tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדרך זו נכנסה ההסתברות לפיזיקת החלקיקים, למורת רוחם של רבים: אלברט איינשטיין סירב לקבל זאת מכל וכל ("אלוהים לא משחק בקוביות!", אמר), וגם שרדינגר עצמו לא רווה נחת, והקדיש עמל מרובה למציאת דרך לסילוק ההסתברות מעולם העצמים הגשמיים, אך לשווא.
מסופר כי שרדינגר עצמו הציע את הניסוי המחשבתי הידוע בשם "החתול של שרדינגר", שבא להפריך את פרשנות קופנהגן למכניקת הקוונטים.
בניסוי זה מגיע חתול למצב שבו הוא "לא חי ולא מת, אלא חצי מזה וחצי מזה." עד היום לא נמצאה פרשנות למכניקת הקוונטים המקובלת על כלל הפיזיקאים, ובכל הפרשנויות הקיימות אפשר למצוא אבסורדים.
ב-1927 חבר שרדינגר למקס פלאנק באוניברסיטת פרידריך וילהלם שבברלין.
ב-1933 עזב את גרמניה, משום שהתנגד למדיניות האנטישמית של הנאצים.
הוא היה לחבר בקולג' מגדלנה שבאוניברסיטת אוקספורד.
זמן קצר אחרי הגעתו קיבל את פרס נובל יחד עם פול דיראק.
משרתו באוקספורד לא האריכה ימים - סגנון חייו הלא-שגרתי (שרדינגר חי עם שתי נשים) לא התקבל בברכה באוקספורד.
ב-1934 הרצה שרדינגר באוניברסיטת פרינסטון, הוצעה לו קביעות במוסד, אך הוא סירב.
הציעו לו משרה באוניברסיטת אדינבורו, אך בשל עיכוב במתן אשרת הכניסה, הוא ויתר על האפשרות ועבר ב-1936 לאוניברסיטת גראץ שבאוסטריה.
ב-1938, לאחר שהיטלר סיפח את אוסטריה, שרדינגר נמצא בעמדה בעייתית בשל התנגדותו הידועה לנאציזם.
הוא פרסם הצהרה שבה חזר בו מהתנגדותו (מאוחר יותר התחרט על מעשיו והתנצל בפני חברו איינשטיין).
למרות הצהרתו, הוא עדיין נחשד בהתנגדות לנאצים, ופוטר ממשרתו באוניברסיטה בשל גורמים פוליטיים.
הוא סבל מרדיפה קשה, וצווה לא לעזוב את הארץ.
למרות הוראות אלו, שרדינגר ואשתו ברחו לאיטליה.
ב-1940 קיבל שרדינגר הזמנה לסייע בהקמת מכון למדעים מתקדמים בדבלין.
הוא התמנה לראש המחלקה לפיזיקה תאורטית במכון ופעל בו במשך 17 שנה, שבמהלכן קיבל אזרחות אירית.
שרדינגר פרסם כ-50 מאמרים נוספים במגוון תחומים, בין היתר על תאוריית איחוד השדות.
ב-1944, בהשפעת עבודותיו של מקס דלבריק, ביופיזיקאי חתן פרס נובל מאבות "קבוצת הפאג'", כתב שרדינגר את הספר "מה הם חיים?" (?What Is Life).
ספר קצר זה דן באנטרופיה שלילית וברעיון של מולקולה מורכבת שמכילה את הקוד הגנטי של אורגניזמים.
בכך, עסק בעצם בבסיס הפיזיקלי של תופעה ביולוגית - טבעם של גנים.
בספרו המקיף על מהפכת הביולוגיה המולקולרית, The Eighth Day of Creation, כתב הוראס פ.
הוא התכוון בכך להשפעה העצומה שהייתה לספרון זה על רבים מחלוצי המהפכה: על פי ספרו של ג'יימס ווטסון "הסליל הכפול", ספרו של שרדינגר העניק לווטסון השראה לחקר הגנים, שהוביל לגילוי מבנה הסליל הכפול של ה-DNA.
גם פרנסיס קריק, שותפו של ווטסון למחקר, ציין כי רעיונותיו של שרדינגר בנוגע לאחסון המידע הגנטי במולקולות השפיעו עליו ועל מחקרו.
גם מוריס וילקינס, שותפם של ווטסון וקריק לפרס נובל עבור גילוי מבנה הדנ"א, קרא את הספר קודם לגילוי.
כך עשה גם סימור בנזר (Seymour Benzer), אף הוא מחלוצי המהפכה, ורבים אחרים.
שרדינגר נשאר בדבלין עד שיצא לגמלאות ב-1955.
בוועידה העולמית לאנרגיה הוא סירב להרצות על אנרגיה גרעינית, והרצה על עניינים פילוסופיים.
באותה התקופה שרדינגר נסוג מהגישה המקובלת של דואליות גל-חלקיק, ותמך בגישת הגלים בלבד.
שרדינגר החליט ב-1933 שהוא לא יכול לחיות במדינה שבה רדיפת היהודים הייתה למדיניות מוצהרת.
פרדריק לינדמן , מנהל המעבדה לפיזיקה באוניברסיטת אוקספורד, ביקר בגרמניה באביב 1933 בניסיון למצוא משרות באנגליה למדענים יהודים צעירים מגרמניה.
הוא דיבר עם שרדינגר, והופתע לגלות כי שרדינגר עצמו מעוניין לעזוב את גרמניה.
שרדינגר ביקש מהקולגה שלו, ארתור מרץ', משרת עוזר.
לשרדינגר היו מאהבות רבות במהלך השנים, בידיעת אשתו, אן-מארי.
לאן-מארי עצמה היה רומן עם חברו של שרדינגר, הרמן וייל.
שרדינגר ביקש את המשרה ממרץ', משום שהיה מאוהב באותה העת באשתו של מרץ' – הלדה.
רבים מהמדענים שעזבו את גרמניה שהו בקיץ 1933 בדרום טירול.
שם נכנסה הלדה להיריון עם בתו של שרדינגר.
בנובמבר 1933 הגיעו שרדינגר, אשתו והלדה לאוקספורד, שם שמע שרדינגר על מועמדותו לזכייה בפרס נובל.
ב-4 בינואר 1961 מת ארווין שרדינגר בווינה ממחלת השחפת, בגיל 73. הוא נקבר באפלבך.
אחרי מותו האיגוד האסטרונומי הבינלאומי קרא למכתש ענק בצדו הרחוק של הירח על שמו.
ארוחת בוקר היא בדרך כלל ארוחה קלה.
כבר בתלמוד מיוחסת חשיבות רבה ל"פת שחרית", המועילה למניעת תחלואים.
גם כיום מכיר המחקר הרפואי בחשיבותה של ארוחת הבוקר.
משמעות תזונתית ובריאותית של ארוחת בוקר
תזונאים מעלים על נס את חשיבות ארוחת הבוקר כארוחה שמספקת את צורכי האנרגיה שהגוף זקוק להם כדי לפצוח בעמל היום.
מחקרים בארצות הברית ובאירופה העלו ממצאים שונים ביחס לערכה הקלורי של ארוחת בוקר ממוצעת, בהתאם למשתנים דמוגרפים וכלכליים.
סקרים אצל ילדים ונערים (גילאי 5–18) בארצות הברית ובאירופה, הראו טווח שבין 275 ל-669 קלוריות.
חלוקה הקלוריות לפי אבות המזון במחקרים אלו:
מחקרים רבים הראו כי צריכת הקלוריות הכוללת של ילדים ומתבגרים שמקפידים על ארוחת בוקר גבוהה משל חבריהם ה"מדלגים" עליה.
חלק מהמחקרים מורים כי אחוז השומן מכלל הקלוריות נמוך יותר אצל אוכלי ארוחת בוקר.
מי שארוחת הבוקר שלו מספקת 25% מהאנרגיה ביום, צורך יותר פחמימות ופחות שומנים מאוכלי ארוחת בוקר דלה באנרגיה (עד 15% מהצריכה הקלורית היומית).
לארוחת בוקר יתרון באספקת סיבים תזונתיים.
ריכוז הכולסטרול בדם גבוה יותר אצל ילדים ומבוגרים שאינם מקפידים על ארוחת בוקר.
צריכה גבוהה משמעותית של ויטמינים ומינרלים חיוניים אצל אוכלי ארוחת בוקר (ויטמינים A ו-C, סידן, אבץ וברזל).
בפרט, מראים מחקרים רבים עליה משמעותית בצריכת סידן אצל ילדים ומתבגרים המקפידים על ארוחת בוקר.
כמה מחקרים מורים כי הימנעות מארוחת בוקר אצל מתבגרים מעלה את הסיכון לעודף משקל בבגרות, נמצא כי אצל ילדים ה"מדלגים" על ארוחת בוקר צריכת הפירות והירקות נמוכה והצריכה של חטיפים גדלה.
מחקר שעקב אחר הרגלי ארוחת בוקר אצל ילדים בארצות הברית, העריך כי ירידה באכילת ארוחת בוקר אחראית לעליה של יחידת BMI אחת בממוצע הכולל.
מחקר אחר העריך כי ההרגל לאכול אכילת ארוחת בוקר בכל יום לימודים מקטין ב-30% בקירוב את הסיכוי לעודף משקל אצל ילדים.
מחקרים דומים במבוגרים הניבו תוצאות סותרות.
עם זאת הקשר הסיבתי בין הימנעות מארוחת בוקר לעודף משקל לא הוכח.
יש המשערים כי המחקרים המבוססים על סקרים בהם הנשאל מדווח על ארוחות שאכל מוטים, מכיוון שנערים הסובלים מעודף משקל נוטים להכחיש אכילה.
קשר אפשרי אחר הוא שילדים המוטרדים מעודף משקל נמנעים מאכילת ארוחת בוקר (כלומר הוויתור על ארוחת הבוקר הוא תוצאת המשקל העודף ולא סיבתו).
ייתכן כי הסיבה לקשר שבין השמנה להימנעות מארוחת בוקר היא פעילות גופנית מועטה יותר אצל מי שאינם אוכלים ארוחת בוקר באופן סדיר.
תלמידים שקיבלו ארוחת בוקר שיפרו את הישגיהם הלימודיים לעומת קבוצת הביקורת: הזיכרון קצר הטווח השתפר ויכולת הקריאה והחישוב האריתמטי.
מחקרים אחרים הראו שיפור בטווח רחב של יכולות ריכוז ולמידה, כולל יכולת פתרון בעיות ויצירתיות.
ייתכן כי השיפור בביצועי הלמידה והזיכרון בעקבות אכילת ארוחת בוקר קשור לרמת הגלוקוז בדם, הזמין למערכת העצבים המרכזית.
אישוש לסברה זו נמצא במחקרים שהראו שהירידה ביכולת למידה והזיכרון במשך הבוקר, איטית יותר כאשר ארוחת הבוקר כללה דגנים בעלי אינדקס גליקמי נמוך שמספקים רמה קבועה יותר של גלוקוז לדם
ארוחת בוקר טיפוסית בצפון אמריקה יכולה בדרך כלל להכיל צנימים, דגני בוקר בחלב קר או יוגורט, דייסת שבבי שיבולת שועל חמה, ביצים, קותלי חזיר, נקניקיות, פנקייקים, ופל, לחם מטוגן ("פרנץ' טוסט"), מיני מאפים כמו קרואסון, סופגנייה, מאפין, וגם פירות.
במלונות בארצות הברית נוהגים גם להגיש בייגל עם גבינת שמנת ולקס, יוגורט ממותק בטעמים שונים וסלט פירות.
ארוחת הבוקר של אנשים עובדים בצפון אמריקה היא לעיתים רק קפה ומאפה הנרכשים בדרך למקום העבודה, או קומבינציות אחרות של מזון שניתן לאכול בדרך למקום העבודה או במקום העבודה עצמו, כגון יוגורט בגביע, ארוחות מזון מהיר, פירות, מאפים שונים או דייסות-אינסטנט.
הבריטים נוהגים לאכול עגבניות, פטריות, פודינג שחור, לחמניות קלויות, דייסה ודגים, כמו גם מוצרי בשר מעובדים כנקניקיות ונקניקים.
האירים נוהגים לאכול פודינג לבן ולחם סודה (עם וריאציות מסוימות בחבל אלסטר).
הבריטים הביאו איתם מהודו את הקדג'ריי - מנה המורכבת משבבי דגים, אורז וביצה, המוגשת אצל בני המעמד הגבוה.
דוברי אנגלית בדרך כלל אוכלים בבוקר יותר מאשר תושבי היבשת האירופאים, שנוהגים לאכול חטיף קל שמשביע אותם עד לזמן ארוחת הצהריים.
מנהג זה מכונה "ארוחת בוקר קונטיננטלית".
בצרפת ארוחת בוקר טיפוסית תכלול קערה (בניגוד לספל או כוס) של קפה, בדרך כלל "קפה אולה" (בחלב), או שוקו חם "שוקו לה שואו", עם "טרטינים" - פרוסות בגט עליהן מרוחה ריבה, ואותן טובלים בקפה.
גם קרואסונים מככבים בארוחת הבוקר הצרפתית הטיפוסית.
ארוחת בוקר קלאסית כוללת לעיתים קרובות ממרח לחם או צנים עם חמאה וריבה.
ארוחת בוקר בולטת נוספת היא זו הנהוגה במדריד - ארוחה מוקדמת לאחר בילוי בדיסקוטק, המכונה "שוקולטה קון צ'ורוס" - שוקו חם סמיך ומתוק ולצידו צ'ורוס - מעין סופגניות מוארכות מטוגנות.
יש הנוהגים לאכול יוגורט, ובמרכז אירופה ובמזרחה יש המעדיפים קפיר.
בדרום אמריקה ארוחת הבוקר כוללת מרכיבים שניתן למצוא בארוחות הבוקר של צפון אמריקה ושל ארוחת הבוקר הקונטיננטלית.
טמאלי עם לחם טרי היא ארוחת בוקר מקובלת במדינות רבות באזור.
את הקפה והתה בדרך כלל שותים בחלב.
ארוחת הבוקר הסינית בדרך כלל מכילה קונג'י (דייסת אורז), יו טיאו וחלב סויה.
בקוריאה ארוחת הבוקר לא קיימת כמושג בפני עצמו, אך המזון שנאכל בשעות הבוקר בדרך כלל שונה משאר המזון הנצרך בשעות היום.
קימצ'י (תערובת של ירקות מוחמצים) ואורז הם המרכיב העיקרי של סעודת הבוקר.
בתאילנד מקובל לאכול מרק לארוחת הבוקר.
מזללות רחוב בבנגקוק מציעות מגוון רחב של מרקים.
בערי מיאנמר ארוחת הבוקר המסורתית היא צ'פטי (פיתה בסגנון הודי) טבול בחלב מתוק (חלב מרוכז תוצרת בית) או אורז מאודה ועליו חביתה מטוגנת.
בדרום הודו ארוחת הבוקר הפופולרית כוללת מגוון מנות כמו אידלי, ודה, פאראתה ודוסה (מעין פנקייק מאורז).
אותם מגישים תמיד עם סמבר חם וסוג אחד לפחות של צ'טני (בדרך כלל צ'טני קוקוס) כמטבל.
כמו כל ארוחה בהודו, היא מסתיימת בשתיית כוס צ'אי - תה בחלב מתוק.
היוצא מן הכלל הוא אזור פודוצ'רי, בו השלטון הצרפתי השאיר אחריו את מסורת שתיית הקפה.
באזורים מסוימים של טאמיל נאדו בהודו, המנה המסורתית בארוחת הבוקר היא פונגל - אורז עם תבלינים, אגוזים, שמן ולעיתים חלב.
הוא יכול להיות מתוק, מלוח, או מתובל.
ארוחת בוקר יפנית כוללת מרק מיסו, אורז, נאטו, דג צלוי וירקות מוחמצים, אך מוגשים גם מיני מזונות מערביים כמו צנימים, קפה וביצים.
ברוב האזורים הערביים, ארוחת הבוקר הנפוצה היא פיתה טבולה בלבנה עם שמן זית וזעתר.
במצרים, ארוחת הבוקר המסורתית היא פול מדמס: פול מצרי שבושל בבישול איטי (לעיתים יחד עם עדשים) ברוטב של שמן זית, מיץ לימון ושום.
מקובל שארוחת בוקר ישראלית כוללת חביתה או ביצת עין, סלט ירקות וגבינה (גבינה לבנה או קוטג').
מקורה של הארוחה בשנים הראשונות לקיומה של המדינה והחומרים בה הם כתוצאה מהיצע המזון הצנוע של אז.
ב-2009 התפרסמו ממצאי סקר על פיו 40% מילדי כיתה א' בישראל אינם אוכלים ארוחת בוקר בכל יום וכ-17% אינם אוכלים ארוחות בוקר כלל.
76% מהילדים אינם כוללים פירות וירקות בארוחת הבוקר והמזונות המועדפים הם דגנים מסוכרים, עוגיות ומשקאות חלב.
במסכת בבא מציעא מודגשת חשיבותה של ארוחת הבוקר
שימוש אירוני בפתגם זה עושה ש"י עגנון בסיפור "בנערינו ובזקנינו" שם מצטט את הגמרא ראש האזרחים כשהוא יוצא בשליחות לפדיון שבויים המתעכבת ואינה יוצאת לפועל
בשולחן ערוך נאמר שיש לאכול סעודה בשעה רביעית, ולתלמיד חכם מותר לאכול בשעה שישית.אולם בבוקר יש לאכול פת שחרית קצת.
לדעת המגן אברהם השעות האלה נמדדות מהשעה שבה התעורר האדם משנתו וקם ממיטתו, אך לדעת הגר"א השעות הללו הן שעות זמניות שנמדדות מהנץ החמה.
בארוחת הבוקר המשקאות המקובלים הם מיצי פירות (המיץ הקלאסי לארוחות בוקר במערב הוא מיץ תפוזים), חלב, תה וקפה.
ישנן מסעדות המוקדשות במיוחד לארוחות בוקר או שמציעות תפריט ארוחות בוקר.
ארוחת הבוקר בדרך כלל אינה העת לקבל אורחים, ולמשימה זו נוצרה ארוחת הבוהריים - ה"בראנץ'".
בשבתות ובחגים אוכלים אנשים רבים ארוחות בוקר חגיגיות.
ארווינג גופמן היה סוציולוג יהודי-אמריקאי יליד קנדה.
כיהן כנשיא ה-73 של האגודה האמריקנית לסוציולוגיה.
גופמן נחשב לאחד הסוציולוגים החשובים ביותר של המאה ה-20, ומוזכר בשורה אחת יחד עם אמיל דורקהיים, מקס ובר ומרגרט מיד.
גופמן נולד ב-1922 באלברטה שבקנדה, למקס ולאנה גופמן.
ב-1945 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת טורונטו, ב-1949 קיבל תואר שני ולאחר מכן, ב-1953, תואר דוקטור באנתרופולוגיה חברתית, שניהם מאוניברסיטת שיקגו.
ב-1952 נישא, ומנישואים אלו נולד בנו תומאס (תום).
ב-1981 נישא לבלשנית החברתית ג'יליאן סנקוף , וכעבור שנה נולדה בתם, אליס (שהייתה גם היא לבלשנית חברתית).
גופמן נפטר מסרטן הקיבה בשנת 1982, בגיל 60.
אלמנתו ג'יליאן נישאה ב-1993 לבלשן ויליאם לבוב.
ב-1958 הצטרף לפקולטה למדעי החברה של אוניברסיטת ברקלי ועשר שנים מאוחר יותר, ב-1968, הצטרף כפרופסור, לאחר שעבד במכון הקנדי הלאומי לבריאות הנפש החל מ-1961, לאוניברסיטת פנסילבניה, בה עבד עד לפטירתו ב-1982.
במהלך חייו זכה גופמן בפרסים נחשבים רבים בתחום מדעי החברה: בין היתר התקבל כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1969), זכה במלגת גוגנהיים (1977) ובפרס בינלאומי לתקשורת (1978).
מ-1981 ועד למותו, במשך כשנה, כיהן כנשיא האגודה האמריקנית לסוציולוגיה.
גופמן הצטיין במחקר חברתי איכותני-תיאורי כמו זה שאפיין דמויות מרכזיות בתחומי הפסיכולוגיה והמחקר החברתי, בשנותיהם המוקדמות, ולא הסתמך על עיבודים כמותיים של ממצאים כמו אלו שנפוצים היום בתחומים רבים של מדעי החברה.
ספרו, שיצא ב-1959, "הצגת העצמי בחיי היום יום" הביא לו פרסום עולמי ויצא מאז בשבע-עשרה שפות.
גופמן ידוע בעיקר בזכות תרומתו לאינטראקציה סימבולית, תאוריית ניהול הרושם, ולתאוריית התפקיד.
גופמן משתמש במטאפורת התיאטרון, וטוען שבני אדם ממלאים תפקידים על בימות חברתיות שונות.
למשל, בזירה החברתית "בית" יכול אדם למלא תפקיד "אב" ולהתנהג בצורה מסוימת, בעוד שבזירה החברתית "מקום עבודה" הוא יכול למלא תפקיד "עובד" ולהתנהג בצורה אחרת.
על פי גישה זאת, אין "אמת" אחת, אלא אמיתות שונות שמוכתבות על ידי הדרך שבה מפרש הפרט את המציאות.
לפיו, בבואנו לבצע מחקר חברתי, אל לנו להסתכל על החברה כקבוצה גדולה, אלא לבחון כל סיטואציה בנפרד.
יחד עם זאת, בעודנו בוחנים סיטואציה מסוימת (מה שמתרחש על מרכז הבמה), אנחנו צריכים לזכור את הקונטקסט החברתי והתרבותי הרחב יותר (לפי משל התיאטרון, המלתחה או החניון).
על פי גופמן האינדיבידואל לובש ופושט מסכות כל הזמן.
הוא ממחיש זאת על ידי שימוש במילה "person", שמקורה בשורש היווני "persona", שפירושו מסכה.
תרומה נוספת של גופמן למדע הסוציולוגיה היא חיבורו בנושא מוסדות טוטאליים, "על מאפייני המוסדות הטוטאליים".
במאמר זה בוחן גופמן שורה של מה שהוא מכנה מוסדות טוטאליים: בתי ספר, בתי כלא, מחנות הכשרה צבאיים, בתי חולים פסיכיאטריים וגם מחנות ריכוז.
טענתו המרכזית היא שלמרות השוני הניכר בין המוסדות האלה, לכולם מאפיינים דומים שמכתיבים את התנהגות הפרט במרחב המוגבל שלהם.
יש שמפרשים את המאמר כביקורת לא רק נגד המוסדות הפסיכיאטריים אלא כנגד משטרים טוטאליים באשר הם.
על מאפייני המוסדות הטוטליים; תרגום מאנגלית: מעין זיגדון; עריכה מדעית: אורי רם, תל אביב: רסלינג ('ליבידו: סוציולוגיה/אנתרופולוגיה'), 2006. ("Characteristics of Total Institutions", 1957)
אֲרַוְנָה (נכתב גם ארונה, ארניה, אָרְנָן, וכן האורנה) הוא דמות מקראית המופיעה בספר שמואל ובספר דברי הימים והוא מכונה מלך.
ארוונה נזכר במקרא כמי שממנו קנה דוד המלך את מקום המקדש בהר המוריה, ושימש אותו עד אז כגורן.
בשני המקורות מסופרים סיפורים דומים עם הבדלים ניכרים.
לפי מדדים של כתיב, תחביר, סגנון והשקפת עולם ניתן להניח שהמקור בשמואל ב' מוקדם יותר.
הסיבה לצו הייתה המגפה שהכתה בעם והפילה חללים רבים.
ארונה יצא לקראת דוד, והשתחווה לו.
דוד ביקש לקנות מארונה את הגורן כדי לבנות מזבח, אך ארונה ביקש לתיתו חינם.
דוד התעקש לשלם על הגורן, בדומה לסיפור של אברהם עם עפרון החתי, ושלם חמישים שקלי כסף.
דוד הקים מזבח, העלה עולות ושלמים וכתוצאה מכך המגפה נעצרה ("ויעתר ה' לארץ ותעצר המגפה מעל ישראל").
לפי דברי הימים א', כשבא דוד לגורן היה ארונה דש חיטים, וארבעת בניו מתחבאים.
דוד שילם שש מאות שקלי זהב, העלה עולות ושלמים ואלוהים ענהו "באש מן השמים על מזבח העולה".
הגורן שאותו קנה דוד מארונה הוא הר הבית.
בשמואל ב' () נכתב היבוסי "האורנה" (ונקרא "הארונה").
בהמשך () נאמר על ארונה: "הכל נתן ארונה המלך למלך".
חוקרי תנ"ך רבים הסבירו שמדובר בטעויות העתקה בטקסט המסורה.
יש שהציעו שהכינוי 'מלך' לארונה אינו אלא שיבוש וצריך להיות במקומו 'יבוסי', ואילו ה' הידיעה בפסוק ט"ז מיותרת.
מאידך, ישנם שלושה פרטים תומכים זה בזה בתוך הסיפורים, ופרטים חיצוניים התומכים בהם, והם מחזקים את האפשרות שהטקסטים אמינים מבחינה היסטורית.
'הא' הידיעה בפסוק ט"ז: "האורנה היבסי".
בשפה החתית/חורית משמעות השם "ארוונה", או "אורנה", או כצורותיו האחרות - היא מושל או מלך.
המושג מקום ארונה חוזר ומופיע כמה פעמים בספר חנוך ב' (הסלאבי) כמקום בו נברא אדם הראשון, שם נקבר הבל, ושם חי מלכי-צדק הכהן הראשון.
התרגום לעברית הוא על פי אברהם כהנא.
במקומות אחרים במקרא הוא נקרא "ארנן היבוסי".
יש שהציעו כי ארוונה הוא שמו החורי ואילו ארנן הוא הצורה השמית שבו הוא כונה, כאשר ארנן הוא שם שמי מהשורש רנ"ן.
ארוחת בוקר בטיפאני הוא סרט אמריקאי שיצא בשנת 1961, שמבוסס על הנובלה "ארוחת בוקר בטיפאני" של טרומן קפוטה ובוים על ידי בלייק אדוארדס, בכיכובם של אודרי הפבורן וג'ורג' פפארד.
התסריט, אשר היה מועמד לפרס אוסקר נכתב על ידי ג'ורג' אקסלרוד בהתבסס על הנובלה של קפוטה.
קפוטה מכר את זכויות ההסרטה בנובלה לאולפני סרטי פרמאונט אולם ביקש שמרילין מונרו תגלם את דמותה של הולי גולייטלי, כיוון שהוא התאים את התסריט למידותיה.
קפוטה התאכזב מאוד כאשר שמע שאודרי הפבורן נבחרה לגלם את הדמות.
ספרו של קפוטה הבוטה בלשונו עודן על מנת להתאים את התסריט למוסר ההוליוודי של התקופה.
דמותה של 2E (המגולמת על ידי פטרישה ניל) נוספה לתסריט אף שאינה קיימת בנובלה.
כמו כן התסריט כולל סוף טוב "הוליוודי" שאינו מופיע בנובלה.
התסריט של הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר.
גיבורת הסרט היא הולי גולייטלי (Holly Golightly), המגולמת על ידי אודרי הפבורן.
גולייטלי שחיה על חשבונם של גברים, ומחפשת גבר עשיר להתחתן איתו, מנסה לברוח ממחויבות ומהמציאות.
לאחר שהתייתמה עברו היא ואחיה פרד לביתו של חקלאי בשם דוק גולייטלי.
בגיל 14 התחתנה הולי עם דוק, אולם לאחר מכן ביטלה את הנישואים וברחה להוליווד לפתוח בקריירה קולנועית.
לאחר שקיבלה עבודה בתחום הקולנוע ברחה לניו יורק, שם היא חיה מתשרים שנותנים לה גברים שהיא יוצאת עימם, וממסירת הודעות מאת בוס של ארגון מאפיה היושב בכלא סינג סינג לחבריו שמחוץ לכלא (אף שהולי עצמה אינה מודעת לכך שהיא מעבירה הודעות אלה וחושבת שהיא מוסרת תחזיות מזג אוויר).
הסרט מתחיל בסצנה ידועה בה ניצבת הפבורן, בתפקיד הולי גולייטלי, בשמלה שחורה ושרשרת פנינים, מול חזית חנות הדגל של טיפאני בשדרה החמישית בניו יורק, בשעת בוקר מוקדמת ואוכלת קרואסון מול חלון הראווה.
בהמשך אותו בוקר מתברר שלבניין הדירות בניו יורק בו מתגוררת הולי, עבר סופר צעיר בשם פול וארג'אק (המגולם על ידי ג'ורג' פפארד).
וארג'אק, אשר פרסם ספר מצליח אחד בעבר, חי עם אישה נשואה המממנת את הוצאותיו וחולם לכתוב רומן חדש.
הולי ופול הופכים לחברים והיחסים ביניהם מאיימים על האיזון של החיים שבנו לעצמם.
פול מגלה את האמת על חייה של הולי כאשר הוא פוגש את דוק גולייטלי (המגולם על ידי באדי אבסן), ובהמשך מחליט לעזוב את המממנת שלו בעקבות התאהבות בהולי.
אולם הולי, לאחר שנכשלה בניסיונה להתחתן עם האיש התשיעי בעושרו בארצות הברית, מנסה להתחתן עם ברזילאי עשיר אשר עוזב אותה לאחר שהיא נתפסת על ידי המשטרה בשל מסירת ההודעות למאפיה.
בסיום הסרט מבינה הולי שעליה להפסיק לברוח מעצמה והיא יכולה להישאר עם פול שאוהב אותה, והסרט מסתיים בסצנה המפורסמת בה הם מתנשקים ברחוב בניו יורק בגשם שוטף.
אחת הסצנות המפורסמות בסרט היא הסצנה בה הולי שרה את השיר "מון ריוור" מאת הנרי מנסיני וג'וני מרסר.
דמותה של הפבורן כהולי הדקיקה, המחזיקה את מחזיק הסיגריה הארוך הפך לתמונה איקונית של אמריקה של שנות ה-60 של המאה ה-20.
מיקי רוני המגלם בסרט את דמותו של השכן היפני הנלעג הביא לביקורת על הגזענות המגולמת ביחס לדמות זו.
פרס זוכה פרס אוסקר לפסקול המקורי הנרי מנסיני פרס האוסקר עבור השיר הטוב ביותר לשיר: "מון ריוור" ג'וני מרסר, הנרי מנסיני מועמדויות: פרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר אודרי הפבורן פרס האוסקר לבימוי אומנותי האל פארירה, רונלד אנדרסון, סם קומר, ריי מוייר פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר ג'ורג' אקסלרוד
כמו כן הסרט זכה בפרס גראמי לשיר "Moon River" ופרס איגוד הכותבים של אמריקה עבור הדרמה הטובה ביותר.
הפסקול הועמד לפרס גראמי לאלבום השנה.
ג'ורג' פפארד: פול "פרד" וארג'ק
פטרישה ניל: 2E (על פי התסריט מקור כינוי זה בשמה של הדמות: Emily Eustace - אף שזה לא מוזכר בסרט)
מרטין בלזם: או ג'יי ברמן
חוזה לואיז דה ויללונגה: חוזה דה סילבה פריירה
בשנת 1995 הוציאה הלהקה הטקסנית Deep Blue Something באלבומה השני שיר הנקרא על שם הסרט "ארוחת בוקר בטיפני" (Breakfast at Tiffany's).
השיר מספר על בני זוג העומדים להיפרד מנקודת מבטו של הגבר.
המכנה המשותף היחיד בין בני הזוג היה העובדה שהם אהבו את הסרט.
במקור השיר הזכיר את הסרט "חופשה ברומא", גם הוא בכיכובה של אודרי הפבורן אולם כותב השיר, טוד דייוויד פייפס סבר ששם סרט זה יתאים יותר לשיר.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי, ולמקום החמישי בארצות הברית.
הלהקה הברזילאית Jets to Brazil נקראת על שם כיתוב שהופיע על פוסטר שהיה תלוי בדירתה של הולי גולייטלי.
הסרט מוזכר בסדרה סיינפלד בו ג'ורג' קונסטנזה, החבר במועדון קריאה, מעדיף לראות את הסרט על קריאת הספר.
הסרט אוזכר בסדרה משפחת סימפסון כאשר הומר סימפסון לועג לאפוּ שאוכל ארוחת בוקר בסניף טיפני'ז המקומי (אף שזו חנות תכשיטים).
בשיר "Let Me Entertain You" של הלהקה קווין מוזכר שם הסרט.
בסרט הדרקון: סיפורו של ברוס לי ישנה סצנה בה ברוס לי וחברתו לינדה רואים את הסרט "ארוחת בוקר בטיפני" אולם עוזבים אותו באמצע בשל הגילום הנלעג של דמותו של השכן היפני.
בסדרה אחת שיודעת (gossip girl), הסרט מוזכר פעמים רבות כסרט האהוב על בלייר, ואף השחקנית הראשית - אודרי הפבורן, נזכרת כשחקנית האהובה עלייה.
בסדרת הספרים, היא אף גזרה את שיערה עד מאחורי האוזניים, במטרה שיהיה דומה לשיערה של הפבורן.
ארוון אונדומיאל היא דמות בדיונית מן הלגנדריום של ג'ון רונלד רעואל טולקין המופיעה בספרי "שר הטבעות".
חצי עלפית, גבירת ריוונדל, ולאחר כן מלכת גונדור וארנור, שחיה בארץ התיכונה מהעידן השלישי ועד תחילת העידן הרביעי.
ארוון, בלשון סינדרין, פירושו "עלמת המלכות" (Ar - מלכותי, Wen או Wende - עלמה צעירה).
שמה הנלווה, אונדומיאל, פירושו "כוכב הערב" (Undome - נשף או שעת-דמדומים, El - כוכב), והוא ניתן לה כצאצאית האחרונה בשושלת העלפים של הארץ התיכונה והיפה שבהם.
היא מכונה גבירת ריוונדל, נחלת משפחתה מצד אביה.
היא נולדה בשנת 241 לעידן השלישי בריוונדל, כבתם הצעירה של אלרונד וקלבריאן, ולה שני אחים תאומים, אלדן ואלרוהיר.
היא ניחנה ביופי נדיר ונאמר עליה שנבראה בצלמה של לותין, היפה בבנות העלפים.
שיערה כהה, עורה חיוור ועיניה כאור הכוכבים.
ישנו דמיון עלילתי רב בין גורל לותין שהתאהבה בברן, בן התמותה, וויתרה על חיי-הנצח שלה כדי לחיות עמו, לגורל צאצאיתה, ארוון, שהתאהבה באראגורן, והתמודדה עם בחירה דומה.
סיפור אהבתם של ארוון ואראגורן החל בריוונדל, כשאראגורן היה בן 20 וארוון כבת 2700 שנה.
אראגורן, שגדל בריוונדל תחת חסותו של אלרונד, פגש בה לראשונה כששבה לביתה לאחר ששהתה תקופה ארוכה בלות'לוריין אצל סביה קלבורן וגלדריאל.
הם נפגשו בחשאי, מאחר שאלרונד, אביה, ניסה להרחיק אותם זה מזה, בחששותיו פן תאבד ארוון את חיי האלמוות, אם תתאהב בו.
אראגורן, שיצא למלחמה הממושכת נגד צבאות סאורון כדי לתבוע לידיו את כתר גונדור, זכר את דברי אלרונד, שאמר כי יוותר על בתו רק לאדם שיהיה מלך גונדור וארנור, ואהבתה של ארוון דרבנה אותו לניצחון.
הם נפגשו בשנית רק כשלושים שנה לאחר מכן, ונשבעו אמונים זה לזה בפסגת קרין אמרות.
לאחר שהסתיימה מלחמת הטבעת, והעלפים עשו דרכם לנמלים האפורים לשם עקירתם לאמן, הממלכה הברוכה, היא בחרה להישאר בארץ התיכונה, להפוך לבת תמותה, ולהפרד מבני-עמה לנצח.
היא נישאה לאראגורן לאחר שהוכתר כמלך גונדור וארנור בסוף העידן השלישי.
לחתונתה הגיעו מוזמנים מכל הממלכות, שרים רמים כדוגמת גלורפינדל, ובני משפחתה שבאו להיפרד מעליה ולראותה בפעם האחרונה בטרם יעקרו למערב.
הם שלטו יחדיו בממלכה המשגשגת והתגוררו עם בנם אלדריון ובנותיהם במינאס טירית.
לאחר כ-120 שנות שלטון, נפטר ארגורן בשיבה טובה ואלדריון בנם מונה כמלך תחתיו.
ארוון נפרדה מעל ילדיה ועזבה את הארמון ביגון גדול.
היא הלכה הרחק אל ארץ לות'לוריין הנטושה, שם ישבה גלמודה תחת העצים, וכשנה לאחר מותו של אראגורן, בשנה ה-121 לעידן הרביעי, מתה משברון לב על ראש קרין אמרות' (מקום אירוסיה בעבר לארגורן) והיא בת 2,901 שנה.
מוצאה המשפחתי משושלת יוחסין עתיקה, שקורותיה מתוארים כבר בימי העידן הראשון.
היא בת לבית-אלרונד, שבגופם זורם דמם של בני-אדם, עלפים מגזע האלדר, ומיאר (אלים מדרג נמוך).
אביה, האדון אלרונד חצי עלף, היה שליט האלפים בריוונדל.
סבה מצד אביה, אארנדיל, היה בנם של טואור, אדם ממשפחת אצילים גדולה בימי-קדם, ושל ידריל, בתו של טורגון, אחד ממלכי העלפים של הנולדור.
אארנדיל נישא לגבירה אלווינג, חצי עלפית ממוצא רם, והם הביאו לעולם את אלרונד ואת אלרוס אחיו.
ארוון הייתה צאצאיתה של לותין טינוביאל, חצי עלפית, בתם של המלך תינגול, ומלין המיא, שנודעה כיפה מכל בנות העלפים.
אמה קלבריאן, עלפית מנצר מלכי לורין, נישאה לאלרונד והתגוררה בריוונדל, אך לאחר שנפצעה ועונתה בידי האורקים, איבדה את חדוות החיים ועקרה לוולינור.
סביה מצד אמה, האדון קלבורן והגבירה גלדריאל היו שליטי ממלכת לות'לוריין.
בתום העידן הראשון הטילו הוולאר, האלים הבכירים, על העלפים למחצה לבחור לאיזה גזע ברצונם להשתייך - לעלפים בני האלמוות, שיורשו להפליג בבוא העת לממלכת אמן, או לבני האדם בני התמותה, שלא יורשו לעזוב את הארץ התיכונה.
אארנדיל ואלווינג, שבחרו להמנות עם העלפים, נשארו להתגורר בוולינור, שם השיט אארנדיל, את ספינתו ברקיע, על מצחו מאיר אחד משלושת הסילמרילים, ונראה בשמיים ככוכב זוהר.
אלרונד בחר להמנות עם העלפים והתגורר בריוונדל עד לעקירתו למערב, ואלרוס, אחיו, בחר להמנות עם בני-האדם, וייסד את שושלת הנומנורים, בני-האדם הנעלים.
אראגורן, יורש איסילדור, השתייך לשושלת נומנור העתיקה והיה בעל קרבה משפחתית רחוקה לארוון.
בטרילוגיית סרטי "שר הטבעות" מגלמת את ארוון השחקנית ליב טיילר.
הבמאי, פיטר ג'קסון, בחר לתאר בהרחבה את יחסיהם של ארוון ואראגורן ואף הוסיף קטעי עלילה, על אף שיחסיהם אינם מתוארים בפירוט בספרי "שר הטבעות" ומופיעים בעיקר בנספחים לספר.
ארוחת בוקר אנגלית היא ארוחת בוקר שמקורה באנגליה ונהוגה ברחבי הממלכה המאוחדת.
הארוחה המסורתית המורכבת ממגוון מאכלים מטוגנים כבר אינה כה מקובלת בקרב משפחות אנגליות, אם כי היא עדיין חלק מהתפישה האנגלית לגבי מהותם של מאכלי בוקר ומהווה חלק מהתפריט בבתי קפה ומסעדות המתמחים במאכלים מטוגנים, וכן מוצעת לתיירים כארוחה מסורתית בבתי מלון, בתי הארחה וצימרים - בעיקר בבקרים.
ארוחות ימי החול בממלכה המאוחדת כיום כוללות דגני בוקר או קלי, ורק הבקרים של סופי השבוע מאפשרים ארוחה ממושכת בסגנון המסורתי.
בבתי קפה וסופרמרקטים רבים מציעים ארוחה מטוגנת כארוחת בוקר המוגשת כל היום, ובפועל נאכלת לרוב כארוחת צהריים משביעה.
כיוון שארוחה זו עשירה בשומן ושמן היא נחשבת על ידי בריטים בעלי מודעות בריאותית כפינוק מזדמן בלבד.
הארוחה מבוססת על ביצים ובייקון ומשתנה בהתאם לאזור ולטעם האישי.
בדרך כלל הביצה מטוגנת (ביצת עין או חביתה) וכך גם הבייקון, אך הבייקון עשוי להיות גם קלוי בגריל והביצים שלוקות או מקושקשות.
קלי או לחם מטוגן או לחם וחמאה
עגבניות מטוגנות, צלויות או משומרות
פודינג שחור (נקניק דם) - פחות נפוץ כיום אך עדיין מצוי ברוב תפריטי המסעדות המתמחות
שעועית אפויה (קיימת בתפריטי בתי הקפה, פחות נפוצה במסעדות מעודנות יותר)
תפוחי אדמה מוקפצים (לא נפוץ), "האש בראונס" (לביבת תפוחי אדמה, מקורה בארצות הברית), מחית תפוחי אדמה מטוגנת או "בַּאבֵּל אֵנְד סְקְוִויק" (לביבה מטוגנת משאריות ירקות מבושלים ולעיתים גם בשר צלי)
רטבים כגון רוטב חום או רוטב אדום (קטשופ או רוטב עגבניות)
הארוחה מלווה במיץ תפוזים, קפה או תה.
ארוחה הכוללת את כל המרכיבים מכונה "ארוחת בוקר אנגלית מלאה" (כיום "the full monty").
בהקשר זה, יש הטוענים כי מקור הביטוי בהנחייתו של הפילדמרשל ברנרד לו מונטגומרי במהלך המערכה בצפון אפריקה כי חייליו יקבלו שלוש ארוחות מלאות מדי יום, אם כי קיימות גרסאות שונות למקורו של הביטוי.
בתי קפה המגישים ארוחת בוקר כזו במשך כל היום מכונים "כפות משומנות" ומשרתים קהל של פועלי יצור העובדים בסמוך ונהגי משאיות.
משום כך התה החזק המוגש במקומות אלו מכונה "תה בנאים".
במלונות וצימרים אנגלים ארוחת בוקר מלאה עשויה לכלול מרכיבים נוספים כגון: דגני בוקר, דייסה, דג מלוח, קלי וריבה, קדגרי (תבשיל דגים, אורז וביצים מהמטבח האנגלו-הודי), תבשיל כליות.
דגני בוקר ומיצי פירות נוספו לארוחת הבוקר האנגלית לאחר 1950. המונח "ארוחה מלאה" נועד להבחין בינה לבין ארוחת הבוקר הקונטיננטלית הכוללת תה, קפה, מיצי פירות עם קרואסון או מאפה אחר.
קפה לארוחת הבוקר הוא מנהג קונטיננטלי שצורף לארוחת הבוקר האנגלית באמצעות תפריטי המלונות.
ארוחות הבוקר בסקוטלנד, אירלנד וויילס חולקות מאפיינים ומרכיבים רבים עם ארוחת הבוקר האנגלית.
בסקוטלנד מגישים נקניקייה מרובעת, האגיס מטוגן, לחמניות תפוחי אדמה וקרקר או חביתית משיבולת-שועל.
בפרובינציית אלסטר באירלנד מגישים "פארל" - משולשי מאפה (ממאפה עגול שנחתך לארבע) מסודה לשתייה או תפוחי אדמה.
באזורים אחרים של אירלנד מגישים פודינג לבן ולחם סודה.
ארוחת בוקר מסורתית בוויילס כוללת "לברברד" - מאפה מטוגן של אצות ושיבולת-שועל.
לצמחונים מוגשת ארוחת הבוקר המלאה ללא פריטי הבשר או שמוגשים במקומם תחליפי בשר כגון "קואורן" - מוצר חלבוני המופק מפטריות.
בסופי שבוע, מסעדות רבות באנגליה ובעיקר בלונדון מציעות כבר בשעות הבוקר בראנץ' שמשלב מנות קלאסיות של ארוחת בוקר אנגלית יחד עם מנות שמזוהות עם ארוחת צהריים.
ארוחה היא פרק זמן במהלך היום המוקדש לאכילה, בחברותא או ביחידות.
ארוחות הן מנהג תרבותי המבוסס על צורך פיזיולוגי – רעב המתעורר בכמה פרקי זמן במהלך היום.
ארוחות מותאמות לשעת היום בה הן נאכלות, למנהגי החברה אליה משתייכים הסועדים ולעיתים גם לעונת השנה או לאירוע מיוחד (חג, מסיבה, יום הולדת וכדומה).
בנוסף להן, או במקומן, קיים מגוון של ארוחות ביניים.
ארוחות נאכלות לרוב בבתים ובמגוון סוגי מסעדות, אך ניתן לאכלן בכל מקום, בין השאר בחיק הטבע, למשל בפיקניק, על שפת הים או כארוחת מנגל, ואף תוך כדי נסיעה או הליכה ברחוב.
ארוחה אמורה להשביע, בניגוד לחטיף הנאכל כדי לדחות מעט את הרעב או התיאבון, לפיכך היא גם גדולה יחסית.
מזון הנאכל בכמות קטנה ושלא בזמני הארוחות נחשב לרוב כחטיף.
ארוחת בוקר – נאכלת בדרך כלל תוך שעה–שעתיים מהיקיצה.
ארוחת עשר או הפסקת קפה – לרוב ארוחה קלה או חטיף.
בוהריים או בוצר – ארוחת בוקר מאוחרת ומורחבת, לרוב מחליפה הן את ארוחת הבוקר והן את ארוחת הצהריים.
ארוחת צהריים – ארוחת אמצע היום.
בישראל היא לרוב הארוחה העיקרית.
שעת התה או תה מנחה – ארוחה קלה או חטיף בשעות אחר הצהריים.
אם היא ארוחה מלאה, היא מחליפה את ארוחת הערב.
ארוחת ערב – בשעות הערב, בטווח שעשוי לנוע בין 18:00 ל-21:00. יש הנוהגים לאכול אז את הארוחה העיקרית של היום.
מרבית הארוחות החגיגיות נאכלות בערב.
ארוחת לילה – לרוב מתקיימת רק אם ארוחת הערב נאכלת מוקדם מאוד או אינה נאכלת כלל.
לעיתים נאכלת כארוחה מלאה או קלה בתום בילוי לילי.
בניגוד לכך, עשויה גם להיות רק חטיף קל לפני השינה.
בספרד הארוחה נאכלת בסביבות 22:00 במקום ארוחת ערב, כיוון שארוחת ביניים קלה של טאפס נאכלת לרוב בשעות אחר הצהריים המאוחרות.
מבנה הארוחה משתנה בין תרבויות, זמנים ומעמדות חברתיים, אך במרבית המסגרות החברתיות הארוחה נחשבת לאירוע מובנה, הכולל סדר מסוים של מנות.
במקרים רבים נפתחת הארוחה במנה "קלה" (כגון מרק, סלט או מתאבנים), ממשיכה במנה עיקרית המכילה לרוב מקור עיקרי לחלבון (כגון בשר, קטניות או תחליפיהם), ולעיתים מסתיימת בקינוח מתוק.
בין המנות עשויים להופיע שלבי ביניים (כגון גבינות, ריענון חיך או שתייה מתאימה), בהתאם לנורמות התרבותיות.
במסגרות פורמליות או חגיגיות, עשויות להתלוות לארוחה נורמות מוגדרות של סידור השולחן, כללי התנהגות וזמנים קבועים.
לעומת זאת, ארוחות יומיומיות רבות מאופיינות בפשטות רבה יותר, ולעיתים אינן כוללות חלוקה ברורה למנות.
במסורות מסוימות נהוג להגיש את כל המזון בו-זמנית, בעוד שבאחרות מקפידים על רצף קבוע.
ארוחה חגיגית או ארוחת גורמה עשויה לכלול מנות רבות.
בעולם המערבי סדר המנות קבוע למדי:
מתאבנים בליווי יין, קוקטיילים או אפריטיף
מנה ראשונה שתכולתה עשויה להיות סלטים (אם כי ישנן תרבויות בהן הסלט או מנות ירק מבושל יוגשו לאחר או לצד המנה העיקרית), מאפים ותבשילים כגון פשטידה, בורקס, קרפ, גרטן, לביבות.
גם דגים מוגשים לעיתים כמנה ראשונה.
מנה עיקרית, הכוללת בשר ו/או דג, בליווי ירקות
מגש גבינות מלווה ביינות תואמים ולעיתים גם בפירות.
(בארוחות כשרות שלב זה לא מתקיים, על מנת לא לערב בשר בחלב).
קינוח קר או חם, מלווה ביין קינוח
ממתקים, משקאות חמים כגון קפה ומשקאות דיז'סטיף כגון קוניאק, ברנדי, ליקר וכדומה
לעיתים מוגש בין המנות סורבה או מנקה חך אחר.
מעבר להיבט התזונתי, משמשות ארוחות מזה אלפי שנים כמרחב חברתי משמעותי.
במרבית התרבויות, הארוחה מהווה הזדמנות למפגש, שיחה וחיזוק קשרים בין בני משפחה, קהילה או קבוצות אחרות.
ישנן מסורות רבות בהן אכילה משותפת היא ביטוי לאירוח, לאירוע טקסי או לחגיגה.
גם בחיי היומיום, ארוחות משפחתיות תורמות ללכידות בין-דורית ולהעברת ערכים תרבותיים.
במסגרות מוסדיות, כמו בצבא, במקומות עבודה או בבית ספר, הארוחה יוצרת לעיתים תחושת שייכות וקהילה.
הארוחה הקולקטיבית ממלאת תפקיד מרכזי בבניית זהות חברתית ובתחזוק מערכות יחסים בין בני אדם.
בהקשר החברתי, ניתן להבחין בכמה סוגים של ארוחות הנבדלים זה מזה בעיקר באווירה המקובלת:
ארוחה רשמית מתקיימת לרוב באירועים רשמיים.
כוללת הגשת מנות לפי סדר, כלים מתואמים, לבוש ייצוגי, כללי נימוס ברורים.
ארוחה משפחתית מתקיימת בבית, לרוב עם בני משפחה גרעינית כאירוע יומיומי, או מורחבת, פעמים רבות כארוחת חג או יום מנוחה.
בארוחה משפחתית היבטים של קשר, שיחה ושגרה.
בארוחות אלו באות לידי ביטוי מסורות משפחתיות כמו מאכלים מסוימים, ברכות, סדר ישיבה והתנהגות ליד השולחן, ועוד.
ארוחה חברתית (בלתי-פורמלית) עם חברים, עמיתים או מכרים.
האווירה משוחררת, לעיתים כוללת שיחות קלילות, מוזיקה, שתייה.
ארוחה זוגית או רומנטית מחייבת אווירה אינטימית, שקטה, לעיתים עם מוזיקה רכה או תאורה עמומה.
משמשת ליצירה או חיזוק של זוגיות.
ארוחה חגיגית או טקסית קשורה לאירוע דתי, לאומי או תרבותי.
האוכל, הסדר, הברכות והמשמעות הסמלית יוצרים אווירה מובנית וייחודית.
מנהגי אכילה וארוחות משתנים בין אזורים ומדינות, ואף בתוכם.
הם מושפעים מתרבות האזור, מעמד חברתי, דת, השכלה, חינוך ומנהגים משפחתיים.
מגורמים אלו נגזרים כללי נימוסים והליכות שעשויים להיות שונים ואף מנוגדים בקרב קבוצות שונות.
בתרבות המערבית נהוג להשתמש בסכו"ם.
בחלק ממדינות העולם השלישי (אך לא רק בהן) אוכלים בידיים.
בעבר, טרם המצאת המזלג, אכלו באירופה באמצעות כף, סכין ולעיתים בידיים.
החומרים מהם עשויים כלי האוכל משתנים בתרבויות שונות.
במערב נהוג לאכול בכלי זכוכית או חרסינה, ילדים צעירים אוכלים מכלי פלסטיק, ובנסיבות מסוימות אוכלים מכלים חד-פעמיים.
בהודו נשמרים כלי החרסינה לאירועים מיוחדים, ובארוחות השגרתיות משתמשים בכלי מתכת – צלחת טאלי.
נאמני האידאולוגיה האנתרופוסופית מעדיפים להשתמש בכלים מחומרים טבעיים כגון עץ.
בחלק מהתרבויות אוכלים מכלים אישיים (צלחות וקערות) בעוד בתרבויות אחרות אוכלים מכלי מרכזי משותף.
גם בתרבויות בהן אוכלים מכלים אישיים, ישנם מאכלים הנלקחים מכלי משותף, בעיקר מאכלים הניתנים לאכילה בנגיסות בודדות כגון מתאבנים וחטיפים.
נקניקייה נאכלת בארצות הברית בתוך לחמנייה או באמצעות סכין ומזלג ואילו במספר מדינות באירופה אוכלים אותה תוך אחיזתה.
ישנן תרבויות בהן מקפידים לא להתחיל לאכול עד שכל הסועדים התיישבו, אך בתרבויות אחרות אין זו סוגיה מהותית.
בנוסף, ישנן תרבויות בהן ממתינים להוראת המארח לפני שיושבים לשולחן.
ישנן דתות בהן מברכים או מתפללים בקול בתחילת הארוחה או שומרים על פרק זמן קצר של דומייה המאפשר תפילה בדממה.
בתקופת המקרא אכלו שתי ארוחות ביום: ארוחת בוקר בשדה וארוחה עיקרית בערב במקום הלינה.
ארוחת הערב הייתה בעיקרה תבשיל עשוי דגנים או קטניות (למשל נזיד העדשים שמכין יעקב).
על ארוחותיהם של העשירים ניתן ללמוד מן הפרקים המספרים על שלמה המלך.
ארוחת בוקר ישראלית מלאה אופיינית כוללת מוצרי חלב, ביצים, ירקות ולחם.
ארוחת בוקר אנגלית כוללת בעיקר מאכלים מטוגנים, ביניהם ביצים, שעועית, מוצרי בשר ובצק.
לעומתה, ארוחת בוקר קונטיננטלית מצומצמת מאוד בגיוונה.
ביפן וסין ארוחת הבוקר כוללת מרק.
במצרים ארוחת הבוקר כוללת פול מדמס.
ארוחה רשמית היא ארוחה רשמית מסורתית הנערכת במספר אוניברסיטאות ותיקות ויוקרתיות בבריטניה, בהן סטודנטים לבושים בלבוש רשמי ולעיתים קרובות אף מתהדרים בגלימה אקדמית.
ארוחות אלו מתקיימות בעיקר באוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת דרהאם.
הארוחה מהווה חלק מהגאודי (Gaudy), כינויו של אורח חיי הסטודנטים באוניברסיטאות אלה.
אופי הארוחות שונה במכללות (קולג'ים) השונות המקיימות ארוחות רשמיות.
גם תדירות הארוחות אינה זהה במכללות השונות, שכן יש מכללות המארחות ארוחה כזו מדי יום וישנן שמקיימות ארוחה כזו רק פעם בשבוע.
מכללות מסורתיות יותר שומרות על צביון יוקרתי ועתיק יותר מאחרות.
בהתאם לעושר המכללה כך גם כמות הארוחות הרשמיות הנהוגות בה.
לדוגמה בטריניטי קולג', מכללה הידועה בעושרה המופלג, ארוחות אלו מתקיימות מדי יום.
בגירטון קולג' לעומת זאת, ארוחה רשמית מתקיימת פעם בשבוע.
ותק המכללה משתקף לרוב ביופי, בקלאסיקה ובהידור של אולמות הארוחות בכל מכללה.
בחלק מן המכללות לאולמות אלו ותק של למעלה מ-500 שנים.
לרוב אלו אולמות עץ גדולים המרוהטים בשולחנות עץ רחבים וארוכים.
אולם כזה באוניברסיטת אוקספורד נראה בסרטי הארי פוטר.
כיאה לאירועים ותיקים במהלך השנים התפתחו מספר חוקים ומסורות:
ההיררכיה מכתיבה שסטודנטים הלומדים לתואר ראשון לא יישבו לרוב באותם שולחנות אשר בהם יישובים התלמידים הבוגרים.
בדרך-כלל התלמידים הבוגרים חולקים שולחן עם ה"עמיתים" (Fellows) והמרצים הבכירים ב"שולחן הגבוה".
הארוחה תחל רק לאחר שמנהל (Master) או מנהלת (Mistress) המכללה מגיעים לשולחנם ומברכים בלטינית.
באוניברסיטת קיימברידג' חובה על סטודנטים אשר מתארחים בארוחה רשמית במכללה שלהם ללבוש את הגלימה המסורתית.
אורחיהם, לעומת זאת אינם מוכרחים ללבוש את אותה גלימה, אלא חליפת ערב.
לפי עושר המכללה נקבע המחיר אשר נגבה מן הסטודנט עבור הארוחה (ככל שהמכללה עשירה יותר מחיר הארוחה פוחת) וכן כמות ההזמנות אשר אותו סטודנט יכול לחלק.
לדוגמה, ברוב המכללות באוניברסיטת קיימברידג' הסטודנטים הבוגרים יכולים להשתתף בכמה ארוחות רשמיות אשר יחפצו, אך יכולים להזמין כשני אורחים לכל סמסטר.
השלכת הפני (Pennying) היא מסורת ארוכת-שנים בארוחות אלו, אך מסכנת את מבצעיה בגירוש מהארוחה על ידי צוות המסעידים.
ארוזה היא עיירת נופש שווייצרית טיפוסית בקנטון גראובינדן בדרום-מזרח שווייץ.
העיירה מתבססת על תיירות ומשלבת סקי אלפניסטי בתקופת החורף, וטיולים רגליים ומסלולי אופניים בקיץ.
ארוזה מחולקת לשני חלקים - החלק העליון והוותיק נקרא "אינר-ארוזה" (Innerarosa - "ארוזה הפנימית") שם חיים רוב התושבים הוותיקים; ואילו רובע "אאוסר-ארוזה" (Ausserarosa - "ארוזה החיצונית") נמצא בחלק התחתון יותר ובו נמצא אגם קטן, שם אף ממוקמים רוב המלונות והאטרקציות.
העיירה נמצאת במרחק שעה נסיעה ברכב או ברכבת מהעיר כור (chur).
אתר הסקי בארוזה אינו מן הגדולים, ומשתרע על פני 60 ק"מ של מסלולי גלישה בכל הרמות.
אף על פי שבדרך כלל היו באתר בעיקר גולשי סקי, בשנים האחרונות החל רווח גם ענף הסנובורד ומתקיימות בארוזה תחרויות סנובורד יוקרתיות.
הפסגה הגבוהה ביותר באתר היא של הר וייסהורן (Weisshorn) המתנשא לגובה של 2,653 מטר, בעוד שהעיירה עצמה שוכנת בגובה של 1,739 מטר.
בארוזה יש כבר עשרות שנים מלון יהודי כשר למהדרין בשם "מטרופול" הפתוח במשך עונת החורף והקיץ ומנוהל על ידי משפחה יהודית שווייצרית בשם לוין.
בשל כך, מהווה ארוזה יעד מועדף עבור תיירים חרדים.
בכמה מקרים התלוננו תושבי המקום על התיירות החרדית.
ארוורנוס היה אל במיתולוגיה הקלטית ובדת הגאלית -רומית שהתפתחה לאחר המפגש בין התרבות הקלטית והתרבות הרומית.
לאחר מפגש זה זוהה האל אוורנוס, שהיה קודם לכן האל המגן על שבט האוורני, עם האל מרקוריוס מהמיתולוגיה הרומית.
על ההר פוי דה דום (בצרפת של ימינו) ניצב מקדש שהוקדש לאל, ובו התגלו כתובות המקדשות לו.
באזור נהר הריין בסמוך לקלן ולגריפסוולד (בגרמניה של ימינו), וכן בהולנד התגלו כתובות המוקדשות ל"ארוורנוס מרקוריוס".
ישנה סברה לפיה משמעות שמו של ארוורנוס היא "מלך חורשת הסמבוק".
ארווינג מוסקוביץ' היה רופא, איל הון ונדבן יהודי-אמריקאי יליד ניו יורק, התגורר בפלורידה.
עסק בבניית בתי חולים ובתי הימורים בקליפורניה.
הקים את קרן מוסקוביץ' המסייעת לנזקקים בכל העולם.
תרם כספים רבים לארגוני ימין בישראל ולבנייה יהודית במזרח ירושלים.
מוסקוביץ' נולד בניו יורק, בן תשיעי במשפחה בת 13 ילדים, וגדל במילווקי, ויסקונסין.
בשנת 1952 סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ועבר לגור בלונג ביץ', קליפורניה, שם פתח מרפאה, שהפכה מאוחר יותר לבית חולים פרטי.
ב-1961 קנה בית חולים נוסף.
בתקופה זו שימש כרופא מיילד בבית החולים שבבעלותו בשכונת "הוואיין גרדנס".
במשך השנים התרחבה רשת בתי החולים ובתי האבות שבבעלותו במדינות קליפורניה ופלורידה.
ב-1980 עבר להתגורר בעיר מיאמי בפלורידה.
בשנת 1981, הוענק למוסקוביץ' תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
ב-1988 קיבל מוסקוביץ' היתר לבנייה והפעלה של מועדוני בינגו בפרוורי לוס אנג'לס.
על פי ההסכם עם רשויות קליפורניה, מוסקוביץ' תרם חלק מהרווחים למטרות צדקה.
בהמשך התרחבה רשת מועדוני הבינגו לרשת בתי קזינו גדולים.
מוסקוביץ' נהג לבקר בישראל מספר פעמים בשנה.
בבעלותו היו בית פרטי במשכנות שאננים ודירת נופש במלון "ארבע העונות" בנתניה.
בשנת 1994 העניק ארגון ציוני אמריקה למוסקוביץ' את פרס ברנדייס על תרומתו לארגון.
מוסקוביץ' היה נשוי לצ'רנה, ונולדו לו 8 ילדים.
אחד מבניו מתגורר בישראל, אחיו מתגורר בקיבוץ עין דור.
אשתו צ'רנה שימשה כמנהלת קרן מוסקוביץ', עד לפטירתה באוגוסט 2024.
נפטר ב-16 ביוני 2016. נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים, ירושלים
ארווינג מוסקוביץ' ייסד ב-1968 את "קרן מוסקוביץ'" הפעילה בישראל ובמקומות נוספים בעולם, ומסייעת לקורבנות של אסונות טבע.
ב-1995 הקימה הקרן "בנק מזון" בקליפורניה, המסייע לנזקקים.
לרשות הקרן עמד ב-2004 סכום של 52 מיליון דולר.
הקרן ייסדה גם את מפעל "פרס מוסקוביץ' לציונות" המעניק מדי שנה פרסים בסכום כולל של 100,000 דולר לארגונים ופעילים חברתיים בישראל, המגשימים את ערכי הציונות.
הפרס נועד להוות מעין משקל נגד לפרס ישראל, לאחר שזאב שטרנהל הוכרז כחתן פרס ישראל לחקר מדע המדינה.
חלק מהונו הושקע ברכישת קרקעות במזרח ירושלים כדי ליישבן ביהודים.
עד לשנת 1999 השקיע מעל 20 מיליון דולר בבנייה במזרח ירושלים.
בין השאר סייע ברכישת בתים וקרקעות ברובע המוסלמי והנוצרי בעיר העתיקה, בעיר דוד, בשייח' ג'ראח, במלון שפרד, בקדמת ציון שבשכונת אבו דיס, בישיבת בית אורות ובשכונות מעלות דוד ומעלה הזיתים.
כמו כן סייע ברכישת קרקעות ומבנים בגוש עציון, בגוש קטיף וברמת הגולן.
"קרן אוורסט" המכונה גם "ידידי אוורסט האמריקאים" או "חברי אוורסט ארצות הברית", היא קרן התומכת בהתיישבות היהודית ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים.
הקרן נוהלה על ידי מוסקוביץ' ורעייתו צ'רנה.
הקרן מעניקה סיוע כספי לעמותות הפעילות בתחום ההתיישבות היהודית ברובע, כדוגמת עטרת כהנים.
בשנת 1993 רכשה הקרן את השטח בו שכן בעבר בית הכנסת אהל יצחק ויזמה את שחזור בית הכנסת ומימנה חפירות במתחם לכיוון מנהרות הכותל.
בה'תשס"ט יזמה הקרן בניית דירה בבית ויטנברג.
הבית נקרא "בית רועי", ע"ש רס"ן רועי קליין ש"מסר נפשו בקרב בהגנה על חבריו".
מוסקוביץ' היה יהודי דתי, ותרם כספים רבים לארגוני ימין בישראל.
מוסקוביץ' היה אחד התומכים העיקריים של "עמותת עטרת כהנים", יחד עם איל ההון האמריקאי ג'ו מרמלסטיין ומארק בלזברג הקנדי.
מוסקוביץ' תרם $2,350,000 לעמותה בשנת 1994. ב-1996 השתתף בטקס הכנסת ספר תורה לישיבה של העמותה, ושם אמר:
עם הגופים הישראליים שזכו לתמיכות משמעותיות ממנו נמנים: ישיבת מרכז הרב, ישיבת בית אל, קרן חברון, ארגון ישראל הצעיר, ארגון ציוני אמריקה, מועצת יש"ע, וערוץ 7. מוסקוביץ תרם גם לארגונים לא-ישראליים בעלי אידאולוגיה שמרנית, כגון:
מוסוקביץ' שימש יועץ מומחה במרכז אריאל למחקרי מדיניות.
ב-1994, כחודש לאחר טבח מערת המכפלה, פורסם בעיתון "Jewish Press", היוצא לאור בברוקלין, מאמר פרי עטו שבו כתב: במאמר טען שעל ברוך גולדשטיין השתלטה אי שפיות זמנית ומשווה את הרצח לרצח של האחים לייל ואריק מננדז שרצחו את הוריהם בארצות הברית ב-1989.
מוסוקביץ' התנגד בחריפות לתהליך אוסלו, והתבטא לא פעם בגנות יצחק רבין.
במכתב למערכת ששלח ל"וושינגטון פוסט" ב-1997, כתב:
היה ידוע כתורם לאליאנה רוס-לאטינן, נציגת פלורידה בקונגרס.
ארוחת בוקר בטיפני היא נובלה מאת טרומן קפוטה שיצאה לאור בשנת 1958. הנובלה עובדה בשנת 1961 לסרט קולנוע, תוך עריכת שינויים רבים, כולל שינוי הסוף.
הנובלה, המגוללת את סיפורה של נערה קלילה החיה על חשבונם של גברים בניו יורק של שנות הארבעים, נכתבה לאחר צאת ספרו של קפוטה "קולות אחרים, חדרים אחרים", שהפך אותו לסופר ידוע ומוערך.
פרסום הנובלה, שנחשבה בזמנה לפרובוקטיבית, הפך אותו לידוען מבוקש.
במרכז העלילה, המתרחשת בניו יורק במשך שנה אחת בין 1943 ל-1944, ניצבת נערה צעירה (כבת 19), יפה, דקת גזרה, אגוצנטרית, מקסימה ונהנתנית בשם הולי גולייטלי (שם המעיד על בעליו).
המספר חסר השם הוא סופר צעיר המתגורר בדירה שמעליה.
סיפור חייה נגלה למספר בהדרגה ובאופן מקוטע.
שמה של גולייטלי בעבר היה לולה-מיי ברנס והיא חיה בטקסס.
בגיל 14 נמלטה מהבית שהיה של "אנשים רעים" והגיעה, יחד עם אחיה, פרד, לביתו של רופא הסוסים דוק גולייטלי, אלמן עם ארבעה ילדים.
גולייטלי התאהב בילדה בת ה-14 ונשא אותה לאישה (היא הסכימה משום ש"אף פעם לא הייתי נשואה").
כעבור שנת נישואין אחת במהלכה בעיקר עיינה בחוברות שתיארו את חיי הזוהר בהוליווד, ברחה גולייטילי להוליווד שם גילה אותה האמרגן או.
במשך שנה לימד אותה ברמן, שתהה אם היא "בורה או סתם מאלבמה" (המדינה בה בגר קפוטה עצמו), צרפתית וזאת על מנת לשפר את ההיגוי הנכון שלה באנגלית.
בערבו של מבחן בד חשוב עזבה גולייטלי את הוליווד לניו יורק משום ש"אף פעם לא הייתה בניו יורק".
בניו יורק ניהלה גולייטלי מערכות יחסים עם גברים מבוגרים וחיה על חשבונם.
רוב חייה התנהלו בשעות הלילה פרט לימי חמישי, בהם ביקרה בכלא סינג סינג מאפיונר בשם סאלי טומאטו, עבור 100 דולר לביקור, תוך שהיא מתחזה לאחייניתו.
למעשה, העבירה בבלי דעת מסרים בין המאפיונר הכלוא לאיש סודו, "האב" או'שונסי, שניהל רשת סמים עולמית.
המספר התאהב בהולי, אם כי לא באופן מיני מובהק ונשאב לתוך חייה.
הוא נותר דמות פסיבית למדי, כאשר העלילה מונעת על ידי הולי וחבריה.
הקוראים אף אינם יודעים את שמו, פרט לכינוי "פרד" בו מכנה אותו הולי, על שום דמיונו לאחיה שגויס למלחמת העולם השנייה.
בין חבריה של הולי נמנים הדוגמנית הגבוהה מג ויילדווד, המיליונר הילדותי ראסטי טרולר שחיזר אחרי הולי אך נשא לבסוף את מג ויילדווד לאישה, הדיפלומט הברזילאי ז'וזה איבארה-ייגר, לו כמעט ונישאה הולי וג'ו בל, בעל בר בשדרת לקסינגטון שהיה אף הוא מאוהב בהולי.
בחלק האחרון של העלילה, לאחר שז'וזה רוכש להולי כרטיס טיסה לברזיל, היא נעצרת על ידי המשטרה במטרה שתעיד כנגד טומאטו.
הולי מצליחה להימלט משחרור בערבות, טסה לברזיל ונעלמת.
כעבור מספר שנים חוזר מר יוניאושי, צלם ממוצא יפני שגר באותו בניין דירות, משהות באפריקה.
הוא מראה לג'ו בל תמונת פסל אפריקאי מגולף בעץ, הדומה להולי.
לפי סיפורו של האמן האפריקאי שגילף את הפסל, הולי הגיעה לכפרו רכובה על סוס בלוויית שני גברים, שהתה עמו ונעלמה כעבור זמן קצר.
התמונה, אותה רואה המספר אצל ג'ו בל, מהווה את העילה לכך שהעלה את סיפורה של הולי על הכתב.
הולי גולייטלי סובלת מהתקפי חרדה, אותם היא מכנה "האדומים הקשים".
הדרך היחידה שלה להרגע מהתקפים אלו היא סיבוב בחנות התכשיטים "טיפאני".
"שום דבר רע לא יכול לקרות בטיפאני", אומרת הולי.
לדבריה, רק כאשר תמצא מקום בו תחוש מוגנת כמו בטיפאני, תוכל לקרוא למקום בית.
בנוסף מעורבים בדמותה מרכיבים ביוגרפיים משותפים עם אמו של קפוטה, ששמה המקורי היה לילי-מיי פאלק (שמה של גולייטלי היה לולה-מיי בארנס), שתיהן ממשפחות עניות מדרום ארצות הברית, שתיהן ברחו לניו יורק ורדפו אחר העושר והאושר בחוגי החברה הגבוהה.
גולייטלי משלבת גם תכונות שהרכיבו את תדמיתו הציבורית של קפוטה עצמו, אדם נהנתן, חובב מסיבות ואוהב להיות מוקף בגברים עשירים ובעלי עוצמה.
גולייטלי מכריזה על עצמה ש"ברור שאנשים לא יכלו שלא לחשוב שגם אני קצת לסבית כנראה.
וברור שזה נכון", פרט ביוגרפי נוסף המשותף לה ולקפוטה, שהיה הומוסקסואל מוצהר.
שהם סמיט מציינת שהולי גולייטלי מתוארת כדמות שכולה הפכים, המרכיבים אפילו את שמה קדושה (הולי) וקלת-דעת (גולייטלי).
יש בה תום ומניפולטיוויות, עומק ורדידות, ייסורים ונהנתנות, וולגריות ושיק, חקיינות ואותנטיות, המקנים לדמות ובמיוחד להתאהבות בה, של גברים ונשים כאחד, נופך מסתורי, דורש הסבר ופתרון.
בעת שיצאה לאור לא זכתה הנובלה לביקורות חיוביות במיוחד.
הנושא והדמות הראשית, אשר, למעשה, עסקה בזנות, נראו פרובוקטיביים ולא הולמים.
עם זאת, כבר אז טען נורמן מיילר שקפוטה הוא הסופר המושלם ביותר מבין בני הדור ושלא היה משנה אף מילה בנובלה, שתיהפך ליצירת מופת קטנה.
כיום, למעלה מחמישים שנים לאחר שנכתבה זוהי יצירתו המוערכת והפופולרית ביותר של קפוטה, יחד עם "בדם קר".
ההערכה העיקרית היא על דרך בניית הסיפור ובניית העולם על ידי סגנון.
קפוטה תיאר טיפוסים ניו יורקיים ואווירה ניו יורקית תוך שימוש בתיאורים מדויקים בשפה ייחודית.
למשל תיאורו של ראסטי טרולר כתינוק מנופח: "נדמה כאילו האיש נולד, אחר כך התרחב, אך עורו נשאר חלקלק כמו בלון מנופח" או תיאורו של ז'זה הברזילאי כלא שייך "כמו כינור בתזמורת ג'אז".
כמו כן צוין השימוש שעשה קפוטה בסמלים ואביזרים לאורך הסיפור המקנים לו שלמות ויחידאיות.
כך החתול חסר השם המופיע בנקודות קריטיות בנובלה, שימושה של הולי במשקפי שמש, באיפור ובמסכה ועוד.
דרך הסיפור של קפוטה נראתה למבקרי תקופתו כקרה ומנוכרת וכשימוש ציני שלו בסיטואציה קשה על מנת לנפנף בכישרונו הספרותי וללהטט בהברקות מילוליות.
מבקרים מודרניים מעריכים את יכולתו של המספר לעמוד מן הצד, בלי מעורבות רגשית כביכול ולהציג את הסיפור תוך הזרה.
רבים מצטטים בהקשר זה דברים שאמר קפוטה עצמו על מלאכת הסיפור: "לדעתי סופר צריך לייבש את דמעותיו הרבה לפני שהוא מתכוון לעורר רגשות כאלה אצל קוראיו".
טרם הוצאת הספר בהוצאת רנדום האוס מכר קפוטה את הזכויות לפרסום הנובלה בהמשכים למגזין הרפרס בזאר תמורת 2,000 דולר.
אולם המגזין סירב לפרסם את הנובלה בשל תוכנה הבוטה ובשל חשש מתביעה של חנות "טיפני", העלולה לראות בקשירת שמה לפעילות לא חוקית פגיעה בשמה הטוב.
אי לכך מכר קפוטה את הזכויות לפרסום בהמשכים למגזין אסקווייר המתחרה, ב-3,000 דולר.
כיוון שבאותה עת יצא הספר לאור והתפרסמו ביקורות שהגדירו את הנובלה כשערורייתית, גדל הביקוש לגיליונות המגזין בעשרות אחוזים.
חברת סרטי פרמאונט רכשה את הזכויות להסרטת הנובלה סמוך להופעתה ושיבצה את אודרי הפבורן לתפקיד הראשי, בניגוד לבקשה מפורשת של קפוטה שביקש לראות בתפקיד הולי גולייטלי את מרילין מונרו.
קפוטה זעם גם על ליהוקו של מיקי רוני לתפקיד השכן היפני ועל כל הופעתו בסרט, שאינה תואמת כלל את רוח הנובלה.
ג'ורג' אקסלרוד שיכתב את התסריט ושינה אותו כך שיתאים להנחיות המוסריות של הוליווד.
כך הפך המספר הלא-אישי והלא-מיני לבן זוג רומנטי של הולי, החי בעצמו על חשבונן של נשים עשירות.
הולי גולייטלי הוצגה כמבוגרת יותר והסוף הפך ל"סוף הוליוודי" טוב.
עם זאת, כולל הסרט דיאלוגים שלמים שנלקחו מילולית ישירות מן הנובלה.
עם זאת הסרט הפך ללהיט, היה מועמד לאוסקר, ודמותה של הפבורן נצרבה בתודעה הציבורית כ"הולי גולייטלי" (דיוקנה מופיע למשל על מהדורת התרגום לעברית של הנובלה מ-2009 בהוצאת כתר ספרים).
קולות אחרים, חדרים אחרים/ארוחת בוקר בטיפאני תורגם על ידי שלומית קדם בהוצאת לדורי
ארוחת בוקר בטיפניס נובלה קצרה ושלושה סיפורים קצרים.
תרגמה והוסיפה הערות: עדה פלדור בהוצאת כתר, 2009
ארווינד אדיגה (בקאנדה: ಅರವಿಂದ ಅಡಿಗ; נולד ב- 23 באוקטובר 1974) הוא סופר ועיתונאי הודי, בעל אזרחות אוסטרלית, זוכה פרס מאן בוקר לשנת 2008 בעבור הרומן הטיגריס הלבן.
אדיגה נולד ב-1974 בצ'נאי בירתה של מדינת טמיל נאדו למשפחה אמידה כלכלית, אשר מוצאה ממדינת קרנאטקה, המצויה בדרום הודו, סבו היה יו"ר בנק קרנאטקה.
שפות האם של הסופר הן קאנדה ואנגלית, הוא סיים את לימודי התיכון ב-Canara High School ואת לימודיו האקדמיים השלים אדיגה במספר מוסדות להשכלה גבוהה מחוץ להודו, בהן אוניברסיטת קולומביה - שם למד ספרות אנגלית.
אדיגה החל את הקריירה העיתונאית שלו ככתב כלכלי בעיתון Financial Times.
ב-2008 רומן הביכורים שלו טיגריס לבן עורר הדים בעולם הספרות, תורגם לשפות רבות ואף הביא לזכייתו בפרס מאן בוקר.
ספרו השני, "בין הרציחות", תורגם אף הוא לשפות רבות והוא מתאר את הווי החיים בהודו בשנות השמונים, אדיגה משתמש בעיר ההודית דמיונית בשם קיטור כמקום התרחשות הסיפורים המתוארים בספר.
וציר הזמן של הספר מצוי בין רצח אינדירה גנדי לבין רצח בנה רג'יב גנדי.
הארוורנים (Arverni) היו אחד השבטים הגאלים הגדולים והחזקים בעת העתיקה אשר התגוררו באזור אוברן של צרפת המודרנית.
היו ידועים בהתנגדותם לרומאים, אך גם שיתפו פעולה עמם וקיימו יחסי סחר ענפים עמם.
הארוורנים הגיעו לשיא כוחם במאות ה-3 וה-2 לפנה"ס, אך לאחר תבוסת מלכם ביטואיטוס (Bituitus) בשנת 121 לפנה"ס הבכורה בגאליה עברה לסקוואנים (Sequani) ולאיידואים (Aedui).
השבט התבלט בעת מלחמת גאליה (58 - 50 לפנה"ס) על ידי יוליוס קיסר.
אחד מהאריסטוקרטים הצעירים של השבט, בחור בשם ורקינגטוריקס (Vercingetorix) הרים את נס המרד נגד הכיבוש הרומאי בשנת 52 לפנה"ס.
למרות ניצחון במצור גרגוביה, הפסיד ורקינגוטריקס לקיסר במצור אלסיה והמרד הובס ושטחי השבט הוכפפו לשלטון רומי.
ארוחה עסקית הוא כינוי לדגם שכיח של תפריט ארוחה המוצע לסועדים במסעדות.
תפריט זה כולל רשימה מוגדרת של מנות המוצעות יחד (למשל - מנה ראשונה, מנה עיקרית, קינוח ושתייה) המוצעות במחיר נמוך ממחירן הכולל של המנות הכלולות בו אם יוזמנו כל אחת בנפרד או בזמן אחר.
תפריטי ארוחה עסקית מוצעים על ידי מסעדות במטרה למשוך אליהן סועדים, פעמים רבות במצב של תחרות עם מסעדות אחרות.
תפריט ארוחה עסקית מוצע לסועדים בדרך כלל בשעות הצהריים ואחר הצהריים, בהן עובדים יוצאים להפסקת צהריים, וכן כחלק מתפריט משלוחים.
תפריט ארוחה עסקית בדרך כלל מצומצם יותר מהתפריט הרגיל של המסעדה וכולל מנות מסוימות מתוך התפריט הרגיל, בדרך כלל מאפשר של כמה מאכלים המוצעים כמנה ראשונה, כמנה עיקרית, כתוספות וכיוצ"ב.
לעיתים מחיר הארוחה העסקית כולה זהה למחיר הרגיל של המנה העיקרית הכלולה בה.
במסעדות מסוימות מוצע על אותם עקרונות תפריט ארוחת ילדים, הכולל כמה מנות פופולריות בקרב ילדים המוגשות הגודל קטן מהרגיל.
ארוויקוליים (שם מדעי: Arvicolinae) או נברניים, תת-משפחה במשפחת האוגריים, הכוללת את קבוצות הנברנים, הלמוסיים ועכברושי המושק.
תת-משפחה זו היא הנפוצה ביותר בחצי הכדור הצפוני מבין כל המכרסמים.
סוג Arvicola, בו כלול בין היתר נברן מים
סוג Chionomys, בו כלול בין היתר נברן השלג
סוג ומין יחיד אונדטרה (Ondatra zibethicus)
ארווינגרנה (בשוודית: Arvingarna; בתרגום חופשי: "היורשים" או "בעלי הירושה") היא להקת בנים שוודית.
ב-1991 יצא הסינגל הראשון שלהם, שהיווה גרסת כיסוי לשיר "Have You Ever Seen the Rain?" של קרידנס קלירווטר רבייבל.