tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נקודת הקצה בתיאור הלגראנז'י מושגת על ידי עקיבה אחר אלמנט זורם בודד במהלך אינטרוול הזמן.
נקודת הקצה המתאימה בתיאור האוילרי מושגת על ידי אינטגרציה של מהירות הזורם במיקום קבוע - השווה למיקום ההתחלתי בתיאור הלגראנז'י - במהלך אותו אינטרוול זמן.
מהירות סחיפת סטוקס מוגדרת כיחס בין סחיפת סטוקס למשך הזמן בו היא מתרחשת.
המנגנון של סחיפת סטוקס הוא חשוב ביותר לצורך הובלה של חומרים ואורגינזמים שונים על ידי תנועת הגלים.
יותר מכך, סחיפת סטוקס מהווה מרכיב חשוב במנגנון ההיווצרות של סירקולציית לאנגמיור.
סחיפת סטוקס היא תופעה בה המהירות האופקית הממוצעת של אלמנט מים שונה מאפס, כך שמתקבלים מסלולים פתוחים ונוצרת "סחיפה" של אלמנטי הזורם בזמן - מעבר מים נטו בכיוון התקדמות הגל.
חלקיקים הנמצאים בגל מים בעל מהירות מופע ותלילות סופית יפגינו תנועה שאריתית קלה בגלל שהם שוהים מעט יותר זמן בתנועה קדימה מאשר בתנועה אחורנית, אודות להתקדמות הגל עצמו.
תופעה זו אינה ייחודית רק לגלי מים, אף כי במקור סטוקס גילה אותה ב-1847 במחקרו המתמטי המעמיק על גלי ים לא ליניארים.
קל יותר להבין זאת כאשר מסתכלים על שני מקרי קיצון - הראשון כאשר אמפליטודת המהירות בנקודה (x,t) אפסית והשני כאשר אמפליטודת המהירות שווה למהירות הקול.
במקרה הראשון נקבל שהאלמנט מתנודד הרמונית מסביב לנקודת שיווי המשקל שלו, ואילו במקרה השני נקבל שהחלקיק מתקדם במהירות הגל הנושא של שדה הזרימה - כך שמבחינתו הגל נייח - ולכן מהירותו לא צריכה להשתנות כלל, אלא שהיא עומדת על ערך קבוע ששווה למהירות הסחיפה.
סחיפת סטוקס מתייחסת לנקודת ביניים בין שני מקרי הקיצון הללו; היחס בין המהירות של האלמנט למהירות התקדמות הגל עצמו אינו זניח, ומנגד עדיין קטן מספיק כדי שאפשר יהיה להזניח אפקטים מסדרים גבוהים יותר.
במילים אחרות, כאשר החלקיק נע בכיוון התקדמות הגל מהירותו משתנה לאט יותר מאשר כאשר הוא נע בניגוד לתנועת הגל, והיא יורדת בקצב שתלוי במהירות היחסית בינו לבין הגל.
כיוון שכך, החלקיק שוהה זמן רב יותר בתנועה עם הגל מאשר בתנועה בניגוד לגל.
הדבר מאפשר לו לגמוע מרחק רב יותר בהתקדמות עם הגל לעומת המרחק שהוא חוזר אחורנית כאשר הוא נע בניגוד אליו.
התוצאה של האסימטריה הזאת היא התקדמות נטו של החלקיק בכיוון האופקי בכל מחזור גלי.
ננסה לכמת את "האסימטריה" של תנועת האלמנט.
ישנם שני אפקטים שתורמים לאסימטריה זאת.
ראשית, העובדה שהחלקיק שוהה יותר זמן בתנועה עם הגל מאשר בתנועה נגדו גורמת לו לתנועה נטו בכיוון התקדמות הגל.
שנית, כפי שסטוקס הדגיש במאמרו, אודות לפחת באמפליטודת המהירות האופקית של פרודות הזורם עם הגידול בעומק, אלמנטי הזורם - שנמצאים בתנועה מסלולית - נעים במהירות גבוהה במקצת כאשר הם נמצאים בנקודה גבוהה יותר במסלולם (למשל, בפסגת המעגל שהם מתווים) מאשר כאשר הם נעים בנקודה נמוכה יותר במסלולם (בתחתית המעגל).
בפיתוח הבא נבצע תחילה אנליזה חד-ממדית של סחיפת סטוקס - שלוקחת בחשבון רק את האפקט הראשון, ולאחר מכן נבצע גם אנליזה דו-ממדית של סחיפה בגלי מים, תוך התחשבות באפקט השני שהוזכר.
במקרה החד־ממדי, הגורם המכריע במידת הסחיפה שחווה אלמנט זורם הוא כמה זמן הוא שוהה בתנועה במגמה נתונה.
הגודל הפיזיקלי שמכתיב כמה זמן האלמנט יהיה בעל מופע נתון הוא המהירות היחסית בינו לגל: (כאן V היא מהירות הגל), שממנו נגזרת התדירות הזוויתית "האפקטיבית" של תנועת האלמנט: .
סחיפת סטוקס שווה לאינטגרל: .
את הדיפרנציאל dt נוח יותר להביע במונחי הפאזה כך: .
כיוון שאנו חותרים לקבלת הביטוי לסחיפת סטוקס מהסדר הנמוך ביותר, אפשר להניח שמהירות האלמנט נמוכה מאוד בהשוואה למהירות הגל V, ולכן מותר לקרב את הביטוי על ידי קירוב מסדר ראשון (קירוב ליניארי): .
במעבר האחרון נעזרנו בעובדה ש-: .
כדי לקבל את מהירות הסחיפה יש לחלק בזמן המחזור: , וכך נקבל: , כאשר במעבר האחרון נעזרנו בקשרי הגל הבסיסיים: .
קיבלנו איפה שסחיפת סטוקס יחסית לאמפליטודה של הגל בריבוע.
סחיפת סטוקס בגלי מים (דו-ממדית)
במסגרת פיתוח הסדר הנמוך ביותר של סחיפת סטוקס, יש לחשב מה המרחק שגומא אלמנט נתון עקב גרדיאנט המהירות האופקית של הזרימה יחסית למשתנה העומק:
כמו בחישוב החד-ממדי, נעריך את האינטגרל הפעם תוך התחשבות בשינוי הגודל של
ניתן לפרק את האינטגרל לסכום שני אינטגרלים: , אותו ניתן לפרש גם כ-: , כאשר היא ההפרש בין מהירויות האלמנט במופעים ו-.
, כאשר במעברים האחרונים נסמכנו על העובדה שמסלול האלמנט הוא מעגל בעל רדיוס a (במסגרת הקירוב הראשוני) ועל התוצאה לגרדיאנט מהירות הזרימה בפני המים במסגרת התאוריה של איירי.
כדי לקבל את התרומה של אפקט זה לסחיפת סטוקס יש לחלק בזמן המחזור של הגל:
מהירות סחיפת סטוקס הכוללת שווה במקרה הדו-ממדי (על שפת המים) לסכום התרומות של כל אחד מהאפקטים:
סחלב (שם מדעי: Orchis) הוא סוג של צמחים במשפחת הסחלביים הנפוצים בעיקר באירופה, וצפון-מערב אפריקה, ומגיעים עד לטיבט, מונגוליה ושינג'יאנג.
השם המדעי orchis מקורו מיוונית עתיקה ומשמעותו המילולית "אשך" ניתן לו בעקבות המראה של צמד הפקעות התת-קרקעיות.
השם העברי "סחלב" נשאל מערבית (سحلب), ויש הסבורים שנגזר כקיצור של "אשכי שועל" (خصى الثعلب) על שם אותן פקעות.
מיני הסחלב הם צמחים בעלי פקעות שורשים במקום בצלים מדומים האופייניים לכמה מבני משפחתם.
בקרב מיני הסחלב יש שונות גדולה מאוד במראה.
התפרחת גלילית עד אשכול כדורי, באורך 5–15 סנטימטרים, עם פרחים בצבע צהוב, אדום עד ארגמן.
הם פורחים על בסיס הצמח, עולים מעלה לאיטם, מלבד סחלב הקוף (Orchis simia) שפרחיו צומחים הפוך.
הסוג סחלב כלל במקור יותר מ-1,300 מינים, אך מאחר שהסוג המקורי היה פוליפילטי, הוא חולק מחדש לסוגים נוספים.
הם מצויים ביערות גשם טרופיים, ואזורים מדבריים למחצה.
רוב מיני הסחלב הנאוטרופיים נמצאים בדרום אמריקה המרכזית, צפון-מערב אמריקה הדרומית.
סחלב אנטולי ישראל, סוריה, לבנון, איראן
Orchis anthropophora מערב ארופה ואזור הים התיכון
Orchis brancifortii דרום איטליה, סיציליה וסרדיניה
סחלב הגליל ישראל, לבנון, סורה, טורקיה.
Orchis mascula אירופה עד איראן, האיים הקנריים
Orchis militaris אירופה עד מונגוליה
Orchis pallens אירופה עד קווקז
Orchis patens הים התיכון עד צפון-מערב אפריקה
Orchis provincialis אירופה עד קווקז, צפון מערב אפריקה
Orchis punctulata סחלב קטן מנוקד, דרום-מזרח אירופה לקווקז, אלג'יריה.
סחיפה אנטיגנית היא הצטברות מוטציות בגנום הנגיפי המביאה לשינוי החלבונים על פני השטח החיצוני של הנגיף, וליצירת זן חדש שאינו מוכר, או אינו מוכר היטב, לנוגדנים ולתאי ה-T שנוצרו כנגד הזן המקורי.
סחיפה אנטיגנית עשויה להביא להתפרצות חדשה באוכלוסייה המחוסנת כנגד הזן המקורי.
ספיחה אנטיגנית שכיחה בנגיפי שפעת מסוג A (לפעמים יכולה להופיע בשפעת מסוג B)
syriaca) הוא אחד המינים הנדירים ביותר במשפחת הסחלביים בסוג בן-סחלב.
הוא נצפה גדל ברמת הגולן ובחרמון הנמוך ברום של 1,000–1,100 מטר בהר קטע סמוך ליישוב נמרוד.
אזורי התפוצה של הסחלב הסורי בדרך כלל בבתות של סירה קוצנית בקרקעות שאינן מלוחות.
מרמת הגולן וצפונה, סוריה, טורקיה וקפריסין.
כאשר החרמון הוא הגבול הדרומי של תפוצתו.
חבלי צמחייה ים תוכני והחרמון.
הסחלב הסורי הוא צמח ממשפחת הסחלביים, גאופיט עדין וקטן בגובה 10–20 ס"מ.
העלים מוארכים-דמויי איזמל, רובם בשושנת בבסיס הצמח, 3-1 עלים עוטפים את הגבעול בחלקו התחתון.
שפת העלה תמיתה ללא עלי לוואי.
הגבעול זקוף ירוק בחלקו התחתון, ארגמני בחלקו העליון.
ברוב חודשי השנה נוף הצמח נעלם.
פורח בחודש מרס עד תחילת אפריל.
התפרחת היא אשכול קצר, בקצה הגבעול, בעל פרחים לא רבים ולא צפופים.
עלי העטיף העליונים ורודים, מפוספסים ויוצרים קסדה מעל לפרח.
השפית לבנה חלקה דמוית ביצה מוארכת או מחולקת לשלוש אונות לא ברורות.
שתי האונות הצדדיות קצרות וגדולות מהאונה המרכזית.
השוליים הצדדיים של השפית נוטים מטה.
כל פרח נושא בחלקו האחורי דורבן דמוי גליל אופקי, או מתעקל מעט כלפי מעלה.
הפרח כולו עדין ומאורך יותר ממינים אחרים.
בהשוואה לסחלב הפרפרני הפרח של הסחלב הסורי דומה לפרח של הסחלב הפרפרני אבל קטן יותר (בערך 1/3 גודל), השפית שלו חלקה וחסרת ציורים עם נטייה לבהירות עד לבן.
הדורבן שלו ישר או מתרומם כלפי מעלה - שלא כמו בסחלב הפרפרני.
כמו כן השפית של הסחלב הסורי, מחולקת ל-3 בניגוד לפרפרני שהשפית שלו בצורת מניפה.
הפרי הוא הלקט מוארך בעל זרעים זעירים.
סחיטה היא פעולה, שבה מחולצים נוזלים מן הצומח, ממאכלים כגון ירקות ופירות.
הסחיטה עשויה להתבצע לכיוונו של כלי קיבולת מסוים, כגון כוס או בקבוק או קערה, והצטברות הנוזל בכלי הקיבולת יכולה להיקרא מיץ.
סחיטה היא תולדה של דש, אחת מל"ט המלאכות האסורות בשבת ולכן היא אסורה בשבת.
ישנן שיטות רבות, שבהן ניתן לסחוט נוזלים מצמח מסוים, החל מסחיטת פירות באופן ידני ועד לסחיטה באמצעות ציוד תעשייתי.
סחיטה היא בדרך כלל השיטה המועדפת לצריכת כמויות גדולות של תוצרת מיצים במהירות, ולעיתים קרובות היא נעשית באופן יעיל יותר באמצעות מכשיר ביתי, הנקרא מסחטה, שבה שמים את הפרי בחרוט, ואותו מועכים בעזרת ידית המסחטה.
לאחר מכן, יש להוציא את שאריות הקליפה.
בנוסף למסחטות ידניות, ישנן מסחטות אוטומטיות, שפעולתן מבוססת על שימוש בחשמל.
לאורך ההיסטוריה, פותחו שיטות שונות של סחיטת פירות וירקות מן הצומח, כגון: כלים ידניים בצורת חבית, מטחנות המופעלות בעזרת יד וקונוסים הפוכים בהם אפשר למעוך את הפרי.
אולם, בסחטנים של היום ניתן להשתמש בעזרת ידית, ואף קיימים סחטנים אלקטרונים, שפעולתם החשמלית מתבססת על 200 עד 1000 או יותר וואט.
ישנם מספר סוגים של סחטנים אלקטרונים, וכל אחד מהם מתאפיין בצורה שונה של פעולת הסחיטה.
לועס משתמש בהילוך יחיד המנוע בצורה ידנית; פעולה איטית יותר; לישה וטוחנת פריטים המונחים בחרוט
צנטריפוגלי משתמש בלהב מסתובב בדומה לסל מגורד; טוחן במהירות פריטים וזורק עיסה בכלי קיבול
רוטט משתמש בהילוכים תאומים; פועל באופן איטי יותר; לעיתים קרובות יש מספר שימושים
סחלב מצויר (שם מדעי: Anacamptis israelitica) הוא מין של גאופיט בסוג בן-סחלב ממשפחת הסחלביים.
לסחלב המצויר אין צוף והוא מחקה את הזמזומית המצויה, הדורבן שלו ורוד כמו העוקץ של הפרח של הזמזומית, השפית לבנה-ורודה כמו הזמזומית והנקודות הסגולות שיש עליה דומות לאבקנים של הזמזומית.
עמוד התפרחת בגובה של 10-35 ס"מ ויש עליו בערך 5-15 פרחים.
הסחלב אנדמי לארץ ישראל ופורח רק בגליל.
הוא פורח בחודשים פברואר-מרץ בגובה של כ-1,100 מ' מעל פני הים עד גובה של כ-400 מ' מעל פני הים.
סחיטה מינית ברשת ו"Extortion" (סחיטה)) היא שימוש בצורות לא-פיזיות של כפייה כדי לסחוט טובות הנאה מיניות מקורבן.
כחלק מסחיטה מינית ברשת קיים גם צד של שחיתות בו אנשים בעלי כוח בשלטון - כגון פקידי ממשל, שופטים, מחנכים, אנשי אכיפת חוק ומעסיקים - מבקשים לסחוט טובות הנאה מיניות בתמורה למשהו שבסמכותם להעניק או למנוע.
דוגמאות לניצול כוח שכזה כוללות: פקידי ממשל המבקשים טובות הנאה מיניות כדי לקבל רישיונות או היתרים, מורים המחליפים ציונים טובים במין עם תלמידים, ומעסיקים שהופכים מתן טובות הנאה מיניות לתנאי לקבלת עבודה.
סחיטה מינית ברשת מתייחסת גם לצורה של סחיטה שבה הסוחט משתמש במידע או תמונות מיניות כדי לסחוט מהקורבן כסף או טובות הנאה מיניות.
מדיה חברתית והודעות טקסט הן לרוב המקור לחומר המיני ולאמצעים המאוימים לשתף אותו עם אחרים.
דוגמה לסוג זה של סקסטורציה היא כאשר אנשים נסחטים עם תמונת עירום של עצמם שהם שיתפו באינטרנט באמצעות סקסטינג.
ובשלב מאוחר יותר הם נאלצים לתת כסף, או לבצע מעשים מיניים עם האדם שעושה את הסחיטה או נאלצים להצטלם או להופיע מינית במצלמה.
שיטת סחיטה זו משמשת לעיתים קרובות גם להוצאת ופרסום נטייתם המינית של להט"בים השומרים על נטייתם המינית האמיתית פרטית.
מומחים לטיפול בנפגעי סחיטה מינית ברשת טוענים שתשלום דמי סחיטה או כופר לא עוצר את הסחיטה המינית ואף עשוי להגביר אותה.
סחיטה מינית ברשת באמצעות מצלמת אינטרנט, נגרם במקרים בהם משתמשים בהם לפלירטוטים סייברסקס.
לעיתים קרובות זה כרוך בפושע רשת שמתחזה למישהו אחר - כמו אדם מושך - יוזם תקשורת בעלת אופי מיני עם הקורבן (כ-95% מהקורבנות הם גברים).
לעיתים קרובות, פושע הסייבר מראה לקורבן סרטון מיני מוקלט מראש ושולח הודעות לקורבן בנקודות בסרטון שבהן נראה שהמבצע מקליד על המקלדת, כדי לתת אשליה שהמבצע בסרטון שולח את ההודעות בזמן אמת.
לאחר מכן, הקורבן משתכנע להתפשט מול מצלמת אינטרנט, וייתכן שגם ישתכנע לעסוק בהתנהגות מינית, כגון אוננות.
הסרטון מוקלט על ידי פושע הסייבר, שלאחר מכן חושף את כוונתו האמיתית ודורש כסף או שירותים אחרים (כגון תמונות מפורשות יותר של הקורבן, במקרים של טורף מקוון), ומאיים לפרסם את הסרטון בפומבי ולשלוח אותו לבני משפחה וחברים של הקורבן אם הם לא ייענו.
לפעמים מושמעים גם איומים להעלות האשמות שווא של פדופיליה כלפי הקורבן.
שימוש מוקדם במונח מופיע בדפוס בשנת 1950 בקליפורניה.
מאז תחילת 2009 החל המכון לתקשורת מקוונת וטלפון סלולרית אחראית (iroc2.org) להזהיר את הציבור מפני מגמת ה"סקסטורציה" באמצעות אירועים חיים ואתרי אינטרנט לרבות www.sextortion.org.
זוהי מגמה שהתפתחה על בסיס התופעה של שיתוף תמונות וסרטונים על ידי אנשים ללא הבנה אמיתית של ההשלכות הקצרות והארוכות הטווח של שיתוף תוכן "פרטי" בכלים דיגיטליים המיועדים לשיתוף.
בשנת 2009 השיק האיגוד הבין-לאומי של שופטות נשים (IAWJ), בשותפות עם איגוד השופטות בבוסניה והרצגובינה, איגוד השופטות בפיליפינים, ואיגוד השופטות של נשים בטנזניה, ובמימון ממשלת הולנד, תוכנית לשלוש שנים בנושא "עצירת ניצול לרעה של כוח באמצעות ניצול מיני".
מצגות בנושאים אלו הוצגו בפני שופטים שהשתתפו בכנסים העולמיים הדו-שנתיים של ה-IAWJ ב-2010 ו-2012 ולארגונים לא ממשלתיים שהשתתפו בישיבות 2011 ו-2012 של ועדת האו"ם למעמד האישה.
בסין ישנם מקרים של סקס כחלק מהלוואות דורסניות לסטודנטים.
בשנת 2022, המרכז הקנדי להגנה על ילדים ציין צמיחה של פי שלושה במספר המקרים בהשוואה לשנים קודמות ושינוי מפינוי של קורבנות לנשים למטרות דימויים, לכיוון של גברים צעירים שנפגעו בסקס תמורת כסף.
אירועי סחיטה הועמדו לדין על פי חוקים פליליים שונים, לרבות כסחיטה, שוחד, שחיתות הטרדה מינית, ניצול מיני, תקיפה מינית, ופורנוגרפיית ילדים.
אנתוני סטנקל מוויסקונסין, אז בן 18, קיבל 15 שנות מאסר בפברואר 2010 לאחר שהתחזה לנערה בפייסבוק כדי להערים על חברי כיתת התיכון לשלוח לו תמונות עירום של טלפון סלולרי, שבהן השתמש כדי לסחוט אותם למין הומוסקסואלי.
ג'ונתן ואנס מאובורן, אלבמה, נידון ל-18 שנות מאסר באפריל 2010 לאחר ששלח הודעות דואר אלקטרוני מאיימות בפייסבוק וב - MySpace שסחט תמונות עירום מיותר מ-50 נשים בשלוש מדינות.
לואיס מיג'נגוס נידון לשש שנות מאסר בספטמבר 2011 על פריצה לעשרות מחשבים, גניבת מידע אישי ודרש תמונות עירום מקורבנות בתמורה לאי שחרור המידע הגנוב.
44 מהקורבנות היו מתחת לגיל 18.
אייזק באיצ'ו, קצין הגירה פדרלי בניו יורק, נידון לעונש מאסר ביולי 2010 לאחר שדרש סקס מאישה קולומביאנית בת 22 בתמורה לגרין קארד.
סטיב אליס, שופט הגירה בטורונטו, נידון ל-18 חודשי מאסר ביולי 2010 לאחר שאמר לאישה דרום קוריאנית שהוא יאשר את תביעתה לפליטים בתמורה למין.
מייקל נגילנגווה, מורה בבית ספר תיכון בטנזניה, נידון לשלם קנס או לרצות שנת מאסר אחת ביוני 2011 לאחר שדרש טובות הנאה מיניות מתלמידו בתמורה לתוצאות בחינות חיוביות.
כריסטופר פטריק גאן, בן 31 ממונטגומרי, אלבמה הואשם בשימוש בפרופילי פייסבוק מזויפים כדי לסחוט תמונות עירום וסרטונים מנערות קטינות במדינות רבות.
הוא קיבל 35 שנות מאסר פדרלי לאחר שהורשע.
במאי 2010 עצרה משטרת חבל הבאסקים בספרד גבר בן 24 שהואשם בסחיטה של אישה שפגש בחדר צ'אט מקוון ואיים להפיץ תמונות עירום שלה ממצלמת האינטרנט שלה.
אמנדה טוד בת ה-13 נסחטה על ידי חבר מקוון כדי לחשוף בפניו את שדיה במצלמת האינטרנט שלה.
במהלך השנים הבאות הוא שלח את צילומי המסך לאנשים שהיא מכירה באופן אישי, וכתוצאה מכך היא פיתחה בעיות נפשיות, סבלה מבריונות (הן באינטרנט והן בחיים האמיתיים) והחלפת בית ספר מספר פעמים.
היא התאבדה בתלייה ב-10 באוקטובר 2012, בגיל 15.
סרטון של פקיד המפלגה הקומוניסטית הסינית Lei Zhengfu מקיים יחסי מין עם אישה היה חלק ממזימת סקס על ידי כנופיית פשע.
בשנת 2013, דניאל פרי התאבד שעות לאחר שנפל קורבן לסחיטת מצלמת אינטרנט.
אנטון מרטיננקו נידון ל-38 שנים בכלא פדרלי, לאחר שקורבן יותר מ-155 נערים מתבגרים על ידי יצירת כ-50 חשבונות מזויפים בפייסבוק, לרוב של נשים צעירות, כדי לשכנע את הקורבנות לשלוח לו תמונות עירום.
החשבונות שימשו גם להפצת התמונות והסרטונים המפורשים של הקורבנות לחבריהם לכיתה בתיכון, כאשר תמונות של ילד אחד נמכרו ברשת האפלה.
בנוסף, שלושה נערים נסחטו כדי להיפגש עם מרטיננקו ולבצע עמו אקטים מיניים; שניים מהקורבנות התאבדו מאוחר יותר.
מרטיננקו נחשב ליצרן הגדול ביותר של פורנוגרפיית ילדים בהיסטוריה של מינסוטה.
ג'ארד אברהמס נידון ל-18 חודשי מאסר לאחר שהשתמש בגוגל דורקינג כדי לבצע פשעי סקס נגד מיס Teen USA Cassidy Wolf יחד עם כ-150 נשים נוספות.
על פי הדיווחים, סמואל אוגושי, בן 22, סמסון אוגושי, בן 20 ויחזקאל איג'הם רוברט, בן 19, כל לאגוס, ניגריה תקפו מאות בני נוער ומבוגרים בארצות הברית שהתחזו לצעירות שחשבונותיהן נפרצו באינסטגרם.
על פי הדיווחים, שלושת הגברים היו מבקשים תמונות עירום ואז מאיימים לשחרר את התמונות אלא אם הקורבן ישלם להם כסף.
קורבן אחד, ג'ורדן דמיי, בן 17 ממישיגן, התאבד לאחר שאיימו לשחרר תמונת עירום שלו אם לא ישלם להם 1,000 דולר ארצות הברית, מה שגרם לארצות הברית להגיש את הבקשות המתאימות להסגרתם.
התיקים שלהם תלויים ועומדים והם צפויים ליותר משלושים שנות מאסר אם יורשעו.
סחור , היא ארוחה שנאכלת מוקדם בבוקר על ידי מוסלמים לפני צום בחודש רמדאן, לפני השחר.
הארוחה נאכלת לפני תפילת פג'ר, ולמעשה משמשת כסעודה מפסקת מוסלמית קודם הצום היומי, כאשר הארוחה הבאה לאחר הסחור היא ארוחת האפטאר, ארוחת הערב של רמדאן.
בהיותה הארוחה האחרונה שאוכלים המוסלמים לפני הצום שאורכו מהשחר ועד שקיעת החמה במהלך חודש הרמדאן, הסחור נחשב במסורות האסלאמיות כברכה מאחר שהוא מאפשר לצם להימנע מעצבים או חולשה הנגרמות מהצום.
על פי חדית' צחיח אל-בוח'ארי, סיפר שמוחמד אמר: "קחו סחור כי יש בו ברכה." בהתאם, אוכלי הסחור רואים בו מעשה מרכזי ומשמעותי בצום, וכמעשה פולחן, ולא רק כאמצעי קיום בסיסי.
מוסחראטי , הוא מעורר ציבורי לסחור ולתפילת הפג'ר במהלך רמדאן.
על פי ההיסטוריה, בילאל בן רבאח היה המוסחראטי הראשון בהיסטוריה האסלאמית, שכן הוא נהג לשוטט ברחובות לאורך כל הלילה במטרה להעיר אנשים.
המקצוע תואר על ידי מוסחראטי מדמשק כך: "חובתי במהלך חודש הרמדאן הקדוש היא להעיר אנשים בעיר העתיקה של דמשק לתפילות ולארוחת סחור".
המסורת נהוגה במצרים, סוריה, סודאן, ערב הסעודית, עיראק, ירדן, הודו, פקיסטן, בנגלדש, ישראל, שטחי הרשות הפלסטינית ורצועת עזה.
עם זאת, חלה היעלמות הדרגתית של מנהג המוסחראטי עקב מספר גורמים, ביניהם העובדה שבני אדם נשארים ערים עד שעות מאוחרות יותר בלילה, אפשרויות טכנולוגיות להתעוררות כמו שימוש בשעונים מעוררים, והעובדה שבתים כיום עשויים להיות גדולים יותר, וערים מודרניות עשויות להיות רועשות יותר, במידה שיכולה להקשות על שמיעת המוסחראטי.
באינדונזיה, משתמשים ב וב על מנת להעיר את המוסלמים לאכול את ארוחת הסחור.
מם האינטרנט טונג טונג טונג סהור, שנוצר במדינה המוסלמית אינדונזיה, מבוסס על ארוחת הסחור.
הוא מבוסס על הצליל "טונג" שמפיק המוסחראטי במטרה לעורר אנשים לתפילה, ועל של הארוחה – סחור, המתועתק באנגלית חסרת עיצור הח' לסהור (Sahur).
סחר בין-לאומי, או סחר חוץ, הוא חליפין של סחורות ושירותים מעבר לגבולותיה של ארץ או מדינה מסוימת.
כאשר הסחורות מגיעות אליה הדבר נקרא ייבוא וכאשר המדינה מוכרת את סחורותיה למדינה אחרת הדבר נקרא יצוא.
במרבית המדינות, מהווה סחר בין-לאומי חלק משמעותי מהתוצר המקומי הגולמי וככזה יש לו חשיבות רבה עבור רוב מדינות העולם.
סחר החוץ מהווה בישראל שני שלישים מהתוצר המקומי הגולמי.
99% מהסחר הבין-לאומי של ישראל – במשקל ומעל 80% בערכים כספיים נעשה בים.
סחר בין-לאומי התקיים כמעט לאורך כל ההיסטוריה האנושית.
סחר ימי ויבשתי ענף התקיים בעולם העתיק , וכמה מן המעצמות והמדינות הבולטות ביותר לאורך ההיסטוריה ביססו חלק ניכר מכוחן על סחר כזה.
חשיבותו הכלכלית, החברתית, התרבותית והפוליטית של הסחר הבין-לאומי נמצאת בעלייה מתמדת במאות השנים האחרונות, בזכות פיתוח מערכות בנקאות וביטוח, תיעוש ותעבורה ובמאה השנים האחרונות גם חברות וארגונים רב לאומיים.
מגמת התגברות הסחר בחמישים השנים האחרונות, ובמיוחד פעילותם הגוברת של גופים על-לאומיים ובין-לאומיים מכונה גלובליזציה.
בתחילת האלף השני לפנה"ס התקיים סחר ענף בין אשור לאנטוליה.
פיניקים היו ידועים במסחר הימי המפותח שלהם.
מאוחר יותר יובאו לאירופה תבלינים מארצות המזרח, בין השאר מסין והודו.
קיומו של סחר בין בני אדם סימן תמיד את התעלותו של האדם מעל סיפוק צרכיו הבסיסיים ביותר, ובראשם הישרדותו הפיזית, והצלחתו לפתח מערכות כלכליות מתקדמות יותר בהן מתקיימת התמחות וחלוקת עבודה.
סחר בין-לאומי היווה פיתוח נוסף של מערכות אלו, באפשרו לאדם לעמול על יצירת מוצר שיש בו תועלת מיוחדת לא לעצמו אלא לאדם אחר הנמצא במרחק רב מאוד ממנו באופן פיזי, חברתי ותרבותי, ולקבל בתמורה דבר שהוא מעריך כחשוב ואינו מצוי בסביבתו הוא.
התפתחות הסחר בכלל והסחר הבין-לאומי בפרט הייתה הזרז החשוב ביותר להתפתחותה של מערכת כלכלית בין-לאומית המבוססת על מתכות בעלות ערך מוסכם, ובמיוחד זהב וכסף.
מערכת כזאת הייתה חיונית משום שסחר חליפין ישיר (ברטר) היה כלי מסורבל ומגושם מדי, כאשר התפתח הסחר מעבר לשלביו הראשונים.
ההסכמה העל־לאומית על ערכים שבאמצעותם ניתן לתקשר הייתה אחד הצעדים המשמעותיים בטיות שבהן יכולים היו האזרחים ליהנות ממידה של הגנה משרירות לבם של השלטונות והגנה על רכושם.
התפתחות זו נבעה מכך שכדי לשלוח סחורה על פני מרחק רב, ביבשה או בים, היה השולח זקוק למידה מסוימת של ביטחון בכך שהסחורה תגיע ליעדה ושהתשלום עבורה יתקבל.
בארצות או מדינות בהן לא ניתן היה להבטיח זאת, הסחר הבין-לאומי התמוטט.
דוגמה טיפוסית הייתה התמוטטותו המוחלטת של הסחר הבין-לאומי אחרי נפילתה של האימפריה הרומית והסדר והמשפט אותו ייצגה במאה החמישית.
תופעה חשובה שלישית אותה עודד הסחר הבין-לאומי היה פיתוח סובלנות ופתיחות תרבותית והשפעה הדדית בין תרבויות.
כדי לסחור עם אנשים שתרבותם וחברתם שונים מאוד, נדרשו אלו שביקשו לסחור להכיר ולהבין את תרבותם של אותם זרים עמם סחרו.
הסוחרים נשאו בספינותיהם ועל גמליהם לא רק מטען פיזי, אלא גם מטען תרבותי: את העדפותיהם של הזרים, כתבם, שפתם, אמנותם, סיפוריהם ומראם.
המטען ה'נלווה' הכלכלי, הפוליטי, המשפטי והתרבותי של הסחר הבין-לאומי גרם לכך שהמדינות והתרבויות החשובות והמשפיעות ביותר לא היו אלו של הכובשים הגדולים, אלא של הסוחרים, ובמיוחד של אומות שהתבססו על התיישבות וסחר מעבר לים, כמו הפיניקים או היוונים.
בכיוון ההפוך, תרבויות שהסתגרו בתוך עצמן וניסו למנוע סחר בין-לאומי והשפעה תרבותית נדונו לניוון ושקיעה, כפי שניתן ללמוד ממקרה סין החל מהמאה השש עשרה או יפן עד אמצע המאה התשע עשרה.
באירופה, בערך משנת 1100, החל להתפתח סחר בין-לאומי בסחורות ובתרבות בהיקף הולך ומתרחב.
מדינות השוכנות לחוף ימים, ובמיוחד הקטנות והעניות יותר במשאבי טבע, היו הראשונות לעמוד על היתרון שיכול להעניק להן הסחר הבין-לאומי.
ערי המדינה באיטליה, פורטוגל ובלגיה (אנטוורפן) ומעט מאוחר יותר אנגליה והולנד היו אומות הסחר הבין-לאומי הבולטות ביותר במאות החמש עשרה, השש עשרה והשבע עשרה.
במהלך המאה השמונה עשרה הופיעו התאוריות של האסכולה הפיסיוקרטית והלסה פר בצרפת ובאנגליה, שכפרו לחלוטין בטענות המרקנטיליסטיות.
הוגים כרישר קנטיון ואדם סמית טענו כי מחסומי הסחר לא רק שאינם מועילים לצבירת העושר של אומה, הם גורמים לדלדולו.
הפתרון, על כן, טמון ב"לסה פר" ו"לסה פסה": מילולית, תנו לנו לעשות, תנו לנו לעבור, הפחיתו את המכסים ותנו לסחר הבין-לאומי להתקיים.
פיתוח נוסף לתאוריה העניק דייוויד ריקרדו, שפיתח בספרו "עקרונות הכלכלה הפוליטית והמיסוי" (1815) את עקרון היתרון היחסי והראה כי סחר בין-לאומי חופשי מתגמל לא רק את המדינה המפותחת והחזקה כי אם גם את המדינה החלשה והמפותחת פחות.
המדינה הראשונה שנענתה במידה כלשהי לקריאה זו הייתה בריטניה.
לעיתים מרצון ולעיתים מאונס, הפחיתה בריטניה את מסי המעבר, המכסים והגבלות הסחר שהטילה.
הצלחתה העצומה של בריטניה יוחסה על-ידי אומות אירופה גם לשינוי במדיניות הסחר שלה.
בריטניה הפכה בתוך כמאה שנה, מאמצע המאה השמונה עשרה ועד אמצע המאה התשע עשרה, ממדינה ככל המדינות למעצמה שכוחה הכלכלי היה שקול כנגד זה של אירופה כולה.
שינוי זה נתפש כסכנה, ואירופה כולה חשה לחקות את מדיניותה של בריטניה, במיוחד באמצעות כינון הסדרי סחר בלא חסמים, כמו הצולפראיין (Zollverein, איחוד מכסים) במדינות הגרמניות.
במקביל, המשיכו להתקיים זרמים וחשיבה מרקנטיליסטיים, כפי שאפשר ללמוד מהמדיניות הפרוטקציוניסטית שניסה לכונן הנרי קליי בארצות הברית, או רעיונותיהם של פרידריך ליסט בגרמניה וג'ון סטיוארט מיל באנגליה לפיהם יש להגן על "תעשיות צעירות" או לא מפותחות עד שיבשילו.
לקראת סוף המאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים החלו התפישות התומכות בסחר חופשי לשקוע לטובת האוחזים במדיניות פרוטקציוניסטית ומרקנטיליסטית.
ביסמרק בגרמניה אימץ מדיניות המתנגדת לסחר בין-לאומי, ומדיניות דומה נפוצה גם בארצות הברית.
מדינות אחרות, שהבולטות בהן היו בריטניה וצרפת, פנו למסלול של כיבוש קולוניאלי, שעמד אף הוא בניגוד לרעיונות הסחר הבין-לאומי וביקש שווקים "מובטחים" לסחר כזה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עלו בכמה מדינות באירופה, שהבולטות בהן היו איטליה, גרמניה ורוסיה משטרים שדגלו באוטרקיה: קיום עצמאי שאינו נסמך כלל על סחר בין-לאומי.
את עושרן ביקשו אותן מדינות לקיים באמצעות ניצול השטחים הבלתי מנוצלים בתוך מדינתן (כמו ברוסיה) או כיבוש שטחים המכילים אוצרות טבע דרושים (גרמניה).
אחרי מלחמת העולם השנייה התמוטטו המשטרים הפשיסטיים באירופה, אך המשטר הקומוניסטי של ברית המועצות הושלט בחלק ניכר ממדינות מרכז ומזרח אירופה, ובהמשך בסין ובחלקים מדרום מזרח אסיה.
מדינות אלו ביקשו להתקיים בלי סחר בין-לאומי כלל, ובמקום ניסו לכונן מערכות חלופיות להשגת עושר כמו ניצול מדינות כבושות, סחר פנימי בין מדינות קומוניסטיות, עבדות (מחנות עבודה וגולאגים), או אימוץ חלקי של שיטות הסכמי הסחר הבין-לאומי (קומקון).
שיטות אלו התמוטטו החל מאמצע שנות השבעים וכיום רק מדינות ספורות עדיין נוקטות גישה המתנגדת באופן קטגורי או כמעט קטגורי לסחר בין-לאומי.
במדינות המערב הגיעו אחרי מלחמת העולם השנייה למסקנה כי אחת הסיבות הבולטות לפריצתה הייתה קיום מחסומי סחר ומכסים.
במיוחד, נטען, גרמו חוקי מכסים שכוננו בארצות הברית ונטישתה את תקן הזהב להתמוטטות הסחר הבין-לאומי ותקן מטבעי משותף.
הסכם ברטון וודס והסדרים בין-לאומיים כמו גאט"ט (הסכם כללי על מכסים וסחר) מהשנים הראשונות אחרי המלחמה, הקמת ארגון הסחר העולמי, כמו גם הליברליזציה בסחר שכונן לודוויג ארהארד בגרמניה, והשינוי ביפן ממדינה "כובשת" למדינת סחר בין-לאומי מובהקת, היוו תרומה משמעותית לפתיחת שערי הסחר הבין-לאומי בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה.
משנות החמישים ואילך הלך הסחר הבין-לאומי והתרחב, כשהוא דוחף מדינות להתארגן בגושים של סחר חופשי כמו נפט"א, האיחוד האירופי, פטא"א ומרקוסור.
במקביל, הלך הסחר הבין-לאומי המתחזק ושחק את יכולתן של מדינות לקיים מדיניות, ובמיוחד מניפולציה בשערי המטבע ומכסים הוגבלו מאוד בשימוש.
גופים כמו מיט"י ביפן, שקיימו מדיניות שער חליפין נמוך במכוון, כדי לעודד את הייצוא היפני, איבדו את השליטה בשער החליפין, ויכולתן של מדינות לקיים הגנת מכסים אפקטיבית הוגבלה אף היא.
סחף גנטי שנקרא גם "האפקט על שם סיואל רייט", בדומה לברירה הטבעית, הוא תהליך המשנה את המטען התורשתי של האוכלוסייה וגורם לאבולוציה.
ואולם, בניגוד לברירה הטבעית, הסחף הגנטי הוא תהליך אקראי שאינו קשור לכשירות, כלומר להתאמת המטען הגנטי של הפרט אל הסביבה.
סחף גנטי פועל משום שבתהליך התורשה, שיעורם של אללים באוכלוסייה עשוי להשתנות במקרה מדור לדור, ובסופו של דבר עשוי אלל להשתלט על האוכלוסייה כולה, או לחלופין להיכחד לחלוטין.
בשל החוק החלש של המספרים הגדולים שבתורת ההסתברות, באוכלוסיות קטנות הסיכוי של מוטציה חדשה להשתלט על האוכלוסייה בסחף גנטי טוב בהרבה מאשר באוכלוסיות גדולות, והזמן הממוצע להשתלטות קצר בהרבה.
סחף גנטי הוא שוני אקראי ומשמעותי בשכיחות האללים בין דור לדור.
באוכלוסיות קטנות סחף גנטי מהיר בהרבה, והסיכוי של אלל מסוים לשנות את שכיחותו בדור הבא גדול בהרבה, עקב החוק החלש של המספרים הגדולים .
אך בניגוד לתפיסה שגויה נפוצה, סחף גנטי פועל גם באוכלוסיות גדולות, שבהן מספר האללים הכללי גדול יותר.
סחף גנטי עשוי לגרום לאללים להיכחד מן האוכלוסייה, או לחלופין להשתלט על רובה או כולה, אפילו ללא פעולת ברירה טבעית.
דוגמאות טיפוסיות הן אללים "שקטים" שאינם משפיעים כלל על הפנוטיפ, אללים נייטרלים הגורמים לשינוי בפנוטיפ שאיננו כרוך בעלייה או בירידה בכשירות, ואללים נסגנים (רצסיביים) שאינם משפיעים על הפנוטיפ כל עוד הם מורשים מאחד ההורים בלבד.
הדוגמה האחרונה היא האופן שבו האללים של מחלות תורשתיות נסגניות נדירות כמו סיסטיק פיברוזיס וטאי זקס עלולים להתרבות באוכלוסייה.
יש שני מקרים שבהם הסחף הגנטי חזק במיוחד: אפקט המייסדים וצוואר בקבוק.
אפקט המייסדים או אפקט המייסד או תוצא המייסדים, הוא מקרה של סחף גנטי שנגרם בהגירה וייסוד אוכלוסייה חדשה.
במצב זה אללים מסוימים משנים את תפוצתם ביחס לזו שהייתה להם באוכלוסיית האם משום שבקבוצת המהגרים הקטנה שייסדה את אוכלוסיית הבת הם היו במקרה בעלי תפוצה לא שגרתית.
לדוגמה, לפני גילוי אמריקה על ידי קולומבוס, היו כל תושבי אמריקה בעלי סוג דם O, בניגוד לשאר אוכלוסיות העולם שהיו להם סוגי דם נוספים.
ייתכן שהדבר נבע מכך שלמהגרים הראשונים לאמריקה היה במקרה סוג דם O.
אפקט המייסדים דמוי צוואר בקבוק
מקרה המתרחש כאשר רוב אוכלוסיית המין נכחדת במאורע הכחדה פתאומי שאחריו הסביבה והברירה הטבעית חוזרות להיות דומות לאלה שלפני מאורע ההכחדה.
באוכלוסייה הקטנה ששורדת את אותו מאורע יכולות להיות שכיחויות אללים שונות לחלוטין מאלה שבאוכלוסייה המקורית, והאוכלוסייה השורדת נתונה כעת להשפעתם של תהליכים אקראיים.
תהליכים אלה זהים באופן עקרוני לאלה המתוארים באפקט המייסדים.
צוואר בקבוק הוא מקרה קיצוני של סחף גנטי שמופיע באוכלוסייה שהולכת ומתמעטת מדור לדור ועומדת להיכחד.
(במצב קיצוני יותר עשויות אוכלוסיות שונות של מין שהולך ונכחד לעבור תהליכים כאלה במקביל).
מקרה זה הוא קיצוני כי הוא משלב מצד אחד תהליכי סחף גנטי באוכלוסייה קטנה ומצד שני ברירה טבעית חריפה.
בתהליך כזה מואצים שינויים אבולוציוניים נרחבים ויש סיכוי גבוה מהרגיל להיווצרות מין טקסונומי חדש.
שתי התוצאות של תהליכי הסחף הגנטי הן:
קיבוע אקראי של אללים – כאשר נוצרת אוכלוסייה קטנה מכל סיבה שהיא, שכיחויות האללים השונים בה עבור כל גן, יכולות להיות שונות לגמרי מזו שבאוכלוסייה המקורית.
יתרה מכך, כל עוד האוכלוסייה קטנה מתקבעים בה אללים באופן אקראי ללא קשר למידת התועלת או הנזק שהם מביאים (למעט מקרים של אללים קטלניים).
איבוד הטרוזיגוטיות – ככל שאללים מסוימים נוטים להתקבע או להיכחד באוכלוסייה, מספר הפרטים ההטרוזיגוטיים קטן.
תוצאה זאת עלולה לחשוף מוטציות רצסיביות מזיקות שלפני כן לא התבטאו בפרטים שהיו הטרוזיגוטיים עבור אותה תכונה – מצב שעלול לגרום לנזקים כבדים באוכלוסיית המין.
קביעה נפוצה, שמופיעה אפילו בכמה ספרי לימוד בסיסיים לביולוגיה, היא שסחף גנטי אופייני לאוכלוסיות קטנות, ואיננו מתרחש (או שהוא חלש מאוד) באוכלוסיות גדולות.
זוהי קביעה פשטנית שעלולה להטעות, שכן לסחף הגנטי יש השלכות בעלות חשיבות רבה גם באוכלוסיות גדולות.
על פי המודל הבסיסי בגנטיקה של אוכלוסיות לתורשה נייטרלית, ההסתברות של מוטציה נייטרלית שהתרחשה בפרט בודד להשתלט על האוכלוסייה כולה היא ביחס הפוך לגודל האוכלוסייה.
מכאן נובע שסיכויי המוטציה פוחתים מהר מאוד עם העלייה בגודל האוכלוסייה, אך אינם יורדים לאפס כל עוד המוטציה לא נכחדה לחלוטין.
אולם, באוכלוסייה גדולה יותר יש יותר פרטים שתורמים מוטציות חדשות, ולכן המספר הכולל של מוטציות נייטרליות שמופיעות באוכלוסייה בכל דור גדל ביחס ישר לגודל האוכלוסייה.
מכאן נובע ששתי מגמות אלו מבטלות בדיוק זו את זו, כך שהמספר הכולל של מוטציות נייטרליות שמתקבעות באוכלוסייה בסחף גנטי בכל דור נשאר קבוע, ואינו תלוי כלל בגודל האוכלוסייה.
על אי-תלות זו מבוססים חישובי שעון מולקולרי, המתארכים את זמן האב הקדמון המשותף המאוחר ביותר של שתי אוכלוסיות לפי מידת ההבדל הגנטי ביניהן.
חישובי שעון מולקולרי מניחים שמספר המוטציות המתקבעות באוכלוסייה בסחף גנטי בכל דור נשאר דומה, גם אם האוכלוסייה גדלה או קטנה.
מסקנה חשובה נוספת של המודל לתורשה נייטרלית היא שהזמן הממוצע לקיבוע של מוטציה נייטרלית באוכלוסייה באמצעות סחף גנטי גדל ביחס ישר לגודל האוכלוסייה.
היינו, ההתפשטות של מוטציה נייטרלית טיפוסית באמצעות סחף גנטי היא מהירה מאוד באוכלוסייה קטנה מאוד, בעוד שבאוכלוסייה גדולה מאוד היא עשויה להימשך מיליוני דורות.
אך גם מכך אין להסיק שסחף גנטי אינו מתרחש באוכלוסיות גדולות.
באוכלוסייה גדולה מתקיימות בכל דור מספר עצום של וריאציות גנטיות נייטרליות.
אופיו האקראי של הסחף הגנטי גורם לכמחציתן להגדיל את שיעורן באוכלוסייה בדור הבא, ולמחצית השנייה להקטין אותו.
לכן רק אחוז זעיר מתוך הווריאציות הנייטרליות יהיו "בנות מזל" מספיק ויזכו להתקבע באוכלוסייה לבסוף, ועבור כל אחת מהן ייארך התהליך דורות רבים מאוד, אך תהליך זה מתרחש בכולן במקביל ובאופן בלתי תלוי.
כפי שעולה מן הפסקה הקודמת, בכל דור מספר מוחלט דומה של וריאציות נייטרליות כאלו יסיים את תהליך הקיבוע, בלי תלות בגודלה של האוכלוסייה.
סחף גנטי לעומת ברירה טבעית
באוכלוסיות טבעיות, סחף גנטי וברירה טבעית אינם פועלים במנותק זה מזה; מדובר בשתי תופעות שקיימות ופועלות תמיד, יחד עם היווצרות מוטציות והגירה.
אבולוציה נייטרלית היא תוצר של מוטציות ושל סחף גנטי, לא של סחף גנטי בלבד.
באופן דומה, גם כאשר הברירה הטבעית חזקה יותר מהסחף הגנטי וגוברת עליו, היא יכולה לפעול רק על מגוון גנטי שנוצר כתוצאה ממוטציות.
בניגוד לברירה הטבעית, שפועלת בכיוון מסוים ומנחה את האבולוציה לעבר תכונות שמתאימות יותר לסביבה הנוכחית, לסחף הגנטי אין כיוון והוא מונחה אך ורק על ידי סיכויים אקראיים.
כתוצאה מכך, סחף גנטי פועל על השכיחות של גנוטיפים שונים באוכלוסייה מבלי להתחשב בהשפעותיהם הפנוטיפיות.
לעומת זאת, הברירה הטבעית דוחפת להתפשטותם של אללים שהשפעותיהם הפנוטיפיות מגבירות את ההישרדות ו/או ההתרבות של הנושאים אותם, מפחיתה את שכיחותם של אללים שיוצרים תכונות שמזיקות להישרדות ו/או להתרבות, ומתעלמת מאללים שהם נייטרליים.
חוק המספרים הגדולים מנבא שכאשר מספר העותקים המוחלט של אלל הוא קטן (למשל, באוכלוסיות קטנות), הסחף הגנטי הפועל בכל דור על שכיחות האלל הוא בעוצמה גבוהה יותר.
עוצמת הסחף הגנטי הופכת גדולה מספיק כדי לגבור על הברירה הטבעית בכל שכיחות אללים שהיא, רק כאשר מקדם הברירה קטן יותר מאחד חלקי .
לפיכך, אבולוציה בלתי אדפטיבית שנגרמת ממוטציות ומסחף גנטי נחשבת למנגנון שינוי אבולוציוני משמעותי ובעל השלכות בעיקר באוכלוסיות קטנות ומבודדות.
חישובי הסחף הגנטי תלויים בגודל האוכלוסייה האפקטיבי, אבל לא לגמרי ברור מה היחס בין גודל זה ובין מספר הפרטים הממשי באוכלוסייה.
גודל האוכלוסייה האפקטיבי הרלוונטי לחישוב הסחף הגנטי הפועל על אלל נייטרלי מסוים, יכול להפוך קטן יותר כתוצאה מברירה טבעית הפועלת על גנים אחרים הממוקמים בסמוך לו – בשל תאחיזה גנטית.
ככל ששיעור השחלוף גבוה יותר, התאחיזה פוחתת ולכן משפיעה פחות על גודל האוכלוסייה האפקטיבי הרלוונטי לגן ספציפי.
ניתן לראות את ההשפעות האלה בסטטיסטיקה המולקולרית של הגנום, בתור מִתאם בין שיעור השחלוף המקומי ובין המגוון הגנטי, ובתור מִתאם שלילי בין צפיפות הגנים ובין המגוון הגנטי ברצפים לא-מקודדים.
הסטוכסטיות שנובעת מתאחיזה בין גן מסוים ובין גנים אחרים שפועלת עליהם ברירה טבעית אינה זהה לטעות דגימה, ומכונה לעיתים genetic draft כדי להבדיל בינה ובין סחף גנטי (genetic drift).
אללים ששכיחותם נמוכה פגיעים יותר ועלולים להיכחד כתוצאה ממקריות עיוורת, אפילו אם הברירה הטבעית פועלת לטובתם.
מוטציות מזיקות לרוב מסולקות במהירות רבה באוכלוסיות גדולות, אבל גם למוטציות מועילות חדשות יש סיכוי גבוה להיכחד כתוצאה מסחף גנטי, כמעט כמו למוטציות נייטרליות, בגלל מספר העותקים הקטן שלהן.
רק לאחר שהשכיחות של מוטציה מועילה עוברת סף מסוים, לסחף הגנטי כבר אין השפעה עליה.
סחלביים היא משפחה מגוונת ורחבה של צמחים בעלי פרחים בסדרת האספרגאים, שפרחיהם לרוב צבעוניים וריחנים, ידועים יותר בשמם העממי משפחת הסחלבים.
לצד המורכבים, זוהי אחת משתי המשפחות הגדולות ביותר מבין כל משפחות הצמחים בעלי פרחים – היא מונה יותר מ-763 סוגים וכ-28,000 מינים לפחות.
המשפחה עשירה ומגוונת בפרחי הנוי שלה, הנחשבים כפרחים יקרים ומפוארים.
סחלביים נפוצים במיוחד באזורים טרופיים, אך ניתן למצוא סחלביים בטבע ברוב העולם.
הם נחשבים לצמחים המורכבים ביותר בממלכת הצמחים.
צורתם הייחודית של הפרחים הגדולים, צבעוניותם ואפשרות ההכלאה בין הסוגים נותנים ערך מסחרי מיוחד לסחלביים כצמחי נוי.
קיימות מעל מאה אלף הכלאות של סחלבים.
לסחלב מנגנונים מתוחכמים לשיתוף פעולה עם סביבתו.
רוב הסחלבים הם אפיפיטים או מטפסים על צמחים אחרים, אך הם אינם טפילים.
על מערכת השורשים שלהם גדלה פטריית מיקוריזה המספקת חומרי מזון לסחלב המתפתח.
דרכי משיכת חרקים להאבקה הן מגוונות ומתוחכמות.
במינים רבים, עלה העטיף התחתון של הפרח, השפית, משמש "משטח נחיתה" לחרקים המאביקים את הפרח ובחלקם היא מדמה צורה של חרק נִקבי.
בחלק מהדבורניות יש לשפית צורת דבורה והפרח מדיף ריח של דבורה, דבר המושך דבורים זכרים אליו.
לפרחי הסוג Bulbophyllum יש ריח של פגר רקוב שמושך אליו זבובים.
למינים רבים של הסחלביים יש דורבן המושך עשים המגיעים לצוף שבתוך הדורבן עם לשונם הארוכה.
אבקת הפרח שמורה בגושים הקרויים אבקיות והמחוברים לזנבון הדבוק לבלוטה המפרישה חומר דביק.
הזנבון שבו האבקית מתנתק מהפרח ונדבק לחרקים המבקרים אותו.
כשהחרק מבקר פרח אחר הוא מעביר את אבקת הפרח לשחלה שלו.
רביית סחלביים נעשית בעיקר על ידי זרעים.
זרעי הסחלביים הם על-פי רוב כמעט מיקרוסקופיים, "זרעי אבק".
תכונה זו מקנה להם כושר הפצה למרחק רב, אך גם מגבילה מאוד את קצב התפתחות הנבט.
מכיוון שהזרעים חסרי חומר מזין (אנדוספרם), צמיחתם איטית והזמן שבו הזרע מתפתח לצמח בוגר יכול להגיע עד עשר שנים.
כדי שהזרעים ינבטו ויתפתחו בטבע יש צורך בנוכחות הפטרייה שאיתה גדל הסחלב בסימביוזה.
ריבוי מסחרי של זרעי סחלבים נעשה במעבדות על גבי מצע מעוקר של ג'ל הכולל חומרי מזון או על מצע של הפטרייה.
בתרבות, משך הזמן לפרחים הראשונים הוא עד חמש שנים.
סחלבים ניתנים לרבייה גם מחלקי צמח.
סוגים מסוימים מצמיחים "קייקי" (צמח בת הנוצר מהבסיס), הניתן להפרדה מצמח האם אחרי שהוא מפתח שורשים ועלים.
סוגים אחרים מצמיחים ייחורי אוויר עם שורשים בחיקי העלים, ואלו ניתנים להפרדה מצמח האם.
השיטה המודרנית משתמשת בתאים מריסטמטיים, תאי גזע של הצמח, הנמצאים בראשי פקעי העלים.
רקמה עם תאים אלו מוכנסת לכלים שבהם תמיסה של חומרי מזון, וממנה מתפתח צמח המועבר למצע גידול.
הם נחשבים כמינים בסכנה או באיום במקומות הגידול הטבעי שלהם.
השימוש העיקרי של הסחלב הוא כפרח נוי, באדמה או בזר.
פולי סחלב הווניל משמשים לתיבול, בעיקר לקינוחים.
משתמשים בזרעים או במיצוי כהלי של הפול.
במקור הווניל הוא ממקסיקו, אבל כיום מגדלים אותו בעיקר במדגסקר, בהודו ובסין.
בגלל מחירו, בדרך כלל משתמשים בתמציות המכילות ונילין מלאכותי, המרכיב העיקרי של הווניל הטבעי, במקומו.
הצרכן הגדול ביותר של הווניל הוא חברת קוקה-קולה.
משקה הסחלֶב פופולרי במזרח התיכון.
הוא עשוי מעמילן של פקעת הסחלב ובגלל מחירו הגבוה הוא מעורבב עם עמילן ממקורות אחרים ובמי ורדים.
בעיר קרמאנמרש בדרום טורקיה מכינים אבקת סחלבים מיובשת מסוג "טיוברס" (tubers) הנקראת "מילד" (milled), המשמשת להכנת גלידה מסטיק טורקית הנקראת דונדורמה.
הקביעה האם משפחת הסחלביים או משפחת המורכבים היא המשפחה הגדולה ביותר מבין הצמחים בעלי פרחים עדיין נמצאת בוויכוח, בגלל זרימה מתמדת של מידע חדש.
כרגע במשפחת המורכבים מספר המינים והסוגים הגדול ביותר, מיד אחריהם הסחלביים, ולאחריהם בסדר יורד נמצאים -
למרות מספרם הרב של מיני הסחלביים ברחבי העולם, המשפחה מיוצגת בישראל על ידי כשלושים מינים בלבד, כולם צמחים מוגנים.
עם זאת, אפילו במספר כה קטן, למינים אלו יש מגוון עשיר של טיפוסים מורפולוגיים שונים ומנגנוני האבקה מתוחכמים.
השמות המדעיים של מיני הסחלביים השתנו עם השנים.
לאחר רביזיה פילוגנטית של הסוג סחלב (Orchis), הועברו מינים רבים מסוג זה אל הסוגים בן-סחלב (Anacamptis) ונאוטינאה (Neotinea).
למרות השינוי הסיסטמטי, השמות העבריים לא השתנו, דבר העלול ליצור בלבול.
להלן רשימה מלאה ומעודכנת של הטקסונים הגדלים בר בישראל:
הסחלבים על תכונותיהם הייחודיות הציתו את דמיונם של אומנים והם יצרו יצירות הקשורות בסחלב.
"פרחי סחלב" סיפור קצר שנכתב על ידי רועי כספי ופורסם לראשונה בכתב העת הבה להבא.
"קסם הסחלב: סיפורו של הצמח שהפך לאגדה" שנכתב ויצא לאור על ידי ד"ר אסטלה בונה בשנת 2003.
בית הסחלבים שנכתב על ידי לוסינדה ריילי ויצא לאור ב-2011.
הסחלב השחור סרט משנת 1958.
סחלב הפרא סרט משנת 1990.
סחלין הוא אי ארוך וצר בצפון האוקיינוס השקט, הנמצא בין קווי הרוחב '54°24 ו־'45°50 צפון.
אי זה הוא האי הגדול ביותר בפדרציה הרוסית, האי ה־22 בגודלו בעולם ועיר הבירה שלו היא יוז'נו־סחלינסק .
האי הוא חלק ממחוז סחלין, הנמצא במזרח הרחוק וכולל גם את האיים הקוריליים הסמוכים לסחלין.
יפן טוענת שהאיים שלה, או שהיו שלה בעבר, ותמיד התייחסה אל האזור הזה כאל "הצפון הרחוק היפני", אך כיום יפן אינה טוענת בעלות על האי, בניגוד לאיים הקוריליים.
השם האירופאי מבוסס על אי־הבנה של השם המנצ'י "Sahaliyan ula angga hada", שמשמעותו: "אי בשפך נהר אמור".
סחליאן בשפה המנצ'ית משמעותו "שחור", וזהו השם שהמקומיים העניקו לנהר אמור.
שמו של האי בשפתם של בני אינו, קָרַפּוּטוֹ, הוחזר לאי על ידי היפנים כאשר אלה שלטו בחלקו הדרומי של האי בין השנים (1945-1905)
האי מאוכלס מאז תקופת האבן החדשה.
המתיישבים הראשונים הם שבטי הקסיאנבי והחזא שחיו מדייג.
בזמן שושלת מינג, קראו הסינים לאי בשם קואי ואחרי כן, קואה.
על פי ספר השנגמו, סין שלחה 400 חיילים לסחלין בשנת 1616 אך מאוחר יותר החיילים הוחזרו כיוון שנראה היה כי אין נשקפת לסין סכנה רבה מצד האי.
אימפריית צ'ינג טענה שהאי שייך לה וסחלין הייתה תחת שלטון סיני החל משושלת ג'ין והלאה.
למרות זאת, כיוון שלסין לא הייתה נוכחות צבאית באי, כוחות יפניים וכוחות רוסיים ניסו לכבוש את האי מהסינים.
עיירה יפנית באוטומרי נוסדה ב־1679. היפנים ציירו מפות של האי וקראו לו קיטה־אזו ("אזו הצפונית" ביפנית, איזו הוא שם עתיק להוקאידו, האי הצפוני של יפן).
לפי הסכם נרצ'ינסק בין רוסיה וסין, שנחתם ב־1686, סחלין הייתה שייכת לסין.
למרות זאת, החלה רוסיה להחזיק את האי, החל מהמאה ה־18, על ידי חיל מצב שהורכב מפושעים שגויסו בכפייה.
בשנת 1855 סוכם שהאי יהיה בריבונות משותפת של האימפריה הרוסית ויפן.
בשנת 1875 סוכם במסגרת חוזה סנקט פטרבורג שהאי כולו יעבור לריבונות רוסית ואיי קוריל יהיו בריבונות יפנית.
בעקבות כך, נשלחו לאי אסירים רבים מבתי הכלא באודסה, קישינב, חרקוב ומוסקבה.
בשנת 1890 ביקר באי אנטון צ'כוב אשר תיאר בספרו "האי סאכאלין" את מצוקת האסירים במקום.
בשלהי מלחמת רוסיה–יפן, ביולי 1905, פלשו הכוחות היפניים לסחלין והשתלטו עליו, ובסיומה של המלחמה, בהתאם להסכם פורטסמות', הועבר החלק הדרומי של האי לשליטת יפן והפך למחוז קאראפוּטוֹ .
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה נכנסה יפן לחלק הצפוני של האי ושלטה בו עד לשנת 1925, אז עזבה אותו בעקבות הסכם בייג'ינג עם ברית המועצות.
כוחות יפן חזרו לקו הגבול שסוכם לגביו בשנת 1905. בשנת 1945, עם סיום מלחמת העולם השנייה, הועבר החלק הדרומי לברית המועצות.
ב־27 במאי 1995 התרחשה באי רעידת אדמה בדרגה 7.6 בסולם מגניטודה לפי מומנט, שגרמה למותם של כ־2,000 בני אדם.
סחלין הוא אי באוקיינוס השקט בין ים אוחוצק לים יפן.
בצפון הוא מופרד מהיבשת על ידי מצר הטטרים, שרוחבו רק 7.3 ק"מ בנקודה הצרה ביותר (מצר נבלסקוי); בדרום, מצר לה פרוז מפריד אותו מהאי הוקאידו של יפן.
האי סחלין הוא הגדול ביותר בשטחו ברוסיה עם שטח של 78,000 קמ"ר; אורכו 948 ק"מ ורוחבו בין 25 ל־170 ק"מ.
שני רכסים מקבילים משתרעים לאורך האי מצפון לדרום.
ברכס המערבי, ההר הגבוה ביותר הוא איצ'רה (Ichara) המתנשא לגובה 1,481 מטרים, וברכס המזרחי, ההר הגבוה ביותר הוא לופטין (Lopatin) המתנשא לגובה 1,609 מטרים.
עמק טים־פורונאיסקי (Tym-Poronaiskaya) מפריד בין שני הרכסים.
כלכלתו של האי נשענת בעיקר על משאבים טבעיים.
האי מייצא נפט, גז, כריית פחם, יערנות ודיג.
באי יש גם גידולים שונים אך היקפם מצומצם.
הגידולים העיקריים הם: שיפון, חיטה, שיבולת־שועל, ושעורה וירקות שונים.
כמותם המצומצמת נובעת בעיקר מאורכה של העונה במהלכה ניתן לגדל גידולים שהיא פחות מ־100 יום בשנה בממוצע.
עם נפילת ברית המועצות גדל היקף שאיבת הנפט באי באופן משמעותי וההפרטה שעברה המדינה אפשרה לתאגידים רב־לאומיים רבים לנצל את עושרו של האי בנפט.
על פי ההערכות הנוכחיות יש באי מאגרי נפט טבעיים בהיקף של כ־14 מיליארד חביות וכ־2,700 קילומטר מעוקב של גז טבעי.
בשנת 1996 נחתמו חוזים עם שני תאגידים גדולים שעסקו בחיפושים אחרי מאגרי נפט וגז חדשים.
ההשקעה בפרויקט אותה שנה הוערכה ב-21 מיליארד דולר אמריקאי.
ההערכה היא שעד 2005 ההשקעה בפרויקט גדלה עד לכדי 37 מיליארד דולר, מה שעורר את התנגדותה של הממשלה הרוסית.
ההערכה היא שמתוך סכומים אלה קרוב למיליארד דולר הושקעו בתשתיות האי ובכללותן כבישים, גשרים, מסילות ברזל, שדות תעופה, נמלי ים, תקשורת ואתרי פסולת.
מספר התושבים באי יורד בהדרגה.
נכון לשנת 2009 אוכלוסיית האי מנתה כ־500,000 תושבים.
העיר הגדולה ביותר ומרכז אדמיניסטרטיבי של מחוז סחלין היא יוז'נו־סחלינסק (180,700 תושבים).
כ־85% מתושבי האי הם רוסים.
קבוצות אתניות אחרות הן: אוקראינים, קוריאנים, בלארוסים, טטרים, צ'ובשים וכן בני העמים המקומיים: ניבחים ואורוקים.
בעבר התגוררו באי גם בני איינו, אך רובם עברו להוקאידו שביפן בתום מלחמת העולם השנייה, ואלה שנשארו נטמעו באוכלוסייה דוברת הרוסית.
בשנת 1945 התגוררו בדרום האי כ־400,000 יפנים, הם עזבו את האי עם סיפוחו של דרום האי לברית המועצות.
באי עובר כביש ראשי באורך כ־560 ק"מ אשר מקשר בין מספר יישובים עיקריים באי (מצפון לדרום): אליקסנדרבסק (ברוסית - סבליינסקי), שוכנת על מצר טטר.
מכאן מטפס הכביש כ־60 ק"מ, בקרבת ההר הגבוה באי (הר לופטין, גובהו 1,609 מ') ולאחר שהוא יורד חזרה למישור, הוא ממשיך כ־130 ק"מ (בקרבת מסילת ברזל), עובר את העיירה פובידיינו, ומגיע אל פורניסק, השוכנת בחופו המזרחי של האי, על מפרץ טירפניה.
מכאן הכביש ממשיך עוד כ־260 ק"מ, ובדרכו עובר ליד העיירה מקרוב, השוכנת גם היא על פני מפרץ טירפניה, ועובר גם ליד העיירה איליינסקי.
אז הוא מגיע לדוליינסק, ממשיך לעיר הגדולה יוז'נו סבליינסק (מעל 100,000 תושבים), ומסתיים בעיר קורבקוב, השוכנת לחוף מפרץ אנייבה, המפרץ הדרומי שבאי.
אורכה של מסילת הברזל הוא 127 ק"מ והיא חוצה אזורי ביצות.
סחלבן החורש (שם מדעי: Cephalanthera longifolia) הוא גאופיט ממשפחת הסחלביים, בעל פרחים לבנים.
בישראל, המין גדל תחת צל חלקי או מלא של חורש ים תיכוני, ופורח בחודשים מרץ-אפריל.
פרחי סחלבן החורש מואבקים על ידי מינים שונים של דבורים.
הפרחים אינם מציעים למאביקיהם גמול צוף או אבקה; עם זאת, הם מפיצים ריח חזק, וכוללים רקמה צהובה בעלת צורה מיקרוסקופית המזכירה גרגרי אבקה.
אמצעים אלה משמשים להטעיית המאביקים ולמשיכתם אל הפרח ללא מתן גמול כלשהו (האבקת רמייה).
החוקר אמוץ דפני מצא שפרטים של סחלבן החורש הגדלים בקרבת הלוטם המרווני, הם בעלי שיעור גבוה יותר של חנטת פירות.
עלי הכותרת הלבנים של הסחלבן, והרקמה הצהובה שבמרכז הפרח, מזכירים את עלי הכותרת הלבנים והאבקה הצהובה של הלוטם המרווני.
דמיון זה גורם לביקורים רבים יותר של מאביקים בפרחי הסחלבן, וליתרון רבייתי.
סחר בבני אדם הוא ביצוע של גיוס, העברה, מתן מחסה או קבלה של אנשים לצורך ניצולם.
סחר בבני אדם כולל תהליך של שימוש באמצעים בלתי חוקיים, כמו שימוש בכוח או איום בשימוש בו, או באמצעים אחרים כמו כפייה, חטיפה, הונאה או רמייה.
בניצול הכוונה לניצול מיני כמו זנות, העסקה בכפייה, עבדות או נהלים דומים לעבדות, וכן לסחר באיברים להשתלה.
סחר בבני אדם כולל בהרבה מקרים הברחת בני אדם ממדינות עניות אל מדינות עשירות.
התהליך מנצל את הפערים העצומים ברמת החיים בין מדינות עניות למדינות עשירות.
הסוחרים מרמים את הקרבנות וגורמים להם להאמין שבמדינה אליה ייקחו אותם יוכלו לעבוד בעבודה מכובדת כמו אומנת, או להרוויח סכומים גדולים של כסף ולהעלות את רמת החיים שלהם.
על פי עדויות, לעיתים קרובות נעשה שימוש גם באלימות פיזית כנגד הקרבנות.
קרבנות הסחר מוברחים לארץ היעד ושם הם מוחזקים בתנאים קשים, שכוללים כליאה או איומים והחרמת דרכונים על ידי המעסיקים שלהם.
המבריחים משכנעים את הקרבנות כי הם חייבים למבריחים תשלום על הברחתם לארץ היעד ותשלום זה נגבה באמצעות עבודה.
גובה החוב וכמות העבודה הנדרשת כדי לשלם אותו נקבעים על ידי המעסיקים, בצורה שרירותית ולעיתים מעורפלת בכוונה.
מצבם של הקורבנות רע במיוחד, יחסית לסוגי ניצול אחרים, בגלל הפער התרבותי בין תרבותו של הקורבן לתרבות המקום אליו הגיע.
לקורבנות בדרך כלל יש נגישות נמוכה מאוד למידע ולסיוע, דבר המקל על המנצלים אותם ומהווה תמריץ לניצול בני אדם בדרך זו.
בשנת 2006 הוגדרה ישראל בדו"ח של מחלקת הסמים והפשיעה של האו"ם כאחד היעדים המרכזיים אליהם מובלים קורבנות הסחר בבני-אדם.
לאחר טיפול נמרץ של רשויות החוק בתופעה, ממדיה קטנו באופן ניכר.
סחר בבני אדם מול עבדות והעסקה תמורת תשלום מוסכם
לסחר בבני אדם מאפיינים דומים למאפייניה של העבדות, אך בשונה ממנה, סחר בבני אדם נעשה במקומות שבהם אין לגיטימציה לצורה זו של העסקה ואין מנהג רווח של עבדות.
לעיתים נערכת השוואה בין העסקת בני אדם באופן רגיל, תמורת תשלום מוסכם, לבין סחר בבני אדם.
תופעת הסחר בבני אדם מקיפה אך ורק מקרים של העסקה בכפייה ולא נכללים בה מקרים בהם המועסק הסכים, מסיבות שונות, לכל תנאי ההעסקה.
יש המשתמשים במושג סחר בבני אדם כדי להמחיש, בצורה מטאפורית, את כוחו של השוק החופשי בו אנשים מגיעים עד כדי "מכירת עצמם" (בהסכמה), אך במונח המשפטי המקובל "סחר בבני אדם" לא נכלל פירוש מטאפורי זה.
גם אם החוק שולל באופן קוגנטי העסקה מסוג מסוים (כגון זנות או עבודה תמורת תשלום נמוך משכר המינימום) מטעמים של הגנה על הפרט מפני הסחר בו, לא תחשב עבירה על חוקים אלה כעבירת סחר בבני אדם.
מנתוני 2004 של מחלקת המדינה של ארצות הברית, העוקבת אחר הסחר בבני אדם ברחבי העולם, עולה כי היקף הסחר בבני אדם ברחבי העולם הוא בין 600,000 ל-800,000 איש בשנה.
נתונים אלו הופיעו גם בדו"ח של שנת 2006. על פי נתונים אלה, 80% מהקורבנות הן נשים, והמטרה העיקרית של סחר בבני אדם היא ניצול מיני.
על פי נתונים ממחקרים מקיפים של ארגון העבודה הבינלאומי והאו"ם בנושא סחר בבני אדם (2009), עולה כי בעולם ישנם לפחות 2.5 מיליון קרבנות של סחר בבני אדם.
היקף הסחר בבני אדם הוא כ-32 מיליארד דולרים בשנה.
עמדת האו"ם בנושא סחר בבני אדם
בשנת 2000 נחתם באו"ם פרוטוקול האו"ם למניעה ומיגור של הסחר בבני אדם, ובייחוד נשים וילדים.
פרוטוקול זה משלים את אמנת האו"ם נגד הפשע המאורגן הבינלאומי.
המדינות החתומות על פרוטוקול זה התחייבו לפעול למען מטרות אלו מתוך הכרה בכך שמדובר בפשעים שהיקפם גדול יותר מהפעילות במדינה זו או אחרת ולשם כך נדרשים מאמצים משולבים.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 החל סחר משמעותי בבני אדם בישראל.
סחר זה התמקד בעיקר בייבוא נשים צעירות ממדינות ברית המועצות לשעבר על מנת להעבידן בזנות בישראל.
הקורבנות הוחזקו בתנאים קשים אשר כללו כליאה, מכירה פומבית, אונס, אלימות ושעבוד כלכלי.
בשנת 2000 תוקן חוק העונשין בישראל על מנת שיכלול במפורש איסור על סחר בבני אדם וישית על הסוחרים עונשים כבדים: "המוכר או קונה אדם להעסקתו בזנות או המתווך למכירה או קנייה כאמור, דינו מאסר שש עשרה שנים...
הגורם לאדם לעזוב את המדינה שבה הוא מתגורר כדי שיעסוק בזנות, דינו מאסר עשר שנים..."
בשנת 2006 נערכו תיקונים נוספים לחוק על מנת שיכלול סוגים שונים של סחר בבני אדם.
כמו כן, הוחמרו העונשים, העונש על סחר בבני אדם הוגדל לעד 20 שנות מאסר, ונוספו הוראות מפורשות באשר לעיכוב דרכונים ופעולות ספציפיות אחרות הקשורות לסחר בבני אדם.
כמו כן, שונתה המדיניות במשרד הפנים בנוגע לקורבנות הסחר.
לאחר שנים בהן לא ניתן כל סעד הומניטרי או משפטי לקרבנות הסחר שונתה המדיניות על מנת שיתאפשר טיפול זריז במקרים אלו ותינתן אשרת שהייה ועבודה לקורבנות.
בשיא התופעה, המשטרה העריכה כי היקף הסחר בבני אדם בישראל עומד על כ-3,000 אנשים בשנה.
גם מחקר של האו"ם משנת 2006 וגם נתוני מחלקת המדינה של ארצות הברית ציינו כי ישראל היא מהמדינות בהן היקף הסחר בבני אדם גדול ביותר.
בשנת 2008 אמר שלי טימן, שהיה ראש הרכב הפשיעה החמורה בבית המשפט המחוזי בתל אביב:
"אין היום סחר בנשים בישראל.
בהתחלה הביאו בחורות, שלא ידעו לאן מביאים אותן.
חטפו, אנסו, העבירו אחד לשני.
היום המשטרה מתלבשת על איזה מכון שבו היא כל הזמן מבקרת ו'עושה מבצע'.
מי שרוצה לדבר על הבוס שלה מקבלת מיד אשרת שהייה לשנה או יותר וגם מעין רישיון עבודה".
בשנים 2009 ו-2010 לא זוהו קורבנות סחר בבני אדם.
בשנת 2011 התגלו מקרים מעטים.
עם זאת, החל משנת 2012 גברו הניסיונות לייבא נשים מחבר המדינות על מנת להעבידן בזנות בישראל.
בשנת 2018 נמסרה הערכה של המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות לפיה אלפי נשים מחבר המדינות ומזרח אירופה נכנסות מדי שנה לישראל כתיירות במטרה לעסוק בזנות.
במהלך השנה סורבה כניסתן של 288 נשים ממדינות מזרח אירופה לישראל, לאחר שנחשדו כי בכוונתן לעסוק בזנות - עלייה של 87% לעומת השנה הקודמת.
המשטרה חשפה רשת סחר בנשים שהובאו במרמה מבלארוס וציינה שזו אחת הפעולות למאבק בתופעה.
תעשיית הזנות בדירות פרטיות בישראל מגלגלת כ-220 מיליון שקלים בשנה.
מחוז סחלין הוא סובייקט בפדרציה הרוסית.
המחוז נמצא בשטח המחוז הפדרלי של המזרח הרחוק הרוסי.
המחוז נמצא על חוף ים אוחוצק והאוקיינוס השקט.
המחוז הוקם ב-2 בינואר 1947 וכולל את האי סחלין (לרבות דרום סחלין) והאיים הקוריליים הנמצאים בים אוחוצק ובים יפן ומהווים שטחים במחלוקת ביחסים עם יפן לאחר שהשטח נכבש על ידי ברית המועצות בתקופת מלחמת העולם השנייה.
מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-17 אזורים.
בשטח המחוז נמצאים כ-160 הרי געש והוא מתאפיין ברמת פעילות סייסמית גבוהה.
נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 457,590 תושבים.
בימי הביניים השטח היה שייך לתחומי האימפריה הסינית ומאוכלס בדלילות רבה.
בשנת 1643 משלחת הולנדית הגיע לאזור.
בטעות הוא מיפה את האזור כחוף צפוני של אי הוקאידו ותקופה ארוכה כך זה הופיע במפות.
לוסילי פויארקוב נודע עם קיום האי, אך בעקבות הסכם נרצ'ינסק רוסים אבדו התעניינות באזור.
בתחילת המאה ה-18 משלחות רוסיות עשוי מיפוי של האיים הקוריליים ונחתו באי סחלין בשנת 1742. בסוף המאה ה-18 יפנים החלו ליישב את האיים הקוריליים.
בשנת 1805 משלחת מדעית של אדם יוהאן פון קרוזנשטרן חקרה את אזור.
בהמשך היו משלחות נוספות ובשנת 1853 הוקם יישוב רוסי ראשון באי סחלין.
במהלך מלחמת קרים היישוב פונה.
בשנת 1855 נחתם הסכם בין האימפריה הרוסית לבין יפן.
האיים הקוריליים חולקו בין המדינות ואי סחלין הוכרז שטח בשליטה משותפת.
בשנת 1875 נחתם הסכם חדש לפיו אי סחלין עבר לרוסים והאיים הקוריליים ליפנים.
בעקבות מלחמת רוסיה–יפן החלק הדרומי של סחלין עבר ליפן.
בשנת 1909 בחלק הצפוני הוקם מחוז סחלין.
בפברואר 1945 במהלך ועידת יאלטה סוכם שבסיום המלחמה דרום סחלין ואיים קוריליים יועברו לברית המועצות.
סוף אוגוסט 1945 בעקבות הפלישה לאיים הקוריליים סחלין והאיים עברו לשליטת ברית המועצות.
הסכם גבול לא נחתם עד היום (נכון לשנת 2024).
בשנת 1950 החלה בניית מנהרה תת-ימית למסילת רכבת במטרה לקשור את סחלין עם רשת רכבות ביבשה.
לאחר פטירת יוסיף סטלין הבנייה הופסקה.
בשנת 1973 החלו לפעול מעבורות.
בסוף המאה ה-20/תחילת המאה ה-21 החל קידום פרויקטים גדולים להפקת נפט וגז טבעי באזור.
הרשות המחוקקת היא "דומה של מחוז סחלין" שכוללת 28 חברים.
בספטמבר 2019 לתפקיד נבחר ולרי לימרנקו.
בשנת 2024 הוא זכה בבחירות והחל את הכהונה השנייה.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-17 ראיונים ועיר בעל חשיבות מחוזית.
זאת לעומת כ-700 אלף בתקופת ברית המועצות כ-86% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים.
בעיר הגדולה - יוז'נו-סחלינסק מתגוררים כ-182 אלף תושבים - מעל לשליש מאוכלוסיית המחוז.
ביחד עם 2 ערים בסיבתו באזור מתגוררים מעל למחצית אוכלוסיית המחוז.
בכלל האיים הקוריליים מתגוררים כ-20 אלף תושבים.
הרוסים מהווים כ-84.5% מאוכלוסיית המחוז, הקוריאנים כ-0.8%.