tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בית משפט לערעורים במומבסה קבע ב-22 במרץ 2018 כי עריכת בדיקות אנאליות כפויות לאנשים המואשמים ביחסים הומוסקסואלים לבדיקת נטייתם המינית אינה חוקתית.
פסק הדין הפך את החלטת בג"ץ לשנת 2016 אשר אישרה את השימוש של הרשויות בקניה בבדיקות אנאליות כפויות כדי לנסות לספק הוכחות להתנהגות הומוסקסואלית.
בנובמבר 2010 אמר ראש ממשלת קניה, ראילה אודינגה, כי התנהגותם של זוגות חד מיניים היא "לא טבעית" וכי אם יימצאו "יש לעצור אותם ולהעבירם לרשויות הרלוונטיות".
לדבריו, "טירוף שגבר יתאהב בגבר אחר בזמן שיש הרבה נשים" וכי "אין צורך שנשים יעסקו בלהיות לסביות כל עוד הן יכולות ללדת ילדים".
מספר ימים לאחר מכן הכחיש אודינגה שהורה על מעצר זוגות הומוסקסואלים, ואמר כי התכוון לכך כי "נישואים חד מיניים אינם חוקיים בקניה".
ביוני 2011 האשים מנהל המכללה האיסלאמית קיסאוני, השייח' מאג'יד עובייד, את האינפלציה והבצורת כתוצאה מאנשים העוסקים במעשים הומוסקסואלים.
מועצת האימאמים ומטיפי קניה והמזכירה המארגנת של השייח' מוחמד ח'ליפה, אמרה כי "אנו מבקשים מהקניינים להימנע מעסקים שבבעלות אנשים כאלה ולהראות להם אפליה גלויה כדרך לעצור את הפעולה הבהמית שלהם.
הם מתעללים באופן גורף בזכויות של אחרים ואסור להם להתקבל בקרב החברה".
ב-23 בפברואר 2012 המון של 100 איש בראשות מנהיגים דתיים וזקני כפר הסתער על מפגש של הומוסקסואלים במרכז העצמה והספרייה של הנוער "CDF".
מפקד משטרת ליקוני, אבגרו גויו, וקצין המחוז, משה אוומה, הורו לסגור את הפגישה.
השייח' אמיר זני ממסגד מוזאדלפה הגדיר את הסמינר כ-"לא חוקי, רשע ולא מקובל".
הוא איים "לגייס את הקהילה להצליף את ההומואים במלקות" אם הם יארגנו מפגש מסוג זה בעתיד שוב.
יוליוס קאלו, הבישוף של הכנסייה האנגליקנית של קניה במומבסה, אמר ביולי 2012 כי התנועה לאפשר נישואים חד-מיניים מהווה "איום גדול יותר על הכנסייה הנוצרית מאשר טרור".
עם זאת, ב-11 באוגוסט 2012 במהלך פגישה עם להט"בים נוצרים, הכחיש קאלו את אמירתו באומרו "לא אני אמרתי שהומואים גרועים ממחבלים.
תנו לי לנקות את האוויר בנושא זה, מעולם לא אמרתי דבר כזה!
זו הפעם הראשונה שלי שאני רואה או אפילו נפגש עם אנשי להט"ב ובעיקר מקניה".
לאחר מכן הביע את רצונו שאנשי להט"ב יחיו בעולם "ללא אפליה ואלימות".
בשנת 2014, מועצת סיווג הסרטים בקניה (KFCB) אסרה על הפצת או הקרנה במדינה של סרט הלהט"ב-הקנייתי, Stories of Our Lives שנעשו על ידי קולקטיב אמנותי בניירובי, בטענה שהוא "מקדם הומוסקסואליות".
Rafiki'', הוא סרט דרמה קנייתי משנת 2018 בבימויו של ואנורי קאהיו זכה להצלחה בינלאומית והיה לסרט הקנייתי הראשון שהוקרן בפסטיבל קאן בצרפת.
עם זאת הוא נאסר על ידי "KFCB" בשל נושאו ההומוסקסואלי וכוונתו "לקדם לסביות בקניה בניגוד לחוק".
המועצה הזהירה כי כל מי שימצא ברשותו של הסרט יפר את החוק במדינה.
במאי הסרט, וואנורי קהיו, תבע את ממשלת קניה, להתרת הקרנת הסרט.
ב-21 בספטמבר 2018 ביטל בג"ץ את איסורו ואפשר את הקרנתו במדינה למשך שבעה ימים.
הומוסקסואליות היא פלילית בתוניסיה מ-1913 כחלק מתוניסיה הצרפתית ונענשת ב-3 שנות מאסר.
במהלך ראיון טלוויזיה בפברואר 2012, הצהיר השר לזכויות אדם סמיר דילו כי הומוסקסואליות היא "סטייה", והומואים צריכים להיות "מטופלים מבחינה רפואית".
הערותיו הובילו לביקורות שליליות שנידונו על ידי החברה התוניסאית
סקר דעת קהל שערך "Elka Consulting" בשנת 2016 הראה כי 64.5% מהתוניסאים סבורים כי "יש להעניש הומוסקסואלים".
בשנת 2012 נפרץ מגזין הלהט"ב התוניסאי, "Gayday", על ידי האקרים הומופוביים אשר השתלטו על חשבונות הדוא"ל, הטוויטר והפייסבוק של המגזין.
התקפות אלה התרחשו בשיאו של קמפיין בינלאומי שהמגזין היווה חלק מפעילותו הנועדה להעלות את המודעות לטבחים המתרחשים בהומוסקסואלים בעיראק.
ארגון הלהט"ב התוניסאי "שמס" דיווח כי מאז המהפכה התוניסאית בשנת 2011, מספר גדל והולך של גברים הומואים נכלא בגין מערכות יחסים הומוסקסואליות הכוללים 127 מקרים בשנת 2018, לעומת 79 בשנת 2017 ו-56 בשנת 2016. בשנת 2019, בוצעו תוך מספר חודשים כ-22 מעצרים.
בספטמבר 2017 הסכים השר מהדי בן גרביה להפסיק בדיקות אנאליות בכפייה כהוכחה להומוסקסואליות באומרו כי הרשויות עדיין יכולות לבצע בדיקות לגברים החשודים בהומוסקסואליות אך "לא ניתן עוד להטיל בחינות אלה בכוח, פיזי או מוסרי, או ללא הסכמת האדם הנוגע בדבר".
בן גרביה הודיע כי המדינה "מחויבת להגן על המיעוט המיני מכל סוג של סטיגמטיזציה, אפליה ואלימות", והוסיף כי "ראשית יש להכין את החברה האזרחית" לשינוי כזה במדינה מוסלמית.
עם זאת, החל משנת 2019, דיווחים של זכויות אדם מקומיות ועמותות להט"ב מאשרות כי עדיין תביעות בתי משפט מחייבות בדיקות מסוג זה עבור קביעה אם החשוד הוא הומוסקסואל.
הומור יבש הוא הומור שנאמר או מוגש ללא רגש, בפנים חתומות, כאילו אינו מכוון.
ההגשה הזו נועדה להלעיג את הנושא שעליו מדובר או להדגיש את האבסורד שבו, והיא בדרך כלל בוטה, אירונית ולקונית.
המונח האנגלי להומור יבש הוא deadpan, והוא הופיע לראשונה בתחילת המאה ה-20. המונח הוא מילה המורכבת מהמילים "מת" ו"מחבת" (כינוי בסלנג ל"פנים"), ולעיתים היא מאויתת כשתי מילים.
המונח הופיע לראשונה בדפוס בשנת 1915, במאמר על שחקן בייסבול לשעבר בשם ג'ין וודבורן.
את המאמר כתב מנהלו לשעבר, רוג'ר ברסנהאן.
ברסנהאן תיאר כיצד וודבורן השתמש בכישרונו כפיתום כדי לגרום למנהל שלו ולאחרים לחשוב שדבריו נאמרו מהיציע.
"לוודבורן היה טריק של מה שהשחקנים מכנים 'the dead pan' ("הפרצוף המת").
הוא לא חייך אף פעם והיה האיש האחרון שתחשדו שהוא עושה טריק".
ג'ורג' מ' קוהאן, בראיון משנת 1908, רמז על פנים מתות מבלי להשתמש במונח הממשי "deadpan".
קוהאן, לאחר שחזר מטיול בלונדון, אמר למראיין כי "הגיע הזמן שמנהל ישתלט על כתריסר בנות מקהלה אמריקאיות ויעיר את משחק הקומדיה המוזיקלית.
בנות המקהלה האנגלית מתות - their pans are cold (המחבתות שלהן קרות)".
המילון האנגלי של אוקספורד מצטט מאמר שהופיע בניו יורק טיימס בשנת 1928 כהופעה הראשונה של המונח בדפוס.
מאמר זה, שמכיל אוסף סלנג קולנועי, מגדיר "deadpan" כ"משחק תפקיד בעל פנים חסרות הבעה, כמו, למשל, עבודתו של באסטר קיטון".
בין המאמר של ברסנהאן משנת 1915 לבין המאמר ב-1928 בטיימס היו מספר שימושים נוספים במונח בתיאטרון ובספורט.
השימוש ב-deadpan כפועל מתועד לכל המאוחר ב-1942. עם זאת, המונח "deadpan" עצמו מתייחס למעשה רק לשיטת ההגשה.
מוקדם בימי הוודוויל שלו, באסטר קיטון החל להשתמש בהבעה קשוחה.
הוא הבין שהקהל הגיב טוב יותר להבעה זו מאשר כשהוא חייך, והשתמש בסגנון הזה בקריירת הסרטים האילמים שלו.
הסרט טיסה נעימה מ-1980 בוצע כמעט כולו בשימוש ב-deadpan ועזר לחדש את הקריירה של אחד משחקני המשנה שלו, לזלי נילסן, שלאחר פרסום הסרט הפך לקומיקאי בסגנון ההומור היבש.
גם השחקן והקומיקאי ביל מארי נודע בסגנון הגשה זה.
סיטקומים אמריקאיים פופולריים רבים משתמשים בביטויים סתמיים כדי לספק הומור יבש וביניהם תרגיע, משפחה בהפרעה, וקוראים לי ארל.
בסיטקומים מודרניים יותר ניתן למנות את אנדרה בראואר בתפקיד קפטן ריימונד הולט בתוכנית הטלוויזיה ברוקלין תשע-תשע, את מת'יו פרי בתפקיד צ'נדלר בינג בחברים, את אוברי פלזה בתפקיד אפריל לודגייט במחלקת גנים ונוף, את ג'נט מקארדי בתפקיד סם פאקט ב-ICarly, ואת לואי סי.
דוגמה נוספת היא הקומדיה של סטיבן רייט.
הגשה בסגנון Deadpan נמצאת בשימוש גם בהומור הבריטי, בסיטקומים בטלוויזיה.
לדוגמה, ג'ון קליז בתפקיד באזיל פאולי ב-המלון של פולטי, ורואן אטקינסון בתפקיד אדמונד בלקאדר ב-הפתן השחור.
שניהם מגלמים דמויות מתוסכלות שמשתמשות במעט הבעות פנים.
אטקינסון מגלם גם דמויות סמכותיות (במיוחד כמרים) תוך שהוא אומר משפטים אבסורדיים בעלי מסר סתום.
גם מונטי פייתון כללו שימוש בהומור יבש בעבודתם.
דמות מובילה בגל הסאטירות הבריטי של שנות ה-60, פיטר קוק, נשא מונולוגים סתומים במערכה הכפולה שלו עם דאדלי מור.
הקומיקאי סשה ברון כהן, אשר מרבה להופיע בדמויות שונות כמו עלי ג'י ובוראט, מקיים אינטראקציה עם אנשים תמימים שאינם מבינים שהם נועדו לחשיפה לועגת.
על כך קובע האובזרבר, "הקריירה שלו נבנתה על פירוק אנשים, תוך שמירה על פרצוף deadpan".
בישראל סגנון ההומור היבש נמצא בשימוש אצל אנשי בידור וסטנדאפיסטים שונים שביניהם שגיב פרידמן ואורי ברויר וכן אצל הסאטיריקן ליאור שליין.
הומור יבש מבולבל לעיתים קרובות עם הומור גבוה - אינטלקטואלי וגחכני, כמו גם עם הומור אינטליגנטי.
מכיוון שבהומור יבש ההומור אינו קיים באופן גלוי במילים או בהגשה, על המאזין לחפש הומור בסתירה בין מילים, וכן ברמזים שבהגשה ובהקשר.
חוסר יכולת לזהות מרכיבים אלו גורם לכך שההומור היבש לא יצחיק את המאזין או הצופה.
"הומורסקה" הוא סרט מלודרמה אמריקאי משנת 1946 בהפקת ובהפצת האחים וורנר, בכיכובם של ג'ואן קרופורד וג'ון גארפילד .
הוא מגולל סיפור של אשת חברה נשואה, שמתאהבת בכנר יהודי.
את התסריט של "הומורסקה" כתבו קליפורד אודטס וזאכרי גולד התבסס בהשראת הסיפור הקצר "הומורסק" (1919) מאת פאני הרסט , שקודם לכן עובד לסרט ב-1920. ז'אן נגולסקו ביים את הסרט, לצד ג'רי ואלד שהפיק אותו.
בעיר ניו יורק, הופעה של הכנר הפופולרי פול בוריי מבוטלת לאלתר.
הסיבה לכך היא משבר רגשי שהוא חווה באותה העת.
בהמשך, הוא מחליט לחשוב על הפסקת הקריירה שלו; המנהל שלו פרדריק באואר כועס על כך שזה ויתר על ההופעה ומזהיר אותו לא לחשוב שמוזיקה כבר לא יכולה להיות חלק מחייו.
חבר הנפש של פול, סיד ג'פרס, מבקש מאואר לעזוב, ובוריי אומר לג'פרס שהוא (בוריי) תמיד רצה לעשות את הדבר הנכון, אך תמיד פחד להתקדם ולנסות לקיים את רחשי ליבו.
הסרט הוא העיבוד הקולנועי השני למקור; הראשון הוא סרט אילם משנת 1920 בבימויו של פרנק בורזייגי.
"הומורסקה" היה הסרט הראשון בכיכובה של קרופורד לאחר זכייתה בפרס אוסקר על "מילדרד פירס" (1945), והשלישי שלה בהפקת ובהפצת האחים וורנר.
במקור, היא חתמה על חוזה קולנועי עם מטרו גולדווין מאייר, במסגרתו שולם לקרופורד סכום בגובה 100,000 דולרים (1.7 מיליון דולרים לפי המדד ב-2023) אך זה בוטל בהסכמה הדדית.
התלבושות בסרט "הומורסק" עוצבו בידי אדריאן וברנרד ניומן.
במהלך פרק ב-The Tonight Show ששודר ב-15 באוגוסט 1973, רוברט בלייק הצהיר שהוא לא הצליח להזיל דמעות במהלך אף אחת מהסצנות של הסרט.
ג'ון גארפילד הסביר את המשמעות והחל לספר על ילדותו, מותה של אמו ועל ההתבגרות ברחובות בברונקס.
בהמשך לדבריו, חלה השפעה שהצליחה לגרום לבלייק להתרגש.
לורנס ג'יי קווירק ביקר את "הומורסקה" בחיוב והעיר: .
בוסלי קראוטר שכתב עבור הניו יורק טיימס פרסם ביקורת ב-26 בדצמבר 1946, במסגרתה ציין .
בשנת 2002 אורי קליין מעיתון הארץ פרסם מאמר המלצה על הסרט והעיר: .
פרנץ וקסמן קיבל מועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית "המוזיקה המקורית הטובה ביותר".
הסרט היה מועמד להיכלל ברשימת "100 השנים ...
100 התשוקות" של מכון הסרטים האמריקאי לשנת 2002.
הוא זכה להצלחה בקופות והכניס למעלה מ-3,399,000 דולרים בסך הכול.
בהתאם לאינפלציה ב-2007, הברוטו עומד על .
לדברי האחים וורנר, הסרט הכניס 2,281,000 דולר בשווקים המקומיים ו-1,118,000 דולר בשווקים הבין-לאומיים.
לפי וראייטי הסרט הכניס למעלה מ-2.6 מיליון דולרים ב-1947.
עבור "הומורסקה" נעשתה פרודיה בתוכנית הטלוויזיה SCTV בשנת 1981. את תפקידה של ג'ואן קרופורד גילמה קתרין אוהרה, ואת התפקיד ג'ון גארפילד גילם יוג'ין פודור.
בשנת 1998, הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה הוציאה וידאו קליפ לסינגל שלה "The Power of Good-Bye", המבוסס על מספר סצנות מהסרט.
את הסרט ביים מת'יו רולסטון והסצנות בהן התהלכה מדונה לבד לאורך שפת הים, היו מחווה לשחקנית ג'ואן קרופורד.
ביולי 2022 הועלה סרטון ליוטיוב המשלב את הסצנות מ"הומורסקה" ביחד עם גרסת הדמו של "The Power of Good-Bye".
במתמטיקה, הומותטיה (התרחבות הומוגנית) היא טרנספורמציה שנקבעת על ידי נקודה S הנקראת מרכז ומספר שאינו אפס הנקרא יחס.
הטרנספורמציה "שולחת" את נקודה לנקודה לפי הכלל
שהוא קנה מידה אחיד ומראה את המשמעות של בחירות מיוחדות עבור :
עבור המרחבים משתקפים ביחס למרכז,
הומוקמג' (בהונגרית: Homokmégy) הוא כפר במחוז באץ'-קישקון שבהונגריה, השייך לנפת קלוצ'ה.
הכפר ממוקם באזור המישורים הדרומיים של הונגריה, כ-9.5 ק"מ מדרום-מזרח לעיר קלוצ'ה וכ-12 ק"מ ממזרח לנהר הדנובה.
עד לשואת יהודי הונגריה חיו בכפר יהודים בודדים, בשיא הגיע מספרם בשנת 1910 ל-22 יהודים.
הומוקמג' הוא יישוב עתיק, עם עדויות להתיישבות אנושית מהתקופה הנאוליתית ועד לתקופת הכיבוש ההונגרי.
במהלך חפירות ארכאולוגיות באזור התגלו ממצאים מתקופות שונות, כולל ממצאים מהתרבות הקלטית, הסרמטית, ההונית, הגרמאנית והאווארית.
באזור הלום, אחד מחלקי היישוב, התגלו שרידים של מרכז שלטוני מהתקופה ההונגרית הקדומה, כולל כתובת ברונות הונגרית עתיקה.
הכנסייה הקתולית: בכפר כנסייה קתולית רומית בעלת עיטורים ייחודיים, המהווה מרכז רוחני ותרבותי לתושבים.
הקלוואריה: בשנת 2015 שופצה דרך הצלב (קלוואריה) הסמוכה לבית העלמין המקומי, כחלק מפרויקט פיתוח של נתיב העלייה לרגל ההונגרי.
הומינואידים (שם מדעי: Hominoidea) היא על-משפחה בתת-סדרת קופים צרי-אף מסדרת הפרימטים.
הם חיים רק באזורים הטרופיים של אפריקה ושל דרום-מזרח אסיה, למעט האדם שהרחיב את תפוצתו.בקבוצה מיני פרימטים המתאפיינים בין היתר בהיעדר זנב, במפרק כף יד הפוך ביחס ליתר הפרימטים, דבר המתבטא במנח כף יד שונה בעת הליכה על ארבע ובמוחם הגדול.
המונח הפופולרי קופי אדם נמצא בשימוש לא-מדעי אך תכוף – אולם אינו-מקביל לטקסון המדעי "הומינואידים", זאת מכיוון שבמונח "קופי אדם" אין-מכלילים את האדם.
כיום מחלקים את ההומינואידים לשתי משפחות:
משפחת הגיבונים – ובה הגיבון הקופצניים מיערות דרום-מזרח אסיה
משפחת ההומינידיים – ובה האורנגאוטן, הגורילה והשימפנזה וכן האדם המודרני.
על משפחה: קופי אדם (Hominoidea)
משפחה: (Proconsulidae) – קופי אדם נכחדים
משפחה: דריופיתקיים (Dryopithecidae) – קופי אדם נכחדים
משפחה: גריפופיתקיים (Griphopithecidae) – קופי אדם נכחדים
הומינינים (שם מדעי: Hominina) הם תת-שבט של הומיניניים אשר כולל את הסוג אדם ואת קרוביו הנכחדים - הסוגים אוסטרלופיתקוס, פראנתרופוס וארדיפיתקוס הידועים מממצאי המאובנים.
תת-שבט ההומינינים הוא קבוצה טקסונומית שנועדה להבדיל את השושלת המוליכה לאדם בן-ימינו מתת-שבט הפאנינים (Panina), השושלת המוליכה לשימפנזה בן-ימינו.
התכונה הגופנית המאפיינת את ההומינינים, חיים ונכחדים, ומבדילה אותם משאר קרוביהם היא הליכתם הזקופה על שתי רגליהם האחוריות.
שינויים מקיפים באנטומיית השלד שלהם מתאימים אותם לאופן תנועה ייחודי זה.
השם המדעי "הומינינים" נגזר מן המילה הלטינית Homo שפירושה "אדם" או "בן-אנוש".
במילה זו בחר אבי תחום הטקסונומיה קארולוס ליניאוס לשם המדעי של סוג האדם בן-ימינו, הומו ספיינס.
בראשית המחקר הפלאואנתרופולוגי באבולוציה של האדם בסוף המאה ה-19 נגזר ממילה זו גם שמה של משפחת ההומינידיים, שכללה אז את האדם ואבותיו הקדומים, והבדילה אותם מקופי האדם.
עם התפתחות המחקר בתחומי הגנטיקה והביולוגיה המולקולרית במחצית השנייה של המאה ה-20, ממצאים החדשים העלו את הצורך לכלול את קופי האדם הגדולים במשפחת ההומינידיים.
כתוצאה מכך התעורר הצורך בתת-חלוקות טקסונומיות של ההומינידיים, אשר יפרידו בין ענף האדם ואבותיו לענפים של קופי האדם השונים.
השמות המדעיים שנבחרו לשם כך משמרים את המסורת לגזור את שמות הקבוצות הכוללות את האדם בן-ימינו מן השורש "הומו".
בנוסף, בכל רמה טקסונומית מקובל להטות שמות בצורה דקדוקית לטינית ייחודית לה.
ברמת תת-השבט מקובלות הסיומת הדקדוקית na, ולכן תת-השבט הכולל את האדם בן ימינו נקרא Hominina.
בדומה לכך, תת-השבט הכולל את השימפנזה בן ימינו נקרא Panina, וגזור באותו אופן מ-Pan, השם המדעי של הסוג שימפנזה.
המונח הומוסקסואליות (ובוודאי הקיצור העממי "הומו") עדיין לא היו בשימוש כשטבע לינאוס את שם הסוג של האדם, והם גזורים משורש אחר, המילה היוונית ὁμός (תעתיק: "הומוס") שמשמעותה "זהה".
על-פי רצפי הגנומים שלהם, הסוג הקרוב ביותר לאדם מבין כל בעלי החיים בני ימינו הוא השימפנזה.
על-פי מידת הדמיון בין הרצפים ניתן להעריך, באמצעות שיטות שעון מולקולרי, שהאב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה חי לפני כ-4 עד 8 מיליון שנה.
מבין כל צאצאיו הנכחדים של אב קדמון זה, אלו הקרובים יותר לאדם מאשר לשימפנזה מוגדרים כתת-שבט ההומינינים, ואלו הקרובים יותר לשימפנזה מאשר לאדם מוגדרים כתת-שבט הפאנינים.
ניתן לחשוב על ההומינינים כעל "שושלת האדם" או "ענף האדם", ועל הפאנינים כעל "ענף השימפנזה".
אך קרוב לוודאי שענפים אלו היו מסועפים, והכילו תתי-ענפים שונים, שבהם מינים שלא היו אבות קדמונים של האדם או של השימפנזה בני-ימינו.
למשל, מיני הסוג פראנתרופוס השתייכו ככל הנראה לתת-ענף של ענף ההומינינים שאין לו צאצאים החיים בימינו.
תת-שבט ההומינינים כולל מספר סוגים.
מתוכם שרד עד ימינו רק הסוג אדם, שמתוכו שרד עד ימינו רק המין אדם נבון.
בתת-שבט הפאנינים שרד הסוג שימפנזה, ושני מינים השייכים אליו:שימפנזה מצוי ובונובו.
הסיווג של האדם וקופי האדם הגדולים עבר שינויים רבים במחצית השנייה של המאה ה-20. בתחילת שנות ה-60 עדיין היה מקובל לכלול במשפחת ההומינידים את האדם ואבותיו הנכחדים בלבד, בעוד קופי-האדם הגדולים נכללו במשפחה אחרת, הפונגידיים (Pongidae על שמו של Pongo, השם המדעי של האורנגאוטן).
הדעה השלטת באותה תקופה ראתה בפרוקונסול, קוף-אדם מאובן מלפני כ-20 מיליון שנה, את האב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה.
ואולם כתוצאה מן ההתקדמות בחקר הגנום הוברר שהאב הקדמון המשותף חי בתקופה הרבה יותר מאוחרת, לפני כ-4 עד 8 מיליון שנה.
המסקנה היא שהשימפנזה קרוב לאדם הרבה יותר ממה שהיה מקובל לחשוב, ואין הצדקה להפרידו למשפחה אחרת.
יתר-על-כן, חקר הגנום גם הראה שהשימפנזה קרוב לאדם יותר מאשר לגורילה, ושהגורילה קרוב לאדם ולשימפנזה יותר מאשר לאורנגאוטן.
מכך נובע שכל יחידה טקסונומית שתכלול את הסוגים שימפנזה, גורילה ואורנגאוטן, אבל לא את האדם עצמו תהיה בהכרח פראפילטית - היא תכלול שלושה ענפים נפרדים, וכך תפר את המוסכמה לכלול בכל יחידה טקסונומית ענף מונופילטי יחיד.
בעקבות הממצאים הללו משפחת הפונגידיים בוטלה, וקופי האדם הגדולים הוכללו במשפחת ההומינידיים עם האדם.
על מנת לייחד את ענף האדם מענף השימפנזה נדרש איפוא להוסיף רמה טקסונומית נוספת מתחת לרמת המשפחה ומעל רמת הסוג: השבט (tribe).
הטקסונומים עדיין חלוקים בדעותיהם לגבי הסיווג הראוי ברמת השבט ותת-השבט, אך כולם מייחדים כעת לענף האדם את הכינוי "הומינינים" (hominins או homininan).
יחד עם זאת, בשפה לא-רשמית פלאואנתרופולוגים רבים עדיין משתמשים במונח "הומינידים" (באנגלית hominids) לציון האדם וקרוביו הנכחדים השייכים לאותו ענף, ובמונח "קופי-אדם" (באנגלית apes) לציון שאר הענפים.
תת-שבט ההומינינים מונה כיום לפחות שלושה סוגים (תלוי באופן הסיווג) הידועים מרשומות המאובנים, שכל אחד מהם כולל מין אחד או מספר מינים:
מין: סהלאנתרופוס צ'אדנסיס (Sahelanthropus tchadensis) (שנת הגדרה: 2002)
מין: אורורין טוגננסיס (Orrorin Tugenensis) (שנת הגדרה: 2001)
מין: ארדיפיתקוס קדבה (Ardipithecus kadabba) (שנת הגדרה: 2002)
מין: ארדיפיתקוס רמידוס (Ardipithecus ramidus) (שנת הגדרה: 2004)
מין: פרנתרופוס רובוסטוס (Paranthropus robustus)
מין: פרנתרופוס בויזאי (Paranthropus boisei)
מין: קניאנתרופוס פלטיאופס (Kenyanthropus platyops)
מין: אדם דניסובי (Homo denisova)
מין: הומו היידלברגנסיס (Homo heidelbergensis)
מין: הומו גאורגיקוס (Homo georgicus)
מין: הומו רודולפנסיס (Homo rudolfensis)
מין: הומו ארקטוס (Homo erectus)
מין: הומו ארגסטר (Homo ergaster)
מין: הומו הביליס (Homo habilis)
מין: הומו פלורסיינסיס (Homo floresiensis)
מין: הומו אנטקסור (Homo antecessor)
מין: הומו נאלדי (Homo naledi) (שנת הגדרה: 2015)
הסיווג של כמה מסוגים ומינים אלו שנוי במחלוקת.
המחלוקות נובעות בעיקר מנטייתם של פלאואנתרופולוגים מסוימים (splitters או "פצלנים") לייחד מין נפרד ואף סוג נפרד לכל מאובן או קבוצת מאובנים שונה במקצת, ולעומתם פלאואנתרופולוגים אחרים (lumpers או "אחדנים") מעדיפים לאחד את אותם מאובנים למספר קטן יותר של סוגים ומינים, שבתוך כל אחד מהם שונות גדולה יותר בין הפרטים.
סהלאנתרופוס צ'אדנסיס הוגדר כמין יחיד בסוג סהלאנתרופוס, וידוע רק משלד אחד חלקי מאוד.
מכיוון שלא ניתן להסיק בביטחון מוחלט שסהלאנתרופוס הלך בקומה זקופה, ייתכן שהוא לא היה הומינין, אלא השתייך לענף הפאנינים או ענף קרוב אחר.
הסתייגות דומה קיימת לגבי אורורין טוגננסיס, המין היחידי בסוג אורורין, הידוע רק מכמה שברי מאובנים חלקיים.
פלאואנתרופולוגים "אחדנים" לרוב משייכים את שלושת המינים בסוג פראנתרופוס לסוג אוסטרלופיתקוס, ולכן סבורים שאין צורך בסוג פראנתרופוס.
המין קנייאנתרופוס פלטיאופס, שהוגדר כמין יחיד בסוג קנייאנתרופוס, ידוע רק מגולגולת אחת מעוותת, ולדעת פלאואנתרופולוגים אחרים שייכת למין של אוסטרלופיתקוס.
מעמדם של מיני האדם ארגסטר, אנטקסור, פלורסיינסיס, רודולפנסיס, גאורגיקוס והיידלברגנסיס שנוי במחלוקת, ופלאואנתרופולוגים אחדנים נוטים לסווג את אותם מאובנים למיני אדם אחרים, בעיקר לשלושה שאינם נתונים במחלוקת: הביליס, ארקטוס וספיינס.
בהתאם להסתייגויות אלו, סיווג מאוד מצומצם ואחדני של ההומינינים עשוי להראות כך:
מין: ארדיפיתקוס רמידוס (Ardipithecus ramidus)
מין: אוסטרלופיתקוס רובוסטוס (Australopithecus robustus)
מין: אוסטרלופיתקוס בויזאי (Australopithecus boisei)
התכונה העיקרית המייחדת את ההומינינים מקופי-אדם אחרים היא הליכתם הזקופה על רגליהם האחוריות.
התאמות אבולוציוניות לצורת תנועה ייחודית זו התבטאו בשינויים מקיפים בתצורת השלד שלהם, וניכרים היטב בממצאי המאובנים:
כפות הרגליים האחוריות, שבקופי האדם הן בעלות אצבעות לופתות ארוכות ובוהן נפרדת בדומה לכף יד, נוטות להשתנות בהומינינים כך שהאצבעות מתקצרות והבוהן מתקרבת לשאר האצבעות, תצורה המתאימה להליכה ולא לטיפוס.
מפרק הירך משנה את צורתו כך שעצמות הירך פונות לעבר קו המרכז והברכיים קרובות זו לזו, מה שמאפשר הליכה על שתיים יעילה יותר.
האגן, שבקופי אדם הוא אנכי, שטוח וגבוה, נוטה לתנוחה אופקית יותר, והוא בעל "צורת קערה" אשר בזמן עמידה זקופה מערסלת את האיברים הפנימיים של הבטן.
עמוד השדרה מקבל מעין צורת S במבט מן הצד, כאשר חלקו המותני מתקמר בכיוון הבטן (לורדוזיס), ובעת הליכה וריצה זקופות משמש כמשכך זעזועים לגולגולת.
הזרועות, שבקופי אדם הם ארוכות בהרבה מן הרגליים האחוריות, נוטות להתקצר, ולעומת זאת הרגליים האחוריות נוטות להתארך.
כפות ואצבעות הידיים הן בעלות מבנה עדין יותר, בתצורה המתאימה להחזקת עצמים ומכשירים ולא לטיפוס או להליכה.
נקב העורף הגדול (foramen magnum), מקום הכניסה של עמוד השדרה לגולגולת, נוטה לנדוד לעמדה תחתית יותר בבסיס הגולגולת, כך שהראש מוחזק בזווית זקופה יותר.
תכונות נוספות האופייניות להומינינים מתבטאות במבנה שיניהם.
הניבים של ההומינינים קטנים וקצרים משל קופי-אדם אחרים, בייחוד בזכרים, וזגוגית השן לרוב עבה יותר.
בניגוד להליכה זקופה, מוח גדול איננו תכונה הומינינית טיפוסית.
את גודל המוח במאובנים ניתן למדוד על-פי נפחו של חלל הגולגולת.
במרבית סוגי ההומינינים המוח דומה בגודלו למוח קופי-אדם כמו השימפנזה, או רק במעט גדול יותר.
רק בסוג האדם התרחשה עלייה משמעותית בגודל המוח במהלך כשני מיליוני השנים האחרונות.
מכיוון שרקמות רכות לרוב אינן משתמרות בממצאי המאובנים, קשה לדעת באיזו מידה התכונות המבדילות את האדם בן ימינו מקופי האדם אכן היו אופייניות גם לשאר ההומינינים.
את מבנה השרירים ניתן לרוב להסיק מתצורת השלד, אבל לא ברור למשל באיזו מידה היו מרבית ההומינינים בעלי פרווה בדומה לקופי אדם או עירומים משער במרבית גופם בדומה לבני-אדם.
תפוצה, בית גידול ואורח חיים
ככל הידוע הופיעו ההומינינים ביבשת אפריקה, ובדומה לקופי האדם שמהם התפתחו, נראה כי היו בתחילה שוכני יערות.
ואולם במהלך תקופת הפליוקן, הפך האקלים הגלובלי קר ויבש יותר, וגרם להצטמצמות שטחי היער באפריקה.
בתקופה זו ניצלו הומינינים מן הסוגים אוסטרלופיתקוס ופראנתרופוס את יכולתם להליכה זקופה על-מנת להתפשט לבתי גידול פתוחים יותר של סוואנה וחורש.
ככל הידוע, מכל ההומינינים התפשטו רק מספר מינים של סוג האדם גם ליבשות נוספות, וזאת במשך 1.8 מיליון השנים האחרונות בלבד.
מינים אלו ניצלו את יכולתם לייצר כלים ולהשתמש באש על מנת להשתלט על מספר רב של בתי-גידול נוספים.
שיני ההומינינים הן בדרך-כלל בעלות מבנה בלתי מתמחה, ומעידות כי רובם היו אוכלי כל, בדומה למרבית קופי האדם.
יוצאי דופן מכלל זה היו מיני הסוג פראנתרופוס, שאצלם ניכר גידול בלסתות ובשיניים האחוריות יותר, הטוחנות והקדם-טוחנות, וכן שינויים במבנה הגולגולת המראים על שרירי לעיסה גדולים ומפותחים יותר.
שינויים אלו רומזים על התמחותם של בני הסוג פראנתרופוס בלעיסת מזון צמחי גס, שטיבו המדויק עדיין איננו ברור.
לעומתם, מיני סוג האדם ניצלו את יכולתם לסתת כלי אבן חדים לצורך שחיטת בשר חיות, ולניפוץ עצמותיהן על-מנת לאכול את מח העצם.
אין עדיין הסכמה אם מיני האדם המוקדמים צדו חיות אלו בעצמם, או אם היו בעיקר אוכלי נבלות, אך מוסכם כי ספיינס והאדם הניאנדרטלי היו ציידים-לקטים.
החוקרים העריכו שהצמחים בושלו לפני האכילה, מכיוון שכבר בתקופה זו השתמשו ההומנינים באש.
בדומה למרבית קופי האדם בני ימינו, ההומינינים היו ככל הנראה מינים חברתיים, וחיו במשפחות ובלהקות.
אך בניגוד לקופי האדם הגדולים ובדומה לאדם בן ימינו, נראה כי הארגון הזוויגי של רוב ההומינינים נטה יותר למונוגמיה, והזכרים דאגו לבנות-זוגם ולצאצאיהם.
הרמזים לכך הם ההקטנה של הניבים בזכרי ההומינינים, ודו צורתיות זוויגית פחות מודגשת בגודל הגוף.
במשך תקופות ארוכות, מספר מיני הומינינים חיו ככל הנראה זה לצד זה באותו זמן ובאותו המקום.
למשל, באתרי מאובנים במזרח אפריקה, בעיקר בערוץ אולדובאי ובאגם טורקאנה, מאובני הומינינים המתוארכים לתקופה של כ-1.6 מיליון שנה לפני זמננו משתייכים לשלושה מינים לפחות: הומו ארקטוס (לפי סיווג אחר הומו ארגסטר), הומו הביליס ופראנתרופוס בויזאי.
לא ידוע מה בדיוק היו היחסים בין מינים אלו, אך יש לשער שבדומה למינים סימפטריים בני ימינו כל אחד מהם חי בגומחה אקולוגית משלו, כך שהתחרות ביניהם הייתה מועטה יחסית.
השערה נפוצה היא שהומו ארקטוס גדל המוח היה צייד ומסתת כלי-אבן אשליים, וייתכן שצד למאכל גם את פראנתרופוס בויזאי קטן המוח, שהיה צמחוני.
ייתכן גם שבדומה לכמה מיני קופים שוכני סוואנה בני ימינו, מיני הומינינים שהו לעיתים בחבורות מעורבות והזהירו זה את זה מפני טורפים.
מוצא ההומינינים הוא מקופי-אדם קדומים בתקופת המיוקן והפליוקן, בין 8 ל-4 מיליון שנה לפני זמננו, ככל הנראה ביבשת אפריקה.
תיארוך זה מתבסס בעיקר על הערכות שעון מולקולרי, על פי ההבדל בין רצפי הגנום של האדם והשימפנזה.
בין הגנומים האלו קיים הבדל של כמה עשרות מיליוני זוגות נוקלאוטידים, שהם כ-1% מגודלו של גנום האדם, ובערך פי עשרה מן ההבדל שבין הגנומים של בני-אדם שונים בימינו.
על פי מספר מדידות מופיע סדר גודל של כמאה מוטציות חדשות בכל אדם, רובן הגדול מוטציות "נייטרליות" אשר אינן משפיעות כלל על הפנוטיפ (למשל מוטציות שקטות), או משפיעות עליו באופן שאינו גורם נזק או תועלת.
מכאן נובע שבמשך כמאה אלף דורות, או כמה מיליוני שנים, יצטברו כמה עשרות מיליוני מוטציות.
ניתן איפוא להסיק שלפני תקופה זו חלה ספציאציה של אוכלוסיית האב הקדמון לשני מינים נפרדים.
המין אשר הוביל בסופו של דבר גם להתפתחות האדם בן-ימינו מוגדר כמין ההומיניני הראשון.
זהותו של מין ההומיניני הראשון ונסיבות הופעתו עדיין אינן ברורות, עקב נדירותם היחסית של מאובנים מתקופה זו באפריקה.
ארבעה מינים שהוגדרו הם סהלאנתרופוס צ'אדנסיס, אורורין טוגננסיס ארדיפיתקוס קדבה, וארדיפיתקוס רמידוס, אך רק מן האחרון נמצא עד שנת 2025 מאובן מפורט, השלד הידוע בכינוי הפופולרי "ארדי".
שלד זה מפגין סימני התאמה ראשונים להליכה על שתיים - אגן בעל "צורת קערה" ונקב גדול תחתי יותר בבסיס הגולגולת.
עם זאת השתמרו בו עדיין מאפיינים ברורים של קופי-אדם, כמו כפות רגליים עם בוהן לופתת, המעידים שבעליו בילה את רוב זמנו בטיפוס על עצים.
הממצא של רמידוס מעיד שבניגוד להשערה מקובלת, ההליכה הזקופה הופיעה לראשונה ביער ולא בסוואנה.
האבולוציה של ההומינינים ידועה בפירוט רב יותר החל מלפני כארבעה מיליון שנה.
מתקופה זו ועד לתקופה של כמיליון וחצי שנה לפני זמננו מוכרים מספר מינים של הסוג אוסטרלופיתקוס במזרח אפריקה, בדרום אפריקה ואף באזור שלימים הפך למדבר סהרה.
האוסטרלופיתקים היו מותאמים טוב יותר להליכה זקופה, אך שמרו עדיין על יכולת מסוימת של טיפוס על עצים.
הם היו ההומינינים הראשונים שחיו בעיקר בבית-גידול של סוואנה, וככל הנראה השתמשו בכלים לפחות באותה מידה כמו שימפנזים בני-ימינו, אף שמוחם היה רק במעט גדול יותר.
ייתכן שהם אף היו ההומינינים הראשונים שסיתתו אבנים באופן פרימיטיבי.
שלושה מיני הומינינים - אתיופיקוס ובויזיאיי במזרח אפריקה ורובוסטוס בדרום אפריקה - מופרדים על ידי טקסונומים מסוימים לסוג פראנתרופוס, שהתפצל ככל הנראה מאחד ממיני אוסטרלופיתקוס לפני כ-2.5 מיליון שנה.
מינים אלו התאפיינו בלסתות מפותחות ושיניים טוחנות גדולות, המרמזות על התמחות בלעיסת מזון צמחי גס שטיבו אינו ברור עדיין.
על פי הסברה הנפוצה מיני הסוג פראנתרופוס מייצגים ענף אבולוציוני צדדי, שנכחד כולו לפני כ-1.2 מיליון שנים.
במקביל להתפתחות הסוג פראנתרופוס התפתח סוג האדם ממין כלשהו של אוסטלופיתקוס, לפני קצת יותר משני מיליון שנה.
במין זה התקיימו לפחות שני מינים שונים - הביליס וארקטוס - שפיתחו את נפח המוח במקום את מערכת הלעיסה.
בתקופה זו של הפלייסטוקן המוקדם התקיימו איפוא מספר מינים וסוגים שונים של הומינינים זה לצד זה, גם במזרח-אפריקה וגם בדרום-אפריקה.
בסוג האדם חל לראשונה גידול מואץ בנפח המוח ובשכלול של כלים, בעיקר כלי אבן מסותתים.
ייתכן שהכחדתם של מיני אוסטרלופיתקוס ופראנתרופוס בתקופה זו הייתה תוצאה של תחרות עם מיני האדם על אותם גומחות אקולוגיות.
בתקופת הפלייסטוקן החלו כמה ממיני האדם להתפשט לראשונה מיבשת אפריקה גם ליבשות אחרות של העולם.
בפלייסטוקן התיכון, כמיליון עד 200 אלף שנים לפני זמננו, התקיימו מספר מינים של הסוג אדם (או לפי חלוקה טקסונומית אחרת, מספר תת-מינים של המין הומו ארקטוס) על פני חלקים נרחבים של העולם הישן.
לקראת סופה של תקופה זו הופיעו צורות מוקדמות של המין הומו ספיינס.
בני-אדם זהים אנטומית לבני-אדם מודרניים הופיעו באפריקה לפני כ-200 אלף שנה, ולפני כ-100 אלף שנה החלו להתפשט לרחבי העולם הישן, ובסופו של דבר גם לאוסטרליה, אוקיאניה ואמריקה, שעד אז לא חיו בהם הומינינים.
הצלחתם גרמה כנראה להכחדתם של כל שאר מיני סוג האדם, ולהופעתה של האנושות המודרנית.
הומל (בבלארוסית: Гомель; בהיגוי רוסי: גומל; במקורות עבריים גם הומיל) היא העיר השנייה בגודלה בבלארוס ובירת המחוז הקרוי על שמה בדרום-מזרח המדינה.
העיר שוכנת לצדו של נהר הסוז' כ-280 ק"מ דרום-מזרחית לבירה מינסק בקרבה יחסית לגבול עם אוקראינה ולכור הגרעיני צ'רנוביל.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 501,802 תושבים.
לראשונה נזכרת ב-1142 בדברי הימים של איפטייב.
ב-1335 נהייתה לחלק מהנסיכות הליטאית.
העיר הייתה נחלת הנסיך פטריקי נורינונטוביץ', אחיינו של הנסיך אלגירדס.
ב-1500 בעקבות קרב ודרוש צורפה לנסיכות מוסקבה.
ב-1535 הצבא הפולני-ליטאי כבש את העיר חזרה מהמוסקבאים, וב-1537 המוסקבאים ויתרו על העיר סופית.
לקראת סוף המאה ה-16 העיר שימשה כקו הגנה נגד פלישות הטטרים של קרים לאיחוד הפולני-ליטאי.
ב-1670 קיבלה העיר זכויות מגדבורג.
בעקבות חלוקת פולין הראשונה ב-1772 היא צורפה לאימפריה הרוסית.
מבחינה אדמיניסטרטיבית, בתקופה הרוסית העיר שינתה פעמים רבות את מעמדה.
בין 1773- 1777 היא שימשה כמרכז אזור הומל בתוך פרובינציית רוגצ'וב, לאחר מכן עד 1852 שימשה בפלך בליץ של פרובינציית רוגצ'וב.
עד 1917 השתייכה העיר לפלך מוהילב.
ב-1 במרץ 1918 נכבשה על ידי הצבא הגרמני ושנה לאחר מכן, ב-14 בינואר 1919, נכנס לעיר הצבא האדום וצירף אותה חזרה לרוסיה (שהפכה ב - 1922 לברית המועצות).
ב-1926 העיר צורפה אל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של בלארוס והפכה למרכז אזור הומל וגליל הומל.
ב-1937 הפכה העיר למרכז מחוז הומל, הכפוף ישירות לשלטון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של בלארוס.
הקהילה היהודית ידועה בעיר מהמאה ה-16. העיר מוזכרת בספר יוון מצולה של ר' נתן נטע הנובר.
תנועת החסידות זכתה לתפוצה רבה בין היהודים, עד שברוב בתי הכנסת התפללו בנוסח ספרד.
אחת מהחסידיות הדומיננטיות בקרב יהודי בלארוס הייתה חסידות חב"ד, והעיר הומל הייתה ממבצריה החשובים.
בין היתר, נודע החסיד יצחק אייזיק אפשטיין שכיהן כרב העיר שנים רבות.
בין 1910–1921 הרב אברהם אלישיב, אביו של הרב יוסף שלום אלישיב שימש כרב העיר.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הגיעו לעיר פליטים רבים מהאזורים הפנימיים של בלארוס, ומספר היהודים הגיע ל-80,000 איש.
בסוף המאה ה-19 חיו בעיר שניים מגדולי "תנועת המוסר", הרב ראובן דב דסלר (תלמידו של ה"סבא מקלם") ובנו הרב אליהו אליעזר דסלר (בעל ה-"מכתב מאליהו").
ב-1903 התרחש הפוגרום בהומל .
התפרצות אלימה המונית נגד יהודים שהתרחשה בסוף אוגוסט - תחילת ספטמבר 1903. הפוגרום הוכן והופעל על ידי השלטונות המקומיים.
במהלך העימותים הצליחו כוחות ההגנה העצמית היהודית (שאורגנו בידי יצחק יחזקאל חנקין) להשיב מלחמה.
כתוצאה מהפוגרום נהרגו 12 אנשים (מתוכם 8 יהודים) ונפצעו 50 איש.
80 איש נשפטו על חלקם בפוגרום.
מנהיגי ומשתתפי ההגנה העצמית היהודית נאלצו לברוח מהעיר.
הרקע לפוגרום היה פרעות קישינב שבעקבותיהם הקים חנקין כוח הגנה עצמית יהודי בן 400 לוחמים בשם "גבורי ציון".
ב-29 באוגוסט פרצה מריבה בשוק בין יהודייה לקונה נוצרי, שהתפתחה לעימות רחב.
הפוגרום החל ב-1 בספטמבר כאשר התפשטו שמועות בין פועלי הרכבת שיהודים רוצחים את נשותיהם וילדיהם.
הפועלים עזבו את עבודתם ויחד עם אספסוף החלו לתקוף רכוש יהודי.
כוחות ההגנה היהודיים התמודדו עם הפורעים, אך חיילים ירו לעבר היהודים.
הפוגרום נמשך יומיים תחת חסות הרשויות.
לאחר מכן נמלטו מנהיגי ההגנה העצמית, וחלקם הגיעו לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה.
בארץ נקראו "הקבוצה ההומלית" (בהגייה הרוסית: הקבוצה הגומלית).
בעקבות הפוגרום התנהל משפט ממושך שבמהלכו פרשה ההגנה היהודית (שנוהלה בידי מקסים וינוור, גנריך סליוזברג ואלכסנדר זרודני ) בהפגנתיות בשל עיוותי דין שלטענתם ביצע בית המשפט.
בפסק הדין הורשעו יהודי הומל באחריות לפוגרום.
בסיומה של המאה התשע עשרה, נפתח בהומל חדר מתוקן שהתפרסם כמוצלח במיוחד.
לימדו בו יש"י אדלר, קדיש סילמן, יחיאל היילפרין וש.ח.
מורים של ערים ועיירות אחרות וכן אישי ציבור יהודיים (למשל: אחד העם, שמעון דובנוב ובוקי בן יגלי) באו לצפות בחדר המתוקן של הומל וללמוד מדרכיו.
בשנות השלושים חיו בהומל כ-41,000 יהודים – כשליש מכלל תושביה.
באוגוסט 1941 כבשו הגרמנים את העיר לאחר קרבות במהלכם התפנו רוב יהודי העיר מזרחה עם הצבא האדום הנסוג.
הגרמנים ריכזו את היהודים בגטאות, החלו לרצוח בהם בספטמבר 1941 ועד נובמבר רצחו את כל היהודים שעוד נותרו בהומל (נרצחו כ-4,000 יהודים בתקופת הכיבוש הנאצי).
להומל יש 13 ערים תאומות:
הומניזם (או אֱנוֹשָׁנוּת) היא גישה פילוסופית מרכזית ומרובת ענפים, המבוססת על לראות את האדם כאדם ומדגישה את היותו סוכן מרכזי, המשפיע על הסביבה שלו כאדם יחיד וכקבוצה אנושית.
מקורה ההיסטורי של הגישה בזרם חברתי באיטליה בתקופת הרנסאנס, הידוע כ"הומניזם של הרנסאנס".
בעקבות עידן הנאורות המושג כיום מתייחס למגוון השיטות, האמונות והדעות המשלבות את השדה האנושי עם חשיבה ביקורתית, ומעדיפות חקירה שיטתית ותבוניות על פני חשיבה דוגמטית ואמונות תפלות.
קיימת הבחנה שורשית בין נשוא הערך שהוא המובן האידאולוגי של הומניזם, לבין המובן שמעודד לימוד וחקר שפות, תרבויות, וספרים קלאסיים, כגון הבחנה בין מקצועות ריאליים להומניסטיים בבתי הספר ובאוניברסיטאות.
המילה humanista היא שם עצם, שהתחיל להיות נפוץ בתקופת הרנסאנס כהגדרה לקבוצת החברים בגילדת המורים שלימדו huntanac artcs (אמנויות האדם).
הומניסט הוא אדם המחזיק בגישה כללית הומניסטית אשר במרכזה האדם כמטרה וכ"סוכנות" פעילה, כלומר אדם תבוני, ואולם הומניסט הוא תמיד בן תרבות מסוימת דרכה הוא מפרש את ערכיו ההומניסטיים: הומניסט צרפתי, הומניסט ישראלי וכו'.
לרוב, נעשה שימוש ב"הומניסט" כדי לתאר את מי שמלא באהבה ובכבוד לבני האדם, המביע התחשבות, וסובלנות כלפיהם ודואג לזכויותיהם.
ואולם יש להבחין בין הומניסט לבין "הומני" – אדם המגלה רגישות, רחמים או אמפתיה לכל אדם או בע"ח ללא קשר להשקפת עולמו הרחבה.
בנוסף גם מי שעוסק בהומניסטיקה וקרוב למדעי הרוח והחברה מכונה הומניסט (הוראת המילה ניכרת לפי ההקשר).
המילונאי ראובן אלקלעי הציע את חידושו אֱנוֹשַׁאי (תחת הומניסט).
בשנת 2022, האקדמיה ללשון העברית קבעה את המונח אֱנוֹשָׁנוּת תמורת הומניזם.
נהוג להתייחס לתקופת הרנסאנס כראשית ההומניזם שהתפתח עד זמננו, אך לא ניתן להגדיר את ההומניזם של הרנסאנס כתורה פילוסופית סדורה.
רבים מקרב ההומניסטים אימצו עמדות, ערכים וגישות, בהשראת החיבורים הקלאסיים של יוון העתיקה אך התגלעו ביניהם לא אחת חילוקי דעות חריפים, ומעולם לא השתייכו ל"אסכולה" אחת.
תחילה היו ההומניסטים קבוצה של אינטלקטואלים שאינם אנשי דת שהתעניינו בתרבות הקלאסית (התרבות היוונית והרומית העתיקה) ובספרים שנכתבו בהשראתה, (בעיקר ביוון העתיקה).
ההומניסטים האיטלקים התמקדו במערך חדש של לימודים, שייצג את תפיסתם החדשה.
אנשי הרנסאנס העלו תרומה מכרעת לעיצוב לימודי ההיסטוריה כדיסציפלינה ביקורתית (לא כנסייתית-אנכרוניסטית) המכוונת לחשיפת הדרמה האנושית לרבות חולשות האדם.
במסגרת זו נטענו טיעונים הגיוניים – עד כדי ניתוח כתבי הקודש אשר מעתה לא היו עוד נחלת נזירים וכמרים לבדם.
הצלחת ההומניסטים של איטליה הביאה כמה מהם למשרות כמורה בעצמם.
בצד התעניינות בנושאי חולין החלו גם מושגים ורעיונות חדשים כמו "דת טבעית" וכבוד בין דתי להעסיק את ההומניסטים שאחד משיאם היה למשל הנאום המפורסם "על כבוד האדם" של ג'ובאני פיקו דה לה מירנדולה.
מאוחר יותר, התגבש הזרם ההומניסטי לאידאולוגיה, שכללה מערכת ערכים חילונית סדורה, שביקשה במידה רבה להוות אלטרנטיבה למערכת הערכים הדתית, (בעיקר הנוצרית).
ההומניסטים קיבלו השראה בעיקר מכתבי אפלטון ואריסטו (בהם כתבים שכמעט לא היו ידועים עד אז באירופה המערבית, כגון הפוליטיאה של אפלטון), והעמידו מערכת ערכים, שבה האדם ויצירתו עומדים במרכז, ואילו הדת או יחסי האדם עם האל נמצאים בשוליים.
המוסר על פי ההומניזם אינו נובע בהכרח מציוויי האל לאדם, אלא ממצפון אנושי קולקטיבי, המשותף לכל בני האדם.
ההומניסטים טענו שכל אדם יכול להתחבר אל האל לבדו, מבלי תיווך של גורם כלשהו, ובמיוחד ללא עזרת הכנסייה או האנשים שעובדים בה.
האתוס ההומניסטי הוא גישה כוללת שבמרכזה ערכו של האדם כבעל תבונה ומכאן בעל כושר ביקורת.
כושר הביקורת של האדם מנחה את יכולתו להכיר ולדעת כמו גם לשקול ולבחון בין חלופות מוסריות בעצמו.
ההומניסטים מאמינים שלכל בני האדם מצפון המאפשר להם להבחין בין טוב לרע, ושמצפון זה אינו תלוי באמונה דתית או במוצא תרבותי.
בני האדם טובים מטבעם, ואם אין משבשים את מצפונם, הם בוחרים בטוב.
ההומניזם אינו מקבל בדרך-כלל גישה של שכר ועונש ממקורות עליונים, ודאי לא שכר ועונש בעולם הבא.
חיי האדם מתרכזים בעולם הזה, ביחסים שבינו לבין בני אדם אחרים, ואלה שבינו לבין הטבע, והוא חייב דין וחשבון רק למצפונו ולאנשים שסובבים אותו.
יש להבחין בין הגישה ה"קלאסית" להומניזם שהתפתחה בתקופת הרנסאנס והרפורמציה ולפיה האדם זוכה לאהבת האל (AGAPE) ומכאן ערכו ומרכזיותו, ובין גישת הנאורות להומניזם הנשענת על הכרה בתבוניות האדם כיסוד לביקורת ולכושר השיפוט המוסרי שלו.
יש הומניסטים המאמינים כי המצפון האנושי ומערכת הערכים שגלומה בו, ניתנים לניסוח לוגי.
אין פירושו של דבר שהמצפון נלמד באופן לוגי – כי לדעת רוב ההומניסטים המצפון הוא אינטואיטיבי – אבל אפשר לנסח את מערכת הערכים שמרכיבה אותו, באמצעות כללים לוגיים.
לימוד הניסוח הלוגי של מערכת הערכים האנושית מסייעת בפתרון דילמות, כלומר דרכי התנהגות ובחירת דרך הפעולה הנכונה, במצבים שבהם הבחירה בטוב קשה במיוחד, לאור הנסיבות או האפשרויות שקיימות.
אגנש הלר הציעה כי החל מהעת החדשה והנאורות בעיקר השתנה המוסר והפך ל"אתוס פתוח" – עקרון שבני אדם מקבלים בכל מקום מעצם היותם בני אדם והוא "דליל יותר" משום שאינו בהכרח כולל את העושר של הקהילה בה אדם חי: , ומעתה אי אפשר לתייג אנשים שיוצאים מקהילות סגורות כ"חסרי מוסר".
חלוקת הזרמים בהומניזם לפי יובל נח הררי
הזרם הליברלי – לפי ההומניזם הליברלי האדם הוא יצור אינדיבידואלי.
פנימיותו של האדם היא הנותנת משמעות לעולם, ומהווה את מקור הסמכות המוסרית, האסתטית, והפוליטית.
בכל דילמה מוסרית או פוליטית, עלינו לפנות אל רצונו הפנימי של האדם.
יש להגן על היחיד מפגיעה, ולשם כך יש לממש את זכויות האדם.
ניתן להבחין בדרכם של המצדדים בהומניזם הליברלי בכל הנוגע לטיפול בפושעים – החשיבות העצומה שמייחסים הליברלים לרווחתו של היחיד, גורמת להם להתנגד להוצאות להורג, לעינויים, ולמתן עונשים קשים.
כך, מתקיימות נקודות השקה בין הזרם הליברלי לבין הדתות המונותאיסטיות ובמיוחד הנצרות.
הליברליזם שם דגש על הרצון החופשי.
הוגים נוצרים למן המאה ה-18 שילבו בין ההומניזם לנצרות, באמצעות הטענה, כי מטרתו של האל היא להיטיב את מצבם של בני האדם, ולפיכך על בני האדם לפעול להיטיב את מצבם של בני אדם אחרים.
הזרם הסוציאליסטי – ההומניסטים הסוציאליסטים, בדומה לפילוסופיית התועלתנות, רואים חשיבות במצבו של כלל המין האנושי ולא במצבו של היחיד.
בניגוד לזרם הליברלי ששם דגש על חירותו של הפרט וזכויותיו, שם הזרם הסוציאליסטי את הדגש על השוויון בין כל בני האדם.
על פי הסוציאליזם חוסר השוויון הוא פגיעה בכלל האנושות, כיוון שמשמעותה מתן העדפה לגורם שולי שקשור לאדם (כסף) על פני המהות האוניברסלית שלו.
לטיעוני הסוציאליסטים אפשר למצוא סימוכין גם בדתות המונותאיסטיות, שקובעות שכל בני האדם נבראו בצלם האל, ומכאן שכל בני האדם שווים.
זרם הדרוויניזם החברתי – אף על פי שלא נהוג לראות אידאולוגיות גזעניות כהומניסטיות, יש בהן אלמנטים ברורים של הערצת האדם.
בניגוד לזרמים האחרים של ההומניזם, זרם זה שולל את הזכות לשוויון של בני האדם וגורס כי ישנם בני אדם נעלים מול בני אדם נחותים.
זרם הדרוויניזם החברתי הוא היחיד שלא קיבל את השראתו רק מן הדת אלא גם מעיוות של המדע, ובעיקר מעיוות של האנתרופולוגיה ומדעי החיים (מדענים מתייחסים לדרוויניזם החברתי כאל פסבדו-מדע).
תומכי הזרם רואים במין האנושי מין שמצוי בתהליכי אבולוציה בלתי פוסקת, כמו שאר המינים שבטבע ולפיכך נתון המין האנושי בכל עת במלחמת קיום על משאבים, שבה רק החזקים ביותר ישרדו, לאחר שיביסו את החלשים (בביולוגיה אבולוציונית המתאים שורד, לא בהכרח החזק, ולא באמצעות כוח מכוון).
הדרוויניזם החברתי החל להתבסס במחצית המאה ה-19, ועד מהרה השפיע על חלקים מהאליטות, כגון תומכי הקולוניאליזם של המעצמות הימיות, חלק מהתנועה הפרוגרסיבית בארצות הברית ובמיוחד עמד בבסיס האידאולוגיה הנאצית בגרמניה.
כך, שאיפתה של התנועה הנאצית הייתה להשביח את המין האנושי על ידי טיהור אתני, השארת הגזע הארי והכחדת הגזעים הנחותים (לטענתם), כגון היהודים, הצוענים והשחורים, שסיכנו לדעתם, את חוסנו של המין האנושי בכלל ושל הגזע הארי בפרט.
הזרם ספג מהלומה קשה לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, אך הדים לקיומו המשיכו להתקיים לאחריה, כגון במשטר האפרטהייד בדרום אפריקה ובתנועות גזעניות ונאו-נאציות ברחבי העולם.
בשנים האחרונות, עם התפתחות מדעי הגנטיקה והרפואה, ניתן למצוא הדים של דמיון לדרוויניזם החברתי, אם כי לא באופן גזעני, אצל אנשים שמשתמשים בבדיקות גנטיות ולעיתים גם בהפלת עוברים בעלי מומים קשים, כדי לתכנן את משפחתם.
כל זאת, כדי למנוע מהם, מבני משפחתם, ומהחברה בכלל, את הסבל שעלול להיגרם כתוצאה מלידת תינוק שצפויים לו חיים קצרים או מלאי ייסורים.
ישנם אנשים ששואפים לפתח את תחום הגנטיקה כדי לאפשר להורים לבחור עבור צאצאיהם תכונות כגון צבע שיער, צבע עיניים, יכולות אתלטיות, יכולות שכליות וכיוצא באלה.
טרנס הומניזם – פילוסופיה הסובבת סביב השאיפה לנצל אמצעים טכנולוגים על מנת להתגבר על המגבלות הביולוגיות של האדם.
ההומניזם בגרסאות שונות הפך בהדרגה לאידאולוגיה השלטת באירופה (בייחוד באירופה המערבית), בעיקר משום שהציע אלטרנטיבה לדת בתקופה של חילון הולך וגובר.
הוא התבסס בעיקר במדינות שניתקו את עצמן מהדת באופן מוחלט כמו צרפת.
בארצות הברית רואים רוב התושבים בדת (בעיקר בדתות מונותאיסטיות) את האמצעי להקניית מערכת ערכים, ובעניין זה יש פער גדול בין אירופה לארצות הברית.
גם בארצות אפריקה ואסיה משמשות הדתות כמקור העיקרי להדרכה ערכית, ואילו ההומניזם נתפס בהן לעיתים קרובות כמערכת זרה ואף מאיימת.
הציוויים המוסריים הנובעים מההומניזם אינם סותרים בדרך כלל את הציוויים הדתיים.
כך למשל, רצח נתפס ברוב הדתות כחטא נגד האל, בנוסף להיותו פשע פלילי, ולכן מהווה עבירה חמורה.
במערכת ערכים המתבססת על דת, כגון הנצרות הקתולית, קיימת בעייתיות עקב המחילה שניתנת בזמן הווידוי, לכל מעשה פשע, בתנאי שהמאמין יתפלל או יתרום סכומי כסף, כפי שיקבע הכומר המוודה.
זרמים רבים בדת הנוצרית רואים אלימות ומלחמה באור שלילי מאוד, ובכך הם שותפים לזרמים הומניסטיים רבים באירופה ובארצות הברית.
לאור זאת, היו שניסו ליצור סינתזה בין הדת (בייחוד בין הנצרות או היהדות) לבין ההומניזם.
יש אנשים הרואים עצמם הן כדתיים והן כהומניסטים, ובחיי המעשה אין בכך בדרך כלל סתירה; תפיסה זו נקראת הומניזם דתי.
הפער בין הדת להומניזם, על-פי השקפה זו, עולה בנימוקים שכל צד נותן לציוויים המוסריים.
הבדל אחר הוא בכך שהמושג "חטא נגד האל" או מושג העונש בעולם הבא, אינם מקובלים בהומניזם.
לעיתים ניתן למצוא את הפער שבין הגישות במצבים של דילמות מוסריות מורכבות, שבהן הציווי ההומניסטי עשוי להיות שונה מאוד מהציווי הדתי.
התאחדות ההומניסטים האמריקאית הוקמה בשנת 1941 כגוף חינוכי המקדם הומניזם חילוני ומעודד בני אדם להכיר ביכולתם וחובתם לקחת אחריות על מעשיהם, על מנת שיוכלו להגשים את מטרות מוסריות, לטובתה של האנושות כולה.
בין חבריו נמנו אייזק אסימוב, קורט וונגוט וגור וידאל.
לארגון שלוחה בקנדה שנשיאה הוא ד"ר רוברט בקמן.
תנועת יהדות חילונית-הומניסטית היא זרם המדגיש את הערכים האנושיים ביהדות ואת חשיבות ההזדהות של הפרט עם ההיסטוריה והתרבות היהודיים.
בית הכנסת העצמאי הראשון שלה הוקם ב-1963 על ידי שמונה משפחות אמריקאיות בבירמינגהם, דטרויט.
חברים בולטים בזרם הם אלבר ממי, אלן דרשוביץ, יאיר צבן ויהודה באואר.
הגוף הבינלאומי מרכז כחמישים קהילות וקבוצות, כשלושים מתוכן במסגרת ה-SHJ בצפון אמריקה והיתר בעוד ארבע-עשרה מדינות.
הקהילות האמריקניות, המהוות את עיקר הזרם, מנו כ-10,000 חברים נכון ל-2012. ב-2004 קמה שלוחה בישראל, "מכון תמורה".
בספר הר הקסמים משנת 1924, הנחשב לספרו החשוב ביותר של תומאס מאן ומהספרים החשובים שנכתבו במאה ה-20 בכלל, דמותו של לודוביקו סטמבריני נחשבת למייצגת של ההגות ההומניסטית.
סטמבריני רואה את ג'וזואה קרדוצ'י, המשורר הלאומי של איטליה המודרנית, כמורו הרוחני, ומשווה עצמו לטיטן היווני פרומתאוס, שבין היתר לימד את האדם את סודות האש.
בשנת 1936 היגר הפילוסוף וורנר ייגר לארצות הברית בתגובה לעליית הנאציזם בארצו.
שנה לאחר מכן פרסם את תגובתו הנזעמת לנאציזם תחת הכותרת "הרצאות ועמדות הומניסטיות".
בשנת 1946 פרסם ז'אן-פול סארטר את ספרו "האקזיסטנציאליזם הוא הומניזם".
בספר חידד סארטר את המסר המרכזי של תורתו: קיום קודם למהות.
הדעות חלוקות בשאלה אם אמנם מדובר במסר הומנסטי.
הומסטאר ראנר היא סדרת רשת קומית אמריקאית ואתר שנוצרו על ידי מייק ומאט צ'פמן, הידועים כ"האחים צ'אפס".
הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיהם של קבוצת דמויות גדולה ומגוונת, בכיכובה של הדמות הראשית, הומסטאר ראנר.
הסדרה משתמשת בהומור סוריאליסטי, פרודיה עצמית, סאטירה והתייחסויות לתרבות הפופולרית, במיוחד למשחקי וידאו, תוכן טלוויזיוני קלאסי ומוזיקה פופולרית.
דמותו של הומסטאר ראנר נוצרה ב-1996 כאשר שני סטודנטים, מאט צ'אפמן וקרייג זובל, עבדו באולימפיאדת אטלנטה.
בעת ביקור בחנות ספרים הם הופתעו לרעה מאיכות ספרי הילדים.
במטרה לשפר את המצב, הם כתבו את הסיפור המקורי "ההומסטאר ראנר נכנס לתחרות האדם החזק בעולם" ("The Homestar Runner Enters the Strongest Man in the World Contest").
סיפור זה הציג לראשונה את הדמויות הומסטאר, פום פום, סטרונג באד, הצ'יט ועוד דמויות שנעלמו זמן קצר לאחר מכן.
ספר זה, אשר נכתב בכתב יד, היה רק השלב הראשון בהתפתחותן של דמויות מוכרות אלו.
בשנת 1999, מאט ומייק צ'אפמן (שנקראו מעתה האחים צ'אפס) התחילו ללמוד את תוכנת הפלאש וחיפשו חומר לתרגל עליו את מה שלמדו.
הומסטאר היה נושא מצוין לכך.
בשנת 2000, האתר עלה לרשת.
מאט צ'פמן סיפק את הקולות לדמויות הגבריות בעוד חברתו דאז, ואשתו היום, מיסי פאלמר, סיפקה את הקול לדמות של מרזיפן.
אחיו מייק צ'אפמן הנפיש את הסרטונים על המחשב.
האתר גדל בקצב איטי בהתחלה, אך בשנת 2001, כאשר האימייל הראשון של סטרונג באד שוחרר, מספר הנכנסים גדל, ובמרץ 2003 עבר את הגבול של השרת שלו.
כיום, מכירות המוצרים של האתר משלמות את כל הוצאות האתר, ובנוסף לכך גם את הוצאות המחיה של האחים צ'אפס.
כדי לפקח על הצד העסקי של homestarrunner.com, האחים צ'אפס הקימו את החברה Harmless Junk, Inc, בה הם רשמו סימן מסחר על כל המוצרים, הדמויות והלוגו של האתר.
הומסטאר הוא הדמות הראשית והראשונה באתר.
היא באה לעולם כאשר חבר של האחים צ'אפס התבלבל במונחי בייסבול ויצא לו השם home star-runner.
כיום הומסטאר מתנהג בתפקיד הטיפש הנחמד.
יש לו כוונות טובות, אך לרוב הוא רק נכנס באמצע האירועים ומפריע.
מפאת מנת המשכל הנמוכה שלו, סטרונג באד צוחק עליו פעמים רבות, אך כל שאר הדמויות נראות כמחבבות אותו.
דבר זה כלל לא משנה להומסטאר מכיוון שהוא חושב שכולם חבריו, אפילו אלו הרוצים להזיק לו.
הוא נמצא ביחסים סמי-רומנטיים עם חברתו מרזיפן כאשר היא מחליטה, וחברו הטוב ביותר הוא פום פום.
הומסטאר הקים גם את ה"הומסטארמי" (Homestarmy).
שהוא צבא המרוכב מהומסטאר, הומסר, סטרונג סאד, תמונה של בחור עם סכין גדול ומכונת פופקורן בשם פרנק בנדטו.
הצבא הזה יצא עד כה למערכה אחת לכיבוש סטרונגבאדיה ונכשל באופן גורף.
גברת פן היא חברתו ההיפית של הומסטאר.
הדמות הראשית הנקבה היחידה, והדמות הקבועה היחידה שאת קולה לא מבצע מאט צ'אפמן, אלא מיסי פאלמר, אשתו של מייק.
מרזיפן היא כל מה שהיפית יכולה להיות: היא צמחונית, שרה לחיות וירקות, מפגינה נגד ובעד מטרותיה ושמה עצמה ללעג וקלס בעיני סטרונג באד.
יש לה פינה משלה באתר בשם "המשיבון של מרזיפן" וגיטרה בשם קרול (או קארל, איך שהצ'יט אוהב לקרוא לה).
מכיוון שהיא האישה היחידה בסביבה, הרבה מהדמויות הגבריות מצאו עניין רומנטי בה.
היא עצמאית ביותר וחברה טובה של כמעט כולם, אולי חוץ מסטרונג באד והקינג אוף טאון, וכן אחת מהיחידות שסובלת את סטרונג באד.
חברו הטוב ביותר של הומסטאר.
פום פום הוא ממין של פום, מתגורר ב"אי הפום" (The Isle of Pom), וכנראה מנופח.
הוא שומר חפצים אישיים על ידי שהם שוקעים בתוכו, ומדבר רק בצלילים של בועות.
פום פום הוא בעצם חבר של כולם ובחור מגניב בפני עצמו.
דבר זה ניתן לראות בכך שיש לו באי שלו עשרים ושבע חברות שונות.
הוא היחיד כנראה בעולם הזה שיש לו טלפון סלולרי ומחשב כף יד משלו.
בגרסאות מוקדמות של הדמות היה לו גם כלב בשם Trivia Time, אך רעיון זה נזנח בשלבים מוקדמים.
דמות הרשע, או לפחות כך במקור, של האתר והדמות הפופולרית ביותר בעיני הקהל.
סטרונג באד הוא האח האמצעי במשפחת הסטרונג, יש לו כפפות אגרוף כידיים ומסכת היאבקות כראש.
בעל הפינה הפופולרית "האימייל של סטרונג באד", כותב את הקומיקס של "טין גרל סקוואד" והגיבור הסרטי "דנג'רסק".
בתחילת דרכו של האתר המטרה של הדמות הייתה להתחרות נגד הומסטאר בתחרויות שונות ולהפסיד לו, אך ככל שהזמן חלף סטרונג באד נעשה פחות ופחות רע ויותר דמות שבטוחה בעצמה ובעלת אגו גדול.
סטרונג באד מאמין שיש לו השפעה עצומה על נשים וחברים רבים.
אף על פי שבחורות לא מתות עליו וחבריו הטובים היחידים הם אחיו הגדול סטרונג מאוד והצ'יט, איתם הוא מתכנן מזימות התעשרות ופעולות גנבה.
את סטרונג באד בדרך כלל אפשר למצוא בועט הצ'יט, עובד על מרזיפן בטלפון, צוחק על אחיו הקטן סטרונג סאד ומתעלל בהומסטאר.
בזמנו הפנוי סטרונג באד שולט על מדינתו מאחורי המזבלה: "סטרונגבאדיה" (Strongbadia) המאוכלסת רק בצמיג, לבנה ותמרור עצור.
הצ'יט הוא חיה קטנה, צהובה ופרוותית העוזרת לסטרונג באד (כשמה;) לרמות.
הצ'יט מדבר רק בקולות גבוהים ולא מובנים, אך כל שאר הדמוית מבינות אותו.
האנטומיה שלו מראה שהוא בעל חוליות וששן הזהב שלו נחשבת לאיבר.
מפאת גובהו הקטן, 35 סנטימטר סטרונג משמש לו כהגנה נגד הרוצים להרע לו כמו בפעמים שסטרונג באד רצה לבעוט בו.
הצ'יט פועל עם סטרונג באד מכמה סיבות: ככל שהוא עושה כפקודותיו, סטרונג מביא לו עוד זכויות, כמו הזכות לשימוש כפתור ה"השקט" בשלט רחוק.
סיבה נוספת קשורה לכך שסטרונג באד משלם לו בחידודי עפרונות, ומשם הצ'יט משלם בקיוסק של באבס כאשר הוא קונה דברים.
הצ'יט יודע לנגן על אורגן חשמלי, עושה סרטונים גרועים בתוכנת הפלאש ונלחם בהרגל העישון שלו.
הצ'יט גר בגריל של הקינג אוף טאון, למרות גודלו החיצוני הקטן הבית מאוד גדול מבפנים ויכול להכיל לפחות את הצ'יט, סטרונג באד, הומסטאר, כמה חולצות ואת המחשב iMac של הצ'יט.
לעיתים כאשר הוא מתרגש או מבולבל, ראשו מתפוצץ ומשאיר את שערות ראשו שחורות.
האח הגדול (גם מבחינה פיזית וגם מבחינה כרונולוגית) של סטרונג באד וסטרונג סאד, והחבר הטוב והמגן האנושי של הצ'יט.
כפי שניתן להבין משמו, סטרונג מאד גם חזק וגם כועס.
מנת משכלו נמוכה ביותר ולכן הוא גם מדבר במשפטים קצרים ורועשים ביותר.
לובש בגד גוף בעל חלק אחד עם האות M מוטבעת באמצעו.
כאשר סטרונג באד מצווה עליו לעשות איזו מטלה למענו בדרך כלל הפעולה של סטרונג מאוד נכשלת וסטרונג באד צריך למצוא דרכים חלופיות להשיג את מטרתו.
סטרונג כל כך אוהב להגן על הצ'יט עד כדי כך שכאשר הוא נעלם, סטרונג מאד הזיל דמעה יחידה על תמונתו.
האח הקטן של סטרונג באד וסטרונג מאד, בעל אופי דיכאוני וחיבה לבדידות.
סטרוג סאד במקור תוכנן להיות הדמות הלוזרית, האפורה שאף אחד לא מחבב, אך עם השנים דמותו נעה יותר לכיוון של גיקיות.
הוא אוהב משחקי לוח, יש לו בלוג, רואה סרטי פולחן, יש לו iPod והוא מנוי על כתבי עת מדעיים.
בשל סלידתו מהמיינסטרים, סטרונג באד צוחק עליו רבות ואף ממציא לו כינויים רבים.
סטרונג סאד לוקח את העלבונות האלו באופן אישי ומפנים אותם.
הפעמים היחידות שהוא מרשה לעצמו להשתחרר הן כאשר הוא תחת השפעת קפאין או רדיו חזק.
לכבוד סטרונג סאד נפתחה "תחרות חיקויי סטרונג סאד" בה מתמודדים נבחנים על מראה, כתב יד וחיקוי קולי.
לסטרונג סאד יש כתב יד מושלם ורגליו הדומות לרגלי פיל נקראות "סולנדים" (Soolnds).
הדמות של באס מבוססת על בעל קיוסק אמיתי שהאחים צ'אפס הכירו בילדותם ודיבר באותו טון.
באבס מגדיר את עצמו כיזם וכאיש הבונה את עצמו.
כאשר משהו צריך תיקון, באבס הוא האיש הנכון.
חלק מעיסוקיו מעורערים בחוקיותם ודבר זה ניתן לראות כאשר הוא השמיד וניסה למכור מוצרים אשר כתוב עליהם ראיות A ו-B.
באבס הוא גם בנוסף להכל רקדן מצוין.
במקור מאמן הספורט של החבורה, אך כיום חובב היפ הופ ובחור מוזר.
המאמן זי נקרא על שם קרייג זובל, החבר של האחים צ'אפס ואחד מהכותבים הראשונים לאתר.
יש לו מבטא מצפון המערב תיכון בארצות הברית ובעיה קשה עם ממילים בעלות הצליל של O (לדוגמה: job - jorb).
בכל ליל כל הקדושים המאמן זי מתחפש לזמר היפ הופ שונה והוא גם כל כך אוהב את הז'אנר עד שהוציא עד כה שני שירים: "These Peoples Try To Fade Me" ו-"Hip-Hop Dance".
כאשר יש למישהו בעיה, המאמן זי יוכל לתת עיצה ולעזור, אך לרוב הוא פשוט יגיד ש"אסור לך פשוט להתפרץ לשער" וינסה להתאים את המשפט לבעיה הספציפית הזאת.
הוא כל כך טוב לב עד שכאשר הוא בכל זאת רוצה לצחוק על מישהו, הירידה לא מצליחה לו.
הקינג אוף טאון הוא השליט היחיד של "פרי קאונטרי, יו.אס.
איי" (Free Country, USA), אך לאף אחד לא אכפת.
הקינג הוא גרגרן ויהיה מוכן לאכול כמעט הכול חוץ מאפונה, ואף נצפו מקרים בהם אכל נייר טואלט ודאודורנט.
אך למרות הכל, הוא תמיד יעדיף חמאה כתוספת על כך מאכל, במיוחד מותכת.
במקור הדמות תוכננה להיות האבא של מרזיפן, אך רעיון זה נזנח במהרה אף על פי שבמוזיאון האתר עדיין שמור דף דמויות בו רשום הפרט הזה.
הקינג אוף טאון מעסיק את הפופסמית' מסיבות שהוא לא רוצה לפרט.
אחד מהעובדים של הקינג אוף טאון.
במקור היה רק כבדיחה חולפת באחד מהסרטונים המוקדמים, אך מכיוון שמעריצים חיבבו את הדמות כל כך האחים צ'אפס הפכו אותו לדמות ראשית.
העבודה שלו הפופסמית' לא ברורה כל כך, אך היא כוללת חפירה עם בצואה והעברתה ממקום למקום.
עיסוק זה מונע ממנו להיכנס לרוב המעגלים החברתיים, אך שאר הדמויות מכבדות אותו מרחוק (במיוחד בגלל הריח).
הפופסמית' לא מדבר ולא מוציא מילה מכיוון שלקח את נזר השתיקה, אף על פי שהוא דיבר באחד הפרקים.
בפרק היחיד בו הפופסמית' דיבר, הוא תואר כזמר מצוין.
הדמות הראשית החדשה ביותר והמשונה ביותר.
מקורה בניסיון לכתוב הומסטאר באימייל מספר שתיים שסטרונג באד קיבל.