tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתקופת לימודיו, בשנות ה-70, היה קצ'ינסקי פעיל בתנועה הדמוקרטית האנטי-קומוניסטית בפולין, בוועדה להגנת הפועלים, וכן בתנועת ועד העובדים העצמאית.
קצ'ינסקי פעל מטעם ועדת ההגנה של העובדים החל מ-1976 כדי לאסוף כסף עבור פועלים מדוכאים.
בשנת 1977 החל לעבוד עם לשכת ההתערבות של ועדת ההגנה של העובדים.
שנה לאחר מכן, הוא השתלב בפעילות של האיגודים המקצועיים החופשיים.
הוא העביר השתלמויות והרצאות לעובדים בדיני עבודה והיסטוריה.
הוא כתב מאמרים עבור המגזין "עובד החוף" (Robotnik Wybrzeża) והפיץ בין עובדים עיתונים כמו "העובד" (Robotnik).
באוגוסט 1980 התמנה ליועץ לוועדת השביתה הפנים-מפעלית במספנות גדנסק ובתנועת "סולידריות" שתמך בהקמתה.
קצ'ינסקי הוא מחברם של מספר הוראות הכלולות בהסכם גדנסק על דיני עבודה וכן של חלק מהתקנון של האיגוד המקצועי של התנועה לגבי שביתות, סעיפים מסחריים והסכמים קיבוציים.
הוא היה ראש לשכת ההתערבות ומנהל לשכת הניתוח השוטף בוועדת השביתה הבין-ארגונית.
ב-17 בספטמבר 1980 הוא תמך בעמדה של יאן אולשבסקי, ירוסלב קצ'ינסקי וקרול מודזלבסקי, שכל האיגודים המקצועיים החדשים שהוקמו צריכים להתאחד לאיגוד לאומי אחיד תחת מחנה סולידריות.
בסתיו 1981 היה לחבר בוועדת התכנות של סולידריות בראש צוות האחראי על היחסים עם מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית).
בחודש דצמבר 1981, בעת שהוכרז על שלטון צבאי בפולין, הוא נעצר על ידי השלטונות שהאשימוהו בהיותו גורם אנטי-סוציאלי.
כאשר הוכרה שוב פעילותה של "סולידריות" כחוקית, בשלהי שנות ה-80, שימש קצ'ינסקי יועצו של לך ואלנסה ושל הוועדה המנהלת של המפלגה.
מחודש פברואר ועד אפריל 1989 השתתף בשיחות שולחן עגול בין סולידריות וקבוצות אופוזיציה אחרות לבין ממשלת פולין, אשר בסופן הוכרה חוקיות פעילותה של "סולידריות", נקבע מוסד הנשיאות (שבו כיהן קצ'ינסקי לימים), ונקבע מוסד הסנאט.
בבחירות שנערכו בחודש יוני 1989 נבחר קצ'ינסקי לסנאטור, וכיהן גם כסגן יושב ראש ארגון העובדים "סולידריות".
בבחירות לפרלמנט בשנת 1991 נבחר כעצמאי, וזכה לתמיכת הברית האזרחית המרכזית (בפולנית: Porozumienie Obywatelskie Centrum), שהייתה קרובה בדעותיה למפלגת הסכם המרכז (Porozumienie Centrum) שבראשה עמד אחיו.
לאחר שנבחר לך ואנסה לנשיא, בחודש דצמבר 1990, המשיך קצ'ינסקי להיות יועצו הראשי.
ולנסה מינה את קצ'ינסקי לשר הביטחון במועצת הנשיא, אולם פיטר אותו ממשרה זו בשנת 1992, לאחר שנתגלעה ביניהם מחלוקת.
קצ'ינסקי היה נשיא משרד מבקר המדינה הפולני מפברואר 1992 ועד מאי 1995. קצ'ינסקי התמודד בבחירות לנשיאות ב-1995 מול ולנסה אך פרש מהמרוץ בשביל לתמוך במועמד יאן אולשבסקי.
בסופו של יום נבחר מועמד ברית השמאל הדמוקרטית, אלכסנדר קוושנייבסקי.
הוא שימש כשר המשפטים וכתובע כללי בין יוני 2000 ליולי 2001. בעת כהונתו בממשלה רכש אהדה ציבורית רבה בזכות עמדתו הבלתי מתפשרת נגד השחיתות.
ב-2002 נבחר לראש עיריית ורשה, בהפרש גדול מיריבו.
כבר בתחילת כהונתו הכריז על מלחמה בשחיתות העירונית.
הוא קידם את הקמת מוזיאון מרד ורשה והביא להשלמתו המהירה לאחר שנים רבות של עיכובים, ולחנוכתו ביולי 2004, ערב יום השנה ה-60 למרד.
בשנת 2004 מינה ועדת היסטוריונים מומחים כדי להעריך את הנזקים החומריים שסבלה העיר מידי הגרמנים בתקופת מלחמת העולם השנייה (על פי ההערכה כ-85% מהעיר נהרסו במרד ורשה), כתגובת נגד לטענות גרמנים שגורשו מפולין בתום מלחמת העולם השנייה.
להערכת ועדת המומחים הנזקים לעיר היו בשיעור 45.3 מיליארד אירו לפחות, לאחר הִיוּוּן.
הוא אף קידם את התוכניות להקמת המוזיאון לתולדות יהודי פולין והקצה קרקע עירונית לשם כך.
בשנים 2004 ו-2005 אסר על קיום מצעדי גאווה בבירה, בטענה שהם מקדמים "אורח חיים הומוסקסואלי".
ב-2005 התקיים המצעד למרות האיסור, בעוד קצ'ינסקי התיר קיום הפגנה נגדית תחת הכותרת "מצעד הנורמליות".
שנים אחדות לאחר מכן, בזמן שכבר כיהן כנשיא, הביע התנגדות ל"עידוד הומוסקסואליות או לעמדה הרואה בה בחירה אחת מני רבות".
בשנת 2007 נמצאה פולין, שיוצגה על ידי קצ'ינסקי, אשמה בהפרת חופש ההתארגנות על פי סעיף 11 לאמנה האירופית לזכויות אדם, על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם, על שאסרה על קיום מצעד הגאווה בשנת 2005.
ב-19 במרץ 2005 הכריז רשמית על כוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות, שנערכו באוקטובר אותה שנה.
בבחירות לפרלמנט בספטמבר 2005, מפלגתו "חוק וצדק" (PiS) הפכה לסיעה הפרלמנטרית החזקה ביותר ובחודש שלאחר מכן זכה קצ'ינסקי בבחירות לנשיאות.
במהלך הקמפיין הנשיאותי ביקש קצ'ינסקי לגייס את השכבות הנחשלות כלכלית ברחבי החברה באוכלוסייה הפולנית בשילוב של דמגוגיה סוציאלית, פטריוטיזם וקריאות למאבק בשחיתות.
קצ'ינסקי לא היה נואם כריזמטי, אבל הזלזול וההתנגדות העזים שלו למשטר הקומוניסטי בזמנו והרטוריקה הדמגוגית שהוא קידם כבשה את רוב המדינה.
"אנחנו חייבים להפוך את המדינה כדי להתמודד עם דרישות אזרחיה", אמר במהלך הקמפיין שלו לנשיאות.
"היקף התיקון יהיה כה גדול עד שפולין תהפוך לכדי רפובליקה חדשה".
הוא נבחר לתפקיד כשהוא גובר על דונלד טוסק, ונכנס לתפקידו ב-23 בדצמבר 2005, כאשר הושבע בפני האספה הלאומית.
בנאומו הפומבי הראשון הבטיח לטפל בחוליי החברה הפולנית, בפרט בשחיתות פושעת, בריצה אחר התעשרות מהירה ובלתי מוצדקת המרעילה את החברה, בקידום ביטחון סוציאלי בסיסי, ביטוח בריאות, תנאים בסיסיים לפיתוח המשפחה, וביטחון בחיי המסחר ופיתוחו.
הוא הבטיח לפעול לקידום הסולידריות בעם הפולני, ולנקוט צעדים נגד האחראים לפשעי הקומוניזם במדינה.
כן הבטיח לפעול להשוואת תנאי המחיה בין אזורים שונים בפולין.
רק תשעה חודשים לאחר מכן הוא מינה את אחיו התאום ירוסלב למשרת ראש הממשלה.
האחים קצ'ינסקי הקימו אז קואליציה עם שתי מפלגות לימינם במפה הפוליטית, ליגת המשפחות הפולניות (LPR) ו'סמוברונה' (מפלגת ההגנה העצמית של הרפובליקה הפולנית).
פרויקט מרכזי של ממשלת קצ'ינסקי שנגע ישירות למצעם הפוליטי היה הקמת הלשכה המרכזית נגד שחיתות (CBA).
משרד המאגד את המשטרה, המשטרה החשאית ורשויות המשפט בארגון בעל סמכויות דומות לשירות החשאי של הק.ג.ב..
תחת הסמכות הישירה של ראש הממשלה, ה-CBA נוצל במספר הזדמנויות על ידי האחים קצ'ינסקי כדי לנטרל יריבים פוליטיים - כולל חברי ממשלתם שלהם, שהואשמו בשחיתויות.
על אף הדמגוגיה הפופוליסטית שלה, ממשלת ה-PiS המשיכה לכפות את מדיניות הצנע של הממשלה הקודמת, תוך ביצוע שינויים קוסמטיים בלבד.
לאחר הפסקה קצרה נמשכה גם מדיניות הפרטת נכסי המדינה.
באוקטובר 2007 הממשלה בראשות אחיו התמוטטה בעקבות מחלוקות פנימיות עזות ולך החל לעבוד בשיתוף פעולה הדוק עם ראש הממשלה החדש דונלד טוסק, מנהיג מפלגת המצע האזרחי התומכת בשוק החופשי.
בתחום מדיניות החוץ הדגיש קצ'ינסקי כי רבות מבעיותיה של פולין נובעות מחוסר הביטחון באספקת אנרגיה, וכי יש לפתור בעיה זו לצורך הגנה על האינטרסים הלאומיים.
הוא חיזק את קשרי פולין עם ארצות הברית, בעודו ממשיך ומטפח את יחסי פולין עם האיחוד האירופי.
הוא קידם שותפות אסטרטגית עם אוקראינה ושיתוף פעולה רב יותר עם המדינות הבלטיות וגאורגיה.
זמן קצר לאחר בחירתו לנשיא יצא בהצהרה כי הוא רואה באוקראינה שותפה אסטרטגית של פולין והודיע כי ארצו תתמוך בניסיון הצטרפות של אוקראינה לאיחוד האירופי.
בעת המלחמה בדרום אוסטיה, בשנת 2008, העמיד את אתר האינטרנט הנשיאותי לשירות גאורגיה, לצורך הפצת מידע שנחסם על ידי רוסיה.
בשנת 2008 היה לראש המדינה הפולנית הראשון בהיסטוריה שביקר באופן רשמי בבית כנסת בפולין והשתתף בטקס דתי.
הביקור נערך בנר ראשון של חנוכה.
במהלך ביקור בישראל, ביקש קצ'ינסקי להימען באופן בלתי-שגרתי עם שרת החינוך יולי תמיר.
מאוחר יותר סיפרה תמיר מתוך שיחתה בת השעתיים עם קצ'ינסקי וציטטה מתוך דבריו: "התלמידים שלכם רואים בנו שטן, ואחר כך הולכים לבלות בברלין".
ב-10 באפריל 2010 התרסק מטוס הטופולב Tu-154 שבו טס מעל רוסיה, בעת שהיה בדרכו לעיר סמולנסק, כדי להשתתף בטקס זיכרון במלאת 70 שנה לטבח יער קאטין.
בהתרסקות המטוס נהרגו 96 בני אדם, בהם קצ'ינסקי ורעייתו.
בשעה 10:56 (שעון קיץ מוסקבה) התרסק המטוס בקרבת העיר סמולנסק, היושבת ליד הגבול הרוסי-בלארוסי.
במטוס היו, בנוסף לזוג הנשיאותי קצ'ינסקי, רמטכ"ל צבא פולין, מפקד חיל הים, קצינים בכירים בצבא, נגיד הבנק המרכזי של פולין, סגן יו"ר הסנאט, חברי סנאט (בהם ארקדיוש ריביצקי), שרים, סגני שרים, בכירי ממשלה ונציגי משפחות שאיבדו את יקיריהם בטבח יער קאטין.
רק כעבור שישה שבועות ממותו בהתרסקות המטוס, סופר לאימו על האסון, שכן רופאיה חששו שבעקבות המחלות הקרדיולוגיות שלה היא לא תוכל לשאת את הידיעה.
עם שיפור במצבה הבריאותי, בנה ירוסלב הודיע לה על מותו של לך ביום המשפחה.
לך קצ'ינסקי, עוד במהלך כהונתו, ספג ביקורת ולעג על שלא היה ממלכתי די ונטען שהושפע בידי אחיו.
אולם בפועל הנשיא קצ'ינסקי לא הסכים לעיתים קרובות עם אחיו לגבי מינויים אישיים ואסטרטגיה פוליטית.
ההלם והאימה של טרגדיית אסון ההתרסקות בסמולנסק איחדו לזמן קצר את הקרעים הפנימיים בתוך העם הפולני מתוך צער על האובדן.
אבל עד מהרה צצו חילוקי דעות, תחילה על רקע קבורתו של קצ'ינסקי בקתדרלת ואוול.
הייתה התנגדות של גופים ליברלים שחשו כי אין זה ראוי לתת לו את הכבוד הזה.
כמו כן צצו גם טענות לא מבוססות כלל על כך שקצ'ינסקי אילץ את טייסי המטוס שהתרסק לבצע נחיתת אונס.
מכאן, נמשכו הפוליטיות סביב קצ'ינסקי.
החלו עימותים בין ליברלים לשמרנים בנוגע לצלב שהוצב מחוץ לארמון הנשיאות כדי להנציח את הנשיא המנוח.
כמו כן, חקירת ההתרסקות הועברה למעשה לידי רוסיה אשר תוך מספר חודשים הפיקו דו"ח מסקנות המטיל 100% מהאשמה על הטייסים הפולנים ללא כל התייחסות לתפקוד בקרת התעבורה הרוסית ביום ההתרסקות.
המחלוקות גלשו לוויכוחים כיצד להנציח את קורבנות הטרגדיה.
ירוסלב קצ'ינסקי ומפלגת PiS פעלו במשך שנים למען הקמת אנדרטה לזכר כל קורבנות הטרגדיה, ובנוסף לבנות אחת נפרדת עבור קצ'ינסקי.
במשך שנים התנגדה לכך עיריית ורשה.
לבסוף, בנובמבר 2018, נחשף פסל האנדרטה של קצ'ינסקי ושל שאר הנופלים באסון בכיכר פילסודסקי בעיר.
מורשתו הפוליטית של הנשיא קצ'ינסקי מתרכזת בנחישותו להכיל את התוקפנות הגאופוליטית העולה של הפדרציה הרוסית, גיוון בטוח של אספקת האנרגיה הפולנית והמורשת הפוליטית-מדינית שלו.
לצד זאת השקפותיו על מדיניות חברתית וכלכלית וכן על מאבק בשחיתות השפיעו גם על עיצוב מפלגת PiS, שבעקבות פטירתו החלה לפנות אל יותר אל קיטוב פוליטי.
לך קצ'ינסקי היה פטריוט פולני כל חייו, מגיבורי סולידריות שנכלא בתקופת המשטר הצבאי הקומוניסטי בשנות ה-80, אדם שהרוויח מוניטין של בעל חזון ויושרה ללא עוררין.
הוא זכור לטובה על ידי סגל מקורביו ומשתפי הפעולה עמו.
קצ'ינסקי היה נשוי לכלכלנית מריה קצ'ינסקה (1942–2010).
לזוג בת אחת, מרתה (נולדה ב-1980), שסיימה לימודי משפטים באוניברסיטת גדנסק.
הזוג קצ'ינסקי התגאו באהבתם לחיות בית, וגידלו שני כלבים וחתול.
לְךָ אֵלִי תְּשׁוּקָתִי הוא פיוט אשר חיבורו מיוחס לרבי אברהם אבן עזרא בן המאה ה-12. במהלך הדורות יוחס הפיוט גם לרבי יהודה הלוי אולם לפי דעת המחקר מחברו של הפיוט הוא ר' אברהם אבן עזרא.
פיוט זה נאמר ביום כיפור בקהילות רבות, בעיקר בנוסח הספרדים, בחלקן נאמר הפיוט על ידי כל הקהל כאיש אחד, בחלקן על ידי החזן וקהל המתפללים לסירוגין ובחלקן על ידי החזן בלבד.
נהוג לומר את הפיוט בישיבה (אף על פי שהוא ממלא את מקומו של הווידוי, ועל פי ההלכה יש לעמוד בשעת אמירת הווידוי, ואכן יש שהצריכו מטעם זה לומר את הפיוט בעמידה).
פיוט זה נוהגים לומר מרבית הספרדים ויהודי תימן בפתיחת סדר תפילת ערבית של יום הכיפורים, וזאת משום שבנוסף להיותו מעורר את נפש האדם לכמיהה וערגה אל אלוהיו וזכירת יום המיתה, הוא מכיל בתוכו התוודות על חטאי האדם, אותם הפיוט מונה על פי סדר האלפבית, כדרך שעושים בווידוי.
על ידי כך יוצאים המתפללים ידי חובת הפוסקים הסוברים שצריך להתוודות אחר האכילה בתום הסעודה המפסקת (בני עדות אשכנז יוצאים ידי חובתם על ידי אמירת "תפילה זכה").
העמדה המובעת בפיוט, של וידוי הנובע מאהבת ה', השתוקקות וערגה, חריגה בין פיוטי הווידוי.
ישנם שאמרו פיוט זה בדקות האחרונות לחייהם, כחלק מהווידוי הנאמר אז, ויש הנוהגים לאומרו בשעת לווית המת.
יש מקפידים שלא לומר את החרוז "ואנסך דמעי לך" אם אין עיניהם זולגות דמעות בעת האמירה.
מלבד הלחנים המסורתיים לפיוט זה, ישנם לחנים מודרניים המושרים על ידי יוצרים בני-זמננו, כמו מאיר בנאי, יוני גנוט, יאיר גדסי, ישי ריבו, ואודי דוידי.
לשיר חובר ריקוד עם בידי הכוריאוגרף שלמה ממן ומבוצעת על ידי הזמר סגיב כהן.
לך (בגרמנית ובווארית: Lech) הוא נהר המשתרע לאורך של 264 ק"מ במדינות אוסטריה וגרמניה, ונשפך בסופו לדנובה.
הנהר מתחיל את דרכו באגם פורמארין שבהרי האלפים במדינה האוסטרית פורארלברג.
משם הוא זורם לכיוון צפון-מזרח וחוצה את גבול אוסטריה-גרמניה.
לאחר הכניסה לגרמניה הנהר יוצר את מפל לך, הנופל מגובה של 12 מטרים.
לאחר מכן הנהר זורם בערוץ צר מאוד.
משם הנהר נכנס לתוך המדינה הגרמנית בוואריה, שם הוא מהווה את הגבול ההיסטורי בין בוואריה ושווביה.
לאחר מכן הוא עובר דרך העיירה פיסן ואגם פורגן; מהטירה נוישוונשטיין הסמוכה לעיירה פיסן ניתן לצפות על הנהר.
משם הנהר ממשיך צפונה ועובר דרך הערים שונגאו, לאנדסברג ואאוגסבורג (שם נשפך אליו נהר הורטאך).
לאחר מכן הוא נשפך אל הדנובה, למרגלות העיר דונאוורט.
בקטע זה לא ניתן לשוט בנהר, מכיוון שהזרם שלו חזק מדי והוא מלא בחצץ שחונק את אפיקו.
על גדות הנהר אירעו במהלך ההיסטוריה מספר אירועים חשובים.
בשנת 278 הביס הקיסר הרומי פרובוס כוח פלישה גדול של בורגונדים וונדלים בפרובינציה הרומית ראטיה שעל גדות הנהר לך.
באוגוסט 955 התחולל קרב לכפלד באזור שבין נהר לך לנהר ורטאך, ליד העיר אאוגסבורג.
בקרב זה הביס הקיסר אוטו הראשון את שבט המדיארים.
בשנת 1632 הביס גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה את צבא הליגה הקתולית בראשות יוהאן צרקלה בקרב ריין בסמוך לנהר, כחלק ממלחמת שלושים השנים.
לך תוכיח שאין לך אחות הוא ביטוי עממי המבטא מורת רוח מקביעות לא מבוססות המושמעות כלפי אדם.
הביטוי מדגיש את האבסורד שנוצר מן הצורך להוכיח חפות בטרם ביססו את האשמה.
מקור הביטוי הוא ככל הנראה בספרו של שלום עליכם, "מנחם מנדל בוורשה", אשר התפרסם לראשונה ביידיש בשנת 1913. בספר מופיע המשפט:
בשנת 1983 פרסם הפובליציסט אמנון דנקנר בעיתון "הארץ" מאמר שכותרתו "אין לי אחות", ובו הביא את דעותיו נגד טענות הקיפוח של עדות המזרח.
הרקע למאמר היה אלימות שהפנה הימין כלפי השמאל בזמן המחאה נגד מלחמת לבנון הראשונה.
המאמר וכותרתו הפרובוקטיבית הכו גלים.
24 שנים מאוחר יותר כתב דנקנר מאמר שכותרות "יש לי אחות", ובו הביע אמפתיה לנשים הסובלות מהטרדות מיניות.
עם זאת, הביטוי עדיין קיים ומופיע בהקשרים שונים.
כך, למשל, התבטא ח"כ עזמי בשארה בדיון על פסילת מפלגת בל"ד בוועדת הבחירות המרכזית בשנת 2003, בו נטען כי בל"ד רוצה במדינה אחת, דו-לאומית, "מהנהר אל הים", כי:
גם בתביעה אזרחית, חובת ההוכחה חלה על התובע, וכך גם במשפט העברי, שבו חל הכלל "המוציא מחברו עליו הראיה".
במקרים מסוימים נקבע חריג לגישה זו.
בחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, למשל, נקבע כי על המעביד להוכיח כי לא הִפלה לרעה את העובד (כלומר, להוכיח כי "אין לו אחות"), וזאת מרגע שהעובד הוכיח כי נתקיימו בו התנאים המצדיקים קבלת זכות מסוימת שלא ניתנה לו.
לך פוזנן (בפולנית: Lech Poznań) היא קבוצת כדורגל פולנית המייצגת את העיר פוזנן.
הקבוצה נוסדה בשנת 1922, והיא משחקת בליגת העל הפולנית.
לזכות הקבוצה שמונה אליפויות וחמישה גביעים.
בעונת 1993/1994 הקבוצה התמודדה נגד בית"ר ירושלים במסגרת הסיבוב הראשון של ליגת האלופות.
בסיכום שני המשחקים נגד בית"ר ירושלים העפילה לך פוזנן לסיבוב השני, שם התמודדה נגד ספרטק מוסקבה, אך זו הדיחה את לך פוזנן מהמשך המשחקים במסגרת זו באותה עונה.
הקבוצה הגיעה לשלב 32 האחרונות בעונת 2008/2009 בגביע אופ"א, ובעונת 2010/2011 בליגה האירופית.
ליתוספירה (Lithosphere; מהמילים: λίθος ליתו=סלע, σφαίρα ספירה=כדור) היא הקליפה החיצונית ביותר של כוכב לכת סלעי.
הליתוספירה מרכיבה את המעטה החיצוני הנוקשה של כדור הארץ, והיא מורכבת מגושים גדולים המכונים לוחות טקטוניים.
הליתוספירה כוללת את הקרום ואת חלקה העליון של המעטפת העליונה.
בתחתיתה היא נתחמת ידי האסתנוספירה, שכבה הכוללת את תחתית המעטפת העליונה ואת המעטפת התחתונה.
הגבול בין הליתוספירה לאסתנוספירה מוגדר באמצעות שינוי מהירותם של גלים סייסמיים המושפעים משינוי בצפיפות.
זרמי הערבול המגיעים מעומק כדור הארץ מטפסים למעלה כתוצאה מטמפרטורה גבוהה ומצפיפות נמוכה, ושוקעים בחזרה כאשר הם מתקררים וצפיפותם גדֵלה – בדומה למתרחש במנורת לבה.
בשקיעתם הם מושכים את הלוחות הטקטוניים , הנעים עצמאית אחד ביחס לשני.
תנועה זו של הליתוספירה מתוארת בתאוריית טקטוניקת הלוחות, שפותחה כהסבר לנדידת היבשות.
תפיסת הליתוספירה כשכבה החיצונית הקשה של כדור הארץ פותחה על ידי הגאולוג האמריקאי ג'וזף בארל (Joseph Barrell, 1869–1919) בסדרת מאמרים, והיא התבססה על קיומן של סטיות משמעותיות בכבידה מעל הקרום היבשתי.
בארל הסיק מכך כי חייבת להיות שכבה עליונה נוקשה (אותה כינה "ליתוספירה") מעל שכבה חלשה יותר היכולה לזרום (אותה כינה "אסתנוספירה").
רעיונותיו של בארל הורחבו על ידי הגאולוג הקנדי רג'ינלד דיילי (Reginald Aldworth Daly, 1871–1957) והתקבלו בקהילות הגאולוגים והגאופיזיקאים.
רעיונות אלו בדבר ליתוספירה הנחה על גבי אסתנוספירה חלשה פותחו קודם לתאוריית טקטוניקת הלוחות (שחוברה בשנות ה-60 של המאה ה-20) והיו חיוניים לפיתוחה.
ליתוספירה אוקיינית, שבחלקה העליון יש קרום אוקייני.
ליתוספירה יבשתית, שבחלקה העליון יש קרום יבשתי.
בצורתה האופיינית מגיעה הליתוספירה האוקיינית לעובי של 50–100 ק"מ (אך מתחת לרכסים המרכז אוקייניים היא לא יותר עבה מהקרום), בעוד שהליתוספירה היבשתית נעה על טווח גדול של עובי משתנה: 40-200 ק"מ.
החלק העליון - בעובי הנע בין 30–50 ק"מ - של ליתוספירה יבשתית אופיינית הוא קרום.
חלק המעטפת של הליתוספירה מכיל כמות גדולה של סלע המכונה פרידוטיט.
הליתוספירה האוקיינית מכילה בעיקר קרום מאפי, ומעטפת אולטרה-מאפית (פרידוטיט) והיא צפופה יותר מהליתוספירה היבשתית.
הליתוספירה האוקיינית מתעבה ככל שעוברות השנים, בהן היא זזה ומתרחקת מהרכסים המרכז אוקייניים.
ההתעבות מתרחשת כאשר אסתנוספירה עולה למעלה לתוך מעטפת הליתוספירה, וגורמת לצפיפות הליתוספירה האוקיינית לגדול.
הליתוספירה האוקיינית היא פחות צפופה מאשר האסתנוספירה לכמה עשרות מיליוני שנים, אבל אחר כך היא גדלה והופכת ליוצר צפופה מהאסתנוספירה.
האי יציבות הגרביטציונית של הליתוספירה האוקיינית הבוגרת (עקב צפיפותה) גורמת לאפקט שבאזורי הפחתה הליתוספירה האוקיינית מופחתת באופן קבוע מתחת הליתוספירה השולטת, שיכולה להיות יבשתית או אוקיינית.
ליתוספירה אוקיינית חדשה נוצרת כל העת ברכסים המרכז אוקייניים, ומוחזרת בחזרה למעטפת באזורי ההפחתה.
כתוצאה מכך, הליתוספירה האוקיינית צעירה מהליתוספירה היבשתית: הקרום האוקייני הזקן ביותר הוא בן 170 מיליון שנה, בעוד שחלקים מהליתוספירה היבשתית הם בני מיליארדי שנים.
החלקים העתיקים ביותר של הליתוספירה היבשתית נקראים קראטון (craton), וחלק המעטפת שבליתוספירה דק ופחות צפוף מבדרך כלל באזורים האלה.
הצפיפות הנמוכה יחסית המקושרת לאזורים של שורשי הקראטון תורמת ליציבות האזורים הללו.
תכונות אחרות האופייניות לליתוספירה אלו יכולות הזרימה שלה.
תחת השפעת תנאים ארוכים של לחץ ותנועת הלוחות הטקטוניים, הליתוספירה מגיבה במהות כמו קליפה קשה המתעוותת בתחילה בנקודות החולשה, מקום שהאסתנוספירה היא רכה וחמה ומתאימה את עצמה ללחץ באמצעות השתנות פלסטית.
גאולוגים יכולים לחקור את טבעה של המעטפת מתחת ליבשות על ידי בחינה של קסנוליתים מתכתיים (פיסה של סלע שאינו משתייך לסלע ה"מארח" אותו), המגיעים לפני השטח בקימברליטים, או בגופים וולקניים אחרים.
ההיסטוריה של קימברליטים אלו נחקרה ונחקרת בשיטות רבות.
מחקרים אלו אישרו שמעטפת הליתוספירה מתחת לכמה קראטונים מגיעה לגיל של 3 מיליארד שנה, למרות זרימת המעטפת המלווה את טקטוניקת הלוחות.
לך תבין נשים הוא סרט מסוגת דרמה רומנטית משנת 2007, שבוים על ידי ג'ון קסדן.
בסרט משחקים אדם ברודי, מג ראיין וקריסטין סטיוארט.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל קאן, ב-18 במאי 2006.
קרטר ווב (אדם ברודי) הוא סופר צעיר מלוס אנג'לס, שעוסק בכתיבת פורנו רך וחלומו הוא לכתוב סיפור על התיכון בו למד.
כאשר חברתו הכוכבת, סופיה (אלנה אנאיה), נפרדת ממנו, הוא נכנס לדיכאון.
אימו מספרת לו שסבתו ממישיגן, פיליס (אולימפיה דוקאקיס), טוענת שהיא גוססת, וכתוצאה ממצבו הנפשי הוא מחליט לעבור לגור איתה.
במישיגן מתוודע קרטר למשפחת הארדוויק.
בין אם המשפחה, שרה (מג ראיין), ובינו, נרקמת מערכת יחסים בה היא מספרת לו על אכזבותיה, על שבעלה נלסון (קלארק גרג) בוגד בה, על שבתה לוסי (קריסטין סטיוארט) שונאת אותה, ועל פחדה מן התוצאות אותן יביא סרטן השד שנתגלה אצלה.
קרטר מספר לה על אהבתו הראשונה - סופיה, ועד כמה הוא שבור מהפרידה ממנה.
לאחר מספר פעמים שהשניים נפגשו מבין קרטר שמה שהוא חש כלפי סופיה לא היה אהבה, ויחסיו עם שרה הופכים רומנטיים.
בעידודה של שרה, קרטר מתחיל להתיידד גם עם בנותיה: לוסי ופייג' (מקנזי וגה).
לוסי מתקרבת אל קרטר, ומספרת לו על שנאתה לאימה, ועל גייב, בחור שהיא מבלה איתו הרבה, אך היא חוששת להתנשק איתו.
מאוחר יותר מתברר שגייב לא חיכה ללוסי, והתמזמז עם חברתה הטובה ביותר.
לוסי פגועה ולא יודעת מה לעשות, וקרטר מציע לה ללכת למסיבה שמתקיימת באותו הערב.
לאחר שכנועים מצידה הוא מצטרף אליה, אך גייב נותן לו אגרוף כי הוא חושד שקרטר לקח לו את לוסי.
כשגייב מתכוון להכות בו בשנית, מתפרץ לפתע אריק ווטס (דסטין מיליגן), חברו הטוב ביותר של גייב, ונותן לגייב אגרוף, בהאשמה שהוא פגע בבחורה הכי מדהימה בבית הספר.
לוסי וקרטר הולכים מהמקום, ובמכונית לוסי מתחילה להאשים את אמה בצרות שלה, וקרטר מתעצבן על שהיא לא מגלה הבנה כלפי אמה.
שרה רואה את הנשיקה מהחלון וכועסת על קרטר.
כשהוא בא לדרוש בשלומה ולתת לה מכתב שכתב לה, היא דורשת ממנו שלא יבוא אליה יותר.
קרטר מרגיש שחייו במקום להשתפר - נהרסים, אך במהלך שהותו במישיגן מתפתחת מערכת יחסים של חיבה בינו לבין סבתו, הבטוחה שהיא הולכת למות בכל רגע.
כשהיא שואלת את קרטר על מה הוא כותב, הוא משקר ואומר שהוא כותב ספרי ילדים, פיליס מביעה רצון לקרוא משהו שהוא כתב לפני מותה, ומאוחר יותר, בהשפעתה, כתב קרטר ספר ילדים, אך כשרצה להראות לה אותו בביתה הוא מצא אותה מתה.
תוך כדי אשפוזה של שרה לאחר כריתת השד שלה והתחלת הטיפול הכימותרפי, היא ולוסי משלימות ובאותה העת היא קוראת את מכתבו של קרטר והיא סולחת לו.
לאחר שלוסי הגיעה לקרטר בדרישה לדעת אם הוא הצטער על הנשיקה שלהם, הוא משיב לה שהוא פשוט לא היה הבחור הנכון.
לוסי מבינה שהבחור הנכון הוא אריק והיא הולכת לפגוש אותו.
הסרט מסתיים כשקרטר בבית קפה בלוס אנג'לס, כותב, ושם הוא מכיר את אחת המלצריות, ג'ייני (ג'יניפר גודווין).
אדם ברודי - קרטר ווב
מג ראיין - שרה הארדוויק
קריסטין סטיוארט - לוסי הארדוויק
אולימפיה דוקאקיס - פיליס, סבתו של קרטר
מקנזי וגה - פייג' הארדוויק
קלארק גרג - נלסון הארדוויק
דסטין מיליגן - אריק ווטס
בסוף השבוע הראשון ליציאת הסרט לאקרנים, הוא גרף 4.7 מיליון דולר, והגיע למקום השמיני ב-Box Office Mojo.
בארצות הברית גרף הסרט 11 מיליון דולר, וברחבי העולם גרף 17.5 מיליון דולר, סכום המהווה הצלחה ביחס לתקציב המקורי - 10 מיליון דולר.
בספטמבר 2007 ה-Rotten Tomatoes דיווח, שבהתבסס על 108 ביקורות, 44% מהן היו חיוביות, אך הייתה הסכמה שמשחקם של הדמויות לא היה מפותח.
ליתופיזה היא חלל קטן, נקבובית הנוצרת בזרמי לבה ובכיפות געשיות בהרכב ריוליטי, ונמצאת בסלעים געשיים דוגמת ריוליט, אובסידיאן ופרליט.
מקור השם ביוונית: λίθος, ליתוֹס – סלע + ϕῦσα, פּוּסָה – מפוח, ופירושו: בועת סלע.
ליתופיזות מצויות בתוך ספרוליטים – גופים כדוריים הנוצרים בעיקר בסלעים געשיים עתירי סיליקה דוגמת ריוליט ובזכוכית געשית.
הליתופיזות נוצרות כאשר הלחץ החיצוני נמוך דיו לאפשר לגזים המומסים בלבה הנוזלית להתרחב וליצור חלל.
שוליו של חלל זה מתמצקים והופכים לקליפות קונצנטריות – דוגמת עלי כותרת בפרחים.
קליפות אלה בעלות מרקם עדין – אמורפי או מכילות גבישים מיקרוסקופיים – כתוצאה מהתקררות מהירה של הנתך, שאינה מאפשרת צמיחת גבישים גדולים.
ליתופיזות עשויות להתמלא בתמיסות סיליקטיות היוצרות גבישי מינרלים שונים – אופאל וסוגים שונים של קוורץ, בעיקר כלקדון לסוגיו: אגט וג'ספר.
ליתופיזה שעל דפנותיה הפנימיות צמחו גבישים אך נותרה חלולה נקראת גאודה, וליתופיזה שהתמלאה במלואה בגבישים נקראת ביצת רעם.
לך לך אמרינן [ל]נזירא, סחור סחור לכרמא לא תקרב (תרגום: "לך לך אומרים לנזיר, סביב לכרם אל תתקרב") הוא משל המופיע בתלמוד במספר מקומות כדי להסביר מדוע צריך לעיתים לאסור דבר שבעיקרו מותר.
כפי שנזיר, שאסור לו לאכול ענבים או לשתות יין, מורחק אפילו מהתקרבות לכרם כדי שלא ייכשל באכילת ענבים, כך נאסר דבר המותר בעיקרו עקב החשש שאם הוא יותר, האדם עלול להיכשל בגוף האיסור.
נזיר: בגמרא בבא מציעא מובא משל זה ביחס לנזיר עצמו, שאם נזיר עובד בכרם, אין לו זכות להעביר את זכותו לאכול ענבים, לאשתו ובניו, למרות שכל פועל רשאי לעשות כן, משום "לך לך אמרין נזירא, סחור סחור לכרמא לא תקרב", ופירש רש"י, כלומר קנס הוא שקנסוהו שימנע עצמו מלהשכיר לענבים.
יין נסך: יין נסך הוא איסור שתייה והנאה מיין שיש חשש שגוי נסכו לעבודה זרה, ובגמרא מסופר שרב ירמיה אסר לשתות יין שגוי מזג לתוכו מים, מהטעם של "לך לך אמרין נזירא סחור סחור לכרמא לא תקרב".
משל זה הובא אף לגבי הדין המורה לאסור לגוי להוליך ענבים לסחיטה בגת, למרות שבשלב זה עדיין אין מדובר ביין ואין אפשרות לנסך את היין, נקבע הדבר לאיסור עקב הצורך בהרחקה מהאיסור.
חמץ בפסח: במסכת פסחים מובא האיסור להכניס בפסח, חומץ וקמח בקדירה אחת, שנראה כמים וקמח, הגורם לחימוץ, משום לך לך אמרין נזירא.
עריות: במסכת עבודה זרה מובאת אמרתו של עולא, שבעריות "קריבה בעלמא אסור", כלומר כל קרבה אפילו היא אינה נעשית בדרך איסור, משום לך לך אמרין נזירא סחור סחור לכרמא לא תקרב.
ליתיום (שמות מסחריים: Eskalith, Lithobid, Lithonate) הוא תרופה המבוססת על מלחי היסוד ליתיום (בעיקר ליתיום פחמתי) והמשמש לטיפול בכמה הפרעות פסיכיאטריות, העיקרית ביניהן היא הפרעה דו-קוטבית.
הטיפול בליתיום אושר על ידי ה-FDA לטיפול באפיזודה של מאניה ב-1970, ומאז הוא משמש לטיפול קצר-טווח, ארוך-טווח וטיפול מניעתי (פרופילקטי) בסובלים מהפרעה דו־קוטבית.
בנוסף לכך, הליתיום ניתן במקרים מסוימים של הפרעה דיכאונית מג'ורית, כתוסף לטיפול הרפואי בתרופות נוגדות דיכאון.
טרם ידוע היום באיזה אופן פועלת התרופה לצורך השגת ייצוב מצב הרוח, וקיימות מספר תאוריות בנושא.
אחת הבעיות בשימוש בתרופה היא ריבוי תופעות לוואי, הכוללות בין היתר השפעה על בלוטת התריס, השפעה על הכליות ומערכת השתן, השפעות על מערכת העיכול והמערכת הלבבית וכן השפעות נוירולוגיות שונות.
בנוסף לכך, הטווח התרפויטי של התרופה הוא מצומצם, ומקרים בהם קיימת עליה ברמת הליתיום בדם עלולים להיות מסוכנים ואף פטאליים.
אדם הנוטל ליתיום חייב בניטור קבוע של רמות התרופה בדם וכן ביצוע בדיקות תקופתיות מדי זמן.
ליתיום שימש לראשונה כתרופה במאה ה-19 במחלת הצינית, אחרי שמדענים גילו שלפחות במעבדה, הוא עשוי להמיס גבישי חומצה אורית שבודדו מן הכליות.
אולם, רמות הליתיום שנדרשו להמסת האוראטים בגוף היו רעילות.
מכיוון שלפי השערות אחדות, נקשרה החומצה האורית לשורה שלמה של מחלות, כולל הפרעות דיכאוניות ומניה-דפרסיה, ב-1871 הפסיכיאטר הניו יורקי ויליאם אלכסנדר המונד (מבית החולים בלוויו) ואחר כך הפסיכיאטר הדני פרדריק לאנגה (1870) ניסו לטפל בעזרת ליתיום גם במצבים מאניים, ובהתאמה, במצב דיכאוני מלנכולי.
הראשון השתמש בליתיום ברומט, בעוד השני - בליתיום פחמתי (קרבונט).
בתחילת המאה ה-20 כשתורת "הצינית של המוח" לגבי מניה-דפרסיה נעלמה מן החשיבה הקלינית, השימוש בליתיום בפסיכיאטריה ננטש.
עם הצטברות הידע על תפקיד הליתיום בעודף הנתרן שביתר לחץ הדם ובאי ספיקת לב, מלחי הליתיום ניתנו על ידי רופאים כתחליף למלח שולחן.
שימוש זה בליתיום נאסר בשנת 1949 כשפורסמו דו"חות על תופעות לוואי ומקרי מוות.
באותה שנה, 1949, גילה הפסיכיאטר האוסטרלי ג'ון קייד מחדש את יעילותם של מלחי ליתיום במצבי מאניה.
קייד הזריק למכרסמים תמציות שתן מחולי סכיזופרניה מתוך כוונה לבודד מרכיב מטבולי כלשהו האחראי לתסמינים התנהגותיים.
מכיוון שהחומצה האורית במחלת הצינית נודעה כבעלת תכונות פסיכואקטיביות (לפי ידע מאוחר יותר, קולטני אדנוזין על הנוירונים מגורים על ידה ובעוד שהקפאין חוסמת אותם), קייד נזקק לאוראט מסיס לבקורת.
הוא השתמש בליתיום אוראט, שנודע כבר כאוראט המסיס ביותר ומצא שהזרקתו למכרסמים גורמת להם לאפקט הרגעתי.
קייד שיער שהשפעה זו נגרמת על ידי יון הליתיום עצמו והציע השימוש במלחי ליתיום - ציטראט או קרבונט - כתכשירי הרגעה.
הוא השתמש במלחי ליתיום גם בהרגעת מאניה אצל חולים שאושפזו לתקופה ממושכת בבית חולים.
הוא אף נטל את הליתיום בעצמו כדי להוכיח שהחומר בטוח לשימוש על ידי בני אדם.
זה היה היישום התרופתי המוצלח הראשון בהפרעה פסיכיאטרית פסיכוטית ונחשב לפריצת דרך בתחום הפסיכופרמקולוגיה.
בין היתר, מכיוון שמנות יתר לא גדולות יחסית התלוו במקרי מוות, הטיפול התרופתי בליתיום בהפרעות נפשיות לא התקבל מהר בשאר העולם.
התנגדות זו של הרופאים נסדקה אט-אט אחרי המחקרים האופטימיים של החוקרים הדנים מוגנס סקואו ופול באסטרופ (1967, 1956 1954), בעידוד של אריק סטרמגרן,
באירופה, ושל סמואל גרשון וברון שופסין בארצות הברית.
בשנת 1970 באיחור רב, מנהל המזון והתרופות האמריקאי FDA אישרה את הטיפול בליתיום בהפרעה המאנית.
ארצות הברית הייתה למדינה ה-50 להנהיג את הטיפול בליתיום.
מוגנס ובאסטרופ הוכיחו גם אפקט מונע של הטיפול בליתיום לגבי ההתלקחויות המאניות, וגם אלו הדיכאוניות של ההפרעה הדו-קוטבית.
על כן, ב-1974 הורחב האישור של ה-FDA גם כתכשיר מונע בהפרעה הדו-קוטבית.
לעומת זאת FDA לא אישר עד היום את הליתיום כתרופה למניעת דיכאון.
פיב, שפתח את קליניקת הליתיום הראשונה בצפון אמריקה, קידם בתוכניות טלוויזיה ובספרו הרב-מכר "Moodswing" ("תנודת מצב הרוח") את הטיפול הפסיכיאטרי בליתיום.
דאנר פיתחו את המונח של צורה של "מעגליות מהירה" (rapid cycling) בהפרעה הדו-קוטבית, המגיבה פחות טוב לליתיום.
ליתיום נספג באופן רציף ומוחלט לאחר נטילתו באופן פומי.
שיא ריכוזו בדם מתרחש בין 1-1.5 שעות בתכשיר סטנדרטי וכ-4-4.5 שעות בתכשיר הכולל שחרור מושהה של התרופה.
הליתיום אינו נקשר לחלבוני הפלסמה, אינו עובר מטאבוליזם ומופרש דרך הכליות.
זמן מחצית החיים בפלסמה בתחילת הטיפול הוא 1.3 ימים ולאחר טיפול במשך יותר משנה הוא 2.4 ימים.
מחסום דם-מוח (blood brain barrier) מאפשר רק מעבר איטי של ליתיום, ולכן מנת יתר חד פעמית אינה בהכרח רעילה, אך הרעלת ליתיום ארוכת טווח עתידה להפתר לאט.
זמן מחצית החיים של פינוי ליתיום הוא 18–24 שעות במבוגרים צעירים, אך הוא קצר יותר בילדים וארוך יותר בקשישים.
הפינוי הכלייתי (Lithium Clearance) של ליתיום מופחת במקרים של אי ספיקת כליות ועל כן, במטופלים עם מחלה כלייתית יש להיזהר על מנת למנוע הצטברות רעילה של התרופה בגוף.
השמנה קושרה לקצב גבוה יותר של פינוי ליתיום.
שיווי משקל ואיזון ברמות הליתיום בפלסמה מושג לאחר 5–7 ימים של צריכת התרופה.
ההסבר לאפקט מייצב המצב רוח של ליתיום אינו ידוע עדיין.
ישנן תאוריות שונות, ביניהן: שינויים בטרנספורטים של יונים, השפעה על נוירוטרנסמיטורים ונוירופפטידים, ותאוריות הקשורות למתווכים שניוניים.
מאניה חריפה: ליתיום מרסן מאניה אקוטית ומונע הישנות (Relapse) ב-80% מהחולים עם הפרעה דו־קוטבית.
באחוזים נמוכים יותר מרסן ומונע הישנות גם בהפרעות נוספות הקשורות למצב רוח (Mixed Episode, Rapid cycling Bipolar disorder) וכן שינויי מצב-רוח באנצפלופתיה.
לליתיום יש השפעה אנטי-מאנית איטית יחסית, המופיעה בדרך כלל תוך שבוע עד שלושה שבועות.
אי לכך, יש להוסיף בשבועות הראשונים גם בנזודיאזפינים או תרופות אנטי פסיכוטיות טיפוסיות, או חומצה ולפרואית.
חולים עם מאניה שאיננה קלאסית, כלומר מאניה מעורבת, הכוללת מאפיינים דיספוריים, או הכוללת שינויי מצב רוח מהירים, יגיבו פחות טוב לליתיום מאשר החולים עם מאניה קלאסית.
דיכאון בהפרעה דו־קוטבית - ליתיום הוכח כיעיל בטיפול בדיכאון המופיע במסגרת הפרעה דו־קוטבית, כמו כן הוכח כיעיל כטיפול נוסף (אוגמנטציה) בדיכאון מג'ורי חמור.
ניתן לשלב מתן ליתיום במקרים אלו עם מייצבי מצב רוח אחרים, כדוגמת טגרטול.
אם אדם נמצא תחת טיפול קבוע בליתיום, ומפתח אפיזודה דיכאונית, יש לשלול תת-פעילות של בלוטת התריס כתוצאה משימוש בליתיום (שהביאה לאפיזודת הדיכאון כאמור), שימוש לרעה בחומרים כמו סמים או חוסר הענות לנטילת הליתיום.
במקרים של הופעת דיכאון על אף השימוש בליתיום, ניתן לשקול את העלאת מינון הליתיום עד ל- mEq/L 1-1.2, הוספת הורמון תירואיד (אף בהינתן רמת הורמון תקינה), הוספת תרופות מייצבות נוספות, מתן תרופות נוגדות דיכאון (באופן מושכל) או טיפול בנזעי חשמל.
טיפול אחזקתי-מונע בהפרעה דו־קוטבית- טיפול אחזקתי עם ליתיום מוריד משמעותית את החומרה, תדירות ומשך האפיזודות המאניה-דפרסיביות בחולים עם הפרעה דו־קוטבית.
ליתיום מהווה טיפול פרופילקטי אפקטיבי טוב יותר לאפיזודות המאניות מאשר לאפיזודות הדיכאוניות, ועל כן ייתכן צורך בטיפול בתרופות נוגדות דיכאון באופן זמני או ממושך, במקרים של דיכאון.
מחקרים קליניים מצביעים על כך שליתיום מוריד את שכיחות ההתאבדויות בחולים עם הפרעה דו־קוטבית פי 6–7. בנוסף לכך, ליתיום הוא טיפול יעיל בציקלותימיה חמורה.
עם זאת כי טיפול יחידני בליתיום יכול לאבד מיעילותו לאחר שנים רבות של טיפול מוצלח.
אם יעילות הטיפול מוטלת בספק, יש לשקול הוספת מייצבי רוח אחרים כגון טגרטול או חומצה ולפרואית.
בכל אופן, אם מחליטים על הפסקת טיפול בליתיום, יש להוריד מינון באופן הדרגתי.
הפסקה פתאומית (לא הדרגתית) בטיפול בליתיום היא מקושרת לעלייה בהישנות של אפיזודות מאניות ודיכאוניות.
דיכאון מג'ורי - ליתיום יעיל לטיפול ארוך טווח בדיכאון מאג'ורי, אך יעילותו אינה עולה על טיפול בתרופות נוגדות דיכאון.
לליתיום תפקיד נפוץ בטיפול בדיכאון מאג'ורי, כטיפול המתווסף (טיפול אדג'ובנטי) לתרופות נוגדות דיכאון, אצל חולים שלא הגיבו לטיפול בנוגדי דיכאון בלבד.
תוצאות מחקרים הראו, כי כ-50-60% מהחולים שאינם מגיבים לנוגדי דיכאון יגיבו לטיפול בתוספת עם ליתיום.
ישנם מקרים, בהם תהיה תגובה לטיפול תוך ימים, אך בדרך כלל יש להמתין מספר שבועות עד להופעת תגובה.
טיפול בסכיזופרניה או הפרעה סכיזואפקטיבית- בהפרעות אלו, הטיפול התרופתי העיקרי הוא טיפול בתרופות אנטי פסיכוטיות.
עם זאת, ליתיום מהווה טיפול נוסף יעיל, בייחוד בחולים העמידים לטיפול בתרופות אנטי פסיכוטיות, או חולים שיש להם תסמינים של הפרעות מצב רוח, כגון חולים עם סימפטומים אפקטיביים בולטים מסוג הפרעה דו־קוטבית או דיכאון עם הפרעה סכיזואפקטיבית.
חולי סכיזופרניה, שאינם יכולים ליטול תרופות אנטי פסיכוטיות, יכולים להרוויח מטיפול בליתיום בלבד.
אינדיקציות נוספות: במהלך השנים, דיווחים שונים הצביעו על יעילות טיפול בליתיום באינדיקציות שונות- הן במחלות פסיכיאטריות והן במחלות אחרות.
עם זאת, היעילות והבטיחות של השימוש בליתיום ברב האינדיקציות לא הוכחו מדעית.
לליתיום פעילות אנטי- אגרסיבית, מלבד השפעתו על ייצוב מצב הרוח.
התפרצויות אגרסיביות בחולי סכיזופרניה, אלימות אסירים בבתי כלא, אגרסיות והשחתה עצמית בחולים עם פיגור שכלי, כל אלה יכולים להיות מאוזנים באמצעות טיפול בליתיום.
למעלה מ-80% מהחולים הנוטלים ליתיום חווים תופעות לוואי.
ישנה חשיבות לצמצם את הסיכון להופעת תופעות לוואי באמצעות ניטור רמות הליתיום בדם והתערבות פרמקולוגית נאותה על מנת לנטרל אפקטים לא רצויים, בעת הופעתם.
חינוך החולים הוא בעל חשיבות בהורדת השכיחות והחומרה של תופעות הלוואי.
יש להזהיר חולים הנוטלים ליתיום, כי שינויים בצריכת מים ומלח יכולים להשפיע על כמות הליתיום המופרשת, וכתוצאה מכך לגרום לעלייה או ירידה ברמות הליתיום בפלסמה.
לדוגמה: צריכת נתרן מוגברת (במסגרת שינוי דרסטי בהרגלי דיאטה) מורידה את ריכוז הליתיום.
ולהפך, צריכת נתרן מועטה היא בעלת פוטנציאל להגעה לרמות ליתיום טוקסיות (רעילות).
כמו כן, ירידה בכמות הנוזלים בגוף (כמו במקרים של הזעה מוגברת) יכולה להוביל להתייבשות והרעלת ליתיום.
נוסף לכך, תרופות רבות משפיעות על ריכוז הליתיום בפלסמה, ויש לתת על כך את הדעת בזמן מתן תרופות על ידי הרופא המטפל.
תופעות לוואי במערכת העיכול: בחילות, הקאות, ירידה בתיאבון ושלשולים.
ניתן להימנע מתופעות אלה על ידי חלוקת המינון למספר מנות ביום, נטילה של הליתיום עם אוכל, או החלפה לתכשיר ליתיום אחר.
התכשיר בעל הסבירות הנמוכה ביותר לגרום לשלשול הוא Lithium Citrate.
תכשירים המכילים לקטוז, יכולים לגרום לשלשולים בחולים עם אי סבילות ללקטוז.
עלייה במשקל: עלייה במשקל היא תוצאה של השפעת הליתיום על מטבוליזם של פחמימות במנגנון לא ידוע.
עלייה במשקל יכולה להיות גם ביטוי של תת פעילות בלוטת התריס, בצקת או צמא המביא לצריכת משקאות ממותקים ומיצים, כל אלה כתוצאה משימוש בליתיום.
רעד: רעד נגרם בשל טיפול בליתיום, נע בין 8-12Hz והוא בולט יותר בפשיטה של הידיים קדימה.
הרעד מופיע בעיקר באצבעות הידיים ובייחוד בעת ביצוע מניפולציות עדינות עם היד.
ניתן להפחית את הרעד באמצעות חלוקת המינון היומי למספר מנות, שימוש בתכשירים ליתיום הכוללים שחרור מושהה של התרופה, הפחתה במינון הקפאין היומי ועוד.
כמו כן ניתן לטפל ברעד על ידי מתן חוסמי בתא כמו פרופרנולול.
כאשר מופיע רעד חמור יש להעלות את האפשרות של הרעלת ליתיום.
השפעה קוגניטיבית: שימוש בליתיום קשור להופעת דיספוריה (מועקה, דכדוך), חוסר ספונטניות, זמן תגובות מוארך ופגיעה בזיכרון.
יש לשים לב לנוכחות סימפטומים אלה, כיוון שבשכיחות גבוהה הם גורמים לחוסר הענות לטיפול (Non-Compliance).
האבחנה המבדלת לסימפטומים אלה כוללת: הפרעות דיכאון, היפותירואידיזם, היפרקלצמיה, וכן מחלות ותרופות שונות.
ישנם חולים, אך לא כולם, המדווחים על שיפור בחומרת העייפות ובפגיעה בזיכרון עם הזמן.
תופעות לוואי נוירולוגיות נוספות, שאינן נפוצות בדרך כלל, כוללות: סימפטומים של פרקינסוניזם קל, אטקסיה, פגיעה בדיבור (dysarthria).
השניים האחרונים יכולים להופיע כתוצאה מהרעלת ליתיום.
באופן נדיר, ליתיום יכול לגרום לנוירופתיה פריפרית, יתר לחץ תוך-גולגולתי בניגני (pseudotumor cerebri), סימנים דמויי מיאסתניה גרביס ועלייה בסיכון לפרכוסים.
השפעה על הכליות: תופעות הלוואי הכלייתיות הנפוצות ביותר של ליתיום הן פוליאוריה (השתנת יתר) ופולידיפסיה (שתיית יתר) המשנית לה.
פוליאוריה מהווה בעיה ב25-35% מהחולים הנוטלים ליתיום, להם יש תפוקת שתן של 3L ביממה (באופן תקין: 1-2L ביממה).
הפוליאוריה נגרמת בראש ובראשונה כתוצאה מהפעילות האנטגנוניסטית של ליתיום על האפקט הכלייתי של ההורמון ואזופרסין.
כאשר פוליאוריה מהווה בעיה משמעותית, יש להעריך את התפקוד הכלייתי של החולה ולבצע איסוף שתן במשך 24 שעות.
תופעת הלוואי הכלייתית החמורה ביותר היא פיברוזיס אינטרסטיציאלי לא ספציפי.
התופעה נדירה ומופיעה לאחר נטילת ליתיום במשך 10 שנים או יותר.
ישנה ירידה הדרגתית במנגנון הסינון הכלייתי ועלייה בריכוז הקריאטינין בדם ולעיתים נדירות תופעה זו יכולה להגיע אף לכשל כלייתי.
לעיתים, ליתיום יכול לגרום לתסמונת נפרוטית.
לאור תופעות הלוואי האמורות, בחולים הנוטלים ליתיום, יש לעקוב כל חצי שנה אחר ריכוז רמת הקריאטינין, לבצע בדיקות כימיה לשתן ולמדוד נפח שתן באיסוף של 24 שעות.
בלוטת התריס: ליתיום גורם לירידה שאינה מדאיגה ולרוב חולפת של הורמוני בלוטת התריס.
עם זאת קיימים דיווחים שיוחסו לטיפול בליתיום: היווצרות זפקת (ב-5% מהחולים), אקסופתלמוס (בלט של ארובת העין) שהוא הפיך ושפיר, יתר פעילות בלוטת התריס (פחות שכיח) ותת פעילות של בלוטת התריס (שכיח יותר, בין 7% עד 10% מהחולים).
תת-פעילות של בלוטת התריס כתוצאה משימוש בליתיום נפוצה יותר בנשים (14%) מאשר בגברים (4.5%).
נשים נמצאות בסיכון גבוה במהלך השנתיים הראשונות לטיפול.
כמו כן, חולים הנוטלים ליתיום לטיפול בהפרעה דו־קוטבית ומפתחים הפרעה הקרויה Rapid Cycling (שינוי מהיר במצבי הרוח) נמצאים בסיכון גבוה פי 2 לפתח תת-פעילות של בלוטת התריס.
ב-50% מהחולים הנוטלים ליתיום לאורך זמן, ישנן הפרעות בבדיקות המעבדה: תגובת ההורמון TRH אבנורמלית, וב-30% ישנם ריכוזים גבוהים של ההורמון TSH.
אם קיימים סימפטומים של תת-פעילות בלוטת התריס יש לטפל בתחליפים הורמונליים (אלטרוקסין).
גם בהיעדר סימפטומים של תת-פעילות בלוטת התריס, יש רופאים המטפלים בחולים באלטרוקסין של ריכוזים עולים של TSH.
לאור השכיחות הגבוהה יחסית של הפרעות בבלוטת התריס, בחולים הנוטלים ליתיום, יש לבדוק TSH כל 6–12 חודשים.
כמו כן יש לבחון האם החלה תת-פעילות של בלוטת התריס כתוצאה מהטיפול בליתיום, כאשר מבררים אפיזודות דיכאוניות בחולים הנמצאים תחת השפעת תרופה זו.
מערכת קרדיוסקולרית: ליתיום מדכא את פעילות הקוצב ב-Sinus Node, מה שלעיתים יכול לגרום להפרעות קצב, ואף ביטויים של התעלפויות (סינקופה).
לכן, אין להשתמש בליתיום בחולים עם תסמונת הסינוס החולה.
במקרים נדירים, הפרעות קצב חדריות ואי ספיקת לב הופיעו במהלך טיפול בליתיום.
תופעות רעילות של ליתיום על שריר הלב נפוצות יותר בחולים עם דיאטה דלת-מלח, חולים הנוטלים תרופות מסוג משתנים, חולים עם חוסר איזון אלקטרוליטרי או בחולים עם אי ספיקת כליות.
מבחינת אק"ג, הביטוי הלבבי של ליתיום דומה לזה של תת-אשלגן בדם- היפוקלמיה.
הסיבה לכך היא בשל החלפת יון הליתיום את יון האשלגן התוך תאי.
השינויים הנפוצים באק"ג הם השטחת או היפוך גלי T .
השינויים הללו אינם בעלי משמעות קלינית והם חולפים לאחר פינוי של ליתיום מהגוף.
עור: השפעה עורית יכולה להיות תלויית מינון.
התופעות העוריות כוללות: אקנה, פריחה פוליקולרית ומקולופפולרית, כיבים בגפיים והחמרה של פסוריאזיס.
לעיתים, החמרה בפסוריאזיס או פריחות של אקנה חמורה מאלצות הפסקת טיפול.
ישנם גם דיווחים על הקרחה.
רוב המצבים המתוארים לעיל מגיבים היטב לשינוי בסוג תכשיר הליתיום או לטיפול בתכשירים עוריים מתאימים.
הרעלת ליתיום היא מסוכנת ועלולה להביא אף למצב של קומה ומוות.
הסימנים המקדימים להרעלת ליתיום כוללים סימנים נוירולוגים כמו: רעד גס, פגיעה ביכולת הדיבור (דיסארתריה) ואטקסיה, הפרעות שונות במערכת העיכול, שינויים לבביים ופגיעה בתפקוד כלייתי.
הסימנים המאוחרים כוללים טשטוש הכרתי, רעידות (פסיקולציות) בשרירים, פרכוסים וקומה.
גורמי סיכון כוללים- נטילת ליתיום מעבר למנה המומלצת, תפקוד כלייתי לקוי, דיאטה דלת נתרן, אינטראקציות עם תרופות נוספות והתייבשות.
אנשים מבוגרים רגישים יותר לעליית ריכוז הליתיום בדם.
ככל שריכוז הליתיום בדם גבוה וממושך יותר, כך גוברת חומרת הסימפטומים של ההרעלה.
הרעלת ליתיום היא מצב חירום רפואי, בעל פוטנציאל לגרום לפגיעה נוירולוגית קבועה ומוות.
במקרים של הרעלה יש להפסיק את נטילת הליתיום ולטפל בהתייבשות על ידי מתן נוזלים.
כדי לפנות את הליתיום מהגוף ניתן לתת חומרים כגון kayexalate או תמיסת פוליאתילן גליקול, אולם לא פחם פעיל.
במקרים חמורים, ביצוע דיאליזה יכולה להוריד רמות גבוהות של ליתיום בדם.
נוער מתבגר: ריכוזי הליתיום בסרום עבור נוער מתבגר זהה לזה של מבוגרים.
השמנה והופעת אקנה נפוצה ובעייתית יותר באוכלוסייה זו.
קשישים: ליתיום בטוח ואפקטיבי בקשישים.
אולם, טיפול בחולים קשישים יכול להיות מסובך, זאת בשל נוכחות תחלואה נלווית כגון: ירידה בתפקוד כלייתי, דיאטות מיוחדות המשפיעות על פינוי הליתיום ורגישות כללית מוגברת לליתיום.
לכן, יש להתחיל טיפול בליתיום בקשישים במינונים נמוכים.
בנוסף, יש לשנות מינונים בתדירות נמוכה מאשר בחולים צעירים.
כמו כן, יש לאפשר זמן ארוך יותר לאיזון בין הפינוי הכלייתי לספיגת התרופה.
נשים הרות ומניקות: אין לתת ליתיום לנשים הרות בטרימסטר הראשון עקב הסיכון למומים מולדים, שהשכיח בהם הוא אנומליה על שם אבשטיין הפוגעת במסתם הטריקוספידלי.
הסיכון לאנומליה זו בעוברים החשופים לליתיום הוא 1/1000, סיכון הגבוה פי 20 מבאוכלוסייה הכללית.
עם זאת, יצוין כי הסיכון הטרטוגני של ליתיום (4-12%) גבוה מבאוכלוסייה הכללית (2-3%) אך נמוך יותר מזה של מייצבי רוח אחרים כדוגמת טגרטול או חומצה ולפרואית.
אישה שממשיכה ליטול ליתיום במהלך ההיריון צריכה לקחת את המינון האפקטיבי המינימלי.
רמת הליתיום צריכה לעבור ניטור הדוק במהלך ההיריון ובעיקר לאחריו, עקב הירידה המשמעותית בפינוי הכלייתי של הליתיום ששבה לנורמה בימים הראשונים לאחר הלידה.
מתן ליתיום (כמניעה) מומלץ לכל הנשים הסובלות מהפרעה דו־קוטבית הנכנסות לתקופת משכב לידה.
ליתיום מופרש לחלב האם, ולכן יש לשקול היטב את המתן בנשים מניקות.
סימני הרעלת ליתיום בילודים כוללים לתרגיה, כיחלון, רפלקסים אבנורמליים ולעיתים הגדלת כבד.
השפעות נוספות: יש להיזהר במתן ליתיום לחולי סוכרת, תוך ניטור הדוק של רמות הסוכר כדי למנוע חמצת קטוטית סוכרתית.
לויקוציטוזיס הוא תהליך הפיך, שפיר ושכיח במהלך טיפול בליתיום.
חולים מיובשים, מוגבלים וחולניים, הם בסיכון הגבוה ביותר לתופעות לוואי והרעלת ליתיום.
ליתיום ניתן באופן שכיח בשילוב עם תרופות אנטי פסיכוטיות טיפוסיות.
השילוב לרוב אפקטיבי ובטוח, אולם מתן משולב של מינונים גבוהים של ליתיום יחד עם תרופות אלו יכול לגרום לעלייה בתופעות הלוואי הנוירולוגיות ותופעות הלוואי האקסטרה פירמידליות של ליתיום.
במקרים נדירים דווח אף על אנצפלופתיה.
רוב התרופות מסוג משתנים (כגון תיאזידים ומשתנים אוגרי אשלגן) יכולות להעלות את ריכוז הליתיום.
כשטיפול במשתן מופסק, לעיתים יש צורך בהעלאת מינון הליתיום.
עם זאת, משתני לולאה וסוגי משתנים אחרים יכולים להוריד את ריכוז הליתיום אל מתחת לרמתו התרפויטית.
תרופות המעכבות את האנזים ACE (למשל קפטופריל) יכולות לגרום לעלייה ברמות הליתיום, בעוד שתרופות אשר פועלות על הרצפטור לאנגיוטנזין II ומעכבות אותו (לדוגמה losartan) לא משנות את רמות הליתיום.
סוגים רבים של תרופות נוגדות דלקת מסוג נוגדי דלקת שאינם סטרואידים כגון אינדומטצין, פנילבוטאזון, דיקלופנאק (וולטרן), קטופרופן, אוקסיפנבוטאזון, איבופרופן, פירוקסיקאם ונאפרוקסן, מורידות את פינוי הליתיום ובכך מעלות את ריכוזו.
אספירין ו-sulindac לא משפיעים על רמות הליתיום.
מתן משולב של ליתיום ו-quetiapine (סרוקוול) יכול לגרום לישנוניות, אבל נסבל בכלליות.
מתן משולב של ליתיום ו-ziprasidone (גאודון) יכול להגביר במידה בינונית את השכיחות של רעד.
יש להימנע ממתן משולב של ליתיום ותרופות חוסמות תעלות סידן עקב סיכון לנוירוטוקסיות קטלנית.
בחולה המטופל בליתיום ומיועד לטיפול בנזעי חשמל יש להפסיק את נטילת הליתיום יומיים טרם התחלת הטיפול, כדי להפחית את הסיכון לדליריום.
המינון ההתחלתי לרוב המבוגרים הוא 300 מ"ג כפול שלוש פעמים ביום.
בקשישים או כאשר יש פגיעה בתפקוד הכלייתי, יש להתחיל ב-300 מ"ג פעם/פעמיים ביום.
אחרי איזון, מינונים של 900 ו-1,200 מ"ג ביום משיגים בדרך כלל רמות תרפויטיות בפלסמה של 0.6-1 mEq/L.
יש לבצע ניטור רוטיני של רמות הליתיום.
רמות ליתיום צריכות להיבדק כל 2 עד 6 חודשים, מלבד כאשר מופיעים סימני הרעלה או במטופלים עם בעיית היענות.
יש לבצע א.ק.ג פעם בשנה.
פקטורים שיכולים לגרום לתנודתיות ברמות הליתיום כוללים תכולת נתרן בדיאטה, מצב רוח, רמת הפעילות, תנוחת הגוף וצורת נטילה לקויה.
לאחר הגעה לרמה היומית הרצויה, ניתן לעבור לתכשירי הליתיום אשר פועלים בצורה של שחרור מושהה- sustained release, הניתנים פעם ביום.
רמות אפקטיביות עבור מאניה נעות בין 1-1.5 mEq/L, שמושגות בדרך כלל על ידי מינון של 1,800 מ"ג ביום.
המינון המומלץ לטיפול אחזקה נע בין 0.4-0.8 mEq/L שלרוב מושג על ידי מינון יומי של 900–1,200 מ"ג.
ישנם חולים בהם מינון של 1.5 לא יהיה אפקטיבי, ללא סימני הרעלה, ובהם אפשר לשקול טיטרציה של המינון מעל 1.5.
ישנם חולים שניתן לשמור אותם במינון אחזקה הנמוך מ-0.4.
ישנם הבדלים בין חולה לחולה, ולכן יש לתפור את הטיפול למידות המטופל ולהתאים את המינונים בדרך של ניסוי וטעייה.
אם תגובה לא מושגת תוך שבועיים במינון שכבר גורם לתופעות לוואי, יש לבצע ירידה באופן הדרגתי של הליתיום במשך שבוע-שבועיים ולנסות מייצב מצב רוח אחר.
חשוב לזכור כי לליתיום יש טווח תרפויטי צר וישנם פקטורים רבים שיכולים לשנות את המאזן בין הרמות הנסבלות האפקטיביות, לבין אלו הגורמות לתופעות לוואי והרעלה.
לכן, ישנה חשיבות רבה לחינוך החולים הנוטלים ליתיום לזיהוי הסימנים והסימפטומים של הרעלה, הכרת פקטורים שמשפיעים על רמות הליתיום, מתי וכיצד יש לבצע בדיקות מעבדה וחשיבות הקשר הרציף עם הרופא המטפל.
מצבים שכיחים כגון הזעה מרובה ותרופות נפוצות כגון נוגדי דלקת שאינם סטרואידליים (NSAIDS) או מעכבי האנזים ACE יכולים להשפיע משמעותית על רמות הליתיום.
ליתיום פלואורי הוא תרכובת אי-אורגנית שנוסחתה הכימית LiF.
זהו מלח הליתיום של חומצה הידרופלואורית.
ליתיום פלואורי הוא מוצק בצבע לבן בטמפרטורת החדר.
הסריג שלו הוא יוני, במבנה אנלוגי לזה של נתרן כלורי, אך מסיסותו במים נמוכה בהרבה.
ליתיום פלואורי משמש בין השאר בתערובות של מלחים מותכים ובאופטיקה של אור אולטרה סגול.
ליתיום פלואורי מיוצר מליתיום הידרוקסידי ומימן פלואורי או על ידי המסת ליתיום קרבונט במימן פלואורי עודף, ייבוש על ידי אידוי וחימום.
פלואור מיוצר על ידי אלקטרוליזה של אשלגן דו פלואורי מותך.
האלקטרוליזה יעילה יותר כאשר האלקטרוליט מכיל אחוזים בודדים של ליתיום פלואורי.
ייתכן כי הסיבה לכך היא יצירת שכבה של Li-C-F על אלקטרודות הפחמן .
מלח מותך שימושי, FLiNaK, מורכב מתערובת של ליתיום פלואורי, נתרן פלואורי ואשלגן פלואורי.
בגלל הפער האסור הרחב שלו, גביש של ליתיום פלואוריד שקוף לאור אולטרה סגול, יותר מאשר כל חומר אחר, ולפיכך משמש באופטיקה של אור אולטרה-סגול, בדומה למגנזיום פלואורי.
ליתיום פלואורי משמש כאמצעי לגילוי סך החשיפה לקרינה מייננת מהסוגים גמא, בטא ונייטרונים.
קריאת רמת החשיפה נעשית באמצעות חימום הגביש, הגורם לו לפלוט אור בעוצמה התלויה ברמת החשיפה לקרינה.
ליתיום פלואורי מצטיין ביציבות כימית ולתערובות LiF/BeF2 יש נקודת התכה נמוכה (360 עד 459 מעלות צלזיוס).
ותכונות מצוינות מבחינת אינטראקציה עם נייטרונים.
בשנים 1964-1969 הופעל במעבדות Oak Ridge בארצות הברית כור גרעיני ניסיוני, שהדלק הגרעיני שלו היה תערובת של מלחי פלואור, ביניהם אורניום ארבע-פלואורי.
התערובת הכילה 65% ליתיום פלואורי, מועשר באיזוטופ הנפוץ ליתיום-7. נוזל הקירור במעגל הקירור הראשי של הכור היה תערובת מותכת של ליתיום פלואורי ובריליום דו-פלואורי .
מספר כורים נסיוניים ותכנונים של כורים עתידיים המבוססים על עקרונות דומים נעשו במהלך השנים ואף כיום .
קתודה עבור דיודה פולטת אור
ליתיום פלואורי משמש באופן נרחב בדיודה פולטת אור פולימרית כשכבת צימוד להגברת פליטת האלקטרונים מהקתודה.
עובי שכבה אופייני הוא כננומטר אחד.
ליתרונקס (שם מדעי: Lythronax) הוא סוג של דינוזאור תרופוד טורף ממשפחת הטירנוזאוריים שחי בקרטיקון, כ-80 מיליון שנה לפני זמננו, במרכז אמריקה הצפונית.
מאובניו נתגלו ב-2009 אך הוא הוכרז כסוג חדש של דינוזאור רק ב-2013.
הליתרונקס היה טירנוזאור בינוני, אורכו הוערך כנע בין 7.3 ל- מטר וגובהו 2.4 מטרים.
לשם השוואה, אורכו של טירנוזאורוס רקס היה 12.3–13 מטרים.
עיניו היו ממוקמות יחסית בחזית הראש, דבר שהקנה לו ראיית עומק ואפשרות להערכת מרחקים, תכונה חיונית עבור טורף.
הגולגולת של ליתרונקס עוצבה "כדי לתפוס משהו, לנער אותו עד מוות ואז לקרוע אותו לגזרים".
מכאן נובע שמו "מלך הזוועות של הדרום-מערב".
הליתרונקס היה ככל הנראה קרוב משפחה קדום של הטירנוזאורוס רקס.
מאובניו של ליתרוניקס נחפרו עוד ב-2009 בתצורת ואוויפ (Wahweap Formation) בתחומי המונומנט הלאומי גרנד סטרקייס-אסקלנטה שביוטה, אך רק לאחר בחינה מעמיקה שנמשכה ארבע שנים התברר שמדובר בסוג חדש של דינוזאור טירנוזאורי.
כרגע ידוע רק מין יחיד בסוג, Lythronax argestes.
ליתיום אלומיניום הידריד (Lithium aluminium hydride) הוא תרכובת אי-אורגנית עם הנוסחה הכימית LiAlH4.
ליתיום אלומיניום הידריד משמש כראגנט חיזור בעל חשיבות רבה מאוד בכימיה אורגנית סינתטית.
בדרך כלל החומר משמש לחיזור של אסטרים, חומצות קרבוקסיליות ואמידים.
ליתיום אלומיניום הידריד הוא בסיס חזק שמגיב באלימות עם ממסים פרוטים, כגון מים, תוך יצירה של גז מימן.
ליתיום אלומיניום הידריד הוא אבקה קריסטלינית מונוקלינית במצבה הטהור, עם צפיפות של כ-0.917 גרם לסמ"ק.
לעיתים הצבע אפור בשל נוכחות של אבקת אלומיניום שנשארה מתהליך הייצור.
החומר עובר פירוק (decomposition) בטמפרטורה של מעל 125 מעלות צלזיוס.
ליתיום אלומיניום הידריד מסיס בדיאתיל אתר (30 גרם ל-100 גרם) וטטרה הידרו פוראן (13 גרם ל-100 גרם), אך מסיס בקושי בדיאוקסאן (1 גרם לליטר).
ליתיום אלומיניום הידריד הוכן לראשונה על ידי תגובה של ליתיום הידריד עם אלומיניום כלורי:
ייצור החומר בתעשייה הכימית מתבסס על שני שלבים.
בשלב הראשון מגיבים נתרן, אלומיניום וגז מימן לקבלת נתרן אלומיניום הידיריד, ובהמשך תרכובות זו מגיבה עם ליתיום כלורי לקבלת ליתיום אלומיניום הידריד ונתרן כלורי.
ליתיום אלומיניום הידריד משמש להכנת הידרידים של מתכות מעבר מההלידים המתאימים שלהן.
לדוגמה, נתרן הידיריד (NaH) יכול להיות מיוצר על ידי תגובה של ליתיום אלומיניום הידריד עם המלח נתרן כלורי:
ליתיום אלומיניום הידריד מגיב עם ליגנדים ליצירת קומפלקסים קואורדינטיביים של אלומינה עם יוני ליתיום:
ליתיום אלומיניום הידריד בתגובה עם סילן:
כאמצעי לאחסון מימן (Hydrogen storage)
ליתיום אלומיניום הידריד מכיל כ-10.6% משקלי של מימן, לכן הוא עשוי לשמש כמדיום פוטנציאלי לאחסון גז מימן עבור כלי רכב המונעים בתאי דלק.
ליתיום אלומיניום הידריד משמש רבות בכימיה אורגנית כראגנט חיזור, בעל עוצמה חזקה יותר מאשר נתרן בורן הידריד (בשל קשרי ה-Al-H החלשים יותר מקשרי הB-H).
ליתיום אלומיניום הידריד מסוגל להמיר אסטרים, חומצות קרבוקסיליות, תרכובות אציל, אלדהידים וקטונים לכהלים המתאימים שלהן.
באופן דומה, ליתיום אלומיניום הידריד מסוגל להמיר אמידים, ניטרילים, אימינים, אזידים, קבוצות ניטרו, ואוקסים לנגזרות האמינים שלהן.
ליתיום אלומיניום הידריד הוא חומר דליק מאוד.
הוא ניצת באופן ספונטני בעת כתישה או חבטה חזקה ומגיב באלימות עם מים וממסים אורגנים פורטים רבים ואף עם אדי מים מהאוויר.
כיבוי או דיכוי של שרפה של ליתיום אלומיניום הידריד יכול להיעשות על ידי כיסויי האש בחול, או באבקת אבן גיר (CaCO3) כתושה או בשימוש במטפה מתאים.
ליתוקרפוס דאלבטוס (שם מדעי: Lithocarpus dealbatus, בכתב סיני 白皮柯, בפין-יין: Bái pí kē), הוא מין צמח השייך לסוג ליתוקרפוס במשפחת האלוניים.
זהו עץ שגובהו עד 20 מטרים, הגדל בדרום-מזרח אסיה.
ליתוקרפוס דאלבטוס הוא עץ שגובהו עד 20 מטרים.
הענפים מכוסים בפלומה קצרה חומה.
פטוטרת העלים מכוסה בפלומה קצרה חומה ואורכה 1–2 סנטימטרים.
הטרף ביצתי, סגלגל מוארך עד דמוי רומח.
אורכו 7–14 סנטימטרים, ורוחבו 2–5 סנטימטרים, והוא בעל מרקם נייר עבה עד עור.
גונו אפרפר בחלק העליון המכוסה בפלומה קצרה חומה.
בסיס העלה דמוי יתד, וקצה העלה מחודד.
העורק המרכזי בולט מעט בחלק העליון ומעט מכוסה פלומה.
בכל צד יש בין 10 ל-13 עורקים משניים המתחברים לעורק המרכזי.
עורקים שלישוניים בולטים בחלק העליון.
התפרחות הזכריות מקובצות בקצה הענפים, עד 15 סנטימטרים.
התפרחות הנקביות הן לעיתים הרמאפרודיטיות באורך עד 20 סנטימטרים.
הספלולים במקבצים בין 3 ל-5. מקבץ הבלוטים הוא באורך 5–8 סנטימטרים.
ממדי הספלול המעוגל 0.8–1.4 × 1–1.8 סנטימטרים, כשהוא מכסה מחצי מהבלוט ועד כולו.
הבלוט סגלגל עד ביצתי, קטן במקצת מהספלול וקצהו מעוגל עובי הקליפה כמילימטר אחד.
עונת הפריחה היא באוגוסט עד אוקטובר.
הבלוט מבשיל באוגוסט עד אוקטובר שנה אחר-כך.
הצמח גדל ביערות לחים, יחד עם אורן יונאן, אשוחית ומינים אחרים של אלוניים בגובה בין 1,000 ל-2,800 מטרים מעל גובה פני הים במחוזות סין העממית גוויג'ואו, דרום-מערב סצ'ואן, דרום-מערב טיבט ויונאן.
כמו גם בבהוטן, צפון-מזרח הודו, צפון לאוס, דרום-מזרח מיאנמר, וייטנאם וצפון תאילנד.
העץ תואר לראשונה על ידי שלושה: הבוטנאי האנגלי ג'וזף דלטון הוקר, הבוטנאי הסקוטי תומאס תומסון (Thomas Thomson), והבוטנאי הגרמני-הולנדי פרידריך אנטון וילהלם מיקל (Friedrich Anton Wilhelm Miquel).
את השם המדעי קבע הבוטנאי הגרמני-אמריקני אלפרד רדר (Alfred Rehder).
העץ שייך לסוג ליתוקרפוס במשפחת האלוניים.
לליתוקרפוס דאלבטוס יש שני תת-מינים:
לך, אל תרוץ הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1966.
התסריט נכתב על ידי סול סאקס וקרסון קנין והוא רימייק חפשי לסרט The More the Merrier משנת 1943 אלא שהמיקום ושמות המשתתפים ועיסוקם, שונו.
מקום מהעלילה הועבר לטוקיו בתקופת אולימפיאדת טוקיו (1964).
בתפקידים הראשיים - קרי גרנט, סמנתה אגר, ג'ים האטון וג'ון סטנדינג.
זה הסרט האחרון בו שיחק קרי גרנט, הפעם לא כמאהב אלא כגבר מבוגר (בן 62) המנסה לשדך בין בני זוג צעירים.
ויליאם רטלנד (קרי גרנט) הוא איש עסקים בריטי מכובד שמגיע לטוקיו יומיים לפני המתוכנן ומתקשה למצוא בית מלון היות שכל מקומות האירוח תפוסים לרגל אולימפיאדת טוקיו.
גם המזכיר בשגרירות בריטניה, יוליוס הברסק (ג'ון סטנדינג) מתקשה לעזור לו.
רטלנד מבחין בפתק על הקיר של חיפוש שותף לדירה.