tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-10 בינואר דיווחו מקורות חדשות כי החברה פיטרה עובד שפרסם תמונות המציגות את עמיתו נלקח לאמבולנס.
לאחר שהתפרסם לוח המשמרות של 58.com לציבור, הודעת דוא"ל פנימית מסגן נשיא JD.com גנג הי (בסינית: 何剛) שהכילה דרישה לצוות הניהול של JD.com להטמיע את מערכת 996 "על בסיס גמיש", הודלפה לרשת.
ב-15 במרץ 2019 עובד ב-JD.com טען כי כמה מחלקות החלו ביישום לוח משמרות של 995 (מתשע בבוקר עד תשע בערב, אבל 5 ימים בשבוע), בעוד שמחלקות אחרות כבר סיימו לעשות זאת.
בעקבות הדיווח, מחלקת יחסי הציבור של JD.com הודיעה כי עבודה בשעות נוספות אינה חובה.
ריצ'רד ליו, מייסד החברה, התייחס לאנשים המתלוננים על לוח הזמנים של העבודה כבטלנים.
בחודש ינואר 2019, עובד Youzan הצהיר בפלטפורמה החברתית Maimai כי המפקח שלהם משתמש בלוח 996. באי יא, מנכ"ל Youzan, השיב, "יהיה טוב להסתכל אחורה כעבור כמה שנים".
כמה כלי תקשורת מתחו ביקורת על לוח המשמרות הזה.
מאוחר יותר באותו החודש הודיעה קבוצת הפיקוח על העבודה במחוז שיהו, האנגג'ואו כי החברה נמצאת בבדיקה.
לפחות 40 חברות, כולל וואווי, פינדואודואו, JD.com וקבוצת עליבאבא, יישמו את לוח המשמרות 996 או אפילו חלופה יותר אינטנסיבית.
המאגר מסביר כי השם "996.icu" מתייחס לאופן שבו מפתחים שעובדים תחת מערכת 996 היו מסתכנים בבריאות לקויה ושהייה אפשרית ביחידה לטיפול נמרץ (ICU).
סיסמת התנועה היא "Developers' Lives Matter" (בתרגום מילולי: חיי מפתחים חשובים, כפרפראזה על "Black Lives Matter").
יומיים לאחר מכן, המאגר כבר קיבל 50 אלף כוכבים, ו-100 אלף כוכבים ב-30 במרץ 2019, מה שהפך אותו למאגר המוביל ב-GitHub.
המאגר הגיע ל-120 אלף כוכבים ב-31 במרץ 2019 ול-200 אלף כוכבים ב-9 באפריל 2019, מה שהופך אותו למאגר השני בכמות הכוכבים ב- GitHub.
שטף הפעילות הוביל לכך שדף "הבעיות" של המאגר הוצף בדואר זבל ונסגר, דבר שנדון בלהט ברשתות Zhihu, Weibo ו-WeChat.
מטרתו המקורית של המאגר הייתה לכלול את החברות המשתמשות במערכת 996, אך הוא התפתח עד מהרה לתנועה - Anti 996 Licence (反996许可证) - הקורת לאסור מפורשות על חברות המשתמשות במערכת 996 להשתמש בקוד פתוח ב-GitHub.
(רישיון כזה לא יענה על רוב ההגדרות של תוכנת קוד פתוח, כגון הגדרת הקוד הפתוח, שכן הדרת 996 נחשבת למגבלה על מטרת השימוש).
ב-2 באפריל 2019 דווח באופן נרחב כי דפדפן QQ ו-WeChat (מוצרים של Tencent), דפדפן UC (מוצר של Alibaba), דפדפן 360 (מוצר של Qihoo 360) ועוד דפדפנים סינים רבים מבוססי כרומיום חסמו את 996.icu ותיארו אותו כ"אתר הונאה בלתי חוקי".
תמיכה על ידי עובדי מיקרוסופט
ב-18 באפריל 2019, עובדי במיקרוסופט ו-GitHub יצרו מאגר GitHub בשם "support.996.ICU" לתמיכה בקמפיין נגד ה-ICU.996, שלדעתם עלול להיות בסכנת צנזורה של ממשלת סין.
ג'ק מא הצהיר כי העובדים צריכים לראות ב-996 "ברכה עצומה" מכיוון שאין שום דרך "להשיג את ההצלחה שרוצים מבלי לשלם בעוד מאמץ וזמן".
ריצ'רד ליו, מייסד JD.com: "בטלנים הם לא אחים שלי!"
ג'ייסון קלקניס, יזם ומשקיע אנג'ל, מתאר את 996 כ"אותו מוסר עבודה שבנה את אמריקה".
Xin Shi Ping מסוכנות הידיעות שינחואה: "מערכת שעות העבודה של 996 מנוגדת לחוקי העבודה.
היא מעמיסה יתר על הבריאות והעתיד.
היא גורמת נזק לעובדים החרוצים והיא אי הבנה של הרוח החרוצה".
יומון העם: "תמיכה ב'עבודה קשה' אין פירושה פנייה להשלטת מערכת 996".
China News Service: "אין צורך להחליף את החיים בכסף".
המאמר הודפס מחדש על ידי יומון העם.
בייג'ינג דיילי: "ג'ק מא וריצ'רד ליו פשוט 'מתהדרים' בלוח המשמרות של 996, במטרה להסוות הפחתה בשכר או פיטורים".
המאמר הודפס מחדש ביומון העם.
וואנג שיניה, שכתב עבור Banyuetan, הצהיר כי חלק מהיזמים מתעלמים מהחוק ומקשרים 996 לעבודה קשה, וכינו אותו מרק עוף "רעיל".
הוא קבע כי למערכת 996 אין שום קשר לשקדנות של עובדים, אלא יש לה קשר רק לאינטרסים של החברה.
גידו ואן רוסום העיר כי 996 הוא "לא אנושי".
בשנת 2021 לחצו חוקרים סינים על קובעי המדיניות כי "יש צורך ברפורמה במדיניות העבודה כדי לממש את הורדת זמן העבודה לכל עובד בסין (וגם לרסן את תרבויות העבודה המוגזמות כמו 996)." הם טענו, כי בלי יוזמות כאלה מדיניות הסירקולציה הדואלית נידונה להיכשל.
לוח לוב (הידוע גם בשם לוח עיר, פלטת השלל הלובית, פלטת המחווה הלובית, פלטת המצור ופלטת טהנו או טיהנו) הוא החלק התחתון של לוח שחיקה הנושא קישוט מגולף וכתיבה הירוגליפית ששרד.
הוא מתוארך לתקופת הנקאדה השלישית או לתקופה הקדם שושלתית של מצרים (כ-3200 עד 3000 לפני הספירה).
הלוח עשוי מצפחה, אורכו כ-19 ס"מ ורוחבו כ-22 ס"מ.
הלוח שוכן בחדר 43 בקומת הקרקע של המוזיאון המצרי, קהיר, ומספר יומן כניסתו הוא JE27434 והמספר הכללי הקטלוגי שלו הוא CG14238.
מצד אחד של הלוח, יש סצנה של הליכה של בעלי חיים בתוך הרשומות.
מתחת לבעלי חיים אלו נמצא בוסתן עצי זית, והכתובת ההירוגליפית ת'נו או ת'הנו (מתועתק בדרך כלל כטהנו), ככל הנראה טופונים של דלתא הנילוס המערבי או, על פי רוב החוקרים, מה שהיה מזוהה לאחר מכן עם לוב העתיקה.
הדמות מורכבת ממקל השלכה על אליפסה, שמשמעותה "אזור", "מקום", "אי", טופונים של לוב או הדלתא המערבית המבוטאת ת'נו, ת'ייהנו.
הצד ההפוך של הלוח הלובי מציג את רגליהם של כמה אנשים מעל קו הרישום.
לפי הרישום, מתוארות שבע עיירות מבוצרות, כששם כל עיר כתוב בחומה.
מעל כל עיירה, בעל חיים תופס את חומה עם ההירוגליף מר (מעדר).
גונטר דרייר פירש את הסצנה הזו כזירת הרס ובעלי החיים, או הסטנדרטים של בעלי החיים, כשמות מלכותיים.
עם זאת, חוקרים אחרים הציעו כי בעלי החיים מייצגים צבאות מלכותיים או סמלים.
פרשנות אחרת לגמרי היא שהסצנה מייצגת את יסוד הערים הללו.
לוח הקוקוס הוא לוח טקטוני בעל קרום אוקייני צעיר מתחת לאוקיינוס השקט מול החוף המערבי של מרכז אמריקה, והוא נקרא על שם אי הקוקוס שנמצא בתחומו.
לוח קוקוס נוצר לפני כ-23 מיליון שנה כאשר לוח פארלון העתיק (שאינו קיים כבר) נשבר לשני חלקים: ללוח קוקוס וללוח נסקה.
גם לוח קוקוס נשבר לשני חלקים כאשר המיקרו לוח ריברה נפרד ממנו.
לוח קוקוס תחום על ידי מספר לוחות: מצפון-מזרח הוא גובל בלוח הצפון אמריקאי ובלוח הקריבי, ממערב הוא תחום בלוח הפסיפי ומדרום בלוח נסקה.
הגבולות בין לוח קוקוס ללוחות השכנים לו, קובעים, בין השאר, את הרמה הסייסמית של הלוח, והסיכון לרעידות אדמה הרסניות מתנועתו היחסית.
הגבולות הדרומי והמערבי, הם גבולות עם לוחות בעלי קרום אוקייני גם כן, ועל כן גובל ביניהם רכס מרכז אוקייני.
לאורך הרכס/גבול מתקיים תהליך מתיחה שמתבטא ברעידות אדמה קטנות בלבד, אגב יצירת קרום אוקיאני חדש.
הגבול מצפון וצְפון-מזרח הוא עם הלוח הצפון אמריקאי, בעל הקרום היבשתי, והגבול ממזרח הוא עם הלוח הקריבי שגם הוא בעל קרום יבשתי.
בשני מקרים אלה, לוח קוקוס מתנגש בהם, ומתקיים שם תהליך הפחתה אגרסיבי, בו לוח קוקוס הצפוף יותר, צונח אל מתחת ללוחות היבשתיים הללו, אגב יצירת רעידות אדמה הרסניות.
לדוגמה: רעידת האדמה ההרסנית של מקסיקו סיטי (1985) והרעידה ההרסנית בציפאס (2017) הן תוצאה של ההתנגשות בין לוח קוקוס ללוח הצפון אמריקאי; רעידות האדמה ההרסניות של אל סלוודור בינואר ופברואר 2001 הן תוצאה של ההתנגשות בין לוח קוקוס ללוח הקריבי.
לוח קרוליין הוא לוח טקטוני מינורי הממוקם על קו המשווה בחצי הכדור המזרחי, מצפון לגינאה החדשה.
הלוח הוגדר לראשונה כלוח טקטוני נפרד בשנת 1978.
לוח קרוליין מקיים תהליך של הפחתה לאורך הגבול עם לוח ראש הציפור ועם לוחות קטנים אחרים בחלקו הדרומי.
בחלקו הצפוני גובל בלוח הפסיפי.
הגבול עם הלוח הפיליפיני, בחלקו המערבי של הלוח, הוא גבול מתכנס הגורם לבקע.
לוח קרוליין נוצר כפיסת קרום נפרדת עם פעילות טקטונית אופיינית, אך לאורך ההיסטוריה הוא נחשב לחלק מהלוח הפסיפי בגלל סייסמיות דלילה ובשל מהירות תנועה נמוכה בגבולותיו.
הלוח כולל את אגן קרוליין המערבי ואת אגן קרוליין המזרחי, אך לא את איי קרוליין ולא את רכס קרוליין.
לגבול שבין הלוח לבין הלוח הפיליפיני יש שני חלקים.
עד לפני כ-25 מיליון שנים, חלקו הדרומי של הגבול נע במהירות של 8 מילימטרים בשנה, ומאז הוא מאט.
חלקו הצפוני, באזור שקע פלאו, אינו אזור עם הפחתה פעילה, מה שבא לידי ביטוי בהיעדר הרי געש באזור.
הגבול של לוח קרוליין עם הלוח הפסיפי הוא מערכת מורכבת, שעשויה להתפתח בעתיד לאזור עם הפחתה.
הגבול עם לוח ביסמרק הצפוני, שהוא הגבול הדרום מזרחי של הלוח, לאורכו של שקע מאנוס, הוא גבול מתכנס, אך גם בו אין הפחתה פעילה.
חוקרים מאמינים כי לוח ביסמרק הצפוני נע יחד עם הלוח הפסיפי.
מדרום לגבול עם לוח ביסמרק הצפוני נמצא אזור שכולל מספר מיקרו-לוחות שזזים באופן עצמאי, כמו לוח ביסמרק הדרומי, לוח ים שלמה ולוח Woodlark.
לוח קרוליין נע במהירויות קרובות מאוד לאלו של הלוח הפסיפי, ובשל כך גיל היווצרותו ומעמדו הנוכחי כלוח עצמאי אינם ברורים.
עם זאת, בעבר היה לוח נפרד בוודאות, שכן אם שני הלוחות נעו ביחד, הייתה צריכה להיות עדות ברורה להפחתה מתחת לגינאה החדשה, אך כמעט שלא קיימת כזו.
קצב ההתפשטות בין לוח קרוליין לבין הלוח הפיליפיני איטי מאוד, אך לוח קרוליין נע ככל הנראה ביחד עם הלוח הפיליפיני במהלך תקופת הנאוגן.
לפני כ-6 מיליון שנים, התנגשות בין רמת אונטונג-ג'אווה לבין הלוח ההודו-אוסטרלי גרמה ליצירת ים ביסמרק, בתחילה כאגן מבני מאחורי בריטניה החדשה.
לאחר ההתנגשות התפתח אזור טרנספורמי, כיום באזור המערבי של ים ביסמרק, הקשור לתהליך ההפחתה בין לוח קרוליין לבין לוח ביסמרק הצפוני בתעלת גינאה החדשה.
לוח מחיק לבן הוא משטח מבריק, בדרך כלל לבן, לכתיבה זמנית.
לוחות ציור דומים ללוחות מחיקים, אך הם בעלי משטח חלק יותר המאפשר סימון מהיר ומחיקה של סימונים על פני השטח שלהם.
הפופולריות של הלוחות המחיקים עלתה במהירות באמצע שנות ה-90 של המאה העשרים והם הפכו למרכיב במשרדים רבים, חדרי ישיבות, כיתות בית ספר, באתרי אירועים ציבוריים ובסביבות עבודה אחרות.
המונח לוח לבן (Whiteboard) משמש גם באופן מטפורי בהתייחס לתכונות של יישומי תוכנת מחשב המדמים לוחות.
"לוחות טכנולוגים וירטואליים" כאלה מאפשרים לכתוב או לצייר על בד מדומה.
זו אפשרות נפוצה בפגישות וירטואליות רבות, בשיתופי פעולה וביישומי מסרים מיידיים.
המונח "לוח לבן" משמש גם בהתייחס ללוחות אינטראקטיביים.
הצלם מרטין היט ועובד אליאנס אלברט סטליון נחשבים לממציאי הלוח הלבן.
לוחות לבנים מחיקים הפכו לזמינים מסחרית בתחילת שנות ה-60, אך לא נעשה בהם שימוש נרחב במשך 30 השנים מאוחר יותר.
בראשית הדרך, היה צורך לנגב את הלוחות הלבנים הראשונים במטלית לחה, וטושים שהיו בשימוש באותם ימים היו בדרך כלל משאירים סימנים גם לאחר מחיקת הלוח.
טושים ללוחות מחיקים או ללוחות ציור הומצאו בשנת 1975.
לוחות מחיקים לבנים החלו להיות בשימוש נפוץ בעסקים בתחילת שנות ה-90. הם הפכו נפוצים יותר בכיתות בתי הספר במהלך שנות ה-90 בגלל החשש מבעיות בריאות אצל ילדים שסבלו מאלרגיות לאבק הגירים ומהחשש שאבק הגיר בעל פוטנציאל לפגוע במחשבים.
עד סוף שנות ה-90, כ-21% מכיתות בתי הספר באמריקה הסבו את הלוחות בכיתות מלוחות גיר ללוחות מחיקים.
הלוחות הראשונים היו יקרים מאוד כי הם היו עשויים מפלדה מצופה אמייל.
מאוחר יותר יוצרו גרסאות זולות, מסיבית מצופה למינציה, לוחות פלדה עם ציפוי פוליאסטר או אקרילי לבן, בגימור מט או מבריק.
יתרונם של לוחות מחיקים המצופים אמייל, (המכונים בשם לוחות פורצלן) ולוחות זכוכית, הוא שניתן למחוק מהם את הסימונים לחלוטין; חומרים אחרים כגון ציפויי למינציה נוטים לפתח כתמים בשימוש מתמשך.
לוחות אמייל יקרים יותר ונדירים יותר בסביבות מסחריות, אך בסביבות תובעניות יותר בהן השימוש מסיבי יותר, כמו מוסדות חינוך, יש עדיפות ללוחות חרסינה.
ישנם גם סוגים אחרים של לוחות מחיקים, המצופים בויניל מבריק ונייר ציפוי, הניתן לגלגול, זכוכית ואקריליק מצופים ולוחות מפוליפרופילן המשתמשים בחשמל סטטי כדי להצמיד אליהם את הדיו המחיק.
משטחי סימון שקופים, עשויים זכוכית (מט או מבריק) או אקריליק, הפכו לזמינים בסביבות אמצע שנות ה-2000. הם מיוצרים בדרך כלל מזכוכית טכנית המצופה ציפוי אופטי, עבור .
ניתן לקנות ציפויי מלמין ללוחות מחיקים בגלילים, יריעות ולוחות מעוצבים מראש.
לוחות דבקים מגיעים בגיליונות או גלילים המאפשרים למשתמש ליצור לוחות בגדלים מותאמים אישית.
לוחות דביקים מאפשרים להשתמש בלוחות, בפרויקטים מותאמים אישית כגון לוחות קיר לשנה החדשה, שולחנות לוח, רשימות מכולת לקביעה על ארונות, משחקים לילדים ועוד.
העט או המרקר או הטוש ללוח מחיק לבן (נקרא גם טוש לוח לבן או טוש מחיק) הומצא על ידי ג'רי וולף ממעבדות Techform.
מאוחר יותר הוא רשם פטנט על ידי חברת Pilot Pen בשנת 1975. זהו טוש או עט המשתמש בדיו מחיק הנצמד למשטח הכתיבה מבלי להיקשר אליו או להיספג בו.
היישומים בהם נעשה שימוש בטוש המחיק נעים מכתיבה זמנית על דפי אצטט (לשימוש על מקרנים עיליים) ועד לוחות ציור ומשטחים מבריקים דומים.
הדיו הנמחק אינו מכיל את התרכובות הכימיות הרעילות כגון קסילן או טולואן, בניגוד לטושים קבועים.
ישנם שישה סוגים של חומרים הנפוצים כמשטחים ללוחות מחיקים :
בדרך כלל, לוח המלמין הוא הסוג הזול ביותר של הלוחות המחיקים.
הוא נמצא לרוב בשימוש ביישומים שאינם מוסדיים.
הם זמינים בכל חנות לציוד משרדי.
לוחות אלו אינם מתאימים לשימוש מתמשך, כי עם הזמן הצבע הלבן נשחק.
לוחות פלדה או אלומיניום צבועים בדרגה מסחרית טובה הם בעלי תכונות מחיקה טובות.
כל משטח מצופה רגיש לשריטות.
משטחי פלדה צבועים הם מגנטיים ומאפשרים שימוש במגנטים.
משטחי אלומיניום צבועים משמשים לעיתים רחוקות כבסיס ללוחות מחיקים שכן הם אינם מגנטיים והם יקרים יותר מפלדה.
מוצרים אלו משמשים כלוחות מעקב, לוחות מידע אודות מטופלים בבתי חולים וללוחות רישום בתחרויות ספורט והדרכה.
הלמינטים הללו על פי רוב הם פחות נקבוביים ועמידים מאוד בפני כתמים.
הם פחות נפוצים ממשטחים מחיקים אחרים, מכיוון שהם בדרך כלל משמשים בשילוב עם משהו אחר (ארון, דלתות או משטחי שולחן למשל).
אלה המשטחים העמידים ביותר, ולרובם נותנים אחריות לכל החיים.
הם נפוצים מאוד במסגרות תעשייתיות בשימוש נפוץ.
הם עמידים מאוד לשריטות, אם כי חומרים קשים יותר מזכוכית, כמו יהלום, יכולים לשרוט אותם.
הם אינם סופגים את הדיו המחיק.
ניתן לנקות את המשטחים בכל חומר ניקוי שאינו שוחק, המתאים לחרסינה, ולשטיפה במים.
ניתן להסיר מהם דיו קבוע באמצעות ממס קוטבי כמו אתנול, איזופרפנול או אצטון.
קל ביותר למחוק כיתוב מזכוכית מחוסמת.
לרוב הלוחות הלבנים מזכוכית מחוסמת אין מסגרת.
סרט פוליפרופילן הוא משטח מחיק לבן המשתמש בחשמל סטטי כדי להיצמד למשטחים קיימים.
לוח סונדה הוא לוח טקטוני קטן המשתרע על קו המשווה בחצי הכדור המזרחי, עליו נמצא רוב דרום מזרח אסיה.
לוח סונדה נחשב בעבר לחלק מהלוח האירואסיאתי, אך מדידות GPS אישרו את תנועתו העצמאית בקצב ממוצע של 10 מ"מ לשנה מזרחה יחסית ללוח אירואסיה.
לוח סונדה כולל את ים סין הדרומי, ים אנדמן, החלקים דרומיים של וייטנאם, מיאנמר, לאוס ותאילנד יחד עם מלזיה, סינגפור, קמבודיה, דרום הפיליפינים, ואיי באלי, לומבוק, נוסה טנגרה המערבית , בורנאו, סומטרה, ג'אווה וחלק מסולאווסי באינדונזיה.
הלוח גובל במזרח על ידי החגורה הניידת של הפיליפינים , אזור ההתנגשות של ים מולוקה , לוח ים מולוקה , לוח ים בנדה ולוח טימור ; מדרום וממערב על ידי הלוח האוסטרלי ; ומצפון על ידי לוח בורמה, הלוח האירואסיאתי; ולוח יאנגצה.
הלוח ההודי-אוסטרלי נוחת מתחת ללוח סונדה לאורך שקע סונדה, הידוע גם בשם שקע ג'אווה, אשר מייצר רעידות אדמה וגלי צונאמי תכופים.
גבול הלוחות בין הלוח האינדו-אוסטרלי התחתון ללוח סונדה העליון, מתאפיין בצורת הפחתה ייחודית ליד האי טימור.
ההפחתה שהתרחשה בין הלוח העליון ללוח התחתון החלה כאשר לוח אוקייאני נחת מתחת ללוח אוקייני שכן.
עם זאת, לאחר מכן היא עברה להפחתה יבשתית פסיבית מתחת ללוח האוקייני.
תופעה נדירה זו נמשכת עקב כך שהלוח האוקייני שנחת קודם לכן, המשיך לגרור את הלוח היבשתי מתחת ללוח האוקייני העליון.
נתוני GPS מספקים תובנות לגבי השלכות המהירות והכיוון של הלוח האינדו-אוסטרלי המתנגש ולוח סונדה.
נתונים אלה מראים כי הלוח האינדו-אוסטרלי התחתון הוא הגורם העיקרי למעוות הנצפה במערכת קשת סונדה-בנדה הסמוכה.
המאמץ שנוצר בתוך מערכת זו גורם להתקצרות, כאשר הריכוז הגדול ביותר נמצא בקשת הקדמית והאחורית.
התקצרות פעילה מתרחשת בתוך אורוגן בנדה.
הגבולות המזרחיים, הדרומיים והמערביים של לוח סונדה מורכבים מבחינה טקטונית ופעילים סייסמי.
רק הגבול הצפוני שקט יחסית.
לוח קפריקורן הוא תת-לוח טקטוני הנמצא מתחת לאגן האוקיינוס ההודי בחצי הכדור הדרומי והמזרחי.
התיאוריה המקורית של טקטוניקת הלוחות, כפי שהתקבלה על ידי הקהילה המדעית בשנות ה-60, הניחה שהלוחות קשיחים לחלוטין, ושהגבולות בין הלוחות הן צרים יחסית ומובחנים.
עם זאת, מחקרים בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 מצביעים על כך, שצמתים מסוימים של לוחות מפוזרים על פני כמה עשרות או אפילו מאות קילומטרים.
לוח קפריקורן הוא חלק קשיח יחסית של קרום אוקייני לאורך הקצה המערבי הרחוק של הלוח ההודי-אוסטרלי לשעבר.
לוח קפריקורן חובר בעבר ללוח ההודי וללוח האוסטרלי כדי ליצור את הלוח ההודי-אוסטרלי, אך מחקרים אחרונים מצביעים על כך שהלוח הזה החל להיפרד מהלוחות ההודי והאוסטרלי לפני 18 מיליון שנה עד 8 מיליון שנה לאורך גבול רחב ומפוזר.
קצב ההיפרדות המוערך הוא כ-1.7 מילימטרים בשנה.
במילים אחרות, בעוד מיליון שנה, שני חלקי הלוח יהיו במרחק של כ-1.7 קילומטרים זה מזה ממה שהם כעת.
לוח מריאנה הוא לוח מיקרו-טקטוני הממוקם ממערב לשקע מריאנה, והמהווה את בסיס איי מריאנה, המהווים חלק מקשת איזו-בונין-מריאנה .
הוא מופרד מהלוח הפיליפיני ממערב על ידי גבול מתפצל , עם קיזוזי שברי טרנספורמציה רבים המאפיינים קווי גבול פיצול.
הגבול בין לוח מריאנה ללוח הפסיפי ממזרח הוא אזור הפחתה שבו הלוח הפסיפי נוחת אל מתחת ללוח מריאנה.
הפחתה מזרחית זו מחולקת לשקע מריאנה, המהווה את הגבול הדרום-מזרחי, ולשקע איזו-בונין, המהווה את הגבול הצפון-מזרחי.
תנועת לוח ההפחתה אחראית לצורת לוח מריאנה ולקשת האחורית.
הפחתה בלוח מריאנה נמשכת כבר למעלה מ-50 מיליון שנה.
כמה תיאוריות לגבי מקורו של מיקרו-לוח זה הן שכאשר לוח האוקיינוס השקט החל לנחות אל מתחת ללוח הפיליפיני, הגעשיות והרכס המתפשט החלו ליצור קשת איים.
פעילות גאולוגית זו גרמה לחלק זה של לוח הפיליפינים להתנתק ולהפוך למיקרו-לוח מריאנה.
איי מריאנה מורכבים מהרי געש פעילים ורדומים ומורכבים מסלעים געשיים וסלעי משקע מהפליסטוקן.
כאשר לוח האוקיינוס השקט צונח מתחת ללוח מריאנה, נוצר שקע.
זהו שקע מריאנה, והוא השקע העמוק ביותר בעולם.
תוצאה נוספת של תהליך הפחתה זה היא איי מריאנה.
אלה נוצרים מהתייבשות של הקרום האוקייני הישן והמופחת היוצר נֶמֶס, וההמסה עולה אל פני השטח דרך פעילות הר געש.
געשיות זו מתרחשת כבר כמעט 50 מיליון שנה.
סוג הסלע באזור הוא משקעים וולקניים-קלסטיים על גבי סלעים מגמטיים.
מקורם של סלעים אלה הוא מהתפשטות הקרום.
ממש מול החוף המזרחי של מריאנה, ישנם הרי מצולה גדולים העשויים מסלעים מטמורפיים מתפתלים מסוג סרפנטין.
הם נוצרים מהרי געש בוציים.
הרכב הרי המצולה שונה במערכת שקע איזו-בונין מאשר במערכת של שקע מריאנה, דבר המצביע על שינויים אזוריים בגאולוגיה.
הלוח הטקטוני הוא בעובי של כ-100 ק"מ והוא מתכנס מזרחה בקצב של 50-80 מ"מ בממוצע לשנה, כאשר הלוח הפסיפי יורד במהירות של 60-100 מ"מ בממוצע לשנה.
ההפחתה המזרחית מחולקת לשקע מריאנה, היוצר את הגבול הדרום-מזרחי, ולשקע איזו-אוגסווארה, היוצר את הגבול הצפון-מזרחי.
אזורי ההפחתה של איזו-אוגסווארה ומריאנה נעים במהירויות שונות.
בעוד שהחלק הצפוני של הלוח איזו-אוגסווארה יורד במהירות של 44 מ"מ לשנה בממוצע, החלק הדרומי יורד במהירות של 14 מ"מ לשנה בממוצע.
הלוח הפסיפי יורד בכ-10 מעלות ומכוון 83 מעלות מערבה לצפון.
אזור ההפחתה הצפוני מתרחב על ידי תהליך "בקיעה", בעוד שהדרומי מכיל שבר תזוזה אופקי.
סייסמולוגים חקרו כיצד לוחות התת-קרקעיים מתחת לקשת איי מריאנה נכנסים למעטפת התחתונה ומוסטים אופקית, ומסיטים את עצמם מאזור המעבר בין המעטפת העליונה לתחתונה.
לוח מריאנה גם הוא מתנתק בקצב של 30 מ"מ לשנה מהלוח הפיליפיני ממערב.
תעלת מריאנה (להבדיל משקע מריאנה), ממוקמת בצד המערבי של קשת האיים יחד עם אגן הקשת האחורית.
לפני כ-3 מיליון שנה האגן החל להתפשט בקצב של 4.7 ס"מ לשנה.
עקב התפשטות הקשת האחורית בתעלת מריאנה, האיים נעים מזרחה, ביחס ללוח הפיליפיני, שנשאר כמעט נייח ביחס לעצמו.
מכיוון שמתרחשת פעילות געשית על רכס הקשת האחורית של מריאנה והאגן הסמוך לו, מערכת זו עשויה להמשיך לגדול, אך בשילוב קצב ההיפרדות מהלוח הפיליפיני יחד עם ההפחתה ההורסת את לוח מריאנה, ייתכן שמיקרו-לוח זה עלול להתפוגג בסופו של דבר.
קצב ההפחתה גדול מקצב ההתרוממות.
ההתנגשות של רכסים א-סיימיים וציר שקע מסבירה כיצד עקמומיות הלוח מתפתחת.
לוחות הברית או לוחות העדות הם על פי המתואר בתנ"ך לוחות אבן, שעליהם נכתבו עשרת הדיברות ב"אצבע אלוהים" ואשר ניתנו למשה לאחר כריתת הברית במעמד הר סיני.
כמשתמע משמם, הם מהווים עדות או ברית בין אלוהים לעם ישראל, כפי שכוננה במעמד.
בהמשך, אלוהים מצווה לבנות משכן שיוצב בו ארון ויונחו בו הלוחות.
ארון זה מכונה "ארון העדות" או "ארון הברית".
בספר מלכים מתואר כיצד לאחר כ-500 שנה, כאשר נבנה בית המקדש הראשון, הארון עם הלוחות מוצב גם שם במרכזו.
פירוט קורותיהם של לוחות הברית כתוב בחלקו בפירוש, ובחלקו משתמע ממהלך האירועים כפי שמוצגים בתורה: לאחר שמשה עלה אל ההר, ושם קיבל מה' את המצוות (שמות כא–כג) הוא ירד בחזרה למרגלותיו, מסר אותן לבני ישראל, כתב אותן, ולמחרת ערך טקס ברית בין ה' לבין בני ישראל (שמות כד, ג–ח).
משה אכן שב ועולה, שוהה בהר ארבעים יום וארבעים לילה, ובסופם ה' נותן למשה "שְׁנֵי לֻחֹת הָעֵדֻת, לֻחֹת אֶבֶן כְּתֻבִים בְּאֶצְבַּע אֱלֹהִים" ().
לאחר שמשה קיבל את הלוחות הראשונים, הודיע לו האלוהים כי חטא העם, וכשמשה ראה את העם מבצע את חטא העגל שיבר את הלוחות ().
לאחר מכן עלה משה אל הר סיני להתפלל ובציווי אלוהים ירד ופסל (מלשון פיסול) שני לוחות אבנים "כראשונים" ועליהם כתב משה את "דִּבְרֵי הַבְּרִית עֲשֶׂרֶת הַדְּבָרִים" ().
על פי , הלוחות נשברו בי"ז בתמוז; משה עלה שלישית להר בכ"ט באב, והלוחות השניים ניתנו לישראל ביום הכיפורים.
הלוחות השניים (ועל פי המסורת גם שברי הלוחות הראשונים), הושמו בארון הברית, שמקומו בקודש הקודשים של אוהל מועד הוא המשכן, מקום הפולחן המרכזי של ישראל במדבר.
לאחר כמה גלגולים הועלה ארון הברית לירושלים ובתקופת דוד המלך הוא הושם באוהל.
לאחר מכן הועבר אל מקדש שלמה.
בעקבות חורבן הבית הראשון על ידי נבוכדנצר בשנת 586 לפני הספירה נעלם הארון ועמו נעלמו הלוחות.
התלמוד במסכת תענית העלה כמה השערות מה עלה בגורלו.
בשל אי הוודאות לגבי מקום הימצאו נקשרו בו מסורות אגדתיות שונות.
בלוחות הראשונים, הדיברות נכתבו על הלוחות בידי האל: "שְׁנֵי לֻחֹת הָעֵדֻת לֻחֹת אֶבֶן כְּתֻבִים בְּאֶצְבַּע אֱלֹהִים" ().
() פשט הפסוק עוסק כולו במשה וממילא הוא זה שכתב את הלוחות השניים.
הרמב"ן ואחרים מתרצים שהפסוק אינו כפי המשתמע, חציו הראשון עוסק במשה אך חציו השני בה'.
לעומתם המשך חכמה מסביר את הסתירה כך: "משה כתבן כדרך כל אדם הכותב, אבל החקיקה מזה ומזה כדרך שהיה בלוחות הראשונות...
לוחות הברית מהווים, כאמור, מסמך המעיד על ברית בין אלוהים לעם ישראל.
ייתכן שהסיבה לכך היא, שבעת העתיקה נהוג היה לכתוב את פרטיה של כל ברית על נייר או אבן.
בריתות לא היו אירוע נדיר בעת העתיקה, וכמו היום כן אז - לכריתת ברית היה נוהל קבוע: בעת כריתת ברית חשובה - בדרך כלל ברית בין שבטים או בין עמים, היה נכתב נוסח הברית על גבי לוח אבן, וזאת מטעמים של עמידות החומר.
הלוח היה מיוצר בשני עותקים: עותק לכל אחד מהצדדים השותפים לברית.
ככל שעלתה חשיבות המסמך הוא אוחסן במקום בעל חשיבות רבה יותר.
ייתכן ששני הלוחות היו שני עותקים של אותו הטקסט בדיוק.
לוחות הברית אוחסנו במשכן תחילה, עד בניית בית המקדש.
דעה הגורסת כי כל עשרת הדיברות היו כתובים על כל אחד מהלוחות, מופיעה גם בתלמוד הירושלמי בשם רבנן.
לצדה מופיעות דעות נוספות (חמישה דיברות בכל לוח, או פעמיים ואפילו ארבע פעמים כל הדיברות בכל לוח).
לפי דעה מסוימת במחקר ביקורת המקרא, כינוי הלוחות בשני שמות שונים מעיד על תפיסותיהם של כותבים שונים לגבי מהות היחסים בין האל לבין עם ישראל.
תפיסה אחת רואה ביחסים אלו ברית, כלומר מערכת יחסים דו צדדית, על פיה האדם נדרש להתנהגות מוסרית ובתמורה לה ידאג האל לרווחתו.
התפיסה השנייה רואה ביחסים אלו עדות במובנה הקדום של המילה - זהו יחס חד צדדי של שליט כלפי וסאל, המטיל על האדם חובות ללא הבטחה לגמול כלשהו.
התנ"ך מתאר את צורת הלוחות באופן עמום.
בתחילת תיאור מתן תורה הראשון, לא מוזכר כלל כי היו שני לוחות דווקא אלא רק דברי האל למשה: .
בפסוק האחרון לפני חטא העגל נאמר: .
בפרק ל"ב מתוארים הלוחות ככתובים משני צידיהם, שלא כפי שמקובל לתארם כיום: .
בכל התיאורים שבספר דברים מוזכר בפירוש כי מדובר בשני לוחות: ; ; .
ספר מלכים אף הוא מאשש כיוון זה ומציין: .
אף שבמקרא הלוחות מתוארים כלוחות אבן ותו לא, התלמודים נותנים תיאור מפורט לצורת הלוחות: גודל כל לוח היה שישה טפחים על שישה טפחים ועוביים שלושה טפחים.
כאשר הלוחות מוצבים זה לצד זה יש לפנינו שני ריבועי אבן, ואילו הצמדת לוח אל לוח בחזיתם או בגבם יוצר קובייה.
חישוב נפח שני הלוחות לפי התפיסה המקובלת בחז"ל, לשיטת הגרא"ח נאה (טפח שווה ל-8 ס"מ) הוא 110 ליטר (48 ס"מ בשלישית), לעומת זאת לשיטת החזון איש (טפח שווה ל-9.6 ס"מ), נפחם של הלוחות תפס 197 ליטר בקירוב (57.6 ס"מ בשלישית).
בעולם היהודי נפוצה צורת לוחות המעוגלים בראשם.
וכך מופיע בזוהר:וכך מפרשים הרמ"ק והרב אברהם אזולאי בספרו "אור החמה" את דברי הזוהר.
שירדו הלוחות כמין טיפות ונקרשו בבואם לארץ ומכאן צורתם המעוגלת.
וכך גם מסביר הרב ישראל יעקב פישר בספרו אבן ישראל, שהלוחות היו מעוגלים, הן מכיוון שהיו מונחות על ספר התורה, שהיה עגול.
והן מכיוון שאמרו חז"ל כי "אין מרובע מששת ימי בראשית", והלוחות נבראו בערב שבת בראשית קודם שנשלמה הבריאה, כמופיע במסכת אבות.
לעומת זאת, הרבי מליובאוויטש ועוד רבים סוברים כי צורת הלוחות היא רבועה, והם תולים את מקור הצורה המעוגלת בציורים של אמנים ומדפיסים נוצרים, שהדפיסו את השערים של ספרי קודש עם לוחות בצורה עגולה.
לטענתם, השערה נוספת לעיגול הלוחות שבעבר היו מציירים על הלוחות כתרים, את הכתרים שילבו עם השנים בלוחות עצמם, וכך הפך חלקם העליון לעגול.
בפשטות ניתן לשער כי הלוחות היו עשויים מסוג של סלע כפי שכתוב במקרא "לוחות אבן", ועל פי המיקום המשוער של הר סיני ניתן לשער שמדובר בגרניט.
אך לשיטת חז"ל הלוחות היו עשויים מאבן יקרה דווקא, ומשה התעשר מכך שלקח לעצמו את השבבים של מה שפסל.
"מחצב של ספיר גילה לו הקב"ה בתוך אהלו ומשם העשיר".
ובמקום אחר "שנאמר ידיו גלילי זהב, מעולפת ספירים" - שהיו של סנפרינון.
הרציונל שבתפיסת חז"ל שהדבר המקודש ביותר בעולם, צריך היה להעשות מאחד החומרים היקרים ביותר שבנמצא, מה עוד שצבעה התכלכל של אבן הספיר אמור להזכיר את צבעו של כסא הכבוד האלוהי כמתואר בסמוך למתן תורה ובמעשה מרכבה.
צירוף כל פרשנות חז"ל בקשר ללוחות מתארת אותם באור פנטסטי.
מעבר לכך היה חייב להיות נס ביצירת הלוחות גופם, מכיוון שאין בנמצא אבן ספיר בגודלם, ולכן התנאים מנו אותם במשנה בין הדברים שנבראו בסוף הבריאה בין השמשות, ביחד עם עצמים ניסיים אחרים.
בנוסף, שהספיר נחשב לחומר הקשה בטבע לאחר היהלום, ובכל זאת, לפי המדרש, לוחות ספיר הראשונים בעובי המתואר נשברו לאחר שמשה זרקם מההר, ומשה הצליח לחצוב את הלוחות השניים.
יש חוקרים שסוברים שמדובר בלפיס לזולי מכיוון שאבן חצי יקרה זו נמצאת בגדלים שתוארו, היא שבירה ואפשר לסתת אותה, וגם משקלה הסגולי נמוך מאבן הספיר.
לפי הוגים כרמב"ם וחוקרי מדרש מודרניים, מדרשי חז"ל באו להביע רעיון ספרותי ולא לנסות לתאר את ההיסטוריה כפי שאירעה, ולכן לא חייבים לפרש כי הם רצו לתאר שמדובר באבן ספיר או כל מחצב יקר אחר ממש.
ההדגשה המקראית כי מדובר בשני לוחות עשויה להיות מוסברת על פי המנהג העתיק לכתוב כל ברית בשני עותקים.
פרשן המקרא רבינו בחיי מעלה נימוקים נוספים מדוע הדיברות לא נכתבו על לוח אחד.
התיאורים הוויזואליים של הלוחות במהלך ההיסטוריה, קיבלו צורות שונות, ונראה שהושפעו מהמקובל באותה עת, באשר למשטח שעליו נכתבו חוזים:
באמנות הביזנטית ובמזרח אירופה תוארו הלוחות כמגילה, ונראה כי מדובר בהשפעה מוסלמית, שכן המוסלמים נהגו לנסח את חוזיהם על גבי מגילות.
באמנות הרנסאנס האיטלקית החל מהמאה ה-16 הוצגו הלוחות כשהם מלבניים ומסודרים, בהתאם לצורתם של חוזים שנחתמו אז בכנסיות.
החל מימי הביניים התפתח בצרפת עיטור שנקרא 'דיפּטיכון' - שכפול של ציור קיים לעותק נוסף.
הרעיון החל בחוזים מיוחדים, שהחתומים עליהם ביקשו לשכפלם.
לשם כך נכתב נוסח אחד על משטח בטכניקה מיוחדת, שאפשרה לכסותו בשעווה ולהטביעו על משטח מקביל לו.
צורת ה'דיפטיכון' הייתה מלבנית כמעט לגמרי, אלא שחלקו העליון של משטח הכתיבה עוצב כחצי עיגול (אולי מסיבות טכניות).
תבנית זו הועתקה לאמנות, ואף פותחה ל'טריפטיכון' – תמונה בעלת שלושה חלקים צמודים זה לזה, שלכולם חלק עליון מעוגל.
רוב הציירים שאיירו את התנ"ך במשך דורות היו נוצרים, עקב הימנעותם של אמנים יהודים ומוסלמים מלעבור על הציווי: "לא תעשה לך פסל וכל תמונה".
אי לכך הציורים שבידינו "נגועים" מאוד בנצרות, ולעיתים אף באנטישמיות כלפי היהודים וסמליהם.
הדבר בא לידי ביטוי גם בתיאור לוחות הברית וכל הקשור בהם: קבלתם על ידי משה מהאל; הורדתם מהר סיני, ושבירתם.
רוב התיאורים הוויזואליים של הלוחות מובאים בהקשר של חטא העגל, שם מופיעה לרוב שבירתם על ידי משה.
הנוצרים הדגישו סצנה זו, בבקשם להציג לראווה את בוגדנותו של העם היהודי ואת נהייתו אחר אלילי הכסף והזהב.
הלוחות, מכורח זה, הלכו והושפעו מן האווירה הדמונית בה תוארה הסצנה (דמויות שטניות; משה עם קרניים; מחולות פולחן מפחידים סביב העגל ועוד), עד כי הפכו הם עצמם לסמל הברית שהופרה ונבגדה.
תוצאת מעשה נבלה זה הייתה, כמובן, יצירת 'ברית חדשה' של האל עם עמו החדש – הם הנוצרים.
בעקבות כך החלו מופיעים יותר ויותר תיאורים ויזואליים של הלוחות כמסמכים משפטיים (חוזים וכדומה), עד כי במאה ה-12 באירופה הופך ה'דיפטיכון' לסמל המוכר ביותר ל'לוחות הברית הנבגדת'.
לוחית רישוי לרכב, המוכרת בקיצור כלוחית רישוי, היא לוחית מתכת או פלסטיק המקובעת אל כלי רכב או נגרר לצורכי זיהוי רשמי.
ברוב מדינות העולם כלי הרכב נושאים לוחיות רישוי בחזית ומאחור, אף על פי שבחלק מן המקרים (בעיקר בצפון אמריקה) נדרשת לוחית רישוי אחת בלבד, בדרך כלל מאחור.
על הלוחית מופיע מספר סידורי, או קוד המורכב מספרות ואותיות הייחודי לאותו כלי רכב.
כל לוחיות הזיהוי של אותו כלי רכב ישאו מספר זהה.
המספר המופיע על הלוחית, יחד עם מידע נוסף העשוי להופיע עליה (כגון צבע הלוחית, שם הרשות המנפיקה, סוג כלי הרכב ועוד) הם ייחודיים לכלי הרכב ומאפשרים לזהותו במדויק במאגרי המידע הממשלתיים, כולל שם היצרן, דגם הרכב, שנת יצור, מספר היצרן וכן שמו וכתובתו של בעל כלי הרכב, או המחזיק בו.
האופי הייחודי של לוחית הזיהוי מאפשר אף לגופים כמו חברות ביטוח לרכב, מוסכי שירות, מגרשי חניה ובעלי ציי רכב לברר פרטים על כלי הרכב ובעליו.
במדינות מסוימות לוחית הרישוי אף מאפשרת לקבוע האם הרכב עבר את מבחני הרישוי הנדרשים לצורך תנועה בדרכים ציבוריות, או האם שולמו המיסים המגיעים לרשות בעבור זכות השימוש ברכב.
במדינות מסוימות, כדוגמת ישראל, אותה לוחית רישוי מלווה את הרכב מעת שהורשה לראשונה לנוע בדרכים ועד שהרכב נגרט (הופך לגרוטאה).
במדינות אחרות, כך למשל במדינות ארצות הברית, לוחיות הרישוי מוחלפות מדי פעם (אף שלאחרונה הנטייה במדינות רבות היא להדביק מדבקה חדשה על הלוחית הקיימת).
במדינות מסוימות לוחית הרישוי מלווה את בעלי הרכב ולא את כלי הרכב עצמו, כך שכאשר נמכר כלי הרכב, מסיר הבעלים הקודם את לוחיות הרישוי שלו מעל הרכב והבעלים החדש יתקין את לוחיות הרישוי שהוא נושא עמו, או שיפנה לרשויות לקבלת לוחיות רישוי חדשות, זאת כחלק מתהליך רישום הרכב לבעליו החדשים.
כך אדם שמכר כלי רכב ורכש כלי רכב חדש, יכול להתקין את לוחיות הרישוי מכלי הרכב הקודם בבעלותו על כלי הרכב הנוכחי.
בחלק ממדינות ארצות הברית, יש להשמיד את לוחיות הרישוי הישנות, או להחזירן לרשויות.
לוחיות הרישוי מוצמדות בדרך כלל לכלי הרכב באופן קבוע או שהן מוחדרות למסגרת מיוחדת הקבועה על הרכב.
לעיתים מסגרות אלה נושאות פרסומות של מוסכי שירות לרכב או סוכנות כלי רכב.
קיימות מדינות בארצות הברית שבהן אסור להכניס את לוחית הרישוי למסגרת ויש להצמידה ישירות לכלי הרכב.
לוחיות הרישוי חייבות להיות ברורות לקריאה ביום ובלילה, לעין האנושית וכן לציוד אופטי.
יש נהגים הרוכשים ציפוי שקוף ללוחית הרישוי, בדרך כלל כדי למנוע את היכולת לקרוא את מספר הרישוי על הלוחית באמצעים אופטיים.
ציפויים אלה אינם חוקיים בארצות רבות, בכללן ישראל.
בתוכנית הטלוויזיה מכסחי המיתוסים נבדקו ציפויים אלה ונמצא שהתועלת בציפויים אפסית ומצלמות מהירות מודרניות מצלמות דרכם ללא בעיה.
לוחיות רישוי לכלי רכב עתיקות כמעט כימי כלי הרכב הממונעים.
לוחיות הרישוי הראשונות הופיעו בתקופת המעבר מהסוס ככלי התחבורה העיקרי אל הרכב הממונע.
ב-14 באוגוסט 1893, בפריז, בירת צרפת, הונהגו לראשונה לוחות רישוי.
גרמניה הנהיגה זאת ב-1896 והולנד הייתה המדינה הראשונה שבה הייתה חובת לוחית רישוי, החל משנת 1898. בתחילה זה נקרא "היתר נהיגה".
לוחיות הרישוי הראשונות מוספרו החל מן המספר 1. ב-8 באוגוסט 1899 הגיע ספרור הלוחיות בהולנד למספר 168. ב-15 בינואר 1906, כאשר החליטו ההולנדים לשנות את שיטת ספרור לוחיות הרישוי, הונפקה לוחית מספר 2065.
בארצות הברית, שבה כל מדינה מנפיקה לוחיות רישוי משלה, הייתה מדינת ניו יורק הראשונה לדרוש לוחיות רישוי לכלי הרכב וזאת החל משנת 1901. בשנים הראשונות לא הנפיקו רוב המדינות את לוחיות הרישוי ובעלי כלי הרכב היו חייבים לדאוג ליצור את הלוחיות בעצמם.
מדינות מסצ'וסטס ומערב וירג'יניה היו הראשונות להנפיק את לוחיות הרישוי בשנת 1903. לוחיות הרישוי הראשונות נעשו מחרסינה אפויה על לוחית ברזל, או מקרמיקה, דבר שהפך את הלוחיות לשבירות מאוד.
היום שרדו רק לוחיות רישוי מעטות מאותם ימים.
בחלוף הימים השתמשו בחומרים שונים לייצור לוחיות רישוי, בהם קרטון, עור, פלסטיק ובתקופת מלחמת העולם השנייה נעשו לוחיות רישוי מנחושת ומפולי סויה דחוסים.
לוחיות הרישוי הראשונות היו בגדלים שונים ובצורות שונות, בין מדינה אחת לאחרת.
בשנת 1957 הוחלט על תקן אחיד של לוחיות רישוי, בעקבות הסכמים בין יצרני כלי הרכב לבין הממשלות של המדינות השונות וארגוני תקינה בינלאומיים.
על אף שקיימים מספר יוצאי דופן מועטים עד היום, באופן כללי הוסכם על שלושה תקנים בסיסיים ללוחיות רישוי:
לוחיות ברוחב 300 מ"מ ובגובה 150 מ"מ (12 אינץ' רוחב ו-6 אינץ' גובה) – נהוגות בצפון אמריקה וביפן.
לוחיות ברוחב 520 מ"מ ובגובה 110 או 120 מ"מ – נהוגות באירופה, אמריקה הדרומית, ורוב המדינות באפריקה ואסיה.
לוחיות ברוחב 372 מ"מ ובגובה 135 מ"מ – נהוגות באוקיאניה.
בחלק ממדינות העולם, ניתן לקבל תמורת תשלום נוסף לוחיות רישוי אישיות, אשר מספר הרישוי נעשה בהתאם לדרישות בעל הרכב.
לדוגמה, מספר הרישוי עשוי להכיל את האותיות "MY TOY" ("הצעצוע שלי").
בדרך כלל, אין מתירים להזמין לוחיות רישוי המכילות קללות, גסויות או התבטאויות פוגעניות.
כמו כן, כל לוחית רישוי חייבת להיות ייחודית.
קיימות מדינות בהן חובבי רדיו יכולים לבחור לוחית רישוי עליה סימן הקריאה הייחודי של החובב, זאת במחיר נמוך ממחיר לוחית רישוי ייחודית.
בארצות הברית, בקנדה ובאוסטרליה, יכולים בעלי רכב אף להזמין לוחיות רישוי בעלות עיצוב ייחודי.
באלה מספר הרישוי נקבע על ידי הרשות אולם עיצוב הלוחית שונה מן העיצוב האחיד.
ההכנסות מהזמנת לוחיות רישוי ייחודיות מוקדשות בדרך כלל לארגוני צדקה שונים.
כך למשל בקליפורניה ניתן להזמין לוחית רישוי של יוסמיטי או לוחית זנב הלווייתן, שההכנסות מרכישתן מוזרמות לארגונים לשימור ערכי סביבה וטבע.
בבריטניה קיימת תעשייה משגשגת של לוחיות רישוי אישיות, עם מספר גדול של סוכנים המתמחים במציאת לוחיות רישוי מיוחדות.
מחיר השיא העולמי הנוכחי ללוחית רישוי נקבע באבו דאבי בשנת 2008, אז נמכרה לוחית רישוי בעלת הספרה "1" במחיר של 8.41 מיליון יורו במכירה פומבית.
קיימים צירופי מספרים מסוימים האסורים ברישום על ידי רשויות הרישוי.
לרוב הכוונה לצירופים המרכיבים מסר שעלול לפגוע באנשים, בין אם בכוונה תחילה ובין אם לאו.
צירופים העלולים להיחשב פוגעניים משתנים ממדינה למדינה.
בממלכה המאוחדת נכללים בין היתר מספרים בעלי משמעויות לוואי מיניות כגון ו-.
ה-Driver and Vehicle Licensing Agency מחזיקה ברשימות שחורות של צירופי מספרים/אותיות אפשריים במטרה למנוע זאת.
חלק מהלוחיות האסורות נוגעות לעניינים דתיים: לדוגמה, בניו ג'רזי גילתה אישה שנאסר עליה לרשום את הלוחית 8THIEST, אך הרישום BAPTIST הותר.
רישום "ATHE1ST" דומה נפסל בשנת 2013. לימים בוטלו שני האיסורים.
במניטובה הוחרמה לוחית ועליה הרישום "ASIMIL8" בטענה לפגיעה תרבותית במקומיים.
לוחם הוא אדם המיומן בלחימה שעיסוקו, תפקידו או אורח חייו מאופיינים בהפעלת כוח בעימותים נגד אנשים אחרים.
הלוחם הצבאי הוא אדם המשתתף במאמץ מלחמתי ותפקידו להפעיל כוח כנגד האויב.
לוחמים קיימים גם מחוץ למסגרת של לחימה צבאית (הכוללת צבאות סדירים, מיליציות לא-סדירות וארגוני גרילה), כגון בתפקידי אבטחה ושיטור הדורשים מיומנות לחימה גבוהה.
בהשאלה המונח לוחם משמש לתאר גם ספורטאי שנלחם במסגרת תחרויות ספורט או טורנירים המורכבים מדו-קרבות, כגון אמנויות לחימה, ג'ודו, היאבקות, אגרוף וקרבות רחוב.
בחברות שבטיות שונות, הלוחמים מהווים קאסטה נפרדת, ובחברות פיאודליות שונות אף יצרו הווסאלים מעמדות מיוחדים ללוחמים.
בחברות מסוימות, למשל בקרב השבטים הגרמאניים, ראו עצמם כמעט כל הגברים כלוחמים.
לוחמים המשרתים בצבא סדיר הם חיילים, ואילו לוחמים המשכירים את שירותיהם לכל דורש תמורת תשלום הם שכירי חרב.
יש לוחמים המבצעים פעולות גרילה, אך אלה אינם נהנים ממעמד חוקי של לוחמים לפי כללי המשפט הבין-לאומי.
לוחמים היו בחברות האנושיות משחר ההיסטוריה.
בחברות רבות עוגן מעמדם בחוק.
בתקופה המודרנית הקודקס החוק הסתעף והפך להיות מפורט יותר.
אמנת ז'נבה השלישית, שנועדה להגן על שבויי מלחמה, קובעת כי מי שהתקיימו בו אחד מהתנאים שלהלן, הוא לוחם שיכול ליהנות מהגנתה:
חייל בצבא סדיר של מדינה.
חייל בצבא סדיר של ישות המתפקדת כמדינה, גם אם אינה מוכרת על ידי אחד הצדדים השותפים לסכסוך.
חבר במיליציה שאינה כפופה למדינה כלשהי, אך עונה על התנאים האלה:
יש לה פיקוד מסודר הרואה עצמו אחראי לאנשיו.
היא מזהה עצמה בסמל ייחודי שאפשר להבחין בו בשדה הקרב.
אנשיה נושאים נשק באופן גלוי.
שומרת על דיני המלחמה הכלולים באמנות בין-לאומיות.
אזרח שיוצא להגן בנשק על מקום מגוריו נגד אויב המתקדם לעברו, בהנחה שלא היה לו די זמן להצטרף לצבא מאורגן.
לוחם שמתקיים בו אחד מתנאים אלה זכאי להגנה מיוחדת מבחינה משפטית ומבחינות אחרות בנוגע למעשים שביצע במהלך הלחימה, או במקרה שנפל בידי אויביו.
לדוגמה, אין מעמידים לוחם חוקי לדין במקרה שהרג או פצע אנשים מבין אויביו.
במקרים רבים שבהם פעולות הלוחמה נתפסות כבלתי-לגיטימיות, מוטלת האחריות לכך על המדינה או הארגון שבשמו פועל הלוחם, ולא עליו באופן אישי.
לכללים האלה יש יוצאי דופן המכונים פשעי מלחמה – אלה מקרים קיצוניים של פגיעה באנשים שנחשבים בלתי-לגיטימיים אפילו במצב של קרב או מלחמה, ואשר לוחם אמור להימנע מהם על אף הנסיבות.
במקרים כאלה גם הלוחם עשוי לשאת באחריות אישית על מעשיו.
אם נפל בידי אויביו מסיבה זו או אחרת, זכאי הלוחם השבוי לתנאי כליאה הולמים בפיקוח ארגון הצלב האדום, לקשר שוטף עם קרובי משפחתו, והוא אמור להשתחרר מן המאסר בעת שמעשי הלוחמה נפסקו והוא חדל להיות איום על שוביו.
מדינות רבות, בהן כאלה החתומות על אמנות ז'נבה, מקיימות את הכללים האלה באופן חלקי בלבד.
אמנת ז'נבה השלישית נחתמה על רקע מלחמת העולם השנייה, ונקודת המוצא שלה היא שהלוחמים משתייכים לצבאות סדירים.
במקביל אליה, נחתמה אמנת ז'נבה הרביעית, שעניינה מעמדה של האוכלוסייה האזרחית בעת מלחמה או תפיסה לוחמתית.
בעשורים האחרונים של המאה ה-20 התרבו פעולותיהם של ארגוני טרור, שלוחמיהם אינם מתאימים לקריטריונים המפורטים באמנה השלישית, ועל כן אין לראות בהם שבויי מלחמה.
מצד שני, הם אינם אזרחים תמימים מהסוג שעליו התכוונה האמנה הרביעית להגן.
על כן, בצל פעולותיהם הגוברות של ארגוני טרור שונים בעולם במחצית השנייה של המאה העשרים, וביתר שאת במאה ה-21, עלתה האפשרות ליצור קטגוריה שלישית – קטגוריית הלוחמים הבלתי חוקיים.
קטגוריה זו לא זכתה להכרה בידי הקהילייה הבין-לאומית, ולפי פסיקת בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר, יש לנהוג בלוחמים אלה כפי שנוהגים באזרחים שביצעו עבירות פליליות.
בצה"ל מונהגת הבחנה בין לוחמים, תומכי לחימה וחיילים ביחידות עורפיות (יחידות מטה).
לפי הבחנה זו נקבעים שכרם החודשי ומענק השחרור הניתנים להם.
ההבחנה נעשית על-סמך ההכשרה הצבאית והתפקיד אותו הם ממלאים בפועל.
מערך כוחות הלחימה בצה"ל מתחלק לפי הזרועות:
בזרוע היבשה: חיל הרגלים, חיל ההנדסה הקרבית, חיל השריון, חיל התותחנים, חיל האיסוף הקרבי, חיל המשטרה הצבאית ויחידת החילוץ וההצלה
בזרוע הים: שייטת ספינות הטילים, פלגות הבט"ש (דבורים), סנפיר ושייטת הצוללות
בזרוע האוויר: מערך ההגנה האווירית וצוותי האוויר (ובפרט טייסי קרב)
קומנדו וכוחות מיוחדים: סיירת מטכ"ל, שייטת 13, יחידת שלדג, יחידת החילוץ בהיטס, ילת"ם, יהל"ם, יחידת עוקץ, בלנ"מ, לוט"ר, יחידת רוכב שמים, היחידה הרב-ממדית, חטיבת העוז (חטיבת הקומנדו) וגדודי הסיור.
חיילי יחידות חיל הרגלים, חיל השריון, חיל התותחנים, חיל ההנדסה הקרבית, חיל האיסוף הקרבי, צוותי האוויר, חטיבת החילוץ הקרבית ומערך ההגנה האווירית של חיל האוויר, חיל הים ויחידות מיוחדות אחרות נחשבים ללוחמים רק בתנאי שתפקידם "קרבי" במהותו.
דהיינו, רק אם תפקידם כולל הפעלת אלימות נגד האויב בעת מלחמה או קרב.
זאת בעוד שחבריהם ליחידה, שהם אנשי חימוש, תחזוקה וכו', נחשבים תומכי לחימה.
אות השירות המבצעי מוענק הן ללוחמים והן לתומכי לחימה, ובלבד ששהו ארבעה חודשים לפחות באזור מבצעי.
אותות מערכה מוענקים לפי המצוין בתקנה הספציפית הממסדת את הנהגתם, בדרך-כלל לכל חייל ששירת בצה"ל בתקופת מלחמה – בין אם כלוחם ובין אם בתפקיד עורפי.
בספטמבר 2017 החליט הרמטכ"ל גדי איזנקוט לערוך רפורמה בסטטוס הלוחם ולהגדירו באופן הבא לפי שלבים:
לוחם חוד: חייל המאומן לפעול במרחב מבצעי המגע כדי לפגוע באויב במערכים מתמרנים תוך סיכון חייו.
לוחם: חייל המאומן לפעול במרחב מבצעי המגע כדי לפגוע באויב, בין אם באופן ישיר ובין אם כחלק מצוות באמצעי לחימה, תוך סיכון חייו.
חייל תומך לחימה מבצעי: חייל המאומן לפעול במרחב מבצעי המגע תוך סיכון חייו בתפקידים עזר לפו"ש, מודיעין, מנהלה.
תומכ"ל (תומכי לחימה): כלל המקצועות אשר אינם מסכנים את חייהם ברמת פעילות א'
חייל עורפי: חייל המשתייך ליחידה אשר איננה מיועדת לפעול במרחב מבצעי המגע.
לעיתים ולפרק זמן קצוב, נדרש לפעול במרחב מבצעי המגע תוך סיכון חייו.
הססטוס "לוחם חוד" מעניק הטבות נוספות ייחודיות ובלעדיות לנושאים אותו, היחידות בהן מוגדרים כחוד הם חיל הרגלים, חיל ההנדסה הקרבית, חיל השריון, חיל התותחנים, חיל האיסוף הקרבי ולוחמה אלקטרונית בחיל הקשר והתקשוב, צוותי אוויר, צוותי עזר אוויר, שייטת 3, פלגות הבט"ש בחיל הים
לאורך ההיסטוריה, נחשבה הלחימה לנחלתם של גברים בלבד.
עם זאת, יש עדויות למקרים שגם נשים היו ללוחמות.
בתנ"ך נזכרת דבורה הנביאה כמי שעודדה את ברק בן אבינעם לצאת למלחמה בסיסרא, והייתה לצדו במהלך הקרבות.
במיתולוגיות, ידועות האלה היוונית אתנה, שנודעה כלוחמת מצטיינת, והאלה הקלטית סקתך, שהמציאה את אמנויות הלחימה.
חתשפסות ואחותפ הראשונה נודעו כמלכות-לוחמות במצרים העתיקה.
ארטמיסיה הראשונה מקאריה פיקדה על ספינות פרסיות במהלך מלחמת פרס יוון.
האגדה מספרת שאחותו של הגנרל הפרסי אריוברזנס לחמה לצדו בקרב השערים הפרסיים.
זנוביה הובילה את הפלמירים לניצחונות על הרומאים.
קהינה הנהיגה את הברברים למלחמה במוסלמים.
יהודית המלכה כבשה את אתיופיה, וז'אן דארק הובילה את הצרפתים במלחמת מאה השנים.
היו גם מספר נשים שהיו פיראטיות.
ביניהן אן בוני, מרי ריד וגרייס או'מלי.
בהיסטוריה המודרנית, ידועות נשים כחנה סנש וחביבה רייק שהתנדבו לצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה כצנחניות שהופעלו באירופה, ואילו צביה לובטקין הייתה ממנהיגות מרד גטו ורשה.
במהלך המאה העשרים אפשרו צבאות שונים גיוס נשים כלוחמות, בעיקר במדינות המערב כגון מדינות סקנדינביה, קנדה או שווייץ.
בישראל הוחל בגיוס נשים לתפקידי לחימה בשנות ה-90 של המאה ה-20, בעקבות בג"ץ אליס מילר ותיקון בחוק שירות ביטחון.
נשים משרתות כלוחמות בחיל התותחנים, במערך ההגנה האווירית, בחיל הגנת הגבולות (שבו גדוד קרקל, ברדלס, אריות הירדן, לביא הבקעה ופנתר), בחיל האיסוף הקרבי, בחטיבת החילוץ והצלה (חילוץ והדרכה) של פיקוד העורף, מג"ב, ואף בגדוד האב"כ של חיל ההנדסה הקרבית עד שנסגר.
לוחית גל היא רכיב אופטי שטוח המשנה את הקיטוב של גל האור העובר בתוכו.
בשימוש באור בלתי מקוטב, לוחית גל מתפקדת כחלון פשוט, דהיינו כאלמנט אופטי שטוח דרכו עובר אור ללא שינוי מהותי.
כאשר האור מקוטב, לוחית הגל (האידיאלית) משנה את המופע (פאזה) בין רכיבי הקיטוב של הגל באופן שונה לכל אחד מרכיבי הקיטוב מבלי להנחית את עוצמתו או לשנות את כיוונו.
בשילוב עם רכיבים אופטיים השולטים בקיטוב, כמו חלונות ברוסטר, מקטבים על בסיס מפצלי קרניים קובייתיים או מקטבים ליניאריים, לוחיות גל יכולות ליצור מגוון רכיבים אופטיים כמו , מסנן, מכוון או מתג אופטי.
לוחיות גל נמצאות בשימוש במגוון תחומים, כמו בלייזרים לחיתוך תעשייתי, בלייזרים המשמשים לניתוחים, לתקשורת, בביולוגיה ומינרולוגיה ואפילו למדידת ריכוז סוכר ביצור אלכוהול.
לוחית גל עשויה מחומר אנאיזוטרופי, חומר שמקדם השבירה שלו בציר אחד שונה ממקדם השבירה בציר אחר.
לוחית גל בדרך כלל מורכבת מגביש עם שבירה כפולה ליניארית, שעוביו והאוריינטציה שלו במרחב נבחרו היטב להשגת התוצאה הרצויה.
הגביש נחתך כך שהציר האופטי שלו מקביל למשטח של הלוחית.
הציר האופטי נקרא גם הציר הבלתי רגיל, בהיותו הציר בעל מקדם השבירה הבלתי-רגיל, ונהוג לסמן מקדם שבירה זה כ־ne.
מקדם השבירה בציר הניצב מסומן no, ונקרא מקדם שבירה רגיל.
בחומר בעל שבירה כפולה, מקדמי השבירה הללו שונים זה מזה.
כיוון שמקדם השבירה פרופורציונלי להופכי של מהירות התקדמות האור בתווך, הציר בעל מקדם השבירה הנמוך יותר, בו האור מתקדם מהר יותר בתווך, נקרא הציר המהיר, ובהתאמה הציר בעל מקדם השבירה הגבוה יותר נקרא הציר האיטי.
הפרש המהירות הזה גורם לרכיבי הגל המקוטבים לאורך כל אחד משני הצירים להתקדם במהירות שונה במעבר דרך לוחית הגל, דבר היוצר הפרש מופע (נקרא גם הפרש פאזה או רטרדציה) בין רכיבי הקיטוב.
כאשר מקדם השבירה הבלתי-רגיל קטן יותר ממקדם השבירה הרגיל, כמו בקלציט, הציר הבלתי-רגיל נקרא "הציר המהיר" והכיוון המאונך לו (שנמצא על מישור משטח הלוחית) נקרא "הציר האיטי".
אור מקוטב הנכנס ללוחית הגל ייצא במצב קיטוב התלוי בעובי הגביש ובקיטוב ההתחלתי.
הרטרדציה בין שני רכיבי הקיטוב (ביחידות של גל) מסומנת כ-, וקשורה להפרש בין מקדמי השבירה Δn, לעובי הגביש L ולאורך הגל λ לפי הנוסחה הבאה:
רטרדציה יכולה לקרות במשטחים המצופים בציפויים אופטיים, בהחזרה ממראה מוטה, בהחזרה פנימית מלאה או בהתקדמות דרך חומר בעל שבירה כפולה.
לוחית גל יכולה להיות עבה על מנת לאפשר עמידות בטיפול וניקוי, והפרש המופע שהיא גורמת הוא מספר שלם של אורכי גל ועוד הפרש המופע הרצוי.
לוחית כזו נקראת לוחית מסדר גבוה (multiple order).
דרך אחת לחשוב על השפעתו של מספר שלם של אורכי גל הוא האלגוריה לשעון: שעון המראה את השעה שתים עשרה היום או בעוד שבוע נראה בדיוק אותו דבר למרות הזמן שחלף בין שתי הדגימות.
הפרש המופע שיוצרת לוחית גל תלוי באורך הגל של האור הנכנס (בגלל היותו במכנה של השבר) ובמידה פחותה הוא משתנה בגלל נפיצה (שהיא שינוי במקדם השבירה כפונקציה של אורך הגל).
כתוצאה מכך, לוחיות גל פועלות לפי התכנון רק עבור טווח מסוים של אורכי גל ולעיתים עבור אורך גל מסוים אחד בלבד.
בגלל תלות הרטרדציה באורך הגל, לוחית גל יכולה לגרום בו זמנית (למשל) להפרש פאזה של רבע גל באורך גל מסוים וגם להפרש פאזה של חצי גל באורך גל אחר.
בגלל רגישות מקדם השבירה לאורך הגל (נפיצה), לוחית רבע-גל באורך גל מסוים לא תהייה לוחית חצי-גל בדיוק בחציו של אורך הגל הזה.
עבור לוחית גל יחידה, שינוי אורך הגל גורם לשגיאה ליניארית בפאזה.
הטיה של הלוחית בזווית מסוימת משנה את , יוצרת שינוי של הדרך האופטית הפרופורציונלי לאחד חלקי קוסינוס הזווית ולכן משנה בסדר שני (ריבועי) את הפאזה.
עבור הקיטוב בציר הבלתי-רגיל, הטיה משנה גם את מקדם השבירה ומערבבת עם מקדם השבירה הרגיל (על ידי קוסינוס) כך שבשילוב עם הדרך האופטית, השינוי בפאזה עבור האור המקוטב בכיוון הבלתי-רגיל הוא אפס.
רטרדציה נמדדת במספר מערכות יחידות שונות: בזווית (רדיאן או מעלה), גל (wave) או יחידת אורך כמו ננומטר.
גל אחד של רטרדציה שווה ל-360°, ל-2π או למספר הננומטרים באורך הגל הנמצא בשימוש.
הרטרדציה בין רכיב הקיטוב המוטל על הציר המהיר לבין זה המוטל על הציר האיטי, ביחידת אורך, מוגדרת כ-.
הסוגים הנפוצים ביותר של לוחיות גל הם לוחית-חצי גל ולוחית רבע-גל.
לעיתים נחוץ הפרש מופע אחר שאינו חצי גל ואינו רבע גל, למשל במקרה בו יש לבטל את הפרש המופע הנגרם בהחזרה פנימית מלאה במנסרה.
לוחית חצי-גל מעכבת את הפאזה של אחד מרכיבי הקיטוב בחצי אורך גל (או כפולה אי-זוגית של חצי אורך גל) בהשוואה לקיטוב השני.
לוחית גל כזו משמשת בדרך כלל לשינוי זווית הקיטוב של אור: גל בעל קיטוב ליניארי הפוגע בלוחית חצי-גל בזווית מסוימת ביחס לציר האופטי שלה יצא ממנה מקוטב ליניארית אך בזווית כפולה.
מקרה פרטי מוצג באיור משמאל, בפגיעה בזווית של 45°, הקיטוב יסתובב ב-90°.
אם לוחית חצי גל מוצבת כך שקיטוב הגל הפוגע מקביל לציר האופטי, הגל יצא ללא שינוי.
אם משתמשים במקור מקוטב ליניארית, אחריו לוחית חצי גל על מחזיק שמאפשר את סיבובה ולאחריה מקטב, מקבלים מנחת עצמה הניתן לכוונון.
לוחית חצי-גל יכולה גם להפוך גל מקוטב מעגלית עם קיטוב ימני לגל מקוטב מעגלית עם קיטוב שמאלי (ולהפך).
לוחית רבע-גל יוצרת הבדל פאזה של רבע אורך גל (או כפולה אי-זוגית של רבע אורך גל) בין רכיבי הקיטוב ויכולה לשנות אור מקוטב ליניארית לאור מקוטב מעגלית.
אפקט זה מושג כאשר קרן מקוטבת ליניארית עוברת דרך לוחית רבע-גל כאשר זווית הקיטוב של הקרן הפוגעת היא 45° ביחס לציר האופטי של הלוחית.
כך מתקבל אור עם קיטובים בעלי אותה משרעת בציר הרגיל ובציר הבלתי-רגיל.
גם ההפך הוא נכון: אור מקוטב מעגלית הפוגע בלוחית רבע-גל יצא ממנה מקוטב ליניארית.
גבישים נוזליים, שהם אוסף של מולקולות בעלות שבירה כפולה שסידורן במרחב, ולכן הרטרדציה שלהן, נשלטות על ידי שדה חשמלי.
בדרך כלל לא חושבים על גבישים נוזליים כלוחיות גל אבל הם עונים להגדרה של לוחית גל כיוון שהם משנים את קיטוב הגל העובר דרכם.
להבדיל מלוחיות גל שהוצגו קודם, במקרה זה החומר אינו הומוגני והשינוי בכוון הקיטוב יכול להשתנות מנקודה אחת למשניה באמצעות הפעלת שדה חשמלי.
כאשר מציבים גבישים נוזליים בעובי הרצוי בין אלקטרודות השולטות בהפרש המופע לכל פיקסל, ומניחים אותם בין מקטבים, ניתן ליצור עבירות אופטית משתנה ונשלטת חשמלית, וזה עיקרון ההפעלה של מסכי LCD.
לוחית גל מסדר אפס היא לוחית גל שגורמת להפרש מופע בשיעור חלק אורך הגל הרצוי בלבד, ללא תוספת של מספר שלם של אורכי גל.
ישנם שני סוגים: לוחית גל מסדר אפס אמיתי (True zero order) ולוחית גל מסדר אפס הנקראת גם לוחית גל מרוכבת מסדר אפס (compound zero order waveplate).
לוחית גל מסדר אפס אמיתי היא לוחית דקה מאד, העשויה מחומר בעל שבירה כפולה, למשל מחומר פולימרי.
עובי של לוחית גל מסדר אפס אמיתי שגורמת להפרש פאזה של גל אחד משתנה בהתאם לשינוי במקדם השבירה, Δn.
עבור קלציט, מקדם השבירה משתנה רק במקום הראשון אחרי הנקודה העשרונית, כך שלוחית גל מסדר אפס אמיתי עבה פי עשרה מאורך גל אחד.
עבור קוורץ ומגנזיום פלואוריד, מקדם השבירה משתנה במקום השני אחרי הנקודה העשרונית ולוחיות גל מסדר אפס אמיתי נפוצות עבור אורך גל מעל מיקרון אחד.
למשל, לוחית חצי-גל אמיתית העשויה מקוורץ ומתוכננת ל-800 ננומטר צריכה להיות בעלת עובי של 45 מיקרון.
היותה של לוחית הגל דקה כל כך מקשה על הטיפול והשימוש בה אך משפר את יציבות הפרש המופע המתקבל גם כאשר יש שינויים קלים באורך הגל, בטמפרטורה ובזווית הפגיעה.
לוחית גל פולימרית, בהיותה מסדר אפס אמיתי, יכולה לשנות את הפרש הפאזה בפחות מאחוז כאשר זווית הפגיעה משתנה בתחום של ±10°, ולהשיג יציבות תרמית של אורך הגל האופטימלי בשיעור של 0.15 ננומטר למעלת צלזיוס.
ללוחיות פולימריות יש עוד חסרונות, בנוסף לבעיות המכניות הנובעות מהעובי הזעום: הן לא עומדת בעצמות קרינה גבוהות וטמפרטורה האכסון מוגבלת.
לוחיות סדר אפס אמיתי העשויות ממיקה מתפקדות בתחום אורכי גל רחב בגלל הנפיצה הנמוכה שלהן, ומאותה סיבה יכולות להוות לוחיות חצי-גל או רבע-גל באורכי גל כפולים, אך מצד שני הן מועדות לפגמים טבעיים, רגישות לעוצמת קרינה גבוהה ובעלות בליעה גבוהה יחסית.
לוחית גל מסדר אפס מורכבת משתי לוחיות גל (או יותר), העשויות מאותו חומר אך בעלות עובי שונה במקצת ומונחות בצמוד זו לזו, כאשר הציר המהיר של האחת מקביל לציר האיטי של השנייה.
בסידור זה, ההפרש בין עובי הלוחיות הוא העובי שהיה דרוש ללוחית גל מסדר אפס אמיתי (45 מיקרון בדוגמה שלמעלה), ומאפשר נוחות בטיפול כיוון שהעובי הכולל יכול להיות גדול.
שתי הלוחיות יכולות להיות צמודות אופטית , מודבקות או מופרדות זו מזו.
סידור זה מבטל את הפרשי המופע המצטברים בכל אחת מהלוחיות ומשפר את יציבות הפרש המופע המתקבל גם כאשר יש שינויים קלים באורך הגל ובטמפרטורה, אך לא בזווית הפגיעה.
ניתן למזער את הרגישות לאורך הגל על ידי שימוש בלוחית גל מסדר אפס העשויות משני חומרים שונים, כפי שנהוג לעשות בתכנון עדשות א-כרומטיות (שאינן רגישות לאורך גל).
לדוגמה, משתמשים בלוחית אחת מקוורץ ולוחית שנייה ממגנזיום פלואוריד כדי להשיג הפרש מופע כמעט קבוע לתחום ארכי גל רחב.
לוחיות גל, כמו גם מקטבים, ניתן לתאר באמצעות .
בשיטה זו הקיטוב מתואר על ידי וקטורים, ואלמנטים אופטיים המשפיעים ליניארית על הקיטוב (כמו לוחיות גל ומקטבים) מתוארים באמצעות מטריצות.
לוח שנה ירחי הוא שיטת תיארוך המבוססת על מחזור מופעי הירח.
זו אחת משתי שיטות-העל הנהוגות למדוד את מעבר השנים.
בלוח השנה הירחי, חודש הוא הזמן החולף בין שני מופעים זהים של הירח.
בתרבויות שונות תחילת החודש יכולה להיגזר ממולד הירח, ראיית הירח הראשונה או האחרונה, או מירח מלא.
כל חודש כזה הוא בן כארבעה שבועות, וברוב השיטות שנים עשר חודשים כאלו מהווים שנה.
מכיוון שמניין הימים בשנים עשר חודשי ירח (354.367) לא מגיעים לסך של 365.25 ימים – אורכה של שנת חמה – הרי שיכולה להיווצר אי התאמה בין חודשי השנה בשיטה הירחית לעונות השנה, ומועדן של אלו ישתנה ביחס לשנה הטרופית.
כתוצאה מפער זה, רוב לוחות השנה הירחיים כוללים מנגנון שמתאים את השנה בלוח הירחי לעונות השנה (ראה לוח ירחי-שמשי).
מנגנון נפוץ כזה הוא הוספת חודש נוסף אחת לכמה שנים.
למשל בלוח השנה העברי מוסיפים חודש אדר (אדר א') מדי שנה מעוברת.
לוח שנה ירחי היה נהוג ברוב תרבויות המזרח התיכון הקדומות, ובתרבויות שצמחו מהן.
כך לוחות השנה המוסלמי והעברי עדיין מבוססים על מחזורי הירח.
לוח השנה המערבי הנפוץ הוא לוח שמשי, לאחר שבשנת 45 לפנה"ס שינה יוליוס קיסר את לוח השנה הרומי מהלוח הירחי שהיה נהוג בתקופתו ללוח שנה שמשי שמתאים לעונות השנה ואינו דורש תיקונים והוספות (להוציא יום אחד נוסף, אחת לארבע שנים).
המחיר הוא אובדן ההתאמה המוחלטת שבין אורך החודשים למחזור הירח.
לוח זה נקרא הלוח היוליאני, והוא הבסיס ללוח השנה הגרגוריאני בו מקובל להשתמש היום.
לוחיות ברכת כהנים הן שתי לוחיות כסף זעירות שנמצאו גלולות היטב שעליהן נמצא כיתוב בכתב עברי קדום שפוענח ככולל טקסט הדומה מאוד לברכת כהנים.
הלוחיות נחשבות לממצא הארכאולוגי הקדום ביותר של טקסט מקראי, ומשערים שהן שימשו כקמע.
הלוחיות, שנמצאו בשנת 1979 בכתף הינום שמדרום-מערב לעיר העתיקה, הן הממצא המרשים ביותר שנתגלה במאספה בחפירות כתף הינום.
בריאיון לעיתון ישראל היום תיאר הארכאולוג גבי ברקאי את סיפור חשיפת הלוחיות:
פתיחת הלוחיות התעכבה במשך שלוש שנים עד שנמצאה טכנולוגיה מתאימה לפתיחת הלוחיות מבלי שייגרם להן נזק.
עם פתיחתן נמצא כי הן מכילות שורות חרוטות בכתב האלפבית העברי העתיק.
גבריאל ברקאי הצליח לקרוא רק מילים בודדות, בהן את שם הויה, ואלו פורסמו בקדמוניות.
לקראת הצגת הלוחיות במוזיאון ישראל בתערוכה שנפתחה בסוף יוני 1986, ביקשה מיכל דייגי-מנדלס מפרופסור יוסף נוה לנסות לפענח את הכיתוב על הלוחיות.
נוה הפנה אותה לעדה ירדני מומחית לכתב עברי קדום ולהעתקת כתובות קדומות.
ירדני ציירה במדויק את הכיתוב על הקמיעות וזיהתה שמדובר בטקסט קדום של ברכת הכהנים.
בסוף הקמיעות מופיע נוסח המהווה וריאציה מקוצרת של ברכת הכהנים.
לאחר למעלה מעשור, הצליח צוות של מדענים להביא לפענוח חלקים נוספים מהכתובת, בעזרת שיטות מתקדמות של צילום.
שתי לוחיות הכסף, בנוסף לכלים נוספים אשר נמצאו במאספות, מוצגות כיום במוזיאון ישראל.