tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המקפידים באבלות יושבים את השבעה על הרצפה או על ספסל נמוך מאוד, ויש אף מחמירים לישון על מזרן שמונח על הרצפה במהלך השבעה.
שלושת הימים הראשונים של השבעה דינם חמור יותר מאשר שאר ימי השבעה לגבי כמה הלכות: עשיית מלאכה בצנעה כשאין לאבל ממה להתפרנס, יציאה מביתו למצווה והשבת שלום לשואלים בשלומו שלא ידעו שהוא אבל.
השלושים נמנים החל מיום הקבורה, כלומר, 23 יום לאחר תום השבעה.
במהלך השלושים חלים על האבלים דיני אבלות, אבל במידה פחותה בהרבה מימי השבעה.
אסורה תספורת או גילוח ונטילת ציפורניים, אסור להתחתן (אלא אם כן התאריך נקבע קודם), רחיצה מותרת - אך אשכנזים נוהגים שלא לרחוץ במים חמים.
ביום השלושים נוהגים לעלות שוב לבית הקברות לטקס של גילוי מצבה שנבנית בימים שקדמו לכך.
לאחר מכן רשאים להסתפר ולהתגלח, להוציא את הבנים ואת הבנות, שעבורם איסור התספורת אינו פוקע אלא עד שיעור של "עד שיגער בו חברו", ונוהגים עד שלושה חודשים.
אישה רשאית להתחתן שלושה חודשים לאחר מות בעלה.
גבר צריך להמתין שיעברו שלוש רגלים ממות אשתו.
ההסבר להבדל: הפוסקים העריכו שגבר יתקשה יותר לשכוח את רעייתו, ועל כן על נישואין מוקדמים יותר יעיב זיכרון אשתו הראשונה.
אבלות על אב ואם שונה בהלכה היהודית מאבלות על קרוב משפחה אחר, בכך שהיא נמשכת תקופה ארוכה יותר - שנים עשר חודש ולא חודש אחד בלבד.
הטעם לכך הוא חובת כיבוד הורים.
בפרק זמן זה נמנעים האבלים מאירועים המבטאים שמחה מיוחדת כגון השתתפות בחתונת אחרים (אך במקרה הצורך, יש דרכים הלכתיות לאפשר נוכחות בחתונה), השתתפות במסיבות והימנעות מקניית מלבושים חדשים, וכן אסור לשמוע מוזיקה.
כמו כן האבל אינו מסתפר עד "שיגערו בו חבריו" (כלשון ההלכה).
אחד עשר חודש אחר הקבורה נוהגים האבלים על הוריהם לומר קדיש יתום פעמים אחדות בכל אחת מהתפילות: שחרית, מנחה וערבית.
הסיבה למנהג זה היא שעל-פי היהדות אמירת הקדיש מצילה את הנפטר מדין גיהנום.
במקומות רבים אף נוהגים, שהאבל עובר לפני התיבה בכל התפילות (חוץ מאשר בימים של שמחה, כגון: שבת, ראש חודש, או יום טוב).
כמו כן, למנהגים מסוימים, עולה האבל לתורה בכל "קריאת התורה" המתרחשת בשנת אבלותו.
נחלקו הפוסקים האם ניתן לומר על פי הכלל הידוע "מקצת היום ככולו", שדי לנהוג אבלות בבוקרו של היום האחרון של י"ב חודשי האבלות, כמו שדי לנהוג אבלות בבוקרו של היום השביעי של ימי האבלות.
התרומת הדשן, קובע שלא ניתן לומר על היום האחרון שמקצתו ככולו, כי אם כן, היינו צריכים לומר ש"מקצת החודש ככולו", כי מכיוון דין האבלות מוזכר בתלמוד כ"י"ב" חודש" נמצא שהוא תלוי במספר החודשים העובר ולא במספר הימים, וברור וידוע שאין כך ההלכה.
אך הרדב"ז חולק עליו סובר שהמספר "12" חודש הוזכר רק כסימן מקוצר למספר הימים - 355 יום.
לדעתו יש להקל ולומר שניתן לומר גם "מקצת היום ככולו", מפני שספק דרבנן לקולא.
לעומת זאת, בערוך השולחן נפסק להלכה להחמיר.
בחלק מקהילות צפון אפריקה, ובפרט ביהדות אלג'יריה, נהגו לכנות את טקס הסיום של תקופות האבלות השונות בשם הֶסְגֵּר (או הַסְגִּיר), שמבטא את היסגרותו של האבל בביתו.
בדומה למצורע, על פי ההלכה היהודית, אדם אשר נמצא באבל מסגיר את עצמו בבית במשך שבוע.
כהרחבה לרעיון הזה, השם הֶסְגֵּר נמצא בשימוש לציין את סוף השבעה, סוף החודש, ה-11 חודש, השנה וכן יום הפטירה בכל שנה שלאחר מכן.
רעיון נוסף מאחורי המושג הֶסְגֵּר הוא עניין של סגירת מעגל נוסף בסוף של כל תקופת אבל.
ניתן למצוא מקור ופירוט של טקס ההֶסְגֵּר בספר "חסד ואמת" לרב אליהו גג' על מנהגי אלג'יר.
ביום השנה לפטירה על פי התאריך העברי (הידוע בעדות אשכנז בשם יארצייט),יש הנוהגים שהאבל צם, וכן נוהגים להוסיף בלימוד תורה.
כמו כן נהוג כיום לתרום לבית הכנסת מעט אוכל ומשקה על מנת שהציבור יברכו על האוכל את ברכות הנהנין.
הברכות הן לעילוי נשמת הנפטר.
בקרב עדות אשכנז מקובל לעשות זאת לאחר תפילת שחרית, ובקרב עדות הספרדים מקובל לעשות זאת בעיקר בין מנחה לערבית.
ביום השנה נהוג גם שבני המשפחה וחברים פוקדים את הקבר, וקוראים פרקי תהילים.
עוד נהוג ביום השנה לומר קדיש, להדליק נר נשמה שבנוי לדלוק במשך כיממה שלמה.
כמו כן, לדעות שונות, ביום זה עובר לפני התיבה האבל בכל התפילות (ערבית, שחרית ומנחה).
מנהגים נוספים: עליה למפטיר בשבת לפני יום השנה; עליה לתורה ביום השנה; ועוד.
לעיתים יש ביהדות אבל על דבר שקרה בעבר ועברו ימי אבלו.
כלומר, חזרה השגרה לחיים ואז מכניסים שוב את האבל וחוזרים להתבונן בו.
כשמעוררים מחדש אבלות שעברה, זה נקרא אבלות ישנה.
בדרך כלל המושג מתייחס לאבלות על חורבן בית המקדש.
דוגמאות לכך הן ימי הזיכרון, וצומות החורבן.
בגלל ההבדל שבין אבלות חדשה לאבלות ישנה, גם סדר הדברים הוא אחר.
באבלות חדשה, מגיע המאורע עליו מתאבלים, אז מתאבלים עליו ויוצאים מהאבל לאט לאט.
לעומת זאת, באבלות ישנה המטרה היא לעורר את הרגש לצער שעבר מזמן ולכן התהליך הוא אחר - לאט לאט נכנסים לאבל עד שמגיעים לשיאו.
דוגמה לכך הם ימי בין המצרים ואחריהם תשעת הימים ושבוע שחל בו, כשמגיעים לבסוף לצום תשעה באב.
לעומת אבלות חדשה שתהליך ההשתחררות הוא ארוך, באבלות ישנה התהליך מואץ.
בתשעה באב עצמו, אחרי חצות, כבר מפסיקים חלק מדיני האבלות.
חלקם מפסיקים בערב, וחלקם נשארים עד חצות היום למחרת.
בעשירי באב, בסוף היום, כבר חוזרים לשגרה מלאה.
המונח אבלי ציון מתייחס לחוגים שונים בתוך היהודים הקראים במהלך ימי הביניים, שהרבו בצומות ונהגו מנהגי אבלות יתרים על חורבן בית המקדש.
רובם התגוררו בירושלים, ועיקר פעילותם היה מסוף התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל ועד לכיבוש הארץ על ידי הצלבנים (850–1099).
אבלי ציון מכונים גם בשם עדת השושנים.
הרעיון מאחורי השם "עדת השושנים" נובע מהגאולה המתקרבת, לפי החכם הקראי סלמון בן ירוחם.
כלומר, הופעת השושנים מסמלת את סופו של החורף, ואילו הופעת הצדיקים המשולים לשושנים, עתידה לסמל את קץ הגלות.
במילה "שושנים" יש גם התרסה כנגד הרבניים, שתוארו כ"קוצים".
ידוע על יהודים שמתאבלים על חורבן בית המקדש השני בירושלים עוד מהזמן שבו הוא חרב, אולם המונח "אבלי ציון" מופיע לראשונה במחצית הראשונה של המאה התשיעית.
דניאל אלקומיסי, שחיבר את החיבור הרעיוני המרכזי של התנועה, טען שהחורבן גרם לביטול סדרי עולם: "ויעש את העולם כנעזב ללא שופט ובלא אורים ולא מבקש".
הוא קרא "לבוא אל ירושלים ולעמוד בתוכה תמיד לפניו באבל ובצום ובכי ומספד...
ולא יאמר איך אלך אל ירושלים מפחד שודדים וגנבים ומאין מחיה בירושלים".
השקפתם של אבלי ציון הושפעה באופן ניכר מספרות חוג חנוך.
אורח חייהם של אבלי ציון
אבלי ציון מהווים תופעה מיוחדת במינה בתולדות ישראל בימי הביניים, שכן חבריה ניהלו תעמולה "ציונית" פעילה, וקראו לעלייה המונית לארץ ישראל, שתזרז את הגאולה.
דבקותם בארץ ישראל בולטת על רקע המקום השולי שתפסה ירושלים בפעילות הרבנית באותו זמן, שהתמקדה בבבל.
בראשם עמדו "נשיאים", שהיו מיוחסים לבית דוד והיו צאצאיו של ענן בן דוד הנשיא.
מספרם היה קטן, והם מנו כמה מאות בודדות.
אבלי ציון התגוררו, כנראה, ברובע מיוחד משלהם בירושלים, אך מיקומו - בתוך החומות או מחוצה להן - אינו ידוע.
"ישיבת בכתוויה" הייתה המקום שבו התכנסה הנהגתם.
יש הטוענים שבית הכנסת הקראי העתיק שברובע היהודי בירושלים, שבו מתפללים גם בימינו, נבנה אחרי תום תקופת עדת השושנים, ואינו קשור אליה.
אבלי ציון לבשו שחורים, חיו חיי עוני, הרבו בצומות, התנזרו מאכילת בשר ושתיית יין, ועסקו בקינה על החורבן.
סהל בן מצליח הכהן מתאר את חיי אבלי ציון:
"ודעו, אחינו, כי ירושלים בזמן הזה מנוס לכל בורח, ומנוחה לכל אבל, ומרגוע לכל עני ודל, ובתוכה עבדי ה' הנקבצים אליה אחד מעיר ושנים ממשפחה.
ובתוכה נשים מקוננות וסופדות בלשון הקודש ובלשון פרס ובלשון ישמעאל, ומלמדות לבנותיהן נהי ואשה רעותה קינה, ואומרות: איכה ישבה בדד...
ובחודש תמוז ואב יגדל המספד בירושלים...
בחיינו ובחייכם ובחיי כל ישראל אמן."
מטרת ישיבתם בירושלים ומנהגי האבלות שנהגו היו להתאבל על החורבן, לזרז את הגאולה ולהחזיר את העולם למצבו המתוקן.
השקפתם הייתה שישנו קשר הדוק בין חזרה בתשובה לבין הגאולה.
ההשתקעות בחטאים, שהאמונה בהלכה הרבנית היא מהכבדות שבהם, הייתה לדעתם הסיבה להתמשכות הגלות.
על פי האמור בספר ישעיהו: "על חומותייך ירושלים הפקדתי שומרים.
כל היום וכל הלילה תמיד לא יחשו", הקפידו אבלי ציון להתפלל במשמרות, כך שבכל רגע תישמע תחינתם.
יש מהחוקרים המוצאים בקרבם הלכי רוח מעין סוציאליסטיים.
דניאל אלקומיסי חוזה שבחברה היהודית שתקום עם הגאולה לא יתקיים מסחר, ואנשיה יתפרנסו מחקלאות.
היחסים בין אבלי ציון לרבניים בארץ ישראל
יחסים קשים שררו במאה ה-10 בין הרבניים לבין קראי ירושלים, שכונו על ידם "עדת הצולעים", על שם השכונה בה ישבו "צלע האלף".
מדי שנה במהלך סוכות הכריזו הרבניים על החרמת הקראים, בטקס שנערך בהר הזיתים.
בסופו של דבר התערבו השלטונות כדי למנוע נוהג זה.
באגרתו של רב שרירא גאון הוא אף מאשים את הקראים ברצח יהודים רבניים.
כוחם של הקראים בארץ היה רב ועלה על זה של הרבניים, עד כדי כך שכאשר חל שיפור מה ביחסיהם עם הרבניים, במאה ה-11 דעתם נשמעה לגבי מינויים בישיבה הרבנית בירושלים.
השיפור ביחסים מתבטא גם בהבטחה שניתנה לגבי כתר ארם צובא.
הרבניים קיבלו הבטחה מהקראים, שיוכלו לחזות בכתב יד זה כל אימת שיחפצו.
יחסם של חברי תנועת אבלי ציון לאסלאם היה מורכב.
מצד אחד, היו להם מהלכים בקרב השלטונות, שביכרו אותם על פני הרבניים.
הם חשו הכרת טוב לשליטים המוסלמיים על שפתחו את שערי ירושלים לפניהם.
לאסלאם רחשו אהדה גם מסיבות תאולוגיות, כמו כותבים רבניים רבים הם ביכרו את אמונת הייחוד המוסלמית על השילוש הנוצרי.
מצד שני, הם קיוו למפלתה הקרובה של דת האסלאם, שתבשר את בואו של המשיח, וידעו להצביע גם על השעבוד והדיכוי שהיא מפעילה כלפי הכופרים בה.
במאה ה-11 ננטשה במידה רבה הסגפנות שאפיינה את קראי ירושלים, מנהג ההימנעות מאכילת בשר נפסק, והם, שכנראה במשך הדורות היו עניים יותר מהרבניים, החלו לבקש את ההצלחה בעסקים ובמסחר.
אחרי כמעט מאתיים שנה של פעילות, שהיו "תור הזהב" של הקראות לדורותיה, עזבו הנשיאים הקראים האחרונים את ירושלים למצרים בסביבות שנת 1050. ב-1073 כבשו הטורקמנים את העיר והחלו גלי נדידה ממנה.
ב-1099 הגיעו הצלבנים לירושלים, והשמידו כליל את היישוב היהודי בעיר.
הקהילה הקראית במצרים עשתה מאמץ לפדות את אלו מהקראים שנשבו בידי הצלבנים.
ידועה פעילות של אבלי ציון מחוץ לירושלים ולאחר כיבוש ירושלים על ידי הצלבנים.
מבין החכמים המפורסמים שנמנו על אבלי ציון לאחר כיבוש ירושלים היו החכם טוביה בן משה המעתיק 'האבל' והחכם יהודה בן אליהו הדסי 'האבל', בעל ספר "אשכל הכֹּפֶר".
בין חכמי הקראים בתור הזהב של "אבלי ציון" בירושלים נמנים גם:
אבמאמה הוא אטול אלמוגים במרכז האוקיינוס השקט, המצוי במרכז שרשרת איי גילברט שבקיריבטי.
האי נמצא כ-140 ק"מ דרום מזרח לטאראווה וצפונית לקו המשווה.
שטח האי 16 קמ"ר ומתגוררים בו כ-3,300 תושבים.
האטול מורכב מאיונים המצויים סביב לגונה עמוקה.
האיונים בחלקו המזרחי של האטול מקושרים בסוללת עפר שעליה כביש.
המרכז האדמיניסטרטיבי של האטול הוא הכפר קאריאטבייק ובו בניין המנהלה, בית החולים המקומי ותחנת המשטרה.
בצפון האטול, בקרבת העיר טאביאנג מצוי משטח נחיתה.
בשנת 1889 התגורר באי הסופר רוברט לואיס סטיבנסון.
באי קבור הצ'יף בינוקה המונצח בספרו של סטיבנסון "בים הדרומי".
אָבְּלַק הוא סגנון בנייה המשלב אבנים לבנות ולבנים אדומות המעניקות לו יציבות מחד וגמישות מאידך.
בארץ ישראל מאפיין האבלק את סגנון הבנייה הממלוכי, למרות שאלה השתמשו באבנים אדומות ולבנות ללא לבנים, למטרות יופי בלבד.
פירוש השם "אבלק" בערבית הוא "מנומר", שכן מדובר בטכניקת בנייה המשלבת לרוב בין שניים או שלושה צבעי אבנים.
לרוב יתבטא הדבר בקיר בו הנדבכים בנויים לסירוגין: נדבך אחד עשוי אבן בצבע אחד, ונדבך אחד עשוי לבנים בצבע אחר.
לעיתים ייעשה התשליב בין אבנים שחורות (כמו בזלת או גרניט) או לבנות (אבן גיר לסוגיה), ובין לבנים אדומות.
לעיתים השילוב לא יתבטא במבנה כולו, כי אם רק במזוזות הדלתות ובמשקופי החלונות.
מוצאו של האבלק הוא באזור אסיה הקטנה ולאורך הרי הטאורוס והזגרוס.
בשל תזוזות טקטוניות עזות ידוע אזור זה עד היום כרגיש מאוד לרעידות אדמה, ובשל כך חיפשו תושביו במשך הדורות דרכים להתמודד עם נזקיהן.
מחד נדרשה יציבות גדולה, ומאידך נצרכה אלסטיות מסוימת, שתאפשר לבית "לנוע" מעט, מבלי להתמוטט בכל רעש אדמה.
כך נולד רעיון האבלק - שימוש באבנים שיקנו חוזק ויציבות, בד בבד עם לבנים מלאכותיות, הנחשבות לחומר גמיש יותר ו"בולם זעזועים" טבעי.
השיטה הייתה שיבוץ של שני סוגי החומרים במבנים גדולים, לרוב על פי נדבכים.
לעיתים שולבו אבני האבלק רק במסגרות החלונות והדלתות, הנחשבות לנקודות החולשה במבנה.
הד רחוק לרעיון הטמון באבלק ניתן למצוא בתיאור בניית בית המקדש השני בספר עזרא: .
בתרגום לעברית: נדבכים של אבן שיש - שלושה, ונדבך של עץ אחד.
כלומר - המקדש נבנה משילובים של שלושה נדבכי אבן ונדבך אחד עץ, וחוזר חלילה.
הממלוכים ששלטו במרחב ארץ ישראל בין השנים 1260–1517, הביאו עמם מערבות אסיה מכורתם את טכניקת האבלק.
מאחר שרעידות האדמה האופייניות לטורקיה אינן נפוצות כל כך בארץ ישראל, והלבנים לא היו חומר זמין ונפוץ במיוחד באותה עת, עבר האבלק מהפך מעניין עם הגיעו לארץ, ולמעשה רוב מבני האבלק בארץ הם "אבלק מזויף": אין מדובר כאן בתשליבי אבן ולבנים כי אם בתשליב של אבנים בצבעים שונים.
מובן שאלמנט האלסטיות נעלם מאבלק שכזה, וכל שנותר בו הוא הסגנון והצבעוניות.
אבלק מסוג זה התפשט גם לאירופה בעיקר כעיטור לחלונות, ובהונגריה משתמשים עד היום במושג אבלק כדי לתאר חלון.
הממלוכים העלו את השימוש באבלק לדרגת אמנות, ורוב המבנים שבנו בארץ, ובעיקר בירושלים, עשויים מתשליבי אבלק בגווני אדום ולבן.
מקור אבני הנדבכים הלבנים באבלק הממלוכי בירושלים הוא באבן הגיר המקומית, בעוד שאבני הנדבכים האדומים הובאו ממחצבות בחברון.
המבנים המפוארים ביותר שהותירו אחריהם הממלוכים בארץ מרוכזים סביב הר הבית בירושלים, וברחובות המובילים אליו.
ישנם מאפיינים דומים רבים לבניית פאר זו, אך הבולט מכולם הוא השימוש באבני אבלק אדומות ולבנות.
ארמון הגבירה טונשוק ותורבת (קבר) סית טונשוק
גם על הר הבית עצמו ישנו עושר של מבני אבלק ממלוכיים, דוגמת מדרסת אשרפיה, מדרסת עות'מאניה, שער מוכרי הכותנה ועוד.
הממלוכים אף שיפצו את הסטווים המקיפים את רחבת הר הבית הגדולה, ולאורך הכותל המערבי נשתמרה מערכת קמרונות יפהפייה, עשויה כולה בתשליבי אבלק.
נפת אבלינו (באיטלקית: Provincia di Avellino) היא נפה במזרחו של מחוז קמפאניה שבדרום איטליה.
בירתה של הנפה בעיר אבלינו.
הנפה גובלת בנפת בנוונטו בצפון-מערב, בנפת פוג'יה במחוז פוליה בצפון-מזרח, בנפת פוטנצה במחוז בזיליקטה בדרום-מזרח, בנפת סלרנו במחוז קמפאניה בדרום, ובנפת נאפולי במחוז קמפאניה במערב.
סידיגאז אבלינו היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר אבלינו שבנפת אבלינו.
המתמודדת בסרייה B, הליגה האיטלקית השלישית.
בשנותיו הראשונות המועדון התנדנד בין הליגות הנמוכות באיטליה.
בתחילת שנות ה-2000 הגיע למועדון בעלים חדש, וינצ'נזו ארקולינו.
הבעלים החדש החל להשקיע ולשדרג את המועדון.
כתוצאה מכך המועדון העפיל בעונת 2000/01 לראשונה לליגה הבכירה, בה משחק עד היום.
בעונת 2007/08 המועדון הקטן הדהים בכשזכה בגביע האיטלקי, כשהביס בגמר את וירטוס בולוניה, והדהים כשהגיע עד לחצי גמר הפלייאוף באיטליה והבטיח מקום במפעל היורוליג היוקרתי.
בתחילת העונה שלאחר מכן, הפסידה הקבוצה בגמר הסופרקאפ למונטפסקי סיינה.
בתחילת עונת 2019–2020 הודיעה הקבוצה על בעיות פיננסיות ובעקבות כך הורדה לליגה השלישית.
אולם הבית של המועדון הוא היכל ג'יאקומו דל מאורו, בעל קיבולת של כ-5,300 מקומות ישיבה.
אבליו (Abellio או Abelio) או אבליוני (Abelionni) הוא אל מהמיתולוגיה הקלטית שפולחנו היה נפוץ באזור עמק גארון שבגאליה אקוויטניה (דרום מערב צרפת של ימינו).
בעקבות כתובות שהתגלו באתר סבורים המומחים כי אבליו היה אל עצי התפוח.
מומחים סבורים כי שמו של האל הוא למעשה שיבוש שמו של האל אפולו מהמיתולוגיה היוונית (אשר נקרא בכתובות יווניות שהתגלו בכרתים בשם "אבליוס" (Αβέλιος) ובלטינית לעיתים "אפלו" (Apello).
בעקבות השוואה זו סבורים המומחים כי אבליו היה אל השמש או כי מדובר בהשפעה רומית מאוחרת על המיתולוגיה הקלטית בעקבות מפגש התרבויות.
אבלינו (באיטלקית: Avellino) היא בירת נפת אבלינו שבמחוז קמפניה שבאיטליה.
העיר שוכנת במישור המוקף בערים במרחק של 42 ק"מ מדרום-מזרח לנאפולי והיא מהווה צומת דרכים חשוב על הכביש מסלרנו לבנוונטו.
לפני הכיבוש הרומי היה היישוב העתיק אבלינום (Abellinum) מרכזו של השבט הסאמניטי הירפיני (Hirpini).
היישוב היה ממוקם על גבעה במרחק 4 ק"מ מהעיר הנוכחית, במקום שבו שוכנת כיום העיירה אטריפלדה (Atripalda).
אבלינום נכבשה על ידי הרומים בשנת 293 לפנה"ס והם שינו את שמה כמה פעמים במאות השנים הבאות.
יחד עם זאת ההכרה בה כעיר רומית של ממש חלה רק לאחר הכיבוש על ידי לוקיוס קורנליוס סולה בשנת 89 לפנה"ס.
העיר קיבלה על עצמה את הנצרות בערך בשנת 500 לספירה וקיבלה מעמד של דיוקסיה.
בהמשך אירעו הפלישות של הגותים והונדלים.
לאחר הכיבוש הלומברדי של דרום איטליה, ננטשה העיר העתיקה (הדעות חלוקות אם כל העיר ננטשה או חלקה) ויישוב חדש החל לצמוח על גבעה סמוכה שהיא אבלינו של היום.
בהיותה מוגנת על ידי מצודה, היא נעשתה חלק מדוכסות בנוונטו ולאחר נפילתה של זו האחרונה, חלק מנסיכות סלרנו.
ב-1100, בתקופת שלטון הנורמנים בדרום איטליה, נרכשה העיר על ידי ריקארדו דל'אקווילה (Riccardo dell'Aquila).
מאוחר יותר העביר אותה שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה לידי משפחת מונטפורט שאותה ירש בית קנדיה.
הזכויות הפאודליות על אבלינו נרכשו ב-1581 על ידי דוכס אטריפלדה (Atripalda), מאצולת נאפולי, שב-1589 הוענק לו התואר נסיך אבלינו.
אבלינו הפכה להיות מקום מושב משפחתו של הנסיך.
בנו ונכדו שימשו ברציפות כנגידים הגדולים של ממלכת נאפולי והיו אבירי מסדר גיזת הזהב.
יחד עם זאת, איחוד איטליה כחמישים שנה לאחר מכן, לא הביא תועלת לעיר.
העיר נותרה ללא קשר למסילת הברזל בין נאפולי-בנוונטו-פוג'יה ורחוקה מהים.
ב-1943 הופצצה העיר על ידי מטוסי בעלות הברית בניסיון לסכל את נסיגתן של יחידות השריון הגרמניות דרך גשר פריירה (Ferriera).
אבלינו סבלה מרעשי אדמה במהלך ההיסטוריה שלה והיא הוכתה קשות ברעשי האדמה שאירעו ב-23 בנובמבר 1980 וב–14 בפברואר 1981. אבלינו ספגה גם מטר של אפר געשי שנבע מהתפרצויות רבות של הר וזוב השוכן ממערבה.
העיר יושבת על מיקום מייצג של פומיס שנובע מהתפרצות פליניאנית של הוזוב שארעה במחצית הראשונה של האלף השני לפני הספירה.
רעש האדמה של 1980 היווה נקודת תפנית עבור העיר ועבור כל הנפה.
תקציבים גדולים הושקעו בתשתיות של אבלינו וסכומים נוספים שימשו להניע את כלכלת העיר.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 הייתה רמת ההכנסה לנפש באבלינו מהגבוהות במחוז.
עד לאמצע שנות השבעים של המאה ה-20 חקלאות הייתה הציר המרכזי של כלכלת אבלינו.
מאז עזבה אוכלוסייה צעירה רבה את החוות המשפחתיות ולעיתים גם עברה להתגורר מחוץ לאזור בחיפוש אחר עבודות מכניסות יותר.
יחד עם זאת, ענפי גידול הטבק גפן היין ואגוזי הלוז נותרו חלק חשוב של הכלכלה המקומית ובעקבות השקעות של השנים האחרונות מהווים מקור תעסוקה לאנשים רבים.
המגזר התעשייתי מהווה חלק חשוב מכלכלת אבלינו.
שני אזורי תעשייה שוכנים ממזרח וממערב לעיר ובהם פועלים עסקים קטנים ובינוניים רבים, כולל מפעל מנועים (FMA) המייצר מנועים עבור חבורת הרכב פיאט, אופל, לנצ'יה ואלפא רומיאו.
בסדרת הטלוויזיה הסופרנוס מוזכר מוצאו של טוני סופרנו מאבלינו.
סבו של טוני סופרנו היגר מאבלינו לארצות הברית בראשית המאה ה-20. באחד הפרקים מציין סופרנו כי "כל תושבי הכפר אבלינו התיישבו באזור" (מחוז אסקס, ניו ג'רזי).
אבלנשורוס (שם מדעי: Avalanchurus) הוא סוג של טרילוביטים שחיו בתקופת הסילור שבעידן הפלאוזואיקון באמריקה הצפונית.
נכון ל-2023 התגלו בסוג חמישה מינים:
garfunkeli (על שמו של ארט גרפונקל)
lennoni (על שמו של ג'ון לנון)
simoni (על שמו של פול סיימון)
starri (על שמו של רינגו סטאר)
אבלרדו פרננדס אנטוניה (בספרדית: Abelardo Fernández Antuña, נולד ב-19 באפריל 1970 בחיחון שבספרד) הוא כדורגלן עבר שנודע בשמו הפרטי, אבלרדו.
אבלרדו שיחק בעמדת הבלם מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ועד תחילת העשור הראשון של המאה ה-21, בעיקר במדי ספורטינג חיחון וברצלונה.
בנוסף לכך ייצג אבלרדו את נבחרת ספרד במונדיאל 1994 ו-1998 וביורו 1996 ו-2000. לאחר פרישתו ממשחק החל לעבוד כמאמן.
בין 2014 ל-2017 היה מאמנה של ספורטינג חיחון, ובין 2017 ל-2019 היה מאמנה של דפורטיבו אלאבס.
אבלרדו נולד וגדל בחיחון שבחבל אסטוריאס.
לאחר מספר שנים במחלקות נוער של קבוצות מקומיות, הצטרף אבלרדו לנוער של ספורטינג חיחון שמעיר הולדתו ב-1988. לאחר שנה בנוער עלה אבלרדו לקבוצת הבוגרים וכבר בגיל 19 היה באופן קבוע בהרכב הקבוצה כאחד מבלמיה.
אבלרדו הבקיע את שער הבכורה שלו במדי חיחון ב-7 בינואר 1990, במשחק בו הביסה חיחון את לוגרונייס בתוצאה 1–6. במשחק מול ריאל מדריד ב-20 בינואר כבש אבלרדו את השער הראשון במשחק הדקה ה-35, אך הוגו סאנצ'ס השווה את התוצאה לקראת סוף המשחק והקבוצות נפרדו בתיקו.
בסך הכול בעונת בכורתו בליגה הספרדית הופיע אבלרדו ב-33 משחקים, וחיחון סיימה את הליגה במקום ה-13.
אבלרדו היה שחקן קבוע בהרכב הקבוצה בשנים שלאחר מכן.
בעונת 1990/91, השתתף אבלרדו בכל 38 משחקי הליגה של חיחון, בנוסף לכך שהבקיע שער אחד, והוא עזר לקבוצתו לסיים במקום ה-5, ממנו מגיעים לגביע אופ"א בעונה הבאה.
בעונת 1992/93 הבקיע אבלרדו 3 שערים, בין היתר שער שוויון לרשתה של אתלטיקו מדריד ב-18 באוקטובר 1992. כמו כן, אבלרדו הורחק בכרטיס אדום לראשונה בקריירה שלו בעונה זו, בשני מקרים שונים: בהפסד 0–3 לסלטה ויגו ב-17 בינואר 1993 ובתיקו 0-0 עם אתלטיק בילבאו ב-2 במאי.
קבוצתו לא הצליחה בליגה היטב והיא סיימה במקום ה-12 בלבד.
בעונת 1993/94 כבש אבלרדו 5 שערים לזכות חיחון, כולל שערים מול ברצלונה, אתלטיקו מדריד וריאל מדריד, אך גם שני שערים עצמיים לרשת קבוצתו שלו.
לקראת עונת 1994/95 הצטרף אבלרדו לברצלונה, אלופת ספרד, אותה אימן יוהאן קרויף.
דרכו בקבוצה החלה בזכייה בסופר קאפ הספרדי.
בעונתו הראשונה בברצלונה הבקיע אבלרדו 4 שערים ב-30 משחקים, וברצלונה סיימה במקום הרביעי בלבד.
בעונה הבאה דעך קמעה מעמדו של אבלרדו והוא חלק את זמן המשחק במרכז ההגנה עם גאורגה פופסקו ומיגל אנחל נדאל.
אף על פי כן הצליח אבלרדו לצבור 43 הופעות בכל המסגרות, בהן כבש 3 שערים - אחד בליגה, אחד בגביע המלך ואחד בגביע אופ"א.
קרויף התפטר לקראת סוף עונת 1995/96, ובעונה הבאה אימן את ברצלונה בובי רובסון האנגלי.
רובסון העדיף להשתמש בנדאל ובפופסקו באופן עקבי יותר, ובשל כך חלקו של אבלרדו בקבוצה צומצם ל-19 הופעות בליגה.
באותה עונה, בה זכתה ברצלונה בגביע המלך ובגביע המחזיקות, הבקיע אבלרדו 3 שערים והורחק בכרטיס אדום פעם אחת, בתבוסה 0–4 לטנריפה ב-1 במרץ 1997. ברצלונה סיימה במקום השני בליגה ואת רובסון החליף לואי ואן חאל ההולנדי.
תחילתו של ואן חאל בקבוצה החלה עם זכייה בסופר קאפ האירופי, הודות לניצחון 0–2 על בורוסיה דורטמונד.
אבלרדו נכנס בדקה ה-70 במשחק זה.
ואן חאל מיעט לשתף את אבלרדו בליגה, בה הופיע 15 פעמים בלבד.
בליגת האלופות הבקיע אבלרדו שער עצמי לרשת ברצלונה בניצחונה 2–3 על סקונטו ריגה ב-13 באוגוסט 1997, וב-10 בדצמבר הבקיע שער בכורה בטורניר בתיקו 2-2 עם פ.ס.וו.
ברצלונה סיימה את עונה זו עם זכייה בדאבל: זכייה הן באליפות הליגה והן בגביע.
בעונת 1998/99 הפך אבלרדו לבלם הפותח בקבוצה, לצדו של פרנק דה בור.
ברצלונה זכתה באליפות שנייה ברציפות, ואבלרדו שותף ב-30 משחקים בליגה, בהם הבקיע שער אחד, בתיקו 1-1 עם אתלטיקו מדריד ב-25 באפריל 1999.
אבלרדו סבל ממספר פציעות שהגבילו את השתתפותו במשחקי הקבוצה, שסיימה את הליגה במקום הרביעי בלבד בעונת 2000/01. סרה פרר פוטר במהלך העונה והחליפו קרלס רשאק.
בעונה הבאה סבל אבלרדו מפציעה נוספת, והוא שיחק במספר בודד של משחקים לקראת סוף העונה.
הוא לקח עם הקבוצה חלק בהדחתה על ידי ריאל מדריד בחצי גמר ליגת האלופות ובהגעתה פעם נוספת למקום הרביעי בליגה.
בקיץ 2002, בתום 8 שנים במדי ברצלונה, בהן השתתף ב-257 משחקים רשמיים והבקיע 17 שערים, חתם אבלרדו באלאבס על חוזה לשנתיים.
אבלרדו השתתף ב-28 משחקי ליגה עם הקבוצה, אך לא הצליח למנוע מקבוצתו את הירידה לליגה השנייה, והוא פרש ממשחק בסוף העונה, בעיקר בשל בעיות בברך שעוד הטרידו אותו מתקופתו בברצלונה.
אבלרדו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד עד גיל 21 כבר ברבע גמר אליפות אירופה בנוער 1990, ב-21 בפברואר 1990, בו הפסידה ספרד 1–3 ל.
אבלרדו השתתף עם נבחרת הנוער במוקדמות לאליפות אירופה הבאה, והוא אף הבקיע שער ב-13 באוקטובר 1990 בהפסד ל, אך נבחרתו לא העפילה לטורניר הגמר.
אבלרדו שיחק לראשונה במדי נבחרת ספרד הבוגרת במשחק ידידות מול ב-4 בספטמבר 1991. אבלרדו המשיך ולקח חלק עם הנבחרת במוקדמות יורו 1992. אבלרדו הבקיע פעמיים בטורניר המוקדמות, בהפסד ל ב-12 באוקטובר 1991 ובניצחון 1–2 על ב-13 בנובמבר.
הנבחרת לא הצליחה להעפיל לטורניר הגמר.
אבלרדו ייצג את מדינתו באולימפיאדת ברצלונה והיה חלק משמעותי בזכייה במדליית זהב, עם שער בחצי הגמר מול ואחד נוסף בגמר מול , בו ניצחה ספרד 2–3.
אבלרדו המשיך לקחת חלק במשחקי הנבחרת הבוגרת וסייע לה להעפיל למונדיאל 1994, שם הודחה על ידי ברבע הגמר.
הוא גם שיחק עם הנבחרת ביורו 1996, בו הפסידה ל בדו-קרב בעיטות עונשין ברבע הגמר.
אבלרדו היה שותף להדחתה של ספרד ממונדיאל 1998 כבר בשלב הבתים, אם כי הוא השתתף רק במשחק השני מבין השלושה, בו נפרדה ספרד בתיקו 0-0 עם .
אבלרדו לקח חלק גם בהעפלתה של ספרד ליורו 2000, ובמשחק ידידות מול ב-29 במרץ 2000 הבקיע את השער השני בניצחון ספרד 0–2. בטורניר הגמר שיחק אבלרדו בשני משחקים בשלב הבתים וברבע הגמר בו הפסידה ספרד ל בתוצאה 1–2.
אבלרדו שיחק במספר משחקים במוקדמות מונדיאל 2002, אך פרש מהנבחרת עוד לפני טורניר הגמר, ומשחקו האחרון היה במשחק ידידות עם ב-28 בפברואר 2001. בסך הכול ייצג אבלרדו את נבחרת ספרד ב-54 משחקים, בהם הבקיע 3 פעמים.
לאחר פרישתו ממשחק החל אבלרדו בקריירת אימון.
תפקידו הראשון כמאמן היה ב-2008, עם קבוצת המילואים של ספורטינג חיחון, ספורטינג ב', ששיחקה אז בליגה השלישית.
בעונתו הראשונה בתפקיד סיימה הקבוצה במקום ה-16, ובעונתו השנייה, כשהקבוצה הייתה במקום לפני האחרון באמצע העונה, פוטר אבלרדו מתפקידו.
בעונת 2010/11 אימן את קנדאס, קבוצה קטנה באסטוריאס ששיחקה בליגה הרביעית בספרד, ובעונה שלאחר מכן עבר לאמן את טואייה, גם היא קבוצה קטנה באסטוריאס בליגה הרביעית.
ב-10 בפברואר התמנה לתפקיד עוזר המאמן של אינייקי טחדה בספורטינג חיחון, לאחר עזיבתו של מנולו פרסיאדו.
בעונת 2012/13 שב אבלרדו לאמן את קבוצת המילואים של המועדון, ספורטינג ב', והוא הוביל אותה למקום ה-13 בליגה השלישית.
בעונת 2013/14 הדריך את ספורטינג ב' עד למקום ה-9, ולקראת סוף העונה, במאי 2014, החליף את חוסה רמון סנדובל כמאמן של הקבוצה הראשונה, לאחר שזה התפטר.
בעונתו המלאה הראשונה בקבוצה, עונת 2014/15, הדריך אלברדו את חיחון למקום השני בליגה השנייה, ממנו העפילה חזרה לליגה הראשונה.
ב-17 בינואר 2017 התפטר מאימון הקבוצה.
ב-1 בדצמבר מונה למאמנה של דפורטיבו אלאבס, שנמצאה מתחת לקו האדום בליגה הספרדית הראשונה.
הוא הוביל אותה להישארות בליגה ולמקום ה-14 בתום העונה.
בעונת 2018/2019 פתחה העונה היטב ואף התמודדה על מקום בליגת האלופות, אך נחלשה בהמשך וסיימה במקום ה-11. בעקבות כך, התפטר אבלרדו מתפקידו עם תום העונה.
ב-27 בדצמבר 2019 מונה למאמן אספניול שנמצאת במקום האחרון.
ב-12 בינואר 2021 חזר אבלארדו לאימון דפורטיבו אלאבס.
מדליית זהב - אולימפיאדת ברצלונה (1992)
אבלרדו רודריגס לוחאן (בספרדית: Abelardo Rodríguez Luján, ידוע גם כ-Abelardo L.
Rodríguez, נהגה: ; 12 במאי 1889 – 13 בפברואר 1967) היה פוליטיקאי מקסיקני, נשיאה הזמני של מקסיקו בשנים 1932–1934. הוא נולד למשפחה ענייה.
בתחילת דרכו עבד בעבודות מזדמנות, בחנות לחומרי בניין ובמכרה נחושת.
בשנת 1913 הצטרף למחוללי המהפכה המקסיקנית והחל בקריירה צבאית, הוא היה לקולונל ב-1916, ובשנות ה-20 שימש כמושל מדינת באחה קליפורניה.
אבלרדו רודריגס היה חבר המפלגה המהפכנית הלאומית (PNR; לימים התפתחה אל המפלגה המוסדית המהפכנית - PRI), והשתתף בממשלתו של פסקואל אורטיס רוביו.
הוא נקרא להשלים את הקדנציה שלו כנשיא, כאשר האחרון פרש באמצע כהונתו בשל התערבותו הכפויה של "המפקד העליון" פלוטארקו אליאס קאייס בניהול המדינה.
רודריגס התמנה כנשיא זמני עד לבחירות לנשיאות ב-1934. הוא היה האחרון בין שלושת נשיאי מקסיקו מטעם המפלגה המהפכנית שהיו כפופים הלכה למעשה לקאייס בתקופה שזכורה בהיסטוריה של מקסיקו בשם "מקסימאטו" .
בזמן כהונת הנשיא הבא הגיעה תקופה זו לקצה וקאייס הוגלה מהמדינה.
בתקופת כהונתו הקצובה לא יכול היה רודריגס לבצע רפורמות של ממש ולטפל בבעיות החברתיות והכלכליות שהעסיקו את המדינה.
עם זאת, הוא גיבש עם הממשלה הזמנית שבראשותו תוכנית מורכבת ורדיקלית שלשם ביצועה נדרשו שש שנים.
במקביל האריכה ממשלת רודריגס את תקופת כהונתם של נשיאי מקסיקו ל-6 שנים, כדי לאפשר לנשיא הבא להוציא לפועל את התוכנית.
תוכנית זו שימשה את לאסרו קארדנאס, מועמד המפלגה לנשיאות המדינה, במסע הבחירות.
למן תום כהונתו בנשיאות ב-30 בנובמבר 1934 שב רודריגס לחיים פרטיים, אך ב-1943 שב לפעילות פוליטית ונבחר כמושל סונורה.
בכהונתו, שנמשכה 5 שנים, עסק בעיקר בקידום מערכת החינוך של סונורה.
הוא התפטר מתפקידו באפריל 1948, משיקולי בריאות.
הוא שב לעסוק בעבודתו במגזר הפרטי, עד פטירתו ב-13 בפברואר 1967 בלה חויה , סן דייגו, קליפורניה.
אבלרדו רודריגס נולד בסן חוסה דה גואימאס, סונורה, ב-12 במאי 1889. הוריו היו ניקולאס רודריגס ופטרה לואין.
הוא למד בית ספר יסודי בנוגלס, על גבול ארצות הברית–מקסיקו, בבית ספר פרטי והחל לעבוד בחברת זיקוק משאבים טבעיים.
בהמשך עבר לדורנגו, שם ביצע עבודות שונות.
בחיפוש אחר אפשרויות תעסוקה טובות יותר, הוא נסע לארצות הברית בשנת 1906, שם עבד כמעט שבע שנים בפעילויות שונות.
הוא חזר למקסיקו בשנת 1913 ובסונורה נכנס לשירות הצבא החוקתי כלוטננט בפיקודו של הגנרל אלווארו אוברגון במסגרת המהפכה המקסיקנית.
הוא השתתף בכיבוש העיר קוליאקן.
עם תבוסתו של הרודן ויקטוריאנו ורטה, הועמד לראשונה בדרגת קפטן לשמירה על סונורה מטעמו של המנהיג החוקתי ונוסטיאנו קאראנסה.
כשפרץ המאבק בין החוקתיים ומהפכנים שונים כגון המיליציות של פנצ'ו וייה ואמיליאנו ספאטה, רודריגס הועלה לדרגת מייג'ור וליווה את הגנרל בנג'מין היל במהלך המערכה שהובילה לכיבוש מקסיקו סיטי בידי החוקתיים ב-1914.
בשנה שלאחר מכן הוא השתתף בקרבות של סילאיה בה ניצח אוברגון את פנצ'ו וייה; הוא נפצע, מה שזיכה אותו בקידומו לדרגת לוטננט קולונל.
במהלך הלחימה שהתקיימה בלאון הוא נפצע שוב אך המשיך להילחם נגד תומכי וייה בקואווילה ובסונורה.
בשנת 1920 הצטרף להפיכה שהפילה את קאראנסה והעלתה את אוברגון לשלטון, וב-21 במאי אותה שנה הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל.
כשאדולפו דה לה ורטה מונה לנשיא זמני במות קאראנסה, אסטבן קורטס מרד נגדו, ועל כך נשלח רודריגס להפיל את המרידה.
לאחר שהפיל מרד נוסף בסונורה, רודריגס מונה ב-16 באוקטובר 1923 למפקד הצבאי של שטח באחה קליפורניה הצפונית וב-2 בנובמבר שלאחר מכן הוא קיבל את תפקיד המושל שלה, תפקיד אותו מילא עד 1929. במהלך 1928 הועלה לדרגת גנרל.
בתור מושל באחה קליפורניה הצפונית הוא קידם את האיגודים המקצועיים ושילב את ועדות הפישור להתמודדות עם סכסוכי עובד ומעביד; במקביל הוא הגן על החקלאות והתעשייה וקבע שכר מינימום.
בעבור שימור ההומוגניות הקהילתית, רודריגס אסר על הגירה של סינים מכיוון שהם התחרו בכוח העבודה המקסיקני וגירשו מהמדינה מעסיקים סינים שהפרו את הוראות העבודה הפרוטקציונליות שלהם.
הוא הראה העדפה לקביעת בעלות פרטית על הקרקע, קהילתית או לא קהילתית.
הוא קידם את החינוך הציבורי.
רודריגס גם ניסה לקדם בניית מטוסים ולימודי אווירונאוטיקה.
מבחינת העבודות הציבוריות, הוא בנה כבישים ותעלות השקיה.
איכויותיו כמנהל טוב אפשרו לו לנקות את כספי השטח ולא לפנות עוד לסבסוד הפדרלי שהסתכם בשנה כמעט בכמיליון פסו מקסיקני.
הוא היה קשור גם לעסקי ההימורים מכיוון שהיה בבעלותה של הקרקע שעליה היה מסלול המרוצים "אגואה קליאנטה דה טיג'ואנה".
רודריגס הוזמן על ידי הגנרל פלוטארקו אליאס קאייס ללמוד טכניקות תעשייה ותעופה חדשות, ולכן ב-23 בדצמבר 1929 התפטר מתפקיד המושל עבור טיול בן שבעה חודשים למדינות אירופה השונות כדי לראות ממקור ראשון את ההתקדמות הטכנולוגית בנושא באזורים אלה.
עם שובו למקסיקו מינה אותו הגנרל פלוטארקו אליאס קאייס, שהיה שר המלחמה והחיל הים, כממונה על אותו משרד בבחינה מבצעית.
קאייס היה מעין מנהיג עליון ושמר על סמכות לא סדירה מעל הנשיא פסקואל אורטיס רוביו.
ב-21 בינואר 1932 הוא מונה למזכיר התעשייה, המסחר והעבודה.
כשהנשיא פסקואל אורטיס רוביו התפטר מתפקידו, בהחלטה של פה אחד בקונגרס, מונה אבלרדו רודריגס לנשיא מקסיקו החדש ב-3 בספטמבר 1932 לקדנציה הנשיאותית שהסתיימה ב-30 בנובמבר 1934. בשל קשריו ההדוקים עם הגנרל פלוטארקו אליאס קאייס, השפעתו של האחרון בממשלת רודריגס הייתה ניכרת.
כשאבלרדו רודריגס נכנס לתפקיד הנשיאות, השפעות השפל הכלכלי הגדול הגיעו לשיאן במקסיקו, ואפילו עובדים מקסיקניים רבים החיים בארצות הברית חזרו ארצה לאחר שגורשו באבטלה.
באופן פנימי, הכלכלה הייתה במיתון והמטבע איבד משמעותית את כוח הקנייה שלו; הבעיות החברתיות נעשו חריפות יותר, אי שביעות הרצון העממית גברה והתנועות העממיות הקשיחו את עמדותיהם.
בנוסף, לאחר המרד הצבאי האחרון, הבחירות הקודמות והאלימות והסכסוכים בין פלגי הממשלה שהובילו להתפטרותו של אורטיס רוביו, הייתה המדינה מפולגת עמוקות.
בנוסף על כך, המשיכו מרידות על רקע דתי בחליסקו וטבסקו.
בנוגע לסכסוך עם הכנסייה הקתולית, שנמשך עקב הסדרת חוקי דיכוי נגד הכנסייה במדינות בתוך מקסיקו, נאלץ הנשיא אבלרדו רודריגס להתמודד עם התמיכה שקיבלה הכנסייה הקתולית במקסיקו מצידו של האפיפיור פיוס האחד עשר.
בענייני חקלאות, רודריגס הוסיף תיקון בחוקה, הקים את משרד החקלאות, הוציא לאור את חוק האשראי החקלאי ופרסם את הקוד החקלאי הראשון ב-22 במרץ 1934. הוא התחיל מחדש את החלוקה החקלאית ואיפשר התארגנות של איגודי החקלאים המקסיקנים בקנה מידה לאומי, כל עוד היה זה בראשותו.
כדי להתמודד עם הדרישה העממית להגדלת האוטונומיה לעובדים, ממשלת רודריגס נקטה בדיכוי בחודשיה הראשונים.
במקביל, היא יצרה את מחלקת העבודה האוטונומית שקלטה את מועצות הפיוס והבוררות הפדרליות, להסדרת סכסוכים בין עובד למעביד.
כמו כן, הוא קידם את ארגון תנועת העבודה באיגודים ובמרכזים, כמו איחוד מסילות הברזל וקונפדרציית העובדים והאיכרים הכלליים במקסיקו, אך הוא התנגד להשתתפות מנהיגים ואיגודי עובדים בפוליטיקה של המדינה.
יתר על כן, הוא הוציא את חוק שירות המדינה, שהגן על עובדי הממשלה והבטיח את יציבות תפקידם; והבטיח הקמת ביטוח לאומי לעובדים.
רודריגס גם הקים את בנק הלאומי למשכנתאות עירוניות ועבודות ציבוריות ואת המועצות הפדרליות לשיפור איכות המוצרים בפסי היצור של התעשיות השונות.
רודריגס גם קידם את הקמתה של חברת התעופה הלאומית.
במדיניות החוץ הוא ניהל משא ומתן לתשלום החוב הזר.
רודריגס גם הכריז על חוק שירות החוץ.
למרות המשבר הכלכלי, רודריגס הוציא לפועל כמה תשתיות ציבוריות כמו הארמון לאמנויות והאנדרטה לזכר אלווארו אוברגון, ושוק במחוז הפדרלי, הנושא את שמו.
רודריגס העביר את הנשיאות לגנרל לאסרו קארדנאס ב-1 בדצמבר 1934. לאחר סיום תפקידו כנשיא הוא ניהל והקים את הבנק המקסיקני, את הבנק המקסיקני של המערב ואת האשראי המרכזי המקסיקני, כמו גם חברות דיג ותעשייה רבות בבאחה קליפורניה הצפונית.
במהלך השנים 1943–1947, כיהן בתור מושל סונורה.
במהלך ניהולו ביצע עבודות חינוכיות חשובות, הקים את האוניברסיטה הממלכתית ונתן תנופה להשכלה גבוהה.
הוא פרש מתפקידיו הבכירים עקב בעיות בריאות ובהמשך הפך לאחד מאנשי העסקים המשגשגים ביותר במקסיקו, בעיקר הודות לקשרים הפוליטיים שלו.
הוא היה נשוי לעאידה סאליבן קויה, איתה הקים את 'קרן אספוסוס רודריגס' ב-6 בפברואר 1946. ב-7 בדצמבר 1961 מונה לנשיא המועצה המייעצת לתעשיית הדיג בתקופת ממשלתו של אדולפו לופס מטאוס.
הוא חיבר בחייו שני ספרים: "הערות ממסעי לרוסיה" (1938) ואוטוביוגרפיה (1962).
הוא נפטר ב-13 בפברואר 1967 בלה חויה, קליפורניה, ארצות הברית, אך נקבר בחוות אל סוזאל שבה גר.
אבליזאוריים (שם מדעי: Abelisauridae) היא משפחה של דינוזאורים טורפים מקבוצת התרופודים שהתקיימו לפני 66–170 מיליון שנה.
רוב מאובני המשפחה נמצאו באפריקה, מדגסקר, תת-היבשת ההודית ובאמריקה הדרומית, ומעטים גם בצרפת.
הם פרחו בעיקר בתקופת הקרטיקון ושרדו עד סוף עידן הדינוזאורים.
טורפים אלה הגיעו לאורך 5–9 מטרים, כשפרט אחד כנראה הגיע לאורך 12 מטרים.
הם היו בעלי זרועות קצרות, ראשים מקורננים, אך בעלי לסתות קצרות ושיניים קטנות יחסית.
ככל הנראה היו חלקם אוכלי נבלות ולאו דווקא טורפים פעילים.
אבלטון AG היא חברה המבוססת בברלין המייצרת ומפיצה את תוכנת אבלטון לייב להפקה מוזיקלית, ספריות סימפולים והקונטרול אבלטון פוש.
אבלטון נוסדה בשנת 1999 על ידי גררד בלס, רוברט הנקה וברנרד רוגנדורף.
לאחר שבלס עבד על הריאקטור של Native Instruments, הקים את אבלטון והשיק את תוכנת הלייב בשנת 2001. בלס נשאר המנכ"ל של אבלטון עד היום.
המשרד הראשי של אבלטון ממוקם במחוז מיטה בברלין, גרמניה והמשרד השני ממוקם בפסדינה, קליפורניה.
במרץ 2007, אבלטון החלה לשתף פעולה עם חברת Cycling '74, היוצרים של תוכנת Max/MSP ושנתיים מאוחר יותר, הושק "Max for Live" המאפשר ליצור פאצ'ים של Max/MSP ישירות מתוך לייב.
הפאצ'ים פועלים בדיוק כמו תוספים חיצוניים ותומכים בשמירת פריסטים, אוטומציות ותכונות נוספות.
אבלטון לייב נמצאת כרגע בגרסתה ה-12. ישנן שלוש גרסאות של התוכנה הניתנות לרכישה.
לייב 12 סטנדרט (הכוללת את הפונקציות הבסיסיות להכנת מוזיקה), לייב 12 סוויט (הכוללת את כל הכלים והאפקטים של אבלטון לייב בתוספת Max for Live) ולייב 12 אינטרו (גרסה מצומצמת של התוכנה עם מספר מוגבל של ערוצים ואפקטים).
אבלטון לייב מסוגלת לעבוד עם מספר רב של כלי MIDI וכלים ווירטואליים.
בשנת 2013, החברה שיתפה פעולה עם אקאי ליצירת כלי הפוש עבור לייב.
הכלי מאפשר גישה לכל פרט בתוכנה מיחידה אחת, ניגון תווים ועוד.
שנתיים מאוחר יותר החברה הפסיקה לעבוד עם אקאי והשיקה את הגרסה השנייה של הפוש הכוללת מסך צבעוני ואינטגרציה יותר טובה עם לייב.
רשימת האמנים המפורסמים שמפיקים על התוכנה כוללת את KSHMR ,Skrillex, 7skies ועוד.
אבלטון נוהגת לקיים שיעורים וסמינרים בעזרת מדריכים אשר החברה מסמיכה.
אבליזאורוס (שם מדעי: Abelisaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האבליזאוריים שחי באמריקה הדרומית בקרטיקון לפני 80 מיליון שנה.
דינוזאור זה התגלה לראשונה ב-1985 בארגנטינה ומהשרידים נמצאה רק גולגולת אחת ללא לסת תחתונה.
ונקרא על שם הזואולוג הארגנטינאי רוברטו אבל (Roberto Abel), מנהל המוזיאון בו מצויה הגולגולת.
הסוג אוקזאורוס נחשב בעבר כמין של אבליזאורוס אך הוא הופרד.
דינוזאור זה היה קרוב משפחתו של הקרנוטאורוס והיה בעל גולגולת רחבה באורך 85 סנטימטר ובעלת מבנה לסת של אוכל בשר.
היצור השלם הגיע לאורך משוער של 7.4 מטרים.
הוא היה טורף בעל רגליים קצרות מאוד ולסתות חזקות שנועדו למחוץ עצמות בדומה לצבוע.
יכול להיות שהדינוזאור ניזון מיצורים קטנים או מנבלות, אך יכול להיות שגם צד דינוזאורים איטיים כמו זאורופודים שהיו נפוצים בארגנטינה הקדומה.
אַבְּלָן לָחוּץ (שם מדעי: Ablennes hians) הוא מין של דג ממשפחת השפודניים ומין יחיד בסוגו החי ב ובאזור האינדו-פסיפי, כולל מפרץ אילת.
אבלן לחוץ מגיע לאורך מטר והוא בעל גוף לחוץ, שנתן לו את שמו.
הגב בצבע חום ירקרק, הגחון כספי וכתמים כחולים בשני הצדדים.
אבלן לחוץ בעל שיניים רק בלסתות והוא ניזון בעיקר מדגים קטנים, חסילונים ודיונונים.מצב השימור של הדג הוא ללא חשש.
מין זה תואר על ידי החוקר אשיל ולנסיין ב-1846.
אבליזאורים (שם מדעי: Abelisauroidea) היא על-משפחה של דינוזאורים טורפים תרופודים, שחיו במהלך היורה התיכון עד הקרטיקון העליון לפני 170 עד 66 מיליון שנה.
בתוך קבוצה זו נכללים 2 משפחות: האבליזאוריים והנואזאוריים.
בני הקבוצה שגשגו לאורך היורה וראשית הקרטיקון במרבית היבשות, בייחוד באוסטרליה ובאמריקה הדרומית, אך במשך הקרטיקון הם נדחקו משטחיהם באסיה ואמריקה הצפונית, כנראה עקב תחרות חזקה מצד הטירנוזאורים המאיימים יותר.
הם עדיין חיו בחצי הכדור הדרומי לאורך אמריקה הדרומית, אפריקה ומדגסקר, אוסטרליה והודו שהייתה מבודדת במהלך הקרטיקון וכמה מינים בודדים כמו הטאראסקוזאורוס חיו אף באירופה.
הם נשארו עד לפני 66 מיליון שנה, בעת ההכחדה הגדולה של הדינוזאורים.
מינים אלה היו בעלי מבנה גולגולת רחב, אך שטוח יחסית, ובקצה הגולגולת בלטו לעיתים רכסי קרניים קטנות.
הם היו בעלי לסתות קצרות יחסית ולחלקם כמו המסיאקזאורוס היו לסתות מופנות קדימה כדי לתפוס טרף קטן כמו דגים.
הזרועות שלהם לעומת זאת הפכו לקטנות יותר ויותר, קטנות גם מזרועות הטירנוזאורוס.
הגדולים שבמיני הקבוצה כמו האבליזאורוס והקרנוטאורוס היו טורפי-על או אוכלי נבלות וכמה מהם כמו המג'ונגזאורוס היו קניבלים.
אבלידה היא עירייה לשעבר באזור Euboea ביוון.
מאז רפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 היא חלק מהעירייה כלקיס.
מקום מושבה של העירייה היה בוואתי.
אף על פי שהיא חלק מהיחידה האזורית יובוב, היא אינה ממוקמת על האי אוויה, אלא על היבשת, ומחוברת לחלק הצפון מזרחי של בויאוטיה.
באופן מסורתי הוא מזוהה עם אוליס העתיקה, הנמל שממנו הפליג הצבא היווני למלחמת טרויה.
אִבְּליס הוא דמות השטן המוזכרת בקוראן, בעיקר סביב סיפור בריאתם של אדם וחווה.
חלק מהמוסלמים מאמינים שהוא נברא כשד, בעוד אחרים מאמינים שהוא נברא כמלאך.
לפי האמונה האסלאמית וככתוב בקוראן (סורה 14, פסוקים 30-33), אללה הורה לאבליס להשתחוות לאדם, אך מאחר שהוא סירב לעשות זאת, אללה גרש אותו מגן עדן.
אבליס מוזכר בקוראן בשמו 11 פעמים.
לדעת מרבית החוקרים הלא-מוסלמים, מקור המילה במילה היוונית διαβολος, דיאבולוס, יריבו של האדם בכתבים הנוצריים.
במקורות הערביים מוסברת המילה כנגזרת מהפועל إبلس – "אמר נואש" (מרחמי האל), ולכן "איבליס" הוא זה שאין לו דבר לצפות מרחמי האל.
הסבר אחר הוא ש"איבליס" הוא זה הגורם לייאוש.
אפשר לפרש גם משורש "בלש" במשמעות של חיפוש בארמית, ו"איבליס" הוא מי שמחפש את בן האדם במעשיו הלא-טובים או בעת צרה.
ישנו חדית' שבו נאמר שהשם המקורי של אבליס היה חארת' (حارث).
בין היתר, נקרא אבליס דריס (ضریس), סרחוב (سرحوب), אל-מותכּווין (المتکوّن), ואל-מותכּוויז (المتکوّز).
במסורת המוסלמית יש מחלוקת אם איבליס שייך לגזע המלאכים אם לאו.
היו שאמרו שהוא שייך למין של מלאכים שנקראו שדים ונבראו מאש, בעוד ששאר המלאכים נבראו מאור.
נאמר שהוא היה אחד משומרי גן העדן.
נאמר כי לפני שאיבליס המרה את פי האלוהים, הוא היה מלאך בשם עזאזל ששכן בארץ והיה בעל ידע רב, מה שגרם לו להפוך שחצן.
כאשר איבליס סירב להשתחוות לאדם, אלוהים קילל אותו וראה בו אחד מהכופרים.
בין אלה המאמינים כי אבליס נברא כשד היו חסן אל-בסרי, אל-זמח'שרי, פח'ר א-דין א-ראזי וסייד קוטב.
בין אלו שהאמינו שהוא נברא כמלאך, היו אבן אל-עבאס, עבדאללה אבן מסעוד, ומוחמד אבן ג'ריר א-טברי.
אבלות על החורבן היא אוסף של הלכות ומנהגים, שמטרתם שימור זיכרון חורבן בית המקדש הראשון ובית המקדש השני, והציפייה לבניין בית המקדש השלישי.
בט' אב ג'תת"ל, לאחר המרד הגדול שנמשך כשלוש וחצי שנים בהם מרדו יהודי ארץ ישראל בשלטון הרומאי, הביס הצבא הרומאי בפיקודו של טיטוס את המורדים היהודים בירושלים והחריב את בית המקדש השני.
חורבן המקדש מהווה נקודת מפנה מרכזית בהיסטוריה היהודית בשל איבוד המרכז הרוחני הלאומי לעם ישראל ואיבוד מרכז השלטון העצמאי וביטול הישות המדינית של העם היהודי.
חורבן המקדש יחד עם ההרס והקטל העצום שחווה העם היהודי יחד עימו, הביאו את חכמי ישראל לקבוע מנהגים רבים שמטרתם היא לזכור את בית המקדש והעיר ירושלים ולעורר את העם להתפלל ולצפות לבניינם.
בתלמוד מסופר כי בעקבות הטראומה הלאומית היו אנשים שרצו להימנע מאכילת בשר ושתיית יין בשל הצער על החורבן:
בדברים אלו מונח הבסיס ההלכתי למנהגי האבלות על החורבן המאזנים בין החיים הממשיכים למרות הצער והאבלות, ובין מאבק בשכחת החורבן הנובעת מריחוק הזמן והמקום מהמקדש וירושלים.
בתלמוד מוזכרים מנהגי אבלות מוקדמים מאוד שככל הנראה נהגו בעם ישראל סמוך מאוד לחורבן בית המקדש ואשר חלקם נמשכים עד היום:
מטרתם של מנהגים אלו, לדעת הרמב"ם: "כדי לזכור ירושלים שנאמר אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי".
חכמים קבעו ארבע תעניות על חורבן בית המקדש והיציאה לגלות (חלק מהצומות מציינים אירועים היסטוריים טראגיים נוספים בתולדות עם ישראל) ואלו הם:
צום גדליה - גדליהו בן אחיקם היה מנהיג יהודי בירושלים שלאחר חורבן בית המקדש הראשון.
על פי המסופר בספר ירמיהו מונה גדליהו על ידי נבוכדנצר למנהיג שארית הפליטה בירושלים אולם נרצח זמן קצר לאחר מינויו על ידי ישמעאל בן נתניה.
הריגתו של גדליהו גרמה לבריחתם של יהודים רבים מארץ ישראל למצרים והדבר הביא לנטישה כמעט מוחלטת של יהודים את ארץ ישראל בתקופה שבין חורבן בית המקדש הראשון להקמת בית המקדש השני.
על אף שנרצח ביום א בתשרי צום גדליה חל בתאריך ג' בתשרי זאת מפני שאין לצום בשני ימי החג של ראש השנה החלים בא' ו-ב' תשרי.
צום עשרה בטבת - מציין את יום הטלת המצור על ירושלים על ידי טיטוס, מצור אשר בסופו חרבה ירושלים.
צום יז בתמוז - מציין את היום בו הובקעה חומת ירושלים בעקבות המצור הממושך שהטיל טיטוס על ירושלים ופלישת הרומאים אל תוך העיר.
צום ט' באב - מציין את היום בו חרבו בית המקדש הראשון ובית המקדש השני.
שלוש הצומות הראשונים כוללים איסור אכילה ושתייה בלבד מעלות השחר ועד צאת הכוכבים של יום הצום.
בצום ט' באב אסורים בנוסף לאכילה ושתייה גם סיכת הגוף בשמן, נעילת מנעלי עור, רחיצה במים ותשמיש המיטה.
איסורים אלו חלים מהשקיעה של ח' אב ועד צאת הכוכבים של ט' אב.
שיור אמה על אמה בבית חדש
בעת בניית בית חדש חובה להשאיר כנגד פתח הבית, שטח של אמה על אמה (כ-45 ס"מ על 45 ס"מ) שאינו מסויד בסיד.
בסעודה לאורחים בה ישנם מאכלים רבים, נמנעים מהגשת מאכל אחד וזאת כדי להדגיש את החסרון שעדיין קיים בהיעדר קיומו של המקדש.
בעת שאישה מתקשטת בתכשיטים היא נמנעת משימוש באחד מתכשיטיה וזאת מאותה סיבה.
בעת קיום חתונה מניחים אפר בראשו של החתן, במקום הנחת תפילין של ראש.
נאסרה ההתעטרות לחתנים וכלות בעטרות בראשם (מעין תכשיט).
לחתן היא נאסרה כליל ולכלה היא מותרת אם העטרה אינה מזהב או כסף.
מאז החורבן נאסרה הנגינה בכלי זמר וזאת כדי שהשמחה לא תגרום לשכחת הצער והאבלות.
קריעת הבגד בעת ראיית מקום המקדש
מנהגי אבלות לאחר תקופת התלמוד
מנהג שבירת הכוס בעת החופה נפסק להלכה על ידי הרמ"א וכיום הוא נפוץ ברוב תפוצות ישראל, למעט יהדות תימן ששימרה את מנהג נתינת האפר התלמודי (כיום חלק מצאצאי הקהילה שוברים כוס כמו המנהג המאוחר).
שבירת הכוס נועדה להזכיר כי גם בעת שמחת הנישואים לא יישכח הצער על החורבן.
הקישור שבין חתונה וזיכרון ירושלים מופיע פעמים רבות גם בהזמנות לחתונה המעוטרות בפסוק זה או בפרפרזות שלו.
מנהגי אבלות בימי "בין המצרים"
ברבות מקהילות ישראל נוהגים מנהגי אבלות שונים בימים שבין י"ז בתמוז ל-ט' באב מדי שנה, ימים אלו מכונים "בין המצרים" (ביטוי הלקוח ממגילת איכה).
בין השאר יש הנוהגים שלא להסתפר ולא להתגלח ואף לא לקיים חתונות במשך שלושה שבועות.
מנהגים נוספים אוסרים להתקלח מראש חודש אב או בשבוע שחל בו ט' באב.
גם רכישת בגדים חדשים או קניה אחרת בעלת אופי חגיגי אסורה בימים אלו לחלק מהמנהגים.
קריאת מגילת איכה ואמירת קינות בט' באב
ביום ט' באב נוהגים לקרוא את מגילת איכה תוך כדי ישיבה על הקרקע.
במהלך השנים חוברו קינות רבות על חורבן ירושלים ובית המקדש, ועל עוד צרות שפקדו את עם ישראל במהלך הדורות.
זיכרון ירושלים הוטבע גם בעת האבלות הפרטית של אדם על קרובו שמת.
כאשר בחלק מהמנהגים אומרים המנחמים לאבל בעת ניחום אבלים: "המקום ינחם אתכם בתוך שאר אבלי ציון וירושלים ולא תוסיפו לדאבה עוד".
למנהגים אחרים אומרים המנחמים "בירושלים תנוחמו".
תיקון חצות הוא תפילה הנאמרת בחצות הלילה וכוללת פרקי תהילים, פיוטים ותפילות המבטאים את הצער על החורבן והכמיהה לבניין ירושלים והמקדש.
התיקון נאמר ביחידות ונוהגים לחלוץ נעליים ולשבת על הקרקע בשעה שאומרים אותו (בדומה למנהגי האבלים לשבת על קרקע וללכת יחפים).
חכמים הדגישו את הזיקה שבין זיכרון החורבן לבניית הציפייה לבניין בית המקדש השלישי.
דרישת ציון אף נלמדה על ידי ר' יוחנן מהפסוק "...כִּי נִדָּחָה קָרְאוּ לָךְ צִיּוֹן הִיא דֹּרֵשׁ אֵין לָהּ" ממנו משתמעת החובה לעורר את הלב בתפילה, ציפייה ודרישה לבניין ירושלים והמקדש.
דרישת ציון באה לידי ביטוי גם בהלכות הנובעות מתוך הנחת המוצא ש"מהרה ייבנה המקדש" והצורך בשימור המוכנות הלאומית והאישית לגאולה גם בעת הגלות.
אבליה אמבנגה הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת החלוץ באל-ערבי ערב הסעודית.
אמבנגה החל את קריירת המשחק שלו במועדונים בסנגל ובגבון.
בינואר 2015 הוא הגיע לסיכום עם קבוצה מהליגה הטורקית השנייה, אך בפברואר 2015 חתם באחמט גרוזני מליגת העל הרוסית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-2 במאי 2015, כשעלה כמחליף במחצית משחק הליגה נגד רוסטוב, ואף כבש שער בכורה בדקה ה-83, שער שהוביל לניצחון קבוצתו 1–0.
את הופעת הבכורה שלו בהרכב ערך ב-11 במאי 2015, וכבש צמד שערים בניצחון 4–2 על ספרטק מוסקבה.
ב-27 במאי 2019 האריך את חוזהו במועדון בשלוש עונות.
באוגוסט 2020 נטש אמבנגה את רוסיה מבלי אישור המועדון, ובמשך שישה חודשים סירב ליצור קשר עם המועדון, שהגיש נגדו תביעה לפיפ"א.
ב-29 במרץ 2021 הושאל לדינמו מינסק מליגת העל הבלארוסית עד לתום העונה.
בספטמבר 2021 נחת אמבנגה בישראל, בדרכו לחתום במכבי פתח תקווה, וב-5 באוקטובר סיכם את תנאיו בקבוצה.
ב-10 באוקטובר הודיעה מכבי פתח תקווה כי השחקן לא יחתום בקבוצה, בשל טענותיהן של אחמט גרוזני ודינמו מינסק על הפרת חוזה מצידו של השחקן.
לאחר שלא שיחק מאז 1 באוגוסט 2021, ב-7 באפריל 2022 הצטרף כשחקן חופשי לאל-ערבי כווית, מליגת העל הכוויתית.
ב-1 ביולי 2022 חתם על חוזה לשלוש עונות באל-ערבי ערב הסעודית, מהליגה הסעודית השנייה.
אבן, נייר ומספריים היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית מונפשת, שנוצרה על ידי קייל סטגינה וג'וש לרמן (שיצרו גם את "ביזארדבארק" של ערוץ דיסני).
הסדרה הוכרזה באופן רשמי על ידי ניקלודיאון ב-1 בנובמבר 2021. פרק הפיילוט שלה עלה לערוץ היוטיוב של ניקטונס ב-19 באוגוסט 2023, ואף הוצג כהצצה בלעדית לסדרה במהלך משחקי ה-NFL ב-25 בדצמבר של אותה שנה.
הסדרה שודרה בבכורה בניקלודיאון בארצות הברית ב-11 בפברואר 2024, ובישראל ב-18 בפברואר 2024. ב-24 באפריל 2025, הסדרה חודשה לעונה שנייה ושלישית.
העונה השנייה שודרה לראשונה ב-7 בנובמבר 2025 בזמן שהעונה השלישית צפויה להיות משודרת רק ב-2026.
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיהם של השותפים לדירה אבן, נייר ומספריים על החטיפות וההרפתקאות המגוחכות שלהם, ולא משנה כמה הם מתחרים ומתעסקים זה בזה, בסופו של יום, הם תמיד יתחברו עם אהבתם המשותפת: שטויות מטורפות.
הדיבוב העברי בוים על ידי רועי גבע והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתאבןרון פונצ'סיובל גרבשניירתומאס לנוןאורי זלצמןמספרייםקרלוס אלאזראקיערן מורעפרוניתמליסה וילאסניורלי קוזניק וינרלואדי פפיטונהיורם יוספסברגשפשופיתלורן אשאיילת רובינסוןפופייוג'ין קורדרוגילן שחףתפודיתבטסי סודארורונה בקרמןהשוטרת ווישקובסקיקרלה גוגינואיילת רובינסוןהיפופותון המפקדדארין דה פוליורם יוספסברגאדונית הרפשוונדה סייקסלורד הרפשדני פודי
בנוסף השתתפו בדיבוב העברי גדי לוי, גילן שחף, תמיר גינזבורג, רונה בקרמן, שחר קדוש ורועי גבע.
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית תקופת שידור בבריטניה תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון12011 בפברואר 202427 בנובמבר 202419 בפברואר 202425 באפריל 202418 בפברואר 20244 ביולי 20242יפורסם בהמשך7 בנובמבר 2025יפורסם בהמשךיפורסם בהמשךיפורסם בהמשך15 בפברואר 2026יפורסם בהמשך
שם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקוריזמן טלוויזיהTV Time19 באוגוסט 2023 (יוטיוב)25 בדצמבר 2023 (ניקלודיאון)
שם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי אורות, מצלמה, אבן, נייר ומספריים!!Lights, Camera, Rock, Paper, Scissors5 בפברואר 2024
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה של UCLA בשנת 2008, ג'וש לרמן עבד על בריקלברי, איש משפחה ורובוט צ'יקן.
במהלך הסדרות הללו, ג'וש לרמן ניסה להמציא רעיונות לסדרות משלו.
למרבה המזל, הוא ושותפו לכתיבה קייל סטגינה יקבלו בקרוב עזרה מקצועית עם הרעיונות שלהם.
המנהלים של לרמן וסטגינה הגישו בקשות לתוכנית מספרי הסיפורים של ערוץ דיסני ב-2014, ובקשותיהם התקבלו.
במהלך תוכנית מספרי הסיפורים, לרמן וסטגינה פיתחו את מה שלימים יהפוך לסדרת דיסני בת שלוש העונות שלהם ביזארדבארק.
לאחר סגירת העונה השלישית, לרמן גילה הזדמנות בערוץ המתחרה ניקלודיאון: התוכנית Intergalactic Shorts.
התוכנית "חיפשה יוצרים חדשים ומגוונים מכל העולם, התמקדה בקולות חדשים וטיפחה את החזון שלהם לתוכן מקורי מונע בקומדיה עם עין לעבר ייצוג." לרמן התחבר שוב לסטגינה כדי להציע "אבן, נייר ומספריים" במסגרת התוכנית.
"ידענו שעלינו על משהו מיוחד עם היוצרים קייל סטגינה וג'וש לרמן והדמויות המצחיקות שלהם אבן, נייר ומספריים, שאנחנו כל כך גאים להביא לסדרות", אמר ראש האנימציה של ניקלודיאון, רמזי נאיטו.
"מציאת והגדלת כישרונות בתהליך של גובה הצליל להכות הוא מה שמניע את התוכנית Intergalactic Shorts שלנו, ואנחנו לא יכולים לחכות כדי להתחיל למצוא את היוצר הגדול הבא באנימציה דרך השלב השני של התוכנית שלנו שזה עתה הושק."
פרק הפיילוט המלא הופץ ב-19 באוגוסט 2023 בערוץ היוטיוב של ניקטונס ואז ב-25 בדצמבר 2023 בטלוויזיה בערוץ ניקלודיאון.
זמן קצר לאחר מכן פורסמו בערוץ קליפים נוספים מהתוכנית, כמו גם פרקי יום ההולדת המלאים והפרקים הגדולים של העיתון.
שנהפרסקטגוריהמועמד (ים)תוצאהמקור2024פרס אנניהכתיבה הטובה ביותר בתוכנית טלוויזיה/שידור אנימציהג'וש לרמן, קייל סטגינה, ארם ספנסר פורטר, ג'וליה פרסקוט ומייק טראפ
אבליה ג'אלו הוא כדורגלן גמביאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת מץ מליגת העל הצרפתית ובנבחרת גמביה.
ג'אלו החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות ריאל דה בנג'ול מליגת העל הגמביאנית וג'נריישן פוט מליגת העל הסנגלית.
ב-11 ביולי 2017 חתם על חוזה לחמש שנים במץ מליגת העל הצרפתית.
ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 למונקו במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2017/2019. בין השנים 2019–2022 הושאל לאז'אקסיו מליגת המשנה הצרפתית, ולסראינג, עמה שיחק תחילה בליגת המשנה הבלגית, ובהמשך בליגת העל הבלגית.
לאחר השאלות אלו חזר למץ.
ב-20 ביוני 2015 ערך ג'אלו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גמביה, בהפסד 1–3 לנבחרת סנגל במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות לשנת 2016. ב-17 בנובמבר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–3 על נבחרת בנין במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019.
ג'אלו נכלל בסגל נבחרת גמביה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2021, טורניר גביע אפריקה לאומות הראשון בהיסטוריה של נבחרת גמביה.
ב-12 בינואר 2022 הבקיע את השער הראשון של נבחרת גמביה בטורניר, בניצחון 0–1 על נבחרת מאוריטניה במסגרת שלב הבתים.
בסך הכל ערך ארבע הופעות בטורניר.
הוא נכלל בסגל נבחרת גמביה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023, וערך שתי הופעות בטורניר.
מועדון כדורגל אבלינו (באיטלקית:US Avellino 1912) הידוע גם בשם אבלינו הוא מועדון כדורגל איטלקי, מהעיר אבלינו במחוז קמפניה שבאיטליה.
זה מועדון כדורגל ותיק ששיחק בעבר במשך 10 עונות בסרייה א'.
המועדון נוסד בשנת 1912. במשך שנים הוא שיחק בליגות אזוריות או ארציות נמוכות.
בעונת 1946/1947 הוא קודם לסרייה ג' ובסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 התקדם לסרייה ב'.
הוא ירד ממנה לאחר שש עונות.
בשנת 1973 הקבוצה הועלתה בסרייה ב' ובשנת 1978 לראשונה קודמה לסרייה א' בה שיחקה במשך 10 עונות.
הצלחתה הגדולה הייתה המקום השמיני בשנת 1987.
לאחר ירידה מליגה העליונה, הקבוצה שיחקה מספר יונות בסרייה ב' ואף ירדה לליגה השלישית בחשיבותה.
בשנת 2009 הוכרז על פשיטת רגל ותוך זמן קצר הוקם מועדון חדש בשם Avellino Calcio.12 S.S.D שהחל לשחק בסרייה ד'.
בעונת 2012/2013 היא קודמה לסרייה ב' בה שיחקה מספר עונות, עד שירדה ליגה נמוכה.
משחקי הבית נערכים באצטדיון פרטניו שנבנה בשנת 1973.
אבן א-רוואנדי או בשמו המלא אבו אל-חסן אחמד בן יחיא א-רוואנדי (820–911), פילוסוף פרסי ממוצא יהודי.
תפיסותיו התאולוגיות, בייחוד ראייתו בנוגע לאלוהים, הפכו אותו לאחד מהאנשים השנויים ביותר במחלוקת בתולדות האסלאם.
תחילה היה מועתזילי אך לאחר מכן הפך להוגה חופשי, והתנגד לאסלאם ולדתות ההתגלותיות.
אף אחד מכתביו לא השתמר, אך בכל זאת ידועות לנו דעותיו דרך הספרים שענו לביקורתו לאורך השנים.
אבן א-רוואנדי נולד למשפחה פרסית מסורתית בכפר רוואנד, לאביו יחיא, יהודי שהתאסלם.
בגיל צעיר עבר לעיר ריי, בה רכש השכלה דתית.