tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקרחון מנקז את שני הרכסים.
הקרחון מגיע לגובה של 1,487 מטרים מעל פני הים.
המשלחת קראה לקרחון על שמה של המפלצת האגדית סקילה מהמיתולוגיה היוונית, בשל הקושי של משלחת המחקר בנסותה לחצות את הקרחון.
קרחון סולסברי או קרחון סאלסברי הוא קרחון בצפון מערב גרינלנד.
אורכו של קרחון סאליסבורי כ-3 קילומטרים ורוחבו 450 מטרים.
גובהו של הקרחון 260 מטרים מעל פני הים.
הקרחון הוא אחד מארבעת הקרחונים הגדולים המזינים את פיורד וולסטנהולם; (הקרחונים האחרים הם: קרחון צ'מברלין, קרחון קנוד ראסמוסן, וקרחון האראלד מולטקה).
קרחון סיגמן הוא קרחון הגובל בהרי ברוגמן באי לייז' בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 2.2 קילומטרים ורוחבו 2 קילומטרים.
הקרחון מתנשא לגובה של 353 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מנקז את המורדות הצפון מערביים של הרי ברוגמן; הקרחון מנקז לכיוון מערב - דרום-מערב את פסגת ואז'ארוב, ואת המדרונות הצפון-מערביים של הר קוזיאק.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב ונשפך אל מפרצון פאלאקאריה.
הקרחון ממוקם צפונית-מזרחית לקרחון זבלסורד, ודרומית-מערבית לקרחון שטרנה.
הקרחון נקרא על שם הכפר סיגמן שבדרום מזרח בולגריה.
קרחון סאטורן או קרחון שבתאי הוא קרחון בדרום-מזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 28 קילומטרים ורוחבו 11 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון דרום - מערב; ונשפך אל מדף הקרח ג'ורג' השישי המכסה את מפרץ ג'ורג' השישי; הקרחון נשפך למדף הקרח צפונית למצוקי קורנר.
החוף התגלה לראשונה על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935. במהלך טיסה זו צילם וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג תצלומי אוויר של הקרחון.
הקרחון נסקר בשנת 1949 על ידי משלחת חקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
בדומה האתרים סביבה, הקרויים על שם גופים במערכת השמש או קשורים אליה, נקרא הקרחון על שמו של כוכב הלכת שבתאי, בדומה לנונאטאקי אנקלדוס (הנקראים על שמו של ירח של שבתאי).
קרחון סיבליוס הוא קרחון בחלק הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 19 קילומטרים ורוחבו 10 קילומטרים.
הקרחון נשפך אל תוך הדום הקרח מוצרט 16 קילומטרים דרומית מערבית להר סטיבנסון.
הקרחון התגלה לראשונה מן האוויר, על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנת 1937.
הקרחון נקרא על שמו של המלחין הפיני ז'אן סיבליוס; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
קרחון סאליבן הוא קרחון בחלקו הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מערב, ונשפך אל קרחון גילברט (אנטארקטיקה), מדרום לרמת אלגר.
גובהו של הקרחון 600 מטרים מעל פני הים.
הקרחון התגלה לראשונה ממרחק, על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנת 1937.
הקרחון מופה בשנת 1960 על ידי דרק סירל (D.
הקרחון נקרא על שמו של המלחין האנגלי סר ארתור סאליבן (שם הקרחון ניתן בו בעת שניתן שם לקרחון גילברט - על שמו של ויליאם שוונק גילברט שותפו של סאליבן); וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
קרחון נפטון הוא קרחון בחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 22 קילומטרים ורוחבו 7 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מערב, ונשפך אל מפרץ ג'ורג' השישי ובו אל מדף הקרח ג'ורג' השישי דרומית לנקודת טריטון.
הקרחון התגלה לראשונה מהאוויר על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935. הקרחון מופה באופן חלקי על ידי וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג (Wolfgang Louis Gottfried Joerg) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי אלזוורת'.
שפכו של הקרחון מופה לראשונה בשנת 1936, על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם;
הקרחון נסקר בשנת 1949 על ידי משלחת חקר שטחי חסות איי פוקלנד, ומופה כולו בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H.
Searle) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947 – 1948.
בדומה לשאר האתרים בסביבה, הקרויים על שם גופים במערכת השמש או קשורים אליה, נקרא הקרחון על שמו של כוכב הלכת נפטון.
קרחון סן מרטין הוא קרחון רחב, הזורם לכיוון מערב, וחוצה את רכס ארגנטינה, בהרי פנסקולה בארץ המלכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מערב בין גבעות פאנזאריני וגבעות שניידר.
הקרחון ממוקם בסמוך לבסיס המחקר בלחרנו II.
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956–1957.
הקרחון נראה מן האוויר בזמן הטיסה הארגנטינית הראשונה לקוטב הדרומי בינואר 1962, ונקרא "העמק האמצעי" (בספרדית: Valle Medio) בהתאם למיקומו.
שמו הנוכחי של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמה של שוברת הקרח הארגנטינית, אשר הביאה את משלחת החקר הראשונה לתחנת חנרל בלחראנו, שעל מדף הקרח רון-פילכנר בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1954–1955, ולאחר מכן ערכה מספר מסעות אספקה לאזור.
קרחון סיקורסקי הוא קרחון בחוף המערבי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב ונשפך אל מפרץ יוז, צפונית לנקודת צ'ארלס.
הקרחון צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1956–1957.
הקרחון מופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומים אלה.
הקרחון נקרא על שמו של מתכנן כלי הטיס האמריקאי (ממוצא רוסי) איגור סיקורסקי, חלוץ תעופה אשר תכנן מסוקים מאז 1909; וזאת בדומה לאתרים אחרים בסביבה הנקראים על שמות חלוצי תעופה.
קרחון סיקורסקי הוא קרחון קטן בצפון-מזרח חצי האי נוביל, באי ת'רסטון בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מזרח ונשפך אל ים בלינגסהאוזן בין הר פאלמר והר פיורי.
הקרחון ממוקם בשטח של אזור ציפורים מוגן מיוחד (סוג של אזור אנטארקטי מוגן במיוחד) בשל מושבת הפנגווין הקיסרי באזור.
הקרחון מופה לראשונה על ידי צי ארצות הברית, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בין השנים 1946–1947.
הקרחון נקרא על שמו של סטיבן סיקורסקי (Stephen Sikorski), טכנאי אלקטרוניקה באוניית צי ארצות הברית גליישר (USS Glacier), אשר סייע בהקמת תחנת מזג האוויר האוטומטית באי ת'רסטון, במהלך משלחת ים בלינגסהאוזן של צי ארצות הברית בפברואר 1960.
קרחון סְטוֹבּ הוא קרחון בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 16 קילומטרים; רוחבו של הקרחון 13 קילומטרים.
הקרחון ממוקם דרומית-מערבית לקרחון צ'וצו'ליגה; מזרחית - דרום-מזרחית לקרחון סומרס; ודרומית - דרומית-מזרחית לקרחון טאלבוט.
קרחון סטוב מנקז את המורדות של רמת ברוס, צפונית לרכס ברסין.
הקרחון זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל קרחון קריין.
הקרחון נקרא על שם הכפר סטוב שבמערב בולגריה.
קרחון סטאב הוא קרחון בהרי אריסטוטל, בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 20 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מזרח מהר שרה טאודורה, ונשפך לתוך מפרצון סקאר, בין הר קוויקווג ונקודת טשטגו.
חלקיו התחתונים של הקרחון נסקרו וצולמו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.
חלקיו העליונים של הקרחון נסקרו בשנת 1955.
הנקודה נקראת על שם "סטאב" - דמות מ"מובי דיק" - ספרו של הרמן מלוויל.
קרחון סטארבק הוא קרחון בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח לאורכו של הצד המזרחי של רכס טארידין; הקרחון נשפך אל מפרצון סקאר, בסמוך מצפון להר קוויקווג.
הקרחון נסקר וצולם בחלקו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.
הקרחון כולו צולם מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1955–1956.
הקרחון מופה בשנת 1957 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בהתבסס על התצלומים שצולמו על ידי משלחת הסקר האווירי.
הקרחון נקרא על שמו של סטארבק - דמות מ"מובי דיק" - ספרו של הרמן מלוויל.
סטארבק היה החובל ראשון של הספינה "פקווד" בספר.
קרחון סלדג'רס או קרחון סלדג'רז הוא קרחון יובלי בהרי באוורס שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את האזורים ממעבר האסקי ועד החלק הצפוני של רכס לאנטרמן.
באמצעו של הקרחון מצוי מפל הקרח סלדג'רס.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב ונשפך לתוך קרחון רניק בין מצוק קארנס והר גואו.
השם ניתן לזכרם של החוקרים האנטארקטיים, אשר חקרו אזורים אלה ברגל, כשהם גוררים בעצמם מזחלות (באנגלית sledgers – "גוררי מזחלות"); ובייחוד לזכרם של חוקרי משלחת הסקר הגאולוגי של ניו זילנד אשר חקרו את האזור בתנאי מזג אוויר קשים במיוחד.
קרחון סלר הוא קרחון בחוף פאלייר, במערב חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 37 קילומטרים; ורוחבו 7 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מערב, ונשפך אל הדום הקרח פורסטר, צפונית בסמוך לפסגת פלינדרס.
הקרחון נסקר לראשונה באופן גס בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1936–1937 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
הקרחון נקרא על שמו של ג'ון סלר (John Seller) - הידרוגרף ויצרן מצפנים.
שם זה ניתן, בדומה לשמו של קרחון איירי הסמוך, בהקשר של יצרן מצפנים.
קרחון סטיגול או קרחון סטיגל הוא קרחון יובלי, בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המדרונות המזרחיים של מישור רוסון, שבין הר אליס גייד והר דירדרוף.
הקרחון זורם לכיוון צפון, ונשפך לקרחון באומן.
הקרחון מופה לראשונה על ידי משלחת ריצ'רד בירד (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1928–1929.
הקרחון נקרא על שמו של ג'ק סטיגול (Jack Steagall), שהיה מטאורולוג בתחנת הקוטב הדרומי, בעונת החורף האנטארקטי 1961.
קרחון סדג'וויק הוא קרחון בחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 13 קילומטרים; רוחבו של הקרחון 3.7 קילומטרים.
מוצאו של הקרחון למרגלות הר סטיבנסון; הקרחון זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל מפרץ ג'ורג' השישי, בסמוך מצפון להר האקל.
הקרחון מופה לראשונה (באופן חלקי) על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, בפיקודו של ג'ון ריימיל, ב-16 באוגוסט 1936.
הקרחון נסקר בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948.
הקרחון נקרא על שם אדם סדג'וויק, גאולוג אנגלי, שהיה פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'; שם זה ניתן לקרחון, בהתייחס לשמות אתרים רבים באזור הקרויים על שם גאולוגים אנגליים.
קרחון סקוט קלטי הוא קרחון קטן באזור חוף פנל, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון נשפך אל מפרץ רוברטסון, בין נקודת פנלופי וקרחון אגברג.
הקרחון התגלה ומופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת צלב הדרום), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1898–1900, בפיקודו של קאשטן בורשקרווינק.
בורשקרווינק נתן לקרחון את שמו.
בורשקרווינק קרא לקרחון על שמו של סר ג'ון סקוט קלטי, שהיה, בעת מתן השם לקרחון מזכיר האגודה הגאוגרפית המלכותית.
קרחון סיפרר הוא קרחון יובלי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את נווה וב, וזורם ממנו לכיוון דרום, בין פסגות לורנס ורמת מלטה.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת חקר קרחון מרינר מטעם משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1966–1967.
שם זה ניתן בשיתוף עם שמו של קרחון מרינר (הן משמעות המילה "סיפרר" והן משמעות המילה "מרינר" באנגלית היא "ספן").
קרחון סאפארבו הוא קרחון באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 1.8 קילומטרים; רוחבו של הקרחון 2 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מערביים של רכס אימאון.
הקרחון ממוקם ממצפון-מזרח לקרחון קונגור.
הקרחון זורם צפונית - צפון-מזרחית מהר כריסטי, ודרום מערבית מפסגת מאטוצ'ינה, ונשפך אל מפרצון ודנה, הנפתח אל מעבר דרייק.
הקרחון נקרא על שם הכפר ספאראבו שבדום-מערב בולגריה, וכן על שם העיר סאפארבה באניה (Сапарева баня) שבמערב בולגריה.
קרחון סטרום הוא קרחון עמק תלול בהרי דאנקן, חלק מהרי המלכה מוד, בסמוך לחוף הים, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
מוצאו של הקרחון בצד הצפוני של הר פריטיוף ננסן; הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח.
הרי דאנקן גובלים בקרחון מצפון מזרח; רכס הרברט גובל בקרחון מדרום מערב; רכס הרים שבקצהו נמצא הר בטי גובל בקרחון מדרום-מזרח.
הקרחון נקרא על שם "מחנה סטרום" (Strom Camp), שהיה ממוקם בסמוך לקרחון, ושימש בדצמבר 1929 את המחלקה הגאולוגית מטעם משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה.
המחנה נקרא על שם סוורה סטרום (Sverre Strom), שהיה חובל ראשון (first mate) באנייה סיטי אוף ניו יורק (City of New York - העיר ניו יורק), אשר נשאר בתחנה במהלך החורף האנטארקטי, ועמד בראש צוות אופנוע השלג, אשר הביאה אספקה לשתי משלחות השדה שנערכו באותו חורף.
קרחון סלמנדר או קרחון הסלמנדר הוא קרחון הממוקם בשטח הפארק הלאומי גליישר, במחוז גליישר, במדינת מונטנה, שבארצות הברית.
הקרחון משתרע על מדף סלע בצד המזרחי של גב החדיד המהווה חלק מרכס לואי רכס הרים המהווה חלק מהרי הרוקי ומקו פרשת המים של אמריקה.
גובהו הממוצע של קרחון סלמנדר 2,200 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הקרחון כ-0.16 קילומטרים, ורוחבו של הקרחון 1.21 קילומטרים.
נכון לשנת 2005, שטחו של הקרחון סלמנדר 0.17 קילומטרים רבועים.
שמו של הקרחון תיאורי - צורתו מזכירה צורה של סלמנדרה.
עקב נסיגת הקרחונים, החל גם קרחון גרינל, שקודם לכן הקיף את קרחון סלמנדר מכל עבריו, לסגת.
שני הקרחונים נפרדו קודם לשנת 1929.
בשנת 1993 היה שטחו של הקרחון 0.23 קילומטרים רבועים, בשנת 2005 היה שטחו של קרחון סלמנדר 0.17 קילומטרים רבועים.
קרחון סאנפיקס אוקרחון סנפיקס הוא קרחון יובלי, בצפון ארץ פאלמר שבאנטארקטיקה.
אורכו של קרחון סאנפיקס 28 קילומטרים ;
רוחבו של קרחון סאנפיקס 3.7 קילומטרים.
קרחון סאנפיקס מנקז לכיוון מזרח - צפון-מזרח, את האזור שבין קרחון גרימליי, לבין קרחון לוראבי.
קרחון סאנפיקס נשפך אל קרחון קייסי.
הקרחון צולם מהאוויר ב-22 בדצמבר 1947 (במהלך הקיץ האנטארקטי), על ידי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה (Ronne Antarctic Research Expedition (בראשי תיבות: RARE)).
הקרחון מופה לראשונה באמצעות סקרים על הקרקע, בנובמבר 1960 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (Falkland Islands Dependencies Survey (בראשי תיבות: FIDS))
שמו של קרחון סאנפיקס ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, מאחר שמפסגת הקרחון ניתן היה לראות את השמש - דבר שאפשר מדידות הנדרשות למציאת קו רוחב, הנדרש על מנת למפות את האזור (בשאר האזור נסתתרה השמש מאחורי עננים).
באנגלית, משמעות המילה "Sunfix" היא "מציאת מיקום" = בעזרת השמש "sun".
קרחון סמית' הוא קרחון ארוך במדינת אלסקה שבארצות הברית.
אורכו של הקרחון 10.186 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח, ונשפך אל מפרץ הארווארד (Harvard Arm) של פיורד קולג' (College Fjord), 5.18 קילומטקים, צפונית-מערבית מנקודת קולג' (College Point), ו-94.4 קילומטרים, ממערב לעיר ואלדז.
גובהו של הקרחון 1,567 מטרים מעל פני הים.
עומקו (עוביו) של הקרחון 671 מטרים.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1899, על ידי חברי משלחת הארימאן לחקר אלסקה (Harriman Alaska Expedition).
הקרחון נקרא על שם מכללת סמית' (Smith College), שבעיר נורת'המפטון במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית.
קרחון סמית' הוא זרם קרח (קרחון ) באזור ארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 160 קילומטרים, ולו שיפוע נמוך.
הקרחון מנקז את הר טוני, וזורם מזרחית - צפון-מזרחית לעבר ים אמונדסן.
נמוך אנטארקטיקה קרחון, שאורכו מעל 160 קילומטרים, הקרחון מתנקז מהר הטוני בכיוון מזרח - צפון-מזרח לים אמונדסן.
מפיץ צפוני, קרחון קוהלר, מתנקז אל מדף הקרח של דוטסון אך הזרם העיקרי עובר לים בין חצי הדוב להר הרפי, ומסתיים במדף הקרח קרוסון .
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959 - 1965.
מופה על ידי USGS מסקרי קרקע ותמונות אוויר של USN, 1959–65. נקרא על ידי US-ACAN על שם פיליפ מ.
סמית' (סמית' בלפס), סגן מנהל, משרד תוכניות הקוטב, הקרן הלאומית למדע, שבשנים 71–1956 השתתף במשלחות רבות לאנטארקטיקה ביכולות שדה ופיקוח.
בשנת 2001, דוקטור אנדרו שפרד ( Andrew Shepherd), עמית מחקר במרכז לתצפית קוטב (Center for Polar Observation) באוניברסיטת קולג' (University College London) בלונדון שבממלכה המאוחדת, הציג ממצאים לפיהם קרחון סמית' מאבד מניפחו במהירות (נסוג במהירות גבוהה), עקב התחממות כדור הארץ ותורם לעלייתם האיטית של האוקיינוסים.
בשנת 2011, האמיש פריצ'רד (Hamish Pritchard), מדען השייך לסקר האנטארקטי הבריטי ( British Antarctic Survey) אשר המטה שלו ממוקם בקיימברידג', שבבריטניה, הציג ממצאים לפיהם קרחון סמית' נסוג בקצב של 8.22 מטרים בשנה.
בשנת 2016, מחקר שפורסם בכתב העת ניטשור קומיוניקיישן (Nature Communication), שהסתמך על מדידות מכ"ם מוטס (מדידות שנערכו מהאוויר), מצא שהמסה של אזור החיכוך בין מדף הקרח סמית' לבין הקרקע שתחתיו בין השנים 2000 ו-2009 איבד בין 299 לכ-489.81 מטרים של קרח מוצק מתחת לקרחון סמית'.
קרחון סמית' איבד יותר קרח מכל קרחון אחר שנחקר במסגתר מחקר זה.
החוקרים מצאו כי קרחון סמית' נסוג בכ-38.89 קילומטרים במהלך התקופה שבין 1996 ל-2011.המדענים הגיעו למסקנה שגודל הנסיגה נובע בחלקו מהטופוגרפיה הייחודית מתחת לקרח שאפשרה ליותר מי אוקיינוס לחמוק פנימה בין הקרח והיבשה שמתחת לזרם הקרח.
קרחון סומרו הוא קרחון יובלי בצפון אמריקה, שאורכו 13 קילומטרים.
קרחון סומרו זורם לכיוון צפון - מערב, החל מהר פיירווד'ר - שברכס פיירווד'ר, בהרי סנט אליאס; ההר ממוקם על הגבול בין מדינת אלסקה שבארצות הברית, לבין פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
בשל היותו על הגבול, ההר ממוקם על הגבול בין הפארק הלאומי גליישר ביי שבמדינת אלסקה שבארצות הברית, לבין הפארק הפרובינציאלי טאשנשיני-אלסק בפרובינציית קלומביה הבריטית שבקנדה.
שמו של קרחון סומו ניתן לו על ידי התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית (United States Antarctic Program; בראשי תיבות: US-ACAN)
קרחון סומרו נקרא על שם ג'ורג' נ.
Somero), שהיה ביולוג בתחנת מקמרדו בעונת החורף האנטארקי שבשנים 1963 - 1964 (חורף אנטארקטי 1965), מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית (United States Antarctic Program).
קרחון סְלֶסוֹר הוא קרחון שאורכו לפחות 140 ק"מ ורוחבו 90 ק"מ, הזורם מערבה אל תוך מדף הקרח רון-פילכנר מצפון לרכס שקלטון.
הקרחון נצפה לראשונה מן האוויר ומופה במסגרת המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי בשנת 1956. המשלחת קראה לו על שם מרשל חיל האוויר המלכותי סר ג'ון סלסור, יו"ר ועדת המשלחת.
קרחון פריטו מורנו (בספרדית: Glaciar Perito Moreno) הוא אחד הקרחונים הגדולים המרכיבים את הפארק הלאומי לוס גלסיירס בחלקה הדרום-מזרחי של פרובינציית סנטה קרוס בחבל פטגוניה שבארגנטינה, ואחד מאתרי התיירות המרכזיים במדינה.
פריטו מורנו, המרוחק 78 קילומטרים מהעיירה אל קלפטה, הוא אחד מ-48 הקרחונים הניזונים משדה הקרח הפטגוני הדרומי בהרי האנדים (פוטנציאל המים המתוקים השלישי בגודלו בעולם לאחר אנטארקטיקה וגרינלנד).
שטחו של הקרחון 250 קמ"ר, אורכו כ-30 ק"מ ועומקו מגיע עד לכ-700 מטר.
הקרחון מתקדם לכיוון אגם ארגנטינה (Lago Argentino) במהירות של שני מטר ליום (כ-700 מטר בשנה).
בחזיתו אל האגם רוחבו מגיע ל-5 ק"מ, גובהו הממוצע 60 מטר מעל פני הים, ועומק הקרח הכולל הוא 170 מטר.
פריטו מורנו הוא אחד משלושת קרחוני פטגוניה אשר אינם נמצאים בנסיגה: סך שטחו נשאר יציב ב-90 השנים האחרונות.
באופן מחזורי מתפתח הקרחון לכיוון אגם ארגנטינה ויוצר סכר טבעי החוצה את האגם כאשר הוא מגיע לחוף מנגד.
באין פתח ניקוז, עולה מפלס המים בחלק האגם אליו מתנקז נחל ריקו (Barzo Rico) עד לגובה של 30 מטר מעל לגובה פני המים בחלקו העיקרי של האגם.
לחץ המים העצום גורם בסופו של דבר להתבקעות וקריסת סכר הקרח.
מחזוריות זו של התפתחות הסכר הטבעי וקריסתו אינה קבועה ותדירותה נעה בין שנה לעשור, 4-5 שנים בממוצע.
קריסתו הראשונה המתועדת של הסכר התרחשה בשנת 1917 ואחת נוספת ביולי 2008 והאחרונה ב-5 במרץ 2012.
החוף מול חזית הקרחון בנוי כ"מרפסת" טבעית לצפייה בו ומהווה מוקד משיכה לתיירים, אשר גם אם אינם זוכים לחזות בקריסת סכר הקרח המתרחשת אחת לכמה שנים, יכולים לצפות בשבירות קטנות של גושי קרח גדולים הקורסים אל מי האגם המתרחשות תכופות בעונה החמה.
בשל כך הקרחון ידוע בקרב מטיילים ישראלים כ"קרחון המתנפץ".
מיקום הקרחון נשאר פחות או יותר יציב בין 1940 ל-2020. אולם מאז 2020 החלו להופיע סימני נסיגה בחלקים מחזית הקרחון.
במאי 2025 ניתק מן הקרחון גוש קרח בגובה 70 מטרים וצנח למי האגם.
בתחילת אוגוסט 2025 פורסם מחקר ממנו עולה כי מאז 2019 הקרחון נמצא בנסיגה הנחשבת למשמעותית ביותר שלו במאה השנים האחרונות.
המחקר רומז לאפשרות כי ייתכן שהסיבה לכך היא שהקרחון מאבד את אחיזתו ברכס הסלעים שמתחתיו במהלך הקיץ.
קרחון פריטו מורנו התגלה בשנת 1879 וב-1899 נקרא על שם החלוץ החוקר פרנסיסקו מורנו בן המאה ה-19, שהקדיש את רוב שנותיו לחקר המחוז (בספרדית המילה Perito משמעותה "מומחה"), ופעל והשפיע רבות במחלוקת בין ארגנטינה לצ'ילה על מיקום הגבול באזור בין שתי המדינות.
זאת על אף כי ניכר מרשימותיו שהוא עצמו לא חזה בקרחון זה.
קרחון פראר הוא קרחון באנטארקטיקה.
אורכו הוא כ-56 ק"מ, והוא יורד מרמת ארץ ויקטוריה, מערבית לרכס החברה המלכותית אל ניו הרבור במצר מקמרדו.
הקרחון פונה ימינה (מזרחה) צפונית-מזרחית לנובהד, שם הוא מתחבר צד בצד, כדרך תאומים סיאמיים, אל קרחון טיילור.
משם, הוא ממשיך מזרחה לאורך הצד הדרומי של גבעות קוקרי אל ניו הרבור.
מגלי הקרחון היו אנשי משלחת דיסקברי (1904-1901) בראשות קפטיין רוברט פלקון סקוט, שקרא לאתר על שם הארטלי א.
השם קרחון פראר התייחס במקור הן לחלק הקרחון שמתחת לפנייתו ימינה והן לקרחון טיילור הנוכחי.
תומאס גריפית' טיילור, גאולוג משלחת טרה נובה, (1913-1910), גם היא בפיקודו של סקוט, מצא ראיה לכך, ששני הקרחונים הללו אינם שני חלקים של קרחון יחיד אלא שני קרחונים מחוברים.
לאור תגלית זו, קבע סקוט את השמות קרחון פראר וקרחון טיילור כפי שהם ידועים עכשיו, בעיקרו של דבר; קרחון טיילור פונה שמאלה בסלעי קבנדיש ומתנקז מזרחה לאורך הצד הצפוני של גבעות קרקי.
קרחון פיטו הוא קרחון הממוקם בלב הרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפרק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
הקרחון נמצא כ-90 קילומטרים צפונית מערבית מהעיירה באנף.
הקרחון ממוקם בסמוך לכביש המהיר אייספילדס, והגישה אל הקרחון היא מכביש זה.
קרחון פיטו מהווה חלק משדה הקרח ואפטה, אשר ממוקם על קו פרשת המים של אמריקה.
מימי הקרחון הנמסים, והסחף שנגרף עימהם יוצר את צבע הטורקיז הייחודי של אגם פיטו, צבע אשר הופך את האגם ליעד תיירותי פופולרי.
השפעת התחממות כדור הארץ על הקרחון
בשל התחממות כדור הארץ, ובדומה לקרחונים אחרים, קרחון פיטו נסוג בקצב מהיא, במיוחד מאז המחצית האחרונה של המאה ה-20. בשנת 1896 שטחו של הקרחון היה 16.74 קמ"ר; בשנת 1917 נמדד שטחו ונעמד על 16 קמ"ר.
ממדידות אלה עולה כי נפחו של הקרחון איבד כ-70% מהמסה שלו במשך כמאה שנים.
בסמוך לקרחון נמצאת ביקתת פיטו, המשמשת מטפסי הרים באזור.
הקרחון נקרא על שם ביל פיטו, מהשומרים הראשונים של הפארק הלאומי באנף.
קרחון פוטר הוא קרחון שאורכו 22 ק"מ הממוקם בין הר האגינס והר קמפ ברכס החברה המלכותית שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם מערבה ממורדות ההרים אל קרחון סקלטון.
הקרחון התגלה במהלך מיפוי שנערך במסגרת הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) על ידי סוקרי הסקר מן הקרקע, וכן באמצעות תצלומי אוויר של צי ארצות הברית.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1963. הקרחון נקרא על שם לוטננט קומנדר אדגר א.
Potter), מצי ארצות הברית, טייס מסוק שהיה מוצב בתחנת מקמרדו ב-1960.
קרחון פנדלי הוא קרחון בחוף פנל - החוף הצפוני של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מזרח מהרי האדמירליות.
אורכו של הקרחון 31 קילומטרים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1963–1960.
הקרחון נקרא על שם אימן א.
Fendley) שנספה בהתרסקות מטוס C-124 גלובמאסטר באזור זה בשנת 1958.
קרחון פיטקוויץ' הוא קרחון בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של הקרחון 561 מטרים מעל פני הים
הקרחון זורם לכיוון צפון מהרי האדמירליות לאורך צידו המערבי של רכס דוברידג'.
הקרחון נשפך אל הים במפלי הקרח אנדרסון, מזרחית למצוק אטקינסון ובחלקו הוא מתמזג עם קרחון פנדלי.
שמו של הקרחון הוענק לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם סמל צוות לנרד מ.
Pitkevitch) מחיל האוויר של ארצות הברית, שנספה בהתרסקות מטוס C-124 גלובמאסטר באזור זה בשנת 1958.
קרחון פירין הוא קרחון הממוקם ממזרח לחצי האי צ'אוודאר, בחוף דייוויס, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 5.7 קילומטרים, ורוחבו 6 קילומטרים.
הקרחון ממוקם ממערב להדום הקרח רייט, צפונית לקרחון גרגורי, ומזרחית לקרחון סאמודיווה.
הקרחון מנקז את פסגת בולטון, לכיוון צפון - צפון - מערב, ונשפך אל מפרץ קרטיס, מזרחית לנקודת סיפליין.
הקרחון נקרא על שמם של הרי פירין שבדרום מערב בולגריה.
קרחון פירוגוב הוא קרחון הנמצא באי בראבנט בארכיפלג פאלמר שלמול חופי חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 5 קילומטרים ורוחבו 1.5 קילומטרים.
הקרחון נמצא מדרום לקרחון ג'ראסי, ממערב לראשו של קרחון מקנזי, ומצפון מערב לקרחון באלאנסטרה.
קרחון פירוגוב מנקז את המדרונות הדרומיים - דרומיים מערביים של הר פארי, וזורם לכיוון מערב, ונשפך אל מפרץ דאלמאן, דרומית לנקודת מינוט.
הקרחון מופה לראשונה על ידי משלחת סקר בריטית בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.
הקרחון נקרא על שמו של המדען והמנתח הרוסי ניקולאי פירוגוב שפיתח את מערך הבריאות המודרני בבולגריה במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה 1877-1878.
קרחון פקהאם הוא קרחון יובלי תלול ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון דרום מנקז את הר מקלינטוק, ונשפך אל קרחון בירד.
הקרחון נקרא על שמו של ורן אי.
Peckham), ביולוג שהיה חלק ממשלחת החקר ששהתה בתחנת מקמרדו בשנת 1962.
פקהאם ביצע צלילות חקר רבות מתחת לקרח הים שכיסה את מפרץ מגורי החוף במצר מקמרדו, וכן בסמוך לכף אוונס.
קרחון פארה או קרחון פרה הוא קרחון בצידו הצפון מזרחי של האי בראבנט בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 13 קילומטרים ורוחבו 1.9 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפון-מזרחיים של הרי סטריבוג, וזורם לכיוון מזרח, ולאחר מכן לכיוון צפון מזרח, עד שנשפך אל ראשו של מפרץ בוקה.
הקרחון מופיע במפה ממשלתית ארגנטינאית משנת 1953. במפה זו לקרחון אין שם.
הקרחון צולם על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בסקר צילומי אוויר שערכה החברה בשנים 1956–1957. הקרחון מופה על בסיס צילומים אלה בשנת 1959.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, והוא נקרא על שמו של אמברואז פארה, מנתח צרפתי שלימד לראשונה את החשיבות של חבישות פצעים נקיים, ושיפר טכניקות ניתוח וטיפול בשברים.
קרחון פלינט הוא קרחון בחוף המזרחי של ארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
הקרחון הוא אחד מארבעת קרחוני וירלווינד.
הוא זורם לכיוון דרום, ונשפך אל מפרצון וירלווינד, בין קרחון דמורסט לכף נורת'רופ.
שיא גובהו של הקרחון 232 מטרים מעל פני הים.
אנשי סקר חסות איי פוקלנד קראו לקרחון על שמו של חוקר הקרחונים ריצ'רד אפ.
Flint), פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת ייל.
קרחון פלייסטור הוא קרחון בצד המערבי של הרי ברוגמאן באי לייז' בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 2.2 קילומטרים ורוחבו 1.2 קילומטרים.
הקרחון ממוקם דרומית - דרומית-מערבית לקרחון זבלסורד.
קרחון פלייסטור מנקז את המורדות הדרומיים של פסגת מישב, את המורדות הדרום-מערביים של פסגת פבלוב, ואת המדרונות הצפון-מערביים של הר וסאליוס.
הקרחון זורם לכיוון מערב - צפון-מערב ונשפך לתוך מפרצון ואפה.
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978 ובשנית בשנת 1980.
הקרחון נקרא על שם האל מהמיתוליגה התראקית פלייסטור.
קרחון צ'ומרנה הוא קרחון בחצי האי אלבנה, באי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 2.2 קילומטרים, ורוחבו 1.9 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפוניים של רכס סטאוורצי שבחצי האי אלבנה, וזורם לכיוון צפון-מזרח עד שנשפך אל התעלה שבין האי בראבנט והאי לייז', מזרחית לפסגת היילס.
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980.
הקרחון נקרא על שם פסגת צ'ומרנה במזרח הרי הבלקן, שבבולגריה.
השם אומץ רשמית ב-3 ביוני 2019.
קרחון פאלילולה הוא קרחון באי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 4 קילומטרים ורוחבו 1.1 קילומטרים.
הקרחון ממוקם דרומית לקרחון ראליצה, דרומית-מערבית לקרחון פארה, וצפונית-מערבית לקרחון גוריצ'נה.
קרחון פאלילולה מנקז את מורדותיו הדרום-מערביים של הר רוקיטנסקי שבהרי סטריבוג; וזורם לכיוון דרום-דרום-מערב ונשפך אל מפרץ לאנוסיי, מזרחית לנקודת דריינקור, וצפונית מערבית לנקודת בייקאל.
הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980 ובשנת 2008.
הקרחון נקרא על שם הכפר פאלילולה בצפון מערב בולגריה.
קרחון פורמן הוא קרחון בהרי האבר בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מערביים של פסגת דימיטרובה, ואת המורדות המערביים של פסגת בריז, וזורם לכיוון דרום - דרום-מזרח ונשפך אל קרחון פאלסטרינה, צפונית לרכס בלן שבהרי אוניברסיטת סופיה.
הקרחון נסקר על ידי משלחת הסקר האנטארקטי הבריטי אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1975–1976.
הקרחון נקרא על שמו של דייוויד אלכסנדר פורמן (David Alexander Foreman) מכונאי מטוסים של משלחת הסקר האנטארקטי הבריטי, בתחנת אדלייד בין השנים 1973–1976.
קרחון פורמן הוא קרחון יובלי, בהרי המלכה מוד בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הקרחון, שאורכו 7 קילומטרים, זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל קרחון שקלטון, בין הר פרנק והר קול.
הקרחון נקרא על שמו של ג'ון ה.
Forman), מהנדס בנייה בצי ארצות הברית, ששירת בתחנת מקמרדו בחורף 1959.
קרחון פלסטרינה הוא קרחון בחלקו הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 20 קילומטרים ורוחבו 15 קילומטרים.
הקרחון, שמוצאו בשדה השלג ניקולס, זורם לכיוון מערב ונשפך אל מפרץ לאזארב.
הקרחון מופה התבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנים 1947–1948; המיפוי בוצע על ידי דרק סירל (D.
הקרחון נקרא על שמו של המלחין האיטלקי ג'ובאני פלסטרינה; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
קרחון פלוטו הוא קרחון בחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 18 קילומטרים; רוחבו 7 קילומטרים (בשפכו).
הקרחון זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל מדף הקרח ג'ורג' השישי בסמוך צפונית למצוקי סאקסשן.
הקרחון נסקר בשנים 1948 ו-1949 על ידי משלחת חקר שטחי חסות איי פוקלנד.
בדומה האתרים סביבה, הקרויים על שם גופים במערכת השמש או קשורים אליה, הקרחון נקרא על שמו של כוכב הלכת הננסי פלוטו.
קרחון פאנצ'בול הוא קרחון בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון דרום, בין רמת פוייברן ומצוק מטליצ'ינה.
צפונית לקרחון ג'ורום; קרחון פאנצ'בול נשפך אל הקצה הצפוני של מפרצון אקזאספריישן, שבצד המזרחי של ארץ גרהאם.
הקרחון נסקר ומופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947, ובשנית בשנת 1955.
הקרחון נקרא בשם זה, בשל צורתו.
הקרחון מוקף על ידי הרים, ונמצא במרכז מעגל הרים, בדומה לפונץ' בתוך קערת פונץ'.
קרחון פלאסק הוא קרחון בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
שיפועו של הקרחון מתון, והוא זורם לכיוון מזרח ממישור ברוס ונשפך אל מפרצון סקאר, בין פסגת דאגו לפסגת ספאוטר.
לקרחון נשפכים שני קרחונים יובליים: קרחון אמברגריס וקרחון בלוגראדצ'יק.
בשל התחממות כדור הארץ התגברה מהירות הקרחון בין השנים 2000 ו-2012 ב-36%.
מהירותו של הקרחון היא 700 בשנה.
חלקו התחתון של הקרחון נסקר וצולם על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.
הקרחון כולו צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1955–1956.
הקרחון מופה בשנת 1957 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בהתבסס על תצלומי אוויר אלה.
הקרחון נסקר פעם נוספת על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי בעונת המחקר 1964–1965.
הקרחון נקרא על שמו של פלאסק - דמות מ"מובי דיק" - ספרו של הרמן מלוויל.
פלאסק היה קצין בספינה "פקווד" שבספר.
קרחון פלמינג הוא קרחון רחב בארץ פאלמר, בצידו המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מערב - צפון-מערב, ונשפך אל הדום הקרח פורסטר, ממזרח למדף הקרח וורדי.
הקרחון צולם על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם אשר חקרה את האזור בין השנים 1934–1937 בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
הקרחון צולם מן האוויר ב-29 בספטמבר 1940, על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1947 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של הכומר ויליאם לנסלוט סקוט פלמינג (William Launcelot Scott Fleming), דיקן קולג' טריניטי הול באוניברסיטת קיימברידג'; כמו כן פלמיג היה הכומר, המדען הראשי והגאולוג של המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
קרחון פרוספקט הוא קרחון בארץ פאלמר בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בין הרי קיניר וגבעות מאייר.
הקרחון זורם לכיוון צפון ונשפך אל הדום הקרח פורסטר.
הקרחון נסקר מחדש על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1958. סקר זה לא מצא את "מעבר פרוספקט".
הוועדה קראה למעבר ההרים שבין קרחון יוריקה לקרחון זה בשם "מעבר פרוספקט" (Prospect Pass), ונתנה לקרחון זה את השם על שם המעבר הסמוך.
לאחר סקר שטחי חסות איי פוקלנד, ואף שהתגלה שהמעבר לא נמצא, הושאר לקרחון שם זה.
קרחון פאטון הוא קרחון יובלי רחב ברכס סנטינל בהרי אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המורדות המזרחיים של החלק המרכזי של הרכס, בין הר אוסטנסו, והר טיירי.
הקרחון זורם לכיוון מזרח - צפון-מזרח, בין פסגת אוונס ופסגת ורסיניקיה שמצפון לקרחון, לבין הר ברסקין שמדרון לקרחון.
קרחון פאטון נשפך אל קרחון אלן צפונית-מזרחית לפסגת זאלמוקסיס ודרומית-מזרחית להר ג'מפר.
ההר נקרא על שמו של סרג'נט ריצ'רד ר.
Patton), מחיל האוויר של ארצות הברית שהיה הראשון שצנח על הקוטב הדרומי, ב-26 בנובמבר 1956, ואשר סייע מהקרקע לכוון הצנחת אספקה וחומרים אשר נדרשו להקמת תחנת הקוטב הדרומי.
קרחון פונפון הוא קרחון בצד המזרחי של הרכס המרכזי בצפון-מרכז רכס סנטינל בהרי אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם צפונית לקרחון גרילה, ודרומית לראשו של קרחון אמברי.
הקרחון מנקז את מורדותיה הצפון-מזרחיים של הפסגה הצפונית של פסגת לונג גייבלס והמורדות הדרום-מזרחיים של הר אנדרסון; הקרחון זורם לכיוון צפון-מזרח ונשפך אל חלקו העליון של קרחון אלן דרומית-מזרחית לפסגת אייר.
אורכו של הקרחון 4 קילומטרים; רוחבו של הקרחון 2.3 קילומטרים.
הקרחון נקרא על שמו של הכפר פונפון ברכס הרי ויטושה, שבבולגריה.
קרחון פודואנה או קרחון פודואין הוא קרחון בחצי האי פפור, בחוף דנקו, בצד המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 3.3 קילומטרים; רוחבו 2.4 קילומטרים.
הקרחון ממוקם ממערב לקרחון אגאלינה.
הקרחון מנקז את המורדות הצפוניים של הר צפלין, וזורם לכיוון צפון-מערב; הקרחון נשפך אל מצר ז'רלאש ממזרח לנקודת אקנר.
הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
הקרחון נקרא על שם היישוב פודואנה במערב בולגריה; כיום חלק מהעיר סופיה.
קרחון פולטר הוא קרחון יובלי באנטארקטיקה.
מוצאו של הקרחון ברמת הקוטב (בגובה של 2,101 מטרים מעל פני הים).
הקרחון זורם לכיוון מזרח ועובר דרך הרי רוסון שבהרי המלכה מוד (בשטח חסות רוס).
הקרחון נשפך אל קרחון סקוט.
הקרחון התגלה על ידי הקבוצה הגאולוגית של משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה; הקבוצה, בהנהגתו של קווין בלקברן (Quin Blackburn), שהגיעה אל הרי המלכה מוד בדצמבר 1934.
בירד קרא לקרחון על שמו של תומאס פולטר (Thomas Poulter), מדען וחוקר קטבים, שהיה מסגנו, בפיקוד על משלחת בירד.
קרחון פיירצ'יילד הוא קרחון בשטח הפארק הלאומי אולימפיק, במחוז קלאלאם, במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
הקרחון ממוקם על הר פיירצ'יילד, והר קארי, ברכס הרי אולימפיק.
הקרחון נמצא 480 מטרים צפונית-מזרחית מקרחון קארי.
גובהו הממוצע של הקרחון 1,857 מטרים מעל פני הים.
בדומה לשאר הקרחונים ברכס הרי אולימפיק, בשל התחממות כדור הארץ, הקרחון נסוג באופן משמעותי.
הקרחון, וכן הר פיירצ'יילד הסמוך, נקראים על שם הטייס ויליאם ר.
Fairchild), אשר ערך מאות טיסות צילום, וסייע לחוקרי האזור.
קרחון פולאר טיימס הוא קרחון באזור חוף אינגריד כריסטנסן, בארץ הנסיכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מופה על ידי ג'ון ה.
רוסקו קרא לקרחון על שם כתב העת פולאר טיימס, שפורסם על ידי אגודת חקר הקטבים האמריקאית (American Polar Society), בעיר ניו יורק.
קרחון פריי הוא קרחון באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מזרחיים של רכס קונוויי, וזורם לאורך צידו הדרומי של רכס קירקווד.
הקרחון נשפך לתוך מפרץ טריפ.
רוחבו של הקרחון כ-3.5 קילומטרים.
הקרחון מתמזג עם קרחון אלברכט פנק 40 קילומטרים מדרום ללשון הקרח נורדנשלד.
הקרחון מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לחקר אנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.
הקרחון נקרא על שמו של איי.
Fry), תושב העיר בריסטול שבאנגליה, שתרם למשלחת.
קרחון פרל הארבור הוא קרחון יובלי גדול בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח מהרי ויקטורי, ונשפך לחלקו הדרום-מערבי של קרחון טאקר, 31 קילומטרים מצפון-מערב לגבעת בייפאס באזור פסגת לטינו.
בתנאי אור יום מסוימים, הקרחון זוהר בצורה יוצאת דופן, הנוצרת בשל צורת הבתרונות של פני הקרחון.
גובהו של הקרחון 798 מטרים מעל פני הים.
השם מנציח את הגבורה של כוחות צי ארצות הברית בעת המתקפה על פרל הארבור בשנת 1941.
קרחון פנק הוא קרחון קטן בארץ קואוטס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם צפונה לאורך גדתו הצפונית של קרחון ברטראב.
הקרחון נשפך אל מפרץ ואסל.
הקרחון התגלה על ידי המשלחת הגרמנית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1912, בפיקודו של וילהלם פילכנר.
פילכנר נתן לקרחון את שמו.
פילכנר קרא לקרחון על שמו של הגאוגרף הגרמני אלברכט פנק.
קרחון פוקלנר הוא קרחון מסוג קרחון עמק ברכס מאונטניר, באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם 4 קילומטרים מדרום לקרחון אוקלי.
הקרחון יורד בתלילות ונשפך אל מפרץ ליידי ניונס.
במפרץ יוצר הקרחון לשון קרח צפה.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 2008 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם קלי ק.
Falkner), שהייתה פרופסור לכימיה אוקיינוגרפיה באוניברסיטת מדינת אורגון, הממוקמת בעיר קורבאליס במדינת אורגון שבארצות הברית.
פוקנר כיהנה מאז שנת 2006 כמנהלת הראשונה של התוכנית המשולבת האנטארקטית, במחלקת מדעי אנטארקטיקה, במשרד התוכנית האנטארקטית ( Program Director for the Antarctic Integrated System Science Program in the Division of Antarctic Sciences, Office of Antarctic Programs) של הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית.
קרחון פאשוק הוא קרחון תלול באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 2.7 קילומטרים; רוחבו של הקרחון 600 מטרים.
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מזרחיים של רכס אימאון, ומנקז לכיוון דרום-מזרח מאוכף וארארל הממוקם בין פסגת אנטים ופסגת אבולגי.
רכסים היוצאים מהאוכף מפרידים בין קרחון פאשור לבין קרחון קריוודול שמצפון לו (הרכס היוצא מפסגת אנטים), ובין קרחון פאשוק לקרחון רופיטה שמדרום לו (הרכס היוצא מפסגת אבלוגי).
הקרחון נשפך אל מצר אוסמר, דרום-מערבית לנקודת סרדץ.
הקרחון נקרא על שם הסקיפר הקנדי קרי פאשוק (Keri Pashuk), שהיה רב החובל של היאכטה נורת'הנגר (Northanger) שסיפקה תמיכה לוגיסטית לצוות שהעפיל לראשונה לפסגת הר פוסטר בשנת 1996.
קרחון פיצג'רלד הוא קרחון גדול באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המורדות הדרומיים והמערביים של הר מרצ'יסון, ומוצאו ממפלי הקרח שעל מדרונות אלה.
הקרחון נשפך אל מפרץ לידי ניונס.
בשפכו, בסמוך לנקודת הרמס, הקרחון מתמזג עם קרחון אייסברייקר, וכ-2 קילומטרים לאחר המיזוג, שניהם יחד נשפכים אל מפרץ לידי ניונס.
הקרחון נקרא על שם אי.
Fitzgerald), שהיה סגן מפקד משלחת הסקר הגאולוגי.
קרחון פארקר או קרחון פרקר הוא קרחון עמק, ברכס מאונטניר, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את האזור המצוי בסמוך ממזרח ומצפון מזרח להר מונטיגל.
הקרחון זורם לכיוון דרום, ונשפך אל מפרץ ליידי ניונס; במפרץ הקרחון הופך לקרחון לשון צף, בצמוד לנקודת אנדרוס.
שיא גובהו של הקרחון ממוקם בגובה של 643 מטרים מעל פני הים.
הקרחון נקרא על שמו של אנתוני ג'י.
Parker), ביולוג ששירת בתחנת כף האלט בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1963 –1964, ובתחנת מקמרדו בעונות המחקר 1964– 1965 ובעונת המחקר 1966 –1967.
קרחון פריסטלי הוא קרחון עמק גדול, בהרי הנסיך אלברט, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 96 קילומטרים.
רוחבו של הקרחון 4.63 קילומטרים.
מוצאו של הקרחון בנווה פריסטלי שברמת הקוטב.
הקרחון זורם לכיוון מזרח, ומנקז את האזור שבין רכס דיפ פריז, ורכס אייזנהאואר.
הקרחון נשפך אל קצהו הצפוני של גיליון הקרח ננסן.
הקרחון נחקר לראשונה על ידי קבוצת המחקר הצפונית ( the Northern Party), של המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910 – 1913.
הקרחון נקרא על שמו של ריימונד פריסטלי (Raymond E.
קרחון פטוס או קרחון פטס הוא קרחון צר, בחצי האי טריניטי שבקצה הצפוני של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 17 קילומטרים, והוא צר ועמוק.
הקרחון זורם לכיוון צפון מקיר אבוני, ונשפך אל הדום הקרח גאווין, בין גבעת פוינטר וכיפת טינסל.
הקרחון צולם מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
הקרחון נסקר ומופה על ידי סוקרים מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, שיצאו לסקר מבסיס מפרץ התקווה בשנת 1960.
הקרחון נקרא על שמו של רוברט נ.
Pettus), שהיה טייס עבור משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
קרחון פאבלאק הוא קרחון ברכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את מזרח הרכס.
הקרחון זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל קרחון לורי, בסמוך מדרום להר פרדוהל.
גובהו של הקרחון 1,196 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרי טלורומטר, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960 – 1962.
Pavlak), מהתוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, שהיה גאולוג בתחנת הקוטב הדרומי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962 – 1963.
קרחון פולאר רקורד הוא קרחון גדול בארץ הנסיכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון בין נונאטאקי מקנאטטיין, לבין האי דוד לנונאטאק בויד, ונשפך אל חלקו המרכזי של מדף הקרח פבליקיישנז.
הקרחון זורם החל מגבעות לארסמאן לכיוון צפון מערב, ואורכו 40 - 50 קילומטרים.
הקרחון מופה בשנת 1952 על ידי ג'ון ה.
הוא קרא לקרחון על שם מכון המחקר "Polar Record", בקיימברידג', שבאנגליה.
קרחון פרוניקה הוא קרחון במזרח האי ליווינגסטון באיי שטלנד דרום, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 8 קילומטרים, ורוחבו הממוצע של הקרחון 3 קילומטרים.
קרחון פרוניקה מוקם ממזרח לקרחון פימפירב;
קרחון פרוניקה ממוקם מדרום לשדה השלג סדינני;
קרחון פרוניקה ממוקם דרומית-מערבית מקרחון קאליאקרה;
קרחון פרוניקה ממוקם ממערב לקרחון יורון, ומצפון לשדה השלג בלקן; בראשו של קרחון האנטרס.
את ראשו (מוצאו) של קרחון פרוניקה מקיפים רכס פליסקה (מדרום - דרום-מערב); בקע נסבר (מדרום); בקע וורנר (ממזרח); ורכס בוולז (מצפון - צפון-מזרח)
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב, בין מצוק ברדיק לבין רכס בוולז, וזורם צפונה לגבעת רזן, וממנה קרחון פרוניקה פונה לכיוון מערב - דרום-מערב מצפון לגבעת רזן.
הקרחון נשפך למעגן אמונה, שבין החוף הבולגרי לבין חוף פימפירב.
הקרחון מבותר ומחורץ בחלקו התחתון, מאחר שנשפכים אליו, קרחונים משדה השלג בלקן, וכן מכיפת הקרח הממוקמת ממערב לפסגת חמוס, ומדרום לשדה השלג סדינני .
הקרחון מופה לראשונה בשנת 1991, על ידי Servicio Geográfico del Ejército, כשחלקו התחתון של הקרחון מופה בפירוט רב.
הקרחון מופה מחדש על ידי סוקרים בולגריים במהלך הקיץ האנטארקטי 1995–1996; ולאחר מכן בשנת 2005 ובשנת 2009 במסגרת הסקר הטופוגרפי הבולגרי Tangra 2004/05.
הקרחון נקרא על שם הכפר פרוניקה בהרי רודופי בדרום בולגריה.
הכפר נקרא על של פרון, שמו של אל סלבי קדום.
קרחון פיילוט הוא קרחון יובלי עמוק ברכס מאונטניר, באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לאורך הצד הדרום-מזרחי של מישור דספשן, ונשפך אל קרחון אוויאייטור.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת החקר הצפונית (the northern party) מטעם משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (the New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition), אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1962–1963.
שם זה ניתן לקרחון, לציון תרומתם של טייסי טייסת צי ארצות הברית VX-6 לחקר אנטארקטיקה.
כמחווה לעבודתם המסוכנת של טייסים ושאר אנשי צוות תעופה במבצעי הסיור, המחקר והמדע באנטארקטיקה.
"פיילוט" משמעו באנגלית "טייס", כמחווה נוספת לעבודת הטייסים ניתן גם לקרחון אוויאייטור שמו - באנגלית "אוויאייטור" משמעו "טייס".
קרחון קטליץ הוא קרחון גדול באנטארקטיקה, הנמצא ממערב למאונט מורנינג ומאונט דיסקברי וזורם מסביבות מאונט קוקס לכיוון צפון-מזרח בין חצי האי בראון והיבשת גופא אל תוך מדף הקרח של מצר מקמרדו.
את הקרחון גילתה משלחת דיסקברי (1901-1904) הבריטית, שקראה לו על שם הרופא וחוקר הקטבים הבריטי רג'ינלד קטליץ.
קרחון קורנוול הוא קרחון שאורכו כ-14 ק"מ בארץ קואטס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם ממעבר קרוסאובר שבהרי שקלטון, לתוך קרחון ריקאברי מזרחית לצוקי ראם בואו.
הקרחון מופה לראשונה על ידי המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי בשנת 1957.
הקרחון נקרא על שם הגנרל סר ג'יימס הנדיסייד מארשל-קורנוול, שהיה חבר ועד הניהול של המשלחת-הטראנס אנטארקטית בין השנים 1955-1958.
קרחון קורנוול הוא קרחון ברכס המלכה אליזבת בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מזרח, ונשפך לתוך קרחון לאורי.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטית של ניו זילנד (שחקרה את האזור בין השנים 1961- 1962).
הקרחון נקרא על שם מחוז ודוכסות קורנוול שבאנגליה.
קרחון קירקבי הוא קרחון המנקז את מרכז הרי אנארי בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 30 קילומטרים, והוא זורם לכיוון צפון מערב, ונשפך אל הים כ-5 קילומטרים מכף נורת', וצפונית לצוק ארתורסון, בצפון ארץ ויקטוריה.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת החקר הלאומית האנטארקטית של אוסטרליה (ANARE) והוא נקרא על שם החוקר והמגלה סידני ל.
קירקבי, סוקר על אונייה תאלה דאן של המשלחת בשנת 1962, בעת שזו חקרה את האזור.
קרחון קאנהאם או קרחון קנהאם הוא קרחון המנקז את צפון מערב נייבת אוונס באנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 60 קילומטרים, והוא זורם לכיוון צפון מערב בין רכס אלאמיין ורכס סלמנדר, בהרי פרייברג.
גובה הקרחון 861 מטרים מעל פני הים.
הקרחון הוא קרחון יובלי, הנשפך אל קרחון רניק, מערבית לפסגת בואוורס בארץ ויקטוריה.
קרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם דייוויד וו.
Canham, Jr) המפקד של משלחת החורף במפקדת צי ארצות הברית במצר מק-מרדו בשנת 1956.
קנדה קרחון הוא קרחון הזורם לכיוון דרום-מזרח לתוך צידו הצפוני של עמק טיילור בשטח חסות רוס, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון הנמס מידי קיץ, מזין את אגם הואייר, הנמצא ממערב לו, ואת אגם פרייקסל הנמצא ממזרח לו.
מצפון לקרחון מצויים צוקי הות'ם.
רוברט פלקון סקוט וצ'ארלס רייט שעמדו בראש המשלחת נתנו לקרחון את שמו (רייט היה פיזיקאי קנדי, ומכאן שם הקרחון).
שטח של 1 קמ"ר בצידו המזרחי של הקרחון הוא אזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA מספר 131) תחת אמנת אנטארקטיקה מאחר שאזור זה מכיל את הכמות הרבה ביותר של צמחים (טחבים ואצות) באזור העמקים היבשים מקמרדו; וכן האתר נשמר כאתר דוגמה למערכת אקולוגית מסוג זה.
האתר מיוחד מאחר שבחודשי הקיץ הוא אינו מכוסה קרח, ויש בו אגמי קיץ קטנים וזרמי נחלי מי קרחון נמסים, וכן הוא מוגן יחסית מהרוחות החזקות (בשל גובהו של הקרחון מצידו של האזור - 20 מטרים, החוסם את הרוחות) - דבר המאפשר לצמחייה לגדול בו.
קרחון קֶטְסְפוֹ הוא קרחון קטן, הזורם לכיוון דרום ממורדות ההרים המצויים צפונית לקרחון טיילור, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
קרחון קטספו נמצא מערבית לקרחון סטוקינג (אנטארקטיקה).
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי תומאס גריפית' טיילור, שהיה חלק ממשלחת טרה נובה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913) בשל דמיונו לכף רגל של חתול.
קרחון קארי הוא קרחון יובלי בקצה הדרום מזרחי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם ממזרח לפסגת מילר ולפסגות פרוזין, וממערב לפסגת ראסט ופסגת מאלקוץ'.
הקרחון זורם לכיוון דרום מזרח, ונשפך אל קרחון מינסוטה.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים שנערכו על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
הקרחון נקרא על שם סגן דייוויד ווץ קארי (David W.
Carey) טייס בטייסת VX-6, של צי ארצות הברית שנהרג בהתרסקות מטוס נפטון P2V במצר מקמרדו באוקטובר 1956.
קרחון קורניקר הוא קרחון המנקז לכיוון צפון מזרח את העמק המוקף על ידי ההרים: ליפטאק, סאות'וויק, מילטון, מאלן שבדרום רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לאורך צדו הצפון-מערבי של רמת פטוואר והוא נשפך אל מוצאו של קרחון תומאס, במקום בו קרחון תומאס זורם אל מחוץ לרכס סנטינל.
גובהו של הקרחון 1,215 מטרים מעל פני הים.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, בשנת 2006.
הקרחון נקרא על שם לואיס ס.
Kornicker), חוקר זואולוגיה במוזיאון להיסטוריה של הטבע במכון הסמית'וניאן בין השנים 1964–2006, וחבר האיגוד הגאופיזי של ארצות הברית בין השנים 1978–1990.
קרחון קלארק הוא קרחון הזורם בין הר תסאוס לבין הר אלן במזרח רכס אולימפוס בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם במעבר הרים נמוך במזרח הרכס.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה, מוולינגטון שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת מחקר 1959–1958.
הקרחון נקרא על שם פרופסור ר.
Clark) שהיה ראש המחלקה לגאולוגיה באוניברסיטת ויקטוריה ויזם את המשלחת.
קרחון קלארק הוא קרחון בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 12.8 קילומטרים.
הקרחון מנקז את רמת קולטר ונשפך אל מפרץ הל.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 2003.
הקרחון נקרא על שם גאופיזיקאי תאודור ס.
Clarke) מאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון אשר חקר בשנות ה-90 את זרמי הקרח של מערב אנטארקטיקה.
קרחון קירקפאטריק הוא קרחון בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
קרחון קירקפאטריק הוא קרחון יובלי ארוך, הזורם מערבה לאורך הצד הדרומי של רמת מקדונלד, ונשפך לצידו המזרחי של קרחון הל בחוף הים של ארץ מרי בירד.
אורכו של הקרחון 19.3 קילומטרים.
הקרחון נמצא בגובה של 521 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1965–1959.
הקרחון נקרא על שמו של תומאס וו.
Kirkpatrick) ממשמר החופים של ארצות הברית, שהיה קצין מבצעים בחיל התמיכה הימי של ארצות הברית (U.S.
Naval Support Force) במהלך מבצע קיפאון עמוק בשנים 1973–1972.
קרחון קיילי הוא קרחון הזורם לכיוון צפון ומערב, ונשפך אל חלקו הדרומי של מפרצון בריאלמון, בחוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הקרחון מגיע לגובה של 680 מטרים מעל פני הים.
הקרחון צולם לראשונה על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד, אשר צילמה מהאוויר את האזור בשנים 1957–1956.
הקרחון מופה בהתבסס על תצלומים אלה, על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הקרחון נקרא על שמו של סר ג'ורג' קיילי, מהנדס אנגלי, המכונה "אבי אווירונאוטיקה"; וזאת בדומה לאתרים רבים אחרים באזור שנקראו על שמם של חלוצי תעופה.
קרחון צ'מברלין הוא קרחון בצדו המזרחי של מישור המימונט בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מזרח ונשפך אל מפרצון וירלווינד 7 קילומטרים דרומית-מזרחית לקרחון מאת'.
הקרחון מתנשא לגובה של 549 מטרים מעל פני הים.
קרחון צ'מברלין התגלה על ידי סר יוברט וילקינס בעת טיסתו מעל האזור ב-20 בדצמבר 1928; בשנת 1940 צולם מהאוויר על ידי השירות האנטארקטי האמריקאי.
הקרחון מופה בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
סקר שטחי חסות איי פוקלנד קרא לקרחון על שמו של הגאולוג וחוקר הקרחונים האמריקאי תומאס סי.
Chamberlin), פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטאות ויסקונסין ושיקגו.
וזאת בדומה לאתרים רבים נוספים באזור שנקראו על שמם של חוקרי קרחונים.
קרחון צ'מברלין הוא קרחון בצפון-מערב גרינלנד.
הקרחון הוא אחד מארבעת הקרחונים הגדולים המזינים את פיורד וולסטנהולם; (הקרחונים האחרים הם: קרחון סולסברי, קרחון קנוד רסמוסן, וקרחון האראלד מולטקה).
קרחון צ'מברלין הוא הארוך מבין ארבעת הקרחונים - אורכו של קרחון צ'מברלין הוא כ-8 קילומטרים, ורוחבו הוא כ-800 מטרים.
קרחון קארייר או קרחון קרייר הוא קרחון יובלי מחורץ במיוחד, בהרי באוורס, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון נמצא באזור חוף פנל, בקצה הדרומי של רכס אקספלוררז.
הקרחון מנקז לכיוון מערב את החלק המרכזי של הרי באוורס, ונשפך אל קרחון רניק, בין הר סוזה והר גואו.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי המשלחת הצפונית של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1963–1964.
הקרחון נקרא על שמו של ס.
Carryer), גאולוג של משלחת הסקר.
קרחון קלארק הוא קרחון בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 32 קילומטרים; ורוחבו 3.2 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מערב, מצידם הצפוני של הר סיקל, ופסגות בודאן, ונשפך אל מפרץ מיקלסן.
הקרחון נסקר לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם (משלחת שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים BGLE) (1937 -1934) בהנהגת ג'ון ריימיל.
בינואר 1941 חצתה משלחת המזחלות של השירות האנטארקטי של ארצות הברית, את ראשו של הקרחון (מוצאו).
חלקו התחתון של הקרחון נסקר בין השנים 1948–1949 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
סקר שטחי חסות איי פוקלנד נתן לקרחון בשנת 1955 את שמו.
הקרחון נקרא על שם לואי סי.
Clarke), מנהל מוזיאון פיצוויליאם, באוניברסיטת קיימברידג', שבאנגליה בין השנים 1937 עד 1946, שסייע רבות למשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
קרחון קלארק הוא קרחון בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 8 קילומטרים; ולפי מקור אחר אורכו של הקרחון 12.87 קילומטרים, ורוחבו 1.6 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מזרח ונשפך לחוף ארץ ויקטוריה, בסמוך צפונית לנקודת לוואנדואוסקי.
בקצה שפך הקרחון מתחבר הקרחון אל שפכו של קרחון דייוויס, ושניהם תורמים ללשון הקרח שבין כף רינולדס והאי לאמפלו.
הקרחון התגלה על ידי משלחת נמרוד (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907 -1909) בפיקודו של ארנסט שקלטון.
שקלטון מתן לקרחון את שמו.
קרחון קלארק הוא קרחון על הר אבי בשטח הפארק הלאומי גליישר ביי, במדינת אלסקה, שבארצות הברית.
הקרחון נשפך אל מפרצון ג'ונס הופקינס (126 קילומטרים צפונית מערבית לעיר הונה).
גובה מוצאו של הקרחון 1,077 מטרים מעל פני הים.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי וו.
הקרחון נקרא על שמו של ויליאם באלוק קלארק, פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בין השנים 1887–1917, וחבר צוות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בין השנים 1888–1917.
קול קרחון הוא קרחון בדרום ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בצידה המזרחי של רמת גודפרי.
הקרחון זורם לכיוון צפון - צפון-מזרח ונשפך אל אזור טראפיק סירקל.
הקרחון התגלה בשנת 1940 על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית.
הקרחון נסקר באופן גס בשנת 1958 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
השירות האנטארקטי של ארצות הברית שגילה את הקרחון, לא נתן לו שם.
הקרחון נקרא על שמו של הומפריי קול (Humfray Cole), יצרן מכשירי ניווט בתקופת אליזבת הראשונה.
קול היה חלוץ בתכנון מכשירי ניווט ניידים, וצייד את משלחותיו של מרטין פרובישר.
השם ניתן לקרחון זה, בדומה לאתרים נוספים באזור הקרויים על שם חלוצים בתחום הניווט.
קרחון קוויטס הוא קרחון הממוקם על הר קוויטס במרכז רכס הרי אולימפיק בשטח הפארק הלאומי אולימפיק, במדינת וושינגטון, שבארצות הברית.
הקרחון ממוקם בגובה של 1,696 מטרים מעל פני הים (במוצאו), ויורד לכיוון צפון-מערב.
אורכו של הקרחון 970 מטרים.
בסיומו של הקרחון מצוי מפל קרח, שגובהו 1,500 מטרים מעל פני הים.