tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא השיג לתושבי העיר 50% הנחה בארנונה והנחה במס ההכנסה.
אזרן החזיר לקריית שמונה את השאלת ספרי הלימוד ופעל למען הארכת זכויות הדיור המוגן בעמידר עבור זקנים ומשפחות מרובות ילדים.
אזרן גם הביא את מע"צ לרשום בשלטים לכיוון אצבע הגליל את "קריית שמונה" ולא "מטולה" כפי שנהגו לעשות קודם לכן.
במהלך כהונתו, חלה עלייה באבטלה של תושבי העיר בשל בעיות כלכליות שהתגלעו בקיבוצי הסביבה, והשינויים בענף התעשייה בישראל.
בין 1968 ל-2006, סבלו תושבי העיר סבלו מירי קטיושות ומחדירות של חוליות מחבלים.
מלחמת לבנון הראשונה לא פתרה את הבעיה.
בעקבות מלחמת המפרץ הראשונה אשר במהלכה עזבו חלק מתושבי תל אביב את העיר, עודד אזרן את תושבי קריית שמונה להתארח במרכז הארץ בתקופות טיווח קשות.
למעשה, כבר כשאזרן היה ראש ועד עובדים הוא התמודד, כמנהיג, עם המצב הביטחוני - הוא נלחם על אי השעייתם של עובדים שעזבו את עבודתם במהלך מתקפות טילים.
לבד מהיותו ראש עיר, אזרן החזיק בתפקידים נוספים.
הוא היה יושב ראש פורום ערי הפיתוח, חבר הנהלה עולמית של ארגון יהודי צפון אפריקה, יושב ראש איגוד הכבאים של גליל העליון וסגן יושב מרכז השלטון המקומי.
במהלך כהונתו, אזרן זכה לתוארי אזרח כבוד מהערים ניו אורלינס, מיאמי ביץ' וסן חוזה שבארצות הברית.
כמו כן, זכה לתעודת מניית כבוד מחברת רסקו ולתואר כבוד של התנועה "חוקה לישראל".
אזרן כתב את האוטוביוגרפיה "ראש עיר תחת אש".
תערוכת הצילומים מהספר הוצגה במוזיאון הפתוח תפן, בשנת 2016. היא נפתחה בהרצאה שלו, לרגל שבוע הספר העברי.
פְּרוֹסְפֶקְצְיָה היא, השלב הראשון בניתוח גאולוגי של תא שטח חדש, בו מתבצע חיפוש פיזי אחר מינרלים, מאובנים, מתכות יקרות ומחצבים נוספים.
פרוספקציה היא גרסה מדודה ומצומצמת של התהליך המלא של חיפוש אחר מינרלים, שלרוב מתבצע באופן מאורגן ומצריך מאמצים ומשאבים רבים המושקעים על ידי חברות מסחריות גדולות המחפשות מחצבים.
בניגוד לדרך המסחרית, פרוספקציה נעשית לרוב בהליכה או ברכיבה על סוס וכוללת פעולות של סינון בעזרת קערה וכלים מתאימים וביצוע מחקר אחר מחשוף הסלעים (החלקים החשופים של הסלעים) במטרה למצוא סימן לקיום מינרלים.
מכושי חיפוש משמשים לגירוד סלעים לצורך בדיקת דגימות קטנות.
באזורים מסוימים, הפרוספקטור (האדם המחפש אחר מחצבים יקרים הנמצאים בטבע) חייב להצהיר על פעולותיו בטרם ביצוע תהליך הפרוספקציה, זאת על ידי הקמת עמדות עם כרזות מתאימות בארבע הפינות של השטח הרצוי המצהירות על כוונותיו לפני שהוא לוקח דגימות.
אין דרישה כזאת בכל מקום.
השיטות המסורתיות כוללות סריקה בכפרים, קרקעית נחלים, קווי רכס וגבעות, לרוב בכריעה על הידיים והברכיים תוך חיפוש אחר סימני מינרלים במחשופי סלעים.
ברגע שיש היתכנות לקיום מינרלים באזור, מתחילה העבודה האינטנסיבית הכוללת אתי חפירה, מסננות, תעלות מים וסכרים.
במקרה של זהב, זרמי המים יועברו דרך כלים מתאימים, בהם יתבצע תהליך של סינון בו המים יאפשרו לזהב (הכבד) לשקוע ולשאר העפר והחול לצוף ולהישפך חזרה אל הנהר, מה שיאפשר לאסוף את הזהב שנשאר.
במקרה של מתכות זולות, תבוצע פעולת החציבה בידיים ובמהלכה תופרד המתכת מהסלע.
פרוע על המערב הוא סרט סטימפאנק-מערבון אמריקאי משנת 1999 אשר הופק ובוים על ידי בארי זוננפלד, הופק על ידי ג'ון פיטרס ונכתב על ידי אס.
וילסון וברנט מאדוק בשיתוף ג'פרי פרייס ופיטר ס.
הסרט מבוסס באופן רופף על סדרת טלוויזיה אמריקנית משנות ה-60 בשם "Wild Wild West" שנוצרה על ידי מייקל גאריסון, והיא ההפקה היחידה מאז סרט הטלוויזיה More Wild Wild West משנת 1980הכוללת את הדמויות מהסדרה המקורית.
בסרט מככבים ויל סמית' (אשר שיתף פעולה עם זוננפלד שנתיים לפני כן בסרט גברים בשחור) וקווין קליין (בתפקיד כפול).
השניים מגלמים סוכנים של השירות החשאי של ארצות הברית אשר עובדים יחדיו על מנת להגן על נשיא ארצות הברית יוליסס ס.
גרנט (קווין קליין) ועל ארצות הברית עצמה מכל מיני סכנות ואיומים בתקופת המערב הישן של ארצות הברית.
בסרט מככבים גם קנת בראנה (בתפקיד ד"ר ארליס לאבלס), סלמה הייק, טד לוין ומ.
הסרט, שהופק על ידי אולפני האחים וורנר בתקציב של 170 מיליון דולרים, יצא לאקרנים ב-30 ביוני 1999. תקציב הסרט באותה עת הפך אותו לסרט היקר ביותר שהופק עד אז .
הסרט נחשב למאכזב מבחינה מסחרית, והוא גרף רק 113.8 מיליון דולר בארצות הברית ו-108.4 מיליון בחוץ לארץ – סה"כ 222.1 מיליון דולרים.
הביקורות הגדירו את הסרט כ"פספוס ביזארי בו הושם דגש רב יותר על האפקטים המיוחדים מאשר על התסריט".
בטקס ה-20 של פרסי רזברי הזהב, הסרט היה מועמד ל-8 פרסי Razzies, כולל פרס הסרט הגרוע והשיר המקורי הגרוע (לשיר Wild Wild West בביצוע ויל סמית).
ב-1869, 4 שנים לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית, סרן ג'יימס טי.
"ג'ים" וסט ומרשל ארטמיס גורדון יוצאים למצוד אחר גנרל צבא הדרום לשעבר "מרחץ דמים" מקגראת', שהיה אחראי לרצח הוריו של וסט.
גרנט מעדכן את השניים על היעלמותם של המדענים המובילים בארצות הברית ועל מזימה בוגדנית מצד מקגראת'.
הוא מטיל עליהם למצוא את המדענים.
במהלך נסיעתם ברכב שלהם, ה"נודד" (Wanderer), וסט וגורדון בוחנים את ראשו הערוף של המדען תדיאוס מורטון ומוצאים רמז אשר מובילך אותם לארליס לאבלס, קצין לשעבר בצבא הדרום שהוא קטוע רגליים, ומתברר כגאון הנדסי.
הצמד מסתנן לאחוזה של לאבלס במהלך מסיבה, ומצילים אישה בשם ריטה אסקובר.
היא מבקשת את עזרת השניים בהצלת אביה, פרופ' גילרמו אסקובר, אחד המדענים החטופים.
לאבלס עורך הדגמה של הנשק החדש ביותר שלו, טנק מונע בקיטור, ומרגיז תוך כדי את מקגראת' כשהוא משתמש בחייליו בתור מטרות אימון.
לאבלס מאשים את מקגראת' ב"בגידה" בכך שנכנע בקרב אפומטוקס, אחד הקרבות האחרונים של מלחמת האזרחים האמריקאית.
לאבלס יורה בו ומשאיר אותו למות.
גורדון, וסט וריטה מוצאים את מקגראת' הגוסס, אשר חושף בפניהם כי הוא הופלל על ידי לאבלס בטבח בניו ליברטי.
השלושה משיגים את לאבלס באמצעות ה"נודד".
לאחר קרב קצר, ריטה משחררת בטעות גז מרדים שמעלף את וסט, גורדון ואותה.
וסט וגורדון מתעוררים בזמן שלאבלס מתרחק על גבי ה"נודד", כשהוא לוקח איתו את ריטה כבת ערובה.
הוא מכריז על כוונתו ללכוד את הנשיא גראנט במהלך טקס "יתד הזהב", ומשאיר את הצמד בתוך מלכודת קטלנית ממנה הם מצליחים להתחמק.
וסט וגורדון מוצאים את מסילת הרכבת הפרטית של לאבלס, אשר מובילה אותם לקומפלקס התעשייתי הסודי שלו בקניון העכביש.
הם חוזים שם בנשק האולטימטיבי של לאבלס: עכביש מכני ענקי החמוש בתותחי ניטרוגליצרין.
לאבלס משתמש בעכביש על מנת ללכוד את גראנט ואת גורדון בטקס.
בעוד וסט מנסה לחדור לתוך העכביש, הוא נורה בחזהו על ידי מונישיה, אחת משומרות ראשו של לאבלס.
בתוך הקומפלקס שלו, לאבלס מאיים להרוס את ארצות הברית עם הכוחות הממוכנים שלו אלא אם כן גראנט יחלק את המדינה בין אנגליה, צרפת, ספרד, מקסיקו, האינדיאנים ולאבלס עצמו.
אחרי שגראנט מסרב, וסט – אשר שרד את הירי ואת הנפילה מהעכביש – מתחפש לרקדנית בטן.
הוא מסיח את דעתו של לאבלס, ומאפשר בכך לגורדון לשחרר את השבויים.
לאבלס נמלט על גבי העכביש המכני שלו כשהוא לוקח את גראנט אתו.
הוא תוקף עיירה קטנה, ושוב דורש שגראנט יקבל את תנאי הכניעה שלו.
גראנט ממשיך לדחות את האולטימטום של לאבלס.
גורדון וסט משתמשים במכונה המעופפת "אייר גורדון", פרי פיתוחו של גורדון, ומגיעים לעכביש.
וסט נלחם באנשיו של לאבלס לפני שהוא מתעמת עם לאבלס עצמו, כאשר לאחרון יש כעת רגליים מכניות.
לאחר שהוא משחרר את גראנט, גורדון יורה באחד מרגליו של לאבלס, ובכך מאפשר לווסט להשיג יתרון בקרב.
בעוד העכביש המכני מתקרב לקצה צוק, לאבלס יורה על וסט עם אקדח מוסתר בו הוא השתמש על מנת להרוג את מקג'ראת.
הוא מפספס ובמקום זה פגוע במכונות של העכביש, וגורם לו להיעצר ממש בקצה הצוק.
וסט ולאבלס נופלים מהעכביש, אבל וסט ניצל כשהוא מצליח להיאחז בשרשרת המשתלשת מהמכונות.
גראנט מקדם את וסט וגורדון לתפקיד הסוכנים הראשונים של השירות החשאי החדש שהוא הקים.
לאחר שגראנט עוזב לוושינגטון הבירה על גבי ה"נודד", וסט וגורדון מתאחדים שוב עם ריטה, ושניהם מחזרים אחריה.
הוא מודיעה להם שפרופ' אסקובר הוא למעשה בעלה.
גורדון וסט רוכבים אל השקיעה על גבי העכביש.
ויל סמית – סרן ג'יימס ט.
קווין קליין – מרשל ארטמוס גורדון / נשיא ארצות הברית יוליסס ס.
קנת' בראנה – ד"ר ארליס לאבלס
סלמה הייק – ריטה אסקובר
טד לוין – גנרל "מרחץ דמים" מקגראת'
פרדריק ואן דר ואל – אמזוניה
באי לינג – גב' איסט
סופיה אנג – גב' ליפנרידר
איאן אברקרומבי – אח"ם בריטי
פּרוֹסֶקוֹ (באיטלקית: Prosecco) הוא יין לבן איטלקי בעל מעמד גאוגרפי מוגן (התוויות DOC ו-DOCG) המיוצר באזור גדול המשתרע על תשע נפות במחוזות ונטו ופריולי-ונציה ג'וליה בצפון איטליה, וקרוי על שם הכפר פרוסקו.
הוא מיוצר מענבי פרוסקו (שם הזן שונה ל בשנת 2009 בתוך האיחוד האירופי כדי לשמור על השם המסחרי לאזור הגידול המקורי), אך כללי המוצר מאפשרים לעד 15% מהיין להיות מזנים מותרים אחרים.
פרוסקו מיוצר כמעט תמיד כיין נתזים (spumante, יין מבעבע) או יין נתזים למחצה (frizzante, יין מבעבע למחצה), אם כי מותר לייצרו גם כיין נטול פחמן דו-חמצני המכונה יין שקט (tranquillo).
בתוך האזור הגאוגרפי המוגדר הגדול יותר נמצאים שני אזורים קטנים בעל ההתוויה המחמירה יותר DOCG, "פרוסקו קונליאנו וואלדוביאדנה" (Conegliano Valdobbiadene Prosecco) בגבעות שבין העיירות קונליאנו ו, ו"פרוסקו אזולו" (Asolo Prosecco) סביב העיירה הסמוכה .
פרוסקו סופריורה (Prosecco Superiore) הוא תמיד יין נתזים, ומגיע רק מאזורי DOCG אלו.
בשנת 2019 הפך אזור "גבעות הפרוסקו של קונליאנו וואלדוביאדנה" (Le Colline del Prosecco di Conegliano e Valdobbiadene) לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בעיקר בגלל התפקיד של האזור בייצור פרוסקו.
בטריאסטה בתחילת המאה השש-עשרה, שווק היין המקומי "ריבולה"" (Ribolla) כיצירה מחדש של יין הפוקיניאן, שפליניוס הזקן הילל בספרו תולדות הטבע וליוויה אשתו של הקיסר אוגוסטוס שיבחה את תכונותיו הרפואיות.
הצורך להבדיל בין "ריבולה" של טריאסטה לבין יינות אחרים בעלי אותו שם, שיוצרו באזור גוריציה ובעלות נמוכה יותר באיסטריה, הוביל בסוף המאה לשינוי שם.
בעקבות מקום הייצור כביכול בעת העתיקה, היין נקרא "קסטלום נובילה וינום פוקינום" (castellum nobile vin Pucinum), על שם הטירה הסמוכה לכפר פרוסקו.
האזכור הידוע הראשון של השם פרוסקו מיוחס לנוסע האנגלי , אם כי הוא השתמש באיות Prosecho.
מוריסון, שביקר בצפון איטליה בשנת 1593, מציין: "כאן מגדלים את היין פוקינום, שמכונה כיום פרוסצ'ו, שפליניוס הרבה לשבח".
הוא ממקם את פרוסקו בין היינות המפורסמים של איטליה.
שיטת הייננות, המאפיין המובהק של פרוסקו המקורי, התפשטה תחילה בגוריציה, אחר כך דרך ונציה בדלמטיה, ויצ'נצה וטרוויזו.
בשנת 1754 מופיעה לראשונה המילה פרוסקו בספר "איל רוקולו דיטירמבו" (Il Roccolo Ditirambo), שנכתב על ידי אורליאנו אקנטי (Aureliano Acanti) בנובולדו, השוכנת בנפת ויצ'נצה.
עד שנות ה-60 של המאה ה-20 היה יין נתזים של פרוסקו מתוק למדי, ובקושי ניתן להבחין בינו לבין המיוצר בפיימונטה.
מאז השתפרו טכניקות הייצור והובילו ליינות איכותיים יותר המיוצרים כיום.
על פי דיווח בניו יורק טיימס משנת 2008, גדלה מאוד הפופולריות של פרוסקו בשווקים מחוץ לאיטליה, כאשר המכירות העולמיות גדלו באחוזים דו ספרתיים מאז שנת 1998, וסייע לכך גם מחירם הנמוך יחסית.
היין חדר לשוק היין האמריקני בשנת 2000 באמצעות מיונטו, כיום היבואן הגדול ביותר של פרוסקו.
הצריכה גדלה מאוד גם בבריטניה, שהפכה באמצע העשור השני של המאה ה-21 לשוק הייצוא הגדול ביותר של פרוסקו, וצרכה רבע מכל הייצור האיטלקי.
עד 2008 היה הפרוסקו מוגן על ידי התוויה של DOC בתחומי איטליה, כ"פרוסקו די קונליאנו-ואלדוביאדנה", "פרוסקו די קונליאנו", "פרוסקו די ואלדוביאדנה" ו-"פרוסקו די קולי אזולני".
משנת 2009 קודמו שני האזורים הללו למעמד DOCG.
כדי להגן עוד יותר על השם, העמותה של מגדלי פרוסקו מסורתיים קדמה את הרעיון לקבל מעמד גאוגרפי מוגן לפרוסקו מצפון איטליה על פי החוק האירופי.
מכאן שמאז 1 בינואר 2010, פרוסקו הוא, על פי הוראת שר החקלאות האיטלקי מיום 17 ביולי 2009, כבר לא שמו של זן ענבים (שכונה כיום גלרה), אלא כינוי מקור בלבד.
שינוי זה אושר על ידי תקנה EG.
שלא כמו שמפניה, פרוסקו מיוצר בשיטה האלטרנטיבית של שרמה-מרטינוטי (Charmat–Martinotti), שבה מתרחשת התסיסה המשנית בתוך מכלי פלדת אל-חלד במקום בכל בקבוק בפני עצמו, מה שהופך את היין לזול יותר לייצור וזמן הייצור המינימלי הוא 30 יום.
פרוסקו איכותי יותר בשיטה זו יתסיס את היין לאורך תקופה ארוכה יותר, עד לסביבות 9 חודשים (שארמה לונגו).
עם זאת, כללי הייצור של שני אזורי ה-DOCG מאפשרים גם להשתמש בשיטה המסורתית של תסיסה משנית בבקבוק, הידועה באיטליה בשם "השיטה הקלאסית" (Método Classico).
כללי ה-DOC וה-DOCG מאפשרים לעד 15% מיין פרוסקו להיות תערובת של ורדיסו (Verdiso), ביאנצ'טה טרוויאנה (Bianchetta Trevigiana), פררה (Perera), שרדונה, פינו ביאנקו, פינו גרי או פינו נואר.
בשנת 2008 יוצרו בערך 150 מיליון בקבוקי פרוסקו.
מאז חלה צמיחה אדירה בביקוש ומכאן בייצור, ונתון זה התקרב ל-600 מיליון בקבוקים בשנת 2018.
מאז שנות האלפיים מגדלים ענבי גלרה ומייצרים מהם יין במדינות אחרות, כולל ברזיל, רומניה, ארגנטינה ואוסטרליה.
באזור ה-DOCG של קונליאנו וואלדוביאדנה ישנם יותר מ-150 יצרנים, ויחד הם מהווים את ה"קונסורציום להגנה על פרוסקו מקונליאנו וואלדוביאדנה" (\Consorzio per la Tutela del Prosecco di Conegliano e Valdobbiadene).
לאזור של אזולו יש קונסורציום משלו, עם 94 יצרנים.
רוב פרוסקו, בין אם DOC או DOCG, מיוצרים כיין נתזים (Spumante) או יין נתזים למחצה (Frizzante).
פרוסקו DOC ספומנטה (Prosecco DOC Spumante) הוא הסוג המפורסם והפופולרי ביותר, עם בועות שמחזיקות לאורך זמן.
לפרוסקו DOC פריצנטה (Prosecco DOC Frizzante) בועות קטנות בבעבוע עדין מאוד.
חלק קטן מיוצר ללא בועות בכלל ומכונה "יין שקט" (Tranquillo) ומסתכם בכחמישה אחוזים בלבד מהייצור, ויין זה כמעט ולא מיוצא.
בהתאם למתיקותו, בהתאם לתקנות מתיקות היין של האיחוד האירופי למונחים המשמשים לציון מתיקות של יין נתזים, מסומן הפרוסקו כ"ברוט" (Brut, עד 12 גרם לליטר סוכר), "אקסטרה יבש" (12–17 גרם סוכר לליטר) או "יבש" (17–32 גרם סוכר לליטר).
"אקסטרה יבש" היה פעם הסגנון הדומיננטי, אך כמות הברוט הולכת וגדלה.
ענבי גלרה המיוצרים בסגנון פרוסקו מחוץ לאזורים המוגדרים כ-DOC או כ-DOCG הם בעלי התוויה שאינו מוגנת, כדוגמת "IGT Veneto", הם בדרך כלל זולים יותר, איכותם משתנה ואינם יכולים להיקרא פרוסקו.
בעוד שכל הפרוסקו הוא יין לבן, הוצעה גם גרסת רוזה, אך רק עבור ה-DOC, שכן היא נדחתה על ידי ה-DOCG.
סביר להניח שסוג רוזה זה, שיכלול חלק קטן מיין אדום מענבי פינו נואר, יאומץ רק ברמת ה-DOC החל מבציר 2019 ולכן יהיה זמין לרכישה כבר מינואר 2020.
ישנם שני אזורי DOCG של פרוסקו סופריורה המחולקים על ידי הנהר פיאווה בנפת טרוויזו של מחוז ונטו.
"פרוסקו קונליאנו ואלדוביאדנה סופריורה DOCG" מיוצר על הגבעות בין העיירות קונליאנו, ואלדוביאדנה, וויטוריו ונטו.
יצרנים מואלדוביאדנה נטו לאחרונה לדלג על אזכור קונליאנו על התווית הקדמית שלהם, וכינו את היין שלהם "ואלדוביאדנה פרוסקו סופריורה".
ה-DOCG השני הוא "אזולו פרוסקו סופריורה DOCG", המיוצר על הגבעות ליד העיירה אזולו.
בנוסף למגוון הרגיל של סגנונות פרוסקו, אזולו DOCG יכול להיות גם מיוצר "אקסטרה-ברוט" (0–6 גרם סוכר לליטר), וקונליאנו ואלדוביאדנה צפוי להציג סגנון זה בקרוב.
בעוד שרובו של הפרוסקו DOCG גדל על מישורים נמוכים בשפלה בשטח מורחב המשתרע על 233,000 דונם, הפרוסקו סופריורה DOCG מיוצר באופן בלעדי מכרמים על מורדות הגבעות בשני אזורי גידול קטנים בהרבה, 68,600 דונם עבור קונליאנו ואלדוביאדנה ו-17,830 דונם עבור אזולו.
תלילות הגבעות פירושה שהכל, מגיזום ועד בציר, נעשה בעיקר ביד.
ההיבט הידני, במיוחד לצורך הבציר, מגביר עוד יותר את האיכות.
גבעת קרטיצה (Cartizze) היא כרם בגובה 305 מטר של 1,070 דונם של גפנים, בבעלות 140 מגדלים.
הפרוסקו מענביו, שמופק יחסית מעט, נחשב לאיכותי ביותר, או אפילו לגראן קרו של הפרוסקו.
באופן תאורטי, הוערך שווי 10 דונם אדמות ענבים של קרטיצה בשווי של יותר ממיליון דולר אמריקני בשנת 2008, והערכה שלו עלתה ל-2–5 מיליון יורו בשנת 2015, המחיר היקר ביותר עבור כרם באיטליה.
יין הנתזים שהופק מקרטיצה הוגדר לאחרונה על ידי היצרנים בשם "סופריורה די קרטיצה" (Superiore di Cartizze), מבלי להזכיר פרוסקו על התווית הקדמית כדי להדגיש עוד יותר את המקור.
על פי האגדה המקומית, ענבי קרטיצה נבצרו באופן מסורתי רק לאחרונה, שכן הגפנים גדלו על מדרונות תלולים וקשה היה להגיע אליהם, והכורמים גילו שתקופת ההבשלה המורחבת הזו שיפרה את הטעם.
עם זאת, בטעימה עיוורת ביריד הסחר Vinitaly משנת 2006, דורג קרטיצה ספומנטי בעקביות אחרי פרוסקו "רגיל".
בעוד שקרטיצה הוא תת-אזור בראש פירמידת "פרוסקו קונליאנו ואלדוביאדנה סופריורה DOCG", הקונסורציום שלהם הציג גם תחום מוגבל רשמי המכונה "ריווה" (Rive), 15 קומונות שיכולות לייצר 43 יינות תת-אזוריים שונים של ריווה.
אלה קרויים על שם הגבעות האינדיבידואליות שבהן גדלים הענבים, אם כי הגדרה זו מוסיפה מורכבות, והמותג לא הצליח במיוחד.
הכוונה היא להדגיש את המיקרו-אקלים והטרוארים הייחודים המצויים ב-DOCG.
בניגוד להם ל"אזולו פרוסקו סופריורה DOCG" אין אזורי משנה.
יש ייננים המחיים את פרוסקו קול פונדו (Prosecco Col Fondo) המסורתי, התוסס מחדש בבקבוק, אך לא מסננים את השמרים.
שאריות שמרים אלו משאירות משקעים עדינים בתחתית הבקבוק (פונדו באיטלקית) שמעניקים יותר מורכבות, מרקם וטעם.
ניתן להגיש את היין צלול או עכור.
יינות אלו מסומנים בשם "קונליאנו ואלדוביאדנה סופריורה DOCG", או "אזולו סופריורה DOCG".
הלחץ בבקבוקי קול פונדו בדרך כלל נמוך יותר, סביב 2.5 בר בסגנון פריצנטה.
באיטליה, פרוסקו הוא יין המוגש בכל מקום.
מחוץ לאיטליה שותים אותו לרוב כאפריטיף.
בדומה ליינות נתזים אחרים, מוגש פרוסקו כשהוא מצונן.
פרט לקול פונדו ולכל פרוסקו מסוג "השיטה הקלאסית", רוב הפרוסקו לא תוסס בבקבוק.
בדרך כלל, יש לשתות אותו צעיר, רצוי תוך שלוש שנים מאז שנת הבציר שלו.
עם זאת, פרוסקו באיכות גבוהה עשוי להתיישן עד שבע שנים.
מומחים אחרים ערערו על התפיסה כי פרוסקו לא יכול להתיישן.
טעימות בשנת 2013 של יינות שהופקו בין השנים 1983–2013 הדגימו את אורך החיים של היינות מאחד היצרנים המובילים.
לפרוסקו יש לפחות 10.5–11.5% אלכוהול בנפח, תלוי בכללי DOC / DOCG.
טעמו של פרוסקו תואר כארומטי ופריך, עם ניחוחות של תפוח צהוב, אגס, אפרסק לבן ומישמש.
לרוב גרסאות הפרוסקו יש ניחוחות ראשוניים עזים.
בדרך כלל מוגש פרוסקו נקי, אך הוא מופיע במספר משקאות מעורבים.
זהו המרכיב העיקרי בקוקטיילים המקוריים של בליני ושפריץ, והוא יכול לשמש גם באחרים, כמו מימוזה.
עם וודקה וסורבה לימון, פרוסקו הוא גם מרכיב של המשקה המעורב האיטלקי .
פרוספקט ורנדסקוגו הוא ראיון של המחוז המערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
בשטח הראיון ישנם שני פארקים גדולים.
הפארק במלאת 50 שנה לאוקטובר, שנוסד בשנת 1967, מוצב על גדות נהר רמנקה, בין רחובות אודלצובה ושדרת ורנדסקי.
בשנת 2018 הושלם שחזור מקיף בפארק: 12 גני שעשועים ו-12 מגרשי ספורט, מסלול רכיבה על אופניים וריצה, בניית ביתנים חדשים.
לקראת המשחקים האולימפיים בקיץ 1980, הוקם פארק הכפר האולימפי על גבול ראיון ורדדסקי פרוספקט וטרופאריובו-ניקולינו.
בשנת 2015 החלו כאן עבודות שחזור שתוכננו לראשונה מאז הקמת הפארק.
השיפור בוצע בדגש על תשתיות ספורט: הונח שביל אופניים, מועדון גולשים ורצים, מגרשי כדורעף וכדורסל ומתקנים נוספים נפתחו.
המכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים של מוסקבה
הפארק במלאת 50 שנה לאוקטובר
הכפר האולימפי, מיקרו ראיון שנבנה במסגרת ההכנה לאולימפיאדת מוסקבה 1980.
תחנות מטרו: פרוספקט ורנדסקוגו (קו סוקולניצ'סקאיה), פרוספקט ורנדסקוגו (קו הטבעת הגדול).
פרוספקט מירה היא שדרה בצפון-מזרח מוסקבה.
ממוקמת בין כיכר סוחארבסקאיה על טבעת הגנים, מהווה המשך של רחוב סרטנקי ועובר לכביש המהיר ירוסלבסקויה.
פרוספקט מירה הופיע במוסקבה בזכות הפסטיבל העולמי לנוער וסטודנטים בשנת 1957 שהתקיים בעיר.
אורחי הפסטיבל צעדו לאורך רחוב זה ביום פתיחתו.
פרוספקט פרמוהי (באוקראינית: Проспект Перемоги) היא שדרה ברובע שבצ'נקובסקי, סולומיאנסקי וסביאטושינסקי של העיר קייב.
אחד הכבישים המהירים הארוכים בעיר (11.5 ק"מ).
משרד החינוך והמדע של אוקראינה
האוניברסיטה הכלכלית הלאומית של קייב ע"ש ואדים הטמן
במכניקת הקוונטים ובתורת שדות קוונטים, הפרופגטור הוא פונקציה המתארת את אמפליטודת הסיכוי של חלקיק שהיה בנקודה במרחב-זמן לעבור לנקודה .
במערכת קלאסית, הסיכוי הזה יהיה 1 אם החלקיק התקדם מנקודה לנקודה ו-0 אם החלקיק לא התקדם לנקודה .
במערכת קוונטית, הסיכוי מקבל ערכים רצפים בין 0 ל-1, והוא 1 רק אם נקודות ו- הן אותה נקודה בדיוק.
בתורת שדות קוונטים, את המונח "חלקיק" מחליפים בהפעלת אופרטור השדה על מצב הואקום של המערכת.
במרחב התנע הפרופגטור מתאר את אמפליטודת הסיכוי של חלקיק לטייל עם 4-תנע מסוים.
בניגוד לתורות קלאסיות בהם חלקיקים יכולים להתקדם רק עם 4-תנע שמקיים , הפרופגטור של שדות קוונטיים לא חייב לקיים את המשוואה הזו.
הפרופגטור מקבל ערכים סינגולריים עבור 4-תנע שמקיים את המשוואה הנ"ל, וחלקיקים שמקיימים אותה נקראים "על קליפת המסה" או "על הקליפה" (on the mass shell או on shell).
חלקיקים שלא מקיימים את המשוואה נקראים "לא על קליפת המסה" (off the mass shell), והסיכוי לקיומם דועך ככל שהם מרוחקים יותר מקליפת המסה.
מצבים אסימפטוטיים חופשיים של המערכת, המתארים חלקיקים שלא מבצעים אינטראקציה אחד עם השני נמצאים על קליפת המסה.
הפרופגטור משמש בתורת השדות הקוונטיים כדי לתאר את התקדמותם של חלקיקים וחלקיקים וירטואליים בין צמתים שונים בדיאגרמות פיינמן.
בצורה זו, אינטראקציות מורכבות בין חלקיקים מפורקות לאינטראקציות לוקליות פשוטות יחסית ופרופגטורים בין האינטראקציות הלוקליות.
שיטה זו מאפשרת חישוב של מטריצות הפיזור.
הפרופגטור עצמו מושפע מהאינטראקציות בין החלקיקים וחישובו דורש רנורמליזציה.
במכניקת קוונטים לא יחסותית, הפרופגטור מוגדר כסיכוי של חלקיק להתקדם מנקודה בה הוא היה בזמן לנקודה בזמן .
בדרך כלל, מדובר על הפרופגטור המפגר (retarded propagator) שמקבל ערך שונה מאפס רק אם הזמן מאוחר יותר מ-.
בסימון דיראק ניתן לכתוב את הפרופגטור כ- כאשר פונקציית הביסייד, ו- מצבים עצמיים של אופרטור המיקום בזמנים בהתאמה.
מאחר שהזמנים בהם המצבים העצמיים שונים, יש להשתמש באופרטור הקידום בזמן כדי לחשב את האמפליטודה כלומר
את הביטוי הזה ניתן לחשב ישירות באמצעות שיטת אינטגרלי מסלול עבור המילטוניאנים שונים.
מאחר שבתורת הקוונטים הפשוטה, הסיכוי של החלקיק להיות קיים בכל נקודת זמן הוא 1, אם החלקיק נמצא בנקודה כלשהו בזמן הוא היה חייב להיות קיים בזמן .
מעקרון הסופרפוזיציה נובע שניתן לכתוב את אמפליטודת הסיכוי של חלקיק להיות בנקודה בזמן כאינטגרל על הסיכוי שהן היו בנקודה כפול אמפליטודת הסיכוי של לעבור מנקודה לנקודה .
באמצעות נוסחה זו, ניתן לראות שהפרופגטור הוא פונקציית גרין עבור אופרטור שרדינגר המוגדר כ-.
כלומר מתקיים כאשר האופרטור פועל רק על קוארדינטות ה-x.
הפרופגטור המפגר, הפרופגטור המתקדם ופרופגטור פיינמן
בתורת שדות קוונטים, את פונקציית הגל של החלקיק מחליף אופרטור השדה שפועל על מצב הואקום.
בשימוש בסימון דיראק, במצב כזה, את הפרופגטור המפגר היה לכאורה אפשר להגדיר כ- כאשר הוא הואקום ו- הוא אופרטור השדה.
עם זאת, קל לראות שהגדרה זו בעייתית במקרה של שני אירועים שמופרדים באופן מרחבי, כלומר אירועים המקיימים .
עבור אירועים כאלה, קיימות מערכות יחוס בהם ומערכות אחרות בהן .
הביטוי , לא מתאפס באופן זהותי גם עבור אירועים כאלה, ולכן ההגדרה הזו איננה אינווריאנטית לטרנספורמציות לורנץ.
העובדה שהביטוי לא מתאפס מראה ששדה שנוצר בנקודה אחת יכול להתקדם מהר יותר ממהירות האור לנקודה אחרת.
עם זאת, אין בכך סתירה לעקרון הלוקליות בתורת היחסות הפרטית מאחר שהתקדמות השדה לא מהווה התקדמות מידע.
כדי לדעת האם מידע יכול להתקדם, יש לבדוק האם הקומוטטור של שני אופרטורי השדה יכול להיות שונה מ-0 עבור אירועים המופרדים מרחבית.
בהתאם לכך, את הפרופגטור המפגר בתורת השדות הקוונטיים מגדירים כ-
בהגדרה זו, הפרופגטור הוא אינווריאנטי, והוא מתאפס עבור אירועים שמופרדים מרחבית.
באופן דומה את הפרופגטור המתקדם מגדירים כ-
במהלך הפיתוח של תורת השדות התגלה שנוח להגדיר את פרופגטור פיינמן של השדה על ידי כאשר הוא סידור לפי הזמן המקיים .
גם הפרופגטור הזה הוא אינוריאנטי לטרנספרומציות לורנץ, אך בניגוד לשני הקודמים הוא לא מתאפס זהותית עבור אירועים שמופרדים מרחבית.
ההגדרה הזו מתכתבת עם העובדה שהאופרטור הוא אופרטור יצירה של אנטי-חלקיקים והפרשנות לפיה אנטי-חלקיקים מתקדמים אחורה בזמן.
פרופגטור פיינמן של השדה משמש בחישובים של פיזורים בתורת השדות, וחישובם נדרש כדי לחשב את האמפליטודות של דיאגרמות פיינמן.
הפרופוגטור הוא פונקציית גרין של משוואת התנועה של השדה, כלומר מתקיים .
את החישוב של הפרופגטור אפשר לעשות דרך ההגדרה לעיל, ולהגיע לאינטגרלים במרחב התנע.
בדרך כלל, הפרופגטור לא מחושב כשלעצמו, אלא הוא חלק מחישוב של דיאגרמת פיינמן.
כדי להכניס את הפרופגטור לחישובים אלו, נוח לכתוב אותו כאינטגרל על 4-תנע.
את זאת ניתן להשיג בקלות מהשימוש בעובדה שהאינטגרל הוא פונקציית גרין.
לדוגמה עבור משוואת קליין-גורדון מתקבל:
הבעיה בביטוי הזה, היא שהאינטגרל האחרון בה מקבל ערכים סינגולריים בנקודות שנמצאות על קליפת המסה (כלומר מקיימות ).
כדי לפתור את הבעיה הזו, ניתן להזיז את הנקודות הסינגולריות מהציר האמיתי ולהגיד שהערך הסינגולרי נמצא ב- כאשר .
ישנן ארבע דרכים להזיז את הנקודות הסינגולריות, ולאחר ההזזה ניתן לחשב את האינטגרל באמצעות משפט השאריות.
כל אחת מהדרכים להזיז את הערכים הסינגולריים נותנת סוג אחר של פרופגטור (מפגר, מתקדם, פיינמן ו"אנטי-פיינמן").
פרופגטור פיינמן מתקבל מהזזה של הקטבים ל-.
לכן את פרופגטור פיינמן של שדה קליין גורדון ניתן לכתוב כ-
הפרופגטור של חלקיק בעל ספין 0 המקיים את משוואת קליין גורדון הוא:
הפרופגטור של פרמיון בעל ספין 1/2 המקיים את משוואת דיראק הוא:
הפרופגטור של בוזון כיול וקטורי חסר מסה (דוגמת הפוטון) תלוי בבחירת הכיול, נוח לקבוע את הכיול בצורה כזו שהוא יפשט את הפרופגטור, קביעות נוחות הן:
מתקבל עבור כיול לורנץ () ו- הוא כיול פיינמן שנוח להשתמש בו בחישובים באלקטרודינמיקה קוונטית.
עבור בוזון מסיבי הפרופגטור הוא: .
התיאורים והחישובים לעיל נעשו במסגרת תיאוריות של שדות חסרי אינטראקציות, אולם במצב בו קיימות אינטראקציות בין השדות לעצמם, או בין שדות לשדות אחרים, האינטראקציות האלה משנות את הפרופגטור.
אפשר להדגים את הרעיון במסגרת האלקטרודינמיקה הקוונטית - הסיכוי של אלקטרון להתקדם מנקודה Y לנקודה X כולל את האפשרות בה הוא מתקדם ישירות בין הנקודות, אולם גם אפשרויות מורכבות יותר.
לדוגמה יש אפשרות בה הפוטון מתקדם מנקודה Y לנקודה Z, פולט בנקודה זו פוטון, הפוטון והאלקטרון מתקדמים בנפרד לנקודה W, ובה האלקטרון קולט את הפוטון, ומנקודה W האלקטרון מתקדם לנקודה X.
בדוגמה זו האלקטרון פלט וקלט פוטון אחד, אולם האלקטרון יכול לקלוט ולפלוט אינספור פוטונים, ולכל אחד מהפוטונים יכול להיות כל ערך של 4-תנע.
חישוב של כל התרומות של קליטת ופליטת פוטונים מוביל לכך שהאלקטרון בתיאוריה שכוללת את האינטראקציות צריך להתנהג כאילו יש תיקון למסת המנוחה שלו שתלוי באנרגיה שלו.
בעת פיתוח תורת שדות קוונטים, התגלה שהתיקון הזה הוא אינסופי.
עם זאת, צפייה בתוצאות ניסויים מראה שמסת המנוחה של האלקטרון היא סופית ויכולה להימדד.
כדי לפתור את בעיית ההתבדרות הזו משתמשים בהליך הרנורמליזציה שמטרתו לייצר מצב שבו לתיאוריה הנכתבת יש ניבויים פיזיקליים שיכולים להיבדק, על אף שמבחינה מתמטית היא יכולה להכיל מצבים שכוללים הפרש של שני ביטויים מתבדרים.
התוצאה של התיאוריה הזו היא שאנרגיית המנוחה של האלקטרון גדלה כאשר האנרגיה הכוללת של האלקטרון גדולה.
תופעות דומות מתרחשות עבור שדות אחרים.
פְּרוֹסְפֶּר ז'וֹלְיוֹ דֶה קְרֶבִּיוֹן היה מחזאי טרגדיות צרפתי.
קרביון נולד בדיז'ון, שם אביו, מלכיור ז'וליו (Melchior Jolyot), היה נוטריון-מלכותי.
לאחר שהתחנך בבית הספר הישועי בעיירה, ולאחר מכן ב.
הוא הפך לעורך דין, והוצב במשרדו של עורך דין בשם פרייר (Prieur) בפריז.
בעידודו של מעסיקו, בנו של חבר ותיק של המשורר והמחזאי , הוא כתב את Mort des enfants de Brutus ("מות ילדיו של ברוטוס"), שמעולם לא הוצג על הבמה.
בשנת 1705 הוא הצליח עם Idoménée (אידומנאוס); המחזה שלו Atrée et Thyeste (אטראוס ותיאסטס) הוצג בשנת 1707 שוב ושוב בחצר המלוכה; Electre (אלקטרה) הופיע ב-1709; ובשנת 1711 כתב את המחזה הטוב ביותר שלו, Rhadamiste et Zénobie (רדמיסטוס וזנוביה), שנחשב כיצירת המופת שלו למרות עלילה מסובכת יתר על המידה.
אבל המחזה Xerxes (חשיארש) שכתב ב-1714 הוצג רק פעם אחת ו-Sémiramis (סמירמיס) (1717) היה כישלון מוחלט.
בשנת 1707 נשא קרביון לאישה נערה חסרת פרוטה, שמתה והותירה לו שני ילדים קטנים.
גם אביו מת, חדל פירעון.
בשלוש שנים בחצר המלוכה הוא לא הרוויח דבר ועורר קנאה ניכרת.
מדוכא ומדוכדך, עבר לגור בעליית גג, שם הקיף את עצמו בכלבים, חתולים וציפורים, שאיתם התיידד; הוא נעשה אדיש לחלוטין לניקיון או לאוכל, וחיפש נחמה רק בעישון.
הוא חזר לבמה ב-1726 עם מחזה מצליח, Pyrrhus (פירוס).
ב-1731, למרות הסתגרותו הארוכה, הוא נבחר לאקדמיה הצרפתית; ב-1735 מונה לצנזור מלכותי; ובשנת 1745 העניקה לו מאדאם דה פומפדור פנסיה של 1,000 פרנק ומשרה בספרייה המלכותית.
בשנת 1748 הוצג המחזה שלו Catilina (קטילינה) בהצלחה רבה בחצר המלוכה; ובשנת 1754, בן שמונים, הוא העלה את הטרגדיה האחרונה שלו, Le Triumvirat (הטריומווירט).
גם בנו היחיד קלוד היה סופר.
קרביון נחשב בעיני רבים כטוב יותר מוולטר כמשורר טרגי.
רוח היריבות גרמה לוולטר לקחת את הנושאים של לא פחות מחמש מהטרגדיות של קרביון (סמירמיס, אלקטרה, קטילינה, הטריומווירט ואטראוס), כשלו.
מה שנקרא Éloge de Crébillon ("שבחו של קרביון", 1762) (הכותרת הייתה אירונית), שהופיע בשנת מותו של המשורר, יוחס בדרך כלל לוולטר, אם כי הוא הכחיש בתוקף שהוא המחבר.
ישנן מהדורות רבות של יצירותיו, ביניהן בולטות: Œuvres ("יצירות", 1772), עם הקדמה והספד, מאת ; Œuvres (1828), המכיל את Éloge de Crébillon של ד'אלמבר, (1775); ו-Théâtre complet ("תיאטרון שלם", 1885) עם הערות מאת אוגיסט ויטו (Auguste Vito).
ביבליוגרפיה מלאה נכתבה על ידי מוריס דוטרה (Maurice Dutrait), ב-Etude sur la vie et le théâtre de Crébillon ("מחקר על החיים והתיאטרון של קרביון", 1895).
"פרוסן" הייתה הרביעית מתוך חמש אוניות מערכה פרה-דרדנוט של סדרת בראונשווייג.
היא הונחה באפריל 1902, הושקה באוקטובר 1903, ונכנסה לשירות ביולי 1905. היא נקראה על שם מדינת פרוסיה.
האוניות האחיות שלה היו בראונשווייג, אלזס, הסן ולותרינגן.
כמו כל הפרה-דרדנוטים האחרות שנבנו בתחילת המאה, פרוסן התיישנה במהירות על ידי השקת אה"מ דרדנוט המהפכנית ב-1906; כתוצאה מכך, הקריירה שלה כאוניית מערכה בחזית נקטעה.
הקריירה של פרוסן בזמן השלום התרכזה בתרגילי שייטות וצי ושיוט אימונים.
האונייה שימשה כאוניית הדגל של שייטת אוניות המערכה השנייה של צי הים הפתוח במשך רוב הקריירה שלה.
במלחמת העולם הראשונה שירתה כספינת שמירה במפרץ הגרמני ולאחר מכן במצר דנמרק.
היא השתתפה בגיחת צי בדצמבר 1914 לתמיכה בפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי, שבמהלכה התנגש הצי הגרמני לזמן קצר עם יחידת הצי הגדול הבריטי.
פרוסן הוקצתה באופן זמני לתפקידי שמירה על אוניות באזור הבלטי במאי 1916, ולכן החמיצה את קרב יוטלנד.
בשל גילה, היא לא הצטרפה שוב לצי, ובמקום זאת המשיכה לשרת כספינת שמירה עד 1917, אז הפכה לאוניית אם לצוללות שבסיסה בווילהלמסהאפן.
אחרי המלחמה, פרוסן נשמרה על ידי הרייכסמרינה שהוקם מחדש והוסבה לאוניית בסיס לשולות מוקשים מסוג F.
היא נמחקה מרשימות הצי באפריל 1929 ונמכרה לגריטת ספינות ב-1931. חלק מהגוף שלה באורך נשמר כמטרה; היא הופצצה והוטבעה ב-1945 על ידי מפציצים של בעלות הברית בסוף מלחמת העולם השנייה, ונגרטה ב-1954.
למרות שסדרת בראונשווייג סימנה שיפור משמעותי לעומת אוניות מערכה גרמניות קודמות, העיצוב שלה נפל קורבן לקצב המהיר של ההתפתחות הטכנולוגית בתחילת המאה ה-20. אוניית המערכה הבריטית אה"מ דרדנוט - חמושה בעשרה תותחי 12 אינץ' (30.5 ס"מ) - נכנסה לשירות בדצמבר 1906, שנה בלבד לאחר שפרוסן נכנסה לשירות.
העיצוב המהפכני של דרדנוט הפך כל אוניית ראשה של הצי הגרמני למיושנת, כולל פרוסן.
תחנת הכוח של פרוסן דורגה ב-16,000 כוחות סוס (11,768 קילוואט), מה שיצר מהירות מרבית מתוכננת של 18 קשרים (33 קמ"ש).
החימוש של פרוסן כלל סוללה ראשית של ארבעה תותחי SK L/40 בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ') בצריחי תותחים תאומים, אחד בקדמת ואחד מאחורי המבנה העילי המרכזי.
פרוסן הייתה מוגנת בשריון קרופ.
פרוסן הונחה באפריל 1902 במספנת AG Vulcan בשטטין בבנייה מספר 256. האונייה הרביעית של הסדרה שלה, היא הוזמנה תחת שם החוזה "K" כיחידה חדשה לצי.
פרוסן הושקה ב-30 באוקטובר 1903, עם נאום שנשא הקנצלר ברנהרד פון בילוב והטבלה שנערכה על ידי הקיסרית אוגוסטה ויקטוריה.
האונייה הוכנסה לצי ב-12 ביולי 1905. ניסויים ימיים נמשכו עד ספטמבר, אז הצטרפה רשמית לשייטת אוניות המערכה השנייה, שם החליפה את אוניית המערכה קייזר פרידריך השלישי כאוניית הדגל של השייטת.
ויצה-אדמירל מקס פון פישל היה אז מפקד השייטת.
החל מ-13 במאי התקיימו תרגילי צי גדולים בים הצפוני ונמשכו עד 8 ביוני עם שייט סביב הסקיין אל הים הבלטי.
במהלך שבוע קיל ב-21 ביוני, פרוסן קיבלה מתנה מפרובינציות פרוסיה המערבית ופרוסיה המזרחית, בדמות דגל המלחמה הפרוסי.
הצי, כולל פרוסן, החל את הפלגת הקיץ הרגיל שלו לנורווגיה באמצע יולי, ונכח ביום הולדתו של המלך הנורווגי הוקון השביעי ב-3 באוגוסט.
ב-22–24 באוגוסט השתתף הצי בתרגילי נחיתה במפרץ אקנרפורדה מחוץ לקיל.
לאחר מכן, נערך השייט הרגיל לנורווגיה בין 12 ביולי ל-10 באוגוסט, ולאחר מכן ערך הצי את תמרוני הסתיו השנתיים, שנמשכו בין 26 באוגוסט ל-6 בספטמבר.
ב-1 באוקטובר 1907, קונטר-אדמירל לודוויג פון שרדר עלה על סיפונה של פרוסן, וקיבל פיקוד על השייטת, מכיוון שפישל הפך למפקד ה.
הצי ערך אימונים באזור הבלטי בפברואר 1908. הנסיך היינריך, מפקד צי הים הפתוח, לחץ לשייט כזה בשנה הקודמת, בטענה שהוא יכין את הצי למבצעים מעבר לים וישבור את המונוטוניות של האימונים במימי גרמניה, למרות המתיחות עם בריטניה על מרוץ החימוש האנגלו-גרמני המתפתח שהיה בשיאו.
במהלך השייט עצרה פרון בלאס פאלמאס באיים הקנריים.
בתחילת 1909, פרוסן ואוניות המערכה פומרן ושלזוויג-הולשטיין נשלחו לפרוץ שבילים בקרח מול חופי הולשטיין לצורך תעבורת צי הסוחר.
שייט נוסף לאוקיינוס האטלנטי נערך בין 7 ביולי ל-1 באוגוסט, במהלכו עצרה פרוסן באל פרול, ספרד.
לאחר סיום התמרונים מונה שרדר לראש , ובמקומו מונה על סיפון פרוסן ויצה-אדמירל פרידריך פון אינגנול.
ויצה-אדמירל פרידריך פון אינגנול תפס את מקומו של הולצנדורף באותו יום, וויצה-אדמירל ריינהרד שר בתורו החליף את אינגנול כמפקד השייטת השנייה ב-4 בפברואר.
בסוף אוגוסט יצאה השייטת דרך תעלת הקייזר וילהלם בתחילת תמרוני הסתיו כדי להגיע לאי הלגולנד; ההפלגה בתעלה הייתה בולטת, משום שהתעלה הייתה סגורה במשך יותר משנה בזמן שהורחבה כדי לאפשר מעבר של אוניות מערכה דרדנוטים גדולות יותר.
פרוסן נכנסה למבדוק יבש בנובמבר לצורך תחזוקה תקופתית, וכתוצאה מכך פספסה אימונים שנערכו באותו חודש.
פרוסן השתתף בטקסים בזונדרבורג ב-2 במאי כדי לחגוג את יום השנה ה-50 לקרב דיבל של מלחמת שלזוויג השנייה; הצטרפו אליה האוניות האחיות הסן ולותרינגן, אוניית המערכה שלזיין והסיירת המשוריינת בליכר.
ב-25 ביולי נודע לצוות האונייה על האולטימטום של אוסטרו-הונגריה לסרביה; פרוסן עזבה את נורווגיה כדי להיפגש עם שאר הצי למחרת.
פרוסן הייתה אמורה להיות מושבתת בסוף השנה, מקומה כאוניית הדגל של השייטת היה אמור להיתפס בידי הדרדנוט וסטפאלן.
פרוסן הייתה אמורה להחליף אז את ויטלסבאך בפלגת המילואים של הים הבלטי, אך פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביטלה את התוכניות הללו.
לאחר פרוץ המלחמה באוגוסט 1914, פרס הפיקוד הגרמני את השייטת השנייה במפרץ הגרמני כדי להגן על חופי גרמניה מפני מתקפה גדולה של הצי המלכותי שהגרמנים שיערו כי היא קרובה.
פרוסן וחברותיה לשייטת הוצבו בפתח האלבה כדי לתמוך בכלי השיט בשירות הסיור במפרץ.
לאחר שהתברר שהבריטים לא יתקפו את צי הים הפתוח, החלו הגרמנים בסדרת מבצעים שנועדו לפתות חלק מהצי הגדול הבריטי המעולה מבחינה מספרית ולהשמידו.
על ידי השגת שוויון כוחות גס, הצי הגרמני יוכל לכפות קרב מכריע בחלקו הדרומי של הים הצפוני.
המבצע הראשון שבהם היה הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-15 בדצמבר.
במהלך הלילה שבין 15 ל-16 בדצמבר, צי הקרב הגרמני של 12 דרדנוטים ושמונה פרה-דרדנוטים הגיע לטווח של 10 מיל ימי (19 קילומטרים) של שייטת מבודדת של שש אוניות מערכה בריטיות.
בסוף החודש, שר הוחלף בקונטר-אדמירל פליקס פונקה, ואילו שר המשיך לפקד על שייטת אוניות המערכה השלישית.
ב-14 במרץ 1915, פרוסן הפליגה לקיל לתחזוקה תקופתית, והיא הוחלפה כאוניית הדגל של השייטת על ידי אוניית המערכה דויטשלנד.
האחרונה כיהנה בתפקיד למשך שארית קיומה של השייטת, למעט בין 19 בספטמבר עד 16 באוקטובר 1915, 25 בפברואר עד 7 באפריל 1916, בספטמבר אותה שנה, ומ-22 בינואר עד 10 בפברואר 1917; בכל אחת מהתקופות הללו, פרוסן חידשה זמנית את תפקיד אוניית הדגל.
החל מאפריל 1916, הוטלו על אוניות השייטת השנייה לפטרל במצרי דנמרק; כל אונייה של השייטת הייתה אמורה להתחלף בתפקיד, והאחרות יישארו באלבה או ישרתו עם הצי הראשי.
פרוסן החלה את הסבב הראשון ב-21 באפריל, כשהיא מחליפה את הסן; לפיכך היא נעדרה במהלך הפגזת ירמות' ולואוסטופט שלושה ימים לאחר מכן.
ב-4 במאי, פרוסן הוחלפה והיא חזרה לאלבה, אם כי הועברה חזרה למצרים ב-21 במאי, ונשארה שם עד 8 ביוני.
כתוצאה מכך, היא החמיצה את קרב יוטלנד, שהתרחש ב-31 במאי - 1 ביוני בים הצפוני.
אוניית האחות שלה לותרינגן גם החמיצה את הקרב, מכיוון שהיא נחשבה במצב גרוע מכדי להשתתף בגיחת הצי.
קרב יוטלנד הוכיח לשר, שהיה כעת מפקד הצי, שאוניות המערכה פרה-דרדנוט היו פגיעות מכדי להשתתף בפעולת צי גדולה, ולכן ניתק את השייטת השנייה מצי הים הפתוח.
כתוצאה מכך, פרוסן נשארה בשירות רק כספינת שמירה.
היא שירתה קדנציות נוספות במצרי דנמרק בין 30 ביוני ל-23 ביולי ובין 15 ל-31 באוגוסט.
ב-13 במרץ 1917, פרוסן עזבה את האלבה ויצאה לכיוון הים הבלטי, שם היא שימשה זמנית כשוברת קרח כדי לפנות נתיב לשווינמינדה.
היא הושבתה ב-5 באוגוסט, ורוב הצוות שלה הועבר לסיירת המערכה החדשה הינדנבורג.
מאז ועד תום המלחמה, היא שימשה כאוניית בסיס עבור שייטת הצוללות III שבסיסה בווילהלמסהאפן.
פרוסן החזיקה לזמן קצר את אדואר איזאק, מלח בצי האמריקני שנתפס לאחר שספינתו הוטבעה על ידי U-90, ביוני 1918; איזק המשיך ונמלט ממחנה שבויים גרמני וזכה במדליית הכבוד.
פרוסן הייתה בין האוניות שנבחרו להישאר בשירות פעיל עם הרייכסמרינה.
האונייה הוסבה לאוניית בסיס לשולות מוקשים מסוג F במספנה בווילהלמסהאפן ב-1919; האונייה פורקה מנשקה והותקנו פלטפורמות להחזקת שולות המוקשים.
פריוסן נכנסה לשירות ברייכסמרינה כדי לתמוך במאמץ ניקוי המוקשים, אם כי היא התגלתה ככבדה מכדי לשמש כספינת אם יעילה, ועד מהרה היא הוחלפה בסיירת הקלה הישנה ארקונה.
פרוסן הוכנסה לעתודה ונותרה מחוץ לשירות עד 1929, אז נמחקה מרשימות הצי ב-5 באפריל.
הרייכסמרינה מכר אותה לגריטת ספינות ב-25 בפברואר 1931 תמורת 216,800 רייכסמארקים.
פרוסן פורקה לאחר מכן לגרוטאות בווילהלמסהאפן, אם כי חלק באורך של 63 מטר (207 רגל) של גווה נשמר כיעד ניסוי לנשק תת-מימי, כולל טורפדו ומוקשים.
קטע האונייה זכה לכינוי "SMS Vierkant ("SMS מלבן").
מפציצים של בעלות הברית תקפו והטביעו את הקטע של גוף האונייה של פרוסן באפריל 1945. בסופו של דבר הוא נמשה ונגרט בסוף 1954.
פרוספקט בגרטיון הוא כביש אגרה עירוני במוסקבה.
הכביש עובר בנפות דורוגומילובו, פילי-דאווידקובו, קונצבו, מוז'אייסקי של המחוז המערבי ופרסננסקי של המחוז המרכזי ומחבר בין טבעת התחבורה השלישית (ליד מוסקבה סיטי) לכביש הטבעת של מוסקבה.
הכביש מחבר את מוסקבה סיטי לאזור רובליובקה.
יש שישה נתיבים לתנועה לכל אורכו של הכביש המהיר, מלבד הכניסה לעיר מוסקבה – יש שם ארבעה נתיבים.
הכביש נפתח לתנועה ב-9 בספטמבר 2023 על ידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין וראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין.
פרופגנדה (בגר' Propaganda) הייתה להקת סינת'פופ גרמנית שהוקמה ב-1982 וזכתה להצלחה רבה בשנות ה-80.
הלהקה נוסדה בעיר דיסלדורף אשר בגרמניה.
בשנת 1982 על ידי ראלף דורפר, שהיה חבר בלהקה הגרמנית Die Krupps.
דורפר צירף אליו את אנדראס תין ואת הזמרת סוזן פרייטג.
מאוחר יותר הצטרפו המוזיקאי והמלחין מיכאל מרטנס והזמרת קלאודיה בריקן.
בהרכב זה הוציאה הלהקה בשנת 1984 את הסינגל הראשון שלה, Dr.
Mabuse, שלאחריו עזב אנדראס תין את הלהקה.
בשנת 1985 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, A Secret Wish, שהגיע למקום ה-16 במצעד האלבומים הבריטי.
הסינגל הבולט מהאלבום היה p:Machinery, שהצליח באירופה.
שנה לאחר מכן עזבה קלאודיה בריקן את הלהקה.
בין 1987 ל-1988 צירפו מרטנס, פרייטג ודורפר את דרק פורבס, בריאן מקגי ואת הזמרת בצי מילר.
ההרכב החדש החל לעבוד על אלבום נוסף, אך עד להוצאתו עזבו פרייטג ודורפר את הלהקה.
ההרכב שכלל את מרטנס, מילר, פורבס ומקגי הוציא בשנת 1990 את אלבום האולפן השני, 1234, שהתאפיין בבלדות יותר מאשר בסינת'פופ.
הסינגל Heaven Give Me Words נכנס לטופ 40 במצעד הבריטי, ואילו Wound in My Heart זכה להצלחה גדולה בארגנטינה, שם הגיע למקום הראשון.
בשנת 1998 התאחדו מרטנס, בריקן ופרייטג והקליטו מספר שירים, אך אלו לא יצאו לאור, והלהקה התפרקה.
בנובמבר 2004 הופיעה ההרכב המקורי של Propaganda (עם בריקן ודורפר אך ללא תין) בשיר Dr.
Mabuse באירוע מחווה לטרבור הורן ב-Wembley Arena.
באוקטובר 2007 התאחדו למופע טלוויזיה גרמני.
ביולי 2010 יצא מהדורה מיוחדת לציון 25 שנה ליציאת A Secret Wish, שכללה חומר מקורי ורמיקסים.
בשנת 2018 הקימו קלאודיה בריקן וסוזן פרייטג את ההרכב xPropaganda והוציאו את האלבום A Secret Place, הקלטה חיה עם גרסאות אישיות לשירי Propaganda.
בשנת 2018 הוציאו את האלבום The Heart Is Strange תחת חברת ZTT, באותו סגנון מוזיקלי.
האלבום זמין גם בפורמט Dolby Atmos.
A Secret Wish (יולי 1985) – מקום 16 במצעד האלבומים הבריטי (UK Albums Chart).
Wishful Thinking (נובמבר 1985) – אלבום רמיקסים, הגיע למקום 82.
פרוסרפינה הוא ציור שמן שיצר האמן והמשורר האנגלי דנטה גבריאל רוזטי בשנת 1874, כחלק מסדרה של לפחות שמונה גרסאות שונות של הנושא.
הציור מתאר את הדמות המיתולוגית פרוסרפינה, שנחטפה בידי פלוטו אל עולם השאול ונאלצה לשוב אליו מדי שנה לאחר שטעמה מן הרימון – פרי השאול.
הציור נוצר בסגנון הפרה-רפאליטי ומציג את המוזה הקבועה של רוסטי, ג'יין מוריס, כמודל.
בציור נראית פרוסרפינה עומדת בדממה במסדרון קודר.
היא לבושה בגלימה כחולה ארוכה עשויה משי, שרוזטי צייר בקפידה עם קפלים כבדים שאינם נופלים באופן טבעי, אלא יוצרים רכסים נצמדים שמקיפים את גופה ונראים כאילו הם כובלים אותה למקום.
בידה הימנית היא מחזיקה רימון פתוח, והאדום של הפרי בולט בצבעו מול הפלטה הקרירה של שאר הציור.
פניה של פרוסרפינה חיוורות, עיניה בוהות הצידה במבט מרוחק ומכונס, והבעתה מדוכדכת.
מאחוריה רואים קיסוס, מטפס שאחד מענפיו משתלב ברקע הקרוב לראשה.
רוזטי כתב כי הקיסוס מסמל "זיכרון שנאחז".
בצד התחתון של הציור מוצגת מקטורת מברונזה שמעלה עשן קל, סמל למעמדה כאלת שאול.
ברקע חודר מעט אור מלבן דרך חלון סמוי מן העין, ומאיר את הקיר מאחור ואת פניה של הדמות.
הציור כולו מאופיין בשקט מתוח, והדמות עצמה מתוארת כגוף במתח, לכוד במצב נפשי סגור ומעורר חמלה.
חוקרים ופרשנים רבים קשרו בין דמותה של פרוסרפינה בציור לבין מצבה האישי של ג'יין מוריס, ששימשה מודל ליצירה.
כמו הדמות המיתולוגית, גם ג'יין תוארה כאישה הכלואה במערכת נישואין לא מספקת, תוך כמיהה לעולם אחר ולחיים שאינם ברשותה.
היחסים המורכבים בין רוזטי לג'יין מוריס, שניהלו קשר רומנטי בעודה נשואה לחברו הקרוב וויליאם מוריס, השתקפו לדעת רבים בציור זה, שבו האלמנטים הסמליים (הרימון, הקיסוס, המקטורת והאור החודר מבחוץ) מרמזים לאהבה אסורה, זיכרונות כובלים ותשוקה בלתי פתורה.
הצייר עצמו, שסבל באותה תקופה ממשבר נפשי בעקבות מות אשתו והתמכרות לתרופות, תואר על ידי מבקרים כבעל "מזג מלנכולי חולני", אך רוזטי טען כי שאיפתו הייתה למזג בין החושי לרוחני.
לפי תיאודור ווטס־דנאטון, מקורבו, השפתיים ביצירותיו מייצגות את החושי, ואילו העיניים את הרוחני.
בציור פרוסרפינה, העיניים העצובות אכן מעידות על עומק רגשי פנימי, אך מבקרים בני זמננו עדיין חלוקים בשאלה האם הושג איזון מלא בין האירוטי לרוחני.
לציור פרוסרפינה התלוותה סונטה שכתב דנטה גבריאל רוזטי, והיא מהווה חלק בלתי נפרד מהיצירה.
הסונטה מופיעה בכיתוב איטלקי על גבי הבד עצמו, ותרגום לאנגלית מוצג על מסגרת הציור.
השיר נכתב כמונולוג דרמטי בקולה של פרוסרפינה, והוא מבטא את תחושות הכליאה, הניכור, הכמיהה והאובדן שהיא חווה בשאול לאחר שנגזר עליה לחיות שם לנצח מחצית מהשנה.
רוזטי שילב שירה עם ציור באופן עקבי ביצירתו, אולם סונטה זו נחשבת לייחודית משום שהדוברת בה היא הדמות עצמה ולא מתבונן חיצוני.
בכך מעניק הטקסט רובד פסיכולוגי־נרטיבי נוסף לציור, ומדגיש את הקשר בין הדימוי הוויזואלי לבין החוויה הפנימית של הדמות.
הסונטה פורסמה גם בקובץ Ballads and Sonnets בשנת 1881.
ביצירתו פרוסרפינה, רוזטי בחר להציג את המודלית ג'יין מוריס בדמות אישה לכודה, בדומה לייצוגה בציור אחר שצייר: Beata Beatrix, כמו גם בדיוקן שלה בדמות ביאטריצ'ה.
בשתי היצירות, ג'יין נראית מרוחקת, עצובה ומכונסת בעצמה.
עם זאת, פרוסרפינה נחשבת לעבודה טעונה יותר רגשית, בזכות הסמליות הישירה של הפרי האסור, תנוחת הגוף המתוחה, והמבטים המשתוקקים כלפי האור שמעבר.
בעוד שדמותה של ביאטריצ'ה בציור Beata Beatrix מוקרנת באור של קדושה והתעלות מיסטית, פרוסרפינה מוצגת כאן כקורבן של תשוקה ושל גורל בלתי נמנע.
רוזטי שקל תחילה לצייר את חוה עם התפוח האסור, ובסופו של דבר בחר בפרוסרפינה עם הרימון – וההשוואה בין השתיים מרמזת על ייצוג נשי כפול: מצד אחד, הוויתור לתשוקה כסימן לחולשה נשית, ומצד שני, האפשרות לראות בכך ביטוי לעוצמה רגשית ואנושית עמוקה.
שתי הדמויות נאסרו לאחר שטעמו מפרי אסור, ובכך נעשתה הבחירה המוסרית לגורם שמשנה את חייהן.
פרוסרפינה היא הגרסה הרומית של האלה היוונית פרספונה או קורה (יוונית: , נערה).
השם עשוי לנבוע מהמילה הלטינית "proserpere" ("לצוץ"), המסמלת את הצמיחה וההופעה של צורות טבעיות, ובמיוחד את גידול החיטה.
ואכן, במקור, היא הייתה ללא ספק אלה כפרית.
היא מזוהה גם עם האלה ליברה (Libera).
פרוסרפינה הייתה בתה של קרס (דמטר היווניה).
היא נחטפה על ידי פלוטו בעת שקטפה פרחים על שפת אגם פרגוסה באנה ונגררה למרכבתו; שם הפכה לאשתו של פלוטו ולמלכת העולם התחתון.
עם זאת, על פי פרוקלוס (אפיטומה אורקולורום, שדווח על ידי מרפיוטוס) וסטראבון (ספר 6), הפרק במיתוס התרחש בהיפוניון (כיום ויבו ולנטיה).
לאחר שאמה ביקשה מיופיטר לשחרר אותה, היא הורשתה לחזור אל פני האדמה.
פלוטו, שלא רצה לוותר עליה כיבד אותה בגרגירי רימון והיא אכלה אותם, מבלי לדעת כי מי שטעם ממזון השאול, רתוק אליה.
לפיכך היה עליה לכבד את חוקי השאול ונגזר עליה לבלות שישה חודשים בשנה עם פלוטו.
קרס הביאה קור וכפור בחודשים שבהם בתה נעדרה כסימן צער, ולאחר מכן העירה את הטבע לקראת חזרתה של פרוסרפינה לאדמה.
פולחנה ברומא הוצג לצד זה של דיס פאטר (המוטמע בשאול), בשנת 249 לפנה"ס.
אז נחגגו לכבודן משחקי טרנטום, שנקראו כך ממקום בשדה מארס, הטארנטום.
כיום, אוניברסיטת קור באנה, עיר שאליה הייתה קשורה לפרוסרפינה, נקראת על שמה, והקוטיצי, פסטיבלים ארוטיים עתיקים שנולדו בתראקיה ולאחר מכן התפשטו לשאר יוון, הוקדשו לפרוסרפינה.
אונס פרוסרפינה הוא אחד המיתוסים המפורסמים ביותר, ולכן תואר ביצירות אמנות שונות וחשובות, כמו קבוצת הפיסול של ברניני.
על פי המשורר המפורסם קלאודיאנוס, פלוטו, מלך העולם התחתון, נחוש לבקר בארץ, הגיח ליד אנה, בהרי אריה במרכז סיציליה, וראה את פרוסרפינה, בת האלה קרס, בין הנערות הרבות העסוקות בקטיף פרחים על חופי אגם פרגוזה.
על פי תיאורו של סטראבון, שדווח על ידי פרוקלוס, אירוע החטיפה התרחש על חופי היפניון, בים הטירני, לשם הגיע האל פלוטו מסיציליה וחטף את פרוסרפינה.
קרס, אמה של פרוסרפינה ואלת האולימפוס, הייתה נואשת למשמע הידיעה על היעלמות בתה, וביקשה את עזרתו של יופיטר, מלך כל האלים, למצוא את פרוסרפינה.
לאחר שנמצאה בשאול ונקראה לשוב לאמה, בפקודת יופיטר, נתן לה פלוטו לאכול גרגרי רימון.
גרגירי הרימון העסיסיים קשרו את פרוסרפינה להאדס לנצח.
יופיטק, לעומת זאת, בהתלהבות רבה, העניק לפרוסרפינה שישה חודשים בשנה (אביב וקיץ) עם אמה, ואת ששת החודשים הנותרים עם פלוטו בשאול (סתיו וחורף).
המיתוס של פרוסרפינה וקרס מסביר את עונות השנה.
בצה"ל, פרופיל 21, שפירושו אי-כשירות לשירות ביטחון, הוא הפרופיל הצבאי הנמוך ביותר, המשקף ליקוי גופני או נפשי שאינו מאפשר שירות בצה"ל.
בעלי פרופיל 21 משוחררים משירות סדיר ומשירות מילואים בצה"ל, אך רשאים לבקש להתנדב לשירות, והצבא שוקל כל בקשה לגופה.
הגדרת הפרופיל נקבעת על פי התקנות לקביעת כושר בריאותי ("ספר הפרופילים") של צה"ל, הקובעות את מידת ההתאמה לשיבוץ המועמד לשירות ביטחון.
על-פי הגדרתו, פרופיל 21 משקף ליקוי גופני או נפשי שאינו מאפשר שירות תקין.
נכון לשנת 1994 פירטו תקנות שירות הביטחון, תשכ"ז-1967 220 מצבים בריאותיים שכתוצאה מהם מתקבל פרופיל 21, ומהם 24 מצבים מאובחנים מתחום הפסיכיאטריה.
ערעור על קביעת פרופיל 21 הוא תהליך קשה, משום שעל המועמד להוכיח שאינו סובל מהליקוי שאובחן אצלו במידת חומרה שאינה מאפשרת לו לשרת.
ניתן לקבל פרופיל 21 בשל בעיות רפואיות חמורות ו/או בעיות נפשיות שונות.
כאשר מדובר בפטור רפואי, הוא ניתן על ידי ועדה רפואית של צה"ל הקובעת בהתאם לבדיקה רפואית אם האדם כשיר רפואית לשירות בצה"ל.
קבלת פטור נפשי מתחיל בפנייה לפסיכיאטר או פסיכולוג אזרחי והצגת בעיות נפשיות בפניו.
לאחר קבלת מכתב המלצה מגורם זה, שולח החייל או המלש"ב בקשה לפגישה עם קצין בריאות הנפש.
במהלך פגישה זו הקב"ן מאבחן את הפונה ומחליט האם לשחררו משירות צבאי או לדחות את בקשתו.
צעירים רבים עשו מאמצים ניכרים, ואף פליליים, על מנת לקבל פרופיל 21 בדרך זו על מנת להשתמט מגיוס, ובכלל זה התחזות לחולי נפש, בעלי הפרעות נפשיות והפרעות אישיות או מחלות גופניות.
פורסמו סיפורים על צעירים ששילמו כסף רב לפסיכיאטרים וכן לרופאים על מנת לזכות בחוות דעת שתביא לשחרורם משירות צבאי.
תהליך זה של הימנעות מגיוס מתואר בדבריה של האמנית זויה צ'רקסקי: "לא יכולתי לראות את עצמי כחיילת בצבא.
הוראות הפיקוד העליון של צה"ל קובעות שבעלי פרופיל 21 לא יגויסו לשירות סדיר בצה"ל, למעט במקרים חריגים, אולם מאפשרות לבעלי פרופיל 21 לבקש להתנדב לשירות, והצבא רשאי לסרב או לקבל את הבקשה.
לעומת זאת, בעלי פרופיל 21 רשאים לשרת בשירות קבע בצה"ל ובשנת 2010 שירתו בצבא הקבע מעל 700 אנשי קבע בעלי פרופיל 21. בג"ץ קבע שצה"ל רשאי לגייס בעלי פרופיל 21 לשירות קבע עליו התחייבו, אפילו בניגוד לרצונם.
השפעת פרופיל 21 על החיים מחוץ לצבא
מדינת ישראל ידועה כמדינה שרואה בשירות צבאי ערך עליון וחשוב.
החברה הישראלית פעמים רבות לא רואה בעין יפה אנשים שלא עשו שירות צבאי.
כדי להילחם בתופעה ולשפר את היחס לאנשים ללא שירות צבאי, הוקמו מספר ארגונים ועמותות שמנסות להביא ליחס יותר חיובי.
בתהליך בחינת מועמדים לעבודה, יש המייחסים משקל רב לשירות בצה"ל של המועמד ומעדיפים לקבל לעבודה את מי ששירתו בצה"ל.
בהגדרה זו כלול גם נושא הפרופיל הרפואי.
למרות קיומו של חוק זה, מעסיקים רבים שואלים על השירות הצבאי ומייחסים לו חשיבות רבה באמצעות התעסקות כללית בשירות ובלי לגעת בנתון צבאי ספציפי לרבות פרופיל צבאי.
דרך שאלות כלליות ולעיתים דרך דרישה לראות תעודת שחרור משירות צבאי (אשר שונתה לאחרונה כדי שתשמש גם המלצה למעסיקים) המעסיקים מצליחים להבין אם המועמד שמולם עשה צבא או לא.
בכך הם יכולים לפסול מועמדים ללא שירות צבאי ולטעון שסיבת הפסילה היא מקצועית ולא קשורה לצבא.
"העמותה לנפגעי פרופיל 21", או בשמה המלא "פרופיל 10 - עמותת נפגעי פרופיל 21 (מסורבי גיוס)", הייתה עמותה שהוקמה בשנת 1993 במטרה לשנות את התדמית השלילית שיש לבעלי פרופיל 21 בעיני הציבור הישראלי.
להקת 21, להקה התומכת בסרבנות שרות, קרויה על שם הפרופיל הצבאי.
פרופיל רפואי הוא סימול מספרי שניתן על ידי צה"ל לציון מידת התאמתו וכשירותו הרפואית של אדם לשירות ביחידות ובתפקידים שונים בצה"ל.
הפרופיל הרפואי הוא גורם אחד מתוך מכלול הנתונים המשפיעים על שיבוץ מיועד לשירות ביטחון (מלש"ב) בצה"ל.
טווח הפרופיל נע בין פרופיל 21, שהוא הנמוך ביותר ופוטר את נושאו מלשרת בצה"ל, לבין פרופיל 97, שמעיד על המצב הבריאותי הגבוה ביותר.
פרופיל 64 ומטה פוסל אפשרות לשירות בתפקידי לחימה.
הסיבה שאין פרופיל 100 היא אך ורק סיבה טכנית כדי להימנע מעמודה שלישית בבירוקרטיית הטפסים.
כמו כן, ההחלטה שהפרופיל המקסימלי יהיה 97 היא שרירותית ונקבעה בשנת 1956, עת הפרופיל הפך למספרי, לאחר שהחליף בסופו של דבר את השיטות שהתחלפו: "כן / לא" (שנת 1942), צבעים (שנת 1947), דירוג א-ב-ג-ד (שנת 1948).
הפרופיל נקבע לראשונה על ידי ועדה רפואית בתהליך המיון ("צו ראשון") שעובר מיועד לשירות ביטחון בלשכת הגיוס והוא עשוי להשתנות במהלך השירות הצבאי, בסדיר ובמילואים, בעקבות אירועים שמשנים את מצב בריאותו של החייל.
קיימת האפשרות להורדת הפרופיל באופן זמני, עקב הרעה במצב בריאותו של החייל, למשל בעקבות פציעה.
פרופיל רפואי הוא המדד הרפואי המרכזי שלפיו נקבע אופי שירותו של חייל בצה"ל, אולם הוא אינו השיקול הרפואי היחיד.
לעיתים, במקרה שבעיה רפואית אינה מצדיקה את שינוי הפרופיל הרפואי (ולפעמים גוררת שינוי שיבוצו של חייל), רופא היחידה יכול להעניק לחייל הקלות בשירות על בסיס רפואי (הידועות בכינוי "פְּטוֹרים").
הקלות אלה מיועדות לאפשר לחייל לשרת בצבא במסגרת הגבלות רפואיות (קבועות או זמניות) מבלי שיפגע בעצמו ומבלי שיפגע באופן תפקודו.
אם הגבלות אלה הן קבועות לצמיתות, או למשך זמן ארוך, וגם פוגעות בתפקודו של החייל, נשקלת אפשרות להעבירו לוועדה רפואית לשם הורדת הפרופיל.
בעבר, נהגו מעסיקים רבים לברר אצל מועמדים לעבודה את הפרופיל הצבאי שלהם, כאחד הקריטריונים למיון המועמדים.
בתחילת שנת 1995 נוסף לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה סעיף 2א, האוסר על מעסיקים לשאול מועמד על הפרופיל הצבאי שלו או לעשות שימוש במידע זה.
97: בריא לחלוטין – כשיר לשירות קרבי ביחידות שדה, ביחידות מובחרות בכל החילות ובגדודים הלוחמים.
במקרים של בעיות קלות מאוד (כגון, צורך במשקפיים במספר נמוך) מלווה בסעיף שאינו מוריד את הפרופיל, אך פוסל את החייל מהתנדבות לחלק מהיחידות המובחרות.
משנת 2005, אפשר להתקבל לקורס טיס עם משקפיים עם דיופטר (מספר) נמוך.
82: בעיה רפואית קלה (עיוורון צבעים, צילינדר ברמה גבוהה).
החייל כשיר לשירות ברוב חיילות השדה ואף בחלק מהיחידות ההתנדבותיות (סיירות), בכפוף לסיבת הורדת הפרופיל מ-97.
72: בעיה בינונית (לדוגמה: בעיות ברכיים, גב, אסתמה, אלרגיות או מספר משקפיים גבוה (גבוה מ-6).
חייל בעל פרופיל זה אינו כשיר לשירות בחי"ר אך כשיר לשירות קרבי ביחידות כמו חיל השריון, חיל התותחנים, מערך הנ"מ, פיקוד העורף (לוחם חילוץ והצלה), ותפקידים מסוימים בחיל הגנת הגבולות.
64: בעיה קשה (לדוגמה: אסתמה מרמה מסוימת, הפרעת קשב מגבילה, מצב נפשי).
חייל בעל פרופיל זה אינו כשיר לשירות קרבי ביחידות שדה (למעט גדוד מעברים), אך כשיר לשרת בתפקידים עורפיים, כמו חיל המודיעין, חיל הטנ"א ומשטרה צבאית.
בנוסף, הפרופיל מאפשר לשרת בשירותי הביטחון האחרים, דוגמת שח"מ ושב"ס.
במרץ 2025, עקב מצוקת כוח אדם והצורך בחיילים לצורכי משימות מלחמת חרבות ברזל, הציע אגף כוח האדם של צה"ל תוכנית הכוללת גיוס בעלי פרופיל 64 לשירות קרבי בחיל השריון ובחלק מגדודי חי"ר הגבולות.
הצעה זו הציתה ויכוח רפואי וציבורי ועוררה התנגדות רבה.
45: כשירות רפואית המגבילה את שיבוץ המועמד לתפקידים שאינם לחימה כגון תפקידים טכניים, תומכי לחימה, קורסים ועוד.
30: שירות בתנאים מיוחדים, הניתן במקום 21 או 24, לחיילים במקצועות נדרשים (כגון עתודאים).
25: פרופיל אותו מקבלים מתנדבים לשירות צבאי במקום 21 או 24.
21: בלתי כשיר לשירות צבאי מסיבות בריאותיות (גופניות או נפשיות).
בעל פרופיל זה יוכל להתנדב לשירות צבא ויקבל פרופיל חדש (25).
65: פרופיל הניתן עקב בעיה או חבלה הנגרמת בעת השירות הצבאי.
24: בלתי כשיר זמנית לשירות (לדוגמה: ניתוח בזמן השירות, רגישות חמורה לעקיצות דבורים, מחלה כלשהי) – חייל בעל פרופיל זה יקבל פטור זמני ומעקב אחת לכמה חודשים עם אפשרות שחרור קבוע לאחר תקופה מסוימת.
אם לחייל נשאר פחות מחצי שנה לשירותו, ישתחרר לצמיתות.
במערך המילואים, קבלת פרופיל 24 משמעה קבלת פטור ממערך המילואים.
חיילים בעלי פרופיל 24 נמצאים ביחידת המחלימים (ר"מ 2) שזוהי יחידה שאפשר להיות בה עד 180 יום.