tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משחקי העולם, נערכו לראשונה ב-1981 וכוללים תחרויות בענפי ספורט לא-אולימפיים
אולימפיאדת משחקי החשיבה, נערכה לראשונה ב-1997 וכוללת תחרויות משחקי חשיבה
משחקי העולם לספורט חשיבה, נערכו לראשונה ב-2008 וכוללים תחרויות במשחקי מיומנות כגון שחמט וגו
משחקי X, נערכו לראשונה ב-1994 וכוללים תחרויות ספורט אתגרי
משחקי האוויר העולמיים של FAI, נערכו לראשונה ב-1997 וכולל תחרויות בענפי ספורט אוויריים כגון אווירובטיקה וצניחה חופשית
אוניברסיאדה, נערכה לראשונה ב-1959 עבור סטודנטים מאוניברסיטאות ברחבי העולם
משחקי העולם הצבאיים, נערכו לראשונה ב-1995 עבור אנשי צבא
משחקי המשטרה והכיבוי העולמיים, נערכו לראשונה ב-1985 עבור שוטרים ולוחמי אש ברחבי העולם
משחקי חבר העמים הבריטי, נערכו לראשונה ב-1930 עבור מדינות חבר העמים הבריטי.
המשחקים הפרנקופוניים, נערכו לראשונה ב-1989 עבור מדינות וקהילות הארגון הבין-לאומי לפרנקופוניה, דוברות צרפתית
המשחקים הלוסופוניים, נערכו לראשונה ב-2006 עבור חברות קהילת המדינות הדוברות פורטוגזית
המשחקים הפאן-ערביים, נערכו לראשונה ב-1953 עבור ארצות ערב, דוברות ערבית
משחקי הסולידריות האסלאמית, נערכו לראשונה ב-2005 עבור חברות הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי
המשחקים האסלאמיים לנשים, נערכו לראשונה ב-1993
אירועים לפי השתייכות פוליטית והיסטורית
המשחקים הבוליבריים, נערכו לראשונה ב-1938 עבור מדינות ששוחררו על ידי סימון בוליבר
משחקי מדינות אירופה הקטנות, נערכו לראשונה ב-1985 עבור מדינות קטנות באירופה
משחקי האיים, נערכו לראשונה ב-1985 עבור מדינות וקהילות איים
משחקי הרצון הטוב, נערכו לראשונה ב-1986 כחלופה למשחקים האולימפיים לאחר החרם על אולימפיאדת מוסקבה (1980) על ידי הגוש המערבי והחרם על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) על ידי הגוש המזרחי
ספרטקיאדה, שם כללי לאירועי ספורט קומוניסטים בברית המועצות ובגוש המזרחי
משחקי הכוחות החדשים המתעוררים, אירוע שנערך ב-1963 עבור "המדינות המתעוררות", מדינות סוציאליסטיות שזה עתה קיבלו עצמאות
משחקי המכביה, נערכו לראשונה ב-1932 עבור ספורטאים יהודים מרחבי העולם
המשחקים הפאן-ארמניים, נערכו לראשונה ב-1999 עבור ארמנים מרחבי העולם
משחקי העולם הקרואטי, נערכו לראשונה ב-2006 עבור קרואטים מכל העולם
המשחקים הגאים ו-World OutGames, נערכו לראשונה ב-1982 ו-2006 (בהתאמה) עבור הקהילה הגאה העולמית
משחקי המאסטרים העולמיים, נערכו לראשונה ב-1985 עבור ספורטאים בוגרים (הגיל המינימלי להשתתפות בתחרות נע בין 25 ל-35, בהתאם לענף).
זהו האירוע הרב-ענפי עם הכי משתתפים עם כ-20,000 ספורטאים באירוע, פי שניים ממשחקי הקיץ האולימפיים
משחקי אפריקה, נערכו לראשונה ב-1965 עבור מדינות אפריקה
משחקי אפרו-אסיה, נערכו ב-2003 למדינות אסיה ואפריקה
משחקי המשטרה ושירותי החירום של אוסטרלאסיה, נערכו לראשונה ב-1983
המשחקים הפאן-אמריקאיים, נערכו לראשונה ב-1951 עבור מדינות אמריקה
משחקי אמריקה המרכזית והקריביים, נערכו לראשונה ב-1926 עבור מדינות אמריקה המרכזית, הקריביים ומדינות הגובלות ב
משחקים אמריקה המרכזית, נערכו לראשונה ב-1973 עבור מדינות אמריקה המרכזית
המשחקים הקריביים, נערכו לראשונה ב-2022 עבור מדינות ואיי הים הקריבי
משחקי אמריקה הדרומית, נערכו ב-1978 עבור מדינות אמריקה הדרומית
משחקי אסיה, נערכו לראשונה ב-1951 עבור מדינות אסיה
משחקי דרום-מזרח אסיה, נערכו לראשונה ב-1959 עבור מדינות דרום-מזרח אסיה
משחקי מזרח אסיה, עבור מדינות מזרח אסיה
משחקי מערב אסיה, עבור מדינות מערב אסיה
משחקי מרכז אסיה, עבור מדינות מרכז אסיה
משחקי דרום אסיה, עבור מדינות דרום אסיה
המשחקים האירופיים, נערכו לראשונה ב-2015 עבור מדינות אירופה
הפסטיבל האולימפי האירופי לנוער, נערך לראשונה ב-1991 (קיץ) ו-1993 (חורף) לספורטאי נוער מאירופה
משחקי הים התיכון, נערכו לראשונה ב-1951 עבור מדינות הגובלות ב
המשחקים הפסיפיים, נערכו לראשונה ב-1963 עבור מדינות דרום האוקיינוס השקט
משחקי החורף הארקטיים, נערכו לראשונה ב-1970 עבור מדינות הגובלות ב
משחקי איי האוקיינוס ההודי, נערכו לראשונה ב-1979, עבור איי האוקיינוס ההודי
המשחקים הלאומיים של סין, נערכו לראשונה ב-1910 תחת שושלת צ'ינג וכיום תחת הרפובליקה העממית של סין
פסטיבל הספורט הלאומי הקוריאני, נערך לראשונה ב-1920 עבור מחוזות קוריאה כולה, ומאוחר יותר עבור מחוזות קוריאה הדרומית
פסטיבל הספורט הלאומי של יפן
המשחקים הלאומיים של הודו, נערכו לראשונה ב-1924
המשחקים הלאומיים של תאילנד, נערכו לראשונה ב-1967
משחקי המדינות של אמריקה בארצות הברית
המשחקים האולימפיים לנוער של איגוד האתלטים החובבים, נערכו לראשונה ב-1967 בארצות הברית
ב-29 ביולי 2024, התרחש אירוע דקירה המוני בסטודיו לריקוד בעיירה סאות'פורט שבממלכה המאוחדת בו נרצחו שלוש ילדות, ונפצעו 10 אנשים נוספים, כולל שמונה ילדות ושני מבוגרים.
המתקפה בוצעה בסדנת ריקוד לילדים לשירי טיילור סוויפט בה השתתפו 25 ילדים.
התוקף, אקסל רודקובנה בן ה-17, שהוא אזרח בריטי ובנם של מהגרים מרואנדה, נעצר בזירת האירוע.
שתיים מהילדות מתו בזירת האירוע, וילדה נוספת מתה מפצעיה למחרת.
המניע למתקפה עדיין לא ברור, אם כי משטרת מרסיסייד הצהירה כי היא אינה מתייחסת לאירוע כאל פיגוע טרור.
האופי האלים של המתקפה, וכמו גם גילם הצעיר של הקורבנות, זעזע את הקהילה המקומית ואת בריטניה כולה.
לאחר שפורסם מידע שגוי באינטרנט אודות זהותו של התוקף הדבר הוביל לכך שב-30 ביולי אנשי הימין הקיצוני התעמתו עם כוחות המשטרה בסאות'פורט וגרמו נזק למסגד מקומי.
בניסיון להפסיק את הספקולציות והפצת המידע המוטעה אודות זהותו של החשוד בית משפט השלום בליברפול בחרו לחשוף את זהותו של רודקובנה ב-1 באוגוסט, למרות שהוא עדיין היה קטין.
במהלך הימים הבאים התפשטו המהומות גם לעיירות וערים אחרות ברחבי אנגליה ואף הגיעה לבלפסט שבצפון אירלנד.
המיקום בו התרחש אירוע הדקירה ההמוני הוא סטודיו לריקוד הממוקם ברחוב הארט בעיירה סאות'פורט, כקילומטר מזרחית למרכז העיירה.
את הסדנה לריקוד ארגנה המורה ליוגה ליאן לוקאס.
שם הסדנה היה "סדנת יוגה, ריקוד ויצירת צמידים" והוא התמקד בשירה של טיילור סוויפט.
הסדנה נועדה לילדים בגילאים 6 עד 11, והתקיימה בשבוע הראשון של חופשת הקיץ, ב-29 ביולי 2024 בין 10:00 ל-12:00. הסדנה הייתה בתפוסה מלאה, והשתתפו בה 25 ילדים.
בסביבות השעה 11:45 הגיע התוקף במונית לרחוב הארט והלך ברגל לסטודיו הריקוד.
הוא נכנס למבנה והחל לתקוף את הנוכחים.
המארגנים של הסדנה ניסו מיד להגן על הילדות מפני התוקף.
אחד המארגנים, שנפצע באורח אנוש בפיגוע, הצליח להוציא חלק מהילדים מהמקום דרך יציאת החירום, בעוד שהמארגן השני של האירוע הצליח לנעול חלק מהילדים האחרים בשירותים על מנת להסתיר אותם מהתוקף.
ג'ונתן הייז, אשר עבד במשרד באותו הבניין, רץ לסטודיו לריקוד לאחר ששמע צרחות והתוקף הצליח לדקור אותו ברגלו כאשר הוא ניסה לקחת את הסכין מהתוקף.
בשעה 11:47 משטרת מרסיסייד קיבלה את קריאת החירום הראשונה על כך שבוצעו דקירות מרובות בסטודיו לריקוד ובעקבות כך שירותי החירום נהרו לזירת האירוע.
שירות האמבולנס המקומי קיבל את הקריאה הראשונה שלהם על הדקירות דקה לאחר מכן.
אנשים נוספים הגיעו בהמשך למקום וסייעו לאנשים שהצליחו להימלט מהבניין.
ג'ואל וריט, אשר נסע ברחוב הארט, התראיין בהמשך לערוץ החדשות הבריטי סקיי ניוז וציין בראיון כיצד עצר לעזור לילד פצוע, ולאחר מכן נכנס לבניין, ראה את התוקף עם הסכין בראש גרם המדרגות, ובעקבות כך הוא המתין מחוץ למבנה לכוחות המשטרה.
לאחר שהתוקף הוכנע על ידי שני שוטרים, וריט נשא ילדה פצועה לאמבולנס.
אדם שגר בבניין סמוך סיפר בראיון ל-ITV כיצד לקח מספר ילדים, אחד מהם פצוע, לביתו.
הילדות ביבי קינג בת ה-6 ואלסי סטנקומב בת ה-7 מתו במתקפה עצמה.
תשע ילדות ושני מבוגרים נפצעו באירוע.
שישה מתוך תשעת הילדים הפצועים ושני המבוגרים - ליאן לוקאס וג'ון הייז - היו במצב אנוש.
הנפגעים נלקחו לבית החולים לילדים אלדר היי, לבית החולים האוניברסיטאי איינטרי, לבית החולים הכללי של מחוז סאות'פורט ופורמבי, לבית החולים הכללי של מחוז אורמסקירק, ולבית החולים המלכותי לילדים של מנצ'סטר.
ילדה נוספת, אליס דה סילבה אגיאר בת ה-9, מתה בבית החולים יום לאחר האירוע.
עד 6 באוגוסט, כל הילדים הפצועים מלבד ילד אחד ושני המבוגרים הפצועים שוחררו מבית החולים.
אקסל מוגאנווה רודקובנה (נולד ב-7 באוגוסט 2006) נעצר בזירה.
רודקובנה הוא אזרח בריטי שנולד בבירת ויילס קרדיף.
רודקובנה הוא בן למהגרים מרואנדה.
הוריו עברו לגור בפאתי סאות'פורט ב-2013. רודקובנה גר יחד עם משפחתו בעת האירוע בכפר באנקס אשר ממוקם בפאתי סאות'פורט.
השכנים תיארו את התוקף כאדם "שקט".
רודקובנה אובחן בעבר כסובל מאוטיזם, ולפי הדיווחים הוא "לא היה מוכן לעזוב את הבית ולתקשר עם משפחתו במשך תקופה".
רודקובנה למד בבית הספר התיכון ריינג' אשר בעיירה פורמבי.
ב-2018, כאשר היה בן 11, הוא השתתף בסרטון התרמה למהגרים של ה-BBC אשר הופק לקרן בשם "ילדים במצוקה", בו הוא היה לבוש כדוקטור הו.
ב-31 ביולי 2024 הוגש נגד רודקובנה כתב אישום בגין שלוש עבירות רצח, עשר עבירות נוספות בגין ניסיון רצח, ונשיאת סכין.
משום שהוא היה קטין בעת ביצוע המתקפה, נאסר בתחילה לפרסם את זהותו של התוקף.
עם זאת, ב-1 באוגוסט בית המשפט בליברפול החליט להסיר את ההגבלה, תוך ציון מחששות שבשל איסור הפרסום של זהותו הופץ מידע מוטעה אודות זהות התקוף.
השופט שביטל את האיסור על פרסום זהותו קבע כי המשך איסור הפרסום של זהות התוקף עד שימלאו לו 18, ב-7 באוגוסט 2024, הייתה גורמת לתסיסה גדולה בהרבה.
רודקובנה הובא להארכת מעצר ונקבע כי הוא יועמד למשפט ב-20 בינואר 2025.
משטרת מרסיסייד לא ציינה מה היה המניע של התוקף, אולם המשטרה ציינה שהם לא מתייחסים למתקפה כאל פיגוע טרור.
מיד לאחר התקרית מידע מוטעה לגבי זהות התוקף החל להתפשט באופן נרחב ברשתות החברתיות.
מידע לא נכון אודות הלאום של התוקף, דתו, וסטטוס ההגירה של התוקף פורסמו על ידי מספר חשבונות של פעילי הימין הרדיקלי.
ב-30 ביולי התאספה קבוצה גדולה של אנשים ליד מסגד ברחוב סנט לוק שבעיירה סאות'פורט והם תקפו את המסגד בלבנים, בקבוקים וסלעים, והציתו רכב משטרה.
משטרת מרסיסייד דיווחה ש-39 שוטרים נפצעו באירוע.
27 אנשים אושפזו בבית החולים ושמונה נפצעו באורח קשה.
בהמשך בוצעו אירועים אלימים נוספים ברחבי בריטניה, אשר בוצעו ממניעי גזענות, כולל במנצ'סטר, בלונדון, בסנדרלנד, בהארטלפול ובאלדרשוט.
אירוע דקירה המוני הוא אירוע בודד בו נפצעים ו/או נהרגים קורבנות מרובים כאשר התוקף או התוקפים נועצים בגופם של הקורבנות של חפץ חד כמו סכיני מטבח, סכינים יפניות, סכיני קרב, מספריים, קטאנות, מברגים, דוקרן קרח, כידונים, גרזנים, או מצ'טות.
אירועי דקירה המוניים מתרחשים לרוב במקומות סגורים כמו בתי ספר, מקומות עבודה או אזורים ציבוריים.
אירועי דקירה המוניים מבוצעים לרוב באמצעות כלי נשק אשר זמינים לכל, כגון סכיני מטבח, ולכן קשה למדיי למנוע אותם או לחזות אותם.
ישנם גורמים רבים ושונים לביצוע אירועי דקירה המוניים.
לעיתים רבות תקיפות מהסוג הזה נובעות מהפרעה נפשית או רצון להתפרסם.
לעיתים התוקפים עשויים לפעול מתוך רצון לנקמה או כחלק מאג'נדה פוליטית או דתית.
עם זאת, אירועים רבים מהסוג הזה מבוצעים באופן ספונטני אשר לא ניתן לחזות מבעוד מועד.
אירועי דקירה המוניים בדרך כלל גורמים לפחות הרוגים מאירועי ירי המוניים, שכן משום שהתוקף חייב להיות קרוב לקורבנות באופן פיזי, הדבר מספק לקורבנות הפוטנציאליים לעיתים רבות הזדמנויות לברוח או להגן על עצמם.
אירועי דקירה המוניים מובילות לרוב לסיקור תקשורתי נרחב, אשר לעיתים עשויים לגרום לכך שאנשים אחרים יבחרו לבצע מתקפות דומות.
בשל כך גופי תקשורת שונים החליטו לאורך השנים לפעול במקרים מהסוג הזה באופן שימנע מליצור רושם שהתוקף הואדר במהלך הסיקורים השונים.
אירועי דקירה המוניים התרחשו לאורך השנים במדינות שונות ברחבי העולם.
להלן כמה מהמתקפות הנודעות ביותר לשמצה:
פיגוע הדקירות בקונמינג - ב-1 במרץ 2014, קבוצה של שמונה תוקפים עם סכינים ערכה מתקפה בתחנת הרכבת של קונמינג, בירת מחוז יונאן אשר בדרום מערב סין.
31 בני אדם נרצחו במתקפה, ו-141 נוספים נפצעו.
לטענת הרשויות בסין ולפי הדיווחים בסוכנות הידיעות הסינית שינחואה זה היה פיגוע טרור שבוצע על ידי בדלנים אויגורים מהמחוז האוטונומי שינג'יאנג אשר במערב סין.
התקרית זכתה לכינוי "ה-9 בספטמבר של סין" בכלי התקשורת בסין.
פיגוע הדקירות בסגימהארה - במתקפה זו שהחלה בשעה 2:20 לפנות בוקר ב-26 ביולי 2016, גבר יפני בן 26 ביצע אירוע דקירה המוני במתקן לאנשים עם מגבלויות בעיירה סגמיהארה אשר ממוקמת בפאתי טוקיו שביפן.
19 אנשים נרצחו במתקפה, ו-26 בני אדם נוספים נפצעו.
התוקף, אשר היה עובד לשעבר במתקן, הסגיר את עצמו לאחר המתקפה בתחנת משטרה הסמוכה זמן קצר לאחר המתקפה.
מתקפת הטרור בלונדון ב-2017 - ב-3 ביוני 2017, בשעה 21:58 שלושה מחבלים ביצעו קודם פיגוע דריסה כאשר נסעו עם רכב מסחרי במהירות של 80 קמ"ש בגשר לונדון ודרסו באופן זה עשרות הולכי רגל.
באירוע נהרגו שמונה אנשים ונפצעו כארבעים.
לאחר שרכבם התנגש בעמוד המחבלים רצו לעבר מתחם "בורו מרקט" תוך שהם דוקרים את העוברים ושבים.
כאשר הגיעו למתחם, דקרו בסכינים אנשים במסעדות ובפאבים.
שלושת המחבלים המוסלמים מארגון המדינה האסלאמית חוסלו על ידי שוטרי הסקוטלנד יארד.
שמונה בני אדם נרצחו באירוע, ו-48 נוספים נפצעו, כולל ארבעה שוטרים לא חמושים שניסו לעצור את התוקפים.
הטבח בססקצ'ואן - במתקפה זו, אשר בוצעה ב-4 בספטמבר 2022, גבר בן 32 רצח 11 אנשים ופצע 18 נוספים באירוע דקירה המוני שבוצע ב-13 מיקומים שונים בפרובינציית ססקצ'ואן שבקנדה.
זהו אחד ממעשי הטבח הקטלניים ביותר בהיסטוריה של קנדה.
פיגוע הדקירה בסידני ב-2024 - ב-13 באפריל 2024 גבר בן 40 רצח באמצעות סכין חמש נשים וגבר ופצע 12 נוספים, כולל תינוק בן תשעה חודשים, במרכז הקניות וסטפילד בונדיי ג'נקשן אשר בפרברים המזרחיים של סידני שבאוסטרליה.
המפגע נורה למוות בחזהו על ידי שוטר.
אירוע הדקירה בסאות'פורט ב-2024 - ב-29 ביולי 2024 נער בן 17 רצח באמצעות סכין 3 ילדות ופצע 10 אנשים נוספים, בהם שמונה ילדות ושני מבוגרים, בסטודיו לריקוד בעיירה סאות'פורט שבממלכה המאוחדת.
אירוע לאשאן היה תנודה גיאומגנטית, היפוך קצר של השדה המגנטי של כדור הארץ.
הוא התרחש בתקופה שבין 42,200 ל-41,500 שנים לפני זמננו, במהלך סוף עידן הקרח האחרון.
הוא התגלה עקב גילוי אנומליות גיאומגנטיות בזרמי הלבה של לאשאן ואולבי (Olby) ליד קלרמון-פראן שבצרפת בשנות ה-60.
אירוע לאשאן היה התנודה הגיאומגנטית הראשונה הידועה, והוא נשאר התנודה הגיאומגנטית הנחקרת ביותר מבין התנודות הגיאומגנטיות הידועות.
מאז גילויה, קיומה של התנודה המגנטית הוכח בממצאים גאולוגיים במקומות רבים בעולם.
המעבר מהשדה הרגיל לשדה ההפוך נמשך כ-250 שנים, והשדה המגנטי נשאר הפוך במשך כ-440 שנים.
במהלך המעבר, השדה המגנטי של כדור הארץ ירד למינימום של 5% מעוצמתו הנוכחית, והיה בערך 25% מעוצמתו הנוכחית כאשר היה בהיפוך מלא.
הפחתה זו בעוצמת השדה הגיאומגנטי הביאה להגעה של קרניים קוסמיות רבות יותר אל כדור הארץ, מה שגרם לייצור גדול יותר של האיזוטופים הקוסמוגניים בריליום-10 ופחמן-14, להידלדלות שכבת האוזון ולשינויים במחזור האטמוספירה.
נטען כי אובדן זה של המגן הגיאומגנטי תרם להכחדת המגה-פאונה של אוסטרליה, להכחדת הניאנדרטלים ולהופעת אמנות המערות.
עם זאת, היעדר ראיות מאששות לקשר סיבתי בין אירוע לאשאן לבין צווארי בקבוק גנטיים באוכלוסייה של מיני מגה-פאונה רבים, והשינויים הרדיו-איזוטופיים המתונים יחסית במהלך האירוע, מעמידים השערה זו בספק, וההשפעה האמיתית של אירוע לאשאן על שינויים סביבתיים גלובליים לא ידועה.
מכיוון שהאירוע התרחש לפני כ-42,000 שנה, התקופה כונתה אירוע אדמס או אירוע המעבר הגיאומגנטי של אדמס, מחווה לסופר המדע הבדיוני דאגלס אדמס, שכתב ב"מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" כי "42" הוא התשובה לחיים, היקום והכל.
מועצת המחקר האוסטרלית מממנת מחקר לניתוח עץ קאורי (kauri) שנמצא בניו זילנד ב-2019. תיארוך פחמן-14 מגלה שהעץ חי בתקופה שלפני בין 42,500 ל-41,000 שנים, במסגרת הזמן של האירוע.
"אירוע מתגלגל" הוא מיני-אלבום של המוזיקאי הישראלי שולי רנד, שיצא לאור ב-10 בפברואר 2025 בהוצאת חברת נענע דיסק.
האלבום נולד מתוך תהליך יצירה שהתפתח באופן בלתי צפוי.
במקור, רנד ושותפיו: ימי ויסלר, אסף תלמודי וגדי פוגטש - התכנסו כדי לעבוד על מחזמר המבוסס על סיפורו של רבי נחמן מברסלב.
עם הזמן, הרעיון התפתח לכיוונים שונים, כולל מחשבות על סרט קולנוע, סדרת טלוויזיה או מופע חד-פעמי.
בסופו של דבר, התהליך הוביל ליצירת מיני-אלבום המורכב מתשעה שירים.
רנד מתאר את הפרויקט כתוצאה של שיתוף פעולה משמעותי ו"חברותא" עם עמיתיו, שבו כל אחד תרם את חלקו הייחודי ליצירה.
התהליך, לדבריו, היה "ברובו משמח, מצחיק ומענג".
ההקלטות נערכו באולפני קיצ'ה, בהובלת המפיקים המוזיקליים אסף תלמודי וגדי פוגטש.
העיבודים נוצרו בשיתוף פעולה עם מתן זגורי וימי ויסלר, מה שהעניק לאלבום סגנון המשלב אלמנטים מגוונים.
התהליך היצירתי כלל שיתוף פעולה הדוק בין כל המשתתפים, כאשר כל אחד הביא את תרומתו.
המיני-אלבום זכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה.
ב"מעריב", דודי פטימר ציין שהאלבום גורם להאזין שוב ושוב ללא שובע, והוסיף שההאזנה לכל אחד משמונת שירי האלבום מעוררת תחושות של שמחה, התפעמות והתרגשות, כאילו המאזין נמצא בתוך הצגה תיאטרלית מוזיקלית.
ב"כיכר השבת", כתב נתנאל לייפר כי
אֵירוֹפָּה היא יבשת מבחינה היסטורית ותרבותית ותת-יבשת מבחינה גאוגרפית.
היא נמצאת בחלקה המערבי ביותר של יבשת העל אירואסיה, שבחצי הכדור הצפוני.
בצפונה אירופה גובלת באוקיינוס הקרח הצפוני; במערבה – ב; במזרחה – בהרי אורל וב; ובדרומה – ב וב.
כ-50 מדינות מרכיבות את אירופה: רוסיה היא הגדולה ביותר, הן מבחינת השטח והן מבחינת האוכלוסייה, ואילו קריית הוותיקן היא הקטנה ביותר.
אירופה משתרעת על כ-10,180,000 קמ"ר, והיא היבשת השישית בגודלה בעולם (מקדימה את אוקיאניה בלבד).
עם זאת, היא אחת היבשות המאוכלסות בעולם (שלישית, אחרי אסיה ואפריקה).
כ-11% מאוכלוסיית העולם מתגורר ביבשת זו, 744.8 מיליון נפשות (לשנת 2024).
באירופה נולדה תרבות המערב – שממלאת תפקידים דומיננטיים בעניינים גלובליים החל מהמאה ה-16, במיוחד מראשית הקולוניאליזם.
בין המאה ה-16 למאה ה-20, מדינות אירופאיות שלטו לסירוגין באמריקה, רוב אפריקה, אוקיאניה וכן בחלקים גדולים של אסיה.
שתי מלחמות העולם התמקדו בעיקר באירופה, ותרמו רבות לירידת הדומיננטיות של מדינות אירופה המערבית בעניינים דיפלומטיים באמצע המאה ה-20. במהלך המלחמה הקרה, אירופה חולקה לאורך מסך הברזל של נאט"ו במערב וברית ורשה במזרח.
האינטגרציה האירופית הובילה להיווצרותה של מועצת אירופה והאיחוד האירופי במערב אירופה, ששתיהן התרחבו בהדרגה מזרחה עם מהפכת סתיו העמים ונפילת ברית המועצות בתחילת שנות ה-90.
אירופה דלה, באופן יחסי, במשאבי טבע.
מבחינה היסטורית רוב חלק ניכר משטחה היה מכוסה ביערות והיא הייתה משופעת בעצים ובאבנים טובים לבנייה.
בנוסף יש בה מרבצי ברזל ופחם ומעט נפט.
משאבי טבע אחרים נמצאים בכמויות קטנות יחסית.
גם שטחי אדמה חקלאית טובה מצומצמים באופן יחסי.
עובדה זו, יחד עם אקלים קריר בצפונה ובמזרחה של היבשת הקשו על חקלאות מפותחת באזורים אלה.
עם זאת, אירופה פתוחה לשיט ימי דרך האוקיינוס האטלנטי ושני ימים פנימיים גדולים – הים התיכון שמקשר בינה לבין אסיה ואפריקה והים הבלטי.
שני הימים שימשו למסחר פורה ובהמשך נפתחו נתיבי שיט באוקיינוס שהובילו לתגליות גאוגרפיות חשובות.
אירופה היא גם המקום שבו קיבל המדע את דחיפתו הגדולה ביותר.
אומנם, עד העת החדשה אסיה הייתה מתקדמת יותר מבחינה טכנולוגית, אך פיתוחים מדעים חשובים הזניקו את אירופה קדימה.
הפריצה הטכנולוגית החשובה החלה עוד לפני תקופת הרנסאנס.
הפיתוח הטכנולוגי קיבל תאוצה נוספת עם תחילת הרנסאנס ופרץ קדימה בעת החדשה.
מאז ועד היום אירופה וממשיכי דרכה הרעיוניים במערב הם השולטים בכיפה הטכנולוגית והמדעית.
הפיתוח המדעי והטכנולוגי אפשר לאירופה להתעשר הרבה יותר מאשר לשכניה המידיים באפריקה ובאסיה ואפשר את מסע התגליות הענף שהביא בתורו את הקולוניאליזם והאימפריאליזם האירופאי.
במיתולוגיה היוונית, הנסיכה הפיניקית אירופה שנחטפה על־ידי זאוס מארצה לכרתים הפכה לאפונים ליבשת.
"ערובה" היא, אפוא, צורה נקבית (שכן בין ניבי הכנענית השונים, ביניהם עברית ופיניקית, מילים רבות מחליפות את מינן הדקדוקי) למילה המסמלת את ארצות המערב, בעוד קדמוס (המוכר והמשמעותי מבין אחי אירופה) מסמל את ה"קדם", המזרח.
על מטבעות מגורטין ומפאיסטוס שבכרתים נמצאה דמותה של אירופה יושבת על עץ ערבה – משחק מילים המהווה עדות נוספת לקשרים האטימולוגיים בין "אירופה" לשורש השמי ע־ר־ב.
גאוגרפית, אירופה היא חלק מיבשת העל הידועה בשם אירואסיה.
הגבול בין אירופה ואסיה מוגדר על ידי שרשרת הרי אורל ברוסיה.
הגבול הדרום-מזרחי בין היבשות איננו מוגדר מבחינה אוניברסלית.
אפשר שנהרות האורל והאמבה מהווים גבול, הממשיך בים הכספי, נהרות קומה ומניץ' או הרי הקווקז, ועד הים השחור; מצרי הבוספורוס, ים מרמרה ומצרי הדרדנלים הם סוף קו הגבול האסייתי.
הים התיכון בדרום מפריד בין אירופה ובין אסיה ואפריקה, אך למרות זאת, מלטה הסמוכה לאפריקה וקפריסין הסמוכה לאסיה נחשבות לחלק מאירופה.
הגבול המערבי הוא האוקיינוס האטלנטי אולם איסלנד, השוכנת הרחק, בדרך לאמריקה, נחשבת לחלק מאירופה.
ישנו דיון מתמשך באשר לשאלה היכן נמצאת נקודת המרכז הגאוגרפי של אירופה.
בשל ההפרדה של אירופה מאסיה, על אף הרצף הטריטוריאלי ביניהן, נוצרו מספר מדינות המתחלקות בין שתי היבשות: רוסיה, קזחסטן, אזרבייג'ן, טורקיה וגאורגיה.
כמו כן נחשבות גם קפריסין וארמניה לטרנס-יבשתיות, אף על פי שמיקומן הגאוגרפי הוא באסיה, מסיבות היסטוריות ותרבותיות הן משויכות גם לאירופה.
בפועל, גבולותיה של אירופה משורטטים לעיתים על פי שיקולים פוליטיים, כלכליים ותרבותיים.
בשל כך קיימות מספר "אירופות" שאינן תמיד זהות בגודלן, אשר כוללות או שומטות מדינות אחדות בהתאם לפירושים שונים של המונח "אירופה".
כמעט כל מדינות אירופה הן חברות במועצת אירופה, מלבד בלארוס, קזחסטן, קריית הוותיקן ורוסיה.
הרעיון של "יבשת אירופית" איננו אוניברסלי.
גאוגרפים שאינם אירופים מזכירים יבשת אירואסיאתית, או "תת-יבשת" אירופית, בהינתן העובדה ש"אירופה" איננה מוקפת ים ושבכל מקרה קל יותר להגדירה כיחידה תרבותית ולא כאזור גאוגרפי.
בעבר, רעיונות כגון "אדמות הנצרות" ("Christendom") נתפסו כחשובים הרבה יותר מתיחום גאוגרפי גרידא.
בשימוש אחר, המונח "אירופה" נעשה בהדרגה שם נרדף לאיחוד האירופי (EU) ול-27 המדינות הריבוניות החברות בו.
מדינות אירופיות אחדות מנהלות כעת מגעים באשר להצטרפותן, ורבות אחרות צפויות לפתוח במגעים מעין אלה בעתיד.
אירופה היא אוסף של חצאי איים (במיוחד במערבה ובדרומה) המחוברים לגוש יבשתי גדול הנמשך מאסיה.
הגדולים מביניהם הם אירופה "גופא" וסקנדינביה שמצפון לה, המופרדות זו מזו על ידי הים הבלטי.
שלושה חצאי-איים אחרים: חצי האי האיברי, חצי האי האפניני והבלקן, "בוקעים" מחלקה הדרומי של היבשת אל הים התיכון, המפריד את אירופה מאפריקה.
במזרח מתרחב שטח אירופה עד הרי אורל.
החיבור של אירופה לאסיה הוא במספר מאפיינים גאוגרפיים חשובים.
מזרחית וצפון מזרחית לאירופה, מיד אחרי הרי אורל הגבוהים מתחילה סיביר – שטח ענק, קר ומאוכלוס בדלילות.
הערים הגדולים בסיביר קמו רק לאחר סלילת מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית בשלהי המאה ה-19 והן נמצאות לאורכה.
בזמנים עברו זרמו פרוות חמות מהאזור הזה לכיוון מערב ונמכרו במחירים גבוהים בשווקים.
מאז ביסוס השליטה הרוסית באזור נפתחו מכרות רבים בהרים והתגלו מחצבים רבים ואלה מהווים חלק ניכר מכלכלה של רוסיה ששולטת באזור זה.
דרומית לסיביר עוברת הערבה האירואסייתית – מישור רחב שמתחיל בפאתי סין ונמשך ברצף עצום עד הונגריה.
הערבה מאפשרת אורח חיים נוודי ומשחר ההיסטוריה הגיחו מתוכה פולשים רבים שבזזו ארצות עשירות במערב ובדרום.
לפעמים קמו באזור זה אימפריות רחבות ידיים, אך בדרך כלל נותר האזור מבוזר ללא שלטון מרכזי.
רק במאה ה-18 התחזקה רוסיה די הצורך והצליחה לכבוש את הערבה.
מסע הכיבושים נמשך לתוך המאה ה-19. גם ארצות אסיאתיות סבלו מנחת זרועם של הפולשים הנוודים.
כשנחלשה אירן זרמו גדודי הפושטים דרכה לעבר המזרח התיכון כולו.
כשהייתה חזקה דיה הצליחה להחזיק את הגבול והפולשים נהדפו.
קיים שוני רב בפני הקרקע במקומות רבים ביבשת.
האזורים הדרומיים הרריים יותר; צפונית להרי האלפים, הרי הפירנאים והרי הקרפטים, משתרעים המישורים הצפוניים, המתרחבים והולכים ככל שפונים מזרחה.
סמוך לחוף הצפון-מערבי של היבשת קיימת שרשרת רמות, החל מהאיים הבריטיים המערביים ועד חופה המפורץ ורווי הפיורדים של נורווגיה.
תת-אזורים כדוגמת איבריה ואיטליה כוללים מאפיינים פיזיים מורכבים משלהם, וכך גם אירופה עצמה, הכוללת מישורים, גאיות ואגנים רבים.
איסלנד והאיים הבריטיים הם מקרים ייחודיים.
בעוד שאיסלנד מהווה מסת קרקע עצמאית בלב האוקיינוס הצפוני, האיים הבריטים הם אזורים הרריים שהשתייכו בעבר לאירופה היבשתית, אולם נפרדו ממנה כתוצאה מעליית פני הים.
הקושי לבצע הכללות אודות מאפייניה הפיזיים של אירופה מסביר במידה כלשהי מדוע אזוריה השונים של היבשת אוכלסו לאורך ההיסטוריה באומות ובתרבויות שונות זו מזו.
עידן הקרח האחרון השפיע על תפוצת ממלכת החי האירופית.
הצמחים והחיות באירופה, שהתקיימו אלפי שנים לצד ציוויליזציות חקלאיות ותעשייתיות, הושפעו משמעותית מנוכחותו ומפעילותו של האדם.
בירוא יערות באגן הים התיכון השפיע על רמת הסחופת ועל האקלים יותר מ-2,000 שנה.
להוציא סקנדינביה וצפון רוסיה, מעטים הם האזורים באירופה שלא השפיע עליהם האדם.
רוב בעלי החיים הגדולים באירופה, כמו גם הטורפים העליונים, ניצודו ונכחדו.
הממותות ושור הבר נכחדו לפני תקופת האבן החדשה, ואילו דובים וזאבים נמצאים היום רק בצפון, בעוד הביזונים האירופאים מצויים בעיקר במזרח אירופה.
ביבשת ישנם גם איילים כמו אייל אציל, אייל קורא, אייל הכרמל ויחמור באזורי יערות וכן חזירי בר ושונרים.
עקירת היערות הטרום חקלאיים באירופה גרמה לנזק רב למערכת האקולוגית המקורית של היבשת.
התיעוש המוגבר של היבשת הביא איתו את התופעות הנלוות: זיהום אוויר, קרקע ומים.
המדינות העשירות יותר, במערב אירופה, עושות מאמצים לתקן את המצב, אך בארצות הגוש הקומוניסטי לשעבר המצב גרוע יותר ופעמים רבות אין שם תקציבים או רצון פוליטי מספיקים לתיקון המצב, במיוחד בחלק המזרחי של היבשת.
העדות הקדומה ביותר להגירת אדם מאפריקה לאירופה היא מאתר דמניסי שבגאורגיה, והיא כוללת מאובנים המתוארכים לגיל של 1.8 מיליון שנה לפני זמננו ומסווגים למין הומו גאורגיקוס או הומו ארקטוס, וכלי אבן מן התרבות האולדובאית.
אתרים מאוחרים יותר מן התקופה הפלאוליתית התחתונה משויכים לתרבות האשלית, ומקושרים עם מיני ארקטוס והיידלברגנסיס.
בכמה מאתרים אלו נמצאו עדויות לשימוש באש.
ב, לפני כ-250 אלף שנה, הופיע באירופה, באסיה ובמזרח התיכון האדם הניאנדרטלי בצורתו המובהקת, והוא מקושר עם הופעת התרבות המוסטרית באזורים אלו באירופה.
הניאדרטלים התנהלו בחברות של ציידים-לקטים והותירו שרידים ארכאולוגים וקברים במערות, וייתכן שאף שרידי אמנות נדירים.
הניאנדרטלים נכחדו לפני 45 אלף שנה עד 28 אלף שנה (אחרוני השרידים של התרבות המוסטרית נמצאו במערות בצוק גיברלטר) במקביל להגירתם של בני-אדם מן המין האנושי המודרני ליבשת.
בני-אדם אלו השתמשו במגוון כלי אבן וכלי עצם משוכללים מתרבויות כמו התרבות האוריניאקית, התרבות הגרביטית והתרבות המגדלנית.
מתקופה זו שרדו יצירות אמנות פרהיסטורית מובהקות, כמו צלמיות ונוס וציורי קיר במערות.
נסיגת קרחוני היבשה הגדולים באזור צפון היבשת (סקנדינביה ודנמרק של ימינו), הביאה את ההתיישבות האנושית לראשונה לאזור בעקבות איילי הצפון שרעו בערבות הירוקות של דנמרק ובאזורים הדרומיים ביותר של שוודיה.
באלף השביעי לפנה"ס, עם המשך נסיגת הקרחונים ועליית פני הים, המשיכו איילי הצפון לחדור צפונה ואחריהם חבורות הציידים-לקטים.
סימנים ראשונים להתיישבות קבע, לתחילתה של חקלאות וביות בעלי חיים הופיעו באירופה לראשונה באלף השביעי לפנה"ס.
זוהי תחילתה של תקופת האבן החדשה, שהתפשטה אל מרכז היבשת באלף השישי לפנה"ס ולדרומה בין האלף החמישי לאלף הרביעי לפנה"ס.
התרבות הקוקוטן-טריפיליאנית בין השנים 5508–2750 לפנה"ס, הייתה התרבות הגדולה הראשונה שהופיעה באירופה ומהראשונות בעולם.
התרבות פרחה באזור שבין הנהרות דניסטר ודנייפר.
הקוקטני-טריפיליאן הקימו התיישבויות שבשיאן הגיעו לעד 15,000 תושבים והיו לגדולות באירופה בתקופתן.
לאירופה היסטוריה ארוכה ועשירה, הרצופה בהישגים תרבותיים, כלכליים ואחרים.
מקובל לתארך את ערש התרבות הדמוקרטית המערבית לעידן יוון העתיקה, אף על פי שדמוקרטיה התקיימה בחלק מצומצם בזמן ובמרחב ביוון העתיקה; האימפריה הרומית, בתורה, חילקה את היבשת לאורך נהרות הריין והדנובה למשך מאות שנים.
לאחר נפילת האימפריה הרומית נפתח פרק חדש בהיסטוריה האירופית, המאופיין בחוסר יציבות ובהיעדר ביטחון.
תקופה זו נקראה "עידן החשיכה" בפיהם של הוגי הרנסאנס או "ימי הביניים" בתפיסתם של אנשי עידן הנאורות ושל חוקרים מודרניים.
בכל זאת, במנזרים ובאוניברסיטאות באירופה הייתה שמירה מסוימת של ידע מן התקופה הקלאסית, ובימי הביניים המרכזיים הייתה גם חשיפה מחודשת של ידע אריסטוטלי.
צמיחת המדינה הריכוזית במהלך המאות ה-15 וה-16, ובמקביל עליית הרנסאנס, שמו קץ לתקופה זו.
במקומה נפתח עידן של תגליות, המצאות וצבירת ידע מדעי.
במאה ה-15 החל הקולוניאליזם האירופי, כאשר פורטוגל ואחריה ספרד, צרפת, בלגיה, הולנד והממלכה המאוחדת, כוננו אימפריות קולוניאליות גדולות, שנשענו על מושבות עשירות באפריקה, באסיה ובאמריקה.
בו זמנית התפתח באירופה גופא האימפריאליזם של האימפריה העות'מאנית בבלקנים ובמזרח אירופה.
לפני התנצרותה של האימפריה הרומית, שלטו באירופה דתות אנימיסטיות ופוליתיאיסטיות שונות.
בשנת 312 התקרב הקיסר קונסטנטינוס אל הנצרות, והאימפריה הרומית החלה לעבור תהליך הדרגתי של התנצרות, שהיה שונה בין מזרח האימפריה למערבה.
עד סוף המאה ה-10 הייתה כל אירופה המערבית תחת שליטתה של הכנסייה הקתולית.
במהלך המאה ה-11 התעצמה שם השליטה של האפיפיור ומסוף המאה ה-11 ועד המאה ה-13 התרחשו מסעי הצלב.
במהלך המאה ה-13 קמו המסדרים המנדינקטיים, שהציעו תפיסת נזירות חדשה.
בשנת 1309 העביר האפיפיור קלמנס החמישי את החצר האפיפיורית לאביניון שהייתה תחת השפעתה של צרפת.
לאחר החזרה לרומא ועד שנת 1417, החלה תקופה בה כתוצאה משיקולים פוליטיים היו שניים או שלושה אפיפיורים ברגע נתון.
במאה ה-16 החל במערב אירופה עידן של מאבקים אידאולוגים וצבאיים כתוצאה מהרפורמציה הפרוטסטנטית.
בראשית העת החדשה הופיע החילון.
במזרח אירופה הדת המרכזית לאורך מאות שנים הייתה הנצרות האורתודוקסית.
הקרע בין הכנסיות החל בראשית דרכה של הנצרות, עם מחלוקת תאולוגית על היחס בין טבעו האנושי לבין טבעו האלוהי של ישו.
בשנת 1054 החל הפילוג הרשמי בין שתי הכנסיות והוא הושלם בשנת 1204 עם כיבוש הקתולים את קונסטנטינופול במסגרת מסע הצלב הרביעי.
בשנת 726 התחיל הקיסר לאו השלישי במלחמת חורמה נגד האיקונין – צלמים של ישו ושל קדושים נוספים – במה שהייתה המחלוקת הגדולה ביותר בכנסייה המזרחית.
האיקונליסטים, שוברי הצלמים, והאיקונדולים, מכבדי הצלמים, נלחמו אלה באלה במשך למעלה ממאה שנים.
לבסוף, בשנת 843 אושר כיבוד הצלמים.
בניגוד למערב, מבחינה שלטונית לא התחרתה הכנסייה המזרחית עם הקיסר.
לאחר נפילת קונסטנטינופול בשנת 1453, המשיכה הכנסייה האורתודוקסית להתקיים תחת שלטון המוסלמים.
לאחר מכן התקיימה הנצרות גם תחת האימפריה העות'מאנית, הקומוניזם, וכיום היא מתקיימת במדינות מזרח אירופה ובמקומות נוספים.
גם במזרח אירופה התרחשו תהליכי החילון.
המהפכה התעשייתית, שראשיתה בממלכה המאוחדת בסוף המאה ה-18, חוללה שינויים משמעותיים ביבשת, שהתבטאו בשגשוג גובר ובעלייה ניכרת בגודל האוכלוסייה, אך גם בזעזוע המבנה החברתי-כלכלי המסורתי.
מדינות אירופיות רבות קמו לתחייה כתוצאה מהשלכותיה העמוקות של מלחמת העולם הראשונה (1914–1918).
בתקופה שהחלה לאחר מלחמת העולם השנייה (1945) ותמה עם סוף המלחמה הקרה (1990/1991) הייתה אירופה מחולקת לשני גושים פוליטיים וכלכליים יריבים: מדינות קומוניסטיות במזרח אירופה ומדינות קפיטליסטיות במערב אירופה.
הגוש המזרחי קרס בסביבות שנת 1990, והדבר תרם משמעותית להקמת האיחוד האירופי ב-7 בפברואר 1992. האיחוד כולל כיום את רוב מדינות אירופה.
בעקבות קריסת הקומוניזם התפרקו ברית המועצות, צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה והמפה המדינית של מזרח אירופה השתנתה כליל.
רוב המדינות באירופה הן דמוקרטיות וחלק גדול מהן חברות באיחוד האירופי.
לכל המדינות החברות באיחוד האירופי יש פרלמנט משותף ושלטון משותף (הנציבות האירופית) אשר לו השפעה פחותה מאשר לשלטון בכל מדינה.
באירופה ישנן מונרכיות כמו בריטניה או ספרד או דוכסויות כמו לוקסמבורג.
ברוב המקרים תפקיד המונרך סמלי בלבד, אך במדינות כמו ליכטנשטיין יש לו גם תפקיד פוליטי חשוב.
להלן רשימת המדינות הריבוניות באירופה:
1 אזרבייג'ן וגאורגיה נמצאות על גבול אסיה ואירופה.
2 קפריסין שוכנת באירואסיה, אולם יש מחשיבים אותה כאירופית, מסיבות תרבותיות והיסטוריות.
3 השטח האירופי של רוסיה נמצא ממערב להרי אורל ומצפון להרי הקווקז.
4 השטח האירופי של טורקיה נמצא ממערב ומצפון למצרי הבוספורוס והדרדנלים ומהווה רק 3% משטחה הכולל.
5 השטח האירופי של קזחסטן נמצא ממערב לנהר אורל.
6 קריית הוותיקן אינה חברה מלאה באו"ם.
כמו הרשות הפלסטינית, היא מדינה משקיפה, כלומר – היא יכולה לנאום, אך לא להצביע.
מספר חבלי ארץ באירופה דורשים עצמאות מהמדינה בה הן נמצאים.
דורשת עצמאות מ- (וקיבלה הכרה ממדינות רבות בעולם, אך בעקבות התנגדות רוסית וסרבית אינה חברה באו"ם).
הטריטוריות הרשומות להלן מוגדרות מבחינה תרבותית וגאוגרפית.
לרובן יש מידה כלשהי של אוטונומיה, אך הן אינן מדינות עצמאיות:
אין זו רשימה שלמה של כל מושבות החסות של מדינות אירופה; חלקן קיימות ביבשות אחרות.
מערב אירופה כוללת תמיד את האיים הבריטיים (בריטניה הגדולה ואירלנד), צרפת ואת מדינות הבנלוקס (בלגיה, הולנד ולוקסמבורג).
בדרך כלל נכללת גם גרמניה, אף על פי שגאוגרפית מדינה זו משתייכת למרכז אירופה.
בנסיבות שונות עשויה ההגדרה לכלול את כל חלקה המערבי של אירופה, כולל חצי האי האיברי (ספרד, פורטוגל, אנדורה), חצי האי האיטלקי (איטליה, סן מרינו, קריית הוותיקן), המדינות הנורדיות (נורווגיה, שוודיה, איסלנד, פינלנד, דנמרק) ואת מדינות האלפים (שווייץ, ליכטנשטיין, אוסטריה, סלובניה) ומונקו.
במובנו ההיסטורי או הפוליטי (בהתייחס לחלוקת המלחמה הקרה), המונח עשוי לכלול גם את יוון וטורקיה.
המונח 'מרכז אירופה' איננו נפוץ כמו "מערב" או "מזרח אירופה".
רוב המדינות הכלולות בהגדרה זו משתייכות למערב או למזרח.
לאחרונה, יש שמשתמשים במונח זה בהתייחסם למדינות שהצטרפו לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004: ארבע חברות קבוצת וייסגראד (פולין, צ'כיה, סלובקיה, הונגריה) והמדינות הבלטיות אסטוניה, לטביה, ליטא.
הגדרה זו כוללת לעיתים גם את מדינות האלפים (גרמניה, שווייץ, ליכטנשטיין, אוסטריה, סלובניה).
בדומה למערב אירופה, המונח "מזרח אירופה" יכול לשמש הן במובן הצר והן במובן הרחב.
הוא כולל את חבר המדינות (בלארוס, קזחסטן, מולדובה, רוסיה, אוקראינה), ועל פי רוב גם את המדינות הבלטיות (אסטוניה, לטביה, ליטא) ופולין.
לעיתים קרובות נכללות גם מדינות אזור הקווקז (ארמניה, אזרבייג'ן, גאורגיה).
בהקשר חברתי\כלכלי רחב יותר, המונח עשוי לכלול גם את קבוצת וייסגראד (פולין, צ'כיה, סלובקיה, הונגריה) ואת מדינות חבל הבלקן (אלבניה, בוסניה והרצגובינה, טורקיה, בולגריה, קרואטיה, יוון, מקדוניה הצפונית, רומניה, סרביה ומונטנגרו).
במהלך המלחמה הקרה, המדינות הקומוניסטיות של הגוש המזרחי (שהשתייכו לברית ורשה) זכו לכינוי "מזרח אירופה".
המונח התייחס אז גם לאלבניה וליוגוסלביה, אף על פי שלא השתייכו לגוש הסובייטי.
במפה מתוארת "צפון אירופה" כאזור המקיף רק את המדינות הנורדיות (נורווגיה, שוודיה, איסלנד, פינלנד, דנמרק).
אחרים מחשיבים גם את אסטוניה, לטביה, וליטא כמדינות נורדיות בגין קשריהם התרבותיים החזקים עם מדינות צפון אירופה האחרות.
אולם המונח "צפון אירופה" מכסה חלק נרחב ביותר מהיבשת, הנמצא מצפון להרי האלפים: האיים הבריטים, הבנלוקס צפון צרפת, גרמניה, המדינות הבלטיות, לעיתים פולין ומדי פעם גם רוסיה.
"דרום אירופה" הוא מונח הזוכה לשימוש מקביל ל"צפון אירופה".
המונח כולל את חצי האי האיברי (ספרד, פורטוגל, אנדורה), חצי האי האיטלקי (איטליה, סן מרינו, קריית הוותיקן), מונקו, חבל הבלקן (אלבניה, בוסניה והרצגובינה, בולגריה, קרואטיה, יוון, מקדוניה הצפונית, רומניה, סרביה, קוסובו, טורקיה (החלק האירופי בלבד) ומונטנגרו).
מדינות הים התיכון (קפריסין, מלטה) ואסיה הקטנה (טורקיה) אף הן כלולות.
במובן תרבותי, ניתן להוסיף גם את דרום צרפת, לרבות קורסיקה ואת מדינות האי, מלטה וקפריסין.
שטחן של מדינות אחדות שוכן הן באירופה והן באסיה (רוסיה, קזחסטן, טורקיה, אזרבייג'ן, גאורגיה).
שטחן האסייתי צבעו ורוד בהיר.
מדינות אחדות השוכנות ביבשת האסייתית נתפסות כחלק מאירופה בשל סיבות היסטוריות ותרבותיות (ארמניה, קפריסין).
ישנם קולות בישראל הטוענים כי מדינת ישראל משתייכת אף היא לאירופה מבחינה תרבותית, כאישוש לטענה זו, הם מביאים את השתתפותה של ישראל במפעלי ספורט ותרבות אירופיים.
שאלת הצטרפותה של מדינת ישראל לאיחוד האירופי אינה עומדת על הפרק, ויחסיה הפוליטיים עם חלק ממדינות אירופה נחשבים לעיתים צוננים.
מבחינת תרבותית קיימת חלוקה יותר אובייקטיבית מהחלוקה הגאוגרפית-מדינית-היסטורית, מאחר שהחלוקה התרבותית קשורה לקשרים התרבותיים בין האנשים.
החלוקה מבוססת על שלושה אזורים ראשיים:
המונח "אירופה הגרמאנית" מתייחס לקבוצת המדינות והאזורים הגאוגרפיים בהם האוכלוסייה המקומית היא אוכלוסייה הדוברת שפות גרמאניות.
השטחים האלה נמצאים בעיקר בצפון-מערב אירופה ובחלקים מסוימים של מרכז אירופה.
הדת המרכזית של האזורים האלה היא נצרות פרוטסטנטית (מלבד לוקסמבורג ואירלנד), ואולם ככל שמרחיקים דרומה נפגשים עם יותר מדינות בעלות רוב נוצרי קתולי (בעיקר אוסטריה, בוואריה, מקומות רבים אחרים בדרום גרמניה וכמה קנטונים בשווייץ, ובנוסף, בלגיה שבצפון).
האזורים האלה מורכבים מהאיים הבריטיים (הממלכה המאוחדת, אירלנד), בנלוקס (פלנדריה שבבלגיה, הולנד, לוקסמבורג), המדינות הנורדיות (איסלנד, דנמרק, שוודיה, נורווגיה ופינלנד), מדינות האלפים (גרמניה, אוסטריה, ליכטנשטיין ואזורים דוברי גרמנית בשווייץ), איי פארו, והמחוז הצפוני טרנטינו-אלטו אדיג'ה של איטליה, שבו דוברי גרמנית רבים.
גרמנים ישבו גם בחבלי ארץ השייכים כיום לרוסיה, לפולין, לסלובקיה, לצ'כיה ולרומניה, אך במהלך השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, גורשו מרביתם מביתם ונאלצו לעקור אל גרמניה, האוכלוסייה באירופה הגרמאנית מאופיינת בצבע שיער, עיניים ועור בהיר, ומבנה גוף גבוה ורחב.
המונח "אירופה הלטינית" מתייחס לקבוצת המדינות והאזורים הגאוגרפיים בהם האוכלוסייה המקומית היא אוכלוסייה הדוברת שפות רומאניות.
השטחים האלה נמצאים בעיקר בדרום-מערב אירופה, ושני חריגים רומניה ומולדובה השוכנות במזרח אירופה.
הדת המרכזית באזורים אלה היא נצרות קתולית, מלבד רומניה ומולדובה בהן מרבית האוכלוסייה מאמינה בכנסייה הנוצרית האורתודוקסית, צבע שיער ועורם של הלטינים כהה יותר משל הגרמאנים.
אזורים אלה מורכבים מחצי האי האיטלקי (איטליה, סן מרינו, קריית הוותיקן), חצי האי האיברי (ספרד, פורטוגל, אנדורה), מדינות מרכז ומערב אירופה (צרפת, אזורים דוברי צרפתית בבלגיה, ומאזורים בשווייץ בהם האוכלוסייה דוברת צרפתית, איטלקית ורומאנש).
כמו כן, יש שלוש יוצאות מהכלל במזרח אירופה (רומניה, מולדובה וחבלים בסרביה ומונטנגרו).
המונח "אירופה הסלאבית" מתייחס לקבוצת המדינות והאזורים הגאוגרפיים בהם האוכלוסייה המקומית היא אוכלוסייה הדוברת שפות סלאביות.
השטחים האלה נמצאים פחות או יותר במרכז ומזרח אירופה.
הדת המרכזית של האזורים האלה היא הנצרות האורתודוקסית והנצרות הקתולית עם קבוצות קטנות יותר של אוכלוסייה מוסלמית באזורים שנשלטו בעבר על ידי האימפריה העות'מאנית (בעיקר בחבל הבלקן), צבע עורם של הסלבים בהיר כמו של הגרמאנים וקומתם נמוכה יותר.
אזורים אלה מורכבים מהמדינות: בלארוס, רוסיה, אוקראינה, בוסניה והרצגובינה, בולגריה, קרואטיה, מקדוניה הצפונית, סרביה, מונטנגרו, פולין, צ'כיה, סלובקיה, קוסובו, סלובניה כמו גם אחוזים נכבדים מתושבי המדינות הבאלטיות ומולדובה.
מלבד שלושת האזורים התרבותיים הראשיים האלה ניתן לזהות קבוצות תרבותיות נוספות:
פינלנד ואסטוניה בעלות מאפייני שפה ייחודיים ששונים משאר אירופה, כמוהן גם הונגריה.
ארמניה, על אף שהיא לא נחשבת כחלק מאירופה, השפה הארמנית היא ממשפחת השפות הודו-אירופיות ולכן מבחינה תרבותית משייכים אותה לאירופה.
אלבניה בעלת תרבות ואף שפה הייחודית לה ולחלקים מקוסובו ומונטנגרו.
הדת הנפוצה באירופה היא הנצרות על זרמיה השונים, עם 76.2% מהאירופים שמגדירים את עצמם נוצרים.
בארצות צפון אירופה נפוצה הנצרות הפרוטסטנטית, בארצות מערב אירופה נפוצה יותר הנצרות הקתולית, ובארצות מזרח אירופה נפוצה הנצרות האורתודוקסית.
כמו כן, במזרח אירופה נפוץ גם האסלאם במדינות כגון בוסניה-הרצגובינה, אלבניה, טורקיה, רוסיה (מוסלמים מהווים ברוסיה למעלה מ-10%), אזרבייג'ן וקזחסטן ששטחה האירופי קטן.
בנוסף, בגלל גלי ההגירה לאירופה מפקיסטן, הודו ועוד האסלאם נפוץ בכל מדינות אירופה.
היהדות נוכחת בכל ארצות אירופה, ומהווה דת מיעוטים.
בעקבות גירוש ספרד, לא הורשו יהודים להתיישב בספרד במשך תקופה ארוכה.
הבודהיזם נפוץ גם ברוסיה ברפובליקת קלמיקיה שתושביה ממוצא מונגולי.
מלחמת יום הכיפורים נמשכה 19 יום, מ-6 באוקטובר 1973 ועד 24 באוקטובר.
את 19 ימי הלחימה ניתן לחלק לשלושה שלבים:
שלב ראשון, בימים 6–10 באוקטובר: בחזית הדרום - מתקפה כוללת של הצבא המצרי על קו בר-לב ונקודות אסטרטגיות בחצי האי סיני.
לאחר כיבוש קו בר-לב על ידי המצרים, יצא צה"ל למתקפת נגד שנכשלה.
בחזית הצפון - מתקפה כללית של הצבא הסורי על רמת הגולן שבה נכבשו שטחים נרחבים בגולן ונכבש מוצב החרמון.
שלב שני, בימים 11–14 באוקטובר: בחזית הדרום - התארגנות מחודשת של הכוחות הלוחמים וניסיון מתקפה מצרי שנבלם על ידי צה"ל.
בחזית הצפון - הבקעת קווי הסורים על ידי צה"ל והתחלת התקדמותו לכיוון דמשק.
שלב שלישי, בימים 15–24 באוקטובר: בחזית הדרום - לאחר קרבות עזים באזור החווה הסינית, צלח צה"ל את תעלת סואץ, כבש שטח נרחב ממערב לתעלת סואץ, וכיתר את הארמייה השלישית.
בחזית הצפון - כוחות צה"ל ייצבו קו חדש בשטח סוריה, וכבשו את מוצב החרמון.
להלן פירוט האירועים במהלך ימי הלחימה בכל אחת מהחזיתות: חזית הדרום (מצרים), חזית הצפון (סוריה) והחזית המדינית והבין-לאומית.
6 באוקטובר, יום הכיפורים, יום שבת
קרוב לשעה 14:00, פתחו כוחות מצריים וסוריים בהתקפה מתואמת מראש על כוחות צה"ל בסיני וברמת הגולן.
בדרום, פתחו המצרים בהרעשה ארטילרית כבדה לאורך כל תעלת סואץ שבחסותה מתבצעת צליחות של יחידות קומנדו מצרי ראשונות את תעלת סואץ.
5 דיוויזיות חי"ר מצריות צלחו את תעלת סואץ באמצעות סירות גומי, ונאחזו לאורך הגדה המזרחית של תעלת סואץ.
הצולחים פרצו את סוללת העפר שבגדה הישראלית של התעלה, ולא נתקלו בהתנגדות ממשית.
מול המצרים ניצבה אוגדת סיני (אוגדה 252), בפיקודו של האלוף אלברט מנדלר.
חטיבה 14, בפיקודו של אל"ם (לימים אלוף) אמנון רשף, הייתה מוצבת בקו הקדמי של תעלת סואץ - קו בר-לב - מאזור האי "אל בלח" ועד "רס מעלב" בדרום, בגזרה שאורכה כ-200 ק"מ.
המצרים הקימו גשרים על התעלה, והעבירו במשך הלילה לסיני כוחות שריון של הארמייה השנייה, שפעלה בגזרה הצפונית.
הם הפעילו כוחות קומנדו בסיני ובמפרץ שלמה.
כוחות הרגלים והשריון הישראליים הופעלו על ידי מפקדיהם בצורה בלתי מתואמת, תוך שכוחות נשלחים מול כוחות עדיפים, ונפגעים שוב ושוב על ידי טילי נ"ט מסוג סאגר ומארבים של קומנדו מצרי.
חיל האוויר המצרי מבצע מתקפה רחבת היקף על שדות התעופה הישראלים בסיני, בסיסי פיקוד, סוללות טילי הוק ומטרות איכות נוספות.
ההתקפות פוגעות בחלק מהיעדים ובהם שדה התעופה רפידים שהושבת, סוללת טילי הוק שהושמדה ועוד.
חיל האוויר הישראלי מזניק בתגובה מטוסי ירוט רבים להגנת שמי המדינה אך בדרך כלל לא נוצרו מפגשים אוויריים.
בקרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים נלחמו שני מטוסי F-4 פנטום ב-28 מיגים מצריים והפילו שבעה מהם.
מסוקי סער מצריים מנחיתים כוחות קומנדו בעורף סיני במטרה לשבש הגעת תגבורת מילואים לחזית.
חלק גדול מהמסוקים מופל על ידי חיל האוויר על הלוחמים שבהם.
חיל האוויר הישראלי ביצע בנוסף גיחות תקיפה לאורך קו תעלת סואץ בניסיון לסייע לכוחות הקרקע ולפגוע במאמץ הצליחה המצרי, וספג אבדות כתוצאה מירי כבד של נ"מ ושל טילי קרקע-אוויר.
מפציצים מדגם טופולב Tu-16 שיגרו מספר טילי אוויר קרקע "קלט" לעבר, תל אביב, יחידת בקרה אווירית 528, בסיס השליטה והמודיעין אום חשיבה, מחנה טסה, ומפקדת חיל הים בשארם א-שייח'.
טיל הקלט שפגע ביב"א 528 גרם להרוגים ונזק כבד, שאר הטילים יורטו על ידי מטוסי חיל האוויר וכוחות הנ"מ לרבות הטיל ששוגר לתל אביב שהופל על ידי רס"ן איתן כרמי במיראז' 3.
סטי"ל מצרי מדגם אוסה מוטבע בקרב פורט סעיד על ידי מטוס פנטום של אליעזר פריגת.
7 באוקטובר, י"א בתשרי, יום א'
כוחות שריון של הארמייה השלישית, שפעלה בגזרה הדרומית, עברו לסיני.
בסך הכול עברו לסיני כמאה אלף חיילים מצרים וכ-400 טנקים.
בתום היום היו למצרים 13 גשרים על תעלת סואץ.
כוחות הרגלים המצריים בסיני עסקו בכיתור המעוזים, בהתחפרות ובמיקוש.
כוחות חי"ר מצריים המצוידים בטילי נ"ט מסוג סאגר גרמו אבדות כבדות לשריון הישראלי, שלא היה ערוך ללחימה מסוג זה.
הכוחות הסדירים של צה"ל, שעסקו לבדם בבלימת האויב, איבדו עד סוף יום זה כשני שלישים מכוחם.
חיל האוויר הישראלי תקף את הגשרים המצריים על תעלת סואץ, תוך שיכולתו מוגבלת על ידי מערך טילי קרקע-אוויר שקידמו המצרים לחזית התעלה עם סיום מלחמת ההתשה.
המאמץ הרב שנאלץ חיל האוויר להשקיע בסיוע לכוחות הקרקע בצפון ובדרום מנע ממנו להפעיל את תורת הלחימה שפיתח לחיסול מערכי הטילים.
לפנות בוקר נערך קרב מרסא תלמאת, בין שתי ספינות דבור של חיל הים הישראלי לבין כוחות חיל הים המצרי במרסא תלמאת שבגזרה המרכזית של מפרץ סואץ, ובו הושמדו מספר כלי שיט מצריים ונפגע הכוח הישראלי.
אוגדת מילואים בפיקודו של האלוף אברהם אדן (אוגדה 162) הגיעה לגזרה הצפונית, ואוגדת מילואים בפיקודו של האלוף אריאל שרון (אוגדה 143) הגיעה לגזרה המרכזית.
אוגדת סיני התמקדה בגזרה הדרומית.
חיל האוויר הישראלי תקף שדות תעופה במצרים, והחל בתקיפת מערך הנ"מ המצרי במבצע תגר אך הפסיקו עוד בתחילתו עקב הצורך הדחוף בסיוע בחזית הסורית.
ניתנה על ידי צה"ל הוראת פינוי למעוזי קו בר-לב והנחיה לנסות לחמוק מזרחה.
אך המעוזים כבר היו מוקפים בכוחות מצריים שהיקשו על ביצוע ההוראה.
עובדה זו לא הייתה ברורה לגמרי לפיקוד הדרום ולמפקדים הבכירים, ועל כן הושקע מאמץ רב בניסיונות לסייע למעוזים.
כך נקראה חטיבת שריון 14 הסדירה לסייע למעוזים, דבר שעלה בקורבנות רבים.
רוב הטנקים וכלי הרכב האחרים של החטיבה נפגעו על ידי טילי סאגר.
המצרים נפרסו ונאחזו בעמדות לאורך הגדה המזרחית של התעלה, ברצועה שרוחבה 3–4 ק"מ, ולא ניסו להמשיך ולהתקדם מזרחה.
המצרים חסמו את מצרי באב אל מנדב בדרום ים סוף.
בפגישה שהתקיימה בחמ"ל פיקוד הדרום באום חשיבה, אישר הרמטכ"ל, דוד אלעזר, את תוכניות מתקפת הנגד שנועדה ליום המחר, ואמר למפקדי האוגדות: "אני מבקש שתזכרו ששתי האוגדות שלכם הן כל מה שיש בין המצרים לבין תל אביב".
8 באוקטובר, י"ב בתשרי, יום ב'
מעוז ישראלי שלישי נכנע בסיני.
המצרים המשיכו להעביר כוחות לגדה המזרחית על-גבי הגשרים שהוקמו לאורך תעלת סואץ.
צה"ל יצא למתקפת נגד: אוגדת אדן נכנסה לקרב עם הארמייה השנייה ונהדפה.
שמואל גונן, אלוף פיקוד הדרום, שלא ידע על כישלון זה, שלח את אוגדת שרון דרומה למתקפה על הארמייה השלישית, ונאלץ להחזירה עם גבור הלחץ המצרי.
בעקבות כישלון המתקפה הרחיבו המצרים את אחיזתם והגיעו במקומות מסוימים לציר החת"ם המצוי 8–10 ק"מ ממזרח לתעלת סואץ.
כישלון מתקפת הנגד והוויכוח מי נושא באחריות לכך היה תחילתו של ויכוח באמצעי התקשורת הישראלית בין המפקדים הבכירים בחזית הדרום שזכה לכינוי "מלחמת הגנרלים".
"נשבור להם את העצמות", מבטיח הרמטכ"ל הישראלי במסיבת עיתונאים בתל אביב.
חיל הים הישראלי טיבע שלוש ספינות טילים מצריות בקרב דמיט-בלטים.
9 באוקטובר, י"ג בתשרי, יום ג'
לנוכח כישלון מתקפת הנגד הישראלית והמצב הקשה בחזית הסורית, מחליט הרמטכ"ל על ריכוז מאמץ ברמת הגולן.
הרמטכ"ל מורה על הפסקת היוזמה ההתקפית בחזית סיני ועל שיפור עמדות לאחור אל ציר החת"ם ומגננה מתוך עמדות כדי להתמודד עם יתרון הכמותי הגדול של המצרים בטנקים.
למרות החלטה זו, תוקפים כוחות אוגדה 143 את מתחמי "חמוטל" ו"מכשיר" בסיני והתקפתם נהדפת על ידי המצרים.
שני מעוזים ישראלים נוספים נכנעו.
הסתיים פינויים של אחד-עשר מעוזים.
אזור דרום סיני ("מרחב שלמה") הופרד מפיקוד הדרום והפך לפיקוד עצמאי, בפיקודו של האלוף ישעיהו גביש.
המצרים שניסו להתקדם דרומה נעצרו מדרום לעיון מוסה.
צה"ל נערך לבלימה ב"ציר החת"ם", כעשרה ק"מ ממזרח לתעלה.
10 באוקטובר, י"ד בתשרי, יום ד'
רא"ל חיים בר-לב התמנה למפקד חזית הדרום, בעקבות תפקודו הכושל של אלוף פיקוד הדרום, שמואל גונן, בימי הלחימה הראשונים.
על האלוף גונן אמרה "ועדת אגרנט": "לא עמד כראוי במילוי תפקידו והוא נושא בחלק ניכר של האחריות למצב המסוכן שבו נתפסו כוחותינו".
11 באוקטובר, ט"ו בתשרי, יום ה'
התחיל השלב השני ללחימה בחזית הדרום, שלב שבו עסק צה"ל במגננה למניעת התקדמות המצרים, ובהיערכות לשלב הבא, שלב התקיפה.
לפנות בוקר חיל הים הישראלי טיבע ספינת טילים מצרית מדגם קומאר בים סוף.
חיל האוויר הפציץ את גשר בנהא בעומק הדלתא המצרית ובכך ניתק כבלי תקשורת מאובטחים למטרות מודיעין.
בהפצצה הופלו שני מטוסי פנטום ישאליים.
מבצע פונטיאק - בו הובילו מסוקי יסעור כוח בן 22 לוחמים בפיקוד סא"ל עמוס ירון, ובהם תותחנים מצוידים בשני תותחי M-102 ואנשי מילואים מסיירת מטכ"ל שאבטחו את התותחנים, לג'בל עתקה במצרים.
כוח זה טיווח וירה 90 פגזים על מפקדות הארמייה השלישית וצומת חיוני באזור הק"מ ה-101 על ציר קהיר-סואץ והסב להם נזקים ואבדות בטרם התפנה ללא נפגעים.
12 באוקטובר, ט"ז בתשרי, יום ו'
המצרים העבירו מזרחה כוחות שריון ונ"מ כהיערכות למתקפה כללית של הארמייה השנייה והארמייה השלישית.
13 באוקטובר, י"ז בתשרי, יום שבת
מעוז "המזח", מול פורט תאופיק, נכנע.
האלוף אלברט מנדלר, מפקד אוגדת סיני (252), נהרג מפגיעה ישירה בנגמ"ש הפיקוד שלו שנע על ציר הגידי, ככל הנראה עקב כך שברשות המצרים היו מפות הקוד "סיריוס".
את הפיקוד על האוגדה קיבל האלוף קלמן מגן.
סיירת מטכ"ל מבצעת את מבצע "זנבר".
הסיירת, בפיקוד גיורא זורע, מוטסת בעזרת שלושה מסוקי יסעור מרפידים לעומק כביש סואץ-קהיר עם ג'יפים שעליהם תול"רים ופוגעים בשדה תעופה כותמיה..
מטוסי הוקר הנטר תוקפים יחידת ארטילריה הכפופה לאוגדת שרון משמידים מצבור תחמושת של תותחי 175 מ"מ ופוגעים ב-48 חיילים ישראלים.
14 באוקטובר, י"ח בתשרי, יום א'
המצרים פתחו במתקפה לאורך החזית, במגמה להבקיע לעומק סיני.
הכוחות המצריים פרצו בחמישה מקומות, הדרומי בהם בוואדי מבעוק.
כוחות קרקעיים של צה"ל, בסיוע נרחב של חיל האוויר, בלמו מתקפה זו.
המצרים איבדו במהלך זה כ-200 טנקים, לעומת 20 טנקים שאבדו לצה"ל.
תבוסה זו של המצרים שכנעה את הממשלה לאפשר לצה"ל לצלוח את התעלה ולפתוח במתקפה בצידה המערבי של התעלה.
על שלב זה בלחימה אמר חיים בר-לב, "המצרים חזרו לעצמם ואנחנו חזרנו לעצמנו".
חיל האוויר פגע בשלושה שדות תעופה גדולים במצרים תוך ניהול קרבות אוויר קשים.
חיל הים טיבע כ-19 ספינות וסירות מצריות בראס-ע'ריב בים סוף.
15 באוקטובר, י"ט בתשרי, יום ב'
התחיל השלב השלישי ללחימה בחזית הדרום, שלב שבו עבר צה"ל למתקפה שבסופה צלח את תעלת סואץ והשתלט על שטחים שממערב לתעלה.
עם ערב התחיל מבצע אבירי לב של צה"ל לצליחת תעלת סואץ.
משימת הצליחה הוטלה על אוגדת שרון וכוחות ההנדסה של פיקוד הדרום.
בלילה שבין ה-15 ל-16 בחודש צלחו כוחות צנחנים בסירות גומי בפיקודו של המח"ט דני מט את התעלה באזור התפר שבין הארמייה השנייה לשלישית, מצפון לאגם המר, ותפסו ראש גשר ממערב לתעלה.
התחיל קרב החווה הסינית באזור האגם המר הגדול על גדת תעלת סואץ.
16 באוקטובר, כ' בתשרי, יום ג'
לאחר שגשר הדוברות וגשר הגלילים נתקעו בדרך, דוברות "תמסח" של צה"ל הגיעו לאזור הצליחה והעבירו גדוד טנקים (21 טנקים) לצד המערבי של התעלה.
גדוד טנקים ונגמ"שים של צה"ל, שחצו את התעלה, יצאו לפשיטה על בסיסי טילים מצריים.
הכוח הישראלי השמיד שלושה בסיסי טילי נ"מ, מצבורי כלי רכב, נגמ"שים וטנקים.
לאחר הפגיעה בבסיסי הנ"מ המצריים, החל חיל האוויר הישראלי לפגוע במטרות עומק במצרים ושיבש את צירי האספקה שלהם.
17 באוקטובר, כ"א בתשרי, יום ד'
בלילה שבין ה-16 ל-17 בחודש חדרה חוליה ישראלית של הקומנדו הימי לנמל פורט סעיד ופגעה בספינות אחדות.
חיל ההנדסה הישראלי הקים גשר ראשון על התעלה, "גשר הדוברות", שהורכב מדוברות מצופים "יוניפלוט".
ב 18:30 בערב החלו לעבור כוחות שריון על גבי הגשר.
טורי שריון של הכוח הישראלי המשיכו להתקדם בגדה המערבית של התעלה והשמידו בדרכם בסיסי טילים וסוללות ארטילריה.
גדוד 890 של חטיבת הצנחנים ספג אבדות כבדות בקרב בחווה הסינית.
בצהריים יצא כוח צנחנים לטיהור שטח שמצפון לראש הגשר בגדה המערבית, נתקל בהתנגדות מצרית עזה באזור כפר סרפאום ונסוג לאחר שספג אבדות כבדות.
לקראת ערב נודע למצרים דבר צליחת התעלה על ידי צה"ל, והחלו להפנות כוחות לראש הגשר לבלימתה.
כוחות מאוגדת מגן ומאוגדת סיני השמידו חטיבה מצרית שנעה לאורך האגם המר.
18 באוקטובר, כ"ב בתשרי, יום ה'
בלילה שבין ה-17 ל-18 באוקטובר החלה אוגדת אדן לחצות את התעלה, והתקדמה תוך שהיא משמידה סוללות טילים.
חטיבה 421 נעה לכיוון צפון מערב והרחיבה את ראש הגשר עד לעומק של 9 ק"מ תוך שהיא משמידה בסיס טילי קרקע אוויר ומעל 40 טנקים מצריים ללא אבדות לצה"ל.
כוחות אוגדת שרון כבשו את החווה הסינית.
חיל האוויר המצרי מבצע מאמץ מרוכז לתקיפת ראש הגשר הישראלי.
מופעלים 20 מטוסי תקיפה ומסוקי מי-8 שמטילים חביות נפל"ם.
בקרבות אוויר מופלים 14 מטוסים ושבעה מסוקים.
במסגרת מבצע מפצח 22, תקף חיל האוויר הישראלי את מערכי הטילים נגד מטוסים של צבא מצרים באזור קנטרה-אסמאעיליה.
בתקיפה הושמדו שש סוללות טילים מצריות, מול אובדן של שישה מטוסי קרב ישראלים מדגם פנטום וסקייהוק.
19 באוקטובר, כ"ג בתשרי, יום ו'
בשעה 10:00 לערך צולחת חטיבה 14 את התעלה מערבה, נעה צפונה וכובשת את מתחם אורחה ובכך מרחיבה את האחיזה מצפון לראש הגשר.
כוחות צה"ל מצליחים להרחיב את האחיזה גם בדרום ובמערב.
חיל ההנדסה הישראלי וכוחות שריון פורסים את גשר הגלילים על פני התעלה.
חיל הים הישראלי הפגיז דרכים, מתקנים ומחנות צבאיים בדלתא של הנילוס.
20 באוקטובר, כ"ד בתשרי, יום שבת
אוגדת שרון התקדמה צפונה בשתי גדות התעלה, ועד ה-22 בחודש הגיעה למבואות אסמאעיליה.
אוגדת אדן התקדמה דרומה, ובעקבותיה, ממערב לה, התקדמה אוגדת סיני לכיוון העיר סואץ ונמל אל-אדביה.
השריון הישראלי התחיל לכתר את הארמייה המצרית השלישית, שהתמקמה והתחפרה ממזרח לתעלת סואץ בימי המלחמה הראשונים.
21 באוקטובר, כ"ה בתשרי, יום א'
צה"ל הרחיב את ראשי הגשר במערב התעלה וחדר כ-15 ק"מ בעומק מצרים.
22 באוקטובר, כ"ו בתשרי, יום ב'
בלילה שבין ה-21 ל-22 באוקטובר פעלה חוליה של הקומנדו הימי בנמל ע'רדקה וטיבעה סטי"ל מצרי מדגם קומאר.
כוחות צה"ל ניתקו את הקשר היבשתי בין אסמאעיליה לסואץ.
כוחות צה"ל התקדמו על כביש סואץ-קהיר, והגיעו לקילומטר ה-101 מקהיר.
מתקפת טילי הסקאד - שיגור מטח של שלושה טילי סקאד מצריים אל עבר ראש הגשר הישראלי באזור הצליחה.
ב-18:52 נכנסה לתוקף הפסקת האש הראשונה, שלא נשמרה.
23 באוקטובר, כ"ז בתשרי, יום ג'
הפסקת האש לא נשמרה על ידי שני הצדדים - הושלם כיתור הארמייה השלישית של מצרים, שכוחותיה נמצאו בסיני.
24 באוקטובר, כ"ח בתשרי, יום ד'
כוחות שריון של צה"ל כבשו את נמל אל-אדביה בחוף המערבי של מפרץ סואץ.
ספינות דבור של חיל הים תפסו את הנמל.
אוגדת אדן ניסתה לכבוש את העיר סואץ, אך נתקלה בהתנגדות עזה וספגה אבדות כבדות.
צה"ל התבסס באדמת מצרים ("אפריקה", בלשון החיילים), וכוחותיו היו מרוחקים 100 ק"מ בלבד מקהיר.
הארמייה השלישית כותרה, וחייליה היו נתונים בסכנת גוויעה בצמא וברעב.
6 באוקטובר, יום הכיפורים, שבת
בשעה 13:55, במקביל למהלך המצרי, פתח הצבא הסורי במתקפה רחבה: 3 דיוויזיות חיל רגלים ממוכן תקפו ברמת הגולן, לכל אורך הגבול הסורי-ישראלי, ואליהן הצטרפו שתי דיוויזיות משוריינות.
במקביל בוצעה התקפה רחבה של 132 מטוסי קרב סוריים של מטרות איכות צבאיות בצפון מדינת ישראל.
מוצב החרמון הישראלי, ששימש מוצב תצפית חשוב של המודיעין וחיל האוויר, נפל בשעה 16:00 בידי כוח צנחנים וקומנדו סורי, שהוטס למקום במסוקים.
הסורים השתלטו רק על המפלס העליון של המוצב ופיזרו עשן בעזרת מכונת עשן באולם המרכזי.
בשאר המוצב עדיין נמצאו חיילים.
בשעה 21:00 הצליח לצאת מהמוצב כח של 17 חיילים, בהם מפקד המוצב, ועשרה מהם הגיעו בשלום לאזור בשליטת צה"ל.
ב-12 באוקטובר חדרו הסורים אל חדרי המוצב הפנימיים ותפסו את כל מי שהסתתר שם.
בהגנה על רמת הגולן עסקה אוגדה 36 - אוגדה סדירה בפיקודו של תא"ל רפאל איתן.
עם תחילת הלחימה הגזרה התחלקה בין חטיבה 7 בצפון וחטיבה 188 בדרום.
עקב ההנחה שעיקר המאמץ הסורי יתרכז בצפון רוכזו שם שלושה גדודי שריון ובדרום שני גדודים.