tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהקשר זה יש לציין כי שרמן ופקודיו נקטו בצעדים כדי להגן על ראלי, צפון קרוליינה, מפני פעולות נקמה לאחר רצח הנשיא לינקולן.
שרמן לא היה ממתנגדי העבדות לפני המלחמה, וכמו אחרים בתקופתו וממוצאו, לא האמין ב"שוויון לשחורים", והביע הזדהות מסוימת עם השקפתם של הלבנים הדרומיים לפיה לבני הגזע השחור עדיף מצב העבדות.
עם זאת, שרמן התנגד לפירוק משפחות עבדים ותמך בביטול החוקים האוסרים על חינוך עבדים.
לאורך כל מלחמת האזרחים סירב שרמן לשלב חיילים שחורים בצבאותיו.
בזיכרונותיו סיפר שרמן על הלחצים הפוליטיים בשנים 1864–1865 לעודד בריחת עבדים, בין השאר כדי להימנע מהאפשרות שעבדים כשירים ייקראו לשירות הצבאי של המורדים, אפשרות שנשקלה ברצינות על ידי הדרום בשלבים האחרונים של המלחמה.
שרמן דחה את הדרישה בטענה שעידוד בריחת העבדים היה מעכב את "סופה המוצלח" של המלחמה ו"את שחרור כל העבדים".
עשרות אלפי עבדים שנמלטו בכל זאת הצטרפו לצעדותיו של שרמן דרך ג'ורג'יה והקרוליינות כפליטים.
גורלם הפך במהרה לנושא צבאי ופוליטי דחוף.
כמה ממתנגדי העבדות האשימו את שרמן בכך שהוא עושה מעט מדי כדי להקל על תנאי החיים המעורערים של פליטים אלה, מה שהניע את שר המלחמה אדווין סטנטון לנסוע לג'ורג'יה בינואר 1865 כדי לחקור את המצב.
ב-12 בינואר נפגשו שרמן וסטנטון בסוואנה עם עשרים מנהיגים שחורים מקומיים, רובם כמרים בפטיסטים או מתודיסטים, שהוזמנו על ידי שרמן.
לאחר עזיבתו של שרמן, הכריז דובר המנהיגים השחורים, הכומר הבפטיסטי גאריסון פרייז'ר, בתגובה לפנייתו של סטנטון על תחושות הקהילה השחורה:
ארבעה ימים לאחר מכן פרסם שרמן את צווי השדה המיוחדים מס' 15, שכונו מאוחר יותר 40 אקרים ופרד.
הצווים הורו על הקצאת קרקעות להתיישבות של 40,000 עבדים משוחררים ופליטים שחורים, על אדמות שהופקעו מבעלי אדמות לבנים בדרום קרולינה, ג'ורג'יה ופלורידה.
שרמן מינה את בריגדיר גנרל רופוס סקסטון, מתנגד עבדות ממסצ'וסטס שההיה אחראי בעבר על גיוסם של חיילים שחורים, ליישם תוכנית זו.
הצווים הללו, שהפכו לבסיס הטענה שממשלת האיחוד הבטיחה לעבדים משוחררים "ארבעים דונם ופרד", בוטלו מאוחר יותר באותה שנה על ידי הנשיא ג'ונסון.
לקראת סוף מלחמת האזרחים סברו חלק מהגורמים במפלגה הרפובליקנית כי לשרמן יש דעות קדומות נגד אנשים שחורים.
השקפותיו של שרמן על תפיסות גזעניות התפתחו באופן משמעותי עם הזמן.
יחסו לאנשים שחורים שפגש במהלך הקריירה שלו היה ידידותי וענייני.
ב-1888, לקראת סוף ימיו, פרסם שרמן מאמר בכתב העת הספרותי נורת' אמריקן רוויו , ובו הגן על זכויות האזרח המלאות של האזרחים השחורים בקונפדרציה לשעבר.
באותו מאמר קרא שרמן לדרום , והוסיף כי
משפחתו של שרמן הייתה פרסביטריאנית והוא הוטבל במקור ככזה.
אמו המאמצת, מריה יואינג, הייתה קתולית אדוקה וגידלה את ילדיה באמונה זו.
שרמן הוטבל מחדש כקתולי, אך בעלה של מריה, הסנאטור תומאס יואינג, התעקש ששרמן הצעיר לא ייאלץ לנהוג באופן מעשי כקתולי.
שרמן צפה אך לא הצטרף לטקסים הדתיים של בית יואינג.
מאוחר יותר התחתן עם אחותו המאמצת, אלן, שהייתה גם היא קתולית אדוקה.
ב-1864 מצאה אלן מגורים זמניים בסאות' בנד, אינדיאנה, כדי שמשפחתה הצעירה תתחנך באוניברסיטת נוטרדאם ובקולג סנט מרי, שניהם מוסדות קתוליים.
שרמן כתב לאשתו ב-1842: במכתבים שנכתבו ב-1865 לתומס, בנו הבכור שנותר בחיים, כתב שרמן: , והתלונן על שאמו של תומאס, אלן, חייבת לתת את הדעת לכל דבר אחר.
החלטתו של תומאס ב-1878 לנטוש את הקריירה שלו כעורך דין כדי להצטרף לישועים ולהתכונן לכהונה הקתולית גרמה לשרמן מצוקה עמוקה, והוא התייחס אליה כ"אסון גדול".
עם זאת, האב ובנו התפייסו כאשר תומאס חזר לארצות הברית באוגוסט 1880, לאחר שנסע לאנגליה לצורך לימודי הדת שלו.
כמה היסטוריונים מודרניים אפיינו את שרמן כדאיסט בדרכו של תומאס ג'פרסון, בעוד אחרים מזהים אותו כאגנוסטי שקיבל ערכים נוצריים רבים אך חסר אמונה.
למעט במהלך המשבר האישי שהופעל בעקבות החלטתו של בנו תומאס להיות כומר, יחסו האישי של שרמן לכנסייה הקתולית היה סובלני ואף ידידותי, בתקופה שבה דעות קדומות אנטי-קתוליות היו נפוצות בארצות הברית.
ב-1888 שרמן כתב בפומבי כי עם מותו של שרמן הכריז בנו תומאס בפומבי:
בשנים מיד לאחר המלחמה היה שרמן פופולרי בצפון וזכה להערכה רבה מחייליו.
במדינות הדרום זכה להערכה כאיש צבא, בעוד שהפוליטיקה השמרנית שלו משכה רבים מתושבי הדרום הלבנים.
עם זאת, בשנות ה-80 של המאה ה-19 החל להתפתח במדינות הדרום המיתוס שכונה "הייעוד האבוד" (Lost Cause).
המיתוס הפסאודו היסטורי של הייעוד האבוד יצר שכתוב היסטורי, על פיו הייעוד, העיקרון שעל פיו פעלו מדינות הדרום במלחמת האזרחים היה צודק, הרואי, ולא התרכז בעבדות.
כותבים אלו עשו לשרמן דמוניזציה, בשל התקפותיו על אזרחים בג'ורג'יה ובדרום קרולינה.
כתב העת קונפדרט וטרן , שיצא לאור בנאשוויל, הקדיש יותר תשומת לב לשרמן מאשר לכל גנרל אחר של האיחוד, בין השאר כדי לשפר את תדמיתה של החזית המערבית של מלחמת האזרחים.
על פי השיח החדש שפיתח העיתון, הרס מסילות הברזל והמטעים על ידי שרמן וחייליו היה חשוב פחות מעלבונותיו כלפי הכבוד הדרומי, ובמיוחד כלפי נשיותו הלבנה והבלתי מוגנת.
שרמן הוצג אפוא על ידי מחברי "הייעוד האבוד" כאנטיתזה לאידיאלים הדרומיים של אבירות, שהתגלמו כביכול בדמותו של הגנרל הדרומי, גיבור הקונפדרציה, רוברט אי לי.
בתחילת המאה ה-20 משך תפקודו של שרמן במלחמת האזרחים את תשומת ליבם של אינטלקטואלים צבאיים בריטים רבי השפעה, ביניהם פילדמרשל לורד וולסלי, גנרל ג'יי.
סי פולר, ובמיוחד קפטן לידל הארט.
פרשנות זו הובילו לפרסום כמה יצירות שהאירו את שרמן באור שלישי, ובמיוחד הספר "סוחר הטרור: גנרל שרמן ומלחמה טוטאלית", מאת ג'ון ב.
חיבור זה הציג את שרמן כאחראי ל, נטע את היסטוריונים מאוחרים יותר, כמו בריאן הולדן-ריד, ערערו על תפיסות אלה.
מבקר הספרות רב ההשפעה אדמונד וילסון מצא ב"זכרונותיו של שרמן" תיאור מרתק ומטריד של "תיאבון למלחמה" ש"גדל ככל שהוא ניזון מהדרום".
שר ההגנה של ארצות הברית לשעבר, רוברט מקנמרה, התייחס באופן חד משמעי לאמירה ש.
פסל ברונזה מוזהב בדמותו של שרמן הוקם בכניסה הדרום-מזרחית של הסנטרל פארק בניו יורק, מעשה ידיו של הפסל האירי-אמריקני אוגוסטוס סנט גאודנז.
הפסל מציג את שרמן על סוסו אונטריו, המובל על ידי דמות הניצחון הנשית, בעלת כנפיים.
הפסל נעשה על פי הפרוטומה של שרמן, הנמצאת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
דמותה של אלת הניצחון מופיעה בגרסה מוקטנת בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
סמוך לפארק הנשיא בוושינגטון די.
עומדת אנדרטת הגנרל וויליאם טקומסה שרמן, שנבנתה על ידי הפסל הדני-אמריקני קארל רול-סמית'.
האנדרטה עשויה מברונזה וכוללת את דמותו שרמן, רכוב על סוס, ועל פלטפורמות בכל פינה של האנדרטה עומדים פסלי חיילים המייצגים את חיילי חיל הרגלים, הפרשים, התותחנים ואנשי חיל ההנדסה.
מיקום האנדרטה נבחר בשל היותו הנקודה שבה סקר שרמן את חייליו השבים מהמלחמה, במאי 1865.
על שמו נקרא גם טנק המערכה העיקרי של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, הM4 שרמן; השם "שרמן" ניתן לטנק על ידי הבריטים.
עץ סקויה ענק המוערך כעץ הגדול ביותר בעולם מבחינת נפחו, נקרא גנרל שרמן, על שמו.
רק גנרלים בודדים מצבא ארצות הברית זכו להנצחה על בול דואר של ארצות הברית, ורק בודדים הופיעו פעמיים; אחד מהם היה ויליאם שרמן.
הבול הראשון שהוציא שירות הדואר של ארצות הברית לכבודו של שרמן יצא ב-22 בפברואר 1893, קצת יותר משנתיים לאחר מותו.
ויליאמסבורג היא שכונה בצפון ברוקלין בעיר ניו יורק שבארצות הברית, שבה יש ריכוז גדול של יהודים חסידיים.
השטח של ויליאמסבורג היה שטח חקלאי ומספנות שהיו חלק מהעיר בושביק.
השטח נקנה מאינדיאנים מקומיים על ידי חברה בבעלות סוחרים גרמנים בשנת 1638. בשנת 1827 שכונת ויליאמסבורג קיבלה מעמד של כפר תחת השם "כפר ויליאמסבורג" (Village of Williamsburgh) בתוך שנתיים כבר היו לכפר שירותי כיבוי אש ומשרד דואר עצמאיים, כאשר אוכלוסיית הכפר מנתה אלף איש.
מפעלי זיקוק סוכר פעלו בויליאמסבורג בשנותיה הראשונות.
חברת "דומינו" הייתה פעילה בוויליאמסבורג משנת 1856 עד לתחילת שנות האלפיים.
הכפר התפתח במהירות ובשנת 1835 כבר סיפח לעצמו חלק מהעיר בושביק.
הכפר היה מאוכלס ברובו על ידי גרמנים.
עם המשך ההתפתחות המואצת הוכר הכפר בשנת 1840 כעיירה ויליאמסבורג (Town of Williamsburg), וב-1852 הוכר כעיר ויליאמסבורג.
בשנת 1855 סופחה ויליאמסבורג לעיר ברוקלין (שסופחה מאוחר יותר לעיר ניו יורק).
כיום ויליאמסבורג מוכרת כקריה (borough), והיא אחת מחמש קריות של ברוקלין.
בויליאמסבורג התיישבו קבוצות אתניות רבות שייצרו מובלעות, ובהן פוארטו ריקנים, איטלקים, דומיניקנים, היספנים וכן כעשרים אלף משפחות חסידיות נכון ל-2017,, רובן של חסידי סאטמר.
חסידי סאטמר בויליאמסבורג מונים כ-73,000 נפש.
ההתיישבות היהודית בויליאמסבורג התחילה לפני השואה.
רוב המתיישבים היהודים הגיעו ממנהטן.
אחרי השואה הגיעו יהודים חסידיים בהמוניהם בעיקר מהונגריה ורומניה.
הקהילות החסידיות בויליאמסבורג היו בין השאר סקוירא, צעהלים, פאפא, וויען, קלויזנבורג וסאטמר.
האדמו"ר רבי יואל טייטלבוים התיישב בויליאמסבורג לאחר השואה והקים בה רשת מוסדות חינוך תורני ושירותי דת יהודיים.
ברשת כעשרת אלפים תלמידים ותלמידות הלומדים בויליאמסבורג, ומספר דומה בסניפיה ברחבי ארצות הברית.
לאחר מותו של רבי יואל בשנת 1979 עברה ההנהגה לידי בן אחיו, רבי משה טייטלבוים שנפטר בשנת 2006. עוד בחייו, וביתר שאת לאחר מותו, התפלגה הקהילה בין חסידי בנו הראשון ר' אהרן ובנו השלישי ר' זלמן לייב.
לשני הפלגים יש מרכזים בויליאמסבורג.
במהלך שנות ה-2000 האזור חווה ג'נטריפיקציה מתמשכת.
לשכונה חדרה השפעה של מוזיקה עכשווית כגון אינדי ואלקטרוקלאש, תרבות ההיפסטרים נכנסה לשכונה ונוצרה בה סצנת אמנות וחיי לילה.
השכונה זכתה לכינוי "ברלין הקטנה".
ויליאמסבורג החרדית מחולקת לחלקים שונים, החל בחלק הצדדי של השכונה - רחובות 8 ו-9, המאוכלס בעיקר על ידי יהודים בגיל העמידה.
לאחר מכן בא השטח שמרחוב קלימר עד לכביש האקספרס המקשר בין רובע ברוקלין לרובע קווינס ואחרי כביש האקספרס, שבו נמצא החלק הגדול ביותר של ויליאמסבורג.
חלק זה כולל בתוכו פרויקטים עירוניים רבים ורחובות צפופים.
לאחריו בא האזור החדש, המכונה לעיתים "ויליאמסבורג החדשה", מרחוב ואלאבאוט עד רחוב לאפייט.
אזור זה היה מלא עד לשנת 2000 במפעלי תעשייה, ובשנים האחרונות עברו ממנו רוב המפעלים והאזור הפך לאזור מגורים.
מחוז ויליאנדי (באסטונית: Viljandi maakond) הוא אחד מבין 15 מחוזות אסטוניה.
הוא ממוקם בחלקה הדרומי של המדינה וגובל בלטביה מדרום, במחוזות ולגה, טרטו וייגבה במזרח, במחוז יארבה בצפון ובמחוז פרנו במערב.
מחוז ויליאנדי או ויליאנדימאה (Viljandimaa - "ארץ ויליאנדי") היה מרכז מסחרי חשוב בימי הביניים.
כיום ניתן למצוא שם חורבות רבות של טירות ומבצרים.
עד לרפורמה המנהלית באוקטובר 2017 מנה המחוז 15 נפות, מתוכן 3 עירוניות והשאר כפריות.
מאז 2009 משרת מושל המחוז מאוישת על ידי למביט קרוסה (Lembit Kruuse).
במחוז מצויים שני אגמים בולטים: אגם וורטסיירב, השני בגודלו באסטוניה, ואגם ויליאנדי.
אגם וורטסיירב מפריד בינו למחוז טרטו.
במחוז שוכן אזור הביצות סומאה (Soomaa) המשתרע על שטח של 1,545 קמ"ר.
370 קמ"ר מתוכם הוגדרו בשנת 1993 כשמורת טבע.
הגבעה הגבוהה ביותר של רמת סאקאלה (Sakala kõrgustik), גבעת רוטו (Rutu mägi), מגיעה לגובה של 146 מטרים שוכנת אף היא במחוז ויליאנדי.
לפי נתונים מ-2009 הרכב האוכלוסייה במחוז הוא כדלהלן:
ישנן נפה עירונית (linn, עיר) אחת ו-3 נפות כפריות (vallad) במחוז ויליאנדי.
ויליאנדי: נפה הכוללת את הנפות לשעבר טרבאסטו וקולגה-יאני
מולגי (Mulgi): נפה חדשה, הוקמה ב-2017 וכוללת את הנפות לשעבר אביה, הליסטה, ומייסאקילה קארקסי
פיכיה סאקאלה (Põhja-Sakala): נפה חדשה, הוקמה ב-2017 וכוללת את הנפות לשעבר וכמה, סורה-יאני, קאוֹ וקפו
מייסאקילה (Mõisaküla), נפה עירונית לשעבר
וכמה (Võhma), נפה עירונית לשעבר
אביה (Abja) - העיר אביה-פאלואויה (Abja-Paluoja) צורפה לנפת אביה ב-1998
קארקסי (Karksi) - העיר קארקסי-נויה (Karksi-Nuia) צורפה לנפת קארקסי ב-1999
סורה-יאני (Suure-Jaani) - העיר סורה-יאני והמועצות אולוסטברה (Olustvere) וואסטמייסה (Vastemõisa) אוחדו לנפה אחת בשנת 2005
ויליאנדי (באסטונית: Viljandi, בגרמנית: Fellin) היא עיר, נפה עירונית ובירת מחוז ויליאנדי שבאסטוניה.
העיר הוזכרה לראשונה ב-1211. בתקופה זו היא הייתה מבצר אסטוני שנבנה על גבעה, והוטל עליה מצור בידי צבא משולב של גרמנים, לטבים וליבונים, כחלק ממסע צלב.
המבצר נכבש באוגוסט 1223 מהצבא הרוסי שנקרא לעזרתם של האסטונים.
בשנה שלאחר מכן נבנתה טירה במקום המבצר, והיא נקראה פלין ("Fellin" - שיבוש של המילה האסטונית).
היא הייתה לאחת הגדולות והמבוצרות ביותר שבאזור הבלטי.
ב-1248 מונה לה לראשונה מפקד, והיא נבנתה ועברה תהליך של מודרניזציה פעמים רבות במשך 200 השנה שלאחר מכן.
ב-1283, הטירה זכתה לתואר "עיר", וזו הפכה לחברה בברית ערי הנזה במאה ה-14. כיום היא אחת מחמש הערים האסטוניות שהיו חברות בליגה.
ב-1560 נכבשה ויליאנדי בידי האימפריה הרוסית.
במהלך המאה ה-17, עברה הטירה לשליטה פולנית ואחר כך שוודית ואז רוסית פעם נוספת, והפכה לחורבה.
הדבר נכון גם לגבי העיר, שנגזלו ממנה הפריווילגיות בהן זכתה.
לאחר המלחמה הצפונית הגדולה, הרוסים שמרו על האוטונומיה המקומית עד 1783, כשהקיסרית יקתרינה הגדולה הפכה את ויליאנדי לעיר מחוז.
זה כלל גם שינוי בחוקי העיר.
חשיבותה הכלכלית והפוליטית של ויליאנדי נמצאה במגמת עליה.
האוכלוסייה, לאחר דעיכה משמעותית של כמות וממון, החלה לשגשג כשהמלאכה, המסחר והתרבות שבו לפרוח.
העיר נשארה בירה מחוזית ב-1991 כשאסטוניה זכתה בעצמאותה.
מדי שנה מתקיים "פסטיבל המוזיקה של ויליאנדי" (Pärimusmuusika Festival), אשר זכה לפרסום ברמה בינלאומית.
בעיר פועל תיאטרון בשם Seasaare Teater המארח מדי שנה בחודש אוגוסט פסטיבל תיאטרון בינלאומי בהשתתפות קבוצות תיאטרון מאירופה וישראל.
ויליאם תומאס מרסר היה פקיד קולוניאלי בריטי אשר כיהן כשר האוצר הקולוניאלי (Financial Secretary), המזכיר הכללי (Colonial Secretary), המבקר הכללי והמנהלן הראשי של הונג קונג (Administrator), וכן כמושל בפועל של הונג קונג בין מרץ 1865 למרץ 1866.
מרסר התחנך במכללת אקסטר שבאוקספורד.
מרסר הגיע להונג קונג בשנת 1844 במטרה לשרת כמזכירו של דודו.
מרסר היה אחיינו של ג'ון פרנסיס דייוויס, מושל הונג קונג השני.
בשנת 1847 עת הודח השופט הראשי של הונג קונג בשל שכרות, התמנה מרסר במקומו וכיהן בתפקיד עד שנת 1849 עת התמנה לשר האוצר של המושבה.
מרסר כיהן בתפקיד מנהלן המושבה, המבקר הכללי של המושבה, והמזכיר הכללי, החל מה-29 בנובמבר 1854 ועד שנת 1869 עת פרש מתפקידו.
מרסר נשא לאישה את מרי פיליפס נינד (Mary Phillips Nind) מהרגרייב שבברקשייר בספטמבר 1862.
בשנת 1869 פרסם מרסר את ספרו "תחת הפסגה", המתאר את חייו בהונג קונג.
על שמו נקרא רחוב מרסר באזור שאונג ואן בהונג קונג.
ויליאן בורג'ס דה סילבה (בפורטוגזית: Willian Borges da Silva; נולד ב-9 באוגוסט 1988), המוכר יותר בשמו הפרטי ויליאן (Willian), הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקיצוני.
בשנת 2007, לאחר שעבר דרך מערכת הנוער של המועדון, החל ויליאן לשחק עבור הקבוצה הבוגרת של קורינתיאנס, בה לבש את חולצה מספר 10. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך בגיל 18. את שערו הראשון בקבוצה כבש בתיקו 2-2 נגד אתלטיקו פרנאאנסה ב-2 באוגוסט 2007.
ב-23 באוגוסט 2007, חתם ויליאן על חוזה לחמש שנים בשחטאר, ששילמה תמורתו 19 מיליון דולר.
את הופעתו הראשונה בקבוצה ערך בניצחון 1–2 על קבוצת צ'רנומורץ אודסה ב-15 בספטמבר אותה שנה.
הוא עלה כמחליף בדקה ה-57 במקום הברזילאי ג'אדסון.
את שערו הראשון לזכות שחטאר הבקיע בניצחון 1–4 על ארסנל קייב ב-31 באוקטובר, במסגרת הגביע האוקראיני.
את הופעתו הראשונה במסגרת אירופית ערך בהפסד 1–3 למילאן האיטלקית, ב-6 בנובמבר, בה עלה כמחליף בדקה ה-73. הוא סיים את העונה עם שער אחד ב-28 הופעות בכל המסגרות.
בסיום אותו עונה זכתה שחטאר בדאבל האוקראיני תוך שהיא גוברת על דינמו קייב בתוצאה 0–2 בגמר הגביע ומקדימה אותה ב-3 נקודות בטבלת הליגה.
ב-15 ביולי שיחק ויליאן בגמר הסופר קאפ האוקראיני נגד דינמו קייב, שהסתיים בניצחון שחטאר בפנדלים.
הוא פתח בהרכב והוחלף על ידי ברנדאו בדקה ה-46. ב-27 באוגוסט הוא כבש את שערו הראשון במסגרת אירופית בניצחון 1–3 על דינמו זאגרב הקרואטית.
את שערו הראשון במסגרת הליגה כבש ב-1 בנובמבר נגד זוריה לוהנסק.
באותה שנה גם שיחק בניצחון שחטאר בהארכה, 2-1 על ורדר ברמן הגרמנית בגמר גביע אופ"א, במה שהיה המשחק האחרון במפעל לפני שהפך ל.
הוא סיים את העונה עם 8 שערים ב-52 הופעות, מתוכם חמישה שערים בליגה, בה שיחק בכל המשחקים מלבד אחד.
ב-31 בינואר 2013 עבר לאנז'י מחצ'קלה, במה שהייתה ההעברה השלישית בגודלה בתולדות הכדורגל הרוסי, תמורת 35 מיליון יורו.
ב-25 באוגוסט 2013 עבר ויליאן לצ'לסי האנגלית.
הוא ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה ב-18 בספטמבר נגד פ.צ.
בזל במסגרת ליגת האלופות, בעונתו הראשונה בצ'לסי כבש ויליאן ארבעה שערים.
בעונת 2014/2015 ויליאן כבש שני שערי פרמייר ליג וזכה עם צ'לסי באליפות הליגה.
בעונת 2016/2017 תחת המאמן אנטוניו קונטה, ויליאן כבש שמונה שערים וזכה באליפות שנייה שלו עם צ'לסי.
ב-9 באוגוסט 2020 ויליאן הודיע כי הוא עוזב את צ'לסי אחרי שבע עונות.
ב-14 באוגוסט 2020 חתם ביריבה העירונית של צ'לסי, ארסנל, על חוזה לשלוש עונות.
בהופעתו הראשונה בקבוצה במסגרת הפרמייר ליג, ניצחה הקבוצה 0–3 את פולהאם כאשר שניים מהשערים מבשל ויליאן.
את שער הבכורה כבש ב-9 במאי 2021 בניצחון קבוצתו 1–3 על וסט ברומיץ' אלביון.
ב-1 בספטמבר 2022 חתם בפולהאם מהפרמייר ליג, בה ערך הופעת בכורה יומיים לאחר מכן, בהפסד 1–2 לטוטנהאם הוטספר.
ב-2 בספטמבר 2024 לאחר 11 שנה באנגליה חתם באולימפיאקוס היוונית.
ב-30 בדצמבר 2024 חוזהו במועדון הסתיים לאחר הסכמה הדדית בין הצדדים.
ב-10 בנובמבר 2011 ערך ויליאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל, במשחק ידידות נגד נבחרת גבון.
הוא נכלל בסגל למונדיאל 2014 ולמונדיאל 2018. ויליאן נכלל בסגל נבחרת ברזיל שזכתה בקופה אמריקה 2019, ויליאן כבש שער בניצחון 0–5 על פרו במסגרת שלב הבתים של המפעל.
שחקן העונה של צ'לסי: 2016
ויליאמס קולג' (מכללת ויליאמס, באנגלית: Williams College) היא מכללה פרטית הנמצאת בעיירה ויליאמסטאון (כ-7,513 תושבים), מסצ'וסטס, ארצות הברית, מקבוצת המכללות המתמחות בשבע האמנויות החופשיות (Liberal Arts), שכוללים, כנהוג בארצות הברית, את מדעי החברה ותחומים נוספים.
לוויליאמס קולג' הסדר מיוחד עם אוניברסיטת אוקספורד הבריטית (Study Away), שבמסגרתו יכולים תלמידי המכללה ללמוד שם במסלולים מיוחדים.
המוסד נוסד ב-1793, בכספי קרן על שם אפרים ויליאמס, כמכללה לגברים.
רק ב-1970 הפך למוסד לשני המינים.
הוא כולל היום 3 חטיבות (מדעי הרוח, מדעי החברה ומדעים - בעיקר מדעי הטבע ומדעי המחשב), 25 מחלקות, 36 תחומים ראשיים ובהם לימודי שפות, שתי תוכניות לתואר שני (בתולדות האמנות ובכלכלת פיתוח).
בכל שנתון לומדים כמה מאות סטודנטים.
נכון לשנת 2025, בסך הכול למדו במוסד 2,150 סטודנטים לתואר ראשון ו-49 סטודנטים לתואר שני.
המכללה מקיימת מסלול התמחות במדעי היהדות.
ויליאמס קולג' דורג ב-2025 על ידי U.S News & World Report כמכללה המובילה במקום הראשון ברשימה של 207 מכללות בקבוצת ה"אמנויות הליברליות".המגזין "פורבס" דירג בשנת 2025 את המוסד במקום השביעי ברשימת מוסדות ההשכלה הגבוהה הטובים ביותר בארצות הברית.
ויליאמסבורג הקולוניאלית שוכנת בעיר המודרנית ויליאמסבורג שבמדינת וירג'יניה במזרח ארצות הברית, ומשמשת כמוזיאון פתוח המתאר את החיים של המתיישבים בקולוניות הבריטיות של המאה ה-18, טרום מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
ויליאמסבורג שימשה אף בירת הקולוניה וירג'יניה בתקופה זו והיוותה אחד ממוקדי התלקחות המרד של המתיישבים במלך בריטניה ג'ורג' השלישי.
המוזיאון נפרש על פני 1.22 קמ"ר וכולל מבנים מקוריים שעברו שחזור מהמאות ה-17, ה-18 וה-19, אטרקציות והופעות נאמנות למקורות מהתקופה הקולוניאלית בשטחים פתוחים, מסעדות, בארים ושווקים.
מטרת המוזיאון הפתוח היא לדמות את החיים בעיר שוקקת מתקופת טרום מלחמת העצמאות האמריקנית.
במאה ה-19 העיר נעזבה ומבניה הוזנחו.
תחילת השחזורים החלו בשנות ה-20 של המאה הקודמת והוגדרו כאחד מפרויקט השחזור הגדולים בתולדות ארצות הברית.
השחזורים מומנו על ידי ארגוני שימור רבים ובעיקר משפחת רוקפלר ובראשם ג'ון רוקפלר.
כיום ויליאמסבורג הקולוניאלית מהווה אחד מהאתרים המתוירים ביותר במדינת וירג'יניה והעיירה הקולוניאלית היא חלק מהמשולש ההיסטורי של וירג'יניה, יחד עם ג'יימסטאון ויורקטאון.
העובדים באתר לבושים בבגדים המסורתיים של אותה התקופה ואף מדברים במבטא ובניב שהיו נהוגים במאה ה-18 במזרח אמריקה הצפונית.
חלק מהעובדים הם שחקנים מקצועיים המסתובבים ברחבי העיירה ומגלמים דמויות כגון אנשי מקצוע ומשוחחים ביניהם ועם המבקרים.
ב-20 באוקטובר 1698, העיירה ג'יימסטאון שתפקדה כבירת המושבה וירג'יניה ואשר בה ישב המושל מטעם המלך האנגלי, נשרפה כליל.
עקב זאת, מושב המושל יחד עם הגוף המחוקק עברו למכללת ויליאם ומרי בעיירה מידל פלנטיישן (Middle Plantation) שבווירג'ניה הקולוניאלית.
המהלך הזה הביא לסיום תקופה של 92 שנים בהן ג'יימסטון היוותה בירת המושבה.
בשנת 1699 הוצע לראשונה להעביר את הבירה אל אזור מידל פלנטיישן עקב התפרצות מחלת המלריה (בשנה האחרונה רק המושב היה בעיירה הזו כאשר רשמית הבירה עוד נחשבה ג'יימסטאון).
כדי להשלים את המעבר הוחלף שמה של מידל פלנטיישן לוויליאמסבורג על ידי המושל פרנסיס ניקולסון על שמו של המלך ויליאם השלישי.
לרחוב הראשי של מרכז השלטון קראו על שמו של יורש הכתר הנסיך ויליאם, דוכס גלוסטר.
במשך 81 שנים מהקמתה ועד מלחמת העצמאות, שימשה ויליאמסבורג כבירת המושבה וירג'יניה וכמרכז החינוך, הכלכלה, החברה והתרבות של המושבה.
ג'ורג' וושינגטון, תומאס ג'פרסון, פטריק הנרי, ג'יימס מונרו, ג'יימס מדיסון ואחרים ישבו בבית הנבחרים של המושבה בוויליאמסבורג.
בשנת 1780, תחת המושל תומאס ג'פרסון, שלימים יהפוך לנשיא ארצות הברית השלישי, הממשל עבר לריצ'מונד עקב המלחמה.
מיקומה של ריצ'מונד (90 ק"מ מערבה מוויליאמסבורג), מנע הגעה נוחה של הכוחות הבריטיים מהים וקיצר את ההגעה מהאזור הפנימי של ארצות הברית אליה.
ריצ'מונד היא בירת וירג'יניה עד היום.
לאחר מעבר הבירה לריצ'מונד, ויליאמסבורג הפסיקה להתפתח ולגדול ונהפכה לעיירה מנומנמת לאורך כל התקופה של סוף המאה ה-18 והמאה ה-19. העיירה לא נפגעה ולא הושפעה כלל ממלחמת האזרחים שפקדה את ארצות הברית.
עיקר כלכלתה נשענה על מכללת ויליאם ומרי ששכנה בה, בית המשפט המחוזי שלה ובית המשוגעים שגם כן שכן בתחומי העיירה.
בהמשך ההיסטוריה, בתחילת המאה ה-20, הוקם לידה בית חרושת לייצור תותחים ומפעל רכב.
מפעלים אלו החזיקו את העיירה "מעל למים" אך עדיין רוב בנייניה ומוסדותיה היו במצב רעוע.
ב-1903 הגיע לעיירה ד"ר גודווין לתפקד בתור הכומר הראשי של הכנסייה.
הוא החל לאסוף כספים על מנת לשפץ את בניין הכנסייה, מלאכה שהסתיימה ב-1907 לקראת חגיגות ה-300 להיווצרות הכנסייה האנגליקנית באמריקה.
גודווין חזר בשנת 1923 לוויליאמסבורג לשמש בתור פרופסור במכללה שבעיירה.
עם שובו הוא החליט לשפץ ולהחזיר את העיירה לימי גדולתה תוך אספת תרומות מפרנסי וירג'יניה.
כמו כן הוא הצליח להשיג מימון נרחב לפרויקט שלו ממשפחת רוקפלר.
הרוקפלרים רכשו את השטח בו ישבה ממשלת וירג'יניה ואת רוב הבניינים שבה.
במהלך השחזור ההיסטורי נהרסו כ-720 בניינים מתקופת המאה ה-18 וה-19 (לאחר מלחמת העצמאות, על מנת לשמר את התקופה הקולוניאלית).
מבני השלטון העיקריים שוחזרו ושופצו על פי מקורות ואיורים מהתקופה הקולוניאלית, בעזרת מאיירים והיסטוריונים.
מתוך 500 הבניינים ששוקמו ושוחזרו, 88 נחשבים למקוריים לחלוטין ועל כן נמצאים ברשימות השימור הממשלתיות.
כתודה על פועלו הרב של ד"ר גודווין להשגת המימון ולשימור העיירה, בניין המטה של הארגון המשמר ומפעיל את המוזיאון הפתוח של ויליאמסבורג הקולוניאלית נקרא על שמו.
האתר כולו שייך לארגון רוקפלר אשר שייך למשפחת רוקפלר והוא מפעיל אותו.
במהלך השנים האחרונות, ארגון רוקפלר קנה, בסמוך לעיירה, גם את השטח עליו ממוקמת חווה, בסיס צבאי ומוצב מאותה התקופה.
ויליאמסבורג הקולוניאלית היא מצבור של מבנים משוחזרים מהתקופה בה שלטה בריטניה על וירג'יניה.
התיירים מוזמנים לטייל בין המבנים, שהכניסה אל רובם פתוחה לציבור הרחב.
ברוב המבנים נמצאים שחקנים מקצועיים המשחזרים את עיסוקם של בעלי תפקידים שכביכול גרו במבנים הללו.
התיירים יכולים לצפות בעשייה, לשמוע הסברים על "בעלי" המקום ובעלי המקצועות השונים מהתקופה ההיא ולרכוש מזכרות מעשי ידיהם של בעלי המקצועות.
השחקנים לבושים בבגדים האותנטיים של התקופה ומדברים בניב בו דיברו בני המקום המקוריים.
מספר פעמים ביום, נערכים שחזורים שונים במדשאות שבין הבניינים כגון משפטי ראווה, הקראה של הצהרת העצמאות האמריקנית, ירי תותחים ישנים, אימונים צבאיים וכדומה.
הכניסה למרחב העיירה היא חינם ורבים מתושבי היישובים הסמוכים מגיעים לשם לטיולים.
עם זאת, הכניסה לבניינים והסיורים המודרכים הם בתשלום.
את הכרטיסים ניתן לרכוש במרכז המבקרים של המוזיאון הפתוח, מספר דקות הליכה מהכניסה לעיירה (דרך החווה העתיקה).
ויליאקה (בלטבית: Viļaka; בלטגלית: Vileks, וילקס; בגרמנית: Marienhausen, מרינהאוזן; ביידיש: ויליאקי) היא עיירה במזרח לטביה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
במהלך המאה ה-13 נבנה בוויליאקה מנזר.
בשנת 1772 נכללה העיירה בשטח האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחומי לטביה העצמאית.
בשנת 1945 הוענק ליישוב מעמד עירוני.
בשנות השלושים של המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-450 יהודים, כשליש מתושביה, שרוב המסחר המקומי היה בידיהם, והייתה מבחינה תרבותית אחת מהעיירות היהודיות באזור.
עקב ריכוז היהודים הגבוה נהגה היידיש כשפת הדיבור העסקית והתרבותית בעיירה, ושלטים כתובים ביידיש באותיות עבריות נראו בה במקומות רבים.
במקום היה בית ספר יסודי ששפתו הייתה יידיש, ומועדון תרבות שהפעיל ספרייה וחוג דרמה.
בעיירה התקיימו מוסדות יהודיים וציוניים: סניף של בית"ר, של השומר הצעיר ושל נצ"ח (נוער ציוני חלוצי).
המוסדות הציוניים נסגרו בעת החלת השלטון הסובייטי על העיירה, בשנת 1940.
עם פרוץ מבצע ברברוסה הגיעו לעיירה כ-200 פליטים יהודים נוספים מליטא, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-2 ביולי 1941, הוטלו על יהודי המקום גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה חמורות וחובת ענידת טלאי צהוב, תוך ביצוע מעשי התעללות ורצח אקראיים בידי הגרמנים.
בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם באזור עני והרוס בה, וממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה, תוך רצח גברים ואונס נשים בידי הלטבים המקומיים.
בגטו שבעיירה שרר רעב כבד, הואיל ונאסרה הכנסת מזון אליו.
בלילה של ה-11 באוגוסט 1941 בוצעה בגטו אקציה.
הגברים היהודים הוצעדו כשני ק"מ מהעיירה, ונרצחו בבורות ירי שחפרו בעצמם, ולאחר מכן, נרצחו הנשים והילדים.
במעשה הטבח נרצחו כ-650 יהודים, והוא תועד בצילומי הגרמנים.
בהמשך, הועלו באש גופות הקרבנות.
גנרל ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
פון לנגרמן נולד ב-29 במרץ 1890 בקרלסרוהה, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית.
בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-5 (פרייהר פון מנטויפל).
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר פון לנגרמן לרגימנט הדרגונים במילואים ה-7, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה.
ב-25 בפברואר 1915 הועלה לדרגת אובר לויטננט, ובאוגוסט 1916 הוא מונה לקצין מטה בקורפוס המילואים ה-10. זמן קצר לאחר מכן הוא מונה לקצין מטה בדיוויזיית המילואים ה-22, וב-18 ביוני 1917 הועלה לדרגת ריטמייסטר.
לאחר המלחמה נשאר פון לנגרמן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 באוקטובר 1927 מונה פון לנגרמן למפקד פלוגה 1 ברגימנט הפרשים ה-13 (הפרוסי), ובסתיו 1930 מונה למדריך בבית הספר לפרשים בהנובר.
ב-1 בנובמבר 1930 הועלה לדרגת מיור, וב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט.
בקיץ 1935 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-4 (הפרוסי), וב-1 באפריל 1936 הועלה לדרגת אוברסט.
ב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקח הכללי על יחידות הפרשים והיחידות הממונעות בOKH.
ב-23 באוקטובר 1939 מונה פון לנגרמן למפקד הדיוויזיה ה-410 ששהתה בהמבורג, וב-1 במרץ 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור.
ב-29 במאי 1940 במהלך המערכה על צרפת מונה פון לנגרמן למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-29, ולחם עימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובשלב השני כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 במסגרת קבוצת הפאנצר גודריאן, ועל פעולותיו בקרבות הוא קיבל ב-15 באוגוסט 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-8 בספטמבר 1940 מונה פון לנגרמן למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-4, ופיקד עליה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה.
במהלך הקרב על מוסקבה לחם פון לנגרמן עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, וספג אבדות כבדות במהלך הקרב על טולה.
ב-7 בינואר 1942 מונה פון לנגרמן למפקד הקורפוס הממונע ה-24, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה, וב-15 בינואר הועלה לדרגת גנרל לויטננט.
ב-17 בפברואר 1942 קיבל פון לנגרמן תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 ביוני 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון.
ב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס הממונע ה-24 לקורפוס פאנצר, והוכפף לארמיית הפאנצר הרביעית.
במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית לחם הקורפוס בקרב על וורונז', ולאחר מכן השתתף כחלק מהארמייה השישית בקרבות באזור סטלינגרד.
ב-3 באוקטובר 1942 נהרג פון לנגרמן בשעת סיור בחזית מרימון יד שהושלך לעברו.
ויליאמס רייסינג , בעבר ויליאמס F1, היא קבוצת מרוצים בריטית, המתחרה בסבב הפורמולה 1.
הקבוצה הוקמה בשנת 1977 על ידי סר פרנק ויליאמס והמהנדס פטריק הד.
ויליאמס נחשבת לאחת הקבוצות המצליחות בתולדות הפורמולה 1 לאחר שמאז הקמתה זכתה ב-9 אליפויות יצרנים וב-7 אליפויות נהגים.
בין נהגיה המפורסמים של הקבוצה ניתן למנות את קקה רוזברג, נייג'ל מנסל, דיימון היל, ג'נסון באטן, נלסון פיקה, אלן פרוסט ואיירטון סנה.
בשנת 1977 גייס ויליאמס מהנדס צעיר בשם פטריק הד ויחד הקימו את קבוצת המרוצים ויליאמס-הד.
מרוץ הבכורה של ויליאמס כקבוצה התקיים בגרנד פרי ספרד בעונת 1977 לאחר שהשתתפה במרוץ תחת מכונית מארצ' 761 (יצרנית מכוניות מרוצים בריטית) מצוידת במנוע פורד.
במהלך העונה כשלה הקבוצה בנסיונותיה לזכות בנקודות ואת הישג השיא שלה רשמה בגרנד פרי איטליה לאחר שסיימה במקום השביעי.
בעונת המרוצים 1978 נרשמה הקבוצה לראשונה גם כיצרנית עצמאית לאחר שפטריק הד פיתח את מכונית הויליאמס הראשונה מתוצרתה: ויליאמס FW06, מצוידת במנוע מתוצרת פורד.
לעונה זו החתימה ויליאמס את נהג המרוצים האוסטרלי אלן ג'ונס.
מרוץ הבכורה של ג'ונס יחד עם הקבוצה התקיים בגרנד פרי ארגנטינה אך ג'ונס נאלץ לפרוש לאחר 36 הקפות עקב תקלה במערכת הדלק של המכונית.
את הנקודות הראשונות שלה השיגה הקבוצה בגרנד פרי דרום אפריקה לאחר שאלן ג'ונס סיים את המרוץ במקום הרביעי.
את הפודיום הראשון השיגה הקבוצה בגרנד פרי ארצות הברית לאחר שג'ונס סיים במקום השני ובנוסף קבע את זמן ההקפה המהיר ביותר במרוץ.
את עונת 1978 סיימה קבוצת ויליאמס במקום ה-10 בטבלת אליפות היצרנים לאחר שצברה 16 נקודות ונהגה אלן ג'ונס סיים במקום ה-12 בטבלת אליפות הנהגים.
לעונת המרוצים 1979 פיתח פטריק הד את מכונית ה-FW07 החדשה ולקבוצה הצטרף הנהג השווייצרי קליי רגצוני לצדו של אלן ג'ונס.
את הנקודות הראשונות שלה בעונה זו השיגה הקבוצה בגרנד פרי מונקו לאחר שרגצוני סיים את המרוץ במקום השני.
בעונה זו השיגה קבוצת ויליאמס את ניצחונה הראשון אי פעם בפורמולה 1 לאחר שרגצוני ניצח במרוץ הבית שלה גרנד פרי בריטניה.
הישג נוסף במרוץ זה רשמה הקבוצה לאחר שנהגה אלן ג'ונס זינק מעמדת הפול פוזישן.
הצלחת הקבוצה נמשכה כאשר רשמה ניצחון שני ברציפות לאחר שאלן ג'ונס ניצח בגרנד פרי גרמניה שנערך בהוקנהיימרינג, ורגצוני סיים את המרוץ אחריו במקום השני.
ג'ונס המשיך וניצח אף את שני המרוצים הבאים שנערכו באוסטריה ובהולנד, וניצח גם את גרנד פרי קנדה.
את עונת 1979 סיימה קבוצת ויליאמס בהצלחה רבה לאחר שניצחה 5 מרוצים במהלך העונה וסיימה במקום השני בטבלת אליפות היצרנים לאחר שצברה 75 נקודות.
נהגה אלן ג'ונס סיים במקום השלישי בטבלת אליפות הנהגים לאחר שצבר 43 נקודות ובן קבוצתו קליי רגצוני סיים במקום החמישי.
לעונת המרוצים 1980 החתימה קבוצת ויליאמס את הנהג הארגנטיני קרלוס ראוטמן במקומו של קליי רגצוני שעזב.
העונה נפתחה בהצלחה רבה לאחר שאלן ג'ונס זינק מעמדת הפול פוזישן וניצח במרוץ פתיחת העונה שנערך בארגנטינה, ובנוסף רשם את זמן ההקפה המהיר ביותר במרוץ.
הצלחת הקבוצה נמשכה כאשר ראוטמן ניצח בגרנד פרי מונקו היוקרתי, ואלן ג'ונס הוסיף למאזנו עוד 4 ניצחונות במהלך העונה, בסופה זכה באליפות העולם לנהגים וקבוצת ויליאמס זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות העולם ליצרנים לאחר שצברה במאזנה 120 נקודות.
עונת 1981 נפתחה בהצלחה רבה עבור ויליאמס לאחר שג'ונס ניצח במרוץ פתיחת העונה שנערך בלונג ביץ' ובן קבוצתו ראוטמן סיים שני.
ראוטמן הוסיף וניצח במרוץ הבא אחריו שנערך בברזיל, וניצח בנוסף גם את גרנד פרי בלגיה שנערך במסלול ספא.
ניצחון נוסף רשמה הקבוצה לאחר שג'ונס ניצח במרוץ סיום העונה שנערך בלאס וגאס.
בסוף עונה 1981 זכתה ויליאמס באליפות היצרנים בפעם השנייה ברציפות לאחר שצברה 95 נקודות, ונהגה קרלוס רויטמן סיים במקום השני בטבלת אליפות הנהגים לאחר שצבר 49 נקודות, נקודה אחת בלבד פחות מנלסון פיקה שזכה באליפות העולם.
לעונת 1982 החתימה קבוצת ויליאמס את הנהג הפיני קקה רוזברג במקומו של אלן ג'ונס שפרש.
רוזברג רשם ניצחון בגרנד פרי שווייץ, סיים 5 פעמים בפודיום וזכה בסוף העונה באליפות הנהגים.
ויליאמס סיימה את העונה במקום הרביעי בטבלת אליפות היצרנים שבמאזנה 58 נקודות.
בסוף עונה זו הבין פרנק ויליאמס כי מכוניות הקבוצה עלולות שלא להיות תחרותיות עוד בשנה הבאה ואם בכוונת הקבוצה להישאר בדרג הבכיר של קבוצות הפורמולה 1 עליה להצטייד במנוע חדש.
על כן החל ויליאמס בחיפוש אחר חברת מנועים גדולה כגון BMW או רנו שבאפשרותה לספק לקבוצתו מנועי טורבו.
החל מעונת 1983 החלה חברת הונדה לספק מנועים לקבוצה.
הישג השיא של ויליאמס בעונה זו נרשם בגרנד פרי מונקו לאחר שנהגה קקה רוזברג ניצח במרוץ היוקרתי.
בסוף העונה קבוצת ויליאמס סיימה שוב במקום הרביעי בטבלה שבמאזנה 36 נקודות.
תוצאות אליפות העולם בפורמולה 1
(מפתח צבעים) (תוצאות מודגשות מסמלות זינוק משורה ראשונה; תוצאות מוטות מסמלות הקפה הכי מהירה)
† – הנהג לא הצליח לסיים את המירוץ, אך סווג כי השלים יותר מ-90% ממרחק המרוץ.
‡ – הוענקו מחצית מהנקודות מכיוון שהושלם פחות מ-75% ממרחק המירוץ.
ויליאם פול ת'ורסטון היה מתמטיקאי אמריקאי, שנחשב לחלוץ בתחום של טופולוגיה בממדים נמוכים.
ב-1982 הוענקה לו מדליית פילדס עבור התרומות שלו לתחום של יריעות תלת־ממדיות.
מ-2003 ועד מותו הוא היה פרופסור למתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת קורנל.
ת'ורסטון נולד בוושינגטון, לעוזרת בית ולמהנדס אווירונאוטי.
הוא קיבל את התואר הראשון שלו מהקול'ג החדש של פלורידה בשנת 1967. הוא פיתח בסיס אינטואיטיבי עבור טופולוגיה, עבור התזה שלו.
בעקבות זאת, הוא התקבל לעבודת דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, בשנת 1972. יועץ הדוקטורט שלו היה מוריס הירש ועבודת הדוקטורט שלו הייתה על פוליאציות של יריעות תלת־ממדיות שהן צרורות מעגלים.
לאחר שסיים את הדוקטורט שלו, הוא בילה שנה במכון למחקר מתקדם, ולאחר מכן עוד שנה ב-MIT כעוזר פרופסור.
בשנת 1974, הוא התמנה כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת פרינסטון.
לו ולאשתו הראשונה, רחל פינדלי, נולדו שלושה ילדים: דילן, נתנאל ואמילי.
בשנת 1991, הוא חזר לאוניברסיטת ברקלי ובשנת 1993 הפך למנהל המכון למדעים מתמטיים.
בשנת 1996, אשתו ג'וליאן, שהייתה קודם לכן הדוקטורנטית שלו באוניברסיטת פרינסטון, עברה קריירה לרפואה וטרינרית, והחלה את לימודיה בבית הספר לרפואה וטרינרית באוניברסיטת קליפורניה.
ת'ורסטון וג'וליאן עברו לדייוויס בקליפורניה, שם ת'ורסטון הפך לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת דייוויס.
בשנת 2000 נולדה ילדתם הראשונה, ג'ייד, ובשנת 2003 נולדה ילדתם השנייה, ליאם.
ת'ורסטון וג'וליאן ביקרו את אית'קה בשנת 1997 לחגיגה משפחתית ליום ההולדת ה-80 של אמו של ת'ורסטון.
הם הוקסמו על ידי היופי של אית'קה, ובשנת 2003 עברה המשפחה לאיתקה, ניו יורק, שם הפך ת'ורסטון לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קורנל.
בנו, דילן ת'ורסטון, היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אינדיאנה.
בשנות התשעים, ת'ורסטון הרחיב את תשומת לבו לקידום השכלה מתמטית והנחלת המתמטיקה לציבור הרחב.
הוא שימש כעורך מתמטי עבור מגזין קוונטום, מגזין מדע לצעירים, והיה אחד המייסדים של מרכז הגאומטריה.
כמנהל המכון לחקר המדעים המתמטיים בשנים 1992–1997 הוא יזם מספר תוכניות שנועדו להגביר את המודעות למתמטיקה בקרב הציבור.
בשנת 2005 זכה ת'ורסטון בפרס הראשון לספר של האגודה האמריקאית למתמטיקה, עבור הספר "גאומטריה וטופולוגיה תלת־ממדית".
בהענקת הפרס צוין כי "הפרס מכיר בספר מחקר יוצא מן הכלל שתורם במידה עמוקה לספרות המחקר".
בשנת 2012, זכה ת'ורסטון בפרס לרוי סטיל מטעם האגודה האמריקאית למתמטיקה, עבור תרומתו למחקר.
ועדת הפרס תיארה את עבודתו כ "הפיכה בתיאורית היריעות התלת־ממדיות".
עבודתו המוקדמת, בתחילת 1970, הייתה בעיקר על תאוריית הפוליאציות, והשפיעה דרמטית על התחום.
את ההוכחה כי כל מבנה היפליגר על יריעה יכול להיות משולב לפוליאציה (זה מרמז, בפרט, שכל יריעה עם מאפיין אוילר אפס אינווריאנטית לפוליאציה עם קו-מימד אחת).
בנייה של משפחה מתמשכת של פונקציות חלקות, שהן פוליאציות עם קו-מימד אחת על ספרה תלת־ממדית שאינוואריאנט גודביליון-ויי שלהן מקבל כל ערך ממשי.
ביחד עם ג'ון מאת'ר, הוא נתן הוכחה שקוהומולוגיה של קבוצת הומומורפיזמים של יריעה הוא זהה בין אם הטופולוגיה היא דיסקרטית ובין אם היא הטופולוגיה הקומפקטית-פתוחה.
למעשה, ת'ורסטון פתר מספר עצום של בעיות קשות בתיאורית הפוליאציות בתקופה קצרה מאוד של זמן, מה שהוביל לסוג של "יציאת מצרים" מהתחום: מנחים יעצו לסטודטים להתרחק מתאוריית הפוליאציות מכיוון ש-"ת'ורסטון מנקה את התחום" .
עבדתו המאוחרת, החל בסביבות אמצע שנות ה-70, הראתה כי הגאומטריה ההיפרבולית שיחקה הרבה יותר חשוב בתאוריה הכללית של יריעות תלת־ממדיות מאשר חשבו בעבר.
לפני ת'רסטון, היו רק קומץ של דוגמאות מוכרות של יריעות תלת־ממדיות היפרבוליות מנפח סופי, כגון מרחב סייפרט-וובר.
בסוף שנות השבעים, רוברט ריילי וטרולס ג'ורגנסן הראו באופן בלתי תלוי כי דוגמאות כאלה היו פחות נדירות מאשר האמינו בעבר; בפרט עבודתם הראתה כי המשלים של קשר השמונה הוא היפרבולי.
זו הייתה הדוגמה הראשונה של קשר היפרבולי.
בהשראת עבודתם, ת'ורסטון נקט בגישה שונה ויותר מפורשת של הצגת המבנה ההיפרבולי של המשלים של קשר השמונה.
הוא הראה כי המשלים של קשר השמונה מתפרק לאיחוד של שני ארבעונים היפרבוליים משוכללים.
על ידי שימוש בטכניקה של המשטח הנורמלי של הקן, הוא מיין את המשטחים הלא דחיסים במשלים של הקשר.
ביחד עם האנליזה של דיפורמציות של מבנים היפרבוליים, הוא קיבל שכולם למעט עשרת הניתוחים של דן על קשר השמונה, נותנים יריעות תלת־ממדיות אי פריקות שהן לא מסוג הקן ולא פיברציות זיפלד.
אלה היו הדוגמאות הראשונות מסוג זה; בעבר האמינו שלמעט מרחבי סיבי סייפרט, כל היריעות התל ממדיות הלא פריקות היו מסוג הקן.
דוגמאות אלה היו למעשה היפרבוליות ונתנו את המוטיבציה למשפט מהפכני הבא שלו.
ת'ורסטון הוכיח כי למעשה רוב מילואי דן של יריעות תלת־ממדיות היפרבולית בעלות חוד נותנים יריעות תלת־ממדיות היפרבוליות.
זהו משפט ניתוח דן ההיפרבולי שלו.
כדי להשלים את התמונה, ת'ורסטון משפט היפרבוליזציה עבור משטחי הקן.
מסקנה חשובה במיוחד מהמשפט היא כי הרבה קשרים הם למעשה היפרבוליים.
ביחד עם משפט ניתוח דן ההיפרבולי, זה הראה כי יריעות תלת־ממדיות היפרבוליות סגורות קיימות בשפע.
ת'רסטון ניסח לאחר מכן את השערת הגאומטריזציה שלו.
זה נתן תמונה משוערת של יריעות תלת־ממדיות אשר הראתה כי כל יריעה תלת־ממדית צייתה לסוג מסוים של פירוק גאומטרי שעירב שמונה גאומטריות, שנקראו מאז המודלים הגאומטריים של ת'ורסטון.
הגאומטריה היפרבולית היא הגאומטריה הנפוצה ביותר בתמונה זו וגם המורכבת ביותר.
ההשערה הוכחה על ידי גריגורי פרלמן בשנים 2002–2003.
משפט הגאומטריזציה כונה "המשפט המפלצתי של ת'ורסטון", בשל הוכחתו הארוכה והקשה, שהשלימה הוכחות שלא נכתבו עד כמעט 20 שנה מאוחר יותר.
ההוכחה כוללת מספר עמוק של תובנות מקוריות אשר קישרו הרבה שדות שלכאורה לא היו יריעות תלת־ממדיות, ליריעות תלת־ממדיות.
בעבודתו על ניתוח דן היפרבולי, הבין ת'ורסטון כי מבנים אורביפולדים צצו בטבעיות.
מבנים כאלה נחקרו לפני ת'ורסטון, אך עבודתו, ובמיוחד המשפט הבא שהוכיח, הביאה אותם לקדמת הבמה.
בשנת 1981, הוא הכריז על משפט האורביפולד, שהוא הרחבה של משפט הגאומטריזציה שלו לתלת אורביפולדים.
שני צוותים של מתמטיקאים בסביבות שנת 2000 סיימו לבסוף את מאמציהם לרשום הוכחה מלאה, המבוססת בעיקר על ההרצאות של שת'ורסטון נתן בתחילת שנות השמונים בפרינסטון.
ההוכחה המקורית שלו הסתמכה חלקית על עבודתו של ריצ'רד ס.
ת'ורסטון מת ב-21 באוגוסט 2012 ברוצ'סטר, ניו יורק, בשל מלנומה של רירית הסינוס שאובחנה ב-2011
ת'ורסטון ומשפחתו היו בתהליך של חזרה אל דייוויס, קליפורניה, שם הוא היה אמור לחזור לסגל המתמטיקה באוניברסיטת דייוויס בעוד אשתו סיימה את התואר ברפואה וטרינרית.
ת'ורסטון מת בטרם הספיק לעבור לקליפורניה.
הוא נשאר עם אחיו ג'ורג' ברוצ'סטר, ניו-יורק, בעוד שמשפחתו עברה לפניו לקליפורניה כדי להתמקם בעודם מחכים שבריאותו של ת'ורסטון תשתפר והוא יצטרף אליהם.
בריאותו של ת'ורסטון התדרדרה במהירות, והמשפחה חזרה לרוצ'סטר כדי להיות איתו בימים האחרונים.
בימיו האחרונים של ת'ורסטון, הוא השתמש לפעמים בשפת הסימנים האמריקנית כדי לתקשר עם ילדיו, ליאם וג'ייד.
ת'ורסטון וג'וליאן השקיעו שנה בלימודי שפת הסימנים האמריקאית כשג'ייד הייתה תינוקת, והמשפחה שלטה מעט בשפה.
הוא גם תקשר על ידי כתיבה על אחד מבלוקי הנייר הרבים שלו.
אחד ממסריו הכתובים האחרונים היה "אי המטמון", ומשמעותו של מסר זה נותרה חידה עבור משפחתו.
ויליאם שרויף (בצ'כית: Viliam Schrojf; 2 באוגוסט 1931 – 1 בספטמבר 2007) היה כדורגלן צ'כוסלובקי, ששיחק בעמדת השוער.
הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כוסלובקיה בשנת 1953 בתבוסה הביתית 5–1 בפראג להונגריה כאשר נכנס כמחליף.
שרויף ייצג את אותה בשלושה טורנירי מונדיאל רצופים מ-1954 ועד 1962. בגביע העולם של 1962 צ'כוסלובקיה הגיעה למשחק הגמר, בו הפסידה לברזיל.
לכמעט כל אורך הטורניר שרויף הציג יכולת שוערות מרשימה, דבר שזיכה אותו בתואר השוער המצטיין והוא נכלל בנבחרת המצטיינת של הטורניר.
עם זאת, משחק הגמר היה ליום שחור עבורו כשהוא מבצע שתי טעויות בשערים שנבחרתו ספגה מברזיל.
בשער השוויון של אמרילדו עזב את השער מכיוון שחשב שזה בכלל ימסור, ובשער השלישי השמיט את הכדור היישר אל רגליו של ואוה שכבש מול שער ריק כתוצאה מכך שהשמש סינוורה אותו.
השוער המצטיין בגביע העולם: 1962
הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1962
ויליאן ז'וזה דה סילבה (בפורטוגזית: Willian José da Silva; נולד ב-23 בנובמבר 1991) הידוע בשם ויליאן ז'וזה, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בבאהיה.
וויליאן נולד בפורטו קלבו, והחל את הקריירה שלו במחלת הנוער של Clube de Regatas Brasil לפני שהצטרף לגרמיו בראורי ב-2008, בגיל 17. ב-1 באוגוסט 2009 ערך הופעת בכורה במועדון.
הוא כבש את השער הראשון שלו ב-17 בינואר בשנה שלאחר מכן.
סך הכל כבש 6 שערים במהלך העונה אשר הסתיימה בירידת ליגה של קבוצתו.
ב-13 בינואר 2011 הושאל וויליאן לסאו פאולו בה כבש שער אחד ב-28 הופעות.
ב-13 בדצמבר 2012 הושאל וויליאן לגרמיו, אך לאחר שמיעט לשחק, הושאל לסנטוס במאי 2013 בה כבש חמישה שערים ב-23 הופעות.
ב-8 ינואר 2014 הושאל וויליאן לריאל מדריד קסטיליה בליגת המשנה הספרדית.
לאחר שכבש שלושער בניצחון קבוצתו 2–3 על רקראטיבו ולבה, זומן לראשונה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב-11 במאי, כשעלה כמחליף במקום בן ארצו, קאסמירו, בהפסד 0–2 לסלטה ויגו, אולם ביוני אותה השנה הוא שוחרר מהמועדון.
וויליאן הושאל שוב ב-29 באוגוסט 2014 לריאל סרגוסה מהליגה השנייה בספרד.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-7 בספטמבר.
הוא כבש את השער הראשון שלו במועדון ב-12 באוקטובר 2014, בתיקו 3–3 מול דפורטיבו לוגו.
בסך הכל כבש עשרה שערים בכל המסגרות במדי הקבוצה.
ב-30 ביולי 2015 הושאל וויליאן ללאס פאלמאס שעלתה ללה ליגה.
ב-12 בדצמבר כבש שער בכורה במועדון בניצחון על ריאל בטיס.
ב-31 ביולי 2016, חתם וויליאן לחמש שנים בריאל סוסיאדד.
ב-21 בספטמבר, כבש שני שערים ראשונים בניצחון קבוצתו 1–4 על קבוצתו לשעבר לאס פאלמאס.
ב-23 בינואר 2021 הושאל וויליאן לוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג להמשך העונה עם אופצייה לרכישה בסיומה.
את הופעת הבכורה ערך ב-27 בינואר בתיקו 0-0 של קבוצתו עם צ'לסי.
ב-17 באפריל כבש שער בכורה והעניק לקבוצתו ניצחון 0–1 על שפילד יונייטד.
ב-26 באוגוסט 2021 הושאל וויליאן לריאל בטיס לעונה אחת.
ב-1 ביולי 2024 חתם ויליאן בספרטק מוסקבה לשנתיים.
בשנת 2011, השתתף וויליאן עם נבחרת ברזיל עד גיל 20 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 וגם באליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20, בשניהם זכתה נבחרתו בתואר.
ב-12 במרץ 2018, זומן וויליאן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחקי הידידות מול רוסיה וגרמניה, אך לא שותף.
ויליאם שמין היה חייל יהודי-אמריקאי בצבא ארצות הברית אשר הוענקה לו מדליית הכבוד 97 שנים לאחר שנלחם במלחמת העולם הראשונה.
שמין נולד ב-1896 בבייון ניו ג'רזי.
בשנת 1914 סיים את לימודיו בבית הספר לריינג'רים בניו יורק והחל לעבוד כיערן בבייון.
כאשר ארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה, הוא התגייס ב-2 באוקטובר 1917. לאחר סיום ההכשרה הבסיסית הוא שובץ כרובאי בחיל המשלוח של ארצות הברית נשלח לצרפת.
שמין השתתף בקרב השני על המארן ונפצע מרסיסים ומקליע שחדר את הקסדה שלו ונתקע מאחורי אוזנו השמאלית.
לאחר שחרורו מהצבא החל ללמוד במכללה ליערנות של ניו יורק מטעם אוניברסיטת סירקיוז.
לאחר קבלת התואר פתח עסק לחממות, גננות ועיצוב נוף בברונקס.
הוא נפטר ב-1973 והשאיר אחריו 3 ילדים.
ב-2 ביולי 2015, 97 שנים לאחר הקרב בו השתתף הוענקה לשמין מדליית הכבוד על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה, המדליה הוענקה לבנותיו של שמין.
האירוע נחשב לחריג והצריך את אישור הקונגרס לחריגה שכן מדליית הכבוד מוענקת בדרך כלל בגין אירועים שהתרחשו בחמש השנים שקדמו להענקתה.
הסיבה בגינה המדליה הוענקה שנים כה רבות אחרי האירוע היא חקירה שניהל צבא ארצות הברית החל משנת 2001 בשל החשד כי יהודים ומיעוטים אחרים קיבלו את מדליית צלב השירות המצוין ולא את מדליית הכבוד רק בשל מוצאם.
לאחר שקיבל את מדליית הכבוד הוחלט לקרוא לבית ספר בעיר הולדתו על שמו.
הנהר ויליאמסון זורם בדרום-מרכז אורגון בארצות הברית.
הנהר, באורך 160 קילומטרים, מנקז כ-7,800 קילומטרים רבועים מזרחית לרכס קסקייד.
יחד עם היובל העיקרי שלו, הנהר ספראג, הוא מספק למעלה ממחצית הספיקה לאגם קלאמת העליון, אגם המים המתוקים הגדול ביותר באורגון.
מוצא האגם הוא הנהר לינק, הזורם לתוך אגם יואנה והנהר קלאמת.
הוא זורם בקשת גדולה צפונה דרך ההרים, ואז מערבה, ואז דרום-מערב דרך קלאמת מארש (Klamath Marsh, ביצת העשב קלאמת) ו.
במורד הזרם מהמקלט, הנהר זורם בערך במקביל ל של ארצות הברית.
כ-8 קילומטרים צפונית ליישוב צ'ילוקווין, ב, נשפך אליו מימין הנחל ספרינג קריק (Spring Creek).
בצ'ילוקווין, נשפך אליו משמאל הנהר ספראג.
הוויליאמסון נשפך לקצה הצפוני של אגם קלאמת העליון ליד הצוק המכונה מודק פוינט (Modoc Point), כ-30 קילומטרים צפונית-מערבית לקלאמת פולס.
בגבהים נמוכים יותר יחד עם נחלים גדולים אחרים, מספק אגן הניקוז של הוויליאמסון מים להשקיית שדות מרעה ושטחי חקלאיים אחרים.
חיות משק רועות במקומות רבים באגן.
יערות, שנכרתו לעיתים קרובות לעץ, מכסים כ-81% מהאגן והחוות מהווים 6%, בעוד שהמרעה, שטחי הביצות, המים והאזורים העירוניים מכסים יחד 13%.
המשקעים באגן, השוכן בצל הגשם של רכס הקסקייד, עומדים על ממוצע של 580 מילימטרים בשנה לאורך הוויליאמסון מעל המפגש עם הנהר ספראג וכ-510 מילימטרים לאורך הספראג.
הוויליאמסון ידוע בדגי טרוטת הפס האדום של האגן הגדול הפראיים והגדולים במיוחד, הנעים לנהר כדי להשריץ ולברוח מאגם קלאמת העליון כשהוא מתחמם.
דגים בני שלוש "מגיעים בדרך כלל לאורך של 50 סנטימטרים או טוב יותר".
מספר קטן יותר של דגי טרוטה חומה משגשגים גם בוויליאמסון, במיוחד אחרי השפך של ספרינג קריק.
גם הדג הנדיר ("מוצץ הנהר לוסט") חיים בנהר אך הם מוגנים ואסור לדוג אותם ולשמור אותם באופן חוקי.
טרוטת עין-הקשת ו-Salvelinus fontinalis (באנגלית Brook trout) קטנים יותר חיים בנהר שמעל קלאמת מארש.
חלק גדול מהקרקע לאורך הנהר הוא בבעלות פרטית, והגישה לציבור מוגבלת.
בתקופות הפליסטוקן המוקדמות, היו אגם קלאמת העליון וקלמאת מארש גדולים בהרבה; ונשמרו כאגמים וביצות רדודים על ידי המשך שקיעת האגן תוך הצטברות משקעים רבים והתרוממות לאורך מתלול ההעתק המזרחי.
התפרצותו של הר מזאמה לפני כ-7,700 שנה תרמה כמות עצומה של משקעים לאגם ולאגני הביצות, ומילאה את הקניון של הנהר ויליאמסון.
מאז 2003, "החברה לשימור הטבע" (The Nature Conservancy) וארגונים אחרים פועלים לשחזור כ-31 קילומטרים רבועים של אדמות ביצות בדלתה של הנהר ויליאמסון בקצה הצפוני של אגם קלאמת העליון.
הדלתה, שהייתה בעבר סכורה ומנוקזת עבור שטחים לחקלאות, מהווה בית גידול למיליוני עופות נודדים, כמו גם מינים מקומיים רבים של דגים, רכיכות וצמחי מים.
ויליאן ז'ואל פאצ'ו טנוריו (בספרדית: Willian Joel Pacho Tenorio; נולד ב-16 באוקטובר 2001 בקינינדה שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פריז סן-ז'רמן מליג 1 ובנבחרת אקוודור.
פאצ'ו החל את הקריירה המקצוענית שלו באינדפנדיינטה דל ואיה מליגת העל האקוודורית.
ב-28 בינואר 2022 חתם פאצ'ו על חוזה לחמש עונות ברויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית.
ב-24 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לקלאב ברוז' במסגרת הליגה לעונת .
נכלל בסגל נבחרת אקוודור לטורניר מונדיאל 2022, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
ב־28 במרץ 2023 שיחק וכבש לראשונה במדי הנבחרת בניצחון 1–2 נגד .
ויליאמיטים היו תומכיו של ויליאם השלישי, מלך אנגליה (1689–1702) שהדיח את המלך ג'יימס השני והשביעי במהפכה המהוללת.
ויליאם, סטאדהאודר של הרפובליקה ההולנדית, החליף את ג'יימס בתמיכתם של ויגים אנגליים.
אחת ממטרותיו של ויליאם הייתה להבטיח את כניסתה של אנגליה לליגת אוגסבורג נגד צרפת במלחמת תשע השנים.
עבור הוויליאמיטים באנגליה, סקוטלנד ואירלנד, ויליאם נתפס כערובה לחירות האזרחית והדתית ולמלוכה הפרוטסטנטית נגד האבסולוטיזם הקתולי.
המונח "ויליאמי" משמש בדרך כלל גם להתייחס לצבא הרב-לאומי של ויליאם באירלנד במהלך מלחמת הוויליאמי באירלנד, 1689–1691. באירלנד עצמה, ויליאם נתמך בעיקר על ידי הפרוטסטנטים והתנגדו לו אירים ויעקוביטים קתולים אנגלו-אירים שתמכו בג'יימס.
לאחר שג'יימס השני עלה לכס המלכות בשנת 1685, הוא הורה למשנה למלך שלו ריצ'רד טלבוט, רוזן טירקונל להחליף בממשלה את הפרוטסטנטים בקתולים.
הצבא האירי המלכותי טוהר מפרוטסטנטים, שהוחלפו בקצינים וחיילים קתולים.
המיליציה האירית פורקה מנשקה וכלי הנשק שלה נמסרו לקתולים.
בתגובה בשנת 1689 הקימו פרוטסטנטים אירים את צבא הצפון שלהם, הכריזו על ויליאם מאורנז' כמלך, והחלו לכבוש מעוזים סביב קורק ובמיוחד באלסטר.
עם זאת, הצבא האירי היעקוביטי הצליח לבסס מחדש את השליטה, לכבוש את בנדון ולנתב את צבא הצפון במהלך הבקעת דרמור.
תוך זמן קצר רק דרי ואניסקילן עדיין החזיקו מעמד.
לאחר הכישלונות המוקדמים הללו, הכוחות הוויליאמיטים זכו בשורה של ניצחונות במהלך המלחמה, הגנו על דרי וכבשו את קאריקפרגוס ב-1689. קרבות שלאחר מכן ב- Bone and Aughrim הובילו לניצחון מכריע בלימריק ב-1691. ויליאם בעצמו הוביל את כוחותיו בבוין ב-1690, אשר הונצחה באופן נרחב בציורים כמו הקרב על הבוין של בנג'מין וסט.
הוא עדיין מתואר באיקונוגרפיה של מסדר אורנג', ששמו בא מהשושלת של ויליאם, בית אורנג'-נסאו.
"ויליאמי" מוחל לפעמים על ארכיטקטורת בתים כפריים של תקופת סטיוארט המאוחרת שנבנו בין השנים 1690–1710 במסורת האנגלית הקלאסית השמרנית שהוקמה תחת צ'ארלס השני על ידי יו מיי וסר כריסטופר רן, אשר בית בלטון, לינקולנשייר, ולשעבר סטוק אדית, הרפורדשייר הן דוגמאות אופייניות להן.
בתים קומפקטיים כאלה אינם מתאימים בקלות למוסכמות של אדריכלות הבארוק האנגלית.
"הכוכב הסגול הוויליאמי" הוא עדיין חלק מדגל מסדר אורנג' בצפון אירלנד.
ויליאם שפרד הוא חבר בצוות אריות הים ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
הוא היה מפקד משלחת מס' 1 בתחנת החלל הבין-לאומית.
ויליאם שפרד נולד באוק רידג' שבטנסי וגדל במדינת ניו יורק.
בשנת 1967 הוא סיים לימודי בית ספר בפיניקס והמשיך לימודי הנדסת אווירונאוטיקה באקדמיה הימית של ארצות הברית אותה סיים בשנת 1971. בשנת 1972 הוא נכלל בצוות אריות ים וכיהן במספר תפקידים.
בשנת 1978 הוא סיים לימודי תואר שני בהנדסת מכונות במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בשנת 1984 שפרד נכלל בצוות אסטרונאוטים של נאס"א.
בשנת 1986 ניסיון שהוא צבר בצי עזר בביצוע בפעילויות תת-ימיות בעקבות אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר.
בשנת 1988 הוא היה מומחה משימה בצוות של STS-27 (רוברט גיבסון היה מפקד צוות).
הצוות פעל לפי תוכנית של משרד ההגנה האמריקאי.
בשנת 1990 שפרד טס לחלל בפעם השנייה על סיפון STS-41 (ריצ'רד ריצ'רדס היה מפקד צוות).
משימת מעבורת החלל דיסקברי הייתה להביא לחלל את הגשושית יוליסס של סוכנות החלל האירופית שנועדה לחקר השמש.
בשנת 1992 הוא טס על סיפון מעבורת החלל קולומביה במשימה STS-52 (ג'ים ות'רבי היה מפקד צוות).
במרץ 1993 שפרד הצטרף לצוות תוכנית תחנת החלל הבין-לאומית שהייתה מתוכננת להפעלה בשנת 1997. עקב בעיות תקציביות וטכניות שיגור התחנה נדחה במספר שנים.
משלחת קבועה מס' 1 לתחנת החלל
ב-31 באוקטובר 2001 שפרד טס בחללית סויוז TM-31 לתחנת החלל הבין-לאומית.
ביחד איתו הגיעו חברי צוות נוספים מרוסיה יורי גידזנקו וסרגיי קריקאליוב.
שעתיים לאחר העגינה נפתחו מעברים וצוות נכנס לתחנת החלל.
בשבועות הראשונות הם עסקו בהפעלת מערכות חיוניות של התחנה.
ב-18 בנובמבר הגיע חללית מסע פרוגרס M1-4 עם אספקה וציוד.
ב-2 בדצמבר 2000 הגיע מעבורת החלל אנדוור במסגרת משימה STS-97. היא הביאה פאנל סולארי נוסף להגברת ייצור חשמל בתחנת החלל.
ב-9 בפברואר 2001 לתחנת החלל התחברה מעבורת החלל אטלנטיס במסגרת משימה STS-98. עם המעבורת הגיע מודול חדש של תחנת החלל - Destiny.
החלו עבודות בחיבור המודול למערכות התחנה והכנות לשימושו במחקרים שונים בעתיד.
ב-28 בפברואר הגיע חללית מסע פרוגרס M-44 עם אספקה וציוד.
ב-10 במרץ 2001 לתחנת החלל התחברה מעבורת החלל דיסקברי במסגרת משימה STS-102. על סיפון המעבורת היה צוות קבוע מס' 2 של תחנת החלל שכלל יורי אוסצ'וב (רוסיה, מפקד הצוות), ג'יימס ווס וסוזן הלמס מארצות הברית.
הצוותים החלו בהעברה מסודרת של תחנת החלל לצוות חדש.
ב-18 במרץ מעבורת החלל עזבה את תחנת החלל ואיתה צוות קבוע מס' 1 שהיה בחלל כ-4.5 חודשים.
במהלך שהייה בתחנת החלל בוצעו מספר מחקרים בתחום גידול גבישים, בריאות, פיזיקה ועוד.
בשנת 2002 שפרד עזב את נאס"א ופעל במסגרת פיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית.
בשנים 2008–2011 הוא היה יועץ חיצוני לצי.
ויליאמה קטוניוורה (באנגלית ובפיג'ית: Wiliame Maivalili Katonivere, ב-IPA: ; נולד ב-20 באפריל 1964) הוא פוליטיקאי פיג'יאני המכהן כנשיא פיג'י מאז 2021.
הוא היה ראש נפת מקואטה מאז 2013, וירש את אחיו הבכור איסאה קטוניוורה.
כמו כן, היה ממובילי יוזמות שימור שונית הים הגדולה של פיג'י.
קטוניוורה שימש כיו"ר קבוצת "Pine Group" מ-2020 עד 2021, הכוללת מספר חברות באי.
בנוסף, הוא חבר מועצת המנהלים של שדות התעופה בפיג'י, תאגיד הסוכר פיג'י וחברות נוספות.
בגיל 19, הצטרף קטוניוורה לכוחות הצבאיים המלכותיים של פיג'י ושירת בשני סבבים במזרח התיכון תחת יוניפי"ל.
הוא הועלה לדרגת סגן אלוף שימש כקצין מפקד גדוד חי"ר 7 של הכוחות הטריטוריאליים.
ראש הממשלה פרנק ביינימרמה מינה את קטוניוורה לנשיא הרפובליקה של פיג'י ב-21 באוקטובר 2021, ויום למחרת הודיע על מונה רשמית לאחר הצבעה על מינויו בממשלה.
לפני שהפך לנשיא, קטוניוורה התפטר מכל תפקידי הדירקטוריון שמילא בעבר.
קטוניוורה הושבע לנשיא ה-6 של פיג'י ב-12 בנובמבר 2021, אחרי ג'ורג' קונורוט.
הוא הושבע בגיל 57, והיה האדם הצעיר ביותר שנכנס לתפקיד.
הוא הנשיא השני שהגיע מהדיוויזיה הצפונית (אחרי Ratu Penaia Ganilau).
ב-22 בנובמבר 2021, פתח קטוניוורה את המושב החדש של הפרלמנט ונשא את נאום הפתיחה שלו.
בנאומו קרא לכל תושבי פיג'י הזכאים להתחסן נגד נגיף הקרונוה והזהיר מפני עליות מחירים פתאומיות בציפייה לפתיחת הגבולות מחדש ב-1 בדצמבר 2021.
באוגוסט 2022, הגיע קטוניוורה לביקור רשמי בישראל במסגרתו פגש את נשיא המדינה יצחק הרצוג.
קטוניוורה הוצע כמועמד הממשלה של מפלגת פיג'יפירסט לתפקיד נשיא פיג'י על ידי ראש הממשלה פרנק ביינימרמה, בעוד טיימומו קפה הוצע על ידי מצליפת האופוזיציה לינדה טבויה.