tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשטח חוף פנל מספר רכסי הרים נוספים ובהם הרי פרייברג, והרי קונקורד, וכן את נווה רניק ואת נווה אוואנס.
שמו של החוף ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד ב-1961, והוא נקרא על שם סגן הארי פנל, מהצי המלכותי הבריטי, מפקד ה"טרה נובה" - ספינת המחקר של משלחת טרה נובה, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910-1913. פנל היה אוקיינוגרף (חוקר ימים) שחקר את ים רוס.
חוף סלעי הוא חוף ים המורכב כמעט כולו מסלעים בגדלים שונים ועליהם הגלים מתנפצים, לעיתים לגובה רב.
בסמוך לחופים אלה ישנם לעיתים גם צוקים, רכסי הרים וגבעות ואפילו חופים חוליים.
לפעמים קו החוף מכוסה במקום בסלעים גדולים בסלעים קטנים יותר, חלוקי נחל, חצץ ואפילו מבוץ וחול, המגיעים מהים.
חופים שונים מצויים סמוך לערים ומבנים שונים, אך הם אינם חופי רחצה פופולרים בדרך כלל, בגלל הגלים הגבוהים, קשיותם והתנאים הקשים בהם.
בחופים אלה קווי הגאות והשפל גבוהים וקיצוניים בהרבה מאשר באזורים אחרים.
כתוצאה מכך אין בהם הרבה בעלי חיים.
חופים כאלה יכולים לאחר שחיקה מרובה מאוד של אור שמש, מים מלוחים, רסס ורוחות להתפרק בהדרגה ולהפוך לחוליים.
בעלי החיים שכן חיים בחופי סלע מרוכזים בעיקר בבריכות סלע המתמלאות בגאות ושורדות את היובש של השמש.
בבריכות כאלה ישנו מגוון של יצורים קטנים, בעיקר חסרי חוליות כמו שושנות ים, צלחיות, צדפות, רב-לוחיתאים ותמנוניים והרבה קווצי עור כמו כוכבי ים, נחשוני ים וקיפודי ים.
באזור מצויים גם סרטנאים שונים ביניהם שטצדאים, סרטנים קצרי בטן, לובסטרים וסרטנים דומים.
לעיתים מזדמן אליהם גם דג קטן כמו קברנון, קרנון או צמידון והוא מתקיים על שאר היצורים.
בכמה חופים ישנם אצות, בעיקר אצות כמו אצות חומיות וקלפ הנאחזים בעזרת שורשיהם בסלעים.
סביב חופים אלה ישנם מעט מינים המבקרים בהם.
באזורים הארקטיים והאנטארקאטיים ישנם מושבות של אריות ים ושל פינגוויניים על הקרקע או של עופות ימיים המנצלים את הסלעים לקינון ובאיי גלאפגוס גם איגואנות ים.
שחפיים, ארנריות וחופיות מפוספסות מחפשות בין הסלעים יצורים למאכל ושלצדפיים שוברים את הקונכיות של יצורי החוף.
בחופי אמריקה מגיעים לחופים כאלה דובי גריזלי המחפשים אחר צדפות.
אלו אזורי מחיה רגישים מאוד לפגיעה כמו זיהום ימי שנגרם משפיכת מכליות נפט.
עם זאת הם פחות רגישים להצפות ולעליית גובה פני הים ביחס לחופים חוליים, בגלל הסלעים הקדמיים שלהם המשמשים כשוברים.
חוף רופרט הוא חוף בארץ מרי בירד, במערב אנטארקטיקה.
חוף רופרט הוא החוף שבין נקודת ברנאן לבין כף ברקס.
ובין חוף זונדרס שממערב לו, לבין חוף הובס שממזרח לו.
שמו של החוף ניתן לו על ידי אדמירל ריצ'רד בירד.
החוף נקרא על שם קולונל ג'ייקוב רופרט מניו יורק, שתמך במשלחת השנייה של בירד לחקר אנטארקטיקה (1935- 1933).
המשלחת של בירד בין השנים 1935 - 1933 עשתה את טיסת הסיור האווירי הראשון לאורך החוף הזה.
תחנת המחקר הסובייטית רוסקאיה נבנתה על חוף רופרט.
חוף פוין הוא חלק מהחוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי בין כף אלכסנדר לכף נורת'רופ באנטארקטיקה.
החוף התגלה בשנת 1893 על ידי משלחת מחקר נורווגית, תחת פיקודו של קפטן קארל אנטון לארסן.
לארסן קרא לחוף על שמו של סוונד פוין - צייד לווייתנים נורווגי מטונסברג, אשר המציא את צלצל הרימון אשר הקל מאוד על צייד לווייתנים בעת החדשה.
חוף קמפ הוא אזור חוף באנטארקטיקה.
חוף קמפ הוא האזור שנמצא בין מפרץ אדוארד השמיני (בקו אורך: 56°25′ מזרח) לבין מפרץ ויליאם סקורסבי (בקו אורך: 59°34′ מזרח).
מיליון רגל מרובע, ליטל ביי, סידני, אוסטרליה.
1968-69 הוא שמה של יצירת נוף זמנית, שהוקמה באוסטרליה על ידי זוג האמנים כריסטו וז'אן-קלוד בשנת 1969. היצירה כללה עטיפת חוף ים ומצוקיו באורך של 2.4 קילומטר בבד.
היא הייתה יצירת הנוף הגדולה ביותר שהוקמה בעולם עד אותו זמן.
החוף והמצוקים שנעטפו בבד שוכנים לחוף האוקיינוס השקט בעיירה ליטל ביי (Little Bay), בפרברים הדרומיים של העיר סידני, כ-14 קילומטר ממרכזה.
איתור קטע החוף שנעטף נעשה בסיועו של המעצב האוסטרלי הצעיר ג'ון קלדור (John Kaldor).
המצוקים בו התנשאו עד לגובה של 26 מטר מעל פני הים.
למבקרים ביצירה נדרשה שעה כדי להלך מקצה החוף העטוף אל קצהו השני.
לשם עטיפת החוף שימשו יריעות בד סינתטי חזק בצבע לבן בשטח של 92,900 מטר מרובע (מיליון רגל מרובע).
לצורך קשירת הבד לצוקים ולחוף נעשה שימוש בחבל פלסטי בעובי של 1.5 סנטימטר ובאורך של 56.3 קילומטר.
רובי מסמרים ירו 25,000 תחמישים לצורך קיבוע הבד לצוקים.
עטיפת החוף בבד נעשתה על ידי 125 עובדים, כולל 15 מטפסי הרים מקצועיים.
רוב העובדים היו סטודנטים לאמנות ולארכיטקטורה מאוניברסיטת סידני ומהמכללה הטכנית של מזרח סידני.
אחרים היו אמנים ומורים אוסטרלים.
כל העובדים קיבלו שכר עבור עבודתם למעט 11 סטודנטים שביקשו שלא לקבל שכר.
העובדים השקיעו בעבודה 17,000 שעות אדם במהלך תקופה של ארבעה שבועות, תחת ניהולו של קצין חיל ההנדסה האוסטרלי בדימוס ניניאן מלוויל (Ninian Melville).
החוף נותר עטוף במשך תקופה של עשרה שבועות, החל מ-28 באוקטובר 1969. לאחר מכן הוסרו ממנו הבד והחבלים, שמוחזרו, והחוף הושב למצבו המקורי.
לפי האמור באתר האינטרנט של כריסטו וז'אן-קלוד נעשה מימון הפרויקט כולו על ידיהם וללא תרומות, וזאת באמצעות מכירת עבודות הכנה - תרשימים ומודלים - שיצרו לקראתו וכן באמצעות מכירת עבודות אמנות שלהם.
הפרויקט נתקל בתחילה בהתנגדות מצד הרשויות והציבור באוסטרליה, אך לאחר מכן קיבל שם תגובות חיוביות.
הוא נחשב כבעל השפעה רבה על האמנות באוסטרליה.
בעקבות הפרויקט הקימו כריסטו וז'אן-קלוד יצירות נוף גדולות נוספות באמצעות עטיפת מבנים ואתרים בבד.
חופזי קטן או חופזי פסיפי (שם מדעי: Pluvialis fulva) הוא מין עוף שוכן גדות ממשפחת החופמיים.
הוא מצוי בעיקר לאורך חצי הכדור הצפוני מאלסקה עד סיביר וחלק מאירופה והוא נודד דרומה עד הודו, ניו זילנד, אוסטרליה ודרום-מזרח אסיה.
באמריקה הוא נודד דרומה עד קליפורניה והוואי.
צבעו חום-זהוב מנומר בשחור, כשה"כיפה" והפנים שחורות וכן גם הגרון, החזה והבטן.
משני צדי הבטן עובר פס לבן מהמצח עד לתחתית הכנפיים.
הרגליים אפורות ובעלות אצבעות ארוכות והמקור כהה וחרוטי.
העיניים שחורות ובעלות טבעת קטנה סביבן.
חופזים אלה נודדים בלהקות גדולות ברחבי הטונדרה, ערבות עשב, בשדות, שפלות ובקרבת שטחי בוץ המצויים בקרבת לגונות וביצות או שפכי נהרות.
הם נוחתים ללינה באזורים אלה ומחפשים בהם רכיכות, סרטנים שונים וחרקים וכן גרגירים.
לרוב החופזי מקנן על הקרקע של הטונדרה בין צפון אסיה (בסיביר) למערב אלסקה.
הנקבות מטילות 4 ביצים מוסוות ומגדלות את האפרוחים במשך כחודש, אז הם מתבגרים וכבר מסוגלים לנדוד.
בישראל החופזי הקטן מוגדר כחורף נדיר.
עד עתה (2024) תועדו רק שתי תצפיות שלו.
רק אחת מהן סיפקה ודאות שהעוף בילה כאן את החורף.
כך שייתכן שהתצפית השנייה תיעדה עוף חולף.
חוף שיראזה הוא מקטע חוף לאורך הצד המזרחי של מדף הקרח רוס וים רוס, שבאנטארקטיקה.
החוף מצוי בין הקצה הצפוני של חוף סיפל (ב- ) לבין כף קולבק.
המשלחת היפאנית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1912, בפיקודו של סגן נובו שיראזה, הפליגו בספינה קינאן מארו סמוך לחוף זה בינואר 1912.
המשלחת נחתה במפרץ קיינאן, ובמפרץ הלווייתנים, ומשם יצאו למסע מחקר של 160 ק"מ לכיוון דרום - מזרח על מדף הקרח רוס.
בשנת 1961 ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד קראה לחוף על שמו של שיראזה.
חוף שקלטון הוא חלק מחוף שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
החוף מצוי מצידו המערבי של מדף הקרח רוס - באזור שבין כף סלבורן ופסגת איירדרופ, בצידו המזרחי של קרחון בירדמור.
הר צ'יוורס בגובה של 1765 מ' ופסגת סטורם בגובה של מעל 3 ק"מ ממקומים באזור.
החוף נקרא על שמו של סר ארנסט שקלטון, שבשנים 1901–1903 היה אחד המשתתפים במשלחת סקוט לכיבוש הקוטב הדרומי.
לאחר מכן הוביל שלוש משלחות חקר לאנטארקטיקה ובהן משלחת נמרוד (בין השנים 1907–1909).
שקלטון גילה את האזור שבין מפרצון שקלטון לקרחון בירדמור, וכן גילה את המסלול הנוח ביותר להגיע אל הקוטב הדרומי, אך בשל מחסור באספקה הגיע למרחק של 180 קילומטרים מהקוטב.
חוף ריימיל הוא אזור חוף בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
חוף ריימיל הוא אזור החוף שבין כף ג'רמי ונונאטאקי באטרס.
חוף ריימיל נמצא 65 קילומטרים ממזרח לחוף אינגליש שבאי אלכסנדר (שנמצא מעברו השני של מצר ג'ורג' השישי).
אזור החוף כולל את הרי באטרבי.
החוף צולם מהאוויר באופן חלקי על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו ביום 23 בנובמבר 1935.
החוף צולם מהאוויר ונסקר על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם באוקטובר – נובמבר 1936.
האזור נסקר בשנת 1940 על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, ובין השנים 1948–1950 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
החוף צולם מהאוויר בשנת 1947, על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, ובשנת 1966 על ידי צי ארצות הברית.
שמו של החוף ניתן לו בשנת 1985 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
החוף נקרא על שמו של ג'ון רידוך ריימיל מאוסטרליה שעמד בראש המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם - משלחת גאופיזית ומחקרית אל ארץ גרהאם באנטארקטיקה בין השנים 1934 ל-1937.
חופזי זהוב (שם מדעי: Pluvialis apricaria) הוא מין עוף ממשפחת החופמיים, המצוי לאורך אירופה צפונה עד לגרינלנד ואיסלנד ודרומה עד לצפון אפריקה.
פלג גופו העליון חום-אפרפר, מנוקד בצפיפות בנקודות לבנות.
הפנים כהות יחד עם המקור הדק והקצר, והבטן שחורה עם צידי חזה לבנים.
פס שחור עובר לאורך החזה ומתמזג עם הסנטר.
החופזי חי לרוב באזורי הטונדרה או אדמות מרעה, מישורים וגדות נהרות.
הוא מחפש מזון בעזרת מקורו החזק.
מזונו העיקרי כולל חרקים, סרטנים ושאר פרוקי-רגליים ועוד חסרי חוליות כמו תולעים וגם צמחייה ימית.
בישראל הוא חולף לא מאד שכיח וחורף מצוי.
מצב שימורו הוא "ללא חשש", עקב האוכלוסיות הרבות והנפוצות, ועדיין הוא עוף אסור לציד בהתבסס על הסכם איסור הציד "Agreement on the Conservation of African-Eurasian Migratory Waterbirds".
חוף קלארי הוא אזור בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
חלק זה של ארץ וילקס מכונה גם חוף וילקס .
חוף קלארי מוגדר כאזור החוף של אנטארקטיקה, הממוקם בין כף מורס לבין נקודת פורקווה פה.
הראשון שראה חוף זה היה רב החובל ז'ול דומון ד'אורוויל, בינואר 1840. ד'אורוויל היה הראשון שהבין, שצוקי הקרח שבהם צפה, היו חלק מהיבשת, ולא חלק ממדף קרח.
החוף מופה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית האוסטרלי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914, בפיקודו של רב חובל ג'יי.
השם "חוף קלארי" ניתן לו על ידי ד'אורוויל.
ד'אורוויל קרא לחוף "חוף קלארי" , על שם אשתו של שארל ז'אקינו (Charles Jacquinot), שהיה רב החובל של הקורבטה זאלה (Zélée), הספינה השנייה אשר שימשה את משלחתו של ד'אורוויל.
השם "חוף וילקס" ניתן לאזור על ידי סר דאגלס מוסון.
מוסון קרא לחוף על שמו של צ'ארלס וילקס.
חופזי אמריקאי המכונה גם חופזי זהוב אמריקאי (שם מדעי: Pluvialis dominica) הוא מין עוף ממשפחת החופמיים, החי ביבשת אמריקה בין קנדה לפטגוניה והוא נודד למרחקים ארוכים בחיפוש מזון.
מין זה דומה למין חופזי זהוב.
החופזי מגיע לאורך 24 עד 48 ס"מ, בעל מוטת כנפיים של 65 עד 67 ס"מ ושוקל 122 עד 194 גרם, כשבעת הנדידה החופזים צנומים יותר.
נוצות הכנפיים, הגב ואחורי הראש אפורות מסורטטות בשחור-לבן, אחורי הפנים לבנים וקדמת הפנים לצד המקור, החזה, הבטן והרגליים שחורים.
הנקבות דומות לזכרים אך צבעם השחור בולט פחות.
החופזי הוא עוף שוכן גדות וחופים הניזון בעיקר מחרקים וסרטנים שהוא מחפש הן במים והן על הקרקע או בין העשבים.
הוא חי בלהקות גדולות המקננות על הקרקע בקיני עשבים וחזזית, לרוב בטונדרה או באזורים פתוחים.
בקן הנקבה מטילה 4 ביצים הבוקעות כעבור 26 עד 27 ימים.
האפרוחים יכולים לנוע ולאכול בכוחות עצמם מהבקיעה ולומדים לרוץ ולעוף בימים הקרובים.
החופזים נודדים לאורך כל אמריקה בין קנדה ואלסקה לפטגוניה כשהם עוצרים במספר "תחנות תדלוק" כמו בים הקריבי או לחופי האוקיינוס האטלנטי שבאילינוי.
החופזי נודד מעל 40,000 ק"מ במסלול אחד.
חוֹפָזִי מְנֻמָּר (שם מדעי: Pluvialis squatarola) הוא חופמי גדול יחסית המתרבה באזורים הארקטיים.
זהו מין הנודד למרחקים ארוכים, עם תפוצה חופית גלובלית בחורף.
בישראל הוא חולף וחורף מצוי, ומקייץ נדיר.
החופזי המנומר תואר רשמית על ידי חוקר הטבע השוודי קרל לינאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של Systema Naturae שלו תחת השם המדעי Tringa squatarola.
כעת הוא מסווג יחד עם שלושה חופזים אחרים בסוג חופזי, Pluvialis, שהוגדר על ידי האורניתולוג הצרפתי מטוראן ז'אק בריסון בשנת 1760.
שם הסוג הוא לטיני והוא קשור לגשם: pluvia = "גשם" בלטינית.
זאת כיוון שבעבר חשבו, שבני סוג זה מתלהקים לפני שגשם יורד.
שם המין squatarola הוא גרסה לטינית למילה Sgatarola, שם ונציאני לסוג של חופמי.
השם הנפוץ באנגלית המשמש למין זה שונה בחלקים שונים של העולם.
הוא ידוע בדרך כלל כ"חופמי אפור" (Grey plover) בעולם הישן ו"חופמי שחור-בטן" (Black-bellied plover) בעולם החדש.
squatarola (לינאוס, 1758) - מקייץ בצפון אירואסיה ובאלסקה; חורף במערב ודרום אירופה, באפריקה, בדרום ומזרח אסיה, באוקיאניה ובמערב אמריקה
tomkovichi (אנגלמואר ורוזלאר, 1998) - מקנן באי ורנגל (צפון מזרח סיביר)
cynosurae (ת'אייר ובנגס, 1914) - מקנן בצפון קנדה; חורף לאורך חופי צפון ודרום אמריקה
באביב ובקיץ (סוף אפריל או מאי עד אוגוסט), לבוגרים ניקוד בשחור-לבן על הגב והכנפיים.
הפנים והצוואר שחורים עם גבולות לבנים.
החזה והבטן שחורים והעל-שת לבן.
הזנב לבן עם פסים שחורים.
מופע הקיץ מתחלף לניצוי חורף באמצע אוגוסט עד תחילת ספטמבר ונשמר עד אפריל.
לבוש החורף אפור, עם חזה מנומר אפור ובטן לבנה.
ניצוי של צעירים - הנמשך עד גיל שנה בערך - דומה לניצוי החורף הבוגר אך עם הנוצות גב שחורות יותר עם שוליים בגוון לבן-שמנת.
בכל המופעים, יש ניצוי שחור בבסיס התת-כנף וב"שחי", תכונה שמבדילה אותו בקלות משלושת מיני החופזי האחרים במעוף.
על הקרקע, ניתן לזהות אותו גם משאר מיני חופזי לפי המקור הכבד והגדול יותר שלו (כ-24–34 מ"מ).
בית הגידול שלו הוא איים ארקטיים ואזורי חוף לאורך החופים הצפוניים של אלסקה, קנדה ורוסיה.
המין מקנן על הקרקע בטונדרה פתוחה ויבשה עם ראות טובה; הקן הוא גומה רדודה מחצץ.
בתטולה ארבע ביצים (לעיתים רק שלוש) המוטלות בתחילת יוני, עם תקופת דגירה של 26–27 ימים; האפרוחים עוזבים את הקן בגיל 35–45 ימים.
הם נודדים לאזורי החריפה באזורי חוף ברחבי העולם.
בעולם החדש הם חורפים מדרום-מערב לקולומביה הבריטית ומסצ'וסטס דרומה לארגנטינה וצ'ילה, במערב העולם הישן מאירלנד ודרום-מערב נורווגיה דרומה לכל חוף אפריקה ועד דרום אפריקה, ובמזרח העולם הישן, מדרום יפן דרומה לאורך כל החוף הדרומי.
אסיה ואוסטרליה, עם פרטים בודדים שמגיעים עד לניו זילנד.
רוב הנודדים לאוסטרליה הם נקבות.
החופזי המנומר עורך באופן סדיר מסעות חוצי-יבשות מעל אסיה, אירופה וצפון אמריקה, והוא מזדמן נדיר על הקרקע.
הוא נוחת מדי פעם כאשר נאלץ לרדת בשל מזג אוויר קשה, או כדי לאכול על חופי אגמים גדולים מאוד כמו האגמים הגדולים, שם הוא חולף נפוץ.
צעירים לא מתרבים עד גיל שנתיים, והם בדרך כלל נשארים בשטחי החריפה עד הקיץ השני שלהם.
הם מחפשים מזון בחופים ובמשטחי גאות, בדרך כלל דרך באמצעות ראייה, בניגוד לרוב החופמים שמתבססים יותר על גישוש.
המזון מורכב מרכיכות קטנות, תולעים רב-זיפיות, סרטנים וחרקים.
הוא פחות חברותי משאר מיני החופזי, אינו יוצר להקות שיחור מזון צפופות, אלא ניזון בפיזור רחב על חופים, עם ציפורים מרוחקות אחת מהשניה.
עם זאת, הם ייצרו להקות צפופות על תאי גאות.
החופזי המנומר הוא מין חששן, ולרוב יהיה הראשון לקרוא קריאות אזהרה ולברוח בעת זיהוי סכנה מתקרבת, ובשל כך משמש כ"שומר תורן" בלהקות מעורבות של חופמאים.
בשל היותו מין נפוץ עם תפוצה כלל-עולמית, ובשל אזורי הקינון הארקטיים שלו, מתקשים באומדן מדויק של האוכולוסיה הכוללת של המין; אך משערכים אותה בכ-840,000 פרטים.
האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN) קבע כי רמת האיום על החופזי המנומר היא "ללא חשש".
זהו אחד המינים שעליהם חל ההסכם לשימור עופות מים נודדים אפריקאים-אירואסייתים (AEWA).
חוף סֶנְדִי נֶק הוא חוף מחסום (שרטון) המשתרע לאורך 10.5 קילומטרים וברוחב של 800 מ' לאורך מפרץ קייפ קוד, המגובה לאורך כל אורכו בדיונות גליות וביצת מלח ציורית.
זהו יעד לכל מיני פעילויות פנאי: שחייה בקיץ, טיולי הליכה כל השנה ודייג במים מלוחים.
הדיונות, המגיעות לגבהים של 33 מ', מהוות בית גידול לשועלים אדומים, עופות חוף ופרחי בר.
מארבע נקודות לאורך החוף, שבילי הליכה חוצים פנימה את הדיונות אל שביל העוקף את ביצת המלח.
דרך הגישה לחוף נמצאת בערך באמצע הדרך בין סנדוויץ' לבארנסטייבל על כביש MA 6A.
בסמוך לקצה המזרחי של השרטון, על הנקודה הנמוכה והמזרחית של סנדי נק, בכניסה לנמל ברנסטייבל, ניצב מגדלור סנדי נק בן יותר ממאה שנים, ובצדו בית השומר בן ששה חדרים.
במאה התשע-עשרה, ברנסטייבל הייתה נמל חשוב לדיג וציד לווייתנים וסחר חופי, וסנדי נק הייתה ביתם של הפועלים שניסו להפוך את הנמל לקידוחי חיפושי נפט.
ב-18 במאי 1826, אישר הקונגרס תקציב של 3,500 דולר עבור מגדלור בקצה המזרחי של סנדי נק, בנקודה המזרחית ביותר על השרטון המכונה ביץ' פוינט .
בהפגנת תמיכה, העיירה ברנסטייבל מכרה חבילה נדל"ן של שמונה דונם בדולר אחד בלבד עבור הקמת המגדלור.
ב-1 באוקטובר 1826, מגדלור סנדי נק, שעלותו בסך הכל הייתה לעת ההיא 2,911 דולר, נכנס לשירות.
בשנת 1857, נבנה מגדל הלבֵנים הנוכחי בגובה 14.5 מטרים, ממש מצפון לבית המקורי.
בשנת 1887, שני חישוקי ברזל ושישה עמודים אנכיים הוצבו סביב החלק המרכזי של המגדל "הסדוק מאוד", כדי לחזק אותו, ולמנוע ריקבון נוסף.
החישוקים והמוטות האלה נשארו, והעניקו למגדלור סנדי נֶק את המראה הייחודי שלו.
ההיסטוריה של המגדלור לפרטיה מתועדת עד לשנות החמישים.
בשנת 2003 הוקמה הוועדה לשיקום מגדלור סנדי נק, כדי להחזיר את המגדל למראהו הראוי, בסיוע אגף קייפ קוד של קרן המגדלור האמריקאית.
ב-20 באוקטובר 2007, שנת ה-150 למגדל הנוכחי שנבנה בשנת 1857, נראתה קבוצת תומכים על סיפונו של כלי שיט של Hyannis Whale Watch, שמסירה את המכסה מחדר הזרקור של המגדלור, המאפשר למשואה של סנדי פוינט להאיר שוב.
מופע זיקוקים מפתיע מאחורי המגדלור חתם את הערב.
בית הנפט של התחנה, שנבנה בשנת 1905, שוחזר בשנת 2008, ובשנת 2010 הותקנה משואה של דיודה פולטת אור (LED) בחדר הזרקור, שהגדילה את טווח האור מ-4.2 ל-10.4 מיילים ימיים.
"הקולוניה" של סנדי נק עדיין יושבת בסמוך לקצה של שרטון החול, עם כשני תריסר קוטג'ים, שרבים מהם בני יותר ממאה שנה.
אחד הקוטג'ים הראשונים שימש כמסעדה.
החוף עצמו ציבורי והוא אחד המקומות הפופולריים ביותר בקייפ קוד.
כמו רוב אם לא כל האזורים לאורך החוף, סנדי נק עבר שינויים גיאומורפולוגיים במהלך 150 השנים האחרונות.
כאשר נבנה המגדלור הנוכחי בסנדי נק בשנת 1857, הוא היה ממוקם בנקודה המזרחית ביותר של הסרטון.
כיום, המגדלור עומד יותר מ-606 מטר מערבית מהנקודה, הודות לקצב צבירה מהיר של השרטון.
הרבה מהחול הנשחק מהחוף הקדמי מובל על ידי הזרמים מזרחה ושוקע שם.
החוף שם אם כן,גמיש במיוחד.
בעשור האחרון, העיירה ברנסטייבל עשתה מאמצים מרובים לבלום את קצב השחיקה על ידי שימוש ביבוא חול.
מאמצים אלו סיפקו יציבות נאותה לטווח קצר לדיונות כך שחניונים, מערכת הספיגה, המזנון והשירותים לא נפגעו עד היום.
אבל זה לא יעיל מספיק עבור חוסן וקיימוּת חופית לטווח ארוך.
רק בדצמבר 2014 נוספו יותר מ-4,000 מטרים מעוקבים של חול מול הדיונות, בעלות של 90,000 דולר, ובחודש שלאחריו, הסופה ג'ונו סחפה את רוב החול הזה.
בעיירה בארנסטייבל בוחנים פתרונות פוטנציאליים לטווח ארוך עם מימון מענקים שהתקבל לאחרונה ממשרד מסצ'וסטס לניהול אזורי חוף.
חלק מהאמצעים הנבחנים עבור Sandy Neck כוללים תוכנית הזנת חופים ודיונות בקנה מידה גדול, בניית חומות ים ומבנים אחרים כדי לסייע בהגנה על קו החוף, ואולי העברה או הגדרה מחדש של מגרש החניה בהתבסס על אובדן דיונות עָתִידִי צפוי בשטח.
המחזור המשתנה ללא הרף של חול נע נמשך.
חופה היא סוג של גג עילי או מבנה הכולל כיסוי בד או מתכת צמוד, המסוגל לספק הצללה או מחסה מתנאי מזג אוויר כמו שמש, ברד, שלג וגשם.
חופה יכולה להיות גם אוהל, בדרך כלל ללא רצפה.
מקור המילה באנגלית מגיע מיוונית עתיקה מצירוף של המילים: κωνώπειον (משמעות המילה konópeion היא "מכסה להרחקת חרקים"), ו- κώνωψ (משמעות המילה konops "פרצוף-בצורת קונוס") עם המילה bahuvrihi שמשמעותה יתוש.
ייתכן שהאות o במילה הראשונה שהשתנתה לאות a נובעת מהשפעה של שם המקום קנופוס, מצרים שנחשבה בעבר לעיר של שפע וחיי מותרות.
חופות אדריכליות כוללות אמצעים המספקים הגנה מפני מזג האוויר, או כאלו המשמשים כקישוט בלבד.
חופות כאלו נתמכות על ידי המבנה שאליו הן מחוברות ולעיתים קרובות גם על ידי תמיכה קרקעית באמצעות שני עמודים ארעיים לפחות או עמודי תמיכה זקופים קבועים.
חופות יכולות גם לעמוד בזכות עצמן ללא תמיכה חיצונית של עמודים, כמו למשל בגזיבו מכוסה בד או חושה.
חופות בד יכולות להתאים לצורכי עיצוב שונים.
יש בדים מודרניים רבים העמידים לאורך זמן, בהירים, מתנקים בקלות, חזקים ומעכבי בעירה, בין היתר החומרים בהם משתמשים לצורך בניית החופות יכולים להיות ויניל, אקריליק, פוליאסטר או קנבס.
חומרים מודרניים המשמשים למסגרת מציעים יחסי חוזק-משקל גבוהים ועמידות בפני קורוזיה.
שילוב נכון של תכונות אלו יספק תוצר שעונה על צורכי בטיחות, חוזק, חיסכון ומראה אטרקטיבי.
חופות סולאריות הן פאנלים סולאריים המותקנים על חופות, שיכולים להיות חופה בחניון, מגרש חניה, גזיבו, פרגולה או פטיו.
חוף עם בית אדום (ידוע גם בשם: חוף) הוא ציור של האמן הנורווגי אדוורד מונק, אשר צויר בשנת 1904. היצירה מתארת נוף חוף שקט, בו מופיע בית אדום לצד עצים ושביל המוביל אל הים.
העבודה מתאפיינת בשימוש בצבעים חזקים ובהבעה רגשית האופייניים לסגנונו האקספרסיוניסטי של מונק.
הציור נוצר בתקופה בה מונק בילה זמן ניכר בנורווגיה, לאחר שנים של מגורים ועבודה בגרמניה ובפריז.
נושאי טבע ונוף חזרו והופיעו ביצירתו בתקופה זו, כשהוא משלב בהם תחושות של בדידות ושקט פנימי.
"חוף עם בית אדום" מדגים את יכולתו של מונק ללכוד את המתח הרגשי שבין האדם לסביבתו, גם בהיעדר דמויות אנושיות בולטות.
מבחינה סגנונית, היצירה עושה שימוש בקווים פשוטים ובצבעוניות עזה, המשדרים תחושת חופש וגישה אינטואיטיבית לציור.
היא נחשבת לחלק מהמעבר של מונק מסגנון סימבוליסטי מוקדם אל עבר אקספרסיוניזם בוגר יותר.
חוף קופלי הוא החוף הצפוני ביותר בנווה מדבר אנטארקטי, דרומית מערבית לכף בירד, האי רוס, אנטארקטיקה.
הוא מופה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, בשנים 1958–1959 ונקרא על שם גרם קופלי , ביולוג המשלחת שביקרה בכף בירד.
אזור אנטארקטי מוגן במיוחד מס' 116, נמצא מעל החוף.
אתר בשטח של קילומטר רבועי בחוף קופלי הוגדר כאזור ציפורים בעל חשיבות (IBA) על ידי BirdLife International משום שהוא תומך במושבה של כ-40,000 זוגות רבייה של פינגווין אדלי, הגדול מבין שלושה סוגי פינגווין בכף בירד.
לפי הערכות יש כ-140 זוגות רבייה של חמסן דרומי בטווח של קילומטר ממושבת הפינגווינים אדלי.
ניו קולג' ואלי שוכן מדרום לכף בירד, על מדרונות נטולי קרח מעל חוף קופלי.
הוא פונה לצפון-מערב ונושא מים מכיפת קרח של כף בירד במהלך הקיץ.
הוא מוגן כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מס' 116 משום שהוא מכיל כמה מקבוצות טחבי עלים העשירות ביותר, עם מיקרוביוטה ובעלי חיים נלווים באזור ים רוס.
חוֹפָמָאִים (שם מדעי: Charadriiformes) היא סדרה של עופות ימיים במחלקת העופות שהמינים הכלולים בה חיים בדרך כלל בנופי מים.
בסדרת החופמאים 83 סוגי עופות השייכים ל-18 משפחות המקובצות בשש תת-סדרות.
בישראל יש 11 משפחות, 33 סוגים ובהם 103 מינים.
המשותף לבני הסדרה הוא המבנה האנטומי של חלקים מסוימים בגולגולת, כמו: עצמות החך, הצוואר וחלק ממיתרי הקול.
נוצותיהם צפופות ומתאימות לחיים בסביבת מים.
רובם ניזונים מהחי עם תוספת מן הצומח.
תוחלת חייהם גבוהה יחסית לעופות אחרים בגודלם ומגיעה אצל חלקם אף ל-40 שנה.
הסדרה החלה להתפתח לפני כ-70 מיליון שנה.
הגדול בבני סדרה זו הוא שחף ימי (Larus marinus), שמוטת כנפיו 145–165 ס"מ ומשקלו עד 1.5–2 ק"ג.
השני, קרוב אליו מאוד בממדיו, הוא חמסן חום.
הקטנה ביותר בסדרה היא חופית זעירה (Calidris minutilla) שמשקלה 23–37 גרם.
מרבית החופמאים דוגרים על סלעים או על הקרקע.
השחפים והשחפיות מתרבים במושבות גדולות וצפופות.
החופמאים והאלקות מקננים בזוגות או במושבות דלילות.
החופמאים מקיימים מחזור קינון אחד בלבד בשנה ומטילים בו 1–4 ביצים.
צאצאי החופמאים הם אפרוחים פקוחי עיניים המכוסים בפלומה צפופה.
רוב האפרוחים עצמאיים וניזונים בכוחות עצמם מיד לאחר בקיעתם.
בין החופמאים נמצאו ציפורים נדירות אשר הגיעו לגיל מופלג, יחסית, לעופות אחרים.
סוגי מקורים שונים אצל החופמאים
משפחה פדיונומיים (Pedionomidae) - בה סוג ומין יחיד חופמי שדות (Pedionomus torquatus)
משפחה תנינניים (Pluvianidae) - בה סוג ומין יחיד תנינן מצרי (Pluvianus aegyptius)
משפחה דרומסיים (Dromadidae) - בה סוג ומין יחיד דרומס עקוד (Dromas ardeola)
משפחה חופמי-מגלן (Pluvianellidae) - בה סוג ומין יחיד חופמי מגלני (Pluvianellus socialis)
חוֹפִית הוא יישוב קהילתי בעמק חפר ליד העיר נתניה, המשתייך למועצה אזורית עמק חפר.
היישוב נבנה כחצי ק"מ דרומית לנחל אלכסנדר וסמוך לשפכו נמצא מושב מכמורת.
היישוב נמצא בגבול עמק חפר, על כביש החוף תל אביב-חיפה, בין נתניה וחדרה, סמוך לכפר ויתקין.
היישוב נבנה על חולות נודדים – דיונות, שהשתרעו מצפון למושב כפר ויתקין ועד נחל אלכסנדר.
רוב הבתים ביישוב נמצאים על מגרשים בגודל של בין חצי דונם לדונם.
חופית הוקם בשנת 1953 עבור עובדי ציבור, שנתנו שירותים ליישובים החקלאיים של עמק חפר.
המשפחות הראשונות עלו על הקרקע בשנת 1952 ובשנת 1955 הוכר היישוב רשמית כ"חופית".
השם ניתן בגלל קרבת היישוב לחוף הים התיכון, וכן על שם הציפור חופית.
ביישוב נמצא צריף היסטורי מתקופת המנדט.
צריף זה הוא שריד למחנה בריטי שהיה בחורשת אקליפטוסים בסמוך לקריית חיים והוא הועתק לחופית בסוף שנות ה-50 על ידי יושב ראש מועצת הפועלים בנתניה, מרדכי קוסובר.
הצריף שימש כמרכז קהילתי ליישוב הצעיר, בו שכנה מזכירות היישוב.
התנהלו בו ישיבות הוועד, נחגגו ימי הולדת והתכנסויות שונות.
הצריף משמש כמועדון נוער של חופית, פעולות וחוגים שונים לתושבים והוא נשמר ומתוחזק על ידי הוועד המקומי של היישוב
באתר הממוקם בחופית נמצאו שרידי מבנה מאבני כורכר מסותתות.
לפי המטבעות שנמצאו במקום, היישוב נוסד במאה השלישית לספירה.
בעת חפירת בור על ידי ילדים בני 12 מחופית- גיא צור ורן זוהר, נתגלו בובות של גבר ואשה, מפוסלות בעצם ארוכה של בעל חיים.
לבובות תלבושות ותסרוקות אופייניות לתקופה.
הזרועות חוברו לגוף בעזרת ציר מתכת שאיפשר להניע אותן.
בובות כאלה הן ממצא נדיר בארץ ושמשו למשחק ילדים.
ד"ר ספי פורת, יליד כפר ויתקין ותושב חופית, היה אחראי מטעם רשות העתיקות על אזור השרון.
הצייר והפסל דורון בר אדון
אורי אור – איש צבא ופוליטיקאי.
עפרי גופר – איש מוזיקה מחונן, עורך תוכניות המוזיקה של כאן 11, נולד בחופית.
מיה שביט – מייסדת מקהלת העפרוני
אורי שמחוני –איש צבא ומייסד חברת סולתם
חופי הכרך , הוא סרט משנת 1954 שביים איליה קאזאן, בכיכובם של מרלון ברנדו (שזכה בפרס אוסקר), לי ג'יי.
קוב ואווה מארי סיינט (שזכתה באוסקר לשחקנית המשנה).
התסריט מבוסס על מאבקו של חושף השחיתויות אנטוניו דה-וינסנזו עובד נמל שהעיד נגד מנהליו בוועדה ציבורית שהוקמה ב-1953 לפקח על נמלי הים בניו-יורק ובניו ג'רזי.
מרלון ברנדו בתור טרי מאלוי
אווה מארי סיינט בתור אידי דויל
קארל מולדן בתור האב פיט בארי
לי ג'יי קוב בתור מייקל ג'יי סקלי, הידוע גם כ"ג'וני פרנדלי"
רוד סטייגר בתור צ'רלי "הג'נטלמן" מאלוי
פט הנינג בתור טימותי ג'יי "קאיו" דוגן
לייף אריקסון בתור החוקר הראשי של ועדת הפשע
ג'יימס ווסטרפילד בתור ביג מק
פרד גווין בתור מלאדן "סלים" סקולוביץ' (ללא קרדיט)
מרטין בלסאם בתור ג'ילט, חוקר משני של ועדת הפשע
קתרין מקגרגור בתור אמו של עובד ים (ללא קרדיט)
פט הינגל בתור ג'וקו (ללא קרדיט)
נחמיה פרסוף בתור נהג מונית (ללא קרדיט)
הסרט מספר על נציג בולט של הריאליזם החדש בקולנוע האמריקאי של שנות החמישים, גיבור עממי, עובד פשוט בנמל ניו יורק, העומד בפני בעיה מוסרית קשה: האם להלשין לשלטונות על שחיתות של חברי האיגוד המקצועי וההנהלה, או לתת ידו לאנשי המאפיות שהשתלטו על האיגוד שבו גם הוא עצמו חבר.
יש הטוענים שבמאי הסרט, איליה קאזאן, ניסה להצדיק באמצעות סרטו זה את שיתוף הפעולה שלו עם המקרתיזם.
בו זמנית מפגין הסרט גם מודעות חברתית עמוקה, כשהוא בוחן לעומק את מעמדו החברתי של הגיבור.
בטקס פרסי האוסקר ה-27 זכו:
בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר זכה המפיק העצמאי סם שפיגל
איליה קאזאן זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר
מרלון ברנדו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר
לי ג'יי קוב היה מועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר
קארל מולדן היה מועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר
רוד סטייגר היה מועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר
אווה מארי סיינט זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר
באד שולברג זכה בפרס הסיפור והתסריט הטובים ביותר
ריצ'רד דיי זכה בפרס העיצוב
בוריס קאופמן זכה בפרס צילום הטוב ביותר - שחור-לבן
ג'ין מילפורד זכה בפרס עריכת הסרט הטובה ביותר
ליאונרד ברנשטיין היה מועמד לפרס פסקול הסרט הטוב ביותר לסרט דרמטי או קומי
חופית אלפינית (שם מדעי: Calidris alpina) היא מין של עוף ביצה ממשפחת החרטומניים אשר מקנן בחלקים הצפוניים של כדור הארץ.
החופית האלפינית ניזונה מסרטנים, חלזונות, תולעים וזחלי חרקים אותם היא תופסת בזריזות במקורה הארוך והכפוף.
גודלה של החופית האלפינית הוא 18–20 ס"מ והנקבה גדולה במעט מהזכר.
צבעיה של החופית האלפינית מתחלפים בהתאם לעונות השנה: נוצותיה צבועות בשחור וזהוב בקיץ ואפורות כאשר מגיע החורף.
קצה מקורה של החופית האלפינית מאונקל מעט.
כמו מיני חופית אחרים אין לה קרומי-שחייה בין אצבעותיה.
בעונת הרבייה, שהיא בין אוגוסט לאפריל, מטילה נקבת החופית 3–4 ביצים.
זוהו 10 תת-מינים של חופית אלפינית.
לישראל מגיעה בוודאות ובאופן סדיר חופית מתת-מין אחד (C.a.Alpina), והיא מוגדרת בארץ כחולפת וחורפת שכיחה.
מצב השימור של חופית אלפינית מוגדר ללא חשש.
חוּפּיה בע"מ הייתה חברת ספנות עברית בתקופת המנדט הבריטי, שפעלה במשך ארבעה חודשים בשנים 1933–1934. החברה הפעילה אונייה שהייתה בבעלות רב חובל אריה גרבנוב ונקראה "עמנואל", עד להיעלמותה בים על צוותה לאחר ארבעה חודשי פעילות.
החברה נוסדה ונרשמה באוגוסט 1933 על ידי רב חובל אריה גרבנוב בתל אביב, פלשתינה-א"י.
חופיה בע"מ הוקמה למימוש חזונו של גרבנוב להקמת צי סוחר עברי בארץ ישראל.
כתובתה הרשומה הייתה בבית משפחת גרבנוב ברחוב בוגרשוב 79, שכונת נורדיה, תל אביב.
תוכנית גרבנוב לפעילותה, כללה שלבים אחדים: ראשית, רכישת אונייה ורישומה תחת בעלות עברית ובספר נמל יפו כנמל הבית.
שנית, הנפת דגל צי עברי על האונייה שבבעלות החברה, ולא דגל צי מסחרי מנדטורי בפעם הראשונה בעת החדשה.
שלישית, העסקת צוות ימאים עברי ובכללו רב חובל, קצין סיפון, מכונאי וטבח מאנשי היישוב היהודי בארץ ישראל.
לבסוף הושקה האונייה להפלגה ראשונה בצי עברי, על פי חוקי השיט.
בהתאם לתוכנית, נרכשה האונייה עמנואל בספטמבר 1933 בנמל אולבורג שבדנמרק, טרם נרשמה בספר נמל יפו בבעלותה של חברת הספנות העברית, חוּפּיה בע"מ.
הפליגה דרומה לנמל אורהוס והועמסה במטען פולי סויה.
יצאה לאנטורפן שבבלגיה ביום 29 בספטמבר 1933. הפליגה עם צוות עברי-ארצישראלי ויהודי, בראשותו של רב החובל אריה גרבנוב, תחת דגל עברי חדש, דגל צי עברי מתחדש.
אחרי ארבעה חודשי הפלגות מטען, בהם מאמצי הידברות עם הימיה הבריטית בניסיון להוות "צי עברי, נספח לצי הסוחר הבריטי", יצאה ה"עמנואל" להפלגתה האחרונה ב-30 בינואר 1934 מנמל פול שבאנגליה ונעלמה עם חמשת אנשי צוותה ומטענה בימים, ומקום טביעתם לא נודע.
עקב אסון היעלמות העמנואל, האונייה היחידה בבעלות חברת הספנות חופיה, כשעל סיפונה המייסד והבעלים רב חובל אריה גרבנוב, לא חזרה החברה לפעילות.
חופים (במקור: Beaches) הוא סרט דרמה-קומית משנת 1988, בבימויו של גארי מרשל בכיכובם בט מידלר, ברברה הרשי, ג'ון הרד, ג'יימס ריד, ספולדינג גריי ולייני קאזאן.
עלילת הסרט מתארת את ידידותן המשתנה, המתפתחת וארוכת השנים של שתי נשים, האחת - זמרת מניו יורק, השנייה - עורכת דין מסן פרנסיסקו, על רקע מחלתה הקשה של אחת מהן.
בהוליווד בול עורכת הזמרת המצליחה ססיליה, "סיסי", קרול בלום (בט מידלר) חזרה לקראת הופעה קרובה.
בעיצומן של החזרות היא מקבלת לידיה פתק ועוזבת בחיפזון רב את החזרות.
סיסי מגיעה לשדה התעופה ומנסה לתפוס טיסה לסן פרנסיסקו, אך לא מצליחה בשל תנאי מזג אוויר קשים.
בלית ברירה, היא שוכרת רכב ונוהגת בעצמה, בלילה סוער וגשום, מלוס אנג'לס לסן פרנסיסקו.
במהלך הנסיעה היא משחזרת בזכרונה את פרשת יחסיה עם הילרי, חברתה הטובה ביותר.
הסיפור מתחיל בשנת 1958, מתחת לטיילת החוף של אטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי, שם פוגשת סיסי בת ה-11 (מים ביאליק) בבת-העשירים הילרי ויטני (מרסי לידס), אשר הלכה לאיבוד.
סיסי נמצאת שם עם אמה, ליאונה בלום (לייני קאזאן).
השתים הגיעו לאודישן עבור סיסי, והן לוקחות אתן את הילרי.
הילרי מוחזרת לבית המלון בו מתארחת משפחתה, והשתיים נפרדות - לא לפני שהן מחליטות לשמור על קשר בהתכתבות.
סיסי ואמה חוזרות לניו יורק, בעוד הילרי חוזרת עם משפחתה לסן פרנסיסקו.
שתי הילדות גדלות בנפרד, האחת בחוף המזרחי והשנייה - בחוף המערבי, וממשיכות לכתוב זו לזו באופן קבוע, ולעדכן אחת את השנייה על הקורות בחייהן.
לאחר כעשר שנים, בלילה אחד, נכנסת אל תוך בר ניו-יורקי - בו מופיעה סיסי - הילרי (ברברה הרשי), כשהיא בוגרת, לאחר שסיימה לימודי משפטים באוניברסיטת סטנפורד.
השתיים נפגשות בהתרגשות וסיסי מזמינה את הילרי לגור אתה בדירתה הקטנה והעלובה.
הילרי מקבלת עבודה כעורכת דין באגודה לזכויות האזרח.
סיסי - שמופיעה בברים וחולמת על קריירה כזמרת ושחקנית - עובדת לפרנסתה בתור מברק מזמר.
במהלך עבודה זו היא מגיעה אל דלת ביתו של ג'ון פירס (ג'ון הרד), כדי לשיר לכבוד יום הולדתו.
קולה מוצא חן בעיני ג'ון.
הוא מציג את עצמו כמנהל האמנותי ובמאי של קבוצת שחקנים בשם "פלקון", ומזמין את סיסי להצטרף ללהקה.
בהמשך, סיסי והילרי מתחרות זו בזו על ליבו של ג'ון, תוך שהן מפתחות טינה עזה זו לזו.
הילרי מקבלת הודעה כי אביה חולה, והיא חוזרת לסן פרנסיסקו על מנת לטפל בו.
בסופו של דבר אביה נפטר.
הילרי מתראה עוד ועוד עם עורך דינו של אביה, מייקל אסקס (ג'יימס ריד) והשניים מתאהבים ומתחתנים.
בינתיים, בניו יורק, סיסי וג'ון מבלים זמן רב ביחד, מתחילים לצאת, ובסופו של דבר מתאהבים ונישאים זה לזו.
הזמן חולף, וסיסי הופכת להיות שחקנית מפורסמת ומצליחה בברודוויי.
הילרי מגיעה לניו יורק ביחד עם בעלה, על מנת להיפגש עם סיסי ולצפות במחזמר בכיכובה.
בין השתיים פורץ עימות, שכן מצד אחד סיסי מאוכזבת מכך, שהילרי נטשה את הקריירה שלה כעורכת דין בתחום זכויות האזרח, כדי להיות עקרת בית.
מצד שני, הילרי מקנאה בסיסי, שהגשימה את חלום הקריירה שלה וגם זכתה בג'ון כבעל.
השתיים נפרדות זו מזו בכעס והקשר ביניהן נפסק.
לאחר כמה שנים ג'ון מחליט להתגרש מסיסי.
לדבריו, הם התרחקו, היא אנוכית, וגם אובססיבית בנוגע לקידום הקריירה שלו, בעוד הוא מסופק במקומו, כבמאי תיאטרון "הפלקון".
סיסי הפגועה נוסעת לפלורידה להתנחם אצל ליאונה, אמה, שבוחרת דווקא להאיר את עיניה בחסרון העיקרי שלה - הצורך האינסופי שלה בתשומת לב.
תכונה זו מתישה כל מי שנמצא איתה בקשר, כולל ליאונה עצמה.
סיסי אוספת את השברים וממשיכה בקריירה המוזיקלית המצליחה שלה.
בינתיים, הילרי מגלה שמייקל בוגד בה, כאשר היא מקדימה לחזור לביתה מסוף שבוע ומוצאת אותו אוכל ארוחת בוקר עם אישה אחרת.
היא עוזבת אותו מיד, ובהמשך הם מתגרשים והוא נישא לאישה האחרת.
זמן קצר לאחר האירוע הקשה הילרי רואה מודעה בעיתון, המבשרת על סיבוב הופעות של סיסי בסן פרנסיסקו.
זאת על אף שהקריירה שלה נמצאת בירידה.
הילרי מגיעה לאולם החזרות בו נמצאת סיסי, והן מיישרות את ההדורים ביניהן ומתפייסות.
סיסי מספרת על גירושיה מג'ון, והילרי מספרת על פרידתה ממייקל ועל כך שהיא בהריון ממנו.
מייקל מתנער מההריון והילרי החליטה ללדת ולגדל את הילד לבדה.
סיסי מציעה את עזרתה, ונשארת לגור עם הילרי במשך כל ההריון.
סמוך למועד הלידה סיסי מקבלת הצעה אטרקטיבית, שעשויה להזניק מחדש את הקריירה שלה - לככב בתפקיד ראשי בתיאטרון ה"פלקון", תחת בימויו של ג'ון.
סיסי מחליטה לקבל את ההצעה וחוזרת לניו יורק, אך מגיעה לסן פרנסיסקו בזמן ללידת בתה של הילרי, ויקטוריה-ססיליה.
הילרי מגדלת לבדה את ויקטוריה, שגדלה להיות ילדה צעירה (גרייס ג'והנסטון), עד אשר היא חווה התקף נשימתי ומתמוטטת.
היא מובהלת לבית החולים, שם היא מאובחנת עם מחלת לב קרדיומיופתיה, וחייבת לעבור השתלה.
הילרי נרשמת ברשימה לצורך מציאת תורם, אך מודעת לכך שהסיכוי לכך קלוש.
היא לומדת עוד ועוד על המחלה, מבינה שקרוב לוודאי לא תחלים ממנה והיא נכנסת למצב של דיכאון.
לבקשתה של הילרי, סיסי מתלווה אליה ואל ויקטוריה לנופש בבית הנופש שבבעלותה משפחתה, שעל חוף הים.
בהדרגה, ויקטוריה וסיסי מתקרבות זו לזו, וסיסי מזמינה את ויקטוריה לצפות בה, בהופעתה בהוליווד בול.
סיסי נוסעת ללוס אנג'לס, על מנת לערוך חזרות, בעוד הילרי, בחזרה בביתה שבסן פרנסיסקו, אורזת לוויקטוריה מזוודה, לצורך נסיעתה להופעה.
כאשר ויקטוריה חוזרת לחדרה, היא מוצאת את אימה מעולפת על הרצפה ומזעיקה עזרה.
סיסי מגיעה בבהלה לבית החולים.
הילרי מבקשת ממנה כי תארגן שישחררו אותה, מאחר שהיא לא רוצה שוויקטוריה תראה אותה במצבה הנוכחי.
השלוש חוזרות אל בית הנופש (שם בילו בקיץ האחרון שלהם) וסיסי עושה כל שביכולתה, על מנת שהרגעים האחרונים בחייה של חברתה הטובה ביותר יהיו נוחים ומהנים ככל האפשר.
סצנה זו נחתכת אל בית עלמין, בו מתקיימת לווייתה של הילרי.
לאחר הלוויה, סיסי לוקחת את ויקטוריה לביתה של הילרי.
סיסי מספרת לוויקטוריה כי בצוואתה, הילרי ביקשה כי ויקטוריה תעבור לגור ביחד עם סיסי, אולם קיימים קרובי משפחה רבים שמוכנים לאמץ ולגדל אותה.
ויקטוריה מחליטה ללכת ולגור עם סיסי.
לאחר שנקבע מועד חדש להופעתה, סיסי מופיעה סוף סוף בהוליווד בול, כאשר ויקטוריה צופה בה מאחורי הקלעים, כשהיא שרה את אותו השיר ששרה באודישן, ביום שבו נפגשה לראשונה עם הילרי, באטלנטיק סיטי.
בירידתה מהבמה, כשהיא אוחזת בידה של ויקטוריה, סיסי מתחילה לספר לה את מאורעות אותו היום (כפי שתוארו בתחילת הסרט).
שם השחקן/ית שם הדמות הערות בט מידלר ססיליה "סי.סי." קרול בלום ברברה הרשי הילרי ויטני ג'ון הרד ג'ו פירס בעלה (לשעבר) של סי.סי.
לייני קאזאן ליאונה בלום אימה של סי.סי.
ג'יימס ריד מייקל אסקס בעלה (לשעבר) של הילרי גרייס ג'והנסטון ויקטוריה סיסיליה אסקס ביתם של הילרי ומייקל מים ביאליק ססיליה "סי.סי." קרול בלום (גיל 11) מרסי לידס הילרי ויטני (גיל 11) קרול וויליארד וסטה דודתה של הילרי ניקי פלאנט אייריס נבחנת לינדה גודפרנד גברת מיאנדובסקי אמה של אייריס
שיר הנושא של הסרט - "הרוח שמתחת לכנפיי" (במקור: Wind Beneath My Wings), בביצועה של בט מידלר - הפך ללהיט וזכה בשני פרסי גראמי בשנת 1990 (שיר השנה ואלבום השנה).
הסרט זכה לביקורות שליליות בעיקר, ולציון 29% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 24 ביקורות.
בשנת 2017 נוצר סרט הטלוויזיה "חופים" כרימייק לסרט זה.
בסרט, בבימויה של אליסון אנדרס, על פי תסריט מאת בארט בייקר וניקול בקווית', מככבות אידינה מנזל וניה לונג.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ברשת Lifetime ב-21 בינואר 2017.
"חופים הם לפעמים" (ובחלק מקובצי שירה: "חופים") הוא שיר של המשורר הישראלי נתן יונתן.
ראה אור בין השאר באסופת שיריו מבחר שירים, 1980-1940.
השיר נכתב בשנת 1943 כאשר שהה יונתן באימוני פלמ"ח בחוות חפציבה, שעל גדות נחל חדרה.
הוא טייל עד מוצא הנחל לים והבחין כי מימי הנחל אינם מגיעים עד הים ונבלעים בחול מרחק קצר לפני קו החוף.
השיר הולחן על ידי נחום היימן, ויונתן שינה במקצת את מילות המקור כדי להתאימן ללחן.
סגנון השיר, כמו בשיריו האחרים של יונתן כגון כמו בלדה, הוא כסגנון דיבור ושיח בין בני אדם.
נושאי השיר הם מנעד הרגשות בהיעדרם של דמויות הקרובים, האהובים ובני המשפחה.
כמו בשיריו האחרים, המשורר משתמש בדימויי מקווי מים וסביבתם בטבע, כגון ים, נחל, חוף, חול, אבן, צדפים ושחפים, כדי לתאר תחושות "געגועים", "לב שבור", ו"נטוש ובלי כוחות", כמצבי נפש, הבאים בעקבות חסרונם של האהובים.
בדימוי הצדף או הצדפה הקעורה עושה המשורר שימוש כפול; "החוף" או "החופים" הם האני או העצמי, והביטוי להם הוא רק מתוך העצמי הכנה - "הים" ו"הצדף" הוא מחד דימוי לגעגועים אל הזולת:
ומאידך, הצדפים בשירו הם מטפורה להוויות נפשיות עצמיות: רגשות ומחשבות, שמכילים את זכרונותיו שלו, ובהם זכרונות ימי צעירותו:
בשיתוף המטאפורי הלזה, ייתכן שהמשורר רומז להוויה הנפשית המשותפת, הכוללת את האני והזולת יחדו, גם אם המפגש הממשי שלהם נקטע.
השיר נעשה לאחד מהמוכרים בזמר העברי וזכה לביצועים רבים, בין השאר של "האחים והאחיות", חוה אלברשטיין, אריק איינשטיין, שלישיית המעפיל, אורנה ומשה דץ ולהקת הנח"ל.
צירוף המילים: "חופים הם לפעמים" שכיח בתרבות העברית מחוץ להקשרו הספרותי המקורי, במיוחד בהקשר של תמורות אקולוגיות ושמירת הסביבה.
בשנת 1984 הפיק נחום היימן מופע של לחניו, ובחר לכנותו בשם "חופים", כמילתו הראשונה של השיר.
על חופי ישראל נמנים החופים לאורך הים התיכון - 196 ק"מ, חוף סובב כנרת - 56 ק"מ, החוף המערבי של ים המלח - 40 ק"מ (בגבולות הקו הירוק) וחופי מפרץ אילת - 14 ק"מ.
מרבית שטחי החופים בישראל הם בבעלות ציבורית.
חופי ישראל מתאפיינים במגוון ביולוגי ובמערכות טבעיות ייחודיות, בנופים תת-ימיים מרשימים בעלי ערכים אקולוגיים ואסתטיים.
עם זאת, חופים אלה מאוימים תדיר מזיהום שמקורו בים וכזה שמקורו ביבשה.
אורך הסביבה החופית בישראל, שנותר לרווחת התושב - למטרות נופש, חינוך, מדע ומחקר, לאחר שהופקעו ממנו שטחים לצורכי תשתיות וצורכי ביטחון הוא מן המצומצמים בעולם, כדי 2 ס"מ לתושב.
רצועת חופי הים התיכון לאורך ישראל היא רצועת החוף הארוכה ביותר בישראל, והיא משתרעת לאורך 196 ק"מ.
כ-50 ק"מ מתוכם סגורים בפני הציבור לצורכי נמלים, תחנות כוח, תשתיות וביטחון.
אורך החופים המוכרזים כחופי רחצה (עם מציל) הוא כ־17 ק"מ, ובכל עונת רחצה נמנים בחופים עשרות מיליוני ביקורים.
מועצות אזוריות – מטה אשר, חוף הכרמל, עמק חפר, חוף השרון, גן רווה, חבל יבנה, באר טוביה, חוף אשקלון.
לאורך חופי הים התיכון בישראל נמצאים אתרים רבים הסוגרים רצועות חוף שונות בפני הציבור הרחב.
בין האתרים השונים בחופי ישראל נמצאים:
נמלי ים – נמל חיפה, נמל מספנות ישראל, נמל המפרץ, נמל הקישון, נמל חדרה, נמל הדרום, נמל אשדוד ונמל אשקלון.
מרינות – נמל עכו, מעגנת שביט, מעגן מכמורת, מרינה הרצליה, מרינה תל אביב, נמל יפו, מרינה אשדוד ומרינה אשקלון.
מתקנים צבאיים וביטחוניים – מכון דוד רפאל, בסיס חיל הים חיפה, בה"ד חיל הים, בסיס חיל הים עתלית, מטווח 24, בסיס חיל האוויר פלמחים, בסיס חיל הים אשדוד.
תחנות כוח – תחנת הכוח חיפה,תחנת הכוח אורות רבין, תחנת הכוח רדינג, תחנת הכוח אשכול, תחנת הכוח דוראד, תחנת הכוח רוטנברג.
מתקני התפלה – מתקן התפלה חדרה, מתקן התפלה שורק, מתקן התפלה פלמחים, מתקן התפלה אשדוד, מתקן התפלה אשקלון.
גנים לאומיים – גן לאומי ראש הנקרה, גן לאומי אכזיב, גן לאומי שקמונה, גן לאומי תל דור, גן לאומי קיסריה, גן לאומי נחל אלכסנדר, גן לאומי חוף השרון, גן לאומי אפולוניה, גן לאומי סידני עלי, גן לאומי חוף פלמחים, גן לאומי תל אשקלון.
שמורות טבע – חוף ראש הנקרה, חוף גלים, חרבת קרתא, חוף דור הבונים, תל דור, שפך נחל דליה, חוף נחל תנינים, חוף גדור, חולות יבנה, חולות ניצנים, חולות זיקים.
גנים ושמורות ים – ראש הנקרה-אכזיב, איי חוף ראש הנקרה, שקמונה, ראש הכרמל, דור-הבונים, איי חוף דור ומעגן מיכאל, ים קיסריה, ים גדור, גלישת פלמחים, ים אבטח, שקמה.
אחרים – שביל הים, המכון הלאומי לאוקיינוגרפיה, מבצר עתלית, מלח הארץ, תל תנינים, כפר הדייגים, פארק החוף, נמל תל אביב, פארק צ'ארלס קלור, פארק מדרון יפו, אשדוד ים.
נחלים – נחל כזיב, נחל שעל, נחל געתון, נחל בית העמק, נחל יסף, נחל נעמן, נחל קישון, נחל דליה, נחל תנינים, נחל חדרה, נחל אלכסנדר, נחל פולג, נחל הירקון, נחל שורק, נחל לכיש, נחל שקמה.
חופים נפרדים – חוף שירת הים, חוף הנפרד עכו, חוף השקט, חוף נאות חיים, חוף הנפרד חדרה, חוף קריית צאנז, חוף הנפרד הרצליה, חוף נורדאו הנפרד, חוף הנפרד בת ים, חוף הנפרד ראשון לציון, חוף הנפרד אשדוד, חוף הנפרד אשקלון.
הכנרת מהווה אתר נופש ובילוי פעיל.
המתעסקת בפעילות ימית ובשיט, ובפעילות חברתית.
מעט מהחופים פתוחים לקהל הרחב ללא תשלום, על אף החוק שבעניין שמתיר גביית תשלום רק בעבור הסדרת חניה.
מבקר המדינה, בדו"ח מיוחד, מצא, כי מעשית הכניסה חינם רגלית מנועה בחלק גדול מהחופים.
השביל מסומן בסימון שבילים לבן-סגול-לבן.
נכון לשנת 2010 הוכשרו שבילים באורך של כ-30 קילומטר סביב האגם, שהיקפו הכולל מגיע לכ-60 ק"מ.
באפריל 2011 נפתח שביל הליכה בגליל שביל ישו.
שביל זה מהווה רשת של שבילי הליכה, דרכי עפר ושבילי אופניים שמחברים מרכזיים הקשורים בתולדות ישו והנצרות.
השם צליחה מעט מטעה, שכן מדובר במשחה באורך 1.5, ו-3.5 ק"מ (עד 4.2 ק"מ, תלוי במפלס) ולא חציית מרכזו של האגם.
בינואר 2010 התקיים האירוע בפעם ה-33. אחת לשנה מתקיימת גם הקפת הכנרת באופניים.
יישובים – טבריה, עין גב, מעגן, דגניה א', דגניה ב', גינוסר, האון, מגדל, מושבת כנרת, קבוצת כנרת.
מועצות אזוריות –גולן, עמק הירדן, גליל תחתון.
גנים לאומיים – גן לאומי כפר נחום, גן לאומי כורסי, גן לאומי חוף כורסי, גן לאומי סוסיתא, גן לאומי חמת טבריה, גן לאומי בית ירח.
שמורות טבע – הבטיחה, חוף כורסי, סוסיתא.
אחרים – שביל סובב כנרת, שביל ישו, דרך הבשורה, נמל עין גב, תיכון בית ירח, צמח, בית גבריאל.
חופים נפרדים – חוף הנפרד, חוף כינר.
רצועת חוף אילת לאורך מפרץ אילת בגבולות ישראל משתרעת לאורך 14 ק"מ.
כיום, אילת היא היישוב היחיד בישראל לחופי המפרץ, והיא משמשת כעיר נמל ותיירות מרכזית.
שמורות טבע – חוף האלמוגים.
שמורות ים – ים האלמוגים, הים הדרומי באילת.
אחרים – טיילת פעמי השלום, לגונת השלום, מרינה אילת, בסיס חיל הים אילת, נמל אילת, ריף הדולפינים, מרינה חוף אלמוג, פארק המצפה התת-ימי.
חופים מוכרזים – חוף הרודס, חוף צפוני מערבי.
חופים נפרדים – החוף הנפרד.
חופי ים המלח לאורך ישראל כוללים את החוף המערבי של ים המלח לאורך אגנו הצפוני ואגנו הדרומי.
כמו כן, כיום, אורך חופי ים המלח לאורך האגן הצפוני מצטמצם באופן עקבי בעקבות ייבושו של הים.
רצועת אגן ים המלח הדרומי כוללת בין היתר את חופי היישובים ומתחמי התיירות: חופי נווה זוהר, חופי חמי זוהר, חופי עין בוקק, - כולם שייכים למועצה אזורית תמר.
כמו כן, רצועת אגן ים המלח הצפוני כוללת בין היתר את היישוב עין גדי (השייך למועצה אוזרית תמר).
חוק שמירת הסביבה החופית של הים התיכון, הכנרת ומפרץ אילת אינו עוסק סוגיית שיקום ים המלח וחופיו שאמורה לבוא על פתרונה במסגרת תמ"א 13 לים המלח וחופיו וחוק זיכיון ים המלח.
יישובים – בית הערבה, אלמוג, קליה, מצפה שלם, אבנת, עין גדי, נווה זוהר, עין תמר, נאות הכיכר.
מועצות אזוריות – מגילות ים המלח, תמר.
גנים לאומיים – גן לאומי מלחת סדום, גן לאומי מצדה.
שמורות טבע – עינות צוקים, קנה וסמר, עין גדי, מדבר יהודה, מלחת סדום.
אחרים – מצוקי דרגות, עין בוקק, טיילת ים המלח, חמי זוהר, הר סדום, אשת לוט, מרכז מבקרים משה נובומייסקי, מפעלי ים המלח.
חופים מוכרזים – חוף קליה, חוף ביאנקיני, חוף נווה מדבר, חוף מרדיאן, חוף מלון הוד, חוף צל הרים, חוף קראון פלזה, חוף לוט, חוף אשת לוט, חוף עין בוקק, חוף מלון דניאל, חוף סולריום, חוף קיסר, חוף בינלאומי, חוף לאונרדו קלאב, חוף חמי זוהר, חוף לאונרדו פלאזה.
חופים נפרדים – חוף הנפרד.
שטח הסביבה החופית נתון ללחצי בנייה, כרייה ופיתוח מצד יזמי נדל"ן, רשויות מקומיות והמדינה, ולמאמצי שימור והנגשה לכלל התושבים באמצעות פיתוח בר קיימא, מצד הגופים הרשמיים האמונים על הגנת הטבע והסביבה ואלו של החברה האזרחית.
ניגוד העניינים מקורו בתובנות חברתיות ואקלוגיות חדשות הרואות במשאבי הטבע נכס השייך לכלל הציבור ולא ככזה שיכול להיות מופקע להנאתם של בעלי יכולת מעטים ומעלות על נס שימור מגוון ביולוגי ונופי.
עולה טענה נגד מינהל מקרקעי ישראל שהיה יכול לנצל את העובדה שבישראל מרבית שטחי החופים הם בבעלות ציבורית ולא פרטית כמו ברבות ממדינות האזור, כדי לבטל תוכניות בנייה ישנות בחופים, שלא מומשו.
בחודש פברואר 2019, למרות הביקורת, הטענות וההתנגדות של המשרד להגנת הסביבה, אושרה תוכנית מתאר ארצית להקמת חמש מרינות חדשות לאורך חופי ישראל (נהריה, חיפה, נתניה, חדרה ותל אביב-יפו) וכן להרחבת מרינות קיימות.
בסך הכל, צפויה תוספת של כ-5000 מקומות עגינה נוספים.
תוכנית המתאר אמורה לתת מענה לביקוש הצפוי למקומות עגינה עד שנת 2040 על פי תחזיות גידול אוכלוסייה ושיקולים דמוגרפיים אחרים.
דו"ח המבקר חזר על הוראה זו גם ב-2013 משום שהמינהל התעלם מהבקשה.
חוקים סביבתיים ותוכניות מתאר ארציות
בטיחות בחופי ישראל היא תחום מרכזי הנשען על עבודתם המסורה של מצילי הים, האחראים לשמירה על חיי המתרחצים בחופי הרחצה.
עבודת המצילים כוללת ערנות מתמדת, שימוש ברמקולים לאזהרת רוחצים, הנפת דגלים לציון רמת הסכנה (לבן – רחצה מותרת, אדום – ים מסוכן, שחור – רחצה אסורה, סגול – אזהרה ממדוזות), ותיחום אזורים בטוחים באמצעות שלטים וחבלים להגנה מפני זרמים, מערבולות ובורות.
ההכשרה למצילי ים דורשת תעודת מציל בריכה מוקדמת, כושר גופני גבוה, ולימוד נושאים כמו תורת ההצלה, עזרה ראשונה והתמודדות עם תנאי ים משתנים.
למרות זאת, המצילים נתקלים בסיכונים כמו פציעות במהלך פעולות הצלה.
בשנים האחרונות פותחו טכנולוגיות חדשניות, דוגמת מערכות מצלמות למוניטור בזמן אמת, המסייעות בזיהוי סכנות ומיפוי מיקומי רוחצים, ובכך משפרות את בטיחות החופים.
זיהום ימי משפיע על מי השתיה, משום מיקומם של מתקני התפלה בישראל לחופי הים התיכון, על המגוון הביולוגי, תיירות, נופש ועל ענף הדיג.
זיהום ימי בישראל מתייחס לעיתים גם לזיהום של חוף הים עצמו.
כמו כן, הים התיכון הוא אגן סגור, במיוחד בחלקו המזרחי ולכן קצב יציאת המזהמים מהים התיכון ומיהולם באוקיינוס הוא קטן.
ב-17 בפברואר 2021 נגרם אסון סביבתי לחופים, לים ולטבע לאורך כל חופי ישראל בים התיכון.
מעריכים שזהו אחד האסונות האקולוגיים החמורים ביותר שפגעו בישראל מאז הקמתה.
הפרת איזון תהליך פיזור החול הבונה את רצועת החוף
חופית כהת-חזה (שם מדעי: Calidris melanotos) הוא מין של עוף מהסוג חופית.
נפוצה בעיקר בחופי ים ובבורות ביוב.
החופית כהת-החזה ניזונה מתולעים, פרוקי-רגליים, רכיכות, סרטנים וחרקים.
רוב החופיות כהות-החזה חיות באמריקה בעיקר, וכן גם באסיה.
נפוצות בחופי האוקיינוס האטלנטי, ניתן למוצאן בחורף, ובסתיו.
חופית לבנה (שם מדעי: Calidris alba) היא מין של עוף מהסוג חופית ממשפחת החרטומניים.
בעת הנדידה היא יכולה כמעט להכפיל את משקלה.
החופית הלבנה מתרבה בקוטב הצפוני, ונודדת לטווחים ארוכים, עד לדרום אמריקה, דרום אירופה, אפריקה ואוסטרליה.
בחורף היא חברתית מאוד, ומתקבצת בלהקות גדולות בחופים.
היא שונה במראה ממיני חופיות אחרים, לכן סווגה בעבר כסוג נפרד - Crocethia; .
עם זאת, מחקרים אחרונים קבעו, כי יש לה קירבה גנטית מספקת למיני חופיות אחרים מהסוג Calidris על מנת להיכלל בסוג זה.
כמשתמע משמה, רוב גופה של החופית הלבנה לבן.
כנפיה מנומרות בצבע חום עדין, מקורה העבה שחור ועיניה שחורות.
התנהגות אופיינית לחופית הלבנה היא ריצה לאורך חופים עם תנועת רגליים המזכירה דיווש, ועצירה על מנת לתפוס חרק.
החופית ניזונה בעיקר מסרטנים ומחסרי חוליות ממינים שונים.
באביב, החופיות הנודדות לדרום אמריקה ניזונות ממספר עצום של ביצי סרטן זנב-חרב במפרץ דלאוור.
באביב, חלק מהחופיות מגיעות לאזורי הרבייה שלהן באזור הארקטי, שם הנקבות מטילות 3–4 ביצים.
באזור הארקטי החופיות ניזונות בעיקר מחרקים ומחומרים צמחיים.
חופית טֶמִּינְק (שם מדעי: Calidris temminckii) הוא מין של עוף מהסוג חופית ממשפחת החרטומניים.
חופית טמינק ניזונה מחרקים, תולעים, וסרטנים קטנים.
והיא נפוצה בעיקר בבריכות מים ובמשטחים בוציים.
החופית נפוצה באירופה, אסיה ואפריקה.
חופית מגלית (שם מדעי: Calidris ferruginea) הוא מין של עוף מהסוג חופית ממשפחת החרטומניים.
חופית זו היא נודדת יבשתית.
היא נודדת בעיקר בחורף באפריקה, אבל גם בדרום-מזרח אסיה ובאוסטרליה.
משם היא נודדת לצפון אמריקה.
מזון החופית הם חרקי מים תולעים וסרטנים.
חיה בעיקר בבריכות מים רדודות ובחופי ים, מקום מוצאה הוא אירופה, אסיה, וצפון אמריקה.
החופית גדולה יותר מסוגי הביצניות ב-19.5-21 ס"מ.
היא בעלת צוואר ורגליים ארוכים, מקור ארוך ועגול, ראש מפוספס, ועיניים שחורות.
גב כהה עם כתמים לבנים ואפור בהיר ומקור שחור דק וארוך.
חופית ימית (שם מדעי: Calidris maritima) הוא מין של עוף מסוג חופית ממשפחת החרטומניים.
חופית ימית ניזונה מחרקים ותולעים.
מוצא החופית היא ביבשת אירופה, החופית חיה לרוב בחופי ים.
חופית מפוספסת (שם מדעי: Aphriza virgata) היא מין של עוף ממשפחת החרטומניים.
בעבר סווגה כמין יחיד בסוג Aphriza אך כיום ממויינת לסוג חופית (עוף).
אזור הרבייה הוא בסלעי טונדרה באלסקה ויוקון.
הנקבה מטילה 4 ביצים על הקרקע ומכסה אותם בצמחייה.
שני ההורים משגיחים על הגוזלים שדואגים להזין את עצמם.
החופיות נודדות מעל חופי האוקיינוס השקט מצפון אמריקה לדרומה, מדרום אלסקה ועד לארץ האש.
ישנן תקופות בשנה בהן החופיות ניזונות מרכיכות מסרטנים קטנים.
גבן כהה-אפור עם נקודות לבנות ושחורות.
על רגליהן הצהובות פס שחור והן בעלות פסים כהים על ראשן החום.
יש להן כתמים כהים על הגחונן הלבן.
מקורן דק ובצבע שחור-צהבהב ובטנן לבנה.
חופית מנוקדת או חוֹפִית נְקֻדָּה (שם מדעי: Echinolittorina punctata) הוא חילזון שתפוצתו בים התיכון ובמזרח האוקיינוס האטלנטי מספרד בצפון ועד החלק הדרומי של מערב אפריקה.
קונכייתו כשל חופית חיוורת, אך צורתו פחות ביצית, בעלת פיתולים קמורים, חלקים ופתח עגלגל.
אורכה של הקונכייה עד 10 מ"מ וצבע פניה משתנה בגילאים השונים בחיי החופית: חופתיים צעירים אורכם עד 2 מ"מ וצבע פני הקונכייה בדרך כלל שחור.
בחופתיים הבוגרים, לעומת זאת, נפוץ יותר דגם משבצות שחור-לבן.
החופית המנוקדת שכיחה מאוד על סלעי החוף ומופיעה בעיקר באזור העל-כרית - אזור הנמצא מחוץ לתחום השפעתן של תנודות הגאות והשפל.
אזור זה אינו מתכסה או נשטף במים כל ימות השנה, ורק רסס ימים נוחת עליו בעת שבירת הגלים.
החופית המנוקדת פעילה בקיץ ומצויה בתרדמת בחורף והיא ניזונה מגירוד אצות מסלעים בעזרת מִשְׁנֶנֶת (רָדוּלָה; מעין לשון ארוכה באמצעותה החופית מצליחה לחדור לסלע ולתפוס את מזונה).
שעות רעייתן העיקריות הן שעות הבוקר המוקדמות ושעות הערב.
החופיות מחליקות על סוליית רגליהן במהירות ניכרת, עד 2 מטר בשעה.
+ חוֹפֵי יַרְדֵּן גרסת האחים והאחיות התזכרי ליל אביב?חופי ירדן
אשקיף אל על-האור מה רב,
"חוֹפֵי יַרְדֵּן" הוא אחת מארבע הטיוטות שכתבה רחל המשוררת.
סגנון השיר ותוכנו תואמים את תקופת שהותה בדגניה.
מלבד הנוסחה הרשמית, קיימת לשיר גם נוסחה משנית.
השיר בנוי משלושה בתים ומחורז בחריזה חובקת.
בשירה זה מחפשת רחל המשוררת את האושר מתוך העצב.
את חופי הירדן היא מוצאת כ"סוכת שלום".
כינוי שבמקורו נאמר על יום המנוחה, השבת, ואת עצמה היא רואה כ"סירה שבורה", כשחופי ירדן משמשים לה למעגן ומקום מנוחה.
חופי ירדן שבשיר מזוהים עם תקופת שהותה בדגניה, מקום שאליו התקשרה מאוד.
אצל רחל, הבדידות שמאפיינת לדבריה את חופי ירדן דווקא נחשבת כברכה.
הדממה משתלבת מבחינתה באור זוהר המשרה שלווה ואושר ילדותיים.
רחל רואה במנוחה זו מתנה, ומאחלת לעצמה להתמיד בכך.
מעבר לכך, היא אף תמהה על אחרים, אלו המתרוצצים וזקוקים למנוחה, וקוראת להם לבוא אל "סוכת השלום" שלה.
בין היתר, השיר מאופיין גם במשלב לשוני מהגדה של פסח, במילים "".
להקת האחים והאחיות ביצעה את שירת היצירה (בנוסחה השונה מנוסחת המקור) בלחנו של גידי קורן
חוֹפָמִי (שם מדעי: Charadrius) הוא סוג של עוף ממשפחת החופמיים שבסדרת החופמאים.
בישראל נציג יחיד מהסוג: חופמי צווארון.
עופות אלו חיים בכל העולם בסמוך לחופי ימים או לגדות נהרות וביצות והם בעלי מקור קצר איתו הם יכולים לחטוף יצורים קטנים כמו חרקים או תולעים מהאדמה במהירות.
את הטרף הם תופסים בעיקר מהאוויר ולא מהאדמה כמו מיני חופמאים אחרים.
אלו עופות קטנים בעלי ניצוי חום-לבן והם בעלי פס שחור לאורך החזה (לעתים יותר מאחד).
החופמים מקננים על פני הקרקע ומטילים ביצים בעלות הסוואה.
אם טורף מאתר את הביצים למרות ההסוואה, האם מתרחקת מהקן ומתנהגת כאילו היא נפצעה בכנף כאמצעי הסחה והטורף נמשך אחריה לאיטו עד שהוא מאבד את מקום המחבוא של הביצים.
לאחר מכן נמלטת האם מן הטורף וחוזרת לקן המוסווה.
הסוג Charadrius תואר בשנת 1758 על ידי חוקר הטבע השוודי קארולוס לינאוס במהדורה העשירית של ספרו Systema Naturae.
השם שימש (כ-Charadrios sive Hiaticula) על ידי חוקר הטבע האיטלקי אוליסה אלדרובנדי בשנת 1603 עבור המין חופמי צווארון.
השם Charadrius, מגיע מלטינית עבור עוף צהבהב שהוזכר בוולגטה במאה ה-4 לספירה.
מקור מילה זו הוא במילה היוונית העתיקה: χαραδριος/kharadrios, שפירושה "עוף לילי השוכן בנקיקים וגיאיות".