tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
2009 "שיח קדומים" (תערוכה משותפת עם יפעה אדיר), מגדל שלום, תל אביב
מרק חינאווי הוא שחיין ערבי-ישראלי, אלוף ישראל בשחייה ושיאן ישראל.
הוא בעל מדליית ארד מאליפות אירופה לנוער (באקו 2015).
חינאווי נולד וגדל ביפו למשפחה ערבית נוצרית-יוונית-אורתודוקסית.
משפחתו בעלת רשת המשקאות חינאווי ניקולא.
מרק החל לשחות בגיל 5, ומתאמן בקבוצת השחייה של הפועל בת ים בהדרכתו של מאיר לויה.
בוגר בית הספר התיכון של הכנסייה הסקוטית ביפו טביתא.
בתחרות משחה המילניום (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק, בסוף דצמבר 2011 קבע חינאווי במשחה ל-400 מטר חופשי שיא גילאי 14 חדש של 4:07.63 דקות.
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2012, הוא קבע בשלב המוקדמות באותו משחה שיא גילאי 15 חדש של 4:03.70 דקות וסיים במקום 11 הן במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:06.20 דקות והן במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.14 דקות.
בתחרות השחייה "גביע קומן" (תחרות שחייה לנוער של מדינות אגן הים התיכון) שנערכה בטורוויחה שבספרד ב-1 ביולי 2012 סיים חינאווי במקום חמישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא גילאי 15 חדש של 16:15.75 דקות.
במהלך המשחה הוא קבע גם במשחה ל-800 מטר, שיא גילאי 15 חדש של 8:41.43 דקות.
שבוע וחצי לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט הוא סיים במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא גילאי 15 חדש נוסף של 8:35.95 דקות ובמקום שישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:25.57 דקות.
בגביע ירושלים (בריכת 25 מטר) שנערך ב-15 בדצמבר 2012 זכה חינאווי במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא גילאי 15 חדש של 15:48.35 דקות, תוך כדי המשחה הוא קבע שיא גילאי 15 חדש במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:22.42 דקות.
בתחרות משחה המילניום (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק, בסוף דצמבר 2012 זכה חינאווי במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא לגילאי 15 ו-16 חדש של 15:32.08 דקות, לפני יובל ספרא מנצרת עילית (15:43.07 דקות) ואלעד לנדמן ממכבי קריית ביאליק (15:44.36 דקות).
תוך כדי המשחה הוא שיפר את השיא לגילאי 16 במשחה ל-800 מטר בתוצאה של 8:19.58 דקות.
הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא לגילאי 15 של 3:59.04 דקות.
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2013, זכה חינאווי ב-2 מדליות, זהב וארד.
תוצאתו ב-1500 מטר חופשי הייתה המהירה ביותר באירופה לבני גילו.
בתחרות הרב-אומות שנערכה בפוזנן שבפולין באפריל אותה שנה זכה חינאווי בשתי מדליות כסף, תוך שיפור של 4 שיאים אישיים, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.13 דקות, ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:06.44 דקות.
שיא אישי במשחה ל-800 מטר חופשי (במהלך המשחה ל-1500 מטר) בתוצאה של 8:34.53 דקות ומקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.28 דקות.
באליפות הפנימייה שנערכה במאי אותה שנה קבע חינאווי במשחה ל-1500 מטר שיא ישראלי חדש לגילאי 16 ו-17 בתוצאה של 15:48.64 דקות, שיפור לשיאיו הוותיקים של אמיר גניאל (16:02.77 דקות ו-15:49.62 דקות, בהתאמה).
במהלך המשחה ל-1500 מטר, הוא קבע גם במשחה ל-800 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לגילאי 16 בתוצאה של 8:26.40 דקות, שיפור לשיא הוותיק של גניאל (8:30.37 דקות).
בתחרות קומן, אליפות מדינות הים התיכון לנוער שנערכה בסן מרינו בסוף יוני זכה חינאווי ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 עד 18 בתוצאה של 15:39.33 דקות, התוצאה המהירה ביותר באירופה לבני גילו.
שיפור לשיא של מיכאל דמיטרייב (15:44.37 דקות).
במהלך המשחה הוא שיפר גם במשחה ל-800 מטר חופשי את השיא הישראלי לגילאי 16 ו-17 בתוצאה של 8:19.74 דקות.
באליפות הפנימייה שנערכה בווינגייט במאי 2014, זכה חינאווי במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:56.88 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-1500 חופשי בתוצאה של 16:07.03 דקות, לאחר שבחר לשחות מהר רק את המשחה ל-800 מטר חופשי תוך כדי המשחה עצמו ובכך הצליח לקבוע שיא ישראלי חדש לגילאי 17 בתוצאה של 8:11.72 דקות.
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בסוף דצמבר אותה שנה זכה חינאווי במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:45.74 דקות, לפני גיל קיזלר ממכבי חיפה (3:45.92 דקות) ואיתי גורביץ' מהפועל ירושלים (3:50.19 דקות).
במסגרת אליפות אירופה לנוער שנערכה במסגרת המשחקים האירופיים בבאקו ביוני 2015 זכה חינאווי במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:25.63 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:07.30 דקות ובמקום 15 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:56.61 דקות.
בתחרות גביע האיגוד שנערכה במכון וינגייט באפריל 2016 קבע חינאווי במשחה ל-400 מטר חופשי שיא אישי חדש של 3:51.76 דקות ומשחה ל-1500 מטר חופשי שיא אישי חדש של 15:21.05 דקות.
חודש לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בלונדון הוא סיים במקום 17 במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 8:01.70 דקות, במקום 21 במשחה ל-400 מטר חושי בתוצאה של 3:52.25 דקות ובמקום 22 במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:19.28 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי 2018 זכה חינאווי במדליית כסף במשחה ל-800 מטר בתוצאה של 8:11.86 דקות 8:07.86 דקות, אחרי גיל קיזלר (8:11.86 דקות) ויונתן רוסין מהפועל עמק יזרעאל (8:12.08 דקות).
מרק לזר (נולד ב-28 בפברואר 1967 במלבורן, אוסטרליה) הוא מוזיקאי ישראלי, נגן גיטרה בס, זמר, מלחין, פזמונאי, מעבד ומפיק מוזיקלי, חבר ובסיסט להקת רוקפור משנת 1993 ועד היום.
סגנון נגינת הבס שמאפיין את לזר הוא אגרסיבי ומלודי.
נוסף על פעילותו ברוקפור, מנגן לזר גם בלהקת הליווי של המוזיקאי דידי ארז, וכן בלהקת הליווי של הצמד רוסו וויינברג.
במהלך השנים עבד לזר וניגן גם עם שי נובלמן, אביב גפן, ג'נגו, אפרת בן צור, איזבו, נינט טייב, אלקטרה, אלי רוזן, יגאל כרמל, נועה בביוף, ענת סגל, הֶפִּי ולהקת אנרגיה חולנית.
זמן קצר לאחר יציאת האלבום "רשת פרפרים" הודיע אמיר צורף כי הוא עוזב את ההרכב, מה שגרם למשבר עמוק בלהקה.
רוקפור, שהייתה על סף פירוק, התאוששה לבסוף עם צירופו של מרק לזר לעמדת הבס, ומעברו של בן יצחק לגיטרה מובילה.
שינוי ההרכב סימן גם שינוי בגישה המוזיקלית של הלהקה כהרכב מגובש וייחודי, עם זיקה לסגנון ולצליל של שנות ה-60. השינוי הסגנוני הביא איתו גם מעבר מכלי נגינה הנחשבים "סטנדרטיים" לכלים אותנטיים שאפיינו את התקופה.
כמו גם האהבה לגיטרות הריקנבאקר הייחודיות והנדירות שהביא איתו לזר ללהקה, הגיטרות שרוקפור מזוהה איתן עד היום.
2009: קומוניקטיבי (נינט טייב) הפקה מוזיקלית משותפת עם ברוך בן יצחק
מרק לזר הוא עורך דין בהכשרתו.
נשוי לאתי ואב לבת ובן.
מרק להכנה מהירה הוא תערובת של חומרים המאפשרת הכנה קלה ומהירה של מרק.
בזכות הכנתו הקלה, רוב השימושים של המרק להכנה מהירה הם שימושים ביתיים ואישיים.
שימוש אחר של המרק להכנה מהירה הוא יצירתו בכמויות גדולות ושימורו.
ישנם סוגים רבים וטעמים שונים של המרק להכנה מהירה.
סוגים של מרקים להכנה מהירה
אבקת מרק - שקית המכילה אבקה אשר ניתן להפכה למרק על ידי הוספת מים רותחים.
נוזל של מרק המאוחסן בקופסה, אשר צריך לחממו כדי לקבל את המרק הרצוי.
ישנם שני סוגים של מרק זה.
בסוג הראשון צריך להוסיף מים ואז לחמם את המרק, ובסוג השני יש כבר את הנוזל של המרק מוכן.
מי שהמציא את הנוזל בסוג השני של המרק להכנה מהירה המאוחסן בקופסה הוא דר.
בסוג מרק זה נמצאים אטריות יבשות, עם תוספות כגון ירקות מיובשים, מוצרי בשר ותבלינים, אשר אחרי הוספת מים רותחים מתערבבים ביחד ויוצרים את מרק האטריות.
מרק אנתוני ולש השלישי הוא גנרל בדימוס שכיהן כראש המטה של חיל האוויר של ארצות הברית.
מיוני 2023 מכהן כנשיא אוניברסיטת טקסס A&M.
בשנת 1976 סיים את לימודיו באקדמיית חיל האוויר והחל את שירותו בחיל.
למד טיסה, הטיס מטוסי A-10 ו-
F-16 ומטוסי אימונים, וצבר למעלה מ-3,400 שעות טיסה.
מילא שורה ארוכה של תפקידי פיקוד, לרבות פיקוד על טייסת קרב, מפקד כנף קרב, מפקד כנף באקדמיה של חיל האוויר ומפקד כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה (במסגרת תפקיד זה פיקד על חיל האוויר השלישי, שתחום פעילותו מכסה למעלה מחמישים מדינות).
כמו כן כיהן בתפקידי מטה שונים, לרבות כקצין במטה חיל האוויר ובפנטגון וכעוזר לעניינים צבאיים למנהל סוכנות הביון המרכזית, תפקיד שבו שימש כמקשר לעניינים צבאיים בין הסוכנות לבין משרד ההגנה של ארצות הברית.
באוגוסט 2012 החל לכהן כראש המטה ה-20 של חיל האוויר של ארצות הברית.
ב-1 ביולי 2016 סיים את תפקידו והוחלף על ידי גנרל דייוויד גולדפיין.
ולש הוא בעל תואר ראשון במדעים מהאקדמיה של חיל האוויר ובעל תואר שני בניהול משאבי מחשוב מאוניברסיטת ובסטר.
כמו כן למד באוניברסיטה לביטחון לאומי, בתוכנית המנהלים של בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד ובמספר בתי ספר לפיקוד ומטה של ארצות הברית.
ולש עוטר בעיטורים אמריקאים וזרים רבים, לרבות מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (שלוש פעמים), מדליית השירות המצוין של חיל האוויר (פעמיים), לגיון ההצטיינות (פעמיים), צלב התעופה המצוינת (פעמיים) ומדליית האוויר (פעמיים).
מרק ירקות הוא מרק נפוץ שמוכן באמצעות ירקות שונים וירקות עליים כמרכיבים העיקריים.
מקורו של המרק כבר בהיסטוריה העתיקה, וכיום הוא מוצר מזון בייצור המוני.
מרק ירקות מבוסס לרוב על ירקות וירקות עליים כמרכיבים העיקריים.
מרכיבים המוגדרים כפירות יכולים גם הם לשמש כבסיס למרק ירקות או כמרכיבים נוספים, כגון עגבניות, קישואים, ואחרים.
אפשרי גם להכין מרק ירקות כציר, או מרק על בסיס שמנת.
בנוסף לירקות, מרכיבי-בסיס אחרים למרק ירקות יכולים להיות למשל: שעועית, טופו, אטריות או פסטה מסוגים שונים, ציר ירקות, חלב, שמנת, מים, שמן זית או שמן ממקור צמחי אחר, תבלינים שונים, מלח, פלפל שחור, ועוד מרכיבים רבים אחרים.
ישנם כמה סוגים של מרק ירקות שהם מחיתיים ומסוננים לאחר מכן, על מנת ליצור מרקם חלק למרק.
מרק ירקות לרוב יוגש חם, אף על פי שחלק ממרקי הירקות, כגון מרק אפונה למשל, יכולים גם להיות מוגשים קרים.
מרק ירקות לעיתים משמשים כמנה ראשונה או כמתאבן.
מקורו של מרק הירקות מתוארך בהיסטוריה העתיקה.
הספרטנים נהגו לאכול מרק ירקות דל, בשם "מרק שחור" בימי קדם.
באזור המרכזי בהרי האפלצ'ים מרק ירקות, המכונה גם: "מרק ירקות חורפיים" ו"מרק כפרי", הוא מזון בסיסי מסורתי ונפוץ במהלך חודשי החורף: דצמבר–פברואר, באזור הרי האפלצ'ים המכונה "היילנדרס".
מרק בחורף נותן תחושה חמימה ויכול להוות ארוחה שלמה.
מרק לא חייב לכלול אבקת מרק.
מרק ירקות הוא כיום מוצר מזון בייצור המוני, וניתן להשיגו בצורות שונות: משומר, קפוא, וכסוגים שונים של מרק להכנה מהירה.
מרק טורנשיין היה כדורסלן אמריקאי-ישראלי בגובה 1.95 מטרים, ששיחק בעמדת הקלע בהפועל תל אביב ונבחרת ישראל.
הוא מלך הסלים של הפועל תל אביב בכל הזמנים, עם 3,904 נקודות בליגה בתשע עונות, ומגדולי השחקנים בתולדותיה.
הוביל את הקבוצה לזכייה בדאבל ובאליפות האחרונה שלה.
טורנשיין נולד בארצות הברית למשפחה יהודית.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, למד במכללה קתולית בניו יורק, והיה היהודי היחיד בה.
לאחר סיום לימודיו, נבחן טורנשיין לקבוצת ה-NBA פילדלפיה 76. בהמשך הצטרף טורנשיין לקבוצת כדורסל חובבנית באינדיאנה, ולאחר מכן עבר לקבוצה החצי מקצוענית "איי.בי.
סיי פרייס-דרס", עמה ניצח בחודש דצמבר 1966 את נבחרת ישראל 85:60 במדיסון סקוור גארדן, כאשר טורנשיין קלע 28 נקודות.
באותה שנה הופיע טורנשיין עם נבחרת ארצות הברית למכביה הפאן אמריקאית שנערכה בברזיל.
ב-19 ביוני 1968 קיבל אזרחות ישראלית בניו יורק.
ביולי 1968 עלה לישראל והצטרף להפועל תל אביב.
באותה עונה היה חלק מחמישיית יהודים אמריקנים בקבוצה עם אייבן לישינסקי, לארי זולוט, אלן צוקרמן ובארי ליבוביץ'.
בעונתו הראשונה 1968/1969 היה שותף לזכייתה של הקבוצה בדאבל - אליפות, עם יתרון של שלוש נקודות בטבלה לפני מכבי תל אביב, וגביע המדינה, לאחר שהפועל הביסה בגמר גביע את מכבי תל אביב 70:88, כאשר טורנשיין הצטיין בגמר עם 31 נקודות.
אלו התארים היחידים שבזכייתם היה שותף טורנשיין בקריירה ותואר האליפות האחרון של הפועל תל אביב.
במהלך עונת 1969/1970 קלע 44 נקודות נגד הפועל ירושלים, מספר שהיווה שיא עונתי נכון לאותו רגע לאחר שעד אז ארבעה שחקנים אחרים הגיעו ל-43 נקודות במשחק אחד (יורם כהן מבית אלפא, גבי טייכנר מניר דוד, יורם שטיינברג מהפועל ירושלים וחיים בוכבינדר ממכבי חיפה).
טורנשיין אמר על כך: "למעשה, קלעתי 44 נקודות למרות שלא קיבלתי מספיק כדורים.
פשוט ליריב לא היו שחקנים גבוהים, אז במקרים רבים נטלתי את הריבאונדים וקלעתי.
במידה שהייתי מקבל יותר כדורים, ולא יוצא שלוש דקות לפני הסיום – מי יודע, אולי הייתי מגיע ל-50".
באותה עונה נחרצה האליפות במשחק דרבי שנערך נערך בין הפועל למכבי ב-30 בדצמבר 1969. בגלל הרגישות הרבה סביב קיום המשחק, הוזמנו למשחק שופטים מיוון וטורקיה.
במצב של שוויון, 58 שניות לסיום המשחק, קלע טורנשיין סל ניצחון.
המשחק למעשה הסתיים, אך אנשי מכבי הפעילו לחץ אדיר על השופטים והמזכירות לפסול את הסל ולהחזיר את הקבוצות להארכה.
לאחר כשעה וחצי, הוחזרו שחקני שתי הקבוצות (שחקני הפועל כבר עזבו את המגרש מזמן) לחמש דקות נוספות של הארכה, בסיומן ניצחה מכבי 66:63. הפועל, שהייתה זקוקה לשני ניצחונות כדי לשמור על האליפות, בעצם הפסידה את האליפות למכבי והניצחון 76:74 במחזור הסיום של העונה לא שינה דבר.
בעונת 1970/1971 התמודד טורנשיין עם גבי טייכנר שחקנה של הפועל גבעת ברנר על תואר מלך הסלים של ליגת העל בכדורסל.
ערב המחזור האחרון הוליך טורנשיין את טבלת מלך הסלים עם 571 נקודות, ואילו טייכנר היה במקום השני עם 563 נקודות.
כן בחודש אפריל באותה שנה, קלע טורנשיין 52 נקודות בניצחון 94:116 על בית"ר ירושלים (עוד בטרם עידן קשת ה-3).
בשלוש שנותיו האחרונות בקבוצה החלו לרדת דקות המשחק של טורנשיין המתבגר.
במשחקו האחרון בקבוצה הפסידה הפועל בהארכה בגמר גביע המדינה למכבי 77:78, כאשר טורנשיין קלע 21 נקודות.
בסיום עונת 1976/1977 פרש טורנשיין מכדורסל.
הוא נימק את פרישתו בכך שישב יותר מדי על הספסל, ולא סודרה לו עבודה בנוסף לקריירה ככדורסלן.
טורנשיין הוא מלך הסלים של הפועל תל אביב בכל הזמנים עם 3,904 נקודות בתשע עונות בליגה הסדירה.
בשנת 1985 זכה טורנשיין למשחק פרידה באולם אוסישקין.
טורנשיין רשם 51 משחקים בנבחרת ישראל בהם קלע 485 נקודות, בממוצע של 9.5 נקודות.
טורנשיין לקח חלק באליפות אירופה בכדורסל 1969 (שם קלע 21 נקודות בניצחון על שוודיה ו-10.3 נקודות בממוצע למשחק), במשחקי אסיה 1970 וכן באליפות אירופה בכדורסל 1971 (ממוצע הנקודות 11.9 נקודות, כולל 20 נקודות בתבוסה לגרמניה).
משחק השיא של טורנשיין היה בניצחון על מערב גרמניה במשחק ידידות (93:103) עם 30 נקודות.
במקביל למשחקו בהפועל, לימד טורנשיין בבית הספר האמריקאי בכפר שמריהו.
לאחר הפרישה חזר לארצות הברית לגור ליד הוריו בלוס אנג'לס ועבד בחברת מחשבים.
סיים תואר שני במנהל עסקים.
בשנת 1978 חלה בסרטן הכליה ועבר ניתוח בארצות הברית.
ב-26 בפברואר 2016 הלך לעולמו בביתו בלוס אנג'לס לאחר מאבק במחלה.
מקום ברשימת קלעי כל הזמנים: 41
מרק פרייזר דייוויס היה אמן ואנימטור יהודי-אמריקאי, שעבד באולפני ההנפשה של וולט דיסני, אחד מתשעת הזקנים של דיסני.
הוא יצר ועיצב דמויות רבות לסרטים של האולפנים, כאשר לאחר עבודתו על הסרט "על כלבים וגנבים" עבר ל-Walt Disney Imagineering, שם עיצב דמויות עבור דיסנילנד ודיסניוורלד עד פרישתו בשנת 1978.
וולט דיסני אמר על דייוויס, "מרק יכול לעשות סיפור, הוא יכול לעשות דמות, הוא יכול להנפיש, הוא יכול לתכנן בשבילי תוכניות.
כל מה שאני צריך לעשות זה להגיד לו מה אני רוצה וזה שם!
דייוויס נולד בשנת 1913 בבייקרספילד למשפחה יהודית אמריקאית, כאשר בגלל דברים שעברה המשפחה הוא למד ב-26 בתי ספר לפני שלמד בתיכון.
בילדותו הוא חווה אלימות מבריונים מבית ספרו שהיוו לו דחף לצייר - כאשר הוא צייר ילדים רצו לראות את האמנות שלו וכך בריונים לא יכו אותו.
דייוויס למד במכון האמנות של קנזס סיטי, במכון האמנות של סן פרנסיסקו ובמכללת אוטיס לעיצוב ואמנות.
בשנת 1935 דייוויס החל לעבוד באולפני ההנפשה של וולט דיסני, שם יצר ועיצב דמויות רבות לסרטים, כאשר רוב הדמויות היו נשיות - דבר שבגללו כינו אותו "איש הגבירות".
בין הדמויות שעיצב נמצאות שלגיה מהסרט "שלגיה ושבעת הגמדים", במבי מהסרט "במבי", מר קרפד מהסרט "הרפתקאות איכבוד ומר טוד", סינדרלה מהסרט "סינדרלה", עליסה מהסרט "עליסה בארץ הפלאות", טינקרבל מהסרט "פיטר פן", הנסיכה אורורה ומליפיסנט מהסרט "היפהפייה הנרדמת", וקרואלה דה ויל מהסרט "על כלבים וגנבים".
לאחר עבודתו באולפנים, דייוויס עבר ל-Walt Disney Imagineering, חברת בת של חברת וולט דיסני שאחראית על הפארקים ואתרי הנופש של דיסני.
בחברה הוא עיצב דמויות עבור מתקנים שונים בפארקים ובאתרי הנופש, ביניהם "מסע בג'ונגל", "חדר הטיקי הקסום", "קרוסלת הקידמה", "זה עולם קטן", "הטירה המכושפת", "אמריקה שרה" ו"מסע מחקר לנהר המערבי".
בשנת 1978 דייוויס פרש מהחברה.
דייוויס היה נשוי לאליס אסטס, מעצבת תלבושות שעבדה גם בדיסני, החל מיוני 1956 עד פטירתו ב-12 בינואר 2000, בגיל 86, בגלנדייל.
דייוויס זכה בשנת 1982 בפרס וינזור מקיי, ובשנת 1989 הוא הוכר כ"אגדת דיסני" יחד עם תשעת הזקנים של דיסני ואב אייוורקס.
פרס נוסף אותו קיבל דייוויס הוא מאוסקר.
ברחוב הראשי של ארצות הברית בדיסנילנד, ישנו חלון ראווה על שמו של דייוויס, כאשר מולו נמצא חלון ראווה על שם אשתו.
בשנת 1994 האקדמיה האמריקאית לקולנוע העבירה לראשונה הרצאה על שמו של דייוויס, ובחודש ינואר 2000, החודש בו נפטר, הוקמה קרן מלגות על שמו במכון לאומנויות קליפורניה.
בשנת 2014 הוצגה במוזיאון משפחת וולט דיסני תערוכה לכבודו, כאשר באוקטובר באותה שנה פורסם ספר המתמקד באומנות ובקריירה שלו בשם "Marc Davis: Walt Disney's Renaissance Man" ("מרק דייוויס: איש הרנסאנס של וולט דיסני").
בשנת 2020 יצא לאור הספר "Marc Davis in His Own Words: Imagineering the Disney Parks" ("מרק דייוויס במילים שלו: לדמיין את הפארקים של דיסני"), אשר מציג את אמנות הקונספט שהכין לדמויות בפארקים של דיסני.
מרק וֶדְרֶש (במקור: מאייר (מאיר) ויינברגר, בהונגרית: Vedres Márk; אוז'הורוד, 13 בספטמבר 1870 – בודפשט, 12 באוגוסט 1961) היה פסל יהודי-הונגרי.
סגנונו הוא מטמורפוזה של קוביזם וניאו קלאסיציזם.
זכה בפרס קושוט פעמיים (פרס המקביל בהונגריה לפרס ישראל).
מרק ודרש נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל ויינברגר ורוזה גוטמן.
הוא היה תלמידו של שימון הולושי במינכן ושל אוגוסט רודן בפריז.
הוא חי ועבד בבודפשט משנת 1915. בתקופת היצירה המוקדמת שלו יצר פסלי ברונזה קטנים בעלי מבנה קלאסי שהדגישו את הצורות האופייניות של גוף האדם וכן עסק בפיסול תבליטים שכיבדו את כללי השטיחות.
הוא היה חבר בקבוצת השמונה והציג את עבודותין יחד איתם.
משנת 1915 עד 1934 חי ועבד בפירנצה, שם הצטרף לחוג הפסל הגרמני אדולף פון הילדברנד (1847-1921).
לפסל זה, שהיה פופולרי בכל רחבי אירופה, הייתה השפעה רבה על מרק ודרש.
ודרש עבד לעיתים קרובות על נושאים זהים או דומים.
משנת 1934 התיישב לצמיתות בבודפשט.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, הוא פתר את בעיות מבנה הגוף, את חוקי האיזון והתנועה ואת המרחביות בפסליו ובתבליטיו שעוצבו בעיקר משיש.
הוא היה אמן פורה והופיע בעוד ועוד תערוכות בהונגריה (בבודפשט) ומחוצה לה (פריז, ברלין, וינה, ונציה, לונדון, קלן, אמסטרדם).
פסליו עשו את דרכם גם לסן פרנסיסקו וזכו בפרסים ובהצטיינות בכל מקום.
פסליו הקטנים, שהיו אולי ללא יוצא מן הכלל בעירום, הפכו לקישוטים פופולריים בדירות הבורגנות האמידה.
בין פסליו הציבוריים מוכרות עבודותיו הפיגורטיביות והמונומנטליות, ששמן הכללי "באר השלום", אך יש לו גם פסלים ציבוריים בפירנצה ובשווייץ.
אשתו הייתה מטילד פולאצ'ק, אותה נשא לאישה ב-18 במרץ 1902 ברובע 5 של בודפשט.
לאחר מותו ארגנה הגלריה הלאומית של ההונגריה תערוכת זיכרון ליצירותיו בשנת 1962. מרבית יצירותיו נשמרות בגלריה הלאומית ההונגרית, שהן בעיקר יציקות גבס, אך יש לו גם יצירות באוסף דיאק בסקשפהרוואר ובאזורים אחרים באירופה וגם בארצות הברית.
1902 ילד (ארד, גובה: 20 ס"מ; אוסף דיאק - גלריה עירונית, סקשפהרוואר
1903 הזוג הראשון (ארד, גובה: 36.5 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1903 ילד שר (הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1904 (בערך) עניבת עקב (ברונזה, גובה: 37.4 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1905 ילד מנגן בחליל (ארד, גובה: 36 ס"מ; מוזיאון יאנוש פנוניוס, פץ')
1908 נערה (ארד, גובה: 25 ס"מ; אוסף דיאק - גלריה עירונית, סקשפהרוואר)
1910 עירום נשי עומד (ברונזה, גובה: 49 ס"מ; אוסף פרטי)
1911 {בערך) ילדה עם כד (ברונזה, גובה: 37.5 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1913 (בערך) ילד עומד (ארד, גובה: 63.5 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925 מנוחה (גבס, גובה: 60 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1926 אישה דורכת בעירום (גבס, גובה: 102 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1928 עירום נשי שוכב (טיח, גובה: 22 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1928 אישה נחה (גבס, גובה: 110 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1929 שתי אחיות (גבס, גובה: 43 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1929 אישה יושבת בעירום תופסת את שדיה (גבס, גובה: 72 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 עירום נשי יושב (גבס, גובה: 57 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 משענת יד אישה עירומה (גבס, גובה: 60 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 ילד דייגים (גבס, גובה: 105 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 אישה עירומה אוחזת בשיערה (גבס, גובה: 96 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 אישה שמה ידיים על מתניה (גבס, גובה: 90 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 עירום נשי אוחזת בשיערה (גבס, גובה: 80 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 ילד יושב ברגליים מפוסקות (גבס, גובה: 72 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 אישה נשענת על מסגרת (גבס, גובה: 55 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 עירום נשי עומדת וראשה כלפי מטה (גבס, גובה: 90 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 עירום נקבה יושב על אבן (טיח, גובה: 55 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 ילד יושב עם רגליים סגורות (טיח, גובה: 68 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 מבט עירום נקבה יושב (טיח, גובה: 68 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 עירום נקבה יושבת הנשענת על ירכה (טיח, גובה: 76 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 אישה יושבת עם רגליים מורמות (טיח, גובה: 63 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
מרק טאקו הוא סוג של מרק, המורכב ממרכיבים דומים לאלו הנמצאים בתוך טאקו: בקר טחון, עגבניות, צ'ילי ירוק קצוץ, בצל, תירס, שעועית וחבילת תיבול לטאקו.
גרסות צמחוניות משלבות שעועית עם שאר המרכיבים, למעט הבשר הטחון.
לאחר הבישול, אפשר לפזר מעל המרק גבינה, שמנת חמוצה, בצל חי, אבוקדו או שבבי טורטיות.
רב-סרן מרק ימס (21 ביוני 1947 – 18 באוקטובר 1973) היה קצין שריון בצה"ל, שלחם במערכה בחזית הדרום במלחמת יום הכיפורים ונפל בקרב.
על פעולתו בימי המלחמה עוטר ימס בעיטור המופת.
מרק ימס נולד בעיר רגנסבורג שבגרמניה להורים ניצולי השואה.
בגיל שש עלה עם אמו לישראל.
הוא למד בבית הספר היסודי עומריה ובבית הספר התיכון שליד האוניברסיטה בירושלים.
היה חובב אלקטרוניקה וספורט וחבר בתנועת השומר הצעיר.
לקראת כתה י"א עבר לחברת הנוער בקיבוץ מזרע.
בנובמבר 1965 התגייס ימס לצה"ל.
הוא שירת בחיל השריון, היה תותחן טנק ומפקד טנק.
לחם במלחמת ששת הימים בסיני.
לאחר המלחמה השתתף בקורס קצינים והוסמך לקצין.
התקדם עד לתפקיד מפקד פלוגה.
באמצע שנת 1971 השתחרר מן השירות הצבאי.
הוא התקבל ללימודי הנדסת חשמל ואלקטרוניקה בטכניון.
לו ולאשתו, שאותה נשא במהלך השירות הצבאי, נולד בן בשנת 1972.
עם פרוץ המלחמה נקרא ימס לשירות צבאי במילואים.
הוא החל את דרכו במלחמה כסגן מפקד גדוד סיור באוגדה 162 בחזית סיני והשתתף בקרבות הבלימה מול הצבא המצרי.
ב-9 באוקטובר נפצע מפקד הגדוד וימס מונה למלא את מקומו.
הוא הוסיף ללחום בקרבות האוגדה וצלח עמה את תעלת סואץ.
במהלך הקרבות גילה תושיה כאשר חילק לטנקים סביבו תחמושת תוך כדי קרב, וכן טיווח בהצלחה את אש הארטילריה, בהיעדרו של קצין קישור ארטילרי ביחידתו.
ב-18 באוקטובר השתתף ימס בהסתערות לכיבוש מתחם "אורי" המצרי בגדה המערבית של תעלת סואץ.
במהלך קרב זה נפגע ונהרג.
בקיץ 1974 הובא מרק ימס לקבורה בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
בשנת 1975 עוטר ימס לאחר מותו בעיטור המופת על פעולתו במהלך המלחמה, וצוין כי שימש דוגמה בדבקותו במשימותיו, באומץ לבו וברמת הביצוע שהפגין.
שמו של ימס הונצח על גבי אנדרטאות אחדות, לרבות אנדרטת יד לשריון, בגן הבנים בתל אביב, בגן הבנים בשכונת נווה שאנן בחיפה ובבית יד לבנים בתל אביב.
מרק דייגים או הַלַאסְלֵה (בהונגרית: Halászlé) הוא מרק דגים חם וחריף על בסיס פפריקה חריפה.
זוהי מנה חמה בצבע אדום בוהק שמכינים אותה עם כמויות נדיבות של פפריקה חריפה וקרפיון או דגי נהר מעורבים.
מקורו במישור הפאנוני, במיוחד באזורי הדנובה ונהר הטיסה.
זהו גם מאכל פופולרי בקרב הדונאושוואבן, הגרמנים האתנים וצאצאיהם לאורך הדנובה ובמיוחד בהונגריה, הידוע אצלם בשם Karpfensuppe.
בקרואטיה נהוג להגיש אותו באזורי סלאבוניה ובארניה אזור היסטורי הונגרי שכיום רובו בהונגריה ומיעוטו בקרואטיה של היום, שם הוא נקרא פיש פפריקש.
עם השימוש הנדיב שלו בפפריקה חריפה ולעיתים קרובות גם בפלפל חריף, מרק הדייגים היא ללא ספק אחת המנות החריפות ביותר שמקורן ביבשת אירופה.
מרק הדייגים (Halászlé) הוא מרק מסורתי שמקומיים נהנים ממנו וגם מפורסם בקרב תיירים.
מרכיב חשוב הוא מרק העשוי מגזרי דגים כגון ראשי קרפיון טריים, עצמות, עור וסנפירים שמבושלים עם ירקות שעשויים לכלול בצל, פלפל ירוק ועגבניות במשך לפחות שעתיים.
לאחר מכן מסננים את המרק ועשר דקות לפני הגשה מוסיפים פפריקה טחונה ופילטים של קרפיון בעובי שתי אצבעות שמוסיפים למרק הרותח.
את המרק מכינים בדרך כלל עם דגים מעורבים, לרוב קרפיון, שפמנון, פרקה וזאב נהרות צפוני.
הוא מפורסם בהיותו חם ומתובל מאוד.
כאשר מכינים אותו בחוץ המרק מוגש ישירות מהקדירה ואוכלים עם לחם.
תחרויות הכנת המרק פופולריות ומתקיימות לרוב בירידים לאורך חופי הנהר.
עם קרפיון, שפמנון, חדקן או דגי נהר נוספים במשקל של כשני קילו
מרק דייגים נוסח פקש, עם סוג של איטריות הונגריות בחיתוך דק ומרובע (חצי ס"מ על חצי ס"מ) שמכינים על המקום ונקראות בשם צ'ִיפֶּטְקֶה (csipetke).
מרק דייגים נוסח באיה, עם 75% קרפיון, מוגש עם איטריות ביתיות חתוכות עבה בשם gyufatészta (מילולית: פסטה גפרורים).
באופן מסורתי, דייגים מכינים את המרק בקדרות קטנות (של כמה ליטרים) על אש גלויה על גדת הנהר.
בהכנת קדירת המרק, משתמשים ב: בצל קצוץ מטוגן בקדירה עם שמן עד שהוא מתקרמל.
לאחר מכן, מוסיפים פפריקה טחונה וממלאים את הקדירה במים.
כשהמים מגיעים לרתיחה מוסיפים תבלינים נוספים (כגון פלפל שחור, יין לבן, חומץ או מיץ עגבניות), ולבסוף מוסיפים את הדג (ים), קצוץ לחתיכות גדולות, אך לרוב בצורת הכנה זו מוסיפים למרק דגים שלמים, כולל ראשים וזנבות.
יין לבן (כגון ריזלינג) מוגש עם המרק, מדולל במי סודה והוא יוצר מעין שפריץ, הנקרא פְרֶץ' (fröccs) בהונגרית.
מרק הדייגים הוא מאכל מסורתי לארוחת ערב חג המולד בדרום הונגריה.
מרק חומעה עשוי ממים או ציר, עלי חומעה מצויה ומלח.
סוגים של אותו מרק כוללים תרד, מנגולד, סרפד, ולעיתים שינן רפואי, או צמחים אחרים, יחד עם או במקום חומעה.
המרק ידוע ב: המטבח היהודי האשכנזי, המטבח הבלארוסי, המטבח האסטוני, המטבח ההונגרי, הלטבי, הליטאי, הרומני, הארמני, הפולני, הרוסי והאוקראיני..
שמותיו האנגליים האחרים, מאויתים באופנים שונים schav, shchav, shav, או shtshav והם שאולים מהשפה היידיש, אשר בתורה נובעת מהשפות הסלאביות, כמו למשל הבלארוסית шчаўе, רוסית ואוקראינית щавель, shchavel, פולנית.
שם המרקים מגיע בסופו של דבר מהפרוטו-סלאבית ščаvь עבור חומעה מצויה.
בשל שכיחותו כמרק במטבחי מזרח אירופה, הוא נקרא לעיתים קרובות בורשט ירוק, כבן דוד של חמיצת סלק סטנדרטי, סגול-אדמדם.
ברוסיה, השם שצ'י (יחד עם או יותר מאשר בורשט) היה מרק הבסיס.
מרק חומעה נקרא גם שצ'י ירוק.
בספרי בישול רוסיים ישנים הוא נקרא פשוט מרק ירוק.
מרק חומעה כולל בדרך כלל מרכיבים נוספים כגון חלמונים או ביצים שלמות (קשות או מקושקשות), תפוחי אדמה, גזר, שורש פטרוזיליה ואורז.
מרק בורשט ירוק אוקראיני כולל גם סלק.
במטבח הפולני, האוקראיני, הבלארוסי והרוסי, ניתן להכין מרק חומעה באמצעות כל סוג של מרק במקום מים.
הוא מעוטר בדרך כלל בשמנת מהסוג המזרח אירופאי (סמטנה) של שמנת חמוצה.
ניתן להגיש אותו חם או קר.
מרק חומעה מאופיין בטעמו החמצמץ בשל חומצה אוקסלית (הנקראת "חומצת חומעה" בשפות סלאביות) הקיימת בחומעה.
הטעם ה"חמוץ-חומעה" עלול להיעלם כאשר מוסיפים שמנת חמוצה, מכיוון שהחומצה האוקסלית מגיבה לסידן וקזאין.
חלקם עשויים להתייחס לטעם חומעה כ"טניק", כמו עם תרד או אגוזי מלך.
מרק חסה הוא מרק שמוכן עם חסה כמרכיב עיקרי.
ניתן להכין אותו עם אינספור סוגי חסות ומרכיבים אחרים, וכמה מרקי חסה עשויים להשתמש במספר זני חסה בהכנתם.
זה חלק מהמטבח הצרפתי והמטבח הסיני.
"מרק קרם חסה" הוא סוג של מרק חסה המוכן באמצעות חלב או שמנת.
ניתן להגיש את המרק עם טוסט או לחמניות כתוספת או עם המרק שנמזג מעליהם.
ניתן להגיש אותו כמנה ראשונה, כתוספת או כמנה עיקרית, וניתן להגיש אותו חם או קר.
החסה היא המרכיב עיקרי כאמור, וניתן בין היתר להשתמש בכמה סוגי חסה, כגון חסה תרבותית, חסה ערבית (הידועה גם בשם חסה רומית), חסה בוסטון, חסה עלים ירוקים (חסה אירופית) וחסה אייסברג (חסה אמריקאית).
ניתן לקצוץ את החסה, לקרוע, לגרוס או לפרוס לרצועות.
מרכיבים נוספים עשויים לכלול, ציר עוף, ציר בקר, שמנת, חלב, יין, מיץ לימון, ביצה שלמה או רק חלמון, בשר, אורז, תפוחי אדמה, ירקות, חמיצה, גרגיר הנחלים, סלק עלים, אסקרולה, אפונה, פטרוזיליה טרייה/פטרוזיליה מיובשת, פירורי לחם, בצל, שאלוט, שום, מלח בישול ופלפל שחור, בין היתר.
חלק מהמתכונים מרסקים את כל המרכיבים יחד, ויש מתכונים שמסננים במסננת.
מרק חסה מוגש לפעמים עם טוסט או לחמניות, כתוספת או המרק שנמזג עליהם.
לפעמים משתמשים במנה לקישוט בקרוטונים או בייקון קצוץ.
במטבח הצרפתי, מרק חסה מוגש בדרך כלל כנמזג על גבי פרוסות דקות של לחם צרפתי קלויות קלות.
סך הקלוריות עשוי להשתנות בהתאם למרכיבים המשמשים.
לדוגמה, גרסאות המשתמשות בחלב עשויות להכיל פחות קלוריות מאלה שמשתמשות בשמנת.
הגרסאות הסיניות כוללות מנות קנטונזיות כמו "עוף טחון עם מרק חסה" ו"דגים עם מרק חסה".
מרק טלר (נולד בשנת 2008) הוא שחיין ישראלי, אלוף ישראל (2025) במשחה ל-50 מטר חזה ובמשחה ל-100 מטר חזה.
טלר התאמן בקבוצת מכבי כפר המכביה וכעת מתאמן בקבוצת מכבי מרום רמת גן בהדרכתו של פליקס רובינשטיין.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בווילנה שבליטא ביולי סיים במקום 13 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.43 שניות, לאחר שבשלב המוקדמות קבע שיא אישי חדש של 28.34 שניות, ובמקום 25 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.64 דקות.
באליפות ישראל 2025 שנערכה בהמשך החודש זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.95 שניות, לפני גל סחרוב (28.11 שניות) ורון פולונסקי (28.15 שניות), ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.80 דקות, לפני רון פולונסקי (1:02.37 דקות) וגל סחרוב (1:02.92 דקות).
מרק קִני ציפורים הוא מאכל מזרח אסייתי מסורתי הנחשב למאכל תאווה.
המרק עשוי מקן של סיס קיני המאכל המצוי במזרח אסיה, והבונה את קנו בקירות של מערות.
סיס זה מדביק יחדיו עשב וחתיכות דגים בעזרת רוק ושיער, וכך יוצר קן שקערורי קטן במערות.
חלק מהקינים נאספים בריכוזים טבעיים של ציפורים, שאחד המפורסמים שבהם הוא המנזר בפצ'בורי שבתאילנד ויש גם בתי הארחה לציפורים שנבנו במיוחד למטרה זו.
את הקִנים המשובחים, המכילים מעט חומרים זרים, מרתיחים בהרבה מים במשך שעה ואחר מגישים בקערת מרק.
התבשיל הסופי רירי במידת מה נחשב במזרח למשקה המחזק את הגוף ואת הליבידו בפרט.
יש הטוענים כי הוא מעורר תיאבון, לעומת אחרים המדווחים על תחושות של צרבת.
מרק עוף הוא מרק המבוסס על בישול עוף וירקות.
המרק מוגש בדרך כלל ללא העוף, עם או בלי הירקות.
בצורתו המסוננת משמש המרק כציר להכנת מאכלים רבים אחרים.
אבקת מרק עוף משמשת בדרך כלל בבישול כתבלין.
בשל העוני בשטעטלים שבמזרח אירופה, המשפחות שאפו לנצל כמה שיותר חלקים מן העוף.
תבשילים כגון רגל קרושה, כבד קצוץ או שמאלץ הם דוגמאות לשימוש משני בעוף.
גם המרק אפשר ניצול מקסימלי של העוף.
נתחים מחזה העוף בושלו במרק, על מנת להקנות לו את הטעם, ולאחר מכן הוצאו מהמרק והשתמשו בהם לשם הכנת קרעפלאך או קניש.
התוספת המקובלת למרק הייתה אטריות ("לוקשען" ביידיש), והוא תובל בפטרוזיליה ובשמיר.
סלרי וירקות שורש כגון גזר ובצל גם מוסיפים למרק.
בארצות הברית ובקנדה מכונה המרק "מרק עוף ואטריות" (Chicken Noodle Soup), הן משום שהאטריות מהוות חלק כמעט בלתי נפרד ממנו, והן בשל השימוש בשם זה בפרסומת של חברת קמפבל'ס סופ ששודרה ברדיו בשנות ה-30.
בבולגריה מתובל המרק ברוטב לימון או חומץ.
בבריטניה מקובל להכניס למרק עוף גם תירס ואפונה.
בגרמניה מספר סוגים של מרק עוף, הנבדלים זה מזה בחלקי העוף ובירקות המוכנסים אליהם.
למרק מוסיפים חלב, מיץ לימון, אורז, ביצים וחמאה.
במקסיקו העוף והירקות המוכנסים למרק לא נחתכים לחתיכות קטנות, אלא לחתיכות גדולות יחסית.
המרק כולל גם תפוחי אדמה וכרוב.
בפולין מרק עוף בשם רוסוו (rosół) מוגש עם תוספת המזכירה שקדי מרק.
במטבח הפורטוגזי ובברזיל מרק העוף נקרא קאנז'ה (Canja).
בנוסף לעוף, מוכנסים למרק גם אורז, גזר, בצל, שום וכמון.
בצרפת מקובל לתבל את מרק העוף בעלי דפנה, טימין, יין לבן ושום.
בבוגוטה שבקולומביה מוגש מרק עוף מוקרם בשם אחיאקו (Ajiaco).
למרק מצורפים גם תירס, תפוחי אדמה, אבוקדו, צלפים ועשבי תיבול.
בקוריאה מוסיפים למרק ג'ינסנג, פירות שיזף מיובשים, שום, זנגביל ואורז דביק.
רבים מייחסים למרק עוף סגולות רפואיות, וסברה רווחת היא כי הוא מסייע נגד הצטננות ושפעת.
ביוון הוא נתפס כיעיל גם נגד חמרמורת ובקוריאה הוא נחשב יעיל גם לשם מניעתן של מחלות.
היסטוריונים סבורים כי כבר במצרים העתיקה השתמשו במרק למטרה זו, ואף מלומדים כמו אבן סינא והרמב"ם המליצו עליו לחולים שפנו אליהם.
הרמב"ם הגדיל לעשות בהמליצו על המרק כתרופה לטחורים ולצרעת.
במחקר שנערך בראשותו של ד"ר סטיבן רנארד מאוניברסיטת נברסקה, הגיעו החוקרים למסקנה שייתכן ולמרק עוף יש סגולות רפואיות, אף שלא עלה בידיהם להוכיח זאת בוודאות.
הם מצאו כי במרק מרכיבים וויטמינים שיכולים להאט את פעילותם של תאי דם לבנים מסוימים, וייתכן שבכך יש כדי להקל על כמה מהסימפטומים של המחלה.
בישראל נחשב מרק העוף בקרב רבים לתרופת סבתא.
מרק קופיטמן (6 בדצמבר 1929 – 16 בדצמבר 2011) היה מלחין ומורה למוזיקה ישראלי.
מרק רובימוביץ' קופיטמן נולד בקמנץ-פודולסק שבברית המועצות.
בגיל צעיר החל לנגן בפסנתר וללמוד תאוריה.
בשנת 1950 קיבל תואר דוקטור למוזיקה באקדמיה של מוסקבה, שם עבד אחר כך כמורה לתאוריה מוזיקלית.
בהמשך עבד בהוראת מוזיקה באלמה-אטה, קזחסטן ובקישינב שבמולדובה.
בין תלמידיו היה המלחין המלדובני אאוג'ן דוגה.
בברית המועצות כתב קופיטמן יצירות קאמריות ווקאליות, אך הלחין גם יצירות להרכבים גדולים כמו סימפוניה וקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת.
הוא כתב גם מוזיקה לתיאטרון ולקולנוע.
כבר בברית המועצות שילב ביצירותיו יסודות אלאטוריים ושילב מבנים בעלי צורה מוגדרת (סטאבילה) עם מבנים בעלי צורה חופשית יחסית (מובילה).
קופיטמן הלחין בתזמור רבגוני ומבריק והשתמש בכתיבתו באמצעים מודרניים.
בשנת 1972 עלה קופיטמן לישראל.
התרשמותו מאירועי מלחמת יום הכיפורים מצאה ביטוי בקנטטה "שמש אוקטובר", לפי שיר של יהודה עמיחי, שקסם לו בשילוב בין ליריות לדרמטיות ובשפה המוזיקלית העשירה שלו.
קופיטמן בנה את היצירה כשורה של אפיזודות והבליט את הניגודים שבשיר - מלחמה ואבל מול שמש, טבע וילדים - באמצעים מוזיקליים.
בישראל הכיר קופיטמן את הפולקלור היהודי.
השפעת המסורת התימנית באה לביטוי כבר ב"קינה" לחליל סולו (1973), היצירה הראשונה שכתב בארץ.
ביצירות הבאות שכתב לכלי סולו שונים אפשרויות טכניות חדשות ודרכי תיווי מתאימות וברורות.
לכתיבתו אופייני מבנה אפיזודי, קטעים נפרדים הקשורים בנוסחאות צליליות או מקצביות.
קופיטמן חותר ביצירתו לסינתיזה בין מסורת המוזיקה היהודית לבין האמצעים החדישים לביטוי המוזיקלי.
מרק קופיטמן היה פרופסור באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ראש החוג להלחנה ולתאוריה.
הוא היה מלחין הבית הראשון של הקאמרטה הישראלית ירושלים והיה חבר בהנהלת איגוד הקומפוזיטורים ובהנהלת ארגון המוזיקולוגים בישראל.
הוא חיבר כמה ספרי לימוד בנושאי מוזיקה שונים.
"קאסה מארה" ("בית גדול"), אופרה, ללברית של ויקטור טלאוקה על פי מחזה של יונה דרוצה.
"פריזמה", מוזיקה לבלט ללהקת בת דור (1976).
"זיסקינד פון טרימברג" (1982), אופרה ללברית של רחה פריאר על חיי מינזינגר יהודי מימי הביניים.
האופרה היא שורה של סצנות קאמריות מחייו של זיסקינד, הקרוי על שם חברו מילדות, שהיה לברון פון טרימברג ולפטרונו של הזמר והמשורר היהודי.
(=שירי שבי ומאבק) לבאס ופסנתר.
"סיפור של אהבה" (1964); מחזור שירים למצו סופרן ופסנתר, למילים של סילביה קפוטיקיאן.
Ленуца мя (1970) (אלה שירי עם מולדביים).
"שמש אוקטובר" מבוסס על מחזור שירים של יהודה עמיחי (1974).
"קולות" לקול, חליל, טרומבון, כלי הקשה וכלי קשת (1975); ביצוע בכורה: עדי עציון ונגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח מנדי רודן.
"זה שער בלי חומה", לקול וללהקה קאמרית (1975); ביצוע בכורה: 1975. גם יצירה זו מבוססת על שיר של יהודה עמיחי וקשורה בשואה.
"יומם ולילה יעלו בשחק", לסופרן ופנטומימה, חליל, חצוצרה, טרומבון וכלי קשת (1977); ביצוע בכורה עדי עציון, יורם בוקר, תל אביב 1977, למילים מתוך "מחברות עמנואל".
Rotations (1979) אלה דואטים קוליים לטקסטים דתיים עם תזמורת.
"לקול הזכרונות" (1981); ביצוע בכורה: התזמורת הסימפונית ירושלים בניצוח גארי ברתיני, עם גילה באשרי, 1982. ביצירה מרכזית זו במכלול יצירותיו משלב קופיטמן שיר אהבה תימני-יהודי אותנטי, בפי זמרת עממית.
"מכתבי יצירה" לקול וכלי קשת (1986), שלושה שירים על טקסט משיר עברי עתיק בתרגום לאנגלית.
מעגלים : לקול, קלרנית, צ'לו ופסנתר / טקסט: אברהם אבולעפיה (1986/1999).
שמונה רישומים : לקול סולו (1989).
"ללכת" : לקול, קלרינט, כנור, צ'לו וכלי הקשה / מלים יונתן רטוש (1989).
(=2 מיניאטורות לכלי קשת על נושאים עממיים מקאזאן לשני כינורות, ויולה וצ'לו).
רביעיית מיתרים מס' 3 (1969); ביצוע בכורה: ברית המועצות 1969.
"על אודות ניגון עתיק", רביעיית פסנתר (1977).
יש גם נוסח לקול ולאנסמבל קאמרי.
"מבנים משתנים" (1986), עשרים וארבעה פרלודים קצרים לפסנתר.
פרס ליסנקו מטעם משרד התרבות של אוקראינה, 1953
פרס מטעם הרפובליקה מולדבה על הקנטטה "ארבעים שנה", 1966
דיפלומה ממעלה ראשונה בתחרות לאופרה ובלט במוסקבה על האופרה קאסה מארה, 1971
פרס התקליט הבינלאומי על שם קוסביצקי על היצירה התזמורתית "לקול הזכרונות", 1986
פרס אקו"ם על מפעל חייו כיוצר, 1992
פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים, 2002
מרק עגבניות הוא מרק המורכב מעגבניות.
הוא משמש לרוב כמרכיב במאכלים מורכבים יותר, ושלא כמו רוב המרקים, נהוג להגישו חם או קר.
המרק יכול להכיל חתיכות עגבנייה או להתבסס על מחית בלבד.
מקובל להוסיף למרק עגבניות אורז מבושל, ופעמים רבות נהוג לאכול אותו יחד עם טוסטים.
ניתן גם להפוך מרק עגבניות לקרם עגבניות על ידי החלפת מים בחלב בשלב ההכנה.
ניתן גם להוסיף שמנת חמוצה, גבינה מגוררת, קרקרים או סלסה.
בארצות הברית צורת הממכר הנפוצה ביותר של מרק עגבניות היא בקופסאות שימורים.
מרק עגבניות קר וקיצי, המקובל במטבח הספרדי, נקרא "גספצ'ו".
בשנת 1989 אישה התלוננה כי עורה הפך להיות כתום.
בבדיקה רפואית התברר כי הגורם לשינוי הצבע היה הרגלי האכילה של האישה, אשר צרכה אך ורק מרק עגבניות ולכן ספגה כמות של קארוטין, חומר הקיים בעגבניות, בשיעור של פי עשרה מהממוצע.
מרק קיבה (בבולגרית: Шкембе чорба – שקמבה צ'ורבה, בטורקית: İşkembe – אישקמבה, ברומנית: ciorbă de burtă – צ'ורבה דה בורטה) הוא מרק המבוסס על קיבת בקר מהמטבח הבולגרי ומטבחי מדינות אחרות בבלקן, המטבח הרומני והמטבח הטורקי.
המרק כולל גם חלב ושמן חמניות ומתובל בשום, חומץ או מיץ לימון ופלפלת צ'ילי.
ברומניה קיימת גרסה נוספת של המרק, ciorbă de ciocănele, בה במקום הקיבה משתמשים ברגלי חזיר.
בגרסה היוונית משתמשים לעיתים בשוק עגל, מתבלים בחומץ יין אדום ומסמיכים את המרק באמצעות אבגולמונו.
בבולגריה יש המחשיבים אותו כמעדן לאומי בעוד אחרים רואים בו מאכל נחות או מאכל עניים.
מרק קיבה נחשב בפולקלור כיעיל נגד חמרמורת ונאכל בבוקר שלמחרת ליל השתכרות.
מרק פטיסון היה סופר אנגלי וכומר בכנסיית אנגליה.
הוא שירת כרקטור לינקולן קולג', אוקספורד.
הוא היה בנו של מרק ג'יימס פטיסון, רקטור האקסוול (Hauxwell), יורקשייר, שהעניק לו חינוך פרטי.
אחותו הייתה דורותי וינדלואו פטיסון ("האחות דורה").
ב-1832 הוא נרשם ללימודים גבוהים בקולג' אוריאל, אוקספורד, שם הוא קיבל את התואר הראשון שלו ב-1836 במקום שני בכיתה.
לאחר מספר ניסיונות להתקבל לאחווה הוא נבחר ב-1839 לאחוות יורקשיר בלינקולן, קולג' אנטי-פוסביט (Puseyite).
פטיסון היה בזמן זה בפוסביט והושפע רבות מג'והן הנרי ניומן, שאצלו עבד, וסייע לו בתרגום הספר Catena Aurea של תומאס אקווינס וכתב ב-British Critic וב-Christian Remembrancer.
הוא הוסמך ככומר ב-1843 ובאותה שנה הוא החל ללמד בקולג' לינקולן, שם רכש מהר מאוד שם של מורה מצוין, מלהיב וחביב לתלמידיו.
הנהלת הקולג' הייתה למעשה בידיו, ושמו כמלומד עלה ופרח באוניברסיטה.
ב-1851 התפנתה משרת הרקטור של הקולג', והיה נדמה בוודאות שפטיסון ייבחר לתפקיד, אולם הוא נכשל בכך.
הוא התאכזב מכך מאוד ובריאותו נפגעה מכך.
ב-1855 הוא התפטר מהוראה, נסע לגרמניה על מנת לחקור את מערכת החינוך המקומית, והחל במחקריו על חייהם של איזק קזובון ושל יוזף יוסטוס סקליגר, בהם עסק לשארית חייו.
ב-1861 הוא נבחר לבסוף לרקטור לינקולן, ובאותה שנה נשא לאישה את אמילי פרנסיס סטרונג (שכונתה אחרי כן ליידי דילקה Lady Dilke).
כרקטור הוא כתב סקירות ספרותיות רבות והתעניין במיוחד במדעי החברה, אפילו ישב בראש ועדה בנושא בקונגרס ב-1876. אולם, הוא נמנע מהשגרה של מנהלת האוניברסיטה וסירב להיות סגן הנשיא.
אולם בעוד שהוא חי חיי למדנות, הוא אהב מאוד חברה, בעיקר חברת נשים.
הוא הלך לעולמו בהרופייט (Harrogate), יורקשייר.
הוא מעולם לא זכה להשלים את Life of Scaliger, עליו עבד.
מרק סלבין היה מתאבק וחבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שביצע ארגון הטרור "ספטמבר השחור".
נולד במינסק כאשר זו הייתה בברית המועצות.
בשנת 1971 זכה בתואר אלוף ברית המועצות לנוער בסגנון יווני-רומי.
סלבין היה אמור לייצג את ברית המועצות באולימפיאדת 1972, אך החליט שהוא מעוניין לייצג את מדינת ישראל, לכן עלה עם משפחתו.
שלושה חודשים אחרי עלייתו לישראל יצא סלבין למינכן לייצג את ישראל באולימפיאדה אולם נחטף ביום בו אמור היה להתחרות, ונרצח למחרת.
הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול, לצד חבריו לנבחרת עמיצור שפירא, אנדרי שפיצר, אליעזר חלפין וקהת שור.
מרק דאגלס מסיה הוא שחקן הוקי קרח קנדי מקצועני לשעבר בעמדת החלוץ המרכזי, הנחשב לאחד מגדולי השחקנים בתולדות הענף.
ידוע בכינוי "המוּס" ("The Moose", הכוונה היא לאייל קורא).
בקריירת ה-NHL שלו, שנמשכה 25 עונות, זכה מסיה בגביע סטנלי שש פעמים.
חמש מתוכן היו עם אדמונטון אוילרס (פעם אחת כקפטן), והשישית כקפטן ניו יורק ריינג'רס אותה הוביל לזכייה בגביע היסטורי ב-1994 אחרי 54 שנות בצורת.
מסיה הוא הספורטאי היחיד בארבע הליגות המקצועניות העיקריות בצפון אמריקה (NBA, NFL, MLB ו-NHL) שהוביל כקפטן שתי קבוצות שונות לזכייה באליפות.
מסיה שיחק יותר משחקי NHL מכל שחקן אחר בהיסטוריה - 1,992 משחקי עונה רגילה ופלייאוף.
מעבר ליכולתו המקצועית נודע מסיה בכושר המנהיגות שלו, ופרס המנהיגות השנתי של ה-NHL נקרא על שמו.
תחילת דרכו של מסיה לא בישרה על כוכב לעתיד לבוא.
כנער לא שיחק מסיה באחת מליגות הצעירים הראשיות של קנדה, אלא בקבוצה אלמונית בליגת צעירים משנית.
גם תחילת הקריירה המקצוענית שלו לא הייתה שונה בהרבה.
ב-1978, כשהיה בן 17, השיג לו אביו חוזה מקצועני באינדיאנפוליס רייסרס - קבוצה בליגת ה-WHA, ליגה שניסתה להתחרות ב-NHL לאורך שנות ה-70 של המאה ה-20. למעשה, אביו של מסיה השיג לו חוזה ניסיון בעזרת קשרים - הוא ומאמן הרייסרס שיחקו יחד באותה קבוצה בצעירותם.
החוזה היה ל-5 משחקי ניסיון תמורת 30000 דולר בלבד.
בחמשת המשחקים לא הצליח מסיה לכבוש שער או למסור אסיסט, ולאחריהם עזב את הקבוצה.
לאחר שעזב את אינדיאנפוליס הוחתם מסיה בקבוצת WHA אחרת, סינסינטי סטינגרס, וגם שם גילה יכולת התקפית חלשה והסתפק בשער בודד ב-52 משחקים.
בסיום אותה עונה הפסיקה ה-WHA את פעולתה.
קבוצת WHA נוספת, אדמונטון אוילרס, התקבלה ל-NHL כקבוצת התרחבות ובחרה את מסיה בדראפט במקום ה-48 והלא מחמיא, בסיבוב השלישי בלבד.
אדמונטון אוילרס אליה הגיע מסיה סבבה סביב כוכבה ויין גרצקי שהיה בן גילו של מסיה, ושאר הקבוצה חסתה בצילו.
בעונה הראשונה, לאחר ששיחק ארבעה משחקים בליגה משנית, הגיע מסיה לסגל האוילרס בצורה קבועה.
הוא תרם תרומה התקפית צנועה יחסית של 12 שערים ו-21 אסיסטים, אולם כבר התבלט בשל רוח התחרות הבלתי מתפשרת שלו, כוחו הפיזי הרב ויכולתו כחלוץ לתרום תרומה משמעותית גם למשחק ההגנה של הקבוצה.
לאורך שתי העונות הבאות הכפיל מסיה את תרומתו מדי עונה, כאשר בראשונה כבש 23 שערים ומסר 40 אסיסטים, ובעונה השנייה כבר העלה את מאזן השערים שלו ל-50. בעונה שאחרי כן, 1982/83, כבש 48 שערים, אולם העלה את מאזן האסיסטים שלו ל-58 ועבר לראשונה את גבול 100 הנקודות בעונה.
בפלייאוף הוסיף 15 שערים ו-6 אסיסטים.
יכולתו סייעה לאוילרס לעלות לראשונה לסדרת הגמר על גביע סטנלי, שם הובסו על ידי ניו יורק איילנדרס, אלופת שלוש העונות הקודמות.
מסיה תרם תרומה גדולה גם בעונת 1983/84 כאשר צבר 101 נקודות בעונה הרגילה (37 שערים ו-64 אסיסטים) והיה חלק משיא התקפי של הקבוצה, 446 שערים בעונה הרגילה, המחזיק מעמד עד היום.
בפלייאוף החליף את תפקידו המקורי כחלוץ אגף ועבר לעמדת החלוץ המרכזי, והתגלה כבעל יכולת גבוהה גם בעמדתו החדשה כשכבש 8 שערים ומסר 18 אסיסטים כדי לעזור לקבוצתו לזכות בפעם הראשונה בגביע סטנלי.
בכך האפיל אפילו על חברו לקבוצה גרצקי וזכה בגביע קון סמיית' כ-MVP של הפלייאוף.
העונה שלאחריה הייתה קשה למסיה במהלך העונה הרגילה.
הוא החסיר עשרה משחקים בשל השעיה לאחר פגיעה קשה בשחקן יריב, ותפוקתו ההתקפית בעונה הרגילה ירדה משמעותית.
אולם בפלייאוף שוב העלה את רמת משחקו, צבר 25 נקודות ועזר לאוילרס לזכות בגביע סטנלי שני ברציפות.
האוילרס באותה תקופה כבר הייתה קבוצה עמוסה בכוכבים מהשורה הראשונה, כשגרצקי עדיין בראשם, ומסיה שוב נשאר מאחור בעונת 1985/1986 שבה איבדו האוילרס את תואר האליפות.
בשתי העונות שלאחר מכן כיכב מסיה בשורות האוילרס, שבר את שיאיו ההתקפיים בעונת 1986/1987 גם בעונה הרגילה וגם בפלייאוף, שבר אותם שוב ב-1987/1988, וזכה בשני גביעי סטנלי נוספים עם הקבוצה.
עם זאת, למרות התחרותיות והמנהיגות שהפגין על הקרח, נותר מסיה כמו יתר חבריו בצילו של ויין גרצקי.
בקיץ 1988 רעשה ה-NHL כאשר גרצקי עזב את האוילרס ועבר ללוס אנג'לס קינגס.
מסיה, שנותר המנהיג הבלתי מעורער של האוילרס, התמנה לקפטן במקומו של גרצקי.
הספקות בדבר יכולתו של מסיה להנהיג את האוילרס להצלחה בהיעדרו של גרצקי גברו בעונת 1988/1989, כאשר האוילרס נוצחו בפלייאוף על ידי גרצקי והקינגס.
אולם עונה לאחר מכן הפגין מסיה את עונתו הטובה ביותר עד אז כשסיים עם שיא אישי של 129 נקודות (שני בטבלת המבקיעים אחרי גרצקי) וזכה לראשונה בגביע הארט כ-MVP של הליגה, עליו הוסיף גם את פרס לסטר פירסון כ-MVP מטעם איגוד השחקנים.
מסיה הוביל את הקבוצה גם בפלייאוף, סגר מעגל כאשר האוילרס ניצחו בסיבוב השני את גרצקי והקינגס, ובגמר החטיבה המערבית רשם את אחד ממשחקיו הגדולים בקריירה.
במשחק הרביעי בסדרה מול שיקגו בלאקהוקס, כאשר האוילרס בפיגור 2:1 בסדרה, כבש מסיה שני שערים ומסר שני אסיסטים כדי לסייע לקבוצתו לנצח בשיקגו ולהשוות את הסדרה, בדרך לניצחון ועלייה נוספת לסדרת גמר גביע סטנלי.
בגמר הוביל מסיה את האוילרס לניצחון על בוסטון ברואינס וזכייה חמישית בגביע בתוך שבע עונות, והוכיח שיצא סופית מצילו הגדול של גרצקי.
עונת 1990/1991 הייתה בינונית עבור מסיה, שהחסיר משחקים רבים וירד מאוד בתפוקתו ההתקפית.
האוילרס, ששקעו בבעיות כלכליות ונאלצו לוותר על השחקנים שהובילו אותם להצלחות לאורך שנות ה-80, נאלצו לוותר בסיום העונה גם על מסיה, והוא הועבר לניו יורק ריינג'רס.
קדנציה ראשונה בניו יורק ריינג'רס
כבר בעונת 1991/92, הראשונה שלו בריינג'רס, התגלה מסיה כמנהיג הבלתי מעורער של הקבוצה כשזכה בפעם השנייה בגביע הארט ובפרס לסטר פירסון, והוביל את הריינג'רס למאזן הטוב ביותר בליגה בעונה הרגילה.
בפלייאוף הודחו הריינג'רס במפתיע בסיבוב השני.
לאחר שבעונת 1992/93 החמיצו הריינג'רס את הפלייאוף - הפעם הראשונה שקבוצה עם מסיה בהרכבה החמיצה את הפלייאוף - הפגין מסיה יכולת פושרת במהלך עונת 1993/94 שהייתה עונה קבוצתית מצוינת לריינג'רס.
בפלייאוף היה מסיה במיטבו, כאשר שלושער שלו במשחק השישי של גמר החטיבה המזרחית מול ניו ג'רזי דווילס הציל את הריינג'רס מהדחה וכפה משחק שביעי בסדרה, אותו ניצחו הריינג'רס ועלו לסדרת הגמר.
מסיה כבש את שער הניצחון במשחק השביעי והמכריע של סדרת הגמר מול ונקובר קנאקס, והוביל את הריינג'רס לגביע סטנלי היסטורי לאחר בצורת של 54 שנים.
תמונתו של מסיה שקיבל כקפטן את גביע סטנלי כשהוא שמח ומתרגש כילד הפכה לאחת התמונות המכוננות בתולדות המועדון הוותיק.
מסיה הפך לספורטאי הראשון (ועדיין היחיד) בכל ארבע הליגות המקצועניות הראשיות בצפון אמריקה המוביל כקפטן שתי קבוצות שונות לאליפות.
המשך תקופתו של מסיה בריינג'רס הייתה מוצלחת מבחינה אישית, אולם הריינג'רס לא הצליחו לשחזר את הצלחתם.
בעונת 1996/97 הגיע לקבוצה ויין גרצקי, והתאחד עם מסיה בפעם הראשונה מאז ימיהם המשותפים באדמונטון.
אולם האיחוד המחודש בין השניים לא האריך ימים, ולאחר שהכוכבים המבוגרים הובילו את הריינג'רס עד גמר החטיבה המזרחית באותה עונה בחרו הריינג'רס לוותר על מסיה, שחוזהו הסתיים בסוף העונה.
כפי שהתברר לאחר מכן, זו הייתה הופעת הפלייאוף האחרונה של שניהם.
תחנתו הבאה של מסיה הייתה ונקובר קנאקס, אולם שלוש העונות בוונקובר היו כישלון מכל הבחינות.
אוהדי הקבוצה התקוממו כנגד דרישותיו של הכוכב הוותיק שהיה כבר בן 36, שקיבל מיד את תפקיד קפטן הקבוצה, בעוד הקפטן הקודם טרבור לינדן שהיה פופולרי מאוד בקרב האוהדים הועבר מהקבוצה זמן קצר לאחר מכן.
גם דרישתו של מסיה לשמור על מספר החולצה שלו, 11, התקבלה בכעס אצל האוהדים.
החולצה מספר 11 לא הוצאה לגמלאות באופן רשמי בקבוצה, אך הוצאה לגמלאות דה פקטו - זה היה מספרו של ויין מאקי, כוכב הקבוצה במחצית הראשונה של שנות ה-70, שמת מסרטן ב-1974 בשיא הקריירה שלו בגיל 29 בלבד, ואף שחקן בקבוצה לא שיחק עם המספר 11 מאז.
גם מבחינה מקצועית הייתה התקופה בקנאקס כישלון.
בעונת 1997/98, הראשונה שלו בקבוצה, ירדה תפוקתו ל-60 נקודות - הנמוכה ביותר מאז עונתו הראשונה ב-NHL.
בשתי העונות הבאות סבל מפציעות ותרם עוד פחות.
הקבוצה לא עלתה לפלייאוף בשלוש שנותיו של מסיה, וכשהסתיים חוזהו בסוף עונת
1999/2000 כלל לא ניסתה הקבוצה לחדש אותו.
מוונקובר, בה לא התקבל באהדה, חזר מסיה לניו יורק ריינג'רס שם נחשב לאליל האוהדים אחרי הזכייה בגביע סטנלי ב-1994. עם זאת, מסיה היה הרבה מעבר לשיאו.
לאחר עונה סבירה ב-2000/01, בה שיפר את תפוקתו לעומת ימיו בוונקובר, נפצע מסיה בזרועו והחמיץ מחצית מעונת 2001/02. כששב מהפציעה ירדה יכולתו בצורה ניכרת לעין.
עונת 2003/04 הייתה העונה הפעילה האחרונה שלו.
מסיה שיחק בנבחרת קנדה בשלוש המהדורות האחרונות של גביע קנדה (1984, 1987 ו-1991 - בשלושתן זכה עם קנדה בגביע) ובמהדורה הראשונה של המפעל שהחליף אותו, גביע העולם בהוקי קרח ב-1996, בה נוצחה קנדה בגמר על ידי נבחרת ארצות הברית.
כמו כן השתתף מסיה פעם אחת באליפות העולם של פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF) ב-1989, ונוצח עם קנדה במשחק הגמר על ידי נבחרת ברית המועצות.
למעשה תכנן מסיה לשחק גם בעונת 2004/05, אולם העונה התבטלה בשל סכסוך עבודה בין ה-NHL ושחקניה.
ב-12 בספטמבר 2005 הודיע מסיה רשמית על פרישתו מפעילות.
הוא פרש כשהוא מחזיק בשיא ה-NHL למשחקים בקריירה - 1992 משחקי עונה רגילה ופלייאוף, שיא בו הוא מחזיק עד היום.
מתוך 1992 המשחקים, 1756 היו משחקי עונה רגילה - חסרו לו 11 משחקים בלבד כדי להשוות את שיאו של גורדי האו למשחקים בקריירה בעונה הרגילה (נכון ל-2025 מדורג שלישי בקטגוריה זו אחרי פטריק מרלו והאו).
מסיה סיים את הקריירה הפעילה שלו במקום השני בטבלת המבקיעים בכל הזמנים עם 1887 נקודות, כאשר רק ויין גרצקי מקדים אותו (נכון ל-2025 מדורג שלישי, אחרי גרצקי ויארומיר יאגר).
ב-2006 החלה ה-NHL לחלק פרס למנהיגות הנושא את שמו של מסיה, כאות הוקרה על יכולת המנהיגות שהפגין במהלך קריירת ה-NHL הארוכה שלו.
את הזוכה בפרס, שהחל כפרס חודשי והפך לשנתי, בוחר מסיה עצמו.
מאוחר יותר באותה שנה הוצאה חולצתו, מספר 11, לגמלאות, הן על ידי אדמונטון אוילרס והן על ידי ניו יורק ריינג'רס.
ב-2007 התקבל מסיה להיכל התהילה של ההוקי קרח.
בעיירה הקנדית סיינט אלברט (פרוור של אדמונטון), שם שיחק מסיה בליגת צעירים משנית כנער אלמוני, יש זירת קרח על שמו.
גם חלק משביל הטיולים המוביל מהעיירה לאדמונטון נקרא על שמו.
גביע סטנלי - 6 פעמים (פעמיים כקפטן).
5 פעמים עם אדמונטון אוילרס (אחת מהן כקפטן) ופעם אחת (כקפטן) עם ניו יורק ריינג'רס.
שיא NHL למשחקים בקריירה - 1992 משחקי עונה רגילה ופלייאוף
מרק עדשים הוא מרק שמרכיבו המרכזי הוא עדשים אדומות, ירוקות, צהובות או שחורות עם הקליפה או בלעדיה.
המרק מוגש בדרך כלל חם ולרוב כולל מרכיבים מהצומח בלבד, אך עשוי לכלול גם רכיבי בשר.
עדשים צהובות ואדומות קלופות נוטות להתפרק במרק ובכך להסמיכו.
עדשים הם מוצר יסוד באירופה וב.
בחפירות ארכאולוגיות במערת פרנצ'טי ביוון נמצאו עדשים מהתקופה הפלאוליתית והתקופה המזוליתית.
במורייבת ותל אבו הוריירה בסוריה נמצאו עדשים מסוף התקופה המזוליתית ונמצאו גם ביריחו עדשים המתוארכות ל-8000 לפנה"ס.
היוונים הקדמונים אהבו מרק עדשים כפי שתיאר אריסטופאנס:
מרק עדשים מוזכר גם בתנ"ך: בפרק כ"ה בספר בראשית, עשו מוכר את בכורתו תמורת מרק עדשים אדומות ריחני שבושל בידי אחיו יעקב.
במסורת היהודית מרק עדשים מוגש בעת ניחום אבלים, צורתה העגולה של העדשה מסמלת את מעגל החיים.
על פי רש"י, מדובר היה ביום פטירתו של אברהם אבינו וכיוון שיש מנהג לבשל לאבלים בסעודת הבראה מאכלים עגולים המרמזים שגלגל חוזר בעולם, בישל יעקב עדשים אדומות עגולות.
מרכיבים נוספים שהמרק כולל לעיתים הם תפוחי אדמה, גזרים, עגבנייה, דלעת, גריסים, סלרי, בצל ופטרוזיליה.
תיבול נפוץ הוא שום, עלי דפנה, כמון, שמן זית.
את המרק נהוג לקשט בעשבי תיבול קצוצים, או חמאה, שמן זית, שמנת או יוגורט.
אל המרק נהוג להוסיף לפני ההגשה קרוטונים או שקדי מרק.
מרק עדשים הודי מכיל מגוון תבלינים ארומטיים.
במזרח התיכון, נהוג לסחוט לימון משום שלימון מקנה טעם עוקצני שמקל את כבדות המרק.
במצרים, המרק נטחן לפני הגשתו ונאכל באופן מסורתי בחורף.
המרק נחשב למרק מזין מאוד, כמקור לאספקת חלבון, סיבים תזונתיים, ברזל ואשלגן.
היפוקרטס המליץ למטופליו על אכילת עדשים כתרופה למחלות כבד.
מרק פיני (בפינית: Suomen markka; בשוודית: finsk mark) היה ההילך החוקי בפינלנד בין 1860 ל-2002, אז הוחלף באירו.
כל מרק היה מחולק ל-100 פני (penni, ברבים: penniä).
בזמן המעבר לאירו, היה שער החליפין 5.94573 מרק לאירו אחד.
בנק פינלנד החל להנפיק את המרק ב-1860. פינלנד הייתה אז בשליטת האימפריה הרוסית, וערכו של המרק הוצמד לרובל הרוסי, בשער של ארבעה מרקים לרובל.
ב-1865 נותק הקשר בין המטבעות, ושער המרק נקבע בהתאם למחיר הכסף.
לאחר שפינלנד הכריזה על עצמאותה ב-1917, הוצמד שער המרק לערך הזהב.
תקן הזהב נזנח ב-1940. במהלך מלחמת החורף סבלה פינלנד מאינפלציה, וערך המטבע נשחק.
בסופו של דבר, הוחלף המטבע ב-1963 במרק חדש, שהיה שווה ל-100 מרקים ישנים.
ב-1948 הצטרפה פינלנד להסכם ברטון-וודס, ושער המרק נקבע על 320 מרק לדולר אמריקאי אחד.
עם חילופי המטבע ב-1963, ירד השער ל-3.20 מרק לדולר.
ב-1967 בוצע פיחות חד בשער המרק, והוא נקבע על 4.20 מרק לדולר, עד לביטולו של הסכם ברטון-וודס, ב-1971. נשיא פינלנד בשנות ה-80, מאונו קויביסטו, הנהיג מדיניות מוניטרית ששמרה על שער המרק גבוה.
בשנות ה-90 סבלה פינלנד ממיתון, כתוצאה מגידול בחוב החיצוני, מהתפרקות ברית המועצות עמה היו לפינלנד קשרים כלכליים ענפים, ומירידה בייצוא למדינות המערב.
בעקבות זאת עברה פינלנד לשיטה של שער חליפין נייד, ושער המרק ירד בשיעור חד של 13%.
ב-1999 הצטרפה פינלנד לגוש האירו, וב-2002 החליף האירו את המרק הפיני.