tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תאגיד שניירות הערך שלו כבר רשומים למסחר יכול להנפיק ני"ע נוספים מאותה סדרה או לגוון את סוגי ניירות הערך שבידי הציבור (למשל, חברה ציבורית שרק מניותיה נסחרות יכולה להנפיק מניות נוספות או להנפיק אג"ח, אופציות ועוד).
בהנפקה של מניות מגויס הון באמצעות מכירת חלק מהבעלות בתאגיד לציבור.
לעומת זאת, בהנפקה של איגרות חוב (אג"ח) מגויס הון תמורת התחייבות להחזירו בתוספת ריבית ולעיתים גם הצמדה.
איגרות חוב עשויות להיות מובטחות בשעבוד על נכסי החברה.
בטרם ההצעה לציבור, קיימת חובה לפרסם תשקיף.
מסמך זה חייב לעבור את אישורם של גופים מאסדרים (בישראל, הרשות לניירות ערך) בטרם יתפרסם.
התשקיף מיועד לספק לציבור המשקיעים גילוי נאות אודות החברה, תחומי פעילותה, תוצאותיה הכספיות והסיכונים להם היא נחשפת בפעילותה.
כמו כן, הוא כולל מידע על ניירות הערך המוצעים לציבור, הזכויות הצמודות להם והשימוש שהחברה מייעדת לתמורה שתתקבל מהנפקתם.
הפרטים שאותם צריך לכלול בתשקיף נקבעים בתקנות שבסמכות שר האוצר.
פרסום תשקיף מחייב התארגנות משמעותית מצד החברה המנפיקה.
הליך פרסומו המחייב גם את היתר הרשות לניירות ערך, מורכב ואורך מספר חודשים שבהם גם עלול חלון ההזדמנות שמעניק שוק ההון להנפקה להיסגר.
הנפקה בבורסה מעניקה יתרונות כגון:
בהנפקת מניות – גיוס הון ללא עלויות ריבית ותוך שיפור בחוסן הפיננסי.
בהנפקת חוב – היעדר תלות במספר מצומצם של מוסדות המעניקים הלוואות, תוך אפשרות לגייס את החוב בריבית נמוכה יותר.
העלאת מיצוב החברה והקניית מכובדות לתדמיתה.
בסיס לגיוסי הון נוספים בעתיד.
על חסרונותיה של ההנפקה בבורסה נמנים:
אם החברה הייתה חברה פרטית וזו הנפקה ראשונה (IPO), עלות המעבר לכללי דיווח של חברה ציבורית היא גבוהה.
לעיתים, החשיפה אינה נוחה לבעלי השליטה.
בהנפקת מניות, בעלי המניות הקיימים עוברים דילול של אחוזי הבעלות שלהם, עקב הגידול בהון העומד.
משמעות השורש נ־פ־ק בארמית היא הוצאה: נָפַק -יצא, ראו הִנְפִּיק - להוציא לציבור.
ביטוי מוכר שנגזר מאותו שורש הוא מַאי נָפְקָא מִנַּהּ?
שפירושו "מה יוצא ממנה?" ומשמעותו "מה אפשר ללמוד מהנאמר?"
לצורך הנפקה מקובל להשתמש בשירותיהם של חתמים אשר דואגים להפצת ניירות הערך ומשמשים רשת ביטחון למציע כנגד חוסר היענות מצד הציבור.
החתם מעניק "ביטוח" למציע, כך שאם לא כל ניירות הערך המוצעים ירכשו על ידי הציבור בשוק הראשוני, החתם עצמו ירכוש את החלק הנותר.
אין חובה להשתמש בחיתום בהנפקה וניתן לבצעה בלעדיו.
חברה המעוניינת בסיוע של חברת חיתום ממנה מנהל קונסורציום (גוף המאגד ארגונים המשתפים פעולה בעניין פיננסי מסוים) חתמים, אחד או יותר, המלווה את הליכי הכנת התשקיף, מנהל את מסע השיווק של ניירות הערך ומקבץ מספר חתמים לקונסורציום החותם על התשקיף ומבטיח את רכישת ניירות הערך המוצעים בו.
בהבטחת רכישת ניירות הערך בהנפקה משתתפים כל החתמים הנמנים עם הקונסורציום לפי חלוקה הנקבעת על ידי מנהלי הקונסורציום בהסכמת החתמים.
מנהלי קונסורציום החתמים משתתפים גם בתכנון מבנה ההנפקה, סוגי ניירות הערך שיוצעו בה והמחיר בו יוצעו לציבור.
מנהלת קונסורציום החתמים, במסגרת שירותי ניהול ההנפקה, מנהלת גם את מסע השיווק המלווה את ההנפקה והכולל מצגות של החברה בפני משקיעים פוטנציאליים.
משקיעים אלה כוללים בעיקר בנקים, חברות ביטוח, מנהלי תיקי השקעות, קופות גמל, קרנות נאמנות, קרנות פנסיה ויועצים.
באמצעותם מקווה מנהלת קונסורציום החתמים להגיע גם למשקיע הפרטי.
ברוב ההנפקות מקובל לקיים מכרז מוקדם (שגם הוא מנוהל על ידי חברת החיתום) שמיועד למשקיעים מוסדיים המתחייבים עוד טרם פרסום התשקיף, תמורת עמלה, להזמין ניירות ערך מההנפקה.
חברות שרוצות שירותי שיווק והפצה בלבד מתקשרות עם חתם אחד או יותר ואלה מובילים את מסע השיווק של ניירות הערך ואת התיווך בין החברה לבין משקיעים פוטנציאליים.
במקרה כזה לא מובטחת ההנפקה בהתחייבות חיתומית ואין התחייבות לרכישת ניירות הערך שלא נרכשו על ידי הציבור.
החתמים החתומים על תשקיף אחראיים לנזק שעלול להיגרם בשל הפרטים הכלולים בו לכן, הם מנהלים הליכי בדיקה בקשר לחברה המנפיקה הכוללים בדיקות חשבונאיות ומשפטיות שמטרתן לוודא כי התשקיף אינו כולל פרט מטעה.
לצורך כך משתמשת מנהלת קונסורציום החתמים ברואי חשבון, עורכי דין ולעיתים גם בכלכלנים המבצעים מטעמה ועבורה את הבדיקות האמורות.
שירות ניהול קונסורציום החתמים מורכב בעיקר ממרכיבים אלה:
תכנון הליך ההנפקה ומבנה ההנפקה
רכישת ניירות ערך שלא נרכשו על ידי הציבור
בנוסף לכך מקבלת החברה המנפיקה גם שרותי ריכוז להנפקה, ממנהלת קונסורציום החתמים או מגוף קשור.
בין שירותים אלה ניתן למצוא:
קבלת ההזמנות לניירות ערך המונפקים מהבנקים וחברי הבורסה
דיווח על כך לבנקים וחברי הבורסה
חיוב המזמינים להם הוקצו ניירות ערך בהנפקה בסכומי הרכישה
תשקיפי מדף נותנים כמה הקלות משמעותיות ומאפשר גמישות למנפיקים בהיבט הנגישות לשוק.
מוצרי מדף אלה העצימו מאוד את התופעה של הנפקות ללא סיוע חתם שבהן מצטמצם שירות חברות החיתום לתחום השיווק בלבד.
על פי הנחיה של הרשות לניירות ערך, מחויבת חברה שיוצאת בהנפקה ראשונית לרשום את ניירות הערך שהנפיקה למשקיעים מוסדיים בהנפקה פרטית למסחר בבורסה, לפרסם לשם כך תשקיף עליו חתומים החתמים המתמחרים שליוו את הליכי ההנפקה הפרטית.
הנפילה (מכונה גם הנפילה של היטלר ושל הרייך השלישי; בגרמנית: Der Untergang – "הדעיכה", "השקיעה") הוא סרט קולנוע גרמני המתאר את ימיהם האחרונים של אדולף היטלר וגרמניה הנאצית.
תסריט הסרט נכתב בידי ברנד אייכינגר ובוים על ידי אוליבר הירשביגל.
"הנפילה" מבוסס על ספרו של ההיסטוריון יואכים פסט שמתאר את ימיו האחרונים של היטלר בפיהררבונקר, על ספרו האוטוביוגרפי של אלברט שפר "בתוככי הרייך השלישי" וכן על עדויותיה של מזכירתו האישית של היטלר עצמו, טראודל יונגה.
על הסרט, שזכה להצלחה גדולה בגרמניה ומחוצה לה, נמתחה ביקורת בשל התרכזותו במצבם הקשה של השרויים בבונקר ללא התייחסות מספקת להקשר, ויצירת הזדהות רגשית עימם.
לדעת מבקריו הסרט הוא חלק ממגמה גוברת בחברה הגרמנית בשנים האחרונות, המעודדת נטישת רגשי האשם המסורתיים עקב מעשי הזוועות שחוללו הנאצים, ומעבר לתחושת קורבן בשל מהלכיהן הצבאיים של בעלות הברית, תוך ניסיון למקם את פעולות שני הצדדים על אותו מישור מוסרי.
עם זאת, זכה הסרט לרוב מוחלט של ביקורות חיוביות בפלטפורמות בהן ביקרוהו.
"הנפילה" נכלל ברשימת 250 הסרטים הטובים בכל הזמנים של IMDb.
הסרט הועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר וזכה בשלושה פרסי הקולנוע הבווארי.
כאמור, חלק ניכר מהסרט בנוי על קורותיה וסיפורה האישי של טראודל יונגה (המגולמת על ידי אלכסנדרה מריה לרה).
בפתיח לסרט מסבירה יונגה האמיתית, הקשישה בתקופת הכנת הסרט, כי לא הייתה נאצית אך הצטרפה ללישכתו של אדולף היטלר מתוך סקרנות נעורים.
סצנת הפתיחה היא בנובמבר 1942. נראית קבוצת נשים מלוות בחיילים המגיעות בלילה למפקדתו של אדולף היטלר (ברונו גנץ) במאורת הזאב, רסטנבורג, פרוסיה המזרחית, לראיון עבודה לבחירת מזכירה/כתבנית להיטלר.
היטלר מתרשם מיונגה (אז טראודל הומפס) שמוצאה ממינכן, מכתיב לה נאום באופן מעט סלחני ומעט אבהי, ובוחר בה להיות אחת ממזכירותיו האישיות.
הסרט עובר לברלין, המופגזת על ידי ארטילריה רוסית, שנתיים וחצי מאוחר יותר, ב-20 באפריל 1945, יום הולדתו ה-56 של היטלר.
יונגה (שמה לאחר שנישאה בינתיים והתאלמנה), מתעוררת בפיהררבונקר לקול רעמי הארטילריה.
הגנרל וילהלם בורגדורף מאשר להיטלר המופתע כי הצבא האדום נמצא במרחק של כ-12 קילומטר בלבד ממרכז העיר.
בקבלת הפנים לכבוד יום הולדתו, מנהיג האס אס היינריך הימלר (אולריך נֵתֶן) וגנרל הוואפן אס אס הרמן פגליין (תומאס קרצ'מן) מפצירים בהיטלר לעזוב את העיר, אך זה משיב כי יביס אותם בברלין או שימות.
הימלר עוזב את ברלין כשכוונתו לנהל משא ומתן לתנאי כניעתה של גרמניה עם בעלות הברית המערביות מאחורי גבו של היטלר.
בבונקר, משוחח היטלר עם אלברט שפר (היינו פרך) על תוכנית "אדמה חרוכה", שפר מבקש שירחם על האזרחים הגרמנים, וטוען כי תוכנית זו תחזירם לימי הביניים.
היטלר משיב באדישות כי העם הגרמני הוכיח שהוא חלש ועל כן אינו ראוי להתקיים.
במקביל, מתעלמת אווה בראון (יוליאנה קוהלר) מתחנוניו של פגליין, שהוא גיסה הנשוי לאחותה ההרה, לעזוב את העיר.
בראון עורכת מסיבת יום הולדת עבור יושבי הבונקר בלשכת הקנצלר, אך ארטילריה סובייטית שמה קץ למסיבה מוקדם מהצפוי.
הגנרל הלמוט ויידלינג (מיכאל מנדל) מואשם שהסיג את מפקדתו למערב בניגוד לפקודות ועליו להיות מוצא להורג בשל כך.
ויידלינג מגיע לבונקר, כדי להסביר מדוע נסוגה מפקדתו וכדי להיות מוצא להורג.
הוא מוסר את גרסתו לנסיגה לוילהלם בורגדורף (יוסטוס פון דוהנאני) והנס קרבס (רולף קניס), ובהמשך להיטלר עצמו, שמתרשם וממנה את ויידלינג לאחראי על הגנת ברלין, ויידלינג אומר בתגובה לוילהלם קייטל (דיטר מאן) שהיה מעדיף להיות מוצא להורג.
בחדר התדרוך נערך דיון על התפוררות ההגנה של ברלין.
באדישות מסוימת, אומר היטלר כי גנרל הוואפן אס אס, פליקס שטיינר יגיע לעיר מצפון ויכריע את הסובייטים.
כשמגלה היטלר כי שטיינר לא הצליח לגייס כוח אדם, הוא מזועזע מהתגלית, מורה לכל הנוכחים לצאת מהחדר מלבד גבלס, בורמן, קייטל, יודל, קרבס ובורגדורף.
בהתקף זעם מאשים היטלר את הגנרלים מהוורמאכט ומהאס אס, שרימו אותו מהיום הראשון, לטענתו.
הוא זועק כי חייליו פחדנים ובוגדים וטוען כי הגנרלים הם "חלאתם של העם הגרמני"; הוא מביע צער שלא השמיד את הקצונה כולה, כפי שעשה סטלין (במהלך הטיהורים הגדולים).
לבסוף הוא שוקע בכיסאו, מודה כי המלחמה אבודה, אך אומר: "אם אתם חושבים שזה יגרום לי לעזוב את ברלין, אתם טועים בגדול.
אני מעדיף לירות לעצמי כדור בראש".
מועברת היטב התחושה כי הקשר של היטלר עם המציאות הולך ופוחת, וחלק מהקצינים הבכירים כבר אומרים זאת בפה מלא.
מגדה גבלס (קורינה הארפוש) מגיעה עם ילדיה לבונקר.
בראון ומגדה גבלס כותבים מכתבי פרידה.
ככל שמתקדמים הרוסים ומתקרבים לבונקר, מתחיל היטלר בהכנות להתאבדות משותפת עם אוה בראון.
נושא ההתאבדות עומד במוקד שיחות החולין של אנשי הבונקר, בד בבד עם עריכת מסיבות שכרות וריקודים עם נשים חשופות חזה.
היטלר נושא את בראון לאישה.
היטלר ויוזף גבלס מכתיבים ליונגה את צוואותיהם, תוך השתלשלות הדברים מגלה היטלר על בגידתם של גרינג והימלר, מצווה להוציאם להורג ומורה לאתר את פגליין ולהוציאו להורג.
היטלר מתאבד עם בראון בחדרו, לאחר שהורה להשמיד את גופתו.
מגדה גבלס הורגת את ילדיה, עולה עם יוזף לחצר הבונקר, שם הוא יורה בה ומתאבד.
ובהמשך עוסק הסרט בכניעה לרוסים ובניסיונם של אלה שנותרו בחיים ובחרו לא להתאבד, למצוא את דרכם לחיים.
יונגה עצמה חוצה את דרכה בין חיילים רוסיים יחד עם הילד פטר (ר' להלן).
בסצנת הסיום מוקרנים כתוביות המתארות את קורות גיבורי הסרט לאחר כניעת ברלין וסיום המלחמה.
אחריהן שוב נראית יונגה הקשישה מנסה להתעמת עם עברה ואומרת שרק כששמעה על סופי שול, שהייתה בת גילה והוצאה להורג באותו זמן בו החלה יונגה לעבוד בשירותו של היטלר, הבינה שהיותה צעירה, לכאורה, לא יכולה להצדיק את הצטרפותה להיטלר.
הסרט אמנם עוסק במתרחש בתוך הפיהררבונקר, אך חלק לא מבוטל ממנו מתרחש במקביל ברחובות הסובבים אותו כאשר כולם מתקשרים לכיבוש הצפוי של ברלין.
בין קווי העלילה המשניים שבסרט ניתן למנות את סיפורו של ארנסט-גינתר שנק (כריסטיאן ברקל), רופא באס אס, שעיקר דאגתו נתונה למטופלים שנותרו מאחור לאחר שפונה בית החולים – חרף אזהרות ואיומים מצד גנרלים.
הפיקוד מורה לדוקטור שנק לעזוב את ברלין, אך זה מבקש להישאר בעיר כדי לטפל בפצועים.
גנרל וילהלם מונקה (אנדרי הניקה) דורש משנק להביא את כל האספקה הרפואית שנותרה בבית החולים למפקדה בלשכת הקנצלר.
בדרכו לבית החולים לחפש ציוד רפואי, פוגש שנק קצין שריון שמורה לו להיזהר מהכוחות הסובייטים שבאזור.
בתוך בית החולים, שנק מופתע לגלות מספר רב של חולים קשישים.
בדרכו חזרה שנק מנסה, ללא הצלחה, למנוע הוצאה להורג של שני זקנים בידי המשטרה הצבאית.
סיפור נוסף הוא זה של פטר קראנץ (דונובן גוניה), ילד קטן ושאפתן חבר הנוער ההיטלראי, שנוטל חלק בקרב ההגנה על העיר למורת רוחו של אביו – חייל גרמני לשעבר שאינו מוצא סיבה שילדים ילחמו או יהרגו למען הגנת המולדת.
בעוד רוב הפרטים בסרט מבוססים על ספרים ועדויות, סיפורו של פטר הוא דמיוני, אך מבוסס על דמות ילד אמיתי שלחם בשורות ההיטלר יוגנד.
ככל שגובר הכאוס ברחובות, ממשיכים אנשי אס אס ואזרחים נאצים פנאטים, הן במעשי התאבדות והן בהוצאות להורג בלינץ' של אזרחים אחרים שנדמה שעברו בין הצד הגרמני בעיר לצד הרוסי וחזרה, ממש עד להגעת הרוסים.
סיפורים אלה מציגים את נקודת המבט של האנשים הפשוטים ברחובות המופגזים, שאינם שוהים בבונקר עם ראשי השלטון הנאצי.
אדולף היטלר היה קנצלר ומנהיגה הטוטליטרי של גרמניה הנאצית.
"הנפילה" מציג את היטלר באופן שעושה ניסיון להראות שהרשע איננו שטני, אלא חלק בלתי נפרד מהמין האנושי, באמצעות יצירת הזדהות רגשית עם דמותו החווה קשיים בבונקר.
הצגתו של היטלר כבן אדם מן השורה – שהתייחס באדיבות למקרוביו, פינק את כלבתו, אוכל את ארוחותיו הצמחוניות בפאר – אותן הוא חולק עם מקורבים נוספים ללא גינוני מלכות, הייתה נתונה למחלוקת רבה.
בסרט הושם דגש על הניוון הגופני של היטלר ורעידותיו, שמעידים על חוסר יציבותו הנפשית.
לדבריו של יואכים פסט, היטלר כלל לא היה מטורף או ירוד שכלית ואף היה איש שברירי שבקושי גרר את עצמו ושעקב שבריריות זו כנראה נבעה השפעה חזקה יותר.
לכן, לדעתו, כולם צייתו לו כמו עבדים.
הירשביגל דווקא טוען שדמותו של היטלר בסרט היא התגלמות הרוע בעיניו; שאת הרוע הוא מייצג, ואת זה לא ניתן לביים.
בהקשר זה הוא מצטט את משפטו המפורסם של במאי הקולנוע הצרפתי ז'אן רנואר: "איש איש מסיבותיו הוא".
הירשביגל עוד הוסיף, שבניגוד לרושם שעולה מהסרט, המטרה העיקרית שלו היא להיות אמין ולא ליצור רגשי הזדהות עם היטלר, שבעיניו, הוא לא מסוגל לתאר שתיווצר אהדה כלפיו.
הוא מדגיש כי המפלצתיות היחידה ברייך השלישי היא עצם העניין שמדובר בבני אדם, ולא ביצורים דמיוניים מהגיהנום.
אייכינגר הוסיף כי יש סכנה בסרטים בהם מוצג היטלר כיצור בלתי שפוי מפני שהיטלר עצמו היה שפוי עד רגעו האחרון.
בנוסף, אייכינגר מהלל את כישרון המנהיגות של היטלר וטוען שהוא הבמאי הטוב ביותר שעולה על הדעת, ולכן, כל דבר שהוא "ביים" נעשה במודע ובבירור.
טראודל יונגה הייתה מזכירתו האישית של אדולף היטלר, מסוף 1942 ועד יומו האחרון, במשך שנתיים וארבעה חודשים.
לדבריה, היא לא ידעה על רדיפות ורציחות היהודים וטענה כי היטלר ומנהיגי הנאצים שאותם פגשה במהלך עבודתה כמזכירת הפיהרר, מעולם לא הזכירו בנוכחותה את המילה "יהודי".
היא למדה על השואה ועל ממדיה רק בתום המלחמה, ואז כעסה על עצמה "משום שיכולתי לחבב את הפושע הגדול ביותר שחי אי פעם".
יונגה חיברה ספר זכרונות בשם "עד השעה האחרונה" (Bis zur Letzen Stunde) זמן קצר לאחר תום המלחמה, שזכה לפרסום רק שנתיים לאחר מותה, בשנת 2004.
הסרט מתאר את עשרת ימיו האחרונים של אדולף היטלר, החל מיום הולדתו ה-56 שחל ב-20 באפריל 1945 ועד יום התאבדותו, 30 באפריל.
יואכים פסט, מחבר הספר "בתוך הבונקר של היטלר - 14 הימים האחרונים" עליו מבוסס הסרט, היה הסופר הגרמני הראשון שכתב ביוגרפיה עיקרית על היטלר.
לדברי פסט, הרעיון לחיבור הספר על אודות ימיו האחרונים של היטלר והמשטר הנאצי נבע מההנחה כי "סופו של הרייך השלישי מבטא באופן מתומצת, מרוכז ומחודד את כל הזוויות שהרכיבו את שלטונו של היטלר".
תסריטאי הסרט ברנד אייכינגר מחדד את עמדתו של פסט, ומוסיף כי הסרט הוא מיקרו-קוסמוס של כל ההתרחשויות במהלך 12 שנות המשטר; אייכינגר טוען כי ניתן למצוא הקשר דרמטי שמספר על המשטר אך מצטמצם בפרק זמן שניתן להשתלט עליו.
הסרט מתבסס גם על עדויותיה של טראודל יונגה, אחת ממזכירותיו האישיות של היטלר, שנכנסה לתפקיד ב-1942, בהיותה בת 22. יונגה כתבה את זכרונותיה זמן קצר לאחר שהסתיימה מלחמת העולם השנייה בספר "עד השעה האחרונה", בו היא בעיקר נוגעת בשאלה מדוע נכחה בכל הנעשה.
מכתביה משתמע שהיטלר שידר למקורביו שהכול בשליטתו וגם כאשר נראה כי המצב חסר סיכוי הוא ביטא תחושת ביטחון, בעיקר בימיו האחרונים; כך למשל אמר: "זה לא נורא שכל הערים הגרמניות נהרסו עד היסוד.
זה יזרז את ההקמה מחדש".
אוליבר הירשביגל הרהר זמן רב בטרם נענה בחיוב לבימוי הסרט.
לדבריו, הסכים לביים את הסרט משום שפרק זה בהיסטוריה העסיק אותו עוד מילדותו ושבתור גרמני "היה אסור לו להתחמק" וכן ראה בהצעה תפקיד היסטורי בתור גרמני שמעבד נושא זה.
ברונו גנץ נענה בשאפתנות מיד לאחר שהוצע לו התפקיד, אך עם השיקולים המוסריים התמודד מאוחר יותר.
לבטיו בגילום הדמות לא נבעו רק מהקושי לגלם את הפיהרר הנאצי, אלא גם מהחשש שמא יזוהה עם דמותו לתמיד.
בנוסף, ערך השחקן מחקר של ארבעה חודשים בהכנתו לתפקיד, בין היתר באמצעות קריאה של למעלה מ-40 ספרים העוסקים בנושא, האזנה לשיחות פרטיות של היטלר שהוקלטו על מנת לחקות את קולו כראוי, בדגש על מבטא אוסטרי מדויק.
גנץ הוא אחד השחקנים האירופאיים המוערכים ביותר מאז שנות ה-70, ששיחק מספר רב של פעמים בסרטיהם של במאי קולנוע מוערכים גם הם, בהם וים ונדרס, ורנר הרצוג, אריק רוהמר, פטר הנדקה, ג'ונתן דמי ועוד.
אלכסנדרה מריה לרה, המגלמת את מזכירתו של היטלר יונגה, סיפרה כי קראה את ספרה וצפתה בסרטה התיעודי עוד לפני שידעה שתגלם את דמותה.
לרה טוענת כי יונגה הייתה פשוט נערה צעירה ותמימה אך היא תשתדל שלא לגלם אותה בתמימות יתרה, למרות שהיא מזדהה עמה.
היא משווה את היטלר לכוכב פופ שעבור יונגה עבודה זו הייתה מיוחדת מאוד כאשר הותר לה לעבוד אצלו, ושמנגד עבודתה החדירה בה פחד שאילץ אותה להכפיף את עצמה אליו.
קורינה הארפוש ביקשה לגלם את דמותה של מגדה גבלס מהירשביגל לפני שהתחוור לה למה ובשל מה היא מעוניינת לגלם אותה.
לטענתה, דמותה של גבלס היא התפקיד הנשי המעניין ביותר בסרט משום שניתן לראות שגם במערכות קיצוניות כמו זו, אהבת אם או יצר הגנה מקבלים אצלה ביטוי הפוך (על פי המסופר בסרט, גבלס רצחה את ילדיה; במציאות הדעות חלוקות האם היא רצחה אותם בעצמה או שמא לודוויג שטומפפגר הרגם).
לדעתה של הארפוש, גבלס רצחה את ילדיה משום שהיא רצתה להגן עליהם מעולם שאיננו נאצי.
הסרט צולם בתאריכים 12 באוגוסט – 15 בנובמבר 2003.
צוות ההפקה בחן ערים שונות לצילום הסרט, שצולם בחלקו בסנקט פטרבורג (עיר שאזורים רבים בה נבנו על ידי אדריכלים גרמנים) שברוסיה – שם הם מצאו את המוטיבים המתאימים לאווירתו.
צילום הסרט בסנקט פטרבורג היה גם סמלי, לאור ההיסטוריה המורכבת של שני העמים.
ב-24 בינואר 1924, שלושה ימים לאחר מותו של לנין, קיבלה העיר את השם לנינגרד לכבודו .
המצור נמשך גם במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי כוחות הוורמאכט של גרמניה הנאצית, מ-8 בספטמבר 1941 עד ל-27 בינואר 1944, לאורך 29 חודשים רצופים.
במהלך המצור ידעה העיר רעב כבד, שהוביל למותם של מאות אלפי בני אדם.
מנהלת ההפקה כריסטינֵה רוֹתֶה ציינה כי היא חושבת שנפלא שהסרט צולם דווקא שם ושניתן לעשות סרט על אותה תקופה בעיר זו, זה לצד זה.
הירשביגל עשה מאמץ לשחזר במדויק את המראה והאווירה של הפיהררבונקר באמצעות עדויות, זיכרונות הניצולים ומקורות היסטוריים אחרים.
האתגר החשוב ביותר ביצירת הסרט, לדברי צוות ההפקה, היה להשרות אותנטיות בקרב הצופים ועל כן חלקים נוספים מהסרט צולמו גם בעיר הגרמנית מינכן, בירת מדינת בוואריה וכן באוסטריה ובאיטליה.
בעוד שנושא הרייך השלישי עדיין רגיש בקרב גרמנים רבים, גם 65 שנים לאחר מלחמת העולם השנייה, הסרט שבר טאבו בגרמניה ביחס לתיאור היטלר בתור דמות מרכזית המגולמת על ידי שחקן גרמני.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-16 בספטמבר 2004 בגרמניה.
על פי אתר האינטרנט Box Office Mojo העוקב בהכנסותיהם של סרטי קולנוע, עם תקציב של כ-25 מיליון דולר, הכניס הסרט למעלה מ-92 מיליון דולר, כ-6% מתוכם בגרמניה.
בסרט צפו כ-4.5 מיליון גרמנים.
הסרט הוא אחת ההפקות הגרמניות המוצלחות ביותר בחו"ל, שזכה להצלחה בינלאומית במספר רב של מדינות, בעיקר בארצות הברית.
אתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes דיווח כי 91% מהביקורות שניתנו לסרט היו חיוביות ושניקודו הממוצע עמד על 8 מתוך 10. באתר גם נכתב שהקונצנזוס בקרב המבקרים הוא ש"הנפילה הוא חשבון מאיר, מתחשב ומפורט של ימיו האחרונים של היטלר".
באתר Metacritic, בו הניקוד הוא מתוך מאה והביקורות בו לקוחות מהעיתונות המודפסת, קיבל הסרט 82 נקודות בהתבסס על 35 ביקורות.
יציאתו הצפויה לאקרנים של הסרט בשנת 2004 עוררה דיון בקרב מגזיני ועיתוני קולנוע גרמנים.
העיתון הצהוב "Bild" שאל: "המותר לנו להציג את המפלצת כאדם?"
החשש מתיאורו של היטלר בסרט הוביל את מבקר הקולנוע דייוויד דנבי בעיתון ניו יורקר לציין:
מאידך, מבקר הקולנוע אדם קלין אורון באתר "עין הדג" משבח את גילום דמותו של היטלר:
מצד המפיצים נבע חשש מהקרנת הסרט בישראל בשל השאלה המוסרית, ועל כן הוא הוצג תחילה במספר "הקרנות ניסיון" ברשת בתי הקולנוע "לב" בהן נערכה הצבעה האם להקרינו בארץ.
נורית שני, בעלת הרשת, התייחסה לפרשה זו:
פרודיות על הסרט ("היטלר מתעצבן")
סצנה אחת בסרט, בה היטלר נתקף בהתקף זעם כשהוא מבין שהמלחמה אבודה, הפכה, תחת השם "היטלר מתעצבן", לתופעת אינטרנט כאשר אלפי גולשים הפכו אותה לפרודיות כשהצמידו לה כתוביות היתוליות המקשרות אותה לאירועים ומצבים בני זמננו, והעלו את הסרטונים לאתרי שיתוף וידאו כגון YouTube.
התופעה התפשטה בכל העולם, וגם בישראל נעשו מספר פרודיות לסצנה בהן היטלר מתייחס, כביכול, לאירועים ומצבים בחיים בישראל (בעיית החנייה בתל אביב, הדוחק באתר החרמון, הופעה אופיינית של שלמה ארצי, ועוד).
במאי הסרט הירשביגל שיבח את הפרודיות בראיון שנתן למגזין "ניו יורק" משנת 2010, אמר שרבות מהן היו מצחיקות וכי הן היוו שלוחה הולמת של מטרת הסרט: "המטרה של הסרט הייתה לבעוט את האנשים הנוראיים האלה מכס המלכות שעשה אותם שדים, מה שהופך אותם לריאלים ואת פעולותיהם למציאות.
אני חושב שזה הוגן אם זה כעת נלקח כחלק מההיסטוריה שלנו, ונעשה בו שימוש למטרות רוחם של האנשים".
מפיצת הסרט, Constantin Films, הגישה בקשה ל-YouTube להוריד מהאתר את כל אותן פרודיות בשל הפרת זכויות יוצרים, לטענתה.
הנפילים היא סדרת טלוויזיה ישראלית מז'אנר המדע הבדיוני, שיצרו רובי דואניאס וחן קלימן עבור yes.
הסדרה מתמקדת בקמ"ג שבעיר דימונה, אליו מגיע צורי בן השבע עשרה ומגלה כי הוא ניחן בכוחות על וכי ייעודו הוא להגן על סודה של החללית הנמצאת במקום מפני חייזרים המכונים "הנפילים".
העונה הראשונה עלתה לשידור בדצמבר 2007 בערוץ yes ישראלי.
הסדרה שודרה שוב בערוץ הילדים בעריכה מחודשת ומקוצרת, כשלאחר סיום הקרנת פרקי העונה הראשונה הוקרנו בבכורה בערוץ פרקי העונה השנייה.
החל מ-1 ביולי 2017 משודרת הסדרה בשידורים חוזרים ב־yes בערוץ Kidz (לשעבר yes Kidz).
החל מ-1 בינואר 2018 העונה השנייה של הסדרה שודרה בפעם הראשונה ב-HOT בערוץ Kidz, בשנת 2019 שידור הסדרה הופסק בערוץ Kidz.
נכון לחודש אפריל 2019 הסדרה עלתה גם ב-HOT VOD Young.
50 הפרקים הראשונים (30 פרקים בגרסה המקוצרת ששודרה ב"ערוץ הילדים") מתמקדים בדמותו של צורי ברלב (אלון לוי), נער בן 17 שעובר עם אביו, אבי ברלב להתגורר בכמ"ג (כפר מחקר גרעיני) שבדימונה בעקבות מות אימו המסתורי ופיטורי אביו.
השניים מתקבלים אל היישוב אל זרועותיו של נוח ליטני, סגן מנהל הכמ"ג ומי שאחראי על הגעתם של כל התושבים.
נוח חושף את צורי ואבי אל הטכנולוגיה המתקדמת שבמקום ומסביר להם שמרבית העולם לא באמת יודע מה מתרחש ביישוב; הכמ"ג אינו מקום מפלט ליצירת נשק גרעיני, אלא בית מחקר שחג סביב תגלית ארכאולוגית שמצא המדען יפת ליטני, אביו של נוח, יחד עם משה דיין במערות הנגב.
השניים מצאו שער מתכתי שמקורו אינו בכדור הארץ.
בעזרת הכוח הגרעיני של הכור, הצליחו לפתוח אותו ולהיכנס למקום שהמדע טרם זיהה.
לפני מותו, הוריש יפת לנוח דיסקית מתכת שבורה עליה חרוט תלכיד DNA קטוע.
את השרשרת החביא מידיו של משה דיין, חובב האוצרות הנודע, ויתר המדענים שעבדו סביב המערה, זאת מתוך מטרה להבין למי הייתה שייכת קודם.
יפת קיווה כי האדם שרצף ה-DNA שלו יימצא מתאים לזה שחרוט על הדיסקית, יוכל לפצח את התעלומה סביב השער המסתורי.
שנים אחר-כך הוביל נוח את צורי אל היישוב ולבסוף גם אל המערה, זאת משום שרצף ה-DNA שלו נמצא מתאים לחריטות הקטועות שעל השרשרת.
הוא האמין שצורי יוכל לסייע לו להשלים את החלק החסר בפאזל שאביו הקדיש את חייו לפתור.
צורי רוקם קשרי ידידות עם תושבים אחרים ביישוב – ביניהם עם עדי כץ – שכנתו הקטנה ממנו בשנה, ליאה בנטוב שהגיעה ליישוב בגיל 10 לאחר שאביה קפץ אל מותו באופן לא צפוי, יובל עצמון שהגיע אל הכמ"ג לאחר שאמו נספתה בתאונת בלוני גז, ומאור אל-מקייס שמתגורר בכפר הגרעיני מאז שנולד.
תוך כדי ההיכרות עם שאר האנשים בכמ"ג, חושד צורי כי מעשי רצח מסתוריים הם אלו שהובילו את רוב התושבים למקום, וכי מסתתר סוד אפל שמישהו לא רוצה שהם ידעו עליו.
חקירה עיתונאית של קרן ברון, כתבת שטח שנשלחה לבצע ראיון חזות בכמ"ג, העלתה תוצאות דומות אך מסיבה לא ברורה לתקשורת היא נאסרה ונשלחה לאגף שמור במרכז לחולי הנפש "משגב יעקב".
לבסוף מגלה צורי כי האחראי למקרי הרצח הוא נוח, אשר פעל להביא את כל אלה אשר ענו לקריטריוני התאמה לאלו שהופיעו על הדיסקית השבורה.
נוח לא בחל באמצעים וחיסל את כל מי שמנע ממנו להביא את אותם "מועמדי-DNA" אל היישוב ואל המערה, וביניהם גם את אמו של צורי שהתנגדה נחרצות להתגורר בדימונה.
פושעים אלה הזדווגו עם האדם הניאנדרטלי ששכן על כדור הארץ, וכן-גם גרמו להיווצרותו של האדם המודרני שאנו מכירים כיום.
אותם חוצנים שירדו אל הארץ ניחנו בכוחות-על שנוצרו עקב פגישתם עם הכבידה הקלה ורצף הגזים שאפיין את כדור הארץ, ומשם זכו בכינויים – "הנפילים".
הצאצאים של אותם הנפילים גם הם מחזיקים בכוחות על, אך הם מדוכאים בידי שדה כוח שהוטל על כדור הארץ מאותו מתקן כליאה וזאת מתוך חשש שכוחותיהם יגרמו לכאוס עצום על הכוכב.
נוח משחרר שדה כוח זה דרך החללית אך נעצר בדרך בידי צורי, שגילה כי הוא הצאצא של אותו הנפיל שהשליך את הדיסקית שלו סמוך לשער וברח, וכי החללית יורשה לו בידי מפקדה החוצן בדימוס שגילה לנפיל חיבה גדולה עקב היותו לוחם חופש פוליטי ולא פושע של ממש.
נוח חומק מן היישוב ובעזרת קצין האבטחה המשני אסף, שגילה כי גם הוא צאצא של נפיל, מנסה להשיג שליטה על החללית ומחפש עוד נפילים שירתמו למשימתו.
פעם אחר פעם שולח נוח נפילים אל הכמ"ג בתקווה שיעניקו לו שליטה על הפייביש, אך נכשל בכל פעם מחדש.
נוח נחנק מן הגזים הרעילים המצויים בחללית, ומת.
בתום העונה הראשונה מופיעה חללית נוספת בשמי האטמוספירה של כדור הארץ, גם היא שייכת לגזע הנפילים.
העונה השנייה שודרה במלואה ב"ערוץ הילדים" וממשיכה בעלילתה את העונה הראשונה.
החללית מסוף העונה הראשונה מתקדמת לעבר כדור הארץ, ודגמה מתגלה לדברי המערכת הממוחשבת כ"גחנכט אמריקומדאנס" – חללית תקיפה.
החוצנים המפעילים את החללית מתקשרים עם היושבים בכדור הארץ בעזרת טלפתיה, וטוענים כי פניהם לשלום; בחללית של צורי נראה בבירור כי הם מטעינים את נשקיהם ומכינים עצמם לתקיפה ישירה נגד כדור הארץ.
צורי מגן בגופו על החללית ומפוצץ את החייזרים שאיימו על השלום, חרף דעות מעצמות העולם בדבר כוונותיהם של החוצנים.
רגע לפני שהתפוצצה, חללית האויב "מאדנס" שלחה אות מצוקה אל כוכב הבית שלה; הכוכב השיב לה והתריע כי בתוך חודש וחצי יגיע צי חלליות מטעמם במטרה להשתלט על כדור הארץ.
בתום האירוע תועדו ממצלמות הלוויין תאי מילוט שהגיחו משברי חללית האויב ובהם נפילים נוספים מכוכבם של החוצנים.
מטרתם המסתמנת היא להשתלט על כדור הארץ מבפנים ולעשות ככל יכולתם על-מנת למנוע מבני האדם להתכונן להתקפה היזומה הממתינה להם.
כתגובה לכך, שלח צורי תוכניות בנייה של חלליות קרב מתקדמות מהמאגר של הפייביש לכל המעצמות, זאת מתוך תקווה שהעולם יוכל להיערך בהתאם לאיום שהוטל עליו.
בחלוף הזמן מנסים הנפילים שהגיעו לכדור הארץ דרך תאי המילוט של המדאנס למנוע מבני האדם להצליח במשימתם, תוך שהם משתלבים בחברה האנושית ומנסים לפורר אותה מבפנים.
בשונה מן הנפילים שהתעוררו על כדור הארץ והפיצו כאוס מזדמן בכל מקום, הנפילים ששוגרו מהמדאנס חזקים יותר, מתוחכמים יותר ובעלי ייעוד וחזון ברורים יותר.
יתרה מזאת הם משתפים פעולה ומתאמים ביניהם כל פעילות משמעותית כדי שיוכלו לתעתע בבני האדם כמה שיותר עד שגזיהם יגיע לכוכב.
בעונה זו צורי נבחן על הקשר שלו עם סובביו, על עצם היותו נפיל שמשתף פעולה עם בני האדם במקום עם בני מינו, ועל יכולתו להגן על הפייביש וסודותיה מפני כל הנפילים הזוממים לקחת אותה ממנו.
העונה ה-2 קצרה באופן משמעותי מהעונה הראשונה (25 פרקים לעומת 50 ב-yes 3), וסופה נגמר כסוף פתוח.
נטען כי הסיבה לסוף הפתוח ולהיעדר עונה נוספת נובעת מגרעונות תקציבי הפקה, וכי עלויות משוערות של עונה נוספת מתעלות על הביקוש.
ב-2017 שודרו שתי העונות של הנפילים בערוץ "יס קידס" במתכונתן הקצרה (30 ו-25 פרקים בהתאמה).
החל מה-14 בפברואר 2018 משודרת הסדרה לראשונה ב-HOT בערוץ KidZ וב-HOT VOD Young.
שם הסדרה מתבסס על פרק ו' מספר בראשית המאזכר את "הנפילים".
יוצרי הסדרה נתנו פירוש לביטוי התנ"כי, ולפיו "הנפילים" המוזכרים בספר בראשית הם חייזרים, שצורתם צורת אדם, והם בעלי כוחות על-אנושיים.
לפי הסדרה, בפסוק ד' (פרק ו' ספר בראשית) מתוארת הגעתם הקדומה של אותם חייזרים אל כדור הארץ והתמזגותם עם אוכלוסיית בני האדם.
פירוש זה מתבסס על אסכולת האסטרונאוט הקדמון.
צוריה "צורי" ברלב (אלון לוי): נפיל ותלמיד כיתה י"ב, היה בן זוגה של ליאה בתחילת העונה הראשונה ומאוחר יותר עם עדי.
עובר עם אביו לכמ"ג לאחר שאימו נהרגה על ידי נוח, ואחרי שהם עוברים, מתברר שצורי הוא נפיל ושיש לו כוחות: מהירות על, סופר חזק, שמיעה מעולה, כוחות הגנה מפגיעה על ידי שאר הנפילים, ובעל יכולת טלקינזיס.
עדי כץ (ליטל רוזנצוייג): תלמידת כיתה י"א, הצעירה שבחבורה.
אחותו של שלומי ובתו של שוקי כץ.
נערה קצת צינית ובעלת קסם אישי.
בעונה הראשונה היא התאהבה בעמית, ונכנסה לדיכאון כאשר גילתה שהוא אחד הרעים.
בסוף העונה הראשונה היא וצורי נהיים זוג.
ליאה בנטוב (הילה ערן): תלמידת כיתה י"ב, הבת של עלמה בנטוב.
נוח רצח את אביה בעזרת חומר כימי.
הייתה החברה של צורי בתחילת העונה הראשונה ולאחר מכן בת זוגו של שלומי.
מאור אלמקייס (ג'ייסון דנינו-הולט): תלמיד כיתה י"ב.
מקנה לעצמו רושם של קשוח אך בפנים הוא רגיש וטוב לב.
נתן לעצמו את הכינוי "מאור הגבר גבר".
הוא מרבה לנסות לברוח מהכמ"ג.
יובל עצמון (דניאל מרוז): תלמיד כיתה י"ב, חנון, חובב טכנולוגיה ומאוהב בעדי.
בסוף העונה השנייה נהפך לחבר של רונה.
שלומי כץ (דן שפירא): קצין האבטחה הראשי של הכמ"ג.
אחיה של עדי ובנו של שוקי כץ ובן זוגה של ליאה.
ידו נכרתה בקרב מול איש החרבות אך חוברה מחדש.
נח ליטני (דביר בנדק): סמנכ"ל הכמ"ג.
עומד מאחורי פרשיית הרציחות המסתוריות בכמ"ג.
לאחר שהוא ואסף נמלטו מן החוק, השתיים מגייסים נפילים כדי שישתלטו על החללית.
הוא מת בסוף העונה הראשונה ובעונה השנייה הוחייה על ידי המפקדת של החללית "אמריקומאדאנס".
אסף חן (יניב פולישוק): סגן קצין האבטחה של הכמ"ג.
הוא חבר לנוח, וביחד שלחו נפילים לכמ"ג בניסיון להשתלט על החללית.
נהרג על ידי שלומי בסוף העונה הראשונה אך בעונה השנייה הוחייה על ידי המפקדת של החללית.
אבי ברלב (סמי הורי): אביו של צורי.
כמעט מת מדבר עד שצורי ריפא את ליבו.
מתמנה לראש הממשלה מסוף העונה השנייה.
שוקי כץ (ז'יל בן דוד): המדען הבכיר של הכמ"ג.
בהמשך, לאחר שנוח ברח, נהפך לסמנכ"ל הכמ"ג.
גחנקט אמריקו פייביש (ימית סול): הדמיה הולוגרפית של המחשב בחללית בדמות של בת אנוש.
מיכאל פרידמן (הנרי דוד; עונה שנייה): טייס בחיל האוויר, מאוהב בליאה.
רונה שור (הילי ילון; עונה שנייה): מפקדת טייסת חיל האוויר.
בסוף העונה השנייה החלה לצאת עם יובל.
עלמה בנטוב (שירלי שטרן): מדענית ואמה של ליאה.
סמדר עוזרי שפיגלמן (גלית גיאת): עורכת העיתון ואחותו של מושיקו, אשר מנסה רבות לחשוף סודות על הכמ"ג ללא הצלחה.
מונה כץ (אוולין הגואל): בעלים של עיתון חדשות, אמם של עדי ושלומי כץ וגרושתו של שוקי.
מנוכרת ממשפחתה בעקבות גניבת סודות חסויים משוקי.
מתה לקראת סוף העונה השנייה.
מלכישוע (יורם יוספסברג): שר הביטחון אשר כלא את צורי ואבי נורה על ידי הנפיל של המאמינים.
לא מחבב במיוחד את צורי.
בנצי שלום (ערן בן זאב; עונה שנייה): ראש הממשלה נורה על ידי הנפיל של המאמינים ופרש מתפקידו לאחר שחלה בדבר.
מלבד צורי ואסף, ישנם עוד נפילים כאשר כל אחד מהם שונה בכוחותיו.
קרן ברון (יעל גולדמן): עיתונאית תל אביבית.
נפילה שיכולה לשלוט בחלומות של אנשים.
גרמה לכל הכמ"ג לחלום את אותו חלום, שבו כל החלומות של כל התושבים מתגשמים, צורי לא היה בחלום ועדי הרגישה בחסרונו, כך הם הבינו שזה היה חלום.
נלקחה לחללית, וכאשר צורי שינה את הרכב החמצן בחללית, היא התעוררה וכולם התעוררו מהחלום.
שאול השורף (ירון לוי סבג; עונה 1): בן בריתו של נח.
נפיל שייוצר אש מכפות ידיו.
התגנב לכמ"ג, חטף את ליאה, אך הוקפא בחללית על ידי צורי ובכך הציל את ליאה.
נהרג על ידי עמית "המקפיא, כאשר עמית וצורי היו בחללית, הם פתחו את התא שלו, ועמית והוא הורגים אחד את השני.
ערן שמואלי (ליאור כלפון; עונה 1): בן בריתו של נח.
בעל יכולת להפוך לרואה ואינו נראה.
התגנב לכמ"ג, ליאה ריססה עליו עם מטף כיבוי האש, בכך חשפה את מיקומו ועזרה לצורי לתפוס אותו.
יואל ומשה הקוסמים (גיל וסרמן; עונה 1): בני בריתו של נח.
נתפסו על ידי צורי, יובל, מאור, שלומי ושוקי.
כאשר יובל מציע ליצור הדמיה ווירטואלית של החללית, ולגרום להם להאמין שהחללית בידיהם.
עמית בכר (תום שוורצברג; עונה 1): בן בריתו של נוח.
היה החבר של עדי, עד שהתגלה שהוא משתף פעולה עם נח ואסף.
עוזר לצורי להרוג את בני על מנת לגרום להם לסמוך עליו.
בהמשך מקפיא את צורי, אך הוא מצליח להעלות את חום גופו ולהפשיר את עצמו.
צורי רודף אחריו לחללית שבה הם הולכים מכות עד שהם פותחים את התא של שאול, ושאול והוא הורגים אחד את השני.
בני (קובי חי; עונה 1): בן בריתו של נח.
נהרג על ידי עמית וצורי, כאשר עמית רוצה לגרום להם לסמוך עליו.
עמית מקפיא אותו, וצורי הורג אותו.
אביגיל (שרון חזיז; עונה 1): שולטת במכשירים אלקטרוניים.
לא הסכימה לחבור לנח ואסף ובחרה להיכנס לבדה לכמ"ג, אותו כמעט פוצצה.
לבסוף נעצרה ונהרגה על ידי צורי.
ישראל ברקוביץ (אביעד בנטוב; עונה 1): חבר ותיק של יפת ליטני, אביו של נח.
בעל היכולת לשאוב נעורים מאחרים.
בן 87 אך גונב נעורים מאחרים וכך הוא בעל מראה צעיר.
רמי (עונה 1): נפיל שיכול לשנות צורה ולהתחזות לאחרים.
הוא משנה את צורתו על ידי ההעתקת הDNA במגע עם הסובבים אותו.
ענת לוי (אפרת כהן; עונה 1): מלצרית, בעלת יכולת לחזות את העתיד.
נחטפת על ידי נח ואסף.
נהרגת בטעות על ידי אסף כאשר זו מנסה לברוח.
מושיקו עוזרי (ניר שעיבי; עונה 1): חולה נפש, אח של שפיגלמן.
יכול לשלוט בחשמל ואף להפוך לחשמל ולעבור על ידי שקעים.
"איש החרבות" (עידו תדמור; עונה 1): בן בריתו של נח.
יכול להפוך את ידיו לחרבות.
מנשה וייס (חיים זנאתי; עונה 1): בן בריתו של נח.
נפיל שיכול להשתלט על מוחות של אנשים בעזרת קולו, שחודר לתת ההכרה שלהם.
"דודו" נפיל המאמינים (אייל נחמיאס; עונה 2): נפיל שגורם לכולם לחשוב שהם מכירים אותו.
ירה בראש הממשלה, בשר הביטחון ובמפקד יחידת ההקמה של חיל האוויר.
דבר (מיכל טראוריג; עונה 2): נפילה שכל מי שהיא נוגעת בו נדבק בדבר.
עמוס מאיר (אייל שכטר; עונה 2): ראש הממשלה.
מתחזה לטוב בהתחלה, אך בסוף מתגלה שהוא עוזר לנפילים הרעים לחדור לכדור הארץ ולהשמידו.
"המעלים" (עונה 2): נפיל שמעביר אנשים 7 שנים קדימה על ידי מגע איתם.
הדס (מיטל מיכאלי; עונה 2): נפילה מהכיתה של עדי.
יכולה לגרום לאנשים לחשוב את מה שהיא רוצה שהם יחשבו, על ידי מגע.
"חיים" (עונה 2): אנרגיה מסתורית.
הקפטנית של החללית "אמריקומאדאנס", במהלך העלילה היא השתלטה על גופתם של אסף ושל נוח.
"פחד" (גל פרציגר; עונה 2): נפיל שגורם לאנשים לראות את הדבר שהם הכי מפחדים ממנו.
בעל יכולת מהירות על כמו צורי.
"שכפול" (עונה שנייה): נפיל מרוסיה שיכול לשכפל את עצמו.
הנפיל היחידי שנראה מחוץ לארץ .
עמי צוקרמן (עונה שנייה) (דדי זהר) - מורה להיסטוריה.
נדרס על ידי רכבת, בגלל נוח, חודשיים לפני שצורי ואביו הגיעו לכמ"ג.
אילנה ברלב (עונה שנייה) (נאווה קולטון)- אשתו של אבי, המוות שלה נגרם על ידי נח בתאונת דרכים.
מפקד החללית (עונה ראשונה) (אמנון וולף) - מפקד החללית כשהם רק הגיעו לכדור הארץ.
אחד הסוהרים ששחררו את הנפילים, העביר את ה-DNA של צורי לשליטה על החללית.
מלצר (רודריגו גונזלס) - המלצר הלטיני הווירטואלי בקפה.
מלצרית/רונה לי שמעון - משחקת את עצמה, בתור חברה של מאור, בחלום המשותף של כל הכמ"ג.
רני אביב/ רן דנקר - משחק את עצמו, וגם את רני אביב מהשיר שלנו כשמאור ועדי צופים בסדרה ביחד.
תמרה וייס/ אניה בוקשטיין - משחקת את עצמה וגם את תמרה וייס מהשיר שלנו כאשר מאור ועדי צופים בסדרה ביחד.
יפת ליטני (דידי גת) (עונה ראשונה) - אביו של נוח, ארכאולוג, חברו הקרוב של משה דיין, אשר ביחד הם מצאו את השער לחללית במינוס 5, חבר ותיק של ישראל ברקוביץ.
נפיל - חייזר בעל כוחות על לרוב רשע חוץ מצורי
כמ"ג - כפר מחקר גרעיני, בדרום הארץ.
גחנקט אמריקו פייביש - מתקן כליאה 333/ח'.
גחנקט אמריקו מאדאנס - חללית תקיפה, החללית של הנפילים מהעונה השנייה.
הנערים בחבורה הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1970 בבימויו של ויליאם פרידקין.
התסריט בכתיבתו של מארט קראולי מבוסס על מחזה אוף ברודוויי שכתב תחת אותו השם והוצג לראשונה בשנת 1968. צוות שחקני האנסמבל הם אלה ששיחקו בהפקת התיאטרון שקדמה לסרט והוצגה בניו יורק.
הסרט נחשב לאחד מסרטי הקולנוע האמריקאי הראשונים בהיסטוריה שהעלילה שלהם נסובה סביב דמויות של הומואים, והוא לרוב מוזכר כאבן דרך בהתפתחות הקולנוע הקווירי.
על משחקו בסרט היה מועמד קנת נלסון לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן החדש של שנה.
כמו כן גילדת המפיקים של אמריקה העניקה פרס הוקרה ללאונרד פריי ולקליף גורמן על משחקם לראשונה.
שם השחקן שם הדמות קנת נלסון מייקל לאונרד פריי הארולד קליף גורמן אמורי לורנס לאקינביל האנק פרדריק קומבס דונלד קית' פרנטיס לארי פיטר וייט אלן מק'ארנטי רוברט לה טורנאוקס קאובוי טקס ראובן גרין ברנרד
הנערה ששיחקה באש (בשוודית: Flickan som lekte med elden באנגלית: The Girl Who Played with Fire) הוא הספר השני בטרילוגיית מילניום מאת סטיג לרסון.
הספר פורסם בשוודית בשנת 2006, באנגלית ב-2009, ובעברית ב-2010. התרגום לעברית הוא של רות שפירא.
מיכאל בלומקוויסט, עיתונאי שהתפרסם בשוודיה לאחר שחשף פרשת שחיתות גדולה, עובד על תחקיר גדול בנושא סחר בנשים בשוודיה יחד עם עיתונאי נוסף בשם דאג סוונסון.
ליסבת סלאנדר, האקרית שעבדה עם מיכאל על תחקיר אחר שלו, עוקבת אחרי השינויים בדיסק הקשיח של מיכאל ומוצאת את המידע על התחקיר הנוכחי שלו.
כיוון שהנושא קרוב לליבה, היא מחליטה לעזור בתחקיר.
בינתיים נרצחים דאג סוונסון וחברתו מיה ברגמן, והמשטרה מוצאת בזירה אקדח שעליו טביעת האצבעות של ליסבת.
המשטרה משוכנעת על סמך עברה הפסיכיאטרי שהיא הרוצחת, ופותחת במרדף אחריה.
ליסבת חושדת כי אביה, אלכסנדר סלאצ'אנקו, הידוע בכינוי "סלה", הוא שרצח את דאג ומיה.
היא מגלה את כתובתו ומגיעה לביתו כדי להרוג אותו.
היא נתפסת על ידי רולנד נידרמן, שלוקח אותה לחצר, שם הוא מתכוון לרצוח ולקבור אותה.
ליסבת מנצלת רגע של היסח הדעת וזורקת לתוך עיניו של רולנד אגרוף חול, אביה יורה בה שלושה כדורים ורולנד קובר אותה.
מיכאל מגלה שליסבת נסעה להרוג את אביה ונוסע בעקבותיה כדי לסייע לה.
ליסבת מתעוררת בקברה ומצליחה להיחלץ.
היא לוקחת גרזן ופוצעת את אביה במחסן העצים.
רולנד שומע את זעקותיו של סלה, נכנס למחסן ומגלה את ליסבת, אותה קבר לפני מספר שעות.
הוא בטוח כי היא דמות לא אנושית ובורח מהמקום.
מיכאל מגיע למקום, לוכד את רולנד ומזעיק את שרותי ההצלה.
מיכאל בלומקוויסט - גיבור הסיפור, עיתונאי שהתפרסם לאחר שחשף פרשת שחיתות בשוודיה.
ליסבת סלאנדר - האקרית על, ביתו של סוכן חשאי רוסי שערק לשוודיה.
"ליסבת סלנאדר היא האישה ששונאת גברים ששונאים נשים." בלומקוויסט, יום ה' 7 באפריל.
אריקה ברגר - העורכת הראשית של העיתון מילניום, והמאהבת של מיכאל בלומקוויסט.
דאג סוונסון - תחקירן העובד במילניום על סיפור על סחר בנשים.
מרים וו - חברה של ליסבת.
נילס ביורמן - עורך דין, האפוטרופוס של ליסבת.
אלכסנדר סלאצ'נקו - ידוע בכינוי "סלה" ובשם הבדוי קרל אקסל בודין, אביה של ליסבת.
רולנד נידרמן - אחיה החורג של ליסבת, חולה במחלה שאינו חש כאב.
יאן בובלנסקי - שוטר יהודי במשטרת סטוקהולם, מוביל את המצוד אחרי ליסבת.
סוניה מודיג - סגניתו של בובלנסקי.
הנס פסטה - מפקח במשטרת סטוקהולם.
פאולו רוברטו - מאמן אגרוף, מתאמן עם ליסבת.
גונאר ביורק - סוכן של הספו.
הולגר פלמגרן - האפוטרופוס הקודם של ליסבת.
סרט על פי הספר בוים על ידי הבמאי השוודי דניאל אלפרדסון (Daniel Alfredson), והוצג לראשונה במדינות סקנדינביה בשנת 2009.
הנערה שבעטה בקן הצרעות (בשוודית: Luftslottet som sprängdes, באנגלית: The Girl Who Kicked the Hornets' Nest, תרגום מילולי לעברית: החלום באספמיה שנופץ) הוא הספר השלישי והאחרון בטרילוגיית מילניום שכתב הסופר השוודי סטיג לרסון.
הספר פורסם בשוודית בשנת 2007, באנגלית ובעברית ב-2010. תרגמה לעברית רות שפירא.
לאחר שנורתה על ידי אביה, ליסבת סלאנדר מוטסת לבית החולים סאלגרנסקה בגטבורג.
ליסבת, שחשודה ברצח ובתקיפה, נמצאת במשמורת משטרתית בהמתנה למשפטה.
עורכת הדין שלה היא אניקה ג'אניני, אחותו של מיכאל בלומקוויסט.
אביה, אלכסנדר סלאצ'נקו, שהיה סוכן חשאי רוסי שערק לשוודיה, מאושפז אף הוא באותו בית חולים.
אוורט גולברג, עובד במחלקה מיוחדת של ה"ספ"ו" (סוכנות המודיעין השוודית), חושש שיספר עליהם למשטרה, לכן הוא רוצח אותו ומתאבד.
מיכאל נפגש עם דראגן ארמנסקי, בעל חברת אבטחה בה עבדה ליסבת בעבר, והשניים מתקינים בביתו של מיכאל מצלמות אבטחה ומגלים סוכנים של הספו פורצים לדירתו.
מיכאל נפגש עם ראש הממשלה ושר המשפטים, והם מחליטים על פתיחת חקירה חשאית בה מיכאל ישמש כיועץ חיצוני.
אריקה ברגר עוזבת את עבודתה ב"מילניום" לטובת תפקיד העורכת הראשית של העיתון הגדול בשוודיה, ה-SMP.
תוך זמן קצר היא מתחילה לקבל בתיבת האימייל שלה איומים על חייה.
ליסבת מגלה לה כי המטריד הוא אחד מעמיתיה בעיתון.
ערב משפטה של ליסבת, שותלים אנשי הספ"ו קוקאין בדירתו של מיכאל ושוכרים גנגסטרים סרבים שירצחו אותו.
מצלמות האבטחה בביתו חושפות את אנשי הספ"ו מניחים במקום את הקוקאין.
ספר שכתב מיכאל על חייה של ליסבת והעוולות שנעשו לה מתפרסם ביום המשפט.
צוותי שוטרים עוצרים את כל המעורבים בפרשה.
האקר נוסף, ידיד של ליסבת בשם "מגפה", פורץ למחשבו האישי של פטר טלבוריאן (פסיכיאטר שטיפל בעבר בליסבת ואמור להעיד במשפטה) ומגלה שם תמונות פורנוגרפיית ילדים.
הם חושפים זאת במשפטה, והיא מזוכת לחלוטין.
כבתו של סלאצ'נקו, ליסבת יורשת את כל רכושו ומגלה כי בין נכסיו מפעל נטוש.
היא מגיעה למקום ומגלה שתי נשים מתות ואת אחיה החורג, רולנד נידרמן, שהסתתר מהמשטרה.
בתום מאבק קצר היא ממסמרת את רגליו לרצפה, ויוצרת קשר עם חברי "מועדון האופנוענים סלאשוו" ועם המשטרה.
היא עוצרת בתחנת דלק סמוכה ורואה את המשטרה עוצרת את אנשי מועדון האופנוענים בחשד שמיסמרו את רולנד נידרמן לקרקע.
מיכאל בלומקוויסט - גיבור הסיפור, עיתונאי ומו"ל מגזין "מילניום".
אריקה ברגר - עורכת "מילניום", והמאהבת של מיכאל.
אלכסנדר סלאצ'נקו - אביה של ליסבת, סוכן חשאי רוסי שערק לשוודיה בשנות השבעים.
יאן בובלנסקי - שוטר יהודי במשטרת סטוקהולם.
אניקה ג'אניני - אחותו של מיכאל והעו"ד של ליסבת.
פטר טלבוריאן - פסיכיאטר, משתף פעולה עם הספ"ו.
גונאר ביורק - סוכן של הספ"ו.
פרדריק קלינטון - סוכן ספ"ו לשעבר.
אוורט גולברג - סוכן ספ"ו לשעבר, רצח את סלאצ'נקו והתאבד.
טורסטן אדקלינט - מפקד היחידה להגנה על החוקה.
אנדרס יונסטון - רופאה של ליסבת.
דראגן ארמנסקי - מנהל חברת האבטחה מילטון סקיוריטי.
מוניקה פיגוארולה - עובדת ביחידה להגנה על החוקה.
סרט המתבסס על הספר בוים על ידי הבמאי השוודי דניאל אלפרדסון (Daniel Alfredson) שביים גם את "הנערה ששיחקה באש".
הסרט יצא לאקרנים במדינות סקנדינביה בשנת 2009, ובארצות הברית ובריטניה ב-2010.
הנפקה ראשונית לציבור היא הנפקה שבה חברה פרטית מציעה בפעם הראשונה את מניותיה למכירה לציבור.
בדרך כלל עושות זאת חברות אשר זקוקות להון כדי להתרחב, תוך שהן בוחרות לגייס אותו מהציבור.
ככלל, גיוס הון יכול להיעשות באמצעות הנפקת סוגים שונים של ניירות ערך: מניות, איגרות חוב ואופציות למניות או איגרות חוב.
עם זאת, המונח הנפקה ראשונית מתייחס להנפקת מניות בלבד.
רק החזקה בידי הציבור של מניות, לא ניירות ערך אחרים, היא שמגדירה חברה כחברה ציבורית.
חברה פרטית, המעוניינת לגייס הון באמצעות הנפקה ראשונה של מניות לציבור, חייבת לקבל על עצמה כללי דיווח חשבונאיים מחמירים, המחייבים שקיפות גבוהה לציבור, כתנאי מקדים להפיכתה מחברה פרטית לחברה ציבורית.
כחלק מכך, גיוס הון מהציבור מחייב פרסום של תשקיף על החברה המנפיקה.
התשקיף נועד לתת לציבור את מלוא המידע הדרוש לו לשם ניתוח כדאיות ההשקעה, ולשם כך הוא מפרט את עסקי החברה המנפיקה, כאשר בעיקר מדובר על תוצאותיה העסקיות ותיאור בעלי המניות שלה.
בנוסף נקבע בתשקיף מועד שבו מוזמן הציבור להגיש לחברה את בקשותיו לרכישת ניירות הערך המוצעים על פיו (בתשקיף שאיננו תשקיף מדף, מדובר בדרך כלל על כשבוע לאחר מועד פרסום התשקיף).
מאידך, על פי תשקיפי מדף ניתן לפרסם דוחות הצעות מדף במשך שנתיים ממועד פרסומו של תשקיף המדף וליהנות מנגישות מהירה לשווקים.
הנפקה ראשונית יכולה להיעשות בליווי של חברת חיתום, או בצורה עצמאית.
בדרך כלל הנפקה גורמת להגדלת המוניטין של החברה.
גיוס כסף מהציבור עדיף בדרך כלל על גיוס משקיע נוסף, שהתערבותו בנעשה בחברה בדרך כלל גדולה יותר.
ניתן לסחור בניירות הערך של החברה.
הנפקת מניות מאפשרת למייסדי החברה המנפיקה למכור את אחזקתם בשוק, וכך לבצע אקזיט (exit).
מיזוגים ורכישות - הנפקת מניות מאפשרת לחברה המנפיקה לבצע רכישות ומיזוגים בתמורה להחלפת מניות, מבלי להוציא כסף "מהכיס".
יש הוצאות נלוות רבות להנפקה.
יש לאמץ תקני חשבונאות מחמירים.
על החברה לאחר ההנפקה להיות כפופה לרשות לניירות ערך ולהחלטותיה.
על החברה להיות יותר שקופה (לדוגמה: פרסום חמשת מרוויחי השכר הגבוהים בחברה).
מידע חיוני של החברה עלול לזלוג למתחרים (לדוגמה: ספקים ולקוחות עיקריים, תחומי פעילות, חולשות וחוזקות של החברה).
ישנם גורמים רבים שעלולים להשפיע לרעה על ניירות הערך של החברה.
אם יונפקו יותר מ-50% מהמניות, החברה נכנסת לסיכון מפני השתלטות עוינת אפשרית.
כאשר פירמה מקבלת החלטה לצאת להנפקה לרוב ישכרו את שירותיהם של חתמים או בנקים להשקעות.
אלו יכתבו תשקיף המתאר את פרטי ההנפקה ויגישו אותו לאישור הבורסה והרשות לניירות ערך.
לאחר שיתקבלו אישורים אלו, יפורסם התשקיף וייפתח מעין "מכרז" על מספר המניות ומחיר המניה שיקבע החתם.
החתם, שהוא מנהל ההנפקה, אחראי על שיווק ההנפקה למשקיעים מיועדים ובעלי עניין.
כמו כן הוא מבקר את תהליך ההנפקה
ודואג לשקיפות המידע, ובנוסף הוא מעין ביטוח מצד החברה ו"מתחייב" לרכוש חלק מן המניות אם לא כולן נמכרו בהנפקה.
לאחר המכרז ו"פתיחת המעטפות" נקבע מחיר מינימום שבו הוצעו מספיק הצעות לקניית כל המניות בהנפקה, וכל המציעים שהציעו
מחיר זה או גבוה יותר "יזכו" לקנות את המניות לפי סדר גודל יחסי להצעתן.
כלומר, לדוגמה, אם הונפקו 100 מניות והוצעו מחירים המתאימים ל-200 מניות, כל מציע ש"זכה" יקבל 50% מן המניות שעליהן
הציע, משמע אדם/גוף שהציע מחיר על 10 מניות וזכה, יקבל רק חמש מניות במחיר שנקבע בסוף ההנפקה.
כך מסתיים תהליך ההנפקה והפירמה יוצאת למסחר רגיל בבורסה לניירות ערך.
חברה שנת הנפקה גובה (דולר ארצות הברית) מסחר עראמקו 2019 29.4 מיליארד קבוצת עליבאבא 2014 25 מיליארד NYSE:BABA בנק סין לחקלאות 2010 22.1 מיליארד SEHK: 1288
עד 2009 הייתה ארצות הברית המובילה בתחום ההנפקות הראשונות במונחי סכום כולל.
מאז עברה ההובלה לסין (כולל הונג קונג) עם הנפקות בסך 73 מיליארד דולר עד נובמבר 2011, כאשר הבורסה המובילה הייתה בורסת הונג קונג עם 30.9 מיליארד ב-2011, וקצת מאחוריה בורסת ניו יורק, שגייסה 30.7 באותה שנה.
הנפטונז הם צמד מפיקים הכולל את פארל ויליאמס ואת צ'אד הוגו.
הצמד תרם את הקול לאמני היפ הופ, רית'ם אנד בלוז ופופ בשנות התשעים המאוחרות ובשנות האלפיים.
הקול של הנפטונז משלב פאנק אלקטרוני עם צלילים מהמזרח התיכון ומוזיקה אסייתית הכוללת כלי הקשה וכלי נשיפה מעץ.
פארל שר ומופיע בווידאו קליפים, בניגוד לשותפו הוגו אשר נוטה להישאר מאחורי הקלעים.
שוויים של הנפטונז מוערך ב-155 מיליון דולר (נכון לשנת 2006) והם נחשבים מהמפיקים המצליחים בתולדות המוזיקה
הם הכניסו 24 שירים לעשירייה הראשונה של מצעד הבילבורד הוט 100.
הם דורגו במקום הראשון ברשימת "עשרת המפיקים של העשור" על ידי הבילבורד, בשנת 2009
פארל ויליאמס וצ'אד הוגו נפגשו במחנה קיץ, בלהקה שבה פארל ניגן על קלידים ותופים, והוגו ניגן על סקסופון טנור.
יחד עם הוגו, למד פארל בתיכון "פרינסס אן", שם הם ניגנו בתזמורת בית ספרית.
בשנת 1990, הקימו פארל והוגו הרכב רית'ם אנד בלוז עם שי היילי ומייק הת'ריג', בשם הנפטונז.
בתיכון הופיע ההרכב בתחרות כישרונות בית ספרית, ושם הם התגלו על ידי המפיק טדי ריילי, חבר להקת הבלקסטריט ומי שמזוהה עם יצירת הג'ק סווינג החדש ועבד עם מייקל ג'קסון.
לאחר סיום לימודיהם בתיכון, חתמו השלושה, כהרכב, אצל ריילי.
פארל והוגו הפכו רשמית לצמד מפיקים תחת שמם הישן, "הנפטונז", בשנת 1994. הם הפיקו את השיר, "Tonight's The Night" מאלבומם השלישי של הבלקסטריט.
הם זכו לתשומת לב גדולה כשהפיקו את השיר "Superthug" של N.O.R.E אשר דורג במקום ה-36 בבילבורד הוט 100, בשנת 1998.
הצמד הפיק לקליס את אלבומה הראשון, Kaleidoscope, בשנת 1999, וזכה להצלחה מסחרית עם שירים שהפיק לג'יי זי, מיסטיקל, באסטה ריימס ואשר.
בשנת 2001, הפיקו הנפטונז את השיר "I'm a Slave 4 U" של בריטני ספירס, איתו הגיעו לצמרת המצעדים ברחבי העולם.
באותה שנה הגיעו למקום הראשון בארצות הברית עם השיר, "Hot in Herre", של נלי.
הנפטונז הפיקו את אלבומם של הקליפס, Lord Willin', בשנת 2002. האלבום דורג במקום הרביעי במצעד האלבומים של הבילבורד.
הם הוציאו אלבום בכורה בשם The Neptunes Present...
Clones, הכולל רמיקסים ושיתופי פעולה עם אמנים שונים, בשנת 2003.
הנפטונז הפיקו את השיר, "Drop It Like It's Hot" של סנופ דוג בשיתוף עם פארל, בשנת 2004. השיר הגיע למקום הראשון בשלושה מצעדי בילבורד (בילבורד הוט 100, בילבורד רית'ם אנד בלוז, בילבורד שירי ראפ) ובמצעדים נוספים ברחבי העולם.
בנוסף, השיר היה מועמד לשלושה פרס גראמי.
הנפטונז זכו בשלושה פרסי גראמי מתוך 11 מועמדויות.
הראשון בקטגוריית "מפיק השנה" והשני בקטגוריית "אלבום הפופ של השנה" על עבודתם באלבומו של ג'סטין טימברלייק, Justified, בשנת 2004.
הם קיבלו את פרס גראמי השלישי שלהם, בקטגוריית "שיר הראפ של השנה" על עבודתם בשיר "Money Maker" של לודקריס, בשנת 2008.
הצמד השתתף בהפקת אלבומה האחד עשר של מדונה, Hard Candy, באפריל 2008.
בשנת 2024, הצמד נכנס למחלוקת משפטית על השם "הנפטונז", כשהוגו האשים את וויליאמס שביקש שליטה בלעדית במרמה על הסימנים המסחריים של הצמד, תוך הפרה של הסכמתם לחלק הכל באופן שווה.
לדברי עורך דינו של הוגו, קנת די.
נציגו של פארל ציין כי פארל הופתע מהפעולה המשפטית וחזר על הצעתו לחלוק את הבעלות והניהול של הסימן המסחרי עם הוגו.
המחלוקת נסובה סביב שלוש בקשות לסימנים מסחריים של הצמד המכסים מוזיקה בסטרימינג, קליפים, תוכן והופעות חיות, שהוגו טוען שוויליאמס הגיש ללא ידיעתו.
הקול של הנפטונז מאופיין בקטעי סינתיסייזר, סימפול קלידים ומלווה במכונת תופים.
רבים מהפקותיהם כוללים שירת פלסטו של פארל כמו בשירים, "Excuse Me Miss" של ג'יי זי ו- "Beautiful" של סנופ דוג.
הוא הרכב מוזיקלי הכולל את פארל, הוגו ואת שי היילי.
שם ההרכב הוא ראשי תיבות של No one Ever Really Dies (אף אחד לעולם לא באמת מת).
הנערים מרחוב פאל (בהונגרית: A Pál utcai fiúk; בתרגומים קודמים נקרא מחניים) הוא רומן נעורים שנכתב על ידי הסופר ההונגרי פרנץ מולנר.
הרומן פורסם לראשונה בשנת 1906.
הספר הוא יצירה קלאסית של ספרות ילדים ונוער, האהובה בעולם כולו בגלל האופן האמין והנוגע ללב שבו מתוארים חיי היומיום של הילדים ומטופלים הנושאים של חבורות נוער - עימותים וסולידריות.
זהו ספרו המפורסם ביותר של מולנר, ואחד הספרים ההונגריים המוכרים ביותר בעולם.
בודפשט 1889, בפינת רחוב פאול ורחוב מריה נמצא מגרש לא בנוי, שמשמש בינתיים לאחסון חומרי בנייה, דבר נדיר בבודפשט הצפופה.
חבורת נערים, ביניהם בוקה המנהיג, צ'ונקוש, ברבש, קולנאי, צ'לה, גרייב, קנדה, ויס, ונמצ'ק הקטן מכולם, קובעת את המגרש למקום משחקים והתכנסויות, מבלי שהמבוגרים יפריעו להם, וקוראת לו בשם "הגרונד".
בין נערי הגרונד שוררת היררכיה רבת חשיבות שנקבעת על פי דרגות צבאיות, נמצ'ק הוא הטוראי היחיד וחובה עליו לציית לשאר הנערים שנושאים בדרגות גבוהות ממנו, אך בספר מצוין ש"נמצ'ק, מצדו, ציית בשמחה לכולם."
קבוצה נוספת חומדת את המגרש הזה למשחקי כדורגל - קבוצת "החולצות האדומות" בפיקודו של פרי אץ'.
מקום מושבם הוא על האי בגן הבוטני.
חבורת הגן הבוטני כוללת את האחים פסטור, נער בשם סבניץ' שמצוין כנער טיפש וקולני, וונדאואר, נער קטן וזריז.
האחים פסטור מתוארים כנערים יפי תואר, חזקים ואלימים.
כשנמצ'ק משחק בגולות בחצר המוזיאון (מכונה בספר "מוזי") האחים פסטור מגיעים ומכריזים "איינשטנד"- ביטוי גרמני שפירושו לפי הספר הוא "שהגולות הוכרזו כשלל מלחמה, ומי שיתנגד- יטפלו בו באלימות." סצנה זו מתוארת באנדרטה ברחוב פאל.
כשבוקא רודף הצדק שומע על המקרה הוא מחליט שבלילה יחדרו הוא, צ'ונקוש ונמצ'ק אל הגן הבוטני, להשאיר לנערי החולצות האדומות סימן במעוזם ולהראות להם שנערי רחוב פאל אמיצים מהם.
לאחר ששלושת הנערים נכנסים לגן הבוטני הם מגלים את גרייב שיושב עם החבורה האויבת ובוגד בנערי רחוב פאל.
במהלך המרדף של חבורת הגן הבוטני אחרי שלושת הנערים מרחוב פאל נאלץ נמצ'ק להיכנס לאגם ולאחר מכן לבריכת הדגים בגן הבוטני.
נערי רחוב פאל מקימים אגודה שנקראת אגודת השפכטל.
הם מתייחסים לאגודה, שתפקידה לאסוף מרק זגגים מחלונות, ברצינות רבה מאוד.
כשהמורה ראץ מגלה על האגודה הוא מפרק אותה.
כעבור זמן חודר נמצ'ק לבדו לגן הבוטני, לוקח את הדגל שפרי אץ' גנב מהגרונד ולאחר מכן מתגלה בפני חבורת הגן הבוטני ומטיח בגרייב את אשמת הבגידה.
כעונש על שנכנס לאי שלהם הם מטבילים את נמצ'ק במי האגם וכתוצאה מכך הוא נעשה חולה עוד יותר.
פרי אץ', שהוא מפקד בעל ערכים, בז לגרייב ולבגידתו בחבריו.
במקום להיעזר בו לכיבוש הגרונד כמו שתכנן בהתחלה, פרי אץ' מחליט להכריז מלחמה על נערי הגרונד ולכבוש אותו.
לאחר קרב מתוכנן היטב בו הפגינו נערי הגרונד אסטרטגיה מתוחכמת להפליא, נמצ'ק החולה יוצא מביתו ומגיע בדיוק בזמן להכניע את פרי אץ' ולמעשה לסיים את הקרב.
לאחר מכן מצבו של נמצ'ק מדרדר במהירות ומגיע לכדי דלקת ריאות, והוא מת, לאחר סצנה מרגשת שמתוארת בפירוט רגיש ביותר בספר.
בוקא מגיע לגרונד לאחר הקרב, ורואה כלי מהנדס מונחים בבקתה שבמגרש.
מדבריו של השומר הסלובקי יאנו הוא מבין שעל הגרונד עומד להיבנות בקרוב בניין מגורים, ושנמצ'ק מת לשווא.
הספר יכול להיקרא כסאטירה על הלאומנות באירופה באותה תקופה, ואף כנבואה של מלחמת העולם הראשונה שפרצה שנים ספורות לאחר הוצאת הספר לאור.
למרות המסר שמועבר, הספר לא מערב פוליטיקה.
מחניים + איזהו גיבור (תרגום: רות כץ ושאול קנצלר), יזרעאל, 1940 איורים - בינה גבירץ
הנערים מרחוב פאל (תרגום: מרדכי ברקאי), זמורה ביתן (מרגנית), 1984
בשנת 1934 יצא סרט המבוסס על הספר, שנקרא "No Greater Glory".
בעיבוד זה נמחקת הסאטירה הפוליטית, והסרט מתאר בפשטות את העלילה כסיפור מרגש של מסירות והקרבה.
העיבוד הקולנועי הידוע ביותר של הספר, קופרודוקציה הונגרית-אמריקאית, יצא לאקרנים ב-1969.
בשנת 1955 פרסם יוזף הן ספר לנוער בשם "הקרב על אחוזת תיש" (Bitwę o Kozi Dwór;) שהתבסס בחלקו על הספר "הנערים מרחוב פאל".
הנפילה הוא רומן פילוסופי קצר של הסופר הצרפתי אלבר קאמי, אשר יצא לאור בשנת 1956. זהו הרומן הבדיוני האחרון שקאמי השלים בחייו.
הספר הוא מונולוג בעל כמה חלקים שהגיבור, ז'אן בטיסט קלמנס, מספר לזר שפגש זה עתה בבר באמסטרדם.
אותו זר הוא צרפתי שהגיע גם הוא לעיר וז'אן בטיסט פונה אליו כ"בן ארצו".
הוא מגולל באוזניו את סיפור חייו כעורך דין פריזאי מצליח שהפך ל"שופט בעל תשובה", אדם עשיר ומכובד שחווה התמוטטות, נפילה, וכעת נותר לו להביט על טעויות העבר ולהרהר במשמעותן.
הספר חג סביב מונחים פילוסופיים כגון - חירות ובדידות, זרות, מצבו של האדם בעידן המודרני, משמעות ואמת.
הפילוסוף והסופר ז'אן-פול סארטר כתב על הספר: "זהו הספר הכי טוב והכי פחות מובן של קאמי".
בשנת 1959 על ידי המתרגם צבי ארד, ובשנת 2014 על ידי המתרגם עמנואל פינטו.
שני התרגומים פורסמו בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הספר עובד להצגת יחיד על ידי השחקן והבמאי ניקו ניתאי והיא הועלתה מעל 3,600 פעמים.
הנערה שקפצה בזמן (ביפנית: 時をかける少女, "טוקי או קאקרו שוג'ו") הוא סרט אנימה יפני שהופק ב-2006, בסטודיו Madhouse, בבימויו של מאמורו הוסודה ועל-פי תסריט מאת סאטוקו אוקודרה.
עלילתו של הסרט עוסקת במאקוטו קונו, נערה בגיל תיכון, שמקבלת במקרה את היכולת למסע ("קפיצה") בזמן, ומנצלת אותה לטובתה האישית.
הסרט מבוסס באופן רופף מאוד על רומן יפני מ-1967 באותו השם מאת יאסוטאקה טסוטסואי, כאשר הדמות הראשית של הרומן היא דמות משנית בסרט, וקיים בשתי היצירות אותו רעיון כללי.