tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקרב על חַלַבּ (2012–2016) התרחש בעיר במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, וחלקים רבים של העיר ספגו הרס מסיבי.
חלקים של העיר עוברים כעת שיקום.
לפי הערכות, 31,000 בני אדם נהרגו בעיר במהלך הסכסוך.
השם חַלַבּ הופיע לראשונה בטקסטים בתחילת האלף השני לפנה"ס בתקופה הבבלית הקדומה.
במקורות שונים נזכרה העיר בשמות "חאלאב", "חאלאפ", "חאלאבה", "חלבה" או "חאלפה", והמצרים והאוגריתים כינו אותה "חלפ".
הסלאוקים כינו את העיר "בראה" וכך היא מופיעה גם במפת פויטינגר מהמאה ה-3. מכאן שמה היווני "ברואאה" (Βέροια).
מהשמות הקדומים נוצר שם העיר בשפות אירופיות: "Alep" בצרפתית, והצורה האיטלקית "Aleppo" שאומצה גם באנגלית וברוסית (Алеппо), וכן שמה בערבית "חַלַבּ" (حلب), בטורקית "Halep" ובכורדית "Heleb".
בפי יהודי העיר היא נקראה "אֲרַם צוֹבָא", על שם אחת מממלכות ארם בסוריה.
שם נוסף שבו העיר מוזכרת בפי היהודים הוא "אחלב"
משמעות השם ומקורו אינם ידועים.
בשפה האמורית "חַלַבּ" פירושו "ברזל" או "נחושת", והעיר נודעה כמקור למתכות אלה.
בארמית "חלאבה" הוא הצבע הלבן, וייתכן שהכוונה היא לשיש הלבן המצוי בסביבת העיר.
אגדה אחרת קשורה לכך שהמילה "חלב" בערבית חופפת להטיית הפועל "לחלוב" בעבר ("הוא חלב").
לפי אגדה זו קשור השם לאברהם אשר חלב את צאנו במקום זה והאכיל את העניים.
העיר מכונה בערבית גם בכינוי "א-שַּהְבַּאא'" (الشهباء), דהיינו, "האפורה", ולפי האגדה זה היה צבע צאנו של אברהם, אך כיום מקובל שמקורו של כינוי זה בצבען האפור של אבני הגיר מהן בנויים בתי העיר.
חַלַבּ שוכנת בצפון-מערבה של סוריה, באזור מישורי עד גבעי, בגובה של כ-390 מטר מעל פני הים.
היא נמצאת במרחק של כ-40 עד 50 ק"מ מדרום וממערב לגבול טורקיה.
המצודה שוכנת במרכזה של העיר וממערב לה זורם נחל קואייק, שנתיבו כיום הוא בחלקו תת-קרקעי.
צורתה של העיר היא כשל עיגול בקוטר של כ-10 ק"מ, והיא מוקפת בכביש היקפי רחב שתוחם את השטח הבנוי הרציף, ומעבר לו משתרעים פרוורים נוספים.
שדה התעופה של העיר שוכן דרומית-מזרחית לה.
חַלַבּ שוכנת במרחק של כ-110 ק"מ מחופי הים התיכון, דבר המכתיב את האקלים בעיר.
זה מתאפיין בקיץ חם ויבש ובחורף גשום וקר.
כמות המשקעים עומדת על כ-330 מ"מ בשנה בממוצע.
ממצאים בתל קארמל הסמוך לחַלַבּ תוארכו באמצעות פחמן-14 לשנת 10650 לפנה"ס, והם מוקדמים לממצאים שנמצאו ביריחו.
אתר העיר עצמה החל להיות מיושב סביב שנת 5000 לפנה"ס.
בתקופת האימפריה האבלאית, ששלטה על רוב שטחה של סוריה באמצע האלף השלישי לפנה"ס, הייתה חַלַבּ עיר ואסלית שלה, ושימשה כמרכז דתי לאל הדד בצפון סוריה.
שמה באותה עת היה חא-לאם.
בתחילת האלף ה-2 לפנה"ס היא הייתה לבירתה של ממלכת ימחד שהקימו האמורים.
ממלכה זו הייתה נתונה להשפעה חורית, והיא הגיעה לשיאה בין 1800 ל-1600 לפנה"ס לערך.
בתקופה זו שלטה ימחד על האזור שבין העיר אללח', סמוך לאנטקיה שליד מפרץ איסכנדרון במערב, לבין העיר כרכמיש שעל נהר הפרת במזרח.
חַלַבּ הייתה למרכז פולחן לאל הדד, אל הגשמים, הסערות והחיים במיתולוגיה הכנענית.
ממלכת ימחד שגשגה עד שהחתים בהנהגת המלך מורשיליש הראשון השתלטו עליה לקראת סוף המאה ה-17 לפנה"ס.
לאחר נפילת הממלכה החתית הקדומה בסוף המאה ה-16 לפנה"ס, השתלטה על האזור ממלכת מיתני החורית בתחילת המאה ה-15 לפנה"ס לכל המאוחר.
במחצית השנייה של המאה ה-14 לפנה"ס שבו החתים בהנהגת שופילוליומש הראשון וסיפחו את אזור חלב אל האימפריה החתית.
החתים נותרו לשלוט באזור גם לאחר התמוטטות האימפריה החתית, וחלב הייתה למרכזה של אחת מהממלכות החתיות החדשות.
השליטה החתית בצפון סוריה באה לסיומה כאשר שלמנאסר השלישי כבש אותה במחצית השנייה של המאה ה-9 לפנה"ס, וסיפח את האזור לאימפריה האשורית.
לאחר האשורים שלטו הפרסים בצפון סוריה החל בסוף המאה ה-7 לפנה"ס, ואלכסנדר הגדול כבש אותה בשנת 333 לפנה"ס.
בתקופה ההלניסטית הוחלף פולחן הדד בפולחנו של זאוס.
העיר נותרה בשליטת הממלכה הסלאוקית עד שבשנת 64 לפנה"ס כבש אותה גנאיוס פומפיוס מגנוס והיא הייתה לחלק מהאימפריה הרומית.
הערבים בהנהגת ח'אלד בן אל-וליד כבשו את העיר מידי הביזנטים לאחר מצור שנמשך שלושה חודשים מיולי עד אוקטובר 637. בסופו של המצור נכנעו הביזנטים והותר להם לעזוב את העיר בשלום.
ב-11 באוקטובר 1138 פקדה את חלב ואת סביבתה רעידת אדמה קשה, ולפי המכון הגאולוגי האמריקאי (United States Geological Survey או USGS) היא מוערכת כרעידת האדמה השלישית בחומרתה בתולדות ההיסטוריה מבחינת מספר ההרוגים.
במאה ה-15 הוערך מספר ההרוגים באירוע בכ-230,000 איש, אך חלק ניכר מתושבי העיר ניצלו כאשר נימלטו מחלב אל האזור הכפרי סביב לה בעקבות רעשים מוקדמים.
לא ניתן להעריך כמה מתושבי העיר מצאו את מותם באירוע, אך העיר נפגעה באורח קשה, וחומות המצודה וחלק ניכר מבתיה קרסו.
ב-1183 כבש צלאח א-דין את העיר והקים בה ממלכה איובית שבראשה עמד נסיך חלב.
ארבעה נסיכים שלטו בנסיכות וב-24 בינואר 1260 כבשו המונגולים בהנהגת הולגו חאן את העיר.
חומות העיר נפלו לאחר לחימה בת שישה ימים ולאחר ארבעה שבועות נוספים נכבשה המצודה.
האוכלוסייה המוסלמית בעיר נטבחה אך המונגולים חסו על הנוצרים בשל כך שעמדו בברית עם האבירים הפרנקים מאנטיוכיה.
המונגולים הפקידו את השלטון בעיר בידי הנסיך האיובי של חומס, והמשיכו במסעות כיבושיהם דרומה לעבר דמשק, אותה כבשו בתחילת חודש מרץ.
אולם חמישה חודשים לאחר מכן יצאו הממלוכים במשלחת צבאית ממצרים וכבשו את דמשק מידי המונגולים ב-8 בספטמבר 1260. כחודש לאחר מכן השתלטו הממלוכים גם על חלב, והציבו בראשה מושל מטעמם.
המונגולים ניסו להשתלט על העיר מחדש בחודש דצמבר 1260, אך ללא הצלחה.
המונגולים לא אמרו נואש, וב-1271 שבו ותקפו את חלב ממעוז כוחם באסיה הקטנה שמצפון.
הם כבשו את חלב, ונסוגו רק כאשר ביברס הגיע לעיר בראש צבאו, אולם עשר שנים לאחר מכן, ב-1280 שוב נכבשה העיר בידי המונגולים.
חלב שוחררה על ידי הממלוכים זמן קצר לאחר מכן, והוקמה מחדש ב-1292.
בנובמבר 1400 הגיעו צבאותיו של טימור לנג אל שערי העיר.
לאחר קרב שנערך במישור בפתח העיר והוכרע בזכות בוגד מבין הממלוכים בתוך פחות משעה, נפלה העיר לידי המונגולים:
חודש לאחר מכן עזב טימור לאנג את העיר והמשיך דרומה אל דמשק, ועם נסיגת המונגולים מהמזרח התיכון שבו הממלוכים לשלוט בעיר.
ב-1517 כבשו העות'מאנים את חלב, ו-880 שנות שלטון ערבי בעיר באו לקיצן.
באותה עת התגוררו בעיר כ-70,000 תושבים.
אף שהייתה לבירת מחוז באימפריה, לא נודעה לחלב חשיבות רבה בתקופה זו, שכן דרכי המסחר בין אסיה לאירופה הועתקו לנתיבים הימיים.
את העיר פקדו מספר מגפות דבר ומגפת כולרה ב-1823, ורעידת אדמה קשה הסבה לה נזקים ב-1822. מכה נוספת ניחתה על כלכלת העיר עם פתיחתה של תעלת סואץ ב-1869. ב-25 באוקטובר 1918 נכבשה חלב על ידי הכוחות הבריטים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה והתמוטטות האימפריה העות'מאנית, הייתה חלב לחלק מהמנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון.
המנדט הצרפתי חילק את סוריה לחמש יחידות שלטוניות, וצפון סוריה היה ל"מדינת חלב" (État d'Alep; دولة حلب).
ישות זו התקיימה בין ספטמבר 1920 ל-1925 ובירתה שכנה בחלב.
בתקופה זו ידעה העיר פריחה מחודשת, והקהילה היהודית כמו גם הקהילות הנוצריות השונות, שהיוו ביחד כשליש מתושבי העיר, שגשגו.
בראש המדינה עמדו המושל הצרפתי וועדה בת ארבעה חברים שהופקדו על ענייני הפנים, המשפט, המסחר וחקלאות והאוצר.
ועדה זו בוטלה ב-1923 כאשר הצרפתים הכריזו על הקמתה של "הפדרציה הסורית" (la Fédération Syrienne) שאיחדה שלוש ממדינות המנדט: חלב, דמשק והמדינה העלווית.
הפדרציה הפכה למדינת סוריה (l'État de Syrie) ב-1 בינואר 1925 ובירתה נקבעה בדמשק.
צעד זה נטל מחלב את חשיבותה כמרכז שלטוני, והתפתחותה נבלמה.
מכה נוספת לכלכלה המקומית ניחתה על העיר כאשר הצרפתים ויתרו על סנג'ק אלכסנדרטה שהיה למדינת האטיי ב-1937, ולאחר מכן סופח לטורקיה ב-1939. סוריה הכריזה על עצמאותה ב-1941 אך רק ב-1 בינואר 1944 הוכרה כרפובליקה עצמאית.
בתחילת 2011 פרצה מלחמת האזרחים בסוריה, אך במשך אותה שנה נשמר השקט בחלב, למעט מספר הפגנות מטעם המורדים והשלטון המרכזי.
ב-10 בפברואר 2012 התפוצצו בעיר שתי מכוניות תופת מחוץ למתקני צבא ומודיעין, 28 איש נהרגו ומאות נפצעו.
ב-18 ביולי 2012 התפוצצה מכונית תופת ברובע מגורים, וגרמה למותם של שלושה בני אדם ולעשרות פצועים.
מאז יולי 2012 העיר הייתה מחולקת בין המורדים במזרחה לבין המשטר במערבה.
ב-24 ביולי 2012 פתח צבא סוריה במתקפה כבדה נגד מעוזי המורדים בעיר, והיא הייתה לזירת קרבות בין הצדדים הניצים.
ב-4 באוגוסט 2012 הפציצו מטוסי חיל האוויר הסורי מספר שכונות בעיר.
בינואר 2013 השתלט ארגון הטרור הסלפי ג'בהת א-נוסרה על חלק מהעיר, והנהיג בה את חוקי השריעה.
לפי דיווחים, בשנת 2013, כעשרה בני אדם נהרגו בעיר בכל יום.
בתחילת פברואר 2016 פתח צבא סוריה במתקפה על המורדים בחלב, בליווי הפצצות של חיל האוויר הרוסי, והטיל מצור על העיר.
כ-500 תושבים נהרגו, ועשרות אלפים הפכו לפליטים וברחו מהעיר לגבול טורקיה.
ביולי 2016 השלימו כוחות הממשלה את כיתור העיר, וניתקו את כל קווי האספקה של המורדים.
אולם ב-6 באוגוסט הצליחו המורדים לפרוץ את המצור.
הלחימה נמשכה בהפצצות כבדות של צבא סוריה על העיר, שהביאה בהדרגה לכיבוש רוב חלקי העיר בידי צבא סוריה, בסיוע צבא רוסיה וחזבאללה.
ב-12 בדצמבר השלימו כוחות הנשיא בשאר אל-אסד את כיבוש העיר, לאחר שכבשו את שש השכונות הנותרות שבהן שלטו ארגוני המורדים.
באותו יום ביצעו חיילים בצבא אסד וכוחות חזבאללה מעשי טבח ונקמה בשכונות המזרחיות שהיו בשליטת המורדים, ורצחו כ-200 איש.
לאחר הכיבוש עסקו הכוחות הסורים בפינוי מוקשים, ונתמכו בגדוד של 400 חיילי המשטרה הצבאית של רוסיה, שעסקו באבטחה ושמירת הסדר בעיר, סיוע לכוחות הסורים, אבטחת אנשי מרכז התיאום ואנשי הרפואה הרוסים הפועלים בעיר.
בפברואר 2017 החלו להיראות סימנים ראשונים לשיקום, משחודש קו הרכבת בעיר ועסקים החלו להיפתח מחדש.
ב-15 באפריל 2017 אירע פיצוץ עז של מכונית תופת סמוך לחלב, בו נהרגו יותר מ-126 איש (ביניהם כ-80 ילדים) ונפצעו עוד 55 אנשים.
בנובמבר אותה שנה נערך פסטיבל קניות במטרה לקדם את התעשייה העירונית.
בפברואר 2018, לוחמי היחידות להגנת העם נסוגו מהעיר כדי לבלום מתקפה של צבא טורקיה, מה שאפשר לכוחותיו של אסד לכבוש מחדש מחוזות שהיו בשליטתם בעבר.
בפברואר 2020 כוחות הממשלה כבשו את המאחזים האחרונים של המורדים במערב העיר חלב ובכך כבשו את העיר כולה והשיגו שליטה מלאה עליה.
בנובמבר 2024, פתחו המורדים במתקפה באזור שגרמה לנפילתה לידי האופוזיציה הסורית.
כלכלתה של חלב מבוססת על העורף החקלאי שלה, ועל עיבוד ויצוא גידולים חקלאיים כמו חיטה, כותנה, זיתים, פיסטוק (או "פיסטוק חלבי") וכן כבשים.
בשנות בצורת תושבי הכפרים והעיירות מעמק הזהב, עוזבים אותם ומגיעים לעבוד בעיר בעיקר מאזור העיירה תדף ומהעיר אל באב הנמצאות במרחק כ-35 קילומטרים מצפון מזרח לחלב.
בנוסף לכך היא משמשת כמרכז למנהל ולשירותים במחוז חלב.
על בסיס אגם אסד המלאכותי, שנוצר על ידי סגירת סכר טבקה בשנת 1974, מבוססת תשתית חקלאות ודיג.
העיר נודעת בתעשיית הסבון שלה שזכה לשם "סבון חלבי" (صابون حلبي; Savon d'Alep).
הסבון מופק משמן זית, ער אציל, נתרן הידרוקסידי ומים, והוא מיוצר בעיר בשיטה מסורתית מאז העת העתיקה.
סבון חלב נחשב לסבון המוצק העתיק ביותר בעולם, והוא התפשט במשך מאות שנות סחר ברחבי אגן הים התיכון.
נוסף על חלב מיוצר הסבון בעיקר במרסיי שם הוא מוכר כ"סבון מרסיי" (Savon de Marseille).
ייצור הסבון מתחיל בחודש נובמבר כאשר שמן הזית מופק מהזיתים, ובסיום התהליך מתקבל סבון ירקרק המונח להתייבש באוויר הפתוח משך תשעה חודשים לפחות.
בתקופה זו הופך הסבון לחום, ורק חלקו הפנימי שומר על צבעו הירוק המקורי.
הוא משווק בצורת קוביות סבון שעליהם מוטבע שם היצרן.
מסילת הרכבת החיג'אזית הגיעה לחלב מצפון ב-1906, וב-1912 הושלם חיבור העיר דרומה לדמשק.
הנהלת חברת הרכבות הסורית (Chemins de Fer Syriens או CFS) שוכנת בחלב, וכיום פוקדות אותה רכבות בינלאומיות מאיסטנבול ומטהראן המופעלות על ידי חברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית.
מסילות רכבת מחברות את העיר דרומה לדמשק, לחמאת ולחומס, מערבה ללטקיה ולחוף הים התיכון, מזרחה לעמק הפרת ולעיר קמישלי וצפונה לעבר הגבול הטורקי.
דרומית-מזרחית לחלב שוכן שדה התעופה הבינלאומי חלב (مطار حلب الدولي).
השדה משמש כבסיסה המשני של חברת הדגל הסורית סיריאן איירליינס, ויוצאות ממנו טיסות לרחבי המזרח התיכון ולאירופה.
בשדה ארבעה שערי עלייה למטוס באמצעות גשרי עלייה למטוס, והוא מסוגל לטפל בתנועת נוסעים שנתית של כ-1.5 מיליון נוסעים.
שדה התעופה נסגר בינואר 2013 בשל מלחמת האזרחים.
בעקבות השתלטות הממשלה על מזרח העיר, יצאה טיסת ניסוי משדה התעופה ב-6 בינואר 2017, לראשונה מזה 4 שנים, לפני פתיחה מלאה של שדה התעופה.
רוב תושבי העיר הם מוסלמים סונים, רובם ערבים והיתר כורדים, אך בעיר ייצוג ללאומים רבים, ובהם צ'רקסים, אלבנים, ארמים, בוסנים, בולגרים, צ'צ'נים, קברדינים וטורקים.
בעיר אוכלוסייה נוצרית ניכרת, ופועלות בה מספר קהילות נוצריות מזרחיות, בעיקר של הכנסייה האפוסטולית הארמנית ושל הכנסייה הסורית-אורתודוקסית.
בחלב התקיימה נוכחות יהודית מאז סוף תקופת בית ראשון, ולפני קום מדינת ישראל מנתה הקהילה כ-17,000 איש.
מאז ועד סוף המאה ה-20 עזבו היהודים את חלב טיפין טיפין, וכיום מתגוררות בה משפחות יהודיות בודדות .
"אוניברסיטת חלב" (جامعة حلب) היא אוניברסיטה ציבורית, והיא השנייה בגודלה במדינה.
תחילתו של המוסד בהקמתה של הפקולטה להנדסה בעיר ב-1946, וזו הייתה שלוחה של אוניברסיטת דמשק, האוניברסיטה היחידה בסוריה באותה עת.
האוניברסיטה נוסדה ב-1960 מכוח חוק שהתקבל ב-1958 ולפקולטה להנדסה נוספה פקולטה לחקלאות.
כיום כוללת האוניברסיטה 20 פקולטות בסך הכל, ובהן פקולטות לאדריכלות, הנדסה בתחומים שונים, רפואה, מדעים, כלכלה, רוקחות, משפטים, אמנות, מדעי הרוח ולחינוך.
בנוסף מסונפים לאוניברסיטה שלושה בתי חולים.
"האוניברסיטה הפרטית למדע ולאמנות" (جامعة العلوم والفنون; Private University of Science and Arts או PUSA) החלה לפעול ב-25 באוקטובר 2003 ובמסגרתה פקולטות להנדסת בניין, לאמנות ולארכאולוגיה.
עוד פועלות בעיר אוניברסיטת קורדובה הפרטית, אוניברסיטת א-שהבאא, "האוניברסיטה הערבית-אמריקאית לטכנולוגיה" (The Arab American University for Technology או AAUT), ושלוחה של "אוניברסיטת אל-איתיחד" (جامعة الإتحاد).
ענף הספורט הפופולרי בעיר הוא הכדורגל.
בעונת 2007–2008 שיחקו שתי קבוצות מהעיר בליגה הסורית העליונה (الدوري السوري): קבוצת אל-איתיחאד (الاتحاد) שנוסדה ב-1953 ואשר זכתה באליפות המדינה שש פעמים, וקבוצת אל-חוריה (الحرية) שנוסדה ב-1952 ואשר זכתה באליפות המדינה בשתי הזדמנויות.
האצטדיון הבינלאומי בחלב (ستاد حلب الدولي) נחשב לאצטדיון הלאומי בסוריה, הוא נחנך בשנת 2007 ובו מקומות ל-61,000 צופים.
אצטדיון נוסף בחלב הוא אצטדיון אל-חמדאניה (ستاد الحمدانية) ובו 18,000 מקומות ישיבה ו-7,000 מקומות עמידה.
בלב העיר העתיקה שוכן המוזיאון הלאומי של חלב שהוא מוזיאון לארכאולוגיה ואמנות מודרנית.
המוזיאון נפתח ב-1931. בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, המוזיאון נסגר למבקרים.
העיר העתיקה של חלב מוקפת חומה באורך של כחמישה ק"מ וצורתה היא כשל ריבוע שכל אחת מצלעותיו היא באורך של כ-1.5 ק"מ.
שטחה כ-2 קמ"ר, אך יחד עם הרבעים העתיקים שמחוץ לחומות, היא משתרעת על שטח של 3.55 קמ"ר, ואורכם הכולל של רחובותיה וסמטאותיה מגיע לכ-300 ק"מ.
בין שנות ה-50 לשנות ה-70 נהרסו חלקים גדולים מהרובע העתיק כדי לפנות מקום לדרכים חדשות ולבתי מגורים, ושטחה המקורי של העיר העתיקה הצטמצם מ-4.18 קמ"ר לשטחה הנוכחי.
עובדה זו עיכבה את הכרזתה של העיר העתיקה כאתר מורשת עולמית מ-1978 עד 1986, ועד שניתנו התחייבויות מתאימות להפסקת ההרס ולשימור הקיים.
מאז שנות ה-90 נעשים מאמצים לשימור ולשחזור הרובע לפי תוכנית שזכתה בשנת 2004 בפרס מטעם אוניברסיטת הרווארד.
מצודת חלב (قلعة حلب) שוכנת בליבה של העיר העתיקה.
היא מתנשאת לגובה של כ-50 מטר מעל סביבתה, וצורתה כשל אליפסה באורך של 295 מטר ממזרח למערב, וברוחב של 170 מטר מצפון לדרום.
היא מוקפת בחומות ובמגדלי שמירה בגבהים משתנים, ובחפיר רחב ועמוק ברוחב של כ-80 מטר.
החפיר עמוק מהשטח המקיף את המצודה בכ-20 מטר, ועל מדרונותיו העולים אל המצודה ניצבים שני מגדלי שמירה קדמיים: האחד מדרום למצודה והאחר מצפון לה.
גשר בודד מוביל אל המצודה מעל לחפיר בצידה הדרום-מערבי ומסתיים במבנה השער הפנימי.
דברי ימיה של המצודה שלובים בתולדותיה של העיר, וגילה יותר מאלפיים שנים.
במקום שכן מקדש חתי שהוקם בסוף האלף ה-2 או בתחילת האלף ה-1 לפנה"ס.
לאחר כיבוש חלב בידי אלכסנדר מוקדון, היא נשלטה בידי סלאוקוס הראשון, ובתקופה זו החל ביצורה של המצודה והוקמו חומותיה הראשונות.
אל התל הוביל רחוב מקורה באכסדרה שקישר בינה לבין העיר ההלניסטית ממערב.
הביזנטים הקימו במצודה כנסיות וחפרו במצודה בארות מים.
הם הפכו אותה למרכז מבוצר וחזק, והערבים צרו עליה משך שלושה חודשים בשנת 637, עד שהביזנטים נכנעו.
חשיבותה של המצודה גברה בתקופת מסעי הצלב, עת שימשה כמעוז מוסלמי כנגד הצלבנים.
עיקר התפתחותה של המצודה היה במאה ה-12 ובמחצית הראשונה של המאה ה-13. תחילה נוספו לה הארסנל ושני המגדלים החיצוניים.
לאחר מכן הוקמו בה מאגר מים, מגרש מרוצים, שני אולמות אחסון גדולים לדגנים, ומעבר סתרים תת-קרקעי שהוביל מהמצודה צפונה.
שתיים מהכנסיות הביזנטיות הוסבו למסגדים, ובתקופה זו נבנו גם מבני השער של המצודה, המקושרים זה לזה בגשר הנשען על קשתות.
במבנה השער הפנימי הוקמו חמישה אולמות מקורים בקמרון חבית ששלושה שערי ברזל חצצו ביניהם.
החפיר הועמק וצופה במשטח אבן ומולא במים.
במצודה נחפרו מערות ששימשו כבית כלא והוקם בה קסרקטין.
בעשור הראשון של המאה ה-13 התפתחה המצודה לארמון איובי מבוצר, שכלל גנים ובתי מרחץ.
מארמון זה השתמר, בין היתר, שער הכניסה המעוטר באבנים שחורות ולבנות ובקשת השער המעוטרת בצורת כוורת .
ב-1260 הרסו המונגולים את חומות המצודה ואת רוב בנייניה, אך הממלוכים שבו והקימו אותה בסוף המאה ה-13. טימור לנג שב והרס את המצודה עד היסוד ב-1400, והיא נבנתה מחדש החל ב-1415. בין היתר הוקמו מחדש שני מגדלי השמירה החיצוניים והארמון הממלוכי על אולם הכס שבו החליף את הארמון האיובי.
המצודה איבדה את חשיבותה הצבאית בתקופה העות'מאנית, והוקמו בה מספר בתי מגורים.
עם זאת חיל מצב עות'מאני וחיילים יניצ'רים המשיכו וחנו במקום.
במצודה נעשו מספר שיפוצים במשך תקופה זו אך לא נוספו לה מבנים חדשים.
המצודה ניזוקה ברעידת האדמה שפקדה את העיר ב-1822, וב-1831 הקים אבראהים פאשא קסקרטין בצידה הצפוני של המצודה, תוך שהוא עושה שימוש בחומרי המבנים שנהרסו ברעש האדמה.
קסרקטין זה משמש כיום בחלקו כמוזיאון מצודת חלב ומוקרן בו סרט על אודות האתר.
בתקופת המנדט הצרפתי המשיכה המצודה ושימשה למגורי חיילים, אך בד בבד החלו הצרפתים לערוך את הסקר הארכאולוגי הראשון בתל.
לאחר עצמאות סוריה, נעשו מאמצים רבים לתחזק ולשחזר את המצודה.
תיאטרון מודרני הוקם במקום ב-1980 ואולם הכס הממלוכי שוחזר.
ב-1999 העניקה קרן אגא חאן לתרבות סיוע לשיפוץ המצודה, וטקס הענקת פרס אגא חאן לאדריכלות נערך בה בשנת 2001.
במסגרת החפירות באתר התגלו בו שרידי המקדש לאל הדד.
השרידים העיקריים שנמצאו הם מהמאה ה-9 לפנה"ס, אבל הממצאים הראו שרידי מקדש מהאלף השני לפנה"ס, שנהרס ונבנה מחדש לאורך השנים.
באוגוסט 2012 הופצצה המצודה על ידי כוחותיו של בשאר אל-אסד וניזוקה קשה.
שערי המצודה פוצצו בהתקפת טילים, וחיילי צבא סוריה השתלטו עליה וניצלו את חרכי הירי להתגוננות.
ארכאולוגים הזהירו כי הלוחמה בעיר .
בחומות העיר קבועים כיום שבעה מתוך שמונה שערים ששכנו בה עד המאה ה-20:
"באב אל-חדיד" (باب الحديد – "שער הפלדה" – נקודה A במפה) ניצב בפינה הצפון-מזרחית של העיר וצורתו הנוכחית הוענקה לו ב-1509. הוא זכה בשמו בשל כך ששכן סמוך לרובע הנפחים.
"באב אל-אחמר" (باب الأحمر – "השער האדום" - נקודה B במפה) ו"באב א-נראב" (باب النراب – "שער הסכין" – נקודה C במפה) ניצבים מדרום לו לאורך החומה המזרחית.
"באב אל-מקאם" (باب المقام - "שער מקאם" - נקודה D במפה) ניצב במרכזה של החומה הדרומית מאז שנת 1230, ודרכו עברה הדרך מהמצודה אל מקאמאת.
הוא עוצב בפאר ונראה כי שימש לצרכים טקסיים ולמעבר תהלוכות, ולא לצרכים צבאיים.
דבר זה מוסק מכך שאין בו מגדלי שמירה, יש בו שלושה פתחים במקום פתח בודד, והדרך העוברת דרכו היא בציר ישר ללא פניות.
"באב קינסרין" (باب قنسرين – "שער קינסרין" – נקודה E במפה) נקרא על שם קינסרין אליה הוביל.
הוא הוקם במאה ה-10 ושופץ לחלוטין ב-1256 כאשר האזור הדרום-מערבי של העיר חודש.
משני צדדיו ניצבים שני מגדלים - המערבי מתנשא לגובה של 18 מטר וגובהו של המזרחי הוא 26 מטר.
הקשת בראש השער היא בסגנון איובי והפתח מוביל למספר חדרים שתקרתם עשויה בצורת קמרון צולב.
החדרים ערוכים סביב חצר מרכזית ובה באר, מאגר מים טחנות קמח ושמן.
בשער שוכן גם מקום פולחן קטן.
"באב אנטקיה" (باب انطاكية – "שער אנטקיה" – נקודה F במפה) קיבל את שמו מהעיר אנטקיה שבטורקיה, אליה הוא פונה.
הוא ניצב במרכז החומה המערבית של העיר, והוא אחד משעריה העתיקים.
הוא נבנה במאה ה-10 במקום בו ניצב שער קודם ושוחזר מספר פעמים לאחר מכן ועד 1422. משני צדדיו של השער שני מגדלים ובדרומי מקום פולחן.
"באב אל-פרג'" (باب الفرج – "שער הגאולה" – נקודה G במפה) המכונה גם "שער גן עדן" שכן בפינה הצפון-מערבית של העיר העתיקה, אך נהרס ב-1904 ופינה את מקומו לרחבה גדולה הנושאת את שמו.
מאז 1978 נערכות עבודות לשיקומו של האזור.
"באב א-נאסר" (باب النصر – "שער הניצחון" – נקודה H במפה) שוכן במרכז החומה הצפונית של העיר, ובמקור נקרא "באב אל-יהוד" (שער היהודים) בשל כך ששכן בסמוך מצפון לרובע היהודי.
ב-1212 נבנה השער מחדש והמעבר הישיר דרכו פינה את מקומו לשורה של חדרים המחייבים את העוברים דרכו לפנות מספר פעמים.
בתקופת השלטון העות'מאני נפער פתח בשער כדי לאפשר מעבר כלי רכב.
המסגד הגדול (الجامع الكبير) או מסגד אומיה (جامع أمية - מפה - 6) הוא המסגד החשוב בעיר, והוא שוכן בסמוך ממערב למצודה.
הוא הוקם בתקופת בית אומיה והושלם בשנת 715, במקום בו ניצבו אגורה הלניסטית, מקדש רומי ולאחר מכן הגן של הקתדרלה הביזנטית שהוקדשה לפלוויה יוליה הלנה, אמו של הקיסר קונסטנטינוס.
ב-1159 כילתה שרפה את המבנה, והוא הוקם מחדש ב-1169. מחוץ למסגד שכן מינרט רבוע בגובה של 45 מטר, אשר נהרס ב-24 באפריל 2013 במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
המינרט שופץ לראשונה ב-1090, והוא עוטר בכתובות בכתב כופי ובדוגמאות של קשתות ועמודים.
המסגד נבזז על ידי המונגולים ב-1260 ויסודותיו התערערו במשך השנים כתוצאה משריפות ומרעידות אדמה.
לאחרונה שוקם המסגד בשנת 2003.
המסגד ערוך סביב חצר גדולה באורך של כ-80 מטר וברוחב של כ-50 מטר.
החצר מרוצפת באבנים שחורות ולבנות הערוכות בדוגמאות גאומטריות, ולאורכה ארקדה.
במרכזה שני אגני טהרה, ואולם התפילה המרכזי שוכן מדרום לה, ובו מינבר מעץ מהמאה ה-15 ומחראב מעוטר.
לצידו של המיחרב חדר קטן שבו לפי המסורת שמור ראשו של זכריה, אביו של יוחנן המטביל.
התקרה מתקופת הממלוכים עשויה מקמרונות צולבים וכיפה קטנה מונחת במרכזה.
מסגד ומדרסת פירדאוס שוכנים מחוץ לחומות העיר, דרומית-מערבית ל"באב אל-מקאם" (מפה - D).
המבנה הוקם על ידי האיובים ושגשג במאה ה-13. הבניין נושא אחת-עשרה כיפות, וארבע כניסות הוליכו אליו בעבר, אך כיום שלוש מהן חסומות.
הכניסה המזרחית מובילה אל פרוזדור מקורה בקמרון חבית הנפתח אל חצר מרכזית בצורת מלבן.
סביב החצר ארקדה מצידה המזרחי, המערבי והדרומי, וזו מובילה לשלושה אולמות מגורים גדולים.
האולם הדרומי משמש כמסגד ובו מחראב עשוי משיש לבן, פורפיר אדום ודיוריט ירוק.
מול המסגד שוכנים שני חדרי הלימודים ובאחד מהם שלוש נישות חצובות בקיר המשמשות להנחת ספרי הלימוד.
מדרסת הלווייה (מפה - 1) נוסדה ב-1123 במקום בו שכנה קתדרלת פלוויה יוליה הלנה הביזנטית.
עד שנה זו שכנו הקתדרלה והמסגד הגדול הצמוד לה ממערב, זו לצד זה, אך אז שונה ייעודה של הקתדרלה והיא הפכה למדרסה.
במרכז המבנה חצר פנימית המוקפת במגורי התלמידים ובצידה המערבי נמצא אולם תפילה נושא כיפה.
אולם זה הנתמך בשמונה עמודים בסגנון קורינתי הוא החלק היחיד ששרד ממבנה הקתדרלה המקורי, והוא מתוארך למאה ה-5. המיחרב המעוטר הוא משנת 1245. מדרסת סולטאניה (מפה - 5) מהמאה ה-13 שוכנת בסמוך מצידה הדרום-מערבי של המצודה, והיא מצטיינת במיחרב המעוטר שלה.
מדרסת מוקדמיה שימשה גם היא ככנסייה עד 1123 ואז הפכה למסגד.
ב-1168 שינה המבנה את ייעודו בשנית והיה למדרסה.
השוק בחלב מקורה בקשתות אבן, ואורך סמטאותיו מגיע לכ-30 ק"מ.
בעבר נחשב למוקד הסחר החשוב ביותר במדינה, והוא נחלק לשווקים ייעודיים לביגוד, זהב, חוטים ולתבלינים.
בשוק ממוקמים מספר חאנים המשמשים גם הם כמרכזי מסחר.
חאן אל-גומרוק ("חאן המכס" - מפה - 9) הוא הגדול בחאנים של חלב.
הוא הוקם ב-1574 ושימש כנציגות המסחרית והבנקאית של הסוחרים ההולנדים, הצרפתים והבריטים.
כמקובל בחאנים דומים הוקדשה קומתו הראשונה למסחר והשנייה למגורים.
הכניסה אל המבנה היא בצידו הצפוני והיא מובילה אל חצר שבמרכזה רחבת תפילה מקורה.
כיום שוכנות בחאן כ-250 חנויות.
חאן אל-נחאסין ("חאן נפחי הנחושת") משמש כיום כקונסוליה הבלגית.
חאן אל-וזיר (خان الوزير - "חאן הווזיר") נבנה כאכסניית דרכים במאה ה-17, והוא שוכן בצמוד ממערב למצודה.
חלק ממנו נהרס בעת המנדט הצרפתי כדי לפנות מקום לכביש, אך לאחרונה הוא שוחזר.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה נשרפו חלקים מהשוק.
הרובע הנוצרי של חלב, הידוע גם כ"רובע ג'דיידה" (جديدة - "החדשה"), שוכן בחלקה הצפון-מערבי של העיר העתיקה, סמוך ל"באב אל-פרג'" (מפה - G), ובו מספר כנסיות.
הכנסייה המרונית המוקדשת לאליהו הקדוש (מפה - 17), היא כנסייה קתולית מזרחית מרונית אשר הוקמה בשנת 1873. למבנה שני מגדלים וכיפה גדולה לבנה, ופעמוניה מנגנים את נעימת אווה מריה אחת לרבע שעה.
בחזית הכנסייה ניצב פסלו של הארכיבישוף ירומאנוס פארהט אשר ייסד את הספרייה המרונית בעיר.
כנסיית עמנואל הארמנית (מפה - 15) היא כנסייה ארמנית שהוקמה בשנת 1852, אך המבנה הנוכחי הוא מ-1923. כנסייה ארמנית נוספת היא כנסיית המרטירים השוכנת ברובע סולמניה בעיר.
הקהילה נוסדה ב-1931 ומבנה הקבע שלה הוקם ב-1965.
יהודים ישבו בחלב כבר בסוף תקופת בית ראשון.
לפי המסורת המקומית, תחילתה של הקהילה היהודית בעיר בכיבוש ארם בידי יואב בן צרויה שר צבאו של המלך דוד.
הנוסע בנימין מטודלה ביקר בעיר ב-1173 ורשם אודותיה:
במקום אחר הוא נוקב במספר 1,500 וייתכן שהכוונה היא למספר המשפחות.
במהלך המאה ה-13 פעל בעיר רבי יהודה אלמדארי.
מצבם של היהודים לאורך הדורות השתנה בהתאם לשלטון בעיר.
בתקופות מסוימות כמו במאה ה-10 ומאוחר יותר, בעת השלטון העות'מאני, זכו היהודים למעמד טוב.
בתקופות אחרות כמו בעת השלטון הממלוכי, הוטלו עליהם גזרות.
כך, בתחילת המאה ה-14, חוקקו הממלוכים חוקים האוסרים על היהודים והנוצרים לשמש בתפקידים ציבוריים, ובשנת 1327 הפכו את בית הכנסת הראשי למסגד.
טימור לנג, שכבש את העיר בשנת 1400, ערך טבח ביהודי חלב שהסתתרו בבתי הכנסת.
הקהילה הצליחה להשתקם רק במחצית השנייה של המאה ה-15, ובתחילת המאה ה-16 הגיעו לעיר יהודים מגירוש ספרד.
רבהּ של חלב כונה "ראש על אר"ץ רבה" (מליצה על , כשאר"ץ הוא קיצור לשם העיר ארם צובא).
במאה ה-18 הקהילה גדלה ולבית הכנסת הגדול נוסף בשנת 1734 אגף תפילה נפרד ליהודים ספרדים דוברי לאדינו.
במאות ה-17 וה-18 היגרו לחלב יהודים עשירים מארצות שונות במערב אירופה, בעיקר צאצאי אנוסים מחצי האי האיברי ויהודים איטלקים, ואלה כונו בפי חברי הקהילה המקוריים (ה"מוסתערבים") בכינוי "פראנקוס".
בין המוסתערבים ל"פארנקוס" שהיו סוחרים אמידים, שררה מתיחות, והם התנהלו כשתי קהילות נפרדות הדוברות שפות שונות — אלה ערבית, ואלה ספרדית ואיטלקית.
במחצית השנייה של המאה ה-18 גווע השימוש בלדינו, ולקראת המאה ה-19 נעלמה ההפרדה בין שתי הקהילות כתוצאה מנישואין.
הקהילה נחלקה למעמדות גם על רקע כלכלי, ועיסוקו של אדם קבע את שיוכו החברתי.
התנהגותן של הבנות והנשים הצעירות הייתה נתונה בפיקוח הדוק.
הנישואין התקיימו בשים לב למעמדם של בני הזוג, לא מעט בין דודנים, ותמיד בדרך של שידוך.
בשנת 1848 התגוררו בעיר כ-700 משפחות יהודיות.
רעידת אדמה קשה בשנת 1822 שהרסה את העיר, ופתיחת תעלת סואץ ב-1869 גרמה לירידה בהיקף המסחר בעיר, ויהודים רבים היגרו ממנה והקימו קהילות במנצ'סטר, בואנוס איירס, מקסיקו סיטי, סאו פאולו ובארצות הברית, במיוחד בברוקלין, ניו יורק.
אחרים עשו את דרכם לביירות ולקהיר.
לאחר הפיכת הטורקים הצעירים ב-1908, והנהגת הגיוס הצבאי גם על יהודים, התעצמה ההגירה מהעיר.
עם החלטת האומות המאוחדות על חלוקת ארץ ישראל, פתחו הערבים בחלב במהומות נגד יהודים.
המהומות נמשכו יום בודד, ועוצמתן בעיר לא הייתה קשה כבמקומות אחרים, ככל הנראה בשל הפסיפס האתני של אוכלוסיית העיר.
בתי הכנסת בחלב הועלו באש, אך לא נגרמה פגיעה בנפש בשל כך שהיהודים הסתגרו בבתיהם במשך שלושה ימים.
כ-3,000 מתוך כ-25,000 בני הקהילה עלו לארץ ישראל, והיתר היגרו לקהילות יוצאי חלב ברחבי העולם.
אולם מגבלות שהטילו השלטונות הסוריים על העזיבה, לא אפשרו לכל יהודי העיר לעזוב.
ב-1976 הוערך מספר היהודים בעיר בכ-2,000. בשנות ה-90 התיר נשיא סוריה חאפז אל-אסד, לכ-4,000 מיהודי סוריה, ובהם גם יהודים מחלב, להגר מהמדינה, ובלבד שלא יעלו לישראל.
בשנת 2002 הוערך מספרם של כל יהודי סוריה בכמאה בלבד.
עם התמשכות מלחמת האזרחים במדינה בכלל ובעיר בפרט, החלה האוכלוסייה היהודית בעיר להצטמצם בהדרגה.
בשנת 2015, בסיועו של איש העסקים הישראלי-אמריקאי מוטי כהנא, חולצה המשפחה היהודית האחרונה מהעיר.
המשפחה חולצה על ידי כהנא והועברה לטורקיה, משם עברה לישראל.
בית הכנסת המרכזי, שכונה גם "בית הכנסת של יואב בן צרויה", בשל כך שלפי המסורת מיוחס ייסוד הקהילה למהלכיו הצבאיים, שימש כמקום פולחן יהודי ככל הנראה כבר במאה ה-5. המבנה הוקם במאה ה-9 והושפע מהאדריכלות המוסלמית.
הוא נפגע במאה ה-13 כתוצאה מהכיבוש המונגולי של חלב, ובשנת 1327 הפך למסגד בפקודת השלטונות.
בעת כיבוש העיר בידי טימור לנג ב-1400 חרב הבניין, והוא נבנה מחדש ב-1418. במהומות שאירעו בעיר בסוף שנת 1947 (פרעות חלב), הועלה המבנה באש וניזוק באורח קשה, אך הוא עדיין ניצב במקומו וזוכה להגנת השלטונות.
הוא שופץ באופן חלקי בשנת 1992 במימון יהודים יוצאי העיר, אך הוא אינו בשימוש מזה שנים רבות.
המבנה כלל חצר פתוחה ששימשה לתפילה בימי הקיץ, ומשני צדדיה שני אגפים - האגף המערבי המוקדם ששימש את המוסתערבים והאגף המזרחי מהמאה ה-16 ששימש לתפילת היהודים הספרדים וכבית מדרש.
בקירות האולם המערבי היו שלוש קשתות שכונו "היכלות" ושלושה היכלות נוספים נקבעו בקיר הדרומי של החצר.
בצמוד למערת אליהו בכוך בכותל נמצאת מערת הצדיקים חלב.
מערה זו המכונה גם "מלכבי" שמשה כמערת קבורה בה נקברו חכמי חלב ורבניה הראשיים לדורותיהם.
עם הבודדים שנקברו במקום נמנים הרבנים הראשיים במאות ה-18 וה-19 - חיים מרדכי לבטון, יעקב שאול דוויק הכהן, אברהם ענתבי, שלמה לניאדו, ואליהו שמאע הלוי.
כתר ארם צובא הוא כתב יד של התנ"ך שנכתב לפי ההשערה בסביבות שנת 920. חוקרי המקרא רואים בכתר את הנוסח המדויק ביותר של התנ"ך, בגלל ההתאמה הפנימית המדויקת בין הנוסח עצמו לבין הערות המסורה הנמצאות בו, ונוסח זה קבע את נוסח התנ"ך מאז כתיבתו.
הספר נדד בין קהילות יהודיות שונות, ושכן בתחילה בירושלים ובקהיר ולאחר מכן, לקראת סוף המאה ה-14, הופקד בידי יהודי בחלב.
משך 600 שנה שכן הכתר בבית הכנסת הגדול בעיר, עד שנעלם במהלך פרעות חלב ב-1947. כעבור כעשר שנים הגיע הכתר כשהוא קרוע וחסר לידי נשיא מדינת ישראל, יצחק בן-צבי, והוא מוצג בהיכל הספר במוזיאון ישראל בירושלים.
חלב זכר הוא מונח המתייחס ליצירת חלב בבלוטות החלב של זכרים במחלקת היונקים.
מקרים של ייצור חלב מתועדים במינים מסוימים של יונקים, בהם האדם.
בנוסף, תינוקות משני המינים יכולים מדי פעם לייצר חלב, אך חלב זה נחשב ונקרא חלב יילודים.
צ'ארלס דרווין התייחס בספרו "מוצא האדם" לאפשרות של יצירת חלב על ידי זכרים, בעיקר במקרה של מחלת חצבת.
מקרים של הנקה על ידי זכרים מתקיימים כנראה במקרים קיצוניים בהם בעלי חיים שרויים בחרדה או סובלים ממחלות מסוימות.
המקרים הידועים של הנקה על ידי זכרים, הם בסוג דייאק (Dyacopterus spadiceus) של עטלף פירות החי באינדונזיה.
כמו כן התופעה ידועה אצל עזים ובעלי חיים נוספים.
מקרה מיוחד מובא במסכת שבת דף נג:
גם במשנה מוצאים עדות קצרה על אפשרות כזאת.
"רבי שמעון בן אלעזר אומר: חלב הזכר טהור" (מסכת מכשירין פ"ו, ז).
ולפירוש ר' עובדיה מברטנורה - "דלא חשיב משקה" (אלא זיעה בעלמא).
סיפור דומה מובא במדרש על מרדכי ואסתר - "מרדכי זן ופרנס.
ר' יודן אומר: פעם אחת חזר על כל המניקות ולא מצא לאסתר מניקה והוא היה מניקה, כדדרש ר' אבהו בצבורא גחיך צבורא.
אמר להון: ולא מתניתא היא (תרגום מארמית: כשדרש על כך ר' אבהו בציבור, גיחך הציבור (על הדרשה), אמר להם - "ולא שנינו כך?!") - ר' שמעון בן אלעזר אומר : חלב הזכר טהור" (ילקוט שמעוני, מגילת אסתר, סי' תתרנג).
דינו של חלב זכר מובא בהלכה לצורך שני עניינים.
האם חלב זכר מטמא כחלב של שאר שבעת המשקים, וכן האם יש לו דין של "משקה" להעברת טומאה.
על פי הרמב"ם בספרו משנה תורה – "חלב האדם שאינו צריך לו אינו משקה, לא מכשיר ולא מטמא.
לפיכך חלב הזכר אינו משקה.
סתמו משקה ומטמא או מכשיר, מפני שהוא ראוי לתינוק" (הל' טומאת אוכלין, פ"י, ד).
התייחסות נוספת היא לגבי שאלה של בשר וחלב (בנוסף לשאלת הדין לגבי חלב אישה רגיל).
הש"ך ביורה דעה סימן פ"ז פוסק "אבל בחלב זכר דאדם פשיטא דלא גרע מחלב אשה ולפי זה המחבר (בשולחן ערוך) שהעתיק לשון הרמב"ם דמשמע מיניה דגם בחלב זכר פטור אבל אסור".
חלאס היא להקת אוריינטל מטאל ערבית-ישראלית.
הלהקה התפתחה בסצנה החדשה של המוזיקה הערבית והאוריינטלית שכעת צוברת תאוצה במזרח התיכון.
הלהקה משלבת מקצבים ערביים ושירה בערבית יחד עם ריפים אגרסיביים מהמטאל.
חלאס סופגת השפעה מלהקות שונות מעולם הרוק והמטאל, כמו AC/DC, סיסטם אוף אה דאון, בלאק סבאת' וכו', ומכוכבי העולם הערבי: אום כולתום, אסמהאן ומוחמד עבד אל-והאב.
בשנת 2004 חלאס הוציאו את האלבום המקוצר הראשון שלהם, בשם "Ma Adesh Feeha" (בתרגום: נמאס לנו).
האלבום הפך ללהיט במספר תחנות רדיו מקומיות ובמגזיני מוזיקה שונים.
עם השנים, הלהקה גיבשה סביבה מעריצים ממדינות שונות בעולם, שהתרחב עם יציאת הלהקה לסיבוב הופעות בספרד, איטליה ובוסניה והרצגובינה.
החל משנת 2012 החלה הלהקה להרחיב את השימוש בכלים ערביים מסורתיים, החליפה את הסולן שלה וצירפה ללהקה רקדן "סופי".
האלבום הבא של הלהקה, שלו קדם דמו באותו השם, ייקרא "Khalas – Arabic Rock Orchestra".
בשנת 2013 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות משותף עם להקת אורפנד לנד הישראלית, שנפתח בהופעה משותפת בתל אביב.
חֲלֵב הַלְבִיאָה היא מעשייה נודעת שמקורה במדרש שוחר טוב וגרסה מעובדת שלה נכנסה לספרו של חיים נחמן ביאליק "ויהי היום".
מלבד המעשייה המקורית וגרסת ביאליק, הופק במסגרת סדרת הפלסטלינה הישראלית אגדות המלך שלמה של רוני אורן, פרק המבוסס על המעשייה.
כמו כן, בסדרת הילדים "שלוש ארבע חמש וחצי" הופק פרק סביב הסיפור.
המעשייה כפי שסופרה במדרש שוחר טוב
מוסר ההשכל הוא כי לדיבור עלולות להיות השלכות דרסטיות עד כדי חריצת גורל לחיים או למוות, כפתגם הנודע "חיים ומוות ביד הלשון", המבוסס על דברי שלמה: .
חלב הצער (בספרדית: La teta asustada), סרט קולנוע פרואני־ספרדי בבימויה של קלאודיה יוסה משנת 2009.
הסרט מתרחש בפרו ומגולל את סיפורה של פאוסטה (בגילומה של מגלי סולייר), הסובלת ממחלה נדירה הנקראת "השד המפוחד", ואשר מועברת בחלב של אישה שהייתה קרבן לאונס או התעללות בזמן ההיריון או מיד לאחריו.
נוסף על המתח הכרוך בהתמודדות עם "מחלה" זו, פאוסטה גם מתמודדת עם מות אמה הפתאומי.
היא נוקטת אמצעים החלטיים על מנת שלא ללכת בעקבות אמה.
הסרט זכה בפרס דוב הכסף לשנת 2009, פרס הפדרציה הבינלאומית של מבקרי הסרטים, ופרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של גוודלחרה.
היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הזר, ובכך היה לסרט הפרואני הראשון שהיה מועמד לפרס זה.
שמו המקורי של הסרט, בספרדית, הוא "La teta asustada", שפירושו "השד המפוחד" או "הפטמה המפוחדת".
באנגלית נקרא הסרט "The Milk of Sorrow", ומכאן שמו בישראל, "חלב הצער".
חלב נאקות הוא חלב המופק מבלוטות החלב של נקבת הגמל.
חלב הנאקות שימש כמרכיב חשוב במזונם של הבדואים במזרח התיכון ושל אוכלוסיות נוודים נוספות בעולם מאז ביות הגמלים לפני כ-3,000 עד 4,000 שנה לכל הפחות.
רועים השוהים תקופות ארוכות עם עדרי גמלים, בסביבות חיים מדבריות חמות וצחיחות, עשויים לשרוד תקופות ארוכות כאשר כל תפריטם הוא רק חלב הנאקות.
חקלאות גמלים, המתבססת על מינים מקומיים המותאמים לאזורים צחיחים ולבתי הגידול הטבעיים, נקשרה למאבק במדבור על ידי אונסק"ו.
גידול הגמלים בסביבות מדבריות עדיף על גידול פרות, שדורש כמויות גדולות של מים ואנרגיה לקירור הרפתות, לשם הפקת מוצרי חלב פרה.
בימינו ניתן למצוא חלב נאקות במרכולים במדינות ספורות, כגון: איחוד האמירויות, סומליה, סעודיה, מאוריטניה, ישראל וארצות הברית.
הגמל אינו חיה כשרה לפי ההלכה ולכן חלב הנאקות אינו נצרך כלל על ידי יהודים המקפידים על כשרות.
חלב הנאקות מכיל את כל חומרי ההזנה הדרושים לקיום היומי של האדם.
לכן הוכרז על ידי ה-FAO (ארגון המזון והחקלאות של האו"ם) כמזון על.
במדינות רבות, משמש חלב הנאקות כתחליף חלב אם לתינוקות הסובלים מתת התזונה.
מחקרים רבים מצביעים על החלב כבעל סגולות בריאותיות.
מרכיבי חלב הנאקות תלוי בהרכב המזון שלהן ובסוג הגמלים או מין הגמלים אליו הן שייכות.
חלב הנאקות מהווה מקור עשיר לחלבונים עם פוטנציאל לפעילות אנטימיקרוביאלית ופעילויות התומכות במערכות ההגנה של הגוף.
חלבונים אלה לא נמצאים בחלב פרה או נמצאים רק בכמויות קטנות.
חלב הנאקות יש חלבון הדומה בתכונותיו לאינסולין.
חלב זה אינו מכיל בטא לקטוגלובולין β-lactoglubolin (חלבון שאחראי להרבה מהאלרגיות שנובעות מחלב פרה, מחלב עיזים וחלב סוסים).
חלבון הבטא קזאין (β-cassaine) המצוי בחלב הנאקות שונה מזה שבחלב הפרות.
תכולת השומן בחלב הנאקה גבוהה יחסית לחלב פרה או עיזים, אף על פי שכמות הכולסטרול בחלב הנאקות נמוך יותר מאשר בחלב פרה או חלב עיזים.
מחקרים רבים נעשו על תכולת חומצות השומן הרב לא רוויות בחלב הנאקה, החיוניות לתזונת האדם.
חלב הנאקות מכיל חומצות שומן חיוניות כגון אומגה 3 ואומגה 6 (EPA ,DHA) ביחס 1:4 וחומצות שומן אלפא הידרוקסיות.
כמות חומצות השומן הרוויות בחלב הנאקות דל.
בחלב הנאקות יש תכולת ויטמינים גבוה.
בהשוואה לחלב פרות בחלב הנאקות יש פי 3 ויטמין C מאשר חלב פרה.
הוא עשיר בוויטמינים B ו-B2 בהשוואה לחלב פרה, אך נמוך בכמות הוויטמין A שבו.
כמות הלקטוז שבחלב הנאקות נמוכה בהשוואה לכמות הלקטוז בחלב הפרה.
עם זאת חלב הנאקות אינו מכיל ביתא-לקטוגלובולין ולכן אינו גורם לאלרגיות או רגישויות והוא מתאים גם למי שאלרגי לקזאין (חלבון שקיים בחלב פרה) או סובל מאי סבילות ללקטוז.
רמות האשלגן, המגנזיום, הברזל (פי 10 בהשוואה לחלב פרה), הנחושת, המנגן, הנתרן והאבץ גבוהות יותר מאשר חלב פרה.
בתעשיית המזון נעשה שימוש בחלב נאקות להכנת:
חלב נאקות משמש גם בתעשיית הקוסמטיקה.
בשל ריכוז הוויטמינים הגבוה, חומצות השומן ממשפחת אומגה 3 ואומגה 6 וחומצות שומן אלפא הידרוקסי שבו, משמש החלב ליצור קרמים לטיפוח העור.
יש הגורסים שהקרמים האלה יעילים לטיפול בעור פגוע ובעור מזדקן.
מריחת חלב נאקות לא מפוקח על העור או שתיית חלב ממקור לא ידוע עשויות להיות קטלניות ולגרום למוות.
חלב שיצורו לא מפוקח על ידי השירותים הווטרנרים של משרד החקלאות ושייצורו לא קיבל את אישור משרד הבריאות, עשוי להכיל חיידקי Brucella המחוללים את קדחת מלטה (ברוצלוזיס).
התחלואה בברוצלוזיס עלתה בישראל בין השנים 2013 ו-2014.
ב-2014 דווח על שני מקרים בארצות הברית בהם חלב נאקות שנחלב ידנית וללא פיקוח היה נגוע בחיידקי ליסטריה.
אנשים אלה חלו ב-Listeriosis ואחד מהם נפטר כתוצאה מהזיהום.
למניעת מקרים נוספים הנחה ה-FDA לפסטר את חלב הנאקות המיועד למזון ולשתייה.
בשנת 2016 אישר משרד הבריאות הישראלי מחלבה ראשונה ליצור חלב נאקות לשתייה בישראל, על פי תקן יצור מחמיר HACCP המחייב פיסטור.
אוכלוסיית הגמלים בישראל נמצאת בירידה מתמדת בעשורים האחרונים בשל מגוון סיבות, ואיתה גם כמות החלב שניתן לייצר בישראל.
לחלב הנאקות מייחסים סגולות רפואיות רבות ונתונים תזונתיים טובים ובכל העולם עולה המודעות ליתרונותיו אלה.
ב-2016 הוא החל להימכר בארצות הברית לקהל הרחב.
הדרישה הרבה לחלב והחוסר בנאקות חולבות גרמה להופעת ספקים פיראטים של חלב נאקות.
משרד הבריאות נלחם בתופעת החליבה הפיראטית שמסכנת את בריאות הציבור.
במקביל למלחמה בחליבה הפיראטית לצרכים מסחריים, לראשונה העניק משרד הבריאות אישור יצרן ל"מחלבת חוות כמלה", הממוקמת בשדות היישוב עין הבשור, לייצר חלב נאקות למזון, באפריל 2016, והמחלבה מפוקחת על ידו.
החלב בעת העתיקה הוא מוצר מן החי, אשר היווה מרכיב חשוב בתפריט היום-יומי והטקסי של חברות ותרבויות קדומות מסוימות.
החלב הוא תוצר משני, אשר מופק מיונקים ממין נקבה, ללא צורך בהריגתם, מה שמאפשר לאדם לנצלם מספר רב של פעמים.
בקבוצה המוצרים המשניים, נכללים גם תוצרי הלווי של החלב, הצמר והביצים, כמו גם הכוח שניתן להפיק מן החיות למטרות עבודה באדמה ונסיעה.
מהפכת המוצרים המשניים היא תופעה המתארת את השינויים הכלכליים והחברתיים של המזרח הקרוב ואירופה בתקופה הכלקוליתית ותקופת הברונזה הקדומה.
היא מסבירה כי שינויים אלו נובעים מחידושים באופי תוצרי בעלי החיים המבויתים, והיא התמקדות במוצרים המשניים, הכוללים את החלב, הצמר, המחרשה וכוח בעל החיים.
בעוד שגידול חיות המשק המבויתות וניצולם כמוצר ראשוני (כלומר לבשר) החל בתקופה נאוליתית (האלף ה-11 לפנה"ס), ראשית החקלאות ויישובי הקבע, ניצול המוצרים המשניים החל הרבה יותר מאוחר, בתקופה הכלקוליתית (כ-6,000 לפנה"ס באנטוליה, 5,000 לפנה"ס בדרום הלבנט), כאשר המבנה החברתי והיישובי היה מגובש יותר.
החליבה החלה מוקדם יותר משאר המוצרים.
זה אומר כי לא מדובר בהשלכות מידיות, שכן ישנה הפרדה של כמה אלפי שנים בין שתי המהפכות.
למהפכת המוצרים המשניים היו גם השלכות אקולוגיות משמעותיות, שכללו התרחבות גאוגרפית של היישובים כמו גם יצירת התיישבויות חדשות.
ניתן לראות את העלייה המהירה בכמות הכפרים הכלקוליתיים, לעומת התקופה הקודמת.
ההתרחבות הגאוגרפית גרמה גם לסילוק יערות.
סביבה חדשה זו התאימה יותר גם לגידול עדרים, דבר שהוביל גם לחדירה לאזורי השוליים.
האדם היה יכול להפיק חלב מן העזים, הכבשים והבקר טרום הביות, אם כי בקנה מידה קטן יותר.
ולא רק זאת, ההנקה עצמה הייתה מופסקת עם גמילת העגל.
כתוצאה מכך, החליבה הייתה פוגעת בהתבגרותו.
זה אומר, שלאדם היה צורך בטכנולוגיה מפותחת, אשר תאפשר את תהליך החליבה בקנה מידה רב יותר.
עדויות קדומות המתארות חליבה, ניתנות לפירוש לפי מספר פרמטרים.
ראשית, דפוסי הרג עשויים לשמש מתכון לזיהוי מחלבות, על בסיס ההנחה כי שיעור גבוה של שחיטות בעלי חיים צעירים מאוד יכולים להצביע על כך שהחלב הופנה לצריכה אנושית.
כמו כן, גם בדיקות איזוטופיות של שאריות על כלי חרס מאפשרות להבחין שרידי שומן חלב.
בדיקות אלו מציינות כי החלב נוצר כבר בשלבים הקדומים של התקופה הנאוליתית.
בנוסף, קיימות גם עדויות כתובות ואיקונוגרפיות, המתארות את תהליך החליבה, כמו גם תיאורי חיבוץ חמאה וגבינה.
תיאורי כבשים ועזים בעת חליבה ועדויות כתובות ידועות כבר מן האלף הרביעי והשלישי לפנה"ס.
התיעוד הקדום ביותר לייצור חלב מגיע מהמאות הקדומות ל-3000 לפנה"ס במסופוטמיה, בעיקר מתקופת אורוכ המאוחרת (3100–3000 לפנה"ס), רובן מטקסטים אדמיניסטרטיביים הכתובים בכתב פרוטו-יתדי.
זאת אף על פי שבתקופה הקודמת, כמעט ולא היו אזכורים של חלב וגבינות.
זה עשוי להצביע על התרחבות השימוש במוצרי חלב בשלב זה.
הבקר והעז נחשבו לחיות משק שכיחות, אולם ישנן עדויות גם לחליבת כבשים באותה מידה.
בתקופה בבלית הקדומה (2000–1600 לפנה"ס) ישנה ירידה בשכיחות אזכורי מוצרי החלב, והן נהיות נדירות במקורות הבבליים והאשוריים.
הסיבה לכך היא ככל הנראה כי החלב מחמיץ במהירות באקלים החם של מסופוטמיה הקדומה, וכתוצאה מכך כמעט ולא נצרך על ידי מבוגרים.
מוצרי החלב, בעיקר הגבינות והחמאה, הוענקו לתינוקות וילדים, וכחלק מטקסים דתיים כמנחות לאלים.
במקורות השומרים, הוזכר כי מוצרים אלו נעשו מחלב חמוץ.
החמאה הוכנה בתוך כלי חרס, אף על פי שבתקופות מאוחרות יותר, זה הוסב לשקי עור, ושקים אלו כמעט ולא הוזכרו במקורות הקדומים.
במקדש של נינכורסג האלה האם של ההרים, בתל אל-עובייד, ישנו התיאור המוקדם ביותר של חליבה, המתוארך לתקופה השושלות המוקדמות (2650–2370 לפנה"ס), והוא של אפריז המתאר פרות הנחלבות בנוכחות עגליהם, ובחלק אחר תיאור של חיבוץ חמאה.
באופן לא שגרתי, חליבת הפרות מתוארת מאחור, כמקובל אצל עיזים וכבשים, ולא מהצד.
ניתן להציע כי נוהג חליבת הכבשים והעיזים נעשה לפני, וכי חליבת הבקר היא תופעה מאוחרת יותר.
בחותמות גליל, המתוארכות לתקופה אורוכ הקדומה (כ-3500 לפנה"ס), בחלקו העליון מופיע עדר בקר, ובתחתון בקרים בוגרים הקשורים מחוץ לבקתות, אשר מכילות עגלים וכלי קרמיקה, שנועדו כנראה לאחסון החלב.
במצרים, האלה חתחור הייתה בעלת תפקיד האם של הפרעה השולט.
מתפקידה היה גם לסייעה בלידה המלכותית ולספק חלב לנסיך החדש.
למשימת הספקת החלב הייתה חשיבות רבה, שכן לפי האמונה רק באמצעות חלב אם אלוהי, יוכל הילוד להפוך לפרעה אמיתי.
לעיתים נמצאו תיאורים של הנסיך שותה את חלבה של חתחור, כאשר היא מתוארת כפרה.
ניתן לראות זאת בקברה של חתשפסות, הנמצא בדיר אל-בחרי אשר במצרים, כאשר היא שותה את החלב ישירות מחתחור.
בדומה למסופוטמיה, גם במצרים החלב הטרי הוענק לצעירים.
דוגמה לכך הן מקורות מן השושלת ה-18 (1552–1292 לפנה"ס), בהם הוזכרו 60 ילדים אשר שתו חלב משלוש פרות, 52 עיזים ותשע אתונות.
מנגד, רק לעיתים נדירות מוזכר החלב כחלק מהתזונה היום-יומית של המבוגרים.
לא ברור אם מדובר באי סבילות ללקטוז בקרב הבוגרים.
ישנם אזכורים רבים לשימוש בחלב למטרות רפואיות, כעצמו או כתוספת עם עוד רכיבים.
החלב שימש גם כמנחה בטקסים דתיים.
באסטלות מן התקופה התלמיית, מוזכר החלב עם כמות גדולה של בשר בקר, אווזים, יין, בירה וקטורת כמנחות לאלים.
לעומת מסופוטמיה, ישנן מעט מאוד עדויות לעיבוד החלב להכנת חמאה או גבינה.
יתרה על כן, לא ידוע על מילים המציינות גבינה או חמאה מהתקופות הפרעוניות.
העדויות הקדומות ביותר ליצירת גבינה, הוא ממקור יווני מהמאה השלישית לפנה"ס.
ההשערה למחסור האזכורים, הוא אולי כיוון שלמצרים היה מגוון רחב של שמנים, לכן לא היה להם הצורך לעבד שומנים מהחלב.
המחקר האוסטאולוגי הוא תחום העוסק בחקר מבנה עצמות השלד, כמו גם בזיהוי עדויות ושרידים הנשארים על העצמות האדם ובעלי החיים.
מחקר זה מאפשר לבחון את שרידי עצמות חיות המשק, כעדות לחליבה, במספר דרכים.
ראשית, ניתן לבחון את מכלול העצמות שנתגלו באתר הארכאולוגי, ולחלקם בסכימת מין וגיל.
עצמות כבשים, עיזים ובקר נאספו מאתרים נאוליתיים וכלקוליתים, על מנת לייצר סכימת גילאי השחיטה.
התוצאות היו, כי בתקופה הכלקוליתית ישנה שחיטה של בעלי חיים צעירים מאוד, ולעומת זאת, שימור של מבוגרים.
כמו כן, שכיחות עצמות של בהמות צעירות (עזים-כבשים בני 1–2 שנים ובקר בני 1–3 שנים), גדלה מאוד בהשוואה לתקופה הנאוליתית.
שינויים אלו פורשו כתוצאה של עלייה בייצור חלב, בשל המספר הרב של נקבות המגיעות לבגרות.
שיטה נוספת, היא לבחון את שרידים שנשארו על העצמות עצמן.
אחת הדרכים היא לבחון את מסת השלד בעצם חיית המשק, שכן היא מותנת בפעילות המטאבולית של הסידן בגוף.
בתקופת ההריון וההנקה ישנו קושי באיזון כמות הסידן, לכן ישנו איבוד משמעותי של מסת העצם בשל ספיגת העצם הקורטיקאלית .
הפתרון הוא תזונה נכונה, אולם הנקה ממושכת מביאה לספיגה רבה ומאזן שלילי.
בשל כך, הוחלט להשוות את עצמות הגפיים מן התקופה הנאוליתית, הכלקוליתית ותקופת הברונזה הקדומה.
מבחינה סטטיסטית, ניתן לראות כי בין התקופה הכלקוליתית לתקופת הברונזה, חלה הפחתה משמעותית בעובי העצם הקורטיקאלית.
זאת כתוצאה של חליבת יתר, אשר התגברה לקראת תקופת הברונזה הקדומה.
כמו כן, בדיקות איזוטופיות של החנקן בשיני הבקר הנאולית, מעידות על כך שהעגלים נגמלו מחלב האם כבר בשלבים מוקדמים, מה שאפשר לאדם לנצל את החלב שנשאר.
שרידי שומנים של בעלי חיים הם השאריות האורגניות השכיחות ביותר שניתן לצפות בקרמיקה, שמזוהות על ידי שפע של חומצות שומן רוויות, בעיקר חומצות פלמיטיות (C16:0) וסטאריות (C18:0).
מדגימה אשר נעשו על כלי חרס מהמזרח הקרוב ומדרום-מזרח אירופה, ביניהם גם אנטוליה ודרום הלבנט (תל סבי אבייד, שער הגולן ושקמים שבאזור הנגב, המתוארכים לתקופה הנאוליתית והכלקוליתית.
התוצאות מציגות כי גם לפני 6500 שנים לפנה"ס, היה עיבוד של חלב, מה שאפשר אחסון של מוצרי החלב.
נראה כי באזורים שונים, הבחירה בחליבה ועיבוד החלב החל בתקופות שונות, ככל הנראה כתגובה לתנאים הסביבתיים המשתנים, וגם כחלק מבחירות תרבותיות של החקלאים הקדומים.
בתקופה הכלקוליתית של דרום הלבנט, מופיעות המחבצות אשר מיוצרות, ככל הנראה, החל מהאלף החמישי לפנה"ס.
היא מאפיינת את תקופה זו, בעיקר את התרבות הע'סולית.
לגוף הכלי צורת חבית או ביצה.
אחד מהקצוות מעוגל, ואילו השני משוטח.
לשני הצדדים מופיעות ידיות אוזן, אליהן ככל הנראה נקשר חבל.
לכיוון מרכז, הכלי מתרחב, במרכזו מסננת בעלת צוואר רחב.
כלי זה מופיע במקביל למהפכת המוצרים המשניים, ובעל דמיון רב למכלי העור אשר שימשו חברות מסורתיות ליצירת מוצרי חלב.
לכן, חלק מהחוקרים מפרשים אותם ככלים אשר שימשו לחיבוץ החמאה.
עם זאת, נטען גם כי מדובר דווקא בכלי אגירה של מים.
הבדיקות שנעשו על ידי גז כרומטוגרפי או ספקטרומטר מסה הראו נוכחות של חומצות שומן, הדומות לשומן החלב.
חלב אם הוא חלב הנוצר בשדי האישה, ומיועד להזין את התינוק שילדה.
בחודשים הראשונים לחייהם (מקובל עד בערך שישה חודשים) ניזונים תינוקות מחלב אם ומתחליף חלב (כגון תרכובת מזון לתינוקות) בלבד.
תזונה המבוססת על חלב אם בלבד (או תחליפיו) מספקת את כל צרכיו התזונתיים של התינוק.
על פי המלצת ארגון הבריאות העולמי, הנקה בלעדית מומלצת עד גיל חצי שנה, והנקה בשילוב עם מזון לתינוקות כתזונה משלימה מומלצת עד לגיל שנתיים, ואף מעבר לכך.
מיד לאחר הלידה מופרשים בגוף האישה פרולקטין ואוקסיטוצין, הגורמים ליצור חלב בשדיים במטרה להזין את התינוק.
החלב הראשוני שנוצר מיד לאחר הלידה נקרא קולוסטרום, והוא עשיר בנוגדנים מסוג IgA, המוצאים דרכם למערכת העיכול של היילוד.
העברה זו מסייעת להגן על התינוק, ומחזקת את מערכת החיסון שלו כך שתתפקד כראוי.
אי-יכולת ממשית לייצר מספיק חלב (תפוקת חלב נמוכה) היא נדירה, ומחקרים מראים שאמהות ממדינות מתפתחות החוות חסרים תזונתיים ממשיים עדיין מייצרות כמויות של חלב באיכות דומה לזו של אמהות ממדינות מפותחות.
ישנן סיבות שונות שבשלן האם אינה יכולה לייצר מספיק חלב אם.
אחת הסיבות הנפוצות הוא חיבור לא נכון של התינוק לפטמה, הנקה או שאיבה בכמויות מפוחתות שאינן מספיקות לדרישות התינוק, תרופות מסוימות (לדוגמה, כאלה המכילות אסטרוגן כאמצעי מניעה), מחלה והתייבשות.
סיבה נדירה היא תסמונת שיהאן אשר גורמת למחסור בייצור פרולקטין כך שלעיתים האם תזדקק לתחליפים הורמונליים.
לפי ההלכה היהודית חלב אם מותר באכילה והוא לא נחשב חלב לעניין איסור בשר בחלב.
אך חכמים אסרו לינוק חלב מאישה חוץ מתינוק עד גיל עשרים וארבעה חודשים.
לאחר גיל זה, אם התינוק ממשיך לינוק ברציפות מותר להניקו עד גיל ארבע, ואם יש צורך בכך אז גם עד גיל חמש.
(מסכת כתובות דף ס, עמוד א; שו"ע יו"ד פא, ז)
חלב אתונות (או חלב ג'ני) הוא חלב הניתן על ידי אתון, נקבת חמור הבית, Equus asinus.
החלב שימש מאז ימי-קדם למטרות קוסמטיות, כמו גם כמזון לתינוקות.
חלב אתונות אינו כשר היות שהאתון אינה בעל חיים כשר.
השימוש בחלב אתון על ידי בני אדם למטרות תזונה וקוסמטיקה היה פופולרי מאז ימי מצרים העתיקה.
היפוקרטס (460 לפנה"ס – 370 לפנה"ס), "אבי הרפואה המערבית", היה הראשון שכתב על הסגולות הרפואיות של חלב אתון.
בתקופה הרומית הוכר חלב אתון כתרופה עממית נפוצה.
פליניוס הזקן (23–79) בעבודתו האנציקלופדית, Naturalis Historia, כתב בהרחבה על היתרונות הבריאותיים של חלב זה, אך רק בתקופת הרנסאנס נבדקו לראשונה אספקטים מדעיים בנוגע לחלב אתון.
בתקופה מאוחרת יותר ציין ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון (1707–1788), חוקר טבע צרפתי, את היתרונות של חלב אתון בספרו Histoire naturelle.
פולין בונפרטה (1780–1825), האחות של נפוליאון, דיווחה גם היא כי השתמשה בחלב אתון לטובת בריאות העור שלה.
במאה ה-19, ד"ר פארוט מבית החולים des Enfants Assistès בצרפת, הפיץ את הנוהג של הבאת תינוקות חסרי-אם היישר לפטמת האתון על מנת שיינקו ממנה (Bullettin de l'Académie de médicine, 1882).
לאחר מכן, עד המאה ה-20, נמכר חלב אתון למטרות שונות.
באיטליה, בלגיה, גרמניה ושווייץ מפיקים חלב אתון בחוות גידול.
המין האסיני של חמורים נחשב למין פוליסטרי עונתי, אך לקו הרוחב בו ממוקמת חוות הגידול יכולה להיות השפעה ניכרת על מחזור ההתרבות של האתונות.
הריון ממוצע של נקבה לרוב נמשך כ-12 חודשים.
ייצור של חלב אתונות שונה מאוד מזה של חלב בעלי חיים אחרים שהוא קונבנציונלי יותר, במיוחד מבחינת אספקת החלב שהיא הרבה יותר מוגבלת אצל אתונות.
יש לכך מספר סיבות: לבלוטת החלב של האתונות יש קיבולת נמוכה יחסית (2.5 ליטר מקסימום) ויש להשאיר חלק מתוצרת החלב של האם לעיר הנולד, ומאחר והחליבה עשויה להתבצע שעתיים או שלוש לאחר הפרדת האם מהעיר הנולד.
לאחר ההמלטה יש לחלוב את האתונות כ-20–90 דקות, שלוש פעמים ביום.
נקבה ממוצעת נותנת בין 0.5 ל-1.3 ליטר חלב ביום למשך 6–7 חודשים.
השונות בייצור חלב האתונות נובעת מהדרך בה מתנהלת החליבה אך מגורמים שונים נוספים, כמו למשל התנובה של הפרטים, תזונה, גנטיקה, ניהול רבייה ועוד.
באופן כללי, חוות אתונות (לרבייה) שמטרתה היא ייצור חלב היא לרוב חווה קטנה, עם כמה עשרות פרטים ורק במקרים נדירים ישנן חוות גדולות יותר.
באירופה ובאופן ספציפי באמיליה-רומאניה שבאיטליה, יש רק חוות אתונות אחת גדולה מאוד ובה כ-800 פרטים.
נתונים שפורסמו על ההרכב הגולמי של חלב אתון מאשרים שאכן יש דמיון רב יחסית בינו לבין חלב אם מבחינת פרמטרים שונים, כמו למשל: רמות הלקטוז, החלבון ומרכיבים נוספים בהשוואה לחלב פרות, כבשים ועיזים.
מחקר שנעשה על ידי חוקרים מאוניברסיטת degli Studi del Molise באיטליה ופורסם בעיתון Animal Research דיווח כי תכולת הפרוטאין הממוצעת שבחלב היא 1.72 גרם ל-100 גרם של חלב, והוא מאופיין בקזאין (חלבון חלב) נמוך ובתכולה של פרוטאין מי חלב.
נתונים אלו מראים שלחלב אתון יש תכונות הקרובות לחלב אם.
החלב מכיל גם כמות גבוהה פי 60 של ויטמין C מזה שבחלב פרה, כמו גם ויטמין A, D ו-E והוא מקור עשיר לסידן וזרחן.
בנוסף, חלב האתון מכיל אימונוגלובולין - פרוטאין המתפקד כנוגדן ומחזק את המערכת החיסונית, מה שהופך את החלב לאטרקטיבי עבור אנשים עם תפקוד חיסוני חלש, כמו למשל חולי סרטן שעוברים טיפולי כימותרפיה.
למרות תכולת הלקטוז הגבוהה יחסית שיש בחלב אתון, אחוז השומן הממוצע נמוך יותר למטרה זו, וכאשר משתמשים בחלב זה לתזונה של תינוקות, לרוב מוסיפים לחלב האתון שמן צמחי (4 מ"ל 100 מ"ל 1 חלב) כדי להתאים לרמות שיש בחלב האם.
יחס הקזאין לחלבון מי גבינה בחלב אתון היה נמוך בהשוואה לערך זה בחלב פרה.
החנקן הלא-חלבוני (NPN) המהווה בממוצע 16% מכלל החנקן בחלב אתון, הוא הרבה יותר קרוב לערכים שדווחו בחלב אם (20%) אך גבוה יותר מזה שבחלב של מעלי גירה מבויתים (5%).
פרופיל חומצות האמינו של חלבוני חלב האתון מראה אחוז דומה מאוד של חומצות אמינו חיוניות (36.7 e 38.2 גרם חומצת אמינו / 100 גרם חלבון) מאשר בחלבוני חלב אם (40.7 גרם חומצת אמינו / 100 גרם חלבון), על פי Guo et al.
בין החלבונים התפקודיים בחלב אתון, ישנן מולקולות הפעילות בהגנה אנטי-מיקרוביאלית, כמו למשל ליזוזימים ולקטופרין.
תכולת הלקטופרין בחלב אתון היא ממוצעת, בערך באמצע בין הערכים הנמוכים שלו בחלב פרה והערכים הגבוהים יותר בחלב אם.
הלקטופרין מעכב את הצמיחה של חיידקים תלויי-ברזל במערכת העיכול וגורם לריסון של אורגניזמים מסוימים, כמו למשל קוליפרמים ושמרים, שדורשים ברזל.
הליזוזום בחלב אתון קיים בכמות גדולה, ונע בין טווח של 1.0 מיליגרם/מיליליטר ל 4 מיליגרם/מילילטר, בהתאם לשיטת המדידה הנבחרת (כימית או מיקרוביולוגית).
חומר זה קיים גם בבני אדם (0.12 מ"ג/מ"ל), אך קיים בכמויות זעירות בלבד בחלב פרה ובחלב עיזים.
הליזוזומים בחלב אתון יציבים ועמידים מאוד בפני חומצות ופרוטאיזים ועשויים למלא תפקיד משמעותי בתגובה החיסונית של המעי.
מהפרשת חלב האתון, שומני או לא, ניתן לקבוע גם גורמי גדילה והורמונים.
הפרשות חלב האתון מכילות לפטין דמוי-אדם ברמות הקרובות לזה הנמצא בחלב-אם.
הפפטידים הביו-אקטיביים כמו למשל אינסולין, גרלין וטריאוטותירונין נמצאו גם בחלב אתון קפוא.
מולקולות אלו, ומולקולות רבות אחרות שנמצאו בחלב אם, מקבלות תשומת לב הולכת וגדלה מנקודת מבט תזונתית, מאחר שהן ממלאות תפקיד פוטנציאלי הקשור ישירות בוויסות צריכת מזון, חילוף חומרים ומצבם הפיזי של תינוקות.
חלב היפואלרגני טבעי לתינוקות עם CMPA
חלב אתון משמש כחומר היפואלרגני טבעי, כי הוא נסבל על ידי כ-90% מהתינוקות עם אלרגיות למזון, למשל, אלרגיה לחלבון חלב פרה (CMPA), אלרגיית מזון נפוצה בילדות עם שכיחות של כ-3% במהלך 3 שנות החיים הראשונות.