tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנגירוס (ביפנית: アンギラス, באנגלית: Anguirus, לכן בשמו האמיתי: אנגילאס) הוא מפלץ בדיוני מסוג אנקילוזאורוס המופיע בסדרת סרטי "גודזילה".
בדומה למות'רה, גם אנגירוס התחיל כטוב, וגם הוא רדיואקטיבי.
תחילה הופיע אנגירוס כאויב גדול לגודזילה, אך בהמשך הפך לחברו הטוב ביותר.
הוא הופיע לראשונה ב-24 באפריל 1955, בסרט "גודזילה מכה שנית", מבית היוצר של טוהו.
דמותו של אנגירוס מדורגת במקום השמיני ברשימת "10 מפלצות-הענק היפניות הגדולות ביותר בכל הזמנים", לפי אתר IGN.
אנגירוס הוא דינוזאור בעל ארבע רגליים המשולב עם מספר תכונות של אנקילוזאורוס, סטירקוזאורוס ותנין.
יש לו כמספר קרניים בראשו וקרן דמוית קרן קרנף על אפו.
פניו מוארכים בעלי חוטם ארוך הנושא שורות של שיניים חדות ומשוננות וגבו משוריין בקוצים ארוכים וחדים.
זנבו ארוך אף יותר מאורך גופו ומכוסים גם הם בקוצים.
גפיו האחוריות ארוכות יותר מהקדמיות ומאפשרות לו לעמוד עליהן עד לגובה של 60 מטרים, אך רוב הזמן הוא מתהלך על ארבע.
סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70
בהשוואה לעיצובו הקודם של אנגירוס מ-1955, לעיצוב משנות ה-60 יש צוואר רחב ושרירי יותר.
עיניו גדולות יותר ומעניקות לו מראה הרואי יותר, בדומה לגודזילה שהופיע לצידו.
פרט לזוג ניביו המפורסמים, שהם קצרים יותר מאלה של העיצוב הקודם.
שריונו של אנגירוס כבר לא נע על גבו ומרופד בשורות אחידות של קוצים.
בסדרת סרטי שוהה, אנגירוס הוא גם דינוזאור ענק שהוער על ידי ביקוע גרעיני.
אף על פי שהם אויבים טבעיים, הוא נהיה לחבר נאמן ביותר עבור גודזילה.
חשוב גם לציין שאנגירוס המקורי נהרג בסרט מ-1955 לכן פה מדובר באנגירוס "שני", בדומה לגודזילה של אותו היקום.
בסדרת סרטי "מילניום", חוצנים אלימים משתלטים על אנגירוס וגורמים לו, לרודאן ולקינג סיסאר לתקוף את גודזילה, אך שלושתם מובסים.
אנגושט נזראן היא קבוצת כדורגל רוסית מהעיר נזראן שבאינגושטיה, שמתמודדת בליגה הרוסית השלישית ונחשבת למועדון הדגל של הרפובליקה.
הישג השיא של המועדון הוא מקום 16 בליגת הכדורגל הלאומית בעונת 2013/2014 לאחר שזכתה באליפות הדרום של ליגת הכדורגל המקצוענית בעונת 2012/2013. בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל בעונת 1995/1996 ובעונת 2013/2014 העפילה לשלב 16 האחרונות.
למועדון קיימת יריבות עם מועדוני הכדורגל של דאגסטן וצ'צ'ניה (בייחוד עם המועדונים אנז'י מחצ'קלה ואחמט גרוזני).
אנגושט הוקמה בשנת 1993 בשם "אינגושטיה" והחלה להתמודד בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה ולזמן קצר התמודדה בליגה המקצוענית.
בשנת 1995 נקראה אנגושט ומאז זהו שם הקבוצה.
בעונת 2009 הפכה שוב למועדון מקצועני כשהעפילה לליגת הכדורגל המקצוענית.
בשנת 2010 הוקם בית ספר לכדורגל בחסות המועדון ובעונת 2012/2013 זכתה באליפות הדרום של הליגה השנייה, מה שהעניק לה מקום עונה אחר כך בליגת הכדורגל הלאומית, השנייה בחשיבותה במערך הכדורגל ברוסיה.
ברם הקבוצה התקשתה בעונת הבכורה שלה בליגה הלאומית ובסיומה ירדה חזרה.
בעונת 2014/2015 נצמדה לראשות טבלת הליגה ונאבקה על זכות ההעפלה לליגה הלאומית אך נכשלה בהשגת המטרה.
באותה עונה אף הודחה מהגביע הרוסי בכדורגל כבר בשלבים המוקדמים.
הקבוצה עלתה לכותרות כאשר במשחק ליגה בינה לבין מאשוק-KMV הועלה למגרש דב כדי לבצע את בעיטת הפתיחה.
בסיום עונת 2018/2019 התברר כי איבדה את מעמדה כקבוצה מקצוענית והחל מעונת 2019/2020 מתמודדת בליגה החובבנית.
ליגת הכדורגל המקצוענית, אליפות הדרום
אנגיואדמה היא אזור של נפיחות בשכבה התחתונה של העור והריקמה שמתחת לעור, או של הריריות.
הנפיחות עשויה להופיע בפנים, בלשון, בגרון, בבטן, בזרועות וברגליים.
לעיתים קרובות זה קשור לסרפדת אשר מתנפחת בחלקו העליון של העור.
התפתחות האנגיואדמה לוקחת בדרך כלל בין דקות ספורות לכמה שעות.
המנגנון הבסיסי בדרך כלל כולל היסטמין או ברדיקינין.
הגרסה הקשורה להיסטמין נובעת מתגובה אלרגית אשר יכולה להיגרם מעקיצה של חרק, מזון או תרופות.
הגרסה הקשורה לברדיקינין עשויה להופיע כתוצאה מבעיה תורשתית הנובעת ממחסור באסטראז של C1, מתרופות אנגיוטנסין-המרת מעכבי אנזימים או הפרעה לימפופוליפריבית.
ניסיונות להגן על דרכי האוויר יכולות לכלול אינטובציה או קוניוטומיה.
אנגיואדמה הקשורה להיסטמין ניתן לטפל בה באמצעות אנטיהיסטמינים, סטרואידים ואפינפרין.
באלה הסובלים מאנגיואדמה הקשורה בברדיקינין ניתן להשתמש במעכב אסטראז C1, אקלינטיד או icatibant.
ניתן להשתמש גם בפלזמה קפואה טרייה.
בארצות הברית המחלה פוגעת בכ־100,000 אנשים בשנה.
עור הפנים, בדרך כלל סביב הפה, רירית הפה, הגרון או הלשון מתנפחים תוך דקות או עד כמה שעות.
הנפיחות יכולה להופיע גם במקומות אחרים כמו הידיים.
הנפיחות יכולה להיות מגרדת או כואבת.
תיתכן גם ירידה קלה בתחושה באזורים הפגועים כתוצאה מדחיסת העצבים.
כתוצאה מהאנגיואדמה יכולה להופיע גם סרפדת.
במקרים חמורים האנגיואדמה יכולה לפגוע בדרכי הנשימה, לגרום לקשיי נשימה וירידת רמות החמצן, במקרים כאלו נדרשת אינטובציה של קנה הנשימה כדי למנוע דום נשימה וסיכון למוות.
באנגיואדמה תורשתית לעיתים קרובות קשה לזהות סיבה ישירה להתקף.
טראומה קלה הכוללת טיפול שיניים וגירויים אחרים יכולה לגרום להתקף.
מעל ל-90% מהחולים סובלים מהתקפי בטן קשים, אשר לעיתים מלווים בבחילות, הקאות ושלשולים.
התקפים אלו יכולים להימשך יום אחד עד חמישה ימים בממוצע, ויכולים אף להגיע למצב של אשפוז להפחתת הכאבים החזקים.
כמו כן, אנגיואדמה תורשתית יכולה לגרום לנפיחות במגוון מוקדים אחרים כמו גפיים, איברי מין, הצוואר, הגרון והפנים.
הכאב מהנפיחות יכול לנוע בין כאב לא נוח ועד כאבים מייסרים, תלוי במיקום הנפיחות וחומרתו.
לא ניתן לחזות איפה ומתי יתרחש ההתקף הבא של הנפיחות.
לרוב לחולים באנגיואדמה תורשתית יש התקפים של פעם בחודש בממוצע, אך ישנם גם חולים שיש להם התקפים פעם בשבועיים וגם חולים שיש להם התקף פעם או פעמיים בשנה.
הגורמים להתקפים יכולים להשתנות מהתקף להתקף ויכולים לנבוע מזיהומים, פגיעות קלות, גירוי מכני, ניתוחים או לחץ.
ברוב המקרים הבצקת מתפתחת בפרק זמן של 12–36 שעות ונמשכת כ 2–5 ימים.
האבחנה נעשית בתמונה הקלינית, בדרך כלל על ידי בדיקות דם שגרתיות (ספירת דם מלאה, אלקטרוליטים, תפקוד כליות, אנזימי כבד).
רמות הטריפאז של תאי הפיטום עשויות להיות מוגברות אם ההתקף נבע מתגובה אלרגית חריפה.
כאשר מצבו של החולה מתייצב ניתן להבחן טוב יותר את הגורם להתקף, לדוגמה על ידי בדיקת רמות המשלים; ירידה ברמות המשלים 2 ו 4 עשויות להעיד על מחסור מעכב HAE.
אבחנת אנגיואדמה תורשתית קשה יותר ולרוב לא היא לא מתגלה לאורך זמן רב, שכן הסימפטומים שלה דומים לסימפטומים של מחלות שכיחות יותר כמו אלרגיה דבר היכול להביא לאבחון שגוי.
מלבד היסטוריה משפחתית של מחלה, רק ניתוח מעבדה יכול לספק אישור סופי למחלה.
אבחנת המחלה במקרים רבים קורת רק בגילאים מבוגרים יותר 20–25 עקב חוסר מודעות של הציבור והרופאים.
אנגיואדמה יכולה לסווג כאנגיואדמה נרכשת או אנגיואדמה תורשתית.
אנגיואדמה נרכשת (AAE) יכולה להיות אימונולוגית, לא אימונולוגית או אידיופטית.
לרוב היא נגרמת על ידי אלרגיה ומתרחשת יחד עם תסמינים אלרגיים אחרים וסרפדת (אורטיקריה).
אנגיואדמה נרכשת יכולה להופיע גם כתופעת לוואי לתרופות מסוימות כמו ACEI.
אנגיואדמה נרכשת מאופיינת במופעים חוזרים ונשנים של נפיחויות באזורים שונים כמו פנים, שפתיים, לשון, גפיים ואיברי מין.
לעיתים יכולה להופיע גם בצקת על רירית העיכול שעלולה להוביל לכאבי בטן חזקים, ואף עלולה להופיע בצקת בדרכי הנשימה העליונות דבר היכול להיות מסכן חיים.
אנגיואדמה תורשתית (HAE) קיימת בשלוש צורות שכולן נגרמות על ידי מוטציה גנטית שעוברת בתורשה בצורה אוטוזומלית דומיננטית.
שלוש הצורות נבדלות על ידי החריגות הגנטיות העומדות בבסיס.
סוגים 1 ו2 נגרמים על ידי מוטציות בגן SPRING 1, אשר גורמת לירידה ברמות חלבון המעכב C1 בסוג 1, או ירידה מהצורות הלא תפקודיות של אותו חלבון בסוג 2. HAE מסוג 3 נקשר למוטציות בגן F12, המקודד את גורם חלבון הקרישה XII.
כל צורות הHAE מובילות להפעלה לא תקינה של מערכת המשלים, ועלולות לגרום לנפיחויות גם במקומות אחרים בגוף כמו מערכת העיכול והגרון.
אנגיואדמה תורשתית מאופיינת בייצור כמויות גדולות של ברדיקינין, הנחשב הגורם המוביל להגדלת חדירות כלי דם והתרחבות כלי הדם המעוררים "התקפות אנגיואדמה" טיפוסיות.
ברדיקינין ממלא תפקיד קריטי בכל הצורות של אנגיואדמה תורשתית.
פפטיד זה ממריץ את כלי הדם ומגביר את החדירות של כלי הדם, מה שמוביל להצטברות מהירה של נוזלים באינטרסטיציום.
דבר זה בולט יותר בפנים שכן בפנים יש עור דק יותר ולכן הבצקת מתפתחת בקלות.
ברדיקינין משוחרר על ידי סוגי תאים שונים בתגובה לגירויים שונים.
דחיית ברדיקינין או עיכובו מקל על תסמיני HAE.
באנגיואדמה תורשתית היווצרות ברדיקינין נגרמת כתוצאה מהפעלה רציפה של מערכת המשלים כתוצאה ממחסור באחד מהמעכבים העיקריים שלה, פרוטאז C1.
ניתן לחלק את האנגיואדמה התורשתית ל 3 סוגים:
HAE Type 1(כ-85% מהחולים) - נובע מחסר כמותי של האנזים C1INH .
אנגיואדמה יכולה לנבוע מהיווצרות נוגדים כנגד C1INH, זוהי הפרעה אוטואימונית.
אנגיואדמה נרכשת זו קשורה להתפתחות לימפומה.
צריכת מזונות המעלים את לחץ הדם כמו משקאות אלכוהוליים או קינמון, יכולים להגדיל את הסיכוי להתקף אנגיואדמה בקרב חולים רגישים.
לעומת זאת, צריכת ברומלין בשילוב כורכום עשויה להועיל בהפתחתת הסימפטומים.
כמו כן, שימוש באספירין או איבופרופן (לעיתים גם אצטמינופן) עשויים להגביר את הסיכוי להתקף אנגיואדמה אצל חלק מהמטופלים.
באנגיואגמה אלרגית הימנעות מהאלרגן ושימוש באנטיהיסטמינים עשויים למנוע התקפות עתידיות.
Cetirizine הוא נוגד היסטמין הנפוץ לטיפול באנגיואדמה.
חלק מהמטופלים דיווחו כי לקיחת מנה נמוכה של צטיריזין (Cetirizine) מדי לילה מיתנה את תדירות ההתקפים וחומרתם, ובעת התקף אנגיואדמה לקיחת מנה גבוהה של צטיריזין ממתנת את ההתקף.
מקרים כרוניים דורשים טיפול בסטרואידים ובמקרים חמורים הגורמים לחסימת דרכי הנשימה אפינפרין עשוי להציל חיים.
מעכבי ACE יכולים לגרום לאנגיואדמה.
תרופות אלה חוסמות את האנזים ACE כך שהאנזים אינו יכול להוריד את רמות הברדיקינין וכתוצאה מכך רמות גבוהות של ברדיקנין בגוף עלולות לגרום להיווצרות אנגיואדמה.
סיבוך זה נראה נפוץ יותר אצל אפרו אמריקאים.
אצל אנשים הסובלים מאנגיואדמה על רקע טיפול במעכבי ACE, יש להפסיק את התרופה ולמצוא טיפול אלטרנטיבי כמו חוסם קולטן אנגיוטנסין, אשר בעל מנגנון דומה ואינו משפיע על הברדיקנין.
עם זאת דבר זה שנוי במחלוקת שכן, ישנם מחקרים קטנים המראים כי גם מטופלים הנוטלים ARBs יכולים לפתח אנגיואדמה בדומה לטיפול במעכבי ACE.
באנגיואדמה תורשתית (HAE) יש לנסות ולהימנע מגירויים ספציפיים אשר הובילו בעבר להתקפים.
פירזיר, תרופה המהווה מעכב סלקטיבי של הקולטנים לברדיקינין בדופן כלי הדם וניתנת בהזרקה תת-עורית.
תרכיזי C1INH (שמות מסחריים: Berinert וRhucin) מאפשרים מתן תרכיז של האנזים החסר C1 inhibitor.
Ecallantide הוא תכשיר המבוסס על מנגנון שחוסם את האנזים קאליקריין.
באנגיואדמה נרכשת (HAE) סוגים 1 ו 2 ואנגיואדמה לא היסטמינרגית, אנטי פיברולינוליטים כמו חומצה טראנקסאמית עשויים להיות יעילים.
סינרזין יכול להיות גם שימושי מכיוון שהוא חוסם את הפעלת C4 וניתן להשתמש בו גם בחולי כבד, ואילו אנדרוגנים אינם יכולים.
ניתן למנוע התקפות עתידיות של HAE על ידי שימוש באנדרוגנים כמו דנזול, אוקסנדרולון או מתילטסטוסטרון.
אנדרוגנים אלה מעלים את רמת האמינופפטידאז P, האחראי על הפעלת הבדרדיקינין.
היינריך קווינקה תיאר לראשונה את התמונה הקלינית של אנגיואדמה בשנת 1882, אף על פי שהיו תיאורים קודמים של המצב.
בשנת 1888 ויליאם אוסלר מצא כי בחלק מהמקרים יש בסיס תורשתי וטבע את המונח "אנגיו-נוירו-אדמה תורשתית".
הקשר בין אנגיואדמה למחסור במעכב אסטרז C1 הוכח ב-1963.
אנגלה, נסיכת ליכטנשטיין ורוזנת ריטברג , היא מעצבת אופנה פנמית הנשואה למקסימיליאן, נסיך ליכטנשטיין.
נולדה בשם אנחלה חיסלה בראון (בספרדית: Angela Gisela Brown) בבוקאס דל טורו, פנמה ב-10 באפריל 1973. הוריה הם חאוויר פרנסיסקו בראון וסילביה מריצקה בורקי.
בילדותה עברה המשפחה לעיר ניו יורק, ולאחר שסיימה את לימודי התיכון, למדה אנגלה בבית ספר פרסונס לעיצוב, וזכתה בפרס על שם אוסקר דה לה רנטה.
לאחר סיום לימודיה היא הקימה חברת אופנה משלה בשם "א.
בראון" וכן שימשה כמנהלת של מותג האופנה "אדריאן ויטאדיני".
ב-1997 היא נפגשה במסיבה בניו יורק עם מקסימיליאן, נסיך ליכטנשטיין בנו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין הצעיר ממנה ב-12 שנים.
ב-1999 הם הודיעו על אירוסיהם.
ב-21 בינואר 2000 הם נישאו בטקס אזרחי בוואדוץ.
הטקס הדתי נערך בניו יורק ב-29 בינואר.
אנגלה היא האישה האפרו-אמריקנית הראשונה שנישאה לבן של משפחת מלוכה אירופאית מכהנת.
ב-18 במאי 2001 נולד בלונדון בנם הראשון הנסיך אלפונס.
אנגלה מופיעה לעיתים עם בעלה ובנה בטקסים של משפחת המלוכה הליכטנשטיינית.
אנגלברט פרנרסטורפר היה פוליטיקאי ועיתונאי אוסטרי.
פרנרסטורפר היה תחילה פעיל בתנועה הלאומית הגרמנית באוסטריה ואחר כך אחד ממנהיגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בארץ זו בימי השלטון האוסטרו-הונגרי.
פרנרסטורפר כיהן עם הפסקה קצרה כ-32 שנה כחבר בפרלמנט האוסטרי.
פרנרסטורפר נולד בשנת 1850 בווינה, בירת האימפריה האוסטרית, במשפחה של חייט אוסטרי.
הוא למד בגימנסיית שוטן בווינה ומאוחר יותר עבד בה כמורה.
בשנים 1870–1874 למד פילוסופיה, פילולוגיה גרמנית והיסטוריה באוניברסיטת וינה.
בצעירותו הצטרף לחוג הלאומי הגרמני בראשות הרוזן גאורג פון שנרר שנאבק למען הכללת אוסטריה בגרמניה הגדולה.
מיוזמתו בשנת 1880 קם איגוד בתי הספר הגרמנים (Deutsche Schulverein).
בימי לימודיו היה חבר ב"אחוות" הסטודנטים "בראונה ארמיניה וינה".
החל משנת 1881 היה עורך שותף והחל מ־1883 עורך בעיתון "דויטשה וורטה" (מילים גרמניות) ובשנת 1882 השתתף, בעריכת "תוכנית לינץ" בעד הלאומיות הגרמנית באוסטריה.
בשנים 1885–1897 ושוב בין 1901–1918 היה פרנרסטורפר נציג מחוז הבחירות וינר נוישטאט ונוינקירכן שבאוסטריה תחתית חבר במועצת האימפריה או הרייכסראט, הבית העליון של קיסרות אוסטריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
הוא פעל בפרלמנט בהתחלה כנציג עצמאי וכחבר ב"מועדון השמאל המאוחד" שבו פעלו כמה חוגים ליברליים, אחר כך היה חבר ב"מועדון הגרמני" שקם בעקבות התפרקות "השמאל המאוחד".
בשנות ה-80 של המאה ה-19 יחד עם הנבחר פרדיננד קרונאווטר דגל פרנרסטורפר בהגנת האינטרסים של הפועלים ופתרונן של סוגיות חברתיות בוערות.
ב-1890 היה פעל במסגרת "התאחדות הלאומית הגרמנית".
אולם בשנת 1891, בגלל סלידה מהתגברות המגמה האנטישמית בחיק התנועה הלאומית הגרמנית, עזב אותה פרנרסטורפר והחל משנת 1896 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של הפועלים הגרמנים באוסטריה, וייצג את הזרם הלאומי גרמני שבתוכה (לפני כן השתייך לחוג "פאביאר" – Fabier שממנו צמחה המפלגה הסוציאלפוליטית).
לצידו של ויקטור אדלר, שאיתו היה מיודד מזמן לימודי התיכון, הפך פרנרסטורפר למנהיג של הסוציאל-דמוקרטים האוסטרים.
פרנרסטורפר כתב בעיתון המפלגה "ארבייטר-צייטונג" פיליטונים וביקורת תיאטרון.
אחרי שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הייתה לסיעה הגדולה ביותר בפרלמנט, החל משנת 1907 כיהן פרנרסטורפר כסגן יושב ראש סוציאל-דמוקרט ראשון של בית הנבחרים של אוסטריה.
אנגיטי (בהינדוסטנית: או ) היא פלטה (כירה) מסורתית המשמשת לחימום חללים ולבישול באזורים הצפוניים של דרום אסיה, בעיקר בהודו, בפקיסטן ובנפאל.
האנגיטי (Angithi) בדרך כלל מייצר חום משריפת פחם, וכאשר הוא בשימוש, יש בו פחם זוהר או חתיכות פחם, אך החימום הוא עם מעט להבות או ללא להבות כלל.
גרסה קטנה יותר, ודקורטיבית יותר, של אנגיטי שנקרא קאנגר או קאנגרי והוא למטרות שימוש אישי בקשמיר.
תנורי האנגיטי משמשים לעיתים קרובות בחללים סגורים, כדי למקסם את החימום וכתוצאה מכך קיימים באזורי השימוש מקרי מוות מהרעלת פחמן חד-חמצני.
הרשויות הציבוריות ותקשורת ההמונים באזור ממליצים לעיתים קרובות לא להשתמש באנגיטי או בבוכרי (סוג אחר של תנור) בחדרים סגורים.
אנגיומה דובדבנית או המנגיומה דובדבנית (cherry hemangioma או Cherry angioma) היא גידול שפיר לא מזיק, המכיל ריבוי חריג של כלי דם.
נראית כמו בליטה קטנה בצורת כיפה אדומה בוהקת על העור ומופיע בדרך כלל על החזה והזרועות.
זה הסוג הנפוץ ביותר של אנגיומה, ומספרם גדל לרוב עם הגיל.
אנגיומות מופיעות כמעט בכל הבוגרים מעל גיל 30. תוארו לראשונה על ידי המנתח הבריטי בן המאה התשע-עשרה, קמפבל דה מורגן.
אנגיומה דובדבנית מורכבות מאשכולות של נימים על פני העור, היוצרות כיפה עגולה קטנה ("פאפולה"), צבעה נע בין אדום עז לסגול.
כאשר היא מתפתחת לראשונה, היא עשויה להיות בקוטר של עשירית המילימטר בלבד וכמעט שטוחה לגמרי.
עם זאת, היא בדרך כלל גדלה לרוחב של מילימטר אחד או שניים.
אנגיומות מרובות סמוכות יוצרות אנגיומה פוליפואידית.
מכיוון שכלי הדם המרכיבים אנגיומה כל כך קרובים לפני השטח של העור, אנגיומות דובדבנית עלולות לדמם במידה רבה אם היא נפצעת.
אנגיומות דובדבניות מופיעות באופן ספונטני אצל אנשים רבים בגיל העמידה, אך יכולות להופיע גם בקרב צעירים.
הן יכולות להופיע גם בצורה מתפרצת אגרסיבית בכל גיל.
הסיבה להתפתחות אנגיומות דובדבניות אינה מובנת.
נגעים אלו בדרך כלל אינם דורשים טיפול.
אם הם מפריעים מבחינה אסתטית או יוצרים דימומים, ניתן להסירם באמצעות צריבה חשמלית, תהליך של הרס הרקמה באמצעות בדיקה קטנה עם זרם חשמלי שעובר דרכה.
לאחרונה נעשה שימוש גם בטיפול בלייזר צבע פועם או בטיפול באור פועם (IPL).
ברוב החולים, המספר והגודל של אנגיומות דובדבניות גדלים עם העלייה בגיל.
הם אינם מזיקים, ואינם קשורים לסרטן.
התפרצות של אנגיומה דובדבנית, דווח רק לעיתים נדירות כסימן המבשר למחלת Castleman multicentric (MCD), מיאלומה ומחלות לימפופרוליפרטיביות אחרות.
אנגל מארין (, 8 בינואר 1942 – 18 במרץ 2024) היה פוליטיקאי בולגרי שכיהן כסגן נשיא בולגריה בין השנים 2002 ל-2012. הוא נכנס לתפקידו ב-2002 יחד עם הנשיא גאורגי פרבאנוב, והם נבחרו מחדש לכהונה שנייה ב-2007.
מארין נולד בעיירה באטאק והשלים את לימודיו התיכוניים בדווין ב-1960. מ-1960 עד 1965 למד בבית הספר הצבאי לארטילריה בשומן, בהתמחות בארטלריית קרקע.
בנוסף, קיבל תואר אזרחי בהנדסת אלקטרוניקת רדיו.
בין 1974 ל-1978 הוא למד באקדמיה הצבאית לתותחנים בלנינגרד.
הוא סיים בהצטיינות ובמדליית זהב ב"מפקדת הרמטכ"ל והאופרטיבי-טקטי".
הוא קיבל תואר אוניברסיטאי בחינוך צבאי.
במשך כהונתו ביחד עם הנשיא פרבאנוב, בעזרת הסמכות הנשיאותית שקיבלו למתן חנינות, הם חננו 431 פושעים.
אנגלה נמט (בהונגרית: Angéla Németh; 18 בפברואר 1946 - 5 באוגוסט 2014) הייתה אתלטית הונגרייה, אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968) ואלופת אירופה (אתונה 1969) בהטלת כידון.
באליפות אירופה שנערכה בספטמבר בבודפשט סיימה במקום 15 בהטלת כידון בתוצאה של 49.14 מטר.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי שנערכה באוקטובר זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 60.36 מטר, לפני מיכאלה פנש מרומניה (59.92 מטר) ואווה ינקו מאוסטריה (58.04 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בספטמבר באתונה שביוון זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אליפות חדש של 59.76 מטר, לפני בת ארצה מגדה וידוס (58.80 מטר) וולנטינה אוורט מברית המועצות (56.56 מטר).
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בהלסינקי שבפינלנד סיימה במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 57.44 מטר.
באולימפיאדת מינכן שנערכה באוגוסט-ספטמבר סיימה במקום 13 בהטלת כידון בתוצאה של 53.48 מטר.
אנגלה נילסון (בשוודית: Engla Nilsson; נולדה ב-20 במאי 2005) היא אתלטית שוודית, זוכת מדליית ארד באליפות אירופה באולם (אפלדורן 2025) בקפיצה לגובה.
מדליית ארד באליפות אירופה באולם
באליפות אירופה באולם שנערכה באפלדורן שבהולנד במרץ זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 1.92 מטר, אחרי ירוסלבה מהוצ'יך מאוקראינה (1.99 מטר) ואנג'לינה טופיץ' מסרביה (1.95 מטר).
האנגישיקי (延喜式, מילולית: נהלים מתקופת האנגי) הוא טקסט משפטי יפני מוקדם שנערך באמצע תקופת הייאן, והוא אוסף כללים פורמליים על חוקים ומנהגים.
רוב העבודה הושלמה בשנת 927.
החיבור החל בשנת 905 (Engi 5) בהוראת הקיסר דאיגו.
העבודה החלה על ידי פוג'יווארה נו טוקיהירה אך נעצרה כאשר המחבר נפטר כעבור ארבע שנים בשנת 909. אחיו פוג'יווארה נו טדהירה חידש את העבודה בשנת 912, וכנראה השלים אותה בשנת 927 .
לאחר מספר תיקונים, העבודה שימשה כבסיס לרפורמות החל משנת 967 .
האנגישיקי מספק גם מידע רב על החיים באותם זמנים, כולל תיאורים של 10 סוגים שונים של סאקה.
האנגישיקי המקורי אינו קיים עוד, ורוב העותקים העתיקים מתקופות מורומאצ'י וסנגוקו אבדו.
העותק העתיק ביותר ששרד, למעט מגילה אחת, תועתק בסוף תקופת הייאן.
27 מגילות אלו שמורות כיום במוזיאון הלאומי של טוקיו כאוצר לאומי של יפן.
הן מגיעות מעיזבונה של משפחת קוג'ו, ענף של בית פוג'יווארה.
מכיוון שרבות מהמגילות נכתבו על גבם של מסמכים ישנים יותר, למגילות אלו חשיבות היסטורית רבה לא רק בכל הנוגע למגילה עצמה.
מעבר לכך, ישנם שלושה כרכים (כרך 12 הנותר, כרך 14, כרך 16 משנת 1127, בתקופת הייאן) השייכים לאוסף של מקדש קונגו-ג'י באוסקה .
הטקסט מורכב מ-50 כרכים ומאורגן לפי חלקים:
בנוסף לוויסות טקסים, כולל דאיג'וסאי (ה"נינאמה-סאי" הראשון לאחר עלייתו של קיסר חדש) ופולחן במקדש איסה הגדול ובסאיקו, חלק זה של האניגישקי תיעד טקסטים ליטורגיים, 2,861 מקדשי שינטו המוכרים רשמית, ו-3,131 קאמי המוכרים רשמית.
כרכים 11–40: מחלקת המדינה ושמונת המשרדים
כרכים 41–49: מחלקות אחרות (משטרה, מחסנים צבאיים וכו')
אנגליה היא הגדולה בארצות הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
אוכלוסיית אנגליה מהווה יותר מ-83% מאוכלוסיית הממלכה, ושטחה הוא כשני שלישים משטח האי הבריטי ובשל כך "אנגליה" משמשת לעיתים כמילה נרדפת לבריטניה הגדולה ואפילו לממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
ביבשה, אנגליה גובלת בוויילס בדרום-מערב ובסקוטלנד בצפון, ובים, בתעלת למאנש, בים הצפוני ובים האירי.
מקור שם הארץ הוא באנגלים, אחד השבטים הגרמאניים שהתנחלו בבריטניה במאה החמישית והשישית.
ממלכת אנגליה שהתגבשה במאה התשיעית הייתה המדינה החזקה באיים הבריטיים במשך קרוב לאלף שנים.
ב-1707 התאחדה עם ממלכת סקוטלנד ונוסדה הממלכה המאוחדת.
אנגליה נבדלת משלוש הארצות האחרות בכך שאין לה כל אוטונומיה פוליטית, והיא נשלטת ישירות על ידי הממשלה והפרלמנט הבריטיים, השוכנים בלונדון, שהיא בירת אנגליה והממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד גם יחד.
מבחינה משפטית, אנגליה וויילס מהוות יחידה אחת הכפופה למערכת חוקים אחת משותפת הנבדלת מזו של סקוטלנד וצפון אירלנד.
אנגליה הייתה מיושבת לפחות 60,000 שנים, הגם שעידני קרח חוזרים ונשנים גרמו לה לתקופות מספר שבהן רוב שטחה לא התאים להתיישבות אדם.
תקופות אלו נפסקו לפני כ-20,000 שנים.
הציידים והמלקטים של תקופת האבן פינו את הדרך לחקלאים ויישובי קבע.
תרבות מגלית מתקדמת נוצרה במערב אנגליה לפני כ-4,000 שנה.
לאחר 1,500 שנים ירשו אותה שבטים קלטים שהיגרו ממערב אירופה, בעיקר מגאליה.
שבטים אלו כמכלול נודעו בשם בריטונים, השם שניתן להם על ידי סוחרים פיניקים - עדות לאופן בו גם בימים מוקדמים אלו האי היה חלק מתרבות הסחר באירופה ובמזרח התיכון.
הפלישה הרומית הראשונה לאי התרחשה בשנת 55 לפנה"ס כשיוליוס קיסר החליט להוסיף את האי לכיבושיו ביבשת.
הפלישה לא צלחה והאי נכבש מאוחר יותר בהוראתו של הקיסר קלאודיוס באמצע המאה הראשונה לספירה.
כל החלק הדרומי של האי (שגבולותיו זהים בערך לאלו של האזורים המזוהים כיום כאנגליה וויילס), הפך למושבה רומאית משגשגת.
המושבה ננטשה על ידי הרומאים במאה ה-5, כאשר האימפריה הנחלשת משכה את לגיונותיה כדי להגן על גבולותיה.
ללא עזרת הצבא הרומאי, לא הצליחה בריטניה הרומאית להתנגד לאורך זמן לפלישות השבטים הגרמאניים במאות ה-5 וה-6. השבטים הביאו לאזור אנגליה המודרנית תרבות חדשה ושפה חדשה ובכך דחפו את שלטון הבריטים-רומאים לעבר ויילס של ימינו והאזורים המערביים ביותר של אנגליה (בעיקר קורנוול וקאמבריה).
חלק מהבריטונים חצו את תעלת למאנש לעבר צרפת, לאזור בריטאני של ימינו, ובכך נתנו לו את שמו ושפתו (בריטונית).
אבל רבים מהבריטים-רומאים נותרו באנגליה ונטמעו בקרב הפולשים.
הפולשים התחלקו לשלוש קבוצות עיקריות: יוטים, סקסונים ואנגלים.
עם התפתחות תרבותם נוצרו מדינות אשר החלו להתאחד ביניהן.
מעת לעת במשך תקופה זו אחד ממלכי הסקסונים הצליח להשתלט על כל או רוב תושבי אנגליה, על כן קשה לזהות את הזמן המדויק בו אוחד האזור לממלכת אנגליה.
במובן מסוים, אחדות אמיתית הושגה בתגובה לפלישות הוויקינגים מדנמרק אשר כבשו את החלק המזרחי של אנגליה במאה ה-8. אגברט, מלך וסקס מוזכר לרוב כמלך הראשון של כל האנגלים, אם כי התואר "מלך אנגליה" אומץ לראשונה רק שני דורות לאחר מכן, על ידי אלפרד הגדול, שמלך בין השנים 871–879.
המורשת העיקרית שנותרה מהאזורים בהם שפת הבריטונים שלטה, היא שמות המקומות.
רבים משמות אלו באנגליה (ובאופן פחות בולט - גם בסקוטלנד) באו למעשה משמות בריטים-קלטים, כולל לונדון, דאמברטון, יורק, דורצ'סטר, דובר וקולצ'סטר.
בשנת 1066 ויליאם הכובש והנורמנים כבשו את הממלכה הקיימת של אנגליה והקימו מערכת שלטונית ומערכת אצולה אנגלו-נורמנית.
הם שלטו כמושלים ובעלי האדמות של פשוטי העם האנגלים.
אצולה זו שימרה שימוש בשפה צרפתית מוקדמת, אך במהרה הבדלי התרבויות והשפה נמחקו במהלך ימי הביניים.
בזמן שהאנגלית הישנה נותרה כשפה המדוברת על ידי פשוטי העם, האצילים הנורמנים השפיעו עליהם מאוד בעזרת מילים צרפתיות ומנהגים צרפתיים.
אנגליה נכנסה לעימותים חוזרים ונשנים עם ויילס, שהייתה באותה עת נסיכות עצמאית, ועם סקוטלנד, שהייתה אז ממלכה עצמאית.
שליטיה של אנגליה שאפו להרחיב את ההשפעה הנורמנית על כל האי הבריטי.
כיבוש ויילס הושלם במאה ה-13, כשהאזור סופח לאנגליה והפך בהדרגה להיות חלק מהממלכה ברוב המובנים, אם כי בתקופה המודרנית נהוג לחשוב על בני האזור כעל אומה נפרדת (המיוצגת באופן נפרד באירועי תרבות, כגון ספורט).
הכוח הנורמני בסקוטלנד עבר עליות ומורדות במהלך השנים והסקוטים הצליחו להשאיר בידם מידה כלשהי של עצמאות, למרות מלחמות חוזרות עם האנגלים.
על אף שבסופו של דבר אנגליה הייתה מעצמה צבאית בינונית בלבד, היא הפכה לאחת המדינות העשירות ביותר באירופה של ימי הביניים, בעיקר עקב שליטתה בשוק הצמר, וכן בזכות תחילת התפתחות כוחה הימי.
כישלונה בהשגת שאיפותיה הטריטוריאליות ביבשת אירופה גרם לשליטי אנגליה להתבונן הרחק יותר ולבנות את הבסיס לאימפריית מסחר ומושבות.
זה היה המסד עליו הושתתה האימפריה הבריטית.
הרפורמציה הפרוטסטנטית סיבכה את אנגליה במלחמות דת עם המעצמות הקתוליות באירופה, בעיקר ספרד, אך הממלכה שמרה על עצמאותה בזכות מזל - וכישורי מלכים כריזמטיים (כמו אליזבת הראשונה).
יורשה של אליזבת, ג'יימס הראשון, מלך תחילה בסקוטלנד (כג'יימס השישי) כשהוכתר גם למלך אנגליה.
המצב שנוצר מכונה במשפט הבינלאומי "אוניה פרסונלית" (איחוד אישי של שני תארים ומעלה לאותה אישיות): "מלך בריטניה הגדולה".
זה היה היסוד לחוק האיחוד של 1707 שאיחד באופן רשמי את אנגליה, סקוטלנד וויילס ל"ממלכת בריטניה הגדולה"; בהמשך, זו הפכה ל"ממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד" (1801 עד 1927) ולבסוף ל"ממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד" (מ-1927 ועד זמננו).
בעקבות חקיקה בשנים 1284 ו-1535–1542, ויילס חלקה את מעמדה החוקי עם זה של אנגליה כ"אנגליה וויילס".
חוק האיחוד של הממלכה עם סקוטלנד ב-1707 יצר את "ממלכת בריטניה הגדולה", אשר מיזגה את אנגליה, ויילס וסקוטלנד לישות פוליטית אחת.
סקוטלנד, יחד עם צפון אירלנד, שמרה על מערכת משפטית נפרדת.
דוכסות קורנוול ודוכסות לנקסטר שמרו גם הן מספר זכויות ייחודיות.
כל בריטניה הגדולה נשלטת על ידי ממשלת הממלכה המאוחדת החל משנת האיחוד.
בשנת 1999 נערכו לראשונה בחירות לפרלמנט האזורי בסקוטלנד ולאספת נבחרים האזורית בוויילס, כך שאנגליה נותרה היחידה מבין המדינות באי שלא הקימה לעצמה בית מחוקקים משל עצמה.
מכיוון שכל החקיקה עבור אנגליה מועברת בפרלמנט של הממלכה המאוחדת בווסטמינסטר, ישנן מספר תלונות לגבי יכולתם של לא-אנגלים להשפיע רבות על חקיקה שנוגעת אך ורק לאנגליה.
בעיה זו הוצגה על ידי פוליטיקאים אנגלים ולא-אנגלים, במיוחד אלו המתנגדים להעברת סמכויות, וזכתה לכינוי "שאלת וסט לות'יאן" (על שם מחוז בסקוטלנד).
מבחינת שלטון, אנגליה היא תופעה חריגה בממלכה המאוחדת.
שלא כמו שלוש האומות האחרות, אין לה פרלמנט מקומי או ממשלה וענייני השלטון הקשורים אליה מטופלים על ידי ממשלת הממלכה המאוחדת, פרלמנט הממלכה המאוחדת ומספר ארגונים קטנים ואוטונומיים, הדואגים לנושאים ספציפיים, כמו המורשת האנגלית.
בימים אלו מתרבות הקריאות לפירוק הממלכה המאוחדת וליצירת אנגליה עצמאית.
הממשל הנוכחי מעדיף הקמת רשויות מקומיות בטיעון לפיו אנגליה גדולה מדי מכדי להיות מדינה ריבונית בתוך הממלכה המאוחדת.
וינצ'סטר הייתה הבירה המקורית של אנגליה עד המאה ה-11. עם הזמן הפכה לונדון לבירה המסחרית של האומה בזמן שווסטמינסטר (בה נמצאת חצר המלוכה) הפכה לבירה הפוליטית.
תפקידים אלו, במובן רחב יותר, השתמרו עד היום.
מבחינה היסטורית, צורת השלטון המקומי הגבוהה ביותר באנגליה הייתה מחוז.
חלוקה זו נוצרה מיחידות רבות של ממלכות באנגליה של לפני האיחוד, כמו אסקס וסאסקס וערים שונות.
רוב גבולות המחוזות נוצרו לפני המהפכה התעשייתית והעיור המואץ שהיה תוצאה של המהפכה התעשייתית.
הפתרון למצב זה היה יצירת מחוזות עירוניים.
אלו פוזרו לאחר מכן, יחד עם מספר מחוזות אחרים, לשלטון אזורי, אשר איחד את המחוז והשלטון העירוני.
העיר היא האזור היחיד בו יש בית נבחרים וראש עיר אשר נבחר בבחירות ישירות.
32 רשויות הרבעים בלונדון והאיגוד של לונדון נותרו צורת השלטון המקומי בעיר.
מלבד לונדון, סמכותם של האזורים מוגבלת ביותר ועליהם לתת דין וחשבון לפרלמנט, לא לנציגים נבחרים מקומיים.
סמכות אזורית נמצאת בידיהן של ועדות מקומיות שנבחרו על ידי הממשלה הבריטית.
אנגליה מהווה שני שלישים מהאי הבריטי וממוקמת במרכזו ובדרומו.
בנוסף, ישנם מספר איים קטנים השייכים לאנגליה, הגדול בהם הוא האי וייט.
אנגליה גובלת בסקוטלנד בצפון ובוויילס, במערב.
מרחקה מאירופה היבשתית הוא 38 ק"מ.
הנוף באנגליה מתאפיין בעיקר בגבעות, אבל אלה הופכות בהדרגה להרים של ממש בצפון.
ישנו גם אזור מישורי ונמוך המורכב בעיקר מביצות במזרח.
רוב הביצות יובשו לצורכי חקלאות.
מנהרת התעלה מחברת את אנגליה ליבשת האירופית.
הגבול הצרפתי-אנגלי עובר באמצע המנהרה.
הנמל הגדול ביותר באנגליה הוא פול, במרכזו של החוף הדרומי.
נמל זה נחשב כנמל השני בגודלו בעולם, על אף שיש חולקים על קביעה זו.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שאי פעם תועדה באנגליה היא 38.5 מעלות צלזיוס ב-10 באוגוסט 2003 בקנט.
הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה היא 26.1- מעלות צלזיוס ב-10 בינואר 1982 ליד ניופורט.
בעבר, בזמן ימי הביניים, אנגליה הייתה מיצרניות הצמר החשובות בעולם.
המדינה ייצאה את הצמר לאירופה וערי מסחר ונמלים רבים קמו בעקבות תעשייה זו.
תשתית בעייתית הקשתה על התפתחות המרכזים התעשייתיים לגודל משמעותי, אך כאשר החלו להיבנות תעלות ומסילות רכבת (במאות ה-18 וה-19), החלה התקדמות בפיתוחם.
אנגליה הייתה מחלוצות המהפכה התעשייתית במאה ה-18. באותה תקופה האימפריה הבריטית שלטה על מספר רב של מושבות באוסטרליה, אמריקה וקנדה, למשל.
כלכלת אנגליה נתמכה על ידי המושבות האלה, אשר סיפקו לה משאבים שונים כגון כותנה וטבק.
המפעלים האנגלים עיבדו את המוצרים האלו ומכרו אותם הן לשוק המקומי ולשוק הבינלאומי.
כיום אנגליה היא אחת מהמדינות המתועשות ביותר בעולם.
היא מייצרת מספר מוצרים, החל ממחטי תפירה ועד לציוד מכרות.
המדינה מובילה בבניית ספינות ויצרנית חשובה של טקסטיל ומוצרים כימיים.
מכוניות, רכבות ומטוסים הם גם מוצרי תעשייה חשובים באנגליה.
העיר לונדון הפכה במהלך העשורים האחרונים במאה ה-20 לאחד המרכזים הפיננסיים הגדולים בעולם, יחד עם טוקיו וניו יורק.
תעשיות כבדות, כגון כריית פחם, תעשיות פלדה ועוד, צנחו באמצע המאה ה-20 והוחלפו עם הזמן בתעשיות היי-טק וכדומה.
אוכלוסיית אנגליה מונה כ-56 מיליון.
שיעור הפריון עומד על 1.66 צאצאים לאישה נכון לשנת 2019.
כ-12% מאוכלוסיית אנגליה הם קבוצות מיעוט אתניות.
ישנו ויכוח לגבי מוצאה של האוכלוסייה האנגלית - האם מוצאה מהשבטים המקוריים ששרדו והתערבבו, או שמא עיקרה מהתיישבויות והגירות של עמים אחרים לתוך האי.
הדעה המסורתית קובעת כי האוכלוסייה היא ברובה צאצאים של גלי הגירה, אך עדויות DNA מראות שייתכן כי אבות האוכלוסייה גרו באי עוד בתקופה הפרה-היסטורית.
גלי ההגירה העיקריים הם: הקלטים בסביבות 600 לפני הספירה, התקופה הרומית, השבטים הגרמניים (350–550), ויקינגים ודנים (800–900), נורמנים (1066), פליטים מאירופה (1650–1750), אירים (1840–1850), אירים ויהודים (1880–1940), אירים, קריביים, אפריקאיים ודרום-אסייתים (1955 ואילך), אירים, מזרח-אירופאים, איראנים, כורדים ופליטים רבים (1985 ואילך).
בנוסף, ישנה הגירה פנים-בריטית מסקוטלנד, מוויילס ומצפון אירלנד.
אנגליה היא המדינה המאוכלסת ביותר בממלכה המאוחדת והמדינה השנייה בצפיפות האוכלוסין באירופה.
רשימת הערים הגדולות באנגליה נתונה לוויכוח עקב ההגדרה הבריטית-אנגלית לעיר (אזור אורבני שמתפתח תדיר).
לפי הגדרה זו, לונדון היא העיר הגדולה ביותר באנגליה ובהפרש ניכר.
מנצ'סטר וברמינגהאם צמודות במקום השני.
מספר ערים נוספות, בעיקר בצפון אנגליה, הן בעלות גודל והשפעה ניכרים, כמו ליברפול, לידס, ניוקאסל, נוטינגהאם, בריסטול ושפילד.
אם משתמשים בהגדרה האמריקאית (ארצות הברית) לגבולות העיר, שש הערים הגדולות באנגליה הן ברמינגהאם, לידס, שפילד, ברדפורד, ליברפול ומנצ'סטר.
לפי הגדרה זו, לונדון איננה ברשימה (כיוון שהעיר עצמה היא זעירה ורק חלק מאזור לונדון-רבתי).
עקב ההבדלים בתוצאות הדירוג, יש המשתמשים בשיטת דירוג זו או אחרת לפי טעמיהם.
לאנגליה אין שפה רשמית מבחינה חוקית, אך השפה האנגלית שמקורה בארץ משמשת ככזו בפועל.
הלשון האנגלית המדוברת מכילה מגוון של מבטאים אזוריים, דיאלקטים מובהקים (באזורי הכפר המסורתיים, לרוב בקרב מבוגרים) וסוציולקטים.
קו הגבול הלשוני המוכר והבולט ביותר הוא זה שבין הצפון לדרום, הנבדלים זה מזה בהגייה המקובלת של תנועות שונות.
באנגליה גופא שרדה רק לשון לא-אנגלית אחת, הקורנית של קורנוול.
היא נכחדה במהלך המאה ה-19 אך לאחרונה הוחייתה, והיא מדוברת בדרגות שונות על ידי כ-3,500 אנשים.
עקב היותה של אנגליה עתירה במהגרים, מדוברות בערים הגדולות שפות זרות רבות לאינספור, כשהבולטות הן אלו של המדינות מהן מגיעים רוב המהגרים: פנג'אבי, הינדית, אורדו, בנגלית, פולנית וסינית.
יהודים הגיעו לאנגליה לראשונה עם ויליאם הכובש ב-1066, אך גורשו על ידי אדוארד הראשון ב-1290 וישיבתם נאסרה במשך כשלוש מאות וחמישים שנה.
באמצע המאה ה-17 התיר אוליבר קרומוול את שיבת היהודים.
בתחילה הגיעו ספרדים מארצות השפלה, ולאחריהם אשכנזים ממרכז אירופה.
גל הגירה עצום מרוסיה ופולין חימש את האוכלוסייה היהודית, מ-60,000 ל-300,000, סביב ראשית המאה העשרים.
ערב מלחמת העולם השנייה נמלטו למדינה רבבות פליטים יהודים מהשטחים בשלטון הנאצים.
באנגליה יושב רוב מכריע של יהודי הממלכה המאוחדת, המונים קרוב לרבע מיליון נפש.
הריכוז הגדול ביותר הוא בלונדון, עם כ-200 אלף יהודים, רובם בשכונות הצפון מערביות של העיר ובראשן הנדון וגולדרס גרין, אך גם בהמפסטד ובסטמפורד היל.
הריכוז השני בגודלו הוא במנצ'סטר, עם כ-40,000 יהודים, בעיקר בצפון העיר.
הספרות הבריטית הפכה לחלק חשוב מהספרות העולמית הודות למחזותיו של ויליאם שייקספיר הנחשבים בעיני רבים למחזות הגדולים ביותר שנכתבו בשפה האנגלית ובתרבות המערב, מחזאים אנגלים נודעים הם כריסטופר מרלו וסומרסט מואהם.
ג'ורג' ברנארד שו, מגדולי המחזאים אמנם נולד באירלנד אך חי ופעל שנים בלונדון ובאנגליה.
דניאל דפו נחשב, יחד עם סמיואל ריצ'רדסון, לאבי הרומן האנגלי ("רובינזון קרוזו" הוא ספרו הידוע ביותר).
גם הנרי פילדינג היה אחד ממייסדי הרומן האנגלי.
כמו כן בתחום סיפורי המסתורין והבלשות תופסים האנגלים מקום של כבוד - אגתה כריסטי וארתור קונאן דויל נחשבים לגדולי סופרי ז'אנר הבלשות בכל הזמנים.
אנגליה ידועה במשורריה המפורסמים, עליהם נמנים: ג'ון מילטון, ויליאם שייקספיר, אדמונד ספנסר, ויליאם וורדסוורת', ג'פרי צ'וסר, פיליפ סידני, פרסי ביש שלי, לורד ביירון, ויליאם בלייק, ג'ון קיטס, אלפרד טניסון, הביטלס ואחרים.
בתחום המדעים אנגליה תרמה לעולם את אייזק ניוטון ואת צ'ארלס דרווין.
ליגת הכדורגל האנגלית, הפרמייר ליג, היא אחת מליגות הכדורגל המצליחות בעולם, ומדורגת נכון לעונת 2024/2025 במקום הראשון בדירוג אופ"א.
יחד עם הפריימר ליג נמצאות הליגה השנייה "פוטבול ליג צ'מפיונשיפ", השלישית "הפוטבול ליג הראשונה" והרביעית "הפוטבול ליג השנייה".
האנגלו-סקסונים היו קבוצת עמים גרמאניים, שפלשה לבריטניה הגדולה לקראת המאה ה-5 לספירה, והיוותה בסיס להתפתחות הממלכה האנגלית העתידית.
בקבוצה השתתפו האנגלים, היוטים והסקסונים.
מקור המונח "אנגלו-סקסוניי" בימי המלך אלפרד הגדול, שנהג להשתמש בתואר "רֶקְס אַנגלוֹרוּם סַקסוֹנוּם" או "רקס אנגול-סקסונום".
פשר התואר אינו ידוע לבטח, אך נהוג לייחסו לאיחודן הסופי של שבע ממלכות ההפטרכיה תחתיו בשנת 886. בדה ונרביליס כתב כי תושבי הממלכות הצפוניות (מזרח אנגליה, מרסיה ונורת'מבריה) השתייכו לאנגלים, תושבי אסקס, וסקס וסאסקס היו לנצר הסקסונים, בעוד שיושבי קנט ודרום המפשייר השתייכו לשרידי היוטים.
היסטוריונים מוקדמים יותר, מאידך גיסא, לא מתייחסים להבדלים בין שתי הקבוצות הראשונות, ולנוכח הממצאים הארכאולוגיים, ניתן לומר כי רק תושבי קנט התבדלו מיושבי אנגליה המדוברים.
עובדה משונה היא שכותבי וסקס מספרים על ממלכתם כחלק מ'אנגליקין' ושפתם כ'אנגליסק', בעוד שמלכי וסקס טענו כי הם נצר ל'ממלכת ברניקיה'.
מכל מקום, סביר להניח כי האנגלים והסקסונים היו ללאומים שונים, אך התמזגו בתקופה מוקדמת, אולי אפילו לפני הפלישה הסקסונית.
הפעם הראשונה בה הוזכר המושג הייתה כמאה שנים טרם ימי אלפרד, בכתבי פאולוס דיקונוס, אך ספק אם שימש להבדלת יושביה הטווטונים של אנגליה מיושביה הסקסונים.
בשנת 410 השיב הקיסר הרומי הונוריוס לעצומת יושבי בריטניה כי עליהם לטפל לבד בענייניהם.
מאזכור זה הסיקו היסטוריונים כי השלטון הרומי באי תם, אם כי עדויות מאוחרות מצביעות כי הרומים שבו לשלוט באי לתקופה קצרה.
לתוך ריק זה נכנסו הסקסונים, והתיישבו בעיקר לחוף המזרחי והדרומי של האי.
מנהיג הבריטונים לאחר עזיבת הרומאים היה וורטיגרן.
באותה עת איים שבט הפיקטים מהצפון (סקוטלנד של היום) על האזור בו שלט וורטיגרן, והאחרון, שחשש מאוד מהפיקטים, החליט להזמין שכירי חרב סקסונים, אשר ישבו באותה עת באזור הים הצפוני (הולנד של היום).
לאחר שהסקסונים הדפו את הפיקטים מסקוטלנד, הם קיבלו מוורטיגרן אדמה בקנט, אולם משזה סירב לשלם להם על שירותיהם, מרדו בו.
באספת שלום שכונסה, הערימו הסקסונים על הקלטים ורצחו 300 מזקניהם ומנהיגיהם בחרב.
כתוצאה משני קרבות שבאו אחר כך, נהרג הורסה ואילו הנגיסט ובנו אייסק יצאו עם ידם על העליונה.
הילידים הקלטים ניגפו וברחו מפני הפולשים.
קנט ולאחר מכן לונדון עברו לשליטה אנגלו-סקסונית.
בהיעדר מקורות היסטוריים מהימנים, רבים פנו לאגדות לשם חיפוש אחר האמת.
אותן אגדות ספרו כיצד שר המלחמה, וורטיגרן, מנהיג הבריטונים, העניק שטחים בקנט למנהיג היוטי, הנגיסט, בתמורה לתמיכתו בהגנת גבולות הממלכה מהפולשים הקלטים.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי ממלכות אנגלו-סקסיות הוקמו בקנט, סאסקס, מידלסאקס, אסקס, מזרח אנגליה, לינדסי, ממלכת דיירה והאי ויט, בחלק המאוחר של המאה ה-5.
מצבה של בריטניה עד לשנת 545 היה יציב יחסית, ב־120 השנים הקודמות הוסיפו האנגלו-סקסים רק את גלוקשייר, וילטסשייר, בדפורדשייר ובאקינגהמשייר לשטחים בהם שלטו באופן יציב.
לאחר 50 שנות יציבות ושביתת-אש, הגיעה לבריטניה המגפה היוסטיניאנית; מאחר שהקלטים סחרו עם עמי הים התיכון השפיעה עליהם המגפה הרבה יותר מאשר על הסקסונים.
מוערך כי עד כ-1/2 מאוכלוסיית הבריטונים נכחדה בדבר.
הדבר סייע לאנגלים לכבוש את מרבית שטח אנגליה ב-50 השנים הבאות.
תהליך ההגירה הסקסונית לאנגליה מכונה "הפלישה הסקסונית", אולם שם זה אינו הולם את התופעה.
עמים אחרים כאנגלים, יוטים, פריסים ואולי פרנקים, השתתפו בכיבוש.
השבטים השונים הקימו כמות נכבדת של ממלכות, שמאוחר יותר התאחדו ליצור שבע ממלכות ראשיות, שזכו לכינוי ההפטרכיה.
בהתאם למסורת, קנט הוקמה בידי המנהיג היוטי, הנגיסט.
מלך יוטי אחר, הורסה, אולי לקח חלק במעשה, ואולי היה אחי הנגיסט.
עוד פחות ידוע אודות יסוד מזרח אנגליה, ועל גורל הבריטונים המקומיים, שבט האיקני הידוע.
השם מרשיה אולי נובע מהמילה הגרמנית לאזור קו הגבול (Marko) ולנהר המרזי, שקיבל את שמו מהיותו קו הגבול בין מרסיה לנורת'מבריה.
דיירה וברניסיה הן כנראה עיוות אנגלי לשמות גאוגרפיים בריטיים אחרים, מאוחר יותר שתי הממלכות התאחדו כדי ליצור את ממלכת נורת'מבריה.
גורל התושבים הרומנו-בריטים של האי אינו ידוע, היסטוריונים רבים נטו להאמין לגרסת גילדאס בדבר כיבוש ורצח עם בידי הפולשים, אולם לאחרונה הסתבר כי המשיכו להתקיים כחלק מהמעמד הנמוך או כעבדים.
עם התחדשות המקורות ההיסטוריים האמינים ניתן להבחין בעובדה כי למעט ויילס, קורנוול וסטרת'קלייד, עברו כל שטחי בריטניה לידי הפולשים.
בדיקות גנטיות אחרונות העידו, לטענת מספר מומחים, כי תושבי חלקים נרחבים באנגליה הוחלפו באנשים שישבו ביוטלנד (קנט), שלזוויג-הולשטיין (מזרח אנגליה), סקסוניה הנמוכה (וסקס) ופריזלנד.
ישנה נדירות רבה של מילים קלטיות בשפה האנגלית, המסתכמות בפחות מ-6 מילים סך הכל.
בתקופה האחרונה, מספר היסטוריונים גרסו כי לנוכח העדר ממצאים ארכאולוגיים המעידים על פלישה סקסונית, יש לקבוע כי הפלישה הייתה כנראה מעבר אוכלוסין לא תוקפני שהביאה להתבוללות אתנית והשפעת התרבות הסקסונית על יושבי אנגליה.
המיתולוגיה האנגלו-סקסית הייתה מיתולוגיה גרמאנית, ודמתה מאוד למיתולוגיה הנורדית.
הנצרות (הרומית והקלטית) החליפה את האלים העתיקים של אנגליה לקראת המאה ה-8 והמאה ה-9 לספירה.
הכמרים הפכו להיסטוריונים, והדת האנגלית העתיקה לא נשתמרה.
אחד התיאורים היחידים שבידינו מספר על מלך מקנט שהסכים לפגוש את המיסיונר הקדוש אוגוסטין רק באוויר הפתוח, היכן שהיה תחת הגנת האל ודן.
איסורים נוצריים על מעשים פגניים מהווים מקור חשוב לחקר הדת.
שרידי שמות האלים מצאו את דרכם לשמות הימים האנגליים:
טיו, המקביל לטיר, אל המלחמה: יום שלישי (Tuesday)
ודן, המקביל לאודין, ראש האלים, אל החוכמה והמתים: יום רביעי (Wednesday)
פונור, המקביל לתור, אל הברק: יום חמישי (Thursday)
פריג', המקביל לפריה, אלת האהבה: יום שישי (Friday)
אנגלו-סקסונית, הנקראת גם אנגלית עתיקה, הייתה השפה בה נעשה שימוש בימי אלפרד הגדול, והפכה לאנגלית מדוברת עד לאחר הכיבוש הנורמני בשנת 1066. בהשפעת השפה האנגלו-נורמנית של מעמד האצולה הכובש הפכה האנגלית העתיקה לאנגלית ביניים.
השפה האנגלו-סקסונית דומה יותר לגרמנית מאשר לאנגלית הביניים.
לדוגמה, היא הושפעה פחות מהלטינית ושמרה על מאפיינים מורפולוגיים שאבדו בין המאה ה-12 למאה ה-14. ניתן להבחין בשרידי האלפבית הרוני, הפותארק, בתחביר אנגלית הביניים.
האותיות שבשימוש הגרסאות המודפסות של טקסטים באנגלית עתיקה הן:
"אנגלוס נובוס" (בלטינית Angelus Novus, "מלאך חדש") הוא שמו של ציור מאת הצייר פאול קלה, אשר נתן השראה למסה המפורסמת של ולטר בנימין "תזות על מושג ההיסטוריה".
קלה יצר את הציור בשנת 1920, בטכניקה מעורבת הכוללת צבעי שמן בהעברה וצבעי מים על נייר.
בשנת 1921 נרכש הציור על ידי פילוסוף התרבות היהודי-גרמני ולטר בנימין.
הציור היה תלוי בביתו וליווה את כתיבתו של בנימין לאורך השנים; הוא התייחס אליו במקומות שונים בכתביו, הבולט בהם הוא התזה "על מושג ההיסטוריה" שפרסם זמן קצר לפני מותו.
בשנת 1932 ציווה בנימין את הציור לידיד נעוריו, חוקר הקבלה פרופ' גרשום שלום.
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933 ברח בנימין ונטש את הציור, ורק שנתיים לאחר מכן הצליחה ידידה להעביר את הציור אליו לפריז.
בשנת 1939 ניסה לשווא למכור את הציור, שהיה רכושו היחיד, כדי לממן נסיעה לארצות הברית.
בשנת 1940, בטרם יצא למסע המנוסה שלו מפני הנאצים, ארז בנימין את הציור במזוודה והפקיד אותו אצל הפילוסוף ז'ורז' בטאיי, שהסתיר אותו בספרייה הלאומית של צרפת.
לאחר המלחמה נשלח הציור לגרשום שלום והוצג בביתו בירושלים.
לאחר פטירתו מסרה אותו אלמנתו, פניה שלום, למוזיאון ישראל, שם הוא מוחזק כיום.
זמן קצר לפני מותו, בשנת 1940, כתב ולטר בנימין תזה נודעת בשם "תזות על מושג ההיסטוריה" בהשראת הציור.
בנימין ראה בו מעין "מלאך ההיסטוריה", הזוכר את העבר וחרד מעתידו של הגזע האנושי.
הוא גם ראה בו מלאך המתעתד לעזוב את ההווה האנושי הנורא, ולעופף אל עבר העתיד.
בעקבות ולטר בנימין והמשמעויות שהעניק לציור, "אנגלוס נובוס" השפיע ומשפיע על אמנים, פילוסופים, אוצרים והיסטוריונים של האמנות, והוא זוכה להתייחסות ולחקירה בספרים וביצירות רבות.
לורי אנדרסון באלבום "Strange Angels" (1989)
"מלאכים בשמי ברלין" (1987), סרטו של וים ונדרס
"מלאך ההיסטוריה" (1989), פסל של אנסלם קיפר
"מלאך ההיסטוריה" - סרט של אריאלה אזולאי (2001) ותערוכה קבוצתית במשכן לאמנות על שם חיים אתר (2000)
"המלאכית החדשה" (לפי פאול קלה) - עבודה של מיכל היימן (2006)
"אנגלוס נובוס", שיר של המשורר עמיחי חסון מתוך הספר "בלי מה" (2018)
"כך הולך הרוח" שיר של יזהר אשדות, מילים של יהלי סובול (2018)
סטפן מוזס, מלאך ההיסטוריה - רוזנצווייג, בנימין, שלום, 2006
2005 - "יופי וקדושה: יצירות-מופת מכל הזמנים", מוזיאון ישראל, ירושלים
2008 - "דאדא סוריאליזם ומה שמעבר ", מוזיאון ישראל, ירושלים
2011 - "על אודות מלאכים", מוזיאון ישראל, ירושלים
2012 - "יוזף בויס | טדאוש קנטור: לשם ובחזרה", מוזיאון ישראל, ירושלים (בכניסה לתערוכה)
2015 - "ולטר בנימין: ארכיון גלות", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2015 - תצוגה מיוחד לרגל כנס "ולטר בנימין: Spaces, Places, Cities and Spatiality", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2025 - שֶׁלָּהֶן פיסות היסטוריה מחודשת, אשכול תערוכות במוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן, המתייחסות ל" מלאכית ההיסטוריה".
אנגליף היא טכנולוגיית צילום שיוצרת אשליה אופטית של מראה תלת-ממדי.
הצילום מורכב משתי תמונות של אותו אובייקט, שמצולמות כל אחת בפילטר צבעים אחר, בדרך כלל פילטר אדום ופילטר ציאן.
שני הצילומים מורכבים בתמונה בהפרש קטן ביניהם.
האפקט התלת-ממדי מתקבל בצפייה בצילום דרך משקפיים עם עדשה ירוקה-תכולה ועדשה אדומה, כך שכל עין מקבלת צילום אחר, עם הפרש קטן במיקום של התמונות.
הראייה התלת-ממדית הנוצרת במוח האנושי, מתקבלת באמצעות המרחק שבין שתי העיניים, המאפשר למוח "לעבד" את המרחק שבין שתי התמונות המתקבלות בהתאם להפרשי המרחקים (ההפרש במרחק משפיע על הפער בין התמונות שיתקבלו), ובאמצעותו להסיק את המרחק והעומק הניתן למראה.
צילום תלת-ממדי נעשה באמצעות חיקוי של המראה שהעין רואה, המושג באמצעות צילום של שתי תמונות במרחק של כעשרה סנטימטרים בין עדשה לעדשה, כמו המרחק הטבעי בין העיניים.
על מנת שתתקבל אצל הצופה תמונה תלת-ממדית, עליו לצפות בכל עין בתמונה אחרת, וכך נוצרת תחושת ה'עומק'.
טכנולוגיה של צילום תלת-ממדי קיימת שנים רבות, ומכונה סטריאוסקופיה.
עם זאת כיום כשאומרים 'תלת-ממד' הכוונה בעיקר לטכנולוגיה חדשנית הנקראת אנגליף.
להבדיל מצילום סטריאוסקופי הנעשה באמצעות הצגת שתי תמונות במקביל, דבר הדורש מהצופים לפזול על שתי התמונות;
בצילום אנגליף שתי התמונות מאוחדות לתמונה אחת כשכל תמונה נותנת צבע אחד לתמונה הסופית.
משקפי תלת-ממד הן האמצעי הייעודי שבאמצעותו התמונה התלת-ממדית מתקבלת אצל הצופה.
המשקפיים מאפשרים ראייה של שידור טלוויזיה, סרט, תמונה או מצגת כלשהי שהוכנו מראש לצפייה כזו.
המשקפיים מאפשרים לכל עין לראות תמונה שונה במעט מהעין השנייה, דבר הגורם למוח לאחד את שתי התמונות לתמונה אחת עם הרגשת עומק טבעית.
ראייה תלת-ממדית מלאה דורשת חדות ראייה תקינה בשתי העיניים, ותפקוד דו-עיני, ללא פזילה.
משקפיים שעדשותיהם בצבעים שונים, כך שעין אחת רואה חלק מן הצבעים ועין שנייה רואה חלק אחר, מה שגורם לאשליה של עומק.
המשקפיים הפופולריים ביותר אלו משקפי אדום ציאן, שבהם עדשה אחת בצבע אדום והשנייה בצבע כחול-ציאן.
בעלות עדשות פולרואיד (מקטבות) הנמצאות ב-90 מעלות אחת ביחס לשנייה.
השימוש בטכנולוגיית תלת-ממד נפוץ בעיקר בעולם הבידור, תמונות וסרטים בתלת-ממד יוצרים חוויה קרובה יותר למציאות מכל דבר אחר.
גם בעולם הפרסום תלת-ממד הוא דבר נפוץ שכן המוצר נראה הרבה יותר טבעי ומושך כשהוא מוצג בתלת-ממד, מה עוד שניתן יותר להדגיש את המראה של המוצר וישנם מוצרים שחשוב מאוד להעביר ללקוח את המראה המדויק שלהם.
בחקר החלל נעשה שימוש רב בתלת-ממד ונאס"א שלחה רכב חלל שצילם את מאדים בתלת-ממד.
גם בעולם הרפואה התלת-ממד נפוץ יותר ויותר בהדמיות ועוד.
סרטי תלת-ממד הם המוצר הנפוץ ביותר המשתמש בטכנולוגיית תלת-ממד.
סרטים רבים מאוד הופקו עד היום ורובם מתאימים למשקפי אדום ציאן.
הסרט אווטאר, שיצא בדצמבר 2009, נחשב לפריצת דרך בתחום השימוש בטכנולוגיית תלת-ממד בקולנוע, במרץ 2010 הודיע נשיא אולפני וורנר, כי מעתה והלאה כל הסרטים עתירי התקציב שיופצו על ידם יוקרנו בגרסה תלת-ממדית.
אנגלים הם קבוצה אתנית דוברת אנגלית שמקורה באנגליה, שבה חיים מרביתם ובה הם מהווים את הקבוצה הדומיננטית (מכונים לעיתים גם "אנגלו-סכסים").
בהתייחסות אחרת, האנגלים הם גם תושבי אנגליה, שלא כולם ממוצא אנגלי, המהווים את האומה הגדולה ביותר מבין ארבע האומות המרכיבות את הממלכה המאוחדת (ממלכת בריטניה).
חלק מתושבי אנגליה, ובהם אנגלים לפי מוצאם, מגדירים עצמם מבחינה לאומית כבריטים ורואים בזהותם האנגלית זהות אזורית בלבד.
העם האנגלי נוצר מעירוב בין עמים קלטים ששכנו באנגליה מזמנים פרה-היסטוריים לבין העמים הרבים שפלשו אליה עד המאה ה-11 – הרומאים, עמים גרמאניים ועמים סקנדינביים.
בתקופת התפשטותה של האימפריה הבריטית נפוצו רבים מהאנגלים ברחבי תבל, ובפרט בצפון אמריקה, באוסטרליה, בניו זילנד ובדרום אפריקה.
בריטונים הוא השם הקיבוצי שבו נקראה האוכלוסייה, הקלטית ודוברת הברטונית, הכי מוקדמת שידועה לנו שגרה בדרום בריטניה.
בשנת 43 היא נפלה תחת השלטון הרומי על "פרובינקיה בריטניה".
את האוכלוסייה שנותרה באי בנפול האימפריה, אחרי מאות של ממשל והתיישבות רומאיים מכנים היום רומנו-בריטונים.
הדעה המקובלת היא שהגל הראשון של ציידים-לקטים התיישב באי בסוף תקופת הקרח.
עד לפני פרק זמן קצר היה מקובל להניח שההגירה הגדולה של שבטים אנגלו-סקסוניים הטמיעה בתוכה את האוכלוסייה הברטונית הילידית, להוציא את ויילס ואת קורנוול, אך סקרים גנטיים שנערכו סתרו במקצת את המסקנות האלה.
אנגלים היו אחד העמים הגרמניים המרכזיים שהתיישבו בבריטניה הגדולה בתקופה שלאחר שלטון רומא.
הם הקימו כמה ממלכות בתוך הפטרכיה שבאנגליה האנגלו-סקסונית .
שמם, שמקורו ככל הנראה בחצי האי אנגלן , הוא שמו של המונח אנגליה ("Engla land"), וכך גם שמו של העם והכינוי " אנגלי", לשפה ולתרבות האנגלית.
לפי טקיטוס, שכתב סביב שנת 100 לספירה, העם הנקרא אנגלים (Anglii) התגורר מעבר (כנראה מצפון-מזרח) ללומברדים וסמנונים, שהתיישבו ליד הנהר אלבה.
בשם אנגלו-סקסונים נוהגים לכנות את האוכלוסייה שגרה בטריטוריה שהייתה תחת השלטון האנגלו-סקסוני בדרומו ובמזרחו של האי מאמצע המאה ה-5 לספירה עד הכיבוש הנורמני באמצע המאה ה-11. הדעה המקובלת היא שהאנגלו-סקסונים הם צאצאים של שבטים גרמאניים שהיגרו מדרום דנמרק ומשטח שנמצא כיום בצפון גרמניה במאה ה-5 לפנה"ס.
הסבר אחר טוען שכוחות העזר הגרמאניים שנלחמו בשורות הרומאים נשארו באי אחרי עזיבת הרומאים בשנת 410.
בסוף המאה ה-8 הופיעו באזור הוויקינגים והחלו לתקוף את האי.
בתקופה זו היו באי ממלכות קטנות רבות, מתוכן וסקס ומרסיה היו החזקות ביותר.
הלחץ הוויקינגי גרם להתקרבות בין שתי הממלכות.
בתקופה זו עלה לגדולה שליטה של וסקס, אלפרד הגדול (849–899).
אלפרד הביס את הצבא הדני (אבותיהם של תושבי דנמרק הנוכחיים היו ויקינגים) בקרב אדינגטון (878) והגיע להסכם עם המנהיג הדני, גותרום (Guthrum).
על פי ההסכם הוגבלה ההתיישבות הוויקינגית לצפונו ולמזרחו של האי.
להתיישבות זו הייתה השפעה ניכרת על השפה האנגלית.
איחוד הקבוצות האתניות השונות לעם אחד
בעקבות ניצחונו של אלפרד, זכו בנו אדוארד הזקן, בתו אתלפלד גבירת המרסים (Æthelflæd lady of the Mercians) ונכדו אתלסטאן (Athelstan) להישגים צבאיים חשובים ושילבו חלקים גדולים מהטריטוריה הדנית בשטחים שהיו בשליטת הסקסונים.
אנגליה הוקמה בשנת 937 על ידי אתלסטאן לאחר קרב ברונברוך.
כך הפכה וסקס מממלכה קטנה בדרום-מזרחו של האי לממלכה החשובה בבריטניה הגדולה.
הכיבוש הנורמני סיים הן את השלטון האנגלו-סקסוני והן את השלטון הוויקינגי בבריטניה הגדולה.
האליטה הנורמנית החליפה את האצולה האנגלו-סקסונית, אם כי האנגלו-סקסונים נשארו במעמד נחות למשך כ-300 שנה נוספות, עד היטמעותם המוחלטת.
אף שרק נורמנים מעטים התיישבו באנגליה, הם השפיעו רבות על תרבותה, מִמשלה וחוקיה.
האנגלים דוברים אנגלית, ענף במשפחת השפות הגרמאניות, כשפת האם שלהם.
האנגלית המודרנית התפתחה מהאנגלית העתיקה עם השפעות מצרפתית, מלטינית ומשפות אחרות.
אנגלים מעטים דוברים ולשית וקורנית (שפה קלטית שמקורה בקורנוול).
רוב האנגלים חברים בכנסייה האנגליקנית, וזאת מהמאה ה-16, אז התפצלה מהכנסייה הקתולית.
כנסייה זו משלבת חלקים מהכנסייה הפרוטסטנטית והקתולית.
כיום, רוב האנגלים שמפגינים רגשות דתיים הם פרוטסטנטים, קתולים, או חברים בזרם נוצרי אחר.
במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2001 סיווגו את עצמם קצת מעל ל-37 מיליון מתושבי ויילס ואנגליה כנוצרים.
כמו כן, כ-7 מיליון בני אדם, המהווים כ-15% מהאנגלים, הגדירו את עצמם כחסרי דת.
ענפי ספורט רבים אהובים על האנגלים, ביניהם: קריקט, קרוקט, כדורגל, רגבי ואחרים.
אנגליה, מולדתם של האנגלים, נחשבת לערש הכדורגל המודרני, ושם גם נוסדה התאחדות הכדורגל הראשונה בעולם – ה-FA.
עם הקמת ההתאחדות העולמית, נשמר לאנגלים, כמו גם לאומות אחרות המרכיבות את הממלכה המאוחדת, מעמד נפרד מהאומות האחרות.
למשל, נבחרת אנגליה בכדורגל מייצגת את האנגלים ואילו נבחרת סקוטלנד, שגם היא חלק מאותה מדינה, מייצגת את תושביה הסקוטים של בריטניה הגדולה.
אַנְגֶלוֹס חָרִיסְטֵיאַס הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בתפקיד החלוץ והקשר.
לזכותו של חריסטאס 88 הופעות בנבחרת יוון.
ביורו 2004 כבש חריסטאס שלושה שערים לזכות נבחרתו: אחד במסגרת הגמר, אחד ברבע הגמר ואחד בשלב הבתים.
אנגלוס באסינס הוא כדורגלן עבר יווני.
ב-1995 החל באסינס לשחק בקבוצת פנאתינאיקוס.
אחרי עשר שנים עימה, בשנת 2005, עבר לשחק בקבוצת מיורקה.
כעבור שלוש עונות, חתם בא.א.ק.
לאחר עונה בקבוצה חתם באסינס בארל הצרפתית.
עוד לפני סיום העונה שוחרר באסינס מהקבוצה, ומאז לא מצא קבוצה.
בשנת 2004 היה שותף בסגל נבחרת יוון ביורו 2004 עמה זכה והבקיע בניצחון במשחק הראשון על נבחרת פורטוגל שבעצם היה שערו היחידי בטורניר.
בשנת הודיע באסינס על פרישה מהנבחרת, עם 100 הופעות ו-7 שערים במדי נבחרת יוון.
"אנגלו אמריקה" , או "אמריקה האנגלית", היא כינוי לאזור גאוגרפי-תרבותי ביבשת אמריקה, שבו השפה והתרבות השלטת היא אנגלית, בניגוד לאמריקה הלטינית שם התרבות והשפה השלטת הן שפות רומאניות (בעיקר ספרדית, פורטוגזית וצרפתית).
מרבית מדינות אזור זה שייכות לחבר העמים הבריטי כביטוי לשלטון הכס הבריטי ההיסטורי עליהן.
המדינות הבאות משתייכות לאזור אנגלו-אמריקה:
אנגלוס אוורט כיהן כמפקד משטרת אתונה בזמן כיבושה על ידי מדינות הציר, תרם תרומה משמעותית למאמצי ההגנה על יהודי העיר וסביבתה, ועל פעולותיו אלה הוכתר כחסיד אומות העולם.
נולד באתונה בשנת 1894 למשפחה ממוצא בווארי אשר הגיעה ליוון במקביל להמלכת נסיך בוואריה, אותון, למלך יוון (1832).
אביו היה קצין בז'נדרמריה היוונית.
אוורט למד משפטים באוניברסיטת אתונה ובשנת 1915 הצטרף לז'נדרמריה.
בשנת 1929 עבר למשטרה היוונית ובספטמבר 1941 התמנה למפקד משטרת אתונה.
באותה עת יוון הייתה כבר תחת כיבוש מדינות הציר וחולקה לשלושה אזורי שליטה; גרמני, בולגרי ואיטלקי, כאשר אתונה הייתה בתחומי שטח הכיבוש האיטלקי.
במסגרת תפקידו קיים אוורט קשרים עם כוחות הכיבוש, ובמקביל קיים באופן חשאי קשרים עם ממשלת יוון הגולה בקהיר ועם תנועות ההתנגדות המקומיות.
ב-3 בספטמבר 1943, עם הדחת בניטו מוסוליני, הודיעה איטליה על כניעתה בפני כוחות בעלות הברית.
בעקבות כך פלשו כוחות גרמניה הנאצית לאזור השליטה האיטלקי וכבשו אותו מידיהם והקימו את הרפובליקה של סאלו, שהייתה מדינת בובה איטלקית של הנאצים שפעלה עד מותו של בניטו מוסוליני
מבחינת היהודים המשמעות הייתה סכנת השמדה מיידית, כשם שקרה בשטח הכיבוש הגרמני, שבו נחרבו הקהילות היהודיות כליל ונשלחו למחנות השמדה.
לאור זאת ובמטרה למנוע את זיהויים ככל האפשר, הורה אוורט על הנפקת תעודות זהות נוצריות ליהודים.
בשנת 1951 מונה למפקד משטרת יוון ופרש משירות בינואר 1955. ב-30 בדצמבר 1970 נפטר מדום לב.
בנו של אוורט, מילטיאדיס אוורט, הפך ברבות השנים לפוליטיקאי משפיע ביוון, וכן כיהן כראש עיריית אתונה בין השנים 1987–1989.
בסוף שנת 1943, עם כניסת הכוחות הנאציים לאתונה, יחד עם מפקדי משטרה נוספים, דימיטריוס וראנופולוס ומיכאיל גליקאס, הורה על הנפקת אלפי תעודות זהות חדשות ליהודי העיר תחת שמות נוצריים בהן צוין סעיף הדת של מחזיק התעודה כנוצרי.
בכך תרם להצלת יהודים רבים מקהילת העיר.
על מעשיהם אלו הוקירו אותם מדינת ישראל והוענק להם בשנת 1969 אות "חסיד אומות העולם" מטעם מכון "יד ושם".