tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1987, שנתו האחרונה ברימון, הלחין ועיבד נויפלד מוזיקה להצגת התיאטרון "12 המושבעים" שהועלתה בסטודיו למשחק בהנהלת ניסן נתיב, בבימויו של רוני ניניו.
בשנת 1998 הלחין ועיבד מוזיקה להצגת התיאטרון "קרן קיימת 6" בבימויה של אורנה עקאד ולסדרה "שרה אישה עיקשת", במסגרת פסטיבל עכו.
בשנת 2007 הלחין ועיבד את המוזיקה להצגת התיאטרון "מיס דייזי" בתיאטרון הבימה עם הבמאי איציק ויינגרטן.
ב-2011 הלחין את המוזיקה להצגה "מלחמה בבית" בבימוי של רועי הורוביץ וכן את מוזיקה ל"קומדיה של טעויות" בבימויו של משה קפטן בתיאטרון הקאמרי של תל אביב.
בשנים 2014–2015 הלחין את המוזיקה להצגות "בוגרשוב 64" "סאדקו" ו"אחת זקנה" עם ליא קניג בבימוי של רועי הורוביץ.
ב-2016 הלחין את המוזיקה להצגת התיאטרון "הרביעייה" בכיכובם של ליא קניג, מרים זוהר, אילן דר ויהודה אפרוני ובבימוי של רועי הורוביץ.
ב-2016 הלחין מוזיקה מקורית להצגת התיאטרון הקאמרי "רישיון לחיים" אותה ביים רועי הורוביץ ובה משחקים מרים זוהר, אודיה קורן ושרה פון שוורצה, וב-2017 הלחין את המוזיקה להצגה "חיית מחמד" אותה ביים אלון אופיר בתיאטרון בית לסין ובה משחקים בין היתר רמי הויברגר, דב נבון ונתי קלוגר.
בשנת 2018 הלחין ועיבד את המוזיקה להצגת התיאטרון "הים הכחול העמוק" ולהצגה "היורשת" בתיאטרון בית לסין בבימויו של אלון אופיר.
כמו כן באותה שנה עיבד וניהל מוזיקלית את המחזמר סאלח שבתי בכיכובו של נתן דטנר.
בשנת 2019 הלחין ועיבד את המוזיקה להצגת היחיד של רועי הורביץ "אוטוטו זוכה בלוטו" בבימויה של ליא קניג.
כמו כן, הלחין ועיבד את המוזיקה להצגה "של מי החיים האלה" בבימויו של אלון אופיר שבה משחקת אסי לוי
בתחילת שנת 2020 הלחין ועיבד את המוזיקה להצגה "מחוברים לחיים" בבימויו של אלון אופיר בתיאטרון הקאמרי.
בהמשך אותה השנה, יצאה ההצגה "הנשים של ג'ק", שגם את המוזיקה שלה הלחין ועיבד, בבימויו של אלון אופיר בתיאטרון חיפה.
בשנת 2021 ערך את הפסקול והלחין מוזיקה מקורית להצגה "זאקופנה שלי" בבימויו של רועי הורוביץ בתיאטרון הבימה.
בפברואר 2023 עלה בתיאטרון "הבימה" המחזה , בבימויו של ד"ר רועי הורוביץ, שהמוזיקה בו נכתבה על ידי נויפלד.
בשנת 1993 הלחין ועיבד את המוזיקה לסדרה "והילד הזה הוא אני" על פי ספרו של יהודה אטלס.
סדרות טלוויזיה נוספות להן הלחין ועיבד את המוזיקה כוללות את "קופיקו", "אגדות המלך שלמה", "ירון בעל החלונות" ו"הנימנומים".
בשנת 2000 עם הקמת ערוץ הופ!, כשנה אחרי שנולדה בתו מאיה, החל לכתוב את הלחנים והעיבודים למעברונים והפתיחים המוזיקליים של הערוץ, ובהם "דפנה ודודידו", "באלי דליק ושלוק", שיר הערוץ "הופ!
לגדול בידיים טובות" בביצוע אריאל זילבר, "סיפורים לנימי", ו"אחת שתיים הופ".
לערוץ הילדים הלחין ועיבד שירים כ"קסדה בראש טוב" בביצוע קובי אוז, "הכדור פורח" ו"הכיתה המעופפת" בביצוע חמי רודנר, "ששטוס" ו"מרכז העניינים".
בין השנים 1989 עד 1991 הלחין ועיבד את המוזיקה לתוכנית האירוח בטלוויזיה "סופ סופ" בערוץ הראשון עם גבי גזית.
גם בקולנוע הרבה נויפלד לשתף פעולה עם רוני ניניו, ובין היתר הלחין את המוזיקה לסרטיו "המחצבה" (1990), "הורים ובנים" (1990) ו"שחקנים" (1995).
סרטים נוספים להם הלחין את המוזיקה כוללים את "זוהי סדום", "צומוד" וסרט ההמשך "צומוד 2", "בן-גוריון", "חבצלת", "סיכון מחושב" ו"שלוש אמהות" עם גילה אלמגור ומירי מסיקה בתפקיד ראשי לה הלחין את השיר "ברכת המלך" למילים של מאיר גולדברג.
בשנת 2000 הלחין ועיבד את המוזיקה לסדרת הטלוויזיה "לתפוס את השמיים", בבימויו של רוני ניניו.
בשנת 2006 הלחין את המוזיקה לתוכנית "אורי גלר מחפש את היורש".
ב-2007 הלחין את פסקול הסדרה "מרחק נגיעה" של ניניו, עליה זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית המוזיקה המקורית הטובה ביותר.
שיתוף הפעולה עם ניניו המשיך לשאת פרי בשנת 2009 עת הלחין ועיבד נויפלד את המוזיקה לסרט הקולנוע "היו לילות" שביים ניניו.
בשנת 2011 הלחין והפיק את המוזיקה לסרט הדוקומנטרי "החולמות" ולדרמת הטלוויזיה "חמץ" שזכתה בפרס הדרמה המקורית בפסטיבל חיפה.
בשנת 2018 הלחין והפיק ביחד עם בנו את המוזיקה לסרט התיעודי "המחתרת היהודית" בבימויו של שי גל ובשנת 2023 את המוזיקה לסרט "סוף עונת אהבה" אף הוא של שי גל.
החל מיולי 2015 עורך ומגיש את התוכנית ציפורי לילה מוזיקליות, בימי שלישי בגלי צה"ל.
נויפלד הלחין את הפסקולים לקמפיינים שונים, כ"ישראל מחכה לרבין" בבחירות לכנסת השלוש עשרה, "יש מכבי יש חברים", של בירה מכבי, סופר-פארם, אסם השקעות, נסטלה, שטראוס, קסטרו, קוקה-קולה, קרלסברג, סלקום, פרטנר, פלאפון, בנק דיסקונט, בנק הפועלים, Hot, Yes, אמישראגז, מפעל הפיס ועוד.
נויפלד נשוי ומתגורר ברמת השרון.
בנו הוא המוזיקאי רועי נויפלד.
שמואל (שמוליק) צ'יזיק (5 בספטמבר 1945 – 16 באפריל 1987) היה פזמונאי, מלחין וזמר ישראלי.
צ'יזיק עבד עם הזמר אריאל זילבר, אך כתב והלחין שירים גם לאמנים נוספים.
צ'יזיק זכה להכרה מועטה יחסית, על אף ששיריו היו ללהיטים ואחדים מהשירים שכתב המשיכו להתפרסם גם לאחר מותו.
זכה פעמיים בפרס "כינור דוד".
שנות הארבעים עד שנות השישים
צ'יזיק נולד לאסיה לבית לוינסקי ויצחק חרפי (צ'יזיק), מחלוצי התעופה בארץ ישראל, למשפחה בת שני ילדים.
הוא החל לכתוב שירים כבר מגיל צעיר, ובגלל עבודתו של אביו נאלץ לחיות תקופה מסוימת עם הוריו באפריקה ובשיקגו.
הוא שהה קצרות בישראל לאחר פטירת אביו בסוף שנות ה-50 ועבר עם משפחתו ללוס אנג'לס.
צ'יזיק התגייס לצה"ל, אך לא השתלב במסגרת, ושהה באירופה, מתוך כוונה לשוב לארצות הברית.
לבסוף, בגיל 20, החליט צ'יזיק לשוב לישראל.
שמוליק חיבר עם אריאל זילבר שירים בשפה האנגלית, וב-1974 הלחין את שירו הראשון בעברית, "ג'וליה", לפסטיבל שירי הילדים.
אולם השיר לא התקבל לתחרות.
פריצתו הגדולה של צ'יזיק הייתה בשנת 1976, כשכתב והלחין את השיר "רוצי שמוליק".
חבר להקת תמוז, אריאל זילבר, קיבל מצ'יזיק את השיר והציע אותו לשאר חברי הלהקה, אך אלה דחו אותו בטענה שאינו רוקיסטי ולא תואם את רוח הלהקה.
זילבר החליט להקליט את השיר באופן עצמאי בעזרתו של חיים רומנו והשיר הפך מהר ללהיט שהתנגן ללא הפסק בתחנות הרדיו.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' נבחר השיר כ"שיר השנה".
בשנת 1976, לאחר ההצלחה של "רוצי שמוליק", עזר צ'יזיק לזילבר, שעזב את להקת תמוז, בעבודתו על אלבום חדש, שכלל את הלהיט המשותף שלהם "רוצי שמוליק".
השילוב בין השניים הוביל את האלבום להצלחה רבה ולהיקף מכירות של כשבעים אלף עותקים.
בעקבות ההצלחה באותה שנה, הצליח צ'יזיק להכניס שיר ילדים שהלחין - "סיבה למסיבה", לפסטיבל שירי הילדים.
את השיר כתבה לאה לופנפלד וביצע אלי גורנשטיין.
בשנת 1977 היה צ'יזיק בתקופה הפורייה בחייו.
זילבר המשיך להקליט משיריו, בהם "איך עפות המחשבות", "שיר הזרוק" (שהלחין זילבר) ועם להקת ברוש את "דמעות זולגות על חלוני".
באותה שנה הקליט יגאל בשן שני שירים יחד עם צ'יזיק: "She May Be Yours" שכתבו והלחינו שניהם ביחד ו-"My Suzanne" בלחן משותף של שניהם, שתורגם מאוחר יותר, בשנת 1981, ל"סיוון", שהיה להיט גדול, ובוצע על ידי בשן עם עיבוד ונגינה של להקת "ברוש".
ב-1978 יצא האלבום "זה הזמן" של נירה גל ובו השיר "השמש עוד זורחת" שכתב והלחין צ'יזיק.
בשנת 1982 הלחין והקליט דויד ברוזה את השיר "בחברה להגנת הטבע" שכתב צ'יזיק, אך ההקלטה לא פורסמה.
כעבור שנה, בשנת 1983, הקליט אריאל זילבר את לחנו של צ'יזיק לשיר, בביצוע שהפך ללהיט גדול.
להיט בולט אחר של צ'יזיק משנות השמונים הוא "שרית הספרית", בביצוע להקת הנח"ל.
לשיר הוקלטו גם ביצועים נוספים.
חבריו של צ'יזיק דחפו אותו לבצע את שיריו בעצמו ובאוקטובר 1984 הוציא צ'יזיק תקליטון סינגל ובו שני שירים שהקליט באולפני "טריטון": "אף אחד לא מזיל דמעה" ו"מישהו אוהב אותך".
בהקלטת הסינגל השתתפו יוצאי להקת "תמוז" - יהודה עדר, שגם היה אחראי על העיבודים וההפקה המוזיקלית של התקליטון ואיתן גדרון בגיטרות, אלון אולארצ'יק בבס, אלון הלל בתופים, משה לוי באורגן האמונד, יהודית רביץ ומזי כהן בקולות.
השיר "אף אחד לא מזיל דמעה" הושפע משירו של בוב דילן "Just Like A Woman".
חברת התקליטים סי.בי.אס ניסתה לפרוץ לשוק הסינגלים עם סינגל זה.
למרות כישרונו כפזמונאי, לא זכה צ'יזיק להצלחה בקנה מידה נרחב.
צ'יזיק נפטר ביום חמישי י"ז בניסן חול המועד פסח תשמ"ז, ב-16 באפריל 1987, מסיבוכים של מחלת לב כלילית שהוחמרה על ידי צריכה מסיבית של סיגריות ומשקאות חריפים, והובא למנוחות ביום שלישי כ"ב בניסן תשמ"ז, ב-21 באפריל 1987, בבית העלמין בקריית גת.
הוא נטמן לצד אביו יצחק חרפי, שהיה ממקימי העיר.
לאחר מותו, המשיכו אמנים רבים להקליט את שיריו של צ'יזיק.
יזהר אשדות הלחין והקליט את "מה תאמרי", שהפך ללהיט גדול.
ב-2010, יותר מ-20 שנה לאחר מותו, הוציא פיטר רוט אלבום בשם "שר צ'יזיק", המוקדש כולו לשיריו של צ'יזיק.
ביוני 2015, הוציא אריאל זילבר את השיר "לאן פנתה אהבתנו", אותו כתב והלחין צ'יזיק בשנות ה-60. זה היה הסינגל הראשון שיצא מתוך אלבומו החדש של זילבר.
האלבום, "מישהו", שמורכב כולו משיריו של שמוליק צ'יזיק, יצא במרץ 2016 וזכה להצלחה מסחרית וביקורתית.
השירים: "מישהו", "לאן פנתה אהבתנו" ו"הלוואי ויכולתי" יצאו מאוחר יותר גם כן כסינגלים.
בשנת 2020 רועי זילבר, בנו של אריאל זילבר, ערך רמיקס לשיר "אף אחד לא מזיל דמעה" וביים לו וידאו קליפ.
שמואל (שמוליק) מעוז (במקור עזיז; נולד ב-23 במאי 1962) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי, הידוע בעיקר בזכות סרטיו עטורי הפרסים שזכו לשבחי הקהל והביקורת "לבנון" ו"פוקסטרוט".
מעוז נולד בהרצליה ולו שני אחים.
שירת בצה"ל כטנקיסט, בין השאר במלחמת לבנון הראשונה.
בעת שירות מילואים ברפיח נפגע מאבן שהושלכה עליו, פגעה בעינו וריסקה לו את ארובת העין.
לאחר שנים של שיקום החל ללמוד ב"בית צבי" וסיים את לימודיו במגמת קולנוע.
בראשית דרכו המקצועית עבד כמעצב אמנותי, לאחר מכן ביים פרסומות ובהמשך ביים וידאו קליפים עבור "הד ארצי" ו"הליקון", פרסומות וסרטים קצרים.
בתחילת שנות התשעים עיצב אמנותית את העונה השנייה של סדרת המתח "סיפורים לשעת לילה מאוחרת".
בשנת 2000 ביים את הסרט הדוקומנטרי "ליקוי חמה מלא" ("Total Eclipse") עבור ערוץ הטלוויזיה האירופאי Arte.
הסרט זכה לשבחים רבים, והוקרן בסינמטקים בפריז ובברלין, וכן במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
ב-2007 החל לצלם את סרטו הראשון באורך מלא, "לבנון", אותו כתב וביים, שהתבסס על חוויותיו האישיות מיומה הראשון של מלחמת לבנון הראשונה, בה שירת כחייל בשירות חובה.
ב-2009 זכה הסרט בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה, הוקרן במסגרת פסטיבל הסרטים בטורונטו, היה מועמד ל-10 פרסי אופיר וזכה בארבעה.
ב-2017 יצא סרטו פוקסטרוט, שהיה מועמד ל-13 פרסי אופיר וזכה בשמונה, ביניהם בפרס על הבימוי הטוב ביותר, השחקן הראשי הטוב ביותר ובפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר.
הסרט הוקרן בפסטיבל ונציה וזכה בפרס חבר השופטים שהוא השני בחשיבותו בפסטיבל.
שמואל (שמוליק) ברנר (נולד ב-8 במרץ 1981 בקריית ביאליק) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז במספר קבוצות מליגת העל הישראלית המשמש כיום כמאמנה של מכבי רמת גן מליגת העל ומליגת האלופות של פיב"א.
בצעירותו שיחק ברנר בנבחרת בית ספרו, אורט ביאליק ואף זכה עימה באליפות ליגת התיכונים בעונת .
לאחר עונה זו, עלה לבוגרים וחתם בהפועל גליל עליון, בה שיחק במשך שנתיים והיה שותף גם למשחקיה בגביע קוראץ' ובגביע ספורטה, אך לא הצליח לבלוט, בעיקר בגלל מיעוט דקות המשחק שקיבל.
בעונת חתם בעירוני קריית אתא, בה החל לקבל דקות משחק בהדרגה ויכולתו השתפרה בהתאם.
עונתו השנייה בקבוצה הייתה מהטובות שלו בליגת העל.
הוא קלע 6.3 נקודות, הוריד 2.6 ריבאונדים ומסר 4.4 אסיסטים שלא סייעו לקבוצתו שירדה לליגה הלאומית בסיום העונה.
ברנר המשיך לשחק בקריית אתא עד לאמצע עונת ועבר למכבי חיפה, אך גם עימה ירד ללאומית.
בקיץ 2005 חתם בהפועל עפולה, במסגרתה הציג ממוצעים של 10.5 נקודות, 2.7 ריבאונדים ו-4 אסיסטים ב-7 דקות למשחק בלבד שהקנו לו את תואר שחקן העונה של הליגה הלאומית יחד עם דורון קרמר.
לאחר מכן שיחק במשך שלוש עונות בעירוני רמת גן, בחלקן שימש אף כקפטן הקבוצה.
ב-5 באוקטובר 2009 חתם בברק נתניה.
בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל אותה עד לפיינל פור ונבחר לחמישיית העונה בליגת העל, ובעונה השנייה סיים כמלך האסיסטים של הליגה עם 6.2 אסיסטים למשחק.
בעונת 2010/2011 היה שותף ברנר להפסד של הקבוצה בגמר גביע המדינה למכבי תל אביב, תוך שהוא קולע בגמר 6 נקודות.
ב-23 ביוני 2011 חתם במועדון כדורסל הבקעה, העולה החדשה לליגת העל.
באוקטובר 2012 חתם בהפועל גלבוע גליל מליגת העל בכדורסל.
בקיץ 2013 פרש, והחל את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן מכבי ראשון לציון.
במהלך עונת 2016/17, לאחר פיטורי אריק שיבק, קודם לעמדת מאמן הקבוצה.
ב-10 באפריל 2018 הודיע מועדון הכדורסל מכבי ראשון לציון כי החליט להיפרד ממאמן הקבוצה שמוליק ברנר לאור תוצאות הקבוצה.
במקומו מונה לתפקיד צביקה שרף שיאמן את הקבוצה עד סוף עונת 2018/19 .
ב-1/1/19 החל את תפקידו כמנהל המקצועי של אגודת עירוני "דור העתיד" קריית אונו במקומו של ברק פלג.
במרץ 2021 מונה למאמנה של מכבי רמת גן מהליגה הלאומית במהלך העונה הוביל את הקבוצה לגמר הפלייאוף בו הפסידה לעירוני קריית אתא, לאחר העונה המוצלחת לא חידש חוזהו והוא הוחלף ביניב בורגר.
בינואר 2023 מונה פעם נוספת למאמנה של רמת גן במקומו של יניב בורגר ותחת הדרכתו סיימה הקבוצה כאלופת הליגה הלאומית והעפילה אל ליגת העל.
שמוליק (סם) פירסטנברג (נולד ב-13 במרץ 1950) הוא במאי קולנוע ישראלי-אמריקאי.
נולד בשם שמואל פירסטנברג בפולין, עלה לישראל כתינוק גדל בירושלים.
בוגר בית ספר "תיכון בית הכרם".
לאחר השירות הצבאי בנח"ל התגורר בקיבוץ משמר דוד והיה חבר בלהקת הבידור "שומבצל".
בשנת 1972 נסע לארצות הברית כדי ללמוד קולנוע.
הוא למד באוניברסיטת Loyola Marymount בלוס אנג'לס שם הוא פגש את המפיק והבמאי הישראלי מנחם גולן והחל לעבוד איתו כעוזר בסט של הסרט הראשון שביים בהוליווד ("לפקה" (Lepke) , בכיכובו של טוני קרטיס).
לאחר מכן חזר לארץ והמשיך לעבוד עם גולן.
בשנת 1976 שימש כעוזר במאי בסרט "לופו בניו יורק" ולאחר מכן בסרט "משפחת צנעני" בשנת 1977 שימש כעוזר במאי בסרט "מבצע יונתן".
עד שנת 1979 שימש כעוזר במאי בסרטים ישראלים רבים בין היתר עם הבמאים מנחם גולן, בועז דוידזון, שייקה אופיר ואפרים קישון.
באותה תקופה ביים סרט קצר "סמפטיה בשביל כלב" ששודר בטלוויזיה הישראלית.
בשנת 1980 חזר ללוס אנג'לס, מאחר שאשתו עבדה שם על דוקטורט בפסיכולוגיה, והחליט ללמוד לתואר שני בקולנוע.
כחלק מפרויקט הגמר צילם סרט עלילתי באורך מלא, אך התקציב שלו אזל.
פירסטנברג פנה שוב לגולן, שבאותה עת ניהל את חברת ההפקות "קנון גרופ" בהוליווד וביקש עזרה.
גולן סייע לו לסיים את הסרט ("One More Chance"), שאחר כך נמכר וכיסה את הוצאות ההפקה.
בסרט כיכבה השחקנית קירסטי אלי, שהיה זה סרטה הראשון.
אחר כך נהיה במאי קבוע בהפקות של "קנון גרופ", שהייתה בבעלות מנחם גולן ויורם גלובוס.
לאורך השנים ביים עשרות סרטים אמריקאים, בעיקר סרטי מתח ופעולה המפורסם שביניהם סרט אמנויות הלחימה הקלאסי "נינג'ה אמריקאי" American Ninja עם השחקן מייקל דודיקוף ב-1985. פירסטנברג ביים סרטי פעולה, סרטי מתח, מדע בדיוני, קומדיות, דרמות וסרטים מוזיקליים.
סרט אחר שביים פירסטנברג וזכה להצלחה רבה היה בריקדנס 2 Breakin' 2: Electric Boogaloo שהפך עם השנים לאחד מהאייקונים של שנות השמונים.
שמוליק ביים גם מספר סרטים עבור חברת ההפקה ניו אימג' שבבעלות המפיקים אבי לרנר ודני דימבור.
עם השנים ביים פירסטנברג שחקנים הוליוודיים רבים ביניהם גם אריק רוברטס, מיקל מדסון, קירסטי אלי, מרגרט איוורי, רוברט וון, גרייס ג'ונס, הולק הוגן, שון יאנג, סימור קסל, אייס טי, מיקל דודיקוף ודויד בראדלי.
בשנת 1990 ביים את סרטו היחיד בעברית, "נשיקה במצ"ח" בכיכובם של יהודה ברקן ומיכל ינאי.
בשנת 2012 קיים פסטיבל הסרטים קולנוע דרום בשדרות מחווה לעבודתו והקרין ארבעה מסרטיו.
בזירה הבינלאומית מוכר יותר בשמו הלועזי, סם פירסטנברג (Sam Firstenberg).
פירסטנברג חי בלוס אנג'לס עם אשתו איריס ולהם שלוש בנות.
שְׁמוּלִיקִפּוֹד הוא ספר ילדים ישראלי נודע שנכתב ואויר על ידי ט.
כרמי ואשתו שושנה היימן – בשם העט המשותף "כוש" (ראשי תיבות של "כרמי ושושנה") – וראה אור בהוצאת ספרית פועלים בשנת 1955.
הסיפור מספר על ילד בשם גדי שחלה ונותר לבד בביתו, וזוכה לביקור של קיפוד חביב המתיידד עמו.
הספר זכה לתמיכתה של לאה גולדברג, ששימשה עורכת ספרות הילדים של ספריית פועלים, אולם עם צאתו לאור, לא זכה "שמוליקיפוד" להצלחה ואף הושמעו כנגדו ביקורות נחרצות.
מרים רות, שנחשבה באותה עת ל"גננת הראשית של הקיבוץ הארצי", ציינה לגביו כי "כשהופיע קיפוד בסיפור על ילד רגיל ומציאותי, אנו מצפים שיהיה רגיל ומציאותי אף הוא...
למה לספר סיפור מעשה טיפשי ומלאכותי כשהסיפור המתאים ביותר הוא האמת?
למה לבלבל את ידיעותיהם של הילדים?".
ברבות השנים השתנה האופן שבו נתפס הספר והוא הפך לפופולרי מאוד.
ב-1966 עוּבד הספר לתקליט ילדים עם שיריו של כרמי בלחן של מל קלר ובביצועה של דליה פרידלנד (עם תזמורת בניצוחו של קלר) בהוצאת סי בי אס ישראל, וזכה להצלחה רבה.
הסיפור גם עוּבד להצגת ילדים.
בשנת 2016 עוּבד הסיפור להצגה שבה הקיפוד מדבר עברית וגדי ערבית.
באזור שנות ה-90 יצאה קלטת אודיו של הספר בקריאתו של גידי גוב ובהשתתפות עופרה ויינגרטן.
הקלטת יצאה בהפצה מחודשת בשנת 2011 על ידי קלסיקלטת על גבי CD.
בשנת 2001 הספר עובד למחזמר שנכתב ובוים על ידי עזריאל אשרוב ובו השתתפו דודי בן אדרת, אורן לאור ואחרים.
במקביל להפקה של אשרוב, נכתבה הצגה נוספת על ידי סמדר שיר בתיאטרון "קומיקיון" שבה כיכבו סער בן יוסף בתפקיד הילד גדי, שגב ענת בתפקיד שמוליקיפוד ולירון אלידי בתפקיד האמא.
להצגה הולחנו ועובדו שירים בידי גיא מרוז.
בפברואר 2005 סמדר שיר ביקשה צו מניעה זמני נגד העלאת ההצגה בטענה שליאור נחמן, במאי ההצגה ומנהל התיאטרון, לא נתן לה את הסכום שהתבקש תמורת כתיבת המחזה והעלה את ההצגה ללא הסכמתה.
ההצגה עלתה בשנית בשנת 2012 עם קאסט שחקנים שונה (לירן קנטרוביץ' בתפקיד גדי, אריק מורדוך בתפקיד שמוליקיפוד ולירון אלידי שוב בתפקיד האימא).
בשנת 2002 הופקה קלטת ילדים באנימציה הנקראת "סרטים מהספרים" בהפקת קלסיקלטת ואולפני דיסק-אין, שבה הופיע הספר וסיפורים נוספים.
הופיעו בקלטת הזו "הצב של אורן" ו"הלו, הלו אבא" ושירים כמו, "הקיפוד", "הטיול הקטן" ו"אבא שלי".
ביוני 2019 עלתה הצגת ילדים "שמוליקיפוד וחברים", על פי הספר, בשיתוף עם ההוצאה לאור.
הפקה של תיאטרון הילדים הישראלי ואסי סתיו מיוצרי מיומנה.
ההצגה משלבת מוזיקה, מקצבים ומשחק.
את תפקיד שמוליקיפוד מגלמת השחקנית גילי גבל ובניהולה האומנותי של אילון נופר.
גן סיפור שעוצב על ידי האמנית נגה יודקוביק-עציוני הוקם בשכונת קריית רבין בחולון קרוי על שמו.
שמוליק דובדבני (נולד ב-20 באוקטובר 1968) הוא חוקר ומרצה בתחום הקולנוע, עיתונאי ומבקר קולנוע ישראלי.
החל לכתוב בענייני קולנוע מ-1987 בירחון "מוניטין", במקביל לכתיבה בעיתון הצבאי "במחנה" במסגרת שירותו בצה"ל.
במקביל כתב בעיתון "עכבר העיר" בשנים 1994–2000. החל משנת 2000 כותב בתחום הקולנוע באתר ynet של "ידיעות אחרונות", ובמקביל בכתב העת לאמנות "מוזה" בהוצאת מוזיאון ישראל.
ב-1993 סיים תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, והחל להרצות במסגרת החוג.
מ-1996 הרצה גם בבית הספר לקולנוע "קמרה אובסקורה".
ב-1998 סיים תואר שני במסגרת החוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטה זו; עבודת הגמר שלו הייתה בנושא "האחרות הפיזית: דמות הגמד בקולנוע".
בשנת 2000 החל את עבודת הדוקטורט בנושא סרטי תעודה אישיים, במסגרת בית הספר למדעי התרבות של אוניברסיטת תל אביב.
דובדבני כתב מספר פרסומים מדעיים בתחום הקולנוע.
ב-2005 כתב על הבמאי סטנלי קובריק במסגרת הספר השני בסדרה הקולנועית "הבמאים הנבחרים" (עורך: נסים דיין, הוצאת אורט).
ב-2010 יצא ספרו "גוף ראשון, מצלמה: קולנוע תיעודי אישי בישראל" (הוצאת כתר), ספר עיון על סרטי קולנוע כווידויים אישיים של יוצריהם.
משמש מבקר הקולנוע של ynet ושל "מוזה" (כתב עת לאמנות של מוזיאון ישראל).
כן מכהן כיועץ בתחום הקולנוע עבור סל תרבות ארצי.
משמש כמרצה בעיקר בתחומים קולנוע ישראלי וקולנוע תיעודי בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, בבית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל בירושלים, בסמינר הקיבוצים, במכללה האקדמית בית ברל, באוניברסיטה הפתוחה ובמכללת ספיר.
בנוסף מרצה במסגרת משרד הביטחון, חיל החינוך בצה"ל, בית צבי, סינמטקים ועוד.
דובדבני משמש לקטור בקרנות תמיכה לסרטים ישראלים, בהן הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וקרן רבינוביץ', בפסטיבל דוקאביב ובפורום היוצרים הדוקומנטריים.
היה חבר בוועדה האמנותית של עיריית תל אביב בנושא פסטיבלי קולנוע.
שמוליק יפרח (נולד ב-1964) הוא מנכ"ל תיאטרון באר שבע ומנהלו של גודמן - בית ספר למשחק בנגב השוכן בבאר שבע, אותו ייסד בשנת 2005. כמו כן, שימש כמנכ"ל התיאטרון הקאמרי בין השנים 2017-2018.
הוא בן להורים יוצאי מרוקו.
בגיל 14 עבר ללמוד במקוה ישראל.
בנעוריו הרבה להגיע לתיאטראות תל אביב ואף השתתף בחוג התיאטרון.
בכיתתו למדו בין השאר רפי ניב, איה שבא, ליליאן ברטו, דוד קיגלר ואדוה עדני.
בתום לימודיו, שיחק במשך שלוש שנים בתיאטרון באר שבע, בתחילה בתקופת כהונתם כמנכ"לים של ציפי פינס ואחר-כך של גדי רול.
אחר-כך עסק בפעילות ניהולית וחינוכית: ביים קבוצות משחק בדרום, ניהל במשך שלוש שנים מתנ"ס בדימונה והיה אחראי על בית הספר לתקשורת בעיר וריכז את מגמת התיאטרון בשני בתי ספר תיכון בבאר שבע.
ב-2005 יפרח הקים את בית הספר למשחק ואמנויות הבמה גודמן בבאר שבע.
זהו בית הספר היחידי למשחק הממוקם דרומית לתל אביב וירושלים.
בפברואר 2010 התמנה יפרח למנכ"ל ומנהל אמנותי של תיאטרון באר שבע והחליף את נתן דטנר, המנהל הקודם, שכיהן חמש שנים בתפקיד.
הוא הומלץ בידי ועדת האיתור ונבחר בידי הוועד המנהל של התיאטרון שהחליט על מינויו פה אחד בספטמבר 2009. לאחר בחירתו מינה יפרח את חברו הבמאי רפי ניב למנהל אמנותי שותף.
במקביל לכך, שניהם נשארו בתפקידיהם הניהוליים גם בבית הספר למשחק גודמן.
בשנתיים הראשונות לכהונתו כמנכ"ל גדל חוג המינויים של התיאטרון מ-8,000 ל-13,000, מספר ההצגות שנמכרו גדל מ-220 ל-500 ותקציבו השנתי של התיאטרון גדל בכעשרה מיליון שקלים.
בנוסף לכך זכה התיאטרון בעוד ארבעה פרסי תיאטרון באותה שנה, על ההצגה "הרוזן ממונטה כריסטו": שניים לעידו ריקלין – אחד על הבימוי ואחר על העיבוד, פרס נוסף לשחקן המשנה אלון אופיר ופרס נוסף למעצבת התפאורה נטע הקר.
סף הכול חמישה פרסי תיאטרון באותה שנה, זאת כשבתשע השנים שקדמו לכך, הוא זכה רק בארבעה פרסי תיאטרון.
ב-2012 הפכה הקומדיה "שחק אותה סם", להצגה המצליחה ביותר בתולדות תיאטרון באר שבע וזכתה בפרס התיאטרון הישראלי לקומדיה הטובה ביותר של השנה.
"שחק אותה סם" היא פרי עטו של וודי אלן, ובבימויו של אילן אלדד.
ההצגה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לקומדיה הטובה ביותר לשנת 2010. באותה שנה, אורן כהן, בוגר בית הספר גודמן, זכה בפרס השחקן המבטיח על תפקידו בהצגה "קן הקוקייה"
שנה אחר-כך זכה התיאטרון בפרס נוסף שניתן ליעל איתן, השחקנית המבטיחה לשנת 2011, עבור משחקה בהצגה "למה לא באת לפני המלחמה" מאת עינת ברנובסקי, בבימויה של חגית רכבי ניקוליבסקי.
יפרח היה חבר בוועדת ההיגוי להקמת הפרויקט "עולם הילד" ועמד בראש פורום לגיבוש תוכנית חומש תרבותית לבאר שבע.
בשנת 2010 היה שותף להקמת תיאטרון הפרינג בעיר העתיקה.
בשנת 2015 יזם והקים את תיאטרון הילדים והנוער בבאר שבע.
במאי 2017 מונה למנכ"ל התיאטרון הקאמרי.
בתום פחות משנה, ב-22 בפברואר 2018, הודיע על התפטרותו מהתפקיד, לדבריו "בשל נסיבות משפחתיות בלתי צפויות".
במאי 2019 חזר לקדנציה שנייה כמנכ"ל תיאטרון באר-שבע ולגודמן בית הספר למשחק.
יפרח נשוי לקרן, הם הורים לשני ילדים ומתגוררים ביישוב עומר.
שמוליק לוי (נולד ב-9 ביוני 1972 בירושלים) הוא כדורגלן עבר ישראלי, קפטן העבר של בית"ר ירושלים, וכיום איש עסקים.
הוא בנו של אברהם לוי, לשעבר מנהל בית"ר ירושלים.
את צעדיו הראשונים בכדורגל עשה לוי בגיל 12 במחלקת הילדים של בית"ר ירושלים בתפקיד מגן ימני, עמדה אותה אייש לאורך כל הקריירה.
לאחר זימונו של לנבחרת הנערים של ישראל, מאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, אליהו עופר העלה אותו לסגל הבוגרים בעונת כאשר היה בן 16 בלבד.
שתי עונות מאוחר יותר, שילבו זאב זלצר כשחקן הרכב קבוע.
את הופעת הבכורה בהרכב הפותח ערך לוי בעונת 1989–1990 במשחק ביתי מול הפועל באר שבע.
תרומתו באה לביטוי כבר בעונה הבאה בה, לצד אלי אוחנה ששב מבלגיה, כשלקח חלק בעלייתה של בית"ר לליגה הלאומית (הליגה הראשונה באותה עת).
במהלך הקריירה זכה ב-3 אליפויות עם בית"ר: לראשונה בעונת ולאחר מכן בעונת .
זכייתו השלישית הייתה בעונת , אז זכה להניף את צלחת האליפות ואת גביע הטוטו כקפטן הקבוצה.
לאורך השנים המשיך מנבחרת הנערים, בה שיחק לצד חיים רביבו, אייל ברקוביץ' ואבי נמני לנבחרת האולימפית של ישראל, וציין מעל 60 הופעות בנבחרות הנוער והילדים.
ב-22 בינואר 1997, תחת המאמן שלמה שרף, שיחק לוי את משחקו היחיד בנבחרת ישראל הבוגרת נגד נבחרת יוון.
בעונת , כשהוא בן 28 בלבד, פרש לוי ממשחק פעיל בעקבות פציעה חוזרת בברכו וסיים את קריירת המשחק שלו, שבמהלכה שותף ב-218 משחקים, כבש 15 שערים ובישל 23. עוד במהלך הקריירה סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון באוניברסיטה העברית.
לאחר פרישתו פנה לוי לתחום העסקי והתמחה בשיווק ובפרט בספורט.
הקים מספר מיזמי שיווק שהבולט בינם הוא השילוט התלת-ממדי במגרשי הכדורגל.
בנוסף לכך כתב טור שבועי על בית"ר במקומון כל העיר הירושלמי והיה פרשן ברדיו ירושלים בתוכנית הספורט "נפגש במגרש".
באמצע עונת מונה לוי למנהל השיווק של בית"ר.
הוא הוביל רענון במיתוג הקבוצה ושינוי סמל המועדון (שילוב האריות שמזוהים עם העיר בסמל המועדון).
בתקופת פעילתו נקבע שיא במספר מכירות המינויים (8,500) בתולדות המועדון ושיא הכנסות מספונסרים.
לוי אחראי גם להקמת חנות המותג של הקבוצה, ופיתוח ושיווק המרצ'נדייז של הקבוצה.
לוי כיהן בעבר כחבר דירקטוריון בית"ר לצד תפקידו כאחד מראשי "עמותת אוהדי בית"ר ירושלים".
בשנים האחרונות משמש לוי כמנהלה הכללי של חברת "שווה שווה" המתמחה בהשתתפות קבוצתית במילוי טופסי הלוטו והטוטו, ובעלים של קבוצת כדורגל החופים בית"ר ירושלים (שנקראה בעבר "שווה שווה ירושלים").
שמוליק (שמואל) מרקו (נולד ב-12 ביוני 1955) הוא גאולוג ישראלי ופרופסור מן המניין (אמריטוס) בחוג לגאופיזיקה באוניברסיטת תל אביב.
לשעבר ראש בית הספר לסביבה ולמדעי כדור הארץ ע"ש פורטר בפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר.
גדל בפתח תקווה, למד בבי"ס שיפר ובתיכון ע"ש ברנר.
בין השנים 1976 ל-1988 עבד כמדריך וכמנהל בית ספר שדה אילת של החברה להגנת הטבע.
למד במחלקה לגאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים לימודי בוגר, מוסמך ודוקטורט (קיבל את התואר ב-1997).
בשנת 1991 השתלם במחלקה לגאופיזיקה באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה.
משנת 1994 עד 2000 עבד כחוקר במכון הגאולוגי.
בשנת 2000 הצטרף מרקו בדרגת מרצה לחוג לגאופיזיקה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2003 קודם לדרגת מרצה בכיר, ב-2007 קיבל דרגת פרופסור חבר וב-2013 קיבל דרגת פרופסור מן המניין.
בשנים 2013–2016 שימש כראש החוג לגאופיזיקה, ובשנים 2016–2021 היה הראשון שעמד בראשות בית הספר לסביבה ולמדעי כדור הארץ על שם פורטר.
עיקר מחקריו של מרקו מכוונים לתיעוד ההופעה בזמן ובמרחב של רעידות האדמה שהיו באזור בעבר על פי דפורמציה בסדימנטים (פלאוסייסמולוגיה) ובאמצעות ניתוח נזקים במבנים ארכאולוגיים (ארכאוסייסמולוגיה).
כמו כן הוא חוקר את התנהגות השדה המגנטי של כדור הארץ בעבר (פלאומגנטיזם).
קבוצת המחקר של מרקו מתעדת את הופעת הסייסמיטים לאורך בקע ים המלח במספר אופנים.
כך משלב מרקו במחקרו עדויות מההיסטוריה ומאמת אותן בתצפיות באתרים ארכאולוגיים שבהם ניתן לנתח אך מקרוב נזקים שגרמו רעידות אדמה.
בסך הכל, תיעדה קבוצתו של מרקו את רעידות האדמה שהתרחשו באזור בכ-220 אלף השנים האחרונות.
זהו התיעוד הארוך ביותר בעולם.
פרס מכון טדי דיקר למדעי כדור הארץ (1989)
פרס פרץ גרדר של החברה הגאולוגית הישראלית (1991)
פרס רפי פרוינד של החברה הגאולוגית הישראלית (2007)
מצטיין רקטור אוניברסיטת תל אביב בהוראה (2017)
מופקד הקתדרה על שם נבנצל וגרוסברג בגאודינמיקה (2020)
שמוליק קליין (נולד ב-30 באוקטובר 1971) הוא משורר, עורך, עיתונאי ויועץ תקשורת.
שמוליק נולד בהרצליה לאב עורך דין ולאם מורה.
הוא למד במדרשית נעם-פרדס חנה ובישיבת ההסדר ברכת משה במעלה אדומים.
לאחר סיום תואר ראשון במדעי המדינה ובתקשורת המונים באוניברסיטת בר-אילן עבד ככתב ועורך ברשת א'.
ב-1994 הקים את משיב הרוח, כתב העת לשירה יהודית ישראלית, ביחד עם יורם ניסינוביץ ונחום פצ'ניק, אליהם הצטרף בגיליון השני אליעז כהן, מאז הוא אחד מעורכי כתב העת.
פרסם משיריו בכתבי העת: משיב הרוח, מאזנים, מבוע, נתיב ובאור התורה; באתרים: ynet ,nrg ווואלה; ובעיתונים: ידיעות אחרונות, הארץ, מקור ראשון ועוד.
מ-1996 היה עוזרו הפרלמנטרי של ח"כ הרב חנן פורת.
כשפרש פורת מן הכנסת, עזר לו בהקמת עלון השבת מעט מן האור והיה חבר המערכת.
בחודש ינואר 2000 החל קורס כתבים ברשת ב' של קול ישראל ובסיומו החל לעבוד ברשת ב'.
הוא עבד ככתב ועורך בזמן ירושלים תוכנית החדשות של הטלוויזיה בכבלים, ככתב לענייני ירושלים והעולם החרדי, בחדשות ישראל שהפיקה את חדשות ערוץ 10, וככתב משפט בחדשות 10. בין 2004–2007 היה ממקימי ערוץ הכנסת, בתפקידו כיועץ יושב ראש הכנסת רובי ריבלין.
ב-2007 הקים משרד לייעוץ תקשורת וליחסי ציבור, קליין תקשורת.
תלתלי האלוהים, הוצאת חוט הכסף, 2017.
שמוליק מזרחי (נולד ב-2 במרץ 1988) הוא עיתונאי, שדר ומגיש ספורט ברדיו ובטלוויזיה.
מזרחי גדל בחולון ולמד בתיכון קוגל.
בשנת 2006 שימש כשדר ראשי בתוכנית הריאליטי של ערוץ הספורט "אלוף הכדורגל".
ב-2010, לאחר שירותו הצבאי, הצטרף לרדיו "כל השלום" ועסק במשך שלוש שנים בשלל תפקידים: כתב מהדורת הספורט, עורך ומגיש משדרי הספורט של התחנה.
בשנת 2013, גויס לחטיבת שידורי הספורט של המועצה להסדר ההימורים בספורט ובה שימש כשדר וכתב מרוצי סוסים מאנגליה ואירלנד ששודרו באינטרנט ובתחנות הטוטו "רייסר".
החל משנת 2014, עוסק כמורה, מנחה ובעלים לתוכניות לימוד בתקשורת, טלוויזיה, רדיו וקולנוע לבתי ספר יסודיים, על יסודיים, תיכונים ומכללות תקשורת בתוכניות תל"ן של משרד החינוך.
בשנת 2015, שימש כעורך גרפי במהדורת חדשות הספורט של ערוץ הספורט ושדר בתוכנית הרדיו "שישי ושערים".
בשנת 2016, עבר ל-ONE ושימש בין היתר ככתב מרוצי סוסים באתר האינטרנט ובמקביל שידר וקריין לערוץ בשלל ענפי ספורט ומשנת 2017, משדר עבורם את הליגה הספרדית בכדורגל.
במקביל לעבודתו בטלוויזיה, הצטרף מזרחי בשנת 2017, לרשת המקומונים ידיעות תקשורת מקבוצת ידיעות אחרונות, שם שימש ככתב ספורט של מחוז מרכז והשפלה.
במקביל, חזר לרדיו שם משדר את משחקי ליגת העל בכדורגל בתוכנית "שבת של כדורגל" המשודרת בכל התחנות הרדיו האזוריות בסינדיקציה.
לקראת סוף עונת 2017/2018 בליגת העל בכדורגל מונה מזרחי לשדר את משחקי נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19 וכמו כן שידר לראשונה את משחקי חצי גמר גביע המדינה בכדורגל נערים עבור ההתאחדות לכדורגל.
בקיץ 2018, החל לשדר עבור ערוץ ONE את הליגה האיטלקית בכדורגל וכמו כן את משחקי נבחרת ישראל באליפות אירופה בקטרגל.
בנוסף לאלה ב-1 באוקטובר 2018 מונה לשדר הכדורגל הבכיר של ההתאחדות לכדורגל במסגרתו מוביל את המשחק המרכזי בליגת העל לנשים.
במרץ 2019, עזב מזרחי את ידיעות תקשורת והצטרף לרשת שוקן בבעלות קבוצת הארץ.
במסגרת תפקידו שימש כעורך ברשת מקומוני השקמה בעיתון ובאתר.
בעונת 2018/2019 בליגת העל בכדורגל שידר את גמר גביע המדינה לנערים א' עבור ההתאחדות לכדורגל וכמו כן את גמר גביע המדינה לנערות בכדורגל הנשים.
בדצמבר 2019, שידר לראשונה את "המשחק המרכזי" בליגה האיטלקית בכדורגל בין לאציו ליובנטוס בערוץ ONE.
החל ממארס 2020, משדר עבור ערוץ ONE בנוסף את ליגת העל לתיכונים בכדורעף ובכדורגל.
בתקופת מגפת הקורונה בישראל, תוכניות העשרה ותל"ן לבתי הספר ולחטיבות הביניים אשר פיתח ומלמד זכו להכרה ושבחים ממשרד החינוך, במסגרת תוכניות אלו העביר למידה מקוונת לתלמידי החינוך בישראל בנושאי תקשורת וקולנוע באמצעות המרכז לטכנולוגיה חינוכית במערכת שידורים לאומית.
מחודש יולי 2020 מפיק, מקריין ועורך כתבות וידאו עבור אתר האינטרנט ONE.
בחודש אוגוסט 2020, החל לשמש כפרשן ספורט במהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 20 בהגשת ליטל שמש.
כמו כן מאוקטובר 2020, משמש ככתב התקשורת של החברה העירונית בראש העין ובהם, מפיק ומגיש כתבות שטח עבור תושבי העיר.
במארס 2021, החל לשדר בנוסף את משחקי הליגה האוסטרלית בכדורגל ואת משחקי ליגת האלופות לנשים עבור ערוץ ONE.
ביולי 2021, שידר לראשונה משחקים פאראלימפיים במסגרתם העביר בשידור ישיר את משחק גמר גביע המדינה ברוגבי בכיסאות גלגלים.
בשנת 2022, שידר את גמר אליפות התיכונים בכדוריד וגמר ליגת הישיבות בכדורסל.
כמו כן הגיש את מוקדמות אליפות העולם בריקוד עבור ערוץ ONE.
ביוני 2022, שידר עבור ערוץ ONE את גמר ליגת הפוטבול הישראלית וכמו כן שידר תחרויות אגרוף ארציות.
בנובמבר 2022, לקח לראשונה חלק בשידורי מונדיאל 2022 בקטר כשדר לציבור העיוורים וכבדי הראייה לתאגיד השידור הישראלי כאן 11 בפרויקט בהובלת יורם ארבל.
במאי 2023, שובץ לשדר את משחק האליפות של קבוצת הכדורגל נאפולי בליגה האיטלקית עבור ערוץ ONE.
כמו כן שידר את גמר גביע המדינה לנערים בכדורגל.
במארס 2025, החל לשדר לראשונה כדורסל מכללות ואת משחקיה של ההכדורסלנית הישראלית ירדן גרזון במדי אינדיאנה ב-NCAA.
ביולי 2025, לוהק לעונה ה-2 של שעשועון הטלוויזיה "הזירה".
ניצח בסיבוב הגמר של התוכנית השישית.
בת דודתו היא השחקנית והקומיקאית, מיקי קם.
שמוליק טנא (נולד ב-3 במאי 1954) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
בצבא שירת בלהקת חיל האוויר וצוות הווי פיקוד ההדרכה.
בקולנוע שיחק בסרטים:"אירית עירית", "הקרב על הוועד", "כח משיכה", "השגעון הגדול" בתפקיד דוקטור, "אהבה צעירה" בסדרת אסקימו לימון בתפקיד מלצר ו"החיים על פי אגפא".
ב-1996 הופיע במחזמר "צלילי המוסיקה".
לקח חלק בהפקות דיבוב רבות, בין תפקידיו: אמוס סלייד ב"השועל והכלבלב", רב החובל ב"המל ואני", ארתור הוגרט ב"בייב", ידעני ב"חתולי חצר" ומורה ב"גופי הולך לקולג'".
ב-2000 הופיע במחזמר "אוליבר טוויסט".
ב-2003 הופיע במחזמר "תום סוייר והאקלברי פין".
הוא שיחק את דמותו של שאול בסדרת הילדים "זומזום".
שמוליק דניאל (נולד ב-1985) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי.
דניאל התגייס לצבא הגנה לישראל בגיל 18, ושירת ביחידת אגוז.
בשנת 2005, בגיל 20, נפצע קשה בגבו במהלך פעולה מבצעית בהר דב.
עמוד השדרה נפגע, והוא רותק לכיסא גלגלים.
את קריית הספורט שלו החל בשנת 2015 כטניסאי.
באותה השנה קיבל את אות המופת השיקומי על תהליך שיקום ייחודי.
בשנה העוקבת החל לעסוק בענף החתירה בסירת יחיד.
בשנת 2018 הגיע למקום ה-13 אליפות אירופה הפאראלימפית בחתירה.
בתחרות הבאה הגיע למקום השישי, והבטיח את מקומו במשחקים הפאראלימפיים בשנת 2021 בטוקיו.
בשנת 2021 הגיע למקום הרביעי באליפות אירופה הפאראלימפית בחתירה באיטליה.
שמוליק דניאל עובד במשרד האוצר בנוסף לאימוני החתירה.
דניאל מוכר כנכה צה"ל על ידי ארגון נכי צה"ל.
הוא מתגורר במודיעין, יחד עם אשתו ושלושת ילדיהם.
שמואל יצחק (שמוליק) סוכות (נולד ב-17 בינואר 2000) הוא זמר חרדי-חסידי ישראלי.
שמוליק סוכות נולד למנחם ורות, למד במוסדות גור.
נכדו של האמן הרב אליה סוכות.
בתחילת דרכו המוזיקלית שימש שמוליק כנגן קלידים וזמר ליווי של המוזיקאי בנצי שטיין.
שנים בודדות לאחר מכן התמקד שטיין בקריירת יצירה והלחנה והפך למלחין וכותב השירים של סוכות וזמרים חרדים אחרים.
ב-24 באוגוסט 2022 הוציא סוכות מחרוזת בשם 'פני שבת', המורכבת משירי שבת מניגוני קרליבך וברסלב.
בהמשך הוציא "מחרוזת חופה" ו"מחרוזת קומזיץ".
בספטמבר 2023 הוציא סוכות את סינגל הבכורה שלו "עברתי בחושך", שהפך ללהיט.
באוקטובר 2024, זכה השיר בתואר "שיר השנה" בשני מצעדי המוזיקה של אתר כיכר השבת, של אתר המחדש ושל רדיו קול פליי ובמקום השני בקטגוריה זו במצעדי המוזיקה של רדיו קול חי מיוזיק ושל רדיו קול ברמה.
ביוני של אותה שנה הוציא סוכות את הסינגל "באה השמחה".
באוקטובר 2024, זכה השיר במקום העשירי בקטגוריית "שיר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של קול חי מיוזיק.
באוגוסט 2024 השתתף סוכות בשיר "אלו ואלו", שבוצע יחד עם חיים ישראל ובנצי שטיין שגם הלחין את השיר.
באוקטובר 2024, זכה השיר במקום השני בקטגוריית "דואט השנה" במצעד המוזיקה השנתי של אתר המחדש, במקום השלישי בקטגוריית "שיר השנה" במצעד של קול חי מיוזיק ושל קול פליי, ובמקום הרביעי במצעד של קול ברמה.
ב-8 בפברואר 2025 הוציא סוכות את הסינגל "תדבר איתו", כשיר הנושא מתוך אלבום הבכורה שלו.
השיר שהה שלושה שבועות ברציפות בראש המצעד השבועי של קול פליי ושבועיים ברציפות בראש המצעד של קול חי מיוזיק.
באוקטובר 2025 זכה בתואר "שיר השנה" במצעד השנתי של רדיו קול פליי, בתואר "שיר השנה היהודי" במצעד של רדיו קול חי מיוזיק, ובמקום השני בקטגוריית "שיר השנה" במצעדים של כיכר השבת ורדיו קול ברמה.
ב-10 בפברואר הוציא את הסינגל "עם יפה" מתוך האלבום.
ב-12 בפברואר יצא האלבום "תדבר איתו", הכולל 10 סינגלים; ביצירתו השתתפו המוזיקאים בנצי שטיין, אלי קליין ואיצי ברי, שמואל גריינמן ונטע לוין.
באפריל 2025, כשנה וחצי לאחר שפתח בקריירה מוזיקלית, הופיע באודיטוריום אוסישקין בבנייני האומה, אולם האודיטוריום הגדול בישראל, שהופעה בו נחשבת לאבן דרך משמעותית בקריירה של זמרים חרדים.
במאי הוציא את הסינגל "הקב"ה איתי" שהלחין אלי קליין.
באוקטובר זכה בתואר "קליפ השנה" במצעד המזיקה השנתי של כיכר השבת.
באוקטובר 2025 הוציא סוכות את האלבום השני שלו "הילד הזה".
באוקטובר 2024 זכה בתואר "פריצת השנה" במצעדי המוזיקה השנתיים של אתר כיכר השבת, המחדש, רדיו קול חי מיוזיק, קול פליי וקול ברמה.
באוקטובר 2025 זכה בתואר "זמר השנה" בשני מצעדי המוזיקה של אתר כיכר השבת המחדש, קול חי מיוזיק, קול פליי וקול ברמה.
סוכות נשוי לפייגי (לבית יצחק) ומתגורר בירושלים.
בן דודו הוא חבר הכנסת צבי סוכות.
עברתי בחושך – מילים ולחן: בנצי שטיין; עיבוד והפקה מוזיקלית: אלי קליין ואיצי ברי.
התעוררי – לחן: בנצי שטיין; עיבוד והפקה מוזיקלית: אלי קליין ואיצי ברי.
להתקרב – מילים ולחן: שמוליק סוכות ואלי קליין; עיבוד והפקה מוזיקלית: אלי קליין ואיצי ברי.
באה השמחה – מילים: נטע לוין, בנצי שטיין ואלי קליין; לחן: בנצי שטיין; עיבוד והפקה מוזיקלית: אלי קליין ואיצי ברי.
קרבת אלוקים – מילים: בנצי שטיין ואלי קליין; לחן: אלי קליין; עיבוד והפקה מוזיקלית: אלי קליין ואיצי ברי.
תדבר איתו – מילים ולחן: בנצי שטיין; עיבוד והפקה מוזיקלית: אלי קליין ואיצי ברי.
הקב"ה איתי – מילים: נטע לוין, שמוליק סוכות ואלי קליין; לחן: אלי קליין; עיבוד והפקה מוזיקלית: אלי קליין ואיצי ברי.
באותה השעה – מילים: ה"נועם אלימלך"; לחן: משה פלד; עיבוד והפקה מוזיקלית: אלי קליין ואיצי ברי.
מתנות - מילים: שמוליק סוכות, בנצי שטיין, אלי קליין, נטע לוין; לחן: בנצי שטיין, אלי קליין; עיבוד והפקה מוזיקלית: אלי קליין ואיצי ברי.
הילד הזה – מילים ולחן: אלי קליין, עיבוד והפקה מוזיקלית: אלי קליין ואיצי ברי יצא באוקטובר 2025
אלו ואלו – עם חיים ישראל ובנצי שטיין.
מילים ולחן: בנצי שטיין; עיבוד והפקה מוזיקלית: אלי קליין ואיצי ברי.
מילים: תפילת ימים נוראים לחן: בנצי שטיין עיבוד והפקה מוזיקלית: אלי קליין & איצי ברי.
שמוליקיפוד הוא סרט הנפשה ישראלי לילדים משנת 2002, אשר כולל בתוכו שלושה סרטים קצרים שכל אחד מהם מבוסס על סיפור ילדים.
הפקת הסרט נעשתה על ידי אולפני "דיסק אין", כאשר הוא בוים על ידי דודו שליטא והופק על ידי רמי פיכמן.
הסרט הופץ לראשונה להקרנה ביתית בשנת 2002 על ידי חברת ההפצה "קלסיקלטת", תחילה בקלטת וידאו ומאוחר יותר ב-DVD.
הסרט מחולק לשלושה סרטים קצרים, כאשר כל סרט מציג סיפור ילדים אחר: שמוליקיפוד, הצב של אורן והלו הלו אבא.
שמחה ברבירו - מספר "שמוליקיפוד" / אבא של אורן / דמויות שונות
חגית שמלי - מספרת "הצב של אורן" / גננת / אמא של אורן / דמויות שונות
בן יוסיפוביץ' - גדי / שמוליקיפוד / אורן / דמויות שונות
שמוליק בילו (1952 – 31 בדצמבר 2023) היה זמר ישראלי, הידוע בעיקר כחבר בלהקת "חלב ודבש", שזכתה באירוויזיון 1979 עם השיר "הללויה".
בילו שירת בלהקת גייסות השריון והשתתף בתוכנית "פשוט שריונר" בשנת 1969. בשנת 1979 הצטרף ללהקת "חלב ודבש", שהוקמה במיוחד לביצוע השיר "הללויה" בפסטיבל הזמר והפזמון של אותה שנה.
הלהקה כללה את גלי עטרי כסולנית, לצד ראובן גבירץ, יהודה תמיר ושמוליק בילו.
השיר זכה במקום הראשון בפסטיבל ובאירוויזיון שנערך בירושלים, והפך ללהיט בינלאומי.
לאחר הזכייה, הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, "גלי עטרי וחלב ודבש", שכלל שירים בעברית ובאנגלית.
בין השירים הבולטים היו "גלגל ענק", "שמש אדומה" ו"קסם הלילה".
בשנת 1980 עזבה גלי עטרי את הלהקה, והוחלפה על ידי לאה לופטין.
הלהקה המשיכה לפעול והוציאה את האלבום "חלב ודבש 2", שכלל את הלהיט "אולי עוד קיץ".
הלהקה התפרקה בשנת 1984, אך התאחדה במספר הזדמנויות בשנים הבאות.
בילו השתתף בפרויקטים מוזיקליים שונים, בהם המופע "הלהקות חוזרות", והיה מעורב בהפקת משדרים של טקס מלכת היופי של ישראל.
הוא גם לקח חלק באיחודים שונים של להקת "חלב ודבש" בשנות ה-80 וה-90.
נפטר ב-31 בדצמבר 2023 בבית החולים איכילוב בתל אביב, לאחר מאבק במחלת הסרטן, והוא בן 71.
שמוליק (שמואל) הדג'ס (נולד ב-1971) הוא שחקן, במאי תיאטרון, כותב ומורה לתיאטרון ישראלי, ממייסדי תיאטרון פסיק בירושלים, ומהדמויות המרכזיות בתחום התיאטרון האלטרנטיבי והפרינג' בישראל.
את שירותו בצה"ל עשה ביחידה קרבית, ולאחר שחרורו למד במחזור ח' (1997) של בית הספר למשחק ניסן נתיב – סניף ירושלים, שם הכיר את אסי שמעוני ועוזי ביטון.
זמן קצר לאחר סיום לימודיהם ייסדו הדג'ס, שמעוני וביטון את תיאטרון פסיק.
מאז הקמתו משמש הדג'ס בתיאטרון יועץ אומנותי ומורה לתיאטרון ומשחק, ולימד משחק גם באוניברסיטה העברית.
הדג'ס חיבר את ספר הילדים "ממתקיה בין ההרים" שעובד למחזה בבימוי ליאור שגיא, וכשיתוף פעולה בין תיאטרון פסיק לתלמידי סטודיו ניסן נתיב.
הימים של עאדל - מחזה בבימויו של אייזק בן אבו על פי סיפור אמיתי מאת אורי ניצן, בוגר הפקולטה לרפואה בירושלים, בעקבות המפגש שלו עם מטופלים במחלקה סגורה.
הדג'ס זכה על משחקו בשני ציונים לשבח (הפסיק, 2005)
ארץ ושמים - סדרת דרמה לילדים המבוססת על ימיה הראשונים של המושבה עקרון (ערוץ מאיר לילדים, 2015)
שרוכים - סרטו זוכה פרס אופיר של יעקב גולדווסר, בתפקיד מאיר (2018)
רוצי אמא - קטעי קריינות בסרטה הדוקומנטרי של הבמאית החרדית רבקה שור על האתלטית החרדית ביטי דויטש (2024)
מעשה באיכר עשיר ועני - הצגת ילדים על פי סיפור עם מצרי, לצד עוזי ביטון.
ליצני החצר - סיפורם של 4 אסירים יהודים בשואה, על פי ספרו של אביגדור דגן (הפסיק, 2005)
התאומות - הפקה המבוססת על תיאטרון מסיכות איטלקי, שהוצגה לתלמידי תיכון במהלך השביתה האיטלקית של ארגון המורים בבתי הספר העל יסודיים (פסיק, 2007)
הקומדיה הירושלמית - דמויות של הקומדיה דל'ארטה במציאות ירושלמית-ישראלית של מאבק בין חילונים לחרדים (הפסיק, 2010)
מחכים לגודו - תרגום של בן בר שביט, עם מוזיקה של אשר גולדשמידט וכוריאוגרפיה של אביב איבגי (הפסיק, 2011)
אדיפוס המלך - עיבוד חזותי מודרני על פי תרגום חדש של בן בר שביט (הפסיק, 2013)
מאחורי הגדר - מחזה מאת גורן אגמון המבוסס על סיפור חייו של ביאליק (הפסיק, 2014)
מוטל בן פייסי החזן - עיבוד לסיפור של שלום עליכם בכיכובם של בועז נחום ויגאל פילר (הפסיק, 2016)
נסיך הצללים - דרמה פוליטית מאת דודי גורדון, על פי הספר האוטוביוגרפי והסרט התיעודי שגוללו את סיפורו של מסעב חסן יוסף, בנו של מנהיג חמאס שהפך לסייען של השב"כ (הפסיק, 2017)
הרופא בעל כורחו - עיבוד של יצחק לאור למחזה של מולייר (הפסיק, 2018)
אחישראלי - קומדיה בכיכובו של גולן אזולאי (הפסיק, 2018)
גברתי ראש הממשלה - מחזה פרי עטו של הדג'ס ובבימויו בשיתוף שירלי לוי ובכיכובה.
ההצגה עלתה לראשונה ב-2018 והופקה מחדש במסגרת "פסטיבל מעגלים" ב-2024.
זה הרגע המאושר בחיי - הצגה המבוססת על סיפור חייו של המוזיקאי ליאור שי, לוחם דובדבן שחזר בתשובה, שכתב הדג'ס עם עמרי ורטש והרב אלחנן ניר (תמונע, 2023)
אפקט הכלב - מחזה מאת דודי גורדון על מערכת יחסים בין שני זוגות חברים ובינם לבין עצמם (פסטיבל מעגלים, 2024)
שמועה היא ידיעה לא-מאומתת המועברת באופן לא-פורמלי בתחומי חברה מסוימת.
שמועה נוצרת כאשר לא קיימת מערכת תקשורת מדויקת, מלאה או אמינה מספיק בנוגע למידע המועבר.
המאפיין החשוב ביותר של שמועה הוא היותה ניתנת לעיוות בהתאם לנטיות הפרטים המעבירים אותה.
לרוב נפוצות שמועות בנושאים ובמצבים טעוני-רגש, גורם המגביר את סילוף השמועה.
שמועה היא אחת מדרכי התקשורת בחברת המון.
הדרך הבסיסית להפצתן של שמועות היא העברתן מפה לאוזן, וגם בדרך זו זוכה שמועה מרגשת לתפוצה רחבה.
ניצול אמצעי התקשורת להפצתה של שמועה מגביר את מהירות הפצתה.
בין שלל האפשרויות שפתח האינטרנט, נכללת גם היכולת להפצה נרחבת ובלתי מבוקרת של שמועות.
הוצאת צו איסור פרסום, שמטרתו מניעת חשיפתו של מידע מסוים, גורמת לעיתים לגל שמועות המופצות ברשתות החברתיות.
ב-2016 נערך בישראל ניסוי שהדגים כיצד סיפורים מפוברקים זוכים לאמון ולתפוצה רחבה ברשתות החברתיות.
ביידיש, מוכרת המילה "שמועסן" - במובן - לשוחח.
ואין לה כל קשר למילה "שמועה".
מקור המילה "שמועסן", במילה הארמית שמעתא - סוגיה בתלמוד משמעות המילה "שמועתן" בארמית - לדבר על סוגייא, לדון בסוגייא.
באחד הימים נתבשר הסופר מארק טוויין שהוא בר מינן ואפילו קיבל ידיעות עקשניות על המאורעות שהתרחשו בטקס לווייתו.
הוא הגיב באומרו ש"השמועות על מותי היו מוגזמות למדי".
בתקופתו, במאה ה-19, לא היה אפשר להפיץ שמועה שכזו ברבים.
בישראל הודיע זלמן וינדר לכנסת, בשנת 1999, שחבר הכנסת אמנון רובינשטיין נפטר, והודעת שווא זו הופצה בהמונים באופן היעיל ביותר שרק אפשר: מעל דוכן הנואמים ועל ידי היושב ראש אברהם בורג, בשידור ישיר בטלוויזיה.
לאחר מותו של הקיסר הגרמני, פרידריך ברברוסה (אדום הזקן), הופצה ברחבי גרמניה השמועה שעודנו בחיים למעשה והוא יושב ומחכה בארמונו לאיחוד הארץ.
היו שתיארו כי בזמן ההמתנה החל מתארך זקנו האדמוני, עד שחדר מבעד לשולחן השיש שבחדרו.
לאחר נפילת הבסטיליה בשנת 1789 נפוצה בצרפת השמועה שכנופיה של שודדים איומים עוברת מכפר לכפר ובוזזת אותם.
הכפריים אחוזי הבהלה שחששו כי לחמם ייגזל מהם, הצטיידו בנשק ובתחמושת והמתינו לשודדים שמיאנו להופיע (כי לא היו כאלה מעולם).
שמועה זו מכונה "הפחד הגדול", ויש לה תרומה מכרעת להצלחת המהפכה הצרפתית בכך שהכפריים, שחששם היה כה גדול, סברו שהאצילים לא יוכלו בפעם הזו לסייע להם, כי הכנופיה היא מסוכנת ביותר ובמיוחד לבעלי הממון.
לכן גם לא ביקשו עוד להסתתר תחת מחסה האצולה.
במקום זאת, ניסו בכוחותיהם המשותפים להגן על רכושם מפני אימת השודדים, ובכך בעצם ביססו את עקרונות השיתוף, הצדק והאחווה בדמוקרטיה המתפתחת בארצם.
העם היהודי סבל משמועות מרושעות לאורך ההיסטוריה.
אחת הנודעות בהן היא "שמועת אורליון" שהתפשטה בצרפת כולה בשנות ה-40 של המאה ה-20, ולפיה היהודים סוחרים בבנותיה הנוצריות של צרפת ומוכרים אותן בחשאי להרמונות בארצות ערב.
לעלילות נוספות שנטפלו על היהודים, ראו: המוות השחור, עלילת דם והפרוטוקולים של זקני ציון.
כאשר הועלה שמו של דן שומרון כמועמד למינוי לרמטכ"ל נפוצו שמועות כי הוא הומוסקסואל, לשם סיכול המינוי.
ראש הממשלה, יצחק שמיר, הקים ועדה בדיקה שמטרתה אישוש או דחייה של השמועות בדבר נטייתו המינית של שומרון.
מצבה הביטחוני המיוחד של מדינת ישראל והעובדה שלישראלים רבים יש מכרים קרובים במערכת הביטחון, הביאו לגלי שמועות במקרים רבים שבהם לא פורסם מידע רשמי.
בסלנג העברי מיוחסות שמועות אלה לרב-סרן שמועתי.
בעקבות גל שמועות בעקבות חטיפת שלושת הנערים ביוני 2014 פרסם דובר צה"ל השוללת שמועות אלה וקבע כי "המידע המהימן והמבוסס היחיד הוא זה שיוצא מדובר צה"ל ובקולו".
בעקבות תאונת מסוק קרב שאירעה באוגוסט 2017 נפוצו שמועות שהרמטכ"ל נהרג בתאונה זו, ודובר צה"ל נאלץ לפרסם הודעה כי "השמועות אודות אישיות בכירה שנפגעה בתאונה לא נכונות ולא מבוססות".
מידע שיש בו חדירה לפרטיות של ידוענים מופץ לעיתים כשמועה, ורק כעבור זמן זוכה לאישור.
כאמור, בישראל נפוצות שמועות רבות העוסקות באירועים ביטחוניים.
לצד שמועות שמתבררות כשמועות שווא, שמועות אחרות מתבררות כנכונות.
דוגמה: במהלך מלחמת יום הכיפורים לא פורסמו שמות החללים במלחמה (פרסום רשמי של רשימת החללים המלאה ניתן רק כחצי שנה לאחר המלחמה).
עם זאת, שמועות על חללים נפוצו בציבור.
ערב יציאת צה"ל למבצע צוק איתן" הופצה בקבוצות "ווטסאפ" וברשתות החברתיות השמועה שישראל עומדת לצאת למבצע רחב היקף ברצועת עזה, ושמו מבצע "צוק איתן".
אמצעי תקשורת אחדים פרסמו הכחשה לשמועה, אך כעבור שעות אחדות התברר שהשמועה נכונה.
הסופר הרוסי ניקולאי גוגול, שחווה בצעירותו את השמועה העיקשת והאלמותית כמעט, כי נפוליאון מתהלך בקרב הציבור באין יודעין, עשה שימוש מרכזי בשמועות בשתיים מן המעולות שביצירותיו:
שמועה שנפוצה בעיר כולה, כי צ'יצ'יקוב גמר אומר לחטוף את בתו של שר המחוז, הביאה אותו ליטול עמו את נפשותיו המתות ולהימלט משם.
שמועות סיפרו כי ראש העיר, הוא גם השופט, היה מתחפש לדמות אחרת בסיוריו בחבל ארצו, והיה רושם את מסקנותיו ביומנו כדי לתעד את תגובותיהן של הבריות במפגשן עמו, כחלק ממחקר שערך והיה מגחך לעצמו בקוראו את רשמיו בשובו לחיק מקורביו.
- נפשות מתות, חלק שני, (לא פורסם).
הופצה שמועה בעיירה אחת, שהאדם הזר והמשונה שהופיע שם לפתע הוא המפקח מטעם הממשלה שכולם מצפים לבואו.
השמועה גרמה לכך שיתקבל בכבוד מלכים בכל מקום אליו פנה, ואף זכה למנת שייחודים שאפילו הצאר לא היה זוכה לה, עד אשר הופיע המפקח האמיתי.
שמונה וחצי (½8, באיטלקית: Otto e mezzo) הוא סרט קולנוע דרמה-קומי איטלקי משנת 1963 שביים פדריקו פליני.
עלילת הסרט נעה בין מציאות לחלומות.
במרכזה, גווידו אנסלמי (מרצ'לו מסטרויאני), במאי קולנוע איטלקי מפורסם סובל ממחסום כתיבה וקשיים בזוגיות, בזמן שהוא מנסה לביים סרט מדע בדיוני גדול.
את הנשים השונות בחייו מגלמות קלאודיה קרדינלה, אנוק איימה, סנדרה מילו, רוזלה פאלק, ברברה סטיל ואדרה גייל.
הסרט צולם בשחור-לבן על ידי צלם הקולנוע ג'יאני די וננזו וכולל מוזיקה של נינו רוטה.
שמונה וחצי נחשב לאחד הסרטים הגדולים והמשפיעים בכל הזמנים.
הוא זכה לשבחי המבקרים ומוכר כסרט אוונגרדי וקלאסי כאחד.
הסרט זכה בין השאר בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
גווידו אנסלמי (מרצ'לו מסטרויאני), במאי קולנוע איטלקי מפורסם, עובד על סרט המדע הבדיוני החדש שלו, שכולל אזכורים אוטוביוגרפיים על חייו, אך סובל ממחסום כתיבה על רקע קשיים אמנותיים וזוגיים.
הוא משתכן בספא מפואר בעודו מנסה להתאושש מהחרדות שלו.
גווידו שוכר מבקר ידוע שיבדוק את רעיונותיו לסרטו, אך המבקר מחסל כל רעיון.
לגווידו יש חזיונות חוזרים על אישה מושלמת (קלאודיה קרדינלה), שאותה הוא רואה כמפתח לסיפור שלו.
המאהבת שלו, קרלה, באה לבקר אותו, אבל גווידו שולח אותה למלון נפרד.
צוות הפקת הסרט עובר למלון של גווידו בניסיון לגרום לו לעבוד על הסרט, אך ללא הצלחה.
גווידו מתוודה בפני קרדינל שאינו שמח וזוכה למעט תובנות.
הוא מזמין את אשתו הפרודה, לואיזה (אנוק איימה), אך נוטש אותה ואת חברותיה במהלך מסיבת ריקודים לטובת צוות ההפקה שלו.
גווידו מתוודה בפני חברתה הטובה של אשתו, רוזלה, שהוא רצה ליצור סרט טהור וכן, אבל הוא נאבק עם למצוא משהו לומר.
קרלה מפתיעה את גווידו, לואיזה ורוזלה מחוץ למלון, וגווידו טוען שהוא וקרלה סיימו את הרומן ביניהם שנים קודם לכן.
לואיזה ורוזלה מתעמתות איתו וגווידו חומק לחזיון שבו הוא שולט על הרמון נשים מחייו.
נערת תצוגה דחויה מתחילה במרד ונשות החזיון תוקפות את גווידו באמירות קשות עליו ועל חיי המין שלו.
כשלואיזה מגלה כיצד גווידו מציג אותה בסרט, היא מכריזה שנישואיהם הסתיימו.
שחקנית בשם קלאודיה מלוהקת בתפקיד האישה המושלמת.
גווידו מסביר לה שסרטו עוסק בגבר שחוק שמוצא ישועה באישה הזו.
קלאודיה מסיקה שהגיבור של גווידו לא סימפתי כי הוא לא מסוגל לאהוב.
פגוע, גווידו מבטל את הסרט, אבל המפיק וצוות הסרט מכריזים על מסיבת עיתונאים.
גווידו מנסה לברוח מהעיתונאים ולבסוף מדמיין שהוא יורה לעצמו בראש.
גווידו מבין שניסה לפתור את בעיותיו האישיות על ידי יצירת סרט, כאשר במקום זאת עליו לקבל את חייו כפי שהם.
הוא מבקש מלואיזה את עזרתה.
קרלה מספרת לו שהבינה מה הוא ניסה לומר: שאינו יכול להסתדר בלי האנשים בחייו.
בסיום הסרט, כל הדמויות, האנשים בחייו, מחזיקות ידיים ורוקדות במעגל.
מרצ'לו מסטרויאני - גווידו אנסלמי, במאי קולנוע.
קלאודיה קרדינלה - קלאודיה, כוכבת הקולנוע שגווידו מלהק כ"אישה המושלמת" שלו.
אנוק איימה - לואיזה אנסלמי, אשתו הפרודה של גווידו.
סנדרה מילו - קרלה, המאהבת של גווידו.
רוזלה פאלק - רוזלה, חברתה הטובה של לואיזה ואשת סודו של גווידו.
ברברה סטיל - גלוריה מורין, החברה החדשה והצעירה של מצאבוטה.
מדלן לבו - מדלן, שחקנית צרפתייה.
קטרינה בוראטו - אישה מסתורית במלון.
אדרה גייל - לה סרגינה, זונה.
גווידו אלברטי - פייס, מפיק קולנוע.
מאריו קונוצ'יה - עוזר ההפקה של גווידו, גרסה בדיונית של עצמו.
ברונו אגוסטיני - מנהל הפקה, גרסה בדיונית של עצמו.
צסרינו מיצ'לי פיקארדי - מפיק בפועל, גרסה בדיונית של עצמו.
ז'אן רוגל - קאריני דומייר, מבקר קולנוע.
מריו פיסו - מאריו מצאבוטה, חבר של גווידו.
איבון קסדיי - ז'קלין בונבון, רקדנית קברט לשעבר.
איאן דאלאס - מוריס, העוזר של מאיה.
מינו דורו - אלברטו, הסוכן של קלאודיה.
יוג'ין וולטר - כתב אמריקאי.
מארי אינדובינו - מאיה, מגדת עתידות.
גווידיטה ריסונה - אמו של גווידו.
אניבלה נינצ'י - אביו של גווידו.
הוא היה אחד הראשונים בקריירה של פליני, שנתן מקום נרחב לתת מודע בחייו של הגיבור.
את המוזיקה לסרט הלחין נינו רוטה שהלחין רבים מסרטיו של פליני.
השחקנים הראשיים בסרט הם מרצ'לו מסטרויאני, קלאודיה קרדינלה ואנוק איימה.
במרכז עלילת הסרט במאי קולנוע הסובל ממחסום יצירתי ואשר אינו מצליח להתקדם בבימוי סרטו החדש.
במקביל, הוא מוצא את עצמו תקוע בחייו האישיים.
הסרט משוטט הלוך ושוב בין הפנטזיות של הגיבור (לדוגמה סצנת ההרמון) לבין זכרונות מילדותו (ריקוד הרומבה של הזונה על חוף הים והעונש שהוא מקבל בעקבות כך), התמודדות עם עברו ועם הוריו לבין המציאות היומיומית.
סצנות רבות בסרט תומכות בתאוריה זו ובעיקר סצנת הסיום שבה יורדים כל גיבורי הסרט מהעבר ומההווה ממגדל ענק (סמל לפאלוס - אבר המין הגברי) לתוך מעגל ורוקדים לצלילי תזמורת שמנוהלת על ידי גוידו הילד.
שם הסרט מתייחס לכך שזהו הסרט השמונה וחצי של פליני (החצי מתייחס לסרט שהכיל שני סיפורים שבוימו על ידי שני במאים שונים).
שמונה פרקים לרמב"ם הוא הכינוי המקובל להקדמתו של הרמב"ם למסכת אבות.
הקדמה זו שהיא למעשה חלק מפירוש המשנה של הרמב"ם מחולקת לשמונה פרקים.
כהכנה למסכת אבות העוסקת בתיקון המידות ובהוראות חז"ל לחיי תורה, דרך ארץ, מוסר והנהגות ישרות, המהוים בעצם את תורת הנפש, מנתח הרמב"ם בהקדמתו עניינים שונים הנוגעים לנפש האדם, מהותו כיציר הבורא וכבוחר חופשי, ומחויבותו לצו הבורא לימוד תורתו וקיום מצוותיו לשם שמים.
ההקדמה נכתבה בערבית יהודית (כמו כל פירוש המשנה) ותורגמה על ידי מספר מתרגמים לעברית.
התרגום הקלאסי הוא תרגומו של שמואל אבן תיבון, שגם כתב הקדמה לשמונה פרקים שלעיתים מושמטת.
תרגומים חשובים נוספים נכתבו בעשורים האחרונים בידי הרב יוסף קאפח, פרופ' מיכאל שורץ והרב יצחק שילת.
בכל פרקי הספר מתייחס הרמב"ם רבות לדברי הפילוסופים הקדמונים ובני זמנו, כשלעיתים הוא מקבל את דעתם ופעמים רבות הוא מצטט אותם על מנת לחלוק עליהם בצורה נחרצת.
אחד מגדולי הפילוסופים המצוטט בעיקר בחמשת הפרקים הראשונים של הספר הוא אריסטו.
חלק מהחוקרים רואים בחלק זה של החיבור מעין המשך של האתיקה האריסטוטלית, בעוד שבפרקים ו-ח מוסיף הרמב"ם לתורה אתית זו מימד אמוני המקשר בין הנפש לבין בוראה.
בפרקים א'-ה' הרמב"ם מציג את גרסתו לאתיקה האריסטוטלית - תורת הנפש ותורת המידות (שניים שהם אחד מפני שתורת המידות נגזרת מתורת הנפש).
בפרקים ו'-ח', הרמב"ם נותן לתפיסה זו הקשר יהודי ועוסק בנושאים כמו חלוקת המצוות וטעמי המצוות, תורת הנבואה, השגחה וידיעת האל - נושא הכולל את הבחירה החופשית של האדם.
הרמב"ם בהקדמתו לשמונה פרקים אומר כי הדברים המובאים בספר אינם חידושים משלו, אלא דברים שליקט מחכמי ישראל במדרשים ובתלמוד, דברי פילוסופים קדמונים וחדשים, וחיבורי בני אדם אחרים.
כדרכו הרמב"ם לא נוהג לצטט או להביא מקורות לדברים, והוא כותב שאחד הטעמים לכך הוא חששו שהקורא לא ישפוט את הדברים לפי מהותם, אלא לפי אישיותו של אומר האימרה.
והוא מבקש שהקורא יקיים את הכלל שמע האמת ממי שאמרה, כלומר שיבדוק את הדברים לגופו של עניין ולא לגופו של האומר.
פרקים א-ה (תורת הנפש ותורת המידות)
הרמב"ם קובע ש"נפש האדם אחת היא" (נפש - פנימיותו של האדם).
הרמב"ם מסביר כי יש צורך להבין את "האנטומיה" של נפש האדם, מכיוון שהדבר הוא תנאי מקדים ל"רופא הנפש", שמתכוון לרפא את נפשו של האדם.
את החלוקה היוונית המשולשת של נפש האדם: טבעי, חיוני ושכלי, הוא מפרט לחמישה חלקים.
חמישה כוחות שנמצאים בחמש קומות: