tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התוכנית עוסקת גם בקידום אמנים והרכבים חדשים.
היא כוללת ראיונות, אירוח האמנים וחדשות מוזיקה סביב אקטואליה מוזיקלית בארץ ומחוצה לה.
עם סגירת רשות השידור ב-2015, החל לשדר תוכנית יומית בכאן 88 ולסירוגין בכאן גימל.
לאחר שעזב את כאן 88 החל להגיש תוכנית שבועית ברדיו ארץ בה ארח אומנים לג'אם מוזיקלי באולפן.
מאז סגירת רדיו ארץ, הוא עובד כקריין פרילאנס ומגיש תוכניות ספיישל ברדיו קול השפלה של בית הספר דה שליט ברחובות, מתחנות הרדיו החינוכי ותאגיד השידור כאן.
ירון הוא שחקן הבית של "התיאטרון שלנו" ומשתתף בהצגות הילדים "דירה להשכיר", "חלומות של חתולים", "עכבר העיר ועכבר הכפר", "הדייג ודג הזהב", "שימו לב גם אלי" ו"בנצי", כולן בהפקת "התיאטרון שלנו" כתב וביים רונן גולדפרב פלד.
ירון ביים ודיבב סרטים וסדרות מצוירות.
בגיל 15 דיבב את הסדרה "הלב" בתפקידים שונים, בבימויה של שפרירה זכאי.
בין היתר דיבב את הסדרות: "הבילבילים" בהטלוויזיה החינוכית הישראלית, "פוקימון", "דיג'ימון", "אמא התכווצתי", "מרווין הסוס המרקד", "סימסלה גרים" וסוניק X בתפקיד שאדו הקיפוד.
ירון חי מנשה מדריך טיולים ומורה דרך בחו"ל מאז שנת 2011 דרך חברת רימון טיולים מאורגנים וכעצמאי.
יעדי הטיולים שהוא מוציא לחו"ל מתאימים לקהל הרחב ולמשפחות: ספרד, איטליה, לפלנד, איחוד האמירויות, טורקיה, סין ויעדים אחרים.
משנת 2000 ירון משמש כמדריך ספורט וכושר.
אחרי סיום לימודיו במכללת סטודיו B, התחיל לעבוד כמדריך סטודיו במועדוני כושר וסטודיואים שונים כמו: מדיספורט, רשת מועדוני הכושר ספייס - שם ניהל את סטודיו ספייס שנקין תל אביב והרצליה ורשת גרייטשייפ.
משנת 2010 משמש כמדריך בסטודיו של מרכז הספורט באוניברסיטת תל אביב ומתמחה בעיקר בעבודה על חיזוק שרירי הליבה, יציבות, הליכה ועמידה נכונה.
ירון לביא הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה.
בעבר כיהן כמפקד אגד ארטילרי 215.
לביא התגייס לצה"ל לשירות ביחידת מורן.
הוא שירת בה כלוחם וכקצין.
לאחר סיום שירותו הצבאי, למד חקלאות ובמקביל, שימש מפקד סוללה במורן.
בגיל 31 שב לשירות הקבע ושימש ראש מדור תורת הלחימה בבית הספר של מורן.
כמו כן, פיקד על גדוד מילואים של חיל התותחנים.
לאחר לימודים במכללה לפיקוד ולמטה, מונה למפקד בית הספר של יחידת מורן וב-2006, למפקד יחידת מיתר.
ב-2010 מונה לסגן מפקד עוצבת גולן וב-2012 מונה למפקד עוצבת שלהבת, אגד תותחנים במילואים.
במקביל, שימש ראש תורת חיל התותחנים במפקדת קצין תותחנים ראשי.
ירון פורמוזה (נולד ב-4 בפברואר 1972) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה במילואים, שימש נספח היבשה בארצות הברית ומפקד התותחנים של פיקוד הצפון.
פורמוזה החל את שירותו הצבאי באגד ארטילרי 215 של חיל התותחנים, שירת כקצין בגדוד 402 והתקדם עד לפיקוד על הגדוד.
בהמשך שירת כראש ענף מפקדים בבית הספר לתותחנות שדה ושימש ראש זירת צפון בחטיבת המבצעים.
כאלוף-משנה פיקד על עוצבת אדירים ושימש מפקד סיוע האש של עוצבת הגליל.
ב-2010 מונה למפקד עוצבת גולן וב-2013 מונה למפקד התותחנים הפיקודי (מת"פ) של פיקוד הצפון.
ב-2015 מונה לנספח היבשה בארצות הברית.
פורמוזה בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בעל תואר ראשון בניהול ובמשאבי אנוש, תואר שני במנהל עסקים ובכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני נוסף בביטחון לאומי.
החל מ-2019 ירון פורמוזה מנהל התפעול בחברת City Transformer.
ירון עוז (נולד ב-10 באוגוסט 1964) הוא פיזיקאי ישראלי ופרופסור מן המניין בבית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב, המכהן כראש המרכז למדע וטכנולוגיה קוונטית באוניברסיטה.
לשעבר רקטור האוניברסיטה, דקאן הפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר ונשיא האגודה הישראלית לפיזיקה.
עוז נולד וגדל בחיפה והוא בוגר בית הספר הריאלי.
השלים בהצטיינות יתרה שני תארים ראשונים בהנדסת חשמל ובפיזיקה (בשנת 1987), תואר שני (בשנת 1989) ותואר שלישי (בשנת 1991) בפיזיקה בטכניון, בהנחיית פרופ' משה משה.
את התמחות הבתר-דוקטורט ערך באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (בשנים 1996–1998).
בשנים 1998–2002 היה חבר סגל במכון המחקר CERN בשווייץ.
בשנת 2001 הצטרף כפרופסור לבית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב.
זכה במלגת אלון והופקד על הקתדרה למדענים צעירים ע"ש סאקלר.
בשנים 2006–2011 כיהן כראש בית הספר, ובשנים 2011–2015 כיהן כדקאן הפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר.
בשנים 2015–2020 כיהן בתפקיד רקטור אוניברסיטת תל אביב, והחל מ-2019 הוא מכהן לראש המרכז למדע וטכנולוגיה קוונטית באוניברסיטה (QuanTAU).
במהלך השנים זכה במספר ניכר של קרנות מחקר תחרותיות, והוא חבר במרכז I-Core לחקר היקום הקוונטי.
הוזמן להרצות כפרופסור אורח באוניברסיטאות ובמכוני מחקר רבים, כגון קולז' דה פראנס ואקול נורמל סופרייר בפריז, ואוניברסיטת טקסס באוסטין ומכון סימונס בארצות הברית.
עוז נשוי לנטלי ואב לחמישה ילדים.
תחומי המחקר של עוז הם פיזיקה של חלקיקים באנרגיות גבוהות, תורות שדה קוונטיות וסימטריות-על, כבידה קלאסית וקוונטית, מיתרי-על.
במרוצת השנים פרסם כ-190 מאמרים מדעיים.
הוא הנחה עשרות תלמידי מחקר ובתר-דוקטורנטים והיה מארגנם של כנסים בינלאומיים בתחומי מחקרו.
בשנים 2013–2010 כיהן עוז כסגן נשיא האגודה הישראלית לפיזיקה ובשנים 2016–2013 כיהן כנשיא האגודה.
הוא עורך העיתון לפיזיקה של אנרגיות גבוהות (JHEP), יו"ר הוועדה הלאומית למדע טהור ושימושי מטעם האקדמיה הלאומית למדעים, חבר הוועדה הארצית לאנרגיות גבוהות, עמית מחקר במכון מקס פלאנק לפיזיקת הכבידה בפוטסדאם והנובר וחבר באגודת מקס פלאנק.
כמו כן, כיהן כראש מרכז מצוינות למחקר באינטראקציות יסודיות של הקרן הלאומית למדע ומאז 2008 הוא מחזיק הקתדרה לפיזיקה ע"ש יובל נאמן באוניברסיטת תל אביב.
מצטיין נשיא הטכניון בהנדסת חשמל ובפיזיקה (1983–1987)
פרס מרים ואהרן גוטווירט (1990)
פרס מנכ"ל CERN לעשייה יוצאת-דופן (2000)
מלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים (2001)
ראש מרכז מצוינות למחקר באינטראקציות יסודיות של הקרן הלאומית למדע (2001–2005)
מחזיק הקתדרה ע"ש סאקלר למדענים צעירים מצטיינים (2003–2004)
פרס מרכז מצוינות למחקר בתורת המיתרים של הקרן הלאומית למדע (2007–2012)
מחזיק הקתדרה ע"ש יובל נאמן בפיזיקה (2008 ואילך)
חבר מרכז I-CORE לחקר היקום הקוונטי (2013)
מדליית קולז' דה פראנס (2013)
חבר מרכז המחקר לתורת המיתרים של הקרן הלאומית למדע (מאז 2013)
פרס המחקר ע"ש קרל פרידריך פון סימנס, מטעם אגודת אלכסנדר פון הומבולדט (2015)
ירון (ירוסלב) טל (קולסניק) (13 ביולי 1973 - 30 ביולי 2008) היה קשת ישראלי, אלוף עולם לסטודנטים ושיאן עולם בחץ וקשת.
היה קשת בלתי מנוצח בישראל בשנים 1991–2007, והחזיק 16 שנים ברציפות בתואר אלוף ישראל.
ייצג את ישראל באליפויות עולם, באליפויות אירופה ובתחרויות בינלאומיות חשובות.
קולסניק נולד בעיר חרקוב שבאוקראינה, ילד שני להורים נונה ואלכסי קולסניק.
עוד בגילו הצעיר קולסניק הראה יכולות ספורטיביות מרשימות, כשהתחיל את דרכו בשחייה בנבחרת המקומית.
לאחר תקופה קצרה נחשף לספורט הקשתות שלימים הפך בו לאלוף.
בשנת 1990 עלה קולסניק ארצה.
את דרכו התחיל קולסניק בברית המועצות (לימים אוקראינה).
בגיל 12, ירה קולסניק את החץ הראשון וכבר בגיל 16 זכה בתואר "מאסטר ספורט" הניתן לספורטאי העומד בקריטריונים גבוהים לאורך זמן.
עם עלייתו ארצה בשנת 1990, הצטרף קולסניק למועדון הקשתות בירושלים.
ובשנת 1992 התגייס קולסניק לצה"ל במעמד ספורטאי מצטיין.
במהלך שירותו הצבאי השתתף קולסניק בתחרויות הבנלאומיות ברומניה ואוקראינה בהן זכה במדליות זהב.
בתחרות הגראנד פרי בגרמניה (1994), בה זכה במדליית כסף.
תחרות הגראנד פרי בקפריסין (1994), בה זכה במדליית זהב.
בשנת 1995 באליפות העולם באולם שהתקיימה בברמינגהאם אנגליה סיים במקום חמישי.
כמו כן במהלך שירותו הצבאי השתתף באליפויות הארץ בהן שבר את שיאי ישראל, וזכה במדליות זהב.
קולסניק זכה בתואר ספורטאי השנה שלוש פעמים ברציפות בשנים 1991, 1992 ו-1993.
באליפות העולם לסטודנטים שנערכה בצרפת (1996), זכה קולסניק במדליית זהב בשיא עולם חדש של 117 נקודות מ-120 אפשריות.
באותה השנה זכה במדליית זהב באליפות אנגליה הפתוחה.
ב-1998 השתתף באליפות העולם בחץ וקשת שנערכה בטיוואן וזכה במדליית ארד.
בשנת 2001 סיים קולסניק תואר ראשון בהוראה ובחינוך גופני במכון וינגייט.
בשנת 2007 החליף קולסניק את שם משפחתו לטל.
הוא נישא ליוליה אלגייר ב-28 במרץ 2007 וב-20 בספטמבר 2007 נולדה לזוג בת.
בתחילת 2007, כשהוא בשיאו וממשיך לצבור תאוצה בהישגים האתלטיים, התגלתה אצלו מחלת הסרטן, סרטן המעי הגס.
ירון סיטבון (נולד בשנת 1976) הוא קצין צה"ל במילואים.
בשירותו הסדיר שימש מפקד מרום, מפקד יחידת הלוט"ר, מפקד היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים ומפקד יחידת עוקץ.
סיטבון התגייס לצה"ל בשנת 1994, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בסיום הקורס מונה למפקד מחלקת "דרגון" בפלוגה המסייעת של גדוד 101, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון.
בהמשך שימש כמפקד צוות בגדוד גפן.
לאחר מכן חזר לגדוד 101 ומונה למפקד פלוגת מסלול - פלוגת "גרזן".
לאחר הנסיגה מלבנון מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 101, ושימש בתפקיד עד תחילת האינתיפאדה השנייה כולל.
לאחר גמר התפקיד יצא ללימודי מנהל עסקים ומערכות מידע, לימודים שתוכננו להיות במשך שלוש שנים, לאחר שנתיים התבקש לחזור לשירות, ולהתמנות לסגן מפקד יחידת מגלן, ושימש בתפקיד בין השנים 2003–2004. לאחר מכן חזר ללימודיו לשנה נוספת.
בסיום הלימודים מונה לסגן מפקד גדס"ר צנחנים בין השנים 2005–2006 כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה.
לאחר המלחמה יצא ללימודים בפו"ם במשך כשנה.
לאחר הלימודים מונה לראש לשכת ראש אמ"ץ, טל רוסו, בין השנים 2007–2009.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד יחידת עוקץ, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. בשנת 2012 מונה למפקד היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים.
לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת אפרים.
בשנת 2016 שימש כשופט צבאי בפרשת אלאור אזריה.
באוקטובר 2016 מונה למפקד יחידת הלוט"ר, ושימש בתפקיד עד מאי 2017. ב-24 במאי 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד מרום, ב-19 באוגוסט 2020 סיים את תפקידו ופרש מצה"ל.
לאחר שחרורו כיהן במשך חודשיים כקצין אג"ם של מפקדת אלון במילואים.
סיטבון ניהל את תחקיר צה"ל אודות הטבח בנחל עוז, שהוצג בפברואר 2025.
סיטבון מתגורר במושב גבעת נילי, נשוי לענבל ואב לשלושה.
בעל תואר ראשון במנהל עסקים ובמערכות מידע מהמרכז האקדמי רופין.
ירון חסון (נולד ב-1961) הוא מוזיקאי וגיטריסט ישראלי.
בצעירותו החל חסון ללמוד גיטרה ומוזיקה קלאסית מערבית.
בשנת 1988 סיים את לימודיו בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון.
באותה שנה זכה בפרס הראשון בתחרות הלאומית לגיטרה בישראל.
הוא מופיע בפסטיבלים רבים ברחבי העולם כמבצע וכמלחין, ביניהם שבוע התרבות הספרדי-ישראלי (1989) אליו נשלח כדי לייצג את ישראל לצד התזמורת הפילהרמונית הישראלית ולהקת המחול בת דור, פסטיבלים בליאז' (1989), בקורדובה (1990), בריכנוב (1995), בתל אביב (1999), באבו גוש (2000), ועוד; כמו כן מוזמן בקביעות לפסטיבל הגיטרה הלאומי בישראל.
הוא זכה במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל במשך עשר שנים ברציפות.
הקלטותיו כוללות רסיטלים לרשות השידור הישראלית משנת 1989. אלבומים ובהם ביצועיו ליצירות מן הרפרטואר הקלאסי וכמו כן ליצירותיו שלו זכו להכרה בינלאומית על ידי כתב העת האנגלי 'קלאסיקל גיטר מגזין' שציין בנובמבר 2001 כי "עולם הגיטרה הפך עשיר יותר עם נגינתו ויצירותיו של ירון חסון" וכי "יכולותיו הן פנומנליות".
בספטמבר 2010 בוצעה הבכורה לקונצ'רטו לגיטרה ולתזמורת סימפונית אותו הלחין.
ירון חסון הוא זוכה פרס אקו"ם לשנת 2015 על תרומה ליצירה הישראלית.
(2000) Diwan Suite - יצירה לגיטרה בת עשרה פרקים אותה הלחין וביצע ירון חסון.
(2001) Yaron Hasson - Guitar - ירון חסון מבצע יצירות לגיטרה מן הרפרטואר הקלאסי וארבעה פרקים מיצירתו שלו.
ירון ניב (נולד ב-14 באפריל 1950) הוא פרופסור מן המניין קליני לרפואה פנימית וגסטרואנטרולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת אריאל, עד מרץ 2022 שימש במשך שלוש שנים כסמנכ"ל בכיר במשרד הבריאות לאיכות ובטיחות הטיפול.
בעבר סגן מנהל המרכז הרפואי רבין ומנהל המערך לאיכות, בטיחות הטיפול ואקרדיטציה.
שימש כיו"ר האיגוד לגסטרואנטרולוגיה ומחלות כבד 1998–2001. יו"ר החברה הישראלית לבטיחות הטיפול וניהול סיכונים ברפואה.
חבר המועצה הלאומית לגסטרואנטרולוגיה, מחלות כבד ותזונה, חבר המועצה הלאומית למחלות לב וכלי דם וחבר המועצה הלאומית לטראומה ורפואה דחופה.
ירון ניב נולד בתל אביב.
בשנת 1976 סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, במסגרת העתודה האקדמית.
את הסטאז' עשה בבית החולים אסף הרופא.
שירת בצה"ל בנח"ל ואחר כך בחיל המודיעין כרופא צבאי, והקים את מערך הרפואה ביחידה 8200.
לאחר סיום שירותו הצבאי התמחה ב ובשנת 1983 עבר לנהל את היחידה הגסטרואנטרולוגית בבית החולים רבקה זיו בצפת והיה רופא משפחה בקיבוץ כפר בלום.
בתקופת עבודתו בגליל העליון בצע סקר לגילוי מוקדם של סרטן המעי הגס והיה בין הראשונים שבצעו סקר זה בישראל.
בשנת 1990 התמנה למנהל המכון לגסטרואנטרולוגיה במרכז הרפואי סורוקה ולפרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת 1994 עבר לנהל את המכון לגסטרואנטרולוגיה בבית החולים בילינסון ובהמשך הקים את המרחב לגסטרואנטרולוגיה (בילינסון, השרון ומרפאת קונקורד) ומונה לפרופסור מן המניין קליני בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
הדריך בשנותיו כמנהל מכון לגסטרואנטרולוגיה 25 מתמחים.
בשנת 2012 הצטרף להנהלת המרכז הרפואי רבין כסגן מנהל והקים את המערך לאיכות.
מתלמידיו – פרופ' רם דיקמן, פרופ' זהר לוי, ד"ר בוריס ספוז'ניקוב, ד"ר לב ליכטנשטיין.
ב-1 במרץ 2019 עבר לתפקיד סמנכ"ל בכיר לאיכות ובטיחות הטיפול במשרד הבריאות ומנהל התכנית הלאומית למדדי איכות.
עם פרוץ מגפת הקורונה הוביל צוות של הנשמת חולי קורונה שעסק בהמלצות לרכש מכונות הנשמה, אתיקה, הדרכה לטפול והנשמת חולי קורונה והערכה סטטיסטית.
בהמשך מונה ליו"ר ועדת בקרה ואיכות שבדקה את איכות ובטיחות הטיפול בחולי קורונה בבתי החולים הכלליים, צוות ניהול סיכונים בקורונה וצוות בדיקה לסיבוכי חיסונים כנגד הקורונה.
פרסם למעלה מ-400 מאמרים מדעיים בעיקר בנושאי גילוי מוקדם של סרטן המעי הגס, הפרשת מוצינים במערכת העיכול, מחלת כיב והליקובקטר פילורי.
משמש כסוקר ברוב העיתונים המובילים בגסטרואנטרולוגיה ובאיכות.
חבר באיגודים מדעיים באירופה ובארצות הברית.
שותף להנחיות קליניות ומחקרים רב-מרכזיים כמו הנחיות מסטריכט (EHMSG).
השתלם ב-UCSF ובביילור והיה פרופסור אורח ב-UCSD ובמדריד.
חבר בשלוש מועצות לאומיות: גסטרואנטרולוגיה, כבד ותזונה; טראומה ורפואה דחופה; מחלות לב וכלי דם.
ניב י', התפרצות דלקת עוצבה ממנינגוקוקוס סוג B בקיבוץ – הצורך בטיפול מונע לכל האוכלוסייה.
ירון פינק (נולד ב-21 ביוני 1960) הוא דוגמן ישראלי.
פינק נולד וגדל בנווה מונסון.
מעט לפני שירותו הצבאי החל לדגמן, לאחר שרנה שיינפלד המליצה עליו לתחום, והעבודה הראשונה שלו הייתה לחברת הבגדים "בגד-עור".
הוא שירת ביחידה סודית ועבד תקופה במשרד הביטחון.
ב-1987 החל לעסוק בעבודות דוגמנות באירופה, בין היתר עבור הוגו בוס, ארמאני וולנטינו, וכיכב על שערי עשרות מגזינים, הוא גם הוביל את הקמפיין של ז'אנפרנקו פרה, הוא התגורר שש שנים בפריז, שנה במילאנו ושלוש שנים ביפן.
הוא יזם את עמותת דוגמני ישראל, הפועלת למען זכויות הדוגמנים בישראל.
ב-2003 שיחק בסרט "פגישה עיוורת" לצד שירז טל.
בהמשך למד רפואה מזרחית ביפן.
התמחה בשיאצו רפואי ודיקור יפני.
ב-2010 סיים לימודי הסמכה באינטגרציה מבנית עם תומאס מאייר, מחבר רב המכר Anatomy Trains.
פינק היה נשוי לדוגמנית ביאטריס גייר ולהם בת.
לאחר מכן נישא בשנית לקלאודיה ונולדו להם שני ילדים.
נולד לשמחה ולגרשון ברחובות וגדל במושב בית עובד, שם היה לסבו משק חקלאי.
בגיל 13 שב עם הוריו לרחובות.
פרנסקי החל את לימודי הכינור עם אביו, שהיה כנר, מלחין, מעבד, מנצח, ומורה לנגינה בחלילית.
שירת בצה"ל במשטרה הצבאית (לאחר שלא התקבל לתזמורת צה"ל) ולאחר שחרורו המשיך את לימודיו אצל ישראל עמידן ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים אצל יאיר קלס.
למד בגרמניה אצל אנדרה גרטלר ובארצות הברית אצל דורותי דיליי, פרנקו גולי והנרי טמיינקה.
בגיל 21 נבחר לכהן ככנר ראשי בתזמורת הסימפונית של נאשוויל (ארצות הברית), ובהמשך כיהן ככנר ראשי בתזמורת הסימפונית של צ'ארלסטון (קרוליינה הדרומית) ושל ג'קסונוויל (פלורידה).
בשנת 1986 שב לישראל בהזמנתו של מנדי רודן, לכהן ככנר ראשי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע.
ב-1989 הוזמן על ידי נעם שריף לכהן ככנר ראשי ועוזר מנצח בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, שבה ניגן כ-5 שנים.
ב-1994 שב לסינפונייטה הישראלית באר שבע, ככנר ראשי ומשנה למנהל המוזיקלי, הוא כיהן בשני התפקידים עד לפרישתו בספטמבר 2020.
בשנותיו האחרונות הופיע כנגן ראשי אורח בתזמורות בספרד ובגרמניה.
הוזמן להוביל את תזמורת בית האופרה "סן קרלו" בנאפולי.
הוביל את תזמורת הפסטיבל הבינלאומי במקסיקו סיטי והוזמן קבוע כמחליף בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
ירון פרנסקי הוזמן להופיע כסולן וכמנצח בישראל ומחוצה לה, והרבה להופיע בהרכבים קאמריים.
הוא לקח חלק בפסטיבלים חשובים כמו: שלזוויג-הולשטיין בגרמניה, ארנן בשווייץ, פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון ועוד.
ניגן בהרכב המוזיקלי "רביעיית ראשונים" כ-30 שנה.
במקביל לקריירה המוזיקלית שלו הוא גם היה מטפל מוסמך בשיטת טיפול בילדים אוטיסטים הנקראת "הומוריקה", המשלבת הומור ומוזיקה.
החל משנת 2017 לערך, פרנסקי התנדב בקונסרבטוריון העירוני במסגרות שונות - עבודה עם הרכבים קאמריים, מתן שיעורים פרטיים בכינור, שיפוט בתחרויות והופעות בהתנדבות בבתי אבות בעיר.
בשנים האחרונות, הוא גם הרבה לעצב תכשיטים מזהב וכסף.
בקיץ 2022 עבר פרנסקי לארצות הברית ויעקב רובינשטיין נכנס לתפקידו ככנר הראשי בסינפונייטה.
בשנות ה-80 הכיר את אשתו הראשונה, גילה לבית לנג, בבאר שבע.
השניים השתקעו בשכונת נווה נוי בבאר שבע ונולדו להם שני ילדים.
מ-10 בספטמבר 2020 היה נשוי בשנית לכנרת תמי סימור.
פרנסקי נפטר ב-8 בספטמבר 2023. נטמן בבית העלמין ברחובות.
ירון מושקט (נולד בשנת 1958) הוא גיניקולוג ישראלי, מכהן כמנהל מרכז רפואי מאיר.
מושקט, בנם של שולמית ואלכסנדר.
שולמית ניצולת השואה עלתה לארץ ישראל בשנת 1946, אלכסנדר עלה בשנת 1934, הוריו היו ממקימי קיבוץ נחשונים.
מושקט הוא בוגר הפקולטה לרפואה בטכניון, בה למד במסגרת העתודה האקדמאית.
הוסמך כרופא צבאי שלאחריו עבר מסלול של רופא גדודי בגדוד שריון בתקופת מלחמת לבנון הראשונה, רופא חטיבתי ובהמשך סגן מנהל המכון לרפואה ימית בחיל הים.
מושקט מומחה במיילדות וגינקולוגיה - התמחה בבית היולדות הקריה שפעל כבית חולים עצמאי במסגרת בית החולים איכילוב בתל אביב.
מושקט בעל תואר שני במינהל מערכות בריאות בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב ומוסמך כרופא צלילה בכיר.
מושקט הצטרף לקופת חולים כללית בשנת 1999 בתפקיד מנהל מנהלת ראש העין במחוז דן פתח תקווה.
בין השנים 2001–2006 כיהן מושקט כסגן מנהל מרכז רפואי מאיר.
בין השנים 2006–2011 כיהן מושקט כמנהל בית חולים השרון במרכז הרפואי "רבין" בפתח תקווה.
בין השנים 2011–2019 כיהן כראש אגף רפואה של חטיבת בתי החולים של קופת חולים הכללית.
מפברואר 2019 עד אוקטובר 2024, פרישתו לגמלאות כיהן מושקט כמנכ"ל מרכז רפואי מאיר.
תושב ראש העין, נשוי לטלי ואב לשניים.
ירון סימסולו (נולד ב-13 במאי 1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
שימש מפקד חטיבת שועלי מרום, קצין אג"ם של עוצבת געש, סגן מפקד חטיבת עוז ומפקד גדוד 906.
סימסולו, בנם של ויוי ואברהם.
התגייס לצה"ל באוגוסט 2000, והתנדב ליחידת דובדבן.
בעיצומו של קורס הקצינים החל מבצע חומת מגן בו השתתף כצוער בבה"ד 1. בסיום הקורס שב ליחידת דובדבן ומונה למפקד צוות, והשתתף במבצעים מיוחדים, במהלך הלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ביהודה ושומרון.
בהמשך שימש כמפקד פלגת מסלול ביחידה.
לאחר מכן מונה למפקד פלגת לוחמים ביחידה.
בשנת 2008 עבר לחטיבת גבעתי ומונה למפקד פלס"ר גבעתי, והוביל אותה בלחימה בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה.
בתפקיד זה שירת עד שנת 2010. לאחר מכן שימש כמפקד "סדרת קומנדו" בחטיבת גבעתי.
בהמשך שימש כסגן מפקד יחידת דובדבן בין השנים 2012–2013. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת גבעתי בין השנים 2014–2015, בין היתר בזמן מבצע צוק איתן.
ירון עמוס לוי (נולד ב־29 באוגוסט 1981) הוא חבר כנסת מטעם מפלגת "יש עתיד".
בעבר כיהן כסגן-ראש עיריית בת ים מטעם "יש עתיד".
לוי נולד וגדל בבת ים.
בצעירותו התחרה בג'ודו בקטגוריית עד 66 קילוגרם ומאוחר יותר בקטגוריית עד 73 קילוגרם, וזכה באליפות ישראל.
ב־2002 פרש מתחרות עקב פציעות חוזרות.
בוגר קורס מאמני ספורט במכון וינגייט.
ב־2013 הצטרף למפלגת יש עתיד והתמודד מטעמה על חברות במועצת העיר בראש רשימת "עתיד חדש", אך זו לא זכתה לבסוף לייצוג במועצה.
בבחירות 2018 התמודד למועצה בשנית בראש רשימת "בת ימים פלוס צעירים", והפעם זכה לשני מושבים במועצה.
בבחירות אלה התמודד גם על ראשות העיר, אך זכה ב־7% בלבד.
בסבב הבחירות הנוסף לראשות העיר תמך לוי בצביקה ברוט, שזכה לבסוף.
במסגרת הקואליציה מונה לוי לממלא מקום ראש העירייה בחצי הקדנציה הראשון ולאחר מכן לסגן ראש העירייה בשכר.
נוסף על כך הוא מונה לאחראי השוויון החברתי, הצעירים, הספורט, חוף הים והתיירות.
ב־2015 ייסד את מיזם "תיק לכל תלמיד", שאוסף תיקי בית ספר ומחלק אותם.
העמותה פועלת בקרוב למאה רשויות מקומיות ומחלקת עשרות אלפי תיקים בשנה.
מאז הקמת "יש עתיד" ב־2013, הוצב ברשימתה ברוב מערכות הבחירות, אם כי במקומות לא ריאליים: בבחירות לכנסת התשע עשרה ב־2013 הוצב במקום ה־51 והמפלגה זכתה ב־19 מנדטים.
בבחירות לכנסת העשרים ב־2015 קודם למקום ה־42, אך המפלגה זכתה רק ב־11 מנדטים.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת ב־2019, לאחר האיחוד עם "חוסן לישראל", הוצב במקום ה־65 של רשימת "כחול לבן", שזכתה ב־35 מנדטים, ובבחירות לכנסת העשרים וארבע ב־2021 הוצב במקום ה־30 של רשימת יש עתיד לכנסת, שזכתה ב־17 מנדטים.
לקראת הבחירות לכנסת ה־25 שובץ במקום ה־26 ברשימת "יש עתיד" לכנסת, שזכתה ב־24 מנדטים.
עם התפטרותה של חברת הכנסת אורנה ברביבאי, לקראת התמודדותה בבחירות לראשות עיריית תל אביב-יפו ב־2023, נכנס לוי לכנסת ב־1 באוגוסט 2023.
לוי נשוי לאורטל ולהם שלושה ילדים.
ירון סבוראי (נולד ב-1954) הוא בלש, סופר ומרצה ישראלי.
הוא ידוע בשל פעילותו נגד נאו-נאצים.
סבוראי חדר לקבוצות נאו-נאציות גרמניות, ותרם רבות למעצרו של פושע המלחמה הנאצי אריך פריבקה, וגם היה פעיל בחיפוש אחר אוצרות שנבזזו על ידי הנאצים.
ירון סבוראי נולד וגדל בחולון.
אביו יהודה סוברסקי עלה לארץ בשנת 1938 מגרמניה.
שאר בני משפחת סוברסקי נספו בשואה.
אמו, רחל שטרן, נולדה במצרים ועברה עם משפחתה לרומניה כשהייתה ילדה.
מרבית קרוביה נרצחו בשואה והיא ברחה לארץ עם חלק ממשפחתה בשנת 1943. אביו עברת את שם המשפחה מסוברסקי לסבוראי ועבד ככתב בעיתונים "למרחב" ו"מעריב".
סבוראי שירת בחטיבת הצנחנים ולאחר מכן עבד כבלש ב של מחוז תל אביב במשטרת ישראל.
הוא נסע לארצות הברית שם סיים את התואר הראשון והשני בתקשורת, ועבד כעיתונאי ומרצה.
בשנים 1990–1991 שימש ככתב העיתון "חדשות" בניו-יורק.
בספטמבר 1992 הסתנן לארגונים נאו-נאצים בגרמניה בשליחות מרכז שמעון ויזנטל.
הוא שכנע אותם שהוא ניאו נאצי אוסטרלי בשם רון פיורי שמבקש להצטרף לארגונם.
פעילותו של סבוראי הביאה אותו למגע עם מנהיגים נאו-נאצים מרכזיים.
יתר על כן, היו עדויות לכך שהקבוצות הגרמניות הצליחו ליצור קשרים עם קבוצות דומות באמריקה הדרומית ובארצות הברית.
הוא חשף את ממצאיו במסיבת עיתונאים בניו-יורק, ב-20 באפריל 1993.
בשנת 1994 פרסם את ספרו "צלו (צילו) של היטלר - מרגל ישראלי בשורות הנאו-נאצים", שעובד מאוחר יותר לספיישל של HBO משנת 1995, "המסתננים", בכיכובו של אוליבר פלאט בתפקיד סבוראי.
תוך כדי עבודתו כסמוי גילה סבוראי, שפושע מלחמה נאצי אריך פריבקה שהשתתף בטבח במערות הארדיאטין ברומא נמלט לדרום אמריקה וחי שם תחת שם בדוי.
המודיעין שאסף הקל על לכידתו ומעצרו של פריבקה.
בשנת 2005, יזם את הפקתו של סרט תיעודי על קורותיהם של ניצולי שואה.
במסגרת צילומי הסרט חשף בשטח מחנה מיידנק בפולין עשרות חפצי ערך שטמנו יהודים בטרם נרצחו בתאי הגזים על סמך עדותם של המשתתפים בסרט.
בשנת 2008, סבוראי מצא את מגרש ההשלכה לשרידי רכוש יהודי שנשדד במהלך ליל הבדולח.
המזבלה, הממוקמת ביער בברנדנבורג, היא בגודל של כמה מגרשי כדורגל.
במקום נחשפו מגוון רחב של פריטים.
שנה אחר כך הופק סרט תיעודי, "משיב האוצרות", בבימוי דייוויד נוי ויובל ארז, על פעילותו של סבוראי לחשיפת אוצרות יהודים שאבדו בשואה.
הסרט הוצג בפסטיבל "דוקאביב" באותה שנה.
בשנת 2013 סבוראי וצוותו החלו בחיפוש אחר תיבות מלאות בזהב שהושלכו לאגם סטולפסי בגרמניה.
פרויקט זה צולם על ידי נשיונל ג'יאוגרפיק.
לציבור הרחב סבוראי כנראה ידוע בעיקר בזכות הציד שלו אחר יהלומים מהתקופה הנאצית.
החיפוש של סבוראי תועד ב- Blood from a Stone שהוצג בערוץ ההיסטוריה, שהתבסס על הספר, "Blood from a Stone", שנכתב על ידי סבוראי ופורסם על ידי חטיבת "Tor Books" בהוצאת "St.
ספרו הבא של סבוראי היה "אלי המוות", שיצא לאור ב-1997 על ידי סיימון ושוסטר.
הספר מתאר את המצוד של סבוראי אחר המקור סרט הסנאף בו חזה בעודו סמוי בתוך התנועה הנאו-נאצית.
הפעם סבוראי הציג את עצמו כמתווך תחילה עבור קונים ולאחר מכן עבור סוחרי סרטי סנאף, בניסיון לזייף את דרכו לתעשייה חשאית ביותר.
פלוס (נולד ב־26 ביוני 1968) הוא מדען נתונים ישראלי, פרופסור חבר וראש המסלול למדידות וגיאו-אינפורמציה במחלקה להנדסה אזרחית באוניברסיטת אריאל בשומרון.
ב־2012–2021 היה מדען ראשי וראש חטיבת המחקר והפיתוח במרכז למיפוי ישראל.
באפריל 2023 מונה לראש הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
פלוס נולד בחולון למשה ורחל פלוס.
סיים בהצטיינות לימודי הנדסת חשמל ומחשבים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במסגרת העתודה האקדמית.
שירת בצה"ל כקצין טכני והיה אחראי על פלוגת המחשוב של אוגדה 162, ולאחר מכן כקצין פרויקט בחיל התקשוב.
עם שחרורו מצה"ל הצטרף כמנהל שותף לחברת "הלפרין פלוס – מדידות והנדסה" והקים מספר מחלקות למיפוי ואיסוף מידע עבור חברות תשתית, עיריות וממשלה.
כחלק מהכשרתו לתפקיד, טס פלוס להולנד שם השלים תואר שני בגיאו-אינפורמציה במרכז מחקר ITC שבאוניברסיטת טוונטה ובנוסף סיים לימודים למודד מוסמך בטכניון.
במהלך תקופת פעילותו בחברת "הלפרין פלוס" בוצעו פרויקטים לאומיים רבים באיסוף מידע הנדסי.
ב־1998 פרש מ"הלפרין פלוס" והחל לימודי דוקטורט במחלקה להנדסה אזרחית, סביבתית, גיאודזיה וגיאו-אינפורמציה באוניברסיטת המדינה של אוהיו בארצות הברית.
במהלך הלימודים עבד במכון למחקר קטבים ע"ש בירד כחוקר בפרויקט TAMARA של הקרן הלאומית למדע האמריקאית, שהייתה אמונה על בניית מסד נתונים של מערב אנטארקטיקה.
כחלק מהפעילות השתתף במשלחת לקוטב הדרומי לאיסוף המידע.
בנוסף לפעילותו המחקרית עסק בהוראת קורסים מתקדמים באוניברסיטה באוהיו.
בשנת 2001 השלים לימודי דוקטורט בגיאו-אינפורמציה.
לאחר השלמת הדוקטורט החל ללמד באוניברסיטת Ferris State.
במקביל עסק במחקר וייעוץ עבור הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי האמריקאית (NGA).
בנוסף, ביצע פרויקט מחקר בשיתוף עם אוניברסיטת מיסיסיפי עבור נאס"א לפיתוח קורס ושיטות לאיסוף ועיבוד מידע טופוגרפי.
פעילותו המחקרית זיכתה אותו בפרס המצוינות האקדמית.
ב־2008 חזר לישראל והחל לעבוד במרכז למיפוי ישראל.
במקביל, בשנים 2010–2020 הועסק כחבר הוראה בכיר נלווה בטכניון, שם לימד קורסי מערכות מידע ותיאום נתונים בטכניון בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית.
בשנת 2014 זכה בפרס המרצה המצטיין בטכניון.
בשנים 2014–2015 למד באוניברסיטת הרווארד במסגרת רשת המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר (מחזור 2015).
בשנים 2016–2017 למד באוניברסיטת הרווארד במסגרת התוכנית למנהיגות דיגיטלית.
ב־2021 פרש מתפקידו במרכז למיפוי ישראל וייסד את המסלול למדידות וגיאו-אינפורמציה באוניברסיטת אריאל.
ב־17 באפריל 2023 המליצה ועדת איתור למנותו לראשות הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
מדען ראשי במרכז למיפוי ישראל
בשנים 2012 עד 2021 שימש פלוס כמנהל חטיבת המחקר והפיתוח ומדען ראשי של המרכז למיפוי ישראל.
הוא עסק בריכוז הוועדה הממשלתית לשיפור מסד הנתונים הממשלתי אודות שוק הנדל"ן לפי החלטת ממשלה 374 מיוני 2013. פעילות הוועדה שיפרה את המידע הלאומי בנדל"ן והוא הונגש באתר ממשלתי עם נתונים דמוגרפים וכלכליים.
בנוסף, הוא קידם תיקון לחוק המקרקעין בנושא רישום זכויות בתלת-ממד, תקנות המדידות (מדידות ומיפוי), התשע"ו, 2016, ולמעלה מ-60 מסמכי הנחיות מקצועיות.
בנוסף, פלוס הוביל את התקינה ליצירת מפרט אחיד לאיסוף נתונים מדינת ישראל מתוך כוונה שמידע ישמר בצורה נגישה לרשויות ולאזרחים.
נושאי המחקר המרכזיים של פלוס נסובים סביב שיטת Total least squares ליישומים מרחביים, הן לניתוח תבניות והן להתמרות דו-ממדות ותלת-ממדיות.
במסגרת מחקריו, פיתח אלגוריתמים לחישוב במודל שבו יש שגיאות בכל המשתנים.
זאת בניגוד לתהליך האיטרטיבי שלעיתים מתכנס למינימום מקומי שאינו נכון.
כמו כן, פיתח פלוס שיטות סטטיסטיות יעילות חישובית לביצוע אינטרפולציה מרחבית בשיטת Kriging.
ירון מאירי (נולד ב-23 באוקטובר 1963 ברחובות) הוא אוצר, יועץ אמנותי, מפיק ובמאי ישראלי.
עוסק בעיצוב תוכני וטכנולוגי של תערוכות ותצוגות במוזיאונים ומרכזי מבקרים, ובימוי וניהול אמנותי של אירועים ומופעים.
משמש כיועץ אמנותי ואסטרטגי לגופים ציבוריים ולחברות.
לאורך השנים אצר ועיצב תצוגות שונות בתחומי תרבות ומורשת בדגש על היסטוריה יהודית וזיכרון השואה, בהן תצוגות במרכז הרצל ומוזיאונים יהודיים בעולם, מיצגים ניידים עבור יד ושם, ואטרקציות היסטוריה תיירותיות תחת המותגים מעלית הזמן ו-Time Capsule.
בנוסף עיצב מאירי מרכזי מבקרים עבור חברות בינלאומיות - בהן קוקה קולה, פרארי, טבע ואחרות.
מאירי מתמחה בשילוב טכנולוגיות בתצוגה מוזיאלית ובעיצוב תצוגות וירטואליות ואינטראקטיביות.
בשנת 2022 נבחר מאירי לשמש כיועץ אמנותי עבור משרד ראש הממשלה וחברת הייעוץ העולמית דלויט לשם הקמת תאגיד הנצחה רשמי של מדינת ישראל.
באותה שנה החל לשמש כיועץ למיזם G-MIC של מרכז השלטון המקומי בישראל, המקדם הקמת רשת מרכזי חדשנות מוניציפלית בעולם, וכן עבור החברה הממשלתית לתיירות ויחידת המוזיאונים של משרד הביטחון.
בתחומי הבמה, שימש מאירי במאי ומנהל אמנותי במופעים ואירועים של אמנים וגופים ציבוריים, בין היתר במופעים של יהורם גאון, דודו דותן, מוטי גלעדי, באירועי קדם אירוויזיון, וכן אירועים וטקסים שנתיים עבור עיריות תל אביב, ירושלים, רחובות ואחרות.
מאירי נולד ברחובות למשפחה ממוצא עיראקי.
בילדותו זכה לחינוך מוזיקלי נרחב וניגן על פסנתר, אקורדיון, גיטרה וכלים נוספים, ובמקביל התנסה בדרמה, מחול ותיאטרון.
בשירות הצבאי שימש קצין מודיעין, והשתחרר ב-1989 בתום שמונה שנים בצה"ל.
במהלך השירות הצבאי השלים תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב; לאחר השחרור המשיך לתואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב, אותו השלים ב-1996. במהלך לימודיו האקדמיים החל לעסוק במקביל בתחומי אמנויות הבמה, ופיתח תוכניות לימודים ומערכי חינוך עבור הטלוויזיה הציבורית הישראלית.
בתחילת שנות ה-90 פנה מאירי לעיסוק רחב יותר בתחום אמנויות הבמה ובהפקה אמנותית, והחל לביים תוכניות בידור שונות, תוכניות טלוויזיה ולהקות צבאיות.
ב-1992 החל לביים וליצור כוראוגרפיה באירועי הקדם-אירוויזיון; בשנים 1992–1997 ביים את המופע של משלחות תנועת הצופים לארצות הברית.
ב-1995 עיצב וביים תצוגות בביתן חברת טבע ביריד בינלאומי במדריד, שהציג את תרופת הקופקסון.
מלבד מופעי תרבות, ביים מאירי אירועים וטקסים ממלכתיים: ב-1998 ביים את המופע המרכזי של קרן היסוד לרגל יובל למדינת ישראל, אשר הועלה לאורך שנה וחצי בקהילות יהודיות בתפוצות.
ב-2002 ניהל אמנותית את אירוע הפתיחה של הקונגרס הציוני העולמי ה-34 בהר הרצל.
ב-1999 הקים חברת הפקות בשם "חברת טובה" ("good company"), במסגרתה העלה תצוגות אופנה והפיק אירועים עבור חברות ישראליות ובינלאומיות, בהן קוקה קולה, אסם, בנק דיסקונט וחברות אחרות; בתקופה זו שימש דורון מדלי עוזר במאי של מאירי.
מתחילת שנות האלפיים פועל מאירי כיועץ אמנותי, אוצר ומפיק של תצוגות שונות מתחומי האמנות, התרבות וההיסטוריה.
בשנת 2002 התמזגה "חברה טובה" לחברת Orpan ויחד יצרו את Orpan group; בהמשך הפך מאירי למנכ"ל ומנהל אמנותי של הקבוצה.
במסגרת פעילותו מקים מאירי תערוכות ותצוגות קבע במוזיאונים, מרכזי מבקרים ואטרקציות תיירותיות, ובמקביל עוסק בייעוץ אמנותי ואסטרטגי לגופים ציבוריים וחברות.
לצד זאת ממשיך מאירי לעסוק בבימוי והפקה; בין היתר, משנת 2012 מפיק ומביים את טקסי יום הזיכרון ויום העצמאות של עיריית תל אביב, לצד אירועים עירוניים נוספים.
לאורך השנים התמחה מאירי באוצרות והקמת מיצבים בנושאי היסטוריה של עם ישראל והנצחת זיכרון השואה.
בין היתר תכנן מאירי תצוגות קבע במכון משואה לחקר השואה (2023-2024), המוזיאון היהודי בקפריסין (החל מ-2019), המוזיאון הווירטואלי היהודי במדריד (החל מ-2020) ומיצג "בית הזכוכית" בבית העדות בניר גלים (2016).
בנוסף גיבש מיצגים עבור 'ניידות חינוכיות' מטעם יד ושם (2019-2020).
תצוגות היסטוריות נוספות אותן אצר כוללות תערוכות היסטוריות במוזיאון ראשון-לציון, תצוגת קבע במרכז מורשת יהדות תימן וקהילות ישראל, תצוגה במרכז הרצל, המוזיאון היהודי האינטראקטיבי בסנטיאגו, צ'ילה, מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה בלטרון, תצוגת הקבע במקוה ישראל, פארק קרסו למדע, מוזיאון הרצלילינבלום ומוזיאונים נוספים.
גישתו של מאירי כוללת שילוב בין תצוגה קלאסית לשימוש במולטימדיה ואמצעים טכנולוגיים ווירטואליים, המסייעים להמחשת תהליכים ואירועים היסטוריים וליצירת מהלך נרטיבי מובנה.
עיצוב המיצבים נע במנעד שבין אוצרות ארכיוניות ואמנותית, עיצוב חוויית משתמש והעשרה חינוכית, תוך שילוב אלמנטים המפעילים חושים שונים של המבקרים בתערוכות ובמיצגים.
במקביל עסק מאירי בעיצוב וגיבוש קונספט למרכזי מבקרים שונים עבור חברות מסחריות.
ב-2006 הקים את מרכז המבקרים של קוקה קולה ישראל בבני ברק, ובהמשך הפך ליועץ אמנותי של אגף אירו-אסיה בקוקה קולה הבינלאומית ועיצב פארק נושא עבור המותג באיסנטבול שבטורקיה.
בהמשך השתתף כיועץ אמנותי ומתכנן תצוגות בהקמת "מוזיאון אנצו פרארי" של חברת פרארי במודנה, איטליה.
מרכזי מבקרים נוספים אותם עיצב הם ידיעות אחרונות 360 בראשון לציון, מרכזי מבקרים של בזק, GES, המותג YVES ומרכז המבקרים של הטכניון.
בשנת 2000 יזמה חברת Orpan סדרת אטרקציות תיירותיות תחת הכותרת "מעלית הזמן", שכללו מיצגי מולטימדיה רב חושיים של היסטוריה וחוויה מקומית; תחת מסגרת זו הוקמה סדרה של מרכזים בערים שונות בעולם, בהן ירושלים, בולטימור, אגרה שבהודו ובמפלי הניאגרה.
החל מ-2014 הורחב הקונספט תחת המותג "Time Capsule" ונוסף מרכז חוויתי בטולדו שבספרד, וב-2016 בירושלים, תחת השם "I am Jerusalem".
בתחילת שנות האלפיים השתתף מאירי כיועץ במערך הבחירות של אהוד ברק.
לאורך השנים שילב את הקריירה האמנותית עם הרקע בתחום האסטרטגיה, ולצד הייעוץ האמנותי וההפקה החל לייעץ בתחומי שיווק, אסטרטגיה ומיתוג.
משנת 2019 השתתף בצוות ההקמה והניהול של מרכז המידע והחדשנות המקומי (MiC) של מרכז השלטון המקומי בישראל, שנועד לסייע לרשויות מוניציפליות מקומיות לקדם חזון של עיר חכמה, להטמיע מערכות חכמות ולפתח תהליכים בתחומי השלטון המקומי.
החל מ-2023 מקדם את מיזם G-Mic המקדם הקמת רשת מרכזי חדשנות דומים בעולם.
בשנת 2020 החל מאירי לשמש כיועץ מיוחד לרשות לפיתוח ירושלים.
בשנת 2022 נבחר מאירי לשמש כיועץ אמנותי עבור משרד ראש הממשלה וחברת הייעוץ העולמית דלויט במסגרת הקמת תאגיד הנצחה לאומי.
כמו כן החל לשמש כיועץ לפרויקט MIC - מרכז החדשנות של ארגון מרכז השלטון המקומי בישראל, ולמיזם G-MIC המקדם הקמת רשת מרכזי חדשנות דומים בעולם.
באותה שנה החל לשמש כיועץ אמנותי עבור החברה הממשלתית לתיירות וכן עבור המוזיאונים של משרד הביטחון.
בנוסף, משמש כיועץ לחברת ניהול הנדל"ן הבינלאומית JLL .
מאירי מתגורר בהרצליה, נשוי ואב לשלושה ילדים.
ב-2008 אובחן בנו כחולה ב-AVM, מום מולד בכלי הדם במוח.
לאחר ההתמודדות עם התפרצות המחלה כתב מאירי ספר בשם "ישר למוח", בו מתוארת ההתמודדות האישית והמשפחתית מנקודת מבטם של האב ושל הבן.
ב-2025 הוציא מאירי ספר נוסף בשם "שתי מטריות", רומן היסטורי בהשראת משפחתו וההיסטוריה של יהדות עיראק .
ירון לוי סבג (נולד ב-22 באפריל 1969) הוא שחקן, מנחה, מדובב, תסריטאי, ובמאי ישראלי.
בשנים 1987–1991 ניהל צוות בידור באילת במלון המלך שלמה, בשנת 1989 הסרט ד.צ.
חוף אילת צולם במלון והוא הופיע בקטע קטן מאוד של הסרט בתור מנחה במלון.
בהמשך ניהל צוות בידור במלון לגונה ולאחריו למד משחק בבית צבי בשנים 1991–1993.
בשנת 1995 השתתף בפרסומת של רדיו 103fm ללא הפסקה.
בשנת 1996 גילם רמלאי בסדרת הטלוויזיה תמונות יפואיות שודרה בערוץ 3 בכבלים.
ב-1998 הופיע לצד חיים זנאתי במופע הבידור להישאר בחיים.
בשנת 2000 התארח בעונה הרביעית של הסדרה הקומית שמש ששודרה בערוץ 2 בתפקיד גמד.
באותה השנה גילם את ניסו בסדרת הדרמה זינזאנה ששודרה בערוץ 2, במסגרת שידורי זכיינית השידור טלעד.
בשנת 2001 השתתף בעונה הראשונה של סדרת הילדים והנוער הילדים מגבעת נפוליאון ששודרה בערוץ הילדים גילם את עורך דין רונן זיו.
בשנת 2002 השתתף בסדרת הדרמה תיק סגור ששודרה בערוץ עשר בתור איציק בן טולילה.
בנוסף באותה השנה השתתף גם בפרסומת של סלקום ובפרסומת של בירה מכבי.
באותה השנה התארח בסדרת הדרמה של ערוץ 2 טיפול נמרץ גילם צלם חתונות.
בשנת 2003 גילם את דני לוי בסרט הטלוויזיה הדמעות של אמסלם.
באותה השנה השתתף בסדרת הטלוויזיה צימרים ששודרה בערוץ הראשון.
בשנת 2004 קריין בסדרת הטלוויזיה מ.ק.
22 בערוץ 2. באותה השנה שיחק בסדרה שלווה בתפקיד בלש.
באותה שנה שיחק בקלטת טולי בלבולי בארץ פטפטת בתפקיד קן המתקן.
באותה השנה גם השתתף בסרט הילדים בסוד המילים סרט קצר שהופק לכבוד חג סוכות, שיחק בתפקיד שלמה מוכר הארטיקים.
בשנת 2005 שיחק בסרט שיחק בסרט החשוד האחרון בתור רפ"ק בביוף.
באותה השנה גילם את בני בסדרת הנוער ילדי הים האדום.
באותה השנה דיבב דמויות שונות בסדרת האנימציה לילי המכשפה ששודרה בערוץ לוגי.
בשנת 2006 השתתף בקלטת הילדים טולי בלבולי בממלכת המוזיקה בתור מלך.
בשנת 2007 שיחק בתפקיד אורח בסדרת דרמת הפשע הבורר ששודרה ב־HOT בתפקיד חבר של אבי (שלומי קוריאט).
באותה השנה גם התארח בסדרה הקומית המובילים ששודרה בערוץ לוגי.
באותה השנה השתתף גם בסדרת דרמת הנוער הנפילים ששודרה בערוץ הילדים ב-Yes גילם את שאול השורף.
בשנת 2008 השתתף בפרסומות של פרופסיה שלכת פרסומת נגד הקרחה.
בשנת 2009 שיחק את ניסים בסרט ג'וליה מיה.
באותה השנה שיחק גם בסרט כבוד גילם את מוטי ברדוגו.
בשנת 2010 השתתף בסדרת הנוער תיכון השיר שלנו ששודרה ב־Yes גילם את נימי.
באותה השנה גם שיחק בתפקיד אורח בסדרה מנדלבאום בלש פרטי גילם את רמי הוד.
באות השנה השתתף גם בתפקיד קטן בעונה הראשונה של הסדרה חסמבה דור 3 ששודרה ב־HOT שיחק בתפקיד שמעון.
באותה השנה גם כן שיחק בסרט המטח כבודו ששודרה ב־Yes בתפקיד מוטי ברדוגו.
בשנת 2011 שיחק בסדרה הכבוד של מרציאנו המבוססת על הסרט כבוד ששודרה בערוץ עשר גילם גם בסדרה את מוטי ברדוגו.
בשנת 2013 השתתף בסדרת הטלוויזיה יעלי בעולם התיאטרון.
בשנים 2013–2020 השתתף ב-5 העונות של הסדרה הקומית של ערוץ 2 ורשת 13 שנות ה-80 בתפקיד פיטוסי.
בשנת 2015 שיחק בסדרה ג'וני ואבירי הגליל בתפקיד צ'רלי.
באותה השנה קריין בסרט ארץ פצועה.
בשנת 2017 השתתף בסרט נפילות.
בשנת 2018 השתתף בסדרת הנוער האוצר שלנו בערוצים של הטלוויזיה החינוכית הישראלית וכאן חינוכית גילם נהג.
בשנת 2020 השתתף בקמפיין סרטונים של פארק הטרמינל באילת.
באותה השנה גם הופיע בסרט הנה אנחנו בתור פקיד אכסניה.
בשנת 2021 שיחק בסרט ניחוחות.
בשנים 2022–2024 השתתף ב-2 העונות של הסדרה הקומית שנות ה-90 סדרת ההמשך של שנות ה-80 ששודרה ברשת 13 שב לגלם את דמותו של פיטוסי.
באותן שנים גילם את בן ציון סלמה בעונה השנייה והשלישית של סדרת הדרמה של ערוץ כאן 11 מנאייכ.
בשנת 2023 שיחק בסרט הקומי ההילולה המבוסס על הסדרות שנות ה-80 ושנות ה-90 גם בסרט גילם את פיטוסי.
בשנים 1993-1995 הנחה את התוכנית דידי לוקאלי ששודרה ב־רדיו 103FM אצל דידי הררי בתפקיד ארמונד בטטה.
בשנת 1998 הנחה את התוכנית מאז ועד זאפ.
בשנת 1999 הנחה את התוכנית הנחה את התוכנית זאפזאפים.
באותה שנה שיחק במחזמר בילבי בתפקיד השוטר טיק.
בשנים 2001-2002 גילם שודד במחזמר עמי ותמי.
בשנת 2005 חזר לגלם את השוטר טיק במחזמר בילבי.
בשנת 2006 הנחה את התוכנית זאפ לראשון ששודרה בערוץ הראשון.
כתב את הצגת הבידור להישאר בחיים שגם ביים ושיחק, בהמשך השתתף גם בהצגות הילדים טולי בלבולי 1 ו-2 וגם כתב את ההצגת הקיץ ליובל המבולבל, וכתיבת מחזמר הסיום לתוכנית מה שקורה באילת בערוץ 24, מערכונים ושירים.
בשנת 2010 כתב את מופע הילדים צחוק של הרפתקה.
ירון לוי סבג נשוי לאסתר, ואב לשלושה.
בגיל 30, סיים הכשרה בנושא אימון אישי ומאז מלמד משחק ואימון אישי.
ירון יצחק בן-נון (נולד ב-1960, ה'תשכ"א) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה ואיש ציבור ישראלי שכיהן כראש מועצת גדרה ה-7 (2003–2008).
ב-1978 התגייס לצה"ל ושירת כ-24 שנות קבע.
ב-28 באוקטובר בבחירות לרשויות המקומיות 2003 התמודד לרשות מועצת גדרה מטעם סיעת "כיוון חדש", וניצח את יואל גמליאל בהפרש של כ-120 קולות כאשר הוא גורף 50% מהקולות ויואל כ-48.3%.
בבחירות המקומיות ב-2008 התמודד לתקופת כהונה שנייה מול יו"ר האופוזיציה יואל גמליאל, והפסיד במערכת בחירות זו כאשר זכה ב-34.8% מקולות הבוחרים בניגוד ליריבו גמליאל שזכה ב-51.4% מקולות הבוחרים.
ירון נשוי למאירה ואב לשניים.
ירון פלג הוא חוקר ספרות וקולנוע, ראש הקתדרה ללימודי תרבות עברית מודרנית ע"ש קנדי-לי באוניברסיטת קיימברידג'.
בתום שירותו בצה"ל ביחידה קרבית עבר להתגורר בארצות הברית.
בשנת 1989 סיים פלג תואר ראשון בלימודי קולנוע באמרסון קולג' שבבוסטון.
בשנת 2000 סיים את הלימודים לתואר דוקטור בספרות עברית באוניברסיטת ברנדייס שבמדינת מסצ'וסטס.
הוא לימד, בין היתר, באוניברסיטת פרינסטון ובאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, בה עמד בראש התוכנית ללימודי עברית בשנים 2002–2012. עבר לאוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה, שם התמנה לחבר בג'יזס קולג', ובקתדרה ללימודי תרבות עברית.
בנוסף, הוא עמית הוראה במחלקה לקולנוע.
בעבר אף כיהן כראש הפקולטה ללימודי אסיה והמזרח התיכון.
תחומי המחקר העיקריים שלו הם תולדות הספרות העברית המודרנית מאז סוף המאה השמונה עשרה ועד היום, התהוות התרבות הציונית במחצית הראשונה של המאה העשרים, ומבנים תרבותיים שונים בקולנוע הישראלי, ביניהם מגדר, אתניות, ודת.
פלג הוא העורך הראשי של כתב העת למדעי היהדות המודרנית (Journal of Modern Jewish Studies) ועורך שותף של כתב העת "Prooftexts".
דרך גבר: סיפורת הומו ארוטית בספרות העברית החדשה 1880-2000, תל אביב: שופרא (2003), באתר "סימניה"
ירון עצמון (נולד ב-11 במאי 1973) הוא שחקן ישראלי.
עצמון נולד וגדל בפתח תקווה.
בשנים 1996–1999 למד עצמון בסטודיו למשחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, עצמון הוא בוגר מחזור ל"ד של שנת 2000.
בשנת 2003 השתתף בטלנובלה של HOT "משחק החיים" בה גילם את דמותו של אפרים "אפי" ליכטר.
בשנת 2005 התארח בתפקיד עצמו בטלנובלה של HOT "טלנובלה בע"מ".
בשנת 2007 גילם את דמותו של חיים בסדרת הטלוויזיה של קשת "האקס המיתולוגי".
בשנת 2008 שיחק בסרט "הכתובה" בתפקיד רוברט.
"גבולות" – מאת שמוליק לוי ובבימויו.
"עורלה" – מאת רשף ורגב לוי.
"שמן על בד" – מאת רוני סיני ובבמויו.
הצגה זוכת פרס התיאטרון הישראלי של שנת 1999 בקטגוריית "הצגת הפרינג' הטובה".
"שמוליק חבר חדש" – מאת סיגל אבין ובבימויה.
ההצגה זכתה בפרס ההצגה הטובה בפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים בחיפה לשנת 2000.
"בשר נע" – מאת מיטל דוהן ובבימויה.
"דני חוטר" – מאת ענת ברזילי.
בפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים בחיפה – "נאווה הפקות".
"התחזית למחר" – מאת אביב לוז.
"צו פינוי" – מאת אלי דור חיים ובבימוי.
"Cinema" – מאת נועה רבן ובבימויה.
"מכתבים לאחי" – מאת יקי מחרז ובבימויו.
בשנת 2003 שיחק בהצגה "חבילה משמיים" – מאת דפנה אנגל-מחרז.
"החופש הגדול שלי" – מאת אלדד כהן.
בפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים בחיפה.
"חיבור מהיר" – מאת צביה הוברמן.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער.
בשנת 2005 שיחק בהצגה "מתבגרים מתבגרים" – מאת מרים קייני.
בשנת 2007 שיחק בהצגה "למה אלפקה?" מאת: אמיתי מלוא, יהב גל, ענבל לורי, מולי שולמן ויובל כהן.
הצגות במסגרת הפקות בית הספר
"הלב POEM" – מאת נגה יתומי-רביב ובבימויה.
"שמן על בד" – מאת רוני סיני ובבימויו.
"מהומות קיוג'ה" – מאת גולדוני.
בשנת 2001 זכה בפרס "השחקן הטוב של שנת 2001" בפסטיבל בינלאומי להצגות ילדים חיפה.
על תפקידו בהצגה "דני חוטר".
בשנת 2003 היה מועמד לפרס "השחקן הטוב בטלנובלה" – "מסך הזהב 2003".
על תפקידו ב"משחק החיים" אך לא זכה.
בשנת 2004 זכה בפרס "השחקן הטוב של שנת 2004" בפסטיבל בינלאומי להצגות ילדים חיפה.
על תפקידו בהצגה "החופש הגדול שלי".
כיום עצמון מלמד משחק ומעביר סדנאות בקבוצה שהקים שנקראת "ירון עצמון קבוצת אימפרוביזציה ותיאטרון".
ירון קידר (נולד ב-29 באפריל 1965) הוא עורך דין ישראלי, שהיה הראשון לעמוד בראש רשות התאגידים במשרד המשפטים.
קידר נולד ברמת השרון ולמד בתיכון רוטברג בעיר.
בשנים 1987–1991 למד לתואר ראשון במשפטים ותואר שני בהצטיינות במשפט ציבורי באוניברסיטת תל אביב, והוסמך כעורך דין בשנת 1992.
בשנים 2006–2008 למד לתואר שני בהצטיינות במשפט ציבורי בינלאומי מאוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו.
ב-1992 התמנה כיועץ המשפטי של סיעת מרצ בכנסת.
ב-1994 נבחר על ידי יו"ר ההסתדרות הנבחר חיים רמון לשמש כיועץ המשפטי להסתדרות.
כשסיים את תפקידו ב-1997 הצטרף כשותף למשרד עורכי הדין הפרטי מאירי יצחקי ורשאי, שרמון היה שותף בו בעבר.
ב-2002 נבחר לעמוד בראש קרן הגמלאות המרכזית של עובדי ההסתדרות.
בשנת 2004 המליצה עליו ועדת האיתור בפני שר המשפטים טומי לפיד כמינוי קבוע לתפקיד רשם העמותות, במקומה של רות שלגי, שהחליפה את עמירם בוגט לאחר שפוטר על ידי שר הפנים אברהם פורז.
קידר היה הראשון בתפקיד לאחר שמשרד הרשם הועבר ממשרד הפנים למשרד המשפטים, ובתפקידו היה קידר גם רשם החברות ורשם המפלגות.
קידר שימש בתפקיד עד ל-2008 ובמסגרת תפקידו הקים את רשות התאגידים ועמד בראשה.
לאחר פרישתו ממשרד המשפטים, הקים קידר ב-2009 עם בוגט, קודמו בתפקיד רשם העמותות, משרד עורכי דין פרטי המתמחה בליווי משפטי של עמותות, הקדשות וחברות לתועלת הציבור.
בשנים 2008–2018 הצטרף כיועץ ל"שולחן העגול" הלאומי המפגיש את המגזר הממשלתי, המגזר העסקי והמגזר השלישי, ובשנים 2012–2016 שימש גם כיו"ר המועצה הציבורית של ארגון "מידות".
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל הצטרף כיועץ משפטי לקרן החירום הלאומית "יחד ננצח".
ירון להבי (נולד ב-1956) הוא פרופסור להוראת המדעים במכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין בירושלים, בה מכהן כראש הרשות למחקר והערכה.
ראש המרכז למורי פיזיקה במכון ויצמן למדע.
להבי נולד וגדל בקיבוץ גן שמואל, בן לאביבה ויצחק להבי.
הוא למד ב, שם השלים תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה ב-1985. למד לתואר שני בפיזיקה בהנחיית פרופ' ישראל נוביק ופרופ' ישראל פלנר, אותו השלים ב-1989. את התואר השלישי עשה בהוראת המדעים בהנחיית פרופ' יגאל גלילי ופרופ' אבישי דקל, והשלים אותו ב-2006. כמו כן הוא בעל תעודת הוראה בפיזיקה.
להבי קודם במהלך השנים לדרגת פרופסור חבר.
הוא איש סגל במכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין, בשכונת בית הכרם בירושלים.
במכללה הוא ראש הרשות למחקר והערכה.
להבי גם איש סגל במכון ויצמן, שם הוא מכהן כראש המרכז למורי פיזיקה.
לימד בחוג לחינוך באוניברסיטה העברית.
הוא מפתח תוכניות לימודים ובהכשרת מורים.
הוא שותף מפתח של התוכנית וידקטיקה, שבאמצעות צילומי השיעורים מסייעת להתפתחות המקצועית ולפיתוח כישורי המורים.
להבי היה חבר ב-2016, בוועדת פרס טראמפ להוראה איכותית.
להבי חבר בוועדה לחינוך לערכים, לקווים מנחים למדידה והערכה בפרויקט יוזמה (מרכז לידע ולמחקר בחינוך), האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
להבי כתב כ-40 מאמרים אקדמיים.
מחקריו עוסקים בהוראת המדעים: בהבנת מושגים מדעיים ובהוראתם ובפרט הוראת הפיזיקה, קשרי הגומלין בין מתמטיקה והפיזיקה ועוד.
הוא גם שותף בקבוצות מחקר בארצות הברית וגרמניה.
בשנת 2021 הוא קיבל מדליה מהארגון הבינלאומי לשיפור הוראת הפיזיקה - GIREP.
את המדליה קיבל עבור תרומה משמעותית ועקבית לאורך השנים לקהילת המחקר בהוראת הפיזיקה.
נשוי לרותי להבי (לבית שמידט), אשת חינוך שהקימה בירושלים את בית הספר קשת לחינוך משותף בין דתיים וחילונים.
בני הזוג מתגוררים בקטמונים בירושלים.
ירון כהן הוא איש צבא ומנהלן ישראלי המשמש כראש מנהלת החטופים, הנעדרים, השבים ובני משפחותיהם במשרד ראש הממשלה.
שימש במגוון תפקידי שלישות ומשאבי אנוש בצה"ל, ובמסגרת שירות המילואים שימש כמפקד חמ"ל הנפגעים בצה"ל וכיהן כמנהל משאבי אנוש של מחוז צפון במכבי שירותי בריאות.
כהן נולד בירושלים בשנת 1970. סיים את לימודיו בישיבת חורב בירושלים, ולאחר מכן היה מחניכי המחזור הראשון של מכינת עלי, המכינה הקדם צבאית בעלי.
הוא בעל תואר ראשון בתקשורת ומדעי המדינה מאוניברסיטת בר אילן ובעל תואר שני בניהול ומדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה במסגרת היותו חניך בהמכללה לביטחון לאומי.
בנוסף, הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, ומגוון קורסי הכשרה בתחומי התייעלות בארגונים, מנהיגות חברתית וניהול.
ב-2017 סיים את שירות הקבע, ובמסגרת שירות המילואים שימש כמפקד חמ"ל הנפגעים בצה"ל.
בין השנים 2018 ל-2024 היה מנהל משאבי אנוש של מחוז צפון במכבי שירותי בריאות.
עם תחילת מלחמת חרבות ברזל, הצטרף לצוות המילואים של גל הירש, שמונה לתפקיד הממונה על סוגיית החטופים והנעדרים, ושימש כאחראי על בניית תמונת המצב.
בנובמבר 2023 החליטה הממשלה על הקמת מנהלת החטופים, הנעדרים, השבים ובני משפחותיהם, וכהן מונה לעמוד בראשה.
עם חזרתו של רן גואילי, אחרון החטופים, בינואר 2026, עברה עבודת המנהלת להתמקד בשיקום השבים, בני משפחותיהם ומשפחות השבים החללים.
הוא נשוי לתמר ולהם 5 ילדים.
ירונה כספי (נולדה ב-13 במרץ 1974) היא זמרת, נגנית, פזמונאית ומלחינה ישראלית.
ראשית הקריירה – להקת גוונים כהים
את דרכה האמנותית החלה כספי בתחילת שנות ה-90. בתקופה זו למדה לנגן בגיטרה בס אצל ערן צור, דרכו הכירה כספי את איתי בלטר ויואב בראון, שעימם הקימה בשנת 1990 את להקת "גוונים כהים".
כמו כן התפרסמה כספי, כשהופיעה בסרט "בעניין הבאסים" ששודר בערוץ הראשון בשנת 1991. בסרט, שהציג אמני רוק שמנסים לפרוץ בתל אביב, בלטה גם כספי, שהייתה אז בת 17.
כספי המשיכה לפעול בשולי המוזיקה לאורך השנים הבאות.
"גוונים כהים" פעלה במשך חמש שנים, בהרכבים משתנים.
ניגנו בה, בין היתר, יעל כהן מלהקת המכשפות וגם גידי רז וישי אמיר מלהקת אוליב.
במהלך חברותה בגוונים כהים הצטרפה כספי כבסיסטית לחלק מהופעות להקת כרמלה גרוס ואגנר.
בשנת 1994 הוחתמה הלהקה על ידי ניצן זעירא לחברת התקליטים שלו "נענע דיסק".
בשנת 1995 יצא אלבומה היחיד של הלהקה.
באלבום נכללו בין השאר שלושה שירים בהם היא הייתה הסולנית - "מי זה שם" ו"לאהוב" אותם כתבה והלחינה ו"עוד פעם שגעון", אותו כתב והלחין איתי בלטר.
זמן קצר אחרי הוצאת האלבום התפרקה הלהקה, וכספי המשיכה לנגן, לכתוב ולהופיע עם חומר שלה, בדרך כלל בליווי פסנתר בלבד.
באותה שנה השתתפה כספי בשירת קולות באלבומו של ערן צור, "עיוור בלב ים".
כספי גם שרה וניגנה בתיאטרון חיפה בהצגות "משחקים בחצר האחורית" ו"תיירות פנים".
בינואר 1998 השתתפה בפסטיבל הפסנתר בתל אביב.
בשנת 1999 הופיעה בערב שירי יונה וולך בצוותא תל אביב.
בתחילת 2001 סיימה הקלטת אלבום, אשר נשא את השם הזמני "בולע ממתקים".
במרץ 2001 הוציאה כספי לרדיו דמו של שיר שכתבה והלחינה בשם "החזר שטחים", בהפקת שלמה מזרחי.
האלבום נגנז לבסוף, אולם כספי המשיכה לעבוד עליו.
באותה שנה הופיעה כספי בהרכב משלה וגם עם נגן הצ'לו יובל מסנר.
בשנת 2004 הודיעה כספי על הוצאת סינגל חדש, "אתה הוא האיש החדש".
הסינגל נלקח מן האלבום "תני לשתיקה לבעור", שכלל גרסה חדשה לשיר "החזר שטחים".
בינואר 2005 יצא אלבום הבכורה "תני לשתיקה לבעור", ובו 11 שירים.
כספי הופיעה ברחבי הארץ בסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום.
בשנת 2007 כתבה כספי את המוזיקה להצגה "אבירות מתעלפות" (בימוי – דורית ניתאי נאמן) שהועלתה בתיאטרון קרוב "מיסודו של ניקו ניתאי" ואף השתתפה בו כשחקנית, נגנית ומבצעת.
במהלך השנים הבאות, שיתפה כספי פעולה עם משוררים כמלחינה ומבצעת בפרויקטים ספרותיים ומוזיקליים רבים, שביניהם ערב משיריהם של רוני סומק, רפי וייכרט, רחל חלפי, דוד אבידן, מירון איזקסון, חגית גרוסמן ועוד.
במאי 2008 יצא אלבומה השני של כספי, "הירקון 51", ובו 12 שירים.
קדמו לאלבום הסינגלים "למצוא" ו"דבש" (גרסת כיסוי לשירו של רמי פורטיס).
השתתפו בנגינה באלבום הגיטריסט עומר הרשמן, הבסיסט יאיר יונה, המתופף רן יעקובוביץ ונגן הצ'לו יובל מסנר שאיתם גם הופיעה במועדונים שונים בתל אביב.
במרץ 2009 כתבה את המוזיקה להצגה "לעזוב את פולה" (כתיבה ובימוי - אלירן כספי) שהועלתה בתיאטרון גבעתיים.
ביולי 2009 נכנסה כספי לאולפן להקליט את אלבומה השלישי, "אגו", בהפקה מוזיקלית של גיטריסט להקת אטליז, אור בהיר.
באוגוסט 2010 יצא האלבום, ובו 10 שירים.
האלבום זכה לשבחי הביקורת ואף הוכתר על ידי מספר מבקרים כאלבום השנה שלהם.
קדמו לו הסינגלים "מה שניצת", "אגו" ו"שיר של התחלה".
לאחר צאת האלבום יצאה כספי להופעות במועדונים שונים עם ההרכב שניגן באלבום.
בנובמבר 2010 הוציאה כספי סינגל נוסף בשם "ריצות והיתקלויות", אותו הלחינה למילותיו של מאיר אריאל.
כספי ביצעה את השיר לראשונה בערב 9 שנים לזכרו שהתקיים בקיסריה.
השיר הוקלט בסשנים של הקלטות אלבומה "אגו" ולבסוף הוחלט להוציאו כסינגל ניפרד.
באוקטובר 2010, החלה כספי להקליט את אלבומה הרביעי הכולל שירי משוררים שהלחינה.
הרעיון לאלבום עלה בעקבות שנים של שיתוף פעולה עם משוררים רבים, במהלכן הצטברו ברשותה עשרות שירים, מתוכם בחרה כספי 12 שירים אותם הלחינה ועיבדה לידי יצירה אחידה.
בנובמבר 2012 הקימה כספי טריו רוק בו ניגנה בגיטרה חשמלית יחד עם הבסיסט אסף פקר והמתופף אושר סבג.
הטריו התבסס על שירי ארבעת האלבומים של כספי בעיבודים חדשים ומחומרים חדשים אותם כתבה,
הטריו הופיע בכל הארץ וזכה לביקורות נלהבות בתקשורת.
בנובמבר 2013 המתופף ניק קינסברונר החליף את אושר סבג והטריו המשיך להופיע ובאוגוסט 2014 ההרכב התפרק.
במהלך השנתיים בהם ההרכב פעל הוקלטו באולפן שירים חדשים אותם כתבה, הלחינה וגם הפיקה מוזיקלית.
בפברואר 2015 הוציאה כספי מיני אלבום בשם "בניין קלפים" המכיל שישה שירים מתוכו יצא הסינגל "זו לא אני" והוא מעלה נושאים חברתיים אקטואליים.
ב-23 בנובמבר 2013 הופיעה כספי עם תובל פטר, האקורדיוניסט המיתולוגי של להקת הנח"ל והתרנגולים, במופע משירי סשה ארגוב בפסטיבל האקורדיון במרכז ענב בתל אביב.
המופע הועלה עוד מספר פעמים במועדון לבונטין 7 בתל אביב.
במרץ 2016 הודיעה כספי על הוצאת אלבומה השישי, "דדלוס ציפור", המוקדש לשירת משוררים מהארץ ומהעולם.
קדמו להוצאת האלבום הסינגלים "המים נבונים מאיתנו", שאת מילותיו כתב המשורר הטורקי פאזיל חוסנו דגלרג'ה בתרגומו של שלמה אביו, ו"שיר אושר" אותו כתבה המשוררת יערה בן דוד.
האלבום אינו ממשיך את מסורת הרוקנרול האופייני לכספי - הפרקשן תפס את מקום התופים, פסנתר, כלי מיתר, נשיפה, אקורדיון וקונטרבס הם אבן הפינה של האלבום.
האלבום כולל עשרה שירים מתקופות שונות (מימי הביניים ועד ימינו), המתארים התעמקות בנפש האדם בחוויותיו, אהבותיו, אכזבותיו ובטבע.
כספי הלחינה, עיבדה והפיקה מוזיקלית.
מעבדים אורחים נוספים - האקורדיוניסט הבינלאומי אמיל אייבינדר - בשירים "דדלוס ציפור" ו"כאב פרידה" ואלי מגן בשיר "אין דבר".
משוררים נוספים המשתתפים באלבום –ג'לאל א-דין רומי, רפי וייכרט, מירון ח.
בסיכומי השמעות של תחנת הרדיו 88fm זכה השיר 'המים נבונים מאיתנו' לשיר (בעברית) המושמע ביותר בתחנה לשנת תשע"ו.
ב-9 בנובמבר 2016 העלתה ירונה כספי את המופע "דדלוס ציפור" בפסטיבל הפסנתר.
כספי ניגנה בשיר בגיטרה חשמלית ואף הייתה אחראית יחד עם צור בן זאב על ההפקה המוזיקלית.
במרץ 2019 הוציאה כספי אלבום משותף בשם התנגשות טובה יחד עם המתופף והמפיק המוזיקלי יובל שפריר.
האלבום מכיל עשרה שירים אותם כתבה והלחינה כספי שגם אחראית על העיבודים יחד עם שפריר.
קדמו ליציאת האלבום הסינגלים מילים טובות ו-או בייבי ההפקה המוזיקלית מינימלית ומרוכזת בשימור הכוח שבמילים.
האלבום מבוסס על גיטרה אקוסטית ובס שניגנה ירונה ותופים שניגן יובל.
התנגשות טובה הוא האלבום הראשון שיוצא במסגרת "דינמו", לייבל חדש ששפריר הקים.
התנגשות טובה // ירונה כספי ויובל שפריר (2019)
מוזיקה למחזה - לעזוב את פולה
מוזיקה להצגה - אבירות מתעלפות
ירון קנר (נולד בשנת 1968) הוא עורך דין ואיש ציבור ישראלי, ראש מרכז הינם לסובלנות חברתית.
קנר נולד בחולון לאב ניצול שואה יליד אוסטריה ולאם ילידת תוניסיה.
למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים ולאחריה בישיבה הגבוהה עטרת כהנים (היום ישיבת עטרת ירושלים).
שירת ביחידת המסתערבים "שמשון" בתקופת האינתיפדה הראשונה ולאחר מכן כקצין במילואים בדרגת רס"ן.
בשנות ה-90 שימש כקריין בערוץ 7 כתב חדשות ברשת ב' של קול ישראל ובין היתר היה הכתב הראשון שדיווח בשידור חי בקול ישראל על כך שנורו יריות לעבר ראש הממשלה דאז, יצחק רבין.