tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האם תורשה אומה שתוקפת וכובשת טריטוריה זרה לנוכח גינוי האו"ם לכפות תנאים לעצם נסיגתה?...
ב-28 בפברואר הגישו מדינות הגוש האסייתי-אפריקאי לעצרת האו"ם הצעת החלטה להטיל סנקציות על ישראל, ורק אז הסכימה ארצות הברית להצהיר כי מפרץ אילת הוא נתיב שיט בין-לאומי הפתוח למעבר ספינות כל המדינות וכי לחופיו יוצב כוח החירום של האו"ם.
בעקבות זאת הכריזה שרת החוץ גולדה מאיר בעצרת האו"ם ב-1 במרץ 1957 כי ישראל תפנה את מצרי טיראן ורצועת עזה, בהנחה שכוח החירום של האו"ם יוצב בהם, וכי ישראל תשמור לעצמה, אחרי הנסיגה, את זכות ההגנה העצמית על פי מגילת האו"ם, אם ייפגע חופש השיט במצרי טיראן.
בעקבות הודעת שרת החוץ שיגר הנשיא אייזנהאואר לראש הממשלה דוד בן-גוריון איגרת בה נאמר בין השאר:
"שמחתי מאד על החלטת ממשלתך לסגת במהירות נסיגה מלאה אל מאחורי קווי שביתת הנשק, כפי שקבעה שרת החוץ שלך בנאומה אתמול בעצרת הכללית.
אני מביע תקווה כי ביצוע הנסיגה יתקדם במהירות המקסימלית.
יודע אני כי החלטה זו לא הייתה קלה, אולם אני מאמין כי לא תהיה לישראל שום סיבה להצטער אחרי שתפעל בהתאם להרגשה התקיפה של הקהילייה הבינלאומית."
בדברים אלה היה רמז להבטחה עמומה מצד ארצות הברית לשמירת חופש השיט לישראל במצרי טיראן.
ראש הממשלה החליט לבצע את הנסיגה עד תומה.
עוד בשלבי הפינוי הקודמים ביצעה ישראל שתי פעולות גדולות ברחבי סיני, האחת, "מבצע לקט" בו נלקחו שלל כלי נשק, טנקים, משאיות, אמצעי לחימה, תחמושת, ציוד מכני הנדסי וציוד צבאי של המצרים.
כל השלל הרב פונה מהר ככל האפשר לישראל, ושם עבר שיפוצים.
השנייה, "מבצע עמורה": בו הרס חיל ההנדסה את התשתית הצבאית והתעבורתית של מצרים בסיני (ועל כך זכה גדוד "אסף" לצל"ש רמטכ"ל גדודי ראשון בצה"ל).
בזירה הפוליטית הפנימית עוררה הנסיגה הסופית סערה.
סיעות מפ"ם ואחדות העבודה החליטו, לקראת הדיון בכנסת על הנסיגה הסופית, להצביע נגד הנסיגה.
כדי לא לפרק את הקואליציה החליטה הנהלת הקואליציה שלא להגיש לכנסת הצעת החלטה מטעם הקואליציה, אלא רק שכל סיעות הקואליציה, לרבות מפ"ם ואחדות העבודה, תצבענה נגד הצעת ההחלטה של האופוזיציה.
ב-5 במרץ 1957 התכנסה הכנסת לדון בנסיגה הסופית.
ראש הממשלה דוד בן-גוריון אמר:
"במשך חמישה ימים הבסנו שלוש דיוויזיות מצריות בסיני וברצועת עזה, הרסנו כל בסיסי הפדאין והשמדנו ותפסנו חלק גדול של הציוד הצבאי המצרי – נשק ימי, יבשתי וגם אווירי.
מבצע סיני היה הכרחי, צודק וכדאי אך ורק בשביל תוצאה זו בלבד."
בן-גוריון הוסיף ואמר כי הודות למאבק המדיני שניהלה ישראל הכיר העולם בחופש השיט במפרץ אילת וכי:
"זהו נכס גדל-ערך שהנחיל לנו מסע סיני כתוצאת לוואי, נוסף על המטרה העיקרית והראשית – הצלת ישראל מתוקפנות הרודן המצרי ובעלי בריתו.
דבר שני שהצלחנו במשך חודשים אלה להביא לדעת הקהל בעולם זוהי סכנת הפדאיון המאורגנים, המאומנים והמופעלים על ידי שליטי מצרים".
נאומו של ראש הממשלה שהחל בשעה 9:30 בערב נמשך שעה וחצי.
הנאום היה רצוף בקריאות ביניים מספסלי תנועת החרות שנענו מקריאות ביניים מצד ספסלי מפא"י.
חבר הכנסת חיים לנדאו הטיח בפני ראש הממשלה: "אתה ולא נאצר הבסת את צה"ל".
בן-גוריון התעלם בנאומו מקריאות הביניים.
ראשון הנואמים לאחר ראש הממשלה היה ד"ר יוחנן בדר מסיעת חרות שדיבר על "אסון הנסיגה" ואמר:
ממשלת ישראל לא המתינה יותר ובעוד הדיון בכנסת המשיך להתנהל גם למחרת, ב-6 במרץ החלו כוחות צה"ל לפנות את רצועת עזה.
ב-7 במרץ הושלם הפינוי, שארך 22 שעות, כאשר יצא טור של זחל"מים וטנקים, שהיוו את המשמר העורפי של הכוח המפנה, מרפיח בשעה 5.00 אחר הצהרים ויחידה שוודית של כוח החירום של האו"ם נכנסה לרצועה.
באותו יום השלימו כוחות צה"ל את פינוי שארם א-שייח', שבינתיים קיבלה כבר בישראל את השם "מפרץ שלמה", כשם שהאי טיראן קיבל כבר את השם "יטבת".
הפינוי הושלם כאשר רצועת החוף המזרחית של סיני נמסרה בשעה 6:00 בערב ליחידה פינית מכוח החירום של האו"ם וכשעה וחצי לאחר מכן הורד דגל ישראל מעל לתורן בשארם א-שייח' ובמקומו הונף דגל האו"ם וצה"ל מסר את המקום ליחידה הפינית.
מפקד היחידה הפינית מסר לקציני צה"ל במקום כי תפקיד יחידתו הוא לפקח על מעבר חופשי של ספינות במְצרים.
הרמטכ"ל רב-אלוף משה דיין נכח במעמד זה.
הציוד והחיילים הועמסו על ספינות חיל הים הישראלי שהפליגו לנמל אילת.
בזאת הגיע לקיצו שלטון ישראל בסיני שארך 5 חודשים.
תקוות ישראל הייתה כי בעקבות הפינוי תקיים ארצות הברית את הבטחתה לקיום חופש שיט ישראלי במצרי טיראן.
עם פינוי צה"ל את רצועת עזה, ניסה יונ"ף (UNEF) להחיל את שליטתו עליה, אולם פעילים מצרים ערכו שם הפגנות שכללו יידוי אבנים, האו"ם חזר בו וב-14 במרץ נטלו פקידים מצרים לידיהם את השלטון ברצועה.
עשור של רגיעה בגבול מצרים
עם השלמת הנסיגה החליטה ישראל להעביר במְצרים מטענים על גבי ספינות זרות שאינן נושאות דגל ישראל.
הראשונה הייתה הספינה הדנית "בריגיטה טופט" שנחכרה על ידי חברת צים.
הספינה בת 3,500 טון הטעונה במטען של חמניות ובוטנים ליצור שמן עברה ב-24 במרץ 1957 את המצרים ללא הפרעה והגיעה לנמל אילת, שם נתקבלה בחגיגיות.
בעקבותיה באו ספינות רבות ולאורך זמן.
בהמשך העבירה ישראל מטענים בספינות זרות דרך תעלת סואץ, אך שם נתקל המעבר לעיתים בקשיים.
במקרה אחד הורידו המצרים ב-22 ביולי 1957 מן הספינה "בריגיטה טופט" את העיתונאי רפי נלסון ועצרו אותו למשך תקופה מסוימת, ובמקרה השני החרימו מטען המיועד לישראל מן הספינה הדנית "אינגה טופט".
בפעמים אחרות עיכבו המצרים שלא לצורך ספינות אחרות שהובילו מטענים לישראל.
שלוש תוצאות חשובות נוספות באו בעקבות הנסיגה.
האחת, השתרר שקט יחסי בגבול ירדן, שידע עד למבצע סיני את אחת התקופות הסוערות ביותר של פיגועים מחד ופעולות תגמול מאידך.
שקט זה הופר רק בשנת 1964 עם פעולת הטרור הראשונה של ארגון הפת"ח בניסיון לבצע פיגוע במוביל הארצי.
התוצאה השנייה הייתה השקט בגבול מצרים.
לאחר תקופת ביניים בחודשים אפריל, מאי ויוני 1957, בהם אירעו עדיין מספר מעשי מיקוש ונזקים לרכוש ביישובי גבול הרצועה ופגיעות אחדות בגוף ובנפש, פסקו פעולות הפדאיון והשתרר שקט בגבול ישראל-מצרים.
התוצאה השלישית והחשובה מכל – חצי האי סיני נשאר מפורז למשך עשר שנים, למעט אירוע חריג אחד כאשר ב-18 בפברואר 1960, בעקבות מידע כוזב שהעבירו הסורים למצרים כי ישראל מתכוונת לתקוף את סוריה, החלו כוחות צבא מצריים גדולים לחצות את תעלת סואץ לתוך סיני מזרחה לכיוון גבול ישראל.
לאחר שצה"ל נערך במסגרת כוננות רותם והעביר כוחות גדולים של צבא סדיר ומילואים לגבול, הוציאו המצרים בתחילת מרץ את כוחותיהם מסיני.
בחודש שלאחר הנסיגה, באפריל 1957, החלה הנסיגה לשאת גם פירות מדיניים.
ב-7 באפריל החזירה ברית המועצות לישראל את השגריר אלכסנדר אברמוב שהוחזר למדינתו עם פרוץ מלחמת סיני.
השגריר הוחזר לישראל לפתע, ללא שום הודעה רשמית מוקדמת.
יחסים מיוחדים נשמרו בין צרפת לישראל.
אהדה רבה חשו תושבי ישראל כלפי צרפת שעמדה לצדה במשבר, סיפקה לה לפני המלחמה נשק כבד, שריון ומטוסים ותמכה בה במדיניותה.
שגריר צרפת בישראל באותה עת, פייר ז'ילבר, דובר העברית היה מקובל ואהוב על כל הציבור.
רביעיית מועדון התיאטרון ביטאה רחשי לב אלו בשיר שאמר "תחי צרפת וישראל, בינינו אין כבר כל הבדל".
הרגשת הרווחה שחשו תושבי ישראל לאחר המאבק המדיני והנסיגה שבעקבותיו, באה לידי ביטוי במצעד צה"ל של יום העצמאות תשי"ז שנערך בתל אביב, כאשר כחצי מיליון צופים צפו בעשרות מטוסי הסילון הצרפתיים החדשים ובנשק השלל שהוצגו במצעד.
לניצחון במלחמת סיני ולשקט שהשתרר בגבול מצרים, שבא בעקבות הנסיגה, היו גם תוצאות פוליטיות.
בבחירות לכנסת הרביעית שנערכו ב-3 בנובמבר 1959 זכתה מפא"י, מפלגתו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, ב-47 מושבים בכנסת.
בצירוף המנדטים של שותפותיה, מפ"ם שזכתה ב-9 מושבים ואחדות העבודה שזכתה ב-7 מושבים, הביאו לרוב מוחלט של 63 מושבים בכנסת.
רק הגבול הסורי נותר חם כמקודם.
בסופו של דבר יביא העימות הישראלי-סורי, שהתלקח בשנים 1964–1967 כשהתחולל בו הקרב על המים, להפסקת השקט בגבול מצרים בשנת 1967, כאשר ב-15 במאי 1967, יום העצמאות תשכ"ז, הכניסו המצרים את צבאם לסיני.
בזאת בא הקץ לתקופת השקט שארכה עשר שנים.
ב-17 במאי דרש נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר ממפקד כוח החירום של האו"ם בסיני וברצועת עזה שכוחותיו יעזבו את קווי הגבול ויתרכזו במחנותיהם.
ב-23 במאי סגרה מצרים את מצרי טיראן למעבר ספינות ישראליות.
בזאת בא הקץ לתקופת השקט שארכה עשר שנים ונסללה הדרך למלחמת ששת הימים.
על פי מאמרו של הדיפלומט הישראלי דורי גולד, לאחר פרישתו התחרט אייזנהאואר על לחציו על ישראל, בריטניה וצרפת, הודה שטעה בהם והבין כי תוצאתם הייתה דווקא חיזוק הסובייטים ותומכיהם במזרח התיכון ולא החלשתם.
בספרו Eisenhower And Israel, שהתפרסם ב-1993, מצטרף פרופ' יצחק אלטרס לקביעת גולד וחושף כי אייזנהאואר אכן התחרט על מדיניותו ב-1956. גם המנהיג היהודי הרפובליקני מקס פישר סיפר, כי בפגישה שקיים עמו ב-1965 אמר לו אייזנהאואר: "אתה יודע מקס, במבט לאחור על סואץ, אני מתחרט על מה שעשיתי.
בנוסף, גם ריצ'רד ניקסון, שהיה סגנו של אייזנהאואר, אישר אף הוא את הדברים ואף טען שאייזנהאואר אמר כי משבר סואץ היה המחדל הגדול ביותר במדיניות החוץ של ממשלו.
נסטור גסטון קרבונל הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי.
ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרה "אבודים" בתור ריצ'רד אלפרט, ומסרטי "האביר האפל" בתור ראש העיר אנתוני גרסיה.
קרבונל נולד בניו יורק שבארצות הברית, להורים קובנים.
משפחתו עברה לקראקס, ונצואלה ושם הוא למד בבית ספר פרטי בריטי.
בהמשך משפחתו חזרה לארצות הברית והוא למד באקדמיית דירפלד.
לקראת סוף שנות ה-80 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה באנגלית באוניברסיטת הרווארד.
קרבונל הוא אחיין של שחקן הבייסבול לשעבר, רפאל פאלמאירו.
קרבונל החל את קריירת המשחק שלו בהופעות אורח בסדרות טלוויזיה כמו "חוק וסדר", "מלרוז פלייס" ו"עולם אחר".
בין השנים 1996–2000 הופיע קרבונל בתפקיד ראשי כלואיס ריביירה בסדרה "סוף סוף סוזן" למשך ארבע עונותיה.
הופעות אורח נוספות כללו השתתפות בסדרות "אלי מקביל", "מבוקש", "סקראבס", "האוס", "מונק", בניחוש חוקר"," האישה הטובה", "שחר האתמול" ו"פשע מן העבר".
תפקידו המשמעותי ביותר הוא בסדרת הטלוויזיה "אבודים" בתור ריצ'רד אלפרט.
הוא החל לשחק בה במשך 7 פרקים שבהם דמותו עוררה התעניינות רבה בקרב מעריצי הסדרה.
לקראת העונה הרביעית הוא חתם חוזה עם רשת CBS שבה הוא שיחק תפקיד ראשי בסדרה "קיין", וכך נאסר עליו לשחק באבודים.
לאחר שהסדרה "קיין" הופסקה בעקבות שביתת התסריטאים ב-2007, חזר קרבונל לשחק ב"אבודים" במשך העונה הרביעית והחמישית.
לקראת העונה השישית של הסדרה הוא חתם חוזה עם רשת ABC, בה הוא שיחק בתפקיד ראשי.
בשנת 2006 הוא שיחק בסרט "לחסל את האס".
בשנת 2008, הוא שיחק בסרטו של כריסטופר נולאן "האביר האפל" בתור ראש העיר של גות'אם סיטי, אנתוני גרסיה – תפקיד אותו שב לגלם ב"עלייתו של האביר האפל" משנת 2012.
בשנת 2011 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מתחזה" ברשת The CW.
בשנת 2019 החל לשחק בסדרה "תוכנית הבוקר" באפל TV פלוס בתור המטאורולוג יאנקו פלורס.
כיום ממשיך לשחק בה גם בעונה הרביעית שעלתה בספטמבר 2025.
בשנת 2022 שיחק בדרמת הפשע הביוגרפית "העוקץ הג'נטלמני" לצד מל גיבסון, שם גילם את ג'ון סניידס.
בשנת 2024 שיחק בסדרת הדרמה ההיסטורית "שוגון" המבוססת על רומן באותו שם מאת ג'יימס קלאוול; אשר עלתה לשידור ברשת FX.
בשנת 2025 גילם את ד"ר ראובן סוריאנו בדרמה הרפואית "דופק (אנ') בנטפליקס.
קרבונל גם עוסק בעבודת דיבוב.
תפקידיו כוללים השתתפות בסדרות האנימציה "ליגת הצדק", "קים פוסיבול", "אמריקן דרגון: ג'ייק לונג" ו"הפינגווינים ממדגסקר".
שנהפרסקטגוריהעבורתוצאהמקור2024פרס אמי אמנותי לבידור בפריים טייםהשחקן האורח הטוב ביותר בסדרת דרמהשוגון
אנסטסיה "נסטיה" קורוטקוב (נולדה ב-4 בדצמבר 1990) היא אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה, ייצגה את ישראל באליפות עולם (רומא 2009) וב-3 אליפויות אירופה (איינדהובן 2008, בודפשט 2010 וברלין 2014).
אלופת המכביה (2013) ושיאנית המכביה, בעלת 5 מדליות מהמכביה, מהן 4 מדליות זהב ומדליית כסף אחת.
נסטיה גדלה בירושלים ולמדה בחוות הנוער הציוני.
היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל ירושלים בהדרכתו של דימה ריבינסקי ובהמשך התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל דולפין נתניה בהדרכתו של עדי ולפמן.
בנוסף, היא סיימה פעמיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:44.25 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:14.88 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 34.45 שניות.
בנוסף השיגה את הקריטריון להשתתפות אליפות העולם בשחייה 2005.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2005 סיימה קורוטקוב במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:35.57 דקות.
כבר בשלב המוקדמות היא שיפרה את השיא בן ה-6 שנים של דנה עדן (2:36.24 דקות) כשקבעה תוצאה של 2:36.02 דקות ועלתה לגמר מהמקום החמישי.
בנוסף, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:22.20 דקות, במקום 13 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.20 דקות ובמקום 20 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 34.43 שניות.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכתה קורוטקוב ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 34.42 שניות, אחרי דעאא מסרווה (33.72 שניות) ולפני מונה מירון (34.47 שניות).
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בפלמה דה מיורקה, ספרד ביולי 2006 סיימה קורוטקוב במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:12.57 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:12.38 דקות ועלתה מהמקום השישי.
באליפות אירופה בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בהלסינקי, פינלנד בדצמבר אותה שנה סיימה קורוטקוב במקום 19 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:17.80 דקות, במקום 20 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:32.00 דקות ובמקום 32 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:11.76 דקות.
בנוסף, היא סיימה במקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם אניה גוסטומלסקי, עמית עברי ויוליה בנך בשיא ישראלי חדש של 4:14.40 דקות.
הזמן שקבעה בזינוק שליחים בחתירה היה 59.65 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה זכתה ב-4 מדליות מהן 3 זהב.
מדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 34.59 שניות, אחרי יוליה בנך (32.41 שניות) ודעאא מסרווה (34.14 שניות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-18 שנערכו בווינגייט ביולי 2009 זכתה קורוטקוב במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:10.67 דקות, אחרי בנך שקבעה שיא מכביה חדש של 1:09.87 דקות, ולפני רבקה לוינסון מארצות הברית (1:14.71 דקות).
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה בווינגייט זכתה קורוטקוב במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי בינלאומי חדש של 1:08.97 דקות, 4 מאיות שנייה איטי מהשיא הישראלי של יוליה בנך שקבעה תוצאה של 1:09.71 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי 2010 זכתה קורוטקוב ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט באוגוסט אותה שנה סיימה קורוטקוב במקום 31 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 34.10 שניות, במקום 33 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:12.14 דקות ובמקום 22 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:35.74 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-19 שנערכו בווינגייט זכתה קורוטקוב ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:10.52 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא מכביה חדש של 2:31.93 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא מכביה חדש של 2:19.97 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בהרנינג שבדנמרק בדצמבר אותה שנה סיימה קורוטקוב במקום 30 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:16.08 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 סיימה קורוטקוב במקום 22 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:32.05 דקות, במקום 34 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:11.00 דקות ובמקום 44 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 33.73 שניות.
קורוטקוב נישאה בדצמבר 2016 לשחיין העבר עו"ד בועז טלסקי.
היא אימנה בקבוצת הפועל דולפין נתניה ומאז 2019 היא מאמנת ראשית בקבוצת מכבי תל אביב.
נסטיה צ'ך (בסלובנית: Nastja Čeh; נולד ב-26 בינואר 1978) הוא כדורגלן עבר סלובני ששיחק בעמדת הקשר.
במהלך הקריירה שיחק במספר רב של קבוצות, ביניהן גם בני סכנין ומכבי פתח תקווה, ולזכותו 46 הופעות במדי נבחרת סלובניה.
צ'ך נולד בפטוי שביוגוסלביה (כיום בסלובניה), והחל את הקריירה בקבוצה המקומית דראווה.
הוא שיחק לראשונה בקבוצת הבוגרים בגיל 17, במסגרת הליגה השנייה של סלובניה.
בעונת עבר לקבוצת אולימפיה ליובליאנה, שם שיחק במשך עונה אחת, שלאחריה חזר למריבור.
בשנת נענה צ'ך להצעה מקלאב ברוז', וחתם שם ל-5 עונות.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע הבלגי.
בעונתו השנייה,זכתה ברוז' באליפות ליגת העל הבלגית, ה-12 במספר של המועדון.
בשנת נמכר צ'ך לאוסטריה וינה.
בשנת היה קרוב לחתימה במכבי חיפה, אך לבסוף חתם צ'ך בחימקי.
ב-5 בינואר 2009 חתם צ'ך בפאנסראיקוס היוונית, ולאחר חצי עונה, עבר לרייקה הקרואטית.
בינואר 2010, לאחר חצי עונה ברייקה, שבה לא שותף כמעט במשחקים, החליט לחתום בבני סכנין לחצי עונה.
בקיץ 2010 האריך את חוזהו בסכנין ל-3 עונות נוספות.
ביולי 2011 החל להתאמן במכבי פתח תקווה, ובאוגוסט חתם סופית על חוזה לעונה אחת במועדון.
במהלך העונה שוחרר מהמועדון ועבר לשחק בקבוצת PSMS מידאן מאינדונזיה.
בשנת 2013 חתם צ'ך בטאן הואה מווייטנאם.
לאחר שנה חזר לעיר הולדתו וחתם בדרבה פטוי מהליגה השלישית בסלובניה.
צ'ך הוא שחקנה לשעבר של נבחרת סלובניה, במדיה רשם 46 הופעות והבקיע שישה שערים.
צ'ך רשם שתי הופעות כמחליף במונדיאל 2002. בתום שנת החליט צ'ך לפרוש מהנבחרת.
במתמטיקה, נסיגה אינסופית היא שיטה להוכחת משפטים על קבוצות סדורות היטב, כגון קבוצת המספרים הטבעיים.
נסיגה אינסופית היא הוכחה על דרך השלילה שבה מניחים שטענה מסוימת נכונה לאיבר כלשהו ומראים שזה גורר בהכרח שהיא נכונה גם לאיבר קטן יותר.
כעת נניח שקבוצת האיברים שהטענה נכונה עבורם אינה ריקה.
מחד, יש לה איבר מינימלי משום שהמערכת סדורה היטב.
מאידך, לכל איבר בקבוצה הזו יש איבר קטן יותר, וזו סתירה.
מכאן שהטענה אינה נכונה לאף איבר.
שימוש בנסיגה אינסופית ניתן לראות עוד בהוכחת אוקלידס לכך שהשורש הריבועי של 2 הוא מספר אי-רציונלי.
בהוכחת אוקלידס מראים שאם שורש 2 היה רציונלי, אז היה ניתן להציגו כשבר שניתן לצמצמו ב-2 עד אינסוף, ולכן שורש 2 אינו רציונלי.
פרמה נחשב למי שמיסד את השימוש השיטתי בשיטה כשהשתמש בה כדי להוכיח טענות על משוואות דיופנטיות.
המפורסמת שבהן היא הטענה שלמשוואה אין פתרונות במספרים טבעיים (זהו מקרה פרטי של המשפט האחרון של פרמה).
הוכחת נסיגה מפורסמת נוספת של פרמה היא הוכחת הטענה שכל מספר ראשוני השקול ל-1 מודולו 4 הוא סכום של שני ריבועים.
נוכיח בעזרת נסיגה אינסופית שאין פתרונות בטבעיים למשוואה :
אז מתקיים ש- מתחלק ללא שארית ב-3. כיוון שמספר ריבועי חייב לתת בחלוקה ב-3 שארית 1 או 0, אנחנו מקבלים ששני המספרים חייבים להתחלק ב-3. יהיו מספרים המקיימים .
נציב במשוואה המקורית ונקבל , או .
אבל קטנים יותר מ- בהתאמה, לכן לכל רביעית מספרים טבעיים קיימת רביעייה כך ששניים מהם קטנים יותר שעדיין מקיימת את המשוואה.
אם נמשיך בכך עד אינסוף נגיע לסתירה.
משום כך אין למשוואה דיופנטית זו אף פתרון בטבעיים.
נניח בשלילה כי קיימים כך ש: כלומר לכן : ע"פ המשפט היסודי של האריתמטיקה:
זה אומר שלכל זוג a,b קיים זוג k,p קטן יותר המקיים את התנאי ובגלל שקיימים a,b שסכומם מינימלי נוצרת סתירה.
נוכיח את המשפט האחרון של פרמה למקרה n=4:
a, b, c הם מספרים שלמים.
אם ורק אם קיימים k, s, t שלמים כך ש־ זהו משפט מוכר הנותן "לייצר" שלשות פיתגוראיות.
קל לראות שאם אין פתרונות למשוואה: אז אין גם למשוואה המקורית.
נניח בשלילה שקיימת שלשה a,b,c המקיימת את המשוואה כאשר c מינימלי.
נובע מכך ש - כי אם לא אפשר לצמצם את המשווה וc לא יהיה מינימלי.
לכן קיימים s, t כך ש.
מהמשוואה נובע שקיימים u,v שלמים כך ש־ .
ע"פ המשפט היסודי של האריתמטיקה קיימים x,y המקיימים .
לכן u,v ריבועיים, כלומר קיימים n,m המקיימים: .
לכן m,n,y שלישייה קטנה יותר המקיימת .
כי קיבלנו שלישייה קטנה יותר בניגוד להנחה.
נסיגה טקטית היא צורת קרב צבאית שתכליתה הוא תמרון כוח צבאי לעמדה עורפית, בצורה מסודרת ומאובטחת, תוך שימור מגע עם האויב ועיכובו.
בצה"ל מכונה בלשון נקייה שיפור עמדות לאחור.
נסיגה טקטית יכולה להתבצע כחלק מנסיגה כללית, כדי לאחד כוחות, לתפוס שטח שקל יותר להגן עליו, לאלץ את האויב להתפרס יתר על המידה, או כדי לפתותו ליפול למארב.
היא נחשבת לפעולה מסוכנת יחסית, הדורשת משמעת כדי לא להפוך למנוסה, או לגרום נזק חמור למורל הצבאי.
מרכיב הנסיגה מתמקד בשימור הכוח, ואילו מרכיב ההשהייה מתמקד בעיכוב התקדמות האויב.
פעמים רבות שני המרכיבים משולבים זה בזה.
במהלך הנסיגה מוותר הכוח הנסוג על שטח או עמדה בה החזיק קודם לכן, על מנת לשמר את הכוח עצמו, על מנת להרוויח זמן, או על מנת לתעל את האויב.
תיעול האויב יתבצע בעדיפות לשטחים נחותים בשליטה ובאש, בהם לכוח הנסוג יהיה יתרון על פני כוח האויב בשליטה ובאש, כמו מעברי מכשול צרים, שטחים נחותים טופוגרפית, ושטחים גלויים מתוחמים טופוגרפית (הנקראים שטחי השמדה).
הדבר מתבצע על ידי ביצוע מארבים של כוחות חי"ר, תצפיות, נ"ט או שריון ושילוב של אמצעי אש קרב/מסוק קרב/נשק מדויק/ארטילרית (נקרא גם מארב ארטילרי).
נסיגה יכולה להיות צפויה, כמו כאשר כוח מגן נמצא בעמדת נחיתות או בשטח לא נוח, אך היא חייבת לגרום כמה שיותר נזק לאויב.
במקרה כזה, הכוח הנסוג יכול להשתמש במספר טקטיקות ואסטרטגיות כדי להקשות עוד יותר על התקדמות האויב.
זה יכול לכלול הטמנת מוקשים או מטעני חבלה במהלך הנסיגה או לפניה, הובלת האויב למטרת ירי ארטילרי מוכן מראש, או שימוש בטקטיקות אדמה חרוכה.
במלחמה, המטרה ארוכת הטווח היא תבוסת האויב.
שיטה טקטית יעילה היא דמורליזציה של האויב על ידי הבסת צבאו והברחתו משדה הקרב.
לאחר שכוח הפך למבולגן ואיבד את יכולתו להילחם, המנצחים יכולים לרדוף אחר שרידי האויב ולנסות לגרום לכמה שיותר נפגעים או לקחת כמה שיותר שבויים.
עם זאת, מפקד חייב לשקול את היתרונות של מרדף אחר אויב מבולגן, מול האפשרות שהאויב יתארגן מחדש וישאיר את הכוח הרודף פגיע, עם קווי תקשורת ארוכים יותר שחשופים למתקפת נגד.
זה יוצר את הערך של נסיגה מדומה.
כלומר, לפעולה של דימוי נסיגה או מנוסה, כדי לפתות אויב להתרחק מעמדה מוגנת או להיכנס לתוך מארב מוכן.
זו טקטיקה עתיקה, שהייתה בשימוש לאורך כל ההיסטוריה של המלחמה.
ויליאם הכובש השתמש בנסיגה מדומה בקרב הייסטינגס כדי לפתות חלק ניכר מחיל הרגלים של הרולד מתוך העמדות המוגנות והיתרוניות שלהם על גבעה גבוהה יותר, מה שהוביל להשמדתם על ידי הסתערות של הפרשים הנורמנים.
המונגולים בימי הביניים התפרסמו בשימוש הנרחב שלהם בנסיגות מדומות במהלך כיבושיהם.
זאת כאשר הפרשים הקלים והמהירים שלהם הפכו מרדף מוצלח על ידי אויב לכמעט בלתי אפשרי.
בלהט ובבלגן של קרב, הצבא המונגולי היה מעמיד פנים שהוא מובס, מותש ומבולבל, ונסוג פתאום משדה הקרב.
הכוח היריב, שחשב שהוא הבריח את המונגולים, היה רודף אחריהם.
הפרשים המונגולים, תוך כדי נסיגה, היו יורים על רודפיהם ומייאשים אותם.
כאשר הכוחות הרודפים הפסיקו לרדוף אחרי הפרשים המונגולים (המהירים משמעותית), המונגולים היו אז מסתובבים ומסתערים על הרודפים, ובדרך כלל מצליחים.
זה שימש חלקית כטקטיקת השמדה בפרטים, כדי לאפשר למונגולים להביס צבאות גדולים יותר על ידי פירוקם לקבוצות קטנות יותר.
בתחילת קרב מעבר קסרין ב-1943, טנקים של דיוויזיית השריון הראשונה של ארצות הברית עקבו אחר מה שנראה כנסיגה חפוזה של יחידות מדיוויזיית הפאנצר ה-21 הגרמנית.
הכוחות האמריקאים המתקדמים נתקלו אז במחסום של תותחי נ"ט גרמנים, שפתחו באש והשמידו כמעט את כל הטנקים האמריקאים.
תצפיתן ארטילרי אמריקאי קדמי, שהקשר והקווי שלו נותקו על ידי ירי פגזים, נזכר: "זה היה טבח.
הם נסעו ישר לתוך קני התותחים הנסתרים של השמונים ושמונה, וכל מה שיכולתי לעשות זה לעמוד ולצפות בטנק אחר טנק מתפוצץ לרסיסים, או עולה באש, או פשוט נעצר, הרוס.
אלה מאחור ניסו להסתובב לאחור אבל השמונים ושמונה נראו כאילו הם בכל מקום".
נסיגת כוח שכירי החרב היוונים לאחר קרב קונקסה חזרה ליוון
נסיגת הכוחות הבריטים מחופי דנקרק בתקופת מלחמת העולם השנייה
נסיגת הצבא הצארי הרוסי מזרחה לעבר מוסקבה בתקופת מלחמת נפוליאון
נסיגת הצבא האדום הרוסי בתקופת מלחמת העולם השנייה מזרחה לעבר מוסקבה
נסטוראס מיטידיס הוא כדורגלן קפריסאי המשחק בעמדת החלוץ בלבדיאקוס ובנבחרת קפריסין.
מיטידיס החל לשחק כדורגל בגיל צעיר במחלקת הנוער של א.א.ק.
לרנקה, ובשנת 2009 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון.
בעונתו הראשונה עזר לה לעלות לליגה הבכירה בקפריסין.
בעונת מאמן הקבוצה טון קאנן נתן לו הזדמנות בהרכב הראשון של הקבוצה וב-13 בנובמבר 2010, הוא כבש את השער הראשון שלו בקריירה, שער הניצחון בדקה ה-85 נגד ארמיס ארדיפו.
ב-14 ביולי 2011 הבקיע את שערו הראשון במסגרת אירופית בניצחון 0-8 על פלוריאנה המלטזית במסגרת הסיבוב השני של מוקדמות הליגה האירופית.
בעונת הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, וב-33 הופעות בליגת העל הקפריסאית כבש עשרה שערים.
ב-16 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קפריסין במשחק נגד .
נסיגה היא פסיעה לתוך מישור הקיר היוצרת מראה מדורג.
השימוש בנסיגות החל עוד בבנייה בעת העתיקה מסיבות מבניות של יציבות וכיום הן נבנות בעיקר כתוצאה מחוקי שימוש בקרקע כפי שמגדירה תוכנית בניין עיר או מסיבות אדריכליות.
באזורים הבנויים בצפיפות גבוהה, כמו מרכזי ערים, נסיגות מבניות אלו תורמות בהחדרת אור השמש והאוויר למפלס הרחוב.
הבנאים של העת העתיקה השתמשו בנסיגות כדי לשפר את היכולת לבנות לגובה.
מאחר שחומרי הבנייה שהיו בנמצא באותה תקופה, כמו חומר, אבן ולבנים, היו בעלי משקל רב, צורות כמו פירמידות מדורגות בעלי ראש צר ובסיס רחב נמצאו יעילות בפיזור העומסים הגדולים לקרקע.
דוגמאות בולטות לבנייה מדורגת בעת העתיקה הן הפירמידות המדורגות שנבנו במסופוטמיה ומצרים העתיקה כדוגמת טפה סיאלק (Tepe Sialk) והפירמידה של ג'וסר.
במאות השנים שלאחר מכן, השתמשו בטכניקת הנסיגות לצורך בניית מבנים בעלי משקל גדול.
כשאדריכלים למדו כיצד לרתום את הנסיגות לטובתם והפכו אותה לתכונה אדריכלית, מידותיהן של הנסיגות קטנו ונראו פחות לעין לעומת הנסיגות של הפירמידות המדורגות.
לעיתים נסיגות אלו הוסתרו על ידי קישוטים ועיטורים רבים בחזיתות המבנה.
התפתחות שלד הברזל והפלדה במאה ה-19, ביטלה למעשה את הצורך בנסיגות אלו מבחינה הנדסית.
שילוב שלד הפלדה לצד המצאות כמו המעלית פתחו את האפשרות לבנות גורדי שחקים רבים זה לצד זה בצפיפות גדולה וליצור מרכז אורבני שוקק.
מההיבט הכלכלי, השימוש בנסיגות גם כן נראה מיותר מאחר שמשקיע רצה למקסם את רווחיו על ידי ניצול מלוא זכויות הבנייה שאושרו לו בקרקע.
דוגמה בולטת לכך הוא בניין אקוויטבל במנהטן, שנבנה בשנת 1915 ללא נסיגות והותיר תחתיו צל גדול וכמעט תמידי על הרחובות והבניינים הסמוכים לו.
השפעה שלילית זו הורידה את מחירי הבניינים הסמוכים לו ופגעה בבריאות הציבור.
בתגובה לכך הוחלט לחוקק בניו יורק את ההחלטה על תוכנית בניין עיר של שנת 1916. החלטה זו הגדירה מערכת נסיגות בגורד שחקים ואומצה כמעט באופן מיידי בשאר הערים בארצות הברית ומאוחר יותר בעולם.
נסיגה הוא מותחן אימה משנת 2015, שבוים והופק על ידי אלחנדרו אמנבר.
בסרט משתתפים בין היתר אמה ווטסון, אית'ן הוק ודייוויד ת'יוליס.
הסרט יצא לאקרנים ב-18 בספטמבר 2015.
הבלש ברוס קנר חוקר את המקרה של אנג'לה גריי, נערה אשר מאשימה את אביה, ג'ון גריי, בביצוע פשע מחריד.
כאשר ג'ון, באופן בלתי צפוי וללא זיכרון, מודה באשמה, הוא נכנס לטיפול אצל הפסיכולוג הנודע ד"ר ריינס, שעוזר לו לשחזר מחדש את הזיכרון שלו; ומה שהשניים חושפים, מביא לגילוייה של תעלומה ארצית מחרידה.
אמה ווטסון - אנג'לה גריי
אית'ן הוק - הבלש ברוס קנר
דייוויד דנקיק - ג'ון גריי
דייוויד ת'יוליס - פרופסור קנת ריינס
דבון בוסטיק - רוי גריי
דייל דיקי - רוז גריי
ארון אשמור - ג'ורג' נסביט
לותייר בלוטיו - כומר מוריי
ב-31 באוקטובר 2013, הוכרז כי אית'ן הוק ישחק בתפקיד ראשי במותחן הקרוב "נסיגה", ואלחנדרו אמנאבר יביים את הסרט על פי התסריט שלו, בזמן ש-"FilmNatio Entertainment" יהיו המחזיקים בזכויות הבינלאומיות.
ב-6 בנובמבר 2013, "Weinstein Company" רכשה את זכויות ההפצה בארצות הברית למותחן.
ב-22 בנובמבר 2013, "Weinstein Company" הודיעו שהסרט ייצר לאקרנים ב-28 באוגוסט 2015, בארצות הברית.
הצילומים העיקריים של הסרט החלו ב-15 באפריל 2014 במיסיסוגה.
צילומים נוספים התבצעו בטוטנהאם ובטורונטו בהמשך אותה שנה.
ב-10 ביוני 2014, "TWC-Dimension" חשפו תמונת מבט ראשונה מתוך הסרט.
ב-12 בפברואר 2015, הטריילר הראשון פורסם.
ב-18 בספטמבר הוקרן הסרט לראשונה בפסטיבל סן סבסטיאן.
בתחילת אוקטובר הוא יצא למסכים בבריטניה ובקנדה.
הסרט זכה לביקורות רעות מאוד (6% באתר Rotten Tomatoes).
נסטור פביאן פיטאנה (בספרדית: Néstor Fabián Pitana; נולד ב-17 ביוני 1975) הוא שופט כדורגל ארגנטינאי.
פיטאנה שופט משחקים בליגת העל הארגנטינאית, וכן במסגרות משחקים של פיפ"א.
פיטאנה שפט במשחקי מונדיאל 2014, קופה אמריקה 2015, ומונדיאל 2018, שם שפט בין היתר את משחק הגמר.
בנעוריו שיחק פיטאנה כדורגל וכדורסל, בקבוצות מקומיות.
פיטאנה אף שימש כשחקן, כאשר מילא תפקיד משני של סוהר, בסרט הארגנטיני 'La furia'.
בנוסף, שימש גם כשופט משחקי באולינג.
בין השנים 2001-2004, למד פיטאנה חינוך גופני.
בנוסף, עבר קורס שיפוט כדורגל.
עד 2006 שימש כמורה לחינוך גופני במוסדות לימודיים בארגנטינה, ושפט משחקי כדורגל בליגות החובבניות.
ב-2006 החל לשמש כשופט בטורנירי התאחדות הכדורגל הארגנטינאית.
בדצמבר אותה שנה, שפט לראשונה בליגת המשנה הארגנטינאית.
ביוני 2007 שפט לראשונה בליגת העל הארגנטינאית, משחק בין אתלטיקו קולון לרוסאריו סנטראל.
החל מ-2010 משמש כשופט במפעלי CONMEBOL.
ב-2014 שפט במשחק הסופר קלאסיקו, שנערך באצטדיון הבונבוניירה.
ב-2015 שפט באחד ממשחקי גביע רקופה סודאמריקנה, בו ניצחה ריבר פלייט את סן לורנסו וזכתה במפעל.
פיטאנה נכלל בסגל השופטים למונדיאל 2014. בטורניר זה שפט 4 משחקים, כאשר האחרון שבהם היה ניצחונה של על , בשלב רבע הגמר.
הוא שפט במשחקי קופה אמריקה 2015 ובמשחקי גביע הקונפדרציות 2017. פיטאנה נכלל בסגל השופטים למונדיאל 2018. הוא שפט במשחק הפתיחה, בו ניצחה 5 - 0 את .
במונדיאל זה שפט 5 משחקים.
פיטאנה נבחר לשפוט את משחק הגמר.
בכך היה לשופט הארגנטינאי השני ששופט המשחק גמר אליפות העולם בכדורגל, לאחר שהוראסיו אליזונדו שפט בגמר מונדיאל 2006.
נסטיה ליוקין היא מתעמלת מכשירים רוסית-אמריקאית לשעבר.
האלופה האולימפית בתחרות קרב-רב אישי בשנת 2008, שם זכתה גם במדליית הכסף במכשיר הקורה, מקבילים מדורגים ובקטגוריה הקבוצתית (אולימפיאדת בייג'ינג 2008).
אלופת העולם במכשיר הקורה בשנת 2005 ו-2007 ואלופת העולם על מקבילים מדורגים בשנת 2005. בנוסף זכתה במדליית הזהב ארבע פעמים בקרב רב באליפות ארצות הברית, פעמיים בקטגוריית הצעירים, ופעמיים בקטגוריית הבוגרים.
ליוקין נולדה במוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות.
בת יחידה לשני אלופים אולימפיים: ולרי ליוקין מדליסט זהב באולימפיאדת סיאול 1998, ואנה קוצ'נבה מדליסטית התעמלות אומנותית.
משפחתה היגרה לארצות הברית כשנסטיה הייתה בת שנתיים וחצי, לאחר התפרקות ברית המועצות.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במלבורן שבאוסטרליה בשנת 2005 זכתה ליוקין במדליית הזהב הראשונה שלה במכשיר המקבילים והקורה ומדליית כסף בקרקע ובקרב-רב.
ב-2006 זכתה ליוקין בגביע האמריקאי במקום הראשון בקרב-רב.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה בשנת 2007, זכתה נסטיה ליוקין במדליית זהב במכשיר הקורה וכסף במקבילים מדורגים ובקטגוריית הקבוצות.
באולימפיאדת בייג'ינג זכתה ליוקין ב-5 מדליות: 1 זהב, 3 כסף ו-1 ארד.
את תחרות הקרב-רב אישי סיימה במקום הראשון בציון 63.325. בתחרות הקבוצתית זכתה במדליית הכסף יחד עם שון ג'ונסון, אלישה סקרמונה, סמנטה פסצ'זק ובריג'יט סלואן והופיעה בשלושה גמרים אישיים במכשיר הקרקע, הקורה ומקבילים מדורגים.
זכתה במדליית כסף במכשיר הקורה והמקבילים ובמדליית הארד במכשיר הקרקע.
ב-2009 זכתה בפרס ESPY לספורטאית השנה.
גביע נסטיה ליוקין (Nastia Liukin Cup) היא תחרות שנתית הנערכת בארצות הברית באירוחה של ליוקין.
התחרות החלה לפעול בשנת 2010, ופועלת מאז.
התחרות פתוחה לדרגה 10 האמריקאית, ובה מתקיימת קטגורית צעירים ובוגרים.
נסטיה ליוקין הייתה חברת מפתח בנבחרת ההתעמלות של ארצות הברית.
היא ייצגה את ארצות הברית בשלוש אליפויות עולם, ובאולימפיאדת בייג'ינג 2008. באוקטובר 2011, הודיעה שהיא חוזרת להתעמלות כדי להשתתף באולימפיאדת לונדון ב-2012. ליוקין לא הגיעה לאולימפיאדה לאחר מספר נפילות במבחנים האולימפיים והקדם-אולימפיים, ופרשה מהספורט בשנת 2012.
ב-24 בנובמבר 2015 ליוקין שחררה אוטוביוגרפיה, Finding My Shine.
נסי גומז (ונסה רודריגז גומז חרמש; באנגלית: Vanessa Rodrigues Gomes Hermesh) היא זמרת-יוצרת פולק-רוק בריטית-פורטוגזית.
נסי גומז נולדה למשפחה ממוצא פורטוגזי, באי גרנזי שהוא אחד מאיי התעלה.
גומז שהתה מספר שנים בקהילת "פאצ'ה מאמא" בקוסטה ריקה המונהגת על ידי הישראלי משה קסטיאל המכונה טיוהאר.
שהות זו השפיעה על יצירתה של גומז, שאף הוציאה שיר בשם "פאצ'ה מאמא".
ב-2013 שבה משהותה במרכז אמריקה.
משנת 2015 החלה להופיע בפסטיבלים שמתקיימים במדינות באירופה.
ב-2016 גייסה 50,000 דולר אמריקני במסגרת מימון המונים.
בשנה זו הוציאה את אלבום הבכורה שלה "Diamonds & Demons" עליו עבדה עם המפיק והקולנוען דנקן ברידג'מן.
תהליך הפקת האלבום ארך 18 חודשים.
גומז הקליטה אותו באולפן הממוקם בסירה העוגנת בתעלת ריג'נטס שבלונדון.
השיר הראשון ששוחרר מן האלבום היה All Related שזכה להצלחה וחלקים מן הווידאו קליפ שלו צולמו בישראל.
גומז נישאה בשנת 2013 בישראל לישראלי יניב חרמש, והיא מרבה לבקר ולהופיע בישראל.
נסטור ראטש (ברומנית: Nestor Rateș, באנגלית: Nestor Ratesh; שמו בלידה: נתן שטסל, Nathan Stessel; 7 באפריל 1933 – 31 באוקטובר 2024) היה עיתונאי יהודי-רומני שהתיישב ב-1973 בארצות הברית, נודע בעיקר בפעילותו ככתב, עורך ומנהל המחלקה הרומנית בתחנה "רדיו אירופה החופשית".
נסטור ראטש נולד ב-1933 בשם נתן שטסל במשפחה יהודית בעיירה מוינשט בחבל מולדובה שברומניה.
אביו נקרא אנטון שטסל ואמו-בלינה (לימים בלינה צ'אושו).
הוא למד בתיכון בערים בקאו ופיאטרה ניאמץ וסיים בחינות הבגרות בשנת 1948. בשנים 1948–1951 הוא למד בבית הספר לבנייה הידרוטכנית בפיאטרה ניאמץ ובהמשך התיישב בבוקרשט, בה עבד כטכנאי בתחום זה בחברה הממשלתית "אנרגו-קונסטרוקציה".
בשנים 1953–1958 הוא למד בפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט.
הוא עבד בהמשך בשנים 1958–1972 כעורך בסוכנות הידיעות הממלכתית הרומנית "אג'רפרס".
בינואר 1972–ינואר 1973 עבד כעורך במסגרת פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה.
בשנת 1973 יחד עם המשפחה עלה לישראל באופן בלתי חוקי (ללא רשות השלטונות הרומנים) וכעבור שבועיים היגר לאיטליה ומשם לארצות הברית בעזרתם של הזוג מרטין וקוני קמרו.
התיישב באזור וושינגטון די.סי.באותה שנה, 1973, התקבל לעבודה במחלקה הרומנית של תחנת הרדיו אירופה החופשית במערכת בוושינגטון די.
הוא שימש במשך שנים כתב של רדיו אירופה החופשית בוושינגטון.
פעמיים הוא מילא את התפקיד של מנהל המחלקה הרומנית בתחנה ששידרה ממינכן ואחר כך מפראג: בשנת 1989 (אחרי מותו של ולאד ג'ורג'סקו) ואחר כך בשנים 1994–2002. בשנת 2003 הוא כיהן כיועץ למדיניות העריכה של מנכ"ל התחנה.
אחרי פרישתו לגמלאות כיהן ראטש למשך שנה כיועץ ראשי של יו"ר התחנות "אירופה החופשית" ו"סבובודה".
ראטש נפטר ב-31 באוקטובר 2024 בגיל 91 ברוקוויל, מרילנד, בגיל 91 אחרי שסבל בסוף חייו ממחלת אלצהיימר טקס הלווייה התקיים קודם בקהילת תקוות ישראל ברוקוויל ואחר כך הובא לקבורה בבית העלמין פארקלון ברוקוויל.
ראטש היה נשוי ליואנה לבית נוימן מן העיר לוגוז' שעבדה ברומניה כמורה להיסטוריה וספרנית בספרייה המרכזית הממלכתית בבוקרשט ואחר כך במשרד האוצר של ארצות הברית.
אמו הביולוגית, בלינה ואמו החורגת, שרה ריטנשטיין, עלו לישראל והתיישבו בה ב-1951 ובהתאמה ב-1970.
1992 – פרס האקדמיה הרומנית-אמריקאית - עבור ספרו "רומניה:המהפכה התקועה"
נסטור נורפלוקס (שם מדעי: Nestor productus) הוא מין נכחד של תוכי מהסוג נסטור אשר חי רק באי נורפוק שממזרח לניו זילנד.
הוא היה קרובם של הקיאה והקאקא החיים והוא התגלה ב-1836 על ידי האורניתולוג ג'ון גולד.
ייתכן שנצפה עוד לפני כן על ידי ג'יימס קוק שהגיע לאי ב-1774.
נסטור זה היה בעל מקור בולט שיועד לפיצוח אגוזים קשים והוא הגיע לאורך 38 ס"מ, יותר קטן מהנסטורים החיים.
הוא היה בעל נוצות אדמדמות עם גב וכנפיים בצבע חום-זית וחזה צהבהב.
הראש היה כהה יחסית עם מקור אפור.
תוכי זה היה מעופף איטי שחי על הקרקע, מעל עצים גבוהים ובין סלעים ביערות באי נורפוק והאי השכן לו, האי פיליפ .
הוא השמיע קולות צרודים לתקשורת.
תוכי זה חי לצד המאורים אשר צדו אותו במשך שנים.
כאשר הגיעו האירופאים ב-1788 לערך, הם הקימו באי מושבת עונשין גדולה, שהרעה את חיי התוכי הזה.
דחיקתו ממקום חיותו, ציד לבשר והבאת טורפים כמו חתולים וחולדות גרמו למין זה להתמעט עד כדי הכחדה גמורה.
התוכי האחרון מת בשבי בלונדון ב-1851.
נסטרובסקאיה הוא כפר שנמצא ברפובליקת אינגושטיה, רוסיה.
העיירה ממוקמת כ-22 ק"מ מבירת אינגושטיה, מגאס, וכ-1,491 ק"מ מבירת רוסיה, מוסקבה.
בנוסף, הכפר נמצא ליד הנהר אסא .
החודש הכי חם הוא יולי (22 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא פברואר ( מעלות צלזיוס).
חודש יולי הוא החודש הגשום ביותר (134 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש היבש ביותר (37 מ"מ גשם).
נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן החלה ב-1 במאי והסתיימה ב-11 בספטמבר 2021.
במקביל לנסיגה, נמשכה הלחימה בין כוחות ההתנגדות הממשלתיים לארגון הטרור טליבאן.
לפי ההערכות, במהלך מתקפות הטליבאן השתלט הארגון על יותר מחצי משטח אפגניסטן ואף על העיר הגדולה קנדהאר.
עד 15 באוגוסט 2021 נכבשו כל הערים הגדולות, כולל הבירה קאבול.
הממשלה התפוררה ולמחרת הכריז הטליבאן על סיום הלחימה תוך השתלטות על המדינה כולה וכינון חוקי השריעה.
בשנת 2011, כעשור לאחר תחילת מלחמת אפגניסטן, הודיע נשיא ארצות הברית, ברק אובמה כי ארצות הברית תיסוג מאפגניסטן עד סוף 2014. חיילים אמריקאים הוחזרו למולדת ופורק כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי של האו"ם שנשלח לאזור.
במהלך שנת 2019 היו באפגניסטן אלפי חיילי ארצות הברית (המוגדרים "יועצים") וכחצי משטח אפגניסטן נשלט בפועל בידי הטליבאן.
ב־29 בפברואר 2020 חתמו ארצות הברית והטאליבן על הסכם שלום בדוחה שבקטר, על פי ההסכם שנקרא באופן רשמי "ההסכם להבאת השלום לאפגניסטן" האמריקאים מתחייבים להחזיר את כל החיילים האמריקאים וכן את כוחות נאט"ו מאפגניסטן, מנגד ארגון הטאליבן התחייב למנוע השתלטות או פעילות כלשהי של ארגון אל-קאעדה באזורים שבשליטתו.
ואכן ארצות הברית הסכימה להפחתה ראשונית של רמת הכוח שלה מ-כ-13,000 חיילים לכ-8,600 עד יולי 2020 ולאחר מכן אף נסיגה מלאה עד 1 במאי 2021 אם הטאליבן יעמוד בהתחייבויותיו.
העסקה נתמכה על ידי הרפובליקה העממית של סין, רוסיה ופקיסטן.
ארצות הברית השלימה את צמצום הכוחות לכ-2,500 חיילים כבר בינואר 2021. זה היה המספר הנמוך ביותר של חיילים אמריקאים באפגניסטן מאז תחילת מלחמת אפגניסטן ב-2001.
נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן תמך בנסיגה המלאה כבר ב-2014, כשכיהן כסגן נשיא ארצות הברית בעת כהונת ברק אובמה.
לאחר השבעתו לנשיאות של ביידן הצהיר היועץ לביטחון לאומי בממשל החדש, ג'ייק סאליבן כי "כבר בינואר 2021 ארצות הברית תבדוק את הסכם השלום להוצאת 2,500 החיילים הנותרים מאפגניסטן עד מאי 2021".
חרף המאמצים של ממשל ביידן והממשל של הנשיא הקודם, דונלד טראמפ ואף של הנשיא שלפניו, אובמה הנסיגה ספגה ביקורת קשה וגורמים רבים טענו כי "אפגניסטן תקרוס לתוך עצמה" אם הנסיגה תושלם.
במרץ 2021 פורסם כי הנשיא ביידן שוקל להשאיר את הכוחות האמריקאים באפגניסטן עד נובמבר 2021, ביידן טען כי לארצות הברית יהיה קשה לבצע את הנסיגה בחלון הזמן שנשאר עד היעד המקורי.
ב-8 ביולי הודיע הנשיא ביידן על הקדמת הנסיגה ל-31 באוגוסט.
בתגובה להתקדמות המהירה של הטליבאן, שכבש אזורים רבים באפגניסטן, הודיעה ארצות הברית כי תשלח חיילים אמריקנים, על מנת לסייע לפינוי מהיר של צוות השגרירות האמריקאית שנמצא בקאבול.
לפי דיווחים, באותה העת 95% מהנסיגה הושלמו.
ב-15 באוגוסט, הצבא האמריקני החל לפנות את שגרירות ארצות הברית בקאבול.
במקביל, עזבו דיפלומטים ממדינות אחרות.
נמל התעופה בקאבול נשאר בשליטה אמריקאית ושימש לפינוי אזרחים.
היה חשש ממתקפות של דאעש.
ב-26 באוגוסט התרחש הפיגוע בנמל התעופה חאמיד כרזאי שבקאבול, נהרגו 183 אנשים, בהם 13 חיילים אמריקאיים.
כמו כן נפצעו מאות בני אדם.
מבצעי הפיגוע היו מארגון הטרור דאעש.
נסטור אוסטפוביץ' ניז'אנקיבסקי (באוקראינית: Не́стор Оста́пович Нижанкі́вський; באוגוסט 1893 – 10 באפריל 1940) היה מלחין, פסנתרן ומבקר מוזיקה אוקראיני.
ניז'אנקיבסקי היה חלק מהאסכולה הלאומית של המלחינים האוקראיניים.
נסטור ניז'אנקיבסקי נולד ב-31 באוגוסט 1893 בבז'ז'ני, אז תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום באוקראינה).
אביו היה המלחין, המנצח, והכומר היווני-קתולי אוסטאפ ניז'אנקיבסקי.
משפחתו של ניז'אנקיבסקי עברה לסטרי ב-1900, ושם הוא סיים לימודיו בבית ספר ובגימנסיון.
אחר כך, הוא החל ללמוד במכון הגבוה למוזיקה על שם מיקולה ליסנקו בלבוב.
במלחמת העולם הראשונה ניז'אנקיבסקי התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי ב-1915, ואף נפל שבי לצבא הרוסי, שם שהה שלוש שנים, עד 1918. הוא קיבל תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת וינה ב-1923, וב-1928 סיים לימודיו בקונסרבטוריון של פראג, בכיתת אמן של ויצ'סלב נובק .
ניז'אנקיבסקי שב לגליציה בכדי ללמד פסנתר ותיאוריה מוזיקלית במכון הגבוה למוזיקה על שם מיקולה ליסנקו בלבוב (בשנים 1931–39) והפך לאחד מהמייסדים וליושב הראש הראשון של איחוד המוזיקאים המקצועיים האוקראיניים.
בנוסף, בשנים 1937–39 סייע בהוצאת המגזין "מוזיקה אוקראינית".
ניז'אנקיבסקי נפטר ב-10 באפריל 1940 בעיר לודז'.
שרידיו הובאו לקבורה בבית הקברות של העיר סטרי ב-1993, ביוזמת בנו ובתמיכתה של ממשלת אוקראינה שם נקבר ליד קבר הוריו.
נֶסְטוֹרִיוּס היה בישוף קונסטנטינופול בין 428 ל-431, שעמד בלב מחלוקת עזה אודות אופי טבעו האלוהי והאנושי של ישו.
נסטוריוס ביקש להדגיש את הבידול בין שני הטבעים, ובייחוד טען כי אין לנקוט בתואר "יולדת האלוהים", וביוונית תֵּאוֹטוֹקוֹס, עבור הבתולה מרים.
לאחר עימות עם הבישוף קירילוס האלכסנדרוני, הוא הוקע והודח מתפקידו כבישוף בעת ועידת אפסוס ב-431. השקפתו התאולוגית, שכונתה מאז "נסטוריאניזם" – וליתר דיוק, האופן בו תיארוה יריביו – גונתה ככפירה שהציגה את ישו כעשוי שתי ישויות נפרדות, אחת אלוהית ואחת אנושית.
נסטוריוס נולד בגרמניקיה שבסוריה הביזנטית.
הוא התחנך באנטיוכיה, ואף כי רכש ידיעה נכבדת ברטוריקה, לא השתלם בכך באופן מקיף.
הוא נעשה לתלמיד מובהק של תאודור ממוֹפְּסוּאֶסְטִיָה, גדול התאולוגים של האסכולה האנטיוכית בדורותיו.
זו הדגישה כי האלוהי שבישו ניצב מעל לבריאה ונבדל ממנה, וכי חלק זה בו לא יכול היה להתענות על הצלב ולחוות חוויות אנושיות, משום שהיה בכך כדי לסכן את עליונותו של אלוהים על יצירתו.
זאת בניגוד ליריביהם, אנשי האסכולה האלכסנדרונית, שחששו מכך שכל חציצה בין שני הטבעים במשיח איימה על ישועת האדם (שהייתה, במהותה, התעלות חזרה לצלם אלוהים שהושחת בחטא עץ הדעת), והקפידו לעמוד על אחדותם.
נסטוריוס נכנס למנזר אופרפיוס, בסמוך לאנטיוכיה, והתבלט כדרשן אהוד וחריף.
ב-10 באפריל 428, בהמלצת ידידו בישוף העיר יוחנן, נתמנה על ידי הקיסר תאודוסיוס השני לבישוף הבירה קונסטנטינופול.
נסטוריוס קומם עליו במהרה מספר גדול של אויבים.
בטרם עברה שנה ממינויו למשרה, נקלע הבישוף למחלוקת שפשתה בעיר, כשהכומר אנסטאסיוס החל להטיף נגד השימוש בתואר הנפוץ והפופולרי תֵּאוֹטוֹקוֹס, "יולדת האלוהים", ככינוי למרים אם ישו.
נסטוריוס תמך בו: שניהם ראו בכך בלבול מסוכן והרה מינות בין אנושיותו של ישו לאלוהיותו, שהתקיימה טרם הזמן בתוך השילוש הקדוש אף אם הייתה שלובה כליל באדם שנולד למרים, וגלישה לכיוון האפולינריזם, שגונה בתוקף ככפירה פחות מיובל שנים קודם.
נסטוריוס הציע את התואר כְריסטוֹטוקוס, "יולדת המשיח", כפשרה.
שני כמרים שהתמודדו על משרת הבישוף, פיליפוס ופרוקלוס, נשאו דרשות נגד שלילת המושג תֵּאוֹטוֹקוֹס.
בראשית 429, יריבי הבישוף בבירה שלחו איגרת אל פטריארך אלכסנדריה, קירילוס.
הלה היה אחד מאלופי האסכולה התאולוגית של עירו, והתרעם על הפגיעה המשתמעת באחדות טבעיו של ישו.
הוא ניסח מכתב בשם "איגרת אל נזירי מצרים", ובו תקף את נסטוריוס.
באביב התפוצצה המחלוקת, והסלימה לכדי עימות קשה בין השניים, שנלוו אליו חליפת מכתבים ענפה.
טיבן המדויק של השקפות נסטוריוס שנוי במחלוקת: מחד, יריביו האלכסנדרוניים הגזימו ללא ספק בתיאוריהם על מנת להציגו כמין, עד כדי כך שהאשימוהו באדופציוניזם (האמונה בכך שישו נולד אנושי לחלוטין ואומץ על ידי אלוהים לבן מאוחר יותר); מאידך, "ספר הרקלידס" שחיבר כעשרים שנה לאחר מעשה, כולל מידה רבה של אפולוגטיקה.
בסיכומו של דבר, כעולה מכתביו, נסטוריוס ניסה לנסח מערכת פילוסופית-תאולוגית שתספק הסבר משביע רצון לאופן בו התאחדו טבעיו של ישו, בכפוף לרגישויות האנטיוכיות.
לשם כך, הבחין בין ההיפּוֹסטאזיס – בהקשר זה, המהות העמוקה של דבר מה – לבין הפּרוֹסוֹפּוֹן, "פנים", האופן בו הדבר נגלה ונתפש בעולם.
הוא לא היה מוכן, בניגוד מוחלט לקירילוס, להכיר באחדות טבעיו של ישו ברמה ההיפוסטאטית; לתפישתו, אם לתופעה כלשהי לא היה רובד היפוסטאטי מובחן, הרי שעצם קיומה הושחת ונפגע.
לפיכך, איחוד כזה שלל את הפן השמימי של ישו כמו גם את צדו האנושי, ויצר בעצם "טבע שלישי" חדש ומעורבב, שנבדל משניהם.
לעומת אפשרות זאת, שראה כמינות בלתי-נסבלת, סבר שתיאור המשיח כאיחוד פרוסופוני היה קביל וקולע מבחינה אמונית: שני הטבעים נותרו שלמים ומובחנים ברובדם העמוק, אך האופן בו נגלו בעולם אכן היה יחיד ומאוחד.
נסטוריוס סיבך מאוד את משנתו בשימושו הבלתי-עקבי בשם התואר "פרוסופוני", הן עבור תוצר חיבור הטבעים והן עבור האופן המתגלה של כל אחד מהם בנפרד, ובכך שביקש להלך בין הטיפות: כשם שדחה שילוב היפוסטאטי עמוק ומהותי, כך סלד לא פחות מחיבור שטחי, למראית עין בלבד.
הוא ביקש לטעון שהתאולוגיה שניסח יצרה חיבור מטאפיזי בין האלוהי לאנושי.
בעוד שרבים מבכירי הכנסייה התקשו לעקוב אחר הדקויות הפילוסופיות המופלגות בדיון הסוער, לתאולוגיה שניסח נסטוריוס היה פועל יוצא בלתי-נמנע שהכריע את הכף.
מאחר שעמל לחדד את הבידול בין האלוהי לאנושי, כשהוא מגנה במכתביו לקירילוס את האפשרות שבורא עולם רעב לחלב אמו או סבל על הצלב, הבישוף לא היה מסוגל להצהיר שישו זהה ללוגוס (ה"דבר" או ה"מאמר") השמימי, האל הבן שבתוך השילוש הקדוש.
הוא ניסה להסתמך על האיגרת אל הפיליפים ב' ה'-י"א: .
הדבר היטה נגדו את רוב הלא-מעורבים שנקלעו לפולמוס.
יריביו, בראשות קירילוס, הפכו את סירובו להוכחה חותכת להאשמותיהם החמורות ביותר, לפיהן הטיף לכך שהיו "שני בנים" ולא בן אחד בישו.
גם התנגדותו לתואר "יולדת האל", שהיה מוכר מאוד ובשימוש רווח, הייתה לצנינים.
שני הצדדים עתרו אל בישוף רומא, סלסטינוס הראשון, שכינס מועצה מיוחדת באוגוסט 430. הכינוס גינה את נסטוריוס, הורה להדיחו ממשרתו אם לא ישוב בו, והתיר לפטריארך אלכסנדריה לנהל את ההליכים נגדו.
בנובמבר, קירילוס ניצל את ההחלטה ושיגר לאויבו איגרת תקיפה שכללה תריסר קביעות תאולוגיות ברוח אלכסנדרונית (בין היתר, ש"הלוגוס סבל בבשרו ונצלב בבשרו").
נסטוריוס נדרש להצהיר כי הכופר בכל אחד מהם יהיה מוחרם ומנודה.
כדי לפתור את המשבר המתעצם, הקיסר תאודוסיוס כינס ועידה כנסייתית כללית באפסוס, ב-22 ביוני 431. הוועידה הייתה לזירת התגוששות.
יוחנן ויתר הבישופים מהמזרח, שאחזו ברובם בעמדות אנטיוכיות, בוששו מלהגיע.
קירילוס פתח את ההליך מבלי להמתין, והוא ותומכיו הכריזו על הדחת נסטוריוס ועל נידויו של יוחנן.
בישוף אנטיוכיה פתח בתגובה מועצה מתחרה משלו, והורה על הדחת קירילוס.
הנצים הפעילו כנופיות פושעים בשירותם ושילמו שוחד לתקיפים מקומיים.
הקיסר החליט לבלום את הקרע הכנסייתי המתהווה באיבו, ועצר את כל המעורבים.
הוא הפעיל לחץ כבד להגיע לפשרה, והתאולוגים החלו לעבוד במרץ על נוסחת פשרה שנועדה לספק את דרישות שני המחנות.
אויביו של נסטוריוס בעיר ובחצר (פולכריה התייצבה לצד קירילוס והשתדלה למען האלכסנדרונים) הטילו אף הם את כובד משקלם נגדו.
הוא איבד את משרתו כבישוף, ונשלח חזרה למנזרו.
התאולוגים האנטיוכיים הבינו אל נכון כי הקביעות המגושמות שלו, שעוררו כעס בקרב רבים משומעיהן, קשות מדי להגנה, והתנערו ממנו בהדרגה.
ב-433 נחתמה פשרה בין קירילוס, יוחנן ותומכיהם: הבישופים המזרחיים הסבירו כי ישו היה זהה ללוגוס וכי התואר "מולידת האלוהים" היה ראוי, והאלכסנדרוני הודה בתורו כי הבידול בין שני הטבעים היה תקף כל עוד נעשה בהקשר מתאים.
נסטוריוס סירב לאשרר את נוסח ההחלטות, ובתגובה הצטרף יוחנן לחרם נגדו.
הוא גורש לפטרה ולבסוף לנווה המדבר היביס שבמדבר מצרים, שם מת כעבור כעשרים שנה, ב-451 או ב-453.
שמו של נסטוריוס הפך לנרדף לכפירה ומינות.
התואר "נסטוריאניזם" הוענק על ידי האלכסנדרונים ככינוי גנאי לכל השקפה אנטיוכית שהתנגדו לה, להבדיל מהפילוסופיה המורכבת והאזוטרית של הבישוף המודח.
חששו מבלבול בין הטבעים התגשם במידה רבה עם הופעת המונופיזיטיות (שהייתה ריאקציה לתורתו), שהטיפה בגלוי לכך שלישו היה טבע אחד בלבד.
לבד מדרשותיו, ממכתביו ועוד אי-אלו יצירות, נסטוריוס חיבר זמן קצר לפני מותו חיבור אפולוגטי בשם "ספר הרקלידס".
הוא שטח את מעשיו בעת הפולמוס של 429–433, התמרמר על כך שנזנח על ידי יתר האנטיוכיים, והביע ציפייה כי ועידת כלקדון תצדיק את השקפותיו.
בוועידת קונסטנטינופול השנייה ב-553 הוטל חרם על רוב התאולוגים האנטיוכיים וספריהם נאסרו.
עניין מחודש התעורר בהם באירופה רק במאה ה-19. "ספר הרקלידס" התגלה מחדש ב-1895, ופרסומו הוביל להערכה מחדש של דמות נסטוריוס: התאולוגיה שלו התגלתה כקיצונית הרבה פחות מתיאורי יריביו המנצחים.
בעוד שהכריסטולוגיה האנטיוכית נמוגה בקרב אורתודוקסים יוונים וקתולים לטינים כאחד, היא אומצה על ידי באימפריה הפרסית, שהפכה לעצמאית ונבדלת במחצית הראשונה של המאה החמישית.
הנוצרים הפרסים לא הושפעו ממש מרעיונותיו של נסטוריוס עצמו, אלא מההוגים הקלאסיים דוגמת תאודור, אך הכריזו עליו כקדוש וטיפחו את זכרו.
הם נודעו בפי היוונים והלטינים כ"נסטוריאנים".
עם התגברות הדיאלוג הבין-דתי, הן הכנסייה והן האקדמיה העדיפו יותר ויותר להימנע משימוש בתואר הזה עבורם.
נסטורי "נסטור" אירנקונדה הוא כדורגלן אוסטרלי-טנזני-בורונדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אדלייד יונייטד מליגת העל האוסטרלית.
ב-1 ביולי 2024 יעבור לבאיירן מינכן מהבונדסליגה.
אירנקונדה נולד בקיגומה שבטנזניה להורים מבורונדי שברחו מביתם במהלך מלחמת האזרחים בבורונדי למחנה פליטים בטנזניה.
כאשר נסטורי היה בן שלושה חודשים הם עברו לפרת' שבאוסטרליה המערבית, ובשנת 2013 עברו לאדלייד שבאוסטרליה הדרומית.
אירנקונדה גדל במחלקות הנוער של נורת'רן וולבס SC, פראפילד גארדנס SC, אדלייד קרואטיה ריידרס ואדלייד יונייטד.
בשנת 2021 החל לשחק בקבוצת המילואים של אדלייד יונייטד, וב-8 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בתיקו 1-1 נגד מלבורן ויקטורי במסגרת המחזור התשיעי בליגת העל האוסטרלית לעונת .
הוא ערך 13 הופעות ליגה בעונה זו, כולן כמחליף, ובעונת הוסיף 22 הופעות, גם הן כמחליף.
ב-14 בנובמבר 2023 הודיעה הודיעה אדלייד יונייטד על מכירתו של אירנקונדה לבאיירן מינכן מהבונדסליגה עבור סכום שיא עבור המועדון, בעסקה שתצא לפועל ב-1 ביולי 2024.
אירנקונדה רשאי לייצג ברמה הבינלאומית את טנזניה, בורונדי או אוסטרליה.
ב-14 במרץ 2023 זומן אירנקונדה לראשונה לסגל נבחרת אוסטרליה, לצמד משחקי ידידות נגד נבחרת אקוודור.
הוא לא שיחק בשני המשחקים.
נסיך הוא תואר שניתן לחבר באצולה הגבוהה, ולעיתים לבעל תואר רם מעלה בארץ או מדינה כלשהי.
בשפות הלטיניות שימשו הטיות שונות של הצורה הלטינית של השם (לדוגמה, בפורטוגזית: Príncipe).
בשפות הגרמאניות שימשו מקבילות ל-Fürst, למשל בהולנדית: Vorst, ולצידו הנוסח הלטיני (בהולנדית, Prins).
בשפות הסלביות שימשו שני אלה לצד הטיות של המילה הרומית קיסר, מלך קטן (צ'כית: Kníže), קרל (על שם קרל הגדול) כמו במקדונית: Kralevich.
המילה העברית "נסיך" מופיעה כבר בתנ"ך, ועשויה להתייחס הן לשליט () והן לבנו של שליט שנמשח אחריו, שהיא המשמעות המוכרת ביותר כיום, ומקורה מהשורש נ.ס.כ – ניסוך שמן על ראשו של מיועד למלכות.
במקורו, ברומא העתיקה ובביזנטיון, שימש התואר לציון כל שליט, אם בירושה או כזה שנבחר, בלי קשר לתוארו או לדרגתו הממשית.
נוהג זה נמשך גם הלאה, כפי שניתן ללמוד מכותרת ספרו הנודע של ניקולו מקיאוולי, "הנסיך" (Il Principe), המתייחס לא לבעל תואר נסיך אלא לשליט באופן כוללני.
שימוש נפוץ לא פחות הוא התייחסות לנסיך במובן הגנאלוגי.
כאן, נסיך משמעו גבר שיש לו קשר דם למשפחת המלוכה ונמצא בעמדה העשויה להוביל אותו, מעשית או תאורטית, לכהן כשליט.
מאחר שבמקרים מסוימים התואר נסיך ניתן גם למי שמרוחקים עד שני דורות מן המלך בשרשור הירושה, ובהתחשב בשפע נישואי הביניים בין בני משפחות מלוכה, מספר הנושאים בתואר זה היה עשוי במקרים מסוימים להגיע למאות רבות.
התואר "נסיך" הוענק לעיתים גם לבעלה של מלכה.
לדוגמה, בעלה של המלכה אליזבת השנייה תוארו נסיך (הנסיך פיליפ).
נסיכה הוא מונח המשמש בדרך כלל בהתייחס למי שנשואה לנסיך או לבתו של שליט.
שימוש אחר בתואר נסיך הוא לציון אדם השולט בנחלה מסוימת, לא בהכרח עם קשר כלשהו לקשרי דם למשפחת מלוכה כלשהי.
נסיך כזה מכונה לעיתים "נסיך שולט" והשטח שבשליטתו מכונה "נסיכות".
לדוגמה, הנסיך אלבר השני, נסיך מונקו, המולך על נסיכות מונקו.
כינוי זה נפוץ במקרים רבים בהתייחסות לשליט על שטח קטן יחסית.
בימי הביניים שימש הכינוי גם כשמו של בעל נחלה ראשית, שהוא וסאל המלך בלבד.
בכנסייה הקתולית שימש התואר לציון הבישוף השליט בשטח מסוים.
לדוגמה, הבישוף של רומא, האפיפיור, מכונה לעיתים "נסיך הוותיקן".
בארצות שונות באירופה שימש התואר נסיך לציון כל אדם בעל דרגת אצולה גבוהה, בלי קשר דם הכרחי למשפחת המלוכה.
כך, לדוגמה, הנסיך הגרמני (Fürst), הדופן (Dauphin) הצרפתי, או הנסיך הרוסי (קניאז) לא היו בהכרח בני מלוכה או שליטים של שטח מסוים, ותוארם ציין רק את היותם בני המעלה העליונה בדירוג תוארי האצולה.
במקרים שונים, תואר הנסיכות נוצר כדי לכנות שליט של שטח מסוים, אך עם אובדנו של זה נותר כסימון טיטולרי בלבד להיותו נסיך.
נהוג לתרגם את שם תואר האצולה הרוסי קניאז (Князь), ל"נסיך".
החל מאמצע המאה ה-18 חודש התואר "קניאז גדול" (וָליקי קניאז, שהיה בשימוש כשליט רוס הקדומה, נקרא גם דוכס גדול) עבור בניו של הצאר ונכדיו.
בנוסף, התואר קניאז, במובן של "נסיך" עבר מדור לדור בירושה אצל בני משפחות אצולה צאצאי שושלת הרוריקית – כמו בלוזרסקי, סלוסלסקי-סלוזרסקי, גורצ'אקוב, או שושלת הגדימינידים – גאליצין, טרובצקוי וכו'.
החל מהמאה ה-18, התואר של קניאז, במובן "נסיך", שציין את המעמד הגבוה ביותר בקרב האצולה, התחיל להיות מוענק על ידי הצאר לאצילים שהצטיינו במעשיהם.
כך התמנה לקניאז אלכסנדר מנשיקוב, חברו של הצאר פטר הגדול וגם המאהב ויד ימינה של קתרינה הגדולה, גריגורי פוטיומקין.
אחרי שנת 1801, לאחר סיפוח גאורגיה לאימפריה הרוסית, חלק מבני האצולה המקומית, חלקה בקשרי ייחוס עם בית המלוכה הגאורגי, כונו ברוסית "קנזים" או "נסיכים".
גם כמה אצילים ממוצא טטרי אימצו את התואר הזה, על בסיס ייחוס משפחתי.
התואר נסיך הממלכה המאוחדת וצפון אירלנד ניתן לצאצאיו הקרובים של המונרך.
הענקת התואר היום מוגדרת על ידי שני מכתבי פטנט.
מכתב פטנט של המלך ג'ורג' החמישי מיום 11 בדצמבר 1917 שהעניק את התואר –
לילדיהם של בניו של המונארך.
לבנו החי הבכור של בנו הבכור של נסיך ויילס.
מכתב פטנט של המלכה אליזבת השנייה מיום 31 בדצמבר 2012, שהעניק את התואר לכל ילדיו של בנו הבכור של נסיך ויילס.
נסיך בוחר, נסיך אלקטור, או קוּרְפִירְסְט היה תוארם של חברי מועצת האצילים שבחרה את קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
שורשיו של מוסד הנסיכים-הבוחרים הוא עוד בהליך בחירת השליט בפרנקיה המזרחית במאה העשירית, אם כי סמכויותיהם הוגדרו חוקית רק ב-1356. עד המאה ה-17 היו שבעה נושאים בתואר, שלושה כנסייתיים וארבעה חילונים, ומאז ועד נפילת האימפריה השתנה המספר תכופות.
רשמית, המועמדים שנבחרו על ידי הנסיכים הבוחרים נשאו בתואר "מלך הרומאים", ורק אלו שהוכתרו על ידי האפיפיור נשאו בתואר "קיסר האימפריה הרומית הקדושה".
הקיסרות הייתה מורכבת מנסיכויות רבות ולא הייתה בגדר מלכות העוברת בירושה: השלטון לא עבר מאב לבנו במסגרת שושלת, וכל קיסר היה צריך להיבחר לתפקידו.
כדי שבחירתו תהיה יעילה ולא תיתקל בקשיים, הוחלט ב-1356, בימי הקיסר קרל הרביעי, על הגדרה בחוק של מעמד נסיכים-בוחרים, פורום מצומצם של שבעה נסיכים, מושלי מחוזות חשובים, שרק הם ישתתפו בבחירת הקיסר.
הנסיכים הבוחרים היו נסיכי ברנדנבורג, סקסוניה, טריר, מיינץ, קלן, פפאלץ ובוהמיה.
שלושה מהם – הארכיהגמונים של מיינץ, טרִיר וקלן – היו אנשי כנסייה בכירים; ארבעת הנותרים היו נסיכים חילונים.