tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיר נעזבה בימי הביניים המוקדמים ונשארה חסרת מתיישבים ומבקרים עד המאה ה-18. כיום שרידי העיר נמצאים באזור פראציונה שבקומונה קאפציו בנפת סלרנו שבדרום איטליה.
הקומונה המודרנית נמצאת דרומית לאתר הארכאולוגי, והיא מאופיינת בחופים גדולים ומשמשת כאתר נופש.
לפי המלומד היווני סטראבון העיר הוקמה בשם פוסידוניה Poseidonia על שם אל הים היווני פוסידון.
העיר נבנתה על ידי אכאים יוונים שהגיעו מסיבאריס .
המתיישבים בנו ביצורים סמוך לחופי הים אך לאחר מכן עברו לתוך פנים הארץ בחיפוש אחר נקודה גבוהה יותר.
הביצורים ככל הנראה נבנו מדרום לעיר על צוק, היכן שנמצאת העיר אגריפולי כיום.
על פי המסורת העיר נקראה על שם מקום פולחן לפוסידון שנבנה באזור.
התאריך המדויק בו נבנתה העיר אינו מצוין במקורות היסטוריים עתיקים אך הממצאים הארכאולוגיים מתארכים את שנת בניית העיר לאזור 600 לפנה"ס.
על פי סברות שונות, ייתכן שהמתיישבים הראשונים כלל לא היו אכאים אלא טרויזנים.
אריסטו כתב כי קבוצה של טרויזנים גורשה מסיבאריס על ידי האכאים.
גאיוס יוליוס סולינוס קרא לעיר "מושבה דוריאנית" וסטראבון הזכיר שטרויזן נקראה בעבר פוסידוניה.
כתוצאה מכך נטען שהעיר נבנתה על ידי טרויזנים.
סברה נוספת אומרת כי העיר נבנתה על ידי סיבארים ודוריאנים גם יחד.
עדויות ארכאולוגיות ממאות השנים הראשונות בהן נבנתה פאיסטום מראות כי העיר שגשגה ונבנו בה מקדשים, דרכים ומאפיינים אחרים של ערים יווניות באותה העת.
סוג המטבע ועדויות ארכאולוגיות נוספות מהמאה ה-5 וה-6 מראות על קשרים קרובים עם העיר מטאפונטו .
ככל הנראה העיר שמשה מקום מחסה לפליטים מהעיר סיבאריס כשהעיר נכבשה על ידי קרוטון בשנת 510 לפנה"ס.
בראשית המאה החמישית על המטבע ששומש בעיר היה חרוט אותו השור שהופיע על גבי מטבעות סיבארים וגם משקל המטבעות היה אותו הדבר, היסטוריון בשם א.
גרהאם סובר שככל הנראה הערים היו מקושרות באופן כלשהו וייתכן שהן תפקדו כפוליס אחת או שהייתה להן סוג של אזרחות משותפת.
רק בסוף המאה החמישית לפני הספירה סטראבון מציין כי העיר נכבשה על ידי הלוקאנים.
על פי העדויות הארכאולוגיות, נראה ששתי תרבויות - יוונית ואוסקנית חיו זו לצד זו.
ציורים על מצבות רבות מראים רכיבה של סוסים, דבר המאפיין את הלוקאנים מהמעמד הגבוה.
בשנת 280 לפנה"ס לאחר מלחמת פירוס העיר נהפכה לעיר רומאית.
במהלך הפלישה הקרתגית בפיקודו של חניבעל, העיר נשארה נאמנה לרומאים ולאחר המלחמה כאות תודה השלטונות אפשרו לעיר להטביע את המטבעות שלה בעצמה והעיר שגשגה בתקופת האימפריה הרומית.
העיר ננטשה בימי הביניים, ככל הנראה בשל מלריה ופשיטות של פיראטים סרצנים.
ב-9 בספטמבר 1943 חופי העיר שמשו כמקום נחיתה לחטיבה 36 של חיל הנחתים של ארצות הברית במהלך פלישת בעלות הברית לאיטליה, במהלך מבצע בשם "מבצע סופת השלג".
כוחות גרמנים ניסו להדוף את המתקפה, דבר שהוביל ללחימה עזה בעיר ומחוצה לה ולאחר תשעה ימים הגרמנים נסוגו.
כוחות בעלות הברית והצלב האדום הציבו את אוהלי הלינה שלהם ליד המקדשים ובתוכם, בעיקר מכיוון שגם הגרמנים הסכימו שהמקדשים הם "מחוץ לתחום" ולא הפציצו אותם.
האטרקציות המרכזית באתר כיום הם שלושת המקדשים היוונים העתיקים שנבנו בין השנים 550 לפנה"ס ו-450 לפנה"ס שנבנו בצורה אופיינית לתקופה.
המקדשים בעלי אכסדראות רחובות וקמורות שנבנו בשיטת האנטזיס כך שהן נעשות רחבות יותר ויותר ככל שהן מתקרבות לקרקע.
האכסדראות הן בעלי כותרות רבות המדמות פטריות הפוכות.
מבין שלושת המקדשים אך ורק המקדש השני של הרה נשאר בעל אנטבלטורה מעל האכסדראות, כשלשני המקדשים האחרים נשאר רק הארכיטרב.
המקדשים הוקדשו להרה, אתנה ופוסידון.
שני המקדשים שהוקדשו להרה נמצאים זה ליד זה בעוד שהמקדש שהוקדש לאתנה נמצא בצידו השני של האתר.
ישנם מקדשים רומים ויוונים אחרים באתר אך הם פחות משומרים משלושת המקדשים המרכזיים.
בשונה ממקומות אחרים, במקדשים כמעט ולא נמצא שיש ונמצאים בהם מספר תבליטי אבן.
בנוסף לתבליטים נשמרה גם פיסת טרקוטה שנמצאת כיום במוזיאון.
העיר העתיקה של פאיסטום משתרעת על שטח של 120 הקטאר לערך, רק ב-25 הקטאר מכלל השטח של האתר נערכו חפירות ארכאולוגיות, השטח בו נערכו החפירות כולל את שלושת המקדשים המרכזיים וכן מבנים מרכזיים אחרים, 95 ההקטאר הנותרים לא נחקרו בכלל.
העיר מוקפת בחומת הגנה באורך 4750 מטרים, עוביה בין חמישה לשישה מטרים וגובהה הוא כ-15 מטרים.
בחומה נמצאים 24 מגדלי שמירה מרובעים ועגולים.
ייתכן שבעבר היו 28 מגדלים אך הם נהרסו במהלך עבודות לבניית כביש ראשי במאה ה-18 שחילקו את האתר לשניים.
המקדש הראשון של הרה שנבנה באזור 550 לפנה"ס על ידי מתיישבים יוונים, הוא המקדש העתיק ביותר בפאיסטום.
ארכאולוגים מהמאה ה-18 קראו למקדש "הבזיליקה" כיוון שחלקם חשבו שמדובר במבנה רומאי.
ההקדשות ופסלי הטרקוטה מרמזים על כך שהאלה שלכבודה נבנה המקדש היא הרה.
מאוחר יותר, מזבח התגלה בחפירות ליד המקדש באזור המצוי מתחת לכיפת השמיים, דבר האופייני למקדשים יוונים.
שיטת הבנייה הזו אפשרה למאמינים להקריב קורבנות בלי להיכנס לסלה או למקום קדוש פנימי אחר.
העמודים עליהם נתמכים המקדשים הם בעלי אנטזיס או אלמנט קימור אנכי דומה לאורכם, דבר המעיד על בנייה קדומה יותר ממקדשים אחרים.
חלק מהכותרות בראש העמודים שימרו את צבעם המקורי עד היום.
קירות המקדש עבים יותר ממקדשים אחרים, ככל הנראה כיוון שישנם שתי דלתות ושבעה עמודים הממשיכים עד למרכז הסלה, דבר שאינו אופייני למקדשים יוונים בדרך כלל.
המקדש השני של הרה נבנה בין 450 לפנה"ס ו-460 לפנה"ס צפונית למקדש הראשון.
בעבר הדעה הרווחת הייתה כי המקדש יועד לפוסידון ולא להרה.
לעמודי המקדש אין את עשרים התלמים האופיינים לעמודים אחרים אלא 24 תלמים, העמודים במקדש השני של הרה גם רחבים יותר מעמודים אחרים והמרווח בין כל עמוד ועמוד קטן יותר.
בנוסף להרה, המקדש שימש בעבר כמקום פולחן לזאוס וישות נוספת שזהותה אינה ידועה.
בצידו המזרחי של המקדש ניתן לראות שרידים של שני מזבחות, האחד גדול והשני קטן יותר.
המזבח הקטן הוא תוספת רומאית שנבנתה כאשר הדרך המובילה לפורום נסללה ועברה דרך המקדש הגדול.
סברה אחרת אומרת שייתכן שבעבר המקדש הוקדש להרה וגם לפוסידון ומספר פסלים הנמצאים סביב המזבח יכולים להעיד על כך.
בנקודה הגבוהה ביותר באתר, במרחק מה משני המקדשים שהוקדשו להרה, נמצא המקדש השלישי של אתנה.
המקדש נבנה באזור 500 לפנה"ס ובעבר הדעה הרווחת הייתה שהמקדש נבנה לקרס (אלת החקלאות הרומית).
שלושה קברים נוצריים הנמצאים תחת רצפת המקדש מראים כי בעבר המקדש ככל הנראה שימש ככנסייה נוצרית.
פריטי אמנות מהעיר המוצגים במקומות שונים ברחבי העולם
פאיז אבו סהיבאן הוא פוליטיקאי בדואי שהיה ראש עיריית רהט, ויו"ר פורום ראשי הרשויות הבדואים בנגב.
סהיבאן חבר בפלג הדרומי של התנועה האסלאמית.
אבו סהיבאן כיהן כראש עיריית רהט משנת 2009, עד לבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 בהן הפסיד לטלאל אל-קרינאווי.
לאחר הפסדו, חזר לתחום החינוך וניהל בית ספר בעיר במשך שלוש שנים.
לאחר מכן היה מורה בבית הספר עהד ביישוב חורה.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב־2018, התמודד שוב לראשות העיר, כאשר הפעם זכה לתמיכת רשימות אל־הודא ואל־אסלאם וא־נהדה ואל־אִכְלאס (החידוש והנאמנות) בראשות עטא אבו מדיגם.
סהיבאן זכה אז ב־11,862 קולות שהיוו 42.42% מהמצביעים בסיבוב הראשון, ובסיבוב השני ל-57.3 מקולות הבוחרים (9,673 קולות).
בספטמבר 2019, ניהלה האופוזיציה בעיר מאבק ממושך כנגד עריכת התקציב השנתי וחתמה על מסמך הקורא שלא לנהל משא ומתן עם ראש העיר.
בעקבות התעכבות העברת התקציב, ערך לו שר הפנים אריה דרעי שימוע, ואיים בפיזור המועצה ומינוי ועדה קרואה.
התקציב עבר רק בפעם ה-11 שהוגש, ולאחר שנחתם הסכם רוטציה עם חבר המועצה עטא אבו מדיגם, לפיו יכהן אבו סהיבאן 4 שנים ובשנה האחרונה (החל מסוף 2022) יעביר את התפקיד לאבו מדיגם המכהן כראש סיעת "א־נהדה ואל־אכלאס".
בעקבות סכסוך חמולות על רקע שליטה בקרקעות בעיר, ספג סהיבאן מספר ניסיונות חיסול ובאוקטובר 2019 נזרק רימון הלם לכיוון ביתו.
ביום למחרת, נורה קרוב משפחתו מהנדס העיר אברהים אבו סהיבאן.
ב-9 בפברואר 2020, ספג ניסיון חיסול במכוניתו ובאותו השבוע נורו יריות לכיוון ביתו.
אבו סהיבאן נשוי ואב לתשעה.
פאיזה אחמד הייתה זמרת ושחקנית סורית-מצרית-לבנונית.
במהלך הקריירה שלה, היא הופיעה בשישה סרטים.
פייזה אחמד נולדה בשנת 1934 בצידון שבלבנון לאב סורי ואם לבנונית.
אחמד גדלה במשפחה מוזיקלית - ובגיל שש כבר שרה שר את שיריהם של הזמרות המפורסמות של אותה תקופה- אסמהאן ולילה מוראד.
בגיל אחת עשרה החלה את לימודי פיתוח קול, והופיעה לראשונה ברדיו הלבנוני ובתחנת הרדיו בחלב.
בהמשך הקריירה שלה היא הנחתה שם ערבי גאלה ובסופו של דבר הפכה לזמרת מקהלה בתחנת הרדיו בדמשק.
היא הייתה נשואה כבר בגיל שלוש עשרה, אך נפרדה מבעלה, עומר אמני, לאחר לידת בתם פריאל.
בשנת 1954 היגרה למצרים, שם עבדה שוב ברדיו.
הזמר והמלחין מוחמד עבד אל-ווהאב כתב לה, בין היתר את השירים Sitt El Habayb, Hammal El Assia ו-Tohgorny Bihkaya.
בין השנים 1957–1963 כיכבה אחמד בשישה סרטים, כולל ב-Leila-, ו־bint el shatie מאת חוסיין פאוזי, Imsik harami מאת במאי הקולנוע פאטין עבד אל ווהאב ו-Ana wa Banati מאת חוסיין אל מוהנדס.
היא הופיעה גם בהפקת האופרטה Masr Balahan ובסדרות הרדיו Hadrett Acharifa של בעלה השני, מוחמד סולטן.
פייזה אחמד התחילה להופיע כזמרת בתקופה בה כבר היו מתחרים רבים, וזמרות מפורסמות בתחום.
אלה כללו את: נאגאת אל זרירה, ורדה אלג'זאא'ריה, סבאח, שאדיה, פיירוז ואחרות.
למרות התחרות, היא זכתה להצלחה ופרסום רב.
הדיסקוגרפיה של פייזה אחמד כוללת למעלה מ-320 שירים לרדיו וכ -80 לטלוויזיה.
היא הייתה אחת הזמרות המובילות במצרים.
אף על פי שהיו לה הרבה שירים מפורסמים ויפים, היא תיזכר בזכות השיר שלה "Set El Habaeb Yahabieba", שהפך לשיר אשר מושר תמיד ביום האם במצרים אשר נחגג ב-21 במרץ.
היו לה חמישה ילדים ותשעה נכדים.
פאיזה אחמד נפטרה בשנת 1983 בקהיר לאחר שלקתה במחלת הסרטן, זמן קצר לאחר שקיבלה אזרחות מצרית.
פאייטים (מצרפתית: Paillettes; בתרגום ישיר לעברית: נוצצים) הם חרוזים נוצצים קטנים בצורת דיסק.
פאייטים עשויים להיות תפורים שטוחים אל הבד, כך שלא יזוזו ויש פחות סיכוי שייפלו, או שהם עשויים להיות תפורים בנקודה אחת בלבד, כך שישתלשלו וינועו בקלות, ויתפסו יותר אור.
היסטורית ברחבי חלקים רבים של העולם, הצמדת מטבעות מתכת ותכשיטים לבגדים נעשתה כדי להציג עושר, מעמד או לשמור על הפריט מאובטח היטב.
קיימות עדויות לכך שפאייטים מזהב שימשו כקישוט על בגדים או אביזרים בעמק האינדוס כבר בשנת 2500 לפני הספירה.
פאייטים מזהב מוצק שנתפרו לבגדי מלכות נמצאו בתוך קברו של תות ענח' אמון.
פאייטים (העשויים בעיקר מפיסות מתכות מחזירות אור) שנתפרו לתוך ז'קטים, מצנפים ושמלות היו פופולריים בקרב האצולה והעשירים במהלך המאות ה-17 עד ה-19.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, לאחר גילוי קבר תות ענח' אמון, פאייטים זכו לפופולריות מחודשת כתוצאה מהתעניינות מחודשת בתרבות מצרים העתיקה.
השימוש בפאייטים (העשויים בדרך כלל ממתכת) זכה לפופולריות רבה כהצהרה אופנתית על ידי פלאפריות בתקופה זו.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 יוצרו פאייטים קלים מג'לטין בציפוי מתכת, שהיו פחות כבדים משמעותית ממקביליהם ממתכת.
עם זאת, פאייטי הג'לטין היו נמסים אם הם נרטבים או מתחממים מדי.
חברת ייצור ההלבשה Algy Trimmings Co., יחד עם Eastman Kodak, ייצרה פאייטים מפלסטיק שקוף, אך הם היו שבירים.
מאוחר יותר נעשה שימוש בסרט פוליאסטר כדי להקיף את הפאייטים העשויים פלסטיק כדי שיוכלו להישטף בבטחה.
בסופו של דבר, פלסטיק ויניל החליף בדרך כלל את שילוב סרט הפוליאסטר והפלסטיק בגלל העמידות ועלות התועלת שלו.
בסוף שנות ה-60, פאייטים החלו להיות בשימוש נרחב על ידי מוזיקאים פופולריים כמו הסופרימס.
פאייטים המשיכו להיות פופולריים בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80.
פאיז מוחמד אחמד א-דווירי הוא אסטרטג ופרשן צבאי ברשת אל ג'זירה.
נולד ב־3 במרץ 1952 בעיירה שבאירביד.
למד במכללה צבאית וב־1972 סיים את לימודיו בדרגת תת-לוטננט, התגייס לחיל ההנדסה המלכותי הירדני והשתתף במבצעי פינוי מוקשים בגבול ירדן–סוריה.
בין 1977 ל־1979 הוצב בתימן ושימש כקצין הנדסה ב ופיקח על הקמת ביצורים במצרי באב אל-מנדב ועל בניית מחנה חאלד בתעז.
א-דווירי הוא הקצין הראשון מחוץ למדינות נאט"ו שלמד ב־.
ב־1979 למד מנהל עסקים באוניברסיטת אל-ירמוכ.
דווירי למד שנה במכללה המלכותית לפיקוד ומטה ולאחר מכן נשלח להשתלמות בקורס בין לאומי במכללה הפקיסטנית לפיקוד ומטה, במשך ארבע שנים שימש כמרצה במכללה המלכותית בירדן ובהמשך קיבל את הפיקוד על המכללה.
לאחר פרישתו לפנסיה הוציא דוקטורט באוניברסיטת ירדן בנושא "תפקידן של אוניברסיטאות ציבוריות בקידום תפיסת הביטחון הלאומי".
א-דווירי מועסק כפרשן צבאי ברשת אל ג'זירה, וכתב ספר בשם "הביטחון הלאומי" על אסטרטגיה צבאית.
מפרוץ מלחמת חרבות ברזל הופיע כמעט מדי יום במהדורת החדשות של אל ג'זירה ונתן פרשנות על המלחמה, באופן שיטתי הוא הציג את חמאס כגוף צבאי סדיר.
הפופולריות שלו עלתה כשבסרטון שהפיקה הזרוע הצבאית של החמאס נשמע אחד המחבלים צועק "תן פרשנות יא דווירי", מטבע לשון שהפך להאשטג (#حلل_يا_دويري).
פאיז חנא הוא ראש המועצה מקומית תעשייתית מגדל תפן.
קודם לכן כיהן כממונה על מחוז חיפה במשרד הפנים.
משנת 2006 שימש חנא במגוון תפקידים בשירות הציבורי והעירוני מטעם משרד הפנים, בין התפקידים שביצע: ראש ועדה קרואה במספר רשויות, חבר וממלא מקום נציג שר הפנים במוסדות התכנון והבנייה לסוגיהם, נציג השר במועצת רשות מקרקעי ישראל, סגן ממונה מחוז חיפה ועוד.
חנא רואה חשבון במקצועו ובעל תואר שני בביקורת ציבורית.
מחוז פאיסנדו (בספרדית: Departamento de Paysandú) הוא אחד מתשעה עשר המחוזות של אורוגוואי.
בירת המחוז היא העיר .
המחוז ממוקם בצפון-מערב המדינה, גובל במחוזות סלטו מצפון, טקוארמבו ממזרח, ריו נגרו מדרום, ונהר אורוגוואי במערב.
שטח המחוז הוא 13,922 קמ"ר, והוא השלישי בגודלו באורוגוואי, אחרי המחוזות טקוארמבו וסלטו.
מחוז פאיסנדו הוכרז לראשונה ב-3 בפברואר 1816. בעת הכרזת החוקה של אורוגוואי, ב-1830 המחוז כלל את כל השטח של אורוגוואי מצפונית לנהר ריו נגרו, מה שהפך אותו, עם יותר מ-74,000 קמ"ר למחוז הגדול ביותר בהיסטוריה של אורוגוואי.
והמחוז יחד עם המחוזות מונטוידאו, קנלונס, סן חוסה, קולוניה, סוראינו, דורסנו, מלדונדו וסרו לרגו, היו תשעת המחוזות המייסדים של אורוגוואי בעת השבעת החוקה של 1830.
ב-16 ביוני 1837 הופרדו ממנו המחוזות טקוארמבו וסלטו ושטחו צומצם לכ-23,000 ק"מ.
אך רק ב-1 באוגוסט 1881, עם הפרדת מחוז ריו נגרו מפאיסנדו, קיבל את גודלו וצורתו הנוכחית.
עיר הבירה, נוסדה בשנת 1750 כעיר נמל לייצוא עורות ומוצרי בעלי חיים אחרים, בהתחשב במיקום הגאוגרפי האסטרטגי שהיה לה, גדלה במהירות באוכלוסייתה והייתה העיר השנייה בגודלה באורוגוואי עד עמוק לתוך המאה העשרים, בעיר היה בית החולים השני בחשיבותו במדינה, ומבנים חשובים נוספים.
מדי שנה ב-8 ביוני חוגגת העיר את יום הכרזתה, בתהלוכות של גאוצ'וס ומופעי תרבות וספורט שונים.
כ-100 ק"מ צפונית לפאיסנדו, בפוריפיקסיון , הקים ב-1815 הגנרל ארטיגס את בסיס הקונפדרציה שלו שנודעה בשם "ליגת העמים החופשיים".
גשר גנרל ארטיגס נחנך בשנת 1975 והוא משמש גשר בינלאומי בין אורוגוואי לארגנטינה.
חקלאות: גידול בקר וצאן, מטעי הדרים ואוכמניות, ושדות חיטה שעורה וסויה, ומעט דיג בנהר אורוגוואי.
במחוז מפעלי תעשייה רבים, מפעלי עיבוד עורות גדולים, ייצור שמן, מבשלות בירה, הפקת סוכר, טקסטיל, פורמייקה, הדרים ועוד.
הייצור התעשייתי של פאיסנדו מכניס כמות ניכרת של מטבע חוץ לאורוגוואי, ורוב תושבי המחוז משתכרים מהתעשייה המקומית.
במחוז קיימות 7 עיריות אזורית.
בעיריות מתקיימים בחירות אחת לחמש שנים, בהם נבחר ראש העירייה וארבעה חברי מועצה, האחראים על הנושאים המוניציפליים באזור בחירתם.
שבוע הבירה פאיסנדו הוא אחד האירועים התיירותיים החשובים ביותר במדינה.
הוא מתקיים מאז 1966 במהלך שבוע התיירות.
בשנת 1997 נחנך אמפיתיאטרון נהר אורוגוואי כדי לארח את האמנים המשתתפים בתוכנית השבוע.
האמפיתיאטרון נבנה בהשראת תיאטראות יווניים עתיקים, ויש בו קיבולת של 20,000 מקומות ישיבה.
בסביבת האמפיתיאטרון מתקיים יריד עם כ-250 דוכנים, מתחמי אוכל, מתחם בירה ולונה פארק.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך בשנת 2019, אוכלוסיית מחוז פאיסנדו מנתה 119,636 תושבים, (מתוכם 58,876 גברים, ו-60,760 נשים).
כשהאוכלוסייה העירונית מנתה 115,148 תושבים, והאוכלוסייה הכפרית הייתה רק 4488.
פאייטוויל הוא כפר ב שבמדינת ניו יורק בארצות הברית.
הכפר נקרא על שם המרקיז דה לה פאייט.
פאייטוויל יושבה לראשונה ב-1792 ואוגדה רשמית בשנת 1844.
נשיא ארצות הברית ה-22 וה-24 גרובר קליבלנד, אחותו רוז ומטילדה ג'וסלין גייג' היו מתושבי הכפר.
פאיש (בהונגרית: Fajsz, בקרואטית: Fajsin) הוא כפר בנפת קלוצ'ה שבמחוז באץ'-קישקון, בדרום־מזרח הונגריה.
הכפר ממוקם בחלקו המערבי של המחוז, על הגדה השמאלית של נהר הדנובה.
היישוב מחולק לשני חלקים נפרדים: החלק הצפוני, שבו נמצא המרכז, והחלק הדרומי, המיושב פחות ומורכב ברובו מיערות הצפה ואדמות חקלאיות.
היישוב נגיש בעיקר בכביש, מאחר שאין תחבורה ימית או מסילות רכבת באזור.
ניתן להגיע אליו מכביש 51, ובצפון היישוב עברה בעבר מעבורת שחיברה את פאיש עם פאד שבגדה הנגדית של הדנובה.
היישוב הוזכר לראשונה בשנת 1212 במכתב של האפיפיור אינוקנטיוס השלישי.
בתקופה זו היה יישוב של אצילים כנסייתיים מהאזור, תחת ניהול של מושל מקומי.
בשנת 1433 הוזכרו אצילים מקומיים בתיעודים משפטיים.
בתקופת הכיבוש העות'מאני היישוב לא נהרס, ובשנת 1715 נמנה בין הכפרים האציליים.
בשנת 1720 הוקמה קהילה קתולית מקומית והחלו רישומי לידה, נישואין ופטירה.
הכנסייה הקתולית נבנתה לראשונה ב-1750 ושופצה ב-1908 לאחר שנפגעה ממכת ברק.
כנסיית סנט אישטוון: כנסייה נאו-רומנסקית שתוכננה על ידי פורק ארנו ופטרובאץ גיולה ונחנכה בשנת 1910.
אנדרטת הנסיך פאיש: נבנתה בשנת 2000 על ידי האמן פארקש טיבור והפסל המקומי סנדור סלסטיי.
פאיז פארס (נולד ב-11 במרץ 1987) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש כמפקד חטיבת אפרים.
קודם לכן כיהן כמפקד גדוד נחשון ובא"ח כפיר.
פארס נולד לנאסיף וסאיפה וגדל בחורפיש.
בשנת 2005 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בגדוד חרב.
בהמשך יצא לקורס מפקדי כיתה, ובמרץ 2007 החל קורס קצינים.
עם סיומו שירת כמפקד מחלקה בפלוגה רובאית, ובהמשך כמפקד צוות בקורס הקצינים בבה"ד 1. בשנת 2009 מונה לסגן מפקד פלוגה בגדוד לביא של חטיבת כפיר.
לאחר שסיים בהצטיינות את קורס מפקדי פלוגות, פיקד על פלוגת מסלול ופלוגת חוד בגדוד.
בשנת 2018 נבחר כמצטיין שר הביטחון.
בין השנים 2020–2022 פיקד על גדוד נחשון בחטיבת כפיר.
לאחר מכן שימש כראש ענף גדס"ר במא"ש, וביולי 2023 מונה למפקד בא"ח כפיר.
במהלך טבח שבעה באוקטובר פיקד על לוחמי בא"ח כפיר בקרבות בעוטף עזה נגד מחבלי חמאס, בין היתר ברעים ובבארי, שם הצטרף ללוחמי סיירת מטכ"ל, חתר למגע וחילץ אזרחים תחת אש.
במרץ 2025 הודיע הרמטכ"ל, אייל זמיר, על מינויו של פארס למפקד חטיבת אפרים ועל קידומו לדרגת אלוף-משנה.
הוא נכנס לתפקידו במאי 2025, במקומו של נתנאל שמכה.
אפריל 2025 נבחר להדליק את משואת צה"ל בטקס הדלקת המשואות של יום העצמאות ה-77 של מדינת ישראל.
לפאיז תואר ראשון במדעי המדינה וניהול מהמכללה האקדמית צפת ותואר שני במדעי המדינה וביטחון מאוניברסיטת חיפה.
הוא נשוי, אב לשניים ומתגורר בחורפיש.
פאיסטוס הוא אתר ארכאולוגי מתקופת הברונזה, הממוקם ביישוב המודרני שבדרום-מרכז כרתים שביוון.
האתר מפורסם בזכות שרידי ארמון מינואי והעיירה סביבו.
פאיסטוס העתיקה שכנה כ-5.6 ק"מ מזרחית מחוף הים התיכון וכ-62 ק"מ דרומית להרקליון.
פאיסטוס הייתה אחת הערים הגדולות בכרתים המינואית.
השם פאיסטוס שרד מהתייחסויות יווניות עתיקות לעיר בכרתים בעלת שם זהה, שנמצאה בסמוך לחורבות הנוכחיות.
פאיסטוס יושבה לראשונה בסביבות 3600 לפנה"ס, מעט מאוחר יותר מאתרים קדומים אחרים כמו קנוסוס.
במהלך התקופה המינואית הקדומה, עברו גבעות האתר תהליך של הקמת טרסות ונבנו עליהן מבנים מונומנטליים.
בדומה לערים מינואיות גדולות אחרות, נבנה במקום ארמון באזור ששימש קודם לכן לסעודות קהילתיות.
הארמון נבנה על גבעה במזרח, ואילו במערב נבנה אקרופוליס.
הארמון הראשון הוקם ב, בסביבות שנת 2000 לפנה"ס.
הארמון הראשוני נהרס ונבנה מחדש שלוש פעמים בטווח זמן של כשלוש מאות שנה.
בשל תהליכי הבנייה מחדש, היסטוריית הארמון מחולקת לשלושה שלבי בנייה.
הארמון נהרס בסביבות שנת 1400 לפנה"ס ולא נבנה שוב.
ייתכן שהרס זה נגרם על ידי רעידת אדמה גדולה.
פאיסטוס הייתה מקושרת ליישובים אחרים, בעיקר וגורטין.
באיה טריאדה קיים ארמון קטן יותר, שאולי היה קשור לשליטי פאיסטוס כסוג של ארמון נופש.
הנמל של איה טריאדה וקרבתה היחסית לפאיסטוס אפשרו סחר למרחקים ארוכים ופעילות כלכלית ופוליטית משותפת.
פאיסטוס הייתה אחת משלוש הערים הגדולות ביותר של כרתים המינואית, לצד קנוסוס ומליה.
מערכת דרכים חיברה בין הערים, ונראה שהדרך מפאיסטוס לקנוסוס הייתה הבולטת ביותר.
דבר זה מצביע על כך שהמסחר והתעבורה בין שתי הערים היו חשובים, ושפאיסטוס הייתה שותפת סחר יקרת ערך.
באתר פאיסטוס נחשפו מספר ממצאים עם כתובות בכתב ליניארי א'.
שם האתר מופיע גם בטקסטים מפוענחים חלקית בכתב ליניארי א', ואולי דומה לכינוי המיקני "פא-י-טו" שנכתב על גבי 62 לוחות בכתב ליניארי ב' שנמצאו בקנוסוס.
כמו כן התגלו בפאיסטוס מספר בורות עגולים מרופדים באבן, שחוקרים כינו אותם "קולורס" על שם מאפה כרתי עגול.
כלי חרס התגלו בפאיסטוס מהתקופות המינואית התיכונה והמאוחרת.
הכלים מתקופת הברונזה כוללות כלי מזיגה בעל פיית גשר, כוסות קליפת ביצה, צנצנות גבוהות ופיטס (כדים גדולים).
בתוך כלי אחסון בפאיסטוס נמצאו חרצני ענבים, המעידים על ייצור יין באתר.
האתר אוכלס מחדש בתקופת המעבר ביוון (המאה ה-8 לפנה"ס).
לפאיסטוס היה מטבע משלה, הסטטר, והיא גם יצרה ברית עם ערים כרתיות אוטונומיות נוספות ועם מלך פרגמון, .
בסביבות סוף המאה ה-3 לפנה"ס, פאיסטוס נהרסה על ידי תושבי גורטין ומאז אינה קיימת בהיסטוריה של כרתים.
בעיר סגדו לאפרודיטה סקוטיה ולאלה לטו, שנקראה גם פיטיה.
אפימנידס, החכם שהוזמן על ידי האתונאים לטהר את העיר לאחר פרשת קילון במאה ה-6 לפנה"ס, היה כרתי שאולי היה צאצא של תושבי פאיסטוס.
פאיסטוס הייתה משכן לאחד מהמבנים המכונים בדרך כלל "ארמון מינואי".
אף על פי שמבנה הארמונות המינואיים שונה מארמונות אמיתיים והוכח כי שימשו למטרות רבות יותר, השם נשמר.
מבנים אלה הם מורכבים ורב-שימושיים.
נראה כי לארמון בפאיסטוס היו מטרות דתיות ופוליטיות, לצד אזורים ששימשו לאחסון, למגורים, וכן כללו תיאטרון.
הארמון המינואי בפאיסטוס נהרס ונבנה מחדש מספר פעמים.
הארמון הקדום שימש כבסיס לבנייה מחדש.
הארמונות החדשים שהוקמו היו מוסטים מעט מזרחה ביחס לארמון המקורי.
הארמונות החדשים היו גדולים יותר, נבנו על פני מספר מפלסים אנכיים, והיו מחוברים באמצעות אולמות ומדרגות.
גודלו של הארמון היה בערך שני שלישים מגודלו של הארמון בקנוסוס.
המפלס הראשון הכיל את אזור התיאטרון וכמה מקדשים.
התיאטרון היה גדול יותר מזה שבקנוסוס.
המפלס השני כלל חדרי משרתים ואורחים וכן את אגף האספקה.
מעל מפלס זה היו חדרי המגורים המלכותיים העיקריים.
המפלס הרביעי והאחרון הורכב מ"אולם המדינה" ומרפסות המשקיפות על הארמון ועל סביבתו.
מפלסי אזור התיאטרון, יחד עם שני גרמי מדרגות, אפשרו גישה לאולם הראשי של הפרופילאה דרך דלתות גדולות.
שער כפול הוביל ישירות אל החצר המרכזית דרך רחוב רחב.
הרצפות והקירות של החדרים הפנימיים היו מעוטרים בלוחות של אבן חול וגבס לבן.
הקומות העליונות של האגף המערבי הכילו חדרי טקסים מרווחים.
הכניסה מהחצר המרכזית הובילה אל חדרי המגורים המלכותיים באגף הצפוני של הארמון, עם נוף לפסגות הר פסילוריטיס (הר אידה).
החדרים נבנו מאלבסטר וחומרים אחרים.
חדרי הנסיכים היו קטנים ופחות מפוארים מחדרי המגורים המלכותיים.
בארמון נמצא מקדש לאלה ריאה.
המקדש ממוקם באגף הדרומי של הארמון.
מקדש זה היה קשור לטקס ה, פולחן דתי שבוצע בפאיסטוס.
המקדש נבנה לאחר תקופת המעבר ביוון.
פאיסטוס אותרה בשנת 1853 על ידי , רב חובל שסקר אתרים ברחבי הים התיכון.
ספראט קבע את מיקום פאיסטוס על גבעה שנודעה אז בשם קאסטרי ("מבצר קטן"), תוך שימוש במיקומים של גורטין, והחוף.
כפר שכלל 16 בתים היה קיים אז על הרכס, אך שרידי חומות הביצורים העידו כי עיר עתיקה שכנה שם.
בשנת 1894 חשף הארכאולוג האיטלקי כלי חרס בפאיסטוס עבור הארכאולוג האיטלקי .
כמו כן, נמצאו אבני חותם וחותמות גליל.
בין השנים 1900 ל-1904 חפרו פדריקו הלבהר ותלמידו בפאיסטוס.
עבודות חפירה בוצעו לסירוגין בפאיסטוס עד 1908, במקביל לחפירות של הלבהר ופרנייר באתר המינואי איה טריאדה, הממוקם במרחק של כ-3 קילומטרים משם.
בין השנים 1909 ל-1922 חפר אנטוניו מינטו בגבעת כריסטוס אפנדי, ובעיקר את חומות הביצורים שם.
בין השנים 1950 ל-1966 פעל בפאיסטוס צוות מ בראשות הארכאולוג היהודי-איטלקי .
החל משנת 2007, "פרויקט פאיסטוס" (Progetto festos), בראשות פאוסטו לונגו, פועל באתר בחסות בית הספר הארכאולוגי האיטלקי באתונה, ומבצע בעיקר סקרים, עבודות שיקום וחפירות ממוקדות.
עד היום, נמצאו בפאיסטוס 61 פריטים עם כתובות בכתב ליניארי א' (26 לוחות ו-35 מסמכים חתומים).
כמו כן, נמצאו 12 חותמות גליליות (9 מהם עם חריטות של תווים מכתב ליניארי א') ואלפי חותמות.
בשנת 1908, התגלתה דיסקית פאיסטוס בחדר מרתף (חדר 101), יחד עם לוח כתב ליניארי א', בצד הצפוני של הארמון במפלס MM IIIb.
הדיסקית נמצאה עם כלי חרס שונים המתוארכים ל-1800 לפנה"ס, בערך בתקופה שבה ייתכן שהארמון עבר בנייה מחדש.
מציאת ממצאים ממצאים ארכאולוגיים בפאיסטוס היא משימה קשה כיוון שהמינואים ניקו את חורבות הארמון המקורי באופן יסודי לפני תחילת הבנייה מחדש.
עובדה זו הותירה מעט מאוד שרידים ארכאולוגיים שניתן למצוא בארמון.
קברי שליטי פאיסטוס נמצאו בבית קברות בסמוך לשרידי הארמון.
מדרום-מערב לפאיסטוס התגלו , ומצפון-מערב נמצאו בתי קברות.
פריטים מסוימים שנמצאו בקברים בפאיסטוס זוהו כשרידי שריון ברונזה.
במקור, קברים נבנו לשימוש קהילתי, אך לאחר שנת 400 לפנה"ס, השימוש בקברי קבוצות קטנות ומשפחות הפך לנוהג נפוץ.
מודל חרס שנמצא באחד הקברים הגדולים מתאר זוגות ניצבים ליד מזבחות עם מנחות.
פרטי המודל דומים לאלה המופיעים על גבי .
בפאיסטוס נמצאו כלי חרס, כולל פריטים מרובי צבעים ופריטים עם הטבעות שחיקו עבודת מתכת.
חיקוי זה התבטא בעיצוב כלי חרס דקים במיוחד, שדמו ל"קליפת ביצה".
כלי חרס אלה גם חיקו את צורותיהם של פריטי מתכת.
רבים מכלי החרס הכילו חריצים או הטבעות.
שכפול מטלורגי זה נמצא בעיקר באגרטלים קטנים ובכוסות.
איכות כלי החרס המינואיים השתנתה בסביבות שנת 1800 לפנה"ס, וצבעים מבריקים ובוהקים הוחלפו בצבעים עמומים יותר.
אזכורים לפאיסטוס בספרות היוונית העתיקה נדירים למדי.
הומרוס מזכיר את פאיסטוס באיליאדה כעיר "מיושבת היטב", והאפוסים ההומריים מציינים את השתתפותה במלחמת טרויה.
ההיסטוריון דיודורוס סיקולוס מציין כי פאיסטוס, יחד עם קנוסוס וקידוניה, הן שלוש הערים שייסד המלך מינוס בכרתים.
לעומת זאת, פאוסניאס וסטפנוס מביזנטיון מציינים כי מייסד העיר היה פאסטוס, בנו של הרקולס או רופלוס.
העיר פאיסטוס מקושרת גם לרדמנתיס, המלך המיתולוגי של כרתים.
פאיז בני חמאד היה טרוריסט אמירתי, היה אחד מחמשת חוטפי טיסה 175 של יונייטד איירליינס שהתרסקה אל תוך מגדל התאומים הדרומי במהלך פיגועי 11 בספטמבר.
בני חמאד נולד ב-19 במרץ 1977 באיחוד האמירויות הערביות, נטען כי הוא היה בנו של מנהל בית ספר, וגדל באזור ח'ור פקאן שבאיחוד האמירויות הערביות.
מעט מאוד ידוע על חייו של בניחמד לפני מעורבותו באל-קאעידה.
בדו"ח של ה-FBI לאחר המתקפות, החוקרים ראו בו "חריגה".
בניחמד היה נשוי לאזרח סורי ואב לילד.
נאמר כי הוא עבד כקצין הגירה באיחוד האמירויות בשלב כלשהו לפני שהצטרף לאל-קאעידה.
על פי ה-FBI, ברישומי הבנק שלו בסטנדרד צ'רטרד נרשם העסקתו כחברת האלומיניום אל-ח'טאב הממוקמת בח'ור פקאן, שם נאמר כי עבד בתפקיד ניהולי.
משפחתו של בניחמד טענה שהוא עזב את איחוד האמירויות ב-1999, ואמר שהוא מתכוון להצטרף לארגון סיוע איסלאמי.
במקום זאת, הוא נסע לסעודיה, שם הצטרף לארגון הטרור אל-קאעידה.
הוא ומשפחתו קיבלו רק שיחת טלפון אחת לאחר שעזב.
ב-18 ביוני 2001 קיבל בניחמד את אשרת התייר שלו, אחד משלושת החוטפים שקיבלו את הוויזה שלהם הרבה יותר מאוחר מהאחרים.
ח'אלד שיח' מוחמד טען ששלושת החוטפים הללו לא היו תחליפים למועמדים שלא הצליחו, אלא אנשים נוספים כדי להגדיל את סיכויי ההצלחה.
לפני שהגיע לארצות הברית, הוא ניהל חשבונות בנק באיחוד האמירויות הערביות, באותו בנק ובאותו זמן שבו עבד אל-הוסאווי.
בניחמד, שהכיר את הנהלים במדינה, סייע לאל-הוסאווי להשלים את בקשת החשבון שלו.
הוא נתן לאל-הוסאווי 3,000 דולר ארצות הברית והעניק לו ייפוי כוח על חשבונו הפרטי, כדי שאל-הוסאווי יוכל להעביר לו כרטיס בנק בזמן שהותו בארצות הברית.
סביר להניח שזה היה הרגע שבו החל תפקידו של אל-הוסאווי כמתווך פיננסי של הפיגועים.
30,000 דולר הופקדו בחשבונו של בניחמד ב-25 ביוני.
ב-27 ביוני הוא הגיע לארצות הברית באמצעות אשרת התייר שלו.
הוא נחת באורלנדו לאחר שלקח טיסה מלונדון.
לאחר מכן, הוא ביצע משיכות ויזה וכספומט מחשבונות איחוד האמירויות שלו.
סביר להניח שבניחמד התגורר בפלורידה בזמן התכנון, אולי עם מרואן א-שחי ומוחמד עטא.
על פי הדיווחים, הוא לקח שיעורי טיסה עם עטא בפלורידה.
ברישיון הטיס שלו הייתה כתובת של בית ספר לטיסה, אבל לבית הספר לא היה תיעוד שהוא למד.
ביולי הוא שכר תיבת דואר בדלריי ביץ', וב-29 באוגוסט הוא שילם עבור מושב במחלקה הראשונה, 2A, בטיסה 175 של יונייטד איירליינס, באמצעות כתובת הדואר.
הטיסה הייתה אמורה לטוס מנמל התעופה הבין-לאומי לוגן בבוסטון ללוס אנג'לס ב-11 בספטמבר.
כ-42 דקות אחרי ההמראה, הוא ושאר המחבלים החוטפים השתלטו על המטוס.
בשעה 9:03 בבוקר ריסקו אותו במגדל הדרומי של מגדלי התאומים.
פאיז התאבד יחד עם עוד 18 טרוריסטים באותו יום.
פאיסנדו (בפורטוגזית: Paysandu Sport Club) הוא מועדון כדורגל מברזיל.
המועדון נוסד בשנת 1914 בעיר בלם, שבמדינת פארה.
מועדון "פאיסנדו" נוסד בשנת 1914 בעיר בלם, בעקבות מחלוקת על ניהולו של מועדון ספורט ותיק אחר בעיר.
בשנת 1920 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות פארה.
מאז זכתה באליפות זו 49 פעמים – הפעם האחרונה בשנת 2021.
בעונת 1974 השתתפה "פאיסנדו" לראשונה בדרג העליון של אליפות ברזיל בכדורגל.
בסך הכול שיחקה במעמד זה 27 פעמים, בפעם האחרונה בשנת 2005.
בתחרויות ליגת המשנה הברזילאית השתתפה הקבוצה ב-21 עונות, וזכתה באליפות פעמיים – בשנים 1991 ו-2001. בעקבות הישגיה באליפות ברזיל בכדורגל 2002, העפילה "פאיסנדו" לגביע ליברטדורס, ובתחרות זו הגיעה עד לשלב שמינית הגמר.
בשנת 2005 ירדה לליגת המשנה ומאז לא שבה לליגה הבכירה.
בגביע הברזילאי העפילה הקבוצה לשלב שמינית הגמר שמונה פעמים לאורך השנים.
לאחר מספר עונות בליגה השלישית, שבה "פאיסנדו" לליגת המשנה בשנת 2023, והיא משחקת בה נכון לעונת 2025/2026.
הדרבי המקומי של פארה נקרא Clássico Rei da Amazônia או בקיצור Re-Pa, בין "פאיסנדו" לרמו.
המשחק הראשון נערך בשנת 1914, ונכון לשנת 2025 התקיימו 779 מפגשים בין הקבוצות – "פאיסנדו" ניצחה ב־169 מהם, ו־265 הסתיימו בתיקו.
הדרבי נחשב לאחת היריבויות הבולטות והוותיקות בכדורגל הברזילאי ולמאורע תרבותי חשוב במדינת פארה.
פאל בקש (בהונגרית: Békés Pál; 27 במרץ 1956 – 28 במאי 2010) היה סופר ומתרגם הונגרי-יהודי זוכה פרס אטילה יוז'ף.
פאל בקש נולד בבודפשט בשנת 1956, ולמן שנת 1976 ואילך פרסם ספרי ילדים ומבוגרים.
המאפיינים העיקריים של כתיבתו הם האסוציאטיוויות הפוסט-מודרניסטית, ההתבוננות באבסורד שבעולם והתפישות האירוניות של המציאות.
בקש זכה בפרסים רבים על ספריו.
פאל הונפאלבי (בהונגרית: Hunfalvy Pál, שמו בלידה פאול הונדסדורפר Paul Hundsdorfer,
היה בלשן ואתנוגרף הונגרי ממוצא גרמני, יליד סלובקיה.
פאל הונפאלבי נולד בנאד'סאלוק, כיום וולקי סלאבקוב, בסלובקיה, באותה תקופה חלק מהממלכה ההונגרית כבן למשפחה של ציפצרים, אוכלוסייה גרמנית שיושבה באזור על ידי הקיסרים האוסטרים.
השם הגרמני של המשפחה בא מהיישוב הונדסדורף, היום הונצובצה, גם כן בשטח סלובקיה של היום, שם התנחלו אבותיה.
בדומה לאחיו, הגאוגרף יאנוש הונפאלבי, הזדהה פאל הונפאלבי יותר ויותר כהונגרי ושניהם אימצו בהתאם שם משפחה הונגרי בעל צלילים דומים לזה המקורי.
את לימודיו עשה פאל הונפאלבי קודם בקשמארק ובמישקולץ.
בעת לימודי משפטים למד בצורה יסודית את השפה ההונגרית ובשנת 1838 הוסמך כעורך דין.
בשנת 1842 מונה כפרופסור למשפטים במכללה בקשמארק.
בשנים 1848 - 1849 השתתף עם אחיו במהפכה האנטי הבסבורגית בהונגריה.
בשנת 1851 היה לספרן האקדמיה ההונגרית למדעים.
בשנת 1862 ייסד את כתב העת לבלשנות "Tudományos közlemények " ("פרסומים מדעים") שנערך מאוחר יותר על ידי יוז'ף בודנץ.
פאל הונפאלבי ידוע במאמציו הכושלים לפענח את הקודקס רוהונץ אבל קנה לעצמו שם בתחום השפות הפינו-אוגריות.
הוא שלל את התאוריה לפיה מקור השפה ההונגרית היה בשפת ההונים והיה משוכנע בקרבה הלשונית בין ההונגרית ובין השפה הפינית.
יריבו הידוע היה המזרחן ארמין ומברי.
במחלוקת סביב מוצא הרומנים בטרנסילבניה, הונפאלבי תמך בתאוריה של רוברט רזלר השוללת את ההמשכיות הרומית בטרנסילבניה ואת ראשונותה של האוכלוסייה הרומנית לעומת ההונגרים.
בשנת 1865 נכנס כחבר בפרלמנט, חבר בבית המגנטים ההונגרים Főrendiház או Magnatenhaus.
ב־1856 נבחר כחבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
1873 - חבר בהתכתבות של האקדמיה הפרוסית למדעים
1886 - חבר ב"חברה האמריקאית לפילוסופיה"
(ארץ ושפת הווגולים - על בסיס רשמיו הכתובים של הנוסע ההונגרי אנטל רגוי, שנערכו על ידי הונפאלבי עצמו לפי בקשת האקדמיה)
הרוזן פאל טלקי דה שק (בהונגרית: Teleki Pál János Ede; 1 בנובמבר 1879 – 3 באפריל 1941) היה גאוגרף ופוליטיקאי הונגרי.
טלקי שבין שתי מלחמות העולם הפך לאנטישמי קיצוני, שימש פעמיים ראש ממשלת הונגריה (1920–1921, 1939–1941), היה גם שר החוץ של המדינה וגם שר החינוך שלה.
בתקופת כהונתו הראשונה נחקק בהונגריה החוק האנטי יהודי הראשון באירופה לאחר מלחמת העולם הראשונה, חוק הנומרוס קלאוזוס.
במינויו לראש ממשלה שוב בשנת 1939 העביר את המשך החקיקה האנטי יהודית בהונגריה (החוק היהודי הראשון, החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי).
טלקי, מנהיג תנועת הצופים בהונגריה, עורר מחלוקת חריפה בתקופת מלחמת העולם השנייה: מצד אחד בתקופתו עברו מספר רב של חוקי גזע אנטישמיים, מצד שני נטה לטובת בעלות הברית, ביקר את היטלר וגרמניה הנאצית, וסירב לקחת חלק בפלישה ליוגוסלביה.
הוא התאבד ב-3 באפריל 1941, כשהודיעו לו שלמרות התנגדותו החל מעבר הצבא הנאצי בהונגריה לצורך כיבוש יוגוסלביה.
אנדרטה שהייתה אמורה לעמוד מול משכן הנשיאות בבודפשט לא הוצבה בלחץ מרכז שמעון ויזנטל.
פאל דרדאי (בהונגרית: Pál Dárdai, נולד ב-16 במרץ 1976 בפץ' שבהונגריה) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעיקר בהרטה ברלין ובנבחרת הונגריה בעמדת הקשר.
דרדאי הוא שיאן ההופעות של הרטה ברלין בבונדסליגה בכל הזמנים, עם 286 הופעות.
דרדאי גדל במועדון פץ' MFC מעיר הולדתו פץ', ובעונת 1991/92 החל לשחק בקבוצה הבוגרת.
תחילה היה דרדאי בעיקר שחקן מחליף, ובעונת 1994/95 הפך לשחקן הרכב, וערך 30 הופעות ליגה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
בעונה זו סיים דרדאי עם פץ' במקום השביעי בליגת העל ההונגרית.
את עונת 1995/96 החל דרדאי בפץ', ועד לפגרת החורף הבקיע חמישה שערים ב-14 הופעות.
במחצית העונה עבר למועדון בודפשט VSC, וערך בו שבע הופעות עד לסיום העונה, בה סיימה קבוצתו במקום השני בליגה.
באותה עונה הגיע דרדאי עם בודפשט VSC לגמר הגביע ההונגרי, שם ניצחה קבוצתו 0–1 את בודפשט הונבד במשחק הראשון, אך הפסידה 0–2 בגומלין.
את עונת 1996/97 החל דרדאי בבודפשט VSC, אך עבר בפגרת החורף להרטה ברלין, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, שם ישחק עד לפרישתו.
דרדאי ערך עשר הופעות עד לתום עונת 1996/97 בהרטה ברלין, וסייע לקבוצה להעפיל לבונדסליגה.
בתחילת דרכו בהרטה ברלין היה דרדאי בעיקר שחקן ספסל, כמו בעונת 1998/99, בה ערך 21 הופעות ליגה, אך פתח בהרכב רק שש פעמים.
בעונה זו, סיימה הרטה במקום השלישי בבונדסליגה, מרחק נקודה אחת מהסגנית באייר לברקוזן.
דרדאי והרטה ברלין היו קבועים בצמרת הבונדסליגה בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, כאשר עם הזמן דרדאי הפך לשחקן משמעותי יותר בקבוצה, ושיתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם שחקנים כשטפן ביינליך, מרסליניו, אלכס אלבס ובארט חור.
באותה תקופה, השתתף דרדאי עם הרטה ברלין במספר עונות במפעלים האירופיים, בעיקר בגביע אופ"א.
בנוסף, דרדאי זכה עם הקבוצה פעמיים במפעל גביע הליגה הגרמנית, בשנים 2001 ו-2002, בשני המקרים לאחר ניצחון בתוצאה הזהה 1–4 על שאלקה 04 בגמר.
בנובמבר 2008 ערך דרדאי את הופעתו ה-250 במדי הרטה ברלין, בניצחון 0–1 על הופנהיים.
במאי 2009 האריכה הרטה את חוזהו של דרדאי בשנה לאות הוקרה על תרומתו לקבוצה, והוא הפך לשחקן בעל הוותק הרב ביותר בתולדות הרטה ברלין.
בעונת 2009/10 נשרו דרדאי והרטה ברלין לבונדסליגה השנייה לראשונה מאז עונת הבכורה של דרדאי בקבוצה, לאחר שהקבוצה השיגה ניצחון ביתי אחד בעונה שלמה, וצברה 24 נקודות בלבד.
בעונת 2010/11 דרדאי ערך הופעת ליגה אחת בלבד בקבוצה הבכירה בבונדסליגה השנייה, וערך מספר הופעות בקבוצת המילואים.
בתום עונה זו, פרש דרדאי ממשחק פעיל, לאחר שהרבה לסבול מפציעות.
דרדאי שיחק החל משנת 1996 בנבחרת הונגריה עד גיל 21, במדיה ערך חמש הופעות והבקיע שער אחד.
באוגוסט 1998 ערך דרדאי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת סלובניה.
דרדאי הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת באוקטובר 1998, בניצחון 0–4 על נבחרת אזרבייג'ן, במסגרת מוקדמות יורו 2000. דרדאי שיתף פעולה בנבחרת בעיקר עם קז'ישטיאן ליסטש, אך לא הצליח להעפיל עמה לטורנירים גדולים.
דרדאי שימש כקפטן הנבחרת בשבעה משחקים החל משנת 2006, ואת הופעתו ה-61 והאחרונה במדים הלאומיים ערך בשנת 2010.
דרדאי אימן החל משנת 2012 בקבוצות נוער של הרטה ברלין.
במקביל לתפקיד זה, מונה דרדאי בספטמבר 2014 כמאמן זמני של נבחרת הונגריה, אך דחה הצעה להיות מאמנה הקבוע במוקדמות יורו 2016. דרדאי הפך בסופו של דבר למאמן קבוע לאורך קמפיין המוקדמות, ואף זכה לגיבוי משחקני עבר הונגריים כמו אישטוון שאלוי, שאמר כי דרדאי הוא התקווה היחידה של הכדורגל ההונגרי.
ביולי 2015, על אף הצלחתו בטורניר המוקדמות עם נבחרת הונגריה, התפטר דרדאי מאימון הנבחרת והוחלף במאמן הגרמני ברנד שטורק.
הסיבה להתפטרותו הייתה רצונו של דרדאי להתמקד בהרטה ברלין, בה נשאר בתפקידים שונים במקביל לכך שאימן את נבחרת הונגריה.
עם התפטרותו מנבחרת הונגריה, מונה דרדאי כמאמן ראשי בהרטה ברלין.
נבחרת הונגריה המשיכה עם שטורק בקמפיין המוצלח, והעפילה ליורו 2016, שהיה הטורניר הגדול הראשון בו משתתפת נבחרת הונגריה מאז מונדיאל 1986.
את עונת 2015/16 דרדאי והרטה פתחו היטב והיו בצמרת לאורך מרבית העונה, אך איבדו גובה במחזורים האחרונים וסיימו רק במקום השביעי בליגה.
את עונת 2016/17 פתחו הרטה ודרדאי בהדחה מוקדמת ממפעל הליגה האירופית על ידי ברונדבי, וסיימו במקום השישי בבונדסליגה, שהבטיח להם מקום בליגה האירופית.
בעונת 2018/19 הודיע דרדאי שזו תהיה עונתו האחרונה בקבוצה, ושהוא מעוניין לחזור לאמן נוער.
בתום עונה זו אכן דרדאי עזב את תפקידו כמאמן הקבוצה הבכירה של הרטה ברלין ועבר לאמן את קבוצת הנוער.
בינואר 2021 נקלעה קבוצת הבוגרים של הרטה לתקופה חלשה, ודרדאי מונה שוב כמאמן הקבוצה עד לתום עונת 2020/21.
דרדאי נשוי ואב לשלושה בנים-פאלקו ומרטון שאף הם כדורגלנים, ובנסה.
ביולי 2002, אחיו של פאל דרדאי, בלאש דרדאי, מת במהלך משחק כדורגל בגיל 23 כתוצאה ממפרצת, בזמן שקפץ לכדור.
אביהם של פאל ובלאש, שגם שמו פאל, חזה במותו של בנו במו עיניו.
פאל בנקו (בהונגרית: Benkő Pál; 15 ביולי 1928 – 26 באוגוסט 2019) היה שחמטאי הונגרי ואמריקאי בדרגת רב-אמן.
היה אלוף ארצות הברית בשחמט מספר פעמים, התחרה באליפות העולם בשחמט, חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט.
פאל בנקו נולד באמיין, צרפת.
בשנת 1932 משפחתו חזרה להונגריה.
הוא התחיל לשחק שחמט בתחרויות רשמיות לאחר מלחמת העולם השנייה.
בגיל 20 הוא זכה באליפות הונגריה, ובשנת 1950 קיבל דרגת אמן בינלאומי.
בשנת 1956 היה חלק מנבחרת הונגריה לאולימפיאדת השחמט.
בשנת 1957 במהלך תחרות שחמט לסטודנטים ברייקיאוויק הוא ערק ולא חזר להונגריה.
החל משנת 1958 התגורר בנקו בארצות הברית.
בשנת 1958 הוענק לו תואר רב-אמן.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוא קיבל אזרחות אמריקאית ונכלל בנבחרת ארצות הברית.
בשנים 1959 ו-1962 הוא השתתף בתחרות המועמדים.
בשנת 1970 הוא ויתר על מקומו לטובת בובי פישר, שבסופו של דבר הוכתר כאלוף העולם חדש.
בנקו היה 8 פעמים אלוף ארצות הברית בשחמט.
במהלך הקריירה הוא ניצח מספר אלופי עולם מכהנים: בובי פישר, מיכאל טל, טיגראן פטרוסיאן ווסילי סמיסלוב.
פאל בנקו במשחקי אולימפיאדת השחמט
בין השנים 1956 ל-1972 השתתף פאל בנקו ב-7 אולימפיאדות שחמט:
פאל מאצ'אי (בהונגרית: Pál Mácsai; נולד ב-31 במרץ 1961) הוא שחקן הונגרי.
מאצ'אי נולד בבודפשט, הוא החל לשחק בתיאטרון עוד בהיותו תלמיד תיכון.
ב-1980 התקבל ללימודים באקדמיה לאומניות הבמה והקולנוע של בודפשט (Színház- és Filmművészeti Egyetem).
עם סיום לימודיו ב-1984 החל לעבוד בתיאטרון הלאומי של הונגריה שם הופיע עד 1989, באותה שנה עבר לתיאטרון אחר.
בשנת 1988 דיבב בסרט "מיס אריזונה" המספר את סיפורם של בעלי מועדון לילה יוקרתי בבודפשט לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-1996 שיחק בסרט הקומדיה "סמבה".
בשנת 2003 שיחק בסרט הטלוויזיה האיטלקי "I ragazzi della via Pál" אשר עלילתו מתרחשת בהונגריה ב-1904.
ב-2004 שיחק בסרט "A temetetlen halott" אודות חייו של ראש ממשלת הונגריה אימרה נוג' ועל המרד ההונגרי.
ב-2006 השתתף בסרט "Rokonok" המבוסס על רומן מאת ז'יגמונד מוריץ.
בשנת 2017 שיחק בסרט הקומדיה הגרמני "להתראות גרמניה" של הבמאי סם גרברסקי העוסק בניצולי שואה.
פאל אברהם (בהונגרית: Ábrahám Pál (אברהם הוא שם המשפחה); בגרמנית: Paul Abraham; סומבור, 2 בנובמבר 1892 – המבורג, 6 במאי 1960) היה מלחין, ומנצח יהודי-הונגרי.
פאל אברהם הוא בנם של יעקב אברהם (1859–1909) סוחר מהיישוב אפאטין על גבול הונגריה - סרביה של היום ושל פלורה בלאו (1872–1943).
אמו היא מהעיר מוהאץ' ונהגה לשחק במופעים עוד בילדותה.
סבו של אברהם, מצד אמו רז'ה בלאו, היה קבלן מכובד של עבודות סלילת דרכים במוהאץ' ובעל מכרה.
אברהם גדל באפטין בוויבודינה (כיום סרביה), והחל לנגן בפסנתר כבר בגיל ארבע.
אמו המורה למוזיקה, והחזן מקומי לימדו אותו, ובהמשך למד לנגן גם בכינור.
לאחר סיום תעודת הבגרות, בגיל 17, המשיך את לימודיו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט.
הוא סיים לימודי קומפוזיציה ונגינה בצ'לו ואז בלחץ משפחתי עזב ונרשם לבית ספר למסחר.
הוא המשיך בכל זאת את לימודיו באקדמיה למוזיקה משנת 1913 והפך לתלמיד של ויקטור הרצפלד בהלחנה ולמד אסתטיקה של המוזיקה, היסטוריה של המוזיקה ותורת המוזיקה.
חומר של חמש שנים הוא סיים בשלוש ובהצטיינות.
על פי השנתון של האקדמיה למוזיקה, הוא זכה במלגה ממלכתית בשנת הלימודים 1914–1915.
נקודת המפנה בחייו הייתה בשנת 1929, אימרה פולדש מחזאי וכותב ליבריות מוכר פנה אליו להלחנת היצירה שלו: "ויקטוריה", ואז פנתה אליו גם חברת הפקת הסרטים UFA לכתיבת מוזיקת רקע לסרט האילם "המלודיה של הלבבות".
ויקטוריה הוצגה בתיאטרון המלכותי בינואר 1930 וב־7 באפריל בפסטיבל האופרטות הקיצי בלייפציג, בשם Viktoria und ihr Husar, בהצלחה רבה בשני המקומות.
ההצלחה נראתה בלתי ניתנת לעצירה, הוא הרוויח הרבה כסף, קנה וילה בסגנון הרוקוקו בפאסננשטראסה בברלין, עבד עשרות שעות ביום בבית, עם כמות עצומה של קפה ושלוש חפיסות סיגריות ביום.
ב־16 ביוני 1930 התחתן ברובע החמישי בבודפשט.
האופרטה "הוורד של הוואי", שהוצג בבכורה בלייפציג הצליחה והגיעה לברלין, וינה, בודפשט, לונדון.
בינתיים הוא הקליט עם מיטב הזמרים בתקופתו, בהם ריצ'רד טאובר, רנטה מולר, יאן קיפורה.
ההצלחה הגדולה ביותר שלו הייתה הנשף ב"סאבוי", שהוצג ב־23 בדצמבר 1932, בפני 3,300 איש ב-Große Schauspielhaus.
האופרטה שלו, שבה כמעט כל ידוען ברלין הופיע באולם הצפוף, כלל את הקנצלר פון שלייכר, שרים, שחקנים כוכבים, במאים ומבקרים.
ויקטוריה, הוורד של הוואי והנשף בסאבוי הפכו אותו לאחד ממלחיני האופרטות הידועים ביותר באירופה.
בשנת 1933, לאחר שהיטלר עלה לשלטון, אברהם עבר לווינה ואז שוב לבודפשט; הוא כתב שם שוב אופרטות ומוזיקת קולנוע.
החל מ־23 באפריל 1933, שמו של פאל אברהם לא נכתב עוד בעיתונים הגרמניים.
בתחילת 1939 נסע לפריז ומשם באונייה לקזבלנקה, משם לקובה, הוואנה, ואז היגר למיאמי, בארצות הברית.
בשנים 1940–1941 הפך לצ'לן במטרופוליטן אופרה בניו יורק.
הוא לא זכה להצלחה רבה באמריקה, כתב אמנם מוזיקה לשני סרטים ובשנת 1946 אושפז במחלקה הפסיכיאטרית של בית החולים בלוויו ומשם הועבר למרכז הפסיכיאטרי קרידמור בשכונת קויינס ושהה בו למשך עשר שנים.
בשנת 1947 העיתונים האירופאים אף בישרו על מותו.
בשנת 1956, בעזרת חבר, חזר לאירופה, לגרמניה, אך כבר לא היה מסוגל ליצור בגלל בריאותו הרופפת.
את שנותיו האחרונות בילה במוסד לחולי נפש בהמבורג ובטיפול הבית של אשתו שרולטה פסלי.
האופרטות שלו נמצאות כיום ברפרטואר בהונגריה כמו גם במספר מדינות אירופאיות נוספות, בעיקר בגרמנית (בכמה תיאטראות בגרמניה, באוסטריה, בשווייץ) וכן בהולנד, איטליה, ובמזרח אירופה (אסטוניה, ליטא, רומניה ובולגריה)
זֶנֶבֶּנֶה (עבודה עם כמה מחברים) (אופרטה בשלוש מערכות.
ליברית: László Lakatos ו-István Bródy) (2 במרץ 1928, תיאטרון האופרטה של בודפשט)
הנערה האחרונה ממשפחת וֶורְבַּאִי (1928) (אופרטה ב-3 מערכות, מילים מקומדיה של גאבור דריגיי, "בעלה של העלמה", מילים: אימרה הרמט) (13 באוקטובר 1928, תיאטרון אופרטה בבודפשט)
אני אוהב את אשתי (ליברית: אנדרה בירבו, מבוסס על הקומדיה "Fille et la Garcon" של הסופרת הצרפתית דולי ז'ורז' עם הליברית של סטלה אדוריאן) (15 ביוני 1929; התיאטרון ההונגרי);
ויקטוריה (1930); (אופרטה בשלוש מערכות והקדמה, ליברית: אימרה פולדס, מילים: אימרה הרמט) (בודפשט, 21 בפברואר 1930 תיאטרון קיראי)
הורד של הוואי (1931); (אופרטה בשלוש מערכות, ליברית: אימרה פולדס, אלפרד גרינוולד מילים מאת פריץ לוהנר-בדא; לייפציג, 24 ביולי 1931) תיאטרון Neues, Die Blume von Hawaii) (מילים הונגריות: Imre Harmath) (בכורה הונגרית: 28 בינואר 1932) תיאטרון קיראי)
נשף בסאבוי (1932); (אופרטה בשלוש מערכות, ליברית: אלפרד גרינוולד, מילות השירים: פריץ לוהנר-בדא) (ברלין, 23 בדצמבר 1932) Grosses Schauspielhaus, שכותרתו Ball im Savoy), (תורגם להונגרית על ידי ינו הלטאי מילים של József Romiklausi, Gergely Zöldi) (בכורה בהונגרית: 23 בדצמבר 1933) בודפשט, תיאטרון הונגרי)
אגדה בגרנד הוטל (1934) (אופרטה בשתי מערכות, פרולוג ואפילוג, מאת מחבר הקומדיות הצרפתי אלפרד סבואר על סמך הסאטירה המפורסמת העולמית שלו "הנסיכה והמלצר", תוקן הטקסט על ידי אלפרד גרינוולד, מילים מאת פריץ לוהנר-בדא (29 במרץ 1934).
וינה, תיאטרון אן וינה, מרצ'ן אם גרנד-הוטל) תורגם להונגרית על ידי ינו הלטאי (בודפשט, 28 במרץ 1936 תיאטרון קאמרי)
ויקי (קומדיה מוזיקלית ב-3 מערכות ב-6 תמונות, מילים: אדוריאן בני, מילים: אימרה הרמט) (26 בינואר 1935) בודפשט, תיאטרון הונגרי)
פאל אברהם כתב מוזיקה ליותר משלושים סרטים:
דלהאוס, קרל ואגנברכט, הנס היינריך.
עריכת המהדורה ההונגרית בורונקיי אנטל.
[קלגרי], קרן Lexikon האתנית ההונגרית, 1992-1998.
יוצרי קולנוע הונגרים בעולם - הונגרים בקולנוע.
אלפי ביוגרפיות הונגריות ממדינות יוגוסלביה.
נובי סאד, מפרסם הפורום, 2002.
Bp., Filmarchivum הלאומית ההונגרית, 2005.
שימוש בחומר שנאסף של ג'ני ארדי ואמיל קורתי.
[Bp.], האיגוד הלאומי של שחקנים ופנסיות, [1929].
Bp., הוצאת Lexikona של החברה ההונגרית, 1930.
יוזף מודרק - טאמאס דאק: לקסיקון לסרט הקול ההונגרי 1931–1944. Máriabesnyő-Gödöllő, מושך, 2006.
Bp., חברת תעמולה והוצאת תיירות, 1987.
אולם הדיוקן של ההונגרים האמריקאים.
פאל טיטקוש (בהונגרית: Titkos Pál; 8 בינואר 1908 – 9 באוקטובר 1988) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק כקשר בעמדת הקיצוני ימני.
טיטקוש נולד בבודפשט שבאימפריה האוסטרו-הונגרית ובשנת 1926 שיחק עבור בודאי 33 לאחר שהכדורגל במדינה הפך למקצועי.
בשנים איתה נלחם כדי להישאר ליגה ובשנת 1929 קיבל הצעה ממ.ט.ק הונגריה ועבר אליה.
כקיצוני ימני הוצב לצד פרנץ הירזר וג'ן קלמר וזכה עימה בגביע בשנת 1932. בגמר הגביע נגד פרנצווארוש הגדולה כבש טיטקוש את שער השוויון ב-1–1 בדקה ה-89' והקבוצות הלכו למשחק חוזר.
מ.ט.ק הונגריה ניצחו במשחק החוזר 3–4 עם צמד שלו וזכו בתואר.
ההצלחה בליגה המקומית לא הגיעה עד עונת 1935/36 בה זכו באליפות תחת הנהגתו של המאמן אלפרד שאפר.
טיטקוש ושותפיו לקבוצה פרנץ סאס וודי מולר זכו פעם שנייה ברציפות באליפות ובתום עונת 1936/37 טיטקוש נבחר להיות לכדורגלן השנה בהונגריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ועם פירוק הונגריה על ידי המשטר הורטי בשנת 1940 הוא עדיין היה פעיל במועדונים בודפשט הונבד וואשאש לפני שפרש ממשחק.
במדי נבחרת הונגריה טיטקוש ערך את הופעת הבכורה עוד בהיותו שחקן בודאי 33, הופעה שהתקיימה בשנת 1929 בהפסד 3–0 לצרפת בפריז.
לרוב הוא שיחק בעמדת המגן השמאלי אך מדי פעם גם בתור הקיצוני ימני, ואת שערו הראשון במדיה כבש בשנת 1930 בניצחון 1–3 על אוסטריה.
לאחר ולא היה בסגל הנבחרת במונדיאל 1934 הוא לקח חלק בהגעתה למקום השני ב-1938. בשמינית ורבע הגמר וילמוש קוהוט תפס את מקומו אך בחצי ובגמר כן היה.
הונגריה הפסידה בגמר בתוצאה 4–2 לאיטליה כשהוא משווה זמנית בתחילת המשחק ל-1–1. בסך הכל ערך בה 48 הופעות וכבש 12 שערים.
לאחר פרישה היה מאמנה של מ.ט.ק בעונת 1946/47 ובשנות החמישים עבד בתור המזכיר הכללי של התאחדות הכדורגל ההונגרית.
בין השנים 1958–1961 אימן את נבחרת מצרים וזכה עימה בגביע אפריקה 1959.
פאל איגנוטוש (במקור פייגלסברג, בהונגרית: Ignotus Pál; בודפשט, 1 ביולי 1901 – לונדון, 1 באפריל 1978) היה עיתונאי, סופר, עורך, מבקר ספרות יהודי-הונגרי בנו של הוגו איגנוטוש, ממייסדי כתב העת הספרותי ניוגט.
פאל איגנוטוש היה נכדו של העורך והעיתונאי המוביל לשעבר של פסטר לויד, לאו ווייגלסברג, בנם של הוגו איגנוטוש, ממקימי ניוגט ושל ינקה שטיינברגר, ילידת קלוצ'ה.
בשנת 1908 שינה אביו את שם המשפחה לאיגנוטוש-פייגלסברג.
בגיל 18 בלבד מילא פאל איגנוטוש תפקיד פוליטי פעיל בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית והשתתף בעבודתה של המנהלת לניהול שיעורי הסטודנטים של "הפדרציה ההונגרית של העובדים הצעירים הקומוניסטיים" - KIMSZ.
ב־23 באוגוסט 1919 המיר את דתו לדת הפרוטסטנטית.
לאחר 1920 התפרסם כפובליציסט ליברלי בורגני והפך לעורך הראשי של העיתון אשטי קוריר (בהונגרית: Esti Kurír, פירושו "שליח הערב".
הוא תרם גם לכתבי העת הספרותיים המשפיעים ביותר באותה תקופה, ניוגט וה"עט".
בשנת 1936 ייסד את המגזין "ספ סו" (Szép Szó) שפירושו "מילה יפה".
בסוף 1938 היגר לאנגליה עקב פרסום "החוק היהודי הראשון".
בבריטניה עבד ביחידת המחקר הבין-לאומית למאזינים האירופיים של ה-BBC מתחילת אביב 1940 ועד סתיו 1947. תחילה כמתרגם-קלדן, בהמשך הועסק בחדשות בשפה ההונגריות, ובסיום המלחמה עבד בחברת השידורים בשפה ההונגרית.
משנת 1945 היה קצין עיתונות בשגרירות הונגריה בלונדון, ואז הוחזר בקיץ 1949.
בספטמבר 1949 הואשם בריגול ובהשתתפות ב"התארגנות סוציאל-דמוקרטית" ונידון ל -15 שנות מאסר.
הוא טוהר בשנת 1956. לאחר שחרורו קיבל תפקיד מחקרי במכון להיסטוריה ספרותית של האקדמיה ההונגרית למדעים.
הוא היה אחד המכינים של המרד הונגרי בשנת 1956. ב־16 בספטמבר 1956 התמנה לחבר הנשיאות של אגודת הסופרים.
ב־1 בנובמבר 1956 חתמו הוא וחבריו הסופרים על הצהרה הקוראת לטוהר מוסרי של המרד.
לאחר התבוסה של המרד עזב שוב את הונגריה וחזר ללונדון, שם הפך לעורך הראשי של "העיתון הספרותי" עד שנת 1962, בין היתר תרגם להונגרית את יצירותיהם של סומרסט מוהם גי דה מופאסאן.
בשיר פרוזה ; קו הרקיע, מינכן, 1957
ההונגריה של מייקל פולאני (ההיגיון של הידע האישי) (לונדון, 1961 )
שמאל בהונגריה "תקופת המיקלוש הורטי" (מינכן, 1968 )
הונגריה ; בן, לונדון, 1972 (אומות העולם המודרני)
זיכרונות מבודפשט ולונדון ; הודעה לעיתונות, הקדמה, הערה קסבה נגי; מוזיאונים, עמ ', 1989 (מוזיאון לספרות)
בשבי, 1949 - 1956 (אסיר פוליטי) ; מאנגלית לאנגלית נורה מרגיטה; Cserépfalvi, Bp., 1993
בחזרה לתבונה ; עורכת, עורכת, אחרי מילים András Bozóki; קרן סיף השישית-המנדט החדש, בודפשט, 1997
יומן הכלא שלי, מיקס אינטרנשיונל 2006
הערות על חופש ; עורכת, הקדמה András Bozóki;
פאל טוראן (במקור רוזנפלד, בהונגרית: Turán Pál; בודפשט, 18 באוגוסט 1910 – בודפשט, 26 בספטמבר 1976) היה מתמטיקאי הונגרי-יהודי, שהשיג תוצאות משמעותיות בתחום תורת המספרים, תורת הגרפים והאנליזה המתמטית הקלאסית.
הוא היה ניצול שואה, פרופסור למתמטיקה, זוכה פרס קושוט פעמיים וחבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
טוראן נולד במשפחה יהודית, שם משפחתם היה רוזנפלד עד 1918, אביו בלה רוזנפלד עבד כפקיד, אמו הייתה ארנקה בק (1888–1960).
כתלמיד בתיכון הוא היה פותר בעיות בכתב העת למתמטיקה ולפיזיקה לתיכוניסטים, ואילו כסטודנט במכללה היה חבר בקבוצה אנונימוס (קבוצת אנונימוס כללה חברים מדור המתמטיקאים ההונגרים הצעיר של שנות העשרים והשלושים של המאה ה-20).
בשנת 1933 סיים את לימודיו כמורה למתמטיקה ולפיזיקה באוניברסיטת בודפשט.
בשנת 1935 קיבל את הדוקטורט בהנחיית מורו ליפוט פייר.
כיהודי, הוא נפל קורבן למדיניות האנטי יהודית המפלה של ממשלת הונגריה ולא הצליח להשיג עבודה.
הוא התקיים ממתן שיעורים פרטיים עד שנת 1938, אז קיבל משרה כמורה מחליף בבית הספר התיכון היהודי בבודפשט.
ב־20 במאי 1939 בבודפשט, נשא לאישה את בתם אדית קובור (קליין) של ז'יגמונד קובור (קליין) וקלרה מרטוני.
אדית הייתה אשתו הראשונה ונולד להם בן, רוברט.
כיהודי גויס לשירות העבודה במלחמת העולם השנייה בתקופה 1940–1944 (שרות העבודה בלשון נקייה היה שרות של עבודות כפייה ליהודים במסגרת הצבא ההונגרי).
הוא שרד את השואה והתמנה לפרופסור חבר בשנת 1945 ולפרופסור מן המניין בשנת 1949 עד מותו באוניברסיטת אטווש לוראנד.
הוא נתמנה כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים (1948), ולאחר מכן כחבר מן המניין (1953).
הוא היה חבר במערכת העורכים של כמה כתבי עת מתמטיים:
הוא עסק גם בתכונות הסטטיסטיות של קבוצות ושל פונקציות החלוקה (תורת המספרים).
הישגיו העיקריים: הוא פיתח ואחר כך יישם בהרחבה את שיטת הסכום המעריכי, שאף על פי שלא הוביל להוכחת השערת רימן, הניב מספר תוצאות בתורת המספרים האנליטית ובניתוח בכלל.
הוא היה הראשון שהשתמש בשיטות הסתברות בתורת המספרים.
פאול ארדש היה עמית מחקר וחבר טוב שלו, וכתבו יחד מאמרים רבים במגוון נושאים.
אחד מנושאי המחקר המשותפים החשובים שלהם היה תאוריית הקירוב.
אי השוויון של טוראן שמתייחס לפולינומי לז'נדר מפורסם אף הוא וגם משפט טוראן וגם גרף טוראן מצוטטים רבות.
אשתו השנייה, ורה טוראן שוש, היא מתמטיקאית בעצמה וחברה באקדמיה ההונגרית למדעים.
מדליית זיכרון טיבור סלה (1975)
רעיון "הרצאת הזיכרון טוראן" הועלה על ידי פאול ארדש ואשתו של טוראן המתמטיקאית ורה טוראן שוש.
בכל שנה, מתמטיקאי מצטיין, בדרך כלל בתחום מחקריו של טוראן, נושא שלוש הרצאות על הישגיו במכון המתמטי רניי.
ההרצאה הראשונה הייתה של המתמטיקאי אלן בייקר (1980) והשנייה היה קלאוס רוט (1981).
ביוזמתו של המתמטיקאי יאנוש פרינץ, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים הקימה המחלקה למתמטיקה של האקדמיה את פרס פאל טוראן בשנת 2006 על "הישגים מדעיים מצטיינים במתמטיקה, בעיקר בתחומי המחקר בהם עסק פאל טוראן ויישומיו".
הפרס פתוח כל שנה לאזרח הונגרי אחד מתחת לגיל ארבעים.
הפרס הוענק לראשונה בשנת 2007.
פאל טלקי (בהונגרית: Pal Teleki; 5 במרץ 1906 – 14 באוקטובר 1985) היה כדורגלן ומאמן הונגרי, ששיחק בעמדת החלוץ.
טלקי נולד ב-5 במרץ 1906 בארד שבהונגריה.
טלקי סיים את הקריירה שלו לאחר מכן.
ברמה הבינלאומית טלקי שיחק משחק אחד בנבחרת הרומנית ב-10 במאי 1927 נגד יוגוסלביה, וגם בנבחרת הונגריה בין השנים 1933–1937. את שערו הראשון כבש טלקי נגד הולנד והיה זה גם לשער הניצחון במשחק שנגמר 1–2 לטובת ההונגרים.
בשמינית גמר מונדיאל 1934 כבש את שערו השני בנבחרת במשחק נגד מצרים, ובכך היה לכדורגלן ההונגרי הראשון לכבוש בגביע העולם.
הכדורגלן ההונגרי הראשון לכבוש בגביע העולם
פאל טאבורי (גם פול טאבורי, בשם העט: פול תומאס שמות עט בדויים אנגלים: כריסטופר סטיבנס, פיטר סטאפורד, בהונגרית: Tábori Pál; בודפשט, 8 במאי 1908 – לונדון, 9 בנובמבר 1974) היה סופר, עיתונאי יהודי-הונגרי, שהיגר לבריטניה בנו של קורנל טאבורי, אחיו של ג'ורג' טבורי.
טאבורי נולד במשפחה יהודית כבנם של קורנל טאבורי ושל ארז'בט זיפר.
הוא למד פילולוגיה אנגלו-גרמנית באוניברסיטת ברלין.
את תואר הדוקטור במשפטים ובמדע המדינה קיבל בבודפשט בשנת 1932.
כתביו הראשונים הופיעו בכתב העת "ליטרטורה" (Literatura) וב"מדיאר הירלפ" (Magyar Hírlap).
הוא צבר פופולריות עם רומני נעורים.
ב-16 בפברואר 1933 בבודפשט, התחתן עם קטלין ברלאי, בתם של ריקארד ברלאי ואילונה היינאל.
בראיית הנולד היגר בשנת 1937 לבריטניה בגלל מוצאו היהודי.
הוא עבד שם בכמה עיתונים וסוכנויות חדשות, ועד מהרה פרסם עבודות ספרותיות גם באנגלית.