tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הכוחות והחלקיקים המוכרים בהווה היו מאוחדים בתחילת ימיו של היקום, והלכו ונפרדו במספר מעברי פאזה, מעין מעברים של מצב צבירה.
תחילה נפרד כוח הכובד, אחריו נפרד הכוח החזק שמלכד את הקווארקים, ואת הפרוטונים והנייטרונים בגרעין, ולאחר מכן נפרדו הכוח האלקטרומגנטי והכוח החלש.
גילו של היקום הנצפה מוערך ל-13.819 מיליארד שנים, על פי קבוע האבל, שהוא מדד למהירות התפשטות היקום.
בשל התפשטות היקום, רדיוס היקום הנראה איננו 13.819 מיליארד שנות אור אלא גדול יותר, כ-46 מיליארד שנות אור.
עד ראשית המאה ה-20, וגם בעת שאלברט איינשטיין ניסח את תורת היחסות הכללית, הדעה המדעית גרסה שגלקסיית שביל החלב היא היקום כולו.
מאז היו תגליות נוספות וחלה התפתחות גדולה בהבנת היווצרותו של היקום.
לא מעט שאלות נותרו עדיין ללא מענה, ביניהן מה גורם לאסימטריה של החומר והאנטי-חומר ביקום, או במילים אחרות מדוע נוצר עודף של חומר על פני אנטי-חומר, והחומר מרכיב את היקום.
בעיות נוספות הן בעיית החומר האפל – לפי חישובים חסרה ביקום כמות גדולה של חומר כדי להסביר את מהירות הסיבוב של הגלקסיות, וחידת האנרגיה האפלה – היקום מתרחב במהירות מואצת, והגורם להאצה הוא עדיין חידתי.
אפשר לחלק את ציר הזמן של היקום לארבעה חלקים:
היקום המוקדם מאוד – נמשך מתחילת עידן פלאנק (זמן פלאנק לאחר המפץ הגדול) עד שניות בתום העידן האלקטרו-חלש.
תקופה זו נחקרת מבחינה תאורטית, אך האנרגיות העצומות ביקום זה הן מעבר ליכולת המחקר של הפיזיקה האמפירית.
היקום המוקדם – מעידן הקווארקים עד כ-150 מיליון שנה בתום העידן החשוך.
בתחילת שלב זה הופיעו כוחות והחלקיקים האלמנטריים, אבל היקום היה עדיין במצב של פלזמה אטומה והפוטונים לא יכלו לנוע בתוכו.
בסביבות 380 אלף שנה על ציר הזמן התחיל עידן הרקומבינציה, החלקיקים האלמנטריים התחברו ויצרו אטומים, והפוטונים השתחררו לנוע ביניהם.
אז מתחילה "התקופה החשוכה" (dark age) שנמשכה עד 150 מיליון שנים על ציר הזמן.
היקום היה שקוף והפוטונים היו חופשיים לנוע, אך עדיין לא נוצרו בו תבניות גדולות והכוכב הראשון עדיין לא זרח, לכן היקום נראה חשוך.
עידן התצורות הגדולות או היקום זרוע הכוכבים – מהריוניזציה (היינון מחדש) ועד להווה.
בעידן זה נוצרו הכוכבים, הגלקסיות, קבוצות וצבירי הגלקסיות וצבירי-העל.
דיסקית הגלקסיה שלנו התחילה להיווצר בערך בשנת 5 מיליארד.
מערכת השמש נוצרה בערך לפני 4.6 מיליארד שנים, והסימנים הראשונים לחיים על כדור הארץ התחילו להופיע לפני כ-3.5 מיליארד שנים.
שלב זה עתיד על פי התאוריות להימשך עוד כמאה מיליארד שנים.
העתיד הרחוק – היקום יתפשט עד אין קץ, אך קיימים תרחישים שונים לסופו של היקום.
כמה מהם הם מות החום של היקום, הקריעה הגדולה, הקיפאון הגדול ועוד.
במודל המפץ הגדול הוכנס תיקון שנקרא תאוריית האינפלציה, ולפיה בשבריר השנייה הראשון לקיומו היקום עבר התרחבות אדירה, בקצב גבוה בהרבה ממהירות האור (אין בכך סתירה לתורת היחסות הפרטית, שכן לא מדובר בתנועה, אלא בהתרחבות של החלל שבין כל שתי נקודות).
התאוריה נועדה להסביר תופעות שאינן עולות בקנה אחד עם מודל המפץ הגדול הסטנדרטי, כמו בעיית האופק.
עידן פלאנק נמשך מאפס עד זמן פלאנק שהוא שניות.
זמן פלאנק הוא הזמן שייקח לפוטון שנע במהירות האור לעבור מרחק השווה לאורך פלאנק, מטר.
אורך פלאנק הוא האורך הקצר ביותר בעל משמעות פיזיקלית, והוא קטן ב-20 סדרי גודל מקווארק.
לפי עקרון אי הוודאות זהו הרדיוס המינימלי של חור שחור, ולאורך קצר מזה אין משמעות, משום שאי אפשר לבצע מדידה פנימה מעבר לאופק האירועים של חור שחור.
היקום הוא זעיר לאין שיעור, והאנרגיה הדחוסה בו גדולה לאין שיעור.
זמן פלאנק הוא הנקודה הקרובה ביותר שהפיזיקה יכולה להגיע להתחלה האבסולוטית של היקום, ומעט מאוד ידוע על עידן פלאנק שלפניה.
על פי משוואות תורת היחסות הכללית, היקום לפני כן היה נקודה סינגולרית – נקודה שבה הכבידה היא אינסופית, ולכן גם עיקום המרחב-זמן הוא אינסופי.
בנקודה זאת משוואות תאוריית היחסות הכללית אינן ישימות, בדומה לחלוקה באפס.
אין כיום תאוריה שמתארת את היקום לפני זמן פלאנק, ולא ברור האם למושג "זמן" יש מובן בממדים כאלה.
ההשערה היא ששלטו ביקום האפקטים הקוואנטיים של גרביטיציה.
בנקודת פלאנק המציינת את סוף עידן פלאנק, נקודה בודדת מתחילת היקום הגיעה לגודל של מטר שהוא אורך פלאנק אחד.
הטמפרטורה מעל מעלות קלווין ונקראת טמפרטורת פלאנק, אנרגיית החלקיקים מוערכת ב-, שהיא האנרגיה המקסימלית התאורטית האפשרית ונקראת אנרגיית פלאנק.
הפיזיקה לא יודעת הרבה על טמפרטורות ואנרגיות כאלה; לפי התאוריה באנרגיית פלאנק ארבעת הכוחות היסודיים – כבידה, אלקטרומגנטיות, הכוח החלש והכוח החזק, ניתכים כביכול יחד, והם מאוחדים לכוח על אחד.
ביקום זה לא היו חלקיקים, וחוקי הטבע עדיין לא נוצרו.
עידן האיחוד הגדול נמשך בין ל- שניות על ציר הזמן הקוסמי, ובו נפרדה הכבידה משלושת הכוחות האחרים שנשארים מאוחדים.
עד כה ארבעת הכוחות היסודיים היו מאוחדים, אפשר לדמיין זאת כארבע מתכות שמותכות יחד לנוזל אחיד וחלק, שנמצא ב"סימטריה" בלשון הפיזיקאים, ועם ההתקררות אחת מהן מתחילה להתגבש ומשבשת את הסימטריה.
בדומה לאנלוגיה זאת, היקום מתפשט ומתקרר, ועם ההתקררות הוא עובר מעבר פאזה ממצב צבירה אחד לשני.
במעבר הפאזה בעידן האיחוד הגדול, כוח הכבידה נפרד מהכוחות היסודיים האחרים שנשארים מאוחדים ונקראים הכוח האלקטרו-גרעיני.
התאוריה המתארת את הכוח האלקטרו-גרעיני נקראת התאוריה המאוחדת הגדולה, ומכאן שמו של העידן.
אם הגרביטון התאורטי שנושא את כוח הכבידה קיים, הוא הופיע בעידן זה.
תאורטית היה קיים גם בוזון (חלקיק נושא כוח) שנשא את הכוח האלקטרו-גרעיני.
אי אפשר לגלות בוזון זה במעבדה משום שהאנרגיה התאורטית שלו קרובה לאנרגיית פלאנק.
אם אכן היה קיים, הוא היה "חסר התמחות" ולא היו לו תכונות כמו ספין, מטען חשמלי או מסה, שהם מאפיינים של סוגי הבוזונים המאוחרים, שיופיעו כאשר הכוחות היסודיים ייפרדו זה מזה ככל שהיקום התקרר.
גודלו של היקום בתום עידן זה הוא קטן מפרוטון.
העידן האלקטרו-חלש נמשך בין ל- שניות על ציר הזמן הקוסמי, והוא מתחיל באינפלציה הקוסמית (בסעיף הבא).
הטמפרטורה בתחילתו היא מעלות קלווין, נמוכה מספיק כדי שהכוח החזק ייפרד משני הכוחות האחרים במעבר פאזה שני אחרי שנפרד כוח הכבידה.
הכוח האלקטרומגנטי והכוח החלש נשארים מאוחדים, והם מכונים הכוח האלקטרו-חלש.
הכוח החזק נישא על ידי גלואון (הבוזון נושא הכוח החזק), והכוח האלקטרו-חלש נישא על ידי סוג כלשהו של בוזון אלקטרו-חלש תאורטי.
אינטראקרציות עם הכוח החזק גורמות להופעת חלקיקים אקזוטיים' כולל בוזוני W ו-Z ובוזון היגס.
בוזון היגס נושא את שדה היגס שמעניק לחלקיקים שעוברים דרכו מסה.
שדה היגס נמצא בכל מקום ביקום, מאט את תנועת החלקיקים ומונע מהם לנוע במהירות האור.
חלקיקים שונים מושפעים בדרגות שונות משדה היגס, יש חלקיקים שמתקשים לעבור בשדה היגס וכך הם רוכשים לעצמם מסה גדולה, חלקיקים אחרים עוברים ביתר קלות ורוכשים פחות מסה, וחלקיקים אחרים, כדוגמת הפוטון, אינם מושפעים משדה היגס כלל, הם נשארים חסרי מסה ונעים במהירות האור.
אפשר לחשוב על התופעה כאדם שהולך על היבשה לעומת אדם שהולך בתוך מים; ההליכה במים מעוכבת על ידי התנגדות המים, לעומת זה דג, שמייצג באנלוגיה חלקיק עם מסה קטנה, מתקדם במים במהירות.
העידן האלקטרו-חלש מסתיים כשמתחיל מעבר פאזה נוסף, היפרדות הכוח האלקטרומגנטי והכוח החלש.
העידן האלקטרו חלש נפתח עם האינפלציה (ההתנפחות) הקוסמית, שהתחילה ב- שניות אחרי המפץ הגדול.
והסתיימה תוך חלקיק שנייה בין ל- על ציר הזמן.
הפיזיקאי אלן גות' מחלוצי תאוריית האינפלציה תיאר אותה כמפץ גדול בתוך מפץ גדול.
במשך חלקיק שנייה היקום עובר התפשטות מהירה יותר ממהירות האור, גודלו הליניארי גדל לפחות פי ומגיע לכ-10 ס"מ, הנפח שלו גדל בהתאם פי , בערך לנפח של אשכולית.
הסיבה להתפשטות האדירה אינה ידועה, ההשערה היא ששבירת הסימטריה בין הכוחות בעידן האיחוד הגדול, גרמה לשחרור של אנרגיה עצומה של הכוח החזק, שהוא חזק בכ-40 סדרי גודל מכוח הכבידה.
כתוצאה מהיפרדותו נוצר שטף מהיר של אנרגיה שגרם לאפקט אנטי-כבידתי חזק.
לפי חלק מהתאוריות שדה היגס נוצר עם היפרדות הכוח החזק בתחילת עידן זה, והוא אחראי לאינפלציה הקוסמית המעריכית (אקספוננציאלית).
תאוריית האינפלציה מסבירה מספר תופעות שהמודל הסטנדרטי של המפץ הגדול אינו מסביר, לדוגמה השאלה מדוע קרינת הרקע הקוסמית כה אחידה, בעיה שנקראת בעיית האופק.
כשאנו צופים לשמיים המרחק בין הפוטונים של קרינת הרקע בצד אחד לבין קרינת הרקע בצד שני הוא כ-27 מיליארד שנות אור, כפול מגיל היקום.
קרינת הרקע הקוסמית היא הפוטונים הקדומים ביותר ביקום הנצפה שלנו, והם יצאו לדרך בעידן הרקומבינציה שהתחיל בערך בשנת 380,000 על ציר הזמן הקוסמי.
בזמן שהפוטונים יצאו, רדיוס היקום היה כבר בגודל של כ-42 מיליוני שנות אור, ולכן לא ייתכן שהפוטונים הקדומים מכל קצות היקום היו אי פעם קרובים מספיק והיה להם די זמן כדי להעביר ביניהם אנרגיה ולהשוות טמפרטורות.
מודל האינפלציה מסביר זאת על ידי כך שהיקום בתחילת האינפלציה היה קטן יותר ממה שחוזה המודל הסטנדרטי, ובשלב מוקדם מאוד התנפח במהירות גדולה ממהירות האור.
אין בכך סתירה לתורת היחסות, משום שאמנם חומר ואנרגיה אינם יכולים לנוע מהר ממהירות האור, אבל התפשטות של המרחב היא אפשרית, והיא נושאת על גבה את האנרגיה והחומר שיש בה.
האינפלציה הקוסמית מספקת גם הסבר חלקי מדוע למרות האחידות בכל זאת יש ביקום תצורות.
ההסבר נעוץ בתופעת התנודות הקוואנטיות.
על פי עקרון אי הוודאות, זוגות של חלקיק ואנטי-חלקיק נוצרים ומתאיינים בלי הרף מתוך שום דבר, הם "לווים" אנרגיה מהריק, נוצרים, ומתאיינים זה עם זה תוך החזרת האנרגיה ששאלו, בפרק זמן קצר המותר לפי עקרון אי הוודאות.
כדי להמחיש זאת אפשר לכתוב את עקרון אי הוודאות בצורה: כאשר הוא אנרגיה, הוא משך הזמן, מציין את סטיית התקן של גדלים אלה דהיינו אי הוודאות, ו- הוא קבוע פלאנק.
אי השוויון מראה כי התהליך ייתכן, וניתן לחסום את הסתברותו.
התנודות הקוואנטיות נצפו בעקיפין למשל בניסוי קזימיר.
בהתפשטות המהירה ממהירות האור בעידן האינפלציה, חלק מזוגות החלקיקים שנוצרו עקב תנודות קוונטיות הופרדו מיד והתרחקו למרחק גדול מכדי להתאיין, וכך הוקפאו.
כל חלקיק כזה שנוצר משבש את אחידות הצפיפות וממנו יכולים להיווצר אחר כך הגופים השמימיים, כוכבים וגלקסיות.
בעידן זה כוחות היסוד קיימים כפי שהם מוכרים לנו בהווה, והיקום עובר למצב צבירה של פלזמה קווארק-גלואונית (QGP) שנקראת גם "מרק קווארקים".
זהו מצב הצבירה החמישי, שקורה בטמפרטורות גבוהות מאוד.
בניגוד למצב פלזמה שבה אטומים "מומסים" ומתפרקים לגרעיני אטום ואלקטרונים, פלזמת QGP היא נוזל שבו גרעיני האטומים מפורקים לחלקיקים שמרכיבים אותם, שהם קווארקים יחד עם הגלואונים שחיברו ביניהם.
כשהטמפרטורה תרד מספיק בעידן מאוחר יותר, קווארקים וגלואונים קדמוניים אלה יתחברו וירכיבו את האטומים הראשונים.
מנקודה זו והלאה הפיזיקה של היקום המוקדם מובנת טוב יותר, והאנרגיות הן ברמה שאפשרית לניסויים במאיצי חלקיקים.
בין ל- שניות על ציר הזמן הקוסמי, בעידן זה מופיע לראשונה החומר ביקום.
הכוח האלקטרומגנטי והכוח החלש שהיו צמודים, נפרדים גם הם במעבר פאזה נוסף של היקום, ולראשונה נראים ארבעת כוחות היסוד כפי שהם מוכרים לנו בהווה.
קוטרו של היקום הוא כ- מטר, בסביבות שנת אור אחת.
קווארקים, אלקטרונים ונייטרינים נוצרים מתוך האנרגיה בכמויות גדולות, היקום מתקרר מתחת ל- מעלות, והוא מתמלא בפלזמה לוהטת של קווארקים, לפטונים, והאנטי-חלקיקים שלהם.
הטמפרטורה עדיין גבוהה מכדי שהקווארקים יתחברו להאדרונים, אף שהגלואונים – החלקיקים נושאי הכוח החזק – קיימים, ומפעילים עליהם כוח.
בעידן זה החלקיקים בפלזמה הקווארק-גלואונית מתחילים לקבל מסה ומתחיל להיווצר החומר ביקום.
קווארקים ואנטי קווארקים מאיינים זה את זה תוך פליטת אנרגיה.
מאחר שהטמפרטורה ירדה, אנרגיה זו כבר אינה מספיקה כדי לייצר זוגות קווארקים חדשים ולכאורה כל הקווארקים היו אמורים להיעלם, אך זה לא קרה ויש לכך מספר הסברים תאורטיים.
עם זאת, האסימטריה בין חומר לאנטי-חומר היא עדיין מסתורין שהמדע טרם פיענח.
כמעט לכל חלקיק יש אנטי-חלקיק תאום, שיש לו אותה מסה, מטען הפוך, והוא מעין תמונת ראי של בן זוגו.
כשחלקיק נפגש עם האנטי-חלקיק שלו, שניהם מתאיינים תוך פליטת אנרגיה.
חוקי הפיזיקה הם סימטריים ואינם מבדילים בין חלקיק לאנטי חלקיק: לשניהם יש אותן תכונות פיזיקליות, לדוגמה: לאנטי-מים שמורכבים מאנטי חמצן ואנטי מימן יהיו אותן תכונות כמו למים.
בתנאים של ראשית היקום נוצרה אותה כמות של חלקיקים כמו אנטי-חלקיקים.
אם כך, החידה היא מדוע היקום עשוי מחומר; כלומר מדוע לא כל החלקיקים התאיינו עם אנטי-חלקיקים.
חלק מהתאוריות מניחות שלמעשה הסימטריה של חוקי הטבע אינה מושלמת, ולכן ייתכנו תהליכים שבהם יש העדפה קטנה ליצירת חומר על פני אנטי חומר.
כלל האצבע של מכניקת הקוואנטים הוא שכל דבר שיכול לקרות קורה, בתנאי שנשמרים הגדלים המצייתים לחוק שימור "חזק" (כזה שמתקיים תמיד), כגון אנרגיה ומספרים קוונטיים מסוימים, לרבות המספר הבאריוני, המספר הלפטוני והמטען החשמלי.
עם זאת, קיימים מספרים קוונטיים אחרים, המצייתים לחוק שימור "חלש" (המתקיים רק ברוב המקרים).
אסימטריה נצפתה בניסויים עם קאונים נייטרליים.
חלקיקים כאלו נושאים מוזרות של 1+, בעוד האנטי-חלקיק שלהם, אנטיקאון נייטרלי, נושא מוזרות של 1-.
מוזרות היא מספר קוונטי, אשר לרוב, הוא בעל ערך זהה לפני ואחרי תהליך פיזיקלי.
מספר זה נשמר בתהליכים של הכוח החזק, הכוח האלקטרומגנטי והכבידה.
אולם, הכוח החלש מסוגל לגרום הפרה של חוק שימור המוזרות.
הקאון הנייטרלי דועך לשני פאיונים; כדי לשמר את המוזרות, האנטי-קאון אמור לדעוך לשלושה פאיונים.
בניסויים נמצא שאחת ל-500 דעיכות הסימטריה הזאת מופרת, והאנטי-קאון דועך לשני פאיונים.
הווה אומר, מדי פעם תהליך הדעיכה מפר את סימטריית CP.
באופן דומה קיימת תאוריה על תהליך באריוגנזה, שבו אחת למיליארד זוגות שמתאיינים יש הפרה של מספר הבאריונים, ומאינטראקציה כזאת נותר חלקיק בודד עודף.
השערה אחרת היא שהאסימטריה שאנו רואים היא מדומה, ולמעשה קיימת ביקום סימטריה בין כמות החומר לאנטי-חומר, אבל היקום מחולק לאזורים של חומר ואזורים של אנטי חומר.
ממרחק האזורים של אנטי-חומר נראים ומתנהגים כמו אזורי החומר.
העדות לכך שהם אנטי-חומר תהיה רק בגבולות שלהם, כי שם תיפלט קרינה של פוטוני גמא כתוצאה מאיון זוגות חומר ואנטי-חומר.
גבולות כאלה טרם נצפו, אך התאוריה מעלה אפשרויות מעניינות.
למשל, אם אזורים כאלה קיימים הם עשויים לפעול כעין אנרגיה אנטי חומרית, בדומה לכך שהאנרגיה האפלה פועלת כאנטי-כבידה .
ייתכן אפילו שאזורים אלה הם הם האנרגיה האפלה.
עידן ההאדרונים נמשך מ- לשנייה אחת על ציר הזמן הקוסמי.
ארבעת כוחות היסוד כבר פועלים ביקום.
הפלזמה הקווארק-גלואונית שמרכיבה את היקום מתקררת לבערך טריליון () מעלות, מספיק כדי לאפשר לכוח החזק לחבר קווארקים וליצור האדרונים.
האדרונים הם חלקיקים שמורכבים מקווארקים שמחוברים יחד על ידי הגלואונים נושאי הכוח החזק, המפורסמים שבהם הם פרוטון ונייטרון.
לפרוטון יש מסה/אנרגיה נמוכה יותר מלנייטרון, לכן נוצרים כעת פי שבעה יותר פרוטונים מנייטרונים.
נייטרונים חופשיים שלא מתחברים לפרוטונים בתוך גרעין אטום אינם יציבים, והם דועכים והופכים לעוד פרוטונים.
נוצרים גם אנטי-האדרונים, רוב ההאדרונים והאנטי-האדרונים מתאיינים זה עם זה, אבל 1 למיליארד האדרונים שורד.
חלק מהנייטרונים והנייטרינו מתחברים מחדש לזוגות פרוטון-אלקטרון.
החוקים היחידים ששולטים בהתחברויות והיפרדויות מרובות אלה הן שהמטען והאנרגיה נשמרים.
כשהטמפרטורה יורדת, חלקיקי נייטרינו משתחררים (decouple) מהאינטראקציה עם חלקיקים אחרים בפלזמה, והם מתחילים לנוע במרחב במהירות האור או קרובה לה.
תהליך דומה יקרה לפוטונים בעידן הרקומבינציה, 380 אלף שנה מאוחר יותר, ופוטונים אלה מהווים את קרינת הרקע הקוסמית.
תאורטית אפשר לבנות באופן דומה מפה של קרינת הרקע של הנייטרינו, והיא תלמד אותנו על היקום שנייה או שתי שניות אחרי המפץ הגדול.
כיום נעשים מאמצים לאתר את קרינת הנייטרינו הקדומה.
זאת משימה קשה כי חלקיקי נייטרינו מגיבים רק לכוח החלש ולכבידה, והאנרגיה הצפויה שלהם היא זעירה וקרובה לאפס המוחלט.
עידן הלפטונים (שהאלקטרון הוא אחד מהם) נמשך בין שנייה אחת ל-10 שניות על ציר הזמן הקוסמי, גודלו של היקום הוא פי אלף ממערכת השמש.
רוב ההאדרונים והאנטי-האדרונים התאיינו זה עם זה עד סוף עידן ההאדרונים, והותירו אחריהם שארית קטנה של האדרונים.
לפטונים ואנטי-לפטונים נוצרים ומתאיינים תוך כדי פליטת אלקטרון ופוטון גמא עתיר אנרגיה.
היקום עתה רוחש אלקטרונים כתוצאה מאיון זוגות לפטונים ומדעיכה של לפטונים מסיביים.
הטמפרטורה עדיין גבוהה והאלקטרונים אינם יציבים.
בערך 10 שניות אחרי המפץ הגדול הטמפרטורה יורדת לנקודה שבה זוגות לפטון ואנטי-לפטון לא נוצרים יותר, ביקום נשארות שאריות ההאדרונים והלפטונים, כשהם שטים בתוך ים של פוטונים עתירי אנרגיה.
עידן זה נמשך בין 10 שניות ל-380,000 שנה על ציר הזמן הקוסמי.
בתחילת עידן ארוך זה של התקררות הדרגתית היקום היה מלא פלזמה, מרק חם ואטום של גרעיני אטומים ואלקטרונים.
אחרי שרוב הלפטונים והאנטי-לפטונים התאיינו זה עם זה בסוף עידן הלפטונים, האנרגיה ביקום נשלטת על ידי פוטונים, שממשיכים להשתתף באינטראקציות עם פרוטונים, אלקטרונים, וגרעיני אטום בעלי מטען חשמלי.
הפלזמה מלאה פוטונים אבל היא אטומה לאור בגלל פיזור קומפטון: המהלך החופשי הממוצע של הפוטונים, דהיינו המרחק שהם יכולים לעבור עד שהם נתקלים באלקטרון, הוא קצר מאוד.
כשפוטון עתיר אנרגיה נתקל באלקטרון הוא גורם לו לפלוט גל, והגלים מתאבכים.
נוקליאוסינתזה – יצירת יסודות חדשים
בדקות הראשונות לעידן הפוטונים, בין דקה 3 ל-20 על ציר הזמן הקוסמי, הטמפרטורה יורדת ל- מעלות קלווין, טמפרטורה שבה פרוטונים ונויטרוים מתחילים להתחבר בתהליך של היתוך גרעיני.
עד כה היה ביקום רק גרעין מימן שהוא פרוטון, וכעת פרוטונים ונייטרונים ניתכים ויוצרים גרעיני יסודות כבדים יותר.
פרוטונים ונייטרונים מתחברים לדאוטריום שהוא איזוטופ של מימן המכיל פרוטון ונייטרון, גרעיני דאוטריום מתחברים ליצירת הליום-4 שבו 2 נייטרונים ו-2 פרוטונים.
בתום פרק זמן זה הטמפרטורה היא כ- מעלות קלווין.
המימן וההליום שנוצרו עד כה מהווים את רוב החומר ביקום.
נוצרה גם כמות זעירה של ליתיום-7. היסודות הכבדים יותר מליתיום ייווצרו בשלב מאוחר יותר, בנוקלאוסינתזה שתתרחש בתוך כוכבים.
עידן הרקומבינציה או בשם אחר Decoupling Epoch, מתחיל בסביבות 380,000 שנה על ציר הזמן הקוסמי, רדיוס היקום הוא 42 מיליון שנות אור.
הטמפרטורה ירדה מספיק כדי לאפשר לאלקטרונים להיקשר לגרעיני אטום, ולראשונה מופיעים ביקום אטומים.
האלקטרונים החופשיים נתפסים על ידי יוני המימן וההליום ויוצרים אטומים נייטרליים.
כל הכוחות המוכרים לנו קיימים ופועלים על האטומים החדשים, והיקום הוא בדרך להיות המרחב זרוע הכוכבים שאנו מכירים.
התהליך הוא מהיר יחסית (ומהיר לאטומי ההליום יותר מאשר למימן), בסוף עידן הרקומבינציה רוב האלקטרונים ביקום נמצאים בתוך אטומים נייטרליים ואינם מתנגשים בפוטונים, והפוטונים חופשיים לנוע.
הפוטונים שנוכחים בעידן זה הם אותם פוטונים שנמצאים בקרינת הרקע הקוסמית, אחרי שהתקררו על ידי התפשטות היקום.
בעידן הרקומבינציה היקום נעשה שקוף והפוטונים השתחררו, אך עוד לא נוצר הכוכב הראשון שיאיר את השמיים והיקום היה פשוטו כמשמעו חשוך.
הקרינה היחידה הייתה הקרינה באורך גל של 21 ס"מ מאטומי מימן.
נעשים מאמצים לגלות את הקרינה החלשה הקדומה הזאת, כי על ידי מדידת העוצמה שלה בנקודות שונות אפשר יהיה למפות את כמות החומר ביקום בין עידן הרקומבינציה לעידן הריוניזציה.
היא מלמדת גם על עידן הריוניזציה הבא בתור, מאחר שאטומי מימן מיוננים (כלומר ללא אלקטרון) מופיעים כ"חורים" בקו מימן 21.
הטמפרטורה ירדה, החומר הבאריוני היה מפוזר בדלילות ביקום, והפעילות התמעטה בצורה דרמטית עם לוח זמנים ארוך מאוד, שבו נוצרים הכוכבים.
החומר האפל המסתורי עדיין, מרכיב את רוב החומר ביקום.
מקובל להעריך שהעידן החשוך נמשך בין 380,000 עד 150 מיליון שנה על ציר הזמן הקוסמי.
האור עבר ממנה לכדור הארץ מרחק של כ-13.1 מיליארד שנות אור, והיא נוצרה אי שם בעידן החשוך.
בסוף ספטמבר 2022 טלסקופ החלל ג'יימס ווב גילה את הגלקסיה JADES-GS-z13-0 , עם הסחה לאדום , מרחקה כיום הוא כ- מיליארד שנות אור.
מהירות הסיבוב של גופים שמימיים תלויה במסת הגוף סביבו הם נעים ובמרחקם ממנו, בהתאם לחוק השלישי של קפלר.
למשל, במערכת השמש מהירות הסיבוב של הפלנטות הולכת ויורדת ככל שהן רחוקות יותר מהשמש.
אבל בגלקסיות נצפתה תופעה לא מוסברת, מהירות הסיבוב של גלקסיות ספירליות היא הרבה יותר גבוהה ממה שמתקבל על ידי חישוב המסה שלהן (ניתן למדוד מהירות של עצמים רחוקים על ידי אפקט דופלר).
הפער גדול אף יותר בזרועות מרוחקות ממרכז הגלקסיה – מדידות של מהירות הכוכבים המרוחקים ממרכז הגלקסיה גילו שמהירות הסיבוב שלהם אינה יורדת ככל שהכוכבים רחוקים יותר מהמרכז.
לתופעה זו אין הסבר וההנחה המקובלת היא שקיים "חומר אפל", חומר בלתי נראה שלא פולט או קולט קרינה כלשהי, לא אור, לא חום, ולא גלי רדיו, ולכן קשה מאוד לאתרו.
לפי החישובים 4% מהחומר ביקום הוא חומר בריוני (רגיל), 23% הוא חומר אפל, ו-73% הוא אנרגיה אפלה.
אמנם נצפו שינויים זעירים בצפיפות קרינת הרקע וייתכן ששינויי צפיפות קטנים אלה קיבצו סביבם יותר ויותר חומר באמצעות כוח הכבידה, וכך נוצרו במשך השנים גופים גדולים; הבעיה היא שגיל היקום אינו מספיק כדי להסביר את התהליך האיטי הזה.
תוספת של חומר אפל מסבירה זאת, ולפי החישובים אחוז החומר האפל שנחוץ כדי להסביר היווצרות גלקסיות משינויי הצפיפות בקרינת הרקע, הוא בקירוב אותו אחוז שנחוץ כדי להסביר את מהירות הסיבוב של גלקסיות.
לא ידוע מה טיבו של החומר האפל, והאם הוא קיים או שלתופעות יש הסבר אחר.
תאוריה אחת גורסת שהחומר האפל הוא חומר באריוני רגיל כלומר נייטרונים ופרוטונים; תאוריה אחרת גורסת שהחומר האפל הוא חלקיקי הניטרינו המהירים, שהמסה שלהם היא אמנם זעירה אבל הם רבים מאוד.
תקופה זו מכונה גם "עידן התצורות הגדולות".
בעידן זה נוצרו הכוכבים והגלקסיות, צבירי הגלקסיות וצבירי העל, וזהו העידן שלנו.
הכוכבים הראשונים נוצרו מקריסה של ענני מימן בגלל כוח הכבידה.
כוכבים קדומים אלה נקראים כוכבים מסוג אוכלוסייה III והיו מורכבים כמעט ורק ממימן והליום, שהם היסודות שנוצרו במפץ הגדול.
השם "אוכלוסייה III" מסווג אותם לפי אחוז היסודות הכבדים שבהם, תכונה שנקראת בקוסמולוגיה מתכתיות.
כוכבים אלה, אם אכן הם קיימים, הם רחוקים מאוד וטרם נצפו.
הם היו לוהטים ומסיביים מאוד, בסדר גודל של אלף שמשות, ופלטו קרינה אולטרה-סגולה חזקה, שגרמה ליינון גז המימן הנייטרלי שסביבם.
הם התכלו במהירות תוך כמה מיליוני שנים, וסיימו את חייהם הקצרים כסופרנובה שהעיפה אל ענני המימן שמסביב את היסודות הכבדים יותר שנוצרו בליבתם, כמו פחמן, צורן, חמצן וברזל.
באופן כזה נזרעו יסודות כבדים יותר בכוכבים הנוצרים הבאים.
כוכבים קדומים מכילים פחות יסודות, בעוד כוכבים צעירים יותר מכילים יותר יסודות כבדים.
רוב היסודות הכבדים מהליום נוצרו בנוקליאוסינתזה של סופרנובה של כוכבי נייטרונים, ובראקציות היתוך בתוך כוכבים והתפזרו לחלל כשהם התפוצצו.
חלק מכוכבי אוכלוסייה III לא התפזרו לרסיסים אלא הותירו אחרי ההתפוצצות חור שחור.
ייתכן שחורים שחורים אלה חברו לחורים שחורים אחרים, ויצרו את הקוואזרים הראשונים והגלקסיות הראשונות.
שביל החלב שלנו הוא גלקסיה ספירלית עתיקה, בערך בת 13.2 מיליארד שנה, שבלבה חור שחור על-מסיבי, קשת A*.
עידן היינון מחדש (reionization) התקיים בין 150 מיליון למיליארד שנה לאחר תחילת המפץ הגדול.
הקוואזרים הראשונים מופיעים כתוצאה מקריסה כבידתית, והקרינה החזקה שהם פולטים מייננת מחדש את היקום שמסביב.
זהו מעבר הפאזה השני של גז המימן ביקום, הראשון היה בתקופת הרקומבינציה כשאלקטרונים וגרעיני מימן מיוננים (פרוטונים) התחברו ליצירת אטום מימן נייטרלי.
עתה רוב היקום חוזר ממצב נייטרלי למצב של פלזמה מיוננת, אם כי דלילה בהרבה.
פיזור קומפטון שכבל את תנועת הפוטונים בפלזמה של עידן הפוטונים, קורה הרבה פחות, והיקום לא נעשה אטום אלא נשאר שקוף.
גורל היקום תלוי בכמות החומר כולל החומר האפל שבו, ומצד שני כמות האנרגיה כולל האנרגיה האפלה.
אם החומר יגבר היקום יבוא אל קיצו במעיכה גדולה, אם האנרגיה תגבר הסוף יהיה בקריעה אדירה.
תרחיש ביניים יסתיים בקפיאה הגדולה.
אחת מהשאלות המרכזיות באסטרופיזיקה היא האם היקום הוא "סגור", "שטוח" או "פתוח".
יקום סגור הוא יקום שמתפשט במהירות יורדת עד שההתפשטות נעצרת והיקום מתכווץ בהדרגה חזרה לנקודה סינגולרית; יקום שטוח הוא יקום שממשיך לגדול אסימפטוטית לעבר גודל מסוים שיגיע אליו כעבור אינסוף זמן; יקום פתוח הוא יקום שגדל בהתמדה עד אינסוף.
הפרמטר שקובע את גאומטריית היקום הוא (אומגה), שהוא היחס בין הצפיפות בפועל לבין הצפיפות הקריטית.
הצפיפות בפועל מחושבת בעזרת תצפיות אמפיריות, ואת הצפיפות הקריטית אפשר לחשב בעזרת משוואת פרידמן.
משוואת פרידמן היא מקרה פרטי של משוואות השדה של תורת היחסות הכללית, תחת ההנחה שהיקום הוא הומוגני ואיזוטרופי:
a הוא מרחק והוא תלוי בזמן, (האות הלטינית רו) הוא הצפיפות וגם הוא תלוי בזמן, ו- הוא קבוע.
צד שמאל של המשוואה הוא בעצם קבוע האבל בריבוע.
מכאן אפשר לחלץ את הצפיפות הקריטית, שהיא הצפיפות כש- שווה לאפס:
ואומגה הוא היחס בין הצפיפות בפועל לצפיפות הקריטית:
עד תחילת המאה ה-20 הדעה המדעית הייתה שהיקום הוא סטאטי ולא משתנה, תמיד היה ותמיד יהיה.
משוואות תורת היחסות של איינשטיין מתארות יקום חסר מנוחה שיכול להתכווץ או להתפשט, וכדי לתאר את היקום סטאטי כפי שהיה ידוע אז, איינשטיין הוסיף לנוסחאות פרמטר תיקון.
מאחר שכוח הכבידה נוטה למשוך דברים זה אל זה, הוא הניח קיומה של אנרגיה נגדית כלשהי שמאזנת בדיוק את כוח הכובד וגורמת ליקום להישאר כפי שהוא.
לצפיפות האנרגיה המסתורית הוא קרא "הקבוע הקוסמולוגי", המסומן באות למדא, .
התיקון היה מיותר, כי כעבור כעשר שנים בלבד התגלה שהיקום מתפשט, מה שזכה לכינוי חוק האבל.
משוואות תורת היחסות ללא התיקון מבטאות זאת.
הקבוע הקוסמי נזנח, אבל בסוף המאה ה-20 הוא זכה לעדנה מחודשת, כשהתגלה שלא זו בלבד שהיקום מתפשט אלא שקצב ההתפשטות הולך ומאיץ.
הסיבה להאצת ההתפשטות אינה ידועה, נראה שהמרחב אינו ריק אחרי הכל והוא מכיל בתוכו אנרגיה אנטי כבידתית מסתורית, שהיא חלק אינהרנטי מתכונות המרחב.
לפי תצפיות נראה שמהירות ההתפשטות ירדה תחילה, ורק לפני כ-6 מיליארד התחילה להאיץ.
חישובים מראים שכ-68% מכמות החומר והאנרגיה ביקום הוא אנרגיה אפלה, 27% אחוז הוא החומר האפל, ומה שנשאר הוא 5% מהיקום שעשוי מחומר באריוני, כלומר חומר ממשי כמו כוכבים, גלקסיות, גז וכולי.
האנרגיה האפלה הומוגנית בכל היקום.
היא מושפעת רק מכוח הכבידה.
הצפיפות שלה נמוכה עד מאוד, כ- ק"ג (בערך אטום מימן) למטר מעוקב, לכן הסיכוי לגלות אותה בצורה אמפירית הוא קלוש.
אבל אף שצפיפות האנרגיה האפלה היא כמעט אפסית, השפעתה אדירה משום שהיא מפוזרת באופן אחיד בכל המרחב, ומרכיבה את רוב החומר/אנרגיה ביקום.
מוזר אף יותר שצפיפות האנרגיה האפלה אינה יורדת כשהיקום מתרחב.
פירוש הדבר הוא שככל שהיקום מתרחב כך נוספת לו עוד מאותה אנרגיה אפלה מסתורית.
The Big Rip – אם האצת ההתפשטות תמשיך, צפיפות החומר תלך ותרד וצפיפות האנרגיה האפלה תעלה, הלחץ האנטי כבידתי יתגבר, גלקסיות יתחילו להתפזר ואחריהן הכוכבים יתפוררו לאבק.
היקום הנראה ילך ויתכווץ ככל שמהירות ההתפשטות תעלה, כי פוטון שרגע לפני כן היה קרוב, יהיה ברגע הבא במרחק עצום מעבר לאופק האירועים.
האנרגיה האפלה תגבר על האלקטרומגנטיות ואטומים יתייננו, אחריהם ייכנע הכוח החזק וגרעיני אטומים יפורקו למרכיביהם.
היקום יהפוך לסינגולריות כבידתית הפוכה, סינגולריות שהאנטי-כבידה בה אינסופית.
תרחיש המעיכה הגדולה הפוך לתרחיש התלישה הגדולה, התפשטות היקום תאט עד שתעצר ותתחיל לחזור אחורה, היקום יתכווץ יותר ויותר, הטמפרטורה תעלה והוא יעבור בהילוך חוזר את כל התהליכים שעברו עליו, עד שישוב למצב של פלזמה לוהטת ודחוסה ולבסוף יתכנס לנקודה הסינגולרית.
מכאן הוא עשוי להמשיך להתנודד לנצח בין מפץ גדול ומעיכה.
תרחיש זה אינו סביר לאור קיומה של אנרגיה אפלה.
תרחיש אמצע שבו היקום ממשיך להתפשט עד אינסוף בלי להאיץ או להאט.
הכוכבים והגלקסיות יתרחקו זה מזה, הטמפרטורה ביקום תלך ותרד, כוכבים ימצו את דלק המימן שלהם וייכבו.
כל כוכב יתרחק מכל האחרים ויהיה מבודד ומוקף שמיים שחורים כששאר היקום מעבר לאופק האירועים שלו.
לפי מספר תאוריות תתחיל דעיכת פרוטונים – היקום יהפוך את הגז הבין כוכבי שנותר לפוטונים ולפטונים (כגון אלקטרונים ופוזיטרונים).
חלק מהאלקטרונים והפוזיטרונים יתאיינו ויפלטו פוטונים.
במקרה זה היקום יהפוך לאמבטיה של חלקיקים וקרינה חלשה עם מקסימום אנטרופיה בשיווי משקל תרמודינמי, ששום תהליך שמעלה את האנטרופיה לא יכול להתרחש בה יותר.
לכן תרחיש זה נקרא גם "מות החום".
הכרוניקה של לָבְרֶנְטי או הקודקס הלברנטי הוא אוסף כרוניקות שנכתב בשנת 1377 על קלף, בידי הנזיר לָבְרֶנְטי.
זו אסופה של כמה כרוניקות שמתארות את ההיסטוריה של העמים הסלאביים החל משנת 850 בערך ועד 1305. בראשן הגרסה הקדומה ביותר (ששרדה) של הכרוניקה הרוסית הראשונה, ולצידה כמה כרוניקות מאוחרות יותר, שרובן מספרות אודות אירועים בנסיכות ולדימיר שבצפון רוסיה.
הוא השפיע על כרוניקות אחרות ככרוניקת השילוש מהמאה ה-15 שנכתבה בלאוורת השילוש-סרגייב, ה"חיבור מקתדרלת סופיה הקדושה בנובגורוד" (Новгородско-Софийский свод) ואחרות.
הקודקס הלברנטי הוא כתב היד הקדום ביותר של כרוניקה רוסית שתאריך כתיבתו נכתב בו במפורש.
על-פי הקולופון שבסופו הוא נכתב על ידי הנזיר לברנטי מניז'ני נובגורוד, שהתחיל לכתוב ב-14 בינואר 1377 וסיים את הכתיבה ב-20 במרץ של אותה שנה.
אמנם, 40 העמודים הראשונים של הטקסט נכתבו בכתב יד שונה על ידי סופר אחר.
כתב היד נשמר בכנסיית המולד בולדימיר, רוסיה עד תחילת המאה ה-18 אז עבר לידיים פרטיות.
ב-1792 נרכש על ידי הרוזן אספן האמנות אלכסיי מוסין-פושקין (מגלה כתב היד של "משא מלחמת איגור"), וב-1793 פורסם לראשונה הטקסט של "הוראות הנסיך ולדימיר", החלק הראשון שהודפס מכתב היד.
הרוזן מסר אותו ב-1811 כשי לצאר אלכסנדר הראשון.
מתנה זו הצילה את הקודקס, שכן האוסף של הרוזן הושמד כולו בשריפת הענק שכילתה את מוסקבה במלחמת רוסיה–צרפת (1812).
הצאר העביר את כתב היד לספרייה הלאומית הרוסית בסנקט פטרבורג, שם הוא שמור תחת המספר F.IV.2. הוא יצא בדפוס לראשונה ב-1846 בתור הכרך הראשון של "אוסף הכרוניקות הרוסיות המלא" (ידוע בקיצור: ПСРЛ).
א) הכרוניקה הרוסית הראשונה, "סיפורי השנים שחלפו", במהדורה שנערכה בשנת 1116 בידי ההֶגוּמֵן (ראש מנזר אורתודוקסי) סילבסטר מקייב, שכוללת את השנים עד 1110. זו הההעתקה הקדומה ביותר של כרוניקה זו, שהיא החשובה ביותר בתולדות הנסיכויות הסלאביות, והועתקה בקודקסים רבים אחרים.
מהדורה זו היללה את הנסיך ולדימיר השני, שהיה פטרון הכפר וִידוּבִּיצִ'י (Выдубичи) בו שכן המנזר, ועשתה אותו לדמות מרכזית בנרטיב של סיום הכרוניקה.
בין היתר הוכנסה התוספת "הוראות הנסיך ולדימיר".
ב) כרוניקת סוזדל (המורחבת), אסופה של כרוניקות שונות ערוכות יחד עם תוספות, כוללת את השנים 1111-1305. סבורים כי לברנטי העתיק אסופה זו מקודקס שנכתב בטבר (עבור הנסיך מיכאיל מטבר) ב-1305. הכרוניקות העיקריות שכלולות בה:
כרוניקת ולדימיר, מכונה גם כרוניקת סוזדל (המצומצמת) - כוללת את השנים מ-1111 עד לראשית המאה ה-13 (1206 או 1212), גרסאות נוספות של כרוניקה זו נכללו בשלושה קודקסים אחרים שהשתמרו.
כרוניקת טבר - התוספות של קודקס טבר, ובהן אירועים מן השנים 1284 ל-1305.
הקודקס נכתב עבור דמיטרי מסוזדל, כנראה תחת פיקוחו של דיוניסיוס ה-1 הבישוף של סוזדאל (שנה אחר-כך התמנה למיטרופוליט של קייב).
קיימת טענה שלאורנטיוס שינה את אופן הצגתו של יורי השני, נסיך ולדימיר, מייסד ניז'ני נובגורוד, משלילי לחיובי, והעצים את היחס השלילי אל הטטרים, כיוון שהנסיכויות הרוסיות, בהובלת נסיך מוסקבה דמיטרי דונסקוי, התחילו להתקומם באותן שנים נגד ההגמוניה של אורדת הזהב.
הכרוניקה הצרפתית הוא סרט דרמה קומית-אנתולוגית אמריקאי שכתב וביים וס אנדרסון המבוסס על סיפור מאת אנדרסון, רומן קופולה, הוגו גינס וג'ייסון שוורצמן.
עלילת הסרט מתמקדת בשלושה סיפורים שונים הקשורים לדסק החוץ הצרפתי של עיתון בדיוני בקנזס.
בסרט מופיע אנסמבל שחקנים הכולל את בניסיו דל טורו, אדריאן ברודי, טילדה סווינטון, לאה סדו, פרנסס מקדורמנד, טימותי שאלאמה, לינה קודרי, ג'פרי רייט, מתייה אמלריק, סטיבן פארק, ביל מארי ואוון וילסון.
בצוות השחקנים המשני של הסרט מופיעים שחקנים ששיתפו פעולה בעבר עם אנדרסון, ביניהם לייב שרייבר, אדוארד נורטון, וילם דפו, סירשה רונאן, ג'ייסון שוורצמן ואנג'ליקה יוסטון.
בכורת הסרט העולמית התקיימה בפסטיבל קאן במהלך יולי 2021, ולאחר מכן, עלה הסרט לאקרנים בבתי הקולנוע ב-22 באוקטובר 2021 לאחר שעלה לאקרנים בפסטיבל הקולנוע ה-59 בניו יורק.
הסרט מתואר כ"מכתב אהבה לעיתונאים המוצבים במאחז של עיתון אמריקאי בעיירה צרפתית בדיונית במהלך המאה ה-20", ובמרכזו שלושה סיפורים הקשורים לדסק החוץ הצרפתי של עיתון בדיוני בקנזס.
במרכז עלילת הסרט יש אוסף של סיפורים שפורסמו על ידי "המשלוח הצרפתי", המתרחשים בעיירה הצרפתית הבדויה אונווי סר בלייזה.
הסרט נכתב בהשראת אהבתו של אנדרסון למגזין "הניו יורקר", ודמויות ואירועים אחדים בסרט מבוססים על דמויות ואירועים אמיתיים מקורות המגזין.
אחד משלושת הסיפורים מתמקד במחאת כיבוש הסטודנטים במאי 1968, בהשראת כתבתו של מאוויס גלאנט שפורסמה בשני חלקים – "האירועים במאי: יומני פריז".
סיפור עלילה נוסף, שמציג את דמותו של אדריאן ברודי, ז'וליין קדזיו, מבוסס על "ימי דובין", כתבה בת שישה חלקים ב"הניו יורקר" על סוחר האמנות לורד דובין.
כשדיבר עם המגזין הצרפתי "שרנטה ליברה" באפריל 2019, אמר אנדרסון:
פישר סטיבנס, גריפין דאן ווולי וולודרסקי מגלמים חברי צוות נוספים ב"המשלוח הצרפתי", ואילו מוחמד בלג'ין מגלם את מיטש מיטש, סטודנט מהפכן.
בנוסף, דניס מנוצ'ט, בנג'מין לברנה, וינסנט מקיין, פליקס מואטי ואנג'ליקה בט פליני לוהקו לתפקידים ששמותיהם טרם פורסמו.
באוגוסט 2018 דווח כי וס אנדרסון יכתוב ויביים סרט מוזיקלי המתרחש בצרפת, לאחר מלחמת העולם השנייה.
בנובמבר 2018 הוכרז שהסרט יופק על ידי ג'רמי דוסון יפיק את הסרט, והשחקנים טילדה סווינטון ומתייה אמלריך יככבו בסרט.
דוסון גם אישר שהסרט אינו מחזמר.
בנוסף, הופצו שמועות לפיהם נטלי פורטמן, בראד פיט וליאה סיידוקס ישתתפו בסרט.
בדצמבר 2018, הוכרז כי אנדרסון יכתוב ויביים את הסרט, בו יככבו פרנסס מקדורמנד, ביל מארי, טימותי שאלאמה, בניסיו דל טורו וג'פרי רייט; ואושרה השתתפותה של סיידוקס.
מאוחר יותר באותו חודש, לוהקו לצוות השחקנים לויס סמית וסירשה רונאן.
בינואר 2019, אושרה ליהוקם של אוון וילסון, אדריאן ברודי, הנרי וינקלר, וילם דפו, בוב בלבן, סטיב פארק, דניס מנוצ'ט, לינה קודרי, אלכס לות'ר, וינסנט מקיין, וינסנט לקוסט, פליקס מואטי, בנג'מין לברנה, גיום גליאנה וססיל דה פראנס.
עוד נמסר כי הצלם רוברט יאומן יהיה אמון על צילומי הסרט.
בפברואר 2019 אושר ליהוקם של וולי וולודרסקי, פישר סטיבנס, גריפין דאן וג'ייסון שוורצמן לצוות השחקנים של הסרט.
באפריל 2019, דווח על ליהוקם של כריסטוף ואלץ, רופרט פרנד ואליזבת מוס.
בתחילה, השחקנית קייט וינסלט לוהקה לסרט, אך היא פרשה על מנת להשתתף בהפקת הסרט "אמונט".
צילומי הסרט החלו בנובמבר 2018, בעיירה אנגולם (הנמצאת בדרום-מערב צרפת) והסתיימו במרץ 2019. מארי ורונאן, שלהם יש תפקידים קטנים במהלך עלילת הסרט, צילמו את הסצנות שלהם במשך יומיים.
בספטמבר 2019 רכשה החברה "Searchlight Pictures" את זכויות הפצת הסרט.
הכרזת העצמאות הפלסטינית היא הצהרה שכתב המשורר הפלסטיני מחמוד דרוויש.
והוכרזה על ידי יאסר ערפאת ב-15 בנובמבר 1988 באלג'יר.
מגילת העצמאות אומצה על ידי המועצה הלאומית הפלסטינית, הגוף המחוקק של הארגון לשחרור פלסטין, בהצבעה של 253 בעד, 46 נגד ו-10 נמנעים.
המגילה הוקראה בישיבת הסיום של המועצה הלאומית הפלסטינית ה-19. עם סיום קריאת ההצהרה קיבל ערפאת את התואר "נשיא פלסטין".
באפריל 1989 בחרה מועצת אש"ף ביאסר ערפאת לנשיא הראשון של "פלסטין".
בניגוד להצהרות קודמות של המועצה הלאומית ואש"ף, שקבעו כי החלטה 181 של העצרת הכללית של האו"ם (תוכנית החלוקה) "בטלה ומבוטלת", בהצהרת העצמאות היא מוגדרת כאישור בין-לאומי ולגיטימיות ל"זכות העם הפלסטיני לריבונות".
ההצהרה שוללת פעולות אלימות "נגד השלמות הטריטוריאלית של מדינות אחרות", אך מבלי לציין את מדינת ישראל בשמה, ההצהרה קוראת לעם הפלסטיני להמשיך במאבק "עד סיום הכיבוש", אך מבלי להבהיר אם מדובר בשטחים שנכבשו ב-1967 או בכל השטח שבידי ישראל.
ההצהרה מסתיימת בתפילה לאללה, "אדון הממלכה".
ערפאת הכריז בנאומו על הקמת "מדינת פלסטין", "שבירתה היא ירושלים הקדושה".
במושב הנעילה של הוועידה, חזר צלאח ח'לף (אבו איאד), סגנו של ערפאת, לתוכנית השלבים של אש"ף: "זו המדינה לדורות הבאים...
אשר בראשיתה קטנה היא, ואם ירצה אללה – תהיה גדולה ותתרחב למזרח, למערב, לצפון ולדרום...
אכן אני מעוניין בשחרור פלסטין...
כחודש אחרי פרסום ההצהרה, ב־14 בדצמבר, כינס ערפאת מסיבת עיתונאים בה הכיר מפורשות במדינת ישראל ובזכותה להתקיים בשלום וביטחון, ודחה בצורה מוחלטת וקטגורית את כל סוגי הטרור.
ההצדקה המשפטית להצהרה התבססה על החלטה 181 של העצרת הכללית של האו"ם, שהתקבלה בכ"ט בנובמבר 1947 וקבעה את סיום המנדט הבריטי וחלוקת ארץ ישראל לשתי מדינות לשני עמים.
ב-14 במאי 1948 הסתיים המנדט הבריטי, מדינת ישראל הכריזה על עצמאות, ושטחי יהודה ושומרון נכבשו על ידי הלגיון הערבי של ירדן, בעוד כוחות צבא מצרים כבשו את רצועת עזה.
בעוד שתוכנית החלוקה שימשה בסיס להכרזת העצמאות של ישראל, היא לא התקבלה אז על ידי ההנהגה הערבית הפלסטינית.
עם זאת, בספטמבר 1948 הוקמה ברצועת עזה ממשלת כל פלסטין והוכרה על ידי רוב חברי הליגה הערבית.
ממשלת כל פלסטין נחשבת כניסיון הראשון להקים מדינה פלסטינית עצמאית, אולם היא פורקה על ידי מצרים מספר שנים מאוחר יותר.
במלחמת ששת הימים ביוני 1967, נכבשו יהודה ושומרון ורצועת עזה על ידי ישראל.
בוועידת הליגה הערבית ברבאט ב-1974, הכירה הליגה הערבית באש"ף כ"נציג הלגיטימי היחיד של העם הפלסטיני".
מגילת העצמאות הפלסטינית אינה מכירה במפורש במדינת ישראל.
האמירה בהכרזה, שפלסטין היא "מדינת שלוש הדתות המונותאיסטיות", נתפסה כאמירה אשר מכירה בקשר ההיסטורי היהודי לארץ ישראל, במקום לטעון שיהודים הם קולוניסטים וזרים בארץ.
כתוצאה מההכרזה התכנסה העצרת הכללית של האו"ם (UNGA) והזמינה את יאסר ערפאת, יו"ר אש"ף, לנאום בעצרת.
החלטה 43/177 של העצרת הכללית של האו"ם התקבלה על פי ההחלטה "המועצה מכירה בהכרזת מדינת פלסטין על ידי המועצה הלאומית הפלסטינית ב-15 בנובמבר 1988", ועוד הוחלט כי יש להשתמש בכינוי "פלסטין" במקום "ארגון השחרור הפלסטיני" במערכות של האו"ם.
מאה וארבע מדינות הצביעו בעד החלטה זו, ארבעים וארבע נמנעו, ושתי מדינות, ארצות הברית וישראל, הצביעו נגד.
עד אמצע דצמבר 1988, 75 מדינות הכירו ב"פלסטין", ועד פברואר 1989 הכירו ב"פלסטין" כבר 89 מדינות.
הכרזת המצורע על הצרעת היא מצוות עשה מתרי"ג מצוות לפיה מצורע נדרש להכריז שהוא טמא כדי שיתרחקו ממנו.
ההכרזה נעשית על ידי פרימת הבגדים, פריעת הראש, איסור בשאלת שלום, ולדעת הרמב"ם גם קריאה בפה להודיע שהוא טמא.
בספרא (ויקרא פרק יג) למדו מהציווי גם לשאר טומאות, שהטמאים בהן חייבים להכריז שהם טמאים.
בחז"ל מובא שטומאת הצרעת באה בעקבות חטא לשון הרע, ועל פי זה הסבירו האמוראים את טעם ההרחקה:.
ספר החינוך כתב שכמו שהחטא גורם לאדם להתרחק מכל טוב, כך הרחיקה אותו התורה מחברת האנשים.
המצוה נוהגת רק במצורע מוחלט שכבר טימא אותו הכהן, אבל מצורע מוסגר אינו חייב להכריז.
בראשונים נחלקו האם ההכרזה כוללת גם הודעה בפה ממש או לא:
לדעת הרמב"ם המצורע מצווה להודיע בפיו לעוברים ושבים שהוא טמא.
לדעת ספר החינוך אין מצווה להגיד בפה אלא הקריאה היא כלל התנהלותו של המצורע.
נאסר על המצורע לשאול בשלום כל אדם, וכן נאסר עליו לכבס ולהסתפר אפילו לכבוד שבת ויום טוב.
אמנם מותר לו לרחוץ, לסוך, לנעול נעליים, לשמש את מיטתו ולשבת על מושב כשאר האנשים (ולא כמו אבל)
חיוב שילוח מן המחנות: המצורע נדרש לשבת מחוץ לעיר (מחוץ לשלוש מחנות), כשהכוונה לאחת מערי ארץ ישראל המוקפות חומה מימות יהושע בן נון.
אודות מספר הלכות מסופקת הגמרא אם הם נוהגים גם במצורע, כמו כפיית המיטה ועשיית מלאכה, איסור רחיצה ונעילת הסנדל.
אישה שנצטרעה אינה פורעת את ראשה ופורמת את בגדיה וכן מותרת בשאילת שלום, אך יושבת לבדה מחוץ לעיר ומודיעה לעוברים ושבים שהיא טמאה, כמו כן היא מותרת בתשמיש המיטה.
בתלמוד יש שלמדו שכשם שמצורע חייב להודיע על טומאתו, כך ישנו חיוב לציון קברים על מנת שלא יטמאו בהם כהנים ההולכים בדרכים.
כותרתו המלאה הייתה Chronicon pictum, Marci de Kalt, Chronica de gestis Hungarorum - הכרוניקה המאוירת, הכרוניקה של מרק (מארצי) איש קאלט על אודות מעשי ההונגרים הגדולים".
הכרוניקה נכתבה זמן קצר אחרי שנת 1358 על ידי מארק איש קאלט או, בהונגרית, קאלטי מארק או מארצי.
האיור האחרון בה הושלם בשנים 1370–1373. הכרוניקה הוענקה על ידי המלך לאיוש הגדול למלך הצרפתי שארל החמישי, לרגל אירוסיה של בתו של לאיוש, קטלין (1370–1378) עם בנו של שארל, לואי הראשון, דוכס אורליאן.
ב־1456 עברה הכרוניקה לידי הדספוט הסרבי .
אז היא הועתקה ולבסוף אבדה, ייתכן אחרי שהייתה זמן מה בבעלות עות'מאנית.
היא נתגלתה שוב במפתיע במחצית הראשונה של המאה ה-17 בארכיון המלכותי בווינה ומאז נקראת "הכרוניקה המאוירת מווינה".
כתב היד שלה מוחזק בימינו בספרייה הלאומית על שם סצ'ני בבודפשט, בירת הונגריה.
הכרוניקה מכילה 147 מיניאטורות: עשר גדולות יותר, 29 איורים בתוך רוחבו של העמוד, ארבעה איורים קטנים יותר בתחתית הדף בתוך מדליון עגול, 99 תמונות בתוך ראשי התיבות וחמש ראשי התיבות ללא איור.
בנוסף יש 82 קישוטים בשוליים.
מארק איש קאלט, מחבר הכרוניקה המאוירתעמוד 5צבי הפלאות
להקת כלבים בציד, ברקע - הדמות המובילה: הונור או מאגור.עמוד 10המלך אטילה על כס המלכות
אטילה יושב על כס המלכות בתור "מלך ראשון של ממלכת הונגריה", עם גלימה, כתר, כדור, ושרביט בעל קישוט מלכותיעמוד 13אטילה המלך
אטילה, המלך הלוחם עם כתר על ראשו, חרב בידו הימנית וכדור עם צלב בידו השמאלית.עמוד 14אטילה צר על אקוויליה
ההונים בראשות אטילה צרים על אקוויליה.
לוחם הוני נושא מגן עם תמונת אריה ואחר נושא את הדגל "טורול"עמוד 14אטילה המלך
אטילה המלך עם כתר, חרב והציפור טורול על המגן שלועמוד 16אטילה המלך והאפיפיור לאו
אטילה פוגש את האפיפיור לאו.
אטילה בשריונו רוכב על סוס לבן יחד עם לוחמיו, מביט אל הדמות המרחפת מעל ראשו.עמוד 21הגעת המדיארים לפאנוניה
האיור מציג כמה תמונות בו זמנית.
ארפאד לוגם מים מהדנובה מתוך קרן, ההונגרים קוראים בקול שלוש פעמים, את שמו של אלקים, קוסיד עומד משמאלו עם כד שתייה בידו.
בצד שמאל סבטופלוק יושב על כס המלכות ומקבל את קוסיד, שגריר ההונגרים.
הסייס המשתחווה של קוסיד מחזיק בסוס לבן עם אוכף מהזהב.
באמצע מימין, ארפאד רוכב על סוס לבן יחד עם שישה קפטנים ולוחמים משוריינים נושאי חניתות.
מימין ברקע קבוצת נשים וילדים באים מן הדרך.
הרקע של כל האיור הוא נוף של הר סלעי עם טירות, רועים עדר בקר על הסלעים.
אלד (Előd), ראש שבט ההונגרי
מתחת לאיור הראשי, האות הראשונית D, ובתוכה אלד, אחד משבעת ראשי השבטים המדיארים, מחזיק חנית ונשען על מגן עם תמונת טורול.
בטקסט לא ברור אם המנהיג המצויר הוא אלד או ארפאד.
מתחת האיור הראשי, האות הראשונית A, ובתוכה אלמוש, נסיך גדול של ההונגרים, מחזיק בחרב, ומגן עם דמות טורול בידו.
לא ברור אם מדובר באלמוש או בארפאדעמוד 21הגעת המדיארים לפאנוניה
ארפאד לוגם מים מהדנובה מתוך קרן, המדיארים קוראים שלוש פעמים בקול את שמו של אלקים, קוסיד עומד משמאלו עם כד שתייה בידו.עמוד 23שבעת המנהיגים
שבעת מנהיגי המדיארים, לבושי שריון, ועם כובעים של נסיכים.
ארפאד, הנסיך הגדול של ההונגרים באמצע, עם חרב ועם מגן עם תמונה של טורול.
עמוד 32הגעת שבטים שונים להונגריה
ברקע אזור כפרי כמעט חשוף וסלעי עם טירות.
בחזית צועדות דמויות בתלבושות שונות המצביעות על השתייכותן לקבוצות אתניות שונות.
עמוד 34ראשי השבטים להל ובולצ'ו בפני הקיסר הגרמני
משמאל יושב הקיסר הגרמני על ספסל.
מימין עומד להל, ומאחוריו בולצ'ו וחיילים גרמנים.
להל מכה בראש הקיסר עם קרן זהב ארוכה, ודם ניתז על פניו.
לפי הכרוניקה, להל נלקח בשבי אחרי קרב לכפלד ב-955 ובקשתו האחרונה הייתה לקבל את קרן הזהב ואז הכה עם הקרן בראשו של הקיסר והרג אותו.
לפי הכרוניקה מדובר בקיסר קונראד.עמוד 36הדו-קרב של בוטונד והלוחם היווני בפני שערי קונסטנטינופול
משמאל קבוצת פרשים הונגרים ובראשם המפקד אפור רכוב על סוס לבן.
באמצע מול שערי קונסטנטינופול מתנהל דו-קרב בין בוטונד ללוחם יווני.
בוטונד וסוסו נראים מטושטש בתמונה.
בוטונד יורד מעל סוסו ונועץ את חרבו ביווני שנפגע.
מעל חומות העיר הקיסר קונסטנטינוס השביעי ואשתו, הלנה לקפנה רואים את האירוע במעינים כלות.
בחזית שער העיר נראה קטע מהחומה שנהרס על ידי בוטונדעמוד 38הנסיך הגדול גזה
גזה, הנסיך הגדול של המדיארים יושב על כס מלכות ירוק משיש ומחזיק בידיו כדור עם צלב ושרביט.
הוא חובש על ראשו את הכובע האדום של המנהיגים.עמוד 38עריפת ראשו של קופאן
משמאל אישטוואן הקדוש, מלך הונגריה, רכוב על סוס לבן, ומלווה באביריו.
מימין קבוצת חיילים וונצלין שזה עתה ערף את ראשו של קופאן, דוכס שומוג' אשר מרד במלך.עמוד 39המלך אישטוואן הקדוש בתלבושת צבאית
אישטוואן הקדוש, המלך הלוחם הצעיר עומד על קרקע סלעית.
שריונו מכוסה בפסי ארפאד, לבוש עם פסים אדומים ולבנים.
הוא חובש על ראשו כתר מלכות והילה סובבת את ראשו.
ביד ימין מחזיק דגל וביד שמאל מגן, על שניהם מופיע הר משולש עם צלב כפול, סמל של המלך האפוסטולי.
הכְּרוֹנִיקָה היהודית (בשוודית: Judisk Krönika; נהגה: יודיסק קרניקה) הוא כתב עת של הקהילה היהודית בסטוקהולם, בירת שוודיה, המסקר את אורח החיים והתרבות היהודית בשוודיה.
"הכרוניקה היהודית" יצאה לאור לראשונה ב-1 במאי 1932 כירחון.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 עבר המגזין למתכונת דו-ירחון, והחל מ-2013 הוא יוצא לאור מדי רבעון.
ה"כרוניקה" נוסדה ב-1932 על ידי הסופר, המתרגם והפעיל הציוני דניאל בריק, בנו של מהגר יהודי מליטא שהיה מחובבי ציון.
איריק ונדלפלט, אחד העורכים, תיאר במאמר מ-1979 את המניע להוצאת כתב עת יהודי עוד ב-1923, לנוכח התגברות האנטישמיות באירופה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם:
כתב העת עסק לאורך השנים בתכנים הקשורים לתרבות היהודית, אך גם בתכנים ציוניים, במדינת ישראל, בסוגיות של אנטישמיות ושילוב הקהילה היהודית בשוודיה.
"הכרוניקה היהודית" אף עסקה לאורך השנים בהיסטוריה העולמית, וכן בהשפעת המאורעות על קהילות יהודיות ברחבי העולם.
ב-11 בדצמבר 1941 הכריזה גרמניה הנאצית מלחמה על ארצות הברית ארבעה ימים לאחר המתקפה היפנית על פרל הארבור ושלושה ימים לאחר הכרזת המלחמה של ארצות הברית נגד האימפריה היפנית ונאום הקלון, בתגובה למה שראתה כסדרה של פרובוקציות על ידי ארצות הברית.
ארצות הברית הייתה עד אותה עת מדינה נייטרלית במהלך מלחמת העולם השנייה.
ההחלטה להכרזת המלחמה התקבלה על ידי הקנצלר, אדולף היטלר, כמעט ללא התייעצות עם חברי ממשלתו או גנרלים בצבאו.
מאוחר יותר באותו יום, הכריזה ארצות הברית מלחמה נגד הגרמנים , ובכך תמה מדיניות ההתבדלות האמריקאית שמנעה הצטרפות אמריקאית למלחמה.
רצונו של רוזוולט לעזור לבריטים, למרות התנגדותם של גורמים בדלניים בארצות הברית הביאו לכך שארצות הברית מיצתה עד תום את הגבולות המסורתיים של מדיניות הנייטרליות העולמית.
ב-28 בנובמבר 1941 שר החוץ הגרמני, יואכים פון ריבנטרופ אישר לשגריר יפן בגרמניה, הירושי אושימה את דבריו של היטלר לשר החוץ היפני, יוסוקה מצואוקה כי אם יפן תהיה מעורבת במלחמה עם האמריקאים, הגרמנים יכנסו למלחמה לצד יפן.
היפנים ביקשו אישור בכתב לכך, היטלר סיפק לכך אישור בצד, יחד עם הסכמתו של בן-הברית הנוסף, הדיקטטור של ממלכת איטליה, בניטו מוסוליני שגם איטליה תצטרף למלחמה לצד יפן.
ב-7 בדצמבר 1941, פתחה האימפריה היפנית במתקפה על פרל הארבור, בסיס אמריקאי אשר נמצא בהוואי ובכך החלה המלחמה בין ארצות הברית ליפן.
יפן לא הודיעה לבעלת בריתה, גרמניה הנאצית על כך שבכוונתה לתקוף את פרל הארבור.
עוד לפני המתקפה, שגריר יפן בגרמניה הודיע לשר החוץ הגרמני, יואכים פון ריבנטרופ כי היחסים בין ארצות הברית ליפנים בנקודת שבירה ואפשרות של מלחמה בין המדינות קרובה מתמיד.
על פי הסכמים בין היפנים, גרמניה הייתה מחויבת לבוא לעזרת יפן אם מדינה שלישית תתקוף את יפן, אך לא אם יפן תתקוף מדינה שלישית.
ריבנטרופ אמר להיטלר כי הכרזת מלחמה נגד ארצות הברית תוסיף עוד מדינה למספר האויבים בהם גרמניה נלחמת אך היטלר דחה את חששותיו וכמעט ללא התייעצות החליט היטלר להכריז מלחמה על ארצות הברית.
דעת הקהל בנוגע למלחמה נגד גרמניה התהפכה לאחר המתקפה על פרל הארבור.
סקר של מכון גאלופ מ-10 בדצמבר (אחרי המתקפה אך יום לפני הכרזת מלחמת הגרמנית) מצא כי 90% מהאמריקאים ענו "כן" לשאלה "האם הנשיא רוזוולט צריך לבקש מהקונגרס אישור להכריז מלחמה על גרמניה ועל יפן".
היטלר הגיע לברלין ביום שלישי, ב-9 בדצמבר ונפגש בצהריים עם שר התעמולה, יוזף גבלס, שם חשף בפניו את כוונתו להכריז מלחמה על ארצות הברית במהלך נאום ברייכסטאג והחליט לדחות את ההכרזה ב-24 שעות כדי לתת לעצמו זמן להתכונן.
בינתיים, הייתה פעילות דיפלומטית אינטנסיבית כדי להוסיף מספר תיקונים להסכם התלת-צדדי.
הבריטים והאמריקאים היו מודעים לכוונה של הגרמנים להכריז מלחמה על האמריקאים באמצעות מודיעין מג'יק.
ב-9 בדצמבר מסר רוזוולט את אחד משידורי שיחות ליד האח ששידר אחת לכמה זמן.
בשידור, אמר רוזוולט כי העם האמריקאי צריך לזכור ש"גרמניה ואיטליה תמיד, ללא קשר להכרזת מלחמה רשמית רואות את עצמן במלחמה עם ארצות הברית בדיוק כמו שהן רואות את עצמן במלחמה עם בריטניה ורוסיה".
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, וינסטון צ'רצ'יל נאם בבוקר ה-11 בדצמבר בבית הנבחרים הבריטי ואמר כי "לא רק האימפריה הבריטית, עכשיו גם ארצות הברית נלחמת על חייה, רוסיה נלחמת על חייה, גם סין נלחמה על חייה, מאחורי ארבע הקהילות הלוחמות הגדולות האלו מסתתרות הרוח החופשית והתקווה של כל המדינות הכבושות באירופה".
ביום חמישי, 11 בדצמבר 1941, זומן לילנד ברנט מוריס, שהיה הדיפלומט האמריקאי הבכיר ביותר ששהה באותו הזמן בגרמניה לשיחה בלשכתו של החוץ ריבנטרופ שם נתן ריבנטרופ מסמך הצהרתי למוריס, בתום הפגישה צרח ריבנטרופ לעבר מוריס כי "נשיאך רצה את המלחמה הזאת, עכשיו הוא קיבל אותה" ויצא מהחדר.
אותו מסמך נשלח להנס תומסן שהיה דיפלומט גרמני בארצות הברית, שם הונחה תומסן להגיש את המסמך למזכיר המדינה של ארצות הברית, קורדל הול בשעה 15:30 גרמניה (שהייתה 08:30 וושינגטון).
אולם עם הגעתו של תומסן, סירב הול לראות את המשלחת הגרמנית ורק שעה לאחר מכן הם הצליחו להעביר את המסמך לריי את'רטון, שהיה ראש החטיבה לענייני אירופה במזכירות המדינה.
בברלין, הייתה תדהמה שמוסוליני החליט להקדים את היטלר ולהכריז מלחמת על ארצות הברית בנאום שנשא מוסוליני מהמרפסת בארמון ונציה.
סביב הארמון התכנסו כ-100,000 אנשים לשמוע את נאומו של מוסוליני.
בשעה 15:00 פנה היטלר ל-855 צירי הרייכסטאג שנאספו בקרולאופר, שם נשא נאום שארך כ-88 דקות והתחלק לשני חלקים.
בחלקו הראשון, מנה היטלר את ההצלחות הגרמניות בשדה הקרב בחזיתות השונות ובחלקו השני תקף את רוזוולט ואת "העולם היהודי-קפיטליסטי האנגלו-סקסי" והסביר כי למסקנה כי "ב-2,000 שנות ההיסטוריה הגרמנית הידועה לנו, האומה שלנו מעולם לא הייתה מאוחדת יותר ממה שהיא היום".
בבית האופרה קרול, בנאום שנמשך 88 דקות ובו מנה את ההצלחות הגרמניות עד כה.
חלקו השני של הנאום הוקדש למתקפה על רוזוולט ו"העולם היהודי-קפיטליסטי האנגלו-סכסוני".
באותו יום, שגרירי גרמניה במדינות הציר הנוספות שהחליטו לחתום על ההסכם התלת-צדדי (ממלכת הונגריה, ממלכת רומניה, ממלכת בולגריה, המדינה העצמאית של קרואטיה והרפובליקה הסלובקית הראשונה) קיבלו הוראה להכריז יחד גם גרמניה מלחמה נגד ארצות הברית.
באותו הזמן, כתב רוזוולט לקונגרס כי הוא מבקש מהקונגרס להכריז מלחמה על גרמניה ואיטליה.
בצהריים עברה ההצעה הן בבית הנבחרים והן בסנאט ללא התנגדות אך עם מספר נמנעים.
למרות שהוא לא היה מחויב על פי ההסכם התלת-צדדי לתמוך ביפן אלא אם היא הותקפה באופן ישיר על ידי צד שלישי, הוא שאב השראה מהטקטיקה היפנית של התקפת פתח ללא הכרזת מוקדמת.
כל ההתייעצויות שקיבל היטלר לפני קבלת ההחלטה, לא כללו אף נציג מורמאכט מלבד הגנרלים וילהלם קייטל, שהיה ראש ה-OKW ואלפרד יודל, שהיה ראש אגף המבצעים של ה-OKW.
הגנרל ולטר ורלימונט סיפר כי "זו הייתה החלטה עצמאית לחלוטין שלא ניתנה לגביה עצמה מהורמאכט, סביר להניח שאם הייתה נשאלת, ההנהגה הצבאית הייתה מייעצת שלא להרחיב את המלחמה לאור היקף המשבר בחזית המזרחית".
אבל לבסוף היפנים לא תקפו את הסובייטים מהדרום וגרמניה מצאה את עצמה קרחת משני הצדדים.
יתרון אחד שהכרזת המלחמה נגד ארצות הברית סיפקה להיטלר היה כהסחת דעתו של הציבור הגרמני, כדי להסיח את דעתם של הגרמנים מהמלחמה הכושלת נגד ברית המועצות, בה הגרמנים סובלים מכישלונות צבאים קשים.
היטלר הבטיח לעם הגרמני כי ברית המועצות תובס הרבה לפני תחילת החורף אך בפועל, זה לא קרה.
העיתוי של המתקפה היפנית על פרל הארבור סייע להיטלר לכתוב את נאומו המתכונן ברייכסטג בצורה חיובית יותר ולסחוט מהנאום כמה שיותר ערך תעמלותי.
למרות זאת, המניע התעומלתי בקושי הספיק להצדיק את הכרזת המלחמה על ארצות הברית, במיוחד בהתחשב שהדבר יצר "ברית לא טבעית" בין ארצות הברית וברית המועצות, ברית שנמשכה עד כניעת גרמניה הנאצית וכניעת האימפריה היפנית ב-1945 והופסקה עם פתיחת המלחמה הקרה.
הכרוניקה של פרדגריוס היא כרוניקה פרנקית מהמאה ה-7 שנכתבה כנראה בבורגונדיה או בסביבות העיר מץ.
המחבר אינו ידוע והייחוס לפרדגריוס (Fredegarius) הוא רק מהמאה ה-16. זהו החיבור ההיסטורי החשוב ביותר של המאה ה-7.
הכרוניקה מתחילה בבריאת העולם ומסתיימת בשנת 642 לספירה.
יש גם כמה התייחסויות לאירועים עד שנת 658. חלק מהעותקים של כתב היד מכילים גרסה מקוצרת של הכרוניקה עד לשנת 642, אך כוללים קטעים נוספים שנכתבו תחת השושלת הקרולינגית, המסתיימים עם מותו של פפין הגוץ בשנת 768.
הכרוניקה של פרדגריוס עם המשכיה היא אחד המקורות המעטים המספקים מידע על השושלת המרובינגית לתקופה שאחרי שנת 591, השנה החותמת את חיבורו של גרגוריוס מטור, "עשרת ספרי ההיסטוריה", על תולדות הפרנקים.
אף אחד מכתבי היד ששרדו אינו מציין את שם המחבר.
השם "פרדגריוס" (בצרפתית מודרנית: Frédégaire) שימש לראשונה עבור הכרוניקה בשנת 1579 על ידי קלוד פושה בספרו "Recueil des antiquitez gauloises et françoises".
השאלה מי כתב את החיבור הזה נידונה רבות, אם כי ההיסטוריון ג'ון מייקל ואלאס-הדריל מודה ש"פרדגר" הוא שם פרנקי אמיתי, אם כי יוצא דופן.
הלטינית הוולגרית של חיבור זה מאשר שהכרוניקה נכתבה בגאליה; מעבר לכך, רק מעט מאוד ודאי לגבי מקור החיבור הזה.
כתוצאה מכך, קיימות מספר תאוריות לגבי המחבר:
הדעה המקורית, שלא היה עליה ויכוח עד 1878, הייתה שהכרוניקה נכתבה על ידי אדם אחד.
בשנת 1883 ברונו קרוש (Bruno Krusch), במהדורתו ל-"Monumenta Germaniae Historica" , הציע שהכרוניקה היא יצירתם של שלושה מחברים, תיאוריה שהתקבלה מאוחר יותר על ידי תאודור מומזן, וילהלם לוויזון וואלאס-הדריל.
פרדיננד לוט מתח ביקורת על התיאוריה של קרוש בדבר מחברים מרובים ומחאותיו נתמכו ב-1928 על ידי מרסל בארדו (Marcel Bardot) ולאון לוויליין (Leon Levillain).
ב-1934 הציע זיגמונד הלמן (Siegmund Hellmann) שינוי של התיאוריה של קרוש, וטען שהכרוניקה היא פרי יצירתם של שני מחברים.
ב-1963 חידש וולטר גופארט את הרעיון של מחבר יחיד, ודעה זו מקובלת כיום.
פרדגריוס לא היה ככל הנראה איש כנסייה.
בדרך כלל מניחים שפרדגריוס היה בורגונדי מאזור אוואנש בגלל ידיעתו את השם החלופי ויפליסבורג (Wifflisburg) עבור מקום זה, שם שרק אז נכנס לשימוש.
הנחה זו נתמכת בעובדה שהייתה לו גישה לספרי השנים של כנסיות בורגונדיות רבות.
הייתה לו גם גישה למסמכים של בית משפט וכנראה יכול היה לראיין שגרירים לומברדים, ויזיגותים וסלאבים.
המודעות שלו לאירועים בעולם הביזנטי מוסברת בדרך כלל גם על ידי קרבתה של בורגונדי לאיטליה הביזנטית.
הכרוניקה קיימת בלמעלה מ-30 כתבי יד, שהן קרוש והן חוקר ימי הביניים האנגלי רוג'ר קולינס מקבצים לחמש מחלקות.
הכרוניקה המקורית אבדה, אך היא קיימת בעותק אונציאלי שנעשה בשנת 715 על ידי נזיר בורגונדי בשם לוקריוס.
עותק זה, הדוגמה היחידה של כתב יד ממחלקה 1, נמצא בספרייה הלאומית של צרפת (MS Latin 10910) ולפעמים נקרא "קודקס קלרומונטנוס" ("Codex Claromontanus") מכיוון שהיה פעם בבעלותו של קולג' דה קלרמון בפריז.
מהדורה דיפלומטית הוכנה על ידי ההיסטוריון הצרפתי גבריאל מונוד ופורסמה ב-1885. ה"קודקס קלרומונטנוס" היה גם הבסיס למהדורה הביקורתית של קרוש שפורסמה ב-1888 ולתרגום החלקי לאנגלית של ואלאס-הדריל שפורסם בשנת 1960. רוב כתבי היד האחרים ששרדו הועתקו באוסטרזיה ומתוארכים החל מראשית המאה ה-9 או מאוחר יותר.
הגרסה המודפסת הראשונה ("editio princeps"), פורסמה בבזל על ידי פלאקיוס איליריקוס (Flacius Illyricus) בשנת 1568. הוא השתמש ב-MS Heidelberg University Palat.