tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בגיל שמונה החל לשחק בהפועל מטה אשר, ולאחר ארבע שנים עבר למחלקת הנוער של מכבי חיפה, שם הצטיין.
בעונת זכתה קבוצת הנוער בה שיחק בדאבל.
בשנת 2003 עלה ממחלקת הנוער של מכבי חיפה, ואת משחק הבכורה ערך ב-3 במאי 2003, משחק דרמטי שבסופו ניצחה חיפה 4–3 את בית"ר ירושלים, ובעונה שאחריה היה שותף בזכייה באליפות המדינה.
בתחילת עונת הושאל לקבוצת בני סכנין וכבש שער נגד קבוצת נעוריו, שער שגרם לירידתה של הפועל חיפה בתום אותה עונה לליגה השנייה.
בעונת ישב על הספסל החיפאי עד למחזור ה-10, לאחריו הושאל למכבי נתניה, ובתום אותה עונה חזר לחיפה על תקן שחקן הרכב.
קינן יצא עם מכבי חיפה למחנה טרום עונת בהולנד.
לאחר שהקפטן לשעבר אריק בנדו עבר לבית"ר ירושלים, תפס קינן מקום של קבע בהרכב הקבוצה לצידו של רפאל אולארה במרכז ההגנה, ולאחר מכן לצידו של דייגו קרוסה.
בעונת הוא היה מהשחקנים המצטיינים במכבי חיפה, וסייע לקבוצה לזכות באליפות.
בסוף עונת , לאחר הפסד אליפות להפועל תל אביב, והצעות טובות מכמה קבוצות באירופה, החליט קינן לחתום לשתי עונות בבלקפול מהפרמייר ליג האנגלית.
את הופעת הבכורה שלו הוא עשה במחזור השני בליגה, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-37, בהפסד 0–6 לארסנל.
בינואר 2011 חתם קינן על חוזה לשחק במשך שנתיים וחצי בקבוצת קארדיף סיטי מליגת המשנה באנגליה.
במרץ 2011 קינן כבש את שער הבכורה שלו במדי קרדיף.
ב-21 בנובמבר 2011 הושאל קינן לקריסטל פאלאס מהצ'מפיונשיפ לתקופה של שישה שבועות, כשבסיומה חזר לקארדיף.
ב-22 במרץ 2012 הושאל קינן לקבוצה נוספת מהצ'מפיונשיפ, בריסטול סיטי, וזו הפכה לקבוצתו הרביעית בפחות משנתיים באנגליה.
את עונת פתחה מכבי חיפה ברצף משחקים לא מוצלח, ומאמן הקבוצה ראובן עטר ביקש לחזק את חוליית ההגנה בקינן.
הבלם, שמיעט לשחק באנגליה שב לאחר המחזור השלישי לקבוצת נעוריו ומונה לקפטן השני.
הקבוצה המשיכה ברצף משחקים לא מוצלח שהוביל לפיטוריו של מאמן הקבוצה ראובן עטר ולהחלפתו במאמן קבוצת הנוער אריק בנדו שהוביל את הקבוצה למקום השני בתום העונה.
על אף חילופי המאמנים התכופים בקבוצה, שמר קינן על מקומו בהרכב לאורך רוב המשחקים בעונות הבאות למעט תקופות קצרות שבהן ירד לספסל.
בעונת הבקיע קינן חמישה שערי ליגה וסיים במקום הרביעי ברשימת הכובשים של הקבוצה.
את העונה סיימה חיפה במקום הרביעי וזכתה בגביע המדינה.
קינן, ששימש כקפטן המשני והצטיין במשחק הגמר, הוזמן לאחוז בגביע במעמד ההנפה.
עם עזיבתו של יוסי בניון את הקבוצה בתום העונה מונה קינן לקפטן.
בינואר 2018 חתם קינן לשנתיים בקבוצת סינסינטי מה-USL, ליגת המשנה בארצות הברית.
בדצמבר 2018 חתם קינן בקבוצת סקרמנטו מה-USL, שם שיחק עד דצמבר 2020.
ב-14 בספטמבר 2021 חתם קינן בלאס וגאס לייטס מהליגה השנייה בארצות הברית.
במאי 2023, חתם קינן בלוס אנג'לס פורס מה-NISA, הליגה השלישית בטיבה בארצות הברית.
ב-20 באוקטובר זכה דקל קינן בשנתו הראשונה כמאמן-שחקן באליפות הליגה האמריקאית השלישית לאחר ניצחון דו-קרב בפנדלים נגד קבוצת אירוויין זיטה 3-2 בפנדלים.
לזכותו של קינן 11 הופעות ושער אחד במדי נבחרת הנוער של ישראל, ובנבחרת הצעירה רשם לזכותו 30 הופעות.
את הופעת הבכורה שלו ערך ב-30 באפריל 2003, במוקדמות היורו נגד נבחרת קפריסין הצעירה.
הופעת הבכורה של קינן בנבחרת הבוגרת נערכה ב-2 ביוני 2007 במוקדמות יורו 2008 נגד נבחרת מקדוניה.
תחת הדרכתו של המאמן אלי גוטמן זומן קינן למספר מועט של משחקים אך זומן שוב לסגל עם מינויו של אלישע לוי למאמן.
את הופעתו האחרונה בנבחרת ערך ב-15 באוקטובר 2013, במשחק נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, ובסך הכל לזכותו 27 הופעות במדי הנבחרת.
אביו, חומי קינן, כדורגלן בעברו, הוא מורה, איש חינוך ומנהל בית ספר בעברו.
אמו אורנה אחראית על החינוך לגיל הרך בקיבוץ.
ב-2010 נישא לשירי, מדריכת כושר גופני ופילאטיס, והם הורים לבן ובת.
יוסף לוי (נולד ב-6 באפריל 1944), המוכר בשם הבמה דקלון, הוא זמר, מלחין ופזמונאי ישראלי, לשעבר חבר בלהקת "צלילי הכרם".
במהלך הקריירה שלו, שנמשכת למעלה משבעה עשורים, הוציא למעלה מ-40 אלבומים.
חתן פרס ישראל לזמר העברי לשנת ה'תשפ"ג (2023).
יוסף לוי נולד וגדל בכרם התימנים בתל אביב להורים שעלו מתימן.
הוא החל את צעדיו הראשונים ב-1950, כשהיה בן שש, כשהופיע בתוכנית רדיו בקול ישראל שבה ביצע שיר שבת.
כנער, הופיע באירועים שנערכו בבית ספרו ובשכונתו.
הוא הפך לזמר חאפלות, וזכה לכינוי "דקלון", בשל היותו בחור צעיר ורזה, באותה העת.
אחרי השירות הצבאי פגש את הגיטריסט משה בן-משה (הידוע בכינוי 'בן-מוש'), את נגן המנדולינה משה משומר ואת שלמה מורי (דובל'ה) ויחד הקימו להקה שהופיע בשמחות ואירועים, כשבמקביל עבדו לפרנסתם במלטשת יהלומים.
ללהקה לא היה שם קבוע, מדי פעם הופיעו בשם "להקת העוד" ו"צלילי הבוזוקי" (מאחר שדקלון נהג לשיר גם מוזיקה יוונית).
החל משנת 1972 הלהקה פעלה בשם "צלילי הכרם".
ב-1974 הקליטה הלהקה לראשונה תקליט, בהפקת אשר ראובני, כשבמקביל הוציאה לאור "צלילי העוד" תקליט משלה שכללה שירים שגם "צלילי הכרם" נהגו לבצע.
הדבר גרם לסכסוך ארוך בין הלהקות.
בפברואר 1977 השתתפה הלהקה בפסטיבל הזמר התימני.
באותה שנה הצטרף חיים משה כסולן נוסף ללהקה.
ב-1981 עזב חיים משה את הלהקה, לאחר שהקליט אלבום סולו, ואהרון ירימי החליף אותו.
בשנת 1986 יצאה לאור אלבום האוסף "חפלה לכל החברים", שכלל שירים של "צלילי הכרם" ולהיטים שהקליט דקלון לבדו.
בשנת 1984 שיחק דקלון בסרט "כאסח" ושם שר את הלהיט "לשיר בקול ערב" יחד עם כוכב הסרט חופני כהן.
בסוף 1987 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו (ללא להקת צלילי הכרם) - "מורי".
בין שירי האלבום בלטו: שיר הנושא, "אהובת לבבי (בשניהם מילים ולחן: שלומי מחדון) "מצהלות", "סימנים של דרך", "מנוליה" ו"אבי" (מילים ולחן: אביהו מדינה).
עיבודי השירים באלבום נחלקו בין חיים חדד ויגאל חרד, ובהקלטות השתתפו יהודה קיסר וחיים רומנו בגיטרות, מיקי שביב בגיטרה בס, איקי לוי בתופים וכלי הקשה, חיים חדד, דריו מלכי בקלידים, ונגנים נוספים.
האלבום זכה להצלחה רבה ולאחריו המשיך דקלון בקריירה עצמאית ו"צלילי הכרם" התפרקה.
ב-1989 הוציא בחברת התקליטים של האחים בן-מוש את האלבום "יוצא לדרך", בו בלטו שיר הנושא (מילים: יוני רועה ודקלון, לחן: יווני), וגרסה עברית של אברהם לוי בשם "בנתיב מעורפל" לשיר של הזמר הצרפתי אלן ברייר.
ב-1991 הוציא את האלבומים "חפלה עם דקלון ובן-מוש" - חלק א' וחלק ב'.
האלבומים כללו בעיקר מחרוזות שירים של זוהר ארגוב, חיים משה, אלי לוזון, ובועז שרעבי, ושיר מקורי יחיד - "ציפור קטנה" (מילים: יוני רועה ודקלון, לחן: יווני).
הגיטריסט משה בן-משה ('בן-מוש') ודודו מויאל עיבדו והפיקו מוזיקלית.
שני אלבומים אלו הצליחו מעבר למשוער ומכרו עשרות אלפי עותקים.
ב-1992 הוציא את האלבום "זמר מתחדש" בחברת התקליטים של "האחים ראובני".
בין שירי האלבום בלטו "גומות של חן", ו"למה השקתינו מיינך".
עיבודי השירים נחלקו בין יגאל חרד, אבשלום צוברה, ואלי לוזון.
בסוף 1993 הקליט ביחד עם אביבה אבידן את הדואט "כותל המזרח", למילים של דודו ברק ולחן של יוני רועה.
השיר הפך ללהיט, ולאחד השירים המזוהים ביותר עם דקלון.
בסוף 1994 הוציא אלבום כפול בשם "שר חצי יובל", לו הקליט את הדואט "ניצוץ האהבה" עם אהוד בנאי.
עוד בלטו באלבום שיר הנושא וחידושים ל"נסיכת העיר" של יואב יצחק, "הזעקה של ילדותי" של חיים משה, ו"אל נבקש" של זוהר ארגוב.
את שירי האלבום עיבדו נחום עושרי, יגאל חרד, זוהר זיו, ואבשלום צוברה.
עוד באותה שנה הקליט את הדואט "לוגם לוגם" עם דוד דהרי, אשר נכלל באלבום הבכורה של דהרי.
השיר הפך ללהיט במוזיקה המזרחית.
בקיץ 1996 הוציא את האלבום "שיח רעים", בו בלט הדואט "הייה לי משען" עם שלומי סרנגה, למילים של דקלון עצמו, וללחן יווני.
את מרבית שירי האלבום עיבד אבשלום צוברה, לצד עיבודים נוספים של אריה ברקוביץ', זוהר זיו, אבני דרשן, אמיתי צברי, ויועד נבו.
בשנת 2000 הוציאו דקלון וחיים משה שני אלבומים משותפים תחת הכותרת "סוגרים מעגל" (חלק א' ו-ב') ובהם ביצעו מחדש, ביחד ולחוד, את מיטב להיטי להקת "צלילי הכרם" בעיבודים חדשים של רובי בן-שמעון.
הגיטריסט משה בן-מוש לא השתתף באיחוד, ואת מקומו על הגיטרה מילא גיטריסט "הלהקה המתחרה" ('צלילי העוד') יהודה קיסר.
עוד באותה תקופה ביצע דואט עם אורנה ומשה דץ בשיר "איילת חן".
לאחר כעשור בו הוציא בעיקר אלבומים שכללו גרסאות חדשות ללהיטים ישנים ושירים מסורתיים בהפקה חדשה, הוציא דקלון ב-2010 את האלבום "ריח בוסתנים", שכלל שירים מקוריים חדשים בעיבוד והפקה מוזיקלית של עופר המרמן.
באותה שנה גם השתתף בערב ההצדעה ליהודה קיסר, שכלל שיתוף פעולה נדיר בין "צלילי העוד" ל"צלילי הכרם".
ב-2013 התארח באלבומה של להקת הדג נחש "זמן להתעורר" בשיר "מבסוט".
בשנת 2014 החל דקלון לשתף פעולה עם סגיב כהן, השניים הקליטו אלבום ויצאו לסיבוב הופעות משותף.
בפברואר 2016 יצא אלבום שני משותף לו ולסגיב כהן, בו ביצעו יחדיו חידושים ללהיטיה של אהובה עוזרי.
דודו טסה וניר מימון עיבדו את שירי האלבום, כשאהובה עוזרי מלווה בנגינה בבולבול טרנג.
ביצועם ל"עמק הפרחים" הצליח וזכה להשמעות רדיו.
במרץ 2017 יצא האלבום המשותף השלישי של דקלון וסגיב "זה לא חלום", שכלל ביצועים מחודשים לקלאסיקות בזמר המזרחי בעיבודים של נדב ביטון.
באוגוסט 2018 נערך פיוס בין דקלון לבין רמי דנוך מלהקת "צלילי העוד", שסיים את הסכסוך הארוך בין שתי הלהקות, ודנוך ודקלון יצאו לסיבוב הופעות משותף.
למופע המשותף נלווה דואט שהקליטו לשירים "איילת חן" ו"גדליה רבע איש" בעיבודים חדשים ובהפקה מוזיקלית של דודו טסה וניר מימון.
דקלון נשוי ואב לארבעה בנים ובת.
אלבומים משותפים ביחד עם סגיב כהן :
פרס אמנות לעם על תרומתו למוזיקה הישראלית
פרס מפעל חיים מטעם ארגון "אשכולות"
מגן כבוד מטעם הכנסת (2003)
פרס אקו"ם על תרומתו לזמר העברי ולתרבות הישראלית (2019)
פרס ישראל בתחום הזמר העברי לשנת ה'תשפ"ג (2023)
דקליים (שם מדעי: Arecaceae או גם Palmae) הם משפחה יחידה בסדרת הדקלאים.
משפחת הדקליים כוללת 181 סוגים וכ-2,600 מינים של דמויי עצים, שיחים ומטפסים ירוקי עד.
הדקליים מצויים בכל האזורים הטרופיים והסובטרופיים וכן באזורים ממוזגים חמימים, והם סימן היכר מובהק של נאות מדבר ושל איים באוקיינוס השקט.
המאפיינים של רוב סוגי הדקליים הם: צמח בעל פרחים חד-פסיגי רב שנתי, לרוב דו-ביתי (שיש ממנו עצי זכר ועצי נקבה), שורשיו צומחים מן הגזע, גזעו דק, ישר ונטול ענפים, ובראשו "כתר" הבנוי מעשרות רבות של עלים ארוכים ("כפות").
עם זאת, מיני הדקליים השונים ניחנים במגוון גדול מאוד של תכונות פיזיות והם שוכנים בכמעט כל סוג של בית גידול בתחום התפוצה שלהם מיערות גשם טרופיים ועד מדבריות.
משפחת הדקליים היא המשפחה היחידה בסדרת הדקלאים (Arecales).
מספר המינים של הדקליים הוא רב ומוערך בכ-2,500–2,600 מינים השייכים ל-181–187 סוגים.
השוני במספר המינים והסוגים נובע מחוסר הסכמה בין הבוטנאים לגבי סימון המינים והגבולות בין הזנים.
עבודה בנושא נעשתה בשיתוף פעולה בין חוקרים מאוניברסיטת קורנל שבארצות הברית לחוקרים מהגנים הבוטניים המלכותיים בקיו שבסמוך ללונדון.
סיכום עבודה זו יצא לאור בשנת 1987 כ-Genera Palmarum, וב-2008 יצאה מהדורה מתוקנת שלו.
על פי ספר זה חולקו כל סוגי הדקליים ל-6 תת-משפחות, 14 שבטים ו-38 תת-שבטים.
הדקליים מהווים קבוצה מגוונת וחשובה ללא קשר למספר המדויק של המינים, וממוקמים במקום הרביעי או החמישי (תלוי באומדן המינים) בין משפחות החד-פסיגיים.
עם זאת, נהוג להצמיד בטעות את הכינוי דקל לכל צמח שדומה במבנהו לדקל, כגון צמחים ממשפחת הציקסיים (Cycadaceae).
רוב הדקליים משגשגים באזורים הטרופיים ותפוצתם נרחבת בכל האזורים החמים של העולם בהם קיימים משקעים רבים, בייחוד בנקודות חמות מבחינה אקולוגית כדוגמת מדגסקר, שבה יש יותר מינים אנדמיים של דקלים מאשר בכל אפריקה.
דקליים הם בדרך כלל המרכיב הדומיננטי בצמחייה במקומות שבהם הם מצויים.
למרות המגוון הגדול של מיני הדקליים ושכיחותם באזורים הטרופיים, רק למינים בודדים יש תפוצה נרחבת.
רוב סוגי הדקליים מכילים עד חמישה מינים, כאשר סוגים המכילים מין אחד בלבד הוא מקרה נפוץ.
תופעה מעניינת היא שככל שקיימים פחות מיני דקליים בסוג מסוים, כך תפוצתם נרחבת יותר.
למשל, הסוגים: Phoenix, Borassus ו-Raphia מהווים דוגמאות לסוגים שבהם מספר מועט של מינים ותפוצתם נרחבת, לעומת הסוגים: Licuala ו-Pinanga, שבכל אחד מהם מעל 100 מינים שתפוצתם מוגבלת לאזורים שבין מלזיה לגינאה החדשה והסוג Chamaedorea שבו כ-100 מינים שתפוצתם מוגבלת לאמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית.
יותר משני שלישים ממיני הדקל בעולם מצויים ביערות הגשם הטרופיים.
ביערות אלו הם נמנים בין העצים הגבוהים הבולטים מעל לכיפת היער, או שגובהם בינוני והם מתמזגים עם שאר העצים המהווים את הכיפה, או אפילו צמחים הגדלים בצל על קרקעית היער.
חלק ממיני הדקליים עמידים לתנאי אקלים קשים כדוגמת התמר (Phoenix dactylifera) וצומחים בשטחים יבשים ופתוחים כדוגמת ערבות ומדבריות, אבל אפילו הם זקוקים לאספקה קבועה של מי תהום.
דוגמאות נוספות לדקליים קשיחים הם Nannorrhops ritchiana, הגדל בהרי אפגניסטן, והדקליים מהסוג Trachycarpus הגדלים בהרי ההימלאיה המתכסים בשלג כל חורף.
הדקליים הם צמחי יבשה קדמונים.
המינים הראשונים הופיעו לפני 85 מיליון שנה.
המאובנים המוקדמים של דקליים המצויים בימינו הם עלים של המין Sabal magothiensis וגזעים של המין Palmoxylon cliffwoodensis מהקרטיקון התחתון (בערך מלפני 80 מיליון שנים), כשיבשת-העל הדרומית גונדוואנה החלה להתפרק.
מאובני עלים קדומים אלו ממקמים את הדקליים בין המוקדמים שבמשפחות "צמחים בעלי פרחים" המוכרים.
לפני כ-69 מיליון שנים הופיעו ראשוני המינים המודרניים.
אחד מאלו, דקל המנגרובה (Nypa fruticans), זוהה על ידי גרגרי אבקת הפרחים הייחודית לו.
מינים אלו צמחו ועדיין צומחים בסביבה ימית המקילה על היווצרות מאובנים.
סוג קיים נוסף המיוצג כגרגרי אבקה מאובנים הוא Acrocomia.
בתחילת תקופת האאוקן, לפני כ-60 מיליון שנים, הדקליים היו מרובים ותפוצתם נרחבת.
סוגים רבים של דקליים כדוגמת: Phoenix, Sabal, Serenoa, Livistona, Trachycarpus ו-Oncosperma צמחו במקומות רבים שאין בהם כיום דקליים (או שסוג זה של דקליים לא צומח בהם כיום).
סוגים אלו צמחו בחלקים של ארצות הברית, קנדה, הודו, אירופה וסין.
סוגים אלו כללו חברים בקבוצות הנחשבות פרימיטיביות ונראה שייצגו התפרצות שקדמה לגיוון במינים.
בחפירות בסמוך ללונדון נתגלו גרגרי אבקת דקל המנגרובה (Nypa fruticans) בשכבה שתוארכה ל-50 למ"ש (לפני מיליון שנים).
כן נתגלו בחפירות אלו גרגרי אבקה של דקל הרפיה ושל דקל הדומה לדקל הקריוטה.
כמו כן אותרו פרחים של Palaeoraphe dominicana ו-Roystonea palaea שנחנטו בענבר מאמצע השלישון.
בדומה לכל החד-פסיגיים, מערכת השורשים של הדקל מתפתחת מהגזע בחלק שמתחת לקרקע.
זמן קצר אחרי הנביטה, שורש השתיל מפסיק לתפקד ומוחלף בשורשים המיוצרים בחלק מיוחד של הגזע הקרוי "אזור התחלת השורשים".
במהלך שלב הקיבוע של הגידול, הדקל הצעיר מפתח את "אזור התחלת השורשים" בבסיס הגזע.
שורשים אלו, היוצאים מהגזע קרויים שורשים אדבנטיביים ("שלא במקומם"), בניגוד למערכת השורשים התת-קרקעית של הדו-פסיגיים המתפתחת ישירות מהשורש הרב-שנתי של השתיל.
כמו כן, בניגוד לדו-פסיגיים, שורשי הדקל מבצבצים מהגזע בעוביים המקסימלי, ואינם מסוגלים ליזום צמיחה משנית.
עם זאת השורשים מסוגלים להתפצל לשלוש רמות.
הרמה השלישית של השורש היא הדקה ביותר ותפקידה בעיקר לספוג מים וחומרים מזינים.
שורשי הדקל אינם מצמיחים יונקות.
שורשי הדקל מסוגלים לגדול למרחק ניכר.
שורשי דקליים מסוימים נמדדו במרחק של למעלה מ-30 מ' מהעץ.
בדקליים מסוימים אזור התחלת השורשים משתרע גם לחלק שמעל לקרקע של הגזע.
הדוגמה הקיצונית ביותר לכך הם הדקליים "הנשענים על השורשים" ביערות הגשם הטרופיים, המצמיחים שורשי תמיכה עבים וארוכים מחלק הגזע המצוי בגובה של 2–3 מטר מעל הקרקע.
ניתן לראות הרחבה של "אזור התחלת השורשים" באותם סוגים של דקל התמר המצמיחים בדלים של שורשי אוויר בבסיס הגזע.
דקליים מעטים (לדוגמה מינים של Chamaedorea) מצמיחים שורשי אוויר לאורך כל הגזע.
המבנה הפנימי של גזע הדקל שונה מרוב גזעי מיני העצים האחרים שהם דו-פסיגיים.
בתוך הגזע של הדו-פסיגיים הרקמות המובילות מים ומזון בנויות בצורת טבעות קונצנטריות, שביניהן מפרידה רקמת הקמביום.
רקמת הקמביום מייצרת כל שנה טבעת חדשה של רקמה המובילה מים כלפי פנים וטבעת חדשה של רקמה המובילה מזון כלפי חוץ.
עקב כך, גזע העץ הדו-פסיגי מתרחב כל הזמן.
תכונה זו מאפשרת לנו לקבוע בדיוק מוחלט את גילו של העץ באמצעות ספירת הטבעות בחתך הגזע.
מבנה זה מאפשר לצמח לתקן פגיעות בגזע בצורה יעילה (ולחקלאים לבצע הרכבה של ייחורים של מין אחד על גזע של מין קרוב אחר).
לעומת זאת, לדקליים, כמו לרוב החד-פסיגיים, אין רקמת קמביום.
סיבים וצינורות המובילים מים ומזון מפוזרים כצרורות קשים בתוך רקמת היסוד, פיליפ טומלינסון (Philip Barry Tomlinson) מאוניברסיטת הרוורד השווה את גזע הדקל ל"בטון מזוין".
לפיכך, אין לדקל טבעות צמיחה ולא ניתן לקבוע את גילו על פי חתך הגזע.
בניגוד לסוגי עצים אחרים, דקליים משלימים את שלב התעבות הגזע לפני שהם מתארכים.
ברגע שגזע הדקל מגיע לנקודת גידול מקסימלית הוא אינו מסוגל להגדיל את קוטרו.
יותר מכך, מהרגע שהגזע הגיע לרוחבו המקסימלי לא נוצרים יותר צרורות של רקמה מובילת מים ומזון.
צרורות הרקמות המובילות מים ומזון חייבות לשרוד עד סוף חייו של הדקל.
מבנה זה אינו מאפשר תיקון פגיעות בגזע, ואינו מאפשר לבצע הרכבה.
משמעות עובדות אלו היא שעתיד גזע הדקל תלוי בבריאותו של ניצן פעיל יחיד ("לב הדקל") שבראש הגזע.
לפיכך, אם לב הדקל נקטף או מת, כל הדקל (אם הוא בנוי מגזע בודד) או גזע בדקל מסתעף (כדוגמת ה"דום המצרי") ימות בסופו של דבר.
למרות עובדות אלו, הדקליים מסוגלים להגיע לגבהים של 20 מטר ויותר.
לדקל צורות גזע מגוונות, כשם שקיימים מיני דקל מגוונים.
הגיוון קיים בעובי, בצורה, בצבע, במאפייני המשטח ובהתנהגות.
לרוב המינים של הדקל גזע בודד, לעיתים מסיבי, אך קיימים מינים מעטים הגדלים לאורך הקרקע (Elaeis oleifera), או אפילו נראים כנטולי גזע (Raphia regalis).
מספר ניכר של מינים מפתח חוטרים חדשים מניצנים משניים שבבסיס הגזע, המייצרים סבך או אשכול של צמחים.
לחלק מהדקליים גזע מתפצל (לדוגמה, "דום מצרי", Nypa fruticans).
סוגים רבים של דקליים אפילו גדלים כצמח מטפס על העצים היוצרים את החופה של יער הגשם הטרופי.
אף על פי שצורת הגידול (גזע בודד או אשכול) אופיינית לקבוצה מסוימת, לעיתים גידול כגזע בודד וכאשכול מתקיים באותו סוג (Licuala, Hyphaene), או אפילו באותו מין (Laccospadix australasica).
גזעי דקליים רבים נשארים מכוסים בבסיסי עלים ישנים למשך שנים רבות; אחרים משירים את עליהם המתים מייד.
במשך השנים הראשונות בחיי הדקל, הגזע בנוי מלא-יותר מאשר בסיסי עלים חופפים המגינים על קודקוד הצמיחה החשוב ("לב הדקל").
חלק מגזעי הדקליים מתנפחים בצורה מורגשת בבסיסם; אחרים מפתחים בליטות ניכרות במעלה הגזע.
רוב הדקליים הצומחים לגובה מצמיחים גזע חלק, בדרך כלל בצבע אפור או חום, לעיתים ירוק.
דקליים מסוימים מצמיחים קוצים בולטים על הגזע.
קוצים אלו הם לרוב שרידים של סיבים מרקמת בסיס הענף.
הצלקות המושארות על הגזע בעקבות נשירת העלים מותירות תבנית ייחודית על הגזע.
העלים שנשרו עשויים להופיע כטבעות או, אם העלים לא עוטפים בשלמות את הגזע, כצלקות בצורות שונות.
המקום בגזע שבו היה (או עדיין) מחובר העלה קרוי "צומת".
גובה הדקל משתנה בהתאם למין, החל בדקל הננסי מפרגוואי (Syagrus lilliputiana) ששיא גובהו 10–15 ס"מ וכלה בדקלי הדונג הענקיים שבהרי האנדים (Ceroxylon quindiuense) המגיעים לגבהים של 60 מטרים.
עלי הדקל הם בין הגדולים ביותר בממלכת הצמחים.
לדוגמה: עלי דקל הרפיה האפריקני (Raphia regalis) מגיעים לאורך של 25 מ', העלים הארוכים ביותר בממלכת הצמחים.
צורת כתר העלים האופיינית לדקל משתנה בהתאם למין, משופעת ודחוסה (Chamaedorea cataractum), למעטה ודלילה (Hyophorbe lagenicaulis).
עלי הדקל בנויים משלושה חלקים: הטָרָף (החלק הרחב בעלה), הפּטוֹטֶרת (החלק הצר המחבר את הטרף לגזע) ובסיס הפּטוֹטֶרת.
בסיס הפּטוֹטֶרת הוא החלק של הפטוטרת העוטף את הגזע.
במיני דקליים רבים הבסיס נשאר צמוד לגזע גם אחרי שהפטוטרת והטרף נשרו.
בחלק מהמקרים התצורה של בסיסי הענפים הדבוקים לגזע היא אחד מסימני הזיהוי של הדקל.
הפטוטרת של עלי הדקל יכולה להיות קצרה, ארוכה או בלתי קיימת (במספר קטן של מינים).
הפטוטרת של מינים מסוימים משוננת לאורך השוליים, לעיתים בצורה קיצונית.
הטרף של עלי הדקל מחולק לשלושה סוגים: דמויי נוצה (pinnate או bipinnate) אצל דקליים כדוגמת התמר או הקוקוס, דמויי מניפה (palmate או costapalmate) בדקלי המניפה כדוגמת הסַבַּל (Sabal palmetto) או עלה רגיל הקיים במין אחד בלבד (Chamaedorea metallica).
עלה דמוי נוצה בנוי ממערך של עלעלים המסודרים לאורך הפטוטרת.
העלעלים יכולים מעטים או רבים, צרים או רחבים, מחודדים בקצה, משוננים או קהים.
העלעלים יכולים להיות מסודרים באופן שווה לאורך הפטוטרת, או מחוברים בקבוצות.
אם העלעלים מחוברים ישירות לפטוטרת הם קרויים pinnate (רוב הדקליים).
בסוג קריוטה העלעלים מתפצלים לעלעלי משנה וסוג זה קרוי bipinnate.
עלים דמוי מניפה הם עגולים, או בצורת כף יד פתוחה.
העלים מחורצים בצורה עמוקה או רדודה למקטעים הנפרדים בקצוות.
קיימים שני סוגים של עלים דמויי מניפה.
האחד, שבו הטרף מתחיל בקצה הפטוטרת קרוי palmate, והשני, שבו הפטוטרת נמשכת לתוך הטרף (חלק הקרוי costa) קרוי costapalmate.
דקליים פורחים כשהם בוגרים, תופעה הקורית במינים מסוימים אחרי 3–5 שנים (Elaeis guineensis), בעוד שמינים כגון הקוֹריפה (Corypha umbraculifera) מתבגרים אחרי 40 שנה.
רוב המינים פורחים כל שנה, בעוד שמינים מסוימים כדוגמת הקוריפה פורחים פעם בחיים ואז מתים.
פרחי הדקל הם לרוב קטנים ובלתי בולטים, בדרך כלל בצבע לבן או צהבהב, אבל מצויים במספרים גדולים על תפרחות מרשימות (הקרויות מַכְבֵּדִים).
רוב התפרחות ארוכות למדי ומתפצלות, אך קיימים מינים מסוימים שבהם התפרחת קצרה שאינה מתפצלת.
תפרחת הקוריפה היא הגדולה ביותר בממלכת הצומח ומגיעה לאורך של 10 מטרים ומכילה כמה מיליוני פרחים.
בדקלי המניפה גבעולי הפרחים צומחים מן הגזע, בדקליים אחרים התפרחת צומחת בין העלים.
בסוגים מסוימים הפורחים פעם אחת בחייהם כדוגמת הקוֹריפה גבעולי הפרחים מבצבצים בקצה הגזע.
בחלק ממיני הדקליים גבעול הפרחים עטוף בחף גדול (מתחל) הקיים גם בפרי.
במקרים מסוימים הפרחים הם דו-מיניים, לעיתים קיימים על גבי אותה תפרחת פרחים זכריים ונקביים, ולעיתים העץ מייצר תפרחות ממין אחד בלבד (זכרי או נקבי) ואז הוא קרוי דו-ביתי.
חלקי הפרח בנויים מכפולות של שלוש, בדרך כלל עטיף הפרח עשוי 6 עלים, מספר האבקנים על פי רוב 6, השחלה בת 3 עלי שחלה ו-3 ביציות שמהן מופרית רק ביצית אחת.
העובדה שפרחי הדקל בדרך כלל חסרי צבע הביאה את החוקרים להניח כי האבקת הפרחים נעשית באמצעות הרוח.
כיום ידוע כי רוב סוגי הדקל מאובקים על ידי חרקים.
בניגוד לפרחים שהם בדרך כלל קטנים, הפירות (והזרעים) של רוב סוגי הדקליים גדולים ובולטים למדי.
למעשה, הזרע הגדול ביותר בממלכת הצומח שייך לדקל הקוקוס הכפול המצוי באיי סיישל (Lodoicea maldivica) והשוקל עד 25 קילוגרם.
פרי הדקל הוא בדרך כלל ענבה בשרנית (תמריים), או בית-גלעין בעל מֶסוֹקארפּ סיבי או בשרי-שומני (קוקוסיים) ומכיל על פי רוב זרע אחד, שאינו נפתח בבגרות.
הזרע שבפרי הדקל מוגן על ידי כיסוי סיבי או דמוי עצם.
לכיסוי הזרע של מינים מסוימים יש תבניות מעניינות של קישוט.
רוב הנפח של הזרע מורכב מהרקמה הקרויה אֶנדוֹספֶּרם המזינה את השתיל המתפתח.
עובר הדקל הוא בדרך כלל קטן וממוקם בתא מיוחד בקצה אחד של הזרע.
פרי עץ הקוקוס יכול לצוף לאורך קילומטרים רבים במי מלח, מבלי להינזק.
לכן בקרבת חופים של הרבה איים נידחים יש עצי קוקוס.
ככל צמח שתפוצתו רחבה, קיימים גורמים רבים היכולים להזיק לדקל:
תנאי סביבה כגון כפור או השקיית יתר.
מחלות שמקורם בחיידקים (צהבון) או פטריות הגורמות לריקבון שורשים, עלים ופירות (לדוגמה: Aspergillus japonicus).
מין האקרית קרדית דקל אדומה (Raoiella indica).
נֶמָטוֹדוֹת (תולעים זעירות בקרקע) הפוגעות בשורשים (לדוגמה: .Meloidogyne spp).
ציפורים ויונקים כדוגמת תוכים, עטלפי פרי ומכרסמים (עכבר הבית וחולדה שחורה).
המזיקים המסוכנים ביותר לדקליים הם החרקים: סוגים שונים של עש, פרפרים, חיפושיות, צרעות וארבה המדבר תוקפים את הפירות, העלים והזרעים.
סוגים שונים של חיפושיות תוקפות את הגזע.
טרמיטים וצרצרים תוקפים את השורשים.
בסוף המאה ה-20 הגיעה למזרח התיכון ולספרד ממזרח אסיה (כנראה בעזרת האדם) חיפושית הנחשבת לאיום הגדול ביותר של מגדלי הדקליים: חדקונית הדקל האדומה (Rhynchophorus ferrugineus).
חיפושית זו מטילה את ביציה בתוך הגזע והזחלים הבוקעים ממנה ניזונים מן העץ ולעיתים קרובות גורמים בכך למותו.
בישראל התגלה המזיק לראשונה בשנת 1999.
הפיתוח המואץ של האדם בכל רחבי העולם מוביל לאיבוד מהיר יותר ויותר של זני צמחים ובעלי חיים.
אזורים נרחבים הוסבו בידי האדם לשדות מרעה, לאזורי מגורים ולשימושים נוספים.
כך נותרו "איים" בודדים של בתי גידול.
השפעת תהליך מואץ זה על יחסי הגומלין בין המינים שבעולם הטבע אינה ברורה לנו, ולכן אין אנו יודעים לאן יוביל תהליך זה.
אף על פי שכרבע ממיני הדקליים מצויים בסכנה ברמות שונות, המאמץ המדעי לשמר מיני דקליים נדירים הוא מועט.
משפט זה נכון לגבי כלל הצמחים.
בדרך כלל שימור צמחים, אם נעשה, הוא במסגרת שמירת אזור המחיה של עופות או יונקים בסכנה.
על פי הדו"ח של הארגון IUCN משנת 1996 מוגדרים 230 מיני דקליים כמינים בסכנת הכחדה, שניים נכחדו מאז הוגדרו כך, 21 ככל הנראה נכחדו ו-207 בסכנה.
הראשון מבין השניים שנכחדו בבר, Corypha taliera ממשיך להתקיים בגנים בוטניים ומקווים להשיבו להודו, השני, דקל אי הפסחא, ידוע כיום רק ממאובנים מאי הפסחא.
69 סוגים של דקליים כוללים מינים בסיכון גבוה (כ-36% מכלל סוגי הדקליים), מתוכם 16 הם מין יחיד בסוג, והם מעוררים דאגה מיוחדת.
מצב שימורם של כ-1,300 מיני דקליים רשום כ"בלתי ידוע" בתוכנית שימור הדקליים של "האיחוד העולמי לשימור" (World Conservation Union).
מתוך רשימה זו 631 מינים אנדמיים השייכים ל-73 סוגים.
לעיתים סיווג הדקליים עצמו מהווה בעיה והמחקר בשאלות אלו יעסיק את חוקרי הדקליים שנים רבות.
על מנת לשמר את מיני הדקליים הקים ה-IUCN גוף המאגד מומחים לנושא דקליים (Palm Specialist Group), והגוף הכין רשימה של 50 מיני הדקלים הכלולים בתוכנית השימור.
הדקל הנדיר ביותר הוא Hyophorbe amaricaulis, שממנו יש רק פרט אחד בגן הבוטני בקורפיפ (Jardin Botanique de Curepipe) במאוריציוס.
זהו צמח בר שגדל באותו מקום לפני שהוקם הגן הבוטני.
אף שנבדקת האפשרות ליצור תרבית מרקמת הצמח, מין זה כנראה עתיד לחזור על ההיסטוריה העגומה של הדודו ולהיכחד.
לעומת זאת, לצמח האחרון בתת-המין conjungatum של המין Dictyosperma album המצוי על האי "ראונד" (Round Island), השייך למאוריציוס צפוי עתיד טוב יותר משום שהצמח עדיין מייצר זרעים.
כוונת קרן הטבע של מאוריציוס להנביט ולשתול כאלף זרעים באי.
נראה שלדקל זה יש סיכוי לשרוד בבר למשך שנים רבות נוספות.
המצב במדגסקר דומה למצב במאוריציוס.
רשימת הצמחים בסכנה של הארגון IUCN כוללת 18 מיני Dypsis, המצויים בסכנת הכחדה או שכבר נכחדו.
רבים מיותר ממאה ממיני הדקליים האחרים המצויים במדגסקר (בסך הכול כ-192 מינים אנדמיים לאי) נמצאים בסכנה מכיוון שהם הצטמצמו לאוכלוסיות קטנות, שריד ליערות ושטחי הדשא.
הדקל הנדיר ביותר בחצי הכדור המערבי הוא כנראה Attalea crassispatha מהאיטי.
בפעם האחרונה שנערכה ספירה של עצים בוגרים ב-1996 נמצאו פחות מ-30 פרטים.
גנים בוטניים ברחבי ארצות הברית מגדלים כמאה צמחים ממין זה וחלקם הוחזרו להאיטי.
הבעיה הגדולה של דקל זה היא שבית הגידול שלו נעלם.
הדקלים האחרונים הגדלים בר מצויים בקצות שדות מרעה.
בהוואי, הגן הבוטני הטרופי הלאומי מסייע במאמצי שימור על 23 המינים של Pritchardia, כולל אחד עשר מינים בסיכון גבוה.
לדוגמה, רק דקל בוגר אחד של Pritchardia munroi גדל בר באי מולוקאי.
ערכה הכלכלי של משפחת הדקליים הוא גדול, ומבחינה זו היא שנייה לדגניים.
פירות: מיליוני אנשים ניזונים מפירות הדקל כגון התמר, אסאי והקוקוס.
הפירות נאכלים טריים או שניתן לייבשם לצורך שימור לתקופה ארוכה.
מוצרים נוספים המופקים מהפירות הם דבשה, סילאן (מהתמר) וקופרה שהוא בשר קוקוס מיובש שממנו ניתן להפיק שמן קוקוס המשמש בתעשיית הקוסמטיקה.
לב דקל: קודקוד הצמיחה של מיני דקל שונים (למשל פופוניה) נחשב מעדן ותוסף מקובל לסלטים (אם כי קטיף הלב משמעה הריגת העץ).
שמן: הסוג דקלי השמן או גם שַׁמְנוּן כולל שני מינים של דקלים שמהם מפיקים שמן דקלים.
השמן מופק מציפת הפרי ומהגלעין.
שמן הדקלים משמש למאכל, ולהכנת מרגרינה וסבון.
יין: ממוהל (הנוזל המימי המעביר מזון בצמח) של כמה סוגי דקליים נוהגים תושבים באסיה ובאפריקה להכין יין דקלים, הקרוי "טודי" שהוא משקה בעל תכולת אלכוהול נמוכה.
ניתן לזקק ערק מתוך יין הדקליים.
סוכר: ניתן לזקק סוכר ממוהל של כמה סוגי דקליים, למשל "ארנגת הסוכר" (Arenas saccharifera או Arenga pinnata).
דונג: דקלי הדונג השייכים לסוגים Ceroxylon ו-Copernicia.
הסוג הראשון הם עצים שגובהם מגיע עד 50 מ' ושגזעם מכוסה שכבת דונג בעובי של 5–6 מ"מ.
כל עץ יכול לספק 8–12 ק"ג דונג בכל עונה.
ראטאן: הראטאן מופק מדקליים מהסוגים Calamus ו-Daemonorops ומשמש לקליעת סלים והכנת רהיטים.
רפיה: סיבי הרפיה מופקים מהדקלים מהסוג רפיה ומשמשים להכנת חבלים, סלים ומצעיות.
במצרים העתיקה היה לדקל התמר ערך דתי, תזונתי ותעשייתי מיוחד.
נהגו לגדל העץ בעמק הנילוס אלפי שנים לפני שהופיעו ההירוגליפים הראשונים.
גלעינים של תמרים, עצי תמרים וציורים של דקל התמר ודקל הדום מופיעים בקברים רבים.
המצרים הקדמונים השתמשו בעלים של דקל תמר כסמל לאריכות ימים; בחפירות נחשף אדם כורע המחזיק בידיו צרור עלי דקל לאריכות ימים.
תמר היה סמל של האל הגדול ביותר "אמון-רע".
כפות התמרים היו אחד מסמליה של חתחור, אלת החיים, השמחה, המוזיקה, הריקודים והפוריות.
דקל הדום היה סמל הגבריות בטבע, וייצג את תחות, אל החוכמה והמדע שהמציא את הכתיבה, לכן נעשה שימוש בעלי הדקל ככלי כתיבה.
המצרים הקדמונים סגדו לרע, אל שהיה לו ראש של נץ וכתר דמוי דיסק בוער שייצג את השמש.
בנקודת ההיפוך החורפית, היום הקצר ביותר בשנה המתרחש בחצי הכדור הצפוני ב-21 או 22 בדצמבר, נאמר כי רע החל להחלים ממחלה.
אז המצרים היו חוגגים כשהם ממלאים את בתיהם בכפות תמרים ירוקות שסימלו עבורם את ניצחון החיים על המוות.
בסהר הפורה בתקופות הברונזה והברזל
עץ התמר נזכר בתנ"ך מספר רב של פעמים.
הנביאה והמנהיגה דבורה ישבה תחת עץ תמר.
בכנען, בישראל וביהודה, הייתה נפוצה עבודת האלה אשרה תחת עצים המקודשים לה; הממצא האמנותי הארכאולוגי מקשר במיוחד בין אשרה לעץ הדקל, ולעיתים גם לכפות דקלים טריות.
בדומה לאשרה, גם האלה תנת הייתה מקושרת לייצוגי עצים חיים, במיוחד עצי תמר, לעיתים גם היא עם יעלים משני צדדיו (מוטיב העץ והיעלים).
במקרא, התמר נמנה עם שבעת המינים (מקובל ליחס את ה"דבש" לתמר), ועם ארבעת המינים של חג הסוכות: .
בשיר השירים מופיע קטע, בו משולה האהובה לעץ תמר: .
בנצרות מקובל לקשט את הכנסיות בכפות תמרים ביום ראשון החל שבוע לפני יום ראשון של הפסחא, המכונה יום ראשון של הדקלים כזכר לאופן בו התקבל ישו על ידי תושבי ירושלים שישה ימים לפני שנצלב.
ביהדות, כפות תמרים יכולים לשמש גם כסכך לסוכה.
לפי חז"ל התמר שימש כתרופה למחלות שונות.
התמר נחשב כפרי משביע, משלשל, מחזק את הגוף ואינו מפנקו.
על פי הרמב"ם לבבות דקל הם סגולה להגברת פוריות הגבר.
ברפואה העממית מקובל שפרי התמר יעיל כנגד הפרעה בזקפה ואנמיה, ואבקה שנוצרה מכתישת זרעים קלויים של התמר יעילה לריפוי פצעים ולהפסקת דימום מהאף.
בישראל גדלים כמה סוגים של דקליים, רובם מתורבתים, אך קיימים מקומות בהם הם גדלים בר.
תמר מצוי (Phoenix dactylifera) בסוג תמר – דקל גבה קומה (עד 20 מ' ויותר) גדל באזורים השחונים של הארץ, הן כעץ-בר והן כעץ-פרי.
אזור הגידול העיקרי של העץ: עמק הירדן התחתון, הבקעה, אזור ים המלח והערבה.
העץ משמש בעיקר לגידול תמרים, אבל גם לנוי.
דום מצרי (Hyphaene thebaica) בסוג דום – דקל שצורתו מיוחדת אשר גזעיו מסתעפים פעם או יותר במרכזם.
מצוי בר בדרום הערבה (ליד קיבוץ אילות ובמלחת עברונה).
זהו גבול תפוצת העץ הצפונית ביותר בעולם.
דקליים שהובאו לארץ לצורכי נוי:
תמר קנרי (Phoenix canariensis) – מגיע עד גובה 18 מ'.
פירותיו אכילים אך טעמם מזכיר תמר תפל.
וושינגטוניה חוטית (Washingtonia filifera) – גובהה עד 15 מ'.
מוצאה במקור מדרום קליפורניה או ממערב אריזונה.
וושינגטוניה חסונה (Washingtonia robusta) – גובהה 20 מ' ויותר.
הוֹוִיאָת בֶּלְמוֹר (Howea belmoreana'') – צמח בית וחממה, גבוה, בעל עלים מנוצים ועלעלים צרים קישוטיים מאוד.
מוצא הצמח באי הלורד האו ובחוף המזרחי של אוסטרליה.
קיימים מינים רבים של דקלים נוספים שנפוצים בגינון לצורכי נוי.
דקנטר הוא כתב עת ליין ואלכוהול, המתפרסם בלמעלה מתשעים ארצות מדי חודש.
המגזין כולל ידיעות על הנעשה בתעשייה, מדריכי בצירים והמלצות על יינות.
דקנטר מארגן את "פרסי עולם היין של דנקטר" המוענקים מדי שנה (Decanter World Wine Awards).
כתב העת נוסד ב-1975 וכיום הוא משתייך לקבוצת טיים וורנר, עורכו הוא גאי וודוורד.
דקנטר מדרג יינות בסולם של 1 עד 5 כוכבים, על מנת לשפוט את איכות היינות אותם הוא מסקר.
השיטה נהפכה לפופולרית בידי מיכאל ברודבנט בספר בצירי היין שלו.
אתר היין האינטרנטי של דקנטר מציג חדשות יין והמלצות על יינות.
אם כי האתר מכסה היבטים נוספים של יין, בכללם מדריכי בציר, מדריכי למידה, ארכיב מקוון של כתב העת, מדור המציג מחירים של מכירות פומביות הנקרא "קניון" (Shopping Mall).
מפגשי היין המשובח של דקנטר - המפגש הוא סופשבוע של טעימות יין המציג 100 יצרנים מרחבי תבל כמו גם סדנות הדרכה.
הוא נערך במלון לנדמרק במרכז לונדון, מדי נובמבר.
מפגשי היין המשובח האזוריים של דקנטר - הם דומים למפגשי נובמבר, אלא שמתמקדים באזור יין מסוים בעולם, כדוגמת בורדו.
אלו הם אירועים בני יום אחד שנערכים אף הם במלון לנדמרק במהלך חודשי פברואר ומאי.
הם מציגים 100 יצרנים מאזור מסוים ומדי יום נערכות שלוש סדנאות בהדרכת מומחים.
אירועי העיר של דקנטר - ערבי טעימות הנערכים בלונדון.
אירועים אלו החלו בשנת 2006 בטעימת ריוחה בלויד אוף לונדון.
אירועי המסחר של דקנטר מיועדים לקוני יין, סוחרים, סומליה, ועיתונאים וכוללים טעימות.
האירועים הללו החלו בטעימות פריולי ב-2005.
ארוחות הערב של דקנטר נוסדו ב-2004. פאנל טועמים מומחים מרחבי הגלובוס שבראשו עומד סטיבן ספורייר, שופט יינות על בסיס אזורי המשקף מגוון, סגנון ומחיר לצרכן.
אירועים נוספים שנערכים במקום הם "תחרות יין ואלכוהול הבינלאומית" ו"אתגר היין הבינלאומי".
איש (או אשת) השנה של דקנטר
מדי שנה בוחר המגזין אישיות מעולם היין שהותירה את חותמה על התחום.
1984 - סרז' הוסאר משאטו מוסר, לבנון.
1985 – לורה וקורין מנצולופולוס משאטו מרגו, בורדו.
1986 – מרצ'ס פיירו אנטינורי, פירנצה.
1989 - רוברט מונדבי, קליפורניה.
1990 – פרופסור אמיל פינו, בורדו.
1991 – איגנציו דומק, חרס דה לה פרונטרה.
1993 – מיכאל ברודבנט, מאסטר ביין, לונדון.
1994 - מיי אליאן דה לנקוויזינג, בורדו.
1995 – יו ג'ונסון, חבר מסדר האימפריה הבריטית, לונדון.
1997 – לן אבנס, חבר מסדר האימפריה הבריטית, איי או, אוסטרליה.
1999 – ג'נסיס רובינסון, חברת מסדר האימפריה הבריטית, מאסטר ביין, לונדון.
2000 – פול דרייפר, קליפורניה.
2004 – בריאן קרוסר, אדלייד הילס.
2007 – אנתוני ברטון משאטו לאוביל ברטון, בורדו.
2008 – כריסטיאן מואיז, בורדו.
2009 – ניקולס קטנה, ארגנטינה.
2010 - אובר דה וילן, רומאנה קונטי.
דֵּקַנְטֶר (בעברית: מַשְׁפֶּה או מחדרר) הוא כלי לחדרור יין, לרוב יינות אדומים מתיישנים.
ליינות מתיישנים רצוי לתת "לנשום" לפני שתייתם, פעולה זו של חשיפת היין לאוויר מחמצנת אותו ובכך "מרככת" טאנינים קשים ועפיצות יתר ובכך הופכת את היין למוכן יותר לשתייה.
לדקנטר יש שטח פנים רחב ומספיק נפח כדי להכיל שלושת רבעי ליטר של נוזל לעומת השטח הצר של בבקבוק היין, וכך שטח הפנים שנחשף לחמצן גדול יותר.
ניתן למצוא דקנטרים במגוון עיצובים, וההבדל העיקרי בין הדקנטר לקראף (לגין), הוא בכך שלדקנטר יש פקק.
לרוב מייצרים את הדקנטר מחומרים כגון זכוכית או בדולח.
זמן קצר לפני הגשת היין, יש למזוג את כמות היין הרצויה או את כל תכולתו אל הדקנטר ולהשאיר אותו לנוח כמה דקות, עד אשר היין "ינשום".
בזמן מזיגתו ושהייתו בדקנטר, שטח הפנים של היין (החשוף לאוויר) גדל יחסית, מה שמאפשר ליין להתחמצן מהר יותר ובנוסף המשקעים יוותרו בבקבוק המקורי.
ניתן לערסל (לסובב) את הדקנטר בכדי לזרז את התהליך.
לאחר שהיין התחמצן מעט, תחושת העפיצות של היין תרד והיין יהיה רך ונעים יותר לשתייה.
מלבד היתרון הברור של החדרור המהיר של היין, צורתו של הדקנטר עוזרת למנוע מזיגת משקעים הקיימים ביינות שהתיישנו זמן רב אל כוס היין.
דִקלה קידר (נולדה ב-22 ביולי 1975) היא סופרת, תסריטאית, עורכת תסריט ומלמדת כתיבה.
קידר היא כלת פרס דבורה עומר לספרות ילדים ונוער, פרס ראש הממשלה ליצירה עברית על שם לוי אשכול.
מזה שש עונות כותבת את הקריינות של שי אביבי בבואו לאכול איתי בכאן 11. יוצרת ותסריטאית "שעת אפס" בכאן 11, בבימויו של איתן צור, ובכיכובם של מיה לנדסמן ודורון בן דוד.
הסדרה זכתה בפסטיבל קאן canneseries 2022 בפרס הסדרה הטובה ביותר.
זכתה בפרס התסריט הטוב ביותר ב"טקס פרסי הטלוויזיה" לשנת 2023 .
קידר נולדה בארצות הברית וגדלה במושב רמות השבים.
למדה בתיכון תלמה ילין במגמת תיאטרון ובבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה במגמת תסריטאות.
מתגוררת בתל אביב, גרושה ואם לשלוש בנות.
(כנרת זמורה-ביתן דביר), ספר ילדים, מאיירת: אורית ברגמן
2016: ג'ורג'י (כנרת זמורה-ביתן דביר) רומן לנוער צעיר - ראשית קריאה, מאיירת: אילנה זפרן.
זכה בעיטור הפנקס (2017) לספר נוער מצטיין ובפרס דבורה עומר לספרות ילדים ונוער (2017).
כמו כן בתמיכת הקרן לעידוד היצירה מטעם אקו"ם.
2014: בתים של אחרים (כנרת זמורה-ביתן דביר) רומן למבוגרים, זכה לתמיכת הקרן לעידוד היצירה מטעם אקו"ם.
2013: התנין העצוב והזבוב (כנרת זמורה-ביתן דביר), ספר ילדים, מאייר: אביאל בסיל ראה אור גם בסין.
2011: אמא נשארת בגן (כנרת זמורה-ביתן דביר), ספר ילדים - הספר תורגם וראה אור ביוון ובגרמניה (2014), מאיירת: תמי ברנשטיין
2011: משהו פשוט מסובך (ידיעות ספרים), רומן התבגרות
2008: שלומצי כותבת יומן (ידיעות ספרים), רומן התבגרות
2004: הגברת העירומה (ספריית פועלים - הקיבוץ המאוחד), אוסף סיפורים, זכה לתמיכת קרן לייב גולדברג
2019: הסיפור "סביבה בטוחה" בכתב העת "מאזניים" בעריכת מיכל חירותי
2017: הסיפור "עבודה סוציאלית" באנתולוגיית הסיפורים "קצרים" בהוצאת כנרת זב"ם, בעריכת עלמה כהן-ורדי
2017: הסיפור "יונה" באנתולוגיית הסיפורים "לפני השקיעה" בהוצאת ליריקה/ידיעות אחרונות, בעריכת עליזה ציגלר
2014: תל אביב-נואר (אוסף סיפורים בעריכת אתגר קרת ואסף גברון, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ראה אור גם בארצות הברית ובפולין)
2014: Islas entre nosotros ("איים שביננו" - אנתולוגיה שראתה אור במקסיקו)
2007: העיתונאי שחצה את הקווים (מודן)
כותבת, עורכת ויועצת לסדרות רבות למבוגרים ולנוער.
2012 - הווה: בואו לאכול איתי (כתיבת תסריט קריינות, תוכנית מציאות בהפקת כאן 11).
2017: התנגשות (סרט קצר, בימוי: עמרי לוי, הופק בתמיכת קרן גשר).
הילד של דיאנה - דרמת 50 דקות (בימוי אורי ברבש)
כתבה תסריטים לסדרות "מסכים" "פרשת השבוע" ועוד
דקלה ג'יקה אלקסלסי (נולדה ב-1 בנובמבר 1979) היא מפיקה, במאית, שחקנית ותסריטאית ישראלית.
נולדה בקריית ים וגדלה בחיפה.
ב-1997 למדה אנימציה בבית הספר School of Visual Art.
ב-2003 החלה ללמוד משחק במסלול המלא בבית ספר לאמנויות הבמה 'הדרך', של איל כהן.
ב-2013 סיימה תואר ראשון בקולנוע בבית הספר מנשר לאמנות והייתה מצטיינת המחזור.
ב-2007 שימשה פרזנטורית של "WE המועדון של הצרכנים", והשתתפה בפרסומת שביים שלומי אלקבץ.
באותה שנה החלה לשחק בתיאטרון קרוב של ניקו ניתאי בהצגות "12 המושבעים" שביימה אילנה קיוויתי וב"מעגל הגיר הקווקזי" שביים מוטי אברבוך.
ב-2008 גילמה את דמותה של איריס בסרט "שבעה" של רונית ושלומי אלקבץ.
ב-2009 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הקצרה "לחיות מחדש" של חיים בוזגלו, סדרה המגוללת את סיפורה של "יהודה הלוי", אוניית המעפילים הראשונה שהגיעה לארץ ישראל ממרוקו, בשנת 1947.
ב-2010 ביימה את סרטה הקצר הראשון "הירושה" (10 דקות).
הסרט מציג משפחה המתמודדת עם מות האב.
את הסרט צילם עמית יסעור והפיק מרקו כרמל.
כמו כן שיחקה בעונה השנייה של "רביעיית רן", בתפקיד קומי של אושרת, מזכירתו של מוריס כהן ובבימויו של שלומי אלקבץ.
את החשיפה המשמעותית הראשונה שלה קיבלה ב-2011, בעונה השלישית של הסדרה "סרוגים", בה גילמה את תהילה, אמנית חוזרת בתשובה המתגוררת בנחלאות, שנתי (אוהד קנולר) מתאהב בה.
באותה שנה שיחקה בסרט "אחותי היפה" של הבמאי מרקו כרמל.
היא גילמה בו את לבנה, בתם של רוברטו (משה איבגי) וראמה (אוולין הגואל).
כמו כן ביימה באותה שנה את הסרט הקצר "ילדה שלי" (My Girl, 20 דקות), לו גם כתבה את התסריט ובו שיחקה בתפקיד הראשי לצדם של אוולין הגואל ומיכאל אלוני.
בנוסף כתבה את התסריט ושיחקה באחד משני התפקידים הראשיים בסרט "Pretty Mess", שאותו גם ביימה יחד עם דני טננבאום.
הסרט צולם במשך חודש בשפה האנגלית בניו יורק.
ב-2013 שיחקה בסרטו של ניר ברגמן "יונה" על חייה של יונה וולך, בתפקיד נעמי.
במסגרת לימודיה ב"מנשר לאומנות" היא ביימה, באותה שנה, את סרטה " הרי אני...הרי אתה...".
הסרט עוסק ברגע אחד בין זוג נשוי, בעיצומו של משחק מקדים פרוורטי, אשר כביכול אמור להוביל להגשמת פנטזיה סדו-מזוכיסטית, אך נתקע בשלב המאבק על השליטה.
היא גילמה בו את אחד התפקידים הראשיים לצד אוהד קנולר.
הסרט השתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל סאנדנס 2014, בתחרות הרשמית בפסטיבל המכון האמריקאי לקולנוע AFI FEST, הוקרן בעשרות פסטיבלים בעולם והיה מועמד לפרס אופיר על הסרט הקצר הטוב ביותר לשנת 2014.
ב-2014 ביימה שני סרטים קצרים עבור מרכז הסיוע לנפגעות מינית, הסרטים מוקרנים בבתי ספר תיכוניים בישראל.
היא גילמה באותה שנה דמות ראשית בצילומי סטלינג בפרויקט של האמנית יעל ברתנא.
ב-2014 שימשה כשופטת בתחרות הסרט הקצר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בווילנה.
ב-2015 ביימה את סרטה "עד מחר אלוהים גדול" בכיכובם של אורי פפר, ריימונד אמסלם וחוה אורטמן.
את הסרט צילם גיורא ביח.
הוא הופק בסיוע קרן יהושע רבינוביץ וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
ב-2015 צורפה אלקסלסי כבמאית נוספת לעונה השנייה של סדרת הנוער "שוברי גלים".
את הסדרה, שעלתה לאוויר ביוני 2015, הפיקו טדי הפקות עבור yes וערוץ הילדים.
על עבודתה הייתה מועמדת לשני פרס אופיר: פרס על הבימוי ופרס על סדרת הדרמה לילדים ונוער הטובה ביותר לשנת 2015.
ב-2017 הפיקה, בשיתוף סינמטק תל אביב, מיזם ללימודי קולנוע המעודד נשים להשתלב בתעשיית הקולנוע ומעניק מלגות לימודים לאמהות חד-הוריות.
ב-2017 ביימה את סרט האנימציה "חיי ממש כל כולם מפגש", הסרט הוקרן במסגרת הסרטים הקצרים בפסטיבל קאן 2018.
ב-2018 הקימה את "המעבדה לקולנוע", מסלול פיתוח והפקה של סרט קצר, במסגרת המיזם העניקה מלגות לימודים לנשים יוצרות והפיקה מספר סרטים קצרים של במאיות ובמאים של סרט ראשון.
רונית אלקבץ ושלומי אלקבץ הם בני דודיה מצד אמה.
בתה היא מנואל אלקסלסי, שחקנית קולנוע וטלוויזיה.
תיאטרון הצגה במאי תפקיד שנה תיאטרון קרוב מעגל הגיר הקווקזי מוטי אברבוך 6 דמויות שונות, מרכזיות 2008 תיאטרון קרוב 12 המושבעים אילנה קיוויתי בתפקיד מרכזי 2007
שם הסרט סוג תפקיד שנה הערותחיי ממש כל כולם מפגשאנימציה (9 דקות)בימוי2017הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן 2018
קולות: עידו מוסרישוברי גלים (עונה שנייה)דרמה יומיתבימוי2016צילום: נועם טייח
טדי הפקות עבור YES וערוץ הילדים.
מועמדת לשני פרסי אופיר בתחום היצירה הטלוויזיונית 2015
בקטגוריות: הבימוי וסדרת הדרמה לילדים ונוער הטובה ביותר 2015. עד מחר אלוהים גדול (As far as tomorrow) סרט קצר (25 דקות) כתיבה ובימוי 2015 צילום: גיורא ביחכשאת אומרת לאסרט קצר (12 דקות)בימוי2015צילום: עמית יסעור
הופק עבור המרכז לסיוע נפגעות מיניתנועה וגיאסרט קצר (14 דקות)בימוי2015צילום: גיורא ביח
הופק עבור המרכז לסיוע נפגעות מינית הרי אני...הרי אתה...
סרט קצר (12 דקות) כתיבה, בימוי ומשחק 2014 צילום: אסף סודרי
השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל סאנדנס 2014, מועמד לפרס אופיר 2014,
ופסטיבלים נוספים בארצות הברית, רוסיה, פורטוגל, איטליה, קרואטיה, שווייץ ועודpretty mess סרט קצר (30 דקות) כתיבה, בימוי ומשחק 2012 צולם בניו יורק ודובר אנגלית ילדה שלי (My Girl) סרט קצר (20 דקות) כתיבה, בימוי ומשחק 2011 צילום: עמית יסעור
השתתף בשני פסטיבלים, האחד מונפלייה בצרפת והשני בניו יורק הירושה סרט קצר (10 דקות) כתיבה ובימוי 2010 צילום: עמית יסעור
דקלה הדר (נולדה ב-10 בדצמבר 1981) היא שחקנית ומדבבת ישראלית.
בין השנים 1996–2000 למדה בבית ספר תלמה ילין במגמת תיאטרון.
ב-2006 סיימה 3 שנות לימוד משחק בבית הספר לאמנות הבמה "בית צבי".
בשירותה הצבאי הייתה קצינת תחזוקה.
למדה פיתוח קול אצל נירה גל ודוקי עצמון.
ב-2011 למדה משחק מול מצלמה אצל רות דייכס.
בשנת 2013, השתתפה בסדנת משחק בהנחיית אודי בן-משה במסגרת "סדנאות הבמה".
מ-2007 חברה בהרכב הקומי "הגדוד העברי" שמביימת מוריה זרחיה.
בתיאטרון צוותא: ב-2007 השתתפה במופע הקברט "אצל הרננדו במרתף" שביים גלעד קמחי.
בתיאטרון הקאמרי: ב-2007 שיחקה בהצגה "לרציניים בלבד" שכתבה וביימה איריס מורגנבסר.
ב-2008 גילמה את פריידל במחזמר "כנר על הגג" שכתב ג'וזף שטיין (על פי סיפורי טביה החולב מאת שלום עליכם) וביים משה קפטן, וגילמה את נרציסיה במחזמר "סאלח שבתי" שכתב אפרים קישון וביים משה קפטן.
ב-2008 שיחקה בהצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן" מאת ברטולט ברכט שעיבד וביים אודי בן-משה.
ב-2022 החלה לשחק בהצגה "שלום לך ארץ" שכתבה וביימה מוריה זרחי.
בתיאטרון בית ליסין: ב-2006 שיחקה ב"זיסעלע" - מופע תיאטרון מחול שכתבה וביימה מוריה זרחיה.
ב-2008 שיחקה במחזמר "ברודוויי פינת פרישמן" שכתב וערך דניאל אפרת וביים גלעד קמחי.
ב-2009 גילמה את פק בהצגה "חלום של לילה בליל קיץ" מאת שייקספיר שביים גלעד קמחי; שיחקה בהצגה "תמונות יפואיות" שכתב גלעד קמחי (על פי הספר מאת מנחם תלמי) וביים שמעון מימרן ושיחקה בהצגה "משחק ילדים" מאת אפרים סידון שביים גלעד קמחי.
ב-2010 גילמה את מרתה במחזמר "אביב מתעורר" שכתב סטיבן סייטר (על פי מחזה מאת פרנק ודקינד) וביים גלעד קמחי.
ב-2011 גילמה את ליגוריו בהצגה "מנדרגולה" שעיבד יעקב שבתאי (על פי ניקולו מקיאוולי) וביים גלעד קמחי.
באותה שנה גילמה את לינדה במחזמר "אחים בדם" מאת ווילי ראסל שביים גלעד קמחי; שיחקה בהצגה "אמא מאוהבת" מאת גורן אגמון שביים גלעד קמחי וגילמה את טוטו במחזמר "הקוסם מארץ עוץ" שעיבדו דניאל אפרת וגלעד קמחי שגם ביים בשיתוף תיאטרון המדיטק.
ב-2012 גילמה את איילה בהצגה "מקסי ואני" שכתב וביים הלל מיטלפונקט וגילמה את אילנה בהצגה "משאלה אחת ימינה" שעיבדה דפנה אנגל על פי ספרו של אשכול נבו וביים גלעד קמחי.
ב-2013 גילמה את פינוקיו בהצגה "פינוקיו - דל'ארטה" שעיבדו דניאל אפרת וגלעד קמחי שגם ביים, וגילמה את רייצ'ל, תפקיד מרכזי בהצגה "עובד בשביל שניים" שכתב ריצ'רד בין (על פי "משרתם של שני אדונים") וביים משה קפטן עם אלי יצפאן, נועם פנחסוב ואחרים.
באותה שנה גילמה את תרצה הצעירה בהצגה "חברות הכי טובות" מאת ענת גוב שביים גלעד קמחי - הצגה זו הייתה קופרודוקציה של תיאטרון בית ליסין והתיאטרון הקאמרי.
ב-2014 שיחקה בהצגה "המוגבלים" מאת גור קורן שביים גלעד קמחי.
בתיאטרון הספרייה: ב-2014 גילמה את המכשפה במחזמר "מקס בארץ האגדות" מאת אורי אוריין שביים אלדר גרויסמן.
ב-2011 גילמה את שדונית ארץ עיר בסדרה "בית ספר למכשפים" ששודרה בערוץ לוגי.
ב-2012 גילמה את הנסיכה אילאיל בסדרה "ממלכת טוביהו" ששודרה בערוץ הופ!.
ב-2014 גילמה את יעל בסדרה "המועדון של יובל המבולבל" בערוץ הופ; את טינטונת הבת בסדרה "מיכל הקטנה והטונטונים" שביים רני מגר בערוץ ניק ג'וניור וגילמה את כתבת השטח בעונה השלישית של הסדרה "מר עגבנייה" – הרפתקה בזמן אחר, ששודרה בערוץ הופ.
בשנת 2016 שיחקה את הקונפיטורית במיה בסדרה "דן ומוזלי" ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית.
החל מ-2016 מגלמת את ליבי האבירה בסדרת הילדים "יורם החכם בממלכת המספרים", לצד דן קיזלר וציפי שביט.
ב-2016 גילמה שלל דמויות בסדרה "אחת שיודעת" בחינוכית.
ב-2018 השתתפה בעונה השנייה, השלישית והרביעית של סדרת הטלוויזיה "צומת מילר" בתפקיד אשתו של אדיר.
ב-2019 גילמה את חן רומנו בעונה הרביעית של הסדרה "חברות".
בשנת 2023 השתתפה בתפקיד נורית אמה של גאיה בפודקאסט "רגעי קסם יחד לאורך כל היום", לצד גלעד קלטר ששיחק את תיק תק השעון ויובל לוי ששיחקה את גאיה.
בשנת 2025 גילמה הדר את דמותה של אנטונלה בסדרת הילדים "שכונת חיים" (חידוש לסדרה "הילדים משכונת חיים") בכאן חינוכית.
ב-2008 דיבבה את מאסטרית וייפר בסרט "קונג פו פנדה" ודיבבה בסרט "וול-E".
ב-2010 דיבבה את ג'ורג'יה בסרט "נסיכה והצפרדע"; את פיונה בסרט "שרק לנצח" ואת סלניה בסרט "ארתור 3: מלחמת שני העולמות".
ב-2012 דיבבה את טריקסי בסרט "חתול בצמרת"; דיבבה בסרט "סמי וחברים מסביב לעולם"; החלה לדבב את קורה בסדרה "האגדה של קורה"; דיבבה את ספייק בסרט "טינקרבל וסוד הכנפיים", דיבבה את מאספטר וייפר בסדרה "קונג פו פנדה: אגדת המגניבות" ואת סו בסרט "העולם על פי דינו".
כמו כן, דיבבה את ג'לטה בסרט "טינקרבל: תחרות אפייה".
ב-2016 דיבבה את הנסיכה ליה אורגנה בסדרה "מלחמת הכוכבים: המורדים", ואת דובונית הרמוניה בסדרה "דובוני אכפת לי ובני דודים".
ב-2018 דיבבה את יוליה בסרט "עולמם הסודי של גמדי הגינה" וכן נתנה את קולה לסרט "בלגן בממלכה".
ב-2018 דיבבה את נערת הגומי בסרט האנימציה "משפחת סופר על 2".
ב-2019 דיבבה בסרטים "אגלי דולס", "הכוכב של אנדרה וטאטי" ו"אנגרי בירדס - הסרט 2".
ב-2020 החלה לדבב בסדרה "רוקטיר".
ב-2021 דיבבה את רוזיטה מהסרט "לשיר 2".
ב-2022 שימשה כקולה של דחלילה בסדרה "חנן הגנן וחברים" וגם דיבבה את פאם בסדרה "לא רעב ולא אוהב".
בשנת 2023 דיבבה את סקאטל בסרט "בת הים הקטנה".
בשנת 2024 היא דיבבה את אנג'י בסרט "וודי הנקר במחנה קיץ", את שמחה בסרט "הקול בראש 2" ואת וונדה בסדרה "קסם של הורים - משאלה חדשה".
הדר יצאה מהארון כלסבית והייתה בזוגיות עם שני גרובר.
דקל עדין (נולד ב-1 בינואר 1993 בנתיב הל"ה) הוא שחקן ישראלי.
עדין החל לשחק בגיל צעיר.
בשנת 2005 גילם את התפקיד הראשי של מימון בסרט הטלוויזיה "עד מדינה" שביים אמיל בן שמעון.
בשנת 2009 השתתף בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "עוד משפחה וחצי", המהווה סדרת המשך ל"משפחה וחצי" המצליחה, שתיהן שודרו בטלוויזיה החינוכית, ובה גילם את דמותו של אלירן, בן האומנה.
בשנת 2011 שיחק בסרט הקולנוע "עדות" שביים שלומי אלקבץ, ושם שב עדין לשתף פעולה קרן מור ומנשה נוי.
שיחק גם בסרט קולנוע נוסף בשם "מבול" בבימויו של גיא נתיב על פי תסריט שכתב עם נועה ברמן הרצברג.
בשנת 2012 השתתף בסדרת טלוויזיה נוספת בערוץ HOT3, "אופוריה", בה גילם את דמותו של קינו.
בשנת 2017 השתתף בסרטו זוכה הפרסים של שמוליק מעוז "פוקסטרוט" בכיכובו של ליאור אשכנזי.
בשנת 2018 השתתף בסרט הדרמה הלהט"בי "הנשף" שביימו וכתבו שרון מימון וטל גרניט.
דקלה ברקאי (נולדה ב-6 באוקטובר 1970) היא מפיקת טלוויזיה וקולנוע ישראלית.
נולדה וגדלה בפתח תקווה, בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
ברקאי החלה את דרכה בתחום הקולנוע והטלוויזיה כמפיקה במשרד ההפקה טליסמה.
במסגרת זו הפיקה בפועל בין השנים 1998-1995 את שלוש העונות של הסדרה המצליחה "הפוך" בבימויו של שמואל חיימוביץ' ובהפקתו של יונתן ארוך.
מאוחר יותר הקימה את חברת ההפקות אבוט-ברקאי בשותפות עם מפיק הטלוויזיה איתן אבוט וכיום היא מנהלת את מחלקת הדרמה בחברת אבוט המאירי מקבוצת Fremantle העולמית.
ברקאי ידועה כמעורבת יצירתית בסרטים ובסדרות אותם היא מפיקה.
בין סדרות הטלוויזיה הבולטות שהפיקה נמצאת "שטיסל" שלוש עונות מאת אורי אלון ויהונתן אינדורסקי ובבימויו של אלון זינגמן.
הסדרה הופקה עבור yes ובדצמבר 2015 עלתה לשידור בNETFLIX, שם זכתה להכרה והצלחה בינלאומית רבה.
הסדרה זכתה ב-11 פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2013, ביניהם פרס סדרת הדרמה הטובה ביותר ו-6 פרסי אקדמיה נוספים לשנת 2015.
ברקאי הפיקה והיא יוצרת שותפה של סדרת הטלוויזיה - "המנצח" מאת אורי אלון, בבימויו של אלון זינגמן ובכיכובו של ליאור אשכנזי, הסדרה הופקה עבור yes בשנת 2018.
כמו כן הפיקה גם את סדרת הטלוויזיה "סרוגים", שלוש עונות של הסדרה המצליחה בבימויו של לייזי שפירא, שהופקה עבור yes ושודרה גם בערוץ 2 ובערוץ 10. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לקולונוע ולטלוויזיה לסדרה הטובה ביותר לשנת 2009 ובפרסי אקדמיה נוספים.
ברקאי הפיקה גם את סדרת הטלוויזיה "הנספח" שיצר וביים אלי בן דוד, עבור הוט ואת הסדרה "מתי נתנשק" שיצרה דלית קהן ושנמכרה לרימייק ולשידור בארצות שונות בעולם.
דקל היין הצ'יליאני (שם מדעי: Jubaea chilensis) הוא מין העץ היחיד בסוג Jubaea שבמשפחת הדקליים (Arecaceae).
במשך שנים רבות הניחו כי דקל אי הפסחא שנכחד מאי הפסחא שייך לסוג זה, אבל מין הדקל ההוא משויך כיום לסוג נפרד Paschalococos.
הסוג קרוי על שם יובה השני מלך ברברי מנומידיה שהיה בוטנאי.
עץ דקל זה מגיע לגבהים של 25 מטרים כשקוטר הגזע בבסיס מגיע ל-1.3 מטרים, לעיתים קרובות הוא עבה יותר בהמשכו, וקליפתו חלקה.
העלים המורכבים באורך שבין שלושה לחמישה מטרים מנוצים, וקוטר כתר העלים שבראש העץ מגיע לעשרה מטרים.
העץ הגדול ביותר הגדל תחת גג הוא Jubaea chilensis בגני קיו בלונדון שבאנגליה.
הפרי של העץ הוא מסוג בית גלעין קטן ועגול בגוון צהוב כתום בקוטר שבין שניים לשלושה סנטימטרים.
לפרי יש קליפה חיצונית קשה ותוך לבן, כמו אגוז קוקוס מיניאטורי.
העץ צומח לאט מאוד, כמקובל בעצי הדקל.
עוברות מספר שנים עד שהדקל מתחיל לקבל את גודלו הטיפוסי.
יכולות לעבור 20 שנים בטרם הצמח מגיע לגובה של עץ בינוני.
העץ זקוק לחורפים קלים, אבל הוא יכול לעמוד בקרה עד 15°C- כמו גם קיצים קרירים יחסית, והוא לכן אחד מהעצים החסונים ביותר בין הדקלים בעלי עלים מנוצים, והסיבה לכך היא שהוא גדל עד לגובה של 1,400 מטרים מעל פני הים בסביבתו הטבעית.
בנוסף גזעו העבה הסיבי חסין בפני שריפות.
בבר העץ צומח כמעט אך ורק על המדרונות התלולים של קניונים.
מקורו של העץ בדרום מערב אמריקה הדרומית, שבו הוא אנדמי באזור קטן במרכז צ'ילה, בין קו הרוחב 32° דרום ל-35° דרום.
באזור המשתרע מדרום מחוז קוקימבו, על פני המחוזות ולפראיסו, סנטיאגו ואוהיגינס וצפון מחוז מאולה.
בארצות הברית העץ מצליח להיקלט היטב במערב מסיאטל במדינת וושינגטון בצפון ועד סן דייגו בקליפורניה בדרום.
כמו כן מזרחה במדינות אריזונה, ניו מקסיקו ומערב טקסס.
דקל זה סובל ועלול למות באזורים חמים מאוד אם בנוסף יש גם לחות גבוהה.
השם הנפוץ, "דקל היין הצ'יליאני", מתייחס לשימוש שהיה נהוג בעבר לייצר משקה אלכוהולי מהמוהל של דקל זה.
את המוהל נוהגים להרתיח לסירופ והוא נמכר בשם "דבש דקלים" (בספרדית miel de palma).
את האגוזים הטריים של העץ נוהגים למכור באזורים בהם הדקלים גדלים בתקופה שבה הפירות מבשילים.
מין עץ זה מוגן חלקית בצ'ילה, אם כי הלחצים שנגרמים בשל התפוצצות האוכלוסין וההתרחבות של שטחי המרעה הקטינה את אוכלוסיית דקל היין הצ'יליאני במאות השנים האחרונות.
בניגוד למקורות אחרים של יין דקלים, איסוף המוהל דורש לכרות את העץ.
פעולה זו הקטינה אף היא את כמות העצים ממין זה.
דקלה אהרן-שפרן (נולדה ב-2 ביולי 1980) היא עיתונאית ישראלית המשמשת כתבת הכנסת של תאגיד השידור הישראלי "כאן".
הגישה מוסף חברתי בחדשות הערב עם גאולה אבן-סער.
בעבר שימשה כתבת הבריאות ברשת ב' של קול ישראל וראש הדסק החברתי וכתבת הבריאות של "כאן".
דקלה אהרן שפרן גדלה ברמת גן ולמדה בתיכון הרא"ה בעיר.
היא בוגרת האוניברסיטה העברית במדעי הרפואה ומוסמכת אותה אוניברסיטה בהיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו.
כמו כן, היא בוגרת לימודי עיתונות בבית הספר "כותרת".
במהלך לימודיה לתואר השני, זכתה אהרן-שפרן במלגות הצטיינות של המכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית ובפרס שטרן לתלמידים מצטיינים.
על עבודת המחקר שלה לתואר השני קיבלה אהרן-שפרן את פרס המחקר בתחום מורשת יהודי ספרד והמזרח מטעם מכון בן-צבי ומשרד החינוך.
בשנת 2011 החלה את עבודתה ברשות השידור ככתבת בירושלים.
לאחר מכן עברה לסקר את תחום הדתות ואת תחום הבריאות ולהגיש יומנים ותוכניות.
באמצע 2017 מונתה לראשות תחום השוויון החברתי בתאגיד השידור בערוץ כאן 11, ושימשה בתפקיד כחצי שנה עד שמונתה לתפקיד כתבת הבריאות.
באמצע 2023 מונתה לתפקיד "כתבת הכנסת".
החל מ-2025 מפרסמת טור שבועי בעלון השבת "הדור".
נשואה לאיש התקשורת קוה שפרן.
בשנת 2016 חשפה אהרן-שפרן את דבר ההפרדה בין יולדות יהודיות וערביות בבתי חולים ברחבי ישראל, חשיפה שעוררה דיון תקשורתי נרחב ושיח ציבורי סביב התופעה, בין השאר בשל תמיכה פומבית של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' בהפרדה.
היא עקבה מקרוב אחר הרפורמה בבריאות הנפש ואחר הגירעונות התקציביים של קופות החולים.
כן פרסמה מחקר על הירידה בשיעור השימוש בתרופות בקרב חולים הצורכים קנאביס רפואי, ונתונים אודות מיעוט מצנתרי מוח בישראל.