tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דאוד שהסרט ממוקם במרחב בין מותחן של משחק מוות לבין סאטירה על תרבות התאגידים שבה אנשי צווארון לבן מוכנים לשחוט זה את צווארו של זה.
רקס ריד כתב ב"האובזרבר" שגאן ומק'לין אמנם עטים בהתלהבות על הקרביים וההרג באופן שלא מאפשר שעמום, אבל התוצאה איננה מספקת, הדמויות לא מתפתחות היטב, המעבר מדמויות "הבחורים הנחמדים" למניאקים צמאי דם לא משכנע, ובסך הכל הסרט מאכזב וחסר תכלית.
בארי הרץ כתב ב"Globe and Mail" הקנדי שהסרט הוא קומדיה אפלה המספקת הנאה צרופה.
לעומת זאת, קייל סמית' כתב ב"ניו יורק פוסט" שהסרט מתיימר לתת פרשנות אירונית לפוליטיקת המשרדים האלימה, אך בסופו של דבר מדובר רק בניסוי במספר הגולגולות שאפשר לרוצץ בסרט אחד.
בישראל, אור סיגולי כתב באתר "סריטה" שמדובר בסרט מהנה ומהוקצע, אבל ממחזר דברים שנעשו טוב יותר, ולא מביא משהו חדש או מספיק מעניין.
הנינג לארסן (בדנית: Henning Larsen; 20 באוגוסט 1925, אופסונד – 22 ביוני 2013 קופנהגן) היה אדריכל דני, שבנה מספר בניינים בדנמרק ומחוץ לגבולותיה.
הנינג לארסן למד באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות וסיים אותה בשנת 1952. לאחר מכך הוא למד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
עם חזרתו לדנמרק הוא פתח משרד אדריכלות.
החל משנת 1968 הוא היה מלמד באקדמיה בה למד.
בשנת 1985 הוא פתח גלריה לאדריכלות והחל להוציא ירחון שעסק בתחום.
בין הבניינים הבולטים שהנינג לארסן תכנון ניתן למנות שגרירות דנמרק בריאד (1979), בניין משרד החוץ בריאד (1982 - 1984), ספריית העיר מאלמה (1994 - 1999), בית האופרה בקופנהגן (2004), בניין באוניברסיטת קופנהגן (2004).
מדליית נסיך אאוגן - 1986.
חבר כבוד במכון המלכותי לאדריכלים בריטים - 1987.
הניצוצות של מאור היא סדרת הנפשה ישראלית לילדים, שהופקה במסגרת פרויקט "מהות החיים" של שרי אריסון, ונוצרה על ידי חיים אידיסיס, נועם משולם, צפריר קוחנובסקי ודני חיימוביץ'.
הסדרה הופקה על ידי טי.טי.וי הפקות, והונפשה על ידי Pitchipoy.
הסדרה, שעוקבת אחר גחליל בשם מאור המנהיג להקה של חיות המאונשות לתלמידי בית ספר, שודרה לראשונה בערוץ ג'טיקס בשנת 2008, ובמקביל הופצה באתר "מהות החיים".
לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 21 פרקים באורך 15 דקות.
הסדרה מספרת על חוברת חיות המאונשות לתלמידי בית ספר, שיחד עם גחליל בשם מאור מקימים להקה.
כשהם בלהקה, המשתתפים צריכים לתת ולקבל תשומת לב, להתייחס לכולם בצורה הדדית ולכבד את כולם - דבר שלא קל.
במהלך הסדרה חברי הלהקה לומדים ערכים בנושא אהבה, אחראיות וכבוד לאחר.
במהלך פרקי הסדרה יש שירים המבוצעים על ידי דמויות הסדרה.
הסדרה מלמדת את הצופים שהם צריכים לקבל את עצמם ולהכיר בחוזקות שלהם.
במאי הדיבוב של הסדרה היה קובי אשל.
אסף חכמון - שוקי הטווס
דור סרוגו - שמעון הצב
נורית בנאי קורן - אמא
ליאת הר לב - איזי
אורלי קטן - דמויות שונות
דור הרפז - דמויות שונות
קובי אשל - דמויות שונות
פסקול הסדרה כולל עשרה שירים מקוריים המבוצעים על ידי דמויות הסדרה.
על המוזיקה בסדרה היה אחראי עדי כהן.
"כל אחד יחיד ומיוחד" (שיר הפתיחה)
"בואו יחד נשיר את השיר"
הנינג קרונסטאם (בדנית: Henning Kronstam; 29 ביוני 1934 – 28 במאי 1995) היה רקדן בלט ומנהל להקה.
בגיל תשע החל בלימודי בלט בבית הספר של הבלט המלכותי הדני.
בגיל 16 הצטרף ללהקה כמתלמד ובגיל 21 קודם לדרגת רקדן סולן.
קרונסטאם שלט בכיפה ברפרטואר של הבלט המלכותי הדני במשך יותר מעשרים שנה, שבהן רקד יותר מ-120 תפקידים, רבים מהם לראשונה, כמו רומיאו ב"רומיאו וג'ולייט" של סר פרדריק אשטון (1955), הבעל ב"סודות" של ג'ון קראנקו (1956), נילאס ב"אייל הירח" של בירגיט קולברג (1958) והנסיך במפצח האגוזים של פלמינג פלינדט (1971).
הוא רקד בתפקיד ג'יימס בבלט הסילפידה ובתפקיד אלברכט בז'יזל.
הוא החליף את פלמינג פלינדט כמנהל בלט של הבלט המלכותי הדני בשנת 1978 והיה אחראי לתכנון ובימוי של פסטיבל בורנונביל ב-1979 כמו גם להשבת בורנונביל, ובלט קלאסי בכלל, למרכז הרפרטואר של הלהקה.
קרונסטאם היה גם מורה ומדריך מחונן.
הוא פרש מעבודתו כמנהל בלט ב-1985 אבל המשיך לביים ולאמן חזרות על בלטים עד 1994. הוא מת בפתאומיות מקריש בריאה ב-28 במאי 1995.
הנינג מילייטנר הוא שחיין גרמני.
אלוף אירופה (גלאזגו 2018) במשחה שליחים 4x200 מטר משולב וזוכה מדליית ארד (גלאזגו 2018) במשחה ל-400 מטר חופשי.
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, אדינבורו באוגוסט 2018 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.18 דקות, אחרי מיכאילו רומנצ'וק מאוקראינה (3:45.18 דקות) והנריק כריסטיאנסן מנורווגיה (3:47.07 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:09.31 דקות במקום 18 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:58.77 דקות.
באולימפיאדת טוקיו סיים מילייטנר במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:44.07 דקות ביחד עם פליקס אאובק מאוסטריה.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 3:43.67 דקות, התוצאה המהירה בשלב זה.
הנינג רודולף אדולף קרל פון הולצנדורף היה אדמירל גרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה, שהתפרסם בזכות תזכירו בדצמבר 1916 על לוחמת צוללות בלתי מוגבלת נגד בריטניה.
הוא קיבל את עיטורי מסדר העיט השחור והפור לה מריט עם עלי אלון והיה אחד מתוך שישה גרוס-אדמירלים של הצי הגרמני הקיסרי.
הולצנדורף נולד למשפחה אצילה בברלין ב-9 בינואר 1853. הוא הצטרף לחיל הים בשנת 1869, שירת במלחמת צרפת–פרוסיה ולאחר מכן כקצין מטה בשייטת מערב אפריקה.
הועלה לדרגת קפיטן צור זי בשנת 1897; הוא נכח במהלך מרד הבוקסרים כמפקד סיירת בשייטת מזרח אסיה.
הוא שימש כרמטכ"ל בבסיס הצי בים הבלטי והיה מנהל המספנה הקיסרית בדנציג, לפני שהועלה לדרגת ויצה-אדמירל בשנת 1904. שנתיים לאחר מכן מונה למפקד שייטת אוניות המערכה I.
בשנת 1909 פיקד על צי הים הפתוח, ובשנת 1910 הועלה לדרגת אדמירל.
בשנת 1913 נאלץ לפרוש בשל התנגדותו להתרחבות מהירה של הצי הגרמני בתחרות עם הצי המלכותי הבריטי.
באותה שנה הפך לחבר בבית הלורדים הפרוסי .
בשנת 1915, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא מונה לראש מטה האדמירליות הקיסרית.
במהלך פרישתו הפך הולצנדורף לתומך חזק בלוחמת צוללות בלתי מוגבלת.
הוא פרסם תזכיר בדצמבר 1916 שהוצג בפני הקייזר וילהלם השני ואושר בכנס פלס בינואר 1917. האמונה שמלחמת צוללות בלתי מוגבלת תרעיב את בריטניה ותביא למותה, ניתנה בהצהרה כי בריטניה תיאלץ לתבוע שלום תוך שישה חודשים.
הוא גם ציין כי ניתן לקחת את הסיכון להתערבות אמריקאית ולהתעלם ממנה.
מדיניותו הצליחה להפריע הן לצי המלכותי והן לצי הסוחר עם הפסדי משלוח של מעל 6 מיליון טון בשנת 1917. הצוללות שלו הפכו פחות מוצלחות עם הפעלת שיטת השיירות, ארצות הברית הצטרפה למלחמה ובריטניה לא נאלצה להיכנע.
הוא לא האמין שארצות הברית תוכל להצטרף למלחמה, וחשב שצוללותיו ימנעו את פריסת הכוחות האפקטיבית שלהן לאירופה.
הולצנדורף הועלה לדרגת גרוס-אדמירל ב-31 ביולי 1918; המינוי השישי והאחרון לדרגה זו בצי הקיסרי.
הוא פרש שוב לאחר מריבות על מטרות מלחמה עם Oberste Heeresleitung (פיקוד הצבא העליון) באוגוסט 1918 והוחלף על ידי אדמירל ריינהרד שר.
הולצנדורף התחתן עם מרגרטה ציטלמן ואימץ את שתי בנותיה של גיסתו האלמנה.
אדמירל הולצנדורף מת במחוז אוקרמארק ב-7 ביוני 1919.
מסדר העיט השחור עם צווארון (פרוסיה, 19 בספטמבר 1912)
הצלב הגדול של מסדר העיט האדום עם עלי אלון וחרבות על טבעות (פרוסיה)
מסדר הכתר, דרגה ראשונה (פרוסיה)
מפקד מסדר בית הוהנצולרן עם כוכב וחרבות
צלב הברזל, דרגה ראשונה ושנייה
מפקד במסדר אריה צרינגר מדרגה שנייה (באדן)
עיטור השירות הצבאי, דרגה ראשונה עם חרבות (בוואריה)
צלב הנזה של ברמן והמבורג
הצלב הגדול של מסדר גריפון (מקלנבורג)
צלב הכבוד הגדול של מסדר פטר פרידריך לודוויג (אולדנבורג)
צלב פרידריך אוגוסט, דרגה ראשונה (אולדנבורג)
הצלב הגדול של מסדר הבז הלבן (ויימאר)
הצלב הגדול במסדר לאופולד (אוסטריה)
הניצול הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי של מיקי מאוס שיצא לראשונה בשנת 1931. זהו הסרט הקצר ה-27 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שהופק והשלישי באותה השנה.
המדבב הבלעדי הוא וולט דיסני שתרם את קולו למיקי מאוס.
עלילת הסרט עוקבת אחר מיקי, ניצול בודד מספינה טובעת, אשר שט על רפסודה לאי בלב ים ומנגן מוזיקה לבעלי החיים באי.
בודד ונטוש על רפסודה רעועה בלב האוקיינוס, מיקי מאוס מבחין באי באופק.
הוא מגיע לאי בעזרת דג-חרב שלמעשה ניסה לתקוף את מיקי.
רעב, מיקי מנער שיח בננה, ומטה נופלות זו אחר זו הבננות שאותן הוא אוכל בהנאה עד אשר הוא נבהל מעכביש.
מיקי מוצא ארגז שנשטף אל החוף והתוכו הוא מגלה פסנתר.
הוא מתחיל לנגן בו לשלישיית כלבי ים מרקדים.
גור טיגריסים מנסה לעזור למיקי בנגינה על ידי חבטה בקלידים ומיקי מגרש אותו פעם אחר פעם.
הצמד נקטע על ידי קוף ענק, שמתגלה כפסנתרן מוכשר בעצמו, אך בסופו של דבר מנפץ את הפסנתר לרסיסים.
מיקי מנסה להשיב מלחמה, אך למראהו המאיים של הקוף הוא נבהל ומתחיל לרוקד.
בהמשך הוא נרדף על ידי אריה, אשר מיקי מטעה אותו לקפוץ לתוך פה של תנין.
לבסוף מיקי מוצא את עצמו רוכב על צב ים, ששוחה משם הרחק.
"הניצול" היה הסרט הראשון שביים וילפרד ג'קסון, אשר המשיך לביים סרטי קולנוע רבים של דיסני, ביניהם "סינדרלה", "עליסה בארץ הפלאות", "פיטר פן" ו"היפהפייה והיחפן".
למרבה הצער, הנסיבות היו רחוקות מלהיות אידיאליות: עם לחץ רב של החברה המפיצה לסרט נוסף ועם זמן מועט להפיק אחד כזה, דיסני פנה לג'קסון כדי להפיק סרט קצר שהורכב מהנפשות בשימוש חוזר מסרטים אחרים.
הסרט משתמש בצילומים ממוחזרים של קוף רוקד (מ"קצב הג'ונגל", 1929), אריה שנאכל על ידי תנין (סצנה חתוכה מ"קצב הג'ונגל") ואריות ים מרקדים (מ"גלים פראיים", 1929).
סרט זה הוא גם הראשון שהולחן על ידי פרנק צ'רצ'יל, שהמשיך וכתב את השירים לסרטים "שלושה חזירים קטנים", "שלגיה ושבעת הגמדים", "דמבו", "במבי" ו"הרפתקאות איכבוד ומר טוד".
בספרו "הסרטים של מיקי: סרטי הקולנוע של מיקי מאוס", הייס גרוב כותב: "'הניצול' היה סרט קצר שנבנה סביב חומר בשימוש חוזר ונחות, וזה נראה: הסרט המצויר מהנה, אבל המראה של מיקי אינו עקבי בטירוף, אין אפילו רמז לסיפור, וכל הסרט מרגיש כמו חזרה ל-1929".
עם זאת, ראיין קילפטריק, מאתר הפודקאסט "The Disney Film Project", שיבח את הסרט: "זהו סרט קצר כיפי מאוד, למרות שאין המון בדיחות, ואף אחת לא טובה מספיק כמו 'בעיות תחבורה' או כמה מהסרטים הקצרים המצחיקים האחרים של מיקי.
יש נימה של אושר שנקבעת כמעט מההתחלה, כשמיקי מושלך על ידי הגלים בעודו על הרפסודה הקטנה שלו.
למרות שהדברים קודרים, מיקי מחייך.
האופטימיות העליזה הזו היא שהופכת את מיקי לכל כך מושך".
משפחת הניקשטיין היא משפחת אצולה אוסטרית שמקורה בשושלת של סוחרים יהודים.
אחד מחברי המשפחה הבולטים היה אדם אדלברט הניג (1740–1811), אשר הועלה למעמד האצולה וקיבל את התואר אדלר פון הניקשטיין, לאחר שהתנצר.
בנוסף, בנו, יוזף פון הניקשטיין (1768–1838) היה פטרון חשוב של האמנויות האוסטריות, ואף הוא המיר את דתו לקתוליות.
במהלך המלחמה האוסטרו-פרוסית בשנת 1866, בנו, אלפרד פרייהר פון הניקשטיין, שירת כגנרל בצבא האוסטרי והתמנה לראש המטה הכללי והוענק לו מעמד ברון על ידי הקיסר פרנץ יוזף.
יוסף ריטר פון הניקשטיין (1768 – 29 באפריל 1838) היה איש עסקים ובנקאי יהודי.
הוא היה פטרון של האמנויות וחברו של וולפגנג אמדאוס מוצרט.
אביו, הסיטונאי הווינאי אדם אלברט הניג, הועלה למעמד האצולה בשנת 1784 תחת השם "אדלר פון הניקשטיין" לאחר שהתנצר.
בשנת 1807 הוענק גם ליוסף תואר אצולה, שכן הוטבל כקתולי בילדותו.
יוסף פון הניקשטיין נולד בעיר ליימן שבחבל באדן.
הוא נישא לאליזבת פון זוננשטיין (1770–1823).
בתו, קרולינה, נישאה ליוזף פון המר-פורגשטאל, דיפלומט ומתרגם ספרות מזרחית.
בנו הצעיר היה אלפרד פון הניקשטיין.
יוסף פון הניקשטיין נפטר בווינה, אוסטריה.
יוסף הניקשטיין היה סיטונאי בעל פריווילגיה קיסרית ומלכותית, וכן בעל חברת המסחר הניקשטיין ושות'.
הוא היה גם אחד המנהלים הראשונים של הבנק הלאומי האוסטרי, שנוסד בשנת 1818.
בשתי אחוזותיו, האחת במרכז וינה והשנייה באחוזתו הכפרית באוברדובלינג, התקיימו לעיתים קרובות קונצרטים ביתיים שבהם נגנו מוזיקאים בולטים יחד עם בני המשפחה.
אלפרד פרייהר פון הניקשטיין (11 באוגוסט 1810, אוברדובלינג ליד וינה – 29 בינואר 1882, וינה) היה לוטננט פילדמרשל (Lieutenant Field Marshal) אוסטרי.
הניקשטיין היה בנו הצעיר של יוסף פון הניקשטיין.
אלפרד הצטרף לחיל ההנדסה האוסטרי בשנת 1828 כצוער והתקדם במהירות בדרגות.
בשנת 1835 נישא לסנטינה פון שול, בתו של לוטננט פילדמרשל פרנץ פון שול.
מלחמות באיטליה ובהונגריה: בשנת 1848 הוא הצטיין בקרבות באיטליה, שירת מחוץ לוונציה והשתתף בבניית מבצר סן פייטרו.
הוא קודם לדרגת מייג'ור, ולאחר מכן קולונל, ופיקד על כיבוש העיר אלטונה.
קידום בדרגות ותואר אצולה: בשנת 1854 אלפרד פרייהר פון הניקשטיין, הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, ובשנת 1859 מונה ללוטננט פילדמרשל.
באותה שנה העניק לו הקיסר פרנץ יוזף תואר ברון.
תפקידי פיקוד במשרד המלחמה: בשנת 1860 הוא מונה לאדיוטנט גנרל של הקורפוס החמישי, וב-1864 הפך לראש המטה הכללי של משרד המלחמה, לצד תפקידים נוספים כיועץ סתרים קיסרי וסגן מפקד רגימנט החי"ר ה-58.
השתתפות במלחמת גרמניה (1866) והדחה: הצטרף כראש המטה הכללי של הצבא הצפוני האוסטרי, אך הודח מתפקידו לפני קרב קניגרץ, אף על פי שלקח בו חלק.
בעקבות התבוסה הועמד לדין צבאי, אך הקיסר ביטל את ההליכים.
פרישה ומותו: לאחר סיום המלחמה פרש משירות פעיל ונפטר בווינה בשנת 1882.
הנישואים הראשונים של ג'ורג'י ומנדי היא סדרת סיטקום אמריקאית, שנוצרה על ידי צ'אק לורי, ו.
זוהי הסדרה השלישית בזיכיון "המפץ הגדול".