tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הספר מתחיל בפגישה הראשונה של הורי אנה פרנק ומסתיים עם מותו של אוטו פרנק בגיל 91. הספר נצמד ללא סטיה לסיפור חייה של אנה פרנק ובקטעים נבחרים מתואר העולם שחי מחוץ למחבוא, על מנת לתת לקורא רקע היסטורי ופרספקטיבה.
בספטמבר 2017 יצא לאור רומן גרפי שכתבו הבמאי ארי פולמן יחד עם המאייר דוד פולונסקי.
הרומן ממחיש באיורים את היומן.
היומן של אנה פרנק נחשב ליצירה האישית הפופולרית ביותר הנוגעת לתקופת השואה.
אך יותר מכך, זהו רב-מכר בינלאומי ששומר על מעמדו לאורך שנים רבות.
הספר מחזיק בשני שיאים נוספים: זהו רב המכר הגדול ביותר בשפה ההולנדית והיומן האישי הנמכר ביותר בכל הזמנים.
היומן חורג מתחומי הסוגה או העניין ההיסטורי-אנושי וסגולותיו, ועומד כיצירה ספרותית בעלת ערך בזכות עצמה.
המחזאי מאיר לוין הכיר בעובדה זו וכתב: "[כתיבתה של אנה פרנק]...
שומרת על מתח האופייני לרומן כתוב היטב".
על בסיס אמונה זו הביא לוין את יומנה של אנה פרנק לתודעת הקהל האמריקני באמצע שנות ה-50. בספרו האוטוביוגרפי "האובססיה" (1972), הוא מתאר את האחיזה של סיפורה של אנה פרנק בנפשו, אחיזה שלא נתנה לו מנוח.
הערכה דומה לאיכויות הספרותיות של יומנה של אנה פרנק הביע ג'ון ברימן, מגדולי המשוררים האמריקאים המודרניים, שכתב כי היומן הוא תיאור ייחודי של "המהפך העובר על ילד בדרכו לבגרות באופן מדויק, בטוח ובסגנון חסכוני המהמם את הקורא בכנות שבו".
את ההקדמה למהדורה האמריקאית הראשונה של הספר כתבה אלינור רוזוולט וציינה כי היומן "נכתב על ידי נערה צעירה שאיננה מפחדת מהאמת, זהו אחד הספרים החכמים והמרגשים ביותר שקראתי על המלחמה והשפעתה על בני אנוש".
קולה של אנה פרנק ככותבת הומאנית וסמל של השואה ובאספקט רחב יותר - סמל של עמידת רוח האדם מול גזירות ושינאה קיבל הד בדברי פוליטיקאים והוגי דעות.
כך מוזכרת אנה פרנק בנאום משנת 1961 של הנשיא ג'ון קנדי "מכל ההמונים שלאורך ההיסטוריה דיברו על זכויות האדם בזמנים של סבל ואבדן, אין קול משכנע יותר מזה של אנה פרנק".
נלסון מנדלה בנאום בשנת 1994 בפני קהל ביוהנסבורג ציין כי קרא את יומנה של אנה פרנק בהיותו בכלא ושאב ממנו עידוד והשראה.
באותה שנה אמר ואצלב האוול כי "מורשתה של אנה פרנק עדיין רלוונטית והיא נוגעת לכל אחד מאיתנו".
חוקרת הספרות העברית רחל פלדחי ברנר כתבה במחקר על היומן כי הוא "יצירה ספרותית יוצאת דופן שנכתבה על ידי סופרת יוצאת דופן ונכתב בנסיבות יוצאות דופן".
יומנה של אנה פרנק זכה לפופולריות עצומה, והפך במובנים מסוימים לסמלה של השואה.
כיוון שכך רבים ממכחישי השואה יצאו כנגדו.
לותר שטילאו, מורה גרמני, שטען כי היומן היה זיוף, היה הראשון בסדרה של תביעות, שאוטו פרנק ניהל במהלך השנים, כדי להגן על שמו הטוב של היומן.
רובר פוריסון, וזיגפריד ורבקה פרסמו ספר התוקף את דמותה של אנה ומאשים אותה בפרובוקטיביות.
כמו כן הם טענו כי היוצר של היומן הוא אוטו פרנק, ולא בתו.
הגדיל מהם לעשות מכחיש השואה דילטב פלדרר אשר פרסם ספר בו הוא מכנה את היומן, כרומן פדופילי פורנוגרפי הראשון מסוגו.
למרות מאמציהם של מכחישי השואה, היומן עמד בכל המתקפות על אמינותו.
היומן של אנה פרנק כיצירה ספרותית
השאלה על כשרונה הספרותי של אנה פרנק עולה מפעם לפעם אך העניין והמחקר המקיף מצביעים כי הצד הספרותי של היומן אינו היחיד וכי חשיבות רבה וערך רב יש למהות.
בהקדמה למהדורה ההולנדית הראשונה שפורסמה בשנת 1947 מציינת העורכת אנני רומיין: "יומן זה איננו פרי עטו של סופר בעל שם אף על פי שהיא הייתה עשויה להפוך לכזו, אבל אין משמעות לשאלה טרגית זו מאחר שהיומן כה טהור ומדויק..."
ברישום מיום 25 במרץ 1944 המופיע בטקסט א' בלבד אנה פרנק כותבת על שאיפותיה בעתיד כסופרת ועל מטרת כתיבתה: .
אנה פרנק בעצמה נמנעה מלכלול פסקה זו בטקסט ב', אך אביה הוסיף את המשפט המתחיל במילים "אני רוצה להמשיך לחיות לאחר מותי" לרישום ליום 5 באפריל 1944 בספר הידוע כטקסט ג'.
דבריה של אנה מביעים רצון לאלמוות ספרותי דרך ההבנה האוניברסלית בקרב הקוראים לגבי זהותה של אנה פרנק.
דבריה מתארים את חזונה כי הטקסט שכתבה יהיה הצהרה אישית מחד (תועלת) ורישום של קורות חייה (מקור להנאה).
ברישום מיום 29 במרץ מרחיבה אנה פרנק על מטרת הספר העתידי: "תארו לעצמכם כמה מעניין יהיה לפרסם רומן בשם 'האגף הסודי'.
השם עשוי לגרום לאנשים להאמין כי מדובר בספר בלשי.
אבל ברצינות, יהיה זה מצחיק אם רק בעוד 10 שנים יספרו לאנשים איך אנו - היהודים חיינו ומה אכלנו ועל מה דיברנו..."
במסגרת זו היומן של אנה פרנק הוא חריג העומד בין סיפורת לבין ספר זיכרונות (memoir), כתיבתה של אנה פרנק מגלה את ההבנה העמוקה שלה לגבי מצבה וניסיונה אף על פי שהיא כותבת מבלי לדעת את סוף הסיפור ומבלי לנסות ולפרש את המתחולל מחוץ לקירות בית המסתור.
בסיכומו של דבר הפופולריות הרבה של היומן והעניין האוניברסלי בו מוכיחים כי אנה פרנק הצליחה ליצור נרטיב שיהיה נגיש למיליוני קוראים, בניתוח ספרותי ניתן להצביע על שתי האסטרטגיות העיקריות שאנה פרנק קבעה לספר - הפיכתו למלא חיות (מסב הנאה) ונגיש לציבור (מועיל).
היא מנצלת את האפשרויות הגלומות במראית עין של מציאות מדומה ומעניקה לקורא את ההרגשה של שותפות בחיי היום יום במחבוא, כך הופך הספר לכאורה ליומן חיים.
היא מוסיפה הערות לכאורה ספונטניות כגון "כל כך שקט עכשיו" ולעיתים שוברת קטעים ארוכים ל"מכתבים" קצרים וממוקדים יותר על ידי משפטים כגון "מישהו קורא לי" או "אמשיך מחר".
עריכה משמעותית יותר נרשמה בפסקה בטקסט ב' המתייחסת ליום 5 ביוני - היום בו משפחת פרנק נכנסה למחבוא - לאחר שהיא מספרת את הרכילות האחרונה מחצר בית הספר מפסיקה אנה את שטף הסיפור, עוברת לכתיבה בזמן הווה, ומציינת כי פעמון הכניסה מצלצל ועליה להפסיק את הכתיבה.
מסתבר כי האורח הלא צפוי היה קצין אס אס שמסר את הניירות המצווים על התייצבות אחותה של אנה מרגוט פרנק, בפסקה הבאה לכאורה בטקסט המשוכתב המתוארכת ליום 8 ביולי מציינת אנה כי "נראה ששנים עברו בין היום ליום ראשון" ומנסה להפיג במשפט זה את המתח שנבנה בלב הקורא.
וכך גם רישום מאוחר יותר בטקסט א המקורי "אתמול הרגשנו שוב פחד נורא..." הופך בטקסט ב' לפסקה המאפשרת לקורא להרגיש כנוטל חלק באירועים: "היד שלי עדיין רועדת אף על פי שעברו שעתיים מאז הזעזוע...".
הוא הסתמך על טקסטים שנכתבו מחדש על ידי אנה פרנק (טקסט ב') מתוך הבנה כי נכתבו על ידי ילדה אך למעשה נכתבו כשנתיים לאחר התאריך הנקוב ב"רישום ביומן".
אנה פרנק לא רק הוסיפה טקסט לכתיבתה המקורית אלא גם ביצעה שורה של מחיקות וצנזרה קטעים שחשבה שלא יהיו ראויים לפרסום מעצם היותם אישיים ביותר.
בינואר 1944 היא מציינת ברישום ביומן האישי (טקסט א') המעיד על קריאה חוזרת ונשנית ביומנה ושינוי נקודת מבטה: "אני לא יכולה להאמין שהייתי יצור תמים וילדותי...
אני באמת מסמיקה כאשר אני קוראת את הפסקאות עם נושאים שהייתי צריכה להותיר לדמיון, כתבתי את הכל בגילוי לב בוטה!"
צנזורה עצמית זאת באה לידי ביטוי בעיקר בתיאור היחסים של עם פיטר ואן-פלס.
בטקסט א' היחס לפיטר ותשומת הלב של אנה אליו יודעים עליות ומורדות, השיא הוא תיאור מפורט של יחסי קרבה וניצנים של התעניינות רומנטית.
בטקסט ב' דמותו היא בעלת נוכחות מינורית וקטעים נרחבים המתארים את החיזור והעניין בעל האופי המיני שנרקם בין פיטר ואנה שמופיעים בפירוט בטקסט א' נעדרים מטקסט ב' וחוזרים מופיעים במלואם בטקסט ג'.
קטעים אלו מהווים את הבסיס וציר העלילה לתסריט ולמחזה שהופק על בסיס היומן בשנת 1953. התוצאה של תיקונים אלו היא טקסט בעל משקל בוגר שלא נסחף לרגשנות של סיפור אהבה בין שני מתבגרים ושומר על המיקוד כסיפור על התפתחות אישית של אנה פרנק וחייה במחבוא.
המשורר ג'ון ברימן מציין כי החיים של אנה פרנק אותם הוא מגדיר "רגילים לכאורה" ("pseudo-ordinary") והשתקפותם ביומן הופכים את היצירה לספרות השואה (Holocaust literature) המתארת נכוחה את החיים בצל המציאות של רדיפת והשמדת יהדות אירופה.
החוקרת ברברה ציארלו (Chiarello, Barbara) מציינת במחקר על היומן כי אנה מצליחה למשוך את הקורא אל תוך עולמה התרבותי וכל פסקה הופכת את הקורא למשתתף עקיף, תופעה המסתיימת רק כאשר שטף הכתיבה משתנה ודמותה הופכת לדומיננטית בטקסט.
אנה עצמה עומדת על הפרדוקס בכתיבת מכתבים שלעולם לא יישלחו ובוודאי לא יזכו לתשובה: "מי מלבדי יקרא אי-פעם את המכתבים האלו?
ממי מלבד עצמי אזכה לנחמה?".
הצורך והרצון לנהל חליפת מכתבים והצורך בתשובה, למרות ובגלל מגבלות התקשורת עם העולם החיצוני, עוברים כחוט השני בטקסט א'.
כך היא כותבת - ביומנה האישי - לחברתה ה"אמיתית" - דמות בשר ודם מהעולם החיצון ז'קלין ואן מרסן (Jacqueline van Maarsen) וכותבת מכתב המרמז על משחק דמיון לפיו היא מקבלת מכתב תשובה ("ג'קי היקרה, שמחתי לקבל את תשובתך").
קטעים אחרים, העוסקים במחזור החודשי הוכנסו לטקסט ג' בגרסתו האנגלית ואמהות רבות במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 עודדו את בנותיהן לקרוא את היומן חלקן מתוך תקווה שהדבר יפתור אותן מהצורך לשוחח על הנושא שנחשב מביך וחלקן מאחר שהעריכו כי אנה פרנק טיפלה בנושא העדין באופן "טהור".
חוקרת ההיסטוריה של המגדר Berteke Waaldijk מציינת במחקר המוקדש לקריאת יומנה של אנה פרנק כטקסט נשי כי יש אירוניה בעובדה שטקסט שצונזר מהיומן ההולנדי וקולה של אנה פרנק הושתק שימש כתחליף לקול האם עבור נערות אחרות.
אנה פרנק מאת מאיר לוין
את היוזמה להפוך את יומנה של אנה פרנק למחזה ניתן לזקוף לזכותו של מאיר לוין , סופר ועיתונאי יהודי-אמריקאי.
אשתו טרסקה טורס הניחה בידיו את התרגום הצרפתי של היומן שכבש את לבו ודמיונו של לוין.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה לוין כתב צבאי עבור סוכנויות ידיעות אמריקאיות ויהודיות וסיקר את חודשי המלחמה האחרונים ואת גורל הניצולים של מחנות הריכוז וההשמדה.
תקופה זו הייתה בעל חשיבות אישית ללוין שהתמודד עם זהותו היהודית והאמריקאית בעוד שהמפגש עם הניצולים הביא את לוין להכרה כי עליו להיות קולם של הקורבנות היהודים של גרמניה הנאצית, אך כתב בספרו האוטוביוגרפי שיצא בשנת 1950: "הבנתי כי לא אוכל לכתוב את הסיפור של יהודי אירופה.
טרגדיה זו לא יכולה להכתב על ידי אדם הזר לניסיונם, מאחר שלניצולים יש נקודת מבט שאנו לא נוכל להשיג.
יום אחר מספר ייצא מתוכם".
הוא מעיד כי קולה של אנה פרנק היה הקול שהוא חיפש ולדבריו "הקול הגיע אלי מהקבר".
בספטמבר 1950 יצר לוין קשר עם המוציא לאור הצרפתי של היומן, ודרכו עם אוטו פרנק.
הוא הצליח לשכנע אותו באפשרות להעלות את היומן כמחזה, ובמקביל קישר אותו עם מוציאים לאור באנגליה ובארצות הברית וכתב ביקורת נלהבת על היומן במוסף הספרותי המוערך של העיתון רב ההשפעה הניו יורק טיימס, שהבטיח את הצלחתו המסחררת של הספר שהמהדורה הראשונה של ההוצאה האמריקאית אזלה ביום הראשון ליציאתו לחנויות.
בסך הכל נמכרו שלוש ההדפסות הראשונות בהיקף של 45,000 עותקים בתוך מספר שבועות.
מאיר לוין המשיך לפעול להפיכת היומן למחזה.
הן על ידי איתור מפיקים והן על ידי כתיבת התסריט בעצמו - למורת רוחו של אוטו פרנק.
היחסים בין השותפים הפכו מידידות קרובה ליריבות ולאחר מכן לאיבה שהסתיימה בבתי המשפט.
בשנת 1952 היו המגעים להעלאת המחזה על בימות ברודוויי בשיאם אך המחזה של לוין נדחה מאחר שהדגש שבו על יהדותה של אנה פרנק ואיבתה לגרמנים קיבלו - על פי תפיסת אוטו פרנק - דגש לא נכון במחזה.
לוין טען כי הסיבה הנוספת לדחיית המחזה שלו היא היותו יהודי, ציוני וסוציאליסט ששורשיו במזרח אירופה, בעוד אוטו פרנק הוא יהודי "מתבולל" שמעולם לא יכול היה להתנתק מקשריו עם התרבות הגרמנית וכי מעשיו היו בניגוד למורשתה הרוחנית של אנה פרנק.
המחזה של לוין שנשא את השם אנה פרנק הוצג בשנת 1966 בישראל למול אולמות מלאים, אך ההצגות הופסקו משנתקבלה דרישה מטעם עורכי דינו של אוטו פרנק בטענה להפרת זכויות יוצרים.
יומנה של אנה פרנק מאת גודריך והקט
הפקת 1955 בשנת 1953 מצא אוטו פרנק בעזרת המפיק קרמיט בלומגרדן את הכותבים למחזה על יומנה של אנה פרנק - פרנסס גודריך ואלברט הקט, שהיו ידועים בכישרונם לכתוב להיטים מחזות זמר וקומדיות.
לאחר כתיבת 8 גרסאות מוקדמות עלה המחזה על במות ניו יורק ב-5 באוקטובר 1955, הציג 717 פעמים והפך להצלחה מסחרית מסחררת.
במרכז המחזה עמד סיפור אהבה בין אנה פרנק ופטר ואן-פלס ולקראת סיום המחזה נכתבה סצנה בה זוג הנאהבים הצעירים עומדים ביחד, אוחזים יד ביד ומביטים לכוון השמים דרך חלון המחבוא וזאת אף על פי שבמציאות, במחבוא, מערכת היחסים בין אנה ופטר הייתה אפיזודת בוסר שנקטעה באיבה על ידי אנה.
מהמחזה נעדרים גילויי רגש יהודי שהיו מוטיב מרכזי בחיי אנה פרנק, רמזים על השמדת יהודי אירופה, דמויות של גרמנים ואפילו אנשי האס אס שבמציאות התפרצו לתוך המחבוא.
המחזה בנוי בתוך סיפור מסגרת - סיפורו של אוטו פרנק הניצול היחיד, ובסצנה האחרונה מתוארת מסירת היומן על ידי מיפ חיס לאוטו פרנק, והוא מספר לה על אנה בעת שהותה במחנה ריכוז: "זה נדמה מוזר לומר זאת, שאדם כלשהו יכול היה להיות מאושר במחנה ריכוז.
אבל אנה הייתה מאושרת במחנה, בהולנד לשם נלקחנו לראשונה, לאחר שנתיים במהלכן היא הייתה סגורה בחדרים הללו היא יכלה להיות בחוץ...
באור השמש והאוויר הצח שהיא אהבה".
הוא נראה קורא ביומן ומוצא את המשפט המגלם בתוכו את המסר של המחזה הנאמר בקולה של השחקנית המגלמת את אנה פרנק - "למרות זאת אני נצמדת אליהם מאחר שאני עדיין מאמינה, למרות הכל, כי בני האדם הם טובי לב".
הנרטיב של סיפורה של אנה פרנק כפי שהוא מסופר במחזה משך ביקורת קשה מצד הוגי דעות ואנשי רוח יהודים.
חוקר הספרות לורנס לנגר כתב כי המשפט נכתב ומשמש מעין ברכה נוצרית המבטיחה את חסד האלוהים לאחר עתות המצוק, לנגר מציין כי משפט זה של אנה פרנק, שהוצא מהקשרו והוצב כצוואתה האחרונה, הוא "הנוסח הפחות מתאים להיכתב על מצבתם של מיליוני קרבנות ואלפי ניצולי רצח העם שביצעו הנאצים".
ארט ספיגלמן, אמן קומיקס אמריקאי, שנודע בשל ספר הקומיקס זוכה פרס פוליצר "עכבר - סיפורו של ניצול" העוסק בשואה וזיכרון, הגדיר את המחזה "קיטשואה" (Holokitsch).
דינה פורת מסבירה במאמרה כי ספיגלמן בחר בהגדרה פרובוקטיבית זו, "משום שהוא מסייע לבני אדם להדחיק את רגש האשמה שלהם, לברוח מן המציאות ולהדחיק את האחריות ההיסטורית על ידי סנטימנטליות זולה.
את הביקורת הנוקבת והבוטה ביותר השמיעה סינתיה אוז'יק, מבקרת ומסאית יהודיה-אמריקאית.
במאמר בעיתון האמריקאי רב ההשפעה ניו יורקר היא כתבה "בחמישים השנים שחלפו מאז ראה [היומן] אור לראשונה, [הוא] דורדר, קוצץ, עובד, פושט, צומצם; הוא נפל קרבן לאינפנטליזציה, אמריקניזציה, הומוגניזציה, סנטימנטליזציה; נפל קרבן לקיטש ולסילופים, ולמעשה הוכחש בבוטות ובשחצנות."
כותבי המחזה גודריך והקט זכו בפרס פוליצר לשנת 1956 על עבודתם.
בישראל העלה תיאטרון הבימה בשנת 1957 מחזה המבוסס על המחזה האמריקאי המצליח, בתרגומו של נסים אלוני.
תפקיד אנה פרנק גולם על ידי עדה טל, שמידותיה הקטנות התאימו לגילום נערה צעירה.
המחזה בגרסתו הישראלית-עברית זכה להצלחה רבה וההצגה עלתה על הבמה כל ערב במשך החודשים הראשונים.
בריאיון לעיתונאית טלי ליפקין שחק אמרה טל: "ההצגה הייתה סנסציה אז.
במובן שהיא פתחה פתח לדור צעיר, כמוני, צברים, להיות יותר קרובים לאימה.
הייתי פה בארץ ושמענו שמועות, והרי לא האמנו שיכול להיות דבר כזה.
זה היה מעל ומעבר לדמיון של אנוש.
זו הייתה הצגה שנמכרה היטב.
מבחינה אמנותית לא כולם אהבו את זה, אבל הסיפור תפס.
לי היה קשה בהתחלה להזדהות עם הסיפור הזה, אבל לאט לאט נכנסתי לדמותה ולגופה וכל הצגה הייתי מתרגשת מאוד, רגש נכון של אמפתיה לילדה הזאת שהלכה בגיל כזה, באימה כזאת".
בשנת 1964 העלתה הפקה של המחזה בתאיטרון הלאומי של גאורגיה בטיבליסי.
בשנת 1967 עובד המחזה לסרט טלוויזיה בכיכובם של תיאודור ביקל, דונלד פלזנס ומקס פון סידוב בתפקיד אוטו פרנק.
בשנת 1980 עובד המחזה לסרט טלוויזיה ששם דגש על אווירת המתח והקשרים בין הדמויות, סרט זה היה קצר יותר מהסרט המקורי של שנת 1959. את אנה פרנק גילמה מליסה גילברט ואת אביה מקסימיליאן של.
בשנת 1997 המחזה עלה בשנית לבימות ניו יורק, בעיבוד מחודש של וונדי קסלמן ובכיכובה של נטלי פורטמן בתפקיד אנה פרנק.
בעיבוד זה נערכו שינויים משמעותיים הכוללים דגש על זהותה היהודית של אנה פרנק, אזכורים מפורשים של יחסיה המורכבים עם שאר המתחבאים ובעיקר עם הוריה והצגתה כאישה המגלה את זהותה המינית.
בסוף המחזה מופיעים השוטרים הגרמנים שפורצים לבמה וגוררים החוצה את שמונת האנשים מהמחבוא והמשפט המפורסם על טוב לב האדם נעלם ממקומו המלאכותי.
"אנה" מאת ג'סיקה דורלאכר ולאון דה ווינטר
הכותבים ההולנדיים ג'סיקה דורלאכר ולאון דה וינטר כתבו ב-2013 מחזה חדש בשם "אנה" על פי יומניה של אנה פרנק, כולל הקטעים המצונזרים שנוספו אליהם מאוחר יותר.
המחזה הועלה ב-2016 בעברית בתיאטרון הקאמרי.
סלאם פרנק" (Slam Frank) הוא מחזמר היפ-הופ סאטירי שיצא לאוף-ברודוויי בשנת 2025 ועורר סערה ציבורית וביקורתית רבה עקב אופן הצגתו הפרובוקטיבי של סיפורה של אנה פרנק.
המחזה, שנוצר על ידי אנדרו פוקס וג'ואל סיננסקי (שניהם יהודים), נועד להיות סאטירה נוקבת על מגמות "ווק" ופוליטיקת זהויות בתיאטרון המודרני.
המלחין אנדרו פוקס שאמר כי הזרז ליצירה היה הפליאה שלו מהשאלה הוויראלית ברשתות חברתיות: "האם אנה פרנק הכירה בפריווילגיה הלבנה שלה?".
השימוש בדמותה של אנה פרנק, קורבן שואה ואייקון היסטורי, נתפס כחילול הקודש וטריוויאליזציה של השואה על ידי מבקרים וצופים רבים, במיוחד בקרב הקהילה היהודית.
עלילת המחזמר היא "הצגה בתוך הצגה", המתארת להקת תיאטרון פרוגרסיבית במיוחד שמחליטה לעבד את סיפורה של פרנק למחזמר "אפרו-לטיני, רב-גזעי וג'נדר-קווירי".
במסגרת עיבוד זה, אנה פרנק מוצגת כנערה לטינית פאנסקסואלית בשם אניטה פרנקו, המסתתרת מהנאצים עם משפחתה המציגה שוני נוירולוגי (נוירו-דיברג'נטית), ואילו פטר ואן-דאן מוצג כדמות לא-בינארית.
ההשראה למחזה הגיעה מדיון ויראלי ברשתות החברתיות משנת 2022, שבו נשאלה ברצינות השאלה האם אנה פרנק "הכירה בפריבילגיה הלבנה שלה".
המחזמר מותח ביקורת חריפה על האבסורד של ניסיונות לעוות את ההיסטוריה כדי שתתאים למסגרות של דיכוי וזהות עכשוויים.
למרות כוונת היוצרים לבצע סאטירה, המחזמר ספג גינויים על המיתוג שלו כגון לוגו בכרזה המעתיק את לוגו המחזה המילטון אך משלב טלאי צהוב, וכן על קטעים סאטיריים לקראת סופו שהתפרשו כשימוש בסטריאוטיפים אנטישמיים ובהצגת הציונות כקונספירציה אימפריאליסטית.
הדיון סביב "סלאם פרנק" הפך לסמל למאבק בין חופש הביטוי האמנותי לבין הרגישות לזכר השואה והצורך באחריות תרבותית.
היוצרים של "סלאם פרנק" טענו כי המחזמר הוא סאטירה ומכוונת שנועדה להצביע על האבסורד והצביעות של פוליטיקת זהויות והדרישות ל"גיוון" שנכפות על אמנות, במיוחד על עיבודים של סיפורים היסטוריים כמו סיפורה של אנה פרנק.
הביקורות על "סלאם פרנק" היו קיצוניות, ונעו בין שבחים על תעוזה סאטירית לבין גינויים חריפים על טריוויאליזציה ואנטישמיות.
חלק ניכר מהביקורות, במיוחד אלו שהגיעו מכלי תקשורת יהודיים ומבקרים שמרנים, טענו כי המחזמר חוצה קו אדום מוסרי.
הטענה המרכזית הייתה שהמחזמר משתמש בסיפורה של אנה פרנק ובסמלי השואה, כמו הטלאי הצהוב בכרזה של המחזה, בצורה צינית ופוגענית, ומקטין את גודל הזוועה ההיסטורית.
מבקרים אחרים טענו כי הסאטירה של המחזמר אינה עקבית, ובמקום לבקר את תרבות ה"ווק" , היא למעשה מאמצת אלמנטים אנטישמיים מסוימים, במיוחד לקראת סוף ההצגה.
מעט מבקרים, לרוב בכתבי עת ליברליים או עצמאיים יותר, שיבחו את המחזמר על היותו פרובוקטיבי, אינטליגנטי ו"מדויק" בניתוח האבסורד של תרבות הזהויות.
הם טענו כי מדובר במחזה שיש לו את האומץ לעורר דיון בנושאים שרוב האמנים פוחדים לגעת בהם.
הצלחת המחזה הובילה להפקת סרט בשנת 1959 שהתבסס על המחזה המקורי.
הסרט, בבימויו של ג'ורג סטיבנס ובכיכובם של מילי פרקינס כאנה פרנק, ג'וזף שילדקראוט בתפקיד אוטו פרנק ושלי וינטרס בתפקיד "פטרונלה ואן-דאן", זכה להצלחה כלכלית ניכרת ו-3 פרסי אוסקר.
בספרה על אנה פרנק כתבה ההיסטוריונית מליסה מולר כי המחזה והסרט היו בעלי השפעה ניכרת על מעמדה של אנה פרנק כסמל ולהמחשת סיפורה.
ביום 28 בספטמבר 1979 שידרה רשת טלוויזיה יפנית TV Asahi סרט אנימה על יומנה של אנה פרנק שנשא את השם "אנה נו ניקי" (יפנית:アンネの日記) בהפקת ניפון אולפני אנימציה.
גרסה נוספת הנושאת את אותו שם יצאה לאקרנים ב-19 באוגוסט 1995 כסרט באורך מלא הנושא את אותו שם, שהופק על ידי החברה היפנית "קובישי-גיישה מאדהאוסו" (יפנית: 株式会社 マッドハウス).
הסרטים שילבו קטעים מיומנה של אנה פרנק עם סיפורים קצרים מפרי עטה שפורסמו בנפרד בספר "סיפורים מן המחבוא סיפורים מן האגף הנסתר".
"יומנה של אנה פרנק" היה שמן של שתי מיני סדרות טלוויזיה מבית ה-BBC הבריטי.
עיבוד ראשון יצא בשנת 1987, התבסס על הסרט האמריקאי משנת 1959 והיה בן 4 פרקים.
סדרה נוספת הופקה בשיתוף עם "France 4" הצרפתי.
חמישה פרקים, כל אחד באורך של חצי שעה, הצילומים החלו באוקטובר 2007 והסדרה שודרה בבריטניה בינואר 2009, ועובדה גם לסרט באורך מלא שהוקרן אף בישראל.
"עליית הגג - הסתרת אנה פרנק" (The Attic: The Hiding of Anne Frank) - סרט טלוויזיה משנת 1988 על אנה פרנק שהיה מבוסס על ספרה של מיפ חיס "לזכור את אנה פרנק", אותה גילמה מרי סטינבורגן ופול סקופילד בתפקיד אוטו פרנק.
אנה פרנק: הסיפור המלא היא מיני-סדרה שהופקה בשנת 2001 על ידי רשת הטלוויזיה האמריקאית ABC בהתבסס על ספרה של מליסה מולר "אנה פרנק: הביוגרפיה".
במהלך הסדרה הועלתה ההשערה כי וילהלם ון מארן הוא שבגד במשפחת פרנק אף על פי שלמעשה זהות הבוגד לא נתגלתה.
על רקע זה וחילוקי דעות נוספים בין מפיקי הסרט לקרן אנה פרנק הביאו להסרת חסות הקרן מהסדרה, ומנעו מהתסריטאים כל אפשרות לשימוש בציטוטים מתוך היומן.
למרות מגבלות אלו זכתה הסדרה לתשבחות ופרסים, עיתון הניו יורק טיימס ציין כי הסדרה היא "ללא ספק, בעלת כוח" והיא זכתה בפרס אמי כמיני-סדרה הטובה ביותר לשנת 2001.
באביב 2020 העלה בית אנה פרנק לערוצו באתר יוטיוב עיבוד של היומן ליומן רשת, שבו החליפה מצלמת וידאו את דפי היומן.
שבעת החודשים האחרונים של אנה פרנק (הולנדית: Laaste Zeven Maanden van Anne Frank) הוא סרט תעודה הולנדי משנת 1988 בבימויו של ווילי לינדוור יוצר סרטים דוקומנטריים המתעד את חצי השנה האחרונה בחיי אנה פרנק בעזרת ראיונות עם 7 נשים ששהו איתה במחנות המעצר והריכוז.
ספר בעל שם דומה פורסם על ידי הבמאי ובו העלה את הראיונות על כתב.
נזכרים באנה פרנק הוא סרט תעודה משנת 1995 שבויים על ידי ג'ון בלייר והופק בשיתוף פעולה עם בית אנה פרנק, מחלקת הסרטים של דיסני וה-BBC.
הסרט זכה לגרסה תיאטרלית שהופצה על ידי חברת סוני.
בגרסה זו דובבו קטעים מיומנו של אוטו פרנק על ידי קנת בראנה וקטעים מיומנה של אנה פרנק דובבו על ידי גלן קלוז.
מיפ חיס שיתפה פעולה עם יוצרי הסרט והייתה דמות מרכזית בסרט באמצעות ראיונות.
החיים הקצרים של אנה פרנק (הולנדית: Het Korte Leven van Anne Frank) הוא סרט תעודה הולנדי משנת 2001. ייחודו העיקרי בהצגת קטע וידאו משנת 1941 בו מופיעה אנה פרנק וקטע וידאו משנות השישים של המאה העשרים ובו מתועד ריאיון עם אוטו פרנק.
חברי הכיתה של אנה פרנק הוא סרט תעודה משנת 2008 בבימויו של אייל בורס, המתעד מפגש מחודש בין חברי הכיתה של אנה פרנק ששים וחמש שנה לאחר שרדיפת הנאצים הפרידה ביניהם.
יומנו של חנון הוא ספר מאויר שנכתב על ידי הסופר והמאייר האמריקאי ג'ף קיני.
הספר הוא הראשון בסדרת הספרים יומנו של חנון.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2008 בתרגומו של תומר קרמן, בהוצאת כנרת.
הפורמט המקורי של הספר נשאר, והוא כתוב באותיות כתב, גדולות ועגולות, הנראות כאילו נכתבו על ידי ילד.
עלילת הספר מתארת את חייו של גרג הפלי, נער אמריקאי העולה לחטיבת הביניים, שהוא האח האמצעי בין שני אחים, רודריק (אחיו הבכור) ומני (אחיו הקטן).
גרג הפלי הוא "חנון" המתקשה עם בעיות האופייניות לגילו בבית ובבית הספר.
העולם התרבותי המתואר בספר הוא עולם אמריקני עירוני, והוא כולל אירועים כ"תעלול או ממתק" בליל כל הקדושים, קניית מתנות בחג המולד, בחירות לתפקיד גזבר הכיתה והצגת הקוסם מארץ עוץ על ידי ילדי בית הספר.
גרג הפלי - תלמיד בן 12 שמתחיל ללמוד בחטיבת הביניים וכותב היומן.
מחשיב את עצמו כחנון לכאורה.
אחיהם האמצעי של רודריק ומני.
למרות החברות ביניהם, הם נוהגים ליצור מעשי קונדס.
רודריק הפלי - אחיו הבכור של גרג, נוהג להציק לו כל הזמן.
הוא מתופף בלהקה שלו "חיתול תאון" (איות שגוי שלו ל"חיתול טעון").
ראולי ג'פרסון - מפונק וילד יחיד להורים עשירים.
בתחילת הספר, הוא מתאפיין בהתנהגות ילדותית שלעיתים מעצבנת את גרג.
אך בסופו של דבר, הוא קיבל את ראולי כמו שהוא והתחילו להיות החברים הטובים ביותר.
הוא עזר לגרג לכתוב קומיקס לעיתון בית הספר כדי להפוך אותו לתלמיד פופולרי.
מני הפלי - אחיו הקטן של גרג, הוריו מעדיפים אותו יותר מאחיו הבכורים ומאשימים אותם במה שהם לא עשו.
לכן, התנהגות זו גורמת לגרג להרגיש כעס.
נוהג להתפרע ולקלקל דברים ומאשים בכך את גרג ורודריק, שני אחיו.
סוזן הפלי - אימו של גרג, קנתה לו את היומן, היא נוהגת להעמיד אותו במצבים מביכים .
פרנק הפלי - אביו של גרג, אוהב לעבוד על הדגם שלו על מלחמת האזרחים האמריקאית, תמיד מעדיף שגרג יעסוק בדברים גבריים.
שיראג גופטה - תלמיד נמוך מכיתתו של גרג, גרג עשה עליו את מתיחת "שיראג הבלתי נראה" בספר רודריק שולט.
קולין לי - חברו הטוב הזמני של ראולי.
דארן וולש - תלמיד מכיתתו של גרג שנגע בגבינה שהייתה על האספלט (משחק נגיעת הגבינה).
פרגלי - ילד חנון מכיתתו של גרג, בעל "בעיות הגיינה".
אכילת סוכר גורמת לו להיות יותר היפראקטיבי.
פטי פארל - ילדה בת כיתתו של גרג, פטי שונאת אותו ונוהגת להציק לו ולהאשים אותו, גרג שונא אותה.
סבתא גאמי - סבתא של גרג, עשתה את ה"שיחה" בעובדות החיים
דוד גארי - דוד של גרג, גרוש 3 פעמים.
דוד צ'ארלי - דוד של גרג, נהג להציק לו כשהיה קטן.
דוד ג'ו - דוד של גרג, אחיו הקטן של פרנק, נוהג לעצבן את פרנק.
מר ג'פרסון - אבא של ראולי, לא אוהב את גרג.
יומנו של חנון - רודריק שולט הוא ספר מאויר שכתב ג'ף קיני.
הספר הוא השני בסדרת הספרים יומנו של חנון המתארים את חייו של גרג הפלי, תלמיד בחטיבת ביניים.
הספר יצא בפברואר 2008. בעקבות הספר, הופק סרט הלייב אקשן "יומנו של חנון 2: רודריק שולט" וסרט ההנפשה "יומנו של חנון 2: רודריק שולט".
במהלך ספר זה, מתואר החופש הגדול של גרג ושנת הלימודים שבאה אחריו.
הספר מתמקד ביחסים שבין הדמות הראשית ביצירה, גרג הפלי, לבין אחיו הבכור רודריק.
בתחילת הספר מסופר על כך שרודריק, גילה את הביטאון הראשון של אחיו (הספר הראשון בסדרה).
בהמשך גרג מספר על אירועי חופשת הקיץ שלו.
בסוף הספר מתגלה סוד של גרג שנגרם ממעשה שעשה בקיץ - כאשר הוא בא לסבו, המתגורר בדיור מוגן, גרג שבר ללא כוונה את מנעול יומנו.
כדי למנוע מאחיו רודריק, שהיה גם הוא אצל סבם, לראות את תוכן היומן, לקח גרג את היומן וקרע אותו בשירותים הציבוריים של בית האבות.
כעבור מספר דקות, גילה גרג כי נכנס בטעות לשירותי הנשים, אך הוא לא היה יכול לצאת כי לא רצה שנשים שהגיעו לשם יראו אותו.
עקב כך, הוא המשיך להסתתר, אך כעבור זמן מה הוצא על ידי אבטחת בית האבות.
באותו זמן, רודריק צפה בו בשירותים דרך מצלמות האבטחה.
בסוף שנת הלימודים שלאחר אותו קיץ, רודריק מספר את הסוד לחבריו, אלה למכריהם וכן הלאה, אך הסיפור השתנה כשעבר מאוזן לאוזן, עד שהשמועה הפכה לכך שהציץ לשירותים בבית ספר לבנות.
גרג זוכה להערכה רבה בקרב הבנים והופך למקובל ביותר בבית הספר.
בסוף הספר רודריק וגרג משלימים, ואף גרג עוזר לרודריק להכין עבודה לבית הספר.
גרג הפלי - הוא ילד חנון שכותב את היומן, אחיהם של רודריק ומני.
רודריק הפלי - אחיו הגדול של גרג, בתחילת הספר מציק לגרג.
ראולי ג'פרסון - חברו הטוב ביותר של גרג, הוא מאוד ילדותי ונוהג לשחק במשחקים "ילדותיים".
סוזן הפלי - אימו של גרג, מעמידה אותו במצבים מביכים.
פרנק הפלי - אביו של גרג, לא "מבין" את גרג כל כך ומצפה ממנו לעסוק בתחומי עניין בריאים ללא משחקי קונסולה.
מני הפלי - אחיו הקטן של גרג, הוא ילד "קטן ותחמן" שההורים אוהבים אותו ומגנים עליו יותר מגרג ורודריק.
שיראג גופטה - חברו של גרג לכיתה, הוא ילד נמוך וצוחקים עליו, במהלך הספר הילדים בכיתתו (במיוחד גרג) התבדחו על חשבונו.
פטי פארל - ילדה מכיתתו של גרג, הוא שונא אותה(מופיעה גם בספר הקודם)
ביל וולטר - סולן בלהקה של רודריק.
אדם בן 35 מובטל ועדיין גר עם הוריו.
פרנק חושב שביל הוא השפעה רעה בשביל רודריק.
יומנה של ברידג'ט ג'ונס הוא סרט קולנוע בריטי משנת 2001, מסוגת הקומדיה הרומנטית.
הסרט בבימויה של שרון מגווייר, ובהשתתפות השחקנים רנה זלווגר כברידג'ט ג'ונס, יו גרנט כדניאל קליוור וקולין פירת' כמארק דארסי, שני מחזריה של ברידג'ט.
לסרט הפקו סרטי המשך, ביניהם "ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים" שיצא ב-2004 ו"ברידג'ט ג'ונס בייבי" שיצא ב-2016.
התסריט הוא עיבוד קולנועי של ספר בשם זהה מאת הלן פילדינג, שנכתב בהשראת "גאווה ודעה קדומה".
ברידג'ט ג'ונס מתוסכלת; היא בת 32, אינה מצליחה לרזות והיא עדיין רווקה.
יש לה נטייה לשתות יותר מדי, לדבר שטויות ולעשות בושות באופן כללי.
היא עובדת בהוצאת ספרים ומתאהבת בבוס שלה, דניאל קליוור.
במסיבת ערב השנה החדשה של הוריה, בתחילת 1999, בריג'ט מתוודעת למארק דארסי, מכר ילדות ועורך דין נאה, בן לחברים של הוריה, שאמהּ מנסה לשדך לה.
מארק קורא לברידג'ט טיפשה ווולגרית, והיא חושבת שהוא יהיר וגס רוח.
כשהיא שומעת את מארק רוטן לאמו על ניסיונה להסדיר לו "אישה חסרת שליטה מילולית שמעשנת כמו ארובה, שותה כמו דג ומתלבשת כמו אמהּ", בריג'ט מגבשת את החלטת השנה החדשה לשנות את חייה.
היא מתחילה לנהל יומן כדי לתעד את ניסיונותיה להפסיק לעשן, להפסיק לשתות, לרדת במשקל ולמצוא בן זוג.
ברידג'ט ודניאל מתחילים לפלרטט בעבודה, לקראת השקת ספר חשובה, שבה ברידג'ט נתקלת במארק ובעמיתתו הזוהרת והמתנשאת נטשה.
ברידג'ט עוזבת עם דניאל והם אוכלים ארוחת ערב, למרות המוניטין הידוע לשמצה של דניאל כרודף שמלות.
דניאל מספר לברידג'ט שהוא ומארק היו חברים בעבר, אבל מאז שמארק שכב עם ארוסתו, הם שונאים זה את זה.
ברידג'ט ודניאל מתחילים לצאת יחד.
ברידג'ט מוזמנת למסיבה משפחתית, שתוכננה כמסיבת תחפושות "Tarts & Vicars", והיא קושרת את זה לסוף שבוע של חופשה עם דניאל.
הם מבלים את היום שלפני המסיבה בפונדק כפרי בו שוהים גם מארק ונטשה.
בבוקר המסיבה, דניאל אומר שהוא חייב לחזור ללונדון לעבודה ומשאיר את ברידג'ט לבושה כשפנפנת פלייבוי למסיבה.
כשהיא חוזרת ללונדון וקופצת לביתו של דניאל, היא מגלה את העמיתה האמריקאית שלו, לארה, עירומה בדירתו.
ברידג'ט מנתקת איתו קשרים ומיד מחפשת קריירה חדשה.
היא זוכה לעבודה חדשה בטלוויזיה, וכשדניאל מתחנן בפניה להישאר, היא מצהירה שהיא מעדיפה על פני עבודה אתו עבודה לנגב את התחת של סדאם חוסיין.
ברידג'ט משתתפת בארוחת ערב עם חברים, שם היא האדם היחיד שהוא ללא בן זוג.
שוב היא נתקלת במארק ונטשה.
מארק מתוודה בפני ברידג'ט בפרטיות שלמרות הטעויות שלה, הוא מחבב אותה "בדיוק כמו שאת".
זמן מה לאחר מכן, הוא מאפשר לברידג'ט ריאיון טלוויזיה בלעדי בתיק משפטי חשוב שניהל, דבר שמחזק את הקריירה שלה ומאפשר לה לראות אותו אחרת.
ברידג'ט מתחילה לפתח רגשות כלפי מארק, וכשהיא מנסה לבשל בחוסר הצלחה ארוחה למסיבת יום ההולדת שלה, הוא נחלץ לעזרתה.
לאחר חגיגת ארוחת ערב שמחה עם חבריה של ברידג'ט ומארק, מגיע דניאל השיכור ומקבל באופן זמני מונופול על תשומת הלב של ברידג'ט.
מארק עוזב, אבל חוזר לאתגר את דניאל והם מנהלים קרב אגרופים ברחוב, ולבסוף עפים מבעד לחלון של מסעדה יוונית.
הקרב מסתיים בסופו של דבר, כאשר ברידג'ט נוזפת במארק והוא עוזב, והיא דוחה גם את דניאל.
אמה של ברידג'ט, פמלה, עזבה את אביה של ברידג'ט, קולין, והחלה רומן עם מגיש ערוץ הקניות ג'וליאן.
כשהרומן מסתיים, היא חוזרת לבית משפחתה ומגלה לברידג'ט שההתנגשות של מארק ודניאל נבעה מכך שמארק גילה שדניאל (אז החבר הכי טוב של מארק באוניברסיטת קיימברידג') שכב עם אשתו של מארק, ולא להפך כפי שתיאר דניאל.
במסיבת יום הנישואין של בני הזוג דארסי (הוריו של מארק) באותו יום, ברידג'ט מתוודה בפני מארק על רגשותיה כלפיו, אך מגלה שהוא ונטשה קיבלו עבודה בניו יורק והם על סף אירוסים, לפי אביו של מארק.
ברידג'ט קוטעת את הרמת הכוסית בנאום מרגש שמתפוגג כשהיא מבינה את חוסר התקווה של עמדתה.
למרות שלדבריה יש השפעה על מארק, הוא עדיין טס לניו יורק.
חבריה של ברידג'ט מתאספים כדי לתקן את ליבה השבור בטיול מפתיע לפריז, אבל כשהם עומדים לעזוב, מארק מופיע בדירתה של ברידג'ט.
בדיוק כשהם עומדים להתנשק בפעם הראשונה, ברידג'ט נחפזת לחדר השינה שלה כדי להחליף לתחתונים סקסיים יותר.
מארק מציץ ביומן הפתוח שלה, קורא את הדעות הלא מחמיאות שלה עליו, ומסתלק.
ברידג'ט מבינה מה הוא קרא וחוששת ששוב איבדה אותו, רצה אחריו החוצה בשלג בתחתונים עם הדפס עור נמר וקרדיגן דק, אבל לא מוצאת אותו.
מאוכזבת, היא עומדת לחזור הביתה כשהוא מופיע שוב, היא מתנצלת והוא מגיש לה יומן חדש, "כדי להתחיל מחדש".
הם מתנשקים ברחוב המכוסה שלג.
במהלך האודישנים נוצר ספק האם שחקנית אמריקאית כמו זלווגר יכולה לשחק אישה בריטית.
אך זלווגר הצליחה מאוד בתפקידה וקטפה ביקורת טובה על הופעתה בסרט.
בנוסף, היא גם הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
היא גם נאלצה לעלות במשקל לצורך התפקיד.
סאלי פיליפס, שמגלמת בסרט את חברתה הטובה של ברידג'ט, נבחנה לתפקיד הראשי, אך לא התקבלה עקב אלמוניותה.
קייט וינסלט נבחנה אף היא לתפקיד, אך היא לא התקבלה מפני שהייתה צעירה מדי.
שם משפחתו של מארק הוא דארסי.
בסוף הסרט השלישי מתברר שיש לו שם אמצעי - פיצוויליאם, שזהו שמו הפרטי של מר דארסי.
מארק ודניאל הם טיפוסים שאופיים מנוגד לחלוטין, בדומה להבדלים בין מר דארסי ומר ויקם: מארק הוא טיפוס לכאורה משעמם ויבש, ואילו דניאל הוא טיפוס חלקלק, שופע קסם אישי, רודף נשים, שקרן וחסר מצפון.
דניאל מספר לברידג'ט שמארק גרם לו עוול והיא מאמינה לו, אבל לקראת סוף הסרט מתברר שזה היה בדיוק ההפך.
ברידג'ט עובדת בהוצאת הספרים פמברלי - שם האחוזה של מר דארסי.
קולין פירת', השחקן שמגלם את דמותו של מארק, גילם את דמותו של מר דארסי באחד העיבודים הטלוויזיוניים.
יומנו של חנון - הקש האחרון הוא ספר מאויר שנכתב על ידי סופר והקריקטוריסט האמריקאי ג'ף קיני, הספר השלישי בסדרת הספרים יומנו של חנון.
בספר זה אבא של גרג משקיע מאמצים כדי להקשיח את בנו גרג.
ספר זה יצא לאור בארצות הברית ב-13 בינואר 2009 בארצות הברית ובישראל ב-15 בנובמבר 2009.
הספר נמכר בישראל במכירה מוקדמת בכ-10,000 עותקים.
במהלך ספר זה מתוארים חייו של גרג מינואר עד סוף שנת הלימודים.
לגרג נמאס להיות "ילד גדול", מכיוון שמתנות חג המולד שהוא מקבל מתאימות לילד מבוגר וכוללות סל כביסה, גרביים וספרים, והוא מעוניין במתנות שקיבל כילד קטן - משחקי מחשב.
אביו של גרג יוצא לסרט עם רודריק וגרג ובקופה הם פוגשים בחור שהסתכסך פעם עם אביו של גרג אך הוא השתנה לטובה אחרי ששהייה בפנימייה צבאית שינתה אותו .
אביו של גרג חושב שהוא יכול להפוך את גרג לגבר.
גרג הפלי - כותב את היומן, ילד "חנון", אחיהם של רודריק ומני.
במהלך הספר הולך לחוג כדורגל, ומנסה לשכנע את אביו לא ללכת לפנימייה צבאית.
רודריק הפלי - אחיו הגדול של גרג, הוא המתופף של להקת חיתול תאון.
ראולי ג'פרסון - חברו הטוב ביותר של גרג.
פרנק הפלי - אביו של גרג, רושם אותו לחוג כדורגל, וכמעט הביא אותו לפנמייה צבאית.
הולי הילז - גרג מאוהב בה לאורך כל הספר, אך היא תופסת אותו רק כידיד.
סוזן הפלי - אימו של גרג.
מני הפלי - אחיו הקטן של גרג, והוא מלשין עליו כל הזמן.
פרגלי - הוא ילד מכיתתו של גרג, גרג מפחד ממנו באופן מסוים ואף שונא אותו.
בשנת 2012 יצא לאקרנים סרט הלייב אקשן "יומנו של חנון 3: קיץ קטלני", שמבוסס על ספר זה ועל המשכו, "יומנו של חנון - קיץ קטלני".
הסרט הוא השלישי בסדרת הסרטים "יומנו של חנון" שמבוססת על סדרת הספרים, כאשר הוא הכניס 77.2 מיליון דולר ממכירות הכרטיסים.
בשנת 2025 צפוי לצאת בשירות הסטרימינג דיסני+ סרט מונפש שמבוסס על ספר זה, כאשר זהו הסרט הרביעי שמונפש ומבוסס על סדרת הספרים.
"יומנה של אנה פרנק" (אנגלית The Diary of Anne Frank) היא מיני סדרת טלוויזיה מבית ה-BBC הבריטי, בשיתוף עם "France 4" הצרפתי.
בסדרה חמישה פרקים, כל אחד באורך של חצי שעה, המבוססים על המקרים המתוארים ב"יומנה של אנה פרנק", מרגע הכניסה למחבוא, עד לגילוי היומן על ידי מיפ חיס.
הסיפור עובד לסדרת טלוויזיה על ידי התסריטאית הבריטית דבורה מוגאץ', והצילומים החלו באוקטובר 2007 בבריטניה.
מיני-סדרה זו שודרה בבריטניה בינואר 2009, ועובדה גם לסרט באורך מלא שהוקרן אף בישראל.
אלי קנדריק – אנה פרנק
איאן גלן – אוטו פרנק
טמזין גרג – אדית פרנק
רון קוק – הרמן ואן דאן
לזלי שארפ – פטרונלה ואן דאן
ניקולס פרל – אלברט דיסל
קייט אשפילד – מיפ חיס
ג'ף ברטון – פטר ואן דאן
היילי וייט – חנה גוסלר
יומנו של חנון – קיץ קטלני הוא ספר מאויר של הסופר והמאייר האמריקאי ג'ף קיני, שיצא לאור ב-12 באוקטובר 2009. הספר הוא הרביעי בסדרת הספרים יומנו של חנון.
הוא מספר על קורותיו של גרג הפלי במהלך החופש הגדול, בו גרג רוצה להישאר ולשחק בבית והוריו מנסים לגרום לו להיות פעיל.
עלילת הספר מתרחשת בזמן החופש הגדול.
גרג רוצה להישאר בבית ולשחק בפלייסטיישן, אבל אמו רוצה שיהיה יותר פעיל.
היא מקימה מועדון קריאה לילדי השכונה ומנסה בכל הזדמנות לגרום לו לעשות פעילויות עם ילדים אחרים.
גרג מבלה בעיקר עם חברו ראולי, אבל יחסיהם מתקררים בהמשך, אחרי שגרג לא מזמין את ראולי למסיבת יום ההולדת שלו.
גרג מאוכזב שהוא לא קיבל כלב מתנה ליום ההולדת.
אביו של גרג קונה לבניו כלב בשם מזי (Sweetie), אך בסופו של דבר אף אחד במשפחה לא נלהב לטפל בחיית המחמד החדשה, שגם מפריעה לגרג לישון ולצפות בטלוויזיה.
גרג מוצא עניין חדש מחוץ לבית: חיזור אחרי הת'ר הילס, מצילה, שבה הוא מעוניין כי הוא רוצה חברה בגיל תיכון.
הוא מנסה להרשים אותה על ידי ביצוע מטלות עבורה וגערות בילדים שעוברים על חוקי הבריכה, אבל היא לא שמה לב אליו.
כשהיא מצפה ממנו לנקות קיא של ילד אחר, הוא נמנע מלעשות את זה ודרכיהם נפרדות.
אמא של ראולי מציעה לגרג לנסוע איתם לחופשה בקאנטרי קלאב, ואמא של גרג עונה בשבילו שכן.
גרג לא נהנה בקאנטרי, ואחרי שראולי מתלונן שגרג "שרף" לו את היד עם סרט גומי, אביו נקרא לקחת אותו חזרה.
גרג חושש שאביו מתכוון למכור אותו לבית יתומים, בגלל משהו שהוא קרא ביומן של האב.
הוא מתקשר למשטרה, וכשהשוטרים מגיעים מתברר שהאב התכוון לקחת את גרג למשחק בייסבול.
אבא של גרג נותן את הכרטיסים לשוטרים, לאכזבתה של האם.
לאחר מכן היחסים בין גרג לאביו נהיים מתוחים, אבל גרג משתכנע בסוף שהם יהיו בסדר, על בסיס השנאה המשותפת שלהם לדברים רבים.
ההורים של גרג מחליטים למסור את הכלב לסבתו.
הספר מסתיים בכך שגרג מדפדף באלבום תמונות שאמו הכינה לסיכום הקיץ.
הכותרת היא "הקיץ הכי טוב אי-פעם", וגרג לא היה יכול להסכים פחות.
גרג הפלי - ילד "חנון" שכותב יומן, חברו הטוב של גרג הוא ראולי, ואח של מני ורודריק.
רודריק הפלי - אחיו הגדול של גרג, אוהב לנגן מוזיקת "מטאל" ולהציק לגרג.
ראולי ג'פרסון- חברו הטוב ביותר של גרג.
פרנק הפלי - אביו של גרג.
בספר זה קנה כלב לילדיו.
מזי (Sweetie) - כלב שאביו של גרג קנה.
בסוף הספר מזי נמסר לסבתו של גרג.
רוברט ג'פרסון - אביו של ראולי.
מני הפלי - אחיו הקטן של גרג.
הת'ר הילז - הילדה הכי יפה בתיכון.
גרג מעוניין בה ומנסה להרשים אותה ללא הצלחה.
הולי הילז - אחותה של הת'ר.
פרגלי - ילד מוזר בעל בעיות היגיינה שגר מעבר לרחוב.
סבא של גרג – אביו של פרנק, אשר גר במגדלי מרגוע.
יוֹמנוֹ של חנוּן היא סדרת ספרים שנכתבה בידי הסופר והמאייר האמריקאי ג'ף קיני.
הספרים מתארים את עולמו של תלמיד חטיבת ביניים בשם גרג הפלי, וכתובים מנקודת מבטו בגוף ראשון כיומן תוך שילוב איורים רבים.
הכתיבה בסדרה היא בעלת מאפיינים סאטיריים תוך שימוש נרחב באירוניה, בסרקזם ובקריינות לא-אמינה.
עד עתה יצאו בסדרה תשעה-עשר ספרים ושישה ספרי ספין-אוף.
בנוסף לכך, ארבעה מספרי הסדרה עובדו לסרטי קולנוע.
קיני פרסם את "יומנו של חנון" לראשונה כבלוג אינטרנטי בספטמבר 2004, שעודכן מדי יום עד יוני 2005. עד שנת 2009 קיבל הבלוג מעל 20 מיליון צפיות.
בפברואר 2006 קיני חתם על חוזה עם חברת ההוצאה לאור "הארי נ.
אברמס" כדי להוציא לאור את "יומנו של חנון" כספר מודפס.
הספר הראשון בסדרה יצא באפריל 2007 וזכה להצלחה מסחרית עצומה.
הוא תורגם לעברית על ידי תומר קרמן ויצא לאור בישראל על ידי הוצאת כנרת, שממשיכה לפרסם את ספרי הסדרה בישראל, כיום בתרגומו של ארז אשרוב.
גרג (גרגורי) הפלי – כותב היומן, תלמיד בחטיבת ביניים.
רודריק הפלי – אחיו הגדול של גרג, מציק לגרג.
ראולי ג'פרסון – חברו הטוב ביותר של גרג, בעל אישיות ילדותית.
לראולי יצא ספר ספין-אוף משלו בשם יומנו של חבר מושלם.
מני הפלי – אחיו הקטן של גרג.
מפונק מאוד, עושה בעיות לגרג.
סוזן הפלי – אמו של גרג.
קשוחה ופתייה שפועלת על פי מה שהיא קוראת במדורי אימהות.
פרנק הפלי – אביו של גרג.
יורד לחייו של גרג, אך לפעמים מנסה להציל את גרג מרעיונותיה של אמו.
חובב היסטוריה ואת תקופת מלחמת האזרחים.
בסדרה ישנן דמויות רבות, חלקן חוזרות מספר רב של פעמים ותופסות חלק בכמה ספרים בסדרה.
הולי הילז – תלמידה בכיתתו של גרג.
גרג מאוהב בה ותמיד מנסה להרשים אותה.
נחשבת "הכי יפה בחטיבת הביניים".
מסוף הספר השלישי ואילך גרג מאבד בה עניין אחרי שהיא התבלבלה בינו לבין פרגלי, הילד הכי מוזר בחטיבה.
פרגלי – תלמיד בכיתתו של גרג, בעל התנהגות אקסצנטרית ולפעמים דוחה.
גרג מזלזל בו וחושב שהוא ילד בודד ומוזר.
פטרישה (פטי) פארל – תלמידה בכיתתו של גרג.
גרג רואה אותה כמרשעת וקשוחה ואף שבר לה את המשקפיים פעם.
שיראג גופטה – תלמיד בכיתתו של גרג.
חבר של גרג, נכתב עליו שהוא מאוד נמוך.
גרג צוחק על חשבונו בכמה בדיחות שבהן שותפים ילדי הכיתה, כמו "שיראג הבלתי נראה"
ברייס אנדרסון – הילד הכי מקובל בשכבה של גרג.
סבתא גאמי – סבתה רבתא של גרג, מצד אבא.
מזי – כלבו של גרג.
גרג לא אוהב אותו כל כך, ואביו של גרג מטורף עליו אבל מזי לא משיב לו אהבה; מזי אוהב את אימו של גרג.
נמסר לסבתו של גרג שפיטמה אותו והלבישה אותו בצורה מביכה.
בני מינגו – נערי שוליים מוזרים המסתובבים ביער.
מקלי מינגו – המנהיג של בני מינגו.
לובש חגורה גדולה עם אבזם מתכת
איש העז – דמות בדיונית: חצי איש חצי עז
גברת טאטל – השכנה של משפחת הפלי.
לילנד – היה הבייביסיטר של ראולי, תלמיד בתיכון, רודריק אומר שהוא חננה, שיחק עם גרג וראולי מכשפים ומפלצים.
סבתא – אמה של סוזן.
דוד גארי – רווק, התחתן 4 פעמים.
דוד ג'ו – אחיו של פרנק, דוד של גרג, יש לו כלב.
אחיו הקטן של פרנק, פרנק כועס עליו כי הרס למני את הגמילה מחיתולים.
דוד צ'רלי – דוד של גרג.
סבא – סבא של גרג, גרג הנכד המועדף עליו.
ביל- סולן הלהקה של רודריק
התר הילז – אחותה הגדולה של הולי.
גרג מנסה להפוך לחבר שלה במהלך חופשית הקיץ בספר "קיץ קטלני"
אביגיל- חברה של ראולי למשך פרק זמן מסויים בספר 8
אביו של ראולי - לא מחבב במיוחד את גרג
דודה רבתא ריבה – מתה והורישה את הירושה למשפחת הפלי.
ג'ושי – כוכב פופ אירופאי, ראולי מעריץ שלו, אומר "תכבדו את ההורים ולכו בעקבות החלום".
סבתא מימו – סבתא של גרג.
נפטרה, עשתה את ביצי חג הפסחא.
סוניה – אשתו האחרונה של דוד גארי.
לידיה – אשתו השלישית של דוד גארי.
אלכס ארודה – ילד חכם
מכנסי ג'יפה – ילד בן חמש שמציק לגרג ולראולי
משפחת הגורילות – משפחה אשר גורמת צרות לגרג
קארל קל – ילד שהיה מצטיין בכיתה עד שהמציאו עליו בדיחה ובעקבותיה הפסיק להצטיין בכיתה.
בתחילה היה הספר סדרת קומיקס, שפורסמה בהמשכים באתר FunBrain.com, אך כאשר הוחלט להפוך את העלילה לספר מודפס, החליט קיני לפצל אותה למספר ספרים.
הפורמט בו נכתב הספר הוא מיוחד.
בהיותו, כביכול, יומן של ילד בכיתה ז', הספר כתוב ב"כתב יד" גדול, עמוד של הספר מכיל מעט טקסט יחסית, והאיורים הם רבים ומאוירים כאילו אוירו על ידי ילד.
גם השפה ואוצר הדימויים והמילים הם ילדותיים במכוון.
סדרת הקומיקס "יומנו של חנון" התפרסמה באתר "FunBrain" משנת 2004 וזכתה לקהל קוראים של מיליונים.
הספר הראשון בסדרה, "יומנו של חנון" יצא לאור באפריל 2007 בארצות הברית, והתקבל בהתלהבות.
הוצאת הספר לאור במקביל לפרסום הסדרה באינטרנט, הייתה מודל לשיווק באינטרנט, כשקיני, מעצב אתרים בהכשרתו, נבחר בשל הצלחה זו להיות אחד מ-"100 האנשים המשפיעים" לשנת 2009 על ידי טיים מגזין.
הספר שהה למעלה משנה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
הספר "יומנו של חנון - עובדות החיים" ("האמת המכוערת" במקור) היה אמור להיות האחרון בסדרה, כיוון שבו גרג מסיים את החטיבה.
אך בדף הראשון בספר החמישי כתוב תחת השורה "בקרוב" – "עוד יומנו של חנון".
ב"יומנו של חנון – עשה זאת שוב בעצמך", כתוב מתחת שורת "בקרוב" – "יומנו של חנון 6".
בחודש יוני 2011 פרסמו ברשת שהספר השישי יקרא "Diary of a Wimpy Kid: Cabin Fever" או בעברית מכת קור, והוא יצא ב-15 בנובמבר 2011 באנגלית.
הספר יצא ב-6 בספטמבר 2012 בעברית.
בנוסף יצא גם ספר שביעי בשם הצלע השלישית.
הספר ה-14, "בית ההריסות", יצא ב-5 בנובמבר 2019 ובאותו יום יצא גם בתרגום לעברית.
כשנה אחר כך ב-27 בנובמבר 2020 יצא באנגלית הספר ה-15, "במים עמוקים" וכמעט חודשיים אחרי, ב-10 בדצמבר 2020, יצא בתרגום לעברית.
לאחריו הגיעו הספרים "יומנו של חנון- קליעה גורלית", "יומנו של חנון- מלחמת הלהקות" "יומנו של חנון- ראש פתוח" "יומנו של חנון- מנה חמה" ו "יומנו של חנון- הורס המסיבות"
סרטים המבוססים על סדרת הספרים (2010-2021)
סרטי לייב-אקשן (פוקס המאה ה-20)
שם הסרט מועד הפרסום 1 יומנו של חנון 19 במרץ 2010 2 יומנו של חנון – רודריק שולט 25 במרץ 2011 3 יומנו של חנון – קיץ קטלני 3 באוגוסט 2012 4 יומנו של חנון – חופשה על גלגלים 19 במאי 2017
סרטי הנפשה (חברת וולט דיסני)
שם הסרט מועד הפרסום 1 יומנו של חנון 3 בדצמבר 2021 2 יומנו של חנון 2: רודריק שולט 2 בדצמבר 20223יומנו של חנון בכריסמס: מכת קור8 בדצמבר 2023
יומנו של חנון – עובדות החיים הוא ספר מאויר של הסופר והמאייר האמריקאי ג'ף קיני.
הספר הוא החמישי בסדרת הספרים יומנו של חנון.
הספר מספר על שנתו האחרונה של גרג בחטיבה, ותהליך ההתבגרות שלו.
הספר יצא בעברית ב-4 בספטמבר 2011.
גרג הפלי חווה את שנתו האחרונה בחטיבת הביניים, מה שמשמח אותו בתחילה, אך לאחר מכן מתחיל להעציב אותו.
הוא נאלץ לחוות קשיים חברתיים, מעשיים, קשיים במשפחה וחובות.
בספר זה (המתאר את חייו של גרג מה-1 בספטמבר עד ה-30 בנובמבר) משפחת הפלי "מאבדת את הצפון" ומשנה את הרגליה, זאת ניתן לראות במעברה של סוזן הפלי, האם, ללימודים אקדמיים.
כמו כן, ברוב חלקי הספר גרג רב עם ראולי שוב ואינו מיודד עמו, אלא רק בסוף הספר.
גרג כבר מתבגר ועובר הרבה שינויים בחייו.
במהלך העלילה גרג מביע את תסכולו מהשנויים בחייו כמו החלפתה של מורתו למתמטיקה, מעברה של אמו ללימודים, החלפת רופא השיניים שלו, גיוס עוזרת הבית והשיעור החדש בבית הספר: "עובדות החיים".
גרג עושה כל מה שאפשר כדי לנחם אותו, תומך בו ועומד לצידו בכל המריבות, אך דאגתו לרודריק ולעתידו אינה מרפה ממנו.
כמו כן, גרג נרשם למסיבת "אין יציאה", מסיבת "בנים-בנות" שחטיבת הביניים של גרג ארגנה.
גרג חשב שהמסיבה תהיה דומה למסיבה נורמלית של בני נוער, אך בפועל המסיבה הייתה ילדותית ומשעממת.
בהמשך דודו של גרג, גארי נישא בפעם הרביעית וגרג מתוסכל מאוד מכך משום שלא הגיע למסיבה שארגן אחד הילדים המקובלים בשכבה מעליו אך בהמשך הוא גילה שלא החמיץ הרבה .ומתוסכל מהשינוי שבחייו שכמו השתנו מקצה לקצה.
עם זאת, יש בליבו תקווה שהכול יסתדר בסופו של דבר.
גרגורי (גרג) הפלי - נער מתבגר בגיל המעבר בין חטיבת הביניים לתיכון.
הוא לומד את שנתו האחרונה בחטיבה, ותוך זמן קצר חש מתוסכל מכך.
הוא מודאג ועצוב בגלל אחיו רודריק, וכדי להגן עליו פוצח במריבה הקשה ביותר שהייתה לו עם אביו עד כה.
קשה לו עם דאגתו לאחיו, תהליך התבגרותו וריחוקו של ראולי, וכל אלה הופכים את התקופה אותה הוא מתאר לאחת הקשות בחייו.
רודריק הפלי - אחיו הגדול והאהוב של גרג.
מקים להקת "חיתול טעון" (שכן רודריק מאיית את זה "חיתול תאון").
עובר תקופה לא קלה במהלך הספר, על רקע מריבות עם אביו בנוגע ללימודיו העתידיים בקולג' ועל רקע כישלונות חוזרים ונשנים של להקתו.
גרג, שמודאג בגללו מאוד, רב גם הוא עם אביו על מנת להגן על רודריק והשניים חווים את המשבר יחדיו, מנסים למצוא רגעים משותפים משמחים בזמן התקופה הקשה.
פרנק הפלי - אביהם של רודריק, גרג ומני.
שקדן ודורש שגרג ייקח על עצמו יותר אחריות ויהיה עצמאי יותר.
במהלך הספר לוחץ על רודריק להרשם לקולג' ורב עמו ועם גרג על כך.
מני הוא ילד מפונק וקטן, והוא יכול לעשות כמעט כל דבר שיתחשק לו בבית הפלי.
מעולם לא עורר את חמתם של אימו ואביו.
סוזן הפלי - אימם של השלישייה ואשתו של פרנק.
במהלך הספר הולכת ללימודים אקדמיים ומפקירה את הבית בידי הגברים, ואחר כך בידי איזבלה.
איזבלה - המשרתת העצלנית שסוזן שוכרת.
איזבלה אינה עושה אף עבודה, אלא רק מכרסמת צ'יפס ברביקיו השייכים למשפחת הפלי.
במהלך הספר שולח גרג לאיזבלה מספר מכתבים שבהם הוא מבקש (בשם אימו) לכבס את כביסתו, אך איזבלה אינה מקיימת את הבקשה.
בסוף הספר תעלולי איזבלה מתגלים על ידי סוזן וזו מפטרת אותה מתפקידה.
גאמי הפלי - קשישה בת 95, סבתא רבתא של גרג, וראש משפחת הפלי.
כל פעם כשדוד גארי מתחתן בביתה, גאמי עורכת לבן הנוער לפי סדר את "השיחה".
בספר, מגיע תורו של גרג.
דוד גארי - אחד מדודיו של גרג, ואחיו הקטן של פרנק.
דוד גארי מתואר כילדותי, וזאת חתונתו הרביעית.
ראולי ג'פרסון - חברו הכי-טוב בדימוס של גרג.
ברוב הספר מתואר רק צדו הרע של ראולי, ורק בסופו גרג וראולי חוזרים להיות חברים.
יומנו של חנון – עשה זאת בעצמך הוא ספר נספח לסדרת הספרים "יומנו של חנון".
הספר, שחובר על ידי ג'ף קיני, יצא לאור באנגלית ותורגם לעברית בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
לספר זה יצא ספר המשך בשם "יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך שוב".
החלק הראשון כולל פעילויות ומשחקים, כמו ציור, חיבור קומיקס, השלמת קומיקס ומענה לשאלות שמוצגות על ידי דמויות הסדרה.
החלק השני נקרא "מה הסיפור שלך?" ובו ניתן לנהל יומן.
ניתן גם לצייר כריכה לספר.
הספר כולל אף 16 עמודי קומיקס מלאים שנמצאים בין שני חלקיו.
יומנו של חנון הוא סרט קומדיה, בבימויו של תור פרוידנטל, המבוסס על ספרו של ג'ף קיני, "יומנו של חנון".
הסרט יצא ב-19 במרץ 2010 בהפצת חברת פוקס המאה ה-20.
הסרט הובא לישראל ותורגם לעברית בהפצת גלובוס יונייטד.
הסרט מספר על ילד בשם גרג הפלי, המתחיל ללמוד בחטיבת ביניים, ומתוארות קורותיו בה.
כאשר גרג עולה לחטיבה, הוא מדרג את עצמו במקום ה-19 בסולם הפופולריות, ומנסה כמה שיותר לעלות דרגה.
משימה זאת קשה עליו במיוחד בגלל חברו, ראולי ג'פרסון.
בגלל שהוריו של ראולי עשירים, הוא נהיה ילדותי.
במהלך הסרט גרג מנסה לשנות את ראולי, ובמקביל מנסה למצוא משהו שיעזור לו להיות פופולרי יותר.
גרג וראולי פוגשים את אנג'י, נערה העורכת את עיתון בית הספר, שמספרת להם שלא צריך להיות מגניב.
גרג לא מקשיב לה וממשיך עם הדרך שלו.
הוא נרשם להיאבקות ביחד עם ראולי, אך מובס על ידי פרגלי.
יום לאחר מכן הוא עולה במשקל כדי להיאבק בראולי, אך נתקע עם פטי פארל, הילדה הכי שנואה עליו.
מתברר שהוריה של פטי איימו לתבוע את בית הספר אם לא יתנו לביתם להיות בנבחרת ההיאבקות.
גרג מפסיד גם לה, ואנג'י מפרסמת על מקרה זה בעיתון.
בליל כל הקדושים הולכים גרג וראולי לאזור הצפוני כדי לקבל ממתקים, ונתקעים בחבורה של בחורים שרודפים אחריהם, אך בסופו של דבר הם מתחמקים מהם.
גרג גורר את ראולי להיות במשמרות הבטיחות.
לאחר משחק מוזר, ראולי שובר את ידו, והבנות מטפלות בו.
גרג נאלץ ללכת עם ילדי הגן לבד מאחר שראולי לא רוצה להרטיב את הגבס שלו.
גרג מבהיל את הילדים, כאשר הוא רואה את החבורה שהוא פגש בליל כל הקדושים, ומסתיר אותם בבור הביטחון.
אחת השכנות רואה אותו, אך בגלל שראולי השאיל לגרג את המעיל שלו, היא חושבת שזה הוא.
היא מתלוננת על כך, וראולי מושעה מתפקידו.
בסוף גרג מספר לראולי שהוא זה שהבהיל את הילדים, וראולי כועס.
בסוף משעים את גרג מתפקידו וראולי חוזר, ואפילו עולה בדרגה.
ראולי כבר לא רוצה להיות חבר של גרג ולכן מסתובב עם קולין.
בריקוד האימהות ראולי אפילו נהיה מסמר הערב למרות שגרג ציפה שהוא יעשה מעצמו צחוק.
בסוף הסרט ראולי וגרג מנהלים מלחמה, עד שהחבורה באה וגורמת לראולי לאכול את הגבינה.
לאחר שהחבורה הולכת, שאר התלמידים מנסים לגלות מה קרה באמת.
בסוף גרג אומר שהוא אכל את הגבינה, וכולם בורחים.
אנג'י משבחת את גרג על המעשה, והוא וראולי חוזרים להיות חברים, ובספר המחזור הם מתויגים בתור "החברים הכי חמודים".
שם הדמות שחקן תיאור הדמות גרג הפלי זקרי גורדון ילד "חנון" שכותב יומן אך נוהג לתקן את כולם ולטעון שזה ביטאון.
ראולי ג'פרסון רוברט קפרון חברו של גרג לכיתה, ילד ילדותי, מעריץ של "ג'ושי".
סוזן הפלי רייצ'ל האריס אמו של גרג.
פרנק הפלי סטיב זאן אביו של גרג.
רודריק הפלי דבון בוסטיק אחיו המרושע של גרג.
אנג'י קלואי מורץ ידידה של גרג.
פרגלי גרייסון ראסל ילד אקסצנטרי ומוזר בכיתתו של גרג המתואר כבעל "בעיות היגיינה" קולין לי אלכס פריס החבר הזמני של ראולי, גרג כותב שהוא היה אמור להיות החבר הרזרבי שלו.
גברת נורטון || בליטה מורנו || המורה לדרמה, נתנה לגרג את תפקיד העץ בקוסם מארץ עוץ.
| המאמן מאלון || אנדרו מקני || המורה לשיעור ספורט.
| פטי פראל || ליין מקניל || הילדה השנואה על גרג, אשר שונאת אותו לא פחות, לאחר שצחק עליה בגן הילדים.
המורים מפחדים ממנה, מאחר שהוריה יכולים לתבוע את בית הספר ו/או להרוס למורים את החיים.
| שיראג גופטה קארן בראר חברו של גרג לכיתה, מתואר כילד נמוך קומה.
הסרט מוסיף את דמותה של חברתו אנג'י, שלא הייתה קיימת בספר.
כן נוספו בסרט סצנת "ריקוד האימהות".
גרג שם את הילדים בתוך בור בסרט בעוד בספר הוא מפחיד אותם עם תולעת.
בסרט מסופר שגרג וראולי זכו בתואר "החברים הכי חמודים" ולעומת זאת בספר מסופר שגרג לא זכה בדבר וראולי זכה בתואר "ליצן הכיתה".
הסרט השני הוא על הספר השני ("רודריק שולט") אך עורבבו בו קטעים מהספר השלישי ("הקש האחרון"), הוא יצא ב-25 במרץ 2011, בהפצת חברת פוקס המאה ה-20.
הסרט השלישי הוא על הספר הרביעי ("קיץ קטלני") יצא ב-3 באוגוסט 2012 בהפצת חברת פוקס המאה ה-20.
הסרט הרביעי הוא על הספר התשיעי ("חופשה על גלגלים") יצא ב-19 במאי 2017 בהפצת חברת פוקס המאה ה-20.
הסרט הבא, יומנו של חנון מבוסס על הספר הראשון והוא יצא ב-3 בדצמבר 2021 בהפצת דיסני+.
יומנו של חנון 2: רודריק שולט הוא סרט קולנוע בבימויו של דייוויד באוורס, המבוסס על ספרו של ג'ף קיני, "יומנו של חנון - רודריק שולט".
הסרט יצא ב-25 במרץ 2011, בהפצת חברת פוקס המאה העשרים.
עלילת הסרט מתרחשת כאשר גיבור "יומנו של חנון", גרג, עולה לכיתה ז'.
בתקופה זו נראה כי הוא מתבגר.
הוא מכיר מורה קשוח במיוחד, שנטפל אליו.
הסיבה לכך, היא שאותו מורה לימד את אחיו הגדול של גרג, רודריק, ולכן הוא משגיח עליו.
כמו כן, גרג מתאהב בהולי הילז.
גרג ורודריק מבצעים עסקה עם הוריהם, לפיה יתחילו להסתדר זה עם זה, ובתמורה תיתן להם אמם, סוזן, "שטרות אמא", שאותם יוכלו להמיר לשטרות דולרים אמיתיים.
כאשר משפחת הפלי הולכת לכנסייה, רודריק גורם לכך שגרג ישב על שוקולד.
בכנסייה, ילדה אחת שמה לב לגרג, ומתחילה לחשוב שהוא עשה במכנסיו.
גרג ורודריק מתחילים לריב, ואמם כועסת מאוד.
בבית הספר, גרג צוחק עם שיראג גופטה, הילד הנמוך בבית הספר, ומעמיד פנים שהוא עוד בחופשה בחו"ל, מה שמכעיס את שיראג.
כאשר ההורים של רודריק, גרג ומני, אחיו הקטן, נוסעים לחופשה, רודריק עורך מסיבה.
בהתחלה הוא נועל את גרג במרתף, ובהמשך גם את ראולי ג'פרסון, חברו הטוב של גרג, שניסה לחלץ אותו מהמרתף.
בסופו של דבר רודריק נאלץ לשחרר אותם.
גרג ורודריק נכנסים לפאניקה כאשר הוריהם מודיעים על חזרתם.
הם מנקים את הבית, ובסוף נתקלים בבעיה: מישהו כתב על דלת האמבטיה "רודריק שולט".
הם מחליטים להחליף את הדלת בדלת אחרת מהמרתף, אך ללא מנעול.
כאשר סוזן חוקרת אותם, רודריק אומר לגרג לא להוציא מילה, אך גרג נכנע ומספר לאימו מה קרה.
כדי לא להסתבך עם רודריק, גרג אומר שהוא הסתדר ממש טוב עם אחיו הגדול, ואם הוא יגלה שגרג גילה לסוזן, הקשר שנוצר ביניהם יתנתק, וכך הוא גורם לסוזן להשאיר את כל העניין בסוד.
רודריק חושב שגרג הקשיב לו, ונוצר ביניהם קשר והם מתחילים להתחבר זה לזה.
רודריק מלמד את גרג איך לחיות חיים קלים יותר.
הוא וגרג מבלים אחד עם השני כמו אחים אמיתיים, ובפעם הראשונה נהנים זה לזה וחשים קרובים מאוד.
רודריק נותן לגרג להעתיק את עבודתו, כדי להגישה לשיעורי בית, אך מסתבר שרודריק נכשל בעבודה זו, והמורה עולה על כך, ורושם לגרג "נכשל שוב".
רודריק לוקח את גרג לקניון, ושניהם מסתבכים עם המורה לספורט של גרג.
כאשר הם בורחים לביתם, אביהם מראה לשני אורחים מצגת, שבה מוצגות התמונות מהמסיבה של רודריק.
אימם מודה שהיא לקחה חלק בסוד, ורודריק מבין שגרג סיפר לה את האמת.
כתוצאה מכך, רודריק כועס על גרג ומרגיש נבגד.
למרות שגרג מנסה לומר לו שהוא רק הגן עליו, רודריק אינו רוצה להקשיב לו.
גרג ורודריק מרותקים, ובנוסף, לרודריק אסור להשתתף עם הלהקה שלו במופע הכישרונות.
בסוף השבוע מבלים שניהם בדיור המוגן של סבם, ורודריק מוצא ביומן של גרג את החלק שבו גרג כתב על אהבתו להולי.
גרג בעודו בתחתונים רץ ולוקח את היומן מרודריק אשר במסדרון, רץ לשירותים וקורע את החלק בו מודה על אהבתו להולי, אך מגלה שנתקע בשירותי הנשים.
לבסוף הוא בורח משם, ורודריק מספר לו שהוא צילם את החלק בו הוא רץ בתחתונים במסדרון.
במופע הכישרונות, גרג שומע שלהקתו של רודריק אומרת לו שהיא עולה לנגן בלעדיו.