tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרכז אמון על פיתוח הקהילתיות בשכונה, ריכוז פרויקטים ויוזמות של תושבים, ייצוג קול המשפחות הצעירות והצעירים בפורומים שונים (הן ברמת השכונה במנהל הקהילתי והן ברמה העירונית), פיתוח המרחב הציבורי והפעלת פרויקטים ייחודיים בתחומים: קהילה, ביטחון, סטודנטים, גיל הרך וחינוך.
החל מחודש ינואר 2018, פרויקט 'שכונה צעירה' הפך לפרויקט עירוני באופן מלא ועבר לפעול תחת רשות הצעירים בעיריית ירושלים, צעד שהפך אותו מפרויקט ארעי לחלק ממדיניות סדורה של עיריית ירושלים בתחום המשפחות הצעירות.
מרכז פסג"ה הוא מוסד אזורי לפיתוח סגלי הוראה במערכת החינוך בישראל.
המרכז מיועד לתת מענה לצורכיהם של עובדי ההוראה ושל מוסדות החינוך וליצירת מסגרות להתפתחות מקצועית של עובדי ההוראה.
בישראל פועלים כששים מרכזי פסג"ה ברחבי הארץ.
בסוף שנות ה-50 הוקמו ברחבי ישראל מרכזים פדגוגיים שנקראו בקיצור מרפ"ד, במטרה להכשיר את עובדי ההוראה באמצעות הדרכה והשתלמויות ולשמש כמרכזים לפיתוח אמצעי הוראה וטכנולוגיה חינוכית.
המרפדים שימשו גם כמרכזי משאבים לשימושם של עובדי ההוראה.
במרפ"ד היו ספרים וכתבי עת בנושא חינוך והוראה, סרטים ואמצעי המחשה שונים.
בשנת 1990 מונתה ועדה עליונה לחינוך טכנולוגי על ידי שר החינוך והתרבות, זבולון המר בראש הוועדה עמד פרופ' חיים הררי, נשיא מכון ויצמן למדע.
הוועדה בחנה את מצבה של הוראת המדעים והטכנולוגיה בישראל והציעה מיזמים מיוחדים ותוכניות חדשות ושמטרתם הייתה "לקדם את החינוך למדע וטכנולוגיה בישראל לקראת המאה ה-21".
הדוח הסופי של הוועדה הוגש בשנת 1992 ונקרא בשם 'מחר 98' בעקבותיו הוקמו מרכזי מורים אזוריים.
הוועדה המליצה על , ברחבי הארץ נפתחו מרכזי מורים אזוריים שמטרתם העמקת הידע הדיסציפלינרי של המורים בתחומי הדעת השונים.
מרכזי המורים החליפו או נוספו למרפ"דים הקיימים ולכן נוצרה בעיה של כפילות בין מרכזי המורים למרפ"דים מכיוון שהמרפ"ד תוקצב על ידי הרשות המקומית עירונית וההשתלמויות היו מטעם משרד החינוך.
מרכזי המורים תוקצבו על ידי משרד החינוך והיו משויכים למוסדות ההשכלה הגבוהה.
לדוגמה, מרכז המורים הארצי למתמטיקה הוצמד לטכניון ומרכז המורים הארצי למדעים בבתי הספר היסודיים הוצמד לאוניברסיטת תל אביב.
הביקורת על הכפילויות גברה בתחילת שנות ה-2000 והוחלט להקים את מרכז פסג"ה (פיתוח סגלי הוראה) שיאחד חלק מהמוסדות.
בעקבות האיחוד חלה ירידה בתקציבים ובשעות ההשתלמות.
מטרתו של הפיתוח המקצועי של עובד ההוראה הוא לסייע למורה לקדם תהליכי למידה משמעותיים במערכת החינוך ובמקביל לשפר את עבודתו של המורה.
הפיתוח המקצועי הוא גם כלי מרכזי לבניית זהותו המקצועית של עובד ההוראה כמומחה בתחומו, לשיפור זהותו האישית, להעצמתו ולהתמודדותו עם אתגרי השחיקה במקצוע.
בתחום הפיתוח המקצועי יש מגוון רחב של מסגרות ושיטות לימוד: השתלמויות, למידת עמיתים, קבוצות דיון ועוד (להלן - השתלמויות או מסגרות לפיתוח מקצועי).
המסגרות המיועדות לפיתוח הסגל כקבוצה מתקיימות בתוך בית הספר, והמסגרות המיועדות לפיתוחו המקצועי האישי של עובד ההוראה מתקיימות מחוץ למוסד החינוכי.
מרכז ציוד (בראשי תיבות: מר"ץ) היה מרכז לוגיסטי מטכ"לי בצה"ל, בתחומי הדלק, הצר"פ (ציוד רפואי) והציוד הלוגיסטי, המקיים את כל שרשרת האספקה משלב העיתוד ועד הגריטה.
מר"ץ הוא מרכז השייך לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל), ובסיסיו ממוקמים בכל רחבי הארץ בחמישה בסיסים.
המרכז כפוף פיקודית לאט"ל תחת זרוע היבשה (מז"י) במטה הכללי, וכפוף מקצועית לחיל הלוגיסטיקה וחיל הרפואה שבאגף.
ב-30 ביוני 2020 נערך טקס סגירת מרכז ציוד, ומוזג למרכז הספקה אחוד (מרה"ס), פרויקט המאגד תחתיו מספר מרכזים לוגיסטיים של צה"ל.
בראש המרכז עומד קצין בדרגת אלוף-משנה.
מפקד המרכז האחרון היה אל"ם שגיב שרביט.
תפקידי המרכז בשעת חרום הם לספק לחיילי צה"ל (בכל הזרועות) דלק, צר"פ וציוד לוגיסטי תוך דחיפת הציוד למרכזים לוגיסטיים נייחים/ ניידים בשדרות תספוקת וניהול מתחמי הציוד, צר"פ והדלק במתחמים הלוגיסטיים הנייחים/ניידים (מל"נים).
תפקידי המרכז בזמן שגרה הם לספק לחיילי צה"ל דלק צר"פ וציוד לוגיסטי.
המרכז עושה זאת החל משלב העיתוד דרך הרכש והשיקום ועד האחסון ולבסוף גריטת הציוד.
במרכז קיימים בתי מלאכה שבהם משקמים ציוד מגוון החל מטקסטיל, מיכון מטבחי, ציוד שהייה, אמסל"ח, אמצעי קירור ועד הרכבת ורענון ערכות ציוד רפואי.
כמו כן במרכז ישנם מחסנים שבהם מאוחסנים דלקים ושמנים, ציוד דנטלי, ציוד וטרינרי, תרופות, ציוד הדברה, מיכשור רפואי, ציוד טכסטיל, ציוד חגור ומיגון אישי, ציוד שהייה ואוהלים.
במרכז קיימות שלוש חנויות מכר אשר ממוקמות בב"צ 6510 (טירת הכרמל), ב"צ 6520 (תה"ש), ב"צ 6530 (חצרים) בנוסף קיימת חנות וירטואלית אשר מאפשרת לאנשי הקבע לרכוש מדים באמצעות המרשתת (אינטרנט).
מפקד מרכז הציוד הוא קצין בדרגת אל"ם תחתיו נמצא מרכז דלק שבראשו מפקד בדרגת סא"ל העוסק בתחום הדלק ונגזרותיו.
מטה מרכז הציוד בנוי מארבעה ענפים.
בראש כל אחד מהם עומד קצין בדרגת סא"ל העוסקים כל אחד בתחום אחר כמו כן קיים מדור תקציבים שבראשו קצין בדרגת רס"ן, המדור כפוף ישירות למפקד המרכז.
בנוסף תחת מפקד המרכז ישנם חמישה גופי ביצוע שהם הבסיסים:
בסיס ציוד טירת הכרמל (ב"צ 6510) אחראים על מתן שרות בגזרת פיקוד הצפון, בראשות הבסיס עומדת קצינה בדרגת סא"ל.
בסיס דלק נשר (נסגר) (6810) (עבר ב5/4/2020 לבסיס ציוד טירת כרמל) אחראים על מתן שרות בגזרת פיקוד הצפון והמרכז, בראשות הבסיס עומד קצין בדרגת רס"ן.
בסיס ציוד תל השומר (ב"צ 6520) אחראים על מתן שרות בגזרת פיקוד המרכז ותומכים בעת הצורך בצפון ובדרום, בראשות הבסיס עומד קצין בדרגת סא"ל.
בסיס ציוד חצרים (ב"צ 6530) אחראים על מתן שרות בגזרת פיקוד הדרום, בראשות הבסיס עומד קצין בדרגת רס"ן.
בסיס דלק חצרים (6830) אחראים על מתן שרות בגזרת פיקוד הדרום, בראשות הבסיס עומד קצין בדרגת רס"ן.
היסטורית המרכז החלה במסגרת הכנות ההגנה להקמת צבא סדיר.
במסגרת ההגנה הוקם "שרות הציוד והאספקה".
מחסני הציוד התארגנו בהתחלה בתנאי מחתרת, ולאחר מכן בבסיסים בריטים שפונו.
המרכז הוקם בשנת 1966 ויחד איתו הוקמו עוד שלושה מרכזים - מרכז ההובלה, מערך המזון ומרכז הדלק (שכיום נמצא תחת מרכז הציוד).
לקראת מעבר המרכזים הלוגיסטים למרה"ס הוחלט על ידי ראש אט"ל בשנת 2016 למזג את מצר"פ למר"ץ, המהלך דרש תכנון וחשיבה רבה .
בשנת 2017 הוחלט על ידי ראש אט"ל למזג את מרכז דלק תחת מר"ץ המהלך בוצע ב־1 בינואר 2018.
בסוף יוני 2020 נסגר המרכז ומוזג במרה"ס.
המענה השלם ללוחם -פרויקט שהמרכז קיבל עליו אחריות מקצה לקצה.
הפרויקט החל משנת 2017. מטרת הפרויקט היא שיפור המענה לחייל/ת הלוחם/ת בתחום הציוד האישי וציוד הלחימה.
התוכנית כוללת התאמת ציוד לצורכי המערך הלוחם באיכות משופרת ובכמות ראויה תוך התאמת הציוד לכול אוכלוסייה של לוחמים.
מיזוג מרכזים - איחוד מרכז ציוד רפואי ומרכז דלק תחת מר"ץ האיחוד יצר תהליכי התייעלות ושיפור משמעותיים בתחום הצר"פ והדלק.
הקמת מחנה אימונים- מר"ץ קיבל אחריות על אבזור וטיפול בתשתיות של מחנה אימונים שהוקם בדרום הארץ.
הושקעה הרבה מחשבה ומאמצים בהקמת המחנה.
פרויקט הכוכבים- הפרויקט הוא הדרך החדשה של צה"ל לסבסד חלק גדול ברכישת הציוד האישי של המתגייס טרם הגיוס.
כל חייל מקבל כ-14 יום לפני הגיוס מסרון ובו קישור ל"כרטיס דיגיטלי" שבעזרתו יוכל לרכוש ציוד אישי לפני ובמהלך שירותו הצבאי (הכוכבים תקפים לכל אורך השירות).
+שםתקופת כהונה כמפקד/ת המרכזהערותאל"ם שמעון גלבוע1966–1969מפקד המרכז הראשון.
מפקד המרכז במהלך מלחמת ששת הימים
ספר מורשת מרכז ציוד והדלק
מרכז קיפ לחקר הספרות והתרבות העברית מייסודה של אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה למדעי הרוח על שם לסטר וסאלי אנטין, עוסק במחקר של הספרות העברית החדשה.
שמו הקודם של המרכז היה "מכון כץ", והוא מפרסם מאמרים בתחום הספרות ומוציא לאור כתבי סופרים במהדורות אקדמיות.
המרכז נוסד בשנת 1970 בשם מכון כץ – לחקר הספרות העברית (על שם בנציון כץ, הרקטור השלישי של אוניברסיטת תל אביב וראש החוג לספרות ללימודים קלאסיים).
בשנת 2005 הפך מכון כץ להיות חלק מהמרכז לחקר הספרות והתרבות העברית ע"ש לאורה שוורץ-קיפ (מרכז קיפ).
המכון מתמקד בשני תחומים עיקריים: חקר המודרניזם הארצישראלי וחקר סופרי דור תש"ח.
הארכיונים של הסופרים הנחקרים שמורים במרכז קיפ.
בין היוצרים הנחקרים: חיים נחמן ביאליק, שאול טשרניחובסקי, אברהם שלונסקי, נתן אלתרמן, אלכסנדר פן, צבי פרייגרזון, אמיר גלבע, משה שמיר, חנוך ברטוב, אהרן מגד, יעקב שבתאי.
ראש מרכז קיפ כיום היא פרופ' איריס מילנר.
מנהלת מרכז קיפ כיום היא מיטל זהר.
מזכירת המרכז כיום היא ליז אלטשולר.
ראשי המרכז מיום היווסדו של מכון כץ (ברשימה אלפביתית) הם: פרופ' מיכאל גלוזמן, ד"ר יוסף האפרתי, פרופ' אבנר הולצמן, פרופ' איריס מילנר, ד"ר צבי מלאכי, פרופ' ראובן צור, פרופ' עוזי שביט, ד"ר בועז שכביץ, פרופ' זיוה שמיר.
המרכז דואג לקלוט ארכיוני סופרים ולשמר את יתר הארכיונים שברשותו.
חוקרי המרכז ממיינים ומסדרים את המסמכים מתוך היכרותם המעמיקה את יצירת הסופרים הנדונים.
ארבעים ארכיונים של סופרים ומשוררים עבריים חשובים שמורים במרכז קיפ.
ביניהם: אברהם שלונסקי, נתן אלתרמן, אלכסנדר פן, אליעזר שטיינמן, משה ליפשיץ, מנשה לוין, יעקב שבתאי, יצחק אוורבוך-אורפז ותרצה אתר.
לתשומת לב מיוחדת זוכים היוצרים ששייכים לקבוצת סופרי דור תש"ח, בהם: משה שמיר, אהרן מגד, חנוך ברטוב, יהודית הנדל, שושנה שרירא, נתן שחם, אמיר גלבע, בנימין גלאי, ע.
הלל, עוזר רבין, שלמה טנאי, שלמה ניצן, סנדו דוד וט.
כמו כן, שומר המרכז גם על הארכיון של כתב העת 'קשת'.
מרכז קיפ משתדל להעמיק את המחקר בארכיוני הסופרים שנמצאים ברשותו ולהביא בפני קהל רחב חומרים שונים מתוך הארכיון.
המכון פועל להשגת מטרות אלה באמצעות מגוון פעילויות ומיזמים: פרסום מחקרי ספרות, כתיבת מאמרים בתוך כתבי עת, ארגון כנסים וימי עיון, שיתוף פעולה עם גופים שונים מתחום התקשורת, וכדומה.
כיום, המרכז מקדם פרויקט דיגיטציה ושואף להעביר את כל חומרי הארכיון שבו סריקות.
הסדרה, "ספרות פלוס", מתקיימת מדי שנה באוניברסיטת תל אביב כפעילות שבועית.
בסדרה זו, המיועדת הן לקהל הרחב והן לסטודנטים, משתתפים אישים, שהם ממיטב החוקרים והסופרים, המרצים לקהל הרחב על סופרים, יצירות ספרותיות ונושאים שונים מעולם הספרות.
הסדרה נוסדה בשנת 2005 על ידי פרופ' זיוה שמיר ופרופ' עוזי שביט בשיתוף פעולה של מרכז קיפ והחוג לספרות.
"אוֹת", כתב עת לספרות ולתאוריה - הוא כתב עת העוסק בשאלות פרשניות, היסטוריוגרפיות ותאורטיות.
תשומת לב מיוחדת מוקדשת לחקר הספרות העברית והישראלית.
בד בבד כולל כתב העת גם מאמרים העוסקים בספרות כללית המעניקים חידוש פרשני או תאורטי.
"אות" מפרסם גם תרגומים של מאמרים תאורטיים פורצי דרך.
עורכים: מיכאל גלוזמן, מיכל ארבל ואורי ש.
מרכז הפיננסים הבין-לאומי פינג אן (הידוע גם בשם Ping An IFC; בסינית מפושטת: 平安国际金融中心) הוא גורד שחקים סופר גבוה בן 115 קומות המכונה "המגדל הצפוני", מתנשא לגובה של 599 מטרים, בעיר שנג'ן, שבמחוז גואנגדונג בסין.
הבניין הוזמן על ידי פינג אן ביטוח ותוכנן על ידי חברת האדריכלים האמריקאית קוהן פדרסן פוקס (KPF).
בנייתו הושלמה בשנת 2017, והוא היה לבניין הגבוה בעיר, השני בגובהו במדינה, השלישי בגובהו באסיה, והחמישי בגובהו בעולם.
כמו כן, הוא מחזיק בשיא של מרפסת התצפית הגבוהה ביותר בבניין, כשגובה מרפסת התצפית הוא 562.2 מטרים.
הבניין ממוקם במרכז העסקים הראשי של שנג'ן שבפוטיין.
המגרש משתרע על שטח של 18,931 מ"ר, ונרכש על ידי חברת הביטוח פינג אן במכירה פומבית במחיר של 1.6568 מיליארד יואן ב-6 בנובמבר 2007. תכנון הבניין החל בשנת 2008 כשמשרד קוהן פדרסן פוקס אחראי על התכנון האדריכלי ומשרד המהנדסים תורנטון טומאסטי על התכנון המבני.
אבן הפינה של המבנה הונחה ב-29 באוגוסט 2009, והבנייה החלה בנובמבר אותה השנה.
תאגיד הנדסת הבנייה של מדינת סין (CSCEC) נשכר כקבלן הראשי לבניית הבניין.
ב-15 במרץ 2013 הופסק תהליך הבנייה באופן זמני, עקב חשד לשימוש בבטון שנעשה בחול ים לא מעובד, מה שעלול לשבש את מבנה הפלדה.
הבנייה התחדשה בבניין לאחר בדיקת דגימה שיצאה תקינה.
בבוקר 15 ביולי 2014, עם הרמת עמוד פלדה באורך 10 מטרים למקומו, גורד השחקים שבר את שיא הגובה של בניין בעיר, 443.8 מטרים, כשהוא מדיח את מגדל KK100 מהתואר.
הבניין הושלם ב-30 באפריל 2015 והפך לגורד השחקים השני בגובהו בסין.
התוכנית המקורית הייתה להוסיף אנטנה באורך של 60 מטרים על גבי הבניין כדי לעקוף את מגדל שאנגחאי ולהפוך לבניין הגבוה ביותר בסין.
עם זאת, בפברואר 2015 הוחלט כי לא תוצב אנטנה בשל החשש שהיא עלולה לשבש מסלולי טיסה.
הבניין מכיל משרדים, מלונות וקמעונאות, מרכז כנסים וקניון יוקרה.
בקומה 116 יש מרפסת תצפית בשם Free Sky.
כפי ששם הבניין רומז, זהו גם המטה של חברת פינג אן ביטוח.
תכנון המבנה אמור להיות ייחודי ואלגנטי, ולייצג את ההיסטוריה וההישגים של הדייר הראשי.
חזית פלדת אל חלד שמשקלה כ-1,700 טון מספקת עיצוב מודרני למבנה.
למגדל בן 115 הקומות יחס רוחב לגובה (יחס הדקיקות) של 1:10, ויש לו גם פודיום בן 11 קומות.
כולל הפודיום, הבניין מכיל 495,520 מ"ר שטח רצפה.
מרתף בן חמישה מפלסים מוסיף עוד 90,000 מ"ר נוספים.
תוכנית קומה טיפוסית במגדל כוללת שמונה מגה-עמודים, המסודרים שניים מכל צד, והם מהווים את מבנה העל.
העמודים בדרך כלל מלבניים בחתך הרוחב אך משתנים בגודלם.
מידות העמוד נעות בין 6 ל-3.2 מטר, בקומות הנמוכות ביותר ל-2.9 על 1.4 מטר בראש המגדל.
בגובה של 562 מטר נבנה מרפסת תצפית.
גורד השחקים כולל 33 מעליות דו-קומתיות, במהירויות מקסימליות של עד 10 מטר לשנייה.
הבניין היה עד למספר ניסיונות טיפוס לגג.
בינואר 2015, הצלם המלזי קאו וויי לונג, טיפס על הבניין הלא שלם אז ושחרר קטעי וידאו ותמונה שצולמה מנוף בראש המגדל.
במהלך ראש השנה הסיני ב-19 בפברואר 2015, טיפסו על המבנה שני החוקרים העירוניים ואדים מח'ורוב וויטלי רסקאלוב, אשר טיפסו עד לעגורן שהשתתף בהקמה, ותיעדו את עלייתם באמצעות וידאו ותמונות.
בניין נוסף של הפרויקט, גורד שחקים בגובה 290 מטר וכ-47 קומות המכונה "המגדל הדרומי", החל להיבנות באפריל 2014, ונפתח בשנת 2018/19. המתחם כולל בית מלון 5 כוכבים של רשת הייאט.
מרכז קאלימנטן (באינדונזית: Kalimantan Tengah) הוא אחד מחמשת מחוזות אינדונזיה שבאי בורנאו.
המחוז מכיל כעיר אחת ו-13 נפות שונות.
המחוז הוקם במאי 1957. בירת המחוז היא העיר פלנגקה ראיה.
המחוז הוא השני בגודלו במדינה.
מרכז קנברה לתקשורת חלל עמוק הוא מרכז תקשורת רדיו ורדיו־טלסקופים, הנמצא בשמורת הטבע טידבינביליה שבטריטוריית הבירה האוסטרלית, קנברה שבאוסטרליה.
המרכז מנוהל על ידי ארגון המחקר המדעי והתעשייתי של חבר העמים (CSIRO) ומשמש בעיקר למעקב ותקשורת עם משימות חלל.
המרכז משמש כחלק מרשת החלל העמוק, המתופעלת על ידי המעבדה להנעה סילונית עבור נאס"א, ונחשב אחד משלושה מרכזים מסוגו בעולם (השניים האחרים הם מרכז גולדסטון לתקשורת חלל עמוק בקליפורניה ומרכז מדריד לתקשורת חלל עמוק בספרד).
DSS-43 - בקוטר 70 מטר, נבנה במקור בקוטר של 64 מ' בשנת 1973 והוגדל בשנת 1987. זו האנטנה הפרבולית הגדולה ביותר בחצי הכדור הדרומי.
האנטנה שוקלת יותר מ־3000 טון ומסתובבת על שכבת שמן בעובי של 0.17 מ"מ.
משטח הרפלקטור בנוי מ־1,272 לוחות אלומיניום בשטח כולל של 4,180 מ"ר.
ב־2020, הטלסקופ שודרג ליכולת שידור וקליטה משופרים עבור גשושיות חלל עמוק כדוגמת וויאג'ר 2.
DSS-49 - בקוטר 64 מטר, טלסקופ רדיו במצפה הכוכבים פארקס, המסוגל לספק תמיכה, אם כי הוא מקלט בלבד ואינו מסוגל לשדר.
עלות CDSCC היא כ־20 מיליון דולר בשנה להפעלה, והיא ממומנת על ידי נאס"א.
באמצע שנות ה־60 של המאה ה־20, נאס"א הקימה שלוש תחנות מעקב בטריטוריה של בירת אוסטרליה:
תחנת המעקב טידבינביליה (ידוע כיום בשם CDSCC) – נפתחה בשנת 1965 והיא תחנת המעקב היחידה של נאס"א באוסטרליה שעדיין פועלת.
במהלך תוכנית אפולו, טידבינביליה שימשה למעקב אחר רכב הנחיתה הירחי אפולו.
תחנת המעקב בעמק אורורל () נפתחה במאי 1965 במה שהוא כיום חלק מהפארק הלאומי נמדג'י.
תפקידה היה תמיכה בלוויינים, אם כי היא תמכה גם במשימת אפולו־סויוז בשנת 1975. היא נסגרה בשנת 1985.
תחנת מעקב קריק () נפתחה בשנת 1967 ונבנתה בעיקר כדי לתמוך במשימות אפולו, בעיקר תקשורת עם מודול הפיקוד של אפולו.
לאחר ביטול תוכנית אפולו התחנה תמכה בסקיילאב עד פתיחתה המחודשת בשנת 1979, כאשר התחנה הצטרפה לרשת החלל העמוק בתמיכה בתוכניות וויאג'ר וויקינג.
בשנת 1981 נסגרה התחנה והאנטנה שלה בגודל 26 מ' הועברה ל־CDSCC והפכה לכינוי תחנת החלל העמוק 46. לאחר הסרת האנטנה שאר המתקן פורק.
היסוד שלה, דרך הגישה ואזור החניה הם כל מה שנותרו מהמתקן.
מרכז קרילוב הממלכתי למחקר מדעי (Крыловский государственный научный центр) הוא מפעל פדרלי ממשלתי רוסי, המהווה מכון מחקר העוסק במחקר ימי יסודי לבניית ספינות ופעילויות נלוות, כמו פיתוח אמצעי לחימה ימיים.
הוא ממוקם בסנקט פטרבורג ונוסד בשנת 1894. מאז 1944 הוא נקרא על שמו של האקדמאי אלכסיי קרילוב.
מאז אמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, שוכן בבית בפינת שדרות סובורוב ורחוב קרסנאיה קוניצה.
מכון המחקר המרכזי להנדסת חשמל וטכנולוגיה ימית.
בשנת 2008 כללה ממשלת הפדרציה הרוסית את המרכז ברשימת הארגונים האסטרטגיים של רוסיה.
מרכז המחקר בונה מתחם מחקר ייחודי הכולל אגף ימי אוניברסלי לחקר ספינות, ציוד ימי ואוניות בתנאי גלי רוח קשים.
בתוך המתחם ממוקמת הבריכה של מרכז קרילוב שהיא הבריכה הארוכה בעולם: אורכה 1,322 מטר.
מרכז פריץ הבר לדינמיקה מולקולרית הוא מרכז מחקר באוניברסיטה העברית בירושלים העוסק בתחום הדינמיקה המולקולרית.
המרכז נוסד בשנת 1981 על ידי פרופ' רפאל לוין, ונכון ל-2022 עומד בראשו פרופ' רועי בר.
המרכז הוקם מיסודן של קרן מינרווה המשתייכת לאגודת מקס פלאנק וכן האוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא נקרא על שם הכימאי היהודי-גרמני פריץ הבר, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1918 ואבי לוחמת הגזים הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
המרכז מאגד שורה של חוקרים וסטודנטים מהאוניברסיטה העברית העוסקים בדינמיקה מולקולרית.
מרבית החוקרים הם כימאים תאורטיים אך חלקם עוסקים גם בפיזיקה ובביוכימיה.
כמו כן, המרכז מקיים קשרי מחקר עם חוקרים מגרמניה.
ייעודו המקורי של המחקר היה להתמקד בדינמיקה מולקולרית של תגובות, שעמדה אז בחזית העיסוק של המחקר הכימי.
במרוצת השנים, תחום הדינמיקה המולקולרית התרחב משמעותית והפך לחלק אינטגרלי כמעט בכל תהליך פיזיקלי וכימי.
בהתאם לכך, הורחבו גם תחומי עיסוקו של מרכז פריץ הבר, הנוגעים כיום גם בספקטרוסקופיה, במדע החומרים, בביופיזיקה ובטכנולוגיה קוונטית.
מטרת המחקר במרכז כיום היא לפתח שיטות עיוניות ויישומיות מתקדמות בדינמיקה מולקולרית על כל ענפיה: שליטה קוהרנטית קוונטית, עירורי מעבר מטען, דינמיקה של אטו-שניות, דינמיקה "מחוספסת", דינמיקה אלקטרונית קוונטית בננו-גבישים, דינמיקה במערכות ביופיזיקליות, דינמיקת מעבר פרוטון בסביבת מים וכן "חוטי פרוטונים" בחלבונים.
מעבר לפעילות המחקרית השוטפת, מקיים המרכז סמינרים וכנסים עיתיים שונים.
המרכז כפוף לוועדת היגוי ישראלית-גרמנית המנחה את פעילותו.
הוועדה, שמתכנסת אחת לשנתיים בישראל, מדווחת לקרן מינרווה באשר לתכנון ותקצוב המרכז ועל הפעילויות השונות בו.
בכל כינוס שכזה נערך סימפוזיון מדעי בו משתתפים חברי המרכז.
מרכז צ'ילה (בספרדית: Zona central de Chile) הוא אחד מחמשת האזורים הגאוגרפיים המסורתיים של צ'ילה.
האזור גובל בנהר אקונגואה מצפון ונהר ביוביו מדרום.
בארגנטינה ממזרח, ובאזור דרום צ'ילה מדרום.
מבחינה היסטורית אזור מרכז צ'ילה היה האזור המרכזי ביותר של צ'ילה וללא ספק האזור עם מספר התושבים הגדול ביותר (הוא כולל כיום כ-80 אחוזים מכלל אוכלוסיית צ'ילה).
בנוסף, זהו גם האזור שהכי מצליח מבחינה כלכלית בצ'ילה, בעיקר הודות לאקלים הים תיכוני שמאפיין אזור זה.
שלוש הערים העיקריות של צ'ילה ממוקמות באזור מרכז צ'ילה – סנטיאגו רבתי, ולפראיסו רבתי וקונספסיון רבתי.
ערים חשובות נוספות הן קווילוטה, לוס אנדס, סן אנטוניו, רנקגואה, סן פרננדו, קוריקו, טאלקה, לינארס, קאוקנס, צ'ילאן ולוס אנחלס.
ולפראיסו וסנטיאגו הן הערים החשובות ביותר מבחינה פוליטית באזור מרכז צ'ילה ובצ'ילה כולה.
בסנטיאגו נמצאת הרשות המבצעת והרשות השופטת של המדינה, ובואלפראיסו הרשות המחוקקת.
מרכז קליטה בית קנדה הוא מרכז קליטה (הוסטל) לעולים חדשים הפועל מאז 1968 ברובע א' באשדוד.
מרכז זה היה אחד מבין כעשרים מרכזי קליטה שהוקמו מסוף שנות ה-50 ועד ראשית שנות ה-70 ובתכנונם נטלו חלק אדריכלים בכירים.
במרכז הוזמנו העולים החדשים להתגורר במשך חודשים אחדים במחיר מסובסד, ובמקביל ללמוד באולפן לעברית ובקורסים והדרכות בנושאים שונים להכרת התעסוקה, הדיור, התרבות והלימודים בישראל.
עם היווסדה של אשדוד באמצע שנות ה-50 ובמסגרת תכנון השכונה הראשונה בעיר, רובע א', תוכנן מרכז קליטה במרכז השכונה, במפגש של שני הרחובות הראשיים החוצים את הרובע - שבי ציון ורוגוזין.
במטרה לשלב ככל הניתן את העולים החדשים בחיי הרובע, הוקם הבניין בסמוך למרכז המסחרי והמנהלתי של הרובע שבשעתו שימש כמוקד עירוני קודם להקמת רובע הקריה ("הסיטי") בשלהי שנות ה-90 ומעבר משרדי הממשלה לרובע, שהפך למרכז העסקים הראשי, ומעבר העירייה לקריית התרבות ע"ש צבי צילקר.
בראשית שנות ה-70, עם התכנון להקמת יד לחללי חיל הים בגן אלישבע הצמוד למרכז, ואליו הוא צופה – היוו עולי העיר, שמרכז הקליטה היה למוקדם בעיר, גורם מכרע להקמתו שם.
ראש עיריית חיפה דרש מחיל הים שיקום בעירו, אך ראש עיריית אשדוד צבי צילקר שכנע את נציגיהם כי אשדוד מתאימה יותר מפני שניתן לבנות את היד אל מול לים ללא חוצץ, ומפני שתוכל להוות השראה לעולים החדשים (המשתכנים בסמוך) לתרום למולדת אליה שבו בעלייתם.
בשנת 2017 שופץ המבנה על ידי חברת עמיגור בסך 4.5 מיליון דולר כתרומה מיהדות אמריקה הצפונית והדרומית, כמהלך כולל עם שאר מרכזי הקליטה בישראל.
בשנת 2021 טענה עיריית אשדוד כי הצליחה להניא את עמיגור מתוכניתה להסב את בית קנדה ממרכז קליטה להוסטל שאינו-בלעדי לעולים.
בשנת 2022 הושלמו בבניין שינויים והרחבות.
על גג חלקו המזרחי הוקם מגדל דירות בן 21 קומות ו-220 יחידות דיור המיועד לשכירות מוזלת לעולים ותיקים מבוגרים, ולבית קנדה עצמו נוספו עוד 8 קומות מגורים חלקיות בנות 90 יחידות דיור (נוסף על ה-90 שהיו במקור).
תרומה שהעמידה המגבית המאוחדת לישראל בקנדה סייעה להקמת המרכז שנקרא הודות לכך על שמה.
את הבניין תכננו האדריכלים משה לופנפלד וגיורא גמרמן שפתחו את משרדם המשותף שנים אחדות קודם לכן.
, כתבו צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון על הבניין בספרם "אחרי המודרניזם" המתמקד בעבודותיהם של האדריכלים.
לופנפלד וגמרמן תכננו בלוק באורך 58 מטרים הבנוי בנסיגה מקו הרחוב, המתנשא מעליו מעט.
בשונה ממבני השיכונים שנבנו לרוב בארץ באותן השנים, עיצבו האדריכלים את המבנה באופן המעניק לו קלילות ופלסטיות, תוך שימוש בבטון חשוף בכל חלקיו.
גישה זו באה לידי ביטוי באמצעות הימנעות מיצירת משטחי בטון, אלא על ידי עמודים דקיקים ועיצוב המרפסות השקועות.
כמו כן, נקבעו חצרות פנימיות בעומק הבניין שבהן שולבו גם המדרגות המקשרות בין הקומות.
מהלך זה נועד לאפשר אוורור טבעי למעברים והדירות כדוגמת חצרות ים-תיכוניות מסורתיות וכן כדי לעודד קשרים בין הדיירים הזמניים שזה מקרוב באו.
בקומת המסד שולבה אמנות באדריכלות – קיר קרמיקה מהגדולים בארץ, הנמתח לרוחב של עשרים מטרים ומדגיש את מעמדו של מרכז הקליטה כנקודת ציון עירונית.
את הקיר עיצבה ויצרה האמנית אביבה מרגלית-ממבוש, המתאר את נוף העיר אשדוד בצבעים עזים.
מרכז הקליטה ממשיך לפעול במתכונתו המקורית גם לאחר השיפוצים שעבר, גם אם איכויותיו האדריכליות המקוריות לא נשמרו ואיכויותיו הברוטליסטיות ופרטי הבטון המרשימים נעלמו תחת שלל חיפויים.
מרכז קנוט האמסון הוא מוזיאון ומרכז חינוכי בעיירת האמארוי במחוז נורדלנד, נורווגיה, המוקדש לחייו וליצירתו של הסופר קנוט האמסון.
את המבנה תכנן האדריכל סטיבן הול.
כבר בשנת 1994 פנו אליו מסיידי המרכז והול נסע להמארוי שם צייר סקיצות של המבנה בצבעי מים בהם הוא מפורסם.
הסקיצות שצייר בשעתו דומות למדי לתכנון הסופי של המרכז שנבנה רק ב-2009. הול שאב השראה מהטבע והנוף של המארוי, ממסורת הבנייה הנורווגית של כנסיות הסטאב והגגות הירוקים האופייניים.
הול גם שאב השראה מספריו של האמסון - ובמיוחד מהיצירות "רעב" (1890) ו"תעלומות "(1892).
הול תיאר את מרכז קנוט האמסון כ"תרגום של דמות מהספרות של האמסון למונחים אדריכליים", והוסיף: "הקונספט של המוזיאון, 'הבניין כגוף: שדה קרב של כוחות בלתי נראים', מתממש מבפנים ומבחוץ" קונספט זה הוא ציטוט מתרגום 1974 של "רעב" מאת רוברט בלי.
בניית המרכז הושלמה ב-4 באוגוסט 2009, יום השנה ה-150 להולדתו של האמסון, והתערוכה נפתחה לקהל הרחב ביוני 2010. התערוכה בנויה באופן תמטי ועוסקת בנושאים כמו ילדותו של קנוט האמסון בהמארוי, תמיכתו של האמסון בגרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה, מודרניזם או פרוטו-מודרניזם בכתיבתו של המסון ועוד.
מרכז רוקפלר הוא מרכז עסקים בעיר ניו יורק, הכולל 19 מבני מסחר.
המרכז ממוקם בין רחוב 48 לרחוב 51, בין השדרה החמישית לשדרת האמריקות במרכז מנהטן, ניו יורק.
המרכז נקרא על שם ג'ון ד.
רוקפלר הבן, אשר חכר את השטח מאוניברסיטת קולומביה ב-1928, והחל לבנות בו ולפתח אותו בין השנים 1929–1940. הוא תוכנן על ידי האדריכלים ריימונד הוד (1933–1937) וולאס הריסון (1931–1971).
אחד מדייריו הראשונים של המרכז היה תאגיד הרדיו של אמריקה (ARA), ולכן נקרא המרכז בראשית דרכו "Radio City" – "עיר הרדיו".
במרכז נמצא אולם המוזיקה רדיו סיטי.
מרכז רוקפלר נרכש על ידי חברת הנדל"ן מיצובישי נכסים מקבוצת מיצובישי, בשנות ה-80 של המאה ה-20. הקומפלקס והקרקע הנלווית אליו נמצאים בשליטת טישמן ספייר מאז שנת 2000, שרכש את הנכס תמורת 1.85 מיליארד דולר.
פסלו המוזהב של פול מנשיפ – פרומתאוס מביא האש לאנושות – צופה על הכיכר המרכזית של מרכז רוקפלר, הנמוכה מפני הרחוב.
הכיכר משמשת בחורף כאתר החלקה על הקרח, ובה נמצא עץ חג המולד המרכזי של העיר ניו יורק.
פסל אטלס הנושא על גבו את כדור הארץ ופונה לכיוון השדרה החמישית.
ליד מרכז רוקפלר נמצאת קתדרלת פטריק הקדוש.
Top of the Rock, אתר תצפית תיירותי מהבניין המרכזי ממנו ניתן להשקיף על כל מנהטן.
מרכז רפואי רבין הוא מרכז רפואי בבעלות שירותי בריאות כללית, נמצא בפתח תקווה ומורכב מבית חולים בילינסון ומבית חולים גולדה השרון.
זהו המרכז הרפואי השלישי בגודלו בישראל.
הוא משתרע על שני קמפוסים ברחבי העיר - המרכזי ברח' זאב ז'בוטינסקי - "בית החולים בילינסון" (בסמיכות אליו ממוקם "מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל"), והקמפוס הקטן יותר ברח' קרן קיימת לישראל שם נמצא "בית חולים גולדה השרון".
שני בתי החולים אוחדו למרכז אחד ב-1996 שנקרא על שם ראש הממשלה יצחק רבין.
בית החולים מטפל בלמעלה מחצי מיליון חולים בשנה שמגיעים מישראל אך גם מהמדינות השכנות ומהרשות הפלסטינית.
נולדים בו כל שנה כ-9,000 ילדים.
הוא כולל 37 חדרי ניתוח ומכיל בסך הכול 1,300 מיטות.
מרכז רבין הוא המרכז החשוב ביותר להשתלות ולטיפול בסרטן בישראל.
מנהל המרכז הרפואי הוא ד"ר איתן וירטהיים עד ספטמבר 2025. מנובמבר 2025 מונה למנהל המרכז הרפואי ד"ר ארז ברנבוים.
בית החולים בילינסון הוא בית חולים בצפון מערב פתח תקווה, המהווה חלק מהמרכז הרפואי רבין.
בית החולים הוקם בין פתח תקווה לתל אביב ונחנך ב-27 באוקטובר 1936. מטרתו הייתה להעניק שירות רפואי לבני היישוב המתגוררים במושבות יהודה והשרון.
התכנון הראשוני היה ל-60 מיטות אשפוז.
חלק מסוים מתקציב ההקמה היה סכום כסף שנאסף מתרומה של פועלי ארץ ישראל שהקדישו שני ימי עבודה כל אחד למטרה זו.
בית החולים תוכנן על ידי האדריכלים אריה שרון ובנימין אידלסון, ובתחילה נקרא "בית החולים למושבות יהודה והשרון" וכלל עם הקמתו כ-70 מיטות.
כשלושה שבועות לאחר הקמתו נפטר ד"ר משה בילינסון, היוזם של הקמת בית החולים ויו"ר הוועד המפקח של קופת חולים, ובית החולים הוסב על שמו.
בית החולים הוקם על ידי שלושה רופאים שהגיעו מגרמניה אחרי עליית היטלר לשלטון ב-1933 - פרופ' הרי הלר שעמד בראש בית החולים וכן ניהל את המחלקה לרפואה פנימית, פרופ' ארוין רבאו שעמד בראש המחלקה הגינקולוגית ופרופ' פאול נתן שעמד בראש המחלקה לכירורגיה.
בנובמבר 1947 פרשו מנהל בית חולים בילינסון, ד"ר הארי הלר וכל שמונה מנהלי המחלקות מבית החולים, וזאת אחרי כישלון משא ומתן על תנאי העבודה שנערך במשך שנה.
רופאים אלו התקבלו לעבודה בשרות הרפואי הצבאי.
בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים נפתח הבניין המרכזי של בית החולים.
ב-1957 הוקמה המחלקה למחלות עור ומין על ידי פרופ' יצחק קצנלנבוגן.
ב-1964 הוקמה המחלקה לכירורגיית חזה ולב על ידי פרופ' מוריס לוי.
בשנות השבעים הוקמה מחלקת נשים ויולדות.
החל משנת 1979 ניהלה את המחלקה ירדנה עובדיה (רופאה) שהייתה לפני כן סגנית מנהלת המחלקה.
ב-1991 פוצלה מחלקת הילדים מבית החולים, ובסמוך אליו נבנה בית חולים שניידר לרפואת ילדים.
ב-1996 אוחד בית החולים עם בית חולים גולדה השרון, וביחד הם קרויים "המרכז הרפואי רבין".
בנוסף למגדל האשפוז על שם גור שאשא, שנחנך בשנת 2002, כולל בית החולים את המרכז לרפואת נשים על שם הלן שניידר, את מרכז דוידוף לחקר מחלת הסרטן ואת המרכז על שם רפאל רקנאטי לחקר הגנטיקה.
במרץ 2014 נחנך בבית החולים חדר מיון ממוגן בשטח של כ-5,000 מ"ר, הגדול מסוגו בישראל.
מעליו נבנה מגדל אשפוז שאליו יעברו מכון הלב ומחלקות האשפוז של בית חולים השרון.
ב-6 באוגוסט 2014 נפתח חדר המיון לקליטת חולים.
במבואה של מגדל האשפוז על שם גור שאשא נמצא "מוזיאון תולדות האמנות על שם שמואל פלאטו-שרון" - תערוכה קבועה של עשרות העתקי ציורים מפורסמים שנתרמה על ידי שמואל פלאטו-שרון.
הוא גם תרם פסלים רבים לגן הפסלים במקום.
בית החולים גולדה השרון הוא בית חולים במרכז פתח תקווה המהווה חלק מ"המרכז הרפואי רבין".
בית החולים הוקם בשנת 1942 על ידי הוועד המפקח של קופת חולים כללית כדי להוריד את העומס מבית חולים בילינסון ונקרא "בילינסון ב'".
מאוחר יותר (בשנות ה-50) הוחלף שמו של בית החולים ל"השרון" וב-1982 הוא נקרא ע"ש של ראש הממשלה ויו"ר הוועד של קופת החולים לשעבר גולדה מאיר.
ב-1996 אוחד בית החולים עם בית החולים בילינסון והוא כיום מהווה חלק מהמרכז הרפואי רבין.
בשנים 1975–1995 ניהל את בית החולים פרופ' יעקב הרט.
בשנת 2004 החליט הוועד המנהל של קופת החולים לסגור את בית החולים, ולהעבירו כליל למתחם של בית החולים בלינסון, וזאת בגלל מיקומו של בית החולים במרכז העיר ומחירה היקר של הקרקע.
התוכנית הספציפית נמנעה אבל החל מהאיחוד נסגרו מחלקות אחדות בבית החולים שהיום כולל בעיקר מחלקות פנימיות כירורגיות, מכון גדול לדיאליזה, מרפאות חוץ ומכון מחקר, מחלקה אורולוגית, מחלקה נפרולוגית ועוד.
בית החולים ממוקם בכפר גנים א' בפינת הרחובות קרן קיימת לישראל וכץ.
בשנת 2021 דרור דיקר מנהל מחלקת הקורונה בבית החולים נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
המרכז הרפואי האוניברסיטאי הדסה הוא מרכז רפואי הכולל שני בתי חולים אוניברסיטאיים בעין כרם ובהר הצופים בירושלים.
שני מרכזים רפואיים הכוללים חדרי מיון ואשפוז יום בבית שמש ובנתיבות.
בנוסף חמישה בתי ספר למקצועות רפואה המשותפים להדסה ולאוניברסיטה העברית; מרפאות חוץ בבית הבריאות שטראוס, ברחוב שטראוס בירושלים, בגן הטכנולוגי מלחה (הדסה אופטימל) ומרפאות שר"פ בתל אביב.
המרכזים הרפואיים הוקמו ומהווים את פועלם המרכזי של ארגון הדסה, הסתדרות הנשים הציוניות באמריקה מיסודה של הנרייטה סאלד.
בשנת 2005 היו מועמדים בתי החולים לקבלת פרס נובל לשלום על כך "שהקפידו על טיפול רפואי שווה לכל, לדו קיום ולהקמת גשרים לשלום".
הדסה מפעילה גם שירותי רפואה פרטיים, שר"פ הדסה, המאפשרים בחירת רופא להתייעצות, ניתוח או חוות דעת מתוך רופאי הדסה הבכירים.
בפברואר 2014 הגיש המרכז הרפואי הדסה בקשה להקפאת הליכים, לאחר שצבר גירעון של 1.3 מיליארד שקל, ובית המשפט הוציא צו הקפאה ל-3 חודשים.
הנהלת המרכז הרפואי, הממשלה, נשות הדסה, ועדי הרופאים וועדי העובדים חתמו על הסכם הבראה למשך 7 שנים, חלקה של המדינה בתוכנית ההבראה במונחים כספיים 1.3 מיליארד ש"ח.
מנהל המרכז הרפואי הוא פרופסור יורם וייס.
בשתי תקופות שונות שכן בית החולים הדסה בשני מבנים שונים ברחוב הנביאים בירושלים:
תחילתו של בית החולים בשנת 1919, ברחוב הנביאים 37, במבנה ששימש קודם לכן את בית החולים מאיר רוטשילד.
במבנה זה שכן גם בית הספר לאחיות של הדסה.
בית החולים הדסה שכן במקום זה עד 1939 - אז עבר בית החולים להר הצופים.
לאחר מלחמת העצמאות הפך הר הצופים למובלעת בתוך שטח ירדני, ואז עבר בית החולים הדסה לרחוב הנביאים 82 - אל מבנים ששמשו עד אז את בית החולים המיסיונרי האנגלי ואת בית הספר האנגלי לבנות.
בשנת 1963 הוחזרו מבנים אלה לבעליהם.
מבני בית החולים האנגלי משמשים כיום את בית הספר האנגליקני, ואילו בית הספר לבנות נהרס ובמקומו נבנה מלון המרכז.
בית החולים הדסה הר הצופים נפתח במאי 1939. אבן היסוד הונחה חמש שנים קודם לכן, ב-1934. את מבנה בית החולים תכנן האדריכל אריך מנדלסון.
במרץ 1947 איים מנהיג הכוחות הפלסטיניים בירושלים, עבד אל-קאדר אל-חוסייני, לפוצץ את בית החולים אך אף על פי שלא ביצע איום זה החלו ערבים לתקוף את השיירות בדרכן לבית החולים.
ב-13 באפריל 1948, במהלך מלחמת העצמאות, עלתה שיירה ממוגנת ובה רופאים, אחיות ואנשי סגל אל עבר הר הצופים.
בדרך הותקפה השיירה על ידי מארב של מחבלים ערבים ובתום כמה שעות נרצחו כל 77 אנשי השיירה ובית החולים פונה ונסגר.
הטבח זכה לכינוי "טבח שיירת הדסה".
בית החולים נפתח מחדש רק בשנת 1975, לאחר שנשות הדסה שיפצו והרחיבו אותו.
כיום, בית החולים משרת את כלל השכונות היהודיות והערביות בצפון ירושלים ובמזרחה.
בבית החולים כ-300 מיטות ויותר משלושים מחלקות ומרפאות, ביניהן מרכז שיקום ומרכז לטיפול תומך (הוספיס).
מנהלת בית החולים הנוכחית היא ד"ר תמר אלרם.
קמפוס בית החולים הדסה עין כרם נפתח בשנת 1961, לאחר שבמשך 13 שנים סיפקה הדסה את שירותי הרפואה מאתרים שונים בירושלים משום שלא היה ניתן להפעיל את בית החולים בהר הצופים.
המרכז הרפואי נבנה על גבעה בסמוך לשכונת עין כרם במערב ירושלים.
בבית החולים 700 מיטות, 130 מחלקות ומרפאות, והוא מתמחה ברפואה שלישונית (רפואת מומחים).
קמפוס המרכז הרפואי כולל 22 בניינים, והוא בגדילה מתמדת מיום הקמתו.
בשנת 2012 עם חגיגות ה-100 להדסה הסתיימה הקמתו של מגדל אשפוז חדש על שם דיווידסון בשטח כולל של 90 אלף מטרים מרובעים, אל הבניין החדש הועברו רוב מחלקות האשפוז וכן חדרי הניתוח.
נערכות עבודות להבאת קו הרכבת הקלה של ירושלים עד לכניסה לבניין.
בשנת 2006 נפתחו מלון ומרכז מסחרי בשטח המרכז הרפואי המאפשרים למטופלי בית החולים מנוחה, מזון, שירותים ומוצרים נחוצים.
לאחר המעבר של בנייני האוניברסיטה אל הקמפוס החדש בגבעת רם במערב העיר לאחר ניתוקו של הר הצופים הוחלט להקים את קמפוס קריית הדסה בעין כרם בדומה אל קמפוס בית החולים שהיה קיים בהר הצופים צמוד אל האוניברסיטה.
בקמפוס עין כרם ממוקמים גם בתי הספר של הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה: בית הספר לרפואה, בית הספר לרפואת שיניים, בית הספר לרוקחות, בית הספר לסיעוד, בית הספר לריפוי בעיסוק, וגם הספרייה הלאומית לרפואה.
בית הכנסת של הקמפוס נודע בשנים עשר חלונות שאגאל, ויטראז'ים של שבטי ישראל שנוצרו על ידי מארק שאגאל.
קיים בקמפוס בית כנסת נוסף הנקרא קפלן על שמה של אלין קפלן בת משה ודבורה.
במרץ 2013 נחנך בבניין האשפוז על שם דוידסון בית הכנסת על שם משה סבא מסרי.
הרב רפאל יעקב מן ראקובסקי שימש שנים רבות כרב בתי החולים של הדסה.
כיום משמש בתפקיד הרב משה קליין.
הדסה מדיקל מוסקבה הוא בית חולים שהוקם על ידי המרכז הרפואי הדסה במוסקבה.
עד לשנת 2021 מתקיים במקום טיפול אמבולטורי הנותן את השירותים: מרפאות וייעוץ רפואי, רפואה מונעת, חוות דעת שנייה, הדמיה רפואית: CT, MRI ממוגרפיה, אולטרה סאונד, צילום רנטגן, בדיקת צפיפות עצם וגסטרוסקופייה.
בפברואר 2021 החלה בניית בית חולים חדש בעיר בית שמש, לאחר 5 שנים של שיתופי פעולה שבין העיר להדסה.
נכון לשנת 2018 כללו שני בתי החולים של הדסה למעלה 1,189 מיטות אשפוז ו-31 חדרי ניתוח.
עבדו בהם 900 רופאים, 1,600 אחיות וכ-2,200 אנשי מקצועות פרא-רפואיים וסגל מנהלי.
השוואה בין בתי חולים בירושלים
מרכז רון ורדי לטיפוח ילדים מחוננים ומצטיינים הוא מרכז חינוכי שהוקם במסגרת בית ספר חביב בראשון לציון לשם טיפוח ילדים מחוננים בכיתות ג'-ט' מכל האזור ולספק להם העשרה בתחומים שונים: מדעים (כגון מדעי המוח), טכנולוגיה (כמו רובוטיקה), פילוסופיה, לוגיקה, אמנות, מוזיקה, מדעי הרוח, כתיבה יוצרת, קולנוע ועוד.
בסוף אוגוסט 2013 עבר המרכז למשכנו החדש ברחוב הרצל פינת אבי האסירים ראשון לציון.
בנוסף משמש בית הספר כמרכז עירוני לטיפוח מצוינות ומפעיל חוגי העשרה לילדים מצוינים מגיל גן ועד תיכון בשעות אחר הצהריים.
כמו כן, בבית הספר מתקיימות סדנאות והרצאות ייחודיות להורים ולילדים.
בשנת 2017 הוקם קמפוס של המרכז בעיר לוד.
המרכז הוקם ביוזמת דרורה וידידיה ורדי בשיתוף עם עיריית ראשון-לציון, כמפעל חינוכי להנצחתו של בנם, רון ורדי, שהתנדב לגבעתי ונפל בלבנון בגיל 20. ורדי למד בחוגי נוער שוחר מדע במכון ויצמן למדע כילד מחונן, ועסק בתחומים רבים כגון חובבות רדיו, אלקטרוניקה וחשמל, חומרה ותוכנת מחשבים.
כל כיתה מכיתות ג' עד ו' מגיעה ליום אחד בשבוע (4-7 שעות לימוד) ולומדת מקצועות העשרה מגוונים.
כיתות ז' עד ט' לומדות בתוכנית הנקראת "גילוי דעת".
בתוכנית לא קיימות כיתות וכל תלמיד בוחר לו את התחומים המועדפים עליו ואותם הוא לומד במהלך השנה.
במשך שנים ארוכות פעל המרכז במבנים של בית הספר חביב ברחוב אחד העם, כאשר חדר הדגמים הוצב באודיטוריום בית הספר.
ב-26 באוגוסט 2013 נחנך מבנה חדש ומודרני למרכז רון בפינת רחוב אבי האסירים ושדרות הרצל, בתכנון האדריכל דוד נופר.
עם הקמת המרכז החל ידידיה ורדי לתכנן ולבנות דגמי עזר ללימודי מדע.
במרכז אולם דגמים, שבו מתבקשים המבקרים להפעיל מתקנים העוסקים במרבית שטחי הפיזיקה.
התערוכה "גלגלים וכיסאות" נבנתה על ידי ידידיה ורדי ושלמה אביוב.
במסגרתה נבנו ארבעים וחמישה מוצגים פעלתניים, כמיצבים נודדים במטרה לקרב ולחשוף את בני הנוער לקשת רחבה של נושאים בתחומי המדע והטכנולוגיה.
המוצגים פותחים צוהר לעולם המדע, מגבירים את הסקרנות והדמיון, וממחישים מדע תוך כדי משחק ושעשוע.
התערוכה הוצגה במוזיאון ראשון-לציון, בגן המדע במכון ויצמן, במוזיאון המדע בחיפה וכן בבתי הספר בראשון-לציון וברחבי הארץ.
קורסים הנלמדים במרכז רון ורדי
"מסעֲ אל עצמי" - קורס העוסק בין היתר בהיבטים השונים על ילדים מחוננים.
לוגי-בריין" - קורס העוסק בלוגיקה ובניתוח לוגי של השפה והמוח.
"מי הזיז את האמנות שלי?"
"מטיילים ביחד" - קורס העוסק בחברויות ובקשרים בין אישיים, "שביל המדע", "מעצבים עולם" - קורס החוקר את הכוחות המשפיעים עלינו.
בין היתר בקורס לומדים על פרסומות.
קורס " מבוא לרובוטיקה", "תיאטרון ודמיון", "אמנות"
"אבולוציה", "לחשוב טוב" - קורס העוסק בהיסטוריה של האדם רודף הצדק, "visual basic" - קורס העוסק בתכנות משחקי מחשב, "אמנות"
קורסי חובה: "תקשורת - היפה, החנון ומה שביניהם" - קורס תקשורת.
"צילום - מרעיון לתערוכה" וזהו
"גלגלי אנרגיה" - קורס פיזיקה העוסק בסוגי אנרגיה שונים.
קורסי בחירה: "אמנות", "תיאטרון - העולם הוא במה", "רובוטיקה", "לוגיבריין", "פיזיקה של דגמים", אנתרופולוגיה
שכבות ז'-ט' - גילוי דעת (כל הקורסים הם קורסי בחירה):
"פרוזה", "הדפסה בתלת מימד", "אמנות פלסטית", "תיאטרון", "רובוטיקה- רובוקאפ", "כלכלה", "פילוסופיה", "ג'וניור אקדמי", "ביורפואה", "בובנאות", "איך בונים את זה", "ארדואינו", "מוזיקה", "הכדור הכחול (גאולוגיה)"
בשונה מתלמידי הכיתות הנמוכות, שכבות ז'-ט' לומדים יחדיו בתוכנית הנקראת "גילוי דעת", בה מוצעים להם מגוון קורסים (26, נכון לה'תשע"ט), מתוכם יבחרו שניים להעמקה בהמשך השנה.
במהלך השנה נדרשים התלמידים לעבוד על פרויקט גמר, בהתאם לקורסי העמקה אותם בחרו, אותו יציגו ב"כנס גילוי דעת" שנערך בסוף השנה.
בין הקורסים המוצעים לבחירה: בובנאות, פרוזה, מוזיקה, תיאטרון, כלכלה, ביורפואה, יזמים צעירים, רובוטיקה, הדפסה תלת־ממדית ועוד.
בנוסף למגוון הקורסים המוצעים קיימת גם נבחרת הרובוטיקה של המרכז, בה מתחרים התלמידים בתחרויות רובוטיקה דוגמת תחרות הרובוקאפ.
התלמידים זכו פעמים רבות ב־robocup העולמי.
ב-1990 זכה בית הספר חביב בפרס החינוך, מטעם משרד החינוך והתרבות על פעילות מרכז רון ורדי.
ב-2003 זכה המרכז באות נשיא התאחדות התעשיינים לחינוך ולתעשייה על השתתפות תלמידיו ביישום התוכנית החינוכית "חשוב תעשייה", אשר מטרתה לחשוף את התלמידים המחוננים לתחומי התעשייה והיזמות.
ב-9 באוגוסט 2010 קיבל ידידיה ורדי את אות הנשיא למתנדב המוענק על ידי נשיא המדינה, על פעילותו במרכז רון ורדי.
זהו אות המוענק אחת לשנה, למתנדבים יוצאי-דופן בחברה הישראלית.
בשנת 2014 זכו נבחרות הרובוטיקה הצעירה והבוגרת בפרס הראשון בתחרות הרובוטיקה הארצית "רובוקאפ".
הנבחרת הבוגרת מיועדת לייצג את ישראל בתחרות העולמית שתיערך בברזיל ביולי 2014.
ביולי 2014 זכתה הנבחרת הבוגרת בתחרות הרובוטיקה העולמית "רובוקאפ" שנערכה בברזיל במקום השני בתחרות הקבוצתית.
ביולי 2015 זכתה נבחרת המרכז בתחרות הרובוטיקה העולמית "רובוקאפ" שנערכה בסין.
בשנת 2017 זכו נבחרות הרובוטיקה הצעירה והבוגרת בתחרות הרובוטיקה העולמית "רובוקאפ" שנערכה ביפן.
JA worldwide בשנת 2017 זכתה קבוצה של תלמידי המרכז, במקום הראשון בהאקטון.
בשנת 2018 זכו נבחרות הרובוטיקה של המרכז במקום הראשון והשלישי בתחרות הרובוטיקה העולמית "רובוקאפ" שנערכה בקנדה.
בשנת 2019 זכו נבחרות הרובוטיקה של המרכז במקום הראשון בתחרות הרובוטיקה "רובוקאפ" שנערכה באוסטרליה.
בשנת 2023 זכתה נבחרת המרכז במקום הראשון באליפות הארצית והם עתידים להשתתף באליפות אירופה שתיערך בקרואטיה.
מרכז רת"ם (רשת תצפיות ומידע) הוא מרכז לאיסוף מידע על תפוצתם של צמחי ארץ ישראל.
דגש מיוחד מושם על תיאור תפוצתם של צמחים נדירים וצמחים אנדמיים לאזורנו ועצים עתיקים בארץ ישראל.
המרכז הוקם על ידי אבישי שמידע בשנת 1979, והוא מהווה פרי שיתוף פעולה בין האוניברסיטה העברית ובין החברה להגנת הטבע.
מחקרים מדעיים רבים אודות הצומח והצמחייה של ארץ-ישראל והאקולוגיה שלהם, נערכו במסגרת פעולתו של מרכז רת"ם, ובעקבותיהם יצאו לאור פרסומים רבים.
בין אלה יש לציין את כתב-העת "רתם", שהופיע בין השנים 1981-1988.
בשנת השמונים החל מרכז רת"ם בפרויקט המינים הנדירים, שבמסגרתו נערכו סקרים מקיפים לגילוים בשדה של צמחים שהם נדירים לאזורנו או נמצאים בסכנת הכחדה או שמניחים כי כבר נכחדו מהארץ.
אחת המטרות החשובות של פרויקט המינים הנדירים היא הכרת המינים החשובים לשימור, ובעקבותיהם גם השטחים הטבעיים החשובים לשימור, מבחינת ייחודיות הצמחייה שבהם.
הכרה זו חשובה לצורך קבלת החלטות בעניין בנייה ופיתוח על שטחים פתוחים.
"ספר המידע האדום" (שמידע ופולק 2007, הוצאת רשות הטבע והגנים), המתאר את מיני הצמחים הנמצאים בסכנת הכחדה בישראל, מסכם מחקר רב אודות המינים הנדירים בארץ ישראל, ונועד לשמש כלי-עזר חשוב לצורך קבלת החלטות תכנוניות בשטחים פתוחים בישראל.
מרכז רת"ם מנהל מאגר מידע ממוחשב, המכיל מידע תצפיתי רב אודות תפוצתם של מיני הצמחים בישראל, הן הנפוצים והן הנדירים.
למרכז ישנו אתר אינטרנט , ובו מתקבלים ומתפרסמים דיווחים על תצפיות במינים נדירים או בסכנת הכחדה, וכן מינים בעלי פריחה אטרקטיבית עבור קהל המטיילים.
מרכז רת"ם עורך מדי שנה מספר השתלמויות בשדה עבור הציבור הרחב, שמטרתן לימוד הצומח והצמחייה של ארץ-ישראל.
להשתלמויות אלו ישנה חשיבות רבה לצורך הכרת הטבע של ארץ ישראל בקרב הדורות הבאים, ולצורך הגברת המודעות לשמירת הטבע והשטחים הפתוחים בישראל.
דניאל אברהם לדיאלוג אסטרטגי פועל במסגרת המכללה האקדמית נתניה ועיסוקו המרכזי הוא שימוש בגישות חדשניות למציאת פתרונות לסכסוכים באזורנו ובעולם.
המרכז הוא גוף מיסודו של המיליארדר והנדבן היהודי-אמריקאי .
במרכז מכהנים זה לצד זה אנשי אקדמיה מובילים, אישים ידועי שם בזירה הפוליטית בעולם, אנשים אשר כיהנו בעבר כראשי מוסדות ביטחוניים, ואנשי עסקים.
המרכז פועל בתחום המחקר באמצעות עבודות מחקר, קבוצות דיון, שולחנות עגולים וכנסים בין-לאומיים שמציפים נושאים בעלי חשיבות אסטרטגית.
ארגון כנסים בינלאומיים המשלבים אנשי אקדמיה מובילים, לצדם של ראשי מדיניות, על מנת לעסוק בנושאים אקטואליים באזורנו ובעולם.
יצירת קבוצות גישור המורכבות מראשי מדינות ומומחים בתחומים הרלוונטיים: ביטחון, אקדמיה וכלכלה, בניסיון לסייע על ידי מתן פתרונות לסכסוכים אזוריים ועולמיים.
פרסום ניירות עמדה על ידי אנשי אקדמיה ומעצבי מדיניות ברחבי העולם אשר יעסקו בחיפוש פתרונות ייחודיים לקונפליקטים.
מרכז שאשא למחקרים אסטרטגיים הוא מכון מחקר, הפועל במסגרת בית הספר ע"ש פדרמן למדיניות ציבורית וממשל, באוניברסיטה העברית בירושלים.
לראשו התמנה אפרים הלוי, לשעבר ראש המוסד וראש המועצה לביטחון לאומי.
המרכז הוקם רשמית בשנת 2003, וייעודו ליזום בדיקות ומחקרים יישומים, הנוגעים לבעיות יסוד של המדינה - בראייה אסטרטגית ומדינית.
המרכז משתף פעולה עם אוניברסיטאות ומכוני מחקר נוספים בישראל, בין היתר במחקר חדש, שנערך על ידי פרופ' אריה רטנר ראש המרכז לחקר פשיעה, משפט וחברה באוניברסיטת חיפה.
במחקר זה נמצא שקיימת ירידה חדה באמון הציבור במערכת המשפט, והוא זכה לאזכורים רבים בעת פרסומו (ביולי 2007).
המרכז הרפואי כרמל, על שם ליידי דייויס, הוא בית חולים הממוקם בשכונת אחוזה בחיפה ומשתייך לשירותי בריאות כללית.
בית החולים הוקם במקור במבנה שכתובתו היום היא חורב 2. המבנה תוכנן ב-1935 על ידי האדריכל משה גרשטל, ככל הנראה, כמלון בן שלוש קומות, אך עקב פרוץ המאורעות מחד, ועליית יהודי גרמניה מאידך, שימש כ"בית עולי גרמניה" של התאחדות עולי גרמניה.
בעת הבנייה, תוכנן במקום גם סליק גדול שהיה שייך להגנה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, נסגר בית העולים עקב הפסקת העלייה, והמקום נרכש על ידי קופת חולים הכללית.
המטרה הייתה להקים בו בית חולים למחלות פנימיות.
היוזם להקמתו של בית החולים ומי ששימש כמנהלו במשך 25 שנים היה ד"ר גרהרד רוזנקרנץ, יליד גרמניה, אשר עלה לישראל ב-1933.
בשנת 1976, נחנך הבניין הראשי הנוכחי של בית החולים, בניין בן 7 קומות ברחוב מיכל.
בנייתו נעשתה על-פי תכנונו של האדריכל יעקב רכטר.
באותה שנה הועברו למבנה החדיש רוב מחלקות בית החולים ומאז הבנין משמש כמבנה הראשי שלו.
המבנה הישן ממשיך לשמש כאחד ממבניו הפעילים הנוספים של המרכז הרפואי.
שוכנות בו המחלקה הגריאטרית, מחלקת הדיאליזה ורוב מרפאות החוץ של בית החולים, וכן המחלקה לרפואת הקהילה ואפידמיולוגיה, המרכז לטרשת נפוצה וחקר המוח והמרכז הארצי לבקרת סרטן.
מרפאת פה ולסת נמצאת במבנה האודיטוריום במרכז הכרמל.
כחלק מהלקחים ממלחמת לבנון השנייה, בשנת 2010 החלו בתכנון ובניית חדר מיון חדש לבית החולים, שקירותיו עשויים בטון מזוין בעובי 60 סנטימטר, כך שהוא ממוגן מפני טילים.
עם סיום העבודות, נחנך חדר המיון הממוגן באמצע דצמבר 2011.
מנהל המרכז הרפואי כרמל כיום הוא ד"ר אבי גולדברג.
בעבר, המרכז נוהל על ידי ד"ר חן שפירא ועל ידי ד"ר יעקב זילברג.
בשנת 2023 הודיע משרד הבריאות כי בית החולים יעבור למבנה חדש שייבנה בקרית אתא וייקרא בית החולים על שם מנחם בגין.
המרכז הרפואי האוניברסיטאי ברזילי אשקלון הוא בית חולים באשקלון.
המרכז משרת את תושבי האזור הכולל את אשדוד מצפונו, שדרות מדרום לו, קריית גת וקריית מלאכי במזרח, אשקלון במערב ויישובים נוספים המתוחמים באזור המתואר.
המרכז משמש גם כלשכת בריאות מחוזית, ומסונף לפקולטה למדעי הבריאות של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
נקרא על שם ישראל ברזילי שהיה שר הבריאות בתקופה בה הוקם.
מ-2012 ועד מרץ 2025 כיהן פרופסור חזי לוי כמנכ"ל בית החולים.
כיום מנכ"ל בית החולים הוא ד"ר חגי פרנקל.
במרכז הרפואי ברזילי 557 מיטות אשפוז, 60 מיטות אשפוז יום ו-46 עריסות ילודים.
המרכז מספק שירותים קליניים ושירותי דימות ומעבדה.
בית החולים משרת כחצי מיליון נפש ומטפל במעל 100,000 פניות לשנה (נכון ל-2010), מקצתן מהרשות הפלסטינית.
הפדרציה הציונית של דרום אפריקה שהייתה קשורה להקמת שכונת אפרידר, פעלה לספק לתושבי המקום שירותי בריאות וכבר בשנת 1952 הוחל באיסוף תרומות להקמת בית חולים לילדים באשקלון.
בשנת 1954 הקימה חברת אפרידר עם משרד הבריאות, קופת חולים כללית ומועצת אשקלון מרכז לבריאות המשפחה ובמקביל הוקצה מגרש ונאספו תרומות להקמת בית חולים.
בית החולים הוקם כמענה לגידול האוכלוסין בחלק הדרומי של מדינת ישראל בתחילת שנות החמישים.
קופת חולים כללית נטלה על עצמה בניית בית חולים מרכזי לנגב, (המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה) ומשרד הבריאות נטל על עצמו להקים בית חולים באשקלון.
בית החולים הוקם כיוזמה משולשת של משרד הבריאות, הפדרציה הציונית של דרום אפריקה ועיריית אשקלון.
על פי ההסכם ביניהן, שנחתם ביולי 1957, אשקלון הקציבה את כל התקציב שקיבלה ממפעל הפיס להקמת בית החולים ומשרד הבריאות הבטיח להפעיל את בית החולים למשך לפחות חמש שנים, כאשר המטרה הייתה באותו זמן שבית החולים יעבור בהמשך לניהול עירית אשקלון.
אבן פינה לבית החולים הונחה באמצע שנת 1956 והוא תוכנן לכלול ארבע מחלקות: יולדות, כירורגית, ילדים ומחלות מידבקות.
מבני בית החולים שהוקם על מגרש של 120 דונם תוכננו על ידי האדריכל דוד אנטול ברוצקוס.
הכשרת הקרקע במגרש החלה בפברואר 1958. פתיחת בית החולים נועדה לאפריל 1961, עם פתיחת שנת התקציב החדשה, אולם פתיחתו נדחתה בהיעדר תקציב ורק לאחר שעיריית אשקלון גייסה תקציב נוסף, שרובו תרומה של ההסתדרות הציונית הדרום אפריקאית, נפתח בית החולים ביולי 1961.
ב־20 ביולי 1961 נחנך בית החולים במעמד חגיגי בנוכחות נשיא המדינה.
לקראת פתיחתו, אוחד בית החולים עם לשכת הבריאות הנפתית של אשקלון, תחת השם "יחידת בריאות אשקלון".
בשלב הראשון הכיל בית החולים מחלקת ילדים, מחלקת יולדות, חדר ניתוחים קטן, מכון רנטגן וחמש עשרה מיטות אשפוז לצורכי צה"ל.
לצידם ניתנו על ידי יחידת הבריאות שירותי רפואה מונעת.
בסוף שנת 1965 הסתיימה בניית שלב ב' של בית החולים, מספר מיטות האשפוז עלה ל־150, ונוספו מחלקה כירורגית, אורתופדית ופנימית.
בסוף 1967 הוקם במרכז בית ספר לסיעוד.
בשנת 1967 הוחלט על הרחבת בית החולים על ידי הקמת אגף חדש עם מאה מיטות נוספות.
הבנייה התעכבה והאגף נחנך במרץ 1971, בנוכחות שר האוצר ואשת השר ברזילי.
האגף החדש נקרא על שם השר ישראל ברזילי, המרכז הרפואי ברזילי.
עוד קודם לכן, ביולי 1970, מיד לאחר פטירתו של השר ברזילי, נקרא בית החולים על שמו, בהיותו תושב האזור ושר הבריאות בעת הקמת בית החולים.
בשנת 1973 היו בבית החולים כשלוש מאות מיטות.
בית החולים יצא במבצע לגיוס תרומות להקמת מכון דיאליזה, לאחר שהיה היחיד בישראל שלא היה לו מכון כזה.
בשנת 1974 הגיע מספר המיטות בבית החולים לכ-320. בשנת 1977 אישר משרד האוצר הרחבה של בית החולים, אולם הבנייה לא החלה עד שנת 1980 ורק בשנת 1985 הושלמה בניית חדר מיון חדש, מרכז אנרגיה חדש ובניין מעבדות ומכונים בן 4 קומות.
באותה עת היו עדיין בבית החולים 320 מיטות.
בשנות ה-2000 בית החולים זכה לפרסום בשל היותו המקום המרכזי לקליטה וטיפול בנפגעי הלחימה ביישובי עוטף עזה ורצועת עזה.
אחרי תוכנית ההתנתקות הפך למקום בו נקלטו רוב נפגעי רקטות הקסאם.
ישנה מסורת שלפיה בגבעה בתחומי בית החולים נקבר ראשו של האימאם חוסיין בן עלי.
ככל הנראה השלטון העבאסי ראה לנכון להרחיק את הרליק הקדוש מהמסגד של דמשק לעיר הפריפריה אשקלון, אך כאשר נסוגו הפטימים מאשקלון בעת הכיבוש הצלבני ב-1153 לקחו את הרליקט עימם למצרים.
מדי שנה מגיעים למקום עשרות מאמינים שיעים, בעיקר מהודו ופקיסטן, ובסוף שנות ה-90 הוקמה על הגבעה רחבת תפילה משיש מעל למקום בו נמצאו שרידי המסגד.
בסוף שנות ה-90, כתוצאה ממצוקת אשפוז הנובעת מגידול במספר האוכלוסייה אותה משרת המרכז הרפואי, הזדקנותה וצרכיה הרפואיים, החליטה הממשלה להוסיף אגף לבית החולים.
האגף החדש היה אמור לכלול מחלקת ילדים, 4 קומות אשפוז, חדר מיון ממוגן, מחלקת כירורגיה הכוללת 10 חדרי ניתוח ממוגנים ומתחם אשפוז תת-קרקעי בן 250 מיטות אשפוז.
ביוני 2007 התקבלה החלטה למגן מספר בתי חולים הסמוכים לאזורי עימות, ובהם את בית החולים ברזילי.
הוחלט לאחד את תוכניות ההוספה והמיגון, ולבנות קומות ממוגנות שיוכלו לשמש כמחלקות אשפוז בעת לחימה.
בעת מבצע עופרת יצוקה נמנע מבית החולים ברזילי באשקלון להעניק טיפול רפואי, משום שאינו ממוגן נגד הרקטות הנורות מרצועת עזה.
בעקבות כך פינה בית החולים 80% ממטופליו לבתי חולים אחרים עד סוף הלחימה.
בשנת 2018 הושק האגף החדש בבית החולים, ממוגן הטילים לאחר 7 שנות עבודה וכלול 280 מיטות לשעת חירום, חדר מיון, חדרי טראומה ומכון דימות חדש.
המרכז הרפואי צפוי להתרחב בכדי לתת מענה לאוכלוסייה העתידית שתקיף אותו.
במסגרת זו, צפויה בנייה של שטח בנוי בהיקף כ-500 אלף מ"ר.
חלק מהשטח בו תוכנן לבנות את האגף החדש היה שטח עתיקות מוכרז, לפיכך ביצעה רשות העתיקות בינואר 2008 סקר מקדים באתר הבנייה.
בסקר נתגלו קברים, שלפי השערת הארכאולוגים הם קברי גויים מהתקופה הרומית והביזנטית.
"אתרא קדישא" ו"האגודה למניעת חילול קברים" טענו שמדובר בקברי יהודים, ופעלו למניעת המשך העבודות.
גם גורמים משפטיים במשרד ראש הממשלה הודו כי "אף שכנראה מדובר בקברים פגאניים, לא היה ניתן לשלול את האפשרות כי מדובר בקברי יהודים או כי באתר נמצאים קברי יהודים".
המשרד הורה לרשות העתיקות להפסיק את העבודות בשטח הקברים עד למציאת פתרון לבעיה.
הממשלה החליטה למנות את שר הדתות, יצחק כהן, למצוא פתרון הנדסי או הלכתי לבעיית הקברים.
השר פנה לרבנות הראשית לישראל, ונענה על ידי הרב הראשי יונה מצגר כי מספר רבנים חרדים חלקו על היתרו של הרב מצגר, וטענו כי "הזכרת היתר פיקוח נפש לדברים עתידיים כאלה הוא סילוף שיש בו עקירת התורה...
ולפי מה ששמענו שישנה אפשרות לבנות את בית החולים מצד אחד שבו לא תהיה פגיעה בקברים, הרי כל הדיון הוא ללא צורך".
כך כתבו הרב ניסים קרליץ והרב שמואל הלוי ואזנר.
בפברואר 2009 עתרה קבוצת תושבים מאשקלון לבג"ץ נגד המדינה, בבקשה לחדש את עבודות בניית האגף הממוגן, בהסתמך על ההיתר ההלכתי של הרבנות הראשית.
לטענתם, עיכוב הבנייה גרם נזק לאיכות הטיפול הרפואי שמוענק בבית החולים.
פרקליטות המדינה טענה בתשובתה כי הממשלה החליטה למצוא חלופות הנדסיות שאינן כרוכות בפגיעה בקברים.
תוך כדי כך מונה לתפקיד סגן שר הבריאות יעקב ליצמן, שהחליט לאמץ אחת החלופות שנהגו על ידי צוות בראשות רענן דינור, ולהקים את האגף החדש של בית החולים לצד צפון של המבנה הקיים.
בכך היה אפשר למנוע פגיעה בקברים שנמצאו, על מנת להימנע מפגיעה בקברים אפשריים במיקום החדש ולהימנע מטומאת מת, הוצע לבטל את בניית המחלקות התת-קרקעיות ולבנות את המבנה כולו על משטח המאפשר טהרה.
בתשובה לשאלת בג"ץ באשר לעמדת הממשלה בנידון, השיב ראש הממשלה בנימין נתניהו כי הוא תומך בהחלטתו של ליצמן.
פסק הדין בעתירה טרם ניתן.
העתקת האגף הייתה גורמת להרחקת חדר המיון ב-300 מטר מבית החולים, קישור בין המבנים על ידי גשרים עליים לא ממוגנים, ביטול חלק גדול מהמיגון המתוכנן, ייקור כל הפרויקט בכ-135 מיליון שקל.
ליצמן הביא שאלה זאת לדיון בישיבת הממשלה ודרש כי תוואי הבנייה ישונה.
ב-21 במרץ 2010 אישרה הממשלה ברוב של 11 שרים מול 10 את העתקת האגף החדש של בית החולים ומיגונו במגבלות מסוימות.
העברת הבנייה למיקום החדש הייתה צפויה לייקר את הבנייה בכ-135 מיליון ש"ח ולגרום לעיכובים משמעותיים.
בנוסף, תוספת עלות זו פוגעת במיגונם של בתי חולים אחרים.
על פי הצעת השר בני בגין הוחלט כי במשך חודש ימים ייבחן הנושא ולאחר מכן, אם יעלו דברים שיצדיקו את שינוי ההחלטה, תהיה הממשלה רשאית לבחון מחדש את הדברים.
בעקבות החלטת ממשלה זו התפטר מתפקידו מנכ"ל משרד הבריאות, ד"ר איתן חי-עם, באומרו: .
באפריל 2010, לאחר שהוקמה ועדה מקצועית בראשותו של מנכ"ל משר"ד ראש הממשלה, אייל גבאי, שבחנה את הנושא, ולאחר שקיבל משרי הממשלה את המנדט להכרעה בנושא, החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו לבטל את החלטת הממשלה מחודש מרץ - לבנות את האגף הממוגן במיקום המקורי ולהעתיק את הקברים שנמצאו בשטח הבנייה.
נתניהו הסביר כי החלטתו נבעה בעיקר משיקולים מקצועיים - קרבתו של האגף הממוגן לבית החולים, חיסכון בעלויות ועוד.
במאי 2010 החל פינוי הקברים חרף הפגנות של החרדים באשקלון ומחוץ לה.
במהלך החפירות נמצא זכר למקדש פגאני אשר חיזק את ההערכה כי הקברים אינם של יהודים.
לאחר פינוי הקברים התעכבו העבודות עקב בעיה בהעתקת עץ שקמה עתיק שהיה בחצר בית החולים.
דובר בית החולים טען שמדובר בהליך של מספר שבועות בלבד.
חברי הכנסת החרדים טענו שאם מדובר בפיקוח נפש כמו שטענו מנהלי בית החולים והרשויות המקומיות, אין מקום לשום עיכוב.
באוגוסט 2011 עדיין לא החלו לעבוד במקום עקב בעיות תקציב.
בוועדה לביקורת המדינה התברר שהבנייה תושלם רק בסוף שנת 2014. יושב ראש הוועדה לביקורת המדינה רוני בר-און ציין שעל מבקר המדינה לבדוק איך עולה החלטה זו יחד עם החלטת הממשלה להשלים את הבנייה במהירות האפשרית.
חבר הכנסת משה גפני טען שזו ראיה שהקריאות בעד פינוי הקברים לא היו למטרת בניית האגף אלא למטרת ניגוח החרדים.
מהקמתו ועד שנת 1981 ניהל את בית החולים ד"ר מיכאל לביא.
לאחר פרישתו, כיהן בבית החולים מנהל זמני עד שבספטמבר 1985 מונה למנהל בית החולים ד"ר שמעון שרף, שכיהן קודם לכן כממלא מקום המנהל.
עם פרישתו בשנת 2012, מונה פרופסור חזי לוי למנהל בית החולים, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2020, עם מינויו לתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות.