tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאמור, טימו טולקי הפך לכוח המניע והיוצר הראשי בלהקה, ומלבד השפעות הרוק שהוא הביא ללהקה, הוא הביא גם השפעות נאו-קלאסיות.
בשנת 1987 הפיצה הלהקה קלטת דמו למספר חברות תקליטים, עד שבסוף הוחתמה הלהקה על ידי חברת התקליטים CBS Finland.
אלבום הבכורה של הלהקה יצא שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1989, ונקרא Fright Night ("לילה מבעית").
אחרי שהחוזה שלהם פג בחברת התקליטים CBS Finland, חלו מספר שינויי הרכב בסטרטובריוס, אך למרות זאת הצליחה הלהקה להוציא את אלבומה השני Stratovarius II בשנת 1991 תחת חברת התקליטים Bluelight Records.
אלבום זה הופץ שנה מאוחר יותר עם עטיפה חדשה ותחת השם Twilight Time בחברת התקליטים Noise Records.
בשנת 1994 הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי Dreamspace ("מרחב החלום"), יחד עם הבסיסט החדש של הלהקה, יאני קאינולאיינן שהצטרף ללהקה כאשר 70 אחוז מהחומר המוזיקלי כבר הוקלט.
באותה שנה החליט טימו טולקי להפסיק לשיר עבור הלהקה, וחברי הלהקה צרפו סולן ב"משרה מלאה", טימו קוטיפלטו, שהתגלה כסולן בעל יכולות ווקאליות מלודיות מרשימות.
הלהקה הוציאה את האלבום הראשון שלה עם הסולן החדש בשנת 1995. שמו של האלבום היה Fourth Dimension, ולאחר הפצתו של האלבום שוב עזבו את הלהקה שניים מחבריה: טומו לסילה המתופף ואחד מחברי הלהקה המקוריים; ואנטי איקונן הקלידן.
עזיבתם נבעה עקב חילוקי דעות מוזיקליים עם שאר חברי הלהקה.
עם עזיבתם צורפו ללהקה שני חברי להקה לא פינים: יאנס יוהנסן הקלידן השוודי, שעבד בעבר עם הגיטריסט הנאו-קאלסי המפורסם, אינגווי מלמסטין; והמתופף הגרמני יורג מייקל (לשעבר ב"ראנינג וויילד וב"גרייב דיגר").
האלבום החמישי של סטרטובריוס, Episode, אלבום שיצא בשנת 1996, הוא זה שמסמן יותר מכל את גיבוש הסאונד ואת המאפיינים המאוד ברורים של הלהקה: מוזיקת פאוור מטאל מלודית עם גוון נאוקלאסי, השפעות פרוגרסיביות ואף מאפיינים סימפוניים.
האלבום היה פרויקט גדול מאוד ומושקע שכלל בתוכו גם קולות מקהלה ותזמורת כלי מיתר.
האלבום סימן את תחילת ההצלחה וההכרה של סטרטובריוס כאשר יצאו אחריו שלושה אלבומים מצליחים:Visions ב-1997, Destiny ב-1999 ו-Infinite בשנת 2000. בזכות האלבומים הללו גדל בסיס המעריצים של סטרטובריוס, והם זכו להכרה גדולה מאוד גם מחוץ לסקנדינביה, בעיקר ביפן.
בשנת 2003 הוציאה הלהקה את אלבומה האפי והמלודי ביותר שלה, אלבום בעל שני חלקים שנקרא Elements.
באלבום הזה הגיעה סטרטובריוס לרמות חדשות של מוזיקת פאוור מטאל פרוגרסיבי וסימפוני.
האלבום הראשון Elements Part 1 יצא בתחילת 2003, והוא לווה בסיבוב הופעות עולמי.
בהמשך השנה יצא אלבום ההמשך Elements Part 2. שני האלבומים יצאו תחת חברת התקליטים הגרמנית המפורסמת ניוקליר בלאסט.
עזיבתם וחזרתם של קוטיפלטו ומייקל
בסוף שנת 2003 חילוקי דעות שנותרו בלתי מוסברים ומעורפלים משהו בין טימו קוטיפלטו ויורג מייקל לבין שאר הלהקה גרמו לעזיבתם של השניים.
טימו טולקי צרף ללהקה את הסולנית קטרינה וויאלה ואת אנדרס יוהנסן (אחיו של יאנס הקלידן) מהאמרפול כמתופף.
שנת 2004 הייתה שנה ללא אירועים מבחינת סטרטובריוס.
בסוף אותה שנה טימו טולקי פרסם באתר הלהקה כמה הודעות תמוהות ולאחר מכן דווח שהוא אושפז בבית-חולים עקב הפרעות נפשיות.
בינואר 2005, הלהקה דיווחה כי היא מחדשת את פעילותה עם ההרכב שנחשב למצליח ביותר שלה כאשר טימו קוטיפלטו מאייש את עמדת הסולן ויורג מייקל את עמדת המתופף.
ביוני של אותה השנה, בסיסט הלהקה יאני קאינולאיינן עזב אותה מסיבות אישיות ואת מקומו תפס הבסיסט לאורי פורה.
בספטמבר הפיצה הלהקה את אלבומה התשיעי במספר הנושא את שם הלהקה Stratovarius.
האלבום היה קרוב יותר להאבי מטאל (למטאל המסורתי) מאשר לפאוור מטאל.
לאחר צאתו של האלבום הלהקה החלה בסיבוב גדול של הופעות ברחבי העולם שהחל בארגנטינה והמשיך לקנדה וארצות הברית שם הופיעה הלהקה בפעם הראשונה בתולדותיה.
סיבוב ההופעות כלל בתוכו הופעות ביפן ובאירופה.
בתחילת 2007 הודיעה הלהקה כי היא מתחילה בהקלטות לאלבום חדש שיצא בתחילת 2008, האלבום כך לפי הדיווח הרשמי יכלול בתוכו 11 שירים ושמו עדיין לא הוחלט.
טימו טולקי הודיעה שלאחר הפצתו של האלבום הלהקה תצא למסע הופעות עולמי גדול.
ב 11 בספטמבר 2016 הודיעה הלהקה כי תגיע להופעה בישראל שמתוכננת להיערך ב- 15 בפברואר 2017. ב- 2 באוקטובר 2016 הודיעה הלהקה באופן חד צדדי ומסיבה לא ידועה על ביטול ההופעה בישראל.
טימו קוטיפלטו (Timo Kotipelto) - סולן (החל משנת 1995)
טימו טולקי (Timo Tolkki) - גיטרה, באס (באלבום Twilight Time), סולן (עד האלבום Dreamspace).
יאנס יוהנסן (Jens Johansson) - קלידים, פסנתר (החל משנת 1995)
לאורי פורה (Lauri Porra) - באס (החל משנת 2005)
יורג מייקל (Jörg Michael) - תופים (החל משנת 1995)
בונוס בגרסה היפנית - Dream With Me - 5:13
בונוס בגרסה האמריקנית - Blackout - 4:08
שיר הכותרת של האלבום, Destiny, היה מנגינת הרקע בקטע וידאו שפורסם באינטרנט והראה חלקים מסדרת המשחקים המפורסמת Final Fantasy.
Infinite 28 בפברואר 2000 ספטמבר - דצמבר 1999 פאוור מטאל, מטאל נאו-קלאסי, פרוגרסיב מטאל, מטאל סימפוני Nuclear Blast טימו טולקי Elements, Pt.
1 27 בינואר 2003 אפריל - ספטמבר 2002 פאוור מטאל, מטאל נאו-קלאסי, מטאל סימפוני Nuclear Blast טימו טולקי Elements, Pt.
סטראטון מלאמפסאקוס (Strato of Lampsacus, ביוונית: Στράτων בערך 335 - 269 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני.
הוא נולד בעיר למפסקוס (כיום העיר לפסקי שבקצהו הצפוני של מצר הדרדנלים בטורקיה).
יש סבורים שהכיר את אפיקורוס שלימד בעיר זו ב-310 - 306 לפנה"ס.
סטראטון למד בליקיאון באתונה ואחרי כן נסע לאלכסנדריה, שם שימש כמורה של תלמי השני, מלך מצרים ושל אריסטרכוס מסאמוס.
הוא שב לאתונה אחרי מותו של תאופרסטוס שעמד בראש הליקיאון, ונבחר לשמש כיורשו.
אחרי מות סטראטון ירש את מקומו ליקון מטרואס.
אם כי עסק בעיקר במדעי הטבע, סטראטון התפרסם בשל רעיונותיו בדבר האלוהות, הנפש האנושית ומבנה היקום.
הוא דחה את תורת אפלטון בדבר הישארות הנפש ואת רעיון קיומם של אלים מחוץ לעולם החומר.
כמו דמוקריטוס ולוקיפוס לפניו, סטראטון חשב כי היקום מורכב מחומר ומאנרגיה וכי החומר שביקום מורכב מאטומים.
סטראטון היה אחד הפילוסופים הראשונים שעיצבו השקפת עולם אתאיסטית.
לדעתו, לא אלוהים אלא הטבע הוא אשר יוצר ומקיים את כל הדברים.
קיקרו דחה את דעתו של סטראטון שאמר כי העוצמה האלוהית מעוגנת בטבע, וכתב: "עלינו להזכיר לסטראטון כי הטבע הוא חסר רגשות." במכתבו ללוקולוס כתב קיקרו: "סטראטון הכחיש את הרעיון כי ללא אלוהים דבר לא היה קיים.
הוא אמר שכל הדברים נוצרו על ידי הטבע באמצעות חלקיקים של חומר, בדומה לחלומותיו של דמוקריטוס.
בכך הוא רצה לשחרר את אלוהים מתפקידו, ואותי מן הפחד ממנו."
תורתו של סטראטון הפכה לשם דבר במרוצת המאה השבע עשרה מפני הדמיון שבינה לבין הפנתאיזם של שפינוזה.
רעיונותיו של סטראטון השפיעו על הפילוסוף והסופר הצרפתי פייר בל שכתב כי סטראטון נמנע מלייחס ליקום את מושגי הטוב והרע, חשב כי היקום אינו ישות חיה, וכי אין בנמצא כל עוצמה אלוהית מחוץ לטבע.
סטרגה (באיטלקית: Strega, מילולית: מכשפה) הוא ליקר תבלינים איטלקי, שבולט בו הזעפרן.
זהו הליקר האיטלקי הוותיק ביותר המיוצר ללא הפסקה.
הליקר מיוצר משנת 1860 על ידי משפחת אלברטי מן העיר בנוונטו, לטענת היצרן מקורו של מתכון הליקר, העובר מאב לבן, מנזירים שקיבלו אותו ממכשפות.
אגדת הכישוף משפיעה על כל אופני השיווק של המשקה ועל תוית הבקבוק מופיעות מכשפות רוקדות סביב עץ.
המתכון סודי ומכיל 70 תבלינים בהם קינמון, מנתה, תמציות פרחים ומעל הכל זעפרן המעניק למשקה את צבעו הכתום בהיר.
לאחר השריה של הצמחים באלכוהול וזיקוק שלהם, מיושן המשקה בחביות עץ אלון.
המשקה משמש כדיז'סטיף, מהווה רכיב בקוקטיילים ובמתכונים לעוגות שהמפורסמת שבהן היא הטורטה קפרזה (Torta Caprese), עוגת שוקולד ואגוזים של האי קאפרי.
גואידו אלברטי, ממשפחת היצרנים ובעל המותג, תורם החל משנת 1947 את הפרס הספרותי האיטלקי החשוב ביותר, פרס סטרגה.
תנועות סטראוטיפיות הן תנועות ללא מטרה מוטורית מוגדרת, החוזרות על עצמן באותה הצורה, בדרך כלל בהקשרים מסוימים, עם יכולת שליטה עצמית מסוימת.
תנועות סטראוטיפיות מתחילות בגיל צעיר, בדרך כלל מתחת לגיל שנתיים ורובן מתחילות לפני גיל 3.
תנועות סטראוטיפיות אופייניות ניתנות לזיהוי בקלות.
ישנו מגוון מצומצם של תנועות החוזר על עצמו בילדים שונים.
הסוג הנפוץ ביותר של תנועות סטראוטיפיות הוא תנועת ידיים סימטרית בצורות שונות - הצורה הקלאסית נראית כניפנוף ידיים דו צדדי, אך כל תנועה של הידיים יכולה להיות - סיבוב הידיים, תנועות פסינתור (תנועות אצבעות הנראות כנגינה על פסנתר), קיבוע כפות הידיים בתנוחה מסוימת, הבאת הידיים למרכז הגוף ועוד.
לעיתים כפות הידיים נמצאות בצידי הגוף, לעיתים מרים הילד את הידיים מעלה ולעיתים הידיים מונחות למטה ליד המותניים.
לעיתים ישנן תנועות נילוות נוספות.
סוג נוסף של תנועות הוא נדנוד ראש או גוף, קפיצה או סיבוב במקום, הליכה קדימה ואחורה, ועוד.
האופייני לתנועות הסטראוטיפיות הוא שהן יכולות להופיע בהקשרים שונים כגון התרגשות, שיעמום, עייפות או כעס.
הילדים יכולים להפסיק את התנועה אם מבקשים מהם ולעיתים נראים מבוישים.
תנועות סטראוטיפיות מופיעות בילדים בעלי התפתחות תקינה, ולעיתים בילדים עם הפרעות התפתחות כגון אוטיזם, פיגור שכלי, הפרעות ראייה או שמיעה וכן ילדים בבתי יתומים.
אבחנה של תנועות סטראוטיפיות נעשית בעיקר על ידי התבוננות ישירה בילד או בסרטי ווידאו המציגים את תנועות הילד, אם אינו מבצע אותן באותו הרגע.
ישנה חשיבות להבדיל בין תנועות אלו ובין תנועות אחרות היכולות להיראות כתנועות סטראוטיפיות, כגון טיקים, כוריאה (מחולית), דיסטוניה התקפית, אפילפסיה ועוד.
בעלי המקצוע המתעסקים בזאת הם בדרך כלל נוירולוגים לילדים המתמחים בהפרעות תנועה בילדים.
רוב התנועות חולפות עם הגיל ואינן דורשות טיפול.
עיקר ההתייחסות הוא הסבר תואם למשפחה על מהות התנועות.
לעיתים נמשכות התנועות לזמן ממושך יותר מעבר לגיל הילדות.
במקרים אלו רצוי להיוועץ עם הרופא על אופציות טיפול כגון טיפולים התנהגותיים שנועדו להכחיד התופעה.
סטראטיס מיריביליס היה סופר יווני מרכזי, בספרות היוונית של המאה ה-20. השם סטראטיס מיריביליס הוא שם עט.
שמו של הסופר הוא אפסטרטיוס סטמטופולוס .
ספריו החשובים (שתורגמו לעברית וראו אור ב"ספריה לעם" של הוצאת עם עובד) הם החיים בקבר, בתולת הים הקדושה והמורה זהובת העיניים.
היה נשיא המועצה האמנותית של התיאטרון היווני הלאומי, נשיא אגודת הסופרים בארצו, חבר האקדמיה הלאומית של יוון ("האקדמיה של אתונה") וחבר האקדמיה הבינלאומית לספרות ולאמנות.
ב-1958 הוצע כמועמד לפרס נובל לספרות.
נולד באי לסבוס שהיה אז תחת שלטון האימפריה העות'מאנית.
עד שנת 1905 חי בכפר סיקמיה (Συκαμιά), המתואר לפרטיו בספרו "בתולת הים הקדושה".
ב-1905 עבר להתגורר בבירת האי, מיטילנה, שם למד בבית הספר התיכון והוכשר כמורה כפרי.
למרות כוונתו להרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת אתונה, נקטעו תוכניותיו כאשר פרצה מלחמת הבלקן הראשונה ב-1912 והוא התנדב לצבא יוון.
לאחר שובו משדה הקרב החל לפרסם טורים בעיתונות וכן פואמות וסיפורים קצרים שראו אור ב-1915 באסופה בשם "סיפורים אדומים".
ב-1915, במסגרת מלחמת העולם הראשונה, שב והתגייס לצבאו של אלפתריוס וניזלוס (שנלחם, למרות הנייטרליות המוצהרת של יוון לצד בריטניה וצרפת כנגד בולגריה, גרמניה וטורקיה) ולחם כ בחזית המקדונית ובמלחמת יוון–טורקיה שפרצה מיד לאחר תום מלחמת העולם הראשונה ובה נחלו היוונים תבוסה קשה.
מוראות המלחמה שחווה הותירו בו משקעים קשים ובין אפריל 1923 לינואר 1924 פרסם בשבועון קמבאנה (Καμπάνα; "הפעמון") כתבים שכתב במהלך המלחמה ואחריה.
ב-1930 אוחדו פרסומים אלה וראו אור באתונה בספר "החיים בקבר".
הספר, המוזכר לרוב יחד עם "במערב אין כל חדש" מאת אריך מריה רמרק כאחד מספרי החיילים המשובחים אודות מלחמת העולם הראשונה, הפך מיד את מיריביליס לסופר חשוב בארצו ולסמל של הפרוזה היוונית המודרנית.
ב-1932 עבר מיריביליס עם משפחתו לאתונה ועבד כעורך וכותב במספר כתבי עת.
התפקיד הבכיר ביותר אליו הגיע היה מנהל התוכניות של שירות השידור הלאומי, ממנו התפטר בעת כיבוש יוון על ידי הגרמנים (1941-1944) ואליו שב לאחר מכן וכיהן בו עד פרישתו ב-1951. כן היה מנהל ספריית הפרלמנט.
במהלך מלחמת האזרחים ביוון (1946-1949) היה בין המתנגדים החריפים לקומוניסטים.
ב-1933 ראה אור ספרו "המורה זהובת העיניים".
הספר מתרחש באי לסבוס ומספר את סיפורו של קצין השב ממלחמת יוון–טורקיה המבקש להימלט מסיוטי המלחמה באמצעות עיסוק באמנות הציור ומחפש את אלמנת חברו שמת לצידו על מנת למסור לה דרישת שלום אחרונה וארנק של מזכרות.
בשנת 1949 התפרסם ספרו "בתולת הים הקדושה", המתרחש בכפר ילדותו בשנים שמחילופי האוכלוסין בין יוון וטורקיה (1922) עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה (1945).
המאורעות ההיסטוריים המסעירים (בעיקר הטיפול בפליטים היוונים מאסיה הקטנה) מסופרים מבעד לעיניה של ילדה אסופית כפרית ומשולבים בה זכרונות מילדותו של מיריביליס עצמו.
התיאורים הפיזיים כה חדים ומדויקים, עד כי תיירים מגיעים לכפר ומזהים בו אתרים המוזכרים בספר.
ספרו זה מושווה עם ספריו של ניקוס קאזאנצאקיס על אי-ילדותו, כרתים.
בתולת הים הקדושה, מאנגלית: רנה שני, ספריה לעם 46, 1962
המורה זהובת העיניים, מיוונית: יחיאל קמחי, ספריה לעם 362, 1990
החיים בקבר: ספר המלחמה, מיוונית: יחיאל קמחי, ספריה לעם 434, 1997
סטרדין (בפולנית: Sterdyń) הוא כפר במחוז סוקולוב שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1425, ועד סוף המאה ה-19 היה בבעלות משפחות אצולה פולניות.
בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל היישוב בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודים ישבו ביישוב מראשית המאה ה-19, ומהמחצית השנייה של מאה זו התקיימה בו קהילה עצמאית.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-700 יהודים, כ-90% מתושביו.
בין רבני העיירה הרב אליעזר אייבשיץ (תרס"ח - תרפ"ה) ומתרצ"ב הרב בנימין פלטיאל מורגנשטרן, בנו של האדמו"ר מסוקולוב וחתנו של רבי יוסף קאליש מאמשינוב.
ב-22 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו גייסו את יהודיו לעבודות כפייה, והביאו לשטחו יהודים שגורשו מיישובי הסביבה.
בסוף 1940 רוכזו כ-900 יהודי היישוב בגטו קטן שהוקם בו.
בסוף ספטמבר 1942 שולחו כל יושבי הגטו שבכפר למחנה ההשמדה טרבלינקה.
סטרבומנטליים (שם מדעי: Strabomantidae) היא משפחת צפרדעים מסדרת חסרי זנב החיים ביערות אמריקה הדרומית.
ישנה מחלוקת אם זו משפחה עצמאית או קבוצה של סוגים ממשפחת הקראוגסטוריים (Craugastoridae).
חוקרים רבים לא רואים בהם משפחה עצמאית.
הם בעלי גוף ורגליים גדולות, לסת מוארכת ועיניים מאירות ומאפיינם העיקרי הוא בעיקר השרצה של צפרדעים קטנות ללא שלב הראשן.
סטראטוס פרפרוגלו הוא כדורסלן עבר יווני ששיחק בעמדת הסמול פורוורד.
פרפרוגלו התחיל את הקריירה המקצוענית שלו ב-2002 בקבוצת איליסיאקוס.
עונת השיא שלו בקבוצה הייתה בעונתו האחרונה 2006–2007 בה קלע 11.9 נקודות ולקח 3.5 ריבאונדים למשחק בעקבות זאת פרפרוגלו נבחר לחמישיית העונה ביוון ביחד עם דימיטריס דיאמנטידיס, מייק באטיסט, רמונאס שישקאוסקאס ופנאיוטיס ואסילופולוס.
בעונה שלאחר מכן פרפרוגלו חתם במועדון הפאר פנאתינייקוס.
בעונת 2010–2011 פרפרוגלו הצטיין עם 9.8 נקודות למשחק ו-65.4 אחוזים מזריקות לשתיים וסייע לקבוצתו לזכות ביורוליג ובאליפות יוון.
באוגוסט 2012 פרפרוגלו עבר ליריבה של פנאתינייקוס, אולימפיאקוס ביחד איתה זכה ב-2013 פעם נוספת ביורוליג ובגביע הבין-יבשתי, והשלים זכייה שלישית במפעל בתוך חמש שנים.
ב-18 ביוני 2014 פרפרוגלו חתם באנאדולו אפס מליגת העל הטורקית, איתה זכה בגביע הטורקי (2015).
ב-23 ביולי 2015 הוא חתם בברצלונה.
ב-21 בספטמבר 2017 פרפרוגלו חתם לעונה אחת בהפועל ירושלים מליגת העל הישראלית.
ביורוקאפ העמיד ממוצע של 8.2 נקודות ו-3.2 ריבאונדים.
ב-3 באוגוסט 2018, עבר פרפרוגלו לסרביה וחתם לעונה בהכוכב האדום בלגרד.
פרפרוגלו זכה עם נבחרות יוון במדליות ארד באליפות אירופה עד גיל 18 ב-2002 ובגביע העולם עד גיל 19 ב-2003. הוא שיחק גם באליפות אירופה עד גיל 20 ב-2004.
עם נבחרת יוון הבוגרת זכה במדליית ארד ביורובאסקט 2009. בין היתר שיחק בגביע העולם ב-2010, ביורובאסקט 2013 וביורובאסקט 2015.
הסטראטגמאטה הוא חיבור מאת סקסטוס יוליוס פרונטינוס, הכולל אוסף דוגמאות של תכסיסים צבאיים מההיסטוריה היוונית והרומאית, לכאורה לשימושם של גנרלים.
פרונטינוס כתב את החיבור לקראת סוף המאה ה-1 לספירה, תחת שלטונו של הקיסר דומיטיאנוס.
ייתכן שכתב אותו בהקשר לחיבור אבוד שכתב על תאוריה צבאית.
פרונטינוס ידוע בעיקר ככותב על הנדסת מים, אולם הייתה לו קריירה צבאית מכובדת.
ב"סטראטגמאטה" הוא מתבסס באופן חלקי על ניסיונו האישי כגנרל בגרמאניה תחת הקיסר דומיטיאנוס.
עם זאת, רוב הדוגמאות (מעל 500) שהוא מציין אינן מהתקופה האחרונה, ונקודות דמיון לגרסאות שלהן אצל סופרים רומיים אחרים כמו ולריוס מקסימוס וטיטוס ליוויוס, מצביעות על כך שהוא התבסס בעיקר על מקורות ספרותיים.
החיבור כולל ארבעה ספרים, שמתוכם נכתבו שלושה על ידי פרונטינוס, ואילו האותנטיות של הרביעי שנויה במחלוקת.
בספר השני של החיבור, מציין פרונטינוס, כדוגמה לכיצד לבחור את הזמן המתאים לקרב, את הדרך בה אספסיאנוס ניצל את יום השבת ("יום סטורן") כדי להביס את היהודים.
פרונטינוס אינו מדייק כאן, כאשר הוא הופך את אספסיאנוס לכובש ירושלים במקום בנו, טיטוס.
ניתן אולי להסביר זאת בכך שהמלחמה בירושלים נוהלה בשמו של אספסיאנוס.
קביעתו לגבי השבת סותרת את המקורות האחרים שבידינו, שעל פיהם היהודים לא נמנעו מלחימה בשבת בזמן המרד הגדול.
נראה כי קביעה לא מדויקת זו מקורה בדעה הנפוצה לגבי השבת עוד מאז ימי אגאתרכידס.
ייתכן גם שפרונטינוס ידע משהו לגבי שחרורם של היהודים מהשירות בצבא הרומי בשל סיבות דתיות, בעיקר בשל שמירת שבת.
אלא שפרונטינוס לא היה תמיד קפדן לגבי תאריכי האירועים.
כך למשל, הוא מקשר בין אירוע הנוגע לכיבוש בבל על ידי דריווש עם כיבוש בבל על ידי כורש.
סטרדון (קרואטית: Stradun), ידוע גם בשם Placa, הוא רחובה הראשי של דוברובניק בקרואטיה.
אורכו של הרחוב 300 מטרים, כיוונו מזרח-מערב והוא נמצא באזור העתיק של העיר, המוקף בחומות דוברובניק.
טרם סלילת הרחוב הייתה באזור תעלה ביצתית שהפרידה בין רגוסה, שמה הישן של העיר, והיישוב דובראווה.
התעלה יובשה במאה ה-13, לקראת סלילת הרחוב.
בקצוות הרחוב שני שערים, שער פילה (Vrata od Pila) בקצהו המערבי ושער פלוצ'ה (Vrata od Ploča) בקצהו המזרחי, בנוסף למזרקה ומגדל שעון בכל קצה.
מראהו הנוכחי של הרחוב הוא כתוצאה מרעידת האדמה ההרסנית שהתרחשה בעיר בשנת 1667, ובה חרבו רוב בתיה של רגוסה.
טרם רעידת האדמה, המבנים ברחוב היו שונים בעיצובם אחד מהשני, כשתחת חלקם ארקדות ועל קירותיהם עיטורים.
בעקבות רעידת האדמה והשרפה הגדולה שפרצה במהלכה, העבירה רפובליקת רגוסה חוק הקובע את מתארם של כל המבנים שייבנו בעיר מאותה עת.
כל המבנים שנבנו בעיר החל מהמאה ה-17 מאכלסים חנות בקומת הקרקע, עם חזית המכילה דלת וחלון תחת קשת חצי מעגלית, כשהמכירה מתבצעת מעל אדן החלון שמשמש מעין דלפק.
בחלקה האחורי של החנות מחסן עם כניסה מהסמטה האחורית.
הקומה הראשונה בכל מבנה תוכננה לשמש למגורים, בעוד הקומה השנייה הכילה חדרים לשימושים שונים.
המטבח נבנה בעליית הגג מעל הקומה השנייה, כדי למנוע התפשטות של שריפות.
בתי הרחוב נפגעו מקליעים במצור על דוברבניק בשנים 1991-1992, אך רובם שופצו מאז.
רבים ממבניה ואנדרטאותיה ההיסטוריים של העיר ממוקמים לאורך הסטרדון, ובשל כך הרחוב משמש כטיילת פופולרית לתיירים.
התהלוכה לרגל יום בלזיוס הקדוש חולפת לאורך הרחוב כל שנה ב-3 בפברואר.
כמו כן נערכים ברחוב קונצרטים והוא משמש כמקום מועדף לחגיגות השנה החדשה.
ה-סְטְרַמֵנוֹפִילס (Stramenopiles לעיתים נקראת באנגלית Heterokont) היא הקבוצה הגדולה ביותר בתוך על-קבוצת SAR וקבוצה משמעותית בתוך האיקריוטים.
מקובל להגיד שהיא מכילה כ-25,000 מינים ידועים.
רוב המינים של קבוצה זאת נחשבים לאצות והם מכילים מגוון רב של צורות חיים ומבנים מורפולוגיים, מיצורים רב-תאיים ענקיים כמו הקלפ (ממחלקת החומיות) ועד יצורים דו-תאיים או חד-תאיים כמו הצורניות.
חלק מהמגוון של הקבוצה מתבטא גם בעובדה שחלק מהמינים אוטוטרופים (כמו החומיות והצורניות) וחלק מהמינים הטרוטרופים (כגון הסדרה Oomycete המכילה מינים טפיליים רבים כמו ה-Phytophthora שגרמה לרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד).
למרות המגוון הרב, מקובל לראות בסטרמנופילים קבוצה מונופילטית.
דוד מקור השם הוא בשם העצם היווני Straw, שמשמעותו קש, הרומז על השערות היוצאות מהשוטונים של חלק מהמינים.
מקור השם Heterokont, נגזר מהמילה היוונית έτερος (תעתיק: הטרוס) שמשמעותה היא "שונה", הוא בחלוקה על פי תומאס קלבייר-סמית.
שם זה, הנהוג גם לפעמים בספרות, נגזר מהעובדה שלמינים בעלי השוטונים ישנם שוטונים בעלי אורך שונה.
מכיוון שמדובר בקבוצה ששורשיה האבולוציונים הם קדומים ביותר, יש מעט מאפיינים פיזיולוגים ברורים שניתן לשייך לכל המינים בתוכה, מכיוון שרבים מהמאפיינים האלה הופיעו או נעלמו במהלך הברירה הטבעית.
למרות זאת, ישנן תכונות הקיימות בלפחות חלק מהמינים בכל אחת מהקבוצות ולכן הן נחשבות לתכונות מאחדות של כלל המינים.
רבים מהסטרמנופילים הם חד-תאיים בעלי שוטונים.
חלק מהמינים חסרי שוטונים ברוב שלבי החיים שלהם אך יפתחו שוטונים בשלב חיים מסוים, בדרך כלל בשלב הגמטות.
לרוב, יהיו לתאים אלה שני שוטונים, אשר יהיו נבדלים באורכם בצורה ברורה, ממאפיין פיזיולוגי ברור זה נגזר גם השם הנרדף Heterokont.
השוטון הארוך של תאים אלה מכוסה בשורה או שתיים של שערות הנקראות מסטיגונמות המחולקות בצורה ברורה לשלושה חלקים, ולעיתים נדירות לשני חלקים.
השוטון הקצר של תאים אלה הוא בדרך כלל חלק ולעיתים כמעט ולא בולט מתוך הגוף המרכזי.
לעיתים יהיה מבנה של מיקרו-צינוריות התומך בשוטונים בבסיסם.
המסטיגונמות מיוצרות משרשראות של גליקופרוטאין בתוך הרשתית התוך-פלזמית לפני שהן מוסעות בתוך גוף התא אל מקומם על החלק החיצוני של השוטון.
כאשר השוטון זז, השערות יוצרות זרם הופכי לכיוון התנועה ומושכות את התא בתוך המים ובמקרים מסוימים גם עוזרות לו לאסוף אוכל.
העובדה שהשערה מחולקת באופן ברור לשלושה חלקים אופיינית לסטרמנופילים ונמצאת במספר מועט של קבוצות מחוץ לקבוצה זאת (בצורה בולטת בעיקר ב-Cryptista שמעמדה הסיסטמטי לא ברור) אם כי כמה מהשושלות בתוך הקבוצה, כמו הצורניות, איבדו את התכונה המאפיינת הזאת.
להרבה מהסטרמנופילים יש כלורופלסטים המוקפים בארבע שכבות של ממברנות, דבר המיחד אותם מהכלורופלסטים של שאר הקבוצות האיקריוטיות השונות.
הממברנה הפנימית ביותר היא למעשה המשך של הרשתית התוך-פלזמית, הממברנה השנייה מבדילה בין הרשתית לבין הנהור.
לאחר מכן יבואו שתי ממברנות צמודות שביניהן ימצא הקרום של התילקואיד.
הסידור הזה של ארבע ממברנות מייצג לדעת חוקרים רבים את העובדה שמקור הכלורופלסטים אצל הסטרמנופילים הוא באנדוסימביוזה של אדומית בתוך אחד מהאבות הקדומים של כל הסטרמנופילים שמבצעים פוטוסינתזה.
לכלורופלסטים של הסטרמנופילים יש בדרך כלל גם כלורופיל a וגם כלורופיל b ובדרך כלל הם מכילים בעיקר את הפיגמנט פוקוקסנטין המעניק לקבוצות שונות את צבען החום-ירקרק.
למרות המאפיינים הפיזיולוגים המשותפים של רבים מהסטרמנופילים, אפיון מלא של הקבוצה כקבוצה מונופילטית התרחש רק לאחר מחקרים פילוגנטיים.
כיום נהוג למקם את הסטרמנופילים בתוך על-קבוצת SAR, שהיא בעיקרה קבוצה שקשה להצביע על מאפיינים פיזיולוגים דומים של כל הנמצאים תחתה.
נהוג לחלק את הסטרמנופילים מורפולוגית לשלוש קבוצות עיקריות:
Ochrophyta (דמויי האצות) - מערכה זאת מכילה את כל המחלקות שמבצעות פוטוסינתזה ומכילות כלורופיל.
מקובל כיום לראות במערכה זאת קבוצה מונופילטית.
מכילה לדוגמה את הצהוביות, החומיות והצורניות.
Pseudofungi (דמויי פטריות, באנגלית נקראים גם לפעמים: Heterokontimycotina) - מכילה קבוצות המזכירות בצורת החיים שלהם פטריות, אך רחוקות אבולוציוניות מהן.
מקובל לראות היום בקבוצה זאת קבוצה פוליפילטית.
המינים בקבוצה זאת הם כולם הטרוטרופים.
Bigyra - קבוצה המכילה את כל שאר המחלקות שאינן נמצאות בקבוצות האחרות.
נעשו בשנים האחרונות מספר חלוקות המנסות למדל בצורה יותר טובה את החלוקה הפילוגנטית בתוך הסטרמנופילים אך חלוקות אלה עדיין שנויות במחלוקת ומשתנות באופן תדיר.
בגלל עושר המינים הרב בתוך הקבוצה, קיים בתוכה מגוון רב של צורות חיים וצורות פיזיולוגיות.
בס ענק (שם מדעי: Stereolepis gigas) הוא מין של דג גרם גדול ממשפחת הצינוניים המזכיר מין של דקר (בעבר השתייך למשפחת הדקריים) והוא המין הגדול במשפחתו.
הוא חי לחופי מערב אמריקה הצפונית בצפון האוקיינוס השקט ומצוי כיום בסכנת הכחדה חמורה עקב דיג יתר.
מין זה יכול להגיע לאורך מרבי של 2.5 מטרים ולמשקל 250 ק"ג ובספר מ-1910 נכתב שפרט אחד הגיע למשקל 360 ק"ג.
דגים אלה מגיעים לבגרות בגיל 11–12 שנה ויכולים להגיע לגיל 75 שנה או אף יותר, עד 100 שנה.
צבע הדג אפור-בהיר עם כתמים חומים ושחורים.
הוא בעל ראש עם פה גדול ושפתיים בשרניות ובעל סנפירים רחבים בעלי מספר אונות מחודדות.
הוא חי במימיו הקרירים של חופי קליפורניה ממפרץ הומבולדט בצפון עד למפרץ קליפורניה שלחופי מקסיקו בדרום.
הוא חי באזורים רדודים המוקפים ביערות קלפ או בשוניות סלעים.
דג זה הוא טורף שלמרות גודלו יכול להאיץ במהירות כדי לרדוף אחרי טרף ולעיתים נודד גם הרחק מהחופים.
הוא ניזון ממיני דגים שונים כמו אנשובי, מקרל, בוניטו, מיני רעפנוניים, לברקיים ומשפתנים ראשתנים ומגוון בסרטנים.
דג זה היה נפוץ בעבר אך במאה ה-19 החלו לדוג אותו בכמויות מסחריות ולמטרות ספורט, מה שגרם להתמעטות גורפת שלו.
כיום הוא מוגן בחוק החל מ-1982 אך הוא מתאושש לאט.
מעריכים כי 500 פרטים חיים כיום, מהם 40–50 פרטים מגיעים להתרבות באי סנטה קטלינה.
סטרה S 140 ES הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית כלי הרכב הגרמנית Kässbohrer Fahrzeugwerke (שם רשמי: Karl Kässbohrer Fahrzeugwerke GmbH) אשר יוצר בין השנים 1974–1984 בגרמניה.
47 נוסעים (כולל נוסעים בעמידה).
סטרה S 215 UL הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית האוטובוסים הגרמנית Kässbohrer Fahrzeugwerke (שם רשמי: Karl Kässbohrer Fahrzeugwerke GmbH) אשר יוצר בין השנים 1983–1984 בגרמניה.
53 נוסעים (כולל נוסעים בעמידה).
סטראלג'ה היא עיר במחוז ימבול שבבולגריה.
העיר ממוקמת 23 קילומטר מערבית לקרנובט, 30 קילומטר מזרחית לסליבן ו-17 קילומטר צפון-מזרחית לימבול.
אוכלוסיית העיר היא שלישית בגודלה במחוז אחרי ימבול ואלחובו.
למקום ישנה היסטוריה עשירה הקשור למאבק בעות'מאנים.
במאה ה-19 התרחש מרד כנגד השלטון העות'מאני אשר דוכא, בעקבות דיכוי זה, עד היום אפשר לראות באזור שרידים של כ-70 יישובים הרוסים.
המידע המוקדם ביותר על סטרלג'ה נמצא במסמך עות'מאני משנת 1610, ישנו אזכור של סטראלג'ה במפה רוסית מהמאה ה-19. נמצאו עדויות להתיישבות תראקית וימי ביניימית במקום.
האזור של סטראלג'ה שופע בבעלי חיים, לכן מהמט הרביעי בנה כאן ארמון קיץ והשתמש בו כתחנת ציד.
בסטראלג'ה ממוקמת אחת הכנסיות הפרבוסלביות העתיקות בבולגריה - "כנסיית הקדוש המלאך מיכאל".
כמו כן, בעיר ישנה קהילה נוצרים מתודיסטית.
סטראולפיס דוידרלייני (שם מדעי: Stereolepis doederleini) הוא מין של דג גרם גדול ממשפחת הצינוניים, המצוי בטבע במערב האוקיינוס השקט הממוזג שלחופי יפן, קוריאה ומזרח רוסיה.
הוא קרובו לסוג של הדג הענקי סטראולפיס גיגאס והוא תואר למדע ב-1969.
זהו דג גדול דמוי דקר שיכול להגיע לאורך של 210 ס"מ ולמשקל 84 ק"ג.
הוא בעל לסתות גדולות בולטות בעלות שיניים חדות ובעל סנפיר גבי פרוק הפונה אחורה ובעל סנפירי חזה קצרים ומשולשים וזנב רחב ושרירי.
הדג הוא טורף של דגים אחרים קטנים יותר וחסרי חוליות מימיים.
את הטרף הוא תופס בלסתותיו או שואב במהירות ללועו.
ביפן דגים אותו להכנת סושי או סשימי אך בשרו עלול לגרום להרעלות.
לא ידע על ירידה באוכלוסייתו הכללית והוא אינו מצוי בסכנת הכחדה חמורה.
סטראולפיס (שם מדעי: Stereolepis) הוא סוג של דגי גרם ממשפחת הצינוניים, המכילים את המינים הגדולים ביותר במשפחה ומדגי הגרם הגדולים ביותר בצפון האוקיינוס השקט.
מינים אלה יכולים להגיע לאורך 2.5 מטרים ולמשקל 250 ק"ג אצל המין סטראולפיס גיגאס המצוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע.
הם טורפים מהירים ושריריים החוטפים דגים אחרים וסרטנים.
חלק מדגים אלה נידוגים כדגי מאכל באזור חיותם, אך בכמה מדינות הדיג אסור ונאכף באדיקות.
סטראקינו (באיטלקית: Stracchino), ידועה גם בשם קרשנצה (Stracchino di Crescenza), היא סוג של גבינה איטלקית מחלב פרה, האופיינית למחוזות לומברדיה, פיימונטה, ונטו וליגוריה.
היא נצרכת צעירה מאוד, אין לה קליפה ומרקמה רך מאוד, קרמי ובדרך כלל טעם מתון ועדין.
הגבינה מרובעת בצורתה בדרך כלל.
שמה של הגבינה נובע משם התואר הלומברדי strach, שפירושה "עייף".
אומרים שחלב שמייצרות פרות עייפות שיורדות משטחי המרעה האלפיניים בסתיו עשיר יותר בשומנים וחומצי יותר.
תכונות אלו התגלו, על פי האגדה, בחלב של פרות שהועברו בעונתיות, במעלה ובמורד האלפים, לשטחי מרעה שונים.
החלב של פרות כאלה נותן לגבינה את הטעמים האופייניים לה.
סטראקינו נצרכת בדרך כלל בפני עצמה, אך גם כמילוי לסוגים מסוימים של לחם.
ביישוב רקו, בריביירה הליגורית ממזרח לג'נובה, "פוקאצ'ה קול פורמאג'יו" ("פוקאצ'ה עם גבינה") או "פוקאצ'ה די רקו" ממולאים בדרך כלל בקרשנצה, בעוד שבאזור רומאניה ובחלקים של כמה אזורים סמוכים (למשל צפון מארקה, אומבריה ומזרח טוסקנה) היא מילוי נפוץ לקשיונה (cascione) שעשוי מפיאדינה, לחם שטוח ודק.
מומלץ להגיש סטרקינו עם פירות טריים או נקניקים ולשדך לכוס יין לבן פירותי.
ניתן להשתמש בגבינה גם על פיצה, לשלב עם פסטה, או כתוספת לפולנטה חמימה.
באזור לאנגה מיוצרת גבינה רוביולה ששייכת לאותה משפחת גבינות.
סטראפטסאדה הוא מאכל פופולרי באזורים רבים של יוון, במיוחד באיים היוניים.
המנה פופולרית בשל הזמינות והעלות הנמוכה של מרכיביו (עגבניות טריות, ביצים ושמן זית).
לרוב מכינים אותו "במקום" ומגישים אותו לארוחת צוהריים או לנשנוש קל.
עם זאת, ניתן גם להגישו קר.
הכנת הסטראפטסאדה היא מהירה וקלה: העגבניות הקצוצות או המרוסקות מבושלות במחבת עם שמן זית ופלפל שחור עד שהן הופכות לרוטב סמיך.
לאחר מכן מוסיפים את הביצים הטרופות ומערבבים עד לרתיחה.
ניתן להוסיף גבינת פטה ממש לפני שמכבים את האש (לרוב אין צורך במלח אם משתמשים בפטה).
אורגנו, טימין או עשבי תיבול יבשים אחרים יכולים לשמש כתיבול.
המנה פופולרית במיוחד בקיץ, כאשר העגבניות הטריות בשפע.
השם בא מהמילה האיטלקית "strapazzare" שפירושה לשבור ביצה ולערבב הכול תוך כדי הבישול.
סטרבה הוא שירות אינטרנט אמריקאי המשמש לתיעוד הפעילויות הגופניות של המשתמשים באמצעות נתוני GPS, המכיל גם פונקציות של רשת חברתית.
השירות פופולרי במיוחד למעקב אחר פעילויות רכיבה על אופניים וריצה.
השירות נוסד בשנת 2009 על ידי י מארק גייני ומייקל הורוואת', והפך עם השנים לאחד מיישומי הכושר הפופולריים ביותר בעולם, אשר בו משתמשים עשרות מיליוני משתמשים על מנת לעקוב אחר אימוני הכושר שלהם, לשתף את ההתקדמות שלהם עם משתמשים אחרים, ולקבל השראה ממשתמשים אחרים.
משתמשי סטרבה רשאים לבחור אם הפעילויות שהם מתעדים במסגרת השירות יהיו גלויות רק להם, או גם לאנשים שעוקבים אחרי הפרופיל שלהם.
שם השירות נגזר ממילה בשוודית שמשמעותה "לשאוף", המשקפת את החזון של מייסדי השירות לעודד אנשים להשיג יעדים שהם הציבו לעצמם בתחום הפעילות הגופנית.
השירות נוסד בשנת 2009 על ידי מארק גייני ומייקל הורוואת' אשר היכרו במקור במהלך שנות ה-80 באוניברסיטת הרווארד כאשר הם עסקו בחתירה.
הרעיון מאחורי השירות היה להביא את האחווה של קבוצת החתירה שלהם למרחב דיגיטלי, ובאופן זה לאפשר לאנשים לעקוב ולשתף את האימונים שלהם בכל מקום בו הם נמצאים.
בתחילה השירות השירות שימש בעיקר לצורך מעקב אחר רכיבה על אופניים.
בהמשך השירות הפך פופולרי גם למערב אחר ריצה.
עם השנים התווספו לשירות האפשרות לעקוב אחר פעילויות גופניות רבות אחרות.
נכון לשנת 2020 היו סטרבה מעל ל-50 מיליון משתמשים, ו-3 מיליארד פעילויות תועדו במסגרת השירות.
במאי 2020, בשיא של מגפת הקורונה, סטרבה ביצעה שינויים ניכרים בתנאי השימוש בשירות, וחלק ניכר מהפיצ'רים שהיו בעבר זמינים בחינם לכל המשתמשים, הפכו זמינים רק למנויים בתשלום.
בפברואר 2023, המייסד והמנכ"ל של החברה מייקל הורוואת' הודיע כי יתפטר.
בדצמבר 2023 הכריזה סטרבה שמייקל מרטין, אשר היה בעבר בכיר ב-YouTube, יהיה המנכ"ל החדש של החברה.
אחד המאפיינים הייחודיים של סטרבה הוא קונספט ה-"Segments" - מסלולים שנוצרו על ידי המשתמשים והשירות מאפשר לכל המשתמשים להתחרות על הזמן המהיר ביותר לביצוע של אותו המסלול.
סטרבה היא גם רשת חברתית בה המשתמשים יכולים לעקוב זה אחר זה, ולהגיב על הפעילויות של המשתמשים האחרים.
באמצעות כלי המיפוי של סטרבה המשתמשים מסוגלים לגלות מסלולים מעניינים חדשים לפעילויות שלהם - במיוחד באמצעות מפות חום של המסלולים הפופולריים ביותר של משתמשים השירות בכל רחבי העולם.
השירות מאפשר למשתמשים ליצור או להצטרף ל"מועדונים", שהם קבוצות מקומיות המבוססות על תחומי עניין בהם ניתן לשתף עם יתר המשתמשים פעילויות, ולארגן פעילויות משותפות.
השירות זמין במגוון רחב של מכשירי GPS ואפליקציות צד שלישי.
המשתמשים יכולים לסנכרן את חשבון הסטרבה שלהם עם מכשירים מחברות כמו Garmin, Suunto, Polar, Wahoo ו־Apple Watch, בין היתר.
סטרבה מסוגלת לעבוד גם יחד עם פלטפורמות כושר אחרות, כולל Zwift, Peloton ו-Fitbit.
בנובמבר 2017 פרסמה סטרבה "מפת חום גלובלית" אשר מבוססת על נתוני משתמשי השירות מכל העולם בין השנים 2015 עד 2017. בינואר 2018 פורסם לראשונה שבמפת החום הגלובלית של סטרבה היה ניתן להבחין בבירור בבסיסים צבאיים שונים ברחבי העולם, כולל בסיסים אמריקנים בסוריה, ואפגניסטן.
הממצאים הובילו לבדיקה מעמיקה יותר לסוגיות הכרוכות בשיתוף מידע באפליקציות כושר ויישומים אחרים בהם המשתמשים משתפים את המיקום שלהם.
מנכ"ל סטרבה, ג'יימס קווארלס, הצהיר כי החברה "מחויבת לעבוד עם גורמי צבא וממשל" בנושא, ושהחברה תבדוק את הפיצ'רים שהיא מספקת ותדאג לגרום לכך שההגדרות שנוגעות לפרטיות המשתמשים יהיו פשוטות יותר.
למרות שמשתמשי התוכנה מסוגל בהווה לגרום לתוכנה שלא להסתמך על הנתונים שלהם בעת יצירת מפת החום הגלובלית, הנתונים המקוריים שהחברה פרסמה במסגרת פיצ'ר מפת החום הגלובלית, אשר הכילו מידע רגיש, ממשיכים להיות זמינים ב-GitHub.
ביוני 2022 דווח על ליקוי נוסף שאפשר זיהוי ומעקב אחר אנשי ביטחון העובדים בבסיסים צבאיים בישראל.
להבדיל מהבעיה שנבעה ממפת החום הגלובלית של החברה, כשל זה נבע מפיצ'ר ה-"Segments" של סטרבה.
סטרומה הייתה אוניית מעפילים שנשאה על סיפונה 768 (המספר המדויק שנוי במחלוקת) יהודים שניסו להימלט מרומניה הפשיסטית שבהנהגת יון אנטונסקו, והוטבעה בים השחור על ידי צוללת סובייטית ביום ז' באדר תש"ב, 24 בפברואר 1942. ההפלגה אורגנה במסגרת מפעל ההעפלה אף על פי של האצ"ל.
אסון סטרומה - טביעת כל מעפיליה ואנשי צוותה למעט אחד נחשבת לאסון הגדול בתולדות ההעפלה לארץ ישראל ולאחד האסונות הגדולים ביותר בהיקפם של טביעת אונייה אזרחית בזמן מלחמת העולם השנייה.
ב-1940 רכש ארגון ההגנה את הספינה דאריאן 2 והיא שמשה לבסוף לעליית יהודים מאירופה לארץ ישראל.
האוניה הגיעה ליעדה והצלחה זו הובילה את היוזמים לעשות את הניסיון עם סטרומה.
'סטרומה' (MV Struma) הייתה ספינה קטנה, שעברה מספר שינויי שימוש ושינויי שם רבים.
היא נבנתה בשנת 1867 כיאכטת קיטור מפוארת של מרקיז בריטי והסתיימה 75 שנים מאוחר יותר כספינת דיזל.
בשנת 1871 נרשמה בשם Xantha, בקולצ'סטר.
בשנת 1873 היא נרכשה על ידי תומאס צ'יוורס.
בשנת 1875 היא נרכשה על ידי ויקונט מקדאף והוגבהה לגובה של 40.8 מטר.
בשנת 1877 היא נרכשה על ידי ויליאם בארנבי.
בשנת 1887 היא נרכשה על ידי הארי אדוארדס.
ב-1888 שונה שמה ל-Sölyst והיא נרשמה בסאות' שילדס.
באותה שנה הוחלף מנוע הקיטור המורכב המקורי שלה במנוע קיטור 49 NHP Ernest Scott & Co.
בשנת 1892 היא נרכשה על ידי צ'ארמס מקייבר, ששינה את שמה ל"Sea Maid" ורשם אותה בליברפול.
בשנת 1895 היא נרכשה על ידי ג'ון פיפס.
בשנת 1901 היא נרכשה על ידי חאג'י קונסטנטי ואחים מסירוס, ששינו את שמה ל-Kafireus.
הם האריכו אותה ל-45.2 מטר (148.4 רגל) והפכו אותה לספינת משא.
מקור אחד טוען כי בשנת 1913, במהלך מלחמות הבלקן, ממלכת יוון החרימה אותה והשתמשה בה כאוניית חיילים כדי לקחת חיילים מחאלקידיקי לאמפיפוליס.
בשנת 1916 רכשה אותה Thrakiki Atmoploia ("ספינות קיטור תראקיות") והשתמשה בה כספינת סחר חופית.
בתאריך לא ידוע היא עברה לסוקראטיס גומאריס ולחברת סלוניקי, ששינתה את שמה ל-Esperos.
בשנת 1930 היא נרכשה על ידי ג'ורג'יוס מילונאס, שרשם אותה בסלוניקי.
בשנת 1933 היא נמכרה לבעלים בולגרי, דימיטר קנקוב, ששינה את שמה ל-Makedoniya, ביסס אותה בנמל ורנה והשתמש בה להובלת בקר על נהר הדנובה.
פנקס הספנות של לויד אינו מציין אותה כמקדוניה, והיא מופיעה לאחרונה בשם אספרוס במהדורת 1934. מקור אחד טוען כי מקדוניה לא הייתה בשירות אחרי 1937. בשנת 1941 מכר אותה קנקוב לחברת Compañía Mediterránea de Vapores Limitada, שנשלטה על ידי סוכן ספנות יווני, ז'אן פנדליס.
הוא שינה את שמה לסטרומה ורשם אותה תחת דגל הנוחות של פנמה.
בשנת 1941 ארגנו אנשי התנועה הרוויזיוניסטית ברומניה, את הפלגת האונייה כדי לברוח מרומניה הפשיסטית, לאיסטנבול מרחק 14 שעות הפלגה.
ב־11 בדצמבר 1941 עלו על סיפון האונייה, שעגנה בנמל קונסטנצה שברומניה, 103 ילדים, 272 נשים ו-393 גברים מבין יהודי רומניה.
באונייה היו עשרה אנשי צוות, חלקם יהודים.
חלק ניכר מהספינה היה במצב תחזוקה ירוד ויועד לעד 400 נוסעים בלבד.
ההפלגה של 'סטרומה' שיצאה לדרכה עם דגל פנמה, התארכה בשל תקלות במנוע המיושן, ורק לאחר ארבעה ימים, הספינה, שמנועה התקלקל בים השחור, נגררה לנמל איסטנבול.
המארגנים קיוו לקבל בטורקיה סרטיפיקטים ולהגיע באמצעותם לארץ ישראל.
בין הנוסעים היו שישה בעלי סרטיפיקטים שהורשו לעלות לחוף ולהמשיך בדרך היבשה לארץ ישראל.
סטרומה עגנה באיסטנבול במשך כעשרה שבועות.
ממשלת טורקיה התנתה את שהות האונייה בחופיה בכך שמדינה אחרת תסכים לקלוט את הפליטים, אך מדינה כזו לא נמצאה, למרות השהות הארוכה של האונייה בנמל.
הסוכנות היהודית ביקשה משלטונות המנדט הבריטי להכניס את הפליטים לארץ ישראל, ואף הציעה כי למעפילי האונייה יועברו סרטיפיקטים על חשבון מכסות העלייה הקבועות מדי שנה, אך הבקשות הושבו ריקם.
הלורד מוין, השר הבריטי לענייני המזרח התיכון, התערב אישית כדי למנוע הקלה במדיניות הבריטית לטובת הפליטים שעל סטרומה.
הנוסעים הושארו בהסגר ונאסר עליהם לרדת מהאונייה, פרט לשמונה מעפילים.
המעפילים שנותרו על הספינה חיו על אספקה שקיבלו מהקהילה היהודית באיסטנבול, עד שגם אספקה זו אזלה.
בתוך האונייה הנתונה בתת-תנאים פרצה מחלת הדיזנטריה והנוסעים סבלו מקור, מצפיפות, מזוהמה ומרעב.
הבריטים לחצו על הטורקים להחזיר את הנוסעים לארץ המוצא של ההפלגה, רומניה.
ניסיונות של הג'וינט לפעול בדרכים אחרות מול השלטון הטורקי להתיר לנוסעים לרדת לחוף ולשהות בינתיים במחנה זמני, כשלו אף הם.
השלטון הבריטי בארץ ישראל חשש מפריצת הסכר ומגל של פליטים יהודים שינהר בדרך האחורית לחופי ארץ ישראל וביקשו לחסום את דרך העלייה מארצות הבלקן דרך טורקיה.
אך חילוקי דעות על דרך מעברם לארץ ישראל עיכבו את ביצוע ההחלטה.
כדי למנוע את שילוחם חזרה לרומניה חבלו הנוסעים במכונות האונייה.
לבסוף החליטו הטורקים להיפטר מהבעיה בכל מחיר.
בליל 23 בפברואר 1942 עלו על סיפון 'סטרומה' חיילים טורקים, שחתכו את שרשרת העוגן.
סטרומה עם מנוע מקולקל ובלי עוגן, נקשרה לספינת גרר טורקית שגררה אותה למרחק של חמישה מיילים ימיים, אל מחוץ למים הטריטוריאליים הטורקיים, והותירה אותה שם בלא מזון ומים, על מאות האנשים שהצטופפו על סיפונה.
למחרת, בבוקר 24 בפברואר 1942, הוטבעה סטרומה על ידי טורפדו במי הים השחור, סמוך לחופי בולגריה.
פגיעת הטורפדו גרמה לנזק עצום לספינה הישנה והרקובה.
קוער האונייה התחתון שקע מיד והאונייה ירדה אחריו במהירות למצולות.
ממאות האנשים שהיו על הסיפון שרדו שניים בלבד: המעפיל הצעיר דוד סטוליאר ואחד מקציני האונייה, שהצליחו לטפס על קורה והיו סנטימטרים ספורים מעל קו המים.
במשך הזמן ניסו שני הניצולים לעודד אחד את השני כדי לשרוד ובמשך הלילה הקר שבא שרו, דיברו וצעקו.
הם חששו שאם יפסיקו - לא יחזיקו מעמד בקור העז ששרר במים וגופם יקפא.
לפנות בוקר התברר לסטוליאר שהקצין לא החזיק מעמד ומת, והוא נותר הניצול היחיד מן האונייה.
דייגים טורקים גילו במקרה את הניצול והעלו אותו לספינתם.
דוד סטוליאר נכלא בידי הטורקים ולאחר מאמצים של הקהילה היהודית במקום שוחרר ועלה לארץ ישראל בדרך היבשה.
לאחר מכן התגייס לצבא הבריטי עד לסוף מלחמת העולם השנייה.
עם שחרורו הצטרף להגנה ובמלחמת העצמאות לחם כמקלען.
מספר שנים לאחר הקמת מדינת ישראל עבר ליפן במסגרת עסקיו ומשם היגר לבסוף לארצות הברית, שם גם נפטר ב-2014 בגיל 91.
טביעת האונייה עוררה סערת רוחות ביישוב.
הוכרז על יום אבל וחצי יום של שביתה ממלאכה ועוצר.
דגלים שחורים הונפו והתקיימו עצרות אבל.
בעקבות פרשה זו פרסמו המחתרות את הכרוז הבא, הנושא את תמונתו של הרולד מקמייקל, הנציב העליון באותה עת, בנוסח כרוזי ה"מבוקש" שפורסמו באשר ללוחמי המחתרות עצמם וקבעו בלשון חריפה: "רצח!
סיר הארולד מק מייכל, הידוע כנציב העליון לפלשתינה (א"י), מבוקש עבור רצח 800 פליטים יהודים במימי הים השחור באוניה "סטרומה".
ב־8 באוגוסט 1944 ערכו אנשי הלח"י ניסיון התנקשות בחייו של מקמייקל שראו בו את האחראי הישיר לסירוב לתת למעפילי ה'סטרומה' להיכנס לארץ ישראל, אך הוא הצליח לשרוד.
רצח הלורד מוין נומק גם הוא בסירוב שלו לקלוט את פליטי סטרומה.
השם 'סטרומה' הפך לסמל למדיניות הקשוחה ואטומת הלב של ממשל המנדט הבריטי בארץ ישראל כלפי אלו שהצליחו להינצל מן השואה שהתרחשה באירופה וחיזקה את התביעה הציונית לגבי הנחיצות שבהקמת מדינה יהודית, כדי שמקרה כזה לא יישנה.
במשפטו של מתתיהו שמואלביץ, כשביקש להעלות על נס את אטימות ורשעות "השלטון הזר", צעק בנאומו
לאחר האסון נטען ברדיו רומא שסטרומה טובעה על ידי צוללת רוסית.
הרוסים לעומת זאת טענו שההטבעה בוצעה בידי צוללת גרמנית.
הבריטים פרסמו שמדובר בצוללת גרמנית או במוקש ימי.
במשך כעשרים שנה, ההנחה הייתה שסטרומה, כמו המפקורה, טובעה על ידי כלי שיט גרמני.
היו גם שמועות שהאנגלים הם שטיבעו את האונייה.
בשנת 1965 פרסם חוקר גרמני מחקר על פיו סטרומה, וגם המפקורה, טובעו בידי הסובייטים.
על פי המחקר, האונייה הוטבעה על ידי צוללת סובייטית, שסברה שמדובר ב"אוניית אויב", שיגרה אליה טורפדו, על פי הוראה של הצי הסובייטי לפגוע בכל אונייה לא מזוהה שנכנסת לים השחור.
בין השאר הביא החוקר עדות של הסובייטים שהם טיבעו ב-24 בפברואר אונייה בלתי מזוהה.
כן טען החוקר שאוניות גרמניות כלל לא היו בים השחור בעת הטבעת סטרומה.
יצחק ארצי הגיב בפקפוק על מחקר זה.
אולם בשנת 1978 נמצא מסמך סובייטי שדיווח על טיבוע סטרומה וציין לשבח את צוות הצוללנים תוך ציון שמותיהם, על ההטבעה המוצלחת.
ברומניה הוקמה אנדרטה לזכר הנספים בבית הקברות בבוקרשט.
האנדרטה שופצה לקראת יום השנה ה-30 לאסון.
באחדות מערי ישראל נקראו רחובות על שם "סטרומה".
בירושלים קיים רחוב בשם "קדושי סטרומה", בחולון נקראה כיכר מרכזית בשם "כיכר סטרומה", ובשנת 1968 נחנכה בה אנדרטה לניספים.
בשכונה א' בבאר שבע הוקם בית כנסת אשכנזי ע"ש סטרומה.
בקומתו העליונה של בית הכנסת הקים יו"ר ועד בית הכנסת, אריה רייטר, מוזיאון לזכר הפליטים ובו נערך מדי שנה טקס אזכרה לזכר נספי הספינה בהשתתפות נציג השגרירות הרומנית והתאחדות עולי רומניה בישראל.
בית כנסת אשכנזי נוסף בשם זה פועל בשכונת גיורא ברמלה.
כ־60 שנה לאחר האסון, ביקש מוזיאון השואה האמריקאי לברר שאלות שנגעו לטביעתה של 'סטרומה' ובשיתוף מוזיאון יד ושם אורגנה משלחת למציאתה.
צוללנים טורקיים הודיעו ביולי 2000, שבוע לפני יציאת המשלחת, כי מצאו שרידי אונייה לאחר מחקר של כ־3.5 שנים לאיתור מקום הטביעה.
עם זאת קיימת מחלוקת אם השרידים שנמצאו הם אכן של האנייה סטרומה.
ב-3 בספטמבר 2000 נערך טקס קרוב למקום הטביעה המשוער של האנייה ובו השתתפו שישים נציגים של משפחות הניספים.
ג'יימס סטרום ת'ורמונד היה מדינאי אמריקני, שהיה חבר בסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הדרומית במשך ארבעים ושמונה שנים.
הוא התמודד לנשיאות ארצות הברית בשנת 1948 מטעם מפלגת זכויות המדינות וזכה ל-2.4% מהקולות ול-39 אלקטורים.
ת'ורמונד ייצג את קרוליינה הדרומית בסנאט בין 1954 ל-2003, בהתחלה כנציג המפלגה הדמוקרטית ולאחר 1964, כנציגה של המפלגה הרפובליקנית.
ת'ורמונד היה סנאטור שנוי במחלוקת במהלך חצי המאה שבה כיהן, והחליף מפלגות בגלל התנגדותו לחוק זכויות האזרח משנת 1964, התנגדותו לליברליזם של המפלגה, ותמיכתו בשמרנות של המועמד הרפובליקני לנשיאות, בארי גולדווטר.
הוא עזב את תפקידו כחבר היחיד בקונגרס שהגיע לגיל מאה במהלך כהונתו, והסנאטור המכהן המבוגר ביותר והוותיק ביותר בתולדות המדינה (אם כי כהונתו נעקפה בידי רוברט בירד ודניאל אינווי).
ת'ורמונד הוא חבר הקונגרס הוותיק ביותר ששירת בסנאט בלבד.
בנוסף הוא הרפובליקני הוותיק ביותר בקונגרס האמריקני.
הוא כיהן במשך ארבע עשרה שנים כסנאטור הוותיק בסנאט.
ת'ורמונד החזיק בשיא סנאטוריאלי נוסף: במהלך פיליבסטר ארוך במיוחד בשנת 1957, הוא נאם במשך 24 שעות ו-18 דקות ללא הפסקה נגד הענקת שוויון זכויות לאפרו-אמריקנים.
שיא זה נשבר בשנת 2025 על ידי הסנאטור קורי בוקר מניו ג'רזי, שנאם במשך 25 שעות ו-5 דקות.
הוא התנגד לחוק זכויות האזרח של 1964 ולחוק זכויות ההצבעה של 1965, לסיום ההפרדה הגזעית ולאכיפת זכויותיהם של האזרחים השחורים, כולל זכות הצבעה.
הוא התעקש שאינו גזען, אלא מתנגד להרחבת הסמכות הממשלתית.
הוא טען שהתנועה לזכויות האזרח נובעת מקומוניזם.
עם תחילת שנות השבעים מיתן את גישתו לגבי הגזע, אולם המשיך להגן על תמיכתו בהפרדה גזעית על בסיס זכויות המדינות כנהוג בדרום ארצות הברית באותה התקופה.
הוא לעולם לא התכחש להשקפת עולמו.
חצי שנה לאחר מותו של ת'ורמונד בגיל מאה ב-2003, חשפה אישה מגזע מעורב בת שבעים ושמונה שהיה אביה.
אמה עבדה כעוזרת למשפחתו של ת'ורמונד וקיימה איתו יחסי מין בעת שהיה בן עשרים ושתיים.
האישה מתה ב-1948, ולמרות שת'ורמונד לא הכיר בבתו הוא שילם עבור לימודיה והעביר לה קצבה.
היא לא גילתה על הרומן מתוך כבוד לאביה והכחישה שאילץ אותה לעשות כך.
שמה התווסף, בתור אחת מילדיו, לאנדרטה לזכרו.
ג'יימס סטרום ת'ורמונד נולד ב-5 בדצמבר 1902, בקרוליינה הדרומית, בנם של אלינור גרטרוד סטרום (1870–1958) ושל ג'ון ויליאם ת'ורמונד (1862–1934), עורך דין.
הוא היה ממוצא אנגלי וגרמני.
הוא התחנך בבתי ספר מקומיים, ולמד הורטיקולטורה בקולג' קלמסון המקומי, לימודים שסיים ב-1923.
לאחר המכללה, עבד ת'ורמונד כחוואי, מורה ומאמן אתלטיקה עד ל-1929, ובגיל 27 מונה למפקח הכללי של מוסדות החינוך במחוז מגוריו.
הוא כיהן בתפקיד עד 1933. הוא למד משפטים עם אביו בתור שוליה וב-1930 הוסמך לעריכת דין ועבד בפרקליטות המחוז.
הוא שירת בפרקליטות בין 1930 ל-1938. ב-1933 נבחר לסנאט של קרוליינה הדרומית וייצג את מחוזו עד שהפך לשופט פדרלי.
ב-1942, לאחר כניסת ארצות הברית אל מלחמת העולם השנייה, התפטר ת'ורמונד מתפקידו לטובת שירות כקצין בצבא ארצות הברית והשתתף בין השאר בפלישה לנורמדי.
במהלך הפלישה נחת באי מגלשן אוויר.
על פעילותו במהלך השירות זכה לעיטורים רבים, בהם אות לגיון ההצטיינות.
בין השנים 55–1954 כיהן כנשיא איגוד קציני המילואים.
הוא פרש משירות המילואים בדרגת מייג'ור ג'נרל.
הקריירה הפוליטית של ת'ורמונד החלה בתקופת חוקי ג'ים קרואו שמנעו מהשחורים להצביע, כשהיו חלק נכבד מהאוכלוסייה במדינתו.
הוא רץ כדמוקרט במדינה של מפלגה אחת ונבחר לתפקיד מושל קרוליינה הדרומית ב-1946, בעיקר בזכות הבטחה לפעול לשקיפות בממשל המקומי.
רבים טענו שת'ורמונד היה פרוגרסיבי, בעיקר עקב לחציו לעצור אנשים שביצעו לינץ' באדם שחור.
אף אחד מהנאשמים לא הורשע בידי חבר המושבעים הלבן (השחורים לא יכלו לשרת בחבר המושבעים) אולם ת'ורמונד זכה לשבחים מצד NAACP והאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות עקב מאמציו להעמיד את הרוצחים לדין.
ב-1948, ציווה הנשיא הארי טרומן לחסל את האפליה הגזעית בצבא, תמך בביטול המס שמנע משחורים ומלבנים עניים להצביע, ותמך בחוקים ממשלתיים נגד לינץ'.
בתגובה, הפך ת'ורמונד למועמד נשיאותי בתור מועמד המפלגה הדמוקרטית של זכויות המדינות, או ה"דיקסיקרטים".
המפלגה התפלגה מהמפלגה הדמוקרטית במחאה על המעורבות הממשלתית בנושאי המדינה.
תומכי ת'ורמונד השתלטו על המפלגה בדרום, וטרומן לא יכול היה להתמודד באלבמה.
ת'ורמונד זכה בארבע מדינות וב-39 אלקטורים, אולם טרומן נבחר מחדש.
במהלך מערכת הבחירות נאם ת'ורמונד והצהיר שאין מספיק חיילים בצבא שייאלצו את הדרום לוותר על ההפרדה הגזעית ולשלב את השחורים בקהילה.
לפי חוקת המדינה, לא יכול היה ת'ורמונד להתמודד על כהונה שנייה כמושל ב-1950, ולכן החליט להתמודד בבחירות המקדימות על המושב הדמוקרטי בסנאט.
כיוון שהמפלגה הדמוקרטית שלטה במדינה, היה ברור שהמנצח בבחירות המקדימות יהיה הסנאטור.
שני המועמדים דחו את הנשיא טרומן במהלך מסע הבחירות.
ת'ורמונד הפסיד, כשהוא זוכה ל-46% מקולות הבוחרים.
היה זה הפסדו הפוליטי היחיד.
ב-1952, תמך בדווייט אייזנהאואר הרפובליקני לנשיאות, ולא במועמד הדמוקרטי עדלי סטיבנסון.
מנהיגי המפלגה המקומיים מנעו מת'ורמונד לקבל את המועמדות לסנאט ב-1954, והוא רץ כמועמד עצמאי.
הסנאטור הדמוקרטי היוצא לא זכה לתחרות בבחירות של 1954, אולם מת בספטמבר, חודשיים לפני יום הבחירות.
המנהיגים הדמוקרטים מינו במהירות את הסנאטור המקומי אדגר בראון כמועמד חלופי.
רבים כעסו על החוסר בבחירות מקדימות, בעיקר בגלל שלא הייתה חלופה לדמוקרטים במדינה.
ת'ורמונד הכריז על התמודדותו כמועמד עצמאי.
בהמלצת המושל, הבטיח ת'ורמונד שאם ייבחר לסנאט, יתפטר ב-1956 כדי להתמודד בבחירות מקדימות בהן יוכל להיבחר.
היה ברור לכולם שהבחירות בתוך המפלגה היו התחרות האמיתית לגבי איוש התפקידים.
המפלגה הרפובליקנית, שמשכה את תמיכת השחורים, יכלה להשפיע על המועמד הנשיאותי אולם הייתה חסרת השפעה ברמה המקומית.
ת'ורמונד ניצח בקלות בבחירות ב-1954. כפי שהבטיח, התפטר ב-1956 כדי לרוץ בבחירות המקדימות וניצח גם בהן.
לאחר היבחרו מחדש ב-1956, נבחר מחדש לסנאט בידי הבוחרים המקומיים עד לפרישתו כעבור 46 שנים.
ת'ורמונד תמך בהפרדה הגזעית במהלך רוב כהונתו.
הוא הכריז שהתנגד לפסק דין בראון נגד מועצת החינוך שקבע שהפרדה גזעית בבתי ספר ציבוריים לא הייתה חוקתית.
בניסיון למנוע את העברת חוק זכויות האזרח של 1957, נאם ת'ורמונד את הפיליבסטר השני הארוך ביותר עבור סנאטור (לאחר שהסנאטור קורי בוקר מהמפלגה הדמוקרטית נאם באפריל 2025 במשך 25 שעות ו-5 דקות ובכך שבר את שיאו של ת'ורמונד), ונאם במשך 24 שעות ו-18 דקות.
מיטות מתקפלות הובאו ממלון סמוך כדי שהמחוקקים יוכלו לישון בזמן שת'ורמונד נאם על נושאים מוזרים ולא קשורים, כולל המתכון של סבתא שלו לביסקוויטים.
סנאטורים דרומיים אחרים, שהסכימו כחלק מפשרה לא לנקוט בפיליבסטר, כעסו עליו כיוון שחשבו שהתנגדותו לחוק פגעה במעמדם.
ת'ורמונד היה במסלול התנגשות עם המפלגה הדמוקרטית, שמנהיגה החלו לתמוך בתנועה לזכויות האזרח שהובלה בידי שחורים בדרום שחפצו באכיפה של זכויותיהם החוקתיות, כזכות הצבעה וכשוויון בפני החוק.
עם העברת חוק זכויות האזרח של 1964, החלו השחורים במדינת קרוליינה הדרומית להצביע.
ב-16 בספטמבר 1964, עבר ת'ורמונד אל המפלגה הרפובליקנית.
לשם השוואה, ב-1948, קיבל המועמד הרפובליקני תומאס דיואי 3.78% מהקולות (ת'ורמונד, שרץ כ"דיקסיקרט", זכה ל-71.97% מהקולות, וטרומן זכה ל-24.14% מהקולות, כלומר 96.11% מהקולות הלכו לדמוקרטים).
(ב-1960, זכה ת'ורמונד ל-14 אלקטורים שתמכו בו כסגן נשיא מתוך חמישה עשר שהיו אמורים לתמוך בהארי בירד לנשיאות).
לאחר רצח קנדי, תמך הנשיא לינדון ג'ונסון בחוק זכויות האזרח ובהבטחת זכות הצבעה לשחורים.
החוקים חיסלו את ההפרדה הגזעית וסייעו לממשל לאכוף את זכויות האזרח בעזרת פיקוח על הבחירות במדינות בהן הופלו שחורים.
השמרנים התנגדו לכך, כולל הסנאטור רוברט בירד, שנאם כנגד החוק במשך ארבע עשרה שעות ו-13 דקות.
גולדווטר ניצח בקרוליינה הדרומית בהפרש גדול.
ב-1966, נבחר ארנסט הולינג, המושל לשעבר, לייצג את קרוליינה הדרומית בסנאט.
הוא שירת עם ת'ורמונד במשך 36 שנים, והם היו זוג הסנאטורים ששירת הכי הרבה זמן בתולדות המדינה.
הם היו חברים טובים והוותק שלהם העניק למדינתם השפעה על הסנאט.
בוועידה הרפובליקנית הלאומית ב-1968, הצליח ת'ורמונד להביא לתמיכה דרומית בריצ'רד ניקסון, למרות ניסיונו של מושל קליפורניה, רונלד רייגן, להיכנס למירוץ.
מושל ניו יורק, נלסון רוקפלר, גם ניסה להתמודד אולם לא הצליח.
במסע הבחירות בסתיו, זכה ניקסון ב-38% מקולות קרוליינה הדרומית והצליח להשיג את האלקטורים שלה.
ג'ורג' וולאס תומך ההפרדה הגזעית התמודד גם הוא, וקולות הדמוקרטים התפלגו בינו (32.3%) למועמד הדמוקרטי, יוברט האמפרי, שזכה ל-29.6% מהקולות.
מדינות הדרום האחרות תמכו ברובן בוולאס.
ת'ורמונד השתיק את החשש השמרני שניקסון ימנה סגן רפובליקני ליברל.
ניקסון הסכים למנות את מושל מרילנד, ספירו אגניו, להיות סגנו.
ת'ורמונד הצליח למנוע את מינויו של אייב פורטס, שופט ליברל, לתפקיד נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית.
הוא מנע מהנשיא ג'ונסון לבצע את המינוי עד שניקסון נכנס לתפקידו.
ת'ורמונד זלזל בהחלטת בית המשפט מ-1969 שציוותה על שילוב גזעי בבתי הספר הדרומיים.
הדרום התנגד מאז 1954 לפסיקה שההפרדה הגזעית בבתי הספר אינה חוקתית.
ת'ורמונד שיבח את ניקסון במשבר וטען שניקסון מנע את המיזוג הגזעי ותמך בדרום.
בשל השפעתו בממשל ניקסון, הצליח ת'ורמונד להשיג כסף ממשלתי רב, מינויים ממשלתיים ופרויקטים לקרוליינה הדרומית.
הוא נחשב לנציג הבולט של מדינתו בממשל.
בבחירות לתפקיד המושל ב-1970, מועמדו המועדף של ת'ורמונד, אלברט ווטסון, הובס בידי יריבו ג'ון ווסט.
ווטסון ערק לרפובליקנים ב-1965 בעקבות ת'ורמונד, ונחשב לקרוב אליו.
הוא הפסיד בעיקר בגלל התנגדותו לחקיקת זכויות האזרח.
ת'ורמונד נאלץ להתמתן בנושא יחסים בין גזעיים.
ב-1970, ביקש ת'ורמונד מניקסון למנות את ג'וזף רוג'רס, הבן, עוד עורק לרפובליקנים מטעם קרוליינה הדרומית, לתפקיד המושל.
ככל שהמינוי התעכב, התייאש רוג'רס ולבסוף סירב להתמודד.
הוא טען שממשל ניקסון הושפע מהתנגדות ה-NAACP למינויו.
ב-4 בפברואר 1972, שלח ת'ורמונד מברק לאנשי ניקסון לצורך גירושו של ג'ון לנון מארצות הברית בגלל פעילותו הפוליטית.
המסמך טען שהשפעתו של לנון על צעירים יכולה להזיק לניסיונו של ניקסון להיבחר מחדש, והציע לבטל ללנון את הוויזה.
עד 1976 איים ממשל ניקסון בגירוש לנון.
המסמכים התגלו בתיקי ה-FBI לאחר חקיקת חוק חופש המידע.
באותה התקופה האזין השירות החשאי לשיחותיו של ת'ורמונד.
ב-1976, הופיע ת'ורמונד בתשדיר למען הנשיא היוצא, ג'רלד פורד, מול מושל ג'ורג'יה לשעבר, ג'ימי קרטר.
בתשדיר טען ת'ורמונד שפורד (שנולד בנברסקה וגר רוב חייו במישיגן) נשמע כמו דרומי יותר מקרטר.
עמדותיו בנוגע לגזע לאחר שנות השבעים
בשנות השבעים, השחורים היו 30% מאוכלוסיית קרוליינה הדרומית.
אלפי שחורים עזבו את המדינה במחצית הראשונה של המאה העשרים לטובת מדינות הצפון.
לאחר חוק זכויות ההצבעה, השחורים יכלו להצביע בקרוליינה הדרומית.
הפוליטיקאים לא יכלו להתעלם מהם ומהלבנים שתמכו בזכויות האזרח.
ת'ורמונד מינה חבר שחור לצוות הסנאט שלו ב-1971. ב-1983 תמך בחקיקה להפיכת יום הולדתו של מרטין לותר קינג לחג לאומי.
עד שנת 2000 קרוליינה הדרומית העניקה זכות לעובדים לחגוג את חג זה או אחד משלושה חגים של הקונפדרציה.
למרות זאת, ת'ורמונד לא גינה את עמדותיו לגבי ההפרדה הגזעית.
ת'ורמונד מונה לתפקיד הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית ב-1981, וכיהן בתפקיד הטקסי במשך שלוש כהונות, לצד יריבו רוברט בירד, בהתחשב במפלגת הרוב בסנאט.
הוא שמר על מערכת יחסים קרובה עם ממשל רייגן.
ת'ורמונד היה חבר בוועדת המשפטים של הסנאט במהלך השימועים של קלרנס תומאס ב-1991 ועבד עם ג'ו ביידן, יושב ראש הוועדה (שלימים יהפוך לנשיא ארצות הברית).
הוא הצטרף למיעוט הרפובליקנים שתמכו בחוק להגבלת הנשק החם.
ב-5 בדצמבר 1996, הפך לסנאטור המבוגר ביותר, וב-25 במאי 1997, לסנאטור הוותיק ביותר (41 שנים ועשרה חודשים), והצביע בפעם ה-15,000 בספטמבר 1998. כעבור חודש, כשג'ון גלן עמד לעלות אל טיסת STS-95, בעודו בן שבעים ושבע, שלח לו ת'ורמונד, המבוגר ממנו בתשע עשרה שנים, הודעה שבה טען שגם הוא רוצה לטוס.
לקראת סוף כהונתו בסנאט, טענו מבקריו של ת'ורמונד על נסיגה ביכולותיו השכליות.
תומכיו טענו מנגד שאמנם גילו המופלג מעיב על עבודתו הפרלמנטרית, אך הוא נותר פעיל וצלול, ושהגיע לכל הצבעה.
בראשית 1999, כפי שהבטיח, התפטר מתפקידו כיושב ראש ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית.
ת'ורמונד סירב להיבחר מחדש בשנת 2002, והוחלף בידי לינדזי גרהאם, שעדיין מכהן כסנאטור.
ת'ורמונד עזב את הסנאט בינואר 2003, כסנאטור בעל תקופת הכהונה הארוכה ביותר (שיא אותו שבר בירד).
בנאום הפרידה שלו, הודיע שהוא אוהב את כל הסנאטורים, ובעיקר את נשותיהם, כרמז לאופיו הפלרטטן.
ביום הולדתו המאה, עם חגיגת פרישתו, הודה לכל הסנאטורים על מעשיהם.
יום הולדתו המאה של ת'ורמונד נחגג ב-5 בדצמבר 2002.
ת'ורמונד היה בן ארבעים וארבע כשנישא לאשתו הראשונה, ג'ין קראוץ' (1926–1960) באחוזת המושל של קרוליינה הדרומית.