tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זה נמשך עם ממשלות טורקו-מונגוליות שונות כמו אורדת הזהב, השושלת הטימורית, האימפריה המוגולית עד לעליית האימפריה העות'מאנית, בתוצר נוסף של שושלת טורקו-מונגולית.
כיום ממשיכים עמים טורקים רבים לחלוק מנהגים תרבותיים כמעט זהים עם עמיתיהם המונגולים.
לדברי ו' גורדלבסקי, אשר צוטט על ידי הטורקולוג והמונגולוג הרוסי אלכסנדר קדירבייב "על מנת להבין את ההיסטוריה של העמים הטורקיים יש צורך ללמוד את המונגולים".
יחסי טורקיה–ניגריה הם יחסי החוץ בין טורקיה וניגריה.
יחסים דיפלומטיים ברמת הנציגות כוננו ב-1958 ולאחר מכן שודרגו לדרגת שגרירות במהלך שנות ה-60. טורקיה פתחה שגרירות בלאגוס, בירת ניגריה דאז, ב-1962. שגרירות טורקיה עברה לאבוג'ה ב-2001 לאחר הכרזת ניגריה על אבוג'ה כבירה החדשה.
ניגריה וטורקיה משתפות פעולה באמצעות חברותן ב-OIC וב-D-8.
טורקיה וניגריה היו פרו-מערביות ברוב הנושאים אך ניגריה בעיקר צידדה בעולם הערבי נגד ישראל, שהייתה בעלת בריתה הקרובה ביותר של טורקיה במזרח התיכון באותה תקופה.
עד מלחמת ביאפרה, ניגריה וטורקיה קיימו יחסים חזקים מאוד.
מערכת יחסים חזקה זו הלכה ונחלשה בהרבה לאחר ההפיכה ומלחמת ביאפרה כאשר טורקיה נקטה בעמדה של נייטרליות וסירבה למכור נשק לשלטון המרכזי בניגריה.
היחסים השתפרו בתחילת שנות ה-90 באמצעות שיתוף פעולה הדוק במדיניות החוץ.
שתי המדינות שיתפו פעולה במהלך משבר המפרץ שהחל עם פלישת עיראק לכווית בקיץ 1990 והתפתח לכדי מלחמת המפרץ.
שתי המדינות שמרו על פרופיל נמוך בכך שהן תמכו אקטיבית במדיניות האו"ם וסירבו לשלוח חיילים לעסוק ב.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה 726 מיליון דולר בשנת 2019.
קיימות טיסות ישירות מאיסטנבול לאבוג'ה, קנו, לאגוס ופורט הרקורט.
יחסי טורקיה–מיאנמר הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הטורקית לרפובליקה של איחוד מיאנמר.
לטורקיה יש שגרירות בנייפידאו, בירת מיאנמר, ומיאנמר מיוצגת בטורקיה על ידי שגריר שאינו תושב מקהיר, בירת מצרים.
היחסים בין טורקיה לבורמה היו מתוחים בגלל תמיכתה של טורקיה בקוומינטנג בטאיוואן.
לבורמה היו יחסים עוינים עם טאיוואן ואף יירטה מטוס מטען מטאיוואן ששוגר לשטחה מה שהביא לאספקת נשק טורקי ואמריקאי לקוומינטנג.
הדבר גרם למשבר דיפלומטי חדש בין טורקיה לבורמה.
היחסים השתפרו לאחר מכן והיו ידידותיים.
היחסים הפכו מתוחים מאוד בשנת 1988 לאחר הדיכוי האלים מאוד של הטטמדאו (צבא מיאנמר) נגד מפגינים אזרחיים שלווים.
אונג סן סו צ'י זכתה להערצה ואהדה בטורקיה כתוצאה ממעשיו של טטמדאו.
טורקיה השעתה לאחר מכן את תוכניות הסיוע שלה למיאנמר למעט סיוע הומניטרי.
טורקיה מתחה ביקורת רבה על מעצר הבית של אונג סן סו צ'י ושיתפה פעולה עם שרת החוץ של ארצות הברית מדלן אולברייט, שהתעניינה באופן אישי בשלומה.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה 38.7 מיליון דולר בשנת 2018 (יצוא/יבוא טורקי: 30.7/30.8 מיליון דולר).
יחסי טורקיה–מאלי הם יחסי החוץ בין מאלי לטורקיה.
טורקיה פתחה שגרירות בבמקו ב-1 בפברואר 2010 ומאלי פתחה שגרירות באנקרה ב-27 ביוני 2014.
לאחר 68 שנות שלטון קולוניאלי צרפתי, מאלי וטורקיה כוננו יחסים דיפלומטיים.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 טורקיה - בשיתוף עם הבנק העולמי - סיפקה סיוע טכני וניהולי לחברות מדינה.
הסיוע נמשך ב-1982 לאחר שמאלי וקרן המטבע הבין-לאומית חתמו על הסכם לקידום יזמות פרטית.
טורקיה סיפקה סיוע כספי בסילוק החוב של אייר מאלי לפני שניתן היה להפריט את אייר מאלי ב-1985.
טורקיה, באמצעות סוכנות TİKA, סייעה גם בפיתוח תשתיות במאלי.
טורקיה, יחד עם קרן אופ"ק לפיתוח בינלאומי שילמה 142 מיליון דולר עבור הכביש הסלול בן 359 קילומטרים בין סבארה לגאו, שהחליף את דרכי העפר שדרשו שלושה ימים למעבר.
באופן דומה, טורקיה שיתפה פעולה עם שווייץ ביצירת תוכנית תחזוקת כבישים בשנים 1981 עד 1983. טורקיה סיפקה 43.3 מיליון דולר לתחזוקה של 6,600 מיילים של כביש, והשלימה את בנייתו מחדש של כביש במקו–סגו , המהווה חלק מהכביש המהיר חוצה סהרה.
קיימות טיסות ישירות מאיסטנבול לבמקו מאז מאי 2015.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה 57 מיליון דולר בשנת 2018 (יצוא/יבוא טורקי: 48.4/8.6 מיליון דולר).
יחסי טורקיה–מוזמביק הם יחסי החוץ בין מוזמביק לטורקיה.
טורקיה מחזיקה במוזמביק שגרירות במפוטו מאז ה-15 במרץ 2011, בעוד ששגריר מוזמביק ברומא שבאיטליה מוסמך גם לטורקיה.
טורקיה הייתה בתחילה סימפתית כלפי אדוארדו מונדלאנה, סוציאליסט מתון בעל השכלה אמריקאית, שהקים את ארגון פרלימו כדי לפתוח במאבק מזוין נגד הפורטוגלים למרות שטורקיה המשיכה לתמוך כלפי חוץ בפורטוגל, בעלת ברית שלה מנאט"ו.
היחסים בין המדינות נעשו מתוחים מאוד כאשר סמורה מקל, מרקסיסט קשוח, הפך למנהיגה של פרלימו.
תחת שלטונו הארגון נודעה לשמצה בכך שנתנה למוזמביקים הלבנים את ה"צו 24/24 הידוע לשמצה - עזוב תוך 24 שעות עם 24 קילו של חפצים - והלאימה את רוב נכסי האזרחים והכנסיות.
בסיוע סובייטי, מקל רדף שבטים צפוניים ואת הכנסייה הקתולית והיה אחראי על בין 10,000 ל-100,000 מקרי מוות באותה תקופה.
בעקבות הפשרה דיפלומטית בין סמורה מקל לנשיא ארצות הברית רייגן ב-1985, טורקיה התחילה לספק למוזמביק סיוע כלכלי, מה שנמשך לאחר שממשיכו של סמורה מקל ז'ואקים שיסאנו האיץ את הליברליזציה של הכלכלה והכריז על סופה של השיטה המרקסיסטית.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה בשווי 153 מיליון דולר בשנת 2019.
FDI טורקי מהווה 19% מסך ה-FDI במוזמביק.
יחסי טורקיה–נפאל הם יחסי החוץ בין נפאל לטורקיה.
יחסים דיפלומטיים דו-צדדיים כוננו ב-1962.
בהיותה מדינה ללא חוף, נפאל הייתה תלויה בהודו עבור מתקני סחר ומעבר בינלאומיים.
בסדרה של הסכמים ב-1950, 1965 ו-1978, הכירה הודו בזכותה של נפאל להשתמש במתקני מעבר הודים, ללא מכס, לסחר בינלאומי בתמורה למונופול הודי על מכירת נשק לנפאל.
הודו, כנקמה על רכישת נשק נפאלית מסין בשנת 1988, נקמה בכך ששללה את השימוש בנפאל במתקני מעבר.
ההשלכות הכלכליות לאסון על נפאל התבטאו כמחסור בדלק, מלח, מזון וחפצים חיוניים אחרים.
טורקיה הזרימה סיוע כלכלי של 2 מיליארד דולר מדי שנה בתגובה למשבר ההומניטרי המתגלגל בנפאל.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה 82.9 מיליון דולר בשנת 2019 (יצוא/יבוא טורקי: 56.1/26.8 מיליון דולר).
טורקיה מיוצגת בנפאל באמצעות שגרירותה בניו דלהי, הודו.
נפאל מיוצגת בטורקיה באמצעות שגרירותה באסלאמאבאד, פקיסטן.
יחסי טורקיה–ניקרגואה הם יחסי החוץ בין ניקרגואה לטורקיה.
בשנת 2013, בעקבות משא ומתן תעופה אזרחית במונטריאול, ניקרגואה וטורקיה חתמו על הסכם תעופה ליצירת קשר אווירי בין מנגואה לאיסטנבול.
שרי החוץ של שתי המדינות נפגשו בשולי ועידת האו"ם, והודיעו כי ייחתם הסכם להעמקת היחסים הכלכליים בין שתי המדינות.
בפברואר 2015, ממשלות ניקרגואה וטורקיה חתמו על הסכם שיתוף פעולה מסחרי וכלכלי.
הוא אושרר על ידי האספה הלאומית של ניקרגואה בספטמבר 2017.
בשנת 2016, נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן בירך את דניאל אורטגה על בחירתו מחדש לנשיאות ניקרגואה, וממשלת ניקרגואה שלחה ברכות לרגל יום השנה ה-93 להקמת הרפובליקה הטורקית.
בשנת 2017, נשיא ניקרגואה דניאל אורטגה, שר החוץ של ניקרגואה דניס מונקדה קולינדרס ושר הכלכלה אורלנדו סולורסאנו נפגשו עם משלחת של אנשי עסקים טורקים במנגואה כדי לדון בהעמקת היחסים הכלכליים בין שתי המדינות.
בשנת 2018, אורטגה שלח מסר של ברכה לארדואן לרגל יום השנה ה-95 להקמת הרפובליקה הטורקית.
בספטמבר 2021, שר החוץ הטורקי מבלוט צ'בושולו נפגש שוב עם עמיתו באו"ם.
באוקטובר 2021, במהלך ביקור של משלחת ניקרגואה בראשות שר החוץ של ניקרגואה קולינדרס, חתמו שתי המדינות על הסכם חקלאות ושני מזכרי הבנות.
לאחר מכן, ממשלת טורקיה אותתה כי היא מתנגדת לסנקציות על ניקרגואה, וקולינדס הצהיר ב-"דיילי סבאח" כי שתי המדינות חולקות מחויבות לחיזוק המשפט הבין-לאומי, הגנה על החלטות האו"ם ועקרון אי-ההתערבות בענייני פנים.
ניקרגואה וטורקיה מנהלות כעת מגעים לפתיחת שגרירויות זו במדינות זו.
נכון לשנת 2019, נפח הסחר בין שתי המדינות היה 11.6 מיליון דולר (ייצוא/ייבוא טורקי: 11.1/0.5 מיליון דולר).
בעקבות הסכם צמצום העוני והצמיחה של ניקרגואה עם קרן המטבע הבין-לאומית, טורקיה חתמה על הסכמי שיתוף פעולה כלכלי וסחר עם ניקרגואה בשנת 2015.
במסגרת הסכמי שיתוף הפעולה הסחר הדו-צדדי, ממשלת ניקרגואה מנהלת משא ומתן על הסכם סחר עם טורקיה כחלק מגוש מרכז אמריקה.
בשנת 2017, נשיא ניקרגואה דניאל אורטגה קיבל משלחת כלכלית טורקית וניצל את ההזדמנות כדי לעודד עסקים טורקיים להשקיע בניקרגואה.
טורקיה מיוצגת בניקרגואה באמצעות שגרירותה בסן חוסה, קוסטה ריקה.
ניקרגואה מיוצגת בטורקיה באמצעות שגרירותה בברלין, גרמניה.
יחסי טורקיה–ניז'ר הם יחסי החוץ בין טורקיה לניז'ר.
היחסים בין שתי המדינות החלו ב-1967. טורקיה מחזיקה בשגרירות בניאמיי מאז ינואר 2012, בעוד שניז'ר מחזיקה בשגרירות באנקרה מאז אוקטובר 2012, ובנוסף מחזיקה בקונסוליות באיסטנבול, בורסה ואנטליה.
29 אמנות והסכמים בינלאומיים נחתמו בין 2 המדינות מאז 2012.
ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ביקר בניז'ר בינואר 2013, בעוד נשיא ניז'ר מהמדואו איסופו ביקר בטורקיה במרץ 2014 וראש ממשלת ניז'ר בריגי רפיני ביקר בטורקיה בינואר 2018.
יחסי טורקיה–קטר (בטורקית: Katar-Türkiye ilişkileri, בערבית: العلاقات التركية القطرية) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הטורקית ובין מדינת קטר, אשר מתבטאים בשיתוף פעולה במגוון נושאים ואינטרסים משותפים.
דוגמאות לכך הן שיתוף הפעולה במשברים, כמו המהפכה במצרים, מלחמת האזרחים בסוריה ומבצע צוק איתן, בו השתיים תמכו בחמאס והצעתם להסכם הפסקת האש לא עלתה בקנה אחד עם כוונותיהן של המדינות האחרות..
היחסים בין השתיים אינם יחסים בעלי זיקה פוליטית בלבד, מנהיגי המדינות עושים מאמצים להדק את היחסים, הן צבאית והן כלכלית, אם כי לא נרשם שיתוף פעולה צבאי נרחב והסכמים כלכליים גדולים אינם נחתמו בין שתי המדינות.
ראשיתם של היחסים בין המדינות הם בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1980 החלו שתי המדינות בחתימתם של הסכמים הדדיים.
היחסים בין המדינות התהדקו יותר ויותר בעשור הראשון של המאה ה-21.
דוגמאות ליחסים המתהדקים הם במשברים בעולם הערבי, בהם שתי המדינות היו דעה ואינטרסים משותפים, במקרים כמו ההפיכה במצרים ומלחמת האזרחים בסוריה.
שתי המדינות היוו גוש אחד בנוגע למלחמת האזרחים בסוריה ובתמיכתן באותן קבוצות מורדים.
בהפיכה השנייה והראשונה במצרים, שתי המדינות היו בעד שלטונו של מוחמד מורסי מהאחים המוסלמים.
נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, הכריז במהלך מסיבת עיתונאים בשנת 2014 כי "יחד עם קטר, אנחנו תמיד מצדדים במדוכאים ברחבי העולם".
יחסי טורקמניסטן–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין רפובליקת טורקמניסטן.
היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1992 עם קבלת עצמאותה של טורקמניסטן מברית המועצות.
שגרירות ישראל בטורקמניסטן פועלת באשגבאט החל מאפריל 2023.
היחסים הפוליטיים שבין ישראל לטורקמניסטן הם יחסים סבירים עקב לחץ שנובע מאיראן השכנה.
ישראל מכבדת את הנייטרליות של טורקמניסטן בארגונים בינלאומיים ומכירה ביחסיה עם טורקמניסטן כיחסים חשובים.
שיתופי הפעולה בין שתי המדינות מתבטאים בנושאים מגוונים בהם בריאות, מים וחקלאות שמוגדרים כמשמעותיים לטורקמניסטן.
עם זאת, הטורקמנים דחו פעמיים קבלת שגרירים ישראלים לארצם לאורך השנים על רקע הסוגיה האיראנית.
בשנת 2012 ביקרה משלחת ישראלית בבירת טורקמניסטן, אשגבאט, וקיימה פגישות עם ראשי חברות הנפט, הדלק והאנרגיה של המדינה.
באוקטובר אותה שנה שלח נשיא מדינת ישראל שמעון פרס מכתב ברכה לעמיתו הטורקמני גורבנגולי ברדימוחמדוב לרגל יום השנה ה-21 לעצמאות טורקמניסטן, בו ציין כי הוא מקווה לחזק את הקשרים בין שתי המדינות.
לאורך השנים, ישראל הייתה אחת המדינות שהשקיעו סך של 1.6 מיליארד דולר בשיקום בית זיקוק בעיר טורקמנבאשי, פרויקט בו השתתפו גם יפן, טורקיה, צרפת, גרמניה, איראן ומדינות נוספות.
ב-29 בספטמבר 2013 ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו נפגש עם שר החוץ הטורקמני ראשיד מרדוב בעצרת הכללית של האו"ם בניו יורק.
פגישה זו התקיימה שלושה חודשים לאחר מינויו של השגריר הישראלי הראשון בטורקמניסטן.
בעקבות הפגישה, הוכרז על "העמקה והרחבה" של היחסים הבילטרליים בין שתי המדינות.
ביוני 2017 נערכה בירושלים פגישת התייעצויות ברמת סגני שרי החוץ בין שתי המדינות.
במהלכה נדונו מספר נושאים לחיזוק היחסים בין טורקמניסטן-ישראל במישור המדיני, המסחרי, הכלכלי, התרבותי וההומניטרי, כמו גם פיתוח שיתוף פעולה בנושאי תעשייה, היי-טק, משאבי מים, בריאות ותיירות.
ב-8 באוגוסט 2018 התקיים באשגבאט הליך משא ומתן בין נציגי משרדי החוץ של שתי המדינות על רקע שיתוף פעולה בנושאי אנרגיה, חקלאות, חינוך ותיירות.
על פי דיווחים שנחשפו באותה שנה, חברות ישראליות מסייעות באופן פעיל לטורקמניסטן בפיתוח ענף החקלאות שלה ובשחזור בית הזיקוק הגדול ביותר בשטח המדינה.
באפריל 2023 נחנכה שגרירות ישראלית קבועה במדינה.
באפריל 2023 נפתחה באשגבאט, בירת טורקמניסטן, שגרירות קבע של ישראל.
טורקמניסטן מיוצגת בישראל על ידי "שגריר שאינו תושב" שמקום מושבו ברומא.
כיום משמש בתפקיד קומקוב טוילי באביביץ (מנובמבר 2020).
בשנת 2009 הוחלט לפתוח שגרירות ישראלית בטורקמניסטן ומונה לה השגריר ראובן דינאל.
דינאל נדחה, לאחר שבשנת 1996 גורש מרוסיה לאחר שנתפס על ידי גורמי ביטחון במוסקבה, כשקיבל תצלומי לוויין מסווגים מקצינים רוסים, אז שימש כראש שלוחת המוסד הראשון במוסקבה.
לאחר דחיית מועמדותו של דינאל על ידי משרד החוץ הטורקמני, שר החוץ אביגדור ליברמן מינה אותו לשגריר בקייב, בירת אוקראינה.
באוגוסט 2010 הוחלט על מינוי הדיפלומט המקצועי חיים קורן לתפקיד השגריר הישראלי הראשון באשגבאט.
עם זאת, במשך עשרה חודשים לא נתנו השלטונות הטורקמנים את הסכמתם למינויו של קורן.
תקופה ארוכה לא הצליחו במשרד החוץ בירושלים להבין את הרקע להחלטת משרד החוץ של טורקמניסטן.
אולם, ביוני 2011 התבררו הדברים לאחר שבכירים במשרד החוץ של טורקמניסטן נפגשו עם דיפלומטים ישראלים בכירים והבהירו להם כי הם מתנגדים למינויו של קורן כיוון שבקורות החיים שלו, שהועברו שנה לפני כן, צוין שהוא שימש במשך שלוש שנים מדריך במכללה לביטחון לאומי בגלילות.
לדברי מקור במשרד החוץ בירושלים, הבכירים הטורקמנים טענו כי זו ראיה לכך שקורן הוא איש המוסד ולא דיפלומט.
משרד החוץ הישראלי טען שהמכללה לביטחון לאומי היא מוסד לימודי ולא גוף מודיעיני, אך הטורקמנים לא קיבלו את הסברו של משרד החוץ הישראלי וסירבו למינויו של קורן.
"אנחנו רוצים שתשלחו שגריר שיחזק את היחסים הבילטרליים, ולא מרגל שיאסוף מודיעין על איראן", הדגישו הבכירים הטורקמנים.
הפרשה גרמה למבוכה רבה במשרד החוץ, במיוחד בשל העובדה שמעולם לא קרה שמדינה זרה דחתה פעמיים את המועמד שאותו רצתה ישראל למנות.
בנוסף, דחיית מינויו של קורן הייתה לא מובנת בעיני רבים מכיוון שלא דובר במינוי פוליטי, אלא בדיפלומט מקצועי.
בסופו של דבר, הוחלט על מינויו של שמי צור לתפקיד השגריר הראשון בטורקמניסטן לאחר שנדחו שני שגרירים.
ביוני 2013 הוא הגיש את כתב האמנתו לנשיא טורקמניסטן ברדימוחמדוב והתקבל במדינה.
צור הוחלף בהמשך על ידי יצחק קגן.
ביוני 2020 נבחרה בת-עדן קייט לשגרירת ישראל לטורקמניסטן.
יחסי טורקיה–שוודיה היחסים הבינלאומיים בין טורקיה לבין שוודיה.
לשוודיה יש שגרירות באנקרה וקונסוליה כללית באיסטנבול.
שתי המדינות הן חברות מלאות של מועצת אירופה, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD), הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) ואיחוד מדינות הים התיכון.
שוודיה, אשר קיבלה לידיה את סיבוב הנשיאות של המועצה של האיחוד האירופי ביולי 2009, תומכת בחברות של טורקיה באיחוד האירופי.
מפלגת הירוקים של שוודיה ביקרה את ההתנגדות של צרפת וגרמניה לחברות של טורקיה.
בשנת 2019, הטילה החסם נשק עם הפלישה הטורקית לצפון סוריה.
באוקטובר 2021 איימה טורקיה לגרש את שגריר שוודיה בעקבות תמיכתו בשחרור עות'מאן קבאלה, שהשתתף בניסיון ההפיכה בטורקיה מהכלא הטורקי.
במאי 2022, בעקבות רצונה של שוודיה להצטרף לברית נאט"ו, טורקיה איימה להטיל וטו על הצטרפותה לברית אשר מותנית באישור של כל החברות בה, כולל טורקיה.
הנימוק של ארדואן הוא העובדה כי ישנם כמה מתנגדי משטר, ממפלגת הפועלים של כורדיסטן ומארגונו של המנהיג הדתי פטהוללה גולן, שנחשבים ל"טרוריסטים" בטורקיה אך קיבלו מקלט מדיני במדינה.
נציגים שוודים הודיעו כי יגיעו לאנקרה כדי לשכנע אותו להסיר את התנגדותה.
שרת החוץ השוודית אן לינדה אמרה כי "ממשלתו של אולוף פלמה הייתה הראשונה להכיר במפלגת הפועלים של כורדיסטן כארגון טרור, מיד לאחר טורקיה עוד בשנת 1984. האיחוד האירופי אימץ את ההחלטה רק ב-2002. עמדתנו לא השתנתה".
כמו כן, שרת החוץ השוודית הודיעה כי החסם הנשק הוסר וכי נעשים מאמצים להגדיר את הקבוצות הכורדיות "היחידות להגנת העם" ו-PKK במדינה כארגוני טרור.
ביוני 2022, טורקיה טענה שכל דרישותיה התקבלו וכי היא תמכה באישור חברותה של שוודיה בברית נאט"ו.
בינואר 2023 התקיימו הפגנות בבירה סטוקהולם בהן נראתה בובה בדמות של נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן כאילו מוצאת להורג, בשל כך זומן שגריר שוודיה בטורקיה לשיחת הבהרה.
ב-12 ביוני 2008, הריקסדאג סירב להתייחס לאירועים של רצח העם הארמני ב-1915 כרצח עם.
עם זאת, ב-11 מרץ 2010, הריקסדאג בסופו של דבר הצביע על החלטה להכיר ברצח העם הארמני.
טורקיה מיד החזירה את שגריר שוודיה לארצו וביטלה שיחות שנועדו להיערך בין שתי המדינות ב-17 במרץ 2010.
ראש הממשלה הטורקי רג'פ טאיפ ארדואן הגיב על ידי הצהרה ש"אנחנו מגנים בתוקף את ההחלטה הזאת, אשר נעשתה על פי שיקולים פוליטיים.
זה לא מתאים לידידות הקרובה של שתי המדינות".
שגריר טורקיה בשוודיה זרגון קורוטורק אמר בתוכנית הערב השוודית Aktuellt שיהיו "השלכות קיצוניות" לטווח הארוך על טבע היחסים בין שתי המדינות, ואמר: "אני מאוד מאוכזב.
למרבה הצער, חברי הפרלמנט חשבו שהם יותר היסטוריונים מאשר חברי פרלמנט, וזה מאוד מצער".
שר החוץ השוודי קארל בילדט כתב בבלוג מקופנהגן שהוא "מתחרט" על התוצאה של ההצבעה.
יחסי טורקיה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין הפדרציה הרוסית.
מסוף המאה ה-16 ועד המאה ה-20, היחסים בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הרוסית היו מתוחים לעיתים קרובות, והן אף לחמו ביניהם כמה פעמים.
עם זאת, בשנת 1920, כתוצאה של הסיוע של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית לטורקים במהלך מלחמת העצמאות של טורקיה, ממשלות מוסקבה ואנקרה פיתחו יחסים חמים ביניהם.
בשנת 1932 הרפובליקה הטורקית לקחה הלוואות מברית המועצות, ותוכנית הפיתוח הכלכלית והתעשייתית הראשונה שלה (1934–1938) תוכננה במידה רבה בעקבות תוכניות החומש של ברית המועצות, שנראו לה טובות במהלך השפל הגדול, ועל אף החסרונות, כמו הרעב הסובייטי (1932–1933), שהיה מוסתר במידה רבה מן העולם החיצון.
היחסים הטובים בין מוסקבה לאנקרה נמשכו עד שיוסיף סטלין דרש הקמת בסיסים סובייטיים במצרים הטורקיים לאחר אמנת מונטרה בשנת 1936, ובעיקר בוועידת פוטסדאם בשנת 1945. טורקיה הצטרפה לנאט"ו בשנת 1952 והשתלבה בברית המערבית נגד ברית ורשה במהלך המלחמה הקרה, כאשר היחסים בין שתי המדינות היו ברמה הנמוכה ביותר.
בעקבות קריסת ברית המועצות בשנת 1991, השתפרו היחסים בין טורקיה ורוסיה במהירות, ושתי המדינות הפכו בסופו של דבר לשותפות הסחר הגדולות ביותר זו של זו.
רוסיה הפכה לספקית האנרגיה הגדולה ביותר בטורקיה, ואילו חברות טורקיות רבות החלו לפעול ברוסיה.
בתקופה זו, טורקיה הפכה ליעד העיקרי עבור תיירים רוסים.
עם זאת, היחסים הבילטראליים החמים של שני העשורים האחרונים נעשו מתוחים מאוד לאחר הפלת מטוס סוחוי Su-24 רוסי על ידי מטוס F-16 של טורקיה.
נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן התנצל מאז על האירוע והיחסים השתפרו בעקבות כמה פגישות בינו לבין נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
הסלאבים ועמים טורקיים היו במגע במשך אלפי שנים לאורך הערבה האירו-אסייאנית.
במהלך ימי הביניים, ממלכות טורקיות כמו ממלכת הכוזרים, קומניה, בולגריה של הוולגה, אורדת הזהב, חאנות קאזאן, חאנות קרים, חאנות אסטרחן וחאנות סיביר הוקמו בחלקים של רוסיה של ימינו, ושמרו על לשונם, והמורשת התרבותית שלהם.
הטורקים באנטוליה הופרדו מרוסיה ידי הים השחור והאיחוד הפולני-ליטאי במערב, ועל ידי הרי הקווקז במזרח.
הטורקים הקימו את האימפריה העות'מאנית באנטוליה והחלו להתפשט לעבר אירופה, ואילו רוסיה התפשטה דרומה לכיוון הים השחור, מה שגרם לעימותים בין השתיים.
כיבוש קונסטנטינופול בשנת 1453 על ידי העות'מאנים סימנה את קץ האימפריה הביזנטית, ורוסיה הפכה למושב הכנסייה האורתודוקסית המזרחית, ושליטיה ירשו את המורשת הביזנטית.
החל משנת 1549, תמיכתה של האימפריה העות'מאנית במדיניות טורקיות ואיסלאמיות קטנות ברוסיה המודרנית (חאנות קרים, חאנות אסטרחן, וכו') הביאה את שתי האימפריות לעימות.
הים השחור היה בשליטה עות'מאנית כשהרוסים החלו במתקפה נגד הטורקים.
בשנת 1696 פטר הגדול כבש את אזוב, אבל קרבות רבים נוספים קדימה.
המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) הביאה להסכם קוצ'וק קאינרג'ה בשנת 1774, שהעניק לרוסיה מעבר אל הים השחור, מה שאפשר לרוסיה לקבל גישה לים התיכון.
כמו כן אפשר ההסכם לרוסים את הזכות להתערב באימפריה העות'מאנית למען האוכלוסיות הנוצריות המזרחיות.
במאה ה-19, רוסיה סייעה למיעוטים הסלאביים והנוצרים של טורקיה להתקומם נגד השלטון העות'מאני.
רוסיה לא חתרה לחלוקת המדינה העות'מאנית, מחשש שזה יסייע לתוכניות ההתרחבות של האימפריה האוסטרית בחצי האי הבלקני, אשר היה ברובו אורתודוקסי.
עם זאת, בסופו של דבר, הרצון למעבר חופשי דרך מצרי הטורקיים והפאן-סלאביות הובילו להתערבות המכרעת במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
שתי האימפריות נלחמו זו בזו בפעם האחרונה במלחמת העולם הראשונה, עם זאת, עד תום המלחמה שתי המונרכיות הופלו והובסו.
אספקה סובייטית של זהב וחימוש לכאמליסטים בשנות ה-20 של המאה ה-20 היו גורמי מפתח בהצלחתם בתפיסת השלטון, וניצחונם במסע הארמני ובמלחמת טורקיה-יוון.
הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית הייתה המדינה השנייה שהכירה רשמית בממשלת טורקיה הלאומית, וב-16 במרץ 1921 נחתם הסכם מוסקבה (1921) בין ממשלת לנין וממשלת האספה הלאומית הגדולה של טורקיה.
על פי ההסכם התחייבו שתי הממשלות לכונן יחסים ידידותיים בין המדינות; סעיף 6 לאמנה הכריז כי כל האמנות שנחתמו בין רוסיה לטורקיה בטלות ומבוטלות.
ההסכם בא בעקבות הסכם קארס שנחתם באוקטובר 1921 על ידי טורקיה עם ארמניה הסובייטית, אזרבייג'ן הסובייטית וגאורגיה הסובייטית, אשר היוו חלק מברית המועצות לאחר הקמתה בשנת 1922.
לאחר שהוגלה לאון טרוצקי מברית המועצות בפברואר 1929, הוא הגיע לאיסטנבול וחי בה במשך כמעט 4 שנים (1929–1933).
ביולי 1936 נחתמה אמנת מונטרה, אשר בה החזירה טורקיה לעצמה את השליטה במצרים, מה שגרם למתיחות בין שתי המדינות.
על אף שטורקיה נשארה מדינה נייטרלית במהלך מלחמת העולם השנייה, רוסיה ראתה בעין רעה את היחסים הידידותיים של טורקיה עם גרמניה הנאצית, ובעקבות כך ביטלה במרץ 1945 את ברית הידידות עמה משנת 1925, והעלתה מחדש תביעות על השטחים המזרחיים של טורקיה.
בוועידת פוטסדאם (יולי 1945) דרש יוסיף סטלין לשנות את אמנת מונטרה; הדרישה הסובייטית נועדה לאפשר לברית המועצות להצטרף להגנת המצרים, אולם היא נדחתה על ידי טורקיה, בגיבוי המערב.
בעקבות כך החל משבר המצרים הטורקיים.
במרץ 1947, עם ההכרזה על דוקטרינת טרומן, ארצות הברית ערבה לגבולות טורקיה (כמו גם ליוון) ולהמשך קיומן של ממשלות לא קומוניסטיות בשתי המדינות.
טורקיה ביקשה סיוע מארצות הברית והצטרפה לנאט"ו בשנת 1952. ברית המועצות וטורקיה היו במחנות מנוגדים במהלך מלחמת קוריאה ובמהלך המלחמה הקרה.
המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה והמעורבות הטורקית במלחמת האזרחים בסוריה הובילו לניגודי אינטרסים ולהתנגשויות בין המדינות.
היחסים בין המדינות התדרדרו באופן דרסטי לאחר שמטוס F-16 של חיל האוויר הטורקי הפיל מטוס SU-24 רוסי במרחב האווירי של סוריה ב-24 בנובמבר 2015. כתוצאה מכך, נחקק איסור מוחלט על כניסת תיירים רוסים לטורקיה.
כתוצאה מכך, ממשלת רוסיה החליטה כי היא אינה מאפשרת לחדש תחבורה אווירית עם טורקיה.
שבעה חודשים לאחר המקרה, הקשרים בין שתי המדינות היו "קפואים".
בחודש יוני 2016, הנשיא הטורקי, רג'פ טאיפ ארדואן, שלח מכתב לנשיא רוסיה והביע עניין בתחום הנורמליזציה.
כמו כן, הנשיא הטורקי התנצל בקשר למות הטייס הרוסי.
הנשיא הטורקי גם הדגיש כי הוא מוכן לעשות כל דבר על מנת להחזיר את היחסים באופן ידידותי.
ב-29 ביוני 2016, לאחר שיחת טלפון בין ולדימיר פוטין ונשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, היחסים בין שתי המדינות החלו להשתפר.
שתי המדינות הסכימו לשתף פעולה בתחום האסטרטגי והכלכלי.
ב-1 ביולי 2016, התקיים מפגש בסוצ'י עם שר החוץ סרגיי לברוב ושר החוץ של טורקיה.
במהלך הפגישה הם דיברו על המצב בסוריה.
גם טורקיה וגם רוסיה ראו בלוב עתירת הנפט מדינה אסטרטגית והתערבו במלחמת האזרחים השנייה בלוב.
טורקיה תמכה בממשלת לוב שהוכרה על ידי האו"ם, והציעה לה סיוע צבאי נוסף כדי לבלום את התקדמות מפקד המיליציה, ח'ליפה חפתר.
היא חתמה עם הממשלה על הסכם שעסק בגבול הימי עם לוב.
בטורקיה היה קיים חשש מכניסה למלחמה רחוקה עם רוסיה, מפני שמוסקבה הכירה אומנם בממשלת טריפולי, אך העניקה תמיכה ליריב, ח'ליפה חפתר.
שתיהן השתמשו בשליחים שפעלו עבורן בשטח.
טורקיה סייעה לממשלת טריפולי גם באמצעות לוחמים ממיליציות איסלאמיות מגוונות, כולל כאלו שלחמו בסוריה.
רוסיה נעזרה ב"כח וגנר" (מיליציה צבאית המופעלת באופן עקיף על ידי מוסקבה) בשכירי חרב מסוריה לצד מעורבות ישירה יותר.
בינואר 2020 טורקיה אף שלחה כוחות ללוב.
בשנת 2019, היה שיתוף פעולה צבאי עם רוסיה בהשתלטות משותפת על רצועת שטח בצפון סוריה.
טורקיה ניסתה לשכנע את הקרמלין לשתף פעולה בלוב.
רוסיה וטורקיה הקפידו שלא להחריף יתר על המידה את התנהלותן בלוב ובסוריה.
נחתמו הסכמים בין הטורקים לרוסים במטרה למנוע התנגשות צבאית על בסיס האינטרסים המנוגדים של הצדדים בסוריה ובלוב, אבל אלה הופרו על בסיס קבוע.
המעורבות הטורקית במלחמת האזרחים השנייה בלוב הובילה להגדלת אזור השליטה של ממשלת טריפולי וחיזקה את מעמדה של טורקיה במלחמת הפרוקסי שלה נגד רוסיה.
באוקטובר 2020, הצליחו מאמצים דיפלומטים להביא להסכמה על הפסקת אש במלחמת האזרחים בלוב.
רוסיה הצליחה לייצב את משטרו של בשאר אל-אסד.
מנגד, טורקיה הייתה התומכת העיקרית באופוזיציה הסורית, שהשטח בשליטתה צומצם עם הזמן לאזור אידליב.
כמו כן, הטורקים שאפו לפגוע בכורדים שהקימו אוטונומיה בצפון-מזרח סוריה.
בספטמבר 2020, פרצה מלחמת נגורנו קרבאך השנייה בין ארמניה לאזרבייג'ן.
רוסיה הייתה בברית הגנה עם ארמניה, העבירה לה נשק והחזיקה בבסיס צבאי במדינה.
טורקיה תמכה באזרים והעבירה להם נשק רב לפני המלחמה.
היא גם הואשמה בשליחת שכירי חרב.
המלחמה הסתיימה בהסכם הפסקת האש של נגורנו קרבאך (2020) שגובש לאחר תיווך רוסי.
רוסיה, הצליחה להציב חיילים בדרום הקווקז ולמנוע נוכחות טורקית בשטח.
טורקיה מצדה חיזקה את המורל הלאומי, ואזרבייג'ן שמרה על הישגים טריטוריאליים.
בפברואר 2022, לאחר שהחלה הפלישה הרוסית לאוקראינה, הביע ארדואן את תמיכתו באוקראינה.
בשנים 2001–2011, הייצוא הטורקי השנתי לרוסיה עלה 2–924 מיליון דולר ל-5.993 מיליארד דולר.
בתקופה זו, סך היצוא הרוסי לטורקיה עלה מ-3.336 מיליארד דולר ל-23.953 מיליארד דולר.
יחסי טורקיה–קרואטיה הם יחסי החוץ שבין טורקיה לבין קרואטיה.
שתי המדינות חברות במספר ארגונים בינלאומיים, כגון: מועצת אירופה, נאט"ו, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), וארגון הסחר העולמי (WTO).
בנוסף, השתיים היו מועמדות לחברות באיחוד האירופי בין 2005 ועד ל-2013, כאשר קרואטיה הצטרפה לאיחוד האירופי, כחברה ה-28 לפני טורקיה.
היחסים בין שתי המדינות החלו בשנת 1991, במסגרת הכרתה של קרואטיה העצמאית על ידי טורקיה.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1992. כיום מתגוררים כ-300 תושבים טורקים בקרואטיה.
היקף הסחר בין טורקיה קרואטיה הסתכם ב-$273.4 מיליון דולר בשנת 2006. באותה השנה יותר מ-22,300 תיירים קרואטים ביקרו בטורקיה.
קרואטיה מחזיקה שגרירות באנקרה ושתי קונסוליות כלליות באיסטנבול ובאיזמיר.
יחסי טורקמניסטן-סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שלא מתקיימים בין רפובליקת טורקמניסטן לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו עקב חוסר אינטרסים בניהול כאלו מצד שתי המדינות.
אזרחים סן מרינזיים מעטים ואחדים בשנה מגיעים לטורקמניסטן לביקורים וטיולים, וגם מהם נדרשת אשרה ותשאול ביטחוני מקיף ביותר.
גם סן מרינו מצידה סוגרת את שעריה בפני אזרחים ותיירים טורקמנים, אם וכאשר מעטים כאלו מגיעים, אם בכלל.
כאמור, בין שתי המדינות אין יחסים דיפלומטיים, אך ישנו קשר בין הלאומים הסן מרינזים והטורקמנים, לפיכך יש צורך בנתינת שירותים קונסולריים לאזרחי המדינות.
שירותים קונסולריים של שתי המדינות ניתן לקבל בשגרירות הקרובה ביותר של המדינה השנייה - השגרירות הסן מרינזית במונגוליה, והשגרירות הטורקמנית באיטליה.
יחסי טורקיה–שווייץ הם יחסי החוץ בין שווייץ לטורקיה.
לשווייץ יש שגרירות באנקרה וקונסוליה מרכזית באיסטנבול.
לטורקיה יש שגרירות בברן וקונסוליה מרכזית בציריך ובז'נבה.
שתי המדינות הן חברות במועצת אירופה, בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ובארגון הסחר העולמי.
בערך 130,000 מהגרים מטורקיה חיים בשווייץ, רבים מהם הם כורדים טורקיים.
במרץ 2017, משרד עורך הדין הכללי של שווייץ ערך חקירה למעקב אפשרי של קהילת טורקיה בשווייץ.
דווח שהנחקרים במעקב עובדים בשגרירות הטורקית בברן.
החשודים הם חברים מפוקחים של הפגנה פוליטית על האוניברסיטה של ציריך וחטפו איש עסקים שוודי- טורקי שהיה קשור לתנועת הגולן בציריך.
השגריר הטורקי אילהן סאיגילי הכחיש את ההאשמות.
יחסי טורקיה–פלאו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין הרפובליקה של פלאו.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין הרפובליקה של פלאו כוננו ב-10 במאי 2007.
המסחר הכולל שבין שתי המדינות הגיע בשנת 2014 לשווי של קצת יותר ממיליון דולר אמריקאי כאשר מיליון דולר אמריקאי הם הייצוא הטורקי מפלאו והחלק הזניח הם הייצוא הפלאואני לטורקיה.
עיקר שיתופי הפעולה שבין שתי המדינות נעשים בפורומים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות.
טורקיה אינה מיוצגת בפלאו בדרג השגרירות.
טורקיה הסמיכה קונסול כבוד על פלאו והאמינה את שגרירותה שבטוקיו, בירת יפן, על פלאו.
פלאו אינה מיוצגת בטורקיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טורקיה–קיריבטי הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין הרפובליקה של קיריבטי.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין הרפובליקה של קיריבטי כוננו בשנת 2008.
עיקר שיתופי הפעולה שבין שתי המדינות נעשים בפורומים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות ופורומים שונים בהם תורמת טורקיה מכספה למען התפתחות אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת קיריבטי.
קוראיטי בניאטו, שר החוץ של קיריבטי (2008)
אנוטה טונג , נשיא קיריבטי (2014)
טיואי טואטו , שר הכלכלה של קיריבטי (2016)
טורקיה אינה מיוצגת בקיריבטי, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
טורקיה האמינה את שגרירותה שבקנברה, בירת אוסטרליה, על קיריבטי.
קיריבטי אינה מיוצגת בטורקיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טורקיה–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הטורקית ובין רפובליקת קזחסטן, אשר מתקיימים מאז 2 במרץ 1992.
לאחר התפרקות ברית המועצות הפכה טורקיה למדינה הראשונה שהכירה בעצמאותה של קזחסטן.
מאז התפתחו קשרים כלכליים בין המדינות, וההשקעות הישירות בקזחסטן מטורקיה בתקופה שבין 1993 למרץ 2009 הסתכמו ביותר מ-800 מיליון דולר.
באוקטובר 2009 נחתם הסכם שותפות אסטרטגי בין טורקיה לקזחסטן .
במאי 2012 הוקמה המועצה לשיתוף פעולה אסטרטגי קזחי-טורקי .
מחזור המסחר הכולל בשנת 2015 הסתכם ביותר משני מיליארד דולר.
חברות טורקיות משקיעות בתחום המזון, הרפואה ומגזר הבנייה.
לעומת זאת, נכון ליוני 2015, היו בטורקיה 482 חברות עם הון קזחי.
גם פרויקטים חינוכיים משותפים מתפתחים.
בנור-סולטן (אסטנה) נפתח מרכז תרבות על שם יונוס אמרה.
גם על שטחה של קזחסטן יש רשת של ליסאומים קזחים-טורקיים.
יחסי טורקיה–קפריסין (, ) הם מערכת היחסים שבין הממשלות והעמים של הרפובליקה הטורקית ושל רפובליקת קפריסין.
שתי המדינות לא מקיימות יחסים דיפלומטיים, נכון לשנת 2023. הרפובליקה הטורקית אינה מכירה באופן רשמי בעצמאותה של רפובליקת קפריסין ומקבלת את תביעת הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין על כל שטח האי.
טורקיה היא המדינה היחידה שאינה מכירה בקפריסין.
במהלך המאה ה-15 והמאה ה-16 שלטה הרפובליקה של ונציה על חלקים נרחבים בקפריסין.
בשנות השישים של המאה השש עשרה החלה האימפריה העות'מאנית הצעירה, שטורקיה מהווה לה המשך ישיר, להתקיף את האי.
קפריסין נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית באופן סופי בשנת 1571, 20,000 מתושבי ניקוסיה הוצאו להורג, וכל הכנסיות ומבני הציבור נבזזו.
במהלך מלחמת העצמאות היוונית (1821-1832), העם היווני נאבק לקבלת עצמאות מהאימפריה העות'מאנית ששלטה אז ביוון.
העות'מאנים, שהובסו במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877-1878), ביקשו את תמיכתה של בריטניה בקונגרס ברלין.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה, ועל פי הנחיות הסכם לוזאן, הרפובליקה הטורקית החדשה שהוקמה ויתרה על כל תביעותיה בקפריסין, והכירה בשלטונה של בריטניה באי.
השנים הראשונות של שלטון הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד על קפריסין היו שנים שקטות באופן יחסי, היחסים בין הקהילה הטורקית לקהילה היוונית באי קפריסין היו יחסים עוינים אך הדבר לא התבטא בסכסוכים מזוינים.
בשנת 1955 הכריזה ממשלת הממלכה המאוחדת על מצב חירום באי קפריסין בעקבות פעילות צבאית של המחתרת היוונית-נוצרית אאוקה מחד, ושל חמושים מוסלמים ממוצא טורקי בתמיכת טורקיה.
המפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד הקומוניסטית (AKEL) הצטרפה גם היא כצד שלישי, אך זניח באופן יחסי, לסכסוך.
עוד קבע סעיף 3 להסכם כי אם שלוש המדינות לא יבססו הסכמה בענייניו של האי, רשאית כל אחת מהן לעשות באופן חד-צדדי את הנדרש כדי להביא ליישומם של כללי ההסכם.
בכך ניתנה לשלוש המדינות זכות להתערב בענייניו הפנימיים של האי.
ב-1960 זכתה קפריסין בעצמאותה, אך יחסי שתי הקהילות באי לא השתפרו, ואף החמירו לאחר שנשיא קפריסין הארכיבישוף מקאריוס השלישי הציע לערוך 13 תיקונים בחוקת המדינה.
תהליך הקיטוב באי הלך והתעצם, והאוכלוסייה הטורקית, שהיוותה מיעוט, החלה מתרכזת במובלעות.
ב-1964 הוקם "כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות בקפריסין", או "אונפיסי"פ" (UNFICYP, United Nations Peacekeeping Force in Cyprus).
הן ממשלת טורקיה והן ממשלת יוון, שנשלטה החל מ-1967 בידי החונטה הצבאית, התערבו באופן תדיר בענייניו של האי, אשר נע בלאו הכי בין רעיון האיחוד עם יוון לבין רעיון ה"חלוקה" (Taksim) הטורקי.
ב-1971 שוב הקים גריווס כוח מעין-צבאי קפריסאי-יווני, אשר נטל לעצמו את השם EOKA-B, הכל בתגובה לכך שמקאריוס נטש לדעתו את רעיון האיחוד.
הכוח, שהוגדר כארגון טרור הן על ידי טורקיה ובריטניה והן על ידי מקאריוס עצמו, נתמך בידי ממשלת הגנרלים היוונית.
לאחר מותו של גריווס בינואר 1974 הגבירה החונטה הצבאית היוונית את שליטתה בארגון, ובעידודה, ב-15 ביולי 1974, תפס הארגון את השלטון במסגרת הפיכה צבאית.
תירוצה של הממשלה הטורקית לפלישה הייתה "הגנה על האוכלוסייה המוסלמית באי".
טורקיה כבשה את חציו הצפוני של האי קפריסין כאשר האבדות של שני הצדדים הסתכמו בכאלפיים הרוגים.
בשנת 1983 הכריזו מנהיגי הקהילה הקפריסאית-הטורקית על עצמאות מלאה ועל ריבונות בשטח שנכבש בידי הצבא הטורקי ב-1974. הכרזת העצמאות קבעה את שם המדינה ל"רפובליקה הטורקית של צפון קפריסין".
ההכרזה זכתה להכרה של טורקיה בלבד, ויתר מדינות העולם והארגונים הבינלאומיים הוסיפו לראות בקפריסין הצפונית שטח כבוש, שהריבונות עליו אמורה לחזור לרפובליקת קפריסין השולטת בדרום האי.
בתגובה לכך ביטלה טורקיה את הכרתה ברפובליקת קפריסין.
סוגיית קפריסין הפכה לסלע מחלוקת בין טורקיה ליוון, אולם מאז 1975 היו רק אירועים אלימים מעטים על הגבול בין שני חלקי האי.
בין שתי המדינות מתקיים תהליך שלום מתמשך.
ב-2017 פורסמו אזהרות מסע מהרשויות הקפריסאיות (היווניות) כי תיירים שיגיעו לקפריסין הטורקית עלולים להיאסר עד שנה או לקבל קנס כבד.
בהתאם, משרד החוץ הקפריסאי והשגרירות חידדו את אזהרת המסע לקפריסין הצפונית, וציין שבין השאר, תיירים ישראלים שישהו במלונות בצפון האי עלולים להיענש משפטית.
יחסי טורקיה–צרפת החלו כאשר הוקמה ברית בין פרנסואה הראשון, מלך צרפת וסולימאן המפואר במאה ה-16, והם מתמשכים מאז.
היחסים נותרו ידידותיים במהלך תקופה של כמעט שלוש מאות שנים, עם חידוש אינטנסיבי של הקשר בתקופת שלטונו של לואי הארבעה עשר.
היחסים הפכו מורכבים יותר, עם הפלישה למצרים על ידי נפוליאון בונפרטה ב-1798, ועם תחילת העידן המודרני.
הברית הפרנקו-עות'מאנית, הייתה ברית שהוקמה בשנת 1536 בין מלך צרפת פרנסואה הראשון והסולטן הטורקי של האימפריה העות'מאנית סולימאן המפואר.
המלך פרנסואה שהיה כלוא במדריד, כאשר נעשו המאמצים הראשונים לכונן ברית.
המשלחת הצרפתית הראשונה סולימאן נשלחה מיד אחרי קרב פאביה על ידי אמו של פרנסואה הראשון, לואיזה, נסיכת סבויה, אבל המשלחת אבדה בדרך בבוסניה.
בדצמבר 1525 משלחת שנייה נשלחה, בראשות ז'אן פראנגיפאני, אשר הצליחה להגיע לקונסטנטינופול, ביקשה את שחרורו של המלך פרנסואה, והתקפה על בית הבסבורג.
פראנגיפאני חזר עם תשובה מסולימאן, ב-6 בפברואר 1526: ברמה העליונה יחסים אסטרטגיים בין האימפריה העות'מאנית ואת ממלכת צרפת התחיל במהלך שלטונם של סלימאן המפואר ובית ולואה, בזמן פרנסואה הראשון, מלך צרפת, ברבע הראשון של המאה ה-16, בכל פעם כאשר למלך הצרפתי היה צורך קריטי של ברית, וסיוע מסולטאן האימפריה העות'מאנית.
המגעים שופרו עוד יותר, במיוחד מבחינה מסחרית, עם הקפיטולציות שניתנו על ידי הסולטאן ב-1535 וזה מתחיל עם ז'אן דה לה פורסט באותה שנה, ומאז צרפת שלחה שגרירים לטורקיה.
תנאי הסחר המועדפים הללו סימנו את היחסים, הן במונחים מסחריים והן מעבר לכך, עד לביטולם עם הסכם לוזאן בשנת 1923. הנציג הטורקי הראשון שבילה תקופה ארוכה בפריז, היה יירמסקיז מוחמד סלבי, בתחילת המאה ה-18, בתקופה שבה האימפריה העות'מאנית ביקשה להבין את הסיבות של אובדן גדולתה לעומת מעצמות אירופה.
שתי המדינות היו במצב של מלחמה שלוש פעמים.
עם חתימת הסכם אנקרה ב-20 באוקטובר 1921 בין שתי המדינות, צרפת הפכה למעצמה המערבית הראשונה שנטשה את הטענות שכוננו על ידי הסכם סוור והכירה בפועל בממשלה הטורקית החדשה שבסיסה באנקרה.
היחסים במהלך היחלשות האימפריה העות'מאנית
האינטנסיביות של הקשר באה לידי ביטוי על ידי פתיחה של עד ארבעים קונסוליות צרפתיות, שהתמקדו לעיתים קרובות ביחסי הסחר, ברחבי האימפריה העות'מאנית במהלך המאה ה-18.
בנובמבר 2019, נשיא צרפת עמנואל מקרון מתח ביקורת על המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית, ותיאר את המתקפה כתורמת ל"מוות לקשרים האסטרטגים בנאט"ו על ידי ערעור התיאום בין בעלות הברית".
נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן השיב בטענה שלמקרון יש הבנה רדודה בנאט"ו והוסיף כי מקרון עשוי להיות "מת במוח".
באוקטובר 2020, לאחר שראשו של סמואל פאטי נערף על ידי מחבל איסלאמיסטי על שהציג קריקטורות של מוחמד במהלך הרצאה בנושא חופש הביטוי, שני הנשיאים התנגשו שוב בהערותיהם על הרצח.
מקרון התייחס לרצח כאל אינדיקציה ל"הפרדה איסלאמית רחבה יותר בה תתמודד המדינה הצרפתית", ואילו ארדואן הגיב בפומבי והציע כי מקרון יזדקק לטיפול נפשי.
בעקבות הערה זו, החזירה צרפת את שגרירה מטורקיה.
ארדואן קרא אז לאזרחי טורקיה להחרים מוצרים צרפתיים.
בשנת 2021 אמר נשיא צרפת בראיון כי טורקיה תנסה להתערב בבחירות לנשיאות צרפת בשנת 2022 על ידי "משחק על דעת הקהל".
הוא הוסיף כי טורקיה עיוותה את הערותיו על האסלאם והפיצה שקרים מהתקשורת שבשליטת טורקיה וקטר.
טורקיה דחתה את הטענות בדבר התערבות הבחירות.
באוקטובר אותה שנה, איימה טורקיה לגרש את שגריר צרפת בעקבות תמיכתו בשחרור עות'מאן קבאלה, שהשתתף בניסיון ההפיכה בטורקיה מהכלא הטורקי.
צרפתית היא השפה הקשורה לתקופת הטנזימאט תקופה של רפורמות (1839–1876) בהיסטוריה של טורקיה.
מלבד העוסקים בפוליטיקה ודיפלומטיה, גם המחברים והקהל המיידי שלהם בשלבים השונים ברציפות של הספרות הטורקית המודרנית היו בשפה הצרפתית כמייחסים המערביים העיקריים שלהם.
חשיבותה כשפה הזרה הראשונה שנרכשה על ידי חברי הכיתות המשכילות בטורקיה, נמשכה עד לתקופת הרפובליקה של טורקיה, ולמעשה, עד ממש לעת האחרונה.
אף על פי שיש פחות טורקים היום הלומדים צרפתית כשפה זרה בלעדית, הידע שלה עדיין מיוצג היטב בקרב האינטליגנציה, וככזה, הוא מוערך מאוד.
לדברי דו"ח הנציבות האירופית לשנת 2006, 3% מהתושבים הטורקים מסוגלים לנהל שיחה בצרפתית.
לאחרונה גדלו קהילות המהגרים ממוצא טורקי, בכל הרמות של החברה, בצרפת, בלגיה, שווייץ וקנדה לחזק את מעמד ידיעת הצרפתית בטורקיה, מבחינה איכותית וכמותית.
בשנת 2004, הנשיא ז'אק שיראק, אמר כי צרפת תקיים משאל עם על כניסתה של טורקיה לאיחוד האירופי עם עליית הנושא, וכל הרחבה נוספת של האיחוד תהיה כפופה להצבעה פופולרית.
ב-2007, נשיא צרפת ניקולא סרקוזי הצהיר, כי "לטורקיה אין מקום בתוך האיחוד האירופי." סרקוזי המשיך, "אני רוצה לומר כי אירופה חייבת לתת לעצמה גבולות, שלא לכל המדינות יש ייעוד להיות חברות באירופה, החל מטורקיה שאין לה מקום בתוך האיחוד האירופי."
ב-2018, נשיא צרפת עמנואל מקרון נפגש עם נשיא טורקיה רג'פ ארדואן ואמר שלא תהיה התקדמות בתהליך ההצטרפות של טורקיה לאיחוד האירופי.
עם תנאי השוק הפתוח (עבור מוצרים תעשייתיים) שיצאה לדרך עם איחוד המכס של האיחוד האירופי-טורקיה החל משנת 1996, נתוני המסחר בין צרפת לטורקיה התגברו פי שניים וחצי במהלך חמש השנים שלאחר מכן, והגיעו ל-58 מיליארד דולר בשנת 2000, כאשר צרפת רושמת עודף ברור.
טורקיה הפכה לשותפה הסחר השלישית בגודלה של צרפת מחוץ לאיחוד האירופי, וצרפת הפכה לשותפה השלישית בגודלה של טורקיה בסך הכל.
אובדן התנופה שנגרם כתוצאה מהתקלות הכספיות בשלהי 2000 ותחילת 2001 השפיע כבר ב-2002.
בשנת 2003, לטענת האוצר הטורקי, היו בטורקיה 270 מפעלים צרפתים, התואמים נתחי שוק משמעותיים בתחום הרכב, הבנייה — בעיקר לייצור חשמל, מלט, ביטוח, הפצה ותעשיית התרופות.
לאחר אישור הצעת חוק צרפתית ב-22 בדצמבר 2011 שהגדירה את הכחשת רצח העם הארמני פשע שדינה עד שנה מאסר וקנס בסך 45,000 אירו (על $61,387), הממשלה הטורקית הקפיאה את היחסים הדו-צדדיים והפגישות הפוליטיות עם צרפת.
טורקיה גם ביטלה את הרשות לספינות צרפתיות לעגון, ולמטוסי הצבא הצרפתי לנחות בטורקיה, וכל מטוס צבאי צרפתי יצטרך לבקש אישור לכל טיסה על מנת להשתמש במרחב האווירי הטורקי.
ממשלת טורקיה הזהירה בעבר את ממשלת צרפת כי העברת הצעת החוק בסנאט, על פיה היא תהפוך לחוק, תפגע באופן רציני ביחסים הדו-צדדיים.
מאחר שטורקיה סגרה את הגישה לכוחות צרפתיים אל המרחב האווירי שלה ואל נתיבי הים שלה, צרפת נאלצה להתמודד עם בעיה לוגיסטית צבאית, והתקשתה להביא את חייליה אל אפגניסטן וממנה, שכן כל דרך אחרת נחשבה כמסוכנת וגם "יקרה מדי", לדברי שר הביטחון הצרפתי ז'ראר לונגואה.
ב-28 בפברואר 2012, המועצה החוקתית של צרפת קבעה כי החוק החדש אינו חוקתי ולא ביטל את החוק.
עם זאת, צרפת העבירה ב-1990 את חוק גיסוט שהפך לבלתי חוקי לפקפק בקיומם של פשעים נגד האנושות, שנועדו להיות מכוונים לשואה.
טורקיה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז, ו-5 קונסוליות בבורדו, ליון, מרסיי, נאנט ושטרסבורג.
מאידך, צרפת מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה, ו-8 קונסוליות באנטליה, בורסה, אדירנה, גזיאנטפ, איסקנדרון, איסטנבול, איזמיר ומרסין.
יחסי טורקיה–תוניסיה (בטורקית: Tunus-Türkiye ilişkileri, בערבית: العلاقات التركية التونسية) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הטורקית ובין הרפובליקה התוניסאית.
המדינות מקיימות קשרים אתניים ותרבותיים חזקים מאז הקולוניזציה העות'מאנית של תוניסיה החל בראשית המאה ה-16. בגלל כמה מאות שנים של שליטה עות'מאנית רשמית בתוניסיה, עד 25% מאזרחי תוניסיה הם ממוצא טורקי קריאולי.
תוניסיה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה וקונסוליה כללית באיסטנבול.
טורקיה מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס.
יחסי טורקמניסטן–יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין טורקמניסטן לבין יפן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים באפריל 1992, כשנה לאחר עצמאותה של טורקמניסטן.
מדינה שם בשפה הרשמית בטורקמנית: Türkmenistanברוסית: Туркмения ביפנית: 日本 סמל דגל מפה עיר בירה אשגבאט
טורקמניסטן מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יפן מיוצגת בטורקמניסטן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באשגבאט, בירת המדינה.
בשנת 2018 שוויו של הייצוא הטורקמני ליפן עמד על 22 מיליון ין וכלל בעיקר ירקות וחומרים צמחיים אחרים.
באותה השנה, שוויו של הייבוא הטורקמני מיפן עמד על 1.9 מיליארד ין וכלל בעיקר מכונות, מכוניות, חלקי רכב ומוצרים אופטיים.
על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה, באוקטובר 2017 התגוררו בטורקמניסטן שבעים ואחד אזרחים יפניים.
יחסי טורקיה–קנדה הם יחסי החוץ בין קנדה לטורקיה.
שתי המדינות הן חברות G-20, נאט"ו, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, האומות המאוחדות וארגון הסחר העולמי.
המהגרים הטורקים הראשונים הגיעו לקנדה בסוף המאה ה-19 מתחומי האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1922, זמן קצר לאחר קבלת עצמאותה, החליטה קנדה את ההחלטה הראשונה של מדיניות החוץ שלה בניגוד לבריטניה שהיא לא תשתתף במלחמה עם טורקיה במהלך משבר צ'נקלה.
הקשר הרשמי הראשון בין שתי המדינות התרחש בשנת 1943 כאשר ממשלת טורקיה הודיעה לאוטווה על כוונתה לפתוח שגרירות קבועה, שנפתחה בשנת 1944. קנדה החזירה אחר כך בשנת 1947 בפתיחת שגרירות באנקרה.
במהלך המלחמה הקרה, היחסים בין שתי המדינות התפתחו בעיקר סביב שיתוף פעולה צבאי וביטחוני במסגרת נאט"ו.
במרץ 1985 תקפו שלושה מחברי הצבא המהפכני הארמני את השגרירות הטורקית באוטווה והחזיקו את השגריר וכמה אנשים נוספים בשגרירות.
התוקפים רצו שטורקיה תכיר ברצח העם הארמני.
לאחר ארבע שעות, שוחררו בני הערובה ללא פגע והחמושים הובאו למעצר המשטרה.
זו הייתה התקיפה השלישית על הצוות הדיפלומטי הטורקי באוטווה על ידי תוקפים ארמנים בשלוש שנים.
בשנת 2004, הפרלמנט הקנדי הכיר רשמית ברצח העם הארמני.
ההכרה של קנדה השפיעה לרעה על היחסים הדו-צדדיים בין המדינות.
נערכו הרבה ביקורים רמי דרג בין מנהיגי שתי המדינות.
ביוני 2010, נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ביקר בקנדה כדי להשתתף בפסגת ה-G20 בטורונטו.
בנובמבר 2015 ביקר ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו בטורקיה כדי להשתתף בפסגת ה-G20 באנטליה.
ביוני 2019 חתמו קנדה וטורקיה על מזכר הבנות להקמת ועדה כלכלית וסחר משותפת, במטרה לקיים פגישות שנתיות בין פקידים ועסקים קנדיים וטורקים להרחבת הזדמנויות סחר והשקעות דו צדדיות.
באוקטובר 2021 איימה טורקיה לגרש את שגריר קנדה בעקבות תמיכתו בשחרור עות'מאן קבאלה, שהשתתף בניסיון ההפיכה בטורקיה מהכלא הטורקי.
בשנת 2019 הסתכם המסחר בין שתי המדינות ב-2.4 מיליארד דולר.
למעלה מ-350 חברות קנדיות משקיעות בטורקיה, בעיקר בתחומי האנרגיה, הכרייה, טכנולוגיית המידע והתשתיות.
טורקיה מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה ו-5 קונסוליות באדמונטון, הליפקס, מונטריאול, טורונטו וונקובר.
קנדה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה וקונסוליה כללית באיסטנבול.
יחסי טורקיה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה לטורקיה.
צ'ילה הייתה המדינה הראשונה באמריקה הלטינית שהכירה בטורקיה בהסכם הידידות, ב-30 בינואר 1926. בסנטיאגו ניתן למצוא את כיכר הרפובליקה הטורקית, מכללת אטאטורק ואת אנדרטת אטאטורק.
בשנת 1930 נפתחה שגרירות טורקיה בצ'ילה, כאשר הטורקים גמלו תודה לצ'יליאנים על ההכרה הרשמית בארצם בשנת 1926. השגרירות הצ'יליאנית בטורקיה נפתחה בשנת 1941.
בנוסף, בטורקיה קיימת כיכר צ'ילה באנקרה שנחנכה ב-18 בספטמבר 1970 ובה מצבת זיכרון לברנרדו או'היגינס.
כיכר פבלו נרודה בטורקיה נחנכה בשנת 2007.
באפריל 1995 ערך סוליימאן דמירל, נשיא טורקיה דאז את הביקור הרשמי הראשון ברמת ראש המדינה בצ'ילה, וביקר בסנטיאגו ובוולפראיסו.
בפגישתו הדו-צדדית, הוא הזמין את הנשיא אדוארדו פריי רואיס-טאגלה לבקר בטורקיה, כפי שנהוג בתקן בפרוטוקול.
הביקור לא התרחש עד ביקורו של ריקארדו לאגוס, שביקר באנקרה ובאיסטנבול בשנת 2004. מצדו, ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טייפ ארדואן, ביקר בצ'ילה בשנת 2010, ביקור שהופסק בפתאומיות בגלל ההשתלטות הישראלית על משט המרמרה.
נשיא צ'ילה, סבסטיאן פיניירה גם ערך ביקור רשמי בטורקיה בשנת 2012 ובזמן שהותו באיסטנבול הוכרז על ידי אוניברסיטת איסטנבול כדוקטור של כבוד.
נשיאת צ'ילה, מישל בצ'לט, ביקרה אף היא בטורקיה כשהייתה שרת ההגנה בממשלת לגוס.
למאזן הסחר בין צ'ילה לטורקיה יש יתרון ברור לטובת צ'ילה.
מידע ממשרד החוץ הצ'יליאני מצביע על כך כי במהלך שנת 2005 היצוא לטורקיה הסתכם ב-261.4 מיליון דולר, מה שאומר צמיחה של 89.14% בהשוואה לשנה הקודמת.
בשיעור היבוא מטורקיה נרשמה עלייה של 10.86% ביחס לאותה שנה והגיע ל-31.8 מיליון דולר.
המאזן המסחרי בין שתי המדינות הגיע ל-293.3 מיליון דולר, והיה חיובי במידה רבה לצ'ילה.
משא ומתן להסכם סחר חופשי בין צ'ילה לטורקיה החל בראשית שנות האלפיים.
לאחר מספר סבבי שיחות על נוסח טיוטת ההסכם באנקרה, סנטיאגו ואיסטנבול, נחתמה האמנה ב-14 ביולי 2009, והוא נכנס לתוקף ב-1 במרץ 2011. זה איפשר ביטול משמעותי של מכסים בסחר דו צדדי.
על פי תוכנית טלוויזיה שכותרתה 5N1K (CNN Turk), כ-1,000 אזרחים טורקים מתגוררים בצ'ילה.
יחסי טורקיה–תימן (בטורקית: Türkiye-Yemen ilişkileri, בערבית: العلاقات اليمنية التركية) הם הקשרים ההיסטוריים הארוכים והעמוקים בין הרפובליקה הטורקית ובין הרפובליקה התימנית, אשר משתרעים מתקופת האימפריה העות'מאנית לעידן המודרני.
עם זאת, מערכת היחסים ביניהם מורכבת בעיקר הן עם הכיבוש העות'מאני והן עם המרד התימני נגד הטורקים.
לטורקיה יש שגרירות בצנעא, אך היא נסגרה בשנת 2015, לאחר פרוץ מלחמת האזרחים התימנית.
העות'מאנים החלו את התרחבותם בערביה במהלך המאה ה-16 והגיעו לשיא ההתפשטות שלהם על ידי כניסה לתימן.
לאחר מספר עימותים בין הטורקים לזיידים, כבשו העות'מאנים למעשה את תימן והכניסו אותה לשליטתם.
עם זאת, עד מהרה פרץ אי-שקט אנטי-עות'מאני בתימן והעות'מאנים גורשו מהארץ מאה שנה לאחר מכן.
עם זאת, המלחמה נמשכה כאשר אל-מועיאד מוחמד, שגירש את הטורקים, הוביל צבא לכבוש את מכה.
משלחתו הייתה אסון מוחלט כאשר העות'מאנים הביסו את הזיידים בעיר.
עם זאת, לאחר המלחמה, העות'מאנים לא חזרו לתימן במשך שתי מאות שנים.
אולם במאה ה-19, העות'מאנים הצליחו לחזור לתימן, ובשל חוסר אמינותם של הזיידים, העות'מאנים הצליחו להכניס את תימן לתחומם במשך מאה נוספת.
עם זאת, שחיתות נרחבת ומרידות מתמשכות נגד הטורקים על ידי שבטי תימן גרמו נזק כלכלי עבור האימפריה העות'מאנית.
עם זאת, העות'מאנים הצליחו לשמור על תימן עד תום מלחמת העולם הראשונה.
היחסים של הרפובליקה הטורקית עם צפון תימן ודרום תימן היו מעטים, מכיוון שטורקיה דאגה יותר לשכנותיה.
היחסים המודרניים שלהם עם תימן החלו רק בשנת 1990, אז התאחדו שני התימנים כמדינה אחת.
במהלך מלחמת האזרחים בתימן בשנת 1994, טורקיה הוצגה כנייטרלית ואף ניסתה להסדיר את השלום ביניהם.
לאחר מכן, היחסים בין תימן לטורקיה הוזנחו בגלל סכסוכים פנימיים בתוך תימן וחוסר עניין מטורקיה לתימן.
מלחמת האזרחים התימנית בשנת 2015
בסכסוך תימן נקטה טורקיה בתחילה בעמדה ממשלתית פרו-תימנית, ותמכה בממשלת תימן נגד החות'ים, אך לא ביצעה שום התערבות צבאית רצינית נגד החות'ים.
בשנת 2018 הביעה טורקיה דאגה והזהירה מפני התערבות איחוד האמירויות בסוקוטרה.
בשנת 2019 שיבח שר החוץ התימני, ח'אלד אל-ימני, את היחסים עם טורקיה כעמוקים והיסטוריים.
יחסי טורקיה–פקיסטן (בטורקית: Pakistan-Türkiye ilişkileri, באנגלית: Pakistan–Turkey relations) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הטורקית ובין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
ב-2016 הוכרז כי המדינות מתכננות להפוך את קשריהן ל"שותפות אסטרטגית".
המגעים הראשונים התקיימו מאות שנים לפני הקמתן של שתי מדינות מודרניות.
במהלך מלחמת העצמאות הטורקית, כאשר המוסלמים בהודו הבריטית שלחו סיוע כספי כדי לסייע בהקמת הרפובליקה של טורקיה, ועשרות שנים לאחר מכן סייעו הטורקים בעצמאות פקיסטן מהודו.
כתוצאה מכך פקיסטן נהנית מתפיסות חיוביות בטורקיה מזה עשורים רבים.
שתי המדינות מקיימות יחסים תרבותיים, היסטוריים וצבאיים קרובים, שמתרחבים כיום ונהנים מפריחה כלכלית כאשר הם מבקשים לפתח את כלכלותיהם.
טורקיה תומכת בעמדת פקיסטן לגבי הסכסוך על חבל קשמיר.
טורקיה תומכת בחברות פקיסטן בקבוצת ספקים גרעיניים.
גנרל זרוע היבשה של פקיסטן טלאט מסעוד אמר כי המדינות מקיימות יחסים קרובים הן תחת משטרים דמוקרטיים והן תחת משטרים צבאיים, מה שמשקף את המהות ההדוקה של הקשרים.
בשנת 1947 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות, זמן קצר לאחר שפקיסטן קיבלה עצמאות בעקבות פירוק הודו הבריטית.
טורקיה הייתה בין המדינות הבודדות שהכירו בפקיסטן זמן קצר לאחר הקמתה ותמכו ברצונה להיות חברה באו"ם.
היחסים הדו-צדדיים התקרבו יותר ויותר בגלל קשרים תרבותיים, דתיים וגאו-פוליטיים בין מדינות.
המושל הכללי של פקיסטן, מוחמד עלי ג'ין, הביע התפעלות ממייסד טורקיה, מוסטפא כמאל אטאטורק, וביקש לפתח את פקיסטן על פי המודל הטורקי של המודרניזם.
רעיונות דומים השמיעו המשורר מוחמד איקבל ונשיא פקיסטן, פרבז מושארף, שבילה זמן רב בטורקיה וקיבל שם אימונים צבאיים.
מוחמד עלי ג'ינה נערץ כמנהיג גדול בטורקיה, והכביש הראשי של אנקרה, "Caddesi Cinnah" קרוי על שמו, ומאידך הכבישים באסלאמאבאד, קראצ'י, לאהור, פשאוור ולרקנה נקראים על שם אתאטורק.
ב-26 באוקטובר 2009 זכה רג'פ טאיפ ארדואן למסדר פקיסטן והיה למנהיג העולם הרביעי שנאם בפרלמנט של פקיסטן.
המדינות חתמו על הסכם כלכלי אסטרטגי שנועד להרחיב את שיתוף הפעולה בדגש מיוחד על סחר והשקעות.
טורקיה ופקיסטן הן חברות מייסדות של הארגון לשיתוף פעולה כלכלי וחלק מה-D8 האסלאמי.
שתי המדינות עבדו על כריתת הסכם של סחר מועדף על מנת להגדיל משמעותית את הסחר וההשקעות, במיוחד בתחום התחבורה, התקשורת, התעשייה, התיירות והתעשיות האחרות.
ממשלות המדינות ביקשו להגדיל את היקף הסחר מ-690 מיליון דולר ליותר ממיליארד דולר עד שנת 2010. יצוא פקיסטן לטורקיה כולל: אורז, שומשום, עור, טקסטיל, בדים, ציוד ספורט וציוד רפואי.
יצוא טורקיה לפקיסטן כולל: חיטה, גרגירי חומוס, עדשים, דיזל, כימיקלים, כלי רכב, מכונות ואנרגיה.
תאגידים פרטיים טורקיים השקיעו רבות בפרויקטים התעשייתיים ובפרויקטי הבנייה של פקיסטן לפיתוח כבישים מהירים, צינורות ותעלות.
בתקופות שונות של ההיסטוריה, האזורים בהם שוכנות כיום פקיסטן וטורקיה, היו תחת השפעה הדדית של תרבויות פרסית, הלניסטית, ערבית וטורקית-מונגולית.
במהלך המאה ה-5 לפנה"ס, פרס העתיקה שלטה מאנטוליה אל נהר האינדוס, והביאה מסורות תרבותיות ופוליטיות פרסיות לאזורים אלו.
טורקיה המודרנית הייתה ביתם של תרבויות אירופיות קדומות רבות, כולל היוונים הקדמוניים.
למדינה עקבות רבים מההשפעה התרבותית וההיסטורית של היוונים הקדמונים, כולל אתרים ארכאולוגיים יוונים והלניסטיים רבים שנמצאים באזור.
גם פקיסטן הושפעה מהתרבות והציוויליזציה היוונית לאחר כיבוש עמק האינדוס על ידי אלכסנדר הגדול, מה שהוביל בהמשך לכינונה של הממלכה האינדו-היוונית והבודהיזם היווני.
טורקיה הפכה למדינה של דוברי טורקית כתוצאה מכיבוש הסלג'וקים וטורקיזציה של האזור.
אף על פי שפקיסטן אינה מדינה דוברת טורקית, השפות העיקריות שלה, במיוחד אורדו, הושפעו מאוד מהשפה טורקית צ'אגאטאי והן קיבלו ממנה מילים רבות.
האטימולוגיה של המילה "אורדו" מתוארכת לשלטון המוגולים.
לעיצובי הביגוד המסורתיים של שתי המדינות יש גם מוצא משותף במרכז אסיה.
ישנן מסורות נפוצות במטבח: הקבב, פילאף והחלווה, למרות התבלון השונה בפקיסטן בשל השפעת דרום אסיה.
גם הטורקים וגם הפקיסטנים משתייכים בעיקר ל של האסלאם הסוני, ששרד מימי האימפריה העות'מאנית והאימפריה המוגולית.
ישנן מסורות חזקות של סופיות מתונה, ושרים דתיים של שתי המדינות מתקשרים לרוב זה עם זה.
שתי המדינות היו במהלך המלחמה הקרה חלק מברית בגדאד, אשר מטרתו הייתה להכיל את ברית המועצות בעזרת מספר מדינות חזקות לאורך גבולותיה הדרומיים של ברית המועצות.
שגריר טורקיה שהה שבוע באזאד קשמיר, בעיר מוזפרבאד שבשליטת פקיסטן, כדי להביע הזדהות עם העמדה הפקיסטנית ב.
נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, קרא ל"דיאלוג רב-צדדי "בין הודו לפקיסטן כדי לפתור את סוגיית השליטה בקשמיר.
בפברואר 2007, פסגה משולשת התקיימה באנקרה בהשתתפות טורקיה, פקיסטן ואפגניסטן, לאחר ביקורו של שר החוץ הטורקי עבדוללה גול באסלאמאבאד כדי לנהל מדיניות חוץ מגוונת בדרום מזרח אסיה.
עבדוללה גול הצהיר את הדברים הבאים: "כולנו אחים שצריכים לתמוך זה בזה כדי להבטיח ביטחון ויציבות באזור".
בפגישה שנערכה ב-1 באפריל 2009 בין מנהיגי פקיסטן ואפגניסטן, שנערכה במסגרת התהליך המשולש לשיתוף פעולה באנקרה, התחייבו שלוש המדינות להגדיל את התיאום בין הסוכנויות הפוליטיות, הצבאיות והביון שלהם במאבק נגד לוחמים וטרור.
בורקה קיאטורק, יו"ר איגוד הידידות הטורקית-פקיסטנית, אמר: "לראשונה מנהיגי הצבא והמודיעין של אפגניסטן ופקיסטן השתתפו בפסגה משולשת המשקפת מחויבות עמוקה יותר לעבוד יחד".