tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שימש יו"ר תנועת מכבי העולמית בשנים 2000–2002 ופעיל בהנהגתה.
מתגורר בכפר שמריהו ולו שני ילדים.
שי הוא סגן יו"ר מועדון מכבי תל אביב בכדורסל.
נולד בשנת 1957. חי מרבית חייו בניו-יורק.
כיהן כסגן נשיא חברת הספנות OSG בשנים 1987–1995. כיהן כיו"ר פעיל של בית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי.
נפטר ממחלת הסרטן בגיל 58.
ילדיו של יעקב (ז'ק) רקנאטי
יליד 1953. כיהן כיו"ר דלק בשנים 1997–1999 ואילנות בטוחה מ-1985 -2003, הבעלים של קבוצת בני הרצליה בכדורסל ביחד עם בנו טל, שבעבר שיחק בקבוצה.
מנהל את עסקיו באמצעות חברת סולם אחזקות פיננסיות.
היה נשוי 25 שנה ללורי רקנאטי, אמנית מוזאיקה ולהם שני בנים ובת.
נישא בשנית לשחקנית שירה פרבר.
יליד 1956. מנהל את עסקיו בתחומי הספנות והנדל"ן ומקדיש את פעילותו הפילנתרופית לתחום החינוך.
חי בלונדון ובתל אביב ולו בן ובת.
יליד 1963. הקים את חברת Waterlogic לטיהור מים
מנהל את השקעותיו באמצעות Maritime Overseas Corp.
הוא מנהל את הפילנתרופיה המשפחתית באמצעות Recanati Foundation – New York.
חי בניו יורק, נשוי לטל ואב לשתי בנות.
משפחת רובינסון השווייצרית (בגרמנית שווייצרית: Der Schweizerische Robinson) הוא רומן מאת הסופר השווייצרי יוהאן דייוויד וויס שפורסם לראשונה בשנת 1812, אשר עוסק במשפחה שווייצרית, שנקלעה לאי בודד באיי הודו המזרחית בדרכם לפורט ג'קסון שבאוסטרליה.
עלילת הספר מתמקדת במשפחת רובינסון, הכוללת את ויליאם ואליזבת, ואת ארבעת ילדיהם - פריץ, ארנסט, ג'ק, ופרנץ.
בתחילת הספר מחליט אב המשפחה להגר עם משפחתו לאוסטרליה.
בהמשך מפליגה המשפחה באוניית נוסעים, שעושה דרכה לפורט ג'קסון שבאוסטרליה.
האוניה נקלעת לסופה, וכל נוסעיה, מלבד משפחת רובינסון, מתפנים ממנה.
ויליאם מתפלל שאלוהים יחוס עליהם.
האוניה שורדת ובני המשפחה מוצאים את עצמם בטווח ראייה של אי טרופי בודד בלב הים.
במאמץ רב, הם בונים סירה מהאמבטיות שעל סיפון הספינה.
אחרי שהם ממלאים את האמבטיות באוכל ובתחמושת וכל שאר חפצי הערך שהם מצליחים לשאת עימם, הם מתחילים לחתור לעבר האי.
שני כלבים מהספינה, טורקו וג'ונו, שוחים לצדם לעבר האי.
בהמשך מגלה המשפחה שבעלי החיים שהיו על סיפון האוניה (פרה, חמור, שתי עזים, שישה כבשים, איל, חזיר, תרנגולות, ברווזים, אווזים ויונים), וציוד נוסף הכולל אקדחים, כלי נגרות, ספרים והוראות הישרדות שרדו גם כן, והם מביאים אותם אל האי.
באי מקימה המשפחה מחנה מאולתר.
ויליאם יודע שהם חייבים להתכונן לשהות על האי במשך זמן רב, ועל כן הוא מתחיל להתמקד בהישרדות.
בהמשך ויליאם ובנו הבכור פריץ יוצאים יחד וחוקרים את האי.
עלילת הסיפור עוסקת במעל לעשור בו המשפחה נמצאת על האי.
בסופו של דבר ספינה בריטית מוצאת את האי.
הקפטן מקבל מהם את היומן שכתבו ושמכיל את סיפור חייהם על האי.
כמה מבני המשפחה בוחרים להמשיך לחיות בשלווה על האי ב"שווייץ החדשה", בעוד שחלקם חוזר לאירופה עם הספינה הבריטית.
הספר עבר אדפטציה קולנועית ב-1940, ב-1960 וב-1998 וכן עובד למספר סדרות טלוויזיה.
ההפקה המושקעת והמוצלחת ביותר היא של אולפני וולט דיסני ב-1960 עם ג'ון מילס ודורותי מקגוויר בתפקידים הראשיים.
הסופר ז'ול ורן כתב ספר המשך פרי מוחו לעלילה, בשם מולדת שנייה.
שמו של הספר מבוסס על ספרו של דניאל דפו, רובינזון קרוזו, וכמותו, גם הוא מציב את גיבוריו על אי בודד לאחר שספינתם נטרפה.
כמו רובינזון קרוזו, גם בני המשפחה לא נכנעים ליאוש, ומצליחים לבנות חברה אנושית משגשגת בזעיר אנפין.
הם עושים שימוש במשאבים שנמצאים באי, ושנתנו להם על פי אמונתם מידי האל.
הם מבייתים את החיות ועוסקים בחקלאות, ובכך מהווים את "המודל האידיאלי" לחיים נכונים על פי השקפתו של הסופר.
אולם בשונה מרובינזון קרוזו, הגיבורים ב'משפחת רובינסון השווייצרית' הם כל בני המשפחה ואף המשפחה עצמה, שמצליחה לשרוד באי ואף לשגשג בו בזכות ערכים כמו שיתוף פעולה, ונאמנות.
משפחת רעם היא סדרת קומדיית מצבים אמריקאית, אשר שודרה מ-14 באוקטובר 2013 עד 25 במאי 2018, והסתיימה לאחר 4 עונות ו-98 פרקים.
בשנת 2024 שודר סרט הטלוויזיה "משפחת רעם חוזרת" שהוא סרט המשך של הסדרה ובעקבותיו ב-22 בינואר 2025 עלתה לשידור סדרת הספין-אוף "משפחת רעם: משימה חשאית".
הסדרה סובבת סביב הת'נדרמנים, משפחה עם כוחות על שמנסים לחיות חיים נורמליים בעיירה בדיונית בשם הידנוויל.
פיבי חולמת להיות גיבורת - על נערצת ולהשתמש בכוחותיה בלעזור לאנשים, ואילו אחיה התאום מקס רוצה להיות נבל גדול ולהשתמש בכוחותיו לרוע.
ההורים שלהם, האנק ובארב מנסים לחיות חיים נורמליים ולא משתמשים בכוחות העל שלהם - גם אם לא בהצלחה רבה - בעוד שנורה ובילי, אחיהם הקטנים, נהנים להשתמש בכוחותיהם במידת האפשר.
לכל דמות בסדרה יש כוח על שונה.
להאנק כוח רב, חוזק על ויכולת תעופה, לבארב יכולת יצירת חשמל ויצירת ברקים, לפיבי ומקס יש טלקינזיס, הקפאה וחימום, לבילי יכולת מהירות על ולנורה עיני לייזר.
דמות נוספת בסדרה היא נבל העל לשעבר בשם ד"ר קולוסו, אשר האנק הפך אותו לארנב וכלא אותו בחדר של מקס במרתף הבית שלהם.
הגוף הממונה עליהם נקרא "ליגת הגיבורים", אשר אחראי על כל פעולה המתרחשת.
לקראת סוף העונה השנייה, נולדה למשפחה ילדה נוספת בשם קלואי תנדרמן, אשר כוחה הוא אפשרות הטלפורטציה.
ובסוף העונה השלישית בלאגן אפל אחד מאויביו המושבעים של איש הרעם מנסה להשתלט על הידנוול לכן מקס מוותר על היותו נבל על כדי לעצור אותו בכך שהוא שואב את כוחותיו.
בתחילת העונה הרביעית, מקס ופיבי נבחרים כמועמדים לקבוצה המובחרת של ליגת הגיבורים, המכונה "כוח Z", אך באמצע העונה פיבי סופגת את כוחו של בלאגן אפל כדי לנטרל פצצה שמקס הטמין.
הכוחות הופכים אותה לנבלית על המאיימת להשתלט את העולם אבל מקס מציל אותה לפני שהיא הוציאה לפועל תוכנית זאת.
בסוף הסדרה, מקס ופיבי נבחרים למנהיגי "כוח Z" ששמו שונה ל"כוח T".
Thundermans3 במאי 20141919למעלה למעלה ולפנותUp Up and Vacay31 במאי 20142020שובר את אבאBreaking Dad14 ביוני 2014
קירה קוסרין – בתפקיד פיבי תנדרמן.
אחות התאומה של מקס ואחות הגדולה של נורה בילי וקלואי כוחות העל שלה הם: טלקינזיס, נשימת הקפאה וחימום, כוח תאומים.
ג'ק גריפו – בתפקיד מקס תנדרמן.
אח התאום של פיבי והאח הגדול של נורה בילי וקלואי כוחות העל שלו הם: טלקינזיס, נשימת הקפאה וחימום, כוח תאומים
אדיסון ריצ'קה – בתפקיד נורה תנדרמן בכוח העל שלה הוא: לייזר מהעיניים אחות השלישית במשפחה.
דייגו ולאסקס – בתפקיד בילי תנדרמן.
כוח העל שלו הוא:מהירות אח השני במשפחה.
כריס טאלמן – בתפקיד האנק תנדרמן.
הכוחות על שלו הם: חזק ממש ויכולת לעוף אבא של המשפחה.
רוזה בלאסי – בתפקיד בארב תנדרמן.
כוח העל שלה הוא: יצירת אור וברקים אמא של המשפחה.
מאיה לה קלארק – בתפקיד קלואי תנדרמן.
כוח העל שלה הוא: השתגרות ממקום למקום והאחות הקטנה של המשפחה.
"משפחת רעם חוזרת" הוא סרט המשך לסדרת הטלוויזיה.
הוא יצא בפרמאונט+ ובכל ערוצי ניקלודיאון במרץ 2024. בדצמבר 2023, יצא הטריילר הראשון שלו.
בסרט, קירה קוסרין וג'ק גריפו חוזרים על תפקידיהם בתור פיבי ומקס ת'אנדרמן, בהתאמה.
ב־3 באוגוסט 2012, ניקלודיאון הכריז על התוכנית "משפחת רעם" כאחת מהסדרות העתידיות של הערוץ.
משפחת רולין היא סדרת דיוקנאות, שנוצרה על ידי האמן ההולנדי וינסנט ואן גוך בשנים 1888 ו-1889. הדיוקנאות מציגים את משפחת רולין; האב (ג'וזף), האם (אוגוסטין) ושלושת הילדים (ארמנד, קאמיל ומרסל).
ייחודיותה של הסדרה לואן גוך נובעת מזה שלרוב הוא לא מצא דוגמנים ליצירותיו עקב מצבו הכלכלי שלא אפשר לו לשלם עבור שירותים אלו.
העובדה כי משפחה שלמה הסכימה להוות מודל עבורו ועוד במספר קומפוזיציות היוותה הזדמנות נדירה עבור הצייר.
הגילאים של הילדים נעו מתינוקת בת כמה חודשים לנער בן שבע עשרה, מה שסיפק לואן גוך סגנונות שונים של דיוקנאות.
הצייר העדיף לצייר באופן אומנותי על פני טכניקות ריאליסטיות, והוא לעיתים השתמש בדמיונו כדי להשיג תוצאה שונה.
עבודתו של ואן גוך על הדיוקנאות הפכה אותו ואת ג'וזף לחברים קרובים.
אחד הדיוקנאות של ג'וזף רולין נמכר בסכום של 58 מיליון דולר בשנת 1989 למוזיאון לאמנות מודרנית, והוא נחשב לאחת מהיצירות הכי יקרות שנמכרו אי פעם.
בשנת 2017 יצא לאקרנים הסרט "לאהוב את וינסנט" שבו ארמנד וג'וזף היו בין הדמויות הראשיות.
הם גולמו על ידי דאגלס בות' וכריס או'דאוד בהתאמה.
ואן גוך עבר לארל שבדרום צרפת בשנת 1888, היכן שהוא הפיק את יצירותיו המוכרות ביותר.
הוא התמיד בציור סצנות מחיי היומיום, כמו הדיוקנאות של משפחת רולין והחמניות.
תקופה זו גם נחשבת לאחת הטובות והשמחות בחייו של האמן.
במכתב לאחיו, תיאו, הצייר ציין כי מלאכת הציור היא נחמה עבורו, והוא דימה את היצירה למוזיקה.
ואן גוך נודע בציורי הנוף שיצר, וציורי דיוקנאות היוו אתגר עבורו.
לא נקרו בפני הצייר הזדמנויות רבות לצייר דיוקנאות של אנשים מפני מצבו הכלכלי הירוד, לכן האפשרות לצייר משפחה שלמה הייתה בגדר הזדמנות פז עבורו.
בתמורה להסכמת המשפחה להוות מודל לציור, כל אחד מבני המשפחה קיבל דיוקן אישי.
מספר הנפשות במשפחת רולין דמה למספר הנפשות במשפחתו של הצייר, וככל הנראה תהליך הציור איתם קירב אותו אליהם כחבר נוסף במשפחה.
הצייר התחיל לצייר את המשפחה בחורף 1888, ותוך כמה שבועות הוא השלים מספר דיוקנאות עבור כל אחד מחברי המשפחה.
ואן גוך השתמש בצבע כדי להדגיש את האפקט הדרמטי; הוא צייר את הבגדים של הדמויות בצבע המנוגד לרקע.
ג'וזף רולין נולד בלאמבסק ב-4 באפריל 1841. אשתו, אוגוסטין, גם גדלה באזור, והשניים התחתנו ב-1868. משפחת רולין הייתה ממעמד הפועלים.
בעת יצירת הדיוקנאות, ג'וזף היה בן 47, והוא עבד כדוור בתחנת הרכבת המקומית.
ואן גוך וג'וזף נהיו חברים טובים.
הצייר אהב לדמות את ג'וזף לסוקרטס ולפיודור דוסטויבסקי.
החברות בין השניים נמשכה גם בעת הסכסוך של ואן גוך עם הצייר פול גוגן.
כאשר ואן גוך התאשפז בבית החולים בעקבות כריתת אוזנו השמאלית, ג'וזף הזעיק את אחיו של הצייר, תיאו.
אוגוסטין נולדה בלאמבסק ב-9 באוקטובר 1851 ונפטרה ב-5 באפריל 1930. לאחר שואן גוך צייר את ג'וזף, אוגוסטין הייתה המודל הבא עבורו ועבור פול גוגן שציירו אותה בבית הצהוב, היכן שהשניים התגוררו יחדיו.
במהלך תהליך הציור שהתקיים בערב, אוגוסטין מיקדה את מבטה בעיקר בגוגן מכיוון שהיא חשה אי נוחות מנוכחותו של ואן גוך.
התוצאות של שני הציורים היו שונות.
גוגן הוסיף לרקע של הדיוקן ציור, והוא צייר את אוגוסטין בצורה פשוטה וחד משמעית.
לעומתו, ואן גוך השלים את הציור מהר יותר והוא השתמש ביותר צבע.
הצייר השתמש בטכניקות ציור של פרנס הלס שכללו ספונטניות, ישירות וסגנון ציור אלה פרימה.
ואן גוך השתמש בגוונים של צבע צהוב כדי לצייר על ראשה של אוגוסטין את צללי נורות הגז שהיו בחדר.
בנוסף, הוא העדיף לצייר חלון שבו ארוגות של נבטים מסוימים במקום סצנת ערב, ובכך להדגיש את הקשר של אוגוסטין לאדמה ולטבע כאם המשפחה.
לאחר כמה ימים, הוא התחיל לצייר את שארית חברי המשפחה.
ואן גוך צייר גם סדרה של דיוקנאות בהן אוגוסטין מחזיקה בחבל הקשור לעריסה של התינוקת, מרסל.
התינוקת והעריסה לא מופיעות בציורים.
הצייר קרא ליצירות "La Berceuse" (בעברית: המערסלת).
ברקע ניתן לראות חמניות בדומה לסדרת הציורים המפורסמת של ואן גוך.
ארמנד, הבן הבכור, נולד ב-5 במאי 1871 בלאמבסק, והוא נפטר ב-14 בנובמבר 1945. הוא היה בן 17 בעת שואן גוך צייר אותו.
ביצירות ארמנד מתואר כבחור רציני אשר עזב את בית הוריו רק לאחרונה כדי לעבוד כשוליה של נפח.
הציור שמוצג במוזיאון פולקוונג (F492) מציגה את ארמנד במיטב בגדיו; מגבעת אלגנטית, מעיל בצבע צהוב, מקטורן בצבע שחור ועניבה.
ניכר כי ארמנד עצוב או משועמם מהסיטואציה, ומהבעתו ניתן לראות כי הוא בטוח בעצמו וגברי.
בדיוקן השני ארמנד נמצא בפרופיל לצופה ומבטו מופנה כלפי מטה באופן המדגיש את עצבותו של הנער.
קאמיל, הבן האמצעי, נולד ב-10 ביולי 1877 בלאמבסק והוא נפטר ב-4 ביוני 1922. קאמיל היה בן 11 בעת השלמת הדיוקנאות.
הדיוקן שנמצא במוזיאון ואן גוך מציג רק את ראשו וכתפיו של הילד.
הצבע הצהוב ברקע מסמל את אור השמש.
דיוקן כמעט זהה נמצא במוזיאון פילדלפיה לאמנות (F537).
הדיוקן של התלמיד עם התלבושת האחידה מציג את קאמיל בוהה במרחב, ידו מונחת על משענת הכיסא ופיו פעור מעט.
זוהי הגרסה הגדולה ביותר מבין דיוקנאותיו של קאמיל.
מרסל, הצעירה מבין הילדים, נולדה ב-31 ביולי 1888 ונפטרה ב-22 בפברואר 1980. היא הייתה רק בת ארבעה חודשים בעת תהליך היצירה.
ואן גוך צייר שלושה דיוקנאות אישיים שלה, ושני דיוקנאות ביחד עם אימה.
מרסל נמצאת באותה פוזיציה בכל הדיוקנאות האישיים, לחייה השמנמנות בולטות והרקע בגוונים של ירוק.
ג'והאנה ואן גוך, גיסתו של הצייר, הייתה בהיריון באותה תקופה והיא התלהבה מהדיוקנאות כשראתה אותם.
היא קיוותה שיום אחד ואן גוך יצייר את אחיינו העתיד להיוולד.
בדיוקן המשותף של אוגוסטין ומרסל הנמצא כיום במוזיאון פילדלפיה לאמנות האם נראית שלווה, פסיבית ופרצופה מוטל בצל.
ניכר מגופה שהיא עובדת קשה כדי לספק את צורכי המשפחה.
היא מעמידה את התינוקת בפני הצופה תוך כדי תמיכת ראשה.
מרסל נראית יותר פעילה מבדיוקנאות האחרים, וואן גוך השתמש בקווי מתאר עבים בצבע כחול כדי להדגיש את השתיים.
משפחת רובינסון השווייצרית הוא סרט הרפתקאות הישרדות אמריקאי משנת 1960.
התסריט מבוסס בחלקו על הספר משפחת רובינסון השווייצרית של יוהאן דוד ויס משנת 1812. הסרט צולם באי טובגו ובאולפני פיינווד בלונדון.
התסריט שונה לפי בקשת דיסני כדי להפוך את הסרט לסרט הרפתקאות תוסס עם רומנטיקה.
נוספה דמות נשית של נערה עם ריב רומנטי בין שני אחים על אהבתה.
נוספו כאן הפיראטים שממלאים חלק ניכר מהעלילה, בעיקר בהתקפה הגדולה שלהם על משפחת רובינסון שמסתיימת בתבוסתם.
הזמן, תחילת המאה ה-19. משפחת רובינסון מברן, האב ויליאם (ג'ון מילס), האם אליזבת (דורותי מקגוויר) והבנים פריץ (ג'יימס מקארתור), ארנסט (טומי קירק) ופרנסיס (קווין קוקורן) מוצאת את עצמה בתוך ספינת מפרש תקועה על סלעים ליד יבשה לאחר שהקבניט והצוות נמלטו.
הם רצו להימלט ממלחמות נפוליון ולהגיע לגינאה החדשה.
הם מצליחים לבנות רפסודה ולהגיע ליבשה עם ציוד ועם שני כלבים דניים גדולים שהשאיר הקברניט.
הם מתארגנים וחוזרים לספינה אך מבחינים בספינת פיראטים.
ויליאם מניף דגל של הסגר בגלל מחלה והפיראטים עוזבים.
לאט לאט הם בונים בית עץ עם כל הנוחיות האפשרית, פוגשים חיות רבות כמו טיגריס, יען, קוף ועוד.
פריץ וארנסט בונים סירת מפרש ויוצאים לתור את החוף ולקבוע אם המדובר באי.
הם מבחינים בספינת הפיראטים ולידה ספינה שבוייה.
לידם כפותים הקפטן (ססיל פארק) ונער סיפון.
מנהיג הפיראטים, קואלה (ססואה הייאקאווה) דורש כופר.
הקפטן מסכים להפליג לבסיס בריטי ולהביא את הכסף.
פריץ וארנסט משחררים במהירות את הנער ורצים לתוך הג'ונגל כשהפיראטים רודפים אחריהם.
פריץ מותקף על ידי נחש אנקונדה ענק וארנסט מציל אותו.
תוך כדי המסע שלהם הם מגלים שנער הסיפון שהוא בשם ברטי הוא למעשה נערה בשם רוברטה (ג'נט מונרו).
כבר בשלב זה הם מתחילים לריב על ליבה.
לבסוף הם מצליחים להגיע להורים ופרנסיס.
וילאם מתחיל להתכונן לקראת המפגש עם הפיראטים.
הם לוקחים את חומר הנפץ ואמצעי הלחימה מהספינה ומפוצצים אותה כדי שהפיראטים לא יבחינו בה.
הם מחליטים לעלות על גבעה שלטת בעת ההתקפה, בונים מכשולים ויצרים רימוני יד בצורת אגוזי קוקוס.
הם מצליחים לחפור בור אליו נכנס טיגריס רעב ולכסות אותו בעלים.
כאשר רוברטה מבחינה בספינת הפיראטים על ידי החוף, היא מזעיקה את כולם שעולים לגבעה.
עשרות פיראטים חמושים בנשק קר וחם יורדים לחוף ומסתערים לעבר הגבעה.
הם עוברים על גשר שהרובינסונים ממוטטים, נופלים לבור של הטיגריס שמשסע אותם ונהרגים מפצצות אגוזי הקוקוס ומבולי העץ שמושלכים עליהם.
חלק קטן ובתוכם קואלה, מצליחים לאגף את המתגוננים ומתנהל קרב פנים אל פנים.
ברגע המכריע מגיעה ספינת התותחים של הקפטן שפותחת באש תותחים על הסירות וספינת הפיראטים ומפוצצת אותן והם בורחים.
לבסוף מחליט ארנסט לחזור עם הקפטן ללונדון רוברטה ופריץ הנאהבים מחליטים להישאר וכן ההורים ופרנסיס.
הקפטן אומר לוויליאם כי בקרוב האי הזה יהיה מושבה בריטית והוא יהיה המושל הראשון.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותג'ון מילסויליאם רובינסוןהאבדורותי מקגוויראליזבת רובינסוןהאםג'יימס מקארתורפריץ רובינסוןהבכורטומי קירקארנסט רובינסוןהבן האמצעיקווין קוקורןפרנסיס רובינסוןהבן הצעירססיל פארקרקפטן מורלנדג'נט מונרורוברטהנכדתו של הקפטןססואה הייאקאווהקואלהמנהיג הפיראטים
בשנת 2021 הגבילה דיסני את הסרט לילדים מגיל 7, היות שיש בו "תכנים פוגעניים וסטריאוטיפיים", והוא מציג את הפיראטים ממוצא אסייתי וים תיכוני בצורה שלילית.
משפחת קֶפְּרוּלוּ (בטורקית: Köprülü ailesi) הייתה משפחת אצולה ממוצא אלבני באימפריה העות'מאנית.
מקורה של המשפחה מהעיירה (ליד בראט) ב ושישה מבניה היו וזירים גדולים של האימפריה העות'מאנית (כולל , שאומץ), עם כמה אחרים שהפכו לקצינים רמי דרג.
העידן שבו שירתו הווזירים הגדולים הללו ידוע בתור של האימפריה העות'מאנית.
חבר בולט נוסף במשפחה היה (1684–1735), שהיה מצביא במלחמות העות'מאניות-פרסיות בתקופתו ושימש כמושל במספר מחוזות של האימפריה.
צאצאים מודרניים כוללים את , היסטוריון בולט של .
בני המשפחה ממשיכים להתגורר בטורקיה, במגרב ובארצות הברית.
במהלך ההיסטוריה של האימפריה העות'מאנית, לווזירים הגדולים של משפחת קפרולו היה מוניטין של דינמיות במדינה שלימים תראה סימני דעיכה וקיפאון.
הווזירים הראשונים התמקדו במיוחד במסעות צבאיים שהרחיבו את שטחה של האימפריה.
עם זאת, מסעות אלו הגיעו לסיומם לאחר התבוסה הקשה בקרב וינה, מערכה צבאית ביוזמת , בן המשפחה המאומץ .
1 קארה מוסטפא פאשה אומץ על ידי משפחת קפרולו והיה גיסו של פאזל אהמט פאשה קפרולו.
2 אבזה סיאווש פאשא היה משרתו של מהמט פאשא קפרולו.
על ידי נישואיו לבתו, הפך סיאווש לחתן ("דאמאת") של משפחת קפרולו החזקה.
משפחת רוזוולט היא משפחה פוליטית אמריקאית מניו יורק שחבריה כללו שני נשיאי ארצות הברית, גברת ראשונה וסוחרים שונים, בנקאים, פוליטיקאים, ממציאים, אנשי דת ואנשי חברה.
צאצאיו של מהגר הולנדי שהיגר לניו אמסטרדם במאה ה-17, רבים מבני המשפחה הפכו לבולטים לאומיים בפוליטיקה ובעסקים של ניו - יורק ונישאו עם משפחות קולוניאליות בולטות.
שני ענפים קרובים רחוקים של המשפחה מאויסטר ביי והייד פארק עלו לגדולה פוליטית עולמית עם הנשיאות של תאודור רוזוולט (1901 - 1909) ובן דודו מדרגה שישית, פרנקלין דלאנו רוזוולט (1933 - 1945), שאשתו אלינור רוזוולט הייתה אחייניתו של תאודור.
משפחת רוזוולט היא אחת מארבע משפחות שייצרו שני נשיאי ארצות הברית באותו שם משפחה, האחרים היו משפחות בוש, אדמס והריסון.
משפחת ראומר היא משפחת אצולה גרמנית במקור מ.
האב הקדמון המשותף הוודאי מבחינה גנאלוגית של כל פון ראומר כיום, יוהאן ראומר (מת ב-1590), היה נשוי לאורסולה פייסר (Ursula Peisser) מאיגר (מתה ב-1617), הוא אחד התושבים הראשונים שתועדו ב.
הוא הועסק בבית הדין האזורי של והועסק כקפטן של המיליציות הכפריות.
ידוע שהיו לו בת ושני בנים, כאשר הבן הראשון, פטר, השתקע ב.
לפטר בתורו היה בן בשם לודוויג, שנאלץ לחזור מהאמונה לותרנית האוונגליסטית לאמונה הקתולית כחלק מהקונטרה-רפורמציה ולאחר מכן החליט לחיות כנזיר דומיניקני.
איתו נמשכת השושלת שקיימת עד היום, עם חברים רבים בעלי תפקידים חשובים, בעיקר במדע, בפוליטיקה ובשירות הצבאי.
מתחילת המאה ה-19, ענף מהמשפחה, הגאולוג קרל גאורג פון ראומר, חזר לבוואריה והתיישב באזור ארלנגן, שם המשפחה מוכרת עד היום.
בנוסף, בני משפחה בודדים זכו לכיבודים בולטים, כולל מסדר פור לה מריט בארבעה מקרים ועיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, אך גם כאזרחי כבוד של ארלנגן או כשם של רחובות בערים דסאו, ארלנגן, ברלין, , אסן, קלן ו וכן בית ספר בדינקלסביל.
חלק מהעזבון של משפחת פון ראומר הוא כיום חלק מ ב כ"ארכיון ראומר".
השלט ההרלדי המשפחתי מראה מגן המחולק לשמש מוזהבת בשדה כחול משמאל ואצטרובל ארז ירוק בשדה מוזהב מימין.
על הקסדה עם מעטה כחול וזהב השמש הזהובה בין שתי קרני תאו כחולות המעוטרות באצטרובל ארז ירוק בחלק העליון.
השלט ההרלדי המשפחתי המורחב משנת 1693 מרובע ומכוסה במגן לב אדום, עם מוט כסף מלווה בשלושה סהרוני כסף (2:1) פתוחים בחלק העליון, שדות 1 ו-4 בכחול עם שמש זהובה, 2 ו-3 בזהב בחצי העליון ארז טבעי.
השלט ההרלדי המשפחתי המורחב משנת 1708 עם סמל המשפחה כמגן לב מרובע, 1 ו-4 עם נשר שחור בשדה הזהב ו-2 ו-3 עם סהרונים וסורגים לבנים בשדה האדום.
אישים - מסודרים מבחינה גנאלוגית
גאורג ראומר (Georg Raumer; (1610–1691), מטיף בחצר המלוכה והמפקח וחבר המועצה הקונסיסטוריאלי.
בנישואיו השניים לדורותאה אליזבת פון ברגן (1619–1702)
פרידריך אמדאוס גוטליב פון ראומר (Friedrich Amadeus Gottlieb von Raumer ; 1643–1728), מנהל ממשלת אנהלט וציר דיפלומטי נסיכי, חידוש האצולה ב-1693, רווק, אימץ את אחיינו ויתום מוקדם יוהאן גאורג פון ראומר (Johann Georg von Raumer; 1671–1747), שאליו עברה האצולה בירושה.
תאודור כריסטיאן ראומר (Theodor Christian Raumer; 1644–1707), תאולוג, ורקטור הגימנסיה הפרנציסקנית בצרבסט נישא לרוזינה סופיה הופמן, בתו של הכומר של סנט ניקולאי בצרבסט.
אפריים יונתן ראומר (Ephraim Jonathan Raumer; 1646–1876), תאולוג ומטיף בדסאו נישא ליוהנה מגדלנה מילגיוס (1642–1676), בתו של הדיפלומט והנסיך.
יוהאן גאורג פון רומר (Johann Georg von Raumer; 1671–1747), נשיא ממשלת אנהלט, שליח נסיך ונשיא הקונסיסטוריה, אישור האצולה ב-1708, אומץ כיתום מוקדם על ידי דודו פרידריך גוטליב פון ראומר נישא לאלברטין שרלוט פון ריינהארט (1697–1747), בתו של חבר המועצה והקנצלר של ברנבורג, יוהאן גאורג פון ריינהארט.
לאופולד גוסטב דיטריך פון ראומר (Leopold Gustav Dietrich von Raumer; 1726–1788), מנהל ממשלת אנהאלט נישא לאנה אלאונורה פון ולדו (1724–1796), בתו של כומר הקתדרלה כריסטוף אוטו פון ולדו על ברנשטיין בנוימרק חצרונית של הנסיכה מדוכסות אנהלט-דסאו.
קרל גאורג פון ראומר (Karl Georg von Raumer; 1753–1833), חבר מועצת המדינה והנציגות, מנהל ארכיון המדינה הסודי נישא ללואיזה לקה, בתו של ראש עיריית איסרלון, יוהאן קספר לקה.
גאורג וילהלם פון ראומר (Georg Wilhelm von Raumer; 1800–1856), חבר מועצת ממשלה בכיר, מנהל ארכיון המדינה הסודי נישא ללאורה פון פהרנתייל.
גאורג פרידריך פון ראומר (Georg Friedrich von Raumer; 1755–1822), מנהל הלשכה נישא לשרלוטה לואיזה אדלהייט דה מארס (1761–1811), בתו של יוהאן נואה דה מארס מראגון.
פרידריך לודוויג גאורג פון ראומר (Friedrich Ludwig Georg von Raumer; 1781–1873), היסטוריון ופוליטיקאי, אביר המסדר פור לה מריט נישא ללואיזה פון גורשן (1785–1867), בתו של שופט אנהלט והיערן הראשי אוטו היינריך פון גורשן.
קרל גאורג פון ראומר (Karl Ludwig Georg von Raume; 1783–1865), גאולוג, גאוגרף ומחנך נישא לפרידריקה רייכארדט (1790–1869), בתו של המלחין יוהאן פרידריך רייכארדט.
רודולף פון ראומר (Rudolf von Raumer; 1815–1876), בלשן וחוקר גרמניה נישא למריה שרדר (1826–1893), בתו של התעשיין מפירט אדוארד שרדר.
זיגמונד פון ראומר (Sigmund von Raumer; 1860–1939), מנהל בית ספר תיכון נישא למארי אמיליה פון אמון (1867), בתו של קצין היערנות של ממשלת בוואריה המלכותית קארל פון אמון.
קורט פון ראומר (Kurt von Raumer ; 1900–1982), היסטוריון ופרופסור להיסטוריה מודרנית
האנס פון ראומר (Hans von Raumer ; 1820–1851), שופט בדינקלסביל ופוליטיקאי, חבר האספה הלאומית של פרנקפורט נישא לתקלה פון בראנד.
פרנץ גאורג וילהלם פון ראומר (Franz Georg Wilhelm von Raumer; 1788–1865), לורד קלטווסר, לוטננט וחבר מועצה פרוסי נישא לשרלוטה אלאונורה ארדמוט הנרייטה ניקיש פון רוזנגק (1794–1865).
פרידריך וילהלם פון ראומר (Friedrich Wilhelm von Raumer; 1831–1911), מאיור פרוסי ואביר כבוד ממסדר יוחנן הקדוש נישא למאריה פון סטודניץ (1843–1928), בתו של המאיור הפרוסי האנס ניקולאוס ברנהרד בנימין פון סטודניץ.
קרל היינריך פרידריך פון ראומר (Karl Heinrich Friedrich von Raumer ; 1757–1831), מאיור גנרל פרוסי נשיא לאלברטין פון צירשקי (1768–1838), בתו של הגנרל הפרוסי קרל וילהלם פון צירשקי
קרל אוטו פון ראומר (Karl Otto von Raumer; 1805–1859), נשיא ממשלת פרוסיה ושר התרבות נישא לאליזה וילהלמינה קלמנטינה פון בראוכיטש (1820–1891), בתו של גנרל חיל הרגלים הפרוסי אדוארד אוגוסט פון בראוכיטש.
רודולף פון ראומר (Rudolf von Raumer; 1843–1882), מנהל מחוז של מחוז לבוס.
אויגן פון ראומר (1758–1832), לוטננט גנרל פרוסי, מפקד המבצר של נייסה, אביר המסדר פור לה מריט נישא לפרנציסקה פינו מקומו.
אגנס פון ראומר (Agnes von Raumer; 1761–1831) נישאה לקרל פרידריך לאופולד פון גרלאך, ראש עיריית ברלין.
קרל אלברכט פרידריך פון ראומר (Karl Albrecht Friedrich von Raumer; 1729–1806), לוטננט גנרל פרוסי, מושל דנציג, אדון סורשו, אביר המסדר פור לה מריט נישא לדורותיאה סטימרייך פון קיסו (1752–1827), חצרונית של לואיזה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט.
משפחת רמב"ן היא משפחתו של הפוסק, הוגה הדעות והפרשן רבי משה בן נחמן, מקור המשפחה הוא בגירונה שבקטלוניה.
הרשב"ץ ייחס את משפחת הרמב"ן לרבי יצחק אלברצלוני.
הוא הסתמך על ניתוח של דברי רמב"ן שאינו מוכרח.
רמב"ן תיאר באיגרת את אחד מאבותיו כמי שכלכל והציל ממוות את בני העיר.
על אביו כמעט ואין ידיעות, למעט אזכור אחד שבו הרמב"ן מוזכר בתואר "רבי משה בן כבוד השוע הנכבד ן' ר' נחמן".
מהעובדה שהוא לא הביא שמועות למדניות מאבותיו נראה שלא היו מהאליטה הרבנית של העיר אלא מהמשפחות הוותיקות שבעיר.
היו לו שני אחים: אברהם ויוסף.
כתב יד מהמאה ה-15 מזהה את רבי עזרא בן שלמה כחמיו, גרשום שלום הראה שכותב הכתב יד התבלבל עם רבי עזריאל.
רמב"ן שלח את איגרת המפורסמת, "איגרת הרמב"ן" לבנו נחמן.
על בסיס דבריו בדרשה לראש השנה, קיימת הערכה כי היו לו גם בנות אלא ששמן לא נודע.
אחד מבניו חיבר פירוש למסכת ביצה.
בן נוסף היה מקורב למלכות והשתקע בקסטיליה ואף אליו הוא שלח איגרת.
במספר תעודות היסטוריות מוזכר בן נוסף בשם יוסף.
הרא"ש בתחילת פרק שלישי בברכות כותב שלרמב"ן מתו בנים בראש השנה, בגרסה מוקדמת יותר - תלמידי רבנו יונה הגרסה היא שלרמב"ן מת קרוב משפחה ולאו דווקא בן.
אחת מאגרותיו של רמב"ן לבנו נדפסה תחת השם "אגרת לבנו יהודה" אך אין לכותרת תימוכין בכתבי יד.
אגדה נוספת מספרת על מצבה שבה מתואר רבי משה בן נחמן כמי שקבר את בנו יהודה בן העשרים ושבע, אך מדובר בטעות וזה רבי משה בן נחמיש.
לפי האגדה, אחת מבנותיו נישאה לרבי גרשום בן שלמה מחבר הספר "שער השמים", אך רבים ערערו על כך.
רבי גדליה אבן יחיא בספרו שלשלת הקבלה כותב שלרמב"ן היה בן בשם ניסים והוא המחבר של דרשות הר"ן, כיום ברור שאביו של מחבר דרשות הר"ן שמו ראובן.
הרשב"ש סיפר על בן בשם שלמה, שנשא את בת דודתו השנייה – בתו של רבי יונה גירונדי.
רבי צבי הירש קאיידנובר הביא בספרו "קב הישר" אגדה שעל פיה רמב"ן טען בפני האפיפיור שלאדם ירא שמים לא יצא בן כופר; ברבות הימים אחד מבניו המיר את דתו, והאפיפיור העמיד אותו על טעותו.
רמב"ן היה עצוב מכך, ואשתו ניחמה אותו באמירה שאין זה בנו מפני שהיא נאנסה; הוא שמח וסיפר על כך לאפיפיור.
בן ציון פישלר הוכיח שלאגדה זו אין כל בסיס עובדתי.
ככל הנראה שורש האגדה הוא דבריו בפירושו לתורה: .
אברהם גרוסמן שיער שמקורה של האגדה באגדה מקבילה קדומה יותר, על בנו של רבנו גרשום מאור הגולה שהתנצר, ונתגלה שאמו נאנסה.
הרשב"ש סיפר על נכד בשם יונה (בן שלמה) שנולד לאחר פטירת רבינו יונה ובהוראת הרמב"ן נקרא יונה - בניגוד למנהג לקרוא לבן על שם אבי האבא – הרמב"ן.
בעבר נטען שרבי דוד בן יהודה החסיד, מגדולי מפיצי הקבלה ומחברם של מספר ספרים, הוא נכדו.
מסורת זו מסתמכת על דברי רבי דוד בהקדמה למאמר על האלפא ביתא, אך ספר זו אינו פרי עטו של רבי דוד, אלא מאוחר ב-200 שנה - כך שהייחוס שגוי.
שאול חנא קוק כתב שנכדו היה בעכו בזמן כיבושה.
מקור דבריו הוא רבי יצחק דמן עכו שסיפר "שנשבו כולם בזמן בן בנו של הרמב"ן".
ייתכן שאזכור נכדו הוא נקודת זמן ותו לא, שמחה עמנואל טען שמדובר בפליטת קולמוס.
רבי משה הגולה מקיוב כתב בראש ספרו "שושן סודות": "עשר קבין ירד שכל - על כל חוקר מבין חידות/ רבינו משה בר נחמן - נטל מהם תשע ידות/ כי הוא שלישי מתשבי - קיבל סתרי עשר מידות/ משה נכדו ארה מריו - עם בשמי סודות נכבדות".
החיד"א שיער שכוונת המחבר לטעון שהוא נכד הרמב"ן.
מכיוון שהמחבר משתמש בלשון זו גם כלפי האבן עזרא, הסיק אברהם אפשטיין שזו היא לשון מליצית שמשמשת את המחבר לציין כי הוא נכדו של אדם בשם משה, ותוספת הו' היא כלשון הפסוק "נאם בלעם בנו בעור".
מצאצאיו הידועים: הרשב"ץ, הרשב"ש ורבי יעקב ששפורטש.
בעבר נטען שרלב"ג הוא נכדו.
בן דודו הוא רבינו יונה, בן אברהם אחי אמו, שחיבר חידושים על התלמוד הבבלי וספרות מוסר, ועמד בקשר מכתבים עם בן דודו.
בן דוד נוסף הוא רבי יונה בן יוסף אחי אמו, המוזכר בתשובות הרשב"א.
אחיינו הוא רבי משה דאשקולה גירונדי, בנו של שלמה אחי אשתו.
באיגרת מירושלים הוא דרש בשלומו, וסיפר שקרא שיר שלו בחורבות הר הבית.
משפחת ריאטי (באיטלקית: Famiglia Rieti, תעתיקים נוספים da Rieti, Rietti, Arieti) היא משפחה של בנקאים, רבנים ורופאים יהודים איטלקים.
המשפחה מוזכרת לראשונה בכתובים במאה ה-14 בעיר ריאטי, כיום במחוז לאציו במרכז איטליה, אז במדינת האפיפיור.
חלק מבני המשפחה עברו מעיר מוצאם לרומא, פירנצה, סיינה, בולוניה ומנטובה.
החבר הראשון משפחה הידוע הוא יצחק ריאטי (המכונה מאסטרו גאיו), אביהם של ואברהם בן יצחק ריאטי (מוזכר ב-1415).
בשנים 1469–1473 פעל בטרני הרופא מיכאל בן יהודה דה ריאטי.
בסביבות 1480 התבסס משה בן אלחנן דה ריאטי בסיינה כבנקאי הלוואות; בנו ישמעאל דה ריאטי המשיך בפעילות אביו, בעוד אחיו נסעו לבולוניה.
הוא גם ייסד ישיבה קטנה, בראשות יוסף מארל משנת 1537, ואחריה יצחק לאטס ב-1552. בשל המצב הקשה בסיינה לאחר מרד עממי, קיבלה המשפחה את האישור לייסד בנק בפיזה (1547), עד אז אסור ליהודים כמו בכל דוכסות פירנצה.
ישמעאל היה ביחסי ידידות עם קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ועם דונה בנבנידה אברבנאל, אשתו של שמואל אברבנאל.
הוא אירח את משיח השקר דוד הראובני (1526), אך הסתייג מתוכניותיו של ראובני וסירב להעניק לו סיוע כספי.
בנו משה דה ריאטי תמך בקהילה היהודית באמפולי שבטוסקנה שפרצו בה מהומות נגד היהודים, כתוצאה מאיסור של נזירים על הנוצרים בעיר לעסוק במסחר עם יהודים ולעבוד עבורם בשבת.
משה העניק את הכסף הנדרש לשלוח משלחת יהודית לרומא ולהשיג מהאפיפיור הגנה על יהודי אמפולי.
יחד עם אחיו, סימונה ואנג'לו, משה השתמש בהשפעתו על קוזימו דה מדיצ'י כדי למנוע את שרפת התלמוד כפי שהורה האפיפיור פאולוס הרביעי.
באותה תקופה פעל ברומא כרופא שלמה־משה דה ריאטי.
ענף נוסף במשפחה עבר מסיינה לבולוניה, שם נקבר בשנת 1546 אלחנן בן יצחק אליקים דה ריאטי; מצבתו שמורה באוניברסיטת בולוניה.
בבולוניה חי גם בשנת 1556, אחיינו של משה ריאטי, בנו של יצחק, עשהאל־רפאל ריאטי, אביהם של אליהו־יצחק ריאטי וחנניה־אליקים ריאטי (1561–1623).
האחרון היה תלמידו של יהודה מוסקאטו.
כיהן כרבה של מנטובה (1589) ו (1604) והיה פעיל בהקמת אגודת "שומרים לבוקר" במנטובה.
חיבר תפילות ופיוטים, שרבים מהם כלולים ב"אילת השחר" (יצא לאור במנטובה, 1612); וב"מקיץ רדומים" (מנטובה, 1648), שיצא לאור, עם הקדמה אוטוביוגרפית, על ידי בנו דוד־נפתלי ריאטי ונועדו לבוקר הושענא רבה.
פיוטים אחרים קובצו ב"מנחת חנניה", עדיין בכתב יד (בספריית אוניברסיטת אוקספורד).
חנניה שילב בפיוטיו אלמנטים מפיוטים של הדורות הקודמים עם אלו של זמנו.
גם חיבורים נוספים שכתב בנושאי הלכה ("פרי מגדים"; "שדה לבנון" (שאלות ותשובות); "שדה תפוחים") ונוסח תפילה, "תפילה קצרה" קיימים רק בכתב יד.
על בסיס שאלות ותשובות שונות ידוע גם שמלכה, אשתו של חנניה, למדה הלכות שחיטה אצל רבי שלמה בן שמשון בסילאה שהתיר לה לעסוק בכך (1581).
צאצאיו של מרדכי בן יצחק דה ריאטי פתחו את אחד מחמשת הבנקים להלוואות שקיבלו אישור מהדוכס ממנטובה; בני משפחה נוספים היו ב שבאמיליה-רומאניה, בחסות בית אסטה.
שמעון דה ריאטי היה חבר במשלחת היהודית אל הוותיקן בשנת 1590,שניסתה למנוע את הוספת התלמוד לרשימת הספרים האסורים.
במאה ה-17 חי בסיינה רבי יוסף בן שבתאי אלחנן ריאטי.
אליעזר בן יצחק ריאטי, תלמיד ישיבת קונליאנו, פרסם בוונציה בשנת 1612 את "לוח מאמרי עין ישראל" ("אינדקס אלפביתי של עין ישראל"); יצירה נוספת שלו שקיימת רק בכתב יד הייתה על "כללי התלמוד".
בתקופה זו חיו בני משפחת ריאטי גם בפדובה, שם קיבל אהרון די אנג'לו ריאטי בשנת 1706 דוקטורט ברפואה ובפילוסופיה מאוניברסיטת פדובה ב-1706.
מהמאה ה-19 ואילך ראויים לציון הצייר (1863–1943) מטריאסטה, (1898–1994) שהיה מלחין חשוב של קטעי בלט ("הנשף", 1929, בהפקת סרגיי דיאגילב, כוריאוגרפיה מאת ג'ורג' בלנשין, תפאורה ותלבושות מאת ג'ורג'ו דה קיריקו), אופרה ומגוון קטעי מוזיקליים.
מ-1948 עד 1964 היה מורה באקדמיות ובקונסרבטוריונים למוזיקה אמריקאית.
בנו (1925– ) צייר ציורי קיר בפריז ובערים צרפתיות אחרות.
בנו, (1947– ) עבד כמעצב במה עבור אולמי האופרה הצרפתים והאיטלקים הגדולים (אופרה בסטיליה, לה סקאלה).
משפחת רדלי הוא סרט קומדיה שחורה המהווה עיבוד לרומן באותו השם מאת מאט הייג; המבוים על ידי יורוס לין, מופק על ידי דבי גריי ובו מככב דמיאן לואיס בתפקיד ראשי כפול.
בכורת הסרט התקיימה במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומי באדינבורו ב-20 באוגוסט 2024, והוא עלה לשירות הזרמת המדיה "סקיי סינמה" ב-7 בנובמבר 2024.
דמיאן לואיס – התאומים פיטר וויל רדלי
קלי מקדונלד – הלן רדלי
הארי בקסנדייל – רואן רדלי
בו ברגאסון – קלרה רדלי
סופיה די מרטינו – לורנה פלט
שון פארקס – ג'רארד קופליי
ביוני 2023, נמסר על ליהוקם של קלי מקדונלד, הארי בקסנדייל ובו ברגאסון לגילום שאר דמויותיהם של בני משפחת רדלי, ושל סופיה די מרטינו ושון פארקס לצוות השחקנים הראשי.
במקור, התעתדו צילומי הסרט להתחיל בלונדון במהלך מאי 2023, אך לבסוף נדחו ליוני 2023. הלוקיישנים כללו בין היתר את מחוזות יורקשייר ודולוויץ' שבלונדון.
בכורת הסרט התקיימה במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומי באדינבורו ב-20 באוגוסט 2024. בנוסף, עלה הסרט לשירות הזרמת המדיה "סקיי סינמה" ב-7 בנובמבר 2024.
משפחת רעם חוזרת הוא סרט טלוויזיה אמריקאי, שבוים על ידי טרבור קירשנר על פי תסריט מאת ג'ד ספינג'ר.
הסרט הוא המשכון לסדרת קומדיית מצבים של ניקלודיאון, "משפחת רעם", שיצר ג'ד ספינג'ר.
במרץ 2023, חמש שנים לאחר שהסדרה הסתיימה, אושר פיתוח סרט המשך על ידי ניקלודיאון.
טרבור קירשנר, שביים חלק מהפרקים בסדרה, הוכרז שיעובד על מלאכת הבימוי, בעוד שיוצר הסדרה ג'ד ספינג'ר והמפיקים המפקחים של הסדרה, שון קנינגהם ומארק דבורקין, אושרו כתסריטאים.
מנהלי תחום הלייב-אקשן בניקלודיאון, זאק אולין ושאונה פלן, הוכרזו כמפיקים, בעוד שדן קרוס ודייוויד הוג, שניים מכותבי הסדרה ומפיקיה בפועל, הוכרזו כמפיקים בפועל לצד כוכבי הסדרה קירה קוסרין וג'ק גריפו.
יתר חברי צוות השחקנים החוזרים אושרו כמה ימים אחרי.
הסרט שודר לראשונה ב-7 במרץ 2024 בכל ערוצי הניקלודיאון ברחבי העולם, והיה זמין לצפייה בשירות הזרמת המדיה פרמאונט+ בארצות הברית.
לאור הצלחת הסרט, הוזמנה סדרת ספין-אוף בשם "משפחת רעם: משימה חשאית", שהחלה את שידוריה ב-22 בינואר 2025.
לאחר משימה שהשתבשה, משפחת רעם מאבדת את עבודתה בליגת הגיבורים ונאלצת לשוב להידנוויל.
בעוד האנק ובארב שמחים לשוב, ובילי ונורה להוטים להכיר חברים חדשים, מקס ופיבי נחושים להשיג חזרה את מעמדם כגיבורי על.
אחות התאומה של ואחות הגדול של נורה בילי וקלואי כוחות העל שלה הם: טלקינזיס, נשימת הקפאה וחימום, כוח תאומים.
אח התאום של פיבי נורה בילי וקלואי כוחות העל שלו הם: טלקינזיס, נשימת הקפאה וחימום, כוח תאומים.
אדיסון ריקה – בתפקיד נורה תנדרמן בכוח העל שלה הוא: לייזר מהעיניים אחות השלישית במשפחה.
ב-2 במרץ 2023, פורסם כי סרט המשך לסדרת הטלוויזיה של ניקלודיאון "משפחת רעם", תחת השם "משפחת רעם חוזרת", נמצא בפיתוח בניקלודיאון, וישמש לסדרת המשך.
כל צוות השחקנים צפוי לחזור עבור הסרט.
טרבור קירשנר הוזמן לביים את הסרט, בעוד שג'ד ספינג'ר, יוצר הסדרה ומפיקה הראשי, כתב את התסריט, וזאק אולין ושאונה פלן שימשו כמפיקים.
צילומי הסרט החלו באופן רשמי ב-3 באפריל 2023 בלוס אנג'לס.
ב-2 בדצמבר 2023 פורסם כי הסרט ישודר בכל ערוצי הניקלודיאון בכל רחבי העולם ובשירות הזרמת המדיה פרמאונט+.
הטריילר הראשון יצא באותו החודש.
הטריילר השני יצא ב-11 בפברואר 2024 במהלך "סופרבול 58".
מריאנה שבצ'נקו (בלועזית: Szewczenko Marianna), מיקולאי שבצ'נקו (בלועזית: Szewczenko Mikołaj 1888 - ?
), ובתם מריה שבצ'נקו מוסיאלוויץ' (בלועזית: Musialowicz, Maria Szewczenko - נולדה ב-1909 - ?) היו משפחה מבסולאיווק, עיירה ליד ורשה, אשר הוכרו כחסידי אומות העולם על הצלת ילדים בשואה.
לפני מלחמת העולם השנייה התגוררו מריאנה ומיקולאי שבצ'נקו עם בתם מריה, ברחוב ברזסקה בעיירה סולאיווק הסמוכה לעיר ורשה.
במהלך האקציה שערכו הגרמנים במרץ 1942, גורשו יהודי האזור לגטו ורשה ורבים מהם נספו במהלך הגירוש עצמו.
בין המגורשים היו בני זוג בשם ווטאש, ושני ילדיהם - טאדק וגניה.
בני משפחת שבצ'נקו הכירו את משפחת ווטאש והציעו להם להתארח בביתם, אולם משפחת ווטאש הצליחו למצוא מקום מסתור זמני בשכונת רודרינג.
מריה והוריה סיפקו להם מזון וניסו להבריחם למקום בטוח למשך מספר ימים.
כאשר הגיעו לאישה מבוגרת בשם מינקאפה, שאמרה להם להמתין עד הערב, התברר שכבר באותו ערב הגיעו לשם כמה אנשי גסטאפו עקב הלשנה.
אנשי הגסטאפו שמרו עליהם כל הלילה, וכשעלה השחר נלקחו למקום אחר.
הילדים הצליחו לברוח ליער ברגע של בלבול.
אביהם ניסה לברוח יחד איתם ולא הצליח, ואמם, שנעצרה ונלקחה למקום אחר, נורתה למוות באכזריות.
מריה מוסיאלוויץ' הייתה עדה לרצח אמם של הילדים.
מתוך תחושת חמלה, החליטה לטפל בגניה וטאדק (המכונה גם טוביה) ווטאש, ילדיהם של בני הזוג שנרצחו, אשר בכו מרה על גופות הוריהם.
למרות הסכנה לחייה, מריה הבריחה את שני היתומים מתוך קהל היהודים שנאסף בתחנת הרכבת והמתין להעלאה לקרונות השילוח.
היא לקחה אותם לבית הוריה, מריאנה ומיקולאי שבצ'נקו, אשר הסכימו לטפל בהם ולתת להם מחסה.
למרות חשדות השכנים והפחד ממלשינים, גניה וטאדק נשארו בבית משפחת שבצ'נקו, שטיפלה בהם במסירות ובחמלה.
מדי פעם שהו הילדים גם בביתה של מריה.
גניה וטאדק (טוביה) ווטאש שוחררו בספטמבר 1944, ולאחר המלחמה עלו לארץ ישראל ושמרו על קשר עם מציליהם.
ב-21 בדצמבר 1982 הכיר יד ושם במריה מוסיאלוויץ' ובהוריה, מריאנה שבצ'נקו ומיקולאי שבצ'נקו, כחסידי אומות העולם.
נערך לכבודם טקס בוורשה, ושלושתם מונצחים בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
משפחת רעם: משימה חשאית היא סדרת קומדיית מצבים אמריקאית, שנוצרה על ידי ג'ד ספינג'ר, שון קנינגהם ומארק דבורקין.
הסדרה מהווה ספין אוף לסדרה של ניקלודיאון "משפחת רעם" ולסרט שיצא בשנת 2023 "משפחת רעם חוזרת", שנוצרו על ידי ג'ד ספינג'ר.
הסדרה עלתה לראשונה ב-22 בינואר 2025 בניקלודיאון בארצות הברית, עם הצצה מיוחדת לפרק הראשון שיצא ב-11 בינואר 2025 לאחר משחק ה-"NFL Wild Card".
בישראל הסדרה עלתה לראשונה ב-8 ביוני 2025 בערוץ טין ניק.
בשנת 2026 צפוי לצאת עוד סרט המשך בשם "Clash of the Thundermans".
הסדרה מתרחשת לאחר אירועי הסרט "משפחת רעם חוזרת" ועוקבת אחרי פיבי ומקס, שנשלחים לפעול כסוכנים חשאים כדי להתמודד עם איום חדש בעיירת החוף 'סיקרט שורס', ואיתם הם לוקחים גם את קלואי כדי לפתח אותה בתור גיבורת-על.
האיום החדש כולל את הנבל המסתורי מאסטרמיינד, שמתכנן להקים צבא חדש של נבלים.
פיבי תנדרמן (קירה קוסרין) - אחותו התאומה של מקס תנדרמן.
עובדת במסווה כמורה לאומנות בבית הספר המקומי.
כוחות-העל שלה הם: טלקינזיס, נשימת הקפאה וחימום וכוח תאומים.
מקס תנדרמן (ג'ק גריפו) - אחיה התאום של פיבי תנדרמן.
עובד במסווה כסגן המנהל בבית הספר המקומי.
כוחות-העל שלו הם: טלקינזיס, נשימת הקפאה וחימום וכוח תאומים.
קלואי תנדרמן (מאיה לה קלארק) - אחותם הקטנה של פיבי, מקס, נורה ובילי.
כוח-העל שלה הוא השתגרות ממקום למקום.
ג'ינקס (ניית'ן ברוקסטון) - חברה הטוב של קלואי בסיקרט שורס.
הוא נוטה להסתבך בצרות, אבל לומד במהירות טכנולוגיות שונות.
קומבוצ'ה "בוץ'" (קינלי קנינגהם) - חברתה הטובה של קלואי בסיקרט שורס.
היא היפית רוחנית שגרה עם משפחתה ביורט על חוף הים.
בילי תנדרמן (דייגו ולאסקס) - אחיהם של פיבי, נורה, מקס וקלואי.
האנק תנדרמן (כריס טאלמן) - אביהם של בילי, נורה, פיבי, מקס וקלואי.
כוחות-העל שלו הם חוזק ויכולת לעוף.
בארב תנדרמן (רוזה בלאסי) - אמם של בילי, נורה, פיבי, מקס וקלואי.
כוחות-העל שלה הם יצירת אור וברקים.
מאסטרמיינד (דרין דה פול וניקולאי ויטשל) - נבל-על חדש ומסתורי שמתכנן להקים צבא חדש של נבלים בעיירת 'סיקרט שורס'.
ניקולאי ויטשל מגלם את דמות מאסטרמיינד, ודרין דה פול מלווה את הדמות בקולו.
מאלוור (ריין אוצ'וה) - נבל-על שרוצה להצטרף לצבא החדש של הנבלים בראשות מאסטרמיינד.
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון12622 בינואר 202517 בדצמבר 20258 ביוני 2025יפורסם בהמשך
בעקבות הצלחת הסרט "משפחת רעם חוזרים", סדרת ספין אוף הוכרזה ב-16 במאי 2024. הצילומים החלו באוגוסט 2024 בוונקובר, קולומביה הבריטית.
העונה הראשונה הוזמנה ל-26 פרקים, לפי רישום של איגוד הסופרים של אמריקה והקרדיטים של הפרק האחרון בעונה סוכמו ב-10 בינואר 2025.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון21 ביוני 2025תוכנית טלוויזיה אהובה לילדיםכוכב טלוויזיה האהוב (ילדים)ג'ק גריפוכוכבת טלוויזיה אהובה (ילדים)קירה קוסריןמאיה לה קלארק
במתמטיקה, משפט (בלועזית: תאורמה; באנגלית: Theorem) הוא פסוק שניתן להוכיח אותו במסגרת מערכת אקסיומות מסוימת.
הוכחת משפטים היא מהפעילויות המרכזיות במתמטיקה.
למשפט ישנם שני חלקים: התנאים הדרושים להתקיימותו, והמסקנות שהמשפט מסיק על סמך אותם תנאים.
דוגמה למשפט: "אם המשולש שאורכי צלעותיו הם הוא משולש ישר-זווית, ו- הוא אורך היתר שלו, אז ".
התנאי כאן הוא שהמשולש הנתון הוא ישר-זווית, והמסקנה היא המשוואה הקושרת את אורכי הצלעות.
דוגמה נוספת למשפט: "המספר הוא אי רציונלי".
כאן לכאורה אין תנאים מוקדמים, אך בפועל ישנה הנחה של הסכמה על כמה מושגים בסיסיים, דוגמת ההסכמה על הגדרת המושג "מספר", והאקסיומות העוסקות במספרים.
נשים לב כי הוכחת המשפט אינה נחשבת חלק ממנו, אך קיומה של הוכחה אחת לפחות הכרחי על מנת לקרוא לטענה "משפט".
לאותו משפט יכולות להיות הוכחות רבות – למשפט פיתגורס ידועות מאות הוכחות שונות.
טענה שמנוסחת כמשפט אך לא ידועה לה הוכחה נקראת השערה.
לא כל הטענות המתמטיות המנוסחות כמשפט אכן נקראות "משפט".
נהוג לקרוא "משפט" רק לטענות מעניינות או בעלות ערך.
זוהי הגדרה מעורפלת ומאוד לא מתמטית, ואין כלל מדויק הקובע מתי נקראת טענה כלשהי "משפט".
לעיתים משתמשים במילה "לֶמה" (lemma) כדי לציין משפט שחשיבותו העיקרית היא כטענת עזר למשפטים אחרים.
רוב הלמות הן טכניות ואין להן חשיבות עצמאית.
מאידך יש למות, כדוגמת הלמה של צורן, הלמה של בורל-קנטלי ורבות אחרות, שיש להן גם ערך משל עצמן.
כמו כן נהוג לכנות בשם "מסקנה" תוצאה שנובעת ישירות ממשפט כלשהו, ובשם "טענה" כדי לכנות טענות כלליות שאינן מעניינות מספיק כדי להיקרא "משפט".
ההבדל, כאמור, הוא טרמינולוגי בלבד ואין לו השלכות של ממש.
משפט הפוך (למשפט נתון) הוא משפט שבו מוחלפים חלק מן ההנחות והמסקנה בתפקידיהם.
משפט: אם מספר טבעי מתחלק ב-2 וב-3, הוא מתחלק גם ב-6.
משפט הפוך: אם מספר טבעי מתחלק ב-6, הוא מתחלק גם ב-2 וב-3.
לא תמיד המשפט ההפוך מתקיים.
לדוגמה נכון המשפט "כל מספר המתחלק ב-4 הוא זוגי", אך לא נכון המשפט ההפוך "כל מספר זוגי מתחלק ב-4".
כאשר משפט והמשפט ההפוך מתקיימים נהוג לאחדם למשפט יחיד בעזרת הקשר אם ורק אם.
למשל "מספר טבעי מתחלק ב-2 וב-3 אם ורק אם הוא מתחלק ב-6".
משפט הוא מבע שפתי המורכב ממילה אחת או יותר.
המבנה והמשמעות של המשפט קשורים זה בזה ויוצרים יחדיו את היחסים התחביריים שלו.
הסמנטיקה עוסקת בין היתר במשמעויות של המשפט וחלקיו השונים.
בכתב נהוג להפריד בין משפטים שונים בטקסט בעזרת סימני פיסוק מתאימים.
לדוגמה: נקודה, סימן שאלה או סימן קריאה.
בדיבור ניתן לעיתים להבחין בגבולות המשפטים בעזרת ההנגנה שלהם, אם כי הבחנה זו נוטה להיות מטושטשת יותר.
הפסוקית היא אחת מיחידות המשפט.
יכולות להיות מספר פסוקיות בתוך משפט בודד.
בשפה העברית על מנת להחשיב רצף של מילים כמשפט נדרש ברצף זה פועל, ובמקרים מסוימים ניתן במקום פועל להכניס תואר או שם עצם אך אלו פחות מצויים.
דוגמה: "כיס שולחן מעל חלון" לא נחשב כמשפט מכיוון שאין בו פועל.
דוגמה: "הנערה יפה" נחשב כמשפט מכיוון שהתואר מחליף מקומו של פועל.
קיימים מספר סוגים של משפטים, אשר ניתן לסווג אותם בדרכים שונות.
אחת הדרכים להבחין בין משפטים היא לבדוק האם אחת מהמילים המרכיבות את המשפט היא פועל:
משפט פועלי - משפט המכיל פועל אשר מתפקד כנשוא ומצביע על הזמן של המשפט.
רוב המשפטים בשפה העברית הם פועליים.
משפט שמני (משפט לא פועלי) - משפט שאינו מכיל פועל.
כמות הפסוקיות במשפט ואופן התקשרותן זו לזו יוצרים סוגים שונים של משפטים:
משפט פשוט - בנוי ממשפט יסודי בעל נשוא אחד בלבד.
כלומר, משפט המורכב מפסוקית אחת בלבד.
משפט כולל - משפט פשוט ביסודו, אשר יש בו חלקים כוללים.
משפט מאוחה (משפט מחובר) - בנוי משני איברים או יותר.
האיברים יכולים להתחבר בעזרת מילות קישור או בלעדיהן.
משפט מורכב - בנוי ממשפט יסודי ומפסוקית משועבדת אחת לפחות.
הפסוקיות המשועבדות של המשפט המורכב פותחות במילות שעבוד.
הדקדוק המסורתי נוהג לעיתים להגדיר משפט כ"רצף מילים (מילה אחת אינה נחשבת כמשפט) המייצג מחשבה שלמה", או הגדרות דומות אחרות.
אלא שהגדרה שכזו היא כמעט חסרת ערך: מהי "מחשבה שלמה"?
והאם באמת מחשבה שלמה היא בהכרח משפט?
ניסיון להגדיר באופן מדויק וברור מהו משפט מתברר כמשימה קשה ביותר.
גם הגדרות בנוסח "משפט הוא צירוף של נושא ונשוא" הן חסרות ערך, כי כדי להגדיר מהו נושא חייבים להגדיר תחילה מהו משפט (נושא הוא בהכרח נושא של משפט, ולא ניתן להגדיר נושא בלי להניח מראש שיודעים מהו משפט).
הדקדוק הגנרטיבי ניגש לשאלה זו בצורה שונה.
ראשית, משפט הוא מבנה תחבירי, והגדרת משפט אינה מתבססת על המשמעות או על מטרת השימוש.
שנית, משפט הוא לא יותר מאשר סוג ספציפי של צירוף תחבירי.
כשם שצירוף שמני או צירוף פועלי ניתנים להגדרה באופן מבני לחלוטין (למשל, צירוף של מיידע ושם עצם הוא צירוף שמני), ניתן להגדיר גם משפט באופן מבני.
למשל, צירוף שמני שאחריו צירוף פועלי המתאים לו במין ומספר יהיה משפט.
מובן שזו רק דוגמה לסוג אחד, פשוט במיוחד, של משפט; ויש צורך לוודא שמתקיימים כל התנאים המבניים האחרים כדי שניתן יהיה לקבוע שמדובר במשפט תקין.
למעשה, לא תהיה זו הגזמה להגיד שהתחביר הגנרטיבי כולו מהווה מסגרת תאורטית שלמה שבאה לענות על השאלה "מהו משפט", ותשובה מלאה לשאלה זו אפשרית רק על סמך הבנה מעמיקה של כל פרטי התאוריה.
העובדה שמשפט משמש לעיתים קרובות להבעת רעיונות היא עובדה פרגמטית: המבנה התחבירי שנקרא "משפט" מקבל משמעות באופן שיטתי, לפי חוקי הסמנטיקה הקומפוזיציונלית; וכללי השימוש בשפה קובעים לאיזה סוג של הקשר מתאים כל סוג של משמעות.
בפרגמטיקה מבחינים בין משפט, שהוא קבוע ונושא משמעות קבועה לבין מבע, הנמצא רק בהקשר של מקום וזמן.
משפחת שְׁלוּשׁ היא משפחה יהודית ספרדית.
היא מפורסמת בעיקר בזכות אחד מענפיה שעלה לארץ ישראל באמצע המאה ה-19 והתיישב ביפו.
המשפחה השפיעה רבות על מרקם החיים היישובי ועל המדינה שבדרך.
על שמם של צאצאי ענפי המשפחה השונים יש רחובות, שכונות, ואתרים רבים בכל רחבי ישראל.
בין הבולטים שבהם (רשימה חלקית בלי בני זוג): משה שלוש, צדוק שלוש, אבנר שלוש, גבריאל שלוש, ירוחם לוריא, רפאל מהודר, זכי שלוש ורבים נוספים אחרים.
לאורך השנים תרמה המשפחה לעיצובה הכלכלי והתרבותי ולפעמים אף הפוליטי של "היישוב הישן" וה"הישוב החדש".
בין היתר ניתן למנות בין צאצאי ענף המשפחה בישראל את משפחות מנור וזכאי צאצאיו של דוד לובינסקי, את יואב שלוש, את רפי (רפאל) מהודר, ואת נעם לניר, דליה מזור, ואמנון רובינשטיין (שהתחתנו בה) וכן רבים אחרים מפורסמים לא פחות.
אף כיום, משפחת שלוש ממשיכה להשפיע על המשק הישראלי, בכל גווניו ותחומיו.
משפחת שמחון או "מר שמחון ובנו", היה תסכית רדיו קומי בגלי צה"ל בשנות ה-60 של המאה ה-20, ששודר שלוש פעמים בשבוע, בפרקים של 10 דקות כל אחד.
הסדרה הייתה פופולרית מאוד ועסקה בבני משפחת שמחון, משפחה ישראלית טיפוסית לאותן שנים.
האב נוח – איש העלייה השנייה, חלוץ, מייבש ביצות וסולל כבישים בעברו הרחוק, ציוני מסור ופועל בנשמתו אך בורגני תל אביבי ואיש עסקים במציאות היום יומית, מרבה להתלונן ולקטר על תלאות החיים ועל השחיתות והריקנות הפושות בארץ.
האם צפירה – עקרת בית, מסורה לבעלה ולילדיה, בת-זוגו הנאמנה של נוח מימי ההתיישבות והחלוציות, אך מציאותית פי כמה ממנו בראיית עולמה הבורגני העכשווי, משוחררת מן הנוסטלגיה לאותם ימים רחוקים וקשים של פעם.
גבי – הבן הבכור, קצין צה"ל בקבע, מתקרב לגיל 30, אך עדיין גר בבית ומחליף חברות חדשות לבקרים.
מעורה היטב בחיים ואינו שותף לרטינות של אביו ולביקורתו המתמדת.
מנסה לחנך את אחותו קלת הדעת.
נאווה – תלמידת תיכון כבת 16, בלונדית יפה, אוהבת בילויים, בנים ובגדים חדשים ואיננה מתלהבת מלימודים ושאר חובות של בנות גילה.
שרויה בוויכוחים מתמידים עם אביה, הדורש ומטיף לבתו ה"ריקנית" את ערכי הציונות והחלוציות, החסכנות והעבודה הקשה, ללא תוצאות של ממש.
נוסף לארבעה אלה הופיעו בפרקי התסכיתים דמויות מתחלפות: החברות של גבי, החברים של נאווה, שכנים, שותפים וחברים לעבודה ועוד, מהם בפועל ומהם באזכור בלבד.
נושא הערצתו של נוח שמחון היה חברו מאותם הימים יוסקה שולמן, ועל כל ויכוח היה מוסיף "מה יוסקה שולמן היה אומר?".
כל פרק נפתח בחריקת דלת המבשרת את שובו של אב המשפחה מיום עבודה, ובדיאלוג הקבוע בין האב השואל לבין אשתו המשיבה – שהפך לדיאלוג מוכר ונישא בפי כל:
(שקשוק צלחות וקריאה: נאווה, לאכול!)
מכאן נפתחו שיחות, ריטונים, סיפורים, נזיפות וכיוצא באלה, ששיקפו במידה רבה את ההווי והשגרה בבתים רבים בישראל של אותן השנים שאחרי הצנע ולפני מלחמת ששת הימים.
הסדרה זכתה לאחוזי האזנה עצומים והייתה לשיחת היום בכל מקום.
היא כללה מפעם לפעם עוקצנות פוליטית, וקוממה עליה את הממסד וכן מבקרי תוכניות הרדיו שטענו כי מדובר בסדרה זולה ולא ראויה לשידור.
צפירה מכריזה על דיאטה ונאווה מנבאת, שבקרוב ישאלו מי האישה הצעירה והיפה, שהולכת עם שמחון הזקן ונוח המודאג נשלח לעבודה עם סנדביץ' גזר בלי חמאה ומאיים להתעלף מאפיסת כוחות.
יוצר הסדרה היה משה בן אפרים ובין השחקנים נמנו שמואל רודנסקי בתפקיד נוח, ניורה שיין (שהייתה גם בחיים אשתו של רודנסקי) בתפקיד צפירה, דפנה דן ויעל דרויאנוב בתפקיד נאווה, ועודד קוטלר בתפקיד גבי.
בשנת 1964 הופק סרט קולנוע בבימויו של יואל זילברג, שנקרא "משפחת שמחון" והתבסס על תסכיתי משפחת שמחון.
מספר שנים לאחר מכן היה גם ניסיון קצר ימים להחיות את הסדרה בטלוויזיה הישראלית.
אוסף של כמה עשרות פרקים יצא לאור בספר בכריכה רכה.
משפחת שוקן היא בעלי העיתון הארץ, הוצאת הספרים "הוצאת שוקן" ומפעלי מו"לות נוספים.
שלמה זלמן שוקן - אבי המשפחה שקנה את עיתון הארץ לבנו, גרשום, כמתנת נישואין.
גרשום שוקן - בנו של שלמה זלמן.
היה עורך "הארץ" מ-1939 עד 1990. אביהם של עמוס שוקן, הלל שוקן ורחלי אידלמן.
עמוס שוקן - בנו של גרשום שוקן, המו"ל של "הארץ".
הלל שוקן - בנו של גרשום שוקן, אדריכל.
רחלי אדלמן - בתו של גרשום שוקן, מנהלת "הוצאת שוקן".
גדעון שוקן - בנו של שלמה זלמן, אלוף בצה"ל, ראש אגף כח אדם.
שמעון שוקן - בנו של גדעון שוקן, ממייסדי המרכז הבינתחומי הרצליה.
משפחת שׂוֹנְצִינוֹ (נהגה: "סוֹנצ'ינוֹ"; בכתב לטיני: Soncino) הייתה משפחה יהודית, מראשוני המדפיסים בעברית במאות ה-15 וה-16, שפעלו באיטליה ובאימפריה העות'מאנית.
בבית-הדפוס שלה יצא לאור לראשונה התנ"ך בדפוס בשפה העברית, בנוסח שלם ומנוקד.
רוב הידוע על תולדות משפחת שונצינו מקורו בדברים שכתבו בני המשפחה או המגיהים שלהם בהקדמות ובקולופונים לספרים שהדפיסו.
באמצע המאה ה-15 קיבלו שניים מבניו של משה מפירת, שמואל ושמעון, היתר להתיישב בעיר סונצ'ינו שבצפון איטליה, והם השתקעו בה ואימצו להם את שם העיר כשם משפחתם.
בשנת 1483 הקימו בנו ונכדו של שמואל, ישראל נתן ובנו יהושע שלמה, את בית הדפוס העברי הראשון של המשפחה, והספרים הראשונים שהוציאו לאור היו מסכת ברכות ומסכת ביצה, המסכתות הראשונות מהתלמוד הבבלי שיצאו בדפוס.
לרגל המאורע כינה יהושע שלמה בהקדמתו למסכת ברכות את שנת ההוצאה, רמ"ד, בשם "שנת גמר"א".
שנים אחדות לאחר הקמת בית הדפוס החלו בני המשפחה לנדוד עמו ברחבי איטליה, ושהו תקופות קצרות בערים שונות, מבארקו (Barco), ברשה (Brescia) וקזאלמג'ורה שבצפון, דרך רימיני, פאנו (Fano), פזארו (Pesaro) ואורטונה ועד נאפולי שבדרום.
בשנים 1494–1504 היה שונצינו הדפוס העברי היחיד בעולם, ובין השנים 1499–1501 כלל לא הודפסו ספרים עבריים בשל רדיפות.
ישראל נתן בן שמואל שונצינו (נפטר בברשה ב-1492) – רופא במקצועו, מייסד בית הדפוס בסונצ'ינו.
יהושע שלמה שונצינו (נפטר ב-1493) – בנו של ישראל נתן, הפעיל את בית הדפוס בסונצ'ינו מ-1483 עד 1488. ב-1484 הוא הדפיס את מסכת ברכות, המסכת הראשונה מהתלמוד הבבלי שהודפסה, וב-1488 תנ"ך שלם ומנוקד.
הוא הפעיל בית דפוס בנאפולי בין 1490 ל-1492. היה כנראה יוזם הדפסת התלמוד בבית הדפוס המשפחתי.
גרשום בן משה שונצינו (נולד כנראה בסונצ'ינו ונפטר בקושטא ב-1534) – נכדו של ישראל נתן ואחיינו של יהושע שלמה.
הפעיל והפורה ביותר מבני המשפחה.
בספרים לועזיים חתם גם בשמות Hieronymus בלטינית ו-Jeronimo או Girolima באיטלקית.
הוא ערך מסעות לצרפת על מנת להשיג כתבי יד להדפסה.
בשל מסעיו ונדודיו הרבים החל לחתום את שמו "גר-שם" (לראשונה חתם כך בהדפסת הספר הכוזרי של רבי יהודה הלוי).
סייע בקליטת מגורשי ספרד ופורטוגל בקונסטנטינופול.
שלמה בן משה שונצינו – אחיו של גרשום, ידוע רק שהוא הדפיס את ארבעה טורים מאת רבי יעקב בן אשר.
אליעזר בן גרשם שונצינו (נפטר ב-1547) – הפעיל את בית הדפוס בסלוניקי מ-1531 ובקונסטנטינופול בין השנים 1534–1547.
משה בן שלמה שונצינו (נפטר כנראה ב-1530) – אחיינו של גרשם, הפעיל את בית הדפוס בסלוניקי בשנים 1520–1527.
גרשם בן אליעזר שונצינו (נפטר ב-1562) – אחרון המדפיסים של משפחת שונצינו.
הפעיל בית דפוס בקהיר, שרק שני ספרים ידוע ממנו כיום: "רפואות התלמוד" ו"פתרון חלומות" שנמצאו בגניזת קהיר.
בית הדפוס של משפחת שונצינו היה בית הדפוס העברי הראשון שהתמיד במשך עשרות שנים, נודע בקפדנותו ובדיוק של ספריו והשפיע רבות על התפתחות הדפוס העברי.
גופני הדפוס שלו עוצבו בידי פרנצ'סקו דה בולוניה, מי שעיצב את הכתב הנטוי הראשון עבור אלדוס מנטיוס, ממובילי הדפוס באיטליה בתקופת הרנסאנס.
רבים מהספרים עוטרו ולאחדים מהם אף צורפו ציורים.
החל משנת 1522 הדפיסו בני שונצינו בספריהם סמל שבחרו לבית הדפוס שלהם, ובו מגדל-מצודה, מלווה בפסוק ().
במהלך השנים הוציא בית הדפוס ספרי קודש רבים, בהם מסכתות של המשנה והתלמוד הבבלי, ספרים שונים של התנ"ך במהדורות אחדות, מחזורי תפילה (בהם "מחזור בני רומי" שהודפס בשני חלקים ב-1486) והגדות.
חלק מהמהדורות כללו פירושים של הרמב"ם, רש"י ורד"ק.
המהדורה המלאה הראשונה של התנ"ך יצאה לאור בי"א באייר ה'רמ"ח (22 באפריל 1488) בסונצ'ינו.
הכוונה להוציא מהדורה זו נרמזה כבר ב-1485, כאשר סַדָּר הדפוס של שונצינו הוסיף בשולי "ספר העיקרים" ליוסף אלבו שיבוש מכוון של הפסוק ().
ארבע שנים לאחר יציאת התנ"ך המלא, בי"א באייר ה'רנ"ב, יצאה לאור בנאפולי מהדורה מלאה של המשנה עם פירוש הרמב"ם.
בקונסטנטינופול הוציא בית הדפוס מהדורות רב-לשוניות של התורה, אחת בארמית, עברית, פרסית וערבית, והשנייה בארמית, עברית, יוונית וספרדית.
בנוסף לכך, יצאו בדפוס גם ספרי חולין כגון "מחברות עמנואל" של עמנואל הרומי ומסעות בנימין מטודלה.
גרשם שונצינו ובנו אליעזר לא הסתפקו בהוצאת ספרים בעברית, והדפיסו גם למעלה ממאה ספרים ביוונית, לטינית ואיטלקית, בהם כתבים מהספרות הכללית בת התקופה, ואף כתבי קודש נוצריים עבור מו"לים אחרים.
בין השאר הקדיש גרשם שונצינו מהדורה של כתבי פטרארקה לצ'זארה בורג'ה, בנו העריץ של האפיפיור אלכסנדר השישי, ובהקדשתו התפאר בגופני הדפוס המהודרים שלו באלפבית עברי, יווני ולטיני.
בשנת 1924 נוסדה בברלין "חברת שונצינו של ידידי הספרים היהודיים" (Soncino Gesellschaft der Freunde des judischen Buches), שפעלה לשיפור הטיפוגרפיה העברית, הדפיסה ספרי קודש וחול ואף הוציאה, בין 1925 ל-1930, את כתב העת Soncino-Blätter (מוכר גם בכתיב יידי "שונצינו בלעטער" - "דפי שונצינו") לחקר תולדות הדפוס וההוצאה לאור בעברית.
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה הוצרו צעדיה של החברה, והיא פורקה ב-1937.
משנות ה-40 של המאה ה-20 פועל בלונדון , המוציא לאור ספרים יהודיים בעברית ובתרגום לאנגלית ולשפות נוספות.
הן חברת שונצינו והן דפוס שונצינו אימצו את סמל המגדל של משפחת שונצינו לסמלן.
בשנת 1988, במלאת 500 שנה להדפסת התנ"ך המלא הראשון, נחנך בסונצ'ינו, ובו אגף המוקדש למשפחת שונצינו ותולדותיה, ושני אגפים נוספים המציגים את טכנולוגיות הדפוס והתחריט לאורך השנים.
על שם המשפחה קרוי רחוב שונצינו בתל אביב.
משפחת שניאורסון (ביידיש; שניאורסאהן) היא משפחה יהודית גדולה ומפורסמת, צאצאי הרב שניאור זלמן מלאדי מייסד חסידות חב"ד והאדמו"ר הראשון שלה, ששם המשפחה נקרא על שמו.