tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נמנה עם ההוגים השמרניים המרכזיים בישראל הפועלים לעיצובן התאורטי והפוליטי של חלופות שונות למבנה החוקתי הקיים.
ברינגר השלים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר־אילן בשנת 2009, והוסמך כעורך דין בשנת 2010, לאחר שהתמחה במחלקה הפלילית בפרקליטות המדינה.
בשנת 2014 סיים תואר שני (LL.M) במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2024 שימש חוקר אורח בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק, במסגרת המרכז ללימודים משפטיים ישראליים, בראשות פרופ' זהר גושן.
עבודת הדוקטורט שלו מטעם האוניברסיטה העברית עוסקת בחקיקה פרסונלית ומציעה בחינה תאורטית, השוואתית, היסטורית ודוקטרינרית של חקיקה ממוקדת־פרט אשר אינה מבקשת לנסח כלל החל על האוכלוסייה כולה.
בשנים 2009–2010 שימש יועצו של השר לשעבר זבולון אורלב ועסק בנושאי חינוך וחקיקה בכנסת, תוך שיתוף פעולה עם ארגון 'צהר'.
בין השנים 2010–2015 כיהן כיועץ המשפטי של סיעת "הבית היהודי" בכנסת וכמנהל תחום החקיקה מטעמה.
בתפקיד זה היה אחראי לגיבוש עמדותיה המשפטיות של הסיעה, וקידום הצעות החוק מטעמה.
בין החוקים השונים שקידמה הסיעה בתקופה זו: חוק תגמולים ליתומים משני הוריהם בשל פעולות איבה; חוק איסור אפליית עובד מחמת מקום מגורים; חוק איסור אפליה מחמת גיל ; ואיסור שחרור מחבלים.
ברינגר שימש יועץ לשרת המשפטים איילת שקד, ומרכז ועדת השרים לענייני חקיקה בתקופתה במשרד המשפטים.
במסגרת זו, היה אחראי לגיבוש עמדות משרד המשפטים מול הכנסת.
נאבק בניסיון של מפלגת הליכוד להשתלט על הוועדה, והתעמת בעניין זה באופן פומבי עם יושב ראש הקואליציה, דוד ביטן.
היה שותף לקידום רפורמות משפטיות שונות, ולאיתורם ומינויים של שופטים לבית המשפט העליון, בהם דוד מינץ, אלכס שטיין ויוסף אלרון הנחשבים לבעלי תפיסה שמרנית.
במקביל ריכז גם את עבודת ועדת שקד-לוין שכחלק ממסקנותיה עיצבה מחדש את תפקיד המשנה למנכ"ל במשרדי הממשלה.
ברינגר נחשב למחברו בפועל של המאמר "מסילות אל המשילות" שפורסם תחת שמה של שקד, בתקופת כהונתה כשרת משפטים.
המאמר נחשב ליסוד מרכזי בהגות המשפטית השמרנית בישראל, ולראשון שהתיימר לנסח את עקרונותיה התאורטיים והפוליטיים.
לצד קריאה ליברלית לצמצום היקפי החקיקה מטעמה של הכנסת, במטרה להגן על החירות האזרחית, ביקש המאמר, וזאת באופן שמרני, להוביל לצמצום התערבות השיפוטית בשאלות של מדיניות.
עוד קבע המאמר כי יש לחזק את היסודות הלאומיים של ישראל, באמצעות חקיקת היסוד, וזאת כחלק בלתי נפרד מהדמוקרטיה הישראלית.
במסגרת תפקידו כיועץ שרת המשפטים לענייני כנסת וממשלה, ובמקביל לקידומו של חוק היועמ"שים מטעמה של שרת המשפטים, פרסם את המאמר "המחטף השקט – מיועצים משפטיים לשומרי סף" המבוסס על הרצאה פומבית שנשא זמן קצר לפני כן וזכתה לעניין תקשורתי רב.
במאמרו, כמו בהרצאתו הפומבית, הניח ברינגר את יסודות התפיסה, המקובלת כיום בחוגים שמרניים, בנוגע לתפקיד הייעוץ המשפטי לממשלה.
במסגרת זו עימת ברינגר בין מה שכינה "האתוס" של משפטנים ציבוריים שונים, וזאת בנוגע לתפקידם, לבין היחסים הראויים בדגמים דמוקרטיים בין ממשלה נבחרת וייעוץ משפטי.
מאמרו היה לראשון שעסק באופן ביקורתי במושג "שמירת הסף", במובנו המנהלי והחוקתי, ונגע ביחס שבין מושג זה לרעיון "האינטרס הציבורי".
בשנת 2021 העניק ייעוץ משפטי לראש הממשלה נפתלי בנט, במסגרת צוות ההקמה של הממשלה ה־36. היה אחראי על ניסוח ההסכמים הקואליציוניים, ניהול הסוגיות המשפטיות בין הגורמים השותפים, וגיבוש דרכי עבודת הממשלה שבדרך.
כלי תקשורת שונים הציגו אותו כמי שייצג את הזרם הימני בצוות המשא ומתן וביקש להוביל לקואליציה בין ימינה לסיעת הליכוד בכנסת.
מונה למשנה למנכ"ל רשות האוכלוסין וההגירה ולפרויקטור הלאומי לקידום המהלך לצירוף ישראל לתוכנית הפטור מוויזה לארצות הברית (VWP).
בתפקיד זה עמד בראש צוות בין־משרדי, גיבש מדיניות ונהלים מול גופי ביטחון, משפט וממשל, והוביל את ההתאמות הרגולטוריות הנדרשות מול הממשל האמריקאי.
ברינגר היה לבכיר הישראלי שניהל את המשא ומתן ישירות מול הממשל האמריקאי בנושא זה, ומי ששימש הפנים של המהלך בתוך ישראל.
המהלך הושלם בהצלחה באוקטובר 2023. מאז צירופה הרשמי של ישראל לתוכנית הפטור, זכאים אזרחי ישראל, תיירים ואנשי עסקים, להיכנס לארצות הברית ללא כל צורך בוויזה.
בין השנים 2012–2021 ניהל ברינגר קליניקות משפטיות בקרייה האקדמית אונו.
בין אלה: קליניקת "מצפ"ן" למצוינות ופרקטיקה ניהולית, וקליניקת ברלינר ליוזמות חקיקה שעסקה בהכשרת סטודנטים לעבודה פרלמנטרית, ניתוח מדיניות ציבורית וליווי חקיקה.
מאז 2020 הוא משמש המרצה הראשי של סמינר "משפט ודמוקרטיה", מטעמו של המרכז לחירות ישראלית, העוסק בהכשרת צעירים בתחומי ההגות המשפטית והעשייה הציבורית.
בשנת 2025 מונה למנהל מרכז אומן־פישר למשפט, כלכלה ומדיניות ציבורית הפועל בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
במקביל, משמש ברינגר עמית מחקר בכיר במכון תכלית.
בין השנים 2021-2019, לאחר סיום תפקידו הציבורי, עסק ברינגר בייעוץ משפטי ורגולטורי לגופים מוסדיים, חברות גדולות וגורמים במגזר הפיננסי.
בין היתר ליווה מהלכים רגולטוריים מצד בנק הפועלים.
בתקופה זו ראש הממשלה נפתלי בנט היה אחד מלקוחותיו, וזאת לקראת הקמת ממשלתו.
בין השנים 2019–2021 פרסם טור שבועי קבוע בעיתון "גלובס" תחת הכותרת "האדם הסביר", בו עסק בסוגיות משפטיות, ציבוריות ופוליטיות.
במסגרת זו, יצא חוצץ נגד יוזמת הוצאתו של נתניהו לנבצרות מהותית וטען כי מדובר בעניין המסכן את יסודות הדמוקרטיה.
בטור אחר ביקר את סיעת הליכוד בנוגע להתנהלותה מול היועץ המשפטי לכנסת איל ינון.
בטור אחר תיאר מציאות אלטרנטיבית בה ממונה בצלאל סמוטריץ' לנשיא העליון וטען כי גורמים שונים מבקשים להגן על הרחבת סמכויות בית המשפט העליון, לא מטעמים עקרוניים, אלא בשל הרכב השופטים המסוים שמכהן בבית המשפט באותה עת.
פרסם מאמרים עיוניים לצד זאת כתיבתו העיתונאית.
ביניהם: המחטף השקט – מיועצים משפטיים לשומרי סף; למי צלצלו פעמוני המשילות; ברשות הפקידים והממשלה המחוקקת.
בשנותיו המוקדמות שימש כתב בעיתון "מקור ראשון", שם פרסם בין היתר תחקיר ביקורתי על ספר האזרחות של משרד החינוך ובעקבות הפרסום נפסל הספר, והמפקח על הוראת האזרחות, אדר כהן, סיים את תפקידו.
נוסף על כך, פרסם כתבות בנושאי המנהל האזרחי ביהודה ושומרון והשתלטות בלתי חוקית של בדואים על קרקעות בנגב.
ברינגר משתתף תדיר בכנסים מקצועיים, פאנלים רעיוניים ודיונים אקדמיים.
מופיע בתקשורת ובפודקאסטים העוסקים במשפט, בממשל ובתיאוריה חוקתית ופוליטית.
ברינגר מתגורר בירושלים ומנהל אורח חיים דתי.
גיל האחריות הפלילית היא מסגרת תחומים במשפט הפלילי, אשר קובעת את אחריותו הפלילית של אדם ביחס ישיר לגילו.
נאשם אשר בעת ביצוע עבירה נמצא מתחת לגיל האחריות הפלילית, במיקום הגאוגרפי בו הוא נשפט, פטור מנשיאת אחריות פלילית.
על פי המשפט המקובל, הגנה זו באה לידי ביטוי כמערכת חזקות בדוקטרינת דולי אינקפקס, במסגרתה נקבע כי ילד שנמצא מתחת לגיל שבע, נחשב כמי שאינו מסוגל לבצע פשע.
החזקה הייתה חד משמעית, ואסרה על התביעה להציג ראיות לכך שלילד קיימת יכולת להעריך את טיב מעשיו העברייניים.
על פי הדוקטרינה, ביחס לקטינים בגילאים שבע עד ארבע עשרה, נקבע כי נקודת המוצא תהא כי הם אינם מסוגלים לבצע פשע, אולם על התביעה לא נבצר מהפרכת טענה זו.
בידי התביעה יכולת התגברות על החזקה, כאשר הוכיחה כי הילד הבין את מעשיו והבין את תכליתם השגויה.
אם לא הצליחה התביעה להוכיח טענה זו, רשאי הקטין לבקש לדחות את האישומים שהוגשו נגדו, בסיום מצג הראיות מטעם התביעה.
באנגליה ובוויילס, בוטלה הדוקטרינה בשנת 1998, אולם נמשך השימוש בה בתחומי שיפוט אחרים.
שימוש במונח "גיל האחריות הפלילית" נעשה בהתאם לתחום השיפוט הגאוגרפי בו נערך ההליך הפלילי.
וביחס לתנאים של גיל האחריות להליך דיוני, גיל האחריות לביצוע מעשה, גיל האחריות הפלילית וגיל המחויבות.
היסוד ההגיוני העומד מאחורי חוק זה דומה להיגיון העומד מאחורי הגנת חוסר השפיות, באופן בו הוא מסיר אחריות פלילית מפני אלו שאין ביכולתם להכיל ולהבין באופן תפיסתי את המהות של מעשה שאינו כחוק.
גיל האחריות הפלילית במדינות שונות
באחריות הפרלמנט לחוקק חוקים אשר מציבים את גבולות המותר והאסור.
בהקשר זה, חוקים נוטים להשתמש בביטוי "גיל האחריות הפלילית" בשני אופנים שונים:
הגדרה לתהליך התמודדות של המערכת עם עבריין לכאורה, כאשר טווח הגילאים מציין את הפטור של ילד מפני העמדה לדין ומתן עונש כנהוג בדין לעניין אדם בוגר.
מרבית המדינות מפתחות מערכות משפט מיוחדת לגילאי הנוער, במקביל למערכת המשפט הפלילית למבוגרים, המבוססת בעיקרה על צורכי רווחה ומכירה בקטין כזקוק לטיפול.
התייחסות לגיל הקטינות ביחס ליכולת הגופנית, הפיזית, של ילד לבצע פשע.
במסגרת הגנת הקטינות, ייתכן וילד יוגדר ככזה שאין ביכולתו לבצע מעשה בעל אופי מיני, לאור גילו.
לפיכך, באחריות כל מדינה לשקול מהם הקריטריונים לפיהם ייקבע כי קטין ביצע עבירה, ובהינתן תשובה זו, מה יהיה האמצעים המתאימים ביותר להתמודדות עם המצב הנתון.
כאמור, בחלק מהמדינות נוצר קשר בין הגנת הקטינות לבין הגנות אחרות המסירות אחריות מן המבצע, על רקע מחלת נפש.
הבחנות בין ילדים, עבריינים צעירים, קטינים וכדומה להם, משמשות להצבת נקודות שונות של חוסר כשירות לעמוד לדין.
כאמור, על כל מדינה לשקול את אופי החברה שלה ולהחיל את השקפה זו במסגרת המשפט הפלילי, באופן שיבטא את קביעתה לעניין הגיל בו התנהגות אנטי-חברתית מצמיחה שורשים.
חברות מסוימות יקלו ראש ביחס למבצעי עבירה שנמצאים בגיל הקטינות, וימנעו מחשיפתם למערכת החוק הפלילי, לפני שמוצו כל אמצעי התגובה האחרים.
לפיכך, אותן מדינות אינן מטילות אחריות על המעשים והמחדלים שהיו מוגדרים כפליליים לו היה המבצע בגיל בגרות, ומכאן שאין יכולת לתבוע את הקטין בדין הפלילי.
עם זאת, ועל אף שלא נקבעת אחריות פלילית, ניתן ליישם היבטים אחרים של החוק.
לדוגמה, בנורווגיה, עבירה של קטין שגילו מתחת לחמש עשרה שנים, נחשבת לרוב כסימפטום לבעיות התפתחותיות.
השקפה זו מעודדת את הרשויות הסוציאליות לפעול לטובת הילד, על מנת להבטיח את התפתחותו החיובית.
אמצעים אלו נעים בין ייעוץ פסיכולוגי לבין השמה ביחידה לטיפול מיוחד, בהתאם לנסיבות הכוללות של הילד, ולאו דווקא ביחס ישיר לחומרת מעשיו.
התייחסות לקטינים ככאלו שאינם מסוגלים לבצע פשעים אינה משקפת את הלך הרוח המודרני.
לפיכך, אם הצדקה זו סוברת כי ילדים מתחת לגיל מסוים אינם בעלי יכולת לעמוד על היסוד הנפשי המתקיים בליבה של עבירה פלילית, אז בהתחשב בעובדה כי בני אדם שונים מתפתחים פיזית ואינטלקטואלית בקצב שונה, אז יכולות להיווצר הצדקות שונות ביחס לגילאים נוספים.
עם זאת, דעת הציבור כי ילדים לא ראויים להיחשף לעונש פלילי באותו אופן כמו מבוגרים, עומדת בעינה.
לילדים אין ניסיון חיים, והם אינם בעלי יכולות נפשיות ואינטלקטואליות כמבוגרים.
בחודש יוני 2019, הועלה בסקוטלנד גיל האחריות הפלילית מגיל שמונה לגיל שתים עשרה, על מנת להתאימו לגיל התביעה הפלילית.
באנגליה, בוויילס ובצפון אירלנד, גיל האחריות הפלילית הוא עשר שנים, בהולנד וקנדה גיל האחריות הפלילית הוא שתים עשרה שנים.
בשוודיה, פינלנד ונורווגיה נקבע הגיל לחמש עשרה שנים.
בארצות הברית הגיל משתנה בין מדינות, למשל גיל שש שנים בדרום קרוליינה וגיל שבע שנים בשלושים וחמש מדינות נוספות.
כמו כן, גיל אחת עשרה שנים הוא הגיל המינימלי בעבירות פדרליות.
ברומא, הצדדים באמנה שנקבעה בחוק בית הדין הפלילי הבינלאומי לא הצליחו להסכים על גיל מינימלי לאחריות פלילית.
לפיכך, הם בחרו לפתור את השאלה באופן פרוצדורלי והכלילו את סמכותו של בית המשפט לקבוע את הדין באופן ספציפי כאשר מדובר באדם מתחת לגיל שמונה עשרה.
ישנן מדינות המסרבות להגדיר גיל מינימלי קבוע, אלא נותנות בידי התובע או השופט את שיקול הדעת לקבוע האם הילד או המתבגר, אשר ביצע עבירה מסוימת, הבין כי מעשיו היו שגויים.
אם הנאשם לא עמד על טיב מעשיו, ייתכן שאין הצדקה להתייחס אליו כבעל אשמה פלילית.
ניתן להכיר בחוסר אשמה של מבצע עבירה, באמצעות הסתמכות על פסקי דין המטילים עונשים פליליים מקלים או מורים על התאמה טיפולית למבצע העבירה.
כאשר נידונה שאלת האחריות ההורית, ניתן לממשה במסגרת ההליך המשפטי כנגד קטין על ידי הליכים פליליים נפרדים נגד ההורים בגין הפרת חובותיהם כהורים.
גילאי אחריות פלילית לפי מדינה
להלן הגילאים המינימליים בהם אנשים עשויים להיות מואשמים בעבירה פלילית בכל מדינה:
אחריות פלילית מלאה מגיל 18.בולגריה14בורונדי15קמבודיה14קנדה12כף ורדה16צ'ילה1416סין1416קולומביה1418קוסטה ריקה1218אף על פי שההליכים המשפטיים והעונש שונים זה מזה לגבי עבריינים שהם מתחת לגיל 18, כל העבריינים שגילם 12 ומעלה עשויים להישפט ל־15 שנות מאסר.חוף השנהב10קרואטיה1421הגנה עד גיל 14 ביחס 14 לכל הפשעים על פי ההוראות הכלליות של החוק הפלילי.
הוראות מיוחדות עשויות לחול על פשעים מסוימים עד גיל 21.קובה016קפריסין14צ'כיה1518דנמרק15קונגו1416אקוודור1218מצרים12גינאה המשוונית16אסטוניה14אתיופיה9פיג'י10פינלנד15צרפת13גמביה12גאורגיה14סעיף 33 לחוק הפלילי של ג'ורג'יה מגדיר כי קטינים בגילאי 14–18 יכולים להיות מואשמים באחריות פלילית על ידי מערכת משפט לנוער.גרמניה1418/21קטינים בין 14–18 שנים נידונים לצדק במערכת משפט לנוער.
15 לגבריםאירלנד1012חריג לילדים בגילאי 10 או 11, היכולים להיות מואשמים ברצח, בהריגה, באונס או בתקיפה מינית מחמירה בלבד.ישראל12איטליה1418קיימת מערכת שיפוטית לנוער בגילאי 14–18; מאסר בכלא נפרד.
אחריות פלילית מלאה מגיל 18.יפן14קניה8קוסובו014כווית715לאוס15ליכטנשטיין14לוקסמבורג018מלזיה10מאוריטניה7מקסיקו12כליאה החל מגיל 14. אמצעי ענישה אחרים, חלים על גילאי 12–13.מולדובה14מונגוליה1416ילדים בני 14 עד 16 אחראים רק לפשעים מסוימים.מונטנגרו14מרוקו12מוזמביק16מיאנמר712נפאל10הולנד12ניו זילנד1014עד גיל 14 מוטלת חזקת אי כושר שניתנה להפרכה.
לא ניתן להחיל עונש מוות ומאסר בפועל על עבריינים בגילאי 14 עד 18 שנים.טנזניה7תאילנד714מזרח טימור16טורקיה12טורקמניסטן1416תוניסיה13אוגנדה12אוקראינה14איחוד האמירויות הערביות7אנגליה10ארצות הברית011ברמה המדינית, 33 מדינות לא קבעו גיל מינימלי לאחריות פלילית.
בגין פשעים פדרליים, הגיל המינימלי של אחריות פלילית הוא 11.אורוגוואי1318אוזבקיסטן1316"ניתן להטיל על אנשים אחריות פלילית על כל העבירות שנעשו לאחר שהגיעו לגיל 16, והריגה מכוונת מגיל 13, ועבירות אחרות שנקראו ספציפית מגיל 14" [החוק הפלילי, סעיף 17].ונואטו10וייאטנם1416תימן7זמביה812זימבבואה714
במשפט הפלילי, נהוג לסבור כי הקטין לא מבוגר דיו כדי להיות אחראי למעשיו הפליליים.
הסוגיה העולה היא, מתי ראוי להעניש קטין כמבוגר על פשע שביצע בהיותו קטין (כהגדרת אותה המדינה בה נשפט), או האם ישנו פתרון טוב יותר עבור הקטין, כדוגמת הליך טיפולי.
במדינות מסוימות קיים בית משפט לנוער, במסגרתו משתמש בית המשפט כבעל סמכות שיפוט מיוחדת המופקדת לשיפוט תיקים פליליים הנוגעים לפשעים שבוצעו על ידי מי שטרם הגיע לגיל מסוים, כהגדרתה של כל מדינה.
אם יורשע קטין בבית משפט לנוער, ימצא כי הוא "אחראי" למעשיו, וזאת בניגוד להטלת אחריות בעבירה פלילית במסגרת הליך שיפוטי לבגיר, בו מבצע העבירה נמצא "אשם".
לעיתים, בתחומי שיפוט מסוימים (כמו ארצות הברית) ניתן להעמיד קטין לדין כבגיר.
גיל בני (נולד ב-27 באוקטובר 1998) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז במכבי רמת גן מליגת העל.
בני נולד וגדל בעיר רעננה והוא בנו של כדורגלן העבר ארז בני ואחיו של הכדורגלן גולן בני.
שיחק במחלקת הנוער של מכבי רעננה החל מגיל הקט-סל ועד למעבר לקבוצת הבוגרים.
בעונת 2011/2012 הוביל כקפטן את קבוצת ילדים א' לאומית לזכייה בגביע המדינה הראשון של מחלקת הנוער במועדון.
בעונת 2013/2014 תחת המאמן רון נווה זכה עם קבוצת הנערים באליפות המדינה ובגביע המדינה לנוער, שנה לאחר מכן בעונת 2014/2015 זכה עם הקבוצה באליפות נוער נוספת.
בתיכון למד במגמת הכדורסל של מטרו-ווסט ברעננה עמה זכה בעונת 2014/2015 במקום הראשון בגמר ליגת העל לתיכונים, הנבחרת זכתה באותה שנה במקום השלישי באליפות העולם לתיכונים שנערכה בצרפת.
עונתו הראשונה בקבוצת בוגרים הייתה עונת 2016/2017 בקבוצת עירוני רעננה מהליגה הלאומית בכדורסל.
בעונת 2018/2019 בשנתו השלישית בבוגרים קיבל לידיו את תפקיד קפטן הקבוצה.
בתום העונה חתם בקבוצת הפועל גלבוע גליל מליגת העל.
בתום שתי עונות בגלבוע חתם לקראת עונת 2021/22 לשנתיים בקבוצת הפועל תל אביב.
בעונת 2021/22, עקב פציעתו של קפטן הקבוצה בר טימור, קיבל בני ממאמנו דני פרנקו יותר ויותר דקות וגם מקום בחמישייה הפותחת של הקבוצה באותה עונה.
בני נעשה אהוד מאוד על ידי הקהל בזכות ההגנה המצוינת שלו ובזכות האנרגיות ורמות האינטנסיביות שבהם בני משחק את המשחק.
ב-2 ביולי 2023 הודיעה הפועל תל אביב על הארכת חוזהו של בני בשנתיים נוספות.
ב-30 ביוני 2024 חתם בני בהפועל גלבוע גליל.
ב-11 באוגוסט 2025 חתם בעירוני אילת, בכפוף לכך שתשחק בעונה הקרובה בליגת העל.
לאחר שלא עלתה לליגת העל, ב-22 בספטמבר חתם גיל במכבי עירוני רמת גן.
ביולי 2018 זכה כקפטן נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל תחת מאמן הנבחרת אריאל בית הלחמי באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 שנערכה בגרמניה.
באליפות רשם ממוצע מרשים של 13 נקודות, 3.1 ריבאונדים ו־1.9 אסיסטים.
בפברואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ישראל בכדורסל בהופעה מול גרמניה במסגרת מקדמות אליפות העולם.
בפברואר 2023 זומן לנבחרת הבוגרת לראשונה.
ביוני 2022 זומן לנבחרת 3x3 והעפיל עמה לאליפות אירופה.
אליפות ליגת העל לתיכונים - מטרו-ווסט - 2014/2015
מקום 3 באליפות העולם לתיכונים - מטרו-ווסט - 2015
גיל בולוטין (נולד ב-14 ביולי 1960) הוא פרופסור חבר קליני, מומחה לניתוחי לב וחזה ומנהל המחלקה לניתוחי לב, בקריה הרפואית רמב"ם משנת 2008. לשעבר טייס קרב בחיל האוויר הישראלי.
נולד בתל אביב ב-1960. אביו עמנואל בולוטין גרפיקאי ואמו עדה שהייתה מורה.
בולוטין הוא נכדה של הסופרת חנה לונץ בולוטין ונינו של אברהם משה לונץ.
אחיו הם דנדן בולוטין ורון בולוטין.
בילדותו שיחק כדורגל בקבוצת הפועל תל אביב ילדים.
בוגר תיכון מקצועי במגמת מכונות.
סיים קורס טיס מספר 92 בשנת 1980 במגמת קרב, ושירת בחיל האוויר כטייס קרב.
עשרות שנים שירת במילואים בבית הספר לטיסה כמדריך במטוס פוגה.
בשנת 1985 התקבל ללימודי רפואה ב-אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
המשיך את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, שם קיבל תואר דוקטור לרפואה.
הוא בעל תואר דוקטור נוסף במחקר (PhD) בנושא: "טיפולים כירורגיים לאי ספיקת לב", מאוניברסיטת מאסטריכט שבהולנד.
התמחה בניתוחי לב וחזה במרכז רפואי כרמל בחיפה.
בהמשך השתלם בתיקונים והחלפות של מסתמים בגישה מזערית בצפון קרוליינה, ארצות הברית.
התמחה בניתוחים לאי ספיקת לב, השתלות לב, באוניברסיטת שיקגו שבארצות הברית וכן התמחות בניתוחים לפרפור עליות, באוניברסיטת מאסטריכט.
בולוטין הוא פרופסור חבר קליני בפקולטה לרפואה של הטכניון, ומנהל המחלקה לניתוחי לב ברמב"ם משנת 2008.
בין תחומי עיסוקיו: ניתוחים קורונריים רובוטים וניתוחים היברידיים.
בולוטין עוסק גם בניתוחים שניתן לעשותם ללא פתיחה של בית החזה.
שיטה הנקראת "תיקון והחלפת המסתם המיטרלי בגישה מינימלית" (MINI- MITRAL).
בשיטה הזו מגיעים אל המסתם המיטרלי דרך חתך קטן, מצד ימין, ומבצעים את הניתוח ללא פתיחת עצם החזה
בולוטין פיתח טכניקה לסגירת חור חוד הלב.
על השיטה שעדיין בשלבי פיתוח נרשם פטנט בשותפות בית החולים רמב"ם ומשקיע שהקימו חברה.
ממחקריו של בולוטין באתר PubMed
בולוטין נשוי ללייקו ואב לשלוש בנות.
גיל המרדות הוא סרט מוזיקלי דרמטי אמריקאי משנת 1957 בבימויו של ריצ'רד ת'ורפ, עם אלביס פרסלי וג'ודי טיילר בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על אסיר משוחרר שמנסה להשתלב בתעשיית המוזיקה בעזרת חברתו אך לאחר שהוא מצליח הוא מפנה לה עורף.
ג'ודי טיילר שמשחקת מול אלביס פרסלי, נהרגה בתאונת דרכים ימים ספורים לאחר גמר ההפקה.
אלביס היה המום וסירב להשתתף בפרמיירה.
המרכז העלילה נמצא השיר Jailhouse Rock שנחשב כרגע הגדול והחשוב ביותר של אלביס על מסך הקולנוע.
בשנת 2003 דירג מגזין הרולינג סטון את השיר, בגרסתו של פרסלי, במקום ה-67 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.
ב-2004 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית.
וינס אוורט (אלביס פרסלי), פועל בניין חמום מוח, מסתבך בקטטה בבר והורג אדם.
הוא נידון ל-14 חודשי מאסר ומוכנס לתא בו נמצא גם הנק הוטון (מיקי שונסי), זמר קאנטרי שנתפס בעת שוד בנק.
הנק מרשה לו לנגן בגיטרה שלו ומתרשם מקולו.
הוא מארגן לו הופעה בכלא שמצולמת בטלוויזיה ומשכנע אותו לחתום על חוזה לחלוקת רווחים לאחר שישוחרר.
את מכתבי המעריצים לאחר השידור הוא לא מעביר לווינס.
וינס מגיע לאחר השחרור למועדון עליו המליץ מיקי, שם הוא פוגש את פגי (ג'ודי טיילר) שעוסקת ביחסי ציבור במוזיקה.
הוא מופיע במועדון ומנפץ את הגיטרה שלו בשולחנו של לקוח שהפריע לו כל הזמן.
פגי מנסה להפיק לו תקליט אך ללא הצלחה כי השוק רווי.
לבסוף היא מצליחה לשכנע את ידידה טדי טלבוט (דין ג'ונס) לשדר את השיר "Treat Me Nice" שהופק בהקלטה פרטית.
כעת הם מקימים חברת תקליטים בשם לורל ושוכרים את שירותיו של עורך הדין שורש (ווהן טיילור).
וינס מתפרסם ומוזמן להופיע בטלוויזיה.
מיקי מגיע אליו ומבקש לממש את החוזה ביניהם.
וינס אומר לו שהחוזה לא תקף כי נחתם בלי עורך דין.
בכל זאת הוא מאפשר לו להופיע אחריו בטלוויזיה ומציע לו 10%.
מיקי מקבל זאת בחוסר ברירה אבל הופעתו בטלוויזיה נפסלת.
וינס מופיע בטלוויזיה בשיר "רוק בבית הסוהר" וזוכה להצלחה עצומה.
הוא מתפרסם ברחבי ארצות הברית ומוזמן להופיע בסרט בהוליווד עם השחקנית שריל וילסון (ג'ניפר הולדן) שמתאהבת בו גם בסרט וגם בחיים.
הוא הופך שחצן ומתנהג ביהירות כלפי פגי ומיקי.
וינס מקבל הצעה מחברת התקליטים הגדולה ז'נבה לקנות את "לורל" תמורת 750.000 דולר.
היא מסרבת אך וינס אומר שימכור את החברה כי יש לו רוב שליטה בה.
היחס היהיר שלו כלפי פגי ומיקי מכעיס את מיקי והוא חובט בו בגרונו.
וינס נחנק ומובל לבית חולים שם הוא עובר פיום קנה, לא ברור אם יוכל שוב לשיר.
לאחר מספר שבועות מגיעים פגי, מיקי ונגנים לביתו לראות אם יוכל לשיר ווינס שר בהצלחה את "Young and Beautiful" לשמחת כולם.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותאלביס פרסליוינס אוורטזמרג'ודי טיילרפגי ון אלדןמקדמת מוזיקהמיקי שונסיהנק יוטוןזמר קאנטריווהן טיילורמר שורשעורך דיןג'ניפר הולדןשרי וילסוןשחקנית קולנועדין ג'ונסטדי טלבוטשדרן
גיל בר הדס (נולד ב-2 בספטמבר 1990) הוא מוזיקאי, זמר-יוצר, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי.
בר הדס נולד בשנת 1990 בתל אביב ולמד בתיכון עירוני א' במגמת תיאטרון.
בצבא שירת בלהקת הנח"ל כגיטריסט וזמר ולאחר מכן כמעבד המוזיקלי של להקות צבאיות.
בר הדס הוא בעל תואר ראשון במוזיקה מטעם האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
בר הדס החל להופיע מגיל 17 במועדונים כמו הבארבי, האוזן בר ותמונע.
בשנת 2018 יצא אלבומו הראשון "גיל בר הדס" שאותו הפיק מוזיקלית תומר ישעיהו.
בר הדס כתב והלחין את כל שירי האלבום למעט שירה של לאה גולדברג, "אם תתן לי חלקי" שאותו ביצעה רוני בר הדס ללחן של גיל.
שירי האלבום הושמעו בתחנות הרדיו בהן גלגלצ, 88FM ואקו 99FM.
הקליפ של השיר "מה חשבת" מתוך האלבום בבימוי נמרוד קרן ובהשתתפות מאי רופ, טל שדה ובר הדס עצמו, זכה ליותר מ-200 אלף צפיות ביוטיוב.
השיר נבחר לאחד משירי השנה של כאן 88 לשנת 2018, והיה מועמד לתואר שיר השנה בגלגלצ.
בר הדס הופיע עם שירי האלבום ברחבי הארץ.
באותה שנה שיתף פעולה עם הזמר רותם ג'ראד שכתב לו את השיר "לא מסתדר".
השיר הופיע ברשימת בחירת העורכים של כאן 88.
בשנת 2019 הופיע במסגרת פסטיבל "יערות מנשה" לצד מירב הלינגר, אסף אמדורסקי, ספיר וולך, אלה רונן, פלורה ואחרים.
בשנת 2021 יצא אלבומו השני "נסיעות ארוכות", בחברת התקליטים "קמע".
את שירי האלבום כתב והלחין בר הדס למעט השיר "אהובתי כאן חושך" שכתב חנוך לוין.
את האלבום השני הפיק בר הדס עם יובל וילנר עם ליווי וייעוץ אמנותי של פיטר רוט.
השיר "וייטנאם" שיצא בשנת 2020, שכתב והלחין הופיע ברשימת בחירות העורכים של כאן 88 באותה שנה.
לקראת צאת האלבום הוא התארח בג'אם של 88FM.
השיר "לא התכוונו לעכשיו", דואט עם אביגייל רוז מתוך האלבום יצא בתאריך 25 באפריל 2021. במופע השקת האלבום שהתקיים ב-5 ביוני 2021 התארחו אביגייל רוז ויהלי סובול.
בנובמבר 2021 השתתף יחד עם אחותו, רוני במופע המחווה לבני אמדורסקי "טוב לי לשיר לעולם" כחלק מפסטיבל תיאטרון ירושלים.
שם ביצעו שירים יחד עם שלום חנוך, אסף אמדורסקי, קרן-אן, רונה קינן ורבקה מיכאלי ובליווי התזמורת הסימפונית ירושלים.
בשנת 2022 ביצע עם אחותו רוני את השיר "בלילה" מאת יורם טהרלב.
הביצוע הופיע בפרויקט מחווה לשיריו של טהרלב "יעלה ויבוא", בהפקתו של אייל מזיג.
בר הדס ליווה ועיבד מוזיקלית הפקות מוזיקליות והצגות בבית הספר למשחק בית צבי.
בר הדס מנהל מוזיקלית את מקהלת "זמר מתגלגל" של מרכז הספורט איל"ן ברמת גן ואת ההרכב המוזיקלי "דיונה" בחולון.
אחותו היא הזמרת רוני בר הדס.
גיל דיזנדרוק (נולד ב-1 במרץ 1969 בסאו פאולו, ברזיל) הוא פסיכולוג ישראלי, העוסק בהתפתחות חברתית-קוגניטיבית.
החל משנת 2014 הוא פרופסור מן המנין באוניברסיטת בר-אילן ודקאן היחידה ללימודים בין-תחומיים.
תחום התמחותו הוא התפתחות מושגים ועמדות על קבוצות חברתיות.
גיל דיזנדרוק נולד ב-1969 בסאו פאולו, ברזיל לאלחנן דיזנדרוק (איש עסקים, בנו של מנחם מנדל דיזנדרוק) ולנינה הסה דיזנדרוק (פסיכואנליטיקאית).
הוא אח לשני אחים ולאחות.
למד בבית-הספר "יבנה" בעיר הולדתו, והיה שנה בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה בישראל.
ב-1994 נישא לוויויאן דיזנדרוק (לבית כץ), (מעריכה תוכניות), ולהם בן ושתי בנות, והם גרים ברעננה.
דיזנדרוק משחק כדורגל באופן תדיר, ואף התחרה בליגות חובבים בברזיל, בארצות הברית ובישראל.
בשנים 1987–1990 שהה בישראל פעם נוספת כסטודנט, וסיים את לימודיו לתואר בוגר אוניברסיטה בהצטיינות, בפסיכולוגיה וכלכלה, באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1991–1996 השלים את למודיו לתואר מוסמך ולתואר דוקטור, במחלקה לפסיכולגיה התפתחותית באוניברסיטת מישיגן, ארצות הברית.
במהלך לימודיו סיים גם את התוכנית לתרבות וקוגניציה באותה אוניברסיטה.
את הדוקטורט עשה בהנחיית פרופ' מרילין שץ ופרופ' סוזן גלמן.
בשנים 1996–1998 השלים את הבתר דוקטורט במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת אריזונה בארצות הברית, בהנחייתו של פרופ' פול בלום.
בשנת 1998 הצטרף לסגל של אוניברסיטת בר-אילן, ומונה למרצה במחלקה לפסיכולוגיה.
בשנת 2004 קודם לדרגת מרצה בכיר, ב־2009 לפרופסור חבר, ומאז 2014 הוא פרופסור מן המניין.
בשנים 2007–2008 היה חוקר אורח במחלקה לפסיכולוגיה, באוניברסיטת ייל, ארצות הברית, שם גם לימד.
משנת 2004 הוא מנהל את המעבדה להתפתחות שפה וחשיבה במרכז גונדה לחקר המוח באוניברסיטת בר-אילן.
נשא בתפקידים אחדים במחלקה לפסיכולוגיה ובאוניברסיטה, כגון יו"ר ועדת האתיקה האוניברסיטאית וחבר הוועדה המרכזת של האוניברסיטה.
בשנים 2014–2017 כיהן כראש המחלקה לפסיכולוגיה.
2024-2029 שימש ראש היחידה ללימודים בינתחומיים.
פרופ' דיזנדרוק כיהן כיועץ ועורך משנה בכתבי עת מרכזיים בתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית.
פרופ' דיזנדרוק החל את הקריירה האקדמית שלו עם מחקרים על התפתחות ההמשגה (conceptual development) ורכישת מילים בילדים.
בנושאים אלה קידם את הרעיון שלילדים המשגה "מהותנית" (essentialist) לגבי קטגוריות של בעלי חיים.
כמו כן, תרם להבנה של חשיבות היכולות הפרגמטיות של ילדים בהסקת משמעותם של מילים.
מסוף העשור הראשון של המאה ה-21, המוקד העיקרי של מחקריו של פרופ' דיזנדרוק הוא בהתפתחות ההמשגה של ילדים על קטגוריות חברתיות, כגון לאום, דת וגזע.
מחקריו בנושא זה חשפו שכבר בגיל 5 ילדים תופסים קבוצות חברתיות אלה גם כן באופן מהותני, ושלתפיסה זו השלכות על עמדותיהם של ילדים כלפי אנשים מקבוצות חברתיות שונות.
מחקריו גם חשפו שהמשגה זו ייתכן ומתחילה כבר בגיל ינקות.
מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21, החל לקדם תוכניות התערבות לחינוך לסובלנות בקרב ילדים כבר מגיל הגן.
ערך גם מחקרים על התפתחות מוסר בילדים, ובהבנת מושגים כלכליים בסיסיים.
אחד ממאפייני מחקריו הוא מבט בין-תרבותי.
לאורך הקריירה קיים שיתופי פעולה עם חוקרים מארצות שונות, והיה שותף למחקרים בארצות הברית, קנדה, ברזיל, פוארטו-ריקו, טורקיה, גרמניה, הודו וטיוואן.
פרופ' דיזנדרוק הנחה קרוב ל־40 סטודנטים לתוארי מוסמך, דוקטורט ובתר-דוקטורט.
בשנת 2011 התקבל להיות חבר עמית (Fellow) ב.
בשנת 2012 זכה לפרס מרצה מצטיין באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2020 נבחר להיות במחזור ב' של התוכנית "מובילים באקדמיה" של המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג).
פרופסור גיל דיזנדרוק פרסם יותר מ־70 מאמרים מדעיים, הנבחרים שבהם:
גיל השכל (נולד ב-1965) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כראש הטקס במשרד החוץ.
בשנים 2011–2014 כיהן כשגריר ישראל בקניה.
הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ומדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 1992 התקבל לקורס הצוערים והחל את שירותו במשרד החוץ.
עם סיום הקורס ב-1994, התמנה למזכיר ראשון ולממלא מקום שגריר ישראל בהודו, שם כיהן עד שנת 1998.
התפקיד הבא של השכל היה ראש דסק טורקיה ומזרח אגן הים התיכון באגף אירופה במשרד החוץ ובשנת 2000 התמנה למנהל קורס צוערים.
השכל כיהן כדיפלומט בהודו וביפן וניהל את מחלקת צפון-מזרח אסיה, מחלקת ארגונים בינלאומיים ומחלקה כלכלית במשרד החוץ.
בשנת 2011 מונה לשגריר ישראל בקניה ושגריר לא תושב באוגנדה, זמביה, טנזניה, מלאווי וסיישל.
בנוסף, תפקד כשגריר ישראל למוסדות האו"ם באפריקה (unon, unep, un-habitat).
עם שובו לישראל בשנת 2014 תפקד כסמנכ"ל משרד החוץ, ראש אגף שיתוף פעולה בינלאומי ומנהל אגף מש"ב.
החל משנת 2020 מכהן השכל בתפקיד ראש הטקס.
1998 - פרס עובד מצטיין במשרד החוץ
2019 - ציון לשבח ממשרד החוץ.
השכל נשוי לדלית ולהם ארבעה ילדים.
גיל ויזר (נולד ב-1941) מראשוני ענף המחשבים וההיי-טק בישראל, וממקדמי פעילותן של חברות מחשבים רב לאומיות בישראל.
היה מנכ"ל בחברות דיגיטל ישראל, פיברוניקס, HP -ישראל ואורסוס.
כמו כן כיהן כיו"ר הוועד הפועל (המנהל) של אוניברסיטת חיפה וכחבר דירקטוריון הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
משמש כיום כיו"ר BGN Technologies, יו"ר MDANet ויו"ר עמותת ידידי מד"א.
גיל ויזר נולד בתל אביב-יפו ב-1941 להורים שעלו בשנות ה-30 מגרמניה.
אביו, הנס איזידור ויזר, ייסד וניהל את מרכז השיקום של צה"ל וניהל את המרכז לרפואה פיזיקלית וראומטולוגית בבתי החולים הדסה ואיכילוב בתל אביב.
אמו ליזל הייתה רקדנית ומורה להתעמלות.
עם תום שירותו הצבאי בחיל האויר למד בטכניון והוסמך כמהנדס חשמל ואלקטרוניקה.
את התואר השני באלקטרוניקה ומחשבים עשה באוניברסיטת מינסוטה בארצות הברית.
בשנים 1968–1970 עבד בארצות הברית כמהנדס פיתוח ומערכות בחברות המחשבים קונטרול דאטה ו-Univac.
ב-1970 שב לישראל כמהנדס בחברת התוכנה קונתהל.
ב-1973 הצטרף לחברת המחשבים דיגיטל ישראל, הסניף הישראלי של Digital Equipment Corporation (DEC), חברה פורצת דרך שהייתה חברת המחשבים השנייה בגודלה בעולם.
יזם את הקמת המפעל של דיגיטל בירושלים לתכנון חצאי מוליכים והקים את חברת Decsys - חטיבת היצוא של דיגיטל ישראל, ואת החברות "נגב תעשיות תוכנה" ו-Wiztech.
ב-1993 התמנה לנשיא ומנכ"ל פיברוניקס, שמוזגה כעבור כשנתיים בחברת אלביט.
ב-1995 התמנה ליו"ר קבוצת CMS, נציגת היולט פקארד (HP) בישראל ולאחר מכן למנכ"ל הקבוצה.
ב-1998 מנכ"ל HP-ישראל אשר יזם את כניסתה של היולט פקארד לישראל
ב-2002 הצטרף כסגן יו"ר לבנק ההשקעות הבינלאומי Orama.
בשנים 2006–2010 כיהן כמנכ"ל חברת המערכות והתוכנה אורסוס ויזם את מכירתה לחברת NICE ב-2010.
1987 - יו"ר הכינוס השנתי ה-22 של איגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה (איל"א) שהוקדש לתרומת המחשוב לצמיחה כלכלית.
1990-1993 – יו"ר פורום החברות הרב-לאומיות של המרכז הישראלי לניהול (המי"ל).
1994-2006 - יו"ר הוועד הפועל (המנהל) של אוניברסיטת חיפה.
2002-2004 - חבר דירקטוריון הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
כמו כן כיהן ויזר כדירקטור בחברת פאנדטק וכיו"ר החברה הבת של פאנדטק BBP וכן כדירקטור בחברות קליקסופטוור, טסקום, רג'יסופט, אופטיבייס ועוד.
ב-2011 התמנה ליו"ר BGN Technologies, חברת הטכנולוגיות של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ב-2016 התמנה לראש עמותת ידידי מד"א בישראל.
במסגרת תפקידו זה יזם את הקמת MDANet Technology ומשמש כיו"ר הדירקטוריון.
גיל ויזר תושב תל אביב ואב לשלושה בנים, נשוי לליאורה לבית מיכאלי, כיום אמנית ובעבר ראשת המרכז להכשרת מטפלים באמנויות המדרשה, בית הספר לאמנות, המכללה האקדמית בית ברל.
גיל דוד (נולד ב-1944) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, פיקד על חטיבה 265.
דוד נולד וגדל בקיבוץ בית השיטה, לחנה ומנחם שעלו מגרמניה ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
דוד התגייס לצה"ל בשנת 1962, התנדב לצנחנים ושובץ בסיירת צנחנים.
עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר בהצטיינות.
בסיום הקורס שב לגדוד 202 ומונה למפקד מחלקה.
בהמשך שימש כמפקד פלוגת מאי בגדוד ונפצע בפעולת סמוע.
לאחר מכן לחם במלחמת ששת הימים.
לאחר המלחמה מונה לסמג"ד 202, לחם במלחמת ההתשה והשתתף במבצע רודוס.
לאחר שהחלים השתתף במרדף בבקעה אחר מחבלים ונפצע בשלישית.
לאחר מכן מונה לקצין אג"ם חטיבת הצנחנים ושימש בתפקיד במלחמת יום הכיפורים.
דוד לחם בקרב החווה הסינית, נפצע ברביעית, נותח בשטח להוצאת רסיס המרגמה בשטח והמשיך להילחם ולפקד בקרבות שמעבר לתעלת סואץ, בחיץ החקלאי ועד מבואות העיר אסמאעיליה עד להפסקת האש.
בהמשך לחם במלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
בהמשך עשה הסבה לשריון ובשנים 1977-1976 שימש כמפקד גדוד 184. בהמשך שימש כמפקד חטיבה 265.
אחיו הגדול, יצחק, טייס קרב בחיל האוויר, פיקד במלחמת יום הכיפורים על טייסת הקרב 109. אחיו הצעיר, גרשון, נפל במהלך הקרבות בחזית הדרום במלחמה.
גיל גרוס הוא ספורטאי פאראלימפי, שחקן כדורעף נכים וכדורסל כיסאות גלגלים.
גרוס נולד וגדל בקיבוץ עברון.
באפריל 1996 רכב על אופנוע בכביש 443 ונפגע בתאונת דרכים קשה, בעקבותיה עבר קטיעה של רגל שמאל.
השתתף ב עם נבחרת ישראל בכדורעף.
הוא שחקן כדורסל בקבוצת בית הלוחם בחיפה.
גרוס פעיל בתחום החינוך ומעביר פעילויות כדורסל בנושא קבלת השונה, בטיחות בדרכים והתמודדות עם קשיים.
הוא בוגר לימודי ארץ ישראל והיסטוריה במכללת בית ברל, מורה דרך ועובד בחברת אניגמה ליצירת משחקי חשיבה, מתגורר בקיבוץ עברון ואב לשלושה.
גילברט ברמינגהאם הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ברמינגהאם נולד בסן אנטוניו, טקסס, לאב ממוצא קומאנצ'י ואם ממוצא ספרדי.
משפחתו עברה דירה לעיתים קרובות במהלך ילדותו עקב הקריירה הצבאית של אביו.
ברמינגהאם למד לנגן בגיטרה בגיל צעיר ורואה במוזיקה את "אהבתו הראשונה".
לאחר שקיבל תואר ראשון במדעים מבית ספר סול פרייס למדיניות ציבורית באוניברסיטת דרום קליפורניה, הוא עבד כמהנדס פטרוכימיה, אך מאוחר יותר החליט להיות מפתח גוף ושחקן.
בתחילת שנות ה-80, צייד כישרונות הבחין בברמינגהאם בחדר כושר מקומי, שם עסק בפיתוח גוף והשתתף בתחרויות וגייס אותו לחוויית המשחק הראשונה שלו, וידאו קליפ ללהיט של דיאנה רוס משנת 1982, "Muscles".
לאחר הקליפ, ברמינגהאם החל לעסוק במשחק כקריירה העיקרית שלו, ולמד אצל לארי מוס וצ'ארלס קונרד.
ברמינגהאם ערך את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלו בפרק בסדרה "ריפטייד ".
בשנת 2005, הוא לוהק לתפקיד דוגסטאר הבוגר במיני-סדרה בת שישה חלקים של סטיבן ספילברג, "Into the West" .
בשנת 2008, הוא לוהק לתפקיד בילי בלאק בסדרת סרטי "סאגת הדמדומים".
הוא הופיע בכל חמשת הסרטים: "דמדומים", "דמדומים 2: ירח חדש", "דמדומים 3: ליקוי חמה", "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1" ו"דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2".
ב-2016 הוא גילם את דמותו של טקסס ריינג'ר יחד עם ג'ף ברידג'ס, בסרט "באש ובמים" על שוד בנק.
ב-2017 הוא הופיע בסרט "המקום בינינו" בתור שאמאן נקה.
עוד באותה שנה הוא שיחק את אביה של ילדה שמתה בשמורת אראפהו בסרט "רוחות קרות".
הוא הופיע במספר סדרות טלוויזיה ביניהן "ממלכת החיות" , "באפי ציידת הערפדים", "ורוניקה מארס", "ניפ/טאק", "קאסל", "המנטליסט", "בית הקלפים", "קימי שמידט" ו"סירנה".
בשנת 2018, הוא החל לגלם את הצ'יף תומאס ריינווטר משמורת האינדיאנים הבדיונית ברוקן רוק בסדרה "ילוסטון" של רשת פרמאונט.
בשנת 2022, ברמינגהאםלוהק לתפקיד הבלש ביל טאבה במיני-סדרה "תחת נס השמיים".
עוד ב-2022 שיחק בתפקיד צ'רלי באס בסדרת המותחן של נטפליקס "אני אף אחת".
ב-2026 עתיד לחזור על תפקידו כצ'יף תומאס ריינווטר בסיקוול של "ילוסטון" "Y: Marshals".
Delגזרסרט טלוויזיה2017ממלכת החיות פרוסתפקיד קבוע (עונות 3–4)2018–2020סירנהשריף דייל בישופ14 פרקים2018–2024ילוסטוןתומאס ריינווטרתפקיד ראשי2019NCIS: לוס אנג'לסקפטן חיל הים סטיבן דאגלס3 פרקים2021אני אף אחתצ'ארלי באס6 פרקים2022תחת נס השמייםביל טאבהתפקיד ראשי, 6 פרקים (מיני סדרה)2024אקס-מן 97דניאל אייל-לון / פורג5 פרקיםכללי המשחקגאס מקמילוןבפרק: "Into the Wild"2026Y: Marshalsתומאס ריינווטר
גיל נתנזון (נולד ב-13 ביולי 1976) הוא שחקן ומנהל ארגון השמה לאומנים של"ש, אותו יזם בשנת 2008.
גיל נתנזון נולד וגדל ברעננה, אחיו הוא הבמאי גיא נתיב ודודתו היא הבמאית ענת ניב.
את שירותו הצבאי מילא בלהקת הנח"ל, ומיד אחר כך החל את לימודיו בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" כמו כן למד משחק מול מצלמה בהוראת רות דייכס.
במהלך לימודיו בבית צבי, שיחק נתנזון בתפקידים ראשיים בהצגות "בריטניקוס" (בריטניקוס), מאת ז'אן ראסין (בבימוי ארתור קוגן), "אליזבת מלכת אנגלייה" (לורד אסקס), מאת פרדיננד ברוקנר (בבימוי עידו ריקלין), "קרנפים" (דודאר) מאת אז'ן יונסקו (בבימוי יוסף פיצ'חדזה), "אבות ובנים" (יבגני בזארוב), מאת בריאן פריל (בבימוי עידו ריקלין), "עקומים", "חפש והשמד", "הוליווד".
בתיאטרון הספרייה כיכב נתנזון בתפקיד הראשי בהצגות "דויד" (בתפקיד דויד), "הבחורים בדלת ממול" (ברי קלמפר), "שיער" (ברגר).
עם סיום לימודיו עבר נתנזון לשחק בתיאטרון בית ליסין, שם שיחק בהצגות "מירל'ה אפרת" (דוניה), מאת יעקב גורדין ובבימוי מיכה לבינסון.
ההצגה זכתה בתואר הצגת השנה בטקס פרסי התיאטרון, כמו כן שיחק בהצגה "צור וירושלים" (העלם), בבימוי יוסי ישראלי.
נתנזון שיחק בתפקיד ראשי ב"תיאטרון הרצליה" במחזמר "רחוב טוב" (גיא), מאת חנן פלד.
והופיע במחזמר "בת הים הקטנה" (הנסיך) ובאופרה "הנגנים מברמן" (הנסיך) ובאופרה "על אדונים ומשרתים", בתפקיד ווספונה המספר.
במסך לקח חלק בסדרות הטלוויזיה "משחק החיים" ששודרה בערוץ 3, ב"טיפול נמרץ" ששודרה בטלעד, וב"כנגד כל הסיכויים".
ב-2007 השתתף בסדרה "בשורות טובות", בתפקיד יונתן.
באותה שנה הצטרף לעונה השנייה של הסדרה "קצות האצבעות" ו"אלטלנה" בתפקיד יצחק רבין.
ב-2010 שיחק במיני-סדרה "נבלות", ב"קרטושקס" ובפרסומת להיינקן, ב-2016 לוהק לסדרה "עקרון ההחלפה".
בקולנוע שיחק בתפקיד ראשי בסרטים "הנעלם", "שישה מיליון רסיסים", "יום חמישי" ו"חנות האבידות והמציאות של אלקלעי".
מ-2003 משמש נתנזון כמדבב, ובין השאר דיבב את מנהיג הצבים לאונרדו בסדרה "צבי הנינג'ה" ואת ריבן ב"מועדון ווינX".
כמו כן הוביל את הפרסומות ל"מעריב לנוער", ל"yes הטלוויזיה בלוויין" (רומיאו), ל"קוקה-קולה" ב-2004, ל"חיש גד" ב-2006 ול"ילו" ב-2007.
בשנת 2005 לקח נתנזון חלק בהקמתו של ארגון השחקנים של"ש - שחקנים למען שחקנים.
הארגון נועד לסייע לשחקנים ולשחקניות במציאת עבודה בתחום המשחק.
הארגון פועל על בסיס חופש המידע והעיסוק.
ארגון השחקנים הוכר רשמי בשנת 2008.
גיל סימקוביץ' (נולד ב-13 בינואר 1982 בכפר סבא) הוא קלע ישראלי.
סימקוביץ' החל להתאמן בקליעה בגיל 15, בהדרכתו של גיא סטריק.
הוא לא הגיע להישגים משמעותיים בזירה הבינלאומית, עד תחרות גביע העולם שנערכה במינכן ב-2007. בתחרות זו גבר על מאמנו, וזכה במדליית זהב, בתחרות ירי ברובה זעיר של 60 כדורים במצב שכיבה (סטריק סיים במקום החמישי).
הישג זה הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת בייג'ינג.
באולימפיאדה עצמה סיים במקום ה-22 בתחרות השכיבה ובמקום ה-38 בתחרות ירי שלושה מצבים 3X40.
סימקוביץ' מתאמן במועדון הפועל כפר סבא וחבר נבחרת ישראל.
גיל חובב (נולד ב-17 במרץ 1962) הוא מגיש טלוויזיה, עיתונאי, מבקר מסעדות, מחבר ספרי בישול וסופר ישראלי.
חובב נולד בשנת 1962 בירושלים.
אביו, משה חובב, היה מקרייני קול ישראל הראשונים, ואמו דרורה בן אב"י, הייתה בתם של איתמר בן אב"י ושל לאה אבושדיד.
חובב הוא נינו של מחיה השפה העברית אליעזר בן-יהודה, שעלה לארץ מהאימפריה הרוסית.
לגיל אח אחד, איתמר חובב.
השם חובב עוברת מהשם המקורי "מחבוב".
דודתו (אחות אביו) הייתה הקריינית ראומה אלדר.
דוד נוסף שלו (אח אביו) היה עמנואל (עמי) חובב, שחקר את פרשת ילדי תימן.
דודניתו (בת אחות אביו, הדסה) היא הזמרת דפנה ארמוני.
למד בגימנסיה העברית רחביה ובאוניברסיטה העברית, והשלים תואר בוגר בספרות צרפתית ובלימודים כלליים.
חובב החל את הקריירה העיתונאית שלו ב-1986, במקומון הירושלמי "כל העיר", שם שימש ככתב אוכל, צרכנות ואירועים.
בשנים 1989–1993 עבד בעיתון "חדשות" ככתב במוסף השבת, מבקר מסעדות ותרבות.
אחר כך עבד בעיתונים "העיר" ו"הארץ" כמבקר מסעדות.
בשנת 2000 הקים את הוצאת הספרים "קרפד", המוציאה לאור ספרי בישול שכתב, בנוסף פרסם מספר רומנים וקובצי סיפורים קצרים.
בשנת 2009 החל להגיש בערוץ 23 את התוכנית "עניין של טעם", בה התארח בביתם של אנשים ש"יש להם מה להגיד על ספרים, ועל העולם בכלל", בישל מאכלים מתוך קלאסיקות ספרותיות, ולקח את מרואייניו לחנות ספרים בה הם קיבלו והסבירו את בחירתם בשלושה ספרים.
התוכנית סיימה את שידוריה ב-2013.
בשנת 2011 החל להגיש בגלי צה"ל את "ציפורי לילה מתרוננות", התוכנית ירדה שנה לאחר מכן.
בשנת 2013 הגיש בערוץ 23 את התוכנית "ארוחות שעשו היסטוריה", בה עסק בכל פרק באישיות או במאורע היסטורי.
התוכנית משלבת מתכונים שקשורים לתקופה ההיסטורית בה עוסק הפרק.
כחלק מהתוכנית קיים חובב ראיונות עם היסטוריונים, ארכאולוגים ועוד.
בשנת 2017 הנחה את תוכנית התיירות "שמיים פתוחים" בקשת 12.
ב-2019 החל בהגשת הפודקאסט "אוכל ישראל" השייך לרשת עושים היסטוריה.
הפודקאסט כולל המלצות על מסעדות, מתכונים וטיפים נוספים.
חובב הוא הומוסקסואל מוצהר ומתגורר בתל אביב עם בן זוגו, פרופ' דני הלפרין, מדען מחשב באוניברסיטת תל אביב.
להם בת, שאמהּ היא דבורה פרישברג, כדורסלנית עבר בהפועל חיפה ונבחרת ישראל, בת קיבוץ עין דור.
חובב מגדיר את עצמו כ"איש של מילים".
כילד, גדל מצד אחד במשפחת בן יהודה שבה הקפידו שלא לדבר במילים לועזיות, ומצד שני במשפחת חובב, שבה הקפידו על דקדוק והגייה נכונים.
כך למשל, את שמו של אבי-סבו, אליעזר בן יהודה, הוא הוגה במלרע (הדגשה על ההברה "דה").
בשנים 2015–2017 הושמעו הודעות ביטחון וקריינות לתיירים בקולו של חובב בנמל התעופה בן-גוריון.
חובב פרסם ספרי בישול רבים, רומנים וסיפורים קצרים.
מטבח משפחתי (איורים - נעם נדב) (זמורה-ביתן, 1996)
שמש, ים ואוכל גם: בישול ים-תיכוני (ביחד עם איילת לטוביץ', דליה פן-לרנר; צילומים - נלי שפר) (מודן, 1998)
עושים שוק עם גיל חובב (ביחד עם ציפי לביא; צילומים - בילי ואבירם) (הוצאת "קרפד", 2001)
עשר דיאטות עשר: איך לבחור את הדיאטה המתאימה לך ביותר (ביחד עם רותי אבירי בר-אל; איורים - יזהר כהן, צילומים - אריאל שפרן, קרפד, 2003)
אדום, לבן ומה שביניהם: יין לאנשים כמוך וכמוני (כתר, 2004)
[הקלטת וידאו]: קלטת הפעלה שירים ומתכונים לילדים (תסריטאי ומגיש - גיל חובב; במאי - עדי פרוסט; צלם - מויש יראל; מוזיקה - אילן מאי) (קרפד תקשורת, 2004)
גיל חובב והתוספות: מחברת המתכונים של תוכנית הטלוויזיה (קרפד, 2005)
סוכריות מהשמיים (איורים - נעם נדב) (קרפד, 2007)
המתוקים של גיל חובב (צילומים - מוטי פישביין) (קרפד, 2008)
אוכל של סבתא (צילומי מנות - איתיאל ציון; צילומי דיוקן - רלי אברהמי; תחקיר ועריכת מתכונים - אלי הופנר) (קרפד, 2008)
בישול ב-5 מרכיבים (קרפד ומודן, 2012)
Confessions of a Kitchen Rebbetzen - "וידויה של רבנית", ספר באנגלית (קרפד ומודן, 2012)
עשרים וארבע דלתות (מודן, 2015)
ספר קטן על העולם הגדול (מודן, 2020)
יותר קרוב מרחוק: סיפורים קצרים ונובלה (מודן, 2021)
לאהוב בעברית: מכתבי האהבה של איתמר בן אב"י ולאה אבושדיד (קרפד ומודן, 2023)
חומה ומגדר: רומן (קרפד ומודן, 2025)
גיל לנדאו (נולד ב-20 בפברואר 1985) הוא פזמונאי, מלחין, מפיק מוזיקלי, גיטריסט, זמר ומוזיקאי ישראלי.
נולד בתל אביב-יפו, בוגר התיכון לאמנויות.
ב-2011 הקים יחד עם יעל שושנה כהן את ההרכב "לולה מארש".
רעיון הקמת הקבוצה נוצר במסיבת יום ההולדת של לנדאו.
במשך 18 חודשים הם כתבו, הקליטו וביצעו שירים שהופיעו בהמשך באלבומם.
הם חיפשו מוזיקאים נוספים כדי להרחיב את טווח הקולות והמוזיקה שלהם, בהם מתי גלעד (גיטרה בס, חבר להקת "ג'יין בורדו"), רמי אוסרווסר (גיטרה) ודקל דביר (תופים) שהצטרפו להרכב זמן קצר לאחר מכן.
בין השירים שהקליט ההרכב ניתן למנות את "You're Mine", שזכה להצלחה רבה בישראל ומחוצה לה תוך שנכנס אל המקום ה-10 במצעד הרשמי של גלגלצ ולמקום ה-135 במצעד של איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי.
ב-2012 הצטרף להרכב הקאנטרי הישראלי "ג'יין בורדו" כגיטריסט הלהקה, אך עזב אותה לאחר אלבומה השני.
ב-2014 הקים יחד עם לי בירן את ההרכב "Band Animal", שאף היה מועמד בטקס פרסי המוזיקה של MTV ישראל לשנת 2014.
ב-2020 יצא האלבום השני של "לולה מארש", "Someday Tomorrow Maybe".
האלבום, לעומת אלבומם הקודמים, הופק במלואו על ידי לנדאו.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-54 במצעד האלבומים האוסטרלי.
גיל כהן (נולדה ב-7 ביולי 1992) היא שייטת ישראלית המתחרה במפרשיות מדגם 470. אלופת העולם 2021, אשר יחד עם נועם חומרי זכתה באליפות העולם המעורבת הראשונה, שנערכה במרץ בפורטוגל.
כהן נולדה וגדלה בחיפה, ולמדה בבית הספר הריאלי.
בגיל צעיר הצטרפה כהן למועדון השייט של הפועל תל אביב, והייתה אלופת ישראל באופטימיסט בשנים 2005 ו-2006, ובדגם 420 בשנים 2007 ו-2008. ב-2008 זכתה גם במקום השני באליפות העולם שנערכה ביוון, וב-2009 זכתה, יחד עם דנה ממרייב, במקום השני באליפות העולם לנוער בדגם 470, שנערכה אף היא ביוון.
כהן וממרייב זכו גם במדליית ארד בשבוע הייר בשנת 2010.
בשנת 2010 החליטה השייטת הוותיקה ורד בוסקילה לחזור להתחרות בשיט לאחר שנתיים של הפסקה.
בת זוגה, ניקה קורניצקי, לא חזרה להתחרות, ובוסקילה וכהן הפכו לצוות, כאשר בוסקילה היא אשת הצוות וכהן ההגאית.
השתיים זכו במדליית ארד בתחרות שנערכה בפלמה במסגרת הסבב העולמי בשנת 2011, והבטיחו את השתתפותן באולימפיאדת לונדון (2012) לאחר שסיימו במקום השביעי בטורניר הקדם-אולימפי.
בסוף השנה סיימו במקום הרביעי באליפות העולם שנערכה באוסטרליה.
במשחקים האולימפיים הן סיימו במקום ה-15.
לאחר פרישתה של בוסקילה, חברה כהן לשייטת דניאל ממן והחלה להתחרות איתה בסבב.
באוקטובר 2014 נפצעה בתאונת דרכים עם אופניה ולאחר שבעה חודשים חזרה לפעילות מלאה עם ממן.
באליפות אירופה שנערכה באורהוס ביולי 2015 סיימו השתיים במקום התשיעי.
בשנת 2016 החלה כהן להתחרות עם נינה אמיר.
השתיים ייצגו את ישראל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
באליפות אירופה שנערכה בשנת 2016 בפאלמה דה מיורקה סיימו השתיים במקום ה-18.
ב-2021, יחד עם נועם חומרי, זכתה באליפות העולם המעורבת הראשונה אי-פעם לדגם 470.
גיל מטבולי הוא מדד הערכה לגיל כרונולוגי, המחושב על ידי השוואת קצב חילוף החומרים הבסיסי של אדם לדירוג הממוצע של קצב חילוף החומרים הבסיסי בקבוצת הגיל הכרונולוגי.
נוסחאות לחישוב קצב חילוף החומרים הבסיסי, לוקחות בחשבון גיל, משקל, גובה, רמת פעילות, מסת השומן בגוף, ומסת גוף רזה.
תאים שונים בגוף, דורשים רמות שונות של אנרגיה לשימור תפקוד בסיסי.
שומן הגוף דורש פחות אנרגיה מאשר שריר לתחזוקה שוטפת.
ולכן, אם משווים 2 אנשים בעלי נתונים זהים כגון גיל קלנדרי, משקל וגובה, לאדם בעל מסת השריר הגבוהה יותר, יהיה חילוף חומרים בסיסי גבוה יותר, ומכאן גיל מטבולי נמוך יותר, בהשוואה לאדם בעל מסת השריר הנמוכה יחסית.
הגיל המטבולי של האדם ישתנה בהתאם לאופן החישוב של קצב חילוף החומרים הבסיסי (קצב מטבולי) שלו, לעומת אחרים בגיל כרונולוגי דומה.
גיל מטבולי הוא מונח חדש בשימוש בתעשיית הבריאות והכושר לתאר רמת כושר כללית ופעילות מטבולית.
בחינת גיל מטבולי תיתן תובנות לרמה הכללית של בריאות ואיכות החיים, בהשוואה לאחרים בני אותו גיל.
גיל כהן-מגן, (נולד ב-1971) הוא צלם ישראלי.
בוגר לימודי צילום במכללת הדסה, צילם עבור "ידיעות אחרונות", "הארץ" ועיתונים ומגזינים נוספים בארץ ובעולם.
ב־2001 החל לעבוד כצלם קבוע בסוכנות הידיעות רויטרס ישראל, ועבד שם עד שנת 2010.
כיום, עובד כצלם פרילנס עבור עיתונים ומגזינים ישראלים ובינלאומיים, סוכנות הידיעות הצרפתית AFP ועיתון הארץ.
עבודותיו הוצגו בתערוכות יחיד וקבוצתיות בגלריות ומוזיאונים בארץ ובעולם, ביניהם מוזיאון ישראל, מוזיאון ארץ ישראל ומוזיאון תל אביב.
במקביל, מרצה בתחום הצילום באוניברסיטאות ומכללות בארץ ובעולם.
זוכה מקום ראשון בנושא חדשות בתחרות "עדות מקומית" (צילומי עיתונות בישראל) בשנת 2009.
פרסם ספר צילומים "בחצרות החסידים"- התמונות העוסקות בחיים הדתיים החסידיים 2011.
גיל משעלי (נולד ב-28 בספטמבר 1984) הוא עיתונאי ואיש רדיו ישראלי.
משעלי גדל ומתגורר עד היום באופקים.
בשנת 2005 הצטרף לצוות אתר התרבות וחיי הלילה Base.
בשנת 2006, מיד לאחר שחרורו מצה"ל, החל משעלי את דרכו בפורטל וואלה, שם שימש כתב רכילות במשך שנה וחצי, עד שנת 2009. חודשיים לאחר מכן הצטרף לפורטל Nana10, שבו עבד ארבעה חודשים.
בנובמבר 2009 החל משעלי לעבוד בעיתון "ישראל היום" בטור הרכילות הקבוע "הגיע לגיל" בעמוד האחורי של העיתון.
הוא שימש בעיתון כתב רכילות, בידור ומדיה.
בנוסף לעבודתו ב"ישראל היום", משעלי גם הגיש פינת רכילות ובידור ברדיו ירושלים והגיש פינת רכילות ב104.5FM רדיו צפון.
הוא התארח מדי פעם בתוכניות בוקר בערוץ 10 ובערוץ 2.
בפברואר 2013 החל להגיש פינת רכילות ברדיו ירושלים בתוכניתה של אלין לוי ובנוסף לכך החל להגיש פינה בתוכנית "הבוקר של דנה" בהנחייתה של דנה רון בקשת בערוץ 2.
משעלי אחראי לחשיפה של גירושיו של הכדורסלן הליטאי שארונאס יאסיקביצ'יוס מהדוגמנית לינור אברג'יל וגירושיה של אשת העסקים והמיליארדרית שרי אריסון.
בנוסף חשף משעלי את אירוסיה של בר רפאלי לאיש העסקים עדי עזרא וגם את הריונה השני של רפאלי.
משעלי חשף בחשבון הטוויטר שלו את הריונה הראשון של דניאלה פיק מקוונטין טרנטינו.
משעלי חשף את הפרידה של ניקול ראידמן מהאוליגרך מיכאל צ'רנוי שעוררה עניין ציבורי.
בתחילת 2013 עזב את ישראל היום ועבר לאתר מאקו מבית הזכיינית קשת, שם שימש ככתב בידור ומגזין.
לאחר מכן ייסד את מדור "מחלקה ראשונה", מדור רכילות עסקית המסקר את האלפיון העליון.
ב-5 בינואר 2016 עזב את מאקו לאחר למעלה משנתיים.
בספטמבר 2016 הצטרף משעלי לאתר הזכיינית רשת שם הקים את ערוץ הבידור והתרבות.
חודשים ספורים אחרי הצטרפותו לאתר ייסד את מדור הרכילות העסקית "משחקי הכסף".
ב-2018 סיים משעלי את עבודתו ברשת.
משעלי עבד באתר רשת 13 כעורך ערוץ האוכל יאמיז וככתב בידור.
משעלי כיום עובד באתר מאקו ככתב מוזיקה וככתב בידור.
גיל מעוז (נולד ב-3 בינואר 1969) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על עוצבת יפתח.
התגייס לצה"ל ב-1987 לקורס טיס ממנו נשר ושובץ בחיל השריון.
בשנים 2004 ועד 2007 כיהן כמפקד חטיבה 434 ובמקביל שימש כראש תורת חיל השריון.
במלחמת לבנון השנייה פיקד מעוז על עוצבת יפתח שלחמה כחלק מאוגדה 366 בגזרת מרג' עיון.
לאחר מכן שימש כראש תוכנית צבא יבשה דיגיטלי במז"י.
זוכה פרס ביטחון ישראל לשנת 2015 על חלקו בפיתוח מערכת צי"ד.
גיל סיגל (נולד ב-23 ביוני 1966) הוא פרופסור חבר בקריה האקדמית אונו ובאוניברסיטת וירג'יניה, פרופסור חבר (אורח) בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב וראש המרכז למשפט רפואי וביו-אתיקה בקריה האקדמית אונו.
פרופ' סיגל הוא פרופסור למשפטים, ומנתח אף אוזן וגרון, ראש וצוואר בכיר, בבית החולים "שיבא" ובמרפאה שברמת אביב.
בין השנים 1984–1991 למד רפואה באוניברסיטת תל אביב.
במקביל, בין השנים 1988–1993, למד באוניברסיטת תל אביב לתואר ראשון במשפטים.
בין השנים 2004–2006 השתתף בלימודי דוקטורט במשפטים באוניברסיטת וירג'יניה ובמאי 2009 הוענק לו תואר דוקטור (J.S.D) במשפטים.
בשנים 1996, 1998-1999 שימש מרצה אורח בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
ב-1999 מונה מרצה למשפטים באוניברסיטת מנצ'סטר.
ב-2002 מונה למרצה בכיר בפקולטה למדעי רווחה ובריאות ובבית ספר למשפטים של אוניברסיטת חיפה.
ב-2003 הצטרף כעמית ב"מכון לאתיקה מעשית", באוניברסיטת וירג'יניה.
ב-2004 פעל כעמית מחקר לאתיקה רפואית, בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד ויועץ ועמית מחקר לרשלנות רפואית בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת הרווארד.
באותה שנה מונה למרצה למשפט רפואי באוניברסיטת בר-אילן.
בסוף 2005 מונה למרצה בכיר בקריה האקדמית אונו וב-2008 מונה לפרופסור בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה.
סיגל מרצה לתואר שני במשפטים בקורס "משפט רפואי", ומרצה לתואר ראשון במשפטים בקורס דיני נזיקין בהקריה האקדמית אונו
במקביל, סיגל עובד במחלקה הכירורגית "א.א.ג וניתוחי ראש צוואר", בבית החולים תל השומר.
סיגל מתגורר בפתח תקווה, נשוי ואב לארבעה.
סיגל הוא בנה של אנט סיגל רופאה פתולוגית, פרופסור חבר בדימוס לרפואה באוניברסיטת תל אביב, אחיה של מיכל בר-אשר סיגל ונכדה של סוזן דניאל-נטף.
סיגל חבר ב-9 ועדות ציבוריות ולאומיות, בנושאי משפט רפואי ואתיקה:
מודל "Conduct Analysis" להתנהלות עסקית-אתית
משנת 2010 סיגל מפתח ומוביל סדנאות לארגונים מסחריים גדולים במשק (בנקים, גופי תקשורת, וחברות ביטוח) שנועדו לאפשר להם לנהל את הפעילות העסקית מתוך 'ראייה עסקית-אתית', במסגרת מודל "Conduct Analysis" ("ניתוח התנהגות").
המודל שם דגש על התנהלות אתית בניהול משברים ביחסי לקוח-חברה, במטרה למקסם את יחסי הציבור של החברה ובד בבד למנוע התערבות רגולטורית שעלולה לפגוע באינטרס של החברה.
סיגל הוא מן החוקרים הקוראים לשינוי המצב המשפטי בישראל בנוגע לתרומת איברים.
לדבריו, החוק צריך לשנות את ברירת המחדל מ"אינך נחשב תורם אלא אם הסכמת" ל"אתה נחשב מסכים לתרומה אלא אם סירבת".
הסיבה העיקרית היא כי כל אחד נחשב מועמד לקבל איבר, ולכן כל אחד צריך להיות מוכן לתרום.
סיגל גיבש, בשיתוף עם ד"ר יובל קרניאל, קוד אתי הנותן מענה מקיף לתוכניות ריאליטי ודוקו-ריאליטי.
הקוד מיושם בהפקות של שידורי קשת.
סיגל ערך מחקר מקיף על "בדיקות גנטיות באוכלוסייה החרדית ("דור ישרים")", בשיתוף ובמימון אוניברסיטת וינה.
במחלוקת שהתגלעה בשנת 2014 בקרב חברי המועצה הלאומית לביואתיקה, בשאלת המסגרת החוקית הראויה להתמודדות עם שביתות רעב של אסירים, נמנה סיגל על התומכים בתיקון המצב החוקתי הנוכחי.
גישתו ביחס ל"משפט רפואי" ואתיקה
סיגל יזם את פרויקט "ביו-אתיקה כחול לבן" (הוצאת מוסד ביאליק והקריה האקדמית אונו) שבו מתחדדת עמדתה הייחודית של ישראל בתחומי המשפט הרפואי והביו-אתיקה אל מול ארצות הברית מחד ואירופה מנגד.
בכך מבקש סיגל לקומם את האוטונומיה הביו-אתית של ישראל.
סיגל תומך בערכים קהילתיים, והדבר מודגם בכתיבתו בנושא השתלות איברים, חיסונים ובריאות הציבור.
החידוש בעבודתו התייחס לגיוס תובנות מעולם הפסיכולוגיה ההתנהגותית לפתרון בעיות בתחום בריאות הציבור והרפואה.
סיגל פרסם מאמרים רבים בתחום הטכנולוגיה הרפואית, מחשבים וטלה-רפואה.
בסדרת מאמרים אלו הוא התווה את מפת הדרכים המשפטית-אתית למעבר של הרפואה לתווך דיגיטלי.
חלק מעבודה זו אף שימש כבסיס לנייר עמדה של המכון הלאומי למדיניות בריאות ("כנס ים המלח") בשנת 2010.
"על חידושים ועל מגמות במשפט הרפואי" קריית משפט 5 433 (2005).
הובא כאסמכתא בבג"ץ 9863/06 קר"ן – עמותת קטועי רגלים לוחמים נ' מדינת ישראל – שר הבריאות.
"מאמר המערכת - על הולדה בעוולה בישראל וקול קורא לשינוי", משפט רפואי וביו-אתיקה (כרך 4) 10, 12(2011).
הובא כאסמכתא בפסק דינו של המשנה לנשיא בית המשפט העליון, השופט אליעזר ריבלין, ב"פרשת המר" שביטלה את העילה של הולדה בעוולה.
"ביו-אתיקה בעולם המערבי - ישראל שבין אירופה לארצות הברית", הרפואה 143 (2) 142 (2004)
פיצויים לקורבנות עבֵרה בתאונות-דרכים – האם הם עומדים בסתירה לעקרון ייחוד העילה?
השימוש במערכות מחשבים ותקשורת (IT) בבריאות – היבטים משפטיים, הרפואה
"טיפול רפואי בקטינים - קול קורא לשינוי", רפואה ומשפט 25 317 (2001)
"חובת המעקב הרפואי - על המתח שבין פטרנליזם רפואי לאוטונומיה של הפרט", רפואה ומשפט 26 190 (2002)
"על חובות המטופל - מעש משפטי ולא מס שפתיים" רפואה ומשפט 27 65 (2002)
גיל וינלס (נולד ב-17 ביולי 1966, כ"ט בתמוז, תשכ"ו), הוא יזם נדל"ן, בהכשרתו מהנדס בניין ושמאי מקרקעין ויועץ בטיחות, המוכר גם כמומחה הנדל"ן של ערוץ 2, מפרסם טורים מקצועיים וכתבות בערוצי תקשורת מרכזיים, ביניהם כלכליסט וגלובס ומוכר כמומחה מטעם בית המשפט בתחומי ההנדסה והשמאות.
וינלס נולד וגדל בעיר תל אביב לפנינה וצבי וינלס, ניצול שואה ומהנדס בניין מהוותיקים בארץ.
הוא התחנך בבית ספר "הגימנסיה העברית הרצליה" ובשנת 84 התגייס לצה"ל כלוחם ושירת בחיל השריון.
לאחר שחרורו מצה"ל, עבר וינלס להתגורר בעיר ניו יורק שבארצות הברית והשתלב במנהטן קולג' שם למד הנדסה אזרחית במגמת תכנון מגדלים.
בשנת 1999 סיים לימודי שמאות מקרקעין.
בשנת 1995, הוסמך וינלס כמהנדס בניין ובשנת 2000 התמחה בניהול ופיקוח פרויקטים הנדסיים מטעם לשכת המהנדסים בישראל.
בשנת 2001 השלים את הכשרתו כשמאי מקרקעין.
בשנת 2004 הוסמך לשמש כמהנדס יועץ בטיחות.