tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפיצוץ בפיאצה פונטנה (באיטלקית: Strage di Piazza Fontana) היה פיגוע טרור שהתרחש ב-12 בדצמבר 1969, כאשר פצצה התפוצצה במטה "בנקה נאציונלה דל'אגריקולטורה" (בנק החקלאות הלאומי) בפיאצה פונטנה שבמילאנו, איטליה, בקרבת קתדרלת מילאנו.
הפיצוץ גרם למותם של 17 אנשים ולפציעתם של 88 נוספים.
באותו אחר הצהריים, פצצה נוספת התפוצצה בבנק ברומא, ונמצאה פצצה נוספת שלא התפוצצה בקבר החייל האלמוני.
הפיגוע בוצע על ידי ארגון הימין הקיצוני הנאו-פאשיסטי "אורדינה נואובו" (Ordine Nuovo), ייתכן שבשיתוף פעולה עם גורמים נוספים שלא זוהו.
הפיצוץ בפיאצה פונטנה לא היה הראשון, אלא חלק מסדרה מתואמת היטב של התקפות.
הפיגוע יוחס בתחילה לאנרכיסטים איטלקיים.
לאחר מעצרם של יותר מ-80 חשודים, אחד מהם, ג'וזפה פינלי, פועל רכבת אנרכיסטי, מת לאחר שנפל מחלון בקומה הרביעית בתחנת המשטרה שבה הוחזק.
דיווחי המשטרה הראשונים טענו כי פינלי התאבד בקפיצה מהחלון במהלך חקירה שגרתית, אך נמצאו סתירות רבות בגרסה זו.
שלושה שוטרים שהיו מעורבים בחקירת פינלי, כולל הקומיסר לואיג'י קלברזי, נחקרו בשנת 1971 בעקבות מותו של פינלי, אך חקירה מאוחרת יותר שהסתיימה ב-25 באוקטובר 1975, קבעה כי לא היו עבירות במותו של פינלי.
התובע הציבורי ג'רארדו ד'אמברוזיו קבע כי נפילתו של פינלי נגרמה כתוצאה מעילפון ואיבוד שיווי משקל, לאחר שלושה ימים של חקירה אינטנסיבית.
אף על פי שקלברזי זוכה (והיה מחוץ לחדר כאשר פינלי נפל), הארגון השמאלני הקיצוני "לוטה קונטינואה" החזיק בו כאחראי למותו של פינלי.
בשנת 1972 נרצח קלברזי על ידי קיצונים שמאלניים כנקמה.
אדריאנו סופרי וג'ורג'יו פייטרוסטפאני, מנהיגים לשעבר של "לוטה קונטינואה", הורשעו בקשירת קשר לרצח קלברזי, בעוד שחברי הארגון אובידיו בומפרסי ולאונרדו מרינו נידונו על ביצוע הרצח בפועל.
לפי אנליסטים כמו דניאל גנסר ופיליפ ווילן, מאחורי הפיצוץ עמדה רשת של פעילי ימין קיצוני, כחלק ממסע טרור הידוע כאסטרטגיה של מתיחות, כאסטרטגיה של דגל כוזב שמטרתה להאשים על תאים קומוניסטיים, להכפיש את השמאל הפוליטי, ולהיות זרז להתרחקות ממוסדות דמוקרטיים.
לאחר חקירות נוספות, נעצרו והועמדו לדין חברי ארגון הימין הקיצוני "אורדינה נואובו" בחשד שתכננו וביצעו את הפיגוע בפיאצה פונטנה.
למרות ראיות שקשרו אותם לפיגוע, זוכו השניים בשנת 1987 בשל חוסר יכולת לקבוע בוודאות מי ביצע את הפיגוע, ולא ניתן היה לשוב ולהעמידם לדין בשל עקרון "כפל ההעמדה לדין".עם זאת, הם הורשעו בהנחת פצצות אחרות במילאנו ופדובה וקיבלו עונשי מאסר של 16 שנים.
בשנת 2001, במהלך משפט נוסף, נגזרו מאסרי עולם על דלפיו צורצי, קרלו מריה מאג'י וג'אנקרלו רוגנוני, אך הם זוכו בערעור בשל חוסר ראיות.
ב־26 באפריל 2025 התרחש פיצוץ בנמל שהיד רג'אי שבאיראן וגרם לאירוע רב-נפגעים, בו נפגעו כ-1,200 בני אדם ונהרגו לפחות 70.
זה היה חלק של הפיצוצים באיראן שהתרחשו בתקופה זו.
נמל שהיד רג'אי שבמחוז בנדר עבאס באיראן שוכן כ-15 ק"מ דרומית-מערבית לעיר הנמל בנדר עבאס, על שפתו הצפונית של מצר הורמוז בכניסה למפרץ הפרסי.
זהו הנמל המסחרי הגדול ביותר באיראן, דרכו עוברים כ-85% מתנועת המטענים בנמלי איראן.
הנמל שימש להברחות על ידי משמרות המהפכה האסלאמית.
גם לאחר נפילת משטר אל-אסד בסוריה הנמל שימש על מנת להבריח ימית אמל"ח לחות'ים, לחזבאללה ולמיליציות הנוספות בלבנון.
בסוכנות הידיעות תסנים דווח שהפיצוץ אירע בגלל מכלי דלק או נפט שהתלקחו, מסיבה שעדיין אינה ברורה.
בסוכנות הידיעות של הרפובליקה האסלאמית דווח בהמשך שמקור הפיצוץ הוא במחסן של חומרים מסוכנים וכימיקלים שנמצא בנמל.
עם זאת, מספר סוכנויות ביון ומכוני מחקר העוסקים במודיעין העריכו שמקור הפיצוץ הוא נתרן פרכלורט ואמוניום פרכלורט – חומרים דליקים ונפיצים מאוד המשמשים לייצור דלק מוצק לטילים בליסטיים.
לפי דיווחי מודיעין כמות רבה של חומרים אלו שנשלחה בחשאי מסין הגיעה ואוחסנה בנמל בחודשיים שקדמו לפיצוץ.
מקורב למשמרות המהפכה האסלאמית הודה ב"ניו יורק טיימס" שהחומר שהתלקח היה רכיב קריטי בייצור דלק מוצק לטילים בליסטיים.
הרשויות באיראן דיווחו על כ-1,200 בני אדם שנפגעו בפיצוץ, ומתוכם לפחות 64 הרוגים.
מייד לאחר האירוע נשמעו באיראן טענות כי האחריות לפיצוץ היא על ישראל וארצות הברית.
לטענת חבר הפרלמנט האיראני מוחמד סראג' "ישראל הייתה מעורבת בפיצוץ בנמל רג'אי.
גורמים בישראל הכחישו קשר לפיצוץ, וב-28 באפריל הודיע שר הפנים של איראן שהגורם לפיצוץ הוא רשלנות.
שר הפנים של איראן, אסקנדר מומני, קיבל דיווח ראשוני על האירוע ממושל הורמוזגאן, מוחמד אשורי, והורה לחקור מיידית את האירוע.
גם יושב ראש הארגון לניהול משברים של איראן הגיע לאזור הפיצוץ.
הפיצוצים באיראן ב-2025 הם סדרת פיצוצים מתמשכים שהתרחשו באיראן, בחודשים אפריל-מאי 2025, שמקורם בלתי ברור.
הפיצוץ הראשון אירע ב-26 באפריל 2025. מיקומי הפיצוצים כללו נמלים, מרכז לוגיסטי, מפעלי אופנועים, כטב"מים, קרטונים ותחנות כוח.
ב־26 באפריל 2025 התרחש פיצוץ בנמל שהיד רג'אי שבאיראן וגרם לאירוע רב-נפגעים, בו נפגעו כ-1,200 בני אדם ונהרגו לפחות 70. מייד לאחר האירוע נשמעו באיראן טענות כי האחריות לפיצוץ היא על ישראל וארצות הברית.
גורמים בישראל הכחישו קשר לפיצוץ.
הפיצוץ במפעל הכטב"מים בבנדר עבאס
ב-29 באפריל התפוצץ ונשרף לחלוטין מפעל ייצור זיקוקים ואבק שריפה בבנדר עבאס שלפי הערכות גם פעל על מנת ליצור כטבמ"ים בשביל משמרות המהפכה האסלאמית.
הפיצוצים במפעלים בכרג', טהרן ובמרכז שוכת-פור
ב-3 במאי בלילה התפוצצה תחנת כוח בעיר כרג' והתפוצץ מפעל קרטונים בבעלות אפגנית בטהרן, בנוסף דווחו על פיצוצים במרכז לוגיסטי של משמרות המהפכה האסלאמית בשם שוכת-פור.
בפיצוצים נהרג בן אדם אחד ונפצעו מספר אנשים והם גרמו להפסקת חשמל נרחבות במחוז אלבורז.
ב-4 במאי התפוצץ מפעל קרטונים בעיר משהד בצפון המדינה, במפעל פרצה שריפה במחסן צמיגים וקרטון שהורחב לשאר המפעל ונפצעו 5 אנשים.
כשעה לאחר מכן דווח על פיצוץ במפעל אופנועים בעיר משהד בו דווח כי נוצרו אופנועים ורכבים בשביל משמרות המהפכה.
ב-5 במאי פרצה שרפה במאגרי תחמושת תת-קרקעיים של משמרות המהפכה האסלאמית בהרים בעיר קאזרון שבדרום איראן, המחסן היה שייך ליחידת קומנדו איראנית בשם האימאם סג'אד.
באפריל 2025 חברי פרלמנט איראנים האשימו את המוסד הישראלי בגרימת הפיצוצים, בנוסף גם ברשתות החברתיות גורמים איראנים וגורמים ממדינות נוספות האשימו את המוסד בפיצוצים.
הפיצוחיה היא סדרת דוקו-ריאליטי ישראלית ששודרה בשנת 2003 בערוץ 8. הסדרה מתעדת את חיי הלילה של תל אביב בראשית שנות ה־2000, דרך שיחות פילוסופיות, קיומיות ולעיתים פרובוקטיביות שמתנהלות בין מוכר בפיצוצייה, יניב קרסוצקי, לבין לקוחות מזדמנים וקבועים.
הסדרה מתרחשת בפיצוצייה תל אביבית טיפוסית לתחילת שנות ה־2000 — מוסד ישראלי לא רשמי שהיה פתוח 24/7 ומכר כל דבר, החל מחטיפים ושתייה קלה ועד סמי פיצוציות, טבק ועיתונים.
תרבות הפיצוציות באותה תקופה שיקפה לעיתים קרובות מרחב עירוני חצי-אנרכי: עישון בתוך החנות היה מקובל, השיח היה בלתי מצונזר, ולעיתים גם לא חוקי.
לקוחות מכל גוני החברה — סטודנטים, בליינים, עובדים זרים, דתיים וחילונים — נפגשו באקראי סביב דלפק אחד, ומצאו עצמם משוחחים על החיים מול המוכר הקבוע.
הסדרה נוצרה על ידי הבמאי מוריס קנדיוטי והמוכר האמיתי בפיצוצייה, יניב קרסוצקי, שלמדו יחד בחוג לתקשורת במכללת הנגב.
הרעיון לסדרה נולד בשנת 2001, כאשר קנדיוטי ביקר את קרסוצקי במקום עבודתו והבחין בדינמיקה יוצאת הדופן בין המוכר ללקוחות.
חמוש בחמש מצלמות שהותקנו ברחבי החנות, תיעדו היוצרים שלושה לילות בלבד — שמתוכם נערכו תשעה פרקים ועשרות סצנות מרתקות.
העריכה הלא-ליניארית מדגישה את הזרימה האורגנית של השיח, תוך שימוש במוטיבים חוזרים, מוזיקה אלקטרונית-ישראלית, ותמונות רחוב לילה תל אביבי.
הסדרה מציגה את יניב קרסוצקי כמנחה בלתי רשמי של שיח פילוסופי-עממי.
כל פרק עוסק בנושא אחר — מין, סמים קלים, דת, מוות, זוגיות, משמעות החיים, ועוד.
הפרקים אינם מבוססים על עלילה אלא על ציר שיח רעיוני, כאשר הלקוחות מתראיינים לסירוגין.
בחלק מהפרקים מופיעים דמויות חוזרות, מה שמדגיש את תחושת הקהילתיות שהתפתחה סביב הפיצוצייה.
בכמה קטעים ניכרת התייחסות מרומזת לשימוש בסמי פיצוציות — חומרים פסיכואקטיביים שנמכרו לעיתים בפיצוציות באופן לא חוקי או באפור חוקי, כמו "נייס גאי", "מבסוטון" ו"חלומות".
באותה תקופה לא הייתה חקיקה ברורה נגד חומרים אלה, והם הפכו לחלק מהווי הלילה האורבני.
אף שאין תיעוד מפורש של שימוש בהם בסדרה, האווירה הרפויה והפתיחות לנושאים שנויים במחלוקת מבטאים את רוח הזמן.
מערכה ג' – "תיקון חצות"
מערכה ד' – "קסמים קלים"
מערכה ה' – "מובי סטאר"
מערכה ו' – "תן לי בשקל"
מערכה ז' – "טרפת נפוצה"
מערכה ח' – "התותח הקדוש"
מערכה י' – "משמרת אחרונה"
המערכה הגנוזה (מערכה ט') – "שעות נוספות"
הסדרה התקבלה באהדה רבה בקרב צופי ערוץ 8, והפכה ליצירה מוערכת בז'אנר הדוקו-ריאליטי הישראלי.
מבקרים שיבחו את הפשטות הבלתי מתפשרת, השיח הישיר ואת חשיפת הישראליות העירונית באופן נטול פילטרים.
הסדרה נחשבת כיום לקאלט נדיר, ששיקף רגע תרבותי חד-פעמי שבו הטלוויזיה עוד העזה להיות מציצנית, בוטה, אך כנה.
הפירמידה הגדולה של גיזה (הידועה גם בשם הפירמידה של ח'ופו, בערבית: هرم خوفو) היא העתיקה שבשבעת פלאי תבל של העולם העתיק, והיחידה מבין השבעה ששרדה עד ימינו.
נהוג לחשוב שהיא נבנתה למען פרעה ח'ופו בן סנפרו מהשושלת ה-4, באמצע האלף השלישי לפנה"ס, ונועדה לשמש לו קבר.
הפירמידה נמצאת סמוך לעיר גיזה במצרים.
הפירמידה היא הישג הנדסי מרשים.
מספר המעברים הפנימיים והחדרים בה גדול יותר מכל פירמידה מלכותית אחרת.
בנייתה החלה באמצע האלף השלישי לפנה"ס ונמשכה כ-20–25 שנה.
לצד הפירמידה נמצאה בשנת 1954 הספינה של ח'ופו עשויה מארז לבנון.
במקום בו נמצאה הספינה נבנה מוזיאון מיוחד לאחסון והצגת הספינה לאחר ששוחזרה.
ממפיס, הנקרופוליס שלה ושדה הפירמידות מדאהשור ועד גיזה הוכרזו על ידי אונסק"ו בשנת 1979 כאתר מורשת עולמית.
בשנת 2007 קיבלה הפירמידה מעמד של כבוד במסגרת שבעת פלאי תבל החדשים.
הפירמידה הגדולה של גיזה היא הראשונה והגדולה ביותר מבין שלוש הפירמידות של גיזה, ונבנתה במהלך תקופת מלכותו של פרעה ח'ופו בן סנפרו מהשושלת הרביעית.
היא נבנתה כקבר לח'ופו, ונועדה לשרת אותו בחיים שאחר המוות.
על פי ההגות הדתית-פסיכולוגית במצרים העתיקה, הנשמה ממשיכה להתקיים לאחר המוות, ולכן הושקעו משאבים רבים בבניית קברים.
הפירמידה, כשאר קברי מצרים, נמצאת בגדה המערבית של הנילוס, שכן לפי תפישת הדת המצרית שכנה ממלכת המתים במערב – מקום שקיעת השמש.
מימי סנפרו ואילך נבנתה מערכת מבני הפירמידות לפי תוכנית אחידה: הפירמידה ניצבת בתוך מתחם.
מקדש המתים בנוי כנגד הפאה המזרחית של הפירמידה, ומבנה העמק שוכן בגבול הארץ המעובדת ומשמש כניסה לכל המערכת.
דרך גישה משופעת מובילה ממבנה העמק למקדש המתים.
בפירמידה הגדולה של גיזה, קבר העמק לא נחפר כיוון שהוא שוכן תחת כפר מודרני, ונראה שרובו הרוס.
מקדש המתים הרוס ברובו גם הוא, אך במקור הייתה לו חצר מרוצפת בזלת שחורה (חלקה עדיין שם) ועמוד עשוי גרניט אדומה.
ישנה סברה שמישור גיזה, הנמצא כ-8 ק"מ מקהיר, נבחר בגלל מסלעות אבן הסיד שהיו בו, אשר סיפקו חומר יציב לבניית הפירמידה.
בסיס הפירמידה מכסה שטח של 53 דונם.
אורך כל צלע בסיס הוא בממוצע 230.35 מטר, עם סטייה של פחות מ-20 ס"מ בין צד לצד.
השיפוע הוא 52 מעלות, ומכאן ניתן להסיק כי הגובה המקורי היה 146.6 מטר.
עקב בלאי, הגובה כיום הוא כ-138 מטר.
פנים הפירמידה מורכב מ-210 שכבות מאוזנות של אבן גיר, ובסך הכל מכ-2,300,000 אבנים .
בממוצע משקל כל אחת מהאבנים הוא 2.5 טון ומשקלה הכולל של הפירמידה הוא כ-6.5 מיליון טון.
בתהליך בניית הפירמידה הוכן האתר בתחילה, ולאחר מכן הובאו אבני החול והונחו זו על גבי זו.
בוני הפירמידה כיסו את האבנים בשכבת ציפוי מיוחדת שהעניקה לפירמידה גימור סופי חיצוני, אולם שכבת ציפוי זו נשחקה ונעלמה עם השנים.
ישנן מספר תאוריות בדבר דרך בנייתה של הפירמידה.
על פי תאוריה אחת נבנתה פלטפורמה ישרה או ספירלית שכוסתה במים ובבוץ והוגבהה ככל שנמשכה הבנייה, ועליה נגררו האבנים בקלות יחסית.
תאוריה אחרת גורסת כי האבנים הונפו והונחו במקומן באמצעות מנופים אדירים.
פנים הפירמידה של ח'ופו הוא המורכב ביותר מבין הפירמידות.
הכניסה לפירמידה מצפון, דרך מסדרון בשיפוע יורד המגיע לחדר קבר המלך, אשר נחצב בסלע האם אך מעולם לא הושלם (כלומר לא נקברה בו גופתו של ח'ופו).
במרחק של כ-20 מטר מהכניסה, מסתעף מהמסדרון מעבר נוסף בשיפוע עולה המתחבר למעבר מישורי, המוביל לקבר המלכה ולגלריה הגדולה.
קבר המלכה נבנה בגוף הפירמידה וכנראה תוכנן לקבורת המלך, לאחר שהעבודה על הקבר התת-קרקעי הופסקה.
הגלריה נמצאת בגובה של 50 מטר מהפירמידה, וגובהה 8.74 מטר.
בקצה העליון של הגלריה יש מעבר קצר, חסום ב-3 אבנים, המוביל לקבר המלך.
מעבר נוסף, כמעט אנכי מתחתית הגלריה, מתחבר למסדרון המוביל לקבר הנטוש של המלך.
נראה שהוא שימש כנתיב בריחה לעובדי הפירמידות אשר אטמו את החדר והמעבר לאחר קבורת המלך .
הקבר עשוי אבן גרניט, בשונה משאר חלקי הפירמידה, ואמות המידה שלו שונות.
יחידות המידה הקטנות של אבני הגרניט גדולות יותר מהיחידות ששימשו למדידת שאר הפירמידה.
רק בבנייה זו האבנים סומנו ומוספרו, דבר המספק ראיה למערכת בנייה שנועדה להבטיח שכל אבן תוכל להתאים במדויק למקום שתוכנן, כלומר, הן למעשה יוצרו מראש.
אין שרידי גרניט מסביב לפירמידה, מה שתומך בתאוריה כי הקבר נבנה בנפרד ממנה.
הסברה היא שאבנים אלו נחתכו וגומרו באסואן, ואז הועברו לגיזה כיחידה מובנית.
מתחילת העבודה על הקבר, בוני הפירמידה של ח'ופו זיהו את הצורך להגן על תקרתו מחשש לקריסת הפירמידה שמעליו.
כדי להוריד מהמשקל העצום של אבני הסיד שמעל הקבר הם בנו מעליו תשעה חדרי-אוורור, המהווים כ-160 שכבות מתוך הפירמידה.
בשלושים השכבות הראשונות מעל קומת הקבר, בוני הפירמידות בנו חמישה חדרים בהם נשתמרו כתובות המהללות את המלך ח'ופו.
החדרים הקטנים הללו ממוקמים אחד מעל השני, כאשר כל אחד מהם בעל תקרת גרניט, בדומה לתקרה בחדר הקבורה עצמו.
הכניסה המקורית ממוקמת בצד הצפוני, 15 אמות מלכותיות (7.9 מ'; 25.8 רגל) מזרחית לקו המרכז של הפירמידה.
לפני הסרת המעטפת, בימי הביניים, נכנסה הפירמידה דרך חור בשכבת הבנייה ה-19, כ-17 מטרים מעל מפלס הבסיס של הפירמידה.
גובהה של אותה שכבה – 96 סנטימטרים (3.15 רגל) – מתאים לגודלה של מנהרת הכניסה המכונה בדרך כלל המעבר היורד.
גרפיטי רבים, מודרניים ברובם, חתוכים באבנים מסביב לכניסה.
הבולט ביותר הוא טקסט גדול ומרובע של הירוגליפים שגולפו לכבודו של פרידריך וילהלם הרביעי, על ידי המשלחת הפרוסית של קארל ריצ'רד לפסיוס למצרים ב-1842.
בשנת 2016 צוות ScanPyramids זיהה חלל מאחורי שברוני הכניסה באמצעות מווגרפיה, אשר אושרה בשנת 2019, כמסדרון באורך של לפחות 5 מטרים (16 רגל), ועובר אופקית או בשיפוע כלפי מעלה (ולכן אינו מקביל למעבר היורד).
בפברואר 2023 נחקר המסדרון הצפוני במצלמה אנדוסקופית, ונחשפה מנהרה אופקית באורך של 9 מטרים (30 רגל) וחתך רוחבי של כ-2 על 2 מטרים (6.6 על 6.6 רגל).
התקרה שלו נוצרת על ידי שברונים גדולים, כמו אלה הנראים מעל הכניסה המקורית וגם דומים לחדרי הקלה.
הפירמידה הגדולה הייתה עטופה כולה באבן גיר לבנה.
בלוקים מעובדים בדיוק הונחו בשכבות אופקיות והותאמו בקפידה יחד עם טיט, פניהם החיצוניים חתוכים בשיפוע והוחלקו במידה רבה.
יחד הם יצרו ארבעה משטחים אחידים, בזווית של .
גובה השכבות האופקיות אינו אחיד אך משתנה במידה ניכרת.
הנדבכים הגבוהים ביותר מבין 203 הנותרים נמצאים כלפי התחתית, והשכבה הראשונה היא הגבוהה ביותר בגובה 1.49 מטר (4.9 רגל).
השכבות נוטות להיות רק מעט מעל 1 אמה מלכותית (0.5 מ', 1.7 רגל).
תבנית לא סדירה בולטת כאשר מסתכלים על הגדלים ברצף, כאשר גובה השכבה יורד בהתמדה רק כדי לעלות שוב בחדות.
בקצה הפירמידה עמדה אבן פינה הידועה בשם פירמידיון.
החומר ממנו היא עשויה נתון לספקולציות רבות; בדרך כלל מציעים אבן גיר, גרניט או בזלת, בעוד שבתרבות הפופולרית מדובר לרוב בזהב מלא, מוזהב או אלקטרום.
בנוסף לחדרי הקבורה והמעברים הבנויים בתוכה, ישנם 4 פירים, המשמשים לפי התפישה המקובלת כפירי אוורור.
ג'וליו מאגלי, טוען כי תפקיד זה תמוה לאור המאמץ הרב שהושקע בבניית הפירים, ומציע הסבר אחר.
שני הפירים העליונים, היוצאים מקברו של המלך חוצים את הפירמידה באלכסון, מה שמוכיח כי תפיסתם כתעלות אוורור שגויה, שכן, אם אכן היה זה ייעודם הם היו צריכים להיבנות בצורה אנכית כדי שתהיה זרימת אוויר (יש לציין שהבניה האנכית קלה יתר לביצוע).
בנוסף, העובדה כי הפירים מתחילים מכיוון צפון ודרום של הקבר, בשילוב הנתון שפאות הפירמידה מכוונות כלפי המרכז, מראים כי הם מכוונים לנקודות ספציפיות על פני המצהר.
לפי המצרים ישנו קשר הדוק בין תפיסת החיים שלאחר המוות לבין השמיים, ולכן יש להבין מה קורה בנקודות אלו במהלך הלילה.
הפיר הצפוני בנוי בשיפוע של 31 מעלות ופונה אל כוכב הצפון שהיה בזמנו, אלפא דרקוניס (Thuban).
הפיר הדרומי נמצא בשיפוע של 45 מעלות, ומצביע על החלק המרכזי בקבוצת הכוכבים אוריון.
מכאן, שהפירים היו "תעלות כוכבים" המכוונות כלפי כוכבים בעלי משמעות מרכזית באסטרונומיה המצרית, כפי שמתואר בטקסטים מהפירמידות.
שיפועם של הפירים אינו אחיד לכל אורכם, לכן הכוונה ל הייתה לצפות דרכם בכוכבים, אלא להוות משמעות סימבולית טהורה: הם נועדו לאפשר לנשמה של המלך להצטרף לכוכבים .
הפירמידה הגדולה נקבעה כבת 4,600 שנים בשתי גישות עיקריות:
באמצעות ייחוסה לח'ופו ועידן הכרונולוגי, בהתבסס על עדויות ארכאולוגיות וטקסטואליות.
באמצעות תיארוך רדיואקטיבי של חומר אורגני שנמצא בפירמידה ונכלל באבן הגיר ממנה הפירמידה בנויה.
הפיקוד העליון של הוורמאכט, בקיצור או.ק.וו.
, היה יחידת המטה העליונה של הורמאכט בזמן מלחמת העולם השנייה, בעלת סמכות על כוחות היבשה של הוורמאכט ( Heer), קריגסמרינה (Kriegsmarine) והלופטוואפה.
הפיקוד העליון חלק ממטות השליטה של הכוחות המזוינים של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה היה אחראי על תיאום פעולותיו של הוורמאכט.
המפקדה נוצרה בשנת 1938 והחליפה את משרד הרייכסווהר (גרמנית: Reichswehrministerium ).
יריבות במטות השליטה של הכוחות המזוינים של גרמניה הנאצית בעיקר מול ה־OKH (מפקדה עליונה לכוחות היבשה של הוורמאכט) מנעו מהאו.ק.וו מלהפוך למטה כללי מאוחד בראש פירמידת פיקוד אפקטיבית.
הפיקוד העליון של הוורמאכט הוקם בפקודה מיום ה 4 בפברואר 1938 לאחר סיום פרשת בלומברג-פריטש.
במהלך פרשה זו פוטרו מפקדי הוורמאכט, ורנר פון בלומברג וורנר פון פריטש, על ידי היטלר, בשנים 1937 ו-1938, לאחר שהתגלו פרשיות מין מביכות הקשורות בהם והלכה למעשה שימשה את היטלר על מנת לסלק את מתנגדיו מפיקוד הצבא.
בתום פרשת בלומברג-פריטש היטלר הכריז על עצמו כ"מפקד העליון של הכוחות המזוינים", והחל תהליך בסופו היה הצבא לעושה דברו של היטלר, ללא כל שיקול דעת עצמאי וללא השפעה פוליטית.
לולא השתלטות זו ספק אם היה היטלר יכול לנקוט בצעדים המדיניים והצבאיים הקיצוניים שנקט בשנים שלאחר מכן, לרוב אל מול דעה מקצועית נוגדת של מפקדי הצבא.
על חורבות משרד הרייכסווהר הקים היטלר את הפיקוד העליון של הוורמאכט והעמיד בראשו את וילהלם קייטל.
בראש מחלקת המבצעים של הגוף החדש הועמד הגנרל אלפרד יודל.
ב-1 בנובמבר 1938 הועלה קייטל לדרגת גנרל-אוברסט.
בסוף אוגוסט 1939, לקראת פתיחת מלחמת העולם השנייה, מונה קייטל ל"מועצת מיניסטרים להגנת המדינה", שהקים היטלר וב-19 ביולי 1940 לאחר כניעת צרפת קיבל קייטל דרגת גנרלפלדמרשל.
לאור אסטרטגיה זו נמנע היטלר מלמנות מפקד למטה הכוחות המשולבים בין היתר מחשש שקצין ברמה כזו עלול להתחרות איתו על תהילת הניצחון.
שכנה עד לשנת 1945 בווינסדורף (Wünsdorf), פרבר של צוסן שבתקופת מלחמת העולם השנייה שימש כמחנה מרכזי של הוורמאכט.
מבנה הפיקוד העליון של הוורמאכט
עד לחודש יוני 1938, כללה המפקדה ארבע מחלקות ועד לתום המלחמה כלל מבנה המפקדה שש מחלקות.
Wehrmacht-Führungsamt (נקראה גם WFA) - מטה הפיקוד העליון, תחת השם "משרד מפקדת הוורמכט" ומשנת 1940 בשם "מטה מפקדת הורמכט" (Wehrmachtführungsstab) תחת פיקודו של גנרל-אוברסט אלפרד יודל.
היה אחראי על הצגת דין וחשבון יומי בישיבות שנערכו על ידי הגנרלים יודל וקייטל במשרדו של היטלר.
במהלך דיונים אלו נתן היטלר הוראות נוספות.
לאחר הדיונים הועברו פעם נוספת אל WFA/L על ידי יודל יחד עם פרוטוקול הישיבה.
לאחר מכן תורגמו פקודות אלו להוראות מעשיות בחזית.
יחידת המטה של הפיקוד העליון בה נערכו התוכניות המבצעיות ומערכת הפקודות הנלוות.
מספטמבר 1939 עד ספטמבר 1944 בפיקודו של גנרל ולטר ורלימונט שהיה גם סגנו של גנרל-אוברסט יודל.
בדצמבר 1941 המחלקה מוזגה אל תוך Wehrmacht-Führungsamt וכך איבדה את תפקידה כתת-מחלקה עצמאית.
שינויים אלו היו במידה רבה "קוסמטיים" ולא השפיעו על תפקודם של אנשי המפתח.
יחידות התעמולה של הוורמאכט תפקידן היה לייצר ולהפיץ חומרי תעמולה המכוונים לכוחות הלוחמים הגרמנים ולאוכלוסייה הגרמנית האזרחית, יחידה זו עבדה תחת פיקודו של גנרל הסו פון וודל (גרמנית: Hasso von Wedel) בשיתוף פעולה עם משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם תחת ניהולו של יוזף גבלס.
המטה הצבאי (Heeresstab) בפיקודו של גנרל וולטר בול (Walter Buhle) מפברואר 42 עד 8 במאי 1945.
אַבְּוֵהְר (Abwehr ) מנגנון המודיעין הצבאי הגרמני בין 1921 ל-1944. החל מ-4 בפברואר 1938 היה תוארו המלא של הארגון "מחלקת חוץ לארץ להגנה בפיקוד העליון של הוורמאכט" .
במהלך רוב שנות קיומו עמד בראש הארגון אדמירל וילהלם קנריס, מתנגד חריף למשטר הנאצי, תחת הנהגתו הפך האבווהר למרכז חשוב לפעילי ההתנגדות הגרמנית לנאציזם ולמנגנון העוסק באופן פעיל בניסיונות להפיל את השלטון ובחתירה פעילה נגד ניצחון גרמניה במלחמה.
היחידה המרכזית ("יחידה Z", בשל המילה "Zentrale" – מרכזי) – שימשה יחידת המטה של הארגון בראש היחידה הועמד הגנרל מיור הנס אוסטר.
אבווהר II ,I ו-III, שהיו יחידות ריגול:יחידה I בראשות קולונל הנס פלקנברוק.
יחידה II בפיקודו של גנרל ארווין לאהוסן
יחידה III בפיקודו של קולונל אגברט בנטיווני הייתה יחידת הריגול הנגדי.
מחלקת המידע על חללים ושבויים ( Deutsche Dienststelle -WASt)
המחלקה המשפטית (Justizdienststelle beim Chef des OKW) משנת 1938 עד 1945 בראשות עורך הדין רודולף להמן שהיה גם מפקד בתי המשפט הצבאיים.
בתי המשפט הצבאיים ובתי המשפט אזרחיים בערכאות של רווחה הוכפפו למחלקה המשפטית של הפיקוד העליון החל מחודש מאי הצטרף ההיסטוריון הצבאי וולטר שרף שמונה על ידי אדולף היטלר על מנת לכתוב את ההיסטוריה הרשמית של מלחמת העולם השנייה.
הפיקוד העליון היה שותף מלא בתכנון המלחמה התוקפנית כלפי ארצות אירופה, ובפשעי המלחמה שפשע שם הוורמאכט, לרבות היחס ליהודים, ולשבויי מלחמה ואוכלוסייה אזרחית במהלך מסע המלחמה ברוסיה.
הורו קציני הצבא הגרמני לחייליהם, בפקודה הידועה כפקודת הקומיסרים, כי אנשים שיזוהו פעילים פוליטיים של המפלגה הקומוניסטית, יוצאו להורג ללא משפט.
במשפטי נירנברג העיד הגנרל ארווין לאהוסן, אחד מארבעת ראשי המדורים באבווהר (שירות המודיעין הצבאי הגרמני), כי נכח בדיון שבו נתן הקולונל גנרל ריינקה, אחד מראשי המחלקות ב-OKW (הפיקוד העליון של הוורמאכט), את הפקודה כי יש להוציא להורג לא רק קומוניסטים, אלא גם אנשים שנראה כי עברו "בולשביזציה".
המדובר בהגדרה גמישה הכוללת אנשים הנראים כיהודים, או כבעלי אינטליגנציה.
אלו בודדו על ידי הוורמאכט מקרב אוכלוסיית השבויים, והועברו להוצאה להורג בידי האס-דה.
קייטל ויודל היו חותמת גומי למהלכיו של היטלר ולא הציגו בפניו עובדות לא נעימות או חדשות רעות משדות הקרב ולא הציעו אסטרטגיות על פי חוות דעת מקצועית.
בכך הם היו שותפים מלא לטעויותיו הצבאיות של היטלר, ובראשן הפקרת הארמייה השישית למצור הסובייטי במהלך קרב סטלינגרד.
כעלה תאנה להחלטותיו של היטלר, ותהינה שגויות או נפשעות ככל שתהינה.
לאחר תבוסת גרמניה חתמו קייטל ויודל ב-8 במאי 1945 על מסמך הכניעה (השני, לפי דרישת הסובייטים) בברלין, בשם צבא גרמניה.
במהלך משפטי נירנברג העיקריים הוגשו כתבי אישום נגד 6 מגופי השליטה והפיקוד של גרמניה הנאצית ובהם המפקדה העליונה של הורמכט.
על פי החלטת בית המשפט זוכה הפיקוד העליון מהאשמות נגדו, כתבי אישום נפרדים הוגשו נגד קציני המפקדה.
ב-13 במאי נעצר קייטל והובא למשפט בפני הטריבונל הבינלאומי במשפטי נירנברג.
הוא הואשם בקשירת קשר לביצוע פשעים נגד השלום, תכנון ייזום וביצוע מלחמה תוקפנית, פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
להגנתו טען כי הוא "מילא את פקודות הממונים עליו".
הגנה זו לא נתקבלה, והוא נמצא אשם בכל סעיפי האישום ונידון למוות בתלייה.
בקשתו להיות מוצא להורג על ידי כיתת יורים נדחתה והוא נתלה ב-16 באוקטובר 1946, בנירנברג.
מילותיו האחרונות היו "אני קורא לאלוהים האדיר לרחם על העם הגרמני.
יותר משני מיליון חיילים גרמנים הלכו למותם בשביל ארץ האבות לפני, אני הולך עכשיו בעקבות בניי - הכול למען גרמניה".
יודל נעצר והועבר למחנה שבויים בפלנסבורג, והועמד למשפט במשפטי נירנברג.
הוא הואשם בקשר לפשעים נגד השלום, תכנון, ייזום ועריכת מלחמה תוקפנית, פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
הוא נמצא אשם בכל סעיפי האישום, ונתלה על אף שביקש כי יוצא להורג באמצעות כיתת יורים.
מילותיו האחרונות היו "ברכותיי לך, גרמניה נצחית שלי".
ב-1953 בית משפט מערב גרמני במינכן טיהר את שמו וזיכה אותו מכל האישומים נגדו, אולם כעבור מספר חודשים ביטל את הזיכוי כתוצאה מלחץ אמריקאי על ממשלת בוואריה.
משפט הפיקוד העליון היה האחרון מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים אשר נערכו בבית דין צבאי אמריקאי, בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, עם תום מלחמת העולם השנייה.
המשפט נמשך מ-30 בדצמבר 1947 ועד 28 באוקטובר 1948. הנאשמים במשפט זה היו כולם גנרלים רמי-דרג בוורמאכט (אחד מהם היה אדמירל לשעבר).
חלק מן הנאשמים היו חברים בפיקוד העליון של הוורמאכט, בכוחות המזוינים של גרמניה הנאצית.
הם הואשמו בכך שהשתתפו, או תכננו, או איפשרו ביצוע פשעי מלחמה רבים במדינות שנכבשו בידי הכוחות הגרמניים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
כתב האישום הכיל ארבעה סעיפי אישום על פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות:
ביצוע פשע נגד השלום בפתיחת מלחמה נגד אומות אחרות והפרת אמנות בינלאומיות.
פשעי מלחמה בגין אחריותם לרצח, לטיפול לא נאות, ולפשעים אחרים נגד שבויי מלחמה וחיילי אויב.
פשעים נגד האנושות בהשתתפות ובפיקוד על רצח, הגליה, לקיחת בני ערובה ומעשים דומים לאזרחי המדינות הכבושות.
השתתפות וארגון המסגרות והביצוע של תוכנית משותפת וקשירת קשר לבצע את הפשעים שלעיל.
כל הנאשמים הואשמו בכל סעיפי כתב האישום, וכולם הכחישו את האישומים.
מתוך 14 הנאשמים, שניים זוכו מכל אשמה; יוהנס בלסקוביץ התאבד במהלך המשפט; ויתרת הנאשמים נידונו לתקופות מאסר שבין שלוש שנים למאסר עולם.
הפירמידה של המלך ג'וסר המוכרת גם בשם פירמידת המדרגות, היא המבנה הראשון המזכיר בצורתו פירמידה.
המלך ג'וסר (או צ'וסר) הוא המלך השני והמפורסם ביותר מבין מלכי השושלת השלישית של מצרים העתיקה.
עד לתקופתו נהוג היה לקבור אנשי אצולה ומלוכה בתוך מבנה טרפזי הקרוי מסטבה.
המלך ג'וסר היה הראשון שהקים מבנה המזכיר בצורתו את הפירמידות המוכרות לנו כיום.
מבנה זה, נבנה בשנים 2630–2611 לפנה"ס, על ידי אמחותפ שהיה הרופא, האדריכל ויועצו של המלך.
את המבנה יצרו בעזרת שש מסטבות המונחות אחת על גבי השנייה, כאשר כל אחת קטנה מקודמתה.
בדרך זו נוצר מבנה המזכיר בצורתו פירמידה, אשר הגיע לגובה של 60 מטר.
פירמידה זו נבנתה במצרים ממערב לממפיס באזור סקארה.
הפיקניק הפאן-אירופי היה הפגנת-שלום על גבול הונגריה-אוסטריה, ליד העיר שופרון, ב-19 באוגוסט 1989. בהסכמת שתי המדינות נפתחה במשך שלוש שעות, באופן סמלי, הדרך הכפרית המחברת בין העיירות זנקט מרגרטן שבאוסטריה ושופרונקהידה שבהונגריה.
באותו המקום נפגשו כבר קודם לכן שר החוץ דאז של אוסטריה, אלויס מוק, ועמיתו ההונגרי דיולה הורן ב-27 ביוני 1989 וחתכו ביחד את גדר הגבול כדי לסמן את תחילת פירוקם של מתקני התצפית והפיקוח בהונגריה, שהחל ב-2 במאי באותה שנה.
מעל 600 אזרחי גרמניה המזרחית ניצלו את פרק הזמן הקצר שבו נפתח מסך הברזל כדי להימלט למערב, אחרי שקודם לכן נודע להם על קיומו של הפיקניק הפאן-אירופי מעלונים שהפיצו המארגנים.
חיילי הגבול ההונגרים בחרו לנהוג איפוק ולהתעלם מפקודת הירי שעדיין הייתה בתוקף לגבי כל מי שמנסה לחצות את הגבול ולהימלט.
כמו כן, אלפי אזרחי גרמניה המזרחית המתינו במרחק מה מהגבול להזדמנות לחצות אותו, כי לא האמינו שהגבול באמת ייפתח, וחששו מפני הבאות.
זו גם הסיבה שמספר החוצים באותו יום היה נמוך ונשאר בתחום המאות.
במהלך הימים הבאים הוחמר הפיקוח על הגבול המערבי של הונגריה בפקודת הממשלה, כך שרק מספר מועט יחסית של אנשים הצליחו לברוח, עד שב-11 בספטמבר 1989 פתחה הונגריה באופן סופי את גבולותיה בפני אזרחי גרמניה המזרחית.
הפיקניק הפאן-אירופי נחשב אבן דרך חשובה במאורעות שהובילו לפירוקה של גרמניה המזרחית ולאיחוד גרמניה.
מדי שנה ב-19 באוגוסט מתקיימים טקסי זיכרון במקום שבו נפרץ הגבול.
מארגני האירוע היו חברי ארגון האופוזיציה ההונגרי "הפורום הדמוקרטי" וחברי האיחוד הפאן-אירופי.
נותני החסות לאירוע היו נשיא האיחוד, אוטו פון הבסבורג (באופן רשמי "נסיך אוסטריה" העומד בראש שושלת בית האבסבורג בין השנים 1922–2011, וחבר הפרלמנט האירופי) ומזכיר המדינה ההונגרי הרפורמטור אימרה פוז'גאי (Pozsgay).
ביתוק גדר-התיל הסמלי היה יוזמה של המזכירה הכללית של האיחוד הפאן-אירופי, ולבורגה האבסבורג דאגלס.
מנהיג גרמניה המזרחית, אריך הונקר, מסר את התגובה הבאה לעיתון דיילי מירור בעניין הפיקניק הפאן-אירופי: "האבסבורג חילק עלונים בכל האזור עד לפולין, שבהם הוזמנו תיירים מזרח-גרמנים לפיקניק.
כשהגיעו לפיקניק נתנו להם מתנות, אוכל ומארקים גרמניים, ואז שכנעו אותם לבוא למערב".
במהלך השבועות הבאים השתנו לחלוטין פניו של מה שנקרא לפנים "מסך הברזל".
במקום שבו נפרץ השער שבו עברו הנמלטים, עומד כיום פסל בדמות דלת נפתחת מאת אמן הונגרי.
ב-1996 הוקם בעיירה פרטראקוש (Fertőrákos) שליד שופרון פסל בגובה עשרה מטר מפלדת אל-חלד מאת הפסלת גבריאלה פון האבסבורג.
הפסל מעוצב בדמות גדר תיל, ובמבט מרחוק יש לו צורת צלב.
הפיקוח על הבנקים היא חטיבה בבנק ישראל הפועלת כרשות פיקוח על פעילות התאגידים הבנקאיים בישראל.
העומד בראש החטיבה הוא המפקח על הבנקים, המפקח הנוכחי הוא דני חחיאשוילי
תפקידיו של הפיקוח על הבנקים הם להבטיח את ניהולם התקין של הבנקים, להגן על עניינם של לקוחות הבנקים, ולשמור על יציבותם הפיננסית של הבנקים ויכולתם לעמוד בהתחייבותם למפקידים.
בסמכות החטיבה להורות לכל הבנקים כיצד לפעול, ולבדוק ולבקר את פעילותם השוטפת בהיבטים הפיננסיים והצרכניים.
תפקידו של הפיקוח על הבנקים
ככלל, מערכת הבנקאות היא חלק חשוב ונכבד מכלל המשק הישראלי.
זאת, משום שהיא מהווה את הבסיס לפעילות הפיננסית של המשק ומרכזת למעשה את ענייני הכספים של תושבי המדינה.
הדבר כולל את כל החברות העסקיות, בעלי החברות ומשקי הבית, כלומר למעשה כל אזרח ואזרח.
אם כן ניתן להסיק כי תקלות, אף הקלות ביותר, בתפקודה של המערכת הבנקאית עשויות לפגוע במידה משמעותית בתפקודו של המשק כולו.
מכאן, שלכל אחד מאזרחי המדינה יש אינטרס חברתי ואישי שכל המערכת הבנקאית תתפקד היטב ותהיה יציבה.
תפקידיו וסמכויותיו של הפיקוח על הבנקים עוגנו בכמה מסגרות חוק:
פקודת הבנקאות, 1941, פקודה מימי המנדט הבריטי שתוקנה ועודכנה במשך השנים; חוק הבנקאות (רישוי), התשמ"א–1981; חוק הבנקאות (שירות ללקוח), התשמ"א–1981; חוק שיקים ללא כיסוי, התשמ"א–1981.
מבקרי מוסד המפקח על הבנקים טוענים כי לעיתים, בשם השמירה על היציבות של הבנקים ודאגה לרווחיותם, נפגעים הלקוחות.
לשיטתם, במטוטלת שבין הגנת הצרכן ובין שמירה על היציבות הפיננסית של הבנק קיים חוסר איזון, אשר משרת את האינטרסים של הבנקים עצמם.
פעולותיו של הפיקוח על הבנקים
הפיקוח על הבנקים קובע נורמות והגבלות לפעילותם השוטפת של הבנקים בתחום הניהול והתקינה.
נוסף על כך הוא עורך ביקורת והערכה בספרי הבנקים, כדי לנתח את הממצאים, להעריך את מצבם העסקי ולוודא כי הם מקיימים את ההוראות לגבי הפעילות השוטפת ונמנעים מסיכוני יתר.
כמו כן הפיקוח על הבנקים מעודד פיקוח של הלקוחות ושל גורמי שוק ההון השונים על הבנקים ועל פעולותיהם העסקיות.
בעקבות הידוקו של הפיקוח הרחיב המפקח על הבנקים את החובה הקיימת באשר לפירוט המידע שהבנקים מחויבים למסור ללקוחותיהם בדבר הריביות שהם גובים ומשלמים, העמלות תמורת שירותיהם וסדרי ההתקשרות החוזית בינם ללקוחותיהם.
תפקיד חשוב נוסף הוא הטיפול בפניות הציבור.
אם לקוח כלשהו סבור כי הבנק נהג עימו שלא כשורה, הוא רשאי להגיש תלונה אל היחידה לפניות הציבור.
לאחר בירור התלונה, היחידה מודיעה למתלונן ולבנק את תוצאות הבירור.
אם הוחלט כי התלונה מוצדקת, הבנק מחויב לתקן את התנהגותו.
הפיקוח על הבנקים נעשה באמצעות חמישה אגפים מרכזיים: אגף הביקורת, אגף הערכה מוסדית, אגף מדיניות והסדרה, אגף בנק–לקוח ואגף טכנולוגיה וחדשנות.
בראש כל אחד מהאגפים עומד מנהל אגף שהוא סגן למפקח על הבנקים.
באוגוסט 1991 הוציא המפקח על הבנקים ד"ר אמנון גולדשמידט לראשונה את קובץ הוראות ניהול בנקאי תקין, שהיה מבוסס על חוזרים שהוצאו במשך השנים.
הוראות אלו משקפות את עמדת המפקח על הבנקים לגבי הנורמות הנדרשות לניהול בנקאי תקין בתחומים שונים.
אי־קיום הוראות אלו הוא פגם בניהול התקין של עסקי התאגיד הבנקאי.
המפקח על הבנקים רשאי בין היתר לדרוש תיקון פגם כאמור בהתאם לסמכותו לפי סעיף 8א(א) לפקודת הבנקאות, 1941.
ההוראות חלות על התחומים האלה: ניהול ובקרה; אשראי והשקעות; סיכונים פיננסיים; סיכוני ניהול; חשבונות לקוחות; הלוואות; ניירות ערך; כרטיסי אשראי.
בזמן כהונתו של רוני חזקיהו כמפקח על הבנקים פרץ המשבר הכלכלי החמור שהחל בקיץ 2007 כמשבר הסאבפריים בארצות הברית, והתפתח כשנה לאחר מכן לממדים עצומים כמשבר אשראי עולמי.
המשבר הוביל בנקים בכל רחבי העולם למחיקות הון ענקיות, ואף לפשיטות רגל במקרים מסוימים.
בישראל התברר בעת המשבר כי ככלל, מערכת הבנקאות בארץ במצב טוב יותר משל רוב העולם המערבי.
עם זאת היה אפשר לזהות השפעה שלילית על הבנקים ברמה כזו או אחרת.
הבנק הבעייתי ביותר היה בנק הפועלים, שהיה חשוף משמעותית לנכסים כגון ניירות ערך מגובי משכנתאות וביטוחים נגד פשיטות רגל (CDS), שמחיריהם ירדו ובכך הסבו לבנק הפסדי עתק.
עקב כך הגבירו בבנק ישראל בתחילת המשבר את הרגולציה, וחזקיהו חייב את הבנק להיפטר מנכסים אלו גם במחיר הפסד.
כעבור חודשים אחדים התברר מהלך זה כנכון, שכן אילולא מכר הבנק את אותם נכסים הוא היה סופג הפסדים גדולים בהרבה.
התערבות משמעותית נוספת של המפקח על הבנקים בעניין בנק הפועלים הייתה בסוגיית ההליכים לקבלת ההחלטות בדירקטוריון.
הפרשה הגיעה לשיאה עם התפטרותו של מנכ"ל הבנק צבי זיו, בשל חילוקי דעות עם יו"ר הדירקטוריון דני דנקנר.
עוד באותו יום הזדרז הבנק לדווח על מינויו של ציון קינן למנכ"ל במקום זיו.
סמיכות הזמנים והפתאומיות שבהן נעשה המהלך עוררו את זעמו ואת חששו של חזקיהו, והוא הורה לדנקנר להשהות את מינויו של קינן למנכ"ל עד שיברר את הרקע שהוביל להתפטרות.
בעלת השליטה בבנק, שרי אריסון, הביעה התנגדות לעצם התערבות הבנק בהחלטות הדירקטוריון.
כך התפתח מאבק עיקש ומתוקשר בין בנק ישראל לבנק הפועלים, אשר הסתיים בהדחתו של יו"ר הדירקטוריון דני דנקנר.
חדוה בר 2015–2020 משנה למנכ"ל וסמנכ"לית התפעול בחברת איטורויאיר אבידן 2020–2023 דירקטור בבנק הפועליםדני חחיאשוילי 2023
הפיקוד האסטרטגי המאוחד להגנת האוויר והחלל (Объединённое стратегическое командование воздушно-космической обороны) של רוסיה הוקם ב-1 ביולי 2009 במסגרת הרפורמה הצבאית ברוסיה ונועד לאגד את כל כוחות ההגנה האווירית של רוסיה לסוגיה, ומטרתו להבטיח את ההגנה האווירית של רוסיה מפני איומים מהאוויר והחלל.
הפיקוד האסטרגי המאוחד הוקם על בסיס הפיקוד למטרות מיוחדות של מחוז מוסקבה של כוחות הנ"מ (Командования специального назначения Московского округа ПВО) על בסיס פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר הרוסי (Командование специального назначения ВВС, КСпН) שהוקם ב-1 בספטמבר 2002 ועל בסיס יחידות של חיל החלל הרוסי.
החיל שהוקם תחילה כפיקוד מרכזי של חיל הגנת האוויר והחלל הפך בדצמבר 2011 לפיקוד נ"מ והגנה אווירית של כוחות האוויר והחלל.
תחנות ניטור ופיקוח על החלל
אגף מודיעין; מתן התרעה מוקדמת לנפילת טילים וחדירה של המרחב האווירי
מטרת הפיקוד היא לאגד את היחידות הרלוונטיות בחיל האוויר הרוסי ובחיל החלל הרוסי המופקדים להגנת האוויר והחלל, תוך הגברת מוכנותן לכל מקרה תקיפה שהיא.
על פי הרפורמה הצבאית שהחל להוביל משרד ההגנה הרוסי בראשותו של אנאטולי סרדיוקוב, כל פעילויות הנ"מ וההגנה מפני טילים בתחומי רוסיה יוכפפו לאחריות הפיקוד המאוחד.
תנועת הפיראטים של אדלווייס הייתה תנועה מחתרתית של בני נוער שהחלה לפעול בגרמניה הנאצית בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 כתגובת נגד לנוער ההיטלראי (ההיטלר-יוגנד).
חברי התנועה היו בעיקר ממעמד הפועלים והתבדלו מהתנועות הנאציות בסגנון לבושם, בשימוש בסמלים אסורים ובשיריהם, והציעו מידה רבה של חופש ביטוי ומתירנות מינית.
התנועה התפתחה בהשפעת תנועות נוער אחרות שהתקיימו טרם המשטר הנאצי והתפרקו או הוצאו אל מחוץ לחוק.
היא הייתה מאורגנת באופן רופף וקבוצות עצמאיות שונות שהזדהו תחת שם זה קמו במקביל במספר אזורים וקיימו ביניהם קשרים.
חלק מהקבוצות נשאו שמות אזוריים כמו 'הנבחוס' מקלן, 'הפיראטים של קיטלבך' מאוברהאוזן ודיסלדורף ו'החבר'ה הנודדים' מאסן.
עם זאת לקבוצות השונות הייתה אופנת לבוש משותפת, וכולן השתמשו ב'תג' עם סמל פרח האדלווייס.
התנועה הורכבה בעיקר מנערים בגילאי 14-17 אשר עזבו את ההיטלר יוגנד לאחר שנטשו את ספסל הלימודים, אך היו צעירים עדיין מכדי להיות מגויסים לצבא.
בניגוד להיטלר יוגנד ו'ליגת הבנות הגרמניות' שקיימו הפרדה מגדרית, הפיראטים של אדלוויס אפשרו לצעירים משני המינים להפגש ולהתערבב.
חברי התנועה היו מתכנסים בפינות רחוב ועסקו גם בטיולים בטבע ומחנות, הרחק מעיני המשטר ותוך התרסה כנגד ניסיון להגבלת התנועה.
סמלי התנועה היו הקוהטה (סוג של אוהל), סגנון לבוש ייחודי ושיריהם שהתריסו כנגד המשטר המפלגה הנאצית בגרמניה.
הם היו דומים לנערי הסווינג אך הם התבטאו בעיקר בפרובוקציות שוליות ובסירוב לציית למוסכמות הנאציות.
חברי התנועה ראו בהיטלר-יוגנד את יריבם העיקרי ונטו לתפוס את חברי התנועה ואף להכותם .
בזמן מלחמת העולם השנייה חלק מחברי התנועה סייעו לעריקים מהצבא הגרמני ואף נהגו לאסוף עלוני תעמולה שהושלכו ממטוסים של בעלות הברית ולפזר אותם בין תיבות הדואר.
הנאצים ראו בתנועה איום משמעותי והגיבו בדרך כלל בחריפות.
הגסטאפו נהג לעצור חשודים בחברות בתנועה ולגלח את ראשם על מנת להשפילם.
במקרים מסוימים אף נשלחו למחנות ריכוז או למאסר.
ב-1944 הורה הימלר "לשבור" את התנועה ופקד על מעצרם ותלייתם הפומבית של 13 ממנהיגיה.
בין המוצאים להורג היו שישה נערים בגיל העשרה שהיו בעברם חברי תנועות נוער שונות.
עם זאת פעולות אלה לא הצליחו לשבור את רוח התנועה והיא הוסיפה להתקיים.
בניגוד לתקוותיהם של בעלות הברית האדלווייס לא נטו להיות פרו-בריטים או פרו-אמריקנים.
המפלגה הקומוניסטית הגרמנית (הק.פ.ד) שהחלה מתהווה לאחר המלחמה חיזרה אף היא אחרי חברי התנועה אך הם סירבו להצטרף לשירותיה בשל רצונם להישאר מחוץ לפוליטיקה והתנגדותם לממסד הקומוניסטי שהחל להתבסס במזרח המדינה.
ב-2004 הופק סרט קולנוע בשם Edelweiss Pirates המתאר את שורשי התנועה ופועלה.
הפיראטים היא מפלגה שמתמודדת מאז הבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) אך לא עברה מעולם את אחוז החסימה.
בשיא כוחה, בבחירות הראשונות שבהן התמודדה, קיבלה כ-2,000 קולות.
המפלגה פועלת לקידום הדמוקרטיה לפי קווי היסוד של מפלגות הפיראטים בעולם.
בינואר 2025 החליט הקמפיינר של המפלגה, דוד אילון, להתחיל בקמפיין מימון המונים באתר beactive לרכישת תיבת נוח שעל בניין הסינימה סיטי בירושלים.
בעקבות שנה שלמה של מאבק של חברי המפלגה עם אותו פארק תנ"ך נטוש, מנהלת הפארק החליטה למכור את כל אשר על הגג ביחד עם התיבה והמפלגה החליטה לנסות לנצל הזדמנות היסטורית של תופעת TAZ ולרכוש אותה.
המפלגה הוקמה בשנת 2012 ביוזמת אוהד שם-טוב על ידי קבוצת אנשי רוח ותרבות.
שם-טוב כיהן בין השנים 2006–2009 כיו"ר מפלגת עלה ירוק", ולאחר חיכוכים עם מייסדי המפלגה הקים את מפלגת ניצולי השואה עם בוגרי עלה ירוק; מפלגה שהתמודדה בבחירות לכנסת ה-18.
המפלגה בישראל הוקמה לאור הצלחתם של מפלגות דומות באירופה, מפלגת הפיראטים של שוודיה שנכנסה לראשונה ל ב-2009, ומפלגת הפיראטים של גרמניה, שבספטמבר 2011 הצליחה לקבל 9% מקולות הבוחרים, שזיכו אותה ב-15 מושבים בפרלמנט של מחוז ברלין.
לאחר הקמת המפלגה, הסתכסך שם-טוב עם קבוצת פעילים ותיקה שהפעילה עמוד פייסבוק בשם "הפיראטית הישראלית" ומאוחר יותר שינו את שם העמוד ל-"המפלגה הפיראטית הישראלית".
פעילי הקבוצה טענו כי מפלגת שם-טוב אינה מפלגת פיראטים אמיתית, וכי הבחירות הפנימיות במפלגה לא עומדות בתקן של מפלגות הפיראטים באירופה, לפיו כל אזרח שאינו חבר מפלגה אחרת רשאי לבחור ולהיבחר לרשימה.
בעקבות כך דיווח שם-טוב על הקבוצה לפייסבוק וטען שהיא מטעה את הציבור ומפרה זכויות יוצרים (מעשה שלטענת המפלגה הפיראטית הישראלית מנוגד לעקרונות הבסיסיים ביותר של מפלגות הפיראטים בעולם).
בבחירות לכנסת ה-19 קיבלה המפלגה 2,076 קולות, שהיוו 0.05% מכלל הקולות הכשרים.
תוצאה זו לא הספיקה כדי שהמפלגה תעבור את אחוז החסימה.
בתוצאות הראשוניות שפורסמו לאחר הבחירות נרשם למפלגה מספר קולות גבוה בהרבה משקיבלה בפועל, בגלל טעויות רישום של ועדות קלפי או ההקלדה למחשב של התוצאות, שהעבירו במספר קלפיות את הקולות של יש עתיד, שסימנה "פה", לזה של הפיראטים, שסימנה "פ".
בבחירות לכנסת ה-20 הגישה המפלגה רשימה בת 13 מועמדים, אך קיבלה 895 קולות בלבד ולא עברה את אחוז החסימה.
שם טוב הוביל את הרשימה למרות מגוריו בארצות הברית..
המפלגה הגישה את רשימתה גם לבחירות לכנסת ה-21, כאשר בראש הרשימה עמד נועם כוזר, אך קיבלה 819 קולות בלבד ושוב לא עברה את אחוז החסימה, המפלגה נרשמה לבחירות לכנסת ה-22 תחת הסלוגן 'הפיראטים - כי כולנו באותו סירה והכל אותו שייט', קיבלה 1,256 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
המפלגה נרשמה גם לבחירות לכנסת ה-23 תחת הסלוגן 'הפיראטים - לדמוקרטיה לחצו כאן', שסימנה 'ףז', קיבלה 1,470 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע תחת הסלוגן "הפיראטים" שסימנה "ףז".
גם בהם לא עברה את אחוז החסימה.
יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט עוזי פוגלמן דחה תחילה את בקשתו של יו"ר המפלגה אהוד שם-טוב להגיש את רשימת המועמדים באמצעות האינטרנט, מאחר שהיה בניו יורק באותה עת.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש נרשמה המפלגה תחת הסלוגן "הפיראטים - הכי טוב לדעתי אני רוצה להיות שם".
בבחירות אלה זכתה הרשימה ל-1,728 קולות ולא עברה את אחוז החסימה פעם נוספת.
על פי המצע של המפלגה העמדות של המפלגה הן:
דינמיקרטיה – דמוקרטיה דינמית המנוהלת על ידי הציבור ולמענו.
נציגים יפעלו על-פי החלטות שולחיהם באמצעות מיצוי ופיתוח טכנולוגיות רלוונטיות.
חינוך ובריאות חינם במוסדות ממשלתיים.
העלאת משכורות בתחומים אלו והגדרתם כעדיפות לאומית.
שיתוף תרבותי, חברתי, כלכלי ורוחני, תוך שמירה על זכויות היוצרים.
חופש ופרטיות לכל אדם כל עוד אינו פוגע בזולת.
שקיפות ונגישות של רשויות שלטוניות.
לכל אזרח זכות בסיסית לעיין במידע אודותיו ואודות הגורמים המשפיעים על מהלך חייו.
העלאת מעורבות, ייצוג, נגישות והשפעת האזרחים על מוסדות הציבור והשלטון.
הגנה על פרטיות וזכויות הפרט.
שינוי חוקי הקניין הרוחני כך שיגנו על זכויותיהם ועצמאותם של היוצרים, ולא ינציחו מודלים עסקיים ישנים, בלתי-יעילים ומדכאי-יצירתיות וחדשנות.
אינטרנט מהיר חינם לכל כזכות דמוקרטית בסיסית.
שמירה על הטבע ומקורות המים.
לגליזציה מוחלטת של צמח הקנביס.
הפירמידה האדומה הוא רומן פנטזיה המבוסס על המיתולוגיה המצרית.
הוא יצא באנגלית ב-4 במאי 2010 ובעברית באותה השנה.
הפירמידה האדומה הוא הספר הראשון בסדרת משפחת קיין והאלים המצריים שכתב ריק ריירדן.
הספר מתאר את נסיונותיהם של האחים סיידי וקרטר להציל את העולם מידי האל הרשע סת.
הספר עוסק באח ובאחות ממשפחת קיין, בשם קרטר וסיידי, שמתראים באופן קבוע פעמיים בשנה.
קרטר התלווה אל אביו, הארכאולוג ג'וליוס, בנסיעותיו וסיידי גרה עם סבה וסבתה.
באחת הפעמים בהן נפגשו, ב-24 בדצמבר, לקח אותם אביהם למוזיאון הבריטי כדי לפוצץ את אבן רוזטה, ולשחרר את אוסיריס מהדואת (עולם מיתולוגי שבו נמצאים האלים שמתו) כדי להפוך לגוף המארח של אוסיריס (לקבל על עצמו את אחת הישויות שלו ).
אביהם משחרר בטעות מהדואת חמישה אלים, במקום אחד.
חמשת האלים האלה נולדו בחמשת הימים שנות השיגה מחונסו לאחר משחק, על מנת להוסיף לשנה במיוחד כדי לעקוף את שבועתה לא ללדת בימי השנה.
חמשת הימים האחרונים בשנה, 27-31 בדצמבר, נקראים "ימי השדים".
אחד מהאלים שהשתחררו, סת', אל המדבר הרשע, שמנסה להחריב את העולם, כלא את ג'וליוס, ואת אוסיריס כדי שהוא לא ישעבד אותו, בסרקופג, וברח יחד איתו כדי שלא ייתפס, למצרים, שם הוא מתחיל לבנות פירמידה שצבעה הוא אדום שתהווה את מקור הכוח שלו- ביום הולדתו, יום השדים השלישי (29 בדצמבר).
קרטר וסיידי מחליטים לצאת לפירמידה האדומה כדי להציל את אביהם, יחד עם אלת החתולים המצרית, בסתת (ג'וליוס ורובי הם שהוציאו אותה מהדואת כדי לשחררה לפני שאפופיס ינצח אותה ובתמורה היא משגיחה על סיידי בתור החתולה שלה מאפין.
אמם של סיידי וקרטר הקריבה את עצמה כדאי לסגור את היציאה מהדואת).
בדרכם, תוקפות אותן מפלצות משונות, שנשלחו על ידי סת' על מנת להרוג את קרטר וסיידי.
לאחר שקרטר וסיידי ניצחו אותם בעזרת כוחותיהם, יחד עם בסתת, הם נלחמים באלה הלביאה סחמת', שדז'רדן שלח כדי לעצור אותם.
הם מביאים לה משקה אלכוהולי העשוי מרוטב סלסה, המזכיר בצבעו דם, שבו היא חושקת.
וכשהיא שותה אותו, בדומה למסופר במיתולוגיה המצרית (בה נעשה שימוש במיץ רימונים ובירה) שבה להיות האלה חתחור, אלת היופי בעלת קרני הפרה שנרגעת מזעמה.
לאחר מכן, הם נלחמים באל התנין סובק, והוא מצליח לנצחם ולהחזיר את בסתת לדואת.
בדרך לפירמידה האדומה הם מבקרים בביתו של אל הידע תחות, ששולח אותם לארץ המתים כדי להשיג את נוצת האמת לכישוף.
שם הם פוגשים גם את אנוביס - אל המוות, הוא מגלה להם שכדי לנצח את סת' עליהם להגיד בקול את שמו הסודי בכישוף שישמיד אותו ויחזיר אותו לדואת.
קרטר וסיידי מבקרים בנום הראשון, כדי לקבל כלים ללחימה בסת'.
הנום הראשון הוא מעין אוניברסיטה של חרטומים, שם הם לומדים לשלוט בכוחותיהם.
לאחר שמצווים להוציא את קרטר וסיידי להורג- הם בורחים, וכשהם מגיעים לפירמידה, הם מגלים שאביהם כבר אינו בחיים.
כשהם נפגשים עם סת', נפתיס אשתו מגלה להם את שמו האמיתי: יום הרשע (ככינוי ל-29 בדצמבר).
הם גורמים לסת לחזור לצד הטוב, על ידי כך שהם אומרים לו שיגרשו אותו לדואת בעזרת שמו הסודי, אם ימשיך להחזיק את אביהם, ולנסות להחריב את העולם.
בזמן שהם בפירמידה האדומה, קרטר וסיידי תופסים שד מרושע, שמספר להם שאפופיס, אל הנחש ואדון הכאוס, מתכנן לבלוע את השמש, ושאפופיס הוא אויבם האמיתי.
בסוף הספר, כשקרטר וסיידי חושבים שאביהם כבר אינו בין החיים, הם נשלחים לביקור בדואת, שם הם פוגשים את ג'וליוס.
הוא מספר להם שאל המוות המצרי, אוסיריס, בחר בו בתור הגוף המארח שלו, ולכן ג'וליוס ימשיך לחיות ולעזור לקרטר ולסיידי מהדואת.
לאחר הביקור, הם מגיעים לביתו של דודם, איימוס, ומגלים שם שבסתת חזרה מהדואת כמתנה מהאלים .
ברשימת הספרים הטובים לשנת 2010 של ה-School Library Journal.
ברשימת המועמדים לספר הילדים של השנה של הבית האדום.
הפיקוד השמיני היה פיקוד של צה"ל שהיה ממונה על יחידות מילואים של חי"ר והג"א במחוז ת"א רבתי בתחילת שנות ה-50. הפיקוד לא האריך ימים ונסגר כשנתיים לאחר הקמתו.
רעיון הקמת הפיקוד הועלה לראשונה בישיבת המטה הכללי בסוף שנת 1949 במהלכה הוצגה הקצאת החטיבות והמחוזות לפיקודים:
במרץ 1950 עלה בשנית הרעיון להקמת פיקוד מילואים במחוז העירוני של תל אביב, עם התקדמות תהליכי הגיוס והקמת חטיבות המילואים, לאור העובדה ששליש מחיילי המילואים של צה"ל שהיו אמורים להתגייס ולהתארגן בחירום התגוררו באזור זה.
בנוסף, פיקוד המרכז לא היה מסוגל לשלוט על המרחב העירוני ובמקביל לארגן לאמן את יחידות המילואים שלא היו תחת פיקודו המרחבי ולא היה עתיד להפעילן ולפקד עליהן בחירום.
בתחילת שנות החמישים הורכב צה"ל משבעה פיקודים: שלושה פיקודים מרחביים (צפון, מרכז ודרום) וארבעה פיקודים ייעודיים (הדרכה, נ"מ, נח"ל וגדנ"ע).
הפיקוד השמיני היה השמיני במניין הפיקודים בצה"ל עם הקמתו ומכאן שמו.
בסוף מרץ 1950 יצאה פקודת ארגון להקמת הפיקוד השמיני.
בפקודה נקבע כי תפקידו יהיה לארגן, לאמן ולגייס יחידות שיוצאו ממרחבו ללחימה
עם הקמת הפיקוד השמיני הועבר אליו שטח מחוז תל אביב, שהיה עד אותה הרגע בתחום אחריותו של פיקוד המרכז.
בהיותו פיקוד מרחבי נקבע כי הפיקוד השמיני יהיה אחראי להגנה המרחבית של השטח שעליו הופקד, קרי - המחוז העירוני של תל אביב, באמצעות מפקדת המחוז ויחידות חיל המשמר שהוצבו בו.
כמו כן הוטלה עליו משימת המנהלה המרחבית, כפי שהיה נהוג בפיקודים האחרים.
תוואי תיחום שטח הפיקוד נקבע כך שניתן יהיה ליצור קו הגנה עירוני.
במחוז תל אביב נמצאו חטיבה/מחוז 4 (קרייתי) וחטיבה 8. המסגרות שנכללו בו נועדו לעמוד לרשות המטכ"ל במלחמה.
במסגרת התרגילים שערך צה"ל ב־1952 שימשה מפקדת הפיקוד כמפקדת אוגדה במהלך תמ"ד (תמרון דרום) שנערך תחת פיקוד הדרום, כשהיא מסייעת לפיקוד כדרג ביניים להפעיל מאמץ משני.
בסוף שנת 1952, לאור מדיניות הקיצוב שהנהיגה הממשלה, החליט בן-גוריון להקטין את תקציב הביטחון ולהוביל תוכנית קיצוצים מקיפה במצבת כוח האדם של צה"ל.
כחלק מתהליך זה, הוחלט במטכ"ל על צמצום מספר הפיקודים ובמסגרת זו בוטל הפיקוד השמיני.
לפיקוד המרכז ועודכנו קו התיחום בינו לבין פיקוד הדרום.
עם סגירת הפיקוד הועברה חטיבה 8 לפיקוד הדרום בעוד חטיבת קרייתי (4) הועברה לפיקוד המרכז.
שםתקופת כהונההערותאלוף משה צדוקמרץ 1950–17 באוקטובר 1951אל"ם יעקב פריאוקטובר 1951–נובמבר 1952ראש מטה הפיקוד וממלא מקום מפקדו
הפירמידה של אוּנַס היא פירמידה שנבנתה במסגרת מתחם מבנים הממוקם בשדה הפירמידות בסקארה, ליד קהיר שבמצרים.
הפירמידה נבנתה עבור הפרעה אוּנַס, השליט התשיעי והאחרון של השושלת החמישית במאה ה-24 לפנה"ס.
פירוש שמה העתיק, נפר סות וניס (Nfr swt Wnjs) הוא "יפים הם מקומותיו של אונס".
במקור הפירמידה התנשאה לגובה של 43 מטרים, והייתה בעלת בסיס של 58 על 58 מטרים, אך כיום היא הרוסה לחלוטין.
הפירמידה נחקרה על ידי לפסיוס ועל ידי פרינג, אך היה זה גסטון מספרו שלראשונה קיבל גישה לתוך הפירמידה ב-1881, שם הוא גילה כיתובים המעטרים את קירות חדרי הקבורה.
כתבים אלו, יחד עם כתבים נוספים שנמצאו בפירמידות סמוכות, ידועים היום בתור כתבי פירמידות.
אונס היה הפרעה הראשון שכלל רעיון זה, והוא זה שיצר את הרעיון שיחקקו מספר קסמים על קירות הקבר שלו, שמטרתם לעזור לפרעה במהלך מסעו דרך הדואת ואל החיים שאחרי המוות.
רעיון זה היה נחשב כה מוצלח בעיני הפרעונים האחרים, עד כדי שהוא התפתח לכתבים בתוך ארונות קבורה בתקופת הממלכה התיכונה ולאחר מכן לספר המתים מתחילת תקופת הממלכה החדשה ועד סוף תקופת מצרים התלמיית, כשכתבים חדשים החלו להופיע.
בחדר הקבורה עצמו נמצאו שאריות של מומיה, הכוללות את הגולגולת, הזרוע הימנית והמותן, אך לא ברור האם הן שייכות לאונס או לא.
ליד הפירמידה הראשית בכיוון צפון־מזרח, ישנם מסטבות שבהם קבורה בת זוגו של השליט.
הפירמידה נבנתה בסמוך לפירמידה של ג'וסר בסקארה.
דרך המעבר המוגבהת ביניהם ארכה כ־750 מטרים והייתה בעל צורה ייחודית בגלל הוואדי הסמוך לה.
חלק מחומרי הבנייה נלקחו ממתחם ג'וסר.
הגג של המעבר היה מכוסה מלמעלה על מנת ליצור מנהרה סגורה, למעט חריץ ארוך שהאיר את הקירות שהיו מעוטרים בתבליטים.
בין כתבי הפירמידות בפירמידה נמצאה קבוצת לחשים קצרים נגד נחשים בכנענית מתועתקת לכתב חרטומים, חלקם מזכירים את גבל, ונחשב לאחד הטקסטים הקדומים ביותר שהתגלו בשפה כנענית.
הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית הוא אחד מהפיקודים הקרביים המאוחדים של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
הוא ממונה על פעולות חלל (כמו לוויינים צבאיים), פעולות מידע, הגנה מפני טילים, שליטה ובקרה עולמיים, מודיעין, מעקב, תקיפה ברחבי העולם והרתעה (מאגר הנשק הגרעיני של ארצות הברית) ולחימה נגד נשק להשמדה המונית.
הפיקוד האסטרטגי הוקם ב-1992 כממשיך של פיקוד האוויר האסטרטגי.
המפקדה שלו ממוקמת בבסיס חיל האוויר אופט מערבית לאומהה, נברסקה.
באוקטובר 2002 הוא התמזג עם פיקוד החלל של ארצות הברית.
הוא מעסיק יותר מ-2,700 עובדים, המייצגים את כל ארבע החיילות, כולל אזרחים של מחלקת ההגנה וקבלנים.
ב-1 ביוני 1992, הקים הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש את הפיקוד האסטרטגי מתוך פיקוד האוויר האסטרטגי וגופים צבאיים אחרים ששמשו בזמן המלחמה הקרה והיו מיושנים כתוצאה מהשינויים הפוליטיים בעולם.
הפיקוד עוסק בתכנון תוכניות מאוחדות לכוחות האסטרטגיים תחת מפקד אחד.
אחריות על האימונים היום יומיים, ציוד ותחזוקתו עבור הכוחות נשארו תחת חיל האוויר והים.
ההפעלה מחדש של הפיקוד האסטרטגי התקיימה ב-1 באוקטובר 2002. המפקדה המאוחדת הייתה אחראית גם להתראה מוקדמת וגם להגנה מפני טילים וכן להתקפות אסטרטגיות לטווח ארוך.
הנשיא ג'ורג' ווקר בוש חתם על שינוי ב-10 בינואר 2003, ו-4 מטלות חדשות נוספו לפיקוד האסטרטגי: תקיפה עולמית, שילוב של הגנות מפני טילים, פעילות מידע של מחלקת ההגנה ושליטה ובקרה (תקשורת, מחשבים, מודיעין, מעקב).
השילוב של התפקידים, יכולות וסמכויות תחת סמכויות של מפקדה אחת הוא ייחודי בהיסטוריה של הפיקודים הקרביים המאוחדים.
המשימות של הפיקוד האסטרטגי הן לאתר התקפות על אינטרסים חיוניים של ארצות הברית, להבטיח את חופש הפעולה של ארצות הברית בחלל ובמרחב הקיברנטי, לאפשר הכללת גרעין ופעולות מידע בפעולות שונות, לסנכרן את מערכת ההגנה העולמית מפני טילים, לספק מודיעין ומעקב.
הפיקוד האווירי המערבי (בהינדית: पश्चिमी वायु कमान, भारतीय वायु सेना, מכונה גם WAC, ראשי תיבות של Western Air Command) של חיל האוויר של הודו, שנוסד בשנת 1947, הוא הגדול והחשוב שבפיקודי החיל.
המפקדה הראשית ממוקמת בניו דלהי ותפקידו העיקרי הוא הגנה אווירית על צפון הודו.
הפיקוד אחראי על 16 בסיסי חיל אוויר ועל שטח גדול בצפון הודו, מקשמיר לראג'סטאן, כולל ג'אמו וקשמיר, הימאצ'ל פרדש, פנג'אב, הריאנה, דלהי וחלקים מאוטר פרדש.
הפירמה הוא סרט מתח אמריקאי משנת 1993 המבוסס על ספר בשם זהה מאת ג'ון גרישם, בבימויו של סידני פולאק ובכיכובו של טום קרוז בתפקיד הראשי.
הסרט זכה בשתי מועמדויות לפרס אוסקר: פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - הולי האנטר ופרס אוסקר לפסקול מקורי - דייב גרוסין.
הסרט היה שובר קופות ועלה בהצלחתו המסחרית על כל הסרטים שהופקו לפי ספרים של גרישם.
מיצ'ל (מיץ') מק'ריד (טום קרוז) הוא סטודנט מצטיין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
הוא מקבל הצעות עבודה מפירמות של עורכי דין אך מחליט לבסוף לקבל הצעת עבודה מפירמת הפרקליטים "בנדיני, למברט ולוק", הנמצאת בממפיס, טנסי.
הם מציעים לו משכורת גבוהה, בונוסים, בית מפואר ומרוהט ומכונית [מרצדס] צמודה.
הוא מגיע לממפיס עם אשתו אביגייל (אבי) (ג'ין טריפלהורן) ומתרשם מהבית, מהמכונית ומכל הטובות שמעתירה עליו הפירמה.
מוצמד אליו כחונך אברי טולר (ג'ין הקמן) הדואג בראשונה שיעבור את בחינות ההסמכה כי בחברה הזאת אף אחד לא נכשל.
החברה עוסקת בייעוץ מס ודורשת מעובדיה נאמנות טוטלית ושמירה על סודיות.
מיץ' נהנה ממצבו החדש, אבל ספק ראשון לגבי החברה מתעורר בו לאחר ששני עורכי דין של החברה נהרגים בפיצוץ מסתורי באתר צלילה באיי קיימן ומתברר לו שזה לא המקרה הראשון בחברה.
אברי לוקח אותו לפגישה עם לקוח באיי קיימן ובלילה בעת הליכה בחוף הוא "נתקל" בבחורה המפתה אותו לקיים אתה יחסי מין.
הוא מצולם בחשאי ומאוחר יותר מראים לו את התמונות כאמצעי לחץ שלא יסטה מהתחייבויותיו לחברה.
החברה עוקבת אחריהם בכל פעולותיהם, כולל האזנה בעזרת מכשירי ציתות בביתם, ואין אפשרות לפרוש ממנה.
טרנס לוחץ על מיץ' לשתף פעולה עם ה-FBI ולהעביר אליהם מסמכים מפלילים אחרת ייכנס גם הוא לכלא.
מיץ' דורש כתמורה כסף ושחרור אחיו ריי (דייוויד סטראתיירן) הכלוא בבית סוהר באשמת רצח.
מיץ' נפגש עם חוקר פרטי, שוטר לשעבר ומבקש ממנו לפתוח בחקירת מקרי המוות בחברה.
לאחר שהוא עוזב נכנסים שני אנשים מהחברה ולאחר שאינו עונה על שאלותיהם הם הורגים אותו.
מזכירתו תמי (הולי האנטר) מצליחה לברוח ולהצטרף אחר כך למיץ'.
מיץ' מוסר למנהלי החברה כי ה-FBI לוחץ עליו לשתף פעולה.
הם חושדים בו לאחר שהם מגלים שיש לו אח בבית כלא שלא דיווח להם.
הם מציגים לפני מיץ' את התמונות המרשיעות מאיי קיימן ומתרים בו כי יראו אותן לאשתו אבי אם יבגוד בהם.
מיץ' מחליט להראות את התמונות לאבי.
בתחילה היא כועסת ועוזבת אותו, אבל לאחר מכך היא מבינה שזו הייתה מלכודת של החברה.
היא מחליטה לעזור לו להשיג את המסמכים, טסה לאיי קיימן עם תמי ונפגשת עם אברי ו"נענית" לחיזוריו.
היא שמה סם מרדים בכוסו וכשהוא נרדם בחדר היא לוקחת את המסמכים מחדרו ומוסרת אותם לצילום לתמי.
מיץ' בינתיים נכנס לחדרו של אברי, פורץ למחשב ומדפיס את מספרי הקוד של המסמכים.
הוא מגלה שהחברה חייבה חיוב יתר במליוני דולרים את לקוחותיה.
בינתיים מקבלים בחברה הודעה כי אחיו של מיץ' השתחרר על ידי ה-FBI והם מניחים שזה היה התשלום שלהם על שיתוף הפעולה שלו.
כשיוצא מיץ' מחדרו של אברי הוא מוזמן לחדר ההנהלה, אך יודע כי נתפס.