tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאנס ג'פרי מיכאליס היה שחיין יהודי-אמריקאי, אלוף המכביה העשירית (1977) וסגן אלוף ארצות הברית (1977) במשחה ל-100 מטר חזה.
אלוף האוניברסיאדה (סופיה 1977) במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
מיכאליס נולד וגדל באוקלנד, קליפורניה, בנם של דונה ואלכס.
הוא למד בתיכון סנטה קלרה, שם התבלט כחבר בנבחרת השחייה.
הוא התאמן במועדון השחייה סנטה קלרה , לצידו של האלוף האולימפי, אלוף העולם ושיאן העולם בחזה ג'ון הנקן.
הוא למד בקולג' ב-UCLA ובשנתיים האחרונות בקולג' למד באוניברסיטת אריזונה והיה חבר בנבחרת השחייה שלה.
באליפות ארצות הברית שנערכה בקונקורד, קליפורניה ב-22 באוגוסט 1974 הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, אחרי הרביעייה החזקה של קבוצתו.
נוסף לכך, סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.88 דקות
באליפות ארצות הברית שנערכה במישן וייחו, קליפורניה ב-18 באוגוסט הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.60 דקות, אחרי ריק הופסטטר (1:05.24 דקות) ולפני חברו לקבוצה ג'ף פרימן (1:06.55 דקות).
שבוע לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בסופיה, בולגריה בסוף אוגוסט הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר ביחד עם ג'ים בולארד, מייק קרינגטון וג'ון אבונה בתוצאה של 3:51.67 דקות, לפני קנדה (3:53.67 דקות) וברית המועצות (3:54.34 דקות).
מיכאליס היה נשוי ואב לשני בנים.
עבד ככבאי בסנטה קלרה, במשך 26 שנים עד למותו.
אהב לגלוש על הגלים בחוף של סנטה קרוז.
נפטר מסרטן לאחר מאבק של שנתיים במחלה.
לאסי חוזרת הביתה הוא ספרו הנודע של אריק נייט, סופר בריטי-אמריקאי, שהיה לשם דבר ולמושג.
במקור היה זה סיפור קצר, שהתפרסם במגזין "הסאטרדיי איבנינג פוסט" בשנת 1938 וכספר באורך מלא בשנת 1940. עלילות כלבת הקולי האמיצה היו לסרט קולנוע בכיכובם של אליזבת טיילור ורודי מקדואל.
במשך השנים שימש סיפורה של לאסי כנושא לעוד סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, שחלקם התרחקו מאוד מעלילת הספר המקורי, בהם הסרט לאסי משנת 2005. כל הכלבים ששיחקו בתפקיד לאסי היו זכרים.
לאסי היא כלבתו של הנער ג'ו קרקלו, בנו של כורה במחוז יורקשייר באנגליה.
אביו של ג'ו מומחה בגידול כלבי קולי, כלבי רועים סקוטיים, ולאסי היא אכן דוגמה מפוארת לגזע זה - יפהפייה, נבונה, אמיצה ונאמנה מאין כמוה לאדוניה, ובעיקר לילד, ג'ו.
מדי יום ביומו באה לאסי לפגוש את ג'ו ליד שער בית הספר, בשעה ארבע אחר הצהרים בדיוק.
הזמנים הקשים וחסרון כיס מאלצים את הורי ג'ו למכור את לאסי לדוכס, השוכן באחוזה גדולה לא הרחק מן הכפר.
ג'ו מתקשה מאוד לקבל את הגזרה, וכאשר ביום המחרת הוא מוצא את לאסי ממתינה לו כרגיל ליד שער בית הספר, הוא סבור תחילה שאביו התחרט וביטל את המכירה, אך כשהוא מגיע הביתה בצהלה, נודעת לו האמת - לאסי ברחה מבעליה החדשים ואביו, הכורה העני אך הישר, מתעקש להשיבה לו מיד.
כאשר לאסי בורחת שוב, מבין ג'ו, שאסור לו לחזור עמה הביתה.
הוא מנסה להסתתר עמה במקום מחבוא, אך אביו מוצא את הנמלטים ומחזיר את בנו הביתה ואת הכלבה לבעליה החוקיים.
בשלב זה מחליט הדוכס, שאין לו סיכוי להחזיק את לאסי ברשותו כל עוד היא נמצאת בסביבתה הקודמת, כאשר שום גדר או מכשול אינם מצליחים למנוע ממנה להתחמק ולקיים את המפגש היומי עם הילד האהוב עליה.
עקב כך, הוא מעביר אותה אל אחוזתו שבסקוטלנד, וג'ו נאלץ להשלים בלב כבד עם הידיעה, שכנראה לא יזכה לראות שוב את כלבתו האהובה.
אלא שלאסי איננה מקבלת את הדין.
היא איננה יודעת עד כמה רחוקה סקוטלנד מיורקשייר, ומה קשה ומפרכת הדרך בין ביתה החדש לזה הקודם.
במהלך הדרך פוקדות את לאסי תלאות רבות, היא נפצעת, נפגעת, רעבה ומוכה.
יש שרודפים אחריה, יש שמתנכלים לה, ויש גם מי שנחלץ לעזרתה ומציל את חייה.
בתקופת החלמתה היא קרובה לוותר ולהישאר בבית מציליה, האוהבים אותה ורואים בה את כלבתם, אך ככל שהיא מתחזקת, חוזר לפעם בה הדחף הקודם - הביתה, אל ג'ו.
מדי יום בשעה ארבע היא קמה ומתחילה להסתובב בחוסר מנוחה ליד הדלת, עד שעוברת השעה והיא חוזרת שוב למנוחתה, בחוסר ברירה, עד למחרת.
בסופו של דבר מבינה האישה, שטיפלה בה במסירות ונקשרה אליה, שלאסי לעולם לא תהיה כלבתה, שאם היא אוהבת אותה, עליה לשחרר אותה ללכת לדרכה, וזאת היא עושה, בכאב אך בהבנה.
לאסי חוזרת אל תלאות הדרך, שחלק ממנה כבר עברה אבל חלקה הקשה ביותר עוד לפניה.
בסופו של דבר היא מצליחה להגיע אל המפגש בשער בית הספר, בשעה ארבע, אך הכלבה שג'ו מוצא שם שונה מאוד מכלבת הקולי היפה והמטופחת שהכיר - היא שרויה באפיסת כוחות, חולה, רעבה ומוכה, כמעט על סף המוות, אך עדיין מכשכשת בזנבה, בשארית כוחותיה, כשהוא נחפז לגשת אליה ולוקח אותה הביתה.
הפעם, הוא יודע, לא יחזיר אותה אביו אל הדוכס.
הידע, הניסיון והאהבה של משפחת קרקלו מצילים את לאסי ממוות, וכאשר היא שבה לאיתנה, שומע על כך הדוכס ובא לראותה, אלא שהפעם אין מר קרקלו מוכן להשיבה לו.
מיומנותו בגידול כלבים מסייעת לו להסוות את לאסי ככלבת כלאיים עלובה וממורטטת, וכך הוא מקווה להטעות את הדוכס.
אלא שגם זה מבין לא קטן בכלבים, וכאשר הוא ממשש את כפותיה של לאסי, הוא מבין איזה מעלל גבורה ביצעה הכלבה, שהייתה בבעלותו אך מעולם לא ראתה בו את אדוניה, כדי לשוב אל אדוניה האמיתיים.
בתחושת כבוד והוקרה, הוא משתתף בהעמדת הפנים ומודיע למר קרקלו, כי כלבה זו מעולם לא הייתה ולא תהיה שלו, והוא דורש להבטיח לו, כי לעולם לא תתקרב למכלאותיו, הבטחה שג'ו שש להעניק לו.
כמו כן הוא שוכר את אביו של ג'ו, המובטל זה חודשים רבים, לעבוד אצלו באחוזה כשומר הכלבים.
לסי חוזרת הביתה, תרגום: יגאל קמחי, אחיאסף
לסי חוזרת הביתה, תרגום: אלה אמיתן, אחיאסף
לאסי חוזרת הביתה, תרגום: יואב כ"ץ, סדרת הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, בהוצאת מודן ואוקיינוס
לארש סוון "לאסה" הָלְסְטְרֶם (בשוודית: Lars Sven "Lasse" Hallström; נולד ב-2 ביוני 1946) הוא במאי קולנוע ובמאי וידאו קליפים שוודי.
אמו הייתה הסופרת השוודית קרין ליברג (1907–2000).
הלסטרם למד בבית הספר למוזיקה על שם אדולף פרדריק בסטוקהולם.
ב-1973, הוא ביים לראשונה את הסדרה הקומית "Pappas pojkar" עבור הטלוויזיה השוודית.
הוא שיתף פעולה לעיתים קרובות עם הקומיקאים מגנוס הרנשטאם ובראסה ברנסטרום באותה עת.
בשנים 1974–1982, הלסטרם עבד עם להקת אבבא, על רבים מוידאו קליפים שלהם וגם ביים את סרטם "ABBA: The Movie" מ-1977.
לאחר ההצלחה הבינלאומית של סרטיו "My Life as a Dog"(1985), שעליו היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, והסרט "סיפורים שסיפרתי לאמא" (1987), שזכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, החל הלסטרם לעבוד בקולנוע האמריקני.
בשנת 1991 ביים את סרטו הראשו בארצות הברית, "Once Around", קומדיה רומנטית על אישה צעירה שמתחתנת עם גבר מבוגר שתלטן, בו כיכבו ריצ'רד דרייפוס, הולי האנטר ודני איילו.
בשנת 1993 ביים את הסרט "מה עובר על גילברט", בכיכובם של ג'וני דפ ולאונרדו דיקפריו.
בשנת 1999 ביים את הסרט "תקנות בית השיכר", על פי ספר באותו שם, עליו היה מועמד לפרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר.
בשנת 2000 ביים את הסרט "שוקולד", המספר את סיפורה של אם צעירה (ז'ולייט בינוש) המגיעה לעיירה בצרפת עם בתה בת השש, ופותחת בה חנות שוקולד.
במהרה השוקולד משנה את חייהם של תושבי העיירה.
בשנת 2001 ביים את הסרט "חדשות הספנות", המבוסס על רומן מאת אני פרו, בכיכובם של קווין ספייסי וג'וליאן מור.
בשנת 2005 ביים את הסרט "קזנובה", עיבוד מודרני של האוטוביוגרפיה של ג'קומו קזנובה.
בשנת 2009 ביים את הסרט "האצ'יקו", עיבוד אמריקאי לסיפור אמיתי שהתרחש ביפן בכיכובו של ריצ'רד גיר.
בשנת 2011 ביים את הסרט "לדוג סלמון בתימן", עיבוד לספר רב המכר של פול טורדיי מ-2006, בכיכובם של יואן מקגרגור ואמילי בלאנט.
בשנת 2014 ביים את הסרט "מסע של מאה צעדים", דרמה קומית בכיכובה של הלן מירן.
זה היה סרטו השני של הלסטרם בו העלילה נסובה סביב אוכל, לאחר סרטו "שוקולד" משנת 2000.
בשנת 2018 ביים את הסרט של חברת וולט דיסני "מפצח האגוזים וארבע הממלכות", תקציב ההפקה היה 130 מיליון דולר אך הוא נכשל בקופות.
להלסטרם שני ילדים – בן שנולד ב-1976 מנישואיו הראשונים לשחקנית מָלוּ הלסטרם (1941–2005), ובת שנולדה ב-1995 מאשתו הנוכחית, השחקנית לנה אולין.
לאסה ארטורי וירן (בפינית: Lasse Artturi Virén ; 22 ביולי 1949) הוא אתלט פיני למרחקים ארוכים.
הוא אלוף אולימפי שזכה ב-4 מדליות זהב בשתי אולימפיאדות (מינכן 1972 ומונטריאול 1976) ושיאן עולם בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר.
הוא האתלט הראשון שניצח בשתי אולימפיאדות רצופות בריצת 5000 מטר ובריצת 10000. זכה לכינוי "הפיני המעופף".
לאחר פרישתו, עבר לפעילות פוליטית ונבחר לפרלמנט הפיני.
וירן נולד במירסקילה שבדרום פינלנד.
הוא עבד בתור קצין משטרה והתאמן תחת הדרכתו של רלף הייקולה.
ההופעה הבינלאומית הראשונה של וירן הייתה באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי בשנת 1971. הוא רץ בצילו של אתלט פיני אחר, יואה ואטיינן שזכה בשתי מדליות זהב בריצות ל-5000 מטר ול-10000 מטר תוך שהוא מסיים במקום השביעי (13:38.6 דקות) ובמקום ה-17 בהתאמה.
לאחר זמן לא רב, הוא שבר את השיא הפיני של ואטיינן בריצת 5000 מטר.
מעודד על ידי משטר אימונים נוקשה שהתקיים בקניה, הוא שיפר בריצת 2 מייל את השיא העולמי (8:14.0 דקות) בכמעט 4 שניות והגיע מוכן למשחקים האולימפיים.
הוא שיפר את שיאו העולמי של רון קלארק מאוסטרליה (27:39.4 דקות).
בכך היה לאתלט הרביעי בהיסטוריה שזכה בשתי ריצות אלו אחרי בן ארצו הנס קולמיינן (1912), אמיל זטופק מצ'כוסלובקיה (1952) וולדימיר קוץ מברית המועצות (1956).
ארבעה ימים לאחר האולימפיאדה, בתחרות שנערכה בהלסינקי קבע וירן בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 13:16.4 דקות.
שבוע לאחר מכן, שיפר פוטמן (מתחרהו הגדול) את השיא שקבע ב-3.4 שניות והעמיד אותו על 13:13.0 דקות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכה וירן במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:24.57 דקות ובמקום השביעי בריצת 10000 מטר בתוצאה של 28:29.23 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה וירן בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:24.76 דקות, לפני דיק קואקס מניו זילנד (13:25.16 דקות) וקלאוס-פיטר הילדנברנד מגרמניה (13:25.38 דקות) ובריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:40.38 דקות, לפני קרלוס לופז מפורטוגל (27:45.17 דקות) וברנדן פוסטר מבריטניה (27:54.92 דקות).
בנוסף, הוא סיים במקום החמישי בריצת מרתון בתוצאה של 2.13:10.8 שעות.
בכך היה וירן לאתלט האולימפי הראשון שהגן על שתי מדליות זהב בתחרויות ריצה אישיות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיים וירן במקום החמישי בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:50.46 דקות ולא הצליח לזכות בתואר בפעם השלישית ברציפות, המנצח בריצה היה יפטר (27:42.69 דקות).
בנוסף, הוא לא הצליח לסיים את ריצת המרתון.
וירן כיהן בשנים 1999–2007 כחבר בפרלמנט הפיני.
וירן ניבחר בשנת 1972 לאתלט השנה בעולם.
לאסי הוא סרט קולנוע מותחן דרמה-קומית; בריטי-אמריקאי-צרפתי-אירי עטור פרסים, שיצא לראשונה בממלכה המאוחדת ב-16 בדצמבר 2005, המבוסס על ספרו של הבריטי אריק נייט, "לאסי חוזרת הביתה".
השחקנים הראשיים בסרט הם כלב רועים מסוג קולי גס-שיער המגלם את הכלבה לאסי, והילד ג'ונתן מייסון .
משתתפים בו בין היתר השחקנים פיטר או'טול, סמנתה מורטון, ג'ון לינץ', סטיב פמברטון, אדוארד פוקס, ג'מה רדגרייב, קלי מקדונלד, ניקולס לינדהרסט ועוד.
הסרט צולם באירלנד, בסקוטלנד ובאי מאן.
93 אחוזים מהביקורות על הסרט, היו חיוביות.
לַאסְלוֹ אֶדֶה אֹלְמַאשִי (בהונגרית: Zsadányi és törökszentmiklósi Almásy László Ede, בגרמנית: Ladislaus Eduard Almásy, לדיסלאוס אדוארד אלמאשי); מז'אדאן וטרקסנטמיקלוש, 22 באוגוסט 1895 – 22 במרץ 1951) היה חוקר מדבריות, טייס ואיש מודיעין הונגרי, שהתפרסם כמקור ההשראה לדמות הראשית בספר ובסרט "הפצוע האנגלי".
אלמאשי נולד בטירת ברנשטיין לגיירג' אלמאשי ולאשתו אילונה.
היו לו אח ואחות, יאנוש וגאורגינה.
העיר ברנשטיין שכנה אז במחצית ההונגרית של הקיסרות ההבסבורגית, והועברה לאוסטריה ב-1922 כחלק מבורגנלנד.
אביו היה אתנולוג וזואולוג מפורסם, שהיה בין מייסדי החברה הגאוגרפית ההונגרית.
המשפחה הייתה שייכת לענף זוטר של בית אלמאשי העתיק והמיוחס, ואף על פי שנמנתה עם האצולה והיו לה אדמות, לא החזיקה בתואר העובר בירושה.
מגיל צעיר התעניין אלמאשי בחקר הטבע ובבניית דאונים.
אלמאשי היה חניך ומדריך בתנועת הצופים של הונגריה ובבגרותו אף היה המדריך הראשי של צופי האוויר של הונגריה.
מ-1911 ועד 1914 הוא התגורר באיסטבורן הסמוכה ללונדון, שם התחנך אצל מורה פרטי ולמד את השפה האנגלית על בוריה.
בעודו בבריטניה פגש במגלה הארצות הנודע פרדריק סלו (מושא השראתו של הנרי ריידר הגרד, שביסס עליו את דמותו של גיבור ספריו אלן קווטרמיין), ובעקבות כך החל להתעניין ביבשת אפריקה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא שב לארצו והתגייס לחטיבת ההוסארים ה-11, ובהמשך עבר הסבה לחיל-האוויר.
הוא שירת כטייס תצפית בחזית הרוסית ובחזית האיטלקית.
לאחר סוף המלחמה המשיך אלמאשי המלוכן לתמוך בבית הבסבורג.
ב-26 במרץ 1921 הוא נהג במכוניתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה, בנסיעה שנמשכה שלושים שעות רצופות, כשזה שב ממקום גלותו בשווייץ לבודפשט בניסיון כושל לתבוע בחזרה את הכס.
בחודשים הבאים, במהלך שהותם יחד, החל הקיסר לפנות לאלמאשי בתואר רוזן, אף שלא היה זכאי לכך מתוקף ירושה, וטען כי קרל רק זכר בקשה ישנה שהגיש סבו להענקת התואר, ושבוטלה לבסוף.
בחוגים המלוכניים נהגו לכנותו בתואר רוזן מתוך כבוד לקיסר, אך מאחר שלא היה לכך תוקף חוקי, מחה אלמאשי לעיתים קרובות על הצגתו כרוזן.
ב-1921 נכנס לשירותו של הבישוף יאנוש מיקש מסומבטהי כמזכיר אישי, ושימש ככזה עד 1926. ב-1922 החל לעבוד גם כסוכן חברת הרכב האוסטרית שטייר דיימלר פוך בסומבטהי.
בנוסף, הוא התחרה כנהג מרוצים.
ב-22 בפברואר 1926 הגיע לנמל אלכסנדריה לביקורו הראשון באפריקה.
בחודשיים הבאים ערך מסע של 3,000 ק"מ ברכב מהעיר לנילוס הלבן.
במהלך אותו סיור היה אלמאשי לאדם הראשון שחצה ברכב לבדו את המדבר הנובי.
ב-1928 הוא שבר שיא בנסיעה מהירה בין מדריד לקופנהגן.
ב-1929 הוביל משלחת ממומבסה לקהיר והיה הראשון שחצה את ביצת סוד ברכב ממונע.
באותה שנה גם ערך נסיעה של 700 קילומטר בסהרה המזרחי.
ב-1930 פוטר אלמאשי ממשרתו בשטייר בעקבות השפל הגדול, אך מצא שני פטרונים חדשים שהיו גם הם חוקרי מדבריות נלהבים: הנסיך כמאל אל-דין חוסיין, בנו של סולטאן מצרים חוסיין כאמל, וסיר רוברט קלייטון איסט-קלייטון, ברונט אנגלי.
ב-1932 הוביל אלמאשי מספר מסעות מחקר ברמת גילף כביר בדרום מדבר לוב (כך נקרא בזמנם החלק המזרחי של מדבר סהרה), בהן השתתפו גם קלייטון ואשתו דורותי.
הם ביקשו לאתר, בין השאר, את נווה המדבר האגדי זרזורה.
המשלחות מצאו ציורי סלע פרהיסטוריים ומיפו את מיקומן של מספר נאות מדבר, שאחת מהן חשבו לזרזורה האגדית.
חלק מהסקר שביצעו נעשה באמצעות מטוס קל.
אלמאשי התפרסם כחוקר בעקבות מסעותיו וגילויו אלה.
הוא שלט בערבית והכיר היטב את המדבריות, וחבריו הבדואים כינוהו "אבו רמלה" (אבי החולות).
ב-1935 הוביל אלמאשי משלחת נוספת בימת החול הגדולה שבמדבר לוב בחיפוש אחר צבאו האבוד של כנבוזי השני, שעל פי הרודוטוס נעלם בסופת חול כשניסה לכבוש את האורקל של אמון-רע בסיווה.
במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה סיפק אלמאשי מידע מודיעיני לצבאו של אמיליו דה בונו.
באותה תקופה החל לעבוד כמדריך טיסה בשדה תעופה בקהיר.
ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא נאלץ לשוב להונגריה, שם עוד היה רשום כסרן במילואים בחיל-האוויר.
ב-1941 הוא סופח לגיס אפריקה של ארווין רומל.
בפברואר 1942 הדריך שני סוכני אבווהר, יוהנס קפלר והקשר הנס-גרט זנדשטדה, במסע ארוך דרך המדבר מלוב ועד פאתי קהיר, שעקף את קווי הבריטים.
הם הגיעו לבירה המצרית בראשית מאי.
על השתתפותו במבצע הוענק לאלמאשי צלב הברזל מדרגה ראשונה והוא קודם לדרגת רב-סרן.
הוא המשיך בפעילותו במודיעין הגרמני; ב-1943 היה מעורב בניסיון כושל להעביר סוכנים מיוון הכבושה ללוב, ולאחר מכן הוצב בטורקיה והוטל עליו להפעיל את קשריו במצרים כדי לסייע בארגון מרד נגד הבריטים.
הוא היה מעורב בהצלת מספר יהודים מגירוש למחנות ההשמדה, בהם הסייף האולימפי ינה פוקס ומשפחתו.
ב-2 באפריל 1945, לאחר כיבוש עיר מגוריו, הוא נעצר על ידי הצבא האדום.
בפברואר 1946 הוא הועמד למשפט בידי בית-הדין העממי בבודפשט בעוון פשעי מלחמה בגלל שירותו בצבא הגרמני, וזוכה בנובמבר.
ב-1947 הוא נעצר שוב בידי הרשויות הקומוניסטיות, אך שוחרר לאחר התערבותו של המלך פארוק.
ב-1949 קבע שיא עולמי בדאייה למרחק, כשהטיס דאון מפריז לבירה המצרית.
ב-1951, בעת חופשה באוסטריה, לקה בדיזנטריה.
ב-11 במרץ, בעודו גוסס מהמחלה, הוא מונה למנהל המכון לחקר המדבר בקהיר.
בגילף כביר מצוי הר בשם ג'בל אלמאשי, על שמו של החוקר ההונגרי.
ב-1959 הופיעה דמותו לראשונה בקולנוע בסרט המערב-גרמני "רומל מתקשר לקהיר" (Rommel ruft Kairo), שעסק במבצע הברחת המרגלים.
סרט מלחמה בריטי משנת 1960, המבוסס על מבצע סלאם.
ב-1992 ביסס הסופר מייקל אונדטייה את ספרו "הפצוע האנגלי" על אלמאשי ובני הזוג קלייטון.
הוא תיאר פרשת אהבים בין ההונגרי לדורותי קלייטון (ששמה שונה ל"קתרין קליפטון").
העלילה הייתה בדיונית; אלמאשי כלל לא היה מאוהב בה, ומתכתובתו הפרטית עולה כי היה חד-מיני.
הספר (שראה אור גם בעברית בתרגום דן דאור) זכה בפרס בוקר.
ב-1996 עיבד אותו הבמאי אנתוני מינגלה לסרט המצליח וזוכה-האוסקר "הפצוע האנגלי", ובו גילם רייף פיינס את אלמאשי.
לאס פאלמאס דה גראן קנריה (בספרדית: Las Palmas de Gran Canaria או בקיצור Las Palmas) היא אחת משתי ערי הבירה (יחד עם סנטה קרוס דה טנריפה) של הקהילה האוטונומית של האיים הקנריים בספרד.
העיר שוכנת בחלקו הצפון-מזרחי של האי גראן קנריה.
נכון לשנת 2013 מנתה אוכלוסיית העיר כ-383,050 תושבים כשהמטרופולין של העיר מנה כ-700,000 תושבים.
האקלים בעיר הוא אקלים סובטרופי.
הטמפרטורות נוחות ומתונות במשך כל השנה.
העיר נוסדה ב-1478 ועד למאה ה-17 הייתה הבירה היחידה של האיים הקנריים.
כיום היא אחת משתי הבירות של האיים במשותף עם סנטה קרוס ובה שוכן ארמון הנשיאות של הקהילה האוטונומית, מחצית מהמשרדים הממשלתיים ובית המשפט העליון של האיים הקנריים.
העיר נוסדה על ידי חואן רחון ב-24 ביוני 1478 בשם "ריאל דה לאס פאלמאס" (Real de Las Palmas).
רחון היה מפקד הצבא הקסטיליאני לפני שפרצה המלחמה כנגד הגואנצ'ים, הילידים המקוריים של האיים.
ב-1492 עגן כריסטופר קולומבוס בנמל לאס פאלמאס ובילה בו כמה ימים לפני שהפליג למסעו הראשון לאמריקה.
הוא גם עצר בו בדרכו חזרה.
ב-1595 ניסה פרנסיס דרייק לבזוז את העיר ונכשל.
הפלישה לעיר והריסתה על ידי הצי ההולנדי בפיקודו של פיטר ואן דר דוס (Pieter van der Does) בשנת 1599 נחשבת לנקודת ציון חשובה בתולדותיה של העיר.
ב-1927 הוגדרה העיר כבירה הראשית של האיים על פי צו משנת 1833.
פעילותו של נמל הים של העיר התרחבה מאוד בתקופה בה תעלת סואץ הייתה חסומה עקב הסכסוך הישראלי-ערבי.
עקב היותה בקרבת שתי יבשות וחשיבותה כיעד תיירותי, מהווה העיר מקוד משיכה לפועלים זרים רבים המהגרים אליה.
לאס קונדס (בספרדית: Las Condes) היא עיר במחוז סנטיאגו שבצ'ילה.
האזור מאוכלס בעיקר במשפחות עם הכנסה גבוהה.
רוב הפעילות המסחרית של לאס קונדס מרוכזת בשדרת אפוקינדו, והמרכז המסחרי של העיר מכונה בפי המקומיים "סאנהטן", הלחם בסיסים של סנטיאגו ומנהטן.
משרדיה הראשיים של LAN איירליינס ושל עוד מספר חברות תעופה שונות נמצאים בעיר.
לאסוף הוא שמו של אלבום הבכורה של הזמרת יובל דיין, שיצא בשנת 2014 בחברת ארומה מיוזיק, כשנה לאחר סינגל הבכורה שלה, שהוא גם שיר הנושא של האלבום, "לאסוף".
האלבום, בהפקתו ועיבודו של פטריק סבג, כולל עשרה שירים שמחציתם נכתבו והולחנו על ידי דיין עצמה.
כותבים ומלחינים נוספים שלקחו חלק באלבום הם: עידן חביב, לאה שבת, נעם חורב, גלעד כהנא, גיא מנטש ("גיא ויהל"), ותומר הדדי.
באלבום גם נכלל כרצועת בונוס, הביצוע שלה לשיר "שאריות של החיים" מתוך הפרויקט של עידן רייכל, מתוך האודישן הראשון שלה לתוכנית "The Voice ישראל", שנהיה לאחד האודישנים הזכורים מהתוכנית, וזכה לצפיות רבות ביוטיוב.
באותה שנה בזכות האלבום זכתה דיין בתואר "זמרת השנה" של ערוץ 24 ואתר מאקו והיא החלה את סיבוב ההופעות הראשון שלה ברחבי הארץ.
האלבום זכה לתואר "אלבום פלטינה", על סך מכירות של 40,000 עותקים.
"לאסוף" - היה הסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום, יצא בפברואר 2013, הוא נכתב והולחן על ידי דיין בעצמה.
השיר זכה להצלחה רבה, הגיע למקום ראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט וצבר ללמעלה משלושה מיליון צפיות ביוטיוב.
"עד שתחזור" - הסינגל השני, יצא גם הוא ב-2013, הוא נכתב על ידי הזמר והיוצר עידן חביב, שגם הפיק מוזיקלית את השיר ביחד עם גלעד שמואלי, שאר שירי האלבום הופקו כולם על ידי פטריק סבג.
גם הסינגל הזה זכה להצלחה וצבר למעלה משישה מיליון צפיות ביוטיוב והגיע למקום שני במצעד מדיה פורסט.
"פעם אחת" - הסינגל השלישי באלבום, יצא באוגוסט 2013, וגם הוא נכתב והולחן על ידי דיין בעצמה, הוא לא זכה להצלחה כמו הסינגלים שקדמו לו.
"אל תאמר" - הסינגל הרביעי מתוך האלבום, יצא באוקטובר 2013 וכתבו אותו הזמר והיוצר דודו טסה, שגם הלחין את השיר, וסולן להקת "הג'ירפות", גלעד כהנא.
גם לסינגל זה יצא קליפ, השיר זכה להצלחה מיידית והגיע למקום ראשון במצעד גלגלצ ומדיה פורסט.
"צבעים" - הסינגל החמישי מהאלבום, יצא ב-19 בינואר 2014, בשיר היא משתפת פעולה עם אמיר דדון, השיר זכה להשמעות רבות ברדיו והגיע למקום השביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
"מי אני מולם (גרסת ההופעה)" - שחררה את הסינגל במאי 2014 בגרסת ההופעה (גרסה שונה מהשיר שמופיע באלבום), השיר הפך ללהיט הופעות וזכה להשמעות רבות ברדיו.
לאס קרוסס היא עיר מחוז דוניה אנה במדינת ניו מקסיקו בארצות הברית.
בעיר מתגוררים כ-111,385 תושבים (נכון ל-2020) והיא השנייה בגודלה במדינה, אחרי אלבקרקי.
במטרופולין שלה מתגוררים כ-217,552 תושבים.
לפי בואם של הספרדים לאזור במקום ישבו בני שבט האפאצ'י.
הספרדים הגיעו למקום בסוף המאה ה-16 והוא נהיה חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה.
ב-1821 מקסיקו קיבלה את עצמאותה והאזור עבר לשליטתה.
השם לאס קרוסס (מילולית: "הצלבים") ניתן לאזור במהלך תקופת השלטון הספרדי או המקסיקני, והמקור שלו לא ברור.
לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו שהסתיימה ב-1848 נחתם הסכם גואדלופה אידלגו לפיו הועבר האזור לארצות הברית.
כעבור שנה הוקמה ההתיישבות לאס קרוסס.
ב-1907 לאס קרוסס קיבלה מעמד של עיירה.
בלאס קרוסס נמצאת אוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו (NMSU), האוניברסיטה הוותיקה ביותר בניו מקסיקו ואחת הגדולות בה.
בקרבת העיר שוכן נמל התעופה הבינלאומי לאס קרוסס, אך הוא לא מציע טיסות מסחריות מאז 2005 והוא משמש בעיקר לתעופה כללית.
תושבי העיר יכולים להשתמש בנמל התעופה הבינלאומי אל פאסו, המשרת את העיר הקרובה אל פאסו במדינת טקסס.
בעיר עוברים הכבישים הבין-מדינתיים 10, המקשר בין פלורידה וקליפורניה, ו-25, שמתחיל בלאס קרוסס וממשיך צפונה עד לוויומינג.
לאסינה טראורה הוא כדורגלן עבר מחוף השנהב ששיחק בעמדת החלוץ.
בשל גובהו (2.03 מטר) זכה טראורה לכינוי 'הענק העדין', והוא בין הכדורגלנים המקצוענים הגבוהים בעולם.
כמי שנולד באביג'אן בירתה הפוליטית של חוף השנהב, החל טראורה את קריירת שלו ככדורגלן, תחת הדרכתו של המאמן הצרפתי ז'אן מרק גיו, בבית הספר לכדורגל של המועדון אסק מימוזה.
בשנת 2006, הצטרף למועדון הכדורגל סטאד ד'אבידג'אן, שם שיחק כשנתיים, עד לינואר 2008, עת עזב את חוף השנהב, והצטרף למועדון הכדורגל הרומני צ'.פ.ר.
הופעת הבכורה של טראורה במדי צ'.פ.ר.
התקיימה במשחק מול מועדון פ.צ.
קופנהגן, במסגרת משחקי הליגה האירופית למועדונים 2009–10. במשחק זה הבקיע את השער השני.
הוא הבקיע שער נוסף במסגרת ההפסד הביתי 2–3 לספרטה פראג.
במהלך העונה טראורה פתח בכל המשחקים ושיחק 90 דקות.
הוא הבקיע את שער הליגה הראשון שלו כשקם מהספסל במהלך משחק נגד אסטרה ג'יורג'יו ב 13 באוגוסט 2010.טראורה קיבל את האדום הראשון שלו לאחר עבירה אכזרית במהלך המחצית השנייה בהפסד 0–3 ליאשי ב-20 באוגוסט 2010. ב-15 בנובמבר הבקיע את הצמד הראשון שלו בקריירה במהלך ניצחון 0–3 על גלוריה ביסטריטה.
בשלב הבתים של ליגת האלופות 11–2010 טראורה הבקיע שער אחד בניצחון 1–2 על בזל ושער אחד בתיקו 1-1 מול רומא.
בפברואר 2011, טראורה עבר לקובאן קרסנודאר מליגת העל הרוסית תמורת 6 מיליון €.
במשחק הראשון של העונה ב 13 במרץ 2011, טראורה ערך את הופעת הבכורה שלו כשקם מהספסל בהפסד 0–2 לרובין קאזאן.
ב-2 באפריל, טראורה הבקיע את שער הליגה הראשון שלו לאחר שקם מהספסל בניצחון 1–3 על ספרטק מוסקבה.את עונתו הראשונה בליגה סיים עם שלושים ושמונה הופעות ושמונה עשר שערים.
במהלך הקריירה שלו בקבוצה טראורה הושווה רבות לבן ארצו החלוץ סיידו דומבייה.
ב-29 ביוני 2012,אנז'י מחצ'קלה דיווחו כי הם החתימו את טראורה תמורת סכום שלא פורסם.
דיווחים בתקשורת העריכו את דמי ההעברה סביב 18 מיליון €.
עם הצטרפותו למועדון, טראורה קיבל את המספר 19 ושם לעצמו מטרה להפוך את המועדון למצליח יותר לעתיד הקרוב.
הלאסט שאדו פאפטס הם סופרגרופ, פרויקט צד של אלכס טרנר (סולן הארקטיק מאנקיז), ושל מיילס קיין (לשעבר סולן הראסקלס ובעל קריירת סולו), בנוסף לג'יימס פורד, שמשמש כמפיק, מלחין ומתופף בחלק משירי הלהקה.
באוגוסט 2007 דווח שסולן הארקטיק מאנקיז, אלכס טרנר, וחברו הטוב מיילס קיין, סולן הלהקה הצעירה הראסקלס, עובדים על אלבום משותף ביחד עם ג'יימס פורד, שיפיק אותם וינגן על התופים.
קיין וטרנר הכירו כשלהקתו הקודמת של קיין, 'דה ליטל פליימס', ליוו את הארקטיק מאנקיז בסיבוב הופעות שלהם ב-2005, ושוב ב-2007, ובאותו סיבוב הופעות החלו קיין וטרנר לכתוב שירים עבור פרויקט משותף שלהם.
קיין החל לנגן עם הארקטיק מאנקיז, ואף השתתף בהקלטת מספר שירים שלהם כשהוא מנגן על הגיטרה.
ב-20 בפברואר 2008 הצמד הכריז על שם האלבום שיצא למחרת - 'The Age Of The Understatement'.
האלבום דורג במקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי בשבוע הראשון ליציאתו.
האלבום כלל 12 רצועות, כולן נכתבו על ידי טרנר וקיין.
הסינגל השני של האלבום נקרא 'Standing Next to Me', ואיתו השתחרר EP נוסף, מציג 3 שירים מקוריים נוספים של הצמד.
הסינגל השלישי מהאלבום נקרא 'My Mistakes Were Made For You', וגם איתו השתחרר EP, בו ניתן למצוא גרסה מחודשת של הצמד לשיר 'paris summer' של ננסי סינטרה ושל לי הייזלווד.
למרות שגם טרנר וגם קיין ניגנו בעיקר מוזיקת רוק, השירים באלבום בנויים יותר על ליווי תזמורתי, ופחות הרוק המוכר לשניהם.
אחרי הצלחתו של האלבום הראשון, השניים דיברו על הקלטת אלבום שני.
תחילה קיין אמר לסאן הבריטי שהם מצפים להתחיל לעבוד על חומרים חדשים ב-2009, אבל הדבר לא התממש מעולם.
מאז שניהם הביעו את הרצון לחזור לעבוד תחת ה'לסאט שאדו פאפטס' ואמרו שיתחילו להקליט כש"הזמן הנכון יגיע".
בחודש נובמבר 2015 סיפר ג'יימס פורד בראיון שהלהקה סיימה להקליט את אלבומה הבא, ושהוא יצא לאור בשנת 2016. בינואר 2016 חזרו ההרכב לפעילות ראשונה אחרי כמעט 8 שנים שקטות, כששחררו את השיר 'Bad Habits', עם וידאו קליפ נלווה.
השיר עצמו בסגנון רוק וקצת יותר אגרסיבי מהשירים באלבום הקודם.
שם האלבום הוא 'Everything You've Come to Expect', רשימת השירים מהאלבום התפרסמה וניתן להאזין להם כבר מההכרזה על האלבום, שהייתה ב-1 באפריל 2016. על עטיפת האלבום מופיעה תמונה של הזמרת טינה טרנר רוקדת, תמונה שצולמה בניו-יורק בשנת 1969.
כחודש אחרי שחרורו של הסינגל הראשון מהאלבום החדש, יצא הסינגל הבא שנושא את שם האלבום, 'Everything You've Come to Expect', ובניגוד אל השיר הקודם השיר הזה הציג סגנון רגוע יותר.
בקליפ נראו קיין וטרנר קבורים גב אל גב בחוף ים כשרק ראשיהם מעל החול, וביניהם רוקדת דמות אישה שנראית ככלה עזובה.
הסינגל הרביעי נקרא 'Miracle Aligner' ויצא ב-28 במרץ לצד קליפ הנלווה אליו בו קיין וטרנר רוקדים בחדר מעוטר וריק.
הלהקה זכתה לשבחים רבים על האלבום הראשון שלה, וזכתה ב-3 פרסי מוזיקה: במסגרת ה'MOJO Awards' ב-2008 זכתה בתואר 'פריצת השנה'; באותה שנה זכו בתואר זהה גם במסגרת ה'Q Awards'.
ב-2009, בטקס ה'NME Awards', זכו הצמד בפרס 'קליפ השנה' עבור הקליפ של 'My Mistakes Were Made For You', והתמודדו בשלב הסופי בקטגוריות 'שיר השנה' על 'The Age Of The Understatement' ובלהקה הבריטית של השנה, אך לא זכו בתארים אלו.
באותה שנה במסגרת הNME Awards, הארקטיק מאנקיז ואלכס טרנר זכו ב-3 פרסים נוספים
אוניון דפורטיבה לאס פאלמאס (בספרדית: Unión Deportiva Las Palmas, איגוד הספורט לאס פאלמאס) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר לאס פאלמאס, שבקהילה האוטונומית של האיים הקנריים.
הקבוצה נוסדה ב-22 באוגוסט 1949.
אף על פי שהקבוצה נרשמה בהתאחדות הכדורגל הספרדית ב-6 ביוני 1949, לאס פאלמאס נוסדה באופן רשמי רק ב-22 באוגוסט של אותה שנה, כתוצאה ממיזוג בין כל חמש הקבוצות באי: מועדון דפורטיבו גראן קנריה, אתלטיקו קלוב דה פוטבול, ריאל קלוב ויקטוריה, ארנס קלוב ומרינו פוטבול קלוב.
מטרת האיחוד הייתה ליצור קבוצה חזקה מספיק שתעודד את השחקנים של האיים הקנריים להישאר באי ולא לחפש קריירה טובה יותר ביבשת.
נערך דיון על שמו של המועדון, שבו הוסכם לא לכלול את שמותיהם של כל קודמיו, וכך נוצרה לאס פאלמאס.
בעונת 1949/50, עונתה הראשונה כקבוצה, בליגה השלישית, סיימה הקבוצה במקום השני ועלתה לליגה השנייה.
בעונה הבאה סיימה במקום השלישי ועלתה לליגה הראשונה.
בכך הייתה הקבוצה הראשונה והיחידה בספרד שמצליחה לעלות מהליגה השלישית לראשונה תוך שנתיים מהקמתה.
לאס פאלמאס שיחקה ברצף בליגה הראשונה החל מעונת 1964/65 עד 1982/83, כשהישגי השיא שלה היו הגעה למקום השני בעונת 1968/69 ולגמר גביע המלך בעונת 1977/78. החל מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 איבדה את מקומה בליגה הראשונה, ולמעט שנתיים בתחילת המאה ה-21, הייתה בעיקר בליגה השנייה ולפרקים גם בליגה השלישית.
ב-21 ביוני 2015 עלתה לאס פאלמאס חזרה לליגה הראשונה לאחר שניצחה בפלייאוף ההעפלה את ריאל סרגוסה.
ב-22 באפריל 2018, לאחר שלוש עונות רצופות בליגה הבכירה, לאס פאלמאס ירדה לליגה השנייה בעקבות הפסד 0–4 לאלאבס.
לאסה שונה (בדנית: Lasse Schöne, נולד ב-27 במאי 1986 בגלוסטרופ שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ניימכן.
בשנת 2002 עבר שונה לקבוצת הנוער של הירנביין.
הוא היה חלק מהקבוצה במשך ארבע שנים עד לשנת 2006, אך לא זכה לדקות משחק בליגה, ועבר לדה חראפסחאפ מליגת המשנה ההולנדית.
בעונה הראשונה שלו בקבוצה, היה שותף להעפלתה של הקבוצה לליגה ההולנדית הראשונה.
בקיץ 2008 חתם שונה בניימכן.
הוא כבש את שער הניצחון במשחק החוץ בדצמבר 2008 מול ספרטק מוסקבה במסגרת שלב הבתים של גביע אופ"א, שער אשר שלח את הקבוצה לשלב 32 האחרונות של הטורניר.
המועדון והאוהדים בחרו בו לשחקן העונה, תואר שזכה גם בקבוצתו הקודמת, דה חראפסחאפ.
באפריל 2012, חתם שונה באייאקס, והצטרף למספר שחקנים דנים ששיחקו בעבר עבור אייאקס, כולל את מיכאל לאודרופ, איש שהיה מודל לחיקוי עבורו לאורך הקריירה.
המועדון והאוהדים בחרו בו לשחקן העונה לשנת 2014. במרץ 2015 האריך שונה את חוזהו בקבוצה עד קיץ 2017. שונה פתח בהרכב קבוצתו לגמר הליגה האירופית 2017, בו פגשה אייאקס את מנצ'סטר יונייטד, והפסידה 2-0.
ב-9 באוגוסט 2019 לאחר שבע שנים באייאקס, חתם שונה בגנואה לשנתיים.
ב-11 בפברואר 2021, שונה חתם עד לסיום העונה בהירנפיין מליגת העל ההולנדית.
באוגוסט 2009 ערך שונה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק הבוגרת במשחק ידידות נגד נבחרת צ'ילה אשר נערך באצטדיון ברונדבי.
שונה כבש השער הראשון שלו לאחר פחות מדקה מאז כניסתו למגרש במחצית השנייה, שער אשר איזן זמנית את תוצאת המשחק, שהסתיים בניצחונה של נבחרת צ'ילה בתוצאה 2-1.
לאסינה ז'אן אפולונייר ג'וניור דאו הוא כדורגלן עבר מחוף השנהב ששיחק בעמדת החלוץ.
דאו התחיל את הקריירה שלו בסקסאן מליגת העל המולדובית.
ב-10 באפריל 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לזאריה בלץ.
ב-20 במאי 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד אקדמיה קישינב.
ב-2 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בהפסד 2-0 לאפולון לימסול במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
כעבור 10 ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לזימברו קישינב.
בסיום העונה זכה עם זאריה בגביע.
ביוני חתם באקטובה מליגת העל הקזחית.
ב-19 ביוני 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-2 לקאיראט אלמטי.
ב-14 בספטמבר 2016 חתם בהפועל אשקלון מליגת העל, אך עבר בבקרה רק לאחר כחודש וחצי.
ב-29 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 5-0 למכבי חיפה.
בקיץ חתם בהומל מליגת העל הבלארוסית.
בפברואר 2019 חתם בפיוניק ירוואן הארמנית.
לָאסוֹ (; בעברית: פַּלְצוּר) היא לולאת חבל המשמשת כאמצעי ריסון הנזרק לעברה מטרה ומתהדק עליה.
הלאסו משמש בוקרים (קאובויים) בתרבות האמריקאית במשך שנים.
ללאסו יש גם פירוש נוסף, זהו פועל שמשמעותו הטלת לולאת חבל לעבר חפץ.
לאסוף את השברים הוא שמו של קמפיין הנערך על ידי יד ושם לשם איסוף חפצים אישיים מהשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה, בתקופת השואה, מהחיים במחנות העקורים ומיד לאחר המלחמה.
פריטים שנאספו כוללים זיכרונות, עדויות, שמות של נספים בשואה וניצולי שואה, קטעי וידאו, עבודות אמנות, מכתבים, מסמכים, חפצים, יומנים ותצלומים.
תערוכה המציגה את הקמפיין וחלק מהפריטים נפתחה ביד ושם ביום השואה הבינלאומי בשנת 2013.
לאסטוצ'קה היא רכבת רוסית חשמלית מהירה בשירות חברת הרכבות הרוסית המשמשת את רכבות מוסקבה ואת קווי הרכבת הבינעירוניים.
מבוססת על תכנון של סימנס דזירו.
נכון ל-2019, נוצרו למעלה ממאה ושמונים רכבות מדגם לאסטוצ'קה בגרסאות שונות, מרביתם בשירות פעיל וחלק ניכר מהן בקווי רכבת בין עירוניים.
ЭС1 שיוצר בשנים 2011—2014 נעשה במפעלי סימנס בקרפלד שבגרמניה.
מאז 2014 רוסיה מייצרת את הרכבת בכוחות עצמה במפעלי חברת קטרי אורל שבפישמה עילית: דגם ЭС2Г: משנת 2014, דגם ЭС2ГП: משנת 2016 ודגם ЭС1П: משנת 2018.
בשנת 2019 חברת הרכבות הרוסית, החלה בנסיעות מבחן לרכבת לאסטוצ'קה אוטונומית ללא נהג.
בשנת 2009, חברת הרכבות הרוסית ביצעה הזמנה עם סימנס לפיתוח של יחידת חשמל רב תכליתית המותאמת לסביבה הרוסית.
הרכבות החדשות תוכננו לשמש בסוצ'י לתעבורת נוסעים פרברית במהלך אולימפיאדת החורף 2014 ואז יועברו חלקית לקווי רכבת אחרים עם נתיבי שירות ללא הפסקה.
בעבר סימנס כבר ייצרה את רכבות Sapsan עם מערכת כפולה (Velaro RUS) עבור הרכבות הרוסיות.
תכנון הרכבות החדשות אמור היה להתבסס על הרכבת החשמלית Siemens Desiro ML בעלת חמישה קרונות.
ב-29 בדצמבר 2009 חתמה חברת הרכבות הרוסית על חוזה עם חברת סימנס הגרמנית לייצור 54 רכבות חשמליות של Siemens Desiro RUS בשווי 410 מיליון יורו.
הרכבות קיבלו את הסימון ES1 ; 'רכבת חשמלית דגם סימנס 1') הרכבות סווגו בשם לאסטוצ'קה (Lastochka, סנונית).
כל 54 הרכבות יוצרו בגרמניה.
רכבות מערכת כפולה עם העברה אוטומטית של המערכת היו הפתרון האידיאלי לשילוב קווי הרכבת הקיימים באזור המשחקים האולימפיים.
שם, רשת הרכבות החשמליות הראשית פועלת בשטח שטוח לאורך חופי הים השחור בזרם ישר ב-3 קילוואטים ואילו הקווים שנבנו בקטע ההררי של אדלר - קרסנאיה פוליאנה הועברו לחשמל במתח AC 25 קילוואטים בשעה, 50 הרץ, שמתאים לשיפועים התלולים, ומכאן דרישות הכוח גבוהות בהרבה.
רכבות חשמליות דו-מערכתיות מאפשרות נתיבי רכבת נוסעים המכסים קטעים של מסלול DC ו-AC ללא צורך לעצור במקומות שבהם מתחלף החשמל.
בעזרת הטכנולוגיה הרכבות מסוגלות לנוע ישירות מאדלר לקרסנודר מבלי לעצור בתחנת ההחלפה.
כל הפתרונות הטכניים שאימצה סימנס בתכנון הרכבות החשמליות החדשות של Desiro ML RUS נדונו עם המומחים ממכוני מחקר מתמחים ואושרו על ידי חברת הרכבות הרוסית.
סימנס התייעצה עם מומחים רבים מרוסיה בתחום הרכבות המהירות - במיוחד אלה המעורבים בבניית הרכבות המהירות של Velaro RUS - לצורך החלטות התכנון הנוגעות לתכנון ובנייה של הרכבת Desiro ML.
בפרט, פלטפורמת הבסיסשל רכבת Desiro ML נאלצה לעבור התאמה למדד הרשת הרוסית המונה 1,520 מ"מ ודרישות החורף הרוסי הקשה.
התנאים הטופוגרפיים באזור המשחקים האולימפיים מציבים דרישות גבוהות יותר למערכות אוטומטיות ולציוד הגרירה.
מאמצי התכנון והבנייה התמקדו במיוחד בקרון הראשי של הרכבת, הקטר.
במרץ 2011 הקימה חברת קטרי אורל (Ural Locomotives) - מיזם משותף של סימנס AG וקבוצת סינארה - וחברת LLC Aeroexpress מיזם משותף לייצור רכבות חשמליות ברוסיה במפעל קטרי אורל בעיירה פישמה יעלית (Verkhnyaya Pyshma) שבמחוז סברדלובסק.
הייצור החל בסוף 2013 במטרה לייצר כמאתיים קרונות רכבת בשנה עבור הרכבות רוסיות.
עד 2017, 80% מייצור הרכבות הללו תוכנן להיות מקומי.
ב-7 בספטמבר 2011, חברת הרכבות הרוסית הזמינה עד 1,200 קרונות רכבת של Desiro RUS.
החוזה נחתם על ידי נשיא הרכבות הרוסיות ולדימיר יאקונין, מנכ"ל סימנס ויו"ר מועצת המנהלים פיטר לושר ונשיא קבוצת סינארה דמיטרי פומניאנסקי בפורום עסקי הרכבות הבינלאומי אקספו 1520 שנערך בשצ'רבינקה.
לרכבת הרוסית יש גם חוזה תחזוקה עם סימנס ל-54 רכבות שהוזמנו בשנים 2009 ו-2010. החוזה בערך העולה על 500 מיליון יורו נחתם על ידי ולדימיר יאקונין ופיטר לושר ונכנס לתוקף בשנת 2013 לתקופה של 40 שנה.
ב-11 בנובמבר 2013, בחברת קטרי אורל החלו לייצר דגם חדש שפותח ל-3 נתיבי קילוואטים בלבד עם עיצוב פנים המיועד לקווים עירוניים.
הדגם סווג כ-ES2G "דגם 2 רכבת עירונית חשמלית של סימנס").
בשנת 2014 הסתיים ייצור ה-ES1 במפעלי סימנס.
ברבעון השלישי של 2016 ES2G התחילו את עבודתם בחברת הרכבות והם משמשים כרכבות פרבריות בקו מוסקבה –טבר (מוסקבה – זלנוגרד ומוסקבה –טבר) ובקוויה פרברים של יקטרינבורג.
באוגוסט 2017 יוצרו 72 רכבות כאלה.
במרץ 2016, חברת קטרי אורל העבירה לידי חברת הרכבות הלאומית RZD רכבת חדשה המכונה ES2GP ; "דגם רכבת עירונית סימנס 2 בעל נוחות מרבית"), הדומה מבחינה טכנית ל-ES2G, אך מיועד לקווים בין-עירוניים וכולל לא רק מושבים סטנדרטיים ברמה השלישית כמו ES2G, אלא גם מושבים סוג א' וב'.
במרץ 2017 רכבות מדגם זה הופעלו רק בנסיעות מבחן.
לאס קטשופ (בספרדית: Las Ketchup) היא להקת בנות ספרדית.
ארבע חברות ההרכב הן האחיות לוסיה, לולה, פילאר ורוסיו מוניוס.
הלהקה הוקמה על ידי המפיק מנואל "קקו" רויס.
ההרכב ידוע בלהיטו היחיד "The Ketchup Song (Aserejé)" שמכר מעל לשבעה מיליון עותקים ברחבי העולם.
מאלבום הבכורה של ההרכב נמכרו למעלה משני מיליון עותקים.
משנת 2006 לא הוציא ההרכב סינגלים חדשים, אך הוא פעיל בהופעות בספרד ומחוצה לה.
ההרכב ייצג את ספרד באירוויזיון 2006 שנערך באתונה בירת יוון.
בראשיתו כלל ההרכב שלוש אחיות לבית מוניוס.
בשנת 2002 הוציא ההרכב את השיר "The Ketchup Song".
השיר הגיע למקום הראשון במצעדי מכירות הסינגלים בספרד, פורטוגל, ארגנטינה, קולומביה, מקסיקו, איטליה, יפן, הולנד, גרמניה, אוסטריה, אוסטרליה, הממלכה המאוחדת, ישראל, הודו ומדינות נוספות.
בארצות הברית, לעומת זאת, לא הצליח השיר להיכנס לארבעים הגדולים במצעד בילבורד הוט 100. הסינגל השני שהוציאו לא שיחזר את הצלחת קודמו.
ההרכב לקח הפסקה ארוכה במטרה לכתוב שירים לאלבום חדש.
בתקופה זו ילדה פילאר ילד.
בשנת 2006 הצטרפה לחברות ההרכב האחות רוסיו, ובכך מנה ההרכב ארבע אחיות.
בשנה זו ייצגו את ספרד באירוויזיון 2006. השיר "Un Blodymary" הגיע לגמר אוטומטית כיוון שספרד היא מהמדינות שמגיעות ישירות לגמר.
בגמר הגיעו לאס קטשופ למקום ה-21 בלבד.
האלבום השני של ההרכב יצא בשנה זו ונקרא כשם השיר ששרו באירוויזיון.
האלבום לא זכה להצלחה לה זכה אלבום הבכורה.
לאסי היא סדרת טלוויזיה אמריקאית העוקבת אחר הרפתקאותיה של נקבת קולי גס-שיער העונה לשם "לאסי", ובני לווייתה האנושיים והכלביים.
בתחילתה צילומי הסדרה נערכו בשחור-לבן ועברו לצילום צבע ב-1965.
10 העונות הראשונות של הסדרה עוקבות אחר הרפתקאותיה של לאסי בקהילת חקלאות בדיונית.
ג'ף מילר בן ה-11, אימו אלן וסביו הם בני-לווייתה האנושיים הקרובים ביותר של לאסי, עד שטימי מרטין בן השבע והוריו המאמצים מצטרפים בעונה הרביעית.
כאשר לאסי ממצאה את החווב בעונה ה-11, היא מוצאת הרפתקאות חדשות בטבע לצד שירות היערות של ארצות הברית.
לאחר שנדדה לבדה במשך שנה, לאסי מתיישבת בבית ילדים בשתי העונות האחרונות.
לאסי זכתה לתשבחות המבקרים בשידור הבכורה וזכתה בשני פרסי אמי בשנותיה הראשונות.
הכוכבים יאן קלייטון וג'ון לוקהארט היו מועמדים לפרס אמי.
מוצרי מסחר הופקו במהלך שידורה של התכנית וכללו בין היתר ספרים, תחפושות, פריטי לבוש, צעצועים ועוד.
הזכיין הממושך של הסדרה, Campbell Soupֿ, הציע פריטים מיוחדים (טבעת וארנק) שחולקו לאלפי מעריצים.
פרק בכמה חלקים נערך לכדי סרט מלא בשם "ההרפתקה הגדולה של לאסי" (Lassie's Great Adventure) והופץ באוגוסט 1963. פרקים מובחרים שוחררו על גבי DVD.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הראשון וזכתה גם כן להצלחה כבירה.
סדרת ההמשך The New Lassie שודרה בדיבוב עברי החל משנת 2011 בערוץ ג'וניור.
לאסי שובי הביתה הוא סרט קולנוע אמריקאי בצבעי טכניקולור משנת 1943 עם רודי מקדואל ואליזבת טיילור בתפקידים הראשיים.
זה היה סרטה השני של אליזבת טיילור בת ה-11 ותפקידה הגדול הראשון.
התסריט מבוסס על הספר "לאסי חוזרת הביתה" של אריק נייט משנת 1940. זוהי ההפקה הראשונה של לאסי בקולנוע ובטלוויזיה.
הגיבור הראשי הוא כלב מסוג קולי גס-שיער ממין זכר, בשם "פאל" (1940 - 1958) שהופיע כלאסי בהפקות אחרות בקולנוע ובטלוויזיה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - צבע.
הדמות לאסי זכתה בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 1993 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בספריית הקונגרס "על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית".
אריק נייט נהרג בשנת הפקת הסרט בעת שירותו במלחמת העולם השנייה.
יוצריו הקדישו לו את הסרט והוסיפו בהתחלה את ההקדשה:
ג'ו קרקלו (רודי מקדואל) גר עם אביו (דונלד קריספ) ואימו (אלזה לנצ'סטר) בכפר במחוז יורקשייר באנגליה.
הוא קשור מאוד לכלבתו לאסי המלווה אותו כל בוקר לבית הספר ומחכה לו שם בשעה ארבע אחה"צ כדי ללוותו הביתה.
האב מובטל ונאלץ למכור את הכלבה לדוכס מרדלינג (ניג'ל ברוס) כדי להתקיים.
ג'ו מלווה את לאסי למכלאות הדוכס ומתנחם בכך שנכדתו של הדוכס, פרסילה (אליזבת טיילור), מבטיחה לו לשמור על הכלבה.
מטפל הכלבים של הדוכס, היינס, (ג'יי פט או'מאלי) מתייחס בעוינות ללאסי שחופרת מתחת לגדר ובורחת בחזרה אל משפחת קרקלו.
היינס מחזיר אותה אך היא בורחת שוב אל ג'ו שמתחבא איתה במערה אך נמצא על ידי אביו והכלבה מוחזרת שוב.
הפעם היא מועברת לאחוזת הדוכס בסקוטלנד.
כעת היינס קושר אותה אך בהוראת הדוכס ופרסילה הוא משחרר אותה ולוקח אותה לטיול שבמהלכו היא משתחררת ממנו ופרסילה נותנת לה לברוח דרך השער כי היא יודעת לאן מתכוונת הכלבה להגיע.
לאסי מתחמקת מיריות ציידים ומכלב שמירה חזק, צולחת נהרות ואגמים, נקלעת לסופת גשם חזקה ומתמוטטת ליד בית זוג קשישים, דאלי ודנל פאדי (מיי וויטי ופול ובסטר - שחקנים נשואים בחייהם).
הם מאמצים אותה והיא חוזרת לאיתנה.
לאסי אינה שקטה בייחוד כשמגיעה שעה ארבע אחה"צ בה הייתה רגילה להגיע לבית הספר של ג'ו.
דאלי מרגישה בדבר ונותנת ללאסי רשות ללכת לדרכה.
לאסי נפגשת ברוכל נודד בשם רולי (אדמונד גוון) הנודד עם עגלה רתומה לסוס ומוכר כדים מכל הסוגים ובתוך המכירה הוא מציג את כלבתו טוטס ומדגים עליה כל מיני תרגילים וגם לאסי משתתפת בהצגה הזאת.
ביער מתנפלים עליו שני שודדים, פוצעים אותו והורגים את טוטס אך לאסי מתנפלת עליהם ומניסה אותם.
רולי המדוכא משחרר את לאסי לדרכה והיא ממשיכה שוב בנדידה.
באחת העיירות רודפים אחריה פקחי העירייה.
היא נמלטת לבניין, מטפסת במדרגות ולבסוף קופצת מגובה ונפצעת אך מצליחה להתחמק.
לאסי ממשיכה את דרכה בצליעה בגשם סוחף.
בבית קרקלו ג'ו מדוכא וזה גם משפיע על הוריו.
גם המצב הכלכלי הולך ורע והם מייחסים זאת לעובדה שלאסי אינה אתם.
לבסוף הם שומעים את קולה של הכלבה ורואים אותה במצב קשה, צולעת ורזה.
כעבור זמן קצר מגיעים הדוכס ופרסילה ושואלים על לאסי.
האב אומר שלא ידוע לה אך הדוכס שומע את יבבתה בחדר הסמוך.
האב מנסה לשכנע אותם שזו לא לאסי אבל הדוכס ופרסילה "משתכנעים" שהוא צודק כי הם יודעים בסתר ליבם שליבה של לאסי שייך לג'ו.
הדוכס מציע לאב להיות משגיח בכלביה שלו והוא מקבל זאת בשמחה.
לבסוף לקראת שעה ארבע, מדדה לאסי לבית הספר ומצפה לג'ו הנדהם, שמקבל אותה בהתלהבות.
כעבור זמן נראים ג'ו ופרסילה רוכבים על אופניים כשאחריהם רצים לאסי וגוריה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותאליזבת טיילורפרסילהנכדתו של הדוכסרודי מקדואלג'ו קרקלודונלד קריספסאם קרקלוהאבאלזה לנצ'סטרגב' קרקלוהאםאדמונד גווןרולירוכל נודדניג'ל ברוסהדוכס מרדלינגסבה של פרסילהג'.
פט או'מאליהיינסמטפל הכלבים של הדוכסמיי וויטידאלי פאדןבן ובסטרדנל פאדןבעלה של דאלי
לאסלו אוצ'קאי (בהונגרית: Ocskay László; ברטיסלאבה, 25 במאי 1893 – קינגסטון, מדינת ניו יורק, ארצות הברית, 27 במרץ 1966) היה איש צבא הונגרי, קפטן בצבא ההונגרי המלכותי שבשנים 1944–1945 הציל כ-2,500 יהודים-הונגרים בבודפשט.
הוא אחד ההונגרים שהצילו הכי הרבה יהודים שנרדפו במהלך השואה.
אוצ'קאי זכה בשל כך בתואר חסיד אומות העולם לאחר מותו.
אוצ'קאי נולד בשנת 1893 למשפחת אצולה אוצ'קאי.
אבותיו כללו את בריגדיר הקורוצים לאסלו אוצ'קאי (הקורוצים היו במאה ה-17 ובמאה ה-18 חיילים ואוהדים שלקחו חלק בהתקוממויות נגד המלכים מבית הבסבורג בשטחה הכבוש של ממלכת הונגריה).
הוא היה דמות מפורסמת במלחמת העצמאות של רקוצי.
אביו של לאסלו אוצ'קאי היה אישטוואן אוצ'קאי (1844–1908) מאוצ'קו ומדובובאן העליונה, חבר הפרלמנט של מחוז ברג.
סבו וסבתו מצד אביו היו רודולף אוצ'קאי (1815–1904) מאוצ'קו ומדובובאן העליונה, המושל הראשי של מחוז ניטרה ומריה סקולטטי מסופור.
לאסלו אוצ'קאי היה קצין ארטילריה במלחמת העולם הראשונה ונפצע.
בשנת 1919 הצטרף בהתנדבות לצבא הלאומי בראשותו של מיקלוש הורטי ולאחר מכן הפך לעובד בחברה אמריקאית שהובילה נפט לגרמניה.
במלחמת העולם השנייה התנדב לשירות בשנת 1943, ככל הנראה במטרה לעזור ליהודים נרדפים.
הוא הפך למפקד פלוגה של יהודים בשרות העבודה (עבודות כפייה של גברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) - מפקד של פלוגת איסוף בגדים מספר 101/359 - שאספה וייצרה רשמית בגדים עבור הצבא הגרמני.
בתחילה עבדו תחת פיקודו כמאתיים איש ברחוב שיפ בבודפשט, אך עקב הגידול במספרם הם עברו לגימנסיה היהודית של בודפשט ברובע 14, זוגלו.
שם מנתה "הפלוגה" בסופו של דבר כ-2,500 יהודים.
אוצ'קאי השיג וסיפק לאנשים שהסתיר אוכל ותרופות וניסה להשיג עבורם ניירות רשמיים.
נראה שאוצ'קאי ניהל יחסים טובים עם הגרמנים הכובשים.
בשל כך, באחת הפעמים הצליח לגרש את אנשי מפלגת צלב החץ שהתכוונו להוציא להורג את אלפי האנשים.
הוא נעזר לשם כך ביחידות הוואפן אס אס בבודפשט, ואחר כך הצליח להכפיף את הבניין תחת הגנת הוואפן אס אס.
כיצד הושגה תוצאה חסרת תקדים זו לא ידוע.
ניתן להניח כי בנוסף ליחסיו הטובים ולדיפלומטיה המיומנת שלו, הגרמנים ניסו ליצור דימוי חיובי של עצמם עקב הקריסה שלהם הקרובה והצפויה.
לאחר גירוש הגרמנים הכוחות הסובייטים כמעט גירשו לברית המועצות את הגברים היהודים בפלוגת שרות העבודה, אך הם הצליחו להימלט.
אוצ'קאי לא התיידד עם שליטים החדשים, הקומוניסטים ואלה למעשה החלו לרדוף אחריו בגלל מוצא האצולה שלו, עברו הצבאי ההוריסטי וקשריו עם גרמניה ואמריקה.
בשנת 1948 הוא ברח לארצות הברית.
הוא חי עד מותו בשנת 1966 בתנאים צנועים ועבד כשומר לילה בקינגסטון, במדינת ניו יורק.
סיפור מעשיו בהונגריה נשכח במשך עשרות שנים.
לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בהונגריה בשנות התשעים, אלה שהציל אותם יזמו את הנצחתו.
זכרו נשמר בפארק העירוני של בודפשט על ידי עמוד זיכרון.
הוא קיבל את תואר חסיד אומות העולם על מעשיו.
באוקטובר 2019, בית הספר התיכון להתמחות מיקלוש רדנוטי של אוניברסיטת אטווש לורנאד (לשעבר הגימנסיה היהודית של בודפשט) הנציח את פעילותו במהלך מלחמת העולם השנייה.
הסרט "אוצ'קאי לאסלו – הגיבור הנשכח", שיצר ד"ר קולריק טמאש, חוקר ובמאי הסרט
לאסי היא סדרת טלוויזיה קנדית, העוקבת אחר הרפתקאותיה של נקבת קולי גס-שיער העונה לשם "לאסי", ובני לווייתה האנושיים והכלביים.
התוכנית שודרה בקנדה בשנים 1997–1999. הסדרה הייתה יצירה נוספת לספר, סרט וסדרת טלוויזיה על לאסי.
אירועי הסדרה התרחשו בורמונט וצולמו בקוובק.
בעל הכלב טימי קבוט (קורי סביאר) הוא בן 13, שהגיע לעיירה עם אימו לאחר מות אביו.
במקום החדש אימו של טים פתחה מרפאה לחיות.
בעונה הראשונה, בתפקיד של לאסי היה הוורד, בן מהדור השמיני של לאסי המקורי מהסרט "לאסי חוזרת הביתה" (1943).
במהלך העונה השנייה הכלב הוחלף, אך בעקבות ביקורת צופים הסדרה נמשכה עם כלבה, שהיא בת של הדור התשיעי של "לאסי" המקורית.
במוקד של סדרה זו, בניגוד לסרט המקורי, תוארו יחסיה של משפחת קבוט עם תושבי המקום ו"לאסי" שיחקה רק תפקיד משני.
לאחר העונה השלישית צילומי הסדרה הופסקו.
הסדרה שודרה גם בארצות הברית, בערוץ של Animal Planet.
לאסלו אויווארי (בהונגרית: Újvári László; סגד, 23 ביולי 1900 – קולומבו, סרי לנקה, 24 בינואר 1940) היה עיתונאי, ומבקר יהודי-הונגרי, בנו של פטר אויווארי, אחיו של אימרה אויווארי.
אימרה אויווארי נולד במשפחה יהודית כבנם של פטר (פנחס לייב) אויווארי ושל ינקה פרנק.
בסיום לימודיו בבתי הספר, החל לעבוד כעיתונאי.
בשנת 1919, לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היגר לאוסטריה.
בשנת 1923 עבד בעיתון ההונגרי בווינה (Bécsi Magyar Újság) ולאחר מכן בעיתון "העיתון" (Az Újság) בקלוז'.
הוא חזר להונגריה בשנת 1926 ועבד עבור כתב העת "הסקירה החברתית" (Társadalmi Szemle) ו"תקופתנו" (Korunk) בקלוז'.
ב-18 בפברואר 1932 התחתן בבודפשט עם אנה פרידמן, בתם של ארנולד פרידמן ושל תרזיה רוזנטל.
ב-15 ביוני 1937 נישא בשנית לפסיכולוגית והפסיכואנליטיקאית אדית גימראי לודוביק בבודפשט.
בשנת 1936 הגן על ארוסתו אדית גימראי כשהמשורר אטילה יוז'ף תקף אותה בשל אהבתו החד צדדית שהפסיכואנליטית התעלמה ממנו.
המשורר תקף אותה בסכין ולאסלו אויווארי, ארוסה של אדית, ומאוחר יותר בעלה, הגן עליה.
בפברואר 1939 שוב היגר אויווארי עם אשתו מהונגריה בשל החוקים האנטי-יהודיים.
כאנליטיקאית יהודייה קומוניסטית בשנת 1938, מצבה הפך לחסרת תקנה ומטופליה המשלמים נפסקו, ולכן הפסיקה את הפרקטיקה שלה.
היא קיבלה תמיכה כלכלית מארנסט ג'ונס והיגרה עם בעלה אויווארי בעזרת האנליטיקאי ג'ון ריקמן האנגלי.
הם יצאו מטריאסטה באוניה והתיישבו בסרי לנקה ב־8 בפברואר 1939. לאסלו אויווארי נפטר שם זמן לא רב לאחר מכן מסרטן הדם.
לאסינה שאמסטה סודין פרנק טראורה הוא כדורגלן בורקינאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת שחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית ובנבחרת בורקינה פאסו.
אמו של טראורה היא כדורגלנית עבר, והייתה קפטנית נבחרת הנשים של בורקינה פאסו.
בן דודו הוא הכדורגלן ברטרנד טראורה.
טראורה נולד בבובו-דיאולסו שבבורקינה פאסו והחל לשחק במחלקת הנוער של המועדון המקומי רהימו.
לאחר מכן שיחק במחלקת הנוער של אייאקס קייפטאון מדרום אפריקה.
בחודש ינואר 2019 חתם טראורה על חוזה לשלוש עונות וחצי באייאקס מליגת העל ההולנדית.
ב-12 במאי 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את קלאס יאן הונטלאר בניצחון 4-1 על אוטרכט במסגרת המחזור ה-34 בליגה לעונת .
ב-22 בדצמבר 2019 הבקיע טראורה את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 6-1 על דן האג במסגרת המחזור ה-18 בליגה לעונת .
בעונה זו ערך טראורה תשע הופעות ליגה והבקיע שני שערים, ובעונת הוסיף 12 הופעות ליגה ושבעה שערים.
ב-18 ביוני 2021 חתם טראורה בשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית.
ב-24 ביולי ערך טראורה את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על אינהולץ פטרובה במסגרת המחזור בליגה לעונת .
ב-4 במאי 2017 ערך טראורה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו, בתיקו 1-1 נגד נבחרת בנין במשחק ידידות.
במשך זה הבקיע טראורה את שער הבכורה שלו בנבחרת.
לאסינה סינאיוקו הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אוסר ובנבחרת מאלי.
סינאיוקו החל לשחק בקבוצת המילואים של אוסר בשנת 2017. ב-29 ביוני 2019 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון.
ב-10 באפריל 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–4 על ניור במסגרת המחזור ה-32 בליגה הצרפתית השנייה לעונת .
בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה בעונה זו.
ב-16 באוגוסט 2021 זומן סינאיוקו לראשונה לסגל נבחרת מאלי.
ב-6 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 0-0 נגד נבחרת אוגנדה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
לאסלו אבּר (במקור עד 1886 אלנברגר, בהונגרית: Éber László; פשט, 11 ביוני 1871 – בודקסי, 29 במרץ 1935) היה היסטוריון של האמנות, מתרגם, מורה יהודי-הונגרי, חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים.
לאסלו אבר הוא אחיהם הבכור של אנטל אבר (1872–1950), כלכלן ופוליטיקאי, ושל ארנה אבר (1874–1968), שהיה פוליטיקאי חקלאי והיסטוריון כלכלי.
לאסלו אלנברגר נולד במשפחה יהודית של הסוחר קארוי אלנברגר ושל אילונה זוננברג.
הוא קיבל את הדוקטורט שלו במדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ב-1894 והמשיך את השכלתו בלייפציג בשנים 1895–1896 ובצרפת ובאיטליה בשנים 1896–1897. משנת 1897 הצטרף לארכיון המדליות והעתיקות של המוזיאון הלאומי של הונגריה כעוזר אוצר.
משנת 1904 עבד בוועד הלאומי לענייני אנדרטאות כממונה ומשנת 1906 כמרצה ממונה.
במקביל, לימד תולדות אמנות בבית הספר הלאומי המלכותי ההונגרי לאמנויות שימושיות בין השנים 1900 לבין 1919 ובין 1905 לבין 1912 היה פרופסור חבר באוניברסיטת בודפשט לתולדות האמנות הנוצרית המוקדמת ושל ימי הביניים.
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, בין אפריל לאוגוסט 1919 הסכים לקבל על עצמו באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה את ניהול המחלקה לתולדות האמנות עם התואר פרופסור מן המניין.
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית, בסתיו 1919, נשללו ממנו כל תפקידיו ומינויו והוא פרש.
בין השנים 1920 לבין 1935 היה מנכ"ל של חברת "מסחר הברזל שטאדלר" (Stadler Vaskereskedés Rt).
הוא מת בסנטוריום לחולי ריאות בבודקסי.
אבר עסק בעיקר באמנות האירופיות וההונגרית של ימי הביניים.
מחקריו על ציורי קיר ואמנות מימי הביניים מהתקופה של בית ארפאד הם משמעותיים.
הביטוי הציורי בציור האיטלקי ושל ארצות השפילה.
ספר לאמנויות שימושיות 1– 3. בודפשט.
אוסף קלמן גירגל (בתוך: אמנויות שימושיות בהונגריה.
ציורי קיר שהתגלו לאחרונה באלמקרק.
1926 (עם בלה בראט וזולטאן טאקץ' פלווינצי)
מכתבים מאת וינסנט ואן גוך
אבר נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים ב-1914, אך הודח מהדירקטוריון ב-1920 בשל תפקידו ב-1919, וחברותו הוחזרה רק לאחר מותו ב-1989.
לאסי (בהינדי: लस्सी) הוא שם אזורי לחובצה, המשקה המסורתי מבוסס על דאהי (יוגורט) ונצרך באזור דרום אסיה.
לאסי הוא תערובת של יוגורט, מים, תבלינים ולפעמים פירות.
לאסי מלוח דומה לאיירן, בעוד שלאסי מתוק מודרני מזכיר מילקשייק.
לאסי עשוי להיות ספוג קנאביס בצורה של בהאנג (משקה הודי מסורתי העשוי מקנאביס).
המילה לאסי נגזרת מהמילה בסנסקריט לאסיקה () כלומר סרום או דומה לרוק.
מקורו של הלאסי בחבל פנג'אב.
לאסי מוכן על ידי ערבוב יוגורט, מים ותבלינים אחרים.
עם זאת, ניתן להכין גרסאות של לאסי בדרכים שונות.
כמון והל הם התבלינים הנפוצים ביותר המוספים ללאסי.
לאסי מוגש באופן מסורתי בכוס חימר המכונה קולחאר.
לאסי מתוק הוא גרסה של לאסי המתובלת במי ורדים או לימון, תות שדה או מיצי פירות אחרים.
לאסי זעפרן, שהוא עשיר במיוחד, נפוץ בפנג'אב, ראג'סטאן, הריאנה וגוג'ראט בהודו ובמחוז סינד של פקיסטן.
לאסי מאקחניה הוא לאסי עם גושי חמאה בתוכו.
בדרך כלל הלאסי המתוק קרמי כמו מילקשייק.
הגרסה המלוחה המסורתית של הלאסי נפוצה יותר בתת-היבשת ההודית.
מכינים אותה על ידי ערבוב דאהי (יוגורט) עם מים בתוספת מלח בממחה.
בפקיסטן, משקה זה ידוע בשם נמקין לאסי אשר נקרא לפעמים איירן על ידי פשטונים וקבוצות איראניות ודרדיות אחרות.
באנג לאסי הוא משקה עתיר קנאביס המכיל באנג, נגזרת נוזלית של קנאביס, בעלת השפעות דומות למאכלי קנאביס אחרים.
המשקה חוקי בחלקים רבים של הודו ונמכר בעיקר במהלך ההולי, כאשר לפעמים אוכלים גם פקורות המכילות באנג.
אוטר פרדש ידועה בחנויות הבאנג המורשות שבה, ובמקומות רבים נמכרים מוצרי באנג ובאנג לאסי.
מסע פרסום מודפס וטלוויזיוני משנת 2008 עבור HSBC, שנכתב על ידי ג'פרי בנט מ-JWT הונג קונג, מספר את סיפורו של נציג חברת מכונות כביסה פולני שנשלח להודו כדי לגלות מדוע המכירות שלהם כל כך גבוהות שם.
בהגיעו, הנציג חוקר חנות לאסי, שבה הוא מתקבל בברכה, ומוצא כמה מכונות כביסה המשמשות כדי לערבב אותו.
הבעלים אומר לו שהוא מסוגל "לעשות פי עשרה לאסי ממה שעשיתי פעם!".
בתוכנית הטלוויזיה "No Reservations", השף הסלבריטאי אנתוני בורדיין ביקר בחנות באנג "מפוקחת ממשלתית" במבצר ג'איסלמר, ראג'סטאן.
הבעלים הציע לו שלושה סוגים של באנג לאסי: חזק בדרך כלל; סופר דופר חזק; ו-"עוצמה מלאה, 24 שעות, ללא שירותים, ללא מקלחת".
בשנת 2013, קשיטיג', פסטיבל הטכנו-ניהולי השנתי של IIT קרגפור, השיק קמפיין לקריאת שמה של מערכת האנדרואיד החדשה לאותה השנה, שלימים זכתה לשם אנדרואיד לוליפופ, לאסי.
לאסלו אוראי, (במקור אונגאר, בהונגרית: Urai László; בודפשט, 10 בנובמבר 1920 – בודפשט, 5 באפריל 1987) היה רופא, אנגיולוג, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור (דוקטורט קטן - Csc ) למדעי הרפואה (1961).
לאסלו אונגאר נולד במשפחה יהודית כבנם של לאיוש אונגאר ושל גיזלה קארוי (קליין) (1893–1977).