tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך מלחמת העולם השנייה הוענקו 7266 עיטורי סובורוב, כאשר 1528 מהם הוענקו ליחידות צבאיות.
מתוך 7266 עיטורים 391 היו מדרגה ראשונה, 2863 מדרגה שנייה ו-4012 מדרגה שלישית.
בין מקבלי העיטורים היו גם כ-80 קצינים, גנרלים ואדמירלים מצבאות בעלות הברית ביניהם:
מארצות הברית: דווייט אייזנהאואר, ג'ורג' מרשל, מארק קלארק, עומר בראדלי, קורטני הודג'ס.
מבריטניה: הרולד אלכסנדר, ארתור האריס, אלן ברוק, ברנרד לו מונטגומרי, ברוס פרייזר, ג'ון טובי,
מצרפת: ז'אן דה לאטר דה טסיני, מארי-פייר קניג
מיוגוסלביה: יוסיפ טיטו, ארסו יובאנוביץ', קוצ'ה פופוביץ'.
מבולגריה: דמיאן ולצ'ב, ולדימיר סטויצ'ב
בנוסף הוענקו עיטורים לגנרלים מרומניה, פולין וצ'כוסלובקיה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוענקו עיטורי סובורוב בודדים בלבד:
בשנת 1947 הוענק עיטור סובורוב מדרגה ראשונה למנהיג אלבניה אנוור הוג'ה
בשנת 1958 באופן מפתיע ולא ברור הוענקו עיטורי סובורוב למלך קמבודיה נורודום סוראמאריט ולבנו נורודום סיהאנוק, יורש העצר.
בשנת 1959 הוענק עיטור סובורוב מדרגה ראשונה להיילה סלאסי.
בשנת 1981 הוענקו עיטורי סובורוב לניקולאי אוגארקוב וסרגיי סוקולוב על חלקם בתכנון הפלישה לאפגניסטן.
עיטור קוטוזוב נוסד ב-29 ביולי 1942, וקרוי על שמו של קוטוזוב, גנרל רוסי שעיקר פרסומו בא לו ממלחמות נפוליון.
בהתחלה היו לו שתי דרגות, אך דרגה שלישית נוספה בשנת 1943.
לעומת עיטור סובורוב אשר מוענק על ביצוע מבצעים התקפיים, עיטור קוטוזוב מוענק על מבצעים בעלי אופי הגנתי יותר.
לדרגה הראשונה היו זכאים מפקדי חזית וארמיות וראשי המטה שלהם על תכנון וביצוע מעולה של קרב נסיגה (מאולצת) של יחידות צבאיות גדולות, תוך הסבת אבדות כבדות לאויב, ביצוע התקפות נגד יעילות, שמירת הכוח של היחידות ויצירת קווי הגנה חדשים.
לדרגה השנייה היו זכאים מפקדי קורפוסים, דיוויזיות וחטיבות וראשי המטה שלהם על תכנון וביצוע קרב הגנה או התקפת נגד, שבמהלכם הוסבו לאויב אבדות כבדות.
לדרגה השלישית היו זכאים מפקדי הרג'מנטים, הגדודים והפלוגות ולראשי מטה הרגימנט על יוזמה התקפית שכתוצאה ממנה האויב סבל אבדות כבדות בקרב או על השמדת יחידות אויב מכותרות ומעוזי ההתנגדות של האויב.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוענקו 7322 עיטורי קוטוזוב (מתוכם 1594 הוענקו ליחידות צבאיות ואחד - למפעל לייצור טנקים בצ'ליאבינסק).
בין מקבלי העיטורים היו גם כ-100 קצינים מצבאות ארצות הברית, בריטניה, קנדה, צ'כוסלובקיה, בולגריה, יוגוסלביה ומונגוליה.
ביניהם: עומר בראדלי, ארתור טדר, טרפורד לי מלורי, הארי קריראר, לושיוס קליי, וולטר בדל סמית', ולדימיר סטויצ'ב, יומג'אגין טסדנבאל, בוהומיל בוצ'ק, מילובאן ג'ילאס.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוענקו עיטורי קוטוזוב בודדים בלבד:
בשנת 1956 הוענקו 6 עיטורים למפקדים בכירים שהשתתפו בדיכוי המרד ההונגרי.
בשנים 1981-1982 הוענקו 8 עיטורים לגנרלים סובייטים על חלקם במלחמת אפגניסטן.
עיטור אלכסנדר נבסקי קרוי על שמו של אלכסנדר נבסקי, נסיך רוסי מהמאה ה-13 שהביס את השוודים בקרב על הקרח.
הוא נקבע בשנת 1942, והיו זכאים כל המפקדים (מרמת מפקד מחלקה ומעלה - עד לתפקיד מפקד דיוויזיה) על מיומנות אישית ופיקוד יעיל על גיסותיהם.
זהו העיטור היחידי בעולם שעליו מופיע דיוקנו של שחקן קולנוע.
תמונות (או ציורים) אמיתיים של הנסיך אלכסנדר נייבסקי לא השתמרו עד המאה ה-20, ולכן מעצב העיטור השתמש בתמונתו של שחקן הקולנוע ניקולאי צ'רקסוב (אשר גילם את דמותו של הנסיך אלכסנדר נייבסקי בסרטו של סרגיי אייזנשטיין, אלכסנדר נבסקי בשנת 1938).
העיטור הוענק גם לקצינים מצבאות ארצות הברית, בריטניה, צרפת, אוסטרליה, צ'כוסלובקיה, יוגוסלביה ורומניה.
בין מקבלי העיטור היו: גנרל מקברייד (מפקד דיוויזיה ה-80), ושישה טייסים צרפתים מיחידת נורמנדי-ניימן.
לאחר המלחמה העיטור לא הוענק עוד.
עיטור בוגדן חמלניצקי נוסד ב-10 באוקטובר 1943. העיטור קרוי על שמו של בוגדן חמלניצקי, מרים נס המרד נגד שלטון האצולה הקתולית באוקראינה במאה ה-17.
קיימות שלוש דרגות של העיטור.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוענקו כ-8451 עיטורי בוגדן חמלניצקי (מתוכם 106 הוענקו ליחידות צבאיות, ביניהן גם חטיבה צ'כית).
עיטור אושקוב נוסד ב-3 במרץ 1944. הוא קרוי על שמו של פיודור אושקוב אדמירל בצי הרוסי שפעל מהמחצית השנייה של המאה ה-18 עיטור זה קיים בשתי דרגות.
לדרגה הראשונה היו זכאים קציני חיל הים על תכנון יוצא מגדר הרגיל של מבצעים ימיים או נחיתות מן הים בשטח אויב.
לדרגה השנייה היו זכאים קציני חיל הים על ניהול קרב שבמהלכו הטביעו ספינות אויב או על פשיטות ימיות על בסיסי האויב.
העיטור הוענק אך ורק במהלך מלחמת העולם השנייה, פרט לשני מקרים: בשנת 1951 הוא הוענק לבית הספר לקציני חיל הים בלנינגרד ובשנת 1968 - לאקדמיה הצבאית של חיל הים הסובייטי.
בסך הכול הוענקו 47 עיטורי אושקוב מדרגה ראשונה.
בין מקבלי העיטור: 25 קצינים סובייטים (ל-11 מתוכם הוא הוענק פעמיים) ולמפקד בריטי אחד (אדמירל ברטרם רמזי), 8 יחידות צבאיות, בית ספר לקציני חיל הים, ואקדמיה צבאית.
עיטור אושקוב מדרגה שנייה הוענק 194 פעמים, 13 מתוכן - ליחידות צבאיות.
הקצין הראשון שהוענק לו עיטור אושקוב מדרגה השנייה (יורי ראל) היה קרוב משפחה רחוק של אדמירל אושקוב.
סבתא רבה של תת-אדמירל יורי ראל הייתה אחייניתו של אדמירל אושקוב (לאדמירל אושקוב עצמו לא היו ילדים).
עיטור נחימוב נוסד ב-3 במרץ 1944. עיטור זה קיים בשתי דרגות.
העיטור קרוי על שמו של פאבל נחימוב אדמירל רוסי מהמאה ה-19.
לדרגה הראשונה היו זכאים קציני חיל הים על ביצוע פעולות שהביאו לסיכול מבצע התקפי של האויב והסבו אבדות כבדות לאויב
לדרגה השנייה היו זכאים קציני חיל הים על הגנה אקטיבית על בסיסם או קווי האספקה, בתנאי שבמהלך הקרב ספינות האויב טובעו או נסוגו.
העיטור הוענק אך ורק במהלך מלחמת העולם השנייה.
בסך הכול הוענקו 80 עיטורי נחימוב מדרגה ראשונה (5 מתוכם הוענקו ליחידות צבאיות).
עיטור נחימוב מדרגה שנייה הוענק 467 פעם, 2 מתוכם - ליחידות צבאיות.
עיטור הכוכב האדום נוסד בשנת 1930.
העיטור מוענק על פעילות יוצאת דופן למען הגנה על ברית המועצות הן בימי המלחמה והן בימי שלום.
העיטור בעל צורת כוכב עשוי מכסף ומצופה באמייל אדום.
במרכז העיטור מודבקת לוחית בצורת פרסה ובה מצויר חייל עם רובה בעמידה התקפית.
סביב החייל ישנו כיתוב ברוסית "פועלי כל העולם, התאחדו!".
לרגלי החייל ישנו כיתוב - ברית המועצות .
בתחתית העיטור מצוירים פטיש ומגל - אחד מסמלי ברית המועצות.
העיטור היה נפוץ במיוחד בזמן מלחמת העולם השנייה, כאשר הוענק כ-2,900,000 פעם, בעיקר לקצינים זוטרים.
בנוסף לחיילים הוענק העיטור גם ליחידות צבאיות.
מעמדו של העיטור נשחק בשנים 1945–1958, כאשר הוא הוענק לא על האומץ בשדה הקרב, אלא על 15 שנות שירות ללא דופי בצבא, במשטרה ובק.ג.ב..
אך בשנות השמונים הוא שב ליוקרתו המקורית, כאשר הוא הוענק על הישגים קרביים לחיילים סובייטים אשר לחמו באפגניסטן.
מהיווסדו של העיטור בשנת 1930 ועד לפירוק ברית המועצות בשנת 1991 הוענקו כ-3.9 מיליון עיטורי הכוכב האדום.
עיטור מלחמת המולדת (במקור: עיטור המלחמה הגדולה של המולדת) הוענק במהלך מלחמת העולם השנייה בשתי דרגות.
עד לשנת 1977 היה העיטור היחיד (להבדיל ממדליות) שמשפחתו של המעוטר יכלה לשמור גם לאחר מותו.
העיטור הוענק לחיילי הצבא האדום ולפרטיזנים על מעשי גבורה בשדה הקרב, אולם בשנת 1985 במהלך חגיגות ארבעים שנה לניצחון על גרמניה הוחלט שהעיטור יוענק לכל וותיקי המלחמה שעדיין חיים.
עיטור התהילה נוסד בשנת 1943. זהו העיטור היחידי בין כל העיטורים הצבאיים של ברית המועצות המיועד לחוגרים בלבד (כלומר לא לקצינים).
היוצאים היחידים מן הכלל היו קציני חיל האוויר בדרגת סגן-משנה בלבד, שגם הם היו זכאים לעיטור זה.
לעיטור היו קיימות שלוש דרגות, כאשר היה ניתן להעניק אותן אך ורק בסדר עולה.
העיטור הוענק על אומץ לב ועל הישגים אישיים בקרב.
בתקנון העיטור פורטו 32 סוגים של הישגים קרביים שנדרשו כדי לזכות בעיטור זה.
חיסול של 10 חיילי אויב (לפחות) מנשק אישי
פגיעה קטלנית בשני טנקים של אויב (לפחות) מרובה נ"ט
חיסול טנק אויב בעזרת רימוני יד
מניעת נפילת דגל היחידה בידי אויב
הגשת עזרה ראשונה לפצועים בשטח תחת אש אויב במספר קרבות
לטייס מטוס יירוט על הפלת לפחות שני מטוסים בקרב אוויר
לצוות מפציץ או מטוס סער על הפלת מטוס אויב בקרב אווירי או על השמדת שני מטוסים לפחות על הקרקע
לצוות מפציץ או מטוס סער - על השמדת 3 קטרים לפחות או על השמדת רכבת משא או על השמדת גשר אסטרטגי או על טיבוע ספינת אויב
מעמדם של חיילים שזכו בכל שלוש הדרגות של עיטור התהילה הושווה למעמדם של מקבלי תואר "גיבור ברית המועצות".
במהלך המלחמה הוענקו 980,000 עיטורי תהילה מדרגה שלישית, 46,000 מדרגה שנייה ו-2562 עיטורים מדרגה ראשונה.
בין 2562 החיילים שקיבלו את כל שלוש הדרגות של העיטור ישנן גם 4 נשים.
מבין החיילים שקיבלו את כל שלוש הדרגות של העיטור היו 9 יהודים.
שניים מהם: בוריס זמנסקי וגריגורי בוגוראד עלו בשנות ה-90 לישראל.
ליאוניד בלאט נפטר ברוסיה בשנת 2012.
כ-27 לוחמים קיבלו את "עיטור התהילה" 4 פעמים (מה שהיה כמעט בלתי אפשרי), ורק אחד מהם לא שרד את המלחמה.
שמו היה אילריון מרקולוב (1945-1913), הוא עבר את כל הדרך ממוסקבה לברלין, ונהרג יום אחד לפני סיום המלחמה.
הוא נהרג בצ'כוסלובקיה (מספר מועט של חיילים נהרגו בקרבות בשחרור צ'כוסלובקיה), בהפצצה האחרונה של הגרמנים באזור.
עיטור אות הכבוד הוא עיטור אזרחי שנוסד ב-25 בנובמבר 1935.
על פי הקריטריונים שנקבעו על ידי הממשלה הסובייטית, לעיטור היו זכאים:
לעיטור צורה של אליפסה, והוא בגובה 46 מ"מ, ורוחב 32.5 מ"מ.
על הצד הקדמי של העיטור מופיעים פועל ואיכרה חברת קולחוז, הנושאים דגלים אדומים עם הכיתוב "פועלי כל העולם, התאחדו!" העיטור עשוי מכסף.
עד להתפרקות ברית המועצות הוענקו 1,574,368 עיטורי אות הכבוד.
עיטור ידידות העמים נוסד ב-17 בדצמבר 1972 לרגל 50 שנה להקמת ברית המועצות.
אזרחי חוץ, מרגלים, דיפלומטים ועוד אשר תרמו לפיתוח הידידות בין ברית המועצות לעמי העולם.
על פי תקנות העיטור, קיבלו את העיטור על:
תרומה גדולה לחיזוק ושיתוף הפעולה בין הרפובליקות בברית המועצות
עבור הישגים בפיתוח כלכלת ברית המועצות
על תרומה בחיזוק הקשרים של ברית המועצות עם מדינות אחרות
עד התפרקות ברית המועצות בשנת 1991 הוענקו 77,719 עיטורים כאלה.
עיטור השירות למען המולדת בכוחות המזוינים של ברית המועצות
עיטור השירות למען המולדת בכוחות המזוינים של ברית המועצות נוסד ב-28 באוקטובר 1974. במקור נועד העיטור להיות מוענק לקצינים ונגדים על הישגיהם בעיתות שלום, אך במהלך מלחמת אפגניסטן הוענק גם על מעשי גבורה ואומץ אישי.
לעיטור זה קיימות שלוש דרגות, כאשר היה ניתן להעניק אותן אך ורק בסדר עולה, כלומר לא ניתן להעניק, למשל, עיטור מדרגה שנייה לחייל שאין לו עדיין עיטור מדרגה שלישית.
כל שלוש הדרגות של העיטור עשויות מכסף.
בעיטור מדרגה שנייה הכוכב במרכז העיטור מצופה זהב ובעיטור מדרגה ראשונה הריבוע העליון גם הוא מצופה בזהב.
עד להתפרקות ברית המועצות הוענקו 69,576 עיטורים מדרגה שלישית, 589 מדרגה שנייה ו-13 עיטורים מדרגה ראשונה.
על פי הטרמינולגיה הסובייטית, ערך המדליה (medal) נמוך מערך העיטור (order) פרט למקרה יוצא דופן של מדליית "גיבור ברית המועצות" אשר מקנה גם את עיטור לנין לנושאה.
מדליות הוענקו בדרך כלל על מעשה גבורה בודד או על השתתפות במערכה כמו הגנת עיר או כיבוש עיר האויב.
תואר הכבוד "גיבור ברית המועצות" הוענק לראשונה בשנת 1934 לטייסים שהשתתפו במבצע הצלה של צ'ליוסקין.
3 פעמים הוענק התואר למרשל סמיון בודיוני ולשני טייסי חיל האוויר איוואן קוז'דוב ואלכסנדר פוקרישקין - אלופי ההפלות של הצבא האדום (ושל בעלות הברית בכלל) במהלך מלחמת העולם השנייה.
בנוסף לכך ערים, מבצרים ומקומות דומים יכלו לקבל את התואר "גיבור" כמו למשל "מוסקבה, עיר גיבורה".
המדליה נוסדה לפי החלטת הסובייט העליון, אשר פורסמה ב-17 באוקטובר 1938.
לפי תקנון המדליה היו זכאים לה הן החיילים והן האזרחים.
היא הוענקה על אומץ אישי ותעוזה בקרבות עם אויבי ברית המועצות.
בנוסף לכך היא הוענקה גם לחיילי משמר הגבול על האומץ אישי בעת ההגנה על הגבול של ברית המועצות.
שני החיילים הראשונים שקיבלו את המדליה היו דווקא אנשי משמר הגבול שהצליחו למנוע חדירת כמה חיילי קומנדו יפנים לתוך ברית המועצות באזור אגם חסן.
מהיווסדה של המדליה ועד להתפרקות ברית המועצות הוענקו 4,569,893 מדליית מתוכן כ-4,200,000 הוענקו במהלך מלחמת העולם השנייה.
המדליה הוענקה בעיקר לחוגרים ולקצינים בדרגות סגן משנה/סגן.
המדליה היא עיגול בקוטר 37 מ"מ העשוי מכסף.
בצד הקדמי של המדליה ישנו כיתוב עם שם המדליה באותיות בצבע אדום, מעל הכיתוב – ציור של שלושה מטוסים, מתחת לכיתוב – ציור של הטנק הכבד T-35. מתחת לטנק ישנו כיתוב ברית המועצות (CCCP) באותיות בצבע אדום.
בצד האחורי מוטבע מספר סידורי של המדליה.
בשנים 1938- 1943 נענדה המדליה על סרט בצבע אדום.
לאחר מכן הוחלף צבע הסרט לאפור עם פסים בצבע כחול בצדדים.
מדליית העוז היא אחת מתוך 3 מדליות ש"שרדו" את התפרקות ברית המועצות.
היא חלק מהעיטורים והמדליות של הפדרציה הרוסית, אם כי בוצעו בה שני שינויים – גודלה הוקטן ל-34 מ"מ והמילה ברית המועצות (CCCP) נמחקה ממנה.
המדליה נוסדה לפי החלטת הסובייט העליון, אשר פורסמה ב-17 באוקטובר 1938 .לפי תקנון המדליה היו זכאים לה חיילים, אזרחי ברית המועצות ואף אזרחים זרים.
תעוזה אישית בלחימה שסייעה לביצוע המשימה של היחידה הצבאית אליה משתייך החייל
לחיילי משמר הגבול על האומץ אישי בעת ההגנה על הגבול של ברית המועצות
בעתות שלום היא הוענקה על הישגים אישיים בהעלאת רמת המוכנות של יחידה צבאית למלחמה ועל הישגים בהטמעת השימוש באמצעי לחימה חדשים.
בשנים 1944 – 1957 הוענקה המדליה גם כאות הוקרה על 10 שנות שירות ללא דופי בכוחות המזוינים של ברית המועצות.
עד להתפרקות ברית המועצות הוענקה המדליה ל 5,210,078 איש.
המדליה היא עיגול בקוטר 31-32.5 מ"מ (המדליה יוצרה בגדלים שונים לאורך השנים) העשוי מכסף.
בצד הקדמי של המדליה מופיע כיתוב עם שם המדליה, בחלק התחתון – רובה מוסין וחרב פרשים בהצלבה, בחלק העליון מופיע הכיתוב ברית המועצות (CCCP) באותיות בצבע אדום.
היא נענדת על סרט משי אפור עם פסים צהוב בצדדים.
מדליית הניצחון על גרמניה במלחמת העולם השנייה
(בתרגום מילולי "מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה, 1941-1945") היא אות מערכה של הכוחות המזוינים של ברית המועצות אשר הוענק לחיילים ואזרחים בגין שירות בצבא האדום או ביחידות נ.ק.ו.ד.
המדליה עוצבה על ידי י.
המדליה הוענקה מתוקף תקנה של הסובייט העליון, אשר פורסמה ב-9 במאי 1945, יום חתימת הסכם הכניעה של גרמניה הנאצית.
לפי תקנון המדליה היו זכאים לה חיילי הצבא האדום, חיילי יחידות נ.ק.ו.ד.
ואזרחים עובדי הצבא, אשר נטלו חלק פעיל בלחימה עצמה או סייעו למאמץ המלחמתי ביחידות עורפיות, והיו בשירות פעיל נכון לתאריך 9 במאי 1945. כמו כן הוגדר כי חיילים או אזרחים ששוחררו מן הצבא במהלך המלחמה מסיבות רפואיות (פציעה או מחלה) זכאים אף הם לקבלת המדליה.
המדליה היא עיגול בקוטר 32 מ"מ עשוי פליז.
בצדה האחד מופיע דיוקנו של יוסיף סטלין במדי מרשל ברית המועצות, כאשר ראשו פונה שמאלה.
בחלק העליון ישנו כיתוב "מטרתנו היא צודקת" ובחלק התחתון "ניצחנו".
מקורו של הביטוי הזה הוא בנאומו הראשון של סטלין לאומה לאחר פלישת הגרמנים לברית המועצות, אותו הוא נשא ב-3 ביולי 1941. בסיומו של אותו הנאום אמר סטלין: "מטרתנו היא צודקת!
בצד השני של המדליה מופיע כיתוב עם שם המדליה: "על הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945".
המדליה נענדת על סרט פסים (3 פסים שחורים ו2 פסים כתומים).
היא אות מערכה של הכוחות המזוינים של ברית המועצות אשר הוענק לחיילים ואזרחים בגין שירות בצבא האדום או ביחידות נ.ק.ו.ד.
המדליה עוצבה על ידי הציירת מ.
המדליה הוענקה מתוקף תקנה של הסובייט העליון, אשר פורסמה ב-30 בספטמבר 1945.
ואזרחים עובדי הצבא, אשר נטלו חלק פעיל בלחימה נגד הצבא היפני וצבא מנצ'וקוו מ-9 באוגוסט עד 3 בספטמבר 1945. כמו כן המדליה הוענקה גם לחיילים וקצינים שסייעו למאמץ המלחמתי ביחידות עורפיות במזרח הרחוק של ברית המועצות.
בסך הכול הוענקה המדליה לכ 1,800,000 איש.
המדליה היא עיגול בקוטר 32 מ"מ העשוי מפליז.
בצד אחד של המדליה מופיע דיוקנו של יוסיף סטלין במדי מרשל ברית המועצות, כאשר ראשו פונה ימינה (כלומר לכיוון מזרח, לעומת מדליית הניצחון על גרמניה, שם מופנה ראשו שמאלה – לכיוון מערב) בחלק העליון ישנו כיתוב "על הניצחון על יפן".
בצד השני של המדליה ישנו כיתוב "3 בספטמבר 1945" ובחלק התחתון מוטבע כוכב.
3 בספטמבר 1945 הוא תאריך כניעתם של חילות המצב היפניים בחלק הדרומי של האיים הקוריליים - המעוז האחרון של יפן שנכנע בפני הצבא האדום.
המדליה נענדת על סרט אדום העשוי ממשי עם פסים בצבע אדום ולבן בצדדים.
המדליה נקבעה לפי החלטת הסובייט העליון, אשר פורסמה ב-3 במרץ 1944. היא קרויה על שמו של פיודור אושקוב, אדמירל רוסי מהמאה ה-18.
לפי תקנון המדליה היו זכאים לה חיילי חיל הים ויחידות ימיות של משמר הגבול בדרגות חוגרים בלבד.
היא הוענקה על גילוי אומץ אישי ותעוזה בקרבות בזירה ימית ובהגנה על הגבול הימי של המדינה.
בשנת 1980 שונה התקנון – נוספה אפשרות להעניק את המדליה גם על ביצוע משימות ימיות מסוכנות בעיתות שלום.
המדליה היא עיגול בקוטר 36 מ"מ העשוי מכסף המוטבע בתוך עוגן.
בצד הקדמי של המדליה מופיע דיוקנו של אדמירל אושקוב.
מעל הדיוקן מוטבע כיתוב "אדמירל אושקוב" ומתחת לדיוקן – שני עלי זית קשורים בסרט.
המדליה נענדת על סרט משי בצבע תכלת עם פסים לבנים וכחולים בצדדים.
מעל הסרט ישנה שרשרת קטנה, שמסמלת את שרשרת של העוגן.
מדליית אושקוב היא אחת מתוך 4 מדליות שהמשיכו להתקיים במערכת העיטורים והמדליות של הפדרציה הרוסית גם לאחר התפרקות ברית המועצות.
המדליה נוסדה לפי החלטת הסובייט העליון, אשר פורסמה ב-3 במרץ 1944. היא קרויה על שמו של פאבל נחימוב, אדמירל רוסי מהמאה ה-19.
היא הוענקה על תעוזה אישית בלחימה שסייעה לביצוע המשימה של הספינה, לחיילי ספינות משמר הגבול על האומץ אישי בעת ההגנה על הגבול הימי של ברית המועצות.
כמון כן היה ניתן להעניק אותה גם על ביצוע משימות ימיות מסוכנות בעיתות שלום.
עד להתפרקות ברית המועצות הוענקו כ 13,000 מדליות נחימוב.
המדליה בוטלה עם התפרקות ברית המועצות.
המדליה היא עיגול בקוטר 36 מ"מ העשוי מארד.
בצד הקדמי מופיע דיוקנו של אדמירל נחימוב.
מעל הדיוקן מוטבע הכיתוב "אדמירל נחימוב" ומתחת לדיוקן – שני עלי זית וכוכב שמחבר ביניהם.
בצד האחורי ישנו ציור של ספינת מפרש.
המדליה נענדת על סרט משי בצבע תכלת עם שלושה פסים לבנים.
עֵיטָם (שם מדעי: Haliaeetus) הוא סוג ממשפחת הנציים של עופות דורסים דומים לעיטים החיים בקרבת מקווי מים גדולים.
משמעות השם "עיטם" הוא הלחם של המילים "עיט" ו"ים".
גודלם של העיטמים משתנה ממין למין: משקלו של עיטם איי שלמה הקטן נע בין 2 ל-2.7 ק"ג, בעוד שעיטם שטלר הענק מגיע עד ל-9 ק"ג.
העיטם ידוע בתור אוכל דגים, ולעיתים גם מכרסמים.
שם שם מדעי תמונה מוטת כנפיים משקל תפוצה עיטם לבן-זנב Haliaeetus albicilla 2.18 מ' 3.1–6.9 ק"גאירופה.
חי גם בישראל עיטם לבן-ראש Haliaeetus leucocephalus 1.8–2.3 מ' 3–6.3 ק"ג מצוי בארצות הברית והוא אחד מסמליה עיטם לבן-גחון Haliaeetus leucogaster 2.2 מ' 4.5 ק"ג דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה עיטם עקוד-זנב Haliaeetus leucoryphus 180–215 ס"מ 2–3.7 ק"ג מרכז אסיה.
מזדמן גם לאירופה עיטם שטלר Haliaeetus pelagicus 2.13 מ' 4.9–9 ק"ג חופי צפון אסיה עיטם איי שלמה Haliaeetus sanfordi 165–185 ס"מ 1.1–2.7 ק"ג איי שלמה עיטם קולני Haliaeetus vocifer 2–2.4 מ' 2–3.6 ק"ג אפריקה עיטם מדגסקרי Haliaeetus vociferoides 165–180 ס"מ 2.2–3.5 ק"ג מדגסקר
על פי כמה חלוקות גם המינים נץ דגים קטן (Ichthyophaga humilis) ונץ דגים אפור-ראש (Ichthyophaga ichthyaetus), שייכים לסוג, אך הם הופרדו לסוג נץ דגים
עיטורי צה"ל הם אותות ועיטורים המוענקים לחיילי וקציני צה"ל, שהפגינו אומץ לב וגבורה יוצאי דופן, בדרך כלל בשעת לחימה.
רבים מבין מקבלי העיטורים נהרגו תוך כדי ביצוע המעשה שבגינו עוטרו.
עיטורי צה"ל נחלקים לשתי קבוצות: עיטורים, וציונים לשבח.
גם בתוך הקבוצות ישנו מדרג ברמת העיטור או הציון לשבח.
עיטורים וצל"שים מוענקים לעיתים גם ליחידות שלמות.
חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל קובע הוראות בנושא.
בטקס שנערך ב-17 ביולי 1949, אחרי מלחמת העצמאות, הוענק לראשונה "אות גיבור ישראל" לשנים-עשר לוחמים, בזכות הצטיינותם יוצאת הדופן בשדה הקרב.
בין מעשי הגבורה: הזזת רכב שהפריע לכוחות צה"ל להמשיך בקרב, פעולות חיפוי, השתלטות על משאית בשיירה ערבית בדרכה לתקוף את חיפה, פיצוץ אונייה מצרית וכן - במשימת הובלת מזון ותחמושת לגוש עציון הנצור, משוריינים הותקפו, ופוצצו.
חלק מהאותות ניתנו לאחר מות מקבליהם במעשה הגבורה.
לאחר זמן הונהגה הענקת ציונים לשבח (צל"שים) מטעם הרמטכ"ל, האלופים, מפקדי אוגדות ומפקדי חטיבות.
בהתאם, בתום מלחמת ששת הימים העניק הרמטכ"ל ציון לשבח ל-51 לוחמים.
בינואר 1970 אישרה הכנסת את חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל, שקבע את שלושת העיטורים הגבוהים ביותר עבור גילויי אומץ וגבורה במהלך לחימה: עיטור הגבורה, עיטור העוז ועיטור המופת.
עיטורים אלה הוענקו בדיעבד גם לחלק ממי שעוטרו בצל"ש על ידי הרמטכ"ל מאז קום המדינה, כאשר ועדה קבעה איזה עיטור חדש יחליף את הצל"ש, אם בכלל.
בנוסף, המיר החוק את "אות גיבור ישראל" לעיטור הגבורה.
ביום העצמאות ב-1973 הוענקו העיטורים החדשים שהחליפו את הציון לשבח.
על פי נתוני אתר הגבורה, עד יולי 2015 הוענקו על ידי צה"ל 2,126 עיטורים שונים.
מספר זה אינו כולל אותות הערכה והוקרה ועיטורים שניתנו על ידי משטרת ישראל, המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ושירות הביטחון הכללי.
להלן פירוט מספר העיטורים השונים:
סוג העיטור מספר העיטורים שניתנו עיטור הגבורה 40 עיטור העוז 218 עיטור המופת 606 צל"ש הרמטכ"ל 254 צל"ש אלוף 639 צל"ש מפקד אוגדה 187 צל"ש מפקד חטיבה 182
רוב העיטורים והציונים לשבח הוענקו לגברים.
סא"ל אור ליבני-בן יהודה (צל"ש אלוף).
מדי פעם מוענקים עיטורים כאשר סיפור המעשה שבגינו הוענק העיטור, וזהות מקבל העיטור נותרים אסורים לפרסום גם עשרות שנים לאחר המעשה, בשל ביטחון מידע מסווג.
במקרים אלו נוסח כתב העיטור הוא לאקוני.
לעיתים, משמעות סיפור המעשה מתבררת לאחר זמן.
כך למשל צל"ש הרמטכ"ל שהוענק לסא"ל אהוד ברוג (ברק), מפרט "על מנהיגותו בפעולות מבצעיות בתקופת פיקודו על יחידה" (אהוד ברוג הוא אהוד ברק, והיחידה הנרמזת כאן היא סיירת מטכ"ל).
עיצוב העיטורים נקבע לאור המלצות ועדה בראשה עמד האלוף אפרים בן ארצי.
תקנות העיטורים בצבא-הגנה לישראל (ענידת עיטורים ואותות מערכה) תוקנו בתשל"ג–1973. על פיהן נקבע כי לכל עיטור שלושה חלקים:
"פארה" - חלקו העיקרי של העיטור, העשוי מתכת;
"סרט" - פיסת אריג צבעוני המתחברת לבגד, עליה נתלית הפארה;
"אות העיטור" - אות בצבע הסרט, המסמל את העיטור.
אם מקבל העיטור זוכה שוב לעיטור מאותו סוג - אין הוא מקבל את העיטור פעם נוספת אלא "תג לעיטור", גרסה מוקטנת של הפארה, אותו הוא עונד על העיטור הראשון.
משמעותו של אות זה כשל עיטור נוסף.
את שלושת העיטורים - הגבורה, העוז והמופת - עיצב האמן הבינלאומי, חתן פרס ישראל, דן ריזינגר.
עיטור הגבורה, העיטור הגבוה ביותר שניתן בצה"ל, מוענק על ידי שר הביטחון בהמלצת הרמטכ"ל "על גבורה עילאית, בעת לחימה, מול פני האויב, תוך חירוף נפש".
לעיטור הגבורה סרט בצבע צהוב.
עד 1975 הוענקו 40 עיטורי הגבורה.
מאז ועד היום לא הוענק עיטור זה.
עיטור העוז - העיטור השני בחשיבותו - מוענק על ידי הרמטכ"ל, "על מעשה גבורה, שנעשה במילוי תפקיד קרבי, תוך חירוף נפש".
לעיטור העוז סרט בצבע אדום.
בין מלחמת העצמאות למלחמת סיני - 23 עיטורים
מלחמת סיני - 21 עיטורים
בין מלחמת סיני למלחמת ששת הימים - 20 עיטורים
מלחמת ששת הימים - 39 עיטורים
מלחמת ההתשה - 14 עיטורים
מלחמת יום הכיפורים - 93 עיטורים
בין מלחמת יום הכיפורים למלחמת לבנון הראשונה - עיטור אחד
מלחמת לבנון הראשונה - 2 עיטורים
האינתיפאדה השנייה - עיטור אחד
מלחמת לבנון השנייה - 6 עיטורים
עיטור העוז הוענק פעמיים לשני חיילים: עובד לדיז'ינסקי, אמנון ליפקין-שחק.
(לרשימת מקבלי עיטור העוז מקום המדינה ראו: אתר הגבורה)
עיטור המופת - העיטור השלישי בחשיבותו - מוענק על ידי הרמטכ"ל, על "מעשה שנעשה באומץ לב והוא ראוי לשמש מופת".
לעיטור המופת סרט בצבע כחול.
עיטור המופת ניתן פעמים רבות על מעשה גבורה בעת קרב, אך להבדיל משני העיטורים הגבוהים ממנו, הניתנים אך ורק על מעשה גבורה בתפקיד קרבי, עיטור המופת מוענק גם על מעשה גבורה שלא בעת קרב.
ב-2005 הוענקו עיטורים אחרי תקופה בה העיטור לא הוענק מאז 1982.
בין מלחמת העצמאות למלחמת סיני - 15 עיטורים
מלחמת סיני - 3 עיטורים
בין מלחמת סיני למלחמת ששת הימים - 62 עיטורים
מלחמת ששת הימים - 207 עיטורים
בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים - 97 עיטורים
מלחמת יום הכיפורים - 195 עיטורים
בין מלחמת יום הכיפורים למלחמת לבנון הראשונה - 4 עיטורים
מלחמת לבנון הראשונה - 4 עיטורים
מלחמת לבנון השנייה - 12 עיטורים
בין מלחמת לבנון השנייה למבצע צוק איתן - עיטור אחד
מבצע צוק איתן - עיטור אחד למפקד כוח גבעתי שגילה מנהרה שבה נחטף הדר גולדין.
לאחר מבצע צוק איתן - עיטור אחד.
לרשימת מקבלי עיטור המופת מקום המדינה ראו אתר הגבורה.
ציונים לשבח מוענקים בנפרד בין המלחמות, על רקע בצבע ירוק.
צל"ש שניתן בזמן מלחמה נענד על גבי אות המערכה של מלחמה זו (צל"ש מח"ט ניתן כאות נפרד כיוון שאי אפשר לציין אותו על גבי אות מערכה) .
בדומה לעיטור, צל"ש ניתן על מעשה שיש בו גבורה או אומץ לב מעל ומעבר לביצוע הרגיל של חייל או קצין, אך בניגוד לעיטור, צל"ש ניתן לעיתים גם על תרומה יוצאת דופן לביטחון המדינה, מבלי שנדרש אומץ לב להשגתה.
דוגמה לכך הוא צל"ש הרמטכ"ל שניתן לרב"ט א.ח.
(הוא חיים אשד, לימים תת-אלוף).
גילה כושר טכני מעולה הראוי לשבח ותרם תרומה חשובה ביותר לכוננותו של צה"ל".
צל"ש הרמטכ"ל מוענק על ידי הרמטכ"ל על "מעשה הצטיינות, המזכה באות שאינו מגיע בדרגתו לדרגת עיטור".
צורת הצל"ש היא שלושה סמלים של חרב מוצלבת בענף עץ זית (זהים לסמל דרגת תת-אלוף).
כאמור, לאחר שהתקבל חוק העיטורים - הוסבו חלק מצל"שי הרמטכ"ל לעיטורים גבוהים יותר, והללו אינם נכללים כיום במניין הצל"שים.
בין מלחמת העצמאות למלחמת סיני - צל"ש אחד
בין מלחמת סיני למלחמת ששת הימים - 42 צל"שים
מלחמת ההתשה - 3 צל"שים
מלחמת יום הכיפורים - 104 צל"שים
בין מלחמת יום הכיפורים למלחמת לבנון הראשונה - 10 צל"שים
מלחמת לבנון הראשונה - 5 צל"שים
בין מלחמת לבנון הראשונה למלחמת לבנון השנייה - 19 צל"שים
מלחמת לבנון השנייה - 17 צל"שים
מבצע צוק איתן - 4 צל"שים
לאחר מבצע צוק איתן - 7 צל"שים
נחמיה כהן, אמיתי חסון ואהוד ברק זכו לעיטור המופת וארבעה צל"שי רמטכ"ל, והם החיילים המעוטרים ביותר בצה"ל.
צל"ש האלוף דומה לצל"ש הרמטכ"ל, אך מוענק על ידי אלוף פיקוד או מפקד זרוע.
צורתו היא שני סמלי חרב המוצלבת עם ענף עץ זית.
לרשימת מקבלי צל"ש אלוף מקום המדינה, ראו באתר הגבורה.
צל"ש מפקד האוגדה דומה לצל"ש הרמטכ"ל, אך מוענק על ידי מפקד האוגדה - קצין בדרגת תת-אלוף.
צורתו: סמל אחד הזהה לסמל דרגת תת-אלוף.
לרשימת מקבלי צל"ש מפקד אוגדה מאז קום המדינה, ראו באתר הגבורה.
בדומה לצל"ש הרמטכ"ל, אך מוענק על ידי מפקד החטיבה או אגד (קצין בדרגת אלוף-משנה).
לרשימת מקבלי צל"ש מח"ט ראו אתר הגבורה.
הוא דומה לצל"ש על דרגותיו השונות, אך מוענק ליחידה שלמה: צוות, מחלקה, פלוגה, גדוד וכו', על ידי "מפקד המורשה להעניק צל"ש".
צל"ש זה אינו נענד על ידי אנשי היחידה, אלא נקבע על נס או דגל היחידה, אם ליחידה יש נס או דגל משלה.
לרשימת מקבלי צל"ש יחידתי ראו .
בתקנה 8 לתקנות העיטורים בצבא-הגנה לישראל (ענידת עיטורים ואותות מערכה), תשל"ג–1973 נקבע:
לאופן ענידת אותות המערכה ישנה חוקיות מסוימת ותצורה מסוימת שנקבעה על ידי ענף המשטר והמשמעת באכ"א, כדלהלן:
אותות ייענדו בשורות, כשבכל שורה שני אותות, מעל חפי הכיס השמאלי, לפי הסדר הבא:
בשורות התחתונות - אותות המערכה.
ככלל, אותות הצל"ש ייענדו מעל לאותות המערכה.
אם בשורה העליונה משורות אותות המערכה יש אות אחד בלבד - ייענד מימין, ולשמאלו ייענד אות הצל"ש בדירוג הנמוך ביותר.
אם הוענק אות צל"ש במהלך אחת המלחמות, ייענד סמל הצל"ש על גבי אות המערכה.
אם אין אותות מערכה, ייענדו אותות הצל"ש בשורות התחתונות ביותר.
מעל לשורת אותות המערכה ואותות הצל"ש, כמפורט לעיל, ייענדו אותות העיטורים.
אם בשורה העליונה משורות אותות המערכה ואותות הצל"ש יש אות אחד בלבד - ייענד משמאלו אות העיטור, הנמוך מן העיטורים.
אם אין אותות מערכה ואותות צל"ש, ייענדו אותות העיטורים בשורה התחתונה ביותר.
סדר אותות הצל"ש ואותות העיטורים - אותות בדירוג גבוה יותר ייענדו בשורות העליונות יותר; ובאותה שורה - האות הגבוה מן השניים ייענד מימין.
היה מספר האותות הכולל בלתי זוגי - ייענד האות האחרון לפי הסדר האמור לעיל בשורה העליונה ביותר, במרכז.
אות יחיד ייענד מעל מרכז חפי הכיס השמאלי.
על חולצה ללא כיס ייענדו האותות במקום החופף למקומם בחולצה עם כיס.
עיטור המוענק עבור מעשים בעלי חשיבות עליונה, שאינם מתאימים לאחד משלושת העיטורים האחרים.
ממשלת ישראל קבעה עיטור זה ב-26 באפריל 1981. ניתן להעניק את האות הן לאזרחי המדינה והן לזרים.
בחזית מופיע מגן דוד עם ענף זית וחרב משמאלו.
העיטור מחובר לסרט לבן שבקצותיו שני פסי תכלת, בדומה לדגל ישראל.
בנוסף לאותות הגבורה והצל"שים, המוענקים על מעשי גבורה, מוענקים בצה"ל אותות הצטיינות הניתנים בגין הצטיינות יתרה של אנשי קבע, חיילי המערך הסדיר ואנשי מילואים בשל "תפקוד יוצא דופן מתמשך שניתן להצביע על מרכיביו" ו"הפגנת מקצועיות ראויה לציון".
אותות ההצטיינות מוענקים כסיכה הנענדת על כיס החולצה (או המקטורן) של המדים.
האות ניתן בגין הצטיינות, הפגנת מקצועיות ראויה לציון, מוסר עבודה גבוה, השקעה, ואחריות אישית עם תחושת מחויבות לצה"ל.
החל משנת 2013 מוענקת למקבלי האות סיכה ייחודית.
אות מצטיין ראש סמכות (אלוף) / מצטיין קצין חיל ראשי
אות מצטיין ראש סמכות, הוא אות המוענק מטעם קצין בדרגת אלוף או קצין חיל ראשי לחיילים בשירות חובה בדרגת רב"ט ומעלה, קצינים עד דרגת רס"ן, אנשי קבע מדרגת סמ"ר, וחיילים בשירות מילואים, בשל "תפקוד יוצא דופן מתמשך, שניתן להצביע על רכיביו".
החל משנת 2025 מוענקת סיכת הצטיינות ייחודית.
מלחמת ששת הימים פסי תכלת ולבן בתווך שמסמלים את דגל המדינה, אדום וכחול בשוליים - צבעי הגבורה.
מלחמת ההתשה כתום כצבע החולות בסיני, תכלת שמסמלת את תעלת סואץ, הפסים הלבנים על גבי הכתום שמסמלים את ההפוגות בלחימה ותכלת לבן - דגל ישראל.
מלחמת יום הכיפורים האדום מרכזי ומשמעותי יותר מכל הצבעים בשל ריבוי האבדות והרגישות לנושא בחברה הישראלית.
שני פסי תכלת לבן מסמלים את הטלית וקדושת יום הכיפורים.
מלחמת שלום הגליל כחול ולבן כצבעי דגל המדינה, אדום וירוק בתווך שבמרכז מזכירים את צבעי דגל לבנון, אדום בשוליים מסמל את דם ההרוגים.
המערכה ברצועת הביטחון כחול ולבן כצבעי דגל המדינה, ירוק ואדום – המסמלים את דגל לבנון, כמו גם את הלחימה בשטח רווי צמחייה (ירוק) ואת הנפגעים ואת עוז הלחימה (אדום) ואפור המסמל את הפעילות הצבאית הנמשכת ואת צבע המוצבים.הוענק באופן חריג גם לחיילי צד"ל
חיילים וקצינים שזכו במספר עיטורים
ישנו מספר מצומצם של חיילים וקצינים שזכו במספר עיטורים וצל"שים, ביניהם: שלמה ניצני ואביגדור קהלני, שעוטרו שניהם גם בעיטור הגבורה וגם בעיטור המופת.
ניצני עוטר בעיטור הגבורה כסמל במבצע קדש, ובעיטור המופת כסגן-אלוף במלחמת יום הכיפורים.
קהלני עוטר בעיטור המופת כסגן במלחמת ששת הימים, ובעיטור הגבורה כסגן-אלוף במלחמת יום הכיפורים.
ישנם שני חיילים אשר זכו בעיטור הגבורה ובצל"שים: דניאל ורדון זכה פעמיים בצל"ש אלוף, במבצע סנונית ב-1960 ובהיתקלות ליד כפר סאלד ב-1962; במלחמת ששת הימים זכה בעיטור הגבורה.
הוא נהרג במהלך הקרב שבו זכה בעיטור.
מספר חיילים זכו בשני אותות מאותו סוג: עובד לדיז'ינסקי, אמנון ליפקין-שחק עוטרו בשני עיטורי העוז כל אחד, ומיכאל בורט ושלמה הגני עוטרו בשני עיטורי מופת כל אחד.
ארבעה חיילים עוטרו בעיטור העוז ועיטור המופת: משה קליין, אילן אגוזי, גד קרול ויוסף דירהלי.
אהוד ברק וסרן נחמיה כהן, לוחם וקצין בסיירת מטכ"ל חולקים את התואר (הלא רשמי) "החייל המעוטר ביותר בצה"ל".
כל אחד מהם זכה בעיטור המופת וארבע פעמים בצל"ש הרמטכ"ל.
כהן קיבל את עיטוריו במהלך כחמש שנים וחצי של שירותו הצבאי; ברק קיבל את עיטוריו במהלך תקופה של כאחת עשרה שנים, באמצע תקופת שירותו הצבאי.
עיטים טרופיים היא קבוצה שאינה מוגדרת מבחינה סיסטמטית.
כלומר, אינה מהווה שבט, משפחה או תת-משפחה במיון עולם הטבע, אך יש למינים אלו מכנה משותף אשר בגללו קושרים אותם לקבוצה.
הם כלולים יחד עם שאר העיט במשפחת הנציים.
ככלל אלו סוגים בהם מין בודד לבד מהסוג עיט מצויץ, בו יש את המינים עקב שחור מצויץ (Harpyhaliaetus coronatus) ועיט הררי מצויץ (Harpyhaliaetus solitarius).
אלה הם דורסים גדולים וחזקים, בין העיטים גודלם בינוני עד כביר (ההרפיה הדרום אמריקנית היא העיט השני בגודלו לאחר העיטם הענק).
מקורם ארוך או קצר ורב עוצמה.
רבים מהם צדים טרף גדול מהם.
הם חיים, כפי ששמם מעיד, באזורים טרופים: אפריקה, גינאה החדשה ועוד.
סוג ומין יחיד הרפיה (Harpia harpyja)
סוג ומין יחיד עיט פיליפיני (Pithecophaga jefferyi)
סוג עיט מצויץ (Harpyhaliaetus) - ככל הנראה שייך לסוג עקב שחור
העיטורים הראשונים של צבא ארצות הברית הוענקו במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, והעיטור הרשמי הראשון היה מדליית הכבוד בשנת 1862. בנוסף לעיטורים המשותפים לכל חמש הזרועות של הצבא, קיימים עיטורים נפרדים בכל זרוע.
העיטור המשותף הראשון היה אות מלחמת העולם הראשונה בשנת 1919.
סדר ענידת העיטורים והאותות משתנה מעט בין הזרועות השונים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, אך עם זאת ישנו סדר ענידה כללי שנכון פחות או יותר לכל חייל בכוחות המזוינים.
סדר הענידה הכללי הוא בצורה הבאה:
עיטורים אישיים ניתנים בדרך כלל על מעשה גבורה בשירות כוחות הביטחון ולעיתים ישנה הפרדה בין סוגי עיטורים שונים באותה דרגה, אך לזרועות שונות.
קיים סדר חשיבות בדרגת העיטור, כאשר מדליית הכבוד היא העיטור בעל הדרגה הגבוהה ביותר ואחריו שאר העיטורים בדרגות נמוכות יותר.
העיטורים מובאים כאן בסדר חשיבותם.
מדליית הכבוד היא העיטור הראשון בחשיבותו וניתן במקרים יוצאי דופן של גבורה עילאית או פעולה יוצאת דופן.
העיטור ניתן בשלוש צורות לזרועות השונים; חיל האוויר האמריקאי, צבא היבשה והצי האמריקאי.
העיטור מוענק על ידי הנשיא בשם האומה האמריקאית באחת משתי דרכים; על פי המלצת מפקד שמאושרת במעלה הדרגות עד שהיא מגיעה לפיקוד העליון, או על ידי המלצה של חבר הקונגרס האמריקאי ומקבלת תוקף לפי חוק הקונגרס.
ארבעה עיטורים שווי ערך בדרגת חשיבותם נחשבים ביחד לדרגה השנייה אחרי מדליית הכבוד.
העיטורים ניתנים לציון פעולה אשר לא מצדיקה בהכרח את מדליית הכבוד.
שלושת העיטורים מתחלקים לפי הזרוע בכוחות המזוינים אשר הם מייצגים:
צלב השירות המצוין: צבא ארצות הברית (הוענק כ-13,400 פעמים).
צלב חיל האוויר: חיל האוויר האמריקאי (הוענק 192 פעמים).
צלב הצי: הצי האמריקאי וחיל הנחתים
צלב משמר החופים: משמר החופים של ארצות הברית
שישה עיטורי מדליה אשר נחשבים ביחד לדרגה השלישית בחשיבותם.
ששת העיטורים נבדלים בזרוע אליהם הם משויכים, או בסמכות המעניקה אותם.
מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה - מדליה כללית הניתנת על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית לקצינים בכירים עבור הגנה על ארצות הברית או תרומה לביטחון הלאומי
מדליית השירות המצוין של מחלקת ביטחון המולדת - ניתנת על ידי המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית.
מדליית השירות המצוין - צבא היבשה.
מדליית השירות המצוין של הצי - צי ארצות הברית.
מדליית השירות המצוין של חיל האוויר - חיל האוויר של ארצות הברית.
מדליית השירות המצוין של משמר החופים - משמר החופים האמריקני.
מוענקת על ידי מחלקת ההגנה לקצינים בכירים עבור שירות מעולה במהלך פעילות משותפת של זרועות הכוחות המזוינים.
מדליית החייל - העיטור הגבוה ביותר המוענק לחיילי צבא ארצות הברית על גבורה שלא במהלך קרב
מדליית הצי וחיל הנחתים - המקבילה של הצי וחיל הנחתים למדליית החיל
מדליית חייל חיל האוויר - המקבילה של חיל האוויר
מדליית משמר החופים - המקבילה של משמר החופים
מוענק לחיילים אשר נפצעו או נהרגו בשעת קרב
מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה - מוענקת על שירות ראוי לשבח תחת גוף רב-זרועי כגון מחלקת ההגנה, המטות המשולבים, פיקוד קרבי מאוחד.
מדליית השירות הראוי לשבח - מוענקת על שירות ראוי לשבח באחת מזרועות הכוחות המזוינים
מוענקת על השתתפות בפעילות אווירית מבצעית תחת אש, סיכון או היקף פעילויות אוויריות משמעותי
מוענק כעיטור קולקטיבי על הצטיינות בפעולה של יחידה
עיטורים יצוינו במספר סימונים מיניטוריים על העיטור הרלוונטי:
אשכול עלי עץ אלון (Oak leaf cluster) - עלה נחושת יציין עיטור נוסף ועלה כסף יציין חמישה עיטורים נוספים.
כוכב זהב או כסף - כוכב זהב יציין עיטור נוסף וכוכב כסף יציין חמישה עיטורים נוספים.
מספר - הצי וחיל הנחתים יסומנו כמות עיטורים של מדליית האוויר בספרה על גבי העיטור עצמו
את העיטורים ניתן לסמל גם באות C, R ו-V שתתווסף על העיטור הרלוונטי ותבדיל בין עיטור שהוענק עבור שירות מופתי בקרב לבין שירות מופתי שלא בתנאי קרב:
אות V - מציינת אומץ לב בקרב בעיטורים רב-שימושיים שהם צלב התעופה המצוינת, כוכב הארד, מדליית האוויר ומדליות ההוקרה של כל אחת מהזרועות.
אות R - מציינת הישג יוצא דופן שתרם באופן מידי וישיר למבצע צבאי או לפעילות קרבית, אך שהתבצע במתאר שלא סיכן את חיי המעוטר.
אות C - מציינת שירות מופתי או הישג בתנאי קרב, אך כזה שלא הגיע לרמת אומץ לב של אות V.
אות יחיד יצוין באות בצבע ברונזה, שני אותות יצוינו באות בצבע כסף, שלושה אותות יצוינו באות בצבע זהב, לאות הרביעי ואילך יצורפו גם זרי דפנה.
אותות מערכה ניתנים כמו ברוב צבאות העולם על השתתפות במערכה, מלחמה או קרב.
קבלת האות לעיתים מותנת במשך זמן ההשתתפות הפעילה במערכה (מספר ימים) אך לפעמים מספיק ההשתייכות ליחידה מסוימת או לצבא בפרק זמן כלשהו במשך המערכה.
קיימים אותות אשר מסמלים מערכה בעלת מספר קרבות ראויים לציון אשר להם ניתנים אבזמים לתיאור הקרבות השונים, אבזמים אלו מולבשים בבסיס האות מעל הפארה עצמה.
הערה: האותות מסודרים לפי סדר חשיבות וסדר ענידה ולא בהכרח בסדר היסטורי.
השנים מציינות את שנות השירות עליהם חלה הזכאות לאות.
אותות המערכה נקראים בארצות הברית במילה מדליה (כך, מדליית המערכה ולא אות המערכה).
כאן מובאת המילה אות מטעמי דיוק עקרוני ולא דיוק בתרגום.
הפדרציה הרוסית מעניקה אותות הוקרה לאישים וארגונים אשר הצטיינו בעבודה, אמנות, צבא, ספורט, פעילות חברתית וכיוצא בזה או כאות זיכרון לאירועים משמעותיים.
ישנם שלושה סוגים עיקריים של אותות הוקרה:
עיטור (орден) – אות שניתן על מעשים מוגדרים – גבורה בצבא, הצטיינות בעבודה או פעילות וכיוצא בזה.
לעיטורים יש עיצוב מורכב והם עשויים ממתכות יקרות שונות ואבני חן וחלקם מצופים בלכה צבעונית.
עם עיטורים אחדים מוענקת גם שרשרת (цепь) לענידה על הצוואר במעמדים רמים במיוחד (особо торжественные случаи), סרט שמיועד לענידה על הכתף (лента) הימנית או כוכב (звезда) - אות נוסף בעיצוב נפרד מהאות הראשי.
מדליה (медаль) – המדליות לרוב נחשבות לפחותות במעמדן לעיטורים.
הן ניתנות הן על הישגים מסוימים והן כאות זיכרון לכל האישים הקשורים לאירוע היסטורי מסוים (למשל "50 שנה לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה" (מלחמת העולם השנייה).
עיצוב המדליות פשוט מזה של העיטורים – והן בדרך כלל עגולות ועשויות מזהב, כסף או מתכות אחרות.
תואר כבוד (почётное звание) – תוארי כבוד מוענקים בעיקר כאות הוקרה לעובדים מצטיינים בתחומים שונים.
לרוב התארים האלה מתלווה גם אות בעיצוב אחיד שעליו מוטבע שם התואר.
התנאים לקבלת אותות ההוקרה וצורת ענידתם נקבעים בצו נשיאותי (אוקאז) ומתעדכנים מעת לעת.
חלק מאותות ההוקרה של הפדרציה הרוסית הם ממשיכים ישירים של אותות דומים שהוענקו בברית המועצות, אחרים הם אותות שהתקיימו באימפריה הרוסית והונהגו מחדש, וכן נוצרו כמה עיטורים חדשים.
"גיבור הפדרציה הרוסית" (Герой Российский Федерации) הוא תואר כבוד מיוחד והוא התואר הגבוה ביותר ברוסיה.
הוא נוצר לאחר פירוק ברית המועצות ומהווה המשך לגיבור ברית המועצות.
תואר זה ניתן על מעשי גבורה יוצאי דופן.
כל מי שמקבל, מקבל גם את אות ההצטיינות המיוחד - מדליית "כוכב הזהב" (Знак особого отличия - медаль Золотая Звезда).
גיבור העמל של הפדרציה הרוסית
"גיבור העמל של הפדרציה הרוסית" (Герой Труда Российской Федерации) הוא תואר כבוד מיוחד.
הוא מוגד כתואר הגבוה ביותר בפדרציה הרוסית (ביחד עם תואר "גיבור הפדרציה הרוסית") .
התואר נוסד ב-13 במרץ 2013 ולמעשה מהווה המשך לתואר גיבור העמל הסוציאליסטי שהיה קיים בברית המועצות.
תואר זה ניתן על מעשים יוצאי דופן בפעילות הציבורית ופעילות אזרחית למען הפדרציה הרוסית .
כל מי שמקבל את התואר, מקבל גם את אות ההצטיינות המיוחד - מדליית זהב "גיבור העמל של הפדרציה הרוסית" .
נכון לספטמבר 2010 מוענקים ברוסיה 59 תוארי כבוד.
תואר "טייס-קוסמונאוט של הפדרציה הרוסית" (Летчик-космонавт Российской Федерации) מוענק לכל הקוסמונאוטים שטסו מטעם תוכנית החלל הרוסית.
למקצועות רבים יש תואר כבוד שנקרא "הרופא הראוי", "האגרונום הראוי" וכו' (Заслуженный).
צווים נשיאותיים מגדירים את הוותק הדרוש במקצוע ואת התנאים להצטיינות שמעניקים זכאות לתואר זה.
במקצועות אחדים יש במקביל לתואר "ראוי" גם תואר "עממי" (Народный), הגבוה יותר, אשר מוענק לפחות חמש שנים אחרי קבלת תואר "ראוי" מקביל על הצטיינות יתרה בתחום.
שם התואר נקבע בשנות השלושים בברית המועצות במגמה להציג את העממיות של השלטון הקומוניסטי ונשאר גם לאחר פירוק ברית המועצות.
אמן העם (אמנויות הבמה; Народный артист) - מוענק לאמני במה, במאים, יוצרי מחול, מנצחים, מנהלי מקהלות ומבצעים מוזיקליים על יצירת דימויים אמנותיים, הצגות, סרטי קולנוע, מחזות מוסרטים, סרטי טלוויזיה, תוכניות מוזיקה, פופ וקרקס ויצירות מוזיקליות, טלוויזיוניות ורדיופוניות אשר תרמו תרומה יוצאת דופן לפיתוח התרבות הלאומית וזכו להכרה ציבורית רחבה.
האמן העממי (אמנות פלסטית; Народный художник) - מוענק ליוצרים בתחומי ציור, פיסול, גרפיקה, ואמנויות של הנצחה, עיצוב מעשי, ואמנויות הקולנוע והטלוויזיה.
תיאורי העיטורים הם תרגומים של ההגדרות החוקיות כפי שנקבעו על ידי המחוקק הרוסי.
עיטור וסרט או אות לצוואר (אם יש) שם (עברית/רוסית) תאריך יצירה תיאורעיטור אנדריי השליח הקדוש הקרוא הראשוןОрден Святого апостола Андрея Первозванного1 ביולי 1998 (נוצר מחדש)נוצר באימפריה הרוסית.
נוצר מחדש לאחר התפרקות ברית המועצות.
העיטור הממלכתי הגבוה ביותר ברוסיה.
מוענק למדינאים ופעילים חברתיים בולטים ולאזרחים אחרים של הפדרציה הרוסית על הישגים יוצאי דופן שמקדמים את השגשוג, הגדולה והתהילה של רוסיה.
יכול להיות מוענק גם למנהיגי מדינות זרות על שירות יוצא דופן כלפי הפדרציה הרוסית.עיטור גאורגיוס הקדושОрден Святого Георгия8 באוגוסט 2000 (נוצר מחדש)נוצר באימפריה הרוסית.
העיטור הצבאי הגבוה ביותר ברוסיה, מוענק לקצינים מהדרג והגבוה על הובלת מבצעים קרביים להגנת המולדת בזמן התקפה של יריב מחוץ, שהסתיימו בתבוסה מוחלטת של האויב, שהיו למופת של תורת לחימה, שמעשיהם משמשים דוגמה של גבורה ועוז לכל הדורות של מָגִנֵּי המולדת, ושקיבלו פרסים ממלכתיים על הצטיינותם בפעילות קרבית.
מדליה שם (עברית/רוסית) תאריך יצירה תיאורמדליית עיטור ההצטיינות למען המולדתМедаль ордена «За заслуги перед Отечеством»2 במרץ 1994 קיימות שתי דרגות של המדליה.
מוענקת לאזרחים ולחיילים בצבא הרוסי.
על המדליה שמוענקת לחיילים ישנו סמל של שתי חרבות מוצלבים.
עיטוש (נקרא בלשון העם גם אפצ'י) הוא פריצה חזקה של אוויר המגיע מהריאות ויוצא דרך האף והפה באופן לא רצוני.
זה רפלקס עצמאי שנמצא אצל האדם ובעלי חיים רבים.
הוא יכול להיגרם על ידי חדירת חלקיקים זעירים לאף.
העיטוש גורם ליציאת אוויר במהירות גבוהה מהפה ומהאף.
מטרת העיטוש היא ניקוי דרכי הנשימה.
שיטה משלימה בה משתמשים בנוסף לכיסוי הפה, היות שכיסוי הפה לא עוצר את כל הטיפונות והחיידקים, הוא שינוי כיוון ההתעטשות, נהוג כיום גם להתעטש כלפי מטה, כדי שהחידקים יגיעו לכיוון הרצפה אזור בו סיכויי ההדבקה נמוכים יותר.
במהלך היום נכנסים אלפי מיקרואורגניזמים וחלקיקים שונים לגוף, בעיקר דרך האף, כשהשיעריות שבאף מגורות יתר על המידה, מופעל רפלקס של עיטוש בעזרת אוויר במהירות גבוהה.
העיטוש עשוי להיות גם תוצאה של בטן מלאה לאחר ארוחה.
אלרגיות: אחת הסיבות הנפוצות ביותר לעיטושים היא אלרגיות.
תגובות אלרגיות מתרחשות כאשר מערכת החיסון מגיבה יתר על המידה לחומרים לא מזיקים כמו אבקנים, קשקשי חיות מחמד, קרדית האבק ועובש, מה שמפעיל עיטושים כמנגנון הגנה.
מגרים סביבתיים : כימיקלים או חומרים מסוימים כגון עשן, אבק, מזהמים, בושם, אוויר קר ותבלינים עלולים לגירוי לגירוי פיזי ברירית האף ולגרום לעיטוש.
הם גורמים לעיטוש כתגובה מגוננת לפינוי המגרים מבלי לעורר תגובה אלרגית.
זיהומים: וירוסים וזיהומים חיידקיים יכולים לגרות את רירית האף לגרום לעיטושים עקב הפעלת מערכת החיסון ודלקת.
זה מלווה לעיתים קרובות בגודש, שיעול ונזלת.
אורות בהירים : זה מתרחש אצל אנשים עם רפלקס האור, שהוא תכונה גנטית.
בתסמונת זו, האור עצמו מגרה את רפלקס העיטוש.
גורמים נוספים: נפילה של הטמפרטורה, מזון חריף, שינויים הורמונליים, תרופות..
רפלקס העיטוש בתגובה לחשיפה לאור בהיר
רפלקס העיטוש כתוצאה מחשיפה לשמש מכונה גם ACHOO reflex.
ברפלקס זה, פתיחה לפתע של עיניים או חשיפה לאור חזק (כמו שמש) עלולה לגרום להתעטשות בלתי־רצונית.
חלק מהמחקרים מעריכים כי כ-20-25% מהאוכלוסייה עשויים להיות רגישים אליה.
מעקב אחרי משפחות הראה דפוס תורשה דומיננטי אוטוזומלי כלומר אם יש לך את הגן, סביר שתופיע התופעה.
אמנם המנגנון המדויק עדיין לא הובהר אך קיימות כמה השערות:
1. עירור צולב (crosstalk) בין עצבים.
כלומר, הגירוי החשמלי של עצבי ראייה עלול להשפיע על אזורים במוח שנמצאים בקרבת נתיבי גירוי של עצבים אחרים, ולגרום להפעלה לא מכוונת.
לכן ייתכן שהגירוי, האור שנקלט ברשתית "מתפשט" אל עצב הטריג'מינל (עצב קרניאלי V) האחראי על גירוי באף כך שהגירוי של האור עלול לעורר את מרכז ההתעטשות.
2. באנשים עם התופעה יש סף עירור נמוך לנוירונים בקורטקס הראייה ובאזורים סומטוסנסוריים, כך שהם מעוררים בעת חשיפה לאור חזק.
החוקרים מודעים לכך שעדיין קיימים פערים משמעותיים בידע במיוחד בתחום זיהוי האותות המדויקים שמעוררים את התגובה, סוגי האור (אורכי גל, עוצמה, שינוי פתאומי), ואיך בדיוק המוח מקשר בין קליטת האור לגירוי ההתעטשות.
התגובה המקובלת בשפה העברית לעיטוש של אדם אחר היא "לבריאות", אף שיש המשתמשים במילה הארמית "אסותא", שמשמעותה דומה.
תגובות דומות נהוגות בשפות אירופה, למשל na zdrowie (לבריאות) בפולנית, או Gesundheit (בריאות), בגרמנית.
בשפה האנגלית מקובל להשתמש בביטוי Bless You (תבורך) ולעיתים בביטוי גזונטהייט שמקורו בגרמנית.
על פי המסורת היהודית נאמר "לבריאות" מכיוון שכשאדם היה מתעטש, הוא היה נותר ללא רוח חיים ולכן מאחלים לבריאותו.
עיטורי הצבא הרומי היו עיטורים שהוענקו לחיילי הצבא הרומי בגין הצטיינות בשדה הקרב.
הכתרים היו מערכת העיטורים הגבוהה ביותר של הצבא הרומי והוענקו לחיילים שביצעו פעולות יוצאות דופן בחשיבותן בשדה הקרב.
כתר המצור (לטינית: Corona Obsidionalis) היה העיטור הגבוה ביותר שחייל רומי יכול היה לקבל.
הכתר היה עשוי מחומרים שנלקחו משדה הקרב כגון דשא, פרחים או עלים.
מהבודדים שזכו בכתר זה מוכרים פאביוס מאקסימוס, לאחר סילוק חניבעל מאיטליה, לוקיוס קורנליוס סולה בקרב נולה, קווינטוס סרטוריוס, פובליוס קורנליוס סקיפיו איימיליאנוס ואוגוסטוס קיסר.
כתר המצור הוענק רק למפקדי צבא שבשעת מצור שברו את המצור על צבאם ובכך הצילו אותו מהשמדה.
הכתר האזרחי (לטינית: Corona Civica) היה העיטור השני בחשיבותו בצבא הרומי.
הכתר הוענק לחייל שהציל את חייו של חייל אחר בשדה הקרב.
בין המפורסמים שזכו בעיטור ניתן למנות את יוליוס קיסר.
כמו כן, אוגוסטוס קיסר זכה גם בעיטור זה (בנוסף לכתר המצור).
לאחר הרפורמות החוקתיות של לוקיוס קורנליוס סולה, חייל שזכה בכתר היה זכאי להיכנס לסנאט, ועל כל הסנאטורים היה לקום לכבודו.
החייל המעוטר היה חייב לענוד את הכתר בכינוס ציבורי וחלה חובה להריע לו, אפילו על ידי בכירים ממנו.
כמו כן, המעוטר, אביו וסבו היו פטורים מקיום חובותיהם האזרחיות.
הכתר היה עשוי מעלי אלון.
הכתר הימי (לטינית: Corona Navalis) היה עיטור שהוענק למלח הראשון שעלה על ספינת אויב ולמפקדי הצי הרומי על השמדת צי האויב.
האדם הראשון שהכתר הוענק לו היה מרקוס ויפסניוס אגריפה בזכות ניצחונו על ציו של סקסטוס פומפיוס.
כתר החומה (לטינית: Corona Muralis) היה עיטור שהוענק לחייל הרומי הראשון שטיפס על חומה של עיר נצורה והניף את הנס הרומי.
בגלל יוקרתו הרבה הכתר הוענק רק אחרי חקירה שאימתה את נכונות הטענות של המועמד.
הכתר היה עשוי מזהב ועוצב בצורת צריחים.
כתר הזהב (לטינית: Corona Aurea) היה עיטור שהוענק לחייל רומי שהרג אויב בשדה הקרב ושמר על עמדתו במהלך הקרב.
כתר האומץ (לטינית: Corona Vallaris) היה עיטור שהוענק לחייל רומי שהיה הראשון להיכנס למחנה האויב.
כתר הניצחון (לטינית: Corona Triumphalis) היה עיטור שהוענק למפקדי צבא רומים בזמן מצעד הטריומף.
במהלך המצעד נענד כתר עשוי מעלים, אולם הייתה קיימת לכתר גם גרסה מזהב משובץ ביהלומים.
לא היה נהוג לענוד את הגרסה מזהב.
כתר התשואה (לטינית: Corona Ovalis) היה עיטור שהוענק למפקדי הצבא הרומי שהשיגו ניצחון במלחמה שלא הוכרזה, כנגד אויב נחות או כנגד אויב שנחשב על פי חוקי המלחמה לפושע (לדוגמה שודדי ים), כאשר שהניצחון הושג בקלות ובלי שפיכות דמים רבה.
הכתר היה עשוי מעלי הדס.
האותות היו עיטורים בעלי חשיבות משנית מהכתרים, הם הוענקו לחיילים מצטיינים על ידי מפקדיהם בסיום הקרבות.
פאלרה (לטינית: Phalera) היה עיטור בצורת דיסק העשוי מזהב, כסף או ברונזה שנלבש על המדים, על העיטור בדרך כלל היו מוטבעות פניו של הקיסר או אישיות חשובה אחרת.
הסטה פורה (לטינית: Hasta Pura) היה עיטור בצורת חנית מזהב, ללא חוד הברזל (ומכאן שמה בלטינית, "חנית טהורה", כלומר ללא ברזל).
טורקווס (לטינית: Torques) היה עיטור בצורת שרשרת מזהב.
גביע שהוענק לחייל שהרג אויב שלא במסגרת שדה הקרב.
עיטורי קוקטייל הם קישוטים המעטרים קוקטיילים כחלק מהאופי הצבעוני של הקוקטייל.
העיטורים נועדו הן להוסיף צבע וצורה לקוקטייל, והן, כאשר מדובר בעיטורים אכילים, להוסיף טעם.
מקובל לעטר קוקטיילי רום בעיטורי פירות ובעיקר פירות טרופיים על מנת להוסיף טעמים מתוקים לקוקטייל.
עיטורי טקילה מעוטרים לרוב בעיטורי פירות הדר - לימון ותפוז שנועדו להוסיף צבע צבעוני לקוקטייל השקוף וטעם חמצמץ.
משקאות על בסיס ג'ין ווודקה מעוטרים בעיקר במאכלים בעלי טעמים חמוצים או חריפים (זיתים, בצלי פנינה) או לחלופין טעמים מתוקים של תפוז או דובדבן מסוכר.
משקאות על בסיס ויסקי או ברנדי נהוג שלא לעטר - ובכל מקרה שלא להוסיף להם טעמים (העיטורים הם עיטורים לא אכילים).
עיטורים אלה, אף שנועדו בעיקר כקישוט, מהווים חלק בלתי נפרד מהקוקטייל ומוספים לקוקטייל כחלק ממכלול הטעמים המרכיבים אותו:
לימון או ליים פרוס, או קליפת לימון
תפוז פרוס, או קליפת תפוז
כתר מלח גס או כתר סוכר הנדבק לשפת כוס הקוקטייל
עיטורים אלה משמשים לקישוט בלבד ואינם למאכל.
חיות פלסטיק המוצמדות לקצה הכוס.
שרשראות עשויות חרוזים - עיטורים אלה מקובלים בניו אורלינז במסגרת קרנבל המארדי גרא.
קשיות שתייה בעלות צורות יוצאות דופן או צבעים יוצאי דופן.
עיטורי משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר מוענקים לשוטרים של משטרת ישראל, למתנדבים של המשמר האזרחי ולסוהרים של שירות בתי הסוהר, בהתאם להוראות .
העיטורים ניתנים בשלוש רמות למי שהפגינו גבורה ואומץ יוצאי דופן במהלך שירותם:
עיטור הגבורה: השר לביטחון פנים, בהמלצת מפכ"ל המשטרה או נציב בתי הסוהר, רשאי להעניק עיטור זה על מעשה גבורה עילאית, שנעשה בעת מילוי תפקיד תוך חירוף נפש.
עיטור האומץ: המפכ"ל או נציב בתי הסוהר רשאים להעניק עיטור זה על מעשה גבורה אחר, שנעשה בעת מילוי תפקיד, תוך חירוף נפש, ושיש בו גילוי אומץ לב בלתי רגיל.
עיטור המופת: המפכ"ל או נציב בתי הסוהר רשאים להעניק עיטור המופת, על מעשה שנעשה באומץ לב וראוי לשמש מופת.
עיטור השירות: המפכ"ל או הנציב רשאים להעניק עיטור זה, על שירות שיש בו משום תרומה בלתי רגילה להשגת יעד מיעדי המשטרה, במעשה בודד או בגילוי התמדה או דבקות מופתית במטרה.
עיטור זה לא ניתן לאזרחים שלא היו שוטרים בעת האירוע.
עיטור ההתנדבות: המפכ"ל רשאי להעניק עיטור זה על שירות של מתנדב שיש בו משום תרומה בלתי רגילה להשגת יעד מיעדי המשמר האזרחי, במעשה בודד או בגילוי התמדה או דבקות מופתית במטרה.
בנוסף, ניתן במשטרת ישראל להעניק שני ציונים לשבח על מעשים שאינם תואמים את המבחנים להענקת העיטורים המנויים לעיל:
צל"ש המפכ"ל: ניתן על "מעשה מצוין או התנהגות מצוינת במהלך פעילות מבצעית או בפעילות משטרתית אחרת, תוך גילוי כושר מנהיגות או יוזמה."
צל"ש מפקד (ניתן על-ידי מפקד מחוז, אגף, מג"ב או מפקד להב): ניתן על "מעשה ייחודי שנעשה בפעילות מבצעית או משטרתית תוך גילוי הצטיינות, כושר מנהיגות או יוזמה יוצאים מגדר הרגיל, בנסיבות שאינן מגיעות כדי הענקת צל"ש מפכ"ל".
עיטורים מקבילים ניתנים גם בשירות בתי הסוהר.
עיטור הגבורה מוענק על ידי השר, בהמלצת נציב בתי הסוהר.
שאר העיטורים מוענקים על ידי הנציבים.
עיצוב צל"ש מפכ"ל בתעודת האות
עיצוב העיטורים נקבע בתקנות העיטורים במשטרת ישראל ובשירות בתי הסוהר (אופן ענידתם ונוהל הענקתם), תשל"ג–1973, שבהן נקבע כי לכל עיטור שלושה חלקים:
"פארה" – חלקו העיקרי של העיטור, והוא עשוי מתכת;
"סרט" – פיסת אריג בצבע המתחברת לבגד ועליה נתלית הפארה;
"אות העיטור" – אות בצבע הסרט.
במקרה ומקבל העיטור זכאי לעיטור נוסף מאותו סוג – אין הוא מקבל את העיטור אלא "תג לעיטור", גרסה מוקטנת של הפארה, אותו הוא עונד על העיטור הראשון.
דינו של אות זה כעיטור נוסף.
כל העיטורים עוצבו על ידי נתן קרפ.
אות העיטור הניתן בשירות בתי הסוהר זהה לזה הניתן על ידי המשטרה, אך הפארה שמעניקים שני הגופים אינה זהה, בכל אחת מפארות עיטורי המשטרה מופיע סמל משטרת ישראל ובעיטורי שירות בתי הסוהר מופיע במקומו סמל השב"ס.
שוטר שהוענק לו עיטור – רשאי לענוד את העיטור ביום העצמאות, והוא רשאי לענוד את אות העיטור בכל עת.
מי שהוענק לו עיטור – לא רשאי לענוד את העיטור או את אות העיטור בנסיבות הקבועות בחוק, ואלו הן:
השוטר נתון במאסר, במעצר או במחבוש.
השוטר נתון במאסר בפועל והשר לביטחון הפנים קבע, שלא יענוד את העיטור.
שוטר העונד עיטור, יענוד את העיטור על הכיס השמאלי של החולצה.
שוטר יענוד את אות העיטור מעל הכיס השמאלי של החולצה, ואם הוא עונד גם אות מערכה – יענוד את אות העיטור בצמוד אליו.
שוטר העונד שני אותות מערכה או יותר – יענוד את אות העיטור מעל אותות המערכה.
שוטר שהוענק לו תג לעיטור – רשאי לענוד אותו בכל עת.
תג לעיטור ייענד על גבי אות העיטור.
פרס המפכ"ל למצוינות מוענק באופן שנתי ליחידות מצטיינות במעמד השר לביטחון לאומי על תפקוד יוצא דופן בללוחמה בטרור ובפשיעה, שירות לאזרח, הישגיים יחידתיים ובולטות תפקודית.
עיטורי נאס"א הם עיטורים שמעניק מנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי של ארצות הברית, לבודדים ולקבוצות אשר עזרו בביצוע משימות הסוכנות.
אותות אלו יכולים להיות מוענקים לעובדי נאס"א, לעובדי ממשל או לאחרים.
בנוסף לכך, נאס"א יכולה להמליץ לנשיא ארצות הברית להעניק את מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל.
מדליית השירות המצוין של נאס"א (NASA Distinguished Service Medal) היא העיטור הגבוה ביותר המוענק על ידי נאס"א.
המדליה מיועדת להענקה לעובדים פדרליים בלבד, אזרחים או אנשי צבא, ואינה מוענקת לאזרחים שאינם אמריקניים.
במקרה שהמדליה מוענקת לאסטרונאוטים המשרתים באחת מזרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית, היא מאושרת לענידה על המדים, ותופיע לאחר העיטורים הצבאיים.
מדליית נאס"א לשירות ציבורי מצוין
מדליית נאס"א לשירות ציבורי מצוין (NASA Distinguished Public Service Medal) היא העיטור הרם ביותר שמעניקה נאס"א לאנשים שתרמו תרומה יוצאת דופן לקידום מטרות הארגון, ואינם נמנים עם עובדי הממשל האמריקני.
המדליה היא שוות ערך ל"מדליית השירות המצוין של נאס"א".
"המעשה בגינו מוענקת המדליה חייב להיות כה יוצא דופן, עד שאין מדליה או הוקרה אחרת ההולמת אותו".
מדליית המנהיגות הבולטת של נאס"א
מדליית מנהיגות בולטת של נאס"א (NASA Outstanding Leadership Medal) היא העיטור השני בחשיבותו המוענק על ידי נאס"א.
המדליה מיועדת להענקה לעובדים פדרליים עבור מנהיגות בולטת שתרמה לקידום תוכניות נאס"א.
לאנשים שלא היו עובדים של מוסד ממשלתי מוענקת "מדליית נאס"א המנהיגות הציבורית הבולטת" שנוסדה בשנת 2012.
מדליית השירות יוצא דופן של נאס"א
מדליית השירות יוצא דופן של נאס"א (NASA Exceptional Service Medal) היא העיטור הגבוה ביותר המוענק על ידי נאס"א.
לאנשים שאינם עובדי הממשלה ניתן להעניק "מדליית השירות הציבורי יוצא דופן של נאס"א"
מדליית טיסת החלל של נאס"א
מדליית טיסת החלל של נאס"א (NASA Space Flight Medal) היא עיטור המוענק של ידי סוכנות החלל האמריקנית לאסטרונאוטים שביצעו מעשה הראוי לציון או השיגו הישג משמעותי בעת טיסתה לחלל בחללית של נאס"א.