tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מקורות ההתר לגדל במצע מנותק נמצאים בתלמוד.
בתלמוד הבבלי נאמר, לגבי כמה מצוות התלויות בארץ, שהן נוהגות בעציץ נקוב מן התורה, ונוהגות בעציץ שאינו נקוב מדרבנן בלבד.
בעניין השמיטה לא נזכרה הבחנה בין עציץ שאינו נקוב לעציץ נקוב, אולם לפי רוב האחרונים, גם מצווה זו נוהגת בעציץ שאינו נקוב מדרבנן בלבד.
להרחבה ראו: עציץ שאינו נקוב.
בתלמוד הירושלמי נדונה השאלה, האם מצוות התלויות בארץ נוהגות בצמחים הגדלים בתוך הבית (ולא בשדה)?
שאלה זו בלתי תלויה בשאלת העציצים, כי אפשר לזרוע בתוך הבית גם בקרקע (בזמנם רוב הבתים לא היו מרוצפים).
נאמר שם, שאיסור ערלה נוהג גם בתוך בית, מצוות תרומות מעשרות אינן נוהגות בתוך בית, ולגבי שמיטה יש ספק אם היא נוהגת בתוך בית או לא.
כשזורעים בעציץ-שאינו-נקוב הנמצא בתוך בית, הספק הוא בדין דרבנן, והכלל במצב זה הוא להקל.
לכן, מותר בשביעית לזרוע בעציץ שאינו נקוב הנמצא בתוך בית.
אחד המאפיינים של חקלאות עירונית הוא שתילה על-גבי גגות.
הדבר נזכר כבר לפני כ-700 שנה בתשובה של הרא"ש:
לדברי הרא"ש, כרם הנטוע על גג נחשב כמחובר לקרקע לכל עניין, ואינו נחשב למצע מנותק.
אולם לדברי הגר"א, המשנה המדברת על בצלים בעליה מחשיבה אותם כמחוברים לעניין טהרה בלבד, ולא לעניין מצוות התלויות בארץ.
ולדברי הרב דוד טעביל והרב שלמה זלמן אוירבך, המחלוקת היא רק בעניין תרומות ומעשרות.
אבל לכל עניין אחר, ובפרט לעניין שמיטה, כרם על הגג נחשב כמו קרקע רגילה.
לפי זה פסק החזון אי"ש, שגינה על הגג חייבת בשמיטה כמו גינה רגילה, ואינה נחשבת למצע מנותק.
אמנם יש דעה, שאם אין עפר על הגג, אז גם עציץ נקוב על הגג יכול להיחשב כמצע מנותק.
בחממות תעשייתיות מקובל להשתמש במשטחי-גידול גדולים ונייחים, והפוסקים דנו בשאלה האם משטח כזה עדיין יכול להיחשב כמנותק מהקרקע.
הבסיס לדיון הוא דברי הרא"ש לעיל, שכרם הנטוע על גג של בית נחשב מחובר לקרקע אף יותר מעציץ נקוב, וחייב בתרומה ובערלה; דין "עציץ שאינו נקוב" מתייחס רק לדבר המטלטל, כמו עציץ וספינה.
האגלי טל הסיק מכאן, שכל כלי גדול שאינו מטלטל נחשב כמחובר לקרקע.
למעשה, בימינו מחשיבים גם משטחי-גידול גדולים ונייחים בחממות כ"עציץ שאינו נקוב", מכמה סיבות: רוב הראשונים לא פסקו להלכה כדברי הרא"ש; וגם הרא"ש דיבר רק על בניינים המחוברים לקרקע ונחשבים כחלק ממנה.
המשטחים בחממות עשויים מיריעות סינתטיות שאינן בטלות לקרקע ואינן נחשבות חלק ממנה, להפך, היריעות נועדו במיוחד להרחיק ולנתק את הגידולים מהקרקע.
ברוב סוגי הגידולים, צריך שיהיו בעציץ נקבים לצורך ניקוז המים.
אם הנקבים מספיק קטנים כך ששורשים קטנים לא יכולים לעבור דרכם, העציץ עדיין נחשב כ"עציץ שאינו נקוב".
כך עולה מהמשנה בעניין הכשרת זרעים: "כַּמָּה הוּא שִׁעוּרוֹ שֶׁל נֶקֶב?
- כְּדֵי שֶׁיֵּצֵא בוֹ שֹׁרֶשׁ קָטָן." וכך עולה גם מהגמרא: "ניקב ככונס משקה - עדיין כלי הוא להכשיר בו זרעים; ניקב כשורש קטן - טהור מלהכשיר בו זרעים, ועדיין כלי הוא לקבל בו זיתים".
אם יש נקב קטן, המאפשר מעבר נוזלים אבל לא מאפשר מעבר שורשים, העציץ עדיין נחשב למנותק מהקרקע.
מאותו מקור ניתן ללמוד, שגודלו של שורש קטן הוא פחות מגודלו של זית.
בדיני מקרא ביכורים, בנוסף להבחנה בין עציץ נקוב לעציץ שאינו נקוב, נזכרה הבחנה בין ספינה מעץ לבין ספינה מחרס: אחת מהן נחשבת כמחוברת לקרקע - כמו עציץ נקוב, והשנייה נחשבת כמנותקת מהקרקע - כעציץ שאינו נקוב.
הסיבה היא, שחומרים מסוימים סופגים את מי הים, ובמצב זה העץ הגדל בספינה יונק מהאדמה דרך רצפת הספינה (בפרט כאשר הספינה נוגעת בקרקע הים).
בדיני טומאת אוכלים נזכרה הבחנה דומה: עציצים שהשורשים יכולים לעבור דרכם, כגון עציצים העשויים מאדמה או מגללי-בקר, דינם כעציצים נקובים ש"אינם מכשירים את הזרעים".
הסיבה היא, כיוון שהשורשים עתידים לחדור את העציץ, הוא נחשב כבר עכשיו כאילו אינו קיים, וכאילו הצמח גדל בתוך גוש עפר באויר.
אמנם, הרמב"ם לא הביא כלל את ההבחנה בין חומרים שונים, וכתב שאין מביאים כלל ביכורים מעץ הגדל בעציץ או בספינה.
לפי פסיקה זו אין חשיבות לחומר שממנו נעשה העציץ, עציצים מכל חומר שהוא נחשבים כמחוברים לקרקע רק אם יש בהם נקב.
למעשה, בימינו מתירים מצע מנותק אם הוא עשוי מחומר שאינו סופג נוזלים ואינו מאפשר מעבר של שורשים, כגון פלסטיק או ניילון, או מתכות שונות.
עציץ נקוב המונח על-גבי רצפת אבן - לפי החזון איש נחשב כמנותק מהארץ כיוון שהאבן חוצצת ואינה מאפשרת יניקה, ולפי הרב שלמה זלמן אוירבך דינו כמחובר לארץ כיוון שהרצפה עצמה נחשבת כחלק מהאדמה (כדין כרם על גג הבית בדברי הרא"ש).
אולם עציץ המונח על רצפת בלטות - גם לפי החזון איש נחשב כמחובר לארץ, כי השורשים יכולים לעבור דרכן לאחר מספר שנים שהעציץ נמצא באותו מקום.
ענפים ועלים החורגים מגבולות העציץ
חכמי המשנה סברו, שהצמח יונק לא רק דרך האדמה והשורשים, אלא גם דרך האוויר והעלים.
לכן פסקו, שקישוא שגדל בעציץ, ועליו חרגו מגבולות העציץ, נחשב כמחובר לארץ לעניין טהרה.
והאחרונים התלבטו בשאלה, האם דין זה תקף גם לגבי מצוות התלויות בארץ.
הרב יהודה רוזאניס ואגלי טל פסקו שכן, ומכאן פסק החזון איש, שכדי שהמצע ייחשב למנותק, "יש להיזהר שלא יצאו הנופות והעלים חוץ לעציץ, שאז דינו כמחובר".
אולם הרב דוד טביל ממינסק פסק שהדין מיוחד להלכות טומאה.
למעשה, בימינו מתירים מלאכות שביעית בצמחים החורגים מגבולות העציץ, רק אם העציץ נמצא בתוך בית, ויש יריעות ניילון החוצצות בין העלים לבין האדמה.
יש שהתירו לגדל בעפר המונח ישירות על-גבי משטח מנתק ללא נקבים, כגון יריעות ניילון, כיוון שהוא מונע יניקה של הצמח מהקרקע.
לעומת זאת, יש שהתירו רק בעפר המונח בתוך כלי, כשהכלי מונח על-גבי משטח מנתק.
ויש מחמירים עוד יותר ודורשים שיהיו שני משטחים: אחד פרוס על האדמה, ועוד אחד מוגבה כמה סנטימטרים מעליו.
כאמור, אחת מדרישות ההיתר היא שהמצע המנותק יהיה בתוך "בית".
נשאלת השאלה, האם גם חממה נחשבת לבית?
מכאן נראה לכאורה שאסור לעשות "בתים" לנטיעות בשנת השמיטה עצמה.
זאת בניגוד לספק שנזכר בירושלמי בעניין "אילן שנטעו בתוך הבית".
המשנה מתייחסת לבית המועיל לגידול העץ - כגון בית המגן על העץ ממזיקים אבל יש בו פתחים לשמש וגשם; בית כזה אסור לעשות בשביעית, כי הוא נחשב כדרך הטיפול הרגילה בעץ.
הירושלמי מתייחס לבית רגיל - המזיק לגידול העץ.
לפי דעה זו, חממה שכל מטרתה להועיל לגידולים לא נחשבת ל"בית" אלא ל"שדה", ואסור לזרוע בה בדיוק כמו בשדה, ובפרט שזו דרך זריעה המקובלת.
אולם בימינו ישנן חממות, שאינן מועילות לגידול עצמו, אלא נועדו רק להגן עליו מחרקים (כגון בחממות חסלט); חממות אלו כן נחשבות לבית.
המשנה מתייחסת ל"בית" שיש לו רק קירוי (כגון סככה להגנה מגשם), או רק מחיצות (כגון גדר להגנה ממזיקים), וזה אינו נחשב לבית מבחינה הלכתית; הירושלמי מתייחס לבית ממש, שיש לו מחיצות וגם קירוי בגודל המתאים (כגון קירוי 4 אמות לפחות, ומחיצות 10 טפחים לפחות).
לפי זה, ירקות הגדלים בחממה גדולה מספיק, תורת בית עליהם לכל דבר, בין אם החממה מועילה לגידול או לא.
המשנה מתייחסת לעץ שנשתל מלכתחילה בשדה ורק אחר-כך בנו סביבו בית; הירושלמי מתייחס לעץ שנשתל מלכתחילה בתוך בית.
לפי זה, מותר לשתול לכתחילה גם בתוך חממה.
בהלכות שבת, נאמר שהרמת עציץ נקוב מעל הקרקע נחשבת כתלישה, והנחת עציץ נקוב על הקרקע נחשבת כנטיעה.
רבני דורנו דנו בשאלה, האם ישנם איסורים דומים גם בשביעית.
בפרט: כיוון שעציץ בתוך הבית אינו נחשב כנטוע, האם הוצאת העציץ מהבית לשדה נחשבת לנטיעה?
ואם העציץ נשאר במקומו אבל מסירים את גג הבית (דבר הנפוץ בחממות), האם זה נחשב לנטיעה?
החזון איש החמיר בזה, ופסק שזה אכן נחשב לתולדה של מלאכת "זורע".
אבל בימינו רוב הפוסקים מקלים כשהאדם אינו מתכוון לשפר את הצמיחה, כגון כשמזיזים עציצים ממקום למקום לצורך סידור הבית.
כיוון שיש כמה ספקות הלכתיים בגידול בעציצים, גם כשהעציצים מונחים על מצע מנתק בתוך חממה, נוהגים בימינו למכור את העציצים לנכרי.
בניגוד להיתר המכירה, שבו מוכרים את אדמת ארץ ישראל עצמה לנכרי, כאן מוכרים רק את העציץ הנייד והעפר שבתוכו, ולכן יש יותר מקום להקל בזה משתי סיבות: (א) אין בזה איסור "לא תחנם", (ב) המכירה היא אמיתית ולא פיקטיבית - החקלאי אכן יסכים למכור את העציצים תמורת המחיר המלא שלהם.
אמנם, החזון איש התנגד למכירה זו, מחשש שמא הדבר יביא למכירת המטעים עצמם: "יש חשש גדול, שעל ידי היתר מכירה חלקית זו, של עציצים שאינם נקובים, היתר המכירה יחדור ויתרבה גם לשדות וכרמים, תחילה בגוש קטיף ואחר כך בכל ארץ ישראל...
כן גם כאן יאמרו, הנה רבנן דארעא דישראל, כבר התירו פרושים את הדבר, למכור החממות לנכרי על ידי היתר המכירה...
החזון איש לא רצה לשמוע בכל זה משום פרצה".
בעקבות הדיונים ההלכתיים והחקלאיים בנושא זה, מקובל היום להתיר פעולות חקלאיות במצעים מנותקים בתנאים הבאים:
מגדלים בתוך עציץ אטום ללא נקבים, או עם נקבי-ניקוז קטנים - עד 1 מ"מ לכל היותר.
העציץ מונח על-גבי משטח מנתק מחומר חזק, שאינו חדיר למים ושאינו חדיר לשורשי הצמחים שגדלים בו.
אין די בעפר המונח ישירות על גבי משטח אטום ללא כלי, או בכלי אטום ללא משטח.
המשטח יכול להיות מיריעות פוליאתילן חזקות, לוחות פח מגולוון, או משטח בטון.
לא משתמשים במשטחים מחומרים קלים או מחלחלים, כגון עץ, קלקר, קרטון, בלוקים, פלריג.
המשטח צריך להיות רחב כדי שנוף הצמחים לא יבלוט ממנו החוצה.
אם יש נקבים בצד הכלי - המרחק בינו לבין שפת המשטח יהיה לפחות 24 ס"מ.
העציץ יהיה בנפח של 330 ליטר לכל היותר.
על המשטח להיות נקי, כך שלא תיווצר עליו שכבת עפר דקה.
כל המערכת צריכה להיות בתוך מבנה קבוע - בית או חממה.
את השתילים לשתילה במצע המנותק יש לקנות אצל מגדל שומר שמיטה, שהכין אותם בשנה השישית או בדרכים המותרות בשמיטה.
לדעת המתירים את השימוש בשביעית בגידול מצע מנותק, אופן הגידול המיוחד מתיר אפילו פעילות חקלאית האסורה בשנת השמיטה מן התורה, כגון זריעה, שתילה, גיזום ודילול הפרי.
אולם ישנן דעות מחמירות הדורשות תנאים נוספים:
תחת העציץ יש להניח שתי שכבות של מצע מנתק (יריעות פוליאתילן); מותר לנקב את היריעות לניקוז, בתנאי שלא יהיה נקב תחת נקב.
העציץ יהיה בגודל הניתן לטלטול על ידי אדם אחד.
יש למכור לגוי את העפר שבעציץ.
מלאכות האסורות מהתורה, כגון זריעה, שתילה, גיזום וקטיף, יש לבצע על ידי פועלים גויים.
על יבול הגדל במצע מנותק לא חלה קדושת שביעית.
לכן, מותר לקטוף, למכור ולייצא את היבול הגדל בשיטה זו בשנת השמיטה.
ירקות הגדלים על גבי מצע מנותק חייבים בתרומות ומעשרות מספק, ללא ברכה, ומפרישים מהם מעשר עני ומעשר שני.
יש לברך על היבול ברכת "בורא פרי האדמה".
גם לדעת המחמירים שלא לזרוע ולשתול על גבי מצע מנותק בשנת השמיטה, מותר במקום הצורך לבצע בו מלאכות המותרות מדרבנן על מנת לשמר את הגידול.
נמתחה ביקורת על השימוש הנרחב במצעים מנותקים מבחינה אקולוגית: "קרנוקופיה של פלסטיק - כך נראית החקלאות האנושית היום...
החברה המודרנית ניסתה להחדיר חקלאות מסוג כזה לתוך האקוסיסטמות הטבעיות של העולם, ובכך גרמה רצף של תוצאות שליליות והרות-אסון..." כמו כן, נמתחה ביקורת על הניתוק מהחקלאות הטבעית המחוברת לאדמה: "מקוממים אותי אנשים שאף-פעם לא נגעו באדמה בכל שש שנות המעשה, ואז...
קצת לפני שנת השמיטה, הם נזכרים פתאום שיש דבר כזה אדמה בעולם, ומתחילים במרץ לעסוק בגינון במצעים מנותקים".
לפי גישה זו, עבודת האדמה הטבעית במשך שש שנות המעשה היא חלק בלתי נפרד מהעיקרון של מצוות השמיטה.
שימוש במצע מנותק הוא ראוי רק במקומות שבהם אין אפשרות לחקלאות טבעית, כגון בבניינים במרכזי הערים (חקלאות עירונית).
מצנח ממונע גלגלי (ר"ת: ממ"ג), או טרקטורון מעופף , המכונה גם "באקאי" (על שם Buckeye Industries שהייתה חלוצה בייצור ממ"גים), הוא כלי רחיפה אשר בו מצנח המשמש ליצירת עילוי, מחובר למנוע וגלגלים.
מהירותו הטיפוסית של מצנח ממונע גלגלי היא 40-60 קמ"ש וניתן לתפעלו באופן בטיחותי גם מטרים ספורים מעל הקרקע.
הודגמה יכולתו לטוס גם בגבהים של עד 19000 רגל (כ-5.8 ק"מ, שיא עולמי שנקבע על ידי ברעם שגב) אולם על פי תקנות הרשות לתעופה אזרחית (רת"א) גובה הטיסה המורשה לממ"ג הם בין 500-1500 רגל (כ-150-500 מטר).
הממ"ג מצויד בדרך כלל במכל דלק שנפחו בין 20-56 ליטר, המאפשרים טיסה ממונעת של כארבע שעות.
הממ"ג נדרש לריצת המראה קצרה מאוד, לעיתים אף פחות מ-30 מטר.
הממ"ג הוא אמצעי התעופה הממונע מהזולים ביותר לרכישה ולהפעלה.
משקלו של הממ"ג, ללא דלק נע בין 90-220 ק"ג והוא יכול לשאת משקל מרבי של כ-500 ק"ג בהתאם למצנח הנושא.
על פי החוק בישראל "מצנח ממונע" מוגדר ככלי רחיפה.
על פי התקנות, הפעלת ממ"ג בצורה שאינה מסחרית דורשת הסמכה ל "מפעיל כללי" על ידי מדריך מוסמך וכוללת לימודים עיוניים ומעשיים קצרים.
הפעלת ממ"ג לצורך הטסה מסחרית או הדרכת טיסה תדרוש רישיון רחפן אותו מנפיקה רשות התעופה האזרחית וכוללת מבחנים תאורתיים ומעשיים מעמיקים.
ממ"ג נחשב בעיני רבים לכלי טיס בטיחותי יותר מכלי טיס בעלי כנף קבועה כיוון שלממ"ג יציבות מבנית טובה יותר, תגובה מוגבלת לטעויות היגוי, והתנגדות טבעית לתנאי הזדקרות.
השליטה בטיסת הממ"ג נעשית בשני אמצעים עיקריים: הגברת או הפחתת כוח המנוע (השולט על קצב הטיפוס) ושינוי זווית קצה המצנח - פעולה הנעשית בדרך כלל באמצעות דוושות - לצורך ביצוע פניה של הממ"ג ימינה או שמאלה.
משיכה בו-זמנית של קצות המצנח מגבירה באחת את קצב הטיפוס ומאטה את כלי הטיס, תמרון הנעשה בדרך כלל בעת טיסה קרוב לפני הקרקע, במיוחד בעת נחיתה.
יחס הדאייה של הממ"ג במנוע כבוי נע בין 3:1 ל-6:1. יחס הדאייה מושפע ממשתנים שונים, ביניהם: גודל המצנח וצורתו, והמשקל הנישא על ידי המצנח.
בדרך כלל ניתן להנחית את הממ"ג בבטיחות אף במנוע כבוי, זאת בהנחה שמשטח מתאים לנחיתה נמצא בטווח הדאייה.
אף שהדבר אפשרי, קשה להביא את הממ"ג לגובה טיסה מסוכן, לגרום לממ"ג להזדקרות, או לגרום לקריסת המצנח בעת טיסת עקב טעות טיס.
קריסת מצנח שצורתו מלבנית היא כמעט בלתי אפשרית ותקלה מעין זו אפשרית יותר במצנחים בעלי צורה אליפטית.
אולם גם במצנחים אלה, קריסת המצנח היא רגעית בלבד ובדרך כלל הטיס אף יתקשה להבחין בה במהלך הטיסה.
קריסת מצנח אליפטי מתרחשת בדרך כלל עקב תנאים אטמוספיריים קיצוניים, או טעות טיס (על פי דיווחי מנהל התעופה הפדרלי בארצות הברית למעלה מ-80 אחוז מכל תאונות התעופה נגרמות עקב טעות טיס).
הסכנות העיקריות בהטסת ממ"ג קשורות בתנאי רוח ומכשולים.
אין להטיס ממ"ג ברוחות שמהירותן מעל 15-25 קמ"ש, או בתנאים של משבי רוח.
סיכוני רוח כולל מכשולים קרקעיים היוצרים תנאי רוח מיוחדים (לכן רצוי לטוס במעלה הרוח אל מול עצים גבוהים, הרים ומכשולים אחרים המפריעים לזרימת הרוח).
מערבולות אוויר הנוצרות בנתיבי טיסה של כלי טיס אחרים, במיוחד כלי טיס גדולים וכבדים, אף הם עלולים לסכן טיסת ממ"ג.
כיוון שממ"ג מתאים לטיסה נמוכה העוקבת אחר פני הקרקע, מכשולים קרקעיים כגון, קווי מתח עילי, עצים ומבנים גבוהים עלולים לסכן את טיסת הממ"ג.
נחיתות חירום בממ"ג על מקווי מים מסוכנות במיוחד, כיוון שהטייס או הנוסע עלולים להסתבך במיתרי המצנח ולשקוע יחד עם שלדת המנוע.
טייסי ממ"ג נהנים בדרך כלל לטוס בגובה נמוך ובאטיות והממ"ג הוא כלי טיס אידיאלי לתיור ולצילום.
ממ"ג אף יכול לשמש בחקלאות ולעיתים אף ככלי לאכיפת חוק, לחיפוש ולאיתור נעדרים.
הממ"ג אינו זקוק לשדה תעופה לצורך הפעלתו ומסלולי עפר ושדות כבושים יכולים לשמש להמראה ולנחיתה.
בארצות הברית אסורה על פי חוק הטסת ממ"ג בשעות הלילה.
אולם בשנת 2004 תיקן מנהל התעופה הפדרלי האמריקאי תקנות המאפשרות לממ"ג המצויד כראוי לטוס אף בשעות הלילה מעל אזורים עירוניים על ידי טייסים מורשים.
בישראל טיסת לילה אסורה ובמשך שעות היום מוגבלת הטיסה על פי כללי התעופה האזרחית ל'בועות' למיניהן, שהמרכזית היא באזור השרון, בין נתניה לחדרה, ובגובה שאינו עולה על 600 רגל מעל פני הקרקע.
בסופי שבוע מספר ה'בועות' גדול יותר, והן כוללות אזורים בדרום ובצפון.
כמו כן ניתן לטוס בתיאום מיוחד עם רשות התעופה ועם חיל האוויר.
ב-1 באוקטובר 1964 הוגשה, על ידי דומינה ג'לברט (Domina Jalbert) בקשה לרישום פטנט על "כנף מרובת תאים" המכונה "פראפויל" (Parafoil), כנף שהתבססה על עיצוב חדש למצנח, כך שהוא מורכב למעשה משורה ארוכה של תאים המתמלאים אוויר עם צבירת המהירות.
הפטנט שמספרו 3,285,546, לעיצוב כנף חדש זה נרשם ב-15 בנובמבר 1965. אולם המצנח הממונע הגלגלי הראשון פותח כבר בשנת 1963 על ידי ד"ר ניקולאידס והוטס על ידי לואל פרנד (Lowell Farrand).
בחודש מרץ 1981 נוסה לראשונה דגם P-1, אותו יצרו סטיב סניידר, אדריאן ונדנברג ודניאל תומפסון.
לאחר ניסויי טיסה ושיפורים שנמשכו שנתיים, בשנת 1983 החל שיווק מסחרי ראשון של ממ"ג.
ניסיונות לרפורמה עצמאית נעשו עוד בצ'ארלסטון, דרום קרולינה, בשנות ה-20 וה-30. הגעתם של מהגרים יהודים-גרמנים לאמריקה חיזקה מגמה זו, וסביב אמצע המאה פעלו במדינה שני רבנים, יצחק מאיר וייז ודוד איינהורן, שקידמו אותה.
וייז היה פרגמטיסט ושמרן למדי, וניסה לפעול תוך גיבוש קונצנזוס רחב, בעוד שאיינהורן, שהושפע במידת מה משמואל הולדהיים, היה רדיקלי וטהרן יותר.
הציבור היהודי הנהיג בינתיים שינויים בהשראת התפתחויות דומות בגרמניה וגם באופן עצמאי: ישיבה במעורב, שהתקבלה לראשונה בהיסטוריה בבית-הכנסת של וייז באולבני ב-1851, נקלטה במהירות בכל רחבי הארץ.
עוד ב-1869 ערכו תומכי איינהורן כינוס בפילדלפיה, אליו הגיע גם וייז, בו הסכימו על מספר עקרונות יסוד כמו דחיית האמונה בתחיית המתים לטובת הישארות הנפש בלבד ועוד.
שני גורמים הביאו לכינוסה של אספת פיטסבורג.
הראשון היה פעילותו של פליקס אדלר, שהטיף מאז אמצע שנות ה-70 לחברה אתית ולביטול כל מאפיין פרטיקולרי בדת.
הוא ביקר את מנהיגי הרפורמים בארצות הברית ותיאר אותם כמי שדחו כבר את היהדות אך הוסיפו לקרוא לשימורה כקבוצה נפרדת מיתר האנושות.
מאידך, הותקפו רבנים כמו וייז וקאופמן קוהלר מהאגף השמרני על ידי אלכסנדר קוהוט, בוגר בית המדרש לרבנים בברסלאו, שגינה אותם קשות על כך שלא התבססו על ההלכה.
הצורך לענות על ההאשמות ולהגדיר מצע שיאפיין את תנועתם על דרך החיוב הביא אותם ואת הקרובים אליהם בדעותיהם להתוועד.
מבחינה דתית, האספה לא גיבשה אף עיקר שלא נוסח כבר על ידי הוגים רפורמים בגרמניה ובארצות הברית, אך היא זיקקה השקפה זו בבהירות.
מצע פיטסבורג, שגובש על ידי שמונה-עשר המשתתפים – וייז שימש כיושב-הראש הרשמי, אך את הטון האידאולוגי נתנו קוהלר ואמיל גוסטב הירש הרדיקלים – ואושר על ידם פה אחד, קבע:
כל הדתות מהוות ניסיון כן להגיע להבנת האלוהים, אך היהדות היא השלב הגבוה והמושלם ביותר של זו.
הכרה בתנ"ך כתיעוד הכנתו של עם ישראל למשימתו להיות ממלכת כהנים וגוי קדוש וכטקסט בעל משמעות דתית ומוסרית עליונה.
במקביל, תגליות המדע אינן סותרות את עיקרי היהדות והכתובים משקפים את ההבנה הפרימיטיבית של מחבריהם את האמת האלוהית.
הכרה בחוקי התורה כמערכת שנועדה לשרת את העם בעת קיומו העצמאי בארץ ישראל, וקבלת החוקים המוסריים והאתיים מתוכם בלבד כמחייבים גם כיום.
מבין המצוות הטקסיות יש לשמר רק את אלה שמרוממות ומקדשות את החיים כיום, ולדחות את כל מה שאינו מתאים לעידן המודרני.
כל החוקים בתורה בתלמוד בנושאי כשרות, כהונה ולבוש נבעו מעידן אחר ואינם מתאימים היום.
שימורם מסיג אחור ולא מקדם את ההתעלות הרוחנית ואינו משרה קדושת כהונה על העם, והם מבוטלים.
לעת קרבת התגשמות הייעוד המשיחי של עם ישראל וכינון מלכות של צדק, אמת ושלום על פני האדמה, אין הוא מהווה עוד אומה כי אם קהילה דתית והחתומים אינם מצפים לקיבוץ גלויות ושיבה לציון כדי לחדש את עבודת הקורבנות של הכהנים בני אהרן או את קיום החוקים הנוגעים למלכות ישראל בארצו.
היהדות היא דת מתקדמת ששאפה תמיד להדביק את התפתחות התבונה, וחובה עליונה היא לשמר את הרצף עם עברה המפואר.
הנצרות והאסלאם הן בנותיה, ומשתתפות אף הן בהפצת רעיונות המונותאיזם, ויש להתייחס אליהן באהדה ובחברות.
דחיית האמונה בתחיית המתים ובשכר ועונש בגן עדן ובגיהנום כמושגים זרים ליהדות שיובאו מדתות אליליות, תוך הדגשת הדבקות בהישארות הנפש כעיקר מרכזי.
שאיפה למגר את אי-הצדק החברתי ברוח התורה.
למרות שכמה מחשובי הוגיה נטלו בה חלק, התנועה הרפורמית מעולם לא אימצה את ההצהרה באופן רשמי.
חבר הנאמנים היברו יוניון קולג' הוציא הודעה בה הדגיש כי שום מצע אינו נלמד במוסד אלא רק יהדות כשלעצמה; איחוד הקהילות העבריות האמריקניות, שנוסד על ידי וייז, פרסם בהבלטה כי הוא אחראי רק לפעולותיו שלו.
ב-1905, כשעלתה ההצעה להגדיר בבירור במה מאמינים הרפורמים ולנסח הצהרת אמונה משלהם, דחה אפילו קוהלר את המצע כמחייב והעדיף עמימות.
הוועד המרכזי של רבני ארצות הברית (CCAR), גוף ההנהגה העיקרי של הזרם שנוסד ב-1889, לא אימץ מעולם אף הצהרת אמונה ולא אשרר את מצע פיטסבורג.
בעקבות ההכרזה ועל רקע מתיחויות קודמות, התגבשה האופוזיציה לרפורמים בארצות הברית.
מספר רבנים שהביעו קודם תמיכה בווייז ובאחרים, כמו מרקוס יסטרוב, הכריזו על נתק עם החותמים.
הם הצטרפו לקוהוט, לרבנים ספרדים מסורתיים כמו הנרי פררה מנדס ולאורתודוקסים כברנרד דרכמן ועמדו מאחורי הקמת בית המדרש לרבנים באמריקה שנה לאחר מכן, שבנייתו סימנה את ראשיתה של היהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית.
למרות שלא קיבל מעולם אשרור מגבוה באופן מחייב, המצע היה בעל השפעה גדולה.
הדעות שהובעו בו, שרווחו בקרב מרבית רבניה, היו הבסיס הרעיוני עליו נשענה התנועה הרפורמית בארצות הברית כיובל שנים, בתקופה בהיסטוריה שלה שנודעה כ"רפורמה הקלאסית".
בעשורים שלאחר מכן הכתיבו היחס האוהד לציונות שגילו מנהיגים בזרם וקליטתם של מיליוני מהגרים יהודים מרוסיה, שהיו מסורתיים יחסית, שינוי מגמה.
ב-1937, בין היתר על רקע עליית הנאצים בגרמניה, אושרר מצע קולומבוס שהביע תמיכה בבית לאומי בארץ ישראל.
גורמים שמרנים שנותרו נאמנים לרוח פיטסבורג התרכזו בין היתר סביב הרב אלמר ברגר והמועצה האמריקנית ליהדות (ACJ).
על פי משנה תורה, מצנפת (לכהן גדול) או מגבעת (לכהן הדיוט) היו פריטי לבוש שחבשו הכהנים לראשם בעת העבודה בבית המקדש ובמשכן.
המצנפת והמגבעת לא כיסו את כל הראש, אלא השאירו לכהנים מקום להנחת תפילין של ראש.
המצנפת הייתה רצועה עשויה פשתן באורך 16 אמות (כ-8 מטרים), שלופפה לפיפה על גבי לפיפה, באופן שהותיר את צורתהּ קבועה.
לעומת המצנפת, שהייתה מלופפת לרוחבהּ, המגבעת הייתה כעין "מגדל" – צרה למעלה ורחבה למטה.
מצנפת פֿריגית היא כיסוי ראש אדום ורך אשר קצהו משוך לפנים.
שמהּ של המצנפת שאוב משמו של אזור פריגיה העתיקה שבאסיה הקטנה.
מאז המאה ה-18 משמשת כסמל של חירות האדם.
בעיני היוונים סימלה המצנפת הפריגית את העמים שממזרח, שנחשבו בעיניהם לברברים.
כיסוי הראש הזה מאפיין דמויות טרוייניות בציורי הכדים ובפיסול היווני, כגון פאריס, מיריביה של יוון ממזרח.
המצנפת הפריגית חבושה לראש האל אטיס האנטולי, ששולב בסינקרטיזם ההלניסטי.
שבויי המלחמה הדאקים על עמוד טריאנוס מתוארים במצנפות פריגיות.
גם הפרתים שנשבו במסעות המלחמה במזרח מוצגים בשער ספטימיוס סוורוס ברומא במצנפות פריגיות.
המצנפת הפריגית מסמנת את מאמיני האֵל מיתראס הרומאי ששורשיו היו במזרח.
שלושת האמגושים, שבאו מן המזרח לסגוד לישו התינוק, מתוארים בפסיפסים הביזנטיים של בזיליקת סנט אפולינרה נואובו ברוונה כשלראשיהם מצנפות פריגיות.
המצנפת הפריגית מסמלת מאז המאה ה-18 את המאבק למען החופש ואת האמונה בערכי חירות האדם.
החלו בכך המהפכנים היעקובינים בצרפת שאימצו את המצנפת הפריגית האדומה כביטוי לאמונתם הפוליטית, ומכאן הפכה המצנפת הפריגית לסמל של ערכי הדמוקרטיה ושל המשטר הרפובליקני באיקונוגרפיה הפוליטית של צרפת ושל מדינות רבות אחרות.
מייחסים זאת לבלבול בין המצנפת הפריגית המשוכה לבין הפילאוס החרוטי שהיה כובעם של העבדים המשוחררים ברומא העתיקה וסימל את חירותם.
בצרפת היא מכונה "מצנפת החירות" – Bonnet de la Liberté, ומשמשת כסמל לאומי: מריאן – האנשתהּ של הרפובליקה הצרפתית – מוצגת כחובשת מצנפת פריגית.
דימוי המצנפת הפריגית מצוי מאז 1886 בחותם הסנאט של ארצות הברית, וכן כמרכיב בסמלי כמה ממדינות ארצות הברית ובסמלי רוב מדינות אמריקה הלטינית.
המצנפת הפריגית נבחרה כקמע של האולימפיאדה ושל המשחקים הפאראלימפיים בפריז, קיץ 2024.
מַצָּע של מפלגה הוא מסמך עמדה המפרט את עקרונות המפלגה ואת תוכנית הפעולה שבכוונתה להגשים כאשר תעלה לשלטון.
עם מסמך זה והתעמולה הנגזרת ממנו, היא פונה לציבור הרחב במטרה לשטוח את טענותיה הפוליטיות ולסייע להצלחתה בבחירות.
בדרך כלל כולל המצע רשימה של נושאים מרכזיים (כלכלה, ביטחון, חינוך, איכות הסביבה, בעיות חברתיות, וכו'), ופירוט המדיניות שבה תומכת המפלגה בכל נושא.
בנוסף, לעיתים יוזמות ומדיניות שחברי כנסת ינסו לקדם יהיו מבוססות על מצע מפלגתם, מה שמאפשר לציבור או לחברה האזרחית ליזום שיתופי פעולה עם נבחרי הציבור שמבוססים על הזדהות משותפת עם ערכי המצע.
המילה מצע נוספה למילון בשנת 1535. אך רק בשנת 1803, פוליטיקאים ממפלגה מסוימת חתמו על מצע מסוים בו כתוב מה תהיה שאיפות המפלגה והתחייבו לה.
בישראל, כמעט לכל מפלגה יש מצע ברור אשר מדבר על סוגיות חשובות ואג'נדות פוליטיות לפוליטיקאים במפלגה, בדרך כלל הסוגיות להן יש התייחסות חיובית או שלילית, הן אלו שקובעות את הדעה הפוליטית של המפלגה.
מצנח בלימה או מצנח עצירה הוא מצנח המשמש להאטה וייצוב כלי טיס ומעבורות חלל בתהליך נחיתה והם מתוכננים כך שיוכלו להיפתח במהירות גבוהה בלי להיקרע.
לאחר נגיעת הגלגלים במסלול הנחיתה, בלחיצת כפתור נפתח מצנח מאחורי כלי הטיס.
לאחר שכלי הטיס מאט, המצנח משתחרר מהמטוס ונופל על המסלול.
מקור מצנח הבלימה בתוכנית החלל האמריקאית
ורנר פון בראון, מפתח הטיל הגרמני V-2, ומדענים גרמניים נוספים הגיעו לאחר המלחמה לארצות הברית וצורפו לתוכנית החלל.
מצנחי הבלימה של מעבורות החלל כיום אינם שונים באופן מהותי מהמצנחים של תיאו קנאקי.
מֶצֶנָט או פטרון הוא בעל הון המפנה חלק ממשאביו לתמיכה באמנות או למדע ללא קבלת תמורה ישירה.
השם "מצנט" נגזר משמו של גאיוס קילניוס מאיקנס (Maecenas), רומאי עשיר ממוצא אטרוסקי, שתמך במשוררים צעירים.
הוא תמך בוורגיליוס, שכתב לכבודו את היצירה Georgicon.
ורגיליוס, שהתרשם עמוקות משיריו של הורטיוס, קישר בינו לבין מאיקנס.
הורטיוס מתחיל את השיר הראשון בקובץ האוֹדות בפנייה לפטרונו החדש.
הוא קיבל ממאיקנס תמיכה כספית מלאה, וכן אחוזה בהרי הסבינות.
בני חסות נוספים של מאיקנס היו פרופורטיוס והמשוררים הזוטרים: וריוס רופוס, פלוטיוס טוקה, ולאגיוס רופוס, ודומיטיוס מרסוס.
בזכות מעשים אלה ואחרים באותו סגנון היה מאיקנס לשם דבר – לאפונים המסמל בעל הון הנותן את חסותו לאמנים נזקקים ולאמנויות בכלל.
במהלך ההיסטוריה היו מצנטים גדולים, דוגמת לורנצו דה מדיצ'י, שתמך באמני הרנסאנס, ומצנטים קטנים, שהסתפקו בכך שזימנו אמנים, סופרים או משוררים לסעוד עמם כדי לחסוך להם את צורכי המחיה.
האמנים המוזמנים לארוחה שימשו לעיתים את המארחים כנושא מעורר עניין עבור האורחים האחרים.
קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, היה מוכר כפטרונו של גלילאו גליליי.
בתקופה המודרנית, העברת המשאבים מבעלי ההון חובבי האמנות אל האמנים הנזקקים הפכה, בדרך כלל, לשיטתית יותר, והיא עוברת דרך ועדות המעניקות פרסי יצירה או מלגות קיום, לפי עמידה בקריטריונים מסוימים.
גם המדינה המודרנית מעודדת סוג זה של נדבנות על ידי מתן הטבות מס לעוסקים בכך.
מצנטים בימינו פורשים את חסותם גם על ספורטאים מצטיינים מעוטי אמצעים.
הנדיבות של המצנטים זוכה לעיתים לתמורה במוניטין החיובי הנבנה להם ובהנצחתם ביצירותיהם של בני חסותם.
מצנפת היא כיסוי קסדה, שנמצא בשימוש צבא הגנה לישראל משנות ה-90 של המאה ה-20. ממדי המצנפת גדולים יותר מן הקסדה וצורתה אינה מוגדרת, במטרה "לשבור" את הצורה הגאומטרית המעגלית של הקסדה, אשר אינה נפוצה בטבע ועלולה לבלוט ולחשוף לוחמים מוסווים.
כוחות צה"ל השתמשו במצנפת לראשונה בגזרת דרום לבנון.
לכל מצנפת ישנן שתי תבניות הסוואה, בדרך כלל - לשטח ירוק ולשטח מדברי.
ניתן להוריד את המצנפת בקלות, לקפל ולחבר לקסדה.
מצנפת שינה היא כובע בד רך, ללא תיתורה, הנחבש כבגד שינה, לרוב יחד עם פיג'מה או כתונת לילה.
מצנפת השינה נועדה לחמם, והייתה מקובלת בצפון אירופה טרם היות ההסקה המרכזית, כאשר הבתים היו קרים בלילות.
שימוש נוסף של המצנפת הוא הגנה על התסרוקת.
כובעי השינה של הנשים היו בדרך כלל פיסת בד ארוכה כרוכה סביב הראש, או כובע בד רך ועגול ששוליו מכווצים.
מצנפות השינה של הגברים היו מחודדות, לרוב עם קצה מוארך שבראשו פונפון, אשר שימש כצעיף לחימום הצוואר אך לא היה ארוך כצעיף כדי למנוע סכנת חנק בעת השינה.
בימי טייברן וכלא ניוגייט בהיסטוריית ההוצאות להורג בתלייה בבריטניה, המצנפת ששימשה להסתרת יסורי האסירים הייתה לרוב מצנפת שינה אשר הסוהרים סיפקו לאסירים שיכלו להרשות זאת לעצמם.
לאחר שהאסיר סיים להתפלל, התליין משך את המצנפת על פניו של האסיר.
נשים בחרו בחלק מהמקרים במצנפת עם רעלה.
מסביבות 1850 הרשויות סיפקו מצנפת פשתן לבנה כחלק מתהליך ההוצאה להורג.
כיום כמעט ואין שימוש במצנפות שינה ליעדן המקורי, אולם הן מוצגות תדיר בסרטי אנימציה (ולעיתים בסרטים אחרים), כחלק מבגדי השינה של הדמויות.
מצע קולומבוס , או בשמו המלא: העקרונות המנחים של היהדות הרפורמית , היה מסמך שנתקבל על ידי רבנים והוגים משפיעים ביהדות הרפורמית בארצות הברית בשנת 1937 והחליף את מצע פיטסבורג אשר נראה כמיושן.
מצע קולומבוס חולל מפנה מהותי בקבלת הציונות על ידי היהדות הרפורמית בארצות הברית והשפעתו ניכרת עד היום.
חופש הדת ואזרחות שווה בארה"ב הובילה לשינויים רבים באופן בו יהודים רבים מכל הזרמים קיימו את חיי הדת היהודית.
בעשורים האחרונים של המאה ה-19 עלו קולות בקרב היהדות הרפורמית בארה"ב לגבש במצע את עקרונות היהדות הרפורמית כך שתתאים לאורח החיים של היהודים במדינה.
בנובמבר 1885 בניצוחם של הרבנים סטפן וייז, קאופמן קוהלר ואמיל גוסטאב הירש נקבעו עקרונות מצע פיטסברג אשר נחשב למסמך המרכזי של התנועה הרפורמית מתקופה זו, למרות שמעולם לא קיבל תוקף רשמי.
מצע פיטסברג ראה בדת היהודית כקהילה דתית בלבד ללא סממנים לאומיים ואף התנער מפולחן המשרת לתפיסת מנסחי המצע רעיונות מיושנים.
עקב כך, ביקש המצע לאזן בין הפרקטיקות הדתיות היהודיות לבין האזרחות האמריקאית השווה שכן מציאות חייהם של היהודים בארה"ב איפשרה ומאפשרת להם לחיות חיי דת חופשיים ללא צורך בזיקה לאומית יהודית.
זו, מוחלפת עתה בזיקה אזרחית אמריקאית.
תפיסה זו הובילה באופן טבעי לשלילת הציונות בקרב רבים מהוגי היהדות הרפורמית בתקופה זו ומן הטעם הפשוט שהציונות אינה הכרחית בעולם בו יהודים במצוקה מסוגלים להגר בחופשיות לארה"ב ולחיות חיי חופש ושוויון.
למן קבלת מצע פיטסברג ואימוצו הלכה למעשה בקרב קהילות רפורמיות רבות בארה"ב החלו להתהוות שינויים מרחיקי לכת במארג החיים של יהודי ארה"ב שהובילו עם השנים לבחינה מחודשת של עקרונותיו עיקר הבחינה הגיע בתקופה שבין מלחמות העולם בה התפיסה לגבי היהדות הרפורמית בארה"ב הייתה של אליטיסית הדורשת מעט מחבריה ההולכים ומתמעטים.
שינויים בחיי הקהילות היהודיות הרפורמיות בארה"ב 1885–1937
מאז כתיבתו של מצע פיטסבורג חלו שינויים מהותיים בחברה היהודית בארה"ב אשר אילצו את חברי הקהילות הרפורמיות לערוך בחינה מחודשת של עקרונות הדתיים והרוחניים שהיו קיימים.
עיקר הדחיפה לשינוי מצע פיטסבורג הגיע במחצית שנות ה-30 של המאה ה-20 .
בתקופה זו רבנים רפורמים משפיעים כדוגמת אבא הלל סילבר העלו ביקורת פומבית על מצע פיטסברג אשר רוקן לדעתם את היהדות מהתוכן הלאומי ובכך יצר חוסר משמעותי בתפיסה הקולקטיבית של הקהילות היהודיות.
אל עמדה זו הצטרפו רבנים אחרים וחברי קהילה רבים אחרים ועלתה הדרישה הציבורית לבחון מחדש את עקרונות היהדות הרפורמית בהתאם להלך הרוח באותה תקופה.
באופן זה, מצע קולומבוס העתידי מנסה לתת מענה לאתגרים שהקהילות היהודיות התמודדו איתם ואשר לא היו ייחודיים לקהילה היהודית הרפורמית:
גל ההגירה של יהודים לארצות הברית
המהגרים היהודים התרכזו בעיקר בערים הגדולות והיו לרוב יהודים מסורתיים המשויכים לזרם האורתודוקסי, ולרוב מאוכלוסיות נכשלות יותר כלכלית.
שינוי דמוגרפי מהותי זה הוביל רבים מבני הקהילה הרפומית לבחון מחדש את יחסם לכלל הקהילה היהודית.
לרוב, הקהילה המבוססת והותיקה על שלל זרמיה התייחסה בהתנשאות כלפי המהגרים החדשים והיססה לקלוט אותם לקהילותיה המבוססות.
עם זאת, הוותיקים פעלו רבות למען עזרה בקליטתם של המהגרים החדשים ובסופו של דבר כן נקלטו מהגרים חדשים בקהילות רפורמיות.
מתוך רצון להתאים את הלכי הקהילה גם לרצונות היותר מסורתיים של החברים החדשים עלו קולות לשינוי.
אומנם בשנת 1937, שנת קבל מצע קולומבוס גל ההגירה היהודי כבר הסתיים אולם השפעותיו עדיין ניכרו בעיקר בקרב הדור המבוגר יותר.
השפל הכלכלי הגדול וירידה במספר החברים בקהילות
המשבר הכלכלי הגדול שפקד את ארה"ב בשנת 1929 הוביל לירידה משמעותית של חברים בקהילות רפורמיות שכן חברות בקהילה משמעה גם תשלומי דמי חבר, שנהיו עול כלכלי בתקופת משבר.
הירידה החדה במספר החברים בקהילות הובילה רבנים רפורמים רבים לבחון מחדש את שלילת התפיסה הלאומית כפי שנוסחה במצע פיטסברג.
שכן, לפי גישה במצע זו הקהילה מבוססת על ערכים ופרקטיקות דתיות ובכך ניתן פחות דגש אם בגלל על שימור אופי קהילתי לאומי.
התוצאה הייתה שליהודים אשר אינם בעלי זיקה דתית קל היה להתנתק ממחויבותם לקהילה כל שכן דמי החבר מהוים נטל.
עליית האנטישמיות באירופה ובעיקר בגרמניה הציבה את קיומם הפיזי של יהודים בסכנה ובכך שכנעה רבים מהקהילה הרפורמית שהתאולוגיה לבדה אינה יכולה לבסס את קיומה של היהדות כקהילה ותחושה לאומית מסוימת נחוצה כדי להילחם באנטישמיות.
תפיסה זו הובילה לכך שלא רק שהיהדות הרפורמית בתחן מחדש את זיקתה לציונות אלא תהפוך לחלוטין את גישתה משוללת ציונות כלא הכרחית למאמצת ציונות באון מלא.
ארגון הרבנים הרפורמים של אמריקה (Central Conference of American Rabbis - CCAR) הטיל על רבה לשעבר של בית הכנסת טמפל עמנו-אל הוותיק שמואל שולמן את המשימה לעמוד בראש הוועדה ששתפקידה היה לעצב מסמך עקרונות חדש.
הרב שולמן שייצג את עמדת ההנהגה הרפורמית הוותיקה למעשה שב והעמיד את התאולוגיה היהודית בראש סדר העדיפויות וללא הכרעה בשאלת השיוך הלאומי היהודי.
בשל כך מסמך העקרונות שכתב לא שכנע רבנים רבים והצעתו אף לא עלתה לדיון.
לאחר דיונים ריבם החליטה ועידת הרבנים הרפורמית בוועידת קולומבוס לאמץ נוסח חדש "עקרונות מנחים של היהדות הרפורמית" שהיווה תפנית משמעותית ביחס לדת, לציונות ולפולחן היהודי מהכתוב במצע פיטסברג.
המצע מנסה לשקף את עמדותיהם של רבנים רפורמים רבים ובעיקר את השקפתו של הרב מרדכי קפלן.
התוצאה היא מסמך מנוסח ברוח ליבראלית כאשר כוונתו לגשר בין העשייה הדתית ללאומיות היהודית.
כלומר, בניגוד למצע פיטסברג אשר מתווה בעיקר עקרונות רוחניות דתית, מצע קולומבוס מוסיף גם את מרכיב העשייה האישי הם בביתו והן בפולחן.
כל אלו כחיונים לרומם את הנפש ולשימורה של היהדות כדרך חיים.
בעוד שמצע פיטסבורג מציע רק דרך אחת לקיים את היהדות הרפורמית, מצע קולומבוס מכיר בפרקטיקות שונות.
ממגמה זו חששו מספר רבנים וכך לדוגמה עוד טרם קבלת מצע קולומבוס הזהיר הרב לואיס בינסטוק שלדעתו על היהדות הרפורמית לקבל על עצמה דוגמות מחייבות ועקרונות דתיים אחידים מחייבים.
לדעתו, עודף פלורליזם ביהדות הרפורמית יצור מצב בו כל קהילה תעצב לעצמה נורמות דתיות שונות וכך אם לדוגמה קהילה מסוימת תחליט בשל נוחות לקיים את התפילה המרכזית ביום ראשון משמעות השבת תשתנה לחלוטין לעומת קהילות אחרות.
עם זאת, מצע קולומבוס משנה את כיוון הדוקטרינה של החוויה הרפורמית מרוחניות ללאומיות רכה בהכרח גם מאפשרת יותר גיוון של דעות בתוך העולם הרפורמי.
כך, האחדות הלאומית של העם היהודי היא שמקבלת את הביטוי המרכזי להוויה היהודית על חשבון הרוחניות.
כאן כאמור מצויה התפנית העיקרית בתפיסה הלאומית של היהדות הרפורמית.
אם מצע פיטסברג ראה בציונות כלא הכרחית לכל הפחות הרי שמצע קולומבוס מאמץ אותה בלב שלם.
יתרה מכך, המצע מכיר בישראל כגורם המקשר של היהודים בכל העולם.
באופן מעשי מוגשת התפיסה לפיה ישראל לא תהפוך למקלט בלבד ליהודים נידחים אלא למרכז של תרבות יהודית וחיי רוח.
בכך, מצע קולומבוס מעגן את חובתם של כלל היהודים לעזור בבניין הארץ.
בנושא זה לכל הפחות לא חל שינוי בתפיסה של היהדות הרפורמית מאז אימוץ מצע קולומבוס.
המצע מקבע את העמיות היהודית בנתבך מהותי בכך שהוא בהכרח קושר בין החוויה היהודית לעם היהודי.
למרות זאת, המסר האוניברסלי אינו נשכח ויתרה מכך, בניגוד ליהדות האורתודוקסית מצע קולומבוס מבטיח את חשיבות עקרון ההתפתחות בחיי הרוב במקביל לחיי החברה והתרבות.
בשל כך, רואה התנועה הרפורמית חשיבות לשלב בין גילויי המדע החדשים לבין היהדות.
לגישת המצע, גם כאשר ישנה סתירה בין היהדות לבין המדע האחרון רק דוחק את ההשקפות המדעיות המיושנות שבספרות היהודית אך אינם נוגדים את הרוח הפנימית של היהדות.
מצע קולומבוס גורס כי התורה מתגלה גם בשאיפותיה המוסרית של רוח האדם לצד יופיו וסדרו של הטבע.
בשל כך, ההתגלות היא תהליך מתמשך אשר אינה נחלת קבוצה מסוימת או לתקופה מסוימת.
אמירה זו יכולה להיחשב לטענת הסתר הפנים אולם היהדות הרפורמית מציעה ליישב סתירה זו על ידי התפיסה שהתורה גם זו שבכתב וגם זו שבעל פה מתפתחת בכל עת והיא שואפת לעצב את המצוות לצורכי היסוד של כל דור תוך התאמה לרוח היהדות.
עיקר ההשפעה של מצע קולומבוס
השינויים שמצע קולומבוס הוביל וההתגייסות של יהדות ארצות הברית למען יהודי אירופה במהלך השואה הובילו לעלייה במספר החברים בקהילות הרפורמיות בארה"ב וכיום זרם זה ביהדות הוא הגדול ביותר אשר כולל כ 35% מכך היהודים במדינה.
מצע קולומבוס נשאר איתן עד לקבלתם של עקרונות חדשים ומודורנים יותר החל ממצע סן פרנסיסקו בשנת 1976. עם זאת, כיום מצע קולומבוס זכור בעיקר כגורם מפנה של יחסה של היהדות הרפורמית בארה"ב לעמיות יהודית וציונות, עמדה שהיהדות הרפורמית עדין מאמצת עד היום.
מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים הוא מצעד פזמונים שבועי הולנדי, שנאסף בידי Stichting Nederlandse Top 40. ראשית דרכו ב-1965 בתוכנית רדיו שנקראה "Veronica Top 40" ששודרה מספינת הרדיו הפיראטי "Radio Veronica" עד לסגירתה בשנת 1974.
התכנית משודרת ברדיו "Qmusic" ההולנדי, בימי שישי אחר הצהריים.
ב-2 בינואר 1965, שודר מצעד ה-40 הראשון כשבראשו הלהיט I Feel Fine של להקת הביטלס.
שם המצעד שונה ב-1974 ל"De Nederlandse Top 40" לאחר שהתחנה רכשה את מצעד "Top 40".
המצעד הוא אחד מארבעת המצעדים הרשמיים בהולנד.
המצעד שודר בתחנת הרדיו "Hilversum 3" (לימים Radio 3 של NPO).
החל משנת 1993 המצעד היה משודר בתחנת רדיו Radio 538. שנת 2018 השידור עבר לתחנה "Qmusic".
לאורך רוב שנות פעילותו, נקבעו רשימות המצעד באמצעות מדידת נתוני מכירות התקליטים והדיסקים שנמכרו בחנויות לפי סקרים טלפוניים.
בשנת 1999 נוספו נתוני ההשמעה במספר תחנות רדיו מצומצם.
במהלך 2006 עד 2014, נוספו נתוני ההורדות מהאינטרנט שהוסרו בהמשך בשל העובדה שהם קלים לזיוף.
נכון לשנת 2014, נתוני המצעד מבוססים על זמן השמעה ברדיו, הזרמת מדיה (כולל ספוטיפיי ויוטיוב) וטרנדים במדיה חברתית (פייסבוק, טוויטר וכו').
ככל שהשיר מושמע מספר פעמים רב יותר, עולה דירוגו במצעד.
לחישוב נתוני המצעד השנתי, מקבל המקום הראשון בדירוג השבוע 40 נתונים, המקום השני 39 נקודות וכו' עד לחישוב המקום הראשון השנתי.
מתחילת המצעד פעלו עורכי המצעד לפי מספר כללים ובהם:
מאז 1971, על כל שיר במצעד להישאר בדירוג לפחות שבועיים.
אם השיר אינו נמצא בדירוג 40 הראשונים, הוא נשאר במקום ה-40. למשל השיר Lose Control של מיסי אליוט נשאר במקום ה-40 במצעד למשך שבועיים לאחר שלא זכה להשמעות רבות.
שיר שעלה בדירוג באופן משמעותי בין מצעד למצעד, זוכה להגנה ודירוגו לא יירד בשבוע העוקב גם אם נתוני ההשמעות ירדו ("superstip").
רשימת ההישגים, ציוני הדרך והשיאים
להלן רשימה חלקית של השירים והאמנים בעלי ההישגים העיקריים במצעד:
מספר השבועות הרב במקום הראשון
One Kiss - דואה ליפה וקלווין האריס (2018)
Despacito - דדי יאנקי, ג'סטין ביבר ולואיס פונסי (2017)
מספר השבועות הרב ביותר במצעד
שירים רבים עלו בהופעתם הראשונה במצעד היישר למקום הראשון וביניהם:
Changes - טופאק שאקור (1999)
גרסת הכיסוי המחודשת לCandle in the Wind - אלטון ג'ון (1997)
להקת הביטלס מחזיקה בשיא של 16 שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד ואחריהם עם 14 ואבבא עם 8. הביטלס מחזיקים גם בשיא של 74 שבועות במקום הראשון (סך כל השירים).
בשנת 1965, החזיקה הלהקה במקום הראשון ב-30 שבועות מהשנה.
מספר השירים הרב ביותר במצעד
להקת הפופ הגרמנית - 55 שירים
מייקל ג'קסון - 51 שירים
הרולינג סטונז - 49 שירים
מצעד 40 הרצועות היה מצעד פזמונים, שהופעל על ידי מגזין הבילבורד והושק לראשונה בגיליון 5 בדצמבר 1998, כאשר בילבורד שינה את חוקי מצעד שירי הרדיו, על מנת ששירי רית'ם אנד בלוז, קאנטרי ורוק, יצליחו להשתלב במצעדים גם כן.
כדי לשמר את הקונספט של המצעד הקודם, המצעד כלל בתוכו כ-40 רצועות ושירים בסך הכול.
40 הרצועות המצליחות ביותר התבססו על נתונים שהגיעו מתחנות הרדיו הבאות: רדיו מיינסטרים, רדיו שירים קצביים ורדיו שירים עכשוויים למבוגרים.
מצעד 40 הרצועות הוחלף במרץ 2005, במצעד שירי הפופ.
המצעד הלבנוני הם מצעדי המכירות המוזיקליים העיקריים של לבנון.
במצעדים מדורגים הסינגלים והאלבומים הנמכרים ביותר בסוגות המוזיקליות השונות בלבנון מדי שבוע.
דירוג הסינגלים נקבע על פי כמות הפעמים שהושמע השיר בתחנות הרדיו הלבנוניות, בעוד שדירוג האלבומים נקבע לפי מכירותם.
המצעד הלבנוני הוקם על ידי ג'ון סעד, אישיות טלוויזיה ורדיו לבנונית.
המצעד מופץ בחמשת כלי התקשורת הגדולים בלבנון.
מצעד 100 שירי הפופ היה מצעד מוזיקה של הבילבורד, שפורסם מדי שנה מ-4 בדצמבר 2004 ועד לפירוקו ב-27 ביוני 2009. דירוג המצעד התבסס על נתוני השמעות ברדיו ועל נתוני מכירות והורדות דיגיטליות.
המצעד, שהוקם על ידי מייקל אליס, פורסם לראשונה בבילבורד בגיליון של 4 בדצמבר 2004. לפי עורך מצעדי הבילבורד, ג'ף מייפילד, המצעד נוצר כדי להתמקד "בשירים עם המשיכה הגדולה ביותר של המיינסטרים, בעוד שבילבורד הוט 100 יתמקד על השירים עם השמעות השירים הגבוהים ביותר".
בהודעה לעיתונות על המצעד החדש, הוא גם הצהיר כי "בניית המצעד הגיונית גם כאשר אתה מבחין בקורלציה הגבוהה בין השירים עם 40 ההשמעות הגבוהות ביותר לבין הרצועות הדיגיטליות הנמכרות ביותר".
המצעד התבסס מהשמעות ברדיו המיינסטרים, שנגזרו מהמצעד 100 שירי הפופ איירפליי, וכן ממכירות דיגיטליות ופיזיות של השירים.
כאשר מצעד 100 שירי הפופ פורסם לראשונה, הבילבורד הוט 100 התבסס, לראשונה, גם על הורדות דיגיטליות.
לפני כן, רק השמעת רדיו ומכירות סינגלים פיזיות שימשו לקביעת הדירוג.
מצעד 100 שירי הפופ איירפליי
כמו מצעד 100 שירי הפופ, מצעד 100 שירי הפופ איירפליי הוקם ב-2005. המצעד מדד את האיירפליי במעל 40 תחנות הרדיו המובילות והייתה, למעשה, היורשת של מצעד 40 הרצועות.
מצעד 100 שירי הפופ איירפליי זכה לעיתים קרובות לבלבול עם מצעד 40 שירי המיינסטרים.
בדומה למצעד 40 שירי המיינסטרים, מצעד 100 שירי הפופ איירפליי מדד גם השמעות שירים בתחנות רדיו מיינסטרים המנגנות מוזיקת פופ, אם כי מצעד 100 שירי הפופ איירפליי (כמו מצעד שירי הרדיו) התבסס על גודל הקהל שהאזין לשירים, ואילו מצעד 40 שירי המיינסטריים התבסס על מספר ההופעות ברדיו.
ב-10 ביוני 2009, המגזין בילבורד הודיע על פירוק המצעד: "במקום המצעד, שהושק ב-2005 ולאחרונה שיקף יותר את בילבורד הוט 100 לאור המכירות הדיגיטליות המוגברות, מצעד 40 שירי המיינסטרים שמתבסס על הצגות שידור בלבד, שהחל ב-1992, יעקוב אחר התקדמות השירים ברדיו 40 המובילים בארצות הברית".
מאז שהמכירות הדיגיטליות הפכו לגורם גדול יותר בהרכבת הבילבורד הוט 100, הדומיננטיות של R&B והיפ הופ במצעד 100 שירי הפופ פחתה, ולכן מצעד 100 שירי הפופ נהיה למיותר.
המצעד המשיך להתפרסם עד ל-26 ביוני 2010.
רשימת השירים שהגיעו למקום הראשון במצעד
זוהי רשימה מלאה של השירים שהגיעו למקום הראשון במצעד 100 שירי הפופ מראשיתו ב-4 בדצמבר 2004 (עם "Over and Over" של נלי וטים מקגרו במקום הראשון) ועד להפסקתו ב-27 ביוני 2009 (עם "Boom Boom Pow" של בלאק אייד פיז במקום הראשון).
המצעד הורכב מתוך ניטור אלקטרוני של כ-115 תחנות מיינסטרים על ידי Broadcast Data Systems .
↓↑ - מציין שהופעת השיר במקום הראשון לא הייתה רצופה
מצעד 100 הסינגלים ההולנדיים הוא מצעד מוזיקה הולנדי, המתבסס על מכירות סינגל פיזיות רשמיות, הורדות מוזיקה חוקיות, והזרמת מוזיקה.
Dutch Charts אחראי על פרסום המצעד, אשר נחשב כאחד משלושת המצעדים הגדולים בהולנד, יחד עם Dutch Top 40 ומגה טופ 30.
המצעד התחיל ב-23 במאי 1969 כהילברסום 3 טופ 30 (Hilversum 3 Top 30), שהיה באחריותם של VPRO ו-NOS .
ב-1971 שונה שמו של המצעד ל-Daverende Dertig.
ביוני 1978, מספר הסינגלים המופיעים במצעד המוזיקה גדל מ-30 ל-50. ב-1985, האחראיות על המצעד הועברה ל-TROS .
מצעדי סוף השנה של מצעד 100 הסינגלים ההולנדיים הורכבו מ-1970 עד 1978 על פי הופעות במצעדים השבועיים.
משנת 1978 ואילך הם מורכבים על בסיס של מכירת מוזיקה שנתית.
מצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס (ידוע כקאש בוקס טופ 100) היה מצעד שירים שפורסם בארצות הברית, והופץ מדי שבוע על ידי מגזין Cash Box.
הוא החל להתפרסם ב-1942. כמתחרה של מגזין בילבורד, הוא הונפק לראשונה ב-13 בספטמבר 1958 כאשר זה הרחיב את מספר השירים שדורגו בו ל-100 בסך הכול (בעבר, 75).
הגרסה המקורית של המגזין הופצה עד 16 בנובמבר 1996. בעוד בבילבורד דירגו סינגלים מדי שבוע תוך ערבוב של סך השמעות בתחנות רדיו ומכירות סינגלים מכל רחבי אמריקה הצפונית, קאש בוקס ביססו את הדירוג שלהם על סמך המכירות וההשמעות של השירים מבלי לפצל סוגות מוזיקליות.
זאת, במטרה לגבש את הפופולריות הכללית של כל סינגל.
סינגלים רבים הגיעו למקום הראשון בקאש בוקס (כדוגמת "Cherish" של מדונה), שלא עלו עשות זאת במצעד בילבורד וליהפך.
מצנח רחיפה ממונע הוא סוג של אווירון זעיר ממדים בו הטייס לובש את הפראמוטור על הגב אשר מספק דחף למצנח הרחיפה.
ניתן להמריא גם כאשר אין רוחות, ומאזור מישורי, על ידי הטייס בלבד, ללא צורך בסיוע מאנשים אחרים.
במדינות רבות, כולל בארצות הברית, מצנחי רחיפה ממונעים מוסדרים באופן מינימלי ולא נחוץ רישיון כלשהו על מנת לטוס באמצעותם.
היתרונות הגדולים ביותר של מצנחי הרחיפה הממונעים הם היכולת לטוס בבטחה בגובה נמוך ובמהירות איטית יחסית, התחושה שהטייס נמצא באוויר הפתוח, הציוד המינימלי, עלויות התחזוקה, והניידות.
מצנחי רחיפה ממונעים טסים בדרך כלל במהירות שבין 24 ל-80 קמ"ש בגבהים של עד 5,500 מטרים מעל פני הקרקע, או אף יותר אם יש לכך היתר.
בשל המהירות האיטית יחסית של מצנחי הרחיפה הממונעים מסוכן לטוס איתם כאשר יש רוחות חזקות או במערבולת אוויר, במיוחד אם מדובר בטייסים חסרי ניסיון.
את הפראמוטור, אשר שוקל בין 20 ל-41 ק"ג, חובש הטייס במהלך ההמראה.
לאחר שריצה קצרה (בדרך כלל מספיק לרוץ 3 מטרים) מצנח הרחיפה מרים את הפראמוטור ואת הטייס הרתום אליו מהקרקע.
לאחר ההמראה, הטייס מתיישב בתוך המושב שמחובר לפראמוטור.
ניתן לשלוט בפראמוטור באמצעות מתגי בלם ובאמצעות מצערת ידנית שמשפיעה על מהירות המנוע והמדחף.
מצנחי הרחיפה הממונעים משמשים בדרך כלל לבילוי אישי, למעט מספר מקרים חריגים.
לאורך השנים היו מקרים בהם נעשה שימוש במצנחי רחיפה ממונעים ליישום מטרות צבאיות.
הגדוד הלבנוני המוטס השתמש במצנחי רחיפה ממונעים ב-2008. צבא ארצות הברית והצבא המצרי השתמשו במשך שנים רבות במצנחי רחיפה ממונעים מסוג Paramotor Inc FX series .
ב-7 באוקטובר 2023, במסגרת מתקפת הפתע של ארגון החמאס על ישראל, מחבלים של ארגון חמאס השתמשו בשישה מצנחי רחיפה ממונעים על מנת לחדור לדרום ישראל, וחלקם השתמשו בהם על מנת לבצע את מעשי הטבח בנתיב העשרה, כפר עזה ופסטיבל נובה.
משום שניתן להשתמש בהם רק כאשר תנאי מזג האוויר מאפשרים זאת, מצנחי הרחיפה הממונעים אינם מהווים חלופה אמינה עבור רוב השימושים התעופתיים.
לאורך השנים נעשה שימוש במצנחי רחיפה ממונעים גם לצורך חיפוש והצלה, לצורך רעיית בעלי חיים, ולצורך צילום, אך התקנות הקיימות ברוב מדינות העולם מגבילות שימוש במצנחי רחיפה ממונעים לצורך פעילויות מסחריות.
מצע (Substrate) הוא מונח המשמש במדעים ובהנדסה של חומרים כדי לתאר את חומר הבסיס, או התשתית, עליו מתבצע תהליך עיבוד כלשהו.
פני השטח של חומר הבסיס יכולים לשמש לייצור שכבה או שכבות של חומר אורגני או אי-אורגני, כגון: צבעים, דבקים, חומר מוליך או מבודד, בולע או מחזיר אור, וכו'.
השכבה יכולה להיות מיושמת למצע בשיטות שונות:
צביעה בהתזה או באמצעות מברשת,
תהליכים כימיים כמו , CVD
תהליכים אלקטרוכימיים לאנודיזציה או לשיקוע (למשל גלוון)
דוגמאות לשימוש במצעים בדיסציפלינות שונות:
בתעשיית הדפוס המצע הוא החומר עליו מבוצעת ההדפסה
תעשיית המוליכים למחצה המצע הוא הפרוסה (למשל, פרוסת סיליקון) עליה מיושמים תהליכי המיקרואלקטרוניקה
בגידול שכבות דקות גבישיות (אפיטקסיה) המצע הוא החומר עליו מתגבשת השכבה האפיטקסיאלית
מצב פני השטח של המצע הוא פרמטר חשוב בכל תהליכי הציפוי והשיקוע הללו.
איכות פני השטח יכולה להשפיע על הקשר, האדהזיה, של השכבות המיושמות למצע.
איכות זו יכולה לכלול מצב הניקיון של פני השטח ומידת לחותם, דרגת החספוס שלהם, האנרגיה החופשית שלהם, וכו'.
פלפל מצנפת סקוטית הוא זן של פלפל חריף.
פלפל זה נקרא על שם הדמיון שלו כביכול לכובע הסקוטי טאם או'שנטר .
הפלפל נמצא בכל מקום במערב אפריקה ובאיים הקריביים.
בדומה לפלפל הבאנרו הקרוב אליו, למצנפות הסקוטית יש דירוג חריפות של 100,000–350,000 יחידות בסולם סקוביל.
לשם השוואה, לרוב פלפלי החלפניו יש דירוג חריפות של 2,500 עד 8,000. מגוון מתוק לחלוטין של המצנפת הסקוטית, הקאצ'וצ'ה , גדל בחלק מהאיים הקריביים.
פלפלי מצנפת סקוטית משמשים להוסיף טעם למאכלים ולמטבחים רבים ברחבי העולם, והם משמשים לעיתים קרובות ברטבים חמים וכתבלינים.
לפלפל המצנפת הסקוטית יש טעם מתוק יותר וצורה חזקה יותר, והיא נבדלת מקרוב משפחתו ההבאנרו שמבלבלים ביניהם לעיתים קרובות.
פלפלי מצנפת סקוטית משמשים בעיקר במטבחי מערב אפריקה, מערב הודו, סרי לנקה, והאיים המלדיבים לרטבי פלפלים, אם כי הם מופיעים לעיתים קרובות גם במתכונים קריביים אחרים.
פלפלי המצנפת הסקוטית משמשים בבישול ג'רק (ג'רק הוא סגנון בישול שמקורו בג'מייקה, שבו בשר משופשף יבש או רטוב במרינדה עם תערובת תבלינים חמה בשם Jamaican jerk spice).
שיטה זו משמשת גם בניקרגואה, קוסטה ריקה ובפנמה עבור מתכונים בסגנון קריבי כגון אורז ואפונה, רונדון, סאוס, קציצות בקר וסביצ'ה.
מצעד 100 האלבומים ההולנדיים הוא מצעד אלבומים שמפעילה חברת מצעדי הולנד.
המצעד השבועי המלא מכיל את 100 אלבומי המוזיקה הנמכרים ביותר בשבוע החולף בהולנד.
שם המצעד התחלף במהלך שנים וגדל מעשרה למאה.
באמצע 1969, ייסדה רשת השידור NOS שהיא אחת מ-9 רשתות השידור הציבורי בהולנד, את מצעד "Hilversum 3 LP Top 10" שהוא המצעד הוותיק ביותר במדינה.
בראשיתו כלל את עשרת האלבומים הנמכרים ביותר שבחרה החברה.
חצי שנה מאוחר יותר בדצמבר 1969, השיק רדיו ורוניקה את המצעד "LP Top 20" שעודכן מדי שבועיים.
בשנת 1974, הרשימה הוגדלה ל-20 אלבומים נבחרים בשם "Nationale Hitparade LP Top 20" ובשנים לאחר מכן ל-50 ול-75.
ב-25 בפברואר 1989, אוחדו שני המצעדים ל-"Nationale Totale Top 100" ולראשונה כלל רשימה שבועית ובה מאה אלבומים.
מאז התווספו שמות שונים עד לשם הנוכחי "Album Top 100".
רשימת האלבומים מתבססת על נתוני המכירות ברשתות המוזיקה.
האלבום 21 של אדל הוא האלבום שצעד הכי הרבה שבועות לאחר שהופיע במצעד יותר מ-500 שבועות.
במקום השני האלבום "De Hazes 100" של זמר שירי הנשמה ההולנדי אנדרה הזס ולאחריו Brothers in Arms של הדייר סטרייטס.
1974: פסקול הסרט ישו כוכב עליון - אנדרו לויד ובר
1976: פסקול היו זמנים במערב - אניו מוריקונה
1983: מייקל ג'קסון - Thriller
1985: ברוס ספרינגסטין - Born in the USA
1989: גלוריה אסטפן ומיאמי סאונד משין - Anything for you
1997: מרקו בוראסטו - The truth
2002: מרקו בוראסטו - On the road
2003: רובי ויליאמס - Escapology
2007: קייטי מלואה - Pictures
2008: איימי ויינהאוס - Back to Black
מַצְנְחִית (שם מדעי: Diplacodes) היא סוג של שפירית ממשפחת הטיסניתיים.
צבעי גופה נעים משחור לחלוטין של המצנחית השחורה (Diplacodes lefebvrii) האפריקאית, הכחול הבהיר של Diplacodes trivialis ההודית, ועד לאדום העז של Diplacodes hematodes האוסטרו-אסייתית.
המינים השונים בסוג מצויים באפריקה, אסיה, אוסטרליה ודרום-מערב האוקיינוס השקט.
בישראל מצוי המין מצנחית שחורה, הנפוצה בכל רחבי הארץ.
זכרנקבהמיןתפוצהDiplacodes bipunctata אוסטרליהDiplacodes deminuta מרכז אפריקהDiplacodes exul מדגסקרDiplacodes haematodes אוסטרליה (למעט טסמניה), טימור, גינאה החדשה, ונואטו וקלדוניה החדשהDiplacodes lefebvrii – מצנחית שחורהאפריקה ודרום אירואסיהDiplacodes luminans מרכז אפריקהDiplacodes melanopsis מזרח אוסטרליהDiplacodes nebulosa אסיה וצפון אוסטרליהDiplacodes pumila הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מוזמביק, דרום אפריקה, טנזניה, זמביה וזימבבואהDiplacodes spinulosa אפריקהDiplacodes trivialis הודו
מצעד 100 הסינגלים של טריפל ג'יי הוא מצעד מוזיקה אוסטרלי המתפרסם מדי שנה על ידי תחנת הרדיו האוסטרלית טריפל ג'יי.
נתוני המצעד מתבצעים על נתוני הצבעות של הציבור האוסטרלי בסקר מקוון שבדרך כלל מתקיים שבועיים לפני ראש השנה האזרחית.
הפרסום הראשון של מצעד המוזיקה היה ב-5 במרץ 1989. ב-1992, המצעד לא פורסם.
מאז 1996 ועד ל-2016, המצעד התפרסם מדי שנה ב-26 בינואר, יום אוסטרליה.
מאז 2018, המצעד מתפרסם מדי יום ראשון הרביעי של כל ינואר.
בדרך כלל, יום אחרי פרסום המצעד, תחנת הרדיו מפרסמת את Hottest 200 (מיקומים 101–200).
הרעיון למצעד הגיע ממפיק טריפל ג'יי, לורי ציון בסוף 1988, על בסיס מצעד 100 הסינגלים של תחנת הרדיו הקהילתית של בריסביין, 4ZZZ .
בתחילה, המאזינים שלחו לתחת הרדיו את 10 השירים הכי אהובים עליהם של כל הזמנים.
תוצאות המצעד הראשון, שהיה תחת השם The Hot 100, פורסמו ב-5 במרץ 1989. ב-1991, שם המצעד שונה ל-The Hottest 100 כדי להימנע מהליכים משפטיים על 4ZZZ.
ב-1992, לאחר שהבינו שתוצאות המצעד לא צפויות להשתנות הרבה במהלך השנים, התחנה לא פרסמה את המצעד.
מאז 1993, התחנה מחייבת את המאזינים לבחור רק שירים שפורסמו בשנה הקודמת לה.
ב-1996, החל הנוהג לפרסם את המצעד מדי 26 בינואר, יום אוסטרליה.
מנהג זה הופסק במהדורת 2017, והוחלף ביום הראשון הרביעי של כל ינואר.
מאז 2003, התחנה מחייבת את מאזיניה להצביע דרך האינטרנט או הטלפון (SMS).
ב-13 בינואר 2015, בעקבות מאמר שפורסם ב-BuzzFeed, נוצר ההאשטאג #Tay4Hottest100, שמטרתו הייתה לקדם את הסינגל "Shake It Off" של טיילור סוויפט במצעד לשנת 2014. לטענת מבקרי הקמפיין, המצעד שמור לאמנים שאינם מהמיינסטרים ש-"התגלו על ידי טריפל ג'יי", וכל למוזיקאים במעגלים החיצוניים של תעשיית המוזיקה.
הקמפיין הוביל לדיון על ההשלכות התרבותיות הרחבות יותר של המחלוקת שנוצרה.
אלה האנט מהגרדיאן כתבה: "...
התגובה הארסית ל-#Tay4Hottest100 חשפה את התמדתה של דיכוטומיה שחשבתי שזרקנו מזמן: זו של אמנות גבוהה לעומת נמוכה." האקדמית ג'מה דרווין מאוניברסיטת צ'ארלס דרווין כתבה ב-The Conversation :
מנהל התחנה, כריס סקדן אמר לתקשורת כי הקמפיין עומד במסגרת כללי המצעד, וכן כי הורה לעובדיו לא להגיב לאף אחד לגבי הקמפיין.
אתר השיווק Mumbrella דיווח ב-20 בינואר על הפרה של הכללים למצעד, לאחר שה-KFC שיתף את ההאשטאג בעמוד הפייסבוק שלו.
בעקבות זאת, הגרדיאן ביקש מתאגיד השידור האוסטרלי בקשה לחופש המידע בנוגע לקמפיין.
לאחר שהעיתונאי פיטר וינסנט דיווח כי הקמפיין השפיע על המצעד, תוך ציטוט מחקר מאוניברסיטת קווינסלנד, שהראה כי למעלה מ-7,341 פוסטים בתקופה של ה-30 יום לפני פרסום תוצאות המצמעד, תחנת הרדיו הודיעה ב-26 בינואר 2015 כי היא פוסלת את השיר בלהופיע במצעד.
אם השיר לא היה נפסל במצעד המוזיקה, השיר היה מופיע במקום ה-12.
סוויפט עצמה תופיע במצעד רק כעבור עשור, במהדורת 2024, עם השיר "Us" של גרייסי אברמס, שהגיע למקום ה-71 באותה שנה.
מַצְנְחִית שְׁחֹרָה (שם מדעי: Diplacodes lefebvrii) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים.
זוהי שפירית נפוצה, שתפוצתה משתרעת על פני רוב אפריקה ודרום אירואסיה.
ניתן למצוא אותה בכמעט כל בתי הגידול של מים מתוקים.
בישראל היא נפוצה בכל חלקי הארץ.
גוף הזכר הבוגר שחור, עם תוספתנים לבנים.
הכנפיים שקופות עם כתם ענברי קטן בבסיס הכנף האחורית, אשר מתכהה מאוד עם הגיל.
כתם קטן, דומה בצבעו, קיים גם בכנף הקדמית.
הפטרוסטיגמה חומה, אך מתכהה עם הגיל; ואורכה 3.1–3.4 מ"מ.
העיניים כהות, בגוון חום סגלגל עמוק.
אצל התת-בוגרים, ישנם סימנים צהבהבים בצידי בית החזה וכתמים צהובים על מקטעים S4 עד S8 בבטן.
לנקבה גוף צהוב עם חזה מפוספס בשחור, פנים צהובות, עיניים חומות-כחולות, עם כתמים ענבריים קטנים בבסיס הכנפיים ופטרוסטיגמות אפורות או חומות.
בבטן סימונים שחורים שהולכים ומשתלטים, עד שהפרקים השמיני והתשיעי של הבטן שחורים לחלוטין.
זהו מין אפרוטרופי נפוץ שתפוצתו משתרעת על פני מרבית אפריקה שמדרום לסהרה, מזרחה על פני דרום חצי האי ערב, חופי המפרץ הפרסי ופנים איראן ועד פקיסטן ודרום-מערב הודו.
בצפון תחום התפוצה רציף למחצה ממצרים ועד לחלקים נרחבים של המזרח התיכון, משם טווח תפוצתו משתרע מזרחה לאפגניסטן וטג'יקיסטן.
תפוצתו בצפון אפריקה מחוץ למצרים מוגבלת למספר מצומצם של נקודות מקומיות בחגורת הסהרה ולמקומות דלילים יחסית במגרב, משם הוא התפשט בחלק הדרום-מערבי של חצי האי האיברי.