tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עיקר פרסומו נבע מספרו שכתב בשנת 1340 - "חיבור פירוש הברכות והתפילות" (ידוע יותר בשם "ספר אבודרהם") שמטרתו ריכוז התפילות פירושן והלכותיהן.
בהקדמה לספר, מסביר אבודרהם שכתב אותו משום ש-
בספר, אוסף אבודרהם פירושים והלכות מהתלמודים, הבבלי והירושלמי, ממכתבי הגאונים וכל הפרשנים הזמינים לו שקדמו לתקופתו ואת ההסברים שנוספו לסידור התפילה עצמו בהוצאות שונות.
אבודרהם אסף גם את החיבורים הנוגעים לחגים והמנהגים ביהדות ספרד, מהם נדירים ביותר, והסביר בצורה שיטתית את הלוח העברי.
הוא חילק את ספרו לשלשה חלקים, על פי ענייניהם: קריאת שמע, התפילות, ברכות המצוות.
ספרו נדפס לראשונה בליסבון בשנת 1489, ומאז חזר ונדפס פעמים רבות, לעיתים בתוספת פירושים והוא נחשב כיום לאחד המקורות העיקריים בפירוש התפילה וחקר מנהגיה.
ישנם כמה פירושים אפשריים לשם "אבו דרהם": יש מפרשים: אבי מטבע ה"דירהם" – שם של מטבע בארצות האסלאם בימי הביניים, (המטבע דירהם משמש גם כיום באיחוד האמירויות הערביות).
לפי פירוש זה, משערים שהיה בן למשפחת סוחרים או גובי מס, אך יש מפרשים, שכונה "אבי המטבע", היות שפרש תוכן התפילות שטבעו חז"ל.
פירוש אחר הוא אבי המעלות (שכן יש בספרות הערבית חלוקה של המעגל שנקראת על שם החלוקה של מערכת המטבעות).
דויד הוא רכב שטח קרבי ממוגן שנמצא בשימוש צה"ל.
דויד מחליף את הסופה M-240 הממוגנת כרכב קרבי עירוני לאזורי עימות.
הדור השני של הדויד הוחלפו מלאנד רובר דיפנדר ל'טויוטה היילקס'.
הרכב פותח על ידי חברת מ.ד.ת.
(MDT) בשיתוף ענף רכב בחט"ל (חטיבה טכנולוגית לזרוע היבשה) בהתבסס על דגם לאנד רובר דיפנדר תוך יישום לקחים מרכבים ממוגנים קודמים ושיפור הדיגום, בטיחות ומיגון הנוסעים ביחס לרכבים הנמצאים במערך היום.
הרכב פותח תוך שילוב מפקדי היחידות הלוחמות בתהליך, כך שהמוצר הסופי יענה על הצרכים המבצעיים.
בשנת 2019 נכנס לשימוש "חליף דוד" שפותח באופן דומה על בסיס טויוטה היילקס, שהיווה שיפור משמעותי באמינות הרכב וביכולות העבירות שלו, עקב התאמה טובה יותר לנשיאת המשקל הגדול של המיגון.
הדוד הוא רכב ממוגן רב תכליתי הבנוי על שילדת לנד רובר דיפנדר עם תיבת הילוכים ידנית והנעה 4X4 קבועה, עם אפשרות לנעילת הדיפרנציאל המרכזי.
בדור השני הרכב בנוי על שלדת טויוטה היילקס.
הרכב ממוגן כנגד ירי של נשק קל, זריקת אבנים ובקבוקי תבערה.
מנוע: 2.5 ליטר טורבו דיזל
תיבת הילוכים: 6 הילוכים ידני ואוטומט בדור השני
ההבדלים ביניהן הם בתצורות ישיבה, דיגום ועיגון ציוד.
הרכב נושא ארבעה עד שישה לוחמים עם ציוד מלא, בתלות בגרסה, ומותאם לצורכי הקשר והציוד שלהם.
דוד על בסיס לנד רובר דיפנדר
דוד על בסיס טויוטה היילקס
הפסל דוד פוסל על ידי הפסל האיטלקי אנדראה דל ורוקיו, ככל הנראה בין השנים 1473–1475. הפסל, אשר הוזמן על ידי משפחת מדיצ'י המפורסמת מאיטליה, עשוי מברונזה וגובהו 125 ס"מ.
על פי מספר טענות, ורוקיו השתמש כמודל לפסל בלאונרדו דה וינצ'י, אשר היה תלמיד בסדנה שלו באותה העת.
הפסל הוצב לראשונה בארמון פאלאצו וקיו שבפירנצה בשנת 1476.
הפסל מתאר את דוד באופן ריאליסטי כנער צעיר, והוא קטן מגודל טבעי.
מבעד לשריון שעוטה הדמות מסתמן מבנה הגוף ובולטים הצלעות ושרירי החזה.
למרות הדגשת השרירים, דמותו של דוד לא נראית כגיבור חסון אלא כנער צעיר במבנהו.
הידיים והרגליים מעוצבות בתנוחת קונטראפוסטו - יד אחת רפויה ויד אחת מתוחה, ומולן בהצלבה רגל אחת מתוחה ורגל אחת רפויה.
עיצוב זה יוצר תחושה נינוחה, ומושפע מהפיסול הקלאסי.
ורוקיו עיבד בדיוק רב את קישוטי החזה, הכתפיות והחגורה, וייתכן כי הושפע בכך מעיסוקו כצורף.
הוויכוח אודות מיקום ראשו של גוליית
מיקום ראשו של גוליית היווה מקור לוויכוח בקרב היסטוריונים של האמנות.
כאשר הפסל הוצג בגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה, וכן כאשר הוצג בברג'לו (מקומו הקבוע), מוקם הראש בין רגליו של דוד.
עם זאת, מספר היסטוריונים טענו כי הפסל ורוקיו התכוון למקם את ראשו של גוליית לימינו של דוד, ותרצו זאת בקומפוזיציה האלכסונית שמיקום זה יוצר.
הקשר הרעיוני בין הפסל לבין העיר פירנצה
נהוג להתייחס לפסל כאל דימוי לעיר פירנצה עצמה, כיוון ששניהם חזקים יותר מכפי שהם נראים, וכיוון שפירנצה - כמו הנער הצעיר שהפך למלך - מייצגת כוח עולה.
דוד דבש (נולד ב-1954), הידוע בכינויו דוד "הכי טוב", הוא מוזיקאי וחסיד ברסלב ישראלי אשר דמותו שימשה השראה למסע פרסום גדול שנערך בישראל.
השימוש נעשה בלי רשותו, ועל כך זכה בתביעה משפטית אשר קבעה תקדים בנושא זכויות יוצרים.
דוד דבש נולד וגדל בבאר שבע וכילד חוץ בקיבוץ רביבים.
את שירותו הצבאי החל בסיירת שקד וסיים כחובש קרבי.
חזר בתשובה לאחר משבר בעקבות מות אחיו בשנות ה-80. הוא הצטרף לחסידות ברסלב, למד ואף שימש כר"מ בישיבה.
בראשית שנות ה-80 סולק מלימודים בישיבת שובו בנים על ידי ראש הישיבה הרב אליעזר ברלנד, וזאת עקב התנהגות בלתי ראויה.
נשוי לשתי נשים ואב ל-13 ילדים.
התגורר ביישוב בת עין, ומאוחר יותר עבר להתגורר בקריית ארבע.
בתהליך חזרתו בתשובה פיתח תפיסה אופטימית ביחס לחיים, למרות כל המשברים הפוקדים את האדם.
כביטוי לדרך התמודדות זו סיגל לעצמו את המוטו "הכי טוב", כחותם אישי ודרך התמודדות עם המאורעות שפקדו אותו.
בעקבות כך הוא מכונה "דוד הכי טוב".
דבש החל להופיע כמוזיקאי ומספר סיפורים והוציא (נכון ל-2007) שמונה דיסקים הכוללים שירים חסידיים.
השיר הידוע ביותר שלו כולל את המילים: "היה הכי טוב, עכשיו הכי טוב, יהיה רק הכי טוב".
בשנת 2014 נעצר דבש בחשד שעמד בראש כת משיחית שניצלה מינית נערות בנימוק שכך תתקרב הגאולה.
לפי החשד, הוא, לצד שלושה אישים נוספים, הכריחו בנות שרצו להתקרב ליהדות לקיים יחסי מין עם ערבים ופועלים זרים, ולהשתמש בסמים ובאלכוהול.
בנובמבר 2016 הודיעה הפרקליטות על סגירת התיק, מחוסר ראיות מספיקות.
התביעה בגין פגיעה בזכויות יוצרים
באוקטובר 2003 החל להתנהל מסע פרסום של "ביטוח תשעה מיליון", ובמהלכו הוצגה דמותו של אדם תמים ואופטימי בשם "דוד הכי טוב", שאינו מודאג מהצרות הפוקדות אותו, וברגעים הכי קשים הוא סומך על חברת הביטוח שלו.
את האיש האופטימי גילם השחקן משה איבגי, אשר הופיע בתשדירי טלוויזיה בסדרת סצנות קצרות הכוללות תקלות בלתי צפויות בשגרת חייו, ומסתיימות בסיוע חברת הביטוח.
הפרסום לווה בקמפיין תקשורתי רב-ערוצי המורכב מפרסומות טלוויזיה, רדיו, אינטרנט ועוד, בהיקפים גדולים בקנה מידה ישראלי ובהשקעה המוערכת ב-30 מיליון ש"ח.
כך, למשל, בערוצי הטלוויזיה שודרו 1,300 תשדירים בתקופה של ארבעה חודשים בלבד.
הקמפיין שנמשך למעלה משלוש שנים נחשב לארוך ביותר בתולדות הפרסום הישראלי, ואף דורג כאחד מהקמפיינים המוצלחים ביותר לתקופתו.
דוד דבש, שראה באיש המופיע במסע הפרסום את דמותו שלו, הגיש תביעה על הפרת זכויות יוצרים ושימוש בשמו בלי לבקש את רשותו.
התביעה הוגשה כנגד הפרסומאים, חברת הביטוח, והשחקן משה איבגי.
דבש טען כי ההשראה לקמפיין נלקחה מדמותו, וכי זה שני עשורים הוא מופיע, שר ומספר תחת כינוי זה במגזר החרדי ובקרב חסידי ברסלב.
יוצרי הקמפיין, הפרסומאים חברת אדלר חומסקי & ורשבסקי בע"מ, הכחישו כי שמעו על קיומו של דוד דבש ודמותו, וטענו כי הקמפיין בנוי על רעיונות מקוריים המתבססים, בין היתר, על דמותו של התנא נחום איש גמזו, שלטענתם, דמותו היוותה את הבסיס ולא דמותו של דוד הכי טוב.
חברת הביטוח והשחקן איבגי טענו כי לא ידעו כלל על קיומו של האיש בעת הכנת הקמפיין.
בנובמבר 2006, פסק שופט בית המשפט המחוזי בירושלים יוסף שפירא בפסק דין תקדימי כי משרד הפרסום אדלר חומסקי ורשבסקי וחברת "ביטוח ישיר" הפרו בין היתר את זכות היוצרים של דבש ביצירותיו הקשורות לביטוי "דוד הכי טוב" וכן את זכות הפרסום שלו.
על פי פסק הדין, המבוסס בין השאר על הקלטות של חוקרת פרטית שנשכר על ידי דבש, יוצר הרעיון של הקמפיין במשרד הפרסום שמע על דוד דבש ועל הסיפורים האופטימיים שהוא מספר בהופעותיו, סיפורים אלה הותירו חותם בליבו ושימשו בסיס לסיפורי "דוד הכי טוב" שהושמעו לאורך מסע הפרסום.
השופט פסק כי הוכחה פגיעה בזכותו המוסרית של התובע לשלמות יצירתו, שכן הנתבעים עשו שימוש בביטוי המוגן באופן המעוות את כוונתו של התובע, שהיא חיזוק הביטחון באל, בכך שייחסו ביטחון זה לחברת הביטוח.
כמו כן נפסק גם כי כל הנתבעים התעשרו שלא כדין על חשבון התובע.
השופט שפירא פסק כי דבש זכאי לפיצויים והורה לחברות לספק לתביעה נתונים לגבי הרווחים שהופקו כתוצאה מהשימוש בפרסומות המפרות.
בשנת 2008 קבע השופט את סכום הפיצויים: 400 אלף שקל.
מאז, נקראה הדמות בפרסומות "דוד" סתם, ללא שם משפחה או כינוי.
דוד (David) הוא גופן עברי שעוצב על ידי איתמר (איסמר) דוד (בהתייעצות עם משה שפיצר) בשנת 1952 ונמצא בשימוש נרחב בימינו.
איתמר (איסמר) דוד (1910–1996), יליד ברסלאו שבגרמניה, עבד מנעוריו כשוליית צייר ולאחר מכן למד בבית הספר לאמנות ואוּמנות בשרלוטנבורג, ברלין, שם השתלם בעיצוב ואיור.
במסגרת לימודיו ועבודתו זכה למספר פרסים בתחום העיצוב, בהם פרס על עיצוב האות למהדורה של ספר הזהב של הקרן הקיימת לישראל, שמימן את עלייתו לארץ ישראל ב־1932. משנת 1934 החל דוד לפתח את הקונספט לגופן "דוד".
בזמן זה המגוון הטיפוגרפי העברי בארץ היה מצומצם: מגוון הגופנים מסוג "אות ספר" כלל רק את "מרובע" הישן וב"פרנק־ריהל", שפורסם בשנת 1910. מגוון הגופנים מסוג "אות כותרת" כללו רק את "חיים" ו"מרים" במשקל אחד.
דוד החליט לפתח גופן נקי, מודרני, קריא, ומתאים לדרישות הדפוס.
את ההשראה לעיצוב שאב מכתבים שמיים עתיקים.
ב־1939, בזמן שהותו בניו יורק, החל דוד במשא ומתן עם תאגיד אינטרטייפ להפקת והפצת הגופן, אך המלחמה קטעה את התהליך.
ב־1950/51 נחתם ההסכם עם תאגיד אינטרטייפ, אשר כלל את הגרסה הרגילה (המוכרת לנו כיום ומוכרת בתור "גרסת הספר") ואת הגרסה הנטויה .
כל גרסה כללה שלושה משקלים.
דוד עבד שוב על ששת המשקלים וסיים את הציורים הסופיים בשנת 1952. למעשה, הגרסה נטולת העוקצים לא זכתה לצאת לפועל, והופיעה רק במאמר תאורטי שכתב ד"ר משה שפיצר עבור ספר היובל של חברת שוקן.
בשנת 1954 הפיק ושיווק תאגיד אינטרטייפ את הערכות הראשונות של הגופן לבתי דפוס ומכונות כתיבה.
הגופן כלל את גרסאות ה"ספר" וה"נטוי", ורק באותיות בגודלי 12 נקודות.
הספר הראשון שהודפס עם הגופן היה ספרו של ש"י עגנון "כלב חוצות" (הייתה זו בחירתו של שפיצר להשתמש בגופן זה)
ב־1984 הזמינה חברת הגופנים שטמפל מדוד ביצוע מחודש של האות עם ניקוד, על מנת ליצור גרסה דיגיטלית של הגופן.
עד ליום הזה, הגופן "דוד עברית" נפוץ מאוד ומועתק רבות.
צורתו הקלילה של הגופן נבחרה על ידי מעצבים רבים לסדר של שירה, לספרים מעוצבים, למידע בקטלוגים של תערוכות ואפילו לעיתונים.
הגופן "דוד" מתאפיין בניגודים משלימים; לאות אופי קליגרפי (כאשר ה"ציפורן" הקליגרפית מונחת בזווית משוערת של 45° ומשיכת הקו משמאל לימין), והאותיות כוללות עוקצים ("סריפים" או "תגים"), אך עם זאת האות איננה מסורתית ויש בה שינויים גרפיים שאינם נמצאים באות קליגרפית של ממש.
התנועה הקליגרפית של קווי האות רכה וגמישה, אך קצות הקווים נגמרים בחיתוך חד.
עם ה"זיכרון הקליגרפי", "דוד" מתאפיין בניקיון מינימליסטי, בצמצום צורני מדויק ובנטייה להתקרבות לצורות בסיסיות ובכך לאזכר אותיות עבריות עתיקות שנחצבו באבן.
גופנים עבריים שנוצרו באירופה במאה ה־19 כגון "פרנק־ריהל" ו"דְּרוּגוּלִין" שאבו את מקורם מן האות הקליגרפית ומן הקונטרסט בין עובי הקווים האופקיים לאנכיים, כפי שנהוג באותיות לטיניות.
קונטרסט זה יוצר לעיתים מצב שבו הקווים הדקים אינם נראים כאשר מדפיסים אותם בגדלים קטנים, ובכך מקשים על קריאות האות.
בניגוד למגמה זו בעיצוב האות, עיצוב האות יכול להיחשב כמודרני מכיוון שבדומה לגופנים לטיניים ועבריים מפורסמים שעוצבו במחצית הראשונה של המאה ה־20, "דוד" מתאפיין בעובי קו הנראה אחיד (אך עם זאת גם גמיש) ובהתקרבות לצורות יסוד (כגון מרובע ומשולש).
עם זאת, האותיות אינן מכניות ונוקשות.
אופי זה הקנה ברבות הימים לגופן שיוך "עברי־ישראלי" ומודרני המנוגד לגופנים בעלי אופי הנחשב "יהודי" מסורתי.
הניקיון הצורני, ההצמדות לצורה הבסיסית ובעיקר לקווים החיוניים של האות הקנו לגופן קריאות וקצב קולח גם כאשר הטקסט מודפס בגדלים קטנים.
דוגמה טובה לכך אפשר למצוא כאשר משווים בין האות א' של הגופן פרנק־ריהל לבין אותה האות בגופן "דוד" בגדלים קטנים; ייתכן כי קו ה"גג" מימין למעלה בגופן "פרנק ריהל" יוצר תוספת צורנית שאינה נמצאת בגופן דוד, וכי "עומס" זה מפריע לעין לזהות את האות בקריאה מהירה בגודל קטן.
עם זאת, "פרנק־ריהל" נותר הגופן המודפס ביותר בשפה העברית.
משפחת הגופנים "דוד" כללה שלוש גרסאות בעלות מקור סגנוני משותף ואופי שונה, מהן שתיים מוכרות הנמצאות בשימוש עד היום: אות ספר, אות נטויה (קרוי גם "אדי") ואות סן־סריפית נטולת עוקצים הרחוקה באופייה מן המקור הקליגרפי.
גרסת "האות הנטויה" היא ניסיון עברי "לתרגם" את הכתב הנטוי הלטיני, אך בניגוד למקור, האותיות אינן מתחברות.
ייתכן שגרסה זו נועדה לצורך הדגשת טקסט או ציטוט, שכן שלוש הגרסאות במשפחת "דוד" עוצבו על מנת להשתלב אחת עם השנייה באותה שורה.
מבנה האותיות משלב בין אותיות מרובעות (הנקראות "אותיות דפוס") לבין דינמיות וצורניות של אות רהוטה או קוּרסיבית (הנקראת "כתב יד").
האותיות נוטות קדימה על מנת לחקות את האופי של המקור הלועזי ולדחוף את העין עם הטקסט קדימה, אם כי הן נוטות לצד שמאל עם כיוון הקריאה העברית ולא לימין כמקובל בכתב הנטוי הלטיני.
בניגוד לגופנים רבים שעוצבו ללא סט מתאים של סְפָרות וחוברו עם ספרות מעוצבות השייכות לגופן אחר, הסְפָרות אחידות בעיצובן עם האותיות, ולכן ייחודיות בפרשנותן העברית, למשל בספרות 5 וְ־7 בגרסת ה"ספר", אשר כוללות גם תג (עוקץ) עברי.
אי לכך אפשר להניח כי משפחת הגופנים כללה גם סטים של סְפָרות שעוצבו במיוחד, כפי שאפשר לראות בקטלוג הגופנים של בצלאל.
מתוך המכתבים הנוגעים לעיצוב הגופן מעיזבונו של איתמר דוד מצטיירת גישה חדשה ושונה לעיצוב הגופן ומקור השראתי לא צפוי.
איתמר דוד קיווה לתרום לפיתוח הדפוס העברי על ידי פיתוח גופן בעל השפעה תרבותית־היסטורית ברורה המשולב עם מה שהוא החשיב כהבעה אישית עכשווית.
הוא חש שיש צורך בגופן בסיסי חדש, ה"חופשי מעיוותים צורניים שהשפיעו לרעה על התפתחות האות העברית במאות האחרונות".
גופן זה אמור היה לגלם באופן הרמוני את הרוח המודרנית.
ייתכן שכוונתו של דוד הייתה להשפעות הלטיניות על הטיפוגרפיה העברית שהתבטאה בגופנים עבריים בסגנון גופן Didot הלטיני.
לשם כך הבין דוד שעל העיצוב להיות קרוב יותר ברוחו לעברית "מזרחית" (וייתכן שכוונתו לכתבי יד עתיקים ולצורות כתב שמיות עתיקות) מאשר לגופנים עבריים ולטיניים קיימים שפותחו באירופה.
גישה זו מפתיעה, שכן גופנים כגון "פרנק־ריהל" ו"דרוגולין" (או "וילנא") עוצבו על בסיס אותיות דפוס קיימות.
דוד מעיד שהסביבה החדשה (דהיינו הארץ שעלה אליה לא מכבר, נוף מדבר יהודה, צורת החיים המזרחית והאקלים החברתי החדש) השפיעה עליו ובאופן ישיר גם על עיצוב הגופן, והשכיחה ממנו דרכי חשיבה אחרות.
במובן זה, רק ההיבטים הטכניים של הטיפוגרפיה המערבית השפיעו על עיצובו.
דוד החליט לקרב את הצורות הבסיסיות שבכתב העברי בחזרה אל "אבותיהן המזרח־תיכוניות" ואל "הצורות השמיות הישנות והאמיתיות", ולהרחיקן מן הפיתוחים האירופיים.
שיטה זו עזרה לדוד להבין את הפרופורציות בין האותיות ובכך להשיג דרגה גבוהה של מבנה וטקסטורה אחידה.
הקונספט לגופן נדרש להיות בסיסי ככל האפשר על מנת שיוכל לשמש ליותר מווריאציה אחת.
הגופן כלל משפחה של תשעה משקלים המורכבים משלוש וריאציות בסיסיות הקשורות בבסיס צורני דומה – ספר (עם עוקצים או תגים), נטוי (הקרוי גם "אדי"), ונטול עוקצים (גרסה זו לא זכתה להפקה בתחילה, ולכן היא פחות מוכרת).
עבור כל וריאציה נוצרו שלושה משקלים – קל, רגיל, ושמן.
עיקר העבודה על הגופן נמשכה מ־1934 עד ל־1950. האותיות עוצבו במיוחד על מנת להתאים למטריצות של תאגיד אינטרטייפ (חברה שייצרה מכונות המפיקות אותיות יצוקות ממתכת נוזלית לסידור בדפוס בֶּלֶט), כך שניתן בנקל להציב אותיות מווריאציות שונות ומשקלים שונים בשורה אחת.
דוד חלם לאפשר לכל בית דפוס בארץ ישראל הפקת דפוס מאורגן ומתוכנן למען ספרים ומסחר באופן השווה לאסתטיקה של הדפוס עם האותיות הלטיניות.
את האותיות החדשות שפיתח שיבץ דוד בכיתובים קצרים במודעות (כגון המודעה שעיצב עבור סיגריות "שרון") ובשלטי חוצות שעיצב בעצמו.
עם הזמן זכה דוד לתגובות חיוביות לאותיות וצבר ביטחון.
אחד מן השימושים המוכרים והמוקדמים בגרסה מוקדמת של הגופן הוא בשטרות הכסף של מדינת ישראל.
הגופן התקבל באופן נרחב בקרב הקהל הישראלי, ואף השתרש בקרב מוסדות מסוימים.
"דוד" יצא לאור גם כאותיות מעתק.
2 משקלים בחברת Letraset ו־6 משקלים (המקוריים שעיצב איתמר דוד עצמו) בחברת Transfertech, בשנות ה־80 התגלה שהגופן מתאים וקריא במיוחד כאשר הוא מודפס במדפסות מטריצה, שהיו נפוצות באותה עת.
גם במדפסות בעלות איכות נמוכה נראה הגופן קריא היטב, ולפיכך נעשה בו שימוש רב בתוכנות עיבוד תמלילים.
עם שיבוצה של גרסה דיגיטלית של "דוד" בתוכנות "Microsoft Office" שבמערכת ההפעלה "Microsoft Windows", הפך הגופן למוּכּר בכל בית ישראלי.
חרף העובדה כי "דוד" לא החליף את מעמדו השלט של הגופן "פרנק־ריהל" בקרב העיתונאות והספרות, הגופן צבר מעמד תקני בקרב מוסדות אקדמיים, מוסדות ממלכתיים (כגון משרדי הממשלה) והוצאות לאור, אשר מבקשים לרוב הגשת טקסטים מודפסים בגופן "דוד" (או בגופן "פרנק־ריהל", לרוב בגודל אות 12).
בנוסף, נמצא הגופן כמתאים להדפסת ספרי שירה, בשל אופיו הקליל והקל לקריאה.
בספרו The Book Jackets of Ismar David (2011) כתב מישה בֶּלֶצקי (Beletsky) כי "המחסור בגופנים עבריים איכותיים אילץ את דוד להתחיל במסע ליצירת גופן חדש.
עיצובו פורץ הדרך לא היה החייאה של גופן קיים, אך קיבל השראה מתנועות קליגרפיות היסטוריות, המזוקקות להבעה הטהורה ביותר.
הגופן "דוד עברית" הפך לאחד מהגופנים הפופולריים ביותר כיום, וייתכן שהגופן נחשב למורשתו המוכרת ביותר בתחום העיצוב.
אפשר לייחס את הצלחתו לגישת העיצוב החדשנית, אך קרוב לוודאי שהצלחתו קשורה לבהירות, לחן, וליופי האותיות יוצאות הדופן".
לעומתו, חוקר תקשורת צבי רייך מאוניברסיטת בן-גוריון כינה את האות "טכנוקרטית" וקרה משום נפוצותה הרבה במסמכים "יבשים" המודפסים באמצעים זולים יחסית (מדפסות, בניגוד לדפוס), בפסקי דין, במכרזים ובמסמכים משפטיים והנדסיים.
הרב דוד אבוחצירא (ה'תרכ"ו, 1866 - י"ד בכסלו ה'תר"פ, 6 בדצמבר 1919) היה ממנהיגי הקהילה היהודית בתאפילאלת שבמרוקו ומחבר ספרים.
הוצא להורג במרוקו, בידי מנהיג מקומי.
נולד בשנת ה'תרכ"ו (1866) כבנו הבכור של הרב מסעוד אבוחצירא בעיר תאפילאלת, בעת הנהגתו של סבו הרב יעקב אבוחצירא.
למד תורה מפי סבו ומדודו רבי יצחק וכן מפי רבי משה תורג'מן בישיבת תפילאלת, ונודע כעילוי.
לאחר פטירת הסב קיבל אביו את הנהגת הקהילה והישיבה.
באותן שנים עסק רבי דוד לבדו בתורה, התנהג בקדושה ובפרישות, ולא התערב בהנהגת הקהילה.
לאחר פטירת אביו בשנת ה'תרס"ח (1908), בגיל 42 קיבל על עצמו רבי דוד את הנהגת הקהילה, אולם פחות משנה לאחר מכן חילק את סמכויותיו לקרובי משפחתו: דודו, הרב יצחק אבוחצירא נטל על עצמו את הניהול הכספי של הישיבה.
בן דודו הרב אליהו אבוחצירא היה אחראי על הקשר בין הקהילה היהודית לממשל המרוקאי.
אחיו הבאבא סאלי, שהיה באותו זמן בן שמונה עשרה, מונה לראש הישיבה.
משנת ה'תרס"ט (1909) ועד סוף שנת ה'תרע"ד (1914), הסתגר רבי דוד עם חמיו הרב אליהו ועם הרב משה תורג'מן בעליית הגג של ביתו, שם עשו תעניות וסיגופים ולמדו את תורת הנגלה וקבלה.
רבי דוד התחתן והתאלמן פעמיים, אחת מנשותיו הייתה הרבנית חנה בת רבי אליהו הכהן - אחות רבי מסעוד הכהן זצ"ל בעל 'משמרות כהונה'.
נולדו לו שמונה בנים ושתי בנות.
כל בניו, למעט הצעיר שבהם נפטרו בחייו.
אחת מבנותיו, אסתר, התחתנה עם אחיו הקטן הרב יצחק אבוחצירא, ולאחר מותה הוא נישא בשנית.
בת נוספת, שמחה, התיימתה מאביה בגיל שנתיים וגדלה בבית אחי אביה.
לימים התחתנה עם רבי שאול מור יוסף, והתגוררו במושב שדה צבי, נפטרה בגיל 94 בב' בחשון ה'תשע"ב.
על אף שסבל ממחלות רבות, היה ידוע כאדם שמח.
בספרי חכמי מרוקו ובקרב משפחת אבוחצירא מכונה "עטרת ראשנו".
בשנת ה'תרע"ז (1917) כבש צבא צרפת את מרוקו.
הערבים התארגנו בראשות מולאי מוחמד בן קאסם ונלחמו בצרפתים, ולאחר תקופה ארוכה נסוגו הצרפתים.
מולאי מוחמד נלחם אז מול משפחת המלוכה המרוקנית, הרגם ותפס את כס השלטון.
בשנת ה'תר"פ (1919) הוציא גזירה להרוג את כל היהודים הדרים במחוז תאפיללת, בטענה שהם קושרים קשר חשאי עם הכובש הצרפתי על מנת לגרש את שלטון המורדים בראשותו.
על מנת להגביר את החרדה לא פרסם תאריך לביצוע הגזירה.
בשבת י"ד כסלו ה'תר"פ (דצמבר 1919) לבש רבי דוד בגדי חול שחורים במקום בגדי השבת הלבנים שאותם נהג ללבוש.
בשבת בצהרים החל מולאי מוחמד לרכז את יהודי האזור, על מנת להוציאם להורג.
החיילים של מולאי מוחמד הקיפו את המלאח וגרמו לפחד רב.
אז החל רבי דוד לעודד את הקהילה, באומרו כי התפלל לריבונו של עולם שבמקום שיהרגו כל אנשי הקהילה, ימות רק הוא עצמו.
לאחר שהתקבצו כל היהודים אל הכיכר המרכזית, שכנעו יועציו של מולאי מוחמד אותו שכדאי לו להרוג רק את רבם של היהודים, מאחר שאם ימותו כולם לא יוכלו לגבות מהם מיסים ותשלומים אחרים.
מולאי מוחמד ציווה לקחת את רבי דוד אבוחצירא, ועמו את שני עשירי העיר רבי יצחק בן שמחון ובנו רבי דוד בן שמחון, להציב את גופם מול לוע של תותח ולירות ממנו..
לאחר מותו גזר מולאי מוחמד כי אסור להתאבל על מות רבי דוד, ומי שיימצא מתאבל יוצא גם כן להורג.
מספר ימים אחרי הירצחו של הרב אבוחצירא הועברה גופתו אל ראשי הקהילה, והוא נקבר בלוויה צנועה שאף בה בלשו חילי המורדים לבל יעיז איש להתאבל ולבכות על רבי דוד.
בראשית שנות החמישים הקימו יוצאי מרוקו בית כנסת על שמו, בוואדי סאליב בחיפה.
מבנה בית הכנסת הוא אחד המבנים היחידים בשכונה ששרד לאחר שהשכונה פונתה מתושביה.
רבי דוד חיבר ספרים רבים, והם:
בשנת ה'תשע"ד יצאו לאור כל הספרים במהדורה חדשה בתוספת ביאורים והערות, ביוזמת הרב דוד חי אבוחצירא, על ידי מכון אור לישרים בשיתוף עם מכון עוז והדר.
בנוסף, חיבר וכתב שירים ופיוטים, אשר קובצו יחד בספר יגל יעקב.
דוד אבולעפיה (27 במאי 1893 – 4 בינואר 1953) היה עורך דין ואיש ציבור ביישוב היהודי בארץ ישראל, נשיא ועד העדה הספרדית בירושלים.
אבולעפיה נולד לפורטונה לבית בן חביב (צאצאית הרב יעקב בן חביב מחבר הספר עין יעקב) ולאליהו אבולעפיה בגליפולי שבאימפריה העות'מאנית.
למד בבית ספר אליאנס ובבית ספר תיכון ממשלתי, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת איסטנבול והוסמך לעריכת דין.
במהלך לימודיו היה סגן יושב ראש אגודת הסטודנטים היהודים ומאוחר יותר המשיך לפעול כחבר הפדרציה הציונית בטורקיה וכסגן יושב ראש אגודה לגמילות חסדים באיסטנבול.
במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בצבא האימפריה העות'מאנית, ושימש שליש, בין היתר תחת פיקודו של איסמט פאשה.
בגין שירותו הצבאי הוענקו לו מדליות מלחמה מטעם טורקיה ואוסטריה וצלב הברזל מטעם גרמניה.
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל ועסק בעריכת דין.
בפברואר 1932 נבחר לוועד הקהילה של ירושלים מטעם רשימת "התושב".
פעילותו הציבורית הקיפה עיסוקים רבים לאורך השנים, בהיותו חבר ועדת הביטחון היישובית, סגן נשיא הקהילה היהודית בירושלים ובין השנים 1938–1947 נשיא ועד העדה הספרדית בעיר.
אבולעפיה נבחר בראשות רשימת "תומכי ז'בוטינסקי מבני עדות המזרח" לחבר אספת הנבחרים השלישית, ונבחר להנהלת הוועד הלאומי.
בשנת 1938 לקח חלק במשא ומתן למניעת גירוש יהודים נתיני טורקיה תושבי האי רודוס על ידי השלטון האיטלקי.
מלבד זאת שימש נשיא הנהלת בית החולים משגב לדך, חבר מועצת עיזבון בליליוס, גזבר האיחוד העולמי הספרדי ונשיא לשכת הבונים החופשיים "ירושלים".
פעילותו הפוליטית נמשכה כחבר מועצת העירייה בירושלים (משנת 1939).
במלחמת העצמאות היה חבר ועדת המצב העירונית ואחראי החרמות.
לאחר מכן עמד בראש ועדת הכספים העירונית ועמד בראש בית הדין של מחוז ירושלים לשכירות דירות ובתי עסק.
אבולעפיה נפטר בשנת ב-4 בינואר 1953 ונקבר בהר המנוחות.
כיכר על שמו נקראה בשכונת קריית משה בירושלים.
אבולעפיה היה נשוי למתילדה, בתו של ישעיה בכר שמואל.
רופא הנשים ד"ר ישעיה אבולעפיה הוא בנו.
השחקנית רומי אבולעפיה היא נינתו.
הרב דוד אברהם מנדלבוים (נולד בשנת ה'תשי"ז 1957) הוא מחבר ספרות תורנית, חוקר ועורך פורה.
מייסד וראש מכון להנצחת מורשת חכמי פולין.
משתייך לחסידות גור וכיהן כר"מ בישיבותיה.
הרב מנדלבוים הוא בנו של הרב משה מנדלבוים, והוא גדל והתחנך במוסדות גור.
מגיל צעיר גילה נטייה לתחום הכתיבה והעריכה ובגיל 23 ערך את ספר חידושי התורה שהוציאו תלמידי ישיבת "אמרי אמת" של חסידות גור בבני ברק.
מאז כתב וערך עשרות ספרים תורניים, חלקם יצאו במסגרת המכון שהקים גל-עד, להנצחת מורשת חכמי פולין.
בשנת תשמ"ו זכה בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית על מהדורתו לספר חלקת יואב.
מלבד עיסוקו הספרותי שימש בעבר מגיד שיעור בישיבות גור בבני ברק ובתל אביב.
המכון להנצחת מורשת חכמי פולין
במסגרת המכון להנצחת מורשת חכמי פולין ערך מנדלבוים ספרים רבים של גדולי הרבנים בפולין.
חלק מן הספרים יצאו לאור בשעתם על ידי המחברים עצמם, או על ידי בני משפחתם, ומנדלבוים ההדירם תוך הוספת מראי מקומות וציוני הערות.
להרבה מן הספרים אף הוסיף פרקים לתולדות המחבר.
אחד מהספרים שיצאו לאור על ידי המכון הוא "תולדות משפחת שור", שנכתב בשנת 1881 על ידי חיים דב פרידברג.
ביוזמת פרופסור שמואל שור, נצר לשושלת זו שראשיתה ברבי יוסף בכור שור.
מנדלבוים, ערך את הספר מחדש בשנת 1988 והוציאו לאור בהוצאת המכון שהקים.
כמו כן הדפיס מנדלבוים את ספרו של אחד המפורסמים שבשושלת זו, רבי יעקב שור מי שכונה "הגאון מקיטוב".
לאור הכרזת האדמו"ר מגור בעל ה"לב שמחה", בכנסייה הגדולה השישית (טבת תש"מ), על לימוד דף יומי בתלמוד ירושלמי, תוגבר הלימוד בתלמוד הירושלמי, בעיקר על ידי אברכים מחסידות גור.
במסגרת זו יצאה מסכת ברכות מהתלמוד הירושלמי בעריכתו של מנדלבוים.
לכרך נוספו קובצי פירושים וחידושים, בהם של האדמו"ר בעל ה"פני מנחם" מגור, הרב יעקב ישראל קניבסקי (ה"סטייפלר") ובנו הרב חיים קניבסקי.
רבי מאיר שפירא וישיבת חכמי לובלין
מצעירותו, עסק מנדלבוים בקורות ישיבת חכמי לובלין (שבה למד אביו) ובחיי מייסדה, רבי מאיר שפירא, והוא נחשב בר-סמכא בתחום זה.
כמה מחיבוריו עוסקים בתולדות הישיבה ובמייסדה.
בין השאר, פרסם בהרחבה את סיפור בריחתם של תלמידי הישיבה לשאנגחאי בזמן מלחמת העולם השנייה.
בהקדמה לספרו מציין מנדלבוים כי בכך הוא בא לתקן עוול היסטורי, משום שעד אז נודעה שהייתם של תלמידי ישיבת מיר בשאנגחאי, ואילו סיפורם של תלמידי ישיבת חכמי לובלין כמעט שלא נודע.
מנדלבוים ערך והוציא לאור את חידושי תורתם של ראשי ישיבת חכמי לובלין, הרב מאיר שפירא, הרב אריה צבי פרומר והרב דוד מינצברג.
כמו כן הדפיס את הספר "כוכבי אור", המתעד מכתבי תורה ומכתבי חיזוק שכתבו תלמידי ישיבת חכמי לובלין שנספו בשואה.
מאוחר יותר ערך ספר זיכרון לאחד מגדולי תלמידיו של הרב שפירא, הרב יהושע בוימל, שנספה אף הוא בשואה.
אחת מגולות הכותרת של פעילותו הספרותית-תורנית של מנדלבוים היא "פרדס יוסף החדש", על חומשים במדבר-דברים.
הספר "פרדס יוסף" חובר בפולין על ידי רבי יוסף פצנובסקי (בכתיב יידי: פאצאנאווסקי), סוחר חסיד גור.
הספר מכיל אוצר מקיף של פירושים, שאלות ותשובות וחידושים על סדר פרשיות התורה, של חומשים בראשית, שמות וויקרא, שליקט פצנובסקי מעשרות רבנים ודרשנים, ידועים ואלמוניים.
בשנות התשעים יצאה מהדורה מחודשת ומהודרת של הספר, בההדרת צוות עורכים ובהם מנדלבוים.
כדי להשלים את הסדרה ערך מנדלבוים במשך כמה שנים חיבור-המשך לחומשים במדבר-דברים, באותה מתכונת של פצנובסקי.
אברהם נח קליין מארצות הברית פנה אל הרב מנדלבוים בבקשה להוציא סדרת ספרים על מסכתות הש"ס שתהיה דומה במתכונתה ובאופייה לפרדס יוסף על התורה.
הכרך הראשון של הסדרה - "דף על הדף" שמה - זכה להצלחה רבה, ומאז יצאו כרכים נוספים על חלק ניכר ממסכתות הש"ס.
הספרים מכילים הערות וחידושים על עניינים שונים שעל סדר המסכת, משולבים בחידושיהם של גדולי הרבנים בזמננו.
ברכת דוד בארבעה כרכים: חג הפסח, ט"ו בשבט, ברכות הנישואין ושבע ברכות וסדר ברכת המזון
פרדס יוסף החדש אוצר דברי חכמים מגדולי הפוסקים והדרשנים על חומשים במדבר-דברים, על הדרך שיסד רבי יוסף פצנובסקי בפרדס יוסף על חומשים בראשית-ויקרא
דף על הדף - הערות והארות מגדולי הדורות על מסכתות הש"ס (יחד עם אברהם נח קליין והרב יהושע לפקוביץ) - כ"ו כרכים, ממסכת ברכות עד מסכת נדה
מחקר והיסטוריה על ישיבת יח"ל והרב מאיר שפירא
ישיבת חכמי לובלין: הישיבה ומייסדה מהר"ם שפירא
האור המאיר: מסכת חייו ופעליו של רבי מאיר שפירא מלובלין
גיבורי החי"ל: ישיבת חכמי לובלין בתקופת השואה
אגרות ותולדות: רבנו מהר"ם שפירא מלובלין
תלמוד ירושלמי מסכת ברכות, מהדורה חדשה הכוללת פירושים וחידושים מרבני דורנו.
מתורת הרב מאיר שפירא מלובלין
אור המאיר קובץ חידושי תורה מאת רבי מאיר שפירא, הר"מים ותלמידי הישיבה
אור המאיר פירושים ורעיונות על הגדה של פסח
אמרי דעת חידושים ופלפולים על התורה
חלקת יואב לרבי יואב יהושע וינגרטן מקינצק, מהדורה מחודשת ומהודרת (ביוזמת נינו עמוס מר-חיים)
קבא דקשייתא - ק"ג קושיות עם קבא דיישובא, תירוצים של רבנים בני דורנו
חלקת יואב על כללי הש"ס, נלקט על פי הספר "חלקת יואב"
יפה דעת, חידושים על הש"ס ושו"ת על סדר השולחן ערוך, מאת הרב יצחק הכהן פייגנבוים, רבה של ורשה
כלי חמדה על המועדים, נערכו על פי "כלי חמדה" על התורה (לרבי מאיר דן פלאצקי)
חידושי הגרמ"ז, חידושי רבי מנחם זמבא, נערכו מחדש בתוספת מראי מקומות והערות
זרע אברהם, שו"ת ומכתבי תורה שהחליפו ביניהם רבי אברהם לופטביר (חתן האור שמח) ורבי מנחם זמבא
גור אריה יהודה, הרב משה יהודה אריה ליב זמבא (בנו של הרב מנחם זמבא)
דברי תורה מתורת הרב פנחס אליהו רוטנברג אב"ד פילץ, עם תולדותיו ותולדות משפחתו.
זכר דוד חידושי סוגיות ושו"ת מאת הרב דוד בעער אב"ד אוז'רקוב, יצא לאור לראשונה מתוך כתב ידו.
זכר נתן חידושי תורה ותולדות חייו של הרב נתן שפיגלגלס (בעל "מאורות נתן")
פתחי שערים, שו"ת ודרשות מאת רבי פתחיה הורנבלס, דיין בוורשה
פתחי תורה, פירושים על התורה ומועדי השנה וחידושים על מסכת ברכות ושבת, מאת רבי פתחיה הורנבלס
ראשית בכורים על מסכת בכורות, מאת רבי אברהם וינברג מוורשה
זיכרון אי"ש, חידושי תורה של בני משפחת הרב ישראל איסר שמחה לנדא אב"ד איזביצה, עם תולדות חייהם
ליקוטי יהודה, רבי יהודה אריה לייב היינה (חתן האדמו"ר בעל האמרי אמת), עם הוספות (נערך יחד עם הרב שמואל שמריה היינה)
פרדס יוסף השלם, מהדורה מחודשת ומתוקנת של הספר מאת רבי יוסף פצנובסקי על חומשים בראשית-ויקרא, .
כתבי וחידושי רבי אריה צבי פרומר, אב"ד קוז'יגלוב וראש ישיבת חכמי לובלין
ארץ צבי על הגדה של פסח, מהרב פרומר
כוכבי אור, מכתבי תורה ומכתבי התעוררות מאת תלמידי ישיבת חכמי לובלין שנספו בשואה.
שבט מיהודה, מאת רבי אברהם איגר מלובלין
לשונות קודש, ביאורים ופירושים על פרקי אבות, מאת אדמו"רי רדומסק
לשונות של אש ביאורים ופירושים על פרקי אבות, מאת הרבי מקאצק ושושלת קאצק
עטרת צבי, על חומש בראשית מאת רבי צבי הירש מורגנשטרן מקאצק, בתוספת מראי מקומות ותולדות חייו
זיכרון אבות, ליקוטים על זמירות השבת מאת אדמו"רי ליז'אנסק, נדבורנא, רופשיץ ופרמישלן
פרי חיים, דרושים על התורה על פי הפרד"ס, רבי חיים יעקב ספרין מקומרנא
שדה יצחק, דרושים וחידושים על התורה, מאת רבי יצחק יהודה שטרן מביליץ-בני ברק
מכתבים ואגרות קודש: אוסף של מכתבים ואגרות קודש
הגדה של פסח על פי תורת הרב יוסף רוזין (הרוגאצ'בי), (תשס"ח)
לבית יעקב חידושי הלכה ודרשות מאת רבי יעקב יוסף מווילנא, רבה של ניו יורק, עם תולדות חייו
תורת רבנו שמואל סלנט, בהוצאת צאצאיו
נחלת חיים, חידושים ודרושים מאת רבי חיים כץ, אב"ד פומפיאן
אמרות השם, ביאורים ורמזים על התורה, הרב משה לייב ליטש-רוזנבוים, דיין בפרשבורג, עם הוספות מכתב ידו
תועפות ראם, מאמרים לחיזוק האמונה מאת הרב ליטש-רוזנבוים, עם הוספות
בני יהודה על הגדה של פסח, מאת רבני משפחת ליטש-רוזנבוים
דברים נכוחים - חידושי סוגיות מאת הרב גרשון ליטש-רוזנבוים
זיכרון שלמה ספר הזיכרון לכבודו ולזכרו של הרב שלמה קאליש (חתן בעל ה"חלקת יואב")
התלמיד הגדול ספר הזיכרון לרבי יהושע בוימל, תלמיד רבי מאיר שפירא ורבה של אופוטשנא
ויטע אשל לשמם ולזכרם של ר' אהרן דרייזין ובנו ר' שמואל שלמה דרייזין, נערך עם אהרן דרייזין.
רבי זלמן ינקלביץ: חייו ותורתו - תולדות חייו ודברי תורה
תהילה לדוד: ספר זיכרון לרבי דוד סוויסה
תולדות רבנו בעל 'ארץ צבי', רבי אריה צבי פרומר מקוז'יקלוב בני ברק תשפ"ב.
תולדות וקורות חייו של הגאון הקדוש רבי מנחם זעמבא זצ"ל הי"ד, בני ברק, ה'תשפ"ה
מסכת אבות עם פירוש רבי יוסף יעבץ (ממגורשי ספרד), עם מראי מקומות ומפתחות, בצירוף תולדות חייו
נודע ביהודה - פירוש הרב יחזקאל לנדא (הנודע ביהודה) על התורה, מלוקט מספריו וספרי תלמידיו
חיי פנחס, חידושי תורה על הש"ס ושו"ת, הרב אפרים חיים הלוי קליין
הבן יקיר לי אפרים, על התורה ומועדי השנה, מכתב יד הנ"ל
תולדות משפחת שור, מאת חיים דב פרידברג (יצא לאור בפרנקפורט בשנת תרס"א), עריכה מחודשת
דברי יעקב שו"ת ובירורי הלכה מאת רבי יעקב שור אב"ד קיטוב
בית שלמה שו"ת מאת רבי שלמה דרימר אב"ד סקאלא
שארית אפרים-דב שרידים מחידושי תורתם של רבי אפרים צבי איינהורן אב"ד אמסטוב ובנו רבי דב בריש
דרשות לבר מצווה מגדולי ישראל
זמירות לשבת: באר החסידות מאת יעקב וינגרטן, בתוספת ליקוטי הלכות ומנהגים מיותר מ-800 ספרי גדולי הדורות
קובץ חידושי תורה של תלמידי ישיבת אמרי אמת
אבני שוהם מאת הרב ישראל יהושע הרצברג (מרבני תל אביב)
בגדי מרדכי מאת הרב מרדכי יפה-שלזינגר (מרבני תל אביב)
עיונים במסכת אבות מאת הרב אברהם יהושע השל רייזמן (מתל אביב)
רץ כצבי ברורי הלכה ופרקי מחשבה מאת צבי רייזמן (מלוס אנג'לס)
אלפי ישראל, על הגדה של פסח, מאת הרב ישראל שטיין
זיכרון משה - הדרנים על הש"ס, מאת הרב מנחם הלוי אושפיזאי
שרשרת הדורות בתקופות הסוערות פרקי זכרונות על משה פרוש ודורו, מאת מנחם פרוש.
כוס היגונים זכרונות אישיים מתקופת השואה, מאת שלמה גוטטער
פרקים נבחרים מתולדות משפחת צדרבוים
דוד (הַרפּוֹ) אברהמסון (1960 – י"ד בתשרי ה'תשע"א, 22 בספטמבר 2010) היה מוזיקאי-יוצר וזמר רוקנ'רול-קאנטרי ושחקן יהודי-אמריקאי.
אברהמסון נולד בסן פרנסיסקו לאב יהודי ואם שאינה יהודייה.
נדד עם הוריו בדרכים וקלט מוזיקה דרום אמריקאית.
הוא למד לנגן בגיטרה ומפוחית.
הכינוי "הרפו" דבק בו מאחר שהוא ידע לנגן במומחיות במפוחית והשוו אותו לנגן מפוחית אמריקאי ידוע באותה התקופה בעל אותו השם.
לאחר שאביו ואמו נפרדו בהיותו ילד, נטל אותו אביו ויחדיו הם נסעו בטרמפים מקליפורניה, דרך אירופה עד לישראל.
אביו השאיר אותו בקיבוץ יטבתה והמשיך במסעותיו תוך שהוא מבקר את בנו לעיתים.
בהגיעו לגיל 13 חגג בר מצווה שלאחריה נודע לו מפי אביו שהוא לא יהודי על-פי ההלכה – מאחר שאמו גויה.
הוא רצה להתגייר ופנה לבית הדין הרבני בירושלים אך לא השלים אז את תהליך הגיור.
אברהמסון נסע לארצות הברית, ושם היה זמר פאבים.
התגייס ליחידה המיוחדת כוח דלתא בצבא ארצות הברית.
בעת שירותו בצבא ארצות הברית במלחמת המפרץ הראשונה בעיראק התפעל מכך ש-39 טילי סקאד נפלו בישראל ואדם אחד נהרג – ואילו טיל אחד שנפל בערב הסעודית הרג כ-38 חיילים אמריקאים.
הוא ראה בזה השגחה משמים על עם ישראל והיהודים, והחליט לחזור לארץ ולהשלים את תהליך הגיור.
הוא התגייר בבית דינו של הרב מרדכי אליהו.
לאחר מכן התקרב לחסידות חב"ד ולימד בישיבת "מעיינות" בירושלים.
אברהמסון נפטר בגיל 50 מהתקף לב בערב חג הסוכות (י"ד בתשרי) ה'תשע"א בביתו שבתקוע.
בתחילת דרכו במוזיקה היהודית הוא היה חבר בלהקת רבע לשבע, שם גם הלחין וביצע את הלהיט "אהבת ישראל".
לאחר תקופה הוא פרש מהלהקה והקים להקה בשם "הרפו והנשמות".
לאחר כשנה הלהקה התפרקה, ודוד המשיך את דרכו בהופעות ובאירועים.
בשנת 2003 שיחק בסדרה הישיבה, סדרת דוקו בהפקת ערוץ 10 על ישיבה תיכונית בכפר הרואה.
כמו כן השתתף כשחקן ראשי בסרטיו של יהודה גרובייס "האוצר מסיני" (2006), וסדרת הסרטים "הלהקה", בה מסופר על להקת "הרפו והנשמות" שהתפרקה.
הרב דוד אברהם ספקטור (ט' באב ה'תשט"ו - י"ב בתשרי ה'תשע"ד; 9 באוגוסט 1955 - 16 בספטמבר 2013) היה רב ומחבר ספרים תורניים ישראלי.
נולד באמסטרדם שבהולנד, ועלה לישראל בשנת 1974 לאחר מלחמת יום הכיפורים.
למד בישיבת מרכז הרב ובכולל מר"ץ והיה מתלמידיו של הרב צבי יהודה הכהן קוק.
שימש כרב האוניברסיטה העברית בירושלים, רב היישוב נוקדים שבגוש עציון ורב צבאי בדרגת רב-סרן.
משנת ה'תשנ"ט (1998) ועד לפטירתו שימש כרב שכונת גבעת שרת בבית שמש.
תפקידיו ברבנות בית שמש כללו את האחריות על העירובין והמקוואות של המועצה הדתית בעיר.
במקביל שימש כרב בית הכנסת "אוהל יונה מנחם" בעיר וכמרצה במכללת אמונה בירושלים.
לאחר פטירתו נקרא על שמו אחד המקוואות בבית שמש, וכמו כן בנו בנה על שמו מקווה בגבעת סנה יעקב הסמוכה להר ברכה.
בב' טבת תשפ"ב נקרא רחוב על שמו בבית שמש "דרך הרב ספקטור"
היה נשוי לחיה ואב לאחד עשר.
הרב ספקטור חיבר מספר ספרים, ובהם:
"אל-דוד", שו"ת אקטואלי שפרסם בעת שהיה רבה של נוקדים (אל-דוד)
"טהרת ארץ ישראל" - על דיני טומאה וטהרה
"תורת ארץ ישראל" - על פרשת השבוע
ספר הגבאי - הלכות גבאי בית הכנסת.
תורגם ויצא לאור גם באנגלית
שו"ת אומנות, הלכות הקשורות באומנות
דוד אבישׂר (19 באוקטובר 1887, א' בחשון תרמ"ח - 12 בספטמבר 1963, כ"ב באלול תשכ"ג) היה איש חינוך, עיתונאי, משורר וסופר יליד חברון.
דוד אבישר נולד בחברון בשנת 1887, בן למשפחת אבישר (אגא-בבא) שעלתה לארץ ישראל מעיראק באמצע המאה ה-19 והתיישבה בחברון.
אביו מאיר אבישר היה מלמד, חזן וגבאי בבית כנסת של ר' אליהו מני בחברון.
את ראשית חינוכו קיבל מאביו וממורים פרטיים.
למד גם את השפה הערבית בחוגים שהפעילה חברת "למען ציון".
בגיל 13 החל ללמוד בישיבתו של רבי חיים חזקיהו מדיני בחברון.
למד בישיבה כארבע שנים, עד פטירתו של הרב, ואז עבר להתגורר בירושלים, שם קיבל הכשרה כמורה בבית המדרש למורים של חברת עזרה.
בירושלים אבישר החל להיות פעיל בחוגים עבריים והקים ביחד עם חבריו אגודה בשם "מוריה" שפעלה להפצה וללימוד העברית.
ביחד עם אישים כגון יהודה בורלא הוא נאבק בבתי הספר של המיסיון הנוצרי ופעל כדי להשיב תלמידים יהודים למוסדות חינוך יהודיים.
בשנת 1911 מונה למורה בתלמוד תורה בחברון.
שנה לאחר מכן החל לעבוד בבית הספר "תחכמוני" בירושלים.
בשנת 1913 ייסד תלמוד תורה ספרדי בתוך כותלי העיר העתיקה של ירושלים.
במהלך מלחמת השפות שהתנהלה בתקופה זאת ביישוב היהודי הוא לקח צד ברור לטובת העברית.
בשנת 1918 נמנה עם מייסדי הסתדרות חלוצי המזרח (שהפכה מאוחר יותר לתנועת ספרדים ועדות מזרח) למען מטרות לאומיות כגון יצירת אחדות בין הקבוצות השונות של היישוב היהודי והנחלת השפה העברית כשפת לאומית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה גורש מארץ ישראל לטורקיה על ידי השלטונות העות'מאנים, אך הצליח לחזור אליה עוד במהלך המלחמה.
הוא התיישב בגליל ולימד תורה ועברית.
בשנת 1921 נתמנה למדריך קורס המורים של כל ישראל חברים בירושלים.
בשנת תרפ"ד (1923-4) יצא לשליחות מטעם קק"ל ביוון ומצרים, לשם גיוס תרומות מהקהילות היהודיות למען היישוב היהודי בארץ ישראל.
הוא היה מוכר בתור מרצה כישרוני ונהג לערוך הרצאות גם בירושלים על נושאים היסטוריים או תרבותיים, בהן נכחו אלפי משתתפים לאורך השנים.
משנת 1925 לימד בבית הספר העירוני לבנים בירושלים, והתגורר בשכונת זיכרון משה בעיר.
כאיש ציבור אבישר היה פעיל במוסדות רבים, וכיהן שנים רבות כחבר הוועד הלאומי ואספת הנבחרים.
הוא היה חבר גם בוועד העדה הספרדית, ולאחר קום מדינת ישראל הוא שימש כיו"ר ענף הסתדרות המורים בירושלים.
תמך בציונות סוציאליסטית והיה פעיל במוסדות המפלגתיים של פועלי ציון, אחדות העבודה ומפא"י, וכן פעל כדי לקרב אליהם את הספרדים ביישוב היהודי.
הוא המשיך לעבוד במשרות חינוך והוראה ולעסוק בפעילות ציבורית עד פטירתו בירושלים, בשנת 1963. הוא נקבר בהר המנוחות.
רעייתו, המחנכת מנוחה רדובילצקי-אבישר, נפטרה בשנת 1942 בלידת בנם יחידם.
לאורך שנותיו דוד אבישר חיבר שירה, ספרות ואף מחזאות.
בין היתר התאים אבישר את השיר הנודע "יפים הלילות בכנען" של יצחק קצנלסון למנגינתו.
רבים מכתביו פורסמו בעיתונות העברית והלדינו.
הוא נהג לכתוב רבות גם על סוגיות הקשורות בחינוך ועל ענייני השעה.
תחום עניין עיקרי של כתביו הם מסורתיהם וחייהם של יהדות ספרד והמזרח.
לאחר חורבן קהילת יהודי חברון במאורעות תרפ"ט הוא כתב מאמרים רבים להנצחתה, במיוחד בשבועון "אחדות".
הוא נפטר בעודו עובד על ספר המקבץ מאמרים לזכר קהילת יהודי חברון, ואת המשימה השלים אחיינו עודד אבישר שהשלים ופרסם את הספר.
הרב דוד הלוי אברהמי (ט' באייר תרצ"ב, מאי 1932 - ט"ז בניסן תשע"ד, אפריל 2014) היה משגיח בישיבת ירוחם ובישיבת מקור ישראל בעפיני שבצרפת.
מחבר ספר המוסר הישיבתי הנפוץ בנין עולם.
נולד בווסלוי (Vaslui) שברומניה בשנת 1932 לאליהו וחנה-גיטל אברהמי.
בשנת 1936, בהיותו בן ארבע, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והם התיישבו בחדרה.
באמצע שנות ה-40 עברה המשפחה לגור ברמת גן ובאותה תקופה החל את לימודיו בישיבת חברון בירושלים.
במשך תקופה למד בחברותא עם הרב משה שטרנבוך.
בתקופת לימודיו בירושלים התקרב לרב יחזקאל לוינשטיין שכיהן כמשגיח בישיבת מיר.
כמו כן היה מתלמידי הרב שמואל הומינר.
בשנת 1957 נישא לאילה לבית טעפ.
לאחר נישואיו התגורר בשכונת גאולה בירושלים ולמד בכולל של בוגרי ישיבת חברון שפעל בבית המדרש "פרושים" בגבעת שאול.
הוסמך לרבנות על ידי רבו הרב יחזקאל סרנא ורבה של ירושלים הרב צבי פסח פרנק, שהיה שכנו בשכונת גאולה.
בשנות ה-50 היה מהפעילים בארגון מחאת החרדים נגד חוק שירות ביטחון בגרסתו שכללה חובת גיוס לנשים.
כמו כן היה ממייסדיה ומפעיליה המרכזיים של "הוועדה הציבורית להגנת כבוד האדם" בראשות הרב רפאל סולובייצ'יק, שפעלה נגד ניתוחי מתים.
בשנת 1967 הוציא בעילום שם את ספר המוסר "בנין עולם", העוסק בחשיבות ההתמדה בלימוד התורה, ומביא בעניין זה מדברי קדמונים, לצד עצות מעשיות.
שם הספר ניתן על ידי רבו הרב הומינר והוא זכה להסכמת המשגיח הרב לוונשטיין.
הוא התקבל בעולם הישיבות, זכה למהדורות רבות ונמנה עם ספרי המוסר הנלמדים בסדרי המוסר, בעיקר בישיבות הקטנות.
בשנות ה-70 פעל במסגרות ציבוריות שונות, ובהן "הוועד לשמירת הלשון" ו"ועד מורא מקדש", שהוקמו בירושלים על ידי רבו הרב שמואל הומינר ורבנים נוספים.
הוא הוציא מהדורות חדשות ומנוקדות של ספרי החפץ חיים: "חפץ חיים", "שמירת הלשון" ו"חומת הדת", ותרם את הספרים לישיבות.
הוא הוציא חוברות תקופתיות בשם "מרפא לשון", שבהן התפרסמו מאמרים שונים בנושא שמירת הלשון.
כמו כן ארגן "ועדים" בישיבות בספרי החפץ חיים.
בשנות ה-70 היה משגיח בישיבת "זיו ישראל" בחיפה שהייתה בראשות הרב מנחם צבי ברלין.
בין השנים 1977–1990 כיהן כמשגיח בישיבה הגדולה בירוחם שבראשות הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי.
כמו כן שימש כמו"ץ בקהילה החרדית המקומית.
בראשית שנות ה-80 הוציא לאור מהדורות מוערות של ספר חרדים מרבי אלעזר אזכרי, וספר "פועל צדק" של הש"ך.
בשנת 1998 הוציא את הספר "דברי חן", ובו הוספות על ספרו "בנין עולם".
בשנות ה-90 כיהן כמשגיח בישיבת וילקומיר באשדוד.
בשנת 2000 התמנה כמשגיח בישיבת "מקור ישראל" בעפיני שצרפת שבראשות הרב דניאל היימן.
בביקוריו בישראל נהג למסור "ועדי מוסר" בקהילות שונות בירושלים, בבני ברק ובמודיעין עילית.
בשנת תשע"ב, חלה וחזר לישראל.
נפטר בירושלים ביום השני של חג הפסח, ט"ז בניסן תשע"ד, ונקבר בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' שבבני ברק.
התגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים והיה נשוי לאילה, אשת חינוך, ואב לשישה.
אחד מבניו הוא הרב מאיר אברהמי, המלמד בישיבת תורת עולם בבית שמש.
הרב דוד אבן כליפא (ה'תרס"ו, 1906 – כסלו ה'תשנ"ב, 16 בנובמבר 1991) היה דיין ומורה צדק, רב המחוזות עין תמושנת וסעידה באלג'יריה, ורב קהילת מאסי בצרפת.
נולד בשנת 1906 לרב מכלוף ולשמחה.
בצעירותו למד תורה אצל רבי יוסף משאש בעיר תלמסאן, ומאוחר יותר בישיבת "יגדיל תורה" באוראן.
כשבגר למד ושימש את הרב דוד הכהן סקלי – רבה הראשי של אוראן שבאלג'יריה, שלימים נהיה גם חותנו (רדב"ך נשא לבתו של הכהן סקלי).
בשלב יותר מאוחר כשהגיע להוראה, ייסד בית מדרש יחד עם עמיתו הרב מסעוד הכהן.
כִּהן כרב המחוז עין תמושנת (عين تموشنت) הנמצא בצפון אלג'יריה על שפת הים התיכון, עד לחיסול הקהילה היהודית בשנת 1962 (ה'תשכ"ב) סמוך להכרזת העצמאות של אלג'יריה מצרפת.
כמו כן שימש גם כרב במחוז סעידה (سعيدة) הממוקם דרומית לעין תמושנת.
לימים, כשעזב את ארץ הולדתו ועבר לצרפת, נתמנה לרבה של מאסי – פרבר הנמצא בפריז.
לאחר מספר שנים בצרפת עלה לישראל והתיישב בירושלים, שם ייסד בשנת 1985 בית כנסת ובית מדרש שנקראים "קריית חנה דוד – מכלל יופי" ועמד בראשם עד פטירתו בשנת 1991 כשהוא בן 85. בצוואה שהשאיר אחריו, הורה לתלמידו המובהק הרב מנחם שוראקי להמשיך את דרכו בהנהגת המוסדות.
דרכי הלימוד בבית מדרש זה מותאמים למסורת הלימוד של חכמי צפון אפריקה ובו לומדים תלמידי חכמים שמשתלבים במעגל העבודה לאחר לימודיהם.
בית מדרשו ייסד גם מערך הוצאה לאור המתמקד ביצירותיהם של חכמי צפון אפריקה ומפרסם כתבים רבים.
ניתן ללמוד מכתביו שהיה ציוני נלהב, תמך ועודד את העלייה לארץ ישראל ושיבח בספריו את העצמאות המדינית של ישראל.
דרכי דוד - שו"ת על ארבעת חלקי השולחן ערוך, בסוף הספר מובאים חידושים על מסכתות הש"ס ומדרשי חז"ל, באתר HebrewBooks.
עד היום הודפס רק כרך אחד מתוך שמונת כרכי השו"ת, יתר הכרכים עדיין בכתב יד.
מכלל יופי – ספר פירושים על התורה.
דבש לפי – פירוש מקיף לכל ספר הזוהר.
מטרת חיבור זה היא לחזק את כל מנהגי יהדות צפון אפריקה שמקורם ושורשם לקוחים מהזוהר ומתורת הסוד.
חיבור על חכמי אלג'יריה – לפני פטירתו השלים רבי דוד ספר מקיף אודות קורותיהם של חכמי אלג'יריה, הספר נשאר עדיין בכתב יד.
דוד בן יום טוב אבן ביליה היה רב פילוסוף ומשורר בפורטוגל במחצית הראשונה של המאה ה-14.
דוד אבן ביליה היה מחבר פורה ונשתמרו חיבורים שלו בשלל נושאים:
בריאות החיים (רפואה) - תרגום מלטינית
דוד (דודי) גרין (נולד ב-1954) הוא סופר ילדים, עיתונאי ועורך.
דוד גרין נולד בתל אביב, כבן שלישי להורים ניצולי השואה שעלו לישראל אחרי המלחמה.
הוא גדל ולמד בבני ברק, שירת בצה"ל כקצין בחיל המודיעין והשתחרר בדרגת רס"ן.
החל את דרכו העיתונאית בשנת 1978 בקבוצת "מוניטין", ולאחר תקופה קצרה ועם הקמת השבועון "כספים" מונה לסגן עורך השבועון ולחבר מערכת.
בשנת 1981 עבר לעיתון "גלובס", שם שימש תחילה ככתב בכיר ואחר כך כעורך וכחבר מערכת במשך שנים.
בשנים אלה ערך, בין השאר, את "המדריך גלובס" ואת "המגזין גלובס", שהיו מוספי סוף השבוע של העיתון היומי.
בצוות הכותבים במוספים שערך ניתן למנות את איתמר לוין, מודי בר-און, סטלה קורין-ליבר, אביטל ענבר, משה ליכטמן, הדס מגן, עדית ויטמן ועוד.
גרין יזם והנחה מספר תחקירים רבי חשיבות ובראשם התחקיר בנושא כספי יהודים שנותרו בבנקים שווייצריים לאחר השואה (בביצוע איתמר לוין), בעקבותיו שולמו מיליארדי דולרים ליורשים ולעם היהודי.
תחקיר רחב-היקף נוסף, בהובלת אביטל ענבר, עסק בנושא מעורבות חברת ל'אוריאל הצרפתית בקידום "החרם הערבי" על ישראל.
ב-1995 הקים את חברת גרין עיתונות, העוסקת במתן שירותי תוכן מערכתי והפקת עיתונים לארגונים ולחברות, בסקטור הציבורי והפרטי.
בשנת 2002 פרסם ספר ילדים ראשון "הסיפור המופלא על חיים מגבעתיים שהיו לו אוזניים שהגיעו עד לשמיים", במהדורה ייחודית שכל עותקיה הוקדשו למטרות תרומה בקהילה.
במרכז הסיפור ילד "מיוחד" שמצליח דווקא בזכות השונות שלו, למצוא את מקומו כאהוד ומוערך, במרכז החברה והקהילה הסובבות אותו.
הספר הוקדש לילדים המתמודדים עם מחלות קשות ולבני משפחותיהם ולילדים בסיכון השוהים במועדוניות בפריפריה.
בראשית 2014 יצא לאור ספר הילדים "לאביתר הכול מותר".
הספר בוחן מתוך עיניו של גיבורו הקט, את גבולות המותר והאסור.
בדרך רוכש אביתר תובנות וכלים וזוכה ללמידה חווייתית ומעצימה.
הספר הפך בתוך חצי שנה לרב-מכר.
באוקטובר 2014 ראה אור ספר ילדים שלישי של גרין - "לרעות יש כבר סבלנות".
הספר מפנה זרקור אל נושא הסבלנות מתוך נקודת השקפתה של רעות, ילדה נמרצת, שופעת חיוניות, וחסרת סבלנות.
רעות מחפשת את הסבלנות בכל מקום בו היא נדרשת לה, ובסופו של דבר מוצאת אותה במקום מפתיע.
הספר נושא "תו תוכן" מטעם מכון אדלר, המעיד על איכות תכניו ומסריו.
בנובמבר 2015 יצא ספרו הרביעי - "הדרך אל האפשר", הנושא אף הוא תו תוכן מטעם מכון אדלר.
הספר עוסק בדרכים אפשריות ליישוב מחלוקות ומציע פתרון המהווה גם שיעור חשוב.
במרכז הספר משולש אוניברסלי - אמא, אבא וילד.
הספר מציג את תפיסת עולמו של גרין באשר לעוצמות, לבינה וליכולות הטמונות בילדים - והראויות להקשבה, לחשיפה ולהעצמה.
במאי 2016 יצא לאור ספרו החמישי של גרין "על ענף שבור עלה צומח" - מסה אלגורית העומדת על כוחו של היחיד לחולל שינוי.
מהדורה מיוחדת של הספר הוענקה בקבלת פנים חגיגית לרגל קבלת פרס ישראל, על ידי חתן הפרס על מפעל חיים לשנת תשע"ו, האלוף דורון אלמוג.
בספטמבר 2016 יצאה לאור לקהל הרחב מהדורה מחודשת ועדכנית של הספר "הסיפור המופלא על חיים והאוזניים שהגיעו כמעט עד השמיים", באיורים חדשים של יובל רוביצ'ק.
ביוני 2017 זכה גרין בשני אותות "ספר הזהב" על ספריו "לאביתר הכול מותר" ו"לרעות יש כבר סבלנות" המוענקים מטעם התאחדות המו"לים בישראל.
בספטמבר 2017 ראה אור הספר "כמה עוד אפשר לחכות עד שאיילת תאכל ירקות" העוסק בתזונת ילדים בדגש על צריכת ירקות.
הנושא מועבר באמצעות סיפור מחורז מעורר דמיון והשראה המתחבר לעולם הילדים.
הספר זכה להמלצתו ולהתייחסותו המדעית של פרופ' זהר כרם, מהמכון לביוכימיה, מדעי המזון ותזונת האדם, האוניברסיטה העברית בירושלים.
בינואר 2018 ראה אור הספר "עוד", המפנה זרקור אל נושא הצרכנות בעולם השפע, והנטייה לשאוף ל"עוד" תוך אובדן היכולת ליהנות מהקיים.
הנושא מומחש היטב בססגוניות ובריבוי הפרטים באיורים שיצרה עבור הספר איריס גת.
הסיפור מתמקד בשיח שבין הורים לילדיהם סביב הנושא המורכב בו לשני הצדדים תרומה מכרעת ליצירת עולם עמוס, דורשני ולא מסופק.
נכונותם של ההורים לקבל על עצמם אחריות ושינוי - מביאה תובנות חדשות אל עולמו של ילדם, כמו גם אל עולמם.
במרץ 2018 ראה אור הספר "נחמד".
בספר מתוארים מפגשים עם אנשים נחמדים, הנמצאים בעולמם של ילדים, תוך הדגשת תכונות, מעשים ומחוות: נועם הליכות, חברותיות, מאור פנים ונכונות לסייע לזולת.
גרין אב לחמישה, נשוי בשנית לדורית, ממנה יש לו 3 ילדים ו 2 ילדים מנישואין קודמים.
ביולי 2019 ראה אור הספר "מעשה בעשרים חרוזים", העוסק במשמעות הכפולה של המילה חרוז.
בספר מנסים עשרים ילדי הגן להכין שרשרת חרוזים צבעוניים כמתנה ליום ההולדת של הגננת סמדר - אלא שזו מחרוזת מיוחדת: היא עשויה גם חרוזי מילים בהתאם לצבעים שבחרו הילדים.
הסיפור חושף את הילדים לעושר השפה, לצליל ומקצב ולשיתוף הפעולה הנדרש כדי לעמוד במשימה בזמן.
באוגוסט 2018 ראה אור ספר השירים "תמצא בי מילים" המיועד לקהל בוגר.
בספר מובאים שיריו של גרין, לצד ציוריו של האמן יובל רוביצ'ק.
החיבור בין המילים לבין הדימויים הוויזואליים, מותיר מרווח עבור הקורא - להתרשמות, למחשבה ואולי אף למציאת עצמו בין השורות.
"שירים שבירים, נוגעים, אפשריים - וכולם מציאות של אהבה" (מתוך גב הספר).
דוד אביר (1922 - 7 בינואר 2016) היה פרופסור לאווירונאוטיקה, ממייסדי הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה בטכניון.
דוד אביר (אברמוביץ) נולד בשנת 1922 בליטא, ובילדותו עלה לישראל.
נמנה עם מייסדי האגודה למדעי התעופה בישראל, ובמרץ 1959 נבחר ליו"ר האגודה.
אביר השלים לימודי הנדסת מכונות והנדסה אווירונאוטית באנגליה, התגייס לחיל האוויר, ושירת כראש מחלקת ההנדסה של החייל.
במהלך שירותו השלים לימודים לתואר שני במכון הפוליטכני של ברקולין בניו יורק, שם כתב בהמשך דוקטורט באווירונאוטיקה.
לאחר שחרורו מצה"ל נמנה עם מייסדי הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה בטכניון, ובהמשך היה דיקן הפקולטה.
בשנת 1963 מונה לחבר הוועדה הלאומית לחקר החלל שהוקמה על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ובשנת 1965 מונה ליו"ר הוועדה.
כיהן בוועדות של הסוכנות הישראלית לניצול החלל (סל"ה), והיה ממלא מקום היו"ר.
בשנת 1969 נבחר לנשיא האיגוד לקידום המדע בישראל.
היה חבר במליאת הוועדה הבינלאומית למחקר החלל (COSPAR), והביא לקיום הכינוס ה-20 של ארגון זה בישראל ביוני 1977. בשנת 1973 עבר לאוניברסיטת תל אביב והתרכז בתחום החלל.
בתחילת שנות ה-80 נמנה עם חברי מערכת האנציקלופדיה "עולם חדש".
היה במשך שנים רבות חבר ויו"ר הוועדה הלאומית ל CODATA של האקדמיה הישראלית למדעים ונשיא עולמי של הוועדה בין השנים - 1994-1990. CODATA ו-COSPAR הן ועדות של ICSU.
דוד אביר, אוירודינמיקה, 1958 (מהדורה ראשונה), 1961 (מהדורה שנייה), 1964 (מהדורה שלישית).
דוד אביר וגרשון ריבלין (עורכים), ברום שחקים: מאסף לענייני תעופה, הוצאת מערכות, 1960
דוד אביר - עורך מדעי, ויהודה אחיוסף אדם על הירח - ספר עידן החלל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור.
מהדורה ראשונה אוקטובר 1969. מהדורה שנייה אפריל 1972.
הרב דוד אברהם (נולד בתשכ"ג, 1963) הוא רב, ראש ישיבה, ואיש חינוך ישראלי.
ראש ישיבת בניין אב ונשיא מכון קדם.
נולד בשנת 1963 בעיר טנג'יר שבמרוקו לדולי למשפחת שרביט ולרב אברהם אברהם, יליד שנגחאי.
סבתו, נחמה אברהם לבית נייער ילידת העיר צ'יטה שבסיביר, למדה במחזור השלישי של גימנסיה הרצליה בתל אביב, בכיתתו של משה שרת.
אביה, הרב בנימין נייער, בוגר ישיבת רמיילס שבוילנא, היה פעיל ציוני בולט, וייסד את האגודה הציונית הראשונה בצ'יטה, וכן היה ממייסדי האגודה הציונית בחרבין.
עם עלייתו לישראל בשנת 1966 התגורר עם משפחתו בשכונת גבעת שאול בירושלים.
למד בתלמוד תורה 'לויכטר' בשכונת בית וגן, בישיבת קול תורה, ובישיבת עטרת ישראל.
הוסמך לרבנות ולדיינות על ידי הרב עובדיה יוסף, הרב יעקב רוזנטל והרב אליהו בקשי דורון.
בשנת 1987 החל לכהן כראש כולל לדיינות "מורשה", ובמקביל כרב בית הכנסת הסלוניקאי בחיפה.
קהילת שובה ישראל בהונג קונג
בשנת 1996 שב ארצה, ועבר לגור בעיר אשקלון, לאחר שנתבקש על ידי הרב עובדיה יוסף לכהן כראש ישיבה קטנה שנוסדה כשנתיים קודם לכן באשקלון על ידי השר לשעבר יצחק כהן ותחת מוסדות מעין חיים ושלום באשקלון.
בהמשך הוחלט לפתוח גם ישיבה גדולה, והוא עמד בראש שתי הישיבות.
שיטת הלימוד שהרב אברהם הנהיג בישיבתו התייחדה בעיון עמוק לצד שינון אינטנסיבי של המסכתות הנלמדות בישיבה, תוך התמקדות בלימוד בלבד.
הרב אברהם שימש גם כרב בבית הכנסת תפארת ישראל בשכונת מגוריו אפרידר.
בשנת 2001 התפצלה הישיבה, והרב אברהם עבר עם חלק מתלמידיה ליישוב טלז סטון, וכעבור תקופה עברה הישיבה לשכונת רמת שלמה בירושלים, שם היא שוכנת עד היום.
בשנת 2005 הקים יחד עם גיסו הרב בן ציון בקשי את תלמוד תורה "תורת אמך" ברחוב בר-אילן בירושלים.
בשנת 2017 הקים בסיוע איגוד עמלי התורה את תלמוד תורה "חניכי הישיבות - מוסדי עולם" בשכונת רמות.
בשנת 2018 הקים שני סניפים נוספים בשכונות גבעת שאול ובית וגן, ובשנת 2021 הוקם סניף נוסף בעיר נתיבות בנשיאותו.
בשנת 2022 פורסם על הקמת סמינר חדש לבנות אברכים חרדים ספרדים בשנת הלימודים ה'תשפ"ג, בשם "כתר".
הקמת הסמינר לוותה בביקורת על כך שיתקבלו אליו רק בנות אברכים ממשפחות אליטיסטיות בציבור הספרדי, אולם כעבור זמן מה התפרסם כי הרב שלום כהן תומך בהליך הסינון ואופן ניהול הרישום לסמינר.
במהלך השנים ייסד מוסדות נוספים:
הישיבה לצעירים חכמת שלמה בצפת
הישיבה לצעירים בניין אב באופקים
הישיבה לצעירים בניין אב במעלות
הישיבה לצעירים שער המלך בירושלים
תלמוד תורה תורת גבריאל בקרית ים
תלמוד תורה 'מוסדי עולם' ובית ספר לבנות בית יעקב בנתיבות.
עומד בראשות מכון קדם, הפועל בשיתוף מכון עוז והדר, ובמסגרתו יוצאים חידושי רבני הספרדים מהדורות הקודמים על מסכתות הש"ס.
הרב אברהם רואה חשיבות בחינוך להשגיות, תוך דרישה מהתלמידים לעמוד ברף לימודי גבוה.
כראש הישיבה הנהיג הרב אברהם סדרי לימוד ממושכים ותלמידיו ידועים בשליטתם המרשימה בסוגיות נשים נזיקין.
אברהם פעל כדי להקים מוסדות שיהוו אלטרנטיבה עבור חרדים ספרדים הסובלים מאפליה במוסדות הזרם הליטאי.
הרב אברהם מתגורר ברמת שלמה בירושלים, נשוי לנאוה, בתו של הראשון לציון הרב אליהו בקשי דורון, והוא אב לעשרה ילדים.
אחיו הוא מרצה וחוקר השואה הרב בנימין אברהמ'ס.
אחותו היא הציירת תרצה פלג.
דרך ישרה - הלכות הנוסע בדרך
נאמנו מאוד - הלכות ומנהגים מגדולי ישראל על מועדי השנה, שבעה כרכים.
האיר ממזרח - על מסכת פסחים מתוך שיעורים כלליים בישיבה.
האיר ממזרח - על מסכת כתובות מתוך שיעורים כלליים בישיבה.
נאמנו מאוד - הנהגות מגדולי ישראל בזמני מגפה (בעקבות התפרצות נגיף קורונה).
אוצר גאוני ספרד - על התלמוד והמשניות, בשיתוף פעולה עם מכון ירושלים ומכון עוז והדר
מרבה חיים - דרך ההבנה בחילוק בין נושאים דומים אשר נתחלקו בדיניהם, הוצאת מכון קדם, ה'תשפ"ד
בנוסף, הרב אברהם ההדיר וערך עשרות ספרים של ראשונים ואחרונים וביניהם;
כלבו - עם מראי מקומות, הגהות וציונים, 8 כרכים, הוצאת מכון ירושלים
ספר התרומה לרבי ברוך בן יצחק, עם מראי מקומות, הגהות וציונים
האיר ממזרח - שיעורי גמרא על המסכתות ועיונים במחשבת ישראל
העיר ממזרח - הערות ותמיהות על סדר המסכתות, הוצאת טקסט רץ
יד כותבת - על כתבי הרב שמואל שטראשון, הוצאת טקסט רץ
יד מלאכי לרב מלאכי הכהן, בשיתוף מכון ירושלים, 2 כרכים, הוצאת מכון ירושלים
משנה ברורה אור המזרח - החל לצאת בשנת 2017, עד מאי 2020 יצאו לאור 2 כרכים מתוך 6
אזהרות לרבי שלמה אבן גבירול, מבוא ומפתחות