tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זיגלר אמרה שהיא נהנית להקדיש את הזמן שלה לילדים חולים ושזאת חוויה מתגמלת.
זיגלר הופיעה בקליפים של אומנים וביניהם סיה, טודריק הל ואלכס קאליס.
היא נכנסה לתודעת הציבור בגיל 11 כאשר כיכבה בקליפ של סיה לשיר "Chandelier", שזכה בטקס "ARIA music award" בפרס הקליפ הטוב ביותר והועמד בטקס פרסי ה-MTV לשנת 2014 בקטגוריות הכוריאוגרפיה הטובה ביותר והווידאו של השנה.
הקליפ גם הועמד לזכייה בקטגוריית "הקליפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-57. הקליפ זכה ליותר משני מיליארד צפיות ביוטיוב, הוא נמצא במקום ה-7 בקליפים הכי נצפים לשנת 2014 ובמקום ה-16 ברשימת הקליפים הכי נצפים בכל הזמנים.
בינואר 2015 היא השתתפה בקליפ נוסף של סיה בשם "Elastic heart" שזכה גם הוא לפופולריות ברחבי העולם וליותר מ-400 מיליון צפיות ביוטיוב.
סביב הקליפ, בו מוצגים זיגלר והשחקן שיה לבוף בבגדי גוף ונלחמים האחד בשנייה, התעוררה סערה והועלו ספקות לגבי מיניותו.
סיה הסבירה ששני הרקדנים מייצגים "מצבים עצמיים של 'סיה' במלחמה", ובכל זאת התנצלה בטוויטר לכל מי שאולי נעלב.
בשנת 2015 זיגלר כיכבה בקליפ של סיה לשיר "Big Girls Cry".
לאחר הוצאת הקליפ "Chandelier" זיגלר רקדה בכמה תוכניות וביניהן "The Ellen DeGeneres Show", "רוקדים עם כוכבים", "ג'ימי קימל בשידור חי!" ו"סאטרדיי נייט לייב".
בפברואר 2015 זיגלר הופיעה לצד סיה וקריסטן וויג בטקס פרסי גראמי 2015.
ב-5 באוגוסט 2015 זיגלר השתתפה בתצוגת אופנה של "פול ראלף לורן" לצד אחותה הקטנה מקנזי זיגלר.
בשנת 2015 היא השתתפה ככתבת בשבוע האופנה בניו יורק בשביל ELLE.
ב-2014 זיגלר ואחותה הצעירה, מקנזי, שחררו קו אופנה "The Maddie & Mackenzie collection" דרך MOD ANGEL.
זיגלר הייתה מועמדת לפרסי בחירת הנוער 2015 בקטגוריית רקדנים, יחד עם חברתה לקבוצה לשעבר ב"רקדניות קטנות", קלואי לוקסיאק, אך בסופו של דבר הפסידה לה.
זיגלר הופיעה על שערים רבים וכתבות בעיתונים ומגזינים מפורסמים וביניהם Kode, Schön!
בשנת 2016 זכתה בפרס בחירת הקהל.
בשנת 2016 התמודדה זיגלר בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון מול קלאני חברתה לקבוצה "רקדניות קטנות" ומול קלואי חברתה לשעבר ולבסוף ניצחה בפרס הרקדנית הטובה ביותר של 2016, בנוסף זכתה בפרס הרקדנית האהובה ביותר עד גיל 17.
בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון זיגלר הודיעה רשמית שהיא עוזבת את "רקדניות קטנות" בשל עומס בקריירה.
בשנת 2016 השתתפה מאדי בקליפ של סיה בשם "The Greatest".
הקליפ הוא מחווה לפיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו.
והצטרפה לצוות הרקדנים של הזמרת סיה בסיבוב ההופעות שקיימה בארצות הברית Nostalgic For The Present.
בשנת 2016 זכתה בפרס הנערה הכי משפיעה בעולם לפי Time Magazine.
בשנת 2017 דיבבה את דמותה של קמיליה בסרט האנימציה "לרקוד".
בתחילת ינואר 2017 פתחה זיגלר ערוץ יוטיוב המציג בעיקר איפור, אופנה וסטיילינג.
בשנת 2017 הוציאה ספר יומן The maddie diaries ולאחר מכן הוציאה סדרה של שלושה ספרים.
באותה השנה יצא הסרט "הספר של הנרי", בו היא משחקת את כריסטינה.
באותו החודש יצאו האחיות זיגלר לסבב הופעות באוסטרליה ושם הופיעו השתיים כרקדניות, ושם חשפה לראשונה את בן זוגה ג'ק קלי.
בני הזוג נפרדו לאחר כשנה.
ביולי באותה שנה הודיעה זיגלר כי בספטמבר תשחרר קליפ חדש בשיתוף הזמרת סיה ושבתחילת 2018 תצא איתה לסיבוב הופעות נוסף.
באותו החודש זיגלר השתתפה בקליפ מחול של השיר feel it still של הזמר האוסטרלי Portugal.
The man בשיתוף הכוריאוגרף היהודי בריין פרידמן.
זיגלר מונתה לאסיסטנטית שלו והיא מרבה לעזור לו בסדנאות אומן רבות בהנחייתו ברחבי ארצות הברית.
זיגלר הוציאה ליין ביגוד בשם 'Maddie Style'.
באוגוסט 2017 זכתה זיגלר פעם שנייה ברציפות בתואר רקדנית השנה של תחרות ה-Teen Choice Awards.
בסוף אוגוסט שבה לשולחן השופטים של תוכנית המציאות "אז אתה חושב שאתה יכול לרקוד?" ברשת FOX.
בהמשך חודש זה החל הצילום של הסרט המוזיקלי "Music" שזיגלר משתתפת בו, בבימויה של סיה.
ב-19 בספטמבר השתתפה בקליפ נוסף של הזמרת סיה, "Rainbow", מתוך פסקול הסרט "הפוני הקטן שלי".
ב-2018 זיגלר הופיעה בקליפים של הרכב המוזיקה LSD (להקה) "Thunderclouds" "no new friends".
ב-2019 השתתפה ב-The Tonight Show בנחיית ג'ימי פאלון.
ב-2019 זיגלר החלה לעבוד עם חברת האופנה Fabletics יחד עם קייט הדסון והוציאה מספר ליינים משותפים של בגדי ספורט.
ב-2020 השתתפה בסרט לכל הבנים שאהבתי 2 וב-2021 בסרט מיוזיק.
בסוף 2021 צפוי לצאת הסרט סיפור הפרברים בהשתתפותה.
ב-2020 זיגלר החלה לצאת עם המוזיקאי אדי בנג'מין.
ב-2020 זיגלר הוציאה סדרת סנפצ'אט העוסקת באיפור בשם "Close Up", יחד עם המאפרת שלה טניה בראוור.
בשנת 2023, בהיותה בת 20, נכללה ברשימת פורבס 30Under30.
בנובמבר 2024, פורסם כי זיגלר ולוי מילר יככבו בתפקידים הראשיים בסרט "רעד", עיבוד לרומן הפנטזיה לבני נוער של מגי סטיווטר, מתוך סדרת הספרים "הזאבים של גרייס".
שנהסרטתפקידאחר2017הספר של הנרי כריסטינה סיקלמןלרקודקמילדיבוב2020לכל הנערים: נ.ב.
אני עדיין אוהבת אותךילדה נמרצת2021מיוזיקמיוזיקסיפור הפרבריםולמההחיים שאחרימיה ריד2024התחת הזקן שלי (אנ')רותיTBABallerina OverdriveShiverגרייס
The Manרקדנית ראשית, לצד עוד 5 רקדניםRainbowסיהרקדנית ראשית2018ThundercloudsLSDמובילה, עם דיפלוLike meדילן ג'ורדןשחקנית רקע2019Bitchלנון סטלההופעת אורחNo New FriendsLSDמובילה, עם דיפלוGraduationבני בלנקוהופעת אורח2020WorseNew Hope ClubTogetherסיהרקדנית מובילה, לצד הסט של הסרט 'Music'
שנה פרס קטגוריה תוצאות2013Industry Dance Awardsרקדנ/ית אהוב/ה2014רקדנ/ית אהוב/ה בגיל 17 ומטה 2015 פרסי בחירת הנוער הרקדן הטוב ביותר Industry Dance Awardsרקדנ/ית אהוב/ה בגיל 17 ומטה2016פרסי בחירת הקהלהאדם הפופולריShorty Awardsהטוב/ה ביותר בריקודפרסי בחירת הנועררקדנית השנהIndustry dance Awardsרקדנ/ית אהוב/ה בגיל 17 ומטהIndustry dance Awardsהופעה פורצת דרך2017פרסי בחירת הנועררקדנית השנה2018
מאדים היא דוקו-דרמה שהופקה על ידי ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק ובעונתה הראשונה מנתה שישה חלקים.
הסדרה משלבת סיפור בדיוני על אסטרונאוטים הנוחתים להקמת יישוב קבע על מאדים, יחד עם קטעי ראיונות אודות המאמצים לנחיתה ולהתאקלמות על כוכב הלכת החדש.
הסדרה מבוססת על ספר משנת 2015 בשם "איך נחייה על מאדים" שנכתב על ידי סטפן פטרנק.
הסדרה מדלגת בין אירועים המתרחשים בשנת 2033 ואירועים הקורים בשנת 2016, כאשר במקביל להתקדמות הסיפור העלילתי על מאדים, ניתנים ראיונות עם מדענים ומהנדסים הדנים בקשיים הצפויים למשלחת, ואז מדלגים בחזרה לסיפור העלילתי, כדי לראות כיצד האסטרונאוטים פתרו את הבעיה.
הסדרה צולמה בבודפשט, הונגריה ובמרוקו.
ספר נלווה לסדרה, שנקרא בשם "מאדים: העתיד שלנו על הכוכב האדום" פורסם באוקטובר 2016, והוא מתאר את המדע והטכנולוגיה, המהווים בסיס לסדרה.
מפיק הסדרה הוא הבמאי רון הווארד.
פרק הבכורה שודר לראשונה ב-14 בנובמבר 2016. כמו כן, לפני עלייתה הרשמית של הסדרה לאוויר, ניתן היה לצפות בסדרה בהזרמת מדיה החל מ-1 בנובמבר 2016. המוזיקה הולחנה על ידי ניק קייב ווורן איליס.
פריקוול בשם "לפני מאדים" פורסם בצמוד לסדרה.
הפריקוול כולל סיפור דמיוני אודות האסטרונאוטית חנה סונג, ואחותה התאומה ואירועים שקרו בילדותן אשר הובילו אותן להיות מעורבות בנושאי מדע וטכנולוגיה וחקר החלל.
סדרת הפריווקל היא בת שישה פרקים בני מספר דקות, וזמינה לצפייה ברשת.
עונה שנייה התחילה בנובמבר 2018, בעונה זו, מספר שנים בעתיד לאחר העונה הקודמת, בחנו מה קורה לאחר הקמת מושבה על מאדים בשם עיר אולימפוס.
בשנת 2033, צוות של שישה אסטרונאוטים שוגר מפלורידה, ארצות הברית, כדי להיות האנשים הראשונים שינחתו על מאדים.
במהלך הירידה בתוך האטמוספירה של מאדים, קרתה תקלה בחללית שלהם, הנקראת דאדלוס.
הם נחתו במרחק 75.3 ק"מ ממקום הנחיתה המתוכנן שלהם, רחוק מהתשתית שהוכנה לקראתם.
תוך כדי סיפור ההישרדות שלהם על מאדים, עוקבים גם אחרי המתרחש בכדור הארץ, ודיוני מקבלי ההחלטות בארגון האחראי על ההתיישבות למאדים, האיגוד הבינלאומי למדעי מאדים - International Mars Science Foundation.
סיפור העלילה הדמיוני משולב עם קטעי ראיונות משנת 2016, של הצוות, מרכז השליטה והבקרה, וכן ראיונות עם מדענים, מהנדסים ומובילי דעה לגבי הקשיים והבעיות שיכולות להתעורר במהלך נחיתה והתיישבות על מאדים.
בין האנשים המתראיינים ניתן לראות את אילון מאסק, (מנכ"ל חברת SpaceX), אנדי ויר (מחבר הספר "לבד על מאדים"), רוברט זוברין, היזם פיטר דיאמנדיס (מייסד ארגון X prize), ג'ון לוגסדון (מייסד המכון למדיניות חלל) והאסטרופיזיקאי ניל דה-גראס טייסון.
הראיונות משקפים את הקשיים מולם יתמודד הצוות במהלך המסע והחיים על המאדים, כמו גם את מגוון הבעיות הפוליטיות והחברתיות הקשורות להתיישבות על מאדים.
השחקנים המשתתפים בחלק הסדרה שהוא דרמה עלילתית בדיונית הם:
בן קותן - בן סוייר, מפקד המשימה.
ג'יהי - חנה סונג, טייסת משימה, וגם בתור אחותה התאומה שנשארה על כדור הארץ, ג'ון סונג, המהווה ה-CAPCOM (איש הקשר הקרקעי מול הצוות) של המשימה.
קלמנטיין פודיאז - אמלי דוראן, רופאת המשימה וביוכימאית.
סאמי רוטיבי - רוברט פוקו, מהנדס המשימה ומפעיל הרובוטים.
אלברטו אמאן - חוויאר דלגדו, גאוכימאי המשימה והידרולוג.
אנה מריה מרינצ'ה - מרתה קאמן אקסוביולוגית וגאולוגית.
אוליבייה מרטינז - אד גראן, היזם ומוביל הפרויקט, מנכ"ל MMC.
"מאדים" קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים.
נכון לדצמבר 2016, אתר האינטרנט Rotten Tomatoes נתן לסדרה דירוג של 63% עם ציון ממוצע של 7.3/10. באתר Metacritic יש ציון ממוצע המעיד על ביקורות מעורבות.
הנהר מאדי , או בשמו הקודם מואפה (Moapa River) הוא נהר קצר השוכן במחוז קלארק בדרום מדינת נבדה בארצות הברית.
הנהר זורם בתוך מדבר מוהאבי, כ-100 קילומטרים צפונית לעיר לאס וגאס.
אורכו של הנהר מאדי כ-51 קילומטרים.
הוא מתחיל כסדרה של מעיינות חמים בעמק מואפה (Moapa Valley) וזורם לאגם מיד, שבו הוא נשפך לזרוע הצפונית של האגם סמוך לאוורטון (Overton ).
לפני שנבנה סכר הובר זרם המאדי לתוך הנהר וירג'ין.
בסמוך לעיירה גלנדייל נשפך למאדי נחל האכזב מדואו ואלי ווש (Meadow Valley Wash), ושניהם מהווים את מערכת הניקוז העיקרית לדרום-מזרח נבדה.
מקלט חיות הבר הלאומי מואפה
אזור עמק מואפה הוא משכן למגוון רחב של מינים בסיכון, כולל דגים, חסרי חוליות, עופות וצמחים.
מינים אלו שוכנים במעיינות השונים המכונים מעיינות מאדי (Muddy Springs) המזינים את הנהר מאדי.
שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית יצר את מקלט חיות הבר הלאומי מואפה (Moapa National Wildlife Refuge) ב"אזור הלאומי וורם ספרינגס" (Warm Springs Natural Area), כחלק ממתחם מקלט חיות הבר הלאומי המדברי (Desert National Wildlife Refuge Complex).
בניסיון נוסף להגן על בתי הגידול השברירים באזור מעיינות מאדי ולשמר אותם, התארגנו "רשות המים של דרום נבדה" (Southern Nevada Water Authority) וגופים שונים להגנת הסביבה למיזם שמטרתו לשמר מינים אלו.
האזור היה מולדתם של הילידים בני שבטי הפאיוט במשך מאות בשנים, כשבני המוהאבי שכנו מדרום.
"מואפה" היא מילה בשפת הפאיוט שפירושה "בוצי".
אף שהשם "נהר מואפה" היה בעבר השם הרשמי, המקומיים נהגו לתרגם את השם לאנגלית (Muddy באנגלית פירושו בוצי), והשם מאדי הפך לשם הרשמי של הנהר ב-1960.
במקור עקב השביל הספרדי הישן אחרי מסלולו של הנהר וירג'ין כל הדרך עד לשפך לנהר הקולורדו ואז המשיך עם הנהר מערבה.
ב-1844 גילתה המשלחת של ג'ון פרימונט קיצור דרך שבעטיו נמנע הצורך להגיע עד נהר הקולורדו.
הדרך החדשה הובילה בין רסטינג ספרינגס (Resting Springs) בקליפורניה לבין עמק הנהר וירג'ין דרך לאס וגאס ספרינגס וחצתה את הנהר מאדי סמוך לגלנדייל של ימינו.
מתיישבים מורמונים הקימו כמה יישובים באזור הנהר מאדי ב-1864, כולל העיירה סנט תומאס, שב-1938 שקעה תחת מי אגם מיד, עד שחורבותיה נחשפו מחדש בעקבות ירידת פני האגם.
מסיבות שונות, כולל האקלים הקשה, תקופות בלתי צפויות של בצורת, עימותים עם בני הפאיוט שנהגו בעבר לגדל בחלקות שהמורמונים הפקיעו, ומחלוקות עם מדינת נבדה על גובה המיסים נטשו המורמונים את האזור ב-1871. המורמונים חזרו לאזור בשנות ה-80 של המאה ה-19 וכיום יש בו אוכלוסייה מורמונית משמעותית.
מאדי באומן היא גולשת סקי בסגנון חופשי אמריקאית, האלופה האולימפית בתחרות חצי צינור (סוצ'י 2014) ובעלת חמש מדליות זהב ממשחקי האקסטרים חורף.
באומן נולדה בסאות' לייק טאו בקליפורניה, בתם של ביל באומן וסו פרפול.
אביה היה חבר נבחרת ארצות הברית בסקי והפך למאמן ואמה התחרתה בסקי וגם היא הייתה למאמנת.
בתקופת לימודי בתיכון סאות' טאו הייתה חברה בנבחרת הכדורגל נשים של בית הספר וזכתה עמה באליפות מדינת נבדה.
היא מתאמנת בסקי מגיל שנתיים.
ב-2012 זכתה במדליית כסף במשחקי האקסטרים חורף בתחרות הסופר-פייפ, ב-2013 זכתה במדליית זהב ומאז זכתה בעוד ארבע מדליות זהב ואחת ארד.
באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה במדליית זהב בתחרות החצי צינור בענף סקי בסגנון חופשי, תחרות שנכנסה לראשונה למשחקי החורף האולימפיים בסוצ'י.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) סיימה במקום ה-11.
מאדאם מסייה הם צמד צרפתי.
הם ייצגו את צרפת באירוויזיון 2018 עם השיר "Mercy".
הצמד נבחר ב-27 בינואר 2018 לייצג את צרפת בתחרות "דסטינסיון: אירוויזיון" ששודרה בערוץ France 2 שתפקדה כתחרות קדם-האירוויזיון של צרפת.
הצמד ביצע במהלך התחרות את השיר "Mercy", אותו כתב בעצמו.
ב-12 במאי 2018 הופיע הצמד בגמר של האירוויזיון, בו דורג במקום ה-13 (מתוך 26 מדינות בסך הכול).
שנה לאחר מכן, הצמד כתב את השיר "Roi" ביחד עם בילאל חסאני (המבצע שלו).
השיר נבחר לייצג את צרפת באירוויזיון 2019 והגיע בגמר התחרות למקום ה-16. חסאני נכנס ישירות לגמר היות שצרפת היא אחת מחמש המדינות המממנות העיקריות של איגוד השידור האירופי.
מַ֫אדַמַא , הוא כפר פלסטיני השוכן בוואדי מדרום להר גריזים שבשומרון ושייך לנפת שכם.
הכפר שוכן מעט דרומית לשכם, על כביש 'עוקף שכם', בין הכפרים בורין ועסירה אל-קבלייה ובקרבת ההתנחלויות יצהר והר ברכה.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 2,128 תושבים בשנת 2016.
בגבעה מדרום לכפר ממוקמת "ח'רבת חלס" בה שרידי מצודה מזמן מרידות השומרונים בתקופה הביזנטית.
הכפר עצמו הוקם במאה ה-17 בתקופה העות'מאנית כשלוחה של עסירה אל-קבלייה הממוקמת כק"מ מדרום מערב.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 170 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-210 מוסלמים אשר שכנו ב-70 בתים.
ב-1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 230 מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 3,748 דונם.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה מאדמא משליטה בריטית לירדנית.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה מאדמא משליטה ירדנית לישראלית.
ב-1983 הופקעו אדמות של תושבי הכפר לצורך הקמת היאחזות נח"ל, שאוזרחה כהתנחלות יצהר מדרום לכפר.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, שונה תוואי כביש 60 כך שיעקוף את שכם מדרום-מערב.
הכביש החדש נסלל על אדמות הכפר, בסוללה גבוהה הצמודה לבתי הכפר מצפון.
תחתיו, במנהרה, ניצב הכביש המוביל אל הכפר.
בשל כך, על מנת להגיע לעיר שכם נוסעים תושבי הכפר ברשת דרכים מקומית.
בעשור השני של המאה ה-21 החל הכפר לסבול מאירועי יידוי אבנים והצתות של כלי רכב ושדות.
לטענת תושביו וארגונים שונים, אלה אירועי תג מחיר שמבצעים תושבי ההתנחלות יצהר.
במחצית הראשונה של 2024 חסם צה"ל את הדרך מהכפר לכפר תל משיקולים ביטחוניים.
בכפר הוצבה אנדרטה לזכר עומר מוחמד זיאדה מחבל שהתגורר בכפר, שביצע את הפיגוע במפגש השרון ג'מיל בהרצליה בשנת 2002.
מאדג' דוריתה סינקלייר הייתה שחקנית ג'מייקנית, הידועה בשל תפקידיה ב"מגלה את אמריקה" (1988), "טראפר ג'ון, MD" (1980-1986), וכן במיני-הסדרה של ABC, "שורשים" (1977).
סינקלייר גם דיבבה את הדמות של סראבי, אשתו של מופאסה ואמו של סימבה, בסרט "מלך האריות".
סינקלייר זכתה בפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה על תפקידה בתור הקיסרית ג'וזפין ב-Gabriel's Fire ב-1991.
מאדג' דוריתה וולטרס נולדה בקינגסטון, ג'מייקה להרברט וג'מיימה וולטרס.
לאחר סיום לימודיה, סינקלייר עבדה בתור מורה בג'מייקה עד 1966 אז עזבה לניו יורק כדי לפתח קריירה במשחק.
היא התחילה את דרכה כשחקנית בפסטיבל שייקספיר בניו יורק ובתיאטרון ג'וסף פאפ.
על תפקידה בתור בל במיני-הסדרה "שורשים", סינקלייר הייתה מועמדת לפרס אמי.
ב-1978, שיחקה את תפקיד Widow Woman בסרט Convoy, וגם כיכבה בסיטקום קצר-הימים Grandpa Goes to Washington.
ב-1980 לוהקה לתפקיד קבוע בתור האחות ארנסטין שופ בסדרת הטלוויזיה "טראפר ג'ון, MD" לצד פרנל רוברטס .
בשש השנים שגילמה תפקיד זה, היא קיבלה שלוש מועמדויות לפרס אמי, ומבקר הטלוויזיה דונלד בוגל שיבח אותה על "שמירה על שלווה וביטחון, לא משנה מה הוטל עליה בתסריט".
ב-1988, סינקלייר גילמה את תפקיד המלכה אאוליאון לצד ג'יימס ארל ג'ונס בתור המלך ג'אפה ג'ופר בקומדיה של אדי מרפי, "מגלה את אמריקה", אשר גם איחד אותה עם בעלה-על-המסך מ"שורשים" ג'ון איימוס.
מאוחר יותר, סינקלייר וג'ונס שוב גילמו יחד מלך ומלכה בתפקידים של סראבי ומופאסה, הוריו של סימבה, בסטר שובר הקופות של דיסני "מלך האריות" (1994).
הסרט, שהפך לאחד הנמכרים ביותר בהיסטוריה בווידאו, גם היה סרטה האחרון.
השניים גם שיתפו פעולה בסדרת הטלוויזיה "Gabriel's Fire", אשר זיכה את סינקלייר בפרס אמי ב-1991 לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה.
סינקלייר שיחקה את התפקיד של לאלי במיני-סדרה משנת 1991 "The Orchid House" (מבוסס על ספרה של פיליס שאנד אלפרי באותו השם), בבימויו של הוראס אובה, וגם זכתה לשבחי המבקרים על תפקיד המשנה בסרט הטלוויזיה משנת 1992 Jonathan: The Boy Nobody Wanted עם ג'ו בת' ויליאמס.
ב-1993, סינקלייר הגיעה ללונדון כדי להופיע במחזה The Lion, מאת מייקל אבנסטס, בבימויו של הוראס אובה.
בשנת 1994, היא שיחקה תפקיד משנה בסיטקום של ABC, Me and the Boys, שבו כיכב סטיב הארווי.
בשל תפקידה הקצר בתור המפקדת של USS Saratoga בסרט "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה", סינקלייר מוכרת בתור האישה הראשונה לשמש כמפקדת בספינת הצי ב"מסע בין כוכבים".
(ג'ואן לינוויל הופיעה כמפקדת בצי הרומולני 18 שנים קודם לכן.) שנים מאוחר יותר, סינקלייר גילמה את תפקיד אמו של ג'ורדי לה פורג', מפקד ספינת החלל Hera, ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא".
התפקיד האחרון שלה היה בסיטקום "Dream On" רק חודש לפני מותה.
סינקלייר הייתה נשואה לרויסטון סינקלייר, שוטר ג'מייקני, מ-1956 עד 1969, והיו להם יחד שני בנים.
ב-1982, סינקלייר נישאה לשחקן דין קומפטון, והם היו נשואים עד למותה.
סינקלייר נפטרה ב-20 בדצמבר 1995 לאחר התמודדות בת 13 שנים עם לוקמיה.
גופתה נשרפה והאפר שלה פוזר בעיר הולדתה בג'מייקה.
מאדאם סול-טה-ואן ; 7 במרץ 1873 – 1 בפברואר 1959) הייתה שחקנית במה, קולנוע, וטלוויזיה אפריקאית-אמריקאית.
בת לעבדים משוחררים, היא החלה את הקריירה שלה בתחום הבידור בסיבובי הופעות בחוף המזרחי עם מגוון להקות תיאטרון, ואז היא עברה לקליפורניה כדי להצטרף לתעשיית הקולנוע המתפתחת.
היא נודעה בתור שחקנית אופי, והופיעה בסרטים בעלי פרופיל גבוה כגון "הולדתה של אומה" (1915) ו"אי-סובלנות" (1916), וצלחה בקלות את המעבר לסרטי קול.
הקריירה שלה ארכה כשבעה עשורים, ובשנת 1986, היא הוכנסה להיכל התהילה של הקולנוענים השחורים.
סול-טה-ואן הייתה האפריקאית-אמריקאית הראשונה, מכל מגדר, לחתום על חוזה עם אולפן ולהשתתף כשחקנית מובילה בסרטים.
נלי קרופורד נולדה בלואיוויל, קנטאקי, שבארצות הברית, להורים שהיו עבדים משוחררים - קליאון דה לונדה וסילאס קרופורד.
אביה עזב את המשפחה בתחילת חייה, ואמה הפכה לכובסת בלואיוויל עבור שחקניות התיאטרון שם.
נלי הצעירה הייתה מוקסמת מהחזרות שזכתה לצפות בהן במסגרת עבודתה של אמה.
פעם אחת, שתי שחקניות לבנות סידרו לה כניסה לתחרות כישרונות, והיא זכתה במקום הראשון.
כשהגיע לגיל בגרות, היא עברה לסינסינטי, אוהיו עם אמה, והצטרפה ללהקת תיאטרון, Three Black Cloaks, והחלה להיקרא "קריאול נל".
עם הזמן, היא הקימה להקות תיאטרון משלה, ותיירה ברחבי החוף המזרחי בהופעותיה.
בתקופה זו אימצה את השם "מאדאם סול-טה-ואן".
לאחר שעברה לקליפורניה, מאדאם סול-טה-ואן החלה את הקריירה הקולנועית שלה בתפקידים ללא קרדיט בסרטו הקלאסי והידוע לשמצה של ד.
בשנת 1910, נישאה סול-טה-ואן לרוברט ריד קונלי.
היו להם שלושה בנים, אך קונלי נטש את משפחתו כאשר הילד השלישי היה בן שלושה שבועות.
שניים מבניה, אודל ואונסט קונלי, היו לשחקנים והופיעו במספר סרטים, חלקם בהשתתפות אמם.
בעקבות תפקידיה בסרטיו של גריפית, מאדאם סול-טה-ואן שיחקה ב-1916 בתפקיד בסרט הדרמה The Children Pay עם ליליאן גיש הצעירה, ובשנת 1917 השתתפה בסרט Stage Struck עם דורותי, אחותה של גיש.
במהלך שנות ה-1910 וה-1920, מאדאם סול-טה-ואן ביססה את עצמה בתור דמות מוכרת לציבור, כשהיא לרוב הופיעה בתפקידי "מאמי" (דמויות סטראוטיפיות של נשים שחורות כשפחות או משרתות).
היא שיחקה לצד שחקנים מובילים של עידן הסרט האילם, כגון טום מיקס, לאטריס ג'וי, מאט מור, מילדרד האריס, הארי קארי, רוברט הארון, ומיי מארש.
בין תפקידיה המוכרים של התקופה, הקומדיה משנת 1927 בבימויו של באסטר קיטון, College, ובשנת 1929 הסרט בבימויו של אריך פון שטרוהיים, Queen Kelly, בכיכובה של גלוריה סוונסון.
עם בוא עידן סרטי הקול, מאדאם סול-טה-וואן עשתה את המעבר בקלות יחסית, והמשיכה להופיע בלהיטים של התקופה לצד הכוכבים הבולטים, כמו קונרד נייגל, ברברה סטנוויק, פיי ריי, ריצ'רד ברתלמס, ג'יין ויימן, לואיז ריינר, מלווין דאגלס, לוסיל בול, ורוניקה לייק וקלודט קולבר.
עם זאת, כאישה שחורה בעידן של ההפרדה הגזעית, היא באופן עקבי הוגבלה לתפקידים יחסית קטנים או שוליים, כמו תפקידי אסירות, נשים "ילידיות", או משרתות, כגון תפקידה בתור המשרתת הילידית בשובר הקופות משנת 1933 "קינג קונג".
אך למרות המגבלות של התעשייה עבור שחקנים אפריקאים-אמריקאים, סול-טה-ואן עבדה באופן עקבי לאורך שנות ה-1930 וה-1940.
בשנת 1937, סול-טה-ואן לוהקה באחד התפקידים הנודעים שלה, בתור טיטובה בסרט Maid of Salem, דרמטיזציה של אירועי ציד המכשפות בסיילם של 1692. בסרט כיכבו קלודט קולבר, פרד מקמורי, גייל סונדרגארד, פדרו דה קורדובה, ולואיז דרסר.
הסרט היה להצלחה מסחרית, וסול-טה-ואן זכתה לשבחים מן המבקרים על ביצועיה.
ב-12 בספטמבר 1953, נערך משתה לכבודה של סול-טה-ואו בהוליווד.
בין כ-200 האורחים היו שחקנים ידועים של התקופה, במאים ומנהלי אולפנים.
בשנת 1954, סול-טה-ואן הופיעה בדרמה המוזיקלית של אוטו פרמינגר, "כרמן ג'ונס" מול דורותי דנדרידג', הארי בלפונטה, דיאן קארול, ופרל ביילי בתור סבתה של דנדרידג'.
הסרט, שכלל צוות שחקנים שכמעט כולו שחור, איפשר לסול-טה-ואן לחרוג מהדמויות הסטריאוטיפיות שגילמה במשך כארבעה עשורים, ולשחק בתפקיד בעל עומק.
החיבור בין דנדרידג' וסול-טה-ואן כסבתא ונכדתה הוליד שמועות שסול-טה-ואן היא אכן סבתה של דנדרידג', אך בפועל אין יחסי קרבת משפחה בין שתי הנשים.
בגיל 77, סול-טה-ואן נישאה בפעם השנייה, למעצב הפנים הצרפתי אנטון אבנתור.
במהלך שנות ה-1950, כשהיא בשנות ה-80 שלה לחייה, היא המשיכה להופיע על המסך במספר סרטים שזכו לתשבחות, אם כי בשלב זה תפקידיה היו בעיקר קטנים ולעיתים ללא קרדיט.
תפקידה האחרון היה בשנת 1958 בסרט ההרפתקאות של אנתוני קווין, The Buccaneer, בכיכובם של יול ברינר וצ'רלטון הסטון.
ב-1 בפברואר 1959, מאדאם סול-טה-ואן נפטרה כתוצאה משבץ מוחי בגיל 85, בבית הגמלאים של שחקני הקולנוע בוודלנד הילס, קליפורניה.
היא נקברה בבית העלמין ולהאלה ממוריאל פארק בצפון הוליווד, לוס אנג'לס, קליפורניה.
מאדאם סול-טה-ואן הוכנסה להיכל התהילה של הקולנוענים השחורים ב-1986.
מאדוראי (בטמילית: மதுரை; באנגלית: Madurai; בהינדי: मदुरई) היא עיר גדולה בהודו.
העיר ממוקמת במחוז מאדוראי שבמדינה ההודית טאמיל נאדו.
מספר התושבים בעיר היה 1,561,129 נכון ל-2015. העיר אשר ממוקמת על גדות נהר הואיגאי מהווה יישוב מרכזי במשך אלפי שנים.
אטרקציית תיירות בולטת בעיר היא מקדש מינאקשי שממוקם בלב העיר ומושך אליו אלפי תיירים ועולי רגל מדי שנה.
מארי-ז'אן מנון רולאן דה לה פלאטייר הייתה מהפכנית וסופרת צרפתייה.
מארי ז'אן פליפון, הידועה בכינויה מנון, הייתה בתם היחידה של פייר גטיאן פליפון ואשתו מרגריט בימונט.
ששת אחיה נפטרו בעודם תינוקות.
בשנתיים הראשונות לחייה, התגוררה אצל מינקת ב, עיירה קטנה מדרום-מזרח לפריז.
היא הייתה ילדה מוכשרת וכבר בגיל חמש לימדה את עצמה קרוא וכתוב.
בשיעורי הקטכיזם שמו לב הכמרים לכשרונותיה הברוכים, ומכיוון שהייתה בת יחידה, היא זכתה לקבל יותר השכלה ממה שהיה נהוג להעניק באותה עת לבנות מרקע חברתי זהה לשלה.
מורים הגיעו לבית המשפחה כדי ללמדה קליגרפיה, היסטוריה, גאוגרפיה מוזיקה ועוד.
אביה לימד אותה רישום והיסטוריה של האומנות, דודה שהיה כומר לימד אותה לטינית, וסבתה שהייתה אומנת, דאגה ללמדה איות ודקדוק.
בנוסף, היא למדה מאמה כיצד לנהל משק בית.
בילדותה היא הייתה מאוד דתית ולפיכך התגוררה לבקשתה במנזר במשך שנה.
בבגרותה החלה להטיל ספק בתורת הכנסייה הקתולית.
אף על פי שנטשה את הכנסייה, היא המשיכה להאמין כל חייה בקיומו של האל, אלמותיות הנפש, והחובה המוסרית לעשות טוב.
ברחבי צרפת, ובמיוחד בפריז, התגברו המחאות נגד התנאים החברתיים, הכלכליים והפוליטיים ששררו באותה עת.
משפחת רולאן הייתה במובנים רבים נציגה של האליטה המהפכנית העולה.
בני המשפחה התמרמרו על השחיתות שאפיינה את בית המשפט בוורסאי.
הם העדיפו כלכלה ליברלית וביטול תקנות ישנות, ועזרו בסעד לעניים, וכאשר התכנסה אספת המעמדות בצרפת בשנת 1789, מאדאם רולאן ובעלה היו מעורבים בעריכת הקאהייר דה דולאנס המקומי, המסמך בו יכלו אזרחי ליון להביע את טענותיהם לגבי המערכת הפוליטית והכלכלית.
הפוליטיקה לא מילאה שום תפקיד מרכזי בתכתובת של מאדאם רולאן לפני 1789, אך במהלך אותה שנה היא התלהבה יותר ויותר מההתפתחויות הפוליטיות.
ב־31 באוקטובר 1793 הוצאו להורג עשרים ואחד הפוליטיקאים של גירונדין לאחר משפט קצר, וביניהם מאדאם רולאן.
הקבוצה כללה את חברתה הטובה בריסו.
מאדאם קירי הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1943 בבימויו של מרווין לרוי עם גריר גרסון ווולטר פידג'ן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הביוגרפיה של מארי קירי מאת בתה אווה קירי (1937).
פרופסור פרו נותן הרצאה בכימיה באוניברסיטת סורבון.
אחת מהסטודנטיות מתעלפת והפרופסור עם הסטודנטים ניגשים לעזרתה.
היא מספרת לפרופסור כי היא מפולין ושמה מריה סקולדובסקבה (גריר גרסון).
הפרופסור לוקח אותה למסעדה ושומע ממנה על מצוקתה.
הוא מזמין אותה למסיבה עם אנשי הסגל בביתו ומציג לפניה את פייר קירי (וולטר פידג'ן) שמוכן לקבל אותה כאסיסטנטית שלו במעבדת הכימיה שלו.
במעבדה מקבל אותה גם העוזר לו, דוד לה גרו (רוברט ווקר) שמתפעל מיופייה ומתחיל לחזר אחריה.
פרופסור בקרל (רג'ינלד אוון) מדגים להם עפרה של אורניט ומדגים את הקרינה היוצאת ממנו ומסוגלת לחדור מחסומים.
עם הזמן מתאהב פייר במרי ומתחיל לחזר אחריה אך היא רוצה לחזור לפולין לאחר סיום לימודיה, כדי לטפל באביה.
הוא רואה אותה אורזת ומשכנע אותה לבוא להוריו הגרים בכפר.
מריה מוצאת חן בעיניהם ולאחר שכנועים נוספים היא מחליטה להתחתן אתו.
שניהם משוכנעים שהאורניט מכיל חומר נוסף שלא ידוע שמפיץ קרניה.
הם משכנעים את שלטונות האוניברסיטה לתמוך בנסיונותיהם ומקבלים מבנה דולף בחורף ומחניק בקיץ.
שם במשך שלש שנים וחצי הם עובדים בפרך כדי לנסות ולבודד את החומר הזה מתוך 8 טונות אורניט שהובאו מבוהמיה.
נולדת להם בת - אירן (מרגרט או'בראיין) והם עוברים תקופה קשה של עליות וירידות עד שהם מצליחים לבודד שני חמרים רדיואקטיבים, רדיום ופולוניום (על שם מולדה של מארי).
הם הופכים למפורסמים ועיתונאי (ואן הפלין) מראיין את מארי.
בשיא ההצלחה העולמית שלהם פייר נהרג בתאונה על ידי עגלת סוסים שמוחצת אותו.
הסצנה האחרונה היא נאום של מאדם קירי לפני אנשי האוניברסיטה לרגל 25 שנים לגילוי הרדיום.
היא נואמת על חשיבות המדע וזוכה למחיאות כפיים סוערות.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - גריר גרסון
שם השחקן/ית שם הדמות הערותגריר גרסוןמארי קיריוולטר פידג'ןפייר קירירוברט ווקרדוד לה גרועוזר של פיירואן הפליןעיתונאיאלברט בסרמןפרופ' פרומרגרט או'בראייןאירן קיריבתם של פייר ומארירג'ינלד אווןאנרי בקרלרופאהנרי טרבסיוג'ין קיריאבא של פיירמיי וויטיאיז'ן קיריאמא של פייר
מאדי ווטרס מחקר היא חברה בבעלות פרטית לבדיקת נאותות פיננסית, אשר מבצעת תחקירים על חברות ציבוריות ובמקביל מבצעת השקעות בפועל לטובת חיזוק מסקנות המחקר.
החברה חשפה בעיות חשבונאיות והונאות בכמה חברות ענק, בעיקר בסין, אבל גם במדינות אחרות באסיה, אירופה וצפון אמריקה.
החברה התפרסמה במיוחד לאחר איתור הונאות בחברת "Sino-Forest Corporation", חברה סינית הרשומה בקנדה, אשר לאחר חשיפת ההונאות נפלה מנייתה ב-74% ובסופו של דבר הגישה בקשה לפשיטת רגל במרץ 2012. ב-2014, הרשויות הקנדיות תבעו לדין פלילי את מנהלי החברה.
שם החברה, שתרגומו "מים בּוֹצִיִים" נובע מפתגם סיני מפורסם "混水摸魚" (פין-יין: Húnshuǐmōyú) שמשמעו "מים בוציים מקלים על תפיסת הדג".
מאדי ווטרס נוסדה על ידי קרסון בלוק, משקיע אמריקני המתמחה ב"שורטים".
בינואר 2015, החברה גייסה גיוס ראשוני של 100 מיליון דולר.
בלוק תואר על ידי בלומברג ואחרים כ"אחד הדובים המוצלחים ביותר בשוק כיום".
בשנת 2011 הוכרז בלוק ברשימת "50 המשפיעים ביותר בכלכלה" על ידי בלומברג.
רשימת חברות שחשפה מאדי ווטרס
אוטיס ג'קסון ג'וניור , הידוע בשם הבמה מאדליב (Madlib), הוא די ג'יי, מפיק מוזיקלי, רב-נגן וראפר אמריקאי.
אוטיס ג'קסון ג'וניור נולד באוקסנארד שבקליפורניה, להורים המוזיקאים אוטיס ג'קסון האב ודורה סינסקה ג'קסון.
הוא דגם את שירו הראשון בגיל 11, שמקורו באוסף של אביו.
אחיו הצעיר הוא המפיק והראפר מייקל "או נו" ג'קסון.
דודו הוא חצוצרן הג'אז ג'ון פאדיס.
הוא גדל באוקסנארד, שם החל את קריירת המוזיקה שלו.
בתחילת שנות ה-90 הקים מאדליב קולקטיב שהורכב מראפרים שעבדו איתו באולפן "Crate Diggas Palace" שבסיסו באוקסנארד.
קולקטיב זה הורכב בעיקר מחבריו, ונודע בשם CDP.
המוזיקה הראשונה של מאדליב שיצאה באופן מסחרי הייתה בשנת 1993, הפקה עבור הרכב הראפ "ת'ה אקלקהוילס".
הוא המשיך להקליט מוזיקה משלו עם ההרכב "לוטפאק".
בשנת 1995 אביו של מאדליב הוציא את המיני-אלבום שלהם, Ill Psyche Move, בחברת תקליטים שנקראה "Crate Diggas Palace".
תקליט זה משך את תשומת ליבו של פינוט באטר וולף, מקים חברת התקליטים "סטונס ת'רואו רקורדס", שהחתימה את ההרכב בשנת 1998.
בשנת 2000 הוציא מאדליב את אלבום הסולו הראשון שלו, The Unseen, תחת שם הבמה "קוואסימוטו", שזכה לשבחי הביקורת ודורג על ידי מגזין "Spin" כאחד מ-20 האלבומים המובילים של השנה.
בשנת 2003 הכריז מאדליב על שני פרויקטים משותפים.
הוא הצטרף למפיק ההיפ הופ ג'יי דילה בצמד המכונה "ג'ייליב", שהוציא את האלבום Champion Sound.
לאחר מכן, שיתף פעולה עם הראפר אם אף דום, ויחד כונו "מאדויליין".
בשנת 2004 הוציאו את אלבומם המשותף תחת שם זה, Madvillainy, שזכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה ונכלל ברשימות סיכום שנה רבות.
בשנת 2005 הוציא אלבום נוסף תחת שם הבמה "קוואסימוטו", הנקרא The Further Adventures of Lord Quas, שזכה לביקורות חיוביות.
באלבום דגימות ווקאליות רבות של השחקן מלווין ואן פיבלס, שזכה לקרדיט בהערות האלבום של שיתוף פעולה.
במהלך שאר העשור, המשיך מאדליב להוציא חומרי ג'אז במקביל ליצירת ההיפ הופ שלו.
בשנת 2010 הודיע מאדליב על חותם משלו בשם "Madlib Invazion", שהוקם כדי להוציא סדרת מוזיקה בשם "Madlib Medicine Show".
בסופו של דבר, העבודה על הסדרה ארכה למעלה משנתיים, והגיעה לשיאה עם 13 מהדורות אלבום וכמה תקליטורי מיני-אלבומים בויניל בלבד המשתרעים על היפ הופ, ג'אז, רמיקסים ומיקסים רב-ז'אנריים.
הלייבל המשיך להוציא תקליטים מחוץ לסדרה המוקרית.
בשנת 2011, מאדליב והראפר פרדי גיבס הכריזו על תוכניות לאלבום משותף, עם צאתו של מיני-אלבום בשם Thuggin, שאחריו, בשנת 2012, הוציאו מיני-אלבום נוסף בשם Shame, וב-2013 הוציאו מיני-אלבום נוסף, בשם Deeper.
במרץ 2014 הוציאו אלבום באורך מלא בשם Piñata, שזכה לשבחי הביקורת.
את האלבום הוציאו תחת ההרכב "מאדגיבס".
ב-2019, הוציאו אלבום משותף נוסף, הנקרא Bandana.
מאדוקה אמיליו אוקויה הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אודינזה מהסרייה א' ובנבחרת ניגריה.
אוקויה נולד בדיסלדורף שבגרמניה לאב ניגרי ואם גרמנייה.
הוא גדל במחלקות הנוער של DJK SC פלינגרן 08, פורטונה דיסלדורף, בורוסיה מנשנגלדבך ובאייר לברקוזן.
בקיץ 2017 עבר לפורטונה דיסלדורף, והחל לשחק בפורטונה דיסלדורף II, קבוצת המילואים של המועדון, בה שיחק במשך שלוש עונות.
ב-13 ביולי 2020 עבר אוקויה בהעברה חופשית לספרטה רוטרדם מליגת העל ההולנדית.
ב-1 בנובמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 1–4 להירנפיין במסגרת המחזור השביעי לעונת 2020/2021. בעונה זו, הוא נבחר לשחקן העונה של המועדון.
ב-8 בנובמבר 2021 פורסם כי אוקויה חתם על חוזה לחמש עונות וחצי בווטפורד מהפרמייר ליג.
הוא יעבור לווטפורד ב-1 בינואר 2022, ויושאל בחזרה לספרטה רוטרדם עד לסוף עונת 2021/2022.
ב-13 באוקטובר 2019 ערך אוקויה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, כשהחליף את פרנסיס אוזוהו הפצוע בדקה ה-63 בתיקו 1-1 נגד נבחרת ברזיל במשחק ידידות.
מאדאם סוזצקה (Madame Sousatzka) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1988 בבימויו של ג'ון שלזינגר, עם שירלי מקליין ונאווין צ'אודרי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן מאדאם סוזצקי מאת הסופרת ברניס רובנס (1962) המתאר יחסים בין מורה קפדנית לפסנתר לבין תלמיד, נער ממוצא הודי.
שירלי מקליין זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה ובפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה.
ג'ון שלזינגר היה מועמד לפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה.
פגי אשקרופט הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה.
ג'רלד גורייט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר.
השחקנים טוויגי ולי לוסון שמשחקים בסרט כזוג אוהבים, נישאו לאחר סיום הצילומים.
מאדאם סוזצקה (שירלי מקליין) היא מורה לפסנתר הגרה בלונדון בבניין העומד לפני הריסה.
משפחתה ברחה מרוסיה לאחר מלחמת העולם הראשונה ואמה הייתה פסנתרנית מפורסמת שהכריחה אותה ללכת בדרכה אך היא החליטה לעזוב את במת הקונצרטים ולעסוק בלימוד נגינה בפסנתר רק לתלמידים מוכשרים.
אחד מתלמידי הוא מאנק סן (נאווין צ'אודרי) בן 16 שאמו שושי (שאבאנה אזמי) שהייתה ממשפחה מכובדת בבנגל נפרדה מבעלה, הגיעה ללונדון ומתפרנסת מקייטרינג של מאפים הודיים.
היא בטוחה שלמאנק צפויה קריירה גדולה כפסנתרן בקונצרטים.
בבנין גרים עוד שלושה דיירים.
בקומת הקרקע גרה אלמנה, ליידי אמילי (פגי אשקרופט), בקומה הראשונה גר האוסאופת מר קורדל (ג'פרי בילדון) ובקומה העליונה גרה ג'ני (טוויגי) שעובדת בחברה להפקת מוזיקה ושואפת להיות זמרת.
בעל החברה הוא רוני בלום (לי לוסון) המבקר בדירתה מדי פעם, מקיים איתה יחסים ומאזין בהערכה לנגינתו של מאנק הבוקעת מדירתה של סוזצקה.
היחסים בין הדיירים מצוינים והם חוגגים ביחד את יום ההולדת של מאדאם סוזצקה.
מאנק מטפל במר קורדל לאחר שהוכה על ידי בריונים.
סוזצקה אומרת שאינה מלמדת רק נגינה אלא דרך חיים, היא בוחרת את בגדיו של מאנק, נותנת לו ספרים לקריאה ופוקדת עליו לא להחליק בגלגיליות מחשש לפגיעה בידיו.
בנקודה זאת הוא לא נשמע לה, הוא נופל ונפגע בידו לזעמה של מורתו.
סוזצקה טוענת שמאנק אינו בשל עדיין להופיע בקונצרטים ויש לה ויכוח מר עם אמו בנושא זה.
לאחר שנמצאות שערות בדברי המאפה שלה העסק שלה קורס.
מאנק מקבל הצעה מרוני להופיע בקונצרט משודר בשידור חי ומסכים למרות התנגדותה של סוזצקה.
הוא מזמין אותה לקונצרט ומקווה שתגיע.
הוא מעוניין לפתח קריירה כדי לעזור לאמו.
הוא מנגן את הקונצ'רטו לפסנתר של רוברט שומן ובאחד הקטעים הוא מתבלבל אך מצליח לסיים את הנגינה לקול תשואות הקהל ולאכזבתה של סוזצקה שנכחה באולם.
לבסוף עוזבים הדיירים את הבניין, מאנק בא להיפרד מסוזצקה, משאיר לה מכתב בו הוא מודיע על כך שעבר למורה חדש לאו מילב (רוברט ריטי) והדחפורים מתקרבים לבניין.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותשירלי מקלייןמאדאם סוזצקהמורה לפסנתרנאווין צ'אודרימאנק סןתלמידשאבאנה אזמישושי סןאמא של מאנקפגי אשקרופטליידי אמילידיירתטוויגיג'נידיירתלי לוסוןרוני בלוםמפיק מוזיקלירוברט ריטילאו מילבמורה לפסנתרג'פרי בילדוןמר קורדלאוסטיאופת
כוכבת הסרט, שירלי מקליין, הגיעה לישראל בפברואר 1989 לסייע בקידום הסרט עם הקרנת הבכורה שלו בישראל.
מאדהיה בהרט (בהינדי: मध्य भारत; מילולית: אמצע הודו), נודעה גם כאיחוד מלוואה, הייתה מדינה הודית שהתקיימה מ־1948 עד ל־1956.
מאדהיה בהרט הוקמה על ידי איחודן של קבוצת מדינות נסיכותיות הודיות שהתקיימו קודם לעצמאות הודו למדינה אחת.
ב־1 באפריל 1948 נחתם הסכם בין ממשלת הודו למדינות השונות להקמת המדינה, וב־28 במאי 1948 הוקמה המדינה באופן רשמי, במעמד בנוכחות ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו.
שטחה הכולל של המדינה היה 120,380 קמ"ר, שחולקו ל־16 מחוזות.
גוואליור הייתה בירת החורף של המדינה, ואינדור הייתה בירת הקיץ.
המדינה גבלה בצ'מאל בצפון, שהפריד בינה לאוטר פרדש וראג'סטאן, בהן גבלה לצד בומביי ממערב, ומאדהיה פרדש ובופאל מדרום־מזרח.
המדינה הוגדרה תחת חוקת הודו כמדינה חלק ב', מדינה בעלת אספה מחוקקת מדינתית בת 99 חברים וממשלה בראשות ראש השרים.
ראש המדינה הטקסי היה ראג'פורמק מסורתי.
על פי מפקד האוכלוסין ההודי במרץ 1951, התגוררו במדינה מעט פחות מ־8 מיליון איש, שהיוו כ־2.2% מהאוכלוסייה ההודית (לעומת שטחה של המדינה שכלל כ־4% אחוזים).
תחת חוק ארגון מחדש של המדינות ב־1 בנובמבר 1956 התאחדה המדינה עם וינדהיה פרדש, בופאל ומחוזות ממאדהיה פרדש למדינת מאדהיה פרדש.
מָאדי מֶסְפְּלֶה הייתה זמרת אופרה צרפתייה שנחשבה לזמרת הסופרן קולורטורה המובילה בדורה בצרפת, ולעיתים הוכרזה כיורשת של מאדו רובין , כאשר לאקמה באופרה באותו שם מאת ליאו דליב הפך לתפקידה המובהק.
מאדי הייתה זמרת מקצועית במשך יותר משלושים שנה, היא הייתה בעלת רפרטואר שנע בין אופרטה ליצירות עכשוויות.
לאחר שפרשה מהבמה החלה לעסוק בהוראה.
מספלה הייתה האבטיפוס של סופרן קולורטורה לירי: היא בטוחה מבחינה טכנית, ייחודית מוזיקלית ובעלת נוכחות בימתית.
כשהתפתחה בה מחלת פרקינסון באמצע שנות ה-90, היא פנתה לכתיבת ספר על הקריירה שלה ועל התפתחות מחלתה.
מספלה נולדה בשם מדלן מספלה, בטולוז צרפת, ב-7 במרץ 1931, משפחתה הייתה משפחה ממעמד הביניים.
אביה פייר היה רואה חשבון ואמה איבון (ססקייר) הייתה מזכירה.
מדלן החלה לעסוק במוזיקה ושירה בגיל ארבע, כשאמה הבחינה בכישרון שלה.
אבחנת האם אושרה גם על ידי המחנכת שלה בבית הספר.
לאור שתי ההבחנות מצד האם והמחנכת, אמה של מדלן לקחה אותה ללמוד בקונסרבטוריון האזורי של טולוז כבר מגיל שבע.
מאדי למדה לנגן על פסנתר ופיתוח קול וסיימה את לימודיה בקונסרבטוריון עם מדליית זהב.
היא ניגנה בפסנתר בתזמורת כסלונית מקומית במשך זמן מה ומאוחר יותר עזבה לפריז לשיעורי פיתוח קול משלימים עם המורה ז'נין מישו הצרפתית.
בינואר 1953 מספלה הופיעה את הופעת הבכורה המקצועית שלה בלייז', בלגיה, בתפקיד הראשי באופרה "לאקמה" מאת דליב.
תפקיד שהיא נשארה קשורה אליו קשר הדוק לאורך הקריירה שלה, ושרה אותו כ-145 פעמים.
ב-1956 היא הופיעה בהופעת הבכורה שלה בפסטיבל השנתי אקס-אן-פרובאנס, בתפקיד זמיר באופרה-קומיק "זמיר ואזור" של גרטרי.
באותה שנה היא שרה לראשונה באופרה-קומיק, הצרפתית, שוב בתפקיד לאקמה.
בשנת 1958 הופיעה בהופעת הבכורה שלה בבית האופרה פאלה גרנייה, בתפקיד קונסטנס באופרה "הדיאלוגים של הכרמליטיות" של פרנסיס פולנק.
ב-1960, היא החליפה את ג'ואן סאת'רלנד האוסטרלית בהפקה חדשה של "לוצ'יה די למרמור" של גאטנו דוניצטי.
למספלה הייתה גם קריירה מצליחה גם מחוץ לצרפת, כשהיא הופיעה בתיאטרון הבולשוי במוסקבה, בבית האופרה המלכותי בלונדון, בלה סקאלה במילאנו, במטרופוליטן אופרה בניו יורק, שם הופיעה בתפקיד גילדה בתיאטרו קולון בבואנוס איירס, שם שרה את התפקיד של אולימפיה.
במהלך שנות ה-60, מספלה הופיעה לעיתים קרובות בטלוויזיה הצרפתית והחלה לחקור יצירות של מוזיקאים עכשוויים.
צ'ארלס צ'יינס חיבר עבורה את ארבעת שיריו של סאפו, ובשנת 1963 היא הופיעה כקיטי בבכורה הצרפתית של "הפרא האחרון" של ג'אן קרלו מנוטי.
ב־1965 מאדי גם הייתה הראשונה ששרה את הגרסה הצרפתית של " הקינה לאוהבים צעירים" של הנזה, ופייר בולז בחר במספלה לביצועיו של סולם יעקב של שנברג.
במהלך שנות ה-70 היא הוסיפה לרפרטואר שלה אופרטות, במיוחד מאת ז'אק אופנבך.
מספלה פרשה מהבמה ב-1985 ופנתה להוראה בבית הספר למוזיקה, בפריז ובקונסרבטוריון המוזיקה של ליון.
לאחר פרישתה, היא המשיכה לבצע רסיטלים עד תחילת שנות ה-90.
מספלה הותירה דיסקוגרפיה הכוללת אופרות, אופרטות ומלודיות, כולל הקלטות של אופרות ואופרטות שלמות של יצירות שבוצעו לעיתים רחוקות.
היא הקליטה את Lakmé, לצד צ'ארלס ברלס ורוג'ר סוייר, בניצוחו של אלן לומברד.
הארכיטיפ של סופרן הקולורטורה הצרפתית הקלילה, של מאדי מספלה, נשמר בזכות הביטחון הטכני שלה, העידון המוזיקלי והנוכחות הבימתית שלה.
קולה היה מזוהה במיוחד בזכות הוויברטו המהיר שלה, האינטונציה הממוקדת האינטנסיבית, והאיכות האינסטרומנטלית הגבוהה שלה.
הבריטון הצרפתי לודוביק טזייה צייץ לאחר מותה אמר: "מאדי מספלה התעופפה, בקלילות ובאלגנטיות".
באמצע שנות ה-90, מספלה החלה לסבול ממחלת פרקינסון, מה שהוביל אותה לעבוד בשיתוף פעולה הדוק עם "התאחדות צרפת לפרקינסון" ולכתוב ספר בשם "קול הגוף", על הקריירה שלה וההתפתחות של מחלתה.
היא נפטרה ב-30 במאי 2020 בטולוז עיר הולדתה.
השמעה זו הפכה למסורת גם בשנים הבאות.
מאדאם סימון הוא שם במה ושם עט בו התפרסמה השחקנית, הסופרת ואשת החברה היהודיה צרפתייה פולין בנדה .
פולין נולדה במשפחה בורגנית מעורבת, אב יהודי ואם קתולית, קרובת משפחה מצד האם של ז'יליין בנדה.
היא גודלה על ידי אביה כיהודייה וכל חייה הזדהתה עם היהדות, שיחקה בתיאטרון בתפקידים של יהודיות וכדבריה, הייתה גאה להשתייך לעם עתיק.
כשהייתה בת 13 נפטר אביה והיא היא נרשמה לסורבון ולקחה את הקורסים של תאודול ריבו בפסיכולוגיה ניסויית בקולז' דה פראנס.
האם התנגדה למסלול לימודיה ובמיוחד לביקוריה בבתי חולים.
לבסוף הבת והאם הגיעו לפשרה, הבת תוכל להמשיך בלימודים התאורטיים ובתמורה תלמד שיעורי דיקציה.
בסוף קורס הדיקציה, המנחה, שארל לה בארגי, מגדולי קומדי פרנסז, החל לחזר אחריה וכעבור חצי שנה נשא אותה לאישה והחל להכין אותה לקריירה של שחקנית.
על מנת לוודא שהיא מתאימה להופיע על הבמה, הציג אותה בעלה לפני שרה ברנאר ולאחר דיקלום שיר שאל את השחקנית הנודעת אם יש לה כישרון - "יותר מאשר יש לך" ענתה ברנאר.
הופעתה הראשונה על הבמה הייתה בתיאטרון העירוני של ריימס, בשנת 1900, במחזה On ne badine pas avec l'amour (אין לזלזל באהבה) מאת אלפרד דה מיסה.
לקראת הופעתה, בעלה, שחשש מפני הופעה לא מוצלחת, שתכתים את שמו, המציא לה את שם הבמה סימון לה בארגי.
סימון לה בארגי הופיעה על במות של ערי שדה ובבריסל, שם פגשה את אנרי ברנשטיין.
ב-1900, בעת שירותו הצבאי כחובש, ערק ברנשטיין מצבא צרפת, כדי לרדוף אחר שחקנית שמצאה חן בעיניו, סוזן דרוול, לבריסל.
בבריסל פגש את סימון לה בארגי, שהופיעה באותה תקופה בתיאטרון המקומי, אותה הכיר ברנשטיין בשם פולין בנדה, כי היה מיודד עם אחיה הגדול.
הוא סיפר לה על צרותיו והיא חיברה בינו ובין מכר שלה, עורך הדין והפוליטיקאי רנה ויויאני, מי שעתיד להיות ראש ממשלת צרפת.
ברנשטיין נתן לסימון לה בארגי את התפקיד הגדול הראשון בקריירה שלה, התפקיד הראשי במחזה Le Détour, תפקיד בו הצליחה מאוד והיא קיבלה תפקידים ראשיים נוספים במחזות של ברנשטיין.
סימון לה בארגי זכתה בתפקיד מרכזי גם במחזה Le Retour de Jérusalem של מוריס דונה.
גם בתפקיד החדש היא גילמה יהודיה (קוראים לה יהודית) וכך התקבעה כשחקנית בגילום יהודיות.
הקריירה של סימון לה בארגי הייתה בעליה מתמדת וקיבלה תפקידים ראשיים במחזות.
ב-1905, בעת הופעתה במחזה Le Bercail מאת ברנשטיין, הכירה את קלוד קזימיר פרייה, בנו של נשיא צרפת לשעבר, שהחל לחזר אחריה והמשיך בכך זמן רב.
סימון דה בארגי נענתה למחזר שלה והזוג נסע ביחד ללונדון, משם כתבה לבעלה וביקשה להתגרש.
לה בארגי ניסה לשכנע את אשתו לשוב אליו, אך כשהיא התמידה ברצונה להתגרש הסכים לכך ונפסקו גירושים באשמתה.
אחרי הגירושים סימון לה בארגי ביקשה לשמור על השם בו התפרסמה, אך בעלה לשעבר התנגד לכך.
הם פנו לבית המשפט והוא פסק לטובת הבעל לשעבר וקבע קנס משמעותי לגבי כל אירוע בו תשתמש בשמו.
סימון, שלא רצתה לוותר על השם, חיפשה פתרון אלטרנטיבי, היא איתרה גבר בעל שם משפחה זהה והתחתנה איתו נישואים פיקטיביים, על מנת לקבל את שם משפחתו.
הבעיות הכרוכות בשם של בעלה לשעבר, הובילו אותה לנקיטת קו שונה, היא החליטה לשמור רק על השם הפרטי 'סימון', לוותר על שם המשפחה ובכך הפכה ל'מאדאם סימון', שם במה בו המשיכה להחזיק במהלך כל חייה הארוכים.
ב-1909 התחתנו סימון עם המאהב שלה, קלוד קזימיר פרייה.
ב-1915 מאדאם סימון התחתנה עם פרנסוא פורשה.
מאדאם סימון קראה הרבה ואת ביתה הפכה לסלון בו נפגשו ידועני התקופה, כולל סופרים.
בעידוד בעלה מאדאם סימון התחילה לכתוב ופרסמה ספר ראשון ב-1930.
בשנת 1935 התמנתה סימון לחברה בחבר השופטים של פרס פמינה ומאוחר יותר הייתה לנשיאת חבר השופטים.
בשנת 1960 קיבלה סימון את הפרס הגדול של האקדמיה הצרפתית על עבודתה.
סימון הייתה מפקדת במסדר ההצטיינות הלאומי, האמנויות והספרות, והייתה גם מפקדת לגיון הכבוד, מעמד שמעט מאוד נשים הגיעו אליו.
שם היא מתה, בגיל מאה ושמונה, ב-17 באוקטובר 1985.
1930 Le Désordre (ההפרעה) רומן
1935 Jours de colère (ימים של כעס) רומן
1954 L'Autre roman (הרומן האחר) זכרונות
1967 Ce qui restait à dire (מה נשאר לומר) זכרונות
1970 Mon nouveau testament (הברית החדשה שלי) זכרונות
מדיסון-לי "מאדי" וישי היא אתלטית ניו זילנדית, סגנית אלופה אולימפית (פריז 2024), זוכת מדליית ארד באליפות העולם (טוקיו 2025) ופעמיים אלופת אוקיאניה (סובה 2017 וטאונסוויל 2019) בהדיפת כדור ברזל.
וישי היא האמצעית מבין שלוש אחיות.
בצעירותה שיחקה כדורשת, בהמשך עברה לריצות קצרות, ולבסוף החלה להתאמן בהדיפת כדור ברזל.
באליפות אוקיאניה שנערכה בסובה שבפיג'י ביוני זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.27 מטר.
אלופת אוקיאניה עד גיל 20
באליפות אוקיאניה עד גיל 20 שנערכה בסובה ביולי זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.90 מטר.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בטמפרה שבפינלנד ביולי זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 17.09 מטר.
באליפות אוקיאניה שנערכה בטאונסוויל שבאוסטרליה ביוני זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אליפות חדש של 18.04 מטר.
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר באוקטובר סיימה במקום 25 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.22 מטר.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיימה במקום שישי בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 18.98 מטר, לאחר שכבר בשלב המוקדמות קבעה שיא אישי חדש של 18.65 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, ביולי, סיימה במקום שביעי בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 19.50 מטר.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת באוגוסט זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.84 מטר, אחרי שרה מיטון מקנדה (19.03 מטר) ודניאל תומאס-דוד מג'מייקה (18.98 מטר).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיימה במקום שביעי בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 19.51 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ סיימה במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 19.62 מטר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 19.86, אחרי ימיסי אוגונלייה מגרמניה (20.00 מטר) ולפני סונג ג'יה-יואן מהרפובליקה העממית של סין (19.32 מטר).
באליפות העולם באולם שנערכה בנאנג'ינג שבסין במרץ סיימה במקום 15 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.52 מטר.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו שביפן בספטמבר זכתה במדליית ארד בשיא אישי חדש של 20.06 מטר, אחרי יסיקה סכילדר מהולנד (20.29 מטר) וצ'ייס ג'קסון מארצות הברית (20.21 מטר).
מאדנס היא להקת סקא-פופ בריטית, שזכתה להצלחה בעיקר בחצי הראשון של שנות השמונים.
להקת מאדנס הוקמה בלונדון שבאנגליה בשנת 1976, על ידי מייק בארסון (מסייה בארסו) בקלידים ובשירה, כריס פורמן (כריסי בוי) בגיטרה ולי תומפסון (קיקס) בסקסופון ובשירה.
ב-1978 הצטרפו ללהקה הזמר הראשי גרהאם מקפירסון (סאגס), מארק בדפורד (בדרס – Bedders) בגיטרת בס ודניאל וודגייט (וודי) בתופים.
לאחר שהופיעו לסירוגין כ-The London Invaders וכ-Morris and the Minors, הם שינו את שמם ל"מאדנס".
קארל סמית' (צ'אס סמאש) הצטרף בתחילת 1980, בחצוצרה ובשירה.
הסינגל הראשון של הלהקה, שיצא לאור ב-1 בספטמבר 1979, נקרא "The Prince".
השיר, שנכתב בידי לי תומפסון, היה מחווה למוזיקאי הסקא הג'מייקני פרינס באסטר, שעל שם שירו "מאדנס" נקראה הלהקה.
בהמשך אותה שנה יצא אלבומם "One Step Beyond...", שנקרא גם הוא על שם שיר של פרינס באסטר.
האלבום נשאר במצעדי האלבומים הבריטיים מעל לשנה, והגיע למקום השני.
הוא יצא בחברת ההקלטות Stiff Records, שהפכה להיות חברת ההקלטות של הלהקה.
במהלך שנות ה-80 המוקדמות, עברה הלהקה לחברת התקליטים VIRGIN והייתה לאחת הלהקות הפופולריות ביותר בבריטניה.
היא זכתה להצלחה רבה גם בישראל.
בשנת 1982 יצא לאור הלהיט של הלהקה שגם נבחר לאחד השירים המצליחים בשנות ה-80, Our House.
ב-1984 הקימה הלהקה חברת הפקות משלהם, בשם Zarjazz Records.
האלבום "Mad Not Mad", שיצא ב-1985, היה אלבומם הראשון והאחרון שיצא בחברה זו.
20 הסינגלים הראשונים של הלהקה הגיעו כולם למצעדי "20 הלהיטים הגדולים" בבריטניה.
סגנונם, שהוגדר על-ידם "מטורף", התפתח והכיל השפעות פופ ביחד עם סגנונות סקא, רגאיי ושאר סגנונות ג'מייקנים.
בארצות הברית זכתה מאדנס להצלחה פחותה, עם שני סינגלים בלבד שהגיעו למצעדי "40 הגדולים".
עם זאת, הייתה להם פופולריות בתחילתו של ערוץ MTV.
שנים מאוחר יותר, להקות רבות מהדור השלישי האמריקני של הסקא ציינו את מאדנס כהשפעה גדולה על המוזיקה שלהן.
הקליפים היצירתיים וההומוריסטיים של הלהקה היו אחראיים במידה מסוימת על הצלחתם בימיה הראשונים של MTV וב"טופ אוף דה פופס" של BBC.
בהופעתם של מאדנס בפארק פינסבורי בלונדון ב-18 באוגוסט 1992 (הופעתם הראשונה מזה שמונה שנים), כ-36,000 מעריצים קפצו ורקדו בעוצמה כה חזקה, עד שתושבי הסביבה דיווחו על רעידת אדמה.
לאחר עזיבתו של בארסון את הלהקה בשנת 1984 המשיכה הלהקה בפעולתה עם ששת חבריה, אולם התפרקה רשמית בשנת 1986 עם סינגל הפרידה "Waiting For) The Ghost Train)" ותקליט האוסף "Utter Madness".
עם זאת, שנתיים לאחר מכן התאחדו סמית', תומפסון, פורמן והסולן סאגס לרביעייה בשם המאדנס, שהוציאה אלבום בשמה בשנת 1988. שני הסינגלים מהאלבום לא הגיעו למצעד הפזמונים הבריטי, והלהקה התפרקה.
בשנת 1992 התאחדו כל שבעת חברי הלהקה המקורית ויצאו לסיבוב הופעות ברחבי בריטניה.
בנוסף יצאה אלבום אוסף שלהם בשם "Divine Madness", שמכר 900,000 עותקים, והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים בבריטניה, והוצאה מחדש של שירם "It Must be Love" (קאבר לשירו של הזמר לאבי סיפרי) הגיעה למקום השישי במצעד הפזמונים בבריטניה.
הלהקה הוציאה לאור אלבום אולפן חדש ב-1999, בשם "Wonderful", ונכנסה לרשימת 10 הסינגלים הגדולים בבריטניה לראשונה מזה 16 שנים עם הסינגל הראשון מהאלבום, "Lovestruck".
שני סינגלים נוספים שוחררו, "Johnny the Horse" ו-"Drip Fed Fred", שהיה שיתוף פעולה עם איאן דורי, באחד הפרויקטים האחרונים קודם מותו.
הוא הכיל את אותם שירים כמו קודמו, בתוספת של שיר אחד, "Sweetest Girl".
ב-2002 הועלה מחזמר בשם "Our House" בתיאטרון בלונדון, שהכיל אוסף משירי מאדנס.
בשנים 2000–2004, עדיין הופיעו שבעת חברי הלהקה בתור מאדנס, אולם בשנת 2004 הם הופיעו בסדרת הופעות בתור "The Dangermen".
באוגוסט 2005 הוציאו מאדנס את אלבום האולפן הראשון החדש שלהם מזה שש שנים, שנקרא "The dangermen Sessions Vol.
הוא הורכב בשלמותו משירי כיסוי.
כריס "כריסי בוי" פורמן נשמע בשלושה שירים בלבד ("Rain", "Lola" ו-"Ready for Love"), מפני שהוא עזב את הלהקה בזמן ההקלטות.
פורמן הודיע על עזיבתו את הלהקה באתר האינטרנט שלהם במאי 2005; מאדנס הופיעו מאז במספר הופעות עם גיטריסט מחליף.
ב-2006 התחילו מאדנס (בהרכב המקורי במלואו) לאסוף ולהקליט חומרים לאלבום חדש.
האלבום, שנקרא The Liberty of Norton Folgate, יצא לשווקים במאי 2009.
באוקטובר 2012 יצא אלבום האולפן העשירי של מאדנס, אשר נקרא "Oui Oui, Si Si, Ja Ja, Da Da" (משמעות השם היא "כן, כן" בארבע שפות שונות).
האלבום נכנס למצעד עשרת האלבומים הנמכרים בבריטניה בנובמבר באותה השנה.
באוקטובר 2016 הוציאה מאדנס את אלבום האולפן האחד עשר, אשר נקרא "Can't Touch Us Now".
מאה היא מושג המציין 100 שנים עוקבות.
ברוב מערכות התאריכים, מאות ממוספרות באופן עוקב.
אולם, המאה הראשונה של מסגרת זמן היא "המאה הראשונה" ולא "מאה 0".
מערכות התאריך העתיקות ביותר עשו שימוש בתאריך סידורי ולא יסודי.
במערכות כאלו, ניתן לדבר על השנה הראשונה למלכותו של המלך ג'ון למשל.
מאוחר יותר צצו מערכות תאריך שהחלו לתת תאריכים החל מיסודה של שושלת, עיר, או דת.
מערכות אלה המשיכו להיות סידוריות.
אב אורבה קונדיטה סופרת את השנה 1 כשנת היווסדה של רומא.
ספירת הנוצרים רואה בשנת אחד כשנת חייו הראשונה של ישו, אם כי מבחינה היסטורית נראה שישו נולד לפחות ארבע שנים קודם לכן.
הלוח המוסלמי רואה בשנת אחד כשנת ההג'רה.
הלוח העברי רואה בשנה 1 את בריאת העולם.
בלוח השנה הגרגוריאני, לוח השנה הנפוץ ביותר בעולם, השנה הראשונה היא שנת הולדתו של ישו על פי האמונה הנוצרית.
לפי הלוח לא קיימת "שנת אפס".
לפיכך, המאה הראשונה מכילה את השנים 1–100 לספירת הנוצרים, האלף הראשון את השנים 1–1000 לספירת הנוצרים וכך הלאה.
מערכות תארוך מודרניות יותר כמו מספור שנים אסטרונומי המשמשת אסטרונומים, מתחילות את הספירה מהשנה אפס.
במערכות כאלה נעשה שימוש ב-0 עד 99 לציון המאה הראשונה.
השימוש בקו זמן כרונולוגי המבוסס על ספירת הנוצרים הצליח ליצור אחידות בדיווח על האירועים שונים מההיסטוריה האנושית.
שימוש בשנים, עשורים, מאות ואף אלפים להגדרת תקופות היסטוריות מהווה קנה מידה למיקום האירועים מסוימים על ציר הזמן.
השימוש בשנים ובעשורים מתאר אירועים נקודתיים ומגמות לאורך מספר שנים.
תקופות היסטוריה ארוכות יותר דוגמת מאות, נפוצו בתקופה המודרנית, תרומת בכך שהשימוש במאות מאפשר לתאר מהלכים היסטוריים ארוכי טווח דוגמת שלטונן של אימפריות שונות לאורך ההיסטוריה האנושית, מי שלט באילו שטחים לאורך ההיסטוריה האנושית ולאורך אילו תקופות היסטוריות ועוד.
שימוש ביחידות זמן של אלפים שנים אינו נפוץ בקרב הקהל הרחב, אלא בעיקר בקרב היסטוריונים החוקרים בין השאר תנועת אוכלוסיות, שינויי אקלים, התפתחות והכחדת מינים וכדומה.
מאה ימים של חסד הוא ביטוי המציין את תחילת תקופת שלטון חדש, בה מצופה כי הביקורת מן האופוזיציה, התקשורת, בעלי הכוח והעם תהא מינימלית, בשל חוסר הארגון המאפיין תקופה זו של חילוף אנשי הממשל.
השימוש בביטוי קיים גם מחוץ לשדה הפוליטי, בהתייחסות למנהלים או לבעלי תפקידים באופן כללי.
לביטוי עלו במהלך השנים מספר מקורות אפשריים אשר הבולטים ביניהם הם:
מספר הימים בו שרד שלטונו של נפוליאון בצרפת לאחר תקופת המלחמות הנפוליאוניות הנושאת את שמו - מאה הימים.
זמן אקראי שהחל בארצות הברית בתקופה בה התחבורה לא הייתה מיידית, ועל כן זה היה הזמן בו נציגי הסנאט והקונגרס היו חייבים להתייצב בבירת האומה הנרחבת על מנת לקחת על עצמם את עול השלטון ולפתוח את המושבים בבתים המתאימים להם.
מאדס דידמן מיקלסן (בדנית: Mads Dittmann Mikkelsen, נהגה מאס; נולד ב-22 בנובמבר 1965) הוא שחקן קולנוע דני.
מיקלסן זכה בשנת 2012 בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל קאן על הופעתו בסרט "ניצוד".
זכה ב-2020 בפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "עוד סיבוב".
מיקלסן נולד במחוז אוסטרברו שבקופנהגן לבנטה כריסטיאנסן ולשחקן הנינג מיקלסן.
אחיו הוא השחקן לארס מיקלסן.
התגלה לראשונה בארצו בסרטיו של ניקולס וינדינג רפן "פושר" בתפקיד טוני יד ימינו של סוחר הסמים פרנק ו"בלידר".
הופיע לאחר מכן בקומדיית הפשע "אורות מהבהבים" ובסדרת המשטרה "יחידה מס 1" שזכתה לפופולריות רבה בדנמרק.
ב-2002 זכה מיקלסן להערכה רבה בארצו על תפקידו בדרמה "אהבות פתוחות", בנוסף השתתף בדרמה הספרותית "התשוקות של דינה" ובדרמה הקומית "הקפיצה לחיים".
ב-2003 הופיע בדרמה הקומית "קצבים" בתפקיד סבנד בעל הקצבייה.
בשנת 2004 ערך מיקלסן את הבכורה ההוליוודית שלו בדרמת הפעולה התקופתית "המלך ארתור" בתפקיד טריסטיאן מאביריו של המלך ארתור (קלייב אואן).
ב-2005 שיחק בדרמה הקומית הדנית המוערכת "התפוח של אדם" בתפקיד הכומר איבן פאג'לדסטד.
ב-2006 נבחר מיקלסן לתפקיד הנבל הראשי לה-שיפר בשובר הקופות מסדרת סרטי ג'יימס בונד "קזינו רויאל".
מיקלסן הופיע באותה השנה גם בסרטה המוערך של סוסנה בייר "אחרי החתונה" בתפקיד מנהל בית היתומים ג'ייקוב פטרסן.
ב-2008 הופיע מיקלסן בדרמת המלחמה הדנית "פלאם וציטרון" בתפקיד יורגן האגן שמיט פעיל המחתרת הדנית.