tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טענתו של דומהוף, בדומה להאנטר, היא שמעמד אליטיסטי, אשר מנהל נכסים מניבים גדולים (דוגמת בנקים וחברות) שבבעלותו, שולט במבנה הכוח האמריקאי, הן במישור הפוליטי, הן במישור הכלכלי.
עבודתו המוקדמת של ברנהאם, "The Managerial Revolution", ניסתה לתאר את המעבר של כל הכוח הפונקציונלי לידי מנהלים, במקום לידיהם של פוליטיקאים או אנשי עסקים – כך שנוצרת הפרדה בין בעלות לשליטה.
רבים מרעיונות אלו אומצו על ידי הפלאו-שמרנים פול גוטפריד וסמואל פרנסיס, בתאוריות שלהם אודות המדינה המִנהלתית.
מחשבותיו של ברנהאם אודות גישת האליטות הובהרו ביתר פירוט בספרו "The Machiavellians", אשר דן, בין היתר, ברעיונותיהם של פארטו, מוסקה ומיכלס.
בספר זה ניסה ברנהאם להציע ניתוח מדעי, הן של האליטות, הן של הפוליטיקה בכללותה.
פטנאם ראה את התפתחות הידע הטכני והבלעדי בקרב מנהלים וקבוצות מומחים אחרות, כמנגנון שנוטל כוח מהתהליך הדמוקרטי ומעביר אותו מבלי משים ליועצים ולמומחים המשפיעים על תהליך קבלת ההחלטות.
בספרו "Top Down Policymaking" טוען דאי שהמדיניות הציבורית של ארצות הברית אינה נובעת מ"דרישות העם", אלא מקונצנזוס בין האליטות, ששורר בין קרנות ללא כוונת רווח המבוססות בוושינגטון די.
סי., צוותי חשיבה, קבוצות אינטרס בעלות עניין בקידום תחום ספציפי, וחברות שתדלנות ומשרדי עורכי דין בולטים.
דאי הוסיף להרחיב את התזה שלו בספרו: "".
בספרו "Corporate Power and the Environment" כותב ג'ורג' גונזלס על כוחן של האליטות הכלכליות בארצות הברית לעצב את המדיניות הסביבתית לטובתן.
בספרו "Reflections on the Revolution in Europe", גורס ראלף דאהרנדורף שבשל הרמה הגבוהה של כשירות שנדרשת לפעילות פוליטית, נוטות המפלגות הפוליטיות להפוך למעשה לספקיות של "שירותים פוליטיים", כלומר ניהול של משרדי ציבור מקומיים וממשלתיים.
במהלך מערכת הבחירות מנסה כל מפלגה לשכנע את הבוחרים, שהיא המתאימה ביותר לניהול ענייני המדינה.
התוצאה ההגיונית תהיה להכיר במאפיין זה ולרשום בגלוי את הצדדים כחברות המספקות שירותים.
בדרך זו, המעמד השליט יכלול את חברי ועמיתי החברות שהוכרו כחוק ו"המעמד הנשלט" יבחר בבחירות את חברת הניהול הממשלתית המתאימה ביותר לאינטרסים שלו.
בניתוח סטטיסטי שביצעו ל-1,779 סוגיות מדיניות, מצאו מרטין גילנס ובנג'מין פייג' כי "לאליטות כלכליות ולקבוצות מאורגנות המייצגות אינטרסים עסקיים, יש השפעות עצמאיות משמעותיות על מדיניות הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, ואילו לאזרחים הממוצעים ולקבוצות אינטרסים המוניות יש השפעה עצמאית מועטה בלבד, או שהם אף משוללי כל השפעה עצמאית".
גישה מודרנית מנסה לחבר את "תורת האליטות" עם עקרונות הדמוקרטיה, ברוח גישתו של מונטסקייה הרואה בדמוקרטיה מערכת של איזונים בין מספר גורמים בעלי עוצמה וכוח.
לפי גישה זו, ה"אליטות" יתרמו לדמוקרטיה בהתקיים שלושה תנאים מצטברים: מעורבות אזרחית גבוהה, שיתוף פעולה בין האליטות השונות (האליטה הפוליטית, האליטה האינטלקטואלית והאליטה הדתית) ומחויבות משותפת למצוינות.
שומפטר כתב את הספר "קפיטליזם, סוציאליזם ודמוקרטיה" בו קרא למודל מינימליסטי שהושפע רבות ממקס ובר, שבו דמוקרטיה היא המנגנון לתחרות בין מנהיגים, בדומה מאוד למבנה שוק.
מסקנתו של שומפטר הייתה שהתחרות בין האליטות חיונית ליציבות הדמוקרטיה וטובה לעם ולצרכיו.
המונח "גישה אליטיסטית" בהקשר של ויקיפדיה מתאר תפיסה שלפיה עריכת התוכן והכרעות מדיניות המיזם אמורות להיות נתונות בידי קבוצת משתמשים מצומצמת ובעלת ניסיון רב.
מצדדיה של גישה זו טוענים כי ריכוז הסמכות בידי עורכים ותיקים תורם לשמירה על רמת איכות גבוהה, עקביות ועמידה בכללי העריכה.
מנגד, מבקריה סבורים כי גישה אליטיסטית עלולה להרחיק עורכים חדשים, לצמצם פלורליזם ולהאט את התפתחות התוכן החופשי.
הדיון על האיזון בין פתיחות לכלל הציבור לבין הסתמכות על מומחים ועורכים מנוסים הוא נושא מרכזי בשיח הקהילתי של ויקיפדיה.
גיתית פישר (נולדה ב־26 בדצמבר 1985) היא קומיקאית, שחקנית, תסריטאית, מחזאית וכוכבת רשת ישראלית.
פישר נולדה ברמת גן, וכשהייתה בת שמונה עברה עם משפחתה לצור יגאל.
למדה במגמת התיאטרון בתיכון עמי אסף בית ברל.
שירתה בחיל התותחנים, תחילה כמדריכת תותחנים במחנה שבטה ולאחר מכן בבית התותחן.
פרצה לתודעה הישראלית בשנת 2015, כשפרסמה שורת סרטונים ויראליים בדמות אישה בשם "תותית" בפלטפורמות הרשת YouTube ו־Facebook, שזכו להצלחה רבה ואף כיכבה עם דמות זו בפרסומת למותג התחבושות ההיגייניות Kotex.
לאחר מכן השתתפה באופן קבוע בתוכנית "זה המצב" ברשת 13.
בשנים 2015–2016 שיחקה וכתבה בפינה קבועה בתוכנית "היום בלילה עם גורי אלפי" בקשת 12.
בשנת 2017 הפכה למשתתפת קבועה וכותבת בתוכנית "טלוויזיה מהעתיד" ברשת 13. באותה שנה החלה גם לדבב בסיטקום המדע הבדיוני "הכלום הגדול" בערוץ KidZ של yes.
בשנת 2019 יצרה את הסדרה "זאת וזאתי" ברשת 13 עם חן רוטמן ואושרית סרוסי.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "בצפר" (בדמותן של יהלומה, המורה לאומנויות הבמה, וקמילה, המורה למדעים).
בשנת 2020 שיחקה את עצמה בתור הבמאית בסדרה "הקומה האחרונה", תוכנית אירוח של כוכבים בקיץ במהלך החופש הגדול.
באותה השנה, החלה לשחק בדרמה של יס "הטבח", בתפקיד סאני.
השתתפה בעונה הראשונה של התוכנית "סיפורים מהכורסה" בכאן 11.
בשנת 2021 גילמה את דמותה של ורד כהן בסדרה "האחיין שלי בנץ" המשודרת בכאן חינוכית.
בשנת 2022 שרה והופיעה בקליפ "שלושה בנות" בדמות "תותית" עם נועה קירל.
בנוסף, השתתפה לראשונה ב"ארץ נהדרת" בסדרת המערכונים "רצח בריקודי עם".
בשנים 2022–2024 השתתפה בכמה מערכונים בתוכנית.
בינואר 2023 השתתפה בסדרת המערכונים "המירוץ לעיזבון".
באותה שנה חזרה לשחק בעונה השנייה של "האחיין שלי בנץ".
פישר יצרה עם שיר ראובן את המחזמר "כאפות".
את המוזיקה המקורית למחזה יצרה נונו.
הייתה בזוגיות עם הסטנדאפיסט והתסריטאי תם אהרון.
לאחר מכן נישאה לאודי וולקוב.
ב־28 באפריל 2023 ילדה את בנה הבכור.
ב־12 ביוני 2024, שיתפה את עוקביה ברשת החברתית אינסטגרם כי היא ווולקוב נפרדו.
גַּל-עֵד, גל אבנים או מַצֶבֶת זיכרון הוא מבנה מלאכותי המורכב מאבנים מאוזנות, לרוב בצורת חרוט.
המונח נזכר בספר בראשית גם בשמו הארמי, יְגַר שָׂהֲדוּתָא.
בעידן המודרני גל-עד משמשים לרוב כציוני דרך.
בימי קדם הם שימשו גם למגוון רחב של מטרות:
לציון אתר קבורה, או להנצחת אנשים שנפטרו.
לסימון שביל באזור סלעי, מדברי או על פני קרחון.
על מנת לסייע בניווט – חלקם הוקמו במרחקים קבועים על מנת לסייע לנווט במזג אוויר גרוע.
למטרות טקסיות אשר לעיתים היו קשורות לאסטרונומיה
להנצחת מקומות בהם התרחשו אירועים בולטים.
על מנת לאתר פריטים קבורים, כגון מטמון של אוכל או חפצים.
הגל-עד משתנים בגודלם, ולעיתים עשויים להיות צבועים או מעוטרים – על מנת שיבחינו בהם ביתר קלות או מסיבות דתיות.
דוגמה לסוג של גל-עד קדום היא האינוקשוק המשמש את המתיישבים האינואיטים באזור הארקטי של קנדה.
גישת החוזקות היא תחום בפסיכולוגיה החיובית.
הגישה, שהיא אחד היישומים של הפסיכולוגיה החיובית, נחקרה בצורה מדעית והוכחה כמסייעת לנהל חיים מספקים וקריירה מספקת.
ניתן להגדיר "חוזקה" או "נקודת חוזק" (באנגלית Strength) כתחום חזק יחסית אצל האדם, בזכות כישרון ויכולת, שבעזרתה ניתן להגיע לביצועים טובים מאוד ואף להצטיינות יוצאת דופן (שהיא תמיד תוצאה של שימוש בחוזקות).
חוזקה מתבססת על כישרון טבעי מולד וכשהיא באה לידי ביטוי נגיע לביצוע מיטבי מתמשך וקבוע.
אבל כישרון איננו מספיק, על מנת שכישרון יהפוך לחוזקה נדרש לפתח אותו באמצעות רכישת ידע, אימונים, תרגול, השקעה והתמדה.
מאפיין נוסף של חוזקות הוא שהן מתגבשות מתוך תשוקה והנאה לעסוק בהן - אלו מקומות שנאהב להיות בהם ולכן ניתן להתמיד בעיסוק לאורך זמן.
אחד מהרעיונות המרכזיים של הפסיכולוגיה החיובית בכלל, ושל גישת החוזקות בפרט, הוא שהצטיינות אינה ההפך מכישלון, ולכן, בדיקת הכישלונות לא תלמד אותנו בהכרח כיצד להצליח ולהצטיין.
יישום הגישה כולל זיהוי של החוזקות אצל אנשים, טיפוח שלהם ושימוש נכון בהם, כבסיס להצלחה במקומות עבודה ובחיים.
בבסיס תפיסה זו נמצאת ההנחה שלכל אדם משאבים שונים וייחודיים, ולכל אחד חוזקות משלו, שבמידה ויידע לזהותן ולעבוד עמן יגיע לצמיחה מיטבית, וכי הצטיינות יכולה להיות רק בתחומי החוזקות של האדם.
שימוש בחוזקות בעבודה מבטיח הנאה ותחושת מימוש עצמי ולכן מהווה גם אמצעי מעולה להגברת מוטיבציה בעבודה, ליצירת צוות מחובר, מעורב ויצרני ולשיפור ביצועים, זהו כלי משמעותי לייעול והתמקצעות של העובדים והארגון כולו.
חשוב להדגיש (גם כתשובה לביקורת מוכרת על גישת החוזקות והפסיכולוגיה החיובית) כי גישת החוזקות לא באה לומר שאין צורך לטפל ולשפר חולשות ובעיות.
ברור שחשוב לטפל בבעיות ולהתקדם גם בתחומי חולשה הנדרשים לחיים תקינים, רק ששם אין לצפות להצטיינות.
הצטיינות והצלחה תבוא מקידום תחומי החוזקות.
לגישת החוזקות ניתן למצוא מספר מקורות לאורך השנים:
פיטר דרוקר בספרו The Effective Executive, משנת 1966, שם כתב על כך שהמנהל היעיל בונה על החוזקות שלו, של עובדיו, של הממונים עליו ועוד.
מאמר משנת 1987 - "חקר הצלחות", שיטה של דייוויד קופריידר לבנות ארגון סביב הדברים שמצליחים בו במקום לנסות ולתקן את מה שלא מצליח זאת באמצעות הגישה של חקר מוקיר שמסייעת לאנשים, צוותים וארגונים לממש משאבים באופן יעיל ואפקטיבי, לצורך השגת תוצאות הרצויות להם, על ידי למידה מהצלחות.
נאומו של ד"ר מרטין סליגמן משנת 1999, "הדבר החשוב ביותר שלמדנו הוא שפסיכולוגיה לוקה בחסר, פשוטו כמשמעו.
עד עתה טיפלנו בחלק העוסק במחלות נפש, התמקדנו בתיקון נזקים, והזנחנו את החלק של החוזק, את מה שאנו טובים ומצטיינים בו".
הספר "עכשיו - גלה את חוזקותיך" של מרקוס בקינגהאם ודונלד קליפטון, שמצהיר כי בא לחולל מהפכה - מהפכת החוזקות.
בין אם זה מקור אחד או אחר, אין ספק כי זוהי מגמה שצוברת תאוצה עוד משנות השישים של המאה הקודמת והשינויים שהיא מביאה עמה מורגשים בכל תחום.
שינוי המגמה, מזו המנסה לתקן את החולשות לזו המתמקדמת בחוזקות, שינתה את הדרך בה אנו מסתכלים על אנשים, לרבות על עצמנו, על ילדינו, עובדינו ועוד.
בבסיס תפיסת החוזקות נמצאת ההנחה שלכל אדם משאבים שונים וייחודיים וכי אם יידע לזהותן ולעבוד עמן יגיע לצמיחה מיטבית.
שלב ראשון - זיהוי חוזקות: תחילה על אדם לזהות חוזקותיו, ללמוד את הצלחותיו, את הדברים שמתנהלים טוב ושהוא עושה נכון.
ניתן לזהות זאת בעזרת מודלים ושאלונים ייעודיים.
שלב שני - שלב הפעולה: לאחר שהבין האדם מהן החוזקות שלו, עליו להכניס אותן למציאות שלו ולהשתמש בהן בשלל פעולות בחיו.
ניתן לעשות זאת בעזרת מודעות לחוזקות ותרגולן.
לאחר זיהוי החוזקות, ניתן לערוך רשימה של סיטואציות בהן השתמש האדם בחוזקות שלו בחייו האישיים ובמקום עבודתו.
ניתן לבחון בדרך זו אילו חוזקות לא באות לידי ביטוי ולהקדיש מחשבה לשאלה כיצד ניתן להשתמש בהן, ובכך לממש את הפוטנציאל יותר.
שלב שלישי - יישום: האדם יישם את החוזקות על ידי הצבת מטרות בהן ישתמש בחוזקות בתחומים נוספים.
ניתן לעשות זאת בעזרת כמה מודלים שונים שפורסמו לאורך השנים, בהמשך יפורטו שלושה מהם.
טיפולוגיית החוזקות של סליגמן ופיטרסון
כאשר התמנה פרופ' מרטין סליגמן ליו"ר אגודת הפסיכולוגים האמריקאית (APA) בשנת 1998 הוא ראה לעצמו שליחות לבסס בפסיכולוגיה ענף של פסיכולוגיה חיובית שיעסוק באבחון וחיזוק של תכונות חיוביות, כוחות ויכולות, בנוסף לתחום שבו התמחתה הפסיכולוגיה עד אז של אבחון וריפוי של בעיות, קשיים ומחלות.
ביחד עם פרופ' כריס פיטרסון הוא הניע מחקר שמטרתו הייתה ליצור מקבילה חיובית למדריך האבחון להפרעות נפשיות המשמש בפסיכולוגיה הקלאסית והפסיכיאטריה ה-DSM.
כתחום מחקר חדש יחסית, הפסיכולוגיה החיובית חסרה אוצר מילים משותף לדיון בתכונות חיוביות ניתנות למדידה, וכפי שה-DSM סיפק לחוקרים ולקלינאים שפה משותפת שבאמצעותה חקרו, אבחנו וטיפלו בהיבטים השליליים של הפרעות נפשיות ובעיות, כך היה צורך לפתח שפה לדיון בתכונות חיוביות ויכולות אנושיות.
פיטרסון וסליגמן ביקשו ליצור את השפה הזו, ויצאו למחקר שמטרתו הייתה לאבחן את התכונות הנחשבות לחיוביות לאורך ההיסטוריה האנושית ובמגוון תרבויות, התכונות החיוביות המשותפות לאנושות כולה, virtues.
תוצאות עבודתם התפרסמו בשנת 2004 ב"מדריך החוזקות והמידות הטובות" - CSV (Character Strengths and Virtues Handbook), ספר שבא להאיר את התכונות החיוביות, הכוחות והיכולות האנושיות במיטבן.
פיטרסון, סליגמן וצוות המחקר שלהם בחנו מגוון רחב של תרבויות עכשוויות ועתיקות (כולל דתות, פוליטיקה, חינוך ופילוסופיה) במטרה לאבחן את האופן שבו אנשים מפרשים תכונות אנושיות נעלות ונשגבות.
בנוסף, הם התייעצו עם מגוון רחב של חוקרים בתחומי הפסיכולוגיה, וחקרו גם את התרבות הפופולרית.
הממצאים העלו שש קטגוריות של סגולות ליבה נעלות, Virtues, שחזרו על עצמן בכל/מרבית התרבויות: חכמה וידע, אומץ, אנושיות ואהבה, צדק, מתינות וריסון, רוחניות ונשגבות.
בהמשך המחקר בתהליך ששילב ניתוח תוכן יחד עם עיבודים סטטיסטיים, גובשה רשימה של 24 חוזקות/ערכים נעלים, שהתחלקו (לא באופן שוויוני) בין ששת סגולות הליבה.
פיטרסון וסליגמן מצהירים כי הם לא כל כך דואגים לאופן שבו 24 החוזקות מקובצות לששת אשכולות הליבה היות שבסופו של דבר תכונות אלה מתערבבות יחד ליצירת דמותו של האדם.
בהמשך לספר האבחון של ה-CSV פותח שאלון לאבחון חוזקות וערכים בפעולה, בחיי האדם, VIA (Values in Action).
השאלון נקרא VIA Inventory of Strengths (VIA-IS), בא להיות אמצעי הערכה פסיכולוגי שנועד לזהות את פרופיל החוזקות והערכים הנעלים של האדם.
זאת במטרה לסייע לאנשים לזהות את החוזקות החיוביות וללמוד כיצד להשתמש בהן ולפתח אותן, וכך להיטיב את חייהם ולהופכם למלאים ומספקים יותר, ולטפח אושר.
הסבר על הגישה ניתן למצוא בספרו של מרטין סליגמן - "אושר אמיתי: הגשמה עצמית באמצעות פסיכולוגיה חיובית" (2005).
חברת גאלופ מציעה כלים וגישה שבאו לסייע לאנשים לזהות את החוזקות והכישרונות שלהם, חוזקות הן כישרונות שזוכים לטיפוח ופיתוח, ומהווים מקור לסיפוק והנאה, כך שנוצרת הנעה ליישם ולהשתמש בהם, ומכאן ניתן להגיע למצוינות עקבית ומתמשכת באותם תחומים.
דונלד קליפטון שהיה מנכ"ל גאלופ, ביחד עם מרקוס בקינגהאם תיארו בספרם "עכשיו גלה את חוזקותיך" (2001) את ממצאי מחקרם בגישה שהם קראו לה "מהפיכת החוזקות".
מתוך ניתוח תוכן של למעלה משני מיליון ראיונות של מצטיינים ומובילים במגוון תחומים ברחבי העולם, הם אבחנו 34 חוזקות בסיס המצויות בארבע תחומים: חשיבה (יכולות חשיבה, אינטלקט), יחסים (כישורים חברתיים, יחסים בינאישיים) השפעה (מנהיגות והשפעה על אחרים), הנעה עצמית (יכולות אישיות לפעולה עצמאית).
לכל אדם תמהיל חוזקות שונה ויחיד במינו, כל החוזקות קיימות אך אלה הדומיננטיות הן אלה שיכולות להוביל להצלחה, הצטיינות, ולשגשוג אישי.
לגישתם של קליפטון ובקינגהאם מבנה החוזקות הוא מולד (מכיוון שמדובר בכישרונות מולדים) ולכן חשוב לאבחן ולהכיר את החוזקות הדומיננטיות (הם מתמקדים בחמשת החוזקות הראשונות), לפתח אותן ולמקד את פעילותנו בתחומים שבהם הו באות לידי ביטוי מרבי.
כלי האבחון הוא שאלון מקוון שקרוי CliftonStrengths הכולל אבחון ממוחשב באמצעות 177 שאלות בסולם אחיד שעליהן מתבקשים לענות במהירות ובחשיבה אינטואיטיבית.
מיליונים רבים כבר מילאו את השאלון והמחקר אודותיו נמשך כל הזמן.
לאחר האבחון מתקבלות חמשת החוזוקות הדומיננטיות כשבספר "עכשיו גלה חוזקותיך" (2001) ניתן לקרוא על משמעות החוזקות ועל האופן שבו ניתן להביא אותן לידי ביטוי בחיים האישיים ובעבודה.
בקגינגהאם וקליפטון הצליחו להצביע על שתי פרדיגמות (הנחות יסוד) מקובלות אך שגויות, כלומר בבסיסה של הדרך שבה אנו מסתכלים על העולם ויוצרים תובנות בארגונים מונחות הנחות יסוד מוטעות אלו:
כל אחד יכול ללמוד להיות מוכשר ולהצליח כמעט בכל דבר.
מרחב הצמיחה הגדול ביותר של כל אדם הוא בתחומי החולשות שלו (שהרי בתחום החוזקות אין מה לצמוח לכאורה).
מהפכת החוזקות מציעה לשנות את שתי הפרדיגמות, ולהחליף אותן בהנחות יסוד אחרות:
הכישרונות של אדם הם קבועים וייחודיים (כלומר - לכל אחד יש כישרונות מיוחדים).
מרחב הצמיחה הגדול ביותר של כל אדם הוא בתחומי החוזקות שלו (דווקא שם ניתן ורצוי לפתח ולטפח יכולת, כי יש מרחב התפתחות גדול ורק בתחומים אלה יש אפשרות להגיע להצטיינות).
ארגונים נוטים לחשוב שבמקום שבו העובדים חלשים יש להשקיע את המשאבים, ושולחים את עובדיהם לקורסים והכשרות בתחומים בהם הם מתקשים.
אלא שלפי גאלופ צריך לחזק את החוזקות כדי שהן יצאו לאור, יש לשנות את התפיסה ולשנות את הפרדיגמה ולהבין שהחוזקה צריכה לזכות במשאבים לפני החולשה.
לפי גאלופ לכל אחד יש את הדברים הייחודיים לו, את החוזקות הייחודיות לו ומרחב הצמיחה של האדם כן יכול לבוא דווקא מתוכן.
גאלופ מבקשים לשנות את הפרדיגמה גם בעבודת צוות בארגון, יש לזהות את החוזקות של כל עובד בצוות.
הדבר בא לידי ביטוי כבר במיון העובדים.
בשנת 1983 פיתח הרווארד גרדנר את התיאוריה הידועה שלו – תאוריית האינטליגנציות המרובות.
גרדנר חלק על התפיסה הרווחת כי ישנה אינטליגנציה אחת שניתן לבחון במבחני אנטליגנציה אחידים לכל האוכלוסייה.
במקום זאת, טען גרנדר כי בני האדם שונים זה מזה בחוזקות התבוניות שלהם.
חוזקות אלו בעלות השפעות דרמטיות בדרך שבה אנשים לומדים, שומרים מידע במוחם, משתמשים בו ופותרים בעיות.
במחקריו זיהה גרדנר שמונה סוגים של אינטליגנציות אשר שונות זו מזו ואשר מהוות את ביטוי החוזק של האדם: אינטליגנציה לשונית (מילולית), אינטליגנציה לוגית–מתמטית, אינטליגנציה מרחבית, אינטליגנציה מוזיקלית, אינטליגנציה גופנית-תנועתית, אינטליגנציה תוך אישית, אינטליגנציה נטורליסטית.
ככלי לזיהוי חוזקות ניתן להזמין את האדם לסמן את שתי האינטליגנציות החזקות שלו.
גם כאן, מומלץ לאפשר להורים, חברים, משפחה לעזור לאדם לזהות את חוזקותיו.
מודל אימוני הנובע מעולם הפסיכולוגיה התעסוקתית מודל זה בא להרחיב את מושג החוזקות.
חוזקות האדם יכולות לנבוע משלושה מעגלים עיקריים של חייו: מיכולותיו, משמע הכישורים העיקריים הקיימים בו.
מנטיותיו, משמע הדברים אשר באמת מעניינים אותו.
מערכיו, משמע העקרונות אשר מנחים אותו במהלך חייו.
כך, אדם בעל חוזקה של חוש הומור: יש לו יכולת להצחיק אחרים, יש לו עניין במצבים של הומור.
כאשר אנו רוצים לעזור לאדם לזהות את חוזקותיו ולפעול עמם, אנו מזמינים אותו לאפיין את עצמו בכל אחד ממעגלי חיים אלו.
לאחר שאפיין כל אחד מהמעגלים בנפרד, נעזור לו למצוא את המשותף.
השאלה המרכזית תהיה: מה משותף לכישורים, לנטיות ולערכים שלך?
נקודת המפגש של שלושת המעגלים מהווה את מנוע הצמיחה של האדם: זהו התחום שבו ניתן להתקדם באופן מיטבי, לפרוח ולהתפתח.
זהו המקום בו כדאי לאדם להשקיע את עיקר מרצו ומשאביו.
כיום מגמת החוזקות נמצאת בכל מקום: בעולם החברות והתאגידים העסקיים, בשירות הציבורי, בכלכלה ובחינוך, בתחום הדת וביוזמות לגמילות חסדים - המגמה חדרה לכל התחומים הללו ומשפיעה על כולם.
פיטר דרוקר התבסס על התיאוריות הכלכליות מן המאה ה-18 של דוד ריקארדו וכתב שהחברות התחרותיות ביותר, בדיוק כמו המדינות התחרותיות, "מאחדות את החוזקות שלהן ועושות בהן שימוש כך שלחולשות שלהן אין השפעה".
שימוש בחוזקות במקומות העבודה יכול לבוא לידי ביטוי במיון העובדים לפי הכישרונות והחוזקות שלהם, בשימוש בחוזקות ככלי ניהולי ועוד.
מרקוס בקינגהאם מגדיר שישה שלבים שיש לבצעם במשך שישה שבועות על מנת להיות מכוון חוזקות במקום עבודתך:
לנפץ דעות מקובלות - הדעה הרווחת היא שהדרך הטובה ביותר של אדם להגיע לביצוע מושלם היא דרך זיהוי החולשות ותיקונן.
לכן, על מנת להתחיל את התהליך, תחילה יש להתעמת עם שלוש דעות מקובלות בנושא תיקון החולשות ולנפצן, כך האדם יאמץ חשיבה מבוססת-חוזקות.
לדעת בקינגהאם, הדעות הללו גורמות לנו לקיבעון מחשבתי.
לברר ולזהות - בשלב זה, ניתן יהיה לברר מהן הפעילויות הייחודיות והממשיות שהן החוזקות של האדם, יהיה ניתן להגדיר את החוזקות, להבין מי מזהה אותן טוב יותר ומהר יותר, האדם או סביבתו.
בשלב זה האדם ימיין את הפעולות השגרתיות שמבטאות בבירור את החוזקות שלו.
לשחרר את החוזקות - בשלב זה, האדם ילמד כיצד להפוך את החוזקות שלו לחשובות ומהותיות בחייו הנוכחיים.
הוא ילמד אסטרטגיות שונות להציע את החוזקות שלו לסביבתו, לצוות שלו, יקבל רעיונות כיצד לרתום את החוזקות שלו לטובת הצוותת וכיצד וליישם רעיונות אלו.
לרסן את החולשות - בשלב זה, האדם ילמד אסטרטגיות להפחתת עומס החולשות שלו על הצוות, וכלים שיאפשרו לו להגות רעיונות חדשים לטובת האסטרטגיות וליישמם.
לדבר בגלוי - שיחות העבודה בהן מתבצע שיח על חוזקות וחולשות הן שיחות צוות בהן מחלקים משימות, ושיחות אישיות עם המנהל.
בשיחות צוות, חשוב לזכור כי לכל אחד יש את הפעולות שהוא אוהב, שהחוזקות שלו באות לידי ביטוי, והן לאו דווקא אותן הפעולות אצל כולם.
חשוב לדעת את החוזקות והחולשות של הצוות על מנת שכל אחד יקבל את הפעולה בה יכול לתרום את תרומתו הגדולה ביותר.
בשיחה מול המנהל, לרוב אין שיח כן בו ניתן להגיד את החוזקות באופן גלוי או את חולשותיו באופן גלוי, שמא יפרש את זה בדרך שלילית.
בשלב זה האדם ילמד כיצד להצטיין בשיחות הללו, כיצד להציג את חוזקותיו מבלי שיצטייר שהוא מתפאר בהן, ולהציג את חולשותיו מבלי שיצטייר שהוא לא מרוצה או מתלונן.
לבסס הרגלים חזקים - על מנת לשמור על נתיב בו החוזקות ממומשות במקום העבודה, גם לצד כל השינויים והאירועים שקורים במשך הקריירה, יש לבסס הרגלים נכונים בעזרת הכנת תוכנית פעולה שבועית ממוקדת חוזקות.
גיתי פאשאאי (; ) הייתה זמרת, שחקנית ומלחינה איראנית.
נמנית בין הזמרים האיראניים המוכרים ביותר בשלהי שנות ה-60 עד שנות ה-70.
פאשאאי נולדה ב-13 ביוני 1940 בטהרן, באיראן.
את אהבתה למוזיקה ירשה מסבה, ג'אפר מנסורי, מוזיקאי ונגן איראני.
היא למדה במספר כיתות אמן בשנותיה הראשונות, והמשיכה את לימודי המוזיקה שלה בניו יורק, שם קיבלה במקביל דיפלומה באדריכלות.
בשנת 1979, בעקבות המהפכה האיראנית, לא אושר לנשים לשיר בפרהסיה, ועל כן נאלצה להפסיק להקליט שירים.
עם זאת, הלחינה פסקולים רבים לסרטים איראניים רבים.
כמלחינה, עבדה רוב הזמן עם בעלה, מסעוד קימיאי, במאי קולנוע.
פאשאאי נישאה למסעוד קימיאי בשנת 1969. בשנות ה-80 עברה להמבורג שבגרמניה, שם חקרה את תחום מוזיקת הכנסיות ואת המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק.
היא נפטרה מסרטן השד בטהרן, ב-7 במאי 1995.
גישת בובות פרסונה (PDA-Persona Doll Approach) היא גישה חינוכית המאפשרת דרך ידידותית, אקטיבית ויעילה למגע עקיף עם יחידים או יותר מקבוצות שונות כדי להתמודד עם נושאים של סטריאוטיפים, דעות קדומות, אפליה, דיכוי וסכסוך.
בנוסף היא משמשת לקידום גיוון, הכלה, ושוויון הזדמנויות.
בלב הגישה, עומדות בובות הפרסונה עצמן שהן בובות בעלות מראה אותנטי המחקה את המגוון האנושי הקיים במציאות.
כלומר, מראה הבובות מבחינת: גוון עור, אורך/צבע ומרקמים שונים של שיער, מאפייני תווי פנים ומבני גוף, הם מגוונים בהתאם למה שקיים אתנית באוכלוסייה.
הבובות מולבשות על פי הרקע התרבותי אליהן הן משתייכות וחלקן מקבלות אביזרים על פי מאפייני קבוצת השייכות כגון: כיסא גלגלים, משקפיים, מקל הליכה כיוון שהבובות מציגות גם ילדים עם לקויות.
בנוסף, נבנית לבובות אישיות ייחודית עם מאפיינים שונים (מכאן השם: persona - personality) רקע משפחתי וסיפורי חיים.
לפיכך, בובות הפרסונה מוצגות כילד או ילדה ולא כצעצוע.
על מנת להשתמש בהן ביעילות, על המנחה (מורה/גננת/אשת חינוך/הורה) להתחבר אליהן באמצעות תהליך אישי בו היא הופכת מודעת לדעות הקדומות שלה עצמה.
בובות פרסונה הופיעו במקור בארצות הברית הרב-תרבותית ככלי חינוכי, במהלך שנות ה-50. קיי טאוס (Kay Taus), גננת בקליפורניה, ועמיתתה, רות (Ruth), חיפשו דרך להתמודד עם דעות קדומות ואפליה בכיתותיהן
באותה תקופה, ייצוג של ילדים ממשפחות השייכות למיעוטים אתניים או מרקע מגוון אחר באוכלוסייה לא היה נפוץ, והרעיון של גננות אלו נחשב חלוצי.
הן הכינו בובות מכרטיסי קרטון בניסיון לייצג את המאפיינים הפיזיים ואת גוני העור של הילדים בכיתות שלהן.
הגננות הלבישו את הבובות בצורה המאפיינת את קבוצת השייכות שלהן ובנו בהדרגה סיפורים סביב חייהן ואורחות חייהן, והעניקו להן אישיות מסוימת.
לבובות האלה היה רקע משפחתי מסוים, רקע תרבותי מסוים, אורח חיים מסוים, העדפות לגבי: אוכל, ספרים, תוכניות טלוויזיה, חברים וכו'.
לאחר מכן, הגננות סיפרו לילדים את הסיפורים שהיו לבובות 'לספר' להם.
מאוחר יותר בשנות השמונים, בובות הקרטון התפתחו לבובות אמיתיות, כאשר קיי טאוס הפכה לחברה בצוות שמטרתו מניעת הטיות בתוכניות הלימודים (A.B.C.
Task Force) אשר פיתח פילוסופיה שלמה ופרקטיקה נגד אפליה ודעות קדומות, הידועה בכינויה Anti-Bias Curriculum.
בשנת 1989, לואיז דרמן ספארקס (Louise Derman-Sparks), גננת בגן ילדים והצוות שלה בארצות הברית המשיכו את עבודתה של קיי טאוס, ואימצו את הבובות ככלי יעיל שניתן להשתמש בו כדי להיאבק בסוגים שונים של דעות קדומות.
הבובות שימשו ביעילות רבה במיוחד בקרב ילדים מקהילות שבהן הייתה אפליה חמורה.
בובות הפרסונה הפכו לידועות ברמה הבינלאומית כאמצעי ידידותי ויעיל להתמודדות עם הדרה עקב אפליה, הודות למאמצי העבודה של בבט בראון (Babette Brown), גננת בגן ילדים מדרום אפריקה שהייתה גולה פוליטית בבריטניה ב-1963.
מאז, בראון חיברה ספרים על בובות פרסונה ארגנה מפגשי הדרכה על יצירת הבובות והשימוש בהן.
ולבסוף, סיפקה השראה מתמדת לסופרים ולחוקרים בביצוע מחקרים רלוונטיים על יעילות השימוש בבובות פרסונה.
בשנת 2000, הקימה בראון בבריטניה את "Persona Doll Training"– מרכז להכשרת מנחות, והוא נרשם ב־2003 כארגון צדקה.
הארגון ממשיך לתמוך ולהכשיר מנחות בשימוש בגישת בובות פרסונה גם לאחר שבראון הלכה לעולמה ב־2019.
רוב הדגש בשימוש בבובות פרסונה מיושם בטווח הגילאים שבין שלוש לשש שנים, למרות שתועד שימוש בהן גם עבור תלמידי בית ספר יסודי ואף בקרב מבוגרים.
הבובות 'מבקרות' את הילדים בבית הספר או בגנים שלהם, בדרך כלל בזמן מליאה.
התפעול שלהן נעשה כשהן יושבות על ברכיה של המנחה, ו'לוחשות' באוזנה של המנחה את דבריהן, והמנחה מעבירה לילדים בקולה את דבריה של הבובה.
על ידי כך הבובות חולקות עם הילדים את חוויותיהן הנעימות והפחות נעימות.
ישנה המלצה שהבובה הראשונה שהילדים יפגשו תהיה בובה של בן, ובכך להגביר את העניין של הבנים בבובה, שכן התפיסה היא שבנות יתחברו באופן טבעי יותר לבובות.
אולם, הבחירה של הבובה הראשונה יכולה להיות גם משיקולים נוספים כגון צרכים חינוכיים, צרכים אישיים של הילדים או צרכים אקטואליים.
למנחות אסור להשמיע קולות מצחיקים או להעמיד פנים שהבובות מדברות.
להפך, כדי להימנע מייצוג לא הולם של הדמות ושפתה, וכדי להימנע מלעג, על המנחות להשתמש בקול היומיומי האמיתי שלהם, וכך להפוך לאמצעי שבעזרתו הבובות חולקות את סיפוריהן עם הילדים.
המנחות למעשה פועלות כמתווכות במהלך מפגשי סיפור של בובות פרסונה.
הן בוחרות לספר סיפורים שקרו לבובות עם נושאים שמוכרים או לא מוכרים לילדים, במיוחד כתגובה לתצפיות שעשו בכיתה ולצרכים החברתיים של הכיתה.
חשוב לשמור על עקביות בסיפור חייה של כל בובה ולשמור על זהותה, תמיד במסגרת מכילה ולא מפלה.
בשל העובדה שחלק מהילדים בגיל צעיר זה אינם יכולים להקשיב לסיפור ארוך ולהתרכז לאורך זמן (וגם אינם יכולים לזכור ריבוי של פרטים), יש לשמור על הסיפורים הראשונים פשוטים וקצרים, ההמלצה היא לא יותר מחמש דקות.
באופן אידיאלי, כאשר מציגים בובה בשלב הראשוני, המנחה חולקת מידע בסיסי על הבובה עם הילדים כגון השם, הגיל, הרקע המשפחתי והיכן היא גרה.
מומלץ לבקש מילדי הכיתה לגרום ל"חברה" החדשה להרגיש בנוח ובברכה, מכיוון שאלו הפעמים הראשונות שהיא מבקרת אצלם.
לאחר הקשר הראשוני שנוצר, הבובה יכולה לחלוק סיפור קצר ו'שמח' עם הילדים, שכן נכון להימנע מלהציג מצבים עצובים ובעייתיים במהלך הביקורים הראשונים שלה בכיתה.
שלב ההכרות השני עם אותה בובה יכלול מידע נוסף על חייה של הבובה שיאפשר לילדים להכיר טוב יותר את ה"חברה" שלהם.
לאחר שהילדים התחברו לדמותה של הבובה, זהו העיתוי הנכון לשתף בסיפור קצר נוסף, רצוי עם תוכן דומה לחוויות הנוכחיות של הילדים.
רצוי לעודד את הילדים לבטא את רגשותיהם ומחשבותיהם, על ידי שאילת שאלות פתוחות.
עם זאת, המנחה צריכה לנסות לא לכפות רעיונות משלה, אלא לעורר דיון ולעודד את הילדים להשתתף באופן פעיל כך שרוב הדיבורים יבוצעו על ידי הילדים.
שלב ההכרות השלישי הוא שלב חשוב.
הילדים התחברו כעת לבובה, שאותה הם מחשיבים כידידה שלהם.
הם יודעים הרבה על חיי חברתם ורובם כבר זיהו את עצמם או מצבים שקרו להם עם אלו של הבובה.
הגיע הזמן שיוצג לילדים סיפור 'עמוק' יותר מחייה של הבובה, מצב הקשור לקונפליקט מסוים בחיי הבובה, למשל מצב בו הבובה חוותה יחס לא הוגן מהזולת.
המנחה מגוללת את הסיפור שהבובה "לחשה" באוזנה, ומעודדת השתתפות פעילה על ידי שאילת שאלות פתוחות המפתחות את האמפתיה של הילדים כלפי המצב הלא הוגן שהבובה חוותה, ומאפשרת להם לבטא את רגשותיהם במילים.
המנחה מעודדת אותם להקשיב בתשומת לב זה לזה מבלי לקטוע אחד את השני, מאפשרת להם ריבוי הזדמנויות לדבר על מה שקרה לבובה, מחזקת את החשיבה הביקורתית שלהם ולבסוף, מעודדת אותם להציע פתרונות מעשיים ומציאותיים לקונפליקט.
רצוי לסכם את המפגש באופן שבו הילדים ירגישו כי הם תרמו לבובה באמצעות הרעיונות והפתרונות שהציעו וכי כעת יש לבובה תמיכה ודרך להתמודד עם הקונפליקט שלה.
בנוסף, לאחר מפגש בו ייתכן וסערו רגשות הילדים בעקבות ההזדהות עם הקושי של הבובה, קיימת חשיבות לסיימו בדרך שתעזור להחזיר את הרוגע לילדים ולהעביר להם מסר שבובה הרבה יותר מאושרת כעת, לאחר שקיבלה את תמיכתם ואת עצתם.
לבסוף, מכיוון שילדים בגיל צעיר זה עשויים להזדקק לגעת בבובה ולחוש אותה, המנחות יכולות לאפשר לילדים לגעת בה ולהעביר אותה ביניהם בסוף הפגישה, ובכך לאפשר להם מגע מקרב עם הבובה.
לאחר טקס הסיום הקצר הזה, הבובה נפרדת מהילדים ועוזבת את הכיתה.
מביקור לביקור, הילדים מתחברים יותר ויותר לבובות.
עקב כך השפעת סיפוריהן הופכת לחזקה עוד יותר.
עם הזמן, ניתן להעשיר את המידע האישי של כל בובה ולספר עליה עובדות חדשות (מומלץ לנהל יומן אישי כדי לעקוב אחר הפרטים ולשמור על עקביות בסיפורים), בדיוק כפי שזה קורה לילדים אמיתיים בזמן שהחוויות שלהם נבנות.
חשוב שהמנחות תהינה מאומנות מראש בשימוש בבובות על ידי הכשרה מצד אנשי מקצוע מנוסים ותצאנה עם הבובות לשטח לאחר שיצרו עמן קשר חזק.
דרך האימון בשימוש בבובות המנחות מקבלות את ההזדמנות להיות מודעות לאמונות ולפרקטיקות שלהן עצמן באשר לגיוון והכלה, מקבלות פרספקטיבה חדשה, ומרחיבות אופקים בהבנת העולם הסובב אותן.
התרומה הכפולה של גישת בובות פרסונה
רווחי הילדים המקבלים 'ביקור' מבובות פרסונה
מבחינה פדגוגית: רכישת הנאה מסיפור סיפורים, פיתוח מיומנויות הקשבה והשתתפות פעילה, פיתוח חשיבה ביקורתית, הרחבת אוצר המילים, תרגול כישורי פתרון בעיות, לימוד שיח מכבד.
מבחינה חברתית: העצמת ההערכה העצמית, חקירת רעיונות לגבי מה הוגן ומה לא, למידת כישורים חברתיים כגון כיצד לעמוד על שלך וכיצד להביע רגשות ולכבד רגשות של אחרים, הזדמנות להיות מעורב באופן פעיל למען מטרה משותפת ולהיות קשוב ואכפתי לבעיות של אנשים אחרים.
מבחינה רב-תרבותית: הגברת המודעות לשונות אישית ותרבותית, העלאת ההערכה החיובית לגיוון בכיתה ובחברה ולעושר שיש בסגנונות החיים השונים, רכישת מסוגלות לעמידה נגד סטריאוטיפים והדרה עקב גיוון, ביטחון בזהות אישית וקבוצתית.
רווחי המנחות העושות שימוש בבובות פרסונה
מבחינה חברתית: תרגול עבודה בשיתוף פעולה עם עמיתים למקצוע, הזדמנות להעניק כבוד הדדי ולהביע אמפתיה לבעיות של אחרים.
מבחינה רב-תרבותית: הגברת מודעות להטיות ולדעות קדומות עצמיות, העצמת הידע וההבנה בנושאי גיוון והכלה, צמצום גישות מפלות ועידוד שוויון הזדמנויות, רכישת מיומנות של הכללה רב-תרבותית ואי-שיפוטיות כולל אפשרות פיתוח מדיניות הכללה בכיתות ואף בסביבה הרחבה יותר.
מחקרים בהם נעשה שימוש בגישת בובות פרסונה
דוגמאות ממחקרים לשימושים חברתיים בבובות פרסונה
בדרום אפריקה נעשה שימוש בגישת בובות פרסונה (PDA) כחלק מתוכנית הלימוד לעבודה סוציאלית.
במסגרת תוכנית זו, במטרת לקדם צדק חברתי, תרגלו עובדים סוציאליים טכניקה המכונה 'נגד-דיכוי ואפליה' (Anti-oppressive/anti-discriminatory practice) באמצעות בובות פרסונה.
דרך טכניקת 'נגד-דיכוי ואפליה' בחנו: האם לאנשים יש גישה למשאבים (האם מתקיים - צדק חלוקתי), מהו הערך המיוחס למעמד ולזהות של אנשים (האם אנשים זוכים ב-הכרה) והאם מטופלות סוגיות של הכלה והדרה הקשורות בשייכות חברתית (האם מתקיימת - הכללה).
מהמחקר שערכו ויויאן בוזלק וקרול סמית' (2010 Vivienne Bozalek & Carol Smith), עולה כי בובות פרסונה הן כלי יעיל ליישום טכניקת 'נגד-דיכוי ואפליה'.
במחקר השתתפו באי המחלקה לכימותרפיה ורדיולוגיה בבית חולים ציבורי.
באמצעות בובת הפרסונה 'נדין' שתופעלה על ידי סטודנט לעבודה סוציאלית הביעו משתתפי המחקר את הקשיים שלהם בגישה למשאבים (גישה לטיפולים, ולשירותים השונים של בית החולים), את האופן שבו הרגישו שהם נתפסים על ידי המעגל החברתי הקרוב ועל ידי בני המשפחה ("מתייחסים אלינו כמו אל תינוקות...
כמו אל נכים"), כמו גם סוגיות של הכלה והדרה הנוגעות לשייכות חברתית (הדרת אדם הדובר שפת מיעוטים, והניתוק מקהילת המקור).
בדיווחו של הסטודנט שהיה המתרגל של 'נדין' הודגם בנוסף כיצד ניתן להשתמש ב-PDA כדי לאתגר את הנורמליזציה של השיח הדומיננטי בחברה, ולאפשר למשתתפים דרכים חלופיות לראות את המצב הקשה שלהם באמצעות מתן מרחב בטוח וידידותי שבו הם יכולים להביע את חששותיהם ולספר על הקשיים שהם חווים.
במלבורן אוסטרליה נעשה שימוש בגישת בובות פרסונה בתוכנית התערבות שכללה 62 ילדי גן מארבע תרבויות שונות (סין, טורקיה, וייטנאם ואוסטרליה) כדי לבחון את השפעת האינטראקציה עם בובות הפרסונה על תפיסות גזע, מגדר ומעמד חברתי בקרב הילדים, בניסיון לקדם כבוד לגיוון חברתי וצמצום חוסר הוגנות.
ההתערבות נעשתה כחלק מפרויקט בשם: "שוויון וגיוון חברתי בגיל הרך" The Preschool Equity and Social Diversity (PESD) ולקחו בו חלק ארבע בובות פרסונה: "שירי" המשתייכת למשפחה אבוריג'ינית-אוסטרלית, "ווילי" שמשתייך למשפחה ווייטנאמית-אוסטרלית, "אוליביה" שמשתייכת למשפחה אנגלו-אוסטרלית אמידה ו"טום" שמשתייך למשפחה אנגלו-אוסטרלית מעוטת יכולת.
השאלות שהבובות 'שאלו' היו טריגר עבור הילדים לספר, להגיב ולשתף בנושאים של מגוון חברתי ושוויון.
מממצאי המחקר עולה כי בובות הפרסונה באמצעות השאלות שהן שואלות, הסיפורים שהן מביאות והשיחות שהן מזמנות, תורמות להבנת העולם החברתי שילדים צעירים בונים סביבם.
מעל לכל נמצא כי בובות הפרסונה והסיפורים שלהן הם כלי רב עוצמה להפחתת הטיות בין קבוצתיות של ילדים צעירים.
הן מעוררות עניין בקרב הילדים, הן מרתקות מבוגרים ומסקרנות הורים.
איכויות מיוחדות אלו של בובות הפרסונה מעוררות שיחה ומעודדות חקירה של: מה ילדים יודעים?
וכיצד נוכל לעזור להם לבנות תפיסות של הוגנות ושיווין לגבי עצמם ולגבי אחרים.
בפורטלנד ארצות הברית נעשה שימוש ב-PDA בתוכנית לחינוך 'קיימות צודקת' (Just Sustainability), עבור ילדים בגיל הגן.
בתוכנית הכירו הילדים שתי בובות פרסונה: את "לוגאן" בובת פרסונה עם זהות מינית בלתי מוגדרת המשתמשת בכינויים הם/הן (they, them), ואת "הרמוני" בובת פרסונה שהוריה התגרשו והיא חיה לסירוגין בשני הבתים כאשר בבית אחד שמים דגש על מחזור ושימוש חוזר ובבית השני לא.
מטרת התוכנית הייתה לספק לילדים פרספקטיבה רחבה של חינוך סביבתי המשלב עקרונות אקולוגיים עם עקרונות של צדק חברתי באמצעות גישת בובות הפרסונה.
מסיבה זו, הבובות עצמן נבנו מחומרים ממוחזרים (בגובה של כ-20 ס"מ) והאישיות של הבובות גובשה בעקבות מחקר שנערך במסגרת המרכז להתפתחות ילדות מוקדמת (CDC) הממוקם בתוך אוניברסיטה בצפון מערב ארצות הברית.
צוות המרכז (CDC) וסגל המעבדה העובדים בו מושפעים מגישת רגיו אמיליה המעודדת בין היתר מעורבות קהילתית.
במהלך התוכנית ליוותה לוגאן, בובת הפרסונה של המתרגל דומינגז (Domingues), את המפגשים עם הילדים ותרמה רבות לעידוד שייכות, הכללה ומחזור.
בתור בובת פרסונה עם זהות מינית בלתי מוגדרת, הבובה לוגאן עזרה לפרק ולהרכיב מחדש את ההגדרה הבינרית של מגדר באופן עשיר יותר, ובכך קידמה צדק מגדרי.
אולם, כאשר המונח "טרנסג'נדר" הוצג בפני הילדים דרך הבובה לוגאן בזמן המעגל, מספר משפחות נשרו מהתוכנית והנהלת המרכז ביקשה מדומינגז לחתום על מכתב התנצלות להורים הכולל הכחשה כי נעשה שימוש במונח.
מדבריו של דומינגז: "הצורך בהגנה על תוכנית הלימודים לצדק מגדרי בפני מנהלי המרכז להתפתחות לגיל הרך בו הועסקתי, לאחר עזיבת המשפחות בתגובה לאוריינות טרנסג'נדרית, הייתה שלב מזעזע בהתהוות המקצועית שלי.
הבנתי שכדי לשמור על יושרה אישית, חברתית ומקצועית, עלי לסרב לחתום על מכתב למשפחות המכחיש שהשתמשתי במילה "טרנסג'נדר" בכיתת הגן.
מיד חיפשתי בעלי ברית בין המורים בבית הספר.
הבנייה המשותפת לאחר מכן של "פורום אי-נעימות" (Discomfort Forum) על ידי מורי הוועדה נגד הטיה בבית הספר נבעה מהשימוש הזה בבובת הפרסונה הממוחזרת.
יצרנו מרחב חדש שבו מחנכים יכולים לחלוק דוגמאות וסיפורים שמקורם בקונפליקטים המתעוררים בעבודתנו עם ילדים ומשפחות במטרה לצמצם הטיות".
דוגמאות ממחקרים לשימושים רב תרבותיים בבובות פרסונה
בישראל נעשה שימוש בגישת בובות פרסונה בתוכנית התערבות בגני ילדים שמטרתה טיפוח ידע ועמדות חיוביות של ילדים חילונים ודתיים יהודים-ישראלים לגבי קבוצת הפנים שלהם ושלוש קבוצות חוץ שהן גם ישראליות: יהודים חילונים/דתיים, יהודים יוצאי אתיופיה וערבים.
אזרחי ישראל שייכים לאחת משתי קבוצות אתניות עיקריות, הנבדלות בשפה, דת, תרבות ומקום מגורים: רוב יהודי ומיעוט ערבי.
מעבר לכך, בתוך האוכלוסיות השונות קיימות חלוקות חברתית פנימיות שונות המייצרות ריבוי תרבויות.
לאור הקושי ביצירת מגע ישיר בין חלקים מסוימים באוכלוסייה הישראלית (למשל, בין יהודים וערבים עקב הסכסוך הארוך והאלים, או בין דתיים לחילוניים עקב ההפרדה במערכת החינוך), ומתוך כוונה ליצור כלי התערבות, יעיל וידידותי לילדים, הוחלט על ידי עורכי המחקר להשתמש בגישת בובות פרסונה.
במחקר השתתפו מאה ותשעה ילדי גן חובה בגילאי 5-6 (54 ילדים מגנים ממלכתיים-דתיים, ו-55 ילדים מגנים ממלכתיים) מעשרה גנים במרכז הארץ.
נערכה מדידה של ידע ועמדות כלפי הקבוצות לפני תוכנית ההתערבות ושבוע אחריה.
ההתערבות ארכה ארבעה שבועות במהלכם שלוש נסייניות הציגו בפני ילדי הגנים ארבע בובות פרסונה (בגובה של כ-80 ס"מ): שחר (ממוצא אתיופי), רון (יהודי חילוני), נועם (יהודי דתי) ונור (ערבייה מוסלמית).
ילדים השתתפו ב-16 מפגשים בקבוצות קטנות.
במהלך המפגשים סיפרו הבובות לילדים דרך הנסיינית על הקבוצה אליה הן משתייכות, על תכונותיהן האישיות ועל מפגשים ביניהן.
הממצאים העיקריים מצביעים ראשית על שינוי משמעותי לחיוב בידע של המשתתפים הן לגבי קבוצת הפנים אליהן הם משתייכים והן לגבי שלוש קבוצות החוץ.
בנוסף, חל שינוי חיובי גם בחלק מעמדות הילדים כלפי הקבוצות: באופן ספציפי, חל שיפור באהדתם ובנכונותם של ילדים דתיים לאינטראקציה עם ילדים ערבים, ובנכונות של ילדים חילוניים ודתיים כאחד לשבת ליד ילדים ממוצא אתיופי.
יתרה מכך, במחקר גם נמצא שגדלה בקרב הילדים ההבנה כי חברי כל הקבוצות הם ישראלים.
בקליפורניה ארצות הברית נעשה שימוש ב-PDA בפרויקט עם ילדי בית ספר יסודי שמטרתו: "לספק לתלמידים הזדמנות לתרגל את האפשרות להיות בני אדם מלאי חמלה ואמפתיה על מנת לגדול להיות "עושי שלום חדשניים בעולם".
במהלך הפרויקט נחשפו התלמידים לטקסטים עכשוויים דרכם הכירו התלמידים תרבויות, דתות ורעיונות מכל העולם.
התלמידים קראו את הטקסטים, דנו בהם וכתבו להם תגובות.
לאחר מכן, כל תלמיד בחר דמות מתוך חומרי הקריאה, אותה ירצה להפוך לבובת פרסונה תוך שימוש בחומרי גרוטאות (גובה הבובות היה כ-5 ס"מ).
מהמחקר עולה, כי האלמנטים הכרוכים בתהליך יצירת בובות הפרסונה תומך בפיתוח "קול" אישי, הזדהות עם ה"אחר", אפשרות לשינוי נרטיב והרחבת נקודות המבט.
עוד נמצא כי בובות פרסונה הן כלי יעיל שבאמצעותו ניתן לעבד זיכרונות ונושאים רגישים שקשה לתלמידים לדון בהם באופן ישיר.
ביוון נעשה שימוש בגישת בובות פרסונה עם ילדי פליטים ו/או מהגרים דוברי ערבית בהקשר של חינוך בלתי פורמלי.
מטרת המחקר הייתה לבדוק האם PDA תשפיע לחיוב על הביטוי הרגשי של הילדים, על העצמתם ועל השימוש שלהם בדו-לשוניות.
בשנים האחרונות ניצבת יוון בפני אתגרים חדשים בשל המספר ההולך וגדל של מהגרים שהיא קולטת.
חינוך אותן אוכלוסיות, כמו גם דאגה לרווחתם הרגשית והחברתית נמצא על סדר היום.
במטרה לשלבם בבתי הספר, לסייע להם ברכישת שפה חדשה, ולהעצימם באופן שיוכלו להתמודד עם גזענות או אפליה, גויסה גישת בובות פרסונה.
לשם בניית בובת הפרסונה עבור המחקר, שיקללו החוקרים את מכלול היבטי החיים של הילדים, והתמקדו בתיעוד המאפיינים הפיזיים שלהם, הזהויות האתניות והתרבותיות, מעמדם הסוציו-אקונומי, מבנה משפחותיהם והעדפותיהם.
כמו כן, נאסף מידע לגבי משך שהותם ביוון, ידיעותיהם ביוונית, מצבם הסוציו-אקונומי והמשפחתי.
לאחר ניתוח הנתונים הללו נוצרו הזהות והסיפורים של בובת הפרסונה "סעיד".
סעיד הולבש בבגדי ילדים אמיתיים כדי לעזור לילדים להזדהות אתו ולפתח אמפתיה כלפיו במהלך המגע עימו.
במחקר השתתפו תשעה ילדים בגילאי 6-10 כולם מוסלמים דוברי ערבית כשפת אם, רובם פליטים מסוריה, בעלי ידע בסיסי ביוונית.
המחקר התבצע במוסד בו למדו וכלל 4 מפגשים.
במחקר נמצא כי השימוש בשתי השפות והחופש להשתמש בתרגום לשפת האם (בובות הפרסונה 'סעיד' "דיברה" ביוונית ודבריה תורגמו לערבית על ידי מתורגמן שנכח בפגישות) הניבו יתרונות חינוכיים רבים.
הילדים ביטאו את הרפרטואר הלשוני שלהם ביוונית ובערבית בחופשיות.
דבר זה לא רק הקל על הביטוי השפתי שלהם, הם למעשה הבינו ואימצו את זהותם התרבותית הכפולה.
נושא זה קיבל חשיבות מיוחדת שכן, בזמן שילדים אלו השתתפו בשיעורי ערבית הם התבקשו "להשתיק" את הצד היווני בזהות שלהם, ובזמן המפגשים עם בובות הפרסונה, ניתנה להם הבחירה להחליט אילו חלקים בזהותם הם יביעו ובאיזו מידה.
דרך כך הם יצרו גשר בין שתי השפות שלהם, ופיתחו מודעות להיותם חלק משתי תרבויות.
דוגמאות ממחקרים לשימושים פדגוגיים בבובות פרסונה
במחקר מיוון שתואר לעיל, שבו נעשה שימוש בגישת בובות פרסונה עם ילדי פליטים ו/או מהגרים דוברי ערבית, נמצא גם כי הילדים הגדילו את אוצר המילים שלהם הן ביוונית והן בערבית.
הדבר קרה הודות לעניין האמיתי ללמוד מילים חדשות עקב השיח שנוצר סביב האינטראקציה עם בובת הפרסונה 'סעיד'.
דבר זה בא לידי ביטוי באמצעות שאלותיהם הרבות והתרגול השפתי של הילדים.
מלבד הגדלת אוצר המילים, הילדים גם תרגלו את מיומנויות הקריאה והבנת הנקרא, ובמידה מסוימת, את כישורי הסיפור והסיכום שלהם.
זאת כתוצאה מרצון הילדים לייצר אינטראקציה עם 'סעיד'.
תרומה פדגוגית חשובה נוספת של שימוש בגישת בובות פרסונה הייתה הגשר התקשורתי עם הורי הילדים שנוצר בעת שסייעו לילדיהם במשימות.
גישת בובות פרסונה ברחבי העולם
השימוש בגישת בובות פרסונה כיום נפוץ בארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה ומדינות נוספות באירופה כמו דנמרק, גרמניה, הולנד ואיסלנד.
כמו כן, השיטה קיימת גם בדרום אפריקה, יוון, טורקיה ולאחרונה מיושמת בישראל.
את הפיתוח, היישום והכשרת המחנכות של בובות הפרסונה הישראליות מובילה כעת "משחקים לעתיד" שבמחלקת חינוך במרכז אקורד.
תחילת תהליך הפיתוח נעשה בהובלת בוגרי עמותת עתידים, אשר הקימו את עמותת משחקים לעתיד שהשתלבה במרכז אקורד בספטמבר 2022.
בגרסתה הישראלית של גישת בובות פרסונה יש שבע בובות הדומות בגודלן לגודל ילד/ה בגיל הגן (כ־75 ס"מ).
לדבריה של רעות קדרון, משחקים לעתיד-מרכז אקורד :"אנו עוסקות בחינוך לחיים משותפים ונגד גזענות בגיל הרך באמצעות גישת בובות הפרסונה.
גישת בובות הפרסונה משלבת יחד שלושה נושאים – בניית זהות חיובית (כלפי קבוצת פנים וקבוצות החוץ), תפיסת גיוון חברתי-תרבותי באופן חיובי (זה מעורר סקרנות, זה מהווה משאב), ואקטיביזם (היכולת לזהות עוול, להגיב אליו, למנוע ולהפחית התנהגויות גזעניות ומפלות)".
הגישה יושמה לראשונה בשנת 2018 בערים גבעתיים וברמת גן.
גננות משתי ערים אלה השתתפו בהשתלמות, בה חידדו את מודעותן לצורך בתוכנית כזו ועודדו את רצונן לקדם את הנושא בגנים שלהן.
הגננות למדו על - והתנסו בשילוב בובות פרסונה בגן שלהן.
ב-2018 החל גם המחקר בגני ילדים בישראל (Nasie, Ziv, & Diesendruck, 2022).
חלק מהגננות משלבות מאז את הבובות באופן שוטף בגן.
כמו כן מתקיימת הכשרה של צוותים גם בכיתות צעירות בבתי ספר יסודיים.
כיום ניתן למצוא את בובות הפרסונה בגני ילדים במקומות נוספים בישראל: ירושלים, באר שבע, קיבוצים ומושבים בנגב ובעוטף עזה, יישובים בהר חברון ואף בכפרים בדואים בדרום.
גישת ההיוריסטיקות וההטיות היא גישת מחקר בה נקטו פרופ' דניאל כהנמן ופרופ' עמוס טברסקי בחוקרם את השיפוטים האינטואיטיביים שעושים בני אדם כשהם נדרשים לאמוד כמויות או הסתברויות.
הפרדיגמה (שיטת המחקר) בה נקטו בחנה האם שיפוטי האדם חרגו מאלה המוכתבים על ידי המודל הנורמטיבי המתאים להיסקים בתנאי אי ודאות, קרי – תורת הסטטיסטיקה וההסתברות.
בשנת 1974 פורסם בכתב העת היוקרתי סיינס מאמר שסיכם את עבודותיהם הראשונות בתחום, שצוטט מאז כ-25,000 פעם.
המאמר "שיפוט בתנאי אי ודאות: היוריסטיקות והטיות", מסכם את מהות הגישה.
במחקרים השונים, בחנו החוקרים האם השיפוט האנושי חורג או עולה בקנה אחד עם התשובה האופטימלית כפי שמוכתבת על ידי מודל נורמטיבי המתאים לנושא שנחקר.
במחקרים, השיפוטים האנושיים נמצאו לעיתים קרובות מוטות שכן חרגו מהמודל הנורמטיבי המתאים.
למעשה השיפוטים אופיינו בשימוש בקיצורי דרך מחשבתיים — היוריסטיקות.
מחקריהם של טברסקי וכהנמן הובילו למהפכה ולפריצת דרך לגבי ההבנה כיצד אנשים חושבים (מעריכים, שופטים ומסיקים) בתנאי אי ודאות.
פרדיגמת המחקר בה השתמשו (השוואת השיפוט האנושי למודל נורמטיבי) הניחה את התשתית למחקר בתחום השיפוטים בתנאי אי ודאות.
מאז ועד היום המחקר בתחום עושה שימוש נרחב בפרדיגמה זו.
גישתם וממצאיהם לא עולים בקנה אחד עם הגישה שרווחה עד תחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 לפיה האדם הוא "סטטיסטיקאי אינטואיטיבי" טוב למדי.
כאמור, על פי גישת ההיוריסטיקות וההטיות, בני האדם הנדרשים לבצע הערכה או שיפוט של כמות (אומדן מספרי, הסתברות וכדומה) לעיתים חורגים באופן שיטתי מהדפוס הצפוי על פי המודל הנורמטיבי (הסטטיסטיקה וההסתברות) ומשתמשים בקיצורי דרך מחשבתיים המכונים היוריסטיקות.
החוקרים זיהו שלוש היוריסטיקות שבהן אנשים עושים שימוש בשיפוטים וההערכות שהם מבצעים ביומיום: היציגות, הזמינות, התיקון והעיגון.
מאז ועד היום הוגדרו היוריסטיקות נוספות (למשל: היוריסטיקת הגיוון, היוריסטיקת הרגש).
כמו כן, נחקרו היישומים של השימוש בהיוריסטיקות בתחומים שונים (כמו: כלכלה, כלכלה התנהגותית, רפואה, פוליטיקה, ספורט, תקשורת, תקשורת שיווקית ועוד).
היוריסטיקת היציגות (Representativeness Heuristic) היא "קיצור דרך" מחשבתי שבו משתמשים בני אדם כשהם שופטים הסתברויות של מאורעות בתנאים של אי-ודאות.
שיפוט זה מתבסס על הערכת המידה שבה האובייקט או המאורע שבמוקד נתפס כדומה או מייצג את קטגורית העל.
טברסקי וכהנמן זיהו מספר הטיות הנגרמות כתוצאה מהשימוש בהיוריסטיקת היציגות.
שיטת המחקר מודגמת להלן באמצעות התייחסות לשלוש מההטיות: כשל/התעלמות משעור הבסיס, כשל הצירופיות/כשל החיתוך וחוסר-רגישות לגודל המדגם.
לגבי כל הטיה מוצג המחקר הקלאסי (בשינויים קלים משקולי פשטות ההסבר) המבהיר את מהות ההטיה.
התעלמות משיעור הבסיס (Base Rate Neglect) מומחשת בדוגמה הבאה.
לנחקרים הוצגה השאלה: "נניח שבוחרים באקראי גבר אחד מתוך אוכלוסיית ארצות הברית.
הגבר הזה, רוברט, מרכיב משקפיים, יש לו מעט חברים והוא קורא הרבה.
מה יותר סביר שרוברט ספרן או חקלאי?"
על פי המודל הנורמטיבי על מנת לענות לשאלה זו יש לקחת בחשבון את שיעור הבסיס (שיעור החקלאים והספרנים באוכלוסייה).
התשובה הנכונה תהיה יותר סביר שרוברט הוא חקלאי וזאת משום שיש יותר חקלאים מספרנים באוכלוסיית ארצות הברית.
שלא בדומה לכך, בממוצע הנחקרים ציינו שיותר סביר שרוברט הוא ספרן.
זאת משום שהם השתמשו בהיוריסטיקת היציגות על מנת לענות על השאלה.
משום שהתיאור של רוברט נראה מתאים או דומה יותר לספרנים מאשר לחקלאים.
ההטיה שנוצרה, אפוא, היא התעלמות משיעור הבסיס.
כשל החיתוך/הצירופיות (The Conjunction Fallacy) מומחש בדוגמה הבאה.
הבעיה שהוצגה לנחקרים (ידועה כבעיית לינדה) הייתה: "לפניך תיאור של בחורה בשם לינדה.
קרא את התיאור וענה על השאלה שלאחריו: לינדה היא בת 32, רווקה, מוחצנת ומאוד אינטליגנטית.
יש לה תואר ראשון בפילוסופיה ומדע המדינה.
כסטודנטית, היא הרבתה לעסוק בנושאים של אי-צדק חברתי, וגם השתתפה בהפגנות נגד נשק גרעיני.
דרג את שלושת המאורעות הבאים מהכי סביר להכי פחות סביר:
1. לינדה היא כספרית בבנק.
2. לינדה פעילה בתנועה הפמיניסטית.
3. לינדה היא כספרית בבנק ופעילה בתנועה הפמיניסטית."
על פי המודל הנורמטיבי: המאורע המתואר באפשרות 3 הוא מאורע חיתוך (כספרית ופמיניסטית), כלומר מאורע הכולל בתוכו את שתי המאורעות הבודדים המובאים באפשרות 1 (כספרית) ובאפשרות 2 (פמיניסטית).
לכן על פי המודל הנורמטיבי הדירוג צריך להיות: 1>3, 2>3. זאת כיוון שעל פי הכלל הלוגי הסתברות של מאורע חיתוך (כספרית ופמיניסטית) לעולם תהיה קטנה (או מקסימום שווה) לכל אחד מהמאורעות המרכיבים אותו (כספרית, פמיניסטית).
אמנם, בהתאמה לכלל הלוגי, מרבית הנחקרים דרגו את ההסתברות למאורע 2 (פמיניסטית) כגבוה יותר מההסתברות למאורע 3 (כספרית ופמיניסטית).
אך בניגוד לכלל הלוגי, חלק ניכר מהנחקרים, דירג את ההסתברות של מאורע 3 (מאורע החיתוך: כספרית ופמיניסטית) כגבוה מההסתברות של מאורע 1 (כספרית).
במילים אחרות – ביצע את כשל החיתוך.
לסכום, השימוש בהיריסטיקה היציגות הוביל לכשל החיתוך (כשל הצירופיות).
כיוון שלינדה נתפסת כמאוד מתאימה לסטראוטיפ של פמיניסטית אך כלל לא מתאימה לסטראוטיפ של כספרית.
הנחקרים דרגו את הסתברות החיתוך (כספרית ופמיניסטית) "כנמוכה" יותר מההסתברות של המרכיב המתאים לסטראוטיפ (פמיניסטית).
הבעיה שהוצגה לנחקרים הייתה הבאה: "בעיר מסוימת יש שני בתי חולים.
בבית החולים הגדול יותר נולדים כ־45 תינוקות ביום, ובקטן יותר נולדים כ־15 תינוקות ביום.
כ־50 אחוזים מכלל התינוקות הנולדים הם זכרים.
אבל השיעור המדויק משתנה מיום ליום.
לפעמים הוא יכול להיות גבוה יותר, ולפעמים נמוך יותר מ־50%.
במשך שנה תיעד כל בית חולים את הימים שבהם יותר מ־60 אחוזים מהתינוקות שנולדו היו זכרים.
איזה בית חולים לדעתכם תיעד יותר ימים כאלה?
על פי המודל הנורמטיבי, תורת ההסתברות והסטטיסטיקה – חוק המספרים הגדולים – ככל שמספר התצפיות הנדגמות באופן מקרי מאוכלוסייה גדול יותר, כך יתקבל מדגם מייצג יותר.
מכאן, נצפה שהמדגם שיתקבל מבית החולים הגדול יותר (כ-45 ילודים ליום) ייצג יותר את אחוז הלידות באוכלוסייה (50%) מאשר בית החולים הקטן (כ־15 ילודים ליום).
ולכן התשובה הנכונה לשאלה באיזה בית חולים יהיו יותר ימים עם יותר מ־60 אחוזים לידות של זכרים היא בבית החולים הקטן.
בניגוד לכך, שימוש בהיוריסטיקת היציגות הוביל אנשים לתת תשובה שלא על פי המודל הנורמטיבי.
מרבית הנחקרים (56%) השיבו לשאלה "בערך אותו דבר".
זאת כנראה כתוצאה מהציפייה שתופעה תתבטא אף במדגם קטן.
כפרפרזה למושג "חוק המספרים הגדולים" כינו טברסקי וכהנמן הטיה זו "חוק המספרים הקטנים".
היוריסטיקת הזמינות היא "קיצור דרך" מחשבתי שבו משתמשים בני האדם כשהם שופטים הסתברויות של מאורעות בתנאים של אי-ודאות.
שיפוט זה מתבסס על הקלות שבה האדם יכול לשלוף מהזיכרון או לדמיין דוגמאות לטענה או לאירוע שבמוקד.
החוקרים זיהו מספר הטיות הנגרמות כתוצאה מהשימוש בהיוריסטיקת הזמינות.
שיטת המחקר מודגמת להלן באמצעות התייחסות לשתיים מההטיות: הטיה הנובעת מהיעילות של סט החיפוש והטיה הנובעת מקלות השליפה של המקרים.
הנחקרים נשאלו אילו מילים שכיחות יותר באנגלית, כאלה המתחילות באות r או כאלה שבהן r היא האות השלישית?
למעשה, כמות המילים בשפה האנגלית שבהם r היא האות השלישית גדול פי שלושה מכמות המילים שבהן r היא האות הראשונה.
במחקר, כ-70 אחוזים ענו בניגוד למה שנכון לשפה האנגלית, כלומר, השיבו שכמות המילים בשפה האנגלית שבהם r היא האות השלישית קטנה מכמות המילים שבהן r היא האות הראשונה.
הסיבה לאורח תגובה זה הוא כנראה הדרך שבה מאורגן מידע בזיכרון.
ארגון זה יוצר מצב שקל יותר לחפש בזיכרון (ולכן למצוא) מילים שמתחילות באות מסוימת מאשר שבאמצען נמצאת אותה אות.
במחקר הציגו לנחקרים רשימה של זוגות של סיבות למוות בארצות הברית.
והם נשאלו "אילו הייתם בוחרים אקראית מישהו בארצות הברית, ציינו האם היה לאדם הזה סיכוי רב יותר למות בשנה הקרובה בשל סיבה א' או ב'?"
בטבלה שלהלן מובאת רשימת הזוגות וכן תמונת המצב בארצות הברית, ומה השיבו הנחקרים.
+סיבה א'סיבה ב'התמונה על פי המצב בארצות הבריתאחוז הנחקרים שהשיבו לא נכוןרצחדלקת תוספתןהסיכוי למות מרצח פי 20 גדול יותר9%תאונה בן רכב לרכבתטביעההסיכוי למות מטביעה פי 6 גדול יותר34%סלמונלהאסתמההסיכוי למות מאסתמה פי 920 גדול יותר41%אסתמהטורנדוהסיכוי למות מאסתמה פי 20 גדול יותר58%דלקת תוספתןהריוןהסיכוי למות מדלקת התוספתן פי 2 גדול יותר83%
מהטבלה עולה כי למעט עבור הזוג הראשון (רצח-דלקת תוספתן) עבור שאר הזוגות שיעור ניכר של נחקרים שגה בהערכת הסיכוי היחסי.
פעמים רבות הסיבה לאומדנים שגויים אלה היא הפרסום באמצעי התקשורת.
מוות מסלמונלה או מטורנדו מסוקר באופן נרחב בחדשות ומקבל כותרות ראשיות (למרבה האירוניה דווקא כי הוא יוצא דופן וחריג) בעוד מוות מאסתמה לא כל כך "מעניין" כי היא דבר שיותר "שגרתי".
"הטיית" פרסום זו מובילה להטיה בזמינות המקרים בזיכרון, ולכן לאומדן הסתברותי שגוי.
השימוש בהיוריסטיקת הזמינות במקרה זה הובילה את הנחקרים למסקנה שגויה, כיוון שמדובר בהשוואה בין אירועים שההסתברות שלהם נמוכה (מוות מאסתמה, מוות מסלמונלה, מוות מטורנדו).
אך השימוש בהיוריסטיקת הזמינות פעמים רבות מוביל אנשים לשיפוטים נכונים.
היוריסטיקת התיקון והעיגון היא "קיצור דרך" מחשבתי שבו משתמשים אנשים כשהם נדרשים לאמוד כמות או הסתברות של מאורע.
על מנת להפיק את האומדן הסופי אנשים מתחילים מערך התחלתי כלשהו (עוגן), שיכול להיות תוצאה של ניסוח השאלה או של חישוב חלקי.
לאחר מכן הם מעלים או מורידים את הערך ההתחלתי (תיקון) בכיוון הנראה להם.
נקודות התחלה שונות מניבות אומדנים שונים המוטים לכיוון הערך ההתחלתי (העוגן).
החוקרים זיהו מספר הטיות הנגרמות כתוצאה מהשימוש בהיוריסטיקת העיגון.
להלן מוצג אחד מהם, כולל המחקר הקלאסי שמדגים את מהות ההטיה.
במחקר הקלאסי התבקשו הנחקרים לתת אומדן למכפלת הספרות מ-1 עד 10. שתי קבוצות נחשפות למשך 5 שניות בלבד (כך שאין מספיק זמן לחשב את התוצאה), למחציתם מקרינים את התרגיל =1x2x3x4x5x6x7x8x9x10 (קבוצת "העוגן הנמוך") ולמחציתם את התרגיל =10x9x8x7x6x5x4x3x2x1 (קבוצת "העוגן הגבוה").
תוצאת המכפלה של הערכים מ-1 ועד 10 היא 40,320. עם זאת חציון האומדן של קבוצת "העוגן הנמוך" היה 512 ואילו של קבוצת "העוגן הגבוה" היה 2,250.
על מנת לספק את האומדן במהירות הנחקרים חישבו את ההתחלה של התרגיל ומשם ערכו אקסטרפולציה על מנת להגיע לאומדן הסופי.
האומדן הסופי אכן היה מושפע מהערך ההתחלתי ובכל מקרה כפי שרואים מהתוצאות, התיקון לא היה מספיק.
ביקורת על גישת ההיוריסטיקות וההטיות
לנוכח קבלת התמונה שעולה ממחקרים על היוריסטיקות והטיות מתעוררת תחושת חוסר נוחות אינטואיטיבית לגבי רלוונטיות ההשוואה של ההתנהגות האנושית למודל של הסטטיסטיקה וההסתברות ובעקבותיה למסקנה שמדובר בכלל על הטיות.
בלשון יומיומית השאלה היא "מי אמר שהמודל שבו השתמשו החוקרים לקביעת מה נכון (המודל הנורמטיבי של הסטטיסטיקה וההסתברות) הוא מה שבאמת נכון?".
ערעור על הנחה זו ישמיט את הטענה שבכלל מדובר בהטיות.
מעבר לטענה זו, יש מספר טענות נפוצות נוספות.
+תמצית הטענה הביקורתיתחסידי הביקורתתמצית תשובה לטענה1."לא ייתכן שאנחנו כל כך מטומטמים".
הרי האדם הגיע להישגים מדהימים הנוגדים את התמונה שעולה ממחקרי גישת ה"הריסטיקות וההטיות".גיגרהנזר, דנט, כוהןבעקרון הטענה אינה שתמיד שימוש בהיוריסטיקות מוביל לשיפוטים מוטים.
להפך, לעיתים קרובות שימוש בההירסטיקות עוזר לבני אדם להגיע לשיפוטים נכונים.2.השאלות שבהן השתמשו החוקרים אינן מייצגות את המשימות של האדם ביומיום.
למעשה, ההתנהגות האמיתית, זו שקורית במשימות היומיום, היא הנכונה ושם לא נמצא הטיות.כוהן, Lopesלמעשה, המניע למחקרים היה למצוא פתרונות לבעיות יומיומיות.
כמו כן, המחקר בתחום השפיע מאוד על הבנת ההתנהגות בתחומים מעשיים כמו ניהול, שיווק, רפואה ועוד.3.השאלות שבהן השתמשו החוקרים מטעות.
למשל, ביומיום יש נורמות של שיחה לפיהם לא מוסיפים מידע שידוע לדוברים ולכן אם מוסף מידע כזה בשיח הוא רלוונטי.
בשאלות בהם השתמשו החוקרים הם נתנו לעיתים שאלות שמפרות נורמות אלה.
לנחקרים לא הייתה סיבה לחשוב שהחוקרים מפירים את הנורמה ולכן חשבו שעליהם לקחת בחשבון בתשובתם את המידע שקיבלו ומכאן הוטעו ונתנו תשובות שגויות.שוורץסביר שבחלק מהמחקרים היו כאלה שבהם הנחקר "הובל" לעשות את ההטיה שנצפתה.
אך לכל מחקר וממצא יש מאות ויותר רפליקציות (שחזורים) מסוגים שונים של המחקר, עם שינויים מהותיים.
כך שכללית מדובר בממצאים יציבים שמייצגים את החשיבה האנושית.
גישות סיוע לאוטיסטים כוללות מגוון רחב של טיפולים המסייעים לאנשים אוטיסטים ולבני משפחותיהם.
שיטות טיפול אלו נועדו לתמוך באוטיסטים בהתמודדות עם אתגרים, לפתח מיומנויות שונות, ולהגביר את עצמאותם התפקודית והחברתית.