tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנות השבעים הצוות של מלון אוריינטל החליט על פתיחת אגף הנהר החדש, ב-1876 כיסוד הרשמי של מלון אוריינטל.
ב-1881, הנס נילס אנדרסון בן ה-29, איש עסקים דני רכש את המבנה.
עסקיו המגוונים הפכו אותו להיות חבר נכבד בקהילה המערבית בסיאם.
אנדרסון זיהה את הצורך במלון מכובד שבו מגורים נוחים, מסבאה ותפריט מערבי שיענה על צורכיהם של מטיילים ואנשי עסקים המבקרים בסיאם.
בעידודו של הנסיך פריסדנג ג'מסאי, הנס נילס אנדרסון הקים שותפות עם פיטר אנדרסון ופרדריק קינץ' כדי לבנות מלון יוקרה.
תוכנן בידי קרדו ורוסי, צוות של ארכיטקטים איטלקים מקומיים, האוריינטל היה מלון היוקרה הראשון בסיאם.
המלון נפתח ב-19 במאי 1887 כשבו 40 חדרים ואטרקציות שבאותה עת מעולם לא נראו בסיאם מחוץ לארמון המלך: קומה שנייה (during a time of single storey bungalows), מסדרונות מרופדים בשטיחים, חדרי עישון ושירותי נשים, חדר ביליארד ובר שבו מקום ל-50 לקוחות.
על מנת להבטיח את הצלחת המסעדה ורמה משביעת רצון של שירות, פיתו הבעלים את השף ורב-המלצרים שעבדו בשגרירות הצרפתית והביאו אותם על מנת לעבוד במלון.
האירוע הגדול הראשון אותו המלון אירח היה הנשף הגדול ב-24 במאי 1888 שנועד לחגוג את יובל הזהב של המלכה ויקטוריה.
אחרי שהוא בדק באופן אישי את מתקניו של המלון בדצמבר 1890, המלך צ'וללונגקורן החליט שהמלון עמד בסטנדרטים הנחוצים על מנת לאחר את האצולה המבקרת בבירה.
האורחים הראשונים שביקרו במלון היו פמליית נסיך הכתר ניקולס מרוסיה (מאוחר יותר הצאר ניקולאי) באפריל 1891.
הבעלים המשיכו להחזיק במלון עד שמַרי מר הפכה לבעלים ב-1910. היא שיפצה לאלתר את המלון.
היא מכרה אותו ב-1932. במהלך מלחמת העולם השנייה המלון הוחכר לצבא היפני שהשתמש בו כמועדון קצינים (שהיה תחת הנהלת המלון הקיסרי של טוקיו).
בסיום המלחמה השתמשו בו כדי לשכן את האסירים המשוחררים של בעלות הברית, שמתוך אמונה שהיה זה נכס יפני בזזו את הבניין.
בשלהי המלחמה נוסדה שותפות של שישה אנשים שכל אחד מהם תרם $250 אמריקאי כדי לרכוש את המלון.
השותפות הורכבה מז'רמן קרול (1897-1985), הנסיך בהאנו, פוט סרסין, גנרל צ'אי פרטיפאסן, עורך דין תאי, ג'ון וובסטר וג'ים ת'ומפסון, שני אמריקנים ששירתו ב-the Organization for Strategic Security (OSS) ושנשארו בתאילנד.
קרול נטלה את משרת המנהלת ב-1947, חרף העובדה שלא היה לה כל ניסיון קודם בשדה המלונאות.
היא נולדה בפולין, ונודעה במיוחד כצלמת בשנות העשרים לפני ששירתה באוקיינוס השקט ככתבת צבאית עבור סוכנות הידיעות הצרפתית.
מכיוון שמצבו של המלון הידרדר קשות בתקופת המלחמה, השותפות נגשה מיד לשיפוץ ולבנייה מחדש שלו והציעה למנות לתפקיד את תומפסון, וכך לנצל את יכולותיו הארכיטקטוניות והאמנותיות.
המלון נפתח מחדש ב-12 ביוני 1947. קרול התגלתה כמלונאית מלידה ובזמן כהונתה הושב למלון מעמדו כבכיר במלונות תאילנד.
תומפסון עזב בשלב מוקדם את השותפות כשהוא תכנן להקים אגף חדש, אם כי הוא נשאר כאורח במלון לזמן מה.
על מנת להתחרות עם מועדונים פופולריים ומסבאה מקומית חדשה שה איב, ייסדה קרול את בר במבו, שבמהרה נעשה אחת מהמסבאות המובילות בבנגקוק.
ב-1958 נבנה אגף הגן בן עשר הקומות.
הוא הציג את המעלית הראשונה בעיר והיה משכנה של מסעדת לה נורמנדי.
קרול, שחששה שתאילנד תיפול לידיהם של הקומוניסטים, מכרה ב-1967 את חלקה במלון לאיטלתאי שבאותה עתה הייתה אחת מקבוצות המסחר העולות בארץ וכללה לבסוף 60 חברות המעורבות כמעט בכל היבט של הכלכלה התאילנדית.
חברת איטלתאי נוסדה באמצע שנות החמישים בידי ג'ורג'ו ברלינג'יירי, איטלקי שנולדה בג'נואה וד"ר צאיט'ד קרנסוטה, תאילנדי.
ברלינג'יירי חש שהאוריינטל החל לנוח על זרי הדפנה ופיגר אחרי מתחריו.
הוא רצה להפוך את האוריינטל לאחד מהמלונות הטובים בעולם.
ברלינג'יירי היה טרוד מאוד בעסקיו השונים מכדי שיוכל להקדיש זמן לפרויקט, הוא מינה ב-1967 את קורט וכטפייטל בן ה-30 (נולד ב-1937) שהיה באותה עת מנהלו של Nipa Lodge (מלון בפאטאטיה בבעלות איטלתאי) כמנהל כללי של האוריינטל.
ב-1972 רכש המלון נכס נוסף שבו הקים את אגף הנהר ובו 350 חדרים.
קבוצת מלונות מנדרין אוריינטל ומנדרין אוריינטל, בנגקוק
הקבוצה החלה בפתיחתו של מלון הדגל שלה מנדרין בהונג קונג ב-1963, שבמהרה בנה לעצמו מוניטין בשל שירותו העילאי.
כוונת הקבוצה הייתה להתרחב באסיה ולהפעיל מלונות שישקפו את הסטנדרט של השירות שיהיה זהה לזה שבמלון בהונג קונג.
ענייניה של חברת המלונאות התרחבו ב-1974 באמצעות הרכישה של 49% ממלון האוריינטל בבנגקוק.
האוריינטל, שנבנה ב-1876, היה כבר נכס אגדי ונודע כאחד המלונות הטובים בעולם.
באמצעות ניהול גם של מנדרין בהונג קונג וגם של אוריינטל בבנגקוק, הייתה הקבוצה במצב בו היו בבעלותה שני "מלונות דגל" שיצא להם מוניטין של מי שמספקים את השירות והאירוח המושלמים.
ב-1985 החברה שילבה את שמות שני הנכסים הללו וכינתה עצמה מנדרין אוריינטל הוטל גרופ (Mandarin Oriental Hotel Grou).
המלון פתח את ספא האוריינטל ב-1993 והשלים שיפוץ יסודי בחדריו ב-2003. בשנת 2006 חגג האוריינטל בבנגקוק את השנה ה-130 להיווסדו.
בספטמבר 2008, בעלי המלון שינו את שמו מאוריינטל, בנגקוק למנדרין אוריינטל, בנגקוק.
המלון מכיל 358 חדרים ו-35 סוויטות ייחודיות.
אגף הסופרים בין שתי הקומות הוא המבנה היחידי שנותר מהמלון המקורי מן המאה ה-19, הוא מאכלס סוויטות הקרויות על שמותיהם של ג'וזף קונראד, סומרסט מוהם, נואל קאוורד וג'יימס מיצ'נר.
סוויטות אחרות קרויות על שם ספינות שמקושרות עם ראשית הסחר בבנגקוק כמו אוטגו (שרב-החובל שלה היה ג'וזף קונראד), אייצ'.
כל סוויטה במלון מרוהטות באופן ייחודי, אין שתי סוויטות זהות זו לזו.
אפילו סידור הפרחים, הפריטים הקישוטיים וחלוקי האמבטיה מהמשי התאילנדי הם כולם ייחודיים לכל סוויטה.
המלון מחזיק ביחס מן הגבוהים ביותר בתעשיית המלונאות במספר חברי הסגל ביחס לחדרי האורחים (3 אנשי צוות על כל חדר אורחים)
Le Normandie - מטבח צרפתי (נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם)
Sala Rim Naam - מטבח תאילנדי
The China House – מטבח קנטונזי מודרני
The Verandah – מטבח בינלאומי
Authors' Lounge - אולם אורחים בסגנון קולוניאלי המגיש תה מסורתי אנגלי של אחר-הצהרים
בית הספר לבישול תאי של האוריינטל
נבחר כ"מלון הטוב ביותר בעולם" בידי Institutional Investor למשך תקופת שיא של עשר שנים רצופות (1990-1981)
כונה "המלון העירוני הטוב ביותר באסיה" ואחד מ"עשרים המלונות המובילים בכל העולם" (Travel + Leisure Magazine's annual World Best Awards 2009)
נבחר כאחד מ-400 המלונות הטובים ביותר (Forbes Traveler, November 2008)
מקום 8 במלונות הנופש מעבר לים - אסיה ותת-היבשת ההודית (קונדה נאסט טראבלר בריטניה, אוקטובר 2008, פרסי הקוראים)
מספר 13 בספא של המלונות שמעבר לים (קונדה נאסט טראבלר, אוקטובר 2008, פרסי הקוראים)
מנדרין אוריינטל (הונג קונג) הוא מלון חמישה כוכבים השוכן בדרך קונאט בסנטרל, הונג קונג, ומצוי בבעלות חברת קבוצת המלונות מנדרין אוריינטל.
המלון נפתח ב-1963 כ-"The Mandarin" ומהר מאוד זכה במוניטין של מוסד אלגנטי, המעניק שירותים ברמה גבוהה.
ב-1967, ארבע שנים בלבד לאחר פתיחתו, כלל מגזין פורצ'ן את מלון מנדרין (לצד ריץ בפריז, גראנד ברומא וקונאט בלונדון) כאחד מ-11 המלונות הטובים ביותר בתבל.
ב-2005 השקיע המלון 150 מיליון דולר בשיפוץ 501 חדרי אורחים, 10 מסעדות ואולמות רבים, כמו גם בנייתה של ספא בת שלוש קומות; הספא של המלון היא אחת משלושה מרחצאות הספא בהונג קונג, שזכו בחמישה כוכבים מפורבס טרוול גייד.
מנדרין אוריינטל, הונג קונג, נקרא במקור המנדרין (The Mandarin), נבנה באתר בו שכן בעבר מבנה המלכה הקולוניאלי על המזח בסנטרל הונג קונג.
מראשיתו, הרעיון היה ליצור מלון שנטוע היטב בתרבות המזרחית, ויספק שירות אדיב ברמה שבדרך כלל ניתן להתנסות בה רק באסיה.
העלות המקורית של הבנייה הסתכמה ב-42 מיליון דולר הונג קונג, בעוד שעיצוב הפנים העפיל לסכום גבוה יותר ב-50% ועלה 66 מיליון דולר הונג קונג, לא נחסך שום מאמץ כדי לשוות פאר למלון.
ג'ון הווארת, מחברת האדריכלות Leigh & Orange, נשכר על מנת לעצב את הבניין, בעוד שעיצוב הפנים הופקד בידיו של דון אשטון, ארט דיירקטור הוליוודי לסרטים כמו הגשר על הנהר קוואי, Indiscreet ו"בילי באד"
המנדרין הושק רשמית לעסקים באוקטובר 1963, ובהיתמרו ל-25 קומות היה זה הבניין הגבוה ביותר בהונג קונג.
בנוסף לכך, היה המלון הראשון בהונג קונג שהנהיג טלפונים בחיוג ישיר והראשון באסיה שכלל אמבטיה בכל חדר אורחים.
ב-1967, ארבע שנים בלבד לאחר פתיחתו, כלל מגזין פורצ'ן את מלון מנדרין לצד ריץ בפריז, גראנד ברומא וקונאט בלונדון כאחד מאחד עשר המלונות הטובים ביותר בתבל.
ב-2009 דירג קונדה נאסט טראבלר את המלון במקום 88 בעולם.
השחקן ההונג קונגי הידוע לזלי צ'ונג (Leslie Cheung) התאבד במלון.
ב-1 באפריל 2003 קפץ Cheung מהקומה ה-24 של המלון.
העדויות הראו שהוא סבל מדיכאון.
ב-1974 הבעלים של מנדרין ייסד חברת ניהול מלונות בשם Mandarin International Hotels Limited.
מטרת הקבוצה הייתה להתרחב באסיה ולהפעיל מלונות שישקפו את אמות המידה של השירות שיהיו זהות עם הנכס שלהם בהונג קונג.
ב-1974 החברה פנתה לאפיק נוסף ורכש 49% ממלון האוריינטל בבנגקוק.
האוריינטל, נבנה ב-1876, היה כבר בעל מוניטין רב ונודע כאחד מבתי המלון הטובים ביותר במזרח הרחוק.
באמצעות ניהולם גם של מנדרין בהונג קונג וגם של האוריינטל בבנגקוק, היו בבעלות החברה שני מלונות דגל שנחשבו לבין הטובים ביותר באירוח.
ב-1985, החברה איחדה את שמות שני המלונות וקראה לעצמה קבוצת המלונות מנדרין אוריינטל (Mandarin Oriental Hotel Group).
מנדרין אוריינטל, הונג קונג, נודע בשל עיצוב הפנים שלו ופעם לגלגה עליו דיים עדנה בשל "הנברשות המגוחכות" שלו.
ב-2005, ניתן אישור לשיפוץ כללי של המלון, וכשדלתותיו נסגרו בדצמבר אותה שנה, קומת המסחר של הבורסה לניירות ערך עמדה בהלצה שתי דקות דומיה לזכרו של המלון.
בכל זאת, לאחר שהושקעו בשיפוץ 150 מיליון דולר אמריקני, מנדרין אוריינטל הונג קונג פתח את דלתותיו מחדש ב-28 בספטמבר 2006, וחגג זאת בחגיגה בלבוש חגיגי שערכה דיים עדנה והופעתו של בריאן פרי (Bryan Ferry).
הלובי המפורסם, בר הקפטן (Captain's Bar), טרקלין הקליפר (Clipper Lounge) ובר ה-Chinnery (Chinnery Bar) עדיין נותר זכר למראם לפני השיפוץ, אבל יתר המסעדות, הברים החללים הציבוריים והחדרים שינו את פניהם לחלוטין.
המלון מכיל 501 חדרי אורחים, 67 מתוכם הם סוויטות, הוא משקיף על נמל ויקטוריה ונוף העיר המקיף אותו.
מנדרין אוריינטל, הונג קונג מפעיל עשר מסעדות וברים, בכללם המסעדה "פייר" (Pierre), שלה כוכב אחד במדריך מישלן האדום, והיא מסעדתו הראשונה של השף הצרפתי פייר גנייר בהונג קונג.
אתרים נוספים כוללים את ספא מנדרין בת שלוש הקומות, בריכת שחייה מקורה, מכון כושר, מכון יופי מנדרין, ואולם אירועים שמסוגל להכיל עד 600 נוכחים.
ספא מנדרין (The Mandarin Spa), נפתחה ב-2007, גודלה 2,100 מטר רבוע ומשתרעת על פני שלוש קומות וכוללת בריכה פנימית, מכון כושר, ספא הוליסטית, מכון יופי מנדרין וספר של מנדרין.
פורבס טרוול גייד העניק דירוג של חמישה כוכבים לספא והיא אחת משלוש בכל הונג קונג שזכו לכך.
הספא מושתתת על פילוסופיית ריפוי אסיאתית של רפואה סינית מסורתית ואיורוודה ומציעה מקלחת וישי (Vichy Shower), ייעוץ ברפואה סינית מסורתית והמרכז הראשון בהונג קונג של איורוודה.
מאפיינים נוספים כוללים מעיין קרח (ice fountain), חדרי אדים עם עשבים סיניים, הידרותרפיה ובריכת קנייפ (Kneipp pool).
פייר: מסעדה בת כוכב במדריך מישלן האדום המגישה מטבח צרפתי מודרני ומשקיפה על נמל ויקטוריה, של השף פייר גנייר.
מנדרין גריל ובר: מטבח אירופאי מודרני עם בר סרטנים.
Man Wah: מטבח קנטונזי השוכן בקומה ה-25 עם תצפית פנורמי על נמל ויקטוריה והעיר הונג קונג.
Café Causette: מסעדה בלתי רשמית, המגישה לכל אורך היום מטבח אסיאתי ומטבח בינלאומי.
חדר קרוג: חדר אוכל פרטי המשקיף על המטבחים המגישים בין עשר לארבע עשרה.
The Chinnery: קרוי על שם האמן הבריטי, ג'ורג' צ'ינרי, מסעדה זו מגישה מטבח בריטי מסורתי ובה אחד מאוספי הסינגל מאלט ויסקי הגדולים ביותר באזור.
The Clipper Lounge: מגישה בופה של בוקר, צהרים וערב ותה אחר-צהרים.
M bar: בר מודרני המגיש קוקטיילים וטאפאסים קנטונזים ממסעדת Man Wah.
The Captain's Bar: בר הלובי המגיש קפה אחר-הצהרים ובירה, קוקטיילים ומוזיקה חיה בערב.
חנות העוגות של מנדרין (The Mandarin Cake Shop): מאפייה המוכרת שוקולדים, עוגות, לחמים וקפה אחר-הצהרים.
רשימת הזהב (קונדה נאסט טראבלר ארצות הברית, 2009)
רשימת הזהב – 25 המלונות הטובים ביותר מעבר לים (Luxury Travel, אוסטרליה, 2009)
רשימת הזהב – הספא מעבר לים הטובים ביותר (Luxury Travel, אוסטרליה, 2009)
500 המלונות הטובים בעולם (Travel + Leisure ארצות הברית, 2009)
מנדרין אוריינטל, הונג קונג ומנדרין ספא קיבלו דירוג בן חמישה כוכבים (פורבס טרוול גייד, Forbes Travel Guide, 2010)
מסעדת פייר זכתה בכוכב במישלן (מדריך מישלן האדום, 2009)
מנדרין הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Tales of Suspense #50 מפברואר 1964 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר דון הק.
דמותו מתוארת לרוב כמגלומן המנסה לכבוש את העולם, אך אשר מחזיק גם בתחושת כבוד גדולה.
למרות שאויבו הראשי הוא איירון מן, מנדרין נכנס לעימותים גם עם תור, הענק הירוק ושאר גיבורי-העל ביקום מארוול.
המנדרין הופיע במגוון מדיות אחרות, כמו סרטי אנימציה ומשחקי מחשב.
דמויותיהם הבדיוניות של אלדריץ' קיליאן וטרבור סלאטרי (בגילומם של גאי פירס ובן קינגסלי, בהתאמה) התחזו למנדרין בסרט הלייב אקשן "איירון מן 3", כשאת דמותו של המנדרין האמיתי גילם בסרט היקום הקולנועי של מארוול "שאנג-צ'י ואגדת עשר הטבעות" השחקן טוני ליונג.
דמותו של מנדרין מדורגת במקום ה-81 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
דמותו של המנדרין מתוך הרצת החוברות של איירון מן בכתיבתו של ג'ון ביירן ואיורו של ג'ון רומיטה הבן משנות ה-90 הושפעה מדמותו של לו פאן מסרט הקולנוע "צרות גדולות בצ'יינה טאון" משנת 1986.
אביו של המנדרין היה תושב סין שלפני השתלטות האימפריה, צאצא ישיר של ג'ינגיס חאן, ואמו הייתה אצילה אנגליה.
בנם נולד בכפר לא ידוע טרם פריצתה של מהפכת הקומוניזם.
הוריו של הרך הנולד מתו לאחר לידתו, והוא גדל אצל דודתו, שהייתה מרירה כלפי העולם וגידלה אותו בהתאם.
כל ההון המשפחתי נועד לאמן את המנדרין במדע ובאימוני קרב.
אי לכך, לקראת בגרותו הוא היה חסר כל.
ממשלת סין פינתה אותו מבית הולדתו משום שלא יכול היה לשלם את חובותיו.
בתקווה לנקום בחברה בעקבות פינויו והפיכתו לחסר בית, המנדרין ערך מסע לעבר "עמק הרוחות", מקום שבו כף רגל אדם לא דרכה זה דורות.
במקום זה הוא מצא ספינת חלל ושלד חייזרי של האקסון-קאר, דרקון חוצני מכוכב הלכת מאקלו 4 שהגיע לכדור הארץ לפני עידנים ונשכח.
למשך השנים הבאות, המנדרין חקר את המדע של הכוכב החוצני עד אשר התמחה בו.
כמו כן, הוא למד לשלוט בעשר הטבעות אותן מצא בספינת החלל, אשר ככל הנראה היו מקור ההנעה שלה.
בעקבות כך, המנדרין הפך לכובש הכפרים הסמוכים לעמק הרוחות ועד מהרה הפך בעזרת המדע המתקדם שלו לכוח משחית שאפילו הצבא הסיני לא יכול היה לעצור.
הוא החל במסע ניסיונות להשליט הגמוניה כלל עולמית.
העם הסיני, שפחד ממנו, ביקש את עזרתו, אך הוא לא שעה לתחינותיו.
המנדרין רואה בטכנולוגיה כאמצעי אמין להשגת מטרותיו.
במשך השנים, הוא ניסה להפעיל את נשקי האומות השונות כנגדן.
מבין מזימותיו המוקדמות הייתה חבלה וגנבה של טילים אמריקנים וכן מטוסי ריגול שנבנו על ידי טוני סטארק.
כדי להבטיח את אמון הציבור בדרכיו, סטארק עטה את שריון איירון מן וטס לסין כדי לחקור את המקרה.
עד מהרה, איירון מן הפך למכשול העיקרי של מנדרין בדרכו לשליטה עולמית.
בשלושה מקרים בעימותיהם המוקדמים, המנדרין הצליח לשבות את איירון מן אך נכשל בהריגתו.
בניגוד, לאיירון מן שהצליח לסכל את מזימותיו של מנדרין אך נכשל בהבאתו לצדק.
כמה מהישגיו הטכנולוגיים הראשונים של מנדרין היו השקתו של לוויין בעל קרן קרינה המכוונת ל"תעשיות סטארק" וכן בנייתו של האנדרואיד ענק הממדים אולטימו, שכוחו היה בל יתואר.
המנדרין תפעל את אולטימו כארבע פעמים אך תמיד נסיונותיו סוכלו בידי איירון מן.
המנדרין הוא אתלט מיומן ששולט במגוון רחב של אמנויות לחימה.
באמצעות אימון מתמשך, הוא הפך את גופו לנוקשה וחסין לפגיעות.
הוא מסוגל לפרק את הסגסוגת המגנטית של שריונו של איירון מן במכות בלבד.
כישורי לחימתו הם גבוהים ביותר עד אשר יש ביכולתו לשרוד שנים ללא מזון ומשקה, ולתחזק את עצמו דרך שליטתו באנרגיית הצ'י.
דרגת כישוריו הפכה נושא לשכתובים רבים במשך השנים.
במקור, המנדרין היה לוחם מיומן שיכול היה לשבור את שריון איירון במו ידיו בלבד.
אזכורים מאוחרים יותר התמקדו בשימוש בטבעות שלו.
המנדרין הוא אחד מהגאונים המדעיים הגדולים שביקום מארוול, ומיומן ביותר במדעים השונים.
לא רק שהוא הסמכות העליונה בשימוש במדע מאקלואני, אלא שגם המשיך לפתח את תגליותיו בהתבסס על מדע חוצני זה.
נשקיו העיקריים הם עשר הטבעות שהוא עונד על כל אחת מאצבעותיו.
תפקידן של הטבעות אינו יכול להיות מוסבר על ידי מונחים ארציים, אך נודע כי הן משמשות כמקור כוח כמעט בלתי נדלה של ספינת החלל אקסון-קאר.
המנדרין למד כיצד להפוך את הטבעות כדי שימשו אותו וכיצד הן תגבנה לפקודותיו.
אצבע יד ימין יד שמאל זרת אור שחור
הטבעת מסוגלת ליצור אזור של עלטה מוחלטת הסופגת כל אור מסביבה.
המונח "אור שחור" מתייחס לסוג של רדיואקטיביות אולטרה סגולית.
הטבעת יוצרת גלי קור שיכולים להמם את יריביו של המנדרין.
בדרך כלל, הטבעת גורמת לאוויר שבכיוון הפיצוץ להפוך לקרח, ומסוגלת להוריד את הטמפרטורה לכמעט אפס מעלות.
הטבעת יוצרת קרניים המשמידות את הקשרים שבין האטומים והמולקולות המרכיבות את האובייקט שבו הן פוגעות.
יש צורך בטעינה של 20 דקות בטרם השימוש בטבעת זו.
הטבעת מגבירה את האנרגיה המנטלית של העונד אותה, ומעניקה לו את האפשרות לשלוט באנשים באמצעות המחשבה ולפקוד עליהם.
בדרך כלל היא מייצרת אשליות.
הטבעת גורמת לאוויר לנוע במהירויות גבוהות כמערבולת.
מערבולת זו יכולה לשמש כנשק הגנתי, כאמצעי לריחוף אובייקטים, או לגרום לריחופו של העונד אותה באוויר.
הטבעת יוצרת חשמל בכמויות שנמדדות לפי יכולת השימוש של העונד אותה.
טבעת זו מסוגלת להקרין אנרגיות מסוגים שונים, לרוב נייטרונים עוצמתיים במיוחד.
הטבעת מסוגלת גם להקרין תנודות על-קוליות וכן גלים מגנטיים כדי למשוך או להדוף אובייקטים.
הטבעת יוצרת רדיואקטיביות אינפרה אדום או חום בעוצמות הנקבעות על ידי העונד אותה.
בדרך כלל החום יוצר להבה על ידי דחיסת המולקולות שבכיוון הפיצוץ.
קרן החום מסוגלת לגרום לפיצוץ כימיקלים.
הטבעת מסוגלת לסדר מחדש את האטומים והמולקולות של חומר מוצק ולהאיץ ולהאט את תנועותיהם כדי לגרום לאפקטים שונים.
הטבעת שימשה לדחיסת ערפל לכדי מים זורמים, להפוך גז למוצק, אוויר לגז רעיל, אנשים לאבן וכיוצא בזה.
טבעת זו מסוגלת לייצר אנרגיות מסוגים שונים שבטווח הספקטרום האלקטרומגנטי.
נעשה בה שימוש כדי לייצר כוח כבידה חזק דיו כדי לקבור את איירון מן בעודו צועד קדימה.
מנדרין נפוליאון (צרפתית: Mandarine Napoléon) הוא ליקר העשוי ממנדרינות, קוניאק, עשבי תיבול ותבלינים.
הליקר הומצא בראשית המאה ה-19 על ידי הרוזן אנטואן פרנסואה דה פורקרואה, שהיה רופאו האישי של נפוליאון בונפרטה והפך לליקר החביב על נפוליאון שראה בו אפרודיזיאק.
הוא רקח את הליקר על מנת למצות את פרי המנדרינה היקר שהגיע באותה עת לראשונה מסין לקורסיקה.
בשנת 1892 החל ייצור סדרתי של הליקר בבקבוק בן 700 מ"ל עשוי זכוכית עם מרקם מחוספס שיחד עם צבעו הכתום של המשקה, דומה לקליפת מנדרינה.
החברה ממוקמת בבלגיה ונמצאת בבעלות משפחת דה פורקרואה עד היום ושומרת על המתכון המדויק בסוד.
הליקר עשוי מכוהל מזוקק ממנדרינות מסיציליה וולנסיה שיושנו לפחות שנתיים, ליקר עשבי תיבול וקוניאק משובח בדרגת XO והוא מכיל 38-40 אחוזי אלכוהול.
מקובל לשתות את הליקר כדיז'סטיף והוא גם מהווה בסיס לקוקטיילים רבים, בעיקר כאלה המכילים גם קפה או שוקולד.
מִנְדָּף כימי הוא מתקן אוורור המגן על העובדים בסביבתו מחשיפה לחומרים מסוכנים בעיקר כאלו הנדיפים מביניהם.
ישנם מנדפים כימיים עם זכוכיות מיוחדות המגנים גם מפני חומרים ותוצרי תגובות נפיצים.
מנדפים נפוצים מאוד במעבדות כימיות ובמקומות עבודה בהם יש שימוש בחומרים מסוכנים.
המנדף הופיע לראשונה בתקופה הוויקטוריאנית, כנראה במעבדתו של תומאס אדיסון שלא יכול היה להשתמש בארובה לפליטת תוצרי הניסויים הכימיים שביצע בקיץ.
הוא גם הראשון שהשתמש בשימשה העולה אנכית כלפי שטח העבודה.
עם הכניסה לעידן הגרעין, ב-1943 ג'ון ובר הוסיף למנדף שאיבה אחידה בפתח כניסת אוויר ובקרת שינוי זרם פליטה.
עם הזמן התפתחו סוגים נוספים של מנדפים.
קיימות שתי תצורות למנדפים הכימיים: בעלי צינור סילוק וללא צינור.
העיקרון זהה לשתיהן: האוויר נשאב מהפתח הקדמי ויוצא עם פליטות המבנה (במקרה בו קיים צינור סילוק) או מנוטרל ומוחזר חזרה לחדר בו נמצא המנדף.
על מנת ששום חומר מסוכן לא ייפלט החוצה ברבים מן המנדפים קיימות הגנות נוספות מפני התפוצצות וחיבור פנימי ישיר למכל שפכים.
כמו כן ישנם מנדפים המיועדים להגן על חומרים איתם עובדים במנדף.
במקור המנדפים נבנו מעץ עם צינורות פליטה מאסבסט שהוחלפו בפלדה פחמנית עטופה באפוקסי עם צינורות פליטה מפוליוויניל כלוריד או פוליפרופילן.
הם יכולים לאפשר עבודה לאחד עד שלושה עובדים.
בפנים קיימת תאורה מוגנת אדים.
מנדפי לימוד שקופים לא רק מפתח קדמי אלא גם בצדדים על מנת לאפשר תצפית רחבה על המתרחש בפנים.
מנדלי מוכר ספרים ברשת היא חנות מקוונת למכירת ספרים אלקטרוניים.
החנות מציעה ספרים בפורמטים EPUB-3 ,EPUB ו-MOBI (למכשירי קינדל ואפליקציות קינדל) המאפשרים שימוש ברוב מכשירי הקריאה, מחשבים, טאבלטים וטלפונים סלולריים חכמים.
מנדלי מוכר ספרים מציעה לסופרים הוצאה לאור עצמית של ספרים אלקטרוניים ומודפסים, ולהוצאות לאור אחרות המסתייעות בעיקר בשירותיה להפקת ספרים אלקטרוניים.
המיזם הוא הוצאת הספרים הגדולה בישראל, אשר ספריה אינם נמכרים על ידי רשת חנויות ספרים מסחרית.
החנות נוסדה ב-7 בינואר 2010 על ידי ארבעה יזמים שבאו מתחומי ההיי-טק וההוצאה לאור: ירון גולדשטיין, הנרי הראל, כרמל רביד וישראל וינטה.
אתר החנות היה הראשון מסוג מכירת הספרים האלקטרוניים ברשת בישראל.
בעקבותיו קמו חנויות נוספות לספרים אלקטרוניים ברשת, כגון מיזם עברית ובוקסילה.
מנדלי מוכר ספרים ברשת מציעים כיום למכירה כ-1,300 ספרים - חלקם יצאו לאור בעבר, הופצו ונמכרו בחנויות והומרו לפורמט אלקטרוני, וחלקם כתבי יד שיוצאים לאור כספר אלקטרוני ולא מופצים בחנויות בצורה מסורתית.
הספרים נקראים על ידי קוראי ספרים אלקטרוניים מסוגים שונים המותאמים לעבודה עם הקבצים בפורמטים השונים, כגון האייפד והמכשירים מבוססי מערכת ההפעלה אנדרואיד, כמו גם על מכשירי קינדל ותוכנות קינדל ועל מחשבי חלונות, מקינטוש ולינוקס.
החנות האינטרנטית של מנדלי מוכר ספרים ברשת משתפת פעולה עם הוצאות לאור המשווקות את ספריהן דרך האתר.
בין ההוצאות המשתפות פעולה עם האתר: הוצאת כרמל, גרף, הקבוץ המאוחד, הוצאת נהר, הוצאת חדקרן, הוצאת אוריון, הוצאת רימונים, הוצאת קדמת עדן ועוד.
מנדלי מוכר ספרים ברשת עובדים עם סופרים וכותבים המפרסמים את ספריהם באתר באופן ישיר, בהם יצחק בן נר, סמי מיכאל, נאוה סמל, עידן רבי, מואיז בן הראש, רוני גלבפיש, ציפי שחרור ועוד.
מנדלי מוכר ספרים ברשת מפיקים ומציעים למכירה גם ספרים מודפסים בדפוס דיגיטלי בכמויות קטנות, וכן גם בהדפסה לפי דרישה (POD).
שירות נוסף מאפשר להפיק ספרים באנגלית, בספרדית, ברוסית, ובשפות אחרות, מכירתם וקידומם באמזון כספרים לקינדל וכספרים מודפסים על פי דרישה (POD) ובאתרים נוספים בעולם, כגון האייבוקסטור (iBooks) של אפל.
מנדרין (שם מדעי: Aix) הוא סוג ברווז.
בסוג זה מנויים שני מינים:
ברווזי המנדרין הם ברווזים קטנים יחסית החיים באזורים צפוניים בעולם – ברווז העצים בצפון אמריקה והמנדרין הסיני בסין וסביבותיה.
המנדרין הסיני הועבר בידי האדם למדינות אחרות, בעיקר באירופה.
הם גם חיים בפארקים בתוך ערים ובמקומות מסוימים אף בויתו.
מצב הישרדותם של הברווזים טוב והם אינם בסכנת הכחדה.
מנדריל (שם מדעי: Mandrillus) הוא סוג בן שני מינים של פרימטים גדולים ולמעשה המינים הגדולים ביותר במשפחה קופים בעלי זנב.
לזכרים פנים גדולות ומקושטות בכחול מסביב העיניים.
הפנים עצמם שחורות ומסביבם רעמה עבה והאחוריים של הזכרים מקושטים בכחול ואדום.
לנקבות הקטנות לעומת זו, אין כמעט אזורים מקושטים, למעט החזה והאחוריים הקטנים בהרבה, וגם אין להן רעמה גדולה.
קופים אלה הם קרוביהם של הבבונים וכמותם יש להם לסת רחבה ובעלת שיניים חדות, המשמשות בעיקר להגנה ופחות לציד.
הם מעדיפים תזונה צמחונית, אם כי לא יהססו לטרוף יצורים קטנים.
שני המינים בסכנת הכחדה בטבע עקב ציד ופגיעה ביערות הגשם.
בסוג שני מינים, שניהם קופים גדולים החיים רק במרכז אפריקה:
מנדליי (בבורמזית: မန္တလေး) היא העיר השנייה בגודלה במיאנמר ובירת המחוז הקרוי על שמה בצפון המדינה.
נחשבת למרכז תרבותי חשוב במדינה ולמרכז הכלכלי של צפונה.
העיר מרוחקת כ-575 ק"מ צפונית ליאנגון.
העיר הוקמה על ידי שליט בורמה המלך מינדון מין ב-13 בפברואר 1857, במטרה לשמש כבירה המלכותית.
היא המשיכה לשמש כבירת שושלת קונבאונג עד כיבוש בורמה בידי האימפריה הבריטית ב-1885. הבריטים ראו חשיבות רבה בפיתוחה הכלכלי של מנדליי בזמן שלטונם.
בשנת 1889 הוקם בעיר קו רכבת, והאוניברסיטה הראשונה הוקמה בשנת 1925. בתקופה זו נחשבה מנדליי למרכז התרבות הבורמזית והבודהיסטית.
בשנים 1904-1905 השתוללה בעיר מגפה ממנה מתו שליש מהתושבים.
בין שתי מלחמות העולם הייתה העיר מוקד למחאות כנגד השלטון הבריטי.
בזמן מלחמת העולם השנייה סבלה העיר רבות מהפצצות חיל האוויר היפני.
בעת הזו חיל האוויר המלכותי נסוג להודו, בזמן שרוב בתי העיר לא היו מוגנים.
מצב זה הוביל להריסת 60% מהבניינים במנדליי ולמותם של כ-2,000 אזרחים מקומיים.
לאחר שהמדינה קיבלה עצמאות מבריטניה ב-1948, המשיכה מנדליי להיות המרכז התרבותי, החינוכי והכלכלי של בורמה העליונה.
בנובמבר 1959 חגגה מנדליי מאה שנים להיווסדה בפסטיבל למרגלות גבעת מנדליי .
לרגל המאורע הוצאו בולים מיוחדים.
בשנים 1962-1988 הידרדרו ביותר התשתיות בעיר, ובתקופה זו פגעו במנדליי כשתי שריפות גדולות.
בתקופה זו היגרו לעיר גם אוכלוסיות רבות מן הרפובליקה העממית של סין, במיוחד מסצ'ואן.
הגירה זו השפיעה רבות על האופי התרבותי והכלכלי של העיר והגדילה את הסחר עם סין.
עד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 למדו תושבי האזור במוסדות ההשכלה העליונה במנדליי, שהיו היחידים בסביבה.
כיום (2018) הממשל הצבאי מעודד את הצעירים ללמוד במקום מגוריהם על מנת להפחית את כמות האנשים הלומדים במקום אחד ספציפי.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון של מיאנמר משנת 2024, התגוררו במנדליי כ-1.16 תושבים.
כ-40%-50% מהתושבים הם ממוצא סיני.
בנוסף על כך, ישנה קהילה גדולה של מהגרים מהודו.
בורמזית היא השפה העיקרית במנדליי.
מַנְדָנָה סֵייפֵדִינִיפּוּר (נולדה ב-1967) היא בלשנית איראנית.
היא למדה בלשנות ולימודים איראניים באוניברסיטה החופשית של ברלין, שם השלימה תואר שני.
לאחר מכן השלימה דוקטורט במכון מקס פלאנק לפסיכובלשנות באוניברסיטת ראדבאוט בניימכן, שם למדה בין השנים 2000 ל-2005. עבודת הדוקטור שלה נקראה "אי-רהיטות: הפרעות לדיבור ולתנועה".
לאחר מכן עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד משנת 2007 עד 2010.
לאחר שהות קצרה נוספת במכון מקס פלאנק, עברה סייפדיניפור בשנת 2010 לבית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים (SOAS) באוניברסיטת לונדון, שם כיהנה כראש התוכנית לתיעוד שפות נכחדות, אשר מאז 2002 מעניקה מענקים לתיעוד שפות נכחדות, במימון קרן ארקדיה.
מאז 2014 מנהלת סייפדיניפור את ארכיון השפות בסכנת הכחדה (ELAR), שעוסק בשימור דיגיטלי של שפות בסכנת הכחדה ומנגיש את האוסף לכל העולם דרך האינטרנט.
בהיותה מומחית בתחום השימוש בשפה, ובמולטימדיה, סייפדיניפור מדריכה מדענים בדרכי איסוף והנגשה של אוספי מולטימדיה של שפות בסכנת הכחדה.
סייפדיניפור מלמדת קורסים בנושא המודוס החזותי של השפה, השימוש בווידאו במחקר שטח על שפות בסכנת הכחדה, פסיכולוגיית שפה, ושימוש בשפה.
תחומי המחקר שלה מתמקדים בתיעוד (וידאו ושמע) של שימוש בשפה, פסיכובלשנות, והפקת שפה.
מנדנה מוגהדאם (בפרסית: ماندانا مقدم; היא אמנית חזותית עכשווית איראנית-שוודית, הידועה בעיקר עבור עבודות מיצב, דוגמת אלה שהוצגו בביאנלה של ונציה ה-53. מוגהדאם קיבלה מקלט בגטבורג, שוודיה בעטיה של המהפכה האיראנית, שם היא ממשיכה לחיות ולעבוד.
העבודה שלה מכסה נושאים כגון ניכור, תקשורת, ומגדר.
ביצירותיה סביב נושאים אלה, מוגהדאם מנסה לגשר גבולות תרבותיים, לעורר דיאלוג בין תרבותי, ולהנציח היבטים שבמחלוקת בחיים האיראניים.
מוגהדאם נולדה בטהראן ב-1962. בגיל 17, עלתה הרפובליקה האסלאמית לשלטון במהפכה, שהובילה להוצאתו להורג של אביה, כחבר בצבאו של השאה.
טהראן הפכה עבורה למקום עוין, ואז פרצה מלחמת איראן–עיראק ונמשכה למשך שנות העשרים לחייה (1980-88).
תהליך החינוך שלה הופרע כתוצאה מתנאים אלו, והיא נאלצה לעזוב את המדינה, ומצאה מקלט בשוודיה.
החשיפה של מוגהדאם לתסיסה חברתית, לאומיות, אלימות, וחוסר יציבות של המהפכה האיראנית השפיעה רבות על עבודתה, כמו גם על תחושת הזהות שלה.
המיצבים המאוחרים יותר של מוגהדאם, במיוחד "Sara's Paradise" (2009), מעידים שהיא מוצאת את זהותה לא רק בזיכרונות של ארצה ואנשיה, אלא גם בתחושה של אחדות גלובלית ופיוס.
סדרת Chelgis, המבוססת על אגדה איראנית, משתמשת בשיער כסמל של החוויה של נשים בתרבות האיראנית.
הסדרה כוללת חמישה חלקים, כל חלק משתמש במדיום שונה ופרספקטיבה אחרת לגבי נושא העבודה, שיער.
השימוש של מוגהדאם בשיער טבעי במיצב הוא משמעותי ליצירת קשר עם קהל היעד שלה.
היא חושפת את השיער כמקושר באופן הדוק למגדר ולאמונות חברתיות לגבי יופי.
על פי האידיאלים הפרסיים עתיקי היומין, שיער צריך להיות ארוך, עבה, ושחור מבריק.
היא מתמקדת באידיאל זה שנשים מזרח תיכוניות מצופות לעמוד בו, לפיו אפילו בעידן המודרני באיראן, שם נשים נאלצות לכסות את שיערן, הן מצופות לטפח אותו ולייפות אותו להנאת בעליהן.
בעבודות כגון Chelgis, מוגהדאם הופכת את המבט על השיער, ועל היחס של נשים אל השיער שלהן.
היא שולטת במבט של הקהל על השיער באמנות שלה, וחושפת אותו כסמל למצוקת נשים, במסגרת שנים של דיכוי ואידיאלים כפויים, ואפילו כסמל של שחרור כשגוזרות אותו.
השיער, שמייצג את הנשי, מונח במצב של ניגוד עם פריטים המייצגים את הגברי, כגון כלי נשק ובטון.
עבודת המיצב, The Well(הבאר), מיועדת לקדם פיוס, לידה מחדש ותקווה, בבמה הגלובלית.
היא הוצגה לראשונה בשנת 2008 בגטבורג, אך המיצב הוא עבודה מתמשכת, שמטרתה להיות מוצגת בערים שונות ברחבי העולם.
המיצב משקף את הזירה החברתית המסורתית שמתנהלת סביב הבאר, אך באופן בינלאומי, כשהאינטראקציה היא בין שתי בארות, בערים שונות זו מזו במקום אחר בעולם.
בבארות מותקנים מכשירי אודיו, והקהלים שבאינטראקציה עם הבארות מצולמים בווידאו, שהם מנהלים שיחות עם אנשים אחרים שלא היו פוגשים בתנאים אחרים.
הרעיון הוא להראות את הקשרים שאנשים יכולים לבנות למרות הבדלים של דת, פוליטיקה, תרבות, מרחק או גבולות.
בין הערים שהשתתפו במיצב: גוטברג, בנגלורו, סיאול, וניו דלהי.
Sara's Paradise (גן העדן של שרה) הוצג לראשונה בווינה, ואחר כך בניו יורק.
המיצב נועד להעביר מסר לגבי טבח והנצחה, במטרה להגיע בסופו של דבר לפיוס.
היא יצרה אותו בהכרה בנופלים (המרטירים) של מלחמת איראן–עיראק, שהונצחו בבית העלמין בהשט א-זהרה בטהראן.
מעל 800,000 נפשות צעירות שנפלו במלחמה מיוצגות במיצב, שכולל אגן מרכזי ממנו מדמם ומבעבע זרם של מים אדומים.
הדם מייצג את המרטירים, שהתפתו למותם על ידי הבטחה של מקום בגן עדן.
מכולות ריקות וחביות המקיפות את האגן מייצגות את ההתרוקנות בסופו של דבר של המשאבים של איראן, במיוחד עתודות הנפט.
המכלים מוארים מבפנים באור ירוק שמסמל גם את התנועה הירוקה באיראן, כמו גם תקווה ורצון טוב עבור עתידה של איראן.
מנדריזיו (באיטלקית: Mendrisio) היא עיירה בקנטון טיצ'ינו, שווייץ.
מנדריזיו אירחה את אליפות העולם באופני כביש פעמיים: ב-1971 וב-2009.
העיירה נמצאת כ-36 ק"מ מבירת הקנטון טיצ'ינו, בלינצונה, וכ-168.5 ק"מ מבירת שווייץ, ברן.
העיירה נמצאת ליד הכביש הלאומי מס' 2, וכביש E35. בנוסף, העיירה נמצאת ליד תחנת הרכבת מנדריזיו ותחנת הרכבת מנדריזיו סן מרטינו .
מנדרין (בסינית: 官; בפין-יין: guān) היה פקיד מלומד (ביורוקרט) בהיסטוריה של סין, קוריאה ווייטנאם.
המונח חל בדרך כלל על הפקידים שמונו באמצעות מערכת הבחינות האימפריאלית; הוא כלל לפעמים גם את הסריסים שהיו מעורבים בממשל של התחומים הנ"ל.
המונח האנגלי מנדרין מגיע מהמילה "מנדרים" הפורטוגזיים (מאות בפורטוגזית עתיקה כ"מנדרין").
המילה הפורטוגזית שימשה באחד הדיווחים הפורטוגזים המוקדמים ביותר על סין: מכתבים מהניצולים הכלואים משגרירות טומה פירס, שנכתבו ככל הנראה ב-1524, ובכתבי ההיסטוריון הפורטוגזי פרנאו לופז דה קסטאנהדה .
מטאו ריצ'י, שנכנס ליבשת סין ממקאו הפורטוגזית ב-1583, אמר גם הוא שהפורטוגזים השתמשו במילה.
המילה הפורטוגזית נחשבה בעיני רבים כקשורה למנדדור ("מי שפוקד") ולמנדר ("לצוות"), מהלטינית mandare.
מילונים מודרניים, לעומת זאת, מסכימים שהוא למעשה הושאל על ידי הפורטוגזית מהמילה המלאית menteri שמשמעותו יועץ או שר – שקשור אטימולוגית למנטרה).
לפי החוקר המלזי אונגקו עבדול עזיז, מקורו של המונח מהתקופה שהפורטוגלים שחיו במלאקה בתקופת סולטנות מלאקה ורצו להיפגש עם הפקידים הגבוהים בסין השתמשו במונח "מנטרי", אך בתוספת האות "n" בשל הבנה לקויה שלהם של השפה, בהתייחס לפקידים גבוהים יותר.
תקן הדיבור של אימפריות מינג וצ'ינג כונה על ידי מיסיונרים אירופאים "מנדרינית", ותרגמו את השם הסיני Guanhua (שפת הפקידים) לתקן דיבור זה, שהיה קיים כבר בשושלת מינג.
המונח "מנדרינית" משמש גם להתייחס לסינית מנדרינית תקנית מודרנית, שהתפתחה מהתקן הקודם, ולקבוצה הרחבה יותר של ניבים מנדריניים המדוברים ברחבי צפון ודרום-מערב סין.
בין השנים 605 לבין 1905, נבחרו המנדרינים בסין על פי הכישרון באמצעות הבחינה האימפריאלית הקפדנית ביותר.
בסין היו עובדי מדינה לפחות מאז שושלת ג'ואו.
עם זאת, רוב המשרות הגבוהות מולאו על ידי קרובי המשפחה של הריבון ועל ידי האצולה.
רק בשושלת טאנג החליפה הבחינה האימפריאלית את שיטת תשע הדרגות והושלמה הצורה הסופית של המנדרין.
המנדרינים היו המייסדים והגרעין של הלורד הסיני ("הלורד", או "הלורד בעל האדמה" בסין היו האליטה שהחזיקה במעמד מיוחס באמצעות עמידה בבחינות האימפריאליות, מה שהפך אותם לזכאים לכהן בתפקיד).
משרד ממשלתי (לדוגמה, מחלקה ממשלתית מרכזית או מחוז אזרחי) בראשות מנדרין נקרא "יאמן" (פירושו: משרדי המנדרין).
המנדרינוּת הוחלפו בשירות אזרחי מודרני לאחר נפילת שושלת צ'ינג.
בתקופת שושלת צ'ינג, מושל מחוז סיני סומן בחבישת סיכת כובע מנדרין מאבן אודם.
הדרגות הנמוכות של המנדרינות סומנו על ידי סיכות כובע עשויות אלמוג, ספיר, לפיס לזולי, נפריט, זהב וכסף.
לאחר שהשתחררה מהשלטון הסיני והקימה מונרכיה עצמאית משלה, חיקתה וייטנאם את שיטת המנדרינות הסינית בשירות המדינה.
המנדרינות האחרונות בהיסטוריה היו בשירות מדינת וייטנאם (1949–1955).
קוריאה אימצה את בחינות השירותים האזרחיים שנקראו "קוואגו" תחת שושלת קוריו ושושלת ג'וסון.
בהתבסס על בחינות שירות המדינה של סין האימפריאלית, הקוואגו צמח לראשונה בסילה המאוחדת, קיבל חשיבות בקוריו, והיוו את מרכז החינוך בשושלת ג'וסון.
שושלת צ'ינג (1644–1912) חילקה את הבירוקרטיה לתפקידים אזרחיים וצבאיים, לשניהם היו תשע רמות או דרגות, כל אחת הייתה מחולקת לקטגוריות ראשוניות ומשניות.
מינויים אזרחיים נעו בין "מלווה לקיסר" או "מזכיר גדול" בעיר האסורה (הגבוהה ביותר) ועד להיות שופט מחוזי, גובה מס מחוזי, סגן סוהר הכלא, סגן נציב המשטרה או בוחן מס.
מינויים צבאיים נעו בין פילדמרשל או גנרל דרך שומר ראש קיסרי עד לסמל שלישי, רב"ט, טוראי ראשון או טוראי.
מנדלת חול טיבטית (בסינית: 沙壇城/壇城沙畫, בטיבטית: དཀྱིལ་འཁོར།) היא מסורת ייחודית של הבודהיזם הטיבטי הכוללת יצירה והרס של מנדלות העשויות מחול צבעוני.
לאחר יצירת המנדלה ועשיית כל הטקסים הפולחניים הנלווים, נהרסת המנדלה בהתאם לתפיסה הבודהיסטית בטבע החולף של החיים החומריים.
מנדלה זו היא כלי להשגת חוכמה וחמלה, ולהגיע להארה.
היא מתארת הרכב גאומטרי מאוזן שבו שוכנים אלוהויות.
בעבר החול שהשתמשו לבניית המנדלה הייתה מכתישה של אבן צבעונית.
בעידן המודרני אבנים לבנות פשוטות נטחנות ונצבעות בדיו אטום על מנת לקבל את אותו אפקט.
בנוסף מערבבים את החול הזה עם פחם, גבס, ואבן חול רגילה ואדומה על מנת לקבל את הגוון הרצוי.
כמו כן לעיתים מוסיפים קמח תירס, אבקת פרחים ושורשי וקליפות עץ.
הנזירים מעדיפים להשתמש בריכוז גבוה וצפוף של חול כדי למזער הפרעות כגון רוח או התעטשות.
הנזירים מציירים על גבי לוח, שולחן או על הרצפה לפני הנחת החול, את הדגם הגאומטרי הרצוי, בעזרת חוטים או סרגלים ומחוגה גדולה וקטנה עם גיר מיוחד.
אז מניחים את החול על התרשימים בעזרת צינוריות מיוחדות הנקראות העשויות מתכת עליהן הנזירים מקישים בעדינות עם מקל על מנת לאפשר לחול לזרום בצורה עדינה ומדויקת על התרשים.
יש מנדלות שמונחות בעזרת האצבעות בלבד.
בשל מורכבות העבודה ובהתאם לגודל וייעוד המנדלה, הפרויקט יכול להיעשות מכמה ימים עד מספר שבועות.
מנדלת הקלאצ'קרה למשל, המכילה 722 אלוהויות המתוארות בתוכה, יכולה לקחת כמה שבועות ואילו מנדלות קטנות יותר כמו לאלוהות ימנטקה הדורשת פחות גאומטריה נערכות במשך ימים מספר.
מקובל שצוות של נזירים יעבוד יחד על פרויקט, תוך עבודה בכל פעם על מקטע אחר.
העבודה מלווה במוזיקה ובמזמורים מקודשים כדי להפעיל את האנרגיה האלוהית של האלים השוכנים במנדלה.
הנזירים מתעסקים בפעולה זו שעות רבות תוך התרכזות ומאמץ בפרטים הקטנים ונוצרת פעולה מדיטטיבית.
מקובל שהדלאי לאמה גם יעצב מנדלה זו.
לאחר שהמנדלה מוכנה היא נהפכת למקודשת ובעלת כוחות של טיהור וריפוי.
כוחה המרפא של המנדלה משתרע על כל העולם עוד טרם פיזורה למים זורמים.
העבודה נעשית מהאמצע כלפי חוץ.
המנדלה מייצגת במרחב דו-ממדי את העולם של התלת מימד.
הנזירים מדמים אותה כארמון תלת־ממדי.
הרס המנדלה נחשב לפעולת על בתרבות הטיבטית, על מנת להעביר את המסר של הארעי והחולף.
אף האלוהויות עצמן נהרסות בסדר מסוים יחד עם שאר המוטיבים.
החול נאסף לצנצנת, נעטף בבד משי ומושלך לנהר או לכל מקור מים הנמצא בתנועה.
המטרה היא לשחרר אותה חזרה לטבע כדי לפזר את אנרגיית הריפוי - ההילינג של המנדלה ליצורים שחיים במים ביבשה ובאוויר.
הטקס מלווה בתהלוכה ססגונית של נזירים עם כלי נגינה ומזמורים בליווי קהל.
מנדנה רבקה דייני היא אשת עסקים ופעילת זכויות אדם יהודייה אמריקאית ילידת איראן.
ממקימות ארגון "I Am A Voter" – ארגון אמריקאי לא מפלגתי שמטרתו שינוי תרבות ההצבעה וחינוך.
היא מתבטאת רבות כנגד האנטישמיות במדיות החברתיות.
סרטון בערוץ היוטיוב שלה, בו גינתה נחרצות את מעשי החמאס בטבח שבעה באוקטובר, נצפה מעל 50 מיליון פעמים.
כמו כן, היא הופיעה בישיבה מיוחדת של האומות המאוחדות שנגעה לאלימות המינית שבוצעה על ידי החמאס בטבח.
דייני מילאה תפקידים שונים בתעשיית הטלוויזיה, כמו חברת ההפקות Archewell .
והפרויקט של רייצ'ל זואי .
דייני נולדה לג'אנט ופארוויז, בטהראן שבאיראן, לאחר המהפכה האיראנית.
בילדותה אולצה ללבוש חג'אב ולקרוא "מוות לאמריקה".
לאחר המהפכה, הצליחה משפחתה לברוח מהמדינה, כאשר הם קיבלו ויזה לאיטליה ולאחר מכן קיבלו מעמד פליטים בארצות הברית.
לאחר שהיגרו לארצות הברית, התיישבו בקווינס שבמדינת ניו יורק, שם עבד אביה כמוכר נעליים.
אחרי כמה שנים המשפחה עברה לגור בדרום קליפורניה.
בלוס אנג'לס, אביה עבד כמפיץ בגדי ילדים בשם "United Kids".
בשנת 2010 דייני התחתנה בטקס חתונה יהודי עם מפיק הטלוויזיה פטר טראוגוט.
נכון ל-2024 הם גרים בלוס אנג'לס עם שתי בנותיהן שנהרו באמצעות הפריה חוץ-גופית.
הציפייה של הוריה, כמשפחה של מהגרים, הייתה כי היא צריכה להיות עורכת דין או רופאה ולכן למדה בבית ספר למשפטים באוניברסיטת דרום קליפורניה והתמחתה בחברת עורכי הדין הבינלאומית Paul Hastings.
מהר מאוד היא הבינה שזה לא מתאים לה ופנתה לכיווני תעסוקה אחרים.
במהלך חיפוש כיוון תעסוקה חדש, היא ישבה חודש וחצי עם אנשים שיש להם עבודות שהיא חשבה שהן מעניינות.
פגישות אלו הובילו אותה לעבוד כסוכנת כישרונות בסוכנות אופנה, עם התמחות בשיווק ובניית מותג.
לבסוף הצטרפה לחברה של סטייליסטית ואושיית אופנה בשם רייצ'ל זו , אותה ייצגה במהלך עבודתה כעורכת דין.
דייני התמנתה למנהלת תפעול בחברה ופיקחה על הפיתוח העסקי של החברה, הפרסום, כלל המיזמים והפיתוח הטלוויזיוני.
אחרי 6 שנים, בשנת 2015, עזבה דייני את החברה של רייצ'ל זו ועברה לעבוד בפלטפורמה אונליין למכירת נכסים שנקראה Everything But the House, שם סייעה, כמנהלת מותג, בגיוס הון של 84 מיליון דולר.
לאחר מכן קיבלה תפקיד ניהולי והפיקה פרויקט טלוויזיה בהתבסס על פלטפורמה זו עבור רשת HGTV .
בשנת 2018, כאשר ראתה את מדיניות ממשל טראמפ של הפרדת ילדים מהגרים מהוריהם בגבול, דייני, ביחד עם עוד 25 נשים, הקימו את ארגון I Am A Voter .
זהו ארגון חוצה מפלגות שמטרתו עידוד הנוער להצביע.
המחשבה שלה הייתה למנף את הידע שלה בשיווק ובניית מותגים וליישם אותו כדי לעודד הצבעה.
הדרך הטובה ביותר להגיע לצעירים הייתה לפנות אליהם דרך מותגים שהם כבר מכירים ובוטחים בהם, ולכן הארגון משתף פעולה עם מאות משפיענים וחברות מתחומי האופנה, היופי, הספורט והטכנולוגיה כמו H&M, מקדונלד'ס, סטארבקס ועוד.
לדוגמה, הם הקימו את המותג "Friends don't let friends skip elections" תוך גיוסן של ג'ניפר אניסטון, קורטני קוסקס וליסה קודרו, שחקניות הסדרה "חברים".
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024, IAAV התאחד עם ארגון HeadCount - ארגון שפועל לעידוד דמוקרטיה שיתוף פעולה עם מוזיקאים.
בשנת 2023 התמנתה דייני לנשיאת ארגון הפילנתרופי Archwell , אשר הוקם על ידי הארי ומייגן, הדוכסים מאסאקס.
היא מילאה תפקיד מרכזי בשיתופי הפעולה עם ספוטיפיי ונטפליקס.
דייני הכירה את דברה מסינג בבית הספר היסודי בבוורלי הילס, וכבנות למשפחות מהגרים יהודיות, הן הפכו לחברות טובות.
לאחרונה הן השיקו פודקאסט משותף בשם The Dissenters שדן בנושאים חברתיים שונים, והן הזמינו פעילות חברתיות שונות.
מסינג סיפרה כי הרעיון להפקת הפודקאסט נולד בעקבות היעדר גינוי מצד הנשיא טראמפ כלפי קבוצות לבנות קיצוניות.
מאז טבח שבעה באוקטובר, החלה דייני להתבטא כנגד אנטישמיות באופן כללי ובפרט בקמפוסים האמריקאים ובמדיות החברתיות.
סרטון בערוץ היוטיוב שלה, בו גינתה נחרצות את מעשי החמאס, זכה למעל 50 מיליון פעמים.
כמו כן, היא הופיעה בישיבה מיוחדת של האומות המאוחדות שנגעה לאלימות המינית שבוצעה על ידי החמאס בטבח שבעה באוקטובר.
בינואר 2025 מונתה דייני על ידי הנשיא ביידן לשבת ב-United States Holocaust Memorial Council.
דייני גם תומכת בין היתר בליגה נגד השמצה ובהיאס, ארגון סיוע יהודי-אמריקאי.
היא הוכרה על ידי מכון תל אביב כאחת מ־100 היהודים המשפיעים ביותר בעולם בשנים 2021–2022.
מנדרינית (בכתב מסורתי: 北方話; בכתב מפושט: 北方话; בתעתיק פּין-יִין תקני: bĕifānghuà; מילולית: "הניב הצפוני".
מכונה גם 北方方言, בפין-יין: bĕifāng fāngyán, שפירושו "הניבים הצפוניים") היא קבוצה של ניבים סיניים הנמצאים בשימוש ברפובליקה העממית של סין, ברפובליקה הסינית, במלזיה ובמדינות נוספות.
על פי רוב מתייחס המונח "מנדרינית" למנדרינית תקנית בשימוש יומיומי.
בתפישה אקדמית, המונח "מנדרינית" מתייחס לקבוצה רחבה של ניבים, שדובריהם אינם בהכרח מבינים זה את זה, מה עוד שמחוץ לחוגים אקדמיים נדיר מאוד השימוש במונח זה לציון עצמי של הניב על ידי דובריו-שלו.
תחת זאת, כאשר דוברי צורה מסוימת של מנדרינית נשאלים לגבי שפת הדיבור שלהם, סביר שיתייחסו לגרסה המסוימת שהם דוברים, כגון ניב סצ'ואן, ניב צפוני וכדומה, ואף ייתכן שאינם מודעים לכך שניב זה מזוהה עם מנדרינית.
לא קיימת גם זהות "מנדרינית" משותפת המבוססת על לשון זו, אף כי קיימות זהויות אזוריות המשותפות לדוברי ניב מנדריני זה או אחר.
כמו לגבי גרסאות אחרות של סינית, קיימת מחלוקת רבה בשאלה אם מנדרינית היא אכן שפה או שמא דיאלקט.
לדיון בנושא ראו שפות סיניות.
אם מתייחסים למנדרינית כשפה בפני עצמה, כפי שמקובל בשיח האקדמי, הרי שזו השפה המדוברת ביותר בעולם.
המונח העברי "מנדרינית" מקורו באנגלית, שבתורו מגיע מ-mandarim בפורטוגזית, ומופיע כ-menteri במלאית מַנטְרין- בסנסקריט ומקורו ב-满大人 (מַאן-דַּא-רֶן במנדרינית), שמשמעו שׂר.
זהו למעשה תרגום של המונח הסיני גְווַאן-חְווַה (官話/官话/Guānhuà), שמשמעו המילולי "שפת המנדרינים" (שרים קיסריים).
המונח גְווַאן-חְווַה עצמו נחשב ארכאי בסינית מודרנית, אך לעיתים משמש גם הוא כשם קיבוצי של הניבים הצפוניים, היינו, מנדרינית.
החלוקה הקיימת של השפה הסינית התפתחה מתוך הסינית העתיקה ומתוך הסינית הבינונית.
מרבית הסינים החיים בקשת הרחבה המשתרעת בין מנצ'וריה בצפון-מזרח סין ויוּן-נַאן בדרום מערב, דוברים ניב זה או אחר של מנדרינית כניב המקומי.
האחידות היחסית של השפה באזורים אלה, היא במידה רבה תולדה של הגאוגרפיה של האזור, דהיינו, המישורים הרחבים של צפון סין.
כנגד אחידות זו, בדרום סין נוצר דווקא גיוון לשוני כתוצאה מן הטופוגרפיה ההררית ורוויית הנהרות של אזור זה.
נוכחותה של המנדרינית בדרום מערבה סין היא במידה רבה תולדה של מגפה שפקדה את סֱה-צְ'װָאן במאה ה-12. מגפה זו, שייתכן שהייתה קשורה למגפה השחורה דיללה את אוכלוסיית האזור והביאה מאוחר יותר ליישוב מחדש של האזור מצפון סין.
אין גבול ברור בין סופה של הסינית הבינונית למנדרינית.
עם זאת, ספר מחורז מתקופת שושלת יואן (המאה ה-14), המכונה ג'ונְג-יְוֵן יִין-יוּן (中原音韵) משמש כציון דרך משמעותי בהיסטוריה של המנדרינית.
בספר זה ניתן לראות לראשונה מאפיינים חשובים של המנדרינית, כגון היעלמותם וצמצומם של עיצורים סוגרים, וכן שינוי בהרכבים של הטונים של הסינית הבינונית.
מרבית תושבי דרום סין לא דיברו מנדרינית כלל עד לאמצע המאה ה-20. עם זאת, מנדרינית הפכה דומיננטית לפחות בזמן שושלת צ'ינג, ששפתה הרשמית הייתה מנצ'ורית.
החל מהמאה ה-17 הקימה האימפריה אקדמיות להגייה נכונה (גֶ'נְג-יִין שׁוּ-יְװֵאן 正音書院), מתוך מטרה למסד את ההגייה הבייג'ינגית כהגייה התקנית, אך לניסיונות אלה הייתה הצלחה מועטה בלבד.
כל זה השתנה עם הקמתה של מערכת חינוך יסודי (בסין כמו גם בטאיוואן) שהוקדשה בין השאר להנחלת השפה המנדרינית.
כתוצאה מכך מרבית תושבי סין וטאיוואן דוברים כעת מנדרינית שוטפת, לפחות כשפה שנייה.
בהונג קונג נותרה קנטונזית השפה הרשמית, אך השפעתה של המנדרינית גוברת.
קיימים ניבים רבים של מנדרינית.
הדבר בא לידי ביטוי בשני אופנים:
הניבים השונים של מנדרינית מכסים שטח עצום ונמצאים בשימוש של כמעט מיליארד דוברים.
באופן טבעי קיימים הבדלים בהגייה, אוצר מילים, ודקדוק.
השוני בין הניבים השונים הוא גדול משמעותית מהשוני בין הניבים השונים של אנגלית כפי שהיא מדוברת באנגליה, ויילס, אירלנד, דרום אפריקה, אוסטרליה, ארצות הברית ועוד.
ממשלות סין, הרפובליקה הסינית וסינגפור מעודדות כל אחת את השימוש במנדרינית תקנית כשפה שנייה, כתוצאה מכך, דוברים ילידיים של ניבים סיניים שונים מערבים דיאלקטים שונים עם המנדרינית התקנית.
המנדרינית נחלקת לשמונה קבוצות עיקריות: בייג'ינג, מנדרינית צפון-מזרחית, גִ'י-לוּ, גְ'יַאו-לְיַאו, ג'ונג-יְװֵאן, לַאן-יִין, דרום מערבית וגְיַאנְג-הְווַאי.
קיימת מחלוקת בשאלה אם גִ'ין הוא ניב מנדריני או שפה נפרדת.
בסין ובטאיוואן, באזורים המאוכלסים בבני האן (הקבוצה האתנית הגדולה בסין) מלמדים מנדרינית תקנית החל מבית-הספר היסודי, ובשלב מסוים הופכת שפת הלימוד להיות מנדרינית בכל המקצועות.
עם זאת הונהגו בטאיוואן מספר שעות לימוד בשבוע של שיעורים בשפה המקומית החל מאמצע שנות התשעים.
עם זאת, ההחדרה המסיבית של המנדרינית התקנית לא העלימה הבדלים קודמים בין הניבים.
בדרום, החיכוך בין מנדרינית וניבים מקומיים הוליד גרסאות של השפה ה"צפונית", השונות משמעותית מן המנדרינית התקנית הן בהגייה והן בדקדוק.
כאשר המונח "מנדרינית" משמש לדיאלקט אחד הוא מתייחס למנדרינית התקנית, הניב התקני של השפה הסינית, המבוסס על הניב הבייג'ינגי של השפה (אך לא זהה לו).
מנדרינית תקנית היא שפתה הרשמית של הרפובליקה העממית של סין, וכן, בשינויים קלים, גם ברפובליקה הסינית (טאיוואן).
כמו כן, היא אחת מארבע השפות הרשמיות בסינגפור.
המנדרינית התקנית מבוססת על הדיאלקט המנדריני מאזור בייג'ינג, דיאלקט זה נבחר לביסוס המנדרינית התקנית על ידי מומחי השפה בסין ושימש בפיתוחה בתחילת תקופת הרפובליקה הסינית (1912-1949).
מבחינה רשמית קיימות שתי גרסאות של מנדרינית תקנית מדוברת, אחת בשימוש בסין הקומוניסטית, ומכונה פּוּ-טוֹנְגּ-חְווַה, והשנייה בטאיוואן, ומכונה גְּװוֹ-יוּ.
תורת ההגאים של שתי הגרסאות מבוססת על הניב של בייג'ינג, אף כי זו של סין הקומוניסטית משתמשת גם במקורות נוספים.
אך שתי הגרסאות הנלמדות בבתי הספר שונות למדי מהמנדרינית המדוברת, הכפופה להשפעות אזוריות, ושתיהן שונות אפילו מהניב הבייג'ינגי.
פּוּ-טוֹנְגּ-חְווַה וגְּװוֹ-יוּ שתיהן שונות מהניב של בייג'ינג גם באוצר המילים, בדקדוק ובשימוש.
הניב של בייג'ינג הוא בעל היגוי דל מבחינת גיוון פונטי (לדוגמה - העיצורים הסופיים היחידים בכל הברה הם רק ng, n, r).
מחסור פונטי זה הוביל לבעיה של ריבוי משמעויות למילים ויצר מצב שניתן היה להבינן רק לפי מקומן במשפט ולפי ההקשר הרעיוני.
ייתכן כי בשל כך הוחל תהליך המעבר לשימוש במילים מרובות הברות גם בכתב.
על כל פנים, במהלך המאה ה-20 הפכה השפה המדוברת, הרב-הברתית, גם לשפת הכתיבה המקובלת.
על אף שהאמור לעיל, וכן הערך כולו, מתייחס לשפת ה'דיבור' ולאו דווקא לכתיבה, ברפובליקה הסינית נכתבת השפה בסימנים מסורתיים בעוד שבסין הקומוניסטית הונהגו הסימנים המפושטים.
זהו הבדל באופן הכתיבה גרידא, ואין לו נגיעה לשפה המדוברת.
אוסף ההברות הניתנות להגייה במנדרינית הוא מצומצם מאוד, וזאת מכיוון שכל הברה מתחילה בעיצור יחיד, (או, לגבי עיצורים מסוימים, צירוף של עיצור וחצי תנועה), נמשכת בתנועה ומסתיימת בעיצור כהברה פתוחה, חצי פתוחה או בעיצור אפּי (למעט סיומת -er).
לא כל צירוף אפשרי אכן נמצא בשימוש, ובפועל קיימות כמה מאות הברות בלבד.
עם זאת יש להוסיף לכך את הטונים, (ארבעה במספר ברוב הניבים של המנדרינית), המכפילים למעשה את אוסף ההברות.
בהשוואה לשפות סיניות אחרות, קיימות במנדרינית הרבה יותר מילים המורכבות מיותר מהברה אחת.
הסיבה לכך נעוצה בעובדה שהמנדרינית עברה שינויים פונולוגיים רבים בהרבה בהשוואה לגרסאות הדרומיות של סינית, ונאלצה עקב כך להתמודד עם הומופונים רבים (מילים השונות במשמעות אך זהות בהגייה), כשהפתרון היה בדרך כלל יצירת מילים חדשות על ידי הרכבה.
בסינית עתיקה, לעומת זאת, כמעט כל המילים היו חד הברתיות.
הניבים המנדריניים עקביים למדי בנושא זה, אך ניבים אחרים לאו דווקא, כך למשל בשפת ווּ "אתה" הוא דווקא נוֹנג (儂/侬).
כינויי גוף נוספים הם: נִין (您/nín), שהוא צורת גוף שני נימוסית; ודְזַאן-מֶן (咱們/咱们/zánmen), שהוא צורת "אנחנו" הכוללת גם את המאזין.
הניבים המנדריניים גם חולקים מיליות אופן (מודוס) ואספקט, כגון -לֶה (了), -גֶ'ה (著/着) וגווֹ (過/过).
שפות סיניות אחרות נוטות להשתמש במיליות אחרות בתפקידים אלה (כגון 紧 ו-咗 בקנטונזית).
בשל הקרבה היחסית של צפון סין למרכז אסיה, קיימות במנדרינית מספר מילים שאולות משפות אלטאיות, כגון הוּטוֹנג (胡同) - "סמטה".
השפות הסיניות של דרום סין, לעומת זאת, שואלות מילים משפות טאי ושפות אוסטרונזיות.
בשל מיעוט ההברות בסינית, על פי רוב מתקשים דוברי המנדרינית בהגיית מילים בשפות העשירות בקובצי עיצורים, כמו העברית ומרבית השפות האירופיות.
בנוסף, לא ניתן לתעתק באופן ישיר לכתב הסיני הברות שאינן תואמות לפונולוגיה של ההברות הסיניות.
קיימת שיטה אחידה לתעתוק של מילים זרות, אך פעמים רבות התוצאה היא מגושמת למדי.
כך למשל "תל אביב" מתועתקת כ"טֶה-לַא-וֵי-פֿוּ" (特拉维夫/tèlāwéifū).
שימושה העיקרי הוא לפיכך בתעתוק שמות ולא מושגים.
לסימנים הסינים המופיעים בתעתיקים של שמות זרים יש כמעט תמיד משמעות משל עצמם, אלא שבתעתוק הם מעוקרים ממשמעות זו.
כך למשל, הסימנים שמשמשים בשם "ישראל" - אי-以 סֶה-色 ולְיֵה-列, משמעותם, בדרך כלל "על ידי", "צבע" ו"סידור בשורות".
עם זאת קיימים מספר סימנים המשמשים בתעתיקים בלבד (כגון קַה 咖 ופֵיי 啡 המרכיבות את המילה הסינית ל"קפה").
בשל הסרבול של הכנסת מילים זרות לשפה, מקובל יותר לטבוע מילים חדשות מתוך המנדרינית מאשר לאמץ מילים זרות.
כך למשל, המילה "טלפון" הושאלה בשנות העשרים כ"טֵה-לוּ-פֶֿנְג", אך מאוחר יותר הוחלפה בצירוף דְיֵן-חְווַה (電話/电话), שפירושו המילולי "דיבור חשמלי".
מאידך המילה הסינית למיקרופון נותרה "מַי-קֵה-פֶֿנג" (麦克风/Màikèfēng) (אף כי "חְווַה-טונְגּ" 話筒/话筒 "צינור דיבור" תופסת אט אט את מקומה).
כתוצאה מכך נפקד ממנדרינית מקומם של מילים לועזיות בינלאומיות כביכול השאובות מן הלטינית והיוונית.
במהלך סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, בשל הקרבה הרבה בין הכתב הסיני לכתב הקאנג'י היפני, שאלה המנדרינית מילים רבות מיפנית, כשאלו הושאלו במקור מלשונות אירופיות.
למנהג, כפי שהתגבש בישראל, יש תוקף מחייב במשפט בישראל, ובתי המשפט מסתמכים עליו, זאת מכוח סעיפים 36 עד 45 של המג'לה.
המג'לה אומנם בוטלה בשנת 1984, אך יחסה למנהג הוטמע במשפט הישראלי, כפי שציין אהרן ברק: "המנהג הכה שורשים כמקור למשפט ואין בביטול הוראות המג'לה כדי לשלול כוחו של מקור זה.
דרושה לכך הוראה מפורשת, והוראה כזו אינה בנמצא".
זו לשון סעיפי המג'לה העוסקים במנהג:
כלומר, המנהג וההרגל, בין שהוא כללי ובין שהוא פרטי, נעשה בורר להוכיח על פיו דין השרע.
37. מעשי בני אדם ראיה, ונוהגים לפיהם.
38. כל שלא ייתכן על פי המנהג, רואים אותו כנמנע באמת.
39. אין לכחד, שעם חילופי העיתים, משתנים אף הדינים עמהם.
40. יש להזניח פשוטו של דבר על פי הוראת המנהג.
41. אין כוחו של מנהג יפה, אלא כשהוא מתמיד, או מכריע.
42. יש ערך למכריע, כשהוא מפורסם ולא נדיר.
43. כל הידוע על פי המנהג הרי זה כאילו התנו עליו.
44. כל הידוע בקרב הסוחרים הרי זה כאילו הותנה ביניהם.
45. כל שקבעו המנהג הרי זה כאילו קבעו הכתוב.
על פיהם החליט בית המשפט העליון כי למנהג תוקף במדינה כאילו היה חוק.
התמדה: ההתנהגות שיוצרת את המנהג חוזרת ונשנית פעמים רבות.
הכרעה: המנהג יוצר מחויבות כללית לנהוג לפיו.
הוכחת קיומו של מנהג מהווה עול מסוים על התובע לקיים את המנהג.
במגזרים רבים במשק מתקיים המנהג לתת לעובדים שי לחג, מבלי שמנהג זה יעוגן בחקיקה או בהסכם, ולכן עובד שיוכיח כי המנהג מתקיים בעיסוק או בענף שבו הוא נמצא, יוכל לחייב את מעסיקו להעניק לו שי לחג בהתאם למנהג.
לעיתים נחקק חוק המתבסס על המנהג, ובכך מתבטל הצורך להוכיח את קיומו של המנהג.
דוגמה לכך היא המנהג לשלם פיצויי פיטורים, שבעקבותיו נחקק, בשנת 1963, חוק פיצויי פיטורים.
המשפט העברי מעניק משמעות רבה למנהג, ובמיוחד בענייני ממון.
ההלכה קשובה למציאות הנוהגת ויש בכוחה לקבוע נורמות משפטיות חדשות "מנהג מבטל הלכה".
מעבר לכך, כאשר יש מקום של ספק מן הראוי לפנות למציאות ולבחון את הנוהגים הקיימים ועל פיהם לפתור את העמימות "כל הלכה שהיא רופפת בבית דין, ואין אתה יודע מה טיבה, צא וראה מה הציבור נוהג - ונהוג".
בפסיקה הישראלית נקבע כי במקומות בהם יש לבחון מקרה על פי מנהג יש להשתמש במנהג במקום מושבו של הצדדים לדיון, כאשר המשפט העברי מהווה שיטת משפט רלוונטית ולא רק המדינתית.
פרופ' רות בן-ישראל תיארה את תהליך היווצרותו של מנהג:
מנדרינית תקנית היא שפה המשתייכת מבחינה בלשנית לקבוצת השפות הסיניות (כמו קנטונזית, הַאקּה) בתוך משפחת השפות הסינו־טיבטיות.
המנדרינית התקנית היא לשונה המדוברת הרשמית של סין העממית (הרפובליקה העממית של סין) ושל טאיוואן (הרפובליקה הסינית).
כמו כן היא מהווה אחת מארבע הלשונות הרשמיות של סינגפור.
המנדרינית נכתבת בכתב הסיני, הן המסורתי והן המפושט.
המנדרינית התקנית מבוססת על הניב הבייג'ינגי של מנדרינית, שהיא בתורה קבוצת ניבים סיניים המדוברים ברחבי צפון סין ודרום מערבה.
בשימוש יומיומי מכונה המנדרינית התקנית פשוט "מנדרינית", אך עם זאת יש להבחין בינה לבין קבוצת הניבים עליה היא מבוססת.
הבחנה זו תאומץ בהמשך הערך כדי למנוע בלבול.
הגרסה שבשימוש בסין מכונה פּוּ־טוֹנְגּ־הְווַה (普通話/普通话/pŭtōnghuà), שפירושו "השפה הכללית", ואילו זו שבטאיוואן מכונה גְּווֹ־יוּ (國語/国语/guóyŭ), שפירושו "השפה הלאומית".
במקומות אחרים, כמו סינגפור ומלזיה מכונה השפה חְווַה־יוּ (標準華語/标准华语/Biāozhǔn huáyǔ), שמשמעו "השפה הסינית".
כל שלושת המונחים משמשים לסירוגין בקהילות סיניות ברחבי העולם כתוצאה ממפגש בין קהילות סיניות ממקומות שונים.
כבר בעת העתיקה, הכילה הסינית מגוון רחב של ניבים.
כפועל יוצא, היו מאז ומתמיד ניבים יוקרתיים או ניבים תקניים.
אמרות קונפוציוס, למשל, נכתבו ב"יא־יאן" (雅言/yǎyán), "שפת החברה הגבוהה", ולא בניב מקומי; בזמן שושלת האן יש התייחסות בטקסטים ל"טוֹנְגּ־יוּ" (通語/通语/tōngyǔ), "השפה המשותפת".
ספרי חרוזים החל מתקופת השושלת הצפונית והשושלת הדרומית מצביעים על צורת הגייה אחת או יותר באותם זמנים.