tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
וולפגנג לייבניינר (28 באוקטובר 1905 – נובמבר 1987) היה שחקן גרמני, במאי ומנהל תיאטרון.
לייבניינר נולד בעיר לובווקה שבפולין של היום, ובשנת 1928 למד בתיאטרון השפות של מינכן תחת ניהולו של אוטו פאלקנברג, משחק ובימוי.
בשנת 1936, לייבניינר הפך להיות חבר בתיאטרון הממלכתי הפרוסי בברלין, ובשנת 1938 הוא מונה למנהל האמנותי של "אקדמיית הקולנוע הגרמני אקדמית באבלסברג".
בשנת 1941 הוא ביים את סרט התעמולה הנאצי "אני מאשים" (Ich klage an), בשיתוף פעולה עם משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם.
עלילת הסרט הייתה על המתת החסד מרצון של אישה הסובלת מטרשת נפוצה, סרט זה נועד לתמוך בתוכנית המתת החסד אשר הייתה כחלק מהאידאולוגיה הנאצית באותה תקופה.
במהלך השנים 1942–1945 קבל לייבניינר דוקטורט בעת שעבד עבור סרטי אוניברסום AG, אולפן הסרטים הגרמנים הגדול ביותר באותו זמן.
בשנת 1947, ביים לייבניינר בבימוי את מופע הבכורה של המחזה "האיש שבחוץ" של וולפגנג בורכרט בהמבורג, ובשנת 1956 זכה לייבניינר להצלחה עם הסרט משפחת טראפ.
הוא מת ב -28 בנובמבר 1987 בווינה לאחר מחלה ממושכת.
וולפגנג פאול (10 באוגוסט 1913 - 7 בדצמבר 1993) היה פיזיקאי גרמני שפיתח את "מלכודת פאול", מלכודת היונים הראשונה שהומצאה.
על המצאתו זו זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1989, אותו חלק עם נורמן רמזי והנס דמלט.
וולפגנג פאול נולד בגרמניה ב-10 באוגוסט 1913. גדל והתחנך במינכן בה אביו כיהן כפרופסור לכימיה רפואית.
את לימודיו האקדמאים החל באוניברסיטה הטכנית של מינכן, אך במהלכם עבר לאוניברסיטה הטכנית של ברלין בשנת 1934 ובה סיים את לימודי התואר הראשון בשנת 1937, תחת הנחייתו של הנס גייגר.
את לימודיו לתארים מתקדמים החל באוניברסיטת קיל, ולאחר שגויס לשורות חיל האוויר הגרמני סיים את הדוקטורט שלו בשנת 1940 באוניברסיטה הטכנית של ברלין.
במשך מספר שנים שימש כמרצה באוניברסיטת גטינגן יחד עם הנס קופרמן.
היה פרופסור לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת בון בה עבד משנת 1952 עד 1993. לאורך שנתיים, משנת 1965 עד 1967 היה מנהלה של המחלקה לפיזיקה גרעינית ב-CERN.
בשנת 1957, פאול היה בין החותמים על "מניפסט גטניגן", מניפסט עליו חתמו 18 מדעני גרעין בולטים מגרמניה המערבית כנגד חימושו של צבא גרמניה המערבית בנשק גרעיני.
שני בניו, סטפן פאול ולורנץ פאול הם פרופסורים לפיזיקה אף הם המרצים באוניברסיטאות הגדולות בגרמניה.
וולפגנג דרמלר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק באיינטרכט בראונשווייג ובבאיירן מינכן בעמדת הקשר.
דרמלר הוא מאמן קבוצת נוער בבאיירן מינכן כיום.
דרמלר שיחק באיינטרכט בראונשווייג בין השנים 1973-1979. בשש עונותיו בקבוצה הופיע 138 פעמים וכבש תשעה שערים.
בעונתו הלפני אחרונה בקבוצה שיתף פעולה עם פול ברייטנר, שהגיע מריאל מדריד.
בשנת 1979 חתם דרמלר בבאיירן מינכן, והצטרף לברייטנר שחתם שם עונה קודם, בהמלצתו.
עם באיירן מינכן, הגיע זכה דרמלר בארבע אליפויות הבונדסליגה ושלושה גביעים מקומיים.
דרמלר היה שותף להגעתה של באיירן מינכן לגמר גביע אירופה לאלופות 1982, בו הפסידה לאסטון וילה.
בשנת 1986, לאחר שבע עונות בבאיירן מינכן, 172 הופעות ושישה שערים, פרש דרמלר ממשחק פעיל עקב פציעה, בגיל 32.
לדרמלר 27 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן כבש שלושה שערים.
דרמלר ייצג את גרמניה במונדיאל 1982, בו הפסידה במשחק הגמר לנבחרת איטליה.
את מונדיאל 1986 החמיץ דרמלר עקב אותה פציעה שבגינה פרש.
וולפגנג אובראט הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בפ.צ.
קלן ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת הקשר.
אובראט שיחק לאורך כל קריירת הבוגרים שלו בפ.צ.
קלן, אליה הגיע בגיל 19, לאחר ששיחק במועדון נוער בעיר הולדתו זיגבורג.
אובראט נודע כשחקן בעל רגל שמאל חזקה, טכניקה ויכולת מסירה מצוינת.
אובראט זכה עם קלן באליפות בעונת 1964, בה נחנכה הבונדסליגה, ובשני גביעים מקומיים.
הראשון בשנת 1968, לאחר ניצחון 4-1 בגמר על בוכום, והשני בשנת 1977, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על הרטה ברלין.
לאחר זכייה זו, פרש אובראט מכדורגל.
לאובראט 409 הופעות בבונדסליגה במדי פ.צ.
קלן בהן כבש 83 שערים, נוסף על הופעות בקבוצה לפני הקמת הבונדסליגה, והוא ממוקם במקום השני בטבלת שיאני ההופעות של הקבוצה בבונדסליגה בכל הזמנים, לאחר הראלד שומאכר.
בנוסף, אובראט הופיע 71 פעמים במפעלים אירופיים, בהן כבש 11 שערים.
אובראט החל לשחק בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1963, ושיחק במדיה בשלושה מונדיאלים.
במונדיאל 1966 סיים אובראט עם הנבחרת במקום השני לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת אנגליה.
במונדיאל 1970 סיים אובראט עם הנבחרת במקום השלישי, לאחר שהנבחרת הודחה בחצי הגמר מול נבחרת איטליה, וניצחה במשחק על המקום השלישי את נבחרת אורוגוואי.
במונדיאל 1974 אובראט זכה עם נבחרת גרמניה המערבית, בפעם השנייה בתולדותיה, ובכך הפך לאחד משלושה שחקנים בלבד שזכו הן במקום השלישי, הן במקום השני והן במקום הראשון במונדיאלים, בצוותא עם חבריו לנבחרת פרנץ בקנבאואר וספ מאייר.
הישג זה שוחזר, נכון לשנת 2015, על ידי שני שחקנים בלבד, מירוסלב קלוזה הגרמני ופרנקו בארזי האיטלקי.
במונדיאל 1974 נבחר אובראט לנבחרת מצטייני הטורניר.
לאובראט היה מאבק מול חברו לנבחרת גינטר נצר, שכיכב אז בבורוסיה מנשנגלדבך, אחת מיריבותיה הגדולות של פ.צ.
מאמן הנבחרת הלמוט שן העדיף לעיתים קרובות את אובראט, שנחשב מגוון יותר במשחקו מנצר, אך נאלץ לוותר על שירותיו ביורו 1972 עקב פציעה, בעוד שנצר הוביל את הנבחרת לזכייה באותו טורניר בצוותא עם פרנץ בקנבאואר וגרד מילר.
בהמשך, אובראט החליף בעצמו את נצר לאחר שזה נפצע.
נצר אמר כעבור זמן על אובראט שהוא "נולד לשחק עבור גרמניה".
לאחר מונדיאל 1974 פרש אובראט מהנבחרת, לאחר שצבר 81 הופעות, בהן הבקיע 17 שערים.
נבחרת המונדיאל של פיפ"א: 1974.
וולפגנג ובר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בפ.צ.
קלן בשנת 1963, והעביר בקבוצה את כל הקריירה שלו.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, 1963/64, זכה ובר עם קלן באליפות הבונדסליגה, בעונת הבכורה של הבונדסליגה כליגה הראשית של גרמניה המערבית.
בעונת 1964/65 איבדה קלן את האליפות לורדר ברמן בפער של שלוש נקודות בלבד.
עם השנים תרומתו של ובר לקבוצה הלכה וגברה, ובשנת 1968 סייע לקבוצה לזכות בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 4-1 בגמר על בוכום.
קלן הפכה לחברה קבועה בצמרת הגרמנית, אך נשארה ללא תארים משמעותיים שנים ארוכות, בגין השליטה בבונדסליגה של באיירן מינכן ובורוסיה מנשנגלדבך, והפסידה בשלושה גמרי גביע.
בתקופה זו ובר שיתף פעולה בקבוצה עם שחקנים כוולפגנג אובראט, היינץ פלוהה, דיטר מילר והאנס להר, ובשנת 1977 פ.צ.
קלן זכתה בתואר לראשונה מזה זמן רב, כשהניפה את הגביע הגרמני לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה על הרטה ברלין.
ובר לא שיחק בגמר זה.
עונתו האחרונה של ובר בקריירה הייתה 1977/78. בעונה זו זכתה פ.צ.
קלן בדאבל היסטורי, כאשר קטעה רצף של שלוש אליפויות של בורוסיה מנשנגלדבך, וזכתה בגביע לאחר ניצחון 2-0 על היריבה המושבעת פורטונה דיסלדורף.
בעונה זו ובר מיעט לשחק, ופרש בסיומה ממשחק פעיל, לאחר שהופיע במדי הקבוצה ב-356 משחקי ליגה והבקיע 21 שערים.
ובר שיחק בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1964, וצבר 53 הופעות במדים הלאומיים, בהן הבקיע שני שערים.
השער הזכור ביותר של ובר היה בגמר מונדיאל 1966 כאשר הבקיע את השער שהשווה את התוצאה ל-2-2 מול נבחרת אנגליה, שניצחה לבסוף 4-2 בהארכה.
ובר השתתף עם גרמניה המערבית גם במונדיאל 1970 בו סיימה גרמניה המערבית במקום השלישי.
הופעתו האחרונה של ובר בנבחרת נערכה בשנת 1974.
לאחר פרישתו, ובר התנסה באימון, ואימן את ורדר ברמן בין השנים 1978 ו-1980.
וולפגנג בלטראקי הוא זייפן אמנות ואמן גרמני שהודה בזיופם של מאות ציורים במעשה הונאה בינלאומי בהיקף של מיליוני אירו.
בלטראקי, אשתו ומרק פיידר (Feider), המוח מאחורי ההונאה מכרו ציורים מזויפים והציגו אותם כעבודות מקוריות של אמנים בעלי שם, בכללם מקס ארנסט, היינריך קמפנדונק , פרנאן לז'ה וקייס ואן דונגן.
בלטראקי נמצא אשם בזיופם של 14 ציורים בערך כולל של 45 מיליון דולר, אולם טוען כי זייף כחמישים אמנים.
ב-2011, בתום משפט שארך כארבעים יום, בלטראקי נמצא אשם ונידון לשש שנות מאסר בכלא גרמני.
אשתו הלן נידונה לארבע שנות מאסר וחויבה לשלם ביחד איתו פיצויים בסך מיליונים.
בלטראקי יצא לחופשי ב-9 בינואר 2015, לאחר שריצה מעל שלוש שנים מתקופת מאסרו.
וולפגנג פישר נולד בהוקסטר (Höxter) וגדל בגיילנקירכן, גרמניה.
אביו היה צייר ציורי קיר ורפא.
לדברי בלטראקי, בהיותו בן ארבע עשרה העתיק ציורים של פבלו פיקאסו.
כשהיה בן שבע עשרה סולק מבית הספר והלך ללמוד בבית ספר לאמנות באאכן.
הוא מספר שבצעירותו השתמש בLSD ובאופיום והחל לזייף "מעט" יצירות אמנות.
הוא טייל באירופה והתגורר באמסטרדם, מרוקו, מיורקה, ספרד וצרפת.
במהלך תקופה קצרה בשנות השמונים, בלטראקי ניהל גלריה לאמנות ביחד עם שותף.
השניים הסתכסכו ושותפו האשים אותו בפריצה ובגניבת ציורים מביתו, האשמות אותן בלטראקי דחה בתוקף.
בלטראקי עיצב את העטיפה ל-The Fall of a Rebel Angel, האלבום השישי של הפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה.
פישר פגש את הלן בלטראקי ב-1992, השניים נישאו ב-1993 ובעקבות כך אימץ את שם משפחתה.
וולפגנג והלן בלטראקי נעצרו ב-27 באוגוסט 2010 בפרייבורג.
אוטו שולטה-קלינגהאוס נעצר ב-1 בדצמבר 2010.
במהלשך משפטו שנערך בסתיו 2011, בלטראקי הודה בזיופם של 14 ציורים: שלושה של היינריך קמפנדונק, שניים של אנדרה דרן, אחד של קייס ואן דונגן, חמישה של מקס ארנסט, אחד של פרנאן לז'ה ושניים של מקס פכשטיין.
ב-27 באוקטובר 2011, בלטראקי נידון לשש שנות מאסר.
אשתו הלן נידונה לארבע שנים ושותפם לפשע, אוטו שולטה-קלינגהאוס, לחמש שנים.
ז'אנט, אחותה של הלן, נידונה למאסר על תנאי.
וולפגנג והלן בלטראקי הורשו לרצות את תקופת מאסרם בכלא פתוח, כל זמן שהם עובדים בעבודות רגילות.
הם הועסקו כצלמים בסטודיו של חברם, עזבו את הכלא בבוקר ושבו אליו בתום העבודה.
בעודם בכלא, בלטראקי, ביחד עם שותף צלם, יצר עבודות מולטימדיה שונות, בכללן ציורים משובצים בתצלומים של עצמו.
שיתוף הפעולה התקיים עד לספטמבר 2012. הלן בלטראקי יצאה לחופשי מכלאה בפברואר 2013.
וולפגנג בלטראקי שוחרר מכלאו בינואר 2015. הוא נאות לצייר רק תחת שמו והיגר מגרמניה לצרפת.
ב-2012, העיתונאים סטפן קולדרהוף וטוביאס טים פרסמו ספר אודות בלטראקי.
קולדרהוף וטים זכו על כך בשנת 2012 בפרס אנט ג'אקומטי.
בינואר 2014, הלן ווולפנג בלטראקי פרסמו שני ספרים: אוטוביוגרפיה ואסופת מכתבים שהשניים החליפו ביניהם בשבתם בכלא.
"בלטראקי - אמנות הזיוף", סרט תיעודי אודות בלטראקי בבימויו של הבמאי הגרמני ארני בירקנשטוק , זכה ב-2014 בפרס הסרט התיעודי הגרמני הטוב ביותר .
ריינהרד בירקנשטוק, אביו של ארני בירקנשטוק, הוא פרקליטם של הזוג בלטראקי.
זיופיו של בלטראקי הביכו מומחי אמנות רבים ששגו ושזיהו את עבודותיו של בלטראקי כאותנטיות ולקוחות רבים ניסו לנקוט נגדו בהליכים משפטיים.
ברקארד לשמן, נידון ב-19 בפברואר 2013 כשותף לדבר עבירה בניסיון למכור ציור מזויף של פרנאן לז'ה בשם Nature morte, בעודו יודע שהציור היה מזויף.
לשמן הכחיש את ההאשמות המיוחסות לו.
התיק נסגר בלי שהגיע לבית המשפט, אחרי שלשמן חתם על עסקת טיעון עם הרשויות הגרמניות באפריל 2014 ושילם קנס של 7,500 אירו.
לדברי עורך דינו, לו היה נערך משפט הוא היה מוכיח את חפותו של מרשו, אולם הוא רצה להביא לסיום מהיר של ההליכים המשפטיים.
בית דין צרפתי פסק ב-24 במאי 2013 כי היסטוריון האמנות הגרמני ורנר שפיס ובעל הגלריה ז'אק דה לה ברודיה ישלמו לאספן אומנות סך של 652,883 אירו.
האספן רכש את Tremblement de terre, ציור מזויף של מקס ארנסט, אחרי ששפיס הצהיר על כך שזהו ציור מקור של ארנסט.
הסרט "בלטראקי: אמנות הזיוף" יצא לאקרנים ב-2014. ה-BBC דיווח שכעת בלטראקי מרוויח מיליונים ממכירת עבודותיו המקוריות.
יחד עם זאת, נושיו של בלטראקי גרמו לו לרדת מנכסיו וכיום הוא חי ומכסה את חובותיו על ידי ציור פורטרטים של ידוענים, בהתאם לסגנון הצייר האהוב עליהם.
וולפגנג וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג , היה רוזן פפאלץ-נויבורג בין השנים 1614–1653.
וולפגנג וילהלם נולד בנויבורג על הדנובה ב-4 בנובמבר 1578, לפיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג ולאנה מקלווה, בתם של וילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג ומריה מאוסטריה, דוכסית יוליך-קלווה-ברג.
ב-19 ביוני 1613 המיר וולפגנג וילהלם את דתו לדת הקתולית, וב-11 בנובמבר אותה שנה התחתן וולפגנג וילהלם עם מגדלנה מבוואריה, בתם של וילהלם החמישי, דוכס בוואריה ורנאטה מלורן.
בשנת 1614 ניצח וולפגנג וילהלם במלחמת הירושה של יוליך, ובאמנת קסנטן קיבל את דוכסויות יוליך וברג, בעוד יריבו יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג קיבל את דוכסות קלווה ואת רוזנויות מארק וראבנסברג.
באותה שנה מת אביו פיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג, ווולפגנג וילהלם ירש את נחלותיו, ובשנת 1615 קיבל וולפגנג וילהלם תואר אביר מסדר גיזת הזהב.
במהלך מלחמת שלושים השנים שמר וולפגנג וילהלם על נייטרליות קפדנית, ובשל כך כמעט ולא נפגעו נחלותיו בנזקי המלחמה.
וולפגנג וילהלם אהב לטייל, וערך כמה מסעות ברחבי גרמניה ואיטליה, וכן ביקר בהולנד, צרפת ואנגליה.
בשנת 1636 העביר וולפגנג וילהלם את מקום מושבו לדיסלדורף.
ב-14 בספטמבר 1653 מת וולפגנג וילהלם, ובנו פיליפ וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג עלה לשלטון במקומו.
ב-11 בנובמבר 1613 התחתן וולפגנג וילהלם עם מגדלנה מבוואריה, בתם של וילהלם החמישי, דוכס בוואריה ורנאטה מלורן, ממנה נולד לו בן אחד:
פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ (1615–1690)
ב-11 בנובמבר 1631 התחתן וולפגנג וילהלם עם קתרינה שרלוטה מפפאלץ-צווייבריקן, בתם של יוהאן השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ולואיזה יוליאנה מפפאלץ, ממנה נולדו לו שני ילדים:
ב-3 ביוני 1651 התחתן וולפגנג וילהלם עם מריה פרנציסקה מפירסטנברג-הייליגנברג, בתם של אגון השמיני, רוזן פירסטנברג-הייליגנברג ואנה מריה מהוהנצולרן-הכינגן, אך לא היו לו ילדים ממנה.
וולפגנג אולמן היה שחמטאי גרמני בדרגת רב-אמן, שהיה אלוף גרמניה המזרחית בשחמט מספר פעמים, והשתתף באליפות העולם בשחמט.
החל לשחק בגיל 11 בהדרכת אביו.
בשנת 1951 הוא זכה באליפות גרמניה המזרחית לנוער.
בשנת 1954 זכה באליפות גרמניה המזרחית, ובסך הכל זכה בתואר זה 11 פעמים.
בשנת 1971 הוא העפיל לתחרות מועמדים, אך הודח ברבע הגמר על ידי בנט לארסן.
במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20 הוא זכה במספר רב של תחרויות.
הוא נחשב למומחה עולמי בהגנה צרפתית.
וולפגנג אולמן במשחקי אולימפיאדת השחמט
בין השנים 1956 ל-1990 השתתף וולפגנג אולמן ב-11 אולימפיאדות שחמט:
בארי יאנג , הידוע יותר בשם הבמה שלו, וולפגנג הוא מתאבק סקוטי.
ב-13 בספטמבר 2017 בתוכנית NXT וולפגנג התאבק נגד אלוף בריטניה, פיט דאן, אך בקרב זה וולפגנג הפסיד.
לאחר הקרב, וולפגנג הותקף על ידי חברי קבוצת The Undisputed Era (אדם קול, בובי פיש וקייל אוריילי).
תקיפה זו נגמרה בכך שטרנט סבן וטיילר בייט הגיעו לעזור לו.
ב-19 ביוני במסגרת היום השני של טורניר אליפות בריטניה, וולפגנג התחרה נגד אדם קול בקרב על אליפות צפון אמריקה, אך וולפגנג לא הצליח לזכות בתואר זה.
ב-24 באוקטובר, וולפגנג נוצח על ידי טיילר בייט במסגרת הקרב המרכזי של הפרק השני של התוכנית NXT UK.
שבוע לאחר מכן, וולפגנג הפך לדמות הרעה לאחר שהפסיד בקרב למארק אנדרוז ותוך כדי הוא הצטרף לשורות האחים קופי.
ב-7 בנובמבר, וולפגנג והאחים קופי ניצחו את אשטון סמית', פלאש מורגן ובסטר ומארק אנדרוז.
שבוע לאחר מכן, הוא ניצח בקרב יחידים את אשטון סמית'.
ב-5 בדצמבר, וולפגנג נוצח על ידי טראוויס בנקס במסגרת הקרב המרכזי של התוכנית.
ב-12 בדצמבר, וולפגנג ומארק קופי ניצחו בקרב זוגות את אשטון סמית' וליגרו.
ב-2 בינואר 2019, וולפגנג ומארק קופי הפסידו למאסטש מאונטיין (טרנט סבן וטיילר בייט).
ב-13 בפברואר, וולפגנג הפסיד לפיט דאן.
ב-15 במאי, וולפגנג הפסיד לדייב מסטיף בקרב העפלה לקרב המרובע אשר קבע את זהות המועמד לאליפות בריטניה.
באירוע NXT UK TakeOver: Cardiff, שנערך ב-31 באוגוסט, וולפגנג ומארק קופי כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות של NXT UK לאחר שהפסידו למארק אנדרוז ופלאש מורגן ובסטר בקרב זוגות משולש אשר כלל בנוסף את ג'יימס דרייק וזאק גיבסון.
ב-17 באוקטובר, וולפגנג ומארק קופי ניצחו את פלאש מורגן ובסטר ומארק אנדרוז וזכו באליפות הזוגות של NXT UK.
ב-12 בדצמבר, קרב אליפות הזוגות של NXT UK בין אלופי הזוגות, וולפגנג ומארק קופי לבין אימפריום (פביאן אייכנר ומרסל ברטל) הסתיים ללא הכרעה לאחר שמארק אנדרוז, פלאש מורגן ובסטר ו-Grizzled Young Veterans (זאק גיבסון וג'יימס דרייק) הפריעו.
ב-8 בינואר 2020 בתוכנית NXT, וולפגנג ומארק קופי הודחו מטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס על ידי The Undisputed Era (בובי פיש וקייל אוריילי) כבר בסיבוב הראשון.
ארבעה ימים לאחר מכן באירוע NXT UK TakeOver: Blackpool II, וולפגנג ומארק קופי הגנו בהצלחה על אליפות הזוגות נגד אימפריום, Grizzled Young Veterans, ומארק אנדרוז ופלאש מורגן ובסטר בקרב סולם מרובע.
ב-13 בפברואר, וולפגנג ומארק קופי ניצחו את דני בורץ' ואוני לורקאן בקרב שאינו היה על חגורות האליפות.
ב-17 בדצמבר, וולפגנג ומארק קופי הגנו בהצלחה על חגורות האליפות נגד פריימט וויילד בור.
ב-25 בפברואר 2021, Gallus הפסידו את חגורות האליפות לפריטי דדלי (לואיס האולי וסם סטוקר) לאחר תקופת כהונה של 497 ימים.
ב-29 באפריל, קבוצת Gallus ניצחה את קבוצת Symbiosis (אדי דניס, פריימט וטייסון טי בון).
ב-20 במאי, וולפגנג נחל הפסד לרמפייג' בראון.
ב-17 ביוני, וולפגנג גבר על סם גראדוול.
ב-12 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT UK, וולפגנג גבר על פלאש מורגן ובסטר.
וולפגנג הגיע עד לקרב הגמר של טורניר אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות גביע המורשת של NXT UK שיתמודד מול טיילר בייט.
בקרב גמר זה הוא נחל הפסד לנועם דר בתוצאה 2–1. ב-17 בפברואר 2022, וולפגנג הפסיד לג'ורדן דבלין.
וולפגנג הפסיד פעם נוספת, הפעם לרודריק סטרונג ב-17 במרץ.
ב-7 באפריל, וולפגנג ספג הפסד לצ'ארלי דמפסי.
ב-30 ביוני, וולפגנג גבר על שה סמואלס.
ב-28 ביולי, וולפגנג כשל בניסיונו לזכות באליפות בריטניה של NXT לאחר שהפסיד לאלוף, איליה דרגונוב.
באירוע Worlds Collide, שנערך ב-4 בספטמבר, קופי וולפגנג השתתפו בקרב הדחות זוגות מרובע אשר איחד את אליפות הזוגות של NXT ואת אליפות הזוגות של NXT UK, שבסופו פריטי דדלי (אלטון פרינס וקיט וילסון) ניצחו.
אליפות במשקל פתוח של BCW (פעמיים)
אליפות הזוגות של BCW (5 פעמים) - ביחד עם דארקסייד (3), רד לייטנינג (1) וג'יימס סקוט (1)
אליפות Zero-G של ICW (פעמיים)
קרב השנה (2015) - עם הלגיון (מייקי וויפלש, טומי אנד ומייקל דאנטה) נגד הניו אייג' קליק (BT גאן, כריס רנפרו ווולפגנג)
PWI דירג אותו במקום ה-203 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2019
אליפות הזוגות של NXT (פעם אחת) - ביחד עם מארק קופי
אליפות הזוגות של NXT UK (פעם אחת) - ביחד עם מארק קופי
וולפגנג ליט היה מפקד צוללת מצליח במלחמת העולם השנייה, אשר היה שני רק לאוטו קרצ'מר, ואחד מ-27 היחידים שעוטרו בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים.
ליט נולד בריגה ב-15 באוקטובר 1913, ובצעירותו למד במשך 3 סמסטרים משפטים.
באפריל 1933 הוא התגייס לקריגסמרינה, ובקיץ 1933 הוא בילה שלושה חודשים על ספינת ההכשרה Gorch Fock.
לאחר מכן שירת על הסיירת הקלה קרלסרוהה ושט עמה ברחבי העולם במשך תשעה חודשים.
לאחר מכן הוא פיקד במשך שנה על קניגסברג, ולאחר מכן עבר לשרת בזרוע הצוללות.
ב-18 ביולי 1936 הוא הועלה לדרגת לויטננט צור זי, וביולי 1937 מונה ליט לקצין השני ב-U-27, עמה הוא גם השתתף בסיור בחופי ספרד במהלך מלחמת האזרחים הספרדית.
באוקטובר 1937 הוא מונה לקצין הראשון בצוללת ב-U-38 תחת פיקודו של היינריך ליבה, וב-1 בינואר 1938 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט צור זי.
ב-1 בינואר 1941 הוא הועלה לדרגת קפיטן-לויטננט, ובאפריל 1942 הוא מונה למפקד U-181. עם צוללת זו יצא ליט למסע ציד באוקיינוס ההודי, שם הצליח מאוד, וב-13 בנובמבר 1942 הוא קיבל את תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
במהלך הפשיטה השנייה שלו באוקיינוס ההודי, הוא קיבל ב-15 באפריל 1943 את תוספת החרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ותוספת יהלומים לעיטור ב-9 באוגוסט 1943, ובכך היה למפקד הצוללת הראשון שקיבל את העיטור.
ב-1 באפריל 1943 הועלה ליט לדרגת קורבטנקפיטן, וב-31 באוקטובר 1943 סיים ליט את תפקידו על הצוללת U-181.
בינואר 1944 מונה ליט למפקד שייטת הצוללות ה-22, שהייתה שייטת הדרכה למפקדי צוללות חדשים.
ביולי 1944 הוא מונה למדריך בבית הספר הימי בפלנסבורג-מורוויק, ובספטמבר 1944 מונה למפקד בית הספר.
ב-1 באוגוסט 1944 הוא הועלה לדרגת פריגטנקפיטן, וב-1 בספטמבר 1944 הועלה שוב לדרגת קפיטן צור זי.
ב-5 במאי 1945 נכבשה פלנסבורג על ידי הצבא הבריטי, וזמן קצר לאחר תום המלחמה, בליל ה-14 במאי 1945, הגיע ליט על יד האקדמיה הימית שלו אל מול עמדת משמר גרמנית, ולאחר שלא הצליח לזהות את עצמו מפני ששכח את הסיסמה, הוא נורה ומת מיד.
קרל דניץ יצר קשר עם המפקד הבריטי של העיר פלנסבורג, וביקש ממנו רשות לערוך הלוויה רשמית, ואכן האישור ניתן.
בהלוויה זו, שהייתה הלוויה האחרונה של הרייך השלישי, ואשר התקיימה ב-16 במאי 1945, הספיד דניץ, שעמד בראש ממשלת פלנסבורג, את ליט.
וולפגנג זייפן הוא נגן עוגב ומלחין גרמני.
וולפגנג זייפן נולד בשנת 1956 בברגהיים על הנהר ארפט במדינת נורדריין-וסטפאליה בגרמניה, בזמנו גרמניה המערבית.
את שיעורי הפסנתר ותורת המוזיקה קיבל מהרמן קרלינג.
החל משנת 1967 למד בגימנסיה למוזיקה שליד קתדרלת רגנסבורג (Regensburger Domspatzen)
אחר כך בשנים 1973–1976 למד מוזיקה כנסייתית בגרגוריוסהאוס באאכן, וניגן זמן מה בעוגב כנסיית ניקולאוס באאכן.
בשנים 1977–1980 ניהל את התזמורת הקאמרית של הסטודנטים באאכן.
בשנים 1976–1983 הוא ניגן בכנסיית סבסטיאן הקדוש בנטטל-לובריך.
ב-1983 התמנה זייפן לנגן עוגב של בזיליקת מרים הפונטיפיקלית (אפיפיורית) בקוולאר.
הוא ניגן בה על העוגב על שם זייפרט, ופעל גם כמנצח מקהלה ותזמורת, כמורה וכמלחין.
בשנים 1992-1989 לימד זייפן נגינת עוגב בבית הספר הגבוה למוזיקה ולאמנויות הבמה בשטוטגרט ובשנים 2000-1992 בבית הספר הגבוה על שם רוברט שומאן בדיסלדורף.
בשנת 2000 הוא התמנה לפרופסור לאלתור באוניברסיטה לאמנויות בברלין.
ב-2004 היה לנגן העוגב של כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם בברלין.
בכנסייה זו מנהל זייפן את הפסטיבל הבינלאומי לאלתורים בעוגב ויחד עם הלמוט הפט הוא מנהל את סדרת הקונצרטים לעוגב "מייסטרקונצרטה ברלין" (Meisterkonzerte Berlin).
זייפן הוציא לאור מאמרים וספרים על בניית העוגבים ועל האלתורים בעוגב והלחין יצירות רבות למקהלה, עוגב ולהרכבים קאמריים.
הוא השתתף בתוכניות רדיו וטלוויזיה והקליט תקליטורים עם אלתורים בעוגב.
בין היתר הוא הופיע בישראל בסדרת הקונצרטים קולות 2000 בכנסיית הדורמיציון בירושלים.
-בוצעה בבכורה בברלין ב-15 באפריל 2007. הולחנה לכבוד יום הולדתו ה-80 של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר.
Johannes-Passion (הפסיון לפי יוחנן למקהלה ולסולנים)
Missa Solemnis (מיסה חגיגית) למקהלה ולעוגב קונצרטי
Messe in G (מיסה בסול) למקהלת א קפלה מעורבת, קטעי מקהלה למקהלת נשים ולמקהלת גברים
Triptyque Symphonique (טריפטיך סימפוני) למקהלה, סולנים, תזמורת גדולה ועוגב
קטע קונצרטי לעוגב - לרגל חנוכת העוגב על שם ריגר באולם הקונצרטים של מקהלת הקתדרלה של רגנסבורג (Regensburger Domspatzen)
Fantaisie Populaire (פנטזיה עממית) - הוזמנה בשנת 1987 לרגל ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בעת העלייה לרגל לבזיליקת מרים בקוולאר.
Messe Solennelle (מיסה חגיגית) למקהלה, תזמורת ועוגב מאת לואי ויירנה
סימפוניה ברה מינור מאת אלכסנדר גילמאן למקהלה, סולנים, תזמורת ועוגב
אהבת משורר מאת רוברט שומאן למקהלה מעורבת ופסנתר
שירים ללא מילים מאת פליקס מנדלסון-ברתולדי
רפסודיה בסול מינור מאת יוהנס ברהמס- עיבוד לעוגב
סונטינה בלה מינור מאת מקס רגר - לעוגב
Aufschwung (תנופה) מתוך קטעי פנטזיה מאת רוברט שומאן - לעוגב
בלדה בסול מינור לפסנתר מאת אדוורד גריג - לעוגב
המשפט הראשון מן הקונצ'רטו לפסנתר בלה מינור -מאת שומן - לעוגב.
וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג הידוע יותר בשם וו.
יוארג היה גאוגרף אמריקאי, ובפרט מומחה בגאוגרפיה של אזורי הקוטב הצפוני והקוטב הדרומי.
יוארג פעל בתפקידים רבים, והשפעתו הייתה רבה על חקר ומיפוי אזורי הקוטב.
בין היתר היה הארכיבאי הראשי של ארכיון המפות של הגנזך הלאומי של ארצות הברית.
יוארג נולד ברובע ברוקלין בעיר ניו-יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה ממוצא שווייצרי - גרמני.
יוארג היה ילד מחונן, וסיים את בית הספר הפוליטכני המכין בגיל 14. הוא למד בגרמניה, בגימנזיום תומאס, ובאוניברסיטת לייפציג בין השנים 1901 ועד 1904.
לאחר מכן למד גאוגרפיה ומדידה באוניברסיטת קולומביה במשך שנה.
לאחר לימודים אלה שב לגרמניה לתקופה של חמש שנים שבהן למד באוניברסיטת גטינגן.
בשנת 1911 ג'וארג החל לעבוד באגודה הגאוגרפית האמריקאית, בה עבד עד שנת 1937; בשנה זו עבר לתפקיד מנהל חטיבת המפות והתרשימים של הגנזך הלאומי של ארצות הברית בוושינגטון, בירת ארצות הברית.
יוארג פרסם ספרים ומאמרים רבים בנושאי גאוגרפיה, ובייחוד הגאוגרפיה של אזורי הקוטב.
אף כי באופן אישי מעולם לא נסע למחוזות הקוטב, הוא נחשב למומחה הגדול בעולם לגאוגרפיה של אזורים אלה.
יוארג נפטר בגיל צעיר יחסית כתוצאה מדימום מוחי.
וולפגנג נוישמידט היה מפקד הכלא בעיר אינסברוק, אשר הציל יהודים שהיו תחת חסותו במתקן הכליאה בפיקודו תוך סיכון חייו ועל כך קיבל את אות חסיד אומות העולם.
כמפקד כלא אינסברוק, נוישמידט הצליח בכמה מקרים לעזור ליהודים לברוח מהנאצים.
תחת ניהולו הוא שיפר את תנאי המאסר ליהודים ואסירים רוסים שנכלאו על ידי הנאצים במתקן הכליאה.
ב-13 בנובמבר 1944 הגיעו למתקן הכליאה לאוקדיה יוסטמן (לימים לוריין יוסטמן ויסינקי) אישה יהודיה מלודז', אשר הובאה לאוסטריה כעובדת כפייה.
מאוחר יותר נוישמיד גילה כי הגסטאפו עומד לגרש את האסירים למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ.
בין האסירים שעמדו לפני גירוש היו יוסטמן, מרים פוקס, האחיות רות ורגינה ליטמן ופאולינה יאנסויץ בת ה-12. נוישמידט מנע את שילוחן לאושוויץ בטענה שהוא זקוק לידיים עובדות במטבח הכלא.
נוישמידט ומנהל המטבח בכלא ארווין לוץ דאגו למחסורן ולשיפור תנאיהן בכלא.
לנשים היו תנאים טובים יותר מאשר לאסירים אחרים בבית הכלא.
למרות התנאים הטובים להן זכו הנשים, איום הגירוש ריחף מעל ראשן.
באחת הפעמים בהם התבקשו שלטונות הכלא למסור אסירים, שמותיהן של הנשים הופיעו ברשימת המיועדים לגירוש שנמסרה על ידי הגסטפו לקצין בכלא קרל דיקבאואר.
נוישמידט שיכנע אותו להשהות את הגירוש על מסיבות הומניטריות.
אנטון דייץ גם הוא קצין בכלא נרתם לעזור במאמצי ההצלה.
בקיץ 1944 הבינו קציני הכלא כי לא יצליחו להגן לעד על הנשים ושיכנעו אותן להימלט ולחיות במחתרת.
לוץ מסר לנשים כתובות והצהיר שהוא מוכן לסכן את עצמו בשביל להצילן.
בעזרת עובד המטבח בכלא הגיעו יוסטמן ופוקס למריה שטוקר שם הוסתרו כמה ימים עד שהועברו לביתן של מריה וונדה פטריקוביץ' אם ובתה, שם קיבלו מחסה.
נוישמידט סירב לשלוח את רות ליטמן כי חלתה בדלקת ריאות.
ב-1 במרץ 1945 היא נשלחה למחנה מעצר לבעלי אזרחויות זרות ביאנסבאך.
רישומה למחנה המעצר לא התאפשר בגלל חוקי נירנברג.
הוא השביע אותה לא לגלות את מוצאה.
ב-6 במאי 1980 הוכרו מצילהן של הנשים, נוישמידט, לוץ, דייץ, מוזר, שטוקר ופטריקייביץ' האם והבת כחסידי אומות עולם.
וולפגנג פרנסיס נובוגרץ הוא שחקן אמריקאי.
הוא ידוע בזכות משחקו בסרטי נטפליקס "סיירה ברג'ס לוזרית" משנת 2018, "הקיץ האחרון" משנת 2019, ו"תופסות קצב" משנת 2020.
נובוגרץ נולד וגדל במנהטן, ניו יורק לזוג מעצבי הפנים קורטני ורוברט נובוגרץ, המוכרים מתוכנית המציאות "9 By Design" (2014) של ערוץ בראבו.
הוא הבכור מבין שבעה ילדים: יש לו שישה אחים צעירים יותר, בלאמי, טלולה, ברייקר, פייב, הולדר ומייג'ור, והוא אחיינו של המיליארדר מוול סטריט מייקל נובוגרץ (אנ').
נובוגרץ שיחק כדורסל בתיכון בבית הספר הרווארד-וסטלייק בלוס אנג'לס, והוביל את הוולברינס לאליפות המדינה לבוגרים.
בשנת 2010 הופיע לראשונה בטלוויזיה כאשר השתתף בתוכנית המציאות של ערוץ בראבו "9 By Design" בה כיכבו הוריו.
בשנת 2018 קיבל תפקיד משחק ראשון בסרט הקומדיה השחורה העצמאי "אומה של רוצחים" שכתב וביים סם לוינסון.
בהמשך השנה קיבל תפקיד גדול יותר בסרט הנעורים "סיירה ברג'ס לוזרית" בתור דרו; בסרט כיכב לצד קריסטין פרוסט ונואה סנטינאו, והוא עלה ישירות לפלטפורמות של נטפליקס ב-7 בספטמבר 2018.
בשנת 2019 גילם את כריס בסרט הדרמה הקומית "Yes, God, Yes" בבימויה של קארן מיין; הסרט מבוסס על הסרט הקצר באותו שם של מיין שיצא ב-2017. נובוגרץ כיכב בהמשך בסרט הקומדיה הרומנטית של נטפליקס "הקיץ האחרון" לצדם של קיי.
הסרט עוסק בקבוצה מגובשת של בוגרי תיכון המתמודדת עם בעיות אישיות תוך שהם נהנים מה"קיץ האחרון" שלהם לפני שהם עוברים לקולג'.
בשנת 2020 שיחק בסרט הנעורים "מותר לאהוב" בדמותו של טריק קרסון.
הסרט, בבימויה של אליס וו, קיבל ביקורות חיוביות עם יציאתו לאקרנים.
חודש לאחר מכן, יצא סרט הריקודים בכיכובו של נובוגרץ "תופסות קצב", שני הסרטים בהפקה של שירות הסטרימינג נטפליקס.
בשנת 2024 שיחק בסרט "טארוט".
שנה סרט תפקיד הערות 2018 אומה של רוצחים דייב סיירה ברג'ס לוזרית דרו 2019 Yes, God, Yes כריס הקיץ האחרון פוסטר 2020 מותר לאהוב טריג קרסון תופסות קצב ניק2024טארוטלוקאסTBAHush, Hush
שנה סדרה תפקיד הערות 2018 בוגרת-כזה צ'אדפרק: "It's Hard Out Here for a Pimp"
וולפגנג מרטיני היה קצין בכיר בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
מרטיני נולד וגדל בעיר ליסה, אז חלק של האימפריה הגרמנית.
בשנת 1910 הוא התגייס לצבא וקודם לדרגת לויטננט ביחידת קשר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא קודם בדרגות וסיים את המלחמה בתפקיד קצין קשר במטה הכללי.
לאחר הסכם ורסאי מרטיני היה בין הקצינים המעטים שנותרו בצבא.
הוא היה מדריך בבתי הספר של צבא.
בשנים 1928–1929 הוא השתתף בהדרכות בבסיס ליפצק שבתחומי ברית המועצות.
בשנים 1928–1933 הוא קודם למיור ושירת במשרד הביטחון הגרמני.
עם הקמת לופטוואפה בשנת 1933 מרטיני מונה לאחראי על ענייני קשר החיל.
בשנת 1941 הוענקה לו דרגת גנרל חיל המודיעין האווירי.
במחצית שנות ה-30 חברה גרמנית החלה בפיתוח טכנולוגיית מכ"ם.
מרטיני השתתף בהצגת המערכת בשנת 1938 ומייד הבין את חשיבותה לחיל.
בשנת 1939 אורגנו טיסות מודיעין של LZ 130 Graf Zeppelin לאורך חופי אנגליה במטרה לגלות מערכות מכ"ם בריטיות.
אמנם מערכות בריטיות השתמשו בתדרים שונים מאלו שנבדקו על ידי הגרמנים ולכן לא התגלו.
בנושאים אלו מרטיני דיווח ישירות להרמן גרינג אך בינם התגלו חילוקי דעות בנוגע לחשיבות הנושא ותרומתו לפעילות החיל.
בסוף 1944 ממצאי המחקר ותוכניות הנדסיות נאספו בארגזי מתכת ואוחסנו במקום סודי.
בתחילת שנות ה-50 מרטיני הצליח להגיע למקום אחסון שהיה בשטח כיבוש סובייטי ולהעביר אותם למערב.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה מרטיני נעצר והועבר לארצות הברית ובהמשך לבריטניה.
לאחר חזרה לגרמניה הוא נתן ייעוץ לחברות פרטיות, חיל האוויר הגרמני וNATO.
בנוסף לעיטורים בתקופת גרמניה הנאצית מרטיני קיבל עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית בשנת 1961.
וולפגנג אלטנבורג היה גנרל גרמני אשר שימש כמפקח הכללי של הבונדסוור בין השנים 1983–1986. לאחר מכן שימש כיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו עד 1989.
אלטנבורג נולד ב-24 ביוני 1928 בעיר שניידמיל שברפובליקת ויימאר.
כיום שם העיר פילה, והיא נמצאת בתחומי פולין המודרנית.
במלחמת העולם השנייה, בשנת 1944 הוא גויס לוורמאכט והוצב בהלגולנד.
עם סיום המלחמה הוא נפל בשבי בעלות הברית.
לאחר שחרורו הוא למד מלונאות ועבד בתחום אספקת מזון באזור ברמן.
ב-1956 הוא התגייס לבונדסוור ועבר קורס קצינים.
הוא שימש כמפקד מחלקה ולאחר מכן כמפקד סוללת תותחנים.
בין 1962–1964 למד באקדמיית הבונדסוור לפיקוד ומטה בהמבורג, ולאחר מכן החל למלא תפקידי ניהול ומטה במשרד ההגנה.
ב-1971 הוא מונה לסגן ראש אגף התכנון הגרעיני במטה העליון של כוחות בעלות הברית באירופה.
לאחר מכן מונה למפקד בריגדת הפאנצרגרנדיר ה-7, ולראש מטה חיל החימוש.
ב-1979 הוא מונה לנציג גרמניה המערבית בוועדה הצבאית של נאט"ו, ולאחר מכן הועבר לשמש כמפקד הקורפוס ה-3. ב-31 במרץ 1983 הוא מונה למפקח הכללי (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל) של הבונדסוור וכיהן בתפקיד עד 30 בספטמבר 1986, אז הועבר לשמש כיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו.
ב-5 בספטמבר 1989 הוא פרש מהצבא.
וולפגנג סובוטקה הוא מורה, מנצח ופוליטיקאי אוסטרי מטעם מפלגת העם האוסטרית המכהן כנשיא המועצה הלאומית של אוסטריה מאז 20 בדצמבר 2017.
סובוטקה למד היסטוריה באוניברסיטת וינה, צ'לו ומוזיקה באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה, וניצוח באנטון ברוקנר בלינץ.
משנת 1972 עד 1998, סובוטקה שימש כמורה בבית הספר המקומי למוזיקה בעיר הולדתו וויידהופן אן דר איבס ולאחר מכן כמנהל בית הספר.
בין השנים 1980-1987 הוא היה מורה בבית ספר יסודי.
בין השנים 1980-1987 כיהן בתפקיד אחראי על ארכיון העיר ומ-1989 עד 1998 היה מרצה באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה.
הקריירה הפוליטית שלו החלה ב-1982 כשנבחר לחבר במועצת העיר וויידהופן.
מ-1992 עד 1996, הוא היה אחראי הפוליטיקה והחינוך במפלגת העם האוסטרית באוסטריה תחתית.
מ-1996 עד 1998 היה ראש עיריית וואידהופן אן דר איבס.
ב-16 באפריל 1998 הוא נבחר לראש המועצה האזורית של ממשלת אוסטריה תחתית וכיהן כגזבר.
בפברואר 2009 מונה לסגן המושל.
ב-2010 הוא הפך ליו"ר איגוד העובדים האוסטרי (ÖAAB) .
כאשר העלות של תערוכת Entente Florale Europe בטולן עלתה מחמישה מיליון ל-21 מיליון יורו, משרד מבקר המדינה והאופוזיציה מתחו ביקורת על סובוטקה.
מפלגת החירות האוסטרית ומפלגת הירוקים קראו להתפטרותו.
ב-9 באפריל 2016 הוחלט שסובוטקה יחליף את יוהנה מיקל-לייטנר בתפקיד שר הפנים האוסטרי.
הוא נכנס לתפקיד ב-21 באפריל.
כשר הפנים, תמך סובוטקה במדיניות מקלט קשוחה יותר לפליטים ובהגברת סמכויות המשטרה.
לאחר המהומות בפסגת ה-G20 בהמבורג , הוא דרש החמרה נוספת על הזכות להפגין.
בנוגע לשיעור הפשיעה העולה, הוא דרש להפחית את מספר מבקשי המקלט שהורשו להיכנס לאוסטריה.
בשנת 2017 הציג סובוטקה הצעה למדיניות אבטחה שתעניק למשטרה גישה למצלמות מעקב במסילות הברזל, כבישים מהירים והרכבת התחתית של וינה ותאפשר לה לפקח על תקשורת מקוונת במידת הצורך.
ההצעה לא עברה, בגלל התנגדות של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית.
בבחירות למועצה הלאומית 2017, הוא היה י"ר מפלגת העם האוסטרית באוסטריה תחתית.
ב-20 בדצמבר 2017, נבחר סובוטקה על ידי המועצה הלאומית האוסטרית לנשיאה.
בין השנים 1998 ל-2016 היה סובוטקה חבר מועצה באוסטריה תחתית ובין 2009 ל-2016 כיהן גם בתפקיד סגן המושל של אוסטריה תחתית.
מ-2016 עד 2017 כיהן סובוטקה כשר הפנים הפדרלי של אוסטריה בממשלותיהם של הקנצלרים ורנר פיימן וכריסטיאן קרן.
סבו היה בכיר במפלגה הנאצית האוסטרית.
בעקבות כך, סובוטקה מקדיש מאמצים רבים למלחמה באנטישמיות, ונחשב לתומך ישראל.באפריל 2024 ביקר בבכנסת בירושלים וכן בסיור בכפה עזה.
לסובוטקה יש ארבעה ילדים מאשתו הראשונה, שמתה ב-1999. יש לו גם שני ילדים ושני ילדים חורגים מאשתו השנייה.
וולפגנג לודוויג מאיר-מיכאל (14 באפריל 1890 – 3 באוגוסט 1976 בלונדון) היה פסל וצייר ישראלי, יליד גרמניה.
נחשב לאחד מחלוצי אמנות הקרמיקה בארץ-ישראל.
פסלו המפורסם "ציפייה" מוצג בגן האם בחיפה משנת 1955.
מאיר מיכאל נולד ברדה , בילפלד, במדינת נורדריין-וסטפאליה, גרמניה.
למד בבית הספר הגבוה לאומנויות בברלין בהדרכת לואי טואיון .
בשנים 1915–1919 כחייל במלחמת העולם הראשונה הוא יצר ליתוגרפיות שונות שפורסמו ב"מלחמה ואמנות פרישת ברלין".
למד תצריב בהדרכת האמן היהודי הרמן שטרוק וקרמיקה בשנות ה-20. הוא הקים סטודיו ב"ברלינר אקדמי".
הוא עלה לישראל בשנת 1935 עם משפחתו והקים את מחלקת הקרמיקה ב"נעמן", בקיבוץ כפר מסריק.
הוא לימד עיצוב בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, חיפה, הקים מחלקה לקרמיקה בבית ספר בחיפה ולימד מודלים ותבניות גבס לתלמידי ארכיטקטורה.
ב-1934 יצר את פסלו "ציפייה לציון" בגרמניה.
תחילה הוצג הפסל במוזיאון היהודי בברלין.
עם עלייתו של הפסל לארץ ישראל הוצג הפסל במוזיאון העירוני של תל אביב וזכה להערכה ולפרסום.
בשנת 1939 נשלח לתצוגה בביתן הארצישראלי ב.
בגלל מלחמת העולם השנייה נסגרה התערוכה והפסל נעלם.
לאחר כעשר שנים נמצא הפסל במחסן נטוש של קרן היסוד בניו יורק.
בשנת 1954 הפסל נרכש על ידי עיריית חיפה והוחזר לישראל.
בשנת 1955 הוצב בגן האם בחיפה.
בדצמבר 1935 הציג תערוכה בגלריה סטימצקי בירושלים ביחד עם גרטה וולף קרקואר.
עיזבונו של האמן מנוהל על ידי מכון ליאו בק, ניו יורק.
מאיר-מיכאל נישא לאליס (עליזה) ולזוג נולדו שתי בנות, סוזנה (נולדה ב-1923) וסבינה (1925–2006).
ביחד עם אשתו הקימו את "פנסיון עליזה" ברחוב תל מנה 40 בשכונת אחוזה בחיפה.
בשנת 1946 עבר עם משפחתו לקריית טבעון.
בשנות ה-50 היגרו בנותיו ללונדון.
בשנת 1963 נפטרה אשתו והוא הצטרף אל בנותיו ובשנת 1976 נפטר בלונדון.
זיקנה - אגרטל עשוי בבניית יד מחומר קרמי.
האגרטל עבר עיבוד ידני שהקטין את נפחו ונתן לו מראה של דמות שפופה.
חלקו הפנימי מזוגג בזיגוג בהיר מבריק.
בצידו החיצוני זיגוג אפור כהה מתכתי משחק ומבריק, 1955.
חייל - ליתוגרפיה בשחור, על נייר רך וצהבהב עשוי במכונה.
פרוטומה עצמית - גבס, חתימה חרוטה ותאריך "MMW 1916" בבסיס, כנראה דיוקן עצמי.
פרוטומה של מקס ורבה, פסל ברונזה 37.5 ס"מ (ללא בסיס) (1920 בקירוב)
אייל - פסלון נמצא במוזיאון ההיסטוריה של בילפילד, גרמניה
רובינזון קרוזו - פסל ברונזה, ניצב על בסיס שיש, גובה: 12.5 ס"מ, חתום.
וולפגנג ג'וזף אגר הוא מעצב רכב גרמני המשמש כמעצב הראשי של חברת BYD Auto.
בעבר שימש בתפקיד המעצב הראשי באלפא רומיאו, אאודי ולמבורגיני.
אגר נולד באוברסטדורף, גרמניה, ולמד עיצוב במכללה הבינלאומית לאמנויות ומדעים במילאנו, איטליה.
בשנת 1989 סיים את לימודיו כמעצב תעשייתי והחל לעבוד במחלקת העיצוב של אלפא רומיאו.
בשנת 1993 מונה למעצב הראשי החברה.
בשנת 1998 מונה למעצב הראשי בסיאט והיה אחראי על עיצוב סיאט איביזה, סיאט קורדובה וסיאט אלטה.
בשנת 2001 מונה אגר לראש מחלקת העיצוב בלנצ'יה, אך לאחר זמן קצר חזר לאלפא רומיאו כמעצב ראשי.
בין המכוניות שפותחו על ידי אלפא רומיאו תחת ניהולו היו הקונספט נובולה, אלפא רומיאו 156, אלפא רומיאו 166, אלפא רומיאו 147 ואלפא רומיאו 8C.
ב-1 במאי 2007, אגר החליף בתפקיד את וולטר דה סילבה כראש חטיבת העיצוב עיצוב בקבוצת אאודי וקיבל אחריות על המותגים אאודי ולמבורגיני.
בדצמבר 2013 עזב את אאודי ועבר לעבוד עבור סדנת איטלדיזיין (ItalDesign).
בשנת 2017, אגר מונה למנהל העיצוב של BYD Auto.
במסגרת תפקידו אגר ממונה גם על עיצוב מותגי המשנה של קבוצת BYD, כולל דנזה, פנגצ'נגבו ויאנגוואנג.
וולפהאונד אירי הוא כלב צייד ענק ממשפחת כלבי הרוח.
הוולפהאונד האירי נחשב לגזע הגבוה ביותר שקיים היום, והוא עשוי להתפתח לגודל של סוס פוני.
הוולפהאונד האירי שימש לציד זאבים והוחזק על ידי מעמד האצולה באירלנד.
כיום כלבים מהגזע הזה מוחזקים כחיות מחמד ונדיר לראות וולפהאונד אירי שעדיין עובד כצייד.
הוולפהאונד התפתח בסביבות המאה השלישית לפני הספירה.
ציורי קיר מתקופת התפשטות הקלטים מראים גזע דומה וגדול המלווה את הלוחמים.
בדברי ימי רומא מוזכר הגזע שהועבר מאירלנד לקיסר, ופקידיו מודים במכתב מתועד.
הגזע הוחזק על ידי מעמד האצולה באירלנד, בסקוטלנד ובאנגליה, והמשורר האנגלי וויליאם רוברט ספנסר אף כתב בלדה על כלב וולפהאונד שניתן לנסיך מווילס.
הוולפהאונד האירי היה מתנה נפוצה לאצילים ממדינות אחרות, וזה מה שהציל את הגזע: לאחר שנכחדו הזאבים באירלנד במאה ה-19 הגזע כמעט נעלם, אולם הודות למאמציו של הסקוטי קפטן ג'ורג' גרהאם שהביא פרטים מהגזע ממדינות אחרות, ניצל הגזע גם באירלנד.
כמרבית ההאונדים שמשמשים לציד, גם הוולפהאונד האירי בנוי למהירות ומשתמש בראייתו לצייד.
הוא קל משקל יחסית לגודלו, עם חזה עמוק מאוד ורגליים וכתפיים שריריות.
יש לו אף ארוך, אוזניים קטנות יחסית ושמוטות, וזנב ארוך שנישא נמוך.
לוולפהאונד האירי פרווה עבה ומקורזלת, כאשר הצבע הנפוץ ביותר הוא אפור.
בנוסף ניתן למצוא פרטים בצבע חום וקרם.
כאמור הוולפהאונד האירי הוא הכלב הגבוה ביותר שקיים: גובהו נע בין 78 ל-96 ס"מ.
לוולפהאונד האירי מזג נוח מאוד.
על אף גודלו העצום מדובר בכלב עדין וסלחני, שמסתדר נהדר הן עם בני אדם והן עם כלבים אחרים.
הוולפהאונד האירי נהדר עם ילדים ובעלים של הכלב סומכים עליו באופן מוחלט כאשר הם מניחים לילדיהם לשחק איתו.
הוולפהאונד האירי זקוק לפעילות גופנית סבירה.
הוא איננו אנרגטי יותר מכלבים קטנים אולם הוא זקוק למרחב רב יותר על מנת להשיג פעילות גופנית סבירה.
בגלל גודלו העצום ייתכן שהכלב לא ירגיש בנוח בדירה ורצוי לספק לו מגורים בחצר, אם כי כלב שזוכה לפעילות יומיומית מחוץ לבית יכול לחיות בדירה בינונית ומעלה.
יש לקחת בחשבון שהוולפהאונד האירי עשוי להיות מגושם במידה מסוימת בדירה ושילוב של זה עם גודלו עלול להביא לנפילה של חפצים בבית, בייחוד כשהוא מכשכש בזנבו הארוך והחזק.
תוחלת החיים של הוולפהאונד האירי היא קצרה, אורך חייהם על פי מחקר של אוניברסיטת קורנל בארצות הברית 8.5 שנים.
בעיות בריאות נפוצות יחסית בגזע הן מחלה בשריר הלב, סרטן העצם ונקע מולד של מפרק הירך.
יש לנהוג במשנה זהירות עם גורי וולפהאונד אירי ולהיזהר מהפעלת יתר שעלולה לפגוע בהתפתחות המפרקים.
וולפגנג אדוארד שניידרהאן היה כנר אוסטרי.
שניידרהאן נולד בווינה ולמד שם, ובשנת 1926 הופיע לראשונה בקופנהגן בנגינת הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון.
הוא היה כנר ראשי בתזמורת הסימפונית של וינה משנת 1933 עד 1937, ואחר כך בתזמורת הפילהרמונית של וינה.
בשנת 1940 הצטרף למפלגה הנאצית.
הוא הקים רביעיית מיתרים, ניגן בשלישיית פסנתר עם אדווין פישר ואנריקו מיינרדי ועשה לו שם כסולן.
עבד בהוראה בזלצבורג, וינה ולוצרן.
בשנת 1956 ייסד את פסטיבל לוצרן לכלי מיתר יחד עם רודולף באומגרטנר.
שניידרהאן היה בעלה של זמרת הסופרן אירמגרד זיפריד.
הוא מת בעיר הולדתו, וינה.
הגנרל הגרמני וולפגנג שניידרהאן הוא קרוב משפחתו וקרוי על שמו.
וולפגנג שמידר היה מוזיקולוג גרמני.
בשנת 1950 הוציא לאור את קטלוג יצירות באך, קטלוג של היצירות המוזיקליות אשר חיבר יוהאן סבסטיאן באך.
שיטת המספור BWV נעשתה אוניברסלית ושימוש הכלל.
ד"ר שמידר שימש כיועץ מיוחד למוזיקה לספריית העיר והאוניברסיטה בפרנקפורט על שם יוהאן וולפגנג פון גתה (Johann Wolfgang Goethe University Frankfurt am Main) החל מאפריל 1942 עד לפרישתו ב-1963. הוא חי את יתר חייו בפרייבורג עד למותו ב-1990 בגיל 89.
וולפגנג קאפ היה עיתונאי גרמני תושב פרוסיה המזרחית.
בברלין וולפגנג התחנך בגימנסיה פרידריך-וילהלם.
הוא למד משפטים באוניברסיטת טובינגן.
לאחר שעזב את האוניברסיטה עבד במשרד האוצר ומאוחר יותר ניהל אחוזה במזרח פרוסיה.
קאפ הפך למייסד מכון האשראי החקלאי אשר זכה להצלחה רבה בקידום צורכיהם של בעלי אדמות וחקלאים באותו פרובינציה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא פיתח דעות ימניות והיה אחד המבקרים המובילים של הקנצלר תיאובולד פון בתמן-הולווג.
בשנת 1917 הוא איחד כוחות עם אלפרד פון טירפיץ להקמת מפלגת המולדת הגרמנית.
המפלגה פורקה לאחר המהפכה הגרמנית בתום המלחמה.
בשנה שלאחר מכן הוא נבחר לרייכסטאג שם פעל למען שיקומו של הקיסר וילהלם השני.
באוגוסט 1919 הוא עזר לגנרל אריך לודנדורף ולולדמאר פאבסט להקים את מפלגת האיחוד הלאומי, שנאבקה למהפכה נגדית ולממשל מיליטריסטי שמרני.
קאפ היה ממייסדי מפלגת העם הלאומית הגרמנית ונבחר לרייכסטאג ב-1919. התפרסם כמנהיג לאומני בגרמניה שהנהיג את הפוטש של קאפ ברפובליקת ויימאר ב-13 במרץ 1920. הוא היה לקנצלר גרמניה לתקופה קצרה בעת הפוטש שמארגניו היו מפקדי הפרייקור.
ניסיון ההפיכה נכשל לאחר שביתה של פועלים גרמניים בכל רחבי המדינה.
לאחר כישלון הפוטש, קאפ מצא מקלט בשוודיה.
אולם לאחר שנתיים בגלות הותר לו לחזור לגרמניה באפריל 1922. הוא מת חודשיים לאחר מכן ממחלת הסרטן בלייפציג.
וולפגנג שיסל הוא פוליטיקאי אוסטרי מטעם מפלגת העם האוסטרית, קנצלר אוסטריה בין השנים 2000–2007. במחצית הראשונה של שנת 2006 היה נשיא מועצת אירופה.
לאחר הבחירות באוסטריה של 2006, שבהם מפלגתו השמרנית-ימנית של שיסל איבדה את רוב מושביה בפרלמנט האוסטרי, המפלגה דעכה והוחלפה למעשה בידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית ומנהיגה אלפרד גוזנבאואר.
שיסל נשאר במשרת הקנצלר עד שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית יצרה קואליציה חדשה, והוחלף בידי גוזנבאואר ב-11 בינואר 2007. באותה שנה הוחלף גם על ידי וילהלם מולטרר כראש מפלגת העם.
שיסל נשוי, אב לשני ילדים ומתגורר בווינה.
שיסל נולד ב-7 ביוני 1945 בווינה, בירת אוסטריה.
שיסל מונה למשרת שר הכלכלה האוסטרי ב-24 באפריל 1989, בממשלת הקואליציה תחת הקנצלר פרנץ ורניצקי.
ב-22 באפריל 1995, בקונגרס ה-20 של מפלגתו, נבחר שיסל למנהיג מפלגת האוסטרים העממית.
ב-4 במאי 1995 הושבע וולפגנג שיסל לתפקיד סגן קנצלר אוסטריה והשר לענייני חוץ בממשלתו הרביעית של ורניצקי, והחזיק באותם תפקידים גם בממשלתו החמישית.
בממשלתו הראשונה של הקנצלר ויקטור קלימה, החל מה-28 בינואר 1997 ועד ה-4 בפברואר 2000, שיסל מונה שוב לשר החוץ וסגן הקנצלר.
ב-4 בפברואר 2000 שיסל הושבע לתפקיד קנצלר אוסטריה לאחר תבוסה בבחירות, שבה מפלגתו זכתה במספר הקולות השלישי בגודלו בלבד.
עד אז, מפלגתו הייתה החברה המשנית בקואליציה עם הסוציאל-דמוקרטים.
על מנת שלא יחודש הכישלון של הקואליציה הקודמת, שיסל שוכנע להרכיב קואליציה יחד עם מפלגת החופש (FPÖ) הימנית-קיצונית שהונהגה בידי ירג היידר – מהלך שגרר אחריו ביקורת רבה.
שיסל מונה לקנצלר אף שמפלגתו פיגרה אחרי מפלגת החופש ב-415 קולות.
הממשלה שבראשה עמד שיסל - בתחילתה - נחשבת לממשלה השנויה במחלוקת ביותר מאז זו ב-1945, בעיקר כיוון שהייתה מורכבת גם ממפלגת החופש, שבראשה עמד באותו זמן ירג היידר, דמות שנויה במחלוקת גם-כן.
אף על פי שהיידר עצמו מעולם לא היה חבר בממשלתו של שיסל, ההשתתפות בקואליציה גרמה לבקורות שכיחות באוסטריה ומחוץ לה.
בין 2000 ל-2002 התקיימו הפגנות שבועיות כל יום שלישי ברחבי וינה נגד הממשלה.
הסיבות העיקריות למחאות היו הקואליציה עם מפלגת החופש ומדיניויות מושמצות שונות של הממשלה.
ראשי הממשלות של 14 המדינות האחרות באיחוד האירופי החליטו להפסיק את שיתוף הפעולה עם ממשלת אוסטריה, כפי שהוחלט במדינות רבות אחרות ששיתפו בממשלתן מפלגות ימניות.
לאחר כמה חודשים, גם שליטי מדינות אחרות מחוץ לאירופה סירבו ללחוץ יד עם אחד מחברי ממשלת שיסל והטילו עליה סנקציות.
ממשלתו של שיסל הייתה הממשלה הראשונה זה 30 שנה שהקנצלר שלה לא היה מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
בזמן הסנקציות שהוטלו על אוסטריה במשך מספר חודשים, גם הממשלה האוסטרית וגם ראשי מדינות האיחוד האירופי ניסו למצוא פתרון למצב.
היות שהבסיס החוקי היה המשפט הבינלאומי, שלפיו אסור להכריח אנשים או גופים שונים להשלים וללחוץ ידיים, לא היה אפשר ליישב את המשבר בצורה משפטית.
לכן לאחר חודשיים, הגיעה לאוסטריה משלחת של שלושה מומחים (die drei EU-Weisen - שלושת המומחים האירופאים) לבחון את הסיטואציה הפוליטית ולקבוע אם ראשי המדינות האירופאיות יוכלו להסיר את הסנקציות.
הדוח שלהם לא מצא סיבות שיאפשרו לחברות האחרות באיחוד האירופי לנקוט בצעדים נוספים מעבר לאלה שקבועים במשפט הבינלאומי, וזאת לפי המשפט האירופי באותה תקופה.
מכל מקום, המסקנה החשובה יותר שהוסקה היא שמערכת בשביל סיטואציות כאלה בדיוק תוכל להתיישם ולהכלל במשפט האירופי.
ההשלכות של המסקנה הזו קרו בשינוי חוזה האיחוד האירופי בעיר ניס שבצרפת ב-2001.
בעקבות הדוח ביטלו המנהיגים האירופאים בסופו של דבר את הסנקציות על אוסטריה והחזירו את רמת היחסים בקיץ של שנת 2000 לרמה הקודמת, וכל זאת על אף שהקואליציה באוסטריה לא שונתה.
בקיץ של שנת 2002, סדרה של הפסדים בבחירות גרמו למאבק פנימי במפלגת החופש בידי ירג היידר וחבריו הקרובים.
בעקבות זאת סגנית הקנצלר סוזאנה ריס-פאסר ושר האוצר קרל היינץ גראסר (שניהם ממפלגת החופש) הכריזו על התפטרותם, ועל כן שיסל פרק את הקואליציה והכריז על בחירות חדשות שהתקיימו באותה שנה והסתיימו בניצחון גורף של שיסל.
מכל מקום, לאחר משא ומתן של מספר חודשים עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת החופש גם יחד, שיסל החליט לחדש את הקואליציה עם מפלגת החופש, שזכתה רק ב-10 אחוזים מהקולות.
ב-28 בפברואר 2003 הושבע שיסל שנית לקנצלר אוסטריה.
באפריל 2005 התפרקה מפלגת החופש בפועל לשתי מפלגות בעקבות העימות הפנימי, כשהיידר הקים את מפלגת הברית לעתיד אוסטריה (BZÖ) וצירף אליו את רוב חברי מפלגת החופש במועצה הלאומית ואת חברי הממשלה הקודמים מהמפלגה.
מתוך התרגזות על מפלגת החופש בגלל השינוי שהתחולל בה, שיסל המשיך את הקואליציה איתה רק עד סוף הזמן החוקי.
למרות זאת, לאחר הבחירות החדשות שיסל אמר כי קואליציה שנייה עם מפלגת החופש או מפלגת הברית תהיה אפשרית.
ב-1 בינואר 2006 שיסל ירש את טוני בלייר הבריטי כנשיא מועצת אירופה.
בנוכחות קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, הבטיח שיסל להנהיג את אוסטריה "יד ביד" עם גרמניה, ומרקל הבטיחה שגרמניה תעשה כל דבר על מנת לעזור לאוסטריה בתקופת כהונתו.
לפני בחירתו לנשיא נפגש שיסל עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, על מנת לשוחח על שיתוף הפעולה בין המדינות .
וולפגנג ריהם היה מלחין גרמני.
בשנת 1972 סיים את הלימודים בתאוריה של המוזיקה ובהלחנה ב אוניברסיטת פרייבורג למוזיקה.
ביצוע הבכורה של יצירת הביכורים שלו, "מורפוניה" בפסטיבל דונאואשינגן בשנת 1974 העלה את הקריירה שלו כדמות משמעותית בחוגי המוזיקה החדשה באירופה על דרך המלך.
היו שראו ביצירותיו המוקדמות של ריהם, המשלבות טכניקות בנות-זמננו עם ההפכפכות הרגשית של גוסטב מאהלר והתקופה האקספרסיוניסטית המוקדמת של ארנולד שנברג, מרד נגד דור האוונגארד של בולז, שטוקהאוזן (שהיה מורו בשנים 1972–1973) ואחרים,
וגישה זו הובילה למספר רב של הזמנות בשנים הבאות.
בסוף שנות ה-70 וראשית ה-80 נקשר שמו בתנועה שנקראה "פשטות חדשה".
יצירתו עוד פורצת דרכים חדשות באקספרסיוניזם, אם כי השפעתם של לואיג'י נונו, הלמוט לכנמן ומורטון פלדמן, בין השאר, ניכרת לא מעט בסגנונו.
בשנת 1979 כתב אופרה קאמרית דרמטית, "יאקוב לנץ", על פי מחזה של גאורג ביכנר (כמו "ווצק" של אלבן ברג).
בסימפוניה השלישית משנת 1977 השתמש בטקסטים של פרידריך ניטשה וארתור רמבו, שביצירתו עשה שוב שימוש ב"פרידה" משנת 1988, שהקדיש לשטוקהאוזן ביום הולדתו ה-60, יצירה למקהלה, מקהלה מדברת ו-22 נגנים.
ריהם היה מלחין פורה ביותר, שחיבר מאות פרטיטורות.
רבות מיצירותיו לא הוקלטו עד כה.
לא תמיד הוא רואה ביצירה גמורה את המילה האחרונה על נושא – לדוגמה, היצירה...
Ins Offene משנת 1990 נכתבה כולה מחדש ב-1992 ואז שימשה כבסיס לקונצ'רטו לפסנתר Sphere משנת 1994, שתפקיד הפסנתר שלו מצא את מקומו ביצירה Nachstudie לפסנתר סולו (גם היא מ-1994).
בשנת 2002 כתב ריהם גרסה חדשה של Nachstudie בשם
Sphäre nach Studie, לנבל, שני קונטרבסים, פסנתר וכלי הקשה, וכן גרסה חדשה של Sphere, בשם
Sphäre um Sphäre, לשני פסנתרים והרכב קאמרי.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, ניהל ריהם את קורסי הקיץ בדרמשטאדט, ולאחר תקופת פרישה שהוקדשה להלחנה, הוא עמד בראש המכון למוזיקה מודרנית בקונסרבטוריון של קרלסרוהה וכיהן כמלחין הבית בפסטיבל לוצרן ובפסטיבל זלצבורג.
וולפגנג תירזה הוא פוליטיקאי גרמני שכיהן כנשיא הבונדסטאג בין השנים 1998-2005 וכסגן נשיא הבונדסטאג בין השנים 2005-2013.
הוא גדל במזרח גרמניה כקתולי ולמד לשון ספרות באוניברסיטת הומבולדט בברלין.
מאוחר יותר עבד עבור המשרד המזרח-גרמני לתרבות.
בשנת 1989 הצטרף לתנועת "פורום חדש" ובשנת 1990 חבר למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD).
הוא נבחר כממלא מקום היושב ראש, ועקב כך נעשה חבר בבונדסטאג הגרמני.
לאחר ניצחון מפלגת ה-SPD בבחירות בשנת 1998, הוא נבחר כנשיא הבונדסטאג הגרמני ושירת במשך שתי כהונות עד שהובס על ידי נורברט לאמרט באוקטובר 2005.
הברון יוהאן וולפגנג ריטר פון קמפלן דה פאזמנד היה ממציא הונגרי שהתפרסם בזכות המצאת "הטורקי", בובה מכנית שמשחקת שחמט.
לאחר משחקים רבים בהם הטורקי ניצח והטעה את הקהל, התברר כי היה הונאה.
כמו כן, פיתח מכונה מדברת שהופעלה ידנית אשר הייתה חלוצה בפונטיקה ניסויית.
וולפיר (אנגלית עתיקה: Wulfhere; מת בשנת 675) היה מלך מרסיה מסוף שנות ה-50 של המאה השביעית ועד 675. הוא היה המלך הנוצרי הראשון של כל מרסיה, אך לא ידוע מתי וכיצד התנצר.
עלייתו סימנה את קץ השליטה של אוסוויו מנורת'מבריה על דרום אנגליה, ווולפיר הרחיב את השפעתו על מרבית שטח זה.
הקרבות שלו נגד הסקסונים המערביים הובילו לשליטה מרסיאנית במרבית עמק התמזה.
הוא כבש את האי וייט ואת עמק מאון ונתן אותם למלך אטלויל מדרום סקסוניה.
הייתה לו גם השפעה בסארי, אסקס וקנט.
הוא נישא לאאורמנהילד, בתו של מלך קנט, אאורבנברט.
אביו של וולפיר, פנדה, נהרג בשנת 655 בקרב וינויד, כאשר נלחם נגד אוסוויו מנורת'מבריה.
פידה, בנו של פנדה הומלך תחת פיקוחו של אוסוויו, אך נרצח שנה לאחר מכן.
וולפיר הגיע לכס המלוכה כאשר אצילים מרסייניים ארגנו מרד נגד השלטון של נורת'מבריה בשנת 658, ודחקו את השליטים מטעם אוסוויו.
בשנת 670, כאשר אוסוויו מת, וולפיר היה המלך החזק ביותר בדרום בריטניה.
הוא היה השליט בפועל בחלק שמדרום להומבר אך לא שלט בנורת'מבריה כפי ששלט אביו.
בשנת 674 תקף וולפיר את אגפרית בנו של אוסוויו מלך נורת'מבריה אך הובס.
הוא מת, כנראה ממחלה, בשנת 675. את וולפיר ירש אחיו אתלרד שהיה למלך מרסיה עד שנת 704. בספרו של אדיוס "חיי וילפריד" מתואר וולפיר כ"אדם גאה, בעל כוח רצון בלתי נלאה".
וולף-מורגנתאלר (בלועזית: Wulffmorgenthaler) היא רצועת ובקומיקס יומית, שנכתבת ומאוירת על ידי מיקָאֵל ווּלף ואנדֶרס מורגנתאלר הדנים.
שמה של הרצועה הוא הֶלחֵם של שמות המשפחה של יוצריה.
רצועת הוולף-מורגנתאלר פורסמה לראשונה במגזין העיצוב המקוון k10k.net, לאחר זמן קצר החלה להתפרסם באתר עצמאי, בזכות הפופולריות הרבה והביקורות האוהדות.
עד כה פורסמו אלפי רצועות יומיות.
ביוני 2012, שונה שם הקומיקס ל-Wumo.
מיקאל וולף (Mikael Wulff), נולד ב-1972, הוא קומיקאי וכותב דני.
בנוסף לכתיבה הוא משתתף במופעי סטנד-אפ בסקנדינביה וכותב לתוכניות טלוויזיה.
אנדרס מורגנתאלר (Anders Morgenthaler), נולד ב-1972, הוא מאייר, גרפיקאי ובמאי של סרטי אנימציה.
לרצועה סגנון הומור ייחודי המתבטא בשבירת טבואים חוזרת ונשנית.
בין הנושאים החוזרים בקומיקס הם האפיפיור, היטלר, מין ביזארי, התאבדות, ורצח.
Schwanitz; נולד ב-1955 במגדבורג) הוא היסטוריון גרמני-אמריקאי המתמקד במזרח התיכון.
הוא מתמחה במחקרים השוואתיים על יחסים בינלאומיים מודרניים בין ארצות הברית, המזרח התיכון ואירופה.
שווניץ ידוע הודות למחקר שלו על היחסים בין ערבים, יהודים, גרמנים, ועל תולדות יחסי גרמניה והמזרח התיכון.
שווניץ חי במשך שבע שנים בקהיר שבמצרים, משום שהוריו היו דיפלומטים.
מששב לגרמניה המזרחית, הוא למד בתיכון מקס פלאנק בברלין.
בשנת 1982 סיים חמש שנות לימודי מזרח תיכון כמזרחן וכלכלן באוניברסיטת לייפציג.
בשנת 1985 השלים דוקטורט בנושא מדיניות הדלת הפתוחה של מצרים.
בברלין עמד שווניץ בראש קבוצת מחקר שעסקה בהיסטוריה של המזרח התיכון באקדמיה למדעים.
הוא לימד באוניברסיטת הומבולדט, באוניברסיטת פוטסדאם ובאוניברסיטה החופשית של ברלין.
לאחר איחוד גרמניה, עבד בין השנים 1990–1995 במרכז למזרח המודרני שנוסד על ידי מכון מקס פלאנק במינכן, ופרסם ספרים על היחסים בין גרמניה למזרח התיכון.
בשנים 1992–1993 שימש כעמית מחקר במכון CEDEJ (Centre d'études et de documentation économiques, juridiques et sociales) שבקהיר, באוניברסיטת פרינסטון (1995–1997), ובמרכז הגרמני-אמריקאי לחוקרים אורחים
השייך למכון להיסטוריה גרמנית בוושינגטון (1998).
בפרינסטון הוא השלים את כתיבתם של שני כרכים אודות ההיסטוריה של הגרמנים במזרח התיכון לאחר מלחמת העולם השנייה.
בהיסטוריה שכתב על בנק המזרח של גרמניה, הראה דרך מסמכים בארכיונים האמריקאיים וגרמניים כיצד זהב יהודי שנבזז על ידי הנאצים באירופה הכבושה נמכר בטורקיה על ידי הבנק המזרח של גרמניה.
בנק זה נוסד ב-1906 על ידי בנק דרזדנר בברלין, הבנק הגרמני השני בגודלו, ופעל 40 שנה במזרח התיכון.
בשנת 2000 התיישב שווניץ ליד פרינסטון, ארצות הברית.
הוא חוקר ומלמד את השפה הערבית, ההיסטוריה של העולם, וההיסטוריה של המזרח התיכון במכללות מקומיות, בהן מכללת מחוז ברלינגטון בפמברטון, ניו ג'רזי, ואוניברסיטת ריידר, בורנסוויל, ניו ג'רזי (2004-08).
הוא עורך סדרת ספרים של מחקרים השוואתיים על אמריקה-המזרח התיכון-אירופה, הוא פרופסור אורח במכון רובין לחקר המזרח התיכון במרכז הבינתחומי הרצליה, ועמית משפחת הוכנברג בפורום המזרח התיכון בפילדלפיה, ארצות הברית.
הוא היה פרופסור אורח במכון רובין לחקר יחסים בינלאומיים במרכז הבינתחומי הרצליה (2007-2017) והיה כותב עמית (של משפחת הוכברג 2014-2017) בפורום המזרח התיכון בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית.
פרסומיו על מדיניויות גרמניה וארצות הברית כלפי האסלאם זכו לשבחים.
שוואניץ כתב חמישה ספרים וערך עשרה.
הוא חיבר 70 פרקים על ההיסטוריה ופוליטיקה של המזרח התיכון בנוגע ליחסים בינלאומיים שמתמקדים בתקופה מ-1798 עם בואו של המודרניזציה למזרח התיכון.
וולפגנג שוָואניץ היה אחרון מנהלי ארגון השטאזי (המשטרה החשאית של מזרח גרמניה), שנקרא בשם "המשרד לביטחון הלאומי" (נכנס לתפקיד ב-17 בנובמבר 1989 וכיהן עד 4 באוקטובר 1990).
בניגוד לקודמו, אריך מילקה, הוא לא החזיק בתואר "השר לביטחון המדינה" אלא בתואר "מנהיג המשרד לביטחון לאומי".