tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר האנטרפרייז מותקפת על ידי הנראדה, פייק נכנע, מוסר את הפיקוד לידי ספוק, ומקדם את קירק לעמדת הקצין הראשון של הספינה.
קירק, היקארו סולו והמהנדס הראשי אולסן מבצעים קפיצת חלל אל פלטפורמת הקידוח ומנטרלים אותה.
אולם, נירו משגר "חומר אדום" אל תוך ליבת וולקן אשר יוצר חור שחור מלאכותי שמשמיד את כוכב הלכת.
ספוק מצליח להציל את חברי המועצה העליונה של וולקן, ביניהם אביו סארק, למרות שאמו נופלת אל מותה.
בזמן שהנראדה עושה דרכה לעבר כדור הארץ, מענה נירו את פייק כדי לקבל גישה להגנה ההיקפית של כדור הארץ, בעוד שקירק ננטש על כוכב הלכת דלתא וגה לאחר שהתנגד לפקודותיו של ספוק וניסה לביים מרד.
קירק נתקל בספוק המבוגר, אשר מסביר שהוא ונירו הגיעו מהעתיד, שם כוכב הלכת רומולוס עתיד להיות מאוים על ידי סופרנובה תנודתית.
ניסיונו של ספוק להשתמש ב"חומר אדום" כדי ליצור חור שחור מלאכותי שיעצור את הסופרנובה נכשל והוא מגיע מאוחר מדי כדי לסייע, וכוכב הלכת נשטף בסופרנובה, והורג את אשתו ומשפחתו של נירו.
הנראדה תקפה את ספינתו של ספוק, ושניהם נתפסו בחור השחור ונשלחו בחזרה בזמן לעבר.
נירו לכד את ספוק ונטש אותו בדלתא וגה, שם הוא צפה בוולקן מושמד.
כשהם עושים דרכם לעמדה של הצי בדלתא וגה, פוגשים קירק וספוק המבוגר במונטגומרי סקוט.
בעזרתו של ספוק, משוגרים קירק וסקוט אל האנטרפרייז.
בעצתו של ספוק המבוגר, לועג קירק לחוסר היכולת של ספוק הצעיר לחוות רגש כדי לעורר אצלו תגובה רגשית.
ספוק הצעיר תוקף את קירק, ולאחר שהוא מבין שמותה של גרייסון והשמדתו של וולקן ערערו אותו מבחינה רגשית, הוא מוותר על הפיקוד לטובת קירק.
לאחר שהוא מדבר עם סארק, מחליט ספוק הצעיר לסייע לקירק לבצע מתקפת פתע על הנראדה.
בעוד שהאנטרפרייז מסתירה עצמה בענני הגז של טיטאן, משתגרים קירק וספוק הצעיר אל סיפון הנראדה.
קירק מציל את פייק בעוד שספוק הצעיר משתמש בספינתו של ספוק המבוגר כדי להרוס את המקדחה.
ספוק הצעיר מוביל את הנראדה הרחק מכדור הארץ ומתכנת אותה למסלול התנגשות עם הנראדה.
רגע לפני ההתנגשות, מגיעה האנטרפרייז ומשגרת את קירק, פייק וספוק הצעיר אל סיפונה.
ספינתו של ספוק המבוגר מתנגשת בנראדה ויוצרת חור שחור מלאכותי.
האנטרפרייז מצליחה להימלט, אולם הנראדה וצוותה מושמדים.
בכדור הארץ, קירק מקודם לדרגת קפטן, ומקבל לידיו את הפיקוד על האנטרפרייז, (מה שהופך אותו לקפטן הצעיר ביותר בתולדות צי הכוכבים), בעוד שפייק המרותק זמנית לכיסא גלגלים מקודם לדרגת אדמירל.
ספוק הצעיר נתקל בגרסתו המבוגרת בהאנגר של צי הכוכבים.
ספוק המבוגר אומר לו שבחר בפלנטה אותה יישבו ניצולי וולקן.
הוא משכנע את עצמו הצעיר להמשיך ולשרת בצי כוכבים, מעודד אותו לפעול לפי הרגש, במקום על פי ההיגיון.
ספוק נשאר בצי הכוכבים והופך לקצין הראשון תחת פיקודו של קירק.
האנטרפרייז שטה במהירות על חלל, בזמן שספוק המבוגר מדקלם את מונולוג ה"היכן שאף אחד לא הלך מעולם".
יוצר מסע בין כוכבים ג'ין רודנברי התכוון להפוך את מסע בין כוכבים: הסרט להקדמה לסדרה המקורית.
מאוחר יותר, עם סיום צילומי מסע בין כוכבים 5: הגבול האחרון, הוא סירב להצעתו של המפיק הארווי בנט לצלם סרט הקדמה.
עקב כישלון הסרט האחרון בסדרה, מסע בין כוכבים 10: נמסיס, וביטולה של מסע בין כוכבים: אנטרפרייז, המפיק ריק ברמן והתסריטאי אריק ג'נדרסן החלו לפתח רעיון שנוגע לתקופה הקודמת לזו של קירק וצוותו, שעוסקת באבי סבו של קירק טייבריוס צ'ייס ומלחמת כדור הארץ ברומולאנים, אך מאז אף רעיון זה נגנז.
בשנת 2005, אולפני סרטי פרמאונט פנו לג'יי ג'יי אברהמס, רוברטו אורקי ואלכס קורצמן בזמן צילומי משימה בלתי אפשרית 3, בהצעה להחיות את הזיכיון הגווע.
הצוות, בנוסף למפיקים דיימון לינדלוף ובריאן בורק, הרגישו כי העתיד שלאחר הסדרה המקורית מוצה מספיק.
קורצמן ואורקי מחשיבים עצמם למעריצי הסדרה, וחשבו להשתמש ברעיונות שנכתבו בספרים המבוססים על הסדרה, למרות שרודנברי עצמו לא ייחס להם חשיבות קאנונית.
אברהמס נבחר לבמאי הסרט, אם כי לא היה חובב הסדרה.
אולם, הוא נמשך לתסריט אותו כתבו קורצמן ואורקי משום האופטימיות הגלומה בו, וגם משום שלדעתו הסרט יהווה ניגוד גמור לסרטים נוסח האביר האפל.
הצמד קורצמן ואורקי ציינו, כי הם מעוניינים ליעד את הסרט לקהל הרחב, ועקב כך הם נמנעו משימוש בביטויים השגורים בפי מעריצי הסדרה (Treknobabble, כדבריהם, הלחם המילים 'Star Trek' ו-'Technobabble').
הומור היה חלק בלתי נפרד מהתסריט, היות שאברהמס ציין שביקום בו שוכנים בני אדם וחייזרים, הדבר כמעט מתבקש.
צוות ההפקה, שהעריץ את הסרט מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן, ציין שהשראתם לסרט היו הפרקים "Balance of Terror" מהסדרה המקורית, ו-"Yesterday's Enterprise" ממסע בין כוכבים: הדור הבא, כמו גם שתי הנובלות "Prime Directive" ו-"Spock's World".
אורקי נתן לשלושת החברים - קירק, ספוק ומקוי - ייחוס שייקספירי.
צילומים החלו ב-7 בנובמבר 2007 תחת אבטחה כבדה וסודיות מוחלטת והסתיימו ב-27 במרץ 2008. אתרי הצילום כללו את אולפני פרמאונט, איסלנד, לונג ביץ' ובייקרספילד קליפורניה, שמורת צוקי ואסקז, אוניברסיטת קליפורניה נורת'רידג' וחניון אצטדיון דודג'ר.
אברהמס, חבר איגוד התסריטאים, אמר כי שביתת התסריטאים אכן תגרום לו שלא לתרום לתסריט, אך לא תשפיע על החלטתו להמשיך את הפקת הסרט.
אברהמס ציין את הקושי שבהמחשת העתיד בעזרת אמצעים טכנולוגיים ששומשו בסדרה המקורית, שלמעשה אבד עליה הכלח.
לצורך כך נדרש צוות המעצבים להיות עקבי עם הסדרה אך גם מתקדם דיו בשביל לעמוד בסטנדרטים של המציאות העכשווית.
עיצוב גשר הספינה שמר על צורתו המעוגלת, כיסא הקפטן ומסך ההקרנה, אך הותאם לו מראה אסתטי ובהיר.
כדי להדגיש את גודלה של הספינה, אברהמס בחר בעיצובים שונים לסיפונים השונים שבתוכה: סיפון המרפאה הוא מודרני בעוד סיפון ההנדסה הוא תעשייתי.
המראה הקלאסי של חולצות הצוות אף הוא נשמר, כאשר הסגל הפיקודי לובש חולצות בצבע זהב, הסגל המדעי והרפואי לובש חולצות כחולות, והסגל הטכני והאבטחה לובשים חולצות אדומות.
לינדלוף השווה את מראם של הרומולאנים לפיראטי חלל בצורת לבושם וקעקועיהם.
חברת Industrial Light & Magic יצרה את האפקטים הממוחשבים לסרט.
אברהמס נמנע ככל האפשר משימוש במסך כחול, והשתמש באפקטים לצורך העצמת התפאורות והמיקומים השונים.
המלחין מייקל ג'אקינו, שעבד עם אברהמס בעבר, הלחין את המוזיקה לסרט, כאשר את נעימת הפתיחה המקורית של אלכסנדר קוראג' הוא שמר לסצנת הסיום, בציינו כי הדבר מייצג את הרגע שבו הצוות המקורי מאוחד לראשונה.
בתחילה, תאריך יציאת הסרט נקבע ל-25 בדצמבר 2008, אולם אולפני פרמאונט דחו לאחרונה את יציאתו ל-8 במאי 2009. הצעד נעשה לא משום שביתת התסריטאים, אלא משום שלדעת האולפנים הדחייה מתאריך חורף לקיץ תמשוך קהל רחב יותר.
בנוסף, הדבר גם יאפשר את השלמת האפקטים.
הקדימון הראשון לסרט שוחרר יחד עם קלוברפילד ב-18 בינואר 2008. בקדימון נראתה האנטרפרייז בזמן בנייתה.
בקדימון שולבו קולות משנות ה-60, במיוחד זה של ג'ון פיצג'רלד קנדי המודיע על תחילת המירוץ לחלל.
הקדימון המלא שוחרר יחד עם קוונטום של נחמה ב-14 בנובמבר 2008, ולאחריו ערך אברהמס סבב במספר ערים כדוגמת רומא, פריז, קלן ומדריד כדי לקדם את הסרט.
החל מינואר 2009, הוצאת הקומיקס IDW Publishing פרסמה חוברת חודשית בשם 'Star Trek: Countdown', שמציגה את סיפור הרקע לנרו הרומולאני, כמו גם מצמצמת את הפער שנותר בין פרק הסדרה מסע בין כוכבים: הדור הבא "Unification" לבין הסרט בנוגע להופעתו של ספוק המזדקן.
סדרת החוברות מביאה גם את דמותם של ז'אן-לוק פיקארד ודאטה מסדרת הדור הבא.
סדרת מודלים מיניאטוריים וצעצועים החלה בשיווק לקראת מרץ-אפריל 2009.
סטארי ראס (בסרבית: Стари Рас או Stari Ras - "ראס העתיקה"), שנודעה בעבר כ"ראס" בלבד, הייתה אחת מבירותיה של ממלכת ראשקה (Raška או Рашка) הסרבית שהתקיימה במערבו של חבל הבלקן במהלך ימי הביניים.
מהעיר עצמה, ששכנה על גבעה, נותרו שרידים בלבד, ואלה שוכנים כשבעה ק"מ מערבית לעיר נובי פאזאר (Novi Pazar או Нови Пазар) במחוז ראשקה בדרום-מערב סרביה.
מאידך כנסיית השליחים פטרוס ופאולוס הקדושים ומנזר ג'ורג'ווי סטופובי שבסביבת העיר השתמרו היטב.
בשנת 1979 הוכרזה סטארי ראס, יחד עם מנזר סופוצ'אני הסמוך, כאתר מורשת עולמית.
העיר נוסדה במאה ה-9 או במאה ה-10 במרכזה של ממלכת ראשקה שנוצרה החל במאה ה-7. ייתכן כי המקור לשמה הוא במילה הלטינית "Ardere", שמשמעותה "לנצוץ" או "לבעור", ובמהלך השנים השם השתבש.
ההיסטוריון הביזנטי בן המאה ה-6 פרוקופיוס הזכיר את "ארסה" (Arsa) כמבצר שהיה אמור לקום על ידי קיסר האימפריה הביזנטית יוסטיניאנוס הראשון.
ראס שכנה בצומת דרכים ומשך שנים רבות היא נחשבה לעיר החשובה בממלכה, אך במהלך המאה ה-13 נהרסה, ככל הנראה בידי המונגולים, וננטשה.
בירת הממלכה החדשה נקבעה בסקופיה, כיום במקדוניה הצפונית.
כנסיית השליחים פטרוס ופאולוס הקדושים
כנסיית השליחים פטרוס ופאולוס הקדושים (Црква светих Апостола Петра и Павла у Расу) והנקרופוליס שלידה, שוכנים בקצה הצפון-מזרחי של נובי פזאר, כ-2.5 ק"מ ממרכז העיר ().
היא נחשבת לאחד ממבני הדת העתיקים בסרביה, ונזכרה כמקום מושבו של בישוף כבר במאה ה-10. הנסיך הגדול, או ז'ופאן (župan) סטפן נמאניה (Стефан Немања) הוטבל בה במאה ה-12, כאן הכריז על האמונה הבוגומילית ככפירה, ובה העביר את המלוכה לבנו.
הכנסייה הוקמה במקום בו ניצבה בזיליקה נוצרית קודמת, וצורתה החיצונית היא כשל רוטונדה שממנה בולט אפסיס.
עם זאת פנים הכנסייה שונה והיא מעוצבת בצורת חלל מרכזי נושא כיפה, שסביבו ארבע נישות חצי עגולות המסודרות בצורת עלה.
אגף לא סימטרי התווסף למבנה מצידו המערבי והצפוני, ובו נמצא בית המקהלה המוגבה מעט.
הכנסייה נבנתה משברי אבנים וקירותיה נעדרי עיטורים, למעט נישות המעטרות את הכיפה מבחוץ.
סביב הכנסייה שוכן בית קברות מהמאה ה-18 ומהמאה ה-19, וסמוך לה ניצב מגדל פעמונים.
מנזר ג'ורג'ווי סטופובי (Ђурђеви ступови - "עמודי גאורגיוס") ממוקם על גבעה בלב חורשה, כ-3 ק"מ צפונית לנובי פזאר ().
המתחם כולל את כנסיית גאורגיוס הקדוש, חדר אוכל, אגף מגורים לנזירים, באר ומכלים לאגירת מים, וכן חומה הקפית שבה קבוע מגדל הכניסה.
המנזר הוקם בין השנים 1168-1172, ובשנים 1282-1283 הפך מגדל הכנסייה לקפלה בה נטמון המלך הסרבי סטפן דראגוטין.
הכנסייה עצמה נבנתה בסגנון רומנסקי, ככל הנראה על ידי אדריכלים מערביים, אך הפקסקאות שבתוכה, חלקם במצב של הרס, ביזנטיים בסגנון קומנני.
חלק מהפרסקות הועברו אל המוזיאון הלאומי בבלגרד.
במבנה ספינה בודדת ובחזיתה נרתקס שמשני צדדיו ניצבו בעבר שני מגדלי פעמונים.
שתי קפלות צדדיות קורנות מאולם הכנסייה המרכזי לכיוון צפון ולכיוון דרום, ובצידה המזרחי שלושה אפסיסים, שהאמצעי שבהם גדול משני האחרים.
עוד כוללת ההכרזה את מצודת גרדינה (Gradina) שניצבה בעיר ראס עצמה.
סטארי גראד (בקרואטית: Stari Grad; באיטלקית: Cittavecchia - בשתי השפות "עיר עתיקה") היא עיירה בצפון-מערבו של האי הקרואטי הוואר, השוכן בים האדריאטי.
היא שוכנת בקצהו המזרחי של מפרץ קטן, ארוך וצר, שהוא המשכו של מפרץ סטארי גראד הרחב יותר.
אורכו הכולל של המפרץ הוא 8 ק"מ.
מדרום לעיר שוכן רכס ההרים המרכזי של האי הוואר ומצפון לה משתרע אזור גבעי.
בעורפה של העיר, ממזרח לה, משתרע מישור פורה, שנודע בעת העתיקה בשם "אגר" (Ager, כיום Starogradsko polje).
אורכו של המישור כ-7 ק"מ ורוחבו המרבי מגיע ל-3 ק"מ.
שטחה של העיר הוא 52.59 קמ"ר ובשנת 2001 התגוררו בה 2,817 תושבים; 1,906 מהם בעיר עצמה, והיתר בארבעה כפרים השייכים לה.
העיר היא השלישית בגודלה באי ונמלה הוא החשוב בו.
חלקה העתיק של העיר והמישור סביב לה, בשטח כולל של 33,290.4 דונם הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 2008. בין הנימוקים להכרזה נכתב כי:
תושבי העיר עוסקים גם כיום בחקלאות ובדיג לצד התיירות, ומגדלים גפנים, זיתים ופירות, ומעבדים אותם.
העיר היא מקום היישוב העתיק ביותר באי הוואר ואחד ממקומות היישוב העתיקים בים האדריאטי כולו.
עובדה זו העניקה לה את שמה שמשמעותו "עיר עתיקה".
במקום שכן יישוב אילירי מהמאה ה-6 לפנה"ס.
יוונים איונים מהאי פארוס התיישבו במקום בשנת 385 או 384 לפנה"ס, וכינו אותו פארוס.
התיארוך מבוסס על כך שהמתיישבים הפליגו מיוון בתקופת המשחקים האולימפיים ה-99. היוונים ביצרו את העיר, ובד בבד החלה התיישבות חקלאית בשדות סביב לה.
המישור חולק ל-75 חלקות מלבניות בשטח של 160 דונם כל אחת, ואלה חולקו הלאה לחלקות משנה.
באמצע המאה ה-4 לפנה"ס הפכה המושבה לעצמאית.
לאחר ששליט העיר בסוף המאה ה-3 לפנה"ס התגרה ברומאים, כבשו אותה האחרונים והחריבו אותה בשנת 219 לפנה"ס.
העיר קמה מחדש בשמה הלטיני "פאריה" (Pharia) או "פאריס" (Pharis), ונמלה היה לנמל צבאי רומי חשוב במלחמתם כנגד האילירים והדלמאטים.
פסיפסים מהמאות הראשונות לספירה שנמצאו בעיר מתארים את שדותיה של העיר (Ager) אשר הוריקו מגפנים, ואלה יושבו בידי חיילים רומים משוחררים אשר הקימו בהם את אחוזותיהם.
העדויות הראשונות להגעת הנצרות למקום הן מהמאה ה-5.
הקרואטים שהגיעו לאזור בתחילת ימי הביניים כינו את העיר בשם "הוארה" (Huarra), אך היא נודעה בעיקר בשמה הלטיני הרשמי - "אגר קיוויטס ווטוס" (Ages Civitas vetus) - שהתגלגל בסוף התקופה לשמה המודרני באיטלקית ובקרואטית.
במאה ה-12 הייתה העיר למקום מושבו של בישוף.
עם הקמת העיר הוואר בקצהו המערבי של האי ב-1278, נקלעה העיר לקיפאון, והעיר הוואר שנקראה "קיוויטאס נובה" (Civitas Nova - "העיר החדשה"), תפסה את מקומה.
האי נכבש בידי ונציה במאה ה-13, ואלה החזיקו בו כמעט ברציפות עד סופה של הרפובליקה ב-1797. במאה ה-15, עם התפתחות התחבורה הימית באזור, חוותה העיר התפתחות מחודשת.
שרידי העיר היוונית הקדומה נותרו קבורים תחת בתיה הנוכחיים של העיר, ורק במקומות בודדים ניכר המתאר של היישוב העתיק.
במרתף יין שוכן חלק מהחומה היוונית העתיקה באורך של 11 מטר, ושרידים נוספים ממנה, כמו גם בסיסו של המגדלור היווני, שוכנים עדיין בסמוך לכנסיית יוחנן הקדוש.
מבנה העיר היוונית שוחזר באופן תאורטי, ורק בחלקה הדרום-מזרחי של סטרי גראד נערך מחקר ארכאולוגי של ממש.
כיכר סקור (Skor) בצידה המזרחי של העיר מוקפת בבתי מהמאה ה-16 עד המאה ה-18, ואלה בנויים בסגנון הבארוק.
כנסיית יוחנן הקדוש (Crkva sv.
כנסיית הירונימוס הקדוש (crkva sv.
Jerolima) היא קפלה מימי הביניים ובמאה ה-15 נוסף לה מנזר.
לפי המסורת היא הפכה לאחר מכן לעמדת שמירה שממנה נמתחה שרשרת לרוחבו של מפרץ סטארי גראד, שנועדה לחסום את הכניסה אליו.
כיום משמש המבנה כגלריה ובו תבליט של הקדוש.
כנסיית לוצ'יה הקדושה (Crkva sv.
Lucije) היא השריד היחיד ממנזר מהמאה ה-15 אשר הוחרב בידי העות'מאנים ב-1571.
כנסיית רוקו הקדוש (Crkva sv.
Roka) הוקמה ב-1569 והוקדשה לאחד הקדושים המגנים של העיר.
מתחת למדרגות הכנסייה שרדה רצפת פסיפס שהייתה בעבר חלק מבית מרחץ רומי.
כנסיית פטרוס הקדוש והמנזר הדומיניקני (Crkva sv.
Petra s Dominikanskim samostanom) הוקמו ב-1482, אך נשרפו בעת התקיפה העות'מאנית ב-1571. חומות המבנה בצידו המערבי והמזרחי שוקמו מיד לאחר מכן.
מגדל הכנסייה הוקם במאה ה-16 מאבניה של חומת העיר היוונית העתיקה, והיא חודשה לחלוטין במאה ה-19. קברו של פטאר הקטורוביץ' (Petar Hektorović; 1487-1572), המשורר הקרואטי בן העיר, שכן בעבר סמוך למזבח.
לצד לכנסייה פועל מוזיאון קטן המציג, בין היתר, את כתובת האבן העתיקה ביותר בקרואטית.
כנסיית הרובע של סטפנוס הקדוש (Crkva sv.
Stjepana) הוקמה ב-1605 במקום בו ניצבה מאז המאה ה-12 הקתדרלה הראשונה של העיר.
קומת הקרקע של המבנה נבנתה מאבני החומה של העיר העתיקה, והכניסה למבנה שוכנת במקום בו שכנה בעבר הכניסה לעיר.
מגדל הפעמונים נוסף בסמוך למבנה הכנסייה ב-1753.
ב-1520 הקים הקטורוביץ' את טירת טוורדלי (Tvrdalj) בסגנון הרנסאנס.
הטירה היא אחוזת האצילים החשובה בעיר, וחזיתה פונה אל המפרץ.
במרכזה בריכת נוי שסביבה ארקאדה, וחדרי המגורים, מספר בארות ואזורי השירות ערוכים סביב לבריכה.
היוונים אשר התיישבו בסטארי גראד בתחילת המאה ה-4 לפנה"ס חילקו את המישור ל-75 חלקות בשטח של 160 דונם כל אחת.
אורכה של כל חלקה היה 905 מטר ורוחבה עמד על 181 מטר.
כל חלקה חולקה הלאה לחמש חלקות משנה רבועות באורך וברוחב של 181 מטר כל אחת.
לאורך גבולות החלקות הוקמו גדרות אבן אשר השתמרו היטב עד היום בשל כך שתוחזקו משך אלפי שנים, ושיטת חלוקה זו מכונה "חורה".
חלק מהגדרות רחבות במידה המאפשרת לעשות בהן שימוש כשבילים, ובנוסף אפשר גובהן לפקח על המישור.
ברחבי המישור שוכנות בקתות קטנות ששימשו לאחסון כלי עבודה ולמקלט מפני פגעי מזג האוויר.
בנוסף מצויים במישור בורות מים לאיסוף מי הגשמים.
סביב המישור שוכנים כיום חמישה כפרים, והוא נחצה על ידי כביש ממזרח למערב ומסלול טיסה קטן למטוסי ריסוס.
הכפרים מקושרים אל שדות המישור באמצעות שבילים עתיקים, אך האזכור המוקדם ביותר של הכפרים עצמם הוא מהמאה ה-13 ומהמאה ה-14 בלבד.
הבתים העתיקים ביותר בכפרים אלה מתוארכים לסוף ימי הביניים.
המישור מעובד באינטנסיוויות גם כיום, ומגדלים בו בעיקר גפנים וזיתים.
סטארלייט אקספרס היא אופרת רוק שהלחין אנדרו לויד ובר, והיא אחד ממחזות הזמר הפופולריים ביותר.
ההצגה הועלתה לראשונה בשנת 1984 בווסט אנד בלונדון, ולאחר הצלחתה הועלתה בברודוויי שבניו יורק, בלאס ווגאס, בגרמניה, יפן, אוסטרליה וניו זילנד.
כל הדמויות המוצגות בהצגה הן של קטרי רכבת, קרוניות נוסעים וקרונות משא, אשר אותם משחקים שחקנים הנועלים לרגליהם גלגיליות.
העלילה מתארת כיצד הקטרים השונים - קטר דיזל, קטר חשמלי וקטר קיטור - מתחרים זה בזה, כאשר מטרת המרוץ הלא-מוצהרת היא זכייה בליבה של קרונית נוסעים צעירה ויפהפייה, אשר מצידה חושקת בקטר הטוב ביותר, שיהיה לבן-זוגה.
במהלך שנות השבעים תכנן לויד ובר עיבוד מחזמר לספרי "סדרת הרכבות" מאת הכומר וילברט אודרי, בכיכובו של תומס הקטר.
עם זאת סירב אודרי להתיר ללויד ובר להשתמש בדמויותיו בטענה כי לויד ובר רצה "חופשיות רבה מדי" עם תומס ועם שאר הדמויות.
אי לכך המציא לויד ובר את הרעיון מחדש כ"סיפור סינדרלה" בו ממלא ראסטי את תפקידה של סינדרלה, גריזבול ואלקטרה הם האחיות החורגות והסטארלייט אקספרס היא הפיה הסנדקית.
כרוז מרכז השליטה של הרכבות מודיע על פתיחת ליל המרוצים.
במסגרת התחרויות יתקיימו מספר מקצים, כאשר המנצח של כל מקצה ישתתף בגמר הגדול.
חוקי התחרות קובעים שלכל קטר שמשתתף בתחרות צריך להיות קרון המחובר אליו, והדמויות בהצגה מתייחסות להשתתפות הזוגית במרוץ כאל דייט רומנטי.
לאחר ההכרזה, עולה לבמה גריזבול, ביחד עם החבורה שלו.
גריזבול, קטר בעל מנוע דיזל, הוא הקטר הפופולרי ביותר, ובשיר הפתיחה הוא מצהיר, בצורה מאוד שחצנית, על כוונתו להתמודד בתחרות ולנצח בה.
ראסטי, קטר בעל מנוע קיטור, עולה לבמה, וזוכה ליחס שלילי מגריזבול וחבריו, אך הוא מצהיר שיתמודד מולו בתחרות, על אף מנועו המיושן.
קרוניות הנוסעים פרל, דיינה, באפי ואשלי, מנסות לשכנע אותו שיוותר, ואז מתגלה כי בעבר פרל, הקרונית היפה והנחשקת ביותר, הסכימה להשתתף עם ראסטי במרוץ (כלומר, לצאת איתו לדייט רומנטי), אך שינתה את דעתה.
כל הבנות מציגות את עצמן, ומתארות כיצד הן חושקות בקטר המוצלח ביותר - הקטר שינצח בתחרות, ושעדיין לא ידוע מי זה יהיה.
גריזבול חוזר לבמה, ומראה כיצד הוא מתאמן לקראת התחרות.
לאחר מכן, קרונות נוספים עולים לבמה בשיר משותף, ומציגים את עצמם.
לבסוף, מגיע קטר חדש ומסתורי - אלקטרה, הקטר בעל המנוע החשמלי.
במקצה הראשון של התחרות מנצח גריזבול, אשר השתתף ביחד עם בת-זוגו הקבועה דיינה.
בסוף המרוץ דיינה מתלוננת בפני גריזבול שהוא מרמה, ואז גריזבול מחליט לעזוב אותה.
ראסטי נפגש עם פאפא, קטר בעל מנוע קיטור, ומספר לו כי אינו יכול להשתתף בתחרות, כי פרל עזבה אותו.
פאפא מציג בפניו את בל, קרונית השינה הבוגרת.
פאפא ובל מספרים לראסטי על קטר רכבת מסתורי בשם סטארלייט אקספרס - רכבת חצות.
ההתייחסות אל הסטארלייט היא כאל אגדה פנטסטית, שניתן לבחור אם להאמין בה או לא.
ראסטי לא מאמין, מתחרה במקצה השני ביחד עם בל, ומפסיד לאלקטרה שהתחרה ביחד עם פרל.
פאפא מנסה לגרום לראסטי להאמין בסאטרלייט, ומחליט להשתתף במקצה השלישי של התחרות ומנצח בו, אך מסיים אותו באפיסות כוחות.
המערכה מסתיימת בשיר של ראסטי, הקורא לסטארלייט להתגלות בפניו, ולהוכיח אם הוא אמיתי או לא.
לגמר עלו גריזבול, אלקטרה ופאפא, אך משום שפאפא אינו בריא מספיק כדי להתחרות שוב, הוא החליט לתת לראסטי לתפוס את מקומו.
שיר הפתיחה של המערכה מציג ויכוח בין כל הדמויות, האם לאפשר או לא לראסטי להשתתף בגמר.
מצליח לשכנע את גריזבול ואלקטרה להסכים, ובהמשך הוא מגלה את פרצופו האמיתי, כנוכל שזומם להכשיל את ראסטי.
דיינה בוכה על כך שגריזבול זרק אותה, ושאר הבנות, בראשן בל, מעודדות אותה, שהיא צריכה להאמין בעצמה.
בחלקו הראשון של מרוץ הגמר ישנו תיקו בין גריזבול, שהתחרה ביחד עם פרל, לבין אלקטרה, שהתחרה ביחד עם דיינה.
ראסטי, שהתחרה ביחד עם סי.בי., נשאר הרחק מאחור משום שסי.בי.
רימה, והשתמש במעצורים שלו (ברייקסים) כדי להאט את ראסטי.
ראסטי מתלונן על הרמאות, אבל אף אחד לא מקשיב לו.
הוא פונה בפנייה נואשת לסאטרלייט אקספרס, שמתגלה לפניו ומגלה לו שהוא לא צריך את הסטארלייט כדי לנצח, אלא לחפש בתוך עצמו, ולהאמין שהוא מסוגל לעשות זאת.
ראסטי, מחוזק ומעודד, חוזר לחלקו השני של המרוץ, ביחד עם דאסטין, ומתמודד נגד גריזבול, הפעם עם סי.בי.
ונגד אלקטרה, הפעם עם פרל.
ראסטי מנצח בתחרות, בשעה שגריזבול, סי.בי.
אלקטרה, פגוע מההפסד, עוזב בזעם.
באפיסת כוחות, לא מצליחים להשתקם.
ראסטי יוצא לחפש אחרי פרל, שברחה מן המרוץ באמצע מבלי לגלות מי המנצח.
פרל שרה שיר, בו היא מצהירה על אהבתה האמיתית לראסטי, שמגיע למקום, וביחד הם חוזרים לתחרות, לטקס הניצחון.
דיינה מגיעה לעזור לגריזבול הפצוע, ופאפא מציע לו שישדרג את המנוע שלו למנוע קיטור.
כל הדמויות פוצחות ביחד בשיר הסיום.
שם הדמות סוג מאפיינים/הערות גריזבול קטר דיזל יהיר, שחצן, בעל מבטא אמריקאי.
בחלק מההפקות מוצג כבן-דמותו של אלביס פרסלי.
אלקטרה קטר חשמלי יהיר, שחצן, כגריזבול.
בחלק מההפקות התפקיד מבוצע על ידי אישה, ולא גבר.
ראסטי קטר קיטור בהפקה המקורית התפקיד מבוצע על ידי שחקן שחור.
פאפא קטר קיטור בהפקה המקורית התפקיד מבוצע על ידי שחקן שחור ומבוגר.
סוג מאפיינים/הערות אשלי קרון נקבי לנוסעים מעשנים הדמות מופיעה לרוב על הבמה כשהיא מעשנת באמת.
באפי קרון מזנון נקבי דיינה קרון סעודה נקבי בהפקות רבות הדמות מופיעה עם תספורת המאפיינת נשים בשנות ה-50 בארצות הברית, ובעלת מבטא דרומי כבד.
פרל בל קרון נקבי לשירה הדמות מגולמת על ידי שחקנית שחורה.
שם הדמות סוג מאפיינים/הערות סי.בי.
קרון מאסף בתחילת המחזה מוצג כחברותי מאוד וחבר טוב לכולם, אך בהמשך בוגד בראסטי.
דאסטין קרון משא גדול, שמן וביישן.
Rolling Stock - שיר הפתיחה בביצוע של גריזבול
Call Me Rusty - השיר שבו ראסטי מציג את עצמו
A Lotta Locomotion - השיר שבו הבנות מציגות את עצמן
Pumping Iron - שיר האימונים של גריזבול
Freight - השיר שבו שאר הקרונות מציגים את עצמם
AC/DC - השיר שבו אלקטרה מציג את עצמו
He Whistled at Me - השיר שבו פרל מציגה את עצמה
There's Me - שיר שבו סי.בי.
מנחם את דיינה, אחרי שגריזבול זרק אותה
Poppa's Blues - השיר שבו פאפא מציג את עצמו
Belle the Sleeping Car - השיר שבו בל מציגה את עצמה
בחלק הראשון פאפא ובל מספרים לראסטי על הסטארלייט אקספרס.
בחלק השני ראסטי פונה בעצמו את הסטארלייט, ומבקש ממנו שיתגלה בפניו.
The Rap - השיר בו כולם מתווכחים האם לאפשר לראסטי להתחרות בגמר במקומו של פאפא הפצוע.
- השיר בו דיינה העצובה מתלוננת על כך שגריזבול זרק אותה.
Rolling Stock (Reprise) - שיר בו בל, אשלי ובאפי מעודדות את דיינה.
- שיר בו סי.בי., שעד עתה נחשב לחביב, חושף את פרצופו האמיתי לפני הבגידה שלו בראסטי.
Right Place, Right Time - שיר בו קרונות המשא מנסים לשכנע את ראסטי, שהפסיד בתחרות, לוותר.
I Am The Starlight - שיר בו מתגלה הסטארלייט אקספרס בפני ראסטי.
No Comeback - שיר ההפסד של אלקטרה.
One Rock & Roll Too Many - שיר ההפסד של גריזבול וסי.בי.
Only He - שיר האהבה של פרל לראסטי.
Only You - דואט האהבה של פרל ביחד עם ראסטי.
בהצגה ישנו שימוש בסגנונות מוזיקליים שונים ומגוונים, אשר באמצעותם מתוארות הדמויות השונות.
רוק'נ'רול - מאפיין את גריזבול (כאמור, בהפקות מסוימות הדמות מוצגת כבת-דמותו של אלביס פרסלי).
בלוז/גוספל - מאפיין את פאפא ואת בל.
(בהצגה המקורית, הדמויות של פאפא, בל וראסטי משוחקות על ידי שחקנים שחורים).
פאנק - מאפיין את אלקטרה.
קאנטרי - מאפיין את דיינה.
מבנה הסיפור מזכיר סיפורי ילדים כגון פרח לב הזהב, הסיפור שאינו נגמר או הקוסם מארץ עוץ, בו ילד יוצא למסע, רק בשביל לגלות שמה שהוא חיפש כבר נמצא בתוך-תוכו (הארה זו במחזמר חווים ראסטי, פרל ודיינה).
מוסר ההשכל של הסיפור הוא שעליך להאמין בעצמך כדי שתוכל להגשים את חלומותיך.
בפעם הראשונה שהמוסר הזה בא לידי ביטוי זה בתחילת המערכה הראשונה, בשיר Call me Rusty, בו ראסטי אומר כאשר הוא יתחרה במרוץ - זו תהיה הוכחה כי עליך להקשיב לחלומות שלך.
בתחילת המערכה השנייה, הבנות שרות את השיר (Rolling Stock (Reprise כדי לעודד את דיינה הבוכייה, לאחר שגריזבול עזב אותה.
פעם נוספת שהמסר הזה מגיע לידי ביטוי הוא בשיר I Am The Starlight, שבו הסטארלייט אומר לראסטי שעליו להאמין בעצמו, וכך יוכל להגשים את חלומותיו.
בנוסף, ניתן לפרש את הסיפור כהטפה דתית: הגיבור, כישו, צריך לעבור מסלול ייסורים, עד אשר הוא זוכה להצלחה בעקבות גילוי האמונה שלו באלוהים.
וכפי שישו חווה בגידה מצד יהודה איש קריות, כך גם סי.בי.
בשיר הסיום של המחזה הדמויות שרות כי הן "ראו את האור".
הן מתייחסות אל "האור שבקצה המנהרה" (מטבע-לשון מעולם הרכבות), אולם ביטוי זה גם מתייחס לחיזוק האמונה הדתית בקרב בני-אדם, וחזרתם בתשובה.
דבר המקבל חיזוק במיוחד מכך שהשיר מבוצע בסגנון של מוזיקת גוספל, מוזיקת כנסיות פופולרית, בו פאפא כביכול משמש על תקן של כומר, המטיף לקהל המגיע לכנסייה ביום א', וזאת לאחר שהוא עצמו כמעט מת בסוף המערכה הראשונה, אך "חזר לחיים" (כפי שישו חזר מן המתים).
מילות שיר זה אף כולל אזכור מפורש של המלאך גבריאל.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורווסט אנד (2025–2026)פרס אוליבייה2025הפקה מחודשת של מחזמרעיצוב התלבושות הטוב ביותרגבריאלה סליידעיצוב התאורה הטוב ביותרהווארד הדסון
סְטֵאַרין או טריסטארין הוא שומן מסוג טריגליצריד, שהוא גליצריד אסטרי של חומצה סטארית (סוג של חומצת שומן רוויה).
משמש כתוסף חשוב בתעשיית הנרות, ובייצור סבון.
סטארין ניתן להפקה ממקורות טבעיים, אם צמחיים כמו עצי דקל או משומן של בעלי חיים.
לאורך השנים חלו שינויים קיצוניים במחירי הסטארין בעולם - וזאת עקב מדיניות ממשלת אינדונזיה - ספקית הסטארין המובילה בעולם.
סטארין הוא אחד התוספים החשובים ביותר לייצור נרות.
נרות פשוטים הנפוצים כיום מכילים לרוב 92% פרפין ושמונה אחוז סטארין.
לתוסף תכונות כימיות העוזרות לשליפת נרות מן התבניות - דבר החשוב במיוחד בעת יצור נרות בתקופת חודשי הקיץ החמים, בהם יש קושי רב יותר לקרר את הפרפין כך שיתכווץ מספיק כדי לאפשר את הוצאת הנר מהתבנית.
לסטארין תפקיד חשוב גם בעיצוב מרקם נרות מסוגים שונים, מניעת "עננים" בתוך הנר וכדומה.
משמש בייצור סבון, כאשר מערבבים אותו בתמיסת סודיום הידרוקסיד.
משמש בתהליך הייצור של אבקת אלומיניום, כעזר בתהליך הטחינה.
סטאר"ט החדש הוא הסכם לצמצום נשק גרעיני שנחתם בין רוסיה וארצות הברית על ידי דמיטרי מדבדב וברק אובמה.
ההסכם נחתם ב-8 באפריל 2010 בפראג, צ'כיה, ונכנס לתוקף ב-5 בפברואר 2011. במהלך החתימה, ברק אובמה הציע לקיים את הפסגה לביטחון גרעיני.
אמנה כהמשך לSALT,START, והסכם סורט שתוקפו אמור היה לפוג בדצמבר 2012. מטרת ההסכם הייתה להטיל הגבלות נוספות על הארסנל הגרעיני האסטרטגי של שני הצדדים.
בהתאם לאמנה, אמורות ארצות הברית ורוסיה לצמצם במהלך שבע השנים הבאות את מספר אמצעי השיגור וראשי הקרב הגרעיניים המצויים בידיהן.
המדובר בצמצום ראשי הקרב הגרעיניים המוצבים על טילים בין־יבשתיים, בצוללות ובמפציצים ל-1550, ואת כלי השיגור ל־700 פרוסים ועוד 100 מאופסנים.
כמו כן, המשיכו במשטר אימות ופיקוח.
ימים ספורים לפני שהאמנה הייתה אמורה לפוג בפברואר 2021, ההסכם הוארך על ידי הנשיאים ביידן ופוטין לתקופה חד פעמית של חמש שנים.
ב-21 בפברואר 2023, בצל מלחמת אוקראינה–רוסיה, פוטין השעה את ההשתתפות רוסיה בהסכם.
סטארפייר היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס הטיטאנים הצעירים ביקום DC של DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת DC Comics Presents #26 מאוקטובר 1980 ונוצרה על ידי הכותב מארב וולפמן והמאייר ג'ורג' פרז.
סטארפייר היא האלטר אגו של קוריאנד'ר, היא נסיכת כוכב הלכת הבדיוני טמאראן במערכת הכוכבים וגה, והיא הייתה הבאה בתור לשלוט בעולמה כמלכה.
קומנד'ר, אחותה הבכורה, נמצאת ביריבות מרה עימה בשל מחלה נדירה אותה קיבלה בינקות ואשר גזלה ממנה את היכולת לשאוב אנרגיה סולארית, לעוף, ובשל כך גם את זכותה מלידה לרשת את כס המלכות.
יריבות זו התגברה כאשר השתיים נשלחו להתאמן בלחימה אל שרי המלחמה של אוקארה.
תרגיל קרב בין השתיים הסתיים בחטף כאשר קומנד'ר ניסתה להרוג את אחותה.
בשל כך, היא גורשה מכוכב הלכת ונשבעה לנקום בה.
נקמה זו הגיעה לכדי ביטוי כאשר קומנד'ר סיפקה מידע חיוני על ההגנות של כוכב הבית לאויביהם, שכבשו את טמאראן בקלות ושיעבדו את קוריאנד'ר כחלק מתנאי הכניעה.
היא לא הורשתה לחזור לעולם בית, היות שמעשה זה יפר את ההסכמים וישמיד את טמאראן.
לחרדתה של קוריאנד'ר, היא גילתה שקומנד'ר הפכה לאדוניתה.
בהמשך, קוריאנד'ר הצליחה להימלט לכדור הארץ ופגשה את רובין הראשון ואת חבריו.
היא הצטרפה לקבוצת הטיטאנים הצעירים והייתה חברה בה למשך שנים רבות.
סטארטאפ הייתה להקת דאנס-פופ ישראלית שפעלה משנת 2013 עד 2016.
להקת סטארטאפ, הוקמה במסגרת העונה הראשונה של תוכנית המציאות "פרויקט הלהקה", ששודרה בערוץ הילדים.
הלהקה התארחה בסדרה "הבנים והבנות", ונציגת הלהקה איבון ונדימו התארחה בתוכנית "הזירה" עם גל אוחובסקי בערוץ הראשון.
הלהקה הופיעה ב-"גאליס - המופע" בהיכל נוקיה, ובתוכנית "הפרעת קשב" של שחר חסון.
בספטמבר 2013 עלתה תוכנית דוקומנטרית על הלהקה בשם בעקבות פרויקט הלהקה.
חברת התקליטים המייצגת את הלהקה היא NMC United.
מנהלי הלהקה הם נדב לוי שמשמש גם מנהל ההפקה של ההרכב ואסף דרעי מנהל מחלקת ניהול האומנים בחברת אן אם סי, במאי המופע אמיר פרישמן גוטמן, המפיק המוזיקלי הוא הנרי והכוריאוגרפית של הלהקה היא יוליה איגלניק.
הלהקה זכתה בפרס "הרכב השנה" בטקס נבחרי הילדים לשנת 2013.
איבון וונדימו – זמרת בסגנון האר אן בי .חברתו הטובה של כפיר וחברתן הטובה של שירה ודניאל.
שירה מרגלית – זמרת בסגנון הפופ מנגנת בגיטרה.
חברתן הטובה של דניאל ואיבון.
דניאל מזוז – זמרת בסגנון הפופ רוק מנגנת בגיטרה.
חברתן הטובה של שירה ואיבון.
ישראל מרמרוש – זמר בסגנון המזרחית מנגן בדרבוקה.
חברו הטוב ביותר של מירון.
כפיר פופוביץ' – זמר בסגנון הפופ מנגן בקלידים.
הצלע השנייה בצמד האהוב "ישראל ומירון".
עזב את הלהקה כשנה בלבד לאחר הקמתה.
לאחר פירוק הלהקה כל אחד מהם יצא לדרך חדשה.
איבון וונדימו – התחילה קריירת סולו ברשתות החברתיות, בה עשתה קאברים לשירים.
2022 איבון החלה ללמוד מוזיקה בבית ספר רימון.
איבון מלווה כיום כלה וחתן בשיר כניסה לחופה/סלואו.
שירה מרגלית – התחילה קריירת סולו והוציאה מספר שירים.
במהלך שנת 2017 הוציאה את הסינגלים "אמא צודקת תמיד" ו"עוד לא", בשנת 2018 הוציאה 2 סינגלים: "היי ניב" ו"כמעט", בשנת 2019 הוציאה 2 סינגלים נוספים: "בא והולך" ו "מיסטר מאצ'ו", בשנת 2020 הוציאה עוד 2 סינגלים: "אם אתה גבר" ו "מגיע לי יותר" וסינגל נוסף עם אור בן ברוך "2020"
דניאל מזוז – עשתה מכינה בניסן נתיב, ושיחקה בהצגות: "תוצרת הארץ" ו"ריקוד החיים" בתיאטרון השעה הישראלי ורקדה במופעי הילדים "שקטק", בשנת 2017 הוציאה את הסינגל "נגמר" וב 2018 הוציאה את הסינגל "באבא בהודו" וייצגה את ישראל באירוויזיון כרקדנית וזמרת ליווי של נטע ברזילי.
השתתפה בתוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון 2019.
ישראל מרמרוש – התחיל בקריירת סולו מצליחה.
במהלך שנת 2016 הוציא 3 סינגלים: "לילה קר", "סוס פרא" ו"יום בהיי" ובשנת 2017 הוציא את הסינגל "חיכיתי לשקט"
כפיר פופוביץ' – בשנת 2016 התמודד בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון" העונה השלישית.
מירון וויליאמס – בשנת 2015 התמודד בתוכנית "אקס פקטור ישראל" העונה השנייה, ובשנת 2017 שיחק בסדרה "תאג"ד" בתור שחקן אורח.
זה הזמן שלי עכשיו (2013) (מהאלבום סטארטאפ) (במסגרת פרויקט הלהקה)
כל הציפורים (2013) (מהאלבום סטארטאפ) (במסגרת פרויקט הלהקה)
את שרה ברדיו (2013) (מהאלבום סטארטאפ) (במסגרת פרויקט הלהקה)
יאללה בלאגן (2013) (מהאלבום סטארטאפ) (במסגרת פרויקט הלהקה)
חוקים חדשים למשחק (2013) (מהאלבום סטארטאפ)
סטארי אוסקול (רוסית: Старый Оскол) היא עיר במחוז בלגורוד, רוסיה.
העיר ממוקמת על גדות נהר אוסקול, 618 קילומטרים דרומית למוסקבה.
העיר נוסדה בשנת 1593 תחת השם אוסקול, על שמו של הנהר עליו הוקמה, ושימשה כמבצר בקו ההגנה הדרומי סביב מוסקבה.
בראשית המאה ה-17 נכבשה ונשרפה על ידי כובשים פולנים.
בהמשך ניסו לכבוש אותה הטטרים של קרים, אך נכשלו בכך שלוש פעמים ונסוגו.
בשנת 1655 שונה שמה של העיר לסטארי אוסקול (אוסקול הישנה), בעקבות עיר אחרת אשר קיבלה באותה שנה את השם נוביי אוסקול (אוסקול החדשה).
בסוף המאה ה-17 תכנן הצאר פטר הגדול להקים את הצי הראשון שלו בסטארי אוסקול, אך כאשר לא מצא יער מתאים בסביבתה של העיר, אשר העצים שלו יוכלו לשמש חומר גלם, העביר את בניית הצי לעיר וורונז'.
במשך המאות הבאות עברה העיר בין מחוזות שונים של האימפריה הרוסית.
בשנת 1918, במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, עברה העיר לשליטת אוקראינה העצמאית למשך כחצי שנה, ובסוף אותה שנה חזרה לידי הבולשביקים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו לכרות בעיר עפרת ברזל, במסגרת גילוי האנומליה המגנטית של קורסק, שטח עתיר מחצבים, בין הגדולים בעולם.
כיום נכרות בעיר למעלה מ-8 מיליון טונות של עפרת ברזל בשנה.
מהסיבה הזו נפתחה בסטארי אוסקול שלוחה של המכון המוסקבאי לפלדה וסגסוגת.
"סטארטאפ" הוא שם אלבום הבכורה של להקת סטארטאפ, שנוצרה בתוכנית המציאות פרויקט הלהקה.
האלבום שוחרר ב-21 ביולי 2013 והוא מכיל 11 שירים, רובם בוצעו ב"פרויקט הלהקה".
המפיק המוזיקלי של האלבום הוא הנרי, שהיה גם המפיק המוזיקלי של העונה הראשונה של פרויקט הלהקה.
הנרי כתב יחד עם אמיר פרישר גוטמן (מנחה העונה הראשונה של פרויקט הלהקה) את השיר "זה הזמן שלי עכשיו", השיר הראשון באלבום.
"זה הזמן שלי עכשיו" היה גם שיר הפתיחה של פרויקט הלהקה בעונה הראשונה.
השיר "יאללה בלאגן" יצא בתור סינגל ב-25 ביוני 2013. הלהקה צילמה קליפ לשיר זה בחיריה שהופיע בפרק 32, פרק הגמר, של העונה הראשונה של הפרויקט.
הסינגל השני, "חוקים חדשים למשחק" יצא כסינגל בתאריך 18 ביולי 2013. להקת סטארטאפ הופיעה עם שיר זה בעונה הראשונה של התוכנית "הבנים והבנות" בערוץ הילדים.
הקליפ לשיר שוחרר ב-24 באוגוסט 2013.
הסינגל השלישי, "תאמיני", שאותו ביצע ישראל מרמרוש, שוחרר ב-22 ביולי 2013 יחד עם השיר "בעיניים שלך" של שירה מרגלית.
סטארטרק: אל האינסוף הוא סרט מדע בדיוני ופעולה, שבוים על ידי ג'סטין לין לפי תסריט מאת סיימון פג ודאג ג'ונג, ובהפקת ג'יי ג'יי אברמס.
זהו הסרט ה-13 במספר בסדרת סרטי "מסע בין כוכבים" והשלישי והאחרון בציר הזמן החלופי הקרוי "ציר זמן קלווין" ומשמש כהמשכו הישיר של הסרט "האויב בתוכנו - סטארטרק" משנת 2013.
רוב אנשי צוות הסרט הקודם חזרו לשתף פעולה בסרט זה, למעט הבמאי והתסריטאים, כשאל כיסא הבימוי צורף ג'סטין לין וכתסריטאים צורפו השחקן סיימון פג ודאג ג'ונג.
כריס פיין, זאכרי קווינטו, קארל אורבן, זואי סלדנה, אנטון ילצ'ין (באחד מתפקידיו האחרונים), סיימון פג, ג'ון צ'ו וברוס גרינווד חזרו לגלם את דמותם מהסרט הקודם, בתוספת אידריס אלבה וסופיה בוטלה לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו בוונקובר, קנדה ב-25 ביוני 2015 לקראת צאת הסרט לאקרנים ב-22 ביולי 2016 בבתי קולנוע בארצות הברית ב-2D ,3D וIMAX 3D וב-25 באוגוסט 2016 בישראל באותם פורמטים, ובנוסף לכך ב-4DX.
ב-1 ביולי 2016, אולפני סרטי פרמאונט הכריזו כי הסרט מוקדש לזכרו של אנטון ילצ'ין.
לאחר שהשלימה שלוש מתוך חמש השנים של משימתה לחקור את החלל החיצון, ספינת החלל אנטרפרייז NCC-1701 תחת פיקודו של קפטן קירק (כריס פיין), מגיעה אל תחנת החלל יורקטאון.
קירק שוקל לקבל על עצמו קידום לדרגת סגן-אדמירל ולפנות את מקומו כקפטן האנטרפרייז לסגנו, מר ספוק (זאכרי קווינטו), שבעצמו שוקל לפרוש מצי הכוכבים, לאחר שהוא מתבשר על מותו של ספוק פריים (לנרד נימוי).
אל תחנת החלל מגיעה החוצנית קאלארה (לידיה וילסון / שרה פולסברג), שטוענת כי ספינת החלל שלה התרסקה על כוכב הלכת אלתמיד, שנמצא בתוך ערפילית, באזור של החלל שעדיין לא ממופה.
כאשר האנטרפרייז מגיעה למקום, הצוות מגלה כי מבצע ההצלה הוא למעשה מארב: נחיל עצום של ספינות קטנות תוקף את האנטרפרייז, אשר נקרעת לגזרים ומתרסקת על כוכב הלכת.
קירק מורה לצוותו לנטוש את הספינה, אך סולו (ג'ון צ'ו), או'הורה (זואי סלדנה) ורוב אנשי הצוות נלכדים על ידי מי שהוביל את המתקפה - קראל (אידריס אלבה).
על פני השטח של כוכב הלכת, סקוטי (סיימון פג) חובר לג'יילה (סופיה בוטלה), שמובילה אותו אל ביתה, הממוקם בתוך שרידי ספינת החלל פרנקלין, שהתרסקה על הכוכב לפני כמאה שנים.
אל השניים חוברים קירק וצ'כוב (אנטון ילצ'ין), ויחדיו הם מצליחים לאתר ולחלץ את ספוק הפצוע ואת ד"ר מק'קוי (קארל אורבן).
קירק וצוותו מתכננים, ומאוחר יותר מוציאים אל הפועל, תוכנית לחילוץ אנשי הצוות השבויים ולהימלטות מהכוכב על סיפון הפרנקלין.
סולו ואוהורה מגלים לקירק שברשותו של קראל כלי נשק ביולוגי עוצמתי, וכי בכוונתו להשמיד את תחנת החלל יורקטאון.
הצוות מוצא דרך לשבש את מנגנון הניווט של צי הספינות של קראל, וקירק מתעמת פיזית עם קראל - שמתגלה להיות למעשה קפטן הפרנקלין בלתזר אדיסון - מביס אותו, ומציל את היורקטאון.
קירק וספוק מחליטים, בסופו של דבר, להישאר בתפקידם בצי הכוכבים; בהמלצתו של קירק, ג'יילה מתקבלת לאקדמיה של צי הכוכבים; הצוות חוגג לקירק את יום הולדתו, בעודם מביטים בתהליך בנייתה של ספינת החלל USS Enterprise (NCC-1701-A) ומדקלמים (כל הדמויות) את מונולוג ה"היכן שאף אחד לא הלך מעולם"
בריאיון לכלי התקשורת במהלך מסע השיווק לסרט "האויב בתוכנו - סטארטרק", ג'יי ג'יי אברהמס אישר כי כריס פיין וזאכרי קווינטו ישובו לגלם את תפקידיהם בסרט השלישי בסדרה, אך הוא עצמו ישתתף בהפקה כמפיק בלבד מאחר שבכוונתו לפנות את זמנו לצורך צילומי "מלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר", אותו הוא מביים.
בספטמבר 2015 עודכן התאריך ל-22 ביולי.
באפריל 2015 נחשף שם הסרט באנגלית Star Trek Beyond.
צילומי הסרט החלו ב-25 ביוני 2015 בוונקובר וסקוואניש בקולומביה הבריטית, לאחר מספר ימי עיכוב בעקבות דחייה של כתיבת התסריט.
לאחר מכן, הצילומים עברו לסיאול בקוריאה הדרומית ודובאי והסתיימו ב-15 באוקטובר של אותה השנה.
המלחין מייקל ג'אקינו, שעבד עם ג'יי.ג'יי.
אברהמס בעבר, מלחין את המוזיקה לסרט, לאחר שהלחין את הפסקול לסרטים הקודמים סטארטרק והאויב בתוכנו - סטארטרק.
בדצמבר 2015 פורסם קדימון רשמי ראשון ובו הושמע השיר "Sabotage" של הביסטי בויז, אותו שיר שנעשה שימוש גם בקדימון הראשון לסרט סטארטרק משנת 2009, בקדימון השלישי והאחרון, הושמע השיר "Sledgehammer" של ריהאנה, ונחשף כי השיר ייכלל באלבום פסקול הסרט וכן בכתוביות הסיום של הסרט עצמו.
הסרט יצא לאקרנים ב-2D ,3D ו-IMAX 3D בארה"ב ב-22 ביולי 2016. כפי שהוכרז באוגוסט 2014, פרמאונט החליטו להוציא את הסרט ב-2016 לציון 50 שנים של הסדרה המקורית מאת ג'ין רודנברי.
הסרט הגיע לאקרנים בארץ כחודש לאחר הקרנת הבכורה, ב־25 באוגוסט 2016.
טריילר רשמי נחשף ב-14 בדצמבר 2015, והציג לראשונה את אידריס אלבה בתור הנבל בסרט, שנחשף בתור קראל ואת סופיה בוטלה בתור ג'יאלה, דמות חדשה בסרט.
הקדימון השני פורסם ב-21 במאי 2016. קדימון נוסף ואחרון לסרט פורסם ב-28 ביוני 2016. ב-1 ביולי 2016, פרמאונט הכריזו כי הסרט כולו מוקדש לזכרו של אנטון ילצ'ין, שנהרג בתאונת דרכים כחודש אחד לפני יציאתו של הסרט לאקרנים (ילצ'ין הספיק להשתתף בכל הצילומים לפני מותו).
בעת הפקת הסרט כריס פיין וזאכרי קווינטו חתמו על חוזה לגילום דמויותיהם גם בסרט רביעי בסדרה.
ג'יי אברהמס אישר כי כריס המסוורת' יגלם את דמותו של ג'ורג' סמואל קירק, אביו של קפטן קירק.
תפקיד שהוא גילם בסצנת הפתיחה של הסרט משנת 2009.
מאוחר יותר באותו החודש אולפני פרמאונט אישרו את הדיווח והצהירו גם כי מרבית שחקני הצוות ישובו להפקת הסרט הרביעי בסדרה, עם אברהמס ולינדסי וובר כמפיקים וג'יי.די.
באפריל 2018 נודע כי לצורך בימוי הסרט הרביעי נשכרה התסריטאית ס.ג'.
קלרקסון, שהפכה לבמאית אישה הראשונה שמביימת סרט של מסע בין כוכבים.
הסרט תוכנן לגולל את קורות צוות האנטרפרייז ויעקוב אחר התמודדותו של קירק עם אביו במסגרת תקרית מסע בזמן.
כריס המסוורת' אישר כי ישוב לגלם את ג'ורג' קירק מהסרט הראשון בסדרה המחודשת.
ההפקה הייתה צפויה לצאת לדרך בינואר 2019, אך אז נודע כי ההפקה בוטלה.
בדצמבר 2017 נודע שהאולפנים שוקלים רעיון לפיו קוונטין טרנטינו יביים את הסרט הרביעי בסדרה, אך לבסוף סוכם כי הוא יביים את הסרט החמישי בסדרה.
בדצמבר 2019 דווח כי טרנטינו עזב את ההפקה כדי להפיק סרט אחר בתקציב קטן יותר.
בינואר 2020, הוא הצהיר שסרט סטארטרק ככל הנראה יופק, אך הוא לא יביים אותו.
סטארי קרים (באוקראינית: Старий Крим, ברוסית: Старый Крым, בטטרית של קרים: Eski Qırım אֶסקי קירים) היא עיירה היסטורית במחוז קירובסקה בחלק המזרחי של קרים, באגן הנהר צ'וריק-סו, במרגלות ההר אגרמיש.
העיר שוכנת בחלק הדרום-מזרחי של קרים, 15 קילומטר מערבית מפאודוסיה ו-78 קילומטר מזרחית מסימפרופול.
אוכלוסייתה בשנת 2013 הייתה 9,512 תושבים.
בתחילת האלף הראשון לספירה היה במקום היישוב קאריה, חלק מטאוריס (טאברידה).
במאות ה-13–15 היה בשם סולחאט, ומאוחר יותר "קרים" עיר המושב של המושל מטעם אורדת הזהב וצומת חשוב בדרכי המסחר.
אחרי הקמת הח'אנות של קרים היה לזמן קצר עיר בירתו הראשונה ואחר כך, לאחר העברת הבירה לבחצ'יסאראי, איבד חשיבותו והתחילה להיקרא "קרים הישנה" - אסקי קירים.
לאורך תולדותיה החל מימי קדם שינה היישוב 22 שמות.
בימי קדם היה בסביבה יישוב בשם "קימריום", הקרוי לפי שבטי הקימרים.
מצר קרץ' שכונה בימי הרומיים "בוספורוס קימריוס"' לפי העיר קימריום.
לפני התקופה המונגולית, צוין המקום בכתבים הגאוגרפיים היווניים כמושב המושל הכוזרי - פולה (Fulla) או פולאי (Fullai), לצד "סוגדאיה" או "סודאק"
במאה ה-13, עוד לפני הכיבוש המונגולי היא נודעה כ"סולחאט" או "סולגאט" (בכתב ערבי: صلغات).
בהמשך נודעה בשם "קירים" (בכתב ערבי: القرم אל-קירים).
מקורות השם סולחאט או סולגאט אינם ודאים.
יש שמיחסים אותם לטורקיזציה של השם האיטלקי "סולקאטי" (Solcati), מהמילה האיטלקית "solcata" שמשמעותה "חפיר.
אטימולוגיה חלופית מתייחסת למקור ארמני:שם מתחם המנזרים הארמנים סורב-חאץ' (Սուրբ Խաչ), כלומר "הצלב הקדוש", שנבנה במקום בשנת 1338.
שני השמות, סולחאט וקרים, היו בשימוש במקביל במהלך המאה ה-14, אך השם "קירים" החליף לחלוטין את סולחאט החל מהשנים הראשונות של המאה -15.
השם "קרים" הוסבר תכופות כעיוות של המילה "קימריום".
יש ששיערו כי הוא נגזרת המילה היוונית "קרמני" (κρήμνοι, שנהגתה מאוחר יותר "קרימני"), כלומר "סלעים" או שיש לה מקור מונגולי, שמשמעותו הוא גם כן "חפיר".
מהעיר קירים נגזר השם של חצי האי כולו ושל המדינה הטטרית שקמה בו - הח'אנות קרים.
עד אז נודע חצי האי תחת השמות "גאזאריה" (שמקורה ב"כוזרים") ו"טאוריס" (Tauris) או "חצי האי הטאורי" שהמשיך להיות מקובל במערב אירופה עד המאה ה-17 כשהוחלף סופית ב"קרים".
מאז סיפוח קרים של ידי קיסרית רוסיה יקטרינה הגדולה בשנת 1783, נקראה העיר ברוסית "סטארי קרים" (כלומר "קרים הישנה", בתרגום טטרי - אסקי קירים).
באופן רשמי הוענק לעיר שם חדש ממקור יווני "לאוקופולויס" (לֶבְקופול) אבל השימוש בו לא היה פופולרי ולא שרד.
בשטח העיר נמצאו שרידי יישובים נאוליתים, המכונים "סטארי קרים","באקאטאש", "איזיומובקה" (1930), סטארי קרים א' וב' (1975,2004).
במרכז העיר נמצאו בחפירות חפצי קרמיקה עתיקים מן המאה ה-4 לפנה"ס ועד למאה ה-3 לספירה.
שכבות אלה חפפו שכבות של העיר מימי הביניים ובחלקן נהרסו.
בשנת 1895 נמצאה כתובת יוונית משנת 222 לפנה"ס, אחת הראיות לוותק העיר.
לפני הכיבוש המונגולי ייתכן כי ניצב במקום מבצר כוזרי.
המונגולים בראשות באטו ח'אן ביצרו את היישוב והפכו אותו ל"קירים", עיר הבירה של היורט של קרים, מחוז של אורדת הזהב ומקום מושבם של אמירי קרים.
עד לשנות ה-1270 הייתה קירים לכל היותר כפר מבוצר.
במאות 13–14 התפתחה לעיר משגשגת.
בשנת 1265הסולטן הסלג'וקי קיקאוס השני קיבל את היישוב כמתנה.
בשנת 1263 הגיעה משלחת של הסולטן הממלוכי של מצרים, ביברס לחצר הח'אן ברקה של אורדת הזהב.
אחד מחברי המשלחת רשם בדו"חו כי קירים מאוכלסת ב "קפצ'קים", כלומר קומנים, "רוסים" ואלאנים.
ב-1288 הגיע אדריכל מצרי כדי לבנות בעיר מסגד שייקרא לפי שמו של ביברס.
החל משנת 1287–1288 הוטבעו בקירים מטבעות טטריים.
בימי שליטת אורדת הזהב נודעה העיר בשני שמות.
בשנת 1314 גם אוזבק ח'אן בנה בעיר מסגד הקרוי לפי שמו.
בשנת 1332 נבנתה מדרסה ששרידיה נראים עד היום.
שגשוג העיר נמשך עד למהומות שפרצו בשלהי המאה ה-15 בימי הח'אן מנגלי גיראי.
תחילה שמרה קרים לזמן קצר את מעמדה כעיר בירה של המדינה החדשה, הח'אנות קרים.
עד לשנת 1517 ועד בכלל הוטבעו בה מטבעות.
החל משנת 1517 עיר הבירה של ח'אנות קרים שהפכה לבת חסות האימפריה העות'מאנית, עברה לקרק-אור ואחר כך לעיר הבירה שנבנתה במיוחד, בח'ציסאראי.
אובדן המעמד הביא לדעיכה יחסית של המקום.
סטארי קרים הייתה העיר שבה חי והלך לעולמו הסופר הרוסי הידוע אלכסנדר גרין.
העיר ידועה גם בבית ההבראה לשחפת ולמחלות הלב שנוהל בעבר על ידי הכירורג של הלב ניקולאי אמוסוב.
אחרי סיפוחה של קרים לאימפריה הרוסית, כמעט כל תושביה היגרו ובמפקד שנערך בשנת 1805 נרשמו בה רק 114 תושבים.
שם העיר שונה ל"לבקופול" אך להבדיל ממקרי ערים אחרות, השם החדש לא היה פופולרי ולא נשמר.
העיר נקראת מאז ועד היום "סטארי קרים" כלומר "קרים הישנה".
העיירה ממוקמת בחלק הדרום-מזרחי של הרי קרים.
האקלים בסטארי קרים הוא הררי מתון.
האתר נמצא למרגלות ההר אגארמיש, בגובה כ-400 מטר מעל פני הים.
הוא זכה למוניטין כמקום הולם לחולים במחלות דרכי הנשימה.
ההר אגארמיש מתחמם במשך היום ובערב נוצר בו זרם אוויר עולה המשאיר מקום לזרמי אוויר המגיעים מכיוון הים השחור וים אזוב, וכן מערבות חצי האי קרץ'.
ערבוב האוויר הימי עם האוויר מיערות ההר ומן האזורים הסמוכים לו יוצר בקצה המזרחי של הרי קרים אקלים ייחודי.
לפי ממצאי המפקד באזור הפדרלי של קרים מ-14 באוקטובר 2014, אחרי הסיפוח לפדרציה הרוסית, מספר תושבי העיר היה 9,277.
לפי אותו מפקד משנת 2014 ההרכב האתני של האוכלוסייה התחלק כדלקמן:
סטארי צ'ורטוריסק (באוקראינית: Старий Чорторийськ; בפולנית: Czartorysk, צ'רטוריסק) הוא כפר במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, על גדת נהר סטיר, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1100, ומסוף המאה ה-14 נכלל בנחלות משפחת האצולה הפולנית צ'ארטוריסקי, אשר קראה את היישוב על שמה.
מתחילת המאה ה-18 היה הכפר בבעלות משפחת רדזיוויל.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא משנת 1577. עם הקמת תחנת רכבת בקו סארני-קובל כ-10 ק"מ מהכפר, בסוף המאה ה-19, עברו להתגורר במתחם התחנה מספר מיהודי היישוב.
במהלך מלחמת העולם הראשונה גורשו היהודים מהכפר, ולאחר התבססות השלטון הפולני בו, הורשו לשוב אליו.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-300 יהודים.
ביישוב נולדו בין היתר הסופר היידי יונה רוזנפלד, השחקן מיכאל ואקס והכלכלנית רוז פרידמן, אשתו של זוכה פרס נובל מילטון פרידמן.
עם כיבוש אזור הכפר בידי הסובייטים בספטמבר 1939, הגיעו ליישוב מאות פליטים יהודים ממערב פולין.
ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיו בגטו, ממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה.
ב-24 באוגוסט 1942 חוסל הגטו שבכפר, תוך רצח כל יושביו.
ב-3 בפברואר 1944 שוחרר הכפר בידי הצבא האדום.
ממאות יהודי הגטו שרדו את השואה במקומות מסתור וביערות 10 אנשים.
סטארי סמביר (באוקראינית: Старий Самбір; בפולנית: Stary Sambor) היא עיירת מחוז במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, על גדת נהר דניסטר ובסמוך לגבול פולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
סטארי סמביר נזכרת לראשונה בשנת 1378, ובשנת 1553 הוענקו לה זכויות עיר.
מחלוקת פולין בשנת 1772, ועד תום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1544. בשנת 1659 הוצא צו האוסר על ישיבת יהודים ביישוב, אך חרף האיסור המשיכו היהודים להתגורר ביישוב.
במהלך המאות ה-18 וה-19 גדל מספר היהודים בעיירה, ובשנת 1890 נמנו בה 1,613 יהודים.
עוד משנות ה-80 של המאה ה-19 עזבו את העיירה רבים מיהודיה, וחלקם היגרו לארצות הברית.
במהלך הכיבוש הרוסי של העיירה בתחילת מלחמת העולם הראשונה, ערכו הקוזקים פרעות ביהודיה, ופרעות אלה נשנו בתקופת הרפובליקה האוקראינית המערבית, שקמה עם תום המלחמה, תוך חילול בתי הכנסת המקומיים.
שרפה גדולה שפרצה ביישוב באפריל 1923 פגעה קשות בקהילה היהודית במקום.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,562 יהודים, קרוב -40% מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נכבשה העיירה באופן זמני בידי הגרמנים, ואלו חטפו את יהודיה לעבודות כפייה ורצחו כמה מהם.
עם כניסת הסובייטים לעיירה, הגיעו אליה כמה מאות פליטים יהודים ממערב פולין, ומספר היהודים במקום הגיע לכ-2,500 איש.
בתקופה הסובייטית נאסרה הפעילות הציבורית היהודי בעיירה, הולאמו עסקי היהודים בה, וחלק מיהודיה הוגלו לעומק ברית המועצות.
ב-2 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, שבו הגרמנים לעיירה, והקצו לאוכלוסייה האוקראינית המקומית פרק זמן של 24 שעות לפרוע ביהודי היישוב.
בזמן זה רצחו האוקראינים באכזריות כמה עשרות יהודים מהעיירה בשטח בית העלמין היהודי ביישוב, בנוכחות הכומר המקומי.
לאחר מכן, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, הגבלות תנועה וחובת ביצוע עבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה, לרבות ינובסקה.
בין ה-5 ל-6 באוגוסט 1942 גורשו היהודים שנותרו בעיירה לגטו סמביר הסמוך, ומשם שולחו כעבור זמן מה למחנה ההשמדה בלז'ץ.
סטארלייט הוא חומר מוצק המסוגל לכאורה לעמוד בפני טמפרטורות גבוהות במיוחד וכן לבודד מפני חום.
החומר הומצא ויוצר על ידי כימאי חובב וספר בשם מוריס וורד (1933-2011) במהלך שנות השבעים והשמונים.
התגלית התפרסמה בארצות הברית בשנת 1993 הודות לתוכנית טלוויזיה שעסקה בתחום המדע בשם Tomorrow's World ("עולם המחר").
שמו של החומר ניתן לו על ידי נכדתו של וורד קימברלי.
למרות שנאס"א הייתה מעוניינת בחומר וכן חברות טכנולוגיות אחרות, וורד מעולם לא היה מוכן לחשוף את הרכבו או את אופן הכנתו.
בראיונות שנערכו עימו הוא סיפר שאשתו ובנותיו יודעות איך להכין את החומר, אך לאחר מותו אף אחת מהן לא הכינה כמות נוספת מהחומר או הודתה שהיא אכן יודעת כיצד לעשות זאת.
לאחר בדיקות, נטען כי סטארלייט יכול לעמוד בפני קרן לייזר שהפיקה 10,000 מעלות צלזיוס.
בתוכנית "עולם המחר" וכן בתשדיר רדיו של ה-BBC, נאמר שביצה שכוסתה בחומר לא בושלה לאחר שנחשפה למבער לוהט במשך חמש דקות, היא אפילו לא הייתה חמה במקצת למגע לאחר מכן.
יתרה מכך, החומר הגן גם על יד אנושית מפני מבער פועל.
היועץ המדעי של משרד ההגנה האנגלי, רונלד מייסון, אמר: "מוריס לעיתים אמר שטויות מבחינה מדעית, אך זהו החומר המיוחד ביותר".
מהנדסי חומרים אחרים מן העולם הביעו התעניינות בחומר, בהרכבו ובאופן יצירתו.
הדובר של נאס"א זאז רודי נרגנור סיפר על מגעי הסוכנות עם וורד: "ביצענו המון הערכות ו...אנחנו יודעים על כל האפשרויות העצומות שיש לחומר הזה".
וורד התיר למספר ארגונים מדעיים לבחון ולבדוק את החומר שייצר, אך הוא אסר עליהם לשמור ממנו דוגמיות לאחר המבדקים שונים מחשש שיבצעו לו הנדוס לאחור.
וורד ציין כי המצאתו שווה מיליארדים והוא התעקש לבעלות על 51% מהנוסחה - דרישה שהקשתה רבות על המתעניינים והמשקיעים הפוטנציאליים בחומר.
אם כי וורד היה מעורב במגעים עם נאס"א על השקעה במוצר שלו וכן עם גופים אחרים, הוא היה קנאי ביותר להגנה על סוד הפקת החומר או הרכבו (הוא אפילו חשש שדגימות יגיעו לידיים זרות מבלי ידיעתו).
וורד מת במאי 2011, ולפי דיווחים שונים בכלי התקשורת, החומר אינו מיוצר מאז על ידי חברה או אנשים פרטיים כלשהם.
כלומר, וורד לקח את סוד תגליתו עימו לקבר.
בשנת 2011 עיתונאי חוקר של הגרדיאן פרסם כי את הסטארלייט שהיה למעשה אבקה דקה היה צריך לערבב עם דבק פלסטי, ולכן למוצר היה זמן חיים קצר ביותר.
לפי טענתו זו "הייתה הסיבה שמר וורד מעולם לא הצליח למכור או להביא את המוצר לשוק".
יתרה מכן, העיתונאי אמר שקם פיתוח למוצר מתחרה באותה תקופה ולכן הסטארלייט נשכח.
כאמור, הנוסחה המדויקת של הסטארלייט אינה ידועה.
אך, נאמר שהחומר הכיל מגוון של פולימרים אורגנים וקו-פולימרים יחד עם תוספים שונים, כגון בוראט וחומרים נוספים שסייעו לתכונות שלו - עד 21 חומרים שונים בסך הכל.
לפי הערכות של כימאים, היותו של החומר מבודד חום וחסין ירי, מעידה על כך שהרכבו 90% חומרים אורגניים.
סטארט-אפ ניישן סנטרל היא חברה לתועלת הציבור (חל"צ) שמטרתה העיקרית היא יצירת חיבור בין תעשיית ההיי-טק הישראלית לארגונים ומשקיעים מהעולם.
במאגר המידע של SNC רשומות יותר מ-6,000 חברות היי-טק הפועלות בארץ.
מטרות הארגון הן קידום תעשיית החדשנות הישראלית וחשיפתה לעולם, שילוב אוכלוסיות שאינן מיוצגות מספיק בהיי-טק הישראלי ועידוד הפעילות העסקית של הענף, בעיקר מול חברות ומשקיעים מחוץ לישראל.
החל מספטמבר 2021 מנהל את החברה אבי חסון, לשעבר ראש רשות החדשנות.
סטארט-אפ ניישן סנטרל הוקמה בשנת 2012 בהשראת הספר "מדינת הסטארט-אפ".
החברה הוקמה כחברה לתועלת הציבור במימונו של איש העסקים היהודי-אמריקני פול סינגר, מנהל קרן הגידור "אליוט מנג'מנט".
למנכ"ל הארגון מונה פרופ' יוג'ין קנדל.
בשנת 2018 עברו מרבית מכ-50 עובדי הארגון לבניין SNC ברחוב ליליינבלום בתל אביב הכולל את משרדי החברה ומקום לאירועים הקשורים לתעשיית ההיי-טק והחדשנות בישראל.
בשנת 2021 זכה הארגון בפרס על שם יגאל אלון מטעם עמותת דור הפלמ"ח.
הפרס מוענק מדי שנה על "מעשה מופת חלוצי".
הארגון מפעיל אתר אינטרנט הכולל מאגר מידע נרחב על תעשיית ההיי-טק הישראלית, עורך מפגשים וכנסים ויוזם פעילויות מיוחדות לקידום שיתופי פעולה עם גורמים מהעולם.
במאגר המידע "פיינדר" באתר SNC רשומים (נכון לינואר 2019) יותר מ-6600 חברות הייטק, משקיעים, תוכניות האצה, תאגידים רב־לאומיים הפועלים בארץ וטכנולוגיות אקדמיות, והוא מאפשר חיפוש על פי קטגוריות וחיתוכים שונים.
הארגון מפרסם באתר דוחות שונים על ענף ההייטק הישראלי כגון סיכומים שנתיים ודוחות המתמקדים בסקטורים מסוימים.
מאז הקמתו ועד אמצע שנת 2018 סייע המיזם ליותר מ-260 חברות מ-52 מדינות להתחבר בהצלחה לתעשיית ההיי-טק הישראלית.
במהלך תקופה זו נפגשו החברות הללו עם כ-800 חברות סטארט-אפ ישראליות, ו-SNC הייתה מעורבת בהקמה של מספר מרכזי חדשנות של חברות זרות בארץ.
בשנת 2018 הקימה Start-Up Nation Central את Scale-Up Velocity הפועלת כזרוע ההון האנושי של הארגון.
Scale-Up Velocity היא חברה לתועלת הציבור שפועלת כזרוע ההון האנושי של הארגון.
החברה עוסקת בקידום תעשיית ההייטק הישראלית באמצעות מתן פתרונות לאתגרים בתחום ההון האנושי כדוגמת פיתוח תוכניות ומודלים חדשניים המגדילים את היצע המפתחים המוכשרים בתעשייה ולמיצוי הטאלנטים בישראל.
החברה הוקמה בעקבות דו"חות המחסור בהון האנושי שמפורסמים בשנים האחרונות, כמחקר משותף של Start-Up Nation Central ורשות החדשנות הממפות את מפת המועסקים בהייטק בישראל.
הדו"חות משקפים מחסור חמור וכרוני של הון אנושי איכותי בתפקידי פיתוח, כך שנכון לדצמבר 2020 יש כ-13,000 משרות פתוחות בתעשיית ההייטק הישראלית.
על רקע זה הוחלט להקים את Scale-Up Velocity במטרה לבנות ולהפעיל תוכניות הכשרה המוכוונות לאוכלוסיות שנמצאות בתת-ייצוג בתעשיית ההייטק כגון: חרדיות, ערבים, נשים, לוחמים משוחררים ועוד.
את החברה מנהלת סא"ל (במיל') מתי צויג ומשרדיה נמצאים בתל אביב.
מחוז משנה סטאריה דרוהי (בבלארוסית: Старадарожскі раён; ברוסית: Стародорожский район) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר סטאריה דרוהי.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה סטאריה דרוהי 21,937 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 92.95% בלארוסים, 4.82% רוסים, 1.1 אוקראינים ו-1.13% אחרים.
סטארט אפ רזה היא מתודולוגיה לפיתוח עסקים ומוצרים אשר מטרתה לקצר את מחזורי פיתוח המוצר ולגלות במהירות האם המודל העסקי המוצע הוא בר-קיימא.
המתודולוגיה מבוססת על ניהול רזה (Lean Management).
המתודולוגיה הוגדרה על ידי אריק רייס בספרו משנת 2011, "The Lean Startup" ומאמצת מספר אלמנטים: השערות שצריכות לעבור אימות על ידי ניסויים מהירים בשוק, שחרור מוצרים באיטרציות מהירות ומשוב קבוע מהלקוח ללמידה מתמשכת של הצרכים.
ההנחה המרכזית במתודולוגיית סטארט אפ רזה היא שכאשר חברות סטארט אפ פוגשות בשלב מוקדם את צורכי הלקוחות (על ידי השקעה בבניית מוצרים או שירותים באופן איטראטיבי) הן יכולות להפחית את סכנות השוק ולהסיר את הצורך במימון ראשוני גדול לפרויקט ובהשקת מוצרים יקרים הנוטים להיכשל.