tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במקביל להמשך פרסומים של מדעים בספרות המקצועית העולמית הוא ראה חשיבות מיוחדת בפרסומים בעברית לקהל התלמידים וחובבי הצמחים.
בשנת 1975 התפרסם ספרו "אקולוגיה עקרונות ותהליכים" שהיה הספר הראשון שהציג לקורא הישראלי את מדע האקולוגיה המודרני, שהיה בתחילתה של המהפכה שהביאה את הנושא למרכז השיח העולמי.
ספר זה שימש שנים רבות כספר לימוד יסודי בבתי-ספר ובאוניברסיטאות בארץ.
כמו כן הוא הוציא שורה של ספרים על קבוצות צמחים מיוחדות, "עצי בר בישראל", "צמחי חוף-הים בישראל", "צמחי מים בישראל", "צמחי מלחה בישראל" ו"צמחי רעל בישראל" במטרה לקדם את הכרת הצומח בקרב הקהל ההרחב.
הוא ערך את כרך מס' 8 "צומח ארץ ישראל" באנציקלופדיה של החי והצומח של ארץ-ישראל, בהוצאת משרד הביטחון.
תחום מיוחד שעסק בו ויזל היה חקר אקלים העבר של המזרח התיכון בהסתמך על ניתוח רוחב הטבעות של עצים עתיקים.
תחום מדעי זה הנקרא דנדרוכונולוגיה (Dendrochronology) מורכב משתי מילים ביוונית dendro שפירושה עץ, chrono שפרושה זמן, עוסק בתולדות העצים.
הנתונים הנאספים במחקרים מסוג זה מסתמכים על השינויים ברוחב הטבעות השנתיות שבגזעי עצים, המשקפים הבדלים בתנאי הגידול שלהם במשך שנות חייהם.
ניתן לייחס כל טבעת לשנה מסוימת בעבר על ידי ספירת הטבעות שנמדדו בעץ חי ממועד לקיחת הדגימה לאחרו.
ניתוח השינויים ברוחב הטבעות של עצים מאריכי שנים מאפשר לשחזר שינויים שחלו בתנאי הסביבה בתקופות העבר.
במסגרת זאת נותחו טבעות של עצי ערער אדום (Juniperus phoenica) בני 800 שני שגדלו בהרי היעלק והמע'רה שבצפון חצי-האי סיני ועצים עתיקים מרחבי המזרח התיכון.
לאיסוף החומר מעצים אלה ערך ויזל עם תלמידיו מסעות מחקר לאיראן, קפריסין טורקיה והאי רודוס.
במהלך שנות פעילותו באוניברסיטה שיתף פעולה עם חוקרים רבים בישראל ומחוצה לה, והיה פרופסור אורח באוניברסיטאות בארצות הברית ובאירופה.
במחקריו בתחומי האקולוגיה הסביבתית ושאלות הקשורות לעמידות צמחים למליחות הוא התמקד בחקר הפיזיולוגיה של שורשים של צמחים.
ההתעמקות בנושא זה הביאה אותו להקים בגן הבוטני של אוניברסיטת תל אביב את "המעבדה לחקר השורשים ע"ש שרה רסין" שהיא מתקן הגידול האירופוני הגדול בעולם.
במתקן זה הצמחים גדלים כאשר שורשיהם תלויים באוויר ונתונים כל הזמן להתזה של תמיסת מזון המספקת להם את כל חומרי ההזנה הדרושים.
הוא היה מעורב בכל פרטי הקמת מעבדה מיוחדת זאת כולל תכנון המבנה ומערכות ההשקיה המיוחדות.
מעבדה זאת משכה ומושכת תשומת לב רבה של קהל המבקרים בגן הבוטני של ושל מדענים בתחום חקר השורשים מכל העולם.
שנים רבות מחייו סבל ויזל ממחלת האסתמה, דבר שהביא אותו להתעמק במחקר של תופעות האלרגיה הקשורות לאבקת צמחים, התופעה המוכרת כ"קדחת השחת".
הנפגעים מתופעה זאת הם אנשים שיש להם הנטייה הגנטית לרגישות מיוחדת לאבקה שמפזרים מינים שונים של צמחים.
הפגיעה מתבטאת בתגובה אלרגית במערכת הנשימה בדרגות חומרה שונות.
הוא הנחה מספר עבודות מאסטר ודוקטורט בתחום זה, שזיהו צמחים גורמי אלרגיה מצומח הארץ, שלא היו מוכרים למדע עד אז.
הוא ייסד את "המעבדה ע"ש תד אריסון לחקר אלרגנים באוויר" שבה הופעל מכשור מיוחד לבדיקה של גרגרי אבקת צמחים הנישאים באוויר.
מעבדה זאת פרסמה במשך למעלה מעשרים שנה תחזיות חודשיות של פריחת צמחים גורמי אלרגיה בארץ והעבירה את המידע לציבור הרופאים, העוסקים בתחום זה ולחולים שאובחנו כסובלים מהתופעה.
לאחר מותו הופסק שירות זה לציבור בישראל.
חקר האשלים כמקור לתחליפי דלק
בשנת 2000 חזר ויזל למחקר בעצי האשל שהכיר מקרוב עוד מתקופתו כסטודנט לתואר השני.
הרעיון בבסיס המחקר היה לפתח מקור לייצור תחליפי דלק שלא יהיה כרוך בניצול שטחים חקלאיים או קרקע ומים הראויים לחקלאות.
באותה תקופה זה היה רעיון חדשני, שהתקבל בעולם רק מספר שנים מאוחר יותר.
במסגרת זאת נאספו מרחבי הארץ קווים שונים של אשלים ונבדקה צמיחתם בשטחי חולות של קיבוץ יוטבתה בערבה, תוך ניצול מקור מים מליחים מהתמלחת של מתפיל מים באותו אזור.
בניסוי נמצאו מספר קווים של אשל שהגיעו באותם תנאים קיצוניים ליבולים הדומים לאלה של עצים המשמשים למטרות דומות באירופה וארצות הברית.
ויזל היה נשוי לשושנה ואב לבן ובת.
"עצי בר בישראל" .1970. הוצאת רשות שמורות הטבע.
(עורכים) 1971. "תמורות אקלימיות והיסטוריה של הצומח בארץ ישראל".
הוצאת המחלקה לבוטניקה, אוניברסיטת תל אביב.
1974. "אקולוגיה: עקרונות ותהליכים" הוצאת המדור לאקולוגיה וספריית הפועלים.
ויזל י, פולק ג וכהן י.
1975. "אקולוגיה של הצומח בארץ ישראל".
הוצאת המדור לאקולוגיה ומפעל השכפול של אוניברסיטת תל אביב.
ויזל י, ליטב מ ואגמי מ.
הוצאת המדור לאקולוגיה בע"מ, פתח תקווה.
ויזל י, כהן ש ובנימיני נ.
הוצאת המדור לאקולוגיה בע"מ, פתח תקווה וספריית הפועלים.
ויזל י ופישלזון ל (עורכים).1977. "אקולוגיה: אדם וסביבתו".
הוצאת המדור לאקולוגיה בע"מ פתח תקווה.
כרך 8 של האנציקלופדיה "החי והצומח של ארץ ישראל (ע.
הוצאת משרד הביטחון והחברה להגנת הטבע.
טמיר ר, ויזל י וקינן נורית.
הוצאת החברה הישראלית לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית וחברת טבע.
יואב גרא (נולד ב-1958) הוא טכנאי סאונד ישראלי ומומחה להנדסת קול, מייסד "מכללת סאונד יואב גרא".
יואב גרא נולד בארצות הברית לצבי גרא, צייר, פסל ובמאי ולאלידע גרא, כוריאוגרפית ובמאית קולנוע.
עלה לארץ עם משפחתו בשנת 1963. בגיל 13 הקים עם חברו מבית הספר, ג'ון אורלי, אולפן הקלטות וחברה להגברת מוזיקה.
באולפן הקליטו להקות שכונתיות ומוזיקה להצגות, וחברת ההגברות סיפקה שרותי מוזיקה לאירועים.
בחופשות בית הספר, עבד באולפני "אשל" בתל אביב.
משנת 1973, בגיל 15, החל לעסוק גם בייעוץ מוזיקלי לסרטים ועבד בהפקות סרטי תדמית ובסדרות טלוויזיה של הטלוויזיה הלימודית.
בשנת 1976 לפני שירותו הצבאי יצא ללוס אנג'לס, קליפורניה, עם חברו יאיר ניצני, ללמוד ולעבוד באולפני T.T.G, אצל מהנדס הקול האמריקאי/ישראלי אמי הדני.
באולפנים אלה הוקלטו, בין היתר, "הדלתות" ו"ג'ימי הנדריקס".
שם התמחה גרא בעיקר בהקלטות מוזיקה לסרטים.
בין הפסקולים שהוקלטו שם "העוקץ", "רוקי", "ספינת האהבה".
כששב ארצה בשנת 1977 החל לעבוד ב"אולפני טריטון" כמקליט ובונה שולחנות בקרה תחת פיקוחו והדרכתו של טומי פרידמן.
את שירותו הצבאי שהחל ב־1978 עשה גרא כטכנאי קול בגלי צה"ל, ובתקופה זו החל לעסוק גם בהגברת קול במופעים של שלום חנוך, שם טוב-לוי ובנזין.
בהמשך הקים יחד עם שותפים חברת להגברת קול.
במהלך שירותו בגלי צה"ל הכיר את חברי להקת תיסלם ושימש באופן קבוע כטכנאי הקול ואיש הסאונד של הלהקה, בהופעות חיות ובהקלטות אלבומיה.
בשנת 1981 עם סיום השרות הצבאי חזר לעבוד גם באולפני טריטון, בין השאר הפיק והקליט באותה שנה את האלבום "התעוררות" של שם טוב-לוי.
החל משנת 1982 הפך לאיש סאונד עצמאי ועבד כטכנאי קול, עורך ומפיק מוזיקלי.
השתתף בהקלטות אלבומיהם של אמנים רבים בישראל בהם: שלום חנוך, שלמה ארצי, תיסלם, כוורת, אריאל זילבר, דני סנדרסון, דויד ברוזה, חוה אלברשטיין, מיקי גבריאלוב, אסתר שמיר, שם טוב לוי, עפרה חזה, מאיר אריאל, מאיר בנאי, דני בסן, צביקה פיק, יהורם גאון, בעז שרעבי, דפנה ארמוני ועוד.
ב־1986, עם המעבר מהקלטות אנלוגיות לדיגיטליות, הפך יואב למומחה המאסטרינג היחיד בארץ, כשאת שלב יצור המאסטר לתקליט ביצע באולפני אבי רוד בלונדון.
זאת עד לפתיחת חדר המסטרינג של בן ברנפלד בישראל.
בתחילת שנות ה-90, טרם עידן האינטרנט, הקים גרא, יחד עם בן בלום, חברה לפיתוח מערכות אינטראקטיביות שנועדו לשרת ספינות טיולים, מלונות ומטוסים.
בהמשך הצטרפו לפרויקט גם חברת "ח.מר תעשיות" וחברת תדיראן.
החברה פיתחה מערכות לרשת מלונות הולידיי אין וחברת הספנות קרניבל קרוז ליין.
ב-1994 הקים את חברת "גרא יועצים" העוסקת בתכנון וייעוץ להקמת מערכות מדיה ותקשורת.
ב־1997 פיתח גרא מערכת לחסימת טלפונים סלולריים, עליה רשם פטנט בישראל.
הקמת בית הספר הראשון לסאונד בישראל
בשנת 1984 הקים את בית הספר הראשון במדינת ישראל " לעיצוב והנדסת קול "סאונד" ומאז התמסר להוראת מקצועות הסאונד עד היום והכשיר אלפי בוגרים לתעשיית הסאונד.
בית הספר מכשיר אנשי מקצוע ברמה בינלאומית ומוכרת על ידי איגוד הסאונד הבינלאומי לכל מקצועות העיצוב והנדסת הקול: הקלטות אולפן, קולנוע, וידאו, מסטרינג, הפקה, רדיו, מחשבים, מוזיקה אלקטרונית ועוד.
עד כה הוכשרו בבית הספר יותר מ־5,000 בוגרים, בהם בוגרים שזכו לעבוד עם אומנים מובילים מהעולם כולל "דוראן דוראן", "מובי" ובריאן אדמס.
בשנותיו הראשונות ערך בית הספר את השיעורים העיונים בחדרים שכורים ושכר שעות אולפן מהאולפנים הפעילים באותה תקופה (טריטון ודי בי)וערך קורסים בהקלטות אולפן, ובשנת 1987–1999 יואב גרא הכשיר את מישכנו הראשון של בית ספר סאונד ברח/ קצנלסון בת"א ופתח חדר לימודים עם אולפן הקלטות.
לאחר מכן, בשנת 1990, עבר בית הספר לרח ריבל 4 בתל אביב.
יואב גרא, ואריה המר מיסד בית הספר קמרה אובסוקורה, חלקו במבנה משותף ושטחי לימוד ופעילות.
שנת 2005 הוביל גרא קבוצת משקיעים לרכישת בית הספר לקולנוע קמרה אובסקורה, לאחר שבית הספר נקלע לקשיים כלכליים ולמעשה אפשר את המשך קיומו.
באותה תקופה החל את פעילותו בחברת בן אינטאקטיב והעביר את ניהול בית הספר למשך שנתיים לגילה חממי.
בשנת 2000 העביר יואב את בית הספר למשכנו הקבוע בריבל 5 ובו 6 אולפנים ו-8 כיתות לימוד.
נפתחו מסלולי סאונד בנוסף להקלטות ומיקסים לאולפנים גם התמחות לאולפנים ביתיים, עיצוב פסקול לסרטים, הגברות, שידור רדיו ומוזיקה אלקטרונית.
בשנת 2015 העביר יואב גרא את ניהול בית הספר לידי ינאי ספרני וממשיך בפעילות כמורה מהמניין.
יואב גרא פעל במסגרת בית הספר להפיכת הנדסת קול למקצוע מוכר ומוגדר.
בשיתוף משרד העבודה נפתחו בבית הספר מסלולי לימוד המקנים תעודות בקרת קול ממשלתיות, כמו כן פעל להידוק הקשרים עם איגוד מהנדסי הקול הבין לאומי AES והיה יושב ראש הסניף הישראלי שלו באותה עת.
משנת 2002 החל יואב לפעול להענקת תעודות "הנדסאי קול" וכך הפך את בית הספר ליחידי בארץ המשלב את כל סוגי הלימודים והתעודות המוכרות האפשריות בישראל בתחום הסאונד.
נשוי לשירה גרא, שדרנית רדיו, מגישה ומנחת טלוויזיה ישראלית, ולהם חמישה ילדים.
בין האלבומים בהם השתתף כטכנאי הקלטה ומיקס, ו/או מפיק מוזיקלי, נמנים:
אסתר שמיר - במקום הכי נמוך בתל אביב - 1981
מיקי גבריאלוב - "אגדת גבריאלוב" - 1983
דני סנדרסון - חכם על קטנים - 1987
בין הסרטים להם הקליט, ערך והפיק את הפסקול נמנים:
יואב הלוי (נולד ב־24 באוקטובר 1963) הוא מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע וטלוויזיה.
ראש תחום הפקה וראש המחלקה לקולנוע לשעבר, בפקולטה לאומנויות המדרשה, המכללה האקדמית בית ברל.
הלוי, נולד וגדל בגבעתיים, בוגר תיכון "קלעי".
הלוי למד לימודים לתואר ראשון בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ולמודי תואר שני בחוג ללימודי תרבות באוניברסיטה הפתוחה ובתוכנית הבינתחומית באומנויות באוניברסיטת תל אביב.
כסטודנט לקולנוע הלוי כתב, ביים והפיק את הסרט הקצר "מיטה אחרת – בוקר אחר", על פי סיפוריו של הסופר ואיש התיאטרון הישראלי נפתלי יבין, שקובצו בספר "ילדות ממושכת וקיץ וחורף בעיר אחרת".
בסרט הקצר שיחקו עזרא כפרי ומיריי דיגלאן.
הסרט הופץ באסופת סרטים קצרים ישראליים נבחרים, והוקרן בערוץ 2.
בשנת 1995 כתב הלוי את התסריט לסרט הקולנוע הראשון שלו, "לילה לבן", בבימוי ארנון צדוק.
התסריט נכתב לאחר חצי שנה של תחקיר בשילוב עם חזרות ואימפרוביזציות של שחקני הסרט.
הסרט התקבל לפסטיבל קאן בשנת 1996 וזכה בפרס הביקורת הצעירה בפסטיבל.
בשנת 1998 כתב הלוי את התסריט לסרט הטלוויזיה "צדק מוחלט" בבימוי ארנון צדוק ובכיכובה של עופרה חזה וארנון צדוק.
בשנת 2002 הפיק הלוי את הסרט הקולנוע "טאהרה" אותו כתב ביחד עם אמו, בהשראת ספרה של דורית זליברמן "סירוס".
בסרט כיכבו מיטל דוהן וג'וליאנו מר.
הסרט הוא אחד הסרטים הראשונים שעסקו בתופעת השחתת איבר המין הנשי.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל קארלו וי – וארי הסרט היה מועמד לפרס אופיר, ונמכר להפצה בבתי קולנוע וברשתות להשכרת סרטים בארצות הברית.
בשנת 2006 הפיק הלוי את סרט הקולנוע "מכתבים לאמריקה" אותו כתב וביים חנן פלד.
בסרט כיכבו רמי הוייברגר, יבגניה דודינה ודובלה גליקמן.
הקרנת הבכורה עולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל פאלם ספרינגס בארצות הברית והסרט היה מועמד לפרס אופיר.
בשנת 2010 הפיק הלוי את הסרט הדוקומנטארי "בגוף שלישי" בבימוי ארתור יעקובוב ושרון אטיאס.
הסרט זכה בפרס הסרט הדוקומנטארי הטוב ביותר בפסטיבל חיפה.
בשנת 2013 הלוי ביים, הפיק וכתב את הסרט הדוקומנטארי "לשכה 06" המספר את סיפורם של חוקרי אדולף אייכמן שהכינו את כתב התביעה נגדו.
הסרט זכה בציון לשבח על מצוינות קולנועית בפסטיבל ירושלים, נבחר להיות משודר כסרט המרכזי בערבי יום השואה בערוצי הטלוויזיה בישראל, הוקרן בטלוויזיות רבות בעולם, ובבנייני האו"ם לרגל אירועי יום השואה הבינלאומי, 2020.
במקביל לפעילותו כיוצר קולנוע, פועל הלוי, משנת 2006, כמרצה לקולנוע, ומכהן כראש תחום הפקה וממלא מקום ראש המחלקה לקולנוע, בפקולטה לאומנויות המדרשה, המכללה האקדמית בית ברל.
יואב הלוי מתגורר בלוטם, יישוב קהילתי בגוש שגב, בגליל תחתון.
יואב וַסְפִּי (1940 – 16 באוקטובר 1973) היה מפקד גדוד טנקים בצה"ל שעוטר בעיטור העוז על פעולתו בחזית הצפון במלחמת יום הכיפורים.
הוא נהרג בקרב במהלך המלחמה.
וספי נולד בעיר אבאדאן שבאיראן ועלה לישראל בגיל תשע.
הוא למד בבית הספר היסודי "הדר יוסף" ובבית הספר התיכון החקלאי בנהלל.
היה חבר בתנועת השומר הצעיר.
כדי לסייע כלכלית למשפחתו דחה את מועד גיוסו לצה"ל.
התגייס לשירות חובה בצה"ל ב-1959 ולאחריו המשיך בשירות קבע.
הוא התנדב לשרת בחיל הרגלים, עבר קורס צניחה, קורס מ"כים וקורס קצינים.
כקצין הוצב בסיירת שקד, שבה התקדם עד לתפקיד סגן המפקד.
השתתף בקורס למפקדי פלוגות שריון ובקורס קציני סיוע-אוויר ולמד בבית הספר לפיקוד ומטה.
הוא הדריך בקורסים בבית הספר לשריון ובקורס מפקדי פלוגות ומילא תפקידי פיקוד בחיל.
במלחמת ששת הימים לחם בסיני במסגרת חטיבה 7. הוא שירת כקצין אג"ם וכמפקד גדוד שריון ונחשב לקצין מקצועי ולמצטיין בעבודת מטה.
הוא החל בלימודי גאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב.
וספי נישא לשרה ונולדו להם שלושה ילדים.
הם התגוררו במושבה יסוד המעלה, המקום שבו נולדה אשתו.
כשפרצה מלחמת יום הכיפורים היה וספי מפקד גדוד הטנקים 39, גדוד המילואים של חטיבה 188 שהיה מצויד בטנקי שוט קל.
הגדוד התגייס ועלה לרמת הגולן ב-7 באוקטובר.
בשלב זה כבר נפגעה שרשרת הפיקוד של חטיבה 188 והגדוד עבר תחת פיקוד חטיבת המילואים 4 שנקראה לבלום את ההתקפה הסורית.
בצהרי 7 באוקטובר נע וספי בראש פלוגה מגדודו בציר מעלה גמלא.
באזור מעלה גמלא נתקלו בגדוד טנקים סורים, ובקרב שהתפתח השמידו יחד עם חטיבה 4 כ-10–20 טנקים ובלמו את התקדמות הגדוד הסורי.
בימים הבאים הוביל את גדודו בקרבות במסגרת התקפת הנגד של אוגדה 146 בדרום רמת הגולן.
ב-9 באוקטובר תקף עם חמישה טנקים את מערך תל עכשה נוכח הפגזה וכבש את יעדו.
גדודו השמיד בימי הלחימה 60 עד 70 טנקים סוריים.
במהלך הקרבות נפגע הטנק שלו שלוש פעמים.
ב-16 באוקטובר תקף גדוד 39 באזור א-ריחניה (ממזרח להר בני רסן).
בעת ההתקפה, בעודו מוביל את הגדוד תחת הפגזת ארטילריה כבדה, נפגע וספי כאשר הוציא את ראשו מצריח הטנק לצורך תצפית ונהרג.
יואב וספי היה בן 33 במותו.
לאחר המלחמה הוא הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בראש פינה.
הוא היה אחד מ-28 קצינים בדרגת סגן אלוף ומעלה שנהרגו במלחמה.
בשנת 1975 הוענק לוספי לאחר מותו עיטור העוז על פעולתו במהלך המלחמה.
שמו של וספי הונצח בתשע אנדרטאות שונות, וביניהן אנדרטת יד לשריון בלטרון, פארק סיירת שקד שליד אופקים, אנדרטה ביישובו יסוד המעלה ואנדרטה בבית הספר החקלאי בנהלל.
בנו של וספי, , שירת בחטיבת הצנחנים ונפל במהלך שירותו הצבאי בשנת 1983. נכדו ארנון נהרג ב-2023 במלחמת חרבות ברזל.
נכדתו של יואב, שיינא, היא גולשת אלפינית פאראלימפית.
יואב דותן (נולד ב-3 בדצמבר 1959) הוא פרופסור מן המניין למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1981–1984 למד באוניברסיטה העברית לתואר ראשון במשפטים.
התמחה בלשכתו של נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר.
בשנת 1987 קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 1993 קיבל תואר דוקטור למשפטים מהאוניברסיטה העברית.
בשנים 1994–1995 היה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 1995 מונה למרצה בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית.
בשנת 2000 הועלה לדרגת מרצה בכיר.
בשנת 2003 מונה לפרופסור חבר ובשנת 2008 מונה לפרופסור מן המניין.
בשנים 2005–2009 היה דקאן הפקולטה למשפטים.
מחקריו עוסקים במשפט מנהלי, משפט ציבורי ורגולציה.
בשנים 2011–2013 היה נשיא האגודה הישראלית למשפט וחברה.
בשנת 2012 הוענק לו פרס חשין למצוינות אקדמית במשפט.
בשנת 2019 הוענק לו פרס גורני למשפט ציבורי.
דותן תומך בצמצום מעורבותו של בג"ץ בסוגיות פוליטיות ומתנגד להרחבת שימוש שעושה בג"ץ בעילת הסבירות לשם פסילת החלטות מנהליות.
הוא מתנגד להלכת דרעי-פנחסי, שעליה כתב: "התוצאה הבלתי נמנעת של 'הלכת דרעי' היא שהמסלול החקירתי והפלילי נהפך לדרך המלך לחיסול מתחרים ומתנגדים במערכת הציבורית והפוליטית".
למרות התנגדותו להרחבת השימוש בעילת סבירות, דותן מתנגד לביטולה לחלוטין.
ב-4 ביולי 2023, בדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט בהצעת חוק לביטול עילת הסבירות, אמר דותן: "ביקרתי את דוקטרינת הסבירות ולא התנגדתי שתעשה חשיבה מחדש אבל הצעת החוק הנוכחית היא לשפוך את התינוק עם מי האמבט." דותן גם נאם בהפגנה נגד הרפורמות במערכת המשפט שיזמה ממשלת ישראל ה-37 ואמר בנאומו: .
הנחיות מנהליות, הוצאת מכון סאקר באוניברסיטה העברית בירושלים ונבו הוצאה לאור, 1996
אקטיביזם שיפוטי: בעד ונגד - מקומו של בג"ץ בחברה הישראלית, עם רות גביזון ומרדכי קרמניצר, הוצאת מאגנס והוצאת ידיעות ספרים, 2000
ביקורת שיפוטית על שיקול דעת מינהלי (שני כרכים), הוצאת מכון סאקר באוניברסיטה העברית בירושלים ונבו הוצאה לאור, 2022-2023
דותן נשוי ולו שלושה ילדים.
יואב גלבוע (נולד ב-13 ביולי 1993) הוא משורר, עורך, מתרגם ומו"ל ישראלי.
יואב גלבוע נולד בשם יואב סרוסי בניו ג'רזי שבארצות הברית.
בגיל שנה עלה לארץ עם משפחתו, ילידי הארץ, והתחנך וגדל בראשון לציון.
אמו, מיכל סרוסי, היא אשת חינוך שניהלה בית ספר יסודי בעיר, ואביו, גבי סרוסי, הוא פרופסור לאלקטרואופטיקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שימש שנים רבות כסמנכ"ל חברת אלביט מערכות והיה מועמד לתפקיד יו"ר התעשייה האווירית.
גלבוע למד בגימנסיה הריאלית, ראשון לציון.
את שירותו הצבאי התחיל כלוחם בחיל הים, ובעקבות פציעה הועבר להמשך שירותו בחיל המודיעין.
לאחר מבצע עמוד ענן החליט לצאת לקצונה, וסיים את שירותו כקצין מודיעין בדרגת סגן.
בתקופת שירותו עסק רבות במוזיקה, ובתוך כך היה חלק מצמד האינדי־רוק הישראלי The Lonely Peters לצד יואב קורן.
בשנת 2017 הוציא הצמד את אלבומם הראשון והיחיד Sentences By My Love.
באותה שנה חברו הצמד למוזיקאי נעם רותם לביצוע גרסת כיסוי לשיר Shine On של הלהקה הבריטית The House of love.
ספריו הראשונים והוצאה לאור "הוצאה עצמית"
לקראת שחרורו מצה"ל עבר גלבוע להתגורר בתל אביב, שם הכיר את המשורר אמיר סומר והשניים הפכו לחברים קרובים.
חברות זאת הובילה את גלבוע לכתוב את ספרו הראשון, "חודשיים", שמורכב מקטעי יומן ומשירים.
בספר זה הזדהה גלבוע (אז יואב סרוסי) בשמו "יואב גלבוע".
הבחירה בשם זה היא מחוות כבוד לסבו מצד אמו, הארכאולוג גבריאל גלבוע, שנפטר כמה שנים קודם לכן בלי שיהיו גברים שימשיכו לשאת את שם המשפחה.
עותק של "חודשיים" הגיע לידיו של פרופסור גבריאל מוקד, עורך כתב העת "עכשיו", שהביע בו עניין.
במהרה הפך גלבוע לעוזרו של מוקד.
בתפקיד זה, תרגם לאנגלית משיריהם של יונה וולך, יאיר הורביץ, דוד אבידן, דליה רביקוביץ ועוד.
התרגומים פורסמו בגרסה האנגלית של כתב העת "עכשיו", The Jerusalem Review.
כמו כן עסק גלבוע בלקטורה, הגהות, עימוד, עיצוב גרפי ובהנהלה שוטפת.
בתקופה זאת החל לבסס את כישורי עריכת השירה שלו תחת מוקד.
באמצעות הידע שרכש גלבוע אצל מוקד, הוא נרתם לסייע לחברו, סומר, להוציא לאור את ספרו הראשון, "הארת שוליים".
גלבוע הופקד על הפקת הספר ואילו מוקד שימש כעורכו.
הספר יצא לאור באופן עצמאי, ללא תמיכתה של הוצאת ספרים מוכרת.
עם זאת, כמעין בדיחה פנימית בין גלבוע לבין סומר, נכתב כי הספר יצא לאור בעזרת הוצאה לאור בשם "הוצאה עצמית".
עם צאתו לאור, זכה הספר לעניין תקשורתי, בין השאר על רקע קורות חייו של סומר וחידושים פואטיים שונים שהוצעו ביצירה (כמו שימוש בהערת שוליים כחלק בלתי נפרד מהשיר).
הספר זיכה אותו בפרס שרת התרבות למשוררים בתחילת דרכם.
לאחר הוצאת "הארת שוליים" בחרו גלבוע וסומר למסד את הוצאת "הוצאה עצמית" באופן רשמי.
עד כה, ראו אור בהוצאתם למעלה מ־30 ספרים בסוגות שונות כמו פרוזה ומחזות, אך שירה נותרה הסוגה העיקרית שהתפרסמה בה.
בין היוצרים שספריהם יצאו בהוצאה ניתן למנות את מוטי לרנר, הלל מיטלפונקט, דורית אורגד, נבו שפיר, נעה וגנר, קמה שיר ואחרים.
בשנת 2017 החל גלבוע את לימודיו באוניברסיטת תל אביב בחוג ללימודים קלאסיים וסוציולוגיה, ובתוך כך למד יוונית עתיקה ולטינית.
בשנת 2020 החל לפרסם מתרגומיו משפות אלה, ובתוך כך פורסם תרגומו לספר הראשון מתוך האודיסיאה להומרוס באתר "מעריב".
בשנת 2018 יצא לאור "פרולוג", ספר שיריו השני של גלבוע, בהוצאת "עכשיו" ובעריכתו של מוקד, כשהמשורר רוני סומק משמש כיועץ ספרותי.
עוד באותה שנה, תרגם לעברית את הנובלה הגותית לוע המים מאת בראם סטוקר.
שנה לאחר מכן, במהלך 2019 יצא לאור ספרו השלישי "אמת" בעריכתו של דוד וינפלד, שבעקבותיו השתתף בפסטיבל המשוררים במטולה ובפסטיבל מטר על מטר בירושלים.
בין השנים 2020-2021 ערך גלבוע יחד עם המשורר והעורך נבו שפיר את מדור השירה של עיתון מעריב אונליין בשם "שירה זה לא נורא".
בשלהי 2020, הודיעה "הוצאה עצמית" על הפסקה של הוצאת ספרים חדשים לאור.
בראשית שנת 2021 ייסד גלבוע את הוצאת הספרים קתרזיס בניהולו, שבה הוא משמש כעורך ראשי.
במהלך שנת 2021 הוציאה הוצאת קתרזיס כ-20 ספרים.
במרוצת השנים, ספרים שראו אור בהוצאה, חלקם בעריכתו, הפכו לרבי מכר וזיכו את כותביהם בפרסים ספרותיים.
בשנת 2025, הודיעה ההוצאה על ייסוד סדרת עלית בשם "ארגו", בעריכת אלון ארד.
הספר הראשון שראה בה אור הוא "אותו נהר, אותו נער" מאת שמעון אדף.
בשנת 2022 נשא לאישה את אביב גלבוע (כהן גנוסר).
הזוג מתגורר בתל אביב ולהם בת אחת.
פרולוג, הוצאת עכשיו, 2018. עורך: גבריאל מוקד.
אמת, הוצאה עצמית – הוצאה לאור, 2019 עורך: דוד וינפלד.
לוע המים (מאנגלית) מאת בראם סטוקר, הוצאה עצמית – הוצאה לאור, 2018.
פסיכה וקופידון (מלטינית) מאת לוקיוס אפוליוס, הוצאת קתרזיס, 2021.
ארס פואטיקה (מלטינית) מאת הורטיוס, בליווי איורים של האמנית אודליה שמעוני, הוצאת קתרזיס, 2024.
הציור ועוד סיפורים, דורית אורגד, 2021.
יתרון הביתיות, אלון ארד, 2022.
כמו ילדים במסיבת יומולדת, נעה וגנר, 2022.
יסודות שבריריים מאוד, מיטל חודורקובסקי, 2023.
יואב טוֹרחנסקי הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המכהן כקצין הנדסה ראשי, קודם לכן שימש מפקד בית הספר להנדסה צבאית, קצין הנדסה של פיקוד דרום, מפקד יהל"ם ומפקד גדוד 605.
בשנת 2011 מונה למפקד גדוד 605, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. בשנת 2014 מונה למפקד יהל"ם, וכיהן בתפקיד עד 2015 בין השאר במהלך מבצע צוק איתן.
בהמשך הועלה לדרגת אל"ם ומונה לקצין ההנדסה של פיקוד הדרום.
ב-24 במאי 2021 מונה למפקד בית הספר להנדסה צבאית.
ב-17 בינואר 2024 מונה לקצין ההנדסה הראשי.
טורחנסקי נולד וגדל ביישוב שדי אברהם שבחבל אשכול.
מתגורר במושב עין הבשור שגם הוא נמצא בחבל אשכול.
יואב יאיר (נולד ב-20 בינואר 1958) הוא פרופסור מן המניין ודקאן בית הספר לקיימות במרכז הבינתחומי הרצליה.
נולד בשכונת נווה עוז בפתח תקווה ולמד בתיכון אחד העם.
בשנים 1976 עד 1983 שירת בצה"ל כבקר טיסה בחיל האוויר.
למד לתואר ראשון (1985), שני (1988) ושלישי (1995) במחלקה לגיאופיזיקה ומדעי כדור הארץ באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2013 השלים תואר ראשון נוסף במדעי הרוח באוניברסיטה הפתוחה.
במקביל ללימודיו האקדמיים עבד במרכז לטכנולוגיה חינוכית והתמחה בפיתוח תחום ההוראה מרחוק ובפיתוח תוכנות ולומדות.
כמו כן שימש באותן שנים כיועץ בכיר לפיתוח תוכניות לימוד בתחומי האסטרונומיה ומדעי החלל בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1985 הצטרף לסגל המחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה ועסק בעיקר בפיתוח קורסים בתחומי הפיזיקה, אסטרונומיה ומטאורולוגיה.
בשנת 2005 הועלה לדרגת מרצה בכיר ובשנת 2008 הועלה לדרגת פרופסור חבר.
בשנת 2014 הוזמן להצטרף לבית הספר החדש לקיימות במרכז הבינתחומי הרצליה ולכהן כדיקן בית הספר.
בשנת 2018 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
מתגורר עם משפחתו בכפר סבא.
אחיו הצעיר הוא הסוציולוג פרופסור גד יאיר.
תחומי המחקר של פרופסור יאיר הם מדעי האטמוספירה והחלל, ובפרט סופות ברקים בכדור-הארץ ובכוכבי-לכת אחרים, חשמל אטמוספירי, השפעות השמש על האטמוספירה והאקלים, זיהום אוויר, אסונות טבע ותופעות באטמוספירה העליונה כמו שדוני ברקים.
באפריל 2022 ביצע את ניסוי ILAN-ES עם האסטרונאוט איתן סטיבה, במסגרת משימת "רקיע" של קרן רמון וסוכנות החלל הישראלית.
במסגרת הניסוי בוצעו תצפיות על סופות ברקים ושדונים ברחבי כדור-הארץ, בליווי תצפיות מהקרקע על ידי תלמידים בבתי-ספר בישראל, גאנה, זימבבווה, רואנדה והונג-קונג.
פרופסור יאיר הוא גם מומחה לטכנולוגיות למידה ושימש כראש מרכז שה"ם לשילוב טכנולוגיות בהוראה מרחוק.
ובהמשך 2009–2012 כדיקן הפיתוח והטכנולוגיות באוניברסיטה הפתוחה, שם היה אחראי לבחינה והטמעה של טכנולוגיות ספרים דיגיטליים, למידה ניידת, הרצאות וידאו וקורסים מקוונים.
בין השנים 2012–2014 שימש כראש מיט"ל, גוף בין-אוניברסיטאי העוסק בהטמעת טכנולוגיות למידה במערכת ההשכלה הגבוהה.
פרופ' יאיר פרסם מעל 100 מאמרים בעיתונות המדעית וכן כתב מספר ספרי לימוד אוניברסיטאיים ולמערכת החינוך בישראל.
הוא משתתף קבוע בכנסים בינלאומיים מחוץ לישראל ומשמש כשופט בשורה של כתבי-עת מדעיים נחשבים.
יואב ברנר (נולד ב-2 בפברואר 1986) הוא אמן בין-תחומי וצייר ישראלי.
בגיל 18 עבר לגור בתל אביב והחל לעסוק בציור כעיסוק עיקרי.
בגיל 19 עבר לגור באיטליה על מנת לספוג השראה ולצייר, והחל לעסוק באמנות רחוב – ציורי קירות ומוזיאונים פתוחים.
לאחר כשלוש שנים חזר לתל אביב והחל לצייר באופן מקצועי ולהציג בתערוכות בארץ ובעולם.
בשנת 2012 הציג לראשונה מחוץ לישראל, בתערוכת "Art Tel Aviv" בגלריה "אנה צארב" בשדרה החמישית בניו יורק, תערוכה שבעקבותיה ציוריו נמכרו לשגרירות קולומביה בבנגקוק.
בשנים הבאות המשיך ברנר לעבוד במקביל בניו יורק ובתל אביב, ובהמשך הוזמן על ידי ארגון AOTA להציג תערוכת יחיד באירוע הפתיחה של מעון השגריר הקולומביאני בבנגקוק בשנת 2013, וכן ייצג את ישראל בתערוכה במוזיאון המלכה בבנגקוק בשנת 2018.
בשנת 2017 הציג בשתי תערוכות קבוצתיות בוונציה, איטליה, במסגרת פסטיבל האמנות Anima Mundi.
לאחר הסרת ההגבלות על התקהלויות וחזרת עולם התרבות ואמנות לשגרה, חזר ברנר להציג בישראל תערוכות קבוצתיות בגלריות ובמוזיאונים בתל אביב, וכן תערוכת יחיד ייחודית בה חקר את היחסים בין אהבה למין על פי תורת הצבעים של הצייר וסילי קנדינסקי.
כמו כן לקראת יום המאבק הבינלאומי למניעת אלימות נגד נשים בנובמבר 2021, הציג בתערוכה "אמנות נגד אלימות במשפחה" בגלריה ZOA בתל אביב, שהציגה עבודות המתייחסות לאלימות כנגד נשים וילדים.
מתגורר במושב חגור, נשוי ואב לשניים.
ברנר הוא אוטודידקט ומעולם לא למד אמנות באופן רשמי או מקצועי.
עבודותיו מתאפיינות בטקסטורות מקוריות אותן פיתח בטכניקה בלתי קונבנציונלית ייחודית המשלבת פיגמנטים ומדללים שונים.
הוא מצייר בסגנון אקספרסיבי מופשט, לצד אובייקטים אמנותיים היכולים להשתלב בחללים מעוצבים.
האמנות משמשת את ברנר כאמצעי הכוונה להגברת המודעות להתייחסות האדם לטבע ולעצמו, ופלטת הצבעים משמשת אמצעי להנכחת אנרגיות כהשראה, קו ייחודי אופייני ביצירותיו.
2012 – "ספקטרום", הגלריה לאמנות עכשווית, תל אביב.
2013 – "AOTAart", מעון שגריר קולומביה בבנגקוק, תאילנד.
2012 – "אמנות תל אביב" (Art Tel Aviv), גלריית אנה צרב, ניו יורק.
אוצרים: אמינה מונדי, לוקה קורצי
2018 – "AOTAart", מוזיאון המלכה, בנגקוק, תאילנד.
2020 – גלריית PlaceForArt, תל אביב.
2020 – "Initiation", גלריית המעבדה, תל אביב.
2021 – דוכן 04, FreshPaintArtFai - יריד האמנות "צבע טרי", תל אביב.
2021 – "מי מכיר את האיש שבקיר?" מכון ויצמן למדע, רחובות.
2021 – "אמנות נגד אלימות במשפחה", גלריה ZOA, תל אביב.
2021 – "Heat days", תיאטרון גבעתיים, גבעתיים.
2021 – "Hybrid Art Gallery", בשיתוף עם BMW ישראל, אולם תצוגה BMW תל אביב.
יואב הופמייסטר (נולד ב-25 בדצמבר 2000) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי.
גדל במחלקות הנוער של הפועל הוד השרון ומכבי תל אביב.
בשנים 2019–2020 הושאל לבית"ר תל אביב בת ים ולהפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית.
אולם, יום לאחר מכן הושאל לעירוני קריית שמונה מליגת העל.
ב-25 ביוני 2021 הושאל להפועל תל אביב מליגת העל.
ב-3 בפברואר 2022 הושאל למכבי פתח תקווה מליגת העל.
בתום העונה עזב לאחר שהקבוצה נשרה לליגה הלאומית.
ב-6 ביולי 2022 חזר לעירוני קריית שמונה מליגת העל, עמה רשם ירידת ליגה שנייה ברציפות.
ב-25 ביולי 2023 חתם לשנתיים בקורונה קיילצה מליגת העל הפולנית.
לזכותו 11 הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19. היה חלק מסגל הנבחרת הצעירה עד גיל 21.
הופמייסטר הוא בעל דרכון גרמני.
יואב זהבי-לונדון (נולד ב-10 במאי 1987) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש כתב חוץ בכאן חדשות.
בעבר היה גם עורך "חדשות הלילה", עורך בערוץ הספורט וכתב ב-Time Out תל אביב.
מגיש תוכנית האקטואליה "העולם היום".
זהבי הוא בנו מחוץ לנישואים של ירון לונדון.
אימו היא לאה זהבי, ששימשה מפיקה ב.
הקשר בין הוריו נחשף לציבור לראשונה ב-2013. זהבי הוא אחיה למחצה של הקריקטוריסטית והסופרת דניאלה לונדון דקל.
למד תכנון ערים ואזורים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2008 החל לעבוד בערוץ צ'רלטון, במקביל בשנים 2014–2016 היה כתב ב-Time Out תל אביב.
בתאגיד השידור הישראלי הוא משמש כתב חוץ ובעבר שימש גם עורך התוכנית "חדשות הלילה".
בנוסף הוא משמש מגיש התוכנית "העולם היום" ותוכניות נוספות.
ב-13 במאי 2021, בעת מבצע שומר החומות, הותקפו פיזית זהבי והצלם רוליק נוביצקי בשכונת התקווה בתל אביב, על ידי שני פעילי ימין רדיקלי.
התאגיד הגיש תלונה במשטרה, שהובילה להגשת כתבי אישום נגד התוקפים.
שנה לאחר האירוע נגזרו עליהם 22 חודשי מאסר.
יואב זיתון (נולד ב-1983) הוא עיתונאי ישראלי.
משמש ככתב לענייני צבא וביטחון ב-ynet מאז 2011.
זיתון החל את דרכו העיתונאית בגיל 15 במקומונים בצפון.
לאחר סיום שירותו בצה"ל, כלוחם בגדוד לביא, הצטרף למערכת ידיעות תקשורת, שם שימש במספר תפקידים ב"ידיעות תל אביב".
ב-2010 הצטרף למערכת ynet, ועבד שם ככתב מוניציפלי ופלילי באזור גוש דן, וכיסה גם את נושא התעופה.
לאחר כשנה וחצי, הודיע חנן גרינברג על פרישתו מתפקיד כתב לענייני ביטחון, וזיתון מונה במקומו.
יואב הלר (נולד ב-1 בנובמבר 1973) הוא יו"ר תנועת הרבעון הרביעי, יו"ר מכון וינגייט לשעבר, מרצה וחוקר היסטוריה.
בילדותו התגוררה משפחתו בניגריה ובאטלנטה, בעקבות עבודתו של אביו בחברת סולל בונה.
עם חזרתם לארץ התגוררו במנחמיה, ובשנת 1990 עברו לזכרון יעקב.
בצבא שירת הלר ביחידת נ"מ באוגדה 98 ושימש כמ"פ וכמפקד צוות.
במסגרת שירות המילואים שלו היה קצין אגף ביחידת נ"מ מוצנחת באוגדה 98, שירת בעזה, במבצע חומת מגן ובמלחמת לבנון השנייה.
הלר בעל תואר ראשון במדע המדינה ובהיסטוריה של המזרח תיכון ותואר שני במנהל ומדיניות חינוך מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שלישי בהיסטוריה מאוניברסיטת לונדון.
את עבודת הדוקטורט שלו כתב על "אבי" תאומי מנגלה, צבי שפיגל, וסוגיית עיצוב הזיכרון.
בנוסף הוא בוגר קורס מנחה חשיבה קוגניטיבית במכון ברנקו וייס, קורס מדריכי פולין של יד ושם, תוכנית מנהיגות תקשורתית וציבורית של קרן ברסדמן, וקורס מנהלים בכירים באוניברסיטת הרווארד בבית הספר למנהל עסקים.
בשנת 1999 החל הלר לעבוד כעורך באתר ynet.
בשנת 2001 התמנה לעורך דף הבית ומדור הספורט, ובמסגרת עבודתו פרסם את התבטאויותיו הגזעניות של פיני גרשון כלפי שחקנים זרים במכבי תל אביב.
בשנת 2002 הצטרף למכון ברנקו וייס כמנחה בבתי ספר בלוד, באופקים ובמועצה אזורית חוף הכרמל.
בשנת 2003 הופקד על הקמת "תכלית" - יחידת התוכניות של המכון, שפעלה במסגרות לימודיות פורמליות ובלתי פורמליות לקידום הישגים לימודיים ומוביליות חברתית בקרב אוכלוסיות מוחלשות.
כמנהל היחידה עבדו תחתיו 200 מנחים שהגיעו לכ-12 אלף תלמידים בעשרות יישובים בפריפריה.
במקביל הקים עם אביב קינן ומיקי נבו גרעיני שנת שירות לנוער מהפריפריה.
בשנת 2009 עבר להתגורר בלונדון, בעקבות שליחות של אשתו.
במהלך שהותו היה שותף להקמה וניהול של תוכנית ICU (Israel connect Europe) בשיתוף הפדרציה הציונית, שהעניקה כלים להסברה ישראלית לצעירים תומכי ישראל מ-17 מדינות באירופה.
בנוסף, הנהיג במהלך שהותו בלונדון בהתנדבות את גרעין "צבר" אירופה - תוכנית של תנועת הצופים לעידוד והכנת בני נוער יהודים וישראלים לשעבר לשירות משמעותי בצה"ל, ובשנים 2011–2015 יזם והוביל את המשלחת הבריטית למצעד החיים.
עם שובו לישראל החל להדריך משלחות של משרד החינוך והתאחדות הסטודנטים לפולין, בהן יישם את מסקנות מחקרו בתואר השני על הכשלים פדגוגיים במשלחות.
בשנת 2014 מונה הלר למנכ"ל ארגון מעוז.
במסגרת תפקידו ליווה עם משרד הפנים את מיזם "מקום" למנהיגות במרחב המקומי, את מיזם "ענבר" למנהיגות בכירה במקצועות הבריאות עם משרד הבריאות, ואת מיזם "אדוות" למנהיגות חינוכית בכירה, עם משרד החינוך.
בנוסף, הצטרף הלר ליוזמת "עולים ביחד" לצמצום גזענות בחברה הישראלית באמצעות ייצוג בתקשורת.
במהלך מגפת הקורונה בישראל הוביל את פעילות "מעוז" במשלט הקורונה הארצי, לרבות הקמת השולחן הרב מגזרי של החברה חרדית והערבית, פעילות שזיכתה את הארגון באות הוקרה מממשלת ישראל.
בשנת 2019 מונה ליו"ר התאגיד הלאומי של מכון וינגייט, ובספטמבר 2022 מונה ליו"ר מכון וינגייט, ועמד בראש מועצת המכון שאחראית על ניהולו על פי חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט (מכון וינגייט).
בשנת 1998 הקים הלר עם שלושה מחבריו את מטה המאבק להורדת שכר הלימוד במוסדות ובמכללות, ושימש כיו"ר מטה המאבק בהתנדבות.
המאבק נמשך שישה חודשים וכלל השבתה של הקמפוסים בישראל למשך 40 יום, הפגנות, משא ומתן ושביתת רעב, שהסתיימה לאחר משא ומתן עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בשנת 2021 הקים את תנועת "הרבעון הרביעי" עם אלה רינגל, אורי הרמן ואיתן זליגר, והוא מכהן כיו"ר התנועה בהתנדבות, ומעביר מפגשי סלון, סמינרים והרצאות.
הלר נשוי לפעילה החברתית פולי ברונשטיין.
השניים הורים לשני ילדים ומתגוררים בתל אביב.
הלר מעביר הרצאות בנושא עבודת הדוקטורט שלו, בין השאר במסגרת זיכרון בסלון.
יואב "וינס" גבע , הוא ממציא ומהנדס ישראלי-אמריקאי, מייסד ומנכ"ל לשעבר של חברת YG Acoustics, המתמחה בפיתוח רמקולים ומערכות שמע.
גבע נולד בשם יואב גונצ'רובסקי ב-1977 או 1978 בירושלים לד"ר יעקב גונצ'רובסקי ולד"ר ציפורה ארזי-גונצ'רובסקי, שניהם מרצים באוניברסיטה העברית.
בילדותו גדל בסביבה מוזיקלית - אביו ניגן על גיטרה בס, אחיו היה זמר אופרה והוא עצמו ניגן על קלידים, והחל לבנות רמקולים כתחביב.
הוא למד בתיכון ליד האוניברסיטה, ובמהלך לימודי התיכון, כשהיה בן 15 בלבד, בנה את מערכת הסטריאו הראשונה שלו.
בגיל 18, לפני גיוסו לצה"ל ביקר לראשונה בתערוכת מוצרי האודיו High End Frankfurt.
את שירותו הצבאי עשה כמתכנת ביחידה 8200, ולאחר מכן למד הנדסת חשמל ומדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2002 ייסד גבע, במרתף ששכר באור יהודה, את חברת YG Acoustics, והחל לבנות רמקולים באיכות גבוהה על בסיס אלגוריתמים שפיתח בעצמו.
בשנת 2004 העביר את פעילות החברה לארוודה שבקולורדו, ארצות הברית, ולאחר שעמד בראשה במשך 15 שנה, מכר אותה בשנת 2017 לקרן השקעות פרטיות (פרייבט אקוויטי), אך המשיך לעבוד בה כמהנדס ראשי עד שנת 2020.
בשנים 2022–2024 עבד כמהנדס תוכנה בתחום השמע באמזון, ומאז דצמבר 2024 הוא מהנדס תוכנה בכיר בתחום השמע בחברת מטא.
גבע מחזיק בשלושה פטנטים הרשומים על שמו בתחום טכנולוגיית האודיו, ובמהלך הקריירה שלו זכה ביותר מ-120 פרסים ותארים בתחום האודיו, ביניהם Hi-Fi+ Editor's Choice לשנת 2020, Stereo Sound Grand Prix לשנת 2019 ו-Audio Beatnik Bongos Award לשנת 2019.
גבע נשוי בשנית מאז 2011 לסוניה, והשניים הורים לשני ילדים ומתגוררים בדנוור, קולורדו.
שמות דגמי הרמקולים שפיתח - Anat, Sonja, Hailey ו-Carmel, קרויים על שם בני משפחתו.
גבע הוא הבכור מבין שלושה אחים – אחיו הצעירים הם ד"ר ינאי גונצ'רובסקי, זוכה פרס הדוקטורט המצטיין של האגודה הבינלאומית לחקר כלכלה וחישוב, ויובל גונצ'רובסקי, מייסד ומנכ"ל חברת התוכנה אקודה.
יואב יוחנן קוּטנֶר (נולד ב-18 במאי 1954, ט"ו באייר ה'תשי"ד) הוא עורך מוזיקה ושדרן רדיו ישראלי, מרצה, מבקר מוזיקה ברדיו, בטלוויזיה ובעיתונות.
אביו, מנחם, היה מורה לשיטת אלכסנדר, ומשורר.
בגיל 14, בשנת 1968 החל בלימודים בפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב ובמסגרתה התחנך בגימנסיה הרצליה.
למד עם גבי אשכנזי, נוחי דנקנר ושפי ישי.
בשנת 1972, במהלך חופשה בשווייץ עם חבריו לפנימייה הצבאית לפני גיוסם לצה"ל, נפל קוטנר כשטיפס על הר.
בעקבות התאונה הוא לקה באובדן זיכרון.
במהלך השיקום היה עליו ללמוד קרוא וכתוב מחדש, ולהכיר מחדש את משפחתו וחבריו.
המוזיקה הפכה לאמצעי שעזר לו.
במקום לשרת כלוחם בסיירת מטכ"ל כפי שרצה לפני התאונה, התנדב קוטנר לשרת בגלי צה"ל.
את שירותו הצבאי עשה כעורך מוזיקלי בגלי צה"ל, וקידם רבות השמעת סגנונות מוזיקה שונים מהמקובל באותה עת בישראל, בייחוד רוק מתקדם.
הגיש את הפינה "תו השעה", חידון מוזיקלי נושא פרסים, בתוכנית "נכון לעכשיו", וזכור גם כמי שגילם את דמותו המוטרפת של "פרופסור מקס" בתוכנית הסאטירית "מה יש".
במהלך השנים הגיש בתחנה מרתונים מיוחדים ותוכניות מוזיקה שונות, ביניהן את התוכנית היומית "מוזיקה היום" ואת "ציפורי לילה".
במשך הזמן הפך שמו לשם נרדף למוזיקה האלטרנטיבית העצמאית, שאינה בזרם המרכזי, והוא נהג לא פעם להשמיע בתוכניות שהגיש אמנים לא מוכרים, "אמני מחתרת", ששלחו אליו הקלטות ביתיות.
בסוף דצמבר 2003, לאחר כ-30 שנה, עזב קוטנר את גלי צה"ל כדי להשתתף בהקמת ערוץ מוזיקה 24 בטלוויזיה, שם שימש כעורכו הראשי של הערוץ עד לסוף 2007.
בינואר 2008 חזר קוטנר לרדיו והחל לשדר ברדיו תל אביב תוכנית יומית בשם "האיש הקטן מהרדיו".
בנוסף לכך, שימש כמנהל מחלקת המוזיקה ועורך מוזיקלי ראשי בתחנה.
ביוני 2010, לאחר סיום חוזהו ברדיו תל אביב, חזר קוטנר לשדר בגלי צה"ל תוכנית יומית, הופעות חיות באולפן במסגרת התוכנית השבועית, "הג'אם של קוטנר", ותוכניות מיוחדות המוקדשות להיסטוריה של המוזיקה הישראלית.
באפריל 2022, עבר לשדר ביחד עם יניב תוכנית שבועית בימי שני במקום תוכניתם היומית.
בנוסף, שב להגיש לאחר הפסקה ארוכה, שנכפתה גם בשל מגפת הקורונה, את תוכנית הג'אם השבועית בגלי צה"ל.
עורך ומגיש תוכנית רדיו שבועית בתחנת הרדיו הקצה, החל מיומה הראשון של התחנה בשנת 2012.
"פול מקרטני מת?", תוכנית מיוחדת בה הציג קוטנר הוכחות לאגדה האורבנית, לפיה פול מקרטני, נהרג בתאונת דרכים.
התוכנית שודרה לראשונה ב-1976 בהגשת רם תדמור, ושנה לאחר מכן, 1977, בהגשת משה מורד.
ארבע שנים מאוחר יותר, הפריך את תאוריית הקשר על מותו של מקרטני בתוכנית "פול מקרטני חי" (פרק 53, במסגרת מסע הקסם המסתורי).
התוכנית "פול מקרטני מת?" זכתה בפרס רשות השידור.
"מסע הקסם המסתורי" (1981-82), סדרת תוכניות שתיעדה את תולדות להקת הביטלס.
זכה בפרס מפקד גלי צה"ל לשנת 1981.
"למרות הכל" (1995-97), סדרת תוכניות שתיעדה את הרוק הישראלי.
בשנת 1998 זכה בפרס מפקד גלי צה"ל פעם נוספת, עבור הספיישל "לא הספקנו" עם זאב טנא וחאתם עפרני.
קוטנר הגיש את פינת המוזיקה של התוכנית "זהו זה!" ואת התוכנית "עד פופ" בערוץ הראשון (1988–1990), ערך והגיש את "קול הפופ" (1991) ו"קול הרוק" (1992) בערוץ 2 הניסיוני.
בשנת 1998 יצר את הסדרה התיעודית "סוף עונת התפוזים - סיפורו של הרוק הישראלי" בערוץ 1, ועריכתה זיכתה אותו בפרס תמוז לשנת 1999.
בשנת 2003 היה שותף לצוות שזכה במכרז להפעלת ערוץ המוזיקה הישראלי, ערוץ 24, ושימש עורכו הראשי של הערוץ עד לסוף 2007.
בשנת 2010 החל להנחות בטלוויזיה החינוכית את תוכנית הראיונות "פסקול ישראלי", שבה הוא מארח מוזיקאים ישראלים שונים.
בראשית 2012 יצר וערך עבור ערוץ 8 את סדרת התעודה "האלבומים", העוסקת באלבומי בכורה בולטים ברוק הישראלי.
הסדרה כללה שתי עונות וזכתה לביקורות משבחות.
בשנת 2013 עלו בערוץ 24 שתי תוכניות אולפן בהגשתו ובעריכה משותפת עם דרור נחום.
התוכנית הראשונה, "בחזרה לסוף עונת התפוזים" חזרה לסדרה התיעודית שיצר 15 שנה קודם לכן, והשנייה, "שינויים בהרגלי הצריחה", התמקדה בשינויים שחלו במוזיקה הישראלית במהלך שנות התשעים.
בשנת 2017 היה שותף יחד עם אסף אמיר ואבידע לבני ביצירת הסדרה הדוקומנטרית "שיר אהבה סטנדרטי", ביוגרפיה מוזיקלית על חייו של הזמר אריק איינשטיין, ששודרה בערוץ yes.
הסדרה זכתה בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017 בפרס הסדרה התיעודית הטובה ביותר לשנת 2017.
בשנת 2025 יצר קוטנר את הסדרה "כוורת – נתתי לה חיי", סדרה תיעודית בת שלושה פרקים על הלהקה "כוורת", הסדרה שודרה בכאן 11.
בשנים 1981-1978 היה כתב הטור "צלילים קלים" בעיתון מעריב.
לאחר מכן, עבר לכתיבת טור מוזיקלי בעיתון ידיעות אחרונות.
קוטנר ערך את החלק העברי באנציקלופדיית המוזיקה באתר האינטרנט MOOMA, אשר בוססה על מפעל חייו בתיעוד הרוק הישראלי ברדיו ובטלוויזיה.
החל משנת 2009 כותב טור שבועי בנושא מוזיקה בעיתון ישראל היום.
בשנת 2013 הצטרף קוטנר לצוות המרצים של מכללת BPM ומשמש כמרצה אורח בקורס לימודי הרדיו וכן ב"בלה בלה - בית הספר הישראלי למקצועות הקריינות".
החל משנת 2014, שותף יחד עם מפעל הפיס, בפרויקט לתיעוד יוצרים במוזיקה הישראלית ובזמר העברי, ובהם פזמונאים, מלחינים ומבצעים.
בשנת 2014 זכה קוטנר בפרס אקו"ם על תרומה מיוחדת לקידום ועידוד היצירה הישראלית.
לאחר פטירתו של אריק איינשטיין ניגש קוטנר לאסוף ולערוך את אלבום אוסף השירים הנדירים שהקליט איינשטיין בין השנים 1969–1978 ועוד לא אמרתי הכל שכלל 21 שירים שפורסמו בחלקם בתקליטונים וחלקם לא פורסם מעולם כמו שיר הנושא שהלחין אבנר קנר למילים מאת נתן זך.
החל משנת 2013 מנחה את סדרת המופעים "סיפורים במונו" בבית אבי חי בירושלים, בה מראיין שלל אמנים מכל הקשת המוזיקלית.
החל מאפריל 2020, עם פריצת נגיף הקורונה עבר להעביר את ההרצאות והמפגשים עם הקהל באמצעות ה-Zoom.
קוטנר גם השתתף בתפקידים צנועים בכמה שירים והרכבים.
הוא שיתף פעולה עם מאיר אריאל בשיריו "האיש הקטן מהרדיו" ו"מהפכה" מתוך האלבום "דלתות נפתחות מעצמן", והיה חבר בלהקת קאריזמא (שליוותה את אריאל ב"מסע הבחירות של מאיר אריאל") שם הוגדר תפקידו כנגן כלי הקשה וקולות רקע.
אחד השירים בהם ניגן בהופעה חיה של אריאל היה לילה שקט עבר על כוחותינו בסואץ בשנת 1996.
כמו כן הקים קוטנר את להקת היחיד "להקת ז'ו ז'ו הפלסטית", שבה היה הזמר ונגן כלי ההקשה.
הלהקה הקליטה בשנת 1978 שני שירים: "מהפכה" (עם יזהר אשדות) ו"האיש הקטן מהרדיו" (עם דני בדרוק).
נוסף לכך שיתף קוטנר פעולה עם להקת המכשפות בשם הבדוי "פרופסור מקס": בשנת 1995 הם הקליטו יחד גרסת כיסוי קצרה לשירו של שמוליק סגל "המכשפה", שהופיעה כרצועת בונוס באלבום גרסאות הכיסוי של המכשפות, "מתכסות".
קוטנר היה אחד מאנשי הרדיו הרבים שהשתתפו בהקלטת השיר "חדשות?" באלבום "רדיו בלה בלה" של החברים של נטאשה.
אביו הוא מנחם קוטנר, יליד 1930 בתל אביב.
מלחמת העולם השנייה תפסה את מנחם ואימו בביקור בוורשה ומנחם נשלח לגטו ורשה לשנתיים וחצי, בעוד אמו נשלחה לכלא בברלין.
בשנת 1941 הצליחו האם והבן להשתחרר ולחזור לארץ-ישראל.
לימים ביקש מנחם להיות משורר.
הוא פרסם שירים בהארץ, סיפור במאזנים והוציא ספר שירים בשם "בין פעימות".
בתקופה מסוימת עמד בידידות עם המשוררת יונה וולך.
בנו יונתן היה בין השאר בעל לייבל מוזיקה עצמאי ועורך המוזיקה של ספוטיפיי ישראל, ובנו אוּרי הוא נגן בס שעובד עם רמי פורטיס, שלומי שבן, אסף אמדורסקי ורבים אחרים.
באוגוסט 2021 שיתף קוטנר את המאזינים של רדיו "הקצה", שיצא להפסקה מתוכניתו על רקע התמודדות עם מחלת הסרטן שבה לקה.
אהבה בת חמישים - שירי אהבה עבריים.
שיעור מולדת - שירים על הארץ ודברים על הבית.
הוצאת עם עובד, תשס"ח 2008
מאיר אריאל - עצמאי בשטח, כל השירים (עורך: יואב קוטנר).
יואב לוי (נולד ב-22 באוגוסט 1974) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
לוי נולד וגדל בבני ברק למשפחה דתית-לאומית, שעלתה מתימן וחוותה קשיי קליטה.
ללוי יש שלושה אחים גדולים.
למד בישיבת בני עקיבא בנתניה, סיים את לימודי התיכון בישיבה התיכונית-מדעית בר-אילן בתל אביב ויצא בשאלה.
את שירותו בצה"ל עשה ביחידה מובחרת שפעלה בדרום לבנון וביו"ש.
ב-2002 סיים לימודי משחק בבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי".
במהלך לימודיו זכה במספר מלגות ופרסים.
בשנת 2005 שיחק לוי בהצגה "פלונטר".
לוי השתתף במספר הצגות בתיאטרון הקאמרי ובהן "אמא קוראז'", "עד ראייה", "כובע הקש האיטלקי" (בתפקיד פליקס), "קוויאר ועדשים" (בתפקיד מרצ'לו), "המלט" בתפקיד גילדנשטרן, "פלונטר", מורדי ב"גיבור מעמד הפועלים", סטנלי ב"יומן חוף ברייטון" שני תפקידים (אליהו ושומר) ב"חולה אהבה בשיכון ג'" ו"אל נקמות (בתפקיד ר' אלי).
כמו כן שיחק את גילדנשטרן בהצגה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" מאת טום סטופארד בבימויה של יעל רונן בתיאטרון הקאמרי.
הוא שיחק בהצגות "ע' 17" בתפקיד איתי כרמלי, "זהר" בתפקיד אביהו מדינה, "בעל למופת" בתפקיד יובב לביד, "רומיאו ויוליה" בתפקיד מרקוציו, ובהצגה "אורזי מזוודות" בתפקיד מוטק'ה צחורי.
החל מתחילת 2020 הוא משחק במחזה של חנוך לוין "מתאבל ללא קץ" בתיאטרון הקאמרי.
מתחילת 2023 הוא מגלם את רוי כהן במחזה "מלאכים באמריקה" מאת טוני קושנר.
החל משנת 2009 שיחק בסדרת הטלוויזיה "פולישוק" את הרב יהושע תנדורי, יועץ התקשורת של ש"ס.
ב-2012 השתתף בסרט הקולנוע הישראלי "הנותנת" ובסרט האמריקאי "כוננות עם שחר".
ב-2013 השתתף בסדרת המתח "בני ערובה" ששודרה בערוץ 10.
ב-2014 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "משפחה טובה" בתפקיד אלעד לחמיש, שכנו הדתי של יהב.
ב-2015 גילם את שימי בסדרה "ג'וני ואבירי הגליל", ששודרה ב-yes והשתתף בסרט "ארץ פצועה".
ב-2016 שיחק בסרט "לב שקט מאוד" לצידה של אניה בוקשטיין ובבימויו של איתן ענר.
בנוסף שב לשחק בעונה השנייה של בני ערובה לצד יאיר לוטן ושרון טל.
ב-2018 שיחק בסרטו של אלירן מלכה "הבלתי רשמיים", וב-2019 השתתף בסרט "ימים נוראים" של ירון זילברמן.
ביוני 2019 החל לשחק בסדרת הקומדיה הרומנטית "זה לא הגיל" בתפקיד מייקל, הבוס של טליה.
באותה שנה שיחק בסרטו של יובל אדלר "המורה לאנגלית".
החל מ-2019 הוא משחק בסדרת הטלוויזיה הקומית "שב"ס", בתחילה כעורך דין כושל מהסנגוריה הציבורית, ולאחר מכן כרופא הכלא הכושל אף הוא.
באותה השנה גילם גם את דמותו של דודי, סוכן המוסד הקשוח, בסדרה "דוז פואה".
החל מ-2021 הוא מגלם בסדרה "מותק בול באמצע" של כאן 11 את דמותו של הרב יהושע תנדורי, אשר גילם בזמנו בסדרה "פולישוק".
בנוסף גילם את הפעיל רון ביטון בסדרה "שבאבניקים", את קובי בסדרה "בעלת החלומות" ומשחק גם בסדרה "מנגן ושר" המשודרת ב-yes.
במאי 2021 גילם את דמותו של עוזי משולם בסדרת הדוקו-דרמה של כאן 11 "חידת משולם".
בשנת 2022 שיחק בעונה השלישית של הסדרה "כפולים" לצד מיקי לאון ואורי יניב.
בשנת 2023 השתתף בסדרה "שמיים אדומים" ברשת 13 ובסרט "לרוץ על החול".
יואב צפיר (נולד ב-14 בנובמבר 1968) הוא מפיק טלוויזיה, במאי, עורך, תסריטאי, שחקן ומדבב ישראלי.
צפיר נולד וגדל ברמת השרון כבן בכור ולו שני אחים קטנים.
אביו הוא הקומיקאי טוביה צפיר.
פריצתו הגדולה של יואב צפיר לתודעת הקהל הייתה לפני גיוסו לצבא, כאשר כיכב בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע הישראלי מ-1987, "בלוז לחופש הגדול".
כאשר התגייס לצה"ל התקבל ללהקת הנח"ל, ושירת בה בשנים 1986 עד 1989 (לצד מומי לוי, שרון חזיז, דנה ברגר, אורי הוכמן, תומר שרון, אילה אשרוב, שרון שחל ושי זורניצר).
זו הייתה הפעם הראשונה שבן של חבר בלהקה צבאית (טוביה צפיר) שירת באותה להקה.
בנוסף החל ללמוד לתואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
באוקטובר 1990, החל להשתתף ב"סופשבוע באגף הסגור" - פינה סאטירית בתוכנית "סופשבוע", תוכנית האירוח המרכזית של ימי שישי בערוץ 1, בה גילם דמויות שונות לצד אביו טוביה צפיר, אסנת וישינסקי, מומי לוי, גדי פור ועוד.
במהלך שנת 1992 העלה אותו צוות שחקנים מופע בידור וסאטירה בשם "האגף הסגור".
בסוף 1991 החל לשחק בסדרת הילדים "יום יומן" בערוץ 2 הניסיוני (בתפקיד צ'סטר, בובה ענקית בצורת צ'יטה).
בנוסף שיחק בדרמת הטלוויזיה בערוץ הראשון "כידונים ואורכידאות" כבנם של ריקי גל ואסי דיין.
בתחילת 1992 השתתף בהפקת ענק של ערוץ 4 הבריטי, מיני-סדרה בשם "הגדודים הגדולים" ("The Big Battalions") שהופקה בתקציב כולל של עשרה מיליון דולר בשלוש יבשות.
הסדרה עוקבת אחר חייהן של שלוש משפחות, נוצרית, מוסלמית ויהודית - על פני חמש מדינות, בריטניה, אתיופיה, ערב הסעודית, ירדן וישראל.
העלילה המפותלת והמסובבת מקשרת בין כל הגורלות של הנפשות הפועלות.
בסדרה גילם צפיר את דמותו של קצין ישראלי מצפוני, רגיש ומיוסר, על רקע האינתיפדה הראשונה.
צפיר נבחר לתפקיד לאחר מבחני בד שערכו המפיק והבמאי לעשרות שחקנים ישראלים.
הסדרה צולמה בישראל ובלונדון והשתתף בה גם טוביה צפיר שגילם בה את אביו של יואב.
בשנת 1993 כיכב בסרט "מנת יתר" כחבר של צעירה (לימור גולדשטיין) בת טובים מהמעמד הבינוני-גבוה המתדרדרת לצריכת סמים קשים.
באותה שנה, עם תחילת השידורים המסחריים בערוץ השני, גיוס לצוות שידורי קשת.
בנובמבר 1993, החל להגיש את תוכנית הילדים "סוד כמוס", שבה אחים ואחיות מספרים סודות אחד על השני.
בשנת 1999 שיחק בתפקיד הראשי בקומדיית המצבים "פאזל" ששודרה בערוץ 2.
בשנים 2004–2007 שיחק בסדרה "השיר שלנו" (אותה גם יצר והפיק) בתפקיד רם שגב, עוזרו של אודי שניר (דליק ווליניץ).
בשנת 2012 השתתף בסדרה "עניין של זמן" בתפקיד בעלה של שרון.
משנת 1994 צפיר משמש במאי, עורך ומפיק ראשי בחברת ההפקות "טדי הפקות".
לאורך השנים צפיר הפיק, ביים וערך את תוכניות הטלוויזיה "ייסורי אפרים", "הקומדי סטור", "החרצופים", "שמש", "של מי השורה הזאת?", "כוכב נולד", "נולד לרקוד", "השיר שלנו", "הפיג'מות", "צה"ל 1", "לא נפסיק לשיר", "זה זה או זה זה", "דני הוליווד","תנוחי", "Oboy", "פוראבר" ו"PPS".
צפיר השתתף בדיבוב לסדרות מצוירות רבות, ביניהן: "האופנוברים ממאדים", "חבורת הצב המעופף", "צבי הנינג'ה" (מיכלאנג'לו בעונות הראשונות), "האחים סופר מריו" (מריו) ו"תום סויר".
החל מספטמבר 2013, צפיר הוא הבמאי (יחד עם אמיר אוקרייניץ) והעורך של תוכנית המציאות "הכוכב הבא", המשודרת בערוץ קשת 12. בנוסף, משמש כבמאי המשלחת הישראלית לתחרות האירוויזיון מדי שנה.
לזוג שלוש בנות, הבכורה היא השחקנית והקומיקאית מיה צפיר.
יואב צוקר (נולד ב-31 במרץ 1973) הוא שחקן, מדבב ודוגמן ישראלי ומגיש הפודקאסט "טראש טק".
צוקר שירת בצה"ל כקצין ביחידה מובחרת וכשהשתחרר, הפך לאחד הדוגמנים הידועים בישראל.
הוא השתתף בקמפיינים לפפסי קולה, בורגר ראנץ', פלפל, לי ג'ינס סליו ועוד.
בשנת 1997 נבחר ל"דוגמן השנה", לצד סנדי בר, שנבחרה ל"דוגמנית השנה".
לאחר מכן הנחה במסגרת "זאפ לראשון" במשך 7 שנים את התוכניות:
קופסת הלהיטים עם עופר נחשון.
זאפ קולטורה עם נטלי עטיה.
אילי ולילי עם טל מן.
מסיבת פיג'מות בזאפ עם עדי אשכנזי.
צוקר השתתף בסדרה "רמת אביב גימל", שם שיחק באחד התפקידים הראשיים במשך שלוש עונות.
הוא גילם את תומר, סטודנט לרפואה שבמהלך הסדרה הפך להיות החבר הרציני של שרון (בגילומה של יעל בר זוהר).
הוא גם הנחה תוכניות רבות בערוץ הספורט (כמו "אלוף האלופים" עם בקי גריפין) ובערוץ 2 (כגון תחרות הסופר מודל) ושיחק בסדרות נוספות בתפקידי אורח.
הגיש את תוכנית הספורט "זמן בייג'ינג" לקראת האולימפיאדה בערוץ הראשון.
צוקר הנחה את הגרלות הלוטו של מפעל הפיס, את התוכנית רודפי פרסום בוואלה ואת התוכנית "ספורט ביזנס" בערוץ ONE.
בעבר היה מבעלי המועדון התל אביבי המצליח "האוס אנד פיין" ומבעלי הבר "סלונה" שביפו.
צוקר סיים לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, עבד כמנהל מותג בפרוקטר אנד גמבל, כמנהל שיווק בחברה בינלאומית גדולה ושימש כמנכ"ל חברת "זניט מדיה" מקבוצת פובליסיס ישראל.
בין השנים 2016–2021 שימש כסמנכ"ל החדשנות של חברת Natural Intelligence,, בין השנים 2021–2022 שימש כסמנכ"ל שיווק בחברת הסטארטאפ "PayEm" וכיום משמש כסמנכ"ל שיווק בקרן הון הסיכון Collider Ventures.
בשנת 2017 הועסק כיועץ ניו מדיה בשירות שר המדע אופיר אקוניס.
בשנת 2018 החל לעסוק בדיבוב, כאשר דיבב בהפקות "נוטי נאטס", הדרקון הראשון שלי: העולם הנסתר", "ווילי: מהיר וחייכני", "ברבי וקסם הדולפינים" ו"ברבי: הרפתקאות בבית החלומות".
צוקר נשוי לגילי ואב לשתי בנות..
יואב כ"ץ (נולד ב-21 בנובמבר 1965) הוא סופר, מתרגם, מחזאי ותסריטאי ישראלי.
כ"ץ הוא בוגר המגמה לכתיבה דרמטית בחוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
כתב מספר תסריטים לסרטי טלוויזיה: "עיניים שלי" שזיכה אותו במועמדות לפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 1997, וכן השתתף בכתיבת תסריט הסדרה "ארץ קטנה, איש גדול" בבימויו של אברהם הפנר.
כתב במשך למעלה מחמש שנים עבור תוכניות בערוץ הילדים ובטלוויזיה החינוכית.
כתב את התסריט לסרט בדרך אל החתולים בבימוי חורחה גורביץ', עיבוד לרומן של יהושע קנז וכן היה שותף לכתיבת התסריט לסרט האקשן קרב אוויר מ-2024.
בתיאטרון תרגם ועיבד מאנגלית למעלה מעשרים מחזות.
בין השאר כתב וביים את ההצגה "מהמטבח באהבה" שזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל חיפה להצגות ילדים בשנת 1999.
כ"ץ כתב סיפורים קצרים, שניים מהם זכו במקום הראשון בשנים 1992 ו-1993 בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ".
קובץ סיפוריו "מולטי סיסטם" זכה בפרס קרן מוזס לספרות לשנת 1999; סיפור הנושא מתוך קובץ זה הועלה במסגרת ההצגה "זוגיות" בתיאטרון הבימה.
בשנת 2011 ראה אור הרומן "נתב"ג" בהוצאת עם עובד.
תרגם מאנגלית קרוב ל-100 ספרים (נכון לשנת 2024), בהם רבים מכתביו של המינגוויי שראו אור מחדש בעברית, "הטיגריס הלבן" מאת ארווינד אדיגה, וספרים נוספים.
תל אביב, ידיעות אחרונות, 2000.
תל אביב, ידיעות ספרים, 2015.
יואב יצחק (נולד ב-8 ביוני 1958) הוא זמר ויוצר ישראלי, שהוציא, נכון לשנת 2024, 20 אלבומים, כוללי אלבומי אוסף, ממיטב שיריו.
יצחק התחיל את הקריירה שלו כזמר חתונות וכזמר חימום במועדונים.
הוא שר לפני זמרים כמו זוהר ארגוב, אבנר גדסי וחיים משה, ורכש לעצמו מעמד של זמר מועדונים מבוקש.
בשנת 1984 הוציא מעין אלבום מחתרתי שנשא את השם "דנה".
אלבום זה אינו נכלל ברשימת האלבומים הרשמיים שלו.
בתחילת 1991, בגיל 32, הוציא את אלבום הבכורה שלו "זה הזמן לסלוח" שזכה להצלחה רבה.
באלבום זה השתמש יצחק בחומרים מתקליטו "דנה".
שיר הנושא של האלבום שגם נקרא "זה הזמן לסלוח" שהיה ללהיט, מבוסס על לחן של הלהקה האמריקאית-ארמנית "נייט ארק" לקטע כלי בשם "Picture".
ביולי 1992 הוציא את אלבומו השני - "לאן הולכים כולם", שלא הצליח לשחזר את ההצלחה של קודמו.
בין השירים הקצביים באלבום בלט "נסיכת העיר" (מילים: יואב יצחק, לחן: מאנוס לויזוס, שהתפרסם כלהיט בביצוע של הזמרת היווניה חאריס אלקסיו).
בדצמבר 1993 הוציא יצחק את אלבומו השלישי - "געגועים".
מלבד שיר הנושא, בלטו עוד: "אל תיתני לו" (גרסה עברית של יצחק ל-El Camino של להקת הג'יפסי קינגס), "עורי צפון ובואי תימן" (מ' ול': נועם נתנאל, שעסק בעליית יהודי תימן), ו"הומיה" (מילים: אלי 'קפה' לוי, לחן: טאנוס מיקרוציקוס, שנודע בביצועה של הזמרת היווניה חאריס אלקסיו).
בהקלטות השתתפו בין היתר נחום עושרי בגיטרות, בס, תיכנות תופים, וקלידים, אבי סינגולדה בגיטרה ספרדית, פליקס מזרחי בכינור, אריס נחום בבוזוקי, ויורם לב בכלי הקשה.
במאי 1995 הוציא יצחק את אלבומו הרביעי, "תני ללכת", שאת שיר הנושא שלו כתב והלחין בעצמו, וכן השיר "פני מלאך" אותו כתב אילן גולדהירש ללחנו של סטליוס פוטיאדיס (בעלה של הזמרת גליקריה), האחרון נחל הצלחה רבה.
עוד בלטו באלבום: גרסה עברית של אילן גולדהירש לשיר הנושא של הסרט "The Rose" בכיכובה של בט מילדר, שנקראה "הללויה", וגרסה עברית של יצחק עצמו לשיר "Let Me Roll It" (שנודעה בביצועו של פול מקרטני) ונקראה "איזה לילה".
באפריל 1998 הוציא את אלבומו החמישי - "עד חצי מלכות", ששיר הנושא שלו הצליח והפך לאחד השירים הרומנטיים המזוהים עימו ביותר.
עוד באותה שנה, הקליט יצחק דואט עם שושנה דמארי ובו חידוש ל"זמר נוגה" ('התשמע קולי') לעיבוד והפקה מוזיקלית של מתי כספי במסגרת האלבום "עבודה עברית".
דואט נוסף הקליט יצחק עם לידור יוספי, "השחפים", שהופיע באלבום "ילד אתה עולם" של יוספי.
כמו כן, חידש יצחק את השיר "אמא טובה" לעיבוד של רובי בן-שמעון, במסגרת האלבום "חברים שרים זוהר".
ב-1999 הוציא יצחק את אלבומו השישי - "פני מלאך", שכלל אוסף מחרוזות משיריו.
כמו כן, השתתף יצחק באלבום "דרבוקה ישראלית" (פרויקט שהופק על ידי גל"צ ובו חידושים לקלאסיקות ישראליות על ידי זמרים מהז'אנר המזרחי), ובו ביצע את "הכניסיני תחת כנפך" בגרסת הלחן של נורית הירש, ובעיבוד של תמיר הרפז.
בשנת 2000 הוציא את אלבומו השביעי - "על גג העולם", שמתוכו בלט השיר הקיצבי - "תני חיבוק ילדונת" (מילים: יואב יצחק, לחן: יווני - אלכסנדרוס חריסוורגיס, איריני אלכסנדרקי).