tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החודש הכי קר הוא ינואר (18 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 2,385 מילימטרים בשנה.
חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (430 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (3 מ"מ גשם).
בורכרד מהר ציון , היה נזיר דומיניקני ממוצא גרמני, כנראה ממגדבורג שבצפון גרמניה, צליין וסופר, שנסע ברחבי המזרח בשלהי המאה ה-13. בורכרד מהר ציון נודע בחיבורו "תיאור ארץ הקודש" (Descriptio Terrae Sanctae) שהוא בעל חשיבות רבה לחקר ארץ ישראל בתקופת ממלכת ירושלים הצלבנית.
"תיאור ארץ הקודש" (Descriptio Terrae Sanctae) הוא החיבור הגאוגרפי המפורט ביותר של ארץ ישראל מהמאה ה-13. לחיבור זה מעמד מיוחד בין תיאורי ימי הביניים של ארץ הקודש.
ידוע על קיומם של כ-100 כתבי יד של החיבור מימי הביניים והעת החדשה המוקדמת, חלקם כוללים ציורים, מפות ותרשימים.
הגרסה הארוכה של הספר, בניגוד לגרסה הקצרה, מכילה תיאורים נוספים הממחישים את מסעו של בורכרד מאירופה לארץ הקודש ובחזרה.
הוא נסע בין השאר למצרים הממלוכית ולממלכת סיציליה, ובשני כתבי יד של הגרסה הארוכה הביא את תצפיותיו במהלך סיורו באי הגעשי וולקנו.
בורכרד שהה בארץ ישראל במשך 10 שנים, בין 1274 ל־1284. לאחר מכן ביקר בממלכת קיליקיה הארמנית, התארח אצל המלך לבון השני , וציין בכתביו שהמונגולים נכחו בחצר המלכותית.
בהמשך הפליג בורכרד לקפריסין, שם התקבל באדיבות על ידי אנרי השני, מלך קפריסין, מי שהיה מלכהּ האחרון של ממלכת ירושלים הצלבנית.
בורכרד חיבר תוכנית למסע צלב חדש, ובה המליץ על כיבוש סרביה האורתודוקסית ועל כיבוש קונסטנטינופוליס כתנאי מקדים למערכה על ארץ הקודש.
התוכנית לא הייתה מעשית דיה וגילתה סלידה מהנוצרים האורתודוקסים יותר מאשר מהמוסלמים.
בשנת 1455 הורה פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה למזכירו, ז'אן מיילו , לתרגם את "תיאור ארץ הקודש" של בורכרד מהר ציון לצרפתית.
כתב היד עוטר באיורים מרהיבים, בהם תיאורי ירושלים.
עותקים שלו אצורים בספרייה הלאומית של צרפת, בספרייה המלכותית של בלגיה וכן ובספרייה הבודליינית באוקספורד.
בורכרד הוא אחד מעולי הרגל האחרונים שנסעו לארץ הקודש בתקופת הממלכה הצלבנית וכתבו תיאור מפורט שלה לפני נפילתה ב-1291. התיאור חשוב לא רק בשל תוכנו, אלא גם הודות להיקף הדיווח על המאורעות שקרו באזור באותן השנים.
בורכאן היא רקטה עתירת משקל קצרת טווח המיוצרת על ידי חזבאללה ונמצאת בשימושו.
היא יכולה לשאת חומר נפץ במשקל 100–500 קילוגרמים, וטווח הירי שלה הוא עד 10 ק"מ.
חזבאללה פיתח את הרקטה במלחמת האזרחים בסוריה בסיוע איראני, ובהמשך הצליח להאריך את הטווח שלה ל־10 ק"מ.
הרקטה מיוצרת על ידי חזבאללה (או על ידי איראן) בתעשייה הצבאית הסורית, בסדנאות של הדיוויזיה הרביעית של צבא סוריה.
הרקטה מבוססת על ה"פַלַק" האיראני.
שיגור הרקטה הוא פשוט לביצוע ונעשה ממשגרים של פצצות מרגמה הנמצאים בדרך כלל במשאיות או בטנדרים, ולעיתים באתרי שיגור תת־קרקעיים.
ב־2016 היו לחזבאללה מאות רקטות בורכאן.
לחלק מהרקטות מרעום השהיה של 30–40 דקות שנועד להעצים את הפגיעה.
הרקטות בנויות ממעין חבית חומר נפץ שאליה מחובר מנוע רקטי קטן.
ראש הנפץ הגדול והכבד גורם למכתש ולנזק גדול בהשוואה לרקטות אחרות לאותו טווח, אך מגביל את טווח הרקטה.
ארגוני הטרור ברצועת עזה פיתחו גרסאות דומות לרקטת בורכאן, ובהן בדר 3 לטווח בינוני וג'חים עסקלאן לטווח קצר של הג'יהאד האסלאמי, ורעד של חמאס.
באיראן ובעיראק נקראת הרקטה "אל-אשתר" ובצבא סוריה "ג'ולאן" (גולן).
גרסאות של הרקטה נקראות "טופאן" ו"אבו טאלב".
חזבאללה השתמש ברקטות בורכאן כשלחם במלחמת האזרחים בסוריה יחד עם הצבא הסורי נגד המורדים, והן גרמו להרס רב כשפגעו באזורים מאוכלסים.
במלחמת חרבות ברזל שיגר חזבאללה רקטות בורכאן לעבר מוצבים ויישובים בגבול ישראל–לבנון.
בורמה קדאיף הוא מאפה מתוק העשוי מאטריות קדאיף וביניהן מילוי של אגוזי מלך או פיסטוקים טחונים.
המאפה ממותק בסירופ מי סוכר, שלעיתים כולל מי ורדים או דבש, מזכיר בטעמו את קינוח הבקלווה ונפוץ במטבח הטורקי והערבי.
המאפה מורכב מאטריות קדאיף, חמאה, פיסטוקים, אגוזים שאותם מגלגלים יחד ואופים בתבנית אלומיניום.
נהוג להגיש את המאפה בעיקר בחתונות, פסטיבלים ובאירועים דתיים כשהוא חם ובליווי תה או קפה טורקי.
מלבד הגרסה הבסיסית, קיימת גם גרסה המבוססת על פירות יבשים, שוקולד, קרם, בשר או דגים.
בוריסלב אלכסנדרוב צונב (בבולגרית: Борислав Александров Цонев; נולד ב-29 באפריל 1995 בבלגואבגרד שבבולגריה) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ארדה קרדז'אלי מליגת העל הבולגרית ובנבחרת בולגריה.
צונב גדל במחלקות הנוער של פירין בלגואבגרד ולבסקי סופיה, ושיחק בקבוצות הבוגרות של לבסקי סופיה, ברואה סטארה זאגורה, אינטר זאפרשיץ', צ'רנומורץ אודסה, סלביה סופיה ודאליין פרו.
ב-6 בפברואר 2024 חתם בארדה קרדז'אלי מליגת העל הבולגרית.
ב-29 באוגוסט 2018 זומן צונב לראשונה לסגל נבחרת בולגריה, לקראת משחקי ליגת האומות 2018/2019 נגד נבחרות נבחרת סלובניה ונורווגיה בחודש ספטמבר.
ב-8 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-1 על נבחרת גאורגיה במשחק ידידות.
אחיו התאום הוא הכדורגלן רדוסלב צונב .
השלטון הקולוניאלי הבריטי בבורמה נמשך בין השנים 1824 ל-1948, החל משלוש המלחמות האנגלו-בורמזיות שהתרחשו זו אחר זו, דרך הקמת בורמה כפרובינציה של הודו הבריטית, ועד להקמת מושבה עצמאית מתוך הודו הקולוניאלית שנשלטה על ידי בריטניה, ולבסוף עצמאות.
האזור תחת השליטה הבריטית נודע בשם בורמה הבריטית, ונודע רשמית בשם בורמה (בבורמזית: မြန်မာပြည်) משנת 1886.
חלקים מסוימים משטחי בורמה, כולל אראקן ותנאסרים, סופחו על ידי הבריטים לאחר ניצחונם במלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה; בורמה התחתונה סופחה בשנת 1852 לאחר המלחמה האנגלו-בורמזית השנייה.
שטחים אלו הוגדרו כפרובינציה של נציב ראשי שכונתה בורמה הבריטית בשנת 1862.
השלטון הבריטי הופרע במהלך הכיבוש היפני של רוב המדינה במהלך מלחמת העולם השנייה.
בורמה השיגה עצמאות מהשלטון הבריטי ב-4 בינואר 1948.
בורמה מכונה לעיתים "המושבה הסקוטית" בשל התפקיד העצום שמילאו הסקוטים בקולוניזציה ובניהול המדינה, אחד הבולטים שבהם הוא סר ג'יימס סקוט.
היא נודעה גם בתפקיד החשוב שמילאו מהגרים הודים בניהול ובניהול המושבה, במיוחד כשהייתה עדיין חלק מהראג' הבריטי; יש היסטוריונים שקראו לכך מקרה של שיתוף-קולוניאליזם.
בשל מיקומה, דרך המדינה עברו נתיבי הסחר של דרום מזרח אסיה, מה ששמר על עושרה של בורמה באמצעות סחר, אם כי חקלאות עצמאית עדיין הייתה הבסיס לכלכלה.
סוחרים הודים נסעו לאורך החופים והנהרות (במיוחד נהר אירוואדי) ברחבי האזורים שבהם חיו רוב הבורמזים, מה שהוביל להתבוללות של ההודים.
מכיוון שבורמה הייתה אחת המדינות הראשונות בדרום-מזרח אסיה שאימצה את הבודהיזם בקנה מידה גדול, היא המשיכה תחת הבריטים כדת הפטרונות הרשמית של רוב האוכלוסייה.
שושלת קונבאונג השלטת נהגה בצורת ממשל ריכוזית הדוקה.
המלך היווה את הרשות המבצעת הראשית עם המילה האחרונה בכל העניינים, אך לא היה יכול לחוקק חוקים חדשים ויכול היה להוציא רק צווים מנהליים.
במדינה היו שני קודים משפטיים, ה"דהמטאת" וה"חילוטאו", כאשר מרכז הממשל היה מחולק לשלוש זרועות – כספית, ביצועית ושיפוטית.
תאורטית, המלך היה אחראי על כל ה"חילוטאו", אך אף אחד מצוויו לא יושם עד שהחילוטאו אישר אותן, וכך הוגבל כוחו.
חלוקה נוספת במדינה, הפרובינציות נשלטו על ידי מושלים, שמונו על ידי ה"חילוטאו", והכפרים נשלטו על ידי מנהיגים תורשתיים שאושרו על ידי המלך.
סכסוך החל בין בורמה לבריטים כאשר שושלת קונבאונג החליטה להתרחב לארקאן במדינת אסאם, קרוב לצ'יטגונג, שהייתה בשליטת בריטניה, בהודו.
דבר זה הוביל למלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה (1824–1826).
הבריטים שלחו משלחת ימית גדולה שכבשה את ראנגון ללא קרב בשנת 1824. בדנופיו, בדלתא של האירוואדי, נהרג הגנרל הבורמזי מהא בנדולה וצבאותיו הובסו.
בורמה נאלצה לוותר על אסאם ועל מחוזות צפוניים אחרים.
חוזה יאנדבו משנת 1826 סיים רשמית את המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה, המלחמה הארוכה והיקרה ביותר בהיסטוריה של הודו הבריטית.
חמישה עשר אלף חיילים אירופאים והודים נהרגו, יחד עם מספר לא ידוע של נפגעים בצבא ובאזרחים הבורמזים.
המערכה עלתה לבריטים בין 5 ל-13 מיליון לירות שטרלינג (בין 18 ל-48 מיליארד דולר אמריקאי בערכים של 2020) מה שהוביל למשבר כלכלי בהודו הבריטית בשנת 1833.
בשנת 1852 פרצה המלחמה האנגלו-בורמזית השנייה על ידי הבריטים, שחיפשו את יערות הטיק בבורמה התחתונה וכן נמל בין כלכותה לסינגפור.
לאחר 25 שנות שלום, הלחימה הבריטית והבורמזית החלה מחדש ונמשכה עד שהבריטים כבשו את כל בורמה התחתונה.
הבריטים ניצחו במלחמה זו וכתוצאה מכך השיגו גישה לטיק, נפט ואבני אודם בשטחים שכבשו במהלך המלחמה.
בבורמה עילית, החלק של המדינה שעדיין לא נכבש, ניסה המלך מינדון להסתגל ללחץ האימפריאליסטי.
הוא חוקק רפורמות מנהליות והפך את בורמה לפתוחה יותר לאינטרסים זרים.
אך הבריטים יזמו את המלחמה האנגלו-בורמזית השלישית, שנמשכה פחות משבועיים במהלך נובמבר 1885. ממשלת בריטניה נימקה את מעשיה בטענה שהמלך העצמאי האחרון של בורמה, טיבאו מין, היה עריץ וכי הוא קשר קשר כדי להעניק לצרפת השפעה רבה יותר במדינה.
ב-28 בנובמבר 1885 כוחות בריטים נכנסו למנדליי.
כך, לאחר שלוש מלחמות שבהן כבשו חלקים שונים של המדינה, כבשו הבריטים את כל שטח מיאנמר של ימינו, והפכו את השטח לפרובינציה של הודו הבריטית ב-1 בינואר 1886.
ההתנגדות החמושה של כוחות בורמזים נמשכה באופן ספורדי במשך מספר שנים, והמפקד הבריטי נאלץ לכפות על בית המשפט העליון להמשיך לתפקד.
אף על פי שהמלחמה הסתיימה רשמית לאחר כמה שבועות בלבד, ההתנגדות לכיבוש הקולוניאלי נמשכה בצפון בורמה עד 1890, כאשר הבריטים בחרו להשמיד כפרים באופן שיטתי ולמנות פקידים חדשים כדי לדכא את תנועת השחרור.
החברה הבורמזית המסורתית השתנתה באופן דרסטי עם נפילת המלוכה והפרדת הדת מהמדינה.
נישואי תערובת בין אירופאים לבורמזים הולידו קהילה אירואסיאתית ילידית המכונה האנגלו-בורמזית, אשר עתידה הייתה לשלוט בחברה הקולוניאלית, שהייתה בדרגה מעל הבורמזים אך נותרה מתחת לבריטים.
לאחר שהבריטים השתלטו על כל בורמה, הם המשיכו לשלוח מיסים לסין כדי להימנע מלפגוע בה, אך הדבר הפחית, מבלי דעת, את המעמד שהיה להם בתודעה הסינית.
בוועידת בורמה בשנת 1886 הוסכם כי סין תכיר בכיבוש בורמה עילית על ידי בריטניה, בעוד שבריטניה תמשיך לשלם מיסים כל עשר שנים לפקינג.
הבריטים שלטו בפרובינציה החדשה שלהם באמצעות שלטון ישיר במרכז בורמה, והביאו לשינויים רבים במבנה הממשל הקודם.
לדוגמה, הבורמזים חיו תחת קוד משפטי בסגנון בריטי ונוהלו על ידי שירות אזרחי בסגנון בריטי.
האזורים שמחוץ למישורים המרכזיים נוהלו באופן עקיף דרך המבנים המסורתיים שלהם.
באופן זה, ההבדלים האתניים בין רוב הבורמזים במישורים המרכזיים לבין המיעוטים האתניים בגבעות החריפו.
זה היה חלק מהנוהג הקולוניאלי הבריטי של "הפרד ומשול".
המלוכה בוטלה, המלך טיבאו נשלח לגלות, והונהגה הפרדת הדת מהמדינה.
הדבר היה מזיק במיוחד, משום שהנזירים הבודהיסטים, המכונים יחד כסנגהה, היו תלויים מאוד בחסות המלוכה.
במקביל, המלוכה קיבלה לגיטימציה מהסנגהה, והנזירים כנציגי הבודהיזם העניקו לציבור אפשרות להבין את הפוליטיקה הלאומית במידה רבה יותר.
הבריטים יישמו גם מערכת חינוך חילונית.
ממשלת הודו הקולוניאלית, שקיבלה את השליטה במושבה החדשה, ייסדה בתי ספר חילוניים, שלימדו באנגלית ובבורמזית כאחד, תוך שהיא מעודדת מיסיונרים נוצרים לבקר ולהקים בתי ספר.
בשני סוגי בתי הספר הללו, הבודהיזם והתרבות הבורמזית המסורתית זכו ליחס לא מכובד.
המיסיונרים הנוצרים הצליחו להמיר כמה מקבוצות המיעוטים האתניות לנצרות, ובמיוחד את קבוצות צ'ין, קצ'ין, קארן וקארני.
יתר על כן, מיסיונרים בנו בתי חולים ובתי ספר אשר, באזורי המיעוטים האתניים, עודדו את התפתחותן של מערכות כתיבה לשפותיהם, מה שאפשר קידום של קידמה חברתית, חינוך ותרבות.
הבריטים ביטלו את העבדות בבורמה.
עם זאת, מדובר היה בתהליך הדרגתי.
מחוז בורמה לאחר 1885 נוהל כדלקמן:
נפת טנאסרים (מחוזות טונגו, תאטון, אמהרסט, סלווין, טאבוי ומרגי)
נפת ארקאן (מחוזות אקיב, גבעת ארקאן, קיאוקפיו וסנדווי)
נפת פגו (מחוזות אינסיין, האנט'וואדי, פגו, ת'ארוואדי ופרומה)
נפת אירוואדי (מחוזות באסין, הנזאדה, תאייטמיו, מאובין, מיאוונגמיה ופיפון)
"אזורי הגבול", הידועים גם כ"אזורים המוגדרים", מהווים את רוב שטחי המדינות בתוך בורמה של ימינו.
הם נוהלו בנפרד על ידי הבריטים באמצעות שירות הגבול של בורמה (Burma Frontier Service) ולאחר מכן אוחדו עם בורמה המרכזית כדי ליצור את ההרכב הגאוגרפי של מיאנמר כיום.
אזורי הגבול היו מיושבים על ידי מיעוטים אתניים כגון הצ'ין, השאן, הקאצ'ין והקרני.
עד 1931 היו לבורמה 8 נפות, המחולקות למספר מחוזות.
נפת מגווה (מחוזות צ'ין היל, מגוויי, מינבו, פאקוקו ות'איטמיו)
נפת מנדליי (מחוזות קיאוקסה, מנדליי, מיקטילה ומיינגיאן)
נפת אירוואדי (מחוזות באסיין, הנזדה, מאובין, מיאנגמיה ופיאפון)
נפת סאגאינג (מחוזות בהמו, צ'ינדווין תחתית, צ'ינדווין עילית, קאטה, מייקיינה, סאגאינג, עמק הוקאונג ומשולש אזורי הילידים)
הכלכלה הבורמזית המסורתית התבססה על חלוקה מחדש, כאשר מחירי הסחורות החשובות ביותר נקבעו על ידי המדינה.
עבור רוב האוכלוסייה, המסחר לא היה חשוב כמו חקלאות עצמאית-כלכלית, אך מיקומה של המדינה על דרכי מסחר מרכזיות מהודו לסין העניק לה הכנסה משמעותית מהקלה על מסחר חוץ.
עם הגעת הבריטים, הכלכלה הבורמזית נקשרה לכוחות השוק הגלובליים ונאלצה להפוך לחלק מהכלכלה הקולוניאלית המיועדת לייצוא.
הסיפוח של בורמה סימן תחילת תקופה חדשה של צמיחה כלכלית.
האופי הכלכלי של החברה השתנה אף הוא באופן דרמטי.
הבריטים החלו לנצל את האדמה הפורייה סביב הדלתא של נהר האירוואדי וכרתו את יערות המנגרובים הצפופים.
האורז, שהיה נדרש מאוד באירופה, במיוחד לאחר בניית תעלת סואץ ב־1869, הפך למוצר הייצוא העיקרי.
כדי להגדיל את ייצור האורז, היגרו רבים מלב בורמה הצפונית אל הדלתא, מה שהוביל לשינוי בריכוז האוכלוסייה ושינה את בסיס העושר והכוח.
כדי להכין את האדמות החדשות לעיבוד, החקלאים נזקקו להלוואות ממלווים בריבית טמילים הודים, שנקראו "צ'טיארים", בריביות גבוהות, שכן הבנקים הבריטיים לא העניקו משכנתאות.
המלווים ההודים הציעו הלוואות משכנתא, אך אם החייבים פיגרו בתשלום הם מימשו את המשכנתאות במהירות.
באותו הזמן, אלפי פועלים הודים היגרו לבורמה (הודים בורמזים) ובזכות נכונותם לעבוד בשכר נמוך יותר, החליפו במהרה את החקלאים הבורמזים.
כפי שמציינת אנציקלופדיה בריטניקה: "תושבי הכפר הבורמזים, מובטלים ואבודים בחברה שמתפוררת, פנו לעיתים לגנבות קטנות ושוד, ועד מהרה תוארו על ידי הבריטים כעצלנים וחסרי משמעת.
רמת התפקוד הלקויה בחברה הבורמזית נחשפה בעלייה הדרמטית במקרי רצח."
עם הכלכלה שצמחה במהירות הזו הגיעה גם מידה מסוימת של תיעוש, כאשר נבנתה מסילת רכבת לאורך עמק נהר האיראוודי, ומאות אוניות קיטור שטו לאורך הנהר.
כל אמצעי התחבורה הללו היו בבעלות בריטית.
לפיכך, אף על פי שמאזן הסחר נטה לטובתה של בורמה הבריטית, החברה השתנתה באופן כה יסודי עד שרבים לא הפיקו תועלת מהכלכלה שהתפתחה במהירות.
שירות המדינה אויש ברובו על ידי אנגלו־בורמזים והודים, והבורמזים האתניים הודחו כמעט לחלוטין משירות צבאי, שאויש בעיקר על ידי הודים, אנגלו־בורמזים, בני קארן וקבוצות מיעוט בורמזיות אחרות.
בית חולים כללי בריטי בבורמה הוקם ברנגון בשנת 1887. אף כי המדינה שגשגה, העם הבורמזי ברובו לא הצליח לקצור את הפירות.
תיאור מאת פקיד בריטי המתאר את תנאי מחייתם של תושבי בורמה בשנת 1941 מציג את מצוקות הבורמזים:"הבעלות הזרה על הקרקעות והפעילות של מלווי כספים זרים גרמו לייצוא גובר של חלק ניכר ממשאבי המדינה ולהידרדרות הכלכלית של החקלאים ושל המדינה בכללה.
האיכרים הפכו עניים יותר, האבטלה עלתה, והקריסה של המערכת החברתית הבורמזית הובילה לשחיקת המצפון החברתי.
בעוני ובאבטלה ששררו, הדבר תרם לעלייה משמעותית בפשיעה."
עם תחילת המאה, החלה להתגבש תנועה לאומנית בדמותה של אגודת הצעירים הבודהיסטים (YMBA), שהוקמה בהשראת YMCA, מאחר שהשלטונות הקולוניאליים אפשרו הקמת אגודות דתיות.
מאוחר יותר הן הוחלפו על ידי המועצה הכללית של האגודות הבורמזיות (GCBA), שהייתה מקושרת עם אגודות לאומיות (Wunthanu athin) שהוקמו בכפרים ברחבי בורמה עצמה.
בין השנים 1900 ל־1911, ה"בודהיסט האירי" או דהאמאלוקה ערער בפומבי על הנצרות והכוח האימפריאלי, מה שהוביל להעמדתו לדין בשני משפטים בגין חתרנות.
בתחילת המאה ה-20 צמח בבורמה דור חדש של מנהיגים מבין המעמדות המשכילים, שחלקם הורשו לנסוע ללונדון כדי ללמוד משפטים.
הם חזרו עם האמונה כי ניתן לשפר את מצבה של בורמה באמצעות רפורמות.
הרפורמה החוקתית ההתקדמותית בתחילת שנות ה־20 הובילה להקמת בית מחוקקים עם סמכויות מוגבלות, להקמת אוניברסיטה ולהגדלת האוטונומיה של בורמה במסגרת המנהל ההודי.
נערכו מאמצים להגדיל את ייצוג הבורמזים בשירות המדינה, אך חלק מהאנשים חשו כי קצב השינויים אינו מספיק מהיר והרפורמות אינן מקיפות.
בשנת 1920 פרצה שביתת סטודנטים במחאה על חוק האוניברסיטה החדש, שלדעת הסטודנטים היה משרת רק את האליטה ומחזק את השלטון הקולוניאלי.
'בתי ספר לאומיים' הוקמו ברחבי המדינה כמחאה נגד מערכת החינוך הקולוניאלית, והשביתה הפכה ליום זיכרון בשם 'היום הלאומי'.
בשנות ה־20 המאוחרות פרצו שביתות נוספות ומחאות נגד מיסים, בראשות האגודות הלאומיות (Wunthanu athins).
בין הפעילים הפוליטיים הבולטים היו נזירים בודהיסטים (hpongyi), כגון או אוטאמה ואו סיינדה בארקאן, שהובילו מאוחר יותר מרד מזוין נגד הבריטים ואחר כך נגד הממשלה הלאומית לאחר העצמאות, וכן או ויסארה, הקדוש המעונה הראשון של התנועה, שנפטר לאחר שביתת רעב ממושכת בכלא.
בדצמבר 1930, מחאת מס מקומית בראשות סאיה סאן בתארוואדי התפשטה במהרה למרד אזורי ולאחר מכן למרד לאומי נגד הממשלה.
מרד גאלון, שנמשך כשנתיים ושמו נגזר מעוף הגארודה האגדית – אויב הנאגות, כלומר הבריטים – שעיטר את דגלי המורדים, דרש אלפי חיילים בריטים לדיכוי, לצד הבטחות לרפורמה פוליטית נוספת.
משפטו של סאיה סאן, שהוצא להורג, אפשר למספר מנהיגים לאומיים בעתיד, כולל ד"ר בא מאו ואו סאו, שנטלו חלק בהגנתו, לעלות לגדולה.
במהלך מהומות רנגון ב־1930 נוסדה אגודת דובמה אסיאיונה (אנחנו הבורמזים), שחבריה כינו עצמם תאקין (שם אירוני שכן "תאקין" פירושו "אדון" בשפה הבורמזית – בדומה ל'סאהיב' בהודו – והכריזו כי הם האדונים האמיתיים של הארץ, והמדינות הקולוניאליות חטפו מהם את התואר).
שביתת הסטודנטים השנייה באוניברסיטה בשנת 1936 פרצה בעקבות גירושם של אונג סאן וקו נו, מנהיגי איגוד הסטודנטים של אוניברסיטת רנגון, על סירובם לחשוף את שם הכותב שפרסם מאמר במגזין האוניברסיטה שלהם וביקר בחריפות את אחד מהפקידים הבכירים.
השביתה התפשטה למנדליי והובילה להקמת איגוד כל סטודנטי בורמה.
אונג סאן וקו נו הצטרפו לאחר מכן לתנועת תאקין, ועברו מפעילות סטודנטיאלית לפוליטיקה הלאומית.
הבריטים הפרידו את פרובינציית בורמה מהודו הבריטית ב־1 באפריל 1937 והעניקו למושבה חוקה חדשה שקראה להקמת אספה נבחרת במלואה, עם סמכויות רבות שניתנו לבורמזים.
עם זאת, הדבר עורר מחלוקת, שכן חלק מהבורמזים ראו בכך תחבולה שמטרתה למנוע מהם להשתתף בכל רפורמה נוספת בהודו.
בא מאו שימש כראש הממשלה הראשון של בורמה, אך הודח על ידי או סאו בשנת 1939, ששימש כראש ממשלה מ־1940 עד שנעצר על ידי הבריטים ב־19 בינואר 1942 בגין תקשורת עם היפנים.
גל של שביתות והפגנות, שהחל בשדות הנפט במרכז בורמה בשנת 1938, הפך לשביתה כללית עם השלכות רחבות היקף.
ברנגון, סטודנטים מפגינים, לאחר שהצליחו להפגין מול המזכירו – מושב הממשל הקולוניאלי – הותקפו על ידי שוטרים רכובים בריטים שנשאו אלות, והרגו סטודנט מאוניברסיטת רנגון.
במנדליי ירו השוטרים לעבר המון מפגינים בראשות נזירים בודהיסטים והרגו 17 איש.
התנועה נודעה בהמשך בשם Htaung thoun ya byei ayeidawbon ('המהפכה של 1300', על שם שנת הלוח הבורמזי), וה־20 בדצמבר, היום בו נפל המפגין הראשון אונג קיאו, מצוין על ידי הסטודנטים כ'יום בו אונג קיאו'.
האימפריה היפנית פלשה לבורמה בדצמבר 1941 ובסוף 1942 שלטה בחלק ניכר מהמושבה.
בשנת 1943 הוכרזה מדינת בורמה ברנגון, כאשר הממשלה נוהלה כמדינת בובות תחת שליטה יפנית, בראשות ראש המדינה בא מאו שנמלט מהכלא באפריל 1942. יפן לא הצליחה מעולם לכבוש לחלוטין את כל המושבה, אולם פעילות המורדים הייתה נפוצה, אם כי לא היוותה בעיה חמורה כפי שהייתה במושבות לשעבר אחרות.
עד שנת 1945 הצליחו כוחות בהובלת בריטניה, בעיקר מצבא הודו הבריטית, להשיב את השליטה על רוב המושבה, כאשר רנגון נכבשה מחדש במאי 1945.
מכניעת היפנים ועד להתנקשות באונג סן
כניעת היפנים הביאה לכינון ממשל צבאי בבורמה.
הממשל הבריטי ביקש לשפוט את אונג סן וחברים אחרים בצבא הודו הבריטית בגין בגידה ושיתוף פעולה עם היפנים.
לורד מאונטבאטן ידע שהעמדתו למשפט היא בלתי אפשרית בשל הפופולריות של אונג סן.
לאחר תום המלחמה, המושל הבריטי, קולונל סר רג'ינלד דורמן-סמית', חזר לתפקידו.
הממשלה המחודשת קבעה תוכנית פוליטית שהתמקדה בשיקום הפיזי של המדינה ועיכבה את הדיון לגבי עצמאות.
ליגת החירות העממית האנטי-פשיסטית (AFPFL) התנגדה לממשלה שהובילה לחוסר יציבות פוליטית במדינה.
כמו כן, התפתח קרע ב-AFPFL בין הקומוניסטים לאונג סן יחד עם הסוציאליסטים בנוגע לאסטרטגיה, מה שהוביל לכך שת'אן טון נאלץ להתפטר מתפקידו כמזכיר הכללי ביולי 1946 ולגירוש פלג ה-CPB מה-AFPFL באוקטובר שלאחר מכן.
דורמן-סמית' הוחלף על ידי מייג'ור גנרל סר הוברט ראנס כמושל החדש, ומשטרת רנגון פתחה בשביתה.
השביתה, שהחלה בספטמבר 1946, התפשטה לאחר מכן מהמשטרה לעובדי הממשלה וכמעט הפכה לשביתה כללית.
ראנס הרגיע את המצב באמצעות פגישה עם אונג סן ושכנועו להצטרף למועצה המבצעת של המושל יחד עם חברים אחרים ב-AFPFL.
המועצה המבצעת החדשה, שכעת זכתה לאמינות גוברת במדינה, החלה במשא ומתן לעצמאות בורמה, אשר הסתיים בהצלחה בלונדון עם חתימת הסכם אונג סן–אטלי ב-27 בינואר 1947.
ההסכם הותיר חלקים מהזרוע הקומוניסטית ומהזרוע השמרנית של ה-AFPFL בלתי מרוצים, ושלח את הקומוניסטים של "הדגל האדום" בראשות טאקין סו למחתרת, ואת השמרנים לאופוזיציה.
אונג סן הצליח גם לחתום על הסכם עם המיעוטים האתניים למען בורמה מאוחדת בוועידת פאנגלונג ב־12 בפברואר, אשר נחגגת מאז כ"יום האיחוד".
זמן קצר לאחר מכן פרץ מרד באראקאן בהנהגת הנזיר הוותיק או סיינדה, והוא החל להתפשט למחוזות נוספים.
הפופולריות של AFPFL, שנשלטה בידי אונג סן והסוציאליסטים, אושרה בסופו של דבר כאשר המפלגה זכתה בניצחון מוחץ בבחירות לאספה המכוננת באפריל 1947. זמן קצר לאחר מכן, ב־19 ביולי 1947, אירע אירוע גורלי שהדהים את האומה.
או סו, ראש ממשלה שמרני מהתקופה שקדמה למלחמה, תכנן את ההתנקשות באונג סן ובמספר מחברי ממשלתו, כולל אחיו הבכור בא וויין – אביו של מנהיג הממשלה הגולה של הליגה הלאומית לדמוקרטיה כיום, ד"ר סיין וויין – בעת שהתכנסו בבניין המזכירות.
מאז מצוין ה־19 ביולי כיום הקדושים המעונים בבורמה.
ת'אקין נו, המנהיג הסוציאליסטי, נתבקש כעת להרכיב ממשלה חדשה, והוא עמד בראש העצמאות הבורמית שהוכרזה בהתאם לחוק העצמאות של בורמה משנת 1947, ב־4 בינואר 1948. בורמה בחרה להפוך לרפובליקה עצמאית לחלוטין, ולא לדומיניון בריטי עם עצמאותה.
זאת, בניגוד לעצמאות הודו ופקיסטן, שקיבלו שתיהן מעמד דומיניון.
ייתכן שהסיבה לכך הייתה התחושה האנטי־בריטית החזקה ששררה בבורמה באותה תקופה.
בורמה הפכה לרפובליקה עצמאית ב-4 בינואר 1948. מלחמת אזרחים פרצה שלושה חודשים בלבד לאחר קבלת העצמאות.
סכסוך זה נמשך תחת צורות שונות עד היום.
בּוֹרמִיוֹ (באיטלקית: Bormio, בלומברדית: Bormi, בגרמנית: Worms im Veltlintal) היא עיירה הממוקמת בנפת סונדריו בלומברדיה, איטליה.
היא ממוקמת ב ומשמשת אתר נופש תיירותי.
בשנים 1985 ו-2005 נערכו בה אליפויות העולם בסקי אלפיני.
בפברואר 2026 יתקיימו בה חלק מהתחרויות במסגרת אולימפיאדת מילאנו – קורטינה ד'אמפצו (2026).
השם בורמיו נגזר כנראה מהמילה הגאלית "בורמו" (bormo), שמשמעותה מעיין תרמי.
היישוב ידוע במרחצאות ששבו, שהוזכרו כבר בתקופה הרומית על ידי הפילוסוף פליניוס הזקן והמלומד קאסיודורוס.
בורמיו ממוקמת כ-150 קילומטרים, בקוו אווירי, מערבית לבולצנו, ליד הגבול השווייצרי.
אגן בורמיו נחצב במשך מאות שנים על ידי קרחונים ונהרות.
הוא מוקף בהרים היוצרים מחסום של אבן גיר ודולומיט מצפון, שפסגתם העיקרית היא הרי le Reit, שפסגתם בגובה 3,075 מטרים מעל פני הים.
העיירה אירחה פעמיים את אליפות העולם בסקי אלפיני, המאורגנת עלי ידי הפדרציה הבין-לאומית לסקי, בשנים 1985 ו-2005, בשני המקרים האירוח היה משותף עם סנטה קתרינה די ואלפורבה (Santa Caterina di Valfurva).
את התחרויות משרתים מסלולי סקי מסומנים באורך מצטבר של כ-50 קילומטרים, שהארוך שבהם הוא באורך 6 ק"מ וכן חמישה עשר רכבלים.
הגביע העולמי כולל מרוץ גלישה במורד, לגברים, בסוף חודש דצמבר.
מסלול ה"פיסטה סטלביו" (Pista Stelvio) הוא אחד ממסלולי הגלישה במורד המאתגרים ביותר בעולם, השני באורכו בתחרויות הגביע העולמי, אחרי הלאוברהורן (Lauberhorn) בונגן (Wengen), בשווייץ.
בפברואר 2026 יתקיימו בה חלק מהתחרויות במסגרת אולימפיאדת מילאנו - קורטינה ד'אמפצו (2026).
בורמיו אירחה שבע פעמים את סיום שלב של ג'ירו ד'איטליה.
ה"גבינאט" (Le Gabinát) היא מסורת עתיקה הנחגגת ב-6 בינואר.
מתפילת הערב שלפני ועד לתפילת יום ההתגלות, על המקומיים לומר את המוטו "גבינאט!" לכל מי שהם פוגשים.
אלו שלא ברכו כך עד 17 בינואר, יום חגו של אנטוניוס הקדוש, חייבים "לשלם" בהצעת קינוחים פשוטים או משקה.
אותה מסורת קיימת גם בוואל קמוניקה.
הגנריון (Le Geneiron) הוא טקס ממקור טרום-נוצרי ששרד עד היום.
על פי המסורת, בערב 31 בינואר, נערי בורמיו משוטטים ברחובות הכפר כשהם גוררים "טולה" (סוג של תוף) במטרה להרעיש.
ביום חג הפסחא מתקיימת בעיירה תהלוכת ענק של "מרכבות" דתיות הנישאות על כתפי התושבים.
המרכבות נבנות במשך חודשים, על ידי צעירי העיירה בעבודת יד, עם קישוטים ועיטורים בעץ.
המשתתפים צועדים בלבוש מסורתי אל הכיכר המרכזית, שם מקבלות המרכבות ברכה מהכומר ועומדות למבחן של חבר שופטים.
ככל הידוע החל המנהג במאה ה-17.
בורסה לניירות ערך היא גוף עסקי, לרוב חברה בע"מ, המקיימת שוק מוסדר למסחר בניירות ערך.
לעיתים נקראת בורסה לניירות ערך גם "השוק המשני", שכן זהו השוק שבו נסחרים ניירות ערך לאחר ההנפקה הראשונית לציבור (השוק הראשוני).
הבורסה היא פלטפורמת מסחר בניירות ערך, כדוגמת מניות, איגרות חוב, כתבי אופציה וכדומה, ומשמשת כמתווכת בין קונים ומוכרים של ניירות אלה.
המסחר בבורסה מתקיים במרבית המדינות המודרניות.
בכל בורסה קיים אוסף של ניירות ערך הנסחרים בה, וגופים אשר מעוניינים להציע את ניירותיהם באמצעותה חייבים לעמוד בכללי אסדרה שונים לשם כך – הן כאלה המוטלים על ידי הבורסה, והן על ידי הרשויות הממשלתיות המפקחות על המסחר בבורסה באותה המדינה.
במדינות רבות קיימות מספר בורסות המתחרות זו בזו על המשקיעים ומציעי ניירות הערך.
במדינת ישראל פועלת בורסה יחידה לניירות ערך, הבורסה לניירות ערך בתל אביב, המהווה מונופול על המסחר בניירות ערך בישראל, ובה רשומים למסחר ניירות ערך של כ-450 חברות עם שווי שוק של כ-860 מיליארד שקל.
באסדרה הממשלתית על בורסה זו משתתפים בין השאר רשות ניירות ערך, רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון והרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור.
בורסת ניירות הערך המובילה בעולם היא הבורסה לניירות ערך בניו יורק (NYSE).
רשומים בה למסחר ניירות ערך של כאלפיים חברות ששווי השוק הכולל שלהן עלה בתחילת 2006 על 16,000 מיליארד דולר ובשנת 2022 הגיע לסכום של 30 טריליון דולר.
קיימות שתי גרסאות לגבי מקור השם "בורסה".
לפי גרסה אחת, מדובר במקור מהשפה הלטינית: "bursa" אשר משמעו תיק, ארנק.
כמו המילה היוונית "בירסה", שמשמעותה "עור" (גם המילה העברית "בורסקאי" – מעבד עורות, מקורה באותה מילה).
לאחר מכן, הפכה המילה לתיאור של שק עור המכיל כסף, בדומה למילה Purse באנגלית.
לפי גרסה שנייה, מקור השימוש המודרני במילה בורסה החל במאה ה-13 בעיר ברוז', בלגיה, בפונדק משפחת הסוחרים ון דר בורס אשר נקרא Huis ter Beurze.
על הבית היה תלוי שלט ועליו צוירו שלושה שקיקי עור, וליד ביתם נהגו להתאסף סוחרים וחלפני מטבעות אשר החליפו ביניהם שירותים ומוצרים, ואספו מידע אודות מחירי סחורות.
הסוחרים נהגו לקרוא למקום זה "דלה בורסה" (של בורס).
כאשר נפתח מאוחר יותר באנטוורפן, מבנה מיוחד לסחר בינלאומי הוא נקרא בהתאם "בורסה".
הבורסה הראשונה בעולם שנבנתה במיוחד לצורכי מסחר הוקמה באנטוורפן, בלגיה, בשנת 1531. היא שימשה כמרכז למסחר בהתחייבויות כספיות, שטרי חוב וסחורות, אך לא במניות.
המבנה, שנקרא "הבורסה של אנטוורפן", היווה מודל לבורסות שבאו אחריו, כולל זו של לונדון.
לעומת זאת, הבורסה הראשונה שבה נסחרו מניות באופן מסודר הייתה הבורסה של אמסטרדם, שהוקמה בשנת 1602. היא נוצרה במקביל להנפקת המניות של חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC), שנחשבת לחברה הראשונה בהיסטוריה שהנפיקה מניות לציבור הרחב.
המסחר במניות אלו סימן את תחילתו של שוק ההון המודרני.
הספר הראשון בהיסטוריה על הבורסה לניירות ערך, Confusion of Confusions, נכתב על ידי יוסף דה לה וגה, סוחר יהודי-הולנדי.
בטרם התפתחות המחשוב, התנהל המסחר הבורסאי בהכרזות בין נציגים של חברי הבורסה, הנקראים מבצעים, אשר התרכזו באולם המסחר.
הוראות המשקיעים הועברו למבצעים בפתקים – לכל מבצע מהשולחן האחורי שלו, והמבצעים בקריאות ביצעו עסקאות ביניהם.
עם התפתחות הטכנולוגיה הלך המחשב והחליף שלבים אנושיים במהלך המסחר, ומרבית ההוראות מתבצעות באופן ממוחשב לחלוטין דרך מערכת אותה מפעיל חבר בורסה.
פרסום השערים בהם נקשרו עסקאות הוא מקוון, ומנגנון הסליקה נעשה ממוחשב.
בורסות רבות בעולם הפכו את זירת המסחר עצמה לזירה מקוונת.
בזירה מקוונת נפגשות ההוראות מחברי הבורסה במחשב הבורסה ומבוצעות שם עסקאות ללא אולם מסחר.
בורסת נאסד"ק (NASDAQ) שהחלה לפעול בשנת 1971 בארצות הברית הייתה הבורסה המקוונת הראשונה, והצלחתה שכנעה בורסות רבות בעולם, ובהן הבורסה בתל אביב, להמיר את אולם המסחר בזירה מקוונת.
עם זאת הבורסה לניירות ערך בניו יורק, שהסוחרים בה אנושיים, נותרה הבורסה המובילה בעולם.
הקמתה וקיומה של בורסה לניירות ערך נובעים ממספר צרכים כלכליים וחברתיים מהותיים, ההופכים אותה לאבן יסוד בשוק ההון של מדינה מודרנית:
גיוס הון לחברות – הבורסה מאפשרת לחברות פרטיות וציבוריות לגייס כספים מהציבור לצורכי צמיחה, פיתוח והשקעה, תוך ויתור על תלות בלעדית במערכת הבנקאית.
זהו כלי יעיל לגיוס הון ארוך טווח, במיוחד לענפים עתירי הון כמו טכנולוגיה, תעשייה ותשתיות.
הזדמנות לציבור להשקיע – דרך הבורסה, כל אדם יכול להפוך למשקיע ולקחת חלק בהצלחתן של חברות במשק, ובכך להרוויח תשואה גבוהה יותר לעיתים מהחלופות המסורתיות, כמו פיקדונות בבנק.
שוק ההון מפשט את הגישה להשקעות שבעבר היו שמורות לאליטות בלבד.
משיכת השקעות זרות – בורסה פעילה, מוסדרת ואמינה מושכת משקיעים מוסדיים ופרטיים מרחבי העולם, ובכך מחזקת את הכלכלה המקומית, מגדילה את היצע ההון ומעודדת יוזמות עסקיות.
שקיפות ואחריות תאגידית – החברות הנסחרות מחויבות לפרסם דוחות כספיים ולגלות מידע מהותי לציבור.
חובה זו מגבירה את השקיפות של המגזר העסקי ומעודדת ניהול תקין, תוך חשיפת התנהלות לקויה או סיכונים מיותרים.
לבורסות לניירות ערך ישנם ארבעה מאפיינים עיקריים:
שוק מאורגן למסחר בניירות ערך שבו מתרכזים מרבית ההצע והביקוש.
הבסיס לקביעת המחירים הוא האיזון בין הביקוש להיצע.
גוף המסדר את עצמו (Self Regulated Body) – הבורסה היא זו שקובעת את כללי המסחר ותנאי החברות בה.
הגבלת המסחר לחברים בלבד – רק חברי בורסה אשר עומדים בקריטריונים מסוימים רשאים לבצע מסחר בבורסה.
מפקחת על הנכסים הנסחרים – הבורסה בודקת את ניירות הערך הרשומים בה ולעיתים גם מפקחת על החברות שניירות הערך שלהן רשומות בה.
בורסות לניירות ערך הן ישויות משפטיות, בדרך כלל חברות בע"מ.
כדי לשמור על תקינות המסחר נקבע תקנון המפרט את חובות חברי הבורסה, את סדרי המסחר ואת החובות של החברות שניירות הערך שלהם נסחרים בבורסה.
הבורסה גובה עמלות מחברי הבורסה, ואגרות מהחברות שניירותיהן נסחרים בה.
חברי הבורסה גובים עמלות מלקוחותיהם עבור ביצוע ההוראות.
הבורסה אחראית על תקינות המסחר בה, ועל פרסום שערי ניירות הערך הנסחרים.
הבורסות מפוקחות על ידי רשות ניירות ערך ממשלתית של המדינה שבה הן פועלות.
תפקיד רשות ניירות ערך הוא להתקין תקנות אשר יסדירו את ההנפקות והמסחר בבורסות ולאכוף אותן, במטרה לשמור על מסחר הוגן ושקוף, ולהגן על זכויות המשקיעים.
רשות ניירות ערך מאשרת את תקנון הבורסה, מכתיבה לחברות שניירות הערך שלהן נסחרים בבורסה איזה מידע עליהן לפרסם למשקיעים ובאיזה אופן, מפקחת על האיתנות הפיננסית של חברי הבורסה, ומנטרת את המסחר על מנת לאתר אירועים חריגים בהם יש חשש לפלילים.
חברי הבורסה אחראים על ביצוע המסחר.
הם מקבלים הוראות מלקוחותיהם, מעבירים אותן לזירת המסחר, רושמים את העסקאות וגובים עמלות על שירותי התיווך שנתנו.
תקנון הבורסה הוא מסמך המסדיר את כללי הרישום למסחר של חברות, סדרי המסחר, החובות של הבורסות שניירות הערך שלהן רשומות למסחר ואת תחומי הפעילות המותרים לחברי בורסה.
מטרת התקנון היא לקבוע כללים שיאפשרו ניהול תקין והוגן של הבורסה.
התקנון מהווה תקנה בת פועל תחיקתי.
מדריך לחברי הבורסה – הכולל בתוכנו תנאי קבלה, הפרות משמעת, חובות כלפי הבורסה וחובות כלפי הלקוחות.
מדריך לחברות נסחרות – אופן רישום ניירות הערך למסחר של חברות חדשות וחברות נסחרות.
מדריך המסחר – מועדי מסחר ושיטת מסחר.
מדריך לחברות – הפסקות מסחר וכללי שימור.
פרסום מידע על ידי הבורסה – הכוללים מדדי מסחר ונתוני ניירות ערך.
ניירות ערך אשר נסחרים בבורסה יכולים להיות כאלה שהונפקו על ידי תאגידים (בדרך כלל חברות ציבוריות או חברות ממשלתיות ועירוניות) או איגרות חוב שהונפקו על ידי ממשלות ועיריות בעצמן.
בבורסה נסחרות מניות, קרנות נאמנות, תעודות סל, איגרות חוב, כתבי אופציה, חוזים עתידיים וחוזי החלף.
בבורסות לניירות ערך מתקיימים שני שווקים:
השוק הראשוני הוא שוק ההנפקות, שבו נפגשים הגופים המעוניינים לגייס הון וציבור המשקיעים (המיוצג בעיקר על ידי גופי השקעה).
השוק המשני הוא השוק בו נערך המסחר היומי בניירות הערך הרשומים בו ובו נפגשים המשקיעים (המוכרים והקונים) זה עם זה.
חברה המעוניינת לגייס כסף מהציבור לצורך הרחבת פעילותה, יכולה להנפיק בבורסה מניות, איגרות חוב או שילוב של שניהם.
בהנפקה של מניות, החברה מגייסת הון תמורת מכירת חלק מהבעלות במניותיה לציבור.
בהנפקה של איגרות חוב מגייסת החברה הון תמורת התחייבות להחזירו בתוספת ריבית והצמדה, ושעבוד על נכסי החברה כאמצעי להבטחת החוב.
חברה המעוניינת לגייס כסף מפרסמת תשקיף המספק לציבור המשקיעים גילוי נאות אודות החברה, תחומי פעילותה, תוצאותיה הכספיות והסיכונים להם היא נחשפת בפעילותה, וכן אודות ניירות הערך המוצעים לציבור והשימוש שהיא מייעדת לתמורה שתתקבל מהנפקתם.
התשקיף עובר את אישורם של גופים מאסדרים (בישראל, הרשות לניירות ערך) בטרם יתפרסם.
לצורך ההנפקה מקובל להשתמש בשרותיהם של חתמים אשר דואגים להפצת ניירות הערך, מעניקים להנפקה חותם של מכובדות ומשמשים רשת ביטחון לחברה המנפיקה במקרה של חוסר היענות או היענות חלקית מצד הציבור.
חברה המנפיקה בבורסה זוכה ביתרונות הבאים:
בהנפקת מניות – גיוס הון ללא עלויות ריבית ותוך שיפור החוסן הפיננסי
המניות של בעל השליטה מקבלות שיעור גבוה יותר של יחס ביטחונות כנגד אשראי
בסיס לגיוסי הון נוספים בעתיד
הקונים והמוכרים מגישים את הוראות הקנייה והמכירה שלהם דרך חברי הבורסה, והללו מגיעות לזירת המסחר.
בזירת המסחר נפגשות ומותאמות הוראות הקנייה והמכירה ואם נמצאת התאמה מתבצעת עסקה.
בעסקה מחליפים הקונה והמוכר ניירות ערך תמורת כסף.
מסחר רב-צדדי – בשיטת מסחר זו נקבע מחיר אחיד שבו מתבצע מספר רב של עסקאות.
בין אם במחיר ידוע שנקבע במסחר קודם לכן, או במחיר שהוא תוצאה של מפגש הקונים והמוכרים.
בשיטה זו משתמשים בדרך כלל לקביעת מסחר בשערי הפתיחה והנעילה (תחילת וסוף יום המסחר), או כאשר הסחירות בניירות ערך מסוימים נמוכה ונקבע להם רק שער אחד ביום.
מסחר דו-צדדי – בשיטת מסחר זו נפגשות הוראות הקנייה והמכירה זו עם זו באופן רציף, כך שבכל עת מוצגות הוראת הקנייה בשער הגבוה ביותר (bid) והמכירה בשער הנמוך ביותר (ask או offer).
אם מופיעה הוראת קנייה חדשה המתאימה למחיר המכירה מתבצעת עסקה במחיר זה בין הצדדים.
כל עסקה עומדת בפני עצמה ויש לה שער משלה.
זו השיטה בה נסחרים ניירות הערך ברוב בורסות העולם.
הבורסה לניירות ערך בתל אביב, הבורסה הרשמית במדינת ישראל, משתמשת בשתי שיטות המסחר: במסחר הרב-צדדי סוחרים בשערי הפתיחה והנעילה של ניירות הערך ובמסחר הדו-צדדי סוחרים במהלך יום המסחר.
הואיל ועסקאות רבות נקשרות במהלך יום מסחר, ויש להבטיח את כספי המשקיעים, קיים בבורסות מנגנון של סליקה בין חברי הבורסה.
הליך הסליקה נועד לוודא שהתמורה על כל העסקאות שולמה למוכרים וניירות הערך נמסרו כהלכה לקונים.
בישראל הסליקה נעשית בתום יום המסחר במנגנון "שולחן האחורי" (Back Office) של חברי הבורסה.
החל משנת 2012 יום ערך הסליקה מוגדר כ-T+1 , כלומר יום הסליקה הוא יום העסקים שלאחר ביצוע העסקה.
לפיכך, תשלום המתקבל ממכירת נייר ערך יכנס לחשבון המוכר רק ביום העסקים הבא, הסמוך ליום הביצוע.
השתכללות השימוש במחשבים הביאה לכך שתוכנות מחשב תוכננו למסחר עצמאי בבורסות – לזהות מצבי שוק מסוימים ולהעביר הוראות קנייה ומכירה בעצמן.
המסחר האוטומטי תרם לכשל השוק של "יום שני השחור" באוקטובר 1987, שבו צללו מדדי המניות בארצות הברית בעשרים אחוזים תוך מספר שעות.
עקב כך נקבעו תקנות המגבילות את המסחר באמצעות תכנות למצבי שוק מסוימים בלבד (Uptick Rule).
גם כך בימי מסחר מסוימים הגיע מחזור המסחר של תוכנות מחשב עד כדי מחצית מסך כל המחזור במניות בארצות הברית.
עם מחשוב הבורסות והתקדמותן הטכנולוגית, בשני העשורים הראשונים של שנות האלפיים התפתח העיסוק במסחר יומי גם לכדי מקור פרנסה.
קיימים מספר מודלים למיסוי הבורסה:
מס מחזור – מס אשר מוטל על ביצוע פעולות בבורסה.
יתרונו של מס המחזור הוא בפשטותו, שכן הוא נגבה עם ביצוע הפעולה, ללא קשר לשיקולי רווח או הפסד.
חיסרון של מס זה הוא בכך שהוא אינו מתחשב ברווח והפסד.
מס רווחי הון – מס אשר מוטל על רווח ממשי שנוצר במסחר בכל פרק זמן (בדרך כלל כשנה).
ניתן לקזז מהרווחים שנעשו בעסקאות, הפסדים שנעשו בעסקאות אחרות באותה התקופה.
מס הכנסה במסגרת חובת דיווח – עבור גופים או מדינות בעלי חובת דיווח, ניתן להכניס את הרווחים מהמסחר בבורסה כחלק מהמאזן הרווחים הכללים, ולשלם מס במסגרת חוקי מס ההכנסה הרגילים.
המסחר בבורסה נחשב לאחד המרכזים החשובים והמכריעים של הכלכלה המודרנית.
על-אף שבבורסה לא קיימת החלפה ממשית של סחורות, המתרחש בבורסה משפיע על המתרחש בשאר מגזרי המשק, (נוסף על החברות המונפקות) על ידי הזרמת כספים בין משקי הבית והשפעה על מצב רוחם הכלכלי.
בבורסה מיוצגות החברות בממד אחד בלבד שלהן – רווחיות.
לרוב ממד זה הוא היחיד או העיקרי המגדיר עבור הסוחרים בבורסה את פעולותיהם.
כשלי שוק בבורסות ניירות ערך
ההשקעה בבורסה מורכבת, וניתוח הסיכונים ופוטנציאל הרווח מההשקעות בה מורכב מדי עבור רבים מהמשקיעים.
אף על פי כן, אנשים רבים משקיעים בה משיקולים שטחיים, ובלי להבין לעומק את הסיכון והסיכוי לרווח מהשקעתם.
אנשים אלה נמצאים בסיכון גבוה להפסיד את השקעותיהם בגלל ניתוח שגוי של מצב הבורסה.
מקרה קיצוני של התנהגות בלתי רציונלית זו ניתן לראות בהיווצרות בועות כלכליות במחירי מניות – לאחר תקופה ארוכה של עליות במחירי המניות, מתחילים להגיע לבורסה משקיעים רבים בתקווה להשיג תשואה גבוהה בזמן קצר, בדרך פשוטה, ולכאורה בסיכון מינימלי.
משקיעים אלה מנסים להצטרף לאפיק ההשקעה המניב, בלי לנתח אותו בעצמם, ומתוך ההנחה שמגמת העליות תימשך.
התנהגות זו מעצימה את עליית המחירים, מזינה עצמה ומעודדת את המשקיעים להמשיך ולהגדיל את השקעותיהם, מה שמביא להעצמת העליות.
עם זאת, מאחר שכמות הכסף הפנוי של האזרחים המשקיעים בבורסה חסומה, בשלב מוקדם או במאוחר, הזרמת הכספים לבורסה נעצרת, ומגמת העלייה מתהפכת.
במצב זה, חלק מהמשקיעים, אלה שהצטרפו בסוף התהליך, ואיחרו למכור את השקעותיהם, מאבדים את הכסף שהשקיעו.
דוגמה למפולת מניות שכזו ניתן לראות בתחילת השפל הגדול בארצות הברית, וזאת לאחר תקופה ארוכה בה התהליך הנגדי (של השקעות רווחיות והשקעות חוזרות בכל הבורסה) התקיים במדינה.
במרבית המדינות קיימות רשויות אשר קובעות אסדרה למסחר בניירות ערך, במטרה להקטין את סיכון היווצרות אסונות פיננסיים בהיקפים גדולים.
ניגוד אינטרסים בין משקיעים וחברי בורסה
בשל מורכבות ההשקעה בבורסה, מושקע מרבית החסכונות הציבוריים בבורסה באמצעות מתווכים, לרוב חברי בורסה, או לעיתים אפילו מתווכים מסדר שני, אשר מקשרים בין האזרחים לבין חברי בורסה.
האינטרסים של חברי הבורסה ולקוחותיהם עשויים להיות מנוגדים.
מגוון ניגודי האינטרסים האפשריים רב משיתואר כאן, אך ייסקרו המקרים הפשוטים ביותר.
למניעת ניגודי אינטרסים כאלה מוטלת אסדרה ממשלתית אשר נועדה למנוע ניצול לרעה של חברי הבורסה את אמון לקוחותיהם.
היפטרות מניירות ערך לא רווחיים
חברי הבורסה עשויים לנסות להיפטר מניירות ערך לא רווחיים על ידי מכירתם ללקוחותיהם (אשר יספגו את ההפסדים במקומם).
מימון חברה אחות באותו התאגיד
חברי בורסה, אשר לרוב מהווים חלק מפירמידה הכוללת מספר חברות אשר חלקן זקוקות למימון, עשויים להשתמש בכספי לקוחותיהם למימון חברות אלה.
אחת האינדיקציות המשמשות משקיעים להערכת כדאיות השקעה, היא סחירות של נייר ערך מסוים.
כלי נפוץ למדידת סחירות זו הוא מדידת נפח המסחר בנייר בתקופה נתונה.
(נתון אשר מפורסם על ידי הבורסה) על כן, חברי בורסה אשר מבצעים השקעות עבור מספר לקוחות, יכולים להעביר את הניירות ביניהם על מנת לייצר נפח מסחר פיקטיבי, ולזייף סחירות במניות שאינן סחירות באמת.
במרבית מדינות העולם, לרבות ישראל, מהווה הרצת מניות עבירה על החוק.
בישראל אסורה הרצת המניות לפי חוק ניירות ערך.
הבורסה האמריקאית זכתה לייצוג נרחב בתרבות הפופולרית, במיוחד בקולנוע האמריקאי ובמוזיקה.
ייצוגים אלו משקפים הן את הפיתוי שבשוק ההון והן את הסכנות והמחלוקות שהוא מעורר.
בניגוד לקולנוע ולמוזיקה האמריקאית, שוק ההון כמעט ואינו זוכה לייצוג ישיר בתרבות הפופולרית הישראלית.
בין האזכורים הבודדים ניתן לציין את השיר מחכים למשיח של שלום חנוך (1985), המתאר את משבר מניות הבנקים בבורסת תל אביב ואת תחושת האובדן של האדם הקטן מול כוחות השוק; חנוך מצייר בשיר תמונה קודרת של מציאות כלכלית מתערערת, שבה תנודתיות השוק משקפת לא רק תנודתיות אלא חוסר יציבות קיומית.
שיר נוסף הוא לא רוצה לשמוע של עמית אולמן ותמיר מנדובסקי (2025), המשלב סאטירה מוזיקלית עם מסר חינוכי, ומציג דמות צעיר ישראלי המתרחק משוק ההון מתוך בורות ופחד, עד שהוא נחשף לחשיבותו ולכוחו של חיסכון והשקעה.
השיר, שנכתב ברוח הראפ, מבקש לקרב את שוק ההון לדור הצעיר בשפה פשוטה וקליטה.
מיעוט ההתייחסויות מעיד על הריחוק היחסי של הציבור הישראלי מהתחום, אך גם על ההתחלה של שינוי תרבותי בנושא.
בורסק (ברומנית: Borsec, בהונגרית: Borszék) - היא עיירה במחוז הרגיטה כמאה ק"מ מצפון מזרח לעיר טרגו מורש.
העיירה הייתה ידועה בעבר כעיירת נופש וקיט, אך כיום מקור התעסוקה העיקרי של בני המקום הוא מפעל המים המינרליים של בורסק ומכרות הפחם בקרבת מקום, ונושא התיירות הוזנח לחלוטין.
רוב תושבי המקום ממוצא הונגרי.
היהודים הראשונים התיישבו בבורסק בשנות ה-70 של המאה ה-19 עם התפתחות המקום עקב גילוי המים המינרליים.
היהודים רכשו במקום וילות להשכרה לנופשים (הן עומדות כיום בשיממונן), ניהלו בתי הארחה והסעדה כשרים ועסקו במסחר ובמלאכה.
בקצה העיירה המרוחק מהמעיינות המינרליים הוקמו מנסרות עצים ובתי מלאכה לתעשיית העץ, ואף היה במקום מפעל לפסנתרים בבעלות יהודית.
בין שתי מלחמות העולם התווספו למקום יהודים ממרמורש שעסקו בתעשיית העץ ובמסחר בבקר.
במקום הוקם בית כנסת גדול יחסית (כמאה מושבים) ביחס לאוכלוסייה היהודית והוא שימש גם את הנופשים היהודים במקום.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, עם כניסת ההונגרים למקום, עזבו רבים מיהודי בורסק את המקום והנותרים גורשו מאוחר יותר לגטו רגין וביוני 1944 הועברו משם לאושוויץ.
בורסלינו (Borsalino) היא חברה לייצור כובעים, הידועה בעיקר במגבעות הפדורה (Fedora) מתוצרתה, הידוע ומכונה גם הוא, לעיתים, בשם בורסלינו במקום פדורה.
מפעל החברה נפתח בשנת 1857 באלסנדריה ונקרא על שם מקימה, ג'וזפה בורסלינו (1834–1900).
במפעל ייצרו לבד מפרוות לאפין בלגי.
ג'וזפה בורסלינו ביקר באיטליה ובצרפת על מנת ללמוד על מסחר הכובעים, והקים סדנת אומנות ראשונה לייצור לבד כובעים.
עם פטירתו, המשיך בנו של ג'וזפה, טרסיו בורסלינו, את העסק המשפחתי.
הצלחתו נמשכה עד שנות ה-40, אז, יצאו כובעים אלה מהאופנה.
ב-1970 היוו כובעי החברה השראה לסרט "בורסלינו", בכיכובם של אלן דלון וז'אן-פול בלמונדו.
הסרט זכה להצלחה והקנה פרסום מחודש לחברה ולכובעיה.
ב-1986 עבר מפעלה של החברה למיקומו העכשווי בפרברי אלסנדריה.
בנוסף, הוקם במתחם מוזיאון המוקדש להיסטוריית הכובעים.
המפעל עוסק מאז שנות השמונים גם בייצור כפפות, עניבות וקסדות.
בשנת 1987 הנשיא ויטוריו ואקרינו, הצאצא האחרון של משפחת בורסלינו, מכר את החברה לקבוצת יזמים ממילאנו.
בשנות התשעים החליפה החברה בעלות מספר פעמים ולבסוף נרכשה על ידי היזם מרקו מרנקו.
בשנת 2015 נעצר מרקו מרנקו בז'נבה, בגין הונאה והעלמת מס.
וב-18 בדצמבר 2017 הכריז בית המשפט של אלסנדריה על פשיטת הרגל של בורסלינו.
ב-12 ביולי 2018, חברת ההשקעות Haeres Equita בראשות איש הכספים השווייצרי-איטלקי פיליפ קמפריו, רכשה את הבעלות המלאה על בורסלינו תמורת 6.4 מיליון יורו (7.4 מיליון דולר) במכירה פומבית של בית המשפט.
כובעי החברה פופולריים כיום, בין השאר, בציבורים החרדי-ליטאי, הספרדי וחסידי חב"ד.
בשנת 2015 פרצה 'מחאת הבורסלינו' בקרב בחורי ישיבות בעיקר מהמגזר הליטאי, בעקבות עלייה של מאות שקלים תוך מספר שנים במחיר הכובע.
כחלק מהמחאה הוחתמו אלפי בחורים ברחבי הארץ ובטפסי ההחתמה נכתב: "מחאה על עלייה דרסטית במחיר לכובע תוך שנים ספורות, ונכונות מצידנו שלא לרכוש את המוצר עד לירידה למחיר סביר.
המכתב ישלח בין לחברת בורסלינו העולמית ובין לזכיינית בישראל.
הבחורים מתבקשים לחתום בכתב ברור ולהעביר לכל מי שאינו רואה מודעה זאת".
בשנת 2024 השיקה החברה את "בורסלינו חסידיש" עם מגוון כובעים חסידיים.
לחברה חנויות בירושלים, בבני ברק ובית שמש, וכן בשכונות פלטבוש וקראון הייטס בניו יורק ובלייקווד שבניו ג'רזי.
למותג בורסלינו יש כחמישה סוגי כובעים נפוצים (2025).
בורסלינו טריאונפו - בעלות של 1350 ש"ח.
2. בורסלינו קלאסיקו - בעלות של 1250 ש"ח.
בורסה (בטורקית: Bursa) היא עיר בצפון-מערב טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה.
לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir – "עיר גדולה") ולפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה כ-3.2 מיליון בני אדם, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה במחוז מרמרה ולרביעית בטורקיה כולה (אחרי איסטנבול, אנקרה ואיזמיר).
השם בורסה מקורו בשם היווני פרוסה (Προύσα), על שם פרוסיאס הראשון, מלך ביתיניה (Bithynia) שכבש את העיר.
השם שובש בהמשך ל"ברוסה" ושובש שוב ל"בורסה".
העיר נוסדה במאה השנייה לפנה"ס.
לאחר כיבושה בידי העות'מאנים בשנת 1326 שימשה כבירתם במהלך המאה ה-14.
בורסה שוכנת לרגלי (2,493 מטר) שבו נמצא אתר הסקי הגדול במדינה.
האזור משופע במעיינות חמים ההופכים את המקום למרכז תיירות חורף.
העיר מהווה מרכז לתעשיית המשי הטורקית.
היישוב האנושי הקדום ביותר הידוע בסביבת מיקומה הנוכחי של בורסה היה בתל איליפינאר (Ilıpınar Höyüğü), סביב שנת 5200 לפנה"ס.
לאחר מכן הוקמה במקום העיר היוונית העתיקה קיוס, אשר הוענקה בשנת 202 לפנה"ס על ידי פיליפוס החמישי ממוקדון לפרוסיאס הראשון, מלך ביתיניה.
פרוסיאס בנה מחדש את העיר בהדרכתו של חניבעל מצביא קרתגו, שמצא אצלו מקלט לאחר שהובס במלחמה הרומית-סלווקית, ושינה את שמה ל"פרוסיאס".
בשל מיקומה למרגלות האולימפוס הביתיני (כיום הר אולו), כונתה העיר גם "פרוסה אד אולימפום".
לאחר 128 שנות שלטון ביתיני, ניקומדס הרביעי, מלכה האחרון של ביתיניה, הוריש את ממלכת ביתיניה כולה לרפובליקה הרומית בשנת 74 לפנה"ס.
בראשית המאה ה-20 התגלה בסמוך לבורסה אוצר רומי קדום, שכלל כלי כסף שהשתייכו לאישה.
כיום שמור האוצר במוזיאון הבריטי.
בימי האימפריה הביזנטית, הפכה בורסה לעיר חיל מצב בשנת 562, ובה הוצבו משמרות קיסריים.
כבר במחצית המאה ה־6 נודעה בורסה כמרכז חשוב לייצור אריגי משי.
בורסה הייתה לעיר הבירה המשמעותית הראשונה של האימפריה העות'מאנית לאחר שאלו כבשוה מהביזנטים בשנת 1326 (לפניה שימשו סוגוט ולאחריה איזניק).
במאה ה-14 חוותה העיר תנופת בנייה עירונית משמעותית, שכללה הקמת בתי חולים, חאנים ומדרסות, וכן נוסד בה המטבעה הרשמית הראשונה של האימפריה.
עם כיבוש אדירנה שבתראקיה המזרחית בידי העות'מאנים בשנות ה-60 של המאה ה-14, החליפה זו את בורסה כבירת האימפריה; אף על פי כן, שמרה בורסה על מעמדה הרוחני והמסחרי.
הסולטאן באיזיד הראשון הקים בעיר בין השנים 1390–1395 את מתחם באיזיד הראשון (Bayezid Külliyesi), שכלל מוסדות דת וחינוך, ובין השנים 1396–1400 בנה את מסגד אולו ג'אמי – מסגד יום השישי המרכזי של בורסה.
לאחר תבוסתו ושביו של באיזיד בקרב אנקרה בשנת 1402 בידי כוחותיו של טימור לנג, הוחרבה העיר ונשרפה בפקודת נכדו, מוחמד סולטאן מירזה.
למרות זאת, שמרה בורסה על מעמדה כמרכז המנהלי והמסחרי החשוב ביותר באימפריה עד לכיבוש קונסטנטינופול (איסטנבול/קושטא) בידי הסולטאן מהמט השני בשנת 1453. מהמט קבע את קונסטנטינופול כבירת האימפריה, ומאותה עת שימשה כעיר הבירה העות'מאנית עד קץ ימיה של האימפריה.
בימי השלטון העות'מאני הייתה בורסה מרכז חשוב למסחר המשי.
העיר שימשה נקודת חלוקה של משי ושל מוצרי יוקרה אחרים מהמזרח, ובעיקר מסין של שושלת מינג, אל יתר אזורי אגן הים התיכון, ובייחוד לערי מדינה באיטליה כדוגמת גנואה ופירנצה.
בבורסה ובסביבותיה יושם גם מנגנון הדֶוְשִׁירְמֶה: גיוס בכוח של נערים נוצרים ואסלומם על מנת שישרתו את הסולטאן.
במהלך גיוס שנערך בשנים 1603–1604 טענו תושבי הכפר הנוצרי אֵגרג'ילר (כיום אגרג'ה), שסיפק כבשים לאיסטנבול, כי ילדיהם נחוצים להם כרועי צאן.
לדבריהם, אף שלא היו מחויבים למסור ילדים לצבא, נטלו הקצינים אחדים מהם בכל זאת.
על כן, הם דרשו את השבתם.
המדינה קיבלה ברצינות את טענת תושבי הכפר לגבי הצורך הדחוף ברועים, והורתה בצו רשמי על החזרת הילדים.בורסה התפרסמה גם בזכות ריבוי החמאמים שנבנו בה בתקופת שלטונו של הסולטאן סולימאן המפואר, ובהם "ייני קפליצ'ה".
בין השנים 1867 ל-1922 הייתה בורסה בירת וילאייט חודאונדיקאר (Hüdavendigâr vilayet).
מעמדה כמרכז תרבותי ומסחרי משך אליה סוחרים, רובם ארמנים, שחלקם צברו הון רב.
ביולי 1915 חיפשו אלפי נוצרים יוונים-אורתודוקסים מקלט בבורסה לאחר שגורשו מיישובים בהם התגוררו בסמוך לחוף בפקודת ממשלת הטורקים הצעירים.
הדבר החמיר את מצבם של היוונים המקומיים, ששרדו גל של פרעות וחרמות בשנת 1914. זמן קצר לאחר מכן נחתמו צווי גירוש נגד הארמנים של בורסה.
הארמנים הפרוטסטנטים ניצלו תחילה מן הגירוש, אולם כפריים שניסו להתנגד נטבחו.
רוב המגורשים נספו במה שנודע כרצח העם הארמני.
בעקבות זאת יושבו בבתי ובכפרי הנוצרים המגורשים אוכלוסיות חדשות, כורדים, צ'רקסים וכן סורים מהדרום, ושינוי זה ערער באופן עמוק את ההרכב הדמוגרפי של העיר והאזור.
על פי ההיסטוריון הטורקי מוסטפא זהית אונר, בזמן סיומה של המלחמה היוונית–טורקית בשנת 1922 ניסה הצבא היווני להצית את מרכז העיר בורסה.
אולם בעלי בריתם מנעו זאת, והיוונים הצליחו להצית רק את תחנת הרכבת, יחד עם אזרחים טורקים שהיו בה.
התותחן ואסיליוס מוסטאקיס תיאר את האירוע כך: "החי"ר עבר והצית את התחנה.
ראינו גנרל אנגלי רכוב על סוס, שהורה לכבות את השריפה, שכן אילו הייתה בורסה נשרפת, היה הדבר פוגע ביוון".
עם ייסוד הרפובליקה הטורקית בשנת 1923 הפכה בורסה לאחד המרכזים התעשייתיים הגדולים במדינה.
הפיתוח הכלכלי הביא לגידול דמוגרפי, ובורסה נעשתה לעיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה בטורקיה.
כבר בתקופה הביזנטית ישבו בבורסה יהודים רומניוטים (דוברי יוונית).
בשנת 1324, לאחר הכיבוש העות'מאני, התיר הסולטאן אורחאן לבנות את בית הכנסת "עץ החיים".
לאחר הגעת יהודים ספרדים מגירוש ספרד, התערבבו בתוכם היהודים המקומיים.
בין בתי הכנסת המפורסמים, היה בית כנסת "הגירוש".
בשנת 1955 נותרו בבורסה כ-500 יהודים וכיום כ-60 בלבד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוגלו לעיר מנהיגי "השומר".
אבשלום פיינברג שהה שם כשהמתין לאישור יציאה לאירופה, משום שבעיר גרו מספר קרובים שלו אחרי גירושם מארץ ישראל בהיותם מקורבים לארגון "השומר".
יהודי בורסה, כיהודי טורקיה ויוון, עלו במרוצת הדורות לארץ ישראל והתיישבו בערים הוותיקות כחלק מן היישוב הספרדי.
בירושלים קיים בית תפילה השוכן ברחוב הנביאים.
שמו בית כנסת עולי בורסה והוא נוסד בשנת 1932. בית הכנסת משמר עדיין את המנגינות הישנות של הנוסח הספרדי ובימי שבת וחג מתקיים בו מניין מצומצם.
בבית הכנסת ישנם ספרי תורה רבי ערך וביניהם ספר תורה שניצל מן העיר העתיקה, לפני שנפלה בידי הלגיון הערבי, ספר תורה מבית כנסת "גירוש" שהובא מבורסה שבטורקיה וכן ספר תורה שהיה מופקד בקבר רחל.
בורנאו (במלאית: Borneo, באינדונזית: Kalimantan) הוא אי גדול בדרום-מזרח אסיה, המחולק בין המדינות אינדונזיה, מלזיה המזרחית וברוניי.
שטחו של בורנאו הוא 743,330 קילומטר רבוע, והוא האי השלישי בגודלו בעולם.
האי נמצא במרכז אינדונזיה כחלק מהארכיפלג המלאי.
השם "בורנאו" ניתן על ידי ההולנדים ומשמש כמעט רק במערב.
חלקו הדרומי של בורנאו שייך לאינדונזיה, הוא מכונה "קַאלִימַנְטַן" ומחולק מנהלית לחמישה מחוזות.
החלק הצפוני של האי, על שטח של 200,565 קמ"ר, שייך למלזיה ומורכב מהמדינות סבה וסאראוואק.
שתי מובלעות סמוכות בתוך האזור של מלזיה, בשטח כולל של 5,765 קמ"ר, על החוף הצפוני של האי, מהוות את המדינה העצמאית בְּרוּנֵיי, סולטנות נפט עשירה.
באי מתגוררים כ-20 מיליון איש, בצפיפות ממוצעת נמוכה יחסית של כ-22 בני אדם לקמ"ר, ורובם המכריע מתגוררים בנקודות יישוב בקרבת החוף.
האי נמצא ממערב לקו וולאס, שמפריד בין הפאונה הקרובה לאוסטרלית לבין הפאונה הקרובה לאסייתית באיי אינדונזיה.
זהו בית הגידול הטבעי היחיד של המין אורנגאוטן בורנאי ושל קוף חוטמני.
באי מצוי העץ השני בגובהו בעולם, בגובה 100.8 מטר, מסוג מרנטי צהוב (עץ ממשפחת עצי המהגוני).
העץ מכונה בשם מנארה (Menara), שמשמעו מגדל במלאית.
עם זאת, מרבית שטחו של האי, שהיה בעבר מכוסה ביער גשם טרופי, משמש כיום לתעשיות הנפט, העץ, ושמן הדקלים.
הנקודה הגבוהה באי היא הר קִינַאבַּאלוּ שבמדינת סבה, והוא מתנשא לגובה 4,095 מטר.
הנסיכה בורנה מאלניה הייתה נסיכה אלנית, אחותו של צאר ממלכת אלניה, דורגולל הגדול.
אשת מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, בגרט הרביעי, שמלך בשנים 1027–1072.
בגרט נישא לבורנה בתחילת שנות השלושים של המאה האחת עשרה, לאחר מותה של אשתו הראשונה, הלנה, אחייניתו של הקיסר הביזנטי, רומנוס השלישי ארגירוס.
היה זה אחד מנישואי התערובת בין הבגרטידים ובעלי בריתם הטבעיים, (לעיתים גם ואסלים שלהם), ובית המלוכה האלאני.
בורנה ידועה בראש ובראשונה כפטרונית ומקדמת תרבות הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית וחיי הנזירות.
היא נתנה את חסותה לבניית מנזר קאפאטה בהר ציון בירושלים.
לעיתים קרובות היא מזוהה עם בורנה המחברת של ההמנון הנרגש והנלהב, מרים, אם ישו, שהונצחה בהקדשה על איקונין תאוטוקוס (Θεοτόκος), המוצג כעת בכנסיית לנג'ר בהררי סוואנתי.
הוצאת בּוּרְסִי היא הוצאת ספרים ישראלית העוסקת בספרות משפטית.
ההוצאה הוקמה ב-1929 על ידי שמואל וחנה בורסי כבית מסחר לספרים ששכן בבית פולאק, ובשנות ה-30 החלו לעסוק בהוצאה לאור של ספרי משפט.
שמואל בורסי נפטר בשנת 1949, וחנה המשיכה לנהל את בית הספרים וההוצאה לאחר מותו.
בשנת 1973 נרכשה ההוצאה על ידי חדווה ושלמה פרץ.
היום כמו אז עוסקת בורסי בהוצאה לאור של ספרי משפט וספרות מקצועית במגוון רחב של נושאים.
כמו כן בורסי מתמקדת בהוצאה לאור של ספרים שנכתבים בידי שופטים בהווה ושופטים בדימוס.
ראויים לציון ספרי הסדרה שנכתבה על ידי השופט אהרן ברק בנושא "פרשנות במשפט" (שהופצה ושווקה על ידי בורסי) והכרכים שהוצאו לאור לזכרו של השופט חיים כהן, וכן "ספר לנדוי" (3 כרכים) שהוצאו כהוקרה לשופט משה לנדוי.
סדרת הכרכים חוזים (3 כרכים) מאת פרופ' דניאל פרידמן וסדרת הספרים העוסקים בדיני קניין (4 כרכים) דיני חוזים מיוחדים מאת הפרופ' מיגל דויטש וספר בנושא תורת המשפט מאת הד"ר עומר שפירא.
"איסור הלבנת הון להלכה ולמעשה".
מאת: עו"ד יעל גרוסמן ועו"ד רוני בלקין.
בורסקאות הוא מקצוע בענף עיבוד העור.
עיבוד עור ובורסקאות הם מן העיסוקים העתיקים ביותר שידועים בתולדות האנושות.
הבורסקאים מעבדים עור של חיה כך שלא ירקב, בדרך כלל תוך שימוש בטאנין, תרכובת חומצתית אשר מונעת רקבון העור (ואף מעניקה צבע לעור).
מקור השם "טאנין" הוא משם הפעולה בלטינית של ימי הביניים ובצרפתית עתיקה, שבעצמו נגזר מהמילה "tannum" שמשמעותה בלטינית קליפת עץ האלון (שבו יש טאנין).
מקור המילה בעברית הוא מארמית; והצמח אוג הבורסקאים (המכיל טאנין) מעיד כי גם בעברית קיים הקשר בין המקצוע והחומרים בהם נעשה שימוש.
בעת העתיקה בורסקאות הייתה ענף חקלאי בפני עצמו.