tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רעידת האדמה בכרמאנשאה אירעה ב-12 בנובמבר 2017, בשעה 21:48 לפי שעון איראן (שעה 18:18 UTC) בגבול איראן–עיראק במחוז כרמאנשאה האיראני.
עוצמת הרעש הייתה 7.3 לפי סולם מגניטודה.
מוקד הרעש היה כ-32 קילומטרים דרום-מערבית לעיר חלאבג'ה בכורדיסטן העיראקית.
רעידת האדמה הורגשה ברחבי עיראק, איראן, כמו גם איחוד האמירויות, טורקיה, וישראל.
רעידת האדמה במפרץ אילת בשנת 1995 (נקראת גם רעידת האדמה נואיבה) הייתה רעידת אדמה אשר התרחשה ב-22 בנובמבר 1995 בשעה 06:15 (זמן מקומי) באזור מפרץ אילת, כ-150 קילומטר דרומית לאילת.
רעידת האדמה הייתה בעוצמה 7.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
המוקד של רעידת האדמה היה בחלק המרכזי של מפרץ אילת.
לפחות 8 בני אדם נהרגו ברעידת האדמה וכ-30 בני אדם נפצעו.
המוקד של רעידת האדמה היה 150 קילומטרים מדרום לחופי אילת, באזור הנמצא בסמוך לנואיבה.
רעידת האדמה גרמה לנזקים בבניינים באילת ובעקבה.
בקרבת העיר המצרית נואיבה נהרסו כליל כמה בתי בטון מחוזקים היטב.
רעידת האדמה הורגשה אף בלבנון ובסוריה, וזו הייתה רעידת האדמה החזקה ביותר בבקעת הירדן מאז רעידת האדמה ביריחו בשנת 1927, אשר אירעה בקרבת ים המלח.
הנזק הכבד ביותר אירע בעיר הנופש אילת בה נפגעו שבעה בתי מלון ו-50 בניינים נוספים, ונפערו סדקים בכבישים.
מלון "גני שולמית" יצא מכלל שימוש כתוצאה מנזקי רעידת האדמה והוגדר כמבנה מסוכן ונבנה מחדש בשם גרנד פלאזה ושינה את שמו למלון דן.
בישראל טופלו 15 בני אדם שנפצעו או לקו בהלם, ובעקבה נפטר אדם אחד מהתקף לב.
בסעודיה דווח על שתי נשים שנהרגו כתוצאה מרעידת האדמה ובמצרים דווח על חמישה מקרי מוות כתוצאה מרעידת האדמה כאשר שלושה מהם נהרגו בעיירת הנופש נואיבה.
אדם אחד נהרג ושניים נפצעו קלות באל-בדא שבסעודיה, וגם דווח שנגרמו בערב הסעודית נזקים ביישובים אל-עלא וחקל.
רעידת האדמה במזרח הקרוב בשנת 1068 הייתה רעידת אדמה שהתרחשה בבוקר של ה-18 במרץ 1068 באזור המזרח הקרוב.
רעידת האדמה גרמה לכ-20,000 מקרי מוות ולנזקים מהותיים במצרים, בארץ ישראל, בחצי האי ערב, ובאזורים אחרים ממזרח לים התיכון.
ההערכה היא שרעידת האדמה הייתה בעוצמה 7.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
האזור הצפוני ביותר בו הורגשה רעידת האדמה היה היישוב בניאס (שנמצא בעת המודרנית באזור חוף הים של סוריה) והאזור הדרומי ביותר בו הורגשה רעידת האדמה היה אזור חג'אז (שנמצא בעת המודרנית בערב הסעודית).
העיר העתיקה של "איילה", הממוקמת בקצה הצפוני של מפרץ אילת, בה נמצאת בעת המודרנית העיר עקבה, נחרבה לחלוטין.
בנוסף לכך רעידת האדמה גרמה גם נזק לעיר העתיקה תיניס שבמצרים.
בקהיר הנזק היחיד שגרמה רעידת האדמה היה נזק למסגד עומר אבן אל-אס .
לפי ההערכות של הסייסמולוג ניקולס אמברסיס רעידת האדמה גרמה לנזקים רבים במיוחד ברמאללה שם להערכתו היו בסביבות 15,000 מקרי מוות.
רעידת האדמה של שנת 1157 היא רעידת אדמה שהתרחשה באזור העיר חמה שבסוריה ב-12 באוגוסט 1157 בעוצמה של יותר מ-7 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
ישנם עדויות על כך שרעידות אדמה קטנות יותר אירעו באותו האזור במשך שנה שלמה לפני רעידת האדמה המרכזית.
רעידת האדמה בלוזון הייתה רעידת אדמה שהתרחשה ב-22 באפריל 2019 ב-17:11:09 לפי השעון המקומי (09:11:11 בשעון UTC).
ברעידת אדמה זו 18 אנשים נהרגו, 243 אנשים נפצעו ו-3 אנשים נעדרו.
מוקד רעידת אדמה היה ב, אך מרבית הנזק לתשתיות בעקבות הרעידה היה ב, שם היא פגעה ב-29 מבנים.
מוקד רעידת האדמה היה במחוז ורנצ'אה, ברומניה, בעומק של כ-94 קילומטרים.
רעידת האדמה גרמה למותם של מעל 1,500 בני אדם, לפציעתם של מעל 11,000 בני אדם, ולהרס של 35,000 דירות ועוד.
האנרגיה, שהשתחררה ברעידת האדמה, הייתה שוות ערך ל-10 פצצות אטום דוגמת הפצצה, שהוטלה על הירושימה.
עיקר הנזקים היו בבוקרשט, אך גם בערים נוספות, כולל סבישטוב בבולגריה.
בעיר זימניצ'ה נפגעו 80% מהמבנים, 175 בתים נהרסו לגמרי ו-523 נפגעו קשה, אך לא הייתה אף פגיעה בנפש.
בקראיובה נפגעו קשה 550 מבנים, בוסלוי נהרגו 7 אנשים.
בבוקרשט התמוטטו 32 בלוקים ובתים גדולים אחרים ו-130 מבנים אחרים נפגעו קשה.
בפלוישט נהרסו 200 דירות ו-2000 נפגעו קשה.
בסיכום הכללי נרשמו ברומניה 1,570 מתים, 11,300 פצועים, 32,900 דירות הרוסות או פגועות קשה ו-35,000 משפחות חסרות בית, ונזקים בשווי של כשני מיליארד דולרים אמריקאים.
השלטונות והאוכלוסייה נאבקו במשך 11 ימים להציל כמה שיותר אנשים ולשם כך הובאו גם כלבים מתמחים משווייץ; הניצול האחרון, צעיר בן 19, הוצא מתוך ההריסות לאחר 250 שעות.
רעידת האדמה בזאגרב שבקרואטיה הייתה רעידת אדמה שהתרחשה ב-22 במרץ 2020 ב-06:24:03 לפי השעון המקומי (05:24:03 בשעון UTC).
ברעידת אדמה זו, שהייתה בעוצמה של 5.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט, נהרג אדם אחד ו-26 נפצעו.
רעידת אדמה זו התרחשה בראשית מגפת הקורונה העולמית, מה שגרם לקשיים באכיפה של אמצעי ריחוק חברתי שקבעה הממשלה המקומית.
כמו כן, הרעידה התרחשה במהלך נשיאות קרואטיה על מועצת האיחוד האירופי.
הרעידה גרמה לנזקים כספיים המוערכים בכ-11.7 מיליארד דולר אמריקאי.
ביום שישי, 30 באוקטובר 2020, התרחשה בים האגאי רעידת אדמה בעוצמה של Mw 7.0, כ-14 ק"מ צפונית-מזרחית לאי סאמוס שביוון.
בטורקיה נהרגו 113 בני אדם, כולל מוות אחד בגלל צונאמי ו-1,036 נוספים נפצעו.
ביוון נהרגו שני בני אדם ו-19 נוספים נפצעו קל.
איזמיר שבטורקיה, נפגעה קשות מרעידת האדמה.
עשרות מבנים בעיר נפגעו או התמוטטו לחלוטין.
כנסיית הבתולה מרי בקרלובאסי, יוון, קרסה חלקית.
מוקד הרעידה היה בפרובינציית אברה במחוז קורדיליריה .
על פי דיווחים רשמיים של ממשלת הפיליפינים מ-4 ומ-7 באוגוסט בבוקר, 9 ו-12 ימים בהתאם לאחר הרעידה, 11 איש נהרגו ו-574 נפצעו.
לפחות 30,066 בתים, בתי ספר ומבנים אחרים ניזוקו או נהרסו, והתוצאה היא נזק של כ־24 מיליון דולר.
הטקטוניקה של צפון הפיליפינים וסביב האי לוזון מורכבת.
לוזון תחום במזרח ובמערב על ידי אזורי הפחתה.
בחלק הדרומי של לוזון, אזור ההפחתה ממוקם מזרחית לאי לאורך שקע הפיליפינים, שם הלוח הפיליפיני מתכווץ מערבה מתחת ללוח סונדה שצונח מזרחה ממערב לחופי ללוזון.
בצפון לוזון, שם התרחשה רעידת האדמה ב-27 ביולי, מיקום וכיוון אזור ההפחתה משתנים, כאשר תעלה נוספת (שקע מנילה) ממוקמת ממערב ללוזון ולוח סונדה, ומתרחקת מזרחה מתחת ללוח הים הפיליפיני.
דחיסה זו של החגורה הפיליפינית משני צידיהַּ, מביאה להתרוממותה ושבירתה.
המורכבות של טקטוניקת הלוחות בלוזון וסביבתה מעידה על מגוון מנגנוני ההעתקים ברעידות אדמה גדולות.
רעידות אדמה בגודל של 7 או יותר באזור זה מאז 1970, הראו שברים הפוכים, נורמליים ושברי תזוזה אופקית.
גבולות לוחות פעילים אלה מובילים לפעילות סיסמית גבוהה.
מאז 1970, 11 רעידות אדמה אחרות בגדלים של 6.5 ומעלה התרחשו בטווח של 250 ק"מ ממוקד רעידת האדמה הנוכחית של 27 ביולי 2022. הגדולה מבין רעידות האדמה הללו הייתה רעידת אדמה במגניטודה של 7.7 ב-16 ביולי 1990, שנמצאה כ-215 ק"מ דרומית לרעידת האדמה הנוכחית.
ברעידת האדמה של 1990 נהרגו לפחות 1,600 בני אדם ונפצעו יותר מ-3,000. רעידת האדמה של 1990 גרמה גם למפולות, התנזלות, שקיעות ורתיחות חול .
רעידת האדמה היה בעוצמה של 7 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
המוקד היה בסמוך לרשות המקומית טאיום בפרובינציית אברה.
עומק מוקד הרעידה היה 10 קילומטר.
עד 4 אוגוסט 2022 נרשמו 3,063 רעידות עוקבות בטווח מגניטודות של 1.4 עד 5.1. מתוכם 61 רעידות הורגשו על פני השטח.
העוצמה הסייסמית המקסימלית ברעידה העיקרית הייתה 8 בסולם המקומי שמגיעה עד לעוצמה IX בסולמות המערביים.
המשמעות בהכללה היא: מבנים רבים מאיכות בנייה טובה ניזוקו באופן חמור וחלק מהם אף נהרס כולו.
מבנים באיכות ירודה - רובם נהרסו כליל.
מכיוון שמדובר במוקד יבשתי, לא נרשמה אזהרת צונאמי.
בנוסף ל-11 ההרוגים ו-574 הפצועים, נפגעו מרעידת האדמה כ־502,462 איש ואישה מנזקים שונים לרכושם וביתם, מהם 53,338 נעקרו מבתיהם.
נפגעו ברמות שונות של נזק והרס כ-8,000 בתי ספר, ו-177 מרפאות, תחנות עזרה ראשונה ובתי חולים נהרסו לגמרי.
רעידת האדמה בלודינג התרחשה בנפת לודינג במחוז סצ'ואן, סין, בעוצמה של 6.6 בסולם מגניטודה לפי מומנט, ב-5 בספטמבר 2022 בשעה 12:52 שעון מקומי.
מוקד רעידת האדמה היה במרחק של 43 קילומטר דרומית מזרחית לקאנגדינג ובעומק של 12 קילומטר.
ברעידה נהרגו יותר מ-130 איש.
אזור רעידת האדמה נמצא בשוליים המזרחיים של הרמה הטיבטית , שמושפע כולו מההתנגשות בין שני הלוחות הטקטוניים היבשתיים: ההודי מדרום עם האירואסייתי מצפון, שיחד מרימים את הרמה הטיבטית (והר האוורסט בראשה) לגובהה הנוכחי.
בצד המזרחי של מפת המערך הטקטוני, מסומנת מערכת ההעתקה האופקית בעלת התזוזה השמאלית של Xianshuine, שעליה התרחשה רעידת האדמה.
ב-20 השנים האחרונות, התרחשו באזור ובטווח של 200 ק"מ מהאירוע הנוכחי 25 רעידות אדמה אחרות במגניטודה 5 ומעלה.
האירוע הנוכחי נמצא מדרום-מערב למקבץ של פעילות סייסמית מוגברת שהתרחשה בעקבות רעידת אדמה במגניטודה 6.6 ב-20 באפריל 2013, שהביאה ל-196 הרוגים.
בשנת 2008 התרחשה באזור רעידת אדמה במגניטודה 7.9 שהביאה ליותר מ-69,000 הרוגים, והיא אחת מרעידות האדמה ההרסניות ביותר בהיסטוריה המודרנית של האזור.
מאז שנת 1700, אירעו באזור 8 רעידות אדמה במגניטודה הגבוהה מ-7.
נכון ל-9 ספטמבר, 4 ימים לאחר הרעידה, לפחות 96 בני אדם נהרגו בלודינג בלבד, 9 אנשים עדיין נעדרים וכ-423 נפצעו.
בשימיאן הסמוכה נהרגו 38 איש ונפצעו 158 בני אדם.
16 איש עדיין נעדרים שם.
לפחות 243 בתים נהרסו ו-13,010 ניזוקו; 2 תשתיות ציבוריות נהרסו ו-142 ניזוקו; 4 בתי מלון נהרסו ו-307 ניזוקו; 7 תחנות כוח ו-7 מערכות אספקת מים ניזוקו בלודינג ובשימיאן.
כבישים רבים ניזוקו או נהרסו כתוצאה מכשל במדרון ומפולות; שירותי חשמל ותקשורת השתבשו בלודינג.
על פי המכון הסיני לגאולוגיה של רעידות אדמה בבייג'ינג, נצפו באזור כמעט 1,000 מפולות סלעים, זאת כיוון שמדובר באזור הררי, בעל שיפועי מדרון חדים המועדים לפורענויות שכאלה.
זו הייתה רעידת האדמה הגדולה ביותר שפקדה את האזור מאז 2017.
רעידת האדמה בוורונה התרחשה ב-3 בינואר, 1117 והייתה ככל הנראה במגניטודה 7. דרגת העוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה IX בסולם מרקאלי קנקני סיברג (MCS) והיא התקיימה בעיר ורונה.
הרעידה פגעה בצפון איטליה וגרמניה.
מוקד הרעש היה ליד העיר ורונה שספגה את הנזק הרב ביותר.
חלק הארי של החומה החיצונית של הארנה של ורונה קרס.
כנסיות רבות אחרות, מנזרים ומבנים עתיקים נהרסו או ניזוקו קשות, מה שביטל חלק ניכר מהאדריכלות של ימי הביניים המוקדמים של ורונה, ונתן מקום לבנייה רומנסקית מאסיבית חדשה.
גילויים חדשים אודות רעידת האדמה של שנת 1117
עד תחילת המאה ה-21, היה מקובל לחשוב שמדובר ברעידת אדמה אחת, ענקית, שפגעה במדינות רבות באזור מרכז אירופה.
הרעידה נרשמה בקטלוגים של 7 מדינות: איטליה, גרמניה, אוסטריה, צרפת, בלגיה, שווייץ וחצי האי האיברי.
במחקר שפורסם בשנת 2005 באחד מכתבי העת המובילים בתחום, התברר שלמעשה, מדובר ברצף של 3 רעידות אדמה שונות, שאינן קשורות זו לזו, ובאזורי משנה שונים אשר התרחשו באותו תאריך: הראשונה התרחשה בין השעה 02:00 לשעה 03:00 לפנות בוקר (UTC).
היא פגעה בעיקר באזור דרום גרמניה וזלצבורג, אוסטריה דהיום.
המגניטודה שלה הייתה כ-6.4 והעוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה VII-VIII בסולם MCS.
השנייה היא זו של ורונה שהייתה הגדולה והחזקה ביותר מבין השלוש, והיא התרחשה בשעות אחר הצהריים בסביבות 14:30 - 15:30 (לפי אותו שעון כמו הראשונה).
המגניטודה שלה הייתה כאמור בדרגה 7 בערך והעוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה IX בסולם MCS.
הרעידה השלישית התרחשה גם היא בשעה דומה להתרחשות הרעידה השנייה, אבל באזור פיזה שבצפון טוסקנה.
הרעידה גרמה לקריסת מגדלים, בניינים ומגדלי פעמונים רבים בפיזה והיו מקרי מוות.
המרחק בין אזור הרעידה השנייה לשלישית הוא כ-180 קילומטרים, ושרשרת הרי האפנינים מפרידה ביניהם.
מסיבה זו המדענים סבורים שמדובר ברעידת אדמה נפרדת, למרות צירוף המקרים של מועד הרעידה והאזור.
העוצמה הסייסמית המקסימלית ברעידה השלישית הייתה VII-VIII בסולם MCS.
לא ניתן היה להעריך את מגניטודת הרעידה.
לרעידה זו קדמה רעידה מקדימה לפנות בוקר שלא גרמה לכל נזק.
רעידת האדמה בוורונה בשנת 1117 הייתה החזקה ביותר שנרשמה בהיסטוריה של צפון איטליה.
כנסיות רבות מהתקופה הרומנסקית בורונה נפגעו קשות, ורבות מהן לעולם לא נבנו מחדש.
גם במחוז ונטו כולו נפגעו קשות כנסיות רבות: בברשה, קרמונה, בחלק הצפוני של מישור אמיליה ולאורך המסלול המרכזי של נהר האדיג'ה, וקריסה חלקית של כנסיות בפדובה, פיאצ'נצה, פארמה ומודנה.
ב-21 בנובמבר 2022, בשעה 13:21 לפי השעון המקומי, אירעה רעידת אדמה בעוצמה של 5.6 לפי סולם מגניטודה לפי מומנט במחוז מערב ג'אווה באינדונזיה, ליד העיר צ'יאנג'ור .
כתוצאה מרעידת האדמה נהרגו לפחות 268 איש ויותר מ-2,000 נפצעו.
רעידת האדמה הורגשה בחוזקה גם בג'קרטה, מה שגרם לרבים מהמתגוררים בבתים רבי קומות לברוח מבתיהם.
מערב ג'אווה הוא מחוז במערב האי ג'אווה שבאינדונזיה, על פי מפקד האוכלוסין מ-2020 אוכלוסיית המחוז מנתה כ-48.2 מיליון תושבים, המאוכלס ביותר במדינה.
האי ג'אווה שוכן ליד גבול התכנסות (אזור התכנסות של שני לוחות או יותר) פעיל המפריד בין לוח סונדה מצפון ללוח האוסטרלי בדרום.
בגבול, המסומן על ידי תעלת סונדה, הלוח האוסטרלי הנע לכיוון צפון עובר תהליך גאולוגי של הפחתה מתחת ללוח סונדה.
באזור ההפחתה ייתכנו רעידות אדמה בעוצמה של עד 8.7, בעוד שבאזור הלוח האוסטרלי עשויות להיווצר גם רעידות אדמה עמוקות יותר בתוך הליתוספירה היורדת (רעידות אדמה תוך לוחיות) מתחת לחופי ג'אווה.
באזור ההפחתה היו בעבר כבר שתי רעידות אדמה הרסניות וצונאמי בשנים 2006 ו-1994. רעידת אדמה נוספת במערב ג'אווה בשנת 2009 גרמה גם היא להרס חמור באזור.
על פי הסוכנות המקומית למטאורולוגיה, אקלימטולוגיה וגיאופיזיקה (BMKG), רעידת האדמה התרחשה בעומק 11 ק"מ (6.8 מייל) מה שמסווג אותה כאירוע רדוד.
ידוע כי לרעידת האדמה היה מוקד עיקרי הקשור לפעילות סיסמית במקומות: Cimandiri Fault או Padalarang Fault, אם כי המקור המדויק אינו ידוע.
אורכו של Cimandiri Fault הוא 100 ק"מ (62 מייל) והוא עובר לאורך נהר מנדירי.
הוא משתרע ממפרץ פלבונרטו ועד אזור צ'יאנג'ור.
זהו מדרון חלק עם מרכיב אנכי לאורך הקטע ממפרץ פלבונרטו ויחד עם המבנה הגאוגרפי המאפיין באזור למבנג ובאריביס, הם עלולים ליצור רעידות אדמה הרסניות.
העוצמות המורגשות של רעידת האדמה נעו בין 3 ל-5 באזורים שונים.
עד 22 בנובמבר בשעה 07:30 בבוקר בשעון מקומי, נרשמו 122 רעידות משנה בעוצמה של בין 1.8 ל-4.2, שהתרחשו בקצב הולך ופוחת לאורך זמן.
לפי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית רעידת האדמה התרחשה כתוצאה מפגיעה בקרום של לוח סונדה.
מנגנוני מוקד הרעש מצביעים על כך שהקרע התרחש במתלול צפוני או במזרח.
מיקומו הוא 260 ק"מ (160 מייל) מצפון-מזרח לאזור ההפחתה.
למרות גודלה המתון יחסית של רעידת האדמה, העומק של הרעידה גרם לרעידות חזקות.
הסוכנות הלאומית למניעת אסונות (BNPB) מסרה כי היקף הנזק לבתים ולבניינים עדיין מוערך אך תיארה את הנזק כ"מאסיבי".
לפחות 22,198 בתים ניזוקו, כולל 6,570 בתים שספגו נזקים קשים.
לפחות ל-2,071 נגרם נזק בינוני וכ 12,641 בתים ספגו נזקים קלים.
מרכז קניות קרס ובנוסף שני בנייני משרדים ממשלתיים, שלושה בתי ספר, בית חולים, מתקן דתי ופנימייה אסלאמית ניזוקו.
מפולות עפר גרמו לנזקים וחסימות כבישים.
גופותיהם של חמישה אנשים נמצאו מתחת למפולות בצ'יאג'ור.
מפולת לאורך הדרך הלאומית Puncak-Cipanas-Cianjur אילצה את הסטת התנועה מכביש זה.
בנוסף עצים נפלו, עמודי חשמל נעקרו וכבלי חשמל נפלו לאורך הכבישים.
לפחות 681 בתים, שישה בתי ספר ו-10 מבני דת ניזוקו באזור סוקמבי.
לא נרשמו מקרי מוות באזור זה אך 11 בני אדם נפצעו ו-58 משפחות נעקרו מבתיהם.
בנפת קארינגין, באזור לבק, נפגעו שני בתי ספר ו-89 בתים, ואדם אחד נפצע.
שבעים ושמונה בתים, ובית ספר ופנימייה אסלאמית ניזוקו באזור בוגור.
על פי הסוכנות הלאומית למניעת אסונות לפחות 268 בני אדם נהרגו ו-122 גופות כבר זוהו.
בתחילה דווח בטעות על 162 הרוגים, בדיווח מטעם מושל מערב ג'אווה רידוואן קמיל לאחר ששילב נתונים מדיווחים לא מאומתים שנתקבלו בעל פה על 100 מקרי מוות עם הנתון הרשמי הקודם של 62 הרוגים.
רוב מקרי המוות נגרמו כתוצאה מבניינים שקרסו.
רובם היו תלמידי בתי ספר שמתו לאחר שנפגעו ממפולות.
עוד 1,083 בני אדם נפצעו ועד 151 בני אדם נותרו נעדרים וייתכן שהם לכודים מתחת למבנים שקרסו.
עשרות תלמידים נפצעו ממפולות בבתי הספר שלהם.
מספר הנפגעים עשוי לעלות מכיוון שהקורבנות עדיין קבורים מתחת לפסולת בניין, ואזור אחד נותר חסום כתוצאה ממפולת.
58,362 בני אדם נוספים נעקרו מבתיהם.
רעידת האדמה הזו הורגשה בעוצמה בג'קרטה, בירת אינדונזיה, מה שגרם לתושבים להתקהל ברחובות.
בניינים רבי קומות שהתנדנדו פונו.
נשיא אינדונזיה ג'וקו וידודו הנחה את שר השיכון והעבודות הציבוריות לבדוק את נזקי רעידת האדמה, ולשם כך הוא הגיע לאזור צ'יאנג'ור ב-21 בנובמבר.
הפצועים פונו לארבעה בתי חולים שונים באזור צ'יאנג'ור.
בשל המספר הרב של פצועים שהגיעו לבית החולים צ'יאנג'ור, נבנה בית חולים שדה בחניה של בית החולים.
רעידת האדמה בוואנגנואי הייתה רעידת אדמה, שהתרחשה ב-8 ביולי 1843 בשעה 16:45 בעוצמה משוערת של 7.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
לפי ההערכות, מוקד הרעש היה כ-50 ק"מ צפון-מזרחה מוואנגנואי , ניו זילנד לכיוון טייהאפה .
המכון הגאולוגי של ניו זילנד מיקם את מוקד הרעש 35 ק"מ מזרחית לטייהאפה, ליד מפרץ הוק .
זו הייתה רעידת האדמה הראשונה בניו זילנד בעוצמה 7, שקיימים לגביה רישומים כתובים, והראשונה שנרשמו בה מקרי מוות.
ניו זילנד שוכנת לאורך הגבול בין הלוח האוסטרלי והפסיפי.
הרעד הורגש בחלק גדול מהאי הצפוני ודווח שהוא נמשך שלוש דקות ליד מוקויה .
לפחות עשרה רעידות משנה דווחו באותו היום ורעידות נוספות דווחו עד ינואר 1845.
הנזק באזור וואנגנואי הגיע ל-IX-X בסולם מרקאלי.
בתים רבים ניזוקו, וכנסיית לבנים בפוטיקי נהרסה.
הייתה התפשטות נרחבת של שולי הטרסה לנהר וואנגנואי , וקטע ממצוק שייקספיר נפל לתוך הנהר.
שני בני אדם נהרגו כשביתם נסחף באחת ממפולות האדמה שנגרמו ברעידה.
רעידת האדמה בכרתים או רעידת האדמה בהרקליון התרחשה בבוקר 12 באוקטובר 1856 בשעה 02:45 בבוקר.
רעידת האדמה הייתה בעוצמה מוערכת של בין 7.7 ל-8.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט בעומק של כ-61 עד 100 ק"מ.
רעידת האדמה הורגשה על פני שטח רחב מאוד המשתרע מסיציליה באיטליה ועד הלבנט וצפון אפריקה.
באי היווני כרתים, השפעות רעידת האדמה היו חמורות, ומעל 500 בני אדם נהרגו בעיר הרקליון.
גלי הלם מרעידת האדמה הורגשו בכל האימפריה העות'מאנית, טורקיה, קפריסין והמזרח התיכון.
במלטה, רעידת האדמה הקריסה את מגדל Għajn Ħadid – מגדל שמירה על החוף שנבנה בסביבות שנת 1638. בקהיר שבמצרים, רעידת האדמה הרסה מבנים, יצרה סיישים בתעלות וגרמה להרוגים.
מול חופי מצרים ואיטליה דיווחו מלחים שחשו ברעידת ים .
לאורך החוף הדרומי של איי דודקאנס, רודוס, כרתים והאיים היוניים, הלוח האפריקאי העשוי מקרום אוקיינוס הופחת מתחת ללוח הים האגאי (חלק מהלוח האירואסיאתי) בקצב של 5 עד 10 מ"מ בשנה לאורך גבול מתכנס .
הממשק של אזור הפחת נקרע מדי פעם ברעידות אדמה גדולות מגה-דחף כמו אלו ב-365 ו--1303 .
צונאמי נוצר לאורך התעלה ההלנית כאשר צד אחד של השבר נדחף לפתע כלפי מעלה, כשהוא מעביר טריליוני ליטרים של מי ים במהלך רעידת אדמה מסיבית.
רעידת האדמה בכרתים ב-1856 הייתה רעידת אדמה בעומק בינוני בעומק של 60 עד 90 ק"מ, בתוך הלוח האפריקאי.
ככל הנראה מוקד הרעידה היה מול החוף הצפוני של כרתים.
רעידת האדמה גרמה לנזק נרחב לא רק ביוון, אלא גם במזרח התיכון ובצפון אפריקה.
הזמן המדויק של הרעידה היה בין 02:38 ל-02:45 בבוקר.
רעידת האדמה הגיעה ל-11 עוצמה סייסמית בסולם מרקאלי בכרתים.
העיר הרקליון כמעט נהרסה, כשרק בין 18 ל-40 מתוך 3,600 הבתים נותרו על תילם.
גם ערי החוף סיציה וחאניה נפגעו קשות.
בסך הכל נהרגו 538 מתושבי כרתים ו-637 בני אדם נפצעו.
באי רודוס נהרסו כמה כפרים ושישים בני אדם מתו.
בקאסוס ובקרפאתוס נהרסו לחלוטין 8,000 בתים, והיו בהם 20 הרוגים.
ביוון הורגשה רעידת האדמה בערים יואנינה וקיפריסיה .
באיים המלטזיים, רעידת האדמה הורגשה בעוצמה.
הרעידה נמשכה בין 22 ל-60 שניות.
סדקים גדולים נפערו בבתים בולטה ואזור גוזו.
כיפת קתדרלת פאולוס הקדוש (מדינה) קרסה מבפנים, מה שגרם לנזקים של כ-1,000 ליש"ט.
כנסייה אחרת, הכנסייה הכרמלית, נפגעה גם היא.
רעידת האדמה הקריסה את מגדל ג'אגן חאדיד.
שלוש רעידות הורגשו בין דקה לשתיים.
20 בתים קרסו וכ־200 בני אדם נפגעו.
לפחות עשרה בני אדם מתו בקהיר.
בעקבות התוצאות, במשך מספר ימים ניצולים רבים ישנו מחוץ לבתיהם מחשש להתמוטטות במהלך הלילה.
באלכסנדריה, רק חלק מהבנייה הישנה נפלה, אך לא היו השלכות משמעותיות על העיר.
שני בני אדם נהרגו וכמה נפצעו.
סביב דלתת הנילוס, קריסות בתים וצריחים הרגו מספר נשים בעיירות טנטה ודמנהור.
מלחים מול החופים דיווחו שחשו את רעידת האדמה החזקה.
רעד הורגש גם בסירקיוז ובפוזאלו , סיציליה, איטליה, שם נגרם נזק קל.
הזעזוע גרם גם לנזק גם למקומות כמו סוריה וישראל.
עדי ראייה לאורך חופי חיפה ולבנון דיווחו על גל "צונאמי" קטן.
השפעות רעידת האדמה הורגשו בכל אזור הים האדריאטי וקפריסין.
בספר "חיי יום-יום בארץ-ישראל" (Domestic Life in Palestine) תיארה הסופרת מרי אליזה רוג'רס את חוויותיה מרעידת האדמה שהורגשה בחיפה ואת הנזקים שגרמה הרעידה ביישובים בחופי הגליל ולבנון.
אבל היא תארכה את האירוע בצורה לא נכונה, ללילה שבין 10 ל-11 באוקטובר.
רעידת האדמה בלונג ביץ' (1933) התרחשה ב-10 במרץ 1933 בשעה 17:54 (שעון מקומי) מדרום למרכז העיר לוס אנג'לס.
מוקד רעידת האדמה (אפיצנטר) היה על חוף האוקיינוס השקט, דרומית מזרחית ללונג ביץ', כ-5 קילומטרים דרומית להנטינגטון ביץ', קליפורניה, על העתק ניופורט-אינגלווד .
רעידת האדמה הייתה בגודל 6.4 ב-סולם מגניטודה לפי מומנט.
עומק המוקד היה כ-12 קילומטרים.
העוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה VIII בסולם מרקאלי ונצפתה באזור האפיצנטר.
ברעידה זו קיפחו את חייהם 120 בני אדם.
היקף הנזקים הוערך בשווי של כ-50 מיליון דולר - שווה ערך לכמיליארד דולר בשנת 2022. עד התרחשותה, לא היה ידוע על רעידת אדמה בגודל כזה באזור לוס אנג'לס.
רעידת 1933 התרחשה זמן קצר לאחר שהוקמה רשת ניטור סיסמית מקומית בדרום קליפורניה.
נכון לשנת 1933, הרשת הסיסמית המקומית כללה 7 תחנות שנועדו לתעד רעידות אדמה מקומיות, יחד עם מספר סייסמומטרים אחרים, אשר הוצבו שנה קודם לרעידה.
העתק ניופורט-אינגלווד, עליו התרחשה הרעידה, הוא העתק תזוזה אופקית ימנית.
אורכו כ-75 קילומטרים, מקאלבר סיטי בדרומו ועד סנטה מוניקה וקוסטה מֶזָה בצפונו.
הוא מהווה קטע ממערכת השברים של סאן אנדריאס שמשתרע לכל אורכה של קליפורניה.
במחקר סימולציה שהתקיים בשנת 2020 התברר, שברעידת האדמה הזו התנועה האופקית החלה במוקד הרעידה, והמשיכה בעיקר צפונה לאורך כ-25 קילומטרים, תוך שהאנרגיה המשתחררת מכה במיוחד בערים לונג ביץ' וקומפטון ותאוצת הקרקע (המקסימלית) הגיעה אל מעבר ל-1.0g.
הנזק הנרחב בקומפטון, ותאוצות הקרקע המוגברות שזוהו שם, יוחסו במחקר משנת 2020 לתגובת אתר סייסמית.
כמה מהתצלומים הדרמטיים ביותר של נזקים שנגרמו ברעידת האדמה ב-1933 הראו קריסה רבתי של מבני בתי ספר.
העובדה שהרעידה התרחשה בשעות אחר הצהרים המאוחרות, הביאה לכך שהיקף ההרוגים עמד "רק" על 120 בני אדם.
כמעט כל בתי הספר שהיו אז באזור, נבנו בבנייה שאינה אמורה לעמוד בפני רעידת אדמה, ואם זו הייתה מתרחשת בשעות לפני הצהריים, היקף הנפגעים היה גדול הרבה יותר, ובמיוחד בקרב תלמידי בתי הספר והמורים.
נזק נגרם גם באזור התעשייה שמדרום לעיר לוס אנג'לס.
כוח של 10,000 ימאים ונחתים של צי ארצות הברית שעגנו באזור, נפרסו בעיקר בלונג ביץ' ובקומפטון, כדי לסייע בשמירה על הסדר ולמנוע מקרי ביזה.
רוב ההרוגים והפצועים נפגעו בעודם מנסים להימלט אל מחוץ למבנים, ואז נפגעו מתקרות וקירות שנפלו עליהם.
בעקבות רעידת האדמה הזו, יזמה מדינת קליפורניה שינויי חקיקה המחייבים בבניית בתי ספר.
בדיוק חודש ימים לאחר רעידת האדמה, נחקק לראשונה החוק הראשון בעניין זה.
מדובר בחקיקה שהתפתחה עם השנים והתעדכנה בהתאם לידע שהצטבר עם הזמן.
ואכן מאז רעידת האדמה הזו, אף בית ספר לא נהרס בעקבות אירוע רעידת אדמה, והתרחשו מאז כמה וכמה רעידות אדמה הרסניות במדינה.
רעידת האדמה הזו היוותה את הזרז לקיום המדיניות שקבעה את הבטיחות של שיטות התכנון ובניית מבנים בקליפורניה.
על פי מכון הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, לרעידת האדמה של 1933 הייתה ככל הנראה את השפעה הגדולה ביותר ביחס לכל אירוע בודד אחר, על הפחתת הסיכון לרעידות אדמה במדינה, והציבה את קליפורניה על נתיב לשיפור החוסן הממשיך עד היום הזה.
רעידת האדמה ביהודה היא רעידת אדמה שהתרחשה באזור ים המלח ביהודה בשנת 31 לפנה"ס במהלך התקופה הרומית בארץ ישראל.
רעידת האדמה נרשמה בקטלוגים של רעידות האדמה ההיסטוריות על סמך תיאורה בספריו של יוספוס פלביוס "מלחמות היהודים" ו"קדמוניות היהודים".
על פי תיאור זה, רעידת האדמה התרחשה במהלך המלחמה שהתנהלה בין הורדוס למליכוס מלך הנבטים בשולי המלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית, והביאה ל-30,000 הרוגים.
"כי בשנה השביעית למלכותו בעצם ימי מלחמת אַקְטְיוּם רגזה ארץ יהודה תחתיה ..." (מלחמות, א, 370 – 371)
עיון מעמיק בדיווח זה, שנכתב כ-100 שנה לאחר התרחשות האירוע, מעלה ספקות רבים לגבי אמינותו בכל הקשור להיקף האירוע ולנזקים שנגרמו על ידו.
מחברים נוספים שהתייחסו לרעידת אדמה זאת בעבודותיהם הסתמכו על טקסטים שאמינותם המקצועית ודיוקם מוטלים בספק, כגון מדרשים, ספרים חיצוניים ומקורות נוצריים ויהודיים אחרים שנכתבו בתקופת בית שני.
אין תמימות דעים בין החוקרים בשטח לגבי מוקד הרעש ולגבי העדוית הפיזיות לקיומו.
היעדר ראיות ארכאולוגיות להרס מבנים ויישובים, מרמז על כך שמדובר ברעידת אדמה מתונה בדרגת 6 – 6.5 בסולם ריכטר ולא באסון טבע נרחב.
ארכיולוגים מסוימים גורסים שרעידת האדמה של שנת 31 לפני הספירה גרמה נזקים לחורבת קומראן והובילה לעזיבת המקום.
יש סבורים שרעידת האדמה הורגשה גם במצדה וביריחו.
מחקרים גאולוגיים שהתנהלו באגן ים המלח, באזור צאלים ובאזור יריחו, חשפו ממצאים שעשויים להיות קשורים לרעידת האדמה של שנת 31 לפני הספירה, אם כי התוצאות אינן חד משמעיות.
רעידת האדמה במחוז ונטורה שבקליפורניה (המכונה לעיתים גם רעידת האדמה בסנטה ברברה) התרחשה ב-21 דצמבר 1812 בשעה 11:00 לערך (שעון מקומי).
גודלה מוערך בטווח המגניטודות של 7.1 עד 7.5, ונהרג בה אדם אחד.
ייתכן שרעידת האדמה גרמה לצונאמי באזור סנטה ברברה דהיום.
לרעידת האדמה קדמה רעידה מקדימה כ-45 דקות עד שעה לפניה.
רעידה מקדימה זו הבריחה את תושבי המיסיונים באזור לשטח הפתוח, ובעקבות כך רק הרוג אחד נמנה ברעידה העיקרית.
ברעידת האדמה נהרס המיסיון של לה פוריסימה כמעט לחלוטין.
חיילם שהוצבו במחנה הצבאי פרסידיו סנטה ברברה נטשו את המחנה, בנו לעצמם בקתות קש בשטח הפתוח, ולא שבו אליו עד לאחר כשלושה חודשים.
יודגש שמנזר זה, שככל הנראה ספג את מרב ההרס, מרוחק כ-120 קילומטרים ממיסיון בואנוונטורה שעל שמו נקראת רעידת האדמה.
במיסיונים והמנזרים הבאים דווח על נזקים משמעותיים: מיסיון סנטה אינז , מיסיון סנטה ברברה , מסיון בואנונטורה (ונטורה) ומיסיון סן פרננדו הממוקם באזור לוס אנג'לס של היום.
מדובר על פריסה של הרס ברמות שונות על פני כ-220 קילומטרים לאורך חופה הדרומי של קליפורניה.
להמחשת פריסת ההרס באמצעות התפרושת המרחבית של המיסיונים המוזכרים כאן - ראו מפת מיקומם.
האזור היה בעת ההיא תחת שלטון האימפריה הספרדית והיה דליל אוכלוסין.
פעלו בו בעיקר מספר מיסיונים נוצריים, והתיעוד אודות האפקטים הסייסמיים דל, ועל כן כל המידע הרשום מעלה נשען בעיקר על הערכות בלתי מדויקות.
נוסף על כך, שבועיים קודם לכן, ב-8 דצמבר, התרחשה רעידת אדמה גדולה בסן חואן קפיסטראנו, המרוחקת כ-230 קילומטרים דרום מזרחה, כך שייתכן שחלק מהדיווחים נשענים על אירועים שהתרחשו למעשה ברעידת האדמה המוקדמת יותר, או להפך.
באשר לצונאמי שייתכן שהתרחש לאחר רעידת האדמה.
כתבה בסן פרנסיסקו בולטין מיום 16 מרץ, 1864 - 52 שנה אחרי רעידת האדמה - מתארת אירוע שמעיד על צונאמי שהתרחש לאחר רעידת האדמה.
מאידך, חוקרים מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה מציינים שסרקו ממצאים רלוונטיים רבים, ולא מצאו כל עדות על נחשול שהתרחש אז ושיכול היה להעיד על צונאמי.
מחקר אחר מציג מקור ראשוני שמדווח על נחשול שהתרחש אחר רעידת האדמה.
מוקד הרעידה היה ליד העיר טאונסנד .
גודלה היה 6.9 בסולם גלי השטח.
העוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה IX (אלים) בסולם רוסי-פורל ונצפתה בסמוך לאפיצנטר.
3 שעות לאחר הרעידה העיקרית, נרשמה רעידת עוקבת חזקה בעוצמה לא ידועה שגרמה אף היא לנזק.
מוקד הרעידה היה בתוך עמק (עמק קלארקסטון) המוקף בהרים בעלי מסלע מתקופת המזוזואיקון ואשר מוגבל במזרח על ידי העתק פוסט מִיוקני שעל מישורו ככל הנראה התרחשה רעידת האדמה.
מכיוון שמדרום לאפיצנטר נמצאים מישורים וולקניים בעלי סלעים בצפיפות גבוהה מאד, הרעידה הורגשה בעיקר מצפון, ממערב וממזרח לאפיצנטר במדינות אורגון, איידהו, וויומינג, ווושינגטון בארצות הברית ופרובינציות קולומביה הבריטית, ססקצ'ואן ואלברטה שבקנדה, וכמעט לא הורגשה במדינות שמדרום למונטנה.
המפה האיזוסייסמית ששורטטה לרעידת האדמה הזו, אכן מראה ניחות גדולה מאד של העוצמה הסייסמית לכיוון דרום.
למרות גודל רעידת האדמה, לא היו מקרי מוות עקב שעת ההתרחשות בשעות בין הערביים כשבתי הספר והכנסייה שנהרסה ריקים, והיות האזור מיושב בדלילות.
עיקר ההרס נגרם למבני בתי ספר וכנסייה בעמק שנבנו מלבנים.
מבנים אחרים בעלי עמידות טובה יותר, כמו בטון מזוין, לא נפגעו כלל, פרט לקריסת ארובות.
מפולות סלעים גרמו לניתוק המסילה הצפון הפסיפית בסמוך לנהר המיזורי, ולהפסקה זמנית של תנועת הרכבות באזור.
שינויים בנביעת מעיינות נצפו באזור העמק: חלקם הפסיקו לנבוע, וחלק אחר הגבירו את הנביעה.
רעידת אדמה בגודל כזה במרכז היבשת, ובמרחק רב מגבול בין לוחות טקטוניים אינה שכיחה ביותר, אך מאז תחילת המאה התרחשו במונטנה 12 רעידות אדמה בגודל שבין 6 ל-7 ורעידת אדמה אחת מעל מגניטודה 7, זו האחרונה הקרויה Hebgen Lake התרחשה בשנת 1959 .
רעידות אלה מיוחסות לחגורה סיסמית המכונה Intermountain Seismic Belt, שמשתרעת דרך מערב מונטנה, מאזור אגם פלטהד בפינה הצפון מערבית של המדינה ועד לאזור הפארק הלאומי ילוסטון, בו נפגשים הגבולות של מונטנה, איידהו ו-וויומינג.
רעידת האדמה בים יפן אירעה ב-1 בינואר 2024, בשעה 16:10 (שעון יפן, JST).
הרעידה בעוצמה 7.5Mw אירעה בחצי האי נוטו שבמחוז אישיקווה, יפן.
רעידת האדמה גרמה לצונאמי לאורך ים יפן.
מספר גדול של רעידות משנה פקדו את האזור, החזקה שבהן בעוצמה של 6.1Mw.
הרעידה גרמה למאות הרוגים ומעל אלף פצועים.
יפן ממוקמת על גבול מתכנס בין האוקיינוס השקט, הים הפיליפיני, לוח אוחוצק והלוח האמורי.
לאורך החוף המזרחי והדרום-מזרחי של קשת האי קיימת הפחתה של לוחות האוקיינוס השקט והים הפיליפיני בשקע יפן ובננקאי, בהתאמה.
החוף המערבי של הונשו, הגובל בים יפן, הוא גבול מתכנס מגמתי מצפון לדרום.
הגבול הזה בין לוחות אמוריאן ואוחוטסק נחשב כאזור הפחתה, המורכב משברי דחף הנדחפים מזרחה.
רעידות אדמה וצונאמי נוצרות מדחף ולחץ המושט על הגבול, בעוצמה בטווחים של 6.8–7.9. רעידות אדמה גדולות וצונאמי לאורך גבול זה התרחשו בשנים 1741, 1940, 1964, 1983 ו-1993, אם כי מקורו של הצונאמי של 1741 נותר פתוח לוויכוח.
המכון הגאולוגי של ארצות הברית דיווח על עוצמה של 7.5 ועומק של 10 ק"מ במוקד רעידת האדמה.
מנגנון המוקד של הזעזוע הראשי תאם שבר אורך רדוד מגמתי לצפון-מזרח שצולל לצפון-מערב או לדרום-מזרח, המתרחש לאורך הגבול המתכנס בין לוח אוחוצק ללוח האמורי.
רעידת משנה בעוצמה של 6.2 אירעה תשע דקות לאחר מכן.
בעשרות אלפי בתים נותק החשמל כתוצאה מהרעידה.
ב-3 באפריל 2024 התרחשה רעידת האדמה בטאיוואן, בשעה 07:58:11 לפי שעון המקומי (23:58 UTC), בעוצמה 7.4Mw עם מוקד רעש כ-18 ק"מ דרום מערבית לעיר חוואליין, שבמחוז חוואליין, טאיוואן.
היא רעידת האדמה הגדולה ביותר בטייוואן מאז רעידת האדמה בג'יג'י ב-1999, והיו מספר רעידות אדמה לאחר מכן בעוצמה מעל 5.0 Mw, ברעידת האדמה נהרגו 18 אנשים ונפצעו מעל 1000 איש.
לטייוואן יש היסטוריה של רעידות אדמה חזקות רבות.
האי ממוקם בתוך אזור מורכב של התכנסות בין הלוח הפיליפיני ללוח האירואסייתי.
במיקום של רעידת האדמה, הלוחות הללו מתכנסים בקצב של לשנה.
מדרום לטייוואן, קרום האוקיינוס של הלוח האירו-אסיאתי מתכווץ מתחת ללוח הים הפיליפיני ויוצר קשת איים, קשת לוזון.
בטייוואן הקרום האוקיינוס כולו הוחלף והקשת מתנגשת בקרום היבשתי של הלוח האירו-אסיאתי.
מצפון לטייוואן, לוח הים הפיליפיני, לעומת זאת, מתכופף מתחת ללוח האירו-אסיאתי, ויוצר את קשת ריוקיו.
רעידת האדמה בטיבט (2025) היא רעידת אדמה שהתרחשה ב-7 בינואר 2025, בשעה 09:05 שעון סין (UTC+8), בעוצמה גבוהה בנפת , שב.
רעידת אדמה הורגשה גם בטיבט ודרום-מערב סין.
הרעידה גרמה למותם של לפחות 126 בני אדם ולפציעתם של 188.
בנפאל נפצעו 13 בני אדם, ובצפון הודו נגרם נזק קל.
רעידת האדמה נגרמה על ידי העתק נורמלי והתרחשה בעומק של 10 ק"מ בקרום היבשתי.
המכון הגאולוגי של ארצות הברית דיווח כי רעידת האדמה נמדדה בעוצמה של 7.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט (Mw), בעוד שמרכז רעידת האדמה בסין דיווח על עוצמה של 6.8 בסולם גלי שטח (Ms).
הרעש התרחש בעומק של 10 ק"מ, מה שמעיד כי הרעידה התרחשה בתוך הקרום היבשתי שיוצר את הרמה הטיבטית.
זה נגרם על ידי העתק נורמלי עם רכיב מינורי של הסטה אופקית.
פתרונות של מודל לחישוב אופן בתנועה בשבר מצביעים על כך שהשבירה התרחשה על גבי מישור העתק בכיוון צפון–דרום עם נטייה מתונה למזרח או למערב.
מוקד רעידת האדמה היה בעיירה Tsogo במחוז טינגרי, אזור בגובה ממוצע של 4,500 מטר.
מודל של המכון הגאולוגי של ארצות הברית הציע פתרון שלפיו השבירה התרחשה לאורך מישור העתק בכיוון צפון-צפון-מזרח עם נטייה מערבה-צפון-מערבה.
הסטה התרחשה לאורך כ-80 ק"מ בכיוון ההעתק ולעומק של עד 20 ק"מ.
ההסטה המרבית שנמדדה במודל הייתה 1.6 מטרים.
רעידת האדמה הורגשה בקטמנדו שבנפאל, 400 ק"מ מהמוקד, ובאזורים נוספים בהר האוורסט ובבהוטן.
השפעות הרעידה הגיעו גם לצפון הודו.
רעידות הורגשו גם בדאקה, בנגלדש ובחלקים אחרים של המדינה.
לאחר הרעש המרכזי, התרחשו לפחות 515 רעידות עוקבות.
ברעידת האדמה נהרגו בסין לפחות 126 בני אדם ונפצעו 188. כ-3,600 בתים בטיבט נהרסו.
ב-8 בינואר כוחות ההצלה דיווחו כי מספר לא ידוע של אנשים נותרו נעדרים, אך גורמים רשמיים בסין לא סיפקו נתונים רשמיים על כך.
הרוגים נרשמו במחוזות טינגרי, להטסה וסאג'יה.
יותר מ-1,000 בתים קרסו במחוז טינגרי, וחמישה קטעים של כבישים לאומיים ומחוזיים נפגעו ממפולות, קריסות ושקיעה.
כל 40 הבתים בכפר גורונג ניזוקו, כשחצי מהם ניזוקו באורח קשה.
יותר מ-170 תחנות צ'יינה ניידות הושבתו בעקבות רעידת האדמה, כאשר שירותי הסלולר חזרו לפעולה תשע שעות לאחר הרעידה.
בנפאל 13 בני אדם נפצעו, בהם 11 בבארה, אחד בקברפלנצ'וק ואחד בקטמנדו.
שני בתים נהרסו, ו-12 מבנים נוספים יזוקו, בהם תחנת משטרה.
במחוז סמסטיפור בביהר שבהודו מספר בתים ניזוקו קלות.
בעקבות רעידת האדמה, כ-14,000 אנשי חילוץ, 340 עובדים רפואיים, 75 כלי רכב, ארבעה כלבי חיפוש ו-7,030 סטים של ציוד נשלחו למוקד.
המינהל המטאורולוגי של סין הוציא התרעת חירום בדרגה 3 לאזור בעקבות רעידת האדמה.
כדי למנוע נפגעים נוספים מרעידות משנה פוטנציאליות, פונו התושבים.
פקידים מקומיים הקצו משאבים ממחלקות התחבורה, המים והמנהל כדי לסייע במאמצי ההצלה.
国务院抗震救灾指挥部 והמשרד לניהול חירום, בשיתוף עם מינהל המזון והעתודות האסטרטגיות הלאומיות, חילקו 22,000 יחידות של ציוד סיוע, כולל אוהלים, מעילים, שמיכות ומיטות מתקפלות, וכן חומרי סיוע מיוחדים לאזורים גבוהים וקרים.
גם חיל האוויר הלאומי השתתף במאמצי החילוץ ושלח רחפנים לאזור.
נפרסו מטענים אוויריים, שירותי רפואה, כוחות קרקע ומסוקים של חיל האוויר של פיקוד התיאטרון המערבי על מנת לסייע במאמצי ההצלה.
רעידת האדמה במיאנמר התרחשה ב-28 במרץ 2025 בשעה 12:50 (שעון מיאנמר), בעוצמה של 7.7 בסולם מגניטודה לפי מומנט, במחוז סאגאינג שבמיאנמר.
מוקד רעידת האדמה היה בקרבת מנדליי, העיר השנייה בגודלה במדינה.
הרעידה במישור ההחלקה הגיע לעוצמה של IX (מחריבה) בסולם מרקאלי המותאם.
זו הייתה רעידת האדמה העוצמתית ביותר שהתרחשה במיאנמר מאז שנת 1912. רעידת האדמה גרמה לנזק רב במיאנמר ולנזק משמעותי בתאילנד השכנה.
מאות בתים ניזוקו גם ביונאן, סין.
רעידת האדמה הביאה למותם של לפחות 5,350 בני אדם במיאנמר ו-44 בתאילנד.
מאות נוספים דווחו כנעדרים, כולל באתר בנייה שקרס בבנגקוק.
ממשלת האחדות הלאומית של מיאנמר טענה שלפחות 8,300 מקדשים, מנזרים בודהיסטיים ופגודות, 30 כבישים ושבעה גשרים ניזוקו קשות או נהרסו ברחבי המדינה.
בעקבות כך, הרשויות הכריזו על מצב חירום במדינות, וסבורות כי מספר ההרוגים יעלה משמעותית.
הסקר הגאולוגי של ארצות הברית העריך כי ייתכן שיגיע ליותר מ-10,000. מלחמת האזרחים המתמשכת במיאנמר החריפה את הקושי בסיוע באסון.
זו הייתה רעידת האדמה הקטלנית ביותר שהשפיעה על המדינה מאז רעידת האדמה בבאגו ב-1930.
מיאנמר מצויה בין ארבעה לוחות טקטוניים (הלוח ההודי, הלוח האירואסייתי, לוח סונדה ולוח בורמה) המקיימים יחסי גומלין עקב תהליכים גאולוגיים פעילים.
לאורך החוף המערבי של איי קוקו, מול חופי ראקין, ולתוך בנגלדש, נמצא גבול סגירה אלכסוני ביותר הידוע בשם .
ההעתק הגדול הזה מסמן את הגבול בין הלוח ההודי ללוח בורמה.
המגה-טרוס יוצא מקרקעית הים בבנגלדש, שם עובר במקביל ומזרחה לגבעות צ'ין .
גבול זה ממשיך לצפון מיאנמר שם הוא מסתיים במזרח ההימלאיה.
העתק הסטה אופקי של 1,400 קילומטרים עובר דרך מיאנמר ומחבר את מרכז ההתפשטות של אנדמן לאזור התנגשות בצפון.
העתק סאגאינג , הוא הגבול בין לוחות בורמה וסונדה כשהם גולשים זה על פני זה ב-18–49 מילימטרים בשנה.
זהו המקור הגדול והפעיל ביותר של רעידות אדמה במיאנמר, העובר דרך או קרוב לערים גדולות כולל יאנגון, נייפידאו ומנדליי.
עוצמת רעידות האדמה בהעתק סאגינג משתנה על פני אזור השבר, מ-Mw 7.0 ל-8.0. תקופת החזרה משתנה גם בהתאם למיקום לאורך ההעתק; למקטעים הדרומיים שלו, שנקרעו ב-1930, יש תקופות חזרה של 100–150 שנים על סמך מחקרים פליאוסייסמולוגיים .
רעידות אדמה הרסניות השפיעו על האזור במשך מאות שנים, אך המחקר האקדמי היה מוגבל באותה עת.
רוב רעידות האדמה במיאנמר, כולל אירועים גדולים של קרעים של פני השטח אינם מובנים היטב.
רעידת אדמה גדולה בעוצמה של Mw 8.5–8.8 בשנת 1762 קרעה קטע ב מול חופי ראקין.
ייתכן שרעידת האדמה הזו נגרמה בעקבות כניסת הלוח ההודי תחת ללוח בורמה לאורך המגה-טרוס.
שרידים של הלוח ההודי המוחלף מתחת למרכז מיאנמר גורמים גם לרעידות אדמה תוך לוחיות.
רעידת האדמה באגאן , שהתרחשה בשנת 1975 נגרמה על ידי העתק הפוך בתוך הלוח ההודי בעומק ביניים של 120 קילומטרים.
רעידת אדמה זו פגעה גם בתאילנד, כאשר הנזקים התרכזו בעיקר באזור בנגקוק.
הגאולוגיה של בנגקוק, המאופיינת בשכבת קרקע עליונה של חרסית ימית רכה, גורמת למבנה הגבוה של הקרקע להיות פגיעה ורגישה לרעידות אדמה חזקות רחוקות, שכן לשכבת החרסית יש השפעה מגבירה על תנועת הקרקע , הנוטה להתאים לתדירות התהודה של מבנים רבי קומות.
דיירי גורדי שחקים בבנגקוק חשו לעיתים קרובות השפעות של רעידות אדמה שמרכזן מאות או אלפי קילומטרים רבים.
מחקר בראשות Pennung Warnitchai מהמכון הטכנולוגי האסייתי זיהה בעבר את העתק סאגאינג כסיכון פוטנציאלי להשפעות קטסטרופליות בבנגקוק, אם תתרחש רעידת אדמה בעוצמה של 8.0 בים אנדמן, 400 קילומטרים מהעיר.
שיקולים סיסמיים נוספו לתקן הבנייה רק בשנת 2007, מה שהפך מבנים ישנים יותר כמי שמוגדרים בסיכון מיוחד.
הממשל הצבאי במיאנמר הכריז על מצב חירום בשישה מחוזות ומדינות במדינה: סאגאינג, באגו, מנדליי, מגווי, מדינת שאן ונייפידאו.
מנהיג החונטה הצבאית, מין אונג הלינג, ביקר בבית החולים בנייפידאו על-מנת לפקח על הטיפול בפצועים.
החונטה הצבאית ביקשה עזרה בין-לאומית על-מנת להתמודד עם השלכות רעידת האדמה.
בתאילנד דווח על מותם של לפחות 17 בני אדם ו־32 פצועים, כולם בבנגקוק.
רוב ההרוגים והנעדרים היו בקריסת גורד שחקים בן 30 קומות בבנייה במחוז צ'אטוצ'אק, שם נספו 10 פועלים ו-18 נפצעו, בעוד 83 נעדרים.
שני פועלים נוספים נהרגו בתאונות באתרי בנייה אחרים.
הרעידה הורגשה ב-56 מתוך 76 מחוזות המדינה, וגרמה נזקים ב-13 מהם, בעיקר בצפון ובבנגקוק.
בניינים רבי-קומות בעיר התנודדו, מה שגרם לפאניקה ופינוי המוני.
תנועת הרכבות הופסקה, כבישים נסגרו, ופקקי תנועה כבדים נמשכו אל תוך הלילה.
נזק ניכר נרשם במבנים גבוהים, כולל קריסת גשרים בין מגדלים, נפילת הריסות, הצפות מבריכות גג, ושריפה שנגרמה מכיריים שנשארו דולקות.
למעלה מ-2,000 דיווחים על סדקים במבנים התקבלו בעירייה.
בתי חולים ב-17 מחוזות נפגעו, חלקם פינו חולים.
בית החולים ראג'אויתי בבנגקוק פינה את בניין 25 הקומות שלו.
בצ'אנג מאי ומחוזות נוספים ניזוקו מבנים, כולל בתי חולים, בתי ספר ומקדשים.
בקריסת קורות בטון בצ'יאנג ראי נהרסו שישה כלי רכב, אך ללא נפגעים.
ראש ממשלת תאילנד, פאטנונגטאן צ'ינוואט, קיצרה את ביקורה הרשמי בפוקט, וערכה ישיבת חירום בשל רעידת האדמה.
מושל בנגקוק הכריז על העיר כאזור מוכה בדרגה 2.
ב-5 במאי 1930 התרחשה רעידת אדמה במיאנמר בעוצמה של 7.4 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
ההלם התרחש 35 ק"מ מתחת לפני השטח עם עוצמה רוסי-פורלית מקסימלית של IX.
רעידת האדמה נגרמה עקב תוצאה של קרע לאורך קטע של 131 ק"מ בשבר גדול העובר ברחבי המדינה.
דווח על נזק רב בחלקה הדרומי של המדינה, במיוחד בבאגו וביאנגון, שם קרסו מבנים ופרצו שרפות.
צונמי מתון פגע בחוף הבורמזי וגרם נזק קל לספינות ולנמל.
הוא הורגש עד לצפון-מזרח מיאנמר ותאילנד.
הרעש המרכזי גרר אחריו רעידות משנה רבות; כמה מהן גרמו נזק.
רעידת אדמה נוספת שהתרחשה בדצמבר הייתה בגודל דומה לזו והתרחשה גם לאורך השבר בו התרחשה הרעידה הקודמת.
רעידת האדמה במינדנאו התרחשה ביום 10 אוקטובר, 2025 בשעה 01:43:59 זמן אוניברסלי מתואם, שהייתה בשעה 09:43 בזמן המקומי.
עוצמתה הייתה 7.4 בסולם מגניטודה לפי מומנט, המוקד היה בעומק של 59.4 קילומטרים, והאפיצנטר של הרעידה סומן במזרח האי מינדנאו, במרחק של 12 ק"מ מזרחית לעיירה סנטיאגו, הנמצאת מזרחית לעיר דבאו סיטי, באיי הפיליפינים.
עוד באותו יום, בשעה 19:12:05 זמן מקומי (11:12:05 בזמן אוניברסלי מתואם UTC), פקדה את האזור רעידת אדמה נוספת במגניטודה 6.7.
דווח על לפחות 10 מקרי מוות, בעוד שיותר מ-1,027 בני אדם נפצעו או אושפזו ברחבי מספר מחוזות.
מחוזות ויישובים רבים השעו עבודות ולימודים, בעוד הנזק לתשתיות היה נרחב, כאשר כמעט 40,000 בתים ניזוקו או נהרסו.
רעידות הורגשו ברחבי מינדנאו ומחוצה לה, כולל בסבו ובאנטיק באיי ויסאיאס ועד לאזור ביקול באי הגדול ביותר במדינה, לוזון.
נרשמו נזקים של לפחות 2.26 מיליארד פזוס פיליפיניים (45.93 מיליון דולר).
בעקבות רעידת האדמה, ארצות הברית ויפן סיפקו סיוע לפיליפינים.
רעידת האדמה התרחשה רק אחד עשר ימים לאחר רעידת האדמה במגניטודה 6.9 בסבו; עם זאת נקבע כי אירועים אלה אינם קשורים.
מוקד הרעידה נמצא בסמיכות יחסית לרעידת האדמה באיי טלאוד (2026) אשר באינדונזיה, ושהתרחשה בדיוק 3 חודשים לאחר רעידה זו.
שתי הרעידות הגדולות ב-10 אוקטובר: אירועים נפרדים או רעידה עיקרית ורעידה עוקבת גדולה?
"חוק באת'" הוא כלל אמפירי הקובע כי הפרש הגודל הממוצע בין הרעידה העיקרית (Main Shock) לרעידה העוקבת הגדולה ביותר שלו הוא 1.2, ללא קשר לגודל הרעידה העיקרית.
המכון הגאולוגי של ארצות הברית איכן את האירוע הראשון והגדול בקואורדינטות 7.287°N 126.690°E ובעומק מוקד של 59.4 קילומטרים, ואת האירוע השני בקואורדינטות 7.213°N 126.658°E ובעומק מוקד של 47 קילומטרים, ללמדנו שמדובר בשני מוקדים סמוכים מאד.
המכון הפיליפיני לוולקנולוגיה וסייסמולוגיה (PHIVOLCS) מכנה את צמד הרעידות כ"רעידת דוּבְּלֶט" - שני אירועים נפרדים, בעלי אפיצנטר שונה אך הקשורים זה לזה.
קבוצות הומניטריות וניטור בינלאומיות מציינות כי מכיוון שרעידת האדמה השנייה הייתה גדולה מעוצמת המקסימום לפי חוק באת', סוכנויות מסוימות, כולל - PHIVOLCS, רואות בשתיהן רעידות אדמה נפרדות שנגרמו על ידי שקע הפיליפינים, ולא דפוס קלאסי של רעידת אדמה ראשית-ורעידה עוקבת.
המכון הגאולוגי של ארצות הברית לעומתם, מסווג את האירוע במגניטודה 6.7 כרעידה משנה חזקה.
בהתאם לפרקטיקה הסייסמולוגית הסטנדרטית, USGS רושם את האירוע השני בתוך רצף "הרעידות העוקבות" של הרעידה העיקרית, שנכון ל-16 באוקטובר 2025, נרשמו לפחות 1,464 מהן.
רעידות עוקבות אלה נעו בין מגניטודה 1.2 ל-5.8, כאשר לפחות 19 מהן הורגשו.
המכון הפיליפיני לוולקנולוגיה וסייסמולוגיה דיווח כי שני האירועים נגרמו עקב קרע בשקע הפיליפינים.
ה-USGS דיווח כי האירועים הראשונים התרחשו עקב העתק הפוך אלכסוני.
על פי מודל שפורסם על ידי ה-USGS, קרע רעידת האדמה היה באורך כ-90 ק"מ על 55 ק"מ, עם הסטה משמעותית של עד 4.655 מטר.
תהליך הקרע כולו ארך קצת יותר מ-30 שניות, כאשר החלק הגדול ביותר של שחרור המומנט הסייסמי התרחש כ-15 שניות לאחר תחילתו.
שקע הפיליפינים עובר ממזרח לארכיפלג הפיליפיני, ומייצג אזור הפחתה עיקרי, שבו הלוח הפיליפיני צונח מערבה אל מתחת ללוח סונדה.
בחלקו הדרומי, הוא עובר מצפון לדרום מהחוף המזרחי של מינדנאו ועד לחלקו הצפוני של האי הָאלְמַאהֶרָה באינדונזיה.
קצב הצניחה לאורך השקע נע בין 3.2 ל-5.4 ס"מ בשנה.
אזהרות צונמי פורסמו בבוקר, ברחבי האיים ובאינדונזיה, אך לא נגרמו גלים משמעותיים.
הגלים הגבוהים ביותר הגיעו ל-30 סנטימטרים.
בשעות הצהרים בוטלה אזהרת הצונמי.
האזהרה חזרה לאחר הרעידה במגניטודה 6.7 בשעות הערב, אך בוטלה גם היא לקראת חצות.
רעידת האדמה בסן פרנסיסקו 1906 התרחשה ביום 18 אפריל בשעה 5:12 לפנות בוקר, זמן מקומי, והחריבה את העיר.
גודלה המשוער של הרעידה היה 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, והעוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה XI (קיצונית) בסולם מרקאלי.
עוצמות סייסמיות גבוהות הורגשו מיוּריקָה שבחוף הצפוני ועד לעמק סאלינס , אזור חקלאי מדרום לאזור מפרץ סן פרנסיסקו.
שריפות הרסניות פרצו עד מהרה בסן פרנסיסקו ונמשכו מספר ימים.
יותר מ-3,000 בני אדם נהרגו, ולמעלה מ-80% מהעיר נהרסו.
האירוע זכור כרעידת האדמה הקטלנית ביותר בתולדות ארצות הברית.
מניין ההרוגים נותר האובדן הגדול ביותר של חיים מאסון טבע בהיסטוריה של קליפורניה, ונמצא במקום גבוה ברשימת האסונות האמריקנים הגרועים ביותר.
העתק סן אנדראס הוא העתק הסטה אופקית (העתק חילוף) יבשתי, המהווה חלק מהגבול הטקטוני בין הלוח הפסיפי ללוח הצפון אמריקאי.
העתק ההחלקה מתאפיין בעיקר בתנועה אופקית ימנית, כאשר הלוח המערבי (הפסיפי) נע צפונה ביחס ללוח המזרחי (הצפון אמריקאי).
שבר זה עובר לאורכה של קליפורניה מימת סלטון בדרום ועד קייפ מנדוס'ינו בצפון, מרחק של כ-1,300 ק"מ.
התזוזה המקסימלית של פני השטח שנצפתה הייתה כ-6 מ'; מדידות גאודטיות מראות תזוזות של עד 8.5 מ'.
רעידת האדמה של 1906 קדמה להתפתחות סולם ריכטר בשלושה עשורים.
ההערכה המקובלת ביותר עבור גודל הרעידה בסולם המומנט המודרני היא כאמור 7.9. הוצעו ערכים מ-7.7 ועד ל-8.3 .
על פי ממצאים שפורסמו בכתב העת Journal of Geophysical Research, עיוותים חמורים בקרום כדור הארץ התרחשו לפני ואחרי פגיעת רעידת האדמה.
העומס המצטבר על ההעתקים במערכת הוקל במהלך רעידת האדמה, שהיא הגורם כביכול לנזק לאורך הקטע באורך 450 ק"מ של הגבול בין שני הלוחות לאורך ה-סן אנדראס.
ההעתק שעליו התרחשה רעידת האדמה של 1906, התפרס הן צפונה והן דרומה באורך של 476 ק"מ.
זעזועים הורגשו מאורגון ועד לוס אנג'לס, ועד למרכז נבדה.
רעידה מקדימה חזקה קדמה לרעידה העיקרית בכ-20 עד 25 שניות.
הזעזוע החזק של הרעידה העיקרית נמשl כ-42 שניות.
לפני רעידת 1906, היו עשרות שנים של רעידות אדמה קלות רבות, רבות יותר מבכל זמן אחר בתיעוד ההיסטורי של צפון קליפורניה.
הם התפרשו בעבר כפעילות מקדימה לרעידת האדמה של 1906, ונמצא כי יש להם תבנית עונתית ברורה.
כיום מאמינים שהרעידות הללו נגרמים מעומסי משקעים עונתיים גדולים במפרצי החוף, שגורמים למי התהום "לשמן" מישורי העתקים שהקדימו להחליק ולשחרר אנרגיה בצורה של רעידות אדמה קלות.
בנוסף חלקם נגרם מהשחיקה שנגרמה על ידי כרייה הידראולית באזור בשנים מוקדמות יותר של הבהלה לזהב בקליפורניה.
במשך שנים, ההנחה הייתה שמוקד הרעידה נמצא ליד העיירה אולמה , באזור פוינט רייס במחוז מרין .
זאת עקב מדידות תזוזה מקומיות של כדור הארץ.
בשנות ה-60, סייסמולוג מאוניברסיטת ברקלי הציע שהמוקד נמצא בסבירות גבוהה מול החוף של סן פרנסיסקו, מצפון-מערב לשער הזהב.
הניתוחים העדכניים ביותר תומכים במיקום המוקד במפרץ סן פרנסיסקו, אם כי נותרה אי ודאות משמעותית.
מיקום זה נתמך בהתרחשות צונאמי מקומי שתועד על ידי מד גאות ושפל בפרסידיו של סן פרנסיסקו.
לגל הייתה משרעת של כ-7.6 ס"מ, וזמן מחזור משוער של 40–45 דקות.
ניתוח נתוני הטריאנגולציה לפני ואחרי רעידת האדמה מצביע על כך, שהקרע לאורך שבר סן אנדראס היה באורך של כ-500 ק"מ, בהתאם לנתוני העוצמה הסייסמית שנצפו.
הנתונים הסייסמולוגיים הזמינים תומכים באורך קרע קצר הרבה יותר, אך ניתן ליישב תצפיות אלו על ידי מתן אפשרות התפשטות במהירויות הגלים מעל למהירות גלי הגזירה - גלי ה-S (רעידת על-גזירה - Supershear).
התפשטות Supershear הוכרה עד כה עבור רעידות אדמה רבות הקשורות להעתקי תזוזה אופקית.
בשנת 2019, באמצעות תצלום ישן ודיווח של עד ראייה, הצליחו החוקרים לחדד את מיקומו של האפיצנטר של רעידת האדמה כסמוך לחוף סן פרנסיסקו או ליד סן חואן באטיסטה, ואישר הערכות קודמות.
דו"ח לוסון משנת 1908, שהוא מחקר מקיף מאד על רעידת האדמה של 1906, שהוביל וערך פרופסור אנדרו לוסון מאוניברסיטת קליפורניה ברקלי , הראה כי אותו העתק בסן אנדראס שגרם לאסון בסן פרנסיסקו, מגיע גם קרוב ללוס אנג'לס.
רעידת האדמה הייתה אסון הטבע הראשון בסדר הגודל שלו שתועד על ידי צילום וצילומי קולנוע, והתרחש בתקופה שבה מדע הסיסמולוגיה התחיל לפרוח.
המאפיין החשוב ביותר של עוצמת הזעזועים שצוין בדוח של אנדרו לוסון משנת 1908 היה המתאם הברור, של העוצמה הסייסמית עם התנאים הגאולוגיים הבסיסיים.
אזורים הנמצאים בעמקים מלאי משקעים, ספגו זעזועים חזקים יותר מאתרי סלע סמוכים, והטלטול החזק ביותר התרחש באזורים של המפרץ לשעבר, שבהם התרחשה התנזלות קרקע.
פרקטיקה מודרנית של אִזוּר (Zoning) סיסמי מסבירה את ההבדלים בסכנה הסיסמית הנובעת מתנאים גאולוגיים משתנים.
העוצמה הסייסמית המקסימלית ברעידה כפי שתוארה בסולם מרקאלי הגיעה ל-XI (קיצוני) בסן פרנסיסקו, ובאזורים מצפון כמו סנטה רוזה שבהם ההרס היה כמעט מוחלט.
הרעידה העיקרית גררה אחריה רעידות עוקבות רבות, כמה מהן היו אירועים רחוקים.
כמו רעידת האדמה בפורט טהון של 1857, היו פחות רעידות משנה ממה שהיה צפוי עבור רעידת אדמה בגודל כזה.
מעט מאוד מהם אותרו לאורך עקבות ההעתק של 1906, ונטו להתרכז ליד קצוותיו, או במבנים גאולוגיים אחרים, הרחק מהשבר של סן אנדראס, כגון העתק הייוורד .
הרעידה העוקבת היחידה בימים הראשונים במגניטודה 5 ומעלה התרחשה ליד סנטה קרוז ב-18 באפריל בשעה 14:28 זמן מקומי, במגניטודה של כ-4.9 MI.
רעידת המשנה הגדולה ביותר אירעה ב-23 באפריל בשעה 01:10 זמן מקומי, מערבית ליוּרִיקה במגניטודה של כ-6.7, עם עוד אחת באותו גודל יותר משלוש שנים מאוחר יותר, ב-28 באוקטובר 1909, בשעה 22:45 זמן מקומי ליד קייפ מנדוסינו.
אירועים שהתרחשו רחוק מהמוקד כללו נחיל רעידות אדמה באזור עמק אימפריאל, שהגיע לשיאו ברעידת אדמה במגניטודה של כ-6.1 שהתרחשה ב-18 באפריל 1906 בשעה 16:30 זמן מקומי.
אירוע נוסף מסוג זה התרחש ב-19 באפריל 1906 בשעה 12:31 זמן מקומי, עם מגניטודה משוערת של כ-5.0, ומוקד מתחת למפרץ סנטה מוניקה.
ספירה ראשונית של הקורבנות בנפש הגיעה ליותר מ-500. עם זאת, מאות הרוגים בצ'יינה טאון לא תועדו.
המספר הכולל של מקרי המוות עדיין אינו ברור, אך דיווחים שונים הציגו טווח של 700 - 3,000. בשנת 2005, מועצת המפקחים של העיר הצביעה פה אחד בעד החלטה שנכתבה על ידי הסופר ג'יימס דלסנדרו ("1906" ) והיסטוריונית העיר גלדיס הנסן ("Denial of Disaster"), להכיר בנתון של 3,000+ כמספר הרשמי.
רוב מקרי המוות התרחשו בעיר סן פרנסיסקו, אך 189 מקרים דווחו במקומות אחרים באזור המפרץ לדוגמה: סנטה רוזה וסן חוזה שסבלו מנזק חמור.
בין 227,000 ל-300,000 איש נותרו ללא קורת גג מתוך אוכלוסייה של כ-410,000. מחצית מאלה שפונו ברחו אל מעבר למפרץ, לאוקלנד ולברקלי.
עיתונים תיארו את פארק שער הזהב, הפרסידיו, הפאנדנדל והחופים בין אינגלסייד לחוף נורת' כמכוסים באוהלים מאולתרים.
יותר משנתיים לאחר מכן, רבים ממחנות הפליטים הללו עדיין היו פעילים.
זה של פרסידיו למשל נסגר רק ביוני 1908.
רעידת האדמה והשריפה הותירו השפעות ארוכות שנים ומשמעותיות על פיתוח קליפורניה.
בזמן האסון, סן פרנסיסקו הייתה העיר התשיעית בגודלה בארצות הברית, והגדולה בחוף המערבי.
במשך תקופה של 60 שנה הפכה העיר למרכז הפיננסי, המסחרי והתרבותי של המערב, והפעילה את הנמל העמוס ביותר בחוף המערבי.
זה היה "השער לאוקיינוס השקט", דרכו הוקרן הכוח הכלכלי והצבאי הגדל של ארצות הברית אל האוקיינוס השקט ואסיה.
יותר מ-80% מהעיר נהרסו ברעידת האדמה והשריפה.
למרות שסן פרנסיסקו נבנתה מחדש במהירות, האסון הסיט את המסחר, התעשייה וגידול האוכלוסייה דרומה ללוס אנג'לס, שבמהלך המאה ה-20 הפכה לאזור העירוני הגדול והחשוב ביותר במערב.
רבים מהמשוררים והסופרים המובילים בעיר נסוגו לכרמל-ליד-הים , שם הם ביססו את המוניטין של מושבת האמנויות שנמשך גם היום.
עד כמה שרעידת האדמה והרעידות העוקבות היו מזיקות, הדליקות שבערו ויצאו משליטה היו הרסניות הרבה יותר.
ההערכה היא שלפחות 80%, ומעל 95%, מההרס הכולל, היה תוצאה של הדליקות שלאחר הרעידה.
בתוך שלושה ימים, למעלה מ-30 שריפות, שנגרמו כתוצאה מפריצה של רשת הגז, הרסו כ-25,000 בניינים ב-490 מבננים.
עלות נזקי הדליקות נאמדה ב-350 מיליון דולר באותה עת (שווה ערך ל-10.5 מיליארד דולר ב-2023).
השריפה של "Ham & Eggs", בבוקר ה-18 אפריל ברחובות הייז וגוֹף (Gough), בעמק הייז , נגרמה על ידי אישה שהדליקה את הכיריים שלה כדי להכין ארוחת בוקר, מבלי שהייתה מודעת לארובה שניזוקה קשות.
דליקה זו הרסה אזור בן 30 מבנים, כולל מכללה, "היכל הרשומות" ששרד את הדליקה והעירייה.
הדלקה בעיר התעצמה כאשר רבים ממערכות המים והגז של סן פרנסיסקו נשברו.
דליפת גז הייתה הזרז לשריפות שהתפשטו במהירות ברחבי העיר, והמחסור במים הפך את כיבוי השריפות לאתגר.
כשעה לאחר רעידת האדמה, מחלקת האש של סן פרנסיסקו שלחה שליח לפרסידיו כדי לבקש מחטיבת הארטילריה שתסייע בבלימת השריפות.
מספר שעות לאחר מכן, חיילי ארטילריה מפורט מיילי הגיעו לסן פרנסיסקו וניסו ללא הצלחה לשלוט בשריפות על ידי פיצוץ של מבנים אסטרטגיים בעזרת דינמיט, כדי שלא ישמשו את התפשטות האש .
עד הצהריים, הרובע הפיננסי נבלע בלהבות וכשירד הערב נשרף גם מרכז העיר.
כאמור, חלק מהשריפות נגרמו כאשר כבאים של מחלקת האש של סן פרנסיסקו , ללא הכשרה בשימוש בדינמיט, ניסו להרוס מבנים כדי ליצור "שבילי אש" .
המבנים הללו עלו לעיתים קרובות באש.
מפקד הכיבוי של העיר, דניס טי.
סאליבן, שהיה אחראי על תיאום מאמצי הכיבוי, מת מפציעות שנגרמו ברעידת האדמה הראשונית.
בסך הכול הדליקות בערו במשך ארבעה ימים ולילות.
רוב ההרס בעיר יוחס לשריפות, שכן נוהג נפוץ של חברות הביטוח היה לשפות נכסים בסן פרנסיסקו מאש, אך לא מנזקי רעידת אדמה.
חלק מבעלי הנכסים הציתו בכוונה נכסים שניזוקו, כדי לתבוע אותם בביטוח שלהם.
קפטן לאונרד ד' ווילדמן מחיל האותות של צבא ארצות הברית דיווח, שהוא "נעצר על ידי כבאִי שסיפר לי שאנשים בשכונה ההיא שורפים את בתיהם...
נאמר להם שהם לא יקבלו את הביטוח שלהם על בניינים שניזוקו ברעידת האדמה, אלא אם כן נפגעו מאש".
כמה מהאבדות הגדולות ביותר כתוצאה מאש היו במעבדות מדעיות.
אליס איסטווד , אוצרת הבוטניקה באקדמיה למדעים של קליפורניה בסן פרנסיסקו, הצילה כמעט 1,500 דגימות, כולל כל אוסף הדגימות של מין חדש שהתגלה ונדיר ביותר, לפני ששאר האוסף הבוטני הגדול ביותר ב- מערב ארצות הברית נהרס בשריפה.
המעבדה כולה וכל הרישומים של בנימין ר' ג'ייקובס , ביוכימאי שחקר את התזונה של מאכלי היומיום, הושמדו.
דגל קליפורניה המקורי ששימש במרד דגל הדובים ב-1846 בסונומה, שבאותה עת אוחסן בבניין המדינה בסן פרנסיסקו, הושמד אף הוא בשריפה.
גם כל התפאורה והתלבושות של המטרופוליטן אופרה של ניו יורק, שהופיעו בערב שקדם לרעידה, והתאכסנו במלון פאלאס, הושמד בדליקה, יחד עם המלון האייקוני שנהרס.
מפקד הכיבוי של העיר, דניס טי סאליבן , נפצע באורח קשה כאשר רעידת האדמה הכתה לראשונה ומת לאחר מכן מפצעיו.
מפקד הכיבוי הזמני שלח בקשה דחופה ל-Presidio, מוצב של צבא ארצות הברית בקצה העיר, בבקשה לדינמיט.
הגנרל פרדריק פנסטון מפקד המוצב כבר החליט שהמצב מחייב שימוש בכוחות פדרליים.
בטלפון לקצין משטרת סן פרנסיסקו, הוא שלח הודעה לראש העיר יוג'ין שמיץ על החלטתו לסייע, ולאחר מכן הורה לכוחות פדרליים מהאי אנג'ל הסמוך להתגייס ולהיכנס לעיר.
חומרי נפץ הועברו למפרץ מ-California Powder Works במה שהוא כיום העיירה הרקולס .
במהלך הימים הראשונים, חיילים סיפקו שירותים יקרי ערך כמו סיור ברחובות, כדי למנוע ביזה ולשמור על מבנים כמו המטבעה האמריקאית, סניף הדואר והכלא המחוזי.
הם סייעו למכבי האש לפוצץ מבנים בנתיב השריפות.