tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פו ז'ו גונג פה – שמונה תרגילי תנועה יסודיים שמלמדים את אבני הבניין התנועתיות של האגרוף השיכור.
תבניות תנועה/form (套路: טאו לו) – באגרוף השיכור תבניות תנועה רבות ביד ריקה, עם נשק ועם אביזרי אימון כמו בובת עץ או שק.
התבניות הן רצף תנועתי לפי עקרונות התנועה של אגרוף שיכור, ובה בעת מעין אנציקלופדיה של טכניקות לחימה קלסיות.
הגישה לתבניות משוחררת יחסית, והן אינן נתפסות כבעלות ערך מסורתי רב במיוחד שחשוב לשמר באופן מדויק, וגם לא כשילובים "מושלמים" והגיוניים של יסודות תנועתיים שונים.
התבניות של השיכור הן שיטות לתרגול ולהתפתחות עצמית.
התנועה מופשטת לפעמים ופתוחה לפרשנות, ותלמידים מתקדמים מעוּדדים לאלתר על בסיס התבניות ולשכלל אותן.
קרבות – יש שני סוגים עיקריים של קרבות באגרוף שיכור.
הסוג הראשון נקרא "ידיים דביקות" או "ידיים רכות".
בתחילת קרב ידיים דביקות היריבים יוצרים מגע התחלתי נייטרלי, לרוב בין האמות שלהם, ומהתנוחה הזאת מתרגלים לחימה לא מתוכננת עם התנגדות הדדית בין היריבים.
מטרת המגע הרציף בין היריבים לווסת את הטווח לטווח trapping range או clinch fighting.
הסוג השני של הקרבות נקרא "ידיים מתפזרות".
זו לחימה חופשית יותר, ללא הגבלות של מגע רציף או של טווח.
בשני המקרים לא נהוג להיעזר בציוד מגן אלא לווסת את עוצמת התקיפה.
נהוג להשתמש בנשק תרגול קהה.
אגרוף שיכור אינו שיטה אחת לכידה עם היררכיה מוסכמת.
אפשר להבין אגרוף שיכור כתופעה בתוך עולם אמנויות הלחימה הסיניות, או כקבוצה של סגנונות קונג פו שאין ביניהן בהכרח קשר קונקרטי.
במרבית המקרים, לא ניצב אגרוף שיכור לבדו כאמנות לחימה עצמאית, אלא הוא משמש כמרכיב מתוך שיטה רחבה יותר.
להלן כמה מסגרות שבהן מתורגל אגרוף שיכור כיום:
בחלק מהזרמים של הונג גאר (洪家拳) יש לפחות סט אחד של אגרוף שיכור.
בכמה זרמים של צ'וי לי פוט (蔡李佛) יש סט אחד של אגרוף שיכור.
בטופר הנשר (鷹爪派: יינג ז'או פאי) יש סט אחד של אגרוף שיכור.
בטיגריס שחור (黑虎門: הארק פו מון) יש סט אחד של אגרוף שיכור.
קיים סגנון שיכור דרומי שנקרא אגרוף 8 בני האלמוות השיכורים.
לאונג טינג פרסם ספר על אגרוף שיכור דרומי, אך לא ציין מניין למד אותו והאם המציא אותו בעצמו או לא.
התצורה הרווחת ביותר של אגרוף שיכור היא כתחום בוו-שו, התעמלות אומנותית שמבוססת על אמנויות הלחימה הסיניות הצפוניות המסורתיות (שהיא גם הספורט הלאומי של סין).
אגרוף שיכור בוו-שו הוא אקרובטי ווירטואוזי, עם תנועות שמחקות אדם שיכור.
בכמה זרמים של קונג פו גמל שלמה בסגנון 7 כוכבים (七星螳螂拳: שי שינג טאנג לאנג צ'ואן) יש מרכיב של אגרוף הקדוש השיכור.
בשיטה של פו ז'נג סונג (傅振嵩) יש סט של מקל ארוך בסגנון 8 בני האלמוות השיכורים.
בשיטת בה ינג צ'ואן, אגרוף אלכוהול הוא מרכיב מפותח במיוחד, וכולל תאוריות תנועה ולחימה מפותחות, כלי נשק רבים ושיטות תרגול מגוונות (כמו שימוש בבובת עץ).
אגרוטק (מאנגלית: Agricultural Technology, "טכנולוגיה חקלאית") הוא תחום של מחקר ופיתוח יישומי, המשלב בין שני עולמות משלימים - חקלאות וטכנולוגיות מתקדמות.
התחומים המדעיים שבבסיס האגרוטק הם: מדעי החיים, ביולוגיה מולקולרית, גנטיקה, פיזיולוגיה של צמחים ובעלי חיים, אבולוציה, אקולוגיה, מדעי הסביבה, הנדסה, מתמטיקה, טכנולוגיה, מדעי המחשב, סטטיסטיקה וגאוגרפיה.
החקלאות היא מתחומי העיסוק הקדומים ביותר של האדם, והיא עברה שינויים רבים מאז הגידול המסורתי שהתמקד בייצור מזון בסיסי למשק הבית המשפחתי.
ייצור המזון, שכלל גידולי צמחים ובעלי חיים, הפך להיות לתוצרת הנמכרת למרחקים – באופן שאפשר להגדיל את כלל כמות המזון הקיים בעולם לצורך שימושו של המין האנושי, ומתוך כך להגדלת כמות האוכלוסייה העולמית.
המאה העשרים הביאה אתה שינויים גדולים בחקלאות, שהביאו להגדלה משמעותית של התוצרים החקלאיים.
כמו כן, פיתוח שיטות השקיה, ניקוז, שימור קרקע, מיחזור מים ואגירת מים – כל אלה תרמו להגדלת כמות ייצור המזון, בייחוד באזורים יבשים.
כמו כן, התפתח רבות תחום האחסון והשימור של תוצרת חקלאית הן טרייה והן יבשה, הן מן החי והן מן הצומח – וכל זאת במטרה להאריך את חיי המדף של המוצרים השונים, תוך כדי שנשמרת איכותם, בטיחותם וערכם התזונתי.
בשנים האחרונות נמדדת עלייה מתמשכת במחירי התוצרת החקלאית והמזון המעובד, ולפי תחזיותיהם של מומחים שונים, מגמה זאת צפויה להימשך גם במהלך העשורים הקרובים.
עלייה זאת היא תוצאה של אתגרים סביבתיים הולכים וגדלים - שינויי אקלים קיצוניים, פיחות במקורות מים, דלדול של משאבי טבע נוספים וירידה במגוון הביולוגי.
כל אלה, לצד עלייה באוכלוסיית העולם שמצריכה פיתוח שיטות חדשות לייצור המזון.
עם השנים יש יותר אוטומציה ופחות עבודת כפיים בחקלאות.
באמצעות המהפכה של הביולוגיה המולקולרית ניתן להבין כיום את הבסיס של המסלולים המטבוליים המתרחשים בצמח, כולל הבקרה הגנטית שלהם.
באופן זה, ניתן לטפח זנים בעלי תכונות משופרות; ולמעשה, רוב הזנים החדשים נוצרים כיום באופן זה, באמצעות הכלים של הביולוגיה המולקולרית.
ההבנות של הביולוגיה המולקולרית מאפשרות פיתוחים חקלאיים בתחום ההנדסה הגנטית וגם בשיטות ביוטכנולוגיות, באופן המרחיב את הייצור החקלאי למעבדה ולמבחנה, וכך מעלה את כמות התוצרת החקלאית הכללית.
אוטומציה היא הטכנולוגיה העוסקת ביישום מערכות מכניות, אלקטרוניות, ממוחשבות ומבוססות-מחשב של הפעלה ובקרה על מכונות, ללא מגע ידי אדם.
יישום האגרוטק באוטומציה ומיכון חקלאי יכול להגדיל משמעותית את תפוקות השדה או המטע ובכך את כמות התוצרים החקלאיים, משום שהוא מאפשר ייצור יעיל יותר.
האוטומציה במיכון ובגידול אף תורמת לסביבה, שכן היא ממזערת עודפים, מאפשרת חיסכון בזרעים, מינרלים ודשנים וממקדת את הצרכים באופן מרבי; הדבר תורם הן לחיסכון בתשומות והן במניעת זיהומים ועודפים בלתי מנוצלים.
חיישנים ובקרה הם אמצעים בלתי נפרדים מהחקלאות המתקדמת; החל מהכנה ועיבודי קרקע, זריעה, נטיעה, אסיף וקטיף וכלה בטיפול בתוצרת, אריזה ושילוח.
בכל התהליכים הללו משתמשים בחיישנים ומערכות בקרה מתקדמים והטכנולוגיה ממשיכה להתפתח.
בין הפיתוחים האחרונים של האגרוטק נמצאת מערכת לקריאת מדדי קרקע על ידי לוויינים ואמצעים נוספים, כגון מצלמות מיוחדות במטוסים, הליקופטרים או רחפנים.
מערכת כזו אוספת נתונים מהקרקע, באופן המאפשר לזהות את הצרכים של כל צמח וצמח באופן פרטני.
מערכת כזו מספקת מידע לגבי הזמן שבו כל עץ זקוק להשקיה או להדברה, ומאותתת להתערבות במידה וצמח מסוים חולה.
כמו כן, ישנן מערכות בקרה חדשניות נוספות המבוססות על סוגי חיישנים שונים: חיישנים למדידת איכות אוויר חיישנים לזיהוי הרכב קרקע, חיישנים לזיהוי תקלות בציוד חקלאי, חיישנים עבור חיות משק כמו מד רביצה לפרות, הרכב חלב, משקל אוטומטי ועוד.
יישומי אגרוטק בתחום ההנדסה המתקדמת כוללים טכנולוגיות המרחיבות את תחומיה של החקלאות למשאבים חדשים, מקומות חדשים ותחומי כלכלה חדשים.
דוגמה אחת לטכנולוגיה חדשנית מסוג זה היא מערכת אקולוגית סגורה, שאינה מבוססת על חילוף חומרים מחוץ למערכת.
מערכת מסוג זה יכולה להפוך תוצרי פסולת לחמצן, מזון ומים כדי לתמוך בצורות החיים המאכלסות אותה.
דוגמה נוספת היא ביולוגיה סינתטית שמטרתה לעצב, לבנות ולתכנת מחדש מערכות ביולוגיות מהונדסות, המעבדות מידע וכימיקלים, יוצרות חומרים ומבנים, מפיקות אנרגיה, מספקות מזון, משמרות ומשפרות את בריאות האדם וסביבתו.
האגרוטק עוסק בין היתר בהדברה ביולוגית.
אמצעי ההדברה כימיים יכולים להזיק לסביבה, ולעיתים יש בהדברה הכימית חומרים רעילים ואף מסרטנים.
ההדברה הביולוגית, לעומת זאת, תוקפת את המזיק על ידי שימוש באויב הביולוגי שלו, ובאופן זה איננה מזיקה לסביבה.
מדובר בחיידקים שיש ביכולתם לפגוע בחרקים המזיקים לתוצרת החקלאית, על ידי הפרשת גביש חלבוני שהוא רעלן.
כאשר רעלן זה בא במגע עם מערכת העיכול של החרקים המזיקים הוא משמיד אותם.
בפעולה זו אין חשש לפגיעה בבני אדם או בבעלי חיים אחרים.
בישראל מספר מועט של חקלאים עבר להשתמש בהדברה ביולוגית, על אף שקיימים מספר מפעלים המייצרים תכשירים ביולוגיים.
פרופ' בן דוב מאמין שהמעבר להדברה ביולוגית טמון בחינוך, בהסברה ובמודעות.
טורנירי האגרוף באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) התקיימו ביריד האולימפי בין ה-14 ל-18 באוקטובר 2018. התחרויות הורכבו מתשעה טורנירים לנערים בקטגוריות משקל זבוב, תרנגול, קל, קל-חצי-כבד, חצי-כבד, בינוני, קל-כבד, כבד וסופר-כבד שבכל טורניר השתתפו 6 מתאגרפים וארבעה טורנירים לנערות בקטגוריות משקל זבוב, נוצה, קל ובינוני שבכל טורניר השתתפו 7 מתאגרפות.
ההעפלה היא אישית והמכסה ניתנת לספורטאים עצמם.
המתאגרפים המשתתפים במשחקים נדרשים לציית להוראות האמנה האולימפית במלואם.
המתאגרפים נדרשים להיות בני 16 עד 18, בזמן המשחקים: תאריך הלידה בין 1 בינואר 2000 ל-31 בדצמבר 2001. מספר המתאגרפים המרבי שוועד אולימפי לאומי יכול לשלוח הוא חמישה, שלושה מתאגרפים ושתי מתאגרפות, בהגבלה של מתאגרף אחד לקטגוריית משקל.
המדינה המארחת זכאית אוטומטית למכסה עבור שני מתאגרפים ומתאגרפת יחידה.
10 מכסות עולמיות הוקצו עבור התחרויות, 7 מכסות עבור מתאגרפים ו-3 מכסות עבור מתאגרפות.
45 מכסות הוקצו באליפויות נוער יבשתיות של איגוד האגרוף הבין-לאומי.
האליפויות הורכבו מתשע קטגוריות משקל בדומה לקטגוריות המשקל במשחקים האולימפיים לנוער.
המתאגרף המדורג בראש כל קטגוריית משקל באליפות יבשתית, זכה במכסה למשחקים.
אם יותר משלושה מתאגרפים מאותו ועד אולימפי לאומי זכו במכסה, הוועד האולימפי הלאומי בחר את שלושת המתאגרפים שהעפילו למשחקים.
מכסה אשר לא נעשה בה שימוש הועברה למתאגרף הבא בקטגוריית המשקל באותה אליפות יבשתית.
ארבע מכסות הוקצו באליפות העולם באגרוף לנערות לשנת 2017. המתאגרפת שדורגה בראש כל קטגוריית משקל, בהתאם לקטגוריות המשקל במשחקים האולימפיים לנוער, זכתה במכסה למשחקים, אם היא עמדה בתנאי הגיל הנדרש להשתתפות במשחקים.
20 מכסות נוספות הוקצו באליפויות נוער יבשתיות של איגוד האגרוף הבינלאומי.
האליפויות הורכבו מארבע קטגוריות משקל בדומה לקטגוריות המשקל במשחקים האולימפיים לנוער.
המתאגרפת המדורגת בראש כל קטגוריית משקל באליפות יבשתית, זכתה במכסה למשחקים.
אם יותר משתי מתאגרפות מאותו ועד אולימפי לאומי זכו במכסה, הוועד האולימפי הלאומי בחר את שתי המתאגרפות שהעפילו למשחקים.
מכסה אשר לא נעשה בה שימוש הועברה למתאגרפת הבאה בקטגוריית המשקל באותה אליפות יבשתית.
54 מתאגרפים ו-28 מתאגרפות מ-38 מדינות העפילו למשחקים.
כל הזמנים הם לפי הזמן המקומי (UTC-3).
טורנירי האגרוף התקיימו במתכונת של פסילה ישירה, המנצח מעפיל לשלב הבא בתחרות והמפסיד יוצא מהתחרות.
כל קרב הורכב משלושה סיבובים, באורך של שלוש דקות כל אחד.
בין כל סיבוב התקיימה מנוחה באורך של דקה בודדת.
בתחילתו של כל יום תחרות התקיימו שקילה ובדיקה רפואית של המתאגרפים המתחרים.
בניגוד למשחקים האולימפיים, התקיים קרב על מדליית הארד ולא הוענקו שתי מדליות ארד למפסידים בחצאי הגמר.
שיטת הניקוד מתבססת על "עשר נקודות חובה".
בכל קרב מוקצים חמישה שופטים המוצבים מסביב לזירה בהתאם להגרלה אלקטרונית.
בסוף כל סיבוב מעניק כל שופט ניקוד למתאגרפים.
המתאגרף שניצח את הסיבוב מקבל עשר נקודות והמתאגרף המפסיק מקבל בין שבע לתשע נקודות.
אם הקרב לא הוכרע באמצעות נוקאאוט, המתאגרף שצבר את מספר הנקודות הגבוה ביותר יוכרז כמנצח.
כמו כן, אם מתאגרף מקבל אזהרה על ביצוע עבירה מהשופטים.
העבירה תרשם במערכת הניקוד ותפחית נקודה אחת מכל שופט בציון הכולל של המתאגרף על כל עבירה שנרשמה.
אם מתאגרף מקבל שלושה עבירות הוא נפסל מהטורניר.
כל טורניר מורכב משני שלבי מוקדמות, חצי גמר וקרבות מיקום (גמר, קרב על מדליית ארד וקרב על המקום החמישי).
הקרבות בשלב המוקדמות הראשון נקבעים בהגרלה בין ארבעת המתאגרפים שאינם בין שני המתאגרפים בעלי הניקוד הגבוה ביותר בהעפלה למשחקים שהעפילו לשלב המוקדמות השני באופן אוטומטי.
המנצחים בשלב המוקדמות הראשון מעפילים לחצאי הגמר והמפסידים מתמודדים כנגד שני המתאגרפים בשלב המוקדמות השני.
המנצחים בשלב המוקדמות השני מעפילים לחצאי הגמר והמפסידים ילחמו על המקום החמישי.
המפסידים בשלב חצי הגמר יתמודדו על מדליית הארד והמנצחים יעפילו לקרב הגמר.
כל טורניר מורכב משלב מוקדמות, חצי גמר וקרבות מדליות (גמר וקרב על מדליית ארד).
הקרבות בשלב המוקדמות נקבעים בהגרלה.
המנצחות בשלב המוקדמות מעפילות לחצאי הגמר.
המפסידות בשלב חצי הגמר יתמודדו על מדליית הארד והמנצחות יעפילו לקרב הגמר.
אגרוף בלב (בספרדית: Golpe de corazon) היא טלנובלה ארגנטינאית שששודרה בין השנים 2017 -2018 בכיכובם של סבסטיאן אסטבנס ואלאונורה וקסלר בתפקידים הראשיים.
רפאל פריאס הוא מתאגרף ידוע, שמתמודד בקרב על התואר העולמי.
הוא לא מצליח לסיים את הקרב, כיוון שחדשות נוראות מגיעות לאזניו - אשתו פאולה נהרגה בתאונת דרכים בעודה נושאת את ילדם ברחמה.
רפאל שבור הלב אינו יודע את נפשו מרוב כאב ולבקשת הרופא בבית החולים, הוא מסכים לתרום את קרניות עיניה של פאולה.
האישה שזוכה בהן היא מרסלה, סטודנטית לרפואה שהותקפה באכזריות ברחוב ואיבדה כתוצאה מכך את מאור עיניה.
בזכות תרומת הקרניות, מרסלה שבה לראות מבלי לדעת את זהות התורמת.
עשר שנים חולפות, ורפאל כבר נטש מזמן את עולם האגרוף והפך לאח.
הוא מתחיל עבודה חדשה בבית חולים ופוגש שם את מרסלה, שכיום היא רופאה.
שניהם אינם יודעים שהקרניות שאפשרו למרסלה לשוב לראות הן אלה של אשתו המתה של רפאל.
הם גם אינם מודעים לעובדה שחוויאר, בעלה הרופא של מרסלה, הוא זה שגרם לתאונה בה מתה פאולה.
בין רפאל ומרסלה נוצר קשר מיוחד ואוהב, והם מנסים לעזור זה לזה לרפא את פצעי העבר.
רפאל טורו (סבסטיאן אסטסנז) - מתאגרף ידוע, שאשתו פאולה נהרגה בתאונת דרכים בדיוק ביום בו הוא התמודד בקרב חשוב.
בעקבות הטראומה ששינתה את חייו, רפאל החליט לפרוש מעולם האגרוף ולעבוד כאח בבית חולים.
רפאל הוא גבר חם וחברותי, והוא נוטה לפתח קשרים קרובים עם מטופליו.
קרבתו היתרה לחולים מסבכת אותו לעיתים קרובות עם הממונים עליו, אך גם מקרבת בינו לבין מי שהופכת לאהבתו החדשה, מרסלה.
מרסלה (אלאונורה וקסלר) - אישה אמיצה ואצילית, מרקע צנוע.
היא רופאה מבריקה, שנלחמה רבות כדי להצליח בחיים.
בעבר היא חוותה תקיפה אכזרית ברחוב שהותירה אותה ללא מאור עיניים למשך שנתיים.
הגורל זימן אל חייה את רפאל, שתרם את קרניות עיניה של אשתו המנוחה ובכך עזר, ללא ידיעתו, להשיב למרסלה את ראייתה.
חוויאר (רמירו בלאס) - גבר קר ורכושני, אנוכי ושאפתן.
הוא רופא מנתח, ובנו של אחד ממקימי בית החולים, שבו עובדים אשתו מרסלה ורפאל.
אביו המנוח היה מנתח מצוין, אבל בניגוד לבנו, הוא היה איש ישר, שהשאפתנות ממנו והלאה.
חוויאר אשם במותה של אשתו של רפאל, וזהו סוד שעליו הוא שומר מכל משמר.
פדרו (מיגל אנחל רודריגז) - אדם אצילי, נאה, ידידותי, פשוט ורגיש, שהצליח להתגבר על החוויה הנוראה של מלחמת מאלווינאס שבה נלחם.
הוא הפך לרופא קליני ונסע בעולם עם הצלב האדום.
הוא חזר לשכונה שלו כמה שנים אחר כך, התחתן והיה לו בן.
קטה (ויויאנה סקונה) - אישה מושכת, אצילית, פשוטה ורגישה, ששומרת על הסוד שנאלץ על ידי אמה לתת אימוץ לבנה שזה עתה נולד, כי היא מתבגרת בת 16 ובלי אפשרות לגדל אותו.
קאטה היא אמו של סנטיאגו.
ד"ר סנטיאגו פלסיו לופז מדינה (ויקטוריו ד'אלסנדרו)
הצילומים החלו ביוני 2017 באסטודיוס פמפה המשתייך לטלפיה, בעיר מרטינז, ברובע סן איסידרו, בבואנוס איירס, כמו גם במקומות אחרים עבור סצנות חוץ ספציפיות.
הפרומו הראשון יצא ב-22 ביולי 2017 עם תמונות של סבסטיאן אסטבנז ואלאונורה וקסלר.
הפרומו השני יצא ב-2 באוגוסט, והציג את שני הגיבורים.
במהלך חודש אוגוסט הופיעו עוד קידומי מכירות שחשפו יותר את ההיסטוריה.
בשבוע האחרון של אוגוסט הוכרז שהבכורה תתקיים בספטמבר 2017.
"אגרוף" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן.
הוא יצא לאור ב-22 בנובמבר 2019, בהוצאת חברות התקליטים שרית הפקות וארומה מיוזיק, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, מועבט (2021).
את השיר כתב אורי בן ארי ללחן משותף עם איתן דרמון והפקה מוזיקלית של אריאל טוכמן.
השיר הגיע למקומות הראשונים במצעד השבועי של מדיה פורסט, ובמצעד הרשמי של גלגלצ.
ב-25 בספטמבר 2020, הוציאה בן זקן את הגרסה האקוסטית הרשמית לשיר.
השיר נכתב על ידי אורי בן ארי, הולחן על ידי אורי בן ארי ואיתן דרמון והופק על ידי אריאל טוכמן.
בשיר מופיעים קולות רקע אשר בוצעו על ידי אורי בן ארי.
"אגרוף" הוא שיר מהול בעצב שמתאר מערכת יחסים שקרסה.
בשיר, בן זקן מדברת על כאב, תסכול ופגיעות בעקבות פרידה כואבת.
היא משתמשת בדימויים כמו "אגרוף" כדי לתאר את העוצמה והכאב שחוותה בעקבות ההפסד והאכזבה.
המילים משדרות תחושת חוסר אונים ותחושת בגידה, כשעולה השאלה האם אפשר להאמין שוב באהבה אחרי מה שקרה.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של בן זקן ב-22 בנובמבר 2019.
בתחילת הקליפ ניתן לראות את בן זקן יושבת על כיסא עליה מכוונות מצלמות ומתחילה לשיר.
בקליפ עצמו מופיעים עומר דרור ומיכל פרס.
ב-5 בדצמבר 2024 עלתה הופעה של "אגרוף" & "מה קרה?" (מאשאפ) לערוץ היוטיוב של עדן בן זקן.
את ההופעה, הקדישה לרומי גונן, אשר נחטפה מרכבו של בן שמעוני בכביש 232, בעת שברחה מהטבח בפסטיבל נובה.
אזורתאריך יציאהפורמטגרסהחברת תקליטיםמקורכלל העולם22 בנובמבר 2019הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתגרסה רגילהשרית • ארומה25 בספטמבר 2020גרסה אקטסטית
אגרוף הוא צורת היד כאשר האצבעות כפופות פנימה כנגד כף היד ומוחזקות שם בחוזקה.
כדי ליצור או לקפוץ אגרוף, יש לקפל את האצבעות בחוזקה למרכז כף היד, ולהדק את האגודל על מרכז גלילי האצבעות; בניגוד לאגרוף "סגור" זה, ניתן לשמור את האגרוף "פתוח" על ידי אחיזת האגודל לצד האצבע המורה.
משתמשים באגרוף הסגור כדי להכות מטרה באמצעות הגלילים התחתונים, או להלום עם צד הזרת באמצעות עקב היד; אגרוף פתוח משמש כדי לתת מכה עם מפרק האצבע האמצעית.
יצירת אגרוף כמעט ולא ידועה בקרב פרימטים אחרים.
הסיבה לכך היא שבעוד שאצל רוב הפרימטים כפות הידיים והאצבעות היו ארוכות, האגודל שלהם הוא קצר.
זאת, בגלל שידיהם נועדו בעיקר לטיפוס.
לבני אדם, כפות ידיים ואצבעות קצרות, אך האגודלים ארוכים, זאת בכדי לשפר את יכולת האחיזה שלהם.
על פי מחקר שנעשה ב-2010 קיים קשר בין קפיצת אגרופים וזיכרון, כך שכיווץ יד ימין לאגרוף עוזר להיזכר, וכיווץ יד שמאל לאגרוף עוזרת לשמור על מידע בזיכרון, אך מחקר מ-2019 לא הצליח לאשש מסקנה זו.
במחקר אחר נטען שקפיצת אגרופים, וכיווץ שרירים באופן כללי, יכול לעזור בכוח רצון ומסייע בגיוס מחשבות המועילות לפעולות ארוכות טווח.
קפיצת אגרוף לצורך נתינת מכה הוא הידע הבסיסי ביותר הנלמד בספורט האגרוף.
מכות אגרוף נלמדות באמנויות לחימה שונות כמו קראטה, קונג פו וטאקוונדו.
בפורום הלחימה, Fight 100%, נכתב כי "יותר מ-90 אחוזים מהאנשים למעשה לא יודעים איך לקפוץ אגרוף בצורה נכונה", ושטכניקה נכונה תמנע מנותן האגרוף לשבור את היד שלו, לאמץ יתר על המידה את שורש כף היד ותעזור לו למקסם את עוצמת האגרוף ולהפיל את היריב במכה אחת.
כיווץ לא נכון של האגרוף בזמן נתינת מכה או פגיעה בחפץ עלולה לגרום לחבלות ולשבירת עצמות קטנות ביד המכונה שבר המתאגרף.
שבר המתאגרף מתרחש כאשר גלילי האצבעות התחתונים או עצמות קטנות ביד נשברות בצד הזרת והקמיצה.
השם נובע מהעובדה שפציעות כאלה שכיחות בעיקר אצל מתאגרפים ומתרגלים של אמנויות לחימה אחרות.
האגרוף המונף הוא סמל למרד, לוחמנות, התנגדות ואחדות.
סמל ארגון הטרור הישראלי כך הוא אגרוף סגור קמוץ, וכמו כן סמל המחאה של Black Lives Matter הוא אגרוף שחור.
מנהגים שונים כוללים את המונח "אגרוף" בשמם, כמו האקט המיני של החדרת אגרוף, המכונה גם "פיסטינג" וברכת כיף אגרוף.
אגרוסטיכטיס (שם מדעי: Agrostichthys parkeri) הוא מין של דג מסדרת הלמפיריים ומשפחת דגי המשוט והוא המין היחיד בסוג Agrostichthys.
נמצאו רק מספר פרטים ידועים שלו ורובם התגלו קרוב לאוקיינוס הדרומי.
הדג תואר למדע ב-1904 בידי החוקר ויליאם בנהם ושם המין נקרא להוקרת החוקר הניו זילנדי תומאס ג'פרי פרקר .
דג זה קטן יותר משאר דגי המשוט אך עדיין יכול להגיע לאורך 3 מטרים.
גופו דמוי סרט צר עם סנפיר גבי פרוש שיוצאים ממנו מספר "קרניים" דקות והוא בעל ראש גדול עם לסתות משורבבות קדימה והוא כמעט חסר שיניים.
הוא בעל עיניים גדולות עם אישונים שחורים ויכולת לראות בתנאי חשיכה.
הסנפירים שלו קטנים יחסית והוא חסר קשקשים, כשצבעו אפור-כחלחל.
דג זה הוא שייטן איטי יחסית והוא התגלה רק לעיתים נדירות, למעשה רק 7 פרטים ממין זה התגלו, אם כי הוא איננו בסכנה בטבע.
ידוע שהוא נמצא סביב האוקיינוסים הדרומיים ממזרח האוקיינוס האטלנטי, סביב ניו זילנד וצפון טסמניה וקרב לחופי דרום אפריקה וצ'ובוט שבארגנטינה.
הדג נמצא קרוב לעומקים של 500 עד 5,000 מטרים מתחת פני הים, בהם הוא מחפש טרף של קרילאים, דגים קטנים ורכיכות.
אגרוקומרץ היא חברת מזון שבסיסה בווליקה קלדושה, בוסניה והרצגובינה, עם פעילות לשעבר המשתרעת על פני כל אזור יוגוסלביה לשעבר.
החברה זכתה להכרה בין-לאומית בסוף שנות ה-80 עקב שערוריית שחיתות הידועה בשם פרשת אגרוקומרץ.
במהלך המלחמה בבוסניה והרצגובינה, פיקרט אבדיץ', המנכ"ל של החברה, השתמש בעושרו ובהשפעתו הפוליטית כדי להקים את המחוז האוטונומי של מערב בוסניה, מדינה לא מוכרת.
אגרוקומרץ ממוקמת באזור שהוכנס למצור כלכלי על ידי המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית מיד לאחר מלחמת העולם השנייה.
באותה עת, החברה כללה חווה אחת הגובלת בקרואטיה.
בשנות ה-70, עם הנשיא החדש שלה פיקרט אבדיץ', החלה אגרוקומרץ לצמוח על ידי יצירת קשרים עם חקלאים באזורים הסמוכים, בניית חוות תרנגולות ואספקת מקומות עבודה לאלפי מובטלים באזור.
זמן קצר לאחר מכן הפכה אגרוקומרץ לנושא מרכזי בכל ההיבטים של החיים המקומיים.
עם השפעה חיובית על העובדים והציבור, כמו גם עם ההשקעות שלה, אגרוקומרץ הפכה את האזור הזה לאחד האזורים המתקדמים ביותר ביוגוסלביה.
במשאבים משלה בנתה אגרוקומרץ כבישים באזורים הרחוקים ביותר של האזור, סיפקה אספקת מים כמעט לכל בית באזור, השקיעה במערכת החינוך על מנת לרכוש עובדים בעלי השכלה גבוהה.
בשנות ה-80 היו לחברה מיליוני תרנגולות, אלפי תרנגולי הודו, אלפי ארנבות חקלאיות, ייצור מיונז, ייצור משקאות חריפים, הודו, סלמי, ייצור צהריים, ייצור שוקולד, פטריות, וכן בעלות על יחידות אחסון קר ויבש.
עם למעלה מ-13,000 עובדים, משאיות משלה להפצת מוצרים, שירות הובלה לעובדים ולציבור, מוניטין כוכבים באיכות המוצרים בכל רחבי אירופה ואף יותר, אגרוקומרץ נחשבה לחברה מצליחה ולענקית ייצור מזון.
פרשת אגרוקומרץ התפרסמה באוגוסט 1987, לאחר מאמר שפורסם ב-15 באוגוסט 1987 בעיתון בורבה מבלגרד, שבו הואשמה החברה בהנפקת שטרות חוב ללא כיסוי.
גם המועצה המבצעת של הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה פרסמה פתק בנוגע למקרה.
עד מהרה נפתח קמפיין תקשורתי נגד פיקרט אבדיץ', והאחים חמדיה והאקיה פוזדראץ, שהואשמו בחסות פוליטית על אבדיץ', ונחשבו לאשמים העיקריים בכניסתו של אבדיץ' למערכת הפיננסית.
נשיאות הוועד המרכזי של ליגת הקומוניסטים של בוסניה והרצגובינה (CK SK BiH) קיימה מושב מורחב ב-31 באוגוסט 1987 שדנה באי סדרים עסקיים של אגרוקומרץ החמוצה.
אפילו באפריל, הנשיאות של CK SK BiH ביקשה ממוסדות הרפובליקה לבדוק את הסטטוס הלגיטימי בתוך אגרוקומרץ.
בקשה זו למוסדות הרפובליקה הוגשה לאחר שמזכירות הרפובליקה לענייני פנים (RSUP) הזהירה מפני התופעה הרחבה של אי-סדרים עסקיים, שימוש לרעה, שוחד, שחיתות ושימוש בלתי הולם בכספים.
נשיאות ה-CK SK BiH ביקשה מארגוני המפלגה בווליקה קלדושה ובקזין להימנע ממעשים לא חוקיים ולנתח את הסטטוס המלא.
עם זאת, עקב אי שיתוף פעולה של המבנים העסקיים של אגרוקומרץ וסירוב למסור את המידע, המועצה המבצעת של האספה של הרפובליקה הסוציאליסטית בוסניה והרצגובינה הקימה קבוצה מיוחדת על מנת לחקור את המצב הכלכלי-פיננסי של אגרוקומרץ.
מציאת הקבוצה המיוחדת זעזעה את כל הציבור היוגוסלבי.
הוועד המרכזי של SK BiH התייחס לפעילות המחלקות העסקיות של אגרוקומרץ כ"אנטי ניהול עצמי" ו"טכנוקרטיות", וביקש לגרש את פיקרט אבדיץ' מהוועד המרכזי, פיטוריו מהמועצה הפדרלית של היוגוסלביה.
והדחה מתפקיד נשיא הוועדה העסקית של אגרוקומרץ.
השלטונות דרשו חקירה לגבי אחריותם של קומוניסטים ברדיפת הציבור של הרפובליקה, שירות חשבונאות המדינה, הבנק העממי ובנק העסקים Sarajevo – Udružena banka , מכיוון שהם הראו חוסר יוזמה בגילוי אי-סדרים והגנה על חוקיות ורכוש המדינה.
כאשר פרצה המלחמה בשנות ה-90, אבדיץ' יצר את המחוז האוטונומי של מערב בוסניה, ישות עצמאית בפועל שהתקיימה בפינה הצפון-מערבית של הרפובליקה של בוסניה והרצגובינה בין השנים 1993 ל-1995. אגרוקומרץ הייתה אבן הפינה של כלכלתה.
החברה המקורית התקפלה לאחר המלחמה, אך הוקמה מחדש בשם אגרוקומרץ ד.ד.
ווליקה קלאדושה על ידי עובדים לשעבר בשנת 1999 בשיתוף עם חברת גאדז'ו קומרץ מסרייבו, שהתמחתה בייצור ביסקוויטים של המותג העליון.
אף על פי שהחברה ייצאה את מוצריה לארצות הברית, אוסטרליה וקנדה, היא נאבקה כלכלית ולאחר מכן הובאה לשליטת המדינה.
אגרוקומרץ נמכרה על ידי המדינה ב-2014, אך דיווחה על בעיות במשיכת קונים.
בשנת 2017 דווח כי החברה נרכשה על ידי AC Food, חברה מקבוצת המזון והטקסטיל AS Group שבסיסה בסרייבו והתאוששה כלכלית, והמשיכה לייצר ביסקוויטים, שוקולד ומוצרי ממתקים אחרים, עם תוכניות לייצור של בשר, עופות וביצים משנת 2018. מוצרים נוספים כמו ממרח אגוזי לוז מאזה וחפיסת שוקולד קרמיפן נחשפו לאחרונה.
אגרוסטמת השדות (שם מדעי:Agrostemma githago; בערבית: חוּרַם אל-חינטה) הוא פרח חד-שנתי בסכנת הכחדה ממשפחת הציפורניים, בעל 5 עלי כותרת.
האגרוסטמה היה עשב שוטה נפוץ בשדות תבואה באזור האירנו-טורני, אירו- סיבירי, והים תיכון.
מאחר שמשקל הזרע של האגרוסטמה דומה לזרעי הדגנים הוא היה נקצר עימם ונזרע בשוגג על ידי החקלאי בשנה הבאה.
כשהחקלאות נעשתה מודרנית התחילו למיין את החיטה בעזרת מכונות, והאגרוסטמה התחילה להיכחד.
זרעיה של האגרוסטמה משלשלים ונחשבים כמין פולש באמריקה.
ספר אגרות הראיה (ראשי תיבות של אגרות הרב אברהם יצחק הכהן) הוא סדרת ספרים המקבצים מכתבים שכתב הרב קוק.
ככלל חולקו מכתביו של הרב קוק למכתבים בעלי תוכן הלכתי, שנתפרסמו בספרי השו"ת שלו (משפט כהן, דעת כהן, עזרת כהן ואורח משפט), לבין המכתבים העוסקים בעניינים ציבוריים, הגותיים ועוד, שנתפרסמו בספרי אגרות הראיה.
לעיתים, אותו מכתב עצמו, נתפרסם חלקו באגרות הראיה וחלקו באחד מספרי השו"ת.
עוד בחייו של הרב קוק יצא לאור בשנת ה'תרפ"ג בהוצאת "דגל ירושלים" ספר בשם אגרות ראיה שכלל כ-140 אגרות, אולם לאחר פטירתו יצא הספר לאור במתכונת רחבה הרבה יותר (ובהשמטת כמה קטעים שיצאו בספרים אחרים).
הספר יצא לאור בהוצאת מוסד הרב קוק בשלושה כרכים, בעריכתו של הרב צבי יהודה הכהן קוק.
בכרך הראשון, אגרות הראיה א, אגרות עד סוף שנת ה'תר"ע (רוב האגרות החל משנת ה'תרס"ז, אז החלה עבודת השימור של אגרות הרב באמצעות נייר קופי); בכרך השני, אגרות הראיה ב, אגרות בין השנים ה'תרע"א-ה'תרע"ה; בכרך השלישי, אגרות הראיה ג, אגרות בין השנים ה'תרע"ו-ה'תרע"ט.
בשנת ה'תשמ"ד לאחר פטירת הרצי"ה הוציא לאור מכון הרצי"ה כרך נוסף, רביעי, שנערך על ידי הרב יעקב פילבר, ובו אגרות בין השנים ה'תר"פ-ה'תרפ"ה.
כרך זה נחשב במשך שנים רבות קשה להשגה, חסר ולא-מוגה.
הוא הופץ בשנית, בעילום שם העורכים, במהדורה אלקטרונית בשנת תשע"ו (2016) בנוסח מוגה ומתוקן, "עד אשר יודפס מחדש".
בשנת ה'תשע"ח התחיל מכון הרצי"ה, בשיתוף עם "בית הרב" להוציא מחדש ובאופן מלא ומדוקדק את האגרות מתר"פ והלאה.
עד עתה יצאו אגרות הראיה ד (איגרות מן השנים ה'תר"פ-ה'תרפ"א), אגרות הראיה ה (ה'תרפ"ב) אגרות הראיה ו (ה'תרפ"ג) ואגרות הראיה ז (ה'תרפ"ד, בשני כרכים).
בכרכים אלה, שנערכו בידי הרב זאב נוימן, נוספו מאות אגרות חדשות, נספחות (בהן איגרות ממשרד הרבנות הראשית, אגרות אל הראי"ה ועוד) ומפתחות.
בשנת ה'תש"פ יצא לאור על ידי מכון ישיבת הר ברכה בשיתוף עמותת בית הרב אגרות הראיה תרצ"א (א), הכולל אגרות מחודשים תשרי עד אדר.
הכרך נערך על ידי הרב ארי יצחק שבט והרב צוריאל חלמיש, והוא כולל הערות שוליים ביוגרפיות על אודות המכותבים וההקשר ההיסטורי, מדור מאמרים קצר בשם "מילואים ובירורים" ומפתח אישים.
מלבד הנ"ל, עדיין לא פורסמו באופן מסודר האגרות מעשר שנות חייו האחרונות של הרב (ה'תרפ"ו-ה'תרצ"ה), אולם ככל הידוע רוב האגרות משנים אלו קצרות ובעלות אופי טכני הקשור בדרך כלל לניהול ענייני הרבנות הראשית.
אגרות נוספות פורסמו לאורך השנים בבמות שונות, במיוחד בכרכים של "אוצרות הראי"ה" ובגיליונות "מגד ירחים".
חלק מהאגרות העוסקות בלימוד תורה צורפו לספר אורות התורה כנספח.
ב-2005 הוציא הרב שלמה אבינר את אגרות הראי"ה ערוכות לפי נושאים בארבעה כרכים בשם "הליכות הראי"ה".
בשנת ה'תשמ"ז הוציא לאור מכון הרצי"ה כרך אגרות לראי"ה, שבו חלק מהאיגרות שכתבו רבנים לרב קוק.
בשנת ה'תש"ן יצאה לאור מהדורה מורחבת, הכוללת קרוב למאתיים איגרות נוספות.
איגרות נוספות מעין אלו פורסמו במשך השנים בבמות שונות.
איגרת ו' - הרב קוק מעיד מניסיונו כי אי אפשר לזכור את הנלמד בלימוד הגמרא ללא עשר חזרות לפחות.
איגרת מ"ז - הרב קוק מתאר את תהליך שיבת ציון שהחל בזמן הרבנים קלישר וגוטמכר ועבר לידיים חילונית במושגים הקבליים: "שבירת הכלים" ו"נפילת ניצוצות הקדושה".
איגרות צ"א, קל"ד - מכתבים לד"ר משה זיידל על היחס בין תורה למדע.
הרב קוק כתב באיגרת קל"ד "כל דעה הבאה לסתור איזה דבר מן התורה, צריכים אנו בתחילה לא דווקא לסתור אותה, כי אם לבנות את ארמון התורה ממעל לה...".
איגרת קס"ד - עוסקת בספרות.
מוזכר בה אחד המשפטים המפורסמים של הרב קוק: "הישן יתחדש והחדש יתקדש".
דעתי על מכירת הקרקעות - איגרת תקכ"ב לרידב"ז על היתר המכירה, בין האגרות המרכזיות בכתבי הראי"ה העוסקת בפולמוס השמיטה, מתוך אתר דעת.
איגרת תקנ"ה - איגרת התכתבות עם הרידב"ז על היתר המכירה, בין האגרות המרכזיות בכתבי הראי"ה העוסקת בפולמוס השמיטה, ומרכזית ביותר אף בבירור מושג הסגולה והבחירה החופשית בישראל.
איגרת תרכ"ו - מכתב תגובה לדרדעים על ספר הזוהר.
אגרות קודש היא סדרת ספרים בת שלושים וארבעה כרכים ובהם מכתבים נבחרים מתוך מכתביו של האדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ', לאנשים פרטיים ולכלל.
הסדרה עוסקת בקשת רחבה של נושאים, כגון דברי תורה ודיונים הלכתיים, הוראות בקשר לניהול מוסדות חב"ד, עצות בענייני פרנסה, בריאות ועבודת ה', הערות למחברי ספרים על ספריהם ועוד.
המכתבים שלוקטו הם רק מכתבים שיש בהם עניין לציבור, והם נדפסו תוך השמטת פרטים אישיים.
חלק מן האגרות התורניות נדפס כהוספה לסדרת הספרים "לקוטי שיחות".
עד לכרך ל"ד פורסמו יג'כד אגרות קודש, שהם 13,024 מכתבים ותשובות.
בשנת תשמ"ז, לאחר שסיים הספרן הרב שלום דובער לוין לערוך ולהדפיס את האגרות של ששת אדמו"רי חב"ד, הורה לו הרבי להכין לדפוס את מכתביו שלו.
הוא השתמש במכתבים שמסר לו הרבי, בהעתקי מכתבים שנשמרו בארכיון המזכירות, באוסף ה"ועד להפצת שיחות" ובמכתבים שמסרו לו נמענים ואספנים.
הכרך הראשון יצא לאור בי"א בניסן באותה שנה.
בחלק מהכרכים הוסיף העורך בתחילת הספר מבוא ובו סקירה על תוכן המכתבים.
מן המכתבים הושמטו שמות וחלקים העלולים לפגוע בצנעת הפרט.
הם הוגהו מטעויות דפוס ולחלקם צורפו הערות, כגון זיהוי הנמען על ידי העורכים.
בסוף כל כרך ישנם מפתחות.
כרך כ"א כולל השלמות - אגרות שלא הודפסו בכרכים הקודמים משום שלא היו אז בידי העורך.
רוב הכרכים נערכו על ידי הרב שלום דובער לוין.
כרכים כ"ב-כ"ג נערכו על ידי הרב שלום יעקב חזן.
כרכים כ"ה-כ"ז נערכו על ידי הרב ישראל שמעון קלמנסון והרב צבי הירש נוטיק.
מכתביו של הרבי מתחלקים לכמה סוגים.
מכתבים לאנשים פרטיים - אלו מהווים את רובה הגדול של הסדרה.
מכתבים אלו מכילים מענות לשאלות, בקשות והתייעצויות שנכתבו לרבי (בחלק מהמכתבים, תוך השמטת פרטים מזהים), מכתבי עידוד, עצות ועוד.
מכתבים אלו נושאים פן אישי, אך יש בהם תכנים המהווים הוראה לרבים.
מכתבים תורניים - שנשלחו לרבנים, ראשי ישיבות ואישים תורניים, חלקם כמענה לשאלותיהם, ולעיתים כרצף של התכתבות תורנית.
כמו כן נהג לכתוב הערות לספרים שנשלחו אליו על ידי מחברים.
פניות לרבנים ולאישי ציבור - מכתבים שיוזם הרבי ובהם הוא מנסה לעורר לפעולה בנושאי יהדות אקטואליים (כגון: נסיעת אוניות ישראליות בשבת, תיקון חוק "מיהו יהודי", "שלמות הארץ", עשרת המבצעים ועוד).
מכתבים כלליים - לפני חגים ומועדים כמו יום סגולה חסידי, נהג הרבי לכתוב "מכתב-כללי" הממוען לכל יהודי.
במכתבים אלו עמד הרבי על נקודה כללית הנוגעת למועד הקרב, מבארה בדרכו ומסיק ממנה הוראות למעשה וחיזוק בעבודת ה'.
מכתבים אלו תורגמו בשעתם לשפות נוספות ופורסמו בעיתונות.
מכתבים אלה נדפסו גם בספר "אגרות מלך", המאסף את אגרות הרבי לכלל הציבור).
אגרות ברכה - מכתבים ששלח הרבי לחסידיו וליהודים בעולם כברכה לאירועים משמחים - היריון, לידה, יום הולדת, יום הולדת גיל שלש, בר-מצווה, חתונה, וכדומה.
מכתבים אלו נשאו תוכן וניסוח קבוע ומשום כך מופיעים בסדרת ה"אגרות קודש" רק דוגמאות מכל נוסח ומכתבים מיוחדים בהם נוסף איחול מיוחד או הערת שוליים לנשוא המכתב.
רוב המכתבים בסדרה נכתבו בעברית.
מהמכתבים ביידיש תורגמו לעברית ויצאו לאור ארבעה כרכים בשם "אגרות קודש מתורגמות": חלק א' - מכרכים א'-ו', חלק ב' - מכרכים ז'-ט"ו, חלק ג' - מכרכים ט"ז-כ"ג, חלק ד' מכרכים כ"ד-ל'.
החל מכרך לא מתורגמות האגרות ביידיש בסדרה המקורית עצמה.
תרגום של חלק מהמכתבים לרוסית הופיע בשני כרכים המכתב המקורי בעברית והתרגום לרוסית.
יצאו לאור במשך השנים ספרי ליקוט רבים מתוך האגרות קודש.
האגרות משנת תשכ"ו ואילך, יוצאות לאור בסדרה מקבילה הנערכת על ידי הרב שלום יעקב חזן, המזוהה עם הזרם המשיחיסטי.
נכון ל־2025, יצאו לאור הכרכים כ"ד–מ', ובהם החלוקה היא שונה:
כאמור, האגרות בסדרת הספרים "אגרות קודש" נכתבו בעברית או ביידיש או ברוסית.
כן נכתבו מכתבים רבים באנגלית לאלו שפנו אל הרבי בשפה זו.
רובם של מכתבים אלו הכתיב הרבי למזכירו ד"ר ניסן מינדל שכתב אותם בשעת מעשה בקצרנות, ולאחר מכן הדפיס אותם במכונת כתיבה בעותק כפול.
הרבי הגיה ותיקן את המכתב המודפס וכך הוא נשלח ליעדו.
העתקי המכתבים ("העתק המזכירות") נשארו בארכיונו של ד"ר מינדל ומעזבונו נדפס חלק גדול מהמכתבים בסדרת ספרים בת 13 חלקים ערוכה לפי נושאים.
בשנים 2000–2015 פרסם השבועון "כפר חב"ד", כמעט כל שבוע, מכתבים אחדים בתרגום ללשון הקודש.
אוסף מהם החל להופיע בסדרת ספרים בשם "מורה לדור נבוך".
נכון ל-2019 הופיעו בסדרה זו שלושה ספרים.
בניגוד לסדרה העברית, סדרה זו אינה מופיעה בסדר כרונולוגי אלא על פי נושאים: דת ומדינה, נישואין, מוסדות, אישים ועוד.
כתיבה לרבי וקבלת תשובות באמצעות "אגרות קודש"
לאחר פטירתו של הרבי התפתח בחסידות חב"ד (בעיקר בקרב הזרם המשיחיסטי) מנהג לכתוב מכתבים לרבי ולהניחם בכרכי ה"אגרות קודש" כדי לקבל ממנו עצה או ברכה או למסור דו"ח.
הנוהגים כך כותבים בקשה או שאלה על דף.
הם נוטלים ידיים קודם הכתיבה ומקבלים החלטה להוסיף בלימוד תורה או בקיום מצוות ומוסיפים בצדקה.
המכתב נכתב על נייר חלק וכותבים את השם העברי ואת שם האם של הנזכרים במכתב.
לאחר מכן הם מכניסים אותו למקום אקראי בספר.
המנהג עורר פולמוס בתוך חב"ד ומחוץ לה.
חסידים המצדדים במנהג מביאים כמקור את הצעת הרבי ביחס לקודמו, להניח מכתב בין דפי אחד מספריו ולשלוח אותו אל קברו.
המתנגדים למנהג טוענים בתגובה שדברים אלו אמורים על כל אחד מספריו, ורק בזמנים ובמקומות שבהם לא הייתה גישה אל האוהל או אל הרבי עצמו; וגם אז אין מקור לכך שמתקבל מענה בין דפי הספר.
לדעתם יש לפעול לפי הוראותיו של הרבי ולא לחדש מנהגים חסרי מקור.
כן הם מצטטים את דבריו של הרבי בעניין שימוש בספרים למטרת 'גורל': "מצד גודל הזהירות שצריכה להיות בספרי קודש - אולי כדאי להימנע מלהשתמש בספרי קודש, ופשיטא שלא בשביל בירור בענייני חול, ויעשו "גורל" בשאר אופנים".
המצדדים במנהג טוענים בתגובה שאין זה 'גורל', אלא דרך לכתוב ולתקשר עם הרבי.
לדבריהם, צדיקים הכניסו את עצמם לתוך תורתם, ולכן כאשר מכניסים מכתב או בקשה לספרו של צדיק - הרי זה כאילו נמסר המכתב לידיו.
היו רבנים מחוץ לחב"ד שכתבו כי היא מנוגדת לדרכה של תורה או שאין בדבר תועלת ויש לבדוק את הדברים לגופו של עניין (כגון במקרה של שידוך יש לבדוק אם בני הזוג מתאימים, ובמקרה שלא - אין טעם בשימוש ב"אגרות").
עם זאת, הרב מאיר מאזוז כתב שניתן לעשות זאת משום שיש בכך כדי להרגיע, כל עוד הכוונה היא להתפלל להקב"ה שישלח את תשובתו דרך הספר, ולטענת אחד מחסידי חב"ד, הרב מרדכי אליהו הורה לו למסור לאדם אחר את המסר שהופיע באגרות הקודש בעת פתיחת הספר.
ממלכת אגריסי (בגאורגית: ეგრისის სამეფო) הידועה כלַזיכּה בפי היוונים והביזנטים, ולַזיסטַן בפי הפרסים על שם שבט הלאזים שבחלק מהתקופה שלטו בממלכה, הייתה ממלכה בחלק המערבי של גאורגיה של היום.
הממלכה שגשגה בתקופה שבין המאה השישית לפנה"ס למאה השביעית, והשתרעה על שטח ממלכת קולכיס לשעבר, ושעבדה את שטח אבחזיה של היום.
בתקופת רוב תקופת שלטונה היא הייתה ממלכה וסאלית של האימפריה הרומית בעלת חשיבות אסטרטגית.
בשנת 302 לפנה"ס סופח חלק נכבד מממלכת קולכיס לממלכת איבריה, שנוסדה זה לא מכבר.
היא נפרדה ממנה והתפרקה למספר נסיכויות קטנות, ששמרו על עצמאותן עד לכיבושה על ידי פונטוס, בשנת 101 לפנה"ס.
בשנת 83 לפנה"ס דיכאה פונטוס מרד בקולכיס, והעניק אותה במתנה לבנו מיתרידטס כרסטוס, שזמן קצר לאחר מכן ערך הוצאות להורג של הוגי המזימה כנגד אביו.
במהלך מלחמת מיתרידטס השלישית (74 לפנה"ס-65 לפנה"ס), פונטוס מינה נסיך אחר, מכריס, להיות שליט קולכיס.
בשנים 65 לפנה"ס - 63 לפנה"ס מינה הגנרל הרומאי פומפיוס, מנהיג בובה שישב על כס המלכות בקולכיס.
בשנת 63 לפנה"ס נכבשה קולכיס שוב על ידי פונטוס, והם נשארו שליטיה עד לשנת 63. משנת 63 ועד למאה ה-4 היא הייתה חלק מהפרובינקיה הרומית, גלטיה.
בסביבות שנת 130, ממלכות קטנות (מצ'לונס, הניוצ'י, לאזיכּא, אפסיליה, אבסגיה וסניגיה), כבשו מחוז בממלכה.
ובמהלך המאה השלישית ועד למאה הרביעית, רוב השטח היה תחת השליטה של המלך הלאזכי, ומכאן גם השם היווני.
במהלך המאה הרביעית הכריזה אגריסי על עצמאותה.
בתחילת המאה הראשונה החלה הנצרות להופיע באזור.
בנקודה מסוימת, בתחילת המאה הרביעית, נוסדה הבישופות האפרכית או בישופות ביצ'וינתה, בממלכת אגריסי.
בשנת 325 השתתף בוועידת ניקיאה הבישוף של ביצ'וינתה, סטאטופילוס.
קתדרלת ביצ'וינתה, מהמאה החמישית, היא אחת מהמונומנטים העתיקים של האדריכלות הנוצרית הגאורגית.
המלך הנוצרי הראשון של אגריסי היה גובזה הראשון, ובשנת 523 הוכרזה הנצרות כדת הרשמית בממלכת אגריסי.
בשנים 542–562 התחוללה המלחמה הלזית, בין האימפריה הביזנטית לבין האימפריה הפרסית-הסאסאנית, על השליטה באגריסי.
הפסקת האש בשנת 557 סיימה את העוינות ביניהן.
בשנים 541–555, מלך, גובזה השני, שצידד בביזנטים ואף נרצח על ידם.
בשנים 555–561, מלך, צתס אחיו של גובזה השני, צידד אף הוא בביזנטים, ואף עזר להם לגרש את הפרסים.
בשנת 562 הוכרז שלום בין אגריסי לביזנטים, שביטלו את עצמאות הממלכה ממנה נהנתה קודם.
עם נפילת האימפריה הסאסאנית, בשנת 651, פלשה האימפריה המוסלמית לאגריסי, אולם לא הצליחה להאחז בה עקב עוצמתה של האימפריה הביזנטית באותה תקופה.
במאה השמינית אגריסי פעלה רבות להשגת עצמאות מאימפריה הביזנטית, מה שמאוד החליש אותה.
עם זאת נחלשו גם פטרוניהם הביזנטים.
בת-חסות אחרת של האימפריה הביזנטית, נסיכות אבחזיה, ניצלה את ההזדמנות והכריזה על עצמאותה.
בשנת 786 נעזרה נסיכות אבחזיה העצמאית בכוזרים וכבשה את אגריסי מידי הביזנטים.
האבחזים הפכו את בירתה של אגריסי, כותאיסי, לבירתם וקראו לממלכה המערב-הגאורגית שלהם ממלכת האבחזים.
ב-975 ממלכה זו הצטרפה לממלכה הגאורגית המאוחדת.
אגריג'נטו (באיטלקית: Agrigento; בסיציליאנית: Girgenti) היא עיר בדרום סיציליה שבאיטליה, ובירת נפת אגריג'נטו.
העיר היוונית הייתה ידועה כאקרגס , ולאחר מכן בשם הפיניקי־לטיני אגריגנטו (בפיניקית: 𐤀𐤂𐤓𐤂𐤍𐤕 – אגרגנת (בכתיב חסר), בלטינית: Agrigentum).
העיר העתיקה נשמרה כאתר ארכאולוגי, אשר זכה לכינוי "עמק המקדשים" (Valle dei Templi), ומוכרז כאתר מורשת עולמית מאז שנת 1997. אגריג'נטו היא יעד תיירותי פופולרי בדרום סיציליה ומשמשת כמרכז לעורף החקלאי שמקיף אותה.
למרות זאת העיר נחשבת לאחר העניות באיטליה וסובלת מבעיית פשיעה קשה.
אגריג'נטו המודרנית יושבת על מישור מוגבה בגובה של 225 מטר אשר צופה דרום־מערבה לכיוון הים התיכון המרוחק ממנה כ־3.5 ק"מ.
אתר זה שימש בעת העתיקה כאקרופוליס של אקראגס.
מקיפים אותה שני נחלים – סנטה אנה (Santa Anna או Santa Anna antica) ממערב וסן ביאג'ו (San Biagio) ממזרח, ויובליהם זורמים מצידה הצפוני.
שני הנחלים נפגשים מדרום לעיר וממשיכים בזרימתם דרומה אל הים.
אורכה של העיר המודרנית הוא כ־3.5 ק"מ ורוחבה אינו עולה על קילומטר אחד, אם כי מסביב לה פזורות מספר שכונות נוספות, בעיקר מצפון לגוש הבנוי של העיר.
שטחה הבנוי של העיר הוא כ־4.5 קמ"ר, אם כי שטח השיפוט שלה משתרע על 244.6 קמ"ר.
כשני ק"מ מדרום לעיר ובסמוך למפגש הנחלים משתרע "עמק המקדשים" שגובהו כ־75 עד 90 מטר מעל פני הים.
שמו של עמק המקדשים התקבע בטעות שכן אין המדובר בעמק אלא בשלוחה.
האקלים בעיר הוא ים תיכוני אופייני.
אקראגאס היוונית נוסדה על הרמה הנמוכה מצפון למפגש הנהרות אקראגס ואיפסס אשר הקיפו אותה יחד עם יובליהם מכל כיווניה, וסיפקו לה הגנה טבעית.
הקמת העיר מתוארכת לשנים 582 עד 580 לפנה"ס ומיוחסת למתיישבים שהגיעו מג'לה (Gela), עיר יוונית אחרת ששכנה על חופיה הדרומיים של סיציליה, כ־60 ק"מ דרומית־מזרחית לעיר.
ג'לה נוסדה בתורה בשנת 688 לפנה"ס בידי מתיישבים דורים מרודוס וכרתים.
משמעות שמה של אקראגס אינה ברורה, אך ייתכן שהיה זה אפונים למייסד אגדי.
העיר צמחה במהירות והייתה לעשירה והמפורסמת בערי יוון הגדולה (Μεγάλη Ελλάδα, Magna Graecia).
העיר הגיעה לשיאה במאה ה־6 לפנה"ס ובמאה ה־5 לפנה"ס תחת שלטון הרודנים פלאריס (570 עד 554 לפנה"ס) ותרון (488 עד 471 לפנה"ס).
בתקופה זו השתרעה העיר על שטח גדול בהרבה משטחה כיום, והתגוררו בה 300,000 איש.
לאחר מותו של תרון בשנת 471 לפנה"ס הייתה אקראגס לדמוקרטיה ובתקופה זו חי ופעל בה הפילוסוף אמפדוקלס (Εμπεδοκλής).
העיר נותרה נייטרלית בעת מלחמת סירקוזה באתונה בעת ההרפתקאה הסיצילית בשנים 415 עד 413 לפנה"ס.
בשנת 406 לפנה"ס נכבשה אקראגס בידי קרתחדשת, כמוזכר בכתובת אגרגנת, ומאז לא שבה למעמדה הקודם, אם כי חוותה תקופת פריחה מחודשת בעת שלטונו של טימולאון במחצית השנייה של המאה ה־4 לפנה"ס.
ב־261 לפנה"ס התרחש בעיר הקרב הסדור הראשון במלחמה הפונית הראשונה – קרב אגריגנטום, שהסתיים בכיבוש רומאי של העיר.
אגריגנטום חרבה שוב בידי הבשנת 262 לפנה"ס ובידי הקרתחדשתים בשנת 255 לפנה"ס, והמשיכה לסבול במהלך המלחמה הפונית השנייה החל בשנת 218 לפנה"ס, עת נלחמו שני הצדדים הניצים על השליטה בה.
לבסוף כבשו הרומאים את העיר בשנת 210 לפנה"ס וקראו את שמה אגריגנטום, אם כי היא נותרה עיר דוברת יוונית משך מאות שנים לאחר מכן.
העיר שבה וחוותה פריחה בתקופה הרומית, ותושביה זכו באזרחות רומית לאחר מותו של יוליוס קיסר בשנת 44 לפנה"ס.
לאחר נפילת האימפריה הרומית עברה אגריג'נטו לשליטת האימפריה הביזנטית.
בסביבות שנת 438 סבלה אגריג'נטו ממתקפות של הוונדלים והאוסטרוגותים מצפון אפריקה שגרמו לה נזק קשה.
תושבי העיר נטשו את האתר המקורי עליו ישבה ועברו להתגורר במעלה הגבעה, ככל הנראה בשל התקפות הסרצנים והברברים.
בשנת 828 כבשו הסרצנים את העיר שנודעה בתקופתם בשם קרקנט.
שם זה התגלגל לגריג'נטי בסיציליאנית, ונותר בעינו עד שבניטו מוסוליני הורה על השבת השם הרומי הוותיק בצורתו האיטלקית בשנת 1927.
בשנת 1087 כבשו הנורמנים את העיר, בהנהגת רוג'רו הראשון, והקימו בה בישופות לטינית.
האוכלוסייה הלכה והצטמצמה במהלך ימי הביניים, אך החל במאה ה־18 שבה לגדול באיטיות.
תושבי אגריג'נטו תמכו בג'וזפה גריבלדי במהלך איחוד איטליה.
העיר ספגה מספר הפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1997 הייתה אגריג'נטו לאתר מורשת עולמית.
התפתחות האוכלוסייה בעיר מאמצע המאה ה־19:
מקדש ומס"ד מפה מיקום תיארוך סגנון שטח בסיס (מטרים) עמודים תמונה והערות מקדש וולקן(מקדש G)
1 הפינה הדרום־מערבית של העיר העתיקה 430 לפנה"ס לערך פריפטרוס דורי 17.06, 35.19 6 × 13 - מקדש הדיוסקורים (מקדש I)
3 עמק המקדשים אמצע המאה ה־5 לפנה"ס פריפטרוס דורי 13.86, 31.70 6 × 13 הפינה הצפון־מערבית של המקדש.השריד היחיד שנותר על כנו מקדש האלים הכתונים
4 עמק המקדשים 480 לפנה"ס לערך מקדש דורי עם פסאודופריסטון 56.30, 112.60 7 × 14 קבר תרון5 עמק המקדשים המאה ה־1 לפנה"ס הרואון - - הנקרופוליס ההלניסטי־רומי5 עמק המקדשים - - - - מקדש אסקלפיוס (מקדש H)
6 מדרום לעיר העתיקה המחצית השנייה של המאה ה־5 לפנה"ס פרוסטילון דורי עם פסאודו־אופיסטודום 10.70, 21.70 - - מקדש הרקולס (מקדש A)
8 עמק המקדשים 440 לפנה"ס לערך פריפטרוס דורי 16.92, 39.44 6 × 13 שחזור המבנה על גבי מסךבעת שהתבצעו עבודות במקום.ראו תמונה גם בתחילת הערך מקדש הרה(מקדש D)
שרידי האקלסיאסטריון(מבנה האספה בצורת אמפיתיאטרון)בקדמת התמונה בולטריון16 גבעת סן ניקולה המאה ה־4 והמאה ה־3 לפנה"ס - - - מקדש אתנה (מקדש E)
17 אקרופוליס תחילת המאה ה־5 לפנה"ס פריפטרוס דורי 15.10, 34.70 6 × 13 שוכן מתחת לכנסיית סנטה מריה דיי גרצ'י מקדש זאוס18 אקרופוליס המאה ה־6 לפנה"סהקתדרלה מהמאה ה־11 - - -
שוכן מתחת לקתדרלת סן ג'רלנדו
נפת אגריג'נטו (באיטלקית: Provincia di Agrigento) היא נפה במחוז האוטונומי סיציליה שבאיטליה.
בירתה של הנפה בעיר אגריג'נטו.
נפת גירג'נטי בממלכת שתי הסיציליות התקיימה בין השנים 1818–1860. השכנה בדרום-מערב של האי סיציליה, וגבלה בנפת קלטניסטה ממזרח, בנפת פלרמו מצפון, בנפת טרפאני ממערב.
בירת נפת קלטניסטה הייתה העיר אגריג'נטו.
שמה של הממלכה ניתן לה בידי המלך פרדיננד השישי אשר לאחר שינוי שמה נודע כ"פרדיננד הראשון של ממלכת שתי הסיציליות".
ב-1860 נכבשה הממלכה במסגרת "מסע האלף" של ג'וזפה גריבלדי.
בעקבות כך סופחה לממלכת סרדיניה-פיימונטה ולבסוף לממלכת איטליה המאוחדת.
נפת אגריג'נטו ממוקמת על חוף הים התיכון בדרום-מערב סיציליה.
הנפה גובלת בעיר המטרופולינית של פלרמו מצפון, בנפת קלטניסטה ממזרח ובנפת טרפאני ממערב.
איי פלאגי (Isole Pelagie), שהגדול בהם הוא למפדוזה, שייכים גם הם לנפה.
הגידולים החקלאיים בנפה הם כבשים, זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד.
משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר.
על המחצבים המופקים בתחומי הנפה נמנים מלח מאובן, גופרית ושיש.
אגרטל בורגזה הוא אגרטל מיוון העתיקה העשוי שיש לבן, שפוסל במחצית השנייה של המאה הראשונה לפנה"ס כאגרטל שנועד לעטר גן או מבנה.
האגרטל התגלה בווילה לודוויסי, שניצבת במקום בו עמדו בעת העתיקה גני סאלוסטיוס.
גובהו של האגרטל 1.72 מטרים וקוטרו 1.35 מטרים.
בצידו החיצוני של האגרטל מצוים תגליפים רבים המתארים בכחנליה - תהלוכה דתית לכבוד האל היווני דיוניסוס, אולם הסאטירים שעל האגרטל שונים מהתיאורים המקובלים בעת העתיקה - אין להם רגלי עז.
לפי אחת הסברות מתוארת על האגרטל הצלתו של סילנוס על ידי האל אפולון.
האגרטל התגלה בגני סאלוסטיוס בשנת 1566 ונרכשו על ידי משפחת בורגזה.
נפוליאון בונפרטה רכש את האגרטל בשנת 1808 מקמילו בורגזה, הנסיך השישי מסולמונה , בעלה של פולין בונפרטה, ומאז 1811 מוצג האגרטל במוזיאון הלובר.
הכד, שהפך לסמל היצירה הקלאסית, נעשה מודל לחיקוי, והעתקים רבים שלו נוצרו במהלך השנים שלאחר הצגתו, שלושה מהם הוצבו בארמון ורסיי, שנים נוספים עשויים שיש ניצבים בבית הוטון שבנורפוק, והעתק עשוי ברונזה ניצב בפארק אוסטרלי במידלסקס .
העתק מוקטן של הכד, עשוי כסף, יוצר על ידי הצורף פול סטור וניתן במתנה לג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
ג'וזאיה ודג'ווד עיצב תבליטים וכלים בהשראת אגרטל בורגזה.
העתקים מוקטנים רבים של האגרטל נוצרו משיש, ברונזה או פורצלן ונמכרו ברחבי אירופה.
"אגרטל אלטו" או "אגרטל סאבוי" הוא אגרטל זכוכית שעוצב בשנת 1937 על ידי האדריכל והמעצב הפיני אלוור אלטו.
האגרטל תוכנן לראשונה עבור תחרות עיצוב שערכה חברת הזכוכית הפינית "איטאלה" (iittala Glassworks) בשנת 1936. אלטו, שזכה בתחרות, הגיש את האגרטל ביחד עם עוד שורה של צלחות וכלי זכוכית אחרים.
בעקבות הזכייה בתחרות הוצג האגרטל בתערוכה העולמית של פריז (1937).
עיצוב האגרטל קיבל את השראתו משמלות לאפיות.
אלטו יצר אבטיפוס של הכד על ידי ניפוח זכוכית על קבוצה של מקלות עץ הנעוצים באדמה, שאפשרו לזכוכית להתרחב בצדדים אחדים בלבד ובכך ליצור קו מתאר ברור ומעוגל בסגנון "ביו-מורפי".
הייצור התעשייתי הראשוני של האגרטל נעשה בשנת 1937, כחלק מעיצוב מסעדת "סאבוי" בהלסינקי.
גובהם המקורי של האגרטלים היה 14 ס"מ ורוחבם כ-21 ס"מ.
במסעדה הונח כד כזה על כל שולחן ובו פרחים.
צורתם הייחודית אפשרה לפרחים שבהם להסתדר בצורות לא שגרתיות.
האגרטל יוצר על ידי שימוש בתבניות עץ, שהעניקו לזכוכית את הצורה הייחודית.
בשנת 1954 שונה תהליך הייצור לניפוח בתבניות העשויות ברזל יצוק.
עד שנת 1950 יוצר הכד במגוון מצומצם של צבעים.
לאחר תאריך זה נוספו לייצור צבעים רבים נוספים.
אגרטל האתגר של התאחדות הכדורגל הוא טורניר כדורגל בשיטת גביע המיועד למועדונים הנמנים עם הליגות בדרגים התשיעי, עשירי ואחד-עשר של הליגות באנגליה.
בעונת 2008/2009 של הטורניר השתתפו בו 514 קבוצות, ולפני ששת הסיבובים הראשונים ושלבי הנוק-אאוט התקיימו שני סיבובי מוקדמות.
עד 1974 היו הכדורגלנים באנגליה במעמד של מקצוענים או חובבנים.
המקצוענים קיבלו שכר מהמועדונים שבהם שיחקו, ותחרויות הגביע היחידות שמועדונים כאלה יכלו להירשם אליהן היו גביע ה-FA ופרס ה-FA (למועדונים מחוץ לפוטבול ליג).
שחקנים חובבנים לא קיבלו תשלום מהמועדונים, שלהם הייתה תחרות גביע נפרדת בשם גביע ה-FA לחובבים.
ב-1974 החליטה התאחדות הכדורגל האנגלית לבטל את ההבחנה הזאת, ביטלה את גביע החובבים והפעילה לראשונה את טורניר אגרטל ה-FA עבור קבוצות שקודם לכן שיחקו בגביע החובבים.
בעונה הראשונה של הטורניר (1974/1975) השתתפו בו למעלה מ-200 קבוצות.
משחק הגמר נערך באצטדיון ומבלי הישן מול 9,000 צופים, ובו גברה הודסדון טאון (הליגה הספרטנית) על אפסון אנד אוול (ליגת העל של סארי) בתוצאה 2 - 1.
הקבוצות הבכירות ששיחקו בגביע החובבים עברו להתחרות במסגרת פרס ה-FA, ואלו מהדרגים הנמוכים עברו לטורניר האגרטל.
נכון לשנת 2008 הטורניר מיועד לכל הקבוצות ברמה החמישית עד השביעית של מערכת הליגות הלאומית, שהיא הרמה התשיעית עד הרמה ה-11 במבנה ליגות הכדורגל באנגליה, אם כי מועדונים מליגות אחרות יכולים להשתתף בטורניר בהנחה שהאצטדיונים שלהם עונים על דרישות מסוימות.
וויטלי ביי ובילריקיי טאון, הן הקבוצות עם מספר הזכיות הגבוה ביותר בתולדות הטורניר.
ביחד עם האלסואן טאון וטיברטון טאון הן זכו באגרטל בשתי עונות רצופות.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 זכו בטורניר קבוצות מחלקים רבים של אנגליה, כגון ויקהאם מליגת וירסייד שבצפון-מזרח ופורסט גרין רוברס מהליגה ההלנית שבדרום אנגליה.
האלסואן טאון הייתה לקבוצה השנייה בתולדות המפעל שזוכה בו בשתי עונות רצופות (1985 ו-1986).
טיברטון טאון הפכה לקבוצה השלישית שעושה זאת, עם זכיות ב-1998 וב-1999. בשנת 2003 הייתה בריג טאון לקבוצה הרביעית שזוכה בטורניר יותר מפעם אחת, שבע שנים לאחר שזכתה בו לראשונה.
במשחק הגמר בין טרורו סיטי ל-AFC טוטון, שנערך באצטדיון ומבלי ב-13 במאי 2007, נקבע שיא הצופים במשחק כלשהו בטורניר והועמד על 36,232.
(מח)משחק חוזר*במשחק הייתה הארכה†המשחק הוכרע בדו-קרב בעיטות הכרעה
"אגרטל פורטלנד" הוא כד רומי, עשוי זכוכית, המתוארך למחצית השנייה של המאה ה-1 לפנה"ס.
הכד מעוטר ברצועת זכוכית לבנה מגולפת (Cameo) המתארת נושאים מן המיתולוגיה היוונית והרומית.
הכד שימש כמקור השפעה חשוב ליוצרי פורצלן החל מן המאה ה-18. מאז שנת 1945 הכד מצוי באוסף המוזיאון הבריטי בלונדון.
"אגרטל פורטלנד" עשוי מזכוכית בגוון כחול-סגלגל בגובה של 25 ס"מ ובקוטר של 17 ס"מ.
על הכד פס עיטורי מתאר דמויות על רקע נוף.
הדמויות עשויות כתבליט בולט העשוי מזכוכית לבנה בטכניקה של קמאו (Cameo).
על פי אגדה רווחת האגרטל התגלה על ידי פבריצ'יו לזארו (Fabrizio Lazzaro) בקברו של הקיסר הרומאי אלכסנדר סוורוס, באזור שנת 1582, אולם אין בידי החוקרים כל הוכחה למקום מציאתו.
על פי סגנונו של הכד תוארכה תקופת עשייתו לתקופה שבין שנת 30 ל-20 לפנה"ס.
עם זאת, תאוריה שפורסמה בשנת 2003 טוענת כי הכד נוצר רק בתקופת הרנסאנס, במהלך המאה ה-16. טכניקת ניפוח הזכוכית, שבעזרתה נוצר הכד, הומצאה באזור שנת 50 לפנה"ס.
מחקרים מודרניים טוענים כי צבעו הלבן של העיטור נוצר על ידי טבילת האגרטל בזכוכית לבנה ושיוף והסרת החלקים הלבנים המיותרים מן האגרטל.
על פי ניסיונות העתקה שנוצרו במאה ה-19, הסיקו חוקרים כי ייצורו של הכד ארך כשנתיים לפחות.
התיעוד האפשרי הראשון של האגרטל מופיע במכתב משנת 1601, אותו שלח האסטרונום הצרפתי ניקולאס-קלוד פאברי דה-פירס אל הצייר פטר פאול רובנס ובו מתואר הכד כחלק מן האוסף של הקרדינל האיטלקי פרנצ'סקה מריה דל-מונטה .
עם מותו של הקרדינל נרכש הכד על ידי משפחת ברבריני ונשמר באוספם (ביניהם באוספו של האפיפיור אורבנוס השמיני, בן המשפחה) במשך כ-150 שנה, עד לרכישתו בשנת 1778 בידי ויליאם המילטון , שגריר בריטניה בנאפולי.
בשנת 1784 נמכר האגרטל לאלמנתו של הדוכס השני של פורטלנד.
ויליאם קובנדיש-בנטינק , הדוכס השלישי של פורטלנד, השאיל את האגרטל לאמן הבריטי ג'וזאיה וג'ווד, שיצר העתק של הכד בקדרות Jasperware.
בשנת 1870 הציג וג'ווד את המהדורה הראשונה של ההעתקים שיצר.
התערוכה הייתה פופולרית כל כך שווג'ווד נאלץ להגביל את מספר המבקרים על ידי הדפסת כרטיסים.
העתק זכוכית ידוע נוצר על ידי יצרן הזכוכית פיליפ פרגנטר (Philip Pargeter), בעקבות תחרות שהפרס הראשון בה עמד על 1,000 פאונד.
אָגְרִיסְטָדַה, (לאדינו: Agristada), היא סוג של בלילה חמצמצה, מהמטבח היהודי ספרדי של תפוצות הבלקנים ואסיה הקטנה המשמשת כרוטב או ציר לתבשילים שונים, אותם נהוג להגיש בדרך כלל כמנות ראשונות לפני ארוחת חגי שלוש הרגלים.
מקור השם אגריסטדה הוא מהמילה הספרדית בת ימי הביניים אָגְרֶסְטוֹ (Agresto) שהתייחסה לחומץ פירות בחומציות גבוהה שהוכן מענבי בוסר ותפוחים ושימש כציר להכנת הרוטב.
הסולטאן העות'מאני באיזיט השני הזמין את מגורשי ספרד להתיישב ברחבי האימפריה העות'מאנית ובכלל זה בחבל הבלקן.
היהודים שהיו אוריינים ובעלי מקצוע נקלטו היטב במסגרותיה של האימפריה החדשה ושגשגו.
היה זה מיזוג של תרבויות ושילוב של מטבחים.
המטבח היהודי ספרדי אימץ אל חיקו מאכלים השאולים מן המטבח העות'מאני כגון אנג'ינרה, אפיו וקציצות כרישה והנחיל למטבח הבלקני מאכלים כגון בורמואלוס, מרנג'נה אסאדה והאגריסטדה, אשר תפוצתה הייתה הרחבה ביותר בקרב מטבחי עמי הבלקן.
למשל, נטען שמקורו של מרק האבגולמונו היווני הוא מהאגריסטדה.
התפוצה הרחבה של הרוטב הביאה לעיתים לאובדן ההקשר המקורי של השם אגריסטדה, שכאמור התייחס לרוטב או הציר עמו מכינים מאכלים שונים וניכוס שגוי שלו לכל התבשיל.
המאכל נקרא קריסטדה על ידי יהודי הלבנט ומצרים.
ההכנה מתבססת על הרתחת בלילה המורכבת מביצים, קמח העשוי מחיטה ברוב ימות השנה, בחג הפסח קמח מצה או תפוחי אדמה, מיץ לימון ותבלינים שונים.
במהלך רתיחתו, מוסמך בעדינות הציר תוך הקפדה על מרקמו.
בחג הפסח נהוג להגיש מנה קרה של דג קרפיון מטוגן עם אגריסטדה, (לאדינו: Peshkado kon Agristada), כאשר עורך סדר הפסח היה מכובד בראשו של הדג.
הכבוד היה רב, אך האכילה מייגעת במיוחד.
גרסת דג נוספת היא הגשת נסיכת הנילוס המבושלת ברוטב.
גרסאות נוספות לפסח התבססו על חלקי פנים כגון מוח, כבדים וקורקבני עוף.
בתפוצות אסיה הקטנה נהגו בחגים נוספים, להגיש גם תבשילים בגרסאות חמות, כגון כדורי בשר מבושלים באגריסטדה, (לאדינו:bóndigas kon Agristada).
אגרות משה היא סדרת ספרי שאלות ותשובות שכתב הרב משה פיינשטיין בנושאי הלכה, הנחשבת ליצירתו העיקרית והחשובה ביותר.
הסדרה כוללת 9 כרכים וכרך מפתחות.
הסדרה כוללת תשובות הלכתיות שכתב הרב משה פיינשטיין לשאלות שנשאל עליהן.
הסדרה מהווה אבן דרך בפסיקה ההלכתית, ובהתייחסות ההלכתית לבעיות החדשות, כגון טכנולוגיה ורפואה.
הסדרה מסודרת על פי סימני השולחן ערוך.
שבעה כרכים מסדרה זו הדפיס בחייו.
הכרך השמיני והתשיעי יצאו לאור לאחר פטירתו, על ידי חתנו, הרב משה דוד טנדלר, וחתנו של הרב טנדלר, הרב שבתי רפפורט.
יש שטענו כי כרכים אלו כוללים דברים שלא רצה להדפיס והיו בגדר הוראת שעה.
הרב דניאל אידנסון פרסם ספר בשם "יד משה" המכיל מפתחות לכל סדרת השו"ת.
התיר במקרים מסוימים הפריה מלאכותית של אישה מזרע של גבר לא יהודי, דבר שאחרים ראו בו איסור לא תנאף.
התיר לצרף מחלל שבת למניין בתנאים מסוימים, כאשר הוא מביא ראיה מהמרגלים.
בניגוד לאיסור המקובל על חלב נוכרי, התיר חלב נוכרי (בארצות הברית בלבד) בשל הפיקוח הקפדני של הממשלה על חלב.
התיר לשים את רוב סוגי ספרי הקודש במכלי מיחזור נייר, מלבד "חומשים וספרי תנ"ך, שבהם נמצאים שמות, וכן סידורים מאלו שמדפיסים בשמות ממש"
קבע שטקס בת המצווה הוא "רק דברי רשות והבל בעלמא ואין שום מקום להתיר לעשות זה בבית הכנסת", והוסיף כי אם היה לו הכח, היה מבטל גם את אירועי בר המצווה של הבנים.
הכרך הראשון יצא לאור בשנת ה'תשי"ט, ועוסק בטור אורח חיים.
הכרך השני יצא לאור בשנת ה'תשי"ט, ועוסק בטור יורה דעה.
הכרך השלישי יצא לאור בשנת ה'תשכ"א, ועוסק בטור אבן העזר.
הכרך הרביעי יצא לאור בשנת ה'תשכ"ד, ועוסק בטורים חושן משפט, אורח חיים ואבן העזר.
הכרך החמישי יצא לאור בשנת ה'תשל"ב, ועוסק בטורים יורה דעה, אורח חיים ואבן העזר.