tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסוג חלבלוב, התפרחת מאורגנת במבנה ייחודי הקרוי כּוֹסִית (Cyathium) – תפרחת זעירה דמוית פרח, שבה פרח נקבי יחיד מוקף בכמה פרחים זכריים, שכל אחד מהם כולל אבקן יחיד, וכולם חסרי עטיף (ללא גביע, כותרת או צופנים).
כל הפרחים יושבים בתוך מעטפת דמוית גביע, שבשפתה מצויות לרוב ארבע בלוטות צוף, שלעיתים נושאות תוספות קרומיות וצבעוניות (יותרות) – מבנים המזדקרים מקצות הבלוטות ותורמים למראה הפרחוני של הכוסית.
בשלב מסוים, השחלה של הפרח הנקבי מתארכת ובולטת החוצה מן המעטפת, כשהיא נישאת על עוקץ דק וארוך.
מבנה הכוסית יוצר אשליה של פרח אחד שלם, אך למעשה מדובר בתפרחת חד-ביתית, שבה פרח נקבי מוקף בפרחים זכריים חד-אבקניים, כולם חד-מיניים.
מידע מורחב ניתן למצוא בערך הראשי: חלבלוב.
הכוסיות מופיעות כבודדות או בקבוצות קטנות של תפרחות מסוימות (cymose), הנישאות על עוקצים קצרים מאוד באורך 0.1 עד 0.6 מ"מ.
תפרחות אלה ערוכות במפרקים העליונים של הגבעול או על ענפים צדדיים קצרים וצפופים היוצאים מחיק העלים, ולעיתים יוצרות מראה של מקבצים צפופים.
תפרחת מסוימת היא תפרחת שבה הציר המרכזי מסתיים בכוסית, ומתחתיו מסתעפים סעיפים צדדיים הנושאים גם הם כוסיות.
מעטפת הכוסית דמוית חרוט הפוך (Obconic), באורך 0.8 עד 1 מ"מ וברוחב 0.6 עד 0.8 מ"מ.
היא שעירה בדלילות, בשערות קצרות הנעות בין נוקשות, זיפיות ומהודקות (Strigose) לרכות ומשיות (Short-sericeous), ואינן יוצרות ברק.
הבלוטות ארבע, בצבען ירוק עד ירוק-צהבהב, והן הופכות לוורודות עם הגיל.
לרוב הן אינן שוות לחלוטין בגודלן, וצורתן מוארכת וצרה עד כמעט סרגלית.
היותרות של הבלוטות לבנות לעיתים עם גוון אדמדם קל, דמויות סהר עד מוארכות, אורכן 0.1 עד 0.3 מ"מ ורוחבן 0.2 עד 1.5 מ"מ, השוליים החיצוניים בעלי אונות זעירות (Crenulate).
מספר הפרחים הזכריים נע בין 2 ל־5.
הפרחים הנקביים בעלי שחלה המכוסה בצפיפות בשערות מתולתלות ורכות; עמוד השחלה באורך 0.1 מ"מ, מפוצל לשניים כמעט לכל אורכו.
ההלקטים דמויי ביצה, בולטים היטב מחוץ למעטפת הכוסית בשלב ההבשלה, אורכם 1.3 עד 1.5 מ"מ ורוחבם 1.2 עד 1.4 מ"מ.
הם מכוסים בשערות משי (sericeous), הפזורות בדלילות עד בעוצמה בינונית ובאופן אחיד.
העמוד המרכזי (columella) באורך 1 עד 1.2 מ"מ.
הזרעים לבנים עד חומים בהירים, מוארכים-ביציים, מצולעים בבירור בחיתוך רוחב, אורכם 1 עד 1.2 מ"מ ורוחבם 0.6 עד 0.9 מ"מ, פני השטח שלהם מקומטים ובנויים מ-3 עד 4 רכסים רוחביים נמוכים החוצים את הצלעות.
חֲלַבְלוּב פּוֹשֵׁט (שם מדעי: Euphorbia prostrata) הוא צמח עשבוני חד-שנתי שרוע ממשפחת החלבלוביים.
זהו מין זר שמוצאו באמריקה הצפונית; בישראל הוא אינו נפוץ, אך נמצא בשדות מעובדים ומושקים, בגינות מושקות, בסדקים של מדרכות, ובבתי גידול מופרעים שהושפעו מפעילות האדם.
חלבלוב פושט מתאפיין במכלול תכונות ייחודיות המבדילות אותו ממיני חלבלוב אחרים: אבריו שעירים לעיתים בשערות לבנות, רכות ומתולתלות (crisped-villous), ולעיתים קירחים או כמעט קירחים.
הגבעולים שרועים, אדמדמים או אדומים.
העלים נגדיים, פשוטים, בלתי סימטריים, ושפתם משוננת לפחות בקצה העליון.
אצל חלבלוב פושט הכּוֹסִיוֹת (cyathia) מופיעות כבודדות או בקבוצות קטנות של תפרחות מְסֻיָּמוֹת (cymose), אך אינן מאורגנות בקרקפות כדוריות.
בלוטות המעטפת לרוב ורודות, שוות בגודלן בקירוב, ולעיתים מנוונות או חסרות.
שפת הבלוטות תמימה או בעלת אונות זעירות.
השחלה שעירה, ועמודי השחלה מפוצלים לשניים.
ההלקטים שעירים לאורך צלעותיהם (keels) ולכיוון בסיסם, בעוד הפאות שבין הצלעות לרוב קירחות.
הזרעים לבנים, אך קליפתם החומה כמעט נסתרת, והם נושאים רכסים חדים לרוחבם.
תחום תפוצתו הטבעי של חלבלוב פושט משתרע מדרום-מרכז ארצות הברית ועד אמריקה הטרופית והסובטרופית.
זהו מין חד-שנתי הגדל בעיקר באזורי אקלים טרופי עונתי יבש (seasonally dry tropical biome).
אף שמוצאו של חלבלוב פושט הוא באמריקה הטרופית, הוא נעדר מאזורים טרופיים גשומים לחלוטין, כגון יערות האמזונס וצפון ברזיל, ומעדיף אזורים טרופיים עונתיים או סובטרופיים לחים למחצה.
תפוצתו מתרכזת באזורים עם עונה יבשה בולטת או באזורים מופרעים ומיושבים.
באמריקה הוא מצוי מגובה פני הים ועד לגובה של 1,400 מטרים.
חלבלוב פושט (Euphorbia prostrata) התפשט בהצלחה לכל יבשות העולם מחוץ לתחום תפוצתו הטבעית, בעיקר בזכות יכולתו להתבסס בבתי גידול מופרים מעשה ידי אדם.
עם זאת, הוא נעדר או כמעט שאינו מצוי באזורים ממוזגים קרים במיוחד בחצי הכדור הצפוני, ביערות גשם טרופיים לחים, וכן באזורים מדבריים קיצוניים של חצי הכדור הדרומי.
גם בתחומי המרחב האירנו-טורני תפוצתו דלה, ככל הנראה בשל תנאי האקלים היבשים והקיצוניים השוררים בו.
תפוצתו המשנית מוגבלת לבתי-גידול שנוצרו או עוצבו על ידי האדם – כגון ערים, גנים, דרכים ואזורים חקלאיים – ובהם הוא גדל כעשב רודרלי נפוץ.
חלבלוב פושט נאסף במספר אזורים ברחבי הארץ, בעיקר במקומות מופרעים ומושקים: מישור החוף (ובכללו השרון והשפלה), הרי יהודה והרי שומרון, הר הכרמל, הגליל התחתון, עמק יזרעאל, צפון הנגב והר הנגב.
הוא תועד גם בבקעת החולה, בבקעת כינרות, בגלבוע, בבקעת ים-המלח, בערבה ובגולן.
העלווה מתפתחת מאמצע מרץ וקמלה בתחילת נובמבר.
הפריחה נמשכת לאורך רוב עונת הצמיחה, מאמצע מרץ ועד תחילת נובמבר.
הפירות מתחילים להתפתח מסוף אפריל, ופיזור הזרעים הבשלים מתרחש מאמצע יוני ועד אמצע דצמבר.
אל תת-סוג זה משתייך גם חלבלוב נטוי.
חֲלַבְלוּב פּוֹשֵׁט הוא צמח עשבוני חד-שנתי שרוע, בעל שורש שיפודי.
הגבעולים שרועים, ולעיתים קצותיהם מזדקפים; לרוב אינם יוצרים מרבדים.
אורכם 10 עד 30 ס"מ, והם שעירים בשערות ארוכות, רכות, מתולתלות ומפושקות, שאינן מהודקות לפני השטח (crisped-villous).
העלים נגדיים ופשוטים; הלוואים מאוחים בצדם התחתון או נפרדים בצדם העליון, בעלי צורת משולש מחודד (triangular-subulate), ולעיתים קרובות קרועים בקצה.
אורכם 0.5 עד 1 מ"מ, והם מכוסים בשערות קצרות, מתולתלות ורכות, ולעיתים מתקרחים.
הפטוטרת זעירה באורך 0.5 עד 1.5 מ"מ, לרוב מכוסה בשערות קצרות, מתולתלות ורכות, ולעיתים צמרית במפרקים העליונים.
הטרף דמוי אליפסה רחבה עד אליפסה מוארכת, דמוי ביצה-כף או דמוי ביצה, באורך 3 עד 11 מ"מ (לעיתים נדירות עד 15 מ"מ) וברוחב 3 עד 6 מ"מ (לעיתים נדירות עד 8 מ"מ).
בסיס הטרף בלתי סימטרי במקצת, קהה עד דמוי לב במקצת ואלכסוני.
שפת הטרף משוננת בעדינות לפחות במחצית המרוחקת, ולעיתים שינון זה אינו בולט.
צדו התחתון של הטרף מכוסה בעדינות בשערות מתולתלות ורכות, ואילו צדו העליון לרוב קירח או מתקרח, ולעיתים מכוסה בדלילות בשערות מתולתלות ורכות.
העירוק דמוי כף יד בבסיס, עם שלושה עורקים עיקריים היוצאים מבסיס הטרף – תכונה שמבחינה אותו ממינים אחרים בסקציה שבהם העירוק כולל חמישה עורקים.
בסוג חלבלוב, התפרחת מאורגנת במבנה ייחודי הקרוי כּוֹסִית (cyathium) – תפרחת זעירה דמוית פרח, שבה פרח נקבי יחיד מוקף בכמה פרחים זכריים, שכל אחד מהם כולל אבקן יחיד, וכולם חסרי עטיף (ללא גביע, כותרת או צופנים).
הכוסיות מופיעות כבודדות או בקבוצות קטנות של תפרחות מסוימות (cymose), הנישאות על עוקצים קצרים מאוד באורך 1 עד 2 מ"מ.
מעטפת הכוסית דמוית חרוט הפוך, באורך 0.6 עד 0.9 מ"מ וברוחב 0.5 מ"מ, והיא מכוסה שערות מתולתלות ורכות או קירחת.
הבלוטות ארבע, אדמדמות, אליפסיות עד מוארכות, באורך 0.1 וברוחב 0.1 עד 0.2 מ"מ.
היותרות של הבלוטות לבנות עד ורודות, מנוונות ושרידיות, באורך 0 עד 0.2 מ"מ; שפתן החיצונית תמימה או גזורה באורח בלתי סדיר לאונות זעירות.
מספר הפרחים הזכריים נע בן 3 ל-6.
הפרחים הנקביים בעלי שחלה שעירה בצפיפות בשערות רכות ומתולתלות.
עמוד השחלה באורך 0.1 מ"מ, ומפוצלים לשניים כמעט לכל אורכו.
לאורך קווי הרכס (keels) ולכיוון הבסיס מצויות שערות לבנות, מתולתלות ורכות – תכונה מבדילה עיקרית של המין.
הפאות שבין קווי הרכס לרוב קירחות.
הזרעים לבנים, אך מתחת לפני השטח הלבן נראית שכבה חומה חבויה.
הם דמויי ביצה, בעלי ארבע צלעות חדות בחתך רוחב.
הפנים הקמורות (abaxial) פונות החוצה – אל דופן ההלקט, והפנים הקעורות (adaxial) פונות פנימה – אל העמוד המרכזי (columella).
פני השטח נושאים מספר רכסים רוחביים צרים, חדים ובלתי סדירים במקצת.
חלבלוב שעיר-פרי (שם מדעי: Euphorbia lasiocarpa Klotzsch) הוא צמח חד-שנתי או רב שנתי ממשפחת החלבלוביים.
זהו מין זר בישראל שתפוצתו הטבעית ממקסיקו ועד לדרום אמריקה הטרופית; בישראל הוא נפוץ במיוחד בגינות מושקות ובשדות שלחין, שם הוא מתפשט בקלות.
חלבלוב שעיר-פרי דומה לחלבלוב נָטוּי: לשניהם גבעולים זקופים או מזדקפים, אך נבדל ממנו בכך שהוא שעיר ואילו חלבלוב נטוי קירח.
חלבלוב שעיר-פרי דומה לחלבלוב הכדורים בשעירות השחלה וההלקט ובקרקפות הכדוריות שיש לשניהם.
תחום תפוצתו הטבעית של חלבלוב שעיר-פרי משתרע ממקסיקו דרומה, דרך מרכז אמריקה, ועד לצפון-מערב וצפון-מזרח ארגנטינה.
הוא כולל את רוב אזורי אמריקה הלטינית הטרופית – מחופי האוקיינוס השקט במערב ועד לחופי האוקיינוס האטלנטי במזרח – לרבות האיים הקריביים, ובהם גם האיים האנטילים.
המין לא תועד בחוף הדרום-מערבי של אמריקה הדרומית, בצפון צ'ילה, שהוא אזור מדברי וצחיח.
המין נפוץ בעיקר באזורים טרופיים חמים, אך בקולומביה הוא נמצא גם בגבהים של עד 2660 מטרים מעל פני הים.
בתי הגידול שלו טבעיים ומגוונים, וכוללים יערות וחורשים, סוואנות, שיחיות ואזורים לחים יבשתיים (כגון ביצות או גדות נחלים), וכן שטחים המושפעים על ידי האדם, ובהם שדות, שולי דרכים ואזורים עירוניים.
בניגוד למיני חלבלוב מאמריקה שהתאזרחו בישראל, כגון חלבלוב זוחל או חלבלוב מאדים, חלבלוב שעיר-פרי כמעט ואינו חורג מתחום תפוצתו, למעט דרום פלורידה (בגובה פני הים ועד כ־10 מטרים), איי גלאפגוס וישראל.
חלבלוב שעיר-פרי נפוץ בישראל, במיוחד בגינות מושקות ובבתי גידול חקלאיים של שלחין, שם הוא מתפשט בקלות.
הוא שכיח מאוד בשרון ובמישור החוף הדרומי, ונפוץ גם בגליל התחתון, בעמק יזרעאל, בשומרון, בשפלה, בהרי יהודה, בצפון הנגב, במערב הנגב ובהר הנגב.
לעומת זאת, הוא נדיר מאוד בבקעת כינרות, בבקעת בית שאן, במדבר יהודה, בערבה ובגולן.
יש לציין כי גם תחום התפוצה וגם דרגת השכיחות המקומית של המין עשויים להשתנות, ואף ייתכן שכבר חלו בהם שינויים.
העלווה מתפתחת בתחילת מרץ ונובלת בסוף אוקטובר.
הפריחה נמשכת לאורך רוב עונת הצמיחה, מסוף מרץ ועד תחילת אוקטובר.
הפירות מתחילים להתפתח מסוף אפריל, ופיזור הזרעים הבשלים מתרחש מאמצע יוני ועד אמצע נובמבר.
חלבלוב שׂעיר-פֵּרִי (Euphorbia lasiocarpa) הוא צמח עשבוני חד-שנתי או רב-שנתי, לרוב חסון, בעל שורש שיפודי דק עד מעובה במידה מתונה.
הגבעולים זקופים או מזדקפים, אורכם 30 עד 100 ס"מ, מכוסה שערות רכות באורך בינוני (pilose) עד מכוסים בשערות קצרות, צפופות ורכות (tomentose).
הלוואים ברורים בצעירותם, ובהתבגרותם מתאחים לקשקש דמוי משולש, באורך 0.5 עד 1.3 מ"מ, ומכוסה בשערות רכות; שפתם אינה תמימה, אלא קרועה במקצת ועד קרועה לרצועות צרות ולא סדורות, ולעיתים מצויות בלוטות כהות בשפתם או בבסיסם.
הפטוטרת קירחת למחצה או מכוסה בשערות בדומה לגבעול, ואורכה 0.5 עד 2 מ"מ.
הטרף דמוי ביצה או מוארך, לעיתים מעט דמוי מגל, באורך 8 עד 46 מ"מ וברוחב 3 עד 21 מ"מ.
בסיסו בלתי סימטרי, קהה עד דמוי לב למחצה; שפתו משוננת בעדינות; קודקודו קהה או מחודד.
שני צדדיו, העליון והתחתון, לרוב נושאים כתם בהיר או אדום במרכז, בעיקר על העורק המרכזי ומכוסים שערות רכות באורך בינוני, ולעיתים מכוסים גם שערות דקות, רכות, צמודות לפני השטח ונטויות בכיוון אחד.
העירוק דמוי כף יד, עם 3 עד 5 (לעיתים רחוקות 7) עורקים היוצאים מבסיס הטרף.
הכוסיות ערוכות בתפרחות דמויות סוכך, לרוב בראשי הגבעולים, ומלוות בעלים לא מפותחים דמוי חפים.
מעטפת הכוסית דמוית חרוט הפוך, באורך 0.9 עד 1.3 וברוחב 0.8 עד 1.2 מ"מ, והיא מכוסה שערות רכות הדומות לאלו שעל העלים.
הבלוטות ארבעה, צהובות או ורודות, אך לא אדומות, עגולות או מוארכות, בקוטר 0.1 עד 0.3 מ"מ.
היותרות לבנות או ורודות, מוארכות, דמויות מניפה או כמעט עגולות, באורך 0.1 עד 0.6 מ"מ וברוחב 0.2 עד 1 מ"מ; שפתן תמימות או בעלות אונות זעירות.
בכל כוסית מצויים 15 עד 25 פרחים זכריים.
הפרח הנקבי הוא שחלה שמכוסה בצפיפות שערות צהבהבות הדומות לאלו שעל המעטפת.
עמודי השחלה באורך 0.6 עד 0.9 מ"מ, דקיקים, מפוצלים לשניים עד מחצית אורכם.
ההלקטים כמעט כדוריים עד דמויי ביצה רחבים, בקוטר 1.7 עד 2 מ"מ, מכוסים שערות צהבהבות, הדומות לאלו שעל המעטפת והשחלה.
העמוד האמצעי (columella) באורך 1.5 עד 1.7 מ"מ.
הזרעים בצבע חום-אדמדם כהה עד כמעט שחור, בצורת ביצה תפוחה, בעלי ארבע צלעות חדות בחתך רוחב, באורך 1.2 עד 1.3 מ"מ וברוחב 0.7 עד 0.8 מ"מ.
על פניהם שתי שורות בלתי בולטות של 3 עד 5 שקעים רדודים, המופרדים ברכסים נמוכים.
חלבונים לא מסודרים (בלועזית: "Intrinsically Disordered Proteins", בקיצור: IDPs) הם חלבונים או אזורים בתוך חלבונים אשר אינם מקפלים עצמם למבנה תלת־ממדי יציב ומוגדר.
בניגוד לחלבונים מקופלים, שלהם מבנה מרחבי קבוע הקשור ישירות לתפקודם, חלבונים לא מסודרים מצויים במצב דינמי וגמיש.
תכונה זו מאפשרת להם להשתתף במגוון רחב של אינטראקציות מולקולריות, לעיתים רבות עם קישוריות גבוהה ויכולת התאמה למצבים תאיים שונים.
חלבונים אלה נפוצים בתהליכים תאיים מרכזיים כגון בקרה גנטית, איתות תאִי והרכבת קומפלקסים חלבוניים, ומחקרים מצביעים על כך שדיספונקציה שלהם קשורה למחלות שונות, ובהן סרטן ומחלות נוירודגנרטיביות.
בתחילת המאה ה־20 היה מקובל להניח כי תפקוד חלבון מחייב מבנה תלת־ממדי יציב, בהתאם לעקרון "מבנה קובע תפקוד".
עם זאת, כבר בשנות ה־50 וה־60 תועדו חלבונים שאינם מציגים מבנה מסודר מלא, אך ממצאים אלה נחשבו לחריגים.
רק בשנות ה־90 החלה להתגבש ההכרה כי חוסר סדר הוא תופעה נפוצה ובעלת חשיבות ביולוגית רחבה, והוטבע המונח "Intrinsically Disordered Proteins".
מבנים לא מסודרים אינם תופעה נדירה; ההערכה היא שכ־30%–40% מהחלבונים באאוקריוטים (יצורים בעלי גרעין תא מובחן) מכילים אזורים לא מסודרים נרחבים.
היעדר המבנה הקבוע מאפשר גמישות תפקודית: אותו חלבון יכול לקשור חלבוני מטרה שונים בסביבות תאיות משתנות.
תכונה זו מקלה על חלבונים לא מסודרים לשמש "מרכזי בקרה" ברשתות איתות מורכבות, ולעיתים הם עוברים מודיפיקציות פוסט־תרגומיות רבות המאפשרות ויסות נוסף של פעילותם.
חלבונים לא מסודרים נבדלים מחלבונים מקופלים בהרכב חומצות האמינו שלהם: הם עשירים בחומצות אמינו טעונות או פולאריות (כגון ליזין, גלוטמט, סרין וגלוטמין) ודלים בחומצות אמינו הידרופוביות, שבדרך כלל תורמות ליצירת ליבה מקופלת יציבה.
בשל כך, הם מתנהגים יותר כמו פולימרים גמישים הנעים בין קונפורמציות רבות, החל ממצבים חסרי סדר לחלוטין ועד למבנים זמניים חלקיים (למשל סלילי α או גדילי β קצרים).
מקובל לתאר כמה סוגים עיקריים של חוסר סדר:
הגמישות המבנית מעניקה יתרון בכך שהיא מאפשרת יצירה של רשתות אינטראקציה מורכבות.
נמצא כי חלבונים אלה נפוצים במיוחד באאוקריוטים מורכבים, פחות בבקטריות ונדירים בארכאונים.
חלבונים לא מסודרים מעורבים במחלות נוירודגנרטיביות כמו אלצהיימר, פרקינסון והנטינגטון, שבהן הם נוטים ליצור אגרגטים פתולוגיים.
גם סרטן נקשר לחוסר סדר, למשל דרך שיבוש פעילות p53.
הגמישות הופכת אותם למטרות אפשריות לתרופות, אך קשה לפתח מולקולות שנקשרות באופן ייחודי.
חקר IDPs מאתגר בשל חוסר המבנה היציב.
דיכרואיזם מעגלי (CD), פיזור קרני X בזווית קטנה (SAXS),
קיימים מסדי נתונים כמו DisProt.
חלום הוא פעילות מנטלית המתרחשת בזמן שינה, היוצרת חוויה סובייקטיבית של מראות ותחושות.
לחלום שגרתי יש כמה מאפיינים, ובהם חוסר מודעות לכך שמדובר בחלום, היעדר יכולת לשלוט בו ולכוון את השתלשלותו באופן רצוני, וחוסר הפעלה של מנגנון הביקורת והשיפוט.
החלום הוא תופעה כלל-אנושית חוצת תרבויות, שנצפתה גם בחיות.
ילדים לומדים לזהותה כבר בגיל צעיר.
משערים כי כרבע מהשינה מוקדשת לחלום.
ישנם סוגים שונים של חלומות, ובהם הסיוט, שהוא לרוב חלום בעל השפעה גבוהה יותר על רגש האדם, בדרך כלל גורם לו לבהלה, אימה או חשש, וחלום טוב, הגורם לאדם להתעורר בהרגשה חיובית.
יש גם חלומות ארוטיים, המערבים תמונות, מראות או תחושות מיניות.
קיימות גישות רבות להבנת מהותו של החלום, החל מתגובה לגירויים חיצוניים או פנימיים, עבור בגלישה של הכוחות המודחקים שנכבשו על ידי האגו לעבר המודעות, ועד הבעת התודעה באופן סימבולי והתקשרות אל מה שמעבר לאינדיבידואל, אם אל התת-מודע הקולקטיבי ואם אל הנשגב והנאצל.
דמויות היסטוריות רבות ידועות כמי שהושפעו מחלומותיהן.
לפרשני חלומות היה מעמד מיוחד בחצרותיהם של מלכים, ולרוב הם שימשו ככוהנים, בשל החשיבות הרבה שבני אדם ייחסו לחלומות בעולם העתיק.
הפסיכולוג פרופ' יצחק לוין מתאר את החלום במאפיינים הבאים:
אף שרובו של החלום הוא חזותי, מעורבים בו גם תחושות שמיעה, מישוש ולחץ.
לעומת זאת יסודות מילוליים מופשטים נמוכים בו, ובאים בדרך אגב.
מיזוג של החולם עם החלום.
בניגוד למצב של ערות, שבו יש הפרדה בין החושב למחשבה, החולם משתלב במסגרת של החלום.
חוסר ביקורת עצמית וקבלה של החלום גם אם הוא בלתי מציאותי בעליל.
חוויות כמו ריחוף, נפילה ממקום גבוה ללא פגע, פגישה עם אנשים מתים, וכדומה, נחוות כחלק מהמציאות.
חוסר הכוונה מודעת של החלום.
החולם בדרך כלל אינו יכול לכוון את החלום ואינו יודע לצפות כיצד יימשך או מה יתרחש בו בעתיד.
התמקדות מלאה בסיפור של החלום ושקיעה וקשב לחוויה שהוא יוצר, ללא קפיצה של התודעה לנושאים אחרים, כפי שהדבר נעשה במצב של ערות.
בזמן החלום מגיעים אותות חשמליים מגזע המוח לקליפת המוח, ובמיוחד לאזור קליפת המוח הראייתית, ופעילים אזורי ההיפוקמפוס (מאגר זיכרונות), האמיגדלה (רגשות), ופיתול החגורה הקדמי.
במרכזים החושיים והמוטוריים מתבצע עיבוד דומה לזה המתרחש בזמן ערות, וגלי המוח המוקלטים בחלימה על ידי EEG דומים לאלה המוקלטים בערות.
לעומת זאת, כבויים אזורי קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית (הדורסו-לטרלית, שאחראית על ניהול אסטרטגי), קליפת המוח האורביטו-פרונטלי (בדיקת עובדות), וקליפת המוח הרקתית-קודקודית (עיבוד מודעות מרחבית).
במהלך החלום משותקים השרירים הרצוניים מן הצוואר ומטה, אזורים הקשורים בחושי המישוש, הריח והטעם כבויים, ונצפית תנועת עפעפיים ועיניים (תופעה המוכרת בשם Rapid Eye Movements (בראשי תיבות: REM, ובעברית: שינת רע"מ – ריצודי עיניים מהירים).
כמו כן, בשעת חלום (ללא קשר לתוכנו) ייתכנו זקפה אצל גברים והרחבת דגדגן אצל נשים.
זוהי דרך קלינית טובה להבדיל אם מקורה של הפרעה בזקפה הוא פיזי או פסיכולוגי.
חלומות ארוטיים עשויים לגרום לקרי לילה אצל הגבר, ולהרטבת הנרתיק אצל האישה.
פעולת החלום מיוחסת לשינת רע"מ, שבה יש תנועות של האישונים, והיא מתרחשת במהלך השלבים הסופיים יותר של מעגל השינה.
כשמעירים אדם בשלב זה של השינה, ב-85% מהמקרים הוא ידווח על חלום ששקע בו, ושיעור ההיזכרות יורד ככל שעובר זמן ממושך יותר מסיום תנועות העיניים ליקיצה.
החלום אינו ייחודי רק לשלב ריצודי העיניים המהירים (הרע"מ), אולם שכיחות החלום בשלב זה גבוהה בהרבה, והחלומות "חיים" יותר, דרמטיים ועשירים יותר בהתרחשויות ובדימויים, בעוד חלומות בשלבים אחרים מזכירים יותר המשך של מחשבות רגילות.
בשלב הרע"מ רישום הפעילות החשמלית של המוח (EEG) דומה למדי למה שנרשם במצב ערנות.
עם זאת, קשה להעיר את הנבדק הישן בזמן הזה.
חלומות נעים בנושאיהם מהיומיומי ועד הסוריאליסטי; לעיתים חלומות מובילים להשראה אמנותית, לרעיונות ואף לפתרונות של בעיות פרקטיות.
כך למשל הגה קרל יונג את הרעיון על תת-מודע קולקטיבי לאחר חלום שהיה לו על בית רב-מפלסי.
תיעוד של תוכני החלום מגלה כי רבים מחלומותינו עוסקים בבעיות שעסקנו בהן בהיותנו ערים.
כך, למשל, גם בשינה קשה למצוא מפלט מההמון: 95 אחוזים מהחלומות כוללים קשר עם אנשים אחרים – פרטנרים לתחרות, לתוקפנות או למין.
על פי אריך פרום (בספרו "השפה שנשכחה") שפת החלום היא שפת הסמלים.
זוהי השפה האוניברסלית היחידה שפיתח המין האנושי, המשותפת לכל התרבויות, ולכל אורכה של ההיסטוריה.
בשפה זו המושגים השולטים אינם של חלל וזמן אלא של עוצמה פנימית (intensity) וסמיכות מחשבות (association).
זו שפה שבה מובעות חוויות פנימיות, הרגשות ומחשבות כאילו היו מאורעות בעולם החיצון.
שפה זו –שבאמצעותה אפשר להבין מיתוסים, חלומות ואגדות עם – נשכחה על ידי האדם המודרני, ונדחקה לקרן זווית, עד תקופתו של פרום.
פרום מגדיר את החלום כביטוי משמעותי ורב חשיבות של כל סוג מסוגי הפעילות הנפשית בזמן שינה.
ייחודו של החלום הוא בכך שהאדם אינו צריך להתייחס לעולם החיצוני אלא רק לעסוק בעצמו, והוא חופשי ומשוחרר מנטל עבודה, הגנה או התקפה, התבוננות או שליטה בעולם החיצוני.
כמו כן, חוויית החלום איננה נעדרת היגיון, אולם היא כפופה לחוקי היגיון אחרים.
הפסיכולוג יצחק לוין סיווג את התאוריות על אודות החלומות לשש גישות עיקריות:
גישה חיצונית סבילה ("הודעה ממרומים") – מקור החלום הוא בכוחות מחוץ לאדם: אלים, שדים ורוחות המחדירים את המסר לתודעתו של האדם בעוד הוא נשאר סביל בעניין.
גישה זו רווחה בעולם העתיק במזרח הקרוב, בשומר, באשור, בבבל, במצרים וביוון.
גישה חיצונית פעילה ("מסע נדודים של הנשמה") – מקור החלום הוא בכוחות שמחוץ לאדם, אך האדם בפעילותו העצמית מושך ומביא אל עצמו את חוויית החלום.
על פי תפיסה זו יש חלקים באדם כמו רוח או נשמה שנפרדים ממנו ונודדים למרחקים אל עולם הנשמות ופוגשים ישויות בממדים שונים של זמן, והם גורמים לאדם לחוש את חוויית החלום.
תפיסה זו רווחה במזרח הרחוק, הודו, סין, יפן, שם האלים נתפסו כפסיביים יותר, ואף אצל שבטים באפריקה ואצל האסקימואים.
גישה פנימית תוכנית-מבנית (ביטוי לתכנים מודחקים) – מקור החלום הוא באדם עצמו, בחלק נפשי שהוא נסתר אף לאדם עצמו, שיוצא אל הפועל בשל מנגנון נפשי מיוחד הפועל דווקא בזמן השינה.
החלום הוא ביטוי לפנטזיות ודחפים שהתרבות אינה מאפשרת לנו לבטא, במיוחד כאלו הקשורות בתוקפנות ובמין.
החלום הוא פשרה בין המאמץ לסיפוק צרכים ינקותיים מודחקים לבין מנגנון ההדחקה.
הסמליות באה להסתיר ולהסוות את התכנים הפנימיים.
אפלטון וזיגמונד פרויד מייצגים שיטה זו.
גישה פנימית תוכנית (ביטוי לתכנים עמוקים של האדם) – מקור החלום הוא באדם עצמו, בחלקים פנימיים של נפש האדם בתת-מודע האישי והקולקטיבי.
חלק מנפש האדם בא לידי ביטוי בזמן ההכרה וחלק אחר בזמן השינה.
החלום הוא מאמץ לביטוי צדדים לא מפותחים ומוזנחים באישיות, והסמליות שבחלום נועדה לגלות יסודות, דחפים וארכיטיפוסים שטרם התבהרו בתודעתו של החולם.
קארל יונג מייצג שיטה זו.
גישה פנימית מבנית (תגובה לגירויים) – תוכן החלום זהה לתוכן החוויות ההכרתיות בזמן הערות, אך הוא לובש צורה שונה.
הגישה הפשטנית סוברת כי האדם מגיב לגירויים סביבתיים באופן מוטעה ומעוות בשל הניתוק של מנגנון התפיסה מהערכה ושפיטה מציאותית.
מייצגים של תפיסה זו הם אריסטו ואנרי ברגסון.
גישה מבנית קוגניטיבית (חשיבה בסמלים ודימויים) – המושגים המופשטים שבערות מקבלים בחלום צורה של חשיבה ציורית.
חלימה היא חשיבה באמצעות תמונות ודימויים.
החלום הוא ביטוי תמציתי-סמלי לנושאים מורכבים ולמושגים מופשטים המטרידים את האדם.
מפתח גישה זו הוא החוקר קלווין הול.
זיגמונד פרויד קידם ופיתח את חקר החלומות כחלק מהדיסציפלינה המדעית החדשה של הפסיכואנליזה.
ספרו 'פשר החלומות', שיצא ב־1900, לא זכה בתחילה להכרה שלה ציפה מהקהילה האקדמית הרפואית.
אולם בהדרגה, משך אליו את התעניינותם של חוקרי ספרות, היסטוריונים ואמנים, אשר קדמה לזו של הפסיכולוגים והפסיכיאטרים בני התקופה.
הספר, שנכתב בשלב שבו התאוריה של פרויד התמקדה בדחפים ראשוניים שראשיתן בתקופת הילדות, רואה בחלום ביטוי לפנטזיות ולדחפים שהתרבות אינה מאפשרת לנו לבטא באפן חופשי, כמו למשל מין ותוקפנות.
לפי תפיסה זו, רצונות שמודחקים בחיי היום יום מפאת היעדר האפשרות להגשימם, או בשל היותם אסורים, עולים על פני השטח בשינה.
החלום, אם כן, הוא הצורה הסמלית שלובשים הדחפים והמאוויים על מנת לפתור את הדילמה בין הדחפים הפרימיטיביים למעצורים התרבותיים.
פרויד גרס כי לחלום שני תפקידים עיקריים:
תפקיד ביולוגי – החלום נועד למנוע מגירויים פנימיים (למשל: דחפים מעוררי חרדה) וחיצוניים (למשל: צלצול טלפון) להפריע למהלך השינה, וכך הוא מאפשר לגוף לנוח, והגירוי נטמע בחלום ואינו מפריע את השינה.
תפקיד נפשי – החלום מאפשר הגשמת משאלה לא-מודעת.
משאלה אסורה, הקשורה לאחד משלבי ההתפתחות הילדיים.
פרויד הגדיר ארבעה מנגנונים ששותפים ביצירת החלום: התקה, עיבוי, שיקולים של ייצוג חזותי ועיבוד משני:
התקה היא מנגנון הגנה שבו דחפים אסורים מופנים לאובייקט שמאיים פחות מזה שעורר את הדחף.
עיבוי נוצר כאשר מספר ערוצים אסוציאטיביים נפגשים בצומת מרכזי אחד.
כתוצאה מכך, ניתן למצוא בחלום מילה או תמונה שמסמלת יותר מרעיון אחד.
כך חלומות קצרים יכולים להכיל תכנים סמויים רבים.
שיקולים של ייצוג חזותי מעצבים רעיונות מופשטים באמצעות קומפוזיציה חזותית.
כך למשל, רגרסיה יכולה להיות מיוצגת על ידי סוס הפוסע לאחור.
עיבוד משני של החלום מתרחש בחלקו בזמן החלימה באמצעות צנזורה, ובחלקו האחר בעת פירוש החלום על ידי החולם.
למרות ההיקף הגדול של סמלים שמביא פרויד בספר זה ובכתבים מאוחרים, בהם "מבוא לפסיכואנליזה", הישויות שהם מסמלים אינן רבות.
בין הישויות המסומלות נמנים הורים, אחים, לידה, מוות ומשאלות מיניות.
כך, הורים יסומלו לרוב על ידי דמויות נכבדות, כמו מלך ומלכה, ואילו אחים וילדים יסומלו על ידי חיות קטנות ורמשים.
לידה תתואר לרוב בזיקה למים ומיתה על ידי הפלגה או נסיעה ברכבת.
הסמלים המיניים ייוצגו לרוב על ידי חפצים אשר קיים דמיון בינם ובין אברי המין הגבריים והנשיים.
כך לדוגמה, עלייה במדרגות בחלום מסמלת משגל, עצמים מוארכים (נחשים, חרבות וכו') מסמלים את איבר המין הגברי, וכלי קיבול ומנהרות מסמלים את איבר המין הנשי וכדומה.
למרות נטייתם של תלמידיו להתמקד בסמליות המינית של החלומות, נראה שפרויד ניסה להתאים את פירוש החלומות להתפתחות הנמשכת של התאוריה והפרקטיקה של הפסיכואנליזה.
כך, לקראת שנות ה-20 של המאה ה-20 ניתן לזהות בתאוריית החלום של פרויד התקרבות למודל הטופוגרפי, ולמודל הסטרוקטורלי והדינמי, ובשנות העשרים ניתן כבר למצוא בה חשיבה במושגים דינמיים.
עם זאת, נראה כי גם פרויד עצמו הסיט את מרכז הכובד של הספר מהמיניות הילדית, ולהתפתחות תאוריית החלום, אותה ניתן להסיק מכתבים אחרים של פרויד, כמעט ואין ביטוי במהדורות השונות של "פשר החלומות".
פרויד הזהיר את תלמידיו מפני מתן משקל יתר לחלומות ולפירושם במנותק מהסימפטומים, מאירועי היום ומהאסוציאציות שמעלה החלום במטופל.
פרויד טען כי "החלום כלל אינו 'הלא-מודע', אלא צורה שלתוכה הועברה מחשבה מן החיים בהקיץ, שנותרה בסמוך למודע או אפילו במודע, הודות לתנאים הנוחים של מצב השינה".
וילפרד ביון המשיך את כיוון המחשבה הזה וטען כי "פעולת החלימה היא פעולה מתמשכת המתרחשת הן בהקיץ והן בשינה, וכי השינה רק מסייעת לחולם להפנות לפעולת החלימה את כל משאביו הנפשיים".
דונלד ויניקוט הבחין בין חלימה מפונטזת, לא ממוקדת, לבין חלימה שמשתמשת בחומרי המציאות ויכולה לשמש כמנוף לצמיחה בטיפול.
מסעוד חאן, תלמידו של ויניקוט, הרחיב את המושג אובייקט מעבר לחלום.
חאן ראה ביכולת להשתמש ב"מרחב החלום" הישג התפתחותי שמקביל ליכולת של הילד להשתמש ב"מרחב המעבר".
הסרת הדיכוטומיה בין מצבי העירות למצבי השינה, הובילה מספר פסיכואנליטיקאים לחקר הפן התקשורתי של החלום.
הראשון שנתן את דעתו להיבט זה היה שנדור פרנצי, שפרסם ב־1913 את המאמר "למי מפנה החולם את חלומותיו".
חנה סגל, תלמידתה של מלאני קליין, הצביעה על התפקיד של סיפור החלום בהתפנות מחומרי נפש מאיימים במטופלים עם הפרעה ביכולת לסימבוליזציה.
כך יוצא, שסיפור תוכן החלום יכול לשמש כסוג של ביטוי בפעולה (acting out).
אגב, פרויד עצמו קשר את כישלונו ב"מקרה של דורה" עם הדגש המוגזם שנתן לפן המיני של החלום על חשבון הפן ההעברתי.
יונג, תלמידו של פרויד, גרס שהחלום הוא שדר מתת המודע הקולקטיבי, שמודחק בידי הסופר אגו במצב של הכרה רגילה.
לפי משנתו של יונג, היחיד מתחבר בחלום אל אוצר זיכרון קולקטיבי, אשר לא ניתן להבינו ללא הכרת מורשת התרבות הטבועה במעמקי הלא־מודע של האנושות.
דימויים ארכיטיפיים אלו מהווים כוח דוחף לאישיות ולמימושם במציאות, אשר קרוי בפי יונג "קומפלקס".
על פי תפיסת יונג, התת-מודע באמצעות החלום נותן ביטוי לנטיות וצדדים שלא פותחו כראוי על ידי האדם, ולכן נדחקו לתת המודע.
באמצעות נתינת הביטוי לתת המודע האדם אמור להגיע לאיזון ושיווי משקל בין הנטיות הקוטביות באדם.
דחף ומאמץ זה להגיע לאיזון ואחידות, שיונג ראה בו ארכיטיפ כשלעצמו, כונה על ידו 'פעילות טרנסצנדטלית'.
בניגוד לפרויד, שראה בסימבולים של החלום ניסיון להסוואה, יונג סבר כי הסימבולים של החלום מנסים להעשיר את המודעות של האדם, וצורתם הסמלית נובעת מכך שהתוכן של התת-מודע טרם התגבש וקיבל את המושג המילולי-ניסוחי שלו.
יונג דחה את שיטת האסוציאציות החופשיות שהשתמש בה פרויד להבנת החלום, שבה החולם היה אמור לזרוק רצף מילים שמתחברים אחד לשני, והעדיף להשתמש באלבורציה (עיבוד) ודמיון פעיל כדי לפענח את החלומות.
באלבורציה החולם התבקש להסביר את משמעותם של הנושאים העיקריים בחלום ואת יחסו אליהם מבחינה תפיסתית ורגשית, ואילו בדמיון פעיל החולם היה צריך להעלות בעיני רוחו סימבולים שהופיעו בחלומו, ולצפות בשינויים שמתרחשים בהם בדמיונו.
עיקרון נוסף בשיטתו היה לא לפתור חלום אחד באופן מקומי, אלא לאתר נושאים שחוזרים על עצמם בחלומות רבים, כדי שחלום אחד ישפוך אור על חלום אחר, וכדי לראות האם מספר חלומות מקיפים עניין מצדדים שונים.
הרעיון שהחלום הוא חלון ללא מודע, הוא רעיון מוכר בתיאוריה הפסיכואנליטית.
אך למרות שהתיאוריה הפסיכואנליטית נלמדת באוניברסיטאות ומוכרת בפסיכולוגיה הפופולרית, מופנית כלפיה ביקורת לא מעטה.
יש הטוענים כי היא אינה מבוססת מספיק מבחינה מדעית אמפירית, ואף יש כאלה הטוענים כי היא יכולה להיחשב לפסאודו־מדע.
מעבר לגישות השונות, החלום משמש כאשנב אל התת-מודע, אל הפחדים והרצונות המשפיעים על חיינו מבלי להתנסח במחשבה, ולכן הוא ממשיך להיות כלי חשוב בפסיכואנליזה על זרמיה השונים.
חוקרים רבים, בהם רוזלינד קרטרייט, הראו במחקריהם שהרגשות המרכזיים בחלומות הם שליליים.
חוקרים מאוניברסיטת טאפטס גילו שהרגשות הנפוצים ביותר המשתקפים בתמונות החלום הם פחד, אשמה וחוסר אונים.
קרטרייט אומרת שאצל רוב בני האדם הרגשות השליליים ביותר נחלמים בפרק הרע"מ הראשון של הלילה, והם נעשים חיוביים יותר מפרק לפרק של שנת רע"מ.
אצל מי שסובלים מדיכאון המצב הפוך.
הרגשות המופיעים בחלומותיהם נעשים שליליים יותר עם כל פרק של שנת רע"מ.
קרטרייט טוענת שתפקיד החלימה הוא מעין 'תרפיה לילית', פתירת מחשבות סבוכות שעליהן אנחנו חושבים במשך היום ולפני השינה.
לדעתה, החלום הוא זמן מצוין לכך משום שכושר השיפוט יורד משמעותית, ונפתחות דרכי חשיבה שלא היו יכולות לעלות בתודעתנו בשעות הערות.
אחד מגדולי חוקרי החלומות, קלווין הול, שאסף אלפי חלומות של אנשים נורמליים ותרם מאוד לנושא זה, פיתח את הגישה המבנית-קוגניטיבית, הטוענת שהחלימה היא חשיבה באמצעות תמונות ודימויים, והחלום הוא ביטוי תמציתי-סמלי לנושאים מורכבים ולמושגים מופשטים המטרידים את האדם.
הסמלים בחלום לא באים לייצג אובייקט או פעילות ממשית אלא רעיון או מושג מופשט.
לעומת פרויד ויונג שסברו שיש חיץ ברור בין עירות לשינה, הול סבר שיש רצף תודעתי מאחד לשני, והחלימה היא המשך פעולת התודעה הגלויה בכלים אחרים.
הול, שאסף חלומות סדרתיים של אותם בני אדם, סבר כי בדרך כלל בעיה מרכזית של האדם חוזרת בחלומות רבים בצורות ולבושים שונים.
עוד מסקנה שהול הגיע אליה היא שישנה קביעות בנושאי החלומות ובמינון של הסמלים שבהם לאורך שנים אצל החולם.
במקרה אחד לפחות, נדידת בעיות משעות היום לחלום הביאה תועלת מדעית.
בשנת 1865 פענח הכימאי פרידריך אוגוסט קקולה את מבנה המולקולה האורגנית בנזן (C6H6) בחלום בו התגלה לו נחש הנושך את זנבו (אורובורוס).
קקולה פירש את החיזיון כרמז לבעיה שהעסיקה אותו ומצא את מבנה הטבעת המשושה.
ז'ובה בליון שיער ששנת רע"מ מספקת הזדמנות להתאמן בפעולות החיוניות להישרדות, כדי שגם אם כישור הישרדות מסוים אינו בשימוש בחיי הערות, בעל החיים ידע להשתמש בו במיומנות בשעת הצורך.
ז'ובה נטרל את האזור האחראי על שיתוק הגוף בזמן השינה אצל חתול וראה שהחתול קם וארב לטרף דמיוני או תקף אויבים בלתי נראים.
בשנת 2001 פורסם מחקר שערך מתיו וילסון שעולה ממנו כי שנת רע"מ מסייעת להפוך חוויה לזיכרון.
הוא אילף חולדות לעבור במבוך ולחפש פרסי מזון.
וילסון וצוותו השתילו חיישנים במוחות החולדות, ובאמצעותם רשמו החוקרים את דפוסי הירייה של קבוצות תאי העצב הממונים על התמצאותן של החולדות במבוך.
החוקרים גם רשמו את מה שהתרחש בתאי המוח של החולדות כשישנו, וגילו בדיוק את מה שהתרחש כשעברו החולדות במבוך כשהיו ערות.
וילסון אמר שאפשר היה לראות על איזה חלק במבוך חלמה החולדה בכל רגע.
כמו כן, מניסויים שנערכו בין השאר גם בבני אדם (ללא השתלת חיישנים), הוכח שגם ביצועינו בדברים כגון יצירות מוזיקליות או שליפת חומר שלמדנו, מוטמעים בזיכרון במהלך השינה ובעקבות כך משתפרים.
מספר ניסויים בבני אדם הדגימו כיצד שינת חלום מסייעת לאנשים להבחין בקשרים לוגיים פחות ברורים מאליהם, לעומת זמן ערות, שבו מיטיבים בני אדם לזהות דפוסים לוגיים מובהקים.
בשנת 1999, רוברט סטיקגולד (Stickgold), פסיכיאטר מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הארוורד ועמיתיו ערכו ניסוי ובו הראו כי אחרי התעוררות משינת חלום, מתבצע קישור אסוציאטיבי בין אירועים רחוקים יותר מכפי שאנו נוהגים לקשור בזמן ערות.
בשנת 2009, דניס קאי (Cai), פסיכולוגית מאוניברסיטת קליפורניה ועמיתיה ערכו מבחנים שכללו מילים שלכאורה אין ביניהן קשר.
משתתפי המחקר שחוו שינת REM הצליחו בקלות רבה יותר להעלות אסוציאטיבית את המילה שמקשרת בין אותן מילים שנאמרו להם לפני שינתם.
זאת ועוד, במחקר שהתפרסם בשנת 2015, מורי ברסקי (Barsky), חוקר שינה מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הארוורד ועמיתיו בחנו לעומק קישורים הסתברותיים בחולמים לעומת ערים.
הם ביקשו מהנבדקים לנבא אחת משתי אפשרויות – "שמש" או "גשם" – על סמך תיאורים של אירועים קשורים.
לאחר מכן השוו את הביצועים של משתתפים שנרדמו וחלמו אל מול אלה שנשארו ערים, וגילו שהנבדקים שישנו וחלמו השיגו תוצאות טובות יותר.
התיעודים הספרותיים המוקדמים ביותר הידועים לנו שבהם מוזכרים חלומות, כוללים את עלילות גילגמש, השירה האוגריתית, האודיסיאה של הומרוס, וכן התנ"ך, בפרט בספר בראשית ובספר דניאל.
ככל הידוע, ראשוני הכתבים בהם התייחסו לחלום הם מתרבויות אכד ושומר.
שם הייתה קיימת תפיסה שיש אל או מלאך מיוחד שתפקידו להעביר מסרים בחלומות של בני אדם.
תפיסה זו המשיכה באשור ובבל.
שם מקור החלומות היה יכול להיות באלים טובים או בשדים ורוחות רעות ובהתאם סווגו החלומות לטובים או לרעים.
מכאן התפתח מעמד שלם של כוהנים, שעסקו בסיווג החלומות ופירושם, ובפעולות מאגיה של טיהור מחלומות רעים.
משם זלגה תפיסה זו למצרים העתיקה.
במצרים העתיקה נבנו מקדשים לאל סרפיס, אל החלומות המצרי, שבהם ישבו כוהנים שעסקו בפתרון חלומות.
המצרים הקדמונים ראו בחלומות הודעות משמים, שנועדו לתת מענה לשאלות בני האדם, להזהיר אותם מסכנות ולהדריך אותם בדרך הבטוחה, ואף לאפשר להם לחזור בתשובה.
גם בכנען הייתה קיימת תופעה זו.
בשירה האוגריתית למשל מתואר באגדת כרת, המלך כרת הערירי, שעושה טקסים במקדש כדי למשוך אליו התגלות של האל בעל בחלום.
גם ביוון העתיקה פעלו מקדשים שהיו מיוחדים לחלומות.
מקדשים אלו מכונים מקדשי דגירה.
מקדשים שבהם המאמין היה עושה מאמצים מסוגים שונים כדי למשוך אליו את החלומות.
בין מקדשי הדגירה המפורסמים היו מקדשי אסקופלפיוס, שנקראו על שמו של רופא יווני מהמאה האחת עשרה לפני הספירה.
במקדשים אלו היו עושים הכנות שונות כדי למשוך חלומות כמו שימוש בסמים, רחיצה באמבטיות עם חומרים שונים, ומריחת שמנים.
גם לאחר החלום היה תפקיד לכוהנים, אם בהוראות ואם בתרופות ושיקויים על פי החלום.
אם אדם לא היה יכול לחלום חלום, שליח או כהן היה חולם בעבורו.
לעומת תפיסה זו של פאסיביות האדם בקליטת החלום, במזרח הרחוק, התפיסה הרווחת הייתה שבחלום הנשמה ביצעה מסע נדודים אקטיבי, בין אם בעולם הממשי ובין אם בעולם הנשמות.
במסגרת מסע זה הנשמה הייתה עלולה לפגוש נשמות אחרות וליצור עימם אינטראקציה וגם לחוות חוויות של התעלות וקרבה אל תפיסת האמת והתמזגות עם ההוויה.
לפי תפיסה זו היה מסוכן להעיר את הישן באופן חיצוני, שכן אז הנשמה הייתה עלולה לאבד את הקשר אל הגוף.
אריך פרום מציין כי הגישה הייתה מקובלת גם אצל הפאפונים בני קיוואי מגינאה הבריטית שהאמינו כי אם יצליח קוסם ללכוד את נשמתו של החולם, הדבר יגרום לכך שהחולם לא יתעורר לעולם.
וכן אצל האינדיאנים בני מוהאווה ויומה, שם הופעתם בחלום של קרובי משפחה שמתו לאחרונה עוררה חרדה רבה.
ואילו האשאנטים האמינו כי אם אדם חולם על קיום יחסי מין עם אשת איש, עליו להיענש בתשלום קנס על עבירת ניאוף מפני שנשמתו ונשמתה קיימו ביניהם יחסים מיניים.
הנחה פילוסופית מזרחית מקובלת הייתה שבחוויית החלום ניתן להגיע אל אמת יותר גדולה מאשר בחוויית החיים הממשיים.
גם בתרבויות אלו היה מקובל לעשות הכנות בזמן העירות כדי להגיע אל חוויות מיסטיות בחלומות.
בסין למשל נהגו אישי ציבור לישון במקדשים כדי להיעזר בהדרכת האלים.
לעומת גישות אלו, אצל היוונים והיהודים הופיעו התפיסות כי יש לייחס לחלום פירוש פסיכולוגי.
כך למשל סוקרטס (על פי אפלטון בפיידון) סבר כי החלומות מביעים את קול המצפון, ויש להתייחס אליהם ברצינות ולציית להם.
אפלטון בהמדינה לעומת זאת הלך לכיוון השני, וראה בחלום ביטוי לחיה האי רציונלית שבאדם: "לאותן [תאוות] שמתעוררות בשעת השינה, כשהיסוד האחר של הנשמה, ההגיוני, האנושי, המתון נרדם ואילו הכוח הפראי והבהמי קופץ ומבקש למלא את יצרו".
אריסטו תלמידו נטה לכיוון הרציונלי וסבר ("על הגדת עתידות באמצעות חלומות") שבשעת החלום האדם מסוגל לראות בבהירות שכלית תוכניות ועקרונות פעולה.
הוא עוד קיטלג את החלומות לשלשה: סיבות לאירועים שמתרחשים, סימנים לדברים המתרחשים, וזימונים של אקראי.
הרומאים שהלכו בעקבות היוונים, לא הצליחו להגיע לדרגת בהירות ועמקות המצויים אצל אפלטון ואריסטו.
המשורר לוקרטיוס ("על טבע היקום") טען כי החלום בעיקר מטפל בדברים המעסיקים את האדם ביום.
התאוריה השיטתית ביותר הוצגה בידי ארטמידורוס, בן המאה השנייה לספירה שהקדיש ספר מיוחד לעניין.
לשיטתו קיימים חמישה סוגים שונים של חלום: א.
חלום – החושף מראות חבויים, ב.
חיזיון – שבו האדם חוזה בהקיץ, ג.
נבואה – שהיא התגלות הנמסרת בשינה על ידי מלאך או קדוש, ד.
פנטזיה – שבה הרגשות משפיעות על המחשבה, ה.
חלום בלהות או סיוט – שהוא תעתוע דמיון מפלצתי המופיע לילדים וזקנים כדי להפחידם או לפגוע בהם.
בתלמוד הבבלי נמצאת תורת חלומות משוכללת.
האמורא רב חסדא אמר: כי "חלום שלא נפתר - הריהו כאגרת שלא נקראה".
לפי אריך פרום, טענה זו מבטאת עקרונות פרוידיאניים, שלפיהם החלומות הם בעלי משמעות.
עניין רב מוקדש בתלמוד לסמליות של החלום, ויש בו מספר רב של דוגמאות לפענוח חלומות.
בולט בפענוח הסמלים, כי סמלים לא מיניים מפורשים כתכנים מיניים, למשל חלום שבו האדם מוהל עץ זית בשמן זית מורה על גילוי עריות, ואילו סמלים מיניים מפורשים כתכנים לא מיניים, כמו למשל אדם החולם כי קיים יחסים עם אמו צפוי לתבונה יתירה.
תפיסה זאת נובעת מכך שכל סמל לתפיסתם מורה על דבר ששונה מהמשמעות הרגילה שלו.
הגישה הרווחת במקרא ובמיוחד בספר בראשית היא שלחלום יש תפקיד בתקשור עם אלוהים ובגילוי רצונו ואף בגילוי העתיד לבני האדם.
כמו מילים נוספות בעברית, משמעות המילה 'חלום' בימינו אינה בהכרח מקבילה בכל מובניה למשמעותה בתנ"ך.
אמנם לא כל חלום הוא נבואי, אבל הנבואה חייבת להשתמש בצינור של החלום, ולעיתים קשה להבדיל ביניהם.
בהתאם לכך נזכרים לאורך ספרי התנ"ך מספר חלומות שבהם ה' מתגלה לבני אדם ומצווה עליהם דברים, כמו למשל התגלותו אל אבימלך והציווי אליו להחזיר את שרה לאברהם.
התגלותו אל אברהם בחזיון ברית בין הבתרים.
התגלותו אל לבן וציוויו לא לגעת ביעקב.
יעקב סיפר ללאה ולרחל כי אלוהים התגלה לו בחלום וציווה עליו לחזור למולדתו.
התגשמות חלומותיהם של שרי פרעה, והתגלותו של ה' לשלמה בחלום בגבעון ועוד רבים כמו באיוב:
וגם לעתיד לבוא, מתואר שתהיה נבואה בחלומות:
עם זאת, בספר דברים ישנו סיוג שאין לשמוע לנביאי שקר או לחולם חלומות שקורא לעבוד עבודה זרה, וכמו שנכתב במפורש בספר ירמיהו: "הַחשְׁבִים לְהַשְׁכִּיחַ אֶת עַמִּי שְׁמִי בַּחֲלוֹמֹתָם אֲשֶׁר יְסַפְּרוּ אִישׁ לְרֵעֵהוּ כַּאֲשֶׁר שָׁכְחוּ אֲבוֹתָם אֶת שְׁמִי בַּבָּעַל.
במגילת קהלת הגישה מוקצנת עוד יותר: "כי ברב חלֹמות והבלים ודברים הרבה".
בניגוד לגישה שהאל מגלה את אוזן האנשים בחלום, מובאת בישעיה גישה שסוברת שהגירויים יוצרים את החלום:
בין החלומות המפורסמים שבמקרא נזכרים חלומותיהם של יעקב, יוסף, פרעה ונבוכדנצר.
חלום יעקב – סעד בעת צרה
בפרשת "ויצא" מסופר על חלום יעקב, בעת שיעקב בורח מעשיו לחרן, שבו הוא חולם על סולם המחבר בין שמים לארץ ומלאכים עולים ויורדים בו: "סֻלָּם מֻצָּב אַרְצָה וְרֹאשׁוֹ מַגִּיעַ הַשָּׁמָיְמָה, וְהִנֵּה מַלְאֲכֵי אֱלֹהִים עֹלִים וְיֹרְדִים בּוֹ".
אלוהים מתגלה לו, ומבטיח לו את ירושת הארץ ואת ריבוי זרעו.
וכן השגחה מיוחדת שבה יש שמירה והשבה אל ארץ ישראל.
המקרא מדגיש כי יעקב לא עשה כל הכנה לקבל את החלום, והוא התרחש ללא יוזמתו.
עם זאת הוא תולה את חלומו הנבואי בייחודו של המקום ולא בזכותו.
יוסף מתואר במקרא על ידי אחיו בתיאור גנאי "בעל החלומות".
הוא הנער הקטן במשפחה והדחוי בין אחיו, שיש לו חלומות של גדולה.
בחלום אחד הוא חולם על כך שאלומתו ניצבת בשדה והאלומות של אחיו משתחוות לה.
ובחלום אחר הוא חולם כי השמש, הירח ואחד עשר הכוכבים משתחווים לו, וקוצר מאחיו תגובות של שנאה וקנאה.
לבסוף החלומות מתגשמים; יוסף מתמנה למשנה לפרעה מלך מצרים, וכשאחיו יורדים למצרים, הם משתחווים לו בלי לדעת שהוא אחיהם.
לדעת חז"ל ופרשנים נוספים, חלומות יוסף הם מסר אלוהי המנבא את עתידם של יוסף ואחיו.
לעומת זאת, אריך פרום טען שהחלומות רק מביעים את שאיפותיו של יוסף: "האחים תופסים מיד כי החלום מביע את דמיונו של יוסף, שיום אחד יהיה מעמדו רם משל אביו ואחיו, ושהם יעמדו לפניו בדחילו ורחימו.
אין ספק שהחלום מביע את שאפתנותו של יוסף, שבלעדיה ייתכן ולא היה מגיע לאותו מעמד רם שאליו אכן הגיע".
חלומות פרעה – ניבוי העתיד
אדם נוסף שמתואר כחולם חלומות הוא פרעה מלך מצרים.
בחלומותיו הוא חולם על שבע פרות דשנות עולות מהיאור ורועות באחו, ואחריהן עולות מהיאור שבע פרות שדופות שאוכלות את הפרות בריאות הבשר.
לאחר מכן הוא חולם חלום דומה שבו שבע שיבולים שדופות שצומחות אחרי שבע שיבולים בריאות בולעות את השיבולים הטובות.
את תופעת אחידותו של החולם עם החלום, והרגשת החלום כמציאות ממשית, מתאר המקרא בקצור, "וַיִּיקַץ פַּרְעֹה וְהִנֵּה חֲלוֹם".
על פניהם, חלומות פרעה הם דמיוניים לחלוטין: פרות – לידתן ברפת ואינן עולות מתוך היאור, ובוודאי שגם אינן אוכלות זו את זו.
ואחריו חלום שני, שבו צומחות שיבולים מלאות ושיבולים שדופות ודקות זו אחר זו.
הפרשנים תמהו כיצד לא קישרו חכמי פרעה בין השור החורש את השדה ובין השיבולים שנקצרות לבין פתרון החלום המכוון למשבר כלכלי.
יוסף, הנער העברי הבין את כוונת חלום פרעה, ומצליח במקום שכל יועצי פרעה וקוסמיו כשלו, לתת פשר ומשמעות לחלום זה, ועיקרו הוא, שיבואו לעולם שבע שנות שובע ולאחריהן שבע שנות רעב, (שבע הפרות הרעות ושבע השיבולים הרזות – רומזים לשנות הרעב).
יוסף הדגיש שוב ושוב שפירוש החלום לא ממנו בא אלא מאלוהים.
הוא מינה את יוסף למשנה למלך ושליט על כל מצרים, ונתן לו שם מצרי: "צפנת פענח" (כלומר: מפענח הצפונות).
סיפור חלום שלמה בגבעון מופיע ב.
שלמה מגיע לבמה הגדולה בגבעון.
שם הוא מקריב אלף עולות.
בלילה נראה ה' אל שלמה בחלום.
בחלום מציע ה' לשלמה להעניק לו כל דבר שיבקש.
משאלתו של שלמה נענתה, ובזכות שלא ביקש עושר, כבוד, אריכות ימים או ניצחון במלחמה, הוא קיבל בנוסף גם עושר, כבוד ואם ילך בדרך ה', גם אריכות ימים.
חלומות נבוכדנצר – הסרת הלוט מעל ההיסטוריה
בספר דניאל מסופר על שני חלומות שחלם נבוכדנצר מלך בבל, (פרקים ב', ד').
בחלום הראשון נאמר שנבוכדנצר שכח את תוכנו לאחר שהתעורר, וביקש מחכמיו ויועציו לא רק לתת פתרון אלא גם לספר בעצמם את החלום.
כאשר החכמיו מתרעמים על כך, שדבר כזה לא נתבקש מחכמים מעולם, ולא מצליחים במשימה, הוא מבקש להורגם, ורק התערבותו של דניאל מצילה את חיי כולם.
דניאל מספר למלך את החלום ופתרונו, ומלך בבל ברוב השתאות נופל על פניו ומבקש לסגוד לדניאל, וממנה אותו למשנה ולשר.
מתברר שחלום זה, "חלום הצלם", הוא חלום משמעותי הצופה את השתלשלות ההיסטוריה.
דניאל מספר לנבוכדנצר את חלומו שנשכח: מראה של דמות אדם נוראה וקורנת, שראשה עשוי זהב, זרועותיה מכסף, בטנה וירכיה מנחושת, שוקיה מברזל, ואצבעות רגליה מברזל ומחרס.
ולפתע אבן ניתקת מאליה, ומכה את הצלם ברגליו ושוחקת אותו לאבק דק, וכל המתכות שהצלם מורכב מהן מתהדקות ביחד ועפות כמוץ ברוח, ואילו האבן מתרחבת והופכת בעצמה להר גדול.
דניאל גם פותר את החלום ואומר שמדובר בהשתלשלות ההיסטוריה מתקופתו ואילך: ראש הזהב היא מלכות בבל, ואחריה יבואו עוד שלוש מלכויות שמסומלות במתכות האחרות בצלם, והמלכות החמישית שמסומלת באבן, שתוקם בידי אלוהים תהיה מלכות נצחית שלא תופסק.
גם דניאל כמו יוסף מדגיש שוב ושוב, שפתרון החלום לא נובע מחוכמתו אלא מהשראת אלוהים עליו.
בניגוד ליוסף, דניאל מקבל את החלום ופתרונו בחלום לילה.
ובדומה ליוסף אף הוא מקבל תפקיד חשוב בממלכה.
בהמשך דניאל עצמו חולם את "חלום ארבע החיות" שמבוסס על חלום נבוכדנצר ולמעשה מרחיב אותו ומהווה פרשנות לו.
התפיסה העיקרית אצל רבים מחז"ל מפרשני המקרא המסורתיים היא שהחלום או לפחות חלומות המתוארים במקרא הם מסר מאלוהים לאדם.
גישה זו זוכה לביטוי מפורש בחלום פרעה, בפסוק: – היגד שחוזר על עצמו בהמשך שוב.
פרשן המקרא בנו יעקב טען לשני סוגים של חלומות בתנ"ך: האחד, הוא חלום שבו הקב"ה מדבר אל האדם, והאחר, הוא חלום שבו הקב"ה מגלה את רצונו באמצעות תמונות החלום ולא בדיבור.
העיסוק הרב של חז"ל בחלומות מראה שרובם התייחסו להם ברצינות.
עם זאת, גם אצלם ישנן דעות מסויגות ביחס לחלומות.
על פי חז"ל לחלום יכול להיות קשר מסוים לנבואה, והם אמרו שחלום הוא אחד חלקי שישים מנבואה, כשם ששינה היא אחד חלקי שישים ממות, אך הגבילו זאת בכך שאין חלום ללא דברים בטלים.
ישנה אף גישה שאדם שאיננו חולם חלומות איננו מוסרי.
"אמר רבי יונה אמר רבי זירא: כל הלן שבעת ימים בלא חלום נקרא רע שנאמר 'ושבע ילין בל יפקד רע'".
כמו כן ישנן דעות כי עדיף לחלום חלום רע ולא חלום טוב.
תפיסה זו מתקשרת למקור המושג בעברית (ח.ל.מ.) שקשור כנראה להחלמה.
מעט אישוש לטענה זו נמצא בניסוי, שבו הפריעו החוקרים לאנשים בזמן שחלמו.
הניסוי גילה שאותם אנשים, אף שישנו את שעות השינה הנדרשות, קמו עייפים ולא יכלו לתפקד.
רבי יוחנן סבר כי רק לחלומות מסוימים יש תקפות: חלום שנחלם בבוקר, חלום שנחלם על ידי חבר, וחלום שנפתר בתוך חלום.
בעקבות תפיסה זו, בהלכה יש מנהג לצום בעקבות חלום רע ואפילו בשבת, ואף לפשפש במעשים ולעשות תשובה בעקבות התלמוד: "אמר רב חמא בר גוריא אמר רב יפה תענית לחלום כאש לנעורת, ואמר רב חסדא ובו ביום ואמר רב יוסף אפילו בשבת", והדברים נפסקו להלכה.
יש שהמליצו על תפילה, ויש הנוהגים לומר "החלומות שוא ידברו" ואף לעשות טקס של "הטבת חלום" בפני שלושה חברים טובים.
בתלמודים מופיעים תפילות נגד סיוטים אם לפניהם בתפילה שלפני השינה, ואם לאחריהם בתפילת הטבת חלום.
עיקרון המובא בתלמוד בשמו של רבי בנאה הוא "כל החלומות הולכים אחר הפה", דהיינו, פתרון החלום קובע מה שיקרה:
תופעה זו מוכרת היום כנבואה המגשימה את עצמה.
חז"ל סייגו את החלומות: "אמר ר' יוחנן משום רבי שמעון בר יוחי...
כך אי אפשר לחלום בלא דברים בטלים".
לעומת זאת, באותה מסכת, מסכת ברכות, מוצגת גם גישה אחרת, הרואה בחלום הדמיה של מאוויי האדם: "אמר ר' שמואל בר נחמני אמר ר' יונתן: אין מראים לו לאדם אלא מהרהורי ליבו...
אמר רבא: תדע דלא מחוו ליה לאינש לא דקלא דדהבא ולא פילא דעייל בקופא דמחטא (=תדע שזה נכון, ש[הרי] אין מראים לו לאדם [בחלומו] לא דקל מזהב ולא פיל הנכנס בנקב המחט").
ורש"י על אתר ביאר: (דהיינו) "דבר שלא הורגל לראות ולא הרהר בו מעולם".
בהתאם לתפיסה זו מובא הפסוק מספר זכריה "וַחֲלֹמוֹת הַשָּׁוְא יְדַבֵּרוּ" כראיה שלחלומות אין משמעות לגבי העתיד, וסתירה זו מוסברת בכך שיש שני סוגי חלומות: חלום על ידי מלאך וחלום על ידי שד.
גישתו של רבי מאיר שקיימת בהלכה, היא ש"דברי חלומות לא מעלין ולא מורידין".
מסופר בתלמוד על בר הדיא, פותר חלומות מקצועי, שפיתח את עסקו בכך שנתן פתרונות טובים לחלומות של פונים ששילמו לו, ורעים למי שלא שילם לו, והתנהגות זו הביאה בסופו של דבר להריגתו על ידי הרומאים.
החלולית (גם: "חללית"; בלעז: Vacuole, וקואולה) היא אברון הנמצא בתאי צמחים, בתאים של כמה פטריות ושל כמה בעלי חיים.
תפקיד האברון הוא ריכוז מים ומומסים בתא.
החלוליות, כמו רוב האברונים, מקורן בגופיפי הגולג'י שהתאחו ליצירת אברון פעיל ועצמאי.
תוכן החלולית הוא למעשה תוכנם של גופיפי גולג'י שהתאחו ויצרו חלל אחד גדול, וממברנת החלולית היא ממברנות הגופיפים שהתאחו.
בבעלי חיים החלוליות קטנות יחסית ומצויות בכמות רבה (יש גם תאי בעלי חיים ללא חלוליות כלל), ואילו בצמחים החלוליות מתאחות לחלולית אחת גדולה.
החלולית תופסת את עיקר נפחו של התא הצמחי הבוגר – עד 95% מנפח התא (גדילת נפח התא מתאפשרת בעיקר על ידי גדילת נפח החלולית).
בתאים אלו ממברנת החלולית כמעט זהה בגודלה לממברנת התא, אך ממברנת החלולית אינה מתמזגת עם ממברנת התא הצמחי.
גדילת הצמחים והתארכותם מתאפשרת בזכות יצירה מהירה של חלוליות.
סביב החלולית יש קרום בררני הדומה לקרום התא וצורתו בדרך כלל אליפסואידית; קרום זה מכונה טונופלסט.
תפקידה המרכזי של החלולית הוא המסת חומרים שונים במים שהיא אוגרת בתוכה וניפוק מים ומומסים לחלקי התא השונים (לדוגמה, בין החומרים שמומסים בחלולית מומסים גם צבענים, המקנים לפרחים את צבעם).
הקרום הבררני שסביב החלולית מכיל טרנספורטרים ייעודיים, לדוגמה: משאבת נתרן-אשלגן, טרנספורטרים של סוכר בגבעול קנה הסוכר או בתאי הפרנכימה של סלק סוכר שיוצרים ריכוז סוכר גבוה בתוך החלולית, ומשאבות פרוטונים שהופכות את תוכן החלולית לחומצי.
למעשה ממברנת החלולית אינה שונה ממברנת התא מבחינת מבנה, וההבדל ביניהן הוא בתפקידן ובחלבונים המצויים בתוכן.
כשמה, החלולית היא חלל מלא מים בתוך התא.
אך לעיתים היא מכילה גם חומרי תשמורת (במיוחד סוכרים ואף מלחים), גבישים וחומרי טעם וצבע.
תוכן החלולית נקרא מוהל התא.
לדוגמה, רבים מהטעמים והצבעים של פירות, ירקות, עלים ופרחים מקורם בחומרים המצויים בחלולית.
דוגמה נוספת, על גבי העלים של חסת המים יש תאים ובתוכם חלוליות המכילות גבישים של חומר צורב (קלציום אוקסלט) – כאשר מופעל לחץ מכני על העלה התא נשבר וכמו כן גם הגביש מתפרק לסיבים דקים וצורבים, המשמשים בעיקר להגנה.
לעיתים הצמח מסלק מולקולות רעילות אל החלולית.
היא צוברת מומסים שונים ובכך מעלה את הפוטנציאל האוסמוטי שמביא לקליטת מים מהציטופלזמה.
וכך, היא משמשת כ"מאגר המים" של התא לזמנים של מחסור במים, וצורתה עוזרת בייצוב מבנה התא ושמירה על לחץ טורגור שלו.
כאשר ישנו מחסור במים, החלולית מתכווצת ובכך גורמת להתכווצות הציטופלזמה.
בכך נחסכים לצמח מים נוספים, מכיוון שבציטופלזמה נוזלים רבים.
עם זאת, כאשר מחסור המים גדול מדי, החלולית מתכווצת יותר מדי, וקרום התא מתנתק מדופנו בתהליך שנקרא פלסמוליזה.
למעשה, כאשר החלולית מלאה בנוזל היא מעלה את הלחץ ההידראולי בתא, ובכך העלים של הצמח נשארים זקופים.
החלולית יכולה לפעול בדומה לליזוזומים שבתאי בעלי חיים, שהם בעלי PH חומצי ומכילים אנזימים רבים, כגון פוספוליפאזות (מפרקות קרומי תאים), נוקלאזות (מפרקות חומצות גרעין), ופרוטאזות (מפרקות חלבונים).
סוג נוסף של חלוליות הן חלוליות אגירה.
חלוליות אלה חשובות לבקרה על כניסת המים ותפקוד הצמח.
ברקמת אגירה של צמחים, בעיקר בצמחים ובפירות, ישנן חלוליות קטנות שמכילות שמן (למשל שמן הזיתים) – חלוליות אלו נקראות ספרוסומים.
בזרעים יש חלוליות שמכילות חלבון תשמורת ומכונות גרגירי אלאורון; החלבונים האגורים בהן משמשים לצמיחה מהירה של הנבט.
חלוליות המכילות חלבון תשמורת בכלורופלסטים של האצות מכונות פירנואידים, והן עטופות בדרך כלל בגרגירי עמילן.
חלום קדחת הוא סיפור ערפדים שנכתב בידי ג'ורג' ר.
מרטין ופורסם ב-1982. הסיפור מתרחש במיסיסיפי שלפני מלחמת האזרחים ומתחיל ב-1857. הסיפור תואר כ"ברם סטוקר פוגש את מארק טוויין".
אבנר מארש הוא קפטן של ספינת קיטור, אשר סבל מצרות כלכליות כאשר הוא פוגש את ג'ושוע יורק, ג'נטלמן עשיר.
הם הופכים להיות שותפים בעסקים, כאשר ג'ושוע זוכה באמונו של אבנר בהבטחה של ספינת קיטור אדירה.
ספינת הקיטור נקראת חלום קדחת, הקרויה על שם החברה הכושלת של אבנר.
ג'ושוע ואבנר, מחליטים להיות שותפים כקפטנים של הסירה.
למרות הכל, שאלות רבות מועלות בידי הצוות והנוסעים בנוגע לג'ושוע יורק וחבריו, אשר כמעט לעולם לא יוצאים מהתאים שלהם באור יום.
חשדו של אבנר בנוגע לשותפו המסתורי מתגבר, כאשר הוא מגלה בתאו של ג'ושוע גזירי עיתון המתארים מיתות מסתוריות.
הוא מתעמת עם ג'ושוע, שאומר לאבנר שהוא וחבריו הם צידי ערפדים, המשתמשים בחלום קדחת כבסיס המבצעים שלהם.
אחרי מספר אירועים, חשדו של אבנר מתעורר שוב.
לבסוף, ג'ושוע אומר לאבנר את האמת, שהוא וחבריו הם ערפדים.
ג'ושוע גילה מרקחת אשר עוזרת לו לשלוט בקדחת הדם, הגואלת ערפדים אחרים מהצורך להתקיים מדם.
ערפדים אחרים מחשיבים אותו כמלך החיוור, אדון הדם של כל הערפדים.
דאימון ג'וליאן, אדון דם אחר, שומע על מאמציו של ג'ושוע.
הוא מחליט לעלות על סיפונה של חלום קדחת עם ערפדים אחרים, ומצליח להתגבר על ג'ושוע.
כאדון הדם של כל הערפדים שעל הספינה, הוא מגרש את אבנר מהספינה ומשתלט עליה.
מאמציו של אבנר לכבוש שוב את חלום קדחת עולים בתוהו, ואחרי שהוא מכלה את עושרו בניסיון למצוא את הספינה האובדת הוא נכנע ומחליט להתיישב בעיר הולדתו.
לאחר שהוא מקבל מכתב מג'ושוע, אבנר המבוגר יותר יוצא לעזור לג'ושוע לחסל אחת ולתמיד את ג'וליאן.
ג'ושוע נאבק בג'וליאן, ולבסוף מצליח לנצח אותו.
ג'ושוע נהיה לבסוף, אדון הדם של כל הערפדים.
חלום עליכם הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים בהנחיית עוזי חיטמן.
התוכנית החלה את שידורה ב-4 בנובמבר 1993 עם תחילת שידורי ערוץ 2 המסחרי, והסתיימה בשנת 1998.
נושא התוכנית היה הגשמת חלומותיהם של ילדים ישראלים, שכתבו למערכת התוכנית על רצונם להגשים חלומות שונים.
בכל תוכנית היה חיטמן מגשים את חלומם של שניים או שלושה מן הכותבים, ומשוחח באולפן עם הילד שחלומו התגשם.
עם השנים נכנסה התוכנית לפנתיאון של תוכניות הילדים ורבים רואים בה קלאסיקה ישראלית.
השיר שפתח את התוכנית ונשא את שמה, שהלחין וכתב חיטמן, זכה גם הוא להצלחה.
בהשארת התוכנית בין היתר הופק ב-1994 פוג עם שם התוכנית ושעת שידורה, וב-1995 הסופרת גלילה רון פדר עמית כתבה ספר מסדרת ג'ינג'י בשם "חלום עליך, ג'ינג'י".
עוד בשנה זו, שר הזמר עופר לוי את הלהיט "הכל פתוח" כאשר לצדו שר ומגשים את חלומו, המשתתף הצעיר ביותר בהיסטוריה של התכנית, מתן ברוכיאן.
פגישה ושיחה עם ראש הממשלה יצחק רבין.
טיולים והגשמת חלומות לילדים חולי סרטן.
פגישה עם מפורסמי התקופה כמו: חנה לסלאו, טוביה צפיר, חיים משה, ירדנה ארזי, עפרה חזה ועוד.
חלומות אתגריים כמו: צניחה חופשית, סנפלינג, מרוץ מכוניות, רכיבה על סוסים ועוד.
הילד עמרי אפק נפגש עם שחקני מכבי חיפה.
חלום ליל קיץ הוא מחזה, קומדיה רומנטית, מאת ויליאם שייקספיר שנכתב בשלהי המאה ה-16. במחזה, המתרחש באתונה וביער הסמוך לה, מסופרים שלושה סיפורים מקבילים, המשתלבים זה בזה: סיפורם של ארבעה צעירים הקשורים ביניהם בקשרי אהבה מורכבים, סיפורה של חבורת שחקנים חובבים וסיפורם של הפיות ושאר שוכני היער.
עיקר המחזה מתרחש בליל קיץ אחד, ביער הסמוך לאתונה.
המחזה הוא אחד המחזות הפופולריים ביותר של שייקספיר, אף שסמיואל פיפס, בן המאה ה-17, כתב ביומנו: "זהו המחזה המגוחך והתפל ביותר שאי פעם ראיתי בחיי".
הרמיה וליסנדר הם זוג מאוהב, אך אגאוס, אביה של הרמיה, עומד על כך שהיא תינשא לאדם שהוא בחר: דמטריוס (המאוהב בהרמיה).
אגאוס מגיע להיכלם של תסאוס, דוכס אתונה, והיפוליטה (מלכת האמזונות) אשתו לעתיד, יחד עם בתו, דמטריוס וליסנדר, על מנת שתסאוס ישפוט בנושא.
תסאוס מציג בפני הרמיה שלוש אפשרויות - לשמוע בקול אביה ולהינשא לדמטריוס, להמרות את פיו - במקרה כזה היא תומת, או לעבור למנזר לחיות חיי נזירה.
לנוכח אפשרויות אלה, ליסנדר מציע להרמיה לברוח יחדיו אל דודתו שגרה בעיר אחרת ולהינשא שם.
הרמיה מסכימה והם קובעים להיפגש בלילה ביער כדי לממש את הבריחה.
הרמיה מספרת על הבריחה רק לחברתה הטובה, הלנה, המאוהבת בדמטריוס.
הלנה יודעת שלא תוכל לגרום לדמטריוס להתאהב בה, אך רוצה שהוא "יכיר לה תודה" גם אם לא יאהב אותה, ולכן היא מספרת לו על תוכניתם של ליסנדר והרמיה.
דמטריוס יוצא ליער בעקבות ליסנדר והרמיה, והלנה בעקבותיו.
ביער, מנסה דמטריוס להיפטר מהלנה ללא הצלחה.
בינתיים, אוברון וטיטניה, מלך ומלכת הפיות, מסתכסכים.
ברשותה של טיטניה ילד אסופי, שהיה בנה של נסיכה הודית (כוהנת לטיטניה) שנפטרה בעת הלידה.
טיטניה הבטיחה לכוהנת לגדל את הילד.
אוברון מבקש לקבל את הילד וטיטניה מסרבת.
אוברון מחפש דרך להשפיל את טיטניה, ולגרום לה לתת לו את הילד.