tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אולם הוא היה השליט בפועל, ואחרי שראש הממשלה הזמנית חוזה מירו קרדונה התפטר ב-14 בפברואר, התמנה קסטרו כראש ממשלה ב-16 בפברואר 1959.
קסטרו היה המזכיר הכללי הראשון של המפלגה הקומוניסטית של קובה מאז שהונהג תפקיד זה בשנת 1965.
בחודשים הראשונים אחרי המהפכה בקובה, שלטון קסטרו הדגיש את השימוש בפרויקטים חברתיים לשיפור רמת החיים של קובה.
הושם דגש רב על החינוך, ובמהלך 30 החודשים הראשונים לממשלת קסטרו נפתחו יותר כיתות לימוד מאשר ב-30 השנים לפני שלטונו.
מערכת החינוך היסודי הקובני הציעה תוכנית ללימוד עבודה, עם מחצית מהזמן שהתלמידים שהו בכיתה, והחצי השני בפעילות פרודוקטיבית.
שירותי הבריאות הולאמו והורחבו, כאשר מרכזי בריאות כפריים ומרפאות עירוניות נפתחו ברחבי האי כדי להציע סיוע רפואי חינם.
חיסונים אוניברסליים נגד מחלות ילדות הופעלו, ושיעורי תמותת תינוקות הופחתו באופן דרמטי.
חלק שלישי של תוכנית חברתית זו היה שיפור התשתית.
במהלך ששת החודשים הראשונים של ממשלת קסטרו, 600 ק"מ של כבישים נבנו ברחבי האי, בעוד 300 מיליון דולר הוצאו על פרויקטים של מים ותברואה.
למעלה מ-800 בתים נבנו מדי חודש בשנים הראשונות של הממשל במאמץ לקצץ בחוסר קורת גג, ואילו תינוקיות ומעונות יום נפתחו לילדים ומרכזים אחרים נפתחו עבור נכים וקשישים.
בתחילה הכירה ארצות הברית בממשלתו של קסטרו, אך החיכוכים עם ארצות הברית הובילו עד מהרה למדיניות של הלאמת רכוש של תאגידים אמריקנים (במיוחד "חברת הפירות המאוחדת") ותשלום פיצויים המבוססים על שומות מס מימי בטיסטה, שהחברות הצליחו להנמיך באופן מלאכותי.
קסטרו ביקר בבית הלבן באפריל 1959, ונפגש עם סגן הנשיא ריצ'רד ניקסון.
נראה שהנשיא אייזנהאואר לא התייחס אליו באופן רציני, ובאמתלה של משחק גולף השאיר לסגנו לברר את טיבו של האיש.
מדיניותו של קסטרו בשאלת ההלאמה הותירה בוושינגטון חשדות שמדובר בקומוניסט אשר יכרות ברית עם ברית המועצות.
לאחר הפגישה אמר ניקסון כי קסטרו הוא "נאיבי" אך לא בהכרח קומוניסט.
כאשר בתי הזיקוק בבעלות ארצות הברית בקובה סירבו לזקק נפט זה, הם הולאמו, והתוצאה הייתה ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם ארצות הברית.
לחרדתו של ממשל אייזנהאואר, הלכו היחסים בין קובה וברית המועצות והתהדקו.
אמנות שונות נכרתו בין קסטרו והנשיא ניקיטה חרושצ'וב, וקובה החלה לקבל סיוע כספי וכלכלי מברית המועצות.
ב-17 באפריל 1961, יומיים לאחר שמפציצי B-26 הנושאים סימול קובני מזויף הפציצו את קובה, ויום לאחר שקסטרו תיאר את מהפכתו כ"סוציאליסטית" הנחיתה ארצות הברית מהלומה כושלת על קובה, הקרויה "הפלישה למפרץ החזירים".
בהוראת מנהל הסוכנות אלן דאלס, ובאישורו של הנשיא ג'ון פ.
קנדי, נחת מדרום להוואנה (על חוף המכונה "מפרץ החזירים") כוח של כ-1,400 גולים קובניים שמומנו, אומנו והודרכו על ידי ה-CIA, סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית.
סוכנות הביון הניחה כי הפלישה תצית ניצוץ של התנגדות עממית לקסטרו, אך זו לא באה.
הגולים שנחתו על החוף נתפסו, וברגע האחרון הורה קנדי שלא לסייע להמשך הפלישה (בכוחות צבא אמריקנים).
שתי ספינות אספקה אמריקניות הוטבעו על ידי מטוס קובני.
תשעה אנשים הוצאו להורג, ואילו השאר שוחררו כעבור כמה שנים לאחר משא ומתן מתיש עם ארצות הברית.
תוצאת הפעולה היא כי קסטרו, אשר פיקד על הלחימה באופן אישי, הוסיף ליוקרתו ושמר על מעמדו.
מאוחר יותר באותה השנה, בנאום לאומה ב-2 בדצמבר, הכריז קסטרו כי הוא מרקסיסט-לניניסט, ושקובה מאמצת את הקומוניזם.
במהלך שנות השישים נמשכו ניסיונות אמריקניים להתנקש בחייו של קסטרו או להפיל את משטרו.
האחראי על ביטחונו של קסטרו ומפקד שומרי הראש שלו מנה יותר מ-600 ניסיונות התנקשות בקסטרו שנכשלו.
גולים קובניים ניסו לחקות את פעולתו של קסטרו עצמו, ויצרו חבורות אלימות שפעלו במיוחד בסיירה דה אסקמבריי, אזור הררי מרוחק בסמוך לעיר טרינידד.
לפי זכרונותיו של חרושצ'וב, הגה המנהיג הסובייטי את הרעיון כי יש להציב טילים בקובה כהרתעה מהמשך הפעולות התוקפניות של ארצות הברית כנגד האי, במהלך נופש בחצי האי קרים בשנת 1962. לאחר שהתייעץ עם אנשי צבאו, נפגש חרושצ'וב עם משלחת קובנית בראשות ראול קסטרו בחודש יולי על מנת לתאם את הפרטים.
הוסכם לפרוס טילי R-12 "דווינה" גרעיניים לטווח בינוני על אדמה קובנית.
מטוס ריגול אמריקני גילה את בניית אתרי הטילים ב-15 באוקטובר 1962, לפני שהטילים נפרסו.
ארצות הברית ראתה בהתקנת טילים גרעיניים סובייטיים במרחק של 90 מייל דרומית למיאמי פעולה תוקפנית ואיום על ביטחונה הלאומי.
משבר הטילים בקובה החל בכך שארצות הברית הכריזה בפומבי ב-22 באוקטובר כי גילתה את הטילים, והטילה מצור ימי על קובה.
במכתב אישי לחרושצ'וב ב-27 באוקטובר 1962 המריץ קסטרו את חרושצ'וב להכות מכת מנע גרעינית על ארצות הברית אם זו תפלוש לקובה, אך חרושצ'וב דחה גישה זו.
מפקדים של הצבא הסובייטי בקובה עצמה הוסמכו להשתמש בנשק גרעיני טקטי נגד כוחות ארצות הברית, אם אלו יפלשו.
לאחר כמה ימים מורטי עצבים, הסתיים המשבר בכך שחרושצ'וב הסכים להסיג את הטילים בתמורה להתחייבות אמריקנית לא לפלוש לקובה, וארצות הברית הסכימה להסיר טילים אמריקניים שהוצבו בטורקיה.
אחרי התפוגגות המתח נותרו היחסים בין ארצות הברית לקובה עוינים במיוחד, וה-CIA המשיך במאמציו להפיל את משטרו של קסטרו.
עד היום נחשב קסטרו לאדם שנוי במחלוקת.
יש האומרים שהוא גיבור, ויש האומרים שאין הוא טוב מקודמו, בטיסטה, ושהוא אחראי לנפילת קובה.
ב-10 בספטמבר 1973, בסופה של ועידת אלג'יר, הודיע קסטרו על ניתוק היחסים עם מדינת ישראל.
היחסים עם קנדה ועם אליוט טרודו
ב-1976 ביקר בקובה פייר אליוט טרודו, ראש ממשלת קנדה.
היה זה הביקור הראשון של מנהיג מערבי מכהן מאז משבר הטילים.
טרודו הגיש לקובה סיוע בסך ארבעה מיליון דולר אמריקניים, והלווה עשרה מיליון דולר נוספים.
בנאומו הצהיר טרודו "יחי ראש הממשלה והמפקד פידל קסטרו.
טרודו וקסטרו המשיכו בידידותם אף לאחר שהקנדי סיים את תפקידו.
טרודו ביקר בקובה מספר פעמים בשנות השמונים והתשעים.
קסטרו ביקר במונטריאול בשנת 2000 על מנת להשתתף בהלוויית טרודו.
ב-28 במרץ 1980 חצה אוטובוס של מבקשי מקלט מדיני את שער שגרירות פרו בהוואנה.
בתוך 48 שעות שטף זרם של 10,000 מבקשי מקלט את השגרירות.
קסטרו הכריז ב-20 באפריל, כי כל אחד יוכל לעזוב בספינה ממפרץ מריאל בהוואנה.
גולים קובנים החלו לשוט לכיוון מריאל במה שנקרא "שייטת החופש".
לפי משמר החופים האמריקני נמלטו ממולדתם 124,776 קובנים, עד שקסטרו הורה על סגירת נמל מריאל ב-26 בספטמבר.
על אף שרוב הנמלטים אכן היו מבקשי מפלט מדיני, מעריכים שזו הייתה דרכו של קסטרו להיפרד מ-20,000 פושעים פליליים, חולי נפש והומוסקסואלים.
קסטרו היה אתאיסט, ולא נהג על פי הדת הקתולית מאז ילדותו.
האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה נידה את קסטרו ב-3 בינואר 1962, בהתאם לצו שהוציא פיוס ה-12, האוסר על קתולים לתמוך בממשלים קומוניסטיים.
מבחינת קסטרו, אשר זה מכבר התנער מערכיו הקתוליים, לא הייתה לאירוע זה כל משמעות, ואיש לא ציפה לכך שאירוע זה ישפיע עליו באופן אישי.
הנידוי כוון אל אנשי קובה, בתקווה להפחית את תמיכתם.
לא נראה כי נידוי זה נחל הצלחה מבחינה זו.
יחסיו עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני היו טובים במקצת.
בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20 הסכים קסטרו להפחית את המגבלות על הדת, ואף לאפשר לקתולים מאמינים להצטרף אל המפלגה הקומוניסטית.
ב-1998 אירח קסטרו את האפיפיור בביקורו בקובה, והיה זה האפיפיור הראשון שביקר באי.
יוחנן פאולוס השני הביע בביקור זה ביקורת, הן על המשטר הקומוניסטי והן על האמברגו האמריקני.
בשנת 1994 אישר קסטרו ביקור של הרב ישראל מאיר לאו, הרב הראשי לישראל דאז.
היה זה הביקור היחיד של נציג ישראלי רשמי, והוא אושר משום שהרב בא כנציג הדת.
הרב לאו התקבל בחום, הציג את בעיית השבויים, דן בבעיות דת ליהודים בקובה (כשרות, קבורה, ועוד) ואף העביר מסר של ידידות מראש הממשלה יצחק רבין.
ביקורתו של קסטרו על ארצות הברית
קסטרו נשאר מבקר קולני של ארצות הברית, במיוחד בנוגע לאמברגו שזו הטילה על קובה, ולניסיונותיה למוטט את ממשלו עד סוף ימיו.
הוא גינה את הדרך שבה מנצלת ארצות הברית את המדינות המתפתחות, ואף את מדיניות הבריאות של ארצות הברית כלפי אזרחיה.
קסטרו גם גינה את מדיניות ההגירה של ארצות הברית, המגבילה את הנסיעה של קובנים גולים לבקר את משפחתם בקובה.
קסטרו היה בין הטוענים כי מדיניות הארצות המפותחות כלפי חובות הארצות המתפתחות, היא גורם מרכזי בפיגורן הכלכלי של ארצות אלו.
במרץ 2007 תקף קסטרו את מדיניות הדלק של ארצות הברית המתעתדת לעבור לדלקי ביומאסה.
לטענתו, השימוש ביבולי מזון לצורך הפקת דלק יגרום למותם של שלושה מיליארד איש כתוצאה מרעב.
קסטרו השיג שליטה על כלכלת ארצו בכך שהלאים את התעשייה, החרים רכוש בבעלות גורמי פנים וגורמי חוץ, וגרם לקולקטיביזציה של החקלאות.
קובנים רבים נמלטו מן הארץ, במיוחד למיאמי שבפלורידה, שם ייסדו מרכז גדול לפעולות כנגד קסטרו ומשטרו.
בגלל האמברגו שהטילה ארצות הברית הפכה קובה לתלויה בסובסידיות שהתקבלו מברית המועצות ומארצות הגוש המזרחי, שהגיעו לרבע מן התוצר הלאומי הגולמי של האי.
בהתאם, היו לפירוק ברית המועצות ב-1991 השפעות מרחיקות לכת לרעה על כלכלת האי.
הסנקציות הכלכליות האמריקניות, שכללו איסור על תיירים אמריקנים לבקר בקובה, הוכרזו על ידי תומכיו של קסטרו כגורם למצוקתה הכלכלית של קובה.
תומכי האמברגו משיבים שארצות הברית היא האומה היחידה שהטילה אמברגו על קובה, ושקובה חופשית לסחור עם כל אומה אחרת.
בה בעת מנסה ארצות הברית למנוע מחברות זרות להרוויח מרכוש קובני שהולאם והיה במקורו אמריקני, ומגבילה את יחסי המסחר שלה עם אומות קטנות המקיימות יחסי מסחר עם קובה.
קובה היא יעד התיירות השני בפופולריות שלו באיים הקריביים (לאחר הרפובליקה הדומיניקנית), דבר המספק לקובה מטבע חוץ נחוץ.
הקובנים מקבלים סכומים גדולים של מטבע חוץ (עד 850 מיליון דולר לשנה) מקובנים אמריקנים השולחים עזרה לקרוביהם באי.
קובה מקבלת את תצרוכת האנרגיה שלה מוונצואלה בתמורה לאספקת רופאים קובנים.
ביחסים אלו יש כדי פיצוי לקובה על פירוק ברית המועצות.
בראשית המאה ה-21 השקיע קסטרו מאמצים במחקרים ביו-טכנולוגיים על מנת לתמוך בכלכלת ארצו, ולהתגבר על המחסור במוצרים רפואיים מחו"ל.
הישגים קובניים בתחום זה גרמו לחששות בדבר ייצור נשק ביולוגי.
בשנת 2002 ביקר בקובה נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ימי קרטר, כדי לבדוק אתרים קובנים להנדסה גנטית.
מאז הרוויחה הכלכלה הקובנית הן מייצוא של טכנולוגיה רפואית והן מ"תיירות בריאות".
שירותי בריאות ניתנים לכל בקובה.
שיעורי תמותת ילודים הם בין הנמוכים באזור, שירותי הבריאות הם באיכות גבוהה, וכל הקובנים מקבלים חלב בחינם עד הגיעם לגיל 6. מלבד בידור, משדרת הטלוויזיה הקובנית הרצאות ברמת קולג' לאוכלוסייה הבוגרת.
לאור הכרה בהישגים אלו קיבל קסטרו ב-4 באפריל 1988 את עיטור "הבריאות לכל" מארגון הבריאות העולמי.
ממשלת ארצות הברית דוחה את הטענות על שיפור והישגים במשטר קסטרו וטוענת כי "קובה במקרה הטוב שומרת על ההישגים שכבר הושגו בחינוך ובבריאות".
התקשורת הקובנית מדגישה את הניגוד בין הילדים הקובנים הבריאים ובין ילדים השקועים בסמים ובזנות הגרים בבוגוטה, בלוס אנג'לס, בבואנוס איירס, וילדי הרחוב בפרו ובברזיל.
ואכן אין כמות משמעותית של ילדי רחוב בקובה.
כ-20,000 רופאים נשלחו על ידי קסטרו למדינות שונות בעולם לספק עזרה ליותר משישים מדינות.
תומכיו טוענים כי מנהיגותו של קסטרו נותרה בלתי מעורערת בגלל דאגתו לשיפור ברמת החיים של התושבים.
מתנגדיו טוענים כי הדבר הוא בשל שיטות אכזריות של דיכוי וכפייה.
תומכי הממשל טוענים כי מערכת החינוך והבריאות בקובה התקדמה רק לאחר המהפכה ב-1959, וכי תוחלת החיים בקובה פחותה רק במעט מזו שבארצות הברית.
מתנגדי משטר קסטרו טוענים שעל אף ששיעור תמותת התינוקות בקובה הוא מן הנמוכים באמריקה הלטינית, כך היה הדבר גם בטרם עלה קסטרו לשלטון, ואז הייתה קובה במקום השלושה עשר בעולם בקריטריון זה.
מדדים אחרים, כתוחלת חיים ממוצעת שעלתה מ-60 שנה בעת הלידה בשנת 1959 ל-76.13 בראשית המאה ה-21, מראים כי אכן חל שיפור ברמת החיים בקובה.
מוסכם על הכול כי קובה אכן התפתחה בשדה פיתוח התרופות.
לקובה תיק פטנטים רפואיים משמעותי משלה, והיא מתאמצת לשווק את מוצריה הרפואיים ברחבי העולם.
הסטטיסטיקה של אונסק"ו מאשרת כי שיעור יודעי הקריאה והכתיבה בקובה הוא בין הגבוהים באמריקה הלטינית.
קובה התקדמה גם בתחום הנחלת הקריאה.
מסע הקריאה של קסטרו התמקד באזורים כפריים ששיעור יודעי קרוא וכתוב בהם היה נמוך.
בנאום בשנת 1960 בפני האומות המאוחדות הכריז קסטרו כי "בעוד חודשים מספר תהיה קובה המדינה הראשונה באמריקה שתוכל לומר כי אין בה אדם אחד שאינו יודע קרוא וכתוב".
כ-270,000 מורים וסטודנטים נשלחו לאורכה ולרוחבה של קובה ללמד את הבורים.
בשנת 1961 ירד שיעור האנאלפביתים בקובה מ-20% ל-4%.
אנשים שסיימו את הקורס נתבקשו לשלוח מכתב לפידל קסטרו.
מוזיאון הקריאה והכתיבה בהוואנה מציג 700,000 מכתבים מסוג זה.
משטרו של קסטרו הואשם בפגיעה בזכויות האדם, לרבות עינויים, מאסר שרירותי, משפטים לא הוגנים, ועונש מוות ללא משפט.
נטען כי בארבעים שנות משטרו הוצאו להורג אלפי אנשים ללא משפט.
קבוצות כ"אמנסטי אינטרנשיונל" וכ-"Human Rights Watch" מבקרות את הצנזורה, את היעדר חופש העיתונות בקובה, ואת ההוצאה אל מחוץ לחוק של כל התארגנות פוליטית שאינה במסגרת המפלגה הקומוניסטית, וכתוצאה ממנה היעדרן של בחירות חופשיות ודמוקרטיות.
קסטרו רואה בכל אלו צעדים מוצדקים נגד מאמצי ארצות הברית להפיל את משטרו, וטוען כי אלו המכנים עצמם "פעילי זכויות האדם" הם סוכנים של הממשל האמריקני.
מסמכים מראים כי ארצות הברית אכן נהגה בטקטיקה זו בעבר.
תומכי קסטרו אף טוענים כי מצב זכויות האדם בקובה הוא טוב יותר מכל מדינה אחרת באמריקה הלטינית, ובמיוחד אלו הנשלטות על ידי משטרים צבאיים הנתמכים בידי ארצות הברית.
עם חזרתן של ארצות רבות באמריקה הלטינית אל הדמוקרטיה, נהוג לחשוב כי טענה זו היא שגויה.
תומכי קסטרו טוענים אף כי בכל מקרה מצב זכויות האדם תחת שלטון קסטרו טוב בהרבה מזה שהיה תחת שלטון קודמו, בטיסטה.
אחרי הניתוח שעבר בבטנו בשנת 2006 החליט קסטרו להעביר את סמכויותיו כנשיא קובה לאחיו-סגנו, ראול קסטרו.
בסופו של דבר הכריז קסטרו בפברואר 2008 כי הוא לא יתמודד בבחירות על תפקיד הנשיא, בהן נבחר אחיו הצעיר, ראול.
למרות זאת, הוא הודיע שימשיך להיות פעיל כחבר פרלמנט וימשיך לכתוב מאמרים פוליטיים.
באפריל 2011 פרש פידל קסטרו מכל תפקידיו במפלגה הקומוניסטית הקובנית באופן רשמי.
קסטרו התנגד לפולחן אישיות של אדם חי.
על כן בניגוד למנהיגים רבים בעולם השלישי, הציג הדואר הקובני את דיוקנו של קסטרו על בול דואר רק פעמיים.
נעשו מאמצים גדולים בהרבה לעודד את פולחן גיבור העצמאות הקובני חוסה מארטי, וגיבורי המהפכה כצ'ה גווארה.
קסטרו נהג להופיע בציבור לרוב כשהוא לבוש מדים.
הוא היה ידוע בנאומיו הארוכים, שנמשכו שעות רבות, וכללו מידע רב והתייחסויות היסטוריות.
פיגמליון הוא דמות מן המיתולוגיה של פיניקיה ויוון:
אל/מלך פיניקי, שמו מופיע על תליון פגמלין, הכתובת הקדומה ביותר של קרתחדשת על נטיפה של זהב (מאה ה-8 לפנה"ס);
סיפורו מופיע בספר העשירי של החיבור "מטמורפוזות" מאת המשורר הרומאי הקדום אובידיוס.
הוא מספר על הפסל הקפריסאי, אשר מצא פגמים רבים בנשים, עד אשר בייאושו הגובר גמר אומר שלא לשאת אישה.
הוא התאהב באפרודיטה, ובכישרונו הרב יצר פסל יפהפה משנהב בדמותה, דמות אישה מושלמת, וקרא לה "גלתיאה".
דמות האישה שיצר נראתה כאילו היא חיה ונושמת.
פיגמליון התייחס לדמות כאל נסיכה, הלביש אותה, העניק לה מתנות ואף הושיב אותה על ספה יקרת ערך.
בעת הילולת אפרודיטה, לאחר שקיים את כל גינוני הטקס הנדרשים, התפלל פיגמליון לפני המזבח וביקש כי דמות פסל השנהב תינתן לו לאישה.
אפרודיטה שמעה את תפילתו ונענתה לה.
כששב פיגמליון לביתו ונשק לפסל נדהם לגלות כי היא פוקחת את עיניה ומתעוררת לחיים.
אפרודיטה נתנה את ברכתה לנישואיהם של פיגמליון וגלתיאה.
בנם שנולד נקרא פאפוס, ועל שמו נקראת העיר פאפוס, המקודשת לאלת האהבה והיופי, אפרודיטה.
הסופר והמחזאי ג'ורג' ברנרד שו התבסס על סיפור זה כאשר כתב את המחזה "פיגמליון" בשנת 1913 (לאחר מכן עובד המחזה למחזמר ולסרט "גבירתי הנאווה").
סיפורם של פיגמליון וגלתיאה משמש עד היום כמשל לנבואה המגשימה את עצמה.
פִּיגְמֶנְט (בעברית: צִבְעָן) הוא חומר המשפיע על צבע האור הפוגע בו על ידי החזרה ובליעה סלקטיביים.
בתעשייה, פיגמנטים משמשים לצביעת חומרים שונים כגון: דיו, צבע, פלסטיק, טקסטיל, מזון ועוד.
בצביעת צבע (חומר), דיו, פלסטיק, בד וחומרים אחרים, פיגמנט הוא צבען יבש, בדרך כלל אבקה לא-מסיסה.
ישנם פיגמנטים טבעיים ומלאכותיים, אורגניים ואי-אורגניים.
פיגמנטים פועלים על ידי בליעה בררנית של חלקים מהספקטרום הנראה והחזרת חלקים אחרים.
ברוב הפיגמנטים האורגניים יש שרשראות ארוכות של פחמימנים, בהן אטומי הפחמן קשורים זה לזה בקשרים קוולנטיים כפולים ויחידים לסירוגין.
סידור זה גורם לאלקטרונים לרחף סביב כל המולקולה (ולא רק סביב שני אטומי הקשר), דבר המביא לספיגת האור הבררנית.
בדרך כלל מבדילים בין פיגמנט, שהוא לא-מסיס, לבין צבע, שהוא אבקה מסיסה או נוזל.
אין חלוקה מוגדרת היטב בין פיגמנטים לצבעים, ויש גורמי צביעה שמשתמשים גם בפיגמנטים וגם בצבע.
במקרים מסוימים, פיגמנט ייוצר על ידי עיבוי צבע מסיס עם מלח מתכתי.
בביולוגיה, פיגמנט הוא כל תרכובת צבעונית המצויה בתאיהם של יצורים חיים.
כמעט כל סוגי התאים בבעלי חיים, כמו תאי עור, עין, פרווה ושיער מכילים פיגמנטים.
יצורים שיש להם חסר חמור בפיגמנטציה מכונים לבקנים.
פיד"ה (מצרפתית: Fédération Internationale des Échecs, בראשי תיבות: FIDE, בתרגום לעברית: איגוד השחמט הבינלאומי) הוא ארגון בין-לאומי שנוסד כדי לאחד מספר איגודים לאומיים של שחמט שהיו בעולם.
פיד"ה מגדירה את מד הכושר של השחקנים, מפרסמת מעת לעת אלבום תמונות של בעיות השחמט הטובות ביותר, וכן מעניקה תארים של אמן הפיד"ה (FIDE Master או בקיצור FM), אמן בין-לאומי (International Master או בקיצור IM) ורב-אמן (Grand Master או בקיצור GM) - דרגות כלליות (הפתוחות לגברים ונשים) ודרגות לנשים בלבד.
ב-1993 פרש אלוף העולם גארי קספרוב מהאיגוד והקים ארגון מתחרה - PCA (Professional Chess Association).
כך נוצר מצב שבו היו שני אלופי עולם - אחד של פיד"ה ואחד של PCA.
הארגון קרס לאחר זמן לא רב, וגם ארגון שהקים קספרוב לאחר מכן, WCA, לא החזיק מעמד כלכלית, וכיום פיד"ה הוא עדיין האיגוד המרכזי לשחמט בעולם.
החברים המייסדים של פיד"ה היו: אישטוואן אבוני (הונגריה), רוברטו גראו (ארגנטינה), יון גודז'ו (רומניה), פלורנציאנו מארוסי (איטליה), מארק ניקולט (שווייץ), יעקב מ.
אובדיה (יוגוסלביה), פנלבר אי זמורה (ספרד), פרנסיס הובר רולינס (הממלכה המאוחדת), אלכסנדר רואב (הולנד), קרל סקאליצ'קה (צ'כוסלובקיה), סטיבן פרנסיס סמית (קנדה), איזאק טובין (פולין), אנטול טשפורנוף (פינלנד), פייר וינסנט (צרפת), ליאון וולטנס (בלגיה).
אלכסנדר רואב מהולנד נבחר לנשיא הראשון.
פִידִיאַס היה פסל וצייר אתונאי אשר חי ופעל במאה ה-5 לפנה"ס.
נחשב לגדול האמנים של המאה ה-5 לפנה"ס.
בין יצירותיו פסל זאוס באולימפיה שנחשב אחד מבין שבעת פלאי תבל.
הוא היה אחראי על הפיסול בפרתנון שבאקרופוליס, משם זכור במיוחד פסל אתנה פרתנוס.
חתם על יצירתו "פידיאס בן כארמידס איש אתונה".
פסליו שימשו מודל לחיקוי בהמשך השנים, בין השאר לתיאור זאוס.
פידיאס היה תלמידם של הפסלים הגיאס ואגאלאדס מארגוס.
כיצירותיו המוקדמות ביותר נחשבים פסל אפולו מקאסל, האֵתנה לְֶמניָה ופסל אתנה פרתנוס שבפרתנון, אולם אלו מוכרים כיום רק מהעתקים.
עבודתו היחידה ששרדה היא תבליטי הפסלים באפריז של הפרתנון - עבודה שבפועל בוצעה על ידי מספר רב של פסלים בהנחייתו.
הדמויות אותן פיסל מתוארות תוך פעולה - שיחה או פעולה אחרת.
בתלבושות מתוארים בדים דקים וקפליהם מדגישים את התנוחות.
בשנת 436 לפנה"ס לערך השלים את הפסל הגדול של זאוס באולימפיה.
בין עבודותיו האחרונות - אתנה מדיצ'י, אחד מפסלי האמזונות למקדש ארטמיס באפסוס (כנראה ה"מאטה אמזונה").
ידוע כי צייר את פריקלס בדמות זאוס.
בשנת 1958 מצאו ארכאולוגים את בית המלאכה של פידיאס באולימפיה.
יחס הזהב, שנטען כי שימש בתכנון הפרתנון, מסומן באות היוונית פי, בה מתחיל שמו של פידיאס.
פֵידִיפִּידֶס היה שליח באתונה העתיקה, שריצתו האחרונה היא ההשראה לאירוע הספורטיבי המוכר, ריצת מרתון.
על פי הסיפור, היה פידיפידס שליח בצבא אתונה במלחמת יוון–פרס בשנת 490 לפנה"ס.
לאחר ניצחון אתונה בקרב מרתון רץ פידיפידס מהעיר מרתון ועד אתונה, מרחק של 34.5 ק"מ, על מנת להכריז על ניצחונה.
כאשר הגיעו ליעדו, הוא קרא "Νενικήκαμεν!" (נֵניקָקָמֵן, ניצחנו!) ומת במקום.
הסיפור נתמך בגרסה ההיסטורית המקובלת כי תושבי אתונה, ראו את אנשי העיר ולא את מבניה כחוזקתה, ולכן, אם היה איום ממשי, הם היו נוטשים את העיר, מעלים אותה באש ויורדים בספינות אל הים להתיישב במקום אחר (כפי שאכן קרה בהמשך המלחמה).
לכן, הייתה חשיבות מהותית לידיעה האם אתונה ניצחה, ותושביה יכולים לשכון בשקט בבתיהם, או יש לנטוש הכול ולרדת לים לפני בוא הצבא הכובש.
חיזוק נוסף לטענה – כשאתונה נדרשה לעזרת פוליס נוספות, התושבים איימו כי ינטשו את העיר.
לפי ספרו של ההיסטוריון הרודוטוס, אשר תיעד את מלחמת פרס–יוון בשנת 440 לפנה"ס לערך, נשלח פידיפידס מאתונה לספרטה על מנת להזעיק תגבורת בטרם החל הקרב, אך חזר משם בידיים ריקות.
חישוב מרחק הריצה לפי הסיפור של הרודוטוס מראה שפידיפידס עבר כ-450 ק"מ תוך מספר ימים.
פיגמליון הוא מחזה פרי עטו של ג'ורג' ברנרד שו בחמש מערכות, שנכתב בשנים 1912–1913. הצגת הבכורה העולמית נערכה בשפה הגרמנית בבורגתיאטר שבווינה באוקטובר 1913.
המחזה הוצג לראשונה באנגלית בתיאטרון הוד מלכותה בלונדון ב-11 באפריל 1914.
המחזה נכתב בהשראת הסיפור המיתולוגי אודות הפסל פיגמליון, המופיע בספר העשירי של האפוס "מטמורפוזות" מאת אובידיוס.
גיבורו הוא פרופ' הנרי היגינס, איש מדע וחוקר שפרסם ספר ובו שיטה בלשנית חדשנית שהמציא, על סמך הידע שלו כמומחה לפונטיקה (תורת ההיגוי).
היגינס מתערב עם חברו, גם הוא בלשן נודע המתמחה בסנסקריט, קולונל פיקרינג, שיצליח להפוך את אלייזה דוליטל, מוכרת פרחים בת דלת העם ובעלת חיתוך דיבור המוני, ל"ליידי" – גברת בעלת הגייה נכונה וגינונים חברתיים מושלמים.
לא קלה היא דרכו, ועמוסת חתחתים, אך גם מבדחת לפרקים, למשל כאשר אלייזה מהממת את הקהל כשהיא משחררת קללה עסיסית, במהלך התכנסות חברתית אלגנטית.
נוצר אפקט קומי כתוצאה מכך שאלייזה לומדת לדבר בביטחון וברהיטות, אך איננה מבינה את כללי השיחה הנאותה, ועוד פחות את הקודים החברתיים של אנשי מרום המעלה, אשר על פיהם נוצרת אינטראקציה בין-אישית בסיטואציות חברתיות.
בסופו של דבר מנצח היגינס בהתערבות, והתאוריות הפונטיות והפדגוגיות שלו מוכתרות בהצלחה מסחררת כשהוא מזמין את אלייזה לנשף בו כל האורחים משוכנעים שהיא בת אצולה אמיתית.
כאן מתגלה הקונפליקט הדרמטי במלוא עוזו כאשר אלייזה, מצידה, רוצה להבין את האמת הרגשית מאחורי הדברים – אך עם זאת לא מיטיב היגינס המופתע להתמודד.
בצר לו הוא מנסה לייעץ לה לגבי אורח חייה, תוך השפעה על עולמה הרגשי הפנימי, אתגר שלא ציפה לו כלל וכלל הואיל ולאורך כל הדרך, המשימה שלקח על עצמו הייתה למעשה עיצוב חיצוניותה.
שו מתייחס במחזהו להתנהגות, נימוסים וסגנון דיבור ככלים המשרתים את השולטים בהם כנכס רב-ערך במיצוב וקיבוע של מעמדם החברתי, ועם זאת הוא מדגיש באופן נוגע ללב ומפוכח שכלים אלה הם חיצוניים יותר משהם פנימיים או מהותיים לנפש האדם.
אכן כאן בדיוק נוצרת הבעיה.
היגינס, בתוקף היותו מורה גדול, מקנה לאלייזה שליטה ווירטואוזית במנגנון המורכב של הכלים האלה, אבל מה קורה בינתיים לנפשה?
זאת שאלה שהיגינס, הטרוד ראשו ורובו בהשגת המטרה, לא ממש שואל את עצמו.
האמת מתגלה מאוחר יותר, כשמתברר שבאופן סמוי ובלתי מודע, נקשרו השניים זה לזה בעבותות אהבה, שאין הם רוצים או מסוגלים להודות בה.
נוצר אם-כן ביניהם קונפליקט מרתק מאין כמוהו הנובע מהרקע האמוציונאלי של כל אחד מהם, ומהגדרה מחודשת של יחסי הכוחות ביניהם כגבר ואישה, לא רק כמורה כל-יכול ותלמידה הנושאת אליו עיניים מעריצות.
אלייזה מניפה לפתע את נס המרד כנגד תפקידה הפסיבי, "פסל" אשר עוצב כחומר ביד היוצר של רב-האמן, ומעזה להביע את עצמה כאישיות אותנטית, חושבת, מרגישה ומגיבה.
היגינס, המום ונפגע, לא בקלות מבין את הצורך שלה בחופש ביטוי, ורואה בכך כפיות טובה, אך מכבד את אצילות אופייה, עוצמת נחישותה ואומץ ליבה, כפי שהם מתגלים במהלך העימות ביניהם.
מעטה הגינונים החיצוניים היה אמנם מעשה ידיו שלו, אך נשמתה הייתה ונשארה לגמרי שלה.
בסופו של דבר מסרבת אלייזה לקבל את דעתו ומחליטה להינשא לאריסטוקרט צעיר.
באחרית-דבר שכתב למחזה העיר שו הערה מעניינת לגבי עומק הקשר ביניהם, כפי שהתהווה במהלך היכרותם, ונבע מהטמעת כל אחד מן הצדדים את ערכיו, מושגיו ותובנותיו של הצד שכנגד.
הלימוד חייב אם-כן להיות הדדי כדי שיהיה מעשיר באמת, והיגינס מכיר בכך לא פחות מאלייזה.
אספקט נוסף וחיוני ביותר של תהליך הלימוד לו אנו עדים כאן הוא המנגנון הפדגוגי שיצר היגינס, אשר לימים זכה לשם "אפקט פיגמליון" – מונח מדעי השגור גם כעת בפיהם של אנשי מקצוע, פסיכולוגים, מחנכים ומורים.
היגינס מחולל את הנס של הפיכת מוכרת פרחים דלה לנסיכה בכוח אמונתו בה, הגורמת גם לה להאמין בעצמה.
"אפקט פיגמליון" הוכח בעטו הגאוני של ג'ורג' ברנרד שו כנבואה המגשימה את עצמה, אשר גורמת לתלמידים, בכל סיטואציה חינוכית שלא תהיה, לגלות בעצמם כוחות שלא שערו שקיימים בהם.
תנאי זה הוא ראש וראשון בדרך להגשמתם העצמית; במילים אחרות, העוז להגדיר את רצונותיהם וחלומותיהם, ורכישת כלי-העזר הדרושים למימושם, לא יוכלו לבוא לידי ביטוי ללא אמונה בעצמם.
הגורל שהעניק שו לשני גיבוריו זכה גם הוא לפרשנויות שונות, בעיקר כי הקהל התקשה לקבל את אהבתם כבלתי אפשרית, ומחה על כך שבסוף המחזה גזר עליהם המחזאי פרידה.
שו הסביר את דעתו ונימק אותה באפילוג שכתב, הגם שהודה שבלב כל אחד מהם קיננה כמיהה גדולה, למרות שזו נותרה בגדר חלום.
דווקא בנקודה זאת התרחק שאו מהמקור הקלאסי של אובידיוס, שהעניק ניצחון לאהבה וזיכה את זוג האוהבים בחיי שיתוף מאושרים.
המסר של אובידיוס שונה מאוד מהמסר של שו, ובכל זאת, גרסת המחזמר, "גבירתי הנאווה", מתקרבת למקור וטורפת את הקלפים כפי שהציגם שו: אלייזה משנה את דעתה, זונחת את מחזרה הצעיר והנלהב, וחוזרת לביתו של היגינס בהחלטה אמיצה לתת סיכוי נוסף לאהבתם.
ב-1938 עובד המחזה לסרט באותו שם, בכיכובם של לסלי האווארד וונדי הילר, בהסכמתו של שו עצמו.
סרט טלוויזיה הופק בשנת 1978 בכיכובו של פיטר או'טול בתפקיד הנרי היגינס.
לאחר מותו זכה המחזה לעיבוד מוזיקלי, פרי עטם של לרנר ולאוו, אשר מאוחר יותר גם ראה אור בגרסה קולנועית בשם "גבירתי הנאווה".
בארץ המחזה הועלה מספר פעמים: ההפקה של תיאטרון הבימה כללה את חנה מרון בתפקיד לייזה דוליטל ואת אילי גורליצקי בתפקיד הנרי היגינס; ההפקה של התיאטרון הקאמרי כללה את חנה מרון בתפקיד לייזה דוליטל ואת יוסי ידין בתפקיד הנרי היגינס; בהפקה של תיאטרון חיפה כיכבה אפרת בוימוולד בתפקיד לייזה דוליטל.
בהשראתו נכתבו התסריטים לסרטים "לחנך את ריטה" (1983) ו"אישה יפה" (1990).
המחזה תורגם לעברית כמה פעמים:
פיגמליון, תרגם יונתן רטוש, הוצאת "כתבים", תל אביב, תשי"ד.
פיגמליון, תרגם מרדכי הוכברג, הוצאת עצמית, כפר אהרון, תשכ"ט.
פיגמליון, תרגמה טובה קשת, הוצאת "אור עם", 1984.
פיגמליון: רומנס בחמש מערכות, תרגמה והוסיפה מבוא ופירושים – דבורה גילולה, הוצאת מאגנס, 2016.
שפת פידג'ין (או פידג'ן, פיג'ין; מאנגלית: pidgin; הגייה סינית של המלה האנגלית business) היא כל שפה חדשה שנוצרת מעירוב של כמה שפות אחרות לצורך תקשורת בין דוברי השפות הללו.
שפות פידג'ין, שנוצרות בדרך כלל באופן ספונטני ולא-מוכוון, מתאפיינות בדקדוק פשוט יחסית ובכמות רבה של סינונימים (נרדפים).
לשפת פידג'ין אין דוברים ילידיים; אם נוצר דור שני של דוברים, שהשפה היא שפת אמם, אז היא הופכת להיות שפת קריאול.
התנאים ליצירתה של שפת פידג'ין הם:
מגע קבוע ומתמשך בין קהילות הדוברות שפות שונות;
צורך בתקשורת בין הקהילות הללו;
העדר שפה משותפת הידועה במידה מספקת לדוברים בקהילות.
חלק משפות הפידג'ין נוצרו בעקבות סחר העבדים בין המאה ה-16 והמאה ה-19. העבדים נאלצו לתקשר עם הסוחרים ועם הבעלים, ופיתחו לצורך כך שפות פידג'ין מן השפה המקורית שלהם ומן השפה של הבעלים.
שפות פידג'ין אחרות נוצרו על רקע השלטון הקולוניאליסטי, או גם בעקבות יחסי מסחר.
שפות פידג'ין ידועות נוצרו בהוואי (תערובת של השפה המקומית עם אנגלית, יפנית, פורטוגזית ואחרות), באיים אחרים באוקיינוס השקט, בדרום-מזרח אסיה ובאיים הקריביים.
הזדמנות לעקוב מקרוב אחר יצירתה של שפת פידג'ין ניתנה לבלשנים בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 כשהתפתחה שפת הסימנים של ניקרגואה.
חלק מהגדרתה של שפת פידג'ין הוא היותה שפה לא-ילידית.
אם הדוברים בשפה מדברים עם ילדיהם באותה שפה והיא הופכת להיות שפת האם של הדור הבא, אז היא הופכת להיות שפת קריאול, והתהליך כולו מכונה קריאוליזציה.
שפות קריאול כאלה עשויות להחליף את השפות המדוברות הקודמות ולהפוך להיות השפה הראשית בקהילה.
תהליך הקריאוליזציה איננו מתרחש בהכרח בכל שפת פידג'ין; במקרים אחרים השפה עשויה להיעלם או להפוך למיותרת.
בהרבה מקרים שבהם שפת הפידג'ין מושפעת משפה "יוקרתית" (למשל שפת סוחרי העבדים או השלטון הקולוניאליסטי) לעומת שפה "נחותה" (שפת המוצא של העבדים), מושפע אוצר המילים של שפת הפידג'ין מן השפה היוקרתית, ואילו הדקדוק משמר את הדקדוק של השפה הנחותה.
במקביל, מתרחש תהליך של פישוט הדקדוק לכללים שיהיו מובנים לכל הדוברים בשפה, למשל הכפלת מילה לציון ריבוי או שימוש בתנועות פשוטות (a, e, i, o, u) בלבד.
מקצת חוקרי העברית הישראלית מצביעים על קווי דמיון בין העברית בדור הראשון של תחיית הלשון (ראשית המאה ה-20) ובין שפת פידג'ין.
אומנם העברית החדשה איננה מתאימה באופן מלא להגדרה של פידג'ין, אבל אפשר להצביע על תהליכים לשוניים החלים בשפת פידג'ין שחלו גם בדור הראשון של העברית החדשה, ועל תהליכים הדומים לתהליכי קריאוליזציה בדורות הבאים של דוברי העברית.
פיגמנט צביעה או צבען צביעה הוא צבען המשמש כבסיס לצבע תעשייתי או לצבע אמנות.
צבע זה משמש לצביעת חומרים שונים, בתעשייה ובאמנות, על ידי משיחתו על העצם הנצבע.
פיגמנטי צביעה הם קבוצה מצומצמת של חומרים, שנבחרה על בסיס של עמידות, נוחות שימוש, גוון ורעילות, על פי תקנים שונים.
מרבית הפיגמנטים ניתנים לערבוב במדיומים נפוצים באמנות, כגון שרף אקרילי (Acrylic resin), שמן פשתן ושעווה ללא תקלה, אך קיימים פיגמנטים בשימוש נפוץ שאינם מתאימים למדיום מסוים.
ערך זה עוסק בעיקר בפיגמנטים המשמשים בתעשייה ובאמנות כיום.
לפיגמנטים נוספים בטבע, ראו פיגמנט.
מרבית הפיגמנטים המצוינים מטה נמצאים בשימוש מסחרי בשמות שונים ותוצרת חברות שונות.
במקרים שבהם קיים "שם מותג", הוא מצוין לצד שמו המדעי ומספרו הסידורי של הפיגמנט.
הערה לשונית: במסמך הבא השם "סיגל" והתואר "סיגלי" מייצגים את המילה Violet, שחשוב להפרידה מ"סגול" (Purple) בכל הקשור לתורות צבע.
אפשרות מסורבלת יותר היא לציין Violet כסגול ספקטרלי.
הערה: כל הדוגמיות המופיעות לצד הערכים השונים הן להמחשה בלבד.
ייתכן כי הפיגמנט יהיה בעל גוון אחר, והדבר תלוי בפרמטרים רבים.
הדוגמיות נלקחו מאתרי הבית של יצרני צבעים שונים.
לאורך השנים זכו פיגמנטים שונים לשמות רבים, בהתאם למקום שבו יוצרו, למטרת השימוש, לממציא הגוון ועוד.
שמות אלו עשויים לבלבל את המשתמשים בצבענים, ועל כן פותח תקן לזיהוי צבע, הקרוי אינדקס צבע (Color Index).
לכל צבען מוענק ערך חד חד ערכי המורכב מאותיות לטיניות ומספרים.
האות הראשונה במספר סידורי זה היא לרוב P, המייצגת פיגמנט (מספר מצומצם של צבעים מסומנים באות N, המייצגת את המילה "Natural").
האות השנייה היא משפחת הצבעים שאליה סווג הפיגמנט (למשל, B עבור "Blue", Br עבור "Brown", R עבור "Red" וכן הלאה).
המספרים מאפשרים הבדלה בין החברים במשפחת פיגמנטים בגוון מסוים.
כך ניתן להבדיל בין PB29 (כחול אולטראמרין) לבין PB15 (כחול פתלו).
השימוש בשיטת מיון זו החל בשנות ה-20 של המאה ה-20, במאמץ להסדיר את השימוש בצבענים ובצבעים שונים.
כיום הוא מנוהל על ידי ארגון "colour index international" האמריקאי.
עמידות באור (lightfastness) היא מדד למידת סטייתו של צבען מסוים מגונו המקורי עם חשיפה לאור.
בפועל, היא מאפשרת לאמנים ולתעשיינים לאמוד מתי ידהה צבען מסוים, ולא יהיה עוד דומה לגונו המקורי.
צבעים שעמידותם לאור נמוכה נקראים לעיתים צבעים נמלטים (Fugitive) וצבעים שעמידותם לאור גבוהה נקראים צבעים קבועים (Permanent).
קיימות מספר שיטות לאמוד את עמידותו באור של צבע מסוים, בין אם הוא מורכב מפיגמנט בודד או מתערובת פיגמנטים.
התקן המקובל כיום נמדד על ידי חברת ASTM (חברה אמריקאית לתקנים ומידות).
תקן זה נועד במקור לבחון עמידות של צבע לבניין והורחב לאחר מכן לצבעי אמנות ותעשייה.
התקן קובע חמש דרגות של עמידות באותיות רומיות, מ-I (קבוע לחלוטין) ועד V (נמלט לחלוטין).
במקרה שבו יש שימוש בשני פיגמנטים או יותר, שכל אחד מהם נמדד בתקן ASTM, הצבע המשולב יסומן כבעל העמידות של הצבע הנמלט ביותר מבין המרכיבים.
כל צבען מתויג לאחת מארבע קטגוריות מרכזיות, על פי שני פרמטרים: טבעי/סינתטי, ואורגני/לא אורגני.
לקטגוריות אלו משמעות רבה מבחינת עלות ייצורו של הצבען, מידת נדירותו, מחיר חומרי הגלם ואף עקביות הגוון.
צבענים טבעיים מיוצרים ללא פעולה מעבדתית, על ידי שימוש במחצבים או בחומרי גלם טבעיים (שמן, עץ, עפרה, חימר, צמחים ועוד) ופעולות פשוטות כמו חימום או טחינה.
צבענים סינתטיים נוצרים במעבדה באמצעות תרכובות שונות, זיקוק, חשיפה לחומצות ועוד.
אף על פי שמקור מרבית הצבענים הסינתטיים הוא ביסודות כימיים נקיים, לעיתים חומרים טבעיים לחלוטין יוכלו לייצר צבען סינתטי, אם תהליך ההכנה יוצר תרכובת השונה מהותית מהחומרים המקוריים.
צבענים אורגניים מורכבים בעיקר מהחי או הצומח.
שרפה של שמן צמחי (שחור מנורה), מיצוי של שורש שיח (ורוד מאדר) ואף חומרים מבוססי חלבונים (כחול פתלו) הם דוגמאות של צבענים אורגניים.
מעצם טבעם, צבענים אורגניים מכילים פחמן כמרכיב עיקרי.
צבענים לא אורגניים (מרבית הצבענים כיום) הם כל צבען שאינו עונה על התנאים שנמנו מעלה.
אין בהכרח גורם משותף ברור לצבענים לא אורגניים.
במקרה שבו יש מידה שווה של חומרים מן החי ויסודות מתכתיים, נהוג לציין "אורגנימטאלי".
ארגמן אליזרין (Alizarin Crimson), מס' PR83דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM IIIלא רעילמתאים לכל מדיום פרט לאקריליקרוויה= 1.2; בהירות= 2.8; גוון= 10.0מקור סינתטי אורגני.
בעת ייצורו לראשונה ב-1868 ניסו למכרו כגרסה קבועה יותר של ורוד מאדר, הקרוב אליו בגוון, שהיה נחשב צבען נמלט מדי.
רק לאחר שנים, כשהחלו מדידות מדויקות, גילו כי למעשה ארגמן אליזרין הוא פחות עמיד לאור מוורוד מאדר.
נוסחתו מבוססת Anthraquinone, בדומה לכחול אינדנתרון.
היות שאינו נחשב עמיד לאור ואינו מתאים לאקריליק, קיימות תערובות צבענים שונות שמנסות לחקות את הגוון במדויק, עם עמידות גבוהה יותר.
התערובת הפופולרית ביותר כוללת אדום קווינקרידון וירוק פתלו (גוון כחול).אדום קדמיום (Cadmium Red), מס' PR108דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל - קדמיוםמתאים לכל מדיום אמנים, פרט לפסטל בגלל רעילות.רוויה=16; בהירות=4.2; גוון=7.0מקור סינתטי לא אורגני.
מבוסס קדמיום; הנוסחה משלבת קדמיום-סלניום וקדמיום-גופרית.
ככל שאחוז הסלניום עולה, כך הצבע יותר אדום.
גם למשך האפייה בכבשן יש השפעה על הגוון.
כבכל צבעי הקדמיום, התקן מתיר עד 15% תוספות וזיהומים, כשהתוסף הנפוץ ביותר הוא גופרית-בריום.
צבען שהוא 99% טהור יכול להוסיף לשמו את האותיות C.P.
החליף במידה רבה את הוורמיליון, שהיה רעיל עוד יותר (כספית).
בערבוב עם מדיום אקרילי, אטום.אדום פירול (Pyrrole Red), מס' PR254דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=17.0; בהירות=4.25; גוון=6.5Magnacryl Red, Versal Red, Microlith Red, Unisphere Red, Cromophtol Red, Irgazin Redמקור סינתטי אורגני.
צבע מבוסס פירול, מולקולה אורגנית.
הפירול הוא צבען מודרני מהמאה ה-20, שהתגלה בעקבות מחקר יקר שביצעו חברות רכב, שניסו למצוא צבע אדום למכוניות ספורט.
כיום, הפירול עדיין פופולרי כצבע רכב, כמו גם כצבע אמנים.
הוא החליף במידה רבה את אדום נפתול החלש ממנו, ומהווה תחליף לא רעיל גם לאדום קדמיום.
בערבוב עם מדיום אקרילי, אטום למחצה.פירול אליזרין (Pyrrole Alizarin), מס' PR264דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםN/Aמקור סינתטי אורגני.
גרסה מבוססת פירול לגוון ארגמן אליזרין.
בהירה ורוויה יותר מהגרסה מבוססת אליזרין, אך כהה יותר מהצבען רוז מאדר, המבוסס תמצית צמח.
בערבוב עם מדיום אקרילי, אטום למחצה.ורוד מאדר (Rose Madder), מס' NR9דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM IIלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםN/Aמאדר לייק, ורוד מאדר אמיתימקור טבעי אורגני.
עשוי מכתישה של שורש שיח קטן, ששמו פּואַת הצבָּעים Rubia Tinctorium.
תמצית השיח יוצרת צבע (Dye) שבתהליך ספיחה למלחים מסוימים (תהליך לייק - Lake) הופכת לצבען.
נחשב לאחד מהצבענים הנמלטים ביותר בשימוש אמנים, ופעמים רבות היווה את קו פרשת המים: צבענים קבועים יותר זכו לכינוי "קבועים", צבענים נמלטים יותר זכו לכינוי "נמלטים".
הוחלף כמעט לחלוטין על ידי ארגמן אליזרין, שנחשב (בטעות) כצבען קבוע יותר, ובעל גוון דומה, אם כי כהה יותר.
בערבוב עם מדיום אקרילי, שקוף למחצה.סיגל מאדים (Mars Violet), מס' PR101דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=6.0 ; בהירות=2.5 ; גוון=5.0אדום ונציאנימקור סינתטי לא אורגני.
גוון אדמדם עם נטייה לסיגל כהה ועמוק.
בערבוב עם מדיום אקרילי, אטום למחצה.אדום קווינקרידון (Quinacridone Red), מס' PR19דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=12.0; בהירות=3.25; גוון=2.5מקור סינתטי אורגני.
מבוסס על המולקולה האורגנית קווינקרידון.
צבע אדום ורוד חזק וקבוע.
קיימות גרסאות בעלות מבנה דומה, בגוונים שבין אדום וורוד - PR122, PR207 ו- PR192.
בערבוב עם מדיום אקרילי, שקוף למחצה.אדום נפתול (Naphthol Red/Napthol Red), מס' PR9דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM IIלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=10.6; בהירות=3.5; גוון=6.0מקור סינתטי אורגני.
מבוסס מולקולת נפתול (סוג של פנול), מבוססת חמצן, מימן ופחמן, שנוסחתה C10H7OH.
צבענים אלו נחשבים פחות עמידים לאור מצבענים אדומים אחרים, אך יתרונם הוא במחירם הנמוך יחסית.
קיימים צבענים ברמות שונות של עמידות לאור במשפחה זו, אך האדום הפופולרי הוא ASTM II.
בערבוב עם מדיום אקרילי, שקוף למחצה.ורמיליון (Vermilion), מס' PR106דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםN/Aרעיל - כספיתמתאים לכל מדיום אמנים, פרט לפסטל - רעילות.N/Aצינוברמקור סינתטי לא אורגני.
מורכב משילוב של כספית וגופרית, ועל כן רעיל ביותר.
ככל שטוחנים את הצבען לאבקה דקיקה יותר, כך הוא מאדים.
מכאן, שוורמיליון יכול להיות במגוון של גוני אדום, בהתאם לעובי הגרגרים.
הוחלף במרוצת השנים בצבענים בטיחותיים יותר, כגון אדום קדמיום, ואחריו פירול.
כיום כמעט ואינו מיוצר, ומרבית צבעי הוורמיליון מתוייגים "ורמיליון - גוון", ומורכבים מתערובת צבענים.
גוונו אדום כתום.אדום מחומצן (Red Oxide), מס' PR102דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםN/Aאדום בהירמקור סינתטי לא אורגני.
שכן קרוב של סיגל מאדים וצהוב ברזל מחומצן.
לא נפוץ כיום, ומוחלף פעמים רבות בצבענים אחרים מבוססי תחמוצות ברזל, כגון PR 101 (אדום מחומצן שקוף) או תערובות צבענים.
אולטראמרין (Ultramarine), מס' PB29דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה= 4.5; בהירות= 2.0; גוון = 8.0לפיס לזולי, כחול לזולי
ניתן להכנה על ידי חימום בכבשן של חימר, סודה לשתייה, גופרית ופחם.
בעבר יוצר על ידי טחינה ועיבוד של האבן החצי-יקרה לפיס לזולי, תהליך ארוך ויקר שעוצב בפרס של המאה ה-12, והוביל לצבען לא אחיד.
היות שמחיר האולטראמרין המקורי היה גבוה ממחיר הזהב, הציעה ממשלת צרפת פרס כספי למי שימצא תחליף ראוי וזול יותר.
לאחר ניסיונות כושלים רבים, נמצא דרך להפיק צבע כחול תוך ניסיון הפקה של מוצר אחר.
התהליך שופר עד להפקה קלה וזולה של צבען חלופי.
בערבוב עם מדיום אקרילי, שקוף למחצה.כחול קובלט (Cobalt Blue), מס' PB28דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל - קובלטמתאים לכל מדיום פרט לפסטל, בגלל רעילותרוויה=11; בהירות=3.0; גוון=6.0כחול תנרדמקור סינתטי לא אורגני.
הומצא על ידי תנרד (Thenard), בצרפת שנת 1802. אף על פי כן, לא היה זמין כצבע לאמנים עד הגעת האולטראמרין המלאכותי.
הצבע היה תחליף שימושי לכחול המצרי, מגווני הכחול הנפוצים בשימוש, שהיה מבוסס על נחושת.
אחד מהפיגמנטים מבוססי הקובלט, שלעיתים נקראו "כחול קובלט", הוא הסמאלט (Smalt), שיוצר מאותן עפרות.
באותה תקופה נמכרו שני הפיגמנטים בשמות "סמאלטיין" ו"קובלטיין", והיו קרובים מאוד במראה.
כיום סמאלט נחשב לפיגמנט נפרד.
בערבוב עם מדיום אקרילי, אטום למחצה.כחול פתלו (Pthalocyanine Blue), מס' PB15דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל - נחושתמתאים לכל מדיום אמניםרוויה= 6.5; בהירות= 1.25; גוון=7.0כחול מונסטראלמקור סינתטי אורגני (לעיתים אורגנימטאלי).
מבוסס נחושת ולפיכך רעיל, אם כי במידה מועטה יחסית לצבענים מבוססי קדמיום.
צבען חזק ביותר, שלרוב מווסתים אותו עם צבען אינרטי על מנת להחליש את מידת ההכתמה שלו, ולשפר את ביצועיו בתערובות עם גוונים אחרים.
קיים בשני גוונים, המבוססים על אותו צבען: גוון אדום (PB15:1) וגוון ירוק (PB15:4).
הצבע הנפוץ יותר הוא הגוון הירוק, המתואר במדד מעלה.
הגוון האדום משמש לרוב ליצירת כחול פרוסי חלופי, הניתן לערבוב במדיום אקרילי בקלות.
הודות לעמידות של כחול פתלו, ועדיפותו על כחול פרוסי, משתמשים בגוון החלופי במדיומים נוספים.
בערבוב עם מדיום אקרילי, אטום למחצה.כחול צרוליין (Cerulean Blue), מס' PB35דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל - קובלטמתאים לכל מדיום אמניםרוויה= 7.9; בהירות= 3.0; גוון= 1.2מקור סינתטי לא אורגני.
במקור עשוי בעיקר מתחמוצות של קובלט ובדיל.
כיום החליפה תחמוצת כרום את הבדיל.
הומצא לראשונה בשנת 1805, אך לא הוכנס לשימוש כצבע אמנים עד 1870 בגלל מחיר גבוה.
בערבוב עם מדיום אקרילי/שמן פשתן - אטום.
הצבע הראשון שיוצר במעבדה, בשנת 1704. יוצר על ידי הכימאי הגרמני דייבאך (Diesbach), שעבד בברלין במטרה לייצר צבע אדום עמוק.
הוא כתש עצמות ודם (ככל הנראה בקר), אך גילה במקום צבע כחול עמוק.
כיום כחול פרוסי (PB27) מיוצר ללא שימוש באלמנטים מן החי, ונוסחתו מבוססת ציאניד וברזל: sodium ammonium ferro-ferricyanide, או במקרים מסוימים Ferri-ammonium ferrocyanide.צבע כחול עמוק וכהה, רווי מאוד.
תחליף פופולרי לצבע זה מיוצר מערבוב של כחול פתלו, סגול דיוקסזין ושחור שנהב.
על מנת להבדילו, הוא מתויג אצל יצרני צבע כ"כחול פרוסי-גוון".
בערבוב מדיום אקרילי (של תחליף מבוסס כחול פתלו), הצבע אטום.
בערבוב שמן פשתן, שקוף למחצה.כחול אינדנתרון (Indanthrone Blue), מס' PB60דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=3.3; בהירות=1.25; גוון=7.5כחול אנתרקווינוןמקור סינתטי אורגני.
נוסחתו aminoanthraquinone מעורב בתחמוצת אשלגן.קיימת גרסת צבע (Dye) שהורכבה לראשונה ב-1901, וממנה נגזר הצבען, בתהליך Lake (ספיחה למלחים).צבע כחול עמוק וכהה.אינו מתאים לשימוש כצבע בניין, עקב רגישות ללחות גבוהה.בערבוב מדיום אקרילי, הצבע אטום.מיוצר על ידי 13 יצרני צבענים.
חלקם מאייתים את שמו Indanthrene.
סיגל קובלט (Cobalt Violet), מס' PV14דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל - קובלטמתאים לכל מדיום אמנים, פרט לפסטל בשל רעילותרוויה=3.2 ; בהירות=2.95 ; גוון=3.5מקור סינתטי לא אורגני.
התרכובת המקורית של הצבען כללה עפרות קובלט וארסן, דבר שהפך אותו לאחד הצבענים הרעילים ביותר בשימוש נפוץ.
הוצג לראשונה לשוק ב- 1859, והוחלף כעבור מספר שנים בתרכובת מבוססת קובלט בלבד.
תרכובת זו הייתה עדיין רעילה.
כעבור מספר שנים הצטמצם נתח השוק של סיגל קובלט לטובת סיגל מנגני, שנחשב יציב ובעל גוון חזק ממנו.
בערבוב עם מדיום אקרילי, אטום למחצה.סיגל מנגני (Manganese Violet), מס' PV16דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל - מנגןמתאים לכל מדיום אמנים, פרט לאקריליק.N/Aסיגל מינרלימקור סינתטי לא אורגני.
נוסחה מבוססת מנגן, אחד מהצבענים הבודדים המבוססים עליה.
החליף במידה רבה את סיגל קובלט, בהיותו פחות רעיל ויותר נוח לשימוש.
למרות שהצבע רעיל, קיימת גרסה שלו כצבע מאכל.
בערבוב עם שמן פשתן, שקוף למחצה.סיגל קווינקרידון (Quinacridone Violet), מס' PV19דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=8.0 ; בהירות=2.5 ; גוון=10.0מקור סינתטי אורגני.
כמו צבענים אדומים באותו שם, מקור הפיגמנט הוא קווינקרידון, מולקולה אורגנית מבוססת פחמן, מימן, חנקן וחמצן, שנוסחתה היא C20H12N2O2.
בערבוב עם מדיום אקרילי, אטום למחצה.סגול דיוקסזין (Dioxazine Purple), מס' PV23דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM IIלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=0.5 ; בהירות=1.0 ; גוון=2.5סיגל קרבאזולמקור סינתטי אורגני.
אוקסזין היא מולקולה של חמצן וחנקן, דיוקסזין מולקולה כפולה.
קרבאזול היא מולקולה משולשת, המורכבת משש יחידות בנזן המאוחות יחדיו על ידי חמישה אטומי חנקן.
קרבאזול היא קרובה לפירול, שמשמש בעיקר לצבענים אדומים וכתומים.
נחשב אצל יצרני צבעים מסוימים לסגול, ואצל אחרים לסיגל.
בערבוב במדיום אקרילי, אטום.סיגל אולטראמרין (Ultramarine Violet), מס' PV15דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=2.0 ; בהירות=2.5 ; גוון=2.5מקור סינתטי לא אורגני.
הנוסחה מבוססת על אולטראמרין מלאכותי, כלומר צורן ונתרן: Polyulfide of Sodium-Alumino-Silicate.
צבע סגול כהה מאוד, אך בערבוב צבעו אינו חזק.
משמש לצבעי לוונדר בפסטל שמן וגירי פסטל.
בערבוב עם מדיום אקרילי, שקוף למחצה.
צהוב קדמיום (Cadmium Yellow), מס' PY37דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל - קדמיוםמתאים לכל מדיום אמנים פרט לפסטל - רעילות.רוויה=16.1 ; בהירות=8.0 ; גוון=3.0מקור סינתטי לא אורגני.
נוסחה מבוססת קדמיום, אבץ וגופרית.
הומצא לראשונה ב- 1817, אך בגלל נדירות של קדמיום לא היה נפוץ עד אמצע המאה ה-19.
היה הצבע הצהוב המועדף על קלוד מונה.
קיימים מספר גוונים של צבען זה, בהתאם למידת חימומו ולכמות האבץ בתרכובת.
בגוונים הכהים יותר, הנוטים לכתום, יש תוספת של סלניום.
התקן מתיר תוספות וזיהומים עד רמה של 15%.
בין התוספות הנפוצות - בריום.
לצהוב קדמיום שהוא 99% טהור, ניתן להוסיף את הכיתוב C.P.
בערבוב עם מדיום אקרילי, אטום למחצה.צהוב קדמיום בהיר (Cadmium Yellow light), מס' PY35דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל - קדמיוםמתאים לכל מדיום אמנים פרט לפסטל - רעילות.רוויה=16.0 ; בהירות=8.75 ; גוון=8.5מקור סינתטי לא אורגני.
רגיש לרטיבות וקור, לא מתאים לעבודה בבניין.
ככל שתכולת האבץ גבוהה יותר, כך הצבע בהיר יותר.
בערבוב עם מדיום אקרילי, שקוף למחצה.אוכרה (Yellow Ochre), מס' PY43דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=8.8; בהירות=5.0; גוון=9.5אוכרה צהובה, אוכרה חומהמקור טבעי לא אורגני.
נוסחה: תחמוצת ברזל, לעיתים בשילוב מימן.
אחד מהפיגמנטים הוותיקים ביותר, נוצר לרוב מטחינה דקה של עפר צהבהב.
הגוון הספציפי נטה להשתנות בהתאם למקום המחצב, מזג האוויר, כמות הברזל ועוד.
אף על פי שצהוב ברזל מחומצן בעל גוון דומה והחליף את האוכרה בשימושים רבים, הצבען עדיין פופולרי בקרב אמנים, במיוחד בגווני עור.
בערבוב במדיום אקרילי, אטום.צהוב האנזה (Hansa Yellow), מס' PY73דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=16.8; בהירות=7.75; גוון=2.0צהוב ארילידמקור סינתטי אורגני.
נוסחה: ארילייד, מולקולה אורגנית מבוססת טבעות פחמן מחוברות באטומי מימן, בתוספת כלור.
הצבען נוצר לראשונה ב- 1909 בגרמניה.
צהוב חזק עם נטייה לאדום.
בערבוב מדיום אקרילי, שקוף.צהוב האנזה בהיר (Hansa Yellow light), מס' PY3דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM IIלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=13.8; בהירות=8.25; גוון=10.0צהוב ארילייד בהירמקור סינתטי אורגני.
הצבען נוצר לראשונה ב- 1911.
צהוב בהיר עם נטייה לירוק.
בערבוב מדיום אקרילי, שקוף למחצה.צהוב ניקל טיטניום (Nickel Titanate Yellow), מס' PY53דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל - ניקלמתאים לכל מדיום אמניםרוויה= 8.6; בהירות=8.5; גוון=10.0מקור סינתטי לא אורגני.
נוסחה: עשוי תחמוצות ניקל, טיטניום ואנטימון.
צבעו צהוב קר, בהיר ורווי מאוד.
פותח לראשונה בשנת 1960, אחד מהפיגמנטים הצעירים ביותר ברשימה.
בערבוב עם מדיום אקרילי, אטום.אוראולין (Aureolin), מס' PY40דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM IIרעיל - קובלטמתאים לכל מדיום אמנים, פרט לאקריליק ופסטל.רוויה= 10.0; בהירות= 6.5; גוון=1.0צהוב קובלטמקור סינתטי לא אורגני.
נוסחת הצבען: אשלגן בלטינטריט (Potassium Baltintrite).
הצבען התגלה לראשונה ב-1848 על ידי נ.וו.
עד סוף המאה ה-19 הוא היה מהצהובים הפופולריים ביותר בשימוש אמנים, והחליף לחלוטין את הגמבוג (Gamboge), צבען סיני ששלט בשוק לפניו.
הוא צבען מבוסס קובלט, היחיד מקבוצה זו שאינו לחלוטין עמיד לאור.
גרסאות חיקוי לצבע זה, מבוססות צהוב האנזה, זכו לעמידות ASTM I.צהוב ברזל מחומצן (Yellow Iron Oxide), מס' PY42דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=8.4; בהירות=6.0; גוון=9.5צהוב מאדים, צהוב מחומצןמקור סינתטי לא אורגני.
בעקבות מחירו הנמוך ואיכות צבעו, החליף במהירות כצבען את האוכרה, וכיום קיימים צבעים רבים המתויגים כ"אוכרה-גוון" שלמעשה מכילים צהוב ברזל מחומצן.
כתום קדמיום (Cadmium Orange), מס' PO20דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל - קדמיוםמתאים לכל מדיום אמנים פרט לפסטל, בגלל רעילות.רוויה=17.5 ; בהירות=6.25 ; גוון=2.0מקור סינתטי לא אורגני.
נוסחה מבוססת קדמיום, סלניום וגופרית - Cadmium sulfo-Selenide.
צבע רגיש ללחות וחום, אינו מתאים לשימוש בבניין.
בערבוב עם מדיום אקרילי, אטום למחצה.כתום פרינון (Perinone Orange), מס' PO43דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=15.3 ; בהירות=5.25 ; גוון=10.0כתום צביעה (Vat Orange)מקור סינתטי אורגני.
נוסחה מבוססת אנתרקווינון, בדומה לכחול אינדנתרון.
זוהי מולקולה אורגנית המצויה באופן טבעי במספר צמחים, כחלק מהפיגמנט הטבעי שלהן.
מיוצרת במעבדה בדרכים שונות, בין השאר בחמצון של אנתרסין (Anthracene) - מולקולה נגזרת מנפט, המורכבת משלוש טבעות בנזן.
אנתרסין היא מרכיב חיוני באליזרין, פיגמנט אדום.
משמש כתחליף לא רעיל ונוח לצבעי פסטל, במקום כתום קדמיום.
בערבוב במדיום אקרילי, שקוף למחצה.כתום פירול (Pyrrole Orange), מס' PO73דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםN/Aלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=18.0 ; בהירות=5.0 ; גוון=9.0מקור סינתטי אורגני.
נוסחה מבוססת פירול (C4H4NH), מולקולה הבנויה כטבעת של חמישה חלקים, אורגנית; Dipyrrolopyrrol היא הנגזרת הכתומה.
בערבוב עם מדיום אקרילי, אטום למחצה.זהב קווינקרידון (Quinacridone Gold), מס' PO48דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=4.0 ; בהירות=3.4 ; גוון=2.2מקור סינתטי אורגני.
כתום כהה ולא רווי, לעיתים יוצר בעיות במשיחת מכחול.
מעורב לעיתים בצבען צהוב נוסף לשיפור טיב הצבע.
נוסחתו מבוססת קווינקרידון, בדומה לצבען האדום.
בערבוב במדיום אקרילי, שקוף למחצה.
לבן טיטניום (Titanium White), מס' PW6דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=1.1 ; בהירות=10.0 ; גוון=לבןמקור סינתטי לא אורגני.
נוסחה: תחמוצת טיטניום, לרוב נגזרת מהמינרל רוטיל.
היווה תחליף לא רעיל ללבן עופרת, שהיה נפוץ לפניו והיה רעיל ביותר.
נטייה קלה בערבוב לגוונים סיגליים וורודים.
בערבוב עם מדיום אקרילי, אטום.לבן אבץ (Zinc White), מס' PW4דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל - קדמיוםמתאים לכל מדיום אמנים, מלבד פסטל - רעילות.רוויה=1.5 ; בהירות=10.0 ; גוון=לבןלבן סינימקור סינתטי לא אורגני.
ניתן להפיקו בשתי דרכים מקובלות: האחת היא שרפה של עפרת אבץ (שיטה אמריקאית); השנייה היא חימום של מתכת אבץ (שיטה צרפתית).
שחור מנורה (Lamp Black), מס' PBk6דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל (תלוי מרכיבים)מתאים לכל מדיום אמנים פרט לצבעי מים וגואש.N/Aשחור-כחולמקור טבעי אורגני.
צבען עשוי מתוצרי לוואי של שריפת דלקים ושמנים מבוססי נפט.
בעבר נוצר משריפת שמן צמחי.
נוסחתו, כמו שחור פחמן, היא Amorphous Carbon.
היה מהצבענים הראשונים שנוצרו במיוחד לתעשייה, ומקור שמו מהתקופה בה נוצר מפסולת עששיות ומנורות נפט וגז.
צבע עתיק ביותר, והיה הצבען בשימוש הפרעונים במצרים העתיקה.
כיום כמעט ואינו בשימוש תעשייה ואמנים, שמעדיפים את שחור שנהב או שחור מאדים.
בערבוב גוונו נוטה לכחול קריר.
בערבוב עם מדיום אקרילי, אטום.שחור פחמן (Carbon Black), מס' PBk7דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל (תלוי מרכיבים)מתאים לכל מדיום אמנים.ביצועים ירודים באקריליק, גואש וצבעי מיםרוויה= 0.3; בהירות=1.0; גוון=שחורשחור כבשןמקור טבעי לא אורגני.
עשוי מפחם כמעט טהור, בתהליך של שריפת גז טבעי.
צבען נפוץ מאוד בתעשייה, הודות לגוון שחור עמוק מאוד ומחיר זול ביותר.
אינו נפוץ כפיגמנט אמנים, היות שהוא נוטה לחוסר אחידות (משאיר "סימני מריחה") ואינו מתערבב היטב באקריליק.
בערבוב בשמן פשתן ובמדיום אקרילי, אטום.שחור מאדים (mars Black), מס' PBk11דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה=0.2; בהירות=1.0; גוון=שחורשחור ברזל, שחור ברזל מחומצןמקור סינתטי לא אורגני.
זהו הצבען השחור היחיד שמתערבב היטב בצבעי מים, ואינו רעיל.
כמו כן, עירובו באקריליק אחיד ויציב יותר מצבענים שחורים אחרים.
זהו הצבען השחור היחיד שגוונו נוטה לאדום-חום, סימן לנוכחות הברזל.
דבר זה משמעותי בערבובו בגוונים מבהירים, שכן כל שאר הצבענים השחורים נוטים לירוק-כחול.
זהו הצבען החדש ביותר מבין הצבענים השחורים, והושק לראשונה בתחילת המאה ה-20, כתחליף נוח לשחור שנהב.שחור שנהב (Ivory Black), מס' PBk9דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל (תלוי מרכיבים)מתאים לכל מדיום אמנים פרט לגואש וצבעי מים.רוויה=0.5 ; בהירות=1.0 ; גוון=שחורשחור עצםמקור טבעי לא אורגני.
נוצר לראשונה על ידי הרומאים, תוך שרפה של שנהב ועצמות.
כיום מיוצרים בשיטה זו שני צבענים, וההבדל ביניהם הוא תלוי מחיר: צבען שנוצר משריפת שנהב (מפילים ומבעלי חיים בעלי חטים, שמתו מוות טבעי) יקר מאוד, ותכולת הפחמן שבו גבוהה יותר.
בעקבות כך, גוון השחור נראה אחיד ועמוק יותר; הצבען השני נוצר משריפת עצמות בעלי חיים, הוא זול יותר, אחוז הסידן שבו גבוה יותר, והוא מבריק פחות.
שחור שנהב יכול להיות מיוצר גם משילוב של שנהב ועצמות שונות, בהתאם למחירו הנדרש ואיכותו.
גוונו שחור, והוא נוטה קלות לצבעים קרים בערבוב (ירוק-כחול).
היה הצבען השחור הפופולרי ביותר בציור, בין השאר היה הצבען בציוריו של רמברנדט, ושמר על מעמדו עד המצאת שחור מאדים.
ירוק פתלו (Pthalocyanine Green), מס' PG7דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iרעיל - נחושתמתאים לכל מדיום אמניםרוויה= 5.0; בהירות= 1.25; גוון= 5.0ירוק מונסטראלמקור סינתטי אורגני (במקרים מסוימים אורגנימטאלי).
בהוספת ברום, מתקבל צבען עם גוון יותר צהבהב, שקיבל את המס' PG36 ונקרא גם כן "ירוק פתלו".
הפך להיות תחליף פופולרי לווירידיאן, הודות לגוון החזק ולרעילות נמוכה יותר (וירידיאן רעיל-כרום, ומזיק יותר מרעיל-נחושת).
בערבוב עם מדיום אקרילי, צבעו אטום.ירוק אדמה (Terra Verte), מס' PG23דוגמיתעמידות לאוררעילותהתאמה למדיומיםמדד מדויקשמות נוספיםASTM Iלא רעילמתאים לכל מדיום אמניםרוויה= 2.1; בהירות= 3.5; גוון=7.2אדמה בוהמיינית, אדמה ירוקה שרופהמקור טבעי לא אורגני.
עשוי במקור ממיצוי של חימר ירקרק, לרוב מתכולה של ברזל וצורן.
היה בשימוש נרחב החל מהמאה ה-11 בציור דיוקנאות, כשכבה תחתית לגוון העור.
כיום נפוצה תערובת צבענים חלופית, המכילה ירוק כרום מחומצן, אומברה טריה, כחול פתלו, שחור פחמן ולבן אבץ.