tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא רשם 35 הופעות ליגה בהן כבש שמונה שערים, בדרך לזכייה באליפות נוספת, שנייה בקריירה.
במקביל, זכה עם קבוצתו בגביע אופ"א לראשונה בתולדותיה.
ולנסיה, עם בראחה בהרכב, ניצחה במשחק הגמר 0–2 את אולימפיק מרסיי בדרך לזכייה בתואר.
בפתיחת עונת הוא שב לשתף פעולה עם קלאודיו ראניירי שהתמנה למאמן הקבוצה.
העונה נפתחה עבר ולנסיה עם זכייה בסופר קאפ האירופי, לאחר ניצחון 1–2 על פורטו.
בראחה פתח בהרכב וכבש את השער הראשון במשחק.
בהמשך הקריירה סבל בראחה לעיתים קרובות מפציעות שהשביתו אותו לתקופות ארוכות.
בעונת נאלץ לשחק 14 משחקי ליגה בלבד לאחר שהיה פצוע במרבית שלבי העונה.
עם זאת, עונה לאחר מכן סייע לקבוצתו לזכות בגביע הספרדי לאחר שכבש בחצי הגמר מול ברצלונה, ופתח בהרכב בניצחון קבוצתו 1–3 על חטאפה בגמר.
עונתו האחרונה בקריירה הייתה עונת , שאת רובה בילה על הספסל עקב פציעות.
הוא פתח בהרכב במשחק האחרון של העונה, בו גברה ולנסיה 0–1 על טנריפה, והוחלף בדקות הסיום כדי לזכות בקימת כבוד מהקהל הביתי במסטאייה.
זמן קצר לאחר מכן פרש מכדורגל בגיל 35, לאחר שלבש את מדי ולנסיה במשך עשר עונות, רשם במדיה 263 הופעות ליגה בהן כבש 41 שערים.
הופעת הבכורה של בראחה במדי נבחרת ספרד נערכה ב-7 באוקטובר 2000, תחת המאמן חוסה אנטוניו קמאצ'ו.
הוא עלה כמחליף בדקה השלושים בניצחונה של ספרד 0–2 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. ארבעה ימים אחר כך פתח בהרכב, כשספרד התארחה אצל במסגרת המוקדמות.
באותו משחק כבש את שער הבכורה שלו במדי ספרד, בדרך לשוויון 1-1 בסיום.
בראחה זומן על ידי קמאצ'ו לטורניר מונדיאל 2002 ביפן וקוריאה הדרומית.
הוא פתח בהרכב במשחקה הראשון של ספרד בטורניר, בו גברה 1–3 על , ובמשחק השני בו גברה באותה התוצאה על .
הוא זכה למנוחה בניצחונה של ספרד 2–3 על , לקראת שלבי הנוקאאוט.
בשלב שמינית הגמר חזר בראחה להרכב, ושיחק לאורך כל המשחק וההארכה מול , במשחק שהסתיים בשוויון 1-1 והוכרע בדו-קרב בעיטות עונשין.
הוא כבש בבעיטה השנייה של ספרד, בדרך לניצחון 2–3. ברבע הגמר שוב נקלעה ספרד לדו-קרב פנדלים, הפעם מול המארחת, לאחר שוויון 0-0 בסיום.
בראחה, שפתח ורשם הופעה רביעית בטורניר, כבש את הבעיטה השנייה של ספרד, אך נבחרתו נכנעה בסיום 3–5 והודחה מהטורניר.
בראחה היה שותף לטורניר מוקדמות יורו 2004 תחת המאמן החדש איניאקי סאס, ואף כבש במהלכו פעמיים בניצחון 0–3 על .
ספרד סיימה במקום השני בבית, הדיחה בפלייאוף את והעפילה ליורו 2004 בפורטוגל.
בראחה זומן על ידי סאס לטורניר הגמר, ופתח בהרכב בשני משחקיה הראשונים בטורניר, בהם גברה 0–1 על ונפרדה בשוויון 1-1 מ, שסיימה לפניה בשלב הבתים וזכתה לבסוף בטורניר.
הוא עלה כמחליף במשחקה האחרון של ספרד בשלב הבתים, בו נוצחה 0–1 על ידי המארחת והודחה מהטורניר.
תחת המאמן לואיס אראגונס היה שותף לטורניר מוקדמות מונדיאל 2006. משחקו האחרון במדי הנבחרת היה ב-16 בנובמבר 2006, במשחק החוץ של ספרד מול במסגרת הפלייאוף על הכרטיס למונדיאל.
השתיים נפרדו בשוויון 1-1, שהבטיח לספרד את המקום בטורניר הגמר, אליו לא זומן עקב פציעות שהשביתו אותו לאורך אותה עונה.
בסך הכול רשם 43 הופעות במדי ספרד, בהן כבש שבעה שערים.
בראחה החל את הקריירה המקצועית לקראת עונת , כשנה לאחר פרישתו.
הוא חזר למועדון בו שיחק בעבר, אתלטיקו מדריד, כשהצטרף לצוות המקצועי בראשותו של המאמן גרגוריו מנסאנו.
לאחר כחצי שנה בלבד, בדצמבר 2011, הוחלף מנסאנו בדייגו סימאונה, ובראחה סיים את תפקידו במועדון.
הוא חזר למועדון בו פרש, ולנסיה, בקיץ 2013, כשהתמנה לתפקיד מאמן הנוער של המועדון.
במהלך תפקידו אף שימש כמאמן זמני בקבוצת המילואים של המועדון, ולנסיה מסטאייה מהליגה השלישית.
לקראת עונת התמנה לתפקידו הראשון כמאמן ראשי, כשהיה למאמן אלצ'ה מליגת המשנה.
עונה קודם לכן שיחקה אלצ'ה בליגה הבכירה וסיימה במקום ה-13 במרכז הטבלה, אך הורדה לליגת המשנה עקב קשיים כלכליים.
הוא הוביל את אלצ'ה למקום ה-11 בטבלת ליגת המשנה, והתפטר מתפקידו עם סיום העונה בעקבות קשיים במשא ומתן על חידוש החוזה.
ב-8 בנובמבר 2016 מונה למאמנה של ראיו ואיקאנו מהליגה הספרדית השנייה.
ב-20 בפברואר 2017, לאחר שהשיג שלושה ניצחונות בלבד ב-13 משחקים כמאמן הקבוצה, פוטר מתפקידו.
ב-12 בדצמבר 2017 מונה למאמן ספורטינג חיחון מהליגה בספרדית השנייה.
ב-18 בנובמבר 2018 פוטר מתפקידו.
ב-20 באוגוסט 2020 מונה למאמנה של ריאל סרגוסה אך פוטר ב-9 בנובמבר, לאחר פתיחה חלשה של העונה.
ב-14 בפברואר 2023 חזר לוולנסיה ומונה למאמן הקבוצה כשהיא במקום ה-18 בליגה לאחר פיטוריו של ג'נארו גאטוזו.
הקבוצה הצליחה לשרוד בליגה לאחר 1-1 מול ריאל בטיס ביום האחרון של עונת 2023/2024 וחוזהו הוארך בשנתיים.
ב-23 בדצמבר 2024, לאחר שהשיג רק שני ניצחונות בפתיחת העונה, פוטר מתפקידו.
רובן דיוגו דה סילבה נבש (בפורטוגזית: Rúben Diogo da Silva Neves; נולד ב-13 במרץ 1997 במוזלוס, פורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אל-הילאל מליגת העל הסעודית ובנבחרת פורטוגל.
נבש הצטרף לאקדמיה של פורטו.
כמו כן, הוא הושאל בין השנים 2013–2012 לפדרואנזה אשר פעלה כהרכב פורטו מתחת לגיל 16.
בתחילת יולי 2014, נבש היה אמור לשחק עם קבוצת המילואים של פורטו, אולם עקב פציעתו של חברו לקבוצה, נקרא נבש על ידי מאמן פורטו אז, ז'ולן לופטגי להצטרף להרכב טרום העונה של פורטו.
לופטגי התרשם ונבש נשאר בהרכב.
ב-15 באוגוסט 2014, ערך נבש את הופעת הבכורה במדי פורטו בליגה הפורטוגלית בניצחון 0–2 על מאריטימו.
כל זאת כשהוא בן 17 ו-5 חודשים.
נבש הפך לשחקן הצעיר ביותר הכובש שער ליגה בהיסטוריה של פורטו.
חמישה ימים אחרי, נבש ערך את הופעת הבכורה בליגת האלופות במדי פורטו בניצחון 0–1 על ליל.
באותו משחק נבש הפך לפורטוגזי הצעיר ביותר ששיחק בליגת האלופות.
ב-8 ביולי 2017 עבר לוולברהמפטון וונדררס ששיחקה באותה עת בליגת המשנה האנגלית ובסיום אותה עונה העפילה לפרמייר ליג.
ב-23 ביוני 2023 חתם נבש לשלוש שנים באל-הילאל הסעודית בתמורת 55 מיליון אירו.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורנירים יורו 2020 ומונדיאל 2022.
רובן איירה לופטוס-צ'יק הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר המרכזי במילאן מהסרייה א' ובנבחרת אנגליה.
לופטוס-צ'יק החל את הקריירה במחלקת הנוער של צ'לסי בגיל שמונה ובה שיחק כעשור.
ב-2014 זומן לראשונה לסגל הקבוצה הבוגרת על ידי המאמן ז'וזה מוריניו.
ב-10 בדצמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה כמחליף במקומו של ססק פאברגאס בניצחון 1–3 על ספורטינג ליסבון בשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-31 בינואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, כשהחליף את אוסקר בתיקו 1-1 נגד מנצ'סטר סיטי.
ב-10 במאי 2015 פתח הקשר בהרכב צ'לסי בתיקו 1-1 נגד ליברפול.
ב-16 בספטמבר 2015 פתח בהרכב בניצחון 0–4 על מכבי תל אביב בשלב הבתים של ליגת האלופות ואף בישל שער.
ב-29 בפברואר 2016 האריך לופטוס-צ'יק את חוזהו בחמש שנים נוספות.
ב-2 באפריל של אותה השנה, כבש השחקן את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 0–4 על אסטון וילה בוילה פארק.
ב-12 ביולי 2017 הושאל לקריסטל פאלאס לעונה אחת ולאחר מכן חזר לצ'לסי.
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל לפולהאם.
בשנת 2011 זומן לראשונה לופטוס-צ'יק לנבחרת אנגליה הצעירה, בה הוא שימש בתור קפטן.
ב-10 בנובמבר 2017 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בתיקו 0-0 נגד .
לאחר מכן זומן למונדיאל 2018.
שחקן הטורניר באליפות טולון (1): 2016
רובן מיקאל פרייטאס דה רסורסיאאו (בפורטוגזית: Rúben Micael Freitas da Ressureição; נולד ב-19 באוגוסט 1986) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת הקשר.
מיקאל נולד בקמרה דה לודוס בארכיפלג מדיירה.
בגיל 10 הצטרף לקבוצה המקומית אסטרייטו, ולאחר שנה עבר לאוניאו מדיירה.
בגיל 17 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצת הבוגרים.
בקיץ 2008 עבר לנסיונל מדיירה מהליגה הבכירה.
ב-26 באוקטובר 2008 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על ויטוריה סטובאל.
ב-11 בינואר 2009 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 2–3 על פאסוש די פריירה.
ב-20 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית בניצחון 3–4 על זניט סנט פטרסבורג במוקדמות הליגה האירופית.
בהמשך העונה באירופה הבקיע שבעה שערים בשמונה משחקים.
בינואר 2010 חתם בפורטו לארבע וחצי שנים.
ב-30 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–4 על קבוצתו לשעבר נסיונל.
עם הקבוצה זכה בשתי אליפויות, שני גביעים ובליגה האירופית, לאחר ניצחון במשחק הגמר 1-0 על ספורטינג בראגה.
מיקאל נותר על ספסל הקבוצה ולא שותף בגמר.
ב-18 באוגוסט 2011 חתם באתלטיקו מדריד יחד עם חברו בפורטו רדאמל פלקאו.
חמישה ימים לאחר מכן הושאל לריאל סרגוסה עד לסוף העונה.
ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בסרגוסה בתיקו 0-0 נגד ראיו ואיקאנו.
ב-26 ביולי 2012 הושאל מיקאל לספורטינג בראגה.
ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד בנפיקה ליסבון.
ב-25 באוגוסט 2012 הבקיע צמד בכורה בקבוצה בניצחון 1–3 על ביירה מאר.
ב-2 באוקטובר 2012 הבקיע את שערו הראשון בליגת האלופות בניצחון 0–2 על גלאטסראיי.
בתום עונת ההשאלה חתם באופן קבוע בבראגה.
ביוני 2015 חתם מיקאל בשה-ג'יאג'וואנג אבר בריית הסינית.
ב-4 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד צ'נצ'ום יטאי.
ב-31 באוקטובר 2015 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהפסד 1–3 לשאנדונג לוננג.
ב-2 בפברואר 2017 הושאל למכבי תל אביב עד לסוף העונה.
ב-8 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחונה של מכבי תל אביב 0–1 על מכבי פתח תקווה במשחק הראשון ברבע גמר גביע המדינה.
ב-18 במרץ 2017 כבש את שער הבכורה שלו במכבי תל אביב בניצחון 0–3 על בני סכנין בליגה.
ב-16 בינואר 2018 חתם מיקאל בפאסוש די פריירה.
ב-1 ביולי 2018 חתם מיקאל בויטוריה סטובאל.
ב-1 ביולי 2019 חתם מיקאל בנסיונל מדיירה.
ב-29 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת בה הבקיע צמד בניצחון 0–2 על .
מיקאל נכלל בסגל הנבחרת ביורו 2012.
רובן אפונסו בורחס סמדו (בפורטוגזית: Rúben Afonso Borges Semedo, נולד ב-4 באפריל 1994) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הבלם או בעמדת הקשר ההגנתי בא-דוחייל ובנבחרת פורטוגל.
סמדו נעצר באתונה ב-30 באוגוסט 2021, בחשד שהיה מעורב באונס קבוצתי של קטינה.
סמדו הצטרף לאקדמיית הנוער של ספורטינג ליסבון בגיל 16. ב-11 באוגוסט 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כאשר הוא כובש במשחק ידידות נגד פיורנטינה.
בעונת 2013/14 שיחק סמדו במדי קבוצת המילואים של ספורטינג ליסבון מהליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-26 באוגוסט 2014 הושאל לעונה לקבוצה הספרדית, ראוס.
בעונת 2015/16 סמדו חזר לסגל הקבוצה הבוגרת של ספורטינג ליסבון.
את משחק הבכורה התחרותי הראשון ערך ב-9 באוגוסט כאשר הוא נכנס כמחליף בניצחון 0–1 על היריבה העירונית, בנפיקה ליסבון, במסגרת הסופר קאפ הפורטוגלי.
חמישה ימים לאחר מכן הוא הושאל לויטוריה סטובאל.
בחלון העברות של ינואר 2016 הוא הוחזר לספורטינג ליסבון עקב משבר פציעות בהגנה.
ב-18 בפברואר 2016 סמדו ערך את הופעת הבכורה שלו בקמפיין אירופי בהפסד 0–1 לבאייר לברקוזן במסגרת שלב 32 האחרונות של הליגה האירופית.
באותו המשחק נשלף לעברו הכרטיס האדום, מה שהשאיר את קבוצתו בעשרה שחקנים.
ב-7 ביוני 2017 סמדו עבר לוויאריאל הספרדית תמורת 14 מיליון אירו.
ב-19 ביולי 2018 הושאל סמדו לוסקה לעונה אחת.
בינואר בוטלה השאלתו, והוא הושאל מחדש, הפעם לריו אבה הפורטוגלית.
ב-26 ביוני 2019 חתם סמדו באולימפיאקוס לארבע שנים.
סמדו ערך הופעת בכורה בנבחרת פורטוגל ב-7 באוקטובר 2020, כשהוא משלים 90 דקות במשחק ידידות שהתסיים בתיקו 0:0 נגד ספרד.
ב-30 באוגוסט 2021 נעצר סמדו באתונה על ידי משטרת יוון, לאחר שנערה בת 17, הגישה תלונה בנוגע לאונס קבוצתי שסמדו היה מעורב בו, אחרי בילוי משותף בעיר אורופוס.
כמו כן, צו מעצר הוצא נגד גבר בן 40 ממוצא ניגרי, בחשד שהוא הביא את הנערה אל ביתו של סמדו, שם התרחש האונס.
רובן סוסה ארדאיס (; נולד ב-25 באפריל 1966 במונטווידאו) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום עוזר מאמן קבוצת נסיונל.
קריירת המשחק של סוסה החלה בדאנוביו, וממנה המשיך לקריירה בליגות הבכירות בספרד, שם זכה בגביע עם סרגוסה, באיטליה, שם זכה בגביע אופ"א עם אינטר, בגרמניה, שם זכה באליפות עם דורטמונד, ובסין.
לזכותו של סוסה 46 הופעות במדי , בהן כבש 19 שערים.
הוא זכה עם הנבחרת פעמיים בקופה אמריקה, מתוך ארבעה טורנירים בהם השתתף.
כמו כן, ייצג סוסה את נבחרתו במונדיאל 1990 שהתקיים באיטליה.
סוסה החל את הקריירה הבוגרת כבר בגיל 16, במדי דאנוביו בליגת העל האורוגוואית בעונת .
על אף גילו הצעיר, השתלב סוסה היטב בסגל הקבוצה, וכבש שער ליגה אחד ב-22 הופעות באותה העונה.
עונה אחר כך היה שותף ב-19 הופעות ליגה, בהן כבש תשעה שערים, שסייעו לקבוצתו לסיים את העונה כסגנית האלופה.
עונה אחר כך, כבר שולב בכל משחקי הליגה של קבוצתו בדרך למקום הרביעי.
סוסה החל את עונת עם מאזן מרשים של שמונה שערים בחמש הופעות ליגה, בטרם החל את הקריירה האירופית ועבר לריאל סרגוסה.
בסך הכול כבש סוסה 27 שערי ליגה ב-72 הופעות במדי דאנוביו.
סוסה הצטרף לקבוצה הספרדית לקראת עונת 1985/1986 בלה ליגה, תחת המאמן לואיס קוסטה.
כבר בגיל 19 היה סוסה לשחקן הרכב משמעותי במועדון, והיה שותף לעונה מוצלחת שהסתיימה במקום הרביעי בטבלה, מרחק שלוש נקודות בלבד מהמקום השני.
עונה אחר כך, כאחד משני הזרים היחידים של המועדון וכשחקן ההרכב הצעיר ביותר בסגל, המשיך סוסה לבלוט בשורות קבוצתו עם ארבעה שערים ב-37 הופעות ליגה, שסייעו לקבוצה לסיים את העונה במקום החמישי ולהעפיל עד לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע, שם הודחה על ידי אייאקס אמסטרדם שהמשיכה לזכייה בתואר.
בעונתו השלישית במועדון, שיפר סוסה משמעותית את קצב כיבוש השערים שלו.
באותה העונה בליגה סיים כסגן מלך השערים עם 18 כיבושים ב-36 הופעות, שני רק להוגו סאנצ'ס.
עם זאת, הקבוצה עצמה חוותה עונה חלשה יחסית, במהלכה אף הוחלף המאמן קוסטה, וסיימה את העונה במקום ה-11 בטבלה.
בסך הכול בשלוש עונות במדי סרגוסה ערך סוסה 106 הופעות ליגה, בהן כבש 33 שערים.
לקראת עונת 1988/1989, נרכש סוסה על ידי לאציו האיטלקית.
הוא הצטרף למועדון שחזר באותה העונה לשחק בסרייה א', לאחר שהורד שתי ליגות בעקבות פרשת הימורים.
במשך ארבע העונות של סוסה במועדון (שתיים תחת ג'וזפה מטראצי ושתיים תחת דינו זוף) לא הצליחה לאציו להיאבק בצמרת, והתמודדה במרכז הטבלה באיטליה.
סוסה עצמו היה לשחקן הרכב קבוע במועדון, ובארבע עונות כבש ארבעים שערי ליגה ב-124 הופעות.
לאחר שביסס את מעמדו כשחקן הרכב בסרייה א', השלים סוסה את מעברו לאינטר מילאנו, שם הגיע לשיא כושרו ככדורגלן.
כבר בעונת הבכורה שלו, עונת 1992/1993, קבע שיא קריירה אישי של עשרים שערי ליגה ב-28 הופעות, והיה למלך שערי הליגה של קבוצתו והכובש הרביעי בטיבו בליגה.
אינטר, בעונה מרשימה, סיימה כסגנית אלופת איטליה, ארבע נקודות בלבד מהאלופה מילאן.
עונה אחר כך חוותה אינטר עונה חלשה בסרייה א', החליפה מאמן לאחר כחצי עונה, והייתה קרובה לירידה מפתיעה לסרייה ב', אך ניצלה לאחר שסיימה במקום ה-13, בפער נקודה בלבד.
סוסה היה מהגורמים להישרדות של אינטר בליגה, לאחר שבפעם השנייה ברציפות סיים כמלך שערי קבוצתו בליגה עם 16 כיבושים (חמישי בטבלת מלך שערי הליגה).
לעומת העונה החלשה בליגה, השיגה אינטר הישג מרשים במסגרת האירופית, לאחר שסיימה את העונה עם זכייה בגביע אופ"א.
בניגוד לדומיננטיות בליגה, סוסה כמעט ולא כבש עבור קבוצתו באירופה, וסיים את העונה האירופית עם שער בודד, בחצי הגמר מול קליארי.
סוסה פתח בהרכב קבוצתו בצמד משחקי הגמר מול אוסטריה זלצבורג, שהסתיימו שניהם בתוצאה זהה, 1-0 לאינטר, שזכתה בפעם השנייה בתולדותיה בתואר.
גם בעונתו השלישית במועדון, שמר סוסה על תואר מלך שערי הליגה של הקבוצה, על אף שכמות הדקות שלו פחתה משמעותית.
סוסה כבש שמונה שערי ליגה ב-15 הופעות, מתוכן עשר בלבד בהרכב, וסייע לקבוצתו לסיים שישית בטבלת הליגה.
עם זאת, המחנאות שנוצרה בקבוצה בין סוסה לבין הרכש מהקיץ הקודם, דניס ברגקאמפ, הכריעה את הכף והביאה לעזיבתו של סוסה את אינטר בתום שלוש עונות, ואת הסרייה א' לאחר שבע עונות.
לאחר שבע עונות באיטליה, עבר סוסה לבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה.
הוא השתלב ברוטציה של המאמן אוטמר היצפלד, וערך 17 הופעות ליגה, מתוכן שמונה בהרכב, בהן כבש שלושה שערים.
בין היתר, כבש בניצחון 3-1 על באיירן מינכן, בדרך לזכייה באליפות גרמניה בפער שש מבאיירן בתום העונה.
לאחר עונה בודדת בגרמניה, שב סוסה לליגה הספרדית, תשע שנים לאחר שעזב את סרגוסה, וחתם ב-CD לוגרונייס.
סוסה כבש שבעה שערי ליגה ב-35 הופעות, אך בשישה מתוך שבעת המשחקים בהם כבש נחלה לוגרונייס הפסד.
את העונה סיימה CD לוגרונייס במאזן חלש של תשעה ניצחונות ו-27 הפסדים מתוך 42 מחזורים, וירדה ליגה מהמקום ה-22 והאחרון בטבלה.
לאחר עונה אחת בספרד עזב סוסה את אירופה והצטרף לקבוצה אותה אהד בילדותו, נסיונל מליגת העל האורוגוואית לקראת עונת .
עד מהרה הפך לאחד מהמובילים בקבוצה ומשחקניה האהודים על ידי הקהל.
בעונתו השנייה במועדון תרם 13 שערי ליגה ב-22 הופעות בדרך לזכייה באליפות אורוגוואי ובתואר מלך השערים של הליגה.
בעונת 1999 בגביע ליברטדורס היה לאחד מששת מלכי השערים של הטורניר עם שישה כיבושים, על אף שקבוצתו נעצרה כבר בשלב שמינית הגמר.
סוסה ונסיונל הוסיפו שתי זכיות נוספות ורצופות בתואר האליפות בעונות ו-, ובסך הכול שלוש אליפויות בחמש עונות, ו-33 שערי ליגה ב-105 הופעות לסוסה.
בעונת הצטרף סוסה לעונה אחת בשאנגחאי שנחווה, בה כבש שער אחד ב-13 הופעות ליגה.
לאחר תקופה קצרה זו שב לנסיונל, ושיחק במדיה שתי עונות נוספות בהן תרם שער ליגה בודד ב-15 הופעות.
סוסה פרש ממשחק פעיל בתום העונה בגיל 40, והתמנה לתפקיד עוזר המאמן של נסיונל, וסייע לה לזכות באליפות נוספת מעבר לקווים.
הוא שב לשתי הופעות נוספות במדי ראסינג מונטווידאו בעונת , ושב לתפקיד עוזר המאמן בנסיונל.
הוא נותר בצוות המקצועי של המועדון, וב-2009 הצטרף לצוות הניהול המקצועי של נסיונל, ובמקביל החל משנת 2011 מנהל בית ספר לכדורגל לילדים.
סוסה החל את דרכו בנבחרת אורוגוואי ב-1984. שלוש שנים אחר כך נכלל לראשונה בסגל לטורניר רשמי, לאחר שזומן לסגל הנבחרת של רוברטו פלייטאס לקראת קופה אמריקה 1987. אורוגוואי, שהגיעה לטורניר כמחזיקת הגביע, זכתה עקב כך בהעפלה אוטומטית לחצי הגמר, שם פגשה את .
סוסה פתח בהרכב נבחרתו לחצי הגמר, בו ניצחה אורוגוואי 1-0 והעפילה לגמר הטורניר.
סוסה שמר על מקומו בהרכב גם למשחק הגמר, בו ניצחה אורוגוואי 1-0 את בדרך לזכייתה ה-13 בתואר.
שנתיים אחר כך, תחת המאמן אוסקר טבארס, זומן סוסה לסגל אורוגוואי לקראת משחקי קופה אמריקה 1989. סוסה פתח בהרכב בכל שבעת משחקיה של אורוגוואי בטורניר.
הוא כבש פעמיים, בניצחונות 3-0 על ועל צ'ילה בבית המוקדם, ופעמיים נוספות בבית הגמר, שניהם בניצחון 2-0 על ארגנטינה.
אורוגוואי סיימה את בית הגמר במקום השני, והייתה לסגנית אלופת אמריקה הדרומית בדרום הטורניר.
עם ארבעה שערים בשבע הופעות, היה סוסה לכדורגלן המצטיין בטורניר.
סוסה המשיך להיות חלק חשוב מהרכב הנבחרת גם בטורניר מונדיאל 1990 באיטליה, וזאת לאחר שהיה ממצטייני הנבחרת בטורניר המוקדמות עם ארבעה שערים בארבעה משחקים.
סוסה פתח בהרכב של טבארס בכל משחקי שלב הבתים.
הוא השלים משחק מלא מול (0-0) ומול (3-1 לבלגים), והוחלף לאחר כשעה בניצחון 1-0 על .
מחליפו של סוסה, דניאל פונסקה, כבש את שער הניצחון בתוספת הזמן שהעלה את אורוגוואי לשלב הבא מהמקום השלישי.
בשמינית הגמר מול המארחת פתח סוסה על הספסל, בעוד פונסקה זכה לחולצת ההרכב.
הוא עלה כמחליף כעשר דקות בתוך המחצית השנייה, אך ראה את האיטלקים כובשים פעמיים בדרך לניצחון 2-0.
לקראת טורניר קופה אמריקה 1993, זומן סוסה על ידי לואיס קוביז'ה, אך לא שותף כלל במהלך הטורניר, אותו סיימה אורוגוואי כבר לאחר רבע הגמר, עם הפסד בדו-קרב בעיטות עונשין ל.
שנתיים אחר כך זומן על ידי הקטור נונייס לטורניר הבינלאומי האחרון בקריירה, קופה אמריקה 1995. סוסה שותף בכל שלושת משחקיה של אורוגוואי בשלב הבתים, פעמיים כמחליף ופעם אחת בהרכב.
הוא שוב עלה מהספסל בניצחון על בוליביה ברבע הגמר, מה שהיה למשחקו האחרון בטורניר.
אורוגוואי המשיכה לזכייה בתואר עם ניצחון בפנדלים על .
בסך הכול ערך סוסה 46 הופעות במדי אורוגוואי, בהן כבש 19 שערים.
הכדורגלן המצטיין בקופה אמריקה: 1989
מלך השערים של גביע ליברטדורס: 1999
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםדאנוביו ליגת העל האורוגוואית22119926958ריאל סרגוסה ליגת העל הספרדית3393763618לאציו סרייה א'33827833113113אינטר מילאנו סרייה א'28202816208בורוסיה דורטמונד בונדסליגה173CD לוגרונייס ליגת העל הספרדית357נסיונל ליגת העל האורוגוואית155221329731781שאנגחאי שנחווה ליגת העל הסינית131נסיונל ליגת העל האורוגוואית11140ראסינג מונטווידאו הליגה האורוגוואית השנייה20סך הכול בקריירה565189
רובן רובן דויד גונזלס גלייגו; ספרדית: Rubén David González Gallego; נולד ב-20 בספטמבר 1968) הוא סופר רוסי ממוצא ספרדי, חתן פרס "בוקר" הרוסי לשנת 2003, מתגורר בישראל.
גלייגו נולד בבית החולים של הקרמלין במוסקבה לאורורה גלייגו, כשהוא סובל משיתוק מוחין.
אחיו התאום נפטר עשרה ימים אחרי הלידה.
גלייגו נחטף מאמו אורורה, נדד בין בתי ילדים (משולבים עם בתי זקנים) לנכים ברחבי ברית המועצות, הגיע לבית זקנים בעיר נובוצ'רקסק
גלייגו נחלץ מבית הזקנים בחסות הפרסטרויקה.
בשנת 2001 פגש לראשונה את אמו, והתגורר איתה ועם בתה הצעירה אניה במשך כ-8 שנים, במדריד שבספרד ובפרייבורג שבגרמניה.
גלייגו נישא לראשונה, נולדה בתו הראשונה.
גלייגו הפך למתכנת מחשבים (באצבע אחת), התגרש והתחתן בשנית, נולדה בתו השנייה, ובהמשך התגרש בשנית.
עם אשתו השלישית רינה ובתם סופיה, עלה למדינת ישראל.
סיפרו "לבן על גבי שחור" הוא סיפורו האוטוביוגרפי הוא סיפור אמיתי מזעזע על רובן, ילד רוסי נכה, שננטש בידי משפחתו כתינוק וגדל בבתי יתומים אכזריים.
סבו, אב אמו איגנסיו גלייגו היה בכיר במפלגה הקומוניסטית של ספרד שהיה בגלות בפריז לאחר נפילת משטר פרנקו ולימים שימש כסגן יו"ר הבית התחתון של הפרלמנט, ומזכיר המפלגה הקומוניסטית של עמי ספרד.
אמו, אורורה (Aurora Gallego Rodríguez) עיתונאית ומתרגמת נפטרה בשנת 2009.
אביו, היה סטודנט מוונצואלה, בן למשפחה מעורבת של אינדיאנים וצ'ינוס - סינים ממוצא לטינו-אמריקנו.
אשתו רינה, לשעבר עורכת דין במשרד המשפטים ובמשרד לביטחון המולדת של ארצות הברית, כולל שירות ביטחוני בעיראק.
ביתו, סופיה אוטיסטית בתפקוד נמוך, תלמידת בית ספר.
לגלייגו הוענק פרס "בוקר" הרוסי (שנת 2003) שעוצב במתכונתו של פרס הבוקר האנגלי, והוא פרס ספרותי נחשב ברוסיה, שפירושו 15 אלף דולר וקידום הספר
"לבן על גבי שחור" הוצאת ספרית הפועלים, 2008 (ספרות מתורגמת), במקור: הוצאת לימבוס, תורגם לרוב השפות האירופיות,
"אני יושב על שפת הים", הוצאת לימבוס 2005
"אורח נצחי" (צפוי לצאת בשבועות הקרובים)
רובן האוקס (בהולנדית: Ruben Houkes; נולד ב-8 ביוני 1979) הוא ג'ודוקא עבר הולנדי אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
האוקס התחרה במשחקים האולימפיים בבייג'ינג 2008 וזכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
האוקס מחזיק במדליה אחת מאליפויות העולם, מדליית זהב (2007).
באליפויות אירופה הוא זכה בשלוש מדליות, מדליית כסף (2008) ושתי מדליות ארד (2005 ו-2006).
במהלך הקריירה זכה האוקס במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורניר פריז היוקרתי.
רובן דוש סנטוש גאטו אלבש דיאש (בפורטוגזית: Rúben dos Santos Gato Alves Dias; נולד ב-14 במאי 1997) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הבלם במנצ'סטר סיטי ובנבחרת פורטוגל.
דיאש התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של אסטרלה אמדורה, וכעבור שנתיים עבר לבנפיקה ליסבון.
ב-30 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בבנפיקה ליסבון ב'.
ב-7 במרץ 2016. בעונת השתתף עם קבוצת הנוער בליגת האלופות לנוער עמה הגיע לגמר המפעל.
ב-16 בספטמבר 2017 ערך דיאש את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת שלו נגד בואבישטה.
ב-29 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד ויטוריה סטובאל.
בסיום העונה, נבחר לכדורגלן הצעיר של העונה בליגת העל הפורטוגזית, והאריך את חוזהו בבנפיקה עד 2023.
ב-29 בספטמבר 2020 חתם דיאש במנצ'סטר סיטי לשש שנים.
כחלק מהעסקה סיטי שילמה כ-54 מיליון יורו והעבירה לבנפיקה את ניקולאס אוטמנדי.
ב-27 בפברואר כבש שער בכורה בניצחון קבוצתו 1–2 על וסטהאם יונייטד.
במנצ'סטר סיטי זכה להכרה כאחד משחקני ההגנה הטובים בעולם, כשהוא זוכה לשבחים על מנהיגותו, קריאת המשחק שלו וההגנה חסרת הפשרות אותה סיפק.
כבר בעונתו הראשונה במנצ'סטר סיטי ובפרמייר ליג זכה עם מנצ'סטר סיטי בתואר האליפות, הגיע לגמר ליגת האלופות, ואף זכה בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית כשהוא שחקן ההגנה הראשון שזוכה בתואר מזה 32 שנה.
בעונת 2022/2023 זכה דיאש עם סיטי בטרבל (פרמייר ליג, הגביע האנגלי וליגת האלופות).
בצעירותו, דיאש שיחק נבחרת הצעירות של פורטוגל.
ב-15 במרץ 2018 דיאש זומן לראשונה לסגל נבחרת פורטוגל לקראת המשחקים נגד ו, אך נקע את הקרסול ולא לקח חלק במשחקים.
ב-28 במאי 2018 דיאש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד .
דיאש נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018. ב-17 בנובמבר 2020 כבש צמד שערים ראשונים במדי הנבחרת בניצחון נבחרתו 2–3 על נבחרת קרואטיה במסגרת ליגת האומות.
ב-19 ביוני 2021 הבקיע דיאס שער עצמי בהפסד של נבחרתו 2–4 לנבחרת גרמניה במסגרת שלב הבתים ביורו 2020.
נבחרי אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2016
הכדורגלן הצעיר של העונה בליגת העל הפורטוגזית: 2017/18
שחקן ההגנה המצטיין של החודש בליגה הפורטוגזית: מרץ 2018, אוקטובר/נובמבר 2019
נבחרת העונה בליגה הפורטוגזית: 2019/20
כדורגלן השנה בליגה האנגלית: 2020/21
שחקן העונה של מנצ'סטר סיטי: 2020/21
שחקן העונה בפרמייר ליג: 2020/21
דיאש היה בזוגיות עם כוכבת הפופ הפורטוגלית אפריל אייבי מ-2018 עד ספטמבר 2021.
רובן נת'ניאל פטרסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1998–2009. ממוצעיו הכוללים לאורך 10 עונותיו בליגת ה-NBA הם 10.7 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק.
פטרסון נולד וגדל בקליבלנד שבאוהיו.
בילדותו, שני הוריו היו מכורים לסמים, ואביו אף בילה תקופות ארוכות בבית סוהר.
בשנת 1994 החל פטרסון ללמוד ב"מכללת אינדפנדנס" אשר בדרום קנזס, ולאחר שנתיים עבר ללמוד באוניברסיטת סינסינטי שבאוהיו.
בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, בה שיתף פעולה עם שחקני ה-NBA לעתיד קניון מרטין ודני פורטסון, רשם ממוצעים של 14.8 נקודות, 5.9 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1998 נלקח פטרסון בבחירה ה-31 על ידי לוס אנג'לס לייקרס, אך בשל שביתת השחקנים של אותה עונה החל לשחק עבור א.א.ק.
אתונה היוונית אשר השתתפה בטורניר גביע ספורטה.
עם סיום השביתה בפברואר 1999 הצטרף ללייקרס, ועד לסיום העונה קלע 2.7 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם על חוזה לשתי עונות בסיאטל סופרסוניקס, בה הפך במהרה לשחקן חמישייה קבוע וקלע 11.4 נקודות בממוצע למשחק ב-54.5% קליעה מהשדה (רביעי ב-NBA).
בעונתו השנייה בסיאטל היה הקלעי השלישי של הקבוצה, אחרי גארי פייטון ורשארד לואיס, עם ממוצע של 13.0 נקודות למשחק.
ביולי 2001 חתם בפורטלנד טרייל בלייזרס על חוזה ל-6 עונות בסך כ-34 מיליון דולר.
לצד השיפור בצד ההתקפי ביסס עצמו פטרסון כשחקן הגנה מצטיין, וחברו לקבוצה שון קמפ אף הצמיד לו את הכינוי "Kobe Stopper" בטענה שהוא אחד השומרים הטובים בליגה על קובי בראיינט.
במהלך אימון של הקבוצה באפריל 2003 התעמת פטרסון עם חבריו לקבוצה קינטל וודס וזאק רנדולף, וחטף חבטה בפנים מרנדולף אשר הורחק משני משחקים ונקנס על ידי הקבוצה ב-25,000 דולר.
ב-4 וחצי עונותיו בפורטלנד שימש בעיקר כשחקן ספסל, ותרם 9.7 נקודות בממוצע למשחק.
בפברואר 2006 הועבר לדנוור נאגטס במסגרת טרייד בין ארבע קבוצות, בו היו מעורבות גם סיאטל וסקרמנטו קינגס.
ב-26 משחקיו בדנוור עד לסיום העונה קלע 13.2 נקודות למשחק.
לפני עונת הועבר בטרייד למילווקי באקס בתמורה לג'ו סמית'.
בעונתו היחידה במילווקי קלע שיא קריירה של 14.7 נקודות למשחק ב-54.8% מהשדה, אך קבוצתו סיימה במקום ה-14 (מתוך 15) באזור המזרחי עם מאזן שלילי 28–54.
את עונת פתח כשחקן לוס אנג'לס קליפרס, אך כבר לאחר 20 משחקים שוחרר מהקבוצה.
בשנת 2009 שיחק לתקופה קצרה בקבוצת "שמפוויל" הלבנונית, בטרם פרש ממשחק.
בספטמבר 2000 הואשם פטרסון בניסיון לאונס של האומנת של בנו, ובמאי 2001 הודה באשמה ונשפט לשנתיים מאסר על תנאי.
בפברואר 2001 הורשע בתקיפה של אדם אשר שרט את רכבו של פטרסון מחוץ למועדון לילה בקליבלנד.
בנובמבר 2002 נעצר פטרסון בגין אלימות כלפי אשתו.
רובן סמואל פליישר הוא במאי, ומפיק טלוויזיה וקולנוע יהודי-אמריקאי.
הוא גם עוסק בבימוי והפקת וידאו קליפ של מוזיקה ופרסומות.
פליישר נולד לדוד אליוט וקארן לי פליישר, משפחה יהודית-רפורמית.
אביו היה יהודי-אמריקאי, ואמו התגיירה.
הוא למד לתואר שני בהיסטוריה באוניברסיטת וסליאן.
לאחר מכן עבר לסן פרנסיסקו ועבד כמתכנת HTML.
במקביל לעבודתו כמתכנת, השתתף ככותב זוטר בכתיבת סדרת הטלוויזיה "דוסון קריק".
לאחר מכן עזב את עבודתו כמתכנת ועבר לבימוי של סרטוני מוזיקה ופרסומות.
ב-2009 ביים את סרטו הראשון, "ברוכים הבאים לזומבילנד", שהוקרן לראשונה ב-25 בספטמבר 2009.
ב-12 באוגוסט 2011 יצא סרט נוסף בבימויו, "30 דקות או פחות".
ב-2013 היה במאי ומפיק דרמת הפשע "יחידת גנגסטרים", המספרת על יחידה טקטית מיוחדת של משטרת לוס אנג'לס הלוחמת במשפחות המאפיה המקומיות.
ב-2014 יצא לאקרנים הסרט שהיה בין מפיקיו סטוץ כפול.
ב-5 באוגוסט 2018 ביים את הסרט ונום, סרט גיבורי-על אמריקאי בלייב אקשן המבוסס על דמות קומיקס באותו השם.
ב-2019 ביים והפיק את קומדיית הזומבים זומבילנד 2: ירייה כפולה, שהיה סרט המשך לסרט שביים ב-2009, "ברוכים הבאים לזומבילנד".
בינואר 2019 נמסר כי יביים את הסרט ונום 2, סרט ההמשך לסרט אותו ביים ב-2018, אך ביולי 2019 נמסר כי לא יוכל לביים את הסרט בשל התחייבויות קודמות.
ב-2022 יצא סרט נוסף בבימויו, "מחוץ למפה", שיהיה בהשראת סדרת משחקי המחשב "Uncharted".
מלבד עבודתו כבמאי, פליישר הפיק שלושה סרטים נוספים: "מחזיקים מעמד שני לילות" (2014), "חנות חדי הקרן" (2017) ו"טריפ רע: מותחים גבולות" (2021).
פליישר ידוע בכך שישנם שחקנים מסוימים שהוא אוהב ללהק לסרטיו, כשלדוגמה השחקנים אמה סטון, וודי הרלסון וג'סי אייזנברג משחקים בשלושה מסרטיו.
פליישר השתתף גם כבמאי ומפיק בסדרות טלוויזיה רבות, כגון "דיאטת סנטה קלריטה", "רוב וגדול", "בין שני שרכים עם זאק גליפיאנאקיס", "ג'ימי קימל לייב", "עקרת בית אמריקאית", "הסוג הנועז" ועוד.
בשנת 2024 שימש כמפיק של הסדרה הקומית של NBC, "סיינט דניס מדיקל" (אנ') ואף ביים את שני הפרקים הראשונים
פליישר ביים והפיק סרטוני מוזיקה לאמנים רבים, בהם M.I.A., "Kid Sister", "Electric Six", "Gold Chains" ועוד.
הוא השתתף בבימוי פרסומות לחברות גדולות, כמו "מקדונלד'ס", "סיסקו מערכות", "ברגר קינג", "יורוסטאר", "ESPN" ועוד.
רובן בוריאני (באיטלקית: Ruben Buriani; נולד ב-16 במרץ 1955) הוא כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
לאחר הפרישה שלו, הוא שימש כמנהל הספורטיבי במערך הנוער של מילאן.
במהלך קריירת המועדונים שלו הוא שיחק עבור מועדוני כדורגל ברחבי איטליה כמו מילאן (שבמדיה שיחק בין שנת 1977 לשנת 1982), ספאל, מונצה, צ'זנה, רומא ונאפולי.
את הבכורה שלו במילאן ערך ב-11 בספטמבר 1977 בתיקו החוץ 1–1 מול פיורנטינה; הוא עזב את הקבוצה לאחר שהאחרונה נשרה לליגת המשנה בפעם השנייה בתולדותיה.
בוריאני רשם 180 הופעות בכל המסגרות במדי מילאן ובהן כבש 14 שערים.
במהלך הקריירה שלו ברמה הבינלאומית, בוריאני היה שותף לשני משחקים בלבד של הנבחרת האיטלקית.
הופעות אלו היו במסגרת יורו 1980 ובשניהן הוא עלה כמחליף.
באותו הקמפיין, נבחרת איטליה תחת הדרכתו של המאמן, אנצו ביארזוט, סיימה במקום הרביעי.
הגביע האיטלקי של הסרייה ג': 1974/75
רובן ממוליאן היה במאי קולנוע ותיאטרון אמריקאי ממוצא ארמני.
ממוליאן נולד בטביליסי בתחום האימפריה הרוסית למשפחה ארמנית.
אמו הייתה מנהלת התיאטרון הארמני ואביו היה מנהל בנק.
ב-1922 עבר לביים מחזות בלונדון וב-1923 עבר ללמד ולביים בארצות הברית בבית הספר איסטמן למוזיקה.
הוא החל לביים בברודוויי ב-1927 והמחזה הראשון היה "פורגי" עליו נכתבה האופרה פורגי ובס של ג'ורג' ואיירה גרשווין אותה ביים ב-1935.
הוא ביים גם את מחזות הזמר אוקלהומה!
סרטו הראשון היה Applause (1929) שהיה בין הסרטים המדברים הראשונים.
ב-1933 ביים את "ד"ר ג'קיל ומר הייד" בכיכובם של פרדריק מארץ' ומרים הופקינס ואת המלכה כריסטינה בכיכובה של גרטה גרבו.
ב-1944 החל לעבור על הסרט לאורה אך הוחלף על ידי אוטו פרמינגר.
ב-1935 ביים את הסרט "בקי שארפ" שהיה הראשון שהיה הראשון שצולם בטכניקת הטכניקולור בשלושה פסים, ובעקבותיו צולמו מספר גדל והולך של סרטים בצבע בבריטניה ובארצות הברית.
ב-1940 ביים את "אות זורו" וב-1941 את "דם וחול", שניהם רימייקים של סרטים אילמים.
סרטו האחרון היה הסרט המוזיקלי "גרבי משי" (1957), עיבוד קולנועי של מחזמר של קול פורטר.
לאחר מכן פוטר משני סרטים - "פורגי ובס" (1959) ו"קלאופטרה" (1963) בעקבות זאת הפסיק לביים סרטים.
ב-1982 קבל פרס מפעל חיים מטעם גילדת הבמאים של אמריקה.
קלייס אולה רובן אוסטלונד (בשוודית: Claes Olle Ruben Östlund; נולד ב-13 באפריל 1974) הוא במאי קולנוע ותסריטאי שוודי.
סרטיו "פורס מז'ור" (2014) ו"הריבוע" (2017) זכו לשבחי הביקורת ובפרסים רבים, בהם פרס דקל הזהב עבור הריבוע.
באופן יוצא דופן הוא זכה בפרס פעם נוספת ב-2022 על סרטו "משולש העצבות" (2022).
הוא מרבה לספר בראיונות כי הוא נוהג לשאוב השראה מסרטוני יוטיוב.
אוסטלונד נולד בסטיירו, שבגטבורג, שוודיה.
הוא החל את הקריירה שלו בשנות ה-90 כבמאי סרטי סקי, ולבסוף המשיך ללמוד בבית הספר לקולנוע בגטבורג, וסיים את לימודיו בשנת 2001. הוא התקבל לבית הספר על סמך סרטי הסקי שלו.
יחד עם מפיק הסרטים אריק המנדורף ייסד את חברת ההפקה Plattform Produktion, המפיקה את סרטיו.
הראשון זכה בפרס FIPRESCI בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ה-27. סרטו הקצר Incident by a Bank זכה בפרס דוב הזהב לסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-60 ובפרס חבר השופטים בפסטיבל טמפרה בשנת 2011.
סרטו פורס מז'ור נבחר להתמודד במסגרת "Un Certain Regard" בפסטיבל קאן 2014 שם זכה בפרס חבר השופטים.
הסרט היה מועמדה של שוודיה לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
לאחר שהאקדמיה האמריקאית לקולנוע לא העניקה לו מועמדות ברשימה הסופית, אוסטלונד פרסם סרטון הומוריסטי של תגובתו לפספוס רשימת המועמדות.
בשנת 2016 הוא היה חבר בחבר המושבעים במסגרת "Un Certain Regard" בקאן.
בשנת 2017, התחרה סרטו הריבוע בפסטיבל קאן, שם זכה בסופו של דבר בפרס דקל הזהב.
בשנת 2022, סרטו משולש העצבות, בכיכובה של שארלבי דין, העוסק בעולם האופנה והאוליגארכים, זכה גם הוא בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן.
פרסשנהקטגוריהשם הסרטתוצאהפרס אוסקר2023הבימוי הטוב ביותרמשולש העצבותהתסריט המקורי הטוב ביותרפסטיבל קאן2022פרס דקל הזהב2017פרס דקל הזהבהריבוע2014פרס חבר השופטיםפורס מז'ור
רובן אילוי הינוהוסה הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-15 של מדינת טקסס, בשנים 2017–1997. הינוהוסה, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג חלק מהדרום העמוק של טקסס המשתרע מהעיר סיגין השוכנת מזרחית לסן אנטוניו ועד למקאלן הנמצאת על גבול ארצות הברית–מקסיקו.
הינוהוסה נולד באדקוץ' שבדרום טקסס, השמיני מתוך אחד עשר ילדיו של הורים.
הינוהוסה גדל במחוז הידאלגו הגובל במקסיקו, ובהמשך השלים שני תארים אקדמיים בתחום העסקים: תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת טקסס באוסטין ותואר שני באותו התחום מאוניברסיטת טקסס–פאן אמריקאן.
במשך שני עשורים הוא היה הנשיא ומנהל הכספים הראשי של חברת עיבוד המזון של משפחתו, "H&H Foods".
בשנת 1983 כינה נשיא ארצות הברית רונלד רייגן את החברה כ"העסק מס' 1 בבעלות בני מיעוטים".
ב-1987 זכה בתואר "היזם בין המיעוטים של השנה" מטעם הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית.
ב-1974 נבחר הינוהוסה למועצת החינוך של מדינת טקסס, תפקיד אשר מילא במשך עשר שנים.
בשנת 1994 הייתה חברת "H&H Foods" אחת המעסיקות הגדולות באזור ריו גרנדה, עם 350 עובדים, והחלה לייצר מזון מוכן לאכילה.
ב-2005 לחברה נרשמו הכנסות בסך 40 מיליון דולר אמריקאי ו-270 עובדים.
כאשר חבר הקונגרס קיקה דה לה גרסה פרש מהחיים הפוליטיים בבחירות 1996, התמודד הינוסה לרשת אותו בתפקידו כנציג מחוז הקונגרס ה-15 של טקסס, ומשניצח בבחירות מקדימות, היה למועמד המפלגה הדמוקרטית.
באותה שנה נבחר מטעם המפלגה אל הקונגרס והושבע לתפקידו בראשית ינואר 1997. בבית הנבחרים היה נחשב לליברל מובהק, ובמהלך הקונגרס ה-111 הצביע עם מפלגתו ב-99% מהמקרים.
הוא תמך בהרחבת חוק הפטריוט ובהעברת חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
ב-2010 נמנה בין נותני החסות להצעת חוק ששמה לה למטרה לשפר את ביטחון הגבולות של ארצות הברית, אם כי התנגד לבניית חומה בגבול ארצות הברית–מקסיקו.
לקראת בחירות 2016 הכריז הינוהוסה על פרישתו מבית הנבחרים, וכהונתו נתחמה בינואר 2017.
רובן אסטפן ורגאס מרטינס (בספרדית: Ruben Estephan Vargas Martinez; נולד ב-5 באוגוסט 1998) הוא כדורגלן שווייצרי ממוצא דומיניקני המשחק בעמדת הקיצוני בסביליה ובנבחרת שווייץ.
ורגאס, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת כדורגל מקומית של עיר הולדתו, אדליגנסוויל וכעבור שנה הצטרף למחלקת הנוער של לוצרן במדיה שיחק עד לקבוצת הבוגרים, פרט לשנה אחת בה שיחק בקריינס.
ב-27 באוגוסט 2017, ורגאס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בתיקו 1-1 נגד פ.צ.
ב-2 באפריל 2018, ורגאס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד סנט גאלן.
בקיץ , ורגאס חתם באאוגסבורג מהבונדסליגה.
בינואר 2025, ורגאס חתם בסביליה מהלה ליגה.
ב-8 בספטמבר 2019, ורגאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ, בניצחון 0–4 נגד .
כחודשיים וחצי לאחר מכן, ורגאס הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–6 נגד .
ביורו 2020, ורגאס הבקיע בדו-קרב בעיטות הכרעה במשחק שמינית הגמר נגד , אך החטיא את הפנדל האחרון של נבחרתו בחצי הגמר נגד .
רובן גייגו (; נולד ב-20 בנובמבר 1979) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אריזונה.
קודם לכן, בשנים 2015–2025, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת אריזונה.
ב מונה לראש מטה הבחירות של אריק סוולוול.
בשנים 2011 ועד 2014 שימש כחבר בבית הנבחרים המדינתי של אריזונה, בו שימש החל מ-2012 כסגן מנהיג סיעת המיעוט בבית הנבחרים.
גייגו נולד בשיקגו, לאב ממוצא מקסיקני ולאם קולומביאנית.
כשהיה ילד, נטש אביו את משפחתם, ואמו נאלצה לגדלו יחד עם שלוש אחיותיו לבדה.
משפחתו עברה לאוורגרין פארק בפרוורי שיקגו, שם למד בתיכון הקהילתי של אוורגרין פארק.
את לימודיו לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים עשה באוניברסיטת הרווארד, ולאחר מכן, התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית.
לאחר שקיבל הכשרת חיל רגלים, נשלח גייגו ללחימה בעיראק, לצד הגדוד הרגלי השלישי והגדוד הימי ה-25 של צבא ארצות הברית.
בין השנים 2005–2006 נספו כ-46 נחתים מגדודים אלו, ביניהם חברו הטוב של גייגו.
חזונו לעזור לחיילים הלומי קרב הניע את גייגו בראשיתה של הקריירה הפוליטית שלו.
בשנת 2009 נבחר לסגן יושב ראש המפלגה הדמוקרטית באריזונה, ובנובמבר 2010 התמודד לתפקיד חבר בבית הנבחרים של המדינה מטעם המחוז ה-16, הוא נבחר ונכנס לתפקיד ב-10 בינואר 2011 .
הצעתו הראשונה שעברה בבית הנבחרים של אריזונה העניקה תמיכה בשכר לימוד ליוצאי צבא הגרים במדינה.
גייגו נמנה בין המתנגדים לחוק התמיכה באכיפת החוק וביטחון שכונותינו.
במרוצת השנים הקים גייגו קבוצה אזרחית שקידמה את הדחתו של השריף של מחוז מריקופה ג'ו ארפאיו.
גייגו ציין לרעה את מדיניות ההגירה של ארפאיו ואת שימושו בכספי הציבור למען חקירת אזרחותו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
ב-27 בפברואר 2014 הכריז גייגו כי בכוונתו להתמודד לבית הנבחרים האמריקני מטעם מחוז הקונגרס השביעי של אריזונה.
במרץ, על אף שיכל להמשיך לכהן כחבר בבית הנבחרים של אריזונה, התפטר גייגו מתפקידו.
גייגו זכה בבחירות המקדימות לבית הנבחרים של המפלגה הדמוקרטית והביס ארבעה יריבים.
ב-3 בינואר 2015 נשבע לתפקידו בבית הנבחרים.
הוא נבחר לתפקיד שלוש פעמים נוספות מטעם המחוז השביעי, ב-2016, 2018 ו-2020. בבחירות 2022, בעקבות מספור מחדש לאחר מפקד האוכלוסין של 2020, שונה מספר המחוז והוא נבחר כחבר בית הנבחרים האמריקאי מטעם מחוז הקונגרס השלישי של אריזונה.
בקונגרס ה-118 הוא משמש כחבר ועדת הכוחות המזוינים של ארצות הברית וועדת משאבי הטבע.
לקראת בחירות 2024, הודיע כי בכוונתו להתמודד בבחירות לסנאט האמריקאי במקומה של הסנאטורית קירסטן סינמה.
זאת לאחר שסינמה הודיעה כי היא עוזבת את המפלגה הדמוקרטית ותמשיך לשמש כסנאטורית עצמאית בסנאט.
במהלך הבחירות גבר על יריבתו הרפובליקנית קארי לייק ברוב דחוק של 50.06% מקולות הבוחרים, ונבחר לסנאט האמריקאי.
גייגו נישא ב-2010 לקייט גייגו (וידלנד) המכהנת מ-2019 כראש עיריית פיניקס.
הם התגרשו ב-2017 ולהם ילד אחד.
ב-2021 הוא התחתן עם לוביסטית, סידני ברון.
בדצמבר 2022, הזוג הופיע בתוכנית "בוקר טוב אמריקה" והודיע שהם מצפים לילדה.
רובן לבונוביץ' דישדישיאן (בארמנית: Ռուբեն Լևոնի Դիշդիշյան; נולד ב-15 במרץ 1959, קאזאן, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטטרית, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא מפיק קולנוע וטלוויזיה רוסי ממוצא ארמני.
בשנת 1995 הקים את חברת הסרטים הרוסית Central Partnership, שבה שימש כמנכ"ל עד 2011. בנובמבר 2011 עזב את החברה והקים את חברת ההפקות Mars Media (Марс Медиа Энтертейнмент), המתמקדת בהפקות קולנוע וטלוויזיה.
בשנת 1981 סיים את לימודיו בפקולטה לאדריכלות ולבנייה של המכון הפוליטכני בירוואן, ולאחר מכן עבד שבע שנים בתחום.
בשנת 1988 הקים קואופרטיב לעיצוב אדריכלי ובנייה בירוואן.
בשנת 1991 עבר למוסקבה, שם החל לעסוק ביזמות.
בשנת 1996 הקים ועמד בראש חברת הפקת הסרטים Central Partnership, שהפכה לאחת הגדולות במדינה.
הוא עזב בשנת 2011 כדי להקים את חברת הסרטים Mars Media Entertainment.
בשנת 2005 הוא הפך לאחד מחמשת מפיקי הסרטים המבטיחים ברוסיה על פי מגזין פורבס.
בשנת 2007 הוענק לו פרס הגראנד פרי של מנהל המדיה של רוסיה לשנת 2007 על תרומתו לפיתוח תעשיית הקולנוע והטלוויזיה, כמו גם הפרס האישי הראשי ותואר מפיק השנה בעסקי הקולנוע בטקס פרסי XI Blockbuster.
הוא אביר מסדר האמנויות והספרות.
בשנת 2010 הוא נבחר כמפיק השנה על פי מגזין GQ רוסיה.
בשנת 2011 הוענקה לו מדליית מוסס חורנאצי, הפרס הלאומי של ארמניה.
בשנת 2010, תחת רובן דישדישיאן, הפכה Central Partnership לאחד משמונה האולפנים שקיבלו תמיכה ממלכתית בהפקת סרטים מהקרן הפדרלית לתמיכה חברתית וכלכלית בקולנוע המקומי בשנים 2010–2011. בשנת 2009 הפכה החברה למפיצה רשמית ברוסיה ובחבר מדינות (למעט אוקראינה) של סרטים בהפקת Paramount Pictures International.
בשנים 2010 ו-2011 הפכה החברה למובילת שוק הפצת הסרטים הרוסי.
בטקס פרסי נשר הזהב 2012, סרטים שהפיק דישדישיאן היו מועמדים באחת עשרה קטגוריות וקיבלו פרסים בחמישה מהם.
רובן ווד היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו ה-21.
רובן ווד נולד בעיירה מידלטאון שבוורמונט.
הוא היה בנו הבכור של הכומר נתניאל ווד, ששירת כקצין דת בצבא הקונטיננטלי במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
רובן ווד קיבל את חינוכו הראשוני בבית, אך לאחר מות אביו, כאשר היה בן 15, הוא עבר להתגורר אצל דודו בקנדה, שם הוא למד לימודים קלאסים ומשפטים.
בעת שהתגורר אצל דודו גויס ווד לצבא הבריטי בפרוץ מלחמת 1812, אך נמלט דרך ימת אונטריו בסירה קטנה יחד עם אמריקאי נוסף ושירת לזמן קצר במיליציה של ורמונט.
לאחר המלחמה הוא שב לאמו האלמנה בחווה המשפחתית.
הוא שימש לזמן מה כמורה בבית ספר והשלים את השכלתו המשפטית בהדרכתו של ג'יימס קלארק
ב-1816 נשא ווד לאישה את מרי רייס, בתו של טרומן רייס מקלרנדון, ורמונט.
ב-1818 עבר ווד יחד עם רעייתו וילדתם הקטנה לקליבלנד, אוהיו.
על פי המסופר הוא הגיע לשם שבכיסו 1.25 דולר.
מצבו הכלכלי היה כה ירוד עד כי כאשר הוא התקבל ללשכת עורכי הדין, הוא צעד רגלית מקליבלנד לרוונה, שם ישב בית המשפט העליון של אוהיו, כדי לקבל את תעודת עורך הדין.
קליבלנד הייתה אז כפר קטן שמנה 600 תושבים, וכפי הידוע פעלו בה רק עוד שני עורכי דין נוספים, אלפרד קלי ולאונרד קייס.
בזכות האנרגיה והיכולת שלו רכש ווד עד מהרה מוניטין רחב ונמשך אל הפוליטיקה.
בשנים 1825–1830 הוא כיהן כחבר בסנאט של אוהיו.
ב-1830 הוא נבחר כנשיא בית המשפט לעתירות של אוהיו.
הוא כיהן על כס השיפוט עד 1830.
ב-1833 נבחר ווד כשופט בבית המשפט העליון של אוהיו וכיהן בו שתי תקופות כהונה של שבע שנים כל אחת עד 1847. בבחירות לתקופת הכהונה השלישית הוא נוצח על ידי מועמד המפלגה הוויגית.
ב-1850 נבחר ווד כמושל אוהיו.
תקופת כהונתו הראשונה קוצרה בדיעבד משנתיים לשנה כדי שמועדי הבחירות באוהיו ישתנו משנים זוגיות לשנים אי-זוגיות.
בסוף 1851 הוא נבחר לתקופת כהונתו השנייה ובתחילת 1852 הוא הושבע לה.
הבחירות שנערכו באותה שנה למשרת המושל ספגה המפלגה הוויגית מבוכה בשל כישלונו של הנשיא מילרד פילמור בהמשכת המדיניות נגד העבדות של קודמו זאכרי טיילור ובשל תמיכתו בפשרת 1850 של הנרי קליי באותה שנה.
הדמוקרטים באותה מידה, ניסו בתחילה להתחמק מעיסוק בשאלת העבדות.
על כל פנים הם בחרו כמועמדם כמושל את ווד, שבאופן כללי נחשב כמי שהחזיק בהשקפות נגד העבדות.
סיעה במפלגה הדמוקרטית, שמנהיגה היה סלמון צ'ייס, הייתה ממורמרת מכישלונה של ועידת המפלגה לאשר את , אך ווד פייס את חלקם כאשר נקט בעמדה תקיפה נגד העבדות בנאום הפומבי היחידי שנשא במהלך מסע הבחירות שלו.
הבחירות הסתיימו בניצחונו של ווד על מועמד הוויגים ויליאם ג'ונסטון, ועל אדוארד סמית', מועמד מפלגת הארץ החופשית, שזכו ב-133,093 קולות, 121,105 קולות, ו-13,747 קולות, בהתאמה.
כמושל נקט ווד בעמדות תקיפות בבעיות השעה.
הוא התנגד נחרצות לחוקי העבד הנמלט, אך לא השתמש בכוח כדי לאכוף אותם.
באופן כללי הוא תמך במצע המטבע הקשה של מפלגתו והאמין שהמס שיוטל על הבנקים צריך להיות שווה ערך לזה שמוטל על יחידים, אך הוא לא היה מתנגד בנקים מובהק.
מספר אירועים ראויים לציון אירעו בעת כהונתו: שריפת בית המדינה הישן של אוהיו (בית המדינה הנוכחי היה אז בשלבי בנייה), ביקורה של הזמרת השוודית ג'ני לינד, וביקורו של המדינאי ההונגרי לאיוש קושוט וקבלת הפנים לכבודו באספה הכללית של אוהיו בה נאמו קושוט, ווד ואחרים.
משמעות רבה הייתה לחוקים שהאספה הכללית העבירה במהלך תקופת כהונתו השנייה כדי לקיים את התיקונים לחוקה שהתקבלו ב-1851. בין החוקים החשובים היו אלו שארגנו את מערכת המשפט המדינתית, צורך שווד דיבר עליו בנאום ההשבעה הראשון שלו.
ב-13 ביולי 1853 התפטר ווד כדי להתמנות כקונסול ארצות הברית בולפראיסו, צ'ילה.
הוא שימש בתפקיד עד 1855 ושב לקליבלנד.
רובן ווד נפטר בחוותו, אברגרין פלייס, השוכנת חמישה ק"מ ממערב לקליבלנד, ב-1 באוקטובר 1864. בתחילה הוא נטמן בחוותו, אך מאוחר יותר הוא נקבר מחדש בבית הקברות וודלנד שבקליבלנד.
רובן פליפה מרקוס אמורים (בפורטוגזית: Rúben Filipe Marques Amorim; נולד ב-27 בינואר 1985) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ומאמן כדורגל.
אמורים, יליד ליסבון, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית ב-14 בדצמבר 2003, כששיחק דקה אחת במדי בלננסש בניצחון 0–2 על אלברקה.
בסך הכל ערך בקבוצה 96 הופעות וכבש ארבעה שערים.
באפריל 2008 חתם על חוזה לארבע שנים בבנפיקה ליסבון.
הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה ב-23 בנובמבר בניצחון 0–2 על אקדמיקה דה קוימברה.
בדצמבר 2011, לאחר שמיעט לשחק וסירב להתאמן יחד עם שאר שחקני הספסל, הועמד אמורים לדין משמעתי במועדון, וב-30 בינואר 2012 הושאל לספורטינג בראגה בה כבש ארבעה שערים ב-30 הופעות ליגה.
בעונה שלאחר מכן חזר לבנפיקה, שיחק 37 משחקים בכל המסגרות וזכה עמה בטרבל.
לאחר שסבל מפציעות רבות, ב-14 באוגוסט 2015 חתם בהשאלה לעונה אחת באל וואקרה מקטר.
ב-4 באפריל 2017, לאחר יותר משנה של חוסר פעילות, סיים אמורים את חוזהו בבנפיקה ופרש ממשחק פעיל בגיל 32.
אמורים שיחק עבור נבחרת פורטוגל עד גיל 21 באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2007 בהולנד.
הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של פורטוגל הגיעה במונדיאל 2010 כשעלה כמחליף במשחק בשלב הבתים נגד חוף השנהב שהסתיים בתיקו 0-0.
אמורים היה גם חלק מסגל הנבחרת למונדיאל 2014. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר ב-26 ביוני במשחק נגד גאנה, משחק אותו הפסידה נבחרת פורטוגל והודחה מהטורניר.
אמורים החל לשמש כמאמן בעונת 2018/2019 בקבוצת קאסה פיה מהליגה השלישית.
בינואר 2019 הורידו לקבוצה שש נקודות.
זמן קצר לאחר מכן הוא הגיש את התפטרותו.
באמצע ספטמבר 2019 מונה אמורים למאמן לקבוצת המילואים של ספורטינג בראגה.
שלושה חודשים לאחר מכן, הוא החליף את ריקרדו סה פינטו בקבוצה הראשונה של המועדון לאחר שזה פוטר מתפקידו.
במשחקו הראשון כמאמן הוביל את הקבוצה לניצחון חוץ 7–1 על בלננסש SAD, ושלושה שבועות לאחר מכן זכה עם הקבוצה בגביע הליגה לאחר ניצחון על פורטו עם שער בדקה האחרונה.
ב-15 בפברואר רשמה הקבוצה הניצחון הראשון של בראגה בחוץ על בנפיקה ליסבון מזה 65 שנים כשניצחה אותה 0–1. תחת אמורים הפסידה בראגה רק שני משחקים, שניהם בשמינית גמר הליגה האירופית לגלאזגו ריינג'רס.
אמורים מונה למאמן ספורטינג ליסבון ב-4 במרץ 2020. אף על פי שהיו לו רק חודשיים של ניסיון אימון בקבוצה בוגרת, ספורטינג שילמה עשרה מיליון אירו עבור שירותיו, דמי ההעברה השלישית בגבוהה ששולמה עבור מאמן בהיסטוריה.
ב-23 בינואר 2021 זכה עם הקבוצה בגביע הליגה השני ברציפות שלו והראשון בספורטינג לאחר שניצחה את קבוצתו לשעבר בראגה במשחק הגמר.
לאחר ששברה הקבוצה תחתיו שיא לאומי של 32 משחקים ללא הפסד, זכתה ספורטינג ליסבון באליפות הראשונה שלה מזה 19 שנה.
לספורטינג היה רק הפסד אחד במהלך העונה כשהפסידה לבנפיקה 3–4 ב-15 במאי, הפסד שהגיע לאחר שהבטיחה כבר את האליפות.
בסיום העונה נבחר אמורים למאמן העונה בליגה.
אמורים החל את עונתו השנייה בספורטינג בזכייה בסופר קאפ הפורטוגלי.
ב-24 בנובמבר ניצחה ספורטינג את בורוסיה דורטמונד 1–3 במשחק הלפני אחרון בשלב הבתים בליגת האלופות והבטיחה עלייה לשמינית הגמר לראשונה מאז עונת 2008/2009. ב-28 בנובמבר הפך אמורים למאמן המהיר ביותר שניצח ב-50 משחקים בליגה הפורטוגלית, לאחר ניצחון 0–2 על טונדלה.
ב-29 בינואר 2022 זכה עם הקבוצה בגביע הליגה השלישי ברציפות שלו כמאמן, והשני ברציפות עם ספורטינג לאחר ניצחון 1–2 על בנפיקה.
ב-6 במאי 2024, בעקבות הפסד 0–2 של בנפיקה ליסבון לפמליקאו, זכתה ספורטינג באליפות ואמורים זכה בפעם השנייה בתואר מאמן העונה.
ב-1 בנובמבר 2024 חתם על חוזה לשנתיים וחצי במנצ'סטר יונייטד כמאמן, ונכנס לתפקידו באופן רשמי ב-11 בנובמבר.
משחק הבכורה בהדרכתו נערך ב-24 בנובמבר, במסגרת המחזור ה-12 של הפרמייר ליג, בו סיימה הקבוצה בתיקו 1-1 מול איפסוויץ' טאון.
ב-5 בינואר 2026 פוטר מתפקידו בעקבות חילוקי דעות קשים עם ההנהלה על מהות תפקידו כמאמן.
רובן בלנקו וייגה (בספרדית: Rubén Blanco Veiga; נולד ב-25 ביולי 1995 במוס שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ז'ירונה מהלה ליגה.
בלנקו גדל במחלקות הנוער של סנטה מריניה וסלטה ויגו.
ב-26 במאי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של סלטה ויגו, בניצחון 2-0 על ריאל ואיאדוליד במסגרת המחזור ה-37 בליגה לעונת 2012/2013. ב-20 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופאית, בתיקו 2-2 נגד אייאקס במסגרת הליגה האירופית לעונת 2016/2017.
ב-20 ביולי 2022 הושאל למשך עונה אחת לאולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית.
ב-30 ביולי 2023 חתם באופן קבוע במרסיי.
רובן מיגל נונס וזו (בפורטוגזית: Rúben Miguel Nunes Vezo; נולד ב-25 באפריל 1994) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הבלם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
וזו נולד בסטובל לאב מכף ורדה ולאם פורטוגזית, והצטרף למערכת הנוער המקומית של ויטוריה סטובל בגיל 11. הוא הועלה לקבוצה הראשונה של המועדון לקראת עונת 2013/2014 וב-18 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה בליגה הפורטוגלית בהפסד 1–3 על פורטו.
ב-4 בנובמבר 2013 חתם על חוזה לארבע שנים בולנסיה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב-8 בפברואר 2014 בהפסד 5–0 לריאל בטיס.
שבועיים לאחר מכן כבש שאת שער הבכורה כשכבש בדקה ה-90 והעניק לקבוצתו ניצחון 1–2 על גרנדה.
ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לעונה אחת לגרנדה.
בסך הכל הופיע 19 פעמים עם הקבוצה אך לא עזר לה להימנע מירידת ליגה בתום העונה.
ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה בתיקו 0-0 עם חטאפה.
ב-21 באפריל כבש שער בכורה בתיקו 2-2 נגד אספניול.
הוא ירד ליגה פעם נוספת, הפעם עם לבאנטה בסיום עונת 2021/2022.
ב-1 בפברואר 2024 חתם וזו באולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
ב-6 בספטמבר 2024 הושאל לעונה אחת לאיופספור מליגת העל הטורקית.
וזו ערך 5 הופעות בנבחרת פורטוגל עד גיל 21, בהן כבש שני שערים.
רובן צ'פמן היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-13 בשנים 1847–1849, וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעמה בשנים 1835–1847.
רובן צ'פמן נולד בבולינג גרין שבווירג'יניה.
ב-1824 הוא עבר לאלבמה שם הוא החל לעסוק בעריכת דין.
ממרץ 1835 ועד מרץ 1847 ייצג צ'פמן את אלבמה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בעת כהונתו בבית הנבחרים היו לו יחסים קשים עם שגריר צרפת בארצות הברית, לואי אדולף איים פרייר.
ב-1844 העיר השגריר הערה כלפיו, וחבר בית הנבחרים מווירג'יניה, ג'ורג' ו.
הופקינס וצ'פמן קראו עליו תיגר לדו-קרב.
על אף זאת השגריר נסוג מדבריו.
באותה שנה פגע השגריר הצרפתי גם בחבר בית הנבחרים מווירג'יניה, לואיס סטינרוד, אם כי לא ידוע כיצד הסתיימה פרשייה זו בדיוק.
צ'פמן והופקינס פיתחו עוינות כלפי השגריר כך שבסופו של דבר ביקש הנשיא ג'יימס פולק ב-1846 מממשלת צרפת לשלוח את פרייר בחזרה למולדתו ולשלוח שגריר חדש לארצות הברית.
במאי 1847 נבחר צ'פמן כמועמד ועידת הדמוקרטים של אלבמה כמועמדה למשרת מושל אלבמה.
בבחירות הכלליות שהתקיימו באוגוסט אותה שנה הוא ניצח, ובדצמבר הושבע כמושל המדינה ה-13. במהלך תקופת כהונתו כמושל, תמה מלחמת ארצות הברית-מקסיקו, הוויכוח על העבדות בארצות הברית נעשה נוקב יותר, ומונה גאולוג למדינה כדי לחקור את מרבצי המינרלים והמתכות של אלבמה.
הסוגיה המרכזית בתקופת כהונתו של צ'פמן כמושל הייתה יכולת הפירעון של המדינה, והוא מיסד הליכים פיננסיים אפקטיביים שפיצו על הנזקים שנגרמו לכלכלת המדינה.
בפברואר 1848 אומץ "מצע אלבמה" על ידי ועידת הדמוקרטים המדינתית.
המצע תבע שהקונגרס של ארצות הברית יגן על העבדות בטריטוריות של ארצות הברית, ושכל אחד שלא יהיה שותף להשקפה זו לא יהיה מועמד לנשיאות.
אירועים נוספים שאירעו בעת כהונתו של צ'פמן כמושל היו שריפה בבירת המדינה, ושופטי המדינה החלו להיבחר בבחירות כלליות.
ב-1849 לא היה צ'פמן מועמד לתקופת כהונה שנייה כמושל.
צ'פמן נשאר פעיל בפוליטיקה, וב-1855 כיהן בבית הנבחרים של אלבמה.
בשנים 1856, 1860 ו-1868 הוא היה נציג לוועידת המפלגה הדמוקרטית הארצית.
הוא גם היה נציג הקונפדרציה לצרפת בשנים 1862–1865.
רובן צ'פמן נפטר ב-17 במאי 1882 בהאנטסוויל, אלבמה.
רובן מוראן (בספרדית: Robén Morán; 6 באוגוסט 1930 – 3 בינואר 1978) היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת החלוץ.
מוראן נולד בשנת 1930 בשכונת ווילה דל סרו שקרובה למרכז הבירה מונטווידאו, למשפחת מהגרים מהעיר חיחון שבספרד.
כינויו היה אל טיזה ("גיר הלוח"), כנראה בשל מאפייניו הפיזיים.
מוראן התחיל את הקריירה בשנת 1948 בקבוצה הקטנה מהאזור ספורטיבו סרו, ושנה אחר כך עבר לקבוצה הגדולה סרו, ששיחקה בליגה האורוגוואית הראשונה.
את הופעת הבכורה במדי נבחרת אורוגוואי ערך ב-7 באפריל 1949 בניצחון 1–5 על צ'ילה.
הוא כבש את השער החמישי במשחק, והיחיד שלו במדיה.
מוראן לקח חלק בזכייתה במונדיאל 1950, אם כי שותף רק במרקנאסו המפורסם נגד ברזיל, זאת הודות לפציעתו של ארנסטו וידאל.
במשחק זה היה בן 19 ו-344 ימים, מה שהפך אותו לאלוף העולם הצעיר ביותר עד אז.
בנוסף לכך, השתתף גם בקופה אמריקה 1953, וביחד עם מתיאס גונסאלס היו ליחידים שהשתתפו בו מהמרקנאסו.
משחקו האחרון במדים הלאומיים הגיע בטורניר זה בניצחון 0–6 על אקוודור, כאשר עלה במחצית השנייה.
על רקע עוני ודיכאון, מוראן נפטר בגיל 47 בלבד, ובכך היה לראשון מבין חבריו לנבחרת אורוגוואי שזכתה במונדיאל שהלך לעולמו.
כיום, קיים מצפה בצומת חואן מנדס וחואן אקוסטה שבמונטווידאו, ובו אנדרטה לזכרו של מוראן.
רובן ואן בומל (בהולנדית: Ruben van Bommel; נולד ב-3 באוגוסט 2004) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת פ.ס.וו.
ואן בומל גדל באקדמיה של פ.ס.וו.
איינדהובן, בטרם עבר למאסטריכט בשנת 2020.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת המשנה ההולנדית ב-8 באוגוסט 2022 במשחק חוץ מול יונג אלקמאר.
אחיו, תומאס ואן בומל, שיחק לצידו באותו המשחק.
שבוע לאחר מכן כבש את שערו הראשון בניצחון 1–3 על נאק ברדה.
ב-1 ביולי 2023, חתם ואן בומל על חוזה לארבע שנים בא.ז.
אלקמאר מליגת העל ההולנדית בחוזה ל-4 שנים.
הוא כבש את שערו הראשון בליגת העל ההולנדית ב-13 באוגוסט בניצחון 1–5 על גו אהד איגלס.
ב-18 באוגוסט, הוא כבש את שערו הראשון במסגרת אירופית, בניצחון 0–2 בקונפרס ליג על סנטה קולומה.
במשחקו הראשון בקבוצה ב-9 באוגוסט כבש גם שער בכורה, בניצחון 1–6 על ספרטה רוטרדם.
ואן בומל משחק בנבחרת הולנד עד גיל 21.
אביו של ואן בומל הוא מארק ואן בומל, כדורגלן עבר הולנדי.