tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1970 הוצגה במוזיאון לאמנות מודרנית בפריז תערוכתה "Terre Latine".
בשנים 1975–1980 עבדה בתרפיה באמנות במרפאת בריאות הנפש ברמת חן.
בשנים 1980–1982 עבדה בבית חולים לפסיכיאטריה בחיפה בתרפיה באומנויות.
בשנת 1988 הוזמנה על ידי משרד הבריאות להעביר סדנאות במסגרת קורס בגריאטריה למדריך ולמעסיק למקצוע ריפוי בעיסוק, שהתקיים בבית החולים אסף הרופא.
בשנים 1982–1983 הייתה חברה ופעילה בוועידת ישראל-לבנון לידידות והתפתחות.
רואיינה בעיתון היומי הלבנוני בצרפתית Le Reveil על ידי העיתונאית Nyla Hamangi.
משנת 1988 חברה באגודת הציירים.
הופיעה בספר "Art 2000 - אמני ישראל – ציירים ופסלים" שיצא לאור בשנת 2000.
בשנת 2006 התפרסם בהוצאת כרמל ספר שיריה השני: "כל אשר לי".
בטין אמיר כותבת ספר נוסף, ובו שירים וסיפורים קצרים.
לבטין אמיר שני בנים מנישואיה הראשונים.
1961 - תערוכת יחיד בגלריה "דוגית", תל אביב
1964 - תערוכת יחיד בגלריה הבינלאומית, בין יהודה ,תל אביב
1965 - תערוכת יחיד ב-Sehir Galerisinde, איסטנבול
1971 - תערוכת יחיד, "עבודות אחרונות", גלריה קמחי, תל אביב
1971 - תערוכת יחיד, "עבודות אחרונות", גלריה נחמני, חיפה
1972 - תערוכת יחיד "אבן צומחת", גלריה ישראל, תל אביב
1973 - תערוכת יחיד בגלריית אנגל, ירושלים
1975 - תערוכת יחיד "השתקפויות", בית משה וחנה בן דוד, תל אביב
1975 - תערוכת יחיד, "עבודות חדשות", גלריה שולמית, תל אביב
1977 – תערוכת יחיד," בבואות " בבית גליה וז'ק
1979 - תערוכת יחיד, בגלריה שולמית בתל אביב
1981 - תערוכת יחיד "בקו וסליל", גלריה שולמית, תל אביב
1985 - תערוכת יחיד " מיתרי ים גלילי " בגלריית ירדן, טבריה
1987 - תערוכת יחיד " מראות כפולות" בגלריית המרתף, רעננה
1988 - תערוכת יחיד, "ארץ החוולה", גלריית קרלייל, תל אביב
1997 - תערוכת יחיד, "בימים האחרונים", משכן האמנים, הרצליה
1999 - תערוכת יחיד, "מעגלי סתיו", בית גבריאל, עמק הירדן
2000 - תערוכת יחיד, מרכז תרבות, כפר סבא
2006 - תערוכת יחיד, "הנפש והריקוד", משכן האמנים, הרצליה
2014 - תערוכת יחיד, "מעברים – Transitions", גלריה ספיר, תל אביב.
1970 - בטין ציורים; אלי אילן פסלים, גלריה 220, תל אביב
1973 - בטין אמיר וברייס (ציורים), בית ליבוביץ, רמת גן
1991 - "מבט על מלחמת המפרץ", בית האמנים, תל אביב
1996 - "להבים וטרפים" – בטין אמיר (ציורים), רפי קראסו (פסלים), בית האמנים, תל אביב
2001 - בטין אמיר (ציורים) ומנשה קדישמן (פסלים), מרכז תרבות, כפר סבא
2001 – תערוכה קבוצתית "רטרוספקטיבה על מלחמת לבנון", מוזיאון בר דוד, ברעם
2003 - תערוכה קבוצתית, סלון הסתיו, אגודת אמני ישראל, בית האמנים, תל אביב.
2000 - פטר מירום, "מחווה לאגם קודם" גלריית אחוזת בית, רעננה
2000 - מנשה קדישמן, "עדר כבשים" גלריית אחוזת בית, רעננה
2000 - חיים טופול, "כנר על הנייר" גלריית אחוזת בית, רעננה
2001 - איוון שוובל, "אינטימיות" גלריית אחוזת בית, רעננה
"כל אשר לי", הוצאת כרמל 2006 (רישומים: מנשה קדישמן)
בטיחות מזון הוא תחום בטיחות העוסק במניעת פגיעות הנגרמות עקב צריכת מזון, בעיקר הרעלת מזון, אלרגיה למזון, ופגיעות חומרים מסוכנים.
תחום בטיחות המזון מקיף את כל שרשרת האספקה של המזון, החל בגידולו, איסוף, אחסון, שינוע, אריזה, הכנה, טיפול והגשה של מזון.
התחום מערב את כל הגורמים בשרשרת זו ואף גורמים מחוצה לה: אסדרה, יצרנים, מפיצים, סיטונאים, קמעונאים, תחומי ההסעדה והמסעדנות על כל חלקיהם וכן הצרכנים הסופיים - משקי הבית.
הפרדיגמה של תחום בטיחות המזון היא כי ניתן הן להפיק לקחים ממקרים של פגיעות עקב צריכת מזון, והן לחזות מראש מהם גורמי הסיכון, וליצור שיטות פעולה שימנעו היווצרות סיכונים אלו.
הפקת הלקחים והחיזוי מתבצעים בשיטות מדעיות, והמסקנות באות לידי ביטוי בהנחיות לטיפול במזון.
במזון ישנם גורמים העלולים להיות מסוכנים לאדם מבחינה בריאותית.
קיימים שלושה מקורות לגורמי סיכון במזון: גורמים ביולוגיים, גורמים כימיים וגורמים פיזיקליים (עצמים זרים).
גורמים פיזיקליים הם גופים זרים שמקורם בחומרי הגלם.
אלו עשויים לכלול אבנים, עצמות, שערות, נוצות, זרדים ועלים.
הגופים יכולים להגיע ממספר מקורות.
גופים המגיעים מחומרי האריזה ומפסי הייצור עשויים להכיל שברים וחלקי מתכת.
גורמים שמקורם בעובדי פס הייצור עשויים לכלול צפורניים, שיער ותכשיטים.
גורמים שמקורם בסביבה עשויים להיות חלקי בעלי חיים - חרקים, זוחלים, מכרסמים וציפורים.
גורמים כימיים שמקורם חיצוני למזון
גורמים כימיים שמקורם חיצוני למזון כוללים חומרים שאינם חלק מהמרכיבים הטבעיים של המזון.
הקבוצה כוללת חומרים שונים שניתן לחלק לתתי-קבוצות על פי הפונקציונליות שלהם.
מיקוטוקסינים הם קבוצה של חומרים רעילים הנוצרים על ידי עובשים השייכים בעיקר למשפחת האספרגילוס וגם למשפחות נוספות: פניציליום, אלטרנריה , ופוזריום .
המשותף לעובשים אלה, בניגוד למרבית העובשים, טמון ביכולתם ליצור מיקוטוקסינים על ידי תפטירים בהיותם במצבי עקה אביוטית של יובש וטמפרטורות גבוהות הקיימים בשדות, או בתנאים של לחות יתר וטמפרטורות גבוהות השוררים בממגורות אחסון.
הרעלנים מופרשים לתוך חלקי הצמח הנגועים.
מזון ממקור צמחי הנגוע במיקוטוקסינים עלול לזהם בעלי חיים הניזונים ממזון זה (בקר, צאן, עופות) וגם את תוצריהם שמשמשים למאכל אדם, כמו חלב וביצים.
דרך הרעלה נוספת בבני אדם היא על ידי צריכה של פירות וירקות נגועים במיקוטוקסינים, או על ידי צריכת בשר וחלקים פנימיים של בעלי חיים שניזונו ממזון בהמות נגוע, או מצריכת תוצרת של בהמות אלה.
המיקוטוקסינים נחשבים לרעלנים מסוכנים מאוד, והם עשויים לגרום להפרעות נוירולוגיות חמורות, לסרטן מסוגים שונים ולעקה גנוטוקסית.
עמידותם לטמפרטורות גבוהות, כמו גם רעילותם הגבוהה מעמידה את המיקוטוקסינים בשורה הראשונה של חומרים רעילים המצויים בצורה נרחבת מאוד במזונות יסוד של האדם.
המיקוטוקסינים נחלקים למספר קבוצות עיקריות: אפלטוקסינים, אוכרטוקסינים, פטולין, טריכוצטנים, זארכנונים (ZEN) ופומינוזן.
חומרי הדברה הם חומרים המשמשים להדברת מזיקים בחקלאות, בסביבה עירונית ובתעשייה.
החומרים מתחלקים למספר קבוצות על פי המבנה הכימי שלהם ועל פי מטרת ההדברה: חרקים, מחוללי מחלות בצמחים, חלזונות, ציפורים או מכרסמים.
לחומרים אלו השפעה מזיקה על מערכת העצבים ונחשבים כחומרים מסרטנים בבני אדם.
מתכות כבדות הן מתכות בעלות משקל מולקולרי גבוה יחסית שהאורגניזם אינו זקוק להן לתפקודו התקין.
בקבוצה זו נכללות המתכות: עופרת, כספית, ארסן (אי אורגני וכללי), וקדמיום.
מקור המתכות הכבדות במזון הוא בעיקר בקרקעות מזוהמות, בזיהומים תעשייתיים ובמים.
דרכי המניעה המקובלות הן על ידי חקיקה, פיקוח ובקרה על ידי הרשויות.
מזהמים תעשייתיים כוללים תרכובות אורגניות נדיפות (VOC) - כגון ממסים אורגניים (כוהלים שונים, אתר, אצטון) המשמשים לתעשיית הדטרגנטים.
חומרים אלה גורמים לנזקים בריאותיים שונים בייחוד בדרכי הנשימה, וידועים כחומרים מסרטנים.
קבוצה נוספת השייכת לקבוצה זו הם חומרי סיכה (שמנים מינרליים) המשמשים לתחזוקה של ציוד תעשייתי, ועלולים לזהם מזון בתהליך הייצור.
גם חומרים אלו נחשבים למסרטנים.
תוספי מזון הם חומרים המוספים למזון באופן ישיר בתהליך הייצור, על מנת לשפר את התכונות החושיות (טעם, ריח, מראה ומרקם) ולהארכת חיי המדף שלו, וכן חומרים שהוכנסו למזון באופן עקיף במהלך תהליך עיבודו, אריזתו או הובלתו שמקורם טבעי או סינתטי.
החקיקה הבין לאומית כמו גם החקיקה בישראל מחייבת לציין את תוספי מזון על התווית על ידי שימוש במספר E או על ידי כתיבת שמו המלא.
השיקולים להוספת חומרים למזון עלולים שלא להתחשב בהשפעות בריאותיות על צרכני המזון ולכן מהווים גורם סיכון.
במקרה של סיכון בריאותי כגון מחלת הפנילקטואוריה, אלרגיה או אי-סבילות למזון חלה חובה לכתוב את שמו המלא של תוסף המזון על תווית המזון.
בישראל נמצאים תוספי המזון בפיקוח של משרד הבריאות.
מוצרים וטרינריים כוללים מוצרים שאריתיים במזון מן החי, המשתייכים לשלוש קבוצות עיקריות: אנטיביוטיקה, חומרי הרגעה והורמונים, המיועדים לטיפול רפואי בבעלי חיים המיועדים למאכל אדם (בקר, צאן, עופות, דגים, פירות ים ודבורים), כולל מטבוליטים שלהם המצטברים ברקמות.
בקבוצה זו כלולים גם תוספי מזון לבעלי חיים.
בין החומרים האנטימיקרוביאליים נמצאים גם חומרים המשמשים לטיפול נגד חיידקים, טפילים חד-תאיים, תולעים וחרקים.
לעיתים ניתן למצוא במזון הורמוני גדילה, חומרי הרדמה וחומרי הרגעה, וחומרי חיסון.
היחשפות ממושכת למוצרים ווטרינריים עלולה לגרום להתפתחות של מוטנטים של חיידקים עמידים לאנטיביוטיקה, שינויים בפלורה המיקרוביאלית הטבעית, התפתחות של אלרגיות, קרצינוגניות והפרעות ברבייה.
הפיקוח על נוכחות חומרים אלה במוצרים מן החי נעשה על ידי השירותים הווטרינריים.
הפיקוח הישראלי עומד בתקני האיחוד האירופי.
רדיונוקלידים הם חומרים הגורמים לקרינה רדיואקטיבית.
חומרים רדיואקטיביים נחשבים לחומרים מסרטנים.
מקורם של הרדיונוקלידים במזון הוא מקרקעות עם ריכוז חומרים רדיואקטיביים גבוה וממים שבאו במגע עם חומרים רדיואקטיביים ממקורות זיהום שונים: זליגה מקרקעות מזוהמות, קרבת שטח חקלאי למכוני מחקר, בתי חולים וריאקטורים רדיואקטיביים.
אריזות מזון מטרתן לשמור על הבטיחות והאיכות של המזון הנארז בהן.
הן עשויות מחומרים שונים: זכוכית, מתכת, פלסטיק, קרטון או למינציה שהיא שילוב רב שכבתי של שניים או יותר שכבות עשויות מחומרים שונים.
במכלי זכוכית וקרטון לא קיימים גורמי סיכון כימיים, אך קיימת סכנה מגורמים פיזיקליים, כגון שברי זכוכית היכולים לגרום לפציעות.
מכלי מזון עשויים מפלסטיק עלולים להוות מקור לגורמי סיכון כימיים שונים.
מקור גורם הסיכון הראשי נובע מפרוק פולימרים למונומרים וזליגתם למזון, לדוגמה, ביספנול A שנוצר כתוצאה מפרוק הפולימר פוליקרבונט.
גורם נוסף הוא זליגה של חומרים מקבוצת הפתלאטיים מקבוצת הפלסטיסייזרים ומפולימרים על בסיס פוליוויניל כלוריד, עקב מחשיפת יתר לחום.
אלקלואידים הם חומרים טבעיים המצויים בירקות שונים, בעיקר בעלים ובפקעות של צמחים ממשפחת הסולניים (תפוח אדמה, עגבנייה, פלפל).
חומרים אלה, כדוגמת סולנין וצ'קונין משמשים כחומר הגנה לצמח כנגד מזיקים (חרקים, מכרסמים, ציפורים).
טעמם מריר, והם מתפתחים בחלקים המוריקים הנחשפים לאור שמש, קרוב לקליפה ולמוקדי ההנצה.
האלקלואידים הטבעיים נפוצים מאוד בצמחי מאכל שונים ומגוונים ורמתם אינה גבוהה עד כדי סיכון בריאותי.
התסמינים העיקריים הנגרמים על ידי האלקלואידים הם כאבי בטן והפרעות נוירולוגיות.
החקיקה הבין-לאומית לא מצאה לנכון לקבוע רמות אלקלואידים מקסימליות מותרות, אלא רק לתת המלצות לטיפול בירקות שבקבוצת הסיכון: לכסות את הפקעות היטב באדמה בעת הזריעה, לאחסנן במקום אפל וקריר עד השימוש, ובעת עיבוד הירק להרחיק חלקים ירוקים על ידי קילוף.
פיטוטוקסינים מתפתחים בזרעי עדשים שצמחו באזורים צחיחים, ועלולים לגרום למחלות נוירולוגיות ולנכויות.
ציאנוגליקוזידים מתפתחים בצמחים שונים, כמו הקסאבה.
צמחים אלה מהווים מקור לפחמימות באוכלוסיות נרחבות באפריקה ובמזרח הרחוק, על כן חשוב הפיקוח על רמתם בצמחים אלה.
הרעילות מתבטאת בפירוק המולקולות הציאנוגליקוזידיות ושחרור מימן ציאנידי הנחשב לחומר המעכב נשימה במעגל קרבס.
התופעות הנפוצות ביותר של נפגעי הרעלה מסוג זה הן פגיעות נוירולוגיות ועיכוב התפתחותי של ילדים הניזונים מזנים לא מתאימים של קסאבה.
באותה המידה, קיימת סכנה בהרעלה של מעלי גירה.
רעלנים טבעיים הם רעלנים המתפתחים ברקמות של בעלי חיים או צמחים כגון, דגים, פטריות, ואצות כחוליות.
הרעלנים הטבעיים אינם מזיקים לאורגניזם של בעל החיים או של הצמח המייצר את הרעלן, ותפקידם הוא להגן עליו מפני מזיקים, כגון, חרקים וציפורים.
עיקר הסכנה של רעלנים אלה מתבטאת בנזקים נוירולוגיים.
הסכנה ברעלנים ימיים טמונה באכילה של דגים ופירות ים הניזונים מפלנקטון של אצות כחוליות.
היסטמין הוא תוצר פרוק של חומצת האמינו היסטידין המצויה ברקמת השריר.
הוא עלול להיווצר בתהליך הניקוי והאחסון של דגים מיד לאחר הדייג, ובתהליך הפירוק, הניקוי, האחסון והשינוע של הדגה למפעלים לעיבוד דגים.
היווצרות ההיסטמין מתרחשת עקב פירוק מהיר של רקמת השריר בעקבות אילוח עם חיידקי מעיים.
גם תנאי קירור ושינוע לא נאותים, עלולים לגרום לתהליך פירוק חלבוני השריר העשירים בחומצת האמינו היסטידין וליצירת היסטמין, בתהליך של דה-קרבוקסילציה.
ההיסטמין המצטבר בשריר הדג גורם להרעלת מזון סקומברואידית המתבטאת בהופעה של תפרחת עורית.
אקרילאמיד הוא תוצר לוואי הנוצר בעקבות תהליכי חימום כגון צלייה, טיגון או אפייה, שנועדו להקניית טעם, ריח ומראה מתאימים למוצר (תגובת מייאר), וחשוד כחומר מסרטן, בעל השפעות שליליות על רבייה גברית ורעילות התפתחותית.
כמו במזונות עמילניים אחרים שמחוממים מעבר ל-120 מעלות צלזיוס, האקרילאמיד נוצר גם באפיית הלחם בתהליך של יצירת הקרום החיצוני.
מחקר מצא שיותר מ-99 אחוז מהאקרילאמיד בלחם נמצא בקרום.
גורמים ביולוגיים הם גורמים בעלי מטען גנטי המאפשר להם להתרבות הן במזון והן בגוף האדם.
גורמים ביולוגיים המחוללים מחלות עקב אכילת מזון או שתיית מים מזוהמים נקראים אנטרופתוגנים.
גורמים אלה מתחלקים לחמש קבוצות עיקריות: נגיפים, פריונים, חיידקים, חד-תאיים, ותולעים.
נגיפים הם יצורים בעלי מטען גנטי - RNA או DNA, העטופים במעטפת חלבונית, בעלי יכולת לחדור לתאים חיים ולהתרבות בהם.
נגיפים מחוללי מחלות אנטרליות בבני אדם מקורם בצריכת מזון או מים שבאו במגע עם מי שפכים או מים ממקורות אחרים שזוהמו בהפרשות של בעלי חיים או בני אדם.
גודלם הממוצע הוא 150 ננומטרים.
בקבוצה זו ניכללים הנגיפים: רוטווירוס, , הפטיטיס A, נורו-וירוס.
וירוס הפוליו הגורם לשיתוק ילדים, עקב פגיעה במערכת העצבים אינו נחשב לווירוס אנטרופתוגני.
פריונים הם חלבונים פגומים המועברים על ידי אכילת בשר בקר וצאן.
חלבונים אלה עשויים לגרום למחלה ניוונית חשוכת מרפא בבעלי חיים ובני אדם בשם ספגת המוח.
חיידקים שייכים לקבוצת בעלי חיים פרוקריוטים.
גודלם נע בין חצי מיקרון לשני מיקרונים.
חלקם הגדול לא נחשב לטפילים מוחלטים, עקב יכולתם להתרבות הן מחוץ לאורגניזם החי, כגון במזון, והן בגוף החי.
ניתן לחלק את החיידקים הגורמים למחלות מעיים למספר קבוצות.
קבוצת המתגים הגראם-שליליים הגורמים למחלות אנטרליות.
בקבוצה זו נכללים מספר רב של חיידקים.
קבוצת האנטרובקטריה כוללת מספר רב של מינים המסוגלים להצמד לרירית המעי הדק, לחדור אותה תוך כדי גרימת תהליך דלקתי, לשחרר רעלנים הקרויים אנדוטוקסין מדופן תאי החיידק ולעיתים גם אקסוטוקסינים .
חיידקי הסלמונלה, המועברים על ידי הפרשות של בעלי חיים או בני אדם, בהיותם נשאים.
קבוצה זו, המהווה מעמסה כבדה על אוכלוסיית העולם, היא אחד מגורמי הסיכון הביולוגיים הנפוצים ביותר במפעלי מזון, בייחוד אלה המעבדים מזון מן החי, ובמטבחים מוסדיים.
זני הסלמונלה גורמים לסלמונלוזיס ולטיפוס הבטן המתבטא בדלקת המעי הדק, שלשולים והקאות, ולתופעות של חום גבוה כתוצאה משחרור האנדוטוקסין LPS המצוי בדופן תא החיידק.
חיידקי השיגלה, מקורם מהפרשות של בני אדם.
זני השיגלה גורמים לדיזנטריה, כתוצאה מהתכונות הציטוטוקסיות של הרעלנים המופרשים על ידיים.
המחלה מתבטאת בשלשולים מימיים ודמיים, ומתופעות של התייבשות עקב איבוד רב של נוזלים.
גם חיידקים אלה משחררים אנדוטוקסין מדופן התא, אך גם מקבוצת השיגה.
חיידקים מקבוצת השיגלה נחשבים לטפילים אמיתיים היות שהם מתרבים באורגניזם החי בלבד, ולכן אינם נבדקים בדוגמאות מזון ומים.
נוכחותם מוכחת בצואה של בני אדם חשודים למחלה לצורכי דיאגנוזה, טיפול ואפידמיולוגיה.
זנים אנטרופתוגניים של חיידקי אשרישיה קולי הממוינים על פי התכונות הסרולוגיות של אנטיגנים O ו-H.
חיידקים מקבוצה זו משחררים אנדוטוקסין ואקסוטוקסינים השייכים לקבוצת השיגה טוקסין, הפוגעים ברקמת המעי ועלולים לגרום גם לפגיעה בתפקוד הכלייתי.
(השם הקודם של חיידק זה היה אנטרובקטר סקזקי).
חיידק גראם שלילי זה, עמיד ליובש ועלול לזהם אבקות להכנת מזון לתינוקות.
מקורו בסביבת העבודה במפעלי מזון.
מקורו מבעלי חיים, מקור רוב ההדבקות בבני אדם הוא מאכילת בשר חזיר.
קמפילובקטר ז'ז'וני הוא חיידק שמקורו בבעלי חיים שונים, והוא עלול לגרום לתופעות של התייבשות בבני אדם.
מקורו של החיידק בעיקר בעופות.
לקבוצת הוויבריו שייכים חיידקים גראם-שליליים בעלי צורה של ויבריונים (מתגים מכופפים).
ויבריו כולרה הוא חיידק שגורם למחלת הכולרה ומקורו בעיקר ממי שתייה מזוהמים.
זנים אחרים מאותה משפחה (ויבריו וולניפיקוס וויבריו פאראהמוליטיקוס) נפוצים בדגים ופירות ים גורמים ולמחלות אנטרופתוגניות שונות.
לקבוצת הברוצלה שייכים חיידקים גראם-שליליים, קטנים מאוד במידותיהם, בעלי עמידות גבוהה מאוד לתנאי סביבה, הגורמים למחלת הברוצלוזיס הקרויה גם קדחת ים תיכונית או קדחת מלטה.
הברוצלה מועברת לבני אדם מבעלי חיים מבותיים המשמשים למאכל אדם (בקר וצאן).
החיידקים עלולים להימצא במוצרי חלב עקב ליקוי בתהליך הפסטור.
הם אינם גורמים למחלת מעיים וגם אינם נבדקים בדוגמאות מזון, אלא במעבדות קליניות, בדוגמאות של דם או מח עצם שנדגמו מחולים חשודים לצורכי דיאגנוסטיקה, טיפול אנטיביוטי ואפידמיולוגיה.
סטפילוקוקוס אאוראוס הוא חיידק המפריש אנטרוטוקסין עמיד לחום במזון.
מקורו מדלקות עור וזיהומים בדרכי הנשימה של עובדים בתהליך הייצור.
ליסטריה מונוציטוגנס הוא חיידק שמקורו מאדמה או מבעלי חיים שבאו במגע עם מים מזוהמים, והוא נפוץ במפעלי מזון ובחדרי אוכל גדולים.
הסכנה הגדולה הטמונה בחיידק זה היא עמידותו לתנאי קור ולריכוזים גבוהים של מלח.
שימוש בשאריות מזון, כגון ירקות חתוכים, סלט טונה וביצים קשות שאוחסנו משך שעות רבות במקרר להכנת כריכים למשל, או אחסון ממושך של מזון מוכן המיועד למכירה, עלולים להוות מקור לליסטריוזיס.
בצילוס צראוס הוא חיידק גראם-חיובי נושא נבגים, שמקורו באדמה.
החיידק הוא אארובי, מתרבה במזון ואינו מתרבה בדרכי העיכול.
במצב וגטטיבי, המתגים יוצרים אנטרוטוקסינים.
קלוסטרידיום היא קבוצת חיידקים גראם-חיוביים אנארוביים נושאי נבגים שמקורם בקרקע.
אחד החיידקים המסוכנים השייכים לקבוצה זו הוא חיידק C.
botulinum הגורם לבוטוליזם על ידי הפרשת נאורוטוקסינים רגישים לחום.
החיידק נפוץ בשימורים שעברו תהליך של תת-עיקור.
לרוב, חיידקים מסוג זה אינם מתרבים במעי האדם, אך עלולים להתרבות במעיים של תינוקות עם מערכת חיסון לא בשלה דייה, כאשר הפלורה של המעי אינה מפותחת דיה על מנת לאפשר מניעה של הדבקה בחיידקים אנארוביים.
חיידק נוסף ממשפחה זו הוא חיידק הקלוסטרידיום פרפרינגס.
יצורים חד-תאיים בעלי מחזוריות חיים, ברקמות של פונדקאים שונים וחלקן כצורות עמידות מחוץ לגוף הפונדקאי בצורת אואוציסטה .
הציסטה עמידה לתנאי קיצון של יובש, קרינת אור שמש, חום וחומרי חיטוי לקבוצה זו שייכים: קריפטוספורידיום פרבום, ציקלוספורה, ג'יארדיה למבליה, אנטאמבה היסטוליטיקה, וטוקסופלזמה גונדי.
ההדבקה בבני אדם מקורה משתיית מים נגועים או מגע עם מים מזוהמים בהפרשות של בעלי חיים או בין בני אדם נגועים.
הציסטות הניבלעות חודרות אל רקמת המעי הדק של הפונדקאי והופכות לצורות וגטטיביות שונות.
בתום המחזור ברקמת הפונדקאי, הן הופכות שוב לאואוציסטות המופרשות עם הצואה ומזהמות את הסביבה.
מקור זיהום נוסף הוא ירקות ופירות שהושקו במים מזוהמים או שחייה ורחצה במאגר טבעי אליו מגיעיים בעלי חיים לצורך שתייה.
תולעים הגורמות למחלות מעיים שייכות למספר קבוצות.
תולעי שוט גורמות להדבקה על ידי אכילת בשר נגוע בציסטות.
תולעים עגולות ותולעי מחט גורמות להדבקה באמצעות ביצים המופרשות בצואה נגועה של נשאי מחלה.
לביצים יש עמידות גבוהה מאוד ליובש וחום.
ההדבקה מתרחשת מאדם לאדם ומאכילת ירקות ופירות לאחר זיבול בהפרשות נגועות או השקיה במים נגועים.
הדבקה בתולעי מעיים גורמת למחלה ממושכת שבה מאחסן המחלה הופך למפיץ על ידי הפרשות צואה.
אלרגיה למזון נגרמת על ידי גליקופרוטאינים הנחשבים לאלרגנים.
האלרגנים במזון מצויים בשמונה קבוצות עיקריות: חלב, ביצים, חיטה, דגים, פירות ים, סויה, בוטנים ואגוזים, אם כי קיימות גם קבוצות מזון נוספות שעלולות להכיל אלרגנים, כגון סלרי, חרדל, תות שדה ואפרסקים.
כ-10% מאוכלוסיית העולם סובלת מאלרגיות למזונות השייכים לשמונה הקבוצות העיקריות.
אלרגיות למזון מתפתחות בילדות, עם החשיפה למזונות שונים, ועל פי רוב פוחתת או נעלמת בבגרות.
אלרגיה למזון נחשבת למחלה העלולה להביא לידי תמותה.
רגישות לגלוטן, המצוי בעיקר במספר זנים של דגניים גורמת למחלת הצליאק שנחשבת למחלה אוטואימונית של המעי הדק.
רגישות זו נחשבת למחלה כרונית קשה במיוחד.
אי סבילות למזון נגרמת כתוצאה מחוסר באנזימי עיכול.
הנפוצה ביותר היא אי-סבילות ללקטוז כתוצאה ממחסור באנזים הלקטאז המפרק את הלקטוז לחד סוכרים - גלוקוז וגלקטוז - כדי לאפשר לאורגניזם לנצלם להפקת אנרגיה.
הנחיות האיחוד האירופי קובעות את הטיפול הרפואי המותר בבעלי חיים המיועדים למאכל.
משנת 2018 קיימת חקיקה אירופאית בדבר הכמויות המקסימליות של אקרילאמיד המותרות במוצרי מזון שונים.
משרד הבריאות אחראי על ניטור על בסיס שנתי של מיקוטוקסינים בדוגמאות מזון שונות.
הפיקוח על נוכחות חומרי הדברה הוא באחריות משרד החקלאות ופיתוח הכפר.
הוראות של משרד הבריאות מפרטות את הדרישות לכמויות המרביות של מתכות כבדות המותרות במזונות השונים.
משרד הבריאות מפרסם באורח תקופתי את רשימת תוספי המזון המותרים לשימוש.
הוראות משרד הבריאות מפרטות את סוגי התוספים המותרים, לפי מספר E, ולפי מזונות שונים וכן עדכונים תקופתיים של בקשות להוספת תוספי מזון לרשימה המותרת, בציון המזון שאליו מותרת התוספת.
הבקשות המתקבלות או נידחות מפורסמות מעת לעת באתר של משרד הבריאות.
הנחיות של המכון הווטרינרי הישראלי קובעות את זמני הטיפול והמינון של מוצרים וטרינריים שונים המותרים לשימוש.
משרד הבריאות מפרסם מעת לעת קווים מנחים לרמות מקובלות של חומרים רדיאוקטיביים המותרים במזון.
בפרסומים של משרד הבריאות מפורטים הכללים לשמירת הטיפול בדגים על מנת להימנע מהרעלת היסטמין.
בישראל קיימת חובת סימון אלרגנים במזון, וכן סימון הימצאות גלוטן.
קיימת חשיבות רבה באיתור מקורות תחלואה בעקבות צריכת מזון.
כאשר מדובר במזון שמקורו במפעל מזון, באחריותו לבצע הורדה שיטתית של המוצרים החשודים כנגועים מן המדפים, על פי תאריך ואצוות הייצור.
התהליך הקרוי Recall מלווה בפרסום לציבור באמצעי התקשורת השונים.
מוצרים אלה נחשבים לפסולים ומיועדים להשמדה.
בישראל תהליך הריקול הוא באחריותו של משרד הבריאות.
פסילה של חומרי גלם מן החי מטעמים שונים, בעיקר תנאים תברואתיים לא נאותים, היא באחריות המחלקה הווטרינרית במשרד הבריאות.
תהליך הפסילה וההשמדה מבוצעים על ידי רופאים וטרינרים.
בני אדם עסקו באיכות ובבטיחות המזון מזה אלפי שנים, אף על פי שמערכות פיקוח המזון המוכרות לנו כיום הופיעו רק בתחילת המאה ה-20.
חלק ניכר מהצמחים שכיום משמשים לחקלאות, הכילו בעבר רעלנים שנועדו למנוע מיצורים חיים לאכול אותם, בעיקר הדבר נועד למנוע מבעלי חיים לא נכונים לאכול צמח שהם לא תורמים להפצתו.
לטענת הביולוג הבריטי קולין טאג', כלפי האדם, הדבר כולל את רוב צמחי המאכל מלבד דגנים.
בספר רובים, חיידקים ופלדה מתאר הביולוג וההיסטוריון הסביבתי ג'ארד דיימונד את התפתחות החקלאות והקשיים להתגבר על רעילות של זנים שונים של צמחים.
כך לדוגמה בעוד זית מבוית מזה אלפי שנים, השקד הוא קשה יותר לאילוף ושקד בר עדיין עלול להכיל ציאניד - חומר רעיל מאוד.
אגוזי מלך בויתו רק לפני מאות שנים, ואילו האלון עדיין אינו מבוית.
רוב האלונים הם בלתי אכילים לאדם, אבל יש מוטציות נדירות של אלונים אכילים.
קיים תיעוד היסטורי של מחלות שמקורן במזון בחברות חקלאיות עתיקות.
המקרה המתועד הראשון המוכר של מחלה כזו מיוחס לשנת 323 לפנה"ס.
מחקר של רופאים מאוניברסיטת מרילנד, שבחן דיווחים היסטוריים על התסמינים ועל מותו של אלכסנדר הגדול, הם העלו השערה כי מותו נגם מקדחת טיפוס — מחלה הנגרמת על ידי החיידק Salmonella typhi.
מקובל לראות ב־Assize of Bread – חוק מזון אנגלי שחוקק בשנת 1202 בידי המלך ג'ון – את החוק הראשון שעסק בפיקוח על מזון.
החוק אסר לזייף לחם באמצעות תוספים כמו אפונה או שעועית טחונה.
המתיישבים האמריקאים אימצו גרסה דומה של חוק Assize of Bread בשנת 1646.
בעידן הנאורות עד לסוף המאה ה-19
בספר "כך נקצור" טוען הביולוג הבריטי קולין טאג' שחלק מהזיהום במזון בתקופה המודרנית מקורו ברמאויות, בזיופים וזיהומים הנפוצים בגלל שרשרת אספקה ארוכה ומסועפת ורגולציה שמתקשה להתמודד עם רמאויות אלה.
גם לאחר שיודעים שיש זיהום במזון, קשה להתחקות אחר מקורותיו.
טאג' טוען שעם התקדמות המהפכה התעשייתית באנגליה, החלו גם מזימות שונות להוזלת המזון, תוך כדי הכנסת חומרים שונים לתוך מזונות שונים, וכי דבר זה הפך נפוץ יותר במהלך המאה ה-19.
בשנת 1785 נחקק Massachusetts Act Against Selling Unwholesome Provisions, החוק הנחשב לאחד מחוקי בטיחות המזון הראשונים בארצות הברית.
במהלך המאה ה-19 החלו מקרי רמאות במזון בעיקר בתעשיות כמו תה, קפה, בירה, לחם, וריבות.
"מסה על דילול מזונות והרעלות קולינריות"
לפחות שמונה מפעלים בלונדון יוחדו ל"מחזור תה" - עובדים עניים אספו עלים משומשים של תה ממטבחים והחזירו אותם לשוק.
עלים של עצי מילה וסמבוק שחור סולסלו ונצבעו בצלחות נחושת כדי להראות כמו תה.
דו"ח רשמי מתחילת המאה ה-19, מצא כי ל-300 טונות של תה שיובאו בכל שנה על ידי חברת הודו המזרחית לאנגליה, נוספו כ-200 טונות של צמחים וחומרים שונים כדי לזייף את התה.
זייפן מזון אחד נתפס כאשר הוא צובע תה ירוק על ידי verdigris, סוג של חומצת נחושת.
הצבע של תה שחור מזויף הוכהה על ידי תוספת של עופרת.
תקנות אפקטיביות נגד סוגי זיופים כאלה של מזון הוכנסו רק בשנות ה-70 של המאה ה-19.
בשנת 1862, נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ייסד את משרד החקלאות של ארצות הברית (USDA) ומינה את הכימאי צ'ארלס מ.
וותריל לעמוד בראש Division of Chemistry של המשרד.
בשנת 1901 יחידה זו הפכה ל-לשכת הכימיה (Bureau of Chemistry), ובשנת 1906 התפתחה למה שידוע כיום כ-מנהל המזון והתרופות (FDA).
הטלת רגולוצה בעידן הפרוגרסיבי בארצות הברית
בשנת 1906 פרסם העיתונאי גורף הבוץ אפטון סינקלר את הרומן החברתי "הג'ונגל".
הספר עסק בתנאים הקשים של עובדים מהגרים בתעשיית הבשר בשיקגו בארצות הברית בשלהי עידן הברונים השודדים.
אף כי סינקלר כיוון למחות בספר על תנאי העבודה והעוני של העובדים, הספר גרם לשערורייה ציבורית סביב האיכות הירודה של ההיגיינה בתעשיית הבשר, ועל הונאות מזון שהגיע לצרכנים.
הדבר הוביל להקמת ועדת חקירה ובהמשך להתחלת האסדרה על תעשיית הבשר ותעשיית המזון.
הספר גם הוביל לחקיקת חוק הגנת הצרכן הפדרלי הראשון, שחייב יצרנים לציין את תכולתם של מוצרי מזון ותרופות על האריזות, והוביל גם להקמת מנהל המזון והתרופות האמריקאי.
רוזוולט, שהיה רפובליקני, תעב את סינקלר על רקע אידאולוגי וחשב שרוב דבריו אינם נכונים, אך לאחר שקרא את הספר הסכים עם כמה ממסקנותיו.
הנשיא כתב "יש לנקוט בפעולה רדיקלית כדי לבטל את המאמצים של חמדנות יהירה ואנוכית מצד הקפיטליסט." הוא מינה ועדה מיוחדת שבה כיהנו נציב העבודה והעובד הסוציאלי ג'יימס ברונסון ריינולדס (James Bronson Reynolds) לנסוע לשיקגו כדי לחקור כמה מתקני אריזת בשר.
כשנודע על הביקור, הורו הבעלים לעובדיהם לנקות היטב את המפעלים לקראת הבדיקה, אבל ניל וריינולדס עדיין התקוממו מהתנאים במפעלים.
הדיווח שלהם בעל פה לרוזוולט תמך בהרבה ממה שסינקלר תיאר ברומן, למעט הטענה על עובדים שנפלו לתוך מכלי בשר.
ניל העיד בפני הקונגרס וטען כי המצב בתעשייה מחייב פיקוח.
רוזוולט לא פרסם לקהל הרחב את דו"ח ניל-ריינודס.
הממשל הגיש אותו ישירות לקונגרס ב-4 ביוני 1906, הדו"ח טען כי התנאים בתעשיית הבשר בשיקגו "מגעילים" וכי יש צורך בשינוי רדיקלי במצב לטובת בריאות הציבור.
חלק מהרפובליקנים התנגדו לרפורמות, שהטילו הוצאות גבוהות על האורזים.
הסכם פשרה תווך על ידי רוזוולט שנתן לתומכי הרפורמה הרבה ממה שהם רצו, אבל לא הכל.
"חוק הפדרלי לפיקוח על הבשר" משנת 1906 חייב בדיקה של החיות לפני השחיטה, בדיקה נוספת לאחר המוות, וחייב גם תנאי היגיינה במשחטות ובמפעלים לעיבוד בשר.
החוק אסר על זיוף או מיתוג שגוי של בשר ומוצרי בשר הנמכרים כמזון, והבטיח שבשר ומוצרי בשר נשחטים ומעובדים בתנאים סניטריים מוסדרים בקפדנות.
החוק אפשר ניטור ובדיקות מצד נציגים של משרד החקלאות בארצות הברית.
החקיקה היא קודמה על ידי הכימאי הרווי וושינגטון ווילי (Harvey Washington Wiley) שהיה הכימאי הראשי במשרד החקלאות ועל ידי U.S.
Bureau of Chemistry כדי שזו תוכל לבדוק תכולת מוצרים ותאפשר הגשת תביעות נגד עבריינים.
אחד מציוני הדרך הבולטים בעולם בהתייחסות לזיהום מים, זיהום תעשייתי ובפרט לכספית והדרכים בהן זיהום זה עלול להגיע למזון בפרט הוא "הרעלת הכספית במפרץ מינמטה" או "מחלת מינמטה" שנחשפה ביפן בשנת 1959. בשנת 1956 דווח מקרה ראשון של מחלה מסתורית, ובסופה של אותה שנה זוהו 52 חולים מתוכם 17 מתו.
בהמשך התברר כי מפעל תעשייתי בשם Chisso שפך לים באזור מפרץ מינמטה שפכי-תעשייה לא מטופלים המכילים כמויות גדולות של כספית במשך כ-30 שנים - במהלך השנים 1932 עד 1968. הכספית הצטברה בגופם של רכיכות ודגים במפרץ ומשם הגיע לדייגים ואנשים אחרים שאכלו דגים או מאכלי ים.
באירוע זה נפגעו כ-10,000 בני אדם מהרעלת כספית וקיבלו פיצויים מהחברה.
נכון לשנת 2001 הוכרו באופן רשמי 2,955 קורבנות של המחלה מתוכם 2,265 גרו באזור חוף הים של Yatsushiro.
כדי למנוע את המשך הזיהום בוצעו פעולות נרחבות: ניקוי קרקעית ים ונהר, ניטור רמות כספית בדגים ובשפכים ועוד.
ממשלת יפן הקימה מנגנון פיצוי על פי חוק, שבמסגרתו הוכרו החולים רשמית וקיבלו פיצויים משמעותיים (כ-22 מיליון ין בממוצע לחולה).
בנוסף, נערכו בדיקות בריאות לתושבים שהיו חשופים לזיהום, וסיוע ניתן למי שסבלו מתסמינים דומים.
כמו כן הממשלה תמכה פיננסית במפעל האחראי כדי לאפשר תשלום הפיצויים, והקימה את המכון הלאומי לחקר מחלת מינאמטה.
המקרה מדגים כי העדפת רווח כלכלי על פני שמירה על הסביבה עלולה להוביל לנזקים חמורים, יקרים וארוכי טווח.
שינויים נוספים ברגולציה על בטיחות מזון בארצות הברית
ב 1938 –נחקק Federal Food, Drug, and Cosmetics Act: תיקון מרכזי לחוק 1906, שכלל סמכות לבדיקות במפעלי מזון, קביעת סבילות בטיחות לחומרים רעילים, תקני איכות ומילוי, והוספת סעד משפטי באמצעות צווי בית משפט.
חוק זה מהווה את המסגרת החוקית הבסיסית לפיקוח מזון עד היום.
ב 1958 – Food Additive Amendment: הוסיף בטיחות מרכיבי מזון מעובדים, בשל חשש לצריכת חומרים כימיים לא ידועים.
ב־1962 – Consumer Bill of Rights: הכריז על זכויות הצרכן, כולל זכות לבטיחות ולמידע, שהן הבסיס למודעות והגנה על צרכנים במזון.
ב - 1970 – CDC מתחיל רישום מחלות ממזון: תחילת איסוף מודרני של נתונים על התפרצויות זיהומים במזון, בסיס למעקב והגנה ציבורית.
0 ב 1996 החל Pathogen Reduction / HACCP: מערכת שמדגישה מניעה והפחתת פתוגנים במזון גולמי, יישום חובה בכל מתקני שחיטה ועיבוד בשר ועופות, צעד מהפכני למניעת מחלות במקום טיפול בתוצאות.
בשנת 2000 – Global Food Safety Initiative (GFSI): יוזמה בינלאומית שמגבירה שיתוף פעולה בתעשיית המזון להפחתת סיכונים והגברת אמון הצרכנים.
בטיחות אש היא מערכת של תקנות, כללים, הוראות ושיטות עבודה סדורות שנועדו לצמצם הרס, מוות ופציעות שנגרמים כתוצאה משרפה ואש בלתי מבוקרת.
אמצעי בטיחות אש כוללים גם כללים והוראות שנועדו למנוע התלקחות אש בלתי מבוקרת, וכאלה המשמשים להגבלת התפשטותה והשפעותיה הבלתי רצויות של שרפה לאחר תחילתה, הסכנות הנובעות משרפה, מניעת מצב שמגביר את הסבירות לשרפה או עלול לעכב בריחה ומילוט במקרה של שרפה.
אמצעי בטיחות אש כוללים גם את הכללים וההוראות שעל פיהם יש לנהוג כשמתכננים בניית מבנים או כללים שיש ליישם במבנים שכבר נבנו, וכאלה שיש ללמד את דיירי ומשתמשי הבניין.
מרכיב בטיחות אש הוא מרכיב נדרש בבטיחות מבנים.
האחראים על בקרת הפרות בטיחות אש, הדרכה וחינוך תלמידים בבתי הספר בנושאי בטיחות אש נקראים קציני מניעת אש או קציני בטיחות אש.
קציני בטיחות אש הם אלה הקולטים, המלמדים והמאמנים את לוחמי האש.
אלמנטים במדיניות בטיחות אש בבניינים
מדיניות בטיחות אש בבניינים, מתחילה בשלבי התכנון, הבנייה ולאורך כל חיי הבניינים.
חוקי הבנייה נחקקים על ידי הממשלות והרשויות המקומיות, כדי להבטיח שהמאפיינים החיוניים של בטיחות אש יכללו בשלבי התכנון והבנייה של בניינים על מנת להבטיח שרכיבים החיוניים בבניינים יתממשו, כגון יציאות אש וחירום נאותות, שילוט ופרטי בנייה כגון חוסמי אש, דלתות אש, חלונות וקירות העמידים באש.
בטיחות אש כוללת גם תקנות בנושאי בטיחות חשמל במבנים כדי למנוע התחממות יתר של החיווט החשמלי או הציוד החשמלי, ובכך להגן מפני התלקחות הנגרמת כתוצאה מתקלות חשמליות.
תקנות בטיחות אש מסדירות גם את דרישות התפוסה המרבית במבנים ציבוריים כגון תיאטראות או מסעדות וכדומה.
תקנות בטיחות אש עשויות לדרוש התקנת מטפים ניידים בתוך בניין, או דרישה להתקנת ציוד לגילוי וכיבוי אש שיותקנו באופן קבוע בבניינים כגון מערכת ספרינקלרים לכיבוי אש, מערכת גילוי עשן ומערכת אזעקה המתריעה על פריצת אש.
הרשויות המקומיות המופקדות על בטיחות אש עשויות לערוך בדיקות וביקורות שוטפות על מנת לוודא את קיום התקנות המתייחסות לפריטים כמו יציאות חירום ואש, שילוט תקין, מטפים פונקציונליים מהסוג הנכון במקומות נגישים ואחסון וטיפול נאותים בחומרים דליקים.
בהתאם לתקנות, במידת הצורך לאור הבדיקות לבטיחות אש רשאים קציני בטיחות האש להוציא צווים לנקיטת פעולות נדרשות לתיקון התקלות המתגלות בתחום בטיחות האש, או סגירתו של בניין או עסק עד שיעמדו בדרישות בטיחות האש.
בעלים ומנהלים של בניינים צריכים ליישם את מדיניות בטיחות האש תוך נקיטת פעולות נוספות.
לדוגמה, מפעל תעשייתי צריך לייעד ולהכשיר עובדים מסוימים ככוח כיבוי אש ראשוני.
על המנהלים להבטיח שהבניינים המנוהלים על ידם עומדים בתקנות הפינוי בשעת דלקה.
מדיניות בטיחות אש מכתיבה הכשרה ומודעות של דיירי בניינים והמשתמשים בהם כדי למנוע טעויות ברורות בשעת שרפה, כגון פתיחת דלתות אש.
מוסדות חינוך, מחויבים לערוך תרגילי כיבוי במרווחי זמן קבועים לאורך כל השנה.
גורמי סיכון נפוצים להצתת שרפות
בארצות הברית, "קוד האש" (או קוד מניעת שרפות או קוד בטיחות אש) הוא מערכת כללים שאומצה על ידי הממשל הפדרלי, המדינות והרשויות המקומיות.
הוא נאכף על ידי קציני מניעת שרפות מתוך תחנות כיבוי האש העירוניות.
הקוד קובע דרישות מינימום למניעת סכנות שרפה ופיצוץ הנובעות מאחסון, טיפול או שימוש בחומרים מסוכנים, או מתנאים מסוכנים אחרים.
כללי בטיחות אש מהווה חלק מכללי הבנייה.
קוד האש נועד בראש ובראשונה למניעת שרפות, להבטיח שההכשרה והציוד הנדרשים לכיבוי אש יהיו בהישג יד וכמוכן גם יהיו משולבות בתוכניות של הבניינים, לרבות בתוכניות הבסיסיות שנקבעות על ידי האדריכלים, ושלא יופרו במהלך הבנייה.
קוד האש מתייחס גם לדרישות בדיקה ותחזוקה של אמצעי מיגון האש השונים על מנת לשמור עליהם בצורה מיטבית.
כללי בטיחות אש טיפוסיים כוללים סעיפים מינהליים המכתיבים תהליך לקביעת הכללים והאכיפה, סעיפים מהותיים העוסקים בציוד כיבוי אש, סיכונים מיוחדים כגון מכולות והובלה של חומרים דליקים, כללים ספציפיים עבור תפוסה מסוכנת של מבנים, תהליכים תעשייתיים, תערוכות ועוד.
הסעיפים קובעים את הדרישות לקבלת היתרים ואת אמצעי הזהירות הספציפיים שיש לנקוט כדי לעמוד בדרישות ובהיתרים.
לדוגמה, מופע זיקוקים נדרש להגיש בקשה על ידי איש מקצוע מורשה בתחום הפירוטכניקה, תוך מתן המידע הדרוש לרשות המנפיקה כדי לקבוע אם המקום יכול לעמוד בדרישות הבטיחות.
לאחר מתן ההיתר, רשאית הרשות לבדוק את האתר ולפקח על הבטיחות במהלך המופע ובסמכותה להפסיק את פעילות המקום/האתר, כאשר מפקח מטעמה מוצא שנעשה שימוש בנהלים בלתי מאושרים, או בלתי מספקים או כאשר מתעוררים מפגעים בלתי צפויים.
לרוב תחנות כיבוי אש בארצות הברית יש תוכניות הדרכה לחינוך לבטיחות אש .
תוכניות למניעת שרפות עשויות לכלול, ביקורים בבתי ספר כדי לסקור נושאים מרכזיים בתחום בטיחות אש עם התלמידים ויישום תוכניות לאומיות מוכרות כגון "NFPA S "Risk Watch ו"למד לא לשרוף".
כל התוכניות כוללות גם מסרים למניעת פציעות באופן כללי, בטיחות, מניעת שרפות ומילוט במקרה של שרפה.
ברוב המקרים נציג מכבי האש נחשב למומחה ומצופה ממנו להציג מידע באופן המתאים לכל שכבת גיל.
לפי מינהל הכבאות של ארצות הברית, צעירים מאוד וקשישים נחשבים לאוכלוסיות "בסיכון".
קבוצות אלו מייצגות כ-33% מהאוכלוסייה.
על כן עדיפות ההדרכות מיועדות להם.
תוכנית בטיחות אש של בניין
תוכנית בטיחות אש של בניין חייבות לעמוד בכל הכללים הנדרשים במדינה.
בדרך כלל בעל הבניין הוא האחראי על הכנת תוכנית בטיחות אש.
בניינים הנדרשים להתקין מערכות חירום משוכללות עשויים להידרש להסתייע ביועץ בטיחות.
לאחר הכנת התוכנית, היא מוגשת לאישור לפקיד הכבאות או לרשות בעלת סמכות שיפוט לאישור.
לאחר אישור תוכנית בטיחות האש, בעל הנכס אחראי על יישום התוכנית וההכשרה של כל הצוות (במידה ונדרשת) בתפקידיהם בשעת חירום.
אחריותו של הבעלים גם לוודא שכל המבקרים והצוות יידעו מה לעשות במקרה של שרפה.
בשעת חירום או שרפה, עותק של תוכנית בטיחות האש המאושרת חייב להיות זמין לשימוש מפקד לוחמי האש המגיב.
מידע על מיקום שסתומי מים וגז
מידע על מיקום המפסק הראשי של מערכת החשמל
מיקום עמדות כיבוי אש וברז כיבוי אש
מיקום אנשים עם צרכים מיוחדים
פריסה, שרטוט ותוכנית האתר של הבניין
לוחות זמנים לתחזוקה של מערכות בטיחות חיים ואש
הכשרת כוח אדם ונוהל תרגילי אש
נקודות ואזורים בטוחים בבניין ("אזורי מחסה")
תוכניות בטיחות אש הן כלי שימושי עבור לוחמי האש.
הן מנגישות להם מידע קריטי אודות הבניין שאליו יצטרכו להיכנס.
באמצעות תוכניות בטיחות אש, יכולים לוחמי האש לאתר ולמנוע סכנות אפשריות כגון אזורי אחסון של חומרים מסוכנים וכימיקלים דליקים.
בנוסף לכך, יכולות תוכניות בטיחות אש לספק מידע מיוחד למקרה של שרפה בבית חולים, כמיקומה של המחלקה לרפואה גרעינית וכדומה.
בנוסף, תוכניות בטיחות אש גם משפרות מאוד את בטיחות הכבאים.
לפי FEMA (הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום) 16% מכלל מקרי המוות של לוחמי האש בשנת 2002 התרחשו עקב קריסה מבנית או משום שהלוחמים הלכו לאיבוד.
תוכניות בטיחות אש יכולות להדגיש ולהציג שרטוטים של כל סכנה מבנית אפשרית, כמו גם לתת ללוחם האש מידע היכן מיקומה בבניין.
דיגיטציה של תוכניות בטיחות אש
כפי שצוין, עותקי תוכניות בטיחות האש המאושרות צריכות להיות זמינות לשימוש לוחמי האש המגיבים.
עם זאת, זה לא תמיד המצב.
כל תוכניות בטיחות האש הישנות היו מאוחסנות על גבי עותקים מנייר בתחנות כיבוי האש.
הבעיה באחסון שכזה היא מיון ואחסנת התוכניות הללו והקושי לעדכן אותן.
כתוצאה מכך, רק למחצית מהמבנים הנדרשים קיימות תוכניות אש, ומתוכן רק כ-10% מעודכנות.
בעיה זו נפתרה באמצעות דיגיטציה של תוכניות האש.
תוכניות בטיחות האש הדיגיטליות מאוחסנות במסד נתונים וניתן לגשת אליהם באופן אלחוטי באתר בו פועלים לוחמי האש והן הרבה יותר פשוטות לעדכון על ידי בעלי הבניינים.
שרפה היא אחד האיומים הגדולים ביותר על רכוש, הגורם הפסדים שמסתכמים במיליארדי דולרים בכל שנה.
בשנת 2019 לבדה, הסכום הכולל של הנזק לרכוש בארצות הברית כתוצאה משרפות עמד על 14.8 מיליארד דולר.
חברות ביטוח בארצות הברית אחראיות לכיסוי פיננסי של אובדן מנזקי שרפה ונוקטות אמצעים לניהול הסיכונים הכרוכים בכך.
רוב חברות הביטוח המסחריות שוכרות מומחה בקרת סיכונים שתפקידו העיקרי לסקור את הרכוש המבוטח כדי להבטיח עמידה בתקני NFPA, להעריך את רמת הסיכון הנוכחית של הנכס ולהמליץ על הפחתת ההסתברות לאובדן משרפה.
בנוסף, חברות הביטוח מחייבות עמידה בכל כללי בטיחות האש, ובמקרה שיוכח שמבנה בו פרצה שרפה לא עמד בכללים אלו (למשל אי ביצוע בדיקות תקופתיות) עלולות לסרב לכסות את הנזק, בטענה להפרה בסיסית של תנאי הפוליסה.
בישראל נמצאים כל נושאי בטיחות אש והצלה תחת סמכותה של הרשות הארצית לכבאות והצלה בפיקודו ובניהולו של נציב כבאות והצלה, אשר כפופים למשרד לביטחון פנים.
על רקע הממצאים בנוגע לכמות הדליקות הנגרמות מדי שנה בישראל, הוכרה הבעייתיות שקיימת במבנים רבים במדינה, במשרדים ובבתי עסק בהם יש ריכוז אוכלוסייה רב במבנה אחד.
בשנת 2008 עודכנו תקנות התכנון והבנייה (בקשה להיתר, תנאים ואגרות), תש"ל-1970 (תיקון מספר 3 לתקנה 11 א' לתקנות התכנון והבנייה).
התקנה קבעה את הצורך בתוכנית בטיחות אש, בקיום נספח אמצעים, על מנת למזער את מספר הדליקות ולדאוג להיערכות מוקדמת לאירועי שרפה.
באותה שנה הוגשו בכנסת הצעות לרפורמות בכל נושאי בטיחות אש והצלה בישראל הקוראות להעביר את נושא בטיחות האש תחת סמכותה של הרשות הארצית לכבאות והצלה בפיקודו ובניהולו של נציב כבאות והצלה ולהכפיף אותם למשרד לביטחון פנים.
ב-8 באוגוסט 2012 נחקק בכנסת חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה שמסדיר את שרותי הכבאות בישראל, את המבנה הארגוני והסמכויות.
במסגרת החוק, ב-8 בפברואר 2013 הוקמה הרשות הארצית לכבאות והצלה הכפופה למשרד לביטחון פנים.
במדעי המחשב, בטיחות טיפוס ותקינות טיפוס הן המידה שבה שפת תכנות מרתיעה או מונעת שגיאות טיפוס.
שפות תכנות שונות מגדירות איך לטפל בסתירות או בעיות בהגדרות הטיפוסים בשפה.
כאשר נתקלים בבעיה שכזו, היא תוכל לגרור למשל שגיאה, אזהרה או פשוט התעלמות מהבעיה.
ההתנהגויות המסווגות כשגיאות טיפוס על ידי שפות תכנות שונות נובעות בדרך כלל מניסיונות לבצע פעולות על ערכים שאינם מהטיפוס המתאים.
למשל, הוספת מחרוזת למספר שלם כאשר אין הגדרה כיצד לטפל במקרה זה.
שפות תכנות שונות מגדירות תחביר שונה, וביטוי או פעולה שמותרת בשפת תכנות מסוימת עלולה לגרום לשגיאת טיפוס בשפה אחרת.
אכיפת טיפוסים יכולה להיות סטטית, כלומר, לתפוס שגיאות פוטנציאליות בזמן הידור, או דינמית, כלומר לשייך מידע על הטיפוסים השונים לערכים בזמן ריצה ולהשתמש בטיפוסים הקיימים לפי הצורך כדי לזהות שגיאות קרובות, או שילוב של שתיהן.
אכיפה דינאמית מאפשרת לעיתים קרובות להפעיל תוכניות שיהיו לא חוקיות במסגרת אכיפה סטטית.
בהקשר של מערכות סטטיות (זמן הידור), בטיחות טיפוס כרוכה בדרך כלל (בין היתר) בהבטחה שהערך הסופי של כל ביטוי יהיה לגיטימי בטיפוס הסטטי של אותו ביטוי.
הדרישה המדויקת היא מורכבת יותר מכך, למשל, במקרים שבהם השפה תומכת בתת-טיפוסים ופולימורפיזם.
תקינות טיפוס מתארת את מידת ההגנה של שפת תכנות מפני שגיאות טיפוס.
לפי רובין מילנר, "תוכניות שמוגדרות היטב מבחינת טיפוסים אינן יכולות לבצע שגיאות".
המשמעות היא שאם מערכת הטיפוסים עקבית, ביטויים בשפה יישארו בטיפוס המתאים ולא יגרמו לשגיאות בזמן ריצה.
אם הפעולות היחידות שניתן לבצע בנתונים בשפה הן אלו המוגדרות לפי טיפוס המידע.
ההגדרה הפורמלית של תקינות משתנה בהתאם לסמנטיקה של השפה.
לפי ההגדרה המקובלת (Wright ו־Felleisen, 1994), שפה נחשבת תקינה טיפוסית אם מתקיימים בה שני תנאים:
התקדמות – כל ביטוי הוא ערך או שניתן להערכה.
שימור – טיפוס הביטוי נשמר גם לאחר שלב הערכה.
שילוב שני התנאים מבטיח שהתוכנית לא "תיתקע" ולא תסטה מהגדרות הטיפוס שלה.
עם זאת, מה בדיוק המשמעות של תוכניות "מוגדרות היטב" או "עושות טעויות" זו מאפיין של הסמנטיקה הסטטית והדינאמית של כל שפת תכנות.
כתוצאה מכך, הגדרה מדויקת של תקינות כל טיפוס ספציפי תלויה בסגנון הסמנטיקה וההגדרות שכל שפת תכנות מעניקה למה שתקין ואינו תקין.
בשנת 1994, אנדרו רייט ומתיאס פלייזן ניסחו את מה שהפך להגדרה וטכניקת ההוכחה הסטנדרטית לבטיחות טיפוסים בשפות המוגדרות על ידי סמנטיקה תפעולית, שהיא הקרובה ביותר למושג בטיחות טיפוס כפי שרוב המתכנתים מבינים אותה.
המשמעות של תוכניות "מוגדרות היטב" תלויה בסמנטיקה הסטטית והדינאמית של שפת התכנות.
לכן, ההגדרה המדויקת של תקינות טיפוס משתנה בין שפות שונות בהתאם לסגנון הסמנטי שלהן.
בשנת 1994, אנדרו רייט ומתיאס פלייזן הציעו הגדרה וטכניקת הוכחה שנחשבת מאז לסטנדרט לבטיחות טיפוסים בשפות בעלות סמנטיקה תפעולית – שהיא גם הקרובה ביותר להבנה המקובלת של מתכנתים למושג זה.
לבדה, תקינות טיפוס היא תכונה חלשה יחסית, שכן היא בעצם קובעת שהכללים של מערכת טיפוסים עקביים ואי אפשר לערער עליהם.
עם זאת, בפועל, שפות תכנות מתוכננות כך שכתיבת קוד עם בטיחות טיפוס גבוהה טומנת בחובה גם תכונות אחרות וחזקות יותר, שחלקן כוללות:
לדוגמה, מערכת טיפוסים יכולה לדחות את הביטוי 3 / "Hello, World" כלא חוקי, מכיוון שאופרטור החלוקה אינו מוגדר עבור מחלק מחרוזת.
מערכות טיפוסים יכולות למנוע מצבים שבהם מצביע בזיכרון מתייחס לאובייקט מהטיפוס הלא נכון.
מערכות טיפוסים מתוחכמות יותר, כגון אלו התומכות בטיפוסים תלויים, יכולות לזהות ולדחות גישה מחוץ לתחום, ולמנוע גלישת חוצץ פוטנציאלית.
שגיאות לוגיות שמקורן בסמנטיקה של טיפוסים שונים.
לדוגמה, אינץ' ומילימטרים עשויים להיות מאוחסנים כמספרים שלמים, אך אין להחליף ביניהם.
מערכת טיפוסים יכולה לאכוף עבורם שני טיפוסים שונים של מספר שלם.
שפות עם בטיחות טיפוס חזקה וחלשה
שפות תכנות מסווגות לרוב כבעלות בטיחות טיפוס חזקה או בטיחות טיפוס חלשה (שנקראת גם בטיחות טיפוס רופפת) כאשר מתייחסים להיבטים מסוימים של בטיחות טיפוס.
בטיחות טיפוס קשורה קשר הדוק לבטיחות זיכרון.
כך למשל, ביישום של שפה שיש לה טיפוס כלשהו בשם המאפשר דפוסי סיביות מסוימים אך לא אחרים, שגיאת זיכרון מסוג מצביע תועה מאפשרת כתיבת תבנית סיביות שאינה מייצגת ייצוג לגיטימי של לתוך משתנה מטיפוס , מה שגורם לשגיאת טיפוס כאשר המשתנה נקרא.
לעומת זאת, אם השפה בטוחה מבחינת ניהול זיכרון, היא לא יכולה לאפשר שימוש במספר שלם שרירותי כמצביע, ולכן חייב להיות טיפוס מיוחד עבור מצביעים והפניות שרירותיות.
כתנאי מינימלי, שפה שמאופיינת בבטיחות טיפוס גבוהה, לא מאפשרת מצביעים תועים בהקצאות מטיפוסים שונים, אבל רוב השפות אוכפות שימוש נכון בטיפוסי נתונים מופשטים שהוגדרו על ידי מתכנתים גם כאשר הדבר אינו הכרחי לבטיחות הזיכרון או למניעת כשל קטסטרופלי.
כל אובייקט שמוקצה מקבל טיפוס המתאר את תוכנו, וטיפוס זה קבוע למשך ההקצאה.
דבר זה מאפשר לניתוח כינוי מבוסס טיפוסים להסיק שהקצאות מטיפוסים שונים הן שונות.
רוב השפות המתאפיינות בבטיחות טיפוס חזקה משתמשות באיסוף זבל.
פירס אומר, "קשה מאוד להשיג בטיחות טיפוס בנוכחות פעולת deallocation מפורשת", עקב בעיית המצביע התועה.
עם זאת, ראסט נחשבת באופן כללי לשפה שמתאפיינת בבטיחות טיפוס חזקה ומשתמשת באלגוריתם הבודק כל השאלה של משתנה כדי להשיג בטיחות זיכרון, במקום איסוף אשפה.
בטיחות טיפוס בשפות מונחות עצמים
בשפות מונחות עצמים בטיחות טיפוס בדרך כלל מובנית במערכת הטיפוסים של השפה.
תכונה זו מתבטאת בהגדרת המחלקות.
מחלקה מגדירה את מבנה האובייקטים הנגזרים ממנה ואת ממשק API כ"חוזה" לשימוש באובייקטים אלו.
בכל פעם שנוצר אובייקט חדש הוא "יעמוד" בחוזה זה.
כל פונקציה המחליפה אובייקטים שמקורם במחלקה מסוימת, או מיישמת ממשק ספציפי, תעמוד בחוזה הזה: מכאן שבפונקציה זו הפעולות המותרות על אותו אובייקט יהיו רק אלו המוגדרות בשיטות של המחלקה שהאובייקט מיישם.
זה יבטיח כי שלמות האובייקט תישמר.
חריגות לכך הן שפות מונחות עצמים המאפשרות שינוי דינמי של מבנה האובייקט, או שימוש ברפלקציה כדי לשנות את התוכן של אובייקט ולהתגבר על האילוצים המוטלים על ידי מבנה המחלקה.
תחום בטיחות השימוש במכשירי חשמל ביתיים עוסק במניעת תאונות הנגרמות משימוש במכשירים אלה.
במכשירי חשמל ביתיים טמונה סכנה בטיחותית: מדי שנה נפגעים אנשים רבים כתוצאה משימוש במכשירים, לעיתים פגיעה קטלנית.
בטיחות בשימוש במכשירי חשמל ביתיים היא חלק מתחום כללי של בטיחות שימוש בחשמל, המכיל גם את התחום של בטיחות שימוש בחשמל במקומות עבודה ובטיחות בעבודות חשמל.
יחודו של התחום הוא בהיותו נוגע למרבית אוכלוסיית העולם, שאינה מיומנת בכל האמור בשימוש בחשמל.
תקלות חשמל בכלל, ובמכשירי חשמל בפרט הן הגורם העיקרי לשריפות בבתי מגורים.
על פי האגודה הלאומית להגנה מפני אש (NFPA), שריפות שנגרמו מחשמל מהוות כ-10% מכלל שריפות הבית בארצות הברית מדי שנה.
מכשירי חשמל ביתיים, במיוחד כאלה עם גופי חימום (למשל מחממי חלל, תנורים וטוסטרים) הם המעורבים בדרך כלל בשריפות חשמל.
על פי נתוני NFPA גרמו מחממי חלל כ-50% ממקרי המוות בשריפות בארצות הברית.
בשנת 2021 דווחו בארצות הברית כ-24,200 מקרי שריפה שנגרמו ממכשירי חשמל בבתי מגורים.
בשריפות אלו איבדו את חייהם 295 בני אדם, כ-900 נפצעו, והנזק הכולל לרכוש נאמד ביותר מ-1.2 מיליארד דולר.
בשנים 2017–2018 דווחו ב 7,067 שריפות שנגרמו עקב שימוש שגוי במכשירי חשמל במטבח, מהם נגרמו בממוצע 72 נפגעים בחודש.
קשישים וילדים נמצאים בסיכון הגבוה ביותר לפגיעה, כאשר ילדים נפגעים באחוזים גבוהים מיתר האוכלוסייה, ואילו קשישים סובלים מהפגיעות החמורות ביותר.
בעלי חיים, ובני האדם בתוכם נרתעים באופן בסיסי מסכנות, עליהן הם מקבלים התרעות באמצעות החושים.
אנרגיה חשמלית כמעט ואינה נקלטת על ידי חושי האדם, ופגיעתה עלולה להיות מיידית וקטלנית.
זאת ועוד, סכנות הנובעות ממכשירי חשמל גדולות בהרבה מסכנות "טבעיות", שכן באמצעות חשמל ניתן להעביר כמויות עצומות של אנרגיה לחלל מצומצם מאוד ובתוך זמן קצר ביותר.
לדוגמה, פגיעה של מסור ידני קרוב לוודאי תגרום לפציעה, אך הנפגע ירתע מספיק מהר בטרם תוחמר הפציעה.
במקרה של , המהירות בה המסור פועל עלולה לגרום לפציעה חמורה או מוות בטרם הספיק הנפגע להרתע.
מכשירי חשמל ביתיים פועלים באמצעות אנרגיה חשמלית, ומופעלים על פי רוב בידי משתמשים שכלל אינם מודעים לפוטנציאל הקטלני של אנרגיה זו - הן למגוון הסכנות הטמונות בה, והן לעוצמתה.
בסביבתם של מכשירי חשמל ביתיים נמצאים ילדים שגם מפעילים את חלקם באופן שוטף, אשר מעבר לחוסר מודעותם לסכנה הם פגיעים יותר מסיבות פיזיולוגיות.
התחשמלות - התחשמלות עלולה לגרום להפרעה בתפקודו התקין של לב עד כדי עצירתו, לפגוע בתפקוד הריאות, ולגרום לכוויות בדרגות חומרה שונות ברקמות חיצוניות ופנימיות.
התחשמלות עלולה לגרום להתכווצות שרירים חזקה המובילה לתנועות מסוכנות (למשל הירתעות מהירה לעבר חלון זכוכית).
התחשמלות עלולה לגרום גם לאובדן הכרה שבשילוב עם גורם סיכון אחר עלול להוביל למוות (למשל טביעה באמבטיה).
פגיעות כתוצאה מפיצוץ - קצר חשמלי משחרר כמויות גדולות של אנרגיה בפרק זמן קצר ביותר.
אנרגיה זו עשויה לבוא לידי ביטוי בצורת חום, הבזק אור, הדף, ושדות אלקטרומגנטיים חזקים הפועלים על חומרים מגנטיים.
כתוצאה מכל אלה עשוי להתרחש פיצוץ העלול להצית מיידית חומרים דליקים (כגון בגדים) או נפיצים, לסמא את הראיה, ולפצוע מפגיעת הדף או רסיסים.
התלקחות שרפה כתוצאה מקשת חשמלית, חימום יתר או ניצוצות.
שרפות יכולות להיווצר ישירות בגוף המכשיר החשמלי, או בהצתה של חומר דליק המצוי בתוכו או בקרבתו.
פציעות מחלקים נעים - מכשירי חשמל ביתיים רבים כוללים חלקים המונעים במהירות באמצעות מנוע חשמלי.
מכשירים רבים משמשים, למשל, לחיתוך, ומגע בלהבים בעת פעולת מכשיר מוביל לפציעה מיידית.
גם מכשירים נעים שאינם כוללים להבים עלולים לגרום לפגיעות כתוצאה מפגיעת חלקים נעים או הסתבכות בהם (למשל של שיער).
סוג פגיעה נוסף עלול להתרחש בעת תקלה או שבר במכשיר, שכתוצאה ממנה ניתז ממנו במהירות עצם שעלול לפגוע באדם.
כוויות ממגע עם חלקים חמים - מכשירי חשמל רבים מיועדים לחימום וכוללים בתוכם גופי חימום המגיעים לטמפרטורות של מאות מעלות צלזיוס.
מגע ישיר עם גופי החימום או עם משטחים שחוממו באמצעותם עלול לגרום כוויות בכל דרגות החומרה.
רוב התאונות המתרחשות כתוצאה משימוש במכשירי חשמל ביתיים הן שרפות.
שרפה יכולה להיגרם מאחת או יותר מהדרכים הבאות:
התלקחות פנימית במכשיר חשמלי: חלק ממכשירי החשמל הביתיים כוללים חלקים העשויים מחומרים דליקים, ותקלה במכשיר עלולה להביא להצתת חומרים אלו.
תקלות נפוצות הן התרופפות של חיבורים בין מוליכי חשמל הגורמים ליצירת ניצוצות והתחממות מהירה, עיוותים מכניים של מוליכים הגורמים להתחממות יתר נקודתית, פגיעה חלקית בבידוד המובילה לזליגה של זרמי חשמל המחממים נתיבים לא מתוכננים, עיוות מכני של חלקים נעים במכשיר היוצרת עומס חשמלי או חיכוך וחום, והעמסת יתר של המכשיר.
התלקחות של חומר שהוכנס לתוך מכשיר חשמלי: גם מכשירים שמיועדים לטפל בחומרים דליקים עלולים לגרום להצתתם, עקב תקלה או תפעול שגוי.
התלקחות של חומר דליק הנמצא במגע עם מכשיר חשמלי: תאונה כזו עלולה להתרחש הן מהתחממות של מכשיר חשמלי כתוצאה מתקלה, והן מהימצאות חומר דליק בקרבת מכשיר חימום פועל.
התלקחות של חומר דליק כתוצאה מניצוצות במכשיר חשמלי: חומרים דליקים במיוחד עלולים להתלקח כאשר בסביבתם נמצא מכשיר חשמלי, כתוצאה מניצוצות שנוצרו בתוכו הן עקב תקלה והן כחלק מפעולתו הרגילה.
התחשמלות כתוצאה משימוש במכשיר חשמלי נגרמת כתוצאה ממגע, ישיר או עקיף, במוליך חשמלי "חי" (כלומר שיש עליו מתח חשמלי) וסגירת מעגל חשמלי על ידי גוף הנוגע או חלקו.
בשימוש רגיל, מכשירי חשמל ביתיים עוברים כמה שכבות בקרה וכוללים כמה אמצעי הגנה כנגד התחשמלות , וכדי שתתרחש התחשמלות נדרש שילוב של כמה תקלות.
התחשמלות מתרחשת בדרך כלל כשהתקלות השונות נגרמות על ידי גורמים שאינם קשורים זה לזה, ומצטברות לאורך זמן.
גם בלאי הנוצר כתוצאה משימוש ראוי אך ממושך במכשיר חשמלי יכול לגרום לתאונה.
מגע ישיר במוליך חי יכול להיווצר עקב החדרת חלקים מהגוף (אצבעות, למשל) או חפצים אל תוך גוף המכשיר.
אפשרות נוספת למגע כזה היא כאשר הבידוד החשמלי הקיים בתוך המכשיר נפגם, ומתח חשמלי מופיע על גוף המכשיר.
מגע עקיף יכול להתרחש כאשר נוצרים תנאים המאפשרים מוליכות חשמלית בתווך שלא נועד לכך - למשל עקב חדירת מים או חומר מוליך אחר לתוך המכשיר: גם הצטברות אבק שספג לחות או קורוזיה יכולה להוליך זרם חשמלי.
שני סוגים נפוצים של פגיעות פיזיות כתוצאה משימוש במכשירי חשמל נובעים ממכשירים עם חלקים נעים וממכשירים המייצרים חום רב.
מרבית מכשירי חשמל בשימוש ביתי הכוללים מנועים מנצלים את המנועים לתנועה סיבובית.
המכשירים הנפוצים הם מכשירי מטבח המיועדים לערבל ולעבד מזון, ומכשירים העושים שימוש ברוח כמאווררים ומייבשי שיער.
כאשר חלקים המסתובבים חיצוניים לגוף המכשיר (אך לעיתים גם כשהם פנימיים), קיימות סכנות בטיחותיות של פגיעה מחלקים נעים או הסתבכות בהם (למשל של שיער).
במכשירים הכוללים להבים מסתובבים עלולות להתרחש פציעות חמורות.
מכשירי חשמל ביתיים רבים עושים שימוש בגופי חימום.
לעיתים גופי החימום חשופים לחלוטין למגע (למשל בחלק מהכירות), לעיתים חשופים למחצה ולעיתים הם מחממים משטח חיצוני.
בכל אחד מהמקרים, ייתכן מגע מקרי של חלקי גוף בחלקים החמים של המכשיר שעלול לגרום לכוויות.
צמצום תאונות על ידי אסדרה
אסדרה אינה יכולה למנוע לחלוטין התרחשות תאונות, אך מנסה לצמצם את היקפן.
האסדרה מנסה לייצר שתי "שכבות הגנה" מפני תאונות הנובעות ממכשירי חשמל ביתיים - האחת, על ידי הבטחת בטיחותם הבסיסית של המכשירים עצמם, והשניה על ידי יצירת מערכות הגנה מובנות בתוך מערכת אספקת החשמל, המיועדות לנתק את אספקת החשמל במקרה של תקלה.
בשל היקף השימוש במכשירי חשמל ביתיים, עיקר האסדרה נוגעת אליהם.
האסדרה נעשית באמצעות חוקים ותקנות המחייבים מכשירי חשמל לעמוד בתקנים.
גופי תקינה שונים מוציאים תקנים למכשירי חשמל - חלק מהוראות התקנים הן כלליות וכוללות הוראות לכלל מכשירי החשמל עליהם חל התקן, וחלק מהתקנים מוגדרים למכשירים מסוג מסוים.
תקני בטיחות למכשירי חשמל מיועדים לצמצם בעיות בטיחות, ולכן הם מוכווני בטיחות וההוראות בהם נוגעות לרכיבים מהם יכולות לנבוע תקלות.
בין הנושאים העיקריים אליהם מתייחסים התקנים:
מארזים - מבנה, סוג חומר, חוזק מכני, פתחים במארז, עמידות ללחות ולאבק.
המארז של מכשירים חשמליים הוא שכבת ההגנה הראשונה שלכם.
החומר ממנו עשוי המארז יכול להיות מוליך או מבודד, ולכל אחת מהאפשרויות דרישות תקן שונות.
חוזקו המכני צריך להתאים לתנאי ההפעלה הרגילים של המכשיר, הפתחים שבו למנוע חדירת חפצים זרים.
מעגלים מודפסים ורכיבי מתח נמוך-מאוד אחרים.
רכיבים אלו רגישים מאוד ללחות, אבק ומתחי-יתר, ועלולים להיות מקור לכשל בטיחותי במכשירים.
קיימים מכשירי חשמל הנדרשים לכלול התקן בטיחות - רכיב או מנגנון המיועד למנוע או לצמצם סיכון בטיחותי.
סוללות חשמליות הן סיכון להתלקחות ולייצירת קורוזיה במכשירים.
מכשירים מסוימים מפיקים קרינה אלקטרומגנטית העלולה לגרום לפגיעה.
מניעת כשלים כתוצאה מהשפעה הדדית בין מכשירים.
מערכות בקרה ופיקוד רגישות מאוד לגלים אלקטרומגנטיים העשויים להיווצר גם בהפעלת מכשירים סמוכים, ושיבוש פעולתן עלול לגרום לכשל בפעולת המכשיר ולתאונה.
המידע נועד לספק למשתמשים הנחיות מלאות שיאפשרו שימוש בטוח במכשיר.
אלו הם מנגנונים שמונעים הפעלה שגויה של המכשיר.
התקנים מחייבים את יצרני המכשירים לתכנן את מכשירי החשמל כך שיעמדו בדרישות התקן.
בנוסף, מחויבים היצרנים למערכות בקרת איכות, לבדיקות תקופתיות של מכוני תקנים ומעבדות מוסמכות הן לתהליכי הייצור והן למוצרים עצמם.
עמידה בדרישות אלה באה לידי ביטוי, בסופו של דבר, גם במחיר הסופי לצרכן.
עם זאת, גם כלל התהליך של תקינה וישומה בייצור מכשירים לא יכול למנוע לחלוטין הגעת מוצר פגום לצרכן.
כמו במקרים רבים אחרים, גם בשוק מכשירי החשמל קיימות תופעות של זיוף - הטעיית לקוחות תוך הצגת מכשירים כמיוצרים על ידי יצרן "אמין", זיוף של תוי תקן, של אישורי מעבדות ועוד.
מכשירי חשמל כאלה בדרך כלל נמכרים במחיר נמוך ממכשירים אחרים, אך גם בטיחות השימוש בהם נמוכה יותר.
בנוסף, קיימים מכשירי חשמל המיוצרים בבתי מלאכה שכלל אינם נתונים לפיקוח, המייצרים מכשירים "יחודיים" או במלאכת יד (דוגמה נפוצה היא מנורות), כאשר יצרני המכשיר כלל אינם מודעים אף לכללי הבטיחות הבסיסיים ביותר במכשירי חשמל.