tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עסקאות MBO ייחודיות באופיין, שכן הן מציבות את ההנהלה בפוזיציה בילטראלית הקרויה בעגה המשפטית בעיית הנציג: מצידה האחד, ההנהלה, כרוכשת פוטנציאלית המייצגת את האינטרסים האישיים שלה ומצידה השני כמייצגת האינטרסים של כלל בעלי המניות בהליך מכירת החברה.
עקב כך קיים חשש אפשרי מפני ניגוד עניינים, הואיל ובמקרים מסוימים, גורמי ההנהלה המתכננים השתלטות על החברה, יכולים להביא לירידת הערכת שוויה בסמוך למועד רכישתה.
לחלופין, גורמי ההנהלה בחברה (לרבות הדירקטורים בה) עלולים להשפיע על מדיניות חלוקת הרווחים שנצברו בקופתה כדיבידנד עד למועד הרצוי לפי עניינם האישי מסוג ההחלטות שמסורות לדירקטוריון החברה.
בשנת 2007 נתבקש השופט גדעון גינת מבית המשפט המחוזי בחיפה להכריע בשאלת חוקיותה של עסקת MBO בחברה פרטית.
מימונה של הרכישה התאפשר באמצעות הכרזה על חלוקת דיבידנד בסכום חריג בגובהו, מיד לאחר החתימה על העסקה, כך שחלקו של המנכ"ל הרוכש בנתח הכולל שהחברה חילקה, היה זהה לסכום התמורה שהתחייב לשלם בעבור מניותיה.
בית המשפט המחוזי בחיפה ראה ברכישת המניות ובחלוקת הדיבידנד בסמוך אליה פעולה אחת מורכבת של רכישת המניות בחברה באמצעות משאביה - פעולה שהקימה חשש ממשי לקיומו של עניין אישי בהחלטה על חלוקת הדיבידנד.
ביסוד פסק הדין בערכאה המחוזית, עמדה מחלוקת משפטית בין שני מומחים מוערכים מן האקדמיה לתחום דיני החברות: האחד, פרופ' זוהר גושן, והשני, פרופ' אוריאל פרוקצ'יה.
פסק הדין אימץ את עמדתו של פרוקצ'יה, לפיה ההכרזה על חלוקת הדיבידנד היוותה שלב אינטגרלי ומתוכנן בעסקת רכישת המניות, ומנגד דחה את חוות דעתו של גושן, לפיה כשרות עסקת רכישת המניות ראויה להיבחן באספקלריה של כשרות חלוקת הדיבידנד.
נוכח האושיות המעורבות בפרשה, המחלוקת האקדמית התעצמה והביאה מומחים נוספים לפרסום עמדתם המשפטית בעיתונות.
ב-1 בדצמבר 2011 ניתן על ידי בית המשפט העליון, ביושבו כערכאת ערעור, פסק דין, החותם את מסכת ההתדיינויות בין הצדדים והמביא את המחלוקות העובדתיות והמשפטיות שביניהם לכלל סיום באמצעות ביטול פסק דינו של בית המשפט המחוזי בחיפה ואישורו של פסק הבוררות תוך הטלת סודיות מלאה על תוכנו.
באוגוסט 2012 פורסם מאמר ביקורת שמבקר את החלטת בית המשפט העליון לבטל (בלא שנשמע הערעור לגופו) את הלכת ירדן.
לימים, בסוף שנת 2016, ניתן פסק דינו של בית המשפט העליון בעניין כשרות החלטת חלוקת הדיבידנדים שבוצעה בחברת בזק אגב עסקת רכישה ממונפת (ע"א 7735/14 ורדניקוב נ' אלוביץ (28.12.2016)), שבמסגרתו נדונה גם פרשת ירדן ונסיבותיה המיוחדות.
רכישה עצמית (share buyback או stock repurchase) היא פעולה כלכלית במסגרתה תאגיד (לרוב חברה) רוכש מניות שהוא עצמו הנפיק בעבר.
בישראל, פעולה זו הייתה אסורה עד כניסתו לתוקף של חוק החברות, אך גם לפני כניסת החוק לתוקף היו חברות עוקפות את האיסור ומבצעות את הרכישות באמצעות חברות-בנות.
כיום, החוק רואה את הרכישה העצמית כסוג של חלוקה (distribution), שהיא העברת נכסים מהחברה לבעל מניה בה מכוח היותו בעל מניה, בדומה לדיבידנד.
על מנת להגן על הנושים של חברות השוקלות לבצע חלוקה, קובע החוק תנאים מסוימים שרק בהתקיימם מותר לבצעה.
אלמלא תנאים אלו, לא הייתה הגנה מספקת מפני מצבים בהם חברות מחלקות לבעלי מניותיהן שיעור גבוה מהונן העצמי, או אף סכום העולה עליו, תוך הפחתת נכסיהן אל מתחת לרמה המאפשרת להן לשרת את מלוא התחייבויותיהן.
לכן, חברה יכולה לבצע רכישה עצמית בתנאי שהיא עומדת בשני מבחנים: ראשית, "מבחן הרווח", הדורש כי יהיו לחברה רווחים לחלוקה במאזן שלה, באמצעותם היא מסוגלת לבצע את הרכישה העצמית.
שנית, "מבחן יכולת הפרעון", הדורש כי לא יתקיים חשש שבעקבות החלוקה החברה לא תוכל לעמוד בהתחייבויותיה.
אם חברה אינה עומדת במבחן הרווח (אין לה עודפים מספיקים) אך סבורה כי היא עומדת במבחן יכולת הפרעון, היא יכולה לפנות לבית המשפט כדי שיאשר את החלוקה, לאחר שנוכח כי אכן אין סכנה שלא תוכל לעמוד בהתחייבויותיה.
מבחינה חשבונאית, הסכום בו נרכשו חזרה המניות על ידי החברה מופחת מהונה העצמי.
למרכיבי ההון העצמי מתווסף סעיף שערכו שלילי והוא מייצג את הסכום שהוציאה החברה על הרכישה העצמית.
מכיוון שמניות מייצגות את היותו של בעליהן צד לחוזה מול החברה, יחד עם העובדה שחברה (ככל אדם אחר) אינה יכולה להתקשר בחוזה עם עצמה, המניות הנרכשות ברכישה עצמית הופכות למניות רדומות.
מניות כאלו אינן מזכות בזכויות הצבעה באספה הכללית, בזכות לקבלת דיבידנד או בכל זכות אחרת.
כאשר רכישת המניות של החברה מתבצעת באמצעות חברה בת או תאגיד אחר בשליטת החברה, אזי רכישה זו מרדימה רק את זכות ההצבעה בגין המניות ולא את הזכויות הכלכליות (כגון הזכות לדיבידנד) בגינן.
זו אינה רכישה עצמית במובנה המלא, אך עשויה להיות לה תוצאה דומה מבחינה כלכלית.
גם רכישה עצמית של ניירות ערך המירים למניות, כמו אופציות ושטרי הון, נחשבת לחלוקה וחלים עליה אותם כללים ומגבלות כמו על רכישה עצמית של מניות.
ככלל, רכישה עצמית מיועדת לחלק עושר מהחברה בחזרה לבעלי מניותיה.
הדבר מושג בשתי דרכים מקבילות: אותם משקיעים שמוכרים את מניותיהם לחברה מקבלים ממנה את התשלום עבורן; אותם משקיעים שלא מוכרים את המניות (בדרך כלל, הרוב) נהנים מעליית מחירן.
בעיה העלולה להתעורר בעת ביצוע רכישה עצמית היא מצב של אי-שוויון בין בעלי המניות.
ייתכן שחברה תרכוש מניות חזרה רק מחלק מבעלי מניותיה (למשל, רק מבעל השליטה).
התשלום בגין המניות יעבור אליהם, הונה העצמי של החברה יפחת, אך שאר בעלי המניות לא יהנו מאותם נכסים שהיו לפני כן בידי החברה.
מצב כזה מייצג העברת עושר בעקיפין מכלל בעלי המניות לאלו שמניותיהם נרכשו.
הבעיה אינה מתעוררת עם דיבידנד, שהוא תמיד שוויוני ומחולק באופן זהה לכל המניות.
כדי להימנע מהמצב האמור, חברה ציבורית צריכה לבצע רכישה עצמית באחת ממספר דרכים:
רכישה עצמית במסחר בבורסה (open market repurchase) – החברה מזרימה פקודות קניה למניותיה-היא במסחר השוטף בבורסה.
דרך זו משפיעה באופן הישיר ביותר על מחיר המניה ומייצגת באופן טוב את העברת העושר מהחברה לכל בעלי מניותיה.
חסרונה הוא בכך שאינה "מגלה את הקלפים", כלומר, המוכר בבורסה אינו יודע שמצדה השני של העסקה עומדת החברה עצמה, שהיא לרוב בעלת מידע עדיף על ענייניה ועתידה העסקי.
ייתכן וכתוצאה מכך ירכשו המניות במחיר נמוך משוויין האמיתי, או באופן אחר שאינו יעיל מכיוון שאינו משתף את כלל בעלי המניות ב"איתות" ששולחת הרכישה העצמית.
הצעת רכש של רכישה עצמית (repurchase tender offer) – החברה פונה בהצעת רכש לבעלי מניותיה.
אלו שבוחרים לקבל את ההצעה מוכרים את המניות שבידיהם לחברה.
אם הניצעים הסכימו ליותר מכפי שהחברה מבקשת לרכוש, יופחת שיעור הרכישה מכל ניצע באורח פרופורציונלי (לדוגמה, אם בעלי 4 מיליון מניות הסכימו, בעוד החברה הציעה לרכוש 2 מיליון, כל בעל מניות יזכה למכור 50% מהמניות שהסכים למכרן).
רכישה עצמית ישירה – למרות האמור לעיל, אין איסור חוקי על רכישה עצמית של מניות מחלק מהבעלים בלבד, על ידי חוזה פשוט מחוץ לבורסה.
כאשר מתבצעת רכישה כזו, ייתכן והיא בכל זאת תיטיב עם כלל בעלי המניות, במיוחד עקב כך שכמות המניות בהון העומד פחתה, או אם הרכישה מתבצעת (מכל סיבה שהיא) במחיר הנמוך ממחיר השוק של המניות.
מסר חיובי: הנהלת החברה מעבירה לציבור המשקיעים מסר מרגיע ומעודד כשהיא מודיעה על רכישה עצמית משום שלהערכת מנהליה מחיר המניות זול ולמשקיעים אין סיבה לדאגה כתוצאה מירידת שווי המניה.
במילים אחרות, לחברה אמצעים נזילים בסכום גבוה, המאפשרים לה לבצע את ההשקעה האופטימלית כיום בשוק – כלומר, רכישת מניותיה שלה.
ביקורת: הציבור מעדיף שהמסר המרגיע לא יגיע מהחברה עצמה, המשתמשת בכספים שגייסה בעבר מהציבור, אלא מהמנהלים ומבעלי השליטה באופן אישי.
רק כאשר "בעל הבית" מכניס את היד לכיסו האישי, הציבור מאמין יותר למסר שהוא מעביר.
הגדלת הרווח למניה: המניות הנרכשות ברכישה עצמית מופחתות מההון העומד (outstanding shares) של החברה.
כתוצאה מכך, מספר המניות קטן והרווח למניה גדל (הרווח למניה מחושב על ידי חלוקת הרווח הנקי במספר המניות הנכללות בהון העומד).
לרווח למניה חשיבות רבה והוא מהווה נתון מרכזי עבור אנליסטים.
ביקורת: ישנן חברות המשתמשות ברווח למניה כמדד ביצוע לקביעת זכאות לבונוסים.
גידול מלאכותי ברווח למניה שמקורו אינו בביצועי המנהלים אלא בהליך טכני, משדר מסר שלילי למשקיעים.
ביקורת: הרווח למניה יגדל בתנאי שהרווחים לא ירדו עקב זרימה החוצה של מזומנים ששימשו לרכישת המניות, מזומנים אשר אחרת היו משמשים ליצור הכנסות.
הגדלת התשואה להון: באופן דומה – בשל הפחתת ההון העצמי של החברה במאזן החשבונאי שלה – ההון העצמי לאחר הרכישה קטן יותר והתשואה להון (בהינתן רווח נקי קבוע) גדלה יחסית למצב שלפני הרכישה העצמית.
נתון זה חשוב בעיקר לצורך גיוסי הון ואשראי.
דילול השוק: רכישה עצמית של מניות והפיכתן לרדומות מקטינה את ההון הרשום למסחר וגורמת לירידה בהיצע המניות של החברה בבורסה.
במצב כזה, נוצר לחץ כלפי מעלה על מחיר המניות בתקופות של ביקושים, דבר העולה בקנה אחד עם האינטרס של החברה שהוא העלאת שווי החברה מחד (כלי חשוב לצורך גיוסי הון, נטילת אשראי ומשיכת משקיעים) והשבחת המניות הרדומות מאידך.
הגדלת שיעורי האחזקה של בעלי המניות הקיימים: כשחברה מבצעת רכישה עצמית של מניות, היא מגדילה את שיעור האחזקה של כל אחד מבעלי המניות בחברה.
זאת בכפוף למגבלת חוק החברות, לפיה אם מעוניין בעל השליטה להגיע לשיעור העולה על 25% או על 45%, עליו לקיים הצעת רכש מיוחדת.
לדוגמה, אם ההון העומד של החברה הוא 100 מניות ובעל השליטה מחזיק ב-35 מניות, הרי שברשותו 35% מהון החברה.
אם החברה תרכוש בעצמה 15 מניות שלה בבורסה, הרי שההון העומד ירד ל-85 מניות.
במצב זה, שיעור האחזקה של בעל השליטה גדל ל-41% (35 מתוך 85).
הגדלת שיעור האחזקה מקטינה את חששות בעל השליטה מהשתלטות עוינת.
מלבד רכישה עצמית של מניות והמירים למניות, חברה עשויה לבצע רכישה עצמית של ניירות ערך אחרים.
כך, לדוגמה, ניתן לבצע רכישה עצמית של אג"ח (debt buyback או bond buyback).
רכישה עצמית כזו מפחיתה את גובה ההתחייבויות במאזן החברה.
היא דומה לפרעון מוקדם של הלוואה, גם כזו שאינה בצורת אג"ח.
לעיתים, חברות מבצעות רכישה עצמית כזו כאשר מחירי האג"ח שלהן, הנסחרות בשוק, נמוכים ביחס לגובה ההתחייבות שהאג"ח יוצרות במאזן (carrying value).
מצבים כאלו מתקיימים, בין היתר, בתקופות של משבר כלכלי או של אי ודאות בקשר לחברה.
במקרה כזה, החברה רושמת רווח כתוצאה מהרכישה, שכן תמורת סכום מסוים שהיא מוציאה מנכסיה, ההתחייבויות שלה פוחתות בסכום גבוה יותר והונה העצמי גדל.
המגבלות הקבועות בחוק החברות, המתייחסות לרכישה עצמית של ניירות ערך שתמורתם נכללת בהון העצמי (קרי, מניות והמירים למניות), אינן חלות על רכישה עצמית של ניירות ערך שתמורתם נכללת בהתחייבויות.
עם זאת, על רכישה עצמית של חוב חלות המגבלות הקבועות בדיני חדלות הפרעון, במיוחד ההסדרים המתייחסים לסוגיה של העדפת נושים.
אם חברה אינה נמצאת במצב של חדלות פרעון ואינה מתקרבת אליו, הסוגיה כלל אינה מתעוררת.
אם חברה הגיעה לחדלות פרעון או יש חשש ממשי שתגיע לכך, הרי שרכישה עצמית של חוב עשויה לקפח את זכויותיהם של הנושים האחרים (אלו שאיגרות החוב שבידיהם לא נרכשו) ובמקרה כזה ייתכן שתקום זכות תביעה כלפי בעלי איגרות החוב שנרכשו ברכישה העצמית.
רכישה עצמית של חוב נעשתה פופולרית בישראל בדרך של הצעת רכש חליפין.
בהצעה מעין זו, החברה מציעה לבעלי סדרה של איגרות חוב שלה, הנסחרות באופן ציבורי, לרכוש מהם את איגרות החוב הנוכחיות, כאשר התמורה בהצעת הרכש היא איגרות חוב חדשות, שיונפקו על ידי החברה.
לאיגרות החוב החדשות יש, בדרך כלל, מועד פדיון מאוחר יותר או תנאים אחרים העדיפים מבחינת החברה.
מובן כי על החברה להציע תנאים שיהיו טובים מספיק עבור המשקיעים כדי שיענו בחיוב להצעת הרכש.
רכס אואן סטנלי הוא רכס הרים בחלקה הדרום מזרחי של פפואה גינאה החדשה.
הרכס נצפה לראשונה ב-1849 על ידי קפטן אואן סטנלי שסקר את החוף הדרומי של פפואה, ועל שמו נקרא הרכס.
הנקודה המזרחית ביותר ברכס היא הר ויקטוריה (4,072 מטרים) והנקודה המערבית ביותר היא הר ת'יין, אך לרוב מכלילים גם את ההרים שבקצה הדרום מזרחי של האי, אף על פי שאלה הרים נפרדים מרכס אואן סטנלי.
תנאי השטח לאורך הרכס הם קשים, בעיקר בקצה הדרום מערבי.
ישנן מספר שבילים החוצים את הרכס, שהמפורסם בהם הוא שביל קוקודה המקשר בין פורט מורסבי ובונה ושנמצא בשימוש מעל 50 שנה.
שביל נוסף הוא שביל קאפה קאפה, בו השתמשו 900 חיילי הרגימנט ה-126 האמריקאי במלחמת העולם השנייה, והוא מקביל לשביל קוקודה אך נמתח כ-48 קילומטרים דרומית לו.
לרגימנט נדרשו חמישה שבועות לחצות את 210 הקילומטרים של השביל, שחוצה ג'ונגלים סבוכים.
בשל העלות הגבוהה והקושי הלוגיסטי הכרוך בכך, אין דרך לרכב ממונע החוצה את הרכס.
בשל קשיים אלה נכשלו היפנים בחציית הרכס בזמן מלחמת העולם השנייה, וכתוצאה מכך לא הצליחו לכבוש את פורט מורסבי בראשית 1942.
רכניץ היא עיירה במדינת המחוז בורגנלנד שבאזור אוברוורט, אוסטריה.
העיירה שוכנת בדרום בורגנלנד, על הגבול עם הונגריה, ליד בוז'וק וסומבטהי.
ההר הגבוה ביותר בבורגנלנד ומרגלותיו המזרחיים של האלפים נמצאים בחלקם בתחומי העיירה.
עד 1920 הייתה העיירה חלק מהונגריה, בדומה לכלל מחוז בורגנלנד.
ב-1898 נקבע שהיא תקרא בשמה ההונגרי Rohonc, כחלק ממדיניותה של ממשלת בודפשט.
בשנת 1919, עם סיומה של מלחמת העולם הראשונה, מחוז בורגנלנד הועבר לאוסטריה בהתאם לחוזה סן-ז'רמן וחוזה טריאנון.
מ-1921 הייתה העיירה חלק מהמדינה האוסטרית בורגנלנד.
בלילה שבין 24 ו-25 במרץ 1945 נרצחו כ-200 עובדי כפייה יהודים הונגרים ליד רכניץ, על ידי קבוצה של תושבים מקומיים מהחברה הגבוהה שהתאספו למסיבה בטירה של רוזנת בתיאני (Batthyany), שנולדה בשם מרגיט תיסן-בורנמיסה.
בשלב מסוים במהלך הערב חולקו רובים לבאי המסיבה, והם יצאו כדי לטבוח בפועלים היהודים במקום.
לאחר הטבח חזרו האורחים לטירה והמשיכו לחגוג.
רככת בית הקול היא הסיבה השכיחה ביותר לסטרידור בתינוקות, שבה סחוסי הגרון קורסים בזמן שאיפה, וגורמים לחסימת דרכי הנשימה.
הסיבה להופעת רככת בית הקול איננה ידועה.
ייתכן כי קיים איחור בהבשלה של סחוסי הגרון הגורמת לגמישות יתר של סחוסים אלה.
כמו כן, נמצא כי טונוס הגרון והתפקוד התחושתי-מוטורי שלו אינם תקינים ברככת בית הקול.
הסימנים הראשונים מופיעים בדרך כלל בשבועות 2-4 לאחר הלידה.
התינוקות משמיעים קול רעש גבוה (המכונה סטרידור) בעת שאיפת אוויר.
אופייני שרעש זה מתחזק בזמן בכי, אכילה ושכיבה על הגב.
האבחנה נעשית על פי ההיסטוריה הרפואית ובדיקת בית הקול באמצעות צינור דק וגמיש המכיל סיבים אופטיים.
הבדיקה מתבצעת בערנות כאשר הצינור מוחדר דרך האף.
באופן כללי ניתן לזהות בבדיקה 5 סוגים של רככת בית הקול:
צניחה פנימה של הקפלים הארי-אפיגלוטיים בזמן שאיפה.
מכסה בית קול (אפיגלוטיס) ארוך וצינורי.
תמט קדמי ומדיאלי של סחוסי האריתנואיד.
צניחה אחורית של מכסה בית הקול כנגד הדופן האחורית של הלוע, או תמט תחתון של מכסה בית הקול לכיוון מיתרי
בדרך כלל הסימנים מתגברים בחודשים הראשונים לחיים, ולאחר מכן נחלשים בהדרגה עד העלמות מוחלטת בגיל 18 עד 24 חודשים.
במרבית המקרים תתרחש הבראה עצמונית כך שלא נדרש כל טיפול פרט למעקב.
יחד עם זאת, חלק קטן מהתינוקות (כ-5 אחוז) סובלים מהפרעות קשות יותר, בהם הפרעות אכילה, קושי נשימתי ניכר ודום נשימה בשינה, והם יצטרכו לעבור טיפול ניתוחי.
הטיפול בניתוח מתבצע בהרדמה כללית באמצעות מיכשור המוכנס לבית הקול דרך הפה.
במהלך הניתוח מבצעים חיתוך דו-צדדי של קפלי הרירית המחברים בין סחוס האריטנואיד לבין סחוס מכסה בית הקול (אפיגלוטיס).
לעיתים נדרש גם חיתוך של השוליים הצדדיים של סחוס מכסה בית הקול.
החיתוך מתבצע באמצעות קרן לייזר או מספריים מתאימים.
שיעור ההצלחה של הטיפול הניתוחי הוא גבוה ביותר.
רכנפיים (שם מדעי: Miridae) היא המשפחה הגדולה ביותר בתת-סדרת הפשפשים המונה יותר מ-10,000 מינים שונים בכ-1,300 סוגים, בישראל ידועים כ-300 מינים.
(1988) Henry & Wheeler העריכו כי מספר המינים בעולם כנראה עומד על 20,000 כאשר רוב תת-המשפחות נפוצות בכמה יבשות.
קל לזהות את הרכנפיים מבין משפחות אחרות לפי הקוּניאוּס (cuneus) בקצה הקוֹריאוּם (corium) שאינו מופיע בכנפיים של פשפשים ממשפחות אחרות.
שם המשפחה נובע מהלחם המילים רך + כנף, זאת מאחר שגופם רך והעדין בניגוד למשפחות אחרות כגון התריסיתיים והסרחניים שהם בעלי קוטיקולה קשה יותר.
הרכנפיים מופיעים בגדלים וצבעים שונים, לרוב קטנים מ-12 מ"מ, חלקם טורפים אך רובם צמחוניים.
יש ביניהם שניזונים מצמחים מסוימים ויש שניזונים מקבוצות צומח גדולות יותר.
צבע גופם לרוב בעלי גוני ירוק או צהוב אך חלקם בעלי גוונים שחורים, הכנפיים פעמים רבות צבעוניות בעלות הדפסים מגוונים.
העינית תמיד חסרה, מלבד בתת-המשפחה Isometopinae.
עדויות מאובנים מראות שהמשפחה הפכה נפוצה מאוד בתור המיוקן אשר בעידן קנוזואיקון, כנראה כתוצאה משינויים פאוניסטים אשר גרמו להתפשטות מהירה של עשבים וצמחים אחרים.
רכישת אדמות ארץ ישראל בטרם הציונות הייתה רכישת אדמות ארץ ישראל על ידי יהודים, מתחילת השלטון העות'מאני עד העלייה הציונית הראשונה לארץ ישראל בשנת 1881, שאז החלה גאולת הקרקע הציונית.
עד 1867 רק אזרחי האימפריה העות'מאנית היו יכולים לרכוש אדמות בארץ ישראל.
אחרי סדרת הסכמים בילטרליים בין השער הנשגב לבין מעצמות אירופה בוטל האיסור על רכישת קרקעות ובניית בתים על ידי נתינים זרים ומאז התגברו הרכישות, הן על ידי יהודים והן על ידי ערבים.
הרב חיים ישועה בג'איו ראש קהילת יוצאי ספרד ופורטוגל בחברון, רכש בשנת תקס"ז (1807), 4.5 דונם לימים 'השוק הסיטונאי בחברון'.
זו נחשבת לאחת מרכישות הקרקעות הראשונות על ידי יהודים בעת החדשה המאוחרת בארץ ישראל.
ב-1811 חכר הרב בג'איו 800 דונם קרקעות בעיר, בהן תל רומיידה וקבר רות וישי, ולאחר מכן השלים רכישתן המלאה והעבירן כתרומה לידי הקהילה.
ישראל ב"ק הקים בשנת תקצ"ד (1834) את חרבת ב"ק יישוב ומשק חקלאי על הר מירון ובו ישבו כחמש עשרה משפחות יהודיות.
משפחת עבו בסיוע משה מונטיפיורי רכשה ב-1839 אדמות בעלמא ובקדש שבגליל העליון, אולם אדמות אלו לא יושבו על ידי יהודים.
בשנת 1842 רכשו רבי יהודה הלוי מרגוזה, חכם אברהם פנסו וחכם יחיאל בכר ובסיוע הקהילה הספרדית ביפו, חלקת אדמה בגודל של 103 דונם על גדות נחל איילון (ואדי מוסררה), צפונית-מזרחית ליפו.
הרב נטע על השטח פרדס ובו 5,310 עצים, מהם 2,210 עצי הדר (בעיקר אתרוגי קורפו).
משכנות שאננים הייתה השכונה היהודית הראשונה מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים שאדמותיה נרכשו בשנת 1855 על ידי מונטיפיורי לצורך התיישבות.
אדמות מוצא נרכשה בשנת 1860 על ידי דוד ילין ויושבו בשנת 1894 על ידי הארגון היהודי "בני ברית".
בשנת 1865, בעזרת גיוס כספים בקרב הקהילות היהודיות במרוקו, רכש הרב דוד בן שמעון מגרש מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים, במקום שבו הוקמה לאחר מכן שכונת מחנה ישראל, שהייתה השכונה השנייה שהוקמה מחוץ לחומות העיר.
השכונה נעזבה מספר פעמים ונתיישבה מחדש במאה ה-20.
הרב אליהו סלימן מני גייס כסף לרכישת אדמות בחברון, החל ב-1858 ועד פטירתו.
בזכות כסף זה (תרומות מיהדות בוכרה, מהשר מונטיפיורי ואחרים) הורחב היישוב היהודי בחברון באופן משמעותי.
ב-1870 רכשה משפחת עבו כ-7,000 דונם אדמות חקלאיות של הכפר הערבי מירון, (לימים קם על אדמות הכפר המושב מירון).
על האדמות התיישבו משפחות יהודיות מיוצאי כורדיסטן ומאוחר יותר בשנות ה-80 של המאה ה-19 אוכלוסייה יהודית מיוצאי צפון אפריקה.
ב-1872 רכש יעקב חי עבו, את אדמת השבט הבדואי "א זביד" על גדות אגם החולה, והקים עליה ביחד עם האחים שלמה ושאול מזרחי, את המושבה מי מרום, לימים יסוד המעלה.
ב-1875 רכש אליעזר רוקח מצפת מחצית מקרקעות הכפר הערבי ג'אעונה, ושם התיישבה קבוצה של 17 משפחות יהודיות מצפת, וקראה ליישוב היהודי החדש גיא אוני.
גיא אוני ננטשה לאחר תקופה קצרה, ושוקמה בשנות העלייה הראשונה בשמה החדש – ראש פינה.
מאוחר יותר באותה השנה, תרל"ח, הקימו אנשי ירושלים את המושבה פתח תקווה על קרקעות שנקנו סמוך לכפר הערבי אומלבס שליד מעיינות הירקון, ואף היא ננטשה והתחדשה ב-1883 על ידי אנשי העלייה הראשונה.
רכמה (נכתב גם רח'מה, בערבית: رخمة) הוא כפר לא מוכר בנגב, באזור ירוחם.
הוא יחולק לשלושה חלקים: האחד משני צדדיו של כביש 204, ביציאה הצפונית מירוחם לכיוון דימונה; השני לצד כביש 224 ביציאה הצפון־מערבית מירוחם; והשלישי ממזרח לאזור התעשייה של ירוחם.
רוב תושביו עוסקים בחקלאות ורעיית צאן, אך חלק עובדים בירוחם בעבודות שונות ביישוב.
תושבי הכפר הנוכחי נמנים עם מטה אל עזזמה, אשר לפני קום מדינת ישראל מנה עשרות אלפי אנשים.
המטה התפרס על פני אזורים נרחבים ברמת הנגב, אזור עובדת ואזור המכתש הגדול.
בעקבות מלחמת השחרור ב-1948 אלפים מבני השבט עברו או הועברו לירדן וברכמה עצמה נשארו כ-17 משפחות.
אליהן נוספו בשנות ה-50 וה-60 משפחות שהשתייכו גם הן למטה עזזמה אשר הועברו על ידי מדינת ישראל מאזורי מגוריהן.
כאמור, תושבי רכמה התיישבו ברובם בשלושה אזורים: האחד לאורך כביש 204, השני על בסיס כביש 224, והשלישי בפתח הכניסה למכתש הגדול.
בשנת 1951 הוקמה במקום מעברת העולים 'כפר ירוחם' שהיו בה כ-400 תושבים.
בתחילת שנות השישים נהרסה המעברה, והחלה בניית העיירה.
הכפר הבדואי רכמה לא הוכר ולא הוסדר, והרשויות התעלמו מהיישוב לאורך השנים.
היישוב מתפרס בשטח שברובו נמצא כיום בתוך תחום השיפוט של ירוחם.
ועדת גולדברג להסדרת התיישבות הבדואים בנגב, המליצה על הקמת התיישבות חדשה באזור ירוחם.
מאז הקמתו של הוועד המקומי ברכמה, בשנת 2003, ניסו חברי הוועד לקדם הסדרה תכנונית של הכפר.
עם הקמת הוועד, פנו חברי הוועד למועצה המקומית ירוחם בבקשה להסדיר את הכפר כ"שכונת רועים" חקלאית, במסגרת המועצה המקומית ובתחום השיפוט שלה.
לאורך השנים התקיימו מגעים בנושא בין ועד הכפר, המועצה המקומית, מוסדות התכנון וקובעי מדיניות.
במסגרת מגעים אלו הסכימה, בשנת 2014, המועצה המקומית ירוחם והמועצה האזורית רמת נגב, להפחית כל אחת משטח השיפוט שלה ולהקצותו לטובת הקמת יישוב חדש עבור פזורת ירוחם.
המגעים הבשילו עד לידי עריכת תזכיר להקמת יישוב חדש ואישורו במועצה הארצית.
אך ב-2015, למרות תמיכת כל הגופים המעורבים בהקמת היישוב (עיריית ירוחם, המועצות האזוריות רמת נגב ונווה מדבר, צה"ל, התושבים ורשות הבדואים) הוקפאה התוכנית לאחר מינוי השר אורי אריאל לשר החקלאות ופיתוח הכפר, האחראי על החברה הבדואית בממשלה ומינוי יאיר מעיין למנכ"ל הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב.
השניים החליטו להפסיק את הליך הקמת היישוב.
לאחר מאבק ארוך של תושבי הכפר, אישרו המועצה הארצית לתכנון ולבנייה בשנת 2016, ולאחר מכן ועדת המשנה לנושאים תכנוניים עקרוניים (ולנת"ע) בתחילת 2017, את הקמתו של מרכז שירותים חיוניים בכפר, שיכלול גם בית ספר יסודי.
האישורים התקבלו בנפרד מכל סוגיה אחרת של הכרה בכפר או מתן תשתיות בסיסיות כמו מים זורמים, ביוב או חשמל, שכיום אינם קיימים ביישוב.
הקמת בית הספר מתעכבת מפני שהשטח המיועד להקמת בתי הספר, נמצא בשולי שטח אש.
במסגרת המשא ומתן להקמת ממשלת ישראל השלושים ושש הושג בהסכם הקואליציוני עם הרשימה הערבית המאוחדת כי המקום זה יוכר כחוקי תוך 45 ימים מכינונה, ב-28 ביולי 2021. עם זאת לא המסוכם לא קרה, והיישוב ממשיך להיחשב כלא-חוקי.
המועצה הארצית לתכנון ולבנייה הודיעה על החלטתה להפקיד את תוכנית מתאר מחוזית להקמת היישוב עבור פזורת ירוחם.
בכפר מתגוררים כ-1,000 תושבים המשתייכים למשפחות הבאות, הנמנות רובן על מטה אל עזזמה: זנון, אלפריג'את, אלעמראת, אלעתאיקה, אלגול, אלקשכר, אל מחאסנה, אלדלאלעה, אלווג', אלחמאיסה, אלערג'אן, אלקלאב, אלחרניק, אלבדראן, אבו גרשין, אלאעסם, אל-עלאוין, אלחמדאת, אסגאירה, אלרמאג, אבו חבאק ואלהוימל.
משפחות אלה מתגוררות בכ-114 מתחמים של משפחות מורחבות המקובצים ב-14 מקבצים נפרדים, אשר בכל אחד מהם מספר משפחות מורחבות הקשורות, בדרך כלל, בקשרי משפחה.
בסך הכול, בכפר כ-220 משפחות גרעיניות.
תושבי רכמה מקבלים את מרבית השירותים בירוחם.
רבים מתושביה המבוגרים של רכמה, גברים ובעיקר נשים, אינם יודעים קרוא וכתוב, ובקרב הצעירים אין כמעט בנמצא בעלי השכלה אקדמית או השכלה מקצועית כלשהי.
ברכמה לא פועלים מוסדות חינוך למעט שני גני ילדים אשר הוקמו לאחרונה.
תלמידי בית ספר יסודי מוסעים לבית הספר בקסר אל-סר (מרחק כ-15 ק"מ) או לבית הספר בוואדי א-נעם (מרחק כ-25 ק"מ) ותלמידי בית ספר תיכון מוסעים לשגב שלום (מרחק ב-35 ק"מ).
רכישת קריאה בגיל הרך היא תהליך של הבנת שפה כתובה.
תהליך זה מתחיל בגירוי חזותי הכולל פענוח או זיהוי של מילה כתובה, ומסתיים עם הבנת הרעיון הכתוב.
רכישת הקריאה מתבצעת לרוב כבר בתקופת הגיל הרך ומתמקדת בלימוד צלילים ואותיות, כלומר בחלק הטכני של הפענוח.
לימוד הקריאה ממשיך בתקופת הילדות המאוחרת וההתבגרות ומאופיין בפיתוח אסטרטגיות קריאה, הבנה וביקורת של סוגי טקסטים שונים.
רכישת קריאה לעומת רכישת שפה דבורה
תהליך הקריאה דומה לתהליך תפיסת הדיבור בכך לשניהם מטרה סופית זהה: הבנת מסר המועבר בין מוסר המידע למקבל המידע.
לצד זאת, בעוד שמנגנון הדיבור קיים כבר עשרות אלפי שנים ויותר, מערכת הכתב היא המצאה חדשה יחסית של האדם.
כמו כן, קיים הבדל מהותי בין התהליכים המופעלים בעת העברת מידע בדיבור לבין אלו המופעלים בהעברת מידע בכתב.
לפי הבלשן נועם חומסקי והגישה הנרטיבית, רכישת השפה הדבורה מתאפשרת על ידי מנגנון מוחי מולד.
היא מתבצעת באופן טבעי אצל ילדים כבר מגיל הינקות, כל עוד הם נחשפים לשפה בסביבתם.
אמנם במרוצת השנים, יצאו חוקרים שסייגו הנחה זו והדגישו את חשיבות הסביבה על פני המנגנונים העצביים במוח.
אך בכל מקרה, קיימת הסכמה לגבי ההנחה כי לימוד השפה הדבורה אינו מצריך הוראה שיטתית.
לעומת זאת, לימוד הקריאה הוא תהליך מורכב, בו הילד נדרש לייצג את כל הידע שלו על השפה הדבורה באמצעות מערכת של סימנים כתובים.
לכן, התפיסה הרווחת כיום גורסת כי תהליך זה מצריך התערבות ייחודית ומכוונת, והוא יכול להתבצע רק לאחר רכישת השפה הדבורה.
ישנם מספר תנאים בסיסיים הנחוצים להתפתחות רכישת הקריאה אצל הילד: קוגניטיביים, נוירולוגיים וסביבתיים.
הפסיכולוג ז'אן פיאז'ה הגדיר את המילה כ"סימן", שתפקידו לייצג משהו, כגון: עצם, אירוע או סכמה מושגית.
אין קשר פנימי בין הסימן לדבר שאותו הוא מייצג.
לכן, בראש ובראשונה רכישת הקריאה מצריכה אצל הילד יכולת הסמלה.
בין שנתו הראשונה לשנתו החמישית הילד לומד להשתמש בסמלים, כמו מילים, תנועות וצורות, כדי לייצג רעיונות, מחשבות ורגשות.
באמצעות ההסמלה הילד בונה סיפורים, משתתף במשחק סימבולי (משחקי "כאילו"), ובהמשך גם מבטא את הייצוגים הסמליים בקריאה ובכתיבה.
הקריאה היא תהליך קוגניטיבי נלמד, המושג באמצעות מערכת עיבוד המידע.
מערכת זו מערבת הפעלה של תת-מערכות, כגון: קשב, קליטה, תפיסה, חשיבה וזיכרון.
בעת פעולת הקריאה הילד נדרש למשאבי קשב שיאפשרו לו לקלוט את הגירוי הכתוב (אותיות, מילים, משפטים).
הילד קולט את הגירוי הכתוב בעזרת מערכת החישה.
לאחר מכן, הוא נעזר בזיכרון של מבנים וקטגוריות לצורך הבנת המשמעות של הגירוי הכתוב.
פיאז'ה כינה מבנים אלו כסכמות, וטען כי הן מאפשרות לאדם לארגן כמויות של מידע, ולהתבסס עליהן לצורך פרשנות והבנה.
לצורך בניית סכמות הקשורות לידע השפתי ולתהליך לימוד הקריאה, נדרש מעבד זיכרון תקין.
כאשר ילד לומד ידע חדש על אותיות, על סימני ניקוד ומשמעויות של מילים הוא צריך לאחסן זאת בזיכרון הארוך טווח, וכן להיות מסוגל לשלוף זאת בעת הצורך.
יתרה מזאת, ישנה חשיבות ספציפית למעבד זיכרון מילולי פעיל.
מעבד זה אחראי על מכלול פעולות: שימור ועיבוד מידע של מילים, בדיקת משמעותה של כל מילה וניתוח היחסים בין המשמעויות, ניתוח הקשרים הלשוניים בין חלקי המשפט, שילוב המידע החדש עם סכימות קוגניטיביות קיימות, ועוד.
מבנה המוח והפעילות החשמלית שבו עשויים להשפיע על תהליך רכישת הקריאה.
כאשר ישנן הפרעות נוירולוגיות, הן עשויות לפגוע ברכישת הקריאה.
הפרעות אלו יכולות להיות מולדות או נרכשות במהלך החיים כתוצאה מפגיעה פיזית כלשהי, כדוגמת דיסלקסיה התפתחותית או נרכשת.
קיימת חשיבות גדולה לסביבה בה גדל הילד.
סביבה אוריינית אשר מטפחת שפה, כישורי שיח, וכן האזנה לסיפורים ושירים, משפיעה על התפתחות של ניצני אוריינות.
כלומר, קיימת סבירות גבוהה יותר שילד שגדל בסביבה אוריינית, יידע כיצד להחזיק ספר ולדפדף בו, יידע להבחין בין מילה למשפט, וכיוצא בזה.
מחקרים מראים שסביבה אוריינית מנבאת הישגי קריאה עתידיים בקרב ילדים.
ילדים הגדלים במשפחות בעלות מצב סוציו-אקונומי נמוך ופחות אורייניות, מתאפיינים בחסך לשוני, המשפיע על רכישת הקריאה.
החסך הלשוני מתבטא באוצר מילים דל, חוסר גיוון בשפה – בשאלות, ביטויים ובהטייה של פעלים.
יש לכך השלכות על פערים בהישגים האקדמיים .
בעקבות זאת, פותחו במדינות מסוימות תוכניות טיפוח והעשרה שמטרתן לטפל במיומנויות לשון וחשיבה של ילדים מאוכלוסיות חלשות כדוגמת:"Head Start" ו-" Follow Through" בארצות הברית.
ויגוצקי התייחס באופן ספציפי לחשיבות של תיווך מבוגר על מנת לקדם את הילד מבחינה קוגניטיבית לרמת ההתפתחות הפוטנציאלית שלו.
ויגוצקי טען שהילד רוכש ידע ומתפתח על ידי אינטראקציות חברתיות ופעילויות משותפות עם דמויות בוגרות יותר.
מחקרים תומכים בטענה זו ומראים כי הורים שהרבו להקריא לילדיהם סיפורים ולעודד שיח במהלך הקריאה, פיתחו מיומנויות אורייניות מוצלחות, כגון: שיום אותיות, אוצר מילים והבנה מתוך משמעות.
גיל תחילת לימוד ורכישת קריאה
לרוב, התשתית לרכישת הקריאה נבנית כבר בגיל הרך.
תשתית זו באה לידי ביטוי באוצר מילים, ידע עולם, תחביר, ידע על אותיות ועוד.
כל אלו מסייעים לילד ברכישת הקריאה.
ישנן מעט חברות שמתחילות בלימוד פורמלי של הקריאה כבר בגיל שלוש, לדוגמה בחברה היהודית – דתית.
ההנחה הרווחת שבגללה מלמדים את הקריאה מוקדם כל כך היא כדי לאפשר לילדים (בנים) לקיים מצוות הקשורות בקריאת ספרי תפילה וכתבי קודש.
כמו כן, תוכניות התערבות ללימוד קריאה, כדוגמת "Head start" בארצות הברית, אף הן מתחילות כבר בגיל שלוש.
לעומת זאת, טענה אחרת מסבירה שמאחר והקריאה מצריכה יכולות קוגניטיביות מורכבות, קיים ספק אם יש תועלת להורות את הקריאה לילדים לפני גיל שש.
ברוב המדינות והחברות תהליך לימוד רכישת הקריאה מתחיל באופן רשמי ואינטנסיבי בגיל שש עם הכניסה לבית הספר, למשל: בישראל, יוון, סין, קנדה, צרפת ועוד.
ישנן חברות ומדינות בהן תהליך הקריאה מתחיל אף מאוחר יותר.
בפינלנד למשל, החינוך היסודי מתחיל רק בגיל שבע, ולכן גם תהליך הקריאה מתחיל בגיל מאוחר יותר, אלא אם כן הילד יוזם ומבקש ללמוד את הקריאה בעצמו.
גישה זו באה לידי ביטוי גם בקהילות אנתרופוסופיות.
רכישת קריאה מקומית או אוניברסלית
רכישת הקריאה היא תופעה אוניברסלית המתקיימת בכל רחבי העולם.
עם זאת, 14% מכלל אוכלוסיית העולם אינם יודעים קרוא וכתוב.
ריכוז אוכלוסייה מסוג זה ניתן למצוא בעיקר ביבשת אפריקה ובמדינות מתפתחות אחרות.
כך למשל, שיעור האנאלפביתיות הגבוה ביותר נמצא בניז'ר, שבה רק 19% מהאוכלוסייה יודעים לקרוא.
זאת לעומת שיעור של כ־2% אנאלפביתים בישראל (נכון ל-2011).
ישנם חוקרים המכירים בכך שקריאה מתפתחת באופן שונה בשפות שונות.
כך למשל, ההנחה היא כי קיימת שונות רבה בין רכישת הקריאה בשפות האלפביתיות לבין רכישת הקריאה בשפה הסינית בשל המאפיינים הייחודים של מערכות הכתב.
לדוגמה, בשפה העברית והערבית, ישנה חשיבות להבנת העיקרון האלפביתי והמודעות הפונולוגית.
כלומר, בשפות אלו הילד נדרש לזהות באופן פונטי-שמיעתי צלילים המרכיבים את המילה, ולהבין שכל אות כתובה מייצגת צליל או הגה.
זאת בניגוד למערכת הכתב הסיני, אשר אינה מתבססת על קשר בין כתב להגייה.
המילים בשפה הסינית אינן מצריכות יכולת פונטית-שמיעתית, אלא יכולת חזותית לוגו- גרפית, כלומר צילום המילה כתבנית כתובה.
ישנו יתרון משמעותי לשפות האלפביתית משום שיש בהן מספר מוגבל ויחסית מועט של אותיות אותן צריך ללמוד (בין 20 ל-30 אותיות).
כמו כן, לאחר שהושגה שליטה בזיהוי האותיות והתנועות, ניתן לקרוא כראוי כל מילה, ללא הדרכה כלשהי.
יתרון נוסף הוא שצורת הסימנים פשוטה יחסית לעומת הכתב הסיני למשל.
לצד היתרונות, קיימים אתגרים ייחודים לשפות אלפביתיות מסוימות.
למשל, השפה הערבית, כוללת שתי מערכות שפה: מדוברת וספרותית (כתובה).
בעקבות זאת, נוצר מצב של דיגלוסיה (פער בין השפה המדוברת בעל-פה לשפה הכתובה בעיתונים ובספרים) הדורש מהילדים מעבר משפה לשפה בהתאם לדרישה החברתית, דבר המקשה על רכישת מיומנויות אורייניות.
אתגרים אלו כתוצאה מדיגלוסיה, ניתן למצוא גם במדינות נוספות, לדוגמה: שווייץ, מלזיה ואינדונזיה.
בשפות האלפביתיות השמיות (עברית וערבית) ישנו אתגר נוסף הנובע מקיומן של שתי גרסאות כתב: הגרסה המנוקדת והגרסה הלא מנוקדת.
המעבר בין הגרסאות דורש תרגול ועשוי להקשות על הקריאה בקרב ילדים בבית הספר היסודי.
לעומת זאת, במערכת הכתב האלפביתי הלטיני, באנגלית למשל, קיימת גרסה אחת הכוללת אותיות ניקוד המסייעות לקריאה (ללא סימני ניקוד נוספים), ולכן הילדים אינם מתמודדים עם קושי מסוג זה.
תהליך לימוד הקריאה דורש מסוגלות לפענח את סימני הכתב ולהפיק מהם משמעות.
נמצא כי יכולת פענוח פונולוגי (decoding) ויכולת הבנה (comprehension) הן שתי מיומנויות נפרדות.
פענוח פונולוגי משמעו זיהוי מילה לפי קישור בין האות לצליל שהיא משמיעה.
לעומת זאת, משמעותה של הבנה היא היכולת לקלוט את הטקסט השלם– את משמעות המילים, המשפטים ומסר הכותב.
בהתאם לשתי המיומנויות הללו התפתחו שתי גישות הוראה שונות: פונטית (ששמה דגש על פענוח) וסינתטית (שמתמקדת בהבנת מילים ותוכן של משפטים).
אף על פי שמדובר בשתי מיומנויות נפרדות, הן קשורות זו בזו משום שקשה להסיק משמעות מן הטקסט כשהמילים אינן מזוהות באופן מדויק, מהיר ושוטף.
לכן במירוץ השנים התפתחה שיטה משולבת, שמשלבת פענוח פונולוגי לצד הבנת המשמעות.
גישות אלו מסכימות ביניהן בעניין התוצר הרצוי, שהוא הפקת משמעות מהכתוב, אך חלוקות באשר לתהליך שעובר על הקורא עד להבנה.
מודל המדגיש פענוח פונולוגי - מודל מלמטה למעלה Bottom-up – מודל זה מסביר את הקריאה כתהליך היררכי הנבנה מזיהוי ופענוח היחידות הצליליות הקטנות במילה (אותיות ותנועות) ועד הפקת משמעות מהמילה.
חוקרים שונים מסבירים כי משאבי הקשב מוגבלים, ובראשית הקריאה הקורא מתקשה להפנות קשב לפענוח ולאסטרטגיות הבנה בו זמנית.
לכן יש צורך לשלוט תחילה בפענוח.
מודל המדגיש משמעות – מודל מלמעלה למטה Top- Down – מודל זה רואה בקריאה תהליך היררכי מהכלל אל הפרט.
תהליך זה מתחיל דווקא במשמעות הטקסט וממשיך עד לניתוח וזיהוי אותיות המילה.
מודל זה מדגיש את הפקת המשמעות והסתמכות על ידע קודם של הקורא ורמזים בטקסט.
מודל משולב של פענוח ומשמעות - המודל האינטראקטיבי – מודל זה מניח כי הקריאה היא שילוב של תהליכים המתרחשים במקביל ותומכים זה בזה.
מודל זה מכיר הן במרכזיותם של תהליכי ההבנה והן בחשיבותו של תהליך הפענוח.
אין מודל זה קובע אילו תפקודים חשובים יותר או אילו מבין התהליכים מתבצעים קודם .
המודל החינוכי של צ'ול (1983)
ג'ין צ'ול מציגה מודל אוניברסלי התפתחותי, המסביר את התפתחות הקריאה החל מגיל הגן ועד האקדמיה.
מודל זה היררכי, כשלכל שלב ישנם תפקודים ייחודיים ותוצרים ייחודים מבחינה קוגניטיבית ולשונית.
המודל מאפיין את הגישה הפונטית, המדגיש תחילה את הצורך בהוראה של פירוק המילה ליחידות פונטיות עד לכדי השגת שליטה בפענוח.
לאחר שהושגה שליטה בפענוח, הקורא יכול בהדרגה לקרוא ולהבין טקסטים ברמות גבוהות יותר כדי לצבור ידע בתחומים שונים.
צ'ול מחלקת את המודל לשני חלקים עיקריים: בחלק הראשון (שלב 0–2) הילדים לומדים לקרוא ובחלק השני (שלב 3–5), הילדים קוראים כדי ללמוד מידע חדש.
שלב אפס - הכנה לקריאה - טרום קריאה עד גיל 6: הילדים מתחילים לשלוט בשפה הדבורה ורוכשים מודעות בסיסית למילה הכתובה.
הם מתחילים לשלוט באלף–בית ומזהים מילים מסוימות, כמו את שמם.
שלב ראשון – רכישת הפענוח – כיתה א'-ב': הילדים רוכשים את חוקי הקריאה, כגון: חוקי המרה גרפו פונמית, שליטה בעיצורים, תנועות וצרופים.
הילדים לומדים לפענח מילים באופן מדויק, לאחר מכן הם מזהים את המילה לפי הצורה הוויזואלית שלה ומעלים השערות לגבי המשמעות.
שלב שני –קריאה שוטפת – כיתה ב'-ג': לאחר חשיפות רבות למילים הכתובות, הילדים מסוגלים לקרוא תבניות מילים באופן שוטף ומהיר יותר.
בשלב זה הם רוכשים חוקים מורפולוגיים, כגון: שורש המילה ומוספית.
שלב שלישי – קריאה לשם רכישת ידע: החל מכיתה ד' ועד חטיבת הביניים: בניגוד לשלבים הקודמים בהם הקריאה היא המטרה עצמה, החל משלב זה הקריאה הופכת לאמצעי כדי לרכוש ידע.
הקריאה היא שוטפת ואוטומטית, אוצר המילים מתרחב והילדים מסוגלים לאינטגרציה בין טקסטים שונים.
שלב רביעי – קריאה מנקודות מבט שונות: גילאי 14–18 מחטיבה ועד בי"ס תיכון: בשלב זה הקוראים נדרשים להפעיל חשיבה ביקורתית על הטקסטים.
הטקסטים הופכים מורכבים יותר ומלאים בפרטים והשפה הלשונית הופכת לגבוהה יותר.
שלב חמישי – בנייה ובנייה מחדש: מגיל 18 ואילך: בשלב זה הקוראים מסוגלים לשלוט בקצב הקריאה ולהתמודד עם הטקסט באופן יעיל בהתאם למטרת הקריאה.
כך למשל, הקוראים מזהים אילו חלקים בטקסט חיוניים להם לצורך העמקה בפרטים, ואילו חלקים פחות רלוונטיים.
הם מסוגלים לנתח, לשפוט, לבקר את הטקסטים ולערוך ביניהם אינטגרציה ובנייה מחדש של הידע.
המודל של פרית' (1985) - מודל קוגניטיבי התפתחותי
המודל של הפסיכולוגית אות'ה פרית' , הוא רב שלבי והיררכי המסביר את תהליך רכישת הקריאה בהיבט הקוגניטיבי- התפתחותי.
מודל זה מדגיש בשלב הראשון את הזיהוי הוויזואלי- חזותי.
המודל מתקיים באופן אוניברסלי בכל השפות האלפביתיות, והוא מציע שלושה שלבים שונים אחד מהשני מבחינה איכותית.
הנחת היסוד של פרית' תואמת את ההנחה של פיאז'ה שכל שלב מאופיין באופרציות מנטליות ייחודיות, ושבכל שלב פועל הקורא באסטרטגיות קוגניטיביות שונות.
קורא יעיל ומיומן עובר במהירות משלב לשלב עד שמסיים את תהליך רכישת הקריאה בכיתה ו'.
לעומת זאת, קורא מתקשה או לקוי, מדלג בין השלבים והידע האסטרטגי אינו מתגבש ומתייעל באופן מלא.
השלב הלוגו-גרפי: -שלב זה מתבסס על רמזים ויזואליים לצורך זיהוי מילים, ומתחיל סביב גיל 3 ועד גיל 6. שלב זה מחייב יכולת הסמלה אצל הילד.
במהלך שלב זה, המילה הכתובה נתפסת אצל הילד כתבנית, סמל, לוגו.
הילד מבין שלייצוג גרפי יש משמעות בשפה המדוברת, אך הוא עדיין לא מבין שהמילים מתפרקות לאותיות ושהאותיות מייצגות צלילים.
בשלב זה הילד אינו מסוגל להפיק משמעות מתוך הגירוי הכתוב על בסיס הבנת קשרי אות-צליל, אלא על ידי רמזים פרגמטיים של הקשר (השימוש במילה) ורמזים חזותיים (למשל: קווי מתאר וצורה ייחודית של המילה, אותיות בפונט מסוים).
עצירה בשלב זה מאפיינת ילדים עם דיסלסקציה התפתחותית (מלידה).
השלב האלפביתי - השלב מתחיל סביב כיתה א' ועד סוף כיתה ב'.
בשלב זה הילד מבין את העיקרון האלפביתי, כלומר הוא לומד שלכל אות יש צליל.
בהתחלה ההבנה הזאת קיימת רק לגבי העיצורים, ובהמשך היא כוללת גם אותיות ניקוד, תנועות וצירופים (אותיות + תנועות), וכך הוא מבין שהוא יכול לקרוא כל מילה.
רק לאחר שהושלמה רכישת כל המרכיבים הפונטיים של הקריאה, והקוד האלפביתי הופנם, יכול הקורא לקרוא את הכתוב בצורה מדויקת ומבוקרת.
בשלב זה הקורא משקיע אנרגיה מרובה בתהליך פענוח המילה הכתובה.
הקריאה היא מדויקת, איטית ודורשת משאבי קשב על חשבון השקעת מאמץ מנטלי בהבנת הנקרא.
ישנה חשיבות רבה לשלב זה בשפות האלפביתיות, כמו עברית ואנגלית, משום שהן מתאפיינות בכך ששמות האותיות מייצגות את הצליל שהן מפיקות.
לפי לוין (2000), ידע מוקדם של שמות האותיות מנבא הישגים לימודיים בבית הספר.
השלב האורתוגרפי - שלב זה מתרחש אצל הילד מכיתה ג' ועד סוף כיתה ו'.
בשלב זה הילד מסוגל לתפוס את המילה כיחידה שלמה באופן מהיר ואוטומטי.
ההישענות על התיווך הצלילי בשלב זה פוחתת ומאפשרת קריאה שוטפת יותר.
הילד כבר לא צריך לקרוא בקול כדי להבין, אלא מצליח לקרוא קריאה דמומה (שקטה).
כמו כן, בשלב זה יש עליה ברגישות לאורתוגרפיה של המילה, והיא מביאה ליכולת טובה יותר לרכוש מילים חדשות.
הידע האורתוגרפי נרכש על ידי שילוב של חשיפה והתנסויות מרובות בשפה הכתובה יחד עם ידע לשוני.
קוראים שמתקשים במעבר מהשלב האלפביתי לאורתוגרפי, אינם מפנימים בזיכרון תבניות איות נכונות של מילים.
כתוצאה מכך, הם ימשיכו להתאמץ בפענוח, ושטף הקריאה יהיה איטי ומקוטע.
המודל הנוירופסיכולוגי הדו-ערוצי - Dual Routs
המודל הנוירופסיכולוגי הוצע לראשונה בשנת 1973 על ידי מספר חוקרים שונים, אך מאז פותח לגרסאות שונות.
לגרסאות אלו עקרון משותף המסביר את התהליך הקריאה באמצעות מעורבותם של שני ערוצים קוגניטיביים.
עם זאת, קיימים חילוקי דעות בין הגרסאות ביחס לדרך הפעולה והתזמון של אותם ערוצים.
המודל הראשוני טוען כי זיהוי המילה הכתובה מתבצע באחד משני ערוצי עיבוד נפרדים ועצמאיים: הערוץ הלקסיקלי או הערוץ התת-לקסיקלי.
הערוץ לקסיקלי, הנקרא גם הערוץ הישיר - הקורא מפעיל ערוץ זה כאשר המילה מוכרת לו, כלומר ראה אותה בעבר.
במקרה כזה רצף האותיות במילה נשמר בזיכרונו של הקורא במאגר מילים המכונה "לקסיקון מנטלי".
בתהליך זה, הקורא יכול לזהות את המילה באופן מהיר יותר (מבלי לפענח אותה) וכך גם להפיק את משמעותה.
מסלול זה יעיל ומאפשר משאבי קשב פנויים לצורך הבנת הנקרא.
הערוץ התת-לקסיקלי, הנקרא גם הערוץ העקיף או פונולוגי - הקורא משתמש בערוץ זה במפגש עם מילים שאינן מוכרות לו, אשר לא ראה אותן בעבר.
בתהליך זה הקורא הופך את האותיות הכתובות לייצוגים פונולוגיים- שמיעתיים.
לכן, פעמים רבות קורא כזה מפעיל תנועות שפתיים או ממש קורא בקול.
תהליך זה הוא ארוך ומייגע, איטי וגוזל משאבי קשב מרובים מיחידת הקשב המרכזית.
בתום התהליך, הילד לומד לקשר בין המילה הכתובה (אורתוגרפית) למילה הדבורה (הפונולוגית) הקיימת אצלו כבר ב"לקסיקון המנטלי", ובצורה זו הקורא יכול להבין את משמעות המילה.
דיסלקסיה, על פי מודל זה, היא תוצאה של עצירה או חסימה באחד או יותר מנתיבי העיבוד.
גרסה אחרת ועדכנית יותר של המודל טוענת שהקריאה אינה מתבצעת בערוץ אחד - הלקסיקלי או התת-לקסיקלי, אלא מתקיימת בו זמנית בשני הערוצים.
לפי גרסה זו, יש לפענח את המידע הפונולוגי במילה, ובו זמנית לשלוף את המידע מתוך הלקסיקון המנטלי של אוצר המילים ולחבר ביניהם.
מודל המעבדים של אדמס (1990)
המודל של מרילין אדמס משקף את הגישה המשלבת (המודל האינטראקטיבי).
מודל זה עוסק הן בתהליכי תפיסת מילים (נגישות ללקסיקון המנטלי) והן בתהליך הפקת משמעות.
לפי מודל זה, תהליך הפקת משמעות בקריאה מתרחש במקביל במספר מנגנונים מעבדי מידע: פונולוגי, אורתוגרפי, סמנטי (משמעותי), תחבירי והקשר.
כלומר, מודל זה הוא קווי (ולא שלבי) ואינו מדגיש חשיבות של מעבד אחד על פני אחר.
נקודת המוצא משתנה בהתאם למאפייני התלמיד והטקסט.
המעבד הפונולוגי משקף את יכולתו של הקורא לחלק מילה לצליליה (אות+תנועה), לזהות כל מרכיב בנפרד ולהרכיב יחד את כל הצלילים לכדי מילה שלמה.
כדי שתלמיד ירכוש קריאה, הוא חייב להגיע עם רמה מפותחת מספיק של מודעות פונולוגית: חלוקה להברות, זיהוי צליל פותח וסוגר במילה, זיהוי והפקת חריזה, וכדומה.
הערנות הפונולוגית המוקדמת, נרכשת באמצעות שירים, חרוזים, ומשחקים בצלילי השפה.
המעבד האורתוגרפי מאפשר לקורא לזהות מילים במהירות ללא צורך לפרק את המילה למרכיביה.
ככל שהילד ייחשף למילים הכתובות, כך יוכל לזהות ולקרוא אותן באופן שוטף ומהיר.
מודעות מורפולוגית היא ערנות לתבניות לשוניות ולצורנים המרכיבים אותן.
המורפמה מוגדרת כיחידה הלשונית הקטנה ביותר המייצגת משמעות בשפה.
לדוגמה: כלבים = כלב + ים (רבים).
כאשר המופרמה מצטרפת לשורש או למילה היא יוצרת משמעות ייחודית.
מעבד המשמעות מייצג את יכולתו של הקורא להיעזר בלקסיקון הסמנטי הנמצא במוחו כדי לזהות ולקשר את אוסף האותיות שלפניו (תבנית המילה) עם מילה מוכרת דומה.
בנוסף, מנצל הקורא מעבד זה על מנת להפעיל תהליכי פיקוח ובקרה על הפענוח.
יעילות המעבד תלויה באוצר המילים הכמותי והאיכותי של הקורא.
מודעות סמנטית היא ערנות למשמעות המילים.
מילה מסוימת יכולה להיות בעלת מספר משמעויות, והפירוש שניתן לה נקבע על פי ההקשר בו היא מופיעה.
לדוגמה: אחות - אחות במשפחה, אחות סעודית-רפואית.
לעומת זאת, אותה משמעות יכולה להיות מיוצגת באמצעות מספר מילים (מילים נרדפות), כגון: ירח, לבנה, סהר.
מעבד ההקשר (פרגמטי) משקף את יכולתו של הקורא להישען בקריאתו על הרעיון כולו המובע בכתוב לצורך קריאה מדויקת ומשמעותית.
הבסיס ליעילות זו נמצא בידע התחבירי, הידע הסמנטי, הידע הפרגמטי ובידע העולם של הקורא.
המודעות תחבירית כוללת ערנות למבנה המשפטים המתייחסת לתפקיד של כל מילה במשפט, כגון: נושא ונשוא, סדר המילים במשפט, סוג המשפט.
אדמס מסבירה את תהליך הקריאה בכך שהילד קולט באופן חזותי את רצף האותיות ומזהה את תבנית המילה במעבד האורתוגרפי.
הילד נעזר במעבד הסמנטי ושואל את עצמו אם הרצף הוא בעל משמעות.
לאחר שזיהה את המשמעות, הוא שואל לגבי ההקשר שבו המילה מופיעה.
במקרה שהילד אינו מוצא הקשר מתאים, הוא חוזר למעבד הפונולוגי ומפענח את המילה מחדש.
אם אחד המעבדים אינו עובד באופן אוטומטי, תהליך הקריאה ישתבש.
במקרה כזה, הילד נשען על מעבד אחר ומפעיל אותו כפיצוי.
במילים ארוכות למשל, הילד נשען על המעבד הפונולוגי ומחלק את המילה לרכיביה.
במקרה שהמעבד הפונולוגי משובש והילד לא מצליח, הוא יכול להישען על ההקשר בו מופיעה המילה.
ההגדרה העדכנית למונח דיסלקסיה (לפי ספר האבחנות הפסיכאטריות האמריקאי DSM5) היא הפרעת למידה ספציפית עם ליקוי בקריאה.
הסימפטומים הם: חוסר דיוק בקריאת מילים, איטיות ומאמץ רב בקריאת מילים וקושי בהבנת הנקרא.
הפרעה זו יכולה להופיע ברמות שונות של עוצמה: עוצמה חלשה מתבטאת בכך שהילד יכול לפצות או לתפקד היטב בעזרת התאמות או תמיכה.
עוצמה חמורה באה לידי ביטוי בקשיים חמורים במיומנויות קריאה שמחייבת הוראה פרטנית, מיוחדת ואינטנסיבית.
להפרעת למידה עם לקות קריאה קיימים גורמים שונים: נוירולוגיים, תורשתיים וכן שילוב של תורשה וסביבה.
גורמים נוירולוגיים: מחקרים מצביעים על קשר בין לקות קריאה לפעילות חשמלית נמוכה וחריגה בחלקים של האונה השמאלית של המוח (בעיקר הקדמית).
מחקרים אחרים מראים כי לבעלי לקות קריאה קיימות רמות נמוכות יחסית של קצב זרימת דם וחמצן לאזורים באונה השמאלית האחורית.
כמו כן, ממצאים מבניים של המוח מצביעים על היעדר סימטריה של ההמיספרות במוח, המפריע לעיבוד מדויק של הגירויים הגרפיים.
גורם תורשתי: ללקות קריאה ישנו גורם תורשתי המופיע כתוצאה משילוב של מספר גנים ולא גן אחד ספציפי.
הלקות מופיעה בהסתברות גבוהה יותר בבנים מאשר בבנות.
שילוב של תורשה וסביבה: לקות קריאה מושפעת משילוב של תורשה וסביבה.
תנאים סביבתיים עשויים לקדם או לעכב רכישת קריאה בקרב תלמידים עם דיסלקסיה, כגון: השכלת ההורים ואיכות הוראה.
איתור מוקדם של ילדים עם לקויי קריאה, מאפשר יעילות בטיפול ועשוי להפחית היווצרות פערים.
מחקרים מראים כי אחוז גבוה מהילדים מטופלים בהצלחה, כאשר ההתערבות מתקיימת בהיותם בכיתות הנמוכות.
ישנם סימנים העשויים לסייע להורים ואנשי חינוך לזהות לקות קריאה כבר בגיל הגן.
סימנים אלו קשורים למיומנויות למידה ולמודעות פונולוגית נמוכה, כגון: קשיים בזכירת מילים וחרוזים בשירי ודקלומי ילדים, קשיים בלמידת ה-א"ב, עיכוב בדיבור, קושי בזכירת הוראות, קושי בזכירת ימות השבוע/חודשי השנה וכדומה.
חשוב לאבחן באופן ספציפי את סוג לקות הקריאה כדי להתאים לה את הטיפול הראוי.
ישנן מגוון שיטות טיפול, כגון: הוראה מתקנת והקניית אסטרטגיות למידה, טיפול אצל קלינאית תקשורת, שימוש במשחקים לשוניים דידקטיים, טכנולוגיה מסייעת ואימון קוגניטיבי לפיתוח אזורים חלשים במוח.
כמו כן, ילדים עם ליקוי קריאה יכולים לקבל הקלות ופטורים מסוימים בלימודיהם ובדרכי ההיבחנות.
שופינג מקוון או רכישה מקוונת הוא סוג של מסחר אלקטרוני.
השופינג כולל מכירה ורכישה מקוונת באמצעות האינטרנט כולל אתרי שירות שונים המאפשרים ומציעים מכירת מוצרים, בין אם באופן ישיר מהיצרן או עקיף דרך מתווך.
בשונה מתהליך הרכישה הרגיל בו על הקונה להסתובב ולהגיע עצמאית לחנות, לבית העסק או לבית המוכר או ירידים על מנת לבצע את הקניה, תהליך הרכישה מתבצע באופן שהסחורה מגיעה לתיבת הדואר של הרוכש או עד ביתו של הקונה באמצעות שליח דואר.
בתי עסק שונים בנוסף לחנויותיהם שבמרכזי ספורט, מרכזים תיירותיים, אזורי תעשייה, מרכזים מסחריים, חופי ים ובתי מלון פותחים אתר אינטרנט לצורך מכירת מוצריהם ואף מעמידים חשבון מוכר באתרי השוואת מחירים.
בתי עסק שונים מוכרים מוצרים שונים ובהם: רעיונות ופטנטים, חומרי בניין, מזון וארוחות, כלי בית, מוצרי ילדים, ביגוד והלבשה, מוצרי טיפוח והגיינה, רעיונות ופטנטים, תוכנות ופונקציות, ארגון אירועים, קייטרינג, אלכוהול, גאדג'טים, מלונות, טיסות, אירוח, סרטים, אפליקציות, אתרי אינטרנט, עיתונים, מאמרים, ספרים.
לרוב אופן ביצוע הרכש הוא באמצעות PayPal או כרטיס אשראי בינלאומי.
כיום קיימים אף אפליקציות ייעודיות אליהן ניתן להטעין כסף בין אם באשראי או מזומן ולבצע העברות בנקאיות בין חברים וכן רכישת מוצרים, כדוגמת WeChat.
קיימים אתרים שונים בהם ניתן לבצע קנייה מקוונת תוך השוואת מחירי אותו מוצר בין המוכרים השונים.
כדוגמת: אמזון, zap השוואת מחירים, יד2, eBay.
בנוסף, קיימים אתרי אינטרנט בהם ניתן לבצע רכישת כרטיס טיסה והזמנת מלונות לינה בין השוואת מחירי הצעות בתי המלון וחברות הטיס השונות.
במידה ומדובר בסחורה שנרכשה באותו החודש ושמקורה מחו"ל, מס הכנסה מבצע הערכת שווי הסחורה באמצעות שמאי ובמידה ושוויה לאחר הצגת הקבלות מצד הקונה אכן היו מעל 1,000 ש"ח יהיה על הקונה לשלם מס קנייה.
חנויות אינטרנט בדרך כלל פועלות 24 שעות ביממה, ורבים מהצרכנים במדינות המערב נהנים מגישה לאינטרנט הן בעבודה והן בבית.
מוסדות אחרים, כמו בתי קפה עם אינטרנט, מרכזים קהילתיים ובתי ספר, גם מספקים גישה לאינטרנט.
בניגוד לכך, ביקור בחנות קמעונאית רגילה דורש נסיעות והוצאות, כגון דלק, חנייה או כרטיסי אוטובוס, ובדרך כלל חייב להתבצע בשעות העבודה.
המשלוח תמיד היה נושא שהשפיע על הנוחות של קניות מקוונות.
בנוסף, תעשיית הקניות באינטרנט לא רק כוללת את הקונספט של מתן נוחות ללקוחות, אלא גם משפרת את תפיסת האינטגרציה החברתית.
עם זאת, על מנת להתגבר על כך, סוחרים רבים, כולל קמעונאים מקוונים בטייוואן, הטמיעו שירות איסוף עצמי מהחנות.
משמעות הדבר היא שהלקוחות יכולים כיום לרכוש מוצרים באינטרנט ולאסוף אותם בחנות הקרובה, מה שהופך את הקניות באינטרנט לכדאיות יותר עבור הלקוחות.
במקרה של בעיה עם המוצר (לדוגמה, המוצר לא תאם את ההזמנה או היה לא מספק), הצרכנים מודאגים מהפשטות של החזרת המוצר בתמורה למוצר הנכון או להחזר כספי.
ייתכן שיידרש מהצרכנים ליצור קשר עם המוכר, לבקר בדואר ולשלם על משלוח חוזר, ואז להמתין להחלפה או להחזר כסף.
חברות מקוונות מסוימות מציעות תנאי החזרה נדיבים יותר כדי לפצות על היתרון המסורתי של החנויות הפיזיות.
סקר מ-2018 בארצות הברית הראה ש-26% מהרוכשים המקוונים אמרו שהם לעולם אינם מחזירים מוצרים, ועוד 65% ציינו שהם עושים זאת לעיתים נדירות.
סוחרים יכולים להרוויח מסחר מקוון הודות ללחץ נמוך על מלאי במחסן, הוצאות תפעול נמוכות, והיקף הפעילות אינו מוגבל על ידי האתר.
במיוחד במקרה של מוצרים גדולים או כבדים, המשלוח יכול להיות לא רק נוח יותר, אלא גם לא לדרוש שימוש או בעלות על רכב פרטי.
הימנעות משימוש ברכבים פרטיים, אשר עלולים להשפיע משמעותית על הסביבה, לנסיעות לחנויות המקומיות יכולה להפוך את הקניות המקוונות ליותר אקולוגיות מאשר רכישה בחנויות מקומיות, אם הן נזקקות לשימוש מטעמים אחרים (במיוחד אם המוצרים ארוזים, וכלי ההובלה הם חשמליים ומשתמשים במסלולים אופטימליים).
יתר על כן, קצב האורבניזציה, מערכות ההובלה המקומיות והגישה לאינטרנט, שמקלים על תהליך המשלוח, הם גורמים מרכזיים שקובעים את אימוץ המסחר האלקטרוני.
חנות אינטרנט משתמשת בבסיס הנתונים שלה כדי להציע ללקוחות שרכשו במהלך 30 הימים האחרונים תוכנית נאמנות.
קניות מקוונות בדרך כלל מספקות מידע רב יותר מאשר רכישה בחנויות רגילות שנכנסים אליהן פיזית, ובדרך כלל מציעות השוואה טובה יותר ואפשרות להתאמה אישית גבוהה יותר.
חנויות אינטרנט חייבות לתאר את המוצרים הנמכרים באמצעות טקסט, תמונות וקובצי מולטימדיה, ולפעמים גם עם תכונות כמו שאלות ותשובות או מסננים, בעוד שבחנות קמעונאית רגילה המוצר עצמו ואריזת היצרן זמינים לבדיקה ישירה (שיכולה לכלול נסיעת מבחן, מדידה או ניסויים אחרים).
בחנויות רגילות המוכרים בדרך כלל מוכנים לענות על שאלות.
חנויות אינטרנט מסוימות מציעות צ'אט בזמן אמת, אך רובם מסתמכים על דואר אלקטרוני או טלפונים לטיפול בשאלות הלקוחות.
אפילו אם חנות האינטרנט פועלת 24 שעות ביממה, שבעה ימים בשבוע, שירות הלקוחות עשוי להיות זמין רק בשעות העבודה הרגילות.
הדבר גם מרמז כי לקידום הפופולריות של הקניות המקוונות יש לקחת בחשבון גורמים גאוגרפיים ולא רק בעיות חברתיות-כלכליות.
רכס 90 מזרח הוא רכס תת-ימי באוקיינוס ההודי.
הרכס נקרא כך משום שהוא מתמשך בכיוון צפון-דרום באופן כמעט מקביל לקו האורך 90° מעלות מזרח.
הרכס מתחיל בצפונו במפרץ בנגל בקו הרוחב 17° צפון ומתמשך דרומה לאורך כ-5,000 קילומטרים עד קו הרוחב 33° דרום.
רוחבו הממוצע הוא כ-200 ק"מ.
הרכס מורכב בעיקר מבזלת תולאיטית שגילה מתוארך לכ-81 מיליון שנה בצפון הרכס ולכ-43 מיליון שנה בדרומו.
"הזדקנות" הבזלת ככל שמתקדמים צפונה ברכס הביאה את המדענים להשערה כי הרכס נוצר על ידי נקודה חמה.
נראה כי הנקודה החמה של קרגלן בדרום האוקיינוס ההודי יצרה את הרכס בזמן שהלוח האינדו-אוסטרלי נע צפונה החל מסוף עידן המזוזואיקון.
פרצי הבזלת מנקודה חמה זו יצרו גם מישור קרגלן בדרום האוקיינוס ההודי (אשר מקצת ממנו בולט מעל פני הים בדמות האיים קרגלן והרד) ואת מדרגות ראג'מל במזרח הודו.
ניתוח כימי של הסלעים באזורים אלה מחזק את ההשערה כי כולם נוצרו ממקור געשי זהה.
הרכס הוא אזור סייסמי פעיל.
מאז 1913 נמדדו באזור לפחות ארבע רעידות אדמה בעוצמה 7 ומעלה ו-10 רעידות בעוצמה 6 או יותר.
אזור הרכס נחקר מספר פעמים בעבר.
רכס אוסילינקה הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי סוואנל בהרי אומינקה בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
שטחו של הרכס 1,756 קמ"ר, גובהו 1,850 מטרים מעל פני הים, והוא ממוקם בין נהר אוסילינקה לבין נחל ליי.
שם הרכס אומץ רשמית ב-7 בדצמבר 1950.
רכס אולימפוס הוא רכס הרים שאינו מכוסה קרח באזור העמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הרכס ממוקם בין עמק ויקטוריה שמצפון לרכס ועמק רייט שמדרום לו.
פסגות הרכס מגיעות לגובה של 2,000 מטרים מעל פני הים.
העמק מופה לראשונה על ידי משלחת החקר האנטארקטית (VUWAE) של אוניברסיטת ולינגטון מוולינגטון ניו זילנד, שחקרה את האזור בין השנים 1958–1959.
הרכס נקרא על שם הר האולימפוס, מקום משכנם של האלים במיתולוגיה היוונית, והרי הרכס נקראים על שם דמויות מהמיתולוגיה היוונית.
רכס אוֹוֶן הוא רכס גבוה וסלעי הנמצא בקצה הדרום מערבי של רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
שיא גובהו של הרכס הוא 3,200 מטרים מעל פני הים (בהר סטריבינג).
אורכו של הרכס 41 קילומטרים.
הרכס משתרע בין פסגת קארנארה לכיוון דרום מזרח עד פינת בוורס.
ברכס נמצאים הר סאות'ויק ופסגת לישנס.
הרכס מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1957.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, בשנת 1974.
הרכס נקרא על שם תומאס ב.
Owen) שהיה משנה למנהל התוכנית הלאומית והבינלאומית של הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית.
רכיוצפלוס (שם מדעי: Rhachiocephalus) הוא סוג של זוחל תראפסיד מקבוצת הדיצינודונטים שחי בסוף תקופת הפרם.
מאובניו התגלו בדרום אפריקה ב-1876 לצד פאונת יצורים דומים כמו הדיקטודון והכיסטצפאלוס.
הרכיוצפלוס היה מהגדולים שבדיצינודונטים של הפרם והוא הגיע לאורך של מעל 2.5 מטר.
הגולגולת היחידה שלו שמצאו הגיעה לאורך 1.5 מטר והיא הייתה ארוכה ורחבה.
ליצור זה היה חסר זוג השיניים הקדמיות דמויות שיני הסנאי שבלטו למרבית קרוביו הקטנים.
עם זאת הוא היה בעל לוחיות קרניות גדולות לצד הלחיים.
הוא היה שטוח בצורתו ואולי חי בדומה לתנין באורח חיים אמפיבי.
כמו מרבית קרוביו הוא נכחד עם ההכחדה הקטלנית של הפרם לפני 252 מיליון שנה.
רכס אונום הוא רכס הרים, מצפון מזרח לקרחון מקרו ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
הרכס ממוקם 6 קילומטרים דרומית לפסגת דריק.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי משלחת החקר הגאולוגית של אוניברסיטת ואיקטו בוואיקטו שבניו זילנד שחקרה את האזור בעונת המחקר 1979–1978 בראשותו של מייקל סלבי.
השם ניתן בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס בריטניה, קשור לבריטניה.
אונום (Onnum) הייתה מצודה רומית בחומת אדריאנוס באזור האלטון בנורת'מברלנד של ימינו.
רכישת מערת המכפלה, הוא אירוע מקראי המופיע בפרשת חיי שרה ב.
העוסק במכירתה של מערת המכפלה לאברהם מידי עפרון החתי לצורך קבורת שרה.
אברהם מסרב לקבל את אחד מן הקברים באזור ללא תמורה כספית, ומתעקש לקנות בכסף את מערת המכפלה.
שרה מתה בקריית ארבע, ואברהם פונה לבני חת, תושבי המקום, כדי שימכרו לו אחוזת קבר בה יוכל לקבור את אשתו.
המערה אמנם נרכשה לצורך קבורתה של שרה, אך במשך הזמן שימשה לקבורתם של האבות, האמהות מלבד רחל ולפי המסורת, גם אדם וחווה.
אברהם מבקש להיפגש עם עפרון החיתי, נשיא בקהל בני חת אשר לו אחוזת קבר בקצה שדהו, אותה הוא מעוניין לרכוש.
נראה על פי הסיפור המקראי כי אין לאברהם מעמד של קבע בארץ כנען, ואין הוא יכול לקבור את מתיו היכן שיחפוץ, ואין הוא יכול לקנות קרקע מתושבי המקום, ע"פי החוק החיתי, למרות הכינוי אותו מייחסים החיתים לאברהם "נשיא אלוהים".