tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתנאים עבורם מתרחש אפקט הול הקוונטי, הזרם יכול לעבור בין המקור (Source) לשפך (Drain) רק אם הם מחוברים באמצעות שפה משותפת.
הזרם הנמדד באפקט מתקבל כתוצאה מהפוטנציאלים האלקטרוכימיים של כל ההדקים (Terminals) השונים, והפוטנציאל האלקטרוכימי הוא זה שנמדד בניסוי בהדקי המתח.
עבור דגימה בגודל סופי, רמות לנדאו כפופות בקצות הדגם.
עבור כל רמת לנדאו שחוצה את אנרגיית פרמי נוצר ערוץ זרם חד־ממדי הנקרא "ערוץ שפה".
באופן קלאסי, ערוצים אלו שקולים למסלול האלקטרון הנע לאורך שפה של דגם תחת השפעת שדה מגנטי (Skipping Orbits).
ניתן להראות שעבור אפקט הול הקוונטי יש מעבר אידיאלי בין המגעים (אין פיזור לאחור (Backscattering) כתוצאה מהמפגש עם שפת הדגם), ולכן ההתנגדות הארכית נעלמת, והתנגדות הול נתונה על ידי .
בעוד באפקט הול הקוונטי השלם מוליכות הול נמדדת בכפולות שלמות של , באפקט הול הקוונטי השברי הוא שבר.
אפקט זה הוא תוצאה של אינטראקציות אלקטרון-אלקטרון היוצרות חלקיקים אפקטיביים הקרויים פרמיונים מורכבים.
הפרמיונים המורכבים הם מצבים קשורים של אלקטרונים יחד עם מספר זוגי של קוונטות שטף מגנטי.
אם מחליפים את האלקטרונים במודל התאורטי עבור אפקט הול הקוונטי השלם בחלקיקים אפקטיביים אלו, מתקבל תיאור נכון של התופעה, כשהערכים שמוליכות הול מקבלת הם שברים של , .
רוברט לפלין, הורסט שטורמר ודניאל צוי זכו בפרס נובל בפיזיקה בשנת 1998 על הגילוי וההסבר של אפקט הול הקוונטי השברי.
בדומה לאפקט הול הקלאסי, הקוונטי השלם וגם בשברי, ממשיכים להביט על הסדרים הלא ליניארים בין הקשר של השדה החשמלי וצפיפות הזרם.
מתקבלות תופעות שונות ומרתקות כאשר מביטים על האפקטים הלא ליניארים.
אפקט הול הוא דוגמה לקוונטיזציה מדויקת מאוד.
במדידות, נמדדו ערכים שלמים של , בדיוק של עד אחד לביליון.
תופעה זו, הקרויה "קוונטיזציה מדויקת", היא ביטוי לעקרון האינווריאנטיות לכיול של שדות.
אפקט הול הקוונטי מאפשר בשל הקוונטיזציה המדויקת מדידה מדויקת של מטען האלקטרון, ובעזרתו הוגדרה מחדש ההתנגדות החשמלית על ידי קבוע פון קליצינג, .
האפקט מאפשר את ביצוען של מדידות חשמליות מדויקות ביותר ואת קביעת קבוע המבנה העדין של חבורת הכיול המתארת את האלקטרודינמיקה הקוונטית (QED).
המספרים השלמים המופיעים באפקט הול הקוונטי השלם הם דוגמה למספרים טופולוגיים קוונטיים, הטופולוגייה הפיזיקאלית היא דרך חדשה לתאר מערכות פיזיקאליות במצב מוצק.
הם ידועים במתמטיקה כמספרי צ'רן הראשונים הקשורים גם לפאזת ברי.
מודל מרשים בהקשר זה הוא מודל אזבל-הרפר-הופשטטר שדיאגרמת הפאזות הקוונטית שלו מכונה "הפרפר של הופשטטר".
הציר האנכי של הדיאגרמה מתאר את עצמת השדה המגנטי והציר האופקי את הפוטנציאל הכימי, הקובע את צפיפות האלקטרונים.
הצבעים מייצגים את מוליכויות הול השלמות – צבעים חמים עבור שלמים חיוביים וצבעים קרים עבור שלמים שליליים.
דיאגרמת הפאזות היא פרקטלית, כלומר בעלת אותו המבנה בכל סקאלה.
כמו כן, קיימת סימטריה ברורה בין החלקים השונים בדיאגרמה.
בסוציולוגיה ובהיסטוריה של המדע, אפקט ההרמון במדע מתייחס לתופעה לפיה גבר מדען, הנמצא בעמדת כח, כראש מעבדה, שוכר נשים לצוות המחקר שלו.
שתי דוגמאות בולטות לאפקט ההרמון הם הצוותים המדעיים של הפיתופתולוג, ארווין פרינק סמית , והאסטרופיזקאי אדוארד צ'ארלס פיקרינג.
לארווין פרינק סמית שעבד וחקר במשרד החקלאות האמריקאי, הייתה תרומה מרכזית בהוכחה כי חיידקים עלולים לגרום למחלות אצל צמחים.
הצוות שלו כלל עשרים עוזרות מחקר שחקרו בעיות חקלאיות שונות מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. צ'ארלס אדוארד פיקרינג, אסטרופיזיקאי ומנהל מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד, ניהל צוות של חוקרות שנודע בשם מחשבות הרווארד.
כל נשות הצוות, מעל לשמונים לאורך ארבעה עשורים, עסקו בעיבוד נתונים אסטרונומיים למחקר של פיקרינג.
כחלק ממכון סמית'סוניאן, פעלה החל מסוף המאה ה-19, לשכת האתנולוגיה האמריקאית (Bureau of American Ethnology) שעסקה בחקר הילדים בארצות הברית.
הלשכה העסיקה אנתרופולוגיות רבות במחקרי שדה.
מספר סיבות אפשריות לאפקט ההרמון ובניהן עלויות שכר נמוכות יותר לנשים שאפשרו באותו התקציב להעסיק יותר עוזרות מחקר.
נשים חוקרות לא היוו תחרות לראשי המעבדה לעומת, עוזרי מחקר שציפו מהם לממש את יכולותיהם.
כן, נשים היו עוזרות מחקר קבועות שנשארו לעבוד שנים רבות.
גורם נוסף הבולט במקרה של סמית הוא הדרה מובנת של נשים במשרד החקלאות האמריקאי שלא אפשר לנשים לגשת לבחינות לקידום למשרות בכירות.
אפקט הגלישה הוא מונח מתחום מדעי החברה, המשמש בתחומי מחקר שונים, כגון כלכלה, מדע המדינה, יחסים בינלאומיים, פסיכולוגיה ועוד לתיאור התופעה של השפעת גורם אחד, בהקשר מסוים, על גורם אחר שלכאורה מנותק ממנו.
השימוש במושג "אפקט הגלישה" במדע המדינה נעשה נפוץ מאוד בקרב תאורטיקנים נאו-פונקציונליסטים של תהליך האינטגרציה האירופית (כלומר, תהליך היווצרותו והתמסדותו של האיחוד האירופי).
לפיהם, אפקט הגלישה בא לידי ביטוי בתופעה לפיה צעדים מוסכמים הננקטים כחלק מתהליך האינטגרציה יוצרים דינמיקה פונקציונלית וכלכלית המספקות תנופה להמשך התהליך בעתיד.
התפתחות התאוריה אודות תהליך האינטגרציה הובילה ליצירתם של מודלים שונים של אפקט הגלישה:
דוגמה לתופעה זו ניתן למצוא באיחוד המוניטארי של האיחוד האירופי.
בשנת 1985, הקהילה הכלכלית האירופית יצרה את "תוכנית השוק הפנימי", במסגרתה הוסרו מחסומים שמנעו העברה חופשית של סחורות בין המדינות החברות.
מדיניות זו הובילה לסחר מוגבר לאין שיעור בין המדינות החברות.
בעקבות זאת, הוסרו חוקים לאומיים שהפלו סחורות מיובאות מהקהילה הכלכלית האירופית, ובמקביל, חופש התנועה הורחב מתחום הסחורות גם לאנשים, לשירותים ולהון.
יתר על כן, לקראת סוף שנות ה-80, מספר מדינות סביב גרמניה יצרו "אזור מטבע אופטימלי", שיצר הלימה בין המדיניות המוניטארית של כל אחת מהן לאלה של המארק הגרמני.
ואולם, מדיניות חדשה זו הייתה פגיעה מאוד בפני אינפלציה ודפלציה של המטבעות הלאומיים של המדינות החברות, מה שהביא לדרישה למטבע אחד משותף.
דרישה זו סללה את הדרך ליצירת איחוד כלכלי ומוניטרי בין 1992 ל-2002, ולייסוד מטבע האירו.
גלישה פוליטית (political spillover): בניגוד לגלישה הפונקציונלית, זו הפוליטית מתרחשת כאשר אינטגרציה חברתית וכלכלית משפיעה על השאיפות הפוליטית של קבוצות מרכזיות באוכלוסיית המדינות החברות.
ככל שמתקדמת האינטגרציה, מגזרים מסוימים מבינים שהאינטרסים שלהם לא יוכלו להיענות עוד כראוי ברמה הלאומית.
קבוצות תעשיינים ופוליטיקאים משתפות פעולה מעבר לגבולות הלאומיים, על-מנת להשפיע על מרכזי קבלת ההחלטות החדשים.
השינויים הללו יוצרים תנופה גדולה עוד יותר לעבר מרכוז מוקדי קבלת ההחלטות.
גלישה מעובדת (Cultivated spillover): סוג זה של אפקט הגלישה מדגיש את חשיבות תפקידם של מוסדות על-לאומיים כמו הנציבות האירופית בקידומו של תהליך האינטגרציה.
הנציבות, משום שהיא מייצגת איזשהו "אינטרס על-לאומי כללי", ממוקמת היטב בתווך שבין נקודות המבט הלאומיות השונות.
המוסדות הללו נתפשים כ"אירופיים" ו"מקצועיים", ולכן הם יכולים לסייע למדינות לפתור משברים ביניהן על ידי מציאת פתרון המקובל עליהן, מבלי שיאלצו לאמץ פתרון הפוגם בתהליך האינטגרציה (כפי שקורה כאשר המדינות מנהלות משא ומתן ישיר ביניהן).
יתרונם של המוסדות הללו גורם להרחבה עקבית של תחומי הסמכות שלהם.
המוסדות הללו גם מסייעים להגדיר מחדש את הפתרונות לסכסוכים בין המדינות, על ידי הוספת נושאי מיקוח שאינם קשורים לסכסוך או על ידי הצעת פשרות באופן ישיר.
בתחום הכלכלה, אפקט הגלישה מתאר אירועים כלכליים ופוליטיים שאירעו בהקשר מסוים, בשל אירוע אחר שעל פניו התרחש בהקשר אחר לחלוטין.
לפעילות כלכלית כלשהי עשויות להיות השפעות חיצוניות לא-כספיות על מי שאינם משתתפים בפעילות כלל.
כך למשל, ההשקעה הכלכלית של שכן אחד בטיפוח חצר ביתו עשויה להשפיע על בריאותם והנאתם של שכניו.
באופן דומה, בריתות פוליטיות שנכרתו בין מדינה כלשהי לשכנותיה, עשויות להביא לסחר מוגבר בין המדינות הללו וליצור תועלת כלכלית, למרות שתועלת זו לא הייתה מטרת הבריתות.
במחקר על אודות מורכבות התפישה העצמית, השתמשה פטרישיה לינוויל במושג "אפקט הגלישה" לתיאור ההשפעה ההדדית שישנה בין תחומים שונים בתפישת העצמי של הפרט.
לינוויל הבחינה בין "מושג עצמי פשוט" לבין "מושג עצמי מורכב".
טענתה של לינוויל הייתה, אם כן, שבעלי מושג עצמי פשוט יתקשו יותר מבעלי מושג עצמי מורכב להתמודד עם חוויות שליליות, משום שפגיעה בתפישת העצמי שלהם תשפיע על תחומי חיים רבים יותר (למשל, גם על התפקוד המקצועי, גם על הזוגי וגם על החברתי).
לתיאור ההשפעה שיש לתחומים שונים אלה זה על זה נבחר הכינוי "אפקט הגלישה", משום שלאנשים בעלי מושג עצמי פשוט, רגשות הנוגעים להיבט מסוים של העצמי עשויים "לגלוש" ולהשפיע על היבטים אחרים.
אפקט ג'וזפסון הוא תופעת מוליכות-על, זרם חשמלי שזורם לאורך זמן ללא הגבלה מבלי שיופעל מתח כלשהו, על פני ההתקן המכונה צומת ג'וזפסון, צומת ג'וזפסון הוא התקן המורכב משני מוליכי-על או יותר המופרדים באמצעות מבודד.
המבודד יכול להיות מורכב ממחסום בידוד דק (המכונה צומת מוליך-מבודד – מוליך-על, או SIS), קטע קצר של מתכת שאינה על-מוליכה (S-N-S), או מכווץ פיזי שמחליש את מוליכות-העל בנקודת המגע.
אפקט ג'וזפסון הוא דוגמה לתופעה קוונטית מקרוסקופית.
תופעה זו נקראת על שם הפיזיקאי הבריטי בריאן ג'וזפסון שניבא בשנת 1962 את מערכות היחסים המתמטיות עבור הזרם והמתח במבודד.
אפקט ג'וזפסון במתח הישר DC נצפה בניסויים לפני 1962, אך אלה יוחסו ל"קצרי-על" או ל"חורים" במכשול הבידוד שהובילו להולכה ישירה של אלקטרונים בין מוליכי-העל.
המאמר הראשון שטען לגילוי השפעתו של ג'וזפסון ולביצוע הבדיקות הניסיוניות הנדרשות היה זה של פיליפ אנדרסון וג'ון רואל.
לפני תחזיתו של ג'וזפסון, היה ידוע רק שאלקטרונים נורמליים (כלומר, לא מוליכים-על) יכולים לזרום דרך מחסום מבודד, באמצעות מנהור קוונטי.
ג'וזפסון היה הראשון שניבא את המנהור של זוגות קופר הנמצאים במוליכי-על.
על עבודה זו זכה ג'וזפסון בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1973. לצמתים של ג'וזפסון יש יישומים חשובים במעגלים מכניים קוונטיים, כמו SQUID, קיוביטים מוליכי-על, ואלקטרוניקה דיגיטלית RSFQ.
תקן NIST עבור וולט אחד מושג על ידי מערך של 20,208 צמתי ג'וזפסון בטור.
אפקט החסינות הוא מותחן מדע בדיוני דיסטופי אמריקאי משנת 2020, בהשראת מגפת הקורונה בארצות הברית.
זהו הניסיון הקולנועי הראשון לעסוק במישרין במשבר מגפת הקורונה, והסרט הראשון שצולם בלוס אנג'לס בעיצומה של המגפה.
ביים אדם מייסון, שגם כתב את התסריט יחד עם סיימון בוייס.
מייסון הסביר את בחירת שם הסרט בכך שציפורי שיר מסמלות תקווה, והסרט עוסק בתקווה, חוסן נפשי וכוחה של הרוח האנושית.
אפא, סופיה קרסון, קרייג רובינסון, בראדלי ויטפורד, פיטר סטורמר, אלכסנדרה דדריו, פול וולטר האוזר ודמי מור.
הסרט הופץ לצפייה על פי דרישה ב-11 בדצמבר 2020, קיבל ביקורות שליליות בדרך כלל, ומבקרים רבים חלקו על המסר המוסרי המשתמע ממנו.
אדם מייסון אמר על כך שהוא מבין לחלוטין את התגובות השליליות, ועם זאת, הוא סבור שהסרט מדבר בעד עצמו במושגים של יצירה חיובית ומלאת תקווה, וכקולנוען שמשתדל למצב את עצמו כשנוי במחלוקת, הוא השיג את מטרתו בסרט הזה.
בשנת 2024 נמצא העולם בשנה הרביעית של מגפת הקורונה.
נגיף הקורונה 2019 התפתח למוטציה קטלנית – נגיף קורונה 2023 (COVID-23) התוקף את המוח, וכבר גרם למות 110 מיליון נפשות בעולם.
בארצות הברית מחויבים האזרחים למדוד את חומם באמצעות יישומון המותקן בטלפונים הסלולריים, והנגועים נלקחים מבתיהם ונכלאים בכפייה במחנות הסגר, שם הם מקבלים טיפול רפואי או מושארים למות.
לוס אנג'לס תחת ממשל צבאי, כל ערב מוטל עוצר מלא, והמפרים אותו נורים במקום.
החסינים עונדים צמיד דיגיטלי צהוב המקנה להם אישור תנועה.
ניקו פרייס עוסק בבלדרות, בהיותו מחוסן נגד המחלה ורשאי לנוע בחופשיות.
הוא נמצא במערכת יחסים רומנטית וירטואלית עם שרה גרסייה, ציירת בת 26 המתגוררת עם סבתה ("סבתוש", ככינוי חיבה בתרגום לעברית).
ניקו עובד עבור לסטר, בעל עסק לשילוח חבילות עבור אזרחים אמידים, ובין לקוחותיו הגדולים של לסטר נמצאים בני הזוג ויליאם ופייפר גריפין, אשר בתם אמה בת ה-12 סובלת מכשל חיסוני.
ויליאם, מפיק תקליטים במקצועו בזמנים כתיקונם, מקיים רומן מחוץ לנישואים עם מיי, זמרת יוצרת מתחילה, לה הבטיח לשווא חוזה הקלטות בתמורה לטובות הנאה מיניות.
מיי מפתחת קשר רגשי עם מייקל דוזר, נכה בכיסא גלגלים בעקבות שירותו הצבאי באפגניסטן, אחד המנויים על אתר האינטרנט שלה.
מייקל מפעיל עבור לסטר רחפנים לשם פיקוח על הבלדרים שלו.
יום אחד מפתחת סבתוש תסמיני COVID-23. בינתיים, אנשי "אגף התברואה" בראשותו של אמט הרלנד, מפנים בכוח את אליס, שכנתה של שרה, אחרי שנדבקה בנגיף.
הרלנד מזהיר את שרה, שבבניין המגורים שלהן יש עלייה במספר מקרי ההדבקה.
שרה חוששת שכעת יבואו לפנות אותן לבידוד, ולכן מבלה ניקו את הלילה מחוץ לדלת דירתן של השתיים.
בבוקר שרה מעדכנת אותו שהיא בריאה, אך הבדיקה של סבתוש לא עולה יפה, ושרה מבקשת להיפרד מניקו לפני שהן יילקחו למחנה ההסגר.
הוא מסרב ונחוש בדעתו להצילה.
ניקו מבקש מלסטר לעזור לו להשיג שני צמידים, ולסטר מפנה אותו לגריפינים שמוכרים צמידים באופן לא-חוקי לאנשים עשירים, במחיר 150 אלף דולר לצמיד.
ניקו לוקח את כל חסכונותיו, מגיע לבית גריפין ומבקש צמידים.
השניים נסערים מחשיפת עיסוקם הפלילי, ואחרי האשמות הדדיות בין בני הזוג, פייפר נותנת לניקו מספר טלפון של הסַפָּק שלהם.
ניקו פוגש את האיש במחסן נטוש, ומתברר שזהו הרלנד, ומדובר במלכודת שנועדה לחסל ולהשתיק את ניקו.
במהלך מרדף, מופיע אדם בשם "בומר" ומחלץ את ניקו כחלק ממאבקו בשחיתות של אגף התברואה.
בעוד שרה מחכה לבואו של ניקו, סבתוש מתה, וניקו מעדכן שהוא לא הצליח להשיג צמידים.
אנשי התברואה באים לפנות את גופת הסבתא ולעצור את שרה, אך היא מצליחה להתגבר על אחד מהם, מכה אותו באלת בייסבול, לובשת את חליפת המגן של האיש ובורחת מן הבניין במסווה של איש תברואה, אולם הרלנד מצליח לתפוס אותה.
הוא מבין שמכיוון שלא הופיעו אצלה תסמיני המחלה, היא חסינה, אך על אף זאת היא עוצר אותה, משום שאין לה צמיד חסינות.
ויליאם מבקש להיפגש עם מיי, אך היא מסרבת ומבקשת לנתק את הקשר.
אחרי שהוא לוחץ עליה, מיי מזהירה את ויליאם שהיא הקליטה אותו מציע לה צמיד חסינות מזויף, ואם לא יניח לה, היא תפיץ את ההקלטה ברבים.
פייפר שומעת את שיחת ויליאם עם מיי, ומסלקת אותו מהבית, משום שסיכן את בתם ביציאותיו מהבית ולא נזהר בהתנהלותו עם מיי.
הוא יוצא במטרה להשתיק את מיי, אך פייפר מתקשרת למיי ומזהירה אותה שוויליאם בדרכו לפגוע בה.
מיי מתקשרת למייקל דוזר, והוא מסכים להעניק לה מקלט אצלו.
היא לא מצליחה להניע את מכוניתה, ויליאם מגיע בחמת זעם, מנפץ את שמשת המכונית ומנסה להרוג אותה, אך מייקל הורג את ויליאם באמצעות רחפן חמוש ששלח להגן על מיי.
עם חשיכה חוזר ניקו ומתגנב לבית גריפין.
לסטר מזהה את מיקומו במערכת הג'י.פי.אס של הבלדים, ומזהיר את פייפר.
זו מסתירה את בתה אמה, ותופסת את ניקו תחת איומי אקדח.
בחילופי הדברים ביניהם ניקו מסביר שהוא רק רצה להציל את חברתו, ופייפר כמעט גרמה למותו.
בתשובה, היא מסבירה שחששה שניקו יחשוף אותם, ובעצם חדירתו לבית הוא סיכן את חיי אמה.
ניקו עונה שאין לו עניין לפגוע באיש, והוא רוצה להגן על חברתו כפי שהיא מגנה על בתה.
פייפר מתרצה ונותנת לו צמיד חסינות עבור שרה.
הוא חוזר לדירתה של שרה (אחרי שהיא נלקחה משם) ופוגש בדירה את הרלנד שאומר ששרה כבר נלקחה לבידוד.
מתפתחת תגרה שבסופה ניקו הורג את הרלנד.
הוא מוצא את הטלפון של שרה, ומתברר שהיא צילמה מחלון הדירה את הרכב המסחרי שבו הגיעו הרלנד ואנשיו לקחתה משם.
לסטר ומייקל דוזר עוזרים לניקו לאתר את הרכב באמצעות מספר הרישוי שלו, במהלך נסיעתו אל מחנה ההסגר.
ניקו ממהר על אופנועו אל המחנה, ומצליח להגניב לשרה את הצמיד לפני שתוכנס לבידוד.
אנשי התברואה סורקים את הצמיד המאשר את חסינותה, ושרה משוחררת לידיו של ניקו.
בפעם הראשונה מאז הכירו, הם מתחבקים, ושרה מגלה לו שהיא באמת חסינה.
פייפר ומיי מפלילות את ויליאם ואת הרלנד כמי שעמדו מאחורי ניהול שוק שחור של צמידי חסינות, והפרשה מתפרסמת בטלוויזיה.
כעבור שלושה חודשים מוסר הסגר מעל לוס אנג'לס, התושבים רשאים לנוע בחופשיות ללא צורך בצמידים, ודוזר מזמין את מיי לצאת יחד אל חוף הים.
ניקו ושרה עברו להתגורר באזור הרי ביג סר שבמערב קליפורניה, לחוף האוקיינוס השקט, וניקו שולח ללסטר את הצמיד שלו לאות תודה, ומסביר במכתבו שהבין שהצמידים המזויפים בעצם נתנו תקווה לבני אדם.
בתמונת הסיום רוכבים ניקו ושרה על האופנוע לאורך החוף, בדרך מדינת קליפורניה מספר 1.
אפא בתפקיד ניקו פרייס, בלדר על אופנוע, חסין נגד נגיף COVID-23. עד למגפה היה סטודנט למשפטים ועבד במשרד עורכי דין.
הכיר את שרה במקרה, כאשר בא למסור חבילה שעליה נרשם מספר דירה שגוי.
סופיה קרסון בתפקיד שרה גרסייה, מושא אהבתו של ניקו.
קרייג רובינסון בתפקיד לסטר, בעל עסק לשילוח חבילות, המעסיק של ניקו.
פיטר סטורמר בתפקיד אמט הרלנד, ראש אגף התברואה המושחת של לוס אנג'לס, סוחר בצמידי חסינות מזויפים ולוקה בשיגעון גדלות הסבור שבהיותו חסין נגד הנגיף, יש לו מעמד של אל.
בראדלי ויטפורד בתפקיד ויליאם גריפין, מפיק תקליטים במקצועו, פעיל ברשת הסוחרת בצמידי חסינות לא-חוקיים.
מנהל רומן מחוץ לנישואים עם מיי.
דמי מור בתפקיד פייפר גריפין, אשתו של ויליאם גריפין.
חרדה מאוד לשלום בתה, ומגוננת עליה מפני הידבקות.
אלכסנדרה דדריו בתפקיד מיי, זמרת-יוצרת מתחילה.
התפתתה לרומן עם ויליאם גריפין בתמורה להבטחת שווא לחוזה הקלטות.
פול וולטר האוזר בתפקיד מייקל דוזר, מומחה להפעלת רחפנים, נכה בכיסא גלגלים בעקבות שירותו הצבאי באפגניסטן.
ליה מקיו בתפקיד אמה גריפין, בתם בת ה-12 של ויליאם ופייפר, סובלת מכשל חיסוני, ולכן פגיעה לנגיף.
אלפידיה קריו בתפקיד הסבתא של שרה, מהגרת מקובה.
לא מוזכרת בשמה, אלא בכינוי חיבה בלבד.
מיקול בריאנה וייט בתפקיד אליס, שכנתה של שרה, נלקחה מביתה לבידוד בכוח לאחר שנדבקה בנגיף.
קארול אבני בתפקיד מארי, עובדת המשק בבית משפחת גריפין.
דארי אינגולפסון בתפקיד סטיב, "לקוח" של ויליאם ופייפר, הרוכש מהם צמידים מזויפים.
לורן סיוון בתפקיד מגישת חדשות בטלוויזיה.
ב-19 במאי 2020 דווח כי מייקל ביי, אדם גודמן ואיבן דייווידסון יפיקו סרט על מגפת הקורונה, בשם "ציפור שיר".
אדם מייסון, שכתב יחד עם סיימון בויס את התסריט, היה אמור לביים.
ביוני 2020 לוהקו דמי מור, קרייג רובינסון, פיטר סטורמר ופול וולטר האוזר.
ביולי הצטרפו לצוות השחקנים בראדלי וויטפורד, ג'נה אורטגה, קיי.
צוות השחקנים הוכשר מרחוק לקראת הצילומים.
ג'נה אורטגה הייתה אמורה לגלם דמות בשם "איזי" (Izzy), אולם הדמות נמחקה לבסוף מהתסריט, ואורטגה לא השתתפה בסרט.
שלב הצילומים החל ב-8 ביולי 2020 בלוס אנג'לס, קליפורניה, ונמשך 19 ימים.
איסור העבודה בוטל כעבור יום, לאחר שהעניין הוסדר.
בספטמבר באותה שנה פרסם ה"הוליווד ריפורטר" מפי מקור אנונימי באתר הצילומים, האשמות כלפי ההפקה על אי-עמידה בפרוטוקול הבטיחות הנוגע למגבלות מגפת הקורונה.
המקור טען להתעלמות מהנחיות ואי-ביצוע סידורי הבטיחות הנחוצים מדי יום, אתרי הצילומים היו צפופים שלא לצורך, ציוד לניטור הנגיף לא היה זמין בכל עת ועוזרי ההפקה התנערו מאחריותם, ולכן לא בוצע ניטור כנדרש, לא נעשה חיטוי של חפצים שעברו מיד ליד, ולא הייתה הקפדה על עטיית מסכות.
המפיקים ג'ייסון קלארק וג'ינט וולטורנו דחו את הטענות, ואמרו שאתרי הצילומים היו בטוחים ככל שניתן, נעשו התאמות לפי הצורך, ואחרי הצילומים הוקדשו עשר שעות לקבלת היזון חוזר מיותר מעשרים אנשי צוות.
ב-20 באוגוסט 2020, עם סיום שלב הצילומים, רכשה חברת STX את זכויות ההפצה.
עקב מגפת הקורונה בארצות הברית, בוטלה יציאת הסרט לבתי הקולנוע, והוא הופץ ישירות לצפייה על פי דרישה ב-11 בדצמבר 2020, ובמהלך שנת 2021 הורחבה ההפצה לשירותי הזרמת המדיה העיקריים.
בישראל הוקרן הסרט לראשונה ב-17 במרץ 2022 בערוץ yes VOD.
במאגר ביקורות הקולנוע "Rotten Tomatoes" עומד שיעור הדעות החיוביות על 9%, עם דירוג ממוצע של 3.50/10, בשקלול 80 ביקורות.
המבקרים הסכימו שהסרט הוא גימיק מבולבל, מעיק וחסר השראה, שאיננו משתלב בסיפור רב המשמעות של סגר בעת מגפה.
באתר "Metacritic" מקבל הסרט ציון 27/100, בשקלול 12 ביקורות שהוגדרו "שליליות באופן כללי".
דייוויד ארליך כתב באתר הקולנוע "IndieWire", שהסרט הוא בבחינת "הטיהור פוגש מגפה" בניסיון ראשון ונורא של הוליווד לעשות סרט קורונה.
ארליך העיר שעם כל העניין הגימיקי, הסרט רע דיו שכל השכונה תריח אותו זורם למכשיר הטלוויזיה, ונעשה גרוע מהר יותר משהאף מסתגל לצחנה.
זאק מארש סבר שהסרט גובר על הציפיות במובנו הרע של הביטוי, ומהווה עלבון ישיר לקורבנות הקורונה.
לטענתו, ציר העלילה הרומנטי, המציג שני גיבורים שמנסים להשיג את "החופש" שלהם תוך סיכון חיי אחרים, כעושים את הדבר הנכון, הוא סטירה בפרצופם של אלה שנפגעו מהנגיף ואיבדו את יקיריהם, ומאות המיליונים ברחבי העולם שהקריבו את שגרת יומם לטובת שמירה על ביטחון משפחותיהם.
מארש סבור עוד, שהסרט מבוסס על דמויות נבלים פלקטיות לגמרי, כחלק מרשימת תפקידים שיצאה משליטה, באופן שאף לא לדמות אחת יש זמן מסך מספיק כדי שתתפתח.
בביקורת ב"הגרדיאן" הבריטי, בנג'מין לי העניק לסרט שלושה כוכבים מתוך חמישה, וציין שלמרות עלילה נדושה לעיתים, הנעשית משעממת לקראת המערכה האחרונה, ביי ומייסון יצרו סרט מבריק וראוי לצפייה, המנסה לספר סיפור גדול במשאבים מועטים.
לדבריו, הסרט ייזכר כמסמך היסטורי מרתק וכהישג טכני, מכיוון שיוצריו השכילו לעקוף את מגבלות התקופה שבה תעשיית הקולנוע נאבקה לשרוד, ואי אפשר להתכחש לטלטלה שגורמת צפייה בסרט מחוכם, ששורשיו נעוצים במציאות קודרת.
מייסון השתמש במוטיבים מוכרים כדי ליצור עולם מפחיד יותר, ולעיתים מרשים בעוצמתו, גם אם הוא עלול להיראות לחלקנו כסרט ניצול.
לי ציין עוד את דמות הנבל שגילם פיטר סטורמר תוך פנטומימה משעשעת.
פול קליין כתב שהסרט מהנה, עם דמויות המגולמות היטב על ידי צוות שחקנים שמייסון השכיל לחברם יחד.
אולם לטענתו, מדובר במסחור עלוב של מגפת הקורונה, והסרט נעשה בחיפזון: תסריט חלש, בימוי מרושל, ומצלמה הזקוקה נואשות לחצובה.
לי הוסיף, שאמנם מוקד הסרט הוא סיפור האהבה של אפא וקרסון בסגנון רומיאו ויוליה, אולם הדמות המוגזמת מבחינה תיאטרלית שגילם סטורמר, היא המהנה ביותר.
אפקט הגדה הוא תופעה שנובעת מהפרש בלחצים הנוצרים סביב כלי שיט שנע בנתיב מים סמוך לגדה.
המים הנדחפים בין הגדה לגוף האוניה יוצרים הפרשי לחצים בין צד ימין לצד שמאל של הספינה ( port and starboard - ימין ושמאל בכלי שיט), וגם בין החרטום לירכתיים.
הפרשי לחץ אלה דוחפים את הספינה לכיוון מרכז התעלה, מה שעשוי לגרום להתנגשות עם כלי שיט אחר או עם הגדה שמנגד.
כשאוניה שטה בים החרטום דוחף מים קדימה, לצדדים ולמטה.
במרחב הפתוח גלים אלה מתפזרים ואינם משפיעים על ניווט הספינה, אך בנתיב מים צר כמו תעלה יש להם השפעה ניכרת.
המסלול הבטוח הוא במרכז התעלה, אך כשכלי שיט נמצא קרוב לשפת התעלה, גלי החרטום נתקלים בגדה ונוצרת "כרית" (cushion) שדוחפת את החרטום לכיוון מרכז התעלה.
בו בזמן המים מגל החרטום נדחקים ברווח הצר שבין האוניה לגדה כדי למלא את החלל שנוצר עם התקדמותה.
המים במעבר הצר זורמים מהר יותר, ופירוש הדבר הוא שהלחץ שלהם נמוך יותר מהלחץ בצד השני של האוניה (כפי שמתבטא במשוואת ברנולי).
כתוצאה מהפרש הלחצים בחלקים השונים של האוניה הירכתיים נמשכים לכיוון הגדה בעוד החרטום נמשך אל מרכז התעלה, הספינה מסתובבת בזווית לגדה, וקשה לשלוט על כיוונה.
התופעה יכולה לקרות בכל כלי שיט בלי קשר לגודלו, והיא מושפעת במיוחד ממהירות ההפלגה, וכן מצורת האונייה, מצורת הגדה ומעומק המים.
יש השערות שאפקט הגדה תרם לחסימת תעלת סואץ בשנת 2021, כשבניסיון לנווט את הספינה אוור גיוון מול פרצי רוח שמטים אותה, הספינה התקרבה יותר מדי לגדה המערבית של התעלה ומשם הוסטה לכיוון הגדה המזרחית.
מעצם האינרציה העצומה שלה החרטום נתקע עמוק בגדה המזרחית.
אפקט בן פרנקלין הוא תופעה פסיכולוגית שמאפשרת יצירת חיבה באמצעות בקשת טובה.
אדם שכבר ביצע טובה עבור אדם אחר, סביר יותר שיעשה שוב טובה עבורו, אפילו יותר מאשר מי שיקבל טובה מאותו אדם.
הסבר לכך הוא דיסוננס קוגניטיבי: אנשים חושבים שהם עוזרים לאחרים כי הם אוהבים אותם, גם אם הם לא, כי המוח שלהם נאבק לשמור על עקביות הגיונית בין הפעולות והתפיסות שלהם.
אפקט בנג'מין פרנקלין, במילים אחרות, הוא תוצאה של תפיסת העצמי של האדם המותקף.
כל אדם מפתח פרסונה, והפרסונה הזו נמשכת מכיוון שחוסר עקביות בנרטיב האישי של האדם נכתב מחדש, מודפס ומתפרש לא נכון.
בנג'מין פרנקלין, שעל שמו קרוי האפקט, ציטט באוטוביוגרפיה שלו את מה שהוא תיאר כ"old maxim": "מי שעשה לך פעם טובה יהיה מוכן יותר לעשות לך אחת נוספת, מאשר מי שאתה בעצמך עשית לו טובה.
באוטוביוגרפיה שלו, פרנקלין מסביר כיצד התמודד עם האיבה של מחוקק מתחרה כאשר כיהן בבית המחוקקים של פנסילבניה במאה ה-18:.כלומר, לא רק שאותו יריב שלח לפרנקלין את מבוקשו, אלא אף החל לחבב אותו, לדבר עמו במקום להתעלם ממנו, ואף הציע לו עזרה נוספת.
בשנת 1969 בדקו החוקרים ג'ון ג'קר ודייוויד לנדי את אמיתותו של האפקט על שמו של בן פרנקלין.
הצמד ביצע ניסוי חברתי כלשהו תמורת סכום כספי.
בסוף הניסוי, ולאחר ששילמו לכולם, הודיעו למשתתפים שהכספים יצאו מכיסם האישי וכעת אזל הכסף.
בשל כך הם מבקשים, ממי שמסכים, את הכסף בחזרה.
ג'קר ולנדי מצאו כי כל הנבדקים החזירו את הכסף ואף נטו לחבב ולהעריך יותר את החוקרים.
כלומר, הם אהבו יותר את אותם אנשים שביקשו מהם כסף, מאשר כשהם נתנו להם כסף.
בשנת 2015 נערך מחקר בארצות הברית וביפן אשר מצא שכשנותנים לנבדקים לפתור חידת היגיון, וכשממשתף אחד מבקש עזרה ממשתף אחר, הנבדקים נטו לאהוב יותר את מי שביקש מהם עזרה.
המחקר מעניק לתופעה כמה הסברים אפשריים, המרכזי שבהם מתבסס על דיסוננס קוגניטיבי.
ההסבר הרציונלי לעשיית טובה לאדם אחר הוא רגשי: סימן לחיבה.
הקשר בין תחושות, רגשות ומחשבות, לבין המעשים.
אדם לא פועל רק בהתאם אליהם, אלא גם בכיוון ההפוך, הפעולות עצמן משפיעות על התחושות, הרגשות והמחשבות.
בנוסף להסבר זה, ניתנו עוד כמה הסברים.
למשל, הנחה רווחת שהמבקש טובה אוחז בהשקפה שבני אדם אמורים לעזור אחד לשני.
לכן גם הוא נכון לסייע לאחר, מה שהופך אותו לאדם טוב, ולכן ראוי לחבב אותו לעזור לו.
אפשרות אחרת, היא שבעצם בקשת הטובה ממישהו אחר, גורמת לו להרגיש טוב יותר כאדם, ומחזקת אצלו תחושה חיובית של כוח ויכולת, ולכן הוא יחבב את המבקש.
אפקט הזרקור הוא הנטייה של האדם להאמין שאנשים אחרים שמים לב להופעתו והתנהגותו, יותר מכפי שקורה בפועל.
האדם נוטה לראות עצמו במרכז הבמה, ולכן גם מפריז בהערכת תשומת הלב של אנשים אחריו אליו.
בפועל, האדם שוכח שהוא מרכז העולם של עצמו ואינו המרכז של כל אדם אחר.
המונח נטבע לראשונה על ידי הפסיכולוג .
אנו מכירים את המחשבות, הרגשות וההתנהגויות שלנו.
כאשר קורה משהו שחורג מהרגיל ומהנורמה (כמו ללבוש בגד שונה או להסתובב עם שיער פרוע מהרגיל), יש סיכוי גבוה יותר שנשים לב לזה.
לא רק שזה נראה לנו ברור לחלוטין, אנחנו גם מגדילים את זה ומניחים שזה יהיה ברור באותה מידה לאחרים.
הסבר אפשרי לאפקט הזרקור טמון בהערכה אגוצנטרית של האדם – הכוללת עיסוק רב במעשים ובמראה שלו.
אנו כבני אדם עוקבים אחר מחשבותינו, רגשותינו וכוונותינו.
בעקבות כך, אנו עלולים להעדיף את נקודת המבט האישית שלנו על פני זו של אחרים, למרות שברוב המקרים תשומת הלב שאחרים מקדישים לנו אינה כה גבוהה כפי שאנו תופסים.
מאחר שאנו עסוקים בעצמנו אנו נוטים לתפוס את המציאות בצורה השמה אותנו במרכז העניינים - התפיסה האגוצנטרית מקשה על הפרט להבין את תפיסתו של הזולת, וכן מקשה על ההיפרדות מזאת שלו.
לכן, הנטייה של הפרט להשליך את מחשבותיו, אמונותיו ורגשותיו על אחרים גורמת לו להניח באופן מוטעה שאחרים מייחסים לפעולותיו משמעות רבה ותופסים אותו באותה המידה שבה הוא תופס את עצמו.
הקשר בין אפקט הזרקור לתופעות אחרות בפסיכולוגיה
אפקט הזרקור קשור לתופעות, יוריסטיקות, הטיות ואפקטים נוספים בפסיכולוגיה.
דוגמה ראשונה היא הטיית העיגון - בה אנשים מסתמכים על מידע ראשוני בעת קבלת החלטות.
בכך, העוגן (הידע המקדים והבסיסי) שיש לאדם על נושא מסוים משפיע על אופן קבלת ההחלטות של הפרט ועל האופן שבו ישפוט מידע חדש.
בהתאם לכך, באפקט הזרקור, אנשים נוטים "לעגן" את תשומת ליבם על מחשבותיהם יתר על המידה, ובכך להגזים בהערכת התשומת לב שאחרים מקדישים להם.
אפקט נוסף המתקשר הוא אפקט הקונצנזוס השגוי.
בהטיה זו, פרטים מאמינים כי המחשבות והאמונות שלהם נפוצות יותר מכפי שהן באמת וכי הרבה אנשים חושבים בדומה להם.
הקשר לאפקט הזרקור בולט באמונה של הפרט כי כל סטייה קטנה מן הנורמה (של הפרט) תביא לתשומת לב יוצאת מן הכלל.
אשליית השקיפות היא הנטייה של האדם להגזים ביכולתו של האחר לקרוא את מצבו הפנימי.
הטיה זו גורמת לאמונה כי התחושות של הפרט "שקופות" וגלויות לאחרים.
הטיה זו כמעט חופפת עם אפקט הזרקור.
בעת שאדם חש שקוף וגלוי, יחשוב שגם כל התנהגות או הופעה תיבחן יתר על המידה..
אפקט חשוב ומרכזי המתקשר לאפקט הזרקור הוא אפקט ההתייחסות העצמית.
אפקט זה מתאר נטייה קוגניטיבית שבה העיבוד של מידע מתבצע בצורה טובה יותר כאשר הוא קשור לפרט עצמו.
נטייה זו מתבטאת בכך שאנשים יזכרו טוב יותר מידע הקשור אליהם מאשר מידע שאינו קשור אליהם.
אפקט הזרקור, המתאר נטייה להרגיש כמרכז תשומת הלב של הסביבה, יכול להיות מוסבר על ידי אפקט ההתייחסות העצמית, שהרי העיבוד הקוגניטיבי לגבי העצמי מתרחש בצורה עמוקה וטובה יותר.
המחקר המקורי של תומאס גילוביץ' ואח' (2000) נערך על מנת לחקור את הנטייה של אנשים להאמין שאחרים שמים לב להתנהגותם ולהופעתם הרבה יותר מכפי שקורה בפועל ולחקור את המנגנונים הפסיכולוגיים העומדים מאחורי התופעה.
במחקר המקורי השתתפו סטודנטים מהאוניברסיטה של גילוביץ'.
אחד הניסויים המפורסמים ביותר הורה למשתתפים ללבוש חולצה עם הדפס מביך, כמו תמונה של זמר פופולרי עם כיתוב מגוחך.
המשתתפים נכנסו לחדר שבו היו סטודנטים אחרים, ולאחר מכן נתבקשו להעריך כמה מהסטודנטים בחדר שמו לב לחולצה המביכה שלהם.
הממצאים הראו שהמשתתפים הפריזו באופן משמעותי בהערכת תשומת הלב של אחרים אליהם.
בעוד שהמשתתפים העריכו שמחצית מהנוכחים שמו לב לחולצה המביכה, בפועל רק כ-23% מהסטודנטים האחרים שמו לב לכך.
תוצאות אלו הדגימו בצורה ברורה את אפקט הזרקור והוכיחו כי אנשים נוטים להעריך בצורה לא מדויקת את תשומת הלב שמוקדשת להם.
מחקר זה הוא אחד ממחקרים רבים שמראים כי אין הלימה בין מה שאנשים חשים לבין מה שקורה בפועל.
ממצאי המחקר של גילוביץ' ואחרים מצביעים על כך שאנשים נוטים לראות את עצמם במרכז הבמה החברתית, מה שגורם להם להאמין שתשומת הלב של אחרים מופנית אליהם יותר מכפי שהיא באמת.
תופעה זו יכולה להוביל לתחושות של חרדה חברתית ומבוכה מוגזמת.
המחקר פתח דלת למחקרים נוספים בתחום הפסיכולוגיה החברתית שחוקרים את האינטראקציות בין תפיסה עצמית לתפיסה חברתית.
אפקט ההתייחסות העצמית הוא מושג המתייחס להשפעה שיש לקישור אסוציאטיבי של מידע עם התפיסה העצמית על הזכירה של אותו מידע מאוחר יותר.
תאוריות של זיכרון טוענות, שככל שמידע חדש מתקשר בהקשרים רבים יותר למידע שכבר נאגר בזיכרון, יש סיכוי גדול יותר שאפשר יהיה לשלוף אותו מהזיכרון בעתיד, וזאת מכיוון שיהיו דרכים רבות יותר להגיע אליו.
כן נמצא כי עיבוד מידע של אינפורמציה הרלוונטית לתפיסת העצמי יעיל יותר מעיבוד מידע אחר (למשל, מידע הקשור לתאריך הלידה שלנו).
גם ברמת הנוירולוגיה נמצא כי בסריקות מוח כי קיים הבדל בעיבוד המידע של אינפורמציה הקשורה לעצמי לעומת אינפורמציה שאינה קשורה לעצמי.
מידע זה מעובד באופן רחב יותר (Elaborative encoding), ומוכנס לתוך קטגוריות שכבר קיימות (Categorical processing).
אפקט הדיס-אינהיבציה המקוון היא תופעה המביאה להבעה של תחושות ומחשבות ללא חשש, או עם חשש מועט מאוד מפני שיפוט ודחייה של האחר על גבי רשת האינטרנט.
אפקט זה שמקורו במאפיינים המיוחדים של החוויה המקוונת, הכוללים אנונימיות, אי-נראות, התבודדות, העדר קשר עין, בא לידי ביטוי בהסרת העכבות המונעות התנהגויות דומות בסביבה הלא-מקוונת.
זו גם הסיבה לכך שתופעות כמו שלהוב, ומופעים שונים של החצנת התנהגות שכיחים למדי בקבוצות המקוונות.
הביטויים של אפקט זה יכולים להיות חיוביים ושליליים כאחד.
לדוגמה, נמצא כי אפקט הסרת עכבות המקוון מביא להפחתת עכבות בתקשורת הבין-אישית דרך הרשת ותחושת לגיטימציה לבטא בה תחושות ורגשות באופן מוגבר.
כך הנטייה להתנהלות משוחררת יותר בתקשורת בינאישית באינטרנט עשויה לתרום לטיפול ולקידום השינוי המיוחל.
האפקט מספק גם הזדמנויות לחשיפה עצמית מוגברת עבור אנשים מופנמים, ביישנים, הסובלים מחרדה חברתית או להתגבר על ספירלת השתיקה, ואנשים עם גמגום או לקות שמיעה.
אפקט ההוצאה האבודה הנקרא גם אפקט העלות השקועה, הסלמה של מחויבות או אפקט הקונקורד הוא הטיה קוגניטיבית הגורמת למקבלי החלטות להמשיך להשקיע במשימה או בפרויקט שהושקעו בו הרבה משאבים, ללא תוצאות המצדיקות את המשך ההשקעה.
בלא מעט מקרים, ההחלטה הנכונה היא לוותר על ההשקעה ולהפסיק להשקיע.
האפקט נקרא גם אפקט הקונקורד על שם מטוס הקונקורד שעלה סכומי כסף גבוהים מאוד, אבל בגלל המחויבות להשקעה הראשונית, המשיכו לייצר אותו וגם להטיס אותו, עד שלבסוף קורקע.
הוצאה שכבר בוצעה ולא ניתנת להחזר נקראת עלות שקועה.
העובדה שיש עלות שקועה לא בהכרח מחייבת המשך השקעה נוספת.
מקבלי החלטות נוטים לקבל החלטה להמשיך להשקיע משום שכבר הושקעו הרבה משאבים ולא משום שיש הסתברות לא נמוכה שהשקעה נוספת תגרום לתוצאות המצדיקות אותה.
ככל שממשיכים יותר להשקיע גדל הקושי להודות בכישלון ולוותר על ההשקעה.
בשנת 1969 אמר שר החוץ האמריקאי הנרי קיסינג'ר על הנשיא ריצ'רד ניקסון: "הנשיא אינו יכול לבגוד ב-30,000 החיילים האמריקאים שנהרגו בווייטנאם.
צריך להישאר שם עד הניצחון הגדול".
ארצות הברית הפסידה במלחמת וייטנאם.
ארבעה מיליון וייטנאמים נהרגו ומיליוני וייטנאמים נפצעו.
בספרו של פרופסור אלן טגר Too Much Invented to quit מופיע משחק הנקרא "משחק הדולר".
מי שהציע את המחיר הגבוה ביותר מקבל דולר.
מי שהציע את המחיר השני בגובהו מפסיד את כספו.
כל האחרים מקבלים חזרה את כספם.
מרצה למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד נתן לסטודנטים לשחק במשחק במהלך השיעור.
הוא עצר את המשחק כשהסכום הגבוה ביותר שהוצע היה 5.30 דולר והסכום השני היה 5.20 דולר.
מנהלים המקבלים החלטות ביחס לפרויקטים גדולים ומורכבים האורכים מספר רב של שנים, מועדים יותר לפעול על פי אפקט ההוצאה האבודה.
אפקט ביטחון יתר הוא הטיה קוגניטיבית המאופיינת בהיעדר מתאם בין מדדים אובייקטיביים של מידת הדיוק בהחלטת הפרט לבין רמת הביטחון שלו באותה החלטה.
הטיה זאת מתבטאת באמונה מופרזת בידע האדם עצמו, בנימוקיו האינטואיטיביים, שיפוטיו ויכולותיו הקוגניטיביות.
הספרות המקצועית מחלקת את אפקט ביטחון היתר לשלושה סוגים: הערכה עצמית מופרזת (Overestimation) – התפיסה של הפרט עצמו כטוב יותר ממה שהוא בפועל; מיקום יתר (Overplacement) – האמונה המופרזת כי הפרט טוב יותר ביחס לאחרים; דיוק יתר (Overprecision) – ההערכה המוגזמת כי ידיעת האמת נמצאת בידי הפרט.
מספר מחקרים עסקו בחקר דיוק היתר הנמנה עם אחד משלושת סוגיה של הטיית ביטחון היתר.
הגישה האמפירית לחקר דיוק יתר מתבססת על כך שהפרטים מתבקשים להגדיר מרווח ביטחון סביב הערכותיהם השונות שיהיה רחב דיו, כך שהסבירות כי הערכותיהם הן נכונות תהיה 90 אחוז, ובהתאמה הסבירות להערכות שגויות תהיה 10 אחוז.
מתוצאות מחקרים אלו עולה בעקביות כי שיעור התשובות הנכונות בטווח ביטחון של 90 אחוזים נמוך מ-50 אחוז ומכאן כי הפרטים ציינו טווח הדוק מדי להערכותיהם, היינו, היו בטוחים, שלא בצדק, כי תשובותיהם מדויקות.
נטייה זו נמצאה כמשפיעה באופן מובהק אף בקרב מומחים מתחומים שונים.
במחקר אחד הוצגו לאחיות מנוסות במחלקת טיפול נמרץ תרחישים של מטופלים המראים תסמינים מסוימים, ונבחנה רמת הביטחון שלהן בנוגע לנכונות הפעולות שיש לנקוט כדי לטפל בהם.
על אף שנמצאה רמת ביטחון גבוהה של כל אחת מהאחיות בדרך הטיפול שהציעה, לא הייתה הסכמה בין אחיות לגבי הדרך המומלצת.
כלומר, לפחות חלק מהן הראו "ביטחון יתר": פער בין הדיוק של ההחלטה לרמת הביטחון שבו היא מתקבלת.
במחקר אחר שנערך בקרב מומחים לשוק ההון, התבקשו המומחים לספק תחזית לשינוי בערכן של מניות מסוימות במהלך שלושת הימים הבאים.
תחזיות המומחים הושוו לתחזיותיהם של אנשים ללא ידע בשוק ההון.
בנוסף, התבקשו הנבדקים בכל קבוצה להעריך את שיעור הטעויות בניבוי בכל אחת מהקבוצות.
אחוז הדיוק היה נמוך בקרב שתי הקבוצות בנוגע לשינוי ערך המניות.
אולם, שתי הקבוצות העריכו שהמומחים יבצעו בערך מחצית מכמות הטעויות של הלא-מומחים; בפועל שיעור הטעויות היה דומה (וגבוה) בשתי הקבוצות.
אפקט בומרנג (באנגלית boomerang effect) מציין מנגנון פסיכולוגי, פוליטי או כלכלי, שבו פעולה מביאה לתוצאה הפוכה מזו המבוקשת.
בפסיכולוגיה חברתית, אפקט בומרנג הוא כאשר לניסיון שכנוע יש השפעה הפוכה מהצפוי ומחזק את עמדות המטרה במקום לשנות אותן.
הדבר הודגם בניסוי על ידי צוות חוקרים בראשות פרופסור צ'ארלס קיזלר.
במהלך המחקר, הם יצרו קשר עם נשים צעירות בניו הייבן וגרמו להן לחתום על עצומה לטובת מידע על תכנון משפחה בבתי ספר תיכוניים לפני שחשפו אותן לתעמולה נגדית (חוברת נגד אמצעי מניעה).
אנשים שנחשפו לתעמולה נגדית אמרו שהם בעד מתן מידע בנושא יותר מאשר אלה שלא קיבלו את החוברת.
במקום לייצר שינוי גישה, חוברת זו חיזקה את עמדות הקולטים.
תופעה זו משמשת במיוחד במדע המדינה בניתוחי בחירות - ומתאים לשכנוע של מצביעים עבור מועמד בעת קריאת סקרים שליליים, או אפילו לתמיכה במפסיד שהוכרז, מתוך אהדה או רחמים.
בכלכלה, "אפקט בומרנג" הוא מינוף שלילי.
בצילום, אפקט בומרנג מאפשר לצופה לראות את כל המרחב מסביב לנושא הצילום.
באינסטגרם ישנה תכונה בשם 'אפקט בומרנג' המאפשרת לצלם לדוגמה סרטון משמאל לימין, ולאחר מכן זה מוצג משמאל לימין וחזרה.
אפקט הבורג החלוד הוא הפרעת תדר רדיו המתרחשת ברכיבים פסיביים הנחשבים בדרך כלל לליניאריים, כגון כבלים, מחברים, אנטנות ורכיבים מתכתיים הנושאים אותם.
התופעה מכונה גם אינטרמודולציה פסיבית (Passive Inter Modulation - PIM).
ההפרעה נגרמת מתגובה הדדית בין גלי הרדיו לבין עצמים מתכתיים מחלידים, מתכות מוליכות פרומגנטיות, חומרים בולעי גלי מיקרו ועומסים לא ליניאריים.
זוהי בעיה משמעותית במערכות תדר רדיו (RF), במיוחד ברשתות תקשורת מודרניות בהן קיימים מספר משדרים ומקלטים רגישים.
אפקט הבורג החלוד יכול להתרחש בכל מערכת בה קיימים מספר משדרי רדיו, למשל:
מערכות ממסרי רדיו: אותות רדיו של משדרים סמוכים יכולים ליצור הפרעות בתדרי הכניסה של הממסר ולהפחית את רגישות הקליטה של הממסר.
תחנות בסיס סלולריות: חלקי מתכת מחלידים על האנטנה, המגדל, או מבני מתכת סמוכים יכולים לגרום ל-PIM, ולהפחית את איכות השירות.
מערכות תקשורת לוויינית: PIM יכול להוות בעיה משמעותית במערכות תקשורת לוויינית, שם האותות המתקבלים חלשים מאוד ורגישים להפרעות.
מערכות מכ"ם: PIM יכול לגרום להופעת מטרות שווא על מסכי מכ"ם.
PIM מתרחש כאשר שני אותות או יותר בתדרים שונים עוברים דרך מערכת לא ליניארית.
כתוצאה מאי הליניאריות נוצרים אותות לא רצויים בתדרים שונים מהתדרים המקוריים.
אותות לא רצויים אלה נקראים תוצרי אינטרמודולציה.
תוצרי אינטרמודולציה אלה יכולים להופיע בתחום הקליטה של מקלט, להפריע לאות הרצוי ולהפחית את רגישות המקלט.
מקור נפוץ ל-PIM במערכות הוא בורג חלוד, מכאן השם "אפקט הבורג החלוד".
חלודה, או תחמוצת הברזל, מציגה תכונות של מוליך למחצה.
התחמוצת יוצרת צומת לא ליניארית בדומה לדיודה או מיקסר רדיו.
אי-ליניאריות זו נובעת מכך ששכבת התחמוצת על משטחי מתכת מחלידים יוצרת ריבוי של צמתי מתכת-מבודד-מתכת (MIM) זעירים.
כאשר זרמי RF זורמים דרך צמתים אלה, הם נתקלים בהתנגדות משתנה, מה שמוביל לעיוות האות וליצירת תוצריPIM.
PIM יכול להיגרם גם מאלמנטים לא ליניאריים אחרים בנתיב אות ה-RF, כגון:
חיבורים רופפים או מחלידים: אלה מכניסים התנגדות מגע משתנה שמשתנה באופן לא ליניארי עם המתח, מה שהופך אותם למקורות ביצירת PIM, במיוחד בתשתיות מתיישנות.
מבני מתכת ליד אנטנות: גם אם אינם בנתיב האות הישיר, עצמים מתכתיים כמו גדרות, גגות ומגדלים יכולים לתפקד כאנטנות לא מכוונות.
הם יכולים לקלוט ולהקרין מחדש אנרגיית RF, ואם למבנים אלה יש חלקים חלודים או מחלידים, האות המוקרן מחדש יכיל תוצרי PIM, אשר יפריע לתקשורת המיועדת.
ניתן לתאר את פונקציית המעבר של רכיב כסכום של חזקות:
ברוב הישומיים האלמנטים הראשונים הם הרלוונטיים ביותר.
לכן נביט על חמשת המקדמים הראשונים:
במערכת ליניארית אידיאלית כל המקדמים K2, K3, K4, K5 וכולי שווים ל-0. במערכת עם מחברים וחיבורים טובים המקדמים האלו זניחים.
במערכת בה יש חלודה המקדמים K2, K3, K4, K5 יכילו מספרים שאינם זניחים.
ניתן לראות זאת אם נייצג את אות הכניסה כסינוס טהור
במערכת שבה יותר ממקור יחיד נוצרים גם תוצרי ערבול מסדר שני:
ניתן לתאר את התוצרים במישור התדר:
ל-PIM יכולה להיות השפעה משמעותית על ביצועי מערכות תקשורת בתדר רדיו.
במקרים חמורים, ההפרעות יכולות להשבית את פעילות המערכת.
כמה מההשפעות הספציפיות של PIM כוללות:
הפחתת רגישות המקלט: תוצרי PIM יכולים להופיע בתחום הקליטה של מקלט, להפריע לאות הרצוי ולהפחית את רגישות המקלט.
עלייה בשיעור שגיאות הסיביות (BER): במערכות תקשורת דיגיטליות, PIM יכול לגרום לעלייה ב-BER, מה שיכול להוביל לאובדן נתונים.
הפחתת קיבולת המערכת: במערכות תקשורת סלולרית, PIM יכול להפחית את קיבולת המערכת על ידי הפרעה לתקשורת בין תחנת הבסיס למכשירים ניידים.
המנגנונים הפיזיקליים הגורמים ל-PIM הם מורכבים, ניתנים לייחוס לכמה מקורות, ולעיתים קרובות מתרחשים בשילוב של מספר גורמים.
מנהור אלקטרונים: תופעה המתרחשת כאשר אלקטרונים עוברים דרך שכבה מבודדת דקה, כמו שכבת תחמוצת על פני שטח מתכת.
הסבירות למנהור אלקטרונים עולה באופן לא ליניארי עם המתח המיושם, מה שמוביל ל-PIM.
מיקרו-פריקות: אלו הן פריקות חשמליות קטנות שיכולות להתרחש בין משטחי מתכת שקרובים מאוד זה לזה אך לא במגע ישיר.
הפריקות נגרמות על ידי שדות חשמליים חזקים שיכולים להתקיים בין המשטחים בתדרי RF.
אפקטים אלקטרו-תרמיים: אלה מתרחשים כאשר הזרם הזורם דרך מוליך גורם למוליך להתחממות המשנה את תכונותיו החשמליות.
זה יכול להוביל ל-PIM אם התנגדות המוליך משתנה באופן לא ליניארי עם הטמפרטורה.
אסטרטגיות הפחתה עם דגש על חלודה
בהתחשב בתפקיד המשמעותי של חלודה ומבני מתכת ב-PIM, אסטרטגיות ההפחתה מתייחסות לכמה גורמים:
מניעת קורוזיה: שימוש בחומרים עמידים לקורוזיה (כגון פלדת אל-חלד, פלדה מגולוונת) ויישום ציפויים מגנים על מבני מתכת למניעת היווצרות חלודה.
בדיקה ותחזוקה סדירות: בדיקות תקופתיות של אנטנות ומבני מתכת סמוכים לזיהוי וטיפול בקורוזיה בשלב מוקדם.
התחזוקה כוללת הידוק חיבורים רופפים, ניקוי משטחים מחלידים וצביעה מחדש של מבנים.
בחירת אתר זהירה ומיקום אנטנות: בחירת אתרים עם מינימום מבני מתכת סמוכים ומיקום אסטרטגי של אנטנות כדי למזער תגובה עם מבנים אלה.
בחירת חיבורי מתכת תוך הקטנה של ההפרש בפונקציית העבודה: כאשר שתי מתכות שונות באות במגע, נוצר ביניהן הפרש פוטנציאל קטן בגלל הבדלים בפונקציית העבודה האלקטרונית שלהן.
צומת זה מתנהג באופן דומה לדיודה, מציג תכונות לא ליניאריות ולעיתים מהווה מקור ל-PIM.
לחות, טמפרטורה ומזהמים יכולים להשפיע על הפרש הפוטנציאל בין המתכות ולהחמיר את הבעיה.
התייחסות לגורמים אלה, יחד עם טכניקות הפחתת PIM כלליות אחרות, חיונית להבטחת ביצועים אופטימליים במערכות תקשורת RF, במיוחד כאלה הרגישות לאפקט.
התפתחות ההבנה של התופעה לאורך הזמן
התופעה של אינטרמודולציה פסיבית זוהתה לראשונה בשנות ה-40 של המאה ה-20. עם התפתחות מערכות תקשורת הרדיו המודרניות, הפכה התופעה לבעיה משמעותית יותר.
בתחילה, נצפתה התופעה בעיקר במערכות תקשורת צבאיות ולוויניות בעלות הספק גבוה.
המונח "אפקט הבורג החלוד" נטבע בשנות ה-70, כאשר חוקרים זיהו שחיבורים מחלידים במבנים מתכתיים היו מקור משמעותי להפרעות.
עם הצמיחה המהירה של תקשורת סלולרית בשנות ה-90 וה-2000, הפכה הבעיה לקריטית, כאשר מפעילי רשתות נאלצו להתמודד עם הפרעות PIM בסביבות עירוניות צפופות.
מחקרים מעמיקים בראשית המאה ה-21 הובילו להבנה טובה יותר של המנגנונים הפיזיקליים מאחורי התופעה, כולל אפקטים של מנהור אלקטרונים ומיקרו-פריקות.
ב, עם הפריסה של רשתות 5G והצורך בביצועים גבוהים יותר, מניעה וטיפול באפקט ממשיך להיות נושא חשוב למחקר ופיתוח בתעשיית התקשורת האלחוטית.
אפקט ההתכנסות סביב הדגל הוא מושג במדע המדינה וביחסים בין-לאומיים, המשמש כדי להסביר תמיכה ציבורית מוגברת לטווח קצר, בממשלה או במנהיגים פוליטיים של מדינה בתקופות שבתחילת משבר או מלחמה.
מכיוון שההשפעה יכולה להפחית את הביקורת על מדיניות ממשלתית, ניתן לראות בה מדיניות חוץ המהווה הסחה.
בעת שמכניזם זה פועל, אנשים נוטים לרצות להרגיש חלק ממשהו גדול מהם, לסמוך על גופים חזקים מהם ולהתמקד בגורמים מאחדים.
הביקורת התקשורתית והציבורית כלפי השלטון, שפועלת בתקופות שגרה משותקת.
הציבור מאחד כוחות ותומך בהחלטותיו של המנהיג בנוגע לאופן הטיפול במשבר ובפעולותיו.
מדען המדינה ג'ון מולר הציע את המושג בשנת 1970, במאמר שנקרא "פופולריות נשיאותית מטרומן ועד ג'ונסון".
הוא הגדיר אותו כמגיע מאירוע בעל שלוש תכונות:
מעורבות ישירה של המדינה והנשיא
בנוסף, מולר יצר חמש קטגוריות של התכנסות סביב הדגל:
התערבות צבאית פתאומית של ארצות הברית (למשל, מלחמת קוריאה, הפלישה למפרץ החזירים)
פעולות דיפלומטיות מרכזיות (למשל, דוקטרינת טרומן)
התפתחויות טכנולוגיות דרמטיות (למשל, משבר הספוטניק)
פגישות פסגה של ארצות הברית-ברית המועצות (למשל, ועידת פוטסדאם)
התפתחויות צבאיות מרכזיות במלחמות מתמשכות (למשל, מתקפת טט)
קטגוריות אלה נחשבות על ידי מדענים פוליטיים מודרניים כמיושנות, מכיוון שהן מסתמכות במידה רבה על אירועי המלחמה הקרה.
מאז התיאוריה המקוריות של מולר, התפתחו שתי אסכולות שמסבירות את הגורמים לתופעה.
הראשונה, אסכולה הנקראת "בית הספר לחשיבה פטריוטית", גורסת שבעתות משבר, הציבור האמריקאי רואה בנשיא את התגלמות האחדות הלאומית.
השנייה, אסכולה הנקראת "בית הספר לדעה על המנהיגות", על פיה ההתכנסות נובעת מהיעדר ביקורת מצד חברי מפלגת האופוזיציה.
אם נראה כי חברי מפלגת האופוזיציה תומכים בנשיא, לתקשורת אין קונפליקט לדווח לגביו, ולכן נראה לציבור שהכל בסדר בנוגע לתפקודו של הנשיא.
שתי התיאוריות זכו לביקורת, אך מקובל בדרך כלל כי אסכולת החשיבה הפטריוטית עדיפה כהסבר של הסיבות לתופעה, בעוד אסכולת הדעה על המנהיגות עדיפה בנוגע להסבר בנוגע למשכה.
כמו כן, הסברה היא שככל שדירוג התמיכה(approval rating) הנשיאותי נמוך יותר לפני המשבר, כך אחוז העלייה בתמיכה בו יהיה גבוה יותר בהשפעת אפקט ההתכנסות.
זאת כיוון שבמצב בו הדירוג ההתחלתי נמוך, יש לנשיא יותר מקום לשיפור.
רוזוולט הייתה עלייה של 12% בלבד בתמיכת הציבור בו - מ-72% ל-84%, בעקבות המתקפה על פרל הארבור.
בוש הייתה עלייה של 39% מ-51% ל-90% בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
תיאוריה נוספת בנוגע לגורם לתופעה מתייחסת להשפעת חוקת ארצות הברית.
בניגוד למדינות אחרות, החוקה הופכת את הנשיא גם לראש הממשלה וגם לראש המדינה.
בשל כך, הנשיא מקבל דחיפה זמנית בפופולריות מכיוון שתפקידו כראש המדינה מעניק לו חשיבות סמלית עבור העם האמריקני.
עם זאת, ככל שעובר הזמן, תפקידיו כראש ממשלה דורשים החלטות מפלגתיות המקטבות בין מפלגת השלטון לבין מפלגות האופוזיציה ומפחיתות את הפופולריות שלו.
תיאוריה זו תואמת יותר לתאוריה של בית הספר לדעה על המנהיגות.
בשל האופי הסטטיסטי של סקרים נשיאותיים, המדען הפוליטי של אוניברסיטת אלבמה ג'ון אוניל, ניגש לחקר ההתכנסות סביב הדגל באמצעות שימוש במתמטיקה.
בהסתמך על משוואות מתמטיות, הניח אניל שתאוריית בית הספר לדעה על המנהיגות, היא המדויקת יותר מבין שתי התאוריות.
משוואות אלו מבוססות על גורמים מכומתיים כמו מספר הכותרות מהניו יורק טיימס על המשבר, נוכחות של תמיכה או עוינות מהאופוזיציה והקואליציה ופופולריות קודמת של הנשיא.
מתיו א' באום, מדען המדינה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, מצא שהמקור לאפקט ההתכנסות סביב הדגל הוא מעצמאים ומתומכי מפלגת האופוזיציה שהעבירו את תמיכתם לנשיא לאחר אפקט ההתכנסות.
באום גם מצא שכאשר המדינה מפולגת יותר או במצב כלכלי גרוע יותר, השפעת ההתכנסות גדולה יותר.
הסיבה לכך היא שיותר אנשים שמתנגדים לנשיא לפני אירוע ההתכנסות, עוברים לתמוך בו לאחר מכן.
כאשר המדינה מפולגת לפני אירוע ההתכנסות ישנה עלייה פוטנציאלית גבוהה יותר בתמיכה בנשיא לאחר האירוע.
במחקר של המדען המדיני טרנס ל.
צ'פמן ודן רייטר על אפקט ההתכנסות סביב הדגל, נמצא כי קבלת תמיכה ממועצת הביטחון של האו"ם בסכסוכים בין-מדינתיים צבאיים, הגבירה את השפעת האפקט על התמיכה הנשיאותית בהשוואה לתקופה בה לא הייתה תמיכה של מועצת הביטחון של האו"ם.
ממחקר משנת 2019 של עשר מדינות בתקופה שבין 1990 ל–2014, עולות עדויות להשפעה של התכנסות סביב הדגל בשלב מוקדם בהתערבות עם נפגעים צבאיים (לפחות בשנה הראשונה) אך הבוחרים מתחילים להעניש את מפלגות השלטון לאחר 4.5 שנים.
מחקר משנת 2021 מצא השפעות חלשות לאפקט ההתכנסות סביב הדגל.
מחקר משנת 2023 מצא כי בממוצע, סכסוכים בין-מדינתיים צבאיים, מפחיתים את התמיכה הציבורית במנהיגים לאומיים ולא מגדילים אותה.
מחקר משנת 2022 מיישם את אותו היגיון של השפעות האפקט, תוך התמקדות בסיום משבר במקום רק בהתמקדות על תחילתו.
תוך שימוש בכל נתוני הסקרים הנשיאותיים הציבוריים ונתוני המשבר מ-1953 עד 2016, החוקרים מצאו שדירוג התמיכה בנשיא עלה בעת סיום משבר בינלאומי.
החוקרים מציעים שהעלייה בתמיכה קשורה להוכחת כשירותו של נשיא בנוגע לענייני חוץ, באותה מידה שהיא קשורה לאחווה הדדית הקשורה בהגנה על האומה.
בנוסף, ההצעה שנשיא יכול להשיג חיזוק בתמיכה בו באמצעות סיום סכסוך במקום ליזום סכסוך גורמת להנחות פחות ציניות לגבי האפשרויות הנמצאות בערכת הכלים של הנשיא ומספקת שדרה נוספת לחקירה של תיאוריות מלחמה שעוסקות בהסחה.
יש חשש שמנהיגים ינצלו לרעה את העצרת סביב אפקט הדגל.
פחדים אלו נובעים מתאוריית ההסחה של מלחמה שבה מנהיג יוצר משבר בינלאומי על מנת להסיח את הדעת מענייני פנים ולהגדיל את דירוג התמיכה בו באמצעות אפקט ההתכנסות סביב הדגל.
החשש הקשור לתיאוריה זו הוא שמנהיג יכול ליצור משברים בינלאומיים כדי להימנע מטיפול בבעיות פנימיות חמורות או כדי להגדיל את הפופולריות שלו כאשר היא מתחילה לרדת.
התופעה נבחנה בהקשר של משברי מדיניות חוץ רבים מאז מלחמת העולם השנייה.
בארצות הברית היא נבדקה והשפעתה נמצאה בנוגע למשבר הטילים בקובה, משבר בני הערובה באיראן, מבצע סערה במדבר (מלחמת המפרץ הפרסי), פיגועי 11 בספטמבר, הריגת אוסאמה בן לאדן, הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק, והריגת איימן א-זוואהירי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל נהנה מפופולריות עצומה בבריטניה על התנגדות למדיניות החוץ של הממשלה הלאומית לפייסנות כלפי גרמניה הנאצית לפני המלחמה ועל כך שהציל את המדינה מתבוסה כמעט בקרב על בריטניה לאחר מכן.
במהלך כל המלחמה דירוג התמיכה בו נשאר גבוה.
מלחמת רוסיה–אוקראינה גרמה לעלייה בתמיכה בנשיא ולדימיר פוטין ברוסיה.
דירוג התמיכה בו עלה לאחר שהכריז על הסיפוח הרוסי של קרים.
וכך גם התמיכה בראש הממשלה מיכאיל מישוסטין, במהלך ההכנה לפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022. המלחמה גרמה לחיזוק גדול אף יותר של התמיכה המקומית והבינלאומית בנשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי.
התפרצות מגפת הקורונה בשנת 2020 הביאה לתקופה קצרה של זינוק בפופולריות של כמה ממנהיגי העולם.
עליה קלה בתמיכה בדונלד טראמפ במהלך ההתפרצות בתחילת 2020. נשיא צרפת עמנואל מקרון, ראש ממשלת איטליה ג'וזפה קונטה, ראש ממשלת הולנד מארק רוטה וראש ממשלת בריטניה בוריס ג'ונסון הפכו ל"פופולריים מאוד" בשבועות שלאחר המגפה שפגעה במדינותיהם.
ג'ונסון, במיוחד, ש"חלה בעצמו קשה" מ-COVID-19, הוביל את ממשלתו להיות "הפופולרית ביותר מזה עשרות שנים".
לכשכש בכלב – סרט שיצא במקרה לאור חודש לפני שערוריית קלינטון-לוינסקי ודמה דמיון רב לאירועי הפרשה.
כדי להסיט את תשומת הלב משערוריית מין, מפברק הנשיא האמריקני מלחמה עם טרוריסטים באלבניה.
הסרט גם בוצע מחדש שנתיים לאחר מכן.
אפקט הצופה מהצד הוא מושג בפסיכולוגיה חברתית, המתייחס לתופעה בה הסיכוי שאדם יתערב ויסייע לאדם אחר הנמצא במצוקה קטן ככל שמספר הצופים באותה סיטואציה גדול יותר.
ההסבר העיקרי לתופעה זו היא השימוש במנגנון של דילול האחריות (Diffusion of responsibility).
ליתר פירוט, ככל שגדל מספר הנוכחים באירוע כלשהו כך חש היחיד שהאחריות לנקוט בפעולה מוטלת על יותר אנשים ולכן הוא יכול להיות פאסיבי ולהימנע מלפעול.
מתברר שבמצבים מסוימים, כאשר בסביבתו של אדם הנתון במצוקה יימצא אדם אחד בלבד, ישנם סיכויים רבים יותר שיזכה לסיוע, מאשר אם יימצא באותו המצב בתוך המון.
הסיבה למעין פרדוקס זה נעוצה בנטייה האנושית של אדם הנמצא בחברת אנשים נוספים, לפזר את האחריות בין חברי הקבוצה בה הוא נמצא, ולא לקחתה על עצמו.
מקרה מפורסם שהתפרסם כחלק מהתופעה, על אף שהיה מדובר בטעות עיתונאית הוא הרצח של קיטי ג'נובזה, לאחר שכתבה שפורסמה בעיתון ה"ניו יורק טיימס" שבועיים לאחר הרצח, טענה כי כ-37 (ואחר כך 38) משכניה של ג'נובזה היו עדים לרצח אך לא טרחו להזעיק את המשטרה או להתערב בנעשה, עוררה עניין ציבורי.
אלא שלאחר חקירה מעמיקה של מקרה הרצח, נמצאו הפרטים הבאים: מספר הצופים האמיתי היה נמוך בהרבה ממה שדווח בכתבה, לפחות אחד מן הצופים דיווח למשטרה, ונראה כי רובם סברו כי מדובר במריבה שגרתית בין בני-זוג ולא הבינו שמדובר במעשה רצח.
התופעה אינה נובעת בהכרח מגישה אגואיסטית בה הפרט שואל את עצמו "מדוע דווקא אני?", אלא גם מהסברה שיש ראויים ממנו לבצע את הפעולה והתערבותו אינה נדרשת.
כלומר, קיימות שלוש סיבות עיקריות לתופעה זו:
דילול האחריות – מצב שבו האחריות אינה ממוקדת בפרט אחד, אלא מפוזרת בין רבים והפרט מניח שמישהו אחר ייקח אחריות או כבר עשה זאת.
השוואה חברתית – בשגרה אנו פועלים על בסיס הרגלים ונורמות שרכשנו בעבר, ובמצבי קיצון וחירום אנו נוטים להישען על התנהגותם של אחרים.
חשש להיראות מטופש – רוב האנשים מעדיפים להיראות יציבים ולפיכך ימנעו מלעשות דברים מביכים; במצבי חירום קיים חשש מלהגיש עזרה לאדם שלא זקוק לה.
כאשר לאותו פרט קשר עם הנתון בצרה, נוטה אפקט "הצופה מהצד" להצטמצם.
כך גם במקרים בהם מדובר בנותן עזרה מקצועי כגון רופא או אחות.
בנוסף, מחקרים הראו שתופעת דילול האחריות אינה מתרחשת כאשר ברור לאדם שאיש אינו נוטל על עצמו את הטיפול במאורע שלפניו, וכן כאשר הצורך להתערב אינו משתמע לשתי פנים.
כמצופה מכך, התעלפויות יזומות ברכבת התחתית או בקונצרט הובילו להושטת עזרה מיידית מצד הנוכחים.
מחקרים הביאו התעלפות במקום ציבורי כיוצא מן הכלל, שבו הסיבות הרגילות ל"דילול אחריות" אינן מצויות, ולפיכך לא צפוי שדילול אחריות יקרה.
ראשית, טיעון כגון: "מישהו אחר יסייע", אינו תקף היות שהאדם רואה בעצמו שהמתעלף אינו זוכה לשום סיוע (שלא כבמקרה קיטי ג'נובזה שנרצחה סמוך לבתי מגורים, ואפשר היה להניח שמישהו כבר התקשר למשטרה).
שנית, התעלפות היא בדרך כלל מאורע שקשה לפרשו בצורה המשתמעת לשתי פנים, וברור שהמתעלף זקוק לעזרה, ולכן גם פרשנות כגון "זו מריבה רגילה בין אישה לבעלה" אינה רלוונטית כאן.
דילול אחריות מתרחש גם במצבים יומיומיים כמו שכחה של תינוק ברכב או אובדן של ילד בהמון.
ככל שהתינוק או הילד נמצאים עם יותר בני משפחה, כך הסיכוי של התינוק להישכח או של הילד ללכת לאיבוד גדולים יותר.
זאת משום התחושה של כל אחד מבני המשפחה ש"בטח" מישהו אחר מבני המשפחה דואג או שומר על הילד.
מומלץ במצבים כאלה, אפוא, לחלק את האחריות בין בני המשפחה ולהחליט מי אחראי על מי.
אפקט הצופה מהצד בעידן הדגיטלי
בעידן הדיגיטלי, אפקט הצופה מהצד מתבטא בעיקר ברשתות החברתיות הודות למספר גורמים: האנונימיות שמספקת הרשת, לצד תחושת ניכור והיעדר קשר אישי מחלישים את תחושת האחריות האישית ומובילים לירידה במחויבות להתערב במצבי מצוקה.
במחקר שבחן את השפעת הצופים והאנונימיות על כוונה להתערב במצבי בריונות ברשת נמצא כי ככל שעלה מספר הצופים אנונימית, כך חלה ירידה בכוונתם להתערב ישירות, או להתעמת עם הגורם התוקפני.
עם זאת, נמצא שבעידן הדיגיטלי, ישנם מצבים המעודדים התנהגות פרו-חברתית, כמו למשל קמפיינים המעודדים עזרה לזולת, או תוכן שמעורר לגלות חובה מוסרית ואחריות אזרחית.
עם זאת מחקר חדש שנעשה על ידי מארי רוזנקרנץ לינדגראד (Marie Rosenkrantz Lindegaard), מפריך את ההנחה הרווחת שאנשים נמנעים מלהתערב במצבי אלימות ברחוב.
באמצעות ניתוח מקיף של מאות שעות תיעוד ממצלמות אבטחה בערים שונות ברחבי העולם, המחקר מגלה כי התערבות מצד צופים היא למעשה התנהגות נפוצה.
התערבות היא הנורמה: במחקר התברר כי במעל 90% מהמקרים שנבדקו, לפחות צופה אחד ניסה להתערב כדי לסייע לקורבן או לפזר את העימות, לדבריה " אנחנו רואים כל הזמן עוברי אורח שפועלים ומתערבים.
זו תגלית קיצונית ביותר ותוצאה שונה לחלוטין ממה שהתיאוריה חוזה נראה שזה מעיד על כך שזו תופעה אוניברסלית אני מהססת להתייחס לזה כאלטרואיזם, אבל כנראה שאנחנו מוכנים לקחת סיכון כדי לשמור על הסדר המוסרי".
אֵפֵקְט הַפַּרְפַּר הוא ביטוי מתחום תורת הכאוס הממחיש מצב של "תלות רגישה בתנאי ההתחלה", לפיו שינויים קטנים בתנאי ההתחלה של מערכת דינאמית לא ליניארית עשויים לגרום לשינויים גדולים בהתנהגות המערכת בטווח הזמן הארוך.