tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך השנים האחרונות רמת התמותה ועזיבת התושבים עולה על רמת הילודה ואוכלוסיית המחוז קטנה.
כל האוכלוסייה היפנית שהתגוררה באזור עברה ליפן.
בשטח המחוז נמצאים שדות נפט וגז טבעי רבים.
בנוסף לכך התגלו מרבצי פחם.
הכלכלה ניצול שדות נפט וגז.
בנוסף מפותח עיבוד דגים ועץ.
באי סחלין הוקמו מספר מסילות ברזל להעברת סחורות ונוסעים.
רוב הסחורות לאיים מגיעים דרך הים.
לתעופה אזרחית תפקיד חשוב לתנועת נוסעים בין האיים.
בעיר יוז'נו-סחלינסק פועל נמל תעופה בעל מעמד בין-לאומי.
בשנת 2021 דרכו עבדו מעל למיליון נוסעים.
סחף הוא תנועה של חלקיקים מוצקים (סדימנט), בדרך כלל אופייני בעקבות שילוב של כוח המשיכה על הסדימנט או תנועת המוביל שבו הסדימנט מובל.
הבנה של סחף משמשת בדרך כלל במערכות טבעיות בהן החלקיקים הם סלעים קלסטים (חול, חצץ, בולדרים וכו') טין או חרסית.
המוביל יכול להיות אוויר, מים או קרח, וכוח המשיכה משמש להזזת החלקיקים על ידי משטח משופע עליו הם יושבים.
סחף במים מתרחש בנהרות, באוקיינוס, אגמים, ימים וגופי מים אחרים באמצעות זרמים וגאות ושפל.
בקרחונים במהלך תנועתם על פני הקרקע, וביבשה תחת השפעת הרוח.
סחף רק באמצעות כוח המשיכה יכול להתרחש במדרון באופן כללי כדוגמת הרים, מצוקים וגבול ומדף היבשת – מדרון היבשת.
סחף הוא חשוב בתחומים של גאולוגיה סדימנטרית, גאומורפולוגיה, הנדסה אזרחית והנדסה סביבתית.
בידע על סחף משתמשים בדרך כלל כדי לדעת האם תתרחש בליה או השקעה.
עוצמת הבליה או השקעה והזמן והמרחק בהם הם יתרחשו.
סחיפה היא אחד משלשה תהליכי היסוד הגיאומורפולוגיים בנוף (בליה, סחיפה, השקעה) תהליך הסחיפה הוא תהליך הגורם לניתוק חומרי הבלית של הנוף (רסק, סלעים, חול וכדומה) ממקומם ולהסעתם ממקומות גבוהים למקומות נמוכים.
תהליך זה מתבצע באמצעות מים זורמים, רוח, ותנועת קרחונים.
למשל, אָלוּבְיוּם (חומר אלוביאלי) הוא חומר סחף צעיר שהצטבר בגיל ההולוקן (ההווה הגאולוגי) והמכסה סלעים מתקופות קדומות יותר.
זהו גם כינוי כללי לכל חומר הנסחף במים.
סחיפה רוחית הוא המונח של הובלת סדימנטים באמצעות הרוח.
תוצאות הובלה באמצעות רוח הם מבני דיונות חול גלונים (ripples).
בצורה אופיינית גודל הסדימטים המובלים הוא חול (<1MM) ויותר קטן, מכיוון שאוויר הוא מוביל בעל צפיפות והתנגדות נמוכה ולכן לא יכול למשוך איתו חלקים גדולים.
הובלה רוחית של סדימנטים נפוצה בעיקר בחופים ובאזורים יבשים עולם, כיוון שבאזורים הללו אין צמחייה אשר יכולה לעצור את תנועת שדות החול.
אבק דק גרגר אשר נישא ברוח מסוגל לחדור לשכבה העליונה של האטמוספירה ולהתנייד מסביב לכדור הארץ.
אבק מהסהרה משתכן באיים הקנריים ובאיים אחרים בקריביים, והאבק ממדבר גובי משתכן במערב ארצות הברית.
התהליך הפלוביאלי קשור למשקעים ולמים זורמים.
הדבר כולל נהרות, נחלים, זרמים, הקפאה והפשרת מים, שיטפונות בזק ופירצי שיטפון של אגמי קרחון.
סדימנטים המובלים בידי מים יכולים להיות גדולים יותר מסדימנטים המובלים על ידי אוויר מכיוון שלמים יש צפיפות והתנגדות גבוהים יותר.
בנהרות טיפוסיים הסדימנט הגדול ביותר המובל בהם הוא בגודל חול וחצץ, אך שיטפונות גדולים יותר יכולים לסחוף חלוקים ואף בולדרים.
הובלה פלוביאלית של סדימנטים יכולה לגרום לצורות של גלונים ודיונות בתבניות של בליה, בתבניות מסובכות של מערכות נהר אבעי ומישורי שיטפון מפותחים.
תנועת סדימנט חופית מתבצעת באזורים הקרובים לחוף עקב תנועת גלים וזרמים.
בשפכי הנהר תהליכי הובלה חופיים ופלוביאלים מתחברים ליצירת דלתאות נהר.
תנועת סדימנטים חופית יוצרת מבנים אופייניים לאזור החוף כגון, חופים, לגונות ומפרצים.
במהלך תנועתם של קרחונים על גבי הקרקעית הם אוספים ומזיזים חומרים בגדלים שונים.
קרחונים יכולים "לסחוף" סדימנטים מהגדולים ביותר.
באזורים שבהם היו בעבר קרחונים בדרך כלל ניתן למצוא סלעים שלא מתאימים לסלעי האזור, רבים מהם בעלי קוטר של כמה מטרים.
קרחונים גם "טוחנים" סלעים והפוכים אותו ל"קמח גלציאלי" (חלקי סלעים בגודל של גרגרי טין) שהוא כל כך דק שבדרך כלל הוא נסחף על ידי הרוח ומשתקע במרחק של אלפי קילומטרים משם.
סדימנטים שמובלים על ידי קרחונים בדרך כלל זזים לפי קווי הזרימה הגלציאלים.
בסחף במדרון ישנם תהליכים רבים המזיזים את הרגוליט במורד המדרון, והם כוללים:
תזוזת אדמה על ידי בעלי חיים מתחפרים
סחף קרקע הוא החומר המצטבר מפעולות הסחיפה של נהר בעמק, במישור או בדלתא לפני הישפכו אל הים.
זהו חומר עדין ורך יחסית הראוי לעיבוד חקלאי.
הקרקע יכולה להיסחף במהירות רבה ופעולות של האדם עלולות להאיץ את סחיפת הקרקע ולדלדל את פוריותה.
לדוגמה : כריתת יערות לצורכי מסחר בעצים או להכשרת שטח לבניה מאיצה את סחיפת הקרקע ומדלדלת את כמויות החומר האורגני המצוי בה.
בגלל חשיבותה של הקרקע לאדם, בארץ ובעולם כולו ננקטות שיטות שונות שנועדו לשמר את הקרקע ואת איכותה, לדוגמה: בניית מדרגות חקלאיות במידרונות ההרים, נטיעת עצים והוספת דשנים להגברת פוריות הקרקע.
הסיבות לסחיפת קרקע הרסנית הן על ידי מי הגשם והן על ידי הרוח, היא בהפרעת התנאים הטבעיים על ידי האדם, על ידי הסרת הצומח הטבעי ופירור הקרקע על ידי עיבוד.
הצומח הטבעי נהרס על ידי ברוא היער, שריפות, מרעה-יתר וחריש.
שיעור ההרס של הקרקע לאחר שינויים אלה תלוי בתנאי המרקם והמבנה שלה, בתנאי האקלים (במיוחד במספר סופות הגשם החזקות בשנה) ובדרגת השיפוע.
לא כל סוגי הקרקע נתונים במידה שווה לסחיפה הרסנית.
קרקעות מסוימות כגון לאטוסולים מסוימים או קרקעות חוליות שעברו אבולוציה אף יפיקו תועלת מהסרה אחידה של הקרקע העלית עד לעומק מסוים.
דבר זה היה חושף מינרלים הבלויים פחות מתחת לפני השטח.
אך קרקעות אלו, הודות לנקבוביות הגבוהה, נתונות פחות מכל קרקע אחרת לסחיפה מהירה.
הקרקעות הכהות, מאידך, שבאופקיהן העליונים נמצאות ההצטברויות האורגניות של דורות רבים, נתונות ביותר לסחיפה, וכן גם כמה מקרקעות היער שתכולת החרסית שלהן גבוהה (למשל, קרקע הלס שבדרום הארץ).
ישנם כמה גורמים המשפיעים על הסחף
ליתולוגיה – מאפייני הסלע, דוגמת הרכב כימי ומינרלוגי, מבנה ועוד, מהווים את אחד מהגורמים החשובים ביותר המשפיעים על סחף.
מידת גיבוש הסלע – המציינת את אחיזתם של הגרגרים והגבישים זה בזה ובכך מאפשרת או מונעת את סחיפתו.
ככל שהסלע מגובש יותר, כן הוא יהיה עמיד יותר לסחף.
טופוגרפיה – מקום הימצאותו של המסלע ביחס לסביבה משפיע על שיעור הסחף שלו.
כלל שהמסלע תלול יותר – הוא יהיה נתון לסחף רב יותר.
טקטוניקה – לתהליכים טקטוניים יש גם השפעה על שיעור הסחף מאחר שהם משפיעים על הטופוגרפיה ועל תלילותו של המסלע.
לדוגמה, גובהם של האלפים, מתאזן באמצעות תהליכי הסחף החלים בהם.
בנוסף, היווצרות של סדקים והעתקים יוצרת אזורי חולשה בהם מתפוררים סלעים ומגדילה את פני השטח החשופים לסחף.
אקלים – לאקלים קשר עקיף לסחף, והשפעתו מתבטאת בקביעת הסוכנים הניידים שיבצעו אותה בפועל: באקלים צחיח יפעל סחף רוחי, באקלים טרופי, סובטרופי וממוזג – סחף באמצעות מים, ובאקלים מושלג או אקלים קוטבי הסחף הוא סחף קרחונית.
לדוגמה, שורשי צמחים עשויים לבקע סלעים ולחשוף אותם לסחף, או לקבע חוליות ולמנוע את סחיפתם באמצעות הרוח.
סחף הוא תהליך גאומורפולוגי המשנה ומעצב את הנוף.
קיימים כמה מבנים האופייניים לו:
קניון – עמק עמוקי ששוליו תלולים, הנוצר מסחף באמצעות נהר ונחל.
צוק – מבנה סלעי תלול בשולי קניונים או חופים, הנוצר מסחף באמצעות מים – נהרות, נחלים וגלי ים.
חולית – גבעה הנוצרת באמצעות סחף רוחי.
מבנה החולית הוא א-סימטרי, והוא מייצג את כיוון הרוח: מדרון מתון בכיוון ממנו נשבה הרוח ותלול בצדו השני.
לס – קרקע הלס היא משקע הנותר מסחף רוחי.
בתרונות – מדרונות תלולים הנחרצים על ידי מים, נוצרים באזורים בהם מצויים חוליות וסלעי משקע שאינם מלוכדים ומהווים מבנה אופייני לסחף באמצעות מים.
הובלת סדימנטים משמשת לפתירת בעיות רבות, ביניהן סביבתיות, גאוטכניות וגאולוגיות.
מדידה או סכימת סחף הסדימנטים או הבליה חשובה להנדסת חופים.
תוכננו מספר מכשירים למדידת סחיפת סדימנטים, (PES – Praticle Erosion Simulator) אחד מהם הידוע בכינויו "חיה" (BEAST – Benthic Environmental Assessment Sediment Tool), כוויל לסכימת כמות סחיפת הסדמינטים.
תנועתם של הסדימנטים חיונית לסיפוק בית גידול לדגים ואורגניזמים נוספים בנהרות.
לכן מנהלים של נהרות מפוקחים, שבדרך כלל "צמאים" לסדימנטים עקב סכרים, לרוב מנסים ליצור באופן מלאכותי שיטפונות קצרים כדי לרענן את הקרקע ולבנות מחדש גדות.
תנועת סדימנטים לתוך נביעה הנובעת מסכר יוצרת דלתאות נביעה.
הדלתא הזאת תמלא את אגן הניקוז ובסופו של דבר או שיהיה צורך לרוקן את הנביעה או להסיר את הסכר.
מידע על סחיפת סדימנים יכול לשמש לתכנון נכון של הארכת משך החיים של הסכר.
גאולוגים יכול להשתמש בפתרון ההופכי של יחסי הובלת סדימנטים כדי להבין את עומק הזרימה, המהירות, וכיוון מסלעים סדימנטרים ומשקעים צעירים של חומרים אלוביאלים.
זרימה בתעלות, מעל סכרים, ומסביב לבסיסי גשרים יכולים ליצור סחיפה של הקרקעית.
סחיפה זאת יכולה לפגוע בסביבה ולחשוף או לערער את יסודות המבנה.
ולכן ידע מעמיק על המנגנונים של סחיפת סדימנטים בסביבה בנויה חשובים עבור הנדסה אזרחית וימית.
סחלב שלוש השיניים (שם מדעי: Neotinea tridentata) הוא אחד מהמינים בסוג נאוטינאה הגדלים בארץ ישראל.
בעבר שויך לסוג סחלב אך השיוך שונה בעקבות מחקר פילוגנטי.
הוא גדל על קרקעות בתה וגריגה ופורח בעיקר בחודשים מרץ-אפריל.
הפרח אינו נדיר יחסית לשאר מיני הסחלבים .
סחלב שלוש השיניים גדל בארץ ישראל בשטחים ההרריים מהרי יהודה ועד לחרמון.
ניכר בעמוד תפרחת כדורי, עם מספר פרחים היכול להגיע ל-30. צבע הפרחים ורוד-סגול, עם נקודות בצבע כהה יותר מצבע הפרח.
שפית הפרח מחולקת לשלוש שיניים – ומכאן שמו.
לעיתים נדירות הפרח לבקן (אלבינו).
תפוצתו העולמית משתרעת במזרחו של הים התיכון ובמזרח התיכון, מרכז אירופה, עיראק, פרס וקווקז.
סחר באיברים הוא תרומת איברים לצורך השתלת איברים הנעשית תמורת תשלום כספי.
בשנות ה-70, התפתחה השתלת איברים בקנה מידה רחב, הודות לפיתוח תרופות המונעות דחיית איבר לאחר השתלה.
האיברים אותם ניתן ליטול מתורם חי ולהשתילם באחר כוללים כליה, כבד, קרנית וריאה.
רוב הסחר באיברים מתמקד בכליות או כבד.
קודם לשנת 1994 התקיים בהודו שוק חוקי ומצליח באיברים להשתלה.
מועמדים להשתלה מרחבי תבל הגיעו להודו לרכוש כליות להשתלה והפכו את המדינה לאחת המובילות בעולם בתחום השתלת כליות.
מספר בעיות ליוו את קיומו של הסחר באיברים בהודו, בהן מקרים שבהם ניטלו כליות ממטופלים מבלי שאלה כלל ידעו שנלקח איבר מגופם.
במקרים אחרים הובטחו לאנשים שמכרו כליה סכומי כסף גדולים בהרבה ממה ששולם להם לאחר הניתוח.
הבעיות המוסריות שעורר הסחר באיברים הביאו את ממשלת הודו לחוקק, בשנת 1994, חוק האוסר על סחר איברים במדינה.
החקיקה לא הביאה להפסקת הסחר באיברים בהודו ונכון לשנת 2002 על פי הערכות נמכרו כ-2,000 כליות מדי שנה בהודו.
סחר באיברים היה אף חוקי בפיליפינים עד לתחילת המאה ה-21. הסחר נאסר בשנת 2003 עם חקיקת חוק האוסר על סחר בבני אדם, כאשר הגדרת החוק לסחר בבני אדם כוללת "נטילה או מכירה של איברים".
פיצוי כספי עבור תרומת איברים מתורם חי הוסדר בחוק באוסטרליה ובסינגפור.
בחוקים אלה נאמר שהתשלום אינו על האיבר, אלא פיצוי לתורם לכיסוי העלויות הכרוכות בתרומת איבר.
באוסטרליה התורמים זכאים גם לחופשה בתשלום בת 9 שבועות.
בארצות הברית, אף על פי שסחר באיברים נאסר בחוק, מותר לשלם לתורמים פיצוי על הוצאות נסיעה, הוצאות רפואיות והוצאות נלוות אחרות הקשורות לתרומה.
בשנת 2004 קבעה מדינת ויסקונסין כי פיצויים אלה זכאים לפטור ממס.
באיראן מכירת איברים להשתלה היא חוקית.
החל משנת 1988 קיימת באיראן מערכת מוסדרת המאפשרת מכירת איברים לצורך השתלה, ללא צורך בקרבת משפחה בין מוכר האיבר לבין המטופל בהשתלה.
ההיתר למכירת איברים הביא בשנת 1999 לכך שלא קיימת עוד רשימת המתנה להשתלת כליות.
מאז תחילת התוכנית ועד לסוף שנת 2005 בוצעו באיראן 19,609 השתלות כליה, כמעט 80% מן האיברים להשתלה (15,356 מקרים) באו כתוצאה ממכירת כליה.
מכירת כליות באיראן מתבצעת באמצעות שני ארגונים שלא למטרות רווח, הפועלים בתמיכת ממשלת איראן.
הארגונים דואגים להפגיש בין מוכר האיבר לבין הזקוק להשתלה, ומארגנים את הבדיקות הנחוצות להתאמת רקמות.
לא קיים תשלום אחיד בעד כליה באיראן, אולם בממוצע כליה נמכרת בסכום השווה ל-1,200 דולר אמריקאי.
במקרים מסוימים חלק מן התשלום למוכר הכליה נעשה בסידור מקום עבודה.
איראן היא המדינה היחידה בעולם שבה סחר בכליות הוא חוקי ומתקיים באופן סדיר ומשגשג, בעיקר בטהראן, באזורי בתי החולים שבהם מרכזי השתלות.
עם זאת, על פי החוק באיראן, נאסר על איראנים לתרום כליה למי שאיננו אזרח איראני.
בשנת 2011 בוצעו באיראן 2,285 ניתוחי השתלות כליה, והממשלה האיראנית ממריצה את האזרחים לתרום כליה בתמורה לתשלום כספי.
נוצר מצב בו מתקיימת תחרות בין תורמי הכליות, שרובם עניים ומצויים בטווח הגילאים 20–30. לפי דברי מוסטפא קאסמי, ראש אגודת הצדקה האיראנית לתמיכה בחולי כליות, עומד הסכום הממוצע שמקבל תורם כליה מאת החולה שמקבל אותה, על סך של 6,000 דולר (כ-24 אלף שקל).
הממשלה משלמת לתורם אלף דולר (כ-4,000 שקל) נוספים.
סכום זה משמעותי במדינה שבה השכר החודשי הממוצע נע בין 300 ל-600 דולר.
הסחר בכליות מנוהל באמצעות שתי "עמותות צדקה" כאשר הליך התרומה (התשלום) נעשה תחת פיקוח ממשלתי.
העמותות מאתרות הן תורמים והן נזקקים לתרומות, ובודקות התאמות אפשריות ביניהם.
במרכז טהראן, בסמוך למשרדי אגודת הצדקה, ניתן לראות מודעות רבות הכתובות באותיות גדולות במיוחד או בצבעים זוהרים כדי למשוך תשומת לב.
תורמים פוטנציאליים הזקוקים נואשות לכסף, פועלים גם באמצעות גרפיטי - ריסוס הפרטים שלהם על קירות של מוסדות, או אף על קירות בתים פרטיים, בסמוך לבתי החולים שבהם מרכזי השתלות.
עוני וחוסר פיקוח חוקי נאות תורמים לקיומו של סחר לא חוקי באיברים.
עוני מאפיין את כל המדינות בהן משגשג שוק שחור באיברים.
אולם עוני אינו הגורם היחיד המשפיע על שגשוג הסחר באיברים ובחלק מן המדינות העניות ביותר בעולם לא מוכרת תופעת הסחר באיברים.
חקיקה היא גורם נוסף המשפיע על קיומו של סחר באיברים.
בירדן, לדוגמה, סחר באיברים אינו חוקי אולם ירדנים רבים מוכרים איבריהם באיראן, שם מבוצעים ניתוחי ההשתלה.
בהודו נאסר על סחר באיברים מתורם חי והחוק דורש כי תורם האיבר יהיה קרוב משפחה, בעל או אישה, או תורם מתוך סיבות של "חיבה".
החוק ההודי אינו מתיר מתן תשלום לבעל האיבר בתמורה לנטילתו, אולם החוק אינו אוסר על תשלום לבן הזוג אף אם הוא תורם האיבר.
לאקונה זו בחוק ההודי מאפשרת למעשה סחר באיברים, כך שהזקוק לאיבר מתחתן עם תורם האיבר כדי לאפשר תשלום.
סחורות לא חוקיות, כולל איברים להשתלה, נמכרים בשוק השחור במחירים גבוהים.
התשלום אותו יקבל מוכר האיבר תלוי במקום שבו הוא נמכר ובהיצע הקיים בשוק.
התשלום הממוצע אשר דווח בעולם עבור מכירת כליה הוא כ-5,000 דולר, בעוד שהמחיר הממוצע בשוק השחור לקניית כליה הוא כ-150,000 דולר.
פער דומה בין מחיר הקנייה למחיר מכירה קיים אף בתחום מכירות כבד.
חקירה עיתונאית בשנת 2007 חשפה כי מתווכים בסחר באיברים מרוויחים הון עתק בעסקאות בהן הודים, אשר איבדו את רכושם ומקור הכנסתם בצונמי באוקיינוס ההודי, מכרו את כליותיהם בשוק השחור.
בשנת 2007 הורשע לראשונה בבריטניה אדם שניסה למכור את כליתו באינטרנט במחיר של 24,000 ליש"ט כדי לשלם חובות שצבר בהימורים ונשפט לשנת מאסר על תנאי.
הצעת מכירה זו עמדה בניגוד ל"חוק רקמת אדם משנת 2004" (Human Tissue Act 2004).
ביוני 2008 הורשעו בסינגפור שני גברים אינדונזים באשמת מכירת כליותיהם.
אחד מהם מכר בכ-22,000 דולר את כלייתו למנכ"ל חברת הענק הסינגפורית "טאנגס" (Tangs) בעוד הקונה שילם 300,000 דולר למתווך בסחר איברים.
לאחר שהורשעו, נידונו המוכרים לשבועיים מאסר ולקנס.
הקונה, המיליונר טאנג וי סונג, נידון ליום אחד מאסר מתוך התחשבות במצבו הבריאותי, ואילו המתווך נידון ל-14 חודשי מאסר.
בסינגפור, בדומה למדינות רבות אחרות, אסור סחר באיברים וכל תרומת איבר מתורם חי חייבת להיות מאושרת על ידי ועדת אתיקה להשתלות.
המקרה עורר דיון ציבורי בסינגפור וקריאות לביטול האיסור על סחר באיברים להשתלה.
בישראל נחקרו מספר פרשיות של סחר באיברים.
בנובמבר 2009 נעצרו בירושלים מספר חשודים בסחר באיברים.
באפריל 2010 נעצרו שישה אזרחי ישראל אשר עסקו בסחר באיברים, תוך שהם מבטיחים למוכרי האיברים 10–100 אלף ש"ח עבור כלייתם בעוד שהם גובים מחולים שביקשו השתלת כליה 120-200 אלף דולר.
הניתוחים לכריתת ולהשתלת האיברים בוצעו מחוץ לגבולות ישראל, בחלק מן המקרים התלוננו המוכרים כי סכומי כסף שהובטחו להם תמורת מכירת כלייתם לא שולמו.
באוקטובר 2010 הודה תושב ניו יורק, בעת שעמד לדין בבית משפט בניו ג'רזי, כי עסק בתיווך במכירת כליות של ישראלים בארצות הברית, הכליות נקנו מישראלים מעוטי יכולת במחיר של כ-10,000 דולר ונמכרו לחולים בארצות הברית ב-120,000 דולר.
בשנת 2011 קבע בית הדין הארצי לעבודה כי מי שמקבל איבר להשתלה בדרך של סחר באיברים אינו זכאי להחזר על הוצאותיו מכוח חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
הפולמוס סביב האיסור על סחר באיברים
קיים ויכוח בין מלומדי משפט ואתיקה רפואית בעולם באשר לשאלה: האם נכון לאסור על סחר באיברים?
מרטין וילקינסון, מרצה אורח באוניברסיטת קיל באנגליה, אשר עמד בראש המועצה לביואתיקה בניו זילנד טען כי מכירת איברים אינה צריכה להיות עבירה פלילית וכי הענשת אנשים על מכירת איבריהם פוגעת בזכות של אדם להחליט מה יעשה בגופו.
לטענת וילקינסטון האיסור על סחר באיברים גורם לניצול ולרמיה של אלה המוכנים למכור את איבריהם בידי סוחרים בשוק השחור וכי הפתרון צריך להיות בהסדרת שוק האיברים ולא בהכרזה על אי חוקיותו.
אי חוקיותו של הסחר באיברים יוצרת לאיברי אדם תקרת מחיר אפס.
תקרת מחיר זו משפיעה על הביקוש וההיצע ויוצרת מחסור.
על פי דו"ח שפורסם על ידי מכון קאטו, מכון מחקר עצמאי בארצות הברית, ביטול תקרת המחיר לאיברים דוגמת המדיניות באיראן, תחסל את המחסור.
על פי הערכה, לו רק 0.06% מכלל תושבי ארצות הברית בגילאי 18–65 יתרמו כליה, יעלם המחסור בכליות ולא יהיה עוד תור ממתינים להשתלה.
במצב הדברים הנוכחי, כ-30,000 חולים שהמתינו להשתלת כליות בין השנים 1999–2006 מתו בעודם ממתינים להשתלה.
התומכים בסחר באיברים טוענים כי הסדרה ופיקוח ממשלתי על סחר באיברים, דוגמת המצב באיראן, תחסל את המחסור באיברים להשתלה ותשפר את תנאי הבטיחות וההוגנות לאלה הזקוקים להשתלה.
מנגד נטען כי עצם הרעיון של מחסור באיברים להשתלה הוא מסולף, וכי המחסור בתחום זה הוא "צורך שנוצר באופן מלאכותי".
אין מחסור אמיתי באיברים להשתלה, אלא שימוש יתר ובזבוז של איברים.
לדעת המחזיקים בעמדה זו, התחום הדורש הסדרה אינו סחר באיברים, אלא תחום נטילת איברים (כך למשל מקורבנות של מוות טראומטי), ומדיניות הקצאה נכונה.
בין המתנגדים לסחר באיברים נמצאים אף ארגונים שונים לזכויות אדם.
בישראל הביעו שלשה שופטים של בית המשפט העליון, יצחק עמית יורם דנציגר ואורי שהם, תמיכה בהתרת קבלת תמורה עבור תרומת איברים.
סחלין הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר יוז'נו-סחלינסק שבמזרח הרחוק המתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה.
מאז 2015, היווה חלק ממועדון הספורט המקצועני של סחלין , הכולל גם מועדון הוקי קרח ומועדון כדורעף.
בספטמבר 2021 גזפרומבנק הפך לספונסר הראשי של הקבוצה.
2015 - 2024: מועדון הספורט המקצועני סחלין
מועדון הכדורגל סחלין הוקם במאי 2004. בשנים הראשונות לקיומו המועדון התמודד באליפות מחוז סחלין ובאליפות המזרח הרחוק הרוסי במסגרת ליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.
בשנת 2007 הקבוצה העפילה לליגה הרוסית השנייה והפכה לקבוצה מקצוענית.
בעונת 2010/2011 ובעונת 2015/2016 הקבוצה העפילה עד לשלב 16 האחרונות בגביע הרוסי בכדורגל.
במאי 2014 הקבוצה הבטיחה את העפלתה לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
בסוף עונת 2015 נתקלה הקבוצה בקשיים פיננסיים ועל מנת להימנע מפירוק צורפה אל מועדון הספורט המקצועני של סחלין.
בעונת 2015/2016 הקבוצה סיימה במקום ה-16 ונשרה לליגה השנייה.
בעונת 2017/2018 זכתה באליפות המזרח של הליגה השנייה, אך לא עברה את תנאי הסף להעפלה לליגה הלאומית, בשל חוסר במגרש כדורגל העומד בתקני הליגה ובאחזקת מחלקת נוער ולכן נשארה ליגה.
בעונת 2018/2019 הקבוצה העפילה לשלב 32 האחרונות בגביע הרוסי וסיימה כסגנית אלופת המזרח של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה ושוב נותרה ליגה בשל חוסר יכולתה לעמוד בתנאי הסף להעפלה לליגה הלאומית.
בעונת 2024 הוכרז על פירוק הקבוצה בעקבות פשיטת רגל.
מגרש הבית של הקבוצה הוא אצטדיון ספרטק בעיר יוז'נו-סחלינסק המכיל 4,200 מושבים.
האצטדיון נחנך באוקטובר 1974ותכולתו — 4,200 מושבים אם כי ישנם נתונים שהוא מכיל 5,000 מושבים.
בשנת 2009 הושתל דשא מלאכותי ובוצע שיפוץ במתחמי ההלבשה ובמושבי האורחים.
בשנת 2017 נסגר ומאפריל 2018 הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון קוסמוס המכיל 600 מושבים.
בעונת 2018/2019 עברה לארח את משחקי הבית באצטדיון "טמפ" בעיר טומסק המכיל 1,300 מושבים.
קבוצת הנוער של סחלין היא אחד מבתי הספר לכדורגל הגדולים באי סחלין והקבוצה מתמודדת בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.
מועדון הכדורסל סחלין היה מועדון כדורסל מקצועני מהעיר יוז'נו-סחלינסק שברוסיה, שהתמודד בסופרליגה הרוסית, ליגת המשנה בכדורסל.
הקבוצה אירחה את משחקיה בהיכל הספורט קריסטל, המשמש כולם רב תכליתי לכדורסל ולהוקי קרח ומשמש גם כאולם הבית של קבוצת ההוקי קרח המקומית.
הקבוצה הוקמה בשנת 2015 כחטיבת הכדורסל של מועדון הספורט המקצועני של סחלין, ביוזמת מושל מחוז סחלין אולג קוג'מיאקו.
לאחר שהקבוצה זכתה באליפות הסופרליגה הרוסית בכדורסל לעונת 2016/2016, ביוני 2016 ראשי הקבוצה הגישו בקשה להשתתף בליגה המאוחדת של VTB, לקראת עונת 2016/2017, אך ההצעה נדחתה על ידי מנהלי ליגת VTB בשל חוסר במתקנים נחוצים לתקני הליגה והקבוצה המשיכה לשחק בליגת המשנה.
הקבוצה העפילה בשיאה לגמר הגביע הרוסי בכדורסל בשנת 2017, אך בשנת 2018 הוחלט לפרקה.
מועדון ההוקי קרח סחלין הוא מועדון הוקי קרח מקצועני מהעיר יוז'נו-סחלינסק שברוסיה המתמודד בליגת ההוקי קרח האסייתית, המהווה לליגת הוקי קרח ובה נוטלות חלק קבוצות הוקי קרח מהרפובליקה העממית של סין, רוסיה, יפן וקוריאה הדרומית.
המועדון הוקם בשנת 2014 תחת השם "אריות הים", בשנת 2015 צורפה הקבוצה למועדון הספורט המקצועני של סחלין ושינתה שמה ל"מועדון ההוקי קרח סחלין".
סחר בין-לאומי בפרימטים נעשה בעיקר למטרות ניסויים, אך גם לשימושם של קרקסים וגני חיות, למכירת חלקי גופם, יצירת קמעות וגביעים, למטרות קוסמות ולשימוש בהם כחיות מחמד.
באתרים ארכאולוגיים במרכזי הציוויליזציה האנושית שהתקיימה במצרים העתיקה ומסופוטמיה העתיקה נמצאו הוכחות לשימוש בפרימטים מתקופות אלו.
השימוש בפרימטים היה למטרות שעשוע, ניצול ואכילה.
כמו כן, ייחסו להם יכולות ריפוי, העלו אותם כקורבנות ועבדו אותם כאלילים.
בנוסף, יוון העתיקה והאימפריה הרומית סחרו עם מדינות אחרות בפרימטים, והשתמשו בהם לצרכים מגוונים.
מצרים העתיקה הייתה אחת המדינות הראשונות בהן נעשה פולחן של פרימטים.
מבין האלילים והאלילות ניתן למנות את אתום "אל הבריאה" שמתואר כקוף ירוק, הפי "בנו של הורוס", רע "אל השמש" ותחות שמתואר כבבון.
על פי אותה אמונה אלילית, בהיכל השיפוט שבעולם המתים ישנם ארבעה פרימטים ששומרים על אגם האש.
ייתכן שעד האלף השלישי לפני הספירה לא היו פרימטים במצרים.
הפרימטים שיובאו למצרים מהאלף השלישי לפני הספירה נלקחו מארץ פונת.
מקורותיהם של המקוקים הברבריים בגיברלטר אינם ברורים דים, אך עדות גנטית תומכת בסיפורים שלפיהם הם יובאו מצפון אפריקה לצוק גיברלטר, ושימורם במקום נעשה בשל אמונות טפלות או פולחן.
במהלך מלחמת הירושה הספרדית (1701–1714), הבריטים שהשתלטו על גיברלטר האמינו כי הפרימטים מביאים מזל, ולכן שלטונם בגיברלטר יארך כל עוד הפרימטים יהיו שם.
אותה אמונה היא גם זו שעוררה את יבוא המקוק מצפון אפריקה כדי לשמר את הקולוניה הבריטית בגיברלטר בזמן מלחמת העולם השנייה.
ישנן עדויות לשימוש בעצמות של פרימטים למטרות יצירת שיקויים ותרופות עוד מתקופת מסופוטמיה העתיקה.
באירופה במאה ה-2 נפוץ הרעיון כי ישנה תועלת בריאותית באכילת פרימטים.
בשלבים המוקדמים של העת החדשה הסחר באבני בזואר היה גדול.
את אבני הבזואר ניתן היה להוציא מהקיבה או מהמעיים של קולובים, והשימוש בהם נעשה על מנת לנטרל רעל ארסן.
השימוש בפרימטים ברפואה המסורתית עדיין נפוץ כאשר בלמעלה מ-50 מדינות משתמשים בלמעלה מ-70 מינים למטרות אלו.
לפחות מאז ימי הביניים החל הסחר בפרוות של פרימטים.
הפרווה השחורה-לבנה של הקולובוס גרזה שימשה ליצירת ביגוד טקסי, כיסויי מגנים ותחפושות מעוצבות.
בימי הביניים ייצאו סוחרים ערבים את הפרווה של הקולובוס גרזה לאירופה, שם השימוש בה צבר תאוצה, בה בעת עם גדילת היצוא של הפרווה לאירופה.
בשלבים מאוחרים יותר גבר השימוש והייצוא של הפרווה עם השימוש ברובים, במקום קשתות וחצים, למטרות ציד.
במהלך התקופה בה הפרווה של הקולובוסים הייתה בשיא האופנה, נהרגו כ-2 מיליון קולובוסים.
מאוחר יותר, במאה ה-20, האופנה של פרוות הקולובוסים פסקה.
פרימטים, בעיקר גנונים, יובאו למצרים העתיקה מרחבי אפריקה, ושימשו שם כחיות מחמד.
ביוון העתיקה משפחות אמידות השתמשו בגנונים ובמקוקים ברבריים לפחות מהמאה ה-7 לפני הספירה, ומינים נוספים הגיעו לאירופה בשיירות סוחרים מהודו.
כמו כן, הרומאים ייבאו פרימטים כחיות מחמד עוד משנת 50 לפני הספירה.
באמצע המאה ה-17 הפרימטים בבריטניה היו מקור גדול לשעשוע וחיות מחמד, ושר האוצר של אותה תקופה שקל להעלות את המס על פרימטים כפתרון להעלאה משמעותית של הפדיון המדיני.
באופן בלתי נמנע, בתקופה מאוחרת יותר כאשר ניתן היה לקנות פרימטים בקנה מידה גדול, הם פסקו להיות סמל סטטוס גדול וערכם ירד.
אחד המניעים העיקריים לסחר בין-לאומי בפרימטים הוא מחקרים.
עוד מתקופת האימפריה הרומית השתמשו בפרימטים למחקרים רפואיים.
אחד מכתביו המפורסמים ביותר של קלאודיוס גלנוס, רופא החצר של הקיסר הרומי מרקוס אורליאוס, בנושא אנטומיה התבסס על ביתור של מקוק.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 חוקרים רבים הפנו את תשומת לבם למוחם של הפרימטים ולקווי הדמיון שלהם עם המוח האנושי.
החוקרים מיפו את המוח של חלק מהפרימטים, והפרימטים נעשו למודל ביו-רפואי עיקרי.
במאה ה-20, מאות אלפי פרימטים יובאו ממגוון מדינות, בעיקר מהודו, קולומביה ופרו, למטרות תעשיית המחקר הביו-רפואית.
הסחר הגיע לשיאו באמצע המאה ה-20. בשנות ה-50 של המאה העשרים הודו יצאה לארצות הברית בכל שנה בין 100,000 ל-200,000 מקוקי רזוס, ובעקבות חוסר היכולת לעמוד בכמויות הגדולות צנח יצוא מקוקי רזוס לכ-20,000 בשנת 1975. בשנת 1978 חדלה הודו לייצא מקוקים לארצות הברית, ומאוחר יותר לכל שאר המדינות.
בין השנים 1970–1975 סחרו ברחבי העולם בכ-4 מיליון פרימטים, כמעט כולם נתפסו בטבע, והשאר תוצר של הרבעה.
ארצות הברית עומדת בראש רשימת המייבאות עם יבוא של כשליש מסך כל הפרימטים הנמכרים ברחבי העולם.
אחריה ברשימה נמצאת בריטניה, ואחריהן יפן, רוסיה, הולנד, צרפת, טאיוואן, קנדה, ספרד ועוד.
הפרימטים מיובאים מהאזורים הטבעיים שלהם מהמדינות אינדונזיה, מלזיה, קניה, תאילנד, הפיליפינים, מאוריציוס, קמבודיה ווייטנאם, דרום אפריקה, סורינאם, ברבדוס ובראשן סין.
ברחבי העולם קיימות עשרות חברות המעורבות בסחר בפרימטים.
בסין קיים מספר החברות הגדול ביותר.
רוב הפרימטים הנמכרים על ידי החברות הסיניות מיובאים משכנותיה של סין, ומורבעים ומוחזקים במרכזי ההחזקה של החברות הסיניות שמהן הם מיוצאים.
הסחר העיקרי של החברות הסיניות הוא בזן "מקוק ארוך זנב".
בווייטנאם נמצא מתקן ההחזקה וההרבעה הגדול ביותר בעולם, שבשיא יכולתו מכיל כ-30,000 פרימטים.
המתקן נמצא קרוב לגבולה של וייטנאם עם קמבודיה, ושייך לחברת הבת "Nafovanny", שעל שמה נקרא גם המתקן.
את הפרימטים שמגיעים למתקן לוכדים בסביבתם הטבעית, ומחזיקים בכלובים משותפים בתנאים מחפירים.
במתקן ההחזקה מרביעים אותם, חלקם מתים, ואלו ששרדו נמכרים למעבדות ולחברות הרבעה ומכירה.
המסע אל המדינות הזרות ממתקן "Nafovanny" נמשך בין-30 ל-70 שעות, ובמהלכו הפרימטים כלואים ואחוזי פחד.
מאוריציוס מהווה את מקור הסחר במקוקים ארוכי זנב השני בגודלו אחרי סין.
חברת "Bioculture", שנוסדה בשנת 1984, היא החברה העיקרית הפועלת באי.
לרשות החברה עומדים מתקני החזקה, למעלה מ-200 עובדים ומתקני הרבעה בהם היחס הוא 40–45 נקבות ל-2 או 3 זכרים.
בשנת 2008 יצאה החברה 2,269 פרימטים לארצות הברית.
את הפרימטים לוכדים חקלאים ואנשי כפרים באמצעות הצבת פתיונות ברשתות ובכלובים.
משפחות שלמות יכולות להיתפס ברשתות, וכל פרימט שנתפס ואינו רצוי מומת ונמכר כאוכל.
לפעמים מפילים הלוכדים את האימהות מהעצים על ידי כך שהם יורים בהן, ובכך מורידים גם את צאצאיהן אחוזי הפאניקה שנצמדים לגוף של אימם.
הפרימטים ששרדו מועברים עם מעט אוכל ומים, אם בכלל, בכלובים שבהם לרוב אינם יכולים לעמוד, ורבים מתים, למרכזי החזקה מטונפים ועמוסים יתר על המידה.
לאחר מכן, נעשה ניפוי שבו האמהות והגורים מקבלים עדיפות, והחולים, הרזים והזקנים לא עוברים.
משם הם מופצים ברחבי העולם במטעני מטוסים.
בחקירה שנעשתה בשנת 1992 על ידי "Cruelty Free International", נמצא כי כ-75% מהפרימטים המובאים אל מרכזי ההחזקה הם בעלי סיכוי להיהרג עוד כשהם במרכזים.
רוב הפרימטים משמשים לניסויים במעבדות למטרות מחקרים בנושאי בדיקת מינוני רעילות בחומרים רפואיים ולא רפואיים, מחלות זיהומיות כמו איידס, אבולה ודלקת כבד; נוירולוגיה, קוגניציה, התנהגות, התרבות, גנטיקה וקסגוגרפט.
בישראל חוק צער בעלי חיים משנת 1994 קבע את הקמת המועצה לניסויים בבעלי חיים האחראית על קביעת היתרים, כללים, דרכים לעריכת הניסויים, פיקוח על בריאות בעלי החיים, מניעת מחלות והמתתם של בעלי החיים בתום הניסוי במידת הצורך.
החוק מוסיף וקובע כי ניסויים בהם יש גרימת סבל או כאב יבוצעו בהרדמה כללית או מקומית או באלחוש, ובמקרים בהם בעל החיים מחויב במיתה לאחר הניסוי המתתו תתבצע לפני שובו להכרה.
כמו כן, שימוש בחיות מפותחות, דוגמת פרימטים, יוגבל ככל האפשר.
בשנת 2016 השתמשו במדינת ישראל ב-46 פרימטים למטרות מחקר.
בארצות הברית משתמשים למטרות ניסויים בכ-65,000 פרימטים בכל שנה, ועוד כ-7,000 פרימטים מנוצלים ברחבי מדינות האיחוד האירופי.
רובם תוצר של הרבעה, והשאר נקנו לאחר שנתפסו בטבע.
השימוש העיקרי בפרימטים נעשה בשלושה סוגים של מקוק, וכמו כן נעשה שימוש מועט יותר במרמוסטים, טמרינים, קופי עכביש, דורוקולים, קופי ורווט, קופי סנאי ובבונים; ובנוסף נעשה שימוש בהומינידיים כגון בבונים גורילות, שימפנזות ואורנגאוטנים.
על פי ארגון החסד "Nuffield Council On Bioethics", השימוש בהם נעשה משום שמוחם חולק מאפיינים תפקודיים ומבניים עם המוח האנושי.
אך בעוד היתרון המדעי הזה נכון, משמעות הדבר היא שהם גם חווים סבל וכאב כמו בני אדם.
בשנת 2004 הקצתה ארצות הברית 5.6 מיליארד דולר אמריקני לפרויקט בשם "BioShield" שאחת ממטרותיו הייתה עריכת מחקר בנוגע למתקפה אטומית וביו-כימית.
בשנה שלאחר מכן, מספר הפרימטים המיובאים לארצות הברית זינק מכ-18,500 בשנת 2004 (שנת תחילת הפרויקט) למעל 26,000 בשנת 2005, ומספר הפרימטים המיובאים בארבע השנים שלאחר מכן נותר במגמת עלייה.
פרימטים לא מוגדרים כבעלי זכויות כשל בני אדם ברוב תחומי השיפוט, ולכן ההגנה עליהם מפני הגדרתם כסחורה מוגבלת ואינה מתאפשרת ברוב המקרים.
המעמד של הפרימטים ממשיך לעורר ויכוח רב.
הארגון "Great Ape Project" טוען כי יש לאסור באמצעות חוק את עינוים של הומינידיים (גורילות, אורנגאוטנים, שימפנזות ובבונים); וכי יש להעניק להם מעמד חוקי מוגבל, זכות לחיות והגנה על החופש האינדיבידואלי.
ב-25 ביוני 2008 הפכה ספרד למדינה הראשונה שהכריזה על הרחבת זכויותיהם של הומינידיים בהתאם להצעה של הארגון "Great Ape Project".
המונח "עינויים" כולל ניסויים רפואיים וכליאה שרירותית, כמו זו שמתבצעת עבור צילומי סרטים ועבור קרקסים.
משמעות הדבר הייתה צניחה משמעותית בסחר בהומינידיים בספרד.
ישנו מספר הולך וגובר של ממשלות שמעגנות בחוק איסורים על השימוש בהומינידיים, ובכך מפחיתות את הסחר.
בין השנים 2000–2008 ניו זילנד, הולנד, שוודיה, אוסטריה ובלגיה אסרו את השימוש בהומינידיים למטרות מחקר.
בשנת 2013 אסר האיחוד האירופי את השימוש בהומינידיים למטרות מחקר תחת מספר תנאים.
כמו כן, באותה שנה השימוש בפרימטים במחקרים הוגבל למקרים בהם אין שיטות אלטרנטיביות אופציונליות, למחקרים בסיסיים וישומיים ולמבחני איכות ובטיחות של מוצרים.
ארגון PETA וקבוצות נוספות הפעילו ועודן מפעילות לחץ רב על חברות התעופה על מנת לשים סוף לשינוע פרימטים וחיות אחרות למעבדות.
על פי PETA, למעלה מ-110 חברות תעופה מסרבות להטיס פרימטים, רבות מהן החלו לסרב רק לאחר איומים על פתיחה בקמפיינים.
חברת התעופה אל על הטיסה במשך שנים פרימטים שגידלו ב"חוות מזור" בישראל למכוני מחקר בחוץ לארץ.
באוגוסט 2010 הודיעה אל על כי תפסיק להטיס פרימטים למטרות ניסויים, וזאת בעקבות מאבק שניהלו ארגונים לזכויות בעלי חיים מול אל על.
עם זאת, בעקבות תביעה מצד חוות מזור, בית המשפט הוציא צו זמני אשר חייב את אל על להמשיך להטיס פרימטים.
אל על חזרה בה מהחלטתה, ולאחר מכן חזרה לסרב להטיסם למטרות ניסויים ומחקר רפואי.
באוגוסט 2014, בתום מאבק של כ-15 שנה בין אל על לחוות מזור, קבע בית המשפט העליון כי אל על רשאית לחדול מהטסת פרימטים למטרות ניסויים ומחקר רפואי.
חברת התעופה "אייר פראנס" נותרה חברת התעופה הגדולה האחרונה שממשיכה להטיס פרימטים למעבדות ומצדדת בפרקטיקה זו בטענה שיש בהם צורך למחקרים.
סחלב קדוש (שם מדעי: Anacamptis sancta, בעבר: Orchis sancta) הוא מין של בן-סחלב שבעבר שויך לסוג סחלב.
שמו ניתן לו על ידי החוקר השוודי קארולוס ליניאוס שקרא לפרח על שם ארץ ישראל, ארץ הקודש.
הסחלב הקדוש הוא אחד משני המינים היחידים בסוגם בישראל המייצרים צוף שמופרש בדורבן.
צופו של הפרח מרוכז מאוד ומפיץ ריח חזק ונעים המושך אליו דבורים, ובשל כך שיעור עשיית ההלקטים בתנאים טבעיים גבוה.
הוא בנוי מ-10 עד 20 פרחים צפופים שביניהם אבקנים.
השפית רחבה (אורכה 8–10 מ"מ), צבעה ורוד עם שוליים ירקרקים והיא ומחולקת לשלוש אונות: שתי צדדיות ואחת אמצעית, קטנה יותר, מחודדת בראשה ודמוית איזמל.
שאר עלי העטיף ורודים-אדמדמים עם עורקים ירוקים.
בית הגידול של הסחלב הוא בתות מוארות בקרקעות שאינן מלוחות במזרח התיכון.
הוא צומח באיים אגאיים, בטורקיה, בלבנון, בקפריסין וכן בישראל באזור צפון הארץ, אך לא נפוץ שם.
הוא צומח גם בשפלה ובשרון ונדיר ביותר בהרי יהודה.
הסחלב הקדוש פורח באפריל ובמאי.
מין זה מאחר לפרוח משאר בני סוגו בארץ.
בעונת הפריחה עליו כמעט יבשים עוד לפני שנשרו.
משך הפריחה של הצמח כחודש, ושל כל פרח כ-10–15 יום.
לאחר שנפתח הפרח הראשון, יפתח פרח חדש אחת ליום או ליומיים.
סחר בינלאומי בפסולת מתייחס לפעילות כלכלית במסגרתה פסולת שנוצרת במדינה אחת משונעת למדינה אחרת לצורך טיפול.
תרחיש אחד הוא מצב בו בעלי הפסולת רוכש שירותי טיפול (כגון מיחזור, טיהור שפכים, הטמנה וכדומה) מגורם המציע שירותים כאלה במדינה אחרת.
בתרחיש זה, ניתן לומר שמדינת המקור של הפסולת למעשה מייבאת שירותי טיפול בשפכים ממדינת היעד, ומבחינה כלכלית הגורם במדינת המקור איננו יצואן של הפסולת אלא למעשה לקוח המשלם עבור שירותים בחו"ל.
בתרחיש אחר, בעלי הפסולת מוכר את הפסולת לגורם במדינה אחרת שמסוגל להפיק ממנה תועלת על ידי מחזור, שימוש חוזר או הפקת אנרגיה, והיצואן של הפסולת מפיק רווח כספי מהעסקה.
ייצוא של פסולת עשוי להיות בעל השפעות חיוביות הן מבחינה כלכלית והן מבחינה סביבתית.
מבחינתם הכלכלית של הגורמים המטפלים בפסולת, מסחר בין לאומי מאפשר גישה לכמויות גדולות יותר של פסולת ובכך מאפשר להנות מיתרון הגודל (economy of scale), מה שמגדיל את היעילות של הטיפול ואת הרווחיות.
מבחינתם הכלכלית של בעלי הפסולת, הייצוא מגדיל את ההיצע של שירותי הטיפול הזמינים עבורם ומוריד את עלויות הטיפול.
למשל, מפעל בארץ המייצר פסולת יכול להידרש לשלם מחירים גבוהים עבור טיפול בפסולת בתחומי מדינת ישראל מכיוון שהשוק בארץ קטן, בעוד שאם ייצא את הפסולת למרכז מחזור גדול יותר באירופה, עלויות הטיפול יהיו נמוכות יותר, ואפשר אפילו שהמפעל יוכל למכור את הפסולת למרכז המחזור באירופה ולהפיק מכך רווח כספי.
מבחינה סביבתית, הגדלת שוק הטיפול בפסולות על ידי יבוא ויצוא יכולה להביא לעלייה באיכות ובמומחיות של מרכזי הטיפול ולהגדלת כמות המיחזור וגודלה של הכלכלה המעגלית, ובכך להפחית את הפגיעה בסביבה.
עם זאת, ישנם גם סיכונים הכרוכים ביצוא פסולת.
מדובר הן בסיכונים סביבתיים (למשל זיהום שנגרם מתאונות במהלך שינוע בין לאומי של פסולת), והן בסיכונים אתיים (למשל, כאשר מדינה ענייה עלולה להפוך ל"פח הזבל" של מדינה עשירה יותר).
מסיבות אלה, ייצוא בין לאומי של פסולת כפוף לאמנת בזל, עליה ישראל חתומה.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 החלה עליה ביבוא פסולת מוצרי פלסטיק לסין, לאחר שפותחו בסין שיטות למחזור פסולת זו.
בעשור הראשון למאה ה-21 הייתה סין ליבואנית פסולת הפלסטיק הגדולה בעולם, ומאז התירה יבוא פסולת פלסטיק בשנת 1992 ועד לשנת 2016 סין יבאה לתחומה את רוב פסולת הפלסטיק הממוחזרת בעולם.
אולם עם תחילת העשור השני למאה ה-21, החלה ממשלת סין להטיל הגבלות יבוא פסולת פלסטיק למדינה, במטרה להפחית את תרומתה לזיהום האוויר.
הגבלות אלה הלכו והוחמרו לאורך השנים, מבחינת אחוז המזהמים המותרים בפסולת המיובאת ומקורות הפסולת.
חברות ישראליות אינן מרבות להשתתף בסחר בינלאומי של פסולת, בין היתר בשל רגולציה מחמירה בנושא.
עם זאת, התרחיש הישראלי מתאים למסחר כזה (מכיוון ששוק הטיפול בשפכים בישראל קטן, בעוד שהשוק באירופה קרוב, גדול ומפותח), ואכן במאה ה-21 החלו מספר חברות לייצא פסולות לאירופה.
סחלין הוא מועדון כדורעף נשים מקצועני מהעיר יוז'נו-סחלינסק שבמזרח הרחוק המתמודד בליגת העל הרוסית בכדורעף נשים.
המועדון הוקם בשנת 2012 על בסיס משאבי קבוצת סומורודוק מהעיר חברובסק שעברה לעיר יוז'נו-סחלינסק והפכה לקבוצת כדורעף הנשים הראשונה בהיסטוריה של העיר והמחוז המתמודדת בליגות הלאומיות, בעונת 2013 השתתפה בליגת המשנה הרוסית.
מאז 2015 — מהווה חלק ממועדון הספורט המקצועני של סחלין , הכולל גם מועדון כדורעף גברים, מועדון הוקי קרח ומועדון כדורגל סחלין.
ספונסר הקבוצה הוא גזפרומבנק, חברה בת של תאגיד גזפרום.
סחלין אנרג'י, רשמית חברת סחלין אנרגיה השקעות בע"מ היא חברת אנרגיה רוסית, מפעילת פרויקט צינור הנפט "סחלין-2".
החברה הוקמה בשנת 1994 בהתאם להסכם שיתוף שחתמו חברות זרות (רויאל דאטש של ומיצובישי) עם הפדרציה הרוסית (באמצעות גזפרום), במטרה לפתח את שדות הנפט פילטון-אסטוחסקי ושדות הגז לונסקי בים אוחוצק על המדף של האי סחלין, השוכן ב.
מטרותיה העיקריות של החברה הן;
פיתוח שדות עיבוי גז פילטון-אסטוחסקוי ושדה הגז לונסקי הממוקמים בים אוחוצק על מדף האי סחלין;
פעולות חיפוש וייצור נפט וגז טבעי;
ייצור ומכירה של נפט וגז טבעי נוזלי (LNG).
החברה מבצעת את פעילותה על בסיס הסכם משותף בין תאגיד גזפרום לקונצרן רויאל דאטש של וחברת מיצובישי.
הרכב בעלי המניות מאז 2007:
קונצרן רויאל דאטש של - 26.5%
מתקני הייצור של החברה כוללים:
שלוש פלטפורמות לייצור נפט וגז מחוץ לחוף: פילטון-אסטוחסקאיה-א (PA-A / Molikpak), פילטון-אסטוחסקאיה-ב (PA-B) ולונסקי-א (LUN-A);
מתחם הייצור פריגורודנאיה (הכולל מסוף למשלוח נפט ומפעל גז טבעי נוזלי,LNG);
שני רציפים למדידת גז ודגימה (להעברת גז, כולל לצורך אספקת גז למחוז סחלין).
"תערובת סחלין" היא תערובת של שמן דל גופרית קל ועיבוי גז.
מאז 2014 החברה משתמשת בעיבוי שיוצר בשדה קירינסקוי כחלק מפרויקט סחלין-3 (פרויקט של תאגיד גזפרום).
העיבוי המיוצר על ידי החברה והעיבוי של פרויקט סחלין-3 מעורבבים עם שמן ליצירת מגוון שמן קל-דל גופרית עם צפיפות של כ-44-45.5˚ ותכולת גופרית של כ-0.14%.
חלקה של תערובת הנפט שנשלחה על ידי "סחלין אנרג'י" באזור אסיה והפסיפיק הוא 0.34% מכמות הנפט הכוללת הנצרכת באזור זה.
בשנת 2017 הפיקה סחלין אנרג'י 11.49 מיליון טונות גז טבעי נוזלי (LNG), שהועבר על ידי אוניות ומכליות גז.
בשנת 2018 חלקה של החברה הסתכם ב -4.8% מכלל הביקוש לגז טבעי נוזלי באזור אסיה והפסיפיק וכ-3.6% מהביקוש העולמי.
מאז 2011 החברה מספקת גז טבעי למערכת צינורות הגז של גזפרום בתשלום תמלוגים לצד הרוסי.
העברת גז מתבצעת באמצעות שתי תחנות דגימה ומדידת גז (GCS) בחלקה הצפוני והדרומי של סחלין.
מאז תחילת הייצור, יותר מ 8.66 מיליארד מ"ק גז טבעי הועברו לרוסיה, כולל דרך מתקן לטיפול בגז הדרומי ליוז'נו-סחלינסקיה CHPP-1 ולתשתיות אחרות בסחלין - יותר מ-4.13 מיליארד מ"ג גז טבעי (כולל אספקה של 653 מיליון מ"ק) בשנת 2018.
בשנת 2018 הועברו יותר מ-430 מיליון מ"ק גז דרך הצינור הצפוני.
הוא הועבר לצינור הגז סחלין-חברובסק-ולדיווסטוק לשימוש נוסף בתוכניות הפיתוח של מתחם הדלק והאנרגיה של המזרח הרחוק ופרימוריה.
בסך הכל, בשנת 2018 הועברו לרוסיה יותר מ־1.12 מיליארד מ"ק גז מפרויקט סחלין-2.
בסך הכל, בשנת 2018 סחלין אנרג'י הכניסה 2.5 מיליארד דולרים.
בשנת 2019, בעקבות תוצאות שנת 2018, הועבר לתקציב מס רווח של כ-1.7 מיליארד דולרים.
הפעילות הסביבתית של החברה מתבצעת בהתאם לחקיקה של הפדרציה הרוסית בנושא הגנת הסביבה, תוך התחשבות בדרישות התקנים הבינלאומיים ושיטות העבודה המומלצות הבינלאומיות בענף הנפט והגז.
החברה מבצעת בקרה סביבתית תעשייתית במתקניה על מנת לעמוד בחקיקה סביבתית, לעמוד בתקנים שנקבעו בתחום ההגנה על הסביבה, להבטיח שימוש רציונלי במשאבי טבע וליישם תוכניות להפחתת ההשפעה על הסביבה.
בנובמבר 2009 הצטרפה סחלין אנרג'י למיזם Global Compact של האו"ם.
סחלין אנרגו היא חברת אנרגיה אזורית רוסית, חלק מקבוצת רוסהידרו (RusHydro).
מטה החברה ממוקם בעיר יוז'נו-סחלינסק.
החברה מספקת אנרגיה לחבל סחלין (ללא האיי הקוריליים וצפון סחלין).
חברת מערכות האנרגיה של המזרח: 57.82%.
חברה זו היא בבעלות מלאה של רוסהידרו
החברה הוקמה בשנת 1946 עם הקמת רשת החשמל של סחלין ("סחלין אלקטרוסט", Сахалинэлектросеть).
מאז 2011 היא חלק מקבוצת רוסהידרו.
זהו הספק העיקרי של אנרגיה חשמלית במחוז סחלין (ב 13 עיריות מתוך 18, למעט באיים הקוריליים וכמה אזורים בחלק הצפוני של סחלין), החברה גם מספקת חום והיא מהווה חברה משולבת העוסקת בייצור, הפצה ושיווק של חשמל וחום.
מאפיין של מערכת האנרגיה בסחלין הוא בידודה ממערכת האנרגיה המאוחדת של רוסיה ומאזורי המזרח הרחוק הסמוכים.
נכון לסוף 2018 החברה (למעט חברת הבת שלה JSC Novikovskaya DES) מפעילה תחנות כוח בהספק חשמלי כולל של 539.26 מגה וואט.
הנכסים המניבים של החברה הם תחנת הכוח המחוזית של סחלין ותחנת החשמל יוז'נו-סחלינסקאיה.
הכוח החשמלי מועבר ומופץ באמצעות קווי חשמל עם מתח של 0.4-220 קילוואט באורך כולל של 8,086 ק"מ.
התחנות משתמשות בשנאי 2726 בהספק כולל של 2901 מגה וואט ומפעילות 86.3 ק"מ של רשתות חימום.
ייצור חשמל בשנת 2018 - 2213 מיליון קילוואט.
סחר בילדים הוא סוג של סחר בבני אדם המוגדר כביצוע של גיוס, העברה, מתן מחסה או קבלה של ילדים לצורך ניצולם או לצורכי אימוץ.
על פי הערכת ארגון העבודה הבינלאומי, 1.2 מיליון ילדים נסחרים מדי שנה.
בשנת 2012 דיווח משרד האו"ם לסמים ופשע כי מבין קורבנות הסחר בבני אדם, אחוז הילדים עלה בשלוש שנים מ-20% ל-27%.
מדי שנה נמכרים לעבדות כ-300,000 ילדים ברחבי העולם, מתוכם 17,000 מגיעים לארצות הברית.
ארגון נלחם בתופעה, ולדבריו 70% מהסחר מתבצע באמצעות האינטרנט.
נושא הסחר בילדים מעסיק רבות את ארגוני זכויות האדם.
על פי מספר מחקרים בנושא, הגורמים העיקריים לתופעה זו הם עוני, משברים הומניטריים וחוסר השכלה.
בהתאם לכך הוצעו ויושמו פתרונות המספקים הגנה רחבה, מניעה, אכיפת החוק וסיוע לקורבנות.
מספר אמנות בינלאומיות בנושאי זכויות אדם עוסקות בסחר בילדים, בהן אמנת זכויות הילד (1989), (1999), ו (אמנת פלרמו) (2000).
האו"ם הגדיר לראשונה סחר בילדים בשנת 2000 בפרוטוקול פלרמו, שמגדיר סחר בילדים כ"גיוס, העברה, מתן מחסה או קבלה של ילד לצורכי ניצול." הגדרה זו שמה דגש על העברה וניצול כמאפיינים מרכזיים של סחר בילדים.
ההגדרה של "ילד" היא בהתאם לאמנת זכויות הילד, לפיה אדם מתחת לגיל 18 הוא ילד.
קיימים מספר סוגי סחר בילדים, למטרות שונות.
לעוסקים בסחר בילדים לא תמיד ברורה מטרת הפעולה.
אחת המטרות הנפוצות לסחר בילדים היא עבודת כפייה.
על פי הגדרות האו"ם הכוונה היא לעבודת ילדים מתחת לגיל 14. במאה ה-21 מועסקים כ-200 מיליון ילדים בעבודות כפייה, בהם 73 מיליון מתחת לגיל 10. כמחציתם מועסקים בעבודות מסוכנות.
כ-60% מהילדים הללו עובדים בחקלאות, בעיקר במדינות אפריקה שמדרום לסהרה.
עבודות נוספות כוללות סיוע במשקי בית, דיג ופועלי ייצור בתעשיות.
חלק מהילדים מועסקים בזנות קטינים ובסחר בסמים, וחלקם מנוצלים מינית.
סחר בילדים היא תופעה רווחת במערב אפריקה.
אלפי ילדים, כמעט כולם בני פחות מ-12, נשלחים בתנאי עבדות למטעי הקקאו בחוף השנהב.
על פי קרן החירום הבין-לאומית של האומות המאוחדות לילדים, הם מבצעים עבודה גופנית קשה, נעקרים ממשפחותיהם ואין להם גישה כלשהי לחינוך.
בבירת חוף השנהב, אביג'אן, קיים שוק ילדים גלוי ונשים באות לקנות אותם "לעזרה בעבודות הבית".
בשנת 1996 התגלו בלאגוס שבניגריה עשרות ילדים הסובלים מתת תזונה כשהם ממתינים לקונים.
ילדות מבנין וטוגו מבוקשות במיוחד בלאגוס.
הן נאלצות לעבוד בבתי משפחות אמידות יחסית תמורת שכר רעב.
בניגריה משגשג גם סחר צעירים, הנשלחים להיות עבדים ושפחות מין במדינות אירופה או במדינות ערביות עשירות.
איטליה היא אחד היעדים המועדפים על הסוחרים.
בנוסף לאלה, תחקירים חשפו תופעות נרחבות של סחר בילדים שנחטפו מהוריהם בבנין ונמכרו ב כדי לעבוד על סירות דיג בפוינט נואר.
ארגון העבודה הבינלאומי מונה מספר דרכים לניצול מיני או עבדות מין של ילדים, בהן:
זנות קטינים ברחוב או בבתים פרטיים, בתי בושת, דיסקוטקים, מכוני עיסוי, ברים, מלונות ומסעדות.
הפקה, קידום והפצה של פורנוגרפיית ילדים
השימוש בילדים במופעי מין, ציבוריים או פרטיים
אמנת פלרמו (2000) מחייבת מדינות לאסור מכירת ילדים לצורכי פורנוגרפיה וזנות קטינים.
דו"ח של קרן החירום הבין-לאומית של האומות המאוחדות לילדים משנת 2006 העריך כי 2 מיליון ילדים בעולם נסחרים ומנוצלים מינית.
בשנת 2016 דווח על כ-10,000 קטינים שהגיעו לאירופה כפליטי מלחמת האזרחים בסוריה ללא ליווי ונחטפו על ידי ארגוני פשע.
כ-5,000 קטינים נעלמו באיטליה ועוד כ-1,000 בשוודיה ובגרמניה.
על פי החשש, הם נפלו קורבן לפעילות פדופילית, זנות או סחר בלתי חוקי באיברים.
בארצות הברית קיימת תעשיית סחר רחבה בבני אדם למטרות מין, כמחציתם ילדים.
בפברואר 2017 נעצרו 500 איש במחוז לוס אנג'לס שסחרו בילדים למטרות מין.
הוגשו נגדם כתבי אישום בגין סרסרות, שידול לזנות וסחר בבני אדם.
בשנת 2009 דווח על ארגון פשע בבריטניה שסחר בילדים למטרת זנות קטינים וסחר בסמים.
בשנת 2009 רשת סקיי ניוז גילתה בחבל ביהר שבצפון הודו רשת שסחרה בילדים וילדות למטרת זנות קטינים ולעבודת כפייה.
מקרים דומים התגלו שוב בשנת 2016.
בהודו התרחשו מקרים רבים של חטיפת ילדים וסחר בילדים, בעיקר למטרת זנות קטינים.
רוב הקורבנות הן יתומות מנפאל, הנלקחות בכוח לבתי בושת בדלהי.
על פי הערכות של ארגון הנלחם בתופעה זו, כ-12,000 ילדות ונשים נחטפות מנפאל ומועברות להודו למטרה זו.
בשנת 2018 נחקק חוק שנועד להילחם בתופעה, אך נמצאו בו ליקויים והוא טרם הועבר ב.
נשים ונערות נחטפות לעיתים קרובות בקולומביה לתעשיית המין, חלקן בתוך המדינה וחלקן מועבר לאמריקה הלטינית, האיים הקריביים, מערב אירופה, אסיה וצפון אמריקה.
בעקבות המשבר ההומניטרי בוונצואלה שהחל בשנת 2010 נמלטו פליטים רבים לקולומביה, בהם ילדים המנוצלים לעבודת כפייה ולזנות.
בנוסף לכל אלה, ארגוני פשע ומיליציות בלתי חוקיות חדשות מגייסות בכוח ילדים לשורותיהם, בעיקר למטרות זנות קטינים וסחר בסמים.
בשנת 2019 נחשפה ברומניה רשת סחר בילדים למטרת זנות קטינים.
אמנת פלרמו (2000) קובעת שצעירים מתחת לגיל 18 רשאים להתנדב לשירות צבאי, אבל אסור לחייב את גיוסם.
כמו כן, המדינות החתומות על הפרוטוקול צריכות "לנקוט בכל האמצעים האפשריים כדי להבטיח שבני אדם מתחת לגיל 18 שנים לא ישתתפו ישירות בלחימה".
למרות זאת, לפחות 17 מדינות מגייסות ילדים ונערים מתחת לגיל 18 לתפקידי לחימה או תומכי לחימה.
מחקרים שבדקו את הנושא ציינו שראוי להעניק תשומת לב מיוחדת לנערות המגויסות לצבא, כי הן פגיעות במיוחד למעשי אלימות מינית.
תנועת "עצרו את קוני" שמה לה למטרה לעצור את ג'וזף קוני, פושע מלחמה מאוגנדה שאחראי לסחר באלפי ילדים למטרות גיוס צבאי או עבדות מין.
ברחבי העולם נעשה שימוש בילדים בסחר בסמים.
בדרך כלל הם משמשים כבלדרי סמים, ומקבלים סמים במקום שכר, דבר הגורם להתמכרות לסמים.
מספר מחקרים ניסו להתחקות אחר היקף התופעה ומאפייניה.
מחקר אחד חשף מעורבות גבוהה של ילדים בסחר בהרואין באפגניסטן.
מחקר אחר בדק את מעורבותם של ילדים בריו דה ז'ניירו, וגילה כי ילדים אלה נמצאים בסיכון גבוה משמעותית להיפגע ממעשי אלימות, במיוחד רצח.
סחר בילדים נעשה לעיתים לצורכי אימוץ, במיוחד אימוץ בין-מדינתי.
ילדים אלה נחטפים במרמה מהוריהם או מבתי יתומים.
סוכנויות אימוץ מפוקפקות מסדירות את תהליך האימוץ, תמורת עמלה גבוהה שנגבית מההורים המאמצים.
אמנת האג בנושא אימוץ ילדים מגדירה את שיתוף הפעולה בין המדינות הנדרש כדי להגן על ילדים מפני ניצול כזה ולסייע במניעת אימוץ בינלאומי בלתי-חוקי.
במהלך המשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983) היו מקרים רבים של חטיפות והיעלמות של תינוקות, לרוב אלה היו ילדים של נשים ש"נעלמו" וכפי הנראה נרצחו במהלך "המלחמה המלוכלכת".
ארגון זכויות אדם בשם "Abuelas de Plaza de Mayo" מעריך כי כ-500 ילדים נעלמו בנסיבות אלה.
ילדים אלה קיבלו מהמשטר זהות חדשה ואומצו באורח בלתי-חוקי.
מספטמבר 2010 ועד היום אותרו 102 בני אדם שהיו קורבנות לסחר בתינוקות של המשטר הצבאי.
בארמניה, על פי החשד, פעלה במשך שנים רשת של רופאים, פקידי ממשל ובתי יתומים, ואילצה אימהות צעירות לוותר על ילדיהן.
ארלט הילו מברזיל כונתה "סוחרת הילדים הגדולה בהיסטוריה".
היא סחרה באלפי ילדים למטרות אימוץ.
בשנת 2017 נתפסה פעילה פוליטית מהודו שהייתה מעורבת בסחר בילדים מנפאל למטרות אימוץ.
ביוון אותרה ילדה בת 4 שאומצה בניגוד לחוק על ידי צוענים בשנת 2013. במדינות רבות באירופה קיימת סטיגמה לפיה צוענים נוהגים לחטוף ילדים ולסחור בהם.
בשנת 1990 חשף "העולם הזה" רשת של מתווכים לצורכי אימוץ לא-חוקי שסחרו בילדים בישראל.
בשנת 2019 נחשפה פרשה בה זוג חרדי מארצות הברית יצר קשר באמצעות מתווך עם אישה ישראלית בהריון, במטרה לאמץ את ילדה.
בית המשפט הגדיר את המקרה כ"סחר בילדים".
בשנת 2018 דווח במצרים על רשת של סחר בילדים לצורכי אימוץ.
בספרד היו מקרים רבים של סחר בתינוקות בתקופת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו, ובמיוחד בין השנים 1963 ל-1970. בדרך כלל נחטפו ילדים של אסירים פוליטיים ונשים מקרב תומכי הרפובליקה (יריביו הפוליטיים של פרנקו), ונמסרו למשפחות המקורבות למשטר.
גם לאחר תום שלטונו של פרנקו המשיכו פקידי ממשל לעסוק בסחר בילדים למטרות אימוץ, תמורת סכומי כסף ניכרים.
ממשלת ספרד הקימה בשנת 2013 ועדה שהתמקדה בחקירת מקרי חטיפת תינוקות במאה ה-21.
קבצנות ילדים נעשית לעיתים קרובות תחת לחץ פסיכולוגי ופיזי.
בדיקה של האו"ם העלתה כי ב-13% מהמקרים, מטרת הסחר בילדים בדרום מזרח אירופה הייתה קבצנות בכפייה.
פרוטוקול האו"ם מתייחס לנושא זה בחומרה, כמו גם ארגון ההגירה הבינלאומי, האיחוד האירופי וארגון העבודה העולמי.
האיחוד האירופי כלל קבצנות ילדים בהצהרה על סחר בבני אדם משנת 2002. נושא זה קשה במיוחד לאכיפה בהתחשב בכך שלעיתים קרובות ילדים נשלחים לקבץ נדבות על ידי בני משפחה.
על פי הערכת ארגון העבודה הבינלאומי ישנם לפחות 600,000 ילדים המעורבים בקבצנות בכפייה.
בנים מועסקים בקבצנות יותר מאשר בנות.
נחשפו מספר רשתות של עבריינים המעסיקות 500 ילדים ומעלה בקבצנות בכפייה.
באתרי מרוץ גמלים משתמשים לעיתים קרובות בילדים בני חמש עד תשע כרוכבים מפני משקלם הקל.
לפי הערכת גורמים שונים, מאות ילדים מוברחים לאיחוד האמירויות הערביות מבנגלדש, הודו, סרי לנקה, פקיסטן ומאוריטניה.
הילדים נמצאים לבדם, כשהוריהם נשארים בארץ מולדתם ומקבלים תשלום חד פעמי.
במרוצי הגמלים ישנן פציעות רבות והיו אף מקרי מוות בתאונות.
בישראל, אייל ברקוביץ' חשף תופעה של סחר בילדים בענף הכדורגל.
לדבריו, הורים לכדורגלנים צעירים שנקלעים למצב כלכלי קשה מוכרים את הילדים שלהם לאנשי עסקים תמורת כסף.
אחד המקרים הידועים, לדבריו, הוא של מאור בוזגלו.
בכתבי אוגוסטינוס מצוין כי ברומא העתיקה הורים עניים נהגו למכור את ילדיהם תמורת כסף.
בשנת 2001 בדיון בכנסת העיר חבר הכנסת תאופיק ח'טיב: "דוח העוני שפורסם לאחרונה, אולי הוא שיכול להעיד על המצוקה הכלכלית והחברתית שקיימת היום במדינת ישראל.
ראינו את שאט הנפש והגינוי שנשמעו כאן כאשר דובר על סחר בילדים, בזמנו.
ואז דיברו על זה שהסחר בילדים נובע מהעוני של אותן משפחות.
כאן מדובר בעוני שהוא בתחתית, מתחת לקו האדום, אם יש דבר כזה."
תועדו מספר מקרים בנפאל בהם הורים למשפחות עניות מוכרים את ילדיהם לבתי יתומים, ולפעמים פשוט מוסרים אותם ללא תשלום.
חטיפות אלה הן חלק מבעיה קשה במדינה של חטיפת אנשים תמורת כופר בידי ארגוני פשע.
לאחר רעידת האדמה בהאיטי (2010) נחשף שילדות בנות ארבע עד שש שנעלמו מבית יתומים שימשו כקורבנות אדם בטקסי וודו.
הן נמכרו במחיר של 49 דולר לילדה.
טקסים אלה היו נפוצים בהאיטי לאחר רעידת האדמה.
סחר בילדים מתרחש בדרך כלל בשלושה שלבים: איתור, העברה וניצול.
בשלב האיתור ילד נחטף ממשפחתו, ולעיתים נחטפת משפחה שלמה.
לאחר מכן הוא מועבר בתוך המדינה או למדינה אחרת, באמצעי תחבורה שונים.
לבסוף מגיע שלב הניצול, בו הסוחרים משתמשים בשירותיהם של הילדים כדי לגרוף רווח כספי.
ניצול יכול להתרחש במגוון צורות, בהן עבודת כפייה, עבדות מין וקבצנות ילדים.
סחר בילדים נעשה על פי המודל הכלכלי של היצע וביקוש.
הסוחרים מספקים את ה"היצע", והלקוחות, הצפויים להרוויח מניצול הילדים, מספקים את ה"ביקוש".
מוגדרים שני סוגים של ביקוש: ביקוש צרכני וביקוש נגזר.
ביקוש צרכני נוצר על ידי אנשים הרוכשים, באופן ישיר או עקיף, את המוצרים או השירותים המסופקים על ידי ילדים.
דוגמה לכך היא תייר הרוכש חולצת טריקו שיוצרה במפעל המעסיק ילדים בכפייה.
לעומת זאת, ביקוש נגזר נוצר על ידי אנשים שמרוויחים ישירות מעבודתם של הילדים, למשל סרסור או בעל מפעל המעסיק ילדים אלו.
החוקר קווין ביילס חקר לעומק מודל כלכלי זה, יחד עם חוקרים אחרים.
לדבריו ניתן למגר את הסחר בילדים אם בכל מדינה תבוצע פעילות ממשלתית תקיפה שתצמצם את שני סוגי הביקוש.
ארגונים בינלאומיים החוקרים את הסחר בילדים מציינים מספר מאפיינים חברתיים המשותפים לרבים מהקורבנות, בהם עוני, מגדר (בנות נמצאות בסיכון גבוה יותר לסחר למטרת ניצול מיני), מעמד סוציו-אקונומי נמוך, רקע משפחתי לא מתפקד, בעיות של הזנחה, התעללות או אלימות במשפחה, אלימות במוסדות, חיי רחוב ומשפחות של מהגרים חסרי יציבות.
להלן הערכות של ארגון העבודה הבינלאומי בנושא סחר בילדים, לפי אזורים בעולם:
דרום-מזרח אסיה ואוקיאניה: 250,000 ילדים בשנה
אמריקה הלטינית והאיים הקריביים: 550,000 ילדים בשנה
מדינות מתפתחות אחרות: 200,000 ילדים בשנה
כלכלות מפותחות או מתועשות: לא ידוע
מחלקת המדינה של ארצות הברית מפרסמת מדי שנה דו"ח על סחר בבני אדם ברחבי העולם.
בשנת 2006 פורסם בבריטניה דו"ח משותף של יוניצף וטרה דס הומס , לפיו ילדים רבים מוברחים לתוך בריטניה מדרום מזרח אירופה והופכים לשפחות מין, לעבדים ולמקבצי נדבות.
מחברי הדו"ח ציינו שהדרך יחידה ללחום בתופעה הוא להילחם בשורשיה.
הם מבקשים לערוך ביקורים באלבניה, מולדובה, רומניה וקוסובו.
על פי הדו"ח, יש למקד את המאבק בסוחרי הילדים.
"הסוחרים עצמם מאוד מאורגנים, מאוד גמישים ומאוד חסרי רחמים, והשיטה הקיימת לטיפול בהם מאוד נוקשה וחסרת הרמוניה ויעילות."
בשנת 2014 פורסם דו"ח של משרד האו"ם לסמים ופשע ובו הערכה כי שליש מקורבנות הסחר בבני אדם הם ילדים, וכי חלקם בסך בני האדם הנסחרים בעולם נמצא בעלייה.
בשנת 2017 הרפובליקה העממית של סין הקימה פלטפורמה אינטרנטית לזיהוי קשתית העין למניעת סחר בילדים.
המערכת, שהוקמה בטיינג'ין, תסייע באיתור ילדים אבודים או חטופים.
בשנת 2019 העצרת הכללית של האומות המאוחדות אימצה פה אחד החלטה שהכריזה על שנת 2021 כשנה הבין-לאומית למיגור עבודת ילדים, והסמיכה את ארגון העבודה הבינלאומי להוביל את יישומה.
היעד הוא חיסול עבודות הילדים הגרועות ביותר, בהן שימוש כבלדר להעברת משאות לא חוקיים כגון סמים או נשק, שימוש בילדים כחיילים, זנות קטנים, עבדות ילדים וסחר בילדים.
קיימים ארבעה סוגי טיפול עיקריים בתופעת הסחר בילדים:
מניעת התנאים המאפשרים לארגוני פשע לחטוף או לנצל ילדים
אכיפת חוקים, ובפרט חוקי עבודה
החזרה ושיקום ילדים, כולל פיצוי כספי וטיפולים נפשיים שיאפשרו לילדים להיקלט בחזרה בחברה.
פעולות הגנה מיועדות להגן על ילדים שעלולים לסחור בהם.
פעולות אלה כוללות העלאת המודעות לתופעה, ושיפור המצב הכלכלי של משפחות שעלולות להיפגע ממנה.
אחת הדרכים לבצע זאת היא העברה כספית מותנית , בה הכספים מועברים למשפחה רק אם היא מקיימת תנאים מסוימים.
פעולות מניעה מטפלות במקרים של סחר בילדים באמצעות כלים משפטיים, שמטרתם, בין השאר, להרתיע סוחרים אחרים.
אכיפת חוקי עבודה על ידי רשויות החוק עומדת בבסיסן של התביעות המשפטיות ומעבירה מסר ברור נגד סחר בילדים.
ניתן לנקוט בצעדים נגד הסוחרים בכל אחד משלבי הסחר: גיוס, העברה, ומתן מחסה או קבלה של ילדים לצורך ניצולם או לצורכי אימוץ.