tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אכן, בהיותם בנשף, טומי מזמין את קארי להצטרף אליו ואל חבריו אחרי הנשף לבילוי בבר ה"קוואליר" (היא מסרבת בטענה שהיא צריכה לחזור הביתה מוקדם).
זו הפעם היחידה שהמקום מוזכר בסרט, אך בספר המקור, ה"קוואליר" הוא המקום שבו נהגו כריס ובילי לבלות, שם זממו את תעלול דלי הדם, ולשם רדפה אותם קארי אחרי שביצעו את זממם.
בעת אימון הבנות בבריכה, ריטה דג'ארדן, בגופיה צהובה, חצאית בצבע טורקיז, שיער אדמוני ונעלי ספורט, מזכירה בחזותה את דמותה של מיסטי מזיכיון "פוקימון".
מיסטי היא מנהיגת מכון העיר סרוליאן ומאמנת פוקימוני מים, וכמו שמיסטי מטפחת את פסיידאק המוזר, כך דג'ארדן פרשה את חסותה על קארי.
במאי 2011 נמסר רשמית שחברות ההפקה "מטרו גולדווין מאייר" ו"סקרין ג'מז" (חברה בת של "סרטי סוני") משתפות פעולה בהפקת עיבוד קולנועי חדש לספרו של קינג, ולשם כך נשכרו שירותיו של התסריטאי רוברטו אגירה-סאקאסה , בכוונה שהרימייק החדש יהיה נאמן לספר המקור יותר מהעיבוד הקודם.
סטיבן קינג הביע ספקנות, ותהה מדוע יש צורך ברימייק, לאור העובדה שהעיבוד הראשון לספרו היה כה טוב, ואף טוב בהרבה מהספר עצמו.
הוא ציין שיהיה מוכן לעמוד מאחורי הפרויקט, אם הבימוי יימסר לידי אחד מהשניים: דייוויד לינץ' או דייוויד קרוננברג.
קינג הוסיף שעבודת הליהוק תהיה משעשעת, והציע את לינדזי לוהן לתפקיד הראשי.
השחקנית סיסי ספייסק, שגילמה את קארי בסרט המקורי, סברה שאפשרות שלוהן תקבל את התפקיד "מעניינת" ומחמיאה לה, מכיוון שלוהן "בחורה יפה מאד", יותר מכפי שקארי מתוארת בספר.
בינואר 2012 נבחרה קימברלי פירס לביים את הסרט, ובמרץ באותה שנה, אחרי סדרת ראיונות שקיימה הבמאית עם שחקניות שונות, נבחרה קלואי מורץ לגלם את דמותה של קארי.
במהלך מאי 2012 נמסר שג'וליאן מור תגלם את דמות מרגרט וייט, גבריאלה ויילד – את סו סנל, וכן נודע על צירופם לצוות השחקנים של אנסל אלגורט, אלכס ראסל, ג'ודי גריר ופורשיה דאבלדיי.
שלב הצילומים התקיים בין התאריכים 28 ביוני – 7 בספטמבר 2012, באתרי צילומים בערים מיסיסוגה, ניומארקט וטורונטו שבאונטריו, קנדה, ובאולפני פיינווד בטורונטו.
תאריך יציאת הסרט לבתי הקולנוע בארצות הברית נקבע בתחילה ל-15 במרץ 2013, אך בינואר 2013, נדחה המועד ל-18 באוקטובר 2013, כך שיציאת הסרט לא תתנגש עם תקופת נשפי הסיום בבתי הספר מצד אחד, ומצד שני הוא יקדים בשבוע את עונת סרטי האימה שלפני חופשת ליל כל הקדושים.
חברת סוני קיימה הקרנה מוקדמת של הסרט ב-13 באוקטובר 2013, במסגרת אירועי קומיק-קון ניו יורק .
לאחר ההקרנה התקיים מפגש עם הבמאית, שחקנים וצוות ההפקה.
במסגרת מסע הפרסום לקראת מועד יציאת הסרט, הופצו הטריילרים שכללו מספר טלפון שהציע קידומי מכירות למתקשרים, וכן הקלטות שדימו מפגשים עם דמויות מהסרט.
כמו כן, בבית קפה בניו יורק בוים אירוע שבו שחקנים מתחו את יושבי בית הקפה, וגרמו להם להאמין שהם עדים לתופעה על-טבעית אמיתית.
ב-14 בינואר 2014 הופצו גרסאות ה-DVD וה-Blu-ray של הסרט.
גרסת ה-Blu-ray כוללת אחת עשרה סצנות שלא נכללו בגרסה הקולנועית, בהן סצנת פתיחה וסצנת סיום חלופי.
פתיחה חלופית: קארי כילדה קטנה, רואה בחצר הסמוכה לחצר ביתה את שכנתה, הנערה אסטל (השחקנית ונסה סמיית') משתזפת בביקיני, מצביעה על השדיים של אסטל, ומכנה אותם "כריות מלוכלכות" (ביטוי שמרגרט וייט משתמשת בו בסרט).
אסטל מסבירה לה שאלו שדיים שיש לכל אישה, אך קארי עונה שיש כאלה רק לילדות רעות.
מרגרט מגיעה נסערת, מכנה את אסטל "זונה", גוערת בקארי ולוקחת אותה לתוך הבית.
קארי בוכה בקול, ומיד נופלים מהשמיים גושי ברד גדולים על הבית, ומכאן אפשר להבין שכבר בילדותה היו לקארי כוחות על-טבעיים.
סצנה זו מסופרת בספר המקור של סטיבן קינג, אך לא נכללה בעיבוד לקולנוע משנת 1976.
סוף חלופי: בסצנה זו לא נכללת תמונת המצבה הנבקעת על הקבר של קארי.
במקום זאת, אחרי שסו מניחה פרח על הקבר, היא נתקפת צירי לידה.
בבית החולים היא חווה כאבי לידה קשים במיוחד, ובמקום התינוקת, יוצאת מרחמה ידה המדממת של קארי ואוחזת בזרועה.
סו מתעוררת בצרחות במיטתה, ואמא שלה מרגיעה אותה שהיא חלמה סיוט.
בתמונות סו הצורחת, נכלל פריים בודד (פרק זמן של 1/24 שניות) עם מסר תת-ספי שבו נראית קארי ספוגת דם החזיר, כשהיא נושאת בזרועותיה את התינוקת של סו.
הסצנה צורפה לגרסה זו לא כיחידה נפרדת, אלא כסיקוונס סיום חלופי לסרט, כך שהצופים יכולים לבחור איזו גרסה של הסרט ברצונם לראות.
במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes זוכה הסרט ב-50% דעות חיוביות עם דירוג ממוצע של 5.50/100 בשקלול 184 ביקורות.
תמצית הביקורות היא שהסרט מתהדר בצוות שחקנים מוכשר, אך הפרשנות של קימברלי פירס לסרט האימה הקלאסי של בריאן דה פלמה מוצאת מעט מאוד דברים חדשים ברומן של סטיבן קינג, ומעניקה תחושה מעוררת רחמים שהיא לא נחוצה.
באתר הביקורות Metacritic הסרט קיבל ציון 53/100 בשקלול 34 ביקורות מעורבות או ממוצעות.
עם צאת הסרט לבתי הקולנוע, נחלקו דעות המבקרים בין חיוב לשלילה.
המחייבים ציינו שהבמאית קימברלי פירס השכילה לעדכן ולהתאים לרוח הזמן את הסגנון, הסלנג, וכן את הסוגיות של פנאטיות דתית ובריונות בקרב ילדים, תוך נאמנות לעיבוד של דה פאלמה.
כמו כן זכתה ג'וליאן מור לתשבחות על האופן שבו טיפלה בדמות האמא המטורפת, וקלואי מורץ – על הרגישות והעומק שהביאה אל התפקיד.
השוללים הביעו אכזבה מכך שהסרט לא מחדש דבר ביחס לסרט משנת 1976, לא מתחרה בו, הוא חסר אמירה עצמאית משלו, וסצנת הטבח בנשף הסיום לא משכנעת ומעוררת חשק לצאת לראות את הסצנה המקורית.
בישראל, שמוליק דובדבני כתב שזהו חידוש מיותר ומקרטע לסרט של דה פלמה.
לדעתו, דמותה של קארי מעוצבת באופן לקוי, ועל אף היותה של מורץ שחקנית מרשימה, היא לא מצליחה להתחרות בדמות האייקונית שגילמה סיסי ספייסק.
סצנת נשף הסיום נעדרת מתח, עם "אפקטים שכמו נלקחו מסרט גיבורי-על סוג ז'", מה שהופך את שיאו המדמם של הסרט לרגע השפל שלו.
דורון פישלר כתב בביקורת בוואלה!
ש"קארי" בגרסת 2013 לא מוסיף שום דבר על המקור, וזהו סרט מיותר שאין סיבה לקיומו.
לדעתו של אור סיגולי, שני הדברים הטובים בסרט הם ג'וליאן מור וקלואי מורץ, אך מעבר לכך, הסרט הוא שום דבר, כהגדרתו.
לדעת נור לן בביקורת במאקו, הסרט נכשל בכל הניסיונות לשחזר את הצלחת סרט המקורי, ורק ההופעה המרשימה של קלואי מורץ הצילה מעט את המצב.
קארי לין בישה היא שחקנית אמריקאית, הידועה בתפקידה הראשי של דונה קלארק בסדרת הטלוויזיה "קוד שרוף" (2014–2017) ברשת AMC, ומתפקידה בתור לוסי בנט בעונה האחרונה של הסיטקום הרפואי "סקראבס" (2009–2010) ברשת ABC.
בישה נולדה בניו זילנד, וזמן קצר לאחר מכן עברה המשפחה לגלן רידג' ניו ג'רזי, ארצות הברית.
היא סיימה את לימודיה באקדמיית מונטקלייר קימברלי שם אביה, קנת' בישה, לימד לימודי חברה.
בישה למדה לאחר מכן באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
בשנת 2009 בישה התפרסמה לראשונה בזכות תפקידה בסדרת הטלוויזיה "סקראבס", בה שיחקה בעונה התשיעית בתפקיד הסטודנטית לרפואה לייסי בנט ובפיילוט של פיטר ברג "Virtuality " בתפקיד מדענית המחשבים בילי קשמירי.
את הקריירה הקולנועית שלה החלה בישה בסרט האימה-פעולה של קווין סמית' "כנסיית הפחד" ובסרטיו של אדוארד ברנס "Nice Guy Johnny" ו"Newlyweds".
בשנת 2010 שיחקה במותחן העצמאי "מסקדה" לצד נורמן רידוס וקלאן לוץ.
בשנת 2012 הופיעה במותחן הפוליטי המצליח של בן אפלק "ארגו" בתפקיד הדיפלומטית האמריקאית קאת'י סטאפורד המסתתרת בבית השגריר הקנדי בטהראן.
בישה כיכבה במשך ארבע עונות בסדרת הדרמה התקופתית "קוד שרוף" (2014–2017) של רשת AMC, בדמותה של דונה דלארק, מהנדסת מחשבים בטקסס אינסטרומנטס.
בישה נמצאת בזוגיות עם השחקן כריס לואוול, איתו יש להם בת משותפת, אשר נולדה ב-2021.
+שנהסרטתפקידהערות2007The Half Life of Mason Lakeשרה רוזן2008בני מזלנערת קולג'סקס והעיר הגדולהבחורה חולמניתThe Understudyאפריל2009אמא במשרה מלאהאמא צעירה2010Nice Guy Johnnyברוקמסקדהאמילי קורדין2011כנסיית הפחדשאיין קופרTurkey BowlקריNewlywedsלינדה2012ארגוקאת'י סטאפורדThe Fitzgerald Family Christmasשרון2013Goodbye Worldלילי פאלמרהתו האחרוןאמה סלזניקBlue Highwayקרי2016מקס רוזאנני רוזהכרטיסג'סיקהRuptureדיאן2018בדרך אליהמג2020שעת ערבלייסי קופר2021באושרג'נט2024מאדאם וובקונסטנס ווב
עץ הקארי (שם מדעי: Murraya koenigii) הוא עץ טרופי עד סובטרופי ממשפחת הפיגמיים, הנפוץ בהודו ובסרי-לנקה.
עלי העץ משמשים במאכלים רבים בהודו ובשכנותיה.
בשימוש במאכלי קארי מכונים העלים ברוב השפות ההודיות "עלי קארי" או "עלי אזדרכת מתוקים".
בדרום הודו נקרא "וופאלה" vepala.
שמו המדעי של העץ נקרא על שמם של הבוטנאים יוהאן אנדריאס מוריי ויוהאן קוניג.
גובה העץ 4–6 מטר וגזעו בקוטר עד 40 ס"מ.
לעץ פירות ענבתיים שחורים ומבריקים.
עלי העץ נפוצים מאוד בתבשילים בדרום הודו, בחופה המערבי ובסרי לנקה, במיוחד בתבשילי קארי.
בדרך כלל העלים מטוגנים עם בצל קצוץ בשלב הבישול הראשון.
לעלים טריים חיי מדף קצרים, והם אינם נשמרים טוב בקירור.
העלים נמכרים גם מיובשים אם כי לאלו ארומה נחותה.
ברפואה האיור ודית מייחסים לעלים תכונות אנטי סוכרתיות.
על מנת להיזרע על הפירות להיות בשלים וטריים.
פירות יבשים או מצומקים אינם בני קיימא.
ניתן לשתול את הפרי שלם, אך עדיף להסיר את הציפה ולשתול בתערובת שתילה לחה אך לא רטובה.
ניתן גם להרבות את העץ על ידי יחור.
"קארי" וייט היא הפרוטגוניסטית והדמות הראשית ברומן האימה הראשון של הסופר האמריקאי סטיבן קינג שפורסם לראשונה בשנת 1974, "קארי".
קארי וייט היא נערה מתבגרת תיכוניסטית, שסובלת מהתעללויות מילוליות ופיזיות הן מהסטודנטים בתיכון המקומי בו היא לומדת (ובעיקר מבנות כיתתה) והן מאמה, מרגרט וייט, קתולית פדנטית המעורערת בנפשה.
עם תחילת אירועי הרומן, קארי חווה את המחזור החודשי שלה לראשונה כשהיא בת שש עשרה במקלחות בבית הספר, מה שמוביל בתורו להבנה עצמית כי היא ניחנה ביכולות טלקנטיות וטלפתיות לאחר שהיא מפוצצת נורה מתוך לחץ נפשי.
לאחר שהושפלה מול התיכון כולו במהלך נשף הסיום, במתיחה אכזרית הכרוכה בדם של חזיר, קארי הזועמת משתמשת בכוחותיה על מנת לטבוח בחבריה לספסל הלימודים ומביאה להרס המוני בעיירת צ'מברלין, מיין.
קארי היא תוצר של אונס בנישואים שעברה אמה, מרגרט וייט על ידי אביה, ראלף וייט.
זמן קצר לאחר האונס, ראלף נפטר כתוצאה מתאונת בנייה ומרגרט נותרה לבדה, זאת תוך כדי שהיא לא מודעת לעובדת היותה בהריון, מה שהפך את תקופת הריונה למחסום נפשי מוחלט, במהלכו היא חשבה שהיא סובלת מסרטן.
רק לאחר שילדה את קארי, מרגרט הבינה מה קרה לה ורצתה להקריב את בתה לאלוהים, אך מותשת מכאבים, מרגרט ויתרה על הרעיון ועברה לגור עם קארי בעיירת צ'מברלין שבמיין.
כבר אז כתינוקת, קארי גילתה את יכולותיה הטלקינטיות בכך שהרחיפה את בקבוק החלב שלה מעל עריסתה.
לאחר מכן, קארי חיה את שנותיה המוקדמות תחת איומיה ואמונותיה של אמה הקנאית, שחינכה אותה על פי אמונותיה הפונדמנטליסטיות.
כשהייתה בת שלוש, שאלה קארי, מתוך תמימותה, את בת השכנים שלה, אסטל הורן, על שדייה.
כשמרגרט ראתה את בתה משוחחת עם אסטל, שאותה החשיבה לחוטאת, היא כפתה את קארי בחזרה אל תוך הבית וניסתה לחנוק אותה, אך קארי התגוננה והשתמשה ביכולתה הטלקינטי על מנת להמטיר ברד על ביתם, מה שגרם לקארי ומרגרט להתעלף, והאירוע נשכח לחלוטין.
לאחר מכן, קארי המשיכה להפגין יכולות טלקנטיות חזקות מאוד בעוד מספר אירועי ילדות, אך יכולותיה התעמעמו ונשכחו ככל שבגרה.
בימיה הראשונים על ספסל הלימודים, קארי נהגה להתפלל באדיקות במהלך ארוחות הצהריים שלה, דבר שעורר גיחוך בקרב התלמידים האחרים וכן את תחילתו של מסע בריונות והקנטות מתמשך מכל הסוגים.
כשהיא גרועה בספורט, סובלת מחוסר פופולריות ובודדה, קארי מצאה את עצמה בתור השעיר לעזאזל הנצחית של בנות כיתתה.
יתרה מזאת, אמה המשיכה לאלץ אותה להתפלל בארון הקטן ביותר בביתם.
קארי מגלה מחדש את יכולותיה
כהמשך ישיר לילדותה האומללה, אף בגיל הנעורים קארי סבלה ממעשי בריונות והצקות מבנות כיתתה, במיוחד על ידי כריס הרגנסן, טינה בלייק והלן שיירס.
סו סנל, לעומת זאת, חשה רחמים וחמלה כלפיה.
עם תחילת הרומן, המתרחש לאחר אימון יומי, קארי מקבלת את המחזור החודשי הראשון שלה במקלחת בגיל שש עשרה.
בשל גדילתה בצל אמונותיה הפונדמנטליסטיות של אמה, קארי אפילו לא מודעת לכך והיא פונה לבנות האחרות מתוך מחשבה שהיא גוססת מדימום.
כריס והבנות האחרות, כולל סו, מקניטות אותה ללא רחמים ומשליכות עליה טמפונים ותחבושות היגייניות, עד שריטה דז'ארדן, המורה לספורט, מתערבת ומגינה עליה.
אירוע טראומטי זה, המקושר לבוא ההתבגרות המינית, מחזיר את יכולותיה של קארי לידי ביטוי ביתר שאת לאחר שהיא גורמת לנורה להתפוצץ.
קארי מובאת למשרדו של מנהל בית הספר, הנרי גראייל, שם הוא מעליב אותה בטעות על ידי קריאתה בשם "קאסי" שוב ושוב.
נעלבת, קארי מפילה את המאפרה משולחנו ונמלטת חזרה לביתה.
כשחזרה הביתה, קארי מסתכלת במראה וגורמת לה להיסדק באמצעות יכולותיה.
מרגרט, ששבה מהעבודה, שומעת על האירוע במקלחות ומתעללת בקארי פיזית לפני שהיא נועלת אותה בארון.
כשהיא מבינה שהיא בעלת יכולות על-טבעיות, קארי מתחילה להתאמן על כוחותיה (החדשים).
בינתיים, כריס מורחקת מנשף האביב בעוד סו מביעה חרטה על התנכלותיה לקארי, ומשפיעה על בן זוגה הפופולרי, טומי רוס, להזמין את קארי לנשף במקומה.
קארי מסרבת לטומי, אך בסופו של דבר נכנעת ללחציו והפצרותיו ומסכימה להצעתו לקחת אותה לנשף.
כשמרגרט מגלה על כך, היא מנסה להשפיע על קארי ולמנוע ממנה ללכת עם טומי, אך קארי, שמתעקשת לנסות להשתלב ורואה בנשף התחלה חדשה, נועלת אותה בארון התפילה.
עם זאת, קארי אינה מודעת לכך שכריס ובן זוגה, בילי נולאן מתכננים מתיחה אכזרית בה מעורבים דם של חזיר ובחירתה למלכת הנשף.
לאחר שנעלה את אמה בארון התפילה, קארי עוזבת יחד עם טומי אל נשף האביב, שם היא מתחילה לצאת בהדרגה מהקונכייה שיצרה לעצמה ואף מקבלת מחמאות רבות מבני כיתתה, שמופתעים לראות אותה באור שונה, ואף לבסוף נבחרת למלכת הנשף, לצידו של טומי.
בשעה 22:00, כשהיא ניגשת עם טומי לקבל את הכתר ואת זר הפרחים, כריס שופכת את תכולת דלי הדם על קארי.
קהל התלמידים לועג לקארי, ששוב מוצאת את עצמה מושפלת, ובמקביל הדלי מחליק ונופל על ראשו של טומי, שמת מיד.
קארי בורחת מחוץ לאולם ההתעמלות בו מתקיים הנשף, ומתעמתת מול גברת דסז'ארדן.
לבסוף היא חוזרת ברוב זעמה על מנת להעניש את אלה שצחקו עליה – קארי נועלת את הדלתות ומעלה באש את אולם ההתעמלות באמצעות מערכת המטפים ומספר כבלים למתח גבוה, ובכך הורגת את רוב רובם של התלמידים.
בין השעה 23:00 ועד השעה 01:00 בבוקר, קארי הפגועה מחליטה לנקום בכל העיר ובדרכה לביתה, קארי משאירה אחריה כמות עצומה של הרס ומוות בעיר.
בדרכה, קארי עוצרת להתפלל בקתדרלה, וממוטטת כמה קוויי חשמל, המובילים לחישמול והריגת תושבים מבולבלים שיצאו לרחובות, ולאחר מכן היא ממהרת לביתה, מתוך כוונה להרוג את מרגרט.
כשהיא נכנסת לבית, קארי מוצאת את מרגרט מחכה לה לאחר שפרצה את דלת הארון.
לאחר שהיא מספרת לקארי על כך שהיא נולדה כתוצאה מאונס, מרגרט דוקרת אותה עם סכין קצבים.
קארי ההמומה הורגת את אמה על ידי עצירת ליבה, ולאחר מכן היא שוב עוזבת ושמה את פעמיה לקאבלייר, הפאב המקומי; שם נמצאים כריס ובן זוגה, בילי נולאן.
בקאבלייר, כריס ובילי מנסים לדרוס אותה עם המכונית שלהם לפני שקארי משתלטת על המכונית ומטיחה אותה לצד השני של הקאבלייר.
לאחר שהרגה את כריס ובילי, קארי נשארת למות מההלם והלחץ של שימוש ביכולות שלה, יחד עם איבוד דם רב מהפצע על הקרקע ליד המכונית ההרוסה.
סו, שבינתיים עקבה אחר מסלול ההרס שהותירה אחריה, מוצאת אותה ופותחת בפניה את מוחה במטרה להוכיח לה שהיא חפה מפשע ולא היה בה שום רצון להזיק לקארי.
קארי סולחת לה וזמן קצר לאחר מכן מתה.
במהלך הרומן מוסבר כי יכולותיה הטלקינטיות והטלפתיות של קארי עוברות בתורשה מאם לבתה, ומובאת סצנה המתארת את סבתא רבתא של קארי, סיידי קוקרן, משתמשת ביכולותיה.
עם זאת, במהלך הרומן לא מתועד כלל שימוש כלשהו ביכולות טלקינטיות או טלפתיות מצידן של מרגרט וייט או אמה ובתה של סיידי, ג'ודית בריגהם.
חוסר תיעוד לכך מנומק בהסבר כי על אף שיכולות אלו עוברות בתורשה, הן עלולות לדלג על מספר דורות ברצף לפני שיופיע שוב בעץ המשפחה, בדומה לתכונות גנטיות רבות.
יכולתה הפסיונית הידועה ביותר של קארי היא היכולת לשלוט בקלות, לארגן מחדש, להרכיב, לתפעל, לשגר ולהניע חפצים ואנשים מרובים (לחוד או בבת אחת) על ידי תיעול האנרגיה והרגשות שלה.
בנוסף, הרומן והעיבוד הקולנועי משנת 1976 רומזים על כך שקארי חייבת לראות במו עיניה את האובייקטים עליהם היא תרצה לשלוט; לעומת זאת, בעיבוד הקולנועי משנת 2013, נראה כי די בכך שקארי תחוש במוחה באובייקטים מסביבה ונרמז שהיא צריכה להשתמש בידיה על מנת לתפעל את כוחה הטלקינטי.
ברומן ובכל העיבודים לדמותה, נראה כי עוצמת הטלקינזיס שקארי מפגינה קשורים לזעם שלה; ככל שהיא זועמת, כך היא מתחזקת.
בעיבוד הקולנועי משנת 2013, קארי מגלה שכוחותיה הם תורשתיים ושהם עוברים במשפחתה מאם לבת.
בנוסף ליכולותיה הטלקינטיות, לקארי גם יכולות טלפתיות שכללו קריאת מחשבות, הקרנת תודעה והפעלת מניפולציות נפשיות על מוחות מסביבה.
האזכור הראשון ליכולותיה הטלפתיות ברומן מתרחש כאשר טומי מזמין את קארי לנשף והיא מוצאת את עצמה עם תחושה מוזרה בראשה.
יכולותיה של קארי הלכו והתגברו במהלך ליל הנשף, כאשר היא נכנסה באופן לא מודע לראשו של טומי, וטומי עצמו הרגיש כאילו קולה של קארי ותודעתה נתקעו במוחו ודחקו את מחשבותיו האחרות (מה שהיה אינדיקציה ליכולותיה של קארי להקרין את תודעתה ולהפעיל מניפולציות נפשיות), מה שגרם לטומי להתחיל לחוש פחד מקארי.
הרומן מציג את יכולותיה הטלפתיות של קארי במלוא הפוטנציאל שלהן כשקארי משדרת טלפתית את שמה לכל מי שנמצא ברדיוס מסוים מסביבה; תושבים ואזרחים תמימים שמעולם לא ידעו מיהי קארי, ידעו פתאום את שמה, איך היא נראית ואת העובדה שהיא אחראית לחורבן העיר, מה שגרם לכך כולם זכרו מיהי קארי וייט.
כשקארי מצאה את בילי וכריס במכוניתם, ככל הנראה באמצעות הטלפתיה שלה, היא החלה לצרוח את שמה בתוך ראשיהם, ככל הנראה בניסיון להפחיד אותם.
בסוף הרומן, עולה כי קארי ניהלה שיחה טלפתית עם סו, לאחר שסו הרגישה שקארי מושכת אותה עם הטלפתיה שלה, והזמינה את קארי לקרוא את מחשבותיה כדי להוכיח את חפותה; סו עצמה העידה לאחר מכן שהיה מדובר בחוויה כואבת עבורה, מכיוון כשקארי נפטרה, סו חשה את מותה בגלל הקשר הנפשי ביניהן.
העיבוד הטלוויזיוני משנת 2002 מציג את קארי משתפת את סו בפלאשבקים מחייה, אך נראה שהיא לא מסוגלת לקרוא את מחשבותיה של סו, יכולת שהיא ככל הנראה הייתה מראה בסדרת הטלוויזיה שמעולם לא הופקה.
בעיבוד הקולנועי משנת 2013, משתמע שלטלפתיה של קארי יש קשר עם סו לשני הכיוונים: קארי מספרת לסו שהיא נושאת תינוקת ברחמה.
לעומת הרומן ושאר העיבודים, העיבוד הקולנועי משנת 1976 מתעלם מיכולת זו.
יכולת זו מופיעה לראשונה ורק בעיבוד הקולנועי משנת 2013, במהלכו קארי יכולה גם להדליק ולשרוף דברים באמצעות רצונה.
יכולת זו נראית לראשונה כשקארי מנצלת יכולת זו על מנת להתיך את המנעול של ארון התפילה וללכוד את אמה בפנים וגם כדי לפוצץ מכוניות במוחה לאחר שעזבה את אולם ההתעמלות.
על אף שגם הרומן מציג שריפות ופיצוצים במהלך סצנת החרבת העיר, קארי גורמת לכך באמצעות משאבות דלק וקווי גז טבעיים; ואילו מקור ההצתה הוא סיגריה שנזרקת ברשלנות על ידי אדם אחר.
העיבוד הטלוויזיוני משנת 2002 מדגיש יכולת דומה, אך מראה כי מרבית השריפות החלו בניצוצות של ציוד חשמלי ולא באמצעות פירוקינזיס.
יכולת זו עשויה להיקרא הרס טלקינטי, מניפולציה מולקולרית, בעירה ספונטנית או פיצוץ טלקינטי.
בעיבוד הקולנועי משנת 2013, קארי מראה גם יכולות אלמנטריות ליצירת רעידות אדמה חזקות והרסניות, והיא משתמשת בהן על מנת להפריד בין כריס הרגנסן ובילי נולאן לנתיב היציאה מהעיר; מאוחר יותר, כשהיא בוכה על רציחת אמה, קארי מזמנת גשם של סלעים על מנת להחריב את ביתה ולגרום לקריסתו כששתיהן עוד בפנים.
בעיבוד הטלוויזיוני משנת 2002, קארי גורמת לכבל מיקרופון לנצנץ ולהעיף גיצים מבלי לגעת בו או להשתמש בו באמצעים אחרים.
בעיבוד הקולנועי משנת 2013, קארי מסוגלת לתפעל מכשירים אלקטרוניים, כמו פנסי אורות מהבהבים וחוטי חשמל, כרצונה.
בגרסת הסרט לספר "קארי" משנת 1976, דמותה של קארי וייט גולמה על ידי השחקנית סיסי ספייסק.
בסרט, דמותה של קארי נותרה נאמנה ברובה לדמותה מהספר, אך עם זאת, מספר הבדלים נעשו וכללו בין היתר את מראה החיצוני והשימוש שלה בכוחותיה – שלא כמו בספר, קארי מתוארת כנערה דקת גזרה ובלונדינית.
בנוסף, הסרט לא מציג שום ראיה לשימוש של קארי ביכולותיה בילדותה והיא מגלה על יכולותיה רק לאחר המחזור הראשון שלה.
הבדל נוסף מראה את קארי חוקרת בספריית בית הספר על יכולותיה הטלקנטיות בסצנה שלא הופיעה בספר המקורי ואין לה שום יכולות טלפתיות (שנרמז עליהן במהלך ליל הנשף השחור ולאחריה בספר).
בנוסף, קארי הורגת את מרגרט על ידי הצלבתה והיא עצמה מתה כתוצאה מקריסת הבית עליה, ולא גוססת מפצע הדקירה.
דמותה של קארי וייט (שוב בגילומה של ספייסק) מופיעה בקצרה במהלך פלאשבקים בסצנה בה סו סנל, ששרדה את אירועי ליל הנשף השחור וכעת משמשת כיועצת חינוכית בתיכון החדש בצ'מברלין, מספרת לרייצ'ל לאנג את סיפור חייה של אחותה החורגת, קארי וייט, ועל אירועי ליל הנשף השחור.
בעיבוד הטלוויזיוני, דמותה של קארי מגולמת על ידי אנג'לה בטיס.
הסרט עצמו נשאר נאמן לספר, אף יותר מהעיבוד הקולנועי הקודם שנעשה לו, והוא מסופר דרך פלאשבקים ועדויות של ניצולי ליל הנשף השחור.
שלא כמו בעיבוד הקולנועי משנת 1976, דמותה והסרט נשארו נאמנים לספר – המראה החיצוני של קארי נשאר זהה לתיאור המופיע בספר, התקוממויותיה ההולכות וגוברות של קארי נגד אמה מוצגות באופן גלוי וכוללות בין היתר ענידת שרשרת צלב רק בביתה והסתרת מגזיני נוער בארון התפילה שלה.
הבדל ענקי בין הספר לעיבוד הטלוויזיוני הוא העובדה שלאחר הנשף השחור קארי אינה מתה, אלא נשארת בחיים וממשיכה הלאה בעזרתה של סו.
מדובר בשינוי שנעשה כחלק מתוכנית להפיק סדרת טלוויזיה שתמשיך את מאורעות הסרט, אך לבסוף הפקת הסדרה בוטלה.
ברימייק לסרט המקורי, דמותה של קארי מגולמת על ידי קלואי גרייס מורץ.
תיאורה של קארי בסרט נשאר זהה ברובו לשל העיבוד הקולנועי משנת 1976, אם כי נשמרו מספר אלמנטים בדמותה מהספר.
רוב השינויים שנעשו לסרט ולדמותה היו שינויים מודרניים לרוב.
במהלך הסרט, כשקארי חוקרת על כוחותיה, היא מגלה שיכולותיה עוברת בתורשה מאם לבתה, אם כי ייתכן שהטלקינזיס ידלג על דור או מספר דורות (כמו בספר).
בנוסף, הסרט מציג באופן מרומז את יכולותיה הטלפתיות של קארי כשהיא חושפת בפני סו שהיא נושאת תינוקת בבטנה.
בשנת 1988 הרומן "קארי" עובד אל מחזמר בימתי שהופקה על ידי הלהקה השייקספירית המלכותית.
לינזי האטלי זכתה בפרס התיאטרון העולמי על גילום דמותה של קארי.
מאוחר יותר, האטלי הקליטה את השיר "Carrie" לאלבום שלה, Sooner or Later.
סצנת המתיחה האכזרית והטבח בעקבותיה מתוארים בשיר "The Destruction", בו קארי חוסמת את היציאות, הורגת את כל הנוכחים (באמצעות אפקטים שכללו פירוטכניקה ולייזרים), וקוברת את באי הנשף על ידי קריסת התקרה.
עם סיום הטבח, קארי מתחילה לבכות, ומרגרט מגיעה בשמלת ערב ומנחמת אותה.
לאחר מכן, היא דוקרת את קארי במדרגות בית הספר במהלך השיר "Carrie (reprise)".
קארי ההמומה משתמשת בכוחותיה על מנת לעצור את לבה של מרגרט לפני שהיא מתה בעצמה.
תחיית המחזמר שהתקיימה בשנת 2012 מציגה גרסה שונה ויותר נאמנה לספר של אירועים.
דם החזיר נזרק על קארי (בגילומה של מולי רנסון) מלמעלה, כמו בספר.
היא טורקת את הדלתות, מציתה את אולם ההתעמלות, ומאלצת באופן טלקינטי את כריס הרגנסן לשבור לעצמה את הצוואר.
מספר תלמידים מנסים לברוח מהאולם, אך ללא הצלחה.
קארי עוזבת את האולם, אך לא לפני שהיא מפוצצת אותו.
במקביל, סו מתארת לצופים כיצד קארי השאירה שובל של הרס ברחבי העיר בדרכה הביתה, בזמן שהיא עצמה עקבה אחריה.
בבית משפחת וייט, קארי מוצאת את מרגרט מדקלמת תפילות.
מרגרט לוקחת את קארי בזרועותיה ושרה לה ברכות לפני שהיא חושפת את סכין המטבח ודוקרת אותה.
קארי משתמשת בכוחותיה כדי להעיף את הסכין מידיה של מרגרט לפני שהיא עוצרת את ליבה.
סו נכנסת, ומערסלת את קארי בזמן שהיא מתה מפצעיה.
קארי (באנגלית Carrie) הוא רומן מכתבים בז'אנר האימה מאת הסופר האמריקאי סטיבן קינג.
זהו ספרו הראשון של קינג שפורסם ב-5 באפריל 1974. הסיפור, שממוקם בתקופה עתידית (יחסית לזמן הוצאתו) ב-1979, עוסק בדמותה של קארי ווייט, נערה מתבגרת נטולת חברים ודחויה חברתית שסובלת מהתעללות של חבריה לכיתה ושל אמה הדתית.
קארי משתמשת בכוחות טלקינטיים שהיא גילתה לאחרונה שיש לה כדי לנקום באלו שפגעו בה.
במהלך נקמה זו, קארי גורמת לאסון הנוראי ביותר שקרה בעיר צ'מברלין, שבמיין.
הסיפור מוצג דרך קטעי עיתונות, כתבות מגזין, מכתבים וקטעים מספרים פיקטיביים העוקבים אחר ההרס של צ'מברלין.
הספר הוחרם על ידי ספריות בבתי ספר בארצות הברית בעקבות האלימות, קללות, ותיאורי המין שבו והצגת הדת באופן שלילי, ואף הגיע למקום השמיני במאה הספרים המוחרמים ביותר בשנות התשעים..
הספר זכה למספר רב של עיבודים לקולנוע ולבמה.
ב-1976 יצא הראשון, קארי שביים בריאן דה פלמה, ב-1988 הוצג כמחזה בברודוויי, ב-1999 יצא ההמשכון "הזעם: קארי 2" שביימה קאת'לין שיאה .
ב-2002 יצא גרסה של סרט טלוויזיה בבימויו של דייוויד קארסון , וב-2013, יצא החידוש קארי בבימויה של קימברלי פירס.
הספר מתחיל בתיאור המחזור החודשי הראשון של קארי.
קארי מקבלת מחזור באמצע מקלחת משותפת עם כל הבנות.
קארי, שלא ידעה על קיומו של דבר כמחזור חודשי, נלחצת ובטוחה שהיא מדממת למוות.
היא קוראת לשאר הבנות לעזור לה אך הן צוחקות עליה ואף זורקות עליה טמפונים ותחבושות היגייניות.
המורה להתעמלות, מיס דסז'ארדן, עוזרת לה ולוקחת אותה לחדר המנהל.
קארי מתגלה כבעלת כוחות טלקינזיס - הזזת חפצים באמצעות כוח המחשבה בלבד.
כריס הארגנסן, האשמה במקרה מקבלת עונש - אסור לה להגיע לנשף הסיום, היא זועמת ומתחילה לתכנן נקמה.
סו (סוזן) סנל, אחת המשתתפות באירוע, מרגישה רע על מה שעשתה לקארי ומנסה לפצות על כך.
קארי חוזרת לביתה ואימה, מרגרט, נוצרית אדוקה, מקבלת אותה בבית.
סו משכנעת את טומי, בן זוגה, להזמין את קארי לנשף.
שאר הספר עוסק בתכנון של כריס להתנקם בקארי באמצעותו של בילי ובנשף, שלוקח חלק משמעותי מאוד מהעלילה.
בילי, בהוראת כריס, ממלא שני דליים בדם של חזירים וממקם אותם מעל במת הנשף כדי שהדם יפול על קארי.
קארי מסכימה לבוא לנשף עם טומי.
טומי אוסף את קארי שבאה לנשף על אף התנגדות מובהקת מצד אימה, והשניים נוסעים לבית הספר.
בבית הספר, קארי וטומי זוכים בתואר מלך ומלכת הנשף, ושני דליים של דם נשפכים עליהם, אחד הדליים נופל על ראשו של טומי שמאבד את הכרתו.
קארי בורחת מבית הספר, מכוסה בדם.
באמצעות כוח המחשבה היא נועלת את דלתות בית ספר ומשאירה את הילדים בפנים עם כבלי חשמל רופפים וגלאי עשן מצפצפים מלאכת ידה.
טומי שוכב מעולף על הבמה בתוך שלולית מים שיצרו גלאי העשן, כאשר אחד מכבלי החשמל נופל לתוך השלולית ומחשמל את טומי למוות.
בית הספר עולה באש בזמן שכל העיירה נאבקת בשרפה אחת גדולה, כל חוטי החשמל בעיר משוחררים, מה שמוביל לאנשים רבים שמתחשמלים בדרכים.
כל מי שנכח בבית ספר אחרי שקארי נעלה את הדלתות נהרג בשרפה.
קארי חוזרת הביתה והורגת את אימה.
בכוחותיה האחרונים היא מפוצצת את שאר העיר.
בסופו של דבר היא מוצאת את מותה עקב דימום לאחר שנדקרה בכתפה על ידי אמה.
קארי וויט - ילדה חסרת ביטחון, יש לה יכולת טלקינטית (שליטה בחפצים בכוח המחשבה).
לאחר שנשפך עליה דם בנשף, היא מתנקמת, היא הורגת את כל הילדים בנשף ושורפת את כל העיר.
היא מתה מדימום לאחר שנדקרה בכתף על ידי אימה.
סו (סוזן) סנל - אחת מהבנות שזרקו על קארי טמפונים.
לאחר מכן היא מתחרטת ומשכנעת את בן זוגה להזמין את קארי לנשף כדי לפצותה.
היא אחת הילדות היחידות שלא היו בנשף, ואחת השורדות היחידות מן העיר ההרוסה.
מרגרט וויט - אימה של קארי.
נוצרית אדוקה שמאמינה שבתה היא השטן.
נוהגת להעניש את קארי בהכנסתה לארון כדי שתתפלל במשך שעות.
היא דוקרת את קארי בכתפה בליל הנשף (מה שמוביל למותה של קארי) וקארי הורגת אותה.
כריס הארגנסן - מנהיגת הבנות שזרקו טמפונים על קארי.
נאסר עליה להגיע לנשף עקב זאת והיא נעזרת בבילי כדי לתכנן נקמה.
בילי עושה כל מה שהיא רוצה, אך רק כדי שתסכים לשכב איתו.
בליל הנשף השניים רואים את קארי והמכונית שלהם סוטה מהדרך ומתנגשת בקיר.
טומי רוס - בן זוגה של סו.
סוזן משכנעת אותו להזמין את קארי לנשף כדי לפצות את קארי.
הוא מת בנשף, כאשר כבל חשמל חשוף נפל לשלולית בה שכב מעולף.
בילי נולאן - נער חרמן עם אובססיה למכונית שלו.
עוזר לכריס לנקום בקארי רק כדי שתשכב איתו.
בליל הנשף, לאחר שהם מפילים את הדם על קארי וטומי, הם נוסעים במכוניתו, עד שהם רואים את קארי.
נגד רצונם, המכונית סוטה מהדרך ומתנגשת בקיר.
מיס דסז'ארדן - מורה להתעמלות בבית הספר.
היא עוזרת לקארי כשהבנות זורקות עליה טמפונים, אך קארי לא מחבבת אותה.
בליל הנשף היא מנסה לעזור לה, לאחר שנשפך עליה הדם.
היא נכלאה בבית הספר עם הילדים וידוע לנו שהיא שרדה בעקבות מכתב בסוף הספר.
קינג מכר את כתב היד של הרומן ב־1973 למו"ל דאבלדיי תמורת מקדמה של 2,500 דולר עבור מהדורה בעלת כריכה קשה.
הזכויות למהדורה בעלת כריכה רכה נמכרו ב־400,000 דולר ל.
קארי סייץ היא שופטת כדורגל לשעבר אמריקאית.
סייץ נחשבת לאחת השופטות המנוסות אי פעם, והיא האדם היחיד - גבר או אישה, ששפט בארבעה גביעי עולם שונים.
סייץ החלה את קריירת השיפוט שלה כבר בגיל 14, ועם הזמן עלתה בסולם הדרגות עד אשר הגיעה לשיפוט מקצועני ב-1998. את דרכה המקצוענית היא החלה בליגה האמריקאית לגברים, ה-MLS, וב-1999 כבר מונתה לשופטת בינלאומית על ידי פיפ"א.
הטורניר הגדול הראשון שלה היה גביע העולם שנערך באותה שנה בארצות הברית, וסייץ זכתה לשפוט משחק אחד בין אוסטרליה לגאנה במסגרת שלב הבתים.
בשנת 2001, החלה סייץ לנהל משחקים במסגרת ליגת ה-WUSA, שהייתה לליגת הנשים הראשונה בעולם שבה כל השחקניות היו מקצועניות.
בסוף העונה השנייה של הליגה, זכתה סייץ בפרס שופטת השנה ב-WUSA.
בקיץ 2002, נבחרה סייץ לשפוט באליפות העולם לנשים עד גיל 20 שנערכה בפעם הראשונה אי פעם.
במהלך הטורניר, היא זכתה לשפוט שני משחקים של נבחרת ברזיל, שבראשה שיחקו הכוכבות העתידיות - מרטה וכריסטיאן רוזריה.
בגביע העולם שנערך ב-2003, כבר שפטה סייץ בשלושה משחקים.
היא ניהלה שני משחקים במסגרת שלב הבתים ואת משחק רבע הגמר בין קנדה לסין.
שנה לאחר מכן, היא שפטה בפעם הראשונה בחייה בטורניר הכדורגל האולימפי, כולל את המשחק על מדליית הארד בין גרמניה לשוודיה.
בשנת 2005, הייתה סייץ לשופטת הלא-אירופאית הראשונה אי פעם, שמנהלת משחק במסגרת אליפות אירופה לנשים.
בטורניר עצמו, היא שפטה בשלושה משחקים - שניים בשלב הבתים (בהם משחק הפתיחה) ומשחק חצי הגמר בין נורווגיה לשוודיה.
באותה שנה, היא אף זכתה בפרס נשיא פדרציית הכדורגל של ארצות הברית.
שנתיים אחר כך, בטורניר גביע העולם שנערך בסין, ניהלה סייץ שני משחקים בשלב הבתים, אך לא זכתה לשפוט בשלבי הנוקאאוט.
בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008, היא שפטה בשני משחקים - כולל רבע הגמר בין ברזיל לנורווגיה.
ב-2009, עם הקמת ליגת ה-WPS, החלה סייץ לשפוט בה.
היא שפטה בגמר הפלייאוף בין סקיי בלו ללוס אנג'לס סול, במשחק שקבע את זהותה של אלופת הליגה.
שנתיים לאחר מכן, בעונה הפעילה האחרונה של הליגה, חזרה סייץ למעמד גמר הפלייאוף ושפטה את המשחק בין ווסטרן ניו יורק פלאש לפילדלפיה אינדיפנדנס.
בקיץ 2011, היא אף שפטה בפעם הרביעית והאחרונה שלה בטורניר גביע העולם.
הטורניר עצמו התקיים בגרמניה, וסייץ ניהלה במהלכו שלושה משחקים, מתוכם המשחק על המקום השלישי בין שוודיה לצרפת.
ב-2012, שפטה סייץ בטורניר הגדול האחרון בקריירה הבינלאומית שלה.
היה זה טורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון, וסייץ התכבדה לנהל את משחק הפתיחה בין המאחרת בריטניה לניו זילנד.
בנוסף, היא שפטה את משחק רבע הגמר בין צרפת לשוודיה.
באוקטובר 2013, לאחר ששפטה עונה אחת בליגת ה-NWSL וכשמאחוריה 28 שנות שיפוט, הודיעה סייץ על פרישתה.
באמתחתה של סייץ למעלה ממאתיים משחקי ליגה, אלף משחקי מכללות, ומעל חמישים משחקים בהם שפטה את נבחרת ארצות הברית.
במהלך הקריירה שלה שפטה סייץ 45 נבחרות לאומיות שונות, והיא האדם היחיד ששפט בשלוש אליפויות יבשתיות שונות - צפון אמריקה, אירופה ואסיה.
קארי רייצ'ל בראונשטיין היא שחקנית, קומיקאית, מוזיקאית, תסריטאית ובמאית אמריקאית-יהודייה.
היא התפרסמה לראשונה כחברה בלהקה Excuse 17 לפני שהרכיבה את שלישיית הפאנק-אינדי סלייטר-קיני.
במהלך הפסקה מסלייטר-קיני, היא הקימה את הלהקה Wild Flag.
במהלך תקופה זו, בראונשטיין כתבה והופיעה במערכונים עם פרד ארמיסן, אשר פותחו אחר כך לסדרת הטלוויזיה הסטירית זוכת פרסי האמי "פורטלנדיה".
להקת סלייטר-קיני התאחדה בשנת 2014, וב-2015 בראונשטיין יצאה לסיבוב הופעות עם הלהקה, בשילוב עם מסע פרסום לספר זכרונותיה שיצא באותה שנה.
בראונשטיין נולדה למשפחה יהודית בסיאטל, וושינגטון שבארצות הברית.
אמה הייתה עקרת בית ומורה, ואביה היה עורך דין; הוריה התגרשו כשהיא הייתה בת 14, והיא עברה לחיות עם אביה.
בראונשטיין התחילה לנגן בגיטרה בגיל 15, ולמדה אצל ג'רמי אניק, מוזיקאי אינדי מקומי.
כשסיימה תיכון, התחילה ללמוד לתואר ראשון באוורגרין סטייט קולג' באולימפיה, שם פגשה את קורין טאקר, קתלין האנה, טובי וייל, ובקה אלבי.
היא הקימה עם אלבי וסי.ג'יי.
פיליפס את הלהקה Excuse 17, שהייתה מופיעה יחד עם להקתה של טאקר, Heavens to Betsy.
לאחר שהוציאו אלבום משותף, בראונשטיין וטאקר יסדו את סלייטר-קיני כפרויקט צדדי, והוציאו את הסינגל Free to Fight.
לאחר שסיימה את התואר, נשארה באולימפיה עוד שלוש שנים, ואז עברה לגור בפורטלנד.
בשנת 1993, בעודה סטודנטית, הקימה בראונשטיין יחד עם בקה אלבי וסי.ג'יי.
פיליפס את Excuse 17, להקה חלוצה בתנועת riot grrrl שקמה בסצנת המוזיקה באולימפיה, ואשר שיחקה תפקיד חשוב בגל השלישי של הפמיניזם.
לאחר שהתפרקה להקת Excuse 17 הפכה להקת סלייטר-קיני למוקד הפעילות העיקרי של בראונשטיין וטאקר.
השתיים - שהיו אז במערכת יחסים - הקליטו את האלבום הראשון שלהן "סלייטר-קיני" בתחילת 1994 במהלך טיול לאוסטרליה.
הסינגל, "Bury Our Friends", היה זמין להורדה בחינם.
מבקרי המוזיקה גרייל מרקוס ורוברט כריסטגה החשיבו את הלהקה לאחת מלהקות הרוק החשובות של שנות ה-2000; ב-2015, כינה טום בריהן את סלייטר-קיני להקת הרוק הגדולה של שני העשורים האחרונים.
ב-2006, בראונשטיין הייתה האישה היחידה שנכללה ברשימת "25 הגיטריסטים הלא-מספיק מוערכים מכל הזמנים" של רולינג סטון.
בראונשטיין החלה לכתוב עוד לפני שסלייטר-קיני התפרקה.
היא ראיינה את אדי ודר, מרי לין רייסקוב, קארן או ושריל היינס עבור המגזין The Believer.
היא גם כתבה ביקורות על משחקי וידאו בהקשרים מוזיקליים עבור Slate.
מנובמבר 2007 עד מאי 2010, בראונשטיין כתבה בלוג עבור NPR Music בשם "מוניטור מיקס".
ב-2015 פרסמה בראונשטיין את ספר זכרונותיה, Hunger Makes Me A Modern Girl.
בתור תסריטאית, בראונשטיין כותבת לסדרה "פורטלנדיה", שפותחה מסדרת סקיצות שיצרה עם שותפה לעשייה פרד ארמיסן, בין השנים 2011–2016, וכן מככבת בתוכנית.
בשנת 2019 ביימה שני פרקים מתוך סדרת הטלוויזיה "גברת פלטשר" של HBO.
בראונשטיין הופיעה במגוון סרטי אינדי וסרטים קצרים, וכן בסקיצות קומיות בווידאו יחד עם פרד ארמיסן, בתור הצמד "ThunderAnt".
מתוך סקיצות אלו נולדה התוכנית הקומית פורטלנדיה, בה מככבת בראונשטיין בנוסף לכתיבת התסריטים יחד עם אליסון סילברמן (מהתוכנית הקולבר ריפור) וג'ונתן קיסל (מסאטרדיי נייט לייב).
התוכנית שובחה על ידי קהלים ומבקרים, וחודשה ב-2016 לעונה שביעית.
בספטמבר 2014, בראונשטיין התחילה לגלם את דמותה של סיד בסדרה <span>טרנספרנט.
כשהייתה בת 21, בראונשטיין עברה אאוטינג כביסקסואלית בידי מגזין המוזיקה Spin.
המאמר שפורסם דן ביחסיה עם חברתה ללהקה קורין טאקר בתחילת דרכה של סלייטר-קיני (השיר "עוד שעה" הוא על הפרידה שלהן).
היא מספרת: "לא ראיתי את המאמר, וקיבלתי שיחת טלפון.
אבא שלי התקשר אליי והיה כזה, 'המאמר של "ספין" יצא.
אממ, את רוצה לספר לי מה קורה?' הקרקע נשמטה תחת רגליי...
אבא שלי לא ידע שאני וקורין היינו יחד, או אפילו שיצאתי אי פעם עם בנות."
ב-2006, בניו יורק טיימס תוארה בראונשטיין כ"גיי-ית גלויה".
בנובמבר 2010 בראיון ב-Willamette Week, היא סגרה את התהיות בנושא הזהות המינית שלה, וקבעה כי היא בהחלט מזדהה בתור ביסקסואלית.
היא אומרת, "זה מוזר, כי למעשה, אף אחד מעולם לא שאל אותי.
אנשים תמיד מניחים הנחות, שאתה כזה או אחרת, וזה כאילו, 'אוקיי.
מאז שהתחילו לעבוד יחד על פרויקט ThunderAnt, בראונשטיין ופרד ארמיסן פיתחו מה שבראונשטיין מכנה "אחת ממערכות היחסים הכי אינטימיות, פונקציונליות, רומנטיות, אבל לא מיניות שהיו לנו אי פעם."
הייז הוא מפיק קולנוע ותסריטאי אמריקאי, אשר יצר ביחד עם אחיו צ'אד הייז, את היקום הקולנועי של לזמן את הרוע, שהפך לזיכיון סרטי האימה הרווחי ביותר בכל הזמנים.
הייז נולד ב-21 באפריל 1961, בפורטלנד, אורגון, ביחד עם אחיו התאום צ'אד הייז.
בשנת 1986, גילם הייז את רוד ריינולדס בסרט "רד".
באותה השנה היה ביחד עם אחיו לכותב תסריט הסרט "הצליבה".
הסיפור נכתב ביחד עם ג'יימס ואן וצ'אד האייס2017הצליבהנכתב ביחד עם צ'אד האייס2020הפנייהנכתב ביחד עם צ'אד האייסTBAמק'ליין
שנה סדרה קרדיט הערות1990בוקרכותבפרק 1, נכתב ביחד עם צ'אד האייס1999משמר המפרץכותבפרק 1, נכתב ביחד עם צ'אד האייס1999-2000ביסטמאסטרפרק 2, נכתב ביחד עם צ'אד האייס2000דרכים מסתוריותכותב, מפיקפרק 1 ו-12, נכתב ביחד עם צ'אד האייס
קארי מטילדה דריק הייתה בוטניקאית וגנטיקאית קנדית, האישה הראשונה שקיבלה פרופסורה ברחבי האוניברסיטאות הקנדיות וממקימי מחלקת הגנטיקה באוניברסיטת מקגיל.
קארי דריק נולדה בקלרנסוויל, קוויבק, קנדה ב-1862 לעדנה קולטון דריק ופרדריק דריק.
את השכלתה המוקדמת רכשה דריק באקדמיית קלרנסוויל (Clarenceville (academy, בה החלה ללמד בהיותה בגיל 15. ב-1881 היא סיימה את לימודי ההוראה בסמינר למסיימי תיכון במונטריאול, בו זכתה לפרס נסיך ווילס ובפרס J.C.
דריק חזרה לאקדמיית קלרנסוויל כמנהלת בגיל 19.
ב־1889, רק 4 שנים לאחר מתן היתר לרישום נשים לאוניברסיטאות בקנדה, נרשמה דריק ללימודים באוניברסיטת מקגיל ושנה לאחר מכן, ב-1890 סיימה את לימודי התואר הראשון (B.A) בממוצע הגבוה ביותר וזכתה בפרס לוגן במדעי הטבע.
לאחר סיום הלימודים עבדה דריק במגקיל בתור מדגימה זמנית וזכתה להיות האישה הראשונה בצוות הלימוד במקגיל.
כאשר קיבלה את תוארה השני (M.A) ב-1896 ממקגיל, פרופסור דייוויד פנהלו, ראש המעבדה, המליץ עליה להיות מרצה קבועה באוניברסיטה אך מועצת המנהלים לא הייתה מוכנה לקבל את הרעיון שאישה תכהן בתפקיד כה בכיר.
במקום זאת, האוניברסיטה הציעה לה משרה נמוכה יותר בתור מדגימה קבועה, ברמת שכר שהרוויחו גברים שסיימו תואר ראשון.
לאחר שדחתה את ההצעה, בעל ההון הקנדי מר דונלד סמית', שבעבר תרם כספים למקגיל על מנת לאפשר לנשים להירשם לאוניברסיטה, נידב כספים נוספים כדי שדריק תוכל לקבל שכר גבוה יותר ההולם את תפקידה, ולבסוף קיבלה דריק את ההצעה.
במהלך שנותיה מקגיל עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם פרופסור פנהלו ובנוסף להוראה המשיכה את מחקריה ועבודותיה.
ב-1901 עברה דריק לאוניברסיטת בון על מנת לבצע מחקר מעמיק יותר.
אף על פי שסיימה את המחקר הנדרש לקבלת דוקטורט, לא קיבלה אותו משום שבאותה תקופה אוניברסיטת בון לא העניקה דוקטורט לנשים.
למרות זאת, דריק המשיכה במחקרה, היא בילתה שלושה קייצים באוניברסיטת הרווארד ועוד שבעה קייצים במעבדה הביולוגית הימית בוודס הול, מסצ'וסטס.
ב־1910, זמן מה לאחר שחזרה לאוניברסיטת מקגיל, פרופסור פנהלו, ראש המחלקה לבוטניקה נפטר, ודריק החליטה לקחת על עצמה את תפקידו על בסיס זמני.
למרות זאת, ב-1912 הנהלת מקגיל החליטה לערוך מבחני קבלה לתפקיד ודריק נאלצה להתמודד על תפקיד שכבר עשתה במשך שנתיים.
לבסוף מישהו אחר זכה בתפקיד ראש המחלקה לבוטניקה.
כפיצוי, מועצת המנהלים מינתה אותה לפרופסור במורפולוגיה של צמחים.
מינוי זה הפך אותה לאישה הראשונה ברחבי האוניברסיטאות הקנדיות בעלת פרופסורה.
המינוי היה בעל משמעות סמלית בלבד, ולא נתן לה מושב בפקולטה או העלאה בשכר.
דריק ראתה את המינוי שלה כמאולץ וציינה במיוחד שמורפולוגיה אינה תחום ההתמחות שלה.
בהמשך, היא הגישה עתירה והצליחה לשנות את תוארה לפרופסור במורפולוגיה השוואתית וגנטיקה כדי לשקף טוב יותר את תחומי העניין שלה.
היא הקימה קורס פורץ דרך בנושא "אבולוציה וגנטיקה" שהפך לראשון מסוגו במקגיל.
האבולוציה הייתה נושא שנוי במחלוקת במהלך לימודי התואר הראשון שלה והגנטיקה הייתה עדיין תחום מתפתח.
דריק פרסמה מספר רב של מאמרים בבוטניקה, ביניהם "הבעיה של המחוז ה'נשחק' בדרום ססקצ'ואן", "הפיתוח המוקדם של פלורידיאה", "העצים של אוניברסיטת מקגיל".
רבים ממאמריה נועדו לקהילה המדעית וזיכו אותה בכבוד של עמיתים ברחבי העולם ובהופעה במהדורת 1910 של "אנשים אמריקאים של המדע".
מאמרים אחרים נועדו להביא להבנת הטבע בקהל הרחב.
יחד עם ניהול חיים אקדמיים עסוקים ורוויי אתגרים, דריק הייתה מעורבת עמוקות בפעילות חברתית.
תחומי העניין העיקריים שלה סבו סביב זכות הבחירה והחינוך של נשים.
קארי דריק פרשה ממקגיל ב-1929 עקב בריאות לקויה.
אנשי האוניברסיטה העניקו לה כבוד על ידי הפיכתה לפרופסורית לשעבר הראשונה בקנדה.
דריק נפטרה ב-10 בנובמבר 1941 במונטריאול, קוויבק.
לאחר שנים, נקרא רחוב על שמה ברובע דרום מערב במונטריאול.
מדליית הזהב של לוגן במדעי הטבע.
ציון ברשימת האנשים בעלי משמעות לאומית ב-2007.
כובדה בשרבוט גוגל ב-14 בינואר,2017, לחגיגות ה-155 להולדתה.
קארי גרנט היא זמרת בריטית.
הייתה חברה בלהקת Sweet Dreams, במסגרתה ייצגה את בריטניה באירוויזיון 1983.
היא התפרסמה כזמרת מהיותה חברה בלהקת "Sweet Dreams" איתם היא ייצגה את בריטניה באירוויזיון 1983.
היא שימשה כשופטת בתוכניות המציאות "Fame Academy" ו-"Comic Relief Does Fame Academy", היא גם עבדה כמדריכת פיתוח קול עם המתמודדים של " Pop Idol", אמריקן איידול הבריטית.
באירוויזיון 2008 הגישה את הניקוד של בריטניה.
ב-2009 התחרתה בפרק של הגרסה הבריטית של וייפאאוט.
ב-2010 החלה לשמש ככתבת במגזין "The One Show" המשודר בBBC One.
נשואה לזמר דייוויד גרנט ולהם ארבעה ילדים.
קארי לאם (במנדרינית: 林鄭月娥, תעתיק: לין-גֶ'נְג יוּאֶאֶה; באנגלית: Carrie Lam; נולדה ב-13 במאי 1957) היא פוליטיקאית מהונג קונג שכיהנה כראש הרשות המבצעת של הונג קונג בשנים 2017-2022, האישה הראשונה המכהנת כמנהיגת הונג קונג.
לאם נולדה בהונג קונג למשפחה שמוצאה ממחוז ג'ג'יאנג.
היא הייתה הילדה הרביעית מתוך חמישה ילדים.
היא למדה בבית ספר קתולי.
לאחר מכן למדה סוציולוגיה באוניברסיטת הונג קונג.
לאחר שסיימה את לימודיה הצטרפה לשירות האזרחי של הונג קונג הבריטית ב-1980 ושירתה במספר סוכנויות ממשלתיות.
היא נשלחה ללמוד באוניברסיטת קיימברידג' ושם פגשה את בעלה, המתמטיקאי סיו פור לאם.
לאם נשארה בשירות הציבורי גם לאחר מסירת השלטון בהונג קונג לידי סין העממית.
בשנת 2000 מונתה למנהלת מחלקת הרווחה.
הייתה זו תקופה של משבר כלכלי עם אבטלה גבוהה יחסית.
לאם פעלה למענק דמי אבטלה רק לתושבים ותיקים בהונג קונג (למעלה משבע שנים).
באותה תקופה התמודדה הונג קונג עם מגפת הסארס והיא הקימה קרן לחינוך יתומים מהמגפה.
ב-2004 נשלחה לעמוד בראש הנציגות של הונג קונג לפיתוח כלכלי בלונדון.
ב-2006, מונתה למנכ"ל משרד הפנים.
בתקופת כהונתה, קיבלה את הכינוי "הלוחמת הקשוחה" בעקבות מאבקה המתוקשר לסגירת מזח המלכה (מזח שייצג את שלטון בריטניה בהונג קונג).
ב-2012, מונתה לראש מנהל האדמיניסטרציה, תחת ראש הרשות המבצעת לאונג צ'אן-יינג.
מ-2013 עד 2015 הובילה את כוח המשימה לפיתוח חוקתי לתיקון חוקת הונג קונג, וניהלה שיחות עם סטודנטים ומנהיגי אופוזיציה בעקבות המחאות ב-2014.
בבחירות של שנת 2017 התמודדה לתפקיד ראש הרשות המבצעת, הנחשב לבכיר ביותר בהונג קונג, לאחר שקיבלה את תמיכתה של הנהגת המפלגה הקומוניסטית בביג'ינג.
בוועידת האלקטורים בחרו בלאם 777 מתוך 1,194 אלקטורים.
כראש הרשות המבצעת פעלה לקדם חוקים חדשים שיזמה סין, ביניהם "חוק הביטחון הלאומי", שיאפשר לסין לשלוח כוחות צבא לעיר, וחוק שיאפשר להסגיר לסין חשודים בפלילים.
לטענתה נאמנות לסין תאפשר להונג קונג להמשיך ליהנות מהאוטונומיה גם לאחר 2047. הצעות חוק אלו הביאו לגל מחאות.
עם פריצת מגפת הקורונה, בתחילת ינואר 2020, הכריזה לאם על שורה של צעדים, כולל ניטור נוסעים המגיעים מסין היבשתית, חובת חבישת מסכת, ועוד.
הונג קונג הצליחה לדכא את המגפה בהצלחה רבה ונכון לינואר 2021 נרשמו בה כ-150 נפטרים מהמחלה.
הידרדרות הייתה בתחילת 2022 ומתו כמה אלפים.
בשנת 2021, הציגה לאם רפורמה בחוקי הבחירות שנועדו להבטיח כי רק תושבים "פטריוטים" המגלים נאמנות לבייג'ינג יורשו לכהן במשרה ציבורית.
ב-3 באפריל 2022, לאם הודיעה שהיא תפרוש ולא תנסה להיכנס לכהונה שנייה, בטענה שהיא רוצה לבלות יותר זמן עם משפחתה.
שלטון לאם גרם לשערוריות בעקבות משפטם וכליאת של פעילים דמוקרטיים, הדחתם של מספר תומכי דמוקרטיה והפשיעה כנגד המפלגה הלאומית של הונג קונג, תומכת העצמאות.
במהלך 2019, בעקבות תיקון שהציעה שלטונה, לחוק ההסגרה, שזכה להתנגדות וביקורת רחבת היקף ברחבי העולם, פרצו מהומות ענק בהונג קונג שדרשו את התפטרותה.
בעקבות כך, דחתה בתחילה את התיקון לחוק, אך היא הדפה בתקיפות את בקשות המפגינים.
בהפגנות נעצרו למעלה מ-6,000 מפגינים.
ממשלת סין, הודיעה שתחליף אותה במהלך באוקטובר 2020, אך הדבר לא יצא עדיין לפועל.
במאי 2020 שוב פרצו הפגנות נגד כוונת סין להטיל חוקים שעשויים לפגוע בעצמאות הונג קונג.
בעקבות פעילותה היא נכללה ברשימת SDN של ארצות הברית.
קארטה פטריק גודווין הוא משפטן אמריקאי שכיהן במשך כחמישה חודשים כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת וירג'יניה המערבית.
הוא מונה לסנאט בידי מושל וירג'יניה המערבית ג'ו מנצ'ין בעקבות מותו של הסנאטור הקודם רוברט בירד, ומאוחר יותר גודווין עזב את הסנאט עם היבחרו של מנצ'ין למחליפו הקבוע של בירד.
כיום הוא הסנאטור לשעבר הכי צעיר שעודנו חי.
גודווין נולד ב-1974 לאלן (לבית גיבסון) וסטיבן פטריק גודווין, וגדל ביישוב הכפרי מאונט אלטו שבוירג'יניה המערבית.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון של העיירה ריפלי ב-1992, ואת לימודיו במכללת מריטה סיים בהצטיינות ב-1996, עם תואר ראשון בפילוסופיה.
ב-1999 קיבל תואר במשפטים (Juris Doctor) מבית הספר למשפטים באוניברסיטת אמורי.
עם תום לימודי המשפטים שלו, שימש כעוזר משפטי עבור רוברט ברוס קינג, שופט בית המשפט הפדרלי הרביעי לערעורים של ארצות הברית, עד שנת 2000. באותה השנה הצטרף למשרד עורכי הדין של משפחתו שם עבד עד 2005. גודווין חזר לעבוד בחברה ב-2009.
ב-2004 עבד גודווין במטה הבחירות של מזכיר המדינה של וירג'יניה המערבית, ג'ו מנצ'ין, כשזה התמודד לתפקיד מושל וירג'יניה המערבית ואף נבחר לתפקיד.
עם ניצחונו של מנצ'ין מונה בידיו ליושב ראש הרשות לבניית בתי הספר בווירג'יניה המערבית, ובהמשך שימש כיועץ הראשי שלו בשנים 2005–2009. כיועצו של המושל, סייע גודווין בניסוח חוקי סיוע לכורי פחם ואצמעי בטיחות במכרות, בעקבות התאונות הקטלניות במכרות הפחם בסוגה ובאראקומה.
ביוני 2009 מינה מנצ'ין את גודווין ליו"ר הוועדה העצמאית לרפורמה במערכת השפיטה, שבחנה את הצורך בשינויים במערכת המשפט של וירג'יניה המערבית.
בוועדה ישבה, בין היתר, שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית סנדרה דיי או'קונור, כיושבת-ראש כבוד.
ב-16 ביולי 2010 מינה המושל מנצ'ין את גודווין לסנאט של ארצות הברית כדי לאייש את מושבה הריק של וירג'יניה המערבית בסנאט שהתפנה עם מותו של הסנאטור הוותיק רוברט בירד, עד שמחליף קבוע ייבחר בבחירות מיוחדות.
עם מינויו למושבו של בירד, הצהיר מנצ'ין כי מינויו של גודווין לסנאט הוא "העברת הלפיד לדור אחר", כשם שגודווין היה לסנאטור הצעיר ביותר בעוד בירד היה הוותיק והמבוגר ביותר.
גודווין הצהיר כי אין בכוונתו להתמודד בבחירות המיוחדת לסנאט וכי יעזוב את תפקידו אחרי שייבחר מחליף קבוע בבחירות.
לפני שהושבע לתפקידו, התנער גודווין מהסנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית וקבע כי לא יתמוך בהצעות חוק אחדות שלהם.
עם זאת, כאשר גודווין הושבע לסנאט ב-20 ביולי 2010, חבר במהירות ליוזמת עמיתיו הדמוקרטים להעביר חקיקה המרחיבה את דמי האבטלה, מאמץ שלפני כן לא צלח בעקבות פיליבסטר של חברי המפלגה הרפובליקנית.
גודווין הצביע בעד מינויה של אלנה קגן לבית המשפט העליון, והיה חבר בוועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית וכן בוועדת התקציב; בוועדת הבריאות, החינוך העבודה והפנסיות ובוועדת הכללים והממשל.
תקופת כהונתו הקצרצרה בסנאט הגיעה לידי גמר ב-15 בנובמבר 2010, עם השבעתו של מנצ'ין.
ב-2011 מינה מנהיג הרוב בסנאט, הסנאטור הארי ריד מנבדה, את גודווין לקדנציה בת שנתיים כראש נציבות הביקורת הכלכלית והביטחונית של ארצות הברית והרפובליקה העממית של סין.
קרוליין אמיליה ניישן (25 בנובמבר 1846 – 9 ביוני 1911) המכונה לעיתים קארי ניישן, או סבתא גרזן , הייתה פעילה רדיקלית בתנועת ההתנזרות בארצות הברית, שהתנגדה לצריכת אלכוהול לפני תקופת היובש.
ניישן ידועה בכך שתקפה עם גרזן מוסדות אשר הגישו אלכוהול, ובעיקר ברים.
ניישן גם פעלה נגד לבוש צמוד לנשים; היא סירבה ללבוש מחוך ודחקה בנשים לא ללבוש אותם בגלל השפעותיהם המזיקות על איברים חיוניים.
היא תיארה את עצמה כ"בולדוג שרץ לרגליו של ישו ונובח על מה שהוא לא אוהב", וטענה שקיבלה הסמכה אלוהית לקידום התנזרות על ידי השמדת ברים.
קרוליין אמיליה מור נולדה במחוז ג'ארארד, קנטקי, לג'ורג' מור ומרי קמפבל.
אביה היה חקלאי מצליח ממוצא אירי, סוחר במניות ובעל עבדים.
במהלך רוב חייה המוקדמים, מצבה הבריאותי של מור היה ירוד ומשפחתה חוותה מכשולים כלכליים.
המשפחה עברה מספר פעמים בתוך קנטקי ולבסוף התיישבה בבלטון, מיזורי בשנת 1854.
בנוסף לקשיים הכלכליים, רבים מבני משפחתה של מור סבלו ממחלות נפשיות, אמה סבלה לעיתים מהזיות.
יש השערות שהמשפחה לא נשארה במקום אחד זמן רב בגלל שמועות על מצבה הנפשי של מרי מור.
כמה כותבים שיערו שמרי האמינה שהיא המלכה ויקטוריה.
מרי התגוררה בבית משוגעים בנבאדה, מיזורי, מאוגוסט 1890 ועד מותה ב-28 בספטמבר 1893. מרי הוכנסה למוסד הסגור עקב צעדים משפטיים שננקטו על ידי בנה צ'ארלס, למרות שיש חשד שצ'ארלס יזם את התביעה בגלל שהוא היה חייב למרי כסף.
משפחת מור עברה לטקסס כאשר מיזורי נהייתה חלק ממלחמת האזרחים ב-1862. לג'ורג' לא הייתה הצלחה כלכלית בטקסס, והוא החזיר את משפחתו למיזורי.
המשפחה חזרה לחוות היי גרוב במחוז קאס במיזורי.
כאשר צבא האיחוד הורה למשפחה לפנות את החווה שלהם, הם עברו לקנזס סיטי.
קארי טיפלה בחיילים פצועים לאחר פשיטה על אינדיפנדנס, מיזורי.
המשפחה שבה שוב לחווה עם סיום מלחמת האזרחים.
ב-1865 קארי פגשה את צ'ארלס גלויד, רופא צעיר שלחם למען האיחוד במלחמת האזרחי והיה אלכוהוליסט.
גלויד לימד בבית ספר ליד החווה של בני הזוג מור בזמן שהתלבט היכן לעסוק ברפואה.
בסופו של דבר הוא התיישב בהולדן, מיזורי, וביקש מקארי להינשא לו.
הוריה התנגדו ללא הצלחה לנישואים מכיוון שהם האמינו שהוא אלכוהוליסט.
הם נישאו ב-21 בנובמבר 1867, ונפרדו זמן קצר לפני לידת בתם, צ'רלין, ב-27 בספטמבר 1868. גלויד מת בשנת 1869 מהרעלת אלכוהול.
בהשפעת מותו של בעלה, קארי גלויד פיתחה תשוקה לפעילות נגד צריכת אלכוהול.
עם הכספים ממכירת הקרקע שקיבלה בירושה (כמו גם את האדמות של בעלה), היא בנתה בית קטן בהולדן.
גלויד עברה לשם עם חמותה וצ'רלין, למדה במכון נורמל בוורנסבורג, מיזורי, וקיבלה את תעודת ההוראה שלה ביולי 1872. גלויד לימדה בבית ספר בהולדן במשך ארבע שנים.
היא השיגה תואר בהיסטוריה וחקרה את השפעת הפילוסופים היוונים על הפוליטיקה האמריקאית.
ב-1874 נישאה גלויד לדייוויד א.
ניישן, עורך דין, כומר, עיתונאי ואב, המבוגר ממנה ב-19 שנים.
המשפחה רכשה מטע כותנה ששטחו 1,700 דונם על נהר סן ברנרד במחוז ברזוריה, טקסס.
מכיוון שאף אחד מהם לא ידע הרבה על חקלאות, העסק בסופו של דבר כשל.
דייוויד ניישן עבר לברזוריה כדי לעסוק בעריכת דין.
בשנת 1880 לערך, קארי ניישן עברה לעיירה קולומביה (כיום מזרח קולומביה) כדי להפעיל בית מלון.
שמה מופיע בכנסייה המתודיסטית של קולומביה במערב קולומביה.
היא גרה במלון עם בתה, צ'רלין גלויד, "אמא גלויד" (חמותה הראשונה של קארי), ובתו של דייוויד, לולה.
דייוויד הפעיל ליד מלון זה חנות אוכפים.
עד מהרה עברה המשפחה לריצ'מונד, טקסס, כדי להפעיל מלון אחר.
קארי ניישן החלה את הפעילות שלה בעד התנזרות מאלכוהול במדיסין לודג' על ידי הקמת סניף מקומי של איגוד הנשים הנוצריות להתנזרות (Woman's Christian Temperance Union) ופתחה בקמפיין לאכיפת האיסור של קנזס על מכירת משקאות חריפים.
השיטות שלה הסלימו מהפגנות סטנדרטיות לשירת סרנדות לבעלי ברים בליווי עוגב נייד , לקריאות לברמנים כמו, "בוקר טוב, הורס נפשות גברים".
ניישן לא הייתה מרוצה מתוצאות מאמציה והחלה להתפלל לאלוהים להנחיות.
ב-5 ביוני 1900 היא הרגישה שקיבלה את תשובתה בצורה של חזון שמימי.
כפי שניישן תיארה זאת:למחרת בבוקר התעוררתי מקול שנראה לי מדבר בלבי, המילים האלה, "לכי לקיאווה", וידיי הורמו והושלכו למטה והמילים, "אני אעמוד לצידך".
המילים "לכי לקיאווה", נאמרו בטון ממלמל, מוזיקלי, נמוך ורך, אבל "אני אעמוד לצידך", היו מאוד ברורות, חיוביות ומודגשות.
נכנסה בי השראה גדולה, הפירוש היה מאוד פשוט: "קחי משהו בידיים שלך, וזרקי על המקומות האלה בקיווה ורסקי אותם".בתגובה לגילוי, ניישן אספה כמה סלעים אשר היא כינתה "מנפצים", והגיעה ל"בר של דובסון" ב-7 ביוני.
שם ניישן הכריזה "גברים, באתי להציל אתכם מגורלו של השיכור" והחלה להרוס את מלאי הבר עם הסלעים שלה.
לאחר שהשמידה באופן דומה שני ברים נוספים בקיאווה, סופת טורנדו פגעה במזרח קנזס, וניישן קיבלה זאת כאישור אלוהי למעשיה.
ניישן המשיכה בדרכיה ההרסניות בקנזס, תהילתה התפשטה עקב מספר המעצרים הגדל שלה.
לאחר שהובילה פשיטה בויצ'יטה, קנזס, בעלה של ניישן התבדח שהיא צריכה להשתמש בגרזן בפעם הבאה בשביל נזק מרבי.
ניישן השיבה: "זה הדבר הכי הגיוני שאמרת מאז שהתחתנתי איתך." בני הזוג התגרשו ב-1901 ולא היו להם ילדים.
בין 1902 ל-1906 היא התגוררה בגות'רי, אוקלהומה.
לבד או בליווי נשים מזמרות, ניישן הייתה צועדת לברים, שרה ומתפללת תוך שהיא מנפצת ציוד ומלאי עם גרזן.
בין 1900 ל-1910 היא נעצרה כ-30 פעמים על "גירזונים" , מילה שהמציאה כדי לתאר את מעשיה.
ניישן שילמה את הקנסות על פשעיה בעזרת סיבוב הרצאות וממכירה של סיכות מקל בצורת גרזן.
המזכרות סופקו על ידי רוקח בטופקה, קנזס.
על ידית הגרזן שבסיכה היה חקוק "מוות לרום".
באפריל 1901 ניישן נסעה לקנזס סיטי, מיזורי, עיר הידועה בהתנגדותה לתנועת ההתנזרות, וריסקה משקאות חריפים בברים שונים במרכז העיר.
היא נעצרה, הובאה לבית המשפט ונקנסה על סף $500 (שווה ערך ל-16,300$ ב-2021) אך השופט השעה את הקנס בתנאי שהיא לעולם לא תחזור לקנזס סיטי.
היא נעצרה יותר מ-32 פעמים - לפי אחד הדיווחין היא נשלחה לבית מגורים לעניים בוושינגטון די.סי.
למשך שלושה ימים בגלל שסירבה לשלם קנס של 35 דולר.
ניישן ערכה גם צעדות לזכויות נשים בטופקה, קנזס.
היא הובילה מאות נשים לצעוד נגד ברים.
הפעילות של ניישן נגד אלכוהול זכתה לפרסום נרחב, כאשר הסיסמה "כל האומות מוזמנות למעט קארי" הפכה לנפוצה בברים ברחבי המדינה.
משמעות המילה ניישן (Nation) באנגלית היא "אומה" ומכך נובע משחק המילים בסיסמה.
ניישן פרסמה את "דואר המרסקים" איגרת דו שבועית, ואת העיתון "הגרזן" .
ניישן שיבחה את ההתנקשות בנשיא ויליאם מקינלי ב-1901 בגלל חשד שהיה שתיין בסתר.
לטענתה השתיינים "קיבלו את מה שמגיע להם".
בהמשך חייה ניצלה ניישן את תדמיתה בהופעות וודוויל בארצות הברית ובמיוזיק הול בבריטניה.
ניישן, אישה גאה שהעדיפה לנאום מאשר לבדר, מצאה שבמות אלו לא מעוררות השראה.
באחד ההופעות במיוזיק הול של קנטרברי בלונדון, בריטניה, צופה מהקהל זרק על ניישן ביצה ופגע.
ניישן מיד קרעה את החוזה עם האולם וחזרה לארצות הברית.
בחיפוש אחר הכנסות נוספות, ניישן מכרה תמונות שלה, יצאה לסיבוב הרצאות ושיווקה גרזנים מיניאטוריים כמזכרות.
באוקטובר 1909 ערוצי עיתונות שונים דיווחו שניישן המציאה מטוס.
לקראת סוף חייה עברה ניישן לאאוריקה ספרינגס, ארקנסו, שם הקימה את הבית הידוע בשם "האצ'ט הול".
עקב מצב בריאותי לקוי, היא התמוטטה במהלך נאום בפארק של אאוריקה ספרינגס, לאחר שהכריזה: "עשיתי מה שיכולתי".
ניישן נלקחה לבית חולים בליבנוורת', קנזס ונפטרה בבית החולים ב-9 ביוני 1911. איגוד הנשים הנוצריות להתנזרות הקים בהמשך אבן זיכרון שעליה כתוב "נאמנה ליובש, היא עשתה מה שהיא יכלה" והשם "קארי א.
בשנת 1918 הוקמה מזרקה לזכר ניישן על ידי איגוד הנשים הנוצריות להתנזרות.
המזרקה ממוקמת בפארק ההנצחה של נפצגר בויצ'יטה, קנזס.
מיתוס אחד הוא שהמזרקה כמעט נהרסה בבת אחת על ידי משאית בירה שפגעה בה; ג'יימי טרייסי, אוצר במוזיאון ההיסטורי של מחוז ויצ'יטה-סדג'וויק, לא מצא ראיות לסיפור האירוני הזה.
ב-1977 גארי דאל, ממציא אבן המחמד , השתמש בהכנסותיו ממוצר זה כדי לשפץ ולפתוח בר בלוס גאטוס, קליפורניה, שאותו כינה בצחוק "הסלון של קארי ניישן".
ביולי 2018 הוקם פסל ברונזה של "ניישן" מול מלון איטון (אשר בזמנו נקרא "מלון קארי"), ונמצא במקום הפשיטה שלה בויצ'יטה, קנזס.
ניישן בקנטקי נבנה בשנת 1846 והיה ביתה של קארי ניישן, והיה אז בית בן 10 חדרים.
כעת הוא רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים במחוז ג'ארארד, קנטקי.
קארי ניישן נודעה כ"אמא טבע" בזכות הצדקה והעבודה הדתית שעשתה.