tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפרס לספרות יפה ניתן מדי שנה, אולם הפרס לטכניקה ניתן רק בחלק מהשנים אם מפני שלא הייתה כוונה לחלקו ואם מפני שלא הוגשו הצעות שעמדו בדרישות ועדת הפרס.
בעשר השנים הראשונות הוא חולק רק שלוש פעמים.
לקראת שנת 1950 הוכפל גובה הפרס והועמד על 150 לירות.
טקס חלוקת הפרס כוללת הרצאה לזכרו של ארתור רופין.
יזהר - "החורשה אשר בגבעה" מרטין בובר על ספרו "נתיבות באוטופיה" שלמה רביקוביץ' - "הקרקעות המלוחים בעמק הירדן הדרומי וטיובם" 1949 לאה גולדברג - "על הפריחה" אלפרד בונה על ספרו "מדינה וכלכלה במזרח התיכון" לא ניתן 1950 מרדכי טביב - "כעשב השדה" לא ניתן ק.
שוויג - "המלחמה במזיקים" 1951 מאיר מוהר - "עין בעין" שלמה קפלנסקי - "חזון והגשמה" לא ניתן 1952 לא ניתן פליכס וולטש - "טבע, מוסר ומדיניות" לא נמצא מועמד ראוי 1953 גרשון שופמן - "כתבים נבחרים" לא ניתן ב.
זוסמן - "המכונית והטרקטור בפעולה ובמוסך" 1954 אנדה עמיר-פינקרפלד - "אחת" י.
פרוידנהיים - "השלטון במדינת ישראל" לא ניתן 1955 יצחק שלו - "קולות אנוש חמים" לא ניתן אהרן צ'רניבסקי - "אלברט איינשטיין, חייו ותורתו" 1956 לא ניתן חיים הלפרין - "תמורות בחקלאות הישראלית" לא ניתן 1957 נעמי פרנקל - "שאול ויוהנה" וש.
סופר על אטלס חיפה והכרמל 1988 מרגלית שילה - "ראשית ההתיישבות הציונית בארץ ישראל ומבט מגדרי נוסף" זאב צחור 1990 נעמי כרמון שיקום שכונות מצוקה בישראל: הערכת תוצאות 1994יורם בר-גל - "מולדת וגאוגרפיה במאה שנות חינוך ציוני" 1999 יחזקאל דרור
פרס קרן גוֹטֶסְדִינֶר לאמן ישראלי צעיר או "פרס גוטסדינר" הא פרס שהוענק בין השנים 2010-1995 לאמן ישראלי עד גיל 40, על ידי קרן שהקים נתן גוטסדינר בחסות מוזיאון תל אביב לאמנות.
הפרס נחשב בשנותיו הראשונות לאחד מן הפרסים היוקרתיים לאמנים ישראלים.
"פרס גוטסדינר" חולק לראשונה בשנת 1995 במטרה לעודד אמנים צעירים בראשית דרכם.
עד שנת 2006 נבחר הזוכה על ידי ועדה על סמך בדיקת תיק עבודות.
לאחר שנה זו הוחלט על מתכונת של תצוגת שלושת המועמדים הסופיים לפרס, מתכונת שאומצה בהשפעת "פרס טרנר".
לבד ממענק כספי בשווי 10,000 דולר, כלל הפרס גם תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב שלוותה בקטלוג.
פרס הזאמורה (בספרדית: Trofeo Ricardo Zamora) הוא פרס שנתי המוענק על ידי עיתון הספורט הספרדי מארקה לשוער בעל יחס הספיגה הנמוך ביותר במשך העונה בלה ליגה (מספר השערים שספג מחולק במספר המשחקים בהם השתתף).
פרס זאמורה נוסף מוענק באותו אופן גם לשוער המצטיין בליגה הספרדית השנייה.
הפרס נוסד בשנת 1958 ונקרא על שמו של ריקרדו זאמורה, שוערה של נבחרת ספרד בשנות ה-20 וה-30 ששיחק בין היתר במועדונים: אספניול, ברצלונה וריאל מדריד.
כשנוסד הפרס, על מנת לזכות בו היה צריך השוער המנצח להשתתף ב-15 משחקי ליגה לפחות במהלך העונה.
בשנת 1964 הועלה הרף ל-22 הופעות, ובשנת 1983 הועלה הרף ל-28 הופעות, ונוסף הכלל כי הופעה מינימלית היא הופעה של 60 דקות במשחק.
מספר ההופעות המינימלי לזכייה בפרס הוא 28, הופעה תחושב ככזאת רק אם השוער שיחק לפחות 60 דקות.
הזוכה יהיה השוער שיש לו את מקדם יחס הספיגה הנמוך ביותר, עד שני מקומות אחרי הנקודה העשרונית.
חישוב המקדם נעשה באמצעות חלוקת כל השערים שספג השוער בליגה (כולל משחקים בהם שיחק פחות מ-60 דקות) במספר הכולל של ההופעות (רק כאלה בהן שיחק 60 דקות ומעלה).
שני שחקנים יכולים לזכות בפרס אם יש להם יחס ספיגה זהה.
לאחרונה פורסמה רשימת השוערים שהיו זוכים בפרס לפני שנת 1958 בה הוא נוסד.
בעונות אלו המספר המינימלי של הופעות עבור שוער היה: עבור ליגה עם 10 קבוצות – 14 הופעות, עבור ליגה עם 12 קבוצות – 17 הופעות ועבור ליגה עם 14 קבוצות – 20 הופעות.
ריקרדו זאמורה עצמו היה זוכה בפרס שלוש פעמים אם היה נוסד בתקופתו.
במספר הרב ביותר של זכיות מחזיק יאן אובלק שזכה בתואר 6 פעמים.
שיא הזכיות הרצופות עומד על 4 זכיות רצופות ומחזיקים בו שני שוערים, ויקטור ואלדס במדי ברצלונה בין 2008 ל-2012 ויאן אובלק במדי אתלטיקו מדריד בין 2015 ל-2019.
ברצלונה היא הקבוצה שיש לה את המספר הגבוה ביותר של זכיות עם 21 כאלה.
השוערים שסיימו עם יחס הספיגות הנמוך ביותר בסיום עונה הם שניים, יאן אובלק במדי אתלטיקו מדריד בעונת 2015/2016 ופאקו ליאניו במדי דפורטיבו לה-קורניה בעונת 1993/1994, שניהם סיימו עם יחס ספיגה של 0.47.
מועדוןשחקניםסך הכולברצלונה1121ריאל מדריד1318אתלטיקו מדריד814ולנסיה69דפורטיבו לה- קורניה48אתלטיק בילבאו57סלטה ויגו33אספניול33ריאל סוסיאדד13ספורטינג חיחון13ריאל בטיס22סלמנקה12ארנס גטשו11דפורטיבו אלבאס11מלאגה11חטאפה11מיורקה11סביליה11
מדינהשחקניםסך הכול ספרד4776 ארגנטינה56 סלובניה16 בלגיה13 צרפת12 קמרון11 צ'ילה11 מרוקו11 גרמניה11
פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה הוא פרס המוענק על ידי קרן שהקימה עיריית תל אביב-יפו על שמם של חנה וגוטליב רוזנבלום.
הפרס מוענק לאמנים ויוצרים מצטיינים בתחום אמנויות הבמה: תיאטרון, מחול ומוזיקה.
חלוקת הפרס החלה בשנת 1990 והיא נמשכה מדי שנה עד 2010, למעט שנת 1998 שבה לא הוענק הפרס.
החל משנה זו הפרס מוענק מדי שנתיים.
עד לשנת 1995 חולקה גם מלגה.
תקנון הפרס שונה מספר פעמים, העדכון האחרון נעשה ב-2014.
אמנים ויוצרים מבטיחים: ג'ייסון דנינו-הולט, אלה רוטשילד, טליה עמר
אמנים ויוצרים מצטיינים: אלי ביז'אווי, דוד זבה
בימוי תיאטרון דוקומנטרי: מאיה בואנוס 2022 פרס למפעל חיים: חנה ואזנה גרינולד, רועי חן, ויקטוריה חנה, רננה רז
בימוי לאמנים בעלי הישגים מבטיחים: מאיה ערד יסעור, חגי יודן, יעל רסולי, ענת צ'רני, גלית ליס, ארי טפרברג, דנה מרכוס2024 פרס למפעל חיים: רות אשל ונאווה צוקרמן
אמנים ויוצרים מצטיינים: נורמן עיסא, אפרת בן צור, רונן יצחקי ותמי יצחקי, תזמורת המהפכה בניהולם של זהר שרון ורועי אופנהיים.
פרס לאמנים בעלי הישגים מבטיחים: סתיו סטרוז' בוטרוס, ליאור תבורי, נורית דרימר, דניאל כהן לוי, רועי יוסף, נדב ברנע ושירי רייזמן.
פרס רמון מגסאיסאי הוא פרס אסיאתי למצוינות במנהיגות, שירות ציבורי, ספרות ועיתונות המוענק מדי שנה החל משנת 1957. הפרס ניתן להנצחתו של נשיא הפיליפינים רמון מגסאיסאי, אשר נהרג בתאונת מטוס.
הפרס נוסד על ידי קרן של משפחת רוקפלר האמריקאית בהסכמת ממשלת הפיליפינים.
במאי 1957 הוקמה קרן הפרס במנילה ונבחרו תשעה חברים ראשונים לוועד הנאמנים של הקרן.
חמשת הפרסים הראשונים הוענקו באוגוסט 1958, כאשר הזוכים היו מהודו, הפיליפינים, טיוואן, אינדונזיה וסרי לנקה.
הפרס מוענק ליחיד או לארגון באסיה אשר הוכיחו מצוינות, באחת משש הקטגוריות הבאות:
החל משנת 2009 הופסקה החלוקה לקטגוריות בפרס.
פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף הוא פרס שמוענק על ידי עיריית תל אביב-יפו מדי מספר שנים החל משנת 1971 לאדריכלי נוף עבור גן בישראל שבנייתו הושלמה.
הפרס מוענק על ידי קרן על שמו של אברהם קרוון, שהוקמה במטרה לעודד את אדריכלות הגנים והנוף בישראל.
קרוון היה ראש מחלקת נטיעות ואדריכל הגנים והנוף של תל אביב-יפו, בין היתר היה אדריכל גן מאיר, גן העצמאות, גן הפסגה, וגנים נוספים בעיר.
"פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית" או "פרס פונדיק" הוא פרס המוענק על ידי מוזיאון תל אביב לאמנות.
הפרס, בגובה של 10,000 ש"ח, מוענק לאמן ישראלי.
קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית
פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות הוא פרס שנוסד על ידי ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ב-2009 במטרה לעודד יוזמות, חשיבה חדשנית, דמיון ויצירתיות בקרב אוכלוסיות שונות במדינת ישראל.
פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות מוענק החל משנת 2010 מדי שנה-שנתיים ליזמים וממציאים ישראלים בלבד, על הישגים שהשיגו בתחום היזמות והחדשנות, שיש בהם תרומה מיוחדת לחברה והשפעתם מרחיקת לכת.
הפרס מוענק בכל פעם לשני יזמים, אחד מכל קטגוריה: יזמות למטרת רווח כספי (כגון מיזמים עסקיים) ויזמות שלא למטרת רווח כספי (לדוגמה: מיזמים חברתיים).
בנוסף לפרס מוענק בכל אחת משתי הקטגוריות הללו גם ציון אחד לשבח.
כחלק ממטרותיו המוצהרות של הפרס, נשים, עולים חדשים, ויזמים תושבי הפריפריה בישראל מקבלים בו עדיפות.
רק אנשים "בשר ודם" (דהיינו לא תאגידים למשל), העומדים בראש מיזמים שהחלו את פעילותם לפני עשר שנים לכל היותר יכולים לזכות.
ניתן להגיש מועמדות לתחום אחד בלבד ובגין מיזם אחד בלבד והמועמד חייב להיות המוביל המרכזי של המיזם.
הפרס, כמו גם הציון לשבח ניתנים על פעילות מתמשכת או פרויקט חד פעמי משמעותי.
מי שזכה בפרס ישראל או בפרס א.מ.ת בשנה נתונה לא יכול לזכות באותה שנה גם בפרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות.
כמו כן, ניתן לזכות בפרס זה פעם אחת בלבד.
חלוקת הפרס התקיימה תחילה מדי שנה בנובמבר, כחלק מאירועי שבוע היזמות הבינלאומי, בינואר 2014 החליטה הממשלה לעורכה סמוך ככל האפשר ליום הולדתו העברי של בנימין זאב הרצל (י' אייר), כחלק מאירועי "יום הרצל".
ב-2010 חולק הפרס בטכניון בחיפה.
פנינה פירסט, שהקימה מערכת המאפשרת למעסיקים למצוא עובדים זמניים באופן מיידי.
מאיה אפרתי, שפיתחה תהליך ההופך שקיות פוליאתילן משומשות למגוון מוצרים.
רוני פלמר, מייסד ויו"ר תנועת אור להתיישבות בנגב ובגליל.
ב-2011 הוענק הפרס באוניברסיטה העברית בירושלים.
אינאס סעיד מנכ"ל גליל סופטוור וג'ימי לוי מייסדה, שהקימו בנצרת בית תוכנה המעסיק כ-150 מהנדסים ותוכניתנים, בעיקר מהמגזר הערבי.
אבי בוזגלו יורש, שפיתח שיטה לאיתור מוקשים מצילומי אוויר.
יהובמרט שומה כץ, שייסדה את עמותת "חברים בטבע", המקימה גרעינים קהילתיים לחיזוק הקהילה האתיופית וקליטתה בארץ.
אביחי קרמר, שהקים את ארגון "פרס לחיים" PRIZE4LIFE, האוסף תרומות למימון מחקר ומציאת תרופה למחלת ניוון השרירים ALS, בה לקה.
ב-2012 הוענק הפרס באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.
יוני בלוך, שהקים את מיזם הסטארט אפ "אינטרלוד (Interlude)", שהמציא טכנולוגיה חדשה להפיכת סרטוני רשת, משחקי מחשב ופרסומות לקטעי וידאו אינטראקטיביים.
פרופסור רבקה יהב, שפיתחה והטמיעה שיטה חדשה לגילוי מוקדם וטיפול בקשיים סביבתיים והתפתחותיים אצל ילדים בסיכון.
פרופ' עודד שוסיוב, שהקים את חברת קולפלנט (Collplant), שפיתחה שיטה פורצת דרך להפקת קולגן, חלבון חיוני לשימושים רפואיים רבים.
ד"ר דובי וייס, על פיתוח תוכנית "עת הדעת", המשפרת את הישגי התלמידים במקצועות החשבון, האנגלית והעברית.
ב-2014 הוענק הפרס באוניברסיטת תל אביב.
דפנה ליפשיץ מנכ"לית "עמותת תפוח", הפועלת למתן הזדמנות שווה לאוכלוסיות הפריפריה הגאוגרפית והחברתית בישראל באמצעות הקניית מיומנויות טכנולוגיות ופיתוח כישורי חיים.
זאב בירגר יזם ומייסד חברת "טופ-איט-אפ" המפתחת כדורים צפים המשמשים לכיסוי מאגרי מים במטרה להקטין התאיידות ולשפר את איכות המים.
זיו דובנסקי ממציא ומייסד חברת "מטבוליק רובוטס" המפתחת רובוט הזנה לבעלי חיים המשפר את החיסכון במזון תוך כדי שיפור איכות חייהם של בעלי החיים.
אילה טל-אל מייסדת עמותת "AV ישראל" הפועלת לשיקום שמיעתם של תינוקות וילדים חירשים ולקויי שמיעה ומאפשרת להם לתפקד כשומעים במסגרות החינוך הרגיל ובחברה, בעזרת שיטת שיקום שמיעה ייחודית, חדשנית ומבוססת מחקר.
עמיחי מירון מייסד ומנכ"ל חברת User-1St, המספקת מענה יעיל וכלכלי להנגשת אתרי אינטרנט באופן אוטומטי לאוכלוסיות מיוחדות ובעלות מוגבלויות.
פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט, או בשמו המלא פרס ראש הממשלה לחדשנות עולמית בתחום תחליפי נפט לתחבורה על שם אריק ושילה סמסון, הוא פרס בסך מיליון דולר, עליו החליטה ממשלת ישראל במאי 2013, במשותף, עם קרן היסוד והתורמים בני הזוג סמסון.
הפרס ניתן על ידי ראש ממשלת ישראל, מדי שנה החל מנובמבר 2013, "בגין חדשנות מדעית וטכנולוגית פורצת דרך בתחום המחקר, הפיתוח או ההטמעה של טכנולוגיות, המקטינות את השימוש העולמי בנפט בתחבורה".
זהו הפרס הגדול בעולם בתחום תחליפי נפט לתחבורה.
ישראל שואפת, בין השאר בעזרתו, להשתחרר מהתלות הלאומית והעולמית בנפט, כדי לשנות סדרי עולם, גם ברמה האסטרטגית אזורית וגם ברמה הכלכלית, בנוסף לשינוי המציאות הסביבתית.
ב-7 בפברואר 2010 החליטה ממשלת ישראל (הקדנציה השנייה של בנימין נתניהו) על "מאמץ לאומי לפיתוח טכנולוגיות, המקטינות את השימוש העולמי בנפט בתחבורה (להלן: תחליפי נפט) ולחיזוק תעשיות עתירות ידע בתחום זה".
הוקמו צוות היגוי וועדה מדעית למיפוי המחקר בתחום תחליפי נפט, ואחת מהמלצות צוות ההיגוי הייתה לכונן פרס חדש, אותו יעניק ראש הממשלה, לחדשנות עולמית בתחום זה.
ב-30 בינואר 2011 אימצה הממשלה את המלצות צוות ההיגוי, לרבות ההמלצה על ייסוד הפרס, ובמאי 2013, כשנתיים וחצי אחר כך, משנמצא המימון לפרס, הוחלט בממשלה באופן פורמלי על הקמתו.
המועמדים לקבלת הפרס הם מומלצי נשיאי אוניברסיטאות מישראל ומהעולם.
לאחר עבודת מיון וסינון של משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל, נבחרים הזוכים על ידי ועדת שופטים בינלאומית המגישה את המלצתה לאישורו של חבר הנאמנים של הפרס, בראשות פרופסור יצחק אפלויג, לשעבר נשיא הטכניון.
ב-15 באוקטובר 2013 הכריזו ראש הממשלה נתניהו ושר המדע יעקב פרי על הזוכים הראשונים בפרס - פרופסור ג'ורג' אולה, חתן פרס נובל בכימיה לשנת 1994 ופרופסור סוריה פרקש, שניהם מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
השניים זכו בפרס בגין פיתוח מגוון טכנולוגיות לשימוש במתנול כתחליף לדלקים המשמשים בתחבורה, אסטרטגיה כוללת המכונה "כלכלת מתנול".
פרופ' ג'ורג' אולה (George Olah) נולד ב-1927, בהונגריה, סיים דוקטורט באוניברסיטה הטכנית של בודפשט ועזב את הונגריה ב-1956. כיום הוא פרופסור לכימיה ולהנדסה באוניברסיטת דרום קליפורניה ועומד בראש "מכון לוקר לחקר ההידרוקרבונים" (Loker Hydrocarbon Research Institute) אותו ייסד.
פרסם 1,400 מאמרים מדעיים ועל שמו רשומים 120 פטנטים.
פרופ' סוריה פרקש (Prakash Surya) נולד ב-1953, בהודו, סיים תואר שני בכימיה באוניברסיטת בנגלור ובמכון הטכנולוגי במדרס, הודו ואת הדוקטורט עשה באוניברסיטת דרום קליפורניה, בהנחיית פרופסור אולה.
כיום (2013) הוא פרופ' לכימיה באוניברסיטת דרום קליפורניה בארצות הברית ומנהל יחד עם פרופ' אולה את מכון לוקר.
פרסם יותר מ-680 פרסומים מדעיים ו-11 ספרים, ועל שמו רשומים יותר מ-40 פטנטים ויישומי פטנטים.
הרעיון של "כלכלת מתנול", שאותו פיתחו שני הזוכים הוא בעל פוטנציאל לתרום תרומה משמעותית לפתרון בעיית התחבורה המבוססת על דלקים מבוססי נפט, ההולכים ואוזלים ואשר מחיריהם מוכתבים על ידי מונופול הנפט.
במחקרם הציעו הזוכים תהליכים חדשים לסינתזה של מתנול ממקורות שונים, כך שיוכל לשמש מקור אנרגיה לתחבורה ויקטין את התלות בדיזל ובבנזין, בהם נעשה שימוש כיום לתחבורה.
הפתרון שהציעו כולל קליטת פחמן דו-חמצני, הנפלט בשריפת דלקים, מיחזורו והמרתו למתנול.
פתרון זה יתרום גם להקטנת כמות הפחמן הדו-חמצני באוויר, ולהקטנת "אפקט החממה", שכן פחמן דו-חמצני מהווה את אחד "מגזי החממה" הגורמים להתחממות כדור הארץ.
על בסיס מחקרם זה פרסמו השניים ספר נרחב בנושא ופיתחו מגוון טכנולוגיות שחלקן נמצאות בבחינת היתכנות כלכלית.
על בסיס הטכנולוגיה שפיתחו הוקם באיסלנד ב-2012 מתקן להפקת מתנול מפחמן דו-חמצני.
אם המתקן הזה יוכח כמוצלח, הוא יוכל להביא להרחבת היישום והפיתוח של הטכנולוגיה.
הזוכים בפרס גם פיתחו תהליכים לעיבוד גז טבעי, מתאן, מהסוג שנמצא במאגרי תמר ולוויתן בישראל, למתנול נוזלי בהרכב אופטימלי וביעילות גבוהה, שבו יהיה ניתן להשתמש גם כדלק לתחבורה.
תהליך נוסף עליו הם עובדים הוא חמצון ישיר של מתנול בתאי דלק לייצור חשמל.
כיום מפותחים בעולם רכבים מסוג FFV - flex-fuel vehicles, בהם המנוע מתאים למספר סוגי דלק ולתערובות שלהם.
בישראל, התקן מאפשר שימוש של עד 3% מתנול בדלק, ברכב רגיל, אך תחנת דור אלון מבצעת ניסיונות לשימוש בדלק המכיל 15% מתנול ו-85% דלק.
פרופסור אפלויג יו"ר חבר הנאמנים שבחר את הזוכים, אמר לגבי הבחירה בזוכים הראשונים בפרס, כי הצעתם מבוססת מדעית והוכחה כבעלת פוטנציאל ליישום.
מדובר לדבריו בטכנולוגיה שיכולה להביא לשינוי משמעותי בשוק הדלקים לתחבורה.
הפרופסורים אולה ופרקש מציעים לדעתו, מגוון טכנולוגיות שהיישום שלהם יכול להפחית את התלות בדלקים לתחבורה וגם להפחית את כמות הפחמן הדו-חמצני באוויר.
הפרס עצמו הוענק לזוכים הראשונים ב-12 בנובמבר 2013, במסגרת ועידה בינלאומית לתחליפי נפט, שהתקיימה במלון הילטון בתל אביב ואשר קידמו אותה הממשלה וקרן היסוד והשתתפו בה אנשי ממשל מהעולם, מומחים בינלאומיים ומשקיעים בכירים, פורום שמטרת כינוסו הייתה גיבוש מדיניות בינלאומית בתחום תחליפי נפט ומיצוב ישראל כמרכז תעשייה וידע מוביל.
פרופסור מיכאל גרצל מהמכון הטכנולוגי הפדרלי השווייצרי בלוזאן.
פרופסור תומאס מאייר, מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
פרופסור מיכאל גרצל הוא ראש מעבדת הפוטוניקה במכון השווייצרי.
הוא פיתח סוג חדש של תא סולארי, "תא Grätzel", אשר נחשב לתא הסולארי היעיל והזול ביותר הידוע כיום.
תא גרצל מבוסס על חלקיקי צבע רגישים, המחקים את תהליך הפוטוסינתזה, כלומר, הוא יודע להפוך אנרגיית אור, לאנרגיה חשמלית, כמו עלי הצמחים בטבע.
האנרגיה החשמלית הנוצרת כך, יכולה לשמש, הן ישירות במנוע חשמלי והן, לחלופין, לפירוק מים למימן וחמצן, שני גזים, אשר ניתן להשתמש בהם כתחליפים לדלק לתחבורה.
כלומר, מימוש המצאתו יאפשר לייצר מכוניות חשמליות, שיוטענו על ידי אור, או לחלופין, שייסעו על מים במקום על בנזין.
פרופסור תומאס מאייר, מהאוניברסיטה של צפון קרולינה הוא ראש המרכז הלאומי לדלקים מבוססי שמש, בארצות הברית.
מחקריו הבסיסיים על תהליכי העברת האלקטרונים, בעקבות חשיפה לאור שמש, איפשרו להבין איך ניתן להמיר אנרגיית שמש לאנרגיה חשמלית ובעצם, איך ניתן יהיה לבצע "פוטוסינתזה מלאכותית".
על בסיס ההבנה הזו ניתן היה לעבור לפיתוחים הטכנולוגיים של תאים כמו "תאי גרצל", העושים "פוטוסינתזה המלאכותית" ויוכלו בעתיד להניע כלי רכב על אור או על מים, במקום על בנזין.
פרופסור ג'יי קיסלינג מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי - בזכות מחקריו מתחום הנדסה גנטית, אשר מאפשרים הפיכת ביומאסה תאית, שאינה משמשת למזון, לדלקים פחמניים הזהים בתכונותיהם לדלקים בהם משתמשים לתחבורה.
פרופסור ג'ון גודאינף מאוניברסיטת טקסס באוסטין - פורץ דרך במחקר של בטריות נטענות מסוג ליתיום-יון.
מחקריו והמצאותיו הן הבסיס לפיתוחן של סוללות נטענות אשר משמשות כיום בטווח רחב מאוד של שימושים ובכלל זה מכוניות חשמליות וטלפונים סלולריים.
פרופסור מרקורי קנצ'ידיס מאוניברסיטת נורת'ווסטרן - על פיתוח חומרים ננו-תרמו-אלקטריים (מוליכים למחצה) המשפרים משמעותית את יעילות ההמרה של חום לאנרגיה חשמלית.
פרופסור גרגורי סטפנופולוס מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס - על עבודתו החלוצית בתחום הנדסה מטבולית שתרמה משמעותית לקידום ההנדסה של חיידקים לייצור דלק ביולוגי.
פרופסור ג'נס נילסן מהאוניברסיטה הטכנולוגית קלמרס (שוודיה) - על גילוי מנגנון מולקולרי חדש המעניק לזן "מהונדס" של שמרים את היכולת לייצר אתנול, המשמש כדלק, בטמפרטורה מעל ל-40 מעלות צלזיוס.
פרופסור ג'ין-מארי טרסקון מקולז' דה פראנס (צרפת) - על פיתוח חומרים חדשניים לאלקטרודות ולאלקטרוליטים חדשים, שהגדילו בצורה משמעותית את יכולת האחסון והיעילות של סוללות ליתיום נטענות.
פרופסור דורון אורבך מאוניברסיטת בר-אילן, הזוכה הישראלי הראשון בהיסטוריה של פרס זה, זכה בפרס על תרומתו פורצת הדרך לפיתוח בטריות מסוג חדש, בהן בטרייה חדשנית מבוססת מגנזיום.
למחקריו פוטנציאל גדול להביא לפיתוח בטריות חדשניות להנעת מכוניות חשמליות ובכך להוות תחליף לדלק פוסילי-נוזלי.
פרופסור אורבך תרם תרומות חשובות גם למחקר הבסיסי של בטריות, וגם לפיתוח יישומים בשיתוף עם התעשייה כגון חברת הכימיקלים הגדולה בעולם BASF, וחברת ג'נרל מוטורס.
פרופסור אורבך מוביל באקדמיה את התוכנית הלאומית להנעה חשמלית לתחבורה הכוללת 23 קבוצות מחקר.
דוקטור לרס פיטר לינדפורס וצוותו מחברת NESTE מפינלנד פיתחו שיטות חדשניות להכנת דלק ביו דיזל מחומרי פסולת אורגניים, כגון שמנים מהחי ושמני בישול משומשים.
על בסיס התהליך החדשני חברת נסטה מייצרת מיליוני טונות בשנה של ביו דיזל המשמש להנעת משאיות ואוניות.
שימוש בדלקים אלו עשוי להקטין את פליטת גז החממה ב-90% ובכך לתרום למאבק בהתחממות הגלובלית.
פרופסור לאונרד שולמן: פרופסור שולמן הוא פרופסור באוניברסיטת קל טק, ובעל תרומות חשובות במגוון תחומים במדעי המחשב.
זכה בפרס על תרומתו להמצאת קודי עצים ופיתוחם, מושג מהפכני שמאפשר תקשורת עמידה בפני שגיאות בסביבה אינטראקטיבית.
טלי דקל: מדענית מחקר בכירה בגוגל, קיימברידג', סיימה את הפוסט-דוקטורט ב-MIT.
בין עבודותיה הבולטות ניתן לציין אינטגרציה של סצנות המצולמות ממספר מצלמות, שחזור מודלים תלת־ממדיים מתוך תמונה בודדת על ידי שימוש בלמידה עמוקה, וכן שילוב קול ותמונה שמטרתו "לבודד" אינפורמציה קולית אינדיבידואלית מתוך קהל רחב.
בנוסף, היא זוכה במלגת רוטשילד לאחר הדוקטורט ופרס הפוסט-דוקטורט הלאומי לקידום נשים במדע.
פרופסור עמנואל פלד, אוניברסיטת תל אביב: שייך למדענים החלוצים שפיתחו את טכנולוגיות הסוללה הנטענות וליתיום יון.
הוא גם חלוץ בפיתוח של כמה מערכות סוללות אחרות, כולל סוללות ליתיום במצב מוצק, ליתיום-גופרית, סידן-תיוניל כלוריד וסוללות חמצן נתרן.
פרופ' פלד גייס גם תרומה מרשימה לפיתוח תאי דלק ישירים מתנול ישיר ולתחום הקטליזה האלקטרונית לתאי דלק בכלל.
הוא הממציא והמפתח של דגם ה-Solid-Electrolyte-Interphase (SEI) לסוללות אלקליות-מתכת לא-מימיות.
מודל זה מהווה שינוי פרדיגמה בהבנת סוללות ליתיום ובכך אפשר לפתח סוללות בטוחות, עמידות בעלות הספק גבוה יותר ובעלות נמוכה יותר.
הוא פיקח על למעלה מ-70 סטודנטים לתארים מתקדמים ופוסט-דוקטורט.
עמנואל פלד היה מייסד משותף של שלוש חברות הזנק הקשורות לאנרגיה.
הוא זכה במחקר מחלקת הסוללות של החברה האלקטרוכימית, מחקרי לנדאו, עמותות הסוללות הבינלאומיות (IBA), פרסי המדענים המצטיינים של החברה הכימית, ופרס מפקד MAFAT (Israel MOD).
הוא נבחר לעמיתו של החברה האלקטרוכימית והחברה הבינלאומית לאלקטרוכימיה.
המדען הדרום קוריאני, פרופסור סאנג יופ לי, קאיסט: פרופסור לי תרם משמעותית לפיתוח דלקים ביולוגיים יעילים שיכולים להחליף נפט באמצעות מנועי בעירה פנימית.
הוא הוכיח גישות מגוונות לפיתוח דלקים חלופיים באמצעות טיפול יעיל בפסולת ביומסה, תהליכי תסיסה, שימוש בחיידקים, פיתוח דלק ביולוגי ועוד.
ד"ר סאנג יופ לי הוא פרופסור להנדסה כימית וביו מולקולרית במכון המתקדם למדע וטכנולוגיה בקוריאה (KAIST) ודיקן מכוני KAIST.
עמיתו באקדמיה הקוריאנית למדע וטכנולוגיה, האקדמיה הלאומית להנדסה קוריאה, האגודה האמריקאית לקידום המדע, האקדמיה האמריקאית למיקרוביולוגיה, המכון האמריקאי להנדסה רפואית וביולוגית, האקדמיה העולמית למדעים והאקדמיה הלאומית לממציאים בארצות הברית, וחבר זר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית והאקדמיה הלאומית להנדסה ארצות הברית.
הוא יו"ר משותף של המועצה העתידית העולמית בנושא ביוטכנולוגיה בפורום הכלכלי העולמי.
פרס ראש הממשלה ליצירה ספרותית ביידיש (ביידיש: פרייז פון ראש הממשלה פאר ליטערארישער שאפונג אין יידיש) הוא פרס ספרותי ישראלי ליצירה ביידיש שחולק החל בשנת 1973.
הפרס נקבע בשנת תשל"ג-1973 כפרס שנתי על ידי ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר ביוזמת הוועד לתרבות יהודית בישראל (קאָמיטעט פאר יִידישער קולטור אין ישראל; ועד לתרבות יידיש), וחולק לראשונה באותה שנה.
חברי ועדת השיפוט הראשונה היו הסופרים דב סדן, אברהם סוצקבר ויודל מארק, ובשנתו השנייה של הפרס – סוצקבר, סדן וב"י מיכלי.
1973 – עלי שכטמן, "על הרומן "ערב" ושאר יצירותיו.
1978 – יוסף פפירניקוב, על מפעל חייו.
פרס ראש הממשלה ללשון העברית על שם אליעזר בן-יהודה הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי משרד ראש הממשלה על "תרומה מיוחדת לחיזוק מעמדה של הלשון העברית".
הפרס מוענק מתוקף החלטת ממשלה מתאריך 3 בינואר 2011, כחלק מסדרת פעולות שעליהן החליטה הממשלה לצורך "שימורה, התפתחותה, מחקרה ושגשוגה של הלשון העברית".
הזוכים בפרס נבחרים על ידי מנהל התרבות במשרד התרבות והספורט בתיאום עם האקדמיה ללשון העברית.
הפרס מוענק מדי שנה בתאריך כ"א בטבת, יום הולדתו של אליעזר בן-יהודה - מחיה הלשון העברית, שנקבע בחוק ליום הלשון העברית.
למרות שהפרס לא בוטל רשמית, בפועל הוא לא הוענק מאז 2018.
בתחום זה העמיד ספרי יסוד רחבי היקף ועתירי פרטים.
הוא נאבק בשגרת הלשון בצה"ל והשליט כתיב אחיד בכתיבה הצבאית ובמצבות בתי העלמין הצבאיים"2018נתן אפרתי"תרם לעברית המתחדשת הן בשדה המעשה הן בשדה המחקר.
בשדה המעשה, בעבודתו באקדמיה ללשון העברית, אפרתי קידם את הכוונת הלשון הלכה למעשה, וכמו כן את מפעל המחקר הגדול – המילון ההיסטורי.
מן הצד המחקרי, ד"ר אפרתי הקדיש את כל עבודתו המדעית לחקר תחיית הלשון והתפתחותה ההיסטורית.
מחקריו עוסקים בתחיית הדיבור העברי ובמקומו של אליעזר בן-יהודה בתהליך, וכמו כן בהשתרשותה של העברית במערכת הממלכתית במדינת ישראל.
מחקריו מספרים את קורות השפה העברית במעבר מחלום למציאות"
פרס רונלד רייגן לחירות הוא עיטור האזרחי הגבוה ביותר המוענק בידי הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן.
עד מותה, הוענק הפרס בידי הגברת הראשונה של ארצות הברית לשעבר ננסי רייגן בשם בעלה, שנפטר ביוני 2004. הפרס ניתן לראשונה בשנת 1992 בידי הנשיא לשעבר רונלד רייגן וכן בשנה שלאחר מכן, אך בשנת 1994 הגברת רייגן העניקה את הפרס במקום בעלה.
רונלד רייגן אובחן כחולה במחלת אלצהיימר חודשים ספורים לפני כן, ולא היה מסוגל להשתתף בטקס הענקת הפרס.
על מנת לקבל את הפרס, על המקבל , וכן .
נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, זכה בפרס ב-6 בפברואר 2007, יום השנה ה-96 להולדתו של רייגן, אמר: .
בנימה רצינית יותר, אמר מאוחר יותר בנאום: .
בוש שימש כעמיתו למרוץ של רייגן וכסגן נשיא ארצות הברית תחתיו בשמונה השנים בהן כיהן רייגן כנשיא.
1992 - מיכאיל גורבצ'וב, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות לשעבר
1993 - קולין פאוול, היועץ לביטחון לאומי בממשל רונלד רייגן
1994 - יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל החמישי
1995 - המלך חוסיין, מלך ירדן
1997 - בוב הופ, בדרן וכוכב קולנוע
1998 - מרגרט תאצ'ר, ראשת ממשלת בריטניה לשעבר
2000 - בילי גרהאם, כומר אוונגליסטי
2002 - רודולף ג'וליאני, ראש עיריית ניו יורק לשעבר
2007 - ג'ורג' הרברט ווקר בוש, נשיא ארצות הברית לשעבר שכיהן כסגנו ועמיתו למרוץ של רייגן
2008 - נתן שרנסקי, בעבר אסיר ציון ומסורב עלייה סובייטי, פוליטיקאי ושר בממשלות ישראל
2011 - לך ואלנסה, מנהיג סולידרי ונשיא פולין לשעבר
2022 - וולודימיר זלנסקי, נשיא אוקראינה
פרס רייצ'ל קרסון (בנורווגית: Rachel Carson-prisen) הוא פרס בינלאומי סביבתני, שנוסד בסטוונגר, שבנורווגיה, ב-1991, כדי להנציח את תרומתה לאיכות הסביבה של רייצ'ל קרסון ולהכיר באלו המאמצים את אותה רוח הפעולה.
הפרס מוענק לאישה אשר עבודתה היא יוצאת דופן למען הסביבה, בנורווגיה או בזירה הבינלאומית.
הפרס קם באופן ספונטני במהלך מפגש בסטוונגר ב-1989 ביוזמתה של הפוליטיקאית הפמיניסטית בריט אס.
הפרס, אשר מוענק אחת לשנתיים, כולל מרכיב כספי, וכן כל זוכה מקבלת את פסלון "הקורמורן" של האמנית אירמה ברון הודנה.
1991: סידסל מורק, פעילה וסופרת נורווגית
1993: ברגליוט בורנסן, וטרינרית נורווגית וטרינר
1995: אן גריג, פסיכיאטרית נורווגית
1997: בריט אס, פמיניסטית, פוליטיקאית ופרופסור בפסיכולוגיה חברתית נורווגית
1999: תיאו קולבורן, זואולוגית אמריקאית
2001: רנאט קונסט, השרה להגנת הצרכן, מזון וחקלאות בגרמניה
2003: אשילד דייל, חקלאית נורווגית
2005: מלין פלקנמרק, פרופסור להידרולוגיה שוודית
2007: שילה וואט-קלוטייה, פעילה בנושא שינוי אקלים אינואיט-קנדית
2009: מארי-מוניק רובין, עיתונאית צרפתייה
2011: מרילין מלמן, פעילה סביבתנית שוודית
2013: סאם פאנשווה, פעילה למען שימור ימי בריטית
2015: מוז'גן סבביאפהאני, סביבתית ומומחית לרעלים איראנית
בחוברת הפרס מצטטים מספרו של מקס רואו ז"ל, "ממערכת בתי-ספר למערכת למידה בישראל", שהתפרסם בשנת 1985 בו הוא קורא לנו לעבור ללמידה יחידנית, יצירתית, ולהפוך את החברה כולה לחברה של למידה:
"על עם-הספר מוטל להוכיח את עצמו במישור האינטלקטואלי והרוחני.
נטישת ייעוד זה עלולה להביא לבינוניות בחשיבה ולשטחיות בביצוע.
דבר זה יהיה מנוגד בתכלית למשמעות האמיתית של שיבת עם ישראל לארצו, שהיא גם שיבה לערכים של העם היהודי ולמקורותיו.
עלינו ליצור חברה שפרטיה ימשיכו ללמוד כל ימי חייהם.
כיצד יושפע הילד מכך שהוריו יעסקו בלימודים ובקריאה עם שובם מהעבודה?
כיצד ייראו פני החברה כאשר פרטיה יעדיפו מאמץ ואיכות, על פני צרכנות?
אפשר שבחברה כזו, לכשתצמח, תעלה הנתינה על הלקיחה".
במהלך השנים הוענק הפרס למורות מורים, מנהלות, מנהלים, גננים וגגנות.
משנת 2015, ולאורך שלושה מחזורי הענקה, הוא ניתן למורים ומורות, מובילים ומובילות.
אלה הם מורים ומורות בעלי ניסיון המנחים תהליכי למידה בקרב עמיתיהם במטרה להעמיק את מלאכתם.
בשנת 2025 הוענק הפרס למנהלות ומנהלים שהובילו שינוי בית ספרי משמעותי, אשר קידם שוויון הזדמנויות וצמצום פערים ונתן מענה לשונות בין תלמידים בבית הספר ומחוץ לו.
הפרס יינתן על עשייה המעידה על חזון פדגוגי מגובש וישים, פיתוח מקצועי מעמיק של הצוות החינוכי, טיפוח אקלים בית-ספרי מכיל ובונה שייכות, וכן על ניהול מבוסס נתונים והקצאת משאבים דיפרנציאלית לטובת תלמידים מרקעים שונים.
ועדת הבחירה של הפרס כוללת נציגים של משרד החינוך, חוקרים ואקדמאים בתחום החינוך ואנשי ציבור.
פרס רובינס הוא פרס המוענק עבור מאמרים המדווחים על מחקר חדש באלגברה, קומבינטוריקה או מתמטיקה דיסקרטית.
הפרס מוענק הן על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) והן על ידי האיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA).
פרס ה־AMS מכיר מאמרים עם מרכיב ניסיוני משמעותי בנושא נגיש באופן נרחב המספק הצהרה פשוטה על הבעיה ותצוגה ברורה של המאמר.
מאמרים הזכאים לפרס ה־MAA נשפטים על פי איכות המחקר, בהירות החשיפה והנגישות לבוגרי תואר ראשון.
המאמר חייב להתפרסם בתוך שש שנים מרגע הענקת הפרס והוא חייב להיות כתוב באנגלית.
במקרה של מחברים משותפים, הפרס יחולק באופן שווה ביניהם.
הזוכה בפרס, לא צריך להיות חבר באיגוד.
שני הפרסים מורכבים מ־5,000 דולר כל אחד ומוענקים אחת לשלוש שנים בכנס המפגשים המשותפים במתמטיקה.
הם נקראים על שמו של דייוויד פטר רובינס ונוסדו לכבודו בשנת 2005 על ידי בני משפחתו.
2007 - סמואל פ' פרגוסון ותומאס קליסטר האלס עבור המאמר "הוכחה להשערת קפלר", Annals of Mathematics, 162:1065–1185, 2005.
2010 - איליאנה שטרינו עבור המאמר "פסאודו-משולשים, קשיחות ותכנון תנועה", 34(4):587–635, 2005., Discrete & Computational Geometry
2013 - אלכסנדר רזבורוב עבור המאמר "על הצפיפות המינימלית של משולשים בגרפים", Combinatorics, Probability and Computing, 17(4):603–618, 2008.
2016 - מנואל קוארס, כריסטוף קוטשאן ודורון ציילברגר, עבור המאמר ""הוכחה להשערתו של ג'ורג' אנדרוז ודוד רובינס q-TSPP", (PNAS) 108(6) pp.
2019 - רוג'ר בהרנד, אילזה פישר, ומטג'ז קונוולינקה עבור המאמר "מטריצות סימנים מתחלפות באלכסון ובאנטי-אלכסוני", פורסם בשנת 2017 ב־Advances in Mathematics (כרך 315, עמ' 324–365).
2008 - ניל סלואן על "האנציקלופדיה המקוונת של סדרות של מספרים שלמים", Notices of the American Mathematical Society, 50:912–915, 2003.
2014 - פרדריק הנל וג'ימס הנל על המאמר "בריבוע המטוס", The American Mathematical Monthly, 115:3–12, 2008.
2017 - רוברט האף על המאמר "פתרון בעיית המודול המינימלי לכיסוי מערכות", Annals of Mathematics, 181: 361-382, 2015
פרס רות ליטל סאטר במתמטיקה הוא אחד מעשרים ואחד הפרסים שמוענקים על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS).
הוא מוענק בתדירות דו־שנתית מתוך הכרה בתרומה יוצאת דופן למחקר במתמטיקה על ידי אישה בשש השנים הקודמות.
הפרס הוקם בשנת 1990 באמצעות תרומה של ג'ואן בירמן, לזכרה של אחותה, , שעבדה בעיקר במדעים הביולוגיים והייתה תומכת בשוויון הזדמנויות לנשים במדע.
הפרס, שהוענק לראשונה בשנת 1991, נועד "לכבד את מחויבותה של סאטר למחקר ולעודד נשים במדע." הזוכה נבחרת על ידי מועצת ה־AMS, על פי המלצת ועדת בחירה.
לאורך השנים, הפרס הוענק בכנס המפגשים המשותפים במתמטיקה (JMM) במהלך שנים אי זוגיים, ותמיד נשא תגמול כספי צנוע.
אם מוענק פרס משותף, כספי הפרס מתחלקים בין הזוכות.
החל משנת 1991 הוענק הפרס 16 פעמים ל־17 נשים שונות.
דוסה מק'דאף הייתה הזוכה הראשונה בפרס על עבודתה בנושא גאומטריה סימפלטית.
פרס משותף הוענק בפעם היחידה בשנת 2001, כשקרן אלן סמית' וסיג'ו וו חלקו את הפרס.
זוכת פרס 2013 הייתה מרים מירזאח'אני, אשר בשנת 2014 הייתה האישה הראשונה שזכתה במדליית פילדס.
הזכייה במדליה נחשב לכבוד הגבוה ביותר שיכול מתמטיקאי לקבל.
היא זכתה בשני הפרסים על עבודתה בנושא "הגאומטריה של משטחי רימן ומרחבי המודולים שלהם".
ל (AWIS) יש פרס בעל שם דומה, "פרס הזיכרון של רות סאטר", שהוא פרס כספי של 1,000 דולר עבור "סטודנטית מצטיינת לתואר שני שהפסיקה את לימודיה במשך שלוש שנים לפחות להקמת משפחה".
להלן מקבלות פרס סאטר והנימוק:
פרס קרטר-מניל לזכויות האדם נוסד בשנת 1986 על ידי נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ימי קרטר והפילנתרופ האמריקני דומיניק דה מניל כדי "לקדם את ההגנה על זכויות אדם ברחבי העולם".
הקרן מעניקה מעת לעת פרסים בסך 100,000 דולר ליחידים ומוסדות המקדמים זכויות אדם.
קרטר הוא יו"ר ועדת הפרס.
1986: יורי אורלוב מייסד קבוצת הלסינקי
1988: וולטר סיסלו ומשפחתו - פעילים נגד משטר האפרטהייד בדרום אפריקה
1989: ארגוני זכויות האדם אל-חאק ובצלם
1990: מועצת הקהילות האתניות רונג'ל ג'ונאם מגוואטמלה והתנועה לזכויות האזרח של סרי לנקה
1991: אוניברסיטת מרכז אמריקה בסן סלבדור לזכר שישה כמרים שנרצחו שם.
1992: מרכז הפליטים של האיטי, מיאמי, פלורידה והקרן לזכויות האינדיאנים, בולדר, קולורדו.
פרס קריגר-נלסון מוענק על ידי כהוקרה לאישה מצטיינת במתמטיקה.
הוא הוענק לראשונה בשנת 1995. הפרס נקרא על שם ססיליה קריגר ואוולין נלסון, שתיהן ידועות בתרומתן למתמטיקה בקנדה.
בעוד שהפרס הוענק ברובו למתמטיקאיות העובדות באוניברסיטה קנדית, הוא הוענק גם לנשים ילידות קנדה, או משכילות שעובדות מחוץ למדינה.
לדוגמה, קתלין מוראווץ, לשעבר נשיאת האגודה האמריקאית למתמטיקה, וחברת סגל ב (בית ספר ומרכז מחקר באוניברסיטת ניו יורק) זכתה בפרס קריגר-נלסון ב-1997 (מוראווץ למדה באוניברסיטת טורונטו, קנדה).
על פי הקריטריונים להגשת מועמדות, הזוכה בפרס צריכה להיות "חבר בקהילה המתמטית הקנדית".
מקבלות פרס קריגר-נלסון מעבירות הרצאה בפני האגודה הקנדית למתמטיקה, בדרך כלל במהלך מפגש הקיץ של הארגון.
פרס קריגר-נלסון הוא פסל אינואיטי מסטיאטיט.
כל פסל שונה, מה שמעניק למקבל הפרס, יצירת אמנות קנדית ייחודית.
הפרס הבין-לאומי על שם קרל הגדול אאכן, ובקצרה: פרס קרל הגדול, נוסד ב-14 במרץ 1950, ומוענק מדי שנה לאיש, אנשים או ארגון שתרם תרומה משמעותית למען איחוד ואינטגרציה של אירופה.
בעשורים הראשונים לקיומו, כלל הפרס סכום של 5,000 אירו, ומדליה עם דמותו של קרל הגדול.
החל משנת 2007 בוטל הפרס הכספי לטובת פרס מקביל המיועד לבני נוער.
הפרס נקרא על שמו של קרל הגדול.
חלוקת הפרס נערכת באופן מסורתי בחג העלייה (המציין את יום עליית ישו השמימה במסורת הנוצרית), באולם ההכתרה של בית העירייה באאכן.
ועד המחליטים של 'קרן הפרס הבין-לאומי על שם קרל הגדול אאכן', מורכב מאזרחים, עובדי מדינה ורשויות העיר, והם בוחרים את הזוכים בפרס.
2025 – אורסולה פון דר ליין
2024 – הרב פנחס גולדשמידט
2004 – האפיפיור יוחנן פאולוס השני
1996 – ביאטריקס, מלכת הולנד
1994 – גרו הרלם ברונדטלנד
1982 – חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד
1975 – קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה
1974 – מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק
1973 – סלבדור דה מדריאגה
1970 – פרנסואה סידו דה קלוזון
1969 – אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת
1962 – האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה
1950 – ריכרד ניקולאוס פון קודנהובה-קלרגי
פרס רובינליכט (בכתיב יידי: רובינליכט־פּריז) הוא פרס ליוצרים ולחוקרים ביידיש שנוסד ב-1977 ע"ש המשורר היידי לייב רובינליכט (1899, ורשה – 1985, תל אביב) ואשתו אנה.
פרס פיטר רוסו לסטטיסטיקה מוענק על חידושים במחקר סטטיסטי בעלי השפעה על החברה.
הפרס, המוענק אחת לשנתיים בשנים זוגיות, כולל מדליה, תעודה ופרס כספי בסך מיליון דולר, בדומה לפרס נובל בתחומים אחרים.
המוסד האחראי לפרס הוא קרן המלך בודואן (KBF) בבלגיה, אשר ממנה את חבר השופטים הבין-לאומי ומבצעת את תהליך הבחירה.
הכסף לפרס מגיע מקרן רוסו שהוקמה על ידי הסטטיסטיקאי פיטר רוסו.
המועמדות לפרס מוגשת לאתר האינטרנט של הקרן בצירוף מכתבי המלצה.
מארגני הפרס והטקס שלו הם מיה הוברט וסטפן ואן אלסט.
הפרס הראשון הוענק ב-12 באוקטובר 2022 באוניברסיטה הקתולית בלוון, והוצג על ידי המלך פיליפ מבלגיה.
הנושא הזוכה היה "הסקה סיבתית" עם יישומים ברפואה ובריאות הציבור, והזוכים היו ג'יימס רובינס, אנדראה רוטניצקי, תומאס ריצ'רדסון, מיגל הרנאן ואריק טשטגן טשטגן.
ב-2024 הוענק הפרס לפרופסורים יואב בנימיני, דניאל יקותיאלי ורות הלר מאוניברסיטת תל אביב, על "עבודתם החלוצית בנושא שיעור התגליות השגויות ושיטות לשלוט בו", שיטה המאפשרת לסרוק מספר רב של תוצאות ניסויים ולברור מתוכם תגליות ממשיות.
פרסאוס הוא גיבור במיתולוגיה היוונית.
התפרסם בהרג מדוזה והצלת אנדרומדה.
פרסאוס היה בנה של דנאה , שהייתה בתו היחידה והאהובה של אקריסיוס מלך ארגוס.
האחרון, מאוכזב מכך שלא היה לו יורש עצר, פנה לאורקל ושאל האם זה ישתנה.
האורקל סיפר לו שיום אחד הוא ייהרג על ידי בנה של בתו.
באותו זמן דנאה בתו הייתה עדיין חסרת ילדים, ולכן החליט אקריסיוס לנעול אותה בחדר אטום מברזל, הנמצא במגדל, במטרה לשמור שלא ייוולדו לה ילדים.
כשזאוס ראה איך אקריסיוס מנסה להתחכם עם הגורל, כעס ובא אל דנאה בצורה של גשם מזהב, ועיבר אותה.
אקריסיוס לא שמח על כך, אולם כיוון שלא רצה שזעם האלים יופנה כלפיו, החליט לא להרוג את בתו ונכדו, אלא לשלח אותם על פני הים בתוך קופסת עץ, כך שבמקרה שהם יטבעו האשמה תהיה על פוסידון אל הים.
דנאה ופרסאוס ניצלו ונשטפו לחוף של האי סריפוס, שם הם נלקחו על ידי דייג בשם דיקטיס, אשר גידל את הילד עד בגרותו.
לאחר זמן מה פולידקטס, שליט האי ואחיו של דיקטיס, התאהב בדנאה, ורצה להעלים את פרסאוס כדי שיוכל להתחתן איתה.
פולידקטס רמז לפרסאוס שברצונו לקבל את ראשה של מדוזה, אחת מהגורגונות, אשר כל המביט בהן הופך לאבן.
לאחר מכן הוא הצהיר שהוא חושק בהיפודאמיה ולכן הוא זקוק לכך שאנשיו יתנו לו סוסים (כחלק ממיתוס אחר).
בוש ונכלם מכך שאין לו דבר לתת, פרסאוס עזב את האי במטרה לתת לו את ראשה של מדוזה.
פרסאוס ידע שמשימה זו אינה קלה, ובמשך זמן רב התהלך ללא תקווה למצוא את מדוזה, ולא האמין שיוכל להרוג אותה גם אם ימצא אותה.
האלים הרמס ואתנה באו לעזרתו.
הם הובילו אותו לגראיות, שלוש נשים זקנות אלמותיות עם עין אחת ושן אחת שחלקו ביניהן, ואחיות של הגורגונות.
פרסאוס לקח את העין שלהן, ואמר שלא יחזירה כל עוד לא יקבל הכוונה.
בתמורה לעין, הגראיות הפנו אותו להספרידות, נימפות שהעניקו לו תיק מכושף, שבו הוא יוכל לשמור בבטחה את ראשה של מדוזה.
בנוסף קיבל פרסאוס מהאלים גם סנדלים מכונפים, כובע של הרמס אשר הפך אותו לבלתי נראה, מגל ומגן עם מראה בצידו החיצוני.
בעזרת כל הציוד הזה הצליח פרסאוס להתקרב לגורגונות הישנות.
הוא הצליח להתקרב למדוזה על ידי התבוננות בהשתקפות של מדוזה במגן שלו, בלי להישיר מבט אליה.
הוא הצליח לערוף את ראשה של מדוזה ולשים אותו בשק.
שתי הגורגונות הנותרות רדפו אחריו, אך הוא הפך לבלתי נראה ונעלם.
בדרכו חזרה לסריפוס, פרסאוס עצר ביפו (לפי גרסאות אחרות הוא עצר במצרים או באתיופיה), אשר עליה שלטו המלך קפאוס והמלכה קסיופאה.
קסיופאה, אשר התגאתה ביופייה השווה ליופיין של נימפות הים, עוררה את כעסו של פוסידון אשר הציף את האדמה בשיטפון ושלח מפלצת ים שהרגה אנשים ובעלי חיים רבים.
האורקל של אמון הצהירה שלא תהיה הקלה בנקמתו של פוסידון כל עוד המלך לא ייתן את בתו אנדרומדה למפלצת ולכן היא נקשרה לאבן על החוף, מחכה למפלצת.
פרסאוס מצא אותה, הרג את המפלצת, שחרר אותה ונישא לה, על חשבונו של פינאוס, ארוסה לפני כן.
בחתונה עצמה התפתחה תגרה בין פרסאוס ופינאוס, ופינאוס הפך לאבן למראה ראשה של מדוזה.
אנדרומדה נסעה יחד עם פרסאוס לטירינס בארגוס, והייתה למקימת משפחת פרסידאה דרך בנה, פרסס.
לאחר מות בעלה מיקמה אותה אתנה בקבוצת כוכבים בצפון השמיים, ליד פרסאוס וקסיופאה.
סופוקלס ואוריפידס (ופייר קורניל בזמנים המודרניים) הפכו את הסיפור לנושא של טרגדיות רבות, והתקריות הוצגו במספר עבודות אמנות עתיקות.
כאשר חזר פרסאוס לסריפוס, וגילה שאמו הייתה נתונה להתעללות מצדו של פולידקטס, הוא הראה לו את ראשה של מדוזה והפך אותו לאבן, והמליך את דיקטיס למלך.
הוא פגש את המלך אקריסיוס בדרכו חזרה למולדתו ארגוס, והרג אותו בטעות בכידונו.
בכך הגשים את נבואתו של האורקל לאקריסיוס.
בשל הריגתו את המלך התבייש לחזור לממלכת ארגוס.
לכן פרסאוס נתן אותה למגפנטס, בנו של פרואטוס (אחיו של אקריסיוס), ונטל את השלטון בממלכת הטירינס שבה גם הקים את מיקנאה ומידאה.
אבאס היה חבר טוב של פרסאוס.
אגדה אחת מספרת שפרסאוס הפך את הטיטאן אטלס להרי אטלס בעזרת ראשה של מדוזה, כאשר האחרון סירב לתת לפרסאוס מחסה.
לפרסאוס ואנדרומדה היו שישה בנים: פרסס, אלקאוס, הלאוס, מסטור, סטנלוס ואלקטריון.
הראשון עזב כנראה את אתיופיה והפך למקים שושלת הקיסרות של פרס (ומכאן דמיון השמות פרס ופרסס).
צאצאיו של פרסאוס שלטו במיקנאה, החל מאלקטריון, לאחר מכן יוריסטאוס, אחר כך אטריאוס קיבל את הממלכה, ובזמן מאוחר יותר גם הגיבור הרקולס, בנו של אמפיטריאון.
מטר פרסאידים (Perseids) הוא מטר מטאורים חזק המתקיים בין 17 ביולי ל-24 באוגוסט, כאשר כדור הארץ חולף דרך שובל האבק שמותיר אחריו השביט סוויפט-טאטל (Swift-Tuttle).
הפרסאידים קרויים כך משום שנקודת ההקרנה (radiant) שלהם נמצאת בקבוצת הכוכבים פרסאוס.
המטר ניתן לצפייה מאמצע יולי, ושיאו בין 9 ל-14 באוגוסט, תלוי במיקום המסוים של השובל.
במהלך השיא ניתן לראות יותר מ-60 מטאורים בשעה.
הם נראים בכל כדור הארץ, אולם עקב מיקום המסלול של השביט סוויפט טאטל, הוא ניתן לצפייה בעיקר בחצי הכדור הצפוני.
כמו במטרי מטאורים רבים, קצב הפגיעה גבוה יותר בשעות שלפני השחר, מאחר שהחלק של כדור הארץ הפונה לכיוון התנועה סביב השמש נתקל ביותר מטאורים.
רוב הפרסאידים נגוזים בהגיעם גבוה יותר מ-80 ק"מ.
מטר הפרסאידים הוא מטר המטאורים הנוח ביותר לצפייה בחצי הכדור הצפוני, גם לצופים שאינם מנוסים בתחום:
זהו אחד משני מופעי מטר המטאורים השנתיים החזקים ביותר (השני הוא מטר הג'מינידים, בדצמבר).
המטר מתרחש בשיא הקיץ, כך שישנו סיכוי נמוך לעננות גבוהה בשמי ישראל, וכן מזג האוויר מאפשר לצפות בנוחות בשמים.
נקודת ההקרנה שלו ("נקודת־המוצא" המדומה של כל המטאורים) נמצאת גבוה בשמים בקווי־הרוחב הצפוניים, ולפיכך עולה קצב המטאורים הנצפה.
בשנת 2004 היו שני שיאים לפרסאידים.
השיא הרגיל היה, כבכל שנה, ב־12 באוגוסט בערך בשעה UTC 11:00 (14:00 לפי שעון ישראל), כלומר לאחר הזריחה בישראל.
אך היה גם שיא נוסף, ב־11 באוגוסט בשעה UTC 21:00 (חצות לפי שעון ישראל): בערך בזמן הזה חלף כדור הארץ דרך שביל־אבק חדש יחסית, שהושאר מאחור על ידי סוויפט-טאטל בשנת 1862. קצב המטאורים הנצפה בזמן הזה היה כ־60 מטאורים בשעה.
בשנת 2007 נצפה שיא למטר הפרסאידים ביום שני, ה-13 באוגוסט, בשעה 3:00 בקירוב, על פי שעון ישראל.
יש לציין כי בשנה זו התצפית הייתה נוחה ביותר, שכן הירח היה במולדו ולא הפריע לצופים, שיכלו לצפות בפרסאידים גם מאזורים מיושבים (בעיקר בחופי הים).
בשנת 2008 היו שני שיאים למטר הפרסאידים, הראשון השיא הרגיל, שהיה חלש יחסית עם קז"ש של כ-80, והשני, שיא לא צפוי, שהופיע בהפתעה לילה לאחר ליל השיא, והגיע לקז"ש של כ-130 למשך זמן קצר.
בשנת 2009 ניתנו מספר תחזיות מפי אסטרונומים מובילים בתחום המטאורים, לפעילות חזקה מהרגיל של הפרסאידים.
התחזיות התממשו, והופיעו שלושה שיאים שונים במהלך 24 שעות, בקז"ש של 160, 200 ו-220. עקב התחזיות המטר קיבל פרסום רב בעולם, אשר חלחל גם לישראל, למרות שהתנאים לראותו בשנה זו היו נחותים, עקב מופע ירח גדול, ובמיוחד בישראל, עקב שעות שיא לא מתאימות.
לכן על אף הציפיות הגדולות, היה זה מטר פרסאידים חלש יחסית מנק' מבטו של צופה בישראל, שלא זכה "להרגיש" את ההתפרצויות.
ב-2012 ניתן היה לצפות בפרסאידים מישראל בלילות שבין 11 באוגוסט לבין 13 באוגוסט.
במקומות שבהם לא היה זיהום אור ניתן היה לצפות במספר של עד כ-200 פרסאידים בשעה.
בישראל היו מספר תצפיות מאורגנות, המרכזיות שבהן בפארק תמנע בשיתוף האגודה הישראלית לאסטרונומיה וברמת יששכר שבמועצה האזורית הגלבוע.
בשנת 2000 התפרסם מאמר מאת חוקר המטאורים אסקו לייטינן, אשר חזה את התפרצות הפרסאידים בשנת 2004. בנוסף, באותו מאמר נתן החוקר תחזית להתפרצות חזקה מאוד של הפרסיאדים בשנת 2028, שתגיע לרמה של סופת מטאורים, משמע, אלפי מטאורים בשעה.
תנאי התצפית באותה שנה יהיו קשים מבחינת אור ירח, אך המופע עדיין צפוי להיות מרשים, והאזור האידיאלי בכדור הארץ לצפות ממנו יהיה בצפון יבשת אמריקה.
פרסאודימיום הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Pr ומספרו האטומי 59. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
הפרסאודימיום הוא מתכת רכה, כסופה ממשפחת הלנתנידים.
כשנחשף לאוויר, הפרסאודימיום מתכסה בתחמוצת (Pr6O11) ירוקה אך הוא עמיד יותר בפני קורוזיה מאירופיום, לנתן, צריום ונאודימיום.
לסגסוגות פרסאודימיום עם מגנזיום חוזק רב והן משמשות לבניית מנועי מטוסים.
בתעשיית הסרטים, לפרסאודימיום יישומים בתאורת פחמן.
הוספת מלחי פרסאודימיום לזכוכית מעניקה צבע צהוב.
משקפי מגן של נפחים ורתכים מכילות לעיתים פרסאודימיום.
הכימאי האוסטרי קרל וולסבך (Carl Auer von Welsbach) הצליח להפריד את המתכת דידמיום מהמינרל סמרסקיט ב-1885. לאחר מכן הוא העביר דגימות דידמיום דרך הספקטרוסקופ שלו וגילה שני קווים נפרדים, אחד כחול והשני צהוב.
כך, קרל השיג עדות משכנעת שדידמיום היא תערובת של שני יסודות חדשים.
מאוחר יותר דידמיום הופרד לשני יסודות חדשים - פרסאודימיום ונאודימיום.
ב-1931 בודד לראשונה פרסאודימיום טהור.
הפרסאודימיום נמצא במינרלים שמכילים לנתנידים כמו מונזיט ובסטנסיט.
בקרום כדור הארץ הוא נמצא בריכוז של 5–9 חלקיקים למיליון.
ניתן לבודד פרסאודימיום מ־PrF3 במהלך תגובה עם סידן, כך:
כמו כן, ניתן לבודד פרסאודימיום בטכניקות נוספות, כמו חילוף יונים.
כמו לנתנידים אחרים, לפרסאודימיום אין תפקיד ביולוגי ורעילותו נמוכה.
פרס רקנאטי-קופ הוא פרס כספי אישי בגובה 10,000 שקל המחולק למורים ולעובדים סוציאליים יזמים.
הפרס נוסד על ידי איש העסקים ליאון רקנאטי ופרופ' יעקב קופ, לשעבר ראש מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית.
בשלב השני חברו אליהם אלי אלאלוף, מנכ"ל קרן רש"י, וסטנלי צ'ייס, איש עסקים מארצות הברית שהיה פעיל בישראל בתחומי החברה והחינוך.
המייסדים רואים בתחומי החינוך והרווחה מפתח לקידום הקהילה והחברה בישראל.
הפרס בא לעודד דפוסי עבודה של יזמים במערכות חינוך ורווחה, להבליטם, ולהפנות את תשומת הלב הציבורית ליזמים אלה - הן כיחידים והן כחלק ממערכות השואפות לשפר איכויותיהן.
הפרס הוא יוזמה של ליאון רקנאטי ופרופ' יעקב קופ המשמשים גם כיושבי ראש ועדת ההיגוי של הפרס.
ב"פרס המורה היזם" מחולק למורים שפיתחו היבטים ייחודיים בעבודתם, ואשר יוזמותיהם הייחודיות מקדמות את ההישגים הלימודיים והחינוכיים של תלמידיהם.
מורים אלו יכולים להיות מכל מסגרות החינוך, ומכל המקצועות הנלמדים, ובתנאי שיוזמותיהם ישפרו את סיכויי תלמידיהם להמשיך בהתקדמותם לאחר סיום לימודיהם.
הפרס מיועד למורים פעילים (כולל גננות/גננים ויועצות/יועצים), המלמדים בגני ילדים, בבתי ספר.
הפרס חולק לראשונה בשנת 2004, ובאותה שנה חולק ל-17 יוזמות.
התוכנית קיבלה את ברכת משרד החינוך.
יזמות מורים דומה ליזמות פנים-מפעלית במגזר העסקי.
לצידן של יוזמות עסקיות המתבצעות כהזנק (סטארט-אפ) של מפעלים חדשים, יזמות פנים-ארגונית מתבצעת כאשר עובד מפתח רעיון או מוצר ומטפח אותו בתוך הארגון.
המורה הוגה רעיון לימודי-חינוכי, מטפח אותו, מיישמו בכיתתו והדבר מביא לתוצאות חינוכיות משופרות.
פרס העו"ס היזם" מחולק לעובדים סוציאליים (עו"סים), שפיתחו היבטים ייחודיים בעבודתם, זיהו בעיה חברתית ויצרו לה מענה, ושפעילותם משרתת את צורכי האוכלוסייה ותוך שימוש בכלים חדשניים ויצירתיים.
הפרס מיועד לאנשי שדה בקהילת העובדים הסוציאליים מכל תחומי העבודה הסוציאלית בישראל.
הפרס חולק לראשונה בשנת 2006. התוכנית קיבלה את ברכתו של משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
תהליך השיפוט ובחירת הזוכים בפרס
הנהלת הפרס נעזרת בוועדות היגוי ומועצות ציבוריות, המלוות את הפעילות.
מועצות הפרס מלוות את ההנהלה, מייעצות לה בקידום יעדי התוכניות, ומהוות גורם מקשר בין המגזרים השונים.
החברים במועצת פרס המורה היזם הם ראשי מערכת החינוך, משרד החינוך, ארגוני המורים, השלטון המקומי, המגזר העסקי, האקדמיה, ההורים, המורים והארגונים הציבוריים השונים.
החברים במועצת פרס העובד הסוציאלי היזם הם אנשי מקצוע ואישי ציבור ממערכת הרווחה, המערכת החברתית והמערכת העסקית בישראל.
דבר קיומו של הפרס מתפרסם באמצעות אתר האינטרנט של הפרס, ביטאוני מערכות החינוך והרווחה, ארגוני המורים ואיגוד העובדים הסוציאליים, בתי הספר ולשכות העובדים הסוציאליים.
בתגובה ל"קול קורא" בשנת 15–2014 הוגשו לשיפוט כ־280 יוזמות של מורים ומורות וכ־40 יוזמות של עובדים סוציאליים.
על תהליך המיון, הבחינה והבחירה של היוזמות הראויות לפרס המורה היזם הופקדו ארבעים ושמונה שופטים ורכזי שיפוט, ועל תהליך הבחירה של היוזמות המועמדות לפרס העובד הסוציאלי היזם, הופקדו חמישה עשר שופטים.
השופטים של יוזמות המורים הם ראשי מכללות ומנהלי בתי ספר, מנהלים פדגוגיים ואנשי מינהל בכירים בתחום החינוך, מרצים, מפקחים, חוקרים, מורים וותיקים ואנשי אקדמיה המתמחים בפיתוח תוכניות לימוד חדשניות.
בצוות השופטים של יוזמות העובדים הסוציאליים משתתפים אנשי מקצוע מובילים בתחומם, עובדים סוציאליים ותיקים ועתירי ניסיון, אנשי ניהול ומומחים בתחום העבודה הסוציאלית.
בשלב הבחירה האחרון מצטרפים למעריכים גם נציגים מוועדת ההיגוי ומן המועצה הציבורית של הפרסים.
כל היוזמות המועמדות לפרס נבחנות בתהליך ממושך בן שישה שלבים.
הקריטריונים להערכת היוזמות ולבחירת הזוכים הושתתו על בחינת הייחוד של התכנים, על מקוריותן של היוזמות המוצעות בהשוואה לתוכניות ולפתרונות הקיימים במערכת, ועל חדשנותן.
כמו כן נבחנת דרך פעולתו של היזם מן השלב הראשוני שבו נהגה הרעיון, דרך פיתוחו ויישומו, ועד לזיהוי התוצאות המוכחות ולפוטנציאל ההפצה וההטמעה של היוזמה במערכת.
צוותי השיפוט בחרו בשנת 2015 אחת עשרה יוזמות מתחום החינוך ושלוש יוזמות מתחום העבודה הסוציאלית.
היוזמות הזוכות מגיעות מכל רחבי הארץ, נמנות עם מגזרים שונים, מאופיינות במגוון רחב של פעילויות, ומיושמות בקשת מגוונת של מוסדות ברחבי הארץ.
לכל אחד מן הזוכים מוענק פרס כספי בסך 10,000 ₪ כעידוד ליוזמתו.
בפרס המורה היזם ובפרס העובד הסוציאלי היזם נבחנות אפשרויות להפצת היוזמות הזוכות במערכת החינוך.
כמו כן, נבחנת האפשרות ליצור קשרים בין הזוכים בפרס לבין גופים בעלי עניין בישראל ומחוץ לה.
ראשי הארגון מקווים, כי פרסי רקנאטי-קופ-רש"י למורה היזם ולעובד הסוציאלי היזם יוסיפו ויגבירו את החשיפה ליוזמות מתחומי החינוך, הקהילה והרווחה.
בכל שנה מוענקים הפרסים ל-10 עד 12 פרסי מורים ו-3 עובדים סוציאליים והם נבחרים מתוך כ 300 מועמדים מורים וכ-50 עובדים סוציאליים.
בשנת 2015 הגישו כ־300 מורים וכ־50 עובדים סוציאליים את מועמדותם לפרס.
בשנת 2014 נבחרו 11 יוזמות של מורים ו-3 יוזמות של עובדים סוציאליים, שהצטרפו ל-102 המורים ו- 23 העובדים הסוציאליים אשר זכו בשנים הקודמות.
חלק מהיוזמות ננקטו על ידי צוותים של שניים או שלושה אנשים, וכך מספר הזוכים גדול ממספר היוזמות, ובסה"כ זכו עד כה בפרס 125 מורים ו- 28 עובדים סוציאליים.
הונהגה גם הכרה ליזמים נבחרים שלא זכו בפרס אך יוזמתם הוכרה כראויה לציון.
מועמדים שעברו בהצלחה את מרבית שלבי השיפוט זכו בתעודה המציינת את הישגם.
שניים מהפרסים מוקדשים לזכרם של המורים שמואל וסימה לטיצ'בסקי אשר בני משפחתם החליטו לציין בדרך זו את תרומתם לחינוך.
בפרסים אלה זכו "מאיצים את הפיזיקה" של המורה חזי יצחק ו"חוויה היסטורית" של המורה עמית מירז.
הפרס הממלכתי על שם שותא רוסתוולי (בגאורגית: შოთა რუსთაველის სახელმწიფო პრემია; בתעתיק עברי: שוֹתא רוּסתַווֶליס סַחֶמציפּוֹ פּרֶמיה) הוא הפרס הממלכתי הגבוה ביותר בגאורגיה, בתחום הספרות, השירה והאמנות (פרס המקביל לפרס ביאליק הישראלי).
הפרס נוסד בשנת 1965, והראשונים שזכו בו היו הסופר קונסטנטינה גמסחורדיה על הטטרלוגיה "דוד הבנאי", המשורר איראקלי אבשידזה על מחזור שיריו "פלשתינה-פלשתינה", שנכתב בעקבות ביקורו בארץ בשנים 1961-1962, והצייר לדו גודיאשווילי.
בשנת 1965, על פסלו המונומנטלי "כרתליס דדה" (אם גאורגיה)
מיקולה בז'ן - משורר אוקראיני
תנגיז אבולדזה - מפיק ובמאי קולנוע
רוברט סטורואה - במאי תיאטרון
פרסאוס היא קבוצת הכוכבים שנמצאת בחלק הצפוני של השמים ומייצגת את פרסאוס - הגיבור המיתולוגי, אוחז בידו את ראשה של מדוזה אותה הרג.
מירפק (α בפרסאוס) הוא על-ענק צהוב במרחק של 590 שנות אור ובעל בהירות נראית מדרגה 1.8 הוא שוכן בתוך צביר פתוח מפוזר למדי שניתן לצפייה נוחה במשקפת שכולל גם את הכוכב δ בפרסאוס.
(גם כאשר הכוכב הבהיר מסתיר את בן הזוג העמום חלה ירידה בבהירות, אך היא קטנה מכדי להיות מורגשת ללא אמצעי תצפית מתקדמים).
זהו הכוכב הכפול הלוקה הראשון שזוהה ככזה.
γ בפרסאוס הוא כוכב כפול ומשתנה לוקה דומה לאלגול, אך המחזור שלו הוא של כ-14.6 שנים והשינוי בבהירות הוא מדרגה 2.94 ל-3.22.
ε בפרסאוס הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים בדרגות בהירות 3 ו-8 הניתנים להפרדה באמצעות טלסקופ חובבים.
ϱ בפרסאוס הוא ענק אדום במרחק של 317 שנות אור שבהירותו משתנה באופן סדיר למחצה בין דרגות 3 ו-4 בערך כל 50 ימים.
'''RS Persei ו-S Persei - כוכבים מסוג על-ענק
M34 הוא צביר פתוח שכולל כ-100 כוכבים במרחק של כ-1,400 שנות אור.
ניתן לראותו בקלות בעזרת משקפת ולהבחין בכוכבים עצמם באמצעות טלסקופ קטן.
ערפילית המשקולת הקטנה (M76, NGC 650/651) היא ערפילית פלנטרית עמומה וקטנה, קשה לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים.
NGC 869 ו-NGC 884 הם זוג צבירי כוכבים סמוכים ל-χ בפרסאוס וידועים בשם "הצביר הכפול".
כל אחד מהצבירים מכסה שטח בגודלו של ירח מלא וניתן להבחין בהם בתנאי צפייה טובים גם ללא ציוד עזר, אך עדיף לצפות בהם באמצעות משקפת.
הקבוצה מייצגת את הגיבור מהמיתולוגיה היוונית, פרסאוס בנו של זאוס ושל דנאה, שבעזרת האלים הרג את המפלצת מדוזה שכל מי שהביט בה הפך לאבן.
הוא לקח את ראשה של מדוזה (הכוכב β בפרסאוס שמשנה את בהירותו מייצג את עינה המנצנצת של מדוזה, שראשה אחוז בידו של פרסאוס) והשתמש בו כדי להפוך לאבן את מפלצת הים (מיוצגת על ידי קבוצת לווייתן) וכך הציל את אנדרומדה שהועלתה לה לקורבן.
פרס שאו הוא פרס שנוסד בשנת 2002 על ידי ראן ראן שאו, טייקון תקשורת מהונג קונג, ומוענק בשלוש קטגוריות שונות: אסטרונומיה, מדעי החיים ורפואה ומתמטיקה.
הפרס מוענק ל"אינדיבידואלים, ללא התייחסות לגזע, לאום או אמונה דתית, שהגיעו להישגים משמעותיים ופורצי דרך במחקר אקדמי, מדעי או יישומי, ושעבודתם השפיעה באופן חיובי ועמוק על האנושות".
הפרס הראשון הוענק בשנת 2004 ונכון לשנת 2025, מחולק לכל קטגוריה סכום של 1.2 מיליון דולר אמריקאי.
בשנת 2020 היה דוד קשדן לישראלי הראשון שזכה בפרס, בקטגוריית המתמטיקה.
בשנת 2022 זכו בפרס נגה אלון ואהוד הרושובסקי באותה קטגוריה.
להלן רשימת מקבלי הפרס (נכון ל-2025).
המדינות בסוגריים מתייחסות למקום העבודה של מקבלי הפרס בעת קבלתו.
2004: ג'ים פיבלס (ארצות הברית) – על תרומתו הרבה לקוסמולוגיה.
2005: ג'פרי מרסי (ארצות הברית) ומישל מאיור (שווייץ) – על מציאת כוכבי הלכת הראשונים מחוץ למערכת השמש.
2006: סול פרלמוטר (ארצות הברית), אדם ריס (ארצות הברית) ובריאן שמידט (אוסטרליה) – על מציאת ראיות המצביעות על האצה בהתפשטות היקום.
2007: פיטר גולדרייך (ארצות הברית) – כהכרה על הישגיו בתחום אסטרופיזיקה תאורטית ומדעים פלנטריים.
2008: ריינהרד גנצל (גרמניה) – על התרומה להוכחת קיומו של חור שחור על-מסיבי במרכז גלקסיית שביל החלב.
2009: פרנק שו (ארצות הברית) – כהוקרה על תרומתו לאסטרונומיה תאורטית.
בנט, ליימן פייג' ודייוויד ספרגל (ארצות הברית) – על הובלת לוויין המחקר WMAP אשר אפשר מדידות מדויקות של פרמטרים קוסמולוגיים יסודיים, כולל גאומטריה, גיל והרכב היקום.
2011: אנריקו קוסטה (איטליה) וג'רלד פישמן (ארצות הברית) – על הובלת משימות חלל אשר אפשרו את גילוי האופי הקוסמולוגי של מתפרצי קרינת גמא, מקורות הקרינה הידועים הבהירים ביותר ביקום.
2012: דייוויד ג'ואיט וג'יין לו (ארצות הברית) – על גילוי ואפיון גופים טרנס-נפטוניים כמקור לשביטים קצרי מחזור.
2013: סטיבן בלבוס (הממלכה המאוחדת) וג'ון פ.
האולי (ארצות הברית) – על גילוי וחקר האי-יציבות המגנטורוטציונלית ועל שהראו שהאי-יציבות הזו מובילה לטורבלנציה והיא מנגנון אפשרי למעבר תנע זוויתי בדיסקות ספיחה.
2014: דניאל אייזנסטין (ארצות הברית), שון קול (הממלכה המאוחדת) וג'ון א.
פיקוק (הממלכה המאוחדת) – על תרומותיהם למדידת התכונות מקנה מידה גדול של מבנה הגלקסיות, שמשמשות להגבלת המודל הקוסמולוגי [במובן של מציאת חסמים יותר הדוקים על פרמטרים במודל שערכם לא ידוע במדויק וידוע רק שהם נמצאים בטווח מסוים] כולל תנודות אקוסטיות של באריונים ועיוותים בהסחה לאדום של המרחב.
2015: ויליאם בורוקי (ארצות הברית) – על הגיית והובלת משימת קפלר של נאס"א.