tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המכשיר מתחבר לגז ובעירת האבן או סלילי המתכת מקרינה את החום שצולה את הבשר.
שיטת צלייה זו נקראת חימום אינפרה-אדום.
לעיתים נעשה שימוש גם במדפים הנושאים גחלים, או בגריל חשמלי.
לאחר זמן מה שבו סבב שיפוד השווארמה מול מקור החום נוצרת על פניו שכבה של בשר צלוי היטב.
בעת הכנת מנת שווארמה לסועד חותכים מגוש הבשר רק שכבת בשר צלוי זה באמצעות סכין חדה או מסור חשמלי.
מאחר שגוש הבשר מורכב משכבות בשר הרי שמתקבלות רצועות דקות וקצרות של בשר צלוי ועסיסי.
רצועות בשר אלה מתובלות בתבלינים שונים, כגון כורכום, הל, אגוז מוסקט וכמון ומוכנות להגשה.
לאחר שנחתכו כאמור נתחים מן השווארמה לצורך הגשה, ממשיכים יתר הנתחים להתבשל מול מקור החום וכך נוצרת לאחר זמן-מה שכבה חדשה של בשר צלוי.
השווארמה מוגשת בדרך כלל בפיתה, בבגט או בלאפה ולעיתים בצלחת.
השווארמה מוגשת עם תוספות לפי הטעם: חמוצים, מיני סלטים של ירקות, טחינה, חומוס, סחוג, עמבה, צ'יפס וחרדל.
כחלק ממגמת מציאת תחליפים צמחוניים למנות בשריות, ניתן למצוא גם גרסאות צמחוניות דמויות שווארמה, העשויות ממגוון מוצרים מן הצומח כגון: סייטן, טופו ורכיבים שונים נוספים מן הצומח.
ניתן להכין את הנתחים על המחבת או בדרך המסורתית, על שיפוד מתכת, אם הרצועות רחבות מספיק וניתן לשפד אותן.
שוודיה באירוויזיון 2006 השתתפה עם השיר "Invincible" בביצוע של קרולה.
הנציג השוודי לאירוויזיון נבחר על ידי המלודיפסטיבלן, קדם האירוויזיון השוודי, אשר נחשב להפקה המושקעת ביותר באירופה לדברי מעריצי אירוויזיון רבים.
המלודיפסטיבלן נערך גם השנה באותה המתכונת שהונהגה על התחרות מאז 2002.
את התחרות, פרט לשלב גלגל ההצלה, הנחתה לנה פיליפסון, הדיווה השוודית שבין היתר ייצגה את שוודיה באירוויזיון 2004.
בחצאי הגמר היו שני שלבי הצבעה - הראשון בשביל לבחור את 5 השירים הראשונים והשני בשביל לבחור את שני השירים שעולים אוטומטית אל הגמר (מקום 1 ו 2) ושני השירים שעולים לחצי גמר החמישי (גלגל ההצלה - מקום 3 ו 4).
בגלגל ההצלה היו שני שלבי הצבעה - הראשון בשביל לקבוע את 5 השירים הראשונים והשני בשביל לקבוע אילו 2 שירים יעלו לגמר באופן אוטומטי.
הזוכה בתחרות קרולה הגקוויסט ייצגה בעבר את שוודיה - בשנת 1983 עם השיר Främling שאיתו הגיעה למקום השלישי, ובשנת 1991 עם השיר Fångad av en stormvind איתו זכתה והביאה את האירוויזיון למאלמו ב 1992.
לאחר זכייתה במלודיפסטיבלן 2006 היא שינתה את שירה לאנגלית ושם השיר החדש הוא Invincible (בלתי מנוצחת).
השיר נכתב על ידי תהומאס גיסון וקרולה, והולחן על ידי תהומאס גיסון, בובי ליונגרן והנריק ויקסטורם.
חצי גמר ראשון - זירת איינדאלס, לסקנד - 18.2.06
חצי גמר שני - אולם לופברגס לילה, קרלסטד - 25.2.06
חצי גמר שלישי - זירת רוזנהולם, קרלסקרונה - 4.3.06
חצי גמר רביעי - הסקנדינביום, גטבורג - 11.3.06
שלב גלגל ההצלה - אולפני הטלוויזיה של SVT, סטוקהולם
בגמר הזוכה נבחר על ידי שילוב של תוצאות הקהל בבית (היוו 50%) ושל תוצאות השופטים (היוו 50%).
קרולה זכתה בתוצאות הקהל בבית בעוד שאנדרס יוהנסון היה עדיפות השופטים.
הגמר - תיאטרון הגלוב, סטוקהולם - 18.3.06
שוואביה החדשה (גרמנית: Neuschwabenland) היא חלק מיבשת אנטארקטיקה בין 20° מזרח ל 10° מערב (חופפת חלק מהתביעה הנורווגית - "ארץ המלכה מוד") שנתבע בידי גרמניה הנאצית בין 19 בינואר 1939 ל-8 במאי 1945.
כמו מדינות אחרות, שלחה גרמניה כמה משלחות לאנטארקטיקה בסוף המאה התשע עשרה ובמאה העשרים המוקדמת, אשר רובן היו מדעיות.
המשלחות בסוף המאה התשע עשרה היו אסטרונומיות, מטאורולוגיות והידרולוגיות שיעדיהן היו לאו דווקא אנטארקטיקה עצמה, אלא איי ג'ורג'יה הדרומית, איי קרגלן וארכיפלג קורזה שסביב אנטארקטיקה, ורובן שיתפו פעולה עם קבוצות ממדינות אחרות.
המשלחת הגרמנית הראשונה לאנטארקטיקה (1901–1903) הובלה בידי אריק פון דריגאלסקי, פרופסור לגאולוגיה ויוצא צבא גרמני, ובה היה השימוש הראשון בכדור פורח באנטארקטיקה.
המשלחת אף גילתה ונתנה שם לארץ הקיסר וילהלם השני.
המשלחת השנייה לאנטארקטיקה (1911–1912) שהובלה בידי וילהלם פישר, נועדה לחצות את אנטארקטיקה על מנת לקבוע אם היא יבשת אחת או שמא מספר יבשות.
ניסיון החצייה נכשל לפני שבכלל החל, אך בחסותו גילתה המשלחת את חוף לויטפולד ואת מדף הקרח פישר, והעניקה להם את שמותיהם.
שוואץ הוא מחוז במזרח מדינת טירול שבאוסטריה.
שכניו הם: בוואריה בצפון, המחוזות קופשטיין וקיצביהל ומדינת זלצבורג במזרח, איטליה בדרום ומחוז אינסברוק במערב.
המחוז משתרע על 1.843.18 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 85,187 תושבים נכון ל 2022. במחוז ישנן 39 עיירות ובירתו היא העיירה שוואץ.
במחוז נמצא חלק מעמק נהר אין וכל עמק צילרטל, ועוברים מספר רכסי הרים.
שַׁוַאל הוא החודש העשירי בלוח השנה המוסלמי.
פירוש המילה שוואל בערבית הוא נשיאה או הרמה, והחודש נקרא כך משום שבתקופה הערבית הפגאנית, כשהחודשים היו מסודרים לפי עונות השנה, זוהי תקופת ההתעברות של הנאקות.
חודש שוואל בא לאחר חודש צום הרמדאן, ולפיכך מייחסים חשיבות מיוחדת לקביעת היום הראשון בחודש.
היום הראשון של שוואל יכול לבוא לאחר היום ה-29 ברמדאן או לאחר היום ה-30 בו, לפי עדויות על ראיית מולד הירח.
שלושת הימים הראשונים בשוואל הם ימי חג, המכונים עיד אל-פיטר (عيد الفطر – חג שבירת הצום).
זהו אחד משני החגים המרכזיים באסלאם.
יש מסורות מוסלמיות הממליצות לצום שישה ימים בשוואל, כמעין תוספת לצום רמדאן:
צום ששת הימים בשוואל הוא צום רשות בלבד (صيام التطوّع), וקיומו הוא ביטוי לאדיקות דתית.
אפשר לקיים אותו באופן רצוף או להפריד בין ימי הצום, והוא מתקיים לאחר חג עיד אל-פיטר.
אירועים בחודש שוואל לפי המסורת המוסלמית
שנת 1 להג'רה - מוחמד נשא את עאישה לאישה.
שנה 2 להג'רה - התגלה קשר לרצוח את מוחמד, שבו היו מעורבים עמיר בן והב וספואן בן אמיה.
שוואביה (שוואבין, כך הכתיב בצוואת רבי יהודה החסיד) הוא אזור היסטורי-תרבותי בגרמניה המתאפיין בייחוד לשוני (גרמנית שוואבית).
אזור שוואביה נמצא ברובו במדינת באדן-וירטמברג של ימינו (בעיקר אזור וירטמברג ההיסטורית והפרובינציה ההיסטורית של שושלת הוהנצולרן), אך גם באזור במדינת בוואריה של ימינו, שם קיים אזור מנהלי בשם זה.
במהלך ימי הביניים הייתה שוואביה מדינה גדולה, שכללה גם חלקים מבאדן, את פורארלברג, נסיכות ליכטנשטיין, שווייץ (בחלקים דוברי הגרמנית שלה) ואלזאס (כיום חלק מצרפת).
הדעות חלוקות בשאלה האם השוואבית היא רק ניב של גרמנית, או שהיא שפה עצמאית.
השוואבית מדוברת על ידי כ-850 אלף דוברים בגרמניה, והיא מהשפות או הניבים המדוברים ביותר בגרמניה.
השוואבית דומה מאוד לשפה המדוברת בשווייץ.
המוטו הרשמי וההיתולי של באדן-וירטמברג הוא: "Wir können alles.
השוואבים מקשרים עצמם לשבט גרמאני עתיק, ה"סואבים" .
שבט זה נדד מאזור הים הבלטי לאזור ימת קונסטנץ, שם הפכו לחלק מן הקונפדרציה האלמאנית.
הסואבים הגיעו אף עד לחצי האי האיברי, והקימו שם בשנת 410 ממלכה עצמאית באזור צפון פורטוגל, גליסיה ומערב אסטוריאס של ימינו.
הממלכה התקיימה עד שנת 558 ומרכזה היה העיר בראגה בפורטוגל.
לאחר קרב טולביאק בשנת 496 הפכה שוואביה לדוכסות של האימפריה הפרנקית.
שוואביה הייתה אחת הדוכסויות המקוריות של האימפריה של לואי הגרמני, שהפכה מאוחר יותר, במאות התשיעית והעשירית לאימפריה הרומית הקדושה (בתקופה זו נודעה שוואביה כאלמניה).
במאות ה-12 וה-13, שליטי האימפריה היו שוואבים - בני שושלת הוהנשטאופן; אבל לאחר הוצאתו להורג של קונראדין ב-12 באוקטובר 1268, התפוררה הדוכסות ליחידות קטנות.
בסוף המאה ה-15, התאחדו רוזנויות ודוכסויות רבות באזור שוואביה לקונפדרציית הליגה השוואבית.
ליגה זו כבשה את וירטמברג וסילקה את אולריך, דוכס וירטמברג מכסאו.
לאחר מכן התפרקה הליגה, במסגרת המאבקים בתוך הכנסייה ועליית תנועת הרפורמציה, לא לפני שהספיקה לדכא את אחת מן המרידות הגדולות בתולדות אירופה הפיאודלית, מרד האיכרים של 1525. הליגה התפרקה והאזור שב להיות מפורד ומפוצל בין דוכסויות, נסיכויות ורוזנויות.
לאחר פירוק 'הליגה השוואבית', חזר הדוכס של וירטמברג למשול באזור.
תקופה זו התאפיינה בחלוקת שוואביה בין הזרם הקתולי ובין הזרם הפרוטסטנטי, בעקבות המהפך שחוללה תנועת הרפורמציה.
נסיכים חילוניים כמו דוכס וירטמברג והמרקיז של באדן כמו גם רוב הערים החופשיות, הפכו לפרוטסטנטים, בעוד הקתוליות המשיכה לאחוז בשטחים כנסייתיים וכן באזורים שבשליטת ההבסבורגים והוהנצולרנים.
בעקבות ארגון מחדש של טריטוריות האימפריה הרומית הקדושה ב-1803, השתנה אזור שוואביה לחלוטין.
מרבית השטחים הכנסייתיים, המחוזות הקטנים והערים החופשיות, איבדו מתוקפם, ונבלעו בתוך ממלכות גדולות יותר.
רק דוכסויות וירטמברג, באדן והוהנצולרן נותרו מדינות ריבוניות.
חלק גדול ממזרח שוואביה סופח לבוואריה, והפך למה שמכונה כיום, האזור המינהלי השוואבי של בוואריה.
בכך למעשה פוצלה שוואביה למחוזות ומדינות שונות, כאשר מצב זה מתקיים עד היום.
שוואביה העמידה אישי רוח וספר רבים, ולה תפקיד מכריע בהתפתחות התרבותית והספרותית במרחב הדובר גרמנית.
בין אישים אלה ניתן למנות את פרידריך שילר, פרידריך הלדרלין, אדוארד מריקה, גאורג וילהלם פרידריך הגל ורבים אחרים.
גרמניה הנאצית טענה בתקופת קיומה לשטח באנטארקטיקה, לו היא העניקה את השם "נוי שוואבנלאנד" (NeuSchwabenland), כלומר "שוואביה החדשה".
שוודיה השתתפה באירוויזיון 64 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1958, והיא נעדרה מהתחרות שלוש פעמים, ב-1964, 1970 ו-1976. החל מ-1959 השיר השוודי לתחרות נבחר באמצעות תחרות טלוויזיה שנתית אשר נקראת "מלודיפסטיבלן".
שוודיה השתתפה בתחרות 62 פעמים: 7 פעמים מתוכן שוודיה זכתה בתחרות, ועל כן, נכון ל-, היא שיאנית מספר הניצחונות בתחרות יחד עם אירלנד, ומאחוריהן נמצאות לוקסמבורג, צרפת, הממלכה המאוחדת והולנד, עם חמישה ניצחונות בתחרות כל אחת.
בניגוד לאירלנד, ספרד, לוקסמבורג וישראל, ועל אף כל ניצחונותיה בתחרות, שוודיה מעולם לא ניצחה בתחרות פעמיים ברציפות ועל כן מעולם לא ניצחה בתחרות שנערכה בשטחה.
24 פעמים מתוכן שוודיה הצליחה להתברג לחמשת המקומות הראשונים בגמר התחרות ו-36 פעמים מתוכן היא התברגה לאחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות.
עד שנת 2010 הייתה שוודיה אחת המדינות היחידות שלא החמיצו אף גמר אירוויזיון מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004, אך שיאה נשבר בשנת 2010 כאשר הזמרת אנה בריינדול לא העפילה לגמר משלב חצי-הגמר בתחרות שנערכה באוסלו, נורווגיה.
כאשר נחשפו תוצאות חצי-הגמר הסתבר כי בריינדול סיימה במקום ה-11 בחצי-הגמר, בהפרש של 5 נקודות בלבד מהמקום העשירי, שהיה מקנה לה את הזכות לעלות לגמר.
הישגה הגרוע ביותר של שוודיה בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-22 עם 9 נקודות אליו היא הגיעה פעם אחת בתולדותיה בתחרות אירוויזיון 1992, אותה אירחה, עם השיר "I morgon är en annan dag" של כריסטר ביורקמן.
שוודיה התמקמה במקום האחרון בתחרות רק פעמיים בתולדותיה, בשנים 1963 ו-1977, וקיבלה 0 נקודות רק פעם אחת, בשנת 1963.
שוודיה נחשבת לאחת המדינות המוצלחות ביותר בתחרות האירוויזיון ומראשית ימיה בתחרות ועד ימינו שוודיה כמעט תמיד הצליחה להתברג למקומות גבוהים בתחרות וחוץ מפעם אחת, בשנת 2010, מעולם לא כשלה להעפיל לגמר התחרות משלב חצאי-הגמר והיא המדינה המצליחה ביותר בתחרות בשלב חצאי-הגמר.
בשנת 2005 נערכה בקופנהגן, דנמרק, תחרות שיר היובל באירוויזיון, במסגרת חגיגות 50 שנים לקיום התחרות.
השיר השוודי שהשתתף בתחרות היובל, "Waterloo" של להקת אבבא, הגיע למקום הראשון עם 329 נקודות בהצבעה של השיר האהוב ביותר בתולדות האירוויזיון.
במהלך שנות ה-90 ושנות ה-2000 המוקדמות, שוודיה, יחד עם לטביה, מלטה וקרואטיה, היו המדינות היחידות בתחרות שלא הושפעו מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף אליה.
בשנת 2012, שברה שוודיה שיא של כל הזמנים כאשר השיר השוודי הזוכה, "Euphoria", קיבל 12 נקודות מ-18 מדינות, ובכך שברה את שיאה של שכנתה נורווגיה עם השיר "Fairytale", מתחרות אירוויזיון 2009, שקיבלה 12 נקודות מ-16 מדינות.
שוודיה התחרתה בתחרות כמעט ברציפות מהופעת הבכורה שלה בתחרות ב-1958 שנערכה בהולנד, ונעדרה מהתחרות רק שלוש פעמים בתולדותיה: לראשונה בשנת 1964, בשנייה ב-1970 ובפעם האחרונה בשנת 1976.
היעדרותה הראשונה של שוודיה התרחשה בשנת 1964. הסיבה לפרישה אינה ידועה בוודאות, אולם העובדה כי שוודיה סיימה במקום האחרון בתחרות עם 0 נקודות בתחרות בשנה הקודמת, יכולה להיות הסיבה.
על אף היעדרותה, שוודיה שידרה את התחרות.
היעדרותה השנייה של שוודיה התרחשה ב-1970. באותה שנה, החליטה שוודיה לא להשתתף בתחרות עקב התוצאה השנויה במחלוקת בתחרות אירוויזיון 1969 שנערכה במדריד, ספרד, בה ניצחו ארבעה שירים בתחרות.
כתוצאה מכך, מספר מדינות, ביניהן שוודיה, אוסטריה, נורווגיה, פינלנד ופורטוגל, החליטו לא להשתתף בתחרות ב-1970.
בפעם השלישית והאחרונה שוודיה נעדרה מהתחרות ב-1976. ב-1975, כאשר אירחה שוודיה את התחרות בשטחה היא הודיעה כי אם תנצח בתחרות בשנית, לא יתאפשר בידיה למצוא מקור מימון לאירוח התחרות פעם נוספת.
רשת השידור השוודית הודיעה כי שוודיה לא תשתתף בתחרות בשנת 1976 עקב הוצאות כבדות שהשקיעה באירוח התחרות אשתקד והחלטתה של שוודיה לפרוש מן התחרות התקבלה לאחר מחאה ציבורית רחבה נגד רשת השידור השוודית והתחרות עצמה.
לאחר התחרות באותה שנה, איגוד השידור האירופי החליט שכדי להקל על המדינה המארחת של התחרות, כל מדינה שתשתתף בתחרות תישא באופן חלקי במימון התחרות ושוודיה אכן שבה לתחרות בשנה שאחריה.
רשות השידור השוודית החליטה להצטרף לתחרות האירוויזיון לראשונה בשנת 1958. בפעם הראשונה בתולדותיה של שוודיה בתחרות הנציגה לתחרות לא נבחרה על ידי תוכנית טלוויזיה שנתית (שעתידה הייתה להיקרא "מלודיפסטיבלן"), אלא הנציגה השוודית נבחרה על ידי ועדה מיוחדת שהורכבה מנציגי עובדים של רשות השידור השוודית.
מתוך 152 הצעות שהוגשו לשולחן רשות השידור השוודית, נבחרה לנציגת שוודיה לתחרות אליס באבס עם השיר "Lilla stjärna".
לאחר שנבחרה באבס לנציגת שוודיה הראשונה בתחרות, באבס לא הסכימה לשורת טקסט אחת שהופיעה בשיר ("autorstwa Gunnara Werséna"), תוכנו של השיר שונה על פי בקשתה, ונותרה מהמשפט עצמו רק המילה "Werséna".
לאחר מכן, באבס סירבה להקליט גרסת אולפן לשיר, כך שנכון להיום, הקלטתו הזמינה היחידה של השיר היא מתוך ביצועה של באבס בתחרות עצמה.
ב-12 במרץ באבס הופיעה בתחרות האירוויזיון וקטפה את המקום הרביעי בתחרות עם 10 נקודות: היא קיבלה שלוש נקודות מלוקסמבורג, שלוש נקודות משווייץ, שתי נקודות מהולנד, נקודה אחת מאוסטריה ונקודה אחת מבלגיה.
בתחרות אין כל חוק המגביל את לאומיותו של כותב השירים והאמן המתחרה, מה שהביא לכך שמדינות רבות יוצגו על ידי אמנים וכותבי שירים שאינם אזרחים של אותה מדינה.
בתחרות היו מעורבים כותבי שירים שוודים רבים, בכתיבה מלאה או חלקית של שירים, של מדינות שונות למעט שוודיה.
בשנת 2018 השיר הקפריסאי שהגיע למקום השני נכתב אף הוא על ידי כותבים שוודיים, ואף הרקדניות שהופיעו על הבמה היו שוודיות.
יחסי שוודיה והמדינות הסקנדינביות באירוויזיון
באופן מסורתי, בכל הקשור לדפוסי הצבעותיה, שוודיה תומכת ונתמכת על ידי המדינות הסקנדינביות: פינלנד, נורווגיה, דנמרק ואיסלנד.
בשנת 1998 שוודיה העניקה את מרב הנקודות לנורווגיה, בשנת 1999 העניקה את מרב הנקודות לאיסלנד, בשנת 2000 העניקה את מרב הנקודות לדנמרק, בשנת 2003 העניקה 12 נקודות לנורווגיה, בשנת 2008 שוודיה העניקה 12 נקודות לנורווגיה וב-2009 היא שוב העניקה את מרב הנקודות לנורווגיה.
בפעם הראשונה בהיסטוריית התחרות, בשנת 2006, שוודיה העניקה 12 נקודות לפינלנד.
כמו כן, בשנת 2007, שוודיה העניקה שוב לפינלנד 12 נקודות.
יחסי שוודיה והמדינות הסקנדינביות באירוויזיון הם דוגמה אחת מני רבות של הצבעה בין מדינות שיש להן קשרים גאוגרפיים, היסטוריים, פוליטיים או תרבותיים, כמו מדינות סקנדינביה, מדינות הבלקן, המדינות הבלטיות, והמדינות הסובייטיות לשעבר.
באופן מפתיע, שוודיה נוהגת להעניק בשנים האחרונות את מרב הנקודות שלה למדינות שאינן חלק מסקנדינביה: בשנת 2010 היא העניקה את מרב הנקודות לגרמניה, בשנת 2011 לאירלנד, בשנת 2012 לקפריסין, בשנת 2014 לאוסטריה, בשנים 2015-2016 לאוסטרליה, בשנת 2017 לפורטוגל ובשנת 2018 לקפריסין.
בשנים האחרונות, רק בשנת 2013 בחרה שוודיה להעניק את מרב הנקודות שלה למדינה סקנדינבית, נורווגיה, שהיא גם המדינה הסקנדינבית הנתמכת ביותר על ידי שוודיה, שהעניקה לה לא פחות מ-5 פעמים את מרב הנקודות שלה משהחלה שיטת ה"טלווטינג".
השירים שייצגו את שוודיה באירוויזיון
שנה העיר המארחת מקום התחרות מנחים1975 סטוקהולםמרכז הכנסים הבינלאומיים של סטוקהולםגמר: קארין פאלק1985 גטבורגסקנדינביוםגמר: ליל לינדפורש1992 מאלמהאצטדיון הקרח של מאלמהגמר: לידיה קפוליקיו והארלוד טרויטיגר2000 סטוקהולםאריקסון גלובגמר: קאטיס אלסטרם ואנדרס לונדין2013 מאלמהמאלמה ארנהחצאי גמר וגמר: פייטרה מיידה2016 סטוקהולםאריקסון גלובחצאי גמר וגמר: פייטרה מיידה ומונס סלמרלוב2024מאלמהמאלמה ארנהפייטרה מיידה ו מולין אוקרמן
שנה מגיש1996אולה רונדקוויסט1997גוסטה האנסון1998ביורן הדמן1999פונטוס גורדינייר2000מאלין אקאנדר2001ג'וזפין סאנדסטרום2002קריסטין קספרסן2003קאטיס אלסטרם2004ג'ובאן רדומיר 2005אניקה ג'נקל 2006ג'ובאן רדומיר2007אנדרה פופס2008ביורן גוסטפסון2009שרה דון פיינר2010אריק סעדה2011דני סאוסדו2012שרה דון פיינר2013יוהיו2014אלקזאר2015מארייט2016גינה דיראווי2017ויקטוריה ג'והנסון2018פליקס סנדמן2019אריק סעדה2021קרולה הגקוויסט2022דוטר2023פארח עבאדי2024פרנס ג'פסון וול2025קייו
שוואבך היא עיירה בפרנקוניה, בצפון בוואריה, בת כ-40,000 תושבים, סמוכה לעיר השנייה בגודלה בבוואריה, נירנברג.
העיירה מפורסמת בשל תעשיית רדידי המתכת המוזהבים המסורתית שבה.
בשנת 2004 ציינה העיר בפסטיבל חגיגי, 500 שנות ייצור של "רדיד הזהב" (המכונה בגרמנית: Blattmetall).
בראשית המאה ה-16 פיתח סדר דפוס תושב העיירה את הגופן הגותי "Schwabacher" (שוואבכר).
גופן זה שימש להדפסת התנ"ך הראשון בתרגום לגרמנית, שנערך בידי מרטין לותר.
שוואבך היא עיר הולדתם של המלחין והפסנתרן אדולף פון הנזלט (1814–1889), האנטומיסט והבוטנאי יוהאן גוטפריד צין (1727–1759).
בשוואבך התקיימה קהילה יהודית, והיא הייתה מקום מושבם של רבני "מדינת אנסבך" בין רבני העיר מוזכרים בספרות היהודית:
הרב יששכר ברמן סג"ל פרנקל, מחבר "מטה יששכר", אב"ד שוואבך ואנסבך, וראש ישיבת פיורדא (נפטר ב-1708, ט"ז בתשרי תס"ט).
הרב יעקב ריישר מפראג, מחבר "חק יעקב", "שבות יעקב" ועוד.
מונה לתפקיד לאחר פטירת הרב הקודם בידי יהודי החצר מרדכי מודל , אך מינויו לא יצא לפועל ובוטל בידי יהודי החצר הבא, אלחנן פרנקל .
הרב צבי הירש פרנקל (1662, ה'תכ"ב – 1740, ה'ת"ק) - נקרא גם הירש היינה או הירש הענא (על שם שאביו היה אב"ד בהנאו), בן הרב חגי חנוך אב"ד באמבערג והנאו, דודו של הרב הקודם ברמן פרנקל, כיהן כרבה של העיר בשנים 1609–1612 (תס"ט–תע"ב).
בשנת 1612 נאסר יחד עם אחיו יהודי החצר אלחנן פרנקל , והועמד לדין באשמת כישוף.
אחיו מת בכלאו ב-1620, והוא השתחרר לאחר 24 שנות כלא, ומת לאחר ארבע שנים בשנת ה'ת"ק, 1740. סיפור חייו מתואר בספרו של יצחק נתנאל גת, המכשף היהודי משוָאבּך.
הרב ברוך אברהם כ"ץ רפפורט (1668, תכ"ח – 1746, ה'תק"ו) - חתנו של הרב משה חריף, מחבר הספר "תפארת למשה" על השולחן ערוך.
מגדולי הלוחמים בנחמיה חייא חיון, וברמח"ל.
הרב משה קצנלנבוגן, אב"ד שוואבך ומדינות אנסבך וזולצבך (1671, ה'תל"א – 1743, ה'תק"ד).
הוא הקים בשוואבך ישיבה גדולה, ובראשה עמד בנו הרב פינחס, מחבר הספר "יש מנחילין".
בנים נוספים שלו היו הרב נפתלי הירש קצנלנבוגן והרב אליעזר קצנלנבוגן אב"ד הגנאו.
הרב יוסף שטיינהארט, מחבר ספר השו"ת "זיכרון יוסף".
הרב יושע השיל לבוב, אב"ד שוואבך ומדינת אנסבך (1693, ה'תנ"ג – 1772, ה'תקל"ב), מראשי מכשירי הגט מקליווא.
ספרו "פני לבנה" יצא לאור בירושלים (מכון ירושלים, תשס"ד).
הרב אהרן בן משה, אב"ד שוואבך, מחבר הספר "הארוך מש"ך" עם הגהות "מנחת אהרן" (נפטר ב-1781, כ"ו בסיון תקמ"א).
רבו של הרב בצלאל רנשבורג.
היה חתנו של הרב בנימין פרנקל מגלוגא.
שוודיה אהובתי היא סדרת טלוויזיה קומית ששודרה לראשונה ברשת TV4 השוודית ב-21 במרץ 2014, ועלתה לרשת NBC האמריקאית ביולי 2014. הסדרה מגוללת את סיפורו של ברוס אוונס (גרג פולהר), רואה חשבון מצליח מניו יורק שעובר להתגורר בשוודיה עם חברתו השוודית, בה התאהב.
הסדרה מבוססת באופן מסוים על חייו של גרג פולהר עצמו, אשר עבר להתגורר בשוודיה בעקבות חברתו דאז, שארלוט (ואשתו ואם ילדיו מאוחר יותר).
NBC ביטלה את הסדרה במהלך עונתה השנייה, עקב רייטינג נמוך.
ב-3 ביוני 2015 תמו שידורי הסדרה עם סיום שידור כל פרקיה של עונתה השנייה.
בישראל, שודרה הסדרה בערוץ הסדרות yes Oh.
שוודט על האודר, או בקיצור שוודט , היא העיר הגדולה ביותר במחוז אוקרמארק שבצפון-מזרח מדינת ברנדנבורג שבגרמניה.
העיר שוכנת על נהר האודר, בקרבת הגבול עם פולין.
בעיר, שבעבר הייתה מרכז חקלאי, פועל כיום אחד מבתי הזיקוק הגדולים בגרמניה, שהוקם ב-1958 והוא מקושר לצינור נפט שמגיע מרוסיה.
כמו כן פועל בשוודט בית החרושת הגדול באירופה לייצור נייר.
רוב מפעלי התעשייה הוקמו בתקופת שלטון מזרח גרמניה בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20.
עבור הפועלים הרבים שעברו לשוודט נבנו בנייני מגורים גדולים.
כ-9% ממבני המגורים בעיר הם בתים בבנייה טרומית מבטון שנבנו באותה תקופה.
לאחר שהופחת באופן משמעותי מספר מקומות העבודה לאחר איחוד גרמניה ולאחר שובה של כלכלת השוק, איבדה שוודט כרבע מאוכלוסייתה מאז שנת 1990. בעשורים האחרונים, נעשתה שוודט כעיר לדוגמה של תהליך הריסת בתים מסוג זה כדי להילחם בתופעה של דירות נטושות ובהתנוונות העיר.
שוודט שוכנת בחלקו המזרחי של האזור ההיסטורי של אוקרמארק המשתרע בין נהר האודר לבין נהר ההאבל (Havel).
העיר ממוקמת בתוך עמק קרחוני בשוליים המערביים של שטחי ההצפה של נהר האודר המשתרעים לאורך גבול גרמניה-פולין, ואשר בשנת 1995 הוכרזו כפארק הלאומי של עמק האודר התחתון (Nationalpark Unteres Odertal).
על גבי הנהר, במרחק של 10 ק"מ מדרום-מזרח, שוכנת העיר הפולנית חוינה (Chojna).
הערים הגרמניות הקרובות הן אנגרמונדה (Angermünde) וגארץ (Gartz).
לאחר נדידת העמים יושב האזור בשבטים פולאבים.
החל משנת 937 ובמשך המאה ה-11 וה-12 התחולל מאבק על השליטה באזור בין שבטים סלאבים, סקסונים ופומרנים.
היישוב שוודט מוזכר לראשונה במסמך משנת 1265. בעימות שהתחולל בין ברנדנבורג לבין פומרניה ויתר לודוויג השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג על העיר עבור ברנים השלישי, דוכס פומרניה (Barnim III) ב-1354. ב-1434 הוטל מצור על העיר על ידי פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג מבית הוהנצולרן, אך ללא הצלחה.
ב-1481 עברה הבעלות על האזור לידיהם של רוזני תורינגיה והם העניקו ליישוב את זכויותיו כעיר והביאו את בשורת הרפורמציה הפרוטסטנטית.
פריחתה של שוודט הגיעה לקיצה עם פרוץ מלחמת שלושים השנים, כאשר העיר, שניצבה על הדרך שבין שצ'צ'ין לבין ברלין, נבזזה מספר פעמים.
ב-1631 חנה במקום גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, לאחר שנחת בפומרניה ובדרכו לקרב ברייטנפלד.
שש שנים לאחר מכן העלה את העיר באש הפילדמרשל השוודי יוהאן באנר, לאחר שתושביה סירבו להיכנע.
במהלך המלחמה הצפונית הגדולה נחתם במקום הסכם שוודט.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, הפצצות כבדות שנמשכו מעל חודשיים, גרמו להרס של כ-85% משטח העיר, כולל המצודה שלה.
הצבא האדום כבש את שוודט ב-26 באפריל 1945, שבועיים לפני כניעתה הסופית של גרמניה הנאצית.
במהלך שנות ה-60 ממשלת מזרח גרמניה עודדה את תושביה להתגורר בשוודט, מגמה שנעצרה עם נפילת הגוש הקומוניסטי.
בריטה שטפן (נולדה ב-1983) - שחיינית, אלופה אולימפית במשחה ל-50 ו-100 מטר חופשי באולימפיאדת בייג'ינג
מלווין אימודו (נולד ב-1999) - שחיין, אלוף אירופה לשנת 2024 במשחה ל-100 מטר חזה
שוואץ היא עיר במדינת אוסטריה טירול, בירת מחוז שוואץ.
העיר ממוקמת בחלק התחתון של עמק אין.
העיר ממוקמת כ-30 ק"מ מזרחית לאינסברוק.
שוואץ קיבלה זכויות עיר ב-1898 מפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
העיר ידועה כיום כ"עיירת הכסף" בזכות ההיסטוריה הארוכה שלה בתחום כריית נחושת וכסף (ביחוד בימי הביניים).
על גבעה המשקיפה על העיר, נמצאת טירת פריינדסברג, שהמגדל האדיר שלה מכיל את המוזיאון להיסטוריה מקומית של העיר.
נקודות עיקריות אחרות כוללות את מוזיאון "האוס דר וולקר" המפורסם, פלנטריום זייס ומוזיאון הכרייה, שם יש למבקרים אפשרות ללכת בעקבות הכורים שעבדו באזור זה בירידה של 800 מטר למנהרות התת-קרקעיות.
שוואץ היא גם ביתם של שני פסטיבלי מוזיקה: פסטיבל קלנגספורן למוזיקה מודרנית ופסטיבל Outreach המאורגן בשיתוף עם האקדמיה המקומית למוזיקה.
שוודיה באירוויזיון 1959 הייתה הפעם השנייה בה שוודיה השתתפה בתחרות האירוויזיון ויוצגה על ידי בריטה בורג עם השיר "Augustin".
השיר הזוכה נבחר בגמר הלאומי השוודי: מלודיפסטיבלן 1959. שמונה חצי גמר נערכו ברדיו.
במהלך חצי הגמר החליט "רדיו שוודי" כי השיר המנצח ייצג את שוודיה בתחרות האירוויזיון 1959. הזמר של "קאן" כבר נבחר.
בליל האירוויזיון, השיר בוצע שביעי בסדר ההופעות, לפני שווייץ ואחרי גרמניה.
שוודיה השתתפה באירוויזיון 1985 עם השיר "Bra vibrationer" בביצוע של קיקי דניאלסון.
מלודיפסטיבלן 1985 נערך במרכז הטלוויזיה של SVT במאלמה ושודר בערוץ SVT1, מנחת האירוע הייתה מיס שוודיה אווה אנדרסון, באותה שנה שימשה שוודיה גם כמדינה המארחת של האירוויזיון.
שוודיה באירוויזיון 1989 השתתפה עם השיר "En dag" בביצוע של טומי נילסון.
מלודיפסטיבלן 1989 נערך באריקסון גלוב והונחה על ידי מיס תבל איבון רידינג והעיתונאי ג'ון כריספינסון, עשרת השירים בתחרות נבחרו מתוך 1,223 שירים שהוצאו לתאגיד השידור השוודי, המופע נצפה על ידי 5,328,000 אנשים.
באירוויזיון עצמו טומי נילסון היה המועמד המועדף על שופטי התחרות אך לבסוף סיים במקום הרביעי.
סדר מבצע שיר נקודות מיקום1לילי & סוזי"Okey okey"6752קתרין אולסון"När stormen går"2193טרו בלו"Jorden är din"19104ויזיטורס & סופיה שלגרן"Världen är vår"5075אריקסון-גלנמארק"Upp över mina öron"10826טומי נילסון"En dag"11317ליסה נילסון"Du (öppnar min värld)"7448פינגרפרינטס"Mitt ibland änglar"8039האאקון פדרסון & אליזבת ברג"Nattens drottning"67510קאיסה ברגסטורם"Genom eld"398
שוודיה באירוויזיון 1983 השתתפה עם השיר "Främling" בביצוע של הזמרת קרולה.
מלודיפסטיבלן 1983 נערך במלמה והונחה על ידי השחקנית והזמרת ביבי ג'והנס, 90 שירים הוצעו בתחילה לתחרות עד שלבסוף נבחרו 10 שירים, היא שודרה ב-SVT1 אך לא ברדיו, קרולה הזוכה הייתה היחידה לקבל ניקוד מלא מכל צוות של חבר שופטים מה שנוביל את המנחה להגיד "זה בכלל לא מרגש".
שוודיה באירוויזיון 2009 השתתפה עם השיר "La Voix", בביצוע של מאלנה ארנמן.
ארנמן זכתה בתחרות השירים השוודית מלודיפסטיבלן, המשמשת בתהליך הבחירה של שוודיה לאירוויזיון.
בגמר התחרות התמודדו 11 אמנים, האירוע נערך באריקסון גלוב והונחה על ידי פייטרה מיידה.
שוודיה באירוויזיון 1958 השתתפה עם השיר "Lilla Stjärna", שבוצע על ידי הזמרת השוודית, אליס באבס.
בשנת 1958, רשות השידור השוודית, הכריזה כי אליס באבס נבחרה לייצג את שוודיה בהופעת בכורתה, באירוויזיון 1958. מאוחר יותר, הוכרז כי באבס תשיר את השיר, "Samma stars lysa för oss två" על בימת התחרות.
באבס לא התרצתה ממילות השיר, לכן, רשות השידור השוודית, זימנה את הסופר גונאר ורסן על מנת שישכתב את השיר.
שוודיה זכתה במקום הרביעי עם 10 נקודות.
שוואבית היא כינוי לניב הגרמני המדובר באזור שוואביה שבגרמניה.
הלהג מדובר במדינת באדן-וירטמברג ובבירתה שטוטגרט, החופפים לאזור שוואביה ההיסטורית.
השוואבית היא חלק מקבוצת ניבים גרמניים קרובים בשם אלמאנית.
הניב השוואבי אינו רשמי כגרמנית הסטנדרטית ואין לו מערכת כתיב רשמית או אחידה כגרמנית התקנית, לכן קיימות מילים, שלהן כמה גרסאות או אפשרויות תקניות.
האלפבית השוואבי זהה לאלפבית הגרמני התקני וכולל גם הוא את האומלאוטים ואת האסצט.
הפונולגיה השוואבית נוטה להיות רכה בהשוואה לגרמנית תקנית, כשלמילים רבות יש הברה חטופה או אי ביטוי מלא של האותיות.
המילה du (את/ה) זהה הן בגרמנית והן בדיאלקט השוואבי (אם כי ההגייה מעודנת מעט).
המילה Geld (כסף/מזומן) נכתבת ונהגית באופן זהה.
המילה Tisch (שולחן) נכתבת ונהגית באופן זהה.
המילה Acht (שמונה - 8) נכתבת ונהגית באופן זהה.
דוגמאות שבהן הכתיב אינו זהה:
המילה Hallo ("שלום") בגרמנית, יכולה להיכתב Hallöle.
המילה הגרמנית: Mutter (אמא) נכתבת כ - Muada או Muddr.
המילה הגרמנית: Junge (ילד, נער) נכתבת לעיתים Bua או Buab (בדומה ל-"boy" לאנגלית).
המילים Minute/Minuten (דקה/דקות) בגרמנית, נכתבות כ-Minudd/Minudda.
המילה Tschüss ("להתראות") בגרמנית, יכולה להיכתב גם Tschüssle או בצורה שהושאלה מאיטלקית: Tschau.
האיחול Gute Nacht ("לילה טוב") בגרמנית, נכתב כ-Guads Nächdle.
המילה Fest (פסטיבל, מסיבה) בגרמנית, נכתבת כ-Fäschd.
המילה Der (מקבילה של המילה האנגלית "The", המשמשת כה"א הידיעה) נכתבת כ-De או Dr.
קיימות מילים רבות שנכתבות זהה אך הגייתן שונה במעט, כשההבדלים העיקריים בין ההגייה הרגילה והשוואבית (במילים שהמבטא חל עליהן) הם: שהגיית ה-"T" נהגית כ-"D", הגיית ה-"S" מבוטאת כ-"Sh" או "Sch".
ולעיתים, סופי מילים מבוטאות באופן חלש או שאינן מבוטאות כלל.
כשבדרך כלל הסיומת "ch-" נשמטת מן הדיבור ולפעמים גם מן הכתב.
דוגמאות למילים שנכתבות זהה אך נהגות שונה:
המילה Bus (אוטובוס) נהגית כ-"Bush" (אלפבית פונטי בין-לאומי: [bʊʃ]).
המילה Fleisch (בשר) נהגית כ-"Floisch" או "Fleusch" (אלפבית פונטי בין-לאומי: [flɛʊʃ]).
המילה was ("מה") נהגית לעיתים כ-"wash" או "wosch".דוגמאות למילים שהברתן מקוצרת או מוחלפת:
המילה dich (שמשמעותה בעברית: "אותך" בצורת מושא ישיר וללא שיוך מגדרי) נהגית לעיתים כ-"di" כאשר חציה השני של המילה "חתוכה" או מוחלשת.
המילה Sieben (שבע - 7) נהגית לעיתים כ-"Siebe" או כ-"Sieba" כשסוף המילה לא מבוטאת כלל.
צמד המילים Ich bin ("I am"- "אני") נהגית לעיתים כ-"I ben" (ה-"I" כצלילו של ה-"e") כשהאותיות ch ב-Ich, שקטות או מוחלשות.
המילה aber ("אֲבָל") נכתבת abbr ונהגית כ-"abo" או כ-"abe" כשההגייה הגרמנית קרובה יותר ל-"abba".
המילה Gibst (כחלק משאלה: "...Gibst du" - "האם את/ה נותנ/ת...") נהגית "Gibsch" כשה-S מוחלפת ב-Sch'' (כצלילו של ה-שׁ) וסוף המילה אינה מבוטאת כלל.
שׂוֵואנְדְזָאנְג (תעתיק נוסף: סוּ'אָן-דְזָאנְג; כתב סיני: 玄奘; ), נולד צֶ'ן חְווֵי (陳褘), ידוע גם ב שלו בסנסקריט "מוקשאדווה", היה נזיר בודהיסטי סיני מהמאה ה-7, מלומד, נוסע ומתרגם.
הוא ידוע בתרומות הגדולות לבודהיזם הסיני, בספר המסע שלו להודו בשנים 629–645 לספירה, במאמציו להביא למעלה מ-657 טקסטים הודיים לסין, ובתרגומיו לכמה מהטקסטים הללו.
הוא הצליח לתרגם רק 75 חלקים נפרדים מתוך סך של 1,335 פרקים, אך תרגומיו כללו כמה מכתבי המהאיאנה החשובים ביותר.
שוואנדזאנג נולד ב-6 באפריל 602 בצֶ'נְלְיוֹ, במה שהיא כיום נציבות עירונית קאיפנג במחוז חנאן בסין.
כילד, הוא התחיל לקרוא ספרי דת וללמוד את הרעיונות שבהם עם אביו.
כמו אחיו הבכור, הוא הפך לסטודנט ללימודים בודהיסטים במנזר גִ'ינְגְטוּ.
שוואנדזאנג הוסמך כ (נזיר מתחיל) בגיל שלוש עשרה.
בשל התסיסה הפוליטית והחברתית שנגרמה עקב נפילת שושלת סווי, הוא נסע לצ'נגדו בסצ'ואן, שם הוסמך כ (נזיר מלא) בגיל עשרים.
מאוחר יותר נסע ברחבי סין בחיפוש אחר ספרי קודש של הבודהיזם.
לבסוף, הוא הגיע לצ'אנג'אן, אז תחת שלטונו של טאידזונג, קיסר סין משושלת טאנג, שם פיתח שוואנדזאנג את הרצון לבקר בהודו.
הוא ידע על ביקורו של פאשיין בהודו, וכמוהו, היה מודאג מהטבע הלא שלם והמפורש בצורה שגויה של ה שהגיעו לסין.
הוא גם היה מודאג מהתיאוריות הבודהיסטיות המתחרות בתרגומים סיניים שונים.
הוא חיפש טקסטים מקוריים בסנסקריט לא מתורגמים מהודו כדי לסייע בפתרון חלק מהבעיות הללו.
בגיל 27, הוא החל את מסעו היבשתי בן שבע עשרה השנים להודו.
הוא עבר בכך על האיסור של מדינתו לנסוע מחוץ לסין, ועשה את דרכו דרך ערים במרכז אסיה כמו להודו.
הוא ביקר, בין היתר, באוניברסיטת נלנדה המפורסמת, כיום בביהר בהודו, שם למד עם הנזיר, .
הוא יצא מהודו עם טקסטים רבים בסנסקריט בשיירה של עשרים סוסי משא.
שובו התקבל בברכה על ידי הקיסר טאידזונג בסין, שעודד אותו לכתוב ספר מסע.
ספר מסע סיני זה, שכותרתו "", הוא מקור מרכזי על שוואנדזאנג, וגם למחקר על הודו ומרכז אסיה של המאה ה-7.
ספר המסע שלו הוא שילוב של מידע בלתי סביר, שמועות וסיפור ממקור ראשון.
מבחר קטעים מתוכו משמשים, ולעיתים שנויים במחלוקת, כתאריך המוקדם ביותר של שנת 645 לספירה לאירועים, שמות וטקסטים שהוא מזכיר.
הטקסט שלו סיפק בתורו את ההשראה לרומן "המסע למערב" שכתב וו צ'אנג אן בתקופת שושלת מינג, כתשע מאות שנים לאחר מותו של שוואנדזאנג.
שוואנדזאנג נולד כצֶ'ן חְווֵי (או צֶ'ן יִי) ב-6 באפריל 602 בכפר צֶ'נְחֶה, בעיר גוֹאוּשְׁה (בסינית: 緱氏鎮), לְווֹג'וֹאוּ (ליד לוו-יאנג בחנאן של ימינו) ומת ב-5 בפברואר 664 בארמון יוּ'חְווָה (玉華宮, ב של ימינו, בשאאנשי).
משפחתו נודעה בשל למדנותה במשך דורות, ושוואנדזאנג היה הצעיר מבין ארבעה ילדים.
אחד מאבותיו הקדמונים היה צֶ'ן שְׁה (104–186), שר של שושלת האן המזרחית.
סבא רבא שלו, צֶ'ן צִ'ין (陳欽), שימש כמושל של שאנגדאנג (上黨; כיום בשאנשי) במהלך ; סבו, צֶ'ן קָאנְג (陳康), היה פרופסור ב (האקדמיה הקיסרית) בתקופת .
אביו, צֶ'ן חְווֵי (陳惠), שימש כשופט של במהלך שושלת סווי.
לפי הביוגרפיות המסורתיות, שוואנדזאנג הפגין אינטליגנציה ורצינות מעולים, למד עם אביו והדהים אותו בהקפדה על חלוקת כבוד להוריו לאחר מחקר אחד כזה על הנושא הזה.
אחיו הגדול כבר היה נזיר במנזר בודהיסטי.
בהשראתו, בגיל צעיר, הביע שוואנדזאנג עניין להיות נזיר בודהיסטי כמו אחיו.
לאחר מות אביו בשנת 611, הוא התגורר עם אחיו הגדול, צֶ'ן סוּ (בסינית: 陳素), לימים ידוע בשם גָ'אנְגְגְ'יֵה (בסינית: 長捷), במשך חמש שנים במנזר גִ'ינְגְטוּ (בסינית: 淨土寺) בלוו-יאנג, שמומן על ידי מדינת סווי.
במהלך תקופה זו למד מהאיאנה וכן שונות.
בשנת 618, שושלת סווי קרסה ושוואנדזאנג ואחיו ברחו לצ'אנג'אן, שהוכרזה כבירת שושלת טאנג, ומשם דרומה לצ'נגדו, בסצ'ואן.
כאן שני האחים שהו שנתיים או שלוש בלימודים נוספים במנזר קוֹנְג חְווֵי, כולל אבהידהמה.
אב המנזר גֶ'נְג שָׁאנְגְווֹ איפשר לשוואנדזאנג ללמוד את הנושאים המתקדמים הללו אף על פי שהיה צעיר.
כשהוא נוטל על עצמו את השם הנזירי שוואנדזאנג, הוא הוסמך במלואו כנזיר בשנת 622, בגיל עשרים.
שלל הסתירות והאי-התאמות בתרגומים הסיניים באותה תקופה הניעו את שוואנדזאנג להחליט לנסוע להודו וללמוד בערש הבודהיזם.
הוא ידע על ביקורו של פאשיין בהודו, וכמוהו חיפש טקסטים מקוריים מסנסקריט לא מתורגמים מהודו כדי לעזור לפתור חלק מהבעיות הללו.
שוואנדזאנג החל את עלייתו לרגל להודו בשנת 627 או 629 לספירה, לפי שתי גרסאות מזרח אסייתיות.
הגרסה של שנת 627 נמצאת ב"גוָאנְג חונְגְמִינְג גִ'י" של דָאושׂוּ'ן והיא גם בטקסטים יפניים וקוריאניים.
גרסת שנת 629 לספירה נמצא בגרסאות סיניות ומערביות.
הבלבול הזה, אם כי הוא רק בן שנתיים, הוא בעל משמעות להיסטוריה המערבית.
התאריך שבו התחילה העלייה לרגל של שוואנדזאנג לא נקבע באף אחד מהטקסטים ששוואנדזאנג עצמו כתב.
יתר על כן, הוא לא כתב את הביוגרפיה שלו או את ספר הטיולים שלו, אלא הוא דקלם את זה בפני חבריו הנזירים לאחר שובו מהודו.
שלושה ממשתפי הפעולה המיידיים שלו כתבו את הביוגרפיה שלו, ובכך השאירו שלוש גרסאות ועם פרטים שונים.
כל שלוש הגרסאות הללו מתחילות את עלייתו לרגל בשנת 629 לספירה.
עם זאת, גרסה אחת מאת חְווֵיְלִי, קובעת כי שוואנדזאנג פגש את "יאבגהו קגהאן", אדם שמת בשנת 628 לספירה לפי רישומים פרסיים וטורקיים.
אם פרט זה בביוגרפיה של שוואנדזאנג וברשומות הפרסיות-טורקיות נכונים, אז שוואנדזאנג בוודאי עזב לפני מותו של קגהאן, או בשנת 627 לספירה.
במילים אחרות, חלק מהפרטים בגרסאות ששרדו של הביוגרפיה של שוואנדזאנג הומצאו או שבלבול פלאוגרפי יצר שגיאה, או שהרשומות הפרסיות-טורקיות אינן אמינות.
הגרסה היפנית מבוססת על תרגומים מהמאה ה-8 עד ה-10 של טקסטים שהגיעו בסופו של דבר מהמנזר של שוואנדזאנג, מה שלמרבה הצער הוסיף לבלבול.
רוב המקורות מציינים כי שוואנדזאנג החל את עלייתו לרגל בשנת 629 לספירה.
בשנת 630 לספירה הגיע לממלכת אגני (יאנצ'י, במקום שנקרא כיום טורפאן).
כאן הוא פגש את המלך, בודהיסט יחד עם דודו ג'ננצ'נדרה והמושל מוקשגופטה, שניסו לשכנעו להפסיק את מסעו וללמד אותם ידע בודהיסטי.
הוא סירב והם ציידו אותו עוד למסעותיו במכתבי היכרות ובחפצי ערך שישמשו לצורך מימון.
שוואנדזאנג הבחין כי במדינה של אגני היו יותר מעשרה מנזרים שדבקו באסכולת של הבודהיזם מזרם ההינאיאנה, עם אלפיים נזירים שאכלו "" עם מזונות אחרים, ולא אוכל צמחוני בלבד שיתאים לתורות הבודהיסטיות של מהאיאנה.
לכן, הבודהיסטים במדינה זו הבאישו בתורתם הבודהיסטית.
כשהתקדם יותר מערבה, פגש שוואנדזאנג כאלפיים שודדים טורקים רכובים על סוסים.
השודדים החלו לריב אחד עם השני כיצד לחלק בצורה הוגנת את השלל.
לאחר שהשלל אבד כך, הם התפזרו.
לאחר מכן שוואנדזאנג הגיע לארץ .
במדינה זו של 1000 לי על 600 לי, היו למעלה ממאה מנזרים עם חמשת אלפים נזירים של אסכולת סרווסאיוואדה של בודהיזם הינאיאנה, ולמדו את הטקסטים שלה ב"שפה הודית מקורית".
הביוגרפיות של שוואנדזאנג מתארות אז סיפורים בלתי סבירים על גזע דרקונים.
אזור זה נוצר על ידי דרקונים מהמים שעברו מטמורפוזה לסוסים כדי להזדווג וליצור סוסי דרקון, גם לגברים והזדווגות עם נשים ליד אזור זה כדי ליצור אנשי דרקון שרצו מהר כמו סוסי הדרקון.
אלה היו אנשים שהיו עורכים טבח בעיר שלמה ועוזבים מקום נטוש.
בהמשך מערבה הוא עבר את לפני שפנה לצפון-מערב כדי לחצות את טיין שאן ולאחר מכן את בצפון-מערב.
הוא פגש את הכגן הגדול של הגקטורקים.
לאחר משתה, שוואנדזאנג המשיך מערבה ואז דרום-מערבה אל טשקנט, בירת אוזבקיסטן המודרנית.
שוואנדזאנג מתאר מנזרים נוספים, כמו מנזר קאקורי המזרחי ומנזר אסקריה, עם טביעות רגליו של בודהה ופסלי בודהה.
על פי דיווחיו של שוואנדזאנג, אור מיסטי בקע מטביעות הרגל של בודהה ב"ימי צום".
בארץ באלוקה הייתה אסכולת סרווסאיוואדה של בודהיזם מזרם ההינאיאנה באופנה.
הוא חצה את מדינות סמרקנד, מימוהה, קפוטנה, קוסאניקה, בוכרה, בטיק, הוריסמיקה וטוקהרה.
לאלו היו ערים ליד נהרות או אגמים, ואז אזורים נרחבים ללא תושבים, מעט מים או עשב.
הוא מתאר שלטון של פלגים לוחמניים של ראשי שבטים טורקים, כאשר "מחלה ומגפה" משתוללים.
מכאן, הוא חצה מדבר, עמקים קפואים ואת רכס הרי פמיר (אשר מקשרים את רכסי ההרים של טיין שאן, קארקוראם, קונלון, אופריסיין וההימלאיה).
כאן, חזה שוואנדזאנג ברוח קרה ו"נושבת בעוצמה נוקבת".
דרקונים אכזריים חיים כאן ומטרידים את המטיילים במיוחד את אלה שלובשים בגדים בצבע "חום אדמדם".
לאחר מכן, הוא חצה על פני ים מלוח, צר מצפון לדרום וארוך ממזרח למערב, שהוא כינה בשם "האגם הטהור הגדול".
הוא מתאר מפלצות על טבעיות, דגים ודרקונים החיים באגם הזה.
תיאורי המסע של שוואנדזאנג מדלגים לאחר מכן תוך ציון שמות של מדינות רבות, ומציינים שפרטים נוספים מסופקים בחלק החזרה של מסעו, כשהוא חוצה לארץ בקטרה (מחוז באלח' המודרני).
הוא מוסיף שבכל האזורים הללו הזרם הדתי השליט היה של האסכולות הבודהיסטיות של הינאיאנה.
בבירת מדינת בקטרה, קבע שוואנדזאנג, נמצא מנזר עם פסל של בודהה המעוטר בתכשיטים והאולמות שלו משובצים בחומרים יקרים נדירים.
למנזר הבודהיסטי יש גם דימוי של האל השומר עליו.
המנזר והבירה מושכים פשיטות חוזרות ונשנות מצד ראשי הטורקים המבקשים לבזוז את התכשיטים היקרים הללו.
למנזר הזה יש אמבט רחצה גדול שנראה מבריק להפליא ויש לו שריד שן של בודהה ומטאטא של בודהה עשוי "עשב קאסה".
בחוץ יש ויהארה שנבנתה לפני עידנים, וסטופות רבות לכבוד ה (קדושים בודהיסטים).
דרומית לבקטרה נמצאת המדינה של קאסיק, ואז הרי השלג הגדולים עם עמקים "שורצים בכנופיות של שודדים".
לאחר חציית הרים אלו נמצאת המדינה של (חלק מאפגניסטן המודרנית).
שם, מציין סיפור המסע שלו יש פסל ענק של בודהה עומד, מגולף מתוך סלע בהרים, גובהו כ-43 מטרים ומעוטר באבני חן.
בעמק הזה יש מנזרים בודהיסטים, וגם פסל נחושת אדיר של הבודהה, שגובהו למעלה מ-30 מטרים.
נאמר לו שהוא נוצק בחלקים נפרדים ואז חובר יחדיו.
ממזרח למנזר בעמק באמיאנה היה שנכנס ל שאורכו היה למעלה מ-300 מטרים.
האנשים והמלך של העמק הזה משרתים את הנזירים הבודהיסטים, תיעד שוואנדזאנג.
פונה בכיוון מזרח וחוצה את "הרכס השחור", שוואנדזאנג מתאר את מדינת , שבה שולטת מסורת המהאיאנה של הבודהיזם.
היו בה למעלה מ-100 מנזרים עם סטופות.
יותר מ-6,000 נזירים, רובם מהאיאנה, שלמדו כאן.
יחד עם המנזרים הבודהיסטים הללו, מציין ספר המסע שלו, היו למעלה מעשרה מקדשי דווה (הינדואיזם) עם "מאמינים כופרים שהולכים עירומים ומורחים אבק על גופם", יתר על כן, באותו אזור בירה, יש מנזר הינאיאנה עם 300 נזירים למרגלות הגבעות הצפוניות.
אזרחי המדינה הזו, מוסיף שוואנדזאנג, זוכרים בחיבה את "המלך קנישקה של גנדהארה" (אימפריית קושאן, המאה השנייה לספירה).
ממזרח לו נמצאים "מקדש העיר סווטוואט" והר ארונה הידוע במפולות השלגים התכופות שלו.
לאחר מכן, ספר המסע שלו מתאר כמה אגדות פופולריות על מלך נאגה.
הוא גם מתאר אירועים מופלאים מסטופה בודהיסטית, כמו להבות משתוללות שמתפרצות מהן ומשאירות אחריהן זרם של פנינים.
האזרחים כאן, קובע שוואנדזאנג, סוגדים לחלקים משרידיו של בודהה שהובאו לכאן בתקופות קדומות יותר.
הוא מזכיר ארבע סטופות שנבנו באזור זה על ידי המלך אשוקה.
מסע דרך הודו ודרום אסיה
שוואנדזאנג נכנס להודו כשהוא חצה את "הרכס השחור" ונכנס לארץ לאמפה.
ספר המסע שלו מציג את הודו בחלקים נפרדים מאלה של מרכז אסיה.
עם זאת, הוא לא קורא לה הודו, אלא המקבילה הפונטית למה שקודם לכן התפרש באופן שונה כ"טְייֵנְג'וּ" או "שֶׁנְגְדוּ" או "שְׂייֵנְדוֹאוּ".
מחקר עדכני יותר מציע שההגייה הקרובה ביותר של המונח מהמאה ה-7 בספרי המסע שלו תהיה "אינדוּ".
שוואנדזאנג קבע כי הודו היא מדינה עצומה בהיקף של מעל תשעים אלף לי, עם שבעים ממלכות, ים משלושה צדדים והרי שלג מצפון לה.
זוהי ארץ עשירה וגשומה, חקלאות פורייה וצמחייה שופעת.
הוא מוסיף כי יש לה מנהגים עתיקים משלה, כמו מדידת מרחק ב"", השווה לארבעים לי, אך משתנה בין שלושים לשש עשרה בהתאם למקור.
הם מחלקים יום ולילה לקאלה, וחומרים לחלוקות שונות, עד לעדינות שהם מכנים בלתי ניתנת לחלוקה וריקנות.
למדינה שלוש עונות: חמה, קרה, גשומה על פי כמה בודהיסטים; בעוד שאחרים אומרים שיש ארבע: שלושה חודשים כל אחת, של אביב, קיץ, מונסון וסתיו.
בממלכות הודו יש כפרים וערים רבות.
לעיירות ולערים שלהן יש חומות מרובעות, רחובות מפותלים וצרים, עם חנויות לאורך הדרכים הללו.
יין נמכר בחנויות ברחובות הצדדיים.
מי שמקצועו הוא קצב, דייג, תליין או מטפל בנבלות (אנשים שהורגים יצורים חיים ומתעסקים במוצרים שמקורם בהם) אינם רשאים לחיות בתוך הערים.
הערים בנויות מלבנים, בעוד שבתים עשויים בעיקר מלבנים או מ"חזרן או עץ".
תושבי הודו מנקים את הרצפות שלהם ואז מורחים אותן בתכשיר של גללי פרות, ולאחר מכן מקשטים אותן בפרחים, בניגוד לבתים סיניים.
ילדיהם הולכים לבית הספר בגיל שבע, שם הם מתחילים ללמוד מספר טקסטים של חמשת גופי ידע - הראשון דקדוק, השני כישורים טכניים שלדבריו כוללים אמנויות, מכניקה, יין-יאנג ולוח השנה, השלישי רפואה, הרביעי הוא לוגיקה, ותחום הידע החמישי הנלמד הוא ידע פנימי יחד עם תאוריית סיבה ותוצאה.
שוואנדזאנג כולל קטע על ההבדלים בין הקהילות הבודהיסטיות של הינאיאנה ומאיהיאנה.
יש שמונה עשרה כתות בבודהיזם, לפי שוואנדזאנג.
הם חלוקים זה נגד זה, מתווכחים "בנקודות מבט שונות, בתקיפות כמו גלים מתנפצים".
אף על פי שהם חולקים את אותה מטרה, הם לומדים נושאים שונים ומשתמשים במילים חדות כדי להתווכח.
לכל כת בודהיסטית יש מערכת חוקים וכללים שונים עבור הנזירים שלהם.
הנזירים שאינם יכולים להסביר טקסט אחד חייבים לבצע את חובות הנזירים השגרתיות (ניקוי מנזר וכדומה).
מי שיכול להסביר טקסט בודהיסטי אחד ללא רבב פטור מחובות כאלה.
מי שיכול לדקלם שני טקסטים, מקבל חדרים איכותיים יותר.
נזירים שיכולים להסביר שלושה טקסטים בודהיסטים מקבלים מלווים לשרת אותם, בעוד שהנזירים המעטים שיכולים להסביר את כל הארבעה מקבלים משרתים עמאיים.
למסבירים של חמישה טקסטים יש פילים לטיולים, בעוד שהסבר של שישה טקסטים מעניק למסביר זכות לפמליה של שומרים.
שוואנדזאנג מתאר את למפקה (לגמאן המודרנית, ליד מקור הנהר קאבול) כטריטוריה של צפון הודו, כזו שההיקף שלה הוא יותר מ-1,000 לי ושבה כל המנזרים למדו בודהיזם מהאיאנה.
יש בה עשרות מקדשי דווה (הינדואיזם) שכופרים (לא בודהיסטים) פוקדים אותם.
מדרום-מזרח לה נמצאת המדינה נגראהארה (מחוז ננגרהאר של ימינו), עם מנזרים בודהיסטים רבים וחמישה מקדשי דווה.
עם זאת, מספר הנזירים כאן מועט.
הבודהיסטים המקומיים מאמינים שהבודהה לימד כאן בעודו עף באוויר, כי אם הוא היה הולך כאן, זה היה גורם לרעידות אדמה רבות.
לנגראהארה יש סטופה בגובה 100 מטרים שנבנתה על ידי אשוקה, עם פסלים נפלאים.
שוואנדזאנג חלק לה כבוד בכך שהקיף אותה.
שתי המדינות הן למפקה והן נגראהארה היו עצמאיות עם מלכים משלהן, אבל הן הפכו לוואסל של הממלכה הבודהיסטית של שנמצאה ליד .
המנזרים בממלכות הללו מפוארים, עם מגדלים בני ארבע פינות ואולמות עם שלוש קומות.
יש להם פסלים מוזרים למראה על המחברים, הקורות, המרזבים וקורות הגג.
ההודים צובעים את הקירות, הדלתות והחלונות בצבעים ובתמונות.
אנשים מעדיפים לקבל בית שנראה פשוט מבחוץ, אבל מעוצב מאוד מבפנים.
הם בונים את בתיהם כך שהם נפתחים לכיוון מזרח.
שוואנדזאנג מתאר גם אירועים בלתי סבירים כמו טביעות רגל זוהרות בסלע של בודהה, דרקונים, סיפורי נאגה, סטופה שבה נשמר גלגל העין של הבודהה כ"גדול כמו תפוח" ושהוא "מבריק ושקוף" לכל אורכו, ופסל בודהה מאבן לבנה שעשה ניסים ו"פלט אור לעיתים קרובות".
בספר המסע נכתב כי שוואנדזאנג נכנס למערה חשוכה כאן בה חיו יצורים מסוכנים, דקלם את , והם הפכו לבודהיסטים.
לאחר מכן כולם הבעירו קטורת וסגדו לבודהה עם פרחים.
כחמש מאות לי (כ-200 ק"מ במאה ה-7) מדרום-מזרח נמצאת המדינה של גנדהארה - שכמה טקסטים סיניים היסטוריים תעתיקו פונטית כצְ'ייֵנְטְווֹוֵיי.
ממזרח לה, היא גובלת בנהר האינדוס, ובירתה היא פורוסאפורה.
זוהי ארץ החכמים העתיקים ומחברי הססטרות ההודיות, והם כוללים את נאראינדווה, אסנגה, ואסובנדהו, דהרמטראטה, מונראטה ופרשווה.
מדרום-מזרח לעיר פורוסאפורה נמצאת סטופה בגובה 120 מטרים שנבנתה על ידי הקיסר קנישקה, אחת בקוטר של כמעט 600 מטרים וגלגל של 25 שכבות בחלק העליון.
ליד זה יש מנזר גדול.
בגנדהארה יש אתרים בודהיסטים קדושים רבים, ושוואנדזאנג ביקר וסגד לכולם.
הוא מכנה את הסטופות ופסלי הבודהה באזור זה כ"מפוארים" ועשויים ב"אומנות מושלמת".
בדרכו צפונה לכיוון קשמיר, הוא הגיע לעיר , עם אתרים בודהיסטים קדושים רבים.
שוואנדזאנג סגד ל"סטופות הגדולות והמנזרים הגדולים" הללו.
לאחר מכן הגיע לארץ אודיאנה, שדרכה זרם הנהר (שנקרא כיום הנהר סוואט).
היו בה 1,400 מנזרים של חמש אסכולות בודהיסטיות מוקדמות (מתוך 18 תת-מסורות).
אסכולות אלה הפכו לא פופולריות, כאשר הצורה המאוחרת של המהאיאנה שגשגה.
לדברי שוואנדזאנג, המנזרים הללו של האסכולות הבודהיסטיות המוקדמות שוממים ומושכים מעט נזירים.
לאחר מכן הוא הגיע לעיר היי-לו ו.
בכל המקומות הללו הוא מזכיר איך הבודהה חי כאן באחד מחייו הקודמים (סיפורי הג'טאקה) והמחיש חוזק-חמלה באמצעות מעשיו.
ישנו מקדש בודהיסטי צפונית-מזרחית למנגלאור עם פסל הבודהיסטווה אוולוקיטשוורה, המפורסם בזכות "הביטויים המופלאים שלו".
כשהוא חוצה עוד 1,000 לי, הוא הגיע לעמק דאראדה - הבירה הישנה של אודיאנה, עם פסל עץ מוזהב בגובה 30 מטרים של הבודהיסטווה מאיטריה.
הפסל הזה, מציין ספר המסע שלו, נבנה על ידי אמן שנכנס שלוש פעמים לגן עדן כדי לראות איך הוא נראה ואז לסתת את הדמות הריאליסטית שלו עלי אדמות.
שוואנדזאנג הגיע לתכסילא, לאחר שחצה נהר עם "דרקונים רעילים וחיות מרושעות".
שם, הוא ביקר במנזר בודהיסטי גדול של אסכולת סאוטראנטיקה.
משם, לאחר שעבר כ-2,200 לי, הוא עבר דרך ארץ סימאפורה (), אוראסה (כיום ), ולאחר מכן לתוך קשמירה.
הוא התקבל על ידי המלך, ונזירים רבים ממנזר ג'יינדרה.
קשמירה היא ארץ עם אקלים קר מאוד ולעיתים קרובות היא רגועה ללא כל רוח.
באזור יש אגמים, מגדלים שפע של פרחים ופירות, זעפרן ועשבי מרפא.
בקשמירה יש למעלה מ-100 מנזרים ויותר מ-5,000 נזירים.
התושבים מוקירים ארבע סטופות גדולות שנבנו בימי קדם על ידי אשוקה.
גם הקיסר קנישקה בנה כאן מנזרים בודהיסטים רבים.
הוא כתב מסות עם 960,000 מילים כתובות על לוחות נחושת, והוא אחסן אותן בסטופה גדולה.
באזור קשמירה יש נזירים רבים שמכירים היטב את ה קבע שוואנדזאנג.
הוא שהה שנתיים בקשמירה ולמד איתם את המסות.
שוואנדזאנג מתאר אירועים רבים שבהם הוא נעזר גם בבודהיסטים וגם לא בודהיסטים.
לדוגמה, הוא מתאר את עזיבת העיר סקאלה ונרסימהה, ואז עבר עם חבריו דרך יער הפלאשה הגדול.
הם נשדדים ומולכים לעבר איזו אגם יבש כדי להיהרג.
בסמוך אליו, הם פוגשים בראהמנה שעובד את אדמתו.
הם מספרים לו ששודדים תקפו אותם ואת חבריהם.
הברהמין הולך לכפר ומכה בתוף ותוקע בקונכייה.
כ-80 גברים מתאספים, ויחד הם ממשיכים להציל את מלוויו של שוואנדזאנג.
בעוד מלוויו האחרים שניצלו מייללים על אובדן כל רכושם, שוואנדזאנג מזכיר להם שכולם צריכים להיות שמחים להיות בחיים ולא לדאוג מאובדן רכוש.
תושבי הכפר עוזרים למלוויו ולו על ידי אירוחם לפני חידוש מסעם.
עם זאת, במקומות אחרים, שוואנדזאנג גם מדקלם את הסיפור הבלתי סביר על פגישה עם בראהמין שהיה בן 700 והיו לו שני קרובים, כל אחד מעל גיל 100, אשר שלטו בכל הוודות ובססטרה הבודהיסטית של מדהייאמיקה.
הוא קורא להם כופרים (לא בודהיסטים).
הכופרים האלה עוזרים לו ולחבריו להשיג בגדים ומזון חדשים.
הוא שהה עם הבראהמין הזקן והבלתי סביר הזה במשך חודש, ולמד איתו את ססטרת המדהייאמיקה.
מצפון-מזרח למדינת ורשה, מציין שוואנדזאנג, יש הר גבוה עם פסל אבן כחלחל של בהמאדווי.
זהו אתר עלייה לרגל נהדר, אליו מגיעים הודים מרחוק מאוד עם תפילות.
למרגלות ההר הזה נמצא מקדש נוסף למאהסווארה בו מקיימים טקסים על ידי כופרים עירומים אשר מורחים אפר על גופם.
כ-30 לי (כ-12 ק"מ במאה ה-7) מדרום-מזרח למקדשים הללו נמצאת , מה שאומר ששוואנדזאנג היה במקום הולדתו של , מחבר ה"סבדה-וידיה-ססטרה".
בהשראת מהסווארה, יצא רישי זה "לערוך בירורים לגבי דרך הלמידה".
הוא למד ביסודיות את כל השפה הכתובה והמדוברת, מילים עתיקות יומין, ולאחר מכן יצר מסה בת אלף בתים.
הכופרים (הינדים) מעבירים את הטקסט הזה בעל פה ממורה לתלמיד, וזה מה שהופך את הברהמינים של העיר הזו ל"מלומדים גדולים בעלי כישרון גבוה עם ידע רחב".
יש להם פסל של פאניני המוצב ביראת כבודו בעיר הזאת של סלאטורה.
ממלכות טקה, ג'לאמדהרה, סטאנסווארה, מתורה, מטיפורה, קאפתה
ארץ טקה נמצאת דרומית לממלכת קשמירה, ומשתרעת בין נהר האינדוס ממערב לנהר ממזרח.
הם מייצרים כמויות שופעות של חיטה ואורז לא דביק, גם זהב, פליז, ברזל ומתכות אחרות.
הם אינם מאמינים בבודהיזם, ומתפללים בכמה מאות מקדשי דווה.
למדינה הזו נותרו עשרה מנזרים בודהיסטים.
היו עוד הרבה לפני כן, קובע שוואנדזאנג.
אלה הושמדו לפני כמה מאות שנים, בתקופת שלטונו של מלך בשם מהירקולה ().
המלך עשה זאת בכעס כי כאשר ביקש מהמנזרים בתחומו ממורה בודהיסטי שילמד אותו בודהיזם, הבודהיסטים לא שלחו אליו אף חכם מלומד.
המעשה האכזרי של מהירקולה נגד הבודהיסטים גרם למלך מגדהה לצאת למלחמה עמו.
מהירקולה הובס, אך חזר לשלטון על ידי התנקשות במלך קשמירה וגנדהארה.
שוואנדזאנג מדקלם את סיפורי השמועה ששמע על המשך האכזריות וההרס של מהירקולה של 1,600 סטופות ומנזרים.
לאחר מכן, שוואנדזאנג מתאר את המנזרים ששרדו בסאג'לה עם מאות נזירים בודהיסטים, יחד עם שלוש הסטופות העצומות שלה, כל אחת בגובה של למעלה מ-60 מטרים, שתיים שנבנו על ידי אשוקה.
שוואנדזאנג ביקר לאחר מכן במדינה צ'ינבהוקטי, שלדבריו קיבלה את שמה מכיוון שאזור ממערב לנהר הצהוב היה מדינת וסאל של הקיסר קנישקה.
משם, בתקופת שלטונו של קנישקה, יובאו מטעי אפרסקים ואגסים לצ'ינבהוקטי שבצפון הודו.
צפון-מזרחה יותר, הוא ביקר במנזר בודהיסטי של אסכולת סרוואסטיוודה עם 300 נזירים.
הוא מתאר סטופה ענקית נוספת שגובהה מעל 60 מטרים שנבנתה על ידי הקיסר אשוקה.
בסמוך לכך, מספר שוואנדזאנג, יש סטופות קטנות רבות ומערות בודהיסטיות גדולות.
מסביב למנזר זה בגבעות ההימלאיה "מאות ואלפי סטופות, שנבנו כל כך קרוב זה לזה עד שהצללים שלהם נוגעים זה בזה".
שם גדל אורז לא דביק ודגנים, היער שלו שופע, האזור שופע פרחים ופירות.
יש להם 50 מנזרים עם למעלה מ-2,000 נזירים הלומדים מסורות מהאיאנה והינאיאנה של הבודהיזם.
יש להם גם מקדשי דווה שבהם הכופרים מורחים את גופם באפר (שיווה-הינדואיזם).
מג'לאמבהארה, שוואנדזאנג נסע לצפון-מזרח דרך פסגות משוננות, עמקים עמוקים ושבילים מסוכנים לתוך מדינת קולוטה בהימלאיה.
היא מוקפת בהרים, ויש בה שפע של פירות, פרחים ועצים.
יש בה עשרים מנזרים ויותר מאלף נזירים בודהיסטים הלומדים בעיקר בודהיזם מהאיאנה.
יש בה חמישה עשר מקדשי דווה אותם פוקדים כופרים (הינדים).
באזור זה יש מערות רבות שבהן חיים ורישים בודהיסטים (קדושים).
לאחר מכן הוא פנה דרומה, אל מדינת שטאדרו.
כאן, כותב שוואנדזאנג, אנשים לובשים בגדים "מדהימים, אקסטרווגנטיים", האקלים חם והאזרחים כנים וידידותיים לפי הנהוג.
יש בה עשרה מנזרים, אך הרוסים ועם מעט נזירים.
הוא מבקר בארץ פאריאטרה, שם יש להם שפע של בקר וצאן, וכן סוג של אורז שהם קוצרים תוך שישים יום לאחר השתילה.
באזור זה יש שמונה מנזרים הרוסים ועשרה מקדשי דווה.
הנזירים לומדים כאן בודהיזם של הינאיאנה.
לאחר מכן, שוואנדזאנג הגיע למדינת , וכינה אותה חלק ממרכז הודו.
האזור הזה פורה, אנשים אוהבים מנגו, הם מייצרים בד וזהב.
האקלים חם, האנשים גאונים וטובים לפי הנהוג, הם דוגלים בלימוד ובמידות טובות, קבע שוואנדזאנג.
במדינה זו יש למעלה מעשרים מנזרים עם למעלה מאלפיים נזירים הלומדים בודהיזם של הינאיאנה ובודהיזם מהאיאנה.
מקדשי דווה רבים נמצאים גם במדינה זו.
הוא מתאר את פולחן הנשיאה והסגידה לבודהה והאלים הבודהיסטיים במדינה זו עם קטורת ופרחים מפוזרים ברחובות.
הוא מבקר ומשבח את מנזר גובינדה במדינת מאתורה.
לאחר מכן הוא מבקר במדינת סטהנסווארה, שבה יש אזרחים עשירים אך לא נחמדים שמתגאים בעושר שלהם.
יש בה שלושה מנזרים בודהיסטים עם למעלה משבע מאות נזירים, סטופה קולוסאלית בוהקת ונקייה אשר עדה ל"גילויים אלוהיים רבים".
יש בה גם יותר ממאה מקדשי דווה וכופרים רבים.
למדינת יש את נהר הגנגס ממזרח לה ונהר יאמונה באמצעה.
האנשים האלה הם כמו אלה בארץ סטהנסווארה.
הם מאמינים ברעיונות כפירה (הינדו) והם כנים מטבעם, קבע שוואנדזאנג.
הם מוקירים למידה, אומנויות ומלאכות, ומטפחים חוכמה וברכות.
במדינה זו נמצאים חמישה מנזרים בודהיסטים, למעלה מאלף נזירים הלומדים בעיקר את הינאיאנה, ויותר ממאה מקדשי דווה עם כופרים רבים.
מזרחית לאזור זה נמצא נהר הגנגס עם מים כחולים כהים ויצורים מוזרים החיים בו, אך היצורים הללו אינם פוגעים בבני אדם.
מי הגנגס מתוקים בטעמם, והכופרים מאמינים שהם מכילים את "מי הברכה", ושהרחצה בהם גורמת לכפרת חטאים.
לאחר שחצה את הגנגס, הוא נכנס לארץ מאטיפורה.
כאן, לפי שוואנדזאנג, מחצית מהאוכלוסייה היא בודהיסטית והשנייה מאמינה בדתות של כופרים.
האקלים קריר ומתון יותר, אנשיו ישרים ומעריכים למידה.
מלך הארץ הזו סוגד במקדשי הדווה.
במדינת מאטיפורה יש עשרה מנזרים ולמעלה מ-800 נזירים, רובם לומדים את הינאיאנה.
הכופרים פוקדים למעלה מחמישים מקדשי דווה המצויים כאן.
שוואנדזאנג מתאר את הססטרות שהורכבו ונלמדות במנזרים הבודהיסטים הגדולים של מאטיפורה.
באזור זה יש את העיר מאיורה, מאוכלסת בצפיפות ועם מקדש דווה גדול ליד נהר הגנגס.
האפיקורסים קוראים לזה "שער הגנגס".
אנשים מכל חמשת חלקי הודו - מזרח, צפון, מערב, דרום, מרכז - מגיעים לכאן חוצים מרחקים ארוכים עולים לרגל ולרחוץ בשערים אלה.
במקום הזה יש מספר רב של אכסניות ובתי מחסה, שבהם "האנשים המבודדים, הבודדים והנזקקים מקבלים מזון ושירות רפואי חינם".
מצפון למקום הזה נמצאת ארץ ברהמאפורה, המאוכלסת בצפיפות באנשים משגשגים ועשירים.
כאן מקובל שהאנשים גסים ואלימים.
באזור זה יש חמישה מנזרים בודהיסטים ועשרה מקדשי דווה.
דרומית-מזרחית מכאן, קבע שוואנדזאנג, נמצאת מדינת האיצ'אטרה עם עשרה מנזרים ואלף נזירים השייכים לכת הסמיטייה של הבודהיזם ההינאיאנה.
יש בה חמישה מקדשי דווה שבהם הכופרים מורחים את גופם באפר.
המדינה של וילאשאנה וקפיתה נמצאת דרומית ודרום-מזרחית לאיצ'אטרה.
רוב האנשים בווילשאנה הם לא בודהיסטים, ויש כאן שני מנזרים עם שלוש מאות נזירים בודהיסטים.
בקפיתה, ישנם ארבעה מנזרים המלמדים בודהיזם הינאיאנה, ויש להם למעלה מאלף נזירים.
יחד עם המוסדות הבודהיסטיים הללו, יש בקפיטה עשרה מקדשי דווה.
בקפיתה, קבע שוואנדזאנג, יש "מנזר בנוי להפליא עם הרבה מבנים גבוהים ומרווחים המעוטרים בגילופים מעולים".
יש בה פסל בודהה בחלק העליון, פסל אינדרה משמאל לכניסה ופסל ברהמה מימין.
ממלכות קניאקובג'ה, איודייה, פריאגראג', קאוסמבי ווישאקה
למדינה קניאקובג'ה, הנקראת גם קוסומאפורה, יש את נהר הגנגס במערבה, עם יערות פרחים בצבעים מבריקים, מים צלולים ואנשים משגשגים.
הם פשוטים וישרים לפי המנהג, קבע שוואנדזאנג, עם תווי פנים נאים וחינניים.