tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעת נישואיהם היה בנימין גרוש עם ילד פעוט.
לבני הזוג בת בשם אנה בנימין נֶדְזְבֶצְקִי, פסנתרנית.
תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב 2010
ביום העצמאות ה-61 של מדינת ישראל נבחרה להשיא משׂואה בטקס בהר הרצל שבירושלים, עבור תרומתה לתיאטרון העברי.
זוכת פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה ב-2001 וב-2002
דודינה הייתה מועמדת שש פעמים לפרס אופיר הישראלי.
יבוא הוא כלל הסחורות והשירותים הנקנים במדינה כלשהי והמובאים למדינה אחרת על מנת להשתמש בהם או למכור אותם.
יבוא ויצוא של סחורות כפופים להסכמי סחר בין מדינות שונות.
יבוא של סחורות מוגבל לעיתים על ידי מכסות יבוא והיתרי יבוא.
ומדינות יכולות להטיל מס על היבוא.
מס זה נקרא מס יבוא.
צורות היסוד של סחר בין-לאומי הן יבוא ויצוא, לפיהם זרימת הסחורות זורמת מחו"ל לארץ וזרמי התשלום זורמים מהמדינה למדינה.
הגופים הכלכליים המייבאים (חברות, משקי בית פרטיים, המדינה ואגפי המשנה שלה כגון מינהל ציבורי וחברות ממשלתיות) נקראים יבואנים ומקיימים קשרי מסחר עם היצואן הזר.
תנאי מוקדם לייבוא הוא שהיצואנית תעביר את הבעלות על הסחורה/שירותים ליבואן על פי תנאי האספקה והיבואן ישלם ליצואן את מחיר הרכישה על סמך תנאי תשלום (אשראי ספק/אשראי לקוח).
רכישת הסחורה מחו"ל נקראת יבוא, אם כי יכול לחול גם ביבוא באותו אזור מטבע (למשל גרמניה/צרפת).
יבוא קיים רק במקרה של העברת בעלות מלאה, כך שהשכרה או השאלה מייצגים לכל היותר יבוא שירותים.
מוצרי יבוא כוללים בעיקר חומרי גלם, סחורות או מוצרי הון (מכונות).
במקרה של שירותים תיירות בחו"ל נחשבת לייבוא, למשל אם גרמני יוצא לטיול חופשה בחו"ל.
יבוא של מקורות כספיים או נכסי הון מחוץ לארץ למימון השקעות נקרא יבוא הון.
סכום היבוא הוא ההבדל בין הכמות הנצרכת בארץ לבין הכמות המיוצרת בארץ.
אם המדינה המייבאת לא מייצרת את הסחורה בעצמה או מייצרת כמויות מועטות מדי או איכות המוצר/איכות השירות או המחירים פחות נוחים מאשר ביבוא (יתרון עלות השוואתי), נוצר הצורך בייבוא.
במדינת היבוא, היבוא משלים את ההיצע החסר של סחורה.
יבוא יכול אפוא לפצות על תת-היצע, פגמים באיכות או חסרונות מחיר במדינת היבוא.
מדינות עתירות יבוא יכולות לנסות להסיט את מאזן הסחר לטובת מכסת היצוא בעזרת מדיניות תחליפי יבוא.
יבוא ישיר מתייחס לעסקה בין עסק קמעונאי גדול (למשל וולמארט) ליצרן בארץ זרה.
העסק הקמעונאי בדרך כלל רוכש מוצרים שתוכננו על ידי חברות מקומיות ויכולים להיות מיוצרים בחו"ל.
באופן זה המשווק הקמעונאי עוקף את הספק מקומי (כלומר "איש הביניים" המתווך) וקונה את המוצר הסופי ישירות מהיצרן.
כך ניתן לחסוך את עלויות התיווך ולהוזיל את המוצר לצרכן.
יבוא אישי הוא יבוא ישיר של סחורה או סחורות לשימוש אישי שלא באמצעות יבואן.
דיני סחר חוץ במדינות השונות מגדירים יבואן ויצואן כמונחים משפטיים.
"יבואן" יכול להיות אדם או ישות משפטית כמו חברה או שותפות המספקת סחורה ממדינות שלישיות למדינה המייבאת.
לפיכך, יבוא הוא אספקה מקומית של סחורות ממדינות אחרות.
העברת תוכנה או טכנולוגיה, לרבות אספקתה באמצעים אלקטרוניים, שווה לייבוא.
גם חשמל נחשב כסחורה, אך ניירות ערך ואמצעי תשלום אינם סחורות.
ישנם שלושה סוגים עיקריים של יבואנים:
יבואנים אשר מחפשים ברחבי העולם מוצרים מכל סוג כדי לייבא ולמכור.
יבואנים המחפשים מקורות זרים שיאפשרו להם להשיג את המוצרים שלהם במחיר הנמוך ביותר.
שימוש במקורות זרים כחלק משרשרת אספקה גלובאלית.
היבוא משפיע על המאזן המסחרי, שם הוא נרשם בצד החבות.
אם מדינה מייבאת יותר ממה שהיא מייצאת, יש לה "מאזן סחר שלילי" או "גירעון מסחרי".
תשלומי היבואנים באים לידי ביטוי בשוק המט"ח כתשלום יוצא.
היבואנים שצריכים מטבע חוץ לתשלום עבור הייבוא מגדילים את הביקוש למט"ח.
תשלום במטבע חוץ מוביל ליציאה של מטבע חוץ ולקיטון ביתרות המט"ח.
מאזן הסחר, המסומן בדרך כלל ב-NX, הוא ההפרש בין הערך של הטובין (השירותים) שמדינה מייצאת וערך הסחורה שהמדינה מייבאת:
גירעון בסחר מתרחש כאשר היבוא גדול ביחס ליצוא.
בשנת 2021 עלתה ההצעה לרפורמה חדשה בתחום היבוא על מנת להוריד את יוקר המחיה.
הרפורמה כוללת את היעדים הבאים:
הורדת עלויות היבוא, על מנת להוריד עלויות מסחריות וזמן השיווק.
הגדלת התחרות, על מנת להכניס יבואנים קטנים ובינוניים לשוק הישראלי בכפוף לרישום היבואנים.
כניסת רשתות חדשות: הפחתת הדרישות הייחודיות של ישראל במטרה לפתוח דלת לעוד חברות שיווק בינלאומיות לשוק הישראלי.
הגדלת מבחר המוצרים: התאמת תקינת היבוא הישראלית לתקינה זרה מאפשר נגישות גבוהה יותר לשוק הבינלאומי, וירחיב את מגוון המוצרים הקיימים בשוק.
הפחתת יוקר המחיה על ידי צמצום עלויות היבוא והרחבת מספר היבואנים תוביל לירידה במחירי המוצרים.
על מנת לממש מטרות אלה, הוחלט להנהיג רפורמה בתחום היבוא שתחול בארבעה שלבים, שנכנסו לתוקף במהלך שנת 2022.
השלב הראשון של רפורמת היבוא התייחס לתחום התקינה, ונכנס לתוקף ב-1 ביוני 2022.
הכרה בתקינה בינלאומית (מסלול קסיס): מוצרים המיובאים לישראל לא צריכים יותר לעמוד בתקן הישראלי אם הם עומדים בתקן האירופאי.
מעבר למסלולי הצהרה: לאחר הרפורמה מוצרים יהיו מיובאים על ידי שניים או שלושה יבואנים מאשר יבואן אחד.
חובת החזקת תיק מוצר: יבואנים שאושרו על פי החוק מחויבים להחזיק מסמכים המאשרים את תקנם של המוצרים המיובאים.
הגברת אכיפה: במהלך השחרור של המוצרים לשוק הוגבר מערך האכיפה, בעזרת הפעלת סנקציות על יבואנים שלא יעמדו בתקינה החדשה שקבע משרד הכלכלה.
השלב השני של רפורמת היבוא מתייחס לתחום האנרגיה.
אימוץ רגולציה אירופאית: הרפורמה כוללת אימוץ של הרגולציה באירופה בכל מה שמתקשר למוצרים ידידותיים לסביבה.
מעבר למסלול הצהרה, המאפשר לייבא מוצרים בתחום הנצילות האנרגטית בכפוף להצהרה בלבד.
השלב השלישי של רפורמת היבוא מתייחס לתחום המזון.
רפורמה זו מאפשרת לאמץ את התקנות האירופאיות ומבטלת את הדרישות המיוחדות שהיו קיימות עד כה על מנת לייבא לישראל מוצרי מזון במספר תחומים.
בנוסף לכך, הרפורמה קובעת שיבואנים שיעמדו בתנאים שמציב החוק יוגדרו כ"יבואנים נאותים" בתחום המזון, מה שיאפשר להם להנות מהנחות בתהליכי היבוא.
יבואנים נאותים יוכלו לייבא מוצרים רק על פי נוהלי הרגולציה האירופית.
השלב הרביעי של רפורמת היבוא מתייחס לתחום התמרוקים, ונכנס לתוקף באפריל 2023.
בשלב זה יהיה אימוץ רגולציה אירופאית בתחום התמרוקים, שאומר כי יבואנים יוכלו לייבא לישראל מוצרים העומדים בחוקי הרגולציה האירופאית.
בנוסף לכך, בשלב זה יאפשרו ליבואנים המקבילים לייבא תמרוקים ללא הצגת מסמכים שמקורם ביצרן.
ליבואנים שירצו להמשיך במסלול היבוא הנוכחי יוכלו לעשות כך עד ל-4 שנים מהרגע שהרפורמה תצא.
בשנת 2023 התקבל במדינת ישראל חוק המגן על יבוא מקביל ומטיל קנס של עד 100 מיליון ש"ח על מונופול שינסה לפגוע ביבוא מקביל.
על פי דו"ח מבקר המדינה מאוקטובר 2025 ענף הייבוא בישראל מתאפיין בריכוזיות גבוהה.
קיימים ליקויים ביישום רפורמות שנועדו להקל על הייבוא ולצמצם את יוקר המחיה, כגון חסמים ביורוקרטיים והיעדר תקנים וכוח אדם בזרוע האכיפה של מינהל התקינה.
ליקויים אלו פוגעים בפוטנציאל הרפורמות להורדת מחירים.
יבגני שפובלוב היה זמר טנור ישראלי ממוצא בלארוסי, שר בסגנונות שונים – החל ממוזיקה קלאסית ובמיוחד אופרה, דרך מוזיקה פופולרית וכלה במוזיקה עממית.
יבגני שפובלוב נולד בברנוביץ' שבבלארוס, אז בברית המועצות.
מגיל 7 היה סולן במקהלות.
בגיל 17 הקים עם עוד שלושה חברים להקת רוק ופופ שנקראה "ספטמבר".
לאחר כן, התגייס לצבא הרוסי ושירת בחיל הים בים הבלטי.
שפובלוב, שלא היה יהודי, הכיר את אשתו הראשונה בבלארוס והם הגיעו לארץ ב-1991 בגל העלייה בשנות ה-90, והזוג התגורר במושב מעלה גמלא שברמת הגולן.
הופעתו הראשונה של שפובלוב בארץ הייתה במסגרת מועדון הזמר של שרהל'ה שרון בעמק הירדן.
לאחר מכן התגרשו בני הזוג, ושפובלוב הכיר את אשתו השנייה.
לאחר 13 שנים ביחד, התגרש שפובלוב מאשתו השנייה.
ב-1993 החל שפובלוב ללמוד באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב.
באותה שנה הזמינה אותו להקת אתניקס להקליט איתה את השיר "ג'סיקה", ששולב באלבומה "אדם ונחש", והשיר הפך ללהיט גדול.
ב-1995 השתתף במופע "שלושת הטנורים" עם גבי שדה ודודו פישר ובמאי 1999 התארח בקונצרט של גליקריה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בשנת 2001 יצא שפובלוב במופע משותף עם שלומית אהרון, שנקרא "דואט" וב-2003 יצא אלבום המופע דואט - בהופעה חיה.
באותה שנה השתתף שפובלוב במופע של שירי מחזות זמר.
ב-2007, יצא שפובלוב במופע בשם "שלושת הטנורים" ביחד עם ודיסלאב גוראי ופליקס ליפשיץ.
ב-2008 יצא במופע בשם "יבגני שפובלוב 60/40: המדינה חוגגת 60 ויבגני חוגג 40".
שפובלוב הוציא יותר מעשרה דיסקים.
שפובלוב היה גם חובב בישול מושבע, והוציא ספר בישול.
בשנת 2009 נמלט שפובלוב מישראל, לאחר ששקע בחובות כבדים, ועבר להתגורר בניו יורק.
הוא השתתף בקונצרטים בצפון ובדרום אמריקה, קנדה ואירופה.
כמו גם ברוסיה וברפובליקה של בלארוס.
ברוסיה הוא הופיע על במות אולמות הקונצרטים היוקרתיים ביותר, כולל ארמון הקרמלין ובאצטדיון לוז'ניקי (שניהם במוסקבה).
שפובלוב נפטר ב-26 בפברואר 2022 מאירוע לבבי.
יֶבגרַאף סטֶפַּאנוביץ' פְיוֹדוֹרוֹב (ברוסית Евгра́ф Степа́нович Фёдоров) (22 בדצמבר 1853 – 21 במאי 1919) מתמטיקאי, מינרלוג וקריסטלוגרף רוסי, הידוע בשל גילוי הרשימה המלאה של 230 החבורות הסימטריות המרחביות
יבגראף פיודרוב נולד בעיר אורנבורג שבדרום הרי אורל שברוסיה למשפחה של מהנדסים צבאיים.
מאוחר יותר עקרה המשפחה לסנקט פטרבורג.
אביו מת כשהיה נער ופיודורוב סיים את לימודיו כמהנדס בבית ספר צבאי.
בגיל 18 היה כבר קצין בצבא הרוסי, ובין 1872 ל-1874 שרת בקייב, אך התפטר מהצבא שנתיים אחר־כך, והחל ללמוד רפואה בסנקט פטרבורג.
במקביל נתפס לרעיונות המהפכניים והשתתף בכתיבת עלונים מחתרתיים.
הוא נאסר בגין פעילות זו ואז ברח ושהה כמה שנים בגרמניה ובשווייץ.
כבר מגיל 15 עניינה אותו תאוריית הפאונים (גם ביותר משלושה ממדים), ולכן כשחזר לרוסיה ב-1880, בגיל 26, החל ללמוד באקדמיה למכרות "מכון גורני" שבסנקט פטרבורג, שם יכול היה להתעמק בנושא אליו נמשך מנעוריו, קריסטלוגרפיה.
הוא סיים את לימודיו בהצטיינות, אך לא קיבל משרה ב"מכון גורני" והתפרנס בדוחק במשך עשר השנים לאחר תום לימודיו כפקיד זוטר בוועדה הגאולוגית, כשהוא מנצל את חופשת הקיץ למסעות מחקר בצפון הרי אורל.
על אף שבתקופה זו חי פיודורוב בדוחק, היא הייתה גם תקופתו הפורייה ביותר.
כבר ב-1879, עוד לפני שהחל ללמוד ב"מכון גורני", סיים לכתוב את הספר יסודות הפאונים.
בהמלצת המינרלוג הפיני אקסל גדולין (Axel Gadolin 1892-1828), שהתפרסם כשגילה מחדש את 32 החבורות הסימטריות הנקודתיות, יצא הספר לאור ב-1885 כחלק מאסופת מאמרים מספר 21 של החברה המינרלוגית של סנקט פטרבורג.
בספר זה סיווג פיודורוב את הגופים הגאומטריים ותיאר את גופי פיודורוב (גופים גאומטריים שווים היכולים למלא את החלל בשלמות).
כמו כן מופיעה בספר הוכחה למשפט שישמש אותו בהמשך הדרך לגזירת החבורות המרחביות.
בשנים שלאחר מכן הרחיב פיודורוב בהדרגה את מחקריו על סימטריה שתוצאתם הייתה הספר סימטריה של מערכות גופים גאומטריים – ספר שהכיל לראשונה תיאור של 230 חבורות הסימטריה המרחביות.
עותקים מוקדמים של עבודה זו הודפסו ב-1890 ונשלחו לעמיתיו של פיודורוב.
הספר עצמו התפרסם כחלק מאסופת המאמרים ה-28 של החברה המינרלוגית של סנקט פטרבורג ב-1891.
במקביל ובאופן בלתי תלוי הגיע המתמטיקאי הגרמני יהודי ארתור מוריץ שנפליס לתוצאות דומות.
שני המאמרים הראשונים שכתב שנפליס ב-1888 הגיעו לידיעתו של פיודורוב והוא היה נלהב מהעובדה שמישהו נוסף השלים את אותו מיון.
שני המדענים הסתמכו על הגילוי המקורי של החבורות הסימטריות המרחביות עשר שנים קודם לכן על ידי הפיזיקאי הגרמני לאונרד זונקה, שהגיע למסקנה שקיימות 65 חבורות מרחביות.
פיודורוב ושנפליס מצאו כי הרשימה של זונקה חלקית, משום שלא לקח בחשבון אלמנטים של סימטריה.
שני האישים החלו להתכתב ביניהם ובהדרגה, לאחר שנתגלו ותוקנו טעויות ברשימה שהכינו, הגיעו עד לשנת 1891 להסכמה כי יש להוסיף עוד 165 חבורות מרחביות על הרשימה של זונקה, על מנת לקבל את סך כל 230 החבורות המרחביות המוכרות כיום.
בתקופה זו תרם פיודורוב תרומה משמעותית לפיתוח גוניומטר ההחזר.
מכשיר זה הומצא במקור על ידי הכימאי האנגלי ויליאם הייד וולאסטון ב-1809 ועבר מספר שכלולים במשך השנים.
עד הופעת הקריסטלוגרפיה המבוססת על עקיפה של קרני רנטגן בתחילת העשור השני של המאה ה-20 שימש גוניומטר ההחזר כאמצעי היחיד כמעט לקביעת המבנה הפנימי של הגביש.
ב-1889 תיאר פיודורוב גוניומטר החזר המבוסס על שני מעגלים.
המכשיר נבנה לראשונה ב-1892, נבדק ועבר לייצור מסחרי.
בדיעבד התברר כי בשנת 1874 כבר בנה האנגלי ויליאם האלוס מילר גוניומטר הבנוי על שני מעגלים, אך המצאתו לא זכתה לתהודה ונשכחה ולכן מייחסים כיום המצאה זו לפיודורוב.
ב-1895 קיבל פיודרוב מינוי כפרופסור לגאולוגיה במכון לחקלאות של מוסקבה (כיום אקדמיית טימיריאזב) ובמקביל נסע פעמיים בשבוע ממוסקבה לסנקט פטרבורג על מנת להרצות ב"מכון גורני".
ב-1905 נבחר על ידי המועצה המדעית של "מכון גורני" למנהל האקדמיה, ועקב כך עקר לסנקט פטרבורג ובה התגורר עד יום מותו.
לאחר שלוש שנות כהונה בחר בו הצוות לכהונה של שלוש שנים נוספות, אך השר טימאשב ראה בפיודורוב אחראי אישית להתחזקות התנועות המהפכניות בקרב הסטודנטים ולא אישר את המינוי.
מהפכת פברואר ב-1917 שהביאה לוויתורו של הצאר ניקולאי השני על הכס הרוסי, ומהפכת אוקטובר של אותה שנה שהביאה לעליית הקומוניסטים לשלטון ברוסיה, השאירו רושם רב על פיודרוב, שהאמין כי השינויים שחלו בחברה הרוסית בעקבות מאורעות אלו מנבאים עתיד מזהיר.
ב-1919 נבחר לחבר באקדמיה הרוסית החדשה למדעים.
החיים בפטרוגרד (שמה החדש של סנקט פטרבורג) לאחר המהפכה היו קשים, האוכל ואמצעי ההסקה היו מצויים בצמצום.
בפברואר 1919 חלה פיודורוב בדלקת ריאות ומת ב-21 במאי.
יבגניה קנייבה (רוסית: Евгения Олеговна Канаева; נולדה 2 באפריל 1990 באומסק, ברית המועצות) היא מתעמלת אומנותית רוסית.
הייתה פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008 ולונדון 2012), אלופת עולם ואלופת אירופה בהתעמלות אמנותית בתחרות הקרב רב אישי.
הייתה למתעמלת הראשונה בעולם הזוכה בתחום זה במדליית זהב בשתי אולימפיאדות.
אמה, סווטלנה, הייתה מתעמלת אומנותית ברמה עולמית.
אביה, אולג, הוא המאמן של הרכב המתאבקים בסגנון היאבקות יוונית-רומית ואחיה הגדול התאבק בקבוצה שאביו אימן.
סבתה היא שמשכה אותה להתעמלות האומנותית בגיל 6. מאמנה הראשון, אלנה, התרשם מהתלהבותה ללמוד לעשות אלמנטים בדרגת קושי גבוהה.
אחד העובדים בבית הספר ההתעמלות שהתאמנה בו, נזכר בה שבילתה שעות רבות באימונים למרות שכל התלמידים האחרים נעלמו לבתיהם עקב השעה המאוחרת, וסבתא שלה הייתה עומדת במסדרון חשוך וקר ומחכה לקחת אותה הביתה.
מלבד אהבתה להתעמלות אומנותית, ידועה בחביבותה ובטיפולה לאחרים, ואף כינו אותה "אמא תרזה" על ידי צוות הדרכה.
באליפות אירופה בהתעמלות אמנותית שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 2008 זכתה קנייבה במדליית זהב בתחרות הקרב רב אישי.
באליפות אירופה שנערכה בבאקו, אזרבייג'ן בשנת 2009 זכתה קנייבה בכל 5 מדליות הזהב האפשריות.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה קנייבה במדליית זהב בתחרות הקרב רב אישי והגנה על תוארה.
באליפות העולם בהתעמלות אמנותית שנערכה באוג'יאמדה, יפן בשנת 2009 זכתה קנייבה בכל 6 מדליות הזהב האפשרויות, באליפות העולם שנערכה במוסקבה רוסיה בשנת 2010 היא זכתה ב-5 מדליות, מהן 4 זהב ובאליפות העולם שנערכה במונפלייה, צרפת בשנת 2011 היא זכתה בכל 6 מדליות הזהב האפשרויות פעם נוספת.
בשנת 2013 פרשה קנייבה מהשתתפות בתחרויות לאחר שנישאה.
יֶבְהֶן אולהוביץ' קונופליאנקה (באוקראינית: Євген Олегович Коноплянка; נולד ב-29 בספטמבר 1989 בקירובוגרד) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדות הקשר.
קונופליאנקה החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל אולימפיק קירובוגרד.
הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2006 עבר למחלקת הנוער של קבוצת דניפרו דניפרופטרובסק.
כבר בסוף אותה שנה הוא קודם לקבוצה הבוגרת.
קונופליאנקה שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של דניפרו.
באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של דניפרו דניפרופטרובסק במשחק ליגת העל האוקראינית.
אך מקום קבוע בהרכב הקבוצה הוא קיבל רק בעונת .
הוא היה שותף להעפלת קבוצתו לגמר הליגה האירופית 2015, ופתח בהרכב בהפסד לסביליה, 3-2.
בקיץ 2015 חתם קונופליאנקה בסביליה, עמה זכה בעונת 2015/2016 בליגה האירופית, על אף שלא שותף במשחק הגמר מול ליברפול.
בקיץ 2016 הושאל קונופליאנקה לשנה אחת לשאלקה 04 מהבונדסליגה.
ביוני 2017 הודיעה הנהלת שאלקה על רכישת כרטיס השחקן של קונופליאנקה תמורת 15 מיליון אירו.
ב-2 בספטמבר 2019, קונופליאנקה חתם לשלוש שנים בשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית.
ב-11 בפברואר 2022 קונופליאנקה חתם בקרקוביה קרקוב מליגת העל הפולנית.
ב-3 בינואר 2024 עזב את הקבוצה.
קונופליאנקה שיחק בנבחרות הנוער ובנבחרת הנערים של אוקראינה.
בשנת 2008 זומן לנבחרת הצעירה של אוקראינה.
הוא שיחק 17 משחקים במדי הנבחרת הצעירה והבקיעה 5 שערים.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק קונופליאנקה מאז מאי 2010. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול .
קונופליאנקה היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012, הוא לקח חלק בכל שלושת המשחקים של נבחרתו בתחרות.
כדורגלן השנה באוקראינה - 2013
יבגניה מורוזובה ; הייתה מתנגדת לנאצים וחסידת אומות העולם מבלארוס.
יבגניה מורוזובה, הייתה בשנות השלושים לחייה, התגוררה עם שני ילדיה, מיכאל בן ה-10 וגלינה בת ה-3 במינסק, עיר הבירה של בלארוס.
עוד לפני המלחמה, פגשה מורוזובה בד"ר אהרון לוין, שהיה רופא ילדים ידוע.
אחרי כיבוש מינסק והקמת גטו מינסק באוגוסט 1941, נכפה על משפחת לוין לעבור לשם.
בסתיו 1941, סופיה, הילדה הבכורה במשפחת לוין, התגנבה אל מחוץ לגטו והלכה לביתה של מורוזובה.
הילדה סיפרה למורוזובה על התנאים הנוראים שבהם חיה המשפחה בגטו וביקשה את עזרתה.
מורוזובה, שהייתה מוכנה לעזור לחבריה היהודים, אספה בגדים חמים ואוכל ושלחה אותם עם סופיה בחזרה לגטו.
בין סתיו 1941 ל-1942, עזרה מורוזובה למשפחת לוין לשרוד בגטו בעזרת משלוח מזון באופן קבוע.
כשהחלו הנאצים במבצע הרצח במרץ 1942, פאינה לוין ואחיה הקטן, מישה נרצחו.
סופיה וגלינה ביקשו ממורוזובה להסתיר אותם וכך עשתה.
אחרי שכמה שכנים הלשינו עליה, הגיע שוטר בלארוסי לביתה ודרש ממנה להסגיר את שתי הבנות היהודיות.
מורוזובה הצהירה כי הן לא יהודיות אלא אחייניות שלה.
בהמשך נקרא בנה של מורוזובה, מיכאל, למטה המשטרה כדי לאשר אילו מהגרסאות נכונה.
מיכאל התעקש על כך ששתי הבנות הן קרובות משפחה.
שתי האחיות הסתתרו בביתה של מורוזובה ממרץ ועד דצמבר 1942. לאחר מכן דאגה להשיג עבורן מסמכים מזויפים כדי למקם אותן כילדות רוסיות בבית יתומים.
במשך כל זמן שהותן שם עד לשחרור מינסק ב-3 ביולי 1943, המשיכה מורוזובה לשלוח להן אוכל באמצעות בנה מיכאל.
בשנים שלאחר המלחמה האחיות שמרו על יחסים קרובים עם מורוזובה וילדיה.
החל משנת 1990 מיכאל, בנה של מורוזובה, חי עם אשתו היהודייה בישראל.
מורוזובה נפטרה במינסק בשנת 1997.
בפברואר 2002, הוכרה יבגניה מורוזובה על ידי מוסד "יד ושם" כחסידת אומות העולם.
יבגניה טטלבאום (נולדה ב-31 ביולי 1991) היא שחיינית צורנית ישראלית.
יצגה את ישראל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) בדואט עם אנסטסיה גלושקוב.
טטלבאום נולדה בחרקוב שבאוקראינה הסובייטית.
בגיל חמש החלה להתאמן בהתעמלות אמנותית ובגיל תשע עברה לתחום השחייה הצורנית.
בשנת 2009, בהיותה בת כ-18, עלתה טטלבאום לבדה לישראל במסגרת פרויקט נעל"ה וקיבלה מלגה ממשרד העלייה והקליטה.
בארץ השתלבה בנבחרת השחייה הצורנית ולאולימפיאדת לונדון (2012) נסעה כמחליפה לצמד אנסטסיה גלושקוב ואינה יופה שהשתתפו בה.
לאחר האולימפיאדה בלונדון פרשה יופה מהענף ולאחר שגלושקוב חזרה מחופשת לידה הצטרפה טטלבאום אליה כדי להתחרות בתחרויות הזוגות.
באליפות אירופה שנערכה בשנת 2014 סיים הצמד במקום ה-12.
במרץ 2016 השתתף הצמד בתחרות המיון בריו לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ודורג במקום ה-12 מה שהספיק לקריטריון הבין-לאומי לאולימפיאדה זו.
באפריל אותה שנה השתתפו באליפות אירופה וסיימו במקום תשיעי ובכך השיגו את הקריטריון הישראלי.
ביחד עם אנסטסיה גלושקוב היא סיימה את האולימפיאדה במקום ה-20.
טטלבאום מתגוררת בירושלים ובמקביל לאימוניה משמשת כמאמנת לשחייניות צורניות צעירות.
יבגניה ארמנובה מדבדבה היא מחליקה אמנותית רוסייה בעבר.
מדבדבה היא סגנית אלופה אולימפית (2018), פעמיים ברציפות אלופת העולם (2016 ו-2017), פעמיים ברציפות אלופת אירופה (2016 ו-2017) ופעמיים ברציפות אלופת רוסיה (2016 ו-2017).
מדבדבה זכתה גם באליפות העולם לנוער בשנת 2015 והיא המחליקה על הקרח הראשונה בהיסטוריה שזכתה בתחרות יחידים באליפות הבוגרת, שנה לאחר זכייתה באליפות הנוער.
בשיאה הייתה מדורגת ראשונה בדירוג של האיגוד הבינלאומי להחלקה.
היא התאמנה תחת בריאן אורסר הקנדי אך עקב מגפת הקורונה, שבמהלכה נמנע ממנה לחזור להתאמן בקנדה, חזרה להתאמן אצל אטרי טוטברידזה, כשבעבר תכננה לעבור לקנדה ולפרוש בה כדי לאמן במועדון הקריקט של טורונטו.
מדבדבה נולדה במוסקבה ב-19 בנובמבר 1999. אמה הייתה מחליקה על הקרח ואביה הוא ארמני במוצאו, ארמן בבסיאן.
מדבדבה מתאמנת על הקרח מגיל 3 ותחילה לימדו אותה ילנה פרוסקורינה, ליובוב יאקובלבה וילנה סליבאנובה.
בשנת 2008 הצטרפה לבית הספר לספורט אולימפי מספר 37 במוסקבה, שנהפך אחר כך למועדון סמבו 70, בהדרכתה של אטרי טוטברידזה.
מדבדבה התמודדה לראשונה בתחרויות הלאומיות בשנת 2012 משהשתתפה באליפות רוסיה בהחלקה על הקרח וסיימה במקום השמיני ומוקמה במקום הששי בתחרויות הנוער.
היא סבלה מציעה במהלך העונה ולא הצליחה להתמודד באליפות הבוגרת.
היא סיימה במקום הרביעי באליפות הלאומית לנוער בשנת 2013.
בעונת 2013/14 התחרתה בסדרת גראן פרי לנוער וזכתה במדליית זהב לראשונה בריגה, לטביה ולאחר מכן בגדנסק, פולין.
היא העפילה לגמר הגראן פרי בפוקואוקה, יפן וזכתה במדליית ארד.
באליפות רוסיה בהחלקה על הקרח ב-2014 היא סיימה במקום השביעי.
בינתיים נפצעה המחליקה מריה סוצקובה ומדבדבה נשלחה להחליפהּ באליפות העולם לנוער בסופיה, בולגריה.
היא סיימה במקום השלישי בשני מקטעים וזכתה במדליית ארד, בעוד ילנה רדיונובה וצ'חאנוביץ' זכו בזהב וכסף בהתאמה, בכך רוסיה שוב לקחה את כל שלוש המדליות הבכירות באליפות העולם לנוער.
בעונת 2014/15 מדבדבה זכתה במדליית זהב בעונת הגראן פרי לנוער ובאירוע השני שנערך באוסטרבה, צ'כיה היא סיימה במקום השני והעפילה לגמר הגראן פרי בברצלונה, ספרד וסיימה במקום הראשון בתוכנית הקצרה והציבה שיא עולמי של 67.09 נקודות בתוכנית הקצרה של אליפות הנוער לנשים.
בתוכנית החופשית היא סיימה ראשונה וזכתה במדליית זהב.
באליפות רוסיה לשנת 2015 היא סיימה שלישית וזכתה במדליית ארד ובמדליה לאומית ראשונה שלה.
באליפות העולם לנוער בשנת 2015 שנערכה בטאלין, אסטוניה, מדבדבה סיימה ראשונה והציבה שיא עולם חדש של 68.48 נקודות וזכתה במדליית זהב כשהיא לא סופגת שוב נפילות במהלך העונה.
בעונת 2015/16 מדבדבה יכולה הייתה להתחרות ברמה הבינלאומית הבוגרת והיא החלה את העונה בזכייה במדליית זהב בטורניר אונדרי נפלה בסדרת הצ'אלנג'ר של איגוד ההחלקה הבינלאומי שנערך באוקטובר 2015. באותה עונה התחרתה בתחרות Skate America וסיימה ראשונה בתוכנית הקצרה ובמקום השני בהחלקה חופשית וזכתה במדליית זהב.
היא זכתה גם במדליית כסף בתחרות הגראן פרי של גביע רוסטלקום באותה שנה.
בדצמבר 2015 סיימה ראשונה בגמר הגראן פרי בברצלונה עם שיא אישי חדש של 74.54 והשיגה ניקוד של 147.96 בהחלקה חופשית.
עם ניקוד כולל של 222.54 היא זכתה במדליית זהב ולאחר מכן זכתה גם במדליית זהב באליפות רוסיה בהחלקה על הקרח והציבה שיא ניקוד לאומי של 79.44 נקודות בתוכנית הקצרה, 155.44 בהחלקה חופשית ו-238.44 בסך הכל.
בינואר 2016 התמודדה באליפות אירופה בהחלקה על הקרח שנערכה בברטיסלבה וזכתה במדליית זהב, כשבנות ארצה רדיונובה ואנה פוגורילאיה זוכות בכסף וארד בהתאמה, כשרוסיה שוב זוכה בכל שלוש המדליות הבכירות בענף.
במרץ 2016 זכתה במדליית זהב באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בבוסטון, ארצות הברית והציבה שיא עולמי חדש של 150.10 נקודות וניקוד כולל של 223.86 שהיווה שיא אישי ובהפרש של 8.47 נקודות מהמחליקה במקום השני אשלי וגנר.
לאחר שזכתה באליפות העולם לנוער ב-2015, מדבדבה בת ה-16 הייתה למחליקה הראשונה בתחרויות יחידים שזוכה באליפות העולם לבוגרים שנה לאחר זכייתה באליפות העולם לנוער.
מדבדבה הוזמנה להתמודד בגביע אתגר הנבחרת (Team Challenge Cup) וסיימה במקום הראשון עם 77.66 נקודות ו-151.55 נקודות בהחלקה חופשית, 229.21 נקודות בסך הכל (במה שמהווה שיא עולם לא רשמי).
את עונת 2016/17 מדבדבה התחילה בהתמודדות בתחרות Skate Canada International.
היא דורגה ראשונה וזכתה במדליית זהב והתמודדה בגמר הגראן פרי.
והפכה למחזיקת שיא עולם בניקוד (79.21) שבעבר הוחזק על ידי מאו אסדה היפנית.
בדצמבר 2016 זכתה שוב באליפות רוסיה בהחלקה על הקרח.
בינואר 2017 מדבדבה התמודדה באליפות אירופה בהחלקה על הקרח שנערכה באוסטרבה, צ'כיה וזכתה בפעם השנייה ברציפות באליפות אירופה.
היא סיימה ראשונה וזכתה במדליית זהב, בעוד בת ארצה פוגורילאיה (-18.32) וסוצקובה (-37.19) סיימו במקום השני והרביעי.
היא אף שברה את השיא של עצמה והציבה שיא עולמי חדש של 150.79 נקודות בהחלקה חופשית ו-229.71 נקודות בסך הכל.
במרץ 2017 זכתה בפעם השנייה ברציפות באליפות העולם בהחלקה על הקרח, שוב שברה שיא עולמי והשיגה 233.41 נקודות בסך הכל והפכה לרוסייה השנייה בהיסטוריה שזוכה באליפות העולם בהחלקה על הקרח 2 פעמים, קדמה לה אירינה סלוצקאיה שהייתה היחידה עד כה.
באליפות אירופה בהחלקה על הקרח שנערכה במוסקבה בינואר 2018 סיימה במקום השני.
במרץ 2018 עברה לקנדה ועברה להתאמן אצל בריאן אורסר הקנדי.
היא פתחה את עונת 2018/2019 בהתמודדות בטורניר Autumn Classic International בו סיימה במקום השני.
באוקטובר 2018 התמודדה בגראן פרי של טורניר Skate Canada וסיימה במקום 7 בתוכנית הקצרה עם 60 נקודות, במה שנחשב להישג הגרוע ביותר שלה וכשלה להעפיל לגמר גראן פרי צרפת בנובמבר 2018 כשסיימה רק במקום הרביעי.
היא הופיעה בהופעת קמע בתפקיד עצמה, בסרט הקולנוע הקנדי "פֶּטְרִיכּוֹר" משנת 2019.
מדבדבה מעריצה את יבגני פלושנקו והיא הצהירה על עצמה כחובבת אנימה ומחבבת מאוד את סיילור מון ויורי על הקרח.
יֶבְהֶן אולכסנדרוביץ' סלזניוב (באוקראינית: Євген Олександрович Селезньов; נולד ב-20 ביולי 1985 במקייבקה) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדות החלוץ.
סלזניוב החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל שחטאר מקייבקה.
הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2001 עבר למחלקת הנוער של קבוצת שחטאר דונצק.
בשנה שלאחר מכן הוא קודם לקבוצה הבוגרת.
סלזניוב שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של שחטאר.
בשנת 2007 הושאל לקבוצת ארסנל קייב, בתום אותה העונה חזר לשחטאר - הפעם להרכב הקבוע של הקבוצה.
בתום עונת 2008/2009 (בה זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א) הועבר לקבוצת דניפרו דניפרופטרובסק תמורת סכום של 4.5 מיליון יורו.
אחרי שתי עונות חזר לשחטאר למשך עונה אחת.
לאחר מכן שוב עבר לדניפרו ושיחק בשורותיה במשך שלוש עונות, והעפיל עמה לגמר הליגה האירופית 2015, שם שותף כמחליף בהפסד 3-2 לסביליה.
בפברואר 2016 חתם סלזניוב בקובאן קרסנודאר מהליגה הרוסית, אך כעבור שלושה חודשים עזב את רוסיה ושב לשחטאר.
הסיבה העיקרית שבגללה עזב את הקבוצה הרוסית הייתה עיכובים בתשלום משכורתו.
בתום עונת 2015/2016 עבר סלזניוב לקבוצת קראבוקספור שמשחקת בליגת העל הטורקית.
בינואר 2018 חתם על חוזה ל-2.5 שנים בקבוצת אקהיסאר בלדייספור.
סלזניוב שיחק משחק אחד במדי הנבחרת הצעירה של אוקראינה
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק סלזניוב מאז מאי 2008. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול .
סלזניוב היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012, אך לא שותף באף אחד מהמשחקים בטורניר.
ביורו 2016 השתתף בשניים מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
יֶבְהֶן גריגורייביץ' חצ'רידי (באוקראינית: Євген Григорович Хачеріді; נולד ב-28 ביולי 1987) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ממוצא יווני ששיחק בעמדות המגן.
נולד בעיר מליטופול שבמחוז זפוריז'יה.
אביו הוא בן לקהילת יוונים פונטים, שחיים בדרום אוקראינה מתקופת ימי הביניים.
אמו של הכדורגלן - אוקראינית.
חצ'רידי החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל אולקום בעיר הולדתו.
הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2005 קודם לקבוצה הבוגרת.
בשנת 2006 הושאל לקבוצת ווהלין לוצק, בה שיחק עונה אחת.
בתום עונת 2006/2007 רכשה קבוצת וולהין לוצק את כרטיס השחקן של חצ'רידי, רק כדי למכור אותו כעבור כמה חודשים לדינמו קייב.
בספטמבר 2008 ערך חצ'רידי את משחק הבכורה שלו במדי דינמו קייב.
בעונת 2008/2009 חצ'רידי הפך לשחקן מההרכב הקבוע של דינמו קייב.
במאי 2018 עזב את דינמו וחתם בקבוצה היוונית פאוק סלוניקי.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק חצ'רידי מאז אוקטובר 2009. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. חצ'רידי היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012 וליורו 2016. בשני הטורנירים שותף בכל משחקי הנבחרת.
יֶבְהֶן יבהנוביץ' שאחוב הידוע גם כ"יבגני שאחוב הבן" (; נולד ב-30 בנובמבר 1990) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדות הקשר.
נולד בעיר דנייפרופטרובסק במשפחתו של יבגני שאחוב כדורגלן סובייטי ידוע ששיחק אז בקבוצת דנייפר דנייפרופטרובסק.
בשנת 1991 חתם האב על חוזה במכבי פתח תקווה ועבר עם משפחתו לישראל.
יבהן שאחוב גדל בארץ עד גיל 7, אז חזר עם משפחתו לאוקראינה.
החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל דניפרו.
שאחוב הבן שיחק תחילה בקבוצת המילואים של המועדון ובשנת 2007 עלה לראשונה למשחק במדי הקבוצה הבוגרת.
בשנים הראשונות שיחק שאחוב משחקים מועטים במדי הקבוצה (וברובם הוא נכנס כמחליף לקראת סיום המשחק).
בשנת 2010 ו-2012 הוא הושאל לתקופה קצרה לקבוצת ארסנל קייב.
גם לאחר שחזר מהשאלה לא מצא שאחוב מקום בהרכב הקבוע של הקבוצה ושימש בעיקר כשחקן מחליף.
הוא שותף כמחליף גם בגמר הליגה האירופית 2015, בו הפסידה דניפרו 2–3 לסביליה.
ביוני 2016 חתם יבהן שאחוב חוזה לשלוש שנים עם הקבוצה היוונית פאוק סלוניקי.
ב-29 ביוני 2019 שאחוב חתם בלצ'ה העולה החדשה לסרייה א'.
שאחוב הבן שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה.
בנובמבר 2005 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה.
מנבחרת הנוער המשיך שאחוב לנבחרת הצעירה.
הוא שיחק 20 משחקים, הבקיע 3 שערים.
לנבחרת הלאומית של אוקראינה זומן לראשונה בספטמבר 2016. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. את שערו היחיד במדי הנבחרת הבקיע בנובמבר 2016 במהלך המשחק נגד סרביה.
"יבוא יום" הוא השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 1986, ובוצע על ידי מוטי גלעדי ושרי צוריאל.
השיר, שבוצע בשפה העברית, הוא בלדת פופ שבה המבצעים מבטאים את רצונם לכל האנושות לחיות יחד בהרמוניה.
בשיר מוזכרים "כל ילדינו", דבר המרמז כי זהו רצון ארוך טווח ולא מיידי.
השיר זכה במקום הראשון בקדם־אירוויזיון 1986, לאחר שהקדים שירים שזכו מאוחר יותר להצלחה רבה יותר, ובהם "שביל הבריחה" של ריטה ו"הלוואי" של בעז שרעבי, שהגיע למקום האחרון.
באירוויזיון שבברגן בוצע השיר בשעה 23:00 (שעון ישראל), במקום ה־11 לפי סדר ההשמעה, לאחר השיר השווייצרי "Pas pour moi" בביצוע דניאלה סימון, ולפני השיר האירי "You Can Count on Me" בביצוע לאב באג.
בסיומה של ההצבעה התייצב השיר עם שבע נקודות, ובמקום ה־19 מתוך 20, וזוהי התוצאה הגרועה ביותר של נציג ישראלי באירוויזיון מאז תחילת השתתפות המדינה בתחרות.
יבגניה וסיליבה פטרסון (רוסית: Евгения Васильевна Петерсон; 12 במאי 1899 - 25 באפריל 2002) נודעה בשם אינדרה דבי הייתה מורה ליוגה פורצת דרך, מתלמידיו הראשונים של קרישנהמצ'ריה והאישה הראשונה שלמדה אצלו יוגה.
נולדה בריגה באימפריה הרוסית לווסילי פטרסון, מנהל בנק שוודי ולאלכסנדרה לבונסקיה, אשת אצולה רוסית.
כילדה למדה בבית ספר לדרמה במוסקבה.
בגיל 15 החלה לגלות עניין בהודו לאחר שקראה ספר של רבינדרנת טאגור וחוברת הדרכה ביוגה של יוגי רמצ'קה.
בעקבות המהפיכה הבולשביקית ב-1917 נמלטה עם אמה ללטביה, משם נדדה לפולין ולבסוף, ב-1921, הגיעה לברלין, שם הצטרפה בזכות הכשרתה כרקדנית ושחקנית לקבוצת תיאטרון, עמה הופיעה ברחבי אירופה.
ב-1926 השתתפה בכנס של האגודה התאוסופית של אנני בסנט באומן שבהולנד, שם התרשמה עמוקות משירתו של ג'ידו קרישנמורטי.
ב-1927 קיבלה הצעת נישואין מבנקאי עשיר בשם הרמן בולב.
יבגניה התנתה את הסכמתה בכך שיממן לה נסיעה להודו.
לאחר ששהתה בהודו שלושה חודשים חזרה לגרמניה אך הודיעה לבולב כי החליטה שמקומה בהודו ולא תינשא לו.
יבגניה מכרה את תכשיטיה על מנת לממן את חזרתה להודו.
עם הגעתה להודו שבה לעסוק במשחק ובריקוד, והייתה לכוכב עולה בקולנוע ההודי.
יבגניה אימצה לה שם במה עם צליל הינדי - אינדרה דבי ("דב" הוא השורש ההינדי ל"אלוהים").
ב-1930 נישאה ליאן סטרקטי, נספח מסחרי בשגרירות צ'כוסלובקיה בבומביי.
נישואיה לדיפלומט הובילו אותה להתערות בחברה הגבוהה בבומביי, אך במקביל ניסתה להכיר גם את בני הקסטות והמעמדות הנמוכים בהודו.
ודבי השתתפה לצד בעלה באירועים חברתיים, קבלות פנים, מרוצי סוסים ומשחקי כדור.
באירועים אלו הכירה והתיידדה עם מהטמה גנדי, ג'ווהרלל נהרו, טאגור ואחרים.
על אף שבעלה ידע שהתנהגותה אינה תואמת את הקודים החברתיים המקובלים, הוא קיבל זאת בהבנה.
במהלך תקופה ארוכה זו סבלה דבי מכאבים עזים בחזה, ולאחר ארבע שנים של טיפולים ללא הצלחה הציע ידיד שלה שתנסה לתרגל יוגה.
דבי ניסתה להתקבל ללימודי יוגה אצל קרישנהמצ'ריה אך סורבה בטענה כי אינו מלמד לא נשים ולא זרים.
רק לאחר התערבותו של המהראג'ה של מייסור אותו הכירה באמצעות בעלה, ואשר בארמונו שכן בית ספר ליוגה בו לימד קרישנהמצ'ריה.
ב-1938 הייתה דבי לתלמידתו הראשונה שאינה גבר ואינה הודית.
קרישנהמצ'ריה, שנאלץ לקבלה כתלמידתו כנגד רצונו, ניסה לשבור את רוחה בשורה של דרישות ואתגרים שכללו משמעת עצמית חמורה, שעות רבות של אימון, תזונה קפדנית, הימנעות משימוש בחימום מלאכותי ובנוסף לכך עמידה בכל הדרישות הפיזיות בהן עמדו תלמידיו הגברים.
לצד דבי למדו אצל קרישנהמצ'ריה איינגר ופטבי ג'ויס, מגדולי מורי היוגה בעולם.
להפתעתו של קרישנהמצ'ריה עמדה דבי בכל האתגרים שהציב בפניה, מה שהוביל אותו לשנות את דעתו הקודמת לגביה.
כשנודע לו כי דבי עומדת לעבור לסין עקב הצבתו של בעלה בשגרירות שם, ביקש ממנה להורות יוגה שם.
ב-1939 פתחה דבי בית ספר ליוגה בביתה של מאדאם צ'אנג קאי שק בשאנגחאי.
היו אלה ככל הנראה שיעורי היוגה הראשונים שניתנו בסין.
בין תלמידיה היו אמריקאים ורוסים רבים, והיא זכתה לכינוי "מאטאג'י", שפירושו בהינדית "אמא".
עם גמר מלחמת העולם השנייה היא חזרה להודו שם המשיכה ללמד יוגה ופרסמה את ספרה הראשון "יוגה - האומנות להגעה לבריאות ואושר".
בעלה חזר לצ'כוסלובקיה, שם נפטר במפתיע ב-1946.
דבי החליטה לעבור לארצות הברית, לשם היגרה בשנת 1947. שנה לאחר מכן פתחה בהוליווד סטודיו ליוגה.
דבי פיתחה תרגילי יוגה, טכניקות נשימה ותזונה ייחודיים לה.
בהמשך הדגישה כי שיטות אלו הסתמכו על היוגה הקלאסית של פטנג'אלי.
בין תלמידיה המפורסמים היו גרטה גרבו, איב גאבור, גלוריה סוונסון, רוברט ריאן ג'ניפר ג'ונס ויהודי מנוחין.
ב-1953 נישאה דבי בשנית, לד"ר זיגפריד קנאור, רופא והומניסט נודע ממוצא גרמני.
באמצע שנות החמישים קיבלה אזרחות אמריקאית, ואימצה באופן רשמי את השם אינדרה דבי.
ד"ר קנאור רכש עבורה אחוזה בת 24 חדרים בטקאטה, מקסיקו, לשם עברה בשנת 1961 ופתחה את "מכון אינדרה דבי" בו לימדה יוגה.
ב-1960 ביקרה בברית המועצות, שם שכנעה את השלטונות כי היוגה אינה סוג של אמונה דתית ויש להתירה במדינה.
בעקבות ביקורה הפכה היוגה חוקית בברית המועצות.
דבי החלה להשתתף בכנסים, בתוכניות רדיו, להופיע בטלוויזיה ולנסוע סביב העולם וללמד יוגה, כשהיא נעזרת בשליטתה המושלמת ב-5 שפות - רוסית, גרמנית, אנגלית, ספרדית וצרפתית ומפיצה את בשורתה על יתרונות היוגה.
בנוסף הוציאה ספרים נוספים בתחום.
החל מ-1966 התקרבה מאוד לגורו היוגה סת'יה סאי באבא, והחלה לכנות את היוגה אותה לימדה "סאי יוגה".
בעקבותיו נסעה דבי תכופות לבנגלורו ולפוטפרתי.
ב-1977, עקב מחלתו הקשה של בעלה, סגרה את המכון במקסיקו ועברה עמו לבנגלור.
ב-1984 נפטר בעלה בעת שהות בסרי לנקה.
ב-1985 עברה לארגנטינה בה לדבריה "התאהבה" במהלך מסעותיה, שם התגוררה עד יומה האחרון.
ב-1999 חגגה את יום הולדתה המאה במסיבה בה השתתפו מעל 3,000 אורחים.
היא נפטרה בשלווה ב-25 באפריל 2002 בבואנוס איירס, בגיל 103. גופתה נשרפה ואפרה פוזר על נהר הריו דה לה פלטה.
יֶבְהֶן סרהייוביץ' סלין (באוקראינית: Євген Сергійович Селін; נולד ב-9 במאי 1988) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות המגן בקבוצת יו.ק.ס.א.
סלין החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת נוער של מועדון הכדורגל סטאל אלצ'בסק מליגת המשנה האוקראינית.
משם עבר לקבוצת מטאליסט חרקוב.
בשנת 2011 עבר לקבוצת וורסקלה פולטבה.
בשנת 2013 חתם על חוזה ל-5 שנים עם קבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב.
במהלך השנה הראשונה שלו בקבוצה נפצע ונאלץ להיעדר מהמגרשים למשך כחצי שנה.
לאחר שהחלים מהפציעה לא הצליח לחזור להרכב הראשון של דינמו.
הוא הושאל לקבוצות מטאליסט חרקוב ולאחר מכן לקבוצת פלאטניאס היוונית.
בשנת 2017 עזב את דינמו קייב וחתם על חוזה עם קבוצת אסטרס טריפוליס היוונית.
כעבור שנה ביוון - עבר לקבוצה ההונגרית מ.ט.ק.
סלין שיחק במשך שלוש שנים בשורות הנבחרת הצעירה של אוקראינה.
השתתף עם הנבחרת בשנת 2011 ביורו לנבחרות צעירות.
במהלך התחרות השתתף בשניים מתוך שלושת משחקי הנבחרת.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק סלין מאז אוקטובר 2011. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול בולגריה.
במהלך המשחק הבקיע סלין את שערו הראשון והיחיד במדי הנבחרת.
הוא זומן לסגל הנבחרת ליורו 2012 ובמהלך הטורניר השתתף בכל שלושת משחקי הנבחרת.
מאז שנת 2014 סלין אינו מזומן לסגל הנבחרת.
יבול הוא תנובה חקלאית מן הצומח (ובהשאלה גם מהחי) המשמשת באופן נרחב לצורכי רווח או קיום.
מרבית הגידולים מיוצרים בחקלאות או בחקלאות ימית.
הגדרה רחבה של יבול עשויה לכלול גם פטריות שאינן מיקרוסקופיות ואצות (אלגקולטורה ).
מרבית הגידולים נקצרים כמזון לבני אדם או כמספוא לבעלי חיים.
גידולים חשובים שאינם מזון כוללים הורטיקולטורה, גידולי ענף הפרחים ויבול תעשייתי .
הורטיקולטורה כוללת צמחים המשמשים בעיקר לנוי ולתכנון גינון.
גידולי ענף הפרחים כוללים עציצים, פרחים לקישוט מיטות וחדרים ועוד.
יבול תעשייתי שאינו מזון כולל למשל גידולים שמשמשים את ענף הטקסטיל, דלק ביולוגי, תחום הרפואה ועוד.
חשיבות היבול משתנה לפי אזור.
מבחינת המשקל המיוצר, הגידולים הבאים הם החשובים ביותר (ייצור גלובלי באלף טונות):
ביהדות, הביטוי יבול שישית מציין תבואה חקלאית (ירקות, פירות, דגנים וקטניות) שצמחה בארץ ישראל בשנה השישית למניין השמיטה, כלומר בשנה שלפני שנת השמיטה.
השנה הנוכחית () היא שמיטה.
יבול שישית נזכר כבר בתורה, במסגרת ההבטחה לברכה אלהית מיוחדת שתאפשר ליהודים לשמור שמיטה בלי לרעוב:
בימינו, הביטוי "יבול שישית" נועד להדגיש (א) שהיבול לא גודל תוך הפרה של מצוות שמיטת קרקעות בשנה השביעית; (ב) שהיבול אינו נחשב לספיחים האסורים באכילה; (ג) שהיבול אינו נחשב לפירות שביעית שיש לאכלם בקדושת שביעית.
הביטוי עומד בניגוד לביטויים אחרים המשמשים לסיווג יבול בשנת השמיטה, כגון:
היתר מכירה - יבול שנזרע וגודל בארץ ישראל בשנה השביעית, בקרקע של יהודי שנמכרה לנכרי;
יבול נכרי - יבול שנזרע וגודל בארץ ישראל בשנה השביעית, בקרקע של חקלאי לא יהודי;
יבול חו"ל - יבול שנזרע וגודל מחוץ לישראל בשנה השביעית (מחוץ לישראל לא חלים דיני שמיטת קרקעות);
אוצר בית דין - פירות שגדלו בשנה השביעית על עצים של יהודי, ומשווקים על ידי בית-דין.
מכל סוגי היבול הקיימים בשנת השמיטה, יבול שישית נחשב לפתרון מצוין, הקרוב לפתרון שנתנה התורה.
הוא מקובל על כל הזרמים, שכן אין בו הבעיות הכרוכות בפתרונות אחרים (כגון הפקעת מצוות שביתת הארץ על ידי היתר מכירה, הפקעת איסור שמירת השדות והמסחר בפירות על ידי אוצר בית דין, או חיזוק החקלאות הנכרית בארץ על ידי יבול נכרי).
הבעיה היחידה בפתרון זה היא הקושי המעשי לשמור פירות וירקות רבים למשך זמן ממושך.
שיטות לשימור מזון היו ידועות כבר בעת העתיקה.
יוסף שמר תבואה למשך שבע שנים.
על חזקיהו מלך יהודה נאמר שהיו לו מחסנים לִתְבוּאַת דָּגָן וְתִירוֹשׁ וְיִצְהָר.
כדי למנוע את קלקול החיטה השמורה במחסנים, היו מוסיפים לה חומטין (חול, או אדמה מלוחה, או עשב ריחני המרחיק מזיקים).
כמו כן, נהגו לשמור ענבים על ידי הפיכתם ליין, לשמור זיתים על ידי הפיכתם לשמן, לשמור תאנים על ידי הפיכתם לדבלים, ולשמור תמרים על ידי הפיכתם לדבש תמרים.
במשנה נזכר גם שימור ירקות, ובפרט לוף (מין בצל), על ידי הטמנתם באדמה.
מתחת לאדמה יש טמפרטורה קבועה של כ-18 מעלות.
הטמנה זו הותרה בשביעית, בתנאי שמטמינים כמות גדולה של ירקות עם כמות גדולה של עפר, כך שהדבר לא ייראה כזריעה: .
ישנן שיטות רבות נוספות לשימור יבול שישית באופן פרטי:
ייבוש - עשבי מרפא ומאכל, ירקות ופירות.
ניתן לייבש בתנור ביתי או בשמש, לשים בצנצנות ולשמור מעל שנה ללא קירור.
כבישה - ירקות, זיתים, פירות בוסר.
אפשר לכבוש במלח, שמן, דבש ועוד.
מספר גופי כשרות משתמשים ביבול שישית כמקור עיקרי (גם אם לא יחיד) לתזונה בשנת השמיטה.
למשל, באוצר הארץ שומרים תפוחי-אדמה, בטטות, דלעות ובצלים מיבול שישית (לא שומרים פירות אחרים, מתוך טענה שהאגירה יקרה והציבור לא ירצה לשלם את עלותה).
גם בצה"ל משתמשים ביבול שישית במחצית הראשונה של השמיטה.
יבגניה סולומונובנה גינזבורג הייתה סופרת רוסיה ממוצא יהודי, שידועה בכך שלמרות היותה פעילה במפלגה הקומוניסטית, הואשמה על לא עוול בכפה בפעילות מחתרתית (כחלק מהטיהורים הגדולים של סטלין) נגד השלטון הסובייטי וריצתה עונש של 18 שנות מאסר בגולאג.
היא פרסמה שני ספרים בעלי ערך אינפורמטיבי רב אודות ההאשמות שהופנו כנגדה וחוויותיה בגולאג.
יבגניה גינזבורג נולדה בשנת 1904 במוסקבה לזוג יהודי, רבקה (Revekka) ושלמה (Solomon) גינזבורג.
היא גדלה במוסקבה, אך היא ומשפחתה עברו לעיר קאזאן.
בבגרותה נהייתה מורה ונישאה לדימיטרי פדורוב, ולשניים נולד בן בשם אליושה (אלכסיי), שנהרג במצור על לנינגרד במלחמת העולם השנייה.
בקאזאן הפכה לפעילת המפלגה הקומוניסטית, כאשר התגרשה ונישאה מחדש לפאבל, שהיה בעל מעמד גבוה במפלגה.
לשניים נולד בן, וסילי, שנהיה בבגרותו סופר מפורסם.
בשנת 1937, נעצרה גינזבורג באשמת השתתפות ב-"מחתרת טרור טרוצקיסטית".
גינזבורג לא השתתפה מעולם בפעילות כזו, והואשמה בה כחלק ממדיניות הטיהורים הגדולים של סטלין.
בן זוגה נעצר מעט זמן לאחר מכן באותה האשמה.
היא גורשה מהמפלגה הקומוניסטית, ונשלחה על ידי הנ.ק.ו.ד לגולאג ליד נהר קולימה שבסיביר, במזרח הרחוק הרוסי.
בגולאג היא עבדה כאחות, ושם גם הכירה את בן זוגה השני, ד"ר אנטון וולטר, אסיר מחצי האי קרים (אשר נשלח לגולאג בגלל מוצאו הגרמני), שעבד כרופא במחנה.
לאחר מכן הועברה לבידוד של שנתיים בעיר ירוסלבל, ליד מוסקבה.
את הסבל בבידוד תיארה גינזבורג רבות:
לאחר 10 שנות מאסר בגולאג, שוחררה גינזבורג, אך נשארה בעיר מגדן שליד קולימה על מנת לעבוד כמורה ולהיות עם בן זוגה אנטון.
במגדן גם התאחדה עם בנה ואסילי, בעוד כאמור, בנה הבכור אליושה נהרג במלחמת העולם ה-2, ובנוסף, בן זוגה הראשון פאבל נפטר בעת מאסרה.
לאחר זמן קצר נעצרה שוב, למשך 8 שנים נוספות, עד שנת 1955 (שנתיים אחרי מות סטלין).
ב-1955 חזרה גינזבורג למוסקבה והחלה לכתוב, בין השאר גם על חוויותיה בגולאג.
ב-1967 פורסם ספרה המלא הראשון – "Journey into the Whirlwind", שמחולק לשני חלקים: בראשון מתארת גינזבורג את חוויותיה מהמעצר ואת האשמתה על בגידה במפלגה הקומוניסטית וריגול למען מחתרת טרוצקיסטית.
בשני היא מתייחסת לשנות המאסר עצמן בסיביר ולחוויות הקשות שעברה שם.
ספרה השני, "Within the Whirlwind", יצא שלוש שנים לאחר מותה, ב-1981. בספר זה ממשיכה גינזבורג לתאר את חייה תחת השלטון הקומוניטי והמאסר.
ספר זה עובד בשנת 2009 לסרט באותו שם.
ספריה נחשבים לבעלי ערך אינפורמטיבי רב באשר לתנאי הכליאה של האסירים בברית המועצות, והם פורסמו בכמה שפות, אולם לא הותרו לפרסום בברית המועצות עד שנת 1989, ואז הותרו עקב תהליכי פירוק ברית המועצות.
יבול נכרי הוא יבול שצמח בשדותיהם של חקלאים לא יהודיים בארץ ישראל.
המושג נזכר בעיקר בקשר להלכות שנת השמיטה.
לפי התורה, בשנת השמיטה אסור לעבד את האדמה - אסור לחרוש, לזרוע, לקצור ולמכור את הפירות.
אולם לפי רוב הדעות, המצווה חלה רק על יהודים ולא על נכרים.
כיוון שלנכרים מותר לגדל פירות בשביעית, מותר גם לקנות מהם פירות.
בציבור החרדי מקובל לקנות בשנת השמיטה פירות וירקות מנכרים: מערביי ישראל, מרצועת עזה, ממצרים, ועוד.
אולם בציבור הדתי לאומי קיימת התנגדות לכך מסיבות הלכתיות ולאומיות.
תבואה וירקות חד-שנתיים שגדלו בשנה השביעית אסורים מדרבנן באכילה, בין אם נזרעו בשביעית באיסור ובין אם גדלו מאליהם.
איסור זה נקרא איסור ספיחין, ומטרתו למנוע תמריץ לזריעה אסורה בסתר.
אולם האיסור אינו חל על נכרי שקנה קרקע בארץ ישראל:
זהו מקור מפורש לכך שיבול נכרי מותר באכילה בשביעית.
מקור נוסף לכך נמצא בגמרא.
אחרי שגביהא בן פסיסא ניצח את צאצאי הכנענים בוויכוח על ארץ ישראל, מסופר שהם ברחו והשאירו את שדותיהם זרועים וכרמיהם נטועים, "ואותה שנה - שביעית היתה, וסמכו ישראל עליהם", כלומר, אכלו את הירקות שצמחו בשדות נכרים.
אמנם יש שטענו שהשדות והכרמים היו בחו"ל, סמוך לגבולות ארץ ישראל.
קדושת הפירות - קניין גוי בארץ ישראל
חכמי התלמוד נחלקו בשאלה אם "יש קניין לגוי בארץ ישראל להפקיע מידי מעשר", כלומר, האם קניית קרקע בארץ ישראל על-ידי גוי, מפקיעה מהקרקע את החיוב להפריש תרומות ומעשרות.
כלומר: באופן עקרוני, גם יבול שצמח בקרקע של נכרי חייב בתרומות ומעשרות, בתנאי שהשלב הסופי של עיבוד היבול ("גמר מלאכתו") נעשה ביד ישראל.
בתלמוד ובראשונים נדונה שאלה זו בהקשר של תרומות ומעשרות בלבד.
האחרונים דנו בשאלה זו גם לגבי שביעית, ובפרט, האם דיני קדושת שביעית חלים על יבול נכרי.
בשאלה זו הייתה מחלוקת גדולה בין חכמי צפת:
לפי הרב משה מטראני (המבי"ט), כיוון שהפירות גדלו בקרקע של ארץ ישראל, ויש בה קדושה - חלה קדושת שביעית על הפירות.
לפי הרב יוסף קארו (השו"ע), כיוון שהפירות והקרקע שייכים לנכרי, אין בהם קדושת שביעית.
מחלוקת זו משליכה גם על השאלה אם יש להפריש תרומות ומעשרות מיבול נכרי בשביעית (כאשר גמר המלאכה נעשה בידי יהודי):
לפי המבי"ט (וכ"ה בספר חרדים, השל"ה) כיוון שהפירות קדושים בקדושת שביעית, הם הפקר ואינם חייבים בתרומות ומעשרות.
לפי השו"ע, כיוון שהפירות פטורים מדין שביעית, הם חייבים בתרומות ומעשרות כרגיל.
המנהג הוא להפריש ללא ברכה.
החזון איש והרב משה שטנרבוך פסקו כדעת המבי"ט, וכן נוהגים בבבני-ברק;
הרב ישראל משקלוב, הרב קוק ושאר חכמי ירושלים פסקו כדעת השו"ע, וכן המנהג בירושלים וברוב ארץ ישראל.
לפי דעה זו, מה שכתב הרמב"ם "פירותיה מותרין", הכוונה כשהגוי נותן לו במתנה, או כשהוא מחליף אוכל תמורת אוכל.
אכל לקנות תמורת כסף אסור.
והסיבה, שהכסף הניתן תמורת פירות שביעית גם הוא קדוש בקדושת שביעית, ויש חשש שיגיע ליהודי שלא יאכל אותו בקדושת שביעית.
אמנם, לפי רוב הדעות, תוספתא זו לא נפסקה להלכה, ומותר לקנות יבול נכרי.
עבודת נכרי בקרקע של נכרי
ביום השבת מותר ואף מקובל להיעזר בגוי של שבת לביצוע מלאכות האסורות לישראל, כיוון שמצוות השבת ניתנה לישראל בלבד.
אולם מצוות שמיטת הקרקעות היא שונה, שכן ישנם הטוענים כי היא מוטלת לא רק על בני ישראל אלא גם על הארץ, חובתו של עם ישראל לוודא שהארץ שובתת.
אמנם, בתקופת המשנה והתלמוד, כשחלק גדול מארץ ישראל היה ביד נכרים, לא הייתה אפשרות מעשית לוודא שהארץ שובתת, ולכן כדי לשמור על השלום התירו לשתף פעולה עם נכרים המעבדים את שדותיהם בשביעית:
כלומר, מותר לחכור מנכרים שדה חרוש, אף על פי שהדבר עלול לגרום להם בעקיפין לחרוש קרקעות נוספות.
בתלמוד הירושלמי נחלקו בפירוש "מחזיקים ידי נכרים": לפי דעה אחת הביטוי מתייחס לאמירה הכללית "יישר כוחך" מתוך נימוס ושמירה על יחסי שלום.
דעה נוספת היא שמותר אף ללהתייחס במישרין לעבודת הקרקע, תוך סיכום על קניית הקרקע במוצאי השמיטה.
מכאן ניתן להסיק גם לגבי קניית יבול שביעית מנכרים בארץ ישראל: אם נכרי מגדל יבול מעצמו, מותר לקנות ממנו, ומותר גם לברך אותו שיצליח במעשיו.
אולם אסור לסכם מראש עם נכרי שיגדל יותר יבול כדי שנוכל לקנות ממנו.
וכן כתב בימינו הרב משה שטרנבוך: "המנהג פשוט שמסכמים עם גוי בשישית שיקנו ממנו בשביעית סכום מסוים של פירות וירקות, ועל סמך זה הגוי חורש וזורע ומוכר.
ותמוה, דבמסכת בבא מציעא (צ, א) אמרינן שאם אומר לגוי לעבוד בשדה שלו, אסור, כיוון שעובד בשביל ישראל.
וכאן נמי, כיוון דחורש וזורע בשלו, מכל מקום עושה זאת עבור ישראל, ואסור.
והדבר מפורש בתוספות שם, שפירשו שאסור לומר לגוי לחרוש בשביעית בשדה של הגוי משום איסור דאמירה לגוי שבות...
ולכולי עלמא אסור לחרוש בשביעית בקרקע של נכרי, שהארץ כולה בקדושתה עומדת...
עבודת יהודי בקרקע של נכרי
המושג "יבול נכרי" מציין יבול שצמח בקרקע השייכת לנכרי, גם כאשר החקלאי שעיבד את הקרקע בפועל הוא יהודי.
הדבר מעורר שאלה, האם מותר ליהודי לעבוד בקרקע השייכת לנכרי בארץ ישראל?
בתלמוד נאמר בפירוש: , אולם ממקורות אחרים נראה, שהיו יהודים שעבדו בקרקעות של נכרים.
המפרשים הסבירו את הדברים בכמה דרכים:
באופן עקרוני אסור ליהודי לעבוד בשדה של גוי בשביעית, שהרי אין קניין לגוי להפקיע את ארץ ישראל מקדושתה, ויש מצוות עשה של "ושבתה הארץ".
המחלוקת של חכמי צפת שנזכרה למעלה היא "רק לעניין קדושת הפירות.
אבל חרישה וזריעה ושאר עבודות, לכולי עלמא אין חילוק בין עובד בקרקע ישראל לעובד בקרקע נכרי, בין עושה מלאכה דאורייתא או דרבנן, דקדושת הארץ לכולי עלמא לא פקע".
כאשר השלטון מחייב את החקלאי לשלם מס קבוע (ארנונא) שאם לא ישלמו יהיה בסכנת חיים, מותר לו לעבוד על-מנת לשלם את המס בלבד.
האיסור לעדור עם גוי מתייחס רק לשדה של יהודי או שדה בבעלות משותפת של יהודי וגוי.
האיסור נהג רק כשהשמיטה נהגה מן התורה, אבל הוא הוקל לאחר החורבן, כאשר השמיטה נוהגת מדרבנן בלבד, כיוון שרוב השדות בארץ ישראל היו ביד נכרים: "כשכבדו המיסים והארנוניות, ועזבו את הארץ, ונחרב היישוב שבארץ ישראל, הפסיקו לנהוג כעין דאורייתא, ונהגו שיש קניין לגוי בקרקע.
ולפי זה כיום, שיש ב"ה יישוב גדול בארץ ישראל כעין זמן הש"ס, אם כן ראוי לכולי עלמא לנהוג כעין דאורייתא".
באופן עקרוני מותר ליהודי לעבוד בשדה של גוי בשביעית, אולם חז"ל אסרו לעשות זאת כתקנה משום מראית עין, שלא יחשבו שהוא עובד בשדה שלו.
כאשר הקרקע שייכת ליהודי, והחקלאי הנכרי מחזיק אותה רק בשכירות, לכל הדעות אין זה קניין המפקיע את הארץ מקדושתה, אסור ליהודי לעבד את הקרקע, והפירות הגדלים שם עדיין קדושים בקדושת שביעית.
אולם אין שם איסור ספיחין.
בימינו, רוב הקרקעות בארץ ישראל שייכות רשמית למדינת ישראל, והנכרים המחזיקים בהן באופן חוקי עושים זאת כחוכרים מהמדינה.
לכן לכאורה דיני שביעית (פרט לאיסור ספיחין) עדיין חלים שם.
נכרי המחזיק בקרקע ללא קניין
כל המקורות לעיל מתייחסים רק לנכרי שקנה קרקע בארץ ישראל באופן חוקי.
ברם, יש שדקדקו מתוך תשובת רש"י במידה והקרקע הגיעה לידי הנכרי שלא בדרך קניין אלא בדרך גזל וכיבוש, הקרקע עדיין בחזקת ישראל: ואולם, דברי רש"י הללו לא נאמרו כלל לגבי הלכות שביעית אלא לשם הצדקת המנהג לפיו נהגו לכתוב בכל השטרות כאילו לבעל השטר יש קרקע גם במידה ואין לו.
אך דברי רש"י אלו נאמרו רק לשם הצדקת המנהג שהיה בתקופתו בכתיבת השטרות, ולא לגבי הלכות שביעית.
לעניין שביעית אנו מניחים כי גם קרקעות שלא נקנו באופן סדיר על ידי הנכרי, נחשבים בבעלותו לעניין שביעית ואכן ה'חזון איש' פקפק ביכולת להסיק מסקנה בהלכות שביעית מכח דברים אלו של רש"י (חזון איש שביעית סימן כא אות ה ד"ה ומהרש"ס).
ופוסקים אחרים כתבו להדיא שאין נוהגים כדברי תשובה זו (ספר שלום ירושלים, דיני שביעית עמ' נא אות יב).
ואולם יש שהחמירו והבינו כי דברי רש"י נוכנים גם לגבי הלכות שביעית, וכיוון שארץ ישראל הייתה תחת כיבוש ערבי במשך דורות רבים, חלק גדול מהקרקעות הנמצאות בחזקת נכרים עשויות להיות קרקעות שנגזלו באופן עקיף מיהודים, ולכן כל דיני שביעית נוהגים בהן.
צריכת יבול נכרי נפוצה במיוחד במגזר החרדי.
כדי לפקח על העניין מוקמות ועדות שמיטה, המורכבות מרבנים ופוסקי-הלכה.
הפיקוח מתחיל עוד לפני השמיטה: כל סוחר המעוניין בקבלת תעודת כשרות מבד"ץ חרדי, צריך להכין רשימה של החקלאים שמהם הוא מקבל פירות וירקות.
ועדת השמיטה בודקת את הרשימה ומוודאת שכל המגדלים אכן "נכרים למהדרין".
כמו כן היא מבצעת "אימות קושאנים" כדי לוודא שהבעלות על הקרקע היא אכן של המגדלים הנכרים.
משגיחי בד"ץ שארית ישראל מעידים כי "בשמיטה הקודמת [ה'תשנ"ד] גילו כי מטעי הדרים, שגדלים בהם פירות של "ערבים", שייכים בעצם ליהודים, והערבים רק מטפלים בהם באריסות, ועל כן נאסר כל פרי ההדר שהגיע מאזור זה".
לפי הנחיית הרב יוסף שלום אלישיב, הסוחרים חותמים עם החקלאים הנכרים על הסכמים כתובים (ולא רק בעל פה) לאספקת סחורה בכמות מסוימת וקבועה מראש.
זאת על מנת שלא ייווצרו מחסני סחורה הפוגעים בקדושת השביעית.
בעבר היו ירקות נדירים, כגון חזרת, שהחקלאים היחידים שידעו לגדלם היו יהודים.
כדי להתכונן לשמיטה, חקלאי יהודי היה מדריך חקלאי ערבי מהכפר הסמוך באופן הגידול, על מנת שיוכל לגדל בשדותיו כ"יבול נכרי".
הפיקוח נמשך גם בשנת השמיטה, כדי למנוע הונאות.
בין ההונאות שדווחו בעבר: חקלאים ערבים, שהתבואה בשדותיהם הייתה נמוכה, קנו תבואה מעמיתיהם היהודים, ופיזרו אותה בשדה במהלך הלילה, כדי שיוכלו ללקט אותה בבוקר ולמכרה כ"יבול נכרי".
בשנת ה'תשנ"ד הוצב במעבר ארז משגיח כשרות, שתפקידו היה לבדוק את הסחורה החקלאית הנכנסת לרצועת עזה והיוצאת ממנה, ולמנוע מכירת תוצרת יהודית במסוה של יבול נכרי מהרצועה.
מערכת הכשרות אף דרשה להסריט את מהלך הקטיף, האריזה וההובלה עד למחסום.
רבנים רבים, בעיקר בציבור הדתי-לאומי, מתנגדים לשימוש ביבול נכרי מכמה סיבות:
רוב השדות המוחזקים בידי נכרים למעשה שייכים לעם ישראל ולמדינת ישראל, ולא נקנו כדין.
אמירה לנכרים שיזרעו עבורנו היא אסורה ופוגעת בשביתת הארץ .
קניה מוגברת של ירקות ופירות מערביי ישראל מחזקת את אחיזתם בארץ ישראל.
הם רוכשים שדות נוספים, וזה איסור של "לא תחנם" ושל .
מעבר לכך, "כל מי שקונה מאויבינו, עליו לדעת שהוא שותף לשפיכות דמים של חיילים ואזרחים ר"ל...
הבעיה איננה אכילת יבול נכרי, אלא אכילה מיבול אויבינו.
אפשר לקנות מאירופה, מדרום אמריקה, מאפריקה ועוד".
קנייה מנכרים פוגעת בחקלאים יהודים הזקוקים לצורך פרנסתם להשתמש עדיין בהיתר מכירה.
דרך זו מנוגדת להעדפת הקניה מיהודים דווקא כדי לקיים את הציווי .
בעבר היו מקרים רבים בהם סוחרים שאינם יהודים סיפקו תוצרת יהודית במסווה של תוצרת ערבית.
כמו כן, "רבים ממיני הירקות אינם נזרעים אלא נשתלים, השתילים מוכנים בדרך-כלל במשתלות של יהודים, המכינים אותם גם בשנת השמיטה."
יבול נכרי גורם לנו להיות תלויים בערבים: "נוצר מצב שיהודי מתפלל ומקווה שחס ושלום לא יקטן מספר הערבים בארץ, שהם ימשיכו לגדל ולעבד.
על זה הוא בונה לא רק את כלכלתו...
אלא גם את היראת שמים שלו".
טליה שניידר מציגה את שני צדדי המחלוקת בנושא זה:"מקור שפע זה [יבול נכרי] עשוי להישמע כמו דרך להתחמק מכל הרעיון של שנת השמיטה.
האם האדמה שלהם לא צריכה שמיטה?!...
אבל דווקא כאן יש גדלות והכרה ב'תושב' שחי כאן, וזה ביתו, אך אינו מחויב במצוות...
הרי זה ממש לא מעשי לתבוע מהערבים בארץ לשמור שמיטה...
ברור שהיינו רוצים שכל חבל הארץ יהיה במנוחה למשך השנה הזאת, אבל שמיטה היא מצווה מהתורה שאפילו ליהודים קשה מאוד לקיים אותה.
אז זה בכל זאת מקור שפע אפשרי...
הפתרון של קניית תוצרת חקלאית מערבים לא מתקבל על לפחות מחצית משומרי המצוות בארץ (אבל על החצי השני הוא כן מקובל, כלומר הדעות חלוקות וטוב שכך, טוב שיש מגוון).
אישית, אני מסתייגת מן הפתרון הזה לעניות הבנתי, מפני שעדיין הוא גורם לעיבוד האדמה, וגם מפני שקשה לדעת אם תומכים באוהב או באויב...
ובכל זאת, זוהי אפשרות שהתורה מציעה לנו.
לכן הייתי רוצה לקחת גם אותה כאופציה למקרה של חוסר גדול...
להשתמש באפשרות הזאת כדי לייצר הזדמנות לקשרים עם חקלאים ערביים שוחרי שלום."
יבול שיא הוא כתב עת העוסק בתחום החקלאות בישראל.
הוא מופץ לחקלאים, אנשי מפתח בתעשיית החקלאות ומקבלי החלטות במשרד החקלאות.
כתב העת הופץ לראשונה בשנת 2007 ומופץ עד היום, בתדירות של אחת לחודש, בעלות הפצה בלבד, בכ-15 אלף עותקים.
כתב העת עוסק בין היתר בקידום החקלאות הישראלית, ניסויים ומחקרי חקלאות, המלצות הגנת הצומח, חקלאות בת קיימא ועוד.
כתב העת סוקר את החקלאות הישראלית בתחום ענפי הצומח.
מדי חודש מתפרסמים מאמרים מקצועיים שיש בהם כדי לסייע לחקלאי בשלבי הגידול.
לכתב העת מספר מדורים קבועים כגון מדור בתחום המים, מדור סוגיות משפטיות ומדור פעילות נשים בחקלאות.
מו"ל כתב העת היא חברת כנס מדיה, המוציאה לאור את כתבי העת האחרים העוסקים במרחב הכפרי: הזמן הירוק, קו למושב, "הרפת והחלב" המופץ בקרב העוסקים ברפתות ו"אופק ירוק" העוסק בקידום אנרגיות מתחדשות וקיימות במרחב הכפרי.
עורך כתב העת עד 2012 היה עמי רוז'נסקי, שנפטר באוגוסט 2012. אותו החליף שמעון וילנאי עד מאי 2024 (גיליון 214), סגן העורך שעבד עמו היה יצחק בר־זכאי.