tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנות המאה ה-20 המוקדמות רוב המכרות במחוז כבר נסגרו אך מכרה בינגהם המשיך להתרחב וכיום הוא אחד מהמכרות הפתוחות הגדולות בעולם.
לאחר הגעת התחבורה המסילתית, האוכלוסייה במחוז התרחבה במהירות רבה יותר וגם מתיישבים לא מורמונים הגיעו לעיר.
בשנת 1942 הוקם מחנה קירנס, מתקן צבאי מאסיבי הוקם עבור מלחמת העולם השנייה.
אחרי שהמחנה נסגר בשנת 1946, האדמה נמכרה והחלו להגיע מתיישבים רבים לאזור.
בשנות השישים של המאה העשרים, שדה התעופה באזור שודרג למעמד בינלאומי והפך לנמל התעופה הבינלאומי של סולט לייק סיטי.
כמו כל הערים המתועשות ברחבי האומה, סולט לייק סיטי התמודדה עם דעיכה עירונית שהחלה בשנות ה-60 כאשר אזורי הפרברים גדלו באופן עצום.
ערים נוספות במחוז הוקמו וגדלו, העיר וסט ואלי סיטי נוצרה מהתמזגות של שלוש ערים, גראנגר, האנטר ורדווד ב-1980.
בתחילת שנות התשעים גדילת האוכלוסייה המהירה החלה בדרום ובמערב.
הערים וסט ג'ורדן, סאות' ג'ורדן, ריוורטון, הרימן ודרייפר היו הערים עם גדילת האוכלוסייה הגדולה ביותר במדינת יוטה.
ההחלטה של קיום אולימפיאדת החורף בסולט לייק סיטי בשנת 2002 המריץ את תנופת הבנייה בעיר.
כשאוכלוסיית המחוז הגיעה למיליון תושבים, אחת הבעיות העיקריות במחוז הייתה עיור.
נשארו מספר אזורים כפריים בודדים במערב העמק.
בעיות נוספות שהמחוז מתמודד איתם כיום הם זיהום הסביבה ותחבורה.
על פי מידע מהכנסייה המורמונית וממדינת יוטה, 53% מהתושבים במחוז סולט לייק בשנת 2004 הם מורמונים.
בשנת 2012 אחוז האוכלוסייה המורמונית במחוז ירד ל-51%.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, אזור המחוז הוא 2,090 קמ"ר, אשר מתוכם 1,920 יבשה ו-170 מים.
המחוז גובל בימת המלח הגדולה.
לפי מפקד אוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, היו במחוז 1,029,655 תושבים, 343,218 משקי בית ו-291,686 משפחות, צפיפות האוכלוסייה הייתה 791 נפש לקמ"ר.
היו 364,031 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 279 לקמ"ר.
ללא השתייכות דתית - 33%
כיום יש במחוז 15 ערים
מחוז נסאו הוא מחוז במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, האוכלוסייה במחוז מנתה 1,339,532 תושבים.
המחוז גובל בעיר ניו יורק ממערב, והוא אחד מבין ארבעת המחוזות של לונג איילנד, יחד עם מחוז סאפוק, מחוז קינגס ומחוז קווינס.
במחוז נסאו התעשייה, בעיקר ענף התעופה, ירדה בהיקפה, בעוד התעסוקה הקמעונאית וענף השירותית עלו.
עלייה דרמטית בבניית המשרדים עם כמה מבנים העולים על יותר מ-1,000,000 מטרים רבועים, שינתה את אופק המחוז והפכה אותו למקום מרכזי בהעסקת צווארון לבן.
במחוז נסאו ישנו ריכוז של מכללות ואוניברסיטאות רבות, ביניהן אוניברסיטת אדלפי, מכללת מולוי, המכון הטכנולוגי של ניו יורק, SUNY אולד ווסטברי, מכללת קהילת נסאו, אוניברסיטת הופסטרה, קמפוס פוסט באוניברסיטת לונג איילנד, האקדמיה לסוחרים ימיים בארצות הברית, ומכון ווב.
מחוז נסאו כולל שני אזורים מוגנים לאומית של מקלט חיות הבר הלאומי של מפרץ הצדפות ואתר ההיסטוריה הלאומי של גבעת סאממור.
המחוז קרוי על שמו של ויליאם השלישי, מלך אנגליה, שהיה נסיך הולנדי בטרם מלכותו וחבר בית נאסאו בעת ששלטו ההולנדים בלונג איילנד.
בשנת 1992 נפתח מרכז הזיכרון והסובלנות לשואה של מחוז נסאו.
במאי 2022 נחתם הסכם ערים תאומות בין המחוז למועצה אזורית שומרון, ובאוגוסט באותה שנה נחתם הסכם ערים תאומות גם עם מועצה אזורית בנימין.
מחוז סיבולה הוא מחוז שממוקם במערב ניו מקסיקו.
בשנת 2016 אוכלוסיית המחוז מנתה פחות מ-30 אלף תושבים.
המחוז הוקם בשנת 1909 על בסיס חלקים של מחוז ולנסיה.
בהתאם למפקד אוכלוסין של שנת 2016, אינדיאנים מהווים כ-41% מאוכלוסיית המחוז.
בשטח המחוז ממוקמים שלוש בתי כלא - במילאן ובגראנטס.
בשטח המחוז ממוקמים כמה אתרים היסטוריים בהגנת המדינה.
מחוז נישאבה (בסרבית: Нишавски округ) הוא אחד ממחוזות סרביה הממוקם במרכז המדינה.
במחוז ישנה עיר אחת, מספר עיירות וכ-280 כפרים.
מחוז נישאבה הוא השני בגודלו מבין מחוזות המדינה.
נוינקירכן הוא מחוז בדרום מדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה.
הופליין אן דר הוהן ונד
מחוז נַגְ'רַאן הוא מחוז בדרום ערב הסעודית.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022, התגוררו במחוז 592,300 בני אדם.
המחוז משתרע על פני 149,511 קמ"ר ובירתו היא העיר נג'ראן.
מחוז נג'ראן מיושב בעיקר על ידי שבט ואחוז ניכר מתושביו הם שיעים אסמאעילים.
שטחו הוא 149,511 קילומטרים מרובעים.
המחוז כולל שלושה אזורים גאוגרפיים: האזור המישורי במרכז המחוז ובו מספר עמקים וביניהם "עמק נג'ראן", האזור ההררי במערב ובצפון המחוז המאופיין בסלעי גרניט והאזור החולי במזרח שהוא חלק ממדבר א-רובע אל ח'אלי הנחשב לימת החולות הרציפה הגדולה בעולם.
על פי מקורות יווניים ורומיים, נג'ראן הייתה מוקד של דרך הקטורת .
כל הנתיבים שיצאו מתימן העתיקה צפונה או מערבה נאלצו להיפגש בנג'ראן, שם הנתיבים התפצלו לשני כיוונים כלליים: אלה שהובילו צפונה דרך הח'ג'אז לכיוון מצרים והלבנט, ואלה שהובילו צפונה-מזרחה לכיוון המפרץ הפרסי.
על פי סטראבון, , המושל הרומי של מצרים, הוביל מסע מפרך, שלא צלח בסופו של דבר, לכיבוש אזור דרום חצי האי ערב (Arabia Felix).
בשנת 25 לפנה"ס הוא ניצח בקרב באזור נג'ראן ומשם תקף צבאו את מאריב, בירת ממלכת שבא.
כאשר החימיירים כבשו את ממלכת שבא בשנת 280 לספירה, הם השתלטו ככל הנראה גם על אזור נג'ראן.
הנצרות הגיעה לאזור נג'ראן, כמו בשאר דרום ערב, בסביבות המאה ה-5. על פי עדויות כתובות ששרדו משנת 524, הנוצרים באזור נג'ראן נרדפו ונטבחו על ידי המלך החמיירי האחרון יוסף ד'ו נואס.
לאחר השתלטות צבא מוחמד על האזור, נוצריי נג'ראן הגיעו עימו להסכם לפיו ישלמו מס שנתי של 2,000 פריטי לבוש בתמורה להגנה.
ההסכם חוּדש תחת הח'ליפים אבו בכר ועומר בן אל-ח'טאב.
בהמשך, בשנת 641, הואשמו נוצריי נג'ראן בלקיחת ריבית (בניגוד לאיסור בקוראן) וגורשו למסופוטמיה, שם התיישבו ליד כופה במקום שקראו לו "נג'אניה".
בתקופה שלאחר מכן נג'ראן איבדה את חשיבותה.
בנג'ראן הייתה קהילה יהודית עוד מהתקופה שקדמה לאסלאם.
היא מזוהה באופן היסטורי עם שבט שהיו יהודים, כבשו את העיר נג'ראן ושלטו בה עד הגעת הנצרות לתימן.
לאחר הכיבוש הסעודי של חבל נג'ראן בשנת 1934, גברו רדיפות היהודים, וכ-200 יהודי נג'ראן נמלטו דרומה לעדן.
מלך ערב הסעודית אבן סעוד דרש את החזרתם, אך מלך תימן אחמד בן יחיא סירב משום שהפליטים הללו היו במקורם יהודי תימן.
הם הוטסו לישראל במסגרת מבצע על כנפי נשרים.
כמה קבוצות של יהודי נג'ראן נמלטו לקוצ'ין, מכיוון שהיו להם קשרי מסחר עם יהודי מדרס.
האסמאעילים, שהם מיעוט דתי ואתני בעל שורשים היסטוריים במחוז נג'ראן בדרום-מערב ערב הסעודית, מתמודדים עם איומים גוברים על זהותם כתוצאה מאפליה של השלטונות.
פקידי ממשלה מדירים את האסמאעילים מקבלת החלטות ומבזים בפומבי את אמונתם.
מאז שנות ה-2000 אירעו מספר עימותים בין כוחות הממשלה לבין חמושים מהעדה האסמעילית.
רשימת הנפות בנג'ראן ואוכלוסייתן, לפי מפקד האוכלוסין הסעודי ב-2022:
מחוז סאמרסט הוא אחד ממחוזות פנסילבניה.
עיר המחוז היא סאמרסט .
המחוז הוקם ב-17 באפריל 1795 ונקרא על שם מחוז סאמרסט באנגליה.
המחוז ידוע בעיקר עקב התרסקות טיסה 93 של יונייטד איירליינס, אחת מהמטוסים שנחטפו בפיגועי 11 בספטמבר, בתחומיו.
המטוס התרסק בתחומי המנהלה המקומית שנקסוויל לאחר שאנשי אל-קאעדה ניסו לרסק אותו אל הבית הלבן או אל הקפיטול.
במקום הוקמה אנדרטה לזכר קורבנות הטיסה.
קהילת האמישים של המחוז היא השנייה בעולם מבחינת ותק שעדיין קיימת והיא נוסדה בשנת 1772. היא ממוקמת בדרום המחוז.
מחוז נוינקירכן הוא מחוז במדינת חבל הסאר שבגרמניה.
בירת המחוז היא העיר נוינקירכן.
במרכז המחוז זורם נהר ה שנשפך לנהר הסאר.
בשנת 1814 הוקם מחוז אוטוויילר על שם העיר אוטוויילר שהייתה המרכזית בו.
ב-1816 הוא הוגדר מחדש בשטח קטן יותר בהתאם להחלטות שהתקבלו בקונגרס וינה.
בשנת 1974 אורגנו המחוזות מחדש, אך השינוי הגדול ביותר היה שינוי הבירה, ולכן שונה השם לנוינקירכן.
חלקים מממשרדי המנהל נותרו באוטוויילר.
במחוז 2 ערים: נוינקירכן ואוטוויילר ועוד 5 עיריות מקומיות הכוללות יישובים כפריים בלבד.
מחוז סאליבן הוא מחוז במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
נכון ל-2020 אוכלוסיית המחוז הייתה 78,624 נפש, שטחו 2,580 קמ"ר ובירת המחוז היא מונטיצ'לו.
שם המחוז הוא על שם מייג'ור גנרל ג'ון סאליבן , שסומן באותה תקופה כגיבור במלחמת העצמאות האמריקאית, בין היתר בשל המסע הצבאי המוצלח שלו נגד שבטי האירוקוי.
המחוז היה אתר של מאות מלונות ואתרי נופש של "חגורת הבורשט", שחוו את ימי הזוהר שלהם משנות ה-20 ועד שנות ה-70 בשנת 2010, מרכז האוכלוסייה של המדינה היה בקצה הדרומי של מחוז סאליבן.
על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח המחוז כולל של 2,580 קמ"ר, מתוכם 2,510 קמ"ר הם יבשה ו-75 קמ"ר (2.9%) הם מים.
מחוז סאליבן נמצא בחלק הדרומי של מדינת ניו יורק, דרום-מזרחית לבינגהמטון ודרום-מערבית לאולבני.
הוא מופרד מפנסילבניה לאורך גבולו הדרום-מערבי על ידי נהר דלאוור.
המחוז, שמתחיל כ-115 קילומטר צפונית-מערבית לעיר ניו יורק, נמצא בהרי הקטסקיל.
פינתו הצפון-מזרחית נמצאת בתוך פארק הקטסקיל .
הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא פסגה בגובה 950 מטרים, הידועה באופן לא רשמי בשם הר ביץ' , שהיא פסגה משנית להר מונגאפ , שמעבר לגבול מחוז אלסטר.
בצפון מזרח - מחוז אלסטר
בדרום מזרח - מחוז אורנג'
בדרום מערב - מחוז פייק, פנסילבניה
במערב - מחוז ויין, פנסילבניה
למחוז סאליבן יש שירותים המסופקים על ידי חברת שורט ליין לעיר ניו יורק.
יש גם שירות מקומי מסוים המסופק על ידי המחוז עצמו, כמו גם על ידי ארגונים קהילתיים.
נמל התעופה הבינלאומי של מחוז סאליבן ממוקם בבית-אל ומשמש לעיתים קרובות למטרות תעופה כללית.
מחוז נורדפריזלנד הוא מחוז בצפון מערב מדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה.
כמו כל שטחה של פריזיה, במערבו של המחוז נמצא ים ואדן שהוא החלק הדרום-מזרחי של הים הצפוני.
כל חופיו של המחוז נכללים בפארק הלאומי שלזוויג-הולשטיין ים ואדן.
המחוז כולל גם את איי צפון פריזיה, חמישה מהם גדולים ועוד עשרה קטנים יותר.
מצפון גובל המחוז בדנמרק, ומדרום, מפריד נהר האיידר בין המחוז לשטח מחוז דיתמארשן.
לים תמיד הייתה השפעה חזקה באזור.
בימי הביניים, גאות ושפל הפכו את החיים במה שהוא כיום נורדפריזלנד למסוכנים למדי.
רק ב ניתן היה לעצור את אובדן האדמה והחיים על ידי בניית סכרים מוצקים.
כפרים רבים שהיו קיימים בעבר נמצאים כיום בקרקעית הים.
הדוגמה הידועה ביותר היא נמל הים הקטן רונגהולט, שנהרס בגל סערה בשנת 1362. האי סטראנד נעלם בשיטפון בורכארדי שאירע ב-1634. לאחר גל סערה זה, היו איים קטנים רבים במקום סטראנד.
משנת 1200 לערך ועד 1864, האזור שהוא כיום נורדפריזלנד היה חלק מדוכסות שלזוויג, שלא הייתה חלק ישיר מהממלכה הדנית, אלא פייף של הכתר הדני וקשורה למלכי דנמרק על ידי איחוד פרסונלי כישות נפרדת.
נורדפריזלנד היא עדיין מחוז רב לשוני: ישנם אנשים הדוברים גרמנית תקנית, גרמנית תחתית, פריזית-צפונית, דנית ויוטלנדית-דרומית.
השפה הצפון פריזית קיימת בתשעה ניבים שונים במקצת, אך היא משמשת בעיקר על ידי אזרחים מבוגרים בנורדפריזלנד היבשתית.
ב-1949 לאחר ששטח המחוז הפך לגרמני, הוקמו שלושה מחוזות באזור: זידונדרן בצפון, הוזום במרכז ואיידרשטט בדרום.
בשנת 1970 אוחדו שלושת המחוזות הללו ויצרו את מחוז נורדפריזלנד.
מחוז פודגוריצה (בסרבית: Подгорица) הוא אחד מ-21 מחוזות מונטנגרו.
המחוז נקרא על שם בירת מונטנגרו, העיר פודגוריצה שהיא משמשת גם כבירת המחוז.
המחוז ממוקם בדרום-מזרח מונטנגרו ושטחו 1441 קילומטרים רבועים.
המחוז גובל במחוזות צטיניה, ודנילובגרד ממערב, קולאשין מצפון, אנדרייביצה מצפון-מזרח; ועם מדינת אלבניה ממזרח.
המחוז שוכן לחוף אגם שקודרה מדרום.
נכון לשנת 2023 אוכלוסיית המחוז מונה 180,186 תושבים.
מחוז עזה היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי.
בירת המחוז הייתה העיר עזה.
בשנת 1921, כשחולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות: היו באר שבע ועזה מחוזות נפרדים.
ביולי 1922 אוחדו מחוזות באר שבע ועזה ליצור את מחוז הדרום שכלל את נפות עזה, באר שבע וחברון.
באוגוסט-ספטמבר 1925 אוחד מחוז הדרום עם מחוז יפו וירושלים.
באוקטובר 1926 הוצאה נפת ירושלים ממחוז ירושלים-יפו והדרום והייתה לגליל נפרד.
באוקטובר 1931 הועברה נפת חברון ממחוז דרום למחוז ירושלים.
בסוף 1938 מונה מושל מחוז נוסף במחוז הדרום שהיה אחראי על נפות באר שבע ועזה.
ב-1 ביולי 1939, מחוז הדרום פוצל למחוז לוד העירוני בעיקרו, ומחוז עזה הכפרי.
בספטמבר 1940 צורפו למחוז עזה היישובים העבריים, יבנה, גן יבנה, בצרון, כפר ורבורג, באר טוביה ונגבה.
מחוז הדרום (עזה, באר שבע, חברון):
מחוז עג'לון (ערבית محافظة عجلون) הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן.
הוא ממוקם בצפון-מערב המדינה ובירתו היא העיר עג'לון.
המחוז גובל במחוז ג'רש בחלקו הדרום-מזרחי, במחוז אירביד בחלקו הצפון-מערבי ובמחוז בלקא בדרום.
שטחו 419.6 קמ"ר, והוא המחוז השני הכי קטן בממלכה אחרי מחוז ג'רש.
אוכלוסייתו מונה 140,600 נפש, זהו המחוז הרביעי בצפיפותו בממלכה.
במחוז קיימים יערות וטירות אשר נבנו על ידי סלאח א-דין להגן על האזור בתקופת מסעי הצלב.
מצודת עג'לון נבנתה במחוז בידי האיובים במאה ה-12 והורחבה במאה ה-13 בידי הממלוכים.
מחוז סִינַי של המדינה האסלאמית , הידוע גם בשמו הקודם אנצאר בית אל-מקדִס , היה ארגון טרור ג'יהאדי סלפי אשר היווה את שלוחת המדינה האסלאמית בחצי האי סיני.
הארגון פעל מאז ההפיכה במצרים נגד שלטון חוסני מובארכ בפברואר 2011. בשנת 2023 הכריזה מצרים על מיגורו, בפעילות נרחבת של צבא מצרים במהלך מספר שנים בחצי האי סיני.
הקבוצה מגייסת בדואים מסיני וכן אזרחים מצרים אחרים ואזרחים זרים.
הארגון מרכז את פעילותו בסיני נגד הצבא המצרי, אך פגע גם במטרות ישראליות, ובין השאר פוצץ את צינור הגז שבין מצרים לישראל, תקף חיילים ישראלים בספטמבר 2012 וב-20 בינואר 2014 נטל אחריות על ירי רקטות לאילת.
הדעה הרווחת היא שהקבוצה מהווה את הקבוצה העיקרית העומדת מאחורי הפעילות הטרוריסטית בחצי האי בסיני.
נביל נעים, חבר לשעבר בג'יהאד האסלאמי המצרי, טען כי הקבוצה ממומנת על ידי ח'יירת א-שאטר.
עשרה מנהיגים מהקבוצה נמלטו מסיני לרצועת עזה ולמרסא מטרוח.
ב-23 במאי 2014 טען הצבא המצרי כי בתקיפה מהאוויר בסיני נורה מנהיג הארגון שאדי אל-מניעי ויחד עמו חוסלו שלושה פעילים נוספים בארגון.
לאחר הצהרות סותרות הוציא הארגון ב-10 בנובמבר 2014 הצהרת נאמנות למדינה האסלמית ול"ח'ליף" אבו בכר אל-בגדאדי.
בעקבות שבועת האמונים שינה הארגון את שמו בפרסומיו הרשמיים ל"מחוז סיני של המדינה האסלאמית" (בפרסומים עבריים הוא מכונה גם "שלוחת דאעש בסיני" או "שלוחת סיני של ארגון המדינה האסלאמית"), אולם הוא עדיין מוכר גם בשמו הקודם "אנצאר בית אל-מקדִס".
ב-2015 הביע הארגון צבא האסלאם נאמנות למדינה האסלאמית ונכלל במחוז.
מאז תבוסת המדינה האסלאמית בסוריה ועיראק בשנת 2017, נחשב "מחוז סיני" לשלוחה הקטלנית ביותר של דאעש במזרח התיכון.
בשנה שלאחר מכן פורסם כי אגף המודיעין של צה"ל מקצה משאבים רבים למעקב אחרי הארגון.
לפי דו"ח של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, נכון ל-2023 יש במחוז סיני כ-1000 פעילים.
בינואר 2023, פורסם כי מצרים החליטה להכריז שהדבירה את דאעש בסיני.
מתקפת הטרור בדרום ישראל (2011), ב־18 באוגוסט 2011 אירעו סדרה של פיגועי טרור על כביש מספר 12, בק"מ ה־26 מהעיר אילת ובסמוך לגבול ישראל–מצרים.
מחבלים מצריים פתחו באש על קו האוטובוס 392 של חברת "אגד".
בהמשך פתחו באש (לרבות שיגור טיל נ"ט) על אוטובוס נוסף ומכוניות של אזרחים ישראלים.
רצחו שמונה אזרחים ישראלים ופצעו 20. בחילופי האש במהלך המרדף אחר התוקפים נהרגו 7 מהמחבלים, חמישה חיילים מצריים, חייל צה"ל ולוחם ימ"מ.
לדברי צה"ל מעשה הטרור נעשה גם בידי ארגון הטרור הפלסטיני ועדות ההתנגדות העממית.
25 ביולי, פיצוץ רבים מצינורות הובלת הגז המצרי לישראל.
21 בספטמבר, התקפה על חיילים ישראלים על גבול ישראל-מצרים.
אמצע דצמבר, חבר בארגון ניסה להתנקש בחייו של שר הפנים המצרי, מוחמד איברהים מוסטפא.
אוקטובר, פיצוץ בבניין המודיעין הצבאי באסמאעיליה
24 בדצמבר, התקפה על מתחם המשטרה בעיר אל-מנצורה.
ינואר, סדרת פיגועי טרור בבירת מצרים קהיר.
24 באוקטובר, הארגון הוציא לפועל פיגוע משולב בצפון סיני, בו נהרגו למעלה מ-30 אנשי כוחות הביטחון המצרים.
נשיא מצרים הכריז מצב חירום בסיני בעקבות הפיגוע.
בדצמבר קיבל הארגון אחריות לרצח עובד חברת נפט אמריקני במצרים.
29 בינואר סדרת פיגועים נגד מטרות צבא מצרים בסיני בהם נהרגו למעלה מ-30 אנשי כוחות הביטחון המצרים.
1 ביולי הארגון ביצע התקפה משולבת רחבת היקף של מאות פעילי טרור, על מספר רב של עמדות צבאיות וכן שלושה פיגועי התאבדות תוך שימוש בנשק כבד וטילי נ"מ.
לפחות 17 חיילים מצרים נהרגו.
20 באוגוסט הארגון הוציא לפועל פיגוע מכונית תופת בקהיר בה נפצעו 27 ונהרג אדם אחד.
הפיגוע אירע בסמוך לבית משפט ולבניין ממשלתי, למבנים הללו נגרם נזק.
31 באוקטובר - התרסקות טיסה 9268 של מטרוג'ט, 224 הנוסעים ואנשי הצוות נספו.
על פי הערכות מודיעין קיימת סבירות גבוהה שהארגון ביצע את הפיגוע באמצעות מטען חבלה שהצליחו להעלות לתא המטען של המטוס, ולפוצץ אותו בזמן הטיסה.
8 בפברואר - לפחות ארבע רקטות שוגרו על ידי הארגון לכיוון העיר אילת, שלוש מתוכן יורטו על ידי כיפת ברזל.
24 בנובמבר - הפיגוע הקטלני ביותר במצרים: מעל ל-300 מתפללים נטבחו במסגד המשתייך לזרם הסופי.
עיקר פעילות הארגון מכוונת נגד צבא מצרים.
עם זאת, מבחינה אידאולוגית, התנועה רואה עצמה אויבת של "מדינת היהודים" ומגדירה את המדינה הזו "האויב הגדול ביותר".
הארגון נטל בעבר אחריות לפיגועים נגד ישראל, לרבות ירי רקטות לעבר אילת ותקיפות בגבול ישראל–מצרים.
ביולי 2015, בתקופת הרמדאן, פוזרו בירושלים כרוזים של אנצאר בית אל-מקדס נגד האוכלוסייה הנוצרית בעיר, ובהם איומים שהם "יישחטו כמו כבשים".
מחוז סלייגו הוא מחוז במערב אירלנד, הנקרא על שם העיר סלייגו.
המחוז גובל בשלושה מחוזות של אירלנד: במערב במחוז מאיו, בדרום ובדרום מזרח במחוז רוסקומון ובצפון מזרח במחוז ליטרים.
נכון לשנת 2011, אוכלוסיית המחוז מונה כ-65,393 תושבים, אשר רובם הגדול הוא נוצרי קתולי, מה שהופך את המחוז לשלישי בגודלו מבחינת אוכלוסייה בפרובינציית קונכט.
שתי הערים המאוכלסות ביותר במחוז הן סלייגו וטאברקרי.
המשורר ויליאם בטלר ייטס חי את רוב ילדותו בצפון המחוז, אשר מרחביו ונופיו היוו השראה לרבים מכתביו: "המקום שבאמת השפיע על חיי הוא סלייגו".
כמו כן, המחוז היה ביתו של אמברוסיו או'היגינס.
עסיר הוא מחוז בדרום-מערב ערב הסעודית.
המחוז משתרע על פני כ-76,700 קמ"ר (דומה לשטחה של צ'כיה) ולפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 מתגוררים בו כ-2.02 מיליון תושבים.
בירת המחוז היא אבהא והעיר הגדולה ביותר בו היא ח'מיס מושייט.
מבחינה גאוגרפית, עסיר נחשב למחוז גשום ביחס לשאר סעודיה, זאת בזכות גובהו.
כמות הגשמים מגיעים ל-300 עד 500 מ"מ בשנה.
החקלאות המקומית נחשבת למפותחת במיוחד.
החל משנת 1920, אבן סעוד, מייסד סעודיה, פעל לכיבוש האזור ולסיפוחו למדינה שהקים.
הוא שלח לשם כך את אל-אח'ואן, כוח צבאי בדואי.
בשנת 1934 נחתם הסכים בין אבן סעוד לתימן אשר הכליל את עסיר לסעודיה.
רק בשנות ה-40 של המאה ה-20 ובתחילת שנות ה-50 האזור מופה על ידי חוקרים מערביים.
בעבר עסיר היה ידוע בשל גידולים חקלאיים רבים ובהם קפה, חיטה, אלפלפה, לבונה ושעורה תרבותית.
מחוז סרמרסוק הוקם ב-1 בינואר 2009 באיחוד של מספר מחוזות שנשאו את שם היישוב הגדול ביותר בהם למחוז אחד גדול כחלק מרפורמה שנעשתה בחלוקה המנהלית של גרינלנד שחלקה מחדש את האי לחמישה מחוזות גדולים והפארק הלאומי צפון-מזרח גרינלנד במקום מספר רב יותר של מחוזות קטנים.
גבולות המחוז: הפארק הלאומי צפון-מזרח גרינלנד, בצפון; המחוזות אוואנאטה, קקרטליכ, קקאטה, ים לברדור, במערב; מחוז כויאשק בדרום; והאוקיינוס האטלנטי הצפוני במזרח.
שני חופי המחוז מלאים בפיורדים בהם גם פיורד קנגרטיטיווק שהוא הפיורד הגדול בעולם.
פני השטח באזורי החוף ובמיוחד בחוף המזרחי גבוהים ומשתפלים עד למרכז האי הנמוך המכוסה קרח.
במחוז סרמרסוק עובר קו הרוחב 66.5° צפון, שצפונית לו משתרע החוג הארקטי; האקלים במחוז סרמרסוק הוא אקלים ארקטי כמו בשאר גרינלנד והקרקע היא קפאת-עד ברובה.
מכיוון שלמחוז חוף במזרח ובמערב, דוברים בו הן את הניב המערבי - כַּלׇשִׂיסוּט (Kalaallisut) והן את המזרחי - טוּנוּמִיסוּט (tunumiusut) של השפה הגרינלנדית; ובעצם בו נמצאת עיקר האוכלוסייה הדוברת את הניב המזרחי.
כמו כן, אף על פי שדנית כבר אינה שפה רשמית בגרינלנד, היא מדוברת בפי רוב התושבים ובמיוחד בערים הגדולות.
סרגוסה הוא מחוז הממוקם בצפון ספרד, במרכז האוטונומיה של אראגון בירתו היא סרגוסה שהיא גם בירתה של האוטונומיה.
ערים נוספות במחוז: קלטיוד, בורג'ה, לה אלמוניה דה דונה גודינה, איג'ה דה לוס קבאלרוס וטראזונה.
שטחו של מחוז סרגוסה הוא 17,274 קמ"ר, המחוז הרביעי בגודל שטחו בספרד (אחרי המחוזות באדחוז, קאסרס וסיודאד ריאל).
האוכלוסייה בסרגוסה (נכון לשנת 2018) מנתה 954,811 תושבים, 72% מכלל האוכלוסייה באוטונומית אראגון.
כאשר 75% מתושבי סרגוסה גרים בעיר הבירה.
צפיפות האוכלוסין במחוז עומדת על 51/קמ"ר.
כמו כן בשטחו 292 עיריות ויותר ממחציתן כפרים המכילים פחות מ־300 איש.
השפה המדוברת ביותר בסרגוסה היא ספרדית, אף על פי שבשטח המחוז ישנם תתי-מחוזות כגון בבאג'ו אראגון קאספ ששפתה המרכזית היא קטלאנית.
בימי הבניים הייתה בסרגוסה קהילה יהודית ענפה ומשוררים יהודים רבים קבעו בה את מושבם.
ביניהם; אבן עזרא, שמואל הנגיד ומשה אבן ג'יקטילה.
חג פורים סרגוסה נחגג זכר לנס שאירע ליהודים שחיו באותו המחוז.
מחוז סרגוסה גובל במחוזות: נאוורה (Navarre), לה-ריוחה (La Rioja), סוריה (Soria), גוודלחרה (Guadalajara), טרואל (Teruel), טרהגונה (Tarragona) וליידה (leida).
הצד הדרום מערבי של המחוז נמצא באזור סיסטמה איבריקו (Sistema Ibérico) ההררי וכולל את הנקודה הגבוהה ביותר שלו, מונקאיו (Moncayo), ואילו הקצה הצפוני מגיע למרגלות הרי הפרה-פירנאים.
נהר האברו חוצה את הפרובינציה ממערב למזרח.
תתי מחוזות – בתוך מחוז סרגוסה
שם מחוזעיר בירהארנדהאילואקהאראגון-קספה התחתונהקספהקמפו דה בלחיטבלחיטקמפו דה בורחהבורחהקמפו דה קרינינהקרינינהקמפו דה דרוקהדרוקהסינקו וילאסאחה דה לוס קבאלרוסקומרכקה סנטרלאוטבוקומונידאד דה קאלטאיודקאלטאיודריברה אלטה דל אברואלגוןריברה באחה דל עברוקווינטוטרזונה והמונקאיוטרזונהולדחלוןלה אלמוניה דה דונה גודניה
16% משטח הפרובינציה הם יערות, שטח היערות שלה הוא הראשון בגודלו באראגון והרביעי בגודלו בספרד כולה.
נופיה של הפרובינציה מגוונים, ומורכבים מרכסי הרים, נקיקים ועמקים (באזור באחו-אראגון (Bajo Aragón) ובמקוויננזה (Mequinenza) ) עד למרגלות רכס הפרה-פירנאים, מישורים בסינקו-וילאס (Cinco Villas) או מישורים שעוברים דרך קאמפו דה בורחה (Campo de Borja) עד לאלמוניה דה דונה גודינה (Almunia de Doña Godina).
במקוויננזה נמצא מפגש הנהרות סגרה, סינקה ואברו והוא גם מפגש בהנהרות הגדול ביותר באירופה.
האזור הידוע בשם Aiguabarreig הוא מרחב עם עושר טבעי רב, ומגוון גדול של מערכות אקולוגיות, שנעות החל מערבות ים תיכוניות ועד יערות עבותים על גדת הנהר.
מאפיינים אלו הופכים את המרחב הזה לגן עדן ביולוגי.
בנוסף ניתן למצוא ב-Aiguabarreig חלקים בנהר ברוחב של מאות מטרים עם איי נהר רבים ויערות בצידי הנהר, ערוגות קנים, חופי חלוקי נחל ובריכות.
כמו כן זוהי נקודת מפגש בין צמחיית הערבות מהאזור הצחיח של מונגרוס (Monegros) והצמחייה הים תיכונית העולה מעמק האברו.
בזכות מאפיינים אלו, מינים של בעלי חיים וצמחייה מתקיימים יחד.
צפורים הם הקבוצה הגדולה והמגוונת ביותר.
ניתן למצוא זנים החל מארדיידות (זן צפורים שמקורו באנטארקטיקה) וכלה בסוגים שונים של עופות דורסים וציפורים האופייניות לאזוריים מדבריים.
ניתן למצוא גם זוחלים, דו-חיים ויונקים.
בעיקר עטלפים, צבאיים, צבי יערות, לוטרות ונוכחות הולכת וגוברת של עזי בר.
המתיישבים השונים שאכלסו את האזור של הפרובינציה השאירו את חותמם עוד מהתקופה הפרה-היסטורית.
בקאספה (Caspe) נמצא גרזן יד מלפני 100,000 שנים.
באזור מקוויננזה נמצאו פריטים ומבנים ש מהתקופה הפלאוליתית, הנאוליתית ותקופת הברונזה.
ניתן לראות תיעודים אלו בבקתות ריולס (Riols) מלפני כ-6,000 שנה ובנקרופוליס של מינה-וולפרה (Mina Vallfera) מלפני כ-3,500 שנה.
בעקבות חפירות שבוצעו בשנות ה-80 במקוויננזה נמצא סט של מספר העתקי קרמיקות חלקות, אבנים מגולפות באבני צור, כלים מגולפים וחפצי נוי (צמידים וחרוזי שרשרת).
ניתן לראות פריטים אלו במחלקה הפרה-היסטורית של מוזיאון סרגוסה.
בנוסף ניתן למצוא במקוויננזה עדויות לתקופה הכלקוליתית ולתקופת הברונזה הכוללות מדגם חשוב של אמנות סלעים המפוזרת במקלטים, ובסלעים בסגנון סכמטי או מופשט אומנות שהוכרזה כאתר מורשת עולמי על ידי אונסק"ו בתוך אמנות הסלע הלבנטית.
עם זאת, אתר הדגל הארכאולוגי, במקוויננזה ובעמק אברו כולו הוא לוס קסטלטס, הוא גם האתר המייצג של תרבות הקמפוס דה אורנאס.
האתר מורכב מעיירה עם חומה, חפיר, נקרופוליס ומקום שריפת גופות.
הממצאים מתוארכים בין תקופת הברונזה הראשונה לראשית התרבות האיברית (בין 1500 ל-500 לפני הספירה).
עם הגעתם של הרומאים לספרד בערך בשנת 200 לפנה"ס, החלה הרומניזציה של השבטים הילידים ויצירת ערים רומיות חדשות כמו קולוניה יוליה ויקטריקס סלסה (ולילה דה עברו הנוכחית), קיסארוגוסטה, מוניציוני אוגוסטה ביביליס ולה מלנה (אזוארה) עד שנת 409 לספירה.
כיום הפרובינציה היא ביתה של מורשת רומית חשובה שעדיין ניתן לבקר בה.
כמו לוס באנאלס באונקאסטילו (Los Bañales in Uncastillo) או המאוזוליאום שללוסיו אמיליו לופו (Lucio Emilio Lupo) בפאברה (Fabara).
בתקופת השלטון המוסלמי (מהמאה ה-8 עד המאה ה-15 לספירה) שוחזרו ערים עתיקות והוקמו יישובים חדשים, עם טירות ומתחמים מבוצרים.
דוגמת המתחם האסלאמי המבוצר בקאלאטיוד (Caltaiud).
כמו כן אוכלוסיות חדשות של שבטים נודדים הגיעו מאפריקה כמו מיקנה אל-זיתון (מקוויננזה) או חווארה (פאברה).
במהלך ימי הביניים, בזמן שהאסלאם נסוג בעקבות הכיבוש הנוצרי החוזר, נוצרים התיישבו בשטחים חדשים.
מנזרים ציסטרציאנים כמו וורואלה (Veruela) או פיאדרה (Piedra) צמחו, כמו גם טירות רבות ומבני הגנה.
חלק מהטירות הללו כמו אונקאסטילו או מקוויננזה הם דוגמאות אותנטיות לעבודות הנדסיות שהורישו לכתר אראגון.
כמו כן ראוי לציין את הישרדותה של ארכיטקטורת מודחאר במגדלי הפעמונים ובכיפת המסגדים.
ארכיטקטורה זו הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2001.
בסרגוסה קיים מגוון עשיר של חללי תצוגה ומוזיאונים שנועדו לשמר את המורשת התרבותית של הפרובינציה רבים מהם מציגים אוספים שונים מתקופות שונות בהיסטוריה.
מוזיאון החריטה של פואנדטודוס - ממוקם במקום הולדת גויה בפואנדדוס, ומציג ריהוט בסגנון אראגוני, כמו גם רפרודוקציות של עבודות ותיעוד שונים הקשורים לצייר פרנסיסקו דה גויה.
מוזיאון מקוויננזה - מוזיאון המורכב משלושה מוזיאונים הממוקם במקוויננזה.
מוזיאון המכרה - אחד ממוזאוני הכרייה היחידים בעולם, ובו גלריית כרייה של יותר מאלף מטרים של מסלול פנימי האוסף למעלה מ-150 שנות היסטוריה של כריה ומורשת מכרות הפחם של מקוויננזה.
מוזיאון ההיסטוריה והמוזיאון הפרה-היסטורי - יועדו להסביר את ההיסטוריה בת אלפי השנים של העיר מקוויננזה, המוזיאונים נעלמו ונחרבו תחת נהר האברו לאחר בניית מאגר ריברויחה.
המוזיאון האתנולוגי של בלצ'יט - אוסף את כל צורות החיים והייצור החקלאי המסורתי עד למאה ה-20 באזור המרכזי של אראגון.
עדויות ראשונות להתיישבות יהודית של קיימות עוד משנת 839. במהלך תור הזהב של יהדות ספרד הפכה העיר סרגוסה לאחת הקהילות החשובות ביותר בספרד.
בעקבות כך דמויות יהודיות רבות וחשובות כמו המשורר הצעיר שלמה אבן גברול, המשורר והפילוסוף רבי יהודה הלוי, המשורר והפרשן אברהם אבן עזרא והמשורר שמואל הנגיד (במאות ה-10 וה-11) באו לשבת בה.
יהדות סרגוסה ידעה עליות ומורדות, עד למאה ה-15 הקהילה זכתה ליחס הגון מהשלטון ולחסות מלאה מצד המלך, ניתן לראות זאת בפוגרום של הארכיבישוף מאסיחה ב-1391 בעוד היהודים בסביבת סרגוסה סבלו מרדיפה יהודי סרגוסה נהנו מביטחון.
עם זאת מראשית המאה ה-15 הקהילה סבלה מאפליה הולכת וגוברת ששיאה בגירוש ספרד בשנת 1492.
פורים סרגוסה, או בשמו האחר פורים שני, הוא יום חג המצוין בי"ז ובי"ח בשבט, שחגגו אנשי הקהילה זכר לנס שאירע בעיר.
ביום זה ניצלו היהודים מעונש על ידי המלך, אירועי הנס נכתבו במגילה הנקראת בחגיגיות ביום החג.
מחוז פאטום וואן (בתאית: ปทุมวัน) הוא מחוז אמיד הממוקם במרכז העיר בנגקוק שבתאילנד, בקרבת העיר העתיקה של קלונג פאדונג קרונג קאסם.
המחוז גובל בכמה מהשכונות היוקרתיות ביותר של בנגקוק, כולל סיאם, רטצ'פרסונג ולומפיני.
אחד המאפיינים הבולטים של הרובע הוא שפע מרכזי הקניות שבו.
בנוסף המחוז מכיל גם בתי מלון מפוארים, מסעדות רבות, ואטרקציות תיירותיות שונות, אשר הופכות אותו ליעד פופולרי במיוחד בקרב מטיילים המבקרים בבנגקוק.
המחוז נודע כיום גם בזכות השטחים הירוקים העצומים שבו, כולל פארק לומפיני והקמפוס של אוניברסיטת צ'וללונגקורן אשר היינה אחת האוניברסיטאות היוקרתיות בתאילנד.
עד סוף המאה ה-19 האזור היה בעיקר אזור כפרי.
עם זאת, בסוף המאה ה-19 נבנו באזור זה לראשונה וילות מלכותיות ובשנת 1915 נוסד מחוז פאטום וואן באופן רשמי.
מאז עבר המחוז פיתוח משמעותי והפך למרכז בולט של מסחר, תיירות ותרבות.
המחוז משתרע כיום על פני 8.37 קמ"ר.
סמורה (בספרדית: Zamora) הוא מחוז במערב ספרד, בחלק המערבי של הקהילה האוטונומית של קסטיליה ולאון.
המחוז גובל במחוז אורנסה, מחוז לאון, מחוז ויאדוליד ומחוז סלמנקה, ובפורטוגל.
מחוז סמורה של ימינו היה אחד משלושת המחוזות שנוצרו משטח ממלכת לאון לשעבר בשנת 1833, כאשר ספרד אורגנה מחדש ל-49 מחוזות.
מתוך 168,725 בני אדם (2021) במחוז, למעלה משליש מתגוררים בבירה סמורה.
מחוז סמורה נמצא בצפון־מערב ספרד, הוא גובל בפורטוגל השוכנת בדרום־מערב.
ממערב שוכן מחוז אורנסה, מצפון מחוז ליאון, ממזרח מחוז ויאדוליד, ומדרום מחוז סלמנקה.
נהר אסלה אשר מקורו בהרים הקנטבריים בצפון וזורם דרומה דרך המחוז לפני שהוא נשפך לנהר דורו המהווה חלק מהגבול עם פורטוגל.
אסלה היא היובל הגדול ביותר של הדורו ובמקום שבו הם מצטרפים, הוא מזרים כמות מים גדולה יותר מזו המגיעה מדורו.
בירת המחוז היא סמורה השוכנת בדרום המחוז על גדות הדורו.
עיקר כלכלת המחוז היא חקלאית.
באזור מסורת של גידול כבשים, המהווה מקור חלק גדול מצמר המרינו של ספרד.
שינויים היסטוריים בגודל האוכלוסייה במחוז מתוארים בתרשים הבא:
בעיר סמורה כנסיות ומבנים היסטוריים רבים המהווים מוקדי תיירות.
אלה כוללים קתדרלה רומנסקית מהמאה ה-12, כנסיות רבות אחרות, חומות עיר, בתים עתיקים וטירה.
ייצור כלי חרס, מוצרי טקסטיל ויין קיים בעיר.
70 ק"מ צפונה מסמורה נמצאת העיר בנוונטה שבה כנסיית סנטה מריה ומבצר לה מוטה (בעשורים האחרונים שוכן בו מלון ברשת פרדור).
המקום היה משכנו של פרדיננד השני מלך לאון, אשר נפטר במקום, לאחר ששב מעליה לרגל לסנטיאגו דה קומפוסטלה.
העיירה העתיקה טורו שוכנת על גדת הדורו 39 ק"מ ממזרח לסמורה.
פרדיננד השלישי מקסטיליה הוכתר למלך לאון בעיר בשנת 1230 ואשתו אליזבת משוואביה (ביאטריז) מתה כאן.
האגדה מספרת שהיינות של טורו היו הראשונים שהגיעו לאמריקה, ונלקחו לשם על ידי כריסטופר קולומבוס.
העיירה סנבריה נמצאת בצפון מזרח המחוז ליד אגם סנבריה, אחד האגמים הטבעיים הגדולים הבודדים בספרד, על הגבול עם גליסיה.
הוא הוכרז כמרכז היסטורי ואמנותי.
האגם הוא כיום חלק מפארק אגם סנבריה, לאחר שהוכרז כפארק טבע בשנת 1978.
פרמוסל הוא כפר מימי הביניים הממוקם על הגבול עם פורטוגל ובקצה פארק הטבע Arribes del Duero.
על המדרונות התלולים של הנהר נבנו טרסות לגידול גפנים, זיתים ופירות אחרים.
מחוז פדרלי הוא חלוקה מנהלית ייחודית הקיימת במספר מדינות פדרטיביות.
מחוזות אלו כפופים ישירות לממשל הפדרלי ולעיתים קרובות כוללים את עיר הבירה של המדינה.
במדינות מסוימות, המחוז הפדרלי מתפקד כיחידה פדרטיבית רגילה, בעוד שבאחרות הוא בעל מעמד מיוחד.
בברזיל, המחוז הפדרלי (בפורטוגזית: Distrito Federal) כולל את עיר הבירה ברזיליה.
המחוז הוא היחידה הפדרלית הקטנה ביותר במדינה ואינו מחולק לעיריות, אלא ל-35 אזורים מנהליים.
הוא מוקף כמעט כולו במדינת גויאס, למעט גבול קצר עם מדינת מינאס ז'ראיס.
בהודו, המונח "טריטוריית איחוד" מתייחס לשמונה טריטוריות המנוהלות ישירות על ידי ממשלת הודו.
טריטוריות אלו כוללות את: איי אנדמן וניקובר, צ'אנדיגאר, דאדרה ונאגר האוולי ודאמאן ודיו, דלהי, ג'אמו וקשמיר, לדאק, לקשאדוויפ ופודוצ'רי.
מתוכן, לדלהי, ג'אמו וקשמיר ופודוצ'רי יש ממשל עצמי עם אסיפות מחוקקות נבחרות וראשי שרים.
במלזיה, המונח "טריטוריה פדרלית" (במלאית: Wilayah Persekutuan) מתייחס לשלוש טריטוריות המנוהלות ישירות על ידי הממשל הפדרלי: קואלה לומפור (עיר הבירה), פוטרג'איה (מרכז הממשל הפדרלי) ולבואן (מרכז פיננסי בינלאומי).
הטריטוריה הפדרלית של הבירה (Federal Capital Territory) היא טריטוריה פדרלית במרכז ניגריה, שבה ממוקמת עיר הבירה אבוג'ה.
הטריטוריה הוקמה בשנת 1976 מחלקים של המדינות נאסאראווה, ניז'ר וקוגי.
היא מנוהלת על ידי מינהלת הטריטוריה הפדרלית של הבירה, שבראשה עומד שר הממונה על ידי הנשיא.
בפקיסטן, המונח "טריטוריה פדרלית" מתייחס לאזורים ולמועצות האיחוד של אסלאמאבאד, המנוהלים ישירות על ידי הממשל המרכזי כטריטוריית הבירה אסלאמאבאד.
ברוסיה קיימות שלוש ערים בעלות מעמד פדרלי: מוסקבה, סנקט פטרבורג וסבסטופול (האחרונה מוכרת בינלאומית כחלק מאוקראינה, אך נמצאת תחת שליטת רוסיה).
כל אחת מהערים הללו נחשבת לישות פדרלית נפרדת עם גוף מחוקק משלה.
בנוסף, רוסיה מחולקת למחוזות פדרליים, אך אלו מהווים שכבת ניהול נוספת בין הממשל הפדרלי ליחידות הפדרליות ואינם סוג נפרד של תחום שיפוט.
מושב הממשלה הפדרלית של ארצות הברית נמצא בוושינגטון, הממוקמת במחוז פדרלי הנקרא מחוז קולומביה (District of Columbia).
אזורים נוספים המנוהלים פדרלית ונמצאים בתוך אחת מ-50 המדינות אך אינם תחת שיפוטה נקראים מובלעות פדרליות.
בנוסף, מערכת בתי המשפט הפדרלית של ארצות הברית מחלקת כל מדינה, את מחוז קולומביה ואת פוארטו ריקו למחוזות שיפוטיים פדרליים.
בכל מחוז כזה פועל בית משפט מחוזי פדרלי ובית משפט לפשיטות רגל.
קיימים גם מעגלים שיפוטיים פדרליים אזוריים, שכל אחד מהם כולל קבוצת מדינות (למעט מעגל מחוז קולומביה, הכולל את המחוז הפדרלי, ומעגל הפדרלי, שבסיס סמכותו נושאית ולא גאוגרפית).
לכל מעגל יש בית משפט לערעורים.
מחוז סקסוניה התיכונה הוא מחוז במרכז מדינת סקסוניה שבגרמניה.
במחוז 21 ערים ו-31 עיריות מקומיות.
מחוז פוגטלנד הוא מחוז בדרום מערב מדינת סקסוניה שבגרמניה.
מחוז פוגטלנד ממוקם בחלק הדרום-מערבי של הרי העפרה, וככזה הוא מאופיין בפני שטח הרריים ויערות.
ההר הגבוה ביותר במחוז הוא , המתנשא לגובה של 974 מטרים.
הנהר המרכזי הוא הזורם מצ'כיה דרך גרמניה ונשפך בסופו לנהר זאלה.
האזור צורף ל על ידי קונראד השלישי ב.
נושאי משרת השלטון מטעם האימפריה נקראו "אדבוקטים" ובגרמנית "Vögte", ועל שמם נקרא המחוז.
במאה ה-14 השתלטה ממלכת בוהמיה על אזורים נרחבים שמשתייכים היום לצ'כיה, גרמניה ואוסטריה, ובהם גם סקסוניה.
בשנים 1657 עד 1718 השתייך המחוז לדוכסות סקסוניה-צייץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה השתייך האזור לגרמניה המזרחית, כמחוז גבול, הצמוד לגרמניה המערבית.
במחוז 16 ערים ו-21 עיריות מקומיות.
מחוז סקוהרי הוא מחוז במדינת ניו יורק, ארצות הברית.
נכון למפקד האוכלוסין של 2020, אוכלוסייתו מנתה 29,714 נפש, מה שהופך אותו למחוז החמישי הכי פחות מאוכלס במדינה.
מושב המחוז הוא ביישוב סקוהרי .
מקור השם "סקוהרי" הוא במילה מוהוקית שמשמעותה "עץ סחף צף".
מחוז סקוהרי הוא חלק מהאזור הסטטיסטי המטרופוליני של אולבני-סקנקטדי-טרוי, ניו יורק, ולכן מחוז הבירה של ניו יורק.
המחוז הוא חלק מאזור עמק מוהוק של המדינה.
מחוז סקוהרי נמצא במרכז מדינת ניו יורק, מערבית לאולבני ודרום-מזרחית ליוטיקה.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח המחוז כולל של 1,620 קמ"ר, מתוכם 1,610 קמ"ר הם יבשה ו-12 קמ"ר (0.7%) הם מים.חלק ניכר מהחלק הדרומי של המחוז נמצא בהרי הקטסקיל.
הקרקע עולה במהירות רבה בשני הכיוונים מזרחה וממזרח לנחל סקוהרי במרכז המחוז.
לעומת זאת, החלק הצפוני של המחוז מורכב בעיקר מגבעות קטנות ועמקים.
יותר מ-75% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בצפון, קרוב יותר לנהר מוהוק, נתיב התחבורה ההיסטורי מזרחה ומערבה דרך המדינה.
נחל סקוהרי הוא יובל הזורם צפונה של נהר מוהוק.
אגן הניקוז של נחל סקוהרי משתרע על פני שטח של כ-2,500 קמ"ר.
תוואי נחל סקוהרי כולל שתי מערכות מאגרים וסכרים.
סכר גלבוע ומאגר סקוהרי הם חלק ממערכת הובלת המים לעיר ניו יורק.
רשות החשמל של ניו יורק מפעילה את סכר בלנהיים-גלבוע ואת המאגר שלו לייצור אנרגיה הידרואלקטרית.
מקורות נהר דלאוור ממוקמים בעיירה ג'פרסון.
יובלים של נהר סוסקהאנה ממוקמים בעיירות ג'פרסון וסאמיט.
הנקודה הגבוהה ביותר היא בפסגת הר האנטרספילד בגבול הדרומי עם מחוז גרין, בגובה 1,043 מטר מעל פני הים.
הנקודה הנמוכה ביותר היא המקום בו קו מחוז מונטגומרי פוגש את נחל סקוהרי, בגובה 160 מטר מעל פני הים.
המאפיין הגאולוגי הבולט ביותר הוא האף של ורומן , ליד הכפר מידלבורג בעיירה פולטון.
בדרום מערב - מחוז דלאוור
מדרום מזרח - מחוז גרין
בצפון מזרח - מחוז סקנקטדי
כבישים בין-מדינתיים וכבישים ראשיים אחרים
מחוז סקוהרי משרת את כביש בין-מדינתי 88 , המקביל לכביש 7 וכן לכביש 20 של ארצות הברית בצפון המחוז, העובר בכיוון מזרח-מערב.
כביש 10 , כביש 30 (המתפצל לכביש 30A מצפון לסקוהרי) וכביש 145 עוברים בכיוון צפון-דרום במחוז.
שירות האוטובוסים מסופק על ידי התחבורה הציבורית של מחוז סקוהרי, עם קווי תחבורה ציבורית לאולבני וכן שירותים מקומיים והמותאמים לביקוש.
שירות רכבות נוסעים במחוז סקוהרי סופק בעבר על ידי רכבת דלאוור והדסון בשירות סוסקהאנה עד ששירות הנוסעים הופסק בשנות ה-60. כיום, שירות המטענים נמשך לאורך מחוז סוסקהאנה המסופק על ידי נורפוק סאות'רן .
שדה התעופה המסחרי הקרוב ביותר למחוז סקוהרי הוא נמל התעופה הבינלאומי אולבני .
מחוז פֵּרְשִׁינְג הוא מחוז במדינת נבדה בארצות הברית.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 במחוז 6,693 תושבים.
בירת המחוז היא העיר לבלוק.
בתחילה מחוז פרשינג היה חלק ממחוז האמבולדט.
בשנת 1919 לאחר ששריפה כילתה את בית המשפט המחוזי בעיר וינמוקה, סירבו האנשים מלבלוק ודרומה להשתתף בבניית בית משפט חדש ודרשו יצירת מחוז חדש בדרום.
דרישתם נענתה והוכרז על מחוז חדש על שם גנרל ג'ון פרשינג מפקד הכוחות האמריקאים במלחמת העולם הראשונה.
פרשינג הוא המחוז האחרון שנוצר במדינת נבדה.
על פי לשכת מרשם האוכלוסין של ארצות הברית שטח המחוז עומד על 15,715 קמ"ר, מתוכם 80 קמ"ר מים (0.51%).
צפיפות האוכלוסין היא 0.43 נפשות לקמ"ר.
מחוז פיאט הוא מחוז במדינת אילינוי שבארצות הברית.
בירת המחוז היא מונטיצ'לו ונכון לשנת 2007 גרו במחוז 16,493 תושבים.
לפי מרשם התושבים האמריקאי, שטח המחוז עומד על 1,140 קמ"ר שמתוכם 1 קמ"ר מים ושאר השטח הוא יבשה.
המחוז גובל עם מחוז מקלין בצפון, מחוז שמפיין במזרח, מחוז דגלאס בדרום-מזרח, מחוז מולטרי בדרום, מחוז מקון בדרום מערב ומחוז דה וויט במערב.
המחוז הוקם ב- 27 בינואר 1841 בעקבות בקשתם של תושבי מונטיצ'לו.
המחוז נקרא על שם תושב הקבע הוותיק ביותר ובעל האדמות המרכזי של המחוז - ג'יימס א.
המחוז החל את פעילותו ב- 5 באפריל של אותה שנה מ"המבצר הישן" בעיר ובשנת 1843 נבנה בית המשפט הראשון על אדמה שנתרמה על ידי ויליאם ה.
ההרכב הגזעי של המחוז הוא ברובו לבן (98.0%).
הצפיפות היא 14 נפש לקמ"ר.
מחוז פוניבז' (בכתיב עברי: מחוז פּוֹנֵבֵז'; בליטאית: Panevėžio apskritis) הוא אחד מעשרת מחוזות ליטא.
בירת המחוז היא העיר פוניבז'.
המחוז ממוקם בצפון-מזרח ליטא, הוא הרביעי בגודלו בין מחוזות ליטא ומשתרע על פני 7,881 קמ"ר המכסים 12.1% משטח ליטא כולה.
ב-1 ביולי 2010 בוטל הממשל המחוזי במחוזות ליטא ובכללם זה של מחוז פוניבז', והוא נשאר הלכה למעשה כיחידה טריטוריאלית וסטטיסטית בלבד.
נכון לשנת 2012 התגוררו בשטחי מחוז פוניבז' כ-244,300 בני אדם, 8.4% מכלל תושבי ליטא.
מחוז פוניבז' מחולק ל-6 מחוזות משנה:
המרחב המוניציפלי של העיר פוניבז'
מחוז פרמנה הוא אחד מששת מחוזות צפון אירלנד שבממלכה המאוחדת.
בירת המחוז היא העיר אניסקילן, בו היא גם העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר.
לפי מפקד אוכלוסין משנת 2011, מתגוררים במחוז כ-61,805 תושבים, רובם משתייכים לנצרות הקתולית.
המחוז גובל במחוז טיירון שבצפון אירלנד מצפון מזרח, ובמחוז דניגול מצפון מערב, במחוז ליטרים מדרום מערב, במחוז קאוואן מדרום ובמחוז מונאהן ממזרח, ארבעת האחרונים מחוזות באירלנד.
המחוז הוא כפרי בעיקרו, ובמרכזו נמצא לוך ארן - המופרד בין חלקו הדרומי לצפוני.
30% משטח המחוז מכוסה במים.
אוכלוסיית המחוז צנחה בהדרגתיות מאז הרעב ועד לאמצע המאה ה-20 - אם בשנת 1841 התגוררו במחוז כ-156,481 תושבים, בסוף המאה ה-19 התגוררו בו כ-65,430 תושבים בלבד, ואילו עד שנות ה-60 של המאה ה-20 חלה ירידה נוספת והתגוררו בו כ-49,886 תושבים.
עלייה החלה להרשם רק משנות ה-70 של המאה ה-20, למרות שעד היום לא הצליחה אוכלוסיית המחוז להתאושש, והיא עומדת על בערך 35% מאוכלוסייתו המקורית.
ב-2019 גילו מדענים מאוניברסיטת סוונסי שאדמת המחוז, ליד הכפר בוהו, מכילה חיידקים היכולים להילחם בארבעה מתוך ששת סוגי החיידקים הנפוצים ביותר העמידים בפני אנטיביוטיקה.
מחוז פינגל הוא מחוז משנה באירלנד, חלק ממחוז דבלין.
המחוז ממוקם בפרובינציית לנסטר, ובירת המחוז היא העיר סוורדס.
לפי מפקד אוכלוסין משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-296,214 תושבים, והוא המחוז השלישי בגודלו מבחינת אוכלוסייה באירלנד כולה.
המחוז גובל במחוז מית' ממערב ומצפון, במחוז דרום דבלין מדרום מערב (ביניהם מפריד נהר הליפי), בעיר דבלין מדרום ובים האירי ממזרח.
שם המחוז נגזר מהביטוי האירי Fine Gall, שמשמעו "שבט זר", כך כינו האירים המקומיים את שטח האזור שבו התיישבו הוויקינגים בעבר.
מחוז פינגל היה חלק מממלכת דבלין הוויקינגית בין השנים 841 ו-1169, אז נכבשה בידי ממלכת אנגליה.
במחוז הייתה מדוברת עד אמצע המאה ה-19 השפה הפינגלית שנכחדה, שפת כלאיים של אנגלית עתיקה, אנגלית תיכונה, נורדית עתיקה ואירית.
בשנת 1628 העניק צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה את התואר רוזן פינגל, תואר אשר בוטל בשנת 1984.
מחוז פְּלֵן הוא מחוז במדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה.
המחוז גובל (ממזרח ובכיוון השעון) במחוז אוסטהולשטיין (Ostholstein) ובמחוז זגברג (Segeberg), בעיר נוימינסטר, במחוז רנדסבורג-אקרנפרדה (Rendsburg-Eckernförde), בעיר קיל ובים הבלטי.
המחוז מורכב מחמישה יישובים מאוכלסים בצפיפות לאורך הגבול עם קיל ולחופי לשון-הים קיל (Kieler Förde), ומעשרות יישובים קטנים יותר, שבכל אחד פחות מאלף תושבים.
זהו מחוז המאופיין באגמים רבים, בהם האגם העשירי בגודלו בגרמניה, אגם פלן (Plöner See).
המחוז הוקם בידי הפרוסים בשנת 1867. ב-1932 הוא הורחב, ונוספו אליו 31 יישובים שהיו חלק ממחוז בורדסהולם (Bordesholm), שפורק.
באפריל 1938 הפכו שניים מיישובי המחוז לחלק מנוימינסטר, ובאפריל 1939 סופח אחד מיישובי המחוז, אלמשנהאגן (Elmschenhagen), לשטחה של קיל.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוכפלה האוכלוסייה: מ-67,434 תושבים ב-1939 ל-123,818 תושבים באוקטובר 1946. הסיבות לכך היו מצד אחד אנשים רבים שנטשו את העיר קיל במהלך הלחימה, ומצד שני תושבי אזורים שגרמניה ויתרה עליהם עם סוף המלחמה, שבחרו להתיישב באזור.
ב-26 באפריל 1970 נערכה חלוקה מחוזית מחודשת של שלזוויג-הולשטיין, במסגרתה איבד מחוז פלן כמעט עשירית משטחו.
ממספר יישובים שהיו חלק ממנו בעבר הוקמו מועצות בתוך מחוז רנדסבורג-אקרנפרדה, וארבעה יישובים סופחו לעיר קיל.
מחוז פיזולי (באזרית: Füzuli rayonu) הוא מחוז באזרבייג'ן.
הוא נקרא על שם המשורר האזרביג'אני מוחמד בן סולימאן.
בירתה הרשמית היא העיר פיזולי, אולם כתוצאה מסכסוך נגורנו קרבאך, הבירה הזמנית של המחוז היא העיר הורדיז.
החלק המערבי של המחוז, כולל הבירה, נשלטה על ידי הרפובליקה של ארטזאק שהוכרזה כחלק ממחוז הדרוט, מאז מלחמת נגורנו-קרבאך.
הורדיז הפכה למרכז המנהלי הזמני של פיזולי, בעקבות כיבושה בידי הכוחות הארמנים ב-23 באוגוסט 1993.
ב-17 באוקטובר 2020 הוכרז כי רוב החלק הכבוש של הרובע כולל הבירה פיזולי נכבש מחדש על ידי אזרבייג'ן.
ב-20 באוקטובר 2020 הודיעה ממשלת אזרבייג'ן על כיבושם מחדש של הכפרים דורדצ'ינר, כורדלאר, יוכארי עבדוררהמנלי, גרגהאבזר, אשאגי ויסאלי ויוכרי אייבסאנלי מהכוחות הארמניים.
על פי הדיווחים, שישה כפרים נוספים (ג'ג'אגוזלו, אשאג'י סיידהמדלי, זרגר, מולוואלי, יוכארי רפדינלי, אשאגי רפדינלי) נפתחו מחדש בין התאריכים 21-22 באוקטובר.
פליטים מנגורנו-קרבאך ומהאזורים הסובבים הועברו לפיזולי מיישובי האוהלים ברחבי הארץ כדי לחיות בבתים חדשים שבנתה הממשלה.
מחוז פּצ'יניה (בסרבית: Пчињски округ) הוא אחד ממחוזות סרביה הממוקם בדרום המדינה הגובל בקוסובו, בולגריה ומקדוניה הצפונית.
במחוז ישנה עיר אחת, מספר עיירות וכ-360 כפרים.
במחוז ישנה מתיחות אתנית רבה בין הרוב הסרבי לבין המיעוט האלבני.
בעת העתיקה התיישב באזור שבט האגריאנים.
צ'ימבורסו (בספרדית: Chimborazo) הוא אחד ממחוזות אקוודור הממוקם במרכז המדינה בהרי האנדים ויושב ברובו על שטחי הפארק הלאומי סנגאי.
מחוז צ'ימבורסו מורכב מ-10 קנטונים בעלי אוטונומיה חלקית.
בשטח המחוז נמצא ההר הגבוה ביותר באקוודור- הר הצ'ימבורסו, שגובהו הוא כ-6,267 מטרים.
מחוז פורטו (בפורטוגזית: Distrito do Porto) הוא מחוז שנמצא בחוף הצפון-מערבי של פורטוגל.
בירת המחוז היא העיר פורטו, העיר השנייה בגודלה במדינה.
מחוז גובל במחוזות אביירו וויזאו בדרום, במחוז בראגה בצפון ובמחוז וילה ריאל במזרח.
מספרים אלה אינם כוללים תושבים שקיבלו אזרחות פורטוגלית, אליה זכאים ברזילאים פורטוגזים ופורטוגזים-אפריקאים.
וילה נובה דה גאיה (עיר), העירייה המאוכלסת ביותר והעירייה היחידה במחוז פורטו הממוקמת מדרום נהר הדורו.
כל הרשויות לעיל הן עיריות, מלבד באיאו ולוסאדה.
חלק מהעיריות כוללות עיר אחת או יותר; עיריית פארדס מכילה את מספר הערים הרב ביותר: פארדס, גנדרה, רבורדוסה וסאו סלבדור דה לורדלו.
ערים נוספות במחוז פורטו הן: ריו טינטו וולבום (בעיריית גונדומר), ארמסינדה (בעיריית ולונגו), סאו ממדה דה אינפסטה (בעיריית מטוסיניוס), פריאמונדה (בעיריית פאסוס דה פריירה) וליקסה (בעיריית פלגייראס).
נמל התעופה פרנסיסקו סה קרניירו, נמל תעופה בין-לאומי הממוקם בפורטו, שטחו נמצא בעיקר בשכונות פדרס רוברס, מוריירה, מאיה וגרנדה פורטו.
מחוז פונטבדרה הוא מחוז של הקהילה האוטונומית של גליסיה, בספרד.
היא גובלת במחוזות לה קורוניה בצפון, לוגו בצפון מזרח, אורנסה במזרח, במחוז ויאנה דו קסטלו בדרום בפורטוגל ובאוקיינוס האטלנטי במערב.
על פי מרשם התושבים העירוני של שנת 2021 (של הלשכה הלאומית לסטטיסטיקה), אוכלוסיית המחוז מנתה 943,015 תושבים, ב-61 רשויות מקומיות.
ויגו היא העיר המאוכלסת ביותר במחוז, ובה 292,374 תושבים, בעוד בפונטבדרה התגוררו יש 82,828 תושבים.
בתחום המחוז זה נמצא הפארק הלאומי של האיים האטלנטיים של גליסיה.
את המחוז מנהלת המועצה המחוזית של פונטבדרה היושבת בבניין מטה בעיר פונטבדרה ומטה משני בעיר ויגו, בשניהם ניתן שרות לתושבי המחוז וכן תמיכה טכנית, כלכלית וטכנולוגית לרשויות המקומיות במחוז.
המחוז ממוקם בפינה הדרומית מערבית של הקהילה האוטונומית של גליסיה.
הוא גובל במחוזות לה קורוניה, לוגו ואורנסה, כמו גם בפורטוגל בגבולו הדרומי.
מחוז פונטוודרה הוא אחד המחוזות הספרדיים הקטנים ביותר, שטחו 4,495 קמ"ר.
אקלים מחוז פונטבדרה הוא אקלים חופי אוקיאני, עם טמפרטורות מתונות ממוצעות בכל ימות השנה וכמות גשמים גבוהה.
משקעי שלג, או כפור, נדירים במחוז.
במחוז פונטבדרה, נכון לשנת 2021, 942,665 תושבים והוא המחוז ה-16 במספר התושבים בין מחוזות ספרד.
רוב האוכלוסייה מרוכזת בחופי שלושת לשונות הים (rías) הגדולים שבמחוז (ארוזה, פונטבדרה וויגו).
במחוז צפיפות אוכלוסין של 209.52 תושבים/קמ"ר, גבוהה מהממוצע במדינה.
אוכלוסיית המחוז גדלה בהדרגה עד 2011, אז הגיעה לשיא של 963,511 תושבים.
מאז אוכלוסיית המחוז הולכת ופוחתת בהדרגה.
בבירת המחוז, פונטבדרה, רק 8.79% מאוכלוסיית המחוז, העיר ויגו היא העיר המאוכלסת ביותר המחוז עם 31.18% מן האוכלוסייה.
בוויגו גם עיקר הפעילות הכלכלית במחוז.התפתחות האוכלוסייה במחוז פונטבדרה
מחוז פיירפקס, הוא מחוז בחבר העמים של וירג'יניה.
עם אוכלוסייה של 1,150,309 נכון למפקד 2020, זהו המחוז המאוכלס ביותר בווירג'יניה, אזור השיפוט המאוכלס ביותר במטרופולין וושינגטון, והמיקום המאוכלס ביותר באזור הסטטיסטי המשולב של וושינגטון-בולטימור.
מושב המחוז הוא העיר פיירפקס.
עם זאת, מכיוון שהיא עיר עצמאית לפי חוק וירג'יניה, העיר פיירפקס אינה חלק מהמחוז.
המחוז הוא חלק מאזור צפון וירג'יניה ומהווה חלק מטבעת הפרברים של וושינגטון הבירה.
המחוז הוא בעיקר פרברי עם כמה כיסים עירוניים וכפריים.
הוא גובל במחוז מונטגומרי, מרילנד מצפון, פולס צ'רץ', אלכסנדריה, מחוז ארלינגטון, ומחוז הנסיך ג'ורג', מרילנד ממזרח, מחוז צ'ארלס, מרילנד בדרום-מזרח, מחוז הנסיך ויליאם בדרום-מערב ומחוז לודון בצפון-מערב.
המחוז הוא ביתם של משרדי מנהל המודיעין הלאומי במקלין והמטה של ארבע סוכנויות מודיעין אמריקאיות: סוכנות הביון המרכזית במרכז ג'ורג' בוש למודיעין בלנגלי, הסוכנות הלאומית לגיאו-מרחבי-מודיעין בספרינגפילד, משרד הסיור הלאומי בצ'נטילי, והמרכז הלאומי ללוחמה בטרור במקלין.
באקדמיה, המחוז הוא ביתם של קמפוס הדגל של אוניברסיטת ג'ורג' מייסון בפיירפקס, אוניברסיטת CIA בצ'נטילי, בית הספר שרמן קנט לניתוח מודיעין ברסטון, וכמה קמפוסים של מכללת קהילת צפון וירג'יניה.
במגזר הפרטי, עשר מחברות Fortune 500 ממוקמות במחוז החל משנת 2023.
נכון לשנת 2020, ההכנסה החציונית של משק הבית במחוז פיירפקס עמדה על 127,866 דולר, והיא מדורגת חמישית בגובהה במדינה.
מחוז פילאך הוא מחוז במרכז מדינת קרינתיה שבאוסטריה.
נטש אים גיילטל סנקט יקוב אים רוזנטל
מחוז פטנאם הוא מחוז במדינת ניו יורק, ארצות הברית.
נכון למפקד האוכלוסין של 2020 , אוכלוסייתו מנתה 97,668 נפש.
שטח המחוז 640 קמ"ר מושב המחוז הוא בעיירה כרמל .
המחוז הוא חלק מאזור עמק ההדסון של המדינה והוא נוסד בשנת 1812, ונקרא על שם ישראל פטנאם, גיבור במלחמת הצרפתים והאינדיאנים וגנרל במלחמת העצמאות האמריקאית.
מרכז מנהטן נמצא במרחק של כשעת נסיעה ברכבת, והמחוז נכלל באזור המטרופולין של ניו יורק.
בירת המחוז היא עיירה כרמל.
זהו אחד המחוזות העשירים ביותר באמריקה.
על פי סקר הקהילה האמריקאי לשנת 2012 המחוז מדורג במקום ה-21 מבחינת הכנסה חציונית למשק בית, ועל פי סקר הקהילה האמריקאי לשנים 2009–2013, במקום ה-43 מבחינת הכנסה לנפש.
על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח המחוז הוא 640 קמ"ר, מתוכם 600 קמ"ר הם יבשה ו-41 קמ"ר (6.5%) הם מים.
המחוז ממוקם בעמק ההדסון התחתון, בחלק הדרום-מזרחי של מדינת ניו יורק, בין נהר ההדסון ממערב לגבול ניו יורק-קונטיקט ממזרח.
היא ממוקמת דרומית-מזרחית לניובורג , ומצפון לווייט פליינס.
פני השטח של המחוז הם בדרך כלל גִבְעִיִים.
האזור במחוז הקרוב ביותר לנהר ההדסון הוא גבעי במיוחד, והוא חלק מרמות ההדסון.
הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא רכס סקופילד, עם ארבע פסגות בגובה של כ-470 מטר מעל פני הים.
נהר ההדסון, הקרוי על שם הנרי הדסון, סיפק הובלת סחורות מניו יורק סיטי, צפונה לעמק ההדסון, לאורך ההיסטוריה.
בין הגבעות למורנה הקרחונית, עמקי מחוז פטנם מכילים ביצות רבות (כולל חלק מהביצה הגדולה ), נחלים, בריכות, אגמים (כולל אגם מהופאק המשתרע על פני 583 דונם), ומאגרי מים.
מחוז פטנאם ידוע במאגרים המים הרבים שלו, שהם חלק מאגן הניקוז קרוטון של מערכת הובלת המים אל העיר ניו יורק.
אלה כוללים את המאגרים בוג ברוק בדרום מזרח; מאגר מפלי קרוטון בכרמל ובדרום מזרח; מאגר דיברטינג בדרום מזרח; מאגר הענף המזרחי בברוסטר ; מאגר הענף התיכון בדרום מזרח; מאגר הענף המערבי בקנט ובכרמל, ו-מאגר בוידס קורנר בקנט.
ישנם גם שלושה אגמים מבוקרים במערכת: בעיירה כרמל: אגם קירק, אגם גלעד ואגם גלניידה.
במזרח - מחוז פיירפילד בקונטיקט
בדרום מערב - מחוז רוקלנד
במחוז יש מספר רכבות נוסעים המשרתות את המחוז.
קו הארלם וקו ההדסון של רכבת מטרו-נורת' נוסעים מצפון לדרום.
ניתן להתחבר לאמטרק מדרום בקרוטון-הרמון בחלק העליון של מחוז ווסטצ'סטר או מצפון בפוגקיפסי במחוז דאטצ'ס, שניהם על קו ההדסון.
טרמינל גרנד סנטרל במנהטן נמצא במרחק נסיעה של כשעה ברכבת.
חברת התחבורה פטנאם טרנזיט , המופעלת על ידי המחוז, מספקת תחבורה ציבורית מקומית.
בניגוד למחוזות הסובבים, לפטנאם אין שדה תעופה.
מחוז קדיס (בספרדית: Provincia de Cádiz) הוא מחוז בקהילה האוטונומית אנדלוסיה שבדרום־מערב ספרד.
המחוז גובל במחוז אואלבה ובמחוז סביליה מצפון, במחוז מאלגה במזרח, כמו גם באוקיינוס האטלנטי בדרום־מערב ובים התיכון בדרום־מזרח, ובמצר גיברלטר ובטריטוריה הבריטית גיברלטר מדרום.
בירת המחוז בעיר קדיס ושטחו 7,435.85 קמ"ר.
בשנת 2005 מנתה אוכלוסיית המחוז 1,180,817 איש, כאשר כ-600,000 מהם התגוררו באזור מפרץ קדיס, וצפיפות האוכלוסייה במחוז היא 158.80 איש לקמ"ר.
במחוז 44 עיריות, ומלבד קדיס הבירה, נמנות גם חרס דה לה פרונטרה ואלחסירס (Algeciras) עם עריו החשובות; העיירה סטניל דה לאס בודגאס היא אתר תיירות ידוע.
כלכלת המחוז מתבססת ברובה (67%) על מתן שירותים כגון תיירות, הארחה ומנהל, אך גם על תעשייה (28%) וחקלאות (4%) (נתוני 2003).
ההכנסה הממוצעת לנפש במחוז בשנת 2003 הייתה 9,076 אירו, אשר היוותה 76.15% מהממוצע הלאומי.
ככזו היא הייתה הנמוכה ביותר באנדלוסיה והשלישית בעוניה בספרד כולה.
שיעור האבטלה במחוז עמד על 17.22%, והיה השלישי בגובהו בספרד בשנת 2006.
קאפה היה מחוז בדרום-מערבה של אתיופיה, עיר הבירה שלה הייתה העיר ג'ימה.
המחוז נקרא על שם ממלכת קאפה, ממלכה ששכנה באזור.
קאפה גבלה בדרום מערבה ברפובליקת סודאן, בצפונה במחוז ילובור ובמחוז וואלאגה, בצפון מזרחה בשוואה, במזרחה במחוז סידאמו ובמחוז גמו גופה.
אחרי שחרורה של אתיופיה במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית מחוז קאפה נוצר מאיחודם של כמה ממלכות: הממלכות של אזור גיב, ג'אנג'ארו, קאפה, גולדייה, שאווה גימירה, באנאסו, גארפרדה, ומאג'י.
כתוצאה מכך ממלכת קאפה, שנכבש על ידי מנליק השני בשנת 1897 נתן את שמו למחוז החדש, בזמן שממלכת ג'ימה, יריבתה הישנה של ממלכת קאפה, נתנה את עיר הבירה שלה העיר ג'ימה.
עם האימוץ של החוקה החדשה בשנת 1995 קאפה נחלקה בין המחוזות האתניים החדשים, חלק קטן בצפונה נהפך להיות נפת ג'ימה שבמחוז אורומיה ורוב המחוז סופח למחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום.
מחוז קאסטיון (בספרדית: Provincia de Castellón; בוולנסית: Castelló) הוא מחוז בחלקה הצפוני של הקהילה האוטונומית ולנסיה, ספרד.
מחוז קאסטיון גובלת במחוזות ולנסיה בדרום, טרואל שבאראגון במערב, טרגונה שבקטלוניה בצפון, ובים התיכון במזרח.
בירת המחוז היא קאסטיון דה לה פלאנה.
אוכלוסייתו מונה 587,064 בני אדם (2021), מתוכם 30% מתגוררים בעיר הבירה, 60% במטרופולין שלה ו-85% ברצועת החוף.
אזור זה הוא דו לשוני, כאשר כמעט כל התושבים דוברית את השפה הספרדית, בזמן שרבים גם דוברים את הניב הנפוץ באזור, ולנסית, המשמש כשפה רשמית נוספת.
ערים מרכזיות נוספות במחוז הן ויאריאל, בוריאנה ווינארוס.
במחוז קאסטיון ישנן 135 רשויות מקומיות.
המחוז מחולק מבחינה היסטורית לקומרקס (Comarcas):
לה פלאנה אלטה (La Plana Alta)
לה פלאנה באישה (La Plana Baixa)
מחוז קורק הוא אחד ממחוזות אירלנד, הקרוי על שמה של העיר קורק.
המחוז, הממוקם בדרום המדינה, בפרובינציית מנסטר, הוא הגדול ביותר והדרומי מכל מחוזות המדינה.
המחוז גובל בארבעה מחוזות, מחוז קרי מצפון מערב, מחוז לימריק מצפון ובמחוזות טיפררי וווטרפורד מצפון מזרח.
במחוז קורק אירעו חלק ממעשי ההתקוממות נגד הבריטים במסגרת מלחמת העצמאות האירית בשנים 1919–1921, וכן חלק מאירועי מלחמת האזרחים האירית בשנים שלאחר מכן.
המחוז נודע בהיותו ממעוזי המתנגדים לאמנה האנגלו-אירית שנחתמה בתום מלחמת העצמאות האירית.
באוגוסט 1922 כבשו תומכי מדינת אירלנד החופשית את שטח המחוז.
מייקל קולינס, ממנהיגיה הידועים של אירלנד בעת ההיא, שנמנה עם חותמי ההסכם, נולד במחוז קורק, ושם גם נרצח על רקע האירועים הנזכרים.
העיר הראשית במחוז קורק היא קורק, העיר השלישית בגודלה באירלנד, שאוכלוסייתה היא כ-270,000 תושבים.
בין העיירות ניתן למנות את קוב (Cobh), שמנמלה היגרו אירים רבים לארצות הברית, קנדה ואוסטרליה, ובה עגנה הטיטאניק את עגינתה האחרונה.
הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא נוקבוי.
מחוז קוּק הוא מחוז השוכן בחלק הצפון מזרחי של מדינת אילינוי שבארצות הברית, לצד החוף המערבי של ימת מישיגן.
המחוז הוא חלק מאזור המטרופולין של שיקגו.
כיום זהו המחוז השני בגודל אוכלוסייתו בארצות הברית, לאחר מחוז לוס אנג'לס.
מספר תושבים זה, היה אז כ-40.6% מכלל תושבי מדינת אילינוי.
חלקו הצפון-מזרחי של המחוז נכלל באזור נורת' שור של אילינוי.
מחוז קוק נוסד ב-15 בינואר 1831 על ידי בית המחוקקים של מדינת אילינוי כאשר הוחלט לפצל את מחוז פוטנאם (Putnam County).
מחוז קוק היה באותה העת המחוז ה-54 במספר שנוסד במדינת אילינוי ושמו של המחוז ניתן לו על שם דניאל קוק, אחד מן המדינאים הראשונים בתולדות מדינת אילינוי.
בשנת 1839 פוצל השטח של מחוז קוק, כאשר מחוז דופייג' (DuPage County) הוכרז כמחוז נפרד.