tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תמיר נולד בשם אוג'ן פרקש בעיר מדיאש, חבל טרנסילבניה ברומניה, לאירנה וארטור פרקש.
המשפחה הייתה מסורבת עליה עד ינואר 1959 עת עלה עם הוריו ואחותו הבוגרת לישראל, לישוב רכסים, שם סיים את בית הספר היסודי (זבולון).
הוא בוגר תיכון מקיף א' בבאר שבע בהנהלת ד"ר פועה מנצ'ל.
עם סיום לימודיו, התגייס לחיל השריון והוכשר כמפקד טנק.
הוא לחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום כיפור.
תמיר הוא בוגר תואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטה העברית בירושלים (1968–1971) ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב (1978–1980).
בשנת 1973 החל עבודתו במכללה הטכנולוגית באר שבע, אז "בית הספר להנדסאים וטכנאים", בתפקיד מזכיר אקדמי.
בהמשך קודם למשרות סגן מנהל, משנה למנכ"ל ומאז 2006, הוא מכהן כמנכ"ל המכללה הטכנולוגית.
ב-1981 השתלם תמיר בנושאי השכלה טכנולוגית מספר חודשים בגרמניה ומאז מקיימת המכללה הטכנולוגית קשרים עם מוסדות מקבילים בגרמניה.
במהלך השנים הוא הקים פרויקטים לרווחת האוכלוסיות השונות מאשדוד ועד אילת.
הוא נמנה עם מייסדי תיכון עירוני מקיף ח' בשנת 1991, והמכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון בשנת 1995.
תמיר פעיל בעמותת תנו לחיות לחיות ובאגודה הישראלית נגד ניסויים בבעלי חיים.
הוא חבר ועדת ההיגוי במיזם החברתי "ציונות 2000".
החל משנת 2021 מכהן כיו"ר האספה הכללית של המכללה הטכנולוגית באר שבע.
2007 - אות יקיר קהילת יוצאי רומניה
2012 - אות יקיר העיר באר שבע
בשנת 2014 הוציא תמיר לאור ספר "60 שנות מצוינות טכנולוגית", אשר מפרט את פעילותה של המכללה הטכנולוגית מאז הקמתה ב-1954.
דבולמנזי קמפנדה היה נסיך ומצביא משבט הזולו.
היה אחיו של המלך קטשאויו קמפנדה.
התפרסם בעיקר במהלך מלחמת הזולו.
דבולמנזי נולד כנראה בשנת 1839. אביו היה מפנדה מלך ממלכת הזולו, אחיו של שאקה האגדי.
אמו הייתה סנגוזה (Sanguza), אחת מנשותיו הרבות של מפנדה.
עוד לפני מות אביו פרצה מלחמת ירושה בין שני אחיו הגדולים קטשאויו ומבוזאי.
בשנת 1856 מת מבוזאי בקרב, ובשנת 1872 מת מפנדה וקטשאויו ירש את הכתר.
דבולמנזי שרת בצבאו של אחיו, ופיקד על כוח בסדר גודל של שלושה גדודים.
בקרב איסאנדלוואנה הוצב הכוח שלו ב"קרן" הימנית.
הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של בני הזולו, ובמותם של 1,322 בריטים, עם זאת, הקרן של דבולמנזי לא לקחה חלק משמעותי בקרב, ולוחמיו היו להוטים "לטבול את חניתותיהם בדם האויב".
אחיו נתן לו פקודה מפורשת לא לחצות את הגבול לצורכי פשיטה, אולם דבולמנזי פרש את הפקודה בצורה חופשית, וסבר שכדי להרגיע את תאוות הדם של אנשיו יוכל לערוך פשיטה על המיסיון הבריטי "רורק'ס דריפט", שחיל המצב שבו כלל רק כמה מאות בריטים, ובהתקפתו לא היה סיכון משמעותי.
דבולמנזי פתח בהתקפה בשעה 16:30 של ה-22 בינואר 1879, הכוח שלו נצפה מבעוד מועד והמפקד הבריטי ג'ון צ'ארד הספיק לבצר את המקום.
עם זאת, מספרם של חיילי דבולמנזי (3,500 עד 4,000), גרם לכך שכמה מאות חיילים בריטים נמלטו מבעוד מועד, וברורק'ס דריפט נותרו 139 איש בלבד.
על אף שהזולו הצליחו לחדור למחנה המאולתר, בשעה 2:00 בלילה הצליחו הבריטים להדוף את ההתקפה במספר אבדות מזערי, 17 הרוגים, לעומת 351 איש שדבולמנזי איבד.
דבולמנזי הורה על נסיגה, שעכרה את השמחה על הניצחון באיסאנדלוואנה.
בהמשך, ניהל דבולמנזי את המצור על אשאו.
כוחות הטור הדרומי של הבריטים, בפיקוד צ'ארלס פירסון, לא ידעו על היקף התבוסה באיסאנדלוואנה, והתבצרו בהריסות מתחם המיסיון הנורווגי באשאו (Eshowe).
מכיוון שהטור הבריטי המרכזי הושמד, היה למעשה הכוח מנותק בלי ידיעתו.
פירסון שקל לסגת, אולם דבולמנזי ניצל את המצב וניתק את נתיב האספקה של הטור הדרומי, תוך שהוא מכתר בכך את המיסיון לחלוטין.
כוח חילוץ בפיקודו של לורד צ'למספורד נע לכיוון אשאו במטרה לחלץ את פירסון הנצור, ודבולמנזי החליט לארוב לו.
צ'למספורד הצליח לפתות את הזולו לצאת לקרב בתנאים הנוחים לו, וב-2 באפריל 1879 נערך קרב גינגינדלובו שהסתיים בניצחון בריטי מכריע.
דבולמנזי נסוג והסיר את המצור.
דבולמנזי המשיך להיות נאמן לשלטונו של אחיו, והתנגד לניסיונות של אנשי עסקים בריטיים לרכוש אדמות בארץ הזולו.
בשנת 1883 הורשה קטשאויו לשוב לשלטון, אולם מת בפברואר 1884. בנו בן ה-15, דיניזולו, הוכתר כמלך החדש.
דבולמנזי תמך בדיניזולו, וסייע לו בקרבות נגד זיבהבו שהתנגד לשלטונו.
דינוזולו גייס שכירי חרב בורים והבטיח להם אדמות בתמורה לסיוע שלהם.
שכירי חרב אלו, בהנהגתו של לואי בותה, קראו לעצמם "מתנדבי דינוזולו".
לאחר שהביסו את זיבהבו, דרשו מתנדביו של דינוזולו את אדמותיהם המובטחות, אולם דרישותיהם נראו מופרזות בעיני דבולמנזי שניהל את המשא ומתן עמם, ופרצו עימותים נוספים בין הבורים לבין הזולו.
ב-22 בספטמבר 1886 הוא נורה למוות במהלך קטטה עם קבוצת בורים.
דבון אלן הוא אתלט אמריקאי, שלוש פעמים אלוף ארצות הברית (2014, 2016 ו-2018) בריצת 110 מטר משוכות.
בשנים 2014–2016 שיחק פוטבול בעמדת התופס בנבחרת אוניברסיטת אורגון.
באליפות המכללות שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני 2014 זכה אלן במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.16 שניות.
שבועיים לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה בסקרמנטו, קליפורניה בסוף יוני הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.16 שניות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו ביוג'ין, אורגון ביולי 2016 זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 13.03 שניות ונכלל במשלחת האמריקאית למשחקים.
במשחקים עצמם הוא סיים חמישי בתוצאה של 13.31 שניות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו זכה במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.10 שניות, אחרי גרנט הולוואי (12.96 שניות) ולפני דניאל רוברטס (13.11 שניות) ובמשחקים האולימפיים עצמם סיים רביעי בתוצאה של 13.14 שניות.
באפריל 2022 חתם על חוזה בפילדלפיה איגלס.
ב-12 ביוני קבע בריצת 110 מטר משוכות שיא אישי חדש ותוצאת השנה בעולם של 12.84 שניות המדרגת אותו שלישי בכל הזמנים.
דב תדמור נולד בבלז'ץ שבפולין להינדה ונחום רצימור.
במלחמת העולם השנייה, בשנת 1940 הוגלתה משפחתו לסיביר, שם שרדה בתנאים קשים.
ב-1946 חזרה המשפחה לפולין וב-1948 עלה לבדו לישראל.
הוא התגייס לצה"ל ולחם במלחמת העצמאות במסגרת גדוד מוריה.
למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה והוסמך כעורך דין.
הוא החל לעבוד במחלקה המשפטית של חברת דלק.
כיהן כמנכ"ל חברה לנכסים ולבנין מהקמתה ב-1961 ועד 1985. ב-1985 מונה למנכ"ל חברת דיסקונט השקעות (שלימים שינתה שמה ל"השקעות דיסקונט"), החברה האם של החברה לנכסים ולבנין.
במסגרת זו שימש גם יו"ר בחברות בנות של השקעות דיסקונט: סאיטקס, סלקום, החברה לנכסים ובניין, תבל תשדורת בינלאומית לישראל, רב-בריח ועוד.
כיהן גם כדירקטור בחברות אי די בי חברה לאחזקות, אי די בי חברה לפיתוח, דיסקונט השקעות, אל-ים אניות, יתרון חברה להשקעות ואלרון.
ב-1999 סיים תפקידו כמנכ"ל חברת השקעות דיסקונט, והתפטר מתפקידיו האחרים בקבוצת אי די בי.
בשנותיו בחברה הוביל אותה לצמיחה ניכרת - עם כניסתו לחברה היה שווי השוק שלה 50 מיליון דולר, ועם פרישתו הגיע שווי השוק שלה ל-1.4 מיליארד דולר.
בתחילת המאה ה-21 נמנה, יחד עם אהרון דוברת, יוסי מימן ואלפרד אקירוב, עם מקימי ITN - חברה לתקשורת.
ב-2000 ריכז את פעילותו העסקית באמצעות חברת שרידב.
ב-1999 הוגש נגדו ונגד מנהלים נוספים בהשקעות דיסקונט כתב אישום בגין אי צירוף דוחות של חברות מסונפות מקבוצת השקעות דיסקונט (ישקר, טכנולוגיית להבים ותפרון) לדיווחים שהוגשו לבורסה.
ב-2002 הורשעו הנאשמים, ועל תדמור נגזרו שישה חודשי עבודות שירות, 12 חודשי מאסר על תנאי וקנס בסך 700 אלף ש"ח.
הנאשמים זוכו בערעור שהגישו לבית המשפט המחוזי, ובשנת 2010 קיבל בית המשפט העליון את ערעור המדינה, וגזר על תדמור קנס בסך 600 אלף ש"ח ו-20 חודשי מאסר על-תנאי.
בהתאם לסעיף 226(א) לחוק החברות נאסר על המורשעים לכהן כדירקטורים בחברות ציבוריות למשך חמש שנים החל מ-21 בפברואר 2010.
תדמור נמנה עם חבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב, מכון ויצמן למדע, האוניברסיטה העברית בירושלים והטכניון.
בשנת 1954 נשא לאישה את שרה ולזוג נולדו בת ובן.
באוגוסט 2005 נהרגה שרה בתאונת רכבת ליד בית יהושע.
דבו קופה היא מכונית ספורט בתצורת קופה, 2 מושבים, 2 דלתות, אשר מיוצרת על ידי חברת המכוניות "Devaux Cars Pty Ltd" האוסטרלית משנת 2001 ועד היום.
ה"דבו קופה" מוגדרת כ"מכונית רטרו".
דגם ה"דבו קופה" קרוי על שם הנעורים (שם צרפתי) של אמו של מעצב הדגם האוסטרלי "David J Clash".
ייצור דגם ה"דבו קופה" מבוסס על ייצור מכוניות יוקרה, צרפתיות בתצורת קופה, משנות השלושים של המאה העשרים.
דגם ה"דבו קופה" מיוצר בקצב של 4 יחידות בשנה.
מסגרת שמשמת החלון הקדמי מופרד ל-2 חלונות נפרדים וסימטריים
מחיר דגם "דבו ספיידר" (קבריולה) בהשקה עמד על 195,000 דולר.
מנוע V8 צילינדרים, 5,700 סמ"ק, המפיק 361 כ"ס (מנוע ג'נרל מוטורס (LS based GM small-block engine) מסוג LS1)
דב בֶּר שרירא (על פי רוב ד.ב.
שרירא; 1905~ – 4 ביולי 1955, י"ד בתמוז תשט"ו) היה עורך ופעיל ציוני, מעורכי "דברי הכנסת".
דב בר שרירא גדל בעיר וילנה.
מנעוריו היה בין עסקניהם הפעילים של תנועות הנוער ותנועת העבודה הציונית בעירו, ומילא בה תפקיד של מזכיר ההסתדרות הציונית.
בשנת 1926 עלה לארץ ישראל, ואחר כך נסע לפריז לסיים את השכלתו במשפטים.
מילא תפקידים ארגוניים וציבוריים שונים בארץ.
היה מזכיר "הסנה", מזכיר כללי של הוועדה המרכזית למשפחת החייל בוועד למען החייל, עורך "דברי הכנסת" עד 1954, ומתחילת שנה זו עבד בהוצאת עם עובד.
היה מפעיליה של מפא"י, ועבד בעבודה גרפית במטה המפלגה.
שרירא השתתף בכתבי עת שונים.
ערך אלבום תצלומים בשם "מדן ועד באר שבע" (1940) וכן את הספר "שנה בישראל תש"ח–תש"ט: פרשת השנה בתמונות (עברית וצרפתית; תש"ט).
בראשית שנת 1955 החל להוציא ירחון בנושאי ספרות וחברה בשם "אכסניה" (שפסק להופיע באותה שנה).
היה מעורה בחוגי האמנים והסופרים.
בבוקר מותו הגיע עם אחותו לבניין "תפארת" (שדרות רוטשילד 31 פינת רחוב אלנבי), משם התכוונו לנסוע במונית לביתה שבקריית חיים.
הוא עלה לקומה הרביעית וקפץ ממנה מטה לפסאז'.
בדיקה רפואית שנערכה בו ימים אחדים קודם לכן, בעקבות ניסיון התאבדות בקפיצה למול מכונית מסחרית ברחוב מגוריו, שלמה המלך, שאירע בשבוע שלפני כן, העלתה כי הוא סובל מהפרעה נפשית וזקוק לטיפול.
בתוך כך הוא התלונן בפני ידידו, אחיו של חבר הכנסת הרצל ברגר, כי התרשם שבמטה הבחירות של מפא"י חושדים בו ומנהלים חקירה נגדו; אולם בדיקה העלתה כי אין חקירה כזו, וכך נמסר לשרירא.
הותיר אחות נשואה, פני דודסון.
הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול במעמד קהל רב, שכלל את יו"ר הכנסת יוסף שפרינצק, חברי כנסת, נציגי מוסדות ציבור ואנשי תיאטרון, ידידיו ומכריו.
דבון בוסטיק הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע קנדי, אשר מוכר מתפקידו בתור רודריק הפלי, אחיו הבכור של גרג הפלי בשלושת הסרטים הראשונים של "יומנו של חנון", ומתפקידו כג'ספר ג'ורדן בסדרה "המאה" ששיחק בה בין השנים 2014–2017.
בוסטיק נולד בטורונטו, אונטריו, קנדה.
אמו, סטפני גורין, היא סוכנת ליהוק בטורונטו, ואביו, ג'ו בוסטיק, הוא שחקן.
גם אחיו הצעיר, ג'סי בוסטיק, הוא שחקן.
סבו וסבתו מצד אימו הם אנגלים, ואביו הוא ממוצא נורווגי.
דבון החל לשחק כשהיה בגיל 10. הוא בוגר בית הספר לאמנויות "אטוביקוק" בטורונטו.
דבוז'ץ (בבלארוסית: Дварэц, דבארץ; בפולנית: Dworzec; ביידיש: דווארעץ; ברוסית: Дворец, דבורץ) היא עיירה קטנה במחוז משנה ז'טל במחוז גרודנו בבלארוס, הנמצאת על גדות הנחל מואוצ'דז , דרומית מערבית לעיר נבהרדק.
לראשונה נזכרים שמות יהודים המתגוררים בעיירה בשתי תעודות מ-1566 העוסקות בפירעון חוב.
אלה היו סוחרי שטיחים ומלווים בריבית.
במאות ה-17 וה-18 שילמה הקהילה היהודית בדבוז'ץ מיסים לאוצר מדינת ליטא שנתבעו על ידי "ועד מדינת ליטא".
ב-1691 הוכרה הקהילה כקהילה עצמאית.
לאחר שנה זו הקהילה הלכה והתמעטה, כך שכבר בשנת 1921 היהודים היוו פחות מ-40% מהאוכלוסייה בעיירה.
ערב הכיבוש הגרמני היו בעיירה כ-400 יהודים.
במחצית השנייה של ספטמבר 1939 נכבשה העיירה על ידי הצבא האדום.
על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בתקופת מלחמת העולם השנייה החלק שבו נמצאת דבוז'ץ בפולין היה שייך לברית המועצות.
ב-22 ביוני 1941, מיד עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות במסגרת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה אחרי קרבות עזים.
חודשים מעטים לאחר שנכבשה העיירה הוקם בה גטו ששטחו כרחוב וחצי.
לאחר הקמת הגטו מינו הנאצים גרמני מטעמם, שהיה אחראי על הגטו.
הממונה הגרמני על הגטו לא הקפיד ביותר עם היהודים ואף העלים עין כשיצאו מהגטו כדי להשיג מזון מאיכרים באמצעות סחר חליפין.
תנאי החיים בגטו דבוז'ץ היו טובים יחסית לתנאי החיים בשאר הגטאות באזור, דבר זה הוביל להסתננות של יהודים מגטאות אחרות לגטו דבוז'ץ.
הגרמנים מינו יודנראט, שהופקד בין השאר על גיוס עובדי כפייה ומשטרה יהודית.
ראש היודנרט הראשון, ביירך, גילה מסירות רבה, ויושבי הגטו רכשו לו אמון.
בחורף הראשון סגרו הגרמנים את הגטו וגידרו אותו בתיל ואף גזלו מהיהודים את כל דברי הפרווה וחפצים יקרי ערך.
הדבר הִקשה מאוד על ההתמודדות עם תנאי מזג האוויר הקשים.
בדצמבר 1941 הובאו לגטו כ-400 יהודים מז'טל וכ-300 מלובצ'ה, עיירות במחוז נובוגרודק בפולין.
מחמת הצפיפות והמחסור במזון פשטו בגטו מחלות מידבקות, ביניהן מגפת הטיפוס.
עקב כך פתח היודנרט מאפייה ובית חולים קטן בגטו.
בחורף 1942-1941 נסגר הגטו למעבר וגודר, ובעקבות זאת הוחמרה הצפיפות בו, וגדל המחסור במזון.
במרץ 1942 הקימו הגרמנים בדבוז'ץ מחנה עבודה וריכזו בו כ-2,000 צעירים יהודים מדבוז'ץ ומקהילות אחרות באזור, כמו רוביז'ביץ', איוויינייץ וקרליץ.
המחנה הוקף בגדר תיל, והשמירה הופקדה בידי 12 שוטרים בלארוסים חמושים בפיקודו של קצין ס"ס (שמו אינו ידוע).
במאי 1942 הובאו למחנה מאות יהודים נוספים, בין היתר מנליבקי , וכתוצאה מכך התנאים במקום הידרדרו.
יושבי המחנה עבדו בכרייה במחצבות אבן ובעבודות מפרכות.
הם גרו במבנים רעועים, בעליות גג וברפתות בתנאי צפיפות נוראיים.
מנת הלחם היומית שלהם הייתה 200 גרם בלבד.
גם מאפיית היודנרט לא סיפקה את תצרוכת הלחם המינימלית של המחנה, ולכן גטאות בסביבה נדרשו לשלוח אספקה.
לכן נמשכו ההתגנבויות אל מחוץ למחנה לשם השגת מזון מאיכרים.
כל מי שנתפס מתגנב אל מחוץ למחנה, נורה למוות.
במאי 1942 הוחלף ראש היודנרט ביירך בפליט יהודי מלודז', נוביק, שנהג ביהודים בקשיחות והשתדל לרצות את הגרמנים.
נוביק והעצירים במחנה האמינו שבזכות עבודתם הקשה הם יינצלו.
מפקד המחנה הגרמני התאמץ מאוד לחזק אשליה זאת.
במחנה העבודה קמה מחתרת של בוגרי תנועות הנוער, בהנהגתם של ישראל קסלר וחיים שלוסברג.
הצעירים ציפו להפוך למחתרת גדולה, ובינתיים הסתפקו בפעולות התנגדות מוגבלות במחנה.
עציר יהודי הלם בפטיש בראשו של מנהל עבודה פולני שסטר לו, ולכן הוצא להורג.
שני יהודים אחרים שגילו התנגדות הוכו ונאסרו.
חברי המחתרת רכשו מעט נשק, יצרו קשר עם פרטיזנים באזור והקימו ועד שהבריח יהודים ליער.
בסתיו 1942 גייסו הגרמנים כמה עשרות צעירים לצורך חפירת בורות בביאלה בולוטה.
כיוון שלא שבו, הסיקו יושבי המחנה והגטו שסופם קרב, הם החלו לחפש מקומות מסתור, לחפור בונקרים ואף ניסו לברוח ליערות.
ב-29 בדצמבר 1942 כיתרו כוחות גדולים של אנשי ס"ס, ז'נדרמים גרמנים, שוטרים פולנים ובלארוסים משתפי פעולה את הגטו ואת המחנה כולו, והאקציה הגדולה החלה.
היהודים נקראו להתאסף בכיכר המחנה, כביכול, לקראת צאתם לעבודה בבוברויסק.
צעירים שניסו לפרוץ את גדר המחנה ולהימלט, נורו למוות בידי השוטרים.
הנאספים בכיכר הובלו לביאלה בולוטה, נורו למוות ונקברו בבורות שנחפרו שם.
רבים נפצעו מן הירי ונקברו חיים.
העובדים במחצבות הוצאו להורג באותו יום במקום עבודתם.
ראש היודנרט נוביק נורה על ידי מפקד המחנה הגרמני.
בין הנרצחים ביום ההוא היה גם הרב ברוך יעקב זמודיאק.
בימים שאחרי האקציה נתגלו עוד מאות יהודים בבונקרים ובמחבואים אחרים ואף הם נרצחו.
אחרי האקציה נותרו במחנה עוד כמה עשרות יהודים שהגרמנים השאירו לצורכי עבודה, אך באוקטובר 1943 הוצאו גם הם להורג.
מבין מאות היהודים שברחו ליערות מצאו רבים את דרכם אל הפרטיזנים ולחמו בשורותיהם, אבל רבים אחרים הוסגרו לגרמנים על ידי משתפי פעולה או נרצחו בידי פרטיזנים פולנים של "ארמייה קריובה" שפעלו ביערות באזור.
יהודים ממחנה העבודה בדבוז'ץ לחמו בין השאר ביחידות הפרטיזנים היהודיות של האחים ביילסקי ושל ד"ר אטלס.
ב-8 ביולי 1944 שוחררה העיירה דבוז'ץ בידי הצבא הסובייטי.
כיום לא חיים יהודים בדבוז'ץ.
יוסקה, אברהם וגושקה - ראשי משפחה יהודים סוחרי שטיחים ומלווים בריבית מאמצע המאה ה-16.
ר' ברוך יעקב זמודיאק - רב הקהילה היהודית בעיירה בין שתי מלחמות העולם.
ביירך - ראש היודנרט הראשון בגטו שבעיירה.
ישראל קסלר וחיים שלוסברג - מנהיגי המחתרת של בוגרי תנועות נוער במחנה העבודה שהוקם בעיירה.
דבונטה טרל גראהם הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מהליגה האדריאטית וביורוליג בעמדת הרכז.
גראהם נולד בעיר ראלי שבקרוליינה הצפונית, ולמד ב"תיכון ברוטון" המקומי.
לקראת שנתו האחרונה בתיכון עבר ללמוד ב"אקדמיית ברוסטר" אשר בניו המפשייר, בה למדו בעבר שחקני NBA רבים כגון תומאס רובינסון, ויל בארטון וטי.
בעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל של ברוסטר שיתף פעולה עם דונובן מיטשל וג'ונה בולדן, ורשם ממוצעים של 17.2 נקודות ו-5.0 אסיסטים למשחק.
בשנת 2014 החל ללמוד באוניברסיטת קנזס, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה יחד עם קלי אוברה.
בעונת 2015/2016 נבחר לחמישיית ההגנה של מחוז ה-Big-12, וסייע לקבוצתו להעפיל לרבע גמר טורניר אליפות המכללות עם ממוצע של 11.3 נקודות למשחק.
במשחק רבע הגמר הפסידה קנזס מול אוניברסיטת וילאנובה בתוצאה 59–64, על אף משחק של 17 נקודות מצד גראהם.
בעונתו הרביעית והאחרונה באוניברסיטה, 2017/2018, קלע 17.3 נקודות וחילק 7.2 אסיסטים בממוצע למשחק, והוביל את קנזס לפיינל פור אליפות המכללות.
במשחק חצי הגמר קלע 23 נקודות, אך שוב הודח על ידי וילאנובה, אשר המשיכה לזכייה באליפות המכללות.
בסיום העונה זכה גראהם בפרס השחקן המצטיין של מחוז ה-Big-12, ונבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First Team All-America) לצד טריי יאנג, ג'יילן ברנסון, מרווין באגלי ודיאנדרה אייטון.
בדראפט ה-NBA 2018 נלקח גראהם בבחירה ה-34 על ידי אטלנטה הוקס, ומיד נשלח בטרייד לשארלוט הורנטס.
בעונת הרוקי שלו לא הרשים במיוחד, וקלע 4.7 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו של קמבה ווקר.
במשחק הראשון של עונת קבע שיאי קריירה של 23 נקודות ו-6 שלשות במשחק מול שיקגו בולס, ובמשחק העוקב שוב קלע 6 שלשות ושבר את שיאו האישי עם 24 נקודות מול מינסוטה טימברוולבס.
במשחק השביעי של העונה ניפץ את שיא הקריירה כשקלע 35 נקודות בניצחון ההורנטס מול אינדיאנה פייסרס.
כשבוע וחצי לאחר מכן קלע 9 שלשות במשחק מול ניו יורק ניקס, כולל שלשת הניצחון אשר העניקה לקבוצתו את הניצחון בתוצאה 103–102. ב-4 בדצמבר 2019 קלע 33 נקודות עם 10 שלשות מול גולדן סטייט ווריורס, ושבעה ימים לאחר מכן רשם שיא קריירה חדש של 40 נקודות במשחק מול ברוקלין נטס.
לאורך אותה עונה הוביל את ההורנטס הן בנקודות (18.2) והן באסיסטים (7.5) בממוצע למשחק.
באוגוסט 2021 הועבר גראהם לניו אורלינס פליקנס, במסגרת טרייד משולש עם ממפיס גריזליס.
ב-9 בפברואר 2023 הועבר בטרייד לסן אנטוניו ספרס בתמורה לג'וש ריצ'רדסון.
יום לאחר מכן ערך את הופעתו הבכורה כשקלע 31 נקודות והפך לשחקן סן אנטוניו שקולכ הכי הרבה נקודות בבכורה בהיסטוריה.
קריירה ביורוליג- חתם בכוכב האדום בלגרד לעונת 2025-2026
דבון גריי פלמינג הוא שחקן ויוצר קולנוע אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו כדקסטר בתור נער בסדרת הטלוויזיה "דקסטר", כמו כן גם בטריקסטר השני בסדרה "הפלאש".
בשנת 2019 הוא כתב את סרט המותחן "I See You".
גריי נולד ב-8 במרץ 1987 במאונטיין ויו, קליפורניה.
הוא למד משחק בתיאטרון הקונסרבטוריון האמריקאי בסן פרנסיסקו.
אף על פי שגריי הוא אמריקאי, הוא גר בבריטניה לאורך כל ארבע שנות התיכון.
גריי כתב תסריט למותחן שכותרתו "Allison Adams", שהוצג בבלאק ליסט 2016 בקטגוריית התסריטים הפופולריים ביותר שלא הופקו.
מאז ספטמבר 2013 הוא יוצא עם השחקן ג'ורדן גבריס.
דבון לארט הוא ספורטאי קנדי מקצועי, ומבכירי אלופי העולם בהורדת ידיים.
הוא עשה שיתופי פעולה רבים על מנת להפיץ את ענף הספורט לקהל רחב יותר.
לארט גם יוצר תוכן וחבר לשעבר בכוחות המזוינים הקנדיים.
דבון, נולד בוויקטוריה בקולומביה הבריטית שבקנדה לאם גרמנייה.
התעניינותו בהורדת ידיים החלה כנער מוקדם.
הוא נוהג לספר כי היריבה הראשונה של לארט הייתה סבתו, עובדת חווה, שטענה כי היא "האישה הטובה ביותר בהורדת ידיים באלברטה".
לארט הצטרף לפיקוד כוחות המבצעים המיוחדים של קנדה בגיל 21, שם שירת במשך שש עשרה שנים.
הוא השיג דרגת רב-טוראי ראשי, ויצא שבע פעמים להילחם באפגניסטן, שם נפצע בפעולה.
למרות יציאותיו לקרב, הצליח לארט להתאמן ולהתחרות במהלך שירותו הצבאי, והוא מחשיב את הניסיון שצבר בבסיסים צבאיים שונים כחלק גדול מהצלחתו.
דבון התחרה גם בג'ודו בצעירותו.
דבון לארט ידוע כשחקן הורדת ידיים בעל יכולות משחק ורסטיליות ויכולת סיבולת גבוהה.
דבון הוא אחד מהשחקנים אשר הכי מבינים בטכניקות המשחק השונות, הוא מסוגל לבצע כל סוג של מהלך בין אם זה הוק, טופ רול, לחיצה, מהלך המלך, הוק של מלך, או כל וריאציה שלהם.
בנוסף, מיחדת אותו רמת הסיבולת הגבוהה שלו, תכונה שהיא מועילה ביותר במהלך משחקים ארוכים.
לעיתים קרובות, הוא רק צריך לעצור את הזינוק הראשוני של יריבו כדי להחזיק אותו בעמדה לא נוחה, לעייף אותו, ולהוריד אותו בקלות לאחר מכן.
למרות שלארט הוא פחות שרירי ביחס למתמודדים במשקל כבד או משקל סופר כבד אחרים, הוא מתגבר לעיתים קרובות על הפרש הכוח הזה באמצעות מיומנות טכנית מעולה, הגבהת הזרוע שלו ושליטה ביד, הוא עוצר את יריבו ומרוקן אותו מכוחו לאורך זמן במקום להשתלט עליהם בצורה מהירה.
ב-2024 התחיל לאמן את הספורטאי בריאן שואו, שזכה בעבר בתואר האיש החזק בעולם 4 פעמים.
דבורה בארון-אהרונוביץ (י"ח בכסלו ה'תרמ"ח, 4 בדצמבר 1887 – י"ג באלול ה'תשט"ז, 20 באוגוסט 1956) הייתה סופרת, עורכת ומתרגמת עברייה.
דבורה בארון נולדה לרב שבתי בארון בעיירה אוזדה שליד מינסק שבבלארוס (אז באימפריה הרוסית).
מגיל צעיר בלטה בכישרון כתיבה: בגיל 7 חיברה מחזה ביידיש, ובגיל 12 החלה לכתוב בעברית.
בגיל 15 פרסמה לראשונה מסיפוריה בעיתונים "המליץ" (1903) ו"הצפירה" (1904), ויצרה לה קהל מעריצים.
בנוסף פרסמה את יצירותיה בעיתון הזמן.
יוסף חיים ברנר כתב לה: "יודעת את לכתוב, אחותי".
אביה שבתי, על אף היותו רב, ושלא כמקובל באותה עת, נתן לבתו השכלה תורנית, ובארון למדה עברית, תורה, מדרשים ומשניות.
יחד עם אחיה בנימין, סטודנט לרפואה, שעימו היה לה קשר הדוק, יצאה למינסק.
אירוסיה לסופר משה בן אליעזר הסתיימו לאחר חמש שנים, ובארון עלתה ארצה בכסלו תרע"א (דצמבר 1910).
היא עבדה כעורכת המדור הספרותי של "הפועל הצעיר", שם הכירה את עורך העיתון, יוסף אהרונוביץ', שלו נישאה.
לזוג נולדה בת, צפורה אהרונוביץ.
בשנת 1915 הוגלתה המשפחה לאלכסנדריה שבמצרים, בשל גזירותיו של ג'מאל פאשה, והדבר חולל שבר בחייה.
היא התמסרה לטיפול בילדתה ומיעטה לצאת מן הבית, מסתירה את מחלת האפילפסיה שבה לקתה הילדה.
ב-1919, מששבו לתל אביב עם תום מלחמת העולם הראשונה, שמעה שאחיה נדבק בטיפוס ומת ממחלתו, דבר שזעזע אותה קשות.
בארון שבה לעבודתה ב"הפועל הצעיר", ובה התמידה עד שנת 1924. מ-1920 עד 1923 ערכה את המדור הספרותי בעיתון.
בניגוד לסופרים כמו שופמן וי"ד ברקוביץ, שפרצו בתנופה לעולם הספרות העברית, תהליך ההבשלה של בארון היה איטי וממושך.
רק בשנת 1927 יצא לאור ספרהּ הראשון, "סיפורים" (בהוצאת דבר).
אך בהדרגה הפכה לסופרת מוכרת ומוערכת ויצירתה אף זכתה בפרסים ספרותיים: פרס ביאליק (1933), פרס רופין (1945) ופרס ברנר (1951).
כמה שנים אחר כך הסתגרה בביתה ולא יצאה משם עוד.
היא אפילו לא הלכה להלווית בעלה, שהיה בשנים האחרונות לחייו מנהלו הראשון של בנק הפועלים.
לאחר מות בעלה, ב-1937, ערכה את כתביו.
בביתה קיבלה אורחים, כגון אשר ברש ונחום גוטמן, כשהיא שוכבת במיטתה.
עם זאת, הייתה מעורה בחיים הציבוריים.
באותו הזמן עסקה במרץ בכתיבה ובתרגום וקיבלה תמיכה מן הבנק.
השואה נטעה בה תחושה כי שליחות מוטלת עליה, להמשיך ולכתוב על חיי היהודים בעיירה: "הרי שאני רואה את עצמי כמין זכוכית נגטיבית שנשארה רק היא היחידה לאחר שאבד העצם המצולם.
כלום לא שומה עליי, למען הקים להם לדברים זכר, להטביע את רישומיי על הנייר".
נוסף על כתיבתה, תרגמה ספרות יפה ממספר שפות.
למשל, תרגומה, שנחשב בזמנו לתרגום מופת, לרומן מאדאם בובארי של גוסטאב פלובר (ספריית פועלים, יצא לאור ב-1957).
בשנת 1951 זכתה בפרס ברנר על ספרה " פרשיות".
הפסיכולוגית וחוקרת הספרות פרופ' עמיה ליבליך סבורה שבארון ובתה פיתחו יחד "שיגעון בשניים", עולם של הזיה משותפת.
צפורה, בתה של בארון, גדלה נטולת קשרים חברתיים.
אמהּ הייתה, למעשה, חברתה היחידה.
בשנים שאחרי פטירת אמהּ עברה צפורה להתגורר בחדר על גג הבית, שם נמצאה מתה ב-1971, כמה ימים לאחר שמעדה ונפלה בו.
ארכיונה האישי של בארון מופקד במכון גנזים ארכיון הסופרות והסופרים בישראל.
המחזה "דבורה בארון" מאת יהודית קציר המבוסס על חיי הסופרת וביתה ציפורה, פורסם בהוצאת הספרייה החדשה, "האנתולוגיה החדשה" (כרך שני).
הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי בשנת 2000, בבימוי זהרירה חריפאי.
המחזה וההצגה "אדם לא מת סתם", המבוססים על סיפוריה של דבורה בארון.
המחזה עלה בתיאטרון הבימה בשנת 2013. יצרו יחדיו שחר פנקס המחזאית ושיר גולדברג הדרמטורגית והבמאית.
בבאר שבע, ראשון לציון ובמזכרת בתיה נקראו על שמה רחובות.
גינת דבורה בין סמטת גור אריה לבין סמטת יל"ג בקרבת ככר רבין בתל אביב קרויה על שמה.
דְּבוֹרָאִים (שם מדעי: Hymenoptera) היא סדרה במחלקת החרקים הכוללת כ-140 אלף מינים של נמלים, צרעות ודבורים, שטווח גודלן נע בין פחות מ-1 מ"מ ועד ל-50 מ"מ.
מינים מסוימים של דבוראים חיים במבנה היררכי הנקרא אאוסוציאליות, שהוא הרמה הגבוהה ביותר של ארגון חברתי בעולם החי.
הרבייה של הדבוראים היא הפלודיפלואידית.
לרוב מיני הסדרה שני זוגות כנפיים.
הכנפיים הקדמיות גדולות יותר והן נצמדות לגב בזמן מנוחה.
בראש יש זוג מחושים בעלי מספר רב של פרקים.
עיניהם גדולות ומורכבות, בדרך כלל יש להם 3 עיניות.
הלסתות העליונות חזקות וגפי הפה נושכים.
על-פי רוב מביצים לא מופרות בוקעים זכרים.
כמה מהדבוראים הם בעלי עוקץ מלא בארס, העוזר להם להרוג טרף וגם להתגונן מטורפים.
עוצמת העוקץ משתנה ממין למין; יש חסרי כל ארס ויש היכולים לגרום ייסורים קשים.
האנטומולוג ג'סטין שמידט ערך מחקר על השפעת הארס של מיני הדבוראים בעלי העוקץ וקבע סולם לדירוג כאב מהעקיצות בין 0 ל-4, כש-4 הוא הדרגה הכואבת ביותר.
החרקים שהגיעו לדרגה 4 הם: הצרעה Synoeca, נמלת הקליע, והצרעה Pepsis המכונות "נצי הטרנטולה" (מהמשפחה צרעות עכבישים).
ישנן קבוצות של דבוראים שנכחדו, למשל המשפחה Plumalexiidae.
דבוקה או פלוטון היא קבוצת רוכבים הנעה על הכביש במבנה מקובץ.
בהקשר של מרוץ אופני כביש, בדרך כלל הכוונה לקבוצת הרוכבים הגדולה ביותר במרוץ, אולם לעיתים, הכוונה לקבוצת הרוכבים בעלת התפקיד המשמעותי ביותר בתוצאת המרוץ, גם אם נמצאות מאחוריה קבוצות רוכבים שבהן מספר גדול יותר של רוכבים.
במרוץ, הדבוקה כוללת רוכבים מקבוצות שונות המתחרות זו בזו.
על פי חוקי מרוצי האופניים, לכל הרוכבים בדבוקה נתונה (קטנה או גדולה) ניתן זמן זהה בעת שהם חוצים את קו הסיום של המרוץ.
החוק נועד למנוע מצב בו בשלב האחרון של המרוץ יתחרו הרוכבים זה בזה תוך לקיחת סיכון מיותר.
במרוצי קטעים, במקרה של נפילה, תקר, או תקלה מכנית המתרחשת בשלושת הקילומטרים האחרונים של קטע שאינו מסתיים בעלייה, נרשם לרוכב (או לרוכבים) שהיה מעורב בנפילה הזמן של הרוכבים האחרים שהיו איתו יחד בדבוקה בעת התאונה.
רוכבי אופניים יכולים לחסוך אנרגיה ומאמץ בכך שהם רוכבים קרוב ו"חותכים" את האוויר אחד לשני (מקטינים את כוח הגרר של האוויר).
כדי להשיג יתרון זה, על הרוכבים לשמור על מרחק של כעשרים סנטימטר זה מזה, דבר המצריך תיאום בין רוכבי האופניים במקרה של שינוי כיוון פתאומי או עצירה לא מתוכננת.
הדבוקה יוצרת מעין מעטפת אווירודינמית לרוכבים שנמצאים בתוכה.
לפיכך, הרוכבים הבולטים בקבוצות המשתתפות במרוץ מסתייעים בחבריהם לקבוצה, הנקראים דומסטיקים (פועלים).
אלה רוכבים לפניהם ומצידיהם ומקטינים את חיכוך האוויר למובילי הקבוצות.
במרוצים ברמות הגבוהות, רק בחלק המאוחר במרוץ נחשפים מובילי הקבוצות אל הרוח.
לפני שמתגבשת קבוצת בריחה, נמצאים בקדמת הדבוקה רוכבים אשר מטרתם היא ליצור את הבריחה או להצטרף אליה.
כמו כן, נמצאים מקדימה רוכבים שתפקידם הוא לרדוף ולסכל את הבריחה במידה והרכב הרוכבים בה אינו מתאים למטרות קבוצתם במרוץ.
לאחר התגבשות קבוצת הבריחה, בדרך כלל, לוקחת על עצמה את מטלת הובלת הדבוקה הקבוצה שלה יש את האינטרס הברור ביותר בשליטה בהתנהלות המרוץ.
במרוץ קטעים, בפעמים רבות, תהיה זאת הקבוצה שרוכב שלה הוא המוביל בדירוג הכללי.
בפעמים אחרות, תהיה זאת קבוצה, או שילוב של שתיים או שלוש קבוצות שסבורות שרוכב שלהן יכול לנצח בקטע או לעבור לראשות הדירוג הכללי.
בעיקר הדבר בולט כאשר המרוץ החד יומי או הקטע במרוץ הקטעים עשוי להסתיים בספרינט רב משתתפים.
באחורי הדבוקה נמצאים בדרך כלל רוכבים משלושה סוגים: אלו אשר מתקשים לעמוד בקצב הרכיבה שמוכתב על ידי קדמת הדבוקה.
אלו שתפקידם להביא בקבוקי מים ממכונית הליווי של קבוצתם ולחלק אותם לרוכבי קבוצתם הפזורים בדבוקה.
הסוג האחרון הם רוכבים שלא מוקצה להם במרוץ או בקטע תפקיד ברור והם מוצאים באופן אישי את הרכיבה הפחות צפופה באחורי הדבוקה כנוחה וכבטוחה יותר.
במרוצי ריצה ובשחייה במים פתוחים משתמשים במונח "דבוקה" במשמעות זהה.
בצניחה, דבוקה היא קבוצת צנחנים הקופצים מן המטוס בזה אחר זה.
דבורה אמיר (נולדה ב-1948) היא סופרת ילדים ומשוררת ישראלית.
אמיר נולדה בירושלים, להורים שעלו מפולין.
אביה היה פעיל בתנועת פועלי-ציון ואמה התחנכה ברוח רעיונותיו של א"ד גורדון.
אחיה של אמיר הוא הפילוסוף אבישי מרגלית.
לאחר מלחמת ששת הימים למדה אמיר ספרות עברית, פילוסופיה יהודית וקבלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1975–1976 למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת אילינוי בארצות-הברית.
בשנות השמונים ניהלה פרויקט לעידוד קריאה במרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט"ח).
אמיר פרסמה שירים בכתבי-עת שונים: סימן קריאה, חדרים, שבו, מקרוב, כרמל ועלי שיח.
ספרה 'בעירה איטית' זיכה אותה בפרס קוגל לשירה.
זכתה בפרס היצירה הספרותית על-שם לוי אשכול לשנת תשס"ו.
זכתה בפרס קוגל בשנת 1995 ובשנת 2006 בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
כתבה מספר ספרי לימוד בספרות והשתתפה בכתיבת אחרים.
מעשה בעכבר קטן ובשני חתולים רעבים, ירושלים, איילות, 1992.
מעשה בבלון צהוב, איורים הילי הילמן, תל אביב, ספרית פועלים, 2000.
ספר הספורים של משפחת עכ-בר, ירושלים, איילות יובל, 2001.
בעירה אטית: שירים, תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 1994.
שירים דוקומנטריים, הקיבוץ המאוחד, 2003.
תרגום ועיבוד לספרי-ילדים שהתפרסמו באנגלית
ג'ואן אופנהים, איך נרדם נסיך, תל אביב, אגם, 2008.
מרים לטימר, אמילי נמר, תל אביב, אגם, 2009.
ג'אן פירנלי, הכי שועל שבעולם, תל אביב, אגם, 2009.
לילה פראפ, לאן נעלמים החלומות, תל אביב, אגם, 2009.
אמבר סטיוארט וליין מרלו, לא רוצה בלי שמיכי שלי, תל אביב, אגם, 2009.
דְּבוֹרָה הוא מושב באזור הצפון שנמצא בגוש חבר חלק משלושת גושי היישובים שבחבל יישובי תענך שבאזור עפולה, בדרום מזרח עמק יזרעאל, ומצפון לקו הירוק, ושייך למועצה האזורית הגלבוע.
היישוב הוקם בשנת 1956 על ידי עולים מגרעין "שובה" מרקש שבמרוקו כחלק ממבצע אכלוס חבל תענך שבעמק יזרעאל.
ביישוב משקים רבים ובהם גידול חיות משק כמו: תרנגולות, עזים, פרות ועוד…
ליד השער הצהוב יש חממה ובה יש גידול של צמחים.
שמו של היישוב הוא על שם דבורה הנביאה שכפי הנראה ניצחה את סיסרא במקום המושב כיום.
ביישוב גני ילדים, בריכה, בית כנסת ובית ספר יסודי "יד לחמישה".
בשנת 1994 הוקם ביישוב מפעל פריניב - מפעל לייצור מיצים.
הדבורה היא סדרת ספינות סיור קלות מתוצרת מפעל רמת"א של התעשייה האווירית לישראל, המשמשות בפלגות הבט"ש של חיל הים הישראלי לפעילות ביטחון שוטף (בט"ש) ולסיכול פעולות טרור ימיות.
כיום משרתות בחיל הים דבורות משלושה דגמים: דבורה סימן 1, סופר דבורה סימן 2 וסופר דבורה סימן 3.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, בעקבות התפתחות אמצעי הלחימה בקרב ארגוני הטרור, נולד הצורך בשיפור ספינות הדבור ששירתו אז בחיל הים הישראלי למה שנקרא אז "דבור מוסב", בעל מנועי GENERAL MOTORS V16 (בעלי 16 בוכנות), מכלי דלק נוספים ותורן יעיל יותר לגילוי מטרות במכ"ם.
אך לאחר זמן מה הוחלט כי יש צורך בכלי חדש שיענה להתפתחות המהירה של ארגוני הטרור.
בשנת 1977 השיק מפעל רמתא של התעשייה האווירית את ה"דבורה": ספינת בט"ש המבוססת על הדבור אך גדולה יותר ומהירה יותר.
הדבורה התבססה על התכנון והמבנה של הדבור, תוך שילוב טכנולוגיות מתקדמות יותר (שליטה ובקרה, מנוע, מערכת הנעה, אמצעי לחימה, אלקטרוניקה).
בשנת 1989 הוחלט בחיל הים להצטייד בדבורה.
בחיל הים משרתות שתי ספינות מדגם "דבורת שערים" - זהו דגם דבורה מסדרת היצור הראשונה.הספינות מדגם זה, שתוכנן ונבנה על ידי התעשייה האווירית לישראל, הצטרפו לחיל הים הישראלי בשנת 1989. הדגם התבסס על זה של ספינת הדבור הישראלית והניסיון הרב שנצבר בשימוש בה, בייחוד למטרות לוחמה בטרור והגנה על החופים.
הספינות מדגם זה ארוכות מן הדבור ב-1.8 מטרים (6 רגל), מהירותן גבוהה יותר והן כוללות טכנולוגיות שליטה, בקרה, הנעה וגילוי מתקדמות יותר.
בנוסף לכך מערך המגורים הפנימיים גדל במדור מגורים אחד נוסף וכן הוגדלה תכולת מכלי הדלק על מנת להקנות לספינות משך שהייה ארוך יותר בים.
דגם בעל כושר תמרון ואלקטרוניקה מתקדמים יותר מן הדבורה סימן 1. ספינות מדגם זה נקלטו בחיל הים בשנת 1996. באותה שנה גם נחתם הסכם עם חיל הים ההודי לאספקה של ה"סופר דבורה" מייצור מקומי, ספינות שנבנו במספנת גואה בהודו, אך צוידו במערכות ראיית לילה מתוצרת אל-אופ ותותח מיוצב מתוצרת רפא"ל.
שדרוג של ה"סופר דבורה" שבוצע על ידי מפעל רמתא של התעשייה האווירית בתחילת שנות ה-2000. דגם זה נחשב לאחד מהמתקדמים מסוגו בעולם בזמנו.
חיל הים ההודי היה הלקוח העיקרי של ה"סופר דבורה סימן 2" והוא רכש 7 ספינות מדגם זה.
חיל הים הישראלי רכש 2 ספינות.
חיל הים הסלובני רכש דבורה סימן 2 אחת.
ספינות הסופר דבורה סימן 3 כוללות שיפורים בעיקר במערכת ההנעה המאפשרת תמרונים מהירים וחלקים יותר, וכן נבנו באופן מודולרי - תכונה המאפשרת התקנת אמצעי לחימה ומערכות שונות לפי דרישות הלקוח, וכן שדרוג מתמיד של הספינות עם ההתפתחויות בתחום האלקטרוניקה, המכ"מים וכלי הנשק.
במהלך השנים נקלטו בחיל הים גם דבורות המונעות בעזרת מערכת סילון, השואבת מים בעוצמה רבה ופולטת אותם דרך מערכת נחירים, וכך מאפשרת תמרונים חדים על ידי הפניית הזרם לכיוונים שונים, בדומה למנועי סילון המשמשים במטוסי סילון.
11 ספינות מדגם זה נקלטו בחיל הים החל משנת 2004. כיום, ספינות מדגם זה מהוות את עיקר עמוד השדרה של צי הבט"ש של חיל הים הישראלי, והן החליפו בהדרגה את ספינות ה"דבור" וה"נחשול".
ספינות אלה משרתות לצד ה"שלדג" וה"צרעה", שנועדו לבט"ש באזור החופים ולמרדפים בעומקי מים רדודים.
: חיל הים הישראלי רכש 9 דבורות, 2 סופר דבורה סימן 2, ו-10 סופר דבורה סימן 3.
: חיל הים של סרי לנקה מפעיל 4 ספינות דבורה.
6 סופר דבורה סימן 3.
: 1 סופר דבורה סימן 2
: 20 דבורות שמכונות Hai Ou-class (שחף) נרכשו בשנות ה-70 ויצאו משרות בשנת 1999. הן הוחלפו ב-26 דבורות משופרות שמכונות Kuang Hwa No 6.
: בשנת 2009 רכשה גמביה 4 דבורות משופרות בעסקה סיבובית דרך טאיוואן שמכרה למלאווי בשנת 2008.
: 2 דבורות נרכשו מטאיוואן בשנת 1994.
במרץ 2015 הודיעה התעשייה האווירית על מכירת 4 ספינות סופר דבורה סימן 3 למדינה אפריקאית.
בספטמבר 2015 דווח על רכישת ספינות סופר דבורה סימן 3 בידי מיאנמר.
גדי שכטר, תולדות הדבורה, מוזיאון ההעפלה וחיל הים, 2014.
דבּוּר היא ספינת סיור קלה בשירות חיל הים הישראלי, המשמשת בפלגות הבט"ש לפעילות ביטחון שוטף (בט"ש), לסיכול פעולות טרור ימיות ולשמירה על חופי ישראל.
לאחר מלחמת ששת הימים, התעורר הצורך בהצטיידות של כלי שיט לחיל הים למטרות סיור לאורך גבולותיה הימיים הארוכים של ישראל.
הצורך בהצטיידות בספינת בלט גם לנוכח החשש מחדירת מחבלים בדרך הים.
לאחר, שצרפת שהייתה ספקית הנשק העיקרית של ישראל עד למלחמה, הטילה אמברגו על אספקת נשק לישראל, פנה חיל הים לצי האמריקני שהציע ספינת משמר מדגם Swift -50ft ששימשה במלחמת וייטנאם.
משלחת ישראלית ברשותו של קצין ההנדסה אמנון סלעי נשלחה לבדוק התאמת הספינה אך החליטה לבסוף לבחון ספינה אזרחית שיוצרה במספנת Swift Ships שתוכננה להובלת נוסעים ומטען למתקני קידוח נפט בים ולתכנן בה שינויים כדי להתאימה לצורכי חיל הים.
לאחר כשנה, בספטמבר 1971 הגיעו מארצות הברית עוד שש ספינות דבור - 3 לזירת ים סוף ו-3 לבסיס חיפה.
לאחר הזמנה זו התבצעה בניית הספינות במפעל רמתא של התעשייה האווירית בבאר שבע.
ברמת"א נוספו לספינות שיפורים ותוספות נוספות.
בסוף שנות ה-70, עקב התפתחות אמצעי הלחימה בקרב ארגוני הטרור, נולד הצורך בשיפור ספינות הדבור למה שנקרא אז "דבור מוסב" בעל מנועי GENERAL MOTORS V16 (בעלי 16 בוכנות), מכלי דלק נוספים, תורן יעיל יותר לגילוי מטרות במכ"ם.
בשנת 1978 השיק רמת"א את ה"דבורה": ספינת בט"ש המבוססת על הדבור אך גדולה יותר ומהירה יותר.
הדבורה התבססה על התכנון והמבנה של הדבור, תוך שילוב טכנולוגיות מתקדמות יותר (שו"ב, מנוע, מערכת הנעה, אמצעי לחימה, אלקטרוניקה).
הדבורים והדבורות משרתים עד היום בהצלחה בחיל הים הישראלי.
בחיל הים משרתות שתי ספינות מדגם "דבורת שערים" - זהו דגם האבטיפוס של הדבורה שדומה מאוד לדבור.
מאז שנות השבעים עסקו הדבורים בהגנה שוטפת על חופי מדינת ישראל.
הדבורים השתתפו גם במלחמת יום הכיפורים וסיכלו עשרות התקפות מצד חיל הים המצרי בים סוף, לרבות התקפות קומנדו.
הדבורים אף הטביעו כלי שיט מצרים.
אחרי המלחמה התמקדו הכלים בפטרולים לאורך חופי ישראל, מאחר שבאותה תקופה נעשו מספר רב של ניסיונות חדירה של ארגוני טרור ומחבלים פלסטיניים דרך הים (רובם מכיוון לבנון).
אחת החדירות של המחבלים מלבנון הסתיימה בפיגוע כביש החוף ב-1978 שהיה אחד הגורמים למבצע ליטני וכן לשיפור כלי הבט"ש של חיל הים.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 הוחלט לשפר את כושר העמידות של הדבור והוכנסו בה מספר שינויים ושיפורים אשר הגבירו את מהירותה וכושר התמרון שלה.
עד היום סיכלו צוותי הדבורים ניסיונות רבים של פיגועים דרך הים והטביעו ספינות אויב רבות.
הדבורים משרתים את חיל הים עד היום בזירת ים סוף.
צבא דרום לבנון- לתקופה קצרה הפעיל צד"ל 5 ספינות.
דבוראות או דבשאות (נקרא בעבר גם כוורנות) היא ענף בחקלאות העוסק בגידול דבורים מבויתות, בעיקר דבורי דבש לצורך הפקת דבש ומוצרים נוספים.
מטרת הדבוראות היא הפקת תוצרים ושירותים מהמכוורת ובהם:
דבש – התוצרת העיקרית והחשובה של המכוורת.
לדבש מגוון שימושים נרחב: כמקור לתזונה, כמרכיב במשקאות ובמתכונים וגם ברפואה.
תנובת הדבש השנתית בישראל היא 3,600 טון ובעולם היא מוערכת בכ-800,000 טון.
מזון מלכות – המשמש כתוסף מזון בעל תכונות רפואיות, בתערובת עם דבש בריכוז של 2%–6%.
דונג – משמש כשעווה ליצור נרות, לפיסול, לתעשיית הטקסטיל, לבידוד ועוד.
פולן דבורים (אבקת פרחים זכרית) – נמכר כשהוא מהול בדבש.
פרופוליס – מעין דונג שהדבורים מפרישות כדי לסתום חורים ולכסות על עצמים זרים או פגרי בעלי חיים שנכנסו לכוורת והדבורים אינן יכולות להוציאם.
משמש ללעיסה ומיוחסות לו סגולות רפואיות.
האבקה – הדבורים מספקות שרותי האבקה לגידולים חקלאים.
מקצוע הדבוראות וגידול הדבורים מחייב הכרה של תכונות משפחת דבורת הדבש.
גידול דבורים קשור עם החשש מעוקץ הדבורה.
עקיצת דבורת הדבש עלולה לגרום לאדם רגיל לתופעות שהן בגדר הסביר: כאב, תפיחות וגרדת במקום העקיצה.
כאשר העקיצה גורמת לאדם חום וגופו מתכסה אודם או בבהרות אדומות עדיף כי לא יימצא בקרבת דבורים.
מספר העקיצות שיספוג הדבוראי יקטן אם יפעל לפי הרגלי העבודה המקובלים במקצוע.
בעבודה היום-יומית עם הדבורה נוהגים ללבוש מסכה להגנת הפנים ובגד בד עבה.
הידיים, הזקוקות לחופש פעולה, נשארות ללא כפפות בדרך כלל, ורק בנסיבות מיוחדות, כמו בזמן רדיית דבש, לובשים הכפפות.
ידיים חשופות מאפשרות חופש פעולה בעת פתיחת הכוורת במטרה לבחון את מצב ההטלה בחלות ולהתבונן בתנועת משפחת הדבורים.
הדבוראי מניח כי הדבורה מפנה את נשק העוקץ רק במקרים בהם להערכתה עלול להפגע מהלך החיים התקין של משפחת הדבורים.
בן נריה, מוותיקי מדריכי המקצוע בישראל, מסכם בספרו:
גידול דבורים כרוך בהכשרה מוקדמת.
הסרבל מחמם מאוד, מגביל את התנועה ומקשה על ביצוע העבודה.
גידול דבורים דורש תשומת לב מתמדת לפרטים על מנת לאבחן את מצב הכוורת ומצבן של הדבורים.
ניתן ללמוד על מצב זה מתנועת הדבורים בפתח הכוורת וממספר הפגרים הנזרקים ממנה.
הדבוראי מקיים מעקב אחרי המכוורת גם כאשר היא נודדת לאזורי פריחה הרחוקים מביתו של מגדל הדבורים.
החומר הגולמי לייצור דבש, הצוף, מצוי בטבע.
היקף הפריחה של צמחים מניבי צוף בסביבת הכוורת יחסית לכמות הכוורות המצויות בשטח הוא גורם חשוב במיקום המכוורת.
כך לדוגמה בשנות המנדט הבריטי ובעשורים הראשונים של מדינת ישראל היה המיקום הטבעי של הכוורות ליד פרדסי פרי ההדר.
עונת הפריחה של ההדרים הייתה קצרה.
הריח החריף של הפריחה עוררה את חושי האדם ואת הדבורים.
בארה"ב ובמדינות נוספות מספקות הדבורים שרותי האבקה לחקלאים.
גידולים כגון שקדים ודובדבנים לסוגיהם תלויים במידה רבה בהאבקה של דבורי מכוורת.
במדינות אלו נודדות המכוורות לאזורים שונים בהתאם לעונת הפריחה של כל גידול.
גידול דבורים למטרות האבקה כרוך בנדידה רבה למרחקים גדולים, והדבש הוא תוצר משני במכוורות כאלו.
אם עומדים לרשות הדבוראי אזורי פריחה של אקליפטוס או פרחי בר, המניבים צוף, אפשר לנדוד עם מכוורת.
הדבר כרוך בעלות, הן של ההובלה והן של נסיעות המעקב.
היום מקובל לתאם את שטחי המרעה של הכוורות כדי לא להגיע למצב בו מספר הכוורות ימוקמו בסמוך אחת לשנייה ובכך יגבילו את הפקת הצוף.
בעת קביעת מיקום הכוורת נשקלים הפרמטרים הבאים:
קרבה למקומות הפריחה (מקובל מרחק עד 500 מטר);
המשטח צריך להיות מתאים לתעופת הדבורים: חשוף מספיק לשמש, המכוונת אותן ליציאה לאזורי הפריחה שהתגלו ולשיבה לכוורת.
שכנות של שדרת עצים עוזרת לדבורים להתמצאות;
הרחקת עשבי בר יבשים מאזור הכוורת, וזאת על מנת למנוע מצב בו שריפת קוצים פוגעת בכוורות;
קרבה למקום המגורים של מגדל הדבורים.
אך במרחק מריכוזי אוכלוסייה או ריכוזי בעלי חיים.
הכוורות מוצבות על גבי בסיס על מנת להגן עליהן מפני רטיבות.
כאשר בשיפוע מהקרקע לפתח מוצב משטח נחיתה עליו נוחתות הדבורים המביאות את הצוף לכוורת, ועליו זוחלות הדוברים אל תוך הכוורת.
רכישת נחילי דבורים מתבצעת בתחילת החורף.
בתקופה זו, הנחיל קטן ונוח להעברה ממקום גידולו למקום קליטתו.
בכוורת החדשה המשפחה מתפתחת ובהגיע האביב, עונת הפריחה, היא תמלא את יעודה.
נחיל בריא כולל חלות עם תאים בדרגות שונות של התפתחות הדבורה: מתאים עם ביצים עד לתאים חתומים.
מספר רב מדי של תאי זכרים – תאים מעט מוגדלים – אינו מעיד על מצב טוב של המשפחה.
מצב ההטלות של נחיל הדבורים והאפשרות להבחין בגילה של המלכה יצביע על פוריות נחיל הדבורים.
גילוי תאי גידול מלכות – תאים רחבים יותר ומוגבהים – עלולים ללמד על מצב לא תקין של המשפחה כבר בשלב הקנייה של הכוורת.
כאשר הנחיל מגיע ב"כוורית" כוורת מוקטנת, ממנה מועברות החלות עם הדבורים עליהן – במיומנות ובזריזות – כמעט מבלי שיחושו במעבר ממעון אחד למישנהו.
בית הדבורים נקרא כוורת (המושג החדש כיום – דבורית), ומקום בו מרוכזות מספר כוורות, ובו מתבצעות רוב עבודות הדבוראי, נקרא מכוורת.
הכוורת בנויה כארגז בעל מכסה נפתח, ופתח תחתון שאפשר לשנות את גודלו לפי מזג האוויר וגודל אוכלוסיית הדבורים בכוורת.
בתוך הכוורת יש מסגרות התלויות במאונך, בהם בונות הדבורים את החלות, על גבי שעוויות – יריעות שעווה דקות שעליהן מובלטת צורת משושים.
השעווית גורמת לדבורים לבנות חלות אחידות וישרות, דבר המקל על עבודת הדבוראי.
החלה בנויה מדונג – שעווה טבעית המיוצרת בבלוטות בגוף הדבורה, ועשויה תאים תאים בצורת משושה, כ-3,000 תאים בכל צד של החלה, בהם הדבורים אוגרות מזון – דבש ואבקת פרחים, מטילות ביצים ומגדלות ולדות.
כשאוכלוסיית הדבורים וכמות הדבש גדלות, אפשר להוסיף לכוורת עוד קומות – ארגזים פתוחים משני צדדיהם, המונחים על הכוורת, כשבהם עוד חלות.
סרבל עבודה – מבד עבה, בעל שרוולים ארוכים.
בדרך כלל, מכנסיים וחולצה מחלק אחד.
כובע ומסווה לפנים – עשוי רשת.
כפפות – אורכן עד למרפק, עשויות מבד עבה מאוד, עור או גומי.
מדף – מעין מפוח ידני או חשמלי, בעל מכל ששורפים בו שקים או עשבים.
העשן היוצא ממנו מבריח את הדבורים, וגורם להן להחזיק בבטנן דבש רב (מחשש לשריפה בכוורת), פעולה זו אמורה למנוע מהן לעקוץ (הדבר לא נבדק מדעית).
מכוור – מעין סכין דו צדדית המשמשת להפרדת קומות או חלות דבוקות.
במסגרת הביקורת השוטפת על הכוורת מוציאים מתוכה את החלות ובודקים אותן.
אם התפתחות הכוורת תקינה, החלה תיראה עם תאים המכילים דבורים בכל שלבי הגידול.
אם אחד מהשלבים נעדר, קיים חשש לבריאות משפחת הדבורים.
במסגרת הביקורת מנסים לאתר את המלכה.
בדרך כלל כשהיא מהלכת אזי להקת דבורים "פועלות" בעקבותיה.
אם מבחינים בתאים גדולים יותר מהרגיל, שפתחם כלפי מטה, הבנויים בדרך כלל בשולי החלה, מדובר ב"מלכונים" – הרי שמשפחת הדבורים מכינה עצמה להתפלגות, ומשמעות הדבר שהיקף התפוקה של הכוורת הנוכחית תרד.
גם הימצאות זכרים עלול לעורר דאגה שכן זהו אות לכך שהמלכה החדשה טרם הופרתה.
ריבוי נחילים (משפחות דבורים צעירות) נעשה במספר שלבים.
מגדלים מלכות חדשות, על ידי העברת זחלים בני יום אחד למלכונים (תאים גדולים יותר מהרגילים ושפתחם כלפי מטה), טפטוף כמות קטנה של מזון מלכות בתא (כדי שהדבורים "יבינו" שזחלים אלו אמורים לגדול למלכות) והחזרתם לכוורת שמלכתה הורחקה ממנה (דבר הגורם למוטיבציה אצל הדבורים לגדל מלכות חדשות).
אפשר גם לאסוף מלכונים שהדבורים גידלו בצורה טבעית, דבר הקורה כשהמלכה הורחקה או כשיש צפיפות רבה בכוורת, ומופעל אינסטינקט התנחלות, הגורם לדבורים לגדל מלכות חדשות, עמם תעזובנה את הכוורת חלק מהדבורים הצעירות.
יום עד יומיים לפני בקיעת המלכות מפצלים משפחות של דבורים ל־2–3 קבוצות קטנות ולאחר זמן מה מגישים להן את המלכונים.
עבודה זו אפשר לעשות באביב או בסוף הקיץ.
האכלה – מקובל להאכיל את הדבורים בתמיסת סוכר בסוף החורף בערך פעם בשבוע.
מטרת ההאכלה היא לתת לדבורים אפשרות להתפתח לפני הפריחה כך שבבוא עונת האגירה המשפחה תהיה חזקה דיה לאגור כמות גדולה של דבש.
בדרך כלל מאכילים גם לאחר הרדייה: הפרחים כבר נבלו, והמשפחה גדולה ודורשת מזון רב.
העלאת קומות – כשמתחילה עונת האגירה יש להעלות קומות נוספות על הכוורות, וכשהן תתמלאנה יש להעלות קומות נוספות.
מקובל לשים בין הקומה התחתונה לשאר הקומות רשת, דרכה יכולות לעבור רק פועלות ולא המלכה.
רשת זו מגבילה את ההטלה לקומה התחתונה בלבד ובשאר הקומות החלות מכילות דבש בלבד – דבר המקל על הרדיה.
העלאת הקומות חשובה גם למניעת ההתנחלות ולכן אין לאחר בה כלל.
רדייה – הוצאת הדבש, נעשית בדרך כלל פעמיים בשנה, בסוף האביב ובסוף הקיץ.
הדבורים מורחקות מחלות הדבש על ידי עשן, ניעור או על ידי ריח של פנול (חומצה קרבולית).
החלות מועברות למכון הרדייה, שם מופק מהן הדבש על ידי כוח צנטריפוגלי.
נדידה – באזורים בהם ישנה פריחה תקופה קצרה בלבד, מקובל להעביר את המכוורת ממקומה, למקום שבו פריחה עשירה יותר.
מעקב – יש לבדוק את הכוורות לעיתים קרובות ולוודא שהן מתפתחות כראוי, שמלכתן נמצאת, ושהדבורים בריאות.
בארצות הברית נפוץ מאוד גידול דבורים למטרות האבקה של גידולים חקלאים.
שקדים ודובדבנים לדוגמה תלויים בכוורות של דבורי דבש להאבקת הפרחים שלהם.
בגידול דבורים להאבקה המטרה העיקרית אינה לייצר דבש אלא להאביק גידולים חקלאים.
מובן שלכל צמח עונת פריחה שונה בהתאם למינו, לאקלים בו הוא צומח ולמזג האוויר הספציפי באותה שנה.
לפיכך נודדות מכוורות ההאבקה מספר רב של פעמים בשנה ברחבי ארצות הברית בהתאם לתקופת הפריחה.
כשני שלישים מהכוורות בארצות הברית הן כוורות להאבקה.
רקבת הוולד האמריקאית – הוולד נרקב כבן עשרה ימים, גופו מתכווץ ונעשה אלסטי ונודף ריח רקבון מהכוורת.
מחלה מידבקת מאוד, כמעט אי אפשר לרפא.
רקבת הוולד האירופית – הוולד נרקב כבן שישה ימים, גופו נמתח ונעשה חום, ריח חמוץ מהמכוורת.
יש לחזק כוורות נגועות, אפשר לטפל על ידי סטרפטומיצין או טראמיצין.
מחלת השקית – הוולד מת והופך לשקית מלאה נוזלים.
ורואה – אקרית טפילית הנצמדת לזחלים ולבוגרים, ניזונה מרקמות השומן שלהם וכתוצאה מכך מחלישה אותם.
בנוסף, משמשת הוורואה כווקטור להעברת וירוסים ומחלות הגורמים לפגיעה בעמידות הכוורת.
הוורואה נחשבת כטפיל בעל הפגיעה הכלכלית הגדולה ביותר בענף הדבוראות, כמו גם אחד מגורמי העקה התורמים לרמה הגבוהה של איבוד דבורים בכל העולם.
עש הדונג – אוכל את החלות ונובר בעץ הכוורת.
יש לנקות היטב את הכוורות ולהוציא חלות ריקות שבהן העש מטיל ביצים.
צרעות – בעיקר הצרעה המזרחית, טורפות את הדבורים.
יש להדבירן ולפזר להן מלכודות ופיתיונות רעל.
קיימת בקרב הדבוראים התמחות בטיפוח מלכות בעלות תכונות משופרות כגון הטלה רבה, עמידות בפני מחלות ודבורות ממעטות לעקוץ.
כמו כן קיימת התמחות בהפקת מזון מלכות על ידי הנעת משפחת הדבורים לבנות "מלכונים" – תאים לגידול מלכות ולהזנתם במזון המיוחד שנועד למטרה זו.
גידול הדבורים החל עוד בתקופה הפרהיסטורית.
עדויות רבות לקיומה של הדבוראות כמקצוע נמצאות בציורי קיר מהתקופה הפלאוליתית העליונה, במערות בצפון ספרד, במצרים, במסופוטמיה ובאסיה הקטנה.
הפילוסוף היווני אריסטו, מביא בספרו מבחר מן החיבורים בביולוגיה" מחקר מקיף על גידול הדבורים.
הכוורות הקדומות היו עשויות בול עץ, חרס, קש או בוץ, ולא היו בהן חלות מיטלטלות.
הדבוראי היה מרסק את החלות כדי להוציא את הדבש, והדבורים היו נאלצות לבנות כל שנה חלות חדשות, דבר שהיה מוריד ברמה משמעותית את תוצרת הדבש.
עם המצאת החלות המיטלטלות, השעווית והרדיה הצנטריפוגלית, נעשתה מלאכתו של הדבוראי לקלה יותר ורווחית יותר.
בישראל, ארגון מגדלי דבורים בישראל ומועצת הדבש מסייעים לדבוראים בהדרכה, בקביעת אזורי הרעייה ובשיווק הדבש.
בספרות המשנה והתלמוד, מופיעים כבר פרטים רבים על הדבורים, הדבוראות ועל כלי הדבוראי, דבר המעיד על נפוצות המקצוע ורדיית הדבש בארץ בתקופה זו.
בעת החדשה, ראשוני הדבוראים היהודים בארץ היה ראובן לרר ובנו משה מהמושבה נס ציונה, שלמדו את המלאכה מבני משפחת בלדנספרגר מירושלים, נוצרים פרוטסטנטים בני אלזס שבצרפת.
בשנת 1910 הגיע כבר מספר הכוורות ל-1,500. באותם ימים הייתה נפוצה בעיקר דבורת הדבש הארצישראלית, שהייתה רגזנית ועקצנית, נתנה מעט דבש, והרבתה להתנחל.
בשנת 1931 הובאה לארץ הדבורה האיטלקית, שתכונותיה היו טובות הרבה יותר.
מיקום המכוורת נקבע בין השאר לפי הקרבה לצמחים המניבים צוף, אשר ממנו הדבורים יכולות להפיק דבש.
לפי-כך מקובל לנדוד עם הכוורות למקומות שבהן קיימים צמחים כאלה בעונות שבהו יש פריחה.
דגש מיוחד יש לפריחה של צמחים מהסוגים הבאים:
רותם המדבר, רוזמרין רפואי וחמציץ נטוי – נמנים עם על הצמחים "המעוררים".
להם פריחה מוקדמת כבר בסוף החורף.
אם מכוורת מצויה ליד צמחים מסוג זה, משפחת הדבורים נזקקת לפחות להזנה מלאכותית של תמיסת סוכר כמקובל בימי החורף כאשר אין לדבורים מקורות אחרים לקיום.
מקורות צוף זמינים מודדים את פעיות המלכה להטיל ביצים ומספר הפועלות גדל והן בכושר איסוף צוף מוגבר בעונת הפריחה העיקרית שהיא באביב, עת פריחת ההדרים.
לאור החשיבות הכלכלית של הפריחה המוקדמת נהגו מגדלי הדבורים לנטוע צמחים אלה ודומיהם, המקדימים בפריחה, באזורים הקרובים לכוורות.
פרי הדר – היא הפריחה החשובה, המניבה את הדבש המבוקש ביותר בשל צבעו וניחוחו.
צמחי בר אביביים כגון: חרדל, גזרולבנה רפואית.
אקליפטוס – שייך לקבוצת צמחי הדבש בעלי פריחה מאוחרת.
קיימת נדידה לריכוזי עצים אלה לתקופה מוגבלת.
פרחי בר – פורחים לאורך כל הקיץ.
במקומות ריכוז של פרחים אלה כגון דרדר, ינבוט השדה ואפילו צבר מתקבלת תנובת דבש נאותה.
החסרון הוא שהמכוורת מוצבת באזורים רחוקים – חשופה לגנבות, שריפות ולצרעות.
דבורה ברלינר (נולדה ב־15 ביוני 1947) היא שופטת בדימוס.
כיהנה כנשיאת בית המשפט המחוזי בתל אביב, ובשנים 2006–2007 כשופטת בפועל בבית המשפט העליון.
עמדה בראש ועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון.
ברלינר נולדה בישראל בשנת 1947. בשנת 1965 היא סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר "צייטלין" בתל אביב.
עם סיום לימודיה התיכוניים שירתה כמורה ביישובי ספר במסגרת שירות לאומי עד לשנת 1966.
עם סיום שירותה בשירות הלאומי החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב.
כשקיבלה את התואר הראשון בשנת 1971, החלה להתמחות בבית משפט השלום בפתח תקווה ובפרקליטות מחוז תל אביב.
ב־1977 השלימה לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1972 הוסמכה כעורכת־דין והחלה לעבוד בפרקליטות מחוז תל אביב כתובעת.
בשנת 1975 הייתה שותפה בצוות התביעה במשפטו של מיכאל צור.
בשנת 1978 כיהנה כסגן בכיר לפרקליט מחוז תל אביב.
בספטמבר 1984 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בתל אביב–יפו.
בדצמבר 1991 מונתה לכהונה בבית המשפט המחוזי בעיר, וכעבור 12 שנה, בספטמבר 2003, מונתה לתפקיד סגנית נשיא שם.
באוגוסט 2004 נכלל שמה ברשימת המועמדים לשיפוט בבית המשפט העליון.
חבר הכנסת שאול יהלום, חבר בוועדה לבחירת שופטים, פעל למינויה לכהונת קבע ובתמורה הצטרף לתומכים במינוי השופטת עדנה ארבל לעליון, אולם הסיכומים שהשיג בנושא זה לא החזיקו מעמד כשהתחלפו שרי המשפטים.
ביוני 2006 מונתה, לצד השופט דוד חשין, לכהן כשופטת בפועל בבית המשפט העליון לתקופה של חצי שנה.
בדצמבר 2006 הוארכה הכהונה הזמנית בשלושה חודשים נוספים.
בין מאי 2009 למאי 2016 כיהנה כנשיאת בית המשפט המחוזי בתל אביב.
לאחר תום הכהונה הוסיפה לכהן, כשופטת בכירה, כאב"ד בהרכב שדן בערעורים פליליים.
בפברואר 2022 מונתה בידי נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות לעמוד בראש ועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון, במקומה של נשיאת העליון בדימוס מרים נאור שנפטרה במהלך עבודת הוועדה.
הוועדה פרסמה דו"ח ביניים ושלחה מכתבי אזהרה באוגוסט 2022, ובמרץ 2024 הגישה את מסקונותיה.
במהלך כהונתה כשופטת הכריעה ברלינר במשפטים מתוקשרים של אישי ציבור וכן במשפטי צווארון לבן.
היא דחתה את ערעורו של השר לשעבר סאלח טריף שהורשע במתן שוחד, במרמה ובהפרת אמונים, ובהחלטתה ציינה כי "צר לי כי מי שהיה שר במדינת ישראל, נכשל בביצוע עבירות מכוערות אלה".
היא פסקה כי איומים שנשלחו בדואר האלקטרוני לחבר הכנסת טומי לפיד אינם מהווים הטרדה לפי חוק הבזק.
משפט מתוקשר נוסף בו שפטה הוא המשפט בו דחתה בקשה לחלופת מעצר לטלי פחימה, שהורשעה בין השאר בסיוע לאויב בשעת מלחמה, וקבעה שהיא מהווה "גורם סיכון".
ברלינר ישבה בהרכב הערעור של מרגלית הר־שפי וגרסה בדעת מיעוט שיש לזכותה מאי מניעת פשע.
ברלינר ישבה בהרכב שדן בערעור של הפרקליט הצבאי הראשי נגד ההחלטה שלא לשלול את דרגותיו של האלוף במיל' יצחק מרדכי, ולצורך כך קבלה דרגת אלוף זמנית, והייתה לאישה הראשונה בתולדות צה"ל שקיבלה דרגת אלוף, אף על פי שמעולם לא שרתה בצה"ל.
בתה, דפנה ברלינר, עובדת כראש תחום נוער של פרקליטות המדינה.
ברלינר מקיימת אורח חיים דתי.
בספר בראשית מתוארים תפקידה ומקום קבורתה, שנקרא אלון בכות: .
האירוע התרחש אחרי שבני יעקב המשיכו בדרך משכם לבית אל, לאחר הזמן המשוער של מלחמות בני יעקב.
בבית-אל מתה דבורה, ויעקב ובניו קברו אותה "תחת האלון" ומכנים אותו "אלון בכות".
לפרשה זו יש פרשנויות אחדות, העוסקות בדיוקנה של דבורה המינקת.
בספר בראשית מוזכר המונח מינקת בהקשר לרבקה בשני מקומות:
כאשר עבד אברהם נוסע לארץ כנען ויחד עם רבקה באה מניקתה.
וכאן, בעת נסיעתו משכם לבית-אל.
רש"י שאל: "מה עניין דבורה בבית יעקב (הרי היא מינקת רבקה)?
אלא לפי שאמרה רבקה ליעקב () ושלחתי ולקחתיך משם, שלחה דבורה אצלו לפדן ארם לצאת משם, ומתה בדרך".
דהיינו, דבורה הייתה בשליחות רבקה לפדן ארם, כדי לבשר ליעקב שיכול כבר לחזור לבית הוריו בארץ כנען, ובדרכם חזרה מתה.
פרשן המקרא חזקוני סובר שמדובר באישה אחת: "זאת מינקתה.
בנעוריה, והזכירה עכשיו שלא תתמה לכשתגיע לפרשת מיתתה לומר מאין באה".
הרמב"ן סבור כי אולי מדובר בשתי מיניקות.
והכתוב מדבר עכשיו ב"מינקת אחרת שנשארה בבית לבן ובתואל, ועתה יביא אותה יעקב עמו לכלכל את שיבתה לכבוד אמו, כי כן דרך הנכבדים להיות להם מיניקות רבות, כי רחוק הוא שתהיה הזקנה השליח שתשלח אמו ליעקב כדברי רבי משה הדרשן".
רבקה מבוגרת, זקוקה לעזרה ויעקב מביא עמו מינקת אחרת.
הנוכחית הוא מציין, כנראה "זקנה".
יעקב אבינו עוסק בקבורת דבורה המינקת.
הפרשנים העלו סיבות שונות לעיסוקו של יעקב בקבורת המינקת.
המדרש רואה בכך מסר של הכרת הטוב, שנועד להצביע על מידת החסד של יעקב אבינו.
למרות עושרו ומעמדו הרם, עוסק יעקב בקבורתה בעצמו, לא על ידי שליחים ומשרתים, ומתאבל ובוכה עליה: "ויקרא שמו אלון בכות" ().
מדרש אחר מייחס את הכבוד שניתן לה, בשל היותה אמהּ של רבקה, ובספר הישר מוסיף שהייתה בתו של עוץ - אחיו הבכור של בתואל.
כלומר, יעקב עסק בקבורתה של סבתו, אם אמו ()
תרגום יונתן סבור כי דבורה "פידגוגתא דרבקה", היינו: ה"פדגוגית" – האומנת, המורה והמחנכת של רבקה.
הרמב"ן סבור כי למעשה יחד עם דבורה המינקת נקברה גם רבקה.