tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשל כך, הארגון באופן כללי מחולק לשתי חטיבות עיקריות: החטיבה הטוארגית והחטיבה הפולאנית; חלוקה זאת מאפשרת ללוחמים לשהות עם דוברי שפתם, אך אינה מונעת מהם להשתלב יחדיו במהלך התקפות גדולות ובהתאם לצורך המבצעי בשטח לפי פקודות ההנהגה.
חרף הגיוון האתני, בעיני האוכלוסייה המקומית בסאהל הארגון מזוהה בעיקר עם בני הפולאני, מה שמוביל לעיתים קרובות את בני הטוארג והדוגון להאשים את כלל הפולאנים כתומכי טרוריסטים ולהצדיק את מעשי הטבח והשוד שלהם.
בעת הקמתו של הארגון במאי 2015 לאחר הפיצול מאל-מוראביטון, דאעש בסהרה מנה על פי הערכות 50–100 לוחמים בלבד.
עד תחילת 2017, ההערכה הייתה שהארגון מונה 300 לוחמים.
באפריל 2018, המרכז ללחימה בטרור של האקדמיה הצבאית האמריקנית העריך שהוא כבר מונה לפחות 425 לוחמים.
עם זאת, סביר להניח שההערכות נמוכות בהרבה מהמספר האמיתי.
סדרת ההתקפות בקנה מידה גדול שבוצעו במאלי, ניז'ר ובורקינה פאסו בין 2019 ל-2021 כמו גם גלי עריקות מאל-קאעדה, מצביעות על כך שמספר חברי הארגון עשוי לעלות על 1,000 לוחמים.
כך למשל, בתמונות שפורסמו במרץ 2022 משבועת האמונים של הסניף לח'ליפה השלישי אבו חסן אל-האשמי, נראו לפחות 600 לוחמים.
מעבר ללוחמים, לארגון יש מעגל ניכר של תומכים ואוהדים בקרב האוכלוסייה המקומית.
על פי הצהרות של הצבא הצרפתי, בחצי עשור נהרגו למעלה מ-350 פעילים של דאעש בסהרה בשיתוף עם צבאות מאלי, ניז'ר ובורקינה פאסו.
דאעש בסהרה פועל בעיקר במערב הסאהל ובדרום-מערב מדבר הסהרה.
לאחר הקמתו, הארגון פעל בתחילה בדרום מחוז גאו בצפון-מזרח מאלי, בעיקר בנפת מנאקה הסמוכה לגבול עם ניז'ר.
אזור זה היה בעל נוכחות מיליטנטית וממשלתית נמוכה וללא דרכים ראשיות שהצדיקו נוכחות של כוחות צבא.
העלייה בפופולריות של הארגון בקרב האוכלוסייה הפולאנית, גרמה לו להתרחב לעבר מחוז טילברי במערב ניז'ר ולאזור גורמה בצפון-מזרח בורקינה פאסו, כשהוא מנצל את חוסר הנוכחות הממשלתית במשולש הגבולות.
גורמה, מנאקה וטילברי, מהווים יחדיו את האזור הגאוגרפי המכונה ליפטאקו שנחשב לאזור הפעילות העיקרי של הארגון.
בתחילת 2020, ערקה לדאע"ש קבוצה של אל-קאעדה באזור נמפלה במרכז מאלי סמוך לגבול עם מאוריטניה, כך שהפעילות שלו במאלי עשויה להתרחב מערבה יותר.
בעקבות היריבות עם אל-קאעדה, הנוכחות של דאעש במרכז במאלי פחתה באופן ניכר.
כאמור, תחת מחוז מערב אפריקה של המדינה האסלאמית נמצאים למעשה שני ארגונים נפרדים: הפלג הסהרי (ISGS), והפלג באגם צ'אד (ISWA) שפעיל בעיקר בצפון-מזרח ניגריה (מדינות בורנו, יובה ואדאמווה) מערב צ'אד וצפון קמרון.
על אף ששני הפלגים מבצעים פעולות טרור בשטחה של ניז'ר, אין ביניהם מגע: הפלג באגם צ'אד מבצע פעולות במחוז דיפה בדרום-מזרח ניז'ר, בעוד שהפלג הסהרי מבצע פעולות בחלק הצפוני של מחוזות טאהואה וטילברי ומחוז הבירה - שנמצאים במערב ודרום-מערב ניז'ר.
בין אזורי הפעילות של שני הארגונים בניז'ר, מפרידים המחוזות זינדר, מאראדי, דוסו והחלק הדרומי של מחוז טאהואה; אזורים אלו מאוכלסים בעיקר על ידי בני ההאוסה שנחשבים לפחות מיליטנטנים מהפולאנים ואין בהם נוכחות של דאעש.
שני הארגונים שואפים להתרחב לאורך הגבול הניגרי-ניז'רי בתקווה ליצור מסדרון פעילות משותף.
בעיתון המדינה האסלאמית, פורסמו בשנת 2020 מספר פעולות טרור חריגות שבוצעו במחוז סוקוטו בצפון-מערב ניגריה ליד הגבול עם ניז'ר.
מחוז סוקוטו שבו אוכלוסייה פולאנית גדולה, אינו אזור פעילות אופייני לאף אחד מהפלגים הללו, ולא ברור אם הפעולות מייצגות התרחבות של הפלג הסהרי, או בתאים פולאנים מקומיים שצפויים לקשר בין השניים.
בדומה לארגוני טרור רבים, רוב אמצעי הלחימה של דאעש בסהרה מקורם בשלל שנלקח מהצבאות המקומיים, ובמקרה הזה כוחות צבא ומשטרה של מאלי, ניז'ר ובורקינבה.
חלק קטן מהנשק מקורו בשלל ממיליציות טוארגיות שמקורו בלוב.
החימוש הסטנדרטי של הלוחמים כולל רובי סער מסוג קלצ'ניקוב וקרבין, רובי צלפים, מקלעים קלים וכבדים, טילי כתף, מרגמות, קטיושות ורימונים.
בנוסף, לארגון יש מטעני חבלה וחגורות נפץ מייצור עצמי.
הטקטיקה של דאעש בסהרה מבוססת על חי"ר ממוכן שמתנייד על אופנועים וטנדרים.
בכך מתאפשר לו להכות בעמדות ובסיסים צבאיים מבודדים ולסגת במהירות מהאזור לפני הגעת תגבורות קרקעיות ואוויריות.
אף על פי שנפלו לא פעם ברשות הארגון משאיות ורק"מים כבדים, הוא לרוב מנצל אותם כרכבי תופת, וממעט להשתמש בהם בלחימה ישירה עקב היותם מסורבלים וחשופים להתקפות אוויריות.
תורת הלחימה של הארגון מבוססת על לוחמת גרילה, והוא מתמחה במארבים לשיירות צבאיות, פשיטות על מוצבים ובסיסי צבא גדולים, והפעלת חוליות חיסול ומטעני צד.
דאעש בסהרה מממן את פעילותו באמצעות גביית מיסים מהאוכלוסייה המקומית, סחר בנשק, הברחות, כריית זהב, חטיפות לצורך כופר, ואולי גם סחר בסמים ופעילות פלילית אחרת.
לפני ההכרה הרשמית בדאע"ש בסהרה, לא היה לו משרד תקשורת מסודר, ומרבית ההודעות שלו פורסמו דרך סוכנות הידיעות המאוריטנית אל-אח'באר.
הארגון פרסם מספר סרטונים קצרים של התקפות על צבאות מאלי, בורקינה פאסו ומיליציות טוארגיות לצד הוצאות להורג, אך הפרסום שלהן היה מוגבל ויועד בעיקר עבור האוכלוסייה המקומית.
חריג בהקשר זה הוא סרטון המארב בטונגו-טונגו שקיבל תשומת לב עולמית ופורסם גם בערוצי תקשורת רשמיים של דאעש.
מאז ההכרה בארגון, פעולות הטרור שלו מפורסמות עם סמליל מחוז מערב אפריקה או בעיתון א-ניבא של המדינה האסלאמית, אך עדיין, עיתוי הפרסום אינו מיידי ומתאחר לעיתים קרובות במספר שבועות ואפילו חודשים.
על פי דאעש, האיחור בנטילות האחריות על פעולות טרור נובע מ"תנאי שטח וסיבות ביטחוניות".
עד 2022, משרד התקשורת המרכזי של דאעש פרסם מספר דו"חות מצולמים, תמונות, סרטונים קצרים וכתבות על הסניף, לצד ראיון בן שני חלקים עם המנהיג עדנאן אל-סהראווי.
דאעש בסהרה הופיע בשתי הפקות חזותיות רשמיות של המדינה האסלאמית: הראשונה בשילוב עם הפלג באגם צ'אד שמציגה חידוש שבועת האמונים לאבו בכר אל-בגדדי, והשנייה בלעדית עבור דאעש בסהרה: הסרט "זה יהיה עבורם מקור חרטה" ששמו לקוח מהקוראן ואורכו כחצי שעה.
גם לאחר ההכרה, דאעש בסהרה עדיין מפיק מסרים וסרטונים קצרים לא-רשמיים בשפות מקומיות עבור הקבוצות האתניות בתחומי פעילותו, כשהתכנים הללו מופצים בעיקר בקבוצות בוואטסאפ וטלגרם.
חלק גדול מהפעילות הטרוריסטית בעצימות נמוכה אינה מדווחת כלל על ידי דאעש או התקשורת המקומית.
הארגון מראה סימנים שבכוונתו להחיל את חוקי השריעה באזורי הפעילות שלו, כמו שריפת בתי ספר, גביית זכאה, פגיעה בתהליך הבחירות, הריגת שאמאנים וקטיעת איברי גנבים ושודדים.
מאז ההכרה הרשמית בסניף במרץ 2019, פורסמו סך הכול כ-230 פעולות טרור רשמיות שבוצעו על ידו במאלי, ניז'ר, בורקינה פאסו ואלג'יריה.
כאמור, מספר הפעולות הלא-מדווחות גבוה בהרבה.
להלן פעולות טרור בולטות שבוצעו על ידי דאעש בסהרה מאז הקמתו:
3 בספטמבר: חוליה של דאעש תקפה עמדת מכס במרקויה שבבוריקנבה והרגה פקיד מכס ואזרח.
הייתה זו ההתקפה המוצהרת הראשונה של הארגון לאחר הנאמנות למדינה האסלאמית.
12 באוקטובר: קבוצת לוחמי דאעש הרגה 7 חיילים ואזרחים בורקינבים באינטנגום בבורקינבה.
14 באוקטובר: חטיפת אזרח זר אמריקני באזור אבאלאק בניז'ר.
17 באוקטובר: ניסיון שחרור כושל של אסירים ג'יהאדים מכלא קוטוקאלה ליד בירת ניז'ר - ניאמי.
הפעולה בוצעה על ידי תריסר ג'יהאדים ונכשלה במטרתה (הרוג לדאע"ש ו-2 פצועים למשמר הכלא).
עם זאת, הפעולה תפסה את תשומת לב ההנהגה המרכזית, שעבורה שחרור אסירים כלואים הוא מטרה בעדיפות גבוהה.
8 בנובמבר: התקפה על עמדה צבאית בבאני-בנגו בניז'ר, שהותירה 7 הרוגים ו-3 פצועים לצבא ניז'ר.
16 בדצמבר: השתתפות בפשיטה על בסיס נסומבו בבורקינבה לצד חטיבת מסינה ואנצרול אסלאם.
12 הרוגים ו-4 פצועים לצבא הבורקינבי.
22 בפברואר: מארב לשיירה צבאית ניז'רית סמוך לעיירה טירזוואנה, במהלכו צבא ניז'ר ספג 16 הרוגים ו-18 פצועים.
הייתה זו פעולת הטרור הגדולה הראשונה של דאעש.
6 במרץ: 7 הרוגים ו-4 פצועים לז'נדרמיה הניז'רית ליד העיירה וונזרבה בסמוך לגבול עם בורקינבה.
31 במאי: פשיטה על העיירה אבאלה, במהלכה נהרגו 6 ז'נדרמים ניז'רים.
לוחמי דאעש נסוגו לעבר מאלי, שם הותקפו על ידי כוח משולב של הצבא הצרפתי, צבא מאלי ומיליציות טוארגיות.
9 ביולי: 8 הרוגים ומספר פצועים לצבא מאלי במהלך מארב ליד אינקאדוגוטאן.
25 ביולי: כנקמה על הסיוע לצבא הצרפתי בפשיטה באבאלה, דאעש תוקף כפר טוארגי של קבוצת אימגאד במאלי והורג 4 אזרחים.
4 באוקטובר: המארב בטונגו-טונגו במהלכו כוח גדול של דאעש תקף שיירה של צבא ניז'ר והקומנדו האמריקני בסמוך לכפר טונגו-טונגו בניז'ר.
לכוח האמריקני-ניז'רי היו 9 הרוגים ו-10 פצועים.
הכוח כמעט הושמד לגמרי לולא סיוע צרפתי ברגע האחרון.
נחשב לפעולה המפורסמת ביותר שבוצעה על ידי הארגון, והיווה הישג תעמולתי כביר בעקבות פרסום צילומים ממצלמת הקסדה של אחד ההרוגים האמריקנים.
21 באוקטובר: הפשיטה הראשונה על בסיס הז'נדרמיה באיורו שבניז'ר, במהלכה הז'נדרמיה ספגה 13 הרוגים ו-5 פצועים.
11 בינואר: פיגוע התאבדות על סיור של הצבא הצרפתי באזור מנאקה שבמאלי.
18 באפריל: חטיפת אזרח זר גרמני באזור אג'האי בניז'ר.
27-26 באפריל: הטבח באקלאז ואווקאסה במאלי, במהלכו לוחמי דאעש טבחו 47 אזרחים ולוחמי מיליציות טוארגים, כנקמה על סיוע לצבאות צרפת ומאלי וביצוע טבח בכפרים פולאנים.
26 במאי: 11 הרוגים ו-2 פצועים טוארגים, בהתקפה על העיירה טלאטאיי שבשליטת התנועה להצלת אזוואד (MSA).
11 ביולי: התנגשות בין כוחות דאעש למיליציית טוארג אימאגד (GATIA) בסמוך לאינגלמאני.
18 ביולי: התנגשות בין כוחות דאעש לקואליציה הטוארגית MSA-GATIA בסמוך לטינטיהידג'רן.
12-11 בדצמבר: הטבח בטינאבו וטבנגוט-טיסלטאטין במאלי, במהלכו לוחמי דאעש טבחו כ-43 אזרחים ולוחמי מיליציות טוארגים של MSA-GATIA.
19 בדצמבר: התנגשות בין דאעש לכוח משולב של התנועה להצלת אזוואד (MSA) והצבא הצרפתי.
15 בינואר: כנקמה על האירוע הקודם דאעש מבצע את הטבח בטינאבו וטבנגוט-טיסלטאטין במאלי, במהלכו נטבחו 37–40 אזרחים ולוחמי תנועת MSA הטוארגית.
10 במרץ: 14 פצועים לצבא הצרפתי בהתקפה על סיור באזור אכבאר במאלי.
נעשה שימוש גם במטען צד.
1 במאי: פעילי דאעש חטפו תיירים צרפתים בצפון בנין והעבירו אותם לבורקינה פאסו בשיתוף עם חטיבת מסינה; לא ברור איזה ארגון היה אמור להחזיק בהם בסוף וייתכן שהיעד הסופי היה מאלי.
3 ימים לאחר מכן, במבצע מיוחד כוחות קומנדו צרפתים פשטו על גורום-גורום בצפון בורקינבה וחילצו את בני הערובה במחיר של 2 חיילי קומנדו הרוגים.
13 במאי: בפעם השנייה, התקפה של כתריסר מחבלי דאעש על כלא קוטוקאלה בניז'ר שנועדה כנראה להפגין כוח ולעודד את האסירים הכלואים.
הרוג לצבא הניז'רי ומספר כלי רכב שרופים.
14 במאי: המארב בסיווילי, במהלכו כוח גדול של דאעש ארב למחלקה של צבא ניז'ר ליד הכפר סיווילי והרג כ-28 חיילים.
פעולת הטרור הקטלנית ביותר בניז'ר עד אותו זמן.
במארב זה נעשה לראשונה שימוש במטען צד.
9 ביוני: הפעלת מטען צד על משוריין אושקוש אמריקני ליד העיר אואלאם.
המשוריין ניזוק אך לא היו נפגעים.
14 ביוני: במהלך פשיטה לילית של כוח צרפתי על אזור אכבאר בגבול מאלי-ניז'ר, מסוק צרפתי הופל על ידי מחבלי דאעש והתרסק.
צלף ו-2 טייסים צרפתים נפצעו בדרגות שונות.
1 ביולי: הפשיטה הראשונה על בסיס אינאטס בגבול ניז'ר-מאלי, במהלכה נעשה שימוש ב-2 מחבלים מתאבדים.
הפשיטה הותירה 18 חיילים ניז'רים הרוגים.
19 באוגוסט: הפשיטה על בסיס קטוגו בבורקינה פאסו: 24 חיילים הרוגים.
ההתקפה הקטלנית ביותר עד אותה עת בבורקינבה.
1 בנובמבר: הפשיטה על בסיס אינדלימאן במאלי: 50 חיילים הרוגים.
18 בנובמבר: הפשיטה על טבנקורט במאלי: 43 הרוגים ו-29 פצועים לצבא מאלי.
18 בנובמבר: 8 הרוגים לכאורה לצבא האלג'יראי בפשיטה על מקומות מסתור של דאעש בעיירה טאונדרת במחוז תמנרסת שבדרום אלג'יריה.
הייתה זו הפעולה הראשונה של הארגון על אדמת אלג'יריה.
בפעולה נהרג מפקד ערבי-טוארגי של דאעש - אבו בכר אולד אבידין.
25 בנובמבר: במהלך מבצע צרפתי נרחב בעקבות התוקפים מאינדלימאן וטבנקורט, שני מסוקים צרפתים התנגשו זה בזה באוויר והתרסקו (לטענת דאעש כתוצאה מירי לעברם).
13 הרוגים לצבא צרפת - האובדן הגדול ביותר ביום אחד מאז תחילת ההתערבות במאלי.
10 בדצמבר: כוח גדול של דאעש ביצע את הפשיטה השנייה על בסיס אינאטס בגבול ניז'ר-מאלי, במהלכה נהרגו 73 חיילים ניז'רים ונפצעו 12. בהתקפה זו נעשה לראשונה שימוש במרגמות על ידי דאעש.
ההתקפה הייתה הקטלנית ביותר בניז'ר עד אותו זמן.
24 בדצמבר: הקרב על העיירה ארבינדה בבורקינבה, שהותיר 42 הרוגים ו-23 פצועים בקרב הצבא הבורקינבי והאוכלוסייה האזרחית.
בשל סיוע מהצבא הצרפתי, דאעש ספג גם הוא אבדות רבות.
25 בדצמבר: המארב בסנאם: 17 הרוגים ו-4 פצועים לשיירה של הז'נרדמיה והמשמר הלאומי הניז'רי שליוותה צוות של ועדת הבחירות.
2 בינואר: 7 מאבטחים נהרגו בהתקפה של דאעש על חברה לכריית זהב באזור סונה בבורקינבה.
9 בינואר: כוח התקיפה הגדול ביותר שתועד אי פעם (כמה מאות פעילי דאעש), ביצע את הפשיטה על בסיס צ'ינגודאר בניז'ר, במהלכה נהרגו 89 חיילים.
ההתקפה היא הקטלנית ביותר בהיסטוריה של ניז'ר כנגד כוחות הביטחון, והובילה להדחת גנרלים בכירים בצבא.
9 בפברואר: פיגוע התאבדות כושל נגד כוחות אלג'יראים באזור תימיאווין בגבול אלג'יריה-מאלי.
17 בפברואר: התקפה על כנסייה בכפר פאנסי בבורקינבה, במהלכה נטבחו למעלה מ-24 אזרחים נוצרים כולל הכומר המקומי.
29 בפברואר: פעילי דאעש לבושים במדי צבא בורקינבה, תקפו תחנת משטרה בעיירה סיבא הסמוכה לכפר פאנסי.
25-10 שוטרים בורקינבים הרוגים - האובדן הגדול ביותר למשטרת בורקינבה עד אותו זמן.
סוף פברואר: בתום אולטימטום, חטיבת מסינה של אל-קאעדה תוקפת כוח של עריקים שהצטרפו לדאע"ש באזור נמפלה במרכז מאלי, מה שמוביל במהירות למלחמה כוללת.
10 במרץ: פיגוע התאבדות על סיור צרפתי-מאליאני ליד העיירה אנדלימאן באזור מנאקה במאלי.
13 במרץ: הפשיטה השנייה על בסיס הז'נדרמיה באיורו שבניז'ר, במהלכה הז'נדרמיה ספגה 9 הרוגים ו-8 פצועים.
דאעש ספג אבדות כבדות בשל התערבות צרפתית.
2 באפריל: 6 הרוגים ו-23 פצועים לצבא ניז'ר, במארב לשיירה צבאית משוריינת ליד הכפר אבאלא.
5 באפריל: התקפה על בסיס הז'נדרמיה הניז'רית בעיירה בני-בנגו, במהלכה שוחררו מהכלא המקומי מספר פעילי דאעש כלואים ונלקח שלל רב.
26 באפריל: פיגוע התאבדות כנגד כוח של חטיבת מסינה שתקף מעוז של דאעש באזור בולה בגבול מאלי-ברוקינבה.
כתוצאה מכך, לוחמי מסינה נסוגו והותירו אחריהם עשרות הרוגים ופצועים ושלל רב.
17 במאי: 7 הרוגים ומספר פצועים לאל-קאעדה, בהתקפה כושלת על מעוז של דאעש באזור פידה בגבול בורקינה-גאנה.
26 במאי: ירי גראדים לעבר בסיס של צבא אלג'יריה באזור תנזותן בגבול אלג'יריה-מאלי.
2 באוגוסט: בסביבות 50 הרוגים לאל-קאעדה, לאחר התקפה של דאעש על מעוז שלהם באזור טלאטית ליד מאנקה במאלי.
7 באוגוסט: למעלה מ-30 הרוגים לאל-קאעדה, בחילופי אש עם כוחות דאעש באזור בלוקוסי בגבול מאלי-בורקינבה.
9 באוגוסט: הפיגוע נגד תיירים בשמורת הג'ירפות בקורי דרומית לבירת ניז'ר, במהלכו הוצאו להורג 2 מדריכים ניז'רים ו-6 אזרחים צרפתים.
11 בנובמבר: 14 הרוגים לצבא בורקינבה במארב לשיירה על ציר טינאקוף-בלדיאבי.
חייל נוסף נשבה והוצא להורג מאוחר יותר.
2 בינואר: בתגובה להריגת שני פעילי דאעש על ידי קבוצת הגנה מקומית של בני הז'רמה, הארגון ביצע את הטבח בטצ'ומה-בנגו וז'רמה-דאריי בניז'ר שהותיר אחריו 105 הרוגים ו-75 פצועים.
פעולת הטרור הקטלנית ביותר עד אז בתולדות ניז'ר.
21 בפברואר: 7 הרוגים ו-3 פצועים לחברי ועדת הבחירות בעקבות הפעלת מטען צד.
15 במרץ: המארב על ציר טסיט ליד אנסונגו במאלי, במהלכו צבא מאלי ספג 33 הרוגים ו-14 פצועים.
16 במרץ: הטבח בדריי-דייה בניז'ר, במהלכו נהרגו 66 אזרחי ז'רמה שחזרו מהשוק לכפרים דריי-דייה וצ'ינגדואר.
21 במרץ: עקב התנגדות לתשלום זכאת ושיתוף פעולה לכאורה עם אל-קאעדה, דאעש מבצע את הטבח בכפרים אינטזיינה, וויסטאנה ובקרוט במחוז טאהואה בניז'ר, במהלכו נהרגו 137 אזרחים ולוחמים טוארגים.
הטבח הקטלני ביותר בהיסטוריה של ניז'ר.
22 באפריל: 18 הרוגים לתנועה הלאומית לשחרור אזוואד (MNLA) במהלך מארב של דאעש ליד דראנמבוקאל במאלי.
23 באפריל: עשרות הרוגים ופצועים לצבא מאלי, במארב של דאעש לשיירה צבאית על ציר אנסונגו-ליבסנגה ליד גאו.
1 במאי: 16 הרוגים למשמר הלאומי הניז'רי במהלך מארב של דאעש לסיור ליד העיירה תיליה.
4 במאי: הפשיטה על העיירה אינטוסאן בניז'ר, במהלכה העיירה נכבשה זמנית וצבא ניז'ר ספג כ-20 הרוגים ומספר פצועים.
3 ביוני: 13 הרוגים למיליציית טוארג אימאגד, בעקבות מארב של דאעש באזור מנאקה במאלי.
4 ביוני: חטיפה והריגה של 5 אזרחים נוצרים במחסום דרכים בציר גאו-ניאמי.
11 ביוני: במהלך מבצע צרפתי-ניז'רי בסמוך לגבול עם מאלי נהרג אחד מסגני הארגון.
על פי דאעש במהלך המבצע נהרגו 3 חיילים צרפתים ו-5 חיילים ניז'רים.
צבא צרפת הכחיש את האבדות המיוחסות לו.
12 ביוני: חוליית חיסול תקפה את ביתו של ראש האספה הלאומית של ניז'ר בבירה ניאמי, והרגה ופצעה שני מאבטחים.
11 ביולי: התנגשות בין כוחות דאעש לצבא ניז'ר ומיליציות הגנה מקומיות ליד העיירה בני-בנגו.
לפחות 10 הרוגים לדאע"ש וכ-20 נפגעים לצבא ניז'ר והמיליציות.
8 באוגוסט: הטבח בקארו, אואטגונה ודאוטגפט ליד אנסונגו במאלי, במהלכו נטבחו למעלה מ-50 אזרחים באשמת שיתוף פעולה עם הרשויות נגד הארגון.
13 באוגוסט: 30 הרוגים למיליציות הגנה מקומיות, במהלך התקפה של דאעש על הכפר דריי-דייה בצפון ניז'ר.
22-18 באוגוסט: 17 הרוגים לחטיבת מסינה במהלך עימותים עם דאעש באזור קרפואה ואי-ואי בגבול בורקינבה-מאלי.
14 באוקטובר: לוחמי דאעש פשטו על הכפר אבונקור ליד בני-בנגו בניז'ר והרגו 10 אנשים.
רכב של המשמר הלאומי הניז'רי שהגיע למקום לסייע, עלה על מטען צד שהותיר מספר פצועים.
20 באוקטובר: 11 הרוגים ומספר פצועים לצבא הניז'רי, במארב של דאעש בעיירה קרגוסו באזור טירה במחוז טילברי.
23 באוקטובר: 4 הרוגים ומספר פצועים לאל-קאעידה, בהתקפה של דאעש ליד העיירה אנדאקי בדרום מחוז טימבוקטו במאלי.
2 בנובמבר: המארב בקורפי: שיירה של חברי ועדת ההגנה העצמית מהעיירה בני-בנגו בניז'ר, נופלת למארב קטלני של דאעש ליד העיירות קורפי ואדבדאב בין בני-בנגו לטילואה במחוז טילברי; כ-69 הרוגים.
3 בנובמבר: כ-12 הרוגים לאל-קאעידה, בהתנגשות עם דאעש ליד העיירה תנכארנכיתאן באזור תיסי, מחוז גאו במזרח מאלי.
12 בנובמבר: 7 הרוגים למשטרת בורקינבה, במארב של דאעש בעיר דורי בצפון בורקינה פאסו.
14 בנובמבר: כ-20 הרוגים לצבא הניז'רי, בהתקפה של דאעש ליד העיירה דאנגי במחוז טילברי.
15 בדצמבר: 28 הרוגים ומספר פצועים, בהתקפה של דאעש על מרכז של מיליציית הגנה עצמית בעיירה באקורט במחוז טאהואה בניז'ר.
11 בינואר: 5 הרוגים 2 נעדרים ו-8 פצועים לצבא בורקינבה, בעקבות מארב של דאעש באזור נגונגאם בצפון-מזרח בורקינה פאסו.
22 בינואר: 5 הרוגים למיליציית הגנה ניז'רית מקומית במארב של דאעש ליד העיירה תינזאגורה במחוז טילברי.
17 בפברואר: 8 הרוגים ומספר פצועים לצבא מאלי, במארב של דאעש בעיירה ארסם באזור תיסי במזרח מאלי.
9-8 במרץ: כ-70 הרוגים לתנועה להצלת אזוואד, בהתקפה של דאעש על מרכזים של הארגון בעיירה טאמאלט במחוז מנאקה במאלי.
10 במרץ: כ-40 הרוגים לתנועה להצלת אזוואד בהתקפה כושלת על דאעש בין העיירה טאמאלט לעיירה אגאז-ראגאן.
10 במרץ: כוחות דאעש פתחו בהתקפה על העיירה אינסיניאן דרומית לטאמאלט ליד הגבול עם ניז'ר.
כ-40 הרוגים לתנועה להצלת אזוואד ואזרחים שנחשדו בתמיכה בארגון.
15-12 במרץ: כ-100 הרוגים למיליציות הטוארג, בעקבות הקרב על העיר אדרנמבוקאן שנמשך מספר ימים במהלכו כוחות דאעש צרו וכבשו את העיר וסביבותיה שנשלטו על ידי התנועה להצלת אזוואד.
23 במרץ: עשרות נפגעים לצבא מאלי, בהתקפה של דאעש על מחנה צבאי בעיירה טסית במחוז גאו במאלי; הבסיס נכבש זמנית ונלקח שלל רב.
24 במרץ: 7 הרוגים ומספר פצועים לצבא ניז'ר, במארב של דאעש ליד העיירה קולמאן במחוז טילברי.
26 במרץ: למעלה מ-30 הרוגים לתנועה להצלת אזוואד, בהתקפה של דאעש על עמדות שלהם ליד העיירות זנכיתיה ואן-ווילאן באזור מנאקה.
27 במרץ: כ-100 הרוגים למיליציות הטוארג, בהתקפות מסונכרנות של דאעש על מרכזים של התנועה להצלת אזוואד ליד העיירות אינסיניאן ותכריבא באזור מנאקה.
12 באפריל: 7 הרוגים ומספר פצועים לז'נדרמיה של ניז'ר, בהתקפה של דאעש על מוצב שלהם בעיירה פטלקולה באזור טירה קרוב לגבול עם בורקינה פאסו.
14 במאי: הטבח בג'וסל, במהלכו נטבחו כ-20 אנשים בכפר ג'וסל בבורקינה פאסו, באשמת השתתפות במיליציות הגנה מקומיות נגד הארגון.
22 במאי: עשרות נפגעים לתנועה להצלת אזוואד ומיליציית טוארג אמג'ד, בהתקפה של דאעש על העיירה אניכאר באזור מנאקה במאלי.
22 במאי: 10 הרוגים ומספר פצועים למיליציות הטוארג, בהתקפה של דאעש על העיירה אימס-אימס באזור מנאקה.
23 במאי: מיליציות הטוארג נסוגו מהעיירה אגזראגאן באזור מנאקה בעקבות התקפה של דאעש.
3 ביוני: 50 הרוגים ועשרות פצועים למיליציות הטוארג, בהתקפה כושלת שלהם על העיר אדרנמבוקאן שבשליטת דאעש.
16 טנדרים ותחמושת נפלו בידי דאעש.
9 ביוני: 13 הרוגים ומספר פצועים לז'נדרמיה הבורקינבית, בהתקפה של דאעש בעיירה סייטנגה במחוז סנו בבורקינה פאסו ליד הגבול עם ניז'ר.
12-11 ביוני: דאעש מבצע את הטבח בסייטנגה במחוז סנו בבורקינה פאסו, במהלכו נטבחו 165-100 אנשים באשמת השתתפות במיליציות הגנה מקומיות נגד הארגון.
12 ביוני: 4 הרוגים ושבוי למשטרת בורקינבה בהתקפה של דאעש על מוצב משטרתי באזור דורי.
27 ביוני: 3 טנדרים הושמדו ו-10 חיילים נפצעו, במארב של דאעש לכוח G5-סאהל של ניז'ר באזור טירא במערב ניז'ר.
4-2 ביולי: 6 הרוגים ומספר פצועים לצבא בנין, ב-2 מארבים של דאעש ליד הכפרים אלפאכוארה וע'ין במחוז אליבורי בצפון המדינה.
פעולות ראשונות של הארגון על אדמת בנין.
7 באוגוסט: לפחות 42 הרוגים ו-20 פצועים לצבא מאלי, במתקפה משולבת של דאעש על העיירה טסית במחוז גאו במאלי בהמהלכה העיירה נכבשה זמנית ל-6 שעות.
29 באוגוסט: לטענת דאעש, כ-15 הרוגים ומספר פצועים לכוח וגנר ומספר הרוגים ופצועים לצבא מאלי, במארב של דאעש לשיירה שלהם ליד העיירה סלטה באזור אנסונגו קרוב לגבול עם ניז'ר.
6 בספטמבר: כ-60 הרוגים לתנועת השחרור האזוואדית ולאל-קאעדה, בהתקפה של דאעש על העיירה טלאטאי במחוז גאו במאלי.
11-10 בספטמבר: 8 הרוגים ו-13 פצועים לאל-קאעדה בהתקפה של דאעש באזור גורום-גורום בבורקינה פאסו.
13 בספטמבר: מספר הרוגים לצבא בורקינבה, במארב של דאעש על ציר אורסי-טינאדיאר בצפון בורקינה פאסו.
28 באוגוסט - 4 באוקטובר: חטיפה וחיסול של 9 "סוכני ממשלה" באזורים שונים: 1 בפילנג'י (ניז'ר) 1 בתאסיג'א (מאלי), 6 בטסמקט ו-1 בדורי (בורקינבה).
22 באוקטובר: 11 הרוגים למיליציית הגנה מקומית, במארב של דאעש לשיירת אספקה בין העיירות טוויזיגורו ובני-בנגו במחוז טיליברי במערב ניז'ר.
30 באוקטובר: כ-40 הרוגים לאל-קאעדה, במתקפת נגד של דאעש ליד העיירה אגזראגאן במחוז מנאקה במאלי.
31 באוקטובר: 14 הרוגים ומספר פצועים למיליציית אימאגד טוארג, בחילופי אש עם לוחמי דאעש ליד הכפר אנשואדג במחוז גאו במאלי.
12 בנובמבר: למעלה מ-90 הרוגים לאל-קאעדה, בהתקפה של דאעש ליד העיירה קרפואי-ואי בגבול מאלי-בורקינבה.
מחוז הצפון הוא אחד משלושת המחוזות של מלאווי.
שטחו של מחוז הצפון הוא 26,931 והוא הקטן מבין המחוזות במדינה.
הוא גובל בטנזניה בצפון, באגם מלאווי במזרח, במחוז המרכז בדרום ובזמביה במערב.
שטח המחוז כולל גם את האיים ליקומה וצ'יזומולו המהווים מובלעות בתוך שטח המים הטריטוריאליים (באגם מלאווי) השייך למוזמביק.
אוכלוסיית המחוז, נכון לשנת 2018, עומדת על כמעט 2.3 מיליון תושבים, והיא הקטנה ביותר מבין אוכלוסיות המחוזות.
מחוז ויטנברג הוא מחוז במזרח מדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה.
בירת המחוז היא העיר ויטנברג.
המחוז הוקם לאחר קונגרס וינה ב-1816, בתוך פרובינציית סקסוניה שהוקמה בממלכת פרוסיה.
ב-1918 הוגדר האזור כחלק מהמדינה החופשית פרוסיה.
ב-1944 הוקמה פרובינציית מרסבורג, שוויטנברג הייתה חלק ממנה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, נכללו שטחי הפרובינציה בשטח הכיבוש הסובייטי, שמיזגו את שטחי הפרובינציה עם המדינה החופשית אנהלט למדינת סקסוניה אנהלט.
כ-40% מפני שטח המחוז מיוערים.
במחוז זורם נהר האלבה וכן אחד מיובליו, האלסטר השחור.
מחוז ולס-לנד (גרמנית: Bezirk Wels-Land) הוא מחוז במרכז אוסטריה עילית שבאוסטריה המקיף את העיר ולס.
מחוז וירצבורג הוא מחוז הנמצא ברגירונגסבצירק פרנקוניה תחתית, שבמדינת בוואריה בגרמניה.
במחוז קיימים 52 יישובים ובהם כ-170,000 תושבים.
בירת המחוז היא העיר וירצבורג בה מתגוררים כ-125,000 תושבים.
בשנת 1997 נחתם בין מחוז וירצבורג לבין מועצה אזורית מטה יהודה ברית ערים תאומות, ומאז החלו משלחות של בני נוער לווירצבורג ולמטה יהודה.
בין רבני האזור בעבר נודע במיוחד הרב אברהם בינג.
ולגה (געז: ወለጋ) הוא אזור היסטורי במערב אתיופיה.
גבולותיו הם בני שנגול מצפון, נהר דידסה במזרח המשמש כגבול עם אזור לאקה, מורדות הרמה האתיופית על יד גבול סודאן במערב והנהרות ברו, גיב וגוג'ב בדרום.
האזור נקרא על שמם של הולגה, תת-קבוצה של האורומו.
בחלוקה המנהלית של תחילת המאה ה-20 היה ולגה למחוז שגבל במחוז סיבו מצפון-מערב, בגוג'ם מצפון, שאווה ממזרח, לימו מדרום מזרח, ילובור מדרום וקלם ממערב.
בשנות ה-40 של אותה המאה נוספו לולגה המחוזות בני שנגול, סיבו וכן חלק ממחוז קלם, כך שגבולה המערבי היה גבול סודאן.
עיר הבירה הייתה העיר נקמת.
כיום שטחי ולגה מחולקים בין המדינות גמבלה ובנישנגול-גומאז כאשר רוב השטח הוא חלק ממדינת אורומיה.
מחוז ז'ירונה הוא מחוז בקהילה האוטונומית קטלוניה שבצפון ספרד.
הוא גובל בצפון עם צרפת, במזרח ובדרום-מזרח עם הים התיכון, במערב ובדרום-מערב עם מחוז ברצלונה ובצפון-מערב עם מחוז ליידה.
במחוז נמצאת רצועת החוף קוסטה בראווה שהיא אחד מאתרי התיירות העיקריים של ספרד.
המחוז כולל 221 רשויות מקומיות, ביניהן העיר לייביה שהיא מובלעת בתוך השטח הצרפתי, כ-2 ק"מ מגבול ספרד.
מחוז וסטמית' הוא אחד ממחוזות אירלנד.
המחוז נמנה עם מחוזות פרובינציית לנסטר.
המחוז נוצר ב-1543 לאחר פירוק הפרובינציה החמישית של אירלנד - מיד או מית' (Mide, Meath) וחלוקתה בין יתר הפרובינציות.
ב-1840, טרום רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, הגיעה אוכלוסיית המחוז לשיא - מעל 140,000 תושבים.
לאחר האירועים פחתה האוכלוסייה דרמטית, ובשנות השישים של המאה העשרים הגיעה לשפל חסר תקדים של כ-53,000. משנות השבעים החלה האוכלוסייה לגדול שוב.
וסטמית' הוא אחד מהקטנים שבמחוזות אירלנד, הוא ממוקם במקום ה-23 בשטחו, 1,764 קמ"ר, ובמקום ה-22 באוכלוסייתו (כ-79,000 תושבים ב-2006).
המחוז גובל בארבעה מחוזות: בדרומו במחוז אופאלי, במערב במחוז רוסקומון, בצפון מערב במחוז לונגפורד, ובמזרח במחוז מית'.
בירת המחוז היא מלינגר (Mullingar).
במחוז נמצאת עיירה חשובה נוספת ושמה אתלון.
מחוז ורמיליון הוא מחוז במדינת אילינוי שבארצות הברית.
שמו של המחוז נובע משמו של נהר ורמיליון הזורם בשטחו.
לפי מרשם התושבים של שנת 2000, גרים במחוז 83,919 תושבים.
המחוז נוצר באופן רשמי בינואר 1826.
המרקם הגזעי של המחוז מורכב ברובו מלבנים (82.5%) ומאפרו אמריקאים (13%).
מחוז וסטצ'סטר הוא מחוז במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2019, האוכלוסייה במחוז מנתה 967,506 תושבים.
בירת המחוז היא העיר וייט פליינס, והעיר הגדולה ביותר בו היא יונקרס.
בסך הכול יש בה 48 ערים ועיירות, ביניהן ניתן למנות את מאונט ורנון, ניו רושל, סקרסדייל, ממרונק ולארצ'מונט.
מחוז וסטצ'סטר מורכב ממספר אזורים גאוגרפיים:
נהר ההדסון מוביל לבתים היסטוריים, גנים מפוארים וכפרים כמו סליפי הולו וטריטאון.
נהר ההדסון מהווה גבול עם מחוז רוקלנד שממערב, ושני המחוזות הללו מחוברים זה לזה באמצעות גשר טאפן-זי.
MID COUNTY הוא המרכז המרכזי של המחוז.
העיר הגדולה היא וייט פליינס, שבה קניון וסטצ'סטר, מלונות, מסעדות, מוזיקה, תיאטרון וחיי לילה.
בצפון וסטצ'סטר מרחבים גדולים של שבילים לטיולים רגליים, רכיבה על אופניים או סקי שטח, שמורת הרכס בוורד פאונד רידג', מסלולי גולף, חוות סוסים ועיירות היסטוריות כמו קטונה ובדפורד.
SOUND SHORE – הקצה המזרחי של המחוז בצמוד לחוף לונג איילנד, המשלב סביבה עירונית, מרינות וחופים ושכונות היסטוריות.
דרום וסטצ'סטר – מעט צפונית לעיר ניו יורק.
העיר המרכזית היא יונקרס, עם נוף של נהר ההדסון, מובלעות יוקרתיות כמו ברונקסוויל, ואתרים היסטוריים.
בשנת 2011, המחוז היה השישי בארצות הברית מבחינת אחוז היהודים המתגוררים בו, כ-136,000 בני אדם המהווים כ-14.3% מהאוכלוסייה.
מחוז וקספורד הוא מחוז באירלנד.
המחוז ממוקם בפרובינציית לנסטר, ובירת המחוז היא העיר וקספורד, על שמה הוא נקרא.
המחוז הוקם על אדמות הממלכה האירית העתיקה היקינסלה.
לפי מפקד אוכלוסין משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-149,605 תושבים, רובם משתייכים לנצרות הקתולית.
62% מתושבי המחוז מתגוררים באזורים כפריים ורק כ-38% מתגוררים בערים ובעיירות.
המחוז גובל במחוז ויקלו מצפון, במחוז קרלו מצפון מערב, במחוז קילקני ממערב ובים האירי ממזרח ומדרום.
אזור וקספורד היה מהאזורים הראשונים באירלנד שקיבלו עליהם את הנצרות, בתחילת המאה ה-5 לספירה.
וקספורד הייתה האתר ההיסטורי אליו פלשו הנורמנים בשנת 1169, בהזמנתו של דרמוט מק'מורו, מלך היקינסלה ומלך לנסטר, מהלך שהיה לתחילת כיבושה של אירלנד על ידי ממלכת אנגליה.
מחוז וקספורד היה משמעותי ביותר במהלך המרד האירי של 1798 נגד השלטונות הבריטיים, כאשר המורדים נחלו הצלחות משמעותיות בתחומו.
גם במרידת חג הפסחא התבצעו הפגנות ומרידות בתחומי המחוז במקביל לאלו שהתרחשו בדבלין.
מטוסים גרמנים הפציצו את העיירה קמפייל שבמחוז במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-1963 ביקר נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי במחוז והגיע לעיר אבותיו דונגסטאון.
מחוז ויקלו הוא מחוז באירלנד, הממוקם בפרובינציית לנסטר.
בירת המחוז היא העיר ויקלו, על שמה הוא נקרא, שם אשר נלקח מהמילה Víkingaló בנורדית עתיקה ופירושה "מרעה הוויקינגים".
לפי מפקד אוכלוסין משנת 2016 מתגוררים במחוז כ-142,332 תושבים, רובם משתייכים לנצרות הקתולית.
המחוז גובל במחוז וקספורד מדרום, במחוז קרלו מדרום מערב, במחוז קילדייר ממערב, במחוז דבלין מצפון ובים האירי ממזרח.
בשטח המחוז נמצא ההר לגנקילה, שהוא ההר השני בגובהו באירלנד, שני רק לפסגות שבמחוז קרי.
מחוז ויקלו היה האחרון להיות מוכרז מבין מחוזות אירלנד, וזאת רק בשנת 1606 משטחים שהיו חלק מהמחוזות דבלין וקארלו.
לאחר המרד האירי של 1798, ברחו אחרוני המורדים להרי ויקלו, שם מצאו מחסה מפני הצבא הבריטי.
מספר סרטים צולמו בשטחי מחוז ויקלו וביניהם - בשם האב, אקסקליבר, נ.ב.
אני אוהב אותך ובארי לינדון.
רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד הכניס את המחוז למשבר אוכלוסייתי חריף.
מתוך 126,143 התושבים שהתגוררו במחוז בשנת 1841, נותרו בו בתחילת המאה ה-20 כ-60,824 תושבים בלבד.
רק בשנת 2006 הצליחה אוכלוסיית המחוז לחזור לגודלה המקורי שלפני 1841.
זו (בלועזית: Zou) הוא אחד מתוך שנים עשר המחוזות של בנין.
שמו של המחוז מגיע מנהר זו, אשר עובר דרך המחוז בדרכו לאוקיינוס האטלנטי, הגובל בדרום המדינה.
הרוב המכריע של אוכלוסיית זו הם אנשי השבט פון אשר מהווים 91% מהאוכלוסייה, בעוד בני שבט אג'ה מהווים 4% ובני היורובה מהווים 3% מתוך האוכלוסייה.
מחוז זו פוצל ב־1999, כאשר השטח בצפון המחוז הועבר למחוז קולין החדש.
המחוז מחולק לתשע קומונות, שכל אחת מהן ממוקדת באחת הערים העיקריות: אבומה, אגבנגניזון, בוהיקון, קוב, ג'ידג'ה, אויני, זא-קפוטה, זנגנדו וזוגבודומה.
לפי מפקד האוכלוסין של בנין לשנת 2013, סך האוכלוסייה של המחוז היה 851,580 נפשות.
מחוז זו מאופיין במישורים בגובה של החל מ־20 מ' ועד ל־200 מ' מעל פני הים.
המישורים מופרדים על ידי עמקים המשתרעים מצפון לדרום, שנוצרו על ידי נהר זו ונהר קאובו.
באזורים הדרומיים יש שתי עונות גשמים במהלך השנה, ממרץ עד יולי ומספטמבר עד נובמבר, ואילו באזורים הצפוניים של המדינה ישנה עונת גשמים אחת, ממאי עד ספטמבר, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת של המדינה היא כ־1,200 מ"מ.
לפי מפקד האוכלוסין 2013, סך האוכלוסייה של המחוז היה 851,580 נפשות.
סך האוכלוסייה הכפרית היה 67%, והעירונית 33 אחוזים.
סך כל האוכלוסייה הזרה במחלקה היה 4,615 אשר היוו 0.50 אחוזים מכלל האוכלוסייה במחוז.
השיעור של הילדים (עד גיל 15) היה 38.20 אחוזים ואילו של אנשים בגילי 15–64 שנים.
שיעור הנשים באוכלוסייה היווה 49.60 אחוזים.
שיעור הצמיחה של האוכלוסייה היה כ־3.20 אחוזים.
הגיל הממוצע של נשים במהלך הנישואים הראשונים במחוז היה 21, והגיל הממוצע בהן הן יולדות היה 28.6.
המדד של פוריות הנשים היה 5.1. מספר הליבות הממוצע בבית היה 1.2 ומספר האנשים הממוצע בחדר היה 1.9. סך כוח העבודה במחוז היה 275,249, כאשר 50.10% היו נשים.
שיעור הילודה הגולמי היה 37.8, שיעור הפריון הכללי היה 158.50 ושיעור ההתרבות הגולמי היה 2.50.
מחוז זו פוצל ב־1999, כאשר השטח הצפוני הועבר למחוז קולין החדש.
המחוז מחולק לתשע קומונות, שכל אחת מהן ממוקדת באחת הערים העיקריות, כלומר, אבומה, אגבנגניזון, בוהיקון, קוב, ג'ידג'ה, אויני, זא-קפוטה, זנגנדו וזוגבודומה.
חוק שנתקבל בשנת 1999 הסמיך את הממשל הטריטוריאלי לממשלות המקומיות.
עיריות ומועצות קהילתיות בחרו נציגים שינהלו את הממשל האזורי.
הבחירות האחרונות למועצות העירוניות והקהילתיות נערכו במהלך חודש יוני 2015.
מחוז ז'נדובה (בערבית תוניסאית: ولاية جندوبة) הוא אחד מעשרים וארבעה מחוזות תוניסיה.
המחוז נמצא על רכס הררי יחסית בצפון-מערב המדינה, כך שהוא גובל בעיקר באלג'יריה וכולל רצועה קטנה של חוף לים התיכון.
הוא משתרע על שטח של 3,102 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 401,477. בירתו היא ז'נדובה.
המחוז ממוקם במערב תוניסיה, בחלקה בצפוני, כ-150 ק"מ מערבית לבירה תוניס.
המחוז הררי ביותר ובעל טמפרטורות נמוכות מאוד ביחס לשאר המדינה.
ממוצע הטמפרטורה במחוז במהלך חודשי החורף נע בין 5 ל-10 מעלות צלזיוס ובין 25 ל-30 מעלות צלזיוס בקיץ.
משום גובהו וקרבתו לים, המחוז הוא הרטוב ביותר במדינה: ממוצע המילימטרים בחלקו הצפוני עומד על 1000 מ"מ בשנה ועולה על 1,500 מ"מ בדרום ומרכז המחוז (לשם השוואה, כמות הגשם השנתית הממוצעת בתל אביב היא 550 מ"מ).
בכל מחוז ז'נדובה קיימות 31 מכללות ו-18 בתי ספר תיכוניים המקבלים את פניהם כ-19,633 תלמידים.
ברחבי המחוז קיימים גם 11 מרכזי הכשרה מקצועית, בית ספר לתיירות ובית ספר לרפואה.
אוניברסיטת ג'נדובה, שנמצאת בבירת המחוז ז'נדובה, כוללת מדי שנה 14,700 תלמידים ומעסיקה כ-500 מורים.
המחוז מחולק ל-9 נציגויות, המחולקות אף הן לכ-14 עיריות, עשר מועצות מקומיות ו-95 "אימאדות".
מחוז ז'אמבול (בקזחית: Жамбыл облысы; ברוסית: Жамбылская область - ז'אמבילסקאיה אובלסט או Джамбулская область - דז'אמבולסקאיה אובלסט) הוא מחוז בדרום-מזרח קזחסטן.
המחוז גובל במחוז קראגנדי מצפון, בימת בלחש מצפון-מזרח, במחוז אלמטי ממזרח, במחוז טורקיסטן ממערב ובקירגיזסטן מדרום.
המחוז משתרע על פני 144,300 קמ"ר ובירתו היא העיר טראז.
המחוז נקרא על שם האקין הקזחי ז'מבול ז'באיולי.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 באוקטובר 2022, במחוז מתגוררים כ-1.215 מיליון בני אדם.
המחוז מחולק ל-10 נפות ולבירת המחוז - טראז:
+ נפה מרכז מנהלי טראז - נפת באיזאק סאריקמר נפת ז'אמבול הסי נפת קורדאי קורדאי נפת מרקי מרקי נפת מוינקום מוינקום נפת סריסו ז'אנאטס נפת שו טולה בי נפת טאלאס קאראטאו נפת טוראר רסקולוב קולאן נפת ז'ואלי באואירז'אן מומישולי
אחת התעשיות החשובות של המחוז היא כריית פוספטים, והיא מתבצעת ברובה סביב העיר קרטאו.
עמק , הוא אחד מהאזורים הכי חשובים בקזחסטן לחקלאות.
רוב תחבורת הרכבות במחוז מתבצעת על מסילת הרכבת טורקסיב העוברת מטאראז ונהר צ'ו, אל המחוז אלמטי, ומשם מתחברת למסילת הרכבת הטראנס-קזחסטנית, העוברת מנהר צ'ו אל אסטנה.
מחוז ולצ'ה הוא מחוז ברומניה הממוקם באזורים ההיסטוריים של אולטניה ומונטניה.
בירת המחוז היא רמניקו ולצ'ה.
הצד הצפוני של המחוז גובל בהרי הקרפטים הדרומיים.
הרי פגראש במזרח והרי לוטרו במערב.
הם מופרדים על ידי עמק נהר אולט, המעבר הנגיש ביותר בין טרנסילבניה למונטניה.
מחוז זאייצ'אר (בסרבית: Зајечарски округ) הוא אחד ממחוזות סרביה, הממוקם במזרח המדינה.
שטח המחוז 3,623 קילומטרים רבועים.
גבולותיו: מחוז בור בצפון, בולגריה במזרח, מחוז פירוט בדרום, מחוז נישאבה בדרום־מערב ומחוז פומוראביה בצפון־מערב.
נכון לשנת 2022, במחוז מתגוררים 96,715 תושבים.
במחוז 5 יישובים עירוניים ו־168 כפרים.
אוכלוסיית המחוז קטנה כמעט פי 2 בין השנים 1961 ו־2022.
נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2011, ההרכב האתני של המחוז כלל את הקבוצות הבאות:
במחוז נולדו 3 מקיסרי רומא: גלריוס (שנולד בארמון גלריוס בגמיזגראד (רומוליאנה) הנמצא במחוז), מקסימינוס דאיה וליקיניוס.
מחוז זקזישה שווייץ-אוסטארצגבירגה הוא מחוז במדינת סקסוניה שבגרמניה.
במחוז 19 ערים ו-17 עיריות מקומיות.
מחוז זארבריקן הוא מחוז בדרום מדינת חבל הסאר שבגרמניה.
בירת המחוז היא בעלת אותו שם והיא גם בירת מדינת חבל הסאר.
נהר הסאר, יובל של המוזל (שהוא עצמו יובל של הריין), עובר בשטח המחוז ובעיר זארבריקן.
גבולו הדרומי של המחוז הוא חלק מגבול גרמניה-צרפת.
המחוז הוקם בשנת 1816. בשנת 1974 אוחדו המחוז והעיר העצמאית זארבריקן לכדי ישות מנהלית אחת.
במהלך המאה ה-19 וה-20 נבנו תעשיות הברזל בפלקלינגן, המהוות אתר מורשת עולמית.
במחוז 5 ערים ו-5 עיריות מקומיות.
מחוז זארלואי הוא מחוז במדינת חבל הסאר שבגרמניה.
בירת המחוז היא בעלת אותו שם.
נהר הסאר, יובל של המוזל (שהוא עצמו יובל של הריין), זורם בשטח המחוז מדרום-מזרח לכיוון צפון-מערב.
גבולו הדרום-מערבי של המחוז הוא חלק מגבול גרמניה-צרפת.
המחוז היה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
החלק הגדול ביותר של המחוז היה חלק מדוכסות לורן, אשר עברה בהדרגה לריבונות צרפתית (עדיין כחלק מהאימפריה הקדושה) בין השנים 1737 ו-1766. כפרים אחרים היו בשליטת רוזנות נסאו-זארבריקן.
לאחר המלחמות הנפוליאוניות, האזור עבר לשליטת פרוסיה, אשר בשנת 1816 יצרה את המחוז.
בין השנים 1936 ו-1945 הוא נקרא זארלאוטרן, כאשר הממשלה הנאצית ניסתה להסתיר את מקורו הצרפתי של השם.
במלחמת העולם השנייה נכבש חבל הסאר על ידי בעלות הברית ונשאר תחת שליטת צרפת כ עד 1957.
במחוז 3 ערים ו-10 עיריות מקומיות.
מחוז זארפפאלץ הוא מחוז במזרח מדינת חבל הסאר שבגרמניה.
בירת המחוז היא העיר הומבורג.
היסטורית נכלל שטח המחוז בשטח הפפאלץ (כגון נסיכות הבוחר מפפאלץ), ולא בחבל הסאר.
במסגרת המלחמות הנפוליאוניות כבשה צרפת אזורים נרחבים, בהם שטח המחוז של ימינו.
לאחר סיום המלחמות, הוחלט בקונגרס וינה על העברת שטח המחוז לממלכת בוואריה.
לאחר חוזה ורסאי, עבר חבל הסאר לניהול חבר הלאומים למשך 15 שנים ואזור הפפאלץ חולק לפיכך לשני חלקים.
החלק שסופח לחבל הסאר נודע בכינויו סארפפאלץ, ונוהל על ידי שני המחוזות סנט אינגברט והומבורג.
מחוז סארפפאלץ נוצר בשנת 1974 כאשר מחוזות סנט אינגברט והומבורג אוחדו.
במחוז 4 ערים ו-3 עיריות מקומיות.
מחוז זנקט ונדל הוא מחוז בצפון מדינת חבל הסאר שבגרמניה.
בירת המחוז היא העיר זנקט ונדל.
פני השטח במחוז מורכבים בעיקר מגבעות בגובה שבין 200 ל-600 מטרים.
הנהר הגדול במחוז הוא נאהה שתחילת נביעתו במחוז, והוא זורם לצפון-מזרח עד שנשפך אל הריין.
בנוסף לעיר זנקט ונדל, קיימים עוד שבע עיריות מקומיות (כפריות).
המחוז נוצר בשנת 1834 כאשר פרוסיה קנתה את נסיכות ליכטנברג מדוכסות סקסוניה-קובורג-גותה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה וחוזה ורסאי, אזור הסאר עבר לשלטון מיוחד של חבר הלאומים כטריטוריית אגן הסאר, וכך חולק מחוז זנקט ונדל לשני חלקים.
חלוקת המחוז נותרה בעינה לאחר ששטח הסאר שולב מחדש בגרמניה בשנת 1935.
לאחר מלחמת העולם השנייה, אזור הסאר נותק שוב מגרמניה, ועבר לחסות צרפת, כ.
המחוז, כחלק מחבל הסאר שולב מחדש במערב גרמניה בשנת 1957.
מחוז זאלצלאנד הוא מחוז במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה.
בירת המחוז היא העיר ברנבורג.
היסטוריית המחוז דומה בעיקרה לזו של רוב מדינת סקסוניה-אנהלט.
לאורך ימי הביניים ורוב העת החדשה לא התקיים המחוז כיחידה שלטונית אחת.
בחלקו שלטה נסיכות מנספלד, בחלקו נסיכות אנהלט ובחלקים נוספים שלט לסירוגין בית וטין.
החלטות קונגרס וינה ב-1815 שינו את המצב באזור כולו, שעבר לרשות פרוסיה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נותר השטח בגבולות גרמניה המזרחית.
מאז נעשו כמה שינויים מנהליים בהגדרת גבולות המחוזות, כאשר האחרון שבהם, ב-2007, יצר את המחוז מאיחוד של מחוזות אחרים.
בחלק המערבי של המחוז נמצאים שיפוליו המזרחיים של רכס הרי ההארץ.
במחוז זורמים שניים מיובליו של הזאלה, ונשפכים אליו במעברו בשטח המחוז.
כמו כן עובר נהר האלבה בצפון המחוז.
בדרום נותרו מכרות פתוחים נטושים רבים של ליגניט ושל מלח, מהם נגזר שמו של המחוז.
במחוז 10 ערים ועוד עירייה מקומית אחת הכוללת יישובים כפריים בלבד.
מחוז חיפה הוא אחד מששת המחוזות שאליהם מחולקת מדינת ישראל.
הוא קרוי על שם העיר חיפה, שהיא בירתו והעיר הגדולה ביותר בו, והוא מורכב משתי נפות: נפת חיפה ונפת חדרה.
שטח המחוז הוא כ-864 קמ"ר, והוא כולל את הר הכרמל ומישור חוֹפוֹ, וגם את עמק זבולון, אזור ואדי עארה וחלקו הצפוני של השרון.
מחוז חיפה, ככל מחוזות ישראל, נוצר בהחלטת ממשלת ישראל בשנת 1953, על בסיס מחוז חיפה של המנדט הבריטי.
באפריל 1957 הועברה מועצה אזורית זבולון, שנכללה בתחילה במחוז הצפון, למחוז חיפה.
הממונה על מחוז חיפה מטעם משרד הפנים, נכון ל-2020, הוא דרור סורוקה.
ערים מועצות מקומיות מועצות אזוריות אום אל-פחם
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2023, אוכלוסיית המחוז מונה כ-1,148,700 נפש, מתוכם:
צפיפות האוכלוסייה במחוז היא, אפוא, כ-1,330 איש לקמ"ר.
תושבי המחוז מהווים 11.7% מכלל הישראלים.
הערה: נתוני האוכלוסייה נכונים לסוף 2025
מחוז חיפה היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי.
בירת המחוז הייתה העיר חיפה.
המחוז כלל נפה אחת בלבד: נפת חיפה.
מחוז חיפה נוצר בשנת 1921 תחת השם מחוז כנען, עת חולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות.
ביולי 1922 חולקה הארץ מחדש לארבעה מחוזות ומחוזות כנען והגליל אוחדו.
מחוז חיפה הוקם מחדש ביולי 1937 עת הופרד מחוז הצפון למחוז הגליל ומחוז חיפה.
מר מקלרן (ממלא מקום) 1931
מחוז טיפררי נמנה עם מחוזותיה הדרומיים של אירלנד.
המחוז שייך לפרובינציית מנסטר, והוא אחד הגדולים באירלנד כולה - השישי בשטחו, ברצועה שבין הנהרות שאנון וסוייר.
המחוז חולק לצרכים אדמיניסטרטיביים לשני מחוזות משנה - צפון טיפררי ודרום טיפררי, עם עיירות המחוז בננג ובקלונמל בהתאמה.
מקור שמו של מחוז טיפררי הוא בעיר טיפררי הנמצאת בשטחו.
המחוז גובל בצפון במחוז גולוויי
ובמחוז אופאלי, במזרח במחוזות ליש וקילקני, בדרום במחוזות ווטרפורד וקורק, ובמערב במחוזות לימריק וקלייר.
מבחינה פיזית ניתן לחלק את המחוז הגאוגרפי לחמישה אזורים עיקריים:
השפלה המרכזית האירית, ממזרח לימת ללו.
מסה של גבעות, המשתרעות מגבול לימריק וכולל את גבעת קיפר והר סילברמינס בכיוון צפון-מערב אל הדווילסביט ומרחב רוזקריאה.
פרוזדור ברוחב 25 ק"מ שבו עוברת הרכבת הראשית בין דבלין לקורק.
בפרוזדור זה קיימים אזורים של סחף קרחוני, וביצות כבול.
רכס סליווארדאג', המכיל מספר גבעות סביב פטארד וקאשל ומשתרע צפונה לעמק נור.
הקצה הדרומי של המחוז - מורכב בעיקר משדות השפלה האמצעית של נהר הסואר ויובליו, נהרות טאר ואנר.
הנהר שור (Suir) החוצה את המחוז מצפון לדרום, זורם לאורך גבולו הדרומי וממשיך דרומה עד לשפכו לים הקלטי ליד העיר ווטרפורד.
אחד מהאתרים החשובים במחוז הוא סלע קאשל, המכונה גם "האקרופוליס של אירלנד".
זהו מתחם עתיק השוכן על סלע המתנשא לגובה של כ-60 מטרים, מוקף בחומה.
האתר כולל כנסייה, קתדרלה, בית קברות ומגדלים שהגבוה שבהם מגיע לגובה של 28 מטר.
אתר מעניין נוסף הוא מצודת קהיר, ששימשה את בריאן בורו, מלך אירלנד במאה ה-11, למגורים וכן סוויס קוטג' בית קייט מהמאה ה-18 שנבנה בסגנון אורנה על ידי ריצ'רד בטלר הברון ה-12 של קהיר, ששוחזר ושופץ וכיום פתוח לציבור הרחב.
מחוז חוף הוא אחד ממחוזות הפיקוד במשטרת ישראל.
המחוז הוקם ביולי 2011 בעקבות יישום תוכנית המשטרה לחלוקת המחוז הצפוני לשני מחוזות נפרדים.
למפקד המחוז הראשון מונה ניצב חגי דותן.
מחוז החוף קיבל את השליטה על האזור המאוכלס לאורך הים התיכון מחדרה שבדרום ועד לראש הנקרה בצפון, וכן את האחריות על אזור ואדי עארה.
היחידה המרכזית של מרחב חוף הפכה ליחידה המרכזית של המחוז, וכן נקבע שיעברו אליו מיחידת להב 433, שוטרי זרוע "סער" שפורקה.
בתי המעצר אשר בשימוש המחוז הם בית מעצר קישון ובית מעצר גליל.
מטה המחוז שוכן ביחד עם תחנת חיפה ברח' נתן אלבז 1 חיפה.
ב-2017 הוחלט על חלוקת המחוז לשני מרחבים גאוגרפים שנחנכו בפברואר 2018. באוגוסט 2021 בוצע ארגון מחדש במחוז חוף ונפתח מרחב חדש בשם מרחב כרמל.
שטח פרדס חנה והיישובים הסמוכים לה, עברו לתחום תחנת זכרון יעקב והופרדו מתחנת חדרה ונחנכה תחנה חדשה "ג'סר א-זרקא" שהייתה נקודה בתחום תחנת זכרון יעקב.
מרחב אשר – מנהריה בצפון דרך עכו, זבולון.
תחנת נהריה ויישובים הסובבים את העיר.
תחנת גליל מערבי – ממוקמת בכפר יאסיף, על כביש 70 ,נחנכה ב-2020. תחנה זו אחראית על אזור הכפרים הערבים: כפר יאסיף, ג'דיידה-מכר, אבו סנאן, ירכא, ג'וליס וכן על יישוב קהילתי אחד טל-אל.
תחנת זבולון ממוקמת בקריית חיים, על כביש 4 לכיוון דרום.
תחנת נשר בעיר נשר, בדרך השלום בשכונת נשר הוותיקה.
מרחב מנשה – זכרון יעקב, ג'סר א-זרקא, חדרה, עירון (ערערה), באקה אל-גרבייה, אום אל-פחם וחריש.
בנוסף, בתחום המחוז פועלות שתי יחידות אכיפה של משטרת התנועה הארצית בכפיפות למתנ"א אזורית צפון:
ימת"א מנשה – ממוקמת בתחנת זכרון יעקב
ימת"א אשר – ממוקמת במטה מרחב גליל
מחוז טלז (בליטאית: Telšių apskritis) הוא אחד מעשרת מחוזות ליטא.
בירת המחוז היא העיר טלז.
המחוז ממוקם בצפון ליטא, הוא משתרע על פני 4,350 קמ"ר המכסים 6.7% משטח ליטא כולה.
ב-1 ביולי 2010 בוטל הממשל המחוזי במחוזות ליטא ובכללם זה של מחוז טלז, והוא נשאר הלכה למעשה כיחידה טריטוריאלית וסטטיסטית בלבד.
נכון לשנת 2012 התגוררו בשטחי המחוז כ-148,800 בני אדם, מעט יותר מ-5% מכלל תושבי ליטא.
מחוז טלז מחולק ל-4 מחוזות משנה:
מחוז טאורגה (בליטאית: Tauragės apskritis; בפי יהודי האזור: טאווריג) הוא אחד מעשרת מחוזות ליטא.
בירת המחוז היא העיר טאורגה (טאווריג).
המחוז ממוקם במערב ליטא, הוא משתרע על פני 4,411 קמ"ר המכסים 6.7% משטח ליטא כולה.
ב-1 ביולי 2010 בוטל הממשל המחוזי במחוזות ליטא ובכללם זה של מחוז טאורגה, והוא נשאר הלכה למעשה כיחידה טריטוריאלית וסטטיסטית בלבד.
נכון לשנת 2012 התגוררו בשטחי מחוז טאורגה כ-107,200 בני אדם, 3.7% מכלל תושבי ליטא.
מחוז טאורגה מחולק ל-4 מחוזות משנה:
מחוז חד־נציגי הוא מחוז בחירה הבוחר נציג יחיד לגוף בעל מספר חברים כגון בית מחוקקים.
שיטה הצבעה זאת נקראת לעיתים גם שיטת המנצח לוקח הכל.
שיטות בחירה חלופיות הן מחוזות רב נציגיים או שיטת בחירה חד אזורית רב נציגית.
מספר שיטות בחירה משתמשות במחוזות בחירה חד־נציגיים, ביניהם שיטות רוביות, שיטת הקול האלנטרנטיבי שיטת רוב דו שלבי, אישור ההצבעה, שיטת בורדה, שיטות קונדורסה (כגון שיטת שולץ).
במספר מדינות, כגון אוסטרליה והודו, חברי הבית התחתון של הפרלמנט נבחרים מתוך מחוזות חד־נציגיים; ואילו חברי הבית העליון נבחרים מתוך מחוזות רב נציגיים.
בכמה מדינות נוספות כמו סינגפור, חברי הפרלמנט יכולים להיבחר במחוזות בחירה רב־נציגיים כאשר הם מתמודדים כחלק מקבוצה (סיעה) של מספר מועמדים.
התומכים במחוזות בחירה חד־נציגיים טוענים כי השיטה מעודדת קשר חזק ומחויבות בין הנציגים לבין המחוז הבוחר.
כאשר במדינות בעלות שיטת בחירות רב־נציגית כדוגמת ישראל, שבה הנציגים נבחרים מתוך רשימות, הקשר הישיר בין הבוחר לנבחר אינו קיים.
מצד שני, רוב הבוחרים מצביעים היום למועמדים המייצגים מפלגה מסוימת או כדי להשפיע על מי יעמוד בראש המדינה או הממשלה, יותר מאשר בעקבות עמדתם ביחס למועמד עצמו.
לדוגמה בשנת 1989 בקנדה, נבחרה מחדש ממשלת אלברטה אבל בגלל חוסר שביעות רצון מאופן ההנהגה שלו, איבד ראש הממשלה ומנהיג המפלגה השלטת, את מושבו.
לפי חוק דוברז'ה מערכות בחירות אזוריות נוטות ליצור מערכת דו מפלגתית עם אפשרות למפלגות לוויין קטנות.
לתהליך זה מאפיינים חיוביים כדוגמת יציבות שלטונית גבוהה יותר כיוון שלקבוצות מיעוט אין יכולת לערער על הקואליציה.
יתרון נוסף של מערכת דו מפלגתית הוא דחיקת השפעה של מפלגות קיצוניות וחתירה למרכז מצד המפלגות המתמודדות.
מצד שני מערכת דו מפלגתית מציעה לבוחרים פחות אפשרויות והתמקדות בנושאים השנויים במחלוקת במחוזות המתנדנדים בין המפלגות.
בנוסף מערכת דו מפלגתית אינה מונעת מצב של קיפאון בפרלמנט כתוצאה משוויון בין שתי המפלגות.
מחוזות חד־נציגיים יוצרים לעיתים מציאות של תת-ייצוג וחוסר תחרותיות.
כאשר לנציג מסוים נתון רוב מוחלט של בוחרים למועמד מטעמם מובטחת זכייה באופן כמעט ודאי ולכן למיעוט אין שום השפעה על הנבחרים ולנבחר אין מחויבות ייצוגית כלפי המיעוט.
מחוז טיירון הוא אחד מששת מחוזות צפון אירלנד שבממלכה המאוחדת.
בירת המחוז היא העיר אומה, בו היא גם העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר.
לפי מפקד אוכלוסין משנת 2011, מתגוררים במחוז כ-177,986 תושבים, רובם משתייכים לנצרות הקתולית.
המחוז גובל במחוז פרמנה מדרום מערב, במחוז לונדונדרי מצפון ובמחוז ארמה מדרום מזרח, שלושת האחרונים בצפון אירלנד, ובמחוז דניגול ממערב ובמחוז מונאהן מדרום, שני האחרונים מחוזות באירלנד.
שם המחוז נלקח מהממלכה הגאלית טיירון, שהתקיימה באלסטר עד המאה ה-17.
המחוז שוכן לחופיו הדרום-מערביים של לוך ניי.
בעבר המחוז חלש על שטחים נוספים שכיום הם חלק ממחוז לונדונדרי.
המחוז נשלט עד המאה ה-17 על ידי שבט או'ניל, מהשבטים האיריים החזקים ביותר באלסטר.
אוכלוסיית המחוז צנחה בהדרגתיות מאז הרעב ועד לאמצע המאה ה-20 - אם בשנת 1841 התגוררו במחוז כ-312,956 תושבים, בסוף המאה ה-19 התגוררו בו כ-150,567 תושבים בלבד, ואילו עד שנות ה-30 של המאה ה-20 חלה ירידה נוספת והתגוררו בו כ-127,586 תושבים.
עלייה החלה להרשם רק משנות ה-50 של המאה ה-20, למרות שעד היום לא הצליחה אוכלוסיית המחוז להתאושש, והיא עומדת על בערך 55% מאוכלוסייתו המקורית.
מחוז ח'וראסאן הוא ארגון טרור ג'יהאדיסטי סלפי המהווה את שלוחת המדינה האסלאמית באזור ח'וראסאן וטרנסאוקסאניה במרכז אסיה.
הארגון הוקם בסוף 2014 על ידי קבוצת פורשים מהטליבאן האפגני והפקיסטני, והוכרז כמחוז רשמי בתחילת 2015 על ידי הנהגת המדינה האסלאמית.
ארגון זה היה לשלוחה הראשונה של המדינה האסלאמית מחוץ לארצות ערב.
מחוז ח'וראסאן מבצע פעולות טרור בשטחן של אפגניסטן ופקיסטן ובמידה פחותה יותר גם במדינות שכנות, ושואף להקים ח'ליפות אסלאמית גלובלית המנוהלת על ידי חוקי השריעה.
בראשית דרכו, הארגון הצליח לכבוש מהטליבאן טריטוריות משמעותיות במחוז ננגרהאר במזרח אפגניסטן בהם יישם את חוקי השריעה, ובהמשך גם במחוז כונר וג'וזג'אן; לתקופה מסוימת, טריטוריות אלו סומנו על ידי דאעש כתחליף לח'ליפות שהייתה בשלבי קריסה בעיראק וסוריה.
במקביל, פרס הארגון רשת ענפה של תאי טרור בבירות אזוריות ברחבי אפגניסטן ומזרח פקיסטן שהתמקדו בכוחות הביטחון המקומיים ובאזרחים שיעים, והן אחראיות לכמה מפיגועי הטרור הקטלניים ביותר בהיסטוריה של המדינות הללו.
הארגון הקים מערך תקשורת מפותח שמפיץ תעמולה במגוון שפות בפלטפורמות מדיה שונות ומפיק תכנים מגוונים.
למרות ההתבססות המוצלחת באפגניסטן, כוחו של הארגון נשחק בהדרגה בעקבות אובדן התמיכה בקרב האוכלוסייה המקומית, סיכולים ממוקדים של ארצות הברית ומלחמה מתמשכת עם צבא אפגניסטן והטליבאן, ובין 2018 ל-2020 הוא איבד את כל הטריטוריות שלו לאחר שיתוף פעולה הדוק בין הרפובליקה האפגנית לטליבאן ומאז עבר ללוחמת גרילה.
במהלך קריסת הרפובליקה האפגנית והשתלטות הטליבאן על אפגניסטן בשנת 2021, הארגון התחזק משמעותית ופרס תאי טרור כמעט בכל מחוזות אפגניסטן, כשהוא הופך לאחד היריבים העיקריים המתאגרים את שלטון הטליבאן במדינה לצד חזית ההתנגדות האפגנית.
על פי מדד הטרור הגלובלי (GTI) לשנת 2019, מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית הוא בין ארגוני הטרור הקטלניים ביותר ביבשת אסיה.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 שבוצעו על ידי ארגון אל-קאעדה שפעל באפגניסטן בחסות משטר הטליבאן, ארצות הברית פלשה לאפגניסטן באוקטובר 2001 במטרה למוטט את משטר הטליבאן וללכוד את אוסמה בן-לאדן, ומתנדבים רבים מהמיליציות האיסלאמיסטיות בקו דוראנד נחלצו לעזרתו ובאו להילחם באמריקנים בתור מלחמת ג'יהאד.
לאחר כיבוש מרבית אפגניסטן על ידי נאט"ו, כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי והברית הצפונית, לוחמי מוג'אהדין ומפקדים בכירים של הטליבאן ואל-קאעדה מצאו מקלט באזור טורה בורה – רשת מערות מבוצרות על מורדות ההרים הלבנים במחוז ננגרהאר שנבנו בסיוע ה-CIA במסגרת מבצע ציקלון במהלך שנות ה-80 כנגד הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
הכוחות האמריקנים ובעלי בריתם פתחו בדצמבר 2001 בקרב טורה בורה שבמהלכו נכבשו ההרים, אולם בן-לאדן ובכירים נוספים באל-קאעדה והטליבאן הצליחו להימלט מעבר לגבול לפקיסטן השכנה, וחמושים פשטונים מקומיים שלחמו לצידם באפגניסטן סייעו להם להשתקע באזורים השבטיים הפדרליים – אוטונומיה שבטית פשטונית בפקיסטן לאורך קו דוראנד.
הכניסה הצבאית לאוטונומיה התאפשרה לאחר משא ומתן ארוך עם מנהיגי השבטים שהסכימו לכך לבסוף בעל כרחם, ונתפסה על ידי השבטים הפשטונים כהתערבות בוטה של הממשלה באוטונומיה השבטית שלהם.
שבטי הווזירים בנפות ווזיריסטן היו הראשונים שהתנגדו לנוכחות הצבאית בשטחם, וסירבו להסגיר מוג'אהידין זרים לצבא בהתאם לקוד הפשטונוואלי .
בתהליך הדרגתי, המלחמה של פקיסטן נגד אל-קאעדה והמוג'אהידין נתפסה בעיני הפשטונים המקומיים כמלחמה לא-מוכרזת נגד השבטים וניסיון להכפיף אותם למרות הממשלה.
בין 2002 ל-2004 התרחשו בעיקר קרבות בין הצבא הפקיסטני לבין אל-קאעדה ומוג'אהידין זרים עם מעורבות מצומצמת יחסית של השבטים המקומיים כתוצאה מהסכמי שלום שנחתמו שוב ושוב בינם לבין הממשלה.
הטליבאן הפקיסטני הוביל יחד עם ארגוני טרור נוספים את ההתנגדות המזוינת נגד צבא פקיסטן שהפכה להתקוממות בח'ייבר פח'טונח'ווה והגיעה לשיאה בין 2007 ל-2009.
בעקבות סדרת קרבות ומבצעים של הצבא הפקיסטני כנגד הטליבאן הפקיסטני ובני בריתו באזורים השבטיים הפדרליים בין 2009 ל-2010, מאות חמושים של הטליבאן הפקיסטני מנפות אורקזאי, ווזיריסטן וח'ייבר חצו את הגבול למזרח אפגניסטן והתיישבו בנפות הדרומיות של מחוז ננגרהאר שבהם יש טופוגרפיה הררית דומה.
החמושים הגולים קיבלו תמיכה מהקהילות הפשטוניות האפגניות שראו חובה מוסרית לעזור לאחיהם הנרדפים מפקיסטן בהתאם לקוד הפשטונוואלי.
הבחירה של הגולים בדרום ננגרהאר נבעה מהקרבה שלו לאזור השבטי, ובאמצעות צירי הברחה התאפשר להם לחצות את הגבול שוב ושוב ולבצע פעילות כנגד צבא פקיסטן.
בהמשך, חמושי הטליבאן הפקיסטני שנהנו מתמיכת הממשלה האפגנית, החלו להעביר את משפחותיהם לאזור והתיישבו בכפרים ועיירות בדרום ננגרהאר; משפחות החמושים מפקיסטן שכונו "המוהאג'ירין", בנו לעצמם מסגדים ומדרסות סלפיות והתפשטו בהדרגה בנפות אצ'ין, נאזיאן, דה באלה וקוט כשמספרם מגיע לכ-2,000 משפחות לפחות.
המוהאג'ירין הביאו איתם מפקיסטן אמצעי לחימה רבים דרך צירי הברחה והפגינו נאמנות לקבוצות מיליטנטיות פקיסטניות שהיו חלק מארגון הטליבאן הפקיסטני.
רבים מהמואהג'ירין הפגינו עוינות גלויה כלפי הטליבאן האפגני שנתפס בעיניהם כבעל ברית של פקיסטן וכמתנגד הסלפיה, ומאידך היו ביחסים טובים עם האוכלוסייה המקומית ועם הממשלה האפגנית שאף תמכה בהם בגלוי וראתה בהם בני ברית אפשרים במאבק נגד הטליבאן האפגני.
המבנה השברירי של ארגון הטליבאן הפקיסטני החזיק מעמד כל עוד עמדו בראשו מנהיגים כריזמטיים דוגמת בייטוללה מחסוד וחכימוללה מחסוד.
לאחר חיסולו של חכימוללה מחסוד ב-2013, החלו פיצולים בשורות הטליבאן הפקיסטני כתוצאה מהמאבק על הנהגת הארגון, ופלגים אוטונומיים של הארגון הופיעו בצד הפקיסטני ובצד האפגני כשהם פועלים על דעת עצמם עם נאמנות רופפת – עם בכלל – להנהגה החדשה של הטליבאן הפקיסטני.
לשכר א-אסלאם של מנגל באג היה בעל אידאולוגיה וואהבית מוצהרת, אולם הפך בפועל לרשת מיליטנטית-פלילית שעסקה בעיקר בהברחות נשק, לוחמים וסמים בקו דוראנד ובסחיטות וחטיפות למטרות כופר במסווה של אכיפת חוקי האסלאם, ואלו הובילו אותו לעימות הדרגתי עם הטליבאן האפגני שלא ראה בעין יפה את הפעילות שלו בשטחיו במזרח אפגניסטן.
כתוצאה מכך, מנגל באג נזקק לבעל ברית חדש באזור הגבול שיאפשר לו לפעול באין מפריע.
הקהילה הסלפית הגדולה ברחבי אפגניסטן שהייתה עוינת כלפי הטליבאן האפגני בעל האוריינטציה החנפית עוד מימי שלטונו באפגניסטן, גילתה התעניינות הולכת וגוברת בארגון הסלפי הפופולרי החדש והחלה להוות בסיס תמיכה משמעותי בדאעש וככר פורה לגיוס פעילים.
החמושים החדשים ומשפחותיהם שנתמכו על ידי קהילת המוהאג'ירין המתפתחת, הביאו גם הם כמויות אדירות של נשק והשתקעו בנפות אצ'ין ונאזיאן בננגרהאר ובמידה פחותה בקוט ודה-באלה.
צעדי הטליבאן הובילו להזדהות הולכת וגוברת של החמושים הפקיסטנים עם האידאולוגיה של המדינה האסלאמית.
הוא חזר להלמנד, ובסיוע מגייסים החל לאסוף תומכים סלפים במחוזות הלמנד ופראה; הוא היה הבכיר הראשון מתנועת הטליבאן האפגני שהפך לפרו-דאעשי, והסתייע ברשתות הצללים שלו ובהכרות רבת השנים עם הלוחמים המקומיים כדי לבנות בדרום אפגניסטן כוח סלפי חדש שנאמן לאידאולוגיית המדינה האסלאמית.
העריקה הפומבית של בכירים בטליבאן הפקיסטני סימלה יותר מכל את ההתבססות הפרו-דאעשית בגבול האפגני-פקיסטני והכשירה את הקרקע לקראת הכרזה על השלוחה החדשה.