tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפרווה של הזיזף שעיר החוטם צפופה, גסה ועבה בדומה לסוג זיזף זהוב.
עם זאת, ניתן להבדיל בין הסוגים בקלות יחסית: בני סוג זה מתאפיינים בפרווה כהה ורבגונית יותר, עם גוני שחור מבריק, אפור כסוף, חום שוקולד וצהוב, לעומת הצבע הזהוב-אדמוני האחיד של הסוג זיזף זהוב.
התפלגות הצבעים היא כדלהלן: הראש והגב בצבע שחור מבריק או שוקולד כהה, הלחיים והסנטר צהובים, ואילו החזה עשוי להיות צהוב או לבנבן.
הזרועות והצלעות בצבע אפרפר או אפור כסוף.
הכנפיים וקצות האוזניים שחורים, בעוד שהפה, פנים האוזניים, הצפירים ועיטור החנית בצבע ורוד חיוור.
השערות בקצה החנית חומות או שחרחרות.
חרף ההבדלים בין הסוגים, האנטומיה שלהם זהה כמעט לחלוטין במבט שטחי, וכמעט בלתי אפשרי להבדיל בין הגולגולות שלהם.
בשל כך, צבעי הפרווה וצורת החנית (חלקה או משוננת) משמשים כסימני זיהוי עיקריים.
הזיזפים שעירי החוטם מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית.
בית הגידול שלהם מורכב מיערות גשם טרופיים (ירוקי עד או נשירים) והם נוטים להימצא באזורים לחים ובסמיכות למקורות מים (ביצות, נהרות ונחלים).
הם חיים בשפלות נמוכות ברום 600 מטר מעל פני הים.
הזיזף פעיל בעיקר בשעות הלילה, אך עשוי להגיח מדי פעם גם ביום.
את רוב שעות היום הוא מבלה בשינה בגזעים חלולים או רקובים.
הוא ישן בזוגות או בקבוצות קטנות של 4 פרטים.
התזונה שלו כוללת חיפושיות, זבובים, עכבישים ולטאות קטנות שאותם הוא חוטף מעלים וענפים.
הזיזפים שעירי החוטם הם עטלפים מונוגמיים שחיים בזוגות.
הרבייה מתרחשת בעונה היבשה, כך שההמלטה תתרחש במהלך עונת הגשמים ששופעת במזון.
הזיזפית ממליטה צאצא יחיד שנגמל לאחר 9 חודשים ומגיע לבגרות בגיל שנה עד שנתיים.
תוחלת החיים של הסוג עד 20 שנה בשבי.
זיזף שעיר-חוטם מפוספס (Gardnerycteris bennettii) - המין הגדול והנפוץ.
בעל פס לבן או אפור כסוף לאורך הגב והמצח.
מצוי באמריקה המרכזית, גויאנה ומדינות אגן האמזונאס.
זיזף שעיר-חוטם קואפק (Gardnerycteris cozumelae) - המין הקטן והנדיר.
אנדמי ככל הנראה למרכז פרו.
זיזף קמוט-פנים (שם מדעי: Centurio senex), המכונה גם זיזף פני-זקן או זיזף סרוג-כנף, הוא סוג של עטלף ייחודי במשפחת הזיזפיים בעל פנים מבעיתות, שמצוי בעיקר באמריקה המרכזית ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא מתאפיין בפרווה חומה-אפרפרה, בכנפיים קצרות ובראש עגול, וידוע בכוח הנשיכה החזק שלו, בהיעדר אפו ובפניו חרושות הקמטים.
הזיזף המקומט חי בבדידות או בקבוצות קטנטנות ביערות גשם, וניזון ממגוון פירות, ממיץ ומגלעינים קשים.
הוא בין העטלפים הבודדים שמתרבים באמצעות זירת חיזור, ומצגי הזירה שלו כוללים מסיכת עור ייחודית, והשמעת שירי חיזור מורכבים.
על אף שהוא נדיר בטבע, אוכלוסייתו יציבה ואין עליו איומים משמעותיים.
הזיזף קמוט הפנים הוא טקסון מונוטיפי בתת-משפחת זיזפי התאנים שבמשפחת הזיזפיים.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1842 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי מדגימה שנאספה בצ'יננדגה שבניקרגואה ולו שני תת-מינים: C.
משמעות שמו המדעי של הזיזף היא "זקן בן מאה" בהתייחסות לפניו המבעיתות חרושות הקמטים.
מבחינת המורפולוגיה של הגולגולת, שני הסוגים הקרובים ביותר לזיזף המקומט הם: זיזף המצחייה וזיזף לבן-כתף; אלו ידועים גם הם בראשם הרחב והקצר חסר החרטום ובפניהם המוזרות: לזיזף המצחייה בליטה ענקית מעל העיטור האפי שנראית כמצחייה, ולזיזף לבן כתף עיטור אפי שקוע בתוך הפנים.
בניגוד לשניהם, לזיזף קמוט הפנים אין כלל עלה אפי.
לזיזף המקומט גוף חביתי וגוצי, פנים רחבות וחשופות וגולגולת ייחודית עגולה, קצרה וחסרת חרטום.
הכנפיים קצרות ורחבות, ולקרומי התעופה שבין האצבע הרביעית לחמישית יש תבנית סורגים ייחודית שמשמשת את הזיזף להפקת צלילי חיכוך במהלך עונת הרבייה.
העיניים גדולות יחסית עם אישונים מוזהבים והאוזניים רחבות ועמוקות עם דש עור צדדי בולט שמעניק להן צורת כפפה; צפירי האוזן קצרים ומשוננים כקוץ.
הזיזף המקומט יוצא דופן במשפחתו בהיותו חסר חוטם ועלה אפי, ותחת זאת יש לו נחיריים גדולים שמוקפים בקמטים.
הלוע שלו גדול ורחב במיוחד ומאפשר אחסון עיסת פירות בפה באופן זמני.
הלסתות של הזיזף המקומט חזקות ומסיביות, וכוח הנשיכה שלו הוא החזק ביותר בסדרת העטלפים ביחס לגודלו.
סנטרו בולט, ושפתיו העבות מכוסות מצידן הפנימי והחיצוני ברפידות ובליטות משוננות שמיועדות לסינון מיץ מחתיכות פרי.
הלשון גדולה ועגולה והשיניים קצרות וחזקות.
כרבים מהזיזפים, גם מין זה חסר זנב, וקרום התעופה האחורי שלו קצר יחסית.
אורך הראש והגוף של הזיזף קמוט הפנים 54–70 מ"מ, אורך הזרוע 41–45 מ"מ ומשקלו עד 17–28 גרם.
הדו-צורתיות הזוויגית באה לידי ביטוי במספר אופנים: לזכרים קמטי פנים גדולים יותר, מסיכת עור דמוית שק גדולה ומפותחת וממדי גוף קטנים יותר משל הנקבות.
כפי שמרמז שמו, סימן ההיכר של הזיזף המקומט הוא פניו המבעיתות חרושות הקמטים שאינן מצויות אצל אף עטלף אחר מלבדו.
מראהו הלא-סימפתי חריג אפילו עבור סדרת העטלפים, ולצד שפתן רפאים השניים נחשבים לעטלפים עם עיטורי הפנים המוזרים והמבחילים ביותר.
פניו הרחבות של הזיזף עירומות משיער ומעוטרות בסדרת קמטים עבים ייחודיים בסדר הבא: זוג קמטים רחבים מעל ובין האוזניים, קמט בולט ונפוח בצורת טבעת במרכז המצח וזוג קמטים בצורת עצמות בין העיניים; סביב הנחיריים יש אבזם בולט שמעוצב בצורת לב, ומסביבו 6 יבלות אדומות-ורודות.
מעבר לסדרת הקמטים המרכזית, יש על הפנים קמטים נוספים פחות בולטים מעל ומתחת לעיניים לצד קפלי עור.
עיטורים אלו זיכו את הזיזף המקומט בתואר "העטלף המכוער בעולם".
באמצעות עיטורי הפנים ניתן להבדיל בנקל בין הזכר לנקבה: אצל הזכר הקמטים גדולים ובולטים יותר, ואם לא די בכך, יש לו תחת הסנטר מסיכת עור ענקית דמוית שק; המסיכה מקופלת בשעות הפעילות, ובמהלך השינה או מצגי החיזור נמתחת לאורכה המקסימלי והזיזף תוחב את פניו לתוכה.
במרכזה של המסיכה יש ידית עור בולטת שחוצה אותה מצד לצד וממוקמת מול הפה, והיא מתפקדת כשנורקל לנשימה דרך המסיכה ואולי גם כתופסן.
בתוך המסיכה נמצאות גם בלוטות ריח שמפיקות ניחוח מושק עז, והן מותירות משטח לח ריחני על פניו החשופות של הזכר בכל פעם שהוא מוריד אותה.
אצל הנקבה במקום מסיכה יש קפל עור גדול לא פונקציונלי.
הפרווה של הזיזף המקומט קצרה, צפופה ועבה.
צבעה הכללי בהיר למדי, ונע בין חום-אפרורי לחום-צהבהב, אפור כהה, בז' או חאקי.
החלק הגבי והאחורי נוטים להתכהות, בעוד שהגחון והחזה חיוורים בדרך כלל בצבעם (אפרפר, שנהב או לבנבן).
על הכתפיים יש עיגולים לבנים קטנים, וסביב הצוואר טבעת בהירה.
הזרועות והרגליים בצבע בורדו והטפרים כהים.
האוזניים כתמתמות-צהובות ומשחירות בקצה והצפירים לבנים-צהבהבים.
פניו החשופות והמקומטות של הזיזף בצבע בורדו, ורוד, סלמון, צהבהב או כתמתם ומסיכת הפנים לבנה.
הזיזף המקומט מצוי בעיקר באמריקה המרכזית בשפלות נמוכות עד רכסים הרריים בינוניים ברום 1,400 מטר מעל פני הים; טווח התפוצה שלו משתרע על דרום, מזרח ומערב מקסיקו (נעדר מהחלק המרכזי), הונדורס, אל-סלבדור, בליז, גואטמלה, ניקרגואה, קוסטה ריקה, פנמה וצפון קולומביה ואקוודור.
הוא מצוי גם באיים טרינידד וטובגו.
בית הגידול של המין מגוון למדי; הוא נפוץ ביער גשם טרופי נמוך או משני שמתאפיין בחדירה רבה של קרני שמש עם פלורה קרקעית עשירה, כמו גם יערות שמוצפים עונתית, יערות גדותיים, יער נשיר יבש וכיסי סבך ליד שדות קנים.
זיזף זה מסתגל היטב לבתי גידול עם הפרעה אנושית גבוהה ומופיע לעיתים בפארקים עירוניים, במטעים ובגינות.
הזיזף המקומט פעיל כיתר קרוביו בשעות הלילה; הוא יוצא ממקום מחבואו מיד לאחר השקיעה, ומקטין את פעילותו בליל ירח מלא כדי להימנע מחשיפה לטורפים ליליים.
במהלך היום, הזיזף תופס מחסה בסבך גפנים, בעלווה צפופה ובליאנות.
התנהגות זאת אינה אופיינית לזיזפים שמבלים את זמנם במערות או בעצים חלולים, והוא המין היחיד מלבד זיזף העצים שנתלה באופן קבוע על ענפים.
בניגוד לזיזף העצים שנתלה על עצים גבוהים, הזיזף המקומט נתלה דווקא על ענפי שיחים, ליאנות או עצים נמוכים בגובה מטר או אף פחות מקרקעית היער.
לעומת זיזפים רבים שלנים בקבוצות גדולות או במושבות המוניות, הזיזף המקומט לן בגפו או בקבוצות קטנטנות של 2–3 פרטים.
מחוץ לעונת הרבייה, הקבוצות מחולקות לפי מגדר: זכרים לחוד ונקבות לחוד.
גם צורת הלינה בקבוצות שונה בין הזוויגים: הנקבות מתקבצות ב"אשכול" צפוף, בעוד שהזכרים מפוזרים יותר.
הזיזף המקומט הוא מעופף זריז, אך צורת מעופו מגושמת ומזכירה את מעוף החיפושיות הגדולות: הוא מתנדנד מצד לצד תוך כדי תעופה, ועשוי אף לטוס כשגופו בצורה אנכית במקום אופקית.
הטורפים העיקריים שלו הם ככל הנראה דורסי לילה.
הזיזף המקומט ניזון אך ורק מפירות, בפרט בננה, תאנה, מנגו, פאו פאו, ספונדיאס, דריפטס, גואטרדה, מקלורה, שיח אברהם, ופירות רכים ובשלים שעשירים במיץ.
הזיזף קוטף את הפרי או חלק ממנו בפיו, ומתעופף למקום שקט שם הוא תופס אותו בגפיו וטפריו ואוכל אותו באמצעות נגיסות מהירות ולעיסה איטנסיבית.
כוח הנשיכה היוצא דופן של הזיזף מאפשר לו לנגוס ולאכול גם פירות קשים שאינם נאכלים על ידי עטלפים אחרים, ובצורה זאת הוא מסוגל לשרוד גם בתקופות שבהן הפירות הרכים נדירים.
הזיזף עשוי לתחוב את ראשו בפירות בשלים ולמצוץ את המיץ שלהם, ובמקרים כאלה, הקמטים הייחודים שעל פניו מתפקדים כתעלות שבהם המיץ ניגר במורד הפנים עד לפה.
במהלך המחקר, נמצא שהזמן הממוצע לחיתוך ולעיסת כל בשר הפרי הוא כ-5 דקות, והזמן הממוצע לפיצוח ולעיסת הגרעין הוא 1–2 דקות בלבד.
צריכה של זרעים אצל הזיזף, נועדה כנראה לספק לו חומרים מזינים נוספים דוגמת ליפידים, חלבונים וחנקן.
חרף היכולת לפצח זרעים, הזיזף המקומט אינו נחשב למשחית זרעים קלאסי דוגמת הפקארי או מיני מכרסמים; זרעים בוגרים מפגינים רמת קשיות גבוהה יותר, ואם הזיזף לא מצליח לפצח אותם תוך 2 דקות הוא יורק אותם לאדמה.
בדרך זו, הוא מפיץ את הזרעים על פני אזורים נרחבים יותר ומועיל לצמחים לעומת משחיתי הזרעים.
הזיזפים המקומטים מתרבים בין ינואר לאוגוסט.
לצד עטלף הפטיש, הזיזף המקומט הוא בין העטלפים הבודדים שמפגינים רבייה באמצעות זירת חיזור.
בשעות הערב ותחילת הלילה (24:00-18:00), 30-10 זכרים מתקבצים בזירה מיוערת קבועה על ענפים נמוכים סמוך לאדמה במרחק מטרים ספורים זה מזה, ומנסים להרשים את הנקבות שמבקרות באזור באמצעות אותות חזותיים, כימיים ואקוסטים.
הזירה מתחילה להיות פעילה לאחר רדת החשיכה, כאשר הזכרים מתמקמים במקומות הקבועים שלהם ומפיקים קריאות הד מאופננות תדר (FN) וקריאות בתדירות קבועה (CF) בתדר של עד 88 קילוהרץ, עם הרמוניה ראשונה בולטת והרמוניה שנייה חלשה מאוד.
הזכרים אינם מפגינים שום תוקפנות זה כלפי זה, ועסוקים בעיקר בהכנה וציפייה לבוא הנקבות.
על אף שהזירה עשויה להראות שקטה לאוזן אנושית, בפועל היא רועשת מאוד אך בתדרים שאינם נשמעים לבני אדם.
ארבעת האלמנטים הנזכרים מכילים בתוכם בסביבות 8 צלילים שונים, והתדר שלהם נע בין 10 ל-160 קילוהרץ.
האלמנטים הרעשניים ביותר שנשמעים אף לאוזן אנושית, שכיחים בעיקר בתגובה לביקור של נקבה.
מלבד החלק האקוסטי, הזכרים משקיעים גם בחלק החזותי והכימי; הם מפיקים נוזל ריחני מבלוטות בסנטר, מושכים את מסיכת העור על מרבית הפנים ומשפשפים את קצות הכנפיים ואת הגוף.
בזמן שהראש שקוע במסיכה, עור הפנים העירום של הזיזף סופג לחות מהבלוטות בסנטר, וכל הוצאה של הראש מהמסיכה משחררת לאוויר נדיפי ריח חזר של מושק.
ברגע שהנקבה מתקרבת לבחון בן-זוג פוטנציאלי, הזכר מותח את המסיכה לאורכה המקסימלי, תוחב את הראש כולו בתוכה ומקפל את האוזניים על החלקים החשופים (לרוב תוך כדי השמעת שריקות); תגובה זאת אורכת שנייה אחת בלבד ולאחריה הנקבה עוזבת והזכר חוזר למצב הרגיל וממשיך בשירי החיזור שלו.
במקרה שהנקבה התרשמה מהתצוגה, היא חוזרת כ-5 שניות לאחר מכן, נוגעת קלות בגבו של הזכר ונוחתת על הענף בצמוד אליו; מיד לאחר מכן, הזכר מוריד את המסיכה מסתובב במהירות לעבר הנקבה פנים מול פנים ואוחז בגופה.
כ-5 שניות לאחר מכן, הוא מטפס על גבה של הנקבה, מצמיד את פניו לאמצע גבה ונוגס בפרוותה.
ההזדווגות נמשכת כ-30 שניות בשקט אקוסטי, ולקראת הסיום הנקבה נעשית חסרת מנוחה והזכר משמיע בהתלהבות קריאות הד מסולסלות עד לעזיבתה.
לאחר מכן, הזכר מושך את המסיכה על הפנים ושב להשמיע שירי חיזור בהמתנה לנקבה הבאה.
האקוסטיקה וגודל וצבע המסיכה של הזכר, עשויים לשמש עבור הנקבה כמדד למצבו הגופני של הזכר.
הזיזפית ממליטה גור יחיד לאחר היריון של מספר חודשים.
בשל טווח התפוצה הרחב והאוכלוסייה הגדולה שלו, הזיזף המקומט מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) ומגמת האוכלוסייה נחשבת ליציבה.
עם זאת, הוא נפוץ יחסית בדלילות.
אין איומים גדולים על המין והוא נוכח במספר אזורים מוגנים במרכז אמריקה.
נדרשים מחקרים נוספים על האקולוגיה והרבייה שלו.
זיטו אנדרה סבסטיאו לובמבו (בפורטוגזית: Zito André Sebastião Luvumbo; נולד ב-9 במרץ 2002 בלואנדה שבאנגולה) הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת קשר הכנף במיורקה מהלה ליגה בהשאלה מקליארי, ובנבחרת אנגולה.
לובומבו נולד בלואנדה שבאנגולה, והחל את הקריירה שלו בפרימיירו דה אגוסטו המקומית.
בחודש פברואר 2019 נבחן במנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג.
ב-23 בספטמבר 2020 חתם לובומבו על חוזה לחמש עונות בקליארי מהסרייה א', ולקראת עונת הושאל הושאל לקומו מהסרייה ב'.
ב-6 בספטמבר 2019 ערך לובומבו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגולה, בניצחון 1-0 על נבחרת גמביה במסגרת הסיבוב הראשון של מוקדמות מונדיאל 2022 באפריקה.
זיזף פירות גנומי (שם מדעי: Artibeus gnomus) הוא מין של עטלף ממשפחת הזיזפיים החי באמריקה הדרומית במדינות: קולומביה, מזרח אקוודור, צפון פרו, בוליביה, דרום ומזרח ונצואלה, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, וצפון, מזרח ומערב ברזיל באזור יערות גשם טרופיים.
זיזף זה הוא עטלף קטן יחסית למשפחתו, אורכו 4.6 עד 5.4 סנטימטרים, אורך הזרועות 3.4 עד 4 סנטימטרים, אורך הרגליים 0.7 עד 1.2 סנטימטרים, אורך האוזניים 1.5 עד 1.7 סנטימטרים ומשקלו 13 גרמים.
צבע הפרווה שחור למעט פסים בצבע לבן ואוזניים בצבע צהוב.
עטלף זה חסר זנב והוא בעל 2 שיניים טוחנות בלסת העליונה ו3 שיניים טוחנות בלסת תחתונה.
עטלף זה חי במגוון בתי גידול כמו יער גשם טרופי, סוואנה טרופית, שדות ומטעים עד לגובה 530 מטרים וניזון בעיקר מפירות הפיקוס וגם מחרקים.
עונת הרבייה משתנה ונעה בין ינואר לאפריל בוונצואלה, גיאנה הצרפתית וברזיל לאוקטובר ונובמבר בוונצואלה ופרו.
מצב השימור של מין זה הוא ללא חשש עקב טווח תפוצה רחב ונוכחותו בכמה אזורים מוגנים.
זיטה גורדון, (במקור ארז'בט קלוטילד הדוויג גריסנר-Grüszner; בהונגרית: Gordon Zita; ג'נג'ש, 2 בדצמבר 1911 – הממלכה המאוחדת, 9 בפברואר 2006) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה.
זיטה גריסנר נולדה במשפחה יהודית מתבוללת לזולטאן גריסנר, בעל כרמים ולגיזלה טבן (1887–1946) מדוון.
הוריה התגרשו, ואביה נישא בשנית לד"ר הילדה רייס (1893–1944) רופאה, שלימים ניספתה בשואה עם אחיה למחצה של זיטה גורדון.
את לימודיה השלימה בעיר הולדתה ולאחר מכן בשווייץ.
קלמן רוז'אהדי גילה אותה בהופעה של חובבי אמנות ואז היא נרשמה לבית הספר לדרמה שלו.
בשנת 1933 קיבלה חוזה בתיאטרון מרכז העיר של ארתור בארדוש, אבל היא הופיעה גם בתיאטרון בכיכר בתלן ובשנת 1934 גם בתיאטרון האופרטה של בודפשט.
משנת 1936 הופיעה בעיר סגד.
לאחר שהפכה לאשתו של הסופר הבריטי לואיס גילגוד בקיץ 1937, הם יצאו למסע מסביב לעולם במשך שנה, שכן בעלה היה אז המזכיר הכללי של הליגה הלאומית של הצלב האדום.
בינתיים, היא הופיעה במספר משחקי רדיו של ה-BBC, שאת חלקם כתבה בעצמה.
היא התגייסה לצבא הבריטי עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שם הפכה לסמלת.
בתקופה זו ביקרה גם בצרפת, באנגליה ובמצרים.
לאחר לידת בתה בשנת 1945 התגוררה עם משפחתה בבריסל במשך שנים.
אחרי שהתגרשה מבעלה הראשון ונישאה לנייג'ל סאטון , ממש לפני שנבחר למזכיר הכללי של הברית הצפון אטלנטית (נאט"ו).
במשך זמן מה היא עבדה באונסק"ו וטיפחה את קריירת הבלט של בתה.
אחרי פרישה ארוכה כיכבה בסרט צרפתי בשנות ה-70 והופיע בבלטים של מוריס בז'אר משנת 1985.
בעלה היה לואיס גילגוד, סופר בריטי שאיתו התחתנה בבודפשט ב-9 ביוני 1937. בתם, רקדנית הבלט מאינה גילגוד .
בעלה השני היה נייג'ל סאטון, מזכ"ל נאט"ו, ממנו התאלמנה ב-1956.
סבה היה ז'יגמונד טבן (1846–1925), מנכ"ל בנק החיסכון בדוון, שהיה בעל קרקעות שקיבל אצולה ב-1912.
קונדיטוריה בבודה (1935) - דייזי, האחות
בעל האחוזה החדש (1935) - הרמין אנקרשמידט
יום השנה (1936) - אשתו של ד"ר פטר גרגי, מרצה לרפואה - מריה אינקי
ברחבי העולם דרך עיניה של אישה, בודפשט, 1938
זיטה - סיפור חיי (נכתב על ידי נואל פלי), המוזיאון הלאומי והמכון לתולדות התיאטרון, בודפשט, 1999
זייבייר ברונסון הוא קצין בדרגת גנרל בצבא ארצות הברית.
המפקד על פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה, קודם לכן פיקד על הקורפוס הראשון ועל הדיוויזיה השביעית.
ברונסון גדל בפאייטוויל שבקרוליינה הצפונית.
הוא סיים ב-1990 לימודי תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת האמפטון והתגייס כקצין חי"ר לצבא ארצות הברית.
שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בדיוויזיית השריון הראשונה.
פיקד על פלוגה בדיוויזיה המוטסת ה-82. ביולי 2008 מונה למפקד הגדוד הראשון בבריגדת הצנחנים 504.
בספטמבר 2011 מונה למפקד בריגדת הסיור והמודיעין 525. ב-2015 מונה לעוזר מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית.
בנובמבר 2016 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה ההררית העשירית.
באוגוסט 2017 מונה לראש מטה הקורפוס המוטס ה-18. בתפקיד זה שימש גם כראש מטה מבצע נחישות טבועה.
באוגוסט 2019 מונה למפקד הדיוויזיה השביעית.
במאי 2021 מונה לסגן מפקד הקורפוס הראשון, ביולי אותה שנה, עם מינויו של מפקד הקורפוס רנדי ג'ורג' לעוזרו של מזכיר ההגנה, היה לממלא מקום מפקד הקורפוס.
באוקטובר 2021 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס.
בדצמבר 2024 מונה למפקד פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה בדרגת גנרל.
הוא בעל תואר שני בניהול משאבי אנוש מאוניברסיטת ובסטר ותואר שני בלימודי ביטחון ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא.
נשוי לקריסטן, קולונל לשעבר בצבא, ואב לשלושה.
זיזף קצר-זנב ממושקף (שם מדעי: Carollia perspicillata) הוא מין של עטלף ממשפחת הזיזפיים החי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית, במדינות מקסיקו, גואטמלה, אל סלוודור, בליז, הונדורס, פנמה, קוסטה ריקה, קולומביה, פרו, אקוודור, בוליביה, ונצואלה, ברזיל, פרגוואי, ניקרגואה, ארגנטינה, גיאנה, סורינאם, הקריביים וגיאנה הצרפתית.
עטלף זה בעל מוטת כנפיים שאורכה 30 סנטימטרים ומשקלו 18 גרמים.
אפו המחודד בצורת משולש והוא בעל אוזניים קצרות.
העטלף בעל פרווה רכה בצבע שחור עד חום ואפור (יש גם פרטים בצבע לבן וכתום).
כנפיו שחורות, הפנים מפוחמות ועליהן דפוס המזכיר משקפיים, וזהו מקור שמו.
השיניים מפותחות והניבים ארוכים וחדים.
העטלף בעל חוש ריח טוב, ראייה טובה אך שמיעה פחות טובה מעטלפי חרקים.
העטלף חי ביערות גשם ויערות נשירים וניזון בעיקר מפירות אך גם מצוף פרחים וחרקים.
העטלף חי בקבוצות הכוללות עד 100 עטלפים.
הזכרים הם טריטוריאליים ויילחמו בזכרים פולשים במאבק דמוי אִגרוּף.
תקופת ההיריון היא עד 120 ימים בשתי עונות רבייה שונות: עונת הרבייה הראשונה היא מיוני עד אוגוסט והשנייה היא מפברואר עד מאי.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שנה, ואילו הזכרים מגיעים לבגרות בגיל שנתיים.
תוחלת החיים של עטלף זה היא עד 10 שנים.
העטלף נמצא בשבי בכמה גני חיות, כמו גן החיות של סנטרל פארק שבארצות הברית, והוא מבין העטלפים הנפוצים ביותר בגני חיות.
הטורפים של העטלף הם נחשים גדולים, עופות דורסים וערפד צמרירי.
על פי הרשימה האדומה של IUCN העטלף נמצא במצב שימור ללא חשש עקב תפוצה רחבה ונוכחות במספר רב של אזורים מוגנים.
זיטי היא סוג של פסטה שמקורה בקמפניה.
היא מעוצבת כצינור רחב וארוך, באורך כ-25 סנטימטרים.
לפני הבישול, יש לשבור את הפסטה לחתיכות קטנות יותר.
זיטי דומה לבוקטיני אך היא עבה יותר.
זיטי ממולאת ונאפית לעיתים קרובות, כאשר פנה, פסטה צינורית נוספת אך כזו שקצרה יותר, נאכלת עם רוטב או משומשת בסלטי פסטה.
זיטי בארצות הברית מקושרת לרוב למאכל האיטלקי-אמריקאי של זיטי אפויה , למרות שמשתמשים בה גם בפסטה אלה נורמה.
בסיציליה, הזיטי מוגשת באופן מסורתי בסעודת חתונה.
מקור המילה זיטי, Ziti, היא צורת הרבים של המילה zito, שפירושה "כלה" או "חתן" בדיאלקט סיציליאני.
הביטוי "קופסת זיטי" משמש כמטאפורה לאלף דולר.
המונח הזה התפשט והפך לסלנג בניו יורק בסדרת דרמת הפשע 'The Sopranos'.
זייבייר קוקס הוא כדורסלן אוסטרלי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד.
קוקס נולד בבלאראט שבוויקטוריה, אוסטרליה, לאב כדורסלן עבר אפרו-אמריקאי ולאם אוסטרלית.
ב-2014 עבר לארצות הברית, והצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וינת'רופ.
ב-15 בפברואר 2017 רשם דאבל דאבל של 20 נקודות ו-20 ריבאונדים, ולאחר מכן הפך לריבאונדר המוביל של האוניברסיטה בכל הזמנים.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2018 ב-NBA, הצטרף קוקס לסגל גולדן סטייט ווריורס לטורניר ליגת הקיץ של ה-NBA.
לאחר שלא קיבל חוזה ב-NBA, חתם בווירצבורג באסקטס מליגת העל הגרמנית.
בתום העונה שב לליגת הקיץ והתחרה עבור פיניקס סאנס.
ביולי 2019 חתם בשטרסבורג הצרפתית, אך שוחרר מהקבוצה עקב פציעה וב-27 בנובמבר 2019 חתם בסידני קינגס מליגת העל האוסטרלית.
הוא זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות רצופות, בעונת 2021/2022 ובעונת 2022/2023, וזכה בתואר ה-MVP של ליגת העל האוסטרלית ב-2023 ובתואר ה-MVP של סדרת גמר ליגת העל האוסטרלית ב-2022. ב-18 במאי 2022, לאחר תום העונה באוסטרליה, חתם לזמן קצר בוולינגטון סיינטס מליגת העל הניו זילנדית החצי-מקצוענית.
ב-17 במרץ 2023, יומיים לאחר שזכה באליפות אוסטרליה, חתם קוקס בוושינגטון וויזארדס מה-NBA.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA למחרת, ורשם שני ריבאונדים בחמש דקות וחצי בהפסד קבוצתו לסקרמנטו קינגס.
ב-9 באפריל רשם 10 נקודות ו-14 ריבאונדים ב-35 דקות משחק נגד יוסטון רוקטס.
זיידים הם פלג שיעי הנקרא על שמו של האימאם זייד בן עלי, שנהרג בעקבות מרידתו נגד שלטון בית אומיה באזור חג'אז בשנת 740 לספירה.
הזרם הזיידי שונה מן הזרם השיעי התריסרי בכך שהוא מכיר רק בארבעת האימאמים הראשונים, ובכך שמספר האימאמים אינו מוגבל ל-12. על פי השקפתם, אימאם יכול להתקיים בכל עת, ולא רק בתקופת זמן מוגבלת.
בכך, ראייתם של הזיידים יותר פרגמטית, ובמסגרתה מוסד האימאמות הופך למוסד פוליטי ושלטוני שיכול להתקיים בכל הדורות ובהתאם לשינויים ההיסטוריים.
עמדה זו נבעה מאופיו המיליטנטי והפוליטי של הזרם, אשר הצליח עוד לפני השיעים התריסריים להקים מדינות זיידיות בצפון אפריקה, בתימן ובאזור טברסטאן אשר באיראן של היום.
בניגוד לתריסריים, הזרם הכיר בשלטונם של הח'ליפים הסונים הראשונים, אבו בכר ועומר בן אל-ח'טאב, על מנת להפיץ את האידאולוגיה הפוליטית בקרב הסונים ולגייס תומכים חדשים לזרם מתוך הסונה.
הזרם הזיידי ניסה עוד בראשית דרכו להציג את האידאולוגיה הזיידית כאידאולוגיה מתחרה באידאולוגיה הסונית, ולא להציג אותה כאסכולה עוינת אשר תרחיק מאמינים פוטנציאליים חדשים.
במקביל הזרם לא נטה לשלול את אופיו השיעי של הזרם, על מנת לשמור על ייחוד האידאולוגיה הדתית שלו, וכדי לשמור על תמיכת השיעים שמהווים את עמוד השדרה של הזרם.
אולם מצד שני ניסה הזרם להעניק לעצמו ייחוד דתי שיבדיל את הזיידים מהתריסריים.
כדי להתמודד עם הצורך בקיומם של אלמנטים משותפים באמונתם עם הסונים והשיעים, אך לשמור על ייחודם, קבע הזרם נוסחה פוליטית ייחודית.
הנוסחה שהתקבלה הייתה כי אין חובה שהשליט יהיה צאצא של הנביא מוחמד (על מנת לקרב את הסונים), אולם עדיף שיהיה צאצא של הנביא (כדי לקרב את תומכיו התריסריים).
על מנת לשמור על האופי הזיידי וכדי להתבדל מהשיעים התריסריים נקבע עוד שהשליטים יכולים להיות שייכים למשפחת חסן אבן עלי, ולא רק למשפחת חוסיין אבן עלי, כמו שהאמינו התריסריים.
הבדל מהותי מהתריסריים נגע בסמכויותיו של השליט המוסלמי: הזרם הזיידי לא האמין כי השליט חסין מפני חטא (ה"עִצמה" ) שהשיעים מייחסים ל-12 האימאמים השיעים) ולא ראה בו אדם שפועל מתוך השראה אלוהית.
לדעתם, השליט חייב להשתמש בשיקול הדעת החופשי ולפעול למען האינטרסים של הקהילה המוסלמית.
תפיסה רציונלית זאת נבעה מזיקתם של הזיידים לזרם המועתזילה שהיה הזרם הרציונלי באסלאם, בשל שימושו הרחב בפילוסופיה יוונית.
חכמי התאולוגיה הזיידית בימי הביניים נטו לאמץ את רוב ההשקפות התאולוגיות של המועתזילה בנוגע לשלילת תוארי האל ובנוגע לאמונתם שהקוראן נברא, זאת בניגוד לסונים, שטענו כי הקוראן על זמני כמו האל, אך כיום גישתם השתנתה והם נוטים לקבל עליהם את השקפות הזרם הסוני.
הסיבות לשינוי זה הן דתיות והיסטוריו-פוליטיות.
הסיבה הראשונה לכך נעוצה בהשפעתו של הזרם הוהאבי-הסוני על חכמי דת זיידים החל מהמאה התשע-עשרה.
מוחמד אל-שוכאני , שנחשב למעצב התאולוגיה הזיידית בעת החדשה, הושפע רבות ממייסד הזרם הווהאבי, מוחמד אבן עבד אל-והאב.
הסיבה השנייה היא התגייסותם של האימאמים הזיידים במאה התשע-עשרה לאיחוד הסונים והשיעים מבחינה פוליטית ודתית.
מטרת איחוד זה הייתה לגייס את תושבי דרום תימן (שהיו ברובם סונים) נגד השלטון הבריטי אשר שלט באזור ונתפס בעיני חכמי הדת הזיידים כמאיים על צפון תימן (שמאוכלס ברובו על ידי הזיידים).
סיבה אחרת קשורה במערכת היחסים בין תימן לבין ערב הסעודית, לאור סכסוכים טריטוריאליים בין שני הצדדים, כאשר ניצלה ערב הסעודית את התאולוגיה הזיידית הייחודית של ימי הביניים, והכריזה עליה כאסכולה של מינות כדי להצדיק את המלחמה נגד מדינה מוסלמית שכנה.
לעומת זאת, ניסו חכמי הדת הזיידים להפריך את טענות הסעודים ולטעון שהתאולוגיה הזיידית זהה לתאולוגיה הסונית, כדי להציג את המלחמה כמלחמת אחים בין המוסלמים, וכך לזכות לתמיכת המדינות המוסלמיות להפסקת המלחמה והחזרת השטחים התימנים אשר נכבשו על ידי ערב הסעודית.
הזיידים טוענים כי הלכת האסכולה מסתמכת על ספר המסורות שמיוחס למייסד האסכולה, זייד אבן עלי.
אולם בפועל, האסכולה היא אסכולה אקלקטית המאגדת בתוכה השקפות ודעות רבות ממרבית האסכולות הדתיות אשר רווחות באסלאם.
הסיבה נעוצה בכך שהזיידים חיו באזורים רבים הן בקרב השיעים התריסריים באיראן, הן בקרב הסונים בצפון אפריקה והן תחת השפעה סונית בתימן (בעיקר מצד השאפעים).
עם זאת היא מנסה להתאים את המסורות האלה למנהגים החברתיים והתרבותיים אשר נפוצים במקומות מגוריהם של הזיידים.
בהתאם לכך, ההלכה הזיידית באזור צפון אפריקה יכולה להיות שונה במידה ניכרת מזו הקיימת בתימן או מזו הקיימת באיראן, בשל ההבדלים התרבותיים והחברתיים בין שני האזורים.
כך לדוגמה, באזורים תחת השפעת השיעים התריסריים נטו הזיידים לקבל על עצמם את עמדת התריסריים בנוגע לנישואין לתקופה זמנית מוגבלת (מותעה).
אצל הזיידים תחת השפעת הסונים נישואין שכאלו נחשבים כסוג של יחסי מין אסורים (בגלל שמטרתם העיקרית הייתה הנאה מינית), בהתאם לאמונת הסונים.
במהלך התפילה, הידיים של המתפלל מוחזקות לצד גופו, בשונה מרוב המנהגים הסוניים, אך מזכירות את זה של האסכולה המאלכית.
חגיגה משמעותית וייחודית עבור הזיידים היא עיד אל-ע'דיר, החג המנציח את הגדרתו של הנביא על עלי כיורשו.
עיד אל-ע'דיר, שהוכר רשמית כחג לפני מהפכת 1962, התפתח לאירוע פוליטי מאוד בצפון מערב תימן.
בעשורים האחרונים החלו הזיידים גם להחיות חגיגות אחרות שננטשו לאחר המהפכה ולקיים טקסים להנצחת דמויות דתיות.
לדוגמה, יום ההולדת של האימאם זייד בן עלי, מייסד זרם הזיידים, מוזכר לראשונה כחג בשנת 1660, אך הונצח ביתר שאת בעשורים האחרונים בניסיון לחזק את הלגיטימיות של הזיידים אל מול הזרם הסוני.
תימן הצפונית הייתה המדינה היחידה שאימצה את האסכולה הזיידית כאסכולה הרשמית של המדינה עד חיסול ממלכת תימן הזיידית בשנת 1962 במהלך מלחמת האזרחים של צפון תימן, אשר נתמכה אז על ידי נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר.
אנשי הצד הרפובליקני (תומכי המהפכה) הראשונים האמינו ברעיון האחדות הלאומית בין הסונה ובין הזיידים, שמבוסס על לאום, שפה ומולדת אחת, זאת בניגוד למשטר הזיידי הקודם, שהדגיש אחדות תימנית על בסיס הדת המוסלמית.
אנשי המהפכה היו מעוניינים לעצב מחדש את הזהות הלאומית התימנית ולהציג את המורשת הזיידית כחלק ממכלול המורשות התימניות, ולא כמורשת התרבותית היחידה לתימנים.
איחוד שני חלקי תימן בשנת 1990 גרם לשינוי מהותי בדמוגרפיה הדתית של תימן.
דרום תימן היה בעל רוב סוני מוצק, כך שלמרות המיעוט הסוני בצפון תימן, המדינה המאוחדת היא בעלת רוב סוני.
למרות זאת, נשאר הכוח הפוליטי בידיו של נשיא תימן שמשתייך לזרם הזיידי.
לאחר האיחוד ניסה שליט תימן, עלי עבדאללה סאלח, לשמור על כוחו הפוליטי במינוים של סונים למשרות שלטוניות בכירות; זאת כדי לחזק את תמיכת הפלג בשלטונו ולהראות שהשלטון בתימן אינו בעל אופי זיידי בלבד.
כמו כן תוקנה החוקה התימנית בהתאם לנסיבות החדשות, ובחוקה החדשה מושם הדגש על כך שהשריעה היא מקור החקיקה במדינה.
תיקון זה נועד לרצות את הקבוצות הדתיות הסוניות שכוחן התעצם בעקבות האיחוד.
התקרבות המשטר לסונים גרמה לחשש רב אצל הזיידים מאיבוד כוחם הפוליטי והכלכלי ולהיווצרות קבוצות דתיות זיידיות אשר קוראות להחזרת השלטון הזיידי הדתי והחלת חוקי האסכולה הזיידית על האוכלוסיות השונות.
קיים מתח רב בין הסונים ובין הזיידים במדינה, והתקיימו עימותים לא מעטים בין שני הזרמים, ששיאם בהתקוממות השיעית בתימן.
זיידאן עטשי הוא פוליטיקאי דרוזי-ישראלי, וחבר הכנסת לשעבר.
כיהן כקונסול ישראל בניו יורק.
זיידאן עטשי נולד בעספיא והיה פעיל בה בסניף הנוער העובד והלומד.
הוא למד לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת חיפה ולימודי תואר שני באוניברסיטה העברית.
בעת לימודיו באוניברסיטת חיפה היה פעיל באגודת הסטודנטים.
בשנים 1970-1972 היה כתב לענייני הצפון של הטלוויזיה הערבית של רשות השידור.
עטשי מונה בשנת 1972 לקונסול ישראל בניו יורק, ביוזמת יועץ ראש הממשלה לענייני ערבים, שמואל טולידאנו.
הוא כהן בתפקיד זה עד שנת 1976, וכן היה חבר משלחת ישראל לאו"ם.
באותו זמן היה מזוהה עם מנחם בגין והליכוד ובתוכה בעיקר עם תנועת המרכז החופשי, אך בעברו היה חבר מפלגת העבודה.
כששב לארץ הצטרף לתנועה הדמוקרטית לשינוי בראשות יגאל ידין (1977), אשר היוותה תנועת מרכז.
בבחירות המקדימות הוא הגיע למקום ה-13 ונבחר לכנסת התשיעית, בה היה חבר בוועדת החינוך והתרבות.
מבחינה פוליטית התקיים ויכוח בתוך הסיעה האם להישאר בקואליציה או לפרוש, ויכוח שגרר את פיצול התנועה הדמוקרטית לשינוי ב-14 בספטמבר 1978 לשתיים; עטשי, שהתנגד לישיבה בקואליציה, הצטרף לתנועה לשינוי ויוזמה יחד עם מקימי סיעת "שינוי" (אמנון רובינשטיין, סטף ורטהיימר ועוד) ועבר לספסלי האופוזיציה.
בבחירות לכנסת העשירית זכתה מפלגת "שינוי" בשני מנדטים, ועטשי לא נבחר לכנסת.
בשנת 1984 נבחר בשנית לכנסת ה-11 מטעם סיעת שינוי - מפלגת מרכז.
בכנסת זו שימש חבר בוועדת הכנסת, וכן פעם נוספת חבר בוועדת החינוך והתרבות.
בעת כהונתו ייסד את ועדת המעקב הדרוזית לטיפול בענייני הדרוזים בישראל ובמזרח התיכון, וכיהן כיושב ראש הוועדה.
מחוז זיילנד (בהולנדית: Zeeland ) הוא מחוז בדרום-מערב הולנד.
המחוז גובל בצפון עם דרום הולנד, במזרח עם צפון בראבנט, בדרום עם בלגיה ובמערב עם הים הצפוני.
במחוז 380,186 תושבים, הוא המחוז ה-11 במספר התושבים בהולנד.
שטח המחוז עומד על 1,386 קמ"ר, והוא המחוז ה-10 בגודלו בהולנד.
צפיפות האוכלוסין במחוז עומדת על 213 איש לקמ"ר, הפרובינציה העשירית בצפיפותה בהולנד.
על שם המחוז זיילנד נקראו המקומות הבאים:
עיירות בשם זילנד, במישיגן ודקוטה הצפונית שבארצות הברית וניו ברנזוויק שבקנדה
מבצר זיילנד, מבצר שנמצא בטאיוואן
זיידל רוֹבְנֶר (בכתיב יידיש: ראָוונער; באנגלית: Zeidel Rovner; 1857 – 1946) היה חזן נודע באירופה ובארצות הברית.
רובנר נולד כיעקב שמואל מָרָגוֹבְסקי (Maragowsky) בעיירה רדומישל (אז בתחומי האימפריה הרוסית וכיום באוקראינה).
שמו ניתן לו על שם סבו, אב אמו, אשר כינתה אותו בכינוי החיבה "זיידל", שפירושו סבא.
בהיותו פעוט נפטר אביו ואמו מסרה אותו לחזן העיירה, משה שפילנסקי, שגידל אותו עם ילדיו.
כבר בגיל שמונה הוא הראה כישרון מוזיקלי, והחזן ביקש לצרפו למקהלתו, אולם האם סירבה כי רצתה שרובנר יגדל להיות רב.
לכשגדל התחבר לחסידיו של הרבי ממקארוב, הרב יעקב יצחק טברסקי, אשר סיפרו לרבם על כישרונו והלה הזמינו להתפלל בבית מדרשו בימים הנוראים.
הצלחתו בתפילות אלו פרסמה את שמו בכל האזור.
רובנר החל ללמוד קריאת תווים, במקביל לעבודתו כסוחר קמח.
הוא גם הוזמן לשמש כחזן בימים הנוראים בקייב.
לאחר זמן בהוראתו של הרבי ממקארוב עזב רובנר את עיסוקיו האחרים והיה לחזן מקצועי.
הוא הוזמן בשנת 1881 לשמש כחזן בזסלב בהמלצת הרבי ממקארוב.
הוא הקים במקום מקהלה וחיבר יצירות רבות לביצוע, בהן "עזרת אבותינו", "אמת ואמונה", "ובמקהלות", "כי כל פה" ו"קדושה".
בשנים 1882-1884 הוא שימש כחזן ברובנו והעמיק את ידיעותיו בחיבור יצירות מוזיקליות.
בשנת 1884 עם עזיבת ניסן ספיבק את קישינב הוא המליץ על רובנר כיורשו.
שנתיים לקח עד שאנשי רובנו הסכימו לשחררו ואז הוא עבר לקישינב.
אולם בשלב זה נוצרה מחלוקת סביב משכורתו והכדאיות לשלמה.
בתפקידו כחזן הוא גם הופיע בחגיגות בבית הכנסת לכבוד הקיסר בהשתתפות שר המחוז ושר ברוסית את המנון האימפריה הרוסית יה מלכנו נצור.
לעיתים הוא היה מתפלל אצל הרב ישראל הגר, האדמו"ר מחסידות ויזניץ, אשר נתן לו להתפלל במקומו במוסף של הימים הנוראים.
בשנת 1904 נתקבל כחזן בלבוב.
רובנר קיים גם קונצרטים, שעוררו עליו את חמתם של הקיצונים בעיר.
בשנת 1914 היגר לארצות הברית, ובה ניצח על מקהלות.
בשנת 1926 הוזמן לבקר אצל נשיא ארצות הברית קולידג'.
זיילנדית (Zeêuws; הולנדית: Zeeuws) היא וריאציה לשונית המדוברת במחוז זיילנד שבדרום-מערב הולנד ובאי חוריי אוברפלאקיי במחוז דרום הולנד.
זיילנדית קרובה מאוד להולנדית, אך ישנם הבדלים בהגייה, באוצר המילים ובדקדוק.
זיילנדית שייכת למשפחות השפות הגרמאניות מערביות (בדומה להולנדית, אפריקנס, ולימבורגית) ויש המחשיבים אותה כניב פרנקוני תחתי.
זיין א-שריף בנת ג'מיל הייתה מלכת ירדן, אשתו של טלאל, מלך ירדן ואימו של המלך חוסיין.
זיין א-שריף נולדה באלכסנדריה שבמצרים לשריף ג'מאל בן נאסר, מושל חבל חורן מטעם המשפחה ההאשמית.
אביה היה גם אחיינו של שריף חוסיין בן עלי, ואמה הייתה בתו של אקיר פאשה, מושל קפריסין.
א-שריף נישאה לדודנה מדרגה שנייה, הנסיך טלאל בשנת 1934. במהלך השנים נולדו לבני הזוג מספר ילדים:
הנסיכה אסמא (נפטרה בלידתה, בשנת 1937)
הנסיך מוחמד (נולד ב-2 באוקטובר 1940)
המלכה זיין שיחקה תפקיד מרכזי בהתפתחות הפוליטית של ממלכת ירדן בשנות ה-50 המוקדמות, וזאת באמצעות תמיכה בזכויות נשים בממלכה.
עוד בשנת 1944, טרם הפיכתה לגברת הראשונה של ירדן בשנת 1952, בעקבות ההתנקשות במלך עבדאללה והפיכתו של בעלה למלך ירדן, יזמה א-שריף את הקמתו של איגוד הנשים הראשון בהיסטוריה של ירדן.
במסגרת פועלה כמלכת ירדן, לקחה א-שריף חלק בניסוחה של חוקת 1952, אשר העניקה זכויות מסוימות לנשים הירדניות.
כמו כן, מילאה א-שריף את תפקידו של בעלה כמלך ירדן באופן זמני בעקבות ההתנקשות בחייו של המלך עבדאללה, אשר במהלכה שהה המלך מחוץ לגבולותיה של ירדן, וזאת עד לחזרתו לירדן לקראת המלכתו הרשמית.
א-שריף ביצעה תפקיד זה בשנית בתקופה שבין אוגוסט 1952, בעקבות ההכרזה על בעלה כלא כשיר למלוך, בשל ההפרעה הנפשית ממנה סבל, ועד למאי 1953, כאשר בנה, המלך חוסיין, הוכרז רשמית כמלך ירדן עם הגיעו לגיל שמונה עשרה.
זיידי סמית' FRSL היא סופרת ומסאית בריטית הכותבת בשפה האנגלית.
בשנת 2003, נמנתה על רשימת 20 הסופרים הצעירים המבטיחים של כתב העת Granta, המתפרסמת אחת לעשור, ונכללה בה שוב בשנת 2013.
היא מכהנת כפרופסורית בעלת קביעות בתוכנית לכתיבה יוצרת באוניברסיטת ניו יורק מאז 2010. בשנת 2006, זכתה סמית על ספרה על היופי בפרס אורנג' לסיפורת וכן בפרס אניספילד-וולף.
הרומן הראשון שלה, שיניים לבנות, נכלל ברשימת "מאה הספרים הטובים באנגלית משנת 1923 עד 2005" של המגזין "טיים".
סמית' נולדה בשם סיידי סמית' ברובע ברנט (Brent) בצפון-מערב לונדון, לאם ג'מייקנית, איבון ביילי, ולאב אנגלי, הארווי סמית'.
אמה גדלה בג'מייקה והיגרה לאנגליה בשנת 1969. נישואי אביה של סמית' לאמה היו נישואיו השניים, ולסמית' חצי-אחות, חצי-אח, ושני אחים צעירים.
האחים הם הראפר והסטנדאפיסט דוק בראון (Doc Brown), והראפר לוק סקייז (Luc Skyz).
בילדותה, עסקה סמית' בריקוד סטפס, ובנעוריה שקלה קריירה כשחקנית במחזות זמר.
בגיל 14, שינתה את שמה לזיידי (Zadie).
במהלך לימודיה באוניברסיטה, התפרנסה מהופעות כזמרת ג'אז, ותכננה לעסוק בעיתונאות.
סמית' למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת קיימברידג' (בקינגס קולג').
באוניברסיטה, פגשה בסופר והמשורר הצפון אירי ניק ליירד , והם נישאו בשנת 2004, בבית התפילה של הקולג'.
לימים, הקדישה סמית' את ספרה "על היופי" ל"לרד היקר שלי".
הזוג התגורר ברומא בשנת 2007, ומאז מחלק את זמנו בין ניו יורק ולונדון.
לזוג שני ילדים, קת'רין והארווי.
במהלך לימודיה פרסמה כמה סיפורים קצרים באסופת הסטודנטים The Mays, המשותפת לאוניברסיטת אוקספורד ולאוניברסיטת קיימברידג'.
אלו משכו תשומת לב של מוציא לאור, ועודדו את סמית' לכתוב את מה שלימים הפך הרומן הראשון שלה, שיניים לבנות.
נוסח חלקי שלו הוצע למו"לים בשנת 1997, ועורר עניין, עד כדי שהתנהלה מכירה פומבית של הזכות להוציאו לאור.
סמית' השלימה את הרומן בשנת לימודיה האחרונה בקיימברידג', ובשנת 2000 יצא הספר לאור, ומיד הפך רב-מכר באנגליה, וזכה במספר פרסים.
בשנת 2002 עובד למיני-סדרת טלוויזיה בערוץ 4 של ה-BBC.
הרומן השלישי של סמית', על היופי, המתרחש בבוסטון, זכה לשבחי הביקורת, והיה מועמד לפרס מאן בוקר, אך לא זכה בו.
עם זאת, זכה הספר כאמור בפרס אורנג' ובפרס אניספילד-וולף.
לאחר שלימדה בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת קולומביה, קיבלה סמית' בספטמבר 2010 משרת פרופסור לסיפורת באוניברסיטת ניו יורק.
במהלך שנת 2011 שימשה מבקרת הספרים החדשים של כתב העת הארפרז.
בשנת 2012 פרסמה את ספרה NW, המתרחש ברובע קילברן בלונדון, ושכותרתו שאובה מקוד המיקוד האנגלי שמשויך לרובע.
סמית חשפה לראשונה קטעים מהספר "NW", בפסטיבל הספרות הבינלאומי באדינבורו שהתקיים באוגוסט 2012. מוסף הספרות של הניו יורק טיימס בחר בו כאחד מחמשת הספרים הטובים של השנה.
יצא בעברית בהוצאת זמורה ביתן בתרגום דפנה לוי, 2003.
יצא בעברית בהוצאת כנרת בתרגום ערן שדה, 2004.
יצא בעברית בהוצאת זמורה בתרגום קטיה בנוביץ', 2006.
יצא בעברית בהוצאת כנרת זמורה ביתן בתרגום אלינוער ברגר, 2014.
סווינג טיים, יצא בעברית בהוצאת מודן בתרגום קטיה בנוביץ', 2017.
משנה את דעתי: מסות מזדמנות (2009)
נתח בשר (2001), אנתולוגיה של סיפורי ארוטיקה קצרים
זַיְד אִבְּן ת'אבּת (611–665), ידוע גם כזַיִד בן ת'אבּת בן א-צ'חאכּ אלאנצארי היה אחד מהמקורבים לנביא מוחמד, ואחד מהמחברים החשובים של הקוראן.
לאחר פטירתו של הנביא מוחמד, הוא היה אחד מהראשונים שהיוו את שרשרת המוסרים של אמירות הנביא (החדית').
על פי המסורת האסלאמית, הנביא ישב לידו בעת כתיבת הקוראן, כדי להקפיד על העברה נכונה ומדויקת של כוונתו של הנביא.
זייד נודע גם בכינויים: החבר הנעלה, סופר ההתגלות, שייח' הקוראים, המופתי של העיר.
בהיותו בן שש, אביו נהרג בקרב בּועת' .
על פי מסורת אחת, כשהיה בן אחת עשרה בלבד, הוא ביקש להשתתף בקרב בדר, אולם הנביא מוחמד סירב לכך, מפאת גילו הצעיר.
על כן הוא החליט לנסות לזכות באהדתו של מוחמד, על ידי שינון הקוראן.
האמונה האסלאמית קובעת, שפסוקי הקוראן הגיעו בהתגלות אלוהית אל הנביא מוחמד דרך המלאך גבריאל.
מאחר שמוחמד לא ידע קרוא וכתוב, זייד אבן ת'אבת היה בין הראשונים שמונו להעלות במדויק את פסוקי הקוראן על הכתב.
בהמשך, הוא מונה להיות כותב המכתבים הרשמי אל הלא-מוסלמים, והיה ממונה על כתיבה, איסוף, שמירה, ותיעוד פסוקי הקוראן כפי שאמר אותם הנביא.
זייד הקדיש זמן רב לשינון הקוראן, ובכל פעם שהנביא חיבר פסוקים חדשים, הוא היה ממהר ללמוד אותם בעל פה.
בהגיעו לגיל תשע עשרה התנדב זייד לצבא של המוסלמים.
הגיל שנקבע לגיוס לצבא היה חמש עשרה, ועל כן הוא התקבל הפעם.
לאחר מותו של הנביא מוחמד, זייד, אשר כבר נחשב למומחה בקוראן, הפך לבעל הסמכות העליונה לאימות הנוסח של פסיקי הקוראן, ושל המסורות שעברו בעל פה מהנביא מוחמד.
זייד אימץ את האסלאם בגיל צעיר מאוד, יש היסטוריונים שאומרים שהוא עשה זאת כבר בגיל 11, ועשה זאת מרצונו החופשי ואמונה מלאה.
זייד נחשב למשכיל מאוד, וכאשר הנביא מוחמד החל להפיץ את האסלאם בעולם, באמצעות אגרות ששלח למלכים ולקיסרים, הנביא ציווה על זייד ללמוד את לשונותיהם של האומות הסובבות, והוא אכן למד אותן בפרק זמן קצר.
כשהגיע לעיר מדינה, נאמר עליו: "זה מבני א-נג'אר, אשר קרא שבע עשרה סורות מהקוראן".
יש חוקרים הסבורים כי פסוקים בקוראן המשבחים את עם ישראל כעם הנבחר, מיוחסים לאבן-ת'אבת, שביקש בכך להמחיש את עליונותו של עם ישראל על פני המוסלמים.
הוא כתב בקוראן ראשי תיבות, שהמפרשים לא פענחו עד ימינו: האותיות א.ל.מ., שיש הסבורים שהם ראשי התיבות "אין לו ממש".
לאחר מות מוחמד, דחק החליף אבו בכר באבן-ת'אבת לקבוע טקסט אחיד לקוראן בכל רחבי האימפריה.
הוא שכנע בכך גם את החליף עומר בן אל-ח'טאב.
אבן-ת'אבת אסף את כל הטקסטים המפוזרים וקבע נוסח אחיד, שהפיץ ברחבי האימפריה של החליף.
עומר אבן אל-ח'טאב התייחס לכתיבתו של אבן-ת'אבת ואמר למוסלמים: "מי שרוצה לשאול על הקוראן, חייב ללכת אל זייד אבן-ת'אבת."
שמו המלא, המעיד על אבותיו עד דור עשירי, הוא: זיד בן ת'אבת, בן א-צ'חאכּ, בן זיד, בן לוד'אן, בן עמרו, בן עבד עַוּף, בן ע'נם, בן מאלכּ, בן א-נג'אר, בן ת'עלבה, מאלמדינה.
שמה של אשתו הוא אום אלעלאא אלאנצאריה ("אלאנצאר" – תומכי מוחמד באל-מדינה).
בנו היה ח'ארג'ה בן זיד בן ת'אבת.
אל-ח'וואג'ה מקדמת את תנועת המחאה בבחריין בעולם באמצעות החשבון שלה בטוויטר, שנכתב באנגלית.
היא נשואה לוואפי אל-מאג'ד והם הורים לשני ילדים.
אביה הוא עבד אל-האדי אל-ח'וואג'ה, פעיל זכויות אדם מוכר בבחריין, שהיה נשיאה של מרכז בחריין לזכויות האדם ומנהל אזור המזרח התיכון וצפון אפריקה עבור הקרן הבינלאומית להגנה על זכויות האדם של החזית הקדמית.
גיסה, מוחמד אל-מסכאתי, הוא נשיא אגודת הנוער למען זכויות האדם בחריין .
פעילותה המקוונת של אל-ח'וואג'ה והשתתפותה בהפגנות הובילו לאחד עשר מעצרים וכתבי אישום שיש בהם הפרה של הזכות לחופש הביטוי וההתארגנות.
ב-2016 נאלצה לצאת לגלות כפויה מארצה.
ההפגנות במהלך התקוממות בחריין בשנים 2011–2012
באפריל 2011 פתחה אל-ח'וואג'ה בשביתת רעב של עשרה ימים במחאה על מעצרם של אביה, בעלה וגיסה חוסיין אחמד.
היא סיפרה שאף על פי שהייתה לה ילדה בת שנה, היא העדיפה את המוות על פני חיים תחת הממשלה הנוכחית: "אם אבא שלי ייהרג, אני רוצה למות גם כן....
אבי תמיד לימד אותנו שמוות בכבוד עדיפה על החיים כעבדים ".
היא גם ביקרה את ממשל אובמה על "העמידה מאחורי הרודן".
יחד עם שתי נשים אחרות היא נעצרה למשך שבע שעות ב־15 ביוני לאחר שניסתה לערוך מחאת sit-in במשרדי האו"ם ; מאחר שהחזיקה בטלפון שלה בבית המעצר, היא המשיכה לפרסם עדכונים בחשבון הטוויטר שלה, כמו "אני חושבת שהאו"ם אולי לא הבין, רצינו לשחרר אסירים פוליטיים, לא להצטרף אליהם".
בהתייחסותה מאוחר יותר למעצר, אמרה אל-ח'וואג'ה "המטרה שלנו מעולם לא הייתה שאנחנו נגיע בבטחה הביתה אלא להשיג הגנה לכל האסירים הפוליטיים בבחריין."
ב-26 בנובמבר 2011, עיתונאי אמריקני הבחין באל-ח'וואג'ה כשהיא עומדת לבדה מול כוחות המשטרה המתקרבים; הוא דיווח כי רימוני גז מדמיע נורים ממש מעבר לראשה.
בגלל תהילתה, הורו לקצינים לא להוריד אותה מהכביש, ולבסוף נאלצו הכוחות לקדם את כלי הרכב שלהם בדרך אחרת.
ב-15 בדצמבר, לעומת זאת, היא נעצרה בעקבות מחאת sit-in ליד מנאמה שפוזרה על ידי כוחות המשטרה.
מאוחר יותר סיפרה לאמנסטי אינטרנשיונל כי היא הוכתה במעצר.
ב-21 בדצמבר שוחררה בערבות, אך בסופו של דבר הואשמה ב"התאספות ציבורית בלתי חוקית", "זלזול במשטר, ו-"תקיפה של שוטר".
כתבי האישום המתינו עדיין להמשך תהליכים נכון למרץ 2012.
היא נעצרה שוב ב-12 בפברואר 2012, כאשר ניסתה עם מפגינות אחרות להגיע לכיכר פרל במנאמה.
בעוד שתריסר הנשים שנעצרו איתה שוחררו, אל-ח'וואג'ה נשארה במעצר והואשמה ב"התכנסות בלתי חוקית של יותר מחמישה אנשים" ו-"השתתפות במצעד בלתי חוקי".
אמנסטי אינטרנשיונל כינה אותה אסירת מצפון אשר "נעצרה אך ורק על מימוש זכותה לחופש הביטוי והמחאה", וקרא לשחרורה המיידי.
היא שוחררה מהמעצר ב-20 בפברואר.
לדבריה, התייחסו אליה היטב במעצר והיא מייחסת יחס זה לחשש של הממשלה מפני "תקשורת גרועה" ולא מתוך כיבוד זכויותיהם של אסירים.
אביה של אל-ח'וואג'ה פתח בשביתת רעב ב-8 בפברואר 2012 אשר, נכון ל-7 באפריל, נמשכה 58 ימים, מה שהוביל לחשש לבריאותו ולערעור בשמו ממזכ"ל האו"ם , באן קי מון, מחלקת המדינה של ארצות הברית וארגון אמנסטי אינטרנשיונל, שהכריזו עליו אסיר מצפון.
מזכ"ל האום באן קי-מון גם דרש לשקול העברת האסיר, אזרח דנמרק, אל דנמרק לשם קבלת טיפול רפואי.
באפריל 2012 נעצרה זיינב אל-ח'וואג'ה פעמיים נוספות במחאה על מעצרו של אביה.
המעצר הראשון אירע ב-5 באפריל בעקבות מחאת sit-in מול משרד הפנים הבחריני.
ב-21 באותו חודש, היא נעצרה כשישבה על הכביש המהיר הקרוב לאזור הפיננסי.
הוגשה נגדה תלונה רשמית על הפרעה לתנועה והעלבת שוטר.
ב-23, הוארך המעצר שלה בשבעה ימים נוספים.
ארגון "אמנסטי אינטרנשיונל" קרא לשחרורה המיידי וללא תנאים.
קריעת תמונתו של המלך הבחרייני
בדצמבר 2014 נידונה אל-ח'וואג'ה לשלוש שנות מאסר בגין קריעת תמונה של המלך חמאד.
בית המשפט נתן לה את האפשרות לשלם קנס במקום להישאר במאסר עד הערעור שלה.
סגן מנהל אמנסטי של המזרח התיכון וצפון אפריקה, סעיד בואומדוחה אמר כי "קריעת תמונה של ראש המדינה לא אמורה להיות עבירה פלילית".
ב-14 במארס 2016 פשטו 15 ג'יפים משטרתיים וסגרו את הרחוב בו אל-ח'וואג'ה גרה ועצרו אותה יחד עם בנה בן השנה.
היא הוחזקה במעצר בתחנת המשטרה המקומית עם תינוקה לפני שהועברה לבית הכלא לנשים עיסא טאון.
ההאשמות נגדה כוללות "השמדת רכוש ציבורי" בגין מימוש זכותה לביטוי חופשי על ידי קריעת תמונותיו של המלך חמד בן עיסא אל ח'ליפה והעונש היה 3 שנות מאסר.
ב-21 באוקטובר 2015, בית משפט לערעורים הפחית את אחד מחמישה עונשי המאסר הקודמים של זיינב מ-3 שנים לשנה.
במהלך ביקורו של שר החוץ של ארצות הברית, ג'ון קרי, בבחריין באפריל 2016, אמר שר החוץ הבחרייני, השייח ח'אלד בן אחמד אל ח'ליפה כי זיינב אל-ח'וואג'ה תשוחרר אף על פי שהמשפט נגדה ימשיך להתקיים.
אל-ח'וואג'ה שוחררה ממאסר ב-2 ביוני 2016 לאחר שריצתה למעלה מ-3 חודשי מאסר בבית-הסוהר לנשים עיסא טאון יחד עם בנה בן השנה.
ההכרזה על שחרורה הגיעה שעות ספורות לאחר ששר החוץ הבריטי, פיליפ האמונד, ביקר בבחריין והלל את "המחויבות להמשיך את הרפורמה".
שחרורה של אל-ח'וואג'ה ביוני 2016 היה על תנאי.
הרשויות לא דחו את הרשעותיה והיא נותרה תחת איום של מעצר מחדש בכל עת.
לאחר ששלטונות בחריין אמרו לשגרירות הדנית כי יעצרו אותה אם תישאר בממלכה, אל-ח'וואג'ה, שהיא בעלת אזרחות כפולה דנית-בחריינית, נמלטה לדנמרק מיד עם שחרורה.
כשהודיעה על גלותה מבחריין, הבטיחה אל-ח'וואג'ה כי היא "תישא את המטרה על גבה" עם עזיבתה את ארצה.
זיינב אל-ח'וואג'ה ממשיכה את פעילותה בחו"ל יחד עם אחותה מרים, שגם היא גלתה מספר שנים קודם לכן, ב-2014, לאחר שהממשלה רדפה אותה בפעולת תגמול על פעילויותיה.
בספטמבר 2018 הצטרפה אל-ח'וואג'ה לשביתת רעב מחוץ לשגרירות בחריין בלונדון בדרישה לסיוע רפואי ולטיפול טוב יותר באסירים הפוליטיים בבחריין ובסולידריות עם עלי מושיימה, פעיל בחרייני שובת רעב שאף אושפז עקב התדרדרות במצבו.
זיילינקס היא חברת טכנולוגיה אמריקאית, המייצרת רכיבים דיגיטליים הניתנים לתכנות.
היא התפרסמה בהמצאת ה-FPGA המסחרי הראשון, ובהיותה החברה הראשונה שהפרידה בין שלבי הפיתוח של מעגל משולב לשלבי הייצור, שנעשה במיקור חוץ.
חברת זיילינקס נוסדה בשנת 1984 בסן חוזה (קליפורניה), על ידי רוס פרימן, ברנרד וונדרשמיט וג'יימס ברנט השני, שעבדו ביחד בחברת מיקרו-בקרים בשם "זילוג".
פרימן העלה במהלך עבודתו בחברה את הרעיון של שבב הניתן לתכנות על ידי המשתמש.
מימוש הרעיון דרש טרנזיסטורים רבים, שבאותה עת היו רכיבים יקרים ולכן הרעיון נחשב ללא-מעשי.
כמו כן לא היה קיים שוק טבעי גדול לצרכנים של מוצר כזה.
פרימן, וונדרשמיט וברנט עזבו את "זילוג" והקימו את זיילינקס.
הם גייסו 4.5 מיליון דולר בעזרת קרן הון סיכון, פיתחו את ה-FPGA והחלו לשווק אותו מסחרית ב-1985. לקראת סוף שנות השמונים עלה מאוד הביקוש למוצרי החברה, ובשנת 1990 החברה הרוויחה 100 מיליון דולר.
בין לקוחות החברה נמנו IBM, אפל, היולט פקארד וסאן מיקרוסיסטמס שרכשו כמויות גדולות של רכיבים.
באמצע שנות התשעים קמו חברות נוספות שייצרו רכיבי FPGA ומוצרים דומים, אך זיילינקס המשיכה להתרחב ולגדול.
שווי השוק שלה, נכון לשנת 2019, הוא כ-21 מיליארד דולר.
באוקטובר 2020 הודיעה חברת AMD על רכישת זיילינקס תמורת 35 מיליארד דולר.
המוצרים העיקריים של זיילינקס הם סוגים שונים של רכיבי FPGA ומוצרים נלווים כמו כלי תכנות, קניין רוחני, וכן שירות והדרכה ללקוחות.
בשנת 2011 שילבה במוצריה את טכנולוגיית Interposer, ממשק חשמלי המנתב בין שני רכיבים או יותר.
טכנולוגיה זו אפשרה לייצר רכיבי FPGA גדולים יותר.
בספטמבר 2017 שיתפה פעולה עם אמזון בפיתוח כלי תוכנה שיאפשרו הרצת FPGA בסביבת Amazon Web Services.
זייטה (בהונגרית: Zajta) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה בסמוך לגבול הרומני.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית זייטה קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-398 תושבים בשנת 1990 עד 381 תושבים בשנת 2020.
יהודים חיו בזייטה בתקופות זמן שונות.
בכפר קיים בית קברות יהודי ישן בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
זֵיין אמורי הוא שחקן וזמר אמריקאי.
ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרת הדרמה המשטרתית של רשת ABC "הטירון" בתור הנרי נולן.
אמורי נולד במקמינוויל , אורגון.
הוא התעניין במשחק מגיל צעיר.
בזמן לימודיו בבית הספר היסודי, אמורי זכה בפרס תיאטרון הגלריה לשנת 2007 על הופעת בכורה מצטיינת לנוער ובאליפות מדינת אורגון ב-2008 במופע כישרונות לנוער.
את הופעת הבכורה שלו על המסך הוא עשה בגיל אחת עשרה בפרק של סדרת המתח "מחשבות פליליות" ב-2009. לאחר מכן, לאמורי היו תפקידים בסדרות נוספות כמו "עקרות בית נואשות", "הלוחשת לרוחות" ו-"CSI: מיאמי".
ב-2010, הוא גם הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הקומדיה המוזיקלית "אני והלהקה" בתפקיד צ'ארלס "צ'אקי" אלברטסון.
אמורי זכה בפרס האמן הצעיר ב-2011 וב-2012 על תפקידו.
הוא גם היה מועמד על תפקידו בסדרות הטלוויזיה "שייק" ו"החרשנים" בשנת 2014.
מלבד תפקידיו בטלוויזיה, אמורי הופיע גם בכמה סרטים עלילתיים.
הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט בשנת 2011 בקומדיה הרומנטית "טיפש, מטורף, מאוהב", בכיכובם של סטיב קארל, ראיין גוסלינג וג'וליאן מור.
לאחר מכן, הוא הופיע בסרטים נוספים בהם, "Little Loopers" ו-"Maximum Ride".
מאז 2016, לאמורי היו כמה תפקידים חוזרים בסדרות טלוויזיה בהן, "24: מורשת", "סופרגירל", "הבורחים", "האקסית המטורפת" ו"הטירון".
בשנת 2015, הוא לוהק לתפקיד ג'יי.סי ספינק, במקום קופר רוט, לעונה השנייה של קומדיית המצבים של רשת ABC, "הגולדברגים".
שנה סרט תפקיד הערות 2011 טיפש, מטורף, מאוהב אריק 2015 Little Loopers דייוויד 2016 Maximum Ride איגי 2020 אמריקן פאי: הבנות שולטות ג'ייסון
זיין-ויטגנשטיין הייתה רוזנות בגרמניה מימי הביניים, הממוקמת ב-Sauerland שבמזרח נורדריין-וסטפאליה.
זיין-ויטגנשטיין הוקמה כאשר הרוזן סלנטין מזיין-הומבורג, חבר בבית שפונהיים, נישא ליורשת העצר הרוזנת אדלייד מוויטגנשטיין ב-1345. המחוזות המאוחדים נודעו אז בשם זיין-ויטגנשטיין, אם כי הם נודעו ככאלה באופן רשמי רק בתקופת שלטונו של יורשו של סלנטין הרוזן יוהאן.
השטח של זיין-ויטגנשטיין היה מחולק לרוב בין הנחלות הצפוניות (במרכז באד ברלבורג) לדרומיות (במרכז באד לאספה), אם כי הגבול בין השתיים הוסט לעיתים קרובות.
זיין-ויטגנשטיין חולקה בשנת 1607 ל: זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג, זיין-ויטגנשטיין-זיין (בשטחים המקוריים של זיין), וזיין-ויטגנשטיין-ויטגנשטיין.
השטח של שני הרוזנויות לשעבר מכונה היום "ויטגנשטיין", והוא חלק ממחוז זייגן-ויטגנשטיין במדינת נורדריין-וסטפאליה.
ארבעה ענפים שושלתיים של בית זיין היו קיימים בתחילת המאה ה-20, שלכל אחד מהם יש מבנה משנה משלו.
לפי סדר הוותק של המוצא הלגיטימי מאביהם, לודוויג הראשון, רוזן זיין-ויטגנשטיין (1532–1605), הם היו:
נסיכי זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג, צאצאים של הרוזן גאורג (1565–1631)
נסיכי זיין-ויטגנשטיין-זיין, צאצאים של הרוזן כריסטיאן לודוויג (1725–1797)
רוזני זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג, צאצאים של הרוזן גאורג ארנסט (1735–1792)
נסיכי זיין-ויטגנשטיין-הוהנשטיין, צאצאים של הרוזן לודוויג (1571–1634)
הזכר האחרון בשושלת הרשמית היה אוטוקר, רוזן זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג (1911–1995).
עם מותו של לודוויג, נסיך זיין-ויטגנשטיין-הוהנשטיין השלישי בשנת 1912, הפך הבכור מבין שלושת בניו, הנסיך אוגוסט (1868–1947), לנסיך הרביעי של זיין-ויטגנשטיין-הוהנשטיין ולראש הענף השלישי של בית זיין.
בהיותו רווק חשוך ילדים, שהבכור משני אחיו הצעירים, גאורג (1873–1960), התחתן באופן מורגנטי, בעוד שהצעיר, וילהלם (1877–1958), היה בן 49 ועדיין לא נשוי, אוגוסט שמר על השם והמורשת של הענף של בית זיין על ידי אימוץ כריסטיאן היינריך, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג (1908–1953).
הוא היה בנו השני של ראש כל בית זיין המנוח, ריכרד, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג הרביעי (1882–1925), שבנו הבכור, גוסטב אלברכט (1907–1944) ירש את הונו של הענף הבכיר.
בנובמבר 1960, כריסטיאן היינריך, בהיותו אב גרוש לשתי בנות מנישואיו השושלתיים לביאטריקס פון ביסמרק-שונהאוזן (1921–2006), נישא לדגמר, נסיכת זיין-ויטגנשטיין-הוהנשטיין (1919–2002), בתו הבכורה של אחיו הצעיר המאומץ של אביו, גאורג, שמת שבעה חודשים לפני החתונה.
איחוד הכדורגל של פליסינגן (בהולנדית: Voetbal Combinatie Vlissingen; מוכרת גם כזיילנד פליסינגן) היא קבוצת כדורגל הולנדית מהעיר פליסינגן שבזיילנד המשחקת בליגה ההולנדית החמישית, בשיאה שיחקה בליגת המשנה ההולנדית והעפילה לרבע גמר הגביע ההולנדי.
בסופו של דבר הודחה הקבוצה בשלב רבע הגמר על יד דן האג.
בעונת 1990/1991 שיחקה הקבוצה לראשונה בליגת המשנה.
בעונה זו נקראה ו.סי פליסינגן וסיימה עונה מאכזבת למדי במקום ה-20 והאחרון עם 6 ניצחונות בלבד ו-35 שערים.
בעונתה השנייה בליגה שינתה הקבוצה את שמה ל-וי.
וי זיילנד, גם בעונה זו סיימה במקום ה-20 עם 4 ניצחונות ו-36 שערים.
בסיום העונה לאחר שלא הצליחה להציג ביטחונות כלכלים ולעמוד ברישיון הליגה, ירדה הקבוצה בחזרה למערך הליגות החובבניות בו היא משחקת כיום.
זיין אית'ן פיליפס הוא שחקן אמריקאי.
פיליפס נולד בדנוור, קולורדו, ובילדותו עברה המשפחה לפרדריקסברג (אנ'), טקסס.
בשנת 2015, סיים את לימודיו לתואר ראשון בחוג לתיאטרון מוזיקלי של אוניברסיטת אילון (אנ') בקרוליינה הצפונית.
לאחר שסיים את לימודיו, עבר לניו יורק, והשתתף פיליפס במחזמר "צלילי המוסיקה" ושיחק במסע ההופעות של המחזמר ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2014 הופיע בסרט הקצר "Rolling Cigarettes".
שנה לאחר מכן הופיע בסרט הקצר "Narcolepsy".
בשנת 2016 הופיע לראשונה על מסך הטלוויזיה בפרק בסדרת הדרמה "מזכירת המדינה".
בשנת 2019 הופיע בשני סרטים קצרים.
בשנת 2021 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "מורשות".
בשנת 2022 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "המסלול לשותפות".
באותה שנה שיחק בסרט הלהט"בי "פייר איילנד", שם הוא גילם את דקס, נוכל בו נואה הדמות הראשית מתאהב.
בחודש מאי 2022 לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "גלאם" של נטפליקס.
ב-2023 פרסם כי הוא במערכת יחסים עם השחקן פרוי גוטיירז.
+שנהסדרהתפקידהערות2016מזכירת המדינהבחור צעירפרק: "Sea Change"2021–2022מורשותבן11 פרקים2022המסלול לשותפותהאנטר ריד6 פרקים2023גלאםצ'אד אדיסוןתפקיד ראשי; 10 פרקים2024צרות טובותג'יי2 פרקים2025מיד-סנצ'ורי מודרן (אנ')מייסון2 פרקיםשלל (אנ')מארו גולד3 פרקים
זיידליץ הייתה סיירת מערכה של הצי הקיסרי הגרמני, שנבנתה בהמבורג.
היא הוזמנה ב-1910 ונכנסה לשירות במאי 1913, סיירת המערכה הרביעית שנבנתה עבור צי הים הפתוח.
היא נקראה על שם פרידריך וילהלם פון זיידליץ, גנרל פרוסי בתקופת שלטונו של המלך פרידריך הגדול ומלחמת שבע השנים.
זיידליץ ייצגה את שיאו של הדור הראשון של סיירות המערכה הגרמניות, שהחל עם הפון דר טאן ב-1906 והמשיך עם צמד סיירות המערכה מסדרת מולטקה שהוזמנו בשנים 1907 ו-1908. זיידליץ הציגה מספר שיפורים מצטברים לעומת העיצובים הקודמים, כולל מערכת הנעה שעוצבה מחדש ופריסה משופרת של שריון.
האונייה הייתה גם גדולה משמעותית מקודמותיה - עם הדחק של 24,988 טון (24,593 טון ארוך), היא הייתה כבדה בערך 3,000 טונות יותר מהאוניות מסדרת מולטקה.
זיידליץ השתתפה ברבות מפעולות צי הים הפתוח במהלך מלחמת העולם הראשונה, כולל בקרבות שרטון דוגר ויוטלנד בים הצפוני.
האונייה ספגה נזק חמור במהלך שני הקרבות; במהלך קרב שרטון דוגר, פגז בקוטר 13.5 אינץ' (34.3 ס"מ) מסיירת המערכה הבריטית לאיון פגע בצריח האחורי ביותר של זיידליץ וכמעט גרם לפיצוץ מחסן תחמושת שעלול היה להרוס את האונייה.
בקרב יוטלנד היא נפגעה עשרים ואחת פעמים מפגזים בקליבר גדול, אחד מהם חדר לתא העבודה של הצריח העילי האחורי.
למרות שהאש שנוצרה הרסה את הצריח, אמצעי הבטיחות שננקטו לאחר קרב על שרטון דוגר מנעו קטסטרופה.
האונייה נפגעה גם מטורפדו במהלך הקרב, מה שגרם לה לספוג למעלה מ-5,300 טון מים והלוח החופשי שלה הצטמצם ל-2.5 מ'.