tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנה שלאחר מכן ביצעה את שיר הנושא, שהוקדש לסמל הפסטיבל, הבובה פסטי – "בובה פֶסטי", שכתב והלחין גידי קורן והיה להמנון הפסטיבל.
(בפסטיבל זה שרה אחותה שירי גליקסמן שהייתה בת שלוש וחצי את השיר "ברבאבא", שזכה במקום השני.
בהמשך הקליטה עם אחותה שני שירים באלבומה השני.) באותה שנה הקליטה את הפזמון "אבניבי", שזכה אז באירוויזיון, לאלבום האוסף משירי אהוד מנור "מדינת הילדים".
באותה תקופה השתתפה בקמפיין של המועצה הלאומית למניעת תאונות וביצעה את השיר "זהירות בדרכים" (מילים: אילן גולדהירש, לחן ועיבוד: קובי אשרת), שגם הופיע כקליפ, היה ללהיט ונכלל באלבומה השלישי.
ב-1980 הוציאה את אלבומה השלישי והאחרון, "לילך הג'ינג'ית – תקליט מתוק", שכלל בעיקר להיטים שתרגם גידי קורן לעברית (בהם "הלטאה", "יום הולדת לך", "מה שיהיה יהיה" ו"פולי וולי דודל די") ואף שירים מקוריים פרי עטו, בהם "כשההורים שלי לא רצו (שאני אבין מה שהם מדברים)".
באותה שנה השתתפה בסרטו המוזיקלי המצליח של שמואל אימברמן "חמש חמש", וביצעה בו את שיר הנושא ("חמש חמש").
בשנת 1983 השתתפה בסדרת הילדים "רחוב סומסום".
בשנת 2002, בגיל 30, הופיעה בתפקיד עצמה בסדרת הטלוויזיה "שמש".
לאחר סיום שירותה הצבאי, למדה אנגלית בסמינר הקיבוצים.
גליקסמן הייתה נשואה לרז שכניק, כתב התקשורת של "ידיעות אחרונות" (שגם הוא השתתף כילד בפסטיבל שירי ילדים השמיני), ולהם בן.
לאחר גירושיה משכניק נישאה לשגיב אבנטוב.
לזוג נולדה בת, ולאחר מכן, הם התגרשו.
גליקסמן מתגוררת ברמת גן ועוסקת בהוראה - בעבר כמורה-מחנכת ורכזת חברתית בבית הספר היסודי "עליות", ולאחר מכן, כמורה ומחנכת בבית הספר המונטסורי.
"ג'ינג'ית – שירים שאני אוהבת לשיר" (ישראדיסק, 1978)
"לילך הג'ינג'ית – גדלתי בשנה" (ישראדיסק, 1979)
"לילך הג'ינג'ית – תקליט מתוק" (ישראדיסק, 1980)
"לילך מבקשת מכל הילדים זהירות בדרכים" (תקליטון, ישראדיסק, 1980)
לילית אפורה (שם מדעי: Strix nebulosa) היא מין דורס לילה ממשפחת הינשופיים הנפוץ בחצי הכדור הצפוני.
היא שוכנת ביערות הצפון, ומעדיפה לדור בסמוך לאזורים פתוחים שבהם היא נוהגת לצוד.
הלילית האפורה נמנית עם דורסי הלילה הגדולים ביותר, ואולי אף הגדולה שבהם.
נוצותיה משוות לה חזות גדולה.
הן מנומרות בגווני אפור, חום ולבן, ומאפשרות לה להסתוות היטב בבית הגידול שלה.
האוכלוסייה העולמית מונה כ-60,000 פרטים, לפיכך מצב השימור שלה מוגדר ללא חשש.
המין מוגן בחוק הפדרלי של ארצות הברית ובחוק המדינתי של אלסקה.
הלילית האפורה נבחרה לציפור הרשמית של מניטובה, אחד מחמשת המחוזות של קנדה.
הלילית האפורה שייכת לסוג "לילית" ממשפחת הינשופיים, שיש בו 24 מינים נוספים.
גודלה הניכר של אוכלוסיית הלילית האפורה הצפון-אמריקנית בעבר, תרם כפי הנראה לעובדה כי תוארה לראשונה בשנת 1772 על ידי חוקר הטבע יוהאן ריינהולד פורסטר (Johann Reinhold Forster), באזור מפרץ הדסון שבאונטריו, קנדה.
הקן הראשון של הלילית האפורה תועד בשנת 1826 על ידי ג'ון ריצ'רדסון (John Richardson) באזור ימת הדובים הגדולה (Great Bear Lake) שבטריטוריות הצפון-מערביות של קנדה.
אוכלוסייה זו הפכה ברבות הימים לתת-המין Strix nebulosa nebulosa, ולמין עצמו הצטרפו שני תת-מינים נוספים: האחד, S.
lapponica, ששמו ניתן לו על ידי חוקר הטבע השוודי קארל פטר טונברג (Carl Peter Thunberg) בשנת 1798, 26 שנים לאחר שתועד תת-המין הראשון, והשני, S.
yosemitensis, אשר הופרד מתת המין הראשון על סמך מחקרי דנ"א ומאפיינים התנהגותיים.
תפוצת הלילית האפורה מתפרשת על פני חצי הכדור הצפוני בחלקים מאירואסיה ומצפון אמריקה.
היא מין הלילית היחיד שחי הן בעולם החדש והן בעולם הישן, ואחד ממיני דורסי הלילה המעטים החיים בשני חלקיו של האזור ההולארקטי (האזור הנארקטי והפלארקטי).
היא שוכנת ביערות הטייגה, ומעדיפה במיוחד לשהות ביערות האשוחית והאורן, המשקיפים על שטחים פתוחים שבהם היא יכולה לצוד, כגון ביצה מיוערת, כרי דשא או אזורי בירוא יערות.
nebulosa – תפוצתו משתרעת ממרכז אלסקה, מזרחה על פני מרכז ורוב דרום קנדה ועד לקוויבק, ודרומה להרי הרוקי, איידהו, מערב מונטנה, וויומינג וצפון-מזרח מינסוטה.
yosemitensis – תפוצתו מתרכזת ברכס ההרים סיירה נבדה, ובעיקר בפארק הלאומי יוסמיטי.
lapponica – תפוצתו משתרעת מצפון אירופה, דרך הרי אורל וסיביר ועד צפון קמצ'טקה שבמזרח הרחוק הרוסי; דרומה לליטא, דרך צפון קירגיזסטן, צפון מונגוליה, צפון-מזרח סין ועד האי סחלין.
הלילית האפורה היא ינשוף גדול ממדים, אולם חזותה החיצונית אינה מעידה על המסה האמיתית שלה, שכן נפחן ואורכן של נוצותיה משווים לה מראה של ציפור גדולה.
אורכה ומוטת כנפיה הופכים אותה לינשוף הארוך בצפון אמריקה, ולגדולה מבין הליליות, אך משקלה נמוך מזה של אוח השלג ואוח וירג'יניה.
נוצותיה צפופות בעיקר בחלקים הרגישים שבגופה – בטנה, ראשה ורגליה – ומספקות לה חיפוי מפני האקלים הקר השורר בבית הגידול שלה ומפני טרף הנאבק בה.
עובי הנוצות בחלקו העליון של ראשה עשוי להגיע לכדי 10 סנטימטרים.
ככל הליליות, ראשה עגול וחסר ציצות אוזניים, והיקפו יכול להגיע עד ל-51 סנטימטרים.
מופע נוצותיה מסייע לה להתמזג בנוף החורפי של בית הגידול שלה, המאופיין בגזעים ובענפים אפרפרים לבנים העטויים בחזזיות.
פרצוף השמע הבהיר שלה הוא הגדול מבין פרצופיהם של שאר הדורסים.
את מרכז פניה מקיפים שישה או יותר מעגלים קונצנטריים חומים.
עיניה צהובות ומוקפות בחצאי סהר שחורים, ואלו מוקפים בחצאי סהר לבנים גדולים יותר, היוצרים צורת X שקצותיו מעוקלים כלפי חוץ.
המקור בגווני שנהב עד צהוב.
הוא מוקף בנוצות שחורות הנראות כזקן ומשני צדדיו נוצות לבנות שצורתן כצורת שפם.
בשל כך, מכונה הלילית בשפה הגרמנית בשם Bartkauz שמשמעותו "ינשוף מזוקן".
מתחת לפניה מופיעים שני כתמים לבנים אופקיים וביניהם כתם שחור, הנראים כמין סינר התוחם את צווארה.
הנוצות שבראשה ובחלקו העליון של גופה בגווני אפור.
הן מעוטרות בצפיפות בפסים ובכתמים חומים ולבנים בלתי סדירים.
מעורפה ומטה העיטורים צפופים פחות ומאופיינים בפסים אנכיים כהים.
בטנה בהירה יותר ומפוספסת בגוונים כהים.
אורך חיים: עד 16 שנים בטבע, ו-27 שנים בשבייה.
עומס הכנף: 0.35 גרם לסנטימטר רבוע.
תת המין הצפון אמריקני כהה וחום יותר מתת-המינים האחרים.
בחלקו העליון מופיעים עיטורים פחות ברורים, ובחלקיו התחתונים מופיעים עיטורים רבים ומובהקים יותר.
גבותיו הלבנות וזקנו השחור בולטים פחות.
לעומתו, פניו של תת-המין S.
lapponica אפורות פחות ופסיו בחלקו התחתון נעלמים בהדרגה.
הוא בהיר יותר, אך מנגד, עיטוריו בולטים יותר.
אצל המין נצפו סטיות במופעי הנוצות הנורמליים: אצל מספר פרטים נצפה לאוציזם (מחסור מסוים בפיגמנטים), ופרט אחד אף אובחן כמלניסטי.
כמו כן תועדה הכלאה עם אוח וירג'יניה.
היא נחשבת לינשוף פרימיטיבי יחסית למרבית ינשופי צפון אמריקה האחרים, הואיל וחלק מהפרטים נולדים עם טפרים או הקרנות דומות במפרק כף היד של הכנף.
אולם, בניגוד להואצין הדרום אמריקאי ולטוראקיים האפריקאים שהם בעלי מבנים דומים, לטפריה אין תפקיד ממשי כמסייעי טיפוס ותנועה.
בשל כך, סביר כי תוספות אלו הן שרידי איברים קדומים, הדומים לאלו של הדינוזאורים המנוצים המעופפים.
גודל גופם ומשקלם של הלילית האפורה ושל רבים ממיני דורסי הלילה, מאפשרים להם לעוף בקלילות.
מערכת שיווי המשקל של הלילית האפורה מאפשרת לה לעמוד ביציבות גם על ענפי עץ דקיקים הגדלים בצמרתו.
כרוב דורסי הלילה, וכנובע משמם, הלילית האפורה פעילה בעיקר בשעות הלילה, ולעיתים גם בדמדומי הערב ולפני עלות השחר.
בעונת הרבייה היא פעילה לעיתים גם בשעות היום.
בזמן מנוחה, היא מצטנפת על ענפי עץ, לרוב בסמוך לגזעו או לחופתו, ומקפלת קמעה את פרצוף השמע שלה כדי להסתוות באופן אופטימלי.
הלילית האפורה משמיעה את קולה בתדירות שונה מזו של רוב דורסי הלילה.
קריאתה מורכבת מסדרת המיות עמוקות, שוות אורך ומרווח, אשר מספרן יכול להגיע עד ל-12. כל סדרה נמשכת כ-6 עד 8 שניות, ומרווח הזמן הממוצע ביניהן הוא 33 שניות.
קריאת הזכר נמשכת בין 8–10 שניות ומורכבת מרצף של 10–12 המיות רכות ועמומות מעט, והמרווח ביניהן הוא כ-0.6 שניות.
קריאתו מתחילה באופן חרישי ובהדרגה מתווספות לה עוד ועוד המיות.
המיית הזכר יכולה להישמע בלילות שקטים עד מרחק של כ-400 מטרים.
לזכר צורה נוספת של ביטוי קולי, שאותו הוא משמיע לעיתים קרובות ליד הקן, כאשר הוא מביא לבת זוגו מזון או כאשר הוא מתעתד להזדווג איתה.
תקשורת זו נשמעת אף היא כרצף המיות עמוקות, אך מהירות יותר.
קריאת הנקבה דומה לזו של הזכר, אך היא צרודה למדי וצלילה גבוה יותר.
קריאה זו שכיחה אצל נקבות רווקות ולפעמים מושמעת גם בעת ההזדווגות.
היא משמיעה מעין ציוץ כאשר היא מפצירה בזכר להגיש לה מזון או כשהיא מנסה לתקשר עם פרט רחוק ממנה.
הגוזלים מפיקים צווחות בנות הברה או שתיים, והבוגרים משמיעים צלילים נוספים שהם קרקורים, ציוצים וקולות גרוניים.
גודל הטריטוריה של הלילית האפורה מותנה בכמות המזון המצויה בשטח, בצורת השטח ובגורמים נוספים.
במקרים אחדים תועדו טריטוריות שגודלן נע בין 10 ל-25 קמ"ר, ומנגד תועדו טריטוריות קטנות יותר בגודל 2.6 קמ"ר ואף בגודל 0.47 קמ"ר.
ללילית האפורה אין נטייה לנדוד, אלא לדור במקום מסוים לאורך זמן, כל עוד המזון מצוי בו.
הצורך לנדוד מושפע מהתנודות בגודל אוכלוסיית הטרף המצוי בקרבתה: בתקופות חורפיות שבהן ניכר מחסור בטרף, היא תרה אחר מקום שבו הטרף מצוי בשפע רב יותר, ולפיכך היא משתקעת באזורים המרוחקים מגבולותיה הרגילים.
ניתן למצוא אותה במקומות שונים, כגון במדינת ניו יורק, בצפון נורווגיה, בדרום פולין, באוקראינה ובצפון-מזרח גרמניה.
תיעוד מספר ממצאים של נדידת הלילת האפורה
בפארק הלאומי יוסמיטי, מעדיפה הלילית לדור ברום בינוני, באזור המעבר שבין היער לכרי הדשא, ובחורף היא עפה במורד ההר אל שטחים לא מושלגים ששם אספקת הטרף גדולה יותר.
עקב התנוונות אוכלוסיית הנברנים מדי 3 עד 5 שנים בדרום-מזרח מניטובה, רבות מן הליליות האפורות עוברות לצפון ולצפון-מזרח בחיפוש אחר מזון.
פרטים אחדים נדדו כ-700 ק"מ צפונה, ותועדו שוב לאחר 2–3 שנים עם שובם חזרה, לעיתים לאותו קן, לאחר שאוכלוסיית הנברנים גדלה שוב.
פרט שאינו בוגר דיו נדד כ-753 ק"מ מוויניפג למינסוטה, ונקבה אחת משוודיה נמצאה כשבע שנים מאוחר יותר ברוסיה, במרחק של כ-900 קילומטרים מהאזור שבו טובעה.
בעונת החורף הלילית האפורה נוטה לעבור מבתי הגידול הרגילים שלה ולשהות בקרבת בתי חוות וכרי דשא.
כאשר היא מותקפת או כשפולש חודר לשטחה, מעדיפה הלילית האפורה לעופף אל מחסה המצוי בנבכי היער ולא להיאבק.
אם אינה מצליחה להתחמק ממנו, היא פורשת ומנמיכה את כנפיה, מקישה במקורה ומנפחת את נוצותיה כדי לשוות לעצמה חזות מאיימת.
בימי החורף שבהם המזון מלוקט בדוחק, מפגינה הלילית האפורה התנהגות לוחמנית המסייעת לה להבריח דורסים אחרים, ולעיתים אף להרוג אותם.
בשל גודלה, מתמחה הלילית בציד נברנים – מכרסמים קטנים הדומים לעכבר, המהווים כ-98% מהתפריט שלה.
במניטובה, אחת מפרובינציות קנדה, היא ניזונה בעיקר מנברן השדות מהמין Microtus pennsylvanicus.
עם זאת, במקומות שבהם הנברנים אינם מצויים, מהווים בעלי חיים אחרים את חלק הארי של מזונה: בקליפורניה לדוגמה, היא ניזונה מחולדי שק, הגדולים באופן ניכר מנברנים.
לעיתים טורפות הליליות חדפים ולעיתים נדירות גם ציפורים אחרות, צפרדעים וחסרי חוליות כגון חיפושיות, ואף פגרי יצורים גדולים יותר.
בדומה לדורסי לילה אחרים, מעדיפה הלילית האפורה לשחר לטרף ממקום גבוה.
היא משקיפה לעבר שטח הציד שבקרבתו היא אורבת, ומאזינה לסובב אותה בעזרת פרצוף-השמע הגדול שלה.
חוש שמיעתה החד מאפשר לה לאתר את מיקומו המדויק של הטרף, גם אם הוא חבוי תחת שכבת שלג בעובי 25 ס"מ ובמרחק 30 מטרים.
חוש הראייה שלה חד אף הוא, והיא מסוגלת להבחין בטרף הנמצא במרחק של עד כ-90 מטרים ממנה.
כאשר הלילית מאתרת טרף אפשרי, היא דואה מעליו מספר רגעים, מתנפלת עליו בצלילה, לופתת אותו ברגליה ומסתייעת בטפריה השחורים והארוכים כדי ללפות שטח נרחב מגופו.
יש בכוחה לשבור קרום שלג המסוגל לשאת אדם שמשקלו כ-80 קילוגרמים, ובכוחה לחדור לעומק של כ-45 סנטימטרים.
בזמן הצלילה מותירה הלילית האפורה סימנים על השלג באמצעות כנפיה, המעידים על הימצאותה באזור.
לילית אפורה יחידה מסוגלת לצרוך כ-1,400 נברנים בשנה.
כאשר היא חשה רעב, החשש שלה מבני אדם פוחת.
דוגמה מובהקת לכך היא תיעוד של לילית אפורה מפנסילבניה שצדה טרף סמוך מאוד לקרבת בני אדם, ואף הסכימה ליטול מידיהם פגרי עכברים שהוצעו לה.
תהליך החיזור של הזכר אחר הנקבה, מתבצע כאשר הלה נושא בפיו בשר ציד בתקווה כי הנקבה תיאות לקבל את מנחתו.
אם תקוותו מתממשת, נוצר ביניהם קשר שבמהלכו הם מזדווגים.
רוב בני הזוג הם מונוגמיים כל עוד נמשכת עונת הרבייה.
הם מצטנפים יחדיו על ענפי העץ ובדרך זו הם מפגינים את חיבתם זה לזה.
מין זה אינו בונה את קיניו בעצמו, כך שזוגות רבים של ליליות אפורות נוטים לקנן בקינים שננטשו על ידי עופות אחרים, כגון העקב, הנץ גדול והעורב השחור.
על אף שהלילית אינה צריכה להשקיע מאמץ בבניית הקן, שכרה יוצא בהפסדה, שכן לעיתים קרובות הביצים נשברות כתוצאה מנפילתן ממבנהו הרעוע של הקן הנטוש, שאינו עומד במעמסת הקינון.
לכן, כאשר היא מוצאת מקומות קינון כגון גזע עץ שבור, סבך הנוצר ממחלת הצמחים מטאטא המכשפה, וקינים שנוצרו על ידי אדם, גוברים הסיכויים להישרדות מקום הקינון.
לעיתים רחוקות היא מקננת גם על סלעים, בתוך גומחות בקרקע הסמוכות לגזע עץ, על גבי ערימות חציר ובמבנים.
כשהמזון אינו מצוי בשפע, זוגות אחדים מעדיפים לא לקנן כלל.
הטלת הביצים נעשית בדרך כלל בין מחציתו של חודש מרץ לחודש אפריל, ולפעמים יכולה להתמשך עד חודש יולי.
גודל התטולה הוא לרוב כ-3 עד 6 ביצים.
צבען צחור כשלג ומשקלן כ-50 גרם.
בדומה לגודלה של הטריטוריה, כך גם גודל התטולה מושפע אף הוא מזמינות המזון.
לפיכך ציפור רעבה שבחרה לא לנדוד, עלולה לספק תטולה קטנה במיוחד, או להימנע מרבייה כלל וכלל.
הטלת הביצים בקן, מתבצעת בהפרש של יום עד שלושה בין אחת לשנייה.
הנקבה נשארת בקן ודוגרת באופן רצוף על הביצים.
כעבור חודש, בוקעים הגוזלים במרווחים שווים למרווחים שבהם הוטלו הביצים.
הטיפול בצאצאים נעשה בשיתוף פעולה בין הזכר לנקבה: לאחר ההטלה היא מגדלת את גוזליה, ועוזבת אותם רק כדי לעשות את צרכיה ולפלוט צנפות.
הזכר יוצא לתור אחר מזון, ובחזרתו הוא מאחסן את עודפי המזון על שפת הקן.
במשך תקופת הקינון משפחת הלילית האפורה צורכת כ-15 עד 25 נברנים ביום.
על כן, כדי לשמר את כוחותיו, ניזון הזכר מטרף בגודל קטן, ואת רוב הטרף הגדול שלכד הוא מביא לקן.
הנקבה חותכת פיסות קטנות מן הטרף ומאכילה את הגוזלים.
עם גדילתם נאלץ הזכר לצוד אף במשך היום כדי לספק את דרישות בני משפחתו.
כאשר אינו תר אחר טרף, הוא נח בעלוות עץ סמוך.
פלומתם לבנה, עורם ורוד, גוון עיניהם צהוב בהיר ומשקלם כ-40 גרם.
הם פוקחים את עיניהם בהגיעם לגיל ארבעה עד שישה ימים.
במשך הזמן מופע הנוצות אפור יותר, ומוכתם בלבן, וכן פניהם עוטות גוון אפור כהה.
במשך השבועיים הראשונים לחייהם, אמם מקפידה על ניקיון הקן.
היא בולעת שאריות מזון, קליפות ביצים, צנפות ואת לשלשת גוזליה.
עם הגיעם לגיל שבועיים משקלם מגיע לכחצי קילוגרם, ובסביבות מחציתו השנייה של החודש הראשון לחייהם (20–29 יום), הם מוסיפים כ-100 גרמים למשקלם ומתחילים לחקור את סביבת הקן, אף על פי שאינם מסוגלים עדיין לעוף.
הם יוצאים בהדרגה מהקן, כיוון שכל אחד מהם בוקע בזמן אחר ונמצא בשלב התפתחותי שונה.
הגוזלים צועדים בעידוד האם על שפת הקן, טופחים בכנפיהם ואוחזים בקצותיו עם טפריהם, עד אשר הם אוזרים אומץ וקופצים ממנו.
בדרכם חזרה הם מפעילים את כושר הטיפוס שלהם, כיוון שהם נאלצים לשוב לקן במעלה העץ.
אמם מגוננת עליהם בחירוף נפש, ומרחיקה באיומים כל פולש.
אם איומיה נופלים על אוזניים ערלות, מצטרף הזכר לפעילות והם מסתערים יחדיו על כל יצור המהווה סכנה לגוזליהם.
בני זוג נצפו תוקפים עורבים שחורים, ליליות אפורות, עקבים אדומי-זנב, ניצים גדולים, אוחים ענקים, קויוטים ואף בני אדם.
הזכר מתחיל להאכיל את הגוזלים בעצמו באופן הדרגתי, בשעה שהנקבה מחפשת טרף לעצמה או מסייעת לו.
בשבוע החמישי או השישי לחייהם מסוגלים הגוזלים לעוף היטב, ובעת ההיא אמם עוזבת את הקן ומותירה אותם תחת השגחת האב אשר ממשיך להאכילם עד השבוע ה-13–20 לחייהם, שבו הם כבר עצמאים לחלוטין ומסוגלים ללכוד את מזונם בעצמם.
במהלך שנתם הראשונה, הופכים הגוזלים לבוגרים מבחינה מינית, עם זאת הם נשארים בקרבת הקן עד גיל 4–5 חודשים.
כאשר ניסיון הקינון אינו צולח, מנסה הנקבה לעיתים להזדווג פעם נוספת.
(לא ידוע אם היא מזדווגת עם הזכר הראשון).
פעולה זו תלויה במצבה הגופני ובכמות המזון המצויה בבית גידולה.
חוקרי הלילית האפורה גילו התנהגות חריגה בקרב מספר זוגות.
במקרה אחד, בני הזוג העדיפו להשקיע מאמץ רב בגידול גוזל עיוור, ובמקרה אחר סעדה הנקבה גוזל פצוע עד שהיה מסוגל לעוף.
במקרה אחר, הניחו החוקרים גוזל נטוש סמוך לקן, בתקווה כי בני הזוג יאמצו אותו.
לאחר יומיים החל הזכר להאכיל את הגוזל כאילו היה בנו.
התנהגות זו מוגדרת כחריגה במיוחד בעת מחסור.
כאשר מקורות המזון מצומצמים, מעדיפים בני הזוג את הגוזל החזק והגדול על פני אחיו החלש והקטן, כדי לאפשר לפחות את הישרדותם של חלק מבני הקן.
על פי איגוד השימור העולמי (IUCN), מצב שימור המין נכון לשנת 2012, מוגדר "ללא חשש", בשל תפוצתו רחבת הידיים ויציבות האוכלוסייה.
yosemitensis, אשר אוכלוסייתו מונה כ-200 עד 300 פרטים, מוגדר על ידי "מחלקת חיי הבר והדגה של קליפורניה" (California Department of Fish and Wildlife) כמין הנתון בסכנת הכחדה.
בשנת 2004 מנתה האוכלוסייה העולמית כ-60,000 פרטים בערך: האוכלוסייה האירואסייתית מנתה כ-4,400 זוגות, ובחורף 2004–2005 דווח במינסוטה על קיומם של כ-10,000 זוגות, כמות ההופכת את תת-המין הצפון אמריקני לשכיח ביותר.
במקומות אחדים, זוכה הלילית לתמיכה באמצעים שונים, כגון הקמת קינים מלאכותיים – שיטה שזכתה להצלחה בשוודיה ובקנדה.
בתקופות של מחסור במזון, נאלצות הליליות האפורות לנדוד לאזורים אחרים כדי להשביע את רעבונן.
רבות מהן אורבות לצד הכביש אחר מכרסמים הנוברים באשפה המושלכת אל תעלות הניקוז.
כתוצאה מכך, קרבתן לכלי הרכב הנעים בכביש מסכנת את חייהן (איום שאינו אופייני בבית גידולן הצפוני).
כתוצאה מכך היא סובלת לעיתים קרובות משברי כנף ורגליים ומנזקי אוזניים בלתי הפיכים, המשבשים את חוש השמיעה שלה.
הם פוגעים ביכולתה לאתר את מיקומו המדויק של טרפה ומקטינים את סיכויי הישרדותה בטבע.
השימוש בחומרי הדברה וכריתת עצים, הם גורמים נוספים המאיימים על גודל אוכלוסיית הלילית האפורה ביערות הצפון.
כאשר הבירוא מנוהל באופן יעיל, מצליחה הלילית האפורה להסתגל לתנאי המחיה הסובבים אותה.
על פי אחת מתוכניות השימור במניטובה, חוטבי העצים אינם כורתים את העצים הנמצאים מסביב לעץ הקינון והם דואגים להותיר מקבצי עצים המחוברים במסדרונות אקולוגיים.
הלילית האפורה משמשת כטרף לאויבים רבים: האויב העיקרי שלה הוא אוח וירג'יניה, אשר כבד ותוקפני ממנה ונוטה לתקוף כאשר קיים מחסור בטרפו – ארנבת השלג (Lepus americanus) ומיני שכוויים.
כמו כן, חייה וחיי צאצאיה מאוימים גם על ידי הנץ הגדול, העקב רחב-הכנפיים (Buteo platypterus), העקב אדום הזנב, הדוב השחור האמריקני, העיט הזהוב, הדלק האמריקני (Martes americana), השונר הקנדי והעורב השחור.
אויבים נוספים המאיימים עליה, הם מחלות קטלניות כגון קדחת מערב הנילוס.
בתרבות, אטימולוגיה ויחסיה עם האדם
שמה המדעי Nebulosa נגזר מהמילה הלטינית Nebulosus שמשמעותה "ערפילי".
כמו כן, היא נושאת כינויים נוספים המתייחסים למספר מאפיינים:
מאפיינים פיזיים ומקום מגורים כגון "ינשוף מזוקן", "ינשוף מנומר", "ינשוף מפויח", "ינשוף האֵפֶר", "ינשוף לפלנדי" ו"ינשוף האשוחית".
אמונות מיסטיות הקשורות בה כגון "שד יערות הצפון", "ינשוף הרפאים" ו"הרוח האפורה".
הלילית האפורה הוכרזה כציפור הרשמית של מניטובה, קנדה.
קהילת דוברי שפות האתבסקה באלסקה, מתייחסת ללילית האפורה, המכונה בפיהם Nuhl-tuhl ("מהלך כבד"), כמקור מזון איכותי, בשל השומן שהיא צוברת במהלך החורף.
לפי המסורת שלהם, רק לזקני הקהילה מותר לאכול את הלילית.
על פי אמונתם, צעירים האוכלים אותה, נדונים לגדילה מהירה ומוות.
לילית זו תורמת לאיזון אקולוגי בכך שהיא מדללת את אוכלוסיית המכרסמים המזיקה ליבולי החקלאים.
היא מהווה מקור משיכה לצפרים רבים מרחבי העולם, המתייחסים אליה כאל מין נדיר לצפייה.
בסדרת ספרי "הארי פוטר", הינשוף התשוש של משפחת ויזלי הוא ממין לילית אפורה.
בסדרת ספרי הפנטזיה לילדים בשם "Guardians of Ga'Hoole", וכן בסרט "אגדה עם כנפיים" (Legend of the Guardians: The Owls of Ga'Hoole), הדמות בשם "טווילייט" ("Twilight") הוא ממין לילית אפורה.
לילית מנוקדת (שם מדעי: Strix occidentalis) היא מין עוף דורס לילי בגודל בינוני במשפחת הינשופיים.
היא ניחנת במופע נוצות חום המנוקד בלבן ובעינים חומות היוצאות דופן במשפחת הינשופיים.
במשך היום היא נחה בין ענפי העץ והצללים, קרוב לגזע כדי להסתוות עם קליפתו.
היא תושבת יערות ראשוניים ועתיקים הנמצאים במערב אמריקה הצפונית, ומעדיפה מקומות צפופים ואפלים.
במקומות אלו היא אוהבת לקנן בגובה, כמו בעצים חלולים, קנים ישנים של דורסים ובסדקי סלעים.
היא ניזונה בעיקר מיונקים ליליים קטנים וציפורים, ונהנית לשתות מנחלי יער ולהתרחץ בהם.
אוכלוסיות הליליות המנוקדות עומדות בפני סכנת הכחדה, זאת למרות מאמצי השימור שלהן.
מאמצים אלו גרמו למהומות רבות בקרב תעשיית כריתת העצים, ועקב כך היא ככל הנראה הינשוף והחיה המאוימת המוכרת ביותר באמריקה הצפונית.
קיומה של הלילית המנוקדת דווח לראשונה בשנת 1860 על ידי המהגר ההונגרי "John Xántus de Vesey".היא שייכת לסוג לילית אותו היא חולקת עם 24 מינים חיים אחרים.
שמה המדעי Occidentalis מגיע מהשפה הלטינית ומשמעותו "מערבי".
מופע הנוצות הרכות של הלילית המנוקדת יכול להיות בצבע ערמוני, חום כהה וחום-אפרפר.
היא קיבלה את שמה מהנקודות הלבנות שמפוזרות באופן לא סדיר על נוצותיה, במיוחד על בטנה וחזה.
פרצוף-השמע העגול והבהיר מוקף בטבעת בצבע חום כהה, ומפוספס בטבעות מעגליות בצבעי חום-ערמוני ואפור המקיפות את מרכז הפנים ועיניה; הלילית המנוקדת היא אחת מהינשופים המעטים שלהם עיניים שחורות ולא צהובות.
מעטה נוצות יכול להקנות לראש מראה גדול יתר על המידה; לנקבות ראש כהה יותר.
כמו לרוב הליליות וחלק מהינשופים, ללילית המנוקדת יש פסי נוצות לבנות-אפרפרות המתחיל מעל גבותיה ומתעקל אל מתחת עיניה, מה שיוצר צורת איקס מכופף.
זנבה מפוספס, צבעו של המקור צהבהב, והיא חסרת ציציות אוזניים.
הלילית המנוקדת דומה למין לילית אמריקנית (Strix varia), אך הראשונה קטנה ובעלת מראה כהה יותר, והאחרונה בעלת פסים וקווים על נוצותיה.
אורך: אורך הנקבות הוא 48 סנטימטר בערך, בעוד הזכרים מעט יותר קטנים, כ-46 סנטימטר.
מוטת כנפיים: בערך 109 סנטימטר אצל הנקבות, וכ-106 סנטימטר אצל הזכרים.
אורך חיים: היא מאריכת חיים יחסית לציפורים; פרטים בטבע הגיעו לגיל 16–17 שנים, ובשבי לגיל "זקן" של 21 שנים.
היא מעדיפה מקומות צפופים ואפלים, מה שתורם לעובדה כי יש לה מעטה נוצות עבה מאוד היכול להוביל למכת חום בימים חמים.
היא קיימת אך ורק במערב אמריקה הצפונית.
אוכלוסיות הלילית המנוקדת החיות בשטח זה אינן חופפות, ושונות בצבע נוצותיהן: הליליות המנוקדות השוכנות ליד חוף האוקיינוס השקט כהות יותר מאחיותיהן הנמצאות פנימה יותר במערב.
טווח הגבהים בהם שוכנת הלילית המנוקדת מתחיל מגובה פני הים עד 1,200 מטרים מעליו בחלק הצפוני, ועד 2,700 מטרים בחלק הדרומי.
אוכלוסיית הליליות המנוקדות מונה כ-15,000:
שוכנת במרכז הסיירה נבדה, מרכז ודרום קליפורניה ובעבר בבאחה קליפורניה.
מעטה נוצותיה בעל צבע חום בהיר ונקודות גדולות.
נפוצה מדרום-מערב קולומביה הבריטית, דרך מערב וושינגטון ומערב אורגון עד צפון קליפורניה.
האוכלוסייה מונה מינימום של 3,778 זוגות ו-1,001 פרטים בעלי טריטוריה.
מעטה נוצותיה הוא הכהה ביותר, ולה הנקודות הלבנות הקטנות ביותר.
נמצאת מיוטה וקולורדו, דרומה להרי אריזונה, ניו מקסיקו, צפון-מערב טקסס ומרכז מקסיקו.
האוכלוסייה מונה מינימום של 777–1,554 פרטים.
מעטה נוצותיה הוא הבהיר ביותר ובעל הנקודות הגדולות ביותר; היא הקטנה מבין תת-המינים.
הלילית המנוקדת מעדיפה את חשכת הליל כשעות הפעילות שלה.
למרות העדפתה את מקומות המסתור, הלילית המנוקדת אינה ביישנית והיא מין רגוע למדי.
היא אף מרשה לבני-אדם להתקרב אליה.
מעוף הלילית המנוקדת מאופיין בחבטות כנפיים "כבדות" ושיטתיות, אך עקב גודלן, לצופה מהצד הן ייראו קלילות.
היא תושבת קבועה באזורה, אך ייתכנו מקרים, כמו חורפים קשים, בהם תנדוד.
ליליות הסיירה נבאדה "נודדות" במורד המדרון בחורף.
היא נהנית לשתות מנחלי יער ולהתרחץ בהם.
קריאתה השכיחה מכילה בין ארבע לחמש הברות – – רמות ובעלות מרווחים ביניהן, המזכירות נביחה של כלב .
הן הנקבות והן הזכרים משתמשים בקריאה זו כקריאה טריטוריאלית וכדי למצוא בני-זוג.
בזמן מריבות על שטח מחיה, הלילית המנוקדת תפיק גרסה נרגשת ומשולהבת יותר של הקריאה.
הציד נעשה בעיקר בשעות החשיכה, משקיעת החמה עד חצי שעה לפני זריחתה.
בעת שיחור מזון יושבת הלילית במקום מוגבה (כמו ענף עץ או גדר) ומחכה לטרף שיצוץ כדי לצלול עליו מן העלטה.
לעיתים רחוקות היא תרה אחר טרף תוך כדי מעוף.
תזונתה של הלילית המנוקדת מורכבת כמעט כולה מיונקים קטנים (כ-90%), שהעיקריים בהם הם סנאים מעופפים (בעיקר באזורי הצפון) וחולדות סוחרות (בעיקר באזוריים הדרומיים), והשאר כולל ארנבים, עטלפים, עכברים, סנאי-כיס צפוניים (Thomomys talpoides), ארנבות וחפרפרות.
תפריט הקיץ מגוון עם האוגר היערוני (Peromyscus) ומכרסמים מהמשפחה "Vole".
בנוסף, היא אוכלת לפעמים עופות אחרים, זוחלים (כמו נחשים), וחסרי חוליות (כמו חיפושיות, צרצרים ועשים).
בסך הכל ידועה הלילית המנוקדת כטורפת של 30 מיני יונקים ו-23 מיני ציפורים.
היא נצפתה גם מסתובבת ליד אתרי מחנאות כדי ללקט שאריות מזון.
אם לילית שאכלה לשובעה, שנחה במשך היום או שנתונה תחת לחץ גידול גוזלים מזהה טרף אפשרי, היא עשויה לצוד אותו ולהטמין אותו במקום מחבוא, כמו נקודת המפגש בין שורשי עץ שבולטים מן האדמה, כדי לחזור לאוכלו ביום שלמחרת.
הצנפה דחוסה וגדולה, באורך כ-5.1 עד 7.6, ומכילה פריטים רבים כמו עצמות, גולגולות ושיניים, המוחזקים ביחד על ידי פרווה וריר.
הלילית המנוקדת היא מונוגמיסטית למשך כל חייה, אך אם ייעלם בן הזוג הנוכחי, תבחר בבן זוג חדש.
עונת הרבייה מתחילה בחודש מרץ ומסתיימת בספטמבר.
זוג ליליות מנוקדות עשוי לחזור לאותו הקן שנה אחר שנה.
קינים ישנים אינם עוברים שיפור ותחזוק לפני הטלת הביצים.
גודל התטולה נע בין שתיים לארבע ביצים (אבל בממוצע יוטלו שתיים או שלוש) בהפרשים של שלושה עד ארבעה ימים (בין מרץ ומאי, בדרך כלל באפריל) הנקבה דוגרת במשך 28–32 ימים והזכר מביא לקן טרף ערוף ראש כדי לסעוד עם משפחתו.
בשונה משאר הינשופים, ליליות אלה עלולות לא להגן על ביציהן וגוזליהן מפני טורפים, והן צופות מהצד בזמן שהקן מושמד.
הגוזלים לבני-הפלומה מטופלים על ידי הנקבה במשך שני שבועות, אז היא מתחילה לצוד שוב.
לפני צמיחת נוצות התעופה במלואן, בגיל חמישה שבועות הפרחונים מטפסים במאמץ מן הקן כדי לשבת על ענפים סמוכים.
תכופות הם נופלים ומרפרפים עד הקרקע, אך מטפסים חזרה.
כעבור שבוע בערך, בגיל 40–45 ימים, הפרחונים מסוגלים לעוף חלושות למרחקים קצרים.
כעבור שלושה–ארבעה שבועות נוספים הם יכולים לצוד בכוחות עצמם, בעיקר חרקים.
בגיל שנתיים–שלוש הם כשירים להתרבות.
המשפחה נשארת קשורה בקשר רופף במהלך הקיץ לפני עזיבת הגוזלים את הקן בסתיו (למרחק רב, כ-100 עד 200 קילומטר מהקן), אך ליליות בוגרות נוטות להישאר קרוב לשטח הקינון המסורתי שלהן.
הלילית המנוקדת אינה מין פורה.
קצב רבייתה איטי מאד; מה גם שזמינות הטרף משפיעה על איכות הרבייה, דבר שגורם לחלק מהזוגות לא להתרבות כל שנה.
האיום העיקרי על קיומה של הלילית המנוקדת הוא כריתת העצים הנרחבת; שיעור הירידה באוכלוסייה של תת-המין "caurina" משוער בכ-3% בשטחו בשנה, בכ-7% במדינת וושינגטון בשנה, וכמעט ונכחד בקנדה; מצב האוכלוסייה של תת-המין "lucida" באריזונה מצביע על יציבות, אך בניו מקסיקו נוצר שיעור ירידה של כ-6% לשנה.
תמותת הליליות המנוקדות הצעירות גבוהה מאוד, בעיקר בזמן התרחקותן מהקן, בערך 60 עד 95 אחוזים מהן מתות.
לעומת זאת, שיעור תמותת הבוגרים נע בין 5 ל-20 אחוזים בשנה.
אויביה הטבעיים הם אוח וירג'יניה, שטורף הן גוזלים והן בוגרים; העקב אדום-הזנב, שטורף ביצים וגוזלים; העורב השחור, שהורס את ביציהן; והרעב, שהורג הרבה מהליליות הצעירות.
בגלל מידותיה הגדולות יותר, לעיתים קרובות דוחקת הלילית האמריקנית (Strix varia) את הלילית המנוקדת ותופסת את מקומה.
דבר זה מעודד את הידרדרות אוכלוסיית הליליות המנוקדות, שכבר היו בסכנת הכחדה מלכתחילה.
יתרה מזאת, מאגר הגנים של הלילית המנוקדת מתדלדל כתוצאה מרבייה בין מינית בינה לבין הלילית האמריקנית; בני-כלאיים אלו מסוגלים להתרבות, ומכונים "Sparred Owl", שילוב של המילה "Barred" מהשם האנגלי של לילית אמריקנית ושל המילה "Spotted" מהשם האנגלי של הלילית המנוקדת.
לילית אמריקנית פלשה לראשונה אל שטחו של תת-המין הצפוני של הלילית המנוקדת בקולומביה הבריטית בשנת 1943. לקראת 1965, היא התפשטה אל תוך וושינגטון, בשנת 1974 לאורגון, ובשנת 1981 אל קליפורניה.
תוך עשורים ספורים, שני המינים שהיו נפרדים במשך אלפי שנים הפכו שכנים.
בין 1970 ל-1999, יותר מ-9,000 ליליות מנוקדות סומנו על ידי טיבוע בוושינגטון ואורגון, ומתוך אלה, כ-47 היו בני-כלאיים.
כשבני-הכלאיים התרבו עם ליליות צפוניות, הם הניבו כ-15 גוזלים, בעוד כשהתרבו עם ליליות מנוקדות הם הניבו רק גוזל אחד.
נכון לשנת 2012, הלילית המנוקדת מוגדרת על פי IUCN כקרובה לאיום; בארצות הברית, הלילית המנוקדת נמנית כ"מאוימת" מבחינה פדרלית תחת "חוק המינים בסכנת הכחדה"; בקנדה, היא נמנית תחת "חוק המינים בסכנה".
במשך מאות שנים, תת-המין "לילית מנוקדת צפונית" שכן ביערות הראשוניים והעתיקים הנמצאים בצפון אמריקה, שרוב העצים בהם הם בני 140 ואף 1,000 שנים.
אך העצים המחטניים ששימשו לה כבית, הפכו במאה ה-19 למקור ראשי לתעשיית כריתת העצים הגורפת מיליארדי דולרים.
כתוצאה מכך, יערות נושנים אלו הידלדלו לכדי 10% מהכמות המקורית שלהם, וכפועל יוצא מכך, גם מספר הליליות המנוקדות.
היא ככל הנראה הינשוף והחיה בסכנת הכחדה המפורסמים ביותר בצפון אמריקה, זאת בגלל הפיקוח עליה והתבססותה על שטחים גדולים של יערות ראשוניים ועתיקים, שעוררו מהומות אדירות ממדים בתעשיית כריתת העצים, והובילו למספר עצום של מחקרים עליה ובנושא.
עקב מאמצי השימור והקפאת אלפי קילומטרים רבועים של שטחי כריתת עצים אפשריים, הלילית הפכה לשם נרדף לאיבוד הפרנסה ועליית מחירי העץ, ולשנואה בקרב העובדים הקשורים לתעשייה זו.
סטיקרים נפוצים היו "אני אוהב ליליות מנוקדות...
מטוגנות" ו"הצל חוטב עצים, אכול לילית מנוקדת".
הינשופים נמצאים במקום מרכזי במערכת האמונות והמיתוסים של ילידי אמריקה הדרומית, וכך גם הלילית המנוקדת.
לדוגמה, בני ה"האידה" (Haida) שנמצאים בדרום-מזרח אלסקה וצפון קולומביה הבריטית גילפו את דמותה על עמודי הטוטם הטקסיים שלהם.
היא ידועה בשמות נוספים כמו: "ינשוף הקניון" ו"ינשוף חום-עיניים".
לילך אריאל (נולדה ב-1961) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי.
אריאל נודלה בקיבוץ חפציבה התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל העמקים, אצל המאמן אהרן בונה.
באליפות ישראל בשחייה באוקטובר 1976 זכתה אריאל בתואר השחיינית המצטיינת של האליפות לפי טבלת הניקוד הבינלאומית לאחר שזכתה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי והשוותה את השיא הישראלי בתוצאה של 1:04.0 דקות, לפני איריס קרפ (1:04.48 דקות) ואסנת ארליך (1:04.5 דקות) שתיהן מהפועל חולון/בת ים.
באליפות ישראל בשחייה הראשונה בבריכת 25 מטר, שנערכה בקיבוץ גבעת חיים איחוד במרץ 1977 זכתה אריאל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.2 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה באיסלנד ביולי 1977 קבעה אריאל ביחד עם ענת פרקש, איריס קרפ ואסנת ארליך במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 4:22.0 דקות, שיפור לשיא שניקבע שבוע קודם לכן בקיאסו (4:24.2 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.27 דקות.
בשלב המוקדמות היא קבעה במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 1:04.12 דקות.
בשלב המוקדמות היא קבעה במשחה ל-200 מטר חופשי, שיא ישראלי חדש של 2:17.40 דקות ובמשחה ל-100 מטר פרפר תוצאה של 1:11.47 דקות.
לילך אריאל נשואה למאמן ושופט השחייה ברי אבנר.
לֵילָן מצרי (שם מדעי: Nycteris thebaica) הוא מין של עטלף.
הלילן הוא עטלף חרקים הנפוץ באפריקה ובמזרח התיכון, לרבות ארץ ישראל.
פרוותו ארוכה ודמוית משי, וצבעיה נעים מאפור, עבור באדמדם וכלה בחום, פרוות הבטן היא בצבע אפור בהיר.
ללילן אוזניים גדולות, ארוכות יותר מראשו.
יש לו זנב ארוך יחסית מחובר לקרום הנקרא uropatagium, היוצרים ביחד צורת "T" אופיינית למשפחת הלילניים (Nycteridae).
הלילן הוא דיפיודונט (Diphyodont), הגורים נולדים ללא שיניים ובהיותם קטנים מאוד הם מגדלים שיני חלב שבהמשך מתחלפות בשיניים קבועות.
הלילן הוא עטלף חרקים הצד פרוקי-רגליים כמזון.
הוא משתמש באיכון הד (Echolocation) לשם סריקת השטח ואיתור טרף, אך עוצמת הקול שהוא מפיק חלשה יחסית (ולכן מכונה לעיתים "עטלף לוחש").
מכיוון שהאקולוקציה אצלם חלשה, מסתמך הלילן גם על עיניו לניווט ואיתור מזון.
ראייתו טובה יותר מזו של עטלפי חרקים אחרים.
התפריט של הלילן מגוון ותלוי במיקום ובעונה.
הוא טורף בעיקר פרפרים ועשים, וגם עקרבים, עכבישים וסוגי חרקים נוספים.
שיטות הטרף של הלילן מגוונות: חלק מהחרקים הוא טורף במעופו, חלק אחר הוא מאתר כאשר הוא תלוי על עץ ואז עט עליהם.
כמו כן הוא טורף פרוקי רגליים שאינם זזים אלא נחים על קירות, סלעים וכו'.
לעיתים הלילן אינו אוכל את הטרף בעת תפיסתו אלא לוקח אותו לאתר לינתו לאכול אותו אחר כך בנחת.
הלילן מצוי ברחבי אפריקה, ישראל וחצי האי ערב.
לילנים נצפו באי קורפו הנמצא מחוץ לאזור גידולם הרגיל.
הלילן נפוץ במגוון בתי גידול, החל מבתי גידול יבשים כמדבריות וסוואנות ועד ליערות.
לילנים משתמשים במגוון רב של מחסות כאתרי לינה: החל ממבנים טבעיים כגון מערות ועצים ועבור במבנים מלאכותיים כגון מכרות, בונקרים ובארות נטושות.
השיקול העיקרי בבחירת אתר לינה הוא טמפרטורה נמוכה.
בארץ ישראל נצפה הלילן בבית שאן, יריחו, מרחביה, עין גדי, נאות הכיכר ועין יהב.
לילנים חולקים לעיתים קרובות את אתר הלינה עם מיני עטלפים אחרים.
בעוד רוב מיני הלילניים חיים בזוגות או בקבוצות קטנות, הלילן נצפה במושבות שמנו מאות פרטים במערה בודדת.
למנוחה הלילנים נתלים ברגליהם על עץ או על קיר המערה, ראשם כלפי מטה כאשר הגב לכיוון פתח המערה והראש מתעקל לכיוון הגב כדי להביט החוצה.
הלילן הוא עטלף נודד והנדידות מתרחשות כנראה עקב שינוי במקורות המזון.
לא הרבה ידוע על הרבייה של הלילן.
נקבות הלילנים בדרך כלל ממליטות פעם אחת בשנה גור אחד.
ההריון נמשך בין חודשיים לשישה חודשים, תלוי באקלים.
ההמלטה מתרחשת בתחילת הקיץ, כך שגורים קטנים נצפו בחצי הכדור הצפוני ביוני-יולי, ובדרום אפריקה בנובמבר.
תקופת הינקות נמשכת כחודשיים במין Nycteris macrotis וכך כנראה גם במין זה.
לילך אשר טופילסקי (נולדה ב-19 במרץ 1970) היא מנהלת ישראלית, שותפה בקרן ההשקעות פימי.
יו"ר רימוני תעשיות, כיהנה 5 שנים כמנכ"לית בנק דיסקונט לישראל עד דצמבר 2019.
אשר טופילסקי נולדה בקריית אונו.
היא בתם של אילנה, מנתחת מערכת, ורם, מהנדס תעשייה.
אחותם של המוזיקאי גל אשר, של טייס בחיל האוויר שנהרג בהתרסקות מסוקו, ונועה העוסקת בפרסום ויח"צ.
לאחר לימודי התואר הראשון בכלכלה וניהול באוניברסיטת תל אביב, אותם סיימה בהצטיינות, החלה לעבוד ככלכלנית בחברת ייעוץ אסטרטגי; אך לאחר זמן קצר החליטה להמשיך את לימודיה בחו"ל ונסעה עם בעלה לארצות הברית, שם למדה מנהל עסקים באוניברסיטת קלוג נורטווסטרן בשיקגו.
בהמשך התקבלה לעבודה בחברת הייעוץ האסטרטגי בוסטון קונסלטינג גרופ.
ב-1998 חזרה לישראל ומונתה לעוזרת האישית של שלמה נחמה, יו"ר בנק הפועלים.
בהמשך מילאה תפקידי ניהול שונים בבנק, בהם מנהלת אזור המרכז, מנהלת תחום e-banking ומנהלת אגף שיווק ותכנון אסטרטגי של החטיבה הקמעונאית.
בדצמבר 2007 מונתה למשנה למנכ"ל וחברת הנהלה הממונה על חטיבת האסטרטגיה, בספטמבר 2009 מונתה לראש החטיבה הקמעונאית, במסגרת זו כיהנה גם כיו"ר פועלים משכנתאות, פועלים אופקים, תעודה חברה פיננסית וחברת דירקטוריון בישראכרט.
באוקטובר 2013 מונתה אשר טופילסקי למנכ"לית בנק דיסקונט.
היא נכנסה לתפקידה בפברואר 2014 וממרץ 2014 כיהנה גם כיו"ר בנק מרכנתיל דיסקונט.
במהלך כהונתה כמנכ"לית, ניסחה והובילה אשר טופילסקי תוכנית אסטרטגית ששמה דגש על שיפור יעילות, הגדלת אשראי לציבור וחיזוק היבטים טכנולוגיים ודיגיטליים בבנק.
בעקבות יישום תוכניתה, רשם בנק דיסקונט שיפור משמעותי בתוצאותיו.
בספטמבר 2014 נבחרה על ידי מגזין פורבס ישראל לאחת מ-4 הנשים החזקות בישראל.
ביוני 2019 הודיעה אשר טופילסקי על פרישתה מתפקידה בבנק דיסקונט לטובת מעבר לקרן פימי, קרן ההשקעות של איש העסקים ישי דוידי, בה היא מכהנת כשותפה בכירה.
עזיבתה באה על רקע עזיבתם של מנהלים בכירים נוספים במוסדות פיננסיים, ככל הנראה בשל קביעת תקרות שכר בסקטור הפיננסי.
אורי לוין, שיכהן כמנכ"ל דיסקונט ניו יורק, החליף אותה ב-1 בדצמבר 2019. בתקופת כהונתה בדיסקונט שיעור התשואה להון של הקבוצה הוכפל, הרווח הנקי עלה פי 3 ושווי הבנק הגיע לשיא של יותר מ-16 מיליארד שקל.
אשר טופילסקי נשואה לאדריכל מרק טופילסקי ואם לשלושה.
היא בעלת תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה וניהול מאוניברסיטת תל אביב (1995) ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו.
לילך נתנאל (נולדה ב-1979) היא סופרת וחוקרת ספרות ישראלית.
למדה לתואר ראשון ושני בספרות צרפתית באוניברסיטת פריז VIII .
עבודת הדוקטורט שלה, שאותה כתבה בהנחיית פרופסור אבידב ליפסקר באוניברסיטת בר-אילן בשנת 2010, עסקה בסופר ובמשורר דוד פוגל ובהיבטים הרב-לשוניים שבכתיבתו.
מרצה בכירה במחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן, עוסקת במחקר הספרות העברית והיידית ועורכת סדרת הספרים "משא" בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
פרסומה הספרותי הראשון של נתנאל היה בכתב העת "הו!".
נתנאל ערכה יחד עם יובל שמעוני כתב יד גנוז מאת דוד פוגל שהתפרסם בשם "רומן וינאי" בשנת 2012 בהוצאת עם עובד, וכן כתבה אחרית דבר לספר.
הספר בליווי אחרית הדבר תורגם לגרמנית בשנת 2013, ולשפות נוספות.
בנוסף, בעקבות פרשת הגילוי והפענוח של הרומן הגנוז, כתבה חיבור בשם "כתב ידו של דוד פוגל: מחשבת הכתיבה" שהתפרסם בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
נתנאל כתבה גם מונוגרפיה אודות יצירותיו של זלמן שניאור בשם "שניאור מן החיים והמוות" שראתה אור בשנת 2019 בהוצאת מוסד ביאליק, וספר אודות מכתביו האבודים, "נדון להיעלם", שראה אור בהוצאת מאגנס בשנת 2022.
ספר הביכורים שלה בפרוזה, "המצב העברי", ראה אור בהוצאת בבל בשנת 2008 וזיכה אותה בפרס רמת גן לספר ביכורים לשנת תש"ע.
ספרה השני, "המולדת הישנה", ראה אור בהוצאת כתר בשנת 2014 וזיכה אותה בפרס ברנשטיין לאותה שנה.
הרומן נכלל גם ברשימה הארוכה של המועמדים לפרס ספיר.
רשימה זו, המתפרסמת בכל שנה מחדש, כללה גם את ספרה השלישי, "העייפים", שראה אור בהוצאת כתר בשנת 2018 ואת ספרה הרביעי, "עבודות וימים", שראה אור בהוצאת אפיק בשנת 2021.
הספר הראשון שערכה במסגרת "משא - סדרה למסה עברית" בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, "סיפור שמתחיל בגבות של ערבי", ראה אור בשנת 2020. השני, "בין שני הרים", ראה אור בשנת 2021, והספר השלישי, "מסה עכשיו", ראה אור בשנת 2022.
נתנאל היא בת זוגו לשעבר של הסופר והמתרגם עילי ראונר.
המצב העברי, תל אביב: בבל, 2008. (פרס רמת גן לספר ביכורים)
המולדת הישנה, ירושלים: כתר, 2014. (פרס ברנשטיין.
בנוסף, נכלל ברשימה הארוכה של פרס ספיר)
העייפים, ירושלים: כתר, 2018. (נכלל ברשימה הארוכה של פרס ספיר)
עבודות וימים, תל אביב: אפיק, 2021. (נכלל ברשימה הארוכה של פרס ספיר)
כתב ידו של דוד פוגל: מחשבת הכתיבה, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2012.
מן החיים והמוות, ירושלים: מוסד ביאליק, 2019.
נדון להיעלם: מסה על המכתבים האבודים של זלמן שניאור, ירושלים: מאגנס, 2022.
סיפור שמתחיל בגבות של ערבי: תרגום בדיאלוג עם אליאס ח'ורי / יהודה שנהב-שהרבני, בתוך: משא - סדרה למסה עברית, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2020.
בין שני הרים: "זוגות סופרים": קרבה, ריחוק וחיכוך יצירתי / דן מירון, בתוך: משא - סדרה למסה עברית, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2021.
מסה עכשיו מבחר מתוך כתב העת אודות / יפתח אשכנזי, ענת ויסמן, לילך נתנאל (עורכים), בתוך: משא - סדרה למסה עברית, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2022.
לֵּילָנִיִּים (שם מדעי: Nycteridae) הם משפחת עטלפים מתת-סדרת עטלפים קטנים והם חיים ברחבי העולם הישן ברחבי דרום אסיה, דרום-מזרח אסיה ואפריקה.
הם יוצאים מהמערות בהם הם שוכנים בלילות, ומכאן שמם.
אלו עטלפים קטני גוף אך בעלי אוזניים גדולות העוזרות להם לשמוע רחשים של טרפם - חרקים שונים בלילות.
הם בעלי אף דמוי עלה המזכיר את הפרספיים, אך האף חתוך במרכזו וקטן יותר.
הם מפיקים מפיהם גלי קול כדי למצוא את דרכם באמצעות איכון הד, בנוסף על שמיעתם המעולה.
במשפחה סוג יחיד, לילן (Nycteris).
בישראל מצוי מין אחד - לילן מצרי (Nycteris thebaica).
לילך רחמני (נולדה ב-3 במאי 1963) היא מפיקת טלוויזיה, עורכת וצלמת ישראלית.
לילך רחמני נולדה בשם לילך ולן.
בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה והחוג לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת תל אביב.
רחמני התחילה את דרכה בשנת 1989 כעוזרת במאי ובהמשך כמפיקה בטלוויזיה החינוכית בתוכנית "שבעים פנים" בהנחיית ירון לונדון.
לאחר מכן הפיקה את "שיחות ברוח" בהנחיית פרופסור יוסף בן שלמה, שלימד אותה בחוג לפילוספיה יהודית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1997 הפיקה וערכה את הסדרה "אדום ירוק" שהפכה לחלק מתוכנית הלימודים של משרד החינוך בנושא בטיחות בדרכים.
ב-1998 הפיקה את הסרט הדוקומנטרי "לתת בלי לרצות לקחת" על דמותו של ניר פורז שנהרג בניסיון החילוץ של נחשון וקסמן.
בין השנים 1998–2008 הפיקה וערכה את התוכנית "בחדר של חני" בהנחיית חני נחמיאס; בשנת 2001 זכתה התוכנית בפרס מסך הזהב בקטגוריית התוכנית הטובה ביותר לילדים ולנוער.
בשנת 2010 הפיקה במסגרת שיתוף פעולה עם האופרה הישראלית את התוכנית "אופרה אחרת", שש אופרות שהותאמו לטלוויזיה.
בין השנים 2011–2012 הפיקה וערכה את "חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי" ואת "חידון התנ"ך הבינלאומי למבוגרים" בהנחיית אבשלום קור.
בשנת 2011 יצרה את תוכנית הלייף סטייל הערבית-יהודית הראשונה "אחלה יום" בהנחיית מירה עווד ויובל כספין.
בשנת 2012 נבחרה רחמני לכהן כאחת מסגני יושב ראש אגודת העיתונאים בתל אביב.
רחמני מרצה בקורס "תקשורת לנוער יוצאי אתיופיה" מטעם הטלוויזיה החינוכית ומשרד החינוך, במסגרתו לומדים תלמידים מצטיינים מהקהילה האתיופית עיתונות, רדיו וטלוויזיה.
בשנת 2016 הצטרפה למשלחת בוגרי הקורס למסע שורשים באתיופיה, שם צילמה ביחד עם הבמאי צביקה גודל את הסרט התיעודי "פה היה הבית".
לילך רוזנברג-פרידמן (נולדה ב-1969) היא היסטוריונית ישראלית במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
רוזנברג-פרידמן עוסקת בעיקר בהיסטוריה החברתית של היישוב ושל מדינת ישראל, בדגש על 'היסטוריה מלמטה' ועל הכללת מגוון של קולות בשיח ההיסטורי.
מחקריה עוסקים בפרט בנשים, במגדר ובמשפחה.
רוזנברג-פרידמן נולדה בשנת 1969 ברמת גן.
את שלושת תאריה האקדמיים קיבלה במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
את תואר הדוקטור קיבלה בשנת 2002. עבודת הדוקטור שלה, בהנחיית פרופ' מרגלית שילה, עסקה בנושא "נשים ומגדר בציונות הדתית: ארגון, התיישבות וביטחון, 1948-1918".
החל משנת 2017 רוזנברג-פרידמן מכהנת כפרופסור-חבר במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן (בשנים תשע"ב ותשע"ו זכתה בפרס המרצה המצטיינת).
רוזנברג-פרידמן פעילה גם במרחב הציבורי, כמו בפורום נשים דתיות באתר קולך, מתוך שאיפה לתרום להכללת הקול הנשי בהיסטוריה ולהכרה בו.
רוזנברג-פרידמן נשואה ואם לארבעה ילדים, ומתגוררת בשוהם.
לילך רוזנברג־פרידמן, ציונות מבטן ומלידה: הילודה ביישוב ובמדינת ישראל בראשיתה: מניעתה ועידודה 1960-1918, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2023
לילית אמריקנית (שם מדעי: Strix varia) היא מין של לילית המצויה באמריקה הצפונית ביערות.
הלילית לבנה ובעלת שרטוטים אפורים על גופה ועל כיפת ראשה.
המקור צהוב וקטן והעיניים גדולות עם פרצוף-שמע אפור גדול ועיניים שחורות.
היא חיה בתפוצה דומה לתפוצת הלילית המנוקדת, אך היא גדולה ממנה ולעיתים דוחקת אותה משטחי מחייתה.
הלילית האמריקאית חיה ביערות מחטניים וביערות נשירים ברחבי מערב ארצות הברית, צפון מקסיקו ודרום קנדה.
היא מעדיפה יערות עבותים, אך תתפשר על שטחי יער פותחים יותר.
היא ציידת לילית הניזונה בעיקר מנברנים ועוד מכרסמים קטנים.
היא מגוונת אותם ביונקים קטנים נוספים (בעיקר חדפים), עופות שונים, נחשים, לטאות, סלמנדרות ויצורי מים וגם חרקים.
זוהי לילית מונוגמית החיה עם בן זוג לכל החיים.
הזכר צד נברנים לנקבה וגוזליה בזמן שהיא מטפלת בהם.
לילית אורל (שם מדעי: Strix uralensis) היא מין של דורס לילה מהסוג לילית המצויה בצפון אירואסיה.
הלילית לבנה עם עיטורים כהים על החזה וצידי הפנים.
היא בעלת נוצות עבות המגוננות עליה מהקור, כנפיים בעלות ציצות העוזרות לה לעוף בשקט ו-4 טפרים בכל רגל.
הליליות נפוצות ביערות הטייגה והיערות של צפון אירופה, מרכז אירופה וצפון אסיה מסקנדינביה עד לסחלין, קוריאה ויפן.
הלילית ישנה במשך היום ויוצאת בלילות לצוד.
הלילית משתמשת בשמיעתה החדה כדי ללכוד טרף גם בחושך ובקור.
היא ניזונה בעיקר מנברנים ומכרסמים נוספים.
היא טורפת גם עופות שונים עד לגודל יונת ענק, שכווי אירופי או עורבני שחור כיפה.
הטרף נתפס באמצעות הטפרים המעוקלים ואיתו הלילית עפה למסתורה לאכול אותו.
לילית מקרצ'יאן (בארמנית: Լիլիթ Մկրտչյան; נולדה ב-9 באוגוסט 1982 בירוואן) היא שחמטאית ארמנית בדרגת אמן בינלאומי, שזכתה ארבע פעמים באליפות ארמניה לנשים.
דירוגה הגבוה ביותר על פי מד כושר היה המקום ה-13, אליו הגיעה במרץ 2024.
נכון לאוגוסט 2018, מדורגת במקום השני בארמניה וה-73 בעולם בין הנשים, ובמקום ה-39 בדירוג הכללי בארמניה.
לילית מקרצ'יאן למדה שחמט מסבה.
המאמן הראשון שלה היה נורק מווססיאן, ומאוחר יותר היא התאמנה אצל רב-האמן ולרי צטוריאן ובאקדמיה הארמנית לשחמט, אשר נוסדה על ידי סמבט לפוטיאן.
היא נשואה לשחקן השחמט הגרמני יוהאנס שפר, והיא בעלת תואר ראשון מהמכון הארמני לספורט ותרבות.
מאז 1997 היא שחמטאית מקצועית.
באליפות הים השחור לנשים בשנת 2000 בבטומי, מקרצ'יאן חלקה את המקום הראשון במשותף עם מאיה לומנישווילי ואנה מטנדסה.
באליפות אירופה בשחמט לנשים בשנת 2002, בווארנה, בולגריה, מקרצ'יאן זכתה במדליית הכסף לנשים אחרי אנטואנטה סטפנובה, לאחר שצברה 8.5 נקודות מ-11 אפשריות.
במאי 2005 זכתה באליפות ארמניה לנשים, שנערכה בירוואן, לאחר שצברה 8.5 נקודות מ-9 אפשריות.
היא זכתה במדליית ארד באליפות האירופאית לנשים ב-2006, שנערכה בקודסאי, טורקיה, לאחר שצברה 7.5 נקודות מ-11 אפשריות.
בשנת 2009 בסנט פטרסבורג שוב הייתה במקום השני, הפעם מאחורי טטיאנה קוסינזבה, לאחר שובר-שוויון.
ב-2013 בבלגרד היא סיימה שוב במקום השלישי.
באליפות העולם לנשים בשחמט של 2012 בחנטי-מנסיסק היא זכתה בסיבוב הראשון בתוצאה של 0–2 נגד כתוואן אראחמיה, אבל אז הפסידה בסיבוב השני בתוצאה של 2.5:3.5 נגד נדז'דה קוסינבה.
באליפות העולם לשחמט נשים ב-2017 בטהראן, היא הפסידה בסיבוב הראשון בתוצאה של 0.5:1.5 נגד ני שיקין.
בדצמבר 2009 היא דורגה במקום העשירי ברשימת הספורטאים המצטיינים של ארמניה.
באולימפיאדת השחמט הראשונה שלה, מקרצ'יאן הייתה בת 14. בין 1996 ל-2015, היא השתתפה בכל אולימפיאדות השחמט לנשים עם ניקוד כולל של 78 נקודות ב-117 משחקים (+54, = 48, -15).
באולימפיאדת השחמט בדרזדן ב-2008, היא זכתה במדליית ארד אישית לאחר שצברה 8 נקודות מ-11 אפשריות בלוח השני.
ב-2009, בנינגבו, היא דורגה במקום השני הגבוה ביותר לאינדיבידואליות על הלוח השני, ובמקום השלישי מבין כלל המשתתפות.
2015 ב צ'נגדו שבסין, מרקצ'יאן זכתה במדליית הזהב ליחידות בלוח השני.
בין השנים 1997 ל-2017 היא השתתפה בעשר אליפויות אירופה בשחמט לנבחרות נשים.
היא השתתפה באליפות אירופה בשחמט לנבחרות של 2003 בפלובדיב, בולגריה, ותרמה לזכייתה של נבחרת ארמניה במדליית הזהב, וב-2007 ב הרקליון סיימה במקום השלישי.
בדירוג האישי, היא סיימה ב-2009 בנובי סאד במקום השני, וב-2013 בוורשה במקום השלישי.
לילית פיפויאן (בארמנית: Լիլիթ Պիպոյան; נולדה ב-16 ביוני 1955) היא מוזיקאית, זמרת ואדריכלית ארמנית.
לילית פיפויאן נולדה בירוואן למשפחה של אמנים, וסיימה את לימודיה בפסנתר בבית הספר למוזיקה ספנדיאריאן, והמשיכה בלימודיה בחוק לפסנתר במכללה למוזיקה על שם רומנוס מליקיאן, שם סיימה את התואר ב-1973. ולאחר מכן למדה אדריכלות, וסיימה בשנת 1977 דוקטורט בתאוריה והיסטוריה של האדריכלות הארמנית באוניברסיטה להנדסה של ארמניה.
היא מתגוררת במרכז ירוואן עם בעלה ושני ילדיה.
פיפויאן שייכת לחוג מצומצם של מוזיקאים ארמנים מודרניים אשר עבודתם מציעה אלטרנטיבה למוזיקה הארמנית העממית, קלאסית, רוחנית וגם פופ המסורתית.
בתור מי שאינה בזרם הפופ, פיפויאן אינה מוציאה קליפים רבים, אלא מתחברת לקהילה בהופעות חיות.
היצירות של פיפויאן מבוססות על שירה ופולקלור ארמניים.
היא אוהבת מוזיקה חילונית של ימי הביניים, אותה היא מחדשת כיצירות מודרניות, או מלחינה לשירים אלו לחנים חדשים כאשר המקוריים אבדו, בעלי אופי ארמני מובהק.
היא גם מלחינה מוזיקה המבוססת על שירה ארמנית מודרנית.
היא הקליטה שלושה אלבומים, ומופיעה לא רק בארמניה, אלא גם בשווייץ, סוריה, וארצות הברית, בין היתר.
פרס האלבום האלטרנטיבי המודרני, לוס אנג'לס, 1999, 2003
פרס המוזיקה הלאומי של ארמניה לשיר המקורי הטוב ביותר, 2004
שירים נבחרים של קומיטאס, קריוקי - (2013)
לילית ממושקפת (שם מדעי: Pulsatrix perspicillata) היא מין של דורס לילה מהאזור הנאוטרופי החי באמריקה הדרומית והמרכזית בטווח שבין דרום מקסיקו לצפון ארגנטינה.
היא קרובה לסוג לילית אך שייכת לסוג שונה (פּוּלְסָטְרִיקְס).
הלילית חיה בטבע ביערות גשם טרופיים אך גם ביערות יבשים יותר, סוואנות לחות ובקוסטה ריקה נמצאת לעיתים ביערות שבמורדות הרים עד לגובה 1,500 מטר.
במין זה הנקבות גדולות מהזכרים שמגיעים למשקל 453-1,075 גרם, בעוד הנקבות מגיעות למשקל 680-1,250 גרם ואולם שני הזוויגים נראים דומה מאוד.
הלילית בעלת נוצות בטן וחזה צהובות-לבנות, צווארון רחב דמוי-קולר בצבע סגול כהה וראש כהה לאורך כיפת הראש ופרצוף השמע.
המקור אפור ומוקף בזוג פסים דמויי-"קרניים" לבנים החוצים את העיניים והמקור.
דבר זה נתן ללילית את שמה הממושקף.
הסנטר כהה אך תחתיו אזור לבן המשתרע לאורך תחתית הפנים.
הלילית בעלת נוצות כנפיים וזנב גדולים בעלי צבע כהה ובעלת טפרים אפורים.
זוהי לילית ווקאלית המשמיעה קולות רמים כדי להכריז על טריטוריה.
זוג ליליות גם יבצעו קריאות רמות, בהם הזכר משמיע קריאות רמות בהרבה משל הנקבה.
קריאות אלו פחות מזכירות ינשופים ודומות יותר לקריאות נצים.
פעילה בלילות וגם בשעות בין הערביים.
מין זה הוא יחידאי ורק בעונת הרבייה נראה בזוגות.
היא חיה על הענפים הגבוהים ויורדת לקרקע לעיתים רחוקות.
הלילית היא טורפת חזקה הניזונה ממגוון יונקים קטנים כמו מכרסמים, אוכלי חרקים, אופוסומיים, עטלפים ואפילו עצלני תלת אצבע וכן ממיני צפרדעים, זוחלים ועופות כמו יונים, פזאיים, מומוטיים ועורבים.
אם לא תמצא טרף גדול היא תגוון בחלזונות, סרטנים וחרקים גדולים.
מצב השימור של לילית זו הוא "ללא חשש" בשל תחום תפוצתה הרחב.
עם זאת באזורים מסוימים, ובעיקר בטרינידד הלילית מצויה בסיכון מקומי עקב פגיעה ביערות בהם חיה וגם עקב התנגשות במכוניות.
לילך מורגן (25 ביוני 1952 – 1 באוקטובר 2024) הייתה מנהלת ישראלית, שכיהנה כראש מועצה אזורית הערבה התיכונה, כמזכירת וכגזברית מושב פארן.
נולדה ב-25 ביוני 1952 במצרים למשפחת ח'ורי.
אביה היה סוחר אמיד באלכסנדריה, והיא הקטנה משבעת ילדיו.
בשנת 1952 עזבה את מצרים עם אימה לצרפת ובשנת 1953 הגיעו לישראל והתיישבו במעברות של שכונת הרכבת בלוד.
בהיותה בת 12 עברה להיות ילדת חוץ בקיבוץ משגב עם.
שירתה בצה"ל כמדריכת כושר גופני.
לאחר שחרורה מצה"ל עזבה את הקיבוץ ועברה לעבוד בבנק דיסקונט בתל אביב.
לאחר כשנה עברה להתגורר בסיני בהיאחזות נח"ל ים, שם הכירה את משה מורגן שעימו התחתנה בשנת 1974. בשנת 1976 עברו בני הזוג להתגורר במושב פארן שבערבה והתפרנסו מחקלאות.
בשנת 1985 החלה לעבוד כמזכירת המושב, וב-1988 התמנתה לגזברית המושב ומנהלת המשק..
במהלך תפקידיה אלה הובילה את תהליך השינוי במושב שנגזר ממשבר המושבים, לרבות פירוק הערבות ההדדית והעברת האחריות בתחומים רבים פיננסים וחקלאים מן האגודה למשקים המשפחתיים.
בשנת 1992 החלה לעבוד כגזברית מועצה אזורית הערבה התיכונה.
בתקופת כהונתה זכתה המועצה בשנת 2001 בפרס הזהב על מינהל כספי תקין.
בתפקידה זה היא הייתה בין היוזמים והמקימים של מרכז ההשתלמויות הבין לאומי בערבה (ICAT).
בבחירות לראשות המועצה בשנת 2003 נבחרה לראש המועצה.
בין הישגיה הבולטים הייתה הקמה מחדש של היישוב צוקים כיישוב קהילתי-תיירותי, תכנון וקידום תב"ע לשטחי תיירות בשטחי המועצה, תכנון תב"ע להרחבות קהילתיות וחקלאיות בכל יישובי המועצה.
בשנים 2008–2011 הצטרפה לוועדה קרואה בראשות גדעון בר לב ושימשה כמנכ"לית עיריית ערד, ובין השנים 2011–2017 הייתה מנכ"לית החברה הכלכלית של ערד.
שימשה במספר תפקידים ציבוריים לרבות שדירקטור מטעם הציבור במרכז האקדמי רופין ודירקטורית מטעם הציבור בבנק "דקסיה" העולמי אשר מתמחה במתן הלוואות למגזר הציבורי בישראל.
מורגן הייתה בוגרת תואר ראשון במנהל עסקים מהמרכז האקדמי רופין ותואר שני במנהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון.
נפטרה ב-1 באוקטובר 2024 לאחר מחלה קשה.
הותירה אחריה בעל, משה, ושלושה ילדים שגרים בערבה ושמונה נכדים.
התגוררה במושב פארן, ושם גם נקברה.
לילית סֵלוֹפּוּטוֹ (שם מדעי: Strix uralensis) היא מין של דורס לילה מהסוג לילית, החיה ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה.
זוהי לילית גדולה יחסית באורך 44 עד 47 סנטימטרים.
היא בעלת נוצות חומות-אדמדמות עם בטן וחזה מסורטטים בפסים ארוכים על רקע בהיר.
הכנפיים והגב חומים ומעט סגולים.
הראש גדול עם פרצוף שמע זהוב מנוצה בכבדות והמקור אפור ומופנה מטה.
לעיתים מבלבלים בין לילית ממין זה ללילית עצים חומה.
מין זה פעיל בעיקר ביערות גשם ובמטעים, יערות הרריים ובין סבכים לאורך תפוצתו.
הוא מתרחק מאזורים קרים או משטחי חופים ולעיתים יימצא בביצות ובין מנגרובים ואף בפארקים עירוניים, אך הוא פעיל בעיקר בין הערביים והערב.
הליליות הן עופות מונוגמיים והן צדות בערב עופות קטנים יותר, מכרסמים, זוחלים וחרקים גדולים.
הלילית משתמשת בשמיעתה המצוינת כדי לאתר את טרפה בחשיכה ועטה עליו עם טפריה הגדולים.
הליליות לא בונות קן אלא מטילות עד 3 ביצים בחללי עצים, נקרות סלעים או בקינים נטושים של עופות.
Strix seloputo seloputo – מצוי בדרום מיאנמר, מרכז תאילנד ועד סינגפור, מרכז סומטרה וג'אווה
Strix seloputo wiepkini – מצוי באיי קאלאמיאן ובפלאוואן בפיליפינים
לילית עצים חומה (שם מדעי: Strix leptogrammica) היא מין של דורס לילה מהסוג לילית המצוי ביערות גשם בדרום-מזרח אסיה.
היא מזכירה מאוד במראה את המין לילית סלופוטו ושני המינים קרובים יחסית.
לילית זו בינונית בגודלה ואורכה הממוצע 45 עד 57 סנטימטרים.
היא בעלת כסות נוצות חומות עד סגולות לאורך פלג הגוף העליון לרבות הכנפיים והזנב עד לכיפת הראש.
הבטן והחזה מסורטטים בפסים שחורים על רקע בהיר.
פרצוף השמע שלה צהוב בהיר עם טבעות אפורים דמויי-מסיכה סביבו והמקור אפור כהה ומעוקל.
העיניים גדולות וכהות בעלות ראיית לילה חדה.
שני הזוויגים דומים, אך הצעירים בעלי כסות כהה יותר עד התבגרותם.
הלילית היא פעילת לילה החיה ביערות פתוחים וסביבה דומה ולעיתים נמצאת גם בביצות וביערות מנגרובים, אך מתרחקת מיערות סבוכים מאוד.
היא ניזונה בעיקר מעופות, ממכרסמים ומזוחלים קטנים.
הלילית מעופפת חרישית המעמעמת את קולה ונוחתת על הטרף בעזרת טפריה הגדולים.
תפוצת הלילית היא במדינות: הודו, בנגלדש, סרי לנקה, אינדונזיה, טאיוואן ודרום סין.
היא איננה שכיחה מאוד אך גם איננה בסכנת הכחדה, אם כי כמה מהאוכלוסיות עלולות להיפגע מכריתת יערות.
לילך מרקמן (נולדה ב-1 בינואר 1971) היא צלמת, ציירת, אמנית וידאו ארט ומיצב, ובמאית קולנוע דוקומנטרי וניסיוני ישראלית.
בשנת 1995 השלימה לימודי תקשורת חזותית באקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל, בירושלים.
ב-2005 השלימה לימודי פסיכולוגיה ותקשורת ל-B.A באוניברסיטה הפתוחה.
משנת 2016 בעלת MFA בבימוי והפקת קולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב.
משנת 2018 בוגרת התוכנית ללימודים מתקדמים באמנות ממכללת בית ברל.
במהלך השנים חילקה את זמנה בין עבודה כמעצבת לבין מסעות צילום בעולם.
ב-1996 שהתה שלושה חודשים בפרו במסגרת תוכנית אמן מטעם עמותת "מתת של ידע מישראל".
משנת 2009 חיה ויוצרת בקיבוץ מגל.
מתגוררת בקיבוץ עם בן זוגה, רז מרקמן, ושני ילדיהם.
יצירתה ביוגרפית, אישית, רפלקסיבית, נוגעת בשאלות של זיכרון, זהות ויחסים, ועוסקת בגבולות של גוף, מגדר ומקום.
"יצירותיה של לילך מרקמן מורכבות מפרגמנטים של חייה האישיים כאמנית, כאישה, כבת זוג וכאם.
מבטה הרפלקסיבי, המשתקף דרך המצלמה ודרך העשייה היצירתית, נוכח ומשתהה בתחנות חייה השונות.