tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפברואר 2014 שינתה החברה את שמה מ"אלקו החזקות בע"מ" ל"אלקו בע"מ".
בשנת 2016 מכרה אלקו את הקרקע ברמת השרון, עליה שכן בעבר מפעל הייצור של החברה.
היא גם מכרה את LAT, חברת הבת לנדל"ן למגורים בארצות הברית, וכן מכרה קרקעות בסין.
כל העסקאות הללו תרמו להפיכתה לראשונה לחברה ללא חובות, והובילו לעידן חדש של מיזוגים ורכישות.
בינואר 2017 פורסם כי אלקטרה מוצרי צריכה הגיעה להסכמה לרכישת מפעילת הסלולר גולן טלקום תמורת 350 מיליון ש"ח, והעסקה הושלמה באפריל 2017. אלקטרה מוצרי צריכה מכרה את גולן טלקום באוגוסט 2020 לסלקום תמורת 630 מיליון ש"ח במזומן, עם רווח הון של 163 מיליון ש"ח.
בספטמבר 2017 רכשה החברה את הפעילות של רשת בתי הקולנוע "גלובוס מקס" תמורת 144 מיליון ש"ח, תוך שהיא גוברת על חמישה מתמודדים אחרים.
ב-2018 בשיתוף עם הוט, מותגה הרשת מחדש כ-HOT CINEMA.
עם פטירתו של גרשון זלקינד בספטמבר 2017, הפכו בניו, דניאל ומיכאל, לבעלי השליטה, ומונו למנכ"לים משותפים בחברה.
ביולי 2019 רכשה אלקו את גרנית הכרמל שבבעלותה סופרגז, המספקת גז בישול וגז טבעי, תמורת 770 מיליון ש"ח.
באוגוסט 2020 דיווח העיתון "כלכליסט" כי בוש ואלקטרה אמורות להקים מפעל ייצור למיזוג אוויר ומשאבות חום באשקלון, בהשקעה של 29.6 מיליון דולר.
משאבות החום מהמפעל יופצו ברחבי העולם על ידי בוש, על פי הדיווח, כאשר החברות מצפות לשלוט ב-10% משוק משאבות החום האירופאי תוך ארבע שנים.
בשנת 2020, אלקטרה פולין (Electra Polska), החברה הבת של אלקטרה בע"מ, חתמה על הסכם עם טסלה, יצרנית הרכב החשמלי האמריקאית, לביצוע עבודה אלקטרומכנית במתקן הייצור האירופי הראשון שלה, Gigafactory ברלין-ברנדנבורג בעסקה בשווי 80 מיליון דולר.
לפי "כלכליסט", Electra Polska השלימה גם פרויקטים אלקטרומכניים עבור מותגי הרכב הגרמניים פולקסווגן, אאודי ומרצדס-בנץ בעסקאות בהיקף כולל של יותר מ-75 מיליון דולר.
בשנת 2021 מגזין Elevator World העניק למדרגות הנעות בתחנת הרכבת ירושלים - יצחק נבון את תואר הפרויקט העולמי של השנה בקטגוריית "דרגנועים (בנייה חדשה)".
אלקטרה בע"מ ושותפתה הוותיקה OTIS ביצעו את הפרויקט.
במאי 2021 רכשה החברה הבת אלקטרה מוצרי צריכה את השליטה ברשת הסופרמרקטים יינות ביתן, כאשר העסקה כללה את רשת החנויות מגה קמעונאות של יינות ביתן.
במרץ 2022 חתמה החברה על מזכר הבנות עם רשת המרכולים קרפור, לפיו המותגים יינות ביתן ומגה יימחקו ו-150 סניפים יוסבו לסניפי רשת קרפור.
באוקטובר 2021 חתמה אלקטרה מוצרי צריכה על הסכם זיכיון ל-20 שנה עם רשת חנויות הנוחות הבינלאומית האמריקאית סבן אילבן להפעיל את המותג בישראל, עם אופציה להארכת ההסכם ב-50 שנה נוספות.
בשנת 2021 רכשה אלקו 29.8% ממניות אי.די.בי השקעות, הבעלים של כמה חברות ידועות בישראל.
החברה שולטת במספר חברות בנות, ארבע מהן נסחרות בבורסה :
נוסדה ב-1945, פעילותה העיקרית של אלקטרה היא בנייה, תשתיות ומערכות אלקטרומכניות בעיקר בישראל, ארצות הברית ואירופה; ניהול מתקנים, והקמת ופיתוח פרויקטים בתחום הנדל"ן.
החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ונכללת במדד תל אביב 35, עם הכנסות שנתיות של 2.5 מיליארד דולר ב-2020. מטה החברה נמצא בתל אביב, והיא פועלת ב-17 מדינות והעסיקה 13,200 עובדים ב-2021.
חטיבת האלקטרומכניקה העוסקת בתחומי מיזוג האוויר, החשמל והצנרת
חטיבת המעליות והדרגנועים (אלקטרה מעליות).
יבואנית בלעדית של מעליות "אוטיס" (OTIS)
אלקטרה מוצרי צריכה נכללת במדד תל אביב 90 ומאורגנת בחמש חטיבות: יבוא מוצרי צריכה חשמליים; קמעונאות של מוצרי צריכה חשמליים; קמעונאות מזון ; ספורט ופנאי; נדל"ן.
עם יותר מ-6,500 עובדים, אלקטרה מוצרי צריכה מתמקדת ביבוא, ייצוא, שיווק, מכירה, הפצה וקמעונאות של מערכות מיזוג אוויר ומוצרי צריכה חשמליים.
החברה מפעילה רשת סופרמרקטים ומחזיקה גם בזיכיון סבן אילבן לחנויות נוחות בישראל.
החברה מחזיקה גם בזיכיון בישראל על מותג בגדי ספורט קולומביה, ומפעילה רשת חנויות ספורט ופנאי, סה"כ 250 חנויות קמעונאיות, וכן בבעלותה 25,000 מ"ר נדל"ן מסחרי.
בשנת 2021 חברה אל חברת מיחזור להקמת מפעל המחזור הראשון בישראל למכשירי חשמל ביתיים גדולים, המוכרים גם כפסולת אלקטרונית כבדה - כמו מקררים ומזגנים – תוך השתלטות על כל שרשרת הערך, משלב הייצור ועד למיחזור.
אלקטרה נדל"ן מנהלת חמש קרנות הון פרטיות, עם התמקדות ברכישה, ניהול והשכרה של דיור בדרום מזרח אמריקה, אם כי היא פעילה במספר מדינות.
החברה החלה כקרן השקעות נדל"ן למגורים רב-משפחתיים באמצעות חברת הבת אלקטרה אמריקה, ועברה לתחומים אחרים כגון קרן חוב וקרן מלונאות.
החברה העסיקה 800 עובדים בשנת 2021, ומרכזה בטמפה, פלורידה.
במרץ 2021, החברה הכריזה על שותפות עם Transcendent Investment Management והקמת קרן בסך של 3 מיליארד דולרים לטובת רכישת בתי מגורים והשכרתם, בעיקר במדינות חגורת השמש; פלורידה, ג'ורג'יה, טקסס, צפון קרולינה, דרום קרולינה וטנסי.
עם מטה החברה הממוקם בנתניה, תחומי הפעילות העיקריים של אלקטרה פאוור, שעד סוף 2022 נקראה "סופרגז אנרגיה", הם הפצה של גפ"מ וגז טבעי, הקמת רשת הפצת גז טבעי באזורי המרכז והצפון של ישראל ותכנון ופתיחת מערכות גז טבעי, לרבות פתיחה והפעלה של תחנות כוח גז טבעי ופרויקטים של קוגנרציה.
בשנת 2021, כחלק מהמעבר לאנרגיה מתחדשת, החברה רכשה 30% ממניות חברת אנרגיה מתחדשת המתקינה ומפתחת אתרים להפקת אנרגיה סולארית בישראל, ולאחר מכן רכשה מניות בחברת Balanced Rock Power, יזמית מבוססת של פרויקטים סולאריים ברחבי צפון אמריקה, הממוקמת ביוטה.
לאלקו מגוון שותפויות עם מותגים גלובליים
אלקו מוציאה לאור דו"ח שנתי אודות פיקוח סביבתי, חברתי וארגוני (ESG).
אלקו מקצה מיליון דולר מדי שנה דרך חברות הבת שלה לקרן המלגות ע"ש גרשון זלקינד להענקת חסות ללימודים אקדמיים עבור מועמדים מצטיינים.
הקבוצה ועובדיה תורמים למגוון מטרות קהילתיות.
שותפי הקהילה של אלקו כוללים:
איל"ן - האגודה הישראלית לילדים עם מוגבלויות
בית הספר "בני ארזים": בית ספר יסודי שהוקם בשנת 1974 לילדים עם קשיי התנהגות
עמותת לב חש: מעניקה סיוע לקבוצות מוחלשות חברתית עם בעיות כלכליות, בריאותיות ונפשיות
מתחם גני פלורה חיפה: גן טיפולי עירוני ומרכז עירוני לחינוך מיוחד
בית ספר עציון בני ברק: בית ספר רב אזורי לילדים עם קשיים קוגניטיביים
צ'יימס ישראל: מסייע למבוגרים ולילדים עם תסמינים של נסיגה קוגניטיבית
וירטוס ישראל: פעילות ספורט חווייתית ותחרותית לילדים ומבוגרים עם מוגבלות קוגניטיבית ואוטיסטית.
בית הספר לכלכלה איתן ברגלס באוניברסיטת תל אביב מציין את אלקו כתורמת.
אלקטס הראשון היה מלך מוקדון במהלך המאה ה-6 לפנה"ס.
אלקטס היה בנו של אארופוס הראשון, ועלה לשלטון לאחר מותו.
הוא שלט 18 שנים, וירש אותו בנו אמינטס הראשון.
תקופת שלטונו הייתה ככל הנראה ללא אירועים מיוחדים, שכן יוסטינוס כלל לא מזכיר אותו ברשימת מלכי מוקדון שלו.
אלקו ואן דר חֶייסט (בהולנדית: Elco van der Geest; נולד ב-4 במאי 1979) הוא ג'ודוקא עבר בלגי יליד הולנד אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
ואן דר חייסט ייצג בתחילת הקריירה את הולנד ובשנת 2009 עבר לייצג את בלגיה.
ואן דר חייסט התחרה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 2004 ו-2012. באתונה 2004 הוא סיים במקום החמישי לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד לאריק זאבי הישראלי.
ואן דר חייסט מחזיק בארבע מדליות מאליפויות אירופה, שתי מדליות זהב (2002 ו-2010), מדליית כסף (2003) ומדליית ארד (2001).
אלקו הוא בנו של מאמן הג'ודו קור ואן דר חייסט ואחיו של הג'ודוקא המצליח דניס ואן דר חייסט.
אלקובזאורוס (שם מדעי: Alcovasaurus) הוא סוג של דינוזאור בן למשפחת הסטגוזאוריים שחי באמריקה הצפונית של היורה העליון לפני 150 מיליון שנה מזמננו.
סוג זה נחשב במשך שנים למין של סטגוזאורוס בעל מספר הבדלים קטנים (אותם החשיבו להבדלים בין זכרים לנקבות), אך בשנת 2015 הוחלט להפרידו לסוג משלו.
הוא התגלה בידי משלחת של אוניברסיטת ויומינג בחפירות בתצורת מוריסון בויומינג והוא קרוי על שם "מחצבת אלקובה" (Alcova Quarry), שבאלקובה , מחוז נוטרונה בוויומינג, בה התגלו מאובניו.
הסוג כולל מין יחיד - Alcovasaurus longispinus, שפירושו: "ארוך", עקב הזיזים הארוכים שעל הזנב.
דינוזאור זה הגיע לאורך של 5.7 מטרים בערך והיה דומה במראהו לקנטרוזאורוס האפריקני ולמירגאיה האירופי, והיה בעל זיזים דקים יחסית ללוחות הענק של הסטגוזאורוס.
הוא היה בעל חוליות גבוהות בעלות דוקרנים בולטים שהזדקרו בזוגות משני צדדים, לאורך עצמות הזנב.
המבנה שלהם עזר לדקור טורפים כמו האלוזאורוס ולהצליף בהם בפראות.
כמו שאר הסטגוזאוריים הוא היה אוכל צמחייה שניזון מצמחים כמו שרכים, ציקסיים ומחטניים.
ב, "אלקטור סורר" הוא אלקטור (נציג חבר האלקטורים) שמחליט שלא להצביע למועמד לנשיאות או לסגנו על פי החלטת האזרחים בקלפי במדינה אותה הם מייצגים, חרף האמון שהם קיבלו בהצבעה בבחירות הכלליות והבטחתו לקיימה.
עד כה לא אירע מקרה בו הצבעתם של אלקטורים סוררים השפיעה על תוצאות הבחירות.
המועמדים לתפקיד נציג חבר האלקטורים בדרך כלל נבחרים לתפקידם על ידי המפלגה או המועמדים לנשיאות מטעמה בחודשים שקודמים ליום הבחירות.
לרוב מדובר בחברי מפלגה עם מוניטין גבוה של נאמנות למפלגה ולמועמד הנבחר שלה.
לפיכך, כל אלקטור שבוחר להיות "סורר" ולהצביע בניגוד להבטחתו מסתכן בסילוק מהמפלגה ובנקמנות פוליטית מצד חבריה, כמו גם בעונשים משפטיים על גניבת קול הבוחר בחלק ממדינות ארצות הברית.
תופעה של "אלקטורים סוררים" נחשבת נדירה, כי אין זה סביר שהאלקטורים יצביעו כנגד מועמד המפלגה.
הליך הבחירה של המועמדים לחבר האלקטורים משתנה בין מדינה למדינה; כך למשל בחלק מהמדינות כמו באינדיאנה, נציגי חבר האלקטורים נבחרים בבחירות מקדימות, בעוד במדינות אחרות כגון אוקלהומה, וירג'יניה וצפון קרוליינה, האלקטורים נבחרים בוועידות המפלגה.
בפנסילבניה, ועדת הקמפיין של כל מועמד ממנה את המועמדים לכהן כאלקטורים בניסיון מכוון למנוע תופעה של אלקטורים סוררים.
במדינות אחרות, פקידי מדינה בכירים ולעיתים אף המושל עצמו משמשים כאלקטורים מטעם המפלגה אותם הם מייצגים (החוקה אוסרת על פקידים פדרליים לשמש כאלקטורים, אך אינה מגבילה פקידים ברמת המדינה לעשות כן).
נכון לבחירות האחרונות לנשיאות שנערכו ב-2020, לאורך ההיסטוריה של ארצות הברית היו 165 מקרים של "אלקטורים סוררים", מרביתם המוחלט הצביעו למפלגות צד שלישי או לאישים שאינם-מועמדים, כדי לא להעביר את התמיכה למועמד המפלגה היריבה ולזכות אותו ביתרון.
אין חוק פדרלי או סעיף בחוקה האמריקאית שמחייב את האלקטורים להצביע לפי האמון שהמועמדים קיבלו בבחירות הכלליות, אם כי בחלק מהמדינות קיימים חוקים ברמה המדינתית.
בשנת 1952 בפסק דין ריי נגד בלייר, קבע בית המשפט העליון שמדינות יכולות לחוקק חוקים מדינתיים שיחייבו את האלקטורים להצביע בהתאם להצבעה הכללית וכן בשנת 2020 בפסק דין צ'יאפאלו נגד וושינגטון נקבע כי מדינות רשאיות לאכוף חוקים אלה (באמצעות הטלת קנסות או עונשים על אלקטורים סוררים).
לאורך ההיסטוריה של ארצות הברית, 165 אלקטורים בחרו שלא לתת את קולם לנשיא או לסגן נשיא במדינה שייצגו באופן הבא:
המקרה השני היה בבחירות 1912, בה קיבלה המפלגה הרפובליקנית כ-8 אלקטורים מיוטה ומורמונט שהיו אמורים להצביע לנשיא המכהן ויליאם הווארד טאפט ולסגן הנשיא ג'יימס שרמן, אף על פי שמת שישה ימים לפני יום הבחירות.
לאחר יום הבחירות ובטרם הצבעת חבר האלקטורים, הוחלט לבחור בניקולס מארי באטלר כמחליפו ובאטלר קיבל את קולות האלקטורים המיועדים לשרמן.
93 מקרים בהם האלקטור בחר להצביע למועמד אחר לפי העדפותיו האישיות (אם כי בחלקם ההצבעה למועמד נעשתה בטעות).
מקרה אחד של אלקטורית שבחרה להימנע מהצבעה למועמד הדמוקרטי אל גור בבחירות 2000.
אלקטור הוא יישומון ותוכנה לניהול קמפיינים פוליטיים ומסעות בחירות.
היישום פותח על ידי חברת אלקטור תוכנה בע"מ הממוקמת בעיר אשקלון ומעסיקה 10 עובדים.
היישומון זמין עבור מערכות ההפעלה iOS ואנדרואיד.
כמו כן היא תומכת במחשבים ביתיים.
מלבד ניהול קמפיין בחירות, מחזיקה החברה גם מוצרים ושירותים נוספים כמו: מערכת לניהול פניות ציבור, מערכת לסקרים ומשובים, ניהול בחירות דיגיטליות, מערכת לשליחת הודעות ועוד.
ספר הבוחרים של מדינת ישראל עם מידע על כ-6.5 מיליון ישראלים, הועבר לאלקטור על ידי מפלגת הליכוד לקראת הבחירות לכנסת ה-23 בשנת 2020. השימוש במערכת עורר מחלוקת ציבורית והעלה שאלות בנוגע לחוקיות הפעלתה במסגרת מערכת בחירות.
הביקורת התעצמה בעקבות דליפת פנקס הבוחרים של מדינת ישראל מתוך המערכת.
למרות זאת, ועדת הבחירות המרכזית אישרה את המשך השימוש בה באותן בחירות.
המערכת מתממשקת לרשתות החברתיות ומשתמשת בצ'אטבוטים על מנת ליצור מאגר מצביעים פוטנציאליים, ולהמליץ על שיחות רצויות למוקד הטלפוני.
המערכת כוללת גם פונקציית חיזויים המבוססת על למידת מכונה לאתר מצביעים מתנדנדים.
פעילים בקמפיין המורידים את היישומון הופכים לשותפים באמצעות הוספת מידע על תומכים מתוך מכריהם, התממשקות לספר הטלפונים והמרצתם לסייע לקמפיין.
פעילי שטח יכולים לסמן ביום הבחירות את המצביעים שכבר הגיעו ולאפשר פניות אישיות למי שעדיין לא הגיעו לקלפי.
בבחירות לכנסת העשרים ושלוש שהתקיימו ב-2 במרץ 2020, עשתה מפלגת הליכוד שימוש במערכת אלקטור במספר כתבות ייחסו לתוכנה את הגעתם לקלפי של כ-60,000 מצביעי ליכוד שהם כמעט 2 מנדטים.
בבחירות המוניציפליות שהתקיימו ב-2018, שכרו את שירותי המערכת ראשי ערים רבים ברחבי הארץ, ביניהם רז קינסטליך ראש עיריית ראשון לציון ויאיר רביבו מלוד.
גם בבחירות לכנסת ה-24 ב-2021 עשתה מפלגת הליכוד שימוש באלקטור.
בניגוד לשימוש השוטף, ביום הבחירות, המפלגה החליטה לא להשתמש בשירותי אלקטור, אלא לפתח מודול עצמאי שקרס ביום הבחירות, יש מי שייחס להחלטה זו את ההפסד בבחירות.
והמפלגה שבה להשתמש בשירותי החברה בבחירות לכנסת העשרים וחמש שנערכו ב-2022. במהלך הקמפיין עתרו מספר גופים כנגד השימוש באפליקציה, אך בג"ץ דחה את העתירות.
בבחירות לכנסת ה-25 ב-2022 שבה המפלגה לעשות שימוש ביישומון, החידוש העיקרי במערכה זו, היה היכולת לשתף בזמן אמת את כל מפלגות הגוש במידע שנאסף.
לפי אתר העין השביעית, העיסוק התקשורתי בנושא דעך יחסית מהר, ולא עורר תגובה ציבורית משמעותית.
ראש המוסד לשעבר, תמיר פרדו, הזהיר כי אפליקציית אלקטור מסוכנת, וטען כי יש להפסיק להשתמש בה ולהכניס אליה פרטים של אנשים אחרים.
בעקבות אירוע האבטחה, קבעה הרשות להגנת הפרטיות במשרד המשפטים כי חברת אלקטור, מפלגת הליכוד ומפלגת ישראל ביתנו הפרו את הוראת חוק הגנת הפרטיות.
במסגרת הבדיקה נמצאו ליקויים באבטחת המידע במערכות המידע של החברה.
בעקבות הדיווחים הוגשה עתירה לבג"ץ כנגד החברה, ורשות הסייבר הלאומי השיבה כי לאחר בדיקה חוזרת מערך האבטחה של החברה שופר (בג"ץ 1311/20).
אולם למרות זאת, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הליכוד, הציונות הדתית וימינה השתמשו בה.
מפלגת "המחנה הממלכתי" אף השתמשה בשירותי המערכת בבחירות לכנסת ה-25. הרשות להגנת הפרטיות קבעה בתזכיר מיוחד כי ניתן לבצע שימוש במערכת דוגמת אלקטור.
לצד זאת קבעה הרשות, כי "חל איסור על שימוש במידע אישי, מקום בו לא ניתנה לגביו הסכמה תקפה ומספקת של האדם עליו נאסף המידע".
בשנים שלאחר מכן, הציגה קבוצת האקרים את רשימת בוחרי הליכוד, לטענתם מתוך בסיס הנתונים של אלקטור משנת 2020 ובהמשך הופצו הנתונים בקבוצות טלגרם שונות.
בשנת 2021 הציגה קבוצת האקרים את רשימת בוחרי הליכוד מתוך בסיס הנתונים של אלקטור משנת 2020. חברת אלקטור הכחישה את הדליפה, אך טענה כי מכיוון שהיא איננה שומרת נתונים של שנים קודמות לא ניתן לוודא שהנתונים שפורסמו אכן תואמים לבסיס הנתונים של האפליקציה.
ב-2022 משתמשים אנונימים בקבוצות טלגרם התחילו להפיץ מאגר אוכלוסין של בעלי זכות ההצבעה במדינת ישראל מעודכן לשנת 2020, והציגו אותו כמאגר שנלקח מאלקטור.
אלקורקון (בספרדית: Alcorcón) היא עיר בספרד הממוקמת בקהילת מדריד.
העיר שוכנת בגובה של 711 מטרים מעל פני הים, כשהנקודה הגבוהה ביותר היא אל ונטורו דל קאנו, בגובה של 741 מטרים, הממוקמת בצפון העיר.
אזור העיר מיושב ככל הנראה עוד מימי הפרהיסטוריה.
מעט ידוע על אלקורקון לפני הרקונקיסטה.
ההתייחסות הכתובה הראשונה לאלקורקון היא במסמך בית משפט מיום 28 ביולי 1208, במסגרת הסכסוך הטריטוריאלי בין מועצות העיר מדריד וסגוביה שהתקיימו בימי הביניים.
אלקורקון שימרה מבנה עירוני האופייני ליישוב כפרי קטן עד שנות השישים.
המרכז מוקף בהתפתחויות מודרניות, מכיוון שאלקורקון צמחה במהירות מאז אותו עשור.
להלן מספר אתרים בעלי ערכים היסטוריים, אמנותיים או תרבותיים:
טירות סן חוסה דה ולדרס
כנסיית סנטה מריה לה בלנקה
בעיר יש את קבוצת הכדורגל אלקורקון שמשחקת בליגה השנייה, וגם את Trival Valderas שמשחקת ב-סגונדה דיויסיון RFEF.
באלקורקון יש גם קבוצת כדורגל אמריקאית בשם Alcorcón Smilodons.
באלקורקון יש שני בתי חולים: בית החולים Fundación de Alcorcón, שהוא בבעלות המדינה אך מנוהל באופן פרטי, ובית החולים Sur Madrid, שהוא בבעלות פרטית.
קמפוס אלקורקון של אוניברסידאד ריי חואן קרלוס (URJC) מעביר קורסים שקשורים לבריאות.
אלקוש היא עיירה באזור מישור נינוה בצפון עיראק, בנפת תל קאיף, במחוז נינוה.
ממוקמת כ-45 ק"מ צפונית לעיר מוסול.
העיירה היא מרכז של הכנסייה הקתולית הכלדית, שחבריה מסווגים בדרך כלל כאשורים, אף על פי שאינם שייכים ל.
חשיבותו של אלקוש לכנסיית המזרח נבעה מקרבתה למנזר רבן הורמיזד, הקרוי על שם מייסדה מהמאה השביעית רבן הורמיזד (רבן פירושו "נזיר" באשורית), הנערץ כקדוש בכנסיות המזרח.
המנזר, שנבנה על מדרון ההרים, היה מרכז למידה של כנסיית המזרח, לא רחוק ממרכז אחר אלא של הכנסייה הסורית-אורתודוקסית.
זה היה מקום קבורתם של אבות כנסיית המזרח מסוף המאה החמש עשרה והיה מקום מושבם מתקופת הפטריארך שמעון השישי (1503–1538).
המנזר מבודד ומנותק על ידי שלג בחורף, הוא מעולם לא הפך למגורי הקבע שלהם.
בשנת 1552, אב המנזר, יוחנן סולאקה, נבחר שלא לפי הכללים לתפקיד הפטריארך, על ידי כמה בישופים שלא היו מרוצים מהגבלת היורש הפטריארכלי לבני משפחה אחת.
על פי המסורת, פטריארך יכול להיות מוסמך רק על ידי מישהו בדרגה ארכי-ביסקופלית (מטרופולינית), דרגה שאליה קודמו רק בני אותה משפחה אחת.
מסיבה זו נסע סולאקה לרומא, שם, כשהוא הוצג כפטריארך החדש, הוא נכנס לקהילה עם הכנסייה הקתולית, הוסמך על ידי האפיפיור והוכר כפטריארך.
הוא וממשיכי דרכו התגוררו מזרחה יותר.
פילוג זה הוליד את הכנסייה הקתולית הכלדית, בניגוד למה שהיסטוריונים מכנים את הזרוע המסורתית של כנסיית המזרח, זו שאמצה בשנת 1976 רשמית את השם הכנסייה האשורית של המזרח.
במאות ה-17 וה-18 התקרב הקו הפטריארכלי ה"לגיטימיסטי" באלקוש, שממנו התפצל סולאקה בשנת 1552, ל ברומא, במיוחד בתקופת שלטונו של אליה ה-16 דנקה (1722–1778), ששלח כמה מכתבים לרומא, בחלקם נשבע לאמונה בהתאם להוראות הנצרות הקתולית, אך בעקבות זאת לא באה הכרה רשמית מהאפיפיור בכנסייה האשורית.
עם זאת, היה זה בן המשפחה שממנו נבחרו האבות המסורתיים "הלגיטימיים", יוחנן הורמיזד (1760–1838), החשיב את עצמו כקתולי מאז 1778, נבחר כפטריארך של הכנסייה הקתולית הכלדית בשנת 1830.
רוב תושבי אלקוש הם אשורים, עם אחוז קטן של יזידים.
בשנת 1913, אלקוש הייתה על פי יוסף טפינקדג'י מיושבת על ידי 7,000 קתולים כלדים.
רבים היגרו מאז שנות השבעים.
ההערכה היא שלפחות 40,000 מהגרים שמוצאם בעיירה, וצאצאי הדור השני והשלישי שלהם חיים כיום בערים דטרויט, מישיגן, הפרבר המערבי של פיירפילד בסידני, אוסטרליה וסן דייגו, קליפורניה.
בפברואר 2010, הפיגועים נגד האשורים בצפון עיראק אילצו 4,300 מהם לברוח ממוסול למישור נינווה.
דו"ח של האו"ם קבע כי 504 אשורים היגרו בבת אחת לאלקוש.
אשורים רבים ממוסול ובגדאד, מאז מלחמת עיראק ב-2003, נמלטו לאלקוש לביטחון.
במרץ 2020 דווח כי באלקוש מתגוררים 4,567 תושבים.
1,015 משפחות של העדה הקתולית הכלדית.
הארכאולוג אוסטן הנרי לייארד, שביקר באזור בשנת 1847, דיווח כי על פי "מסורת עתיקה מאוד" הכפר מכיל את קברו של נחום הנביא, שספרו מתחיל במשפט: "מַשָּׂא נִינְוֵה: סֵפֶר חֲזוֹן נַחוּם הָאֶלְקֹשִׁי".
בעוד שהירונימוס איתר את מקום הולדתו של נחום בגליל.
לייארד חשב שלמסורת באלקוש יש משקל כלשהו, למרות היעדר כתובות או שרידים עתיקים מהמאה ה-7 לפנה"ס (תקופת הזמן בה מזוהה תקופת חייו של נחום).
יהודי עיראק עלו לרגל לאתר במהלך חג השבועות, ו"מי שלא עלה לרגל לקבר נחום עדיין לא ידע הנאה אמיתית", הייתה אמירה נפוצה.
בשנת 1891 טען הגאוגרף הצרפתי ויטאל קוינט, כי בשנת 1883 הועברו עצמותיו של הנביא נחום מהקבר באישון לילה והוטמנו בתוך עמוד ליד השער המלכותי של כנסיית מאר-מיכה בעיירה אלקוש.
כאשר גורשו יהודים מעיראק או היגרו מרצון לישראל בשנת 1948, האפוטרופוס היהודי הפקיד את הטיפול בבניין בידי קתולי כלדי מקומי.
משפחתו שמרה על המקום מאז, אך היה בסכנה שארגון המדינה האיסלאמית יגיע למקום ויהרוס אותו, כפי שעשה באתרים דתיים אחרים בעיראק שאינם קדושים למוסלמים.
האתר ניצל מהכיבוש של המדינה האיסלאמית, אך סבל מהזנחה מתמשכת שהביאה לסכנת קריסה.
ב-2018 ייוצב המבנה, ובעקבות ביקור באפריל 2019 של הממונה האמריקני על היחסים עם עיראק במתחם קבר נחום, הודיעה ארצות הברית על סיוע כספי שתעביר כחלק במאמצי השימור של המקום.
בהמשך החלו עבודות שיפוץ ושחזור בשותפות עם הממשלה הכורדית, ARCH (הברית לשיקום אתרי מורשת) ובייעוץ של מוטי זקן.
בשיפוץ השתתפו שני מהנדסים ישראלים, יעקב שפר ומאיר רונן, שהגיעו למקום בחסות הממשלה הכורדית.
השיפוץ הושלם בקיץ 2021 בעלות של 2 מיליון דולר.
אלקו זיגמונד חזן (בבולגרית: Елко Зигмунд Хазан; נולד ב-1948) הוא איש ציבור ואדריכל בולגרי-יהודי.
נולד בשנת 1948 בימבול למשפחה יהודית.
השלים את לימודיו בתיכון האנגלי בסופיה, ולאחר מכן למד אדריכלות במכון הגבוה להנדסה ובנייה.
במהלך העשורים הבאים, עבד כאדריכל.
לאחר שסיים את דרכו המקצועית, החל חזן לעסוק בפעילות חברתית.
בשנת 2015, הצטרף למועדון בויאן, ארגון לאומי שנוסד על ידי בוז'ידאר דימיטרוב לתמיכה במדינה ובלאומה הבולגרי.
בשנת 2017, הקים את המכון הבלתי ממשלתי הבולגרי-יהודי למחקר, אשר מטרתו לחקור ולפרסם את ההיסטוריה של היהודים בבולגריה, בפרט ביחס להצלתם בתקופת השואה.
בשנת 2012, הוציא לאור את הספר "אנציקלופדיה מקוצרת מאוירת של הקהילות היהודיות בבולגריה ובתי הכנסת שלהן".
באפריל 2023, זכה באות "מסדר סטארה פלאנינה" מידי הנשיא רומן ראדב על פעילותו.
אלקויאנו (בספרדית: Club Deportivo Alcoyano) הוא מועדון כדורגל ספרדי.
המועדון נוסד בשנת 1928 בעיר אלקוי שבקהילה אוטונומית ולנסיה.
הקבוצה שיחקה בעבר בלה ליגה וכיום משחקת בסגונדה דיויסיון RFEF שהיא הרביעית בחשיבותה בספרד.
המועדון הנוכחי הוקם בשנת 1928 תוך איחוד מספר קבוצות כדורגל שהיו קיימות בעיר.
הוא הצטרף לפדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית רק כעבור מספר שנים.
בשנת 1942 קבוצת המועדון לראשונה הגיעה למשחקי הליגה הספרדית השנייה בכדורגל.
בעונת 1945/1946 היא לראשונה שיחקה בלה ליגה אך לא שרדה בה.
בעונת 1947/1948 היא חזרה לליגה הבכירה וסיימה את העונה במקום העשירי.
לאחר 1950/1951 היא ירדה לליגה השנייה ולא חזרה מאז לליגה הבכירה.
לאחר עונת 1953/1954 הקבוצה ירדה לליגה השלישית.
מאז הקבוצה משחקת לסירוגין בליגה השלישית או בליגה הרביעית.
בעונת 2020/2021 היא הצליחה לנצח את ריאל מדריד בגביע המלך ולהגיע לשלב 1/16 בתחרות.
בעונת 2025/2026 קבוצה משחקת בסגונדה דיויסיון RFEF שהיא הרביעית בחשיבותה בספרד.
אלקזר היא להקת נו-דיסקו שוודית שהוקמה בסטוקהולם.
הלהקה היא אחת מלהקות המוזיקה המצליחות ביותר בשוודיה, הן ברמה הלאומית והן ברמה הבינלאומית, והשיגה סדרה של להיטים מאז סינגל הבכורה שלהם ב-1999. אלקזר מכרה ברחבי העולם למעלה מ-12 מיליון תקליטים בין השנים 2001 ל-2004.
הלהקה זכתה להכרה בינלאומית בשנת 2000 עם השיר "Crying at the Discoteque", שהגיע למצעדים בארצות הברית, ברזיל, אוסטרליה, יפן ורוב מדינות אירופה.
הלהקה התפרקה באוגוסט 2011 לאחר הופעה במצעד הגאווה בסטוקהולם.
הם התאחדו מחדש ב-2013 לקראת מלודיפסטיבלן 2014 לפני שהתפרקו שוב ב-2018.
הקבוצה הוקמה ב-1998 עם שלושה חברים: אנדראס לונדשטדט, טס מרקל ואניקה "אניקפיורה" קיירגארד (לבית יוהנסון).
הסינגל הראשון שלהם, "Shine On", היה להיט בשוודיה, אבל הם זכו להצלחה ברחבי אירופה, עם הלהיט מאלבומם השני, "Crying at the Discoteque", שסימפל קטעים מהשיר "Spacer" של להקת הדיסקו הצרפתית "שילה ובי דבושן" מ-1979.
שני הסינגלים הופיעו באלבומם, "Casino", שנכתב והופק על ידי עמיתיהם השוודים אלכסנדר בארד ואנדרס הנסון.
מהדורות מאוחרות יותר של האלבום "Casino" מכילות גרסת כיסוי ללהיט "Don't You Want Me" של הליגה האנושית, ששימש גם כסינגל השלישי באלבום.
בארצות הברית זכתה אלקזר להצלחה בינונית.
השיר "Crying at the Discoteque" הגיע למקום ה-44, ו-"Don't You Want Me" הגיע למקום ה-30 במצעד שירי הדאנס קלאב.
בדצמבר 2002, החבר של לונדשטדט באותה תקופה, מגנוס קרלסון, הצטרף לקבוצה.
אלבומם השני, Alcazarized, יצא בשוודיה בשנת 2003 והפך ללהיט גדול.
הוא יצא לאור ברחבי העולם בשנת 2004. בספטמבר 2004 הוציאה אלקזר את הסינגל "This Is the World We Live In".
בשיר יש דגימות מתוך הלהיט "Upside Down" של דיאנה רוס משנת 1980, ומשתמש במילים ובלחן מהסינגל "Land of Confusion" של להקת ג'נסיס משנת 1986.
הסינגל הבא שלהם, "Physical", סימפל גם הוא להיט ישן יותר: "I've Been Thinking About You" של להקת הפופ הבריטית לונדונביט.
בחורף 2004/2005 הם הוציאו את סינגל חג המולד "Here I Am", שזכה להצלחה ניכרת בשנת 2004 במולדתם, שוודיה.
בשנת 2005 יצא הסינגל "Start the Fire".
במהלך צילומי הקליפ שלה, קיירגארד עברה תאונה בה שברה את רגלה.
בסתיו 2005 החליטה הלהקה לקחת הפסקה.
לונדשטדט המשיך במחזות זמר ולקח על עצמו את התפקיד הראשי במחזמר "Saturday Night Fever", בעוד טס הפכה לשחקנית פוקר מקצועית.
בינואר 2008 יצא סינגל הקאמבק שלהם "We Keep on Rockin", שנכתב והופק על ידי אנדרס הנסון.
הסינגל הפך במהירות ללהיט, ושבוע בלבד לאחר יציאתו הוא הגיע למעמד של אלבום זהב במכירות.
במרץ 2009 יצא אלבומם החדש, "Disco Defenders", בשוודיה.
האלבום זכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה שוודים.
בשנת 2010 הקליטה אלקזר דואט עם להקת הפופ הבריטית Same Difference, את הסינגל "Karma Karma" שנכלל באלבום השני של Same Difference.
הלהקה התאחדה שוב כדי להופיע באירוויזיון 2024 במאלמה כמופע ביניים בגמר האירוויזיון.
אלקזר השתתפה במלודיפסטיבלן, התחרות השנתית שבוחרת את המועמדים של שוודיה לאירוויזיון, בחמש פעמים שונות.
ב-2003, השיר "Not a Sinner, Nor a Saint" לא הצליח להעפיל לגמר, אך קיבל כרטיס כללי בסיבוב ההזדמנות השנייה, ובסופו של דבר סיים במקום השלישי הכללי.
אף על פי שלא זכה, השיר הפך ללהיט הגדול ביותר מבין כל השירים המשתתפים במלודיפסטיבלן 2003. זה היה הסינגל הראשון של אלקזר שהגיע למקום הראשון בשוודיה וזכה באלבום לזהב.
בתחילת 2005, הוצע לאלקזר מקום בבחירה הלאומית של בריטניה לאירוויזיון 2005, אך היא דחתה את ההצעה, והתחרתה במלודיפסטיבלן 2005 עם שיר הדיסקו "Alcastar".
כמו ב-2003, הם לא הצליחו בתחילה להעפיל לגמר אך העפילו לחצי הגמר בהזדמנות השנייה.
הלהקה סיימה במקום השלישי בגמר, בו ניצח השיר "Las Vegas" של Martin Stenmarck.
אף על פי כן, "Alcastar" הפך ללהיט, הגיע למקום הראשון בשוודיה וסימן את הסינגל השני של אלקזר שהגיע לראש המצעד.
אלקזר השתתפה במלודיפסטיבלן 2009 עם השיר "Stay the Night".
לאחר שהופיעו בחצי הגמר הראשון בסקנדינביום בגטבורג, הם סיימו בשני הראשונים בפעם הראשונה, והעפילו ישירות לגמר.
בגמר שנערך בגלובן, אלקזר הגיע למקום השלישי עם חבר השופטים האזורי ולמקום הרביעי בהצבעה, ובסופו של דבר סיימה במקום החמישי הכללי.
השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים השוודי, וסימן סינגל נוסף לטופ 10 של אלקזר בשוודיה.
הלהקה השתתפה גם במלודיפסטיבלן 2010 עם השיר "Headlines", שנכתב והופק על ידי טוני נילסון ופיטר בוסטרום.
הם הגיעו לסיבוב ההזדמנות השנייה אך לא הצליחו להגיע לגמר.
ב-23 בפברואר 2013, אלקזר התאחדה להופעת "מיטב הלהיטים" במלודיפסטיבלן 2013 במאלמו, אליה הצטרף הזמר השוודי דני סאוסדו.
ב-28 בנובמבר 2013, הוכרז כי הלהקה תתחרה בפעם החמישית במלודיפסטיבלן 2014 עם השיר "Blame It on the Disco".
הם התחרו בחצי הגמר הרביעי והעפילו לגמר ב-8 במרץ.
הם סיימו שוב במקום השלישי.
הלהקה הודיעה שהיא זקוקה להפסקה במרץ 2005. לונדשטדט הצהיר כי הלהקה תחזור בקיץ 2007. בינתיים, החברים הגברים המשיכו בקריירת סולו.
לונדשטדט השתתף באירוויזיון 2006 כחבר בסופרגרופ six4one, להקה רב-לאומית שהוקמה במיוחד כדי לייצג את שווייץ בתחרות, בעוד קרלסון השתתף בנפרד במלודיפסטיבלן השוודי בשתי הזדמנויות.
לינה הדלונד הוכרזה כמחליפה של אניקפיורה.
הלהקה כוללת כעת את טס מרקל והדלונד כזמרות, כאשר לונדשטדט משמש כסולן.
ביולי 2007 הופיעה אלקזר בלונדון אסטוריה כחלק מחגיגה של מוזיקה שוודית שאורגנה על ידי המפיק אלכסנדר בארד, הידוע בעבודתו עם Army of Lovers.
במהלך אירוע ה-G-A-Y ב-21 ביולי 2007, הם הופיעו לצד BWO ו-Army of Lovers.
הם סיימו את ההופעה עם גרסת כיסוי לשיר "Funkytown" של , בהשתתפות BWO על הבמה.
הם הופיעו גם ב-28 ביוני 2008 בבולוניה למצעד הגאווה הלאומי של איטליה.
כל חמשת חברי הלהקה התאחדו ב-EuroPride 2018. בנוסף, הם התאחדו כדי להופיע כמופע ביניים במהלך גמר האירוויזיון 2024.
תאגיד אלקואה הוא תאגיד תעשייתי אמריקאי המייצר בוקסיט, אלומינה ואלומיניום.
אלקואה היא בין החברות הגדולות בעולם, עם פעילות מגוונת של כרייה, זיקוק, התכה, יציקה וייצור אנרגיה.
החברה הייתה היצרנית התעשייתית, הראשונה בעולם, של אלומיניום.
המייסד צ'ארלס מרטין הול גילה את תהליך הול-הרולט (Hall-Héroult), שעדיין משתמשים בו וב-1886 ייסד את החברה כחברה פרטית.
בשנת 2016 הונפקה החברה לציבור.
לפני הקמת אלקואה, אלומיניום היה קשה לזיקוק, וכתוצאה מכך, היה יקר יותר מכסף או זהב.
בשנת 1886 גילה הול את טכניקת הזיקוק (תהליך הול-הרולט), שהפחיתה באופן משמעותי את עלויות ייצור האלומיניום.
הול העביר זרם חשמלי דרך אמבט של קריאוליט ואלומינה, נותר תוצר לוואי, האלומיניום.
הול פנה לשני שותפים והשלושה ייסדו את חברת פיטסבורג רדוקשן (Pittsburgh Reduction Company).
יציקת האלומיניום המסחרית הראשונה שלהם הייתה ביום חג ההודיה בשנת 1888.
לאחר הצלחת הניסויים, פתחה החברה שני בתי מלאכה בפיטסבורג ובמרץ 1891 נבנה מפעל חדש בניו קנזינגטון, כ-25 קילומטרים, צפון-מזרחית למרכז פיטסבורג.
מפעל נוסף הוקם ב-26 באוגוסט 1895, במפלי הניאגרה.
בסביבות שנת 1903הייתה החברה הספקית החוקית היחידה של אלומיניום בארצות הברית.
עד שנת 1902, ניו קנזינגטון השתרעה על פני 173,000 רגל מרובע על שטח של 15 דונם עם 276 עובדים.
החברה הפעילה תחנות כוח הידרואלקטריות וחיזור בניאגרה פולס, ניו יורק (1895), שוואיניגן פולס, קוויבק (חברת האלומיניום הצפונית), פעולות כרייה בבוקסיט, ארקנסו (1901), ומתקני חיזור במזרח סנט לואיס, אילינוי (1902).
אלקואה, "חברת האלומיניום של אמריקה" הפכה לשם החדש של החברה, ב-1 בינואר 1907.
בין השנים 1902–1915 נפתחו מפעלים נוספים במאסנה, ניו יורק (Massena, New York) (1903), אלקואה, טנסי (Alcoa, Tennessee) (1911), אדג'ווטר, ניו ג'רזי (Edgewater, New Jersey)(1915), באדין, צפון קרוליינה (Badin, North Carolina) (1915).
בניו קנזינגטון התפתח המפעל והשתרע על פני 31 בניינים במתחם, שכללו שש מחלקות: צינורות, יריעות, מוטות, מוטות וחוטים, שיחול, עבודות, נייר אלומיניום) ווכן שתי חברות בנות: חברת כלי בישול מאלומיניום וחברת חותם אלומיניום).
בשנת 1907החברה הקימה את שכונת "פּיין גרוב" (Pine Grove), עבור עובדים שהגיעו מחוץ למאסנה.
השימוש ההולך וגובר באלומיניום למטרות צבאיות, הביא את ההיסטוריון ג'ורג' דייוויד סמית' לכתוב ש"המלחמה הייתה טובה לאלקואה".
עד סוף מלחמת העולם הראשונה, מפעל אלקואה בניו קנזינגטון העסיק 3,292 עובדים, חמישית מהאוכלוסייה המקומית.
מילוי צורכי הצבא, בעת המלחמה גרם לאלקואה להגדיל את הייצור ב-40% ולייצא כ-41 אלף טונות אלומיניום לבעלות הברית המערביות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, אלקואה השיגה את הזכויות הפטנט על דוראלומין (duralumin) והמשיכה לחקור ולפתח את החומר.
אחד השימושים התעשייתיים הראשונים היה עבור ספינת האוויר "שננדואה" (Shenandoah) של חיל הים, ולאחר מכן השתמשו בסגסוגת זו גם לייצור מטוסים.
בשנת 1938, משרד המשפטים האמריקאי האשים את אלקואה במונופול בלתי חוקי ודרש את פירוק החברה.
התיק יושָב שש שנים לאחר מכן.
בשנת 1998, רכשה אלקואה את אלומקס (Alumax) בעסקת מזומן ומניות תמורת 2.8 מיליארד דולר ובנוסף, אלקואה גם לקחה על עצמה חוב של מיליארד דולר.
בשנת 2000, רכשה אלקואה את חברת האחזקות Reynolds Metals Co, בעסקת מניות, תמורת 4.5 מיליארד דולר.
כדי להתגבר על מכשולים רגולטוריים נגד מונופול, נדרשה אלקואה למכור את 25% ממניותיה של ריינולדס במפעל התכה בוושינגטון ואת כל בתי הזיקוק לאלומינה של ריינולדס.
אלקואה תכננה למכור גם את עסקי הבנייה וההפצה של ריינולדס ואת עסקי התחבורה של החברה בשווי 400 מיליון דולר.
בשנת 2008, אלקואה מכרה את עסקי האריזות והצריכה שנקראו בעבר Reynolds Metals, לקבוצת ראנק (Rank Group), תמורת 2.7 מיליארד דולר.
בשנת 2000, אלקואה רכשה גם את קורדנט טכנולוגיות (Cordant Technologies Inc.) תמורת 2.3 מיליארד דולר ונטלה על עצמה חוב של קורדנט בסך 685 מיליון דולר.
בין חטיבותיה של קורדנט כללו היה גם תאגיד ת'יוקול (Thiokol Corporation), שאותו, לבדו, מכרה אלקואה, כעבור כשנה, תמורת 2.9 מיליארד דולר.
אלקואה רכשה 8% ממניות חברת האלומיניום של סין (Aluminum Corporation of China - Chalco), בשנת 2001, תמורת 150 מיליון דולר.
כעבור כ-6 שנים, ב-2 בספטמבר 2007, מכרה אלקואה את חלקה בחברה הסינית, תמורת כ-2 מיליארד דולר.
בשנת 2004, עסקי הכימיקלים המיוחדים של אלקואה נמכרו לשתי חברות השקעות פרטיות בראשות קבוצת רוהן (Rhône Group) תמורת 342 מיליון דולר.
בשנת 2006, העבירה אלקואה את 60 מנהליה הבכירים מפיטסבורג לניו יורק, אך המטה התפעולי שלה נשאר בפיטסבורג, עם כ-2,000 עובדים.
ב-1 בספטמבר 2017, סגרה אלקואה את המטה בניו יורק והמנהלים הבכירים חזרו לפיטסבורג, כחלק מאיחוד כללי של מתקנים אדמיניסטרטיביים ברחבי העולם.
באוקטובר 2018, הודיעה אלקואה על תוכניתה לעבור מהחוף הצפוני של פיטסבורג למיקום במרכז העיר.
במאי 2007, הרוויח תאגיד אלקואה 27 מיליארד דולר הצעת רכישה עוינת של מיליארד דולר עבור החברה בת, אלקן (Alcan).
ההצעה בוטלה כאשר אלקן הודיעה שהיא נרכשה, "ידידותית" על ידי ריו טינטו (Rio Tinto), ביולי 2007.
ב-9 בינואר 2014, אלקואה הגיעה לפשרה עם הוועדה לניירות ערך ובורסות של ארצות הברית ומחלקת משפטים של ארצות הברית בנושא האשמות במתן שוחד לפקידים בחריינים.
על פי תנאי הפשרה, שילמה אלקואה לוועדה לניירות ערך, קנס בגובה 175 מיליון דולר וכן 223 מיליון דולר למשרד המשפטים האמריקאי.
סך הכל נקנסה החברה ב-384 מיליון דולר.
ביוני 2016, הודיעה אלקואה על תוכניות לפצל את עצמה לשתי חברות: אלקואה בע"מ תשנה את שמה לארקוניק (Arconic) ותעסוק בתכנון ובנייה של חלקי מתכת מעוּבּדים, בעיקר עבור תעשיות הרכב והחלל ותקום חברה חדשה, אלקואה קורפוריישן (Alcoa Corporation; תאגיד אלקואה), שתמשיך בכרייה, התכה וזיקוק של אלומיניום גולמי.
הפיצול הושלם ב-1 בנובמבר 2016.
בפברואר 1999, ניקתה אלקואה קרקעות ומשקעים מזוהמים בביפנילים רב-כלוריים (PCB) ועופרת באתר ה-Superfund הפדרלי של חברת הנפט יורק במוירה, ניו יורק (Moira, New York), בהתאם להוראות הסוכנות להגנת הסביבה.
האתר, ששימש בעבר כמתקן אחסון למחזור שמן משומש, מכמה חברות וביניהן אלקואה.
המתקן נוהל ופעל בצורה לא נכונה, וכתוצאה מכך, קרקעות בנכס הנפט יורק ובמשקעי ביצות סמוכים ומי תהום זוהמו.
באפריל 2003, אלקואה בע"מ הסכימה להוציא כ-330 מיליון דולר להתקנת תחנת כוח פחמית חדשה עם בקרת זיהום כדי להימנע פליטות גופרית דו-חמצנית וחנקן דו-חמצני מתחנת הכוח במתקן ייצור האלומיניום של אלקואה ברוקדייל (Rockdale), טקסס.
ב-16 ביולי 2012, אלקואה הודיעה כי תשתלט על הבעלות והתפעול המלאים של חברת המיחזור Evermore Recycling ותהפוך אותה לחלק מקבוצת האריזה הגלובלית של אלקואה.
בשנת 2008, מכון המחקר לכלכלה פוליטית (Political Economy Research Institute) דירג את אלקואה במקום ה-15 מבין התאגידים הפולטים מזהמים באוויר בארצות הברית.
הדירוג האחרון שפורסם על ידי אלקואה ירד למקום ה-72 בהתבסס על נתוני 2020.
אלקואה הקימה ב-1959 בג'מייקה, חברה בת, אלקואה מינרלים (Alcoa Minerals).
בשנת 1972, אלקואה הקימה בית זיקוק המעבד בוקסיט לאלומינה, בתפוקה של 500,000 טון בשנה.
לאורך השנים שודרג המפעל והוא מסוגל לייצר כ-1.5 מיליון טון בשנה.
בשנת 1988, ממשלת ג'מייקה רכשה 50% ממניות החברה הבת ושינתה את שם הפעילות לג'מאלקו ואלקו היא השותפה המנהלת.
הרחבת הפעילות בשנת 2007 הביאה לכך שאלקואה החזיקה ב-55% מהפעילות.
ב-2014 רכשה חברת Noble Group כ-55% ממניות אלקואה בג'מאלקו ובשנת 2014 חברת Century Aluminum רכש 55% ממניות Noble Group.
אלקואה החלה לכרות בוקסיט במחוז בארהונה (Barahona) שבדרום-מערב המדינה בשנת 1958 והפעילות הגיעה לשיא בשנות ה-70, אך נסגרה בשנת 1982 עקב ירידת מחירי הבוקסיט בעולם.
חלק מהתשתית שהוקמה על ידי Alcoa, כמו "כביש אלקואה" (Alcoa Road), משמש כדרך גישה לפארק הלאומי סיירה דה בהורוקו (Sierra de Bahoruco National Park).
אלקואה היא בעלת חברת Compagnie des Bauxites de Guinée, יחד עם ריו טינטו אלקן (Rio Tinto Alcan) וממשלת גינאה.
גינאה מייצרת בוקסיט ולדברי Winrock International יש לה שליש מהעתודות המוכחות בעולם.
בשנת 2005, אלקואה החלה בבניית אלקואה פיארדאל (Alcoa Fjarðaál), מפעל התכת אלומיניום חדש במזרח איסלנד.
הבנייה הושלמה ביוני 2007 ובאפריל 2008 המפעל עבד בתפוקה מלאה והוא מעבד 940 טון אלומיניום ביום, 346,000 טון בשנה.
הפרויקט ספג ביקורת קשה מצד ארגונים לא ממשלתיים מקומיים ובינלאומיים.
בשנת 2005 רכשה אלקואה שני מתקני ייצור ברוסיה, בסמארה ובבליה קליטבה (Belaya Kalitva).
מפעל אלקואה נפתח בוויילס בשנת 1968 והעסיק מעל 1,400 עובדים בייצור מיכלי שתייה ואלומיניום לתעשייה.
אלקואה האשימה את העלויות שגדלו בתחומי אנרגיה, העבודה והחומרים וזאת על אף שקיבלו מהממשלה מענקים בסך 2.5 מיליון ליש"ט.
החל משנת 1963 מחזיקה ומפעילה אלקואה אוסטרליה מכרות בוקסיט, בתי זיקוק לאלומינה ומפעלי התכת אלומיניום, באוסטרליה, באמצעות החברה Alcoa World Alumina and Chemicals (AWAC), מיזם משותף בין אלקואה ו-Alumina Limited.
הפעילות מבוצעת תוך שמירה על איכות הסביבה: פליטות ה-CO2 נמוכות ומצוינות בשיקום.
הרכב האחזקות והפעילות באוסטרליה השתנה עם השנים, בהתאם לנסיבות.
במערך האוסטראלי מועסקים כ-4,300 עובדים.
בפברואר 2024 רכשה אלקואה את Alumina תמורת 2.2 מיליארד דולר בעסקת מניות.
כחלק מהעסקה, אלקואה השיגה בעלות מלאה על AWAC.
ב-21 באוקטובר 2025, חתמו ממשלות אוסטרליה וארצות הברית על הסכם בנוגע לכריית יסודות נדירים, לפיו ארצות הברית תשקיע כסף באוסטרליה למימון הקמת מפעל לעיבוד גליום באחד מבתי הזיקוק של אלקואה (בשיתוף עם התאגיד היפני סוג'יץ (Sojitz).
גליום הוא מרכיב חיוני בייצור שבבים ולאחר שהפרויקט יופעל, יספק המפעל כ-10% מכלל אספקת הגליום העולמית.
לאלקואה הייתה חברה בת לייצור אוניות קיטור "אלקואה סטימשיפ קומפני" (he Alcoa Steamship Company) שהוקמה בשנת 1917 ולאורך השנים ייצרה 19 אוניות.
בין השנים 1955 ל-1957, אלקואה נתנה חסות לסדרת הטלוויזיה The Alcoa Hour ברשת NBC.
הסדרה שודרה במשך 48 פרקים וכללה פרסומת למוצרי אלקואה.
בין השנים 1957 ו-1960, אלקואה נתנה חסות ל"תיאטרון אלקואה", סדרת טלוויזיה אנטולוגית של NBC שזכתה בשלושה פרסי אמי.
בין השנים 1961 ל-1963, אלקואה נתנה חסות לסדרת טלוויזיה אנטולוגית ב־ABC, "פרמיירת אלקואה", תוכנית שהונחתה על ידי פרד אסטר.
אלקואה הייתה נותנת החסות הראשית של התוכנית "See It Now" ששודרה ב-CBS.
אֶלֶקְטְרוֹאֶנְצֶפָלוֹגְרָם (רִשמת מוח חשמלית – רֶמַ"ח, באנגלית: Electroencephalogram; בראשי תיבות EEG, אא"ג) הוא מכשיר המשמש לרישום הפעילות החשמלית במוח.
הרישום נעשה באמצעות מכשיר אלקטרואנצפלוגרף הכולל אלקטרודות המוצמדות לקרקפת הנבדק, כך שהמדידה מתבצעת, בדרך כלל, באופן חיצוני שאינו פולשני.
לעיתים משתמשים ב-EEG בשיטה פולשנית, החדרת אלקטרודה לתא עצב בודד וזו נקראת "intracranial EEG" הדפוסים המתקבלים מכונים גלי מוח, והם משקפים מאפיינים של פעילות רשתות תאי העצב במוח.
בשנת 1875, הרופא הבריטי ריצ'רד קייטון (Caton) גילה לראשונה את התכונות החשמליות במוח.
במהלך המחקר הוא השתמש בגלוונומטר, מכשיר המיועד למדידת זרם חשמלי, וגילה שבעלי חיים רבים, כמו הקוף והארנב, משדרים פוטנציאל חשמלי בר מדידה ממוחם.
בשנת 1912 התקבלה תמונת ה־EEG הראשונה מהחוקר האוקראיני וולודימיר פרבדיץ'־נמינסקי (Володимир Правдич-Немінський).
נמינסקי תיאר לראשונה את גלי המוח של כלב ואת הפעילות החשמלית של הכלב בעת פרכוס.
מספר שנים לאחר מכן, הפסיכיאטר הנס ברגר (Berger), המכונה "האב של האלקטרואנצפלוגרם", פיתח לראשונה את המכשיר שדומה ל־EEG המודרני.
לאחר אירוע טראומטי, ברגר החל להאמין ביכולות הטלפתיות של בני אדם, והקדיש את חייו לחקר הפעילות החשמלית של המוח.
ברגר האמין שהיכולת הטלפתית של האדם מתבטאת בשחרור אנרגיה מטבולית בצורה של חום ממוקד וגלים אלקטרומגנטיים ורצה להוכיח זאת.
בשנת 1929 ברגר פרסם את הערך הראשון בנושא ה־EEG, בו תיאר לראשונה את גלי האלפא ובטא שמאפיינים בדיקות EEG כיום.
הוא גילה לראשונה את היעדרות גלי האלפא בזמן פקיחת העיניים לאחר מצמוץ ושוני בפעילות החשמלית המוחית בעת שינה ובעת מחלה.
המחקר של ברגר אמנם היה גולמי אך התבסס על תכנון מדויק והכיל קבוצות ביקורת רבות.
למרות אמון עולם המדע במחקר ברגר נותר במצב נפשי לא יציב והתאבד בשנת 1941. הערך שיצר הניח תשתית למחקרים עתידיים רבים בנושא ה־EEG ושימושיו.
בשנת 1935, מכשיר ה־EEG החל להיחקר גם בהיבט הקליני.
פרדריק גיבס (Frederic Gibbs), ויליאם לנוקס (William Lennox) והלואוול דייביס (Hallowell Davis), חוקרים מאוניברסיטת הרווארד, הצליחו לתאר לראשונה את תוצאות ה־EEG בעת התקף אפילפטי בבני אדם ובעת השפעת סמים משני תודעה.
גיבס ולנוקס היו הראשונים להמליץ על כריתה מוחית בעקבות פרכוס אפילפטי המבוסס על תוצאות בדיקת ה־EEG.
בשנת 1947, נעשה הניתוח הראשון בעקבות בדיקת ה־EEG, במהלכו הוסר חלק מהמוח, זאת בעקבות אפילפסיה לא מיוצבת.
גיבס ולנוקס קיבלו פרס לסקר שהציג אותם כחלוצים באבחון וטיפול באפילפסיה.
בעקבות הצגתו של גירוי מובחן, המוח מפיק תגובה חשמלית בת כמה מיליוניות וולט אשר קשורה לעיבוד האירוע הרלוונטי.
אותם פוטנציאלים מעוררים נוצרים בעקבות שפעול של תאי עצב בקליפת המוח, אשר גורם ליצירה של שדות אלקטרומגנטיים.
לרוב עיקר השינויים במתח נגרמים בעקבות מעבר יונים בסינפסות, בתהליך הנקרא יצירת פוטנציאל פוסט־סינפטי, ולא בעקבות פוטנציאל הפעולה המתפתח בתא העצב הפוסט־סינפטי.
קליטת המידע ב־EEG נעשית באמצעות שימוש באלקטרודות חשמליות, אשר קולטות את השינויים בפוטנציאלים החשמליים על פני הקרקפת.
האלקטרודות מורכבות מדיסק מתכתי (לרוב עשוי מכסף עטוף במעטפת דקה של כסף כלוריד), המחובר אל הקרקפת באמצעות ג'ל מוליך.
יש חשיבות רבה לקבלת מידע נקי ככל היותר במהלך הבדיקה.
הסיבה היא שככל שהמידע יהיה נקי יותר, כך יהיה צורך בפחות מדידות ובפחות נבדקים, וכן מכיוון שלא ניתן לבצע ניקוי של הקלטות EEG אשר מכילות רעשים.
רוב רעשי הרקע במדידות EEG נובעים מהמכשיר עצמו, אך מגיעים רעשים גם מגורמים נוספים כמו פוטנציאלים בעור או בסביבה.
ב־EEG משתמשים בשלוש אלקטרודות לקליטת מידע מאתר מסוים בקרקפת:
נמדד המתח בין הפוטנציאל באלקטרודה הפעילה לבין הפוטנציאל באלקטרודת הקרקע.
אלקטרודת הקרקע מחוברת ל"מעגל קרקע", המדמה את אדמת כדור הארץ, כלומר בעלת פוטנציאל אפס.
המעגל יוצר בעצמו רעש רקע, וכדי לנטרל אותו, נעשה שימוש גם באלקטרודת הייחוס: מודדים את המתח בין האלקטרודה הפעילה לאלקטרודת הקרקע (A-G) וכן בין אלקטרודת הייחוס לאלקטרודת הקרקע (R-G) ואז מחסרים את שתי התוצאות זו מזו וכך מבטלים את רעש הרקע, כיוון שהוא זהה בשני המתחים:
התוצאה המתקבלת היא: (A-R), שזהו המתח בין האלקטרודה הפעילה לבין אלקטרודת הייחוס, אשר נקרא מונטאז' (montage).
מונטאז' הוא ערוץ מסוים בין אלקטרודות על הראש, המייצגות מספר אתרים במוח, שמציג את הפעילות המוחית באזור זה.
תוצאת החיסור (A-R) מעידה על פעילות חשמלית מוחית בשני האתרים בהם נמצאות האלקטרודות, ולא רק על זו המתקיימת באלקטרודה הפעילה, מכיוון שאין אזור במוח שהוא נייטרלי מבחינת פעילות חשמלית.
בנוסף, ה־R מייצג ממוצע משוקלל של שאר שטח הקרקפת ולא של אתר מסוים.
מיקום האלקטרודות מוגדר על ידי מערכת 10–20 הבינלאומית, המבטיחה כי מיקומן של האלקטרודות יהיה עקבי בכל המעבדות.
השלב הראשון בשיטה זו היא מציאת "קווי המשווה" של הראש: הראשון הוא הקו החוצה את הראש במישור המדיאני (מאזור השקע בין שתי העיניים – nasion המסומן Nz, ועד לבליטה הכי גבוהה בחלק האחורי של הראש – inion המסומנת Iz), והשני מאונך לראשון, ומחבר בין שתי האוזניים.
שני הקווים המתקבלים מחולקים ל־10 חלקים שווים, שם ממוקמות האלקטרודות.
שאר האלקטרודות מודבקות על גבי שטח הקרקפת במרחקים שווים מ"קווי המשווה".
שמות האלקטרודות מתחילות באות באנגלית המציינת את האזור בקרקפת (למשל F – frontal) ומסתיימות בספרה המסמלת את המרחק מהקו האנכי, כך שמספר אי זוגי נמצא משמאלו וזוגי מימינו (למשל 1 משמאל או 2 מימין יהיו האלקטרודות הכי קרובות לקו האנכי).
ב־EEG משתמשים במספר אמצעים על מנת לזקק את הפעילות המוחית הנבדקת:
מגברים מגדילים את עוצמת האות החשמלי הנכנס (input), שכן הפוטנציאלים החשמליים במערכות ביולוגיות הם קטנים מאוד.
מסננים (או פילטרים) משנים את הרכב התדרים הנקלטים ב־EEG, כך שניתן יהיה להתמקד יותר בקלות בתדרים בעלי העניין (בין 0.5 ל־70 הרץ).
קיימים שלושה סוגי מסננים: מסנני תדרים גבוהים, מסנני תדרים נמוכים, ומסנני 60 הרץ (שילוב של השניים הראשונים, אשר מתמקד בסינון של תדר של 60 הרץ).
התדרים המסוננים מייצגים פעילויות חשמליות שאינן מוחיות באופן "בלעדי", למשל כאלה הנובעות מפעילות לבבית, נשימתית או מהפעלת השרירים, תנועות הלשון או העיניים ועוד.
השינוי בפוטנציאל החשמלי שנוצר במוח עובר אל הקרקפת, נקלט בדיסקים של האלקטרודות, ויוצר זרם אשר מגיע בסופו של דבר אל המגבר בתור קלט (input) ואל המסננים.
המידע הזה מומר על ידי ממיר אנלוגי־דיגיטלי לרישום גרפי, כאשר ציר ה־y הוא המתח הנמדד, וציר ה־x הוא הזמן.
הזמן הקצר ביותר עבור בדיקת EEG הוא 20 דקות, וכאשר מדובר בבדיקה לצורך אבחנה מסוימת הבדיקה עשויה להימשך בין 30 ל־60 דקות, ולעיתים אף יותר.
גרף ה־EEG שנפלט מחולק לשורות.
כל שורה מייצגת מונטאז' כלשהו לפי בחירה.
מונטאז' דו־קוטבי – מתאר את המידע המתקבל בין 2 אלקטרודות סמוכות.
מונטאז' ייחוסי (referential) – מתאר את המידע המתקבל בין אלקטרודות באופן יחוסי.
למשל, אלקטרודה הנמצאת בצד הפרונטלי השמאלי, הנמדדת באופן יחסי לאלקטרודה במרכז הקרקפת.
מונטאז' מסוג זה מחולק למספר תתי־סוגים, שכן ניתן להעמיד כל אלקטרודה במעמד המייחס.
הגרף מחולק לאזורי מדידה לפי הנחת האלקטרודות והמונטאז'.
קריאת הגרף המתקבל תלויה בכיוון הראש.
בדרך כלל הגרף מתייחס לראש הפונה ימינה.
כלומר, שורות 1–4, הראשונות, תתייחסנה לאזור השמאלי החיצוני של הראש.
4 השורות הבאות תתייחסנה לקו השמאלי בין הקו החיצוני לקו המרכזי.
2 שורות בלבד תתייחסנה לקו המרכזי בשל נוכחות 3 אלקטרודות, וכך הלאה עד ל־4 השורות האחרונות המתייחסות לקו הימני החיצוני.
השורה הראשונה בכל קבוצה מתייחסת לאזור הפרונטלי של הראש ואילו השורה האחרונה מתייחסת לאזור הפוסטריורי (האחורי) של הראש.
לקריאה נוחה של הגרף ניתן להגדיר רגישות למגבר.
הרגישות המקובלת היא 7.5 מיקרו־וולט.
ככל שהמתח חשמלי נמוך יותר, כך הרגישות גבוהה יותר, כלומר, ניתן לראות את הגלים יותר בבירור.
ניתן להגדיר ערך שונה של רגישות כתלות במטרת הבדיקה: בבדיקות פתולוגיות של מוח ללא חיים, למשל, ניתן להגדיר רגישות נמוכה יותר, כ־2 מיקרו־וולט.
את הפלט ניתן לערוך במספר מסננים, כדי שיהיה נוח ורלוונטי לקריאה:
מסנן לתדירות גבוהה, כמו פעילות לבבית, פעילות שרירית, פעילות חשמלית חיצונית – 70 הרץ.
מסנן לתדירות נמוכה – 1 הרץ.
מסנן חריץ (Notch filter) – מסנן השפעות ממכשירים חשמליים הנמצאים בקרבת מקום – Notch סביב 50 הרץ (התדר של רשת החשמל בישראל).
בארצות הברית – סביב 60 הרץ.
מסנן מבוסס זמן הגדרת מחזור הזמנים ברישום.
בדרך כלל נשתמש ב־30 מ"מ לשנייה.
את הגלים המתחלקים ניתן למדוד בעזרת הגדרות הלקוחות מעולם הפיזיקה:
תדירות – מספר הגלים לשנייה (מספר המחזורים ליחידת זמן).
אורך גל – המרחק שאותו מתקדם הגל במחזור אחד.
משרעת – ההפרש בין גובה השיא של הגל לבין הנקודה הנמוכה ביותר.
גובה המשרעת הוא עד 200 מילי־וולט.
בעזרת ההגדרות הללו ניתן לסווג ולאפיין את סוגי הגלים:
גלים בעלי תדירות רגילה – מונח המתאר את גלי ה־EEG הנעים בזה אחר זה במשך זמן קבוע.
הגלים לא צריכים להיות זהים אחד לשני אלא דומים.
א־ריתמית – גלי EEG הנעים בתדירות לא סדירה.
כלומר, משך הגל אינו קבוע.
דיס־ריתמית – גלי EEG, או מגמות בגלים, שמופיעים בקבוצות אוכלוסייה כמו אנשים החולים במחלה מסוימת, ובהם בלבד.
פענוח גלי ה־EEG מושג באמצעות ניתוח תדירויות הגלים והבנת המעברים ביניהם, זאת באמצעות המושגים הבאים:
ארגון הפעילות – סיווג לפעילות בהמיספרה ימין או בהמיספירה שמאל, בחלק האנטריורי (קדמי) או בחלק הפוסטריורי (אחורי) של הקרקפת; א־סימטריה וסינכרון אינטר־המיספרי
מצב הנבדק – שינה או עירות, לחץ או רוגע וכיוצא בזה.
הפעלת בדיקות נוספות בנוסף לבדיקת ה־EEG, למשל בדיקת ECK.
ה־EEG התקין בכל הגילאים הוא בדרך כלל סימטרי, שאינו מסונכרן בין שתי ההמיספרות, אך תדירות הגלים ודפוסי הגלים הנוספים תלויים בגיל הנבדק.
Spike – גל חד שמשכו 25–70 מילי־שניות
Sharp Wave – גל חד שמשכו 70–200 מילי־שניות
Slow Wave – גלי תטא או דלתא
Epileptiform Discharge – גלים מחזוריים שחורגים מהתבנית ומעלים חשד לנוכחות התקפים אפילפטיים
ארטיפקטים (artifacts) הם אותות חשמליים שמקורם אינו מהמוח, שבאים לידי ביטוי כהפרעות בסימטריה בין הגלים, חוסר סנכרון בין שתי ההמיספרות ושינוי בתדירות.
ארטיפקטים ביולוגיים – מצמוצים ותזוזות עיניים, פעילות שרירית, פעילות לבבית, פעילות לשונית, זיעה וכיוצא בכך.
ארטיפקטים סביבתיים – תזוזות של הנבדק.
טווח הגלים הנפוץ ביותר שנצפה ב־EEG בקורטקס נמצא בטווח של 1–20 הרץ (פעילות מתחת לטווח זה ומעליה, תהיה ככל הנראה מלאכותית, כשמדובר בטכניקות הקלטה קליניות סטנדרטיות).
הגלים מחולקים על פי צורתם לרוחבי פס שונים, המכונים אלפא, בטא, גמא, תטא ודלתא.
כל אחד מטווחי גלים אלו מייצג מצב אחר של ערנות ופעילות ומופיע במיקום שונה במוח.
גלי דלתא הם גלים שתדירותם היא עד 4 Hz.
גלים אלו הם בעלי המשרעת הגדולה ביותר והם גם הגלים האיטיים ביותר.
הם מופיעים בדרך כלל במוח הקדמי אצל מבוגרים ובמוח האחורי אצל ילדים.
באופן נורמלי, הם מופיעים במבוגרים בשינה עמוקה, ואצל תינוקות.
לפעמים נראים גם בפעילויות שדורשות תשומת לב מתמשכת.
באופן פתולוגי, הם מופיעים בעת פגיעות סאב־קורטיקליות, פגיעות דיפוזיות או פגיעות בקו האמצע של המוח; במחלות מוח מטבוליות, בהידרוצפלוס (מיימת המוח) ובמצב של תרדמת (comma).
גלי תטא הם גלים בטווח התדרים 4–7.9 Hz.
באופן נורמלי טווח זה מופיע בעיקר בנמנום אצל ילדים.
הוא עשוי גם להופיע בנמנום או התעוררות אצל מבוגרים.
גלים אלו קשורים לעיכוב של תגובות מעוררות (מצאו כי טווח זה מופיע באופן בולט במצבים בהם אדם מנסה באופן פעיל להדחיק תגובה או פעולה).
בנוסף, טווח זה נקשר לדיווחים על מצבים רגועים, מדיטטיביים ויצירתיים.
עודף בהימצאות טווח זה במוח האחורי אצל מבוגרים ערניים, או אם הוא מופיע בצורה מוקדית.
באופן פתולוגי, הוא מופיע בעיקר באנצפלופתיה עדינה אצל ילדים.
הוא מופיע בעת פגיעות סאב־קורטיקליות, פגיעות דיפוזיות או פגיעות בקו האמצע של המוח; ובמקרים מסוימים של הידרוצפלוס.
גלי אלפא הם גלים בטווח התדרים 7–13 Hz.
אלו הגלים הראשונים בהם צפה הנס ברגר ולכן קרא להם "גלי אלפא".
גלים אלו מופיעים באזורים האחוריים של הראש בשני צדדיו, במשרעת גבוהה יותר בצד הדומיננטי.
במנוחה הם נצפים באזורים המרכזיים (c3-c4).
באופן נורמלי, טווח זה מופיע בסגירת העיניים ובהרפיה, ומתמעט עם פתיחת העיניים או בעת מאמץ נפשי.
התדירות הבסיסית בחלק האחורי נמוכה יותר מ־8 Hz אצל ילדים קטנים (לכן טכנית הגלים האלו נמצאים בתחום גלי התטא).
בעת קומה (תרדמת), ניתן לראות EEG של גלי אלפא בעלי מופע אקראי.
גלי בטא הם גלים בטווח התדרים 13–30 Hz.
הם מופיעים בדרך כלל משני צִדי המוח בצורה סימטרית, בעיקר בחלקו הקדמי.
גלים אלו הם בעלי משרעת נמוכה.
לגלים אלו יש קשר ישיר לפעילות המוחית הקשורה ללמידה וליכולת הקוגניטיבית של המוח ברגע נתון.
גלי בטא מייצגים עוררות, קשב ולעיתים אפילו חרדה (במיוחד בקצה העליון של התדירויות).
טווח התדרים של גלי הבטא גדול ולכן הוא מחולק בדרך כלל לשני חלקים: בטא נמוך ובטא גבוה.
כשהמוח נמצא בתדר בטא (תדר גבוה יחסית), דבר זה מייצג רמת סנכרון נמוכה של רשתות המוח, כלומר, זהו מצב בו המוח נמצא ברמת אנרגיה גבוהה וצורך הרבה משאבים מטבוליים.
באופן פתולוגי, טווח זה מופיע בעת שימוש בבנזודיאזפינים.
טווח זה מופיע לעיתים קרובות בעת הפרעות ברישום.
במחקר נמצא כי בתגובה לקול, גלי אלפא-בטא משתנים בין ערות לשינה.
החוקרים מייחסים זאת לתהליכים של קשב וציפייה.
גלי גמא הם גלים בטווח התדרים 30–100 Hz.
גלים אלו מופיעים בקליפת המוח הסומטוסנסורית (somatosensory cortex).
טווח זה קשור לפעילות מוחית רשתית בקנה מידה גדול, ופעילות קוגניטיבית כמו זיכרון פעיל, תשומת לב וקיבוץ של תפיסות שונות.
קשור גם להפעלת מערכת העצבים הסימפתית.
טווח זה נקשר להפרעות מצב רוח שונות, כגון אפילפסיה, אלצהיימר וסכיזופרניה.
נוירולוגים ומדעני עצב עושים שימוש ברישומי EEG כדי ללמוד על תפקוד המוח, באמצעות מדידת גלי המוח במהלך פעילות של מתנדבים אנושיים ושל בעלי־חיים בניסויי מעבדה.
דפוסי EEG משמשים כלי חשוב בחקר השינה ובאפיון שלבי השינה השונים.
בנוסף, נעשה שימוש ברישומי EEG למטרות אבחון רפואי, בין השאר לאיבחון אפילפסיה.
האלקטרואנצפלוגרם משמש גם כאמצעי טכנולוגי פופולרי ונגיש למיפוי מנגנונים נוירולוגיים המעורבים בהפרעות נוירו־התפתחותיות, כמו הפרעת קשב והספקטרום האוטיסטי.
אלקטרואופטיקה הוא תת־תחום המשלב שני תחומים עיקריים – אלקטרוניקה ואופטיקה, שילוב ההופך אותו לבין תחומי.
מדעי האלקטרואופטיקה מטפלים בחקר ויישום תופעות הקשורות באינטראקציה שבין אופטיקה ותורת הגלים לבין תורת החשמל והאלקטרוניקה.
למרות שלתחום נגיעה רבה במדעים מדויקים ואוריינטציה מתמטית גבוהה, הוא נחשב יותר כענף הנדסי ולא מדעי.
ניתן לייחס את ראשיתו של התחום לגילוי האפקט הפוטואלקטרי בשנת 1887 על ידי היינריך הרץ, אם כי את ההסבר לתופעה נתן אלברט איינשטיין רק ב-1905.
התא הפוטואלקטרי היה הרכיב האלקטרואופטי הראשון.
עד היום, זהו הרכיב האלקטרואופטי הנפוץ ביותר.
כיום קיימות תוכנות אלקטרואופטיות שונות לתכנון עדשות או מערכת עדשות, חישובי מרחק אידיאלי לחישה מרחוק, הצבת תאורה ונושאים נוספים.
עם מזעור המחשוב, לענף נוצר קשר גדל והולך גם לנושאי עיבוד תמונה שונים.
התא הפוטואלקטרי משמש עד היום לזיהוי נוכחות אדם או עצם, למשל בדלתות של מעליות, בשערים חשמליים לכלי רכב, בגלאים נגד פריצה וכדומה.
רכיבים אלקטרואופטיים נוספים הנמצאים בשימוש נרחב הם:
דיודה פולטת אור (לד LED), ופוטודיודה
גלאים בתדרים שונים (אור נראה, תת-אדום, על סגול)
תאי שמש, הנקראים גם תאים סולריים
סיבים אופטיים להעברת מידע בקצבים גבוהים
מסכים מסוגים שונים (CRT, פלזמה, LCD וכו')
מצלמות אור נראה, תת-אדום (מצלמות תרמיות) ואורכי גל אחרים
מערכות גילוי או ניתוח מידע הכוללות עיבוד תמונה
תקשורת אופטית לתקשורת ולהעברת מידע
מכונות פוטוליתוגרפיה להדפסת שכבות של מוליכים ומבודדים ליצירת מעגלים אלקטרוניים בתהליך אופטי
מכשירי ראיית לילה (מגבירי אור כוכבים או מערכות תרמיות)
מערכות הנחיה של טילים, כמו למשל ספייק
אלקטרו או אלקטרו-פאנק הוא ז'אנר של מוזיקת דאנס אלקטרונית ואחד מסגנונות המוזיקה הראשונים שהיו אלקטרוניים.
הסגנון פותח על ידי הלהקה הגרמנית קרפטוורק בשנות ה-70 והיה פחות או יותר סגנון בלעדי ללהקה ובכך הפך אותה לאחד מההרכבים החשובים ביותר במוזיקה המודרנית.
הז'אנר הושפע משימוש במכונות התופים של רולנד ומוזיקת פאנק.
בסוף שנות השבעים בארצות הברית התחילו להשתמש בסצנת הדיסקו בכלים אלקטרוניים ומוזיקת הדיסקו הושפעה יותר ויותר ממה שנעשה במוזיקה האלקטרונית.
בשנת 1981 הוציא אפריקה באמבאטה (Africa Bambaataa) את השיר החדשני והמכונן "Planet Rock", שסימפל כמה וכמה קטעי מוזיקה של להקת קרפטוורק (כשהבולט ביותר הוא "Trans Europe Express").
עד אז היפ הופ היה מבוסס בעיקר על דיסקו, אך היצירה המוזיקלית הזו גרמה להשפעת סגנון האלקטרו על ההיפ-הופ.
משלב זה האלקטרו הפך בהדרגה לסגנון של מוזיקה אלקטרונית, שחורה ואמריקאית.
במקביל, באירופה פרחה סצנת הסינת'-פופ, שהפכה להיות המאפיין העיקרי של מוזיקת שנות השמונים.
גם ז'אנר זה פועל יוצא של סגנון האלקטרו של להקת קרפטוורק.