינטרנט על 57.4 מיליון מתוך אוכלוסייה של כ-82 מיליון.
חדירת קווים נייחים ב-2004 הייתה מפותחת יחסית בסטנדרטים אזוריים, ועמדה על 22 קווים ל-100 נפשות, גבוה יותר ממצרים עם 14 ומערב הסעודית עם 15, אך פחות מאיחוד האמירויות הערביות עם 27.
עד סוף 2009, שוק הטלקום של איראן היה השוק הרביעי בגודלו באזור בשווי של 9.2 מיליארד דולר וצפי לגדילה ל-12.9 מיליארד דולר עד 2014.
למגזר טכנולוגיית המידע והתקשורת היה נתח של 1.1–1.3% מהתמ"ג ב-2002. כ-150,000 איש מועסקים במגזר במגזר זה, כולל כ-20,000 בתעשיית התוכנה.
בשנת 2014 מגזר טכנולוגיית המידע והתקשורת היווה 4.4% מהתמ"ג, באותה שנה שוק התקשורת באיראן היה בשווי של כ-12.8 מיליארד דולר.
הממשלה מנהלת את השידורים הכוללים שלוש תחנות רדיו ארציות ושתי רשתות טלוויזיה ארציות, וכן עשרות תחנות רדיו וטלוויזיה מקומיות.
מחשבים לשימוש ביתי הפכו לזולים יותר באמצע שנות ה-90, ומאז הביקוש לגישה לאינטרנט גדל במהירות.
בשנת 1998 החל משרד הדואר והתקשורת (ששינה את שמו למשרד לטכנולוגיות מידע ותקשורת) למכור חשבונות אינטרנט לקהל הרחב.
בשנת 2006 נאמדו הכנסות תעשיית הטלקום האיראנית ב-1.2 מיליארד דולר.
בסוף 2009, שוק הטלקום של איראן היה השוק הרביעי בגודלו באזור עם שווי של 9.2 מיליארד דולר.
לפי דיווח אחד, איראן הייתה בצמיחה מעל הממוצע, במיוחד במספר המנויים הסלולריים.
שירותי נתונים ניידים זמינים אך מהווים חלק קטן מצריכת הנתונים הכוללת ב-2014. להלן נתונים כמותיים על המנויים:
נכון לינואר 2022 יש באיראן 71.9 מיליון משתמשי אינטרנט עם שיעור חדירה של 84%.
העיתונות באיראן היא בבעלות פרטית וממשלתית ומשקפת מגוון דעות פוליטיות וחברתיות.
לבית המשפט של המהפכה האסלאמית יש סמכות לפקח על התקשורת המודפסת והוא רשאי להשעות את הפרסום או לשלול רישיונות של עיתונים או כתבי עת שחבר מושבעים מוצא אשם בפרסום חומר אנטי-דתי, לשון הרע או מידע הפוגע באינטרס הלאומי.
מאז סוף שנות ה-90 בית המשפט סגר עיתונים פרו-רפורמיים רבים וכתבי עת אחרים.
רוב העיתונים האיראניים מתפרסמים בפרסית, אך קיימים גם עיתונים באנגלית ובשפות אחרות.
כתבי העת הנפוצים ביותר נמצאים בטהראן.
עיתונים יומיים ושבועיים פופולריים כוללים את אטלא'אט, קייהן, איראן דיילי, וטהראן טיימס (חלק יוצאים גם במהדורה באנגלית).
מאז שנות ה-70 היו רעיונות ללוויין תקשורת בבעלות המדינה.
יכולות תקשורת לווינייות כאלה כבר מסופקות באמצעות חוזי חכירה בבעלות מגזר הטלקומוניקציה האיראני.
בשנת 2005 נחתם הסכם בין איראן לרוסיה לפיתוח לוויין תקשורת עם תאריך שיגור מתוכנן של 2007, אך השיגור נדחה בגלל עיכובים בבנייתו ולבסוף האיראנים החליטו לבטל את החוזה עם הרוסים.
בשנת 2016 החזיר איגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי את שתי משבצות הלווייניים בחלל לאיראן, לאחר שקודם לכן הסיר אותם בעקבות כישלונות איראן בשיגור לווייני תקשורת.
מערכת הטלפונים אינה מספקת אך עוברת מודרניזציה והרחבה במטרה לא רק לשפר את היעילות ולהגדיל את נפח השירות העירוני אלא גם להביא את השירות הטלפוני לכמה אלפי כפרים שאינם מחוברים.
החל מ-1994 ניתנת תשומת לב לחיבור אזורים כפריים לשירותי תקשורת.
בשנת 2002 חוברו 36,020 כפרים מתוך כ-68,000. כמות הכפרים שחוברו לשירותי תקשורת בכל שנה:
ספקיות התקשורת בעלות תשתיות מתיישנות, כשבמקביל החלשות הריאל האיראני בין השנים 2012–2017 גרמו לירידה בהכנסות ביחס למטבע החוץ והקטינה את הרכישות של ציוד טלקום מיובא מחוץ למדינה וזאת בנוסף לסנקציות המגבילות יבוא.
נכון לשנת 2019 קיימים במדינה כ-29 מיליון קווים נייחים.
התפתחות הסלולר באיראן החלה ב-1994, אז הותקנו 176 מתקני סלולר אשר שירתו כ-9,600 קווי סלולר.
קווים סלולריים: כ-118 מיליון נכון ל-2019.
מפעילי סלולר מרכזיים בשנת 2008 היו: חברת הסלולר של איראן עם נתח שוק של 70%, MTN Irancell (28%) ו-Emirates Telecommunications Corp (Etisalat) שזכו ברישיון בסך 300 מיליון אירו בדצמבר 2008. Etisalat הוחלף בקונסורציום איראני ופועל תחת השם RightTel.
שני המפעילים הלאומיים, חברת הסלולר של איראן ו-MTN Irancell מציעות שתיהן שירותי נתונים מבוססי GPRS.
נתח השוק של מפעילי הסלולר בשנת 2019 הצביע על החלשות מסוימת של חברת הסלולר של איראן (48%), Irancell עם 46% ו-RighTel עם כ-5.5%.
נכון לשנת 2011, הספקים הזרים הגדולים לציוד לרשתות הסלולר של איראן הם: וואווי, אריקסון ו-Nokia Siemens Networks.
החל משנת 2016, אורנג' הצרפתית ווודאפון הבריטית (באמצעות HiWEB.ir) מספקות שירותי IT ושירותים לעסקים באיראן.
בשנת 2011 טמין טלקום הייתה המפעילה הראשונה שהציעה שירותי 3G באיראן.
על אף שחברת הסלולר של איראן הייתה האחרונה להציג את רשת ה-3G, היא צמצמה את פערי הכיסוי במהרה והפכה למובילה מבין שלושת מפעילות הסלולר במדינה וכיום היא מציעה כיסוי 3G ואף 4G בכל 1,246 הערים במדינה.
נכון לשנת 2020, כיסוי ה-4G LTE באיראן הגיע לכ-90%.
הממשלה הכינה תקנות לפריסת 5G ובשאיפה להשיק את השירות עד לשנת 2022. בפברואר 2021 הייתה Irancell החברה הראשונה שהשיקה את רשת ה-5G במדינה שהייתה זמינה באזור טהרן בלבד.
בהמשך אותה שנה גם חברת הסלולר של איראן השיקה את שירותי ה-5G והרחיבה אותם גם לאי כיש.
החל משנת 2010, שירותי חיבור בינלאומיים ניתנים בלעדית על ידי חברת התשתיות של איראן, חברה בת בבעלות מלאה של חברת התקשורת של איראן.
איראן מחוברת באמצעות כבל סיבים אופטיים תת-ימי לאיחוד האמירויות, כבל סיבים אופטיים טרנס אסיה אירופה (TAE), ממסר רדיו HF ומיקרוגל לטורקיה, אזרבייג'ן, פקיסטן, אפגניסטן, טורקמניסטן, סוריה, כווית, טג'יקיסטן ואוזבקיסטן וכן 13 תחנות לווייניות.
כל שידורי הטלוויזיה והרדיו בבעלות המדינה, ללא ערוצי שידור או רדיו פרטיים.
תחנות שידור רדיו: 5 תחנות FM, ו-72 תחנות AM נכון ל-1998
מספר מכשירי טלוויזיה: 15 מיליון (הערכה של 2007)
השימוש במקלטי טלוויזיה בלוויין נפוץ אף על פי שהוא בלתי חוקי.
למעלה מ-30 אחוז מהאיראנים צופים בערוצי לוויין.
מאז 2015, איראן מייצרת באופן מקומי משדרי DVB-T דיגיטליים.
ב-1993 איראן הפכה למדינה השנייה במזרח התיכון שמחוברת לאינטרנט, ומאז הממשלה עשתה מאמצים משמעותיים לשיפור תשתית המידע של המדינה.
תשתית הקישוריות הלאומית לאינטרנט של איראן מבוססת על שתי רשתות עיקריות: רשת הטלפונים הציבוריים (PSTN) ורשת הנתונים הציבורית.
ה-PSTN מספק חיבור עבור משתמשי קצה לספקי שירותי אינטרנט (ISPs) בקווים דיגיטליים לרוב ותומך בחיבורים מבוססי מודם.
חברת תקשורת הנתונים של איראן (DCI), חברה בת של חברת התקשורת של איראן, מפעילה את רשת הנתונים הציבורית.
נעשה שימוש בקווי נחושת, סיבים, לוויין ולטובת אינטרנט והעברת נתונים, כאשר השיטה הפופולרית ביותר ל אינטרנט מהיר היא באמצעות קווי DSL, קווי חכירה ברוחב פס גבוה ולוויין.
כ-33 ערים איראניות מחוברות ישירות באמצעות רשת הכבלים טרנס-אסיה-אירופה, או "דרך המשי", המחברת את סין לאירופה.
לפי המרכז הסטטיסטי של איראן, ל-13.5 מיליון משקי בית (כלומר 55.5% מכלל האיראנים) יש גישה לאינטרנט (2016).
מתוך מספר זה, ל-7 מיליון משקי בית יש גישה לחיבור אינטרנט מהיר קבוע, ול-10.7 מיליון משקי בית יש גישה לאינטרנט אלחוטי מהיר.
ב-2016 ל-64.8% ממשקי הבית העירוניים ול-36.1% ממשקי הבית הכפריים הייתה גישה למחשבים בביתם.
בשנת 2022 הצהיר שר התקשורת וטכנולוגיות המידע של איראן כי עד 2025 יפרסו סיבים אופטיים בשיטת FTTH לכ-20 מיליון משקי בית ועסקים, וציין כי כבר במרץ 2021 הגיעו סיבים ל-540,000 משקי בית.
מאז 2005 ממשלת איראן מפתחת את "רשת המידע הלאומית" (NIN) שלה כדי להדק את השליטה בתוכן וכן להגביר את המהירות.
רשת זו תופרד משאר האינטרנט, במיוחד לשימוש ביתי.
יצירת רשת כזו, דומה לזו שבה משתמשת צפון קוריאה תמנע ממידע לא רצוי מחוץ לאיראן להיכנס למערכת הסגורה, כפי שפועלת רשת אינטראנט.
גם מיאנמר וקובה משתמשות במערכות דומות.
איראן הודיעה כי כל משרדי הממשלה וגופי המדינה יהיו זמינים דרך "רשת המידע הלאומית" המאובטחת (NIN).
פקידים איראנים האשימו חברות טכנולוגיה אמריקאיות כמו גוגל, טוויטר ומיקרוסופט בשיתוף פעולה עם הרשויות בארצות הברית כדי לרגל אחר מאפיינים איראניים באינטרנט, התנהגות חיפוש, אתרי רשתות חברתיות ודואר אלקטרוני.
חברות אלו הכחישו את ההאשמות הללו למרות הדלפות של NSA.
נכון לשנת 2013, 90% מכל תעבורת האינטרנט מנותבת לאתרי אירוח מחוץ למדינה.
איראן אמרה שהיא קבעה "שיא עולמי" של 46% בהשתתפות מקוונת באמצעות NIN במהלך מפקד האוכלוסין ב-2016.
דווח רבות על הדרכים שבהן NIN מסייעת לממשלה באמצעות צנזורה ובקרות באינטרנט.
בעוד שעד היום, קיומו של ה-NIN לא הביא לניתוק ארוך טווח מהאינטרנט העולמי, בטווח הקצר הוא שימש את הרשויות למטרה זו.
הדבר הומחש במהלך השיבושים המכוונים הנרחבים באינטרנט בעיצומן של מחאות כלל ארציות בסוף 2017 ובתחילת 2018. מחקר של ה-Campaign for Human Rights in Iran (CHRI) זיהה שהרשויות הורו לספקיות לשבש במכוון תעבורה בינלאומית תוך שמירה על קישוריות לאתרים לאומיים המתארחים ב-NIN.
בשנת 2014 האינטרנט באיראן היה במהירות ממוצעת של 2 Mbit/s, כעשירית מהממוצע העולמי.
לפי speedtest.net בשנת 2022, מהירות האינטרנט הקווית הממוצעת באיראן היא 10Mbit/s והמדינה מדורגת במקום ה-147 מבין המדינות שנבדקו.
שירותי האינטרנט הסלולרי טובים משמעותית באיראן בהשוואה לשירותים קוויים, עם מהירות ממוצעת של 28Mbit/s, מה שמדרג את איראן במקום ה-69.
תקשורת אלקטרונית מתייחסת לאמצעי תקשורת המשתמשים באמצעים אלקטרוניים או אלקטרו-מכניים כדי להעביר תכנים לציוד קצה.
בניגוד לתקשורת סטטית (כגון מדיה מודפסת), תקשורת אלקטרונית דורשת אמצעים אלקטרוניים לצורך גישה לתכנים.
מקורות התקשורת האלקטרונית המוכרים ביותר כוללים הקלטות וידאו ואודיו, מצגות מולטימדיה, מצגות שקופיות, ותכנים מקוונים.
עם זאת, מדיה אלקטרונית עשויה להיות בנתוני אלקטרוניקה אנלוגיים או בפורמט נתונים אלקטרוניים דיגיטליים.
ההיסטוריה של חוטים וקווי תמסורת ככלי תקשורת החלה עם המצאת הטלגרף בסוף המאה ה-18. סמואל מורס המציא את הטלגרף בשנת 1832, והכניס את השימוש בכבלים להעברת אותות חשמליים למרחקים ארוכים.
בשנת 1844 הוקמה קו הטלגרף המוצלח הראשון בארצות הברית, ובשנות ה-50 של המאה ה-19 הונחו כבלים טלגרפיים מעבר לאוקיינוס האטלנטי שחיברו בין צפון אמריקה לאירופה.
באותה תקופה שהטלגרף הפך למיינסטרים, עלה הצורך בהעברת תמונות באמצעות חוט.
מכשיר הפקס הראשון שהצליח מסחרית פותח על ידי אלישה גריי בשנת 1861, שאיפשר העברת תמונות מודפסות על חוט.
הטלפון היה פריצת דרך נוספת בתקשורת אלקטרונית, שאיפשר לאנשים לתקשר באמצעות קול ולא באמצעות מסרים כתובים.
אלכסנדר גרהם בל בל הוביל את השיחה הטלפונית המוצלחת הראשונה בשנת 1876, ובשנות ה-90 של המאה ה-19 החלו להניח קווי טלפון ברחבי העולם.
מכיוון שכל ההתקדמויות המשמעותיות הללו הסתמכו על קווי תמסורת לתקשורת, נעשתה שיפור קטן על ידי המהנדס האנגלי אוליבר הביסייד, אשר רשם פטנט על הכבל קואקסיאלי בשנת 1880. הכבל הקואקסיאלי אפשר רוחב פס גדול יותר ומרחקי תמסורת ארוכים יותר.
שיפורים משמעותיים במוד השידור נעשו בשבעים השנים האחרונות עם הכנסת הסיבים אופטיים, השידור האלחוטי, השידור הלווייני והאינטרנט.
סיבים אופטיים פותחו לראשונה בשנות ה-50 של המאה ה-20, אך הם הפכו למסחריים בשנות ה-70. מצד שני, התקשורת האלחוטית עשתה שיפור משמעותי במוד השידור, כששחררה את הצורך בחוטים והציגה את השימוש בגלים אלקטרומגנטיים.
גוליילמו מרקוני המציא את השידור הרדיו בשנת 1897, ובשנות ה-1900 הפכה השידור הרדיו למקור מרכזי לחדשות, בידור ותקשורת צבאית.
השידור הלווייני אפשר העברת נתונים למרחקים הרבה יותר ארוכים מבעבר.
ארצות הברית הייתה החלוצה בתקשורת הלוויינית בשנת 1958 כאשר שיגרה את הלוויין הראשון, אקספלורר 1.
ההיסטוריה של טכנולוגיות התצוגה והפלט היא ארוכה ומרתקת, שהחלה במאה ה-19 המוקדמת עם פיתוח הגלוונומטר, ששימש לזיהוי ומדידת זרמים חשמליים קטנים.
בשנת 1844 פותח הסאונדר הטלגרפי, שהשתמש באלקטרומגנט כדי לייצר קול נקישות שהתאים להעברת אותות חשמליים דרך קו טלגרף.
לאחר מכן פותח מקלט הטלפון, שהשתמש בממברנה להמרת אותות חשמליים לקול.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 פותחו צורות ראשונות של תאורה מלאכותית, כולל תאורה אדומה וניאון.
אלה שימשו במגוון יישומים, כולל תאורה לתצוגות ולשלטים.
בשנת 1910 הומצא הטלפרינטר, שאיפשר העברת מסרים טקסטואליים דרך חוט.
הוא היה הראשון שהשתמש בצינור קרני קתודה (CRT) על ידי ויליאם קרוקס, אך זה הפך לזמין לרחב הציבור רק בשנות ה-20 של המאה ה-20. ה-CRT שימש לתצוגות טלוויזיה ומחשבים מוקדמות.
מקלטי רדיו וטלוויזיה פותחו גם הם בתחילת המאה ה-20, מה שאיפשר לאנשים לקלוט ולהתאים את האותות המשודרים.
הרמקול ואוזניות הומצאו בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ושימשו להאזנה לאותות אודיו מרדיו, פטיפונים, ומאוחר יותר, ממכשירים אלקטרוניים.
בשנות ה-50 וה-60 פותחו תצוגות LED ו-LCD, מה שאיפשר ייצור תצוגות קומפקטיות ויעילות יותר לשימושים מגוונים כמו תאורה ומסכי טלוויזיה.
בשנות ה-70 הוצגו מופעי אור לייזר, שהשתמשו בלייזרים כדי לייצר אפקטים ויזואליים דרמטיים להופעות ומופעים אחרים.
מסך המחשב הראשון פותח בשנות ה-50, ומסך ה-PC המסחרי הראשון הוצג בשנת 1976. תצוגות אלקטרוניות גדולות הוצגו בשנת 1985, מה שאיפשר ייצור תצוגות בקנה מידה גדול לשימוש באצטדיונים, בזירות ובמרחבים ציבוריים אחרים.
טלוויזיית HDTV הוצעה לראשונה כמעשה במונח בשנת 1936, אך רק בשנות ה-90 הוקמו תקנים לייצור ושידור אותות טלוויזיה ברזולוציה גבוהה.
מסך ראשוני (HMD) הוצג בשנת 1968 וממשיך להתפתח ולהשתפר עד היום, ומאפשר חוויות מציאות מדומה ומצבים נוספים.
ההיסטוריה של עיבוד אותות חשמליים קשורה באופן הדוק להתפתחות הטכנולוגית בתקשורת האלקטרונית, שהחלה במאה ה-18 עם המצאת הקבל, שאיפשר לכידת ואחסון מטענים חשמליים.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 פותחו שיטות קידוד אנלוגיות, כמו קוד מורס, שאיפשרו העברת מידע למרחקים ארוכים באמצעות אותות חשמליים.
מודולציה אלקטרונית פותחה בין השנים 1832 ו-1927 והייתה פיתוח קריטי בהיסטוריה של התקשורת.
ריבוב אלקטרוני, שאיפשר העברת מספר אותות דרך ערוץ אחד, פותח לראשונה בשנת 1853 באמצעות טכניקה הנקראת ריבוב זמן-חלוקה (TDM).
דיגיטציה, או המרת אותות אנלוגיים לפורמט דיגיטלי, פותחה לראשונה בשנת 1903 עם המצאת מווסתת פולסים (PCM) לתקשורת טלפונית.
הצפנה אלקטרונית, שאיפשרה העברת מידע מאובטחת באמצעות ערוצים אלקטרוניים, פותחה בין השנים 1935 ו-1945 ושיחקה תפקיד קריטי בהתפתחות התקשורת האלקטרונית במהלך מלחמת העולם השנייה.
ניתוב מקוון, או היכולת להפנות אותות אלקטרוניים ליעדים ספציפיים, פותח לראשונה בשנת 1969 עם יצירת ARPANET, הקדמה לאינטרנט המודרני.
תכנות או היכולת להשתמש באותות אלקטרוניים לשליטה ולמיכון תהליכים, פותחה מאז שנות ה-40 וממשיכה להיות תחום חשוב במחקר ופיתוח בעיבוד אותות חשמליים.
תקשורת בין בני אדם לבעלי חיים היא התקשורת הנצפית בין בני אדם לבעלי חיים אחרים, החל מרמזים וקולות לא מילוליים ועד לשימוש בשפה.
תקשורת בין בני אדם לבעלי חיים עשויה להופיע בנסיבות שונות, כגון אינטראקציות בין חיות מחמד או בעלי חיים מבויתים לבעליהם, שיכולות לשקף צורה של דיאלוג, אך לא בהכרח דיאלוג מילולי.
כלב שננזף מסוגל לתפוס את המסר על ידי פירוש רמזים כמו יציבת הבעלים, טון דיבור ושפת גוף.
תקשורת זו היא דו-כיוונית, שכן הבעלים יכולים ללמוד להבחין בהבדלים דקים, למשל בין נביחות ליללות אצל כלבים, ויש הבדל ברור בין נביחה של כלב כועס המגן על ביתו לבין נביחת שמחה של אותו כלב בשעת משחק.
תקשורת (לעיתים קרובות לא מילולית) חשובה גם בפעילויות של רכיבה על סוסים, כגון רכיבה אמנותית.
אחד המחקרים המדעיים מצא ש-30 מיני ציפורים ו-29 מיני יונקים חולקים אותו דפוס של תדירות וקצב בהודעות בסיסיות.
לפיכך, בני אדם ואותם 59 מינים יכולים להבין זה את זה כאשר הם מבטאים "תוקפנות, עוינות, פיוס, רצון להתקרבות, כניעה ופחד".
תוכים מסוגלים להשתמש במילים בצורה משמעותית במשימות לשוניות.
לדוגמה, תוכי אפור בשם אלכס למד מאה מילים באנגלית, ולאחר אימון השתמש במילים כדי לענות בצורה נכונה על שאלות לגבי צבע, צורה, גודל ומספר כ-80% מהמקרים.
הוא גם ניסה להתבטא ללא אימון מראש: אמר לאן הוא רוצה שייקחו אותו, כגון לכלוב שלו או לגב כיסא, ומחה כשנלקח למקום אחר או כשחפצים מוסתרים לא היו במקום שחשב שהם נמצאים.
הוא שאל באיזה צבע הוא, שהיא אולי השאלה היחידה שנשאלה עד כה על ידי חיה לא אנושית לגבי עצמה.
עורכת Scientific American תיארה יכולות אלו כיצירתיות ומבוססות על היגיון המשתווים לתכונות אלה אצל פרימטים לא-אנושיים או לווייתנאים, אך הביעה דאגה ששימוש נרחב בשפה הוביל את אלכס להתנהגות של מריטת נוצות, סימן אפשרי ללחץ.
לרוב מיני הציפורים יש לפחות שש קריאות שבני אדם יכולים ללמוד להבין, במצבים הכוללים סכנה, מצוקה, רעב ונוכחות מזון.
יונים יכולות לזהות זמרים שונים.
ביכולתן גם ללמוד לזהות עד 58 מילים באנגלית בנות ארבע אותיות, עם ממוצע של 43, אם כי לא לימדו אותן לשייך משמעויות למילים.
דרורי ג'אווה בחרו לשמוע קטע מוזיקלי על ידי ישיבה על מוט מסוים, מה שקבע איזו מוזיקה נוגנה.
שתיים מהציפורים העדיפו את באך וויוואלדי על פני שנברג או שקט.
לשתי הציפורים האחרות היו העדפות שונות בין באך, שנברג, רעש ושקט.
אוביל הדבש הגדול משמיע קריאה מיוחדת שבעזרתה הוא מתריע בפני בני אדם שביכולתו להוביל אותם לדבש, והוא גם מגיב לקריאה אנושית ספציפית המבקשת זאת.
על ידי הובלת בני אדם לכוורות של דבורי דבש, הציפור יכולה לאכול את השעווה של חלת הדבש שהושלכה לאחר איסוף הדבש על ידי האדם.
הקריאה האנושית משתנה מאזור לאזור, כך שתגובתו של אוביל הדבש נלמדת בכל אזור, ואינה אינסטינקטיבית.
עורבים מזהים ומגיבים באופן שונה לפנים אנושיות שונות, וניתן לאמן אותם להבין ולהשיב לפקודות מילוליות.
תיאורים בדיוניים של תוכים מדברים וציפורים דומות נפוצות בסיפורת ילדים, כמו התוכי המדבר הקולני יאגו של אלדין בסרט של דיסני.
שימפנזים יכולים להשמיע לפחות 32 צלילים הנושאים משמעויות ברורות לבני אדם.
במחקרים רבים, שימפנזים, גורילות ואורנגאוטנים השתמשו בשפת הסימנים, באסימונים פיזיים, במקלדות ובמסכי מגע כדי לתקשר עם בני אדם.
המחקר הראה שהם מבינים אותות מרובים ויוצרים אותם כדי לתקשר עם בני אדם.
קיימת הסכמה רחבה בקרב בלשנים שניסויים בשפת הסימנים עם קופי אדם לא העלו עדות ליכולת לשונית אמיתית, ודוגמאות מפתיעות כמו קוקו ספגו ביקורת חריפה, למרות התלהבות הציבור מהניסויים.
בבונים יכולים ללמוד לזהות בממוצע 139 מילים בנות ארבע הברות באנגלית (ומקסימום 308), למרות שלא לימדו אותם לשייך משמעויות למילים.
פרימטים הוכשרו גם להשתמש במסכי מגע כדי לספר לחוקר מהן העדפותיהם המוזיקליות.
בטורונטו, מבין מאות שירים שהושמעו בסדר אקראי, השמיעו לאורנגאוטנים קטע אחד של 30 שניות משיר, ולאחר מכן יכלו לבחור אם לחזור על הקטע או לבחור 30 שניות של שקט.
אורנגאוטנים שונים בחרו להשמיע מחדש בין 8% ל-48% מהקטעים, וכולם הפגינו מתח לאורך כל הניסויים.
לא היה דפוס של בחירות לפי ז'אנר, והחוקרים לא חיפשו תכונות אחרות שהיו משותפות לקטעים שנבחרו על ידי האורנגאוטנים.
לא נערכה השוואה לגבי כמה מקטעים בני 30 שניות יבחרו בני אדם להשמיע שוב.
בניסוי אחר, האורנגאוטנים לא הבחינו בין קטעי מוזיקה המושמעים בסדר המקורי לבין קטעי מוזיקה הפרוסים למרווחים של חצי שנייה, שהושמעו בסדר אקראי.
שימפנזים יכולים לשמוע תדרים גבוהים יותר מבני אדם.
אם צלילים מסוג זה מושמעים בהקלטות, הם ישפיעו על הבחירות שלהם.
בשנות ה-60, מדען המוח ג'ון סי לילי נתן חסות לשיעורי אנגלית לדולפינן אחד (Tursiops truncatus).
המורה, מרגרט האו לובט, חיה עם הדולפינן במשך שנתיים וחצי בבית חוף באיי הבתולה.
הבית הוצף חלקית ואיפשר להם להיות יחד בזמן ארוחות, משחק, שיעורי שפה ושינה.
לילי החשיב זאת כדיאדה של אם-ילד, למרות שהדולפינן היה בן חמש או שש.
לילי אמר שהוא שמע דולפינים אחרים חוזרים על מילים שאמר באנגלית, והאמין שבעל חיים אינטליגנטי ירצה לחקות את שפת שוביו כדי לתקשר.
הניסוי הסתיים במהלך החודש השלישי ולא התחדש, משום שלילי מצא שהמעבדה בת שני החדרים צפופה מדי וגורמת לדולפינן להיחבט בקירות.
לאחר מספר שבועות, ניכר מאמץ משותף של הדולפינן לחקות את דבריה של המדריכה, והוא הפיק צלילים דמויי שפה אנושית שהוקלטו.
הוא היה מסוגל לבצע משימות כגון שליפה של אובייקטים שצוינו בשמם ללא טעות.
בהמשך הפרויקט התבררה יכולתו של הדולפינן להבין תחביר לשוני, והיה ביכולתו להבחין בין פקודות כמו "הבא את הכדור לבובה", ו"הבא את הבובה לכדור".
יכולת זו מדגימה לא רק את ההבנה שהייתה לדולפינן בדקדוק בסיסי, אלא גם מרמזת ששפת הדולפינים עצמם עשויה לכלול כללים תחביריים.
המתאם בין אורך ו'הברות' (פרצי צליל של הדולפינן) לבין דברי המדריכה השתנה גם הוא מאפס בתחילת הניסוי לכמעט מושלם בסיומו: כאשר האדם השמיע חמש או עשר הברות, גם הדולפינן השמיע חמש או עשר "הברות", או פרצי צליל.
ניסויים של צוות המחקר של לואי הרמן, לשעבר תלמידו של לילי שעבד אתו בשיתוף פעולה, הוכיחו שדולפינים מסוגלים להבין תקשורת אנושית באמצעות שריקות ולהגיב באותן שריקות.
דולפין נקבה בשם פיניקס הבינה לפחות 34 סוגי שריקות, שיצרו מערכת תקשורת דו-כיוונית.
על ידי שריקות נפרדות לאובייקט ולפעולה, הרמן יכול היה לסדר מחדש פקודות ללא לימוד מחדש.
תקשורת מוצלחת התגלתה כאשר הרמן השתמש בשילובים חדשים, והדולפין הבין ועשה כמבוקשו ללא הכשרה נוספת ב-80-90% מהמקרים.
בשנת 1980 לימד הרמן דולפינית אף בקבוק בשם קיה שש שריקות שהתייחסו לשלושה חפצים ולשלוש פעולות, והדולפינית פעלה לפי הוראותיו.
הוא כתב, "בנוסף ללקיחת שלושת האובייקטים שלמדה לפיה כשציינו את שמם, קיה לקחה בפיה לאחר שמיעה ראשונה צינור מים מפלסטיק, דיסק עץ ואת ידו המושטת של הנסיין.
אותו סוג של הכללה ותגובה מידית התגלה כאשר ביקשו מהדולפינית לגעת בחפצים או להביא אותם."
ריצ'רדס, וולץ והרמן אימנו דולפין בשנת 1984 להשמיע שריקות ברורות כהתייחסות לחפצים, "כך שלמעשה, הדולפין העניק תוויות קוליות ייחודיות לאובייקטים אלה."
הפרסומים המאוחרים של הרמן אינם דנים בתקשורת באמצעות שריקות.
הרמן החל לקבל מימון של הצי האמריקני ב-1985, כך שהרחבה נוספת של שפת השריקות הדו-כיוונית נכללה בתוכנית היונקים הימיים של הצי האמריקני המסווגת כפרויקט שחור.
הרמן חקר גם את יכולת התפיסה הבין-מודאלית של דולפינים.
דולפינים תופסים בדרך כלל את סביבתם באמצעות גלי קול הנוצרים במלון של הגולגולת, באמצעות תהליך המכונה אקו-מיקום (בדומה לזה שיש לעטלפים, אם כי מנגנון ההפקה שונה).
אולם גם ראייתו של הדולפין טובה, אפילו בקני מידה אנושיים.
במחקרו גילה הרמן שכל חפץ, אפילו בעל צורה מורכבת ושרירותית, שזוהה על ידי הדולפין באמצעות מראה או צליל, יזוהה מאוחר יותר נכון על ידי הדולפין באמצעות שיטת החישה החלופית, עם דיוק של כמעט 100 אחוז.
ההנחה הייתה שהטעויות היחידות שצוינו היו אי הבנה של המשימה במהלך הניסויים הראשונים, ולא חוסר יכולת תפיסה של הדולפין.
יכולת זו היא עדות ברורה לכך שהדולפין מסוגל למחשבה מופשטת ורעיונית, כלומר שרעיון של אובייקט מאוחסן ומובן לא רק על ידי תכונותיו החושיות.
ניתן לטעון שהפשטה מסוג זה היא מאותו סוג הנדרש לשפה מורכבת, למתמטיקה ולאמנות, והיא מרמזת על אינטליגנציה והבנה מושגית גבוהה.
בהתאם לכך, העניין של לילי עבר מאוחר יותר לשירת הלווייתנים ולאפשרות של אינטליגנציה גבוהה אצל הלווייתנאים הגדולים.
המחקר של לואיס הרמן במכון הדולפינים בהונולולו, הוואי מתמקד כעת אך ורק בלווייתן הגבן.
Batteau (1964, וידאו) פיתח מכונות עבור הצי האמריקני, שתרגמו קולות אנושיים לתדרים גבוהים יותר כדי שדולפינים ישמעו אותם, ותרגמו קולות דולפינים לתדרים נמוכים יותר כדי שבני אדם יוכלו לשמוע אותם.
העבודה נמשכה לפחות עד 1967 כאשר חיל הים סגר את מחקר הדולפינים שלו.
באטו נפטר, גם הוא ב-1967, לפני שפרסם את תוצאות הניסויים.
שוברת הקרח הסובייטית (1985) השמיעה סוגים שונים של מוזיקה כדי לאותת ל-1,000 עד 3,000 בלוגות שהן יכולות לעקוב אחרי הספינה למים פתוחים.
הן הגיבו במיוחד למוזיקה קלאסית.
רייס ומקוואן (1993) לימדו שני דולפינים שלוש שריקות (כדור, טבעת, שפשוף), ששני הדולפינים הפיקו, ואף שילבו, כשהם משחקים עם הכדור או הטבעת, או משפשפים אותם.
דלפור ומרטן (2005) נתנו לדולפינים מסך מגע כדי להראות שהם מזהים תווים מוזיקליים.
Kuczaj (2006) השתמש במקלדת תת-מימית, שבה בני אדם ודולפינים יכולים לגעת כדי לסמן פעולה.
אמונדין ועמיתים (2008) הורו לדולפינים להפנות אלומות הד צרות למערך הידרופונים אשר פעלו כמו מסך מגע כדי לתקשר עם החוקרים.
רייס (2011) השתמש במקלדת תת-מימית שעליה יכלו הדולפינים ללחוץ.
דולפין העניק לאחד הלחצנים את המשמעות "אני רוצה דג קטן".
הרזינג (2013) השתמש במקלדת תת-מימית באוקיינוס הפתוח, שעליה יכלו דולפינים ובני אדם ללחוץ כדי לבחור חפצים למשחק.
Herzing (2014) יצר 3 שריקות ל"חפצי משחק (אצות, צעיף וחבל)", ומצא שדולפינים החיים בטבע מבינים אותן, אך לא מצא אם הדולפינים מפיקים שריקות אלה בעצמם.
שיתוף פעולה היסטורי עם לווייתנאים
מימי הרומאים ועד לברזיל המודרנית, ידוע כי דולפינים דוחפים דגים לעבר דייגים הממתינים על החוף, ומאותתים לדייגים מתי לזרוק רשתות, גם כשהמים עכורים והדייגים אינם יכולים לראות את הדגים מגיעים.
הדולפינים תופסים דגים שלא נתפסו ברשת, שמתבלבלים מהרשת שהושלכה.
יש תאוריות רבות על כך שתקשורת בין בני אדם לבעלי חיים החלה עם ביות הכלבים.
בני אדם החלו לתקשר עם זאבים לפני סוף הפלייסטוקן המאוחר, ושני המינים יצרו בסופו של דבר מערכת יחסים סימביוטית.
ביולוגים ואנתרופולוגים מודרניים משערים שבני אדם וזאבים נפגשו בסמוך לשטחי ציד, וכאשר תפריט ההומו סאפיינס החל להסתמך יותר ויותר על בשר לצורך התפתחותם, לעיתים קרובות היו נתקלים ומתחרים בזאבים.
מערכות היחסים של בני אדם עם זאבים תרמה לשני הצדדים, ועזרה בהשגת מזון והגנה.
סביר להניח שבני אדם החלו לנסות לשתף פעולה עם זאבים באמצעות פקודות, מה שהוביל בסופו של דבר למין הכלבים המוכר לנו כיום.
פקודות אלו היו ככל הנראה המקרים הראשונים של אילוף כלבים, שכן הכלבים שמרו על מנטליות להקה שבני האדם השתלבו בה.
בני האדם הנאוליתים פיתחו, לכאורה ללא כוונה, מערכת של ברירה מלאכותית לגבי בהמות מבויתות וחיות מחמד, שהובילה לתקשורת הדדית.
תיאוריות חדשות בדיון האקדמי מתייחסות לכך כברירה מלאכותית "חזקה" פרה-זיגוטית ופוסט-זיגוטית.
האדם החל לשלוט ברביית בעלי החיים במהלך המהפכה החקלאית באמצעות בחירת בעלי החיים המוצלחים לזיווג.
תקשורת של כלבים עם בני אדם
במאמר ב-Scientific American ממאי 1884 תיאר ג'ון לובוק ניסויים המלמדים כלב לקרוא פקודות כתובות על גבי כרטיסי קרטון.
בוני ברגין אימנה כלבים ללכת לכתובת מסוימת על קיר כדי לבקש בבירור "מים, פנקו או לטפו אותי".
כלבים הצליחו ללמוד טקסט באנגלית או ביפנית.
לדבריה, כלבי שירות יכולים ללמוד למצוא סימני יציאה וסימני מגדר בחדרי שירותים, וכן לדווח איזו מחלה הם מריחים בדגימת שתן על ידי עמידה מול שלט הכתוב על הקיר שמסמן מחלה זו.
ניתן לאלף כלבי משטרה וכלבים פרטיים "להתריע" כאשר הם מאתרים ריחות מסוימים, כולל סמים, חומרי נפץ, מוקשים, ריח של אדם חשוד, חומרים דליקים ופשפשי מיטה.
ההתראה יכולה להיות נביחה או תנוחה ספציפיים, והיא יכולה להתקבל כראיה בבתי משפט.
סטנלי קורן מזהה 56 סימנים של כלבים לא מאומנים שאנשים יכולים להבין, כולל עשרה סוגי נביחות, חמישה סוגי נהמות, שמונה קולות אחרים, 11 אותות זנב, חמישה מצבי אוזניים ועיניים, חמישה סימני פה ו-12 תנוחות גוף.
Faragó ועמיתיו תיארו מחקר שהוכיח כי בני אדם יכולים לסווג במדויק נביחות של כלבים בלתי נראים כמעידים על אגרסיביות, שובבנות או לחץ, גם אם אינם בעלי כלבים.
זיהוי זה הוביל לאלגוריתמים של למידת מכונה לסיווג נביחות, ומוצרים ואפליקציות מסחריות כגון BowLingual.
תקשורת של בני אדם עם כלבים
ניתן לאמן כלבים להבין מאות מילים מדוברות, כולל צ'ייסר (1,022 מילים), בטסי (340 מילים), ריקו (200 מילים) ועוד.
ביכולתם להגיב כהלכה כשאדם משתמש בפעלים ושמות עצם בשילובים חדשים, כגון "להביא כדור" או "להביא פריסבי".
חוקרת הכלבים בוני ברגין אימנה כלבים לציית ל-20 פקודות בכרטיסיות עם כיתוב, באותיות רומיות או יפניות, כולל הסמל 🚫 כדי להרחיקם מאזור מסוים.
רועים פיתחו פקודות מפורטות כדי לומר לכלבי רועים מתי להעביר, לעצור, לאסוף או להפריד בין חיות העדר.
טענות לגבי תקשורת בין כלבים לבני אדם עם שימוש בלחצני קול, הניעו חוקרים מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו להתחיל במאמץ מחקר מתמשך (נכון ליוני 2021) בנושא יכולות לשוניות פוטנציאליות של כלבים.
תקשורת בין בני אדם לחתולים מתוארכת לפחות ל-9,500-10,000 שנים לפני הספירה על פי עדויות ארכאולוגיות מהכפר הנאוליתי Shiillourokambos באי קפריסין שבים התיכון.
שרידי אדם וחתול נמצאו קבורים יחד עם צדפים טקסיים, אבנים מלוטשות וחפצי קישוט אחרים.
קבורה זו של אדם וחתול מעידה על כך ששני המינים החלו לבנות מערכות יחסים הדדיות.
מערכות אלה נרקמו עם התפשטות החקלאות, שכן בני האדם היו זקוקים לאמצעי להדברת מזיקים ששכנו בשדות ובמחסני מזון.
נמצאו עדויות לביות סדיר של חתולים במצרים העתיקה, בסביבות 5,000 שנה לפני הספירה, כשבני אדם החזיקו חתולים ליד מחסני מזון ככל שהחקלאות הלכה והתרחבה.
ידוע כי חתולים מנהלים מערכות יחסים עם בני אדם, והם מטופלים כחיות בית.
בעלי חתולים רבים מדברים עם החתולים שלהם, אך אין עדויות מחקריות לכך שחתולים יכולים להבין בני אדם או מסוגלים לאילוף עקבי.
רוב המקרים הם אינדיבידואליים וקשה ביותר לשכפל אותם.
התנהגותו של מיסטיק, דולפין זכר מהמין סוסא אוסטרלי החי במפרץ טין קאן (Tin Can Bay) שבקווינסלנד, אוסטרליה, זכתה לתשומת לב עולמית בשנת 2020 בעקבות השפעות מגפת הקורונה.
עם הפסקת הגעת התיירים והשבתת פעילות ההאכלה המוסדרת במרכז הדולפינים "ברנקלס", החל מיסטיק להביא למתנדבים "מתנות" מהקרקעית כמו צדפים, אלמוגים, בקבוקי זכוכית ופיסות עץ בתמורה לדגים.
אף שהדולפין מעולם לא אומן לכך, חוקרים העריכו כי מדובר בביטוי לאינטליגנציה גבוהה ולניסיון לשמר את האינטראקציה החברתית ואת מקור המזון בתקופה של שינוי סביבתי.
מקרה זה נחשב לדוגמה יוצאת דופן של למידה תצפיתית והתנהגות הסתגלותית של חיית בר המגיבה לשינויים בפעילות האנושית.
בני אדם מלמדים בעלי חיים תגובות ספציפיות לתנאים או גירויים ספציפיים.
אילוף יכול להתבצע למטרות שונות, כגון חברות, גילוי, הגנה, מחקר ובידור.
במהלך האילוף, בני האדם מתקשרים את רצונותיהם באמצעות חיזוקים חיוביים או שליליים.
לאחר סיום האילוף, האדם מתקשר על ידי מתן סימנים במילים, בשריקות, במחוות, בשפת גוף וכולי.
APOPO הכשירה חולדות ענק דרומיות לסמן לבני אדם נוכחות של מוקשים על ידי גירוד בקרקע, וכן לגלות שחפת בדגימות רפואיות.
הן היו מדויקות מספיק כדי שהמאמנים יכלו לרוץ בלב שקט בשטח לאחר פינוי המוקשים שזיהו החולדות.
חולדות (Wistar, Rattus norvegicus) למדו להבחין ולהגיב בצורה שונה לפנים של אנשים שונים.
שימפנזים, כלבים, שחפים, סוסים, חולדות, תרנגולים, כבשים ודרורים משתמשים כולם בקולות דומים וחוזרים כדי לומר לבני מינם להתקרב.
לימדו אפילו דגים להבחין ולהגיב בצורה שונה לפנים אנושיות שונות (דג קשת) או סגנונות מוזיקה (דג זהב וקוי).
הצליחו ללמד גם רכיכות, עם עיצוב מוח שונה לחלוטין, להבחין ולהגיב לסמלים (דיונון ותמנון), ושלא ניתן לאכול מזון מאחורי מחסום ברור (דיונון).
כלב הים הובר למד כגור להשמיע מספר ביטויים באנגלית ניתנת להבנה מההורה האנושי המאמץ שלו, והשתמש בהם בנסיבות מתאימות במהלך חייו המאוחרים באקווריום של ניו אינגלנד, עד שנפטר בשנת 1985. בעלי חיים מדברים אחרים נחקרו, אם כי הם לא תמיד השתמשו בביטויים שלמדו בהקשר הנכון.
תקשורת עם בעלי חיים כבידור
אף על פי שתקשורת עם בעלי חיים הייתה תמיד נושא לדיון ועוררה תשומת לב של הציבור, במשך תקופה בהיסטוריה היא התעלתה לדרגת בידור פופולרי.
מסוף המאה ה-18 ועד אמצע המאה ה-19, סדרה של "חזירים מלומדים" ובעלי חיים אחרים הוצגו לציבור במופעים למטרות רווח, כמי שיוחסה לו יכולת לתקשר עם בעליהם (לעיתים קרובות ביותר משפה אחת), לכתוב, לפתור בעיות במתמטיקה וכדומה.
כרזה אחת משנת 1817 מציגה קבוצה של דרורי ג'אווה כיודעים שבע שפות, כולל סינית ורוסית.
תקשורת אצל כלבים מתייחסת לשיטות העברת מידע על ידי כלבים לכלבים אחרים, לבעלי חיים אחרים ולבני אדם.
בני אדם יכולים לתקשר עם כלבים במגוון שיטות.
באופן כללי, השיטות כוללות אמצעים קוליים, סימני ידיים, תנוחות גוף ומגע.
כתוצאה מתהליך הביות, כלבים הסתגלו במיוחד "לקרוא" הבעות פנים של בני אדם.
כלבים מזהים אותן ומפיקים מהן מידע רגשי על בני אדם.
בתקשורת בין כלבים ובני אדם, רמת ההבנה של הכלבים דומה לזו של פעוטות.
תקשורת בין כלבים לבני אדם
כלבים נוטים להגיב לרמזים אנושיים, במיוחד לכיוון המבט וההצבעה של האדם.
כלבים מסתמכים על מחוות של בני אדם יותר מאשר על רמזים מילוליים, ובמיוחד על קשר עין.
קשר עין נחשב לרמז חשוב.
מבט בין האדם לכלב עוזר לכלבים ליצור מערכות יחסים חזקות יותר ותקשורת טובה יותר עם בני אדם, וכן עם כלבים אחרים.
כלבים נוטים לפעול ולהגיב בדומה לבעליהם.
הם מבינים כיצד הבעלים שלהם מגיבים לזרים ולכלבים לא ידידותיים.
גם בני אדם וגם כלבים מנהלים חיי חברה מורכבים, עם מערכות תקשורת מורכבות, אך ייתכן גם שכלבים, אולי משום שהם מסתמכים על בני אדם לקבלת מזון, פיתחו מיומנויות מיוחדות לזיהוי ופירוש אותות חברתיים-תקשורתיים אנושיים.
ארבע השערות בסיסיות הועלו כדי להסביר את הממצאים שהתגלו.
דרך האינטראקציות שלהם עם בני אדם, כלבים לומדים להגיב לרמזים חברתיים אנושיים באמצעות תהליכי התניה בסיסיים.
כתוצאה מביות, כלבים חוששים פחות מבני אדם וכן מיישמים כישורי פתרון בעיות דרך האינטראקציות שלהם עם בני אדם.
מיומנות זו לקרוא מחוות חברתיות אנושיות נבררה בתהליך הביות.
האבולוציה המשותפת של כלבים עם בני אדם ציידה אותם במנגנון הקוגניטיבי הנדרש לא רק כדי להגיב לרמזים חברתיים אנושיים, אלא גם להבין מצבים נפשיים אנושיים: מה שנקרא תאוריית הנפש.
כלבים הם בעלי נטייה הסתגלותית ללמוד מה המשמעות של מחוות תקשורת אנושיות.
הם מגיעים עם נכונות מובנית ללמוד את משמעות המחוות של בני אדם, בערך באותו האופן שבו דרורים בעלי כתר לבן רוכשים את השיר האופייני למינם וברווזונים מבצעים החתמה על בני מינם.
הצבעה היא אות ייחודי לאדם והיא מתייחסת לאובייקט מסוים.
תינוקות אנושיים רוכשים את ההבנה של הצבעה שבועות לפני שהם משמיעים את המילה הראשונה שלהם.
בשנת 2009 השווה מחקר את התגובות של כלבים ותינוקות למגוון מחוות הצבעה.
המחקר הראה הבדל קטן בביצועים של ילדים בני שנתיים וכלבים, בעוד שביצועי ילדים בני 3 כבר היו גבוהים יותר.
התוצאות גם הראו שכל הנבדקים הצליחו להכליל מניסיונם הקודם והגיבו למחוות הצבעה חדשות יחסית.
ניתן להסביר זאת כתוצאה מההיסטוריה האבולוציונית של כלבים ובני אדם, כמו גם מהסוציאליזציה שלהם בסביבה אנושית.
רוב האנשים יכולים לדעת מנביחה אם כלב נמצא לבד, או שאדם זר ניגש אליו, אם הוא משחק או תוקפני, וכן ביכולתם לדעת לפי נהמה או נביחה מה גודל הכלב.
הדבר נחשב לעדות לאבולוציה משותפת של האדם והכלב.
איורים של כלבים המתקשרים רגשות באמצעות תנוחת גוף בספרו של צ'ארלס דרווין The Expression of the Emotions in Man and Animals שפורסם ב-1872.
בספרה On Talking Terms with Dogs מזהה טוריד רוגאס כ-30 אותות שהיא מכנה אותות מרגיעים.
הרעיון של דומיננטיות וכניעה נתון לוויכוח רב.
בספרה היא אינה משתמשת במונחים אלו כדי להבדיל בין התנהגויות.
היא מתארת אותות הרגעה כדרך של כלבים להרגיע את עצמם או בני אדם/כלבים אחרים סביבם.
על ידי הזזת חלקים שונים בגופם, בין אם הבעות פנים או תנוחות, כלבים יכולים להביע מגוון רחב של רגשות ואותות.
פה רפוי ומעט פתוח; הלשון אולי גלויה מעט או מונחת על השיניים התחתונות – סימן לכלב מרוצה ורגוע.
פה סגור, מבלי שרואים שיניים או לשון.
בדרך כלל קשור לכלב שמסתכל לכיוון אחד, והאוזניים והראש עשויים לנטות מעט קדימה – סימן לקשב, עניין או הערכת מצב.
סלסול או משיכת שפתיים כדי לחשוף שיניים ואולי גם חניכיים – אות אזהרה.
לצד המאוים יש זמן לסגת, להסתלק או להציג מחווה מרגיעה.
הפה מוארך וכאילו נמשך לאחור, מותח את הפה ומראה את השיניים האחוריות – כלב כנוע שנכנע לאיום של כלב דומיננטי.
כלב דומיננטי או מאיים שמביט ישירות בפרט אחר – סימן לאיום.
כלב דומיננטי המפנה את ראשו מכלב כנוע – פעולה מרגיעה, המעידה על כך שאין בכוונתו לתקוף.
כלב פחות דומיננטי שמתקרב לכלב דומיננטי עם ראשו כלפי מטה, ורק מדי פעם מכוון במהירות את לועו לעבר הכלב בעל המעמד הגבוה יותר – סימן לחוסר כוונה להילחם.
בפרשנות חלופית שאינה כרוכה בשליטה ובכניעה, הפניית הראש מזוהה כאות מרגיע.
בדומה לבני אדם, כלבים מפהקים בניסיון להתעורר.
כלבים מפהקים גם כשהם נתונים ללחץ, או כאות מרגיע כשהם מאוימים מאותות תוקפניים של כלב אחר.
פיהוק, מלווה בראש המופנה מהתוקף, יכול לנטרל מצב של מאבק אפשרי.
לליקוק יש סיבות ומשמעויות מרובות ואין לפרש אותו רק כאות חיבה.
כלבים שמכירים זה את זה עשויים ללקק זה את פניו של זה בברכה, ואז לרחרח בכל הממברנות הלחות היכן שהריחות חזקים ביותר (פה, אף, אזור פי הטבעת או האזור האורוגניטלי).
הזדווגות מתאפיינת בליקוק בצורה נמרצת יותר מאשר במהלך חילופי ברכות.
ליקוק יכול להעביר מידע על דומיננטיות, כוונות ומצב נפשי, וכמו הפיהוק, הוא בעיקרו התנהגות מרגיעה.
כל התנהגויות ההרגעה מכילות אלמנטים של התנהגות גור, כולל ליקוק.
גורים מלקקים את עצמם ואת חבריהם כחלק מתהליך הניקוי, ונראה שכך הם בונים קשרים.
בהמשך החיים, הליקוק הוא מחווה טקסית המעידה על ידידותיות.
בזמן לחץ, כלב עלול ללקק את האוויר, את השפתיים שלו, או לרדת למטה וללקק את כפותיו או את גופו.
ליקוק שפתיים והרחה מזוהים גם כאותות הרגעה.
יכולתם של כלבים להזיז את אוזניהם שונה בגזעים שונים.
בנוסף, חלק מהאוזניים זזות מעט מאוד אם חל בהם שינוי או אם הם קוצצו באופן מלאכותי על ידי בני אדם.
אוזניים זקופות או משוכות מעט קדימה – סימן לקשב או ערנות.
אוזניים משוכות לאחור כשהן צמודות לראש ושיניים חשופות – סימן לכלב חרד.
אוזניים משוכות לאחור כשהן צמודות לראש, אך ללא שיניים חשופות – סימן לכניעה.
אוזניים משוכות מעט לאחור ומעט מרווחות – סימן לחוסר החלטיות, או חשדנות שעלולה להפוך לתוקפנות.
אוזניים מרצדות, מעט קדימה, ואז מעט אחורה או מטה – סימן לחוסר החלטיות עם מרכיב כניעה או הפחדה.
אוזניים צמודות לראש היוצרות "פנים עגולות" – אות מרגיע.
אוזניים משוכות לאחור בזוויות משתנות – ביטוי לעוררות.
אוזניים פחוסות או לחוצות מטה – סימן לפחד, כעס או תסכול.
אוזניים צמודות בחוזקה לראש – ביטוי לפחד קיצוני.
אוזניים מוחזקות לצדדים – ביטוי רגשות סותרים עקב מצב מטריד.
כאשר כלבים רוצים לאיים על יריב, הם יתבוננו בו ישירות.
לעומת זאת, כלבים ימנעו מקשר עין אם הם מנסים להפחית את המתח.
הם יכולים לתקשר מצבים רגשיים על ידי עיניים "רכות" או עיניים "קשות".
עיניים רכות משמשות כאשר כלב מרגיש נינוח ואינו מאוים.
עיניים קשות משמשות כאשר הכלב מרגיש מתח ואי נוחות לגבי מצב שעלול להיות מאיים.
העיניים עצומות מעט, אזור הגבות מקומט וייתכן שהוא חושף שיניים.
אין לגשת לכלב כאשר הוא מתקשר בצורה זו, ויש להוציאו ממצב המתח הגבוה, במידת האפשר.
מבט ישיר עין בעין – איום, ביטוי של דומיננטיות, או אזהרה שמתקפה עומדת להתחיל.
עיניים מופנות הצידה כדי להימנע ממגע עין ישיר.
זנב זקוף – מסמן ביטחון ורצון להתקרב לכלבים אחרים או לבני אדם.
זנב אופקי אך לא נוקשה – סימן לקשב.
זנב אופקי ונוקשה – מסמן כלב מאותגר, עלול להוביל לתוקפנות אם הכלב יחוש מאוים או חרד.
זנב זקוף, בין אופקי לאנכי – מציין שליטה וביטחון, נראה אצל כלב דומיננטי המרגיש שהמצב בשליטתו.
זנב נמוך מהקו האופקי אך עדיין במרחק מהרגליים, לעיתים כשכוש קדימה ואחורה – כלב רגוע שאינו מודאג.
זנב למטה, ליד הרגליים האחוריות, עם כשכוש זנב – כלב שאינו חש בטוב, מדוכא במקצת או סובל מכאב בינוני.
זנב למטה ליד הרגליים האחוריות, רגליים אחוריות כפופות כלפי פנים כדי להנמיך את הגוף – מבטא ביישנות, חשש או חוסר ביטחון.
זנב תחוב בין הרגליים – מבטא פחד, חרדה או עצבנות.
יכול גם להיות אות פייסנות כדי להדוף תוקפנות מצד כלב אחר.
כשכוש זנב מהיר – סימן להתרגשות.
כשכוש זנב קל – ברכת שלום.
כשכוש זנב רחב – ידידותיות.
כשכוש זנב רחב מאוד, המניע את האחוריים מצד לצד – ברכת שלום, שמחה.
כשכוש זנב איטי כשהזנב אינו זקוף – לא בטוח מה לעשות, מציין חוסר ביטחון.
כשכוש זנב מציין גם אות הרגעה.
כשכוש זנב בצד שמאל של הגוף – הכלב חש במצב שלילי, כגון כלבים או בני אדם לא מוכרים.
כשכוש זנב בצד ימין של הגוף – הכלב חש בנוח ומרגיש מוגן.
אומרים שכלבים מפגינים אסימטריה של שמאל-ימין בכשכוש הזנב.
כשכוש משמאל לימין מוצג בעת אינטראקציה עם זרים, ואילו התנועה ההפוכה ימינה-שמאלה מוצגת עם אנשים וכלבים מוכרים.
היכולת של כלבים להזיז את זנבם יכולה להיות שונה בין גזעים שונים בשל העובדה שבני אדם יכולים לקצץ את הזנב או להסירו לחלוטין.
בנוסף, גזעים מסוימים, כמו כלב בקר גידם-זנב אוסטרלי, נולדים עם זנבות קצרים במיוחד, וגזעים אחרים, כמו Pembroke Welsh Corgi, עשויים להיוולד ללא זנב לחלוטין.
גופם של כלבים יכול לתקשר רגשות מגוונים.
על ידי הגדלת הגודל והמתח של הגוף, הכלב גורם לעצמו להיראות גדול יותר, וכך לשדר ביטחון עצמי, ערנות או אפילו איום.
פעולות שנועדו להקטין את גודל הגוף, כמו ירידה לרצפה עם אוזניים נמוכות וזנב בין הרגליים, יכולות לתקשר מתח, פחד, עצבנות או רצון להימנע מקונפליקטים.
רגליים נוקשות, תנוחה זקופה או תנועה איטית ומתוחה קדימה – כלב דומיננטי.
הגוף נוטה מעט קדימה, כפות הרגליים שלובות – הצבת אתגר לכלב דומיננטי, שעלול להוביל למאבק.
שיער סומר בחלק האחורי של הכתפיים – תוקפנות אפשרית, יכול גם לסמן פחד ואי ודאות.
הנמכת הגוף או כיווצו תוך הסתכלות מעלה – כניעה.
דחיפה באף – מתרחשת כאשר כלב כנוע דוחף בעדינות את אפו של כלב דומיננטי, סימן לקבלה.
כלב מתיישב כשכלב אחר ניגש אליו, ומרשה לו לרחרח אותו – סימן לקבלת דומיננטיות אך לא סימן לחולשה.
כלב מתגלגל על הצד או חושף את הבטן ומנתק לחלוטין קשר עין – סימן קיצוני להרגעה או כניעה.
הכלב יושב עם כפה קדמית אחת מורמת מעט – מתח, פחד חברתי וחוסר ביטחון.
כלב מתגלגל על הגב ומשפשף את כתפיו על הקרקע – סימן לנחת.
כלב משתופף עם רגליים קדמיות מורחבות, הגוף האחורי והזנב כלפי מעלה, ישירות מול חבר למשחק – תנוחה קלאסית של הזמנה למשחק.
עד גיל ארבעה שבועות, הכלב מפתח את רוב הקולות שלו.
הכלב הוא הקולני ביותר ממשפחת הכלביים, והוא ייחודי בנטייתו לנבוח באינספור מצבים.
נראה כי לנביחות יש מעט יותר פונקציות תקשורת מאשר התרגשות, מריבות, נוכחות של אדם זר, או פשוט תגובה לנביחות של כלבים אחרים.
סימנים עדינים יותר כמו תנועות גוף והבעות פנים מיוחדות, ריחות, יבבות, יללות ונהמות הם המקורות העיקריים לתקשורת ממשית.
רוב טכניקות התקשורת העדינות הללו משמשות יחד עם אחרות, אך לתקשורת למרחקים משתמשים רק בנביחות ויללות.
אחד המחקרים הראה שכלבים מסוגלים לדעת מה גודלו של כלב אחר רק על ידי האזנה לנהמתו.
המחקר גם מראה שכלבים מציגים את גודלם בצורה שגויה, וזו הפעם הראשונה שמחקר הראה שבעלי חיים יכולים לקבוע את גודלו של בעל חיים אחר לפי הקול שהוא משמיע.
הבדיקה, תוך שימוש בתמונות של סוגים רבים של כלבים, הראתה כלב קטן וגדול תוך כדי השמעת הקלטה של נהמה.
20 מתוך 24 הכלבים שנבדקו הסתכלו תחילה על התמונה של הכלב בגודל המתאים והביטו בה יותר זמן.
בהתאם להקשר, נביחת הכלב יכולה להשתנות בתזמון, בגובה ובמשרעת, וייתכן שלאלה יש משמעויות שונות.
נביחות מהירות עם הפסקות ביניהן בגובה צליל בינוני – קריאת התראה, הכלב חש משהו אך עדיין לא נכנס למצב איום.
נביחות מהירות, גובה צליל בינוני – נביחת אזעקה בסיסית.
נביחות רציפות אך מעט יותר איטיות וגובה צליל נמוך יותר – איום קרוב, התכוננות להגנה.
מחרוזת ממושכת של נביחות, עם מרווחים בינוניים עד ארוכים בין כל אחת מהן – בדידות, רצון בחברה, לעיתים מושמעות כשהכלב כלוא או קשור.
נביחה אחת או שתי נביחות חדות וקצרות בגובה צליל גבוה או בינוני – צליל ברכה טיפוסי, מחליף בדרך כלל את נביחה האזעקה כאשר המבקר מזוהה כידידותי או כשהכלב מרגיש חוסר ביטחון.
נביחה קצרה חדה בודדת, גובה צליל בינוני נמוך יותר – מטרד, בשימוש על ידי כלבה המטילה משמעת על גוריה או על ידי כלב שמפריעים לו בשנתו.
נביחה אחת קצרה, גובה צליל בינוני גבוה יותר – הפתעה או בהלה.
נביחה אחת קצרה, גובה צליל בינוני-גבוה – משמשת כהזמנה למשחק.
נביחה עולה – מעידה על כיף, בשימוש במהלך קרבות משחק או כאשר הבעלים עומד לזרוק לכלב חפץ.
נהמה רכה ונמוכה שנשמעת כאילו מגיעה מהחזה – משמשת כסימן איום על ידי כלב דומיננטי.
נהמה רכה שאינה נמוכה במיוחד ונשמע שהיא מגיעה מהפה – תתרחקו.
נהמה-נביחה בגובה נמוך – נהמה המובילה לנביחה היא גם איום וגם קריאה לעזרה.
נביחה בגובה בינוני גבוה יותר – פירושה שהכלב פחות בטוח, מבוהל, אך מוכן להגן על עצמו.
נהמה גלית, עוברת מטווח בינוני לבינוני גבוה – הכלב מבועת והוא יגן על עצמו או יברח.
נהמה חזקה, צליל בינוני וגבוה יותר, עם שיניים מוסתרות – סימן לריכוז אינטנסיבי, עשויה להישמע במהלך משחק-תוקפנות, אולם ידע בשפת גוף נדרש לצורך פירוש מדויק יותר.
יללה בודדת – הכלב מרגיש בדידות וזקוק לחברה.
מספר יללות – מציינות שהכלב נוכח, או שזו הטריטוריה שלו.
נביחות ואחריהם יללה, 2-3 נביחות ואחריהן יללה נוגה – הכלב חש בודד, נעול, ללא חברה, קורא לחברה או מבקש תגובה מכלב אחר.
יבבות הן צלילים קצרים וגבוהים שנועדו לקרב את המאזין כדי להראות פחד או כניעה מצד הכלב המייבב.
אלו גם הצלילים שגורים משמיעים כצלילי הרגעה ובקשה.
יבבות חרישיות מבטאות כאב או פחד.
גניחה בצליל נמוך יותר מאשר יבבות – הנאה או התרגשות ספונטניים.
צרחה בודדת או נביחה גבוהה – תגובה לכאב פתאומי ובלתי צפוי כמו נשיכה חזקה מדי.
סדרת צרחות – פחד או כאב עזים.
נשמעת לעיתים רחוקות ועלולה להיות סימן לפציעה קשה.