tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מכיוון שניישן האמינה שהשכרות גורמת לבעיות רבות בחברה, היא ניסתה לעזור גם לאסירים.
בשנת 1890, ניישן הקימה חוג תפירה במדיסין לודג', קנזס כדי לייצר בגדים לעניים ולהכין עבורם ארוחות בחגים בשנת 1901, ניישן הקימה מקלט לנשים וילדים של אלכוהוליסטים בקנזס סיטי, מיזורי.
מקלט זה יתואר מאוחר יותר כ"מודל מוקדם למקלט לנשים מוכות של היום".
קארטיקי גונסאלבס היא במאית קולנוע הודית, זוכת פרס האוסקר ה-95 עבור סרטה הלוחשים לפילים.
היא הבמאית ההודית הראשונה שזכתה אי פעם בפרס אוסקר בתולדות הודו.
היא גם אחת הנשים הראשונות שנבחרו כאמנית סוני בתחום התמונות בהודו ומזוהה גם עם מותגים כמו פיק דיזיין וסברובסקי.
גונסאלבס היא בתם הצעירה של טימותי א.
גונסלבס , פרופסור הודי נוצרי למתמטיקה ופריסילה טפלי גונסאלבס, מבינגהמטון, ניו יורק ארצות הברית.
יש לה אחות גדולה אחת, דניסה גונסאלבס.
היא גדלה באוטי , בתוך שמורת הטבע נילגירי במחוז נילגיריס של טאמיל נאדו בהודו.
היא למדה בקולג' למדעים דמודראן בקוימבטור בהודו וסיימה את לימודיה ב-2007, לאחריהם המשיכה את לימודיה, תוך התמקדות בצילום באקדמיה Light & Life באוטי.
גונסאלבס היא יוצרת קולנוע דוקומנטרי וצלמת.
כצלמת עבדה עבור ערוץ Animal Planet וערוץ דיסקברי.
היא הבמאית, המפיקה והצלמת הראשית של הסרט התיעודי הלוחשים לפילים (The Elephant Whisperers) שהופק על ידי Sikhya Entertainment ונרכש והופץ על ידי נטפליקס.
הסרט התיעודי בן 39.5 דקות הופק בשמורת הנמר מודומלאי שהיא חלק משמורת הטבע נילגירי בטאמיל נאדו, קרוב למקום בו גדלה גונסאלבס.
ב-13 במרץ 2023 זכה הסרט בפרס האוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-95. היה זה הסרט ההודי הראשון שזכה בפרס.
גונסאבלס היא אמנית סוני של אימג'רי הודו מאז 2020, המתמחה בסרטי טבע ודוקומנטריים חברתיים.
היא מעבירה סדנאות לצילום טבע וחיות בר וערכה סיורים בערים בנגלורו ומייסור.
היא מטיילת הרבה בגלל עבודתה.
גונסאבלס היא עמיתה שותפה של הליגה הבינלאומית של צלמים לשימור.
פרס שנה עבור קטגוריה תוצאה Ref.
DOC NYC 2022 הלוחשים לפילים סרטים קצרים: עושים שינוי ברשימה הקצרה פרסי האוסקר ה-95 2023 הלוחשים לפילים הסרט הקצר הטוב ביותר (תיעודי) פרסי גריסון 2023 הלוחשים לפילים הסרט התיעודי הטוב ביותר על תולדות הטבע או הסביבה ברשימה הקצרה
ב-28 ביוני 2023 המלך צ'ארלס השלישי והמלכה קמילה העניקו לקארטיקי את פרס משפחת הפילים הנקרא פרס טארה, כדי להכיר בתרומתה להגנה על חיות הבר באסיה.
בני הזוג שהיו נושא הסרט התיעודי ההודי זוכה האוסקר "הלוחשים לפיל" האשימו את במאית הסרט, Kartiki Gonsalves, בכך שהיא התנערה מתשלומים שלדבריהם היו מגיעים להם החל מ-7 באוגוסט 2023. קרטיקי הכחישה את ההאשמות.
קארי מקלאוד הוא אתלט ג'מייקני, זוכה מדליית ארד באליפות עולם באולם (גלאזגו 2024) בקפיצה לרוחק.
מקלאוד למד באוניברסיטת קינגסטון בג'מייקה, לפני שעבר לאוניברסיטת טנסי.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיים במקום 21 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.75 מטר, ובמקום 24 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.01 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיים במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.27 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו, הממלכה המאוחדת במרץ זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.21 מטר, אחרי מילטיאדיס טנטוגלו מיוון ומתיה פורלאני מאיטליה (8.22 מטר).
קרוליין לואיז ביבן ג'ונסון היא יועצת תקשורת אנגלייה ונשואה לבוריס ג'ונסון, ראש ממשלת בריטניה לשעבר.
היא בתו של מתיו סימונדס, מייסד שותף של עיתון הבוקר הבריטי אינדפנדנט.
סימונדס עבדה כדוברת לתקשורת מטעם המפלגה השמרנית ופעילה סביבתית.
היא יועצת מיוחדת לארגון הצדקה לשימור האוקיינוסים והימים בשם Oceana , והיא פטרונית ונותנת החסות לקרן השמרנית לרווחת בעלי חיים.
בשנת 2018 היא החלה את הרומן עם בוריס ג'ונסון, כשהיה עדין שר החוץ של בריטניה, בשעה שהוא היה עוד נשוי לאשתו השנייה, מרינה וילר.
ביולי 2019, בוריס ג'ונסון הפך לראש ממשלת בריטניה, הוא וגם סימונדס עברו רשמית להתגורר בדירה שברחוב דאונינג 11. היא הייתה בת הזוג הרווקה הראשונה של ראש ממשלה שהתגוררה ברחוב דאונינג.
ב-29 בפברואר 2020, סימונדס וג'ונסון הודיעו כי התארסו בסוף 2019. סימונדס התחתנה עם ג'ונסון בשנת 2021.
קרוליין לואיז ביבן סימונדס נולדה ב-17 במרץ 1988 למתיו סימונדס, מייסד שותף של העיתון ה"אינדיפנדנט", ולג'וזפין מקאפי (לבית לורנס), עורכת דין שעובדת באינדיפנדנט.
סבה מצד אביה היה ג'ון ביבן, הברון ארדוויק (בעבר עורך היומון הבריטי דיילי הרלד ומאוחר יותר, במהלך שנות ה-70, חבר הפרלמנט מטעם מפלגת הלייבור), וסבתה מצד אביה הייתה אן סימונדס, עיתונאית בשירות החוץ של BBC World Service.
סימונדס נולדה מרומן בין הוריה, בשעה ששניהם היו נשואים לאנשים אחרים באותה תקופה.
היא גדלה על ידי אמה באיסט שין, שבדרום מערב לונדון, בין 1999 ל-2006 למדה בבית ספר גודולפין ולטיימר, בית ספר פרטי לבנות.
היא למדה תולדות האמנות ולימודי תיאטרון באוניברסיטת וורוויק וסיימה את לימודיה בתואר בוגר BA (בהצטיינות) בשנת 2009.
סימונדס תכננה במקור להיות שחקנית ונבחנה ללא הצלחה לסרט כפרה ב-2007. לאחר מכן עבדה בשיווק.
בשנת 2009, סימונדס הצטרפה למפלגה השמרנית כדוברת לעיתונות.
היא עבדה במטה הקמפיין של המפלגה השמרנית, ומאוחר יותר פעלה עבור בוריס ג'ונסון בבחירה לראשות העיר לונדון מטעם המפלגה השמרנית ב-2010. במהלך תקופה זו, סימונדס ניהליה קמפיינים עבור חבר הפרלמנט החדש שנבחר זאק גולדסמית'.
היא גם עבדה כדוברת מיוחדת לתקשורת של שרי הקבינט השמרנים סאג'יד ג'וויד וג'ון וויטינגדייל (שר תרבות, תקשורת וספורט לשעבר).
סימונדס הייתה נוכחת כאשר וויטינגדייל ואחרים השיקו את פורום ווסטמינסטר רוסיה והשתתפה בכמה מפגישות הפורום.
סימונדס הפכה לראש מחלקת התקשורת של המפלגה השמרנית ב-2018, אך עזבה את התפקיד עוד באותה שנה ועברה לעבוד במחלקת יחסי הציבור של פרויקט Oceana.
על פי דיווחים שונים בעיתון "דיילי מייל", סימונדס התבקשה לסיים את תפקידה כמנהלת התקשורת של המפלגה השמרנית, בטענה שביצועיה היו גרועים ובנוסף התקבלו האשמות לתביעות משמעותיות על הוצאות לא מוצדקות.
סימונדס הייתה בעבר במערכת יחסים עם עיתונאי העיתון סאן הארי קול.
ב-2018 היא החלה רומן עם הפוליטיקאי הבריטי בוריס ג'ונסון, כשהיה שר החוץ, בעודו נשוי לאשתו השנייה, מרינה וילר.
ביולי 2019, ג'ונסון הפך לראש ממשלה ושניהם עברו רשמית לדירה ברחוב דאונינג 11. היא הייתה בת הזוג הרווקה הראשונה של ראש ממשלת בריטניה שהתגוררה ברחוב דאונינג.
בחודש שלאחר מכן, נאסר עליה להיכנס לארצות הברית מכיוון שבקשתה לויזה נדחתה עקב ביקור עם חברתה הקרובה נימקו עלי בסומאלילנד, שארצות הברית מחשיבה כחלק מסומליה.
ב-16 באוגוסט 2019, היא הופיעה לראשונה בפומבי מאז שנכנסה לרחוב דאונינג 10, כשהתייחסה למשבר האקלים.
ב-29 בפברואר 2020, סימונדס ובוריס ג'ונסון הודיעו שהם התארסו בסוף 2019 ומצפים לילדם המשותף הראשון, בתחילת הקיץ.
ב-29 באפריל 2020, נולד בנם וילפרד לורי ניקולס ג'ונסון, בלונדון.
מאחר שסימונדס קתולית, היא הטבילה את בנה לכנסייה הקתולית.
ב-29 במאי 2021, סימונדס התחתנה רשמית עם בוריס ג'ונסון בסודיות בטקס קתולי בקתדרלת וסטמינסטר בהשתתפות שלושים אורחים.
היא לבשה שמלת כלה בסגנון בוהו-שיק של המעצב היווני כריסטוס קוסטרלוס.
ביולי 2021, היא הודיעה שהם מצפים לילדם השני המשותף, וחשפה גם כי היא סבלה מהפלה מוקדם יותר באותה שנה.
בתם, רומי איריס שרלוט ג'ונסון, נולדה ב-9 בדצמבר 2021 בלונדון.
במאי 2023, ג'ונסון הודיעה שהיא בהריון עם בנה השלישי.
בנם, פרנק אלפרד אודיסאוס ג'ונסון, נולד ב-5 ביולי 2023, בבית החולים האוניברסיטאי UCLH בלונדון.
ילדתם הרביעית של הזוג, פופי אליזה, נולדה ב-21 במאי 2025.
באפריל 2022, במסגרת שערוריית פרשת המסיבות, היא קיבלה קנס בסך 100 פאונד בגין הפרת תקנות מחלת נגיף קורונה 2019. היא התנצלה ושילמה את הקנס, שהופחת בחצי ל-50 ליש"ט בשל ששילמה תוך 14 יום.
בסרט הדוקודרמה בשם שערוריית פרשת המסיבות של ערוץ 4 הבריטי משנת 2023, גילמה אותה רבקה האמפריז.
חששות לגבי השפעתה על ראש הממשלה הועלו בינואר 2020, כאשר התברר שהיא קיבלה תקצירים מפעילים למען זכויות בעלי חיים רגע לפני שהממשלה ביצעה חיסול מתוכנן של גיריות במחוז דרבישייר.
עמותה המייצגת את החקלאים, בשם NFU, העלתה טענה שהשפעתה הפוליטית של קארי מילאה תפקיד מרכזי בכך שהממשלה התעלמה מעצות מדעיות ולא ביצעה את השמדת הגיריות.
עיתון "הגרדיאן", דיווח כיצד התקבלה החלטה וכיצד סימונדס השפיעה על כך שללי קיין שהיה מיועד לתפקיד ראש הסגל של ראש הממשלה בוריס ג'ונסון, לא קבל את התפקיד.
לדברי העיתון היא גם דחקה בבוריס ג'ונסון לפטר את שר הסביבה ג'ורג' יוסטיס מתפקידו.
היא גם הייתה מעורבת בנוסף על כך במחלוקת הפוליטית על שיפוץ הדירה ברחוב דאונינג 11.
במהלך כהונתו של דומיניק קאמינגס כיועץ ראשי, אמרו כי קאמינגס וקארי סימנדס מייצגים שתי סיעות נפרדות במפלגה השמרנית המשפיעות על ראש הממשלה.
ב-2021 קאמינגס אמר, שסיימונדס פעלה בצורה "לא חוקית" בהענקת משרות משפיעות לחבריה, כולל למזכירת העיתונות אלגרה סטראטון.
חברת הפרלמנט השמרני, קרוליין נוקס, טענה כי השפעתה של קארי ג'ונסון הוגזמה על רקע אפליה מינית; היא הומשלה הן לליידי מקבת' והן למארי אנטואנט ("קארי אנטואנט") על ידי מבקריה.
בכתבה ב"סאנדיי טיימס", מארי לה קונטה לא הסכימה שהביקורת היא על רקע אפליה מינית.
העיתונאית שרה ויין, לעומת זאת, אמרה שאף על פי שקל "להאשים את האישה", האמת "הרבה יותר מסובכת".
בדצמבר 2021, העיתון "פוליטיקו אירופה" כינה אותה כאחת ה"משבשות" ברשימה השנתית של 28 האנשים שיעצבו את אירופה בשנה הבאה.
בפברואר 2022, הדוברת של קארי ג'ונסון הכחישה שלג'ונסון יש השפעה על בעלה על רקע האשמות של בן גילו לורד אשקרופט, שכתב את הביוגרפיה שלה ללא רשותה.
מנהיג הלייבור, קיר סטארמר, אמר ביחס לספר, "אני ניגש לפוליטיקה על בסיס מחשבה שצריך להתייחס לאנשים בכבוד..."
ביוני 2022, מאמר של סיימון וולטרס שהופיע ב"טיימס" לפיו בוריס ג'ונסון המליץ על קארי, שהייתה אז המאהבת שלו, כמועמדת למשרה בשכר של 100,000 ליש"ט לשנה, לתפקיד ראש הסגל במשרד החוץ בזמן שג'ונסון היה שר החוץ.
לאחר שהעוזר בן גסקוין איים להתפטר, ההצעה בוטלה.
סיפור זה הוסר מהעיתון לאחר שגורמים מדאונינג 10 התערבו, אם כי וולטרס אומר שהוא עומד מאחורי הסיפור.
קרוליין סלסטיה אינגלס שוואנזי היא הייתה אחותה הצעירה של לורה אינגלס וילדר, הידועה בסדרי ספרי "בית קטן בערבה" שכתבה.
אינגלס נולדה במחוז מונטגומרי, קנזס להוריה צ'ארלס וקרוליין אינגלס.
אחיותיה היו: מרי אמיליה, לורה אליזבת וגרייס פרל.
היא תוארה בספרים של אחותה כקטנה, רזה ושברירית, אשר סבלה יותר מכל בני משפחת אינגלס במהלך החורף הארוך של 1880–1881. אינגלס לא הייתה חולה כל הזמן, אבל היא מעולם לא נהנתה מבריאות גופנית איתנה במהלך חייה.
היא נסעה לכמה מקומות בבגרותה הצעירה בחיפוש אחר אקלים נוח יותר, כולל קולורדו וויומינג.
במהלך שנות העשרה המאוחרות שלה, אינגלס שימשה ככתבנית עבור העיתון "דה סמט ניוז" ולאחר מכן עבור עיתונים אחרים ברחבי המדינה.
היא התיישבה בקיסטון, דרום דקוטה בשנת 1911.
ב-1912 היא נישאה לאלמן דייוויד סוונזי, הזכור בעיקר בזכות חלקו במתן השם להר ראשמור.
היא הפכה לאם חורגת לשני ילדיו של סוונזי: מרי והרולד.
הרולד היה אחד העובדים שעזרו לחצוב את הר ראשמור, ואת שמו ניתן למצוא על קירות הגרניט מתחת לאנדרטה.
מאוחר יותר הוא נהרג בתאונת דרכים בקיסטון, דרום דקוטה ב-9 באפריל 1938. דייוויד נפטר בשנת 1938.
בעזרת אחותה גרייס, סוואנזי טיפלה באחותם העיוורת מרי לאחר מות אמם ב-1924.
סוונזי סבלה מסוכרת ומתה מסיבוכים של המחלה בבית חולים ברפיד סיטי, דרום דקוטה, ב-2 ביוני 1946, בגיל 75. היא נקברה בבית הקברות דה סמט.
קארי הוצגה בעיבודי הטלוויזיה של הבית הקטן בערבה על ידי:
התאומים לינדזי וסידני גרינבוש בסדרת הטלוויזיה "בית קטן בערבה" וסרטי ההמשך שלה
היילי מקורמיק בסרט Beyond the Prairie: הסיפור האמיתי של לורה אינגלס וילדר
קארי: המחזמר הוא עיבוד מוזיקלי מאת לורנס ד.
כהן, עם שירים מאת דין פיצ'פורד ולחן מאת המלחין מייקל גור.
הוא מבוסס על רומן האימה באותו שם של סטיבן קינג, ומשלב אלמנטים מהעיבוד הקולנועי מ-1976.
המחזמר עוקב אחרי קארי וייט, נערה מתבגרת עם כוחות טלקינטיים, שחייה הבודדים נשלטים על ידי אמה, הנוצרית האדוקה, מרגרט.
אחרי שהיא מושפלת על ידי חבריה לכיתה בנשף הסיום של התיכון, היא מחפשת נקמה נגד האנשים שעשו לה עוול.
המערכה נפתחת בשיעור התעמלות בתיכון.
מורת ההתעמלות, מיס גרדנר, מובילה את שיעור ההתעמלות של הבנות באימון מפרך ("In").
לאחר השיעור, הבנות הולכות לחדר ההלבשה ומתחילות להקניט את הדמות הראשית, קארי וייט.
הבנות מתחילות להתקלח בעודן מדברות על בנים ועל התוכניות שלהן לנשף הקרוב ("Dream On").
קארי מקבלת מחזור באמצע המקלחת ומפני שהיא לא יודעת על קיומו של המחזור החודשי, היא מתחילה להילחץ שהיא עומדת לדמם למוות.
הבנות האחרות לועגות לה עד שמיס גרדנר שומעת אותן וסוטרת לקארי כדי לסיים את המהומה, מה שגורם לה לשבור נורה מעל ראשה באמצעות טלקינזיס.
הבנות המופתעות מסתכלות בסקרנות ובהתעלמות מעוררת רחמים.
מיס גרדנר מסלקת את הבנות, ומסבירה לקארי לגבי מחזור הווסת.
ביציאה מחדר הכושר, סו וכריס מדברות על מה שקרה במקלחת.
סו מרגישה חרטה על חלקה בתקרית, אבל כריס מכנת את קארי "וייט המפחידה".
קארי שומעת אותה ונפגעת מההקנטות שלהן, אבל חולמת לזכות בכבוד מעמיתיה ("Carrie").
אמה של קארי, מרגרט מתפללת ("Open Your Heart") כשקארי מגיעה הביתה.
קארי מצטרפת לאמה לתפילה לכמה דקות ואז מסבירה מה קרה במקלחת.
מרגרט אומרת לקארי שהדם הוא סימן לחטא שלה, ולהתממשות כוחה המסתורי ("And Eve Was Weak") ומאלצת אותה להיכנס למרתף ולהתפלל לסליחה.
באותו לילה, רבים מתלמידי התיכון נמצאים בתיאטרון הדרייב-אין, כולל סו והחבר שלה טומי וכריס והחבר שלה בילי.
סו מספרת לטומי שהיא עדיין כועסת על מה שהיא והבנות האחרות עשו לקארי במקלחת, בעוד כריס מתלוננת על קארי לבילי ("Don't Waste the Moon").
בזמן ששאר בני הנוער נמצאים בדרייב-אין, קארי ומרגרט מתפללות בבית ("Evening Prayers").
מרגרט מתפללת לכוח לעזור לבתה בעוד קארי מפקפקת באהבתו של אלוהים אליה.
מרגרט מתנצלת על שפגעה בקארי ומבטיחה לה שהיא אוהבת אותה.
בבית הספר למחרת, מיס גרדנר אומרת לבנות שכולן חייבות להתנצל בפני קארי.
סו והבנות האחרות מצייתות, אבל כריס מסרבת.
נסערת, מיס גרדנר אומרת לכריס שלא יורשה לה ללכת לנשף, וכריס נשבעת לנקום.
מיס גרדנר מעודדת את קארי לחלום על הנסיך המקסים שלה ("Unsuspecting Hearts").
עדיין כועסת על הדרך שבה טיפלו בקארי, סו מבקשת מטומי לקחת את קארי לנשף במקום אותה ("Do Me a Favor"), והוא מסכים באי רצון.
במקביל, כריס מבקשת מבילי לעזור לה לנקום בקארי.
טומי מפתיע את קארי בכך שהוא דופק על דלתה ומבקש ממנה ללכת לנשף.
אף על פי שבהתחלה היא מבולבלת, קארי בסופו של דבר מסכימה ללכת איתו.
כשהיא מספרת לאמה את החדשות ("Invited"), מרגרט אוסרת עליה ללכת, ומתעקשת שכל הבנים רק רוצים לנצל בנות, כולל אביה ("I Remember How Those Boys Could Dance"), והנשף יהיה אירוע של חטא.
קארי חושפת את הכוחות העל-טבעיים שלה, ואומרת לאמה שהיא נחושה להשתתף בנשף ושהיא לא תעצור אותה.
המערכה השנייה נפתחת בחוות חזירים בזמן שסערה משתוללת.
כריס, בילי וכמה מחבריו נמצאים שם במשימה לאסוף דם של חזיר כדי לנקום בקטרי בליל הנשף.
בילי מזהיר את כריס ומבקש ממנה לשקול את ההשלכות של מעשיה ("Out for Blood").
בחזרה בתיכון, ההכנות בעיצומן לקראת ערב הנשף.
סו מתמודדת עם בנות שנסערות מכך שקארי הולכת לנשף.
סו, לאחר שננטשה על ידי חבריה, נכנסת לנעליה של קארי.
היא מאמינה שהיא עושה את הדבר הנכון אבל מבינה שלעשות את הדבר הנכון זה לא תמיד קל ("It Hurts to be Strong").
בינתיים, קארי מתכוננת לנשף וחולמת על הדייט שלה.
בתצוגה חיובית של כוחותיה, היא גורמת לשמלה, לנעליים ולמברשת השיער שלה לרקוד באוויר ("I'm Not Alone").
מרגרט מנסה פעם נוספת לשכנע את קארי לא ללכת לנשף ("Carrie (Reprise)"), אבל קארי לא מקשיבה.
היא יוצאת לנשף עם טומי.
לבדה, מרגרט מקוננת על עברה ומתכננת להציל את קארי מהקללה בדרך היחידה שבה היא יכולה ("When There's No One").
טומי וקארי מגיעים לנשף ("Wotta Night") וכולם מופתעים עד כמה קארי יפה ומתחילים לקבל אותה לאט לאט.
מיס גרדנר נמצאת שם בתור מלווה ומדברת עם קארי על איך זה מרגיש להיות מאוהבת ("Unsuspecting Hearts (Reprise)").
קארי לחוצה לרקוד עם טומי, אבל לבסוף הוא משכנע אותה לצאת איתו לרחבת הריקודים ("Heaven").
כאשר ההצבעות למלך ולמלכת הנשף מוגשות, טומי, קארי, סו, כריס, בילי, מרגרט ומיס גרדנר מהרהרים באירועים המתרחשים ביחד ("Heaven (Reprise)").
בשיא הערב, טומי וקארי מוכרזים כמלך ומלכת הנשף, והם מוכתרים כשהתלמידים מוחאים כפיים ושרים את "אלמה מאטר".
לפתע, בילי וכריס מופיעים ושופכים דלי של דם חזיר על קארי.
כהרף עין, השמחה הופכת לאימה.
קארי, מושפלת וממורמרת, מבינה בזעם לוהט את מלוא כוחותיה.
היא חוסמת את היציאה מהאולם והורגת את כל הנוכחים מלבד סו ("The Destruction").
לאחר מכן, קארי יוצאת מאולם הנשף ופוגשת את אמה על מדרגות בית הספר.
מרגרט מפתה את קארי ושרה לה שיר ערש כדי שתרדם ("Carrie (Lullaby)").
בתצוגה אחרונה של שחיתותה ואהבתה המעוותת, מרגרט דוקרת את קארי באמונה שרק כך בתה תינצל מכעסו של אלוהים.
קארי הורגת את מרגרט בכוחותיה ומתחרטת על כך מיד כשאמה מתה.
סו, השורדת והעדה היחידה, הולכת לקארי ומנחמת אותה במותה.
כשהמחזמר מגיע לסיומו, קארי מושיטה את ידה אל הקהל לפני שהאורות דוהים לשחור.
עם תקציב של 8 מיליון דולר, "קארי: המחזמר" נחשב לאחד הכישלונות הבולטים והיקרים בתולדות ברודוויי.
המחזמר זכה בעיקר לביקורות שליליות וההפקה נסגרה לאחר 16 הצגות מוקדמות וחמש הופעות קבועות בברודוויי.
המוניטין של המחזמר, הסיפור שמאחורי ההפקה הקשה שלו וההרצה המוגבלת שלו גרמו לתגובה נלהבת מצד המעריצים, והמחזמר זכה לפולחן.
קארי היא מיני-סדרת דרמה-אימה על-טבעית אמריקאית שפותחה ונוצרה על ידי הקולנוען מייק פלנגן על בסיס רומן הביכורים באותו השם מאת סטיבן קינג.
קארי וייט היא מתבגרת שחיה בעיירה קטנה עם אמה הדתית-קנאית שממררת את חייה.
סיינה אגודונג – סו סנל
סמנתה סלויאן – מרגרט וייט
אליסון ת'ורנטון – כריס הרגנסן
מת'יו לילארד – המנהל גרייל
אמבר מידת'אנדר – ריטה דסז'ארדן
ארתור קונטי – בילי נולאן
ג'ואל אוולט – טומי רוס
באוקטובר 2024 דווח על פיתוחה של מיני-סדרה בת שמונה פרקים על בסיס רומן האימה "קארי", שנכתב על ידי סטיבן קינג, בידי הקולנוען מייק פלנגן עבור שירות הזרמת המדיה "פריים וידאו".
עוד נמסר כי נשכר חדר תסריטאים על מנת להתחיל את כתיבת התסריט ולעבד את עלילת הרומן לקהל מודרני.
באפריל 2025 נמסר כי השחקנית סאמר ה.
האוול נמצאת במשא ומתן על גילום דמותה של קארי וייט וכי לגילום דמותה של סו סנל לוהקה השחקנית סיינה אגודונג.
במאי 2025 נמסר כי מת'יו לילארד נמצא במשא ומתן על הצטרפות לצוות השחקנים בעוד שאושר כי האוול לוהקה לגילום דמותה של קארי.
צילומי המיני-סדרה החלו בוונקובר, קנדה, ב-16 ביוני 2025, ועתידים להסתיים ב-17 באוקטובר 2025.
קאריה (יוונית Καρία, טורקית Karya, לשונות חתיות Karkija) החלה את דרכה כממלכה חתית חדשה בדרום-מערב אסיה הקטנה, לאחר התמוטטות האימפריה החתית במאה ה-12 לפנה"ס, במקום בו שכנה לפנים חלק מממלכת ארזוה.
אל היסודות החתים נוספו שבטים דורים אשר התיישבו בקאריה בסוף האלף השני ובתחילת האלף הראשון לפנה"ס.
לפי מספר מקורות נקרא האזור בתחילה בשם "פיניקיה" בשל התיישבות פיניקית מוקדמת, ואת השם "קאריה" קיבל מהמלך האגדי "קַאר".
קאריה גבלה באיוניה ממערב, בלידיה מצפון ובליקיה ממזרח.
העיר החשובה ביותר בממלכה הייתה בירתה הליקרנסוס (בודרום בטורקיה).
הרודוטוס, בעצמו בן הליקרנסוס, מסר כי הקארים היו חרשי נשק מוכשרים ועמדו בקשרי מסחר ותרבות עם המצרים, ובמיוחד עם פרעה פסכמתיך הראשון שמלך בין 664 עד 610 לפנה"ס.
קשרים אלה היו הדוקים במידה כזו שבני קאריה התיישבו בדלתה של הנילוס ושלחו כוחות צבא לעזרת המצרים כשאלה נזקקו להם.
במאה ה-6 לפנה"ס הייתה קאריה לחלק מממלכת לידיה, ויחד עם כל חלקה המערבי של אסיה הקטנה נכבשה על ידי הפרסים בשנת 546 לפנה"ס, והייתה לחלק מהממלכה האחמנית.
בתקופה זו נבנה בהליקרנסוס המאוזוליאום, אחד משבעת פלאי תבל, שהוקם על ידי ארטמיסיה לזכר בעלה, המלך מאוזולוס, והעניק את שמו למושג.
בשנת 334 לפנה"ס נכבש האזור על ידי אלכסנדר הגדול והפך לחלק מהאימפריה ההלניסטית.
בהמשך הוא עבר לשליטת האימפריה הרומית.
תושבי קאריה דברו יוונית וקארית, לשון הודו-אירופית מקורבת ללשונות לידיה וליקיה.
הם האמינו באל-אב שהרודוטוס כינה "זאוס של הקארים", אף שבניגוד לזאוס, היה האל הקארי אל המלחמה.
דמות אלילית שמצאה את דרכה מפנתיאון האלים הקארי אל המיתולוגיה היוונית, הייתה הקטה (Hekátē), אלת פרשת הדרכים, שבקאריה נחשבה לאלה מרכזית, אך ביוון תפסה מעמד שולי ובדרך כלל שלילי.
בשטח נערכו חפירות ארכאולוגיות במספר אתרים.
באזור העיר העתיקה אפרודיסיאס נמצאו שרידים של מספר מקדשים ובנייני העיר שנהרסה ברעידת אדמה במאה ה-7 ולא שוקמה.
קארין איי היא אוניית מטען כללי פלסטינית, עליה השתלט חיל הים הישראלי ב־3 בינואר 2002 במסגרת מבצע "תיבת נוח".
ההשתלטות אירעה בים האדום, סמוך לשארם א-שייח' שבחופו המזרחי של חצי האי סיני.
ב-11 בדצמבר 2001 הגיעה לנמל קיש שבאיראן האונייה קארין A.
לישראל הגיע מידע מודיעיני לפיו הרשות הפלסטינית, בסיוע מספר חברות קש, רכשה את האונייה.
לאחר שהתקבל המידע, נכנסה האונייה למעקב של גורמי המודיעין הישראלים.
לגורמי המודיעין בישראל התברר כי ברכישת האונייה והפעלתה מעורבים הבכירים הפלסטינים שעסקו בניסיון הברחת מצבורי נשק גדולים מחופי לבנון על האוניה "סנטוריני" שנלכדה ב-7 במאי 2001 סמוך לחופי חיפה בדרכה לחופי רצועת עזה.
ישראל המשיכה לאסוף מידע אודות האונייה בשיתוף פעולה מודיעיני הדוק עם ארצות הברית וה-CIA.
לאחר שהאיראנים העמיסו את כלי הנשק הרבים על האונייה, היא יצאה בדרכה לחופי הרשות הפלסטינית.
מהאי קיש שבמפרץ הפרסי הפליגה האונייה לנמל חודיידה שבתימן, שם עגנה לצורכי תדלוק, ומשם המשיכה לכיוון תעלת סואץ ולעזה.
באגף המודיעין התברר שהיקף הברחת הנשק על הספינה הוא עצום ולכן התקבלה החלטה להיערך לפעולת סיכול באמצעות הקומנדו הימי.
בשעה שלחיל המודיעין היה מספיק מידע אודות הספינה, החליט הרמטכ"ל, שאול מופז, כי זהו הזמן המתאים לצאת למבצע סיכול הגעת הספינה לחופי עזה.
ב-3 בינואר 2002 לפנות בוקר, שייטה האונייה בין ערב הסעודית לסודאן כשעל תורנה מונף דגל ממלכת טונגה.
מסוקים של טייסת 124, בהובלת מפקד הטייסת אלכס דן, הגיעו אל מעל האונייה ומתוכם השתלשלו אל סיפון האונייה לוחמי שייטת 13, וכוח סילוק פצצות מיחידת יהל"ם, אותם הובילו מפקד השייטת, אל"ם רם רוטברג, ומפקד פלוגת הלוחמים, סא"ל דרור פרידמן.
הלוחמים השתלטו על הספינה ואנשי צוותה במהירות ותוך שימוש בקרב מגע מבלי להשתמש בנשקם.
משך ההשתלטות על הספינה היה כשבע דקות.
במקביל הגיעו למקום לוחמים נוספים מהיחידה באמצעות סירות גומי מהירות מסוג מורנה ששוגרו מאוניית חיל הים הישראלי.
מעל המקום ריחפו מסוקי קרב של חיל האוויר ומסוקי ינשוף שעליהם לוחמי שייטת 13, ומעליהם טסו מטוסי מודיעין, צילום ותדלוק, ומטוסי F-15 איגל שהבטיחו את העליונות האווירית.
במקום היה גם מטוס בואינג 707 ששימש כמפקדה מעופפת, ועל סיפונו היו הרמטכ"ל, רב-אלוף שאול מופז, מפקד חיל הים, אלוף ידידיה יערי, ומפקד חיל האוויר, אלוף דן חלוץ.
תכנון ההשתלטות הימית והפיקוד עליה בים היו בידי ראש מספן ים, תא"ל אלי מרום.
לוחמי הקומנדו הימי פשטו על כל חלקי הספינה שצוותה לא גילה התנגדות חמושה.
נתפסו עשרה נוסעים: שני קציני המשטרה הפלסטינית, שלושה אזרחים לבנוניים (ביניהם פעיל חזבאללה אחד) וחמישה אזרחים מצריים.
על תורן האונייה הונף דגל ישראל והיא הובלה למפרץ אילת, שם התגלה כי על האונייה הועמסו אמצעי לחימה במכלי אטימה המיוצרים באיראן שהכילו כ-50 טון נשק, שנועדו על פי החשד לשימושם של הפלסטינים ברצועת עזה.
איראן והרשות הפלסטינית הכחישו כל קשר לאונייה, אך בעקבות חקירת צוות הספינה, התברר כי הרשות הפלסטינית (שבראשה עמד יאסר ערפאת) מימנה את רכש הנשק.
הנשק עצמו נרכש על ידי גורם איראני והועמס על הספינה באחד מנמלי איראן.
בראיון שערך עודד גרנות עם קפטן הספינה עומר עכאווי, הודה עכאווי כי כלי הנשק הועמסו באיראן וכי הספינה הייתה בדרכה לחופי הרשות הפלסטינית.
ב-4 בינואר 2002 אירח ראש הממשלה, אריאל שרון, בחוות שקמים את הגנרל האמריקני אנתוני זיני.
בתום הפגישה בין השניים, בעקבות פתק שהועבר לו על ידי משה קפלינסקי, מזכירו הצבאי, אמר שרון לזיני: "תוכל למסור ליאסר ערפאת, כשתראה אותו היום, שלא ידאג לאוניית הנשק שלו, קארין A - אנחנו לכדנו אותה, היא בידינו".
ישראל ראתה חשיבות עליונה בהעברת המידע אודות מאמציו של ערפאת להשיג נשק מאיראן לצורכי טרור (כפי שבא לידי ביטוי באונייה זו), והעבירה לארצות הברית חומרים סודיים המוכיחים טענה זו, במסגרת ביקור מיוחד של הרמטכ"ל שאול מופז בארצות הברית.
לאחר פינוי מטען הנשק, ביקשו גורמים תיירותיים פרטיים לקבל את גוף האונייה ולהשקיעו בקרבת החוף לאתר צלילה.
גורמי איכות הסביבה התנגדו בטענה כי חוף אילת מלא בכאלה ואין מקום לכך.
בהוראת ראש הממשלה אריאל שרון הוטבע גוף האונייה בלב מפרץ אילת בעומק רב.
ראש התורן הוסר והוצב למזכרת ליד המוזיאון ההיסטורי של אילת.
על גורל האונייה הופצו ידיעות סותרות כדי למנוע מידע מהאויב או ביקורת מבית.
קארין אופיר (נולדה ב-23 באפריל 1972) היא שחקנית, מדבבת, קריינית וזמרת ישראלית.
בתו של השחקן, הפנטומימאי והבמאי שייקה אופיר, ונכדתו של הקומיקאי ישראל שומאכר.
אופיר נולדה וגדלה בתל אביב, והיא בתם של השחקנים שייקה אופיר ולידיה, שחקנית, בתו של השחקן והקומיקאי ישראל שומאכר.
כשהייתה בת 16 החלה ללמוד בבית הספר רימון, שם הכירה את אביב גפן, והשניים יצאו למשך תקופה.
כמה משיריו של גפן, בהם "שיר הסמרטוטים" ו"אל תדאג" נכתבו בתקופה שהם היו ביחד, ובהשראתה.
כמו כן הופיעה בקליפ איתו לשיר "בית נבנה".
אופיר סיימה בהצלחה את לימודי המשחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין בשנת 1995.
בשנת 1992 שיחקה בתפקיד משנה בסרט הקולנוע "חסד מופלא", סרטו של הבמאי עמוס גוטמן.
בשנת 1994 שיחקה בסרט "שירת הסירנה", סרטם של איתן פוקס ועירית לינור.
באותה שנה שיחקה את נועה אחותו של ויצמן בסדרה עניין של זמן.
בשנת 1996 שיחקה בסרט "ציפורים בניוטרל", סרטם של גלית אשכול ואייל שיראי.
ב-1997 שיחקה בסרטו של אסי דיין "מר באום".
בשנת 1998 הופיעה בתפקיד ראשי ב"תיאטרון באר שבע", במחזה "איך למדתי לנהוג", בבימויו של איצ'ו אביטל.
בשנים 1997–2001 שיחקה בתפקיד ראשי את דמותה של תותי טל בסדרת הטלוויזיה של איתן פוקס "פלורנטין", ששודרה בערוץ 2.
ב-2001 שיחקה בתוכנית המערכונים "קן הקוקיות".
בשנת 2002 שיחקה בסדרה הקומית "שאול", ששודרה ב-HOT3 ובסדרה "כאן ועכשיו" בערוץ 1.
בשנת 2008 גילמה את עורכת החדשות אנה נקדימון בסדרת הדרמה "חשופים".
בשנת 2009 שיחקה תפקיד אורח בסדרה "נשות הטייסים".
באותה השנה שיחקה ב"תיאטרון חיפה" במחזה "פיגמליון".
גילמה ארבעה תפקידים ב"תיאטרון הבימה", במחזה "אלינג" בבימויו של רמי הויברגר.
בשנת 2010 שיחקה תפקיד אורח בסרט "כלבת".
אופיר דיבבה סדרות טלוויזיה רבות ומקריינת בפרסומות.
אופיר הופיעה בסבב הופעות שירי משוררים, עורכת מופעי שירה ופרוזה, הופיעה בסדרת מופעים במדיטק, "תן למילים לעשות בך".
כמו כן יש לאופיר פינה קבועה בסדרה "הופ כתה א'" בערוץ הופ!.
אופיר הייתה בזוגיות עם אמן הזכוכית דן אלדר.
ביולי 2003 נולדה לשניים בת.
קארין אלהרר-הרטשטיין (נולדה ב-9 באוקטובר 1977, כ"ז בתשרי ה'תשל"ח) היא חברת הכנסת מטעם מפלגת יש עתיד וחברת הוועדה לבחירת שופטים.
עורכת דין במקצועה, שימשה מנהלת מערך הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת בר-אילן וכיושבת ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה.
היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד שרת האנרגיה.
אלהרר נולדה וגדלה בחולון למוטי וקולט אלהרר, ילידי מרוקו.
סיימה תואר ראשון במשפטים בפקולטה למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל, ותואר שני במשפטים עם התמחות בזכויות אדם בבית הספר למשפטים של אמריקן יוניברסיטי (Washington College of Law, American University), בוושינגטון די.
שבארצות הברית, במסגרת תוכנית המשפטנים של הקרן החדשה לישראל.
במהלך לימודי התואר השני התמחתה במסגרת ארגונים אמריקאיים העוסקים בזכויות אנשים עם מוגבלות: AAPD – ארגון הגג של אנשים עם מוגבלות; ו-MDRI, העוסק בזכויות ובשילוב בקהילה של אנשים עם מוגבלות נפשית בארצות מתפתחות.
לאחר סיום לימודיה, בשנת 2005, שבה לישראל, והחלה לעבוד בקליניקה המשפטית לזכויות אנשים עם מוגבלות בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן.
ב-2008 מונתה לתפקיד מנהלת מערך הקליניקות המשפטיות של הפקולטה.
בתקופת ניהולה הוקמו במסגרת המערך, קליניקה למשפט עברי וקליניקה לזכויות קשישים וניצולי השואה, והמערך גדל לשמונה קליניקות משפטיות.
אלהרר פעילה בתחום החקיקה לקידום זכויות אנשים עם מוגבלויות.
היא הגישה מספר עתירות עקרוניות בתחום זה, שתרמו לשינויים בנושא העסקת סייעות אישיות והסעות במסגרות החינוך המיוחד ובפעילות מול המוסד לביטוח לאומי באשר לתשלום גמלת ילד נכה לילדים עם לקות בתחום הקשת האוטיסטית.
הייתה ממייסדי התנועה למלחמה בעוני בישראל, בה פעלה בתחום הסיוע המשפטי למעוטי יכולת כלכלית.
נמנית עם מקימי התוכנית שכר מצווה, המאפשרת סיוע משפטי חינם לנזקקים.
ניהלה את התוכנית "הלכה למעשה" בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, שנועדה להגביר את מעורבותם של סטודנטים בקורסים במשפט ציבורי במסגרת הקהילה.
חברה בוועדה המייעצת לנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ובוועדת הסיוע המשפטי של לשכת עורכי הדין בישראל; חברה בוועד המנהל של ארגון קשר, המסייע למשפחות של ילדים ובוגרים עם מוגבלות; חברת המועצה הציבורית של ארגון כל-זכות; חברת המועצה הציבורית של ארגון מידות לבדיקת היעילות של עמותות בישראל.
באוקטובר 2012 הצטרפה אלהרר למפלגת יש עתיד והוצבה במקום העשירי ברשימת מועמדי המפלגה בבחירות לכנסת ה-19. היא נבחרה לכנסת לאחר שמפלגתה זכתה ב-19 מנדטים, ושימשה כחברה בוועדת הכספים, בוועדת הכלכלה, בוועדת החוקה, חוק ומשפט ובוועדת האתיקה.
שימשה כראשת קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל-מונקו וכיושבת-ראש השדולה למען שילוב ילדים עם מוגבלויות במערכת החינוך.
ביוני 2014 החלה לכהן כיושבת ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק השידור הציבורי.
הוועדה הכינה לקריאה שנייה ושלישית את חוק השידור הציבורי החדש, שקבע כי ב-2015 תיסגר רשות השידור ותחתיה יקום תאגיד שידור ציבורי חדש.
פעילות הוועדה עוררה מחאה מצד ועדי העובדים ברשות השידור ומצדם של חברי כנסת מהאופוזיציה.
עובדי הרשות אף הפגינו מול ביתה של אלהרר.
ביולי 2014 סיימה הוועדה את הדיונים בהצעת החוק.
שבועיים לאחר מכן אושר החוק במליאת הכנסת.
ביום תחילת החוק פוטרה ההנהלה הבכירה ברשות השידור וסמכויות הניהול עברו לידיו של הכונס הרשמי במשרד המשפטים עד ליום הקמתו של תאגיד השידור החדש, במסגרת הרפורמה ברשות השידור.
לקראת הבחירות לכנסת ה-20 הוצבה במקום השמיני ברשימת יש עתיד לכנסת, ונבחרה לכהונה שנייה לאחר שמפלגתה זכתה ב-11 מנדטים.
עם הרכבת הקואליציה, והישארותה של מפלגתה באופוזיציה, מונתה לכהן כראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה בכנסת עד ל-24 באוקטובר 2017, אז החליפה אותה בתפקיד שלי יחימוביץ'.
בישיבתה של הוועדה לביקורת המדינה, באולם הסנאט של אוניברסיטת חיפה, בנושא זיהומי האוויר בחיפה, ח"כ אלהרר הזהירה בדברה על הזיהומים בחיפה: "מדובר בפצצת זמן מתקתקת".
לדבריה, "כולם מודעים - וכמעט לא עושים דבר.
זו סכנה יומיומית לאזרחי הצפון, ואסור למדינה להפקיר את תושבי מפרץ חיפה, מבחינה ביטחונית ובריאותית.
לא ניתן לעוד ועוד דו"חות לחלוף בלי לעשות דבר".
בשנת 2016, זכתה באות "אבירת איכות השלטון" מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל.
בשנת 2017, זכתה באות "הפרלמנטר המצטיין" של המכון הישראלי לדמוקרטיה.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת בשנת 2019, לאחר השתלבותה של מפלגת יש עתיד ברשימת כחול לבן, הוצבה במקום ה-16, ונבחרה לכהונה שלישית בכנסת כשהרשימה קיבלה 35 מנדטים.
אלהרר הוצבה באותו המיקום גם בבחירות לכנסת ה-22 וה-23 ונכנסה לכנסת.
הכנסת ה-24 – שרת האנרגיה
ב-5 במאי 2021, מונתה אלהרר ליו"ר הוועדה המסדרת בכנסת ה-24.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הוצבה במקום הרביעי ברשימת "יש עתיד" ונכנסה לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ל-17 מנדטים.
עם הקמת ממשלת ישראל ה-36 מונתה לשרת האנרגיה ונכנסה לתפקידה ביוני 2021. אלהרר היא האישה הראשונה העומדת בתפקיד זה והשרה הראשונה בישראל המתניידת בכיסא גלגלים.
ב-9 באוגוסט 2021 שוחחה עם שר הנפט המצרי וסיכמה עימו על שיתוף פעולה לייצוא מחדש של גז נוזלי, החלטה עליה מחו ארגוני הסביבה שדרשו תחתיו מעבר לאנרגיות מתחדשות לאור סכנות משבר האקלים.
ב-31 באוגוסט, הכריזה אלהרר על הפסקת מתן רישיונות לחיפוש נפט יבשתי בישראל, אך בפועל לא עצרה חיפושי נפט וגז חדשים בערבה, בטענה שלא תעשה זאת לרישיונות שכבר התקבלו.
על צעד זה ספגה ביקורת מארגוני הסביבה.
היא קידמה את הצטרפות ישראל ליוזמה אמריקאית-אירופית להפחתה של פליטות המתאן.
באוקטובר 2021, חתמה על הסכם להגדלת אספקת העברת המים לירדן.
בנובמבר 2021, בוועידת האקלים בגלאזגו, לא יכלה להיכנס לאולם הנאומים בגלל בעיית נגישות.
ראש ממשלת בריטניה בוריס ג'ונסון, התנצל בפניה בפגישה רשמית, איתה ועם ראש ממשלת ישראל, נפתלי בנט.
ב-15 בדצמבר 2021, הודיעה על החלטתה להפסיק את מתן הרישיונות לחיפושי גז טבעי בתחומי ישראל לשנת 2022.
ב-14 ביוני 2023, נבחרה לנציגה מטעם הכנסת בוועדה לבחירת שופטים ברוב דחוק של 58 בעד ו-56 נגד.
בין החוקים שנחקקו ביוזמת אלהרר לאורך שנות כהונתה כחברת כנסת,
תיקון לחוק שירותי רווחה, (מענק הסתגלות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות) נכנס לתוקף בדצמבר 2013 הקובע כי קבלת המענק לא תאוחר מ-60 יום מהגשת הבקשה.
תיקון לחוק לתיקון פקודת פשיטת הרגל (מס' 8) אושר ונכנס לתוקף במרץ 2014, הקובע כי החייב ימסור למי שמגיעים לו מזונות הודעה על מתן צו הכינוס ועל זכותו להגיש בקשה לבית המשפט, אם לא ימסור הודעה כאמור, ימסור הכונס הרשמי את ההודעה.
תיקון לחוק למניעת הטרדה מינית (מס' 13), אושר ונכנס לתוקף באוגוסט 2014 (יחד עם עדי קול).
חוק אומנה לילדים, אושר ונכנס לתוקף במרץ 2013, הקובע את זכויותיהם של ילדים שהושמו באומנה ועקרונות למימוש זכויותיהם, ובראשם שמירת טובת הילד.
כמו כן, את הדרכים להבטחת זכויות אלה, בין היתר, באמצעות קביעת הצורך בקבלת רישיון אומנה והתנאים לקבלתו, ומנגנונים לפיקוח על משפחות האומנה ועל הגופים המפעילים, שמפעילים את מערך האומנה.
תיקון לחוק חניה לנכים (מס' 6), אושר ונכנס לתוקף במרץ 2017 (יחד עם מיקי רוזנטל).
הקובע כי רשות תימרור מקומית תקצה מקומות חניה לכלי רכב הנושאים תג נכה בשטח פריקה וטעינה, במועדים שאינם מיועדים לפריקה וטעינה, ובלבד שלא מדובר בנתיב נסיעה.
מספר מקומות החניה שיוקצו כאמור יהיה מספר המקומות שניתן לכלול במחצית משטח הפריקה והטעינה ובלבד שמדובר במקום חניה אחד לפחות.
במועדים שמיועדים לפריקה וטעינה החניה תהיה אסורה.
תיקון לחוק זכויות החולה (מס' 9) אושר ונכנס לתוקף באפריל 2016 (יחד עם עליזה לביא ויואל רזבוזוב).
תיקון לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (מס' 15) אושר ונכנס לתוקף באוגוסט 2018. הקובע את שיעור הייצוג המינימלי של אנשים עם מוגבלות לגבי גופים ציבוריים כגון משרדי הממשלה ויחידות הסמך, הכנסת, צבא הגנה לישראל, משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר, רשויות מקומיות ותאגידים וגופים ציבוריים אחרים.
בגוף ציבורי שמעסיק 100 עובדים לפחות, 5% מקרב עובדיו יהיו אנשים עם מוגבלות משמעותית.
תיקון לחוק עבודת נשים (מס' 62) אושר ונכנס לתוקף בדצמבר 2020 (יחד עם תמר זנדברג), הקובע כי מי שהעסיק עובדת ששהתה במקלט לנשים מוכות 150 ימים לאחר תום ימי היעדרותה יהיה זכאי בתום תקופת העסקתה למענק חד־פעמי בסכום של 5,000 שקלים חדשים.
תיקון לחוק המכינות הקדם-צבאיות אושר ונכנס לתוקף ביולי 2017 (יחד עם עמר בר-לב), הקובע כי הגדרת "מכינה קדם צבאית" מוגדרת כך שבין תלמידי המכינות נכללים גם צעירים עם מוגבלות המיועדים להתנדבות לשירות ביטחון ופטורים משירות סדיר מסיבות רפואיות.
עוד קובע החוק כי המיועדים להתנדבות כאמור מוגדרים כחניכי המכינות הקדם צבאיות לכל דבר ועניין, וכך הם נמנים עתה במספר החניכים הקובע לעניין השתתפות אוצר המדינה בתקצוב המכינות.
תיקון לחוק לימוד עזרה ראשונה בבתי ספר אושר ונכנס לתוקף במרץ 2018, הקובע כי כל מחזיק שבהחזקתו בית ספר שלומדים בו מעל 500 תלמידים, יציב מכשיר החייאה אחד לפחות במקום מרכזי ונגיש בבית הספר, וידאג לכך שבבית הספר תהיה ערכת עזרה ראשונה אחת לפחות.
עוד נקבע בחוק כי מחזיק שלא הציב בבית ספר מכשיר החייאה או שלא דאג לתקינותו בהתאם להוראות החוק, דינו קנס.
ההסדר יחול לגבי עבריין שביום פרסומו של חוק זה טרם שוחרר ממאסר, מהחזקה במעון או מאשפוז שציווה עליהם בית המשפט.
תיקון לחוק אומנה לילדים אושר ונכנס לתוקף באוגוסט 2016, הקובע כי ההגנה על התשלומים המשולמים לאומן כהחזר הוצאות מפני עיקול, העברה או שעבוד תחול על התשלומים גם אם הופקדו כבר בחשבון הבנק של האומן, למשך 30 ימים.
שנית, ההגנה תחול גם אם התשלומים כבר הופקדו כבר בחשבון הבנק של האומן, למשך 30 ימים.
ההגנה תחול גם מפני עיקול בשל חוב מזונות.
בנוסף, התיקון קובע שילד במשפחת אומנה יובא בחשבון בהרכב אותה משפחה לעניין קביעת הסכום משכר העבודה המוגן מפני עיקול.
אלהרר מתמודדת עם מחלת ניוון שרירים, ומתניידת באמצעות כיסא גלגלים.
אלהרר דוברת עברית, אנגלית וצרפתית.
קאריי (ברומנית: Carei או Careii Mari; בהונגרית: Nagykároly נאג' קארוי; בגרמנית: Grosskarol או Großkarl; ביידיש: קראָלי, קרולע או קרולי) היא עיר במחוז סאטו מארה, בחבל פרטיום, בימינו טרנסילבניה (במובן הרחב), כיום בצפון-מערב רומניה סמוך לגבול עם הונגריה.
נמצאת במרחק כ-100 קילומטר צפונית מן העיר אוראדיה ו-34 קילומטר מערבית - דרום-מערבית מסאטו מארה.
בתחום השיפוט של קאריי נמצא גם הכפר ינקולשט (בהונגרית - סנטיאנושמאיור).
ככל הנראה שם העיר קשור לשם של אדם.
שם זה, המופיע בתעודה משנת 1262 כ-"קארוּל" מקורו במילה טורקית קדומה המציינת סוג של נץ - בהונגרית של ימינו -קרוואי (karul-karvaly).
הנץ מופיע על סמלה ההרלדי של משפחת קארוי.
שם היישוב התגלגל מ"קארוּל" (1320) דרך "קארוֹל" (1385) ל"נאג'-קארוי (Nagy-Károly) בשנת 1428. לפי שערה זו מקור שם משפחת האצילים קארוי הוא שם היישוב.
לפי השערה אחרת שם ביישוב נגזר משם משפחת קארוי (קארל או קרולוס, כלומר "מלך" בגרסה הונגרית)
בשנת 1264 משפחת האצולה קארוי, ענף של קלאן קפלון, קבעה בקאריי את מגוריה.
המרכז הישן של היישוב השתרע בין טירת קארוי ובין הכנסייה הרומית-קתולית של היום.
המסמך ההיסטורי הראשון שמזכיר את שם העיר הוא מ-20 במרץ 1320 ובו מצוין היישוב בשם וילה קארול (Villa Karul).
בשנת 1346 נתן לאיוש הראשון, מלך הונגריה היתר לקיום יריד שבועי בכל שבת.
בשנת 1387 החליט המלך ז'יגמונד לבית לוקסמבורג, להפוך את היישוב למרכז מחוז, למנות לה מנהיג - "אישפאן", והרשה לנהל בה גם בית משפט לעבירות חמורות שדינם מוות.
בשנת 1398 כלל היישוב בסך הכל שלוש סימטאות עם בתים כפריים עשויים טיט ומכוסים קנה, ומסביב לה השתרעה אחוזת משפחת האצילים קארוי.
בתחילת המאה ה-15 תחת הנהגתו של שימון קארוי התחיל היישוב להתפתח.
בשנת 1418 הורה המלך שצמיתים שנקלטו בעיירה לא יוחזרו לבעליהם.
ב-1482 החל לאיוש קארוי, ברשות המלך מתיאש הוניאדי, לבנות לעצמו בית מאבן.
בעשורים הבאים, מול האיום העות'מאני, הפך הבית למצודה מבוצרת, עם חפיר, ארבעה מעוזים בפינות וגומחות ירי לתותחים.
אחרי קרב מוהאץ' שבו השתתפו גם לוחמי הרוזנים ("בנדריום") של העיר, הפכה העיר לחלק מהממלכה ההונגרית המזרחית המזוהה עם נסיכות טרנסילבניה, מדינה בת חסות של האימפריה העות'מאנית.
הסכסוך שפרץ בין פרדנינד הראשון לבית הבסבורג למלך יאנוש זאפויה
בהתחלה צידדה משפחת קארוי במחנה של זאופיה וב-1558 הפקיע פרדיננד את נכסיהם.
עם זאת הייתה העיר למוקד של הדת הפרוטסטנטית, החל מ-1567 - קלוויניסטית.
מאוחר יותר החזיר המלך פרדיננד את זכויות משפחת קארוי על כנם.
בעיר התקיימו ועידות דתיות - סינוד - ב-1590 שמשתתפיו מחו נגד אימוץ לוח השנה הגרגוריאני בהונגריה, אחר ב-1591 ו-1584. בקאריי נולד גאשפאר קארוי, האיש שב-1586 תרגם לראשונה את כתבי הקודש של הנצרות, כולל הצנ"ל לשפה ההונגרית.
ב-1592 הרחיב הברון מיהאי קארוי את ביצורי העיר שנבנו בעיקר מעפר.
אחרי פשיטת תגמול עות'מאנית, הסכימה העיר לשלם מס קבוע לטורקים.
בזכות עמדתה האסטרטגית, הייתה קאריי חלק מסדרת ביצורים שנבנו נגד העות'מאנים והייתה מסוגלת בהמשך להדוף את מתקפות המוסלמים.
הביצורים הורחבו עוד בין 1661 ל-1666 והוצב בה חיל מצב גרמני מצויד בארטילריה.
יחד עם זאת העיר סבלה ממתקפות חוזרות ונשנות, מדליקות שגרמו לה נזק רב.
העיר הוצתה שוב פעם בימי המרד של פרנץ ראקוצי, אוכלוסייתה הצטמצמה נעשתה עניה.
התיישבותם של הגרמנים ושל מהגרים אחרים
חלה התאוששות בעקבות הסכם סטמאר וכשבני קארוי הועלות לתואר רוזנים.
כעבור זמן קצר התחיל הרוזן שאנדור קארוי לעודד הגירה לאזור של גרמנים הקרויים "שוואבים".
הראשונים ביניהם שתנחלו פה היו 124 משפחות מויטמברג.
בהמשך הגיעו לאזור גם סלובקים, יהודים ורוסינים.
מאמצי ההתיישבות הגרמנית התחזקו בימי פרנץ קארוי.
ב-1762 התיישבו בקאריי עוד 132 משפחות שוואביות.
לבסוף 466 משפחות שוואביות הקימו שני רבעים בעיר.
המהגרים תרמו לשגשוג העיר והאזור.
בשלהי המאה ה-18 העיירה כללה כמה שכונות: רובע בעלי המלאכה, רובע השוואבים, רובע ההיידוקים, רובע הרחוב הגדול, רובע העיר החדשה, רובע היהודים, ורובע הצוענים.
בראשות כל רובע עמדו שופט, נוטריון ופקיד, למעט מנהיג רובע הצוענים שנקרא ווייבוד (בהונגרית:ויידה).
בעיירה גרו גם כמה משפחות של אצילים קטנים - צ'יסאר, פקטה, יאסטראבסקי, איריני, לובי, מדץ, ספלונצאי ושוהאני.
רוב התושבים היו צמיתים או איכרים ממעמדים שונים, אך חיו בה גם סוחרים ובעלי מלאכה.
בשנת 1784 פעלו בקאריי 370 בעלי מלאכה שעסקו ב-54 מלאכות והיו מאוגדים בגילדות.
עיר מושב של מחוז סטמר
ב-1780 הפכה נאג'קארוי או קאריי לעיר המושב של מחוז סטמר.
ב-1828 מספר התושבים הגיע ל-11,000. העיר ניזוקה ברעידת אדמה ב-1834 אולם ההרס הגדול של העיר התרחש ב-1835 בעקבות דליקה ענקית שהחריבה 350 בתים.
דליקה גדולה חזרה גם ב-6 במאי 1887. מועצת העיר תכננה אחר כך את שיקום העיר והטביעה את חותמה על בניית הבתים וארגון הרחובות.
ב-1845 בעזרת הרוזן ג'רג' קארוי נבנה בית החולים של העיר.
אף על פי שבין 1920-1760 היתתה קאריי בירת המחוז סטמר, התפתחות התעשייה הייתה מוגבלת והכלכלה נותר חקלאית בבסיסה למעשה עד סביבות שנת 1960.
ב-1871 מסילת ברזל חיברה את קאריי עם סאטו מארה ועם דברצן.
המסילה הורחבה ב-1887 עם פתיחת קו הרכבות טשנאד - סרמשאג-זאלאו וב-1905 הקו אל מאטסלקה.
במהלך המאה ה-19 המתיישבים הגרמנים וכן קבוצות אתניות נוספות כמו סלובקים ויהודים עברו תהליך של הונגריזציה אולם שמרו את השתייכותם הדתית שהבדילה אותם מהרוב הרפורמי ההונגרי.
אחרי 1887 חלה תנופה לתעשייה הקלה ולתעשיית המזון.
נפתח גם בית חרושת לנייר.
בשנים 1896-1893 שיפץ הרוזן אישטוואן קארוי את טירת המשפחה, לפי תוכנית האדריכל ארתור מייניך והיא קיבלה את צורתה הנוכחית.
ב-1904 הונהגה רשת חשמל ועד 1914 נפתחו בתי ספר נוספים.
ב-1910 בנו תחנת רכבת הקיימת גם כיום.
אחרי התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה והכרזת האיחוד של טרנסילבניה עם ממלכת רומניה, ב-19 באפריל 1919 בימי המלחמה בין רומניה ל נכנסו הכוחות הרומנים לעיר.
לפי חוזה טריאנון ביוני 1920 הפכו העיר והסביבה רשמית לחלק מרומניה.
ב-1926 העיר סופחה למחוז סלאז'.
בין מלחמות העולם התעשייה העיקרית כללה טחנות קמח, המפעל לשמן "ארדיאלול", תחנה לאיסוף ולהתססת הטבק וכמה בתי מלאכה.
באוגוסט 1940 בלחץ גרמניה הנאצית ואיטליה הפשיסטית שכפו כבוררים על רומניה את תכתיב וינה השני הונגריה השתלטה בחזרה על צפון טרנסילבניה, כולל קאריי.
בשלהי מלחמת העולם השנייה העיר נכבשה על ידי הכוחות המשולבים של ברית המועצות ושל רומניה בקרב קאריי שהתנהל ב-25 באוקטובר 1944. התאריך הזה נחגג ברומניה החל מ-1959 כ"חג הצבא הרומני".
לזכר קרב קאריי הוקמה במרכז העיר אנדרטת החייל הרומני, יצירה של הפסל גזה וידה.
אחרי 1950 סופחה קאריי לאזור באיה מארה.
אחרי 1968 בימי שלטון צ'אושסקו נערכה חלוקה טריטוריאלית חדשה והעיר הפכה לחלק מהמחוז סאטו מארה
בימי השלטון הקומוניסטי עברה קאריי תהליך של תיעוש.
לפי מפקד האוכלוסין מ-2021 מספר התושבים של העיר היה18,957, מה שסימן ירידה משמעותית לעומת המפקד הקודם מ-2011 כשנספרו 20,775.
התפתחות האוכלוסייה במהלך המאות -20–21:
לפי נתוני המפקד ההונגרי מ-1911 חיו בקאריי:
נספרו 24 אוקראינים, 4 יהודים, 2 סלובקים
נספרו גם 79 פנטיקסוטלים, 62 בפטיסטים, 57 אדוונטיסטים, 39 אוונגליים לותרנים סינודו-פרסביטריאנים, 21 ללא דת, 12 אוניטריאנים, 6 לותרנים לפי אמונת אוגסובורג
5 אורתודוקסים בסגנון ישן, 5 יהודים, 3 מוסלמים, 3 נוצרים לפי אוונגליון,3 לותרנים, 1 אתאיסט, 21 לא הצהירו.
ב-1741 חיו בעיר 49 משפחות רומניות, בזכות מאמציו של הרוזן קארוי להגדיל את אוכלוסיית היישוב, לצד מתיישבים גרמנים, סלובקים, רוסינים ויהודים.
מספר הרומנים עלה אחרי איחוד טרנסילבניה עם ממלכת רומניה.
ב-1944-1940 הייתה רדיפה נגדם בימי הכיבוש מחדש של האזור בערבות תכתיב וינה.
ב-25 באוקטובר 1944 בעקבות קרב קאריי הצבא הרומני והצבא הסובייטי נכנסו לעיר ושמו קץ לשלטון ההונגרי.
בהמשך בייחוד בזמן שלטונו של צ'אושסקו התחזק היסוד הרומני בעיר .ב-2002 מתוך 23,182 תושבים 9634 היו רומנים (41.56%)
ההונגרים שלטו באזור כאלף שנה.
עם הדמויות החשובות של התרבות ההונגרית במקום נמנו מיהאי רוואי שפרסם כאן ב-1778 קובץ שירה בהונגרית.
הרוזן שאנדור קארוי הקים ב-1725 גימנסיה פיאריסטית .
ילידת העיר, מרגיט קפקה (1918-1880) הייתה סופרת הונגרייה ידועה.
ב-1712 הובא לקאריי גל ראשון של מהגרים גרמנים רובם מדרום ויטמברג, כמה משפחות מבאדן ומבוואריה.
יוזם ההגירה היה הרוזן שאנדור קארוי שביקש ליישב אותם בקאריי ובסביבה.
הם היו אמורים לחזק גם את הנוכחות הקתולית אחרי שהונגרים רבים באזור הפכו לקלוויניסטים.
המתיישבים נודעו לימים כ"שוואבים של סטמר" .
הראשונים הגיעו ב-41 ביולי 1712. בהתחלה תנאי המחיה היו קשים, היו מקרים של מוות בדרך, במיוחד של ילדים.
הם התפזרו אחרי חמשב שנים.
אחרי 1743 פרנץ קארוי הביא מתיישבים שוואבים חדשים וחילק להם 30-40 אקרים למשפחה והעניק להם פטורים ממסים.
ב-1744 חיו בעיר רק שבעה בעלי מלאכה שוואבים.
בין 1747-1745 התיישבו בה 31 איכרים מווירטמברג ועוד 31 מיישובים בסביבה.
בין 1752-1748 הגיעו עוד 91 איכרים מגרמנים ו-38 מהיישובים באזור.
עד 1774 באו עוד 17 צמיתים ו-49 אריסים מגרמניה ועוד 31 צמיתים ו-19 אריסים מיישובים בסביבה.
במהלך השנים בעיקר במאה ה-19 חלק גדול מהאוכלוסייה השוואבית התבססה והתבוללה בשפה והתרבות ההונגרית השלטת.
עם סיפוח האזור ב-1918 לרומניה השלטונות הרומנים עודדו את השימוש בשפה הגרמנית במקום ההונגרית, כולל בפולחן בכנסיות הרומיות-קתוליות.
בראש הארגון של השוואבים המקומיים עמד באותה תקופה ד"ר וינטרהופן.
החל משנות ה-1930 חלק מהגרמנים המקומיים הצטרפו לארגוני הפולקסגרופן הפרו-נאציות.
בימי מלחמת העולם השנייה רבים התגייסו לוורמכט ולוואפן אס אס אותם העדיפו על הצבא הרומני.
החל מ-1945 אחרי כיבוש האזור על ידי הצבא הסובייטי והרומני, גורשו אלפי שוואבים לעבודות פרך בברית המועצות.
בקאריי הייתה קהילה יהודית חשובה.
היהודים קראו לעיר "קרולי", "קרולע" או "קראלי".
אחרי 1720 היגרו לעיר יהודים מגליציה.
בימי מנהלו של הרוזן שאנדור קארוי היה להם מנהיג שלהם.
ב-1741 50 חלקות אדמה נתרמו על ידי הרוזן קארוי לשם הקמת רובע יהודי "ז'ידוקז" Zsidóköz.
רב הקהילה הראשון, היה הרב מאיר יהודה לייב איסטרייך שכיהן משנת תק"י עד פטירתו בשנת תקל"ה.
אחריו כיהן בנו רבי משה אריה, עד לפטירתו בשנת תק"פ.
אחר פטירתו רצו למנות את בנו הרב יהונתן בנימין עסטרייכער, אך ראש הקהל התנגד, ובהשפעתו מונה הרב יצחק פרנקל (חתן הרב יואב רוזנבוים) לרב העיר.
עוד כיהנו ברבנות העיר הרב שאול בראך, הרב יואל טייטלבוים והרב אברהם אביש הורוביץ.
בעקבות השואה חזר לקאריי מספר קטן של יהודים.
ב-2023 נספרו בקאריי 5 יהודים.
ב-1720 הזמין הרוזן קארוי סלובקים לותרנים להתיישב בעיר.
בסביבות 1720 היגרו לקאריי גם רוסינים יוונים-קתולים, להזמנת הרוזן קארוי.
קארי צ'פמן קאט הייתה מנהיגה בתנועה הסופרג'יסטית האמריקאית.
בשנת 1919 הובילה קאט את הקמפיין שנועד להפעיל לחץ על הקונגרס האמריקני להעביר ולאשרר את התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית.
תיקון שמטרתו הייתה הענקת זכות בחירה לנשים בארצות הברית.
המאבק הוכתר בהצלחה, והתיקון אושרר ב-18 באוגוסט 1920.
קאט כיהנה כנשיאת האיגוד הלאומי אמריקאי לזכויות נשים, והייתה המייסדת של ליגת הנשים הבוחרות וברית הנשים הבין-לאומית.
קאט נולדה בשם קארי קלינטון ליין (Carrie Clinton Lane) בריפון, ויסקונסין, בתם של מריה לואיזה (קלינטון) ולוציוס ליין.
השנייה מבין שלושת ילדי המשפחה.
בעקבות מלחמת האזרחים עברה המשפחה לצ'ארלס סיטי, איווה כשהייתה בת שבע ושם החלה ללמוד.
בילדותה התעניינה במדע ורצתה להיות רופאה.
לאחר סיום לימודיה בתיכון, נרשמה למכללה החקלאית של מדינת איווה (כיום אוניברסיטת המדינה של איווה) באמס, איווה.
אביה של קאט התנגד בתחילה שתלך ללמוד במכללה, אך לבסוף השתכנע ונשא בחלק מהעלויות.
כדי לכלכל את עצמה היא עבדה מספר תפקידים: שוטפת כלים, ספרנית בבית ספר ומורה בבתי ספר כפריים.
כיתתה של קאט כללה 27 תלמידים, ומתוכם שש נשים.
היא הצטרפה למועדון ספרותי סטודנטיאלי (Crescent Literary Society), שמטרתו לקדם מיומנויות למידה של סטודנטים וביטחון עצמי.
קאט יצאה נגד החלטה שרק גברים הורשו לדבר בישיבות, ודיברה במהלך דיונים.
בעקבות זאת, החל דיון בנושא השתתפות נשים בקבוצה, שבסופו של דבר הוביל לכך שנשים קיבלו את הזכות לדבר בישיבות.
בנובמבר 1880, קאט סיימה תואר ראשון במדעים והיית האישה היחידה במחזור שסיימה את הלימודים.
עם סיום הלימודים היא עבדה גם כמורה וב-1885 מונתה למפקחת בתי הספר בעיר מייסון, איווה והייתה המפקחת הראשונה של המחוז.
בפברואר 1885 נישאה קאט לליאו צ'פמן, עורך עיתון, ועברה עמו לקליפורניה.
צ'מפן נפטר מטיפוס כשנה וחצי לאחר שנישאו.
היא נשארה זמן מה בסן פרנסיסקו, שם עבדה ככתבת לענייני נשים הראשונה בעיר, אך בחרה לחזור לאיווה בשנת 1887. שלוש שנים לאחר מכן, התחתנה עם ג'ורג' קאט, מהנדס עשיר ועמית מאוניברסיטת איווה.
הוא עודד את מעורבותה במאבק לזכות הבחירות לנשים.
פעילותה בתנועה לזכות הבחירה לנשים
ההתאחדות הלאומית האמריקנית למען זכות הבחירה לנשים
ב-1887 חזרה קאט לצ'ארלס סיטי, שם גדלה ולקחה חלק בפעילות האגודה למען זכות הבחירה לנשים באיוה.
בין השנים 1890 ל-1892 היא שימשה כמזכירת האגודה, כתבה מאמרים והרצתה לקידום זכות הבחירה לנשים.
בנוסף לעבודתה באגודה המקומית, קאט החלה לעבוד עם בהתאחדות הלאומית האמריקנית למען זכות הבחירה לנשים (NAWSA) ונאמה בוועידה בוושינגטון ב-1890. כתביה ונאומיה ביססו את מעמדה כמנהיגה סופרג'יסטית.
אנתוני ביקשה מקאט להתחיל לפעול בנושא קידום זכות הבחירה לנשים.
קאט ירשה את מקומה של אנתוני כנשיאת התאחדות הלאומית האמריקנית למען זכות הבחירה לנשים.
היא כהנה כנשיאה בין השנים 1900 ל-1904 ובשנית בין השנים 1910 ל-1915. היא פרשה אחרי תקופת כהונתה הראשונה על מנת לטפל בבעלה החולה.
קאט עברה לניו יורק והחלה להיות פעילה ברמה המקומית.
בשנת 1907 היא הקימה את המועצה הסופרג'יסטית הבינעירונית שחיברה את מרבית הקבוצות שפעלו למען זכות בחירה לנשים בעיר תחת ארגון גג אחד.
ארגון זה שימש כמודל למפלגה הסופרג'יסטית של העיר ניו יורק שקאט ייסדה ולפעולות נוספות שעשתה בהמשך.
מטרת תוכנית הזכייה הייתה, לזכות בתמיכה הן ברמה הפדרלית והן במדינות.
במדינות בהן הייתה התנגדות לרעיון, להתפשר על זכויות הצבעה חלקיות לנשים.
קאט חילקה את המדינות לארבע קבוצות והתאימה להן תוכנית פעולה שונה:
נשים במדינות בהן זכות בחירה בבחירות הנשיאותיות יפעלו להעברת תיקון זכות בחירה ברמה הפדרליות.
נשים שהאמינו שיוכלו להוביל לתיקון חוקת המדינה שלהן ילחצו על משאל עם.
רוב המדינות יפעלו למען הבחירות לנשיאות.
מדינות דרום יפעלו למען הצבעה ראשונית.
תוכנית הזכייה שמה לעצה למטרה לקדם את זכות ההצבעה ב-36 מדינות על ידי איגודים סופרג'סטים מקומיים ברחבי ארצות הברית.
שלושים ושש היה מספר המדינות הדרושות לאישור תיקון פדרלי.
התוכנית נחשבה למוצלחת ו-NAWSA זכה לתמיכה בשני בתי הקונגרס.
במאמציה לקידום זכות ההצבעה לנשים במדינות השונות, קאט הביעה דעות קדומות על קבוצות שונות בחברה האמריקאית.
בשנת 1894 קאט קראה לתת זכות הצעה לנשים ולבטל את זכות ההצבעה לתושבי שכונות עוני.
25 שנה מאוחר יותר שניסתה לקדם את זכות הבחירה במיסיסיפי ודרום קרוליינה, טענה שהעליונות הלבנה תתחזק, לא תחלש, בגלל זכות הבחירה לנשים.
קאט השתמשה בטיעונים שונים בהתאמה לקהל אליו דיברה.
NAWSA הייתה הארגון הגדול ביותר שפעל למען זכות הבחירה לנשים בארצות הברית.
מהמאמצים הראשונים באיווה בשנות ה-80 של המאה התשע עשרה ועד לקמפיין בטנסי בשנת 1920. קאט פיקחה על עשרות קמפיינים, גייסה מתנדבות רבות, ונאמה מאות פעמים בכל רחבי ארצות הברית.
לאחר אישור התיקון התשע-עשרה לחוקת ארצות הברית, קאט פרשה מ-NAWSA.
ארגון ברית הנשים הבינלאומית למען זכות ההצבעה (International Woman Suffrage Alliance) הוקם ב-1904 בברלין על ידי קארי צ'פמן קאט, מיליסנט פוסט, אניטה אוגספורג, הלן לנגה , מארי סטריט, סוזן ב.
ב-1902 קאט יזמה את הקמתו כרשת תמיכה לסופרג'יסטיות ברחבי העולם והייתה נשיאת הארגון בין השנים 1904 ל-1923. בין השנים 1905 ל-1907 קאט חוותה מספר אובדbים של אנשים הקרובים לה: בעלה באוקטובר 1905, שותפתה סוזן ב.
אנתוני בפברואר 1906 ואחיה הצעיר בספטמבר 1907 וחודשיים לאחר מכן אימה נפטרה.
הרופא שלה וחברים עודדו אותה לנסוע והיא בילתה את השנים הבאות ברחבי העולם בקידום זכות בחירה לנשים.
אליה הצטרפה הסופרג'יסטית היהודיה ההולנדית רוזה מאנוס שהייתה לחברתה ומאוחר יותר נרצחה בראוונסבריק.
כשחזרה לפעילות קאט חילקה את זמנה בין ביתה בניו יורק למשרדי הברית בלונדון.
היא קידמה את זכות ההצבעה לנשים ברחבי העולם ובעשור הראשון של המאה המאה העשרים, ביקרה בהודו, פלסטין, מצרים, יפן והפיליפינים.
בעקבות מסעותייה קאט אמרה: ".
קארי אלכסנדרה קון היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית.
היא ידועה בתפקידיה הראשיים בתור האם האבלה נורה דרסט בסדרת הדרמה "הנותרים" (2014–2017), ולאחר מכן בתור גלוריה ברגל (אנ') בעונה השלישית של סדרת הפשע "פארגו" (2017); בעבור תפקיד זה קיבלה קון מועמדות לפרס אמי.
היה לה גם תפקיד ראשי בעונה השנייה של סדרת הדרמה "החוטאים" (2018) מבית רשת USA, והחל מ-2022 היא ידועה בגילומה של ברטה ראסל בסדרה "העידן המוזהב".
על הבמה, קון הייתה מועמדת לפרס טוני על הופעתה ב-2012 בהפקה מחודשת למחזה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?.
היא גם הופיעה בסרטים רבים, כולל המותחן הפסיכולוגי "נעלמת" (2014), הדרמה הפוליטית "העיתון" (2017), מותחן הפשע "אלמנות" (2018), סרט גיבורי העל "הנוקמים: מלחמת האינסוף" (2018), הדרמה התקופתית "הקן" (2020), והקומדיה העל-טבעית "מכסחי השדים: החיים שאחרי" (2021).
קארי אלכסנדרה קון נולדה בעיירה קופלי , אוהיו ב-24 בינואר 1981, בתם של פולה (לבית פלואנס) וג'ון קון.
יש לה אחות גדולה, אח גדול ושני אחים צעירים.
היא סיימה את לימודיה בתיכון קופלי (אנ') ב-1999, לאחר מכן למדה באוניברסיטת מאונט יוניון (אנ'), וסיימה את לימודיה ב-2003 עם תואר ראשון באנגלית וספרדית.
בשנת 2006 היא קיבלה תואר שני בחוג לדרמה מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
קון החלה את הקריירה המקצועית שלה בתיאטרון.
לאחר תום לימודיה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון התקבלה לתיאטרון הרפרטואר מדיסון וביצעה את הופעת הבכורה שלה במחזה "העיר שלנו".
לאחר הופעתה בתיאטרון מדיסון הצטרפה לתיאטרון השחקנים האמריקאים והופיעה עמם במשך 4 עונות.
ב-2008 עברה קון לשיקגו שם הופיעה במחזה "ברונטה".
קון נדדה בין שיקגו לוויסקונסין במשך מספר שנים כשהיא משתתפת בהפקות של שיקגו, מילווקי ותיאטרון השחקנים האמריקאים.
במשך אותה תקופה סיפקה את דמותה למשחק וידאו של חברת משחקי מחשב מוויסקונסין.פריצת הדרך של קון התרחשה ב-2010 כאשר לוהקה לתפקיד האני בהפקה של המחזה מי מפחד מווירג'יניה וולף של תיאטרון סטפנוולף.
לאחר מכן הופיעה בהפקות של המחזה בשיקגו והופיעה בוושינגטון ובניו-יורק כשהיא מבצעת את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון ברודוויי.
קון זכתה על הופעתה בפרס התיאטרון העולמי והייתה מועמדת לפרס הטוני.
קון ביצעה את הופעת הבכורה שלה על גבי המסכים בסדרה קצרת הימים של NBC מועדון הפלייבוי מ-2011. לאחר מכן השתתפה בתפקידי אורח בסדרה המשטרתית חוק וסדר.
בעקבות מועמדותה לזכייה בפרס הטוני, לוהקה קון ב-2014 לתפקיד ראשי בסדרת הדרמה של HBO "הנותרים" לצד ג'סטין ת'רו, אמי ברנמן ואן דואוד.
באותה שנה ביצעה את הופעתה הראשונה על בימת הקולנוע בסרט "נעלמת" שבוים על ידי דייוויד פינצ'ר המבוסס על רומן מ-2012 באותו השם.