tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המושב השיתופי, תל אביב: הסתדרות הפועלים החקלאים - הוועדה להתיישבות חילים ונוטרים, תש"ה.
חיים רומנו (נולד ב-5 באפריל 1951) הוא גיטריסט, מוזיקאי ומפיק מוזיקלי ישראלי.
במהלך שנות פעילותו, התפרסם ביכולת הנגינה הווירטואוזית שלו על גיטרה חשמלית, בוזוקי, בגלמה וכלים נוספים, ונחשב לאחד הגיטריסטים הבולטים והמשפיעים בישראל.
רומנו החל לנגן בגיטרה בימי בית הספר היסודי, ואף הקים להקה שניגנה במסיבות בתל אביב.
בשנת 1965 פגש את מיקי גבריאלוב ויחד עם יצחק קלפטר הקימו את להקת "הצ'רצ'ילים".
להקת "הצ'רצ'ילים" הייתה חלק מסצנת להקות הקצב שפעלו בשנות ה-60 וה-70 בישראל, בעיקר באזור רמלה ודרום תל אביב.
הלהקה ניגנה מוזיקת רוק באנגלית הנעה בין רוק פסיכדלי לבין רוק כבד.
במהלך שמונה שנות קיומה, ניגן רומנו בלהקה בגיטרה, מנדולינה ושר קולות רקע.
רומנו שילב בנגינתו בלהקה השפעות מוזיקליות מזרחיות, ערביות ויווניות אותן ספג מהוריו, ילידי יוון.
חלק מחברי הלהקה התחלפו מדי פעם, אך רומנו היה חבר בה במשך כל שנות פעילותה.
שני שיאי העבודה של הלהקה היו קונצרט עם הפילהרמונית של תל אביב, בניצוח זובין מהטה ב-1969, והקלטת אלבומים אחדים עם אריק איינשטיין.
העבודה עם איינשטיין הביאה את חברי הלהקה אל מרכז ההתרחשות במוזיקה הישראלית.
בשנת 1970 עזבו חברי להקת "הצ'רצ'ילים" את ישראל וניסו את מזלם בלונדון, בריטניה, תחת השם "Jericho Jones".
אלבומם הראשון כלהקה בריטית, "Junkies Monkeys & Donkeys", יצא לאור ב-1971 ובעקבותיו צברה הלהקה פופולריות.
עד מהרה החלה חברת התקליטים הגדולה, A&M, להתעניין בלהקה, והחתימה אותם על חוזה הקלטות לאלבום חדש.
במשך שנת 1972 שקדו חברי הלהקה על הקלטה של אלבום חדש, "Jericho".
הלהקה נחלה הצלחה בבריטניה ובדרום אפריקה ופעלה עד 1974. לאחר מספר שנים בלונדון, בהן השתתף בהפקות מוזיקליות שונות, חזר רומנו לישראל.
עד מהרה הפך לגיטריסט מבוקש בהופעות ובהקלטות.
הוא ניגן בהופעה חיה ובהקלטות האולפן של רותי נבון (בין השאר בשיר "חשמל בכפות ידיך"), עם אריק איינשטיין במופע "סע לאט", עם יהונתן גפן ודני ליטני במופע "מכתבים למערכת" (בתופים), והשתתף בהקלטת שיר אחד (גיטרת ווא-ווא ב"ככה את רצית אותי") באלבומה של להקת "תמוז".
בשנת 1976 הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של אריאל זילבר "רוצי שמוליק", בו ניגן בגיטרה חשמלית, גיטרה בס ותופים, והיה שותף בעיבודים ובהפקת רוב שירי האלבום.
בשנת 1978 הפיק מוזיקלית את אלבומו הראשון של רמי פורטיס, "פלונטר", וניגן בו בגיטרה חשמלית, בס ותופים.
עוד באותה שנה השתתף בהקלטת האלבומים "מוסיקה" של צביקה פיק ו"מכת שמש" של יגאל בשן.
ב-1979 השתתף בהקלטות פסקול הסרט "שלאגר" שהלחין צביקה פיק, ובאלבום "אפרוחים" של דורי בן-זאב.
בשנות ה-80 שיתף פעולה עם אומנים רבים כגון מתי כספי, דני ליטני, אושיק לוי, אריק סיני, גלי עטרי וריקי גל.
כמו כן, ניגן עם אריק איינשטיין, יהודית רביץ, צביקה פיק, אבנר גדסי, נתנאלה, דורי בן זאב, צמד רעים, חנה לסלאו, זוהר ארגוב, מרגלית צנעני וחיים משה.
ב-1983 עיבד את אלבומו של עופר אקרלינג "לא רוצה לזמביה", ועיבד 2 שירים לאלבומו של שימי תבורי: "עפולה" ו"ראשון לציון".
ב-1986 הופיע רומנו כנגן בוזוקי במופע "עיניים שלי" של יהודה פוליקר.
מאז ניגן עם פוליקר בהופעותיו ובחלק מאלבומיו, בין השאר בהופעה המשותפת של פוליקר עם גידי גוב.
בשנת 1987 התאחדו "הצ'רצ'ילים" למספר הופעות.
באותה שנה גם השתתף באלבומו של מיקי גבריאלוב.
ב-1990 הצטרף ללהקת הסיקסטיז, כלהקת הצדעה לשנות ה-60 וה-70, בה היו חברים באותה עת יואל לרנר, מוטי דיכנה ושלמה חממי.
ב-1994 הפיק מוזיקלית את אלבומה השני של זקני צפת.
ב-1995 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "נחבא אל הכלים".
האלבום כלל עשרה קטעים אינסטרומנטליים, ברוח יוונית בעיבוד והפקת אריק רודיך.
ב-1999 השתתף בהלחנת פסקול הסרט "צומת וולקן", במשותף עם אמיר בן-דוד, יחיאל אמסלם, טל יניב וקובי רכט.
בשנת 2000 הקים רומנו להקת ליווי לתוכניות טלוויזיה, "בית רומנו", בה ניגן בבוזוקי.
הלהקה אף השתתפה במופעים של מוזיקה יוונית.
במקביל המשיך לנגן בסיבובי ההופעות של יהודה פוליקר.
בשנת 2008 ערך מופע משותף עם ארז נץ ושמוליק בודגוב.
בשנת 2012 הצטרף רומנו להרכב המוזיקלי מועדון הקצב של אביהו פנחסוב.
ההרכב משלב מוזיקה מזרחית, רוק, מוזיקה יוונית, ומוזיקת מועדונים משנות ה-60. ב-2015 הוציאו לאור אלבום הופעה.
בנובמבר 2015 ערכה להקת "הצ'רצ'ילים" הופעת איחוד, שיצאה לאור אחר כך כאלבום הופעה.
בפברואר 2020, הוציאה לאור להקת "הצ'רצ'ילים" שיר חדש – "Messianic times", אחרי שנים רבות.
באפריל 1970 נישא לדליה כהן.
בני הזוג התגרשו לאחר זמן קצר.
מתגורר בשכונת רביבים בתל אביב.
הרב חיים קרייזווירט (נהגה: קְרֵיזְוִירְט, נכתב גם: קרייזווירטה; ב' בטבת ה'תרפ"א, 1920 – ט"ז בטבת ה'תשס"ב, 31 בדצמבר 2001) היה רבה של "קהילת מחזיקי הדת" באנטוורפן במשך כחמישים שנה.
נולד בוויניץ' שבגליציה ביום ב' בטבת ה'תרפ"א (1920), למרא דאתרא הרב אברהם יוסף קרייזווירט.
למד בישיבת חכמי לובלין, וכונה "העילוי מקראקא".
נישא לשרה (נפטרה ביוני 2012), בת הרב אברהם גרודזינסקי, משגיח ישיבת סלובודקה.
במשך מספר שנים התגורר בירושלים.
למד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה.
לאחר קום המדינה היגר לארצות הברית והיה ראש ישיבה בישיבת סקוקי, שליד שיקגו.
בשנת ה'תשי"ד (1954) התמנה כרבה של "קהילת מחזיקי הדת" באנטוורפן, הקהילה החרדית המרכזית בעיר.
כונה לעיתים "רבה של אנטוורפן".
בשנת 1957 ביקר באמריקה, שם קיבלו את פניו מאות אנשים בשיקגו ובניו יורק.
בשנות ה-70 חלה במחלת הסרטן, והבריא.
היה נשיא ישיבת מרכז התורה בירושלים, בראשה עומד חתנו הרב פנחס זליבנסקי.
נפטר באנטוורפן בט"ז בטבת ה'תשס"ב (2001) והובא לקבורות בהר המנוחות בירושלים.
את מקומו מילא הרב אליהו שטרנבוך.
בנו הרב דב צבי קרייזווירט עמד בראשות ישיבת "תורת חיים" שייסד על שם אביו ברוממה.
בשנת ה'ת"ש, בגיל 20, כתב עליו הרב אברהם דוב כהנא שפירא:
חיים קרייסל (נולד בשנת 1951) הוא פרופסור אמריטוס לפילוסופיה יהודית של ימי הביניים במחלקה למחשבת ישראל ע"ש גולדשטיין-גורן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומנהל המרכז הבינלאומי למחשבת ישראל ע"ש גולדשטיין-גורן.
חיים קרייסל נולד בניו יורק בשנת 1951. הוא סיים לימודי תואר ראשון בפילוסופיה (בהצטיינות יתרה) באוניברסיטת ברנדייס ב-1972 והמשיך בלימודים לתואר שני (1976) ודוקטורט (1981) במחלקה ללימודי המזרח הקרוב ומדעי היהדות שם.
את הדיסרטציה, "תאוריות על הנבואה בפילוסופיה היהודית של ימי הביניים" הוא כתב בהדרכתו של אלפרד (אברהם) עברי.
הוא לימד לימודי היהדות של ימי הביניים במשך שלוש שנים בבית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת בווינקוט (Wyncote) שבפנסילבניה, לפני שעלה לישראל בשנת 1983. הוא לימד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב משנת 1983 ועד 2019, והיה בעל הקתדרה למחשבת ישראל ע"ש מרים מרתה הוברט.
בשנת הלימודים 1995–1996 הוא כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת קלגרי (קנדה) במחלקות ללימודי הדתות ופילוסופיה.
בין תפקידיו הניהוליים, הוא כיהן כראש המחלקה הראשון של המחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2002-1998), לפני שקיבל על עצמו את הניהול של המרכז הבינלאומי למחשבת ישראל על שם גולדשטיין-גורן (2003 עד היום) ועריכת הסדרה שהוא יסד "ספריית גולדשטיין-גורן במחשבת ישראל" (הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב).
הוא המייסד ועורך הראשי של כתב העת החדש מטעם המרכז, "מחשבת ישראל" (הכרך הראשון הופיע ב-2019, והשני ב-2020).
מחקרו של קרייסל מכסה את מכלול הנושאים של הפילוסופיה היהודית של ימי הביניים.
הוא גילה עניין מיוחד בתחומים הבאים: נבואה, פילוסופיה אתית ופוליטית יהודית בימי הביניים, וכן הפרשנות הפילוסופית למקרא.
הוא חיבר 11 ספרים ויותר מ-50 מאמרים מדעיים.
כמו כן הוא ערך 6 ספרים.
מעשה ניסים, פירוש לתורה לר' ניסים ממרסיי, ההדיר והוסיף מבוא והערות חיים קרייסל, ירושלים, מקיצי נרדמים, תש"ס, 515 עמודים.
לוית חן: מעשה בראשית מאת ר' לוי בן אברהם, ההדיר והוסיף מבוא והערות חיים קרייסל, ירושלים, האיגוד העולמי למדעי היהדות, 2004, 480 עמודים.
לוית חן: איכות הנבואה וסודות התורה מאת ר' לוי בן אברהם, ההדיר והוסיף מבוא והערות חיים קרייסל, באר-שבע, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2007, 1023 עמודים.
כתבי ר' משה אבן תיבון, ספר פיאה, מאמר התנינים, פירוש האזהרות לר' שלמה אבן גבירול, ההדירו והוסיפו מבואות והערות: חיים קרייסל, קולט סיראט ואברהם ישראל, באר-שבע, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2010, 448 עמודים.
לוית חן: מעשה מרכבה מאת ר' לוי בן אברהם.
ההדיר והוסיף מבוא והערות חיים קרייסל, ירושלים, האיגוד העולמי למדעי היהדות, 2013, 330 עמודים.
לוית חן: סתרי האמונה, שער ההגדה מאת ר' לוי בן אברהם, ההדיר והוסיף מבוא והערות חיים קרייסל, באר-שבע, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2014. 544 עמודים.
אבן העזר לר' יהודה ליאון בן ר' משה משקוני.
ההדיר והוסיף מבוא והערות, באר שבה, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2020, 3 כרכים, 1475 עמודים.
שפע טל עיונים במחשבת ישראל ותרבות יהודית מוגשים לברכה זק בעריכת זאב גריס, חיים קרייסל ובועז הוס, באר-שבע, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2004, 413 עמודים.
לימוד ודעת במחשבה יהודית, בעריכת חיים קרייסל, באר-שבע, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2006, 316 עמודים.
על פי הבאר מחקרים בהגות יהודית ובמחשבת ההלכה מוגשים ליעקב בלידשטיין, בעריכת אורי ארליך, חיים קרייסל ודניאל י.
לסקר, באר-שבע, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2008, 708 עמודים.
סמכות רוחנית, מאבקים על כח תרבותי בהגות היהודית בעריכת חיים קרייסל, בעז הוס ואורי ארליך, באר-שבע, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2010, 422 עמודים.
חיים ראובני הוא מנהל יחידת עור ילדים בבית החולים סורוקה שבבאר שבע.
ראובני סיים בשנת 1973 את לימודיו בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון בחיפה.
ראובני התמחה ברפואת ילדים בבית החולים סורוקה ועשה התמחות-על ברפואת עור באוניברסיטת ייל שבארצות הברית.
חיים רונן (נולד ב-1956) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין חימוש ראשי.
לאחר שחרורו מונה למנכ"ל ארגון נכי צה"ל.
רונן נולד בישראל, למד בתיכון אורט אשקלון.
ב-1975 התגייס לצה"ל ושירת כחמש צריח בבסיס ביר תמדה בסיני.
במלחמת לבנון הראשונה שירת כקצין חימוש גדודי בחטיבה 401. ב-1984 מונה למפקד סדנה בבאלי"ש וב-1986 מונה לראש מדור טנקים בבה"ד 20. לאחר מכן שירת כסגן מפקד יחידת חימוש מרחבית בפיקוד הדרום.
ב-1991 מונה לקצין החימוש של עוצבת עמוד האש ושירת כקצין החימוש של באלי"ש.
שירת בתפקיד מטה במפקדת קצין חימוש ראשי וב-1996 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה לקצין החימוש של פיקוד המרכז.
ב-1999 מונה למפקד מרכז תחמושת.
ב-2001 מונה לראש מחלקת ארגון ומשאבי אנוש במפקדת קצין חימוש ראשי.
בספטמבר 2003 מונה לקצין חימוש ראשי וכיהן בתפקיד עד יוני 2007. בתקופתו בוצעו קיצוצים נרחבים במערך האחזקה ובוטלו 600 תקנים של משרתי קבע, כמו כן נסגרו ואוחדו יחידות.
חלק מתפיסת האחזקה המרחבית שבוצעה בתקופתו בוטלה בעקבות לקחי מלחמת לבנון השנייה.
לאחר שחרורו מונה בנובמבר 2007 למנכ"ל ארגון נכי צה"ל.
בשנת 2014 ציין מבקר המדינה לחיוב כי ליקויים שנמצאו בעבר בארגון נכי צה"ל, תוקנו לרבות, כתיבת תקנון חדש ונהלים לארגון וגיבוש תוכניות עבודה שנתיות ובקרה עליה.
בשנים האחרונות נרשמה עליה חדה בהיקף הפעילויות בבתי הלוחם של ארגון נכי צה"ל ובמספר המשתתפים.
בשנת 2019 סיים את תפקידו כמנכ"ל ארגון נכי צה"ל.
רונן בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת בן-גוריון.
הרב חיים קרלינסקי (א' בטבת ה'תרס"ז, 18 בדצמבר 1906, ליובוניץ - כ"ח בתשרי ה'תש"ן, 27 באוקטובר 1989) היה רב אמריקאי ממוצא ליטאי ועורך תורני פורה.
הביוגרף של רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, "הראשון לשושלת בריסק".
נולד לרב ישעיה קרלינסקי ולחנה בתו של רבי תנחום גרשון ביליצקי, בעיירה ליובוניץ בה כיהן אביו כרב.
למד בישיבת סלובודקה ונמנה עם הגרעין המייסד של שלוחת הישיבה בחברון בה'תרפ"ה, 1925. בה'תרפ"ז עזב את חברון בשל בעיות רפואיות, ועבר לישיבת מרכז הרב בירושלים, ונעשה מקורבו של ראש הישיבה, רבי אברהם יצחק הכהן קוק, שהיה מקורב לסבו הרב ביליצקי ותלמידו של חותנו הרב נח חיים אברהם שפירא ב"קיבוץ" בסמרגון.
בקיץ ה'תרפ"ח, 1928, נשא, בירושלים, את חוה פינס, ובקיץ ה'תרפ"ט היגרו בני הזוג לארצות הברית, אליה הגיע אביו ומשפחתו בשנים שחלפו מאז עלותו ללמוד בארץ ישראל.
הוא כיהן כרב במשך שנה וחצי, ואז חזר לארץ ישראל.
בשנת ה'תרצ"ד שב לארצות הברית והתמנה כרב בברוקלין, וכחבר אגודת הרבנים.
לאחר קום מדינת ישראל, ניסה לעלות בשלישית לארץ בשנת ה'תשי"ג (1953), התגורר בחיפה ושימש כסגן מנהל מחלקת החינוך בעירייה מטעם המפד"ל, אולם שב וחזר לארצות הברית בה'תשי"ז, 1957. התמנה כסגן נשיא אגודת הרבנים, ושימש כרב האחראי על מתן הכשרות מטעם "חבר הרבנים של מנישביץ".
מלבד עיסוקיו הרבניים, היה קרלינסקי עורך וסופר פורה, הוא ערך כתבי עת שונים, המפורסם שבהם "היהודי", ערך את כתביהם של רבנים אחרים מגדולי רבני ארצות הברית, כמו הרב אליעזר סילבר.
כן כתב את ספרו "הליכות יצחק".
בשנותיו האחרונות הדפיס את ספרו הביוגרפי על רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, "הראשון לשושלת בריסק".
קרלינסקי נפטר בניו יורק, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
רבי חיים שלום טוביה רבינוביץ מטֶלז (נודע בכינויו: ר' חיים טֶלזֶר, ביידיש: מטלז); י"ח בשבט ה'תר"כ, 11 בפברואר 1860, לוקניק - ח' בחשוון תרצ"א, 30 באוקטובר 1930, קובנה) היה רב וראש ישיבה ליטאי, רבה של מייסוד, ראש ישיבת כנסת בית יצחק בסלובודקה וראש ישיבת טלז.
ממעצבי דמותה של הישיבה הליטאית.
נולד לשמואל ולאה רבינוביץ בלוקניק, ונקרא על שם סב אמו, הרב שלום טוביה, רבה של שוונציאן בהיותו בגיל בר מצווה נשלח לשקודוויל (שקוד) ללמוד אצל רבי אליהו ברוך קמאי שכיהן אז כרב העיירה.
בגיל 15 נסע לעיר קובנה והתקבל ללימודים ב"קלויז נבייזר" הנודע בעיר, והיה מקורב לרבה של העיר, רבי יצחק אלחנן ספקטור.
נישא לחנה יודלביץ בת ר' שלמה וייסקופף מסלנט.
לאחר נישואיו למד באיישישוק ותקופה קצרה בביאליסטוק לצדו של רבי מאיר שמחה הכהן.
בתרנ"ט התמנה כראש ישיבה בישיבת כנסת בית יצחק בסלובודקה לצדו של רבי אברהם אהרן בורשטיין, לאחר תקופה עזב את סלובודקה לטובת רבנות העיירה מייסוד (מיאשאד) על שמה נקרא בעולם הישיבות באותה תקופה: ר' חיים מיאשאדער, אך לאחר זמן קצר חזר למשרתו בסלובודקה בה כיהן כשש שנים.
בשנת תר"ס נפטרה אשתו הראשונה והשאירה אחריה שתי בנות ובן.
בתרס"ה לאחר עזיבתו של רבי שמעון שקופ את ישיבת טלז לטובת רבנות העיירה מאלטש, התמנה רבי חיים רבינוביץ במקומו לעמוד בראשות הישיבה תחת הנהלתו של רבי אליעזר גורדון.
מתלמידיו בסלובודקה שעברו עמו לישיבת טלז, נמנה יחזקאל סרנא, לימים חתנו של רבי משה מרדכי אפשטיין ויורשו בראשות ישיבת "כנסת ישראל" בחברון, ומאוחר יותר בירושלים.
כראש ישיבת טלז התפרסם רבי חיים רבינוביץ בעולם התורני, והוא מוכר על שמה בכינויו "ר' חיים טֶלְזֶר".
התפרסם בישיבות ליטא בדרך לימודו, הוא נהג להציב "חקירה", שאלת הגיון, ולפרק את צדדיה, ומתוך הדיון לבאר את הקטע התלמודי בו עסק.
"חקירות" רבות שלו התפרסמו ונידונו בישיבות באירופה לפני מלחמת העולם השנייה.
כל כתביו אבדו, ושלושת כרכי חידושיו על התלמוד הבבלי נדפסו לפי תדפיסי סטנסיל שהתפרסמו בשעת אמירתם בישיבת טלז, שנכתבו על ידי תלמידים וקיבלו את אישורו.
הוא נפטר בקובנה בח' בחשוון תרצ"א, 30 באוקטובר 1930, חודשים ספורים לאחר שלקה בהתקף לב, ממנו לא התאושש.
אשתו הראשונה הייתה חנה יודלביץ (נפטרה תר"ס)
בתם, פסל זליגמן נספתה בשואה עם בעלה וילדיה: חנה, לאה ובנימין
בתם חמה, נישאה לרב יצחק ביגון (בעגון; תרנ"ח-תש"ג), מחבר "שדה יצחק", שכיהן כרבה של זידיק משנת תרפ"ח.
שניהם נספו בשואה עם בנותיהם חנה ולאה
בנו ברוך רבינוביץ נישא לפרומה מוסה בת משה ניומרק ועלה לארץ ישראל, נפטר בט"ז בסיוון ה'ת"ש בתל אביב.
בנם נפל במלחמת העצמאות, 27 באוקטובר 1948, כ"ד בתשרי תש"ט בקרב על בית ג'יברין ונקבר בכפר ורבורג.
בנים נוספים: נבות, פסח וישראל.
פרומה רבינוביץ נפטרה בשבט תשמ"ד בחיפה
אשתו השנייה הייתה אסנת גפן, אחותו של הרב טוביה גפן
בנם יוסף רבינוביץ עלה לארץ ישראל, התגורר בכפר סבא ועסק בהוראה שנים רבות.
הוא היה נשוי למרים, בנם היחיד חיים רבין גר בחיפה ונפטר בתשל"ט
בנם רבי עזריאל רבינוביץ כיהן תחתיו כראש ישיבת טלז.
גם הוא נספה בשואה (כ' בתמוז ה'תש"א) עם אשתו חנה, בתם ובנם חיים, אשתו ובתם שרה שינקמן, בעלה ושתי בנותיו
חיים קֶשָלֶס (בבולגרית: Хаим Кешалес; 1 באוקטובר 1907, פלובדיב, נסיכות בולגריה – 9 ביולי 1977, בת ים, ישראל) היה היסטוריון, חוקר תולדות יהדות בולגריה.
קשלס נמנה עם ראשי מפלגת פועלי ציון והתנועה הציונית בבולגריה שלאחר מלחמת העולם השנייה ובהמשך, שירת כדיפלומט מטעם מדינת ישראל, עת כיהן כקצין העלייה של ישראל בבולגריה.
חתן פרס יצחק בן-צבי לשנת תשל"א בתחום קהילות ישראל במזרח.
חיים קשלס נולד בפלובדיב ליצחק שהיה מורה לעברית, מחנך ואיש ציבור בבולגריה ולחנה לבית כהן.
בנעוריו, הצטרף ל"הסתדרות לשפה ולתרבות העברית" בראשות אלברט רומנו.
ב-1925 הצטרף לתנועת השומר הצעיר וב-1936 הצטרף למפלגת פועלי ציון.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש איש קשר למשלחת הארץ ישראלית בקושטא שתפקידה היה ליצור קשרים עם הקהילות היהודיות בארצות הכיבוש, ולהוציא לפועל פעולות עזרה והצלה.
ב-18 בספטמבר 1944 לאחר הפיכת חזית המולדת כוננה מחדש ההסתדרות הציונית בבולגריה והוקמה מחדש מפלגת פועלי ציון.
קשלס נמנה עם חמשת ראשי ועד המפלגה.
ביולי 1948 מונה חיים קשלס לקצין העלייה בבולגריה מטעם ממשלת ישראל.
במקביל, כיהן כנציג הסוכנות היהודית לבולגריה.
קשלס כיהן בתפקידו עד 15 בנובמבר 1948 עת עלה לישראל.
בעת כהונתו התחוללו מאבקי שליטה על מנגנוני העלייה כאשר "התא הקומוניסטי היהודי" בחזית המולדת פעל להשתלטות על מפעל העלייה לישראל ושיבושו.
באופן רשמי הועבר ניהול נושא העלייה לידי הקונסיסטוריה היהודית שנשלטה על ידי הקומוניסטים.
עם זאת שייקה דן שליח המוסד לעלייה ב' לבולגריה רקם קשרים אישיים עם שלטונות בולגריה וראשי מנגנוני הביטחון של המדינה.
בשל קשריו ריכז שייקה דן בפועל את העלייה מבולגריה.
חיים קשלס לא זכה לשיתוף פעולה מספק מהגורמים השונים בבולגריה ותפקידו נותר כמעט ריק מתוכן.
לאחר עלייתו לישראל עסק בחקר תולדות יהודי בולגריה, היה חבר מערכת ושותף לכתיבת הכרך העוסק ביהדות בולגריה באנציקלופדיה של גלויות.
בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20 החל בהוצאה לאור של עבודתו המרכזית, עת הופצו בהדרגה חמשת כרכי "קורות יהודי בולגריה".
כרך שישי נכתב, אך לא הוצא לאור.
ספריו, בעיקר אלו העוסקים בהיבטים שונים של בולגריה המודרנית ומציגים גם כרוניקות שלחלקן היה שותף, היוו בסיס ואסמכתאות למחקרים מאוחרים יותר.
בשנת תשל"א זכה בפרס יצחק בן-צבי בתחום קהילות ישראל במזרח.
בנימוקי מתן הפרס נכתב בין השאר:
מאידך הייתה גם ביקורת על מחקריו שטענה שסגנון כתיבתם האקדמי לקוי, הוא נטה לשרבב לתוכם את דעתו האישית, ומשום שהספרים העוסקים בהיסטוריה המוקדמת של הקהילה התבססו על מקורות שחלק מקביעותיהם לא התקבלו במחקר המודרני, כגון חלק ממחקריו של שלמה אברהם רוזאניס.
את ארכיונו תרם לארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי שבאוניברסיטה העברית.
חיים קשלס היה נשוי ללאה לבית ביבאס ואב לחנה ויצחק.
קשלס ורעייתו הלכו לעולמם ב-9 ביולי 1977.
אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, 1967, כותב
קורות יהודי בולגריה, כרך א', מימי קדם ועד לראשית ממלכת בולגריה השלישית, 1971
קורות יהודי בולגריה, כרך ב', בתקופת ממלכת בולגריה השלישית והרפובליקה העממית, 1972
קורות יהודי בולגריה, כרך ג', בתקופת השואה, 1969
קורות יהודי בולגריה, כרך ד', מאחורי מסך הברזל, 1969
קורות יהודי בולגריה, כרך ה', 80 שנה, כתבי עת של יהודי בולגריה, 1973
"בולגריה", באסופה "התפוצה: מזרח-אירופה" בעריכת יעקב צור, 1976
חיים ראם (1910 – 4 באוגוסט 2004) היה ראש מועצה אזורית קישון ובו זמנית ראש המועצה האזורית הסמוכה, נהלל בשנים 1949–1954. כמו כן, בשנים 1961–1980 הוא היה ראש המועצה האזורית קישון, אחרי שהיא אוחדה עם המועצה האזורית נהלל.
בשנת 1980 התרחש איחוד נוסף - מועצת קישון אוחדה עם המועצה האזורית "יזרעאל", ליצירת המועצה האזורית עמק יזרעאל.
ראם עמד בראש המועצה המאוחדת למשך חודשים ספורים.
ראם נולד בלבוב, גליציה, בשם חיים טויבש (מצאצאי הרב אהרן משה טויבש).
במהלך מלחמת העולם הראשונה ברח עם משפחתו לווינה.
הוא סיים לימודי משפטים והוסמך לרבנות.
הוא עבד כמתאגרף ושירת לתקופה קצרה בצבא פולין.
בשנת 1933 הוא עלה לארץ ישראל, והתיישב בכפר החורש.
הוא התחתן עם תמר ונולדו להם שני בנים.
בזמן מאורעות 1936–1939 הוא התקוטט עם ערבים ונשפט על ידי הבריטים.
בשנת 1941 הוא קנה משק בבית שערים, והתגורר בו עד יום מותו.
במלחמת העצמאות הוא השתתף בקרב בשער הגולן ואף נחשב לחלל לזמן מה.
בין לבין כהונותיו כראש המועצה, הוא היה חבר בהנהלת המועצה.
עם העלייה ההמונית אחרי קום המדינה, הוא יישב את שוכני מעברת בית שערים ביישוב קבע, וכך היה ממייסדי מגדל העמק.
בתקופתו הוקמה המכללה האקדמית עמק יזרעאל, ונוסדו האולפנה האזורית למוזיקה ולמחול ובית הספר לחינוך מיוחד המקומי.
הוא הסדיר גם את ניקוז האזור, את יישוב הקבע לבדואים המקומיים ואת בית האבות המקומי, "סב יום", בקיבוץ מזרע, שכלל מרכז רב תחומי לזקן.
הוא פעל למען איחוד המועצה האזורית נהלל עם המועצה האזורית קישון ובהמשך לאיחוד המועצה האזורית קישון עם המועצה האזורית יזרעאל, ליצירת המועצה האזורית עמק יזרעאל.
במהלך קיומה של המועצה האזורית נהלל, כל ראשיה, נבחריה ועובדיה היו ממילא גם נבחרי המועצה האזורית קישון.
הכפילות במועצות הייתה רק כפילות בניירת שלהן.
ניירת שחלקה הוגש לפקידי משרד הפנים מנצרת וחלקה לפקידי משרד הפנים מחיפה.
האיחוד השני להקמת המועצה האזורית עמק יזרעאל, יצר מועצה חדשה, מועצה שקמה ב-1980. ראם עמד בראשה למשך חודשים ספורים ואז פרש מהחיים הפוליטיים.
לראשות המועצה המאוחדת נבחר ישראל פרדקין (סולה), שהיה ראש המועצה הקודם של המועצה האזורית יזרעאל.
ראם נפטר ב-4 באוגוסט 2004 בגיל 94, והובא למנוחות בבית העלמין של מושב בית שערים.
חיים רוסו (נולד ב־19 במאי 1946) הוא מהנדס ישראלי, לשעבר מנהל בכיר בתעשייה הישראלית וזוכה פרס התעשייה.
כיהן במשך 11 שנים כמנכ"ל חברת האלקטרו-אופטיקה אל-אופ ולאחר מכן כסגן נשיא למצוינות הנדסית וטכנולוגית בחברת אלביט מערכות, חברת האם של אל-אופ.
רוסו נולד וגדל בתל אביב.
בילדותו למד בבית הספר היסודי "גרץ" ואת לימודיו התיכוניים סיים בתיכון עירוני י' ברמת אביב.
בשנת 1972 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה בטכניון ובשנת 1978 השלים לימודי תואר שני, אותם סיים בהצטיינות, גם כן בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה בטכניון.
נשוי ליהודית ואב לשלוש בנות.
לאחר סיום לימודי התואר הראשון החל רוסו לעבוד בחברת אל-אופ כמהנדס אלקטרוניקה ומנהל פרויקטים.
רוסו עבד בתפקיד זה כשמונה שנים ולאחר מכן התקדם לתפקידים נוספים בחברה: מנהל הפיתוח, סמנכ"ל ומנהל יחידות עסקיות כגון: ראיית לילה, חלל ולייזרים.
בנוסף, היה אחראי על הפיתוח העסקי האזרחי של החברה כולה.
בשנת 1998 מונה למנכ"ל אל-אופ וכיהן בתפקיד במשך 11 שנה.
בתקופת כהונתו מנתה החברה כ-1,500 עובדים והיקף המכירות השנתי שלה הגיע בתום התקופה לכ-500 מיליון דולר (כשלושה רבעים מתוך זה לייצוא).
בתקופה זו פיתחה החברה מוצרים רבים בתחומי האלקטרו-אופטיקה אשר העמידו אותה בחזית הטכנולוגית והיישומית העולמית והיוו נדבך חשוב בחיזוק חוסנה הביטחוני של מדינת ישראל.
בשנת 2009 עבר רוסו לחברת אלביט מערכות, חברת האם של אל-אפ, ומונה לתפקיד סגן נשיא בכיר למצוינות הנדסית וטכנולוגית.
בתפקיד זה החזיק עד פרישתו לגמלאות בשנת 2015.
בנוסף, כיהן רוסו בין השנים 1995–2015 כיושב ראש מועצת המנהלים של שש חברות בנות של אלביט בישראל, אירופה והמזרח הרחוק, וכן כחבר במועצת המנהלים של חמש חברות נוספות.
בשנת 2012 הוציא לאור את הספר "המרחיק ראות" המתאר את ההיסטריה ואת חזון חברת אל-אופ מיום הקמתה, בשנת 1938, ועד לשנת 2009.
בשנת 2022 הוציא לאור ביחד עם אחיותיו לבנה אשד וניצה רוסו-שטאובר את הספר "שורשים לעתיד- אהרן רוסו ,האיש ומורשתו"
בשנת 2003 זכה רוסו ב"פרס התעשייה".
במהלך התקופה בה כיהן כמנכ"ל אל-אופ, זכתה החברה פעמיים בפרס ביטחון ישראל (2005, 2007) ופעמיים בפרס האיכות הלאומי (1998, 2007).
רוסו כיהן משנת 2016 עד שנת 2019כנציג הציבור במועצת הרשות לחדשנות במשרד הכלכלה.
בעבר כיהן כחבר המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי במשרד המדע והטכנולוגיה (המולמו"פ).
במסגרת מינוי זה, שניתן לו על ידי נשיא המדינה, שימש כיושב ראש הוועדה הלאומית לקשרי אקדמיה ותעשייה בין השנים 2008–2016.
בין השנים 2007–2014 היה רוסו יושב ראש ועדת החינוך של התאחדות התעשיינים, וכמו כן היה חבר בנשיאות איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה בישראל, בין השנים 2004–2016.
החל משנת 2019 משמש רוסו כיו"ר משותף של "פוטוניקס ישראל" -אגוד תעשיות הפוטוניקה בישראל.
בנוסף לפעילותו הציבורית, רוסו הוא פעיל מרכזי בנושא קידום החינוך המדעי-טכנולוגי במדינת ישראל.
בין השנים 2008–2015 כיהן כחבר בוועד המנהל של רשת "אורט ישראל" וכיום הוא מכהן במספר תפקידים ציבוריים-חינוכיים נוספים:
יושב ראש הוועד המנהל של עמותת החינוך "תעשיידע" - עמותה המעודדת צעירים לבחור בלימודי מדע וטכנולוגיה.
העמותה מתמקדת בחיזוק הקשר בין התלמידים, מערכת החינוך והתעשייה המקדמת בישראל ופעילה במאות בתי ספר, בכל רחבי הארץ ובכל המגזרים
חבר בוועד המנהל של מכון דוידסון לחינוך מדעי.
רוסו פעיל גם בזירה האקדמית כמרצה בכיר נלווה בקורס "ניהול מו"פ" לתואר שני במינהל עסקים בטכניון וכן כמורה מן החוץ בקורס דומה במסגרת המסלול לתואר שני במינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
כמו כן מלמד את הקורס במסגרת הלימודים להנדסת מערכות במכללת אפקה וכן קורס "מצוינות בתעשייה" במסגרת לימודי תואר ראשון במכללה האקדמית רמת גן
בין השנים 2008–2016 כיהן כחבר בוועד המנהל של מכללת אפקה בתל אביב.
חיים רַבְיָה (נולד ב-1961) הוא משפטן ועורך-דין ישראלי המתמחה במשפט וטכנולוגיה ובקניין רוחני, והיוצר והבעלים של אתר האינטרנט המשפטי הראשון בישראל, law.co.il.
רביה היה עורך-הדין הפרטי הראשון בישראל, ומהראשונים בעולם, שהתמחו בתחום המשפט באינטרנט.
מאז אמצע שנות ה-90 היה מעורב ברבים מהליכי החקיקה והמיזמים הבולטים בתחום בישראל.
רביה נולד בגבעתיים, בוגר בית הספר התיכון שמעון בן צבי בעיר (1979).
בשנים המוקדמות ניהל קריירה עיתונאית: שירת במחלקת החדשות של גלי צה"ל (1983-1979) בתפקידי כתב בבתי המשפט, כתב לענייני משטרה וכתב לענייני צבא בתקופת מבצע שלום הגליל (1983-1982).
לאחר מכן עבד מספר שנים כעיתונאי בידיעות אחרונות, ככתב הצבאי של העיתון חדשות (1984–1986) וכמזכיר מערכת החדשות בגלי צה"ל (1988-1986).
חיבר ופרסם ביחד עם עמנואל רוזן את הספר "לקראת גיוס – מדריך למתגייס ולחייל", שהיה המדריך הראשון למתגייסים לצה"ל וראה אור בשתי מהדורות עיקריות וביותר מ-10 הדפסות.
רביה הוא בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב (1988) ומוסמך לעריכת דין בישראל (1990).
משהוסמך לעריכת דין עבד תחילה כעו"ד במשרד דנציגר-קלגסבלד (1992-1990).
לאחר מכן הקים וניהל משרד עורכי דין עצמאי, רביה ושות' (2007-1993), שהתמחה במשפט ואינטרנט ובכלל זה במסחר אלקטרוני, חוזי טכנולוגיה, הגנת הפרטיות ואבטחת מידע, חתימות אלקטרוניות, קוד פתוח וזכויות יוצרים.
בשנת 2007 מיזג רביה את המשרד עם משרד פרל כהן צדק לצר שבו הוא משמש כיום (2018) שותף בכיר וראש קבוצת האינטרנט, הסייבר וזכויות היוצרים.
רביה הוא מוסמך בגישור ונוטריון.
לאחר היכרות ראשונית עם רשתות מחשב מקוונות, בתקופה שטרם הוצע בישראל אינטרנט מסחרי, ייסד רביה בשנת 1996 את law.co.il, שהיה אתר האינטרנט המשפטי הראשון בישראל ומראשוני אתרי האינטרנט בארץ.
האתר עבר במשך השנים כמה סבבים של עיצוב וארגון מחדש (מבחינה ויזואלית וטכנולוגית), הוא פעיל עד היום (2018), מתעדכן בתדירות יומית, ומכיל עשרות אלפי עמודי מידע הכוללים חדשות, מאמרים, פסיקה, חקיקה ומסמכים בתחומי עיסוקו של רביה כעורך-דין.
מאז מחצית שנות ה-90 פרסם רביה בעיתונות ובאתר מאות מאמרים בתחום, ואף הרבה להרצות על נושאים שונים הקשורים לתחום בפני פורומים שונים של אנשי מקצוע בתחום המשפט.
בנוסף, ביוני 2002 הוזמן רביה להצטרף לצוות המנחים הקבוע של תוכנית הרדיו "אינטרבית" (שהייתה ממסגרות התיקשורת הראשונות שעסקו בישראל בנושאי אינטרנט), והחל גם במסגרת זו לפרשן ולהציף את הסוגיות המשפטיות הרלוונטיות בתחום.
לכל הפעילות השיטתית הזו של רביה הייתה תרומה משמעותית להנחלה וביאור של ידע בסוגיות שונות בתחום המחשוב והאינטרנט, בכלל, ושל סוגיות שנמצאות על קו התפר שבין תחום המחשוב והאינטרנט לבין עולם המשפט, בפרט.
זאת, בקרב הציבור הרחב, בקרב ציבור אנשי המקצוע בתחום המשפט, ואף בקרב קובעי המדיניות בישראל.
בשנים 2003–2004 שימש רביה כמרצה אורח בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה והתמקד בהוראת התחום של ראיות ועבירות מחשב.
רביה היה ממייסדי המקור - עמותה לקידום קוד פתוח בישראל, פעל לעידוד השימוש הממשלתי בתכנות קוד פתוח ותרגם לעברית את נוסח רישיונות התוכנה החופשית GPL v.2 ו-GPL v.3.
רביה שימש כיושב ראש ועדת מחשוב הארצית בלשכת עורכי הדין (2008-2007), וקודם לכן חבר נשיאות ועדת המחשוב בלשכת עוה"ד (2005-2000) ונציגה לדיוני הכנסת בנושא חוק החתימה האלקטרונית.
באותה תקופה שימש רביה גם כחבר הוועדה לגיבוש קוד אתי לפרסום מידע כלכלי באינטרנט בראשות פרופ' אסא כשר (רשות ניירות ערך).
רביה היה חבר המועצה הציבורית להגנת הפרטיות הפועלת ליד משרד המשפטים מכוח חוק הגנת הפרטיות, התשמ"א – 1981 (2006-2000), ושימש כחבר הצוות לבחינת הסדרת מאגרי המידע בחקיקה הישראלית בראשות המשנה דאז ליועץ המשפטי לממשלה, יהושע שופמן (2007-2006).
בשנת 2016 יזם רביה, ביחד עם המכון הישראלי לדמוקרטיה, את הקמתה של קבוצת מומחים מגוונת (משפטנים, אנשי אקדמיה, ומומחי טכנלוגיה, שהגיעו מהשירות הציבורי, מהחברה האזרחית ומהמגזר הפרטי והתעשייה), שפעלה במשך כשנתיים במתכונת של "שולחן עגול", במטרה להכין הצעה לחוק הגנת פרטיות חדש שיהלום את צורכי הזמן.
תוצר עבודתה של קבוצת המומחים היה מסמך שהציג בצורה מנומקת ומבוארת הצעת נוסח לחוק הגנת פרטיות חדש, אשר פורסם ביוני 2019.
בהמשך וכחלק מהמאבק הציבורי הזה פעל רביה, ביחד עם פרופ' מיכאל בירנהק, לניסוח הצעת חוק לקביעת אמות מידה שיאפשרו פיתוח חלופות אזרחיות לאמצעים המעקב הטכנולוגיים של השב"כ, אמצעים שפותחו לצורכי לוחמה בטירור אך גויסו על ידי רשויות המדינה לשימוש במסגרת התהליך שנועד לקטוע את שרשרת ההדבקה בנגיף הקורונה.
הצעת החוק, שקיבלה את תמיכתם של פעילים בולטים נוספים במאבק הציבורי הזה, הוגשה לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת ביולי 2020.
מתוך ובהמשך למאבק הציבורי הזה, הוקמה ביולי 2020 עמותת פרטיות ישראל, שרביה הוא אחד ממיסדיה (ביחד עם פעילים בולטים נוספים כגון: פרופ' ניבה אלקין-קורן, פרופ' מיכאל בירנהק, פרופ' קרין נהון, פרופ' אור דונקלמן, ד"ר ארנה ברי קרן, עו"ד יורם הכהן ועוד).
בשנת 2013 הוענק לרביה אות הוקרה על חדשנות וחלוציות בתחום האינטרנט בישראל על ידי לשכת מנתחי מערכות מידע בישראל, וזאת על תרומתו לקידום ההתמחות במשפט האינטרנט בקרב עורכי דין בישראל.
בנימוקים לקבלת האות צוין כי "עו"ד רביה לקח חלק בגיבוש מרבית החקיקה הטכנולוגית בישראל ויזם והוביל כמה מההליכים המשפטיים החדשנים בתחומים אלה.
החל משנת 1996 הוא פרסם יותר מ-200 מאמרים בתחום, ולמעשה היה עורך הדין הפרטי הראשון בישראל שעסק בתחום".
חיים (חיימקה) רוסק (6 בספטמבר 1937, סלוצק, בלארוס – 6 ביוני 1967, שייח' ג'ראח, ירושלים, ישראל) היה צנחן שעוטר בעיטור העוז על מעשה גבורה תוך חירוף נפש במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.
חיים (חיימקה) רוסק בן אברהם ודבורה נולד בראש השנה תרצ"ח, 6 בספטמבר 1937, בסלוצק הממוקמת כ-100 ק"מ דרומית לעיר הבירה מינסק.
סלוצק הייתה מרכז יהודי, ומקום בולט של רבנים גדולים, בהם הרידב"ז, במשך מאות שנים עד למלחמת העולם השנייה.
ב-22 ביוני 1941 פלשה גרמניה לרוסיה הלבנה במבצע ברברוסה.
במהלך המבצע נהרג החייל אברהם רוסק וחיים ואימו עברו לבית דודתו, חנה מרגולין, בעיר בוברויסק.
עם התקדמות הגרמנים לעבר העיר החלו תושבי בוברויסק לברוח ממנה.
הגברים ממשפחת רוסק המורחבת התגייסו לכוח הלוחם ואילו הנשים והילדים הצטרפו לבורחים מן העיר.
הן לא מצאו עגלה רתומה לסוס ולכן החלו לצאת בהליכה לכיוון סטלינגרד.
שיירת הבורחים הופצצה על ידי הגרמנים ורבים מהם נהרגו.
הנותרים התחבאו ביערות וצעדו בלילות.
לאחר ימי נדודים רבים מצאו סוס ללא עגלה והעמיסו עליו את מעט הציוד שהיה להם.
בראשית סתיו 1941 הגיעו לסטלינגרד, שם קיבלו צריף באחד הקולחוזים בפרוורי העיר לתקופת החורף.
באביב 1942, עם התקרבות הגרמנים לסטלינגרד, החליטה משפחת רוסק לברוח לכיוון אוזבקיסטן, מסע של מאות קילומטרים.
יחד עם אלפי יהודים הצליחו לעלות לרכבת משא ובתנאים קשים הצליחו להגיע לטשקנט.
בעיר לא נמצא להן מקום אך הן הצליחו לשכור צריף קטן בחווה לגידול כותנה בסמוך לעיר.
הנשים החלו לעבוד בקטיף הכותנה, אך סבלו מרעב והם חיו בתנאים קשים.
בחורף 1944 חלו האמהות ונפטרו בזו אחר זו.
הילדים נותרו בגפם והועברו לבית היתומים בטשקנט.
לאחר סיום המלחמה הצליח זוסיה מרגולין, בעלה של נחמה, דודתו של חיים רוסק, למצוא את הילדים.
הוא הצליח להוציא אותם מטשקנט באמצעות תחבולות והעבירם לגיסתו במוסקבה, אולם חיים רוסק נותר לבד בטשקנט.
ב-1945, כשהיה בן שמונה, החליט להצטרף למשפחתו.
הוא יצא למסע בחיפוש אחר חסיד חב"ד בשם ריסקין (שהפך לרב ריסקין ושימש כשוחט ראשי של הקהילה במוסקבה, ואף היה מקורב לחצרו של הרבי מלובביץ').
בכל מקום אליו הגיע נכנס רוסק לבית כנסת של חסידי חב"ד, שם זכה ללינה ולמזון.
ב-1946 הגיע למוסקבה אולם מרבית קרובי המשפחה כבר עזבו לווינה.
ב-1946 הגיע חיים רוסק לתחנת מעבר של ניצולי שואה ליד וינה ומשם המשיך למחנה העקורים שבפוקינג, דרום גרמניה.
במחנה זה פגש את שאר הילדים היתומים, ושם שהה במשך כ-3 שנים עד למועד סגירתו ב-1949. עם סגירת המחנה הצטרף חיים רוסק לספינת מעפילים ועלה לישראל יחד עם שאר הילדים היתומים ובני המשפחה.
עם הגיעם ארצה הועברו בני המשפחה למעברת עולים בגבול חדרה-פרדס חנה.
אחיה של דודתה נחמה היה בן מושב אביחיל והוא החליט לאמץ את חיים.
שאר בני המשפחה עברו מהמעברה לכפר חב"ד.
ב-1950 נשלח רוסק לפנימיית חב"ד בבני ברק, אולם חוסר רצונו ללמוד הוביל לסילוקו מהפנימייה והוא הועבר לכפר הנוער הדתי בכפר חסידים.
רוסק התרחק מהדת ועבר לכפר הנוער עיינות, ליד נס ציונה, שם סיים את לימודיו.
באוגוסט 1955 גויס רוסק לצה"ל והוצב תחילה בחיל התותחנים.
הוא החל את הטירונות במחנה צריפין, אך בשל רצונו להצטרף לחבריו בכפר הנוער הדתי ששרתו בצנחנים פנה ישירות לרמטכ"ל דאז, משה דיין, שאישר את העברתו.
בתחילת 1956 הצטרף רוסק לגדוד 890 בצנחנים, שם עבר טירונות וקורס צניחה.
הוא השתתף במבצע יהונתן, תקיפת משטרת א-רהווה שבהר חברון בעקבות רצח 6 סטודנטים לרפואה באזור בית גוברין.
יומיים לאחר מכן השתתף במבצע גוליבר, פעולת תגמול בג'רנדל שבערבה.
בפעולה זו נפצע קשה בירכו ופונה בטיסה לארץ.
באוקטובר עזב את בית החולים כדי לקחת חלק במבצע שומרון, פעולת תגמול בקלקיליה.
הוא ביקש להיות חלק מן הצנחנים שיצנחו במעבר המיתלה עם פתיחת מבצע קדש, אך השתתפותו לא אושרה.
הוא לחם בשורות פלוגה ג' של הגדוד, שהשתתפה בכיבוש כונתילה, תמד וא-נח'ל בחצי האי סיני.
בתום מלחמת סיני הצטרף רוסק לקורס מ"כים בפלוגה ו', בפיקודו של אפרים חירם.
בסיום הקורס קיבלו בוגריו דרגת רב-טוראי.
הוא השתחרר מצה"ל בפברואר 1958 וצורף לגדוד המילואים 71 של חטיבה 55, ולאחר מכן עבר לגדוד 28 באותה חטיבה.
עם שחרורו חזר למשפחתו במושב אביחיל ולמד בקורס מפעילי טרקטורים ברופין.
הוא עבד כטרקטוריסט והתגורר בכפר יחזקאל.
רוסק עבר לעבוד בחברת מקורות, קנה משק באביחיל וביולי 1964 נישא לאהובה משכונת עין התכלת בנתניה.
במשקו באביחיל שתל פרדס של 12 דונם.
עם תחילת המתיחות במאי 1967 גויס למילואים; אשתו הייתה בחודש השישי להריונה.
חטיבה 55, אליה השתייך רוסק, הייתה אמורה לצנוח ליד אל עריש, ואולם התקדמותה המהירה של אוגדה 84 בציר החוף הצפוני של סיני הפכה את הצניחה למיותרת, והחטיבה הועברה לפיקוד מרכז.
במהלך היום השני של הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים, ביום שלישי, כ"ז באייר תשכ"ז, 6 ביוני 1967, הבקיעו גדודי החטיבה את הקו העירוני בחלקו הצפוני.
גדוד 28 לחם לאורך דרך שכם, בואכה העיר העתיקה.
לאחר שעות של לחימה הגיעו חיילי הגדוד אל מלון "ריבולי", שהיה מול חומות העיר העתיקה.
החיילים התארגנו במלון להגנה, אך בשעות אחר הצהריים הגיעו לפתע אל המלון שלושה אוטובוסים ובהם חיילים, שנשלחו לתגבורת.
חיילים ירדניים פתחו על האוטובוס באש כבדה, והחיילים שהיו בהם נמלטו אל המלון, אך הסתבר שבאוטובוס נותר פצוע.
רוסק התנדב, יחד עם חייל אחר (שלמה פארן), לחזור אל האוטובוס תחת אש כבדה ולנסות לחלץ את הפצוע.
על אומץ ליבו עוטר רוסק בעיטור העוז.
חיים קַלְמִי (1853 – 1933) היה איש ציבור, מפעילי ועד העדה הספרדית בירושלים, מחנך ומורה נודע לעברית ולצרפתית בירושלים, ביפו, בטורקיה ובמצרים, ואחד מארבעת מייסדי אגודת "שפה ברורה".
נולד בשנת 1853 (ה'תרי"ג) בבוקרשט שברומניה (אז בשליטת האימפריה העות'מאנית), בן למשפחה ספרדית נכבדה.
בילדותו למד בעיר מולדתו, ולאחר מספר שנים עבר ללמוד בבית המדרש למורים בפריז שבצרפת.
כשסיים את לימודיו עלה לארץ ישראל והשתכן בירושלים.
בשנת 1885 (ה'תרמ"ה) נישא לג'ויה, בתו של הרב אליהו נבון ואחותו של יוסף נבון.
בחתונה השתתפו בכירי ממשל ואישים מהקהילה המוסלמית, בהם הקאדי המקומי וראוף פחה, מושל ירושלים (טורק').
גיסו, יוסף, מינה אותו כשותף וכמנהל עסקי המסחר שניהל באותה תקופה יחד עם יוהנס פרוטיגר, אולם לאחר תקופה עזב את התחום והתמקד בתחום ההוראה.
תחילה שימש כמורה פרטי, ולאחר תקופה קצרה מונה לשמש כסגן מנהל בית הספר של חברת כל ישראל חברים בירושלים, תחת המנהל נסים בכר.
לימים היה גיסו, ואף שימש כמזכירו.
נודע כמחנך מוכשר וכפדגוג הבקיא בשפות ובתרבויות שונות, ונחשב למחנך הבולט של מאות מנערי ירושלים, שתפסו בהמשך עמדות מפתח בכירות, בהם משכילים, אישי ציבור, עסקנים ומנהיגי קהילות.
אף רוב הפקידים הערבים והטורקים בממשל המקומי בירושלים, מנהלי הבנקים בירושלים ובמצרים בתקופתו היו תלמידיו כשהיה מורה פרטי.
בזמנו הפנוי עסק בפעילות ציבורית, והקדיש זמן רב לכך יחד עם ידידיו אליעזר בן-יהודה, הרב יעקב מאיר והרב חיים הירשנזון.
יחד עסקו הארבעה בחידוש ובהפצת השפה העברית, וייסדו את אגודת "שפה ברורה", שהנהיגה תחילה את שיטת הלימוד עברית בעברית בתלמוד תורה של העדה הספרדית בירושלים.
בשנת 1896 (ה'תרנ"ז) יצא כשד"ר מטעם ועד העדה הספרדית בירושלים לצרפת, לאנגליה ולארצות הברית.
כשלימד את השפה הצרפתית, הקדיש חלק ניכר מהזמן גם להוראת השפה העברית וספרותה לתלמידיו, וכחלק מפעילותו לעידוד יצירה של סופרים צעירים, סייע לתלמידו שלמה ישראל שיריזלי בעריכת המילון הספרדי–צרפתי שהוציא בשנת 1899 (ה'תרנ"ט).
בשנת 1904 (ה'תרס"ד) חיבר יחד עם אליעזר בן יהודה ספר בשם "קובץ מאמרים לקריאה", שגוף המאמרים בו היה בצרפתית, ולצידו תרגום לעברית.
את העברית כתב בן יהודה, ואת הצרפתית כתב קלמי; המבוא כתב הרב יעקב מאיר, שהדגיש את החשיבות ללמידת השפה העברית.
בשנת 1908 התמנה לתפקיד מנהל בית הספר של חברת כל ישראל חברים ביפו, ומשם עבר בשנת 1911 (תרע"ב) לאיזמיר שבטורקיה, שם שימש כמנהל בית הספר הציבורי באיזמיר, שהכיל אלפי תלמידים, והוביל בו שינויים גדולים להוראת השפה העברית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עזב את איזמיר ועבר להתגורר באלכסנדריה שבמצרים, שם עסק במתן שיעורים פרטיים.
בחורף של שנת 1933 (ה'תרצ"ג) נסע לבקר את קרובי משפחתו באיזמיר, ושם הלך לעולמו ממחלה ב-2 בינואר 1933 (ד' בטבת ה'תרצ"ג).
קלמי היה אב למספר ילדים.
בנו שלמה קלמי היה סופר ועיתונאי.
בתו קלרה נישאה לדוד מויאל ובנם היה חוסה אנריקה מויאל.
בת נוספת הייתה מֶרכָּדָה, מורה.
חיים קָריוֹ (נולד בשנת 1954) הוא גיטריסט ישראלי ומעבד מוזיקלי.
בין היתר ניגן בגיטרות אקוסטיות וחשמליות עם רותי נבון, דני ליטני, אריק איינשטיין, שלום חנוך, יגאל בשן, מני בגר, יוסי בנאי ואחרים ובהרכבים שליוו תוכניות טלוויזיה.
נולד בטורקיה ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 3. התגורר בחולון.
בגיל 10 החל לנגן בגיטרה.
במלחמת יום הכיפורים בשנת 1973, שובץ לצוות הווי ובידור והופיע בפני חיילים במוצבים עם המתופף מאיר ישראל, יוני נמרי, רותי נבון ולהקת אף אוזן גרון.
שנה לאחר מכן הוקלט לראשונה כנגן בשירה של רותי נבון "גשם בעיתו".
באותה עת ניגן מדי שבוע בתוכנית "מפגש אמנים" עם אהוד מנור ששודרה בטלוויזיה הישראלית, דבר שהפך אותו למזוהה בציבור.
על סמך הופעותיו אלה הזמין אותו מיקי גבריאלוב לנגן ולעבד את תפקידי הגיטרה באלבום ובמופע "סע לאט" של אריק איינשטיין בשנת 1974.
בשנת 1975 הצטרף קריו ללהקת הפלטינה.
עוד באותה שנה ניגן בהקלטות אלבומו של אריק איינשטיין "שירים".
ב-1976 הצטרף כחבר ללהקת "שמיים" שליוותה את דני ליטני באלבומו בשם זה (עם אהרלה קמינסקי בתופים, אוהד אינגר בבס, אלונה טוראל בקלידים וריקי מנור בכלי הקשה וקולות), הופיע עם יגאל בשן וניגן בהקלטות אלבומו של איינשטיין "ילדים".
ב-1977 ניגן בתקליטו של שלום חנוך "אדם בתוך עצמו" ובמסע ההופעות שליווה תקליט זה (שכלל הופעה בפסטיבל נביעות 1978), שתיעוד שלו ראה אור ב-1978 בתקליט "שלום חנוך בהופעה חיה".
עוד ב-1977 השתתף עם חבריו הנגנים ללהקת "שמיים" בהקלטות אלבומו של צביקה פיק "קליידוסקופ".
כן השתתף קריו כנגן אולפן ונגן הרכב ליווי בפסטיבל הזמר והפזמון, פסטיבל שירי הילדים וכנגן בתוכנית האירוח של ירון לונדון "עלי כותרת" וביצע את אות הפתיחה של התוכנית עוד להיט עם אילן מוכיח.
ב-1978 השתתף בהקלטות אלבומו של יגאל בשן "מכת שמש".
עוד באותה שנה ניגן סולו גיטרה בלוזי מלא עוצמה בהקלטת השיר "מה יהיה בסופנו", שהופיע באלבום הבכורה של נורית גלרון.
ב-1979 השתתף בהקלטות אלבומו של שלמה ארצי "דרכים" והופיע עם אריק איינשטיין ושלום חנוך במסע ההופעות המשותף שלהם, שתועד בתקליט אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת.
כמו כן השתתף בנגינה ב-2 שירים באלבום הבכורה של דייוויד ברוזה, שהבולט בהם היה "סניוריטה".
ב-1980 השתתף במופע ובתקליט של יוסי בנאי אני וסימון ומואיז הקטן, בתקליטו של אריק איינשטיין ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב, וניגן בהקלטת השיר "בלדה על אדון כמעט וגברת כבר" מתוך אלבומה השני של יהודית רביץ גלוי ונעלם.
ב-1981 ניגן בהקלטות אלבומי הרוק של גלי עטרי "קח אותי הביתה", ובאלבום הבכורה של מני בגר "רוק תל אביב" (שכלל את הלהיט "זה היה ביתי", בו גיבש קריו צליל ליווי רוקיסטי חדש).
ב-1982 השתתף בהקלטות אלבומה הרוקי של הזמרת שרי "פסיעה אחת קדימה", באלבומו של אריק לביא "קרוב לפנות בוקר", וכן נערך להשתתפות במחזמר בשם "אברהם אחד" עם אריק סיני, ריקי גל ודודו זר, אך המופע כשל עקב פרוץ מלחמת שלום הגליל.
ב-1983 השתתף בהקלטות אלבומה המצליח של להקת הכל עובר חביבי - "לעבור את הגבול"', ובהקלטות אלבומו של איתן מסורי "לפני שנה".
ב-1985 עזב את הארץ לארצות הברית.
תחילה לניו יורק ולאחר מכן ללוס אנג'לס.
בלוס אנג'לס ניגן במועדון הישראלי "הללויה" עם מתי סרי, שרית ברוך, אלי דנקר ואחרים והיה בעל חנות שייבאה מוזיקה וספרים מישראל, עבור הקהילה הישראלית בלוס אנג'לס.
הרב חיים רבי (נולד בכ"ד באב תשי"ג, 5 באוגוסט 1953) הוא רב חרדי-ספרדי, מחזיר בתשובה, ראש מוסדות עטרת חכמים, ומחבר ספרי הלכה ומוסר.
נולד בירושלים לשרה ולאליהו רבי, שעלו מאירן בניסן תש"א (1941) והתיישבו בשכונת הבוכרים בירושלים.
למד בתלמוד תורה בני ציון, לאחר מכן למד בישיבה קטנה ב"ישיבת השרון", ובישיבה גדולה "אור התורה" בראשות הרב זלמן רוטברג ראש ישיבת בית מאיר ואור התורה בבני ברק.
בשנת תשכ"ט (1969) נפטר אביו מפגיעת פגז, ובשל כך חזר לירושלים כדי לסעוד את אמו, ועבר ללמוד בכולל "שושנים לדוד" בירושלים.
בכ"ט חשוון תשל"ז (אוקטובר 1976) נישא לדליה שהר.
למד בכולל שושנים לדוד בתל אביב, שם הכתירו אותו האברכים עצמם לראש הכולל עליהם.
הקים בשכונת תל-גיבורים בחולון את מוסדות וישיבת עטרת חכמים.
בשליחות רבו הרב עובדיה יוסף.
הרב רבי הוא ממורי הדרך של התוכנה החינמית תורת אמת.
יקרא דחיי - עוסק בהלכות אבלות.
עבד ה' - עוסק באמונה וביטחון.
עבד לעבדי ה'- על מעלת אמונת חכמים.
הנהגות אנשי קודש - על ענייני הקדושה
הנהגות לשבת קודש- ענייני שבת.
הנהגות יום יום - איסוף דברי תורה משיעורו היומי של הרב רבי.
הנהגות עין טובה - על מעלת שמירת עיניים והקדושה
הנהגות שאלה יפה, שאלות שנשאל הרב רבי בעלוני דעת זקנים
הנהגות תפילה הלכות תפילת העמידה
הרב אברהם ישראל, ראש בית המדרש ורב קהילת "אוהל אברהם" בבת-ים ומחבר סדרת הספרים ואין למו מכשול.
הרב יוסף בן שושן ראש קהילת יביע אומר יבנה
הרב חגי לוי, ראש בית המדרש עטרת ישועה בבת-ים.
הרב חיים יפה, ראש כולל "שובה ישראל" בחולון.
הרב אליהו רבי, בנו, ראש הכולל "עטרת חכמים".
הרב אלון כהן, ראש קהילת 'הדרת מלך' באזור.
הרב ליאור גלזר, ראש מוסדות "פתח הדביר" ב"ב, מגיד מישרים.
הרב יצחק פדידה, ראש קהילת חובת הלבבות באשדוד.
הרב ישי פרקש, ראש קהילה בבת ים
הרב יניב אבולוף הכהן, רב קהילת "שער המלך" רמלה
פנחסי ראש כולל הספרדי בני ברק
חיים קסטן (12 באוקטובר 1935 – 25 בפברואר 2020) היה כדורסלן ומאמן כדורסל ישראלי, בגובה 1.87 מטר, ששיחק, בין היתר, בהפועל חיפה ובנבחרת ישראל.
לאחר פרישתו אימן קבוצות כדורסל גברים ונשים.
למד בבית הספר היסודי והתיכון "אחדות" בקריית מוצקין.
שירת בצה"ל בפיקוד ההדרכה, ובמסגרת שירות המילואים אימן את נבחרת פיקוד צפון גברים.
קסטן שיחק בקבוצת הנוער של מכבי קריית מוצקין.
לאחר מכן עבר למכבי דרום תל אביב ועונת 1954/1955 עלה לקבוצה הבוגרת.
בהמשך שיחק בעונת 1956/1957 במכבי חיפה, בעונת 1957/1958 מכבי קריית מוצקין, בין השנים 1959 ל-1966 שיחק קסטן בהפועל חיפה וכן שיחק שתי עונות נוספות בהפועל גבת ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל.
סך הכל רשם קסטן 12 עונות בליגה הבכירה בישראל, בהן קלע בממוצע של 12.9 נקודות למשחק.
בנוסף לכך רשם קסטן 17 הופעות במדי נבחרת ישראל, ובתוך כך השתתף באליפות אירופה בכדורסל 1959 באיסטנבול, במשחקים הקדם אולימפיים בבולוניה - איטליה 1960 ובמכביה החמישית.
לאחר הפרישה, החל קסטן לאמן והשתתף בקורס מאמנים בארצות הברית.
כמו כן אימן קסטן את נבחרת הנערות של ישראל בכדורסל נשים באליפויות אירופה לנערות ביוגוסלביה 1971 ובאיטליה 1973. כן אימן את קבוצות הנשים הפועל חיפה ומכבי קריית מוצקין.
לימים נכנס להיכל התהילה של כדורסל הנשים בישראל.
בהמשך אימן את נבחרת הכדורסל של בית הספר אורט קריית ביאליק.
קסטן היה שותף כמאמן לזכייה במספר אליפויות עם קבוצת הנוער של הפועל חיפה, וב-3 אליפויות של ליגת העל לתיכונים עם אורט קריית ביאליק בשנים 1987 עד 1989. בשנת 1989 זכה באליפות העולם לבתי ספר תיכונים עם אורט קריית ביאליק, שנערכה באורליאן, צרפת.
בנוסף לכך, ניהל קסטן את בתי ספר לכדורסל של הפועל חיפה, הפועל נהריה והפועל כרמיאל.
בתחילת שנות ה-80 עבד קסטן בסולל בונה כקניין בניגריה.
נפטר ב-25 בפברואר 2020 ונטמן בבית העלמין בנשר.
אחיו, צביקה, היה כדורסלן ומאמן בכרמיאל ובמכבי קריית מוצקין.
חיים רוקח (נולד ב-1961) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כראש מועצה אזורית גולן ואלוף-משנה במילואים.
רוקח שירת כאלוף-משנה בפיקוד העורף, הוא פיקד על נפת העמקים של הפיקוד ושימש כמנהל הלחימה של מחוז חיפה.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו ב-2008 התמודד רוקח מול ראש המועצה המכהן, אלי מלכה אך הפסיד לו.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו ב-2018 רוקח ניצח את מיכל רייקין, לאחר שקיבל כ-52.32% מקולות המצביעים.
ביולי 2023, הכריז על מועמדותו לקדנציה שנייה לראשות המועצה האזורית גולן.
בפברואר 2024 הפסיד בבחירות לאורי קלנר.
רוקח מתגורר במושב נוב ונשוי לאור-לי, הוא אב ל-5 בנות וסב ל-9 נכדים.
חיים רחמני (נולד ב-1977) הוא מלחין, מוזיקאי ואמן סאונד, הפועל תחת שם הבמה "XAIM".
עיקר פרסומו הוא תחת השם "קטב מרירי", איתו הוא מופיע ומקליט לבד או ביחד עם מוזיקאים מתחלפים.
כמו כן הוא המלחין העיקרי בהרכבים "רקמות" עם שמעון אדף ו"אורסולה שוורץ", ביחד עם טליק קורן אדיר.
בין השנים 1995 ל-2008 ניגן בהרכבים שונים כגון בית שלישי הרכב של המלחין רונן שפירא, התזמורת הטרופית של איליאן פאנסאנסוי, אנסמבל שתוק!האוזן ועוד.
ב-2009 חבר לאמנית אילי לוי ליצירת מיצב הסאונד והתנועה "תאים מתים" שהוצג במרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית
בשנת 2011 הקליטה המוזיקאית טליה אליאב את השיר פשוט, לחן של חיים רחמני לטקסט של המשוררת ש.
בשנת 2017 קיבל קרדיט כתורם ביצירתו של המלחין רונן שפירא "חמש יבשות" שנוגנה בקרנגי הול
בשנת 2019 יצא לאור האלבום "מדרכות מפיקות חשמל" ובו 11 לחנים של חיים רחמני לשירים של רוני סומק.
את השירים באלבום ביצעו: ברי סחרוף, קוסטה קפלן, טל גורדון, שאנן סטריט, אלון אולארצ'יק, תמר פילוסוף, אבטה בריהון, טליה אליאב, שמעון אדף ועוזי רמירז.
בשנת 2025 לציון 40 שנה למותה של המשוררת יונה וולך, יצא לאור האלבום "עיניים משנות מקום", ובו 12 לחנים של חיים רחמני לשיריה של יונה וולך.
את השירים באלבום ביצעו: אלון אולארצ'יק, נויה פוקס, מיכל ספיר, עודד שכטר, פלג, וחיים רחמני.
האלבום כולל עשרה לחנים שלא פורסמו קודם ועוד שתי עיבודים חדשים לשירים שפורסמו בעבר: סבאסטיאן שהופיע במקור באלבום הבכורה של ההרכב אורסולה שוורץ, ובאשמת עצבים רפופים, שהופיע באלבום "על חורבות האביב" של "קטב מרירי".
בשנת 2008 הקים רחמני את הלהקה "קטב מרירי".
ביחד עם הגיטריסט והמפיק שי לוינשטיין והבסיסט יהוא ירון הוקלט אלבום הבכורה, שכלל לחנים של חיים רחמני לטקסטים מאת המשורר הסרבו קרואטי וסקו פופה והמשורר הישראלי יאיר הורביץ.וכן קטעים אינסטרומנטליים מאולתרים, המוקדשים להוגים שונים מההיסטוריה היהודית.
הקטע "יעקב פרנק" נכלל באוסף של מגזין האמנות סטודיו בעריכת אוהד פישוף.
ביקורות על האלבום נכתבו במגזינים ובלוגים ברחבי העולם.
בשנת 2009 הצטרפה להרכב המקורי המתופפת קרן פנפימון זהבי, לצורך הקלטת גרסת כיסוי לשיר "את הלילה שלך מרגיעים".
בשנת 2010 יצא לאור האלבום "על חורבות האביב", המורכב מלחנים של חיים רחמני לטקסטים מאת ישראל פנקס, יונה וולך, ט.
כרמי, יאיר הורביץ ורוני סומק.
כמו קודמו גם האלבום הזה זכה לביקורות בישראל וברחבי העולם.
בהמשך אותה שנה הופיע ההרכב כחלק מפסטיבל אולטרסאונד בתיאטרון תמונע.
בשנת 2011 יצא לאור האלבום "קסמים לסבל" ובו לחנים של חיים רחמני לטקסטים מאת: יאיר הורביץ, רחל חלפי, ט.
בשנת 2012 יצא לאור האלבום "באלה הימים (8 שירים מאת לאה גולדברג)".
האלבום כולל 7 לחנים חדשים של חיים רחמני לשיריה של לאה גולדברג ועיבוד חדש ללחן של סשה ארגוב לחלקו הראשון של השיר Illuminations.
בנוסף להרכב בהקלטת האלבום השתתפה גם המוזיקאית טליה אליאב כסולנית בשיר "אם תתן לי חלקי".
בשנת 2015 יצא לאור האלבום "של בני תמותה".
האלבום מורכב מלחנים של חיים רחמני לשירים מתוך ספר השירים "אביבה לא" מאת המשורר והסופר שמעון אדף.
בשלב הקלטת האלבום הפך קטב מרירי מהרכב מצומצם לאנסמבל מרובה משתתפים.
על חמשת המוזיקאים שהשתתפו בהקלטת האלבום הקודם, התווספו גם: שמעון אדף, בוריס מרצינובסקי, יונתן ניב, שמיל פרנקל, עדיה גודלבסקי, אורית פרלמן, ישחק אבן מגד, אבנר בן שך.
במסגרת ההופעות של האנסמבל בעקבות האלבום הצטרף גם הבסיסט עודד שכטר.
בשנת 2018 כתב חיים רחמני את היצירה "שתק" שהוזמנה על ידי המכון למוסיקה ישראלית עבור פסטיבל המוזיקה הישראלית שערך המלחין עודד זהבי.
הבכורה ליצירה הכוללת לחנים לטקסטים מאת המשוררים שירה סתיו, ט.
כרמי ודן פגיס, נוגנה במוזיאון טיקוטין בחיפה בהרכב שכלל את שי לוינשטיין בגיטרה חשמלית, עודד שכטר בבס חשמלי והמלחין חיים רחמני שניגן בפסנתר כנף שהפעיל תזמורת רפאים דיגיטלית ממחשב שהגיב בזמן אמת לנגינת הפסנתר.
בשנת 2021 יצא לאור הסינגל "כרטיסי נסיעה".
לחן של חיים רחמני לטקסט של המשורר סמיח אל-קאסם.
האלבום כולל לחנים לשירים מאת המשוררים דן פגיס, ט.
הצמד אורסולה שוורץ הוא שיתוף פעולה בין המוזיקאי והמפיק טליק קורן אדיר למלחין חיים רחמני.
הצמד התחיל ליצור ביחד בשנת 2009. במהלך השנים ההרכב הופיע במסגרות מחתרתיות וגרסאות דמו של שירי ההרכב הופצו במיקסטייפים לא רשמיים ברחבי הרשת.
בשנת 2017 יצא לאור האלבום "קודש-חול-ים" בחברת התקליטים קמ"ע.
האלבום הכיל שירים שהלחין חיים רחמני לטקסטים של טליק קורן אדיר, יונה וולך, אדמיאל קוסמן, אגי משעול, דוד אבידן, שמעון אדף ואריה סיון, שהופקו על ידי טליק קורן אדיר ועובדו במשותף במהלך שנות קיום ההרכב.
עם יציאתו זכה האלבום לביקורות משבחות.
בשנת 2020 יצא לאור הסינגל "יום של תום" לחן של חיים רחמני למילים מאת נתן זך
בשנת 2024 יצא לאור הסינגל "שיר לך אהובתי" לחן של חיים רחמני למילים של טליק קורן אדיר
האלבום "של בני תמותה", הוביל לשיתוף פעולה מוזיקלי בין שמעון אדף לחיים רחמני, שהפך להרכב "רקמות".
רקמות הופיעו באירועי ספרות ומוזיקה שונים, כשהם מחברים בין טקסטים ספרותיים למוזיקה אלקטרונית חיה.
בשנת 2019 הוציאו את האלבום "מיתולוגיה שלמה מתחת לציפורניים (השירים של דליה שושן)".
האלבום מבוסס על שיריה של הדמות הספרותית דליה שושן שנוצרה על ידי שמעון אדף ברומנים: קילומטר ויומיים לפני השקיעה, קובלנה של בלש וקום קרא.
השירים באלבום מבוצעים על ידי ערן צור, יורם חזן, חיים אוליאל, שי צברי, טל גורדון, טליה אליאב, נועה בביוף, נעמי חשמונאי ושהרה בלאו.
בשנת 2011 התחיל חיים רחמני להופיע ולהוציא לאור מוזיקה תחת שם הבמה XAIM.
המוזיקה היא בעיקרה מוזיקה דיגיטלית ואלקטרואקוסטית וברובה אינסטרומנטלית.
בשנת 2011 יצא לאור האלבום Xaim und TaliX - ביחד עם טליק קורן אדיר.
ב-2019 יצא לאור האלבום SheXter&XAIM ביחד עם עודד שכטר.
בשנת 2021 יצא לאור האיפי Unbridled Scapes הכולל לחנים לשירים מאת ג'יימס ג'ויס והמשורר טד יוז.
ובהמשך השנה יצא גם האלבום "סְפָר" יצירות אינסטרומנטליות בהשראת סיפורים מתוך כתב "סְפָר - כתב עת לספרות חורגת".
בשנת 2022 העלה הופעה באקספו המוזיקה הנסיונית, במסגרת פסטיבלGAS המתקיים בגוטנברג, שוודיה, כאחד מ-14 אמנים נסיוניים מכל העולם.
בהמשך השנה יצא לאור האלבום "רומי - סיפור מאת דורון אפללו", המבוסס על נובלה שכתב שמעון אדף.
הנובלה והאלבום התפרסמו במקביל בכתב העת הספרותי צריף.
2009 - את הלילה שלך מרגיעים (סינגל)
2010 - על חורבות האביב (גושפנקא)
2012 - באלה הימים (8 שירים מאת לאה גולדברג) (גושפנקא)
2019 - מיתולוגיה שלמה מתחת לציפורניים (קמ"ע)
2025 - עיניים משנות מקום [שירים של יונה וולך]
הרב חיים קצבי (ה'תקמ"ז, 1787 – ה'תרכ"ז, 1867) היה דיין בעיר תלמסאן שבאלג'יריה, ובהמשך שימש כאב בית הדין ורבה של אוראן, וראש ישיבת 'אהלי יעקב' בעיר.
חיבר את הספר 'צרור החיים' על מסכתות הש"ס.
נולד בשנת ה'תקמ"ז לאביו ר' יהודה.
יש חוקרים שמעריכים שרבי חיים נולד במרוקו, ובהמשך עבר לתלמסאן ושם למד אצל רבי ישועה צולטאן ואצל רבי נתן ג'ייאן.
לעיתים, נהג לצום שלשה ימים רצופים מבלי שיפגע בלימודו.
כמו כן עסק בענייני צדקה ומעשה חסד, וגידל יתום בביתו.
לא יאוחר משנת ה'תקע"ה שימש כדיין בתלמסאן, לצד רבו רבי נתן ג'ייאן.
לא יאוחר משנת ה'תקפ"ו שימש כאב בית הדין תלמסאן.
לפני שנת ה'ת"ר, בעקבות המצב הקשה ששרר בעיר, ברח לעיר אוראן הסמוכה, בה שימש כראש ישיבת "אהלי יעקב", וכדיין בעיר.
מאוחר יותר שימש כאב בית הדין לצד חברי בית דינו רבי עמרם צ'רמון, רבי יעקב אלמדיוני ורבי יהודה בן יצו.
שימש בתפקיד עד פטירתו בשנת התרכ"ז.
נשמרו פסקים אחדים מתקופת דיינותו באוראן.
לעיתים בתשובותיו חתם את שמו: 'החק"ה י"ץ' - הצעיר חיים קצבי ישמרהו צורו.
רבי חיים היה ביחסי ידידות ותכתובת הלכתית עם הרב יצחק הלוי בן סוסאן, הרב אברהם אנקווה, הרב פארוז קרסינטי, ועם חכמים נוספים.
'צרור החיים' מכיל חידושים ובירורים על מסכתות הש"ס, רמב"ם, שולחן ערוך ועוד.
בסופו מובא נספח ספרו "תוצאות חיים", המכיל דרושים וביאורים על פירוש רש"י והרא"ם.
נדפס בליוורנו בשנת ה'תרכ"ח בדפוס אליהו בן אמוזג.
הספר נחתם בשנת ה'תקס"ז בהיותו בן עשרים.
נדפס בשנת ה'תרכ"ט, כשנתיים לאחר פטירתו, גם כן בליוורנו.
פסקי דין - נדפסו בספר 'כתבי וחכמי תלמסאן', על ידי הרב אברהם הלל - ירושלים תש"ע.
לרב חיים קצבי היו שש בנות שנישאו לשישה רבנים שסייעו לו בהוצאת ספרו:
נכדו היה רבי חיים בלייח.
חיים רגב (נולד ב-25 ביולי 1967) הוא דיפלומט ישראלי, לשעבר שגריר ישראל לאיחוד האירופי ולנאט"ו בבריסל.
כיהן בעבר כסמנכ"ל מזרח תיכון ותהליך השלום במשרד החוץ, וכראש המטה של שר החוץ גבי אשכנזי.
רגב נולד בקריית מלאכי בשנת 1967 ולמד בבית הספר "בויאר" בירושלים.
שירת בצה"ל כמ"פ חי"ר והשתחרר בדרגת סרן.
בעל תואר ראשון במדע המדינה ולימודי המזרח התיכון, ותואר שני (MBA) במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
חיים רגב הצטרף למשרד החוץ ב-1994 ועם סיום קורס הצוערים של משרד החוץ, בקיץ 1996, הוצב בנציגות ישראל במסקט, שבעומאן, הנציגות הרשמית הראשונה של ישראל שנפתחה במפרץ הפרסי.
בשנת 1998 עבר לשרת בארצות הברית בעקבות מינויו כסגן הקונסול הכללי של ישראל למיאמי ופוארטו ריקו.
בין השנים 2008–2004 שימש כיועץ לענייני קונגרס בשגרירות ישראל בוושינגטון.