tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קונצנזוס מדעי גם אינו מתגבש באמצעות הצבעות דמוקרטיות, ולאחוז המדענים התומכים או מתנגדים לעמדה מסוימת אין חשיבות רשמית כלשהי, אם כי הוא עשוי לסייע בשכנוע הציבור הרחב בקיומו של קונצנזוס מדעי שכבר הושג.
כשלעצמו, קונצנזוס מדעי איננו משמש בשיטה המדעית כטיעון לנכונותה של עמדה מסוימת, שכן באישושה של השערה רק משום שרוב מקרב המדענים תומך בה יהיה משום כשל של פנייה אל הסמכות.
גם השערות החולקות על הקונצנזוס אמורות להיבדק באותה מידה של רצינות, כל עוד הן מנוסחות באופן הניתן לבדיקה מדעית.
ואכן, מרבית המהפכות המדעיות מתרחשות כאשר השערות המנוגדות לקונצנזוס הרווח באותו זמן נבדקות ונמצאות מתאימות לתוצאות.
עם זאת, בפועל מדען אשר חולק על הקונצנזוס עשוי למצוא שאין עניין רב לקהילה המדעית בפרסום השערתו או בבדיקתה.
הפלאונטולוג וההיסטוריון של המדע סטיבן ג'יי גולד סבר כי עובדה מדעית היא טענה כל-כך מבוססת עד כי המדענים סבורים שאין עוד טעם להשקיע מאמץ נוסף בבדיקתה.
תומאס קון, בחיבורו הקלאסי המבנה של מהפכות מדעיות, הראה שבמהלך ההיסטוריה של המדע, הצלחתה של מהפכה חדשה דרשה קודם כל קיום "אנומליות" – בעיות מדעיות בלתי ניתנות ליישוב אשר יוצרות מידה של אי-נוחות בקרב הקהילה המדעית בתחום מן הקונצנזוס לגבי הפרדיגמה הישנה.
גיבושו של קונצנזוס מדעי אינו מחייב הסכמה פה אחד של כל המדענים בתחום, ולמעשה ידועים מן ההיסטוריה של המדע מקרים של גיבוש קונצנזוס חדש על אף התנגדותם של כמה מן החוקרים המכובדים ביותר בתחום.
למשל, לאחר כנס סולווה החמישי ב-1925, אשר בו יישב נילס בוהר מספר התנגדויות של אלברט איינשטיין לטבעה ההסתברותי של מכניקת הקוונטים, טבע זה הפך במידה רבה לקונצנזוס מדעי בפיזיקת החלקיקים על אף המשך התנגדותו של איינשטיין, הפיזיקאי התאורטי המכובד ביותר באותו זמן, ובעצמו אחד מאבותיה של מכניקת הקוונטים.
המשך התנגדותו של איינשטיין לקונצנזוס בא לידי ביטוי באמירתו המפורסמת כי "אלוהים לא משחק בקוביות", ובהצגתו בשנת 1935 את הפרדוקס של איינשטיין-פודולסקי-רוזן, שנועד להצביע על קשיים נוספים במכניקת הקוונטים (אף כי בסופו של דבר הסתבר שאיננו פרדוקס, ושיש לו תרומה חשובה בהבנתה).
זוהי דוגמה לתופעה נפוצה בהיסטוריה של המדע, שבה מדענים מסוימים, מהם וותיקים וידועי שם מאוד, אינם משתכנעים בקונצנזוס המדעי החדש עד סוף חייהם.
תומאס קון סבר שפרדיגמה המודחת מן הקונצנזוס המדעי נעלמת לחלוטין רק כאשר אחרון המדענים הדוגלים בה עובר מן העולם.
הוא ציטט את הפיזיקאי מקס פלאנק באוטוביוגרפיה שלו כי "אמת מדעית חדשה אינה מנצחת באמצעות שכנוע מתנגדיה עד שיראו את האור, אלא משום שמתנגדיה מתים לבסוף, ודור חדש גדל להכיר אותה".
רעיון זה בוטא לפעמים באמרה פופולרית כי "המדע מתקדם מלוויה ללוויה".
בקהילה המדעית מתייחסים לפעמים אל מדענים וחובבים המתעקשים בניגוד לכל הגיון על דעה המנוגדת לקונצנזוס המדעי, למשל טענה להוכחה קצרה של משפט פרמה או בניית פרפטאום מובילה, כאל טרחנים כפייתיים (בסלנג אנגלי crackpot ,crank, או kook).
מחלוקות בציבור עם הקונצנזוס המדעי
מכיוון שהקונצנזוס המדעי איננו ממלא תפקיד רשמי בעצם המחקר המדעי, חשיבותו העיקרית היא חינוכית וציבורית.
לעיתים גורמים מסוימים בציבור מתנגדים לקונצנזוס מדעי בתחום כלשהו מסיבות שאינן מדעיות, למשל מסיבות אידאולוגיות, דתיות, פוליטיות או כלכליות, ומנסים להפחית מחשיבותו ואף להכחיש את קיומו.
חוקרים מסוימים תיארו תופעה זו כ"הכחשתיות" (denializm), בעוד המתנגדים עצמם מעדיפים לרוב להשתמש במונח "חולקים" (dissenting) או "ספקנים" (skeptic).
התנגדות חזקה לקונצנזוס מדעי בציבור בדרך כלל מתאפיינת בלפחות חלק מהתופעות הבאות:
ערעור על תוקפה של השיטה המדעית.
ערעור על תוקפו של תחום מסוים או של תאוריה מסוימת במדע.
הצגת תאוריות קשר לפיהן המדענים מונעים משיקולים לא-מדעיים.
הצגת תחומים מדעיים מסוימים בציבור באופן מוטעה ומטעה.
הצגת השערות ותאוריות חלופיות בהליכים שאינם מקובלים בקהילה המדעית.
הדגשת המיעוט בקרב הקהילה המדעית אשר חולק על הקונצנזוס, ולעיתים אף הצגת "מומחים" מזויפים.
הדגשת קשיים ובעיות מדעיות בעמדת הקונצנזוס תוך התעלמות מיתרונותיה (בסלנג אנגלי "cherry-picking the evidence").
השפעה מבחוץ על תהליך גיבוש הקונצנזוס המדעי, על ידי תמיכה במתנגדים ואף על ידי פגיעה בתומכים.
הפעלת כוח פוליטי, למשל על ידי מנהיגים שמתנגדים לקונצנזוס המדעי.
להלן כמה דוגמאות מפורסמות של מחלוקות ציבוריות עם הקונצנזוס המדעי, שבהן התגלו חלק מתופעות אלו.
במדע הרפואה קיים קונצנזוס שמחלת האיידס נגרמת על ידי נגיף ה-HIV.
הנגיף זוהה לראשונה בשנת 1981, ומגליו זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2008. עם זאת, מיעוט זעיר של מדענים מחוץ לקונצנזוס העלו השערות שונות לפיהן איידס אינו נגרם על ידי HIV, או אף שמחלת האיידס אינה קיימת והחולים למעשה נפגעים ומתים מן התרופות לטיפול באיידס.
מספר אנשי ממשל בכירים באפריקה, בראשם ראש ממשלת דרום אפריקה בשנים 1999–2008, תאבו מבקי, העדיפו טענות אלו על עמדת הקונצנזוס המדעי.
מבקי סירב במשך שנים להתיר משלוחי תרופות נגד איידס לארצו, שבה כ-12% מהאוכלוסייה נגועה ב-HIV.
שרת הבריאות של מבקי, מנטו צ'באללה מיסמנג, אף ניסתה לטפל במגפת האיידס בעזרת ירקות, כמו סלק ושום.
עד אז, אלפי אמהות בדרום-אפריקה העבירו את המחלה לילדיהן משום שלא קיבלו תרופות, ומומחים שונים העריכו את מספר הדרום-אפריקנים שמתו בגלל מדיניות הכחשת האיידס בלמעלה מ-300,000.
ההשפעות הבריאותיות של עישון טבק
החל משנות ה-50 התגבש קונצנזוס במדע הרפואה באשר לנזקים הבריאותיים כתוצאה מעישון טבק, בעיקר החמרת הסיכון לסרטן הריאות.
ארגון הבריאות העולמי מעריך שעישון טבק הורג כל שנה למעלה מ-8 מיליון אנשים ברחבי העולם, מתוכם כ-1.2 מיליון אנשים שאינם מעשנים בעצמם, ונחשפים לעישון של אנשים אחרים ("עישון פסיבי").
ואולם תעשיית הטבק ניסתה במשך שנים להכחיש קונצנזוס זה, גם בציבור וגם בתוך הקהילה המדעית.
למשל, חברות הטבק מימנו בסכומים גבוהים מכוני מחקר שבדקו גורמים אפשריים אחרים לסרטן הריאות מלבד עישון, מהם הגיוניים כמו זיהום אוויר ואזבסט ומהם מופרכים כמו גידול ציפורי מחמד, והעסיקו "מומחים" שדעותיהם היו מנוגדות לקונצנזוס.
גם כאשר הקשר בין עישון וסרטן כבר היה מבוסס היטב במדע, חברות הטבק דרשו מחקר נוסף בנושא כטקטיקת השהיה.
בשנות ה-80, כאשר נזקיו הישירים של העישון כבר היו מוסכמים על הציבור, תעשיית הטבק השתמשה בשיטות דומות על-מנת ללחום נגד הראיות לנזקים כתוצאה מעישון פסיבי.
במדינות מסוימות כמו גרמניה, חברות הטבק הצליחו לעכב חקיקה להגבלת עישון למשך שנים רבות.
בשנות ה-90 פעולות אלו עמדו במרכזן של תביעות נזיקין נרחבות נגד חברות הטבק.
תורת האבולוציה, בריאתנות ותכנון תבוני
תורת האבולוציה היא קונצנזוס מדעי בתחום הביולוגיה לפחות מאז שנות ה-40 של המאה ה-20, עם הצגתה של הסינתזה האבולוציונית המודרנית.
למרות זאת עד היום ציבורים נרחבים בעולם מתנגדים לה, בעיקר משום שהיא יוצרת קשיים עם נוסח כתבי הקודש של הדתות המונותאיסטיות.
מוסדות וסופרים בריאתנים לעיתים קרובות משתמשים באופן מאורגן בטקטיקות הנזכרות למעלה על מנת לערער על הקונצנזוס המדעי בנוגע לתורת האבולוציה.
למשל, הם מציגים תאוריות חלופיות כמדעיות – מדע הבריאה ותכנון תבוני – ומנסים לבסס אותם כחומר לימוד במדעים בבתי ספר, אף שבפסקי-דין תקדימיים בארצות הברית נקבע שתאוריות אלו אינן מדע, והן למעשה דת במסווה.
בפסק דין אדוארדס נגד אגילארד כתב שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית ויליאם ברנן, שהניסיון להציג חוק המחייב יחס מאוזן בין "מדע הבריאה" ומדע האבולוציה כבעל תכלית חילונית של קידום הוגנות וחופש אקדמי הוא התחזות ("a sham"), ושתכליתו האמיתית של חוק זה היא לקדם השקפה דתית.
בית משפט מחוזי בפנסילבניה קבע במשפט שנודע כמשפט הפנדה של דובר, שפסק דין זה אוסר גם על לימוד של "תכנון תבוני" בבתי ספר ציבוריים.
בריאתנים לעיתים קרובות מציגים את תורת האבולוציה כספקולטיבית וכבלתי-מדעית.
מסיבה זו, בפסק הדין התקדימי נגד "מדע הבריאה", נקבע שתורת האבולוציה "איננה ספקולטיבית יותר מכל תחום אחר במדע הביולוגיה".
בריאתנים ותומכי תכנון תבוני לעיתים קרובות מדגישים מספר קטן של מדענים החולקים על הקונצנזוס המדעי בנוגע לתורת האבולוציה, ולעומת זאת נמנעים ככל האפשר מלציין כי מדענים אלו לא הציגו את המחלוקת במאמרים מדעיים שעברו ביקורת עמיתים.
על-מנת להציג מאמרים מדעיים העוסקים בתכנון תבוני, מוסדות בעלי אוריינטציה נוצרית בארצות הברית השקיעו במימון מדענים שחקרו תכנון תבוני, בייסוד מכוני מחקר פרטיים ואף בכתבי-עת משלהם, אך אלו אינם מצליחים לזכות בהכרה בקהילה המדעית.
מוסדות כאלו גם לעיתים קרובות מאשימים את הקהילה המדעית בקשר (קונספירציה) נגד בריאתנות, למשל: בזיוף מאובנים וראיות אחרות לאבולוציה.
בעשור השלישי של המאה ה-21 ישנו קונצנזוס בקרב חוקרים מתחום מדעי האקלים, שפני השטח של כדור הארץ התחממו בעשרות השנים האחרונות בשיעור ממוצע של כ-1.1 מעלת צלזיוס, בעיקר כתוצאה מן העלייה באותו זמן של גזי חממה כמו פחמן דו-חמצני ומתאן באטמוספירה של כדור הארץ.
כמו כן התגבש קונצנזוס שעלייה זו היא ברובה תוצאה של פעילות אנושית, בעיקר שרפה של דלקים מאובנים לצורך הפקת אנרגיה.
למרות זאת, ציבורים נרחבים חולקים על תרומת האנושות להתחממות ולעיתים אפילו על עצם ההתחממות, בעיקר משום שהן מצביעות על צורך בהקצאת משאבים נרחבים מאוד לצמצום צריכת דלקים והפליטה מהם.
מספר מחקרים מצאו כי אמצעי התקשורת במדינות המערב נותנים ייצוג בלתי-פרופורציונלי לאחוז הקטן של מדענים אשר חולקים על הקונצנזוס.
נראה כי חברות פחם, גז ונפט, וחוגים שונים המקורבים אליהם, תורמים לאווירה זו.
למשל, מכון הנפט האמריקני (American Petroleum Institute), שמאגד כ-400 חברות נפט אמריקניות, פיתח בשנת 1998 תוכנית משלו להתמודדות עם ההתחממות, שגייסה "מדענים המסכימים עם עמדות התעשייה במדעי האקלים ויכולים לסייע בשכנוע כתבי עיתונות, פוליטיקאים והציבור שהסיכון של התחממות עולמית אינו ממשי מספיק להצדיק בקרה על פליטת גזי חממה".
במקביל הועלו תאוריות קשר לפיהן ההתחממות העולמית או היבטים שונים שלה אינם אלא הונאה פסאודו-מדעית של ארגונים סביבתנים וירוקים.
למשל, ב-2009 נפרצו חשבונות דואר אלקטרוני של מוסדות מדעיים החוקרים את הנושא, והודלפו לתקשורת מסרים אשר נטען כי הם מראים על קשר להטות ולהעלים תוצאות מדעיות.
הפרשה קיבלה בפי החולקים על הקונצנזוס את הכינוי אקלים-גייט (על משקל פרשת ווטרגייט), אף כי חקירות רשמיות לא העלו ראיות להונאה או אי-סדרים מדעיים כלשהם.
נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ הצהיר מספר פעמים שאינו מאמין בתרומת האדם להתחממות העולמית, ובשנת 2017 הודיע על פרישת ארצות הברית מהסכם פריז לצמצום עולמי של פליטת גזי חממה והגבלת ההתחממות, החלטה שבוטלה על ידי הנשיא הנוכחי ג'ו ביידן.
אולם, כמו תוצאות מתמטיות אחרות הנוגדות את האינטואיציה, גם על שוויון זה יש אי-הסכמה בקרב חוגים שונים בציבור הרחב.
המתנגדים רואים בביטוי ...0.999 "תהליך" המתקרב ל-1 או מספר ה"שואף" ל-1, אבל לא המספר 1 עצמו.
אי קבלת השוויון תגרור תוצאות מופרכות (למשל במקרה זה ייתכן כי אף על פי ש-).
קונצרט אתנחתא הוא סדרת קונצרטים ותיקה המתקיימת בתיאטרון ירושלים בהפקת קול המוסיקה.
קונצרטי אתנחתא מתקיימים החל משנת 1983, שנת הקמתה של תחנת קול המוסיקה.
בשש העונות הראשונות היא נערכה על ידי פאול לנדאו (מנהל מכון למוסיקה ישראלית), ומאז 1989 העורכת והמפיקה היא חיותה דביר.
הסדרה "מביאה אל קדמת הבמה את מיטב האומנים הישראלים וגם אמנים מחו"ל, תוך שימת דגש מיוחד על השמעת יצירות של מלחינים ישראלים לצד נכסי צאן ברזל של המוזיקה הקאמרית לתקופותיה".
הקונצרטים מתקיימים באופן קבוע באולם הנרי קראון בתיאטרון ירושלים ומונחים ומוסברים על ידי עורכת הסדרה חיותה דביר.
הקונצרטים מועברים בשידור חי בקול המוסיקה והכניסה לקהל היא בלי תשלום.
במשך השנים צברה לעצמה הסדרה מוניטין כבמה המרכזית לחשיפת מוזיקה קלאסית ישראלית ואמנים ישראליים.
מקור המילה אֶתְנַחְתָּא הוא מארמית: "ירד", "הניח".
המילה נמצאת בלשון חז"ל ופירושה טעם (סימן) מטעמי המקרא המסמן הפרדה בין חלקו הראשון של הפסוק לבין חלקו השני.
בהשאלה מדובר בקטע מעבר מוזיקלי שבין חלקי מופע או יצירה.
קונצרט השנה החדשה בווינה הוא קונצרט מוזיקה קלאסית שנערך מדי שנה בליל השנה החדשה באולם הקונצרטים של המוזיקפראיין שבווינה על ידי הפילהרמונית של וינה ונחשב לאחד הקונצרטים היוקרתיים בעולם.
המופע מצולם ומועבר בשידור ישיר ליותר מ-50 מיליון צופים ב-72 מדינות שונות.
המנצח על הקונצרט מוחלף בכל שנה.
המוזיקה העיקרית שמנוגנת בקונצרט היא של משפחת שטראוס - יוהאן שטראוס (האב), יוהאן שטראוס (הבן), יוזף שטראוס ואדוארד שטראוס.
בנוסף ליצירות של בני משפחת שטראוס מנוגנות גם יצירות של מלחינים שרבים מהם פעלו באוסטריה ובאימפריה האוסטרו-הונגרית כגון וולפגנג אמדאוס מוצרט, יוזף הלמסברגר הבן, יוזף לאנר, פרנץ שוברט, פרנץ פון סופה, אמיל פון רייזניקק, קארל ציהרר ואוטו ניקולאי (שהקים את התזמורת הפילהרמונית של וינה).
ב-2009 נוגנו בעיקר יצירותיו של יוזף היידן לציון 200 שנה למותו.
בדרך כלל כולל הקונצרט כתריסר יצירות ועוד הדרנים בסוף המופע.
סוג היצירות הן ואלסים, פולקות, מזורקות ומארשים.
בהדרן הראשון נהוג לנגן פולקה מהירה; ההדרן השני הוא תמיד ואלס הדנובה הכחולה של יוהאן שטראוס הבן; והשלישי תמיד מארש רדצקי של יוהאן שטראוס האב.
משך כל הקונצרט הוא שעתיים וחצי.
הקונצרט מוצג בכל שנה באולם הקונצרטים של המוזיקפראיין.
התזמורת מלווה בקבוצות של רקדני בלט ביצירות נבחרות בחלק השני של המופע הרוקדים על רקע נופי וינה ואתרים בולטים באוסטריה.
הרקדנים הם בוגרי הבלט של וינה.
החל משנת 1980 מעניקה כמתנה העיר סן רמו שבאיטליה פרחים המקשטים את האולם.
הקונצרט הוצג לראשונה בשנת 1939 באולם הקונצרטים של המוזיקפראיין ונוצח על ידי קלמנס קראוס.
זו הייתה הפעם היחידה בה בוצע הקונצרט ב-31 בדצמבר ולא ב-1 בינואר.
מיתוג הקונצרט בשנתו הראשונה היה "קונצרט מיוחד" ולא כפי שנקרא היום - "קונצרט השנה החדשה".
בקונצרט הראשון נוגנו יצירות שהולחנו אך ורק על ידי יוהאן שטראוס הבן.
בשנת 2009 הוזמן המנצח הישראלי דניאל בארנבוים לנצח על הקונצרט.
הרברט פון קאראיין - 1987
הקונצרט הוא אירוע מאוד פופולרי באירופה ומחוצה לה אף יותר.
מספר המקומות מוגבל והביקוש לכרטיסים הוא כה גדול שיש להזמינם לפחות שנה מראש.
חלק ממקומות הישיבה שמורים במסגרת תוכנית מנויים ומספר משפחות מקומיות מעבירות את זכויותיהן מדור לדור.
קונצרט יובל היהלום הוא מופע שנערך בחזית ארמון בקינגהאם במאל שבלונדון, ב-4 ביוני 2012. המופע אורגן על ידי גארי בארלו, כחלק מחגיגות יובל היהלום למלכותה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, בדומה למופעים שנערכו במהלך חגיגות יובל הזהב: הנשף בארמון והמסיבה בארמון.
המופע אורגן על ידי רשת ה-BBC ועל ידי בארלו, סולן להקת טייק ד'את.
בקונצרט ניתנו כרטיסים ל-10,000 צופים, כאשר הצופים אשר רצו לצפות במופע פנו בדואר או באמצעות אתר אינטרנט למארגנים, ומבין 1.2 מיליוני המעוניינים, הוגרלו 10,000 הכרטיסים, בלא תשלום.
הקונצרט בוצע מבמה שנבנתה במיוחד סביב אנדרטת ויקטוריה, במרכז המאל.
הבמה תוכננה על ידי האדריכל מארק פישר.
הצופים במופע הוזמנו לפיקניק אחר הצהריים בגני ארמון בקינגהאם.
תפריט הפיקניק הוכן על ידי השף הסטון בלומנטל.
במופע השתתפו האמנים הבאים (לפי סדר הופעתם):
רובי ויליאמס, בשירו "Let Me Entertain You" שלצידו מתופפי ומחצצרי משמר הארמון
דברי פתיחה - רוב בריידון
דברי קישור - מירנדה הארט
גארי בארלו ושריל קול בשיר "Need You Now" (גרסת כיסוי של ליידי אנטבלום)
דברי קישור - לי מק
סר קליף ריצ'רד במחרוזת שירים.
דברי קישור - ג'ימי קאר
הפסנתרן לאנג לאנג ניגן את הרפסודיות ההונגריות ורפסודיה בכחול
אלפי בו שר את או סולה מיו / "It's Now Or Never"
דברי קישור - לני הנרי
ג'ולס הולנד ורובי טרנר שרו את You Are So Beautiful
דברי קישור - לי מק ומירנדה הארט
אד שירן שר את "The A Team"
דברי קישור - ראלף האריס
רני פלמינג שרה את "Un Bel Di Vedremo"
דברי קישור - רוב בריידון
בשלב זה של המופע הגיעה המלכה.
רובי ויליאמס - שר את "מקי סכינאי"
גארי בארלו, גארת' מאלון ו-נשות הצבא שרו את השיר "Sing" ("שירו") שנכתב על בארלו והולחן על ידי אנדרו לויד ובר לרגל יובל היהלום
דיים שירלי באסי שרה את "יהלומים הם לנצח"
אלפי בו ורנה פלמינג שרו את השיר "Somewhere" (הם ניצבו על מרפסת הארמון, ולא על הבמה)
הוקרן סרט על חייה של המלכה, ובו קטעים מטקס הכתרתה, חתונתה, וחגיגות יובל הכסף ויובל הזהב.
במקביל הסרט נגנה התזמורת של לונדון את "Beautiful Day"
להקת מאדנס בשיר: "Our House" -הופיעו מגג בניין הארמון.
הלהקה שינתה את השורה האחרונה בשיר ל- "Our House, in the middle of one's street" בהתייחס לביתה של המלכה.
דברי קישור - פיטר קאי
הנסיך צ'ארלס נשא נאום לכבוד יובל היהלום
בסיום הקונצרט השיאה המלכה משואה (כחלק מסדרת משואות שהושאו בכל העולם לרגל היובל), ונערך מופע זיקוקים.
המופע שודר בשידור חי ברשת BBC One וברדיו ברשת רדיו 2 של ה-BBC.
כמו כן קטעים מהמופע שודרו למחרת ברשת ABC האמריקאית.
במופע צפו כ-14.8 מיליון צופים בממוצע (ובשיאו של המופע צפו בו 17 מיליון צופים).
במרכז הקונצנזוס עומד ההיגיון של כלכלה הנאו-ליבראלית הקובע כי הגרעון והאינפלציה הובילו למשברים הכלכליים והן שורש הבעיה של הכלכלה המודרנית.
כדי למנוע ממדינות להגיע למצב זה מסכימים ביניהם שלושת המוסדות הכלכליים כי יש צורך בשוק חופשי וכדי לקיימו יש לבצע כך:
על המדינה להשקיע בתשתיות פיזיות ובחינוך.
רפורמה במס – הרחבת בסיס התקציב, ביטול כל הפטורים ממסים, והפחתת נטל מיסים מהמעמד הגבוה ומעמד הביניים.
ליברליזציה פיננסית – שער חליפין יציב ואחיד.
קונצנזוס זה מאפיין את המעבר מכלכלה מתערבת ואת מותו של הסכם ברטון-וודס (המודל הקיינסיאני).
"קונצרטינה וגיטרה" הוא שיר מ-1965 שנכתב על ידי נתן אלתרמן והולחן על ידי סשה ארגוב.
השיר היה חלק מהמופע "שוק המציאות" שעלה באותה עת בכיכובם של אילי גורליצקי ויונה עטרי.
את מילות כל השירים במופע (למעט "לו הייתי דג" של תרצה אתר) חיבר נתן אלתרמן, וברובם מוצגים זוגות ביזאריים ודמויות גרוטסקיות המנהלים דיאלוגים מופרכים.
שיר זה הוא דוגמה טובה לכך, ובו זוג רומנטי שעובד בנמל – מר זבארה, שעובד במכס, וגברת מינה, שעוסקת בתברואה – מספרים זה לזה בפרוטרוט על עיסוקיהם המשמימים תוך שימוש במונחים טכניים מייגעים; כל זאת, כאמור, באצטלה רומנטית.
השיר כתוב במקצב של פסודובלה.
סָנִיטָר - תברואן, פקיד הממונה על השירותים הכרוכים בבריאות הציבור.
קָרַנְטִינָה - quarantine, בידוד, הסגר (במקור ל-40 ימים ומכאן המונח).
מַאי נָפְקָא מִנַּהּ - (מארמית) כלומר, מהי ההשלכה המעשית.
קוֹנְצֶרְטִינָה = מפוחית יד - כלי נגינה המזכיר אקורדיון בצלילו.
מסי עקיפין - מיסים המוטלים על מוצרים ושירותים (בניגוד למיסים ישירים המוטלים על ההכנסה).
מִטַּלְטְלִין - נכסים מוחשיים, הניתנים לטלטול ממקום למקום בניגוד לנכסי דלא ניידי.
בַּרְקָרוֹלָה - מוזיקה שמקורה בשירים ששרו הגונדולרים בוונציה, המאופיינת בחילופי מקצב המזכירים את קצב החתירה.
בְּלוֹ - (בארמית) סוג של מס עקיפין פנימי שמוטל על סחורות בתוך המדינה, כגון סיגריות ומשקאות חריפים.
בנדרולה - (בלטינית) בעברית חבק, חותם או תווית המאשר ששולם מס הבלו על המוצר.
רזרבים - (בלטינית) רזרבות, מזומנים.
ולוטה - (בלטינית) ערך של מטבע המבוטא לפי שער החליפין שלו עם מטבע אחר.
פְּרוֹפִילַקְטִי - (ביוונית) מניעתי, שמגן בפני מחלה או מונע אותה.
אַנְגִּינָה - (בלטינית) דלקת גרון או שקדים.
קתר - קטר, או דלקת קטרלית, היא דלקת ברקמות הריריות באחד מדרכי הנשימה וחללי הגוף.
זהו תסמין המקושר בדרך כלל להצטננות ושיעול.
חולרה - צורה מיושנת של כוֹלֶרָה, במקרה זה - שם כללי לזיהומים.
קוֹלִיטִיס - colitis, דלקת המעי הגס.
חֲרָרָה - (בערבית) פריחה וגירוד בעור המופיעים בעיקר בקיץ.
חִינָה - (בערבית) חומר צבע אדום המופק מן העלים היבשים של שיח הכופר.
רצינה - (ביוונית) יין יווני גס ופשוט עם טעם שרף אורנים, retsina, או (בלטינית) החומר הרעיל בזרעי קיק, ricin.
הפירוש השני אולי הגיוני יותר בהתחשב לסמיכות המילים: "ועל חינה וריצינה ועל שמן קיק היא שרה...".
קונצרט פרס נובל לשלום הוא מופע מוזיקלי שנתי, הנערך ב-11 בדצמבר בעיר אוסלו בירת נורווגיה.
הוא נערך לכבודם של חתני פרס נובל לשלום באותה שנה, יום אחד לאחר טקס הענקת הפרס.
הקונצרט נערך ברציפות מאז שנת 1994.
הקונצרט מתקיים בנוכחות חתני הפרס ואורחים נכבדים אחרים.
מופיעים בו אמנים, המציגים מגוון רחב של סגנונות מוזיקליים (בשנת 1995 כלל הקונצרט באופן חריג יצירות מוזיקה קלאסית בלבד).
בשנות התשעים הנחו את האירוע אמנים ומנחי טלוויזיה נורווגים, אך מאז מופיעים בו כמנחים בעיקר אמנים מארצות הברית.
מאז תחילתו הופיעו בקונצרט אמנים ידועים רבים ממגוון ארצות, בפרט ארצות המערב.
תזמורת רדיו נורווגיה מלווה מדי שנה את המופע.
המנחים מציגים בקונצרט את פעילותם של חתני הפרס, ראיון מוקלט עמם מוצג והם עצמם נואמים במהלך הקונצרט.
ההכנות לקונצרט ובחירת האמנים שישתתפו בו מתחילות בחודש ינואר בעוד שזהות חתני הפרס מוכרזת בחודש אוקטובר.
עם זאת יש ונעשים שינויים מאוחרים בתוכנית הקונצרט לשם מתן התייחסות לזהות חתני הפרס.
הקונצרט מוקלט ונערך במספר גרסאות, המשודרות בכ-100 מדינות בסך הכל, עם קהל צופים של מאות מיליוני אנשים.
הוא מופק על ידי חברת הפקות פרטית וממומן בחלקו מחסויות.
במשך רוב שנות האירוע הוא נערך באולם אוסלו ספקטרום, אך בשנת 2015 הוא הועבר אל טלנור ארנה בעיר.
הקונצרט נערך לראשונה בשנה שבה זכו בפרס יצחק רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת.
בין האמנים שהופיעו בו באותה שנה הייתה הזמרת עפרה חזה.
בשנת 2010 הופיע בקונצרט עידן רייכל.
קונצרט בטהובן או האקדמיה של בטהובן (כפי שנקרא במקור; בגרמנית: Beethoven-Akademie 1808) התקיים ב-22 בדצמבר 1808 בתיאטר אן דר וין כמופע גיוס כספים שארגן בטהובן לעצמו, בניצוחו וכסולן על הפסנתר, על מנת לגייס מימון לפעולתו כמוזיקאי עצמאי.
בקונצרט, שארך כ-4 שעות, הושמעו בהשמעת בכורה הסימפוניה החמישית, הסימפוניה השישית, הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר ולבסוף, הפנטזיה הכוראלית לפסנתר, סולנים, מקהלה ותזמורת שנכתבה במיוחד לערב זה כ"גראנד פינאלה" על מנת לשתף בה את כל משתתפי הקונצרט.
לפי הדיווחים, האולם היה קר במיוחד והורגש שלא נעשו מספיק חזרות על היצירות (בטהובן קטע את הביצוע של הפנטזיה הכוראלית לאחר מספר תיבות על מנת להתחיל אותה מן ההתחלה).
לא ברור כמה ממון גויס ממכירת הכרטיסים.
עם זאת, היה זה אירוע תרבותי חסר תקדים, בו נשמעו לראשונה צלילי המוזיקה המתקדמת ביותר באותה עת.
הקונצרט משוחזר מאז באירועים חגיגיים ופסטיבלים.
הקונצרט התחיל בשש וחצי בערב, נמשך עד עשר וחצי והתחלק לשני חלקים.
הסימפוניה השישית "הפסטורלית", אופוס 68
perfido, אריה לסופרן סולו ולתזמורת, אופוס 65
Gloria מתוך המיסה בדו מז'ור, אופוס 86
הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר, אופוס 58
Sanctus מתוך המיסה בדו מז'ור, אופוס 86
פנטזיה מאולתרת לפסנתר סולו (פסנתרן: בטהובן).
במספר שחזורים מנוגנת הפנטזיה לפסנתר אופוס 77.
הפנטזיה הכוראלית לפסנתר, סולנים, מקהלה ותזמורת, אופוס 80
הרכב התזמורת ברוב היצירות שבקונצרט היה סטנדרטי לזמנו, אך בסימפוניות ניגן הרכב גדול מהרגיל - בסימפוניה השישית נוספו להרכב פיקולו ושני טרומבונים, ובסימפוניה החמישית ניגן ההרכב הגדול ביותר, בו נוספו לתזמורת פיקולו, קונטרה בסון ושלושה טרומבונים.
בעבור שלושה כלים אלו הייתה זאת אחת מהופעות הבכורה הראשונות בהיסטוריה של הסימפוניה, לפחות ביצירות גדולות וידועות.
הרכב זה בסימפוניות של בטהובן נופל בגודלו רק מן ההרכב המנגן בסימפוניה התשיעית.
קונצרן קלשניקוב היא חברת החזקות רב-תחומית לייצור מוצרים אזרחיים וצבאיים, מפעל של תעשיית ההגנה הרוסית, יצרן כלי נשק קרביים ורובי צלפים אוטומטיים, פגזי ארטילריה וכלי נשק בעלי דיוק גבוה.
מגזר המוצרים האזרחים כולל רובי ציד, רובי ספורט, כלי מכונה.
החברה פועלת מאז 1807, כאשר הוקמה על ידי אנדריי דיריאבין ובמשך שנים נודעה בשם איז'סטאל, מפעל המתכות של איז'בסק ומפעל הנשק של איז'בסק.
המוצרים מיוצרים תחת שלושה מותגי מוצרים של כלי נשק: קלשניקוב (רובים צבאיים), באיקל (ציוד וכלי נשק אזרחיים), איז'מאש (נשק ספורטיבי).
מאז 2015 נמשך פיתוח מודולי קרב מבוקרים מרחוק, כלי טיס בלתי מאוישים וסירות ייעודיות ופיתוח ביגוד וציוד מיוחד.
מוצרי הקונצרן מסופקים ליותר מ-27 מדינות.
המטה ממוקם בעיר איז'בסק (רפובליקת אודמורטיה), נציגות רשמית ממוקמת במוסקבה.
51% ממניות החברה שייכים לתאגיד המדינה "רוסטך", 49% למשקיעים פרטיים (אלכסיי קריבורוצ'קו, אנדריי בוקארב איסקנדר מוחמודוב).
AK-47, רובה סער נודע שפותח על ידי מיכאיל קלשניקוב
Granat-4, כלי טיס בלתי מאויש
קונק הוא כפר במחוז אוורון, בחבל אוקסיטניה, בדרום צרפת.
קונק, המופיע כאחד הכפרים היפים ביותר בצרפת, נמצא כ -30 ק"מ ממזרח לפיגאק ו -35 ק"מ צפונית לרודז, במחלקת Aveyron במרכז המאסיף.
קונקס יושב על שפת הערוץ של נהר דורדון, בסביבה יפהפייה מוקפת הרים ויערות.
הגישה מדרום היא לאורך קטע נהר אטרקטיבי במיוחד.
במרכז קונק יש שרידים מחומות העיר והשערים המקוריים, ואוטמים ברחובות הכפר הצרים (שרבים מהם מרוצפים באבנים מרוצפות) ועם הרבה בתים מימי הביניים המשובחים הפרושים על צלע הגבעה – נראה כמעט שלכל הבתים יש נופים נהדרים.
אחד האתרים החשובים בכפר היא כנסיית המנזר סנט-פוי .
קונצרט הלהקה הוא סרט הנפשה קצר משנת 1935 שהופק ב-3 רצועות טכניקולור על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס.
זהו הסרט הקצר ה-73 בסדרת הסרטים "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים, והשני באותה שנה.
הסרט היה הסרט הראשון של מיקי מאוס שהופק בצבע.
שני סרטי מיקי מאוס נוספים שהחלו הפקה בשחור-לבן לפני שהופקו בצבע היו: "תחנת השירות של מיקי" ו"הקנגורו של מיקי".
מיקי הופיע קודם בצבע בסרט קצר בן שתי דקות בשם "מצעד מועמדי הפרסים" שנעשה במיוחד עבור טקס פרסי אוסקר ה-5 בשנת 1932.
הסרט בוים על ידי וילפרד ג'קסון והציג מוזיקה מעובדת של לי הארליין.
הדמות המדברת היחידה בסרט היא דונלד דאק שמדובב על ידי קלרנס נאש.
הסרט נותר אחד מסרטי דיסני הקצרים המוערכים ביותר.
הסיפור הוא על להקת מוזיקלית קטנה בניצוחו של מיקי מאוס שנאבקת במלא הסחות דעת בכדי להמשיך להופיע.
להקת התזמורת של מיקי מאוס מבצעת קונצרט בפארק.
עם פתיחת הסרט, הם זוכים למחיאות כפיים על שהשמיעו זה עתה מוזיקה מתוך האופרה "Zampa" של המלחין הצרפתי פרדיננד הרולד.
לאחר מכן הם מתחילים לבצע את האוברטורה של וילהלם טל מאת המלחין האיטלקי ג'ואקינו רוסיני.
הביצוע של מיקי מופרע לראשונה על ידי ויברטו מהחצוצרה של פטר פיג והטובה של פאדי פיג המנגנים את "Prelude: Dawn" מתוך האוברטורה של וילהלם טל.
בינתיים, דונלד דאק מגלגל עגלת אוכל בין הקהל ומוכר פופקורן, לימונדה, בוטנים וגלידה, מה שמסיח עוד יותר את דעתו של מיקי.
בזמן שהלהקה מנגנת את הקטע "Finale", דונלד מנגן את "Turkey in the Straw" באותו קצב כמו הלהקה.
תוך כשהוא שומע את דונלד, מיקי המנצח גורם ללהקה לנגן את השיר של דונלד.
משהבין את טעותו, מיקי מאבד עשתונותיו על כך שההופעה שלו מופרעת בצורה זו.
מיקי שובר את החלילית של דונלד לשניים, אך דונלד מוציא עוד משרוולו אחת נוספת.
הם מנגנים את השיר שוב ומיקי שובר את החלילית פעם נוספת.
הלהקה מנגנת מחדש את הקטע, אבל כשדונלד שולף חלילית שלישית ומנגן בפעם הנוספת את "Turkey in the Straw", דונלד שובר את החלילית בעצמו לפני שמיקי יכול לעשות זאת.
לפני שדונלד מספיק להתחיל לנגן בפעם הרביעית, נגן הטרומבון תופס אותו בצווארו, מנער ממנו כמות רבה של חליליות ומסלק אותו מהבמה, מפיל אותו בחזרה על העגלה.
בזמן שדונלד מנסה להשמיע את השיר שוב, הוא מופסק על ידי דבורה שמציקה לו.
כשהדבורה נוחתת על הכובע של מיקי, דונלד זורק עליה גלידה, שעפה היישר לחצוצרה של פטר חזיר; האחרון נושף אותה החוצה ומכה איתה בטעות את מיקי.
הגלידה מחליקה מתחת למדים של מיקי, גורמת לו להתנער, מה שגורם ללהקה לנגן לזמן קצר את "The Streets of Cairo" עד שהגלידה נושרת ממנו החוצה והוא בועט אותה.
מיקי מנצח על הלהקה לנגן את "Ranz des Vaches", וכשהוא מנענע את שרביט הניצוח שלו בכדי לסלק את הדבורה, הלהקה מנגנת לזמן קצר תווים שונים באופן דרסטי מהשיר.
נגן כלי ההקשה הוראס הורסקולר מנסה להרוג את הדבורה על ידי מעיכתה במצלתיים ובפטיש, אך במקום זאת פוגע בטעות בראשו של גופי, שנטחב עמוק לתוך הז'קט שלו.
אך הוא ממשיך לנגן בקלרינט שלו מבפנים.
כשהלהקה מגיעה לקטע "סופה" של האוברטורה, היא מזמנת סופת טורנדו ממשית, מה שמביא לכך שהקהל ודונלד נסים משם.
הספסלים שעליהם ישבו הקהל מתעוררים לחיים (כל אחד חבוש בכובע שנפל מחברי הקהל), וגם מתחילים לרוץ על חייהם.
דונלד מנסה לתפוס מחסה בעצים מסוימים, אך הטורנדו סובך וקושר אותו בהם.
הטורנדו קופא לרגע כאשר מיקי לוקח הפסקה ממלאכת הניצוח (שלכאורה עוצר את הזמן עצמו לרגע) ונסוג לאחור כשהלהקה מסיימת את החלק האחרון של השיר.
כשהסערה חולפת, הלהקה (מלבד מיקי, הוראס ופטר פיג שמאבד את בגדיו בין ענפי העצים) נזרקת לתוך עץ בעוד הם מסיימים את האוברטורה.
בשלב זה, חבר הקהל היחיד שנותר הוא דונלד דאק אשר מוחא כפיים בהתלהבות.
כשהם עדים לדונלד מנגן את "Turkey in the Straw" כהדרן, חברי הלהקה, שנמצאים מחוץ למסך, זורקים עליו בזעם את הכלים שלהם.
כלב ללא שם - טרומבון
הוראס הורסקולר - כלי הקשה
הסרט הפך לאחד מסרטי דיסני הקצרים המוערכים ביותר.
מבקר התרבות של מגזין אסקוויר, גילברט סלדס, כתב כי "[אף אחת] מעשרות היצירות שהופקו באמריקה בו-זמנית בכל האומנויות האחרות יכולה לעמוד בהשוואה לזו".
המנצח האיטלקי ארטורו טוסקניני היה כל כך מעריץ של הסרט שהוא ראה אותו שש פעמים בקולנוע ומאוחר יותר הזמין את וולט דיסני לביתו באיטליה.
מבקר הקולנוע לאונרד מלטין בספרו "The Disney Films" כתב כי הסרט הוא "אחת מהסרטים המצוירים הטובים ביותר שנעשו אי פעם בכל מקום...
ישנם ניואנסים של ביטוי בדמותו של מיקי לאורך סרט זה, שלעיתים רחוקות נחקרו בסרטים קצרים קודמים.
גם הקצב הוא שונה לחלוטין מהקומדיות הסטנדרטיות של מיקי מאוס משנות ה-30 המוקדמות.
במקום לנסות לארוז אלף בדיחות בדקה, 'קונצרט הלהקה' לוקח את הזמן שלו ונבנה לכדי קרשנדו".
בשנת 1994, הסרט דורג במקום השלישי בספר "The 50 Greatest Cartoons" מאת ג'רי בק, אשר דירג את סרטי ההנפשה הגדולים ביותר בכל הזמנים על ידי חברי תחום ההנפשה.
כתוצאה מכך, הוא היה הסרט המצויר של דיסני בדירוג הגבוה ביותר ברשימה, והיחיד בחמישה המובילים שלא הופק על ידי Warner Bros.
על פי לאונרד מלטין, הסרט של מיקי מאוס משנת 1942, "שעת המוזיקה", היה במובן מסוים גרסה מחודשת של סרט זה.
בסרט המצויר משנת 1942, "כולם ביחד", רואים את מיקי וכל הלהקה שלו מהסרט במצעד.
במשחק הווידאו "Kingdom Hearts II", באזור הגן של טירת דיסני, יש פסל עשוי משיחי נוי של כל הדמויות בלהקה מלבד מיקי, דונלד וגופי.
הסרט משמש כבסיס לרמת פרוג'קטור במשחק "Epic Mickey 2: The Power of Two".
הסרט הוא אחת מיחידות המצעד שהוצגו במצעד של דיסנילנד טוקיו "דיסני במצעד: 100 שנים של קסם", המציג מתנפח גדול של מיקי מהסרט המצויר.
מאוחר יותר נעשה בו שימוש חוזר עבור "Disney on Parade" בדיסנילנד הונג קונג.
סרט זה היה גם ההשראה להפילהרקסם של מיקי בממלכת הקסם שבאתר דיסניוורלד.
הסרט היה אחד מני רבים שהוצגו ביום הולדתו ה-50 של דונלד דאק, דונלד נזכר בו בטיפול פסיכולוגי עם ד"ר לודוויג פון דרייק ואומר שמיקי "הזמין" אותו לנגן עם הלהקה שלו.
הסרט הוא הנושא של האטרקציה "Silly Symphony Swings" בפארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני.
קונצרט האסם הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי שיצא בשנת 1930, כחלק מסדרת סרטי "מיקי מאוס".
זהו הסרט הקצר ה-17 של מיקי מאוס שהופק ושני באותה השנה.
מיקי מאוס מנצח על מופע תזמורתי בחווה הכולל חתולים, כלבים, סוסים, פרות, חזירים ועזים.
הלהקה מנגנת את האוברטורה מתוך "משורר ואיכר" של פרנץ פון סופה בהנחייתו של מיקי.
חלק מהחיות מוצאות את עצמן בקונפליקט - הנגינה בטובה של הכלב מטרידה את הפאה נכרית של החזיר המנגן בחצוצרה ועז שמכה חזיר אחר, שנתקע בשלבי הסולם, בקשת הכינור שלו.
מיקי יוצר מוזיקה על ידי משיכת זנבות של חזירונים היונקים מאימם, וסוס מתופף על חלקה האחורי של פרה.
בסוף הסרט, מיקי - שנמאס לו להיות מוטרד על ידי זנבה של הפרה - קושר את הזנב לגיגית מים, והפרה מעלה ושופכת את הגיגית על ראשו של מיקי.
מיקי רועד ומייבב בעוד הקונצרט מסתיים.
זהו הסרט הראשון הכולל סוס ופרה אשר יתפתחו בהמשך להיות הוראס הורסקולר וקלרבל הפרה, שניים מחברי צוות המשנה המוקדם של מיקי.
לאף אחד מהם אין קווים, או את התלבושות שהם יאמצו אחר כך, אבל הדמיון ברור.
חלק מההנפשה בסרט קצר זה תעשה שימוש חוזר בסרט הקצר "הניצול" משנת 1931.
זהו הופעתו הראשונה של מיקי כמנצח, הוא יחזור לתפקיד זה בסרטים בהמשך, ובראשם "קונצרט הלהקה" (1935) ו"שעת המוזיקה" (1942).
מיקי ישוב למוזיקה של פרנץ פון סופה בסרט "שעת הסימפוניה", כאשר הוא מנצח על האוברטורה "הפרשים הקלים".
בספרו "הסרטים של מיקי: סרטי הקולנוע של מיקי מאוס", הייס גרוב כותב: "למרבה הצער, בשלב זה, עדיין היו לאנימטורים בעיות עם העיניים של מיקי: בתקריב אחד במיוחד הם ממוקמים בצורה מביכה בפניו.
בעוד כמה סצנות אחרות, מיקי עדיין חסר מאפיינים.
הרגעים הכי טובים שלו הם כשהוא מתעמת עם חזיר שמנגן פעם אחר פעם צליל שגוי בחצוצרה וכשהוא מוטרד על ידי זנבה של פרה".
צוין שהסרט הזה הוא דוגמה מוקדמת לקלישאה הקולנועית של מנצח הנוגע בשרביט שלו על דוכן הנגינה כדי לציין בפני התזמורת שהשיר עומד להתחיל, פעולה שלעולם לא מתרחשת בפועל בביצוע קונצרטים.
מיקי מבצע את הפעולה שוב כשהוא מתפקד כמנצח ב"קונצרט הלהקה".
כמו כן צוין השימוש בהומור "ארצי" בחצר האסם, כאשר סרט זה משמש דוגמה לתחושת הנאותות המתפתחת של סדרת מיקי מאוס.
טלוט ציין: "הפרות - כמו גם עולם האסם וההומור שהם מרמזים - לא ממש נעלמות.
במקום זאת, הם הופכים לאט לאט לקונבנציונליות, כמו האישיות של קלרבל הפרה המתפתחת בהדרגה, למשל.
באחרון, כל נגני בעלי החיים הם נגנים לבושים במדים מסודרים ונראים מוזיקאים ממושמעים, ובמקום להוביל לסצנה או לבלוט, הם נדחקים יותר ויותר לרקע או למרחבים השולים של הסרטים".
כתב העת "Motion Picture News" ב-5 ביולי 1930 פרסם: "מיקי מאוס מנצח על תזמורת המורכבת מחיות אסם שונות, האוברטורה "משורר ואיכר" מתנגנת מתחילתה ועד סופה.
יש בו מספיק בדיחות טובות כדי לשמור על הצחקוקים בקצב קבוע".
במטאפיזיקה, קוֹנְצֶפְּטוּאַלִיזְם היא תאוריה שמסבירה את האוניברסליות של הפרטים כמסגרות מומשגות הממוקמות בתוך המוח החושב.
שרויה בין נומינליזם לריאליזם, התפיסה הקונצפטואליסטית ניגשת למושג המטאפיזי של מנקודת מבט השוללת את נוכחותם בפרטים מחוץ לתפיסת הנפש אותם.
הקונצפטואליזם הוא לגבי , בדיוק כמו (ההבדל ביניהם הוא שהריאליזם המתון מקבל שיש עובדות בלתי תלויות בתודעה לגבי האם האוניברסליים מומחשים).
האבולוציה של הטרמינולוגיה הסכולסטית המאוחרת הביאה להופעתו של הקונצפטואליזם, שנבע מדוקטרינות שנחשבו בעבר לנומינליסטיות.
ההבחנה הטרמינולוגית נעשתה על מנת להדגיש את ההבדל בין הטענה כי מעשים מנטליים אוניברסליים מתכתבים עם אובייקטים מכוונים אוניברסליים לבין הפרספקטיבה שפוסלת את קיומם של אוניברסליים מחוץ לנפש.
נקודת המבט הקודמת של דחיית האוניברסליות האובייקטיבית הוגדרה באופן מובהק כקונצפטואליזם.
פייר אבלר היה הוגה דעות מימי הביניים שעבודתו מסווגת כיום כבעלת הפוטנציאל הרב ביותר בייצוג שורשי הקונצפטואליזם.
השקפתו של אבלר הכחישה את קיומם של אוניברסליים ממשיים בתוך הדברים.
ויליאם איש אוקאם היה הוגה דעות מפורסם אחר של סוף ימי הביניים שהיה לו פתרון קונצפטואליסטי למהדרין לבעיה המטפיזית של אוניברסליים.
הוא טען שלמושגים מופשטים אין יסוד מחוץ למוח.
במאה ה-17 זכה הקונצפטואליזם לאהדה במשך כמה עשורים במיוחד בקרב הישועים: , ופרנסיסקו אוביידו (Francisco Oviedo) הם הדמויות הראשיות.
אף על פי שהמסדר חזר במהרה לפילוסופיה הריאליסטית יותר של פרנסיסקו סוארס, לרעיונותיהם של הישועים הללו הייתה השפעה רבה על הפילוסופיה המודרנית המוקדמת.
הקונצפטואליזם אומץ במפורש או במרומז על ידי רוב ההוגים המודרניים המוקדמים, כולל רנה דקארט, ג'ון לוק, ברוך שפינוזה, גוטפריד וילהלם לייבניץ, ג'ורג' ברקלי ודייוויד יום - לעיתים קרובות בצורה פשוטה למדי בהשוואה לתאוריות הסכולסטיות המשוכללות.
לפעמים המונח מיושם אפילו על הפילוסופיה השונה בתכלית של עמנואל קאנט, שגורס שלאוניברסליים אין קשר עם דברים חיצוניים מכיוון שהם נוצרים באופן בלעדי על ידי המבנים והתפקודים הנפשיים האפריוריים שלנו.
בפילוסופיה המודרנית המאוחרת, הוחזקו עמדות קונצספטואליסטיות על ידי גאורג וילהלם פרידריך הגל.
בתקופה עכשווית, פילוסופיה של המתמטיקה של אדמונד הוסרל התפרשה כצורה של קונצפטואליזם.
הריאליזם הקונצפטואליסטי (Conceptualist realism, השקפה שהעלה ב-1980) קובע שהמסגרת המושגית שלנו ממפה את המציאות.
לפיכך, בדחיית מיתוס הנתון, מקדואל טוען לקונצפטואליזם תפיסתי (perceptual conceptualism), לפיו תוכן תפיסתי הוא מושגי "מהיסוד", כלומר כל חוויה תפיסתית היא סוג של חוויה מושגית.
של מקדואל נחשבת לסוג של : היא צורה של מסדתנות כיוון שהיא מאפשרת ששיפוטים מסוימים מתחייבים מניסיון, והיא צורה קוהרנטית של השקפה זו מכיוון שהיא טוענת שניסיון יכול להצדיק שיפוטים מסוימים מכיוון שניסיון הוא קונצפטואלי בלתי ניתן להפחתה.
מניע ברור של הקונצפטואליזם העכשווי הוא שסוג התפיסה שממנה נהנים יצורים רציונליים כמו בני אדם הוא ייחודי בעובדה שיש לו אופי קונצפטואלי.
הקונצפטואליזם של מקדואל, על אף שהוא נבדל למדי (פילוסופית והיסטורית) מהקונצפטואליזם המקורי, שותף לדעה כי אוניברסליים אינם "ניתנים" בתפיסה מחוץ לתחום התבונה.
אובייקטים מסוימים נתפסים, כביכול, כבר חדורים במושגיות הנובעת מהספונטניות של הסובייקט הרציונלי עצמו.
היישום הרטרואקטיבי של המונח "קונצפטואליזם תפיסתי" על של קאנט שנוי במחלוקת.
רוברט האנה (Robert Hanna) טען לפרשנות מתחרה ליצירתו של קאנט המכונה אי-קונצפטואליזם תפיסתי (perceptual non-conceptualism).
הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה יצאה לשנים-עשר סיבובי הופעות, קיימה תשעה-עשר קונצרטים חד-פעמיים, השתתפה בתשעה מופעי צדקה ושבעה פסטיבלי מוזיקה והופיעה בעשרים-ושלושה טקס פרסים.
מדונה כונתה על ידי מספר כתבי עת וארגונים בתור "מלכת הקונצרטים" ו"מלכת סיבובי ההופעות", מתוך זיהוי .
בתור האישה המכניסה ביותר בכל הזמנים מסיבובי הופעות על פי בילבורד ו-Pollstar, מדונה נחשבת גם לאחד מהאמנים עם הרווחים הגבוהים ביותר בכל הזמנים.
סיבוב ההופעות הראשון שלה, "" (1985), נערך באמריקה הצפונית בלבד והכניס חמישה מיליון דולרים בסך הכול.
ב-1987 היא יצאה ל-"Who's That Girl World Tour", שאירע באירופה, אמריקה הצפונית ויפן, והכניס 25 מיליון דולרים.
אחת מהופעותיו התקיימה בפריז מול 130,000 מעריצים; הייתה זו ההופעה המכניסה ביותר באותה העת, והיא ההופעה עם הנוכחות הגבוהה ביותר בכל הזמנים בצרפת.
ב-1990 היא יצאה לסיבוב ההופעות "Blond Ambition World Tour", שזכה לכינוי "הקונצרט הגדול של שנות ה-90" בידי רולינג סטון.
ב-BBC ציינו שסיבוב ההופעות .
בשנת 1993, מדונה הופיעה לראשונה בישראל ובטורקיה, ולאחר מכן גם ברחבי אמריקה הלטינית ואוסטרליה, במסגרת "The Girlie Show".
בסקירה שפורסמה במגזין טיים בידי סם באקלי, נכתב: .
מדונה לא יצאה שוב לסיבוב הופעות עד ל-"Drowned World Tour" בשנת 2001. היא ניגנה בגיטרה והתלבושות כללו קילט-טארטן פאנקיסטי וקימונו של גיישה.
מספר מבקרים התלוננו שהסיבוב מתרכז בעיקר בחומרים מאלבומיה הקודמים, אבל באופן כללי, התגובה כלפיו הייתה חיובית.
במסגרת סיבוב ההופעות היא הכניסה סכום של יותר מ-75 מיליון דולרים בסך הכול מספירת מכירות מופעי קיץ שאזלו בזמן קצר ובסופו של דבר הופיעה מול 730,000 אנשים ברחבי אמריקה הצפונית ואירופה.
אחרי "Drowned World Tour" יצאה הזמרת ל-"Re-Invention World Tour" ב-2004. היא קיבלה השראה ליצור את סיבוב ההופעות לאחר שלקחה חלק בפרויקט אמנותי בשם X-STATIC PRO=CeSS, בבימויו של הצלם סטיבן קליין .
במגזין בילבורד העניקו למדונה את פרס "מעבר למאחורי הקלעים" כהוקרה על סיבוב ההופעות המכניס ביותר של השנה, עם מכירת כרטיסים בגובה של כמעט 125 מיליון דולרים.
סיבובי ההופעות הבאים של מדונה שברו שיאי עולם, כאשר "Confessions Tour" ב-2006 הכניס למעלה מ-194.7 מיליון דולרים בסך הכול, מה שהפך אותו לסיבוב ההופעות המכניס ביותר בכל הזמנים לאישה באותה התקופה.
הישג זה נשבר ב-2008 עם סיבוב ההופעות "Sticky & Sweet Tour", שהפך למכניס ביותר בכל הזמנים לאמן סולו ולאישה, עם מכירת כרטיסים בגובה של כ-411 מיליון דולרים בסך הכול.
בשנת 2012, "The MDNA Tour" דורג בתור סיבוב ההופעות העשירי המכניס ביותר בכל הזמנים עם מכירת כרטיסים בגובה של 305 מיליון דולרים בסך הכול.
סיבוב ההופעות "Rebel Heart Tour" שהתקיים בשנים 2015–2016 היה סיבוב אצטדיונים שהכניס 169.8 מיליון דולרים עם נוכחות של 1.045 אנשים בסך הכול.
מדונה קיימה מספר קונצרטים לקידום מכירות במטרה לפרסם את אלבומיה, כמו גם השתתפה במספר טקסי פרסים ומופעי צדקה כדוגמת: "לייב אייד" (1985), "לייב 8" (2005) ו"לייב ארת'" (2007).
ב-2012 היא עמדה בראש מופע המחצית של סופרבול XLVI, שבאותה התקופה היה הנצפה ביותר בכל הזמנים.
לפי בילבורד, מדונה הכניסה יותר מ-1.31 מיליארד דולרים במכירות כרטיסים בין השנים 1990 ל-2016; היא חצתה לראשונה את הרף עם "The MDNA Tour".
בסך הכול, מדונה מדורגת במקום השלישי, אחרי הרולינג סטונז (1.84 מיליארד דולרים) ו-U2 (1.67 מיליארד דולרים).
במהלך הופעה שאירעה בלונדון במסגרת "Confessions Tour" בשנת 2006, הפכה הזמרת לאמן הראשון בהיסטוריה שהונצח בארנה של ומבלי.
קונצרט מולדת למען החזרת החטופים במלחמת חרבות ברזל נערך ב־18 בדצמבר 2023 באמפיתיאטרון קיסריה.
בקונצרט בוצע עיבוד מחודש לשיר "הביתה" מאת אהוד מנור בשילוב ההמנון "התקווה".
בנוסף, כלל הקונצרט שירת המונים בהשתתפות אלף נגנים וזמרים ומשפחות החטופים.
הקונצרט נערך ביוזמתה, ניהולה והפקתה של טליה ירום והיה הפרויקט המוזיקלי עם מספר המבצעים הגדול ביותר שנערך אי פעם בישראל.
הקליפ שלו זכה ליותר מעשרה מיליון צפיות ברשתות החברתיות.
לאחר הפצתו הפך הקונצרט לסמל המאבק למען החזרת החטופים והיווה מקור השראה לפרויקטים רבים בישראל ובעולם שנוצרו בדמותו לאות הזדהות.
כשבועיים לאחר תחילת מלחמת חרבות ברזל החליטה המפיקה טליה ירום להפיק פרויקט מוזיקלי שיקרא להשבת החטופים.
לאחר בחירתה לבצע חידוש לשיר "הביתה", החליטה גם לשלב בו קטע מתוך ההמנון "התקווה".
במשך כחודשיים עסקה ירום בתכנון הפרויקט ובהפקתו, בגיוס אלף המוזיקאים, אנשי מקצוע, וספקים שונים מתעשיית האירועים והמוזיקה בישראל; בבניית צוות התוכן, צוות ההפקה, הצוות הטכני, צוות הצילום (אשר מנה תריסר צלמים); בגיוס כוחות הביטחון וקבלת האישורים הדרושים מהרשויות, ובמקביל גם בניסיונות לגיוס חסויות ומימון.
ירום קיבלה את שטח הגן הלאומי קיסריה למשך יומיים מרשות הטבע והגנים וחברת LOOX נתנה את חסותה למימון הגורמים שלא ניתן היה לגייס להפקה ללא עלות.
הקונצרט נערך ללא קהל וללא מטרות רווח, בהתנדבות של כל משתתפיו, החל מהמוזיקאים עצמם, דרך המיקום, ועד לאנשי המקצוע השונים וצוותי ההפקה והתוכן אשר ביצעו את הפקת הקונצרט בפועל.
בתחילת הדרך קיבלה ירום את ברכתם של עפרה פוקס (אלמנתו של אהוד מנור) ושל יאיר קלינגר, לטובת הביצוע המחודש של השיר "הביתה", ולשינוי המילה "שנה", המופיעה בשורת הפתיחה, ב"שעה", ובכך החלה גם יצירת העיבוד המוזיקלי, בניהולו של המוזיקאי ערן מיטלמן, והעיבוד לתזמורת על ידי המוזיקאי רון קליין.
כחודש לפני יום הצילום קיבלו הנרשמים מההפקה את פלייבק העיבוד המחודש ואת התווים שהוכנו במיוחד לפרויקט, כל אחד בהתאם לכלי הנגינה שלו, כך שיוכלו להתאמן על היצירה המקורית באופן עצמאי.
טרם יום הצילום לא בוצעו חזרות משותפות בין המוזיקאים וכולם נפגשו לראשונה רק ביום הקונצרט, בניצוחו המקצועי של מאסטרו מארק וולך.
יום הצילום של קונצרט מולדת בקיסריה נערך ב-18 בדצמבר 2023 והקליפ הרשמי עלה לערוצי התקשורת ולרשתות החברתיות ב-23 בדצמבר.
אל יום הצילום של הקונצרט הגיעו אלף נגנים וזמרים, מקצועיים וחובבים, שנרשמו מראש במערכת ההרשמה של ההפקה.
ביום הצילום עצמו, שנערך במשך כ־13 שעות, צולמו מעל לשלושים טייקים של הקונצרט, והוקלטו בנפרד כל קבוצות כלי הנגינה.
הסאונד הסופי של קונצרט מולדת הוא הסאונד המקורי של אלף הנגנים והזמרים, שהוקלט בשטח האמפיתיאטרון בקיסריה.
"קונצרט מולדת" זכה למיליוני צפיות ביוטיוב, לעשרות סיקורים וראיונות בערוצי התקשורת המקומיים והזרים, להשמעות וראיונות בתחנות הרדיו, לכתבות ומאמרים בעיתונות ובמגזינים, למאות אלפי שיתופים ברשתות החברתיות ולמאות אלפי תגובות אוהדות לישראל בשלל השפות מרחבי העולם, ובתפילה עולמית להחזרת החטופים.
הקליפ הוקרן באירועים תקשורתיים ומסיבות עיתונאים במנהטן, רומא, לונדון, וינה, וקונטיקט.
הפרויקט הפך למקור השראה של מחוות רבות אשר בוצעו בדמותו בישראל ובעולם, כגון:
שירת המונים של הקונצרט על ידי כ־2,000 מבני הקהילה היהודית של ניס בצרפת
ביצוע הקונצרט על ידי 300 אנשי הקהילה היהודית בקוסטה ריקה
ביצוע של כ־100 מוזיקאים במלבורן אוסטרליה לציון יום ה־100 למלחמה
ביצוע מקורי בעברית של להקה מקומית מאפריקה
ביצוע בעברית של להקה מקומית מגרמניה
ביצוע השיר בשפה העברית מול קהל של 5,000 איש בסידני אוסטרליה, ועוד
מופעים של להקות אומנותיות נערכו על רקע הסאונד של הקונצרט, טקסים רבים נערכו בבתי ספר כאשר הקונצרט בעיקרם ועשרות בתי ספר ברחבי ישראל הפכו את סאונד הקונצרט לצלצולם הקבוע.
כמה מוזיאונים אושרו להקרין את הסרט לשנתיים הקרובות והקרנת הקליפ פותחת את העצרות המתקיימות בכיכר החטופים מדי מוצאי שבת.
קונצרט המחווה לדיאנה היה מופע צדקה שנערך באצטדיון וומבלי, לזכרה של הנסיכה דיאנה ב-1 ביולי 2007, בו הייתה אמורה לחגוג את יום הולדתה ה-46, ולפני יום השנה העשירי למותה ב-31 באוגוסט אותה שנה.
הקונצרט נערך בחסותם של שני בניה של דיאנה, הנסיך ויליאם והנסיך הארי, שסייעו לארגן הופעות של רבים מהבדרנים והזמרים המפורסמים בעולם.
ההכנסות מהקונצרט נתרמו ליוזמות צדקה של דיאנה, ויליאם והארי.
הקונצרט שודר ב-140 מדינות לקהל מוערך של 500 מיליון צופים.
בדצמבר 2006 הוצעו למכירה 22,500 כרטיסים לקונצרט, והם אזלו תוך 17 דקות.
63,000 איש הגיעו לאצטדיון וומבלי כדי לצפות בהופעות.
בסיום ההופעות, הוצג מונטאז' וידאו של דיאנה כילדה, בליווי השיר "These Are the Days of Our Lives " של להקת קווין.
הקונצרט החל בשעה 16:00 שעון בריטניה ונמשך מעט יותר משש שעות, כולל שתי הפסקות קצרות במהלך השידור.
סט DVD של הקונצרט המלא יצא ב-5 בנובמבר 2007, וגרסת Blu-ray באיכות HD של הקונצרט המלא והסרט התיעודי יצאה בנובמבר 2008.
בראיון לפני הקונצרט, הנסיך ויליאם ציין את מייקל ג'קסון כאחד מאמני המוזיקה האהובים ביותר על דיאנה, אך ג'קסון לא הופיע בתוכנית.
באחת מכתבות הצהובון הרבות שצצו סביב ההופעה וקונצרט Live Earth בשבוע שלאחר מכן, נטען כי מדונה, הרד הוט צ'ילי פפרס, קין ואמנים נוספים היו אמורים להשתתף גם הם בקונצרט למען דיאנה, אך העדיפו להשתתף ב-Live Earth.
קתרין מידלטון, כיום אשתו של הנסיך ויליאם, וצ'לסי דייווי, שהייתה אז חברתו לשעבר של הנסיך הארי, נכחו גם הן בקונצרט, ונטען כי אף היו מעורבות בסיוע בתכנון האירוע.
גיטריסט להקת קווין, בריאן מיי, היה צפוי להופיע לצד ג'וס סטון בגרסתה לשיר Under Pressure, אך ביטל את השתתפותו לאחר שגילה שהעיבוד החדש לשיר של להקתו "שונה מהמקור".
אלטון ג'ון – Your Song
לילי אלן – LDN ו-Smile
הבלט הלאומי האנגלי – אגם הברבורים (מערכה רביעית)
קוני פישר ואנדראה רוס – Memory
ג'וש גרובן ושרה ברייטמן - All I Ask of You
דוני אוסמונד, ג'ייסון דונובן, לי מיד וצ'יקנצ'שד – Any Dream Will Do
ראיין סיקרסט, סיימון קאוול ורנדי ג'קסון
הנסיך ויליאם (נסיך ויילס מאז 2022)
הנסיך הארי (דוכס סאסקס מאז 2018)
זארה פיליפס (זארה טינדל מאז 2011)
קתרין מידלטון (נסיכת ויילס מאז 2022) עם הוריה קרול ומייקל מידלטון, אחיה הצעיר ג'יימס מידלטון ואחותה הצעירה פיפה מידלטון
בעלה לשעבר של דיאנה, המלך צ'ארלס השלישי (אז נסיך ויילס), לא היה בין הצופים.
יחד עם המלכה, ראש הממשלה דאז גורדון בראון וקודמו טוני בלייר, הוא היה בין האורחים בטקס האזכרה ב-31 באוגוסט 2007 בקפלת המשמר בוסטמינסטר.
ג'יימי תיאקסטון, פרן קוטון וקלאודיה וינקלמן הנחו את המשדר עבור ה-BBC וערוצי טלוויזיה רבים אחרים ברחבי העולם.
בארצות הברית, הנחו את השידור של VH1 עאמר חלים, קייט ת'ורנטון ודייב ברי .
באוסטרליה שודר המופע בערוץ FOX8 בהנחיית מולי מלדרום (ומשדר ערוך של רגעים נבחרים שודרה בערוץ 9).
בקנדה, הקונצרט שודר בשידור חי ב-CTV ואחריו משדר ערוך בשעת צפיית השיא בן שעתיים של קטעים נבחרים.
באיטליה שודר הקונצרט בערוץ הלוויין Sky Vivo ובתחנת הרדיו המסחרית RTL 102.5 .
בבריטניה שודר הקונצרט ב-BBC One, BBC HD ו-BBC Radio 2.
בארצות הברית MTV Live ו־VH1 שידרו את הקונצרט בשידור חי החל מה-11 בבוקר (שעון החוף המזרחי), וצפו בו כמעט פי שניים צופים מאשר במופע Live 8 בשנת 2005.
ערוץ VH1 Latin America שידר את הקונצרט באמריקה הלטינית, הקריביים ומרכז אמריקה.
DStv שידרה את המופע באפריקה בערוץ ייעודי לאירוע.
Star TV שידרו את המופע ברחבי אסיה, למעט יפן, שם שודר השידור על ידי WOWOW .
מספר גופי שידור שידרו את הקונצרט באירופה.
בחלק מהמדינות צפו במופע כולו בשידור חי, ואילו אחרות שידרו רק קטעים ממנו.
כל ההכנסות מהקונצרט עברו לארגוני צדקה שבחרו הנסיכים ויליאם והארי, וכללו את "קרן הזיכרון של דיאנה", "סנטרפוינט" ו"סנטבאלה", ארגון צדקה שהקימו הנסיך הארי והנסיך סייסו מלסוטו לסיוע לילדים ובני נוער בלסוטו, במיוחד כאלה שהתייתמו מאיידס.
במהלך שידור הקונצרט, דיאנה זכתה לשבחים על עבודתה עם Chain of Hope, מועדון הבאולינג של לוטון, וארגוני הצדקה של אגודת החירשים הבריטית.
היא זכתה גם לשבחים על עבודתה עם הצלב האדום הבריטי בסיוע להפצת מידע על מוקשים באנגולה.
הקונצרט בביצה (בהולנדית: Zangers in een el) הוא ציור שמן על לוח עץ, המתוארך לשנות השישים של המאה השש־עשרה לערך.
היצירה מציגה סצנה אלגורית ובה קבוצת מוזיקאים דחוסים בתוך קליפת ביצה שבורה, שקועים בקריאת תווים ובביצוע מוזיקה, מבלי לשים לב לסכנות שמקיפות אותם.
הציור מוצג כיום במוזיאון לאמנות יפה בליל, בצפון צרפת הוא ציור שמן סאטירי, אלגורי, גרוטסקי ואטום המיוחס לממשיכו האלמוני של הצייר ההולנדי הירונימוס בוש.
אף על פי שהציור יוחס בעבר להירונימוס בוש, מחקרים מאוחרים יותר הצביעו על כך שהיצירה נוצרה ככל הנראה לאחר מותו של האמן בשנת 1516. השיר המוזיקלי המופיע בציור, Toutes les nuictz מאת תומא קרקיון, פורסם בשנת 1549, כלומר שלושים ושלוש שנים לאחר מות בוש.
מסיבה זו הוגדרה היצירה כ"לאחר הירונימוס בוש", ומקובל לראות בה עבודה של חסיד אלמוני, ייתכן מתוך סדנה שהמשיכה את דרכו.
רישום דיו המצוי באוסף קופפרשטיך-קבינט ברלין מתאר סצנה דומה ובה שבע דמויות פורצות מתוך ביצה.
רישום זה מיוחס להירונימוס בוש, ויש המניחים כי הציור המאוחר מבוסס עליו.
הדמויות בתוכו נתפסות כמקבילות לשבעה צלילים, כאשר דמות שמינית מופיעה בצד, מוכנה להופיע, והיא מייצגת את רגע הופעת האבן הפילוסופית על פי הדימוי האלכימי.
הקליפה הפתוחה שבה יושבים המוזיקאים מהווה הן אלמנט קומפוזיציוני והן סמל סמוי.
ביצים היו סמל מרכזי באיקונוגרפיה של ימי הביניים והאלכימיה, כאשר הן מסמלות בריאה, רמאות, בידוד או התמרה.
בציור זה, הביצה מייצגת יקום סגור של טיפשות אנושית, עולם מבודד שבו מתקיימת פעולת "בישול" של תאווה, חטא ועיוורון מוסרי.
הקונצרט המתנהל בתוך הביצה מוצג כקריקטורה של מוזיקה וחברתיות.
המוזיקאים נראים כקריקטורות של דמויות אנושיות: נזירה שעל ראשה ינשוף, דמות עטויה משפך ומשקפיים המזוהה כפילוסוף, לוטניסט עם ראש של חמור ודמויות נוספות המייצגות גברים ונשים מהכפר.
הצופים מבחינים כי חרף העובדה שכולם שרים מאותו דף תווים, הבעותיהם ועמדות גופם מצביעות על חוסר התאמה, ומרמזות כי הצלילים עצמם צורמים ולא הרמוניים.
הביצה מכילה עצים שמצידיהם משתלשלים סמלים נוספים, בהם נחש, אמפורה, סל עם ביצים, עוף מבושל ועורבים.
סמלים אלה נקשרים לפי פרשנויות שונות לשלבים שונים בתהליך האלכימי של התמרת חומר, ולמושגים כמו הכנת הכבשן, שליטה באש וייצוב שלבים רוחניים.
העץ שגדל בתוך הביצה מייצג תהליך בישול אלכימי ומיזוג של יסודות טבעיים, כאשר הביצה עצמה משמשת ככלי להכיל את "החומר הראשון", הוא כספית.
הקונצרט בביצה מוצג לרוב כמשל מוסרי המתאר את איוולת ההתמכרות לחושים, הבידור הריק והעיסוק האובססיבי בעצמי.
זוהי ביקורת על התרבות החברתית של התקופה, כפי שזו באה לידי ביטוי במנהגים, מוזיקה, שתייה וקלות דעת.
הדמויות בציור מתעלמות מהאיומים שסובבים אותן: גנב חותך את חוט הארנק של הדמות הראשית, יד אנושית בוקעת מהביצה כדי לקחת דג הנמצא ליד חתול שמביט בו, ועיירה עולה באש ברקע.
האלמנטים משקפים סכנה קרבה שאינה נראית בעיני הדמויות השקועות בעולם הפנימי שלהן.
הציור הוא חלק ממסורת של סאטירה מוסרית בציור הפלמי של הרנסאנס, המזוהה גם עם יצירותיו של פיטר ברויגל האב.
הסצנות מתמקדות בדמויות אנושיות בייצוגים מוגזמים וקריקטוריים, תוך שילוב סמליות צפופה וביקורת עקיפה על ערכי הזמן והממסד.
חוקרים מתחום המוזיקולוגיה טוענים כי המוזיקה המופיעה בציור מהווה מפתח להבנת זמן יצירתו וזהות יוצרו.
במרכז הקומפוזיציה מתוארת קבוצה של מוזיקאים שרים מתוך שירון פתוח, אשר כולל עיבוד חזותי של השיר הצרפתי Toutes les nuictz מאת המלחין תומא קרקיון.
שיר זה פורסם בשנת 1549 באנתולוגיה מוזיקלית שערך טילמן סוזאטו.
גילוי זה סייע לקבוע כי הציור נוצר לאחר מות הירונימוס בוש, כשלושה עשורים מאוחר יותר, והוא מיוחס לפיכך לאמן אלמוני שפעל בסגנונו או בסדנתו.
חוקר המוזיקה דייוויד גונטר ערך השוואה שיטתית בין תווי המוזיקה המופיעים בציור לבין הגרסה המודפסת המקורית של השיר.
הוא זיהה שינויים מהותיים בין הגרסאות, כולל הבדלים בכיוון קני התווים, במיקומם על החמשה, בשמות הקלאפים, בריתמיקה ואף בגובה הצלילים.
חלק מהקטעים חסרים או שונו, ולעיתים נוסף רווח כדי להתאים את הטקסט ללחן.
עם זאת, גונטר מציין כי חרף הפערים, ניתן לשחזר גרסה מוזיקלית תקפה אשר מצליחה להפיק לחן ברור ונעים.
לדבריו, העובדה שמדובר בגרסה שונה אך מוזיקלית של ממש, מרמזת על כך שהאמן ששילב את הדף בציור עשה זאת מתוך הבנה מעשית של מוזיקה, ולא רק כמחווה אסתטית.
ייתכן שהשינויים שבוצעו נועדו להטעים את הסאטירה שבציור, או להדגיש את הפער בין העיסוק האובססיבי במוזיקה לבין עיוורון הדמויות לאירועים סביבן.
פרשנות אלכימית מרחיבה טוענת כי הציור מהווה המחשה ויזואלית של תהליך כימי־רוחני הנקרא "הבישול האחרון", בו כל אחד מהצלילים המופקים על ידי הדמויות מייצג שלב בתהליך יצירת "האבן הפילוסופית".
הביצה נתפסת ככלי התכה, והדמויות הן היסודות השונים שמגיבים ביניהם באמצעות צליל, צבע ואש.
הציור מתפקד גם כ־Vas Hermetis – כבשן קוסמי אשר בו נרקחת ההתמרה האלכימית.
החיות בציור, כמו חתול, ינשוף, צב, עופות, ועקרבים סמליים נוספים, משמשים כולם כתזכורות לתכונות או שלבים שונים בתהליך.
הציור שמור כיום במוזיאון לאמנות יפה בליל בצרפת, תחת מספר רישום P.816. המוזיאון מחזיק באוספים נרחבים של ציור אירופי מהמאות החמש־עשרה עד התשע־עשרה, והקונצרט בביצה נחשב לאחת מהיצירות הסמליות והמסתוריות ביותר באוספיו.
קונקורד היה מטוס נוסעים על-קולי שפותח בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי בריטניה וצרפת, והופעל בשנים 1976–2003 בחברות התעופה בריטיש איירווייז הבריטית ואייר פראנס הצרפתית, בעיקר בקווי טיסה מלונדון ומפריז לניו יורק ולוושינגטון.
משנת 1969 עד שנת 1979 יוצרו בסך הכל 20 מטוסים, מהם 14 הופעלו בשירות מסחרי.
הקונקורד הוא אחד משני מטוסי הנוסעים העל-קוליים היחידים שנבנו מעולם, לצד הטופולב Tu-144 הרוסי.
ראשיתו של פרויקט הקונקורד היא ביוזמה משותפת של בריטניה וצרפת, בשנות ה-50 המאוחרות, לבנות מטוס נוסעים על קולי לטיסות מסחריות.
חברת British Aircraft Corporation (BAC , כיום BAE סיסטמס) הבריטית וחברת סוד אוויאסיון הצרפתית, פיתחו שתיהן אבות טיפוס שונים בנפרד.
אב הטיפוס של חברת BAC היה מטוס לטווח ארוך אשר יכול להכיל כמאה נוסעים, והגרסה הצרפתית הייתה גרסה לטווח בינוני.
אבות הטיפוס הושלמו כבר בראשית שנות ה-60, אך עלותם הייתה גבוהה וחייבה מימון ממשלתי.
ממשלת בריטניה התנתה את הסיוע בצירופן של מדינות נוספות כמממנות.
חברת BAC פנתה למספר מדינות, אך רק צרפת הביעה התעניינות ממשית.
הסכם בין בריטניה לצרפת לפיתוח מטוס BAC (הקונקורד) נחתם ב-28 בנובמבר 1962. טרם ההסכם נקבעו קנסות כבדים למדינה המפרה אותו, במטרה להבטיח המשך הפיתוח.
הקונקורד טס במהירות כפולה ממהירות הקול ובגובה 60,000 רגל, תוך שהוא מקצר את זמן הטיסה לכמחצית מזה של מטוס נוסעים רגיל המשייט במהירות אופיינית של כ-0.8 מאך.
טיסת המבחן הראשונה שלו נערכה בטולוז (צרפת), ב-2 במרץ 1969. טיסות מסחריות סדירות הופעלו על ידי בריטיש איירוויז ואייר פראנס החל מה-21 בינואר 1976 ועד ל-24 באוקטובר 2003.
למרות ההישג הטכני החשוב, הקונקורד נחל לימים כישלון כמיזם מסחרי.