tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרשה זו התפרסמה בציבור רק באפריל 1974, אך ראשי המדינה היו מודעים לה בזמן אמת.
הססנות הממשלה והגמגום של אשכול
בשיא תקופת ההמתנה, הממשלה ולוי אשכול בראשה, נתפסו כנוהגים בהססנות בסוגיית היציאה למתקפת מנע מול האיום המתגבר.
בהצבעה, שנערכה בממשלה בשעות הלילה של 27 במאי, על היציאה למלחמה, היו הדעות חלוקות.
תשעה שרים תמכו ביציאה מיידית למלחמה, ותשעה תמכו בהמתנה.
ראש הממשלה, לוי אשכול, לא הצליח להכריע בין המחנות, ודחה את המשך הדיון ליום אחר.
ב-28 במאי 1967 נשא אשכול נאום לאומה ברדיו.
במהלך הכנת הנאום נוצרו כמה נוסחים, לאחר שאשכול העביר את הנאום המודפס הגהה מהירה.
כאשר הגיע אשכול לפסקה, שבה בוצע תיקון, הוא לא הבין את התיקון שנעשה, והחל מגמגם אל המיקרופון.
פעולה זו יצרה את הרושם בעיני הציבור כי בראשות הממשלה יושב אדם הססן, שאינו מסוגל להכריע, וכי המדינה נמצאת בסכנה גדולה.
ראש אג"ם, האלוף עזר ויצמן, שצידד בהנחתת מכה מקדימה על מדינות ערב, הגיע ללשכתו של אשכול ואמר: "אשכול, תן פקודה וצה"ל יצא למלחמה.
למה לך את משה דיין?
מי צריך את יגאל אלון?
יש לנו צבא חזק והוא רק ממתין לפקודה שלך.
תן לנו פקודה לצאת למלחמה ואנו ננצח."
הרחבת הממשלה ומינוי דיין לשר ביטחון
בעקבות הגמגום בנאום ואי נקיטת צעדים תקיפים, היה קל יותר לבעלי עניין ליצור בדעת הקהל תחושה, שלוי אשכול אינו מתאים לתפקיד שר הביטחון בעת מלחמה וחוגים שונים תבעו למנות לתפקיד זה אדם בעל ניסיון צבאי-מלחמתי, יוצרי דעת הקהל יצרו תחושה ש"הציבור" רוצה או את בן-גוריון או את דיין.
את הקמפיין הזה הובילו מצד אחד ארגונים שתמכו בדיין ומצד שני גורמים באופוזיציה בראשות בן-גוריון שרצה שימנו את דיין לראשות הממשלה ואותו ליועצו אם ירצה בכך דיין ובגין שרצה להרכיב קואליציית אחדות בה גם לגח"ל בראשות בגין יהיה חלק, אך אשכול סירב לוותר על משרד הביטחון.
ב-1 ביוני הסכים לוי אשכול לוותר על תיק הביטחון ולהעבירו לידי יגאל אלון, ששבוע קודם לכן (ב-24 במאי) שב ארצה מכנס בברית המועצות.
לחצים מתמשכים אילצו את אשכול למסור את תיק הביטחון לידיו של משה דיין (שהיה אז איש האופוזיציה מסיעת רפ"י), במסגרת יצירת ממשלת אחדות לאומית.
לממשלה החדשה צורפו, בנוסף לדיין, נציגי גח"ל, מנחם בגין ויוסף ספיר, שמונו לשרים בלי תיק.
הייתה זו ממשלת האחדות הראשונה שהוקמה במדינת ישראל, ובאותו הזמן כונתה "ממשלת ליכוד לאומי".
בראשית יוני התברר כי הפעילות המדינית למניעת המלחמה לא צלחה ואין מנוס מפעולה צבאית.
בתקופת ההמתנה נערכו מפגשים מתוחים אחדים בין ראש הממשלה ואחדים משריו ובין המטכ"ל.
מתיחות זו הגיעה לשיא ביום שישי, 2 ביוני, שלושה ימים לפני המלחמה, שבו התכנס הקבינט הביטחוני עם פורום מטכ"ל בקריה בתל אביב.
ישיבה זו זכתה לכינוי "מרד הגנרלים", בשל הביקורת מהדרג הצבאי (בראשות האלופים אריק שרון ומתי פלד) על הממשלה והאשמתה בהססנות, עקב הימנעותה (באותו שלב) מיציאה למכה מקדימה.
ב-3 ביוני הביעו האמריקאים הסכמה שבשתיקה לפעולה כנגד מצרים.
הסכמה זו איפשרה, לדעת ההיסטוריון מאיר פעיל, לקבע את ההישגים של המלחמה לאורך זמן.
בתקופת ההמתנה שונו כליל פניה של מדינת ישראל.
רוב הגברים בגילאי כושר העבודה היו מגויסים לצה"ל במסגרת שירות המילואים.
בעורף נותרו הנשים, הילדים והקשישים.
עבודת מפעלים ושירותים רבים שובשה.
חלק גדול מן האוטובוסים של אגד היו מגויסים למטרת הובלת גייסות.
תנועת האוטובוסים בקווים העירוניים והבין עירוניים נתמעטה באופן משמעותי, לוחות הנסיעות לא נשמרו והמונים המתינו בתחנות לאוטובוסים, שהופיעו באקראי ובהפרשי זמן ניכרים.
בעלי רכב רבים הציעו "טרמפים" לנוסעים הממתינים בתחנות.
לובשי מדים שחיפשו טרמפים אל החזיתות או מהחזיתות הביתה זכו להיסעי חינם גם ממוניות.
ביישובים בהם הייתה תנועת חיילים גדולה, דוגמת בית שאן, תושבות מקומיות הכינו סירים עם תבשילים ושתייה, העמידו אותם על שולחן ברחוב וכיבדו כל לובש מדים שחפץ בכך.
הג"א (כיום, פיקוד העורף) בדק את המקלטים והם הוכנו לשהייה ממושכת ובוצרו במידת הצורך.
באזורי מגורים חסרי מקלטים נחפרו שוחות למסתור.
מכוניות עברו "האפלה חלקית" של הפנסים לנסיעה בחירום, וכמו כן הוכנה האפלה בחלונות הבתים, כדי להקשות על הפצצה לילית מהאוויר של מטוסי אויב.
שני עיתוני הערב של המדינה, "מעריב" ו"ידיעות אחרונות" הופיעו בשני דפים (ארבעה עמודים) בלבד, מפאת גיוסם של פועלי הדפוס.
חלוקת העיתונים ודברי הדואר נעשתה על ידי תלמידי בתי הספר התיכוניים.
במעט מכשירי הטלוויזיה שהיו אז במדינה ניתן היה לקלוט את שידורי הטלוויזיה המצרית, על תהלוכות הראווה שנערכו בערי מצרים ועל הנאומים חוצבי הלהבות של מנהיגה ששודרו בהם.
ערביי ישראל, שרק שבעה חודשים לפני כן השתחררו מהממשל הצבאי, נזהרו מהצטרפות לאויבי ישראל, בגלל היעדרות המגויסים זכו לתעסוקה מלאה ואף עבדו שעות נוספות.
ג'ורג' חכים, ראש העדה היוונית קתולית בישראל ומראשי הציבור הערבי הישראלי של התקופה, קרא לבני עדתו לתרום דם למען פצועי צה"ל.
העורף האזרחי במלחמת ששת הימים
עיקר הלחימה במלחמת ששת הימים התקיימה מחוץ לגבולות ישראל אך במהלכה, ובפרט בתחילתה, היו התקפות אחדות, בירי ארטילרי ובהפצצות מהאוויר, על יישובים ישראלים.
תושבי ישראל התבשרו על פרוץ המלחמה בהודעה מיוחדת ברשת ב', מפי יורם ארבל בשעה 8:10 בבוקר.
ביומה הראשון של המלחמה הופצצה נתניה בידי מטוסים ירדנים.
בהמשך אותו יום תקפו מטוסים של חיל המשלוח העיראקי את מושב נהלל.
יום למחרת, הפציץ מטוס טופולב 16 את העיר נתניה והרג אזרחית אחת.
בדרכו חזרה הפציץ את מבואות עפולה, אך פצצותיו לא התפוצצו (שני חיילים ישראלים נהרגו כשניסו לנטרל אותן) והמשיך לאזור רמת דוד, שם נפגע מאש נ"מ והתרסק מעל מחנה עמוס ופיצוצו גרם למותם של 14 חיילים ישראלים ופציעתם של שמונה נוספים .
ביומה הראשון של המלחמה, בשעה 10:00 בערך התחילו הירדנים בהרעשת תותחים ומרגמות לכל אורך החזית, כולל כפר סבא ותל אביב שהופגזו מתותחים בגזרת קלקיליה, בסיס חיל האוויר רמת דוד וירושלים המערבית.
יישובי עמק החולה ספגו הפגזות סוריות במהלך כל המלחמה, שנענו בהפגזות והתקפות אוויריות מהצד הישראלי.
ישראל השיגה הישג מדיני וצבאי עצום בכך שלא הופעל עליה לחץ מצד שתי המעצמות הגדולות לסגת מיד מכל השטחים שכבשה, שלא במסגרת הסדר שלום.
(כמו לאחר מבצע סיני) היה ברור שהשטחים שנכבשו מהווים קלף מיקוח חשוב בדיוני השלום.
הדיונים באו"ם בעניין זה נמשכו מספר חודשים עד שב-20 בנובמבר 1967 התקבלה במועצת הביטחון החלטה מס' 242 ששימשה בסיס לפעילות המדינית במשך העשור שלאחר מלחמה זו, ולמעשה עד היום.
מבחינה דיפלומטית, היו תוצאות המלחמה מעורבות: מדינות רבות האשימו את ישראל בתוקפנות וניתקו עימה את כל הקשרים, בעיקר בגוש הסובייטי ובאפריקה.
צרפת, בעלת ברית וספקית נשק עיקרית של ישראל, ציננה את היחסים עם ישראל ערב המלחמה והטילה עליה אמברגו נשק.
את מקומה כבת ברית קרובה החליפה לימים ארצות הברית.
רוב עמי המערב חשו אהדה לישראל המנצחת המלחמה וזאת בעיקר בשל המלחמה הקרה ותמיכתה של ברית המועצות, אויבתם הגדולה, בערבים דווקא.
מדינות ערב ספגו השפלה קשה, בעיקר המשטר המצרי ונאצר, שאיבד רבות מיוקרתו כמנהיג האומה הערבית.
הוא יזם את מלחמת ההתשה ומת בשנת 1970.
מבחינה לאומית, הסירה המלחמה את האיום הקיומי, ונתנה תמריץ לפיתוח כלכלי לאחר שנות מיתון אחדות.
הקמת יישובים, בסיסי צבא ושדות תעופה, פיתוח התיירות והשימוש בשדות הנפט בסיני האיצו את צמיחת המשק הישראלי והביאו לשגשוג כלכלי.
אלבומי תהילה ללוחמי צה"ל, ולטייסים נמצאו ברבים מהבתים.
בייחוד זכה להערצה שר הביטחון משה דיין, ראש המטה הכללי, יצחק רבין, ראש אג"ם, עזר ויצמן, שבתקופתו כמפקד חיל האוויר לפני המלחמה תרם רבות לבניית יכולת המכה המקדימה שלו, וכמובן מפקד חיל האוויר עצמו, מוטי הוד.
על רקע האופוריה, שרבים נתפסו אליה, היו גם מנהיגים שהרחיקו ראות והבינו שהמצב החדש טומן בחובו סכנות וסיכויים.
סגן השר לובה אליאב התפטר מתפקידו בסוף חודש יוני 1967, כדי לצאת לסיורים במחנות הפליטים, להיפגש עם מנהיגים פלסטינים וללמוד את המצב החדש.
בסיום סיוריו, בתחילת 1968, פנה לראש הממשלה, לוי אשכול והציע לנצל את ההזדמנות לשם משא ומתן עם הפלסטינים לפתרון בעיית הפליטים.
הוא גם הציע את עצמו לעמוד בראש ראשות ארצית לפתרון בעיית הפליטים.
הצעותיו לא זכו לאוזן קשבת.
קהילות יהודיות ויהודים בודדים בארצות ערב הותקפו על ידי פורעים ערבים שהוציאו את תסכולם מהניצחון הישראלי על שכניהם היהודים.
ההזדהות היהודית ברחבי העולם בתקופת ההמתנה והשותפות בגל השמחה שפרץ בין היהודי, כשנודעו תוצאות המלחמה, חיזקו את הקשר בין ישראל ובין יהדות העולם.
גל של מתנדבים יהודים הגיע לישראל, כדי לסייע לצהל בעבודות תחזוקה, לתור את הארץ ולהרגיש תחושת שותפות יהודית.
הגיעו גם מתנדבים לא יהודים, שהזדהו עם גורל המדינה היהודית.
לאחר שנים של ירידה בעלייה וגדילה בירידה, התהפכה המגמה והעלייה שבה לגדול.
הניצחון רומם את הגאווה הלאומית היהודית בכל מקום בעולם ותרם לשיפור המעמד של יהודי הגולה בעיני עצמם וגם בעיני שכניהם הלא יהודים.
פתיחת הדרך למקומות הקדושים ליהדות, עוררה תנועה של תיירים יהודים מכל העולם שבאו לבקר אותם, בחלקם מסיבות דתיות ובחלקם בעקבות התעוררות של תחושות לאומיות לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים.
השליטה הישראלית על אוכלוסייה כבושה
כיבוש שטחים מאוכלסים חייב את השלטון החדש לבנות אדמיניסטרציה ולתת פתרונות חקיקתיים, כדי למנוע תוהו ובוהו לאחר היעלמות השלטון הקודם.
הוקם ממשל צבאי והוצאו צווים אשר קבעו על פי איזה מערכת חוקים יתנהלו החיים.
תחילה נשארו בתוקפם החוקים שהתושבים היו רגילים אליהם, החוק הירדני בגדה המערבית והחוק המצרי ברצועת עזה, אך בהמשך השתנתה המציאות החקיקתית בחבלים שונים לפי שינוי שחל במעמדם – על מזרח ירושלים ומאוחר יותר על רמת הגולן, הוחל החוק הישראלי והתושבים המקומיים קיבלו תעודת זהות ישראלית והתאפשרה להם התאזרחות ישראלית.
העובדים הפלסטינים בישראל והשפעתם על שוק העבודה
בעקבות מלחמת ששת הימים זינק המשק הישראלי ממיתון לפריחה.
הממשלה חתמה חוזי ענק לפיתוח חלקי הארץ החדשים והמשק שב למצב של תעסוקה מלאה.
מצבם של העובדים שהועסקו בתעשייה המסורתית, בבניין ובחקלאות הורע בגלל פתיחת שוק העבודה לעובדים פלסטינים בלתי-מאוגדים, חסרי זכויות ובעלי דרישות שכר נמוכות.
כוח העבודה הזול, שסופק מהשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, הפסיק או עיכב במידה רבה תהליכים של מודרניזציה ומיכון בתעשייה ובחקלאות הישראליות, כי הוא הציג חלופה זולה יותר מרכישת הטכנולוגיות והמכונות.
העבודה הפלסטינית הזולה חדרה אפילו ליישובים חקלאיים אידאולוגים, שהתבססו בעבר על עבודה עצמית.
יישובים אלה לא הצליחו להתמודד בשוק החופשי מול משקים אחרים שהעסיקו עובדים פלסטינים זולים, לכן חיפשו ומצאו נתיבים להעסקה ישירה או עקיפה של עובדים פלסטינים.
שאלת עתידם של השטחים עמדה במרכז מחלוקת פוליטית חריפה בין השמאל והימין בארץ.
מצד אחד היו שהאמינו כי השטחים הם קלף מיקוח שיאפשר השגת שלום למדינת ישראל, ומאידך, היו שהאמינו ברעיון "ארץ ישראל השלמה".
במלחמת ששת הימים כבשה ישראל מקומות בהם היו אתרים, מבנים ושרידים קדושים ליהדות, לנצרות ולאסלאם ובראש וראשונה המקומות הקדושים שבירושלים ובהם הר הבית והכותל המערבי.
מקומות אלה, בנוסף למקומות הקדושים לבני הדתות השונות, שהיו תחת שלטון ישראלי גם לפני המלחמה, חייבו התייחסות תואמת של השלטון ואכן, הכנסת חוקקה בחודש יולי 1967 את חוק השמירה על המקומות הקדושים.
ליהודים נפתחה הדרך למקומות קדושים שהגישה אליהם לא נתאפשרה להם תחת שלטון ערבי מוסלמי וגם לערביי ישראל נפתחה הדרך למסגדי הר הבית ומערת המכפלה.
השלטון הישראלי התקין סידורי שלטון וניהול למקומות הקדושים לכמה דתות, תוך ניסיון לספק את המאמינים של הדתות השונות מבלי לקפח מאמינים אחרים, כמו בסידורי התפילה במערת המכפלה או העלייה להר הבית.
הניצחון הגדול סימא עיני רבים בעם ובצבא, ומשתמה מלחמת ההתשה שבאה בעקבות מלחמת ששת הימים, נפער הפער בין חלום ארץ ישראל השלמה לבין תקוות הערבים להשיב אליהם את השטחים שנכבשו ויהי מה.
היטיב לבטא את התחושה הישראלית משה דיין, כשאמר כי עדיפה שארם א-שייח' בלי שלום מאשר שלום ללא שארם א-שייח'.
אמירתו והגיבוי לה זכתה מקרב העם והנהגתו הביאו את מדינות ערב להחלטה על פתיחת המלחמה הבאה.
השאננות ששרתה בארץ לאחר המלחמה והקיפה את הממשלה, הצבא והעם כולו היא שהובילה לאחר מכן להפתעת מלחמת יום הכיפורים.
תוצאות המלחמה מבחינה מדינית נמצאות במחלוקת עד עצם היום הזה.
חצי האי סיני הושב למצרים במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
ברמת הגולן הוחל, באמצעות חוק רמת הגולן, המשפט, השיפוט והמינהל של מדינת ישראל.
רצועת עזה נותרה בידי ישראל לאחר שנשיא מצרים, אנואר סאדאת, סירב לקבלה.
הגדה המערבית נותרה בשליטת ישראל לאחר שחוסיין, מלך ירדן, ויתר על השליטה בה, וניתן לה בישראל השם "יהודה ושומרון" – שם המשקף את ניתוק הזיקה בין שטחים אלה לירדן.
בשטחים שנכבשו התפתחה התיישבות נרחבת של יהודים ישראלים (התנחלויות).
במסגרת הסכמי אוסלו נמסרו חלק משטחי רצועת עזה ויהודה והשומרון לידי הרשות הפלסטינית שהוקמה בעקבות אותם הסכמים.
בשנת 2005, במסגרת תוכנית ההתנתקות שביצעה ממשלת ישראל בראשותו של אריאל שרון, פונו כל שטחי רצועת עזה מיישובים ישראלים ומכל נוכחות צבאית ישראלית.
מחד, רצתה ממשלת ישראל להשתמש בשטחים שכבשה למטרות ביטחון וכקלף מיקוח מדיני, ולהמשיך ולהחזיק בכולם או ברובם לאורך זמן (חרף דעות מיעוט שראו בשטחים פיקדון זמני בלבד).
גם זיקה היסטורית לשטחים אלה עודדה צעד זה.
השאלה שנותרה בלתי פתורה גרמה ליחס דואלי של ממשלות ישראל לחבלי ארץ אלו.
ממשלות מסוימות תמכו, עודדו ואף יזמו הלכה למעשה את ההתנחלויות אך הותירו את האזורים בהם הוקמו מחוץ לשטחה הריבוני של מדינת ישראל, וממשלות אחרות פעלו לצמצום, להגבלה ואף לפינוי של ההתנחלויות.
אף ממשלה לא הכריעה בצורה חד משמעית את גורלם של אזורים אלו (מלבד גורלן של ההתנחלויות בחצי האי סיני ורצועת עזה).
ישראל במצרים (HWV 54 ברשימת יצירותיו של הנדל) היא אורטוריה תנ"כית בשלושה חלקים מאת גאורג פרידריך הנדל.
הליברית נערכה, לדעת היסטוריונים רבים, על ידי Charles Jennens והיא מורכבת מקטעים נבחרים מהתנ"ך, בעיקר כאלו הנוגעים ליציאת מצרים, מספר שמות ומתהילים.
היצירה הוצגה בבכורה בתיאטרון המלך בלונדון ב-4 באפריל 1739. הנדל העלה אותה על בימת התיאטרון זמן קצר לאחר ביטול העונה בתיאטרון מחמת מיעוט מנויים.
סביר להניח, שהקונצ'רטו לעוגב בפה מז'ור, "הקוקיה והזמיר", שהנדל סיים לפני האורטוריה, נוגן בין המערכות, יחד עם יצירות אחרות.
הקהל לא התלהב מן האורטוריה, אף כי זכה לשבחי ה"דיילי פוסט" הלונדוני, וההצגה השנייה קוצרה; היצירה המקהלתית ברובה תוגברה עכשיו באריות איטלקיות.
קטע ממנה נודע כהקלטה המוקדמת ביותר הידועה של מוזיקה קלאסית, מ-29 ביוני 1888, על גליל שעווה.
בהקלטה זו, ב"קריסטל פאלאס" בלונדון שרה מקהלה בת כמה אלפי זמרים את "משה ובני ישראל" .
מחמת מגבלות טכנולוגיית ההקלטה של אותם ימים, יחד עם המספר העצום של הקולות, מרחק מכשיר ההקלטה מן הזמרים והאקוסטיקה של קריסטל פאלאס, הייתה ההקלטה רחוקה מלהיות איכותית, ומאז התדרדרה עוד יותר.
על אף האיכות הירודה, אפשר עדיין לעמוד על נוהלי הביצוע שהיו מקובלים בשיאה של תופעת פסטיבל הנדל.
ישראל משתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מראשיתם ב, והשתתפה לראשונה במשחקי החורף ב.
ישראל אף אירחה את המשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968).
ספורטאי המשלחת זכו במדליות בכל משחקי הקיץ בהם ישראל השתתפה.
ישראל זכתה ב-397 מדליות, מהן 133 מדליות זהב, 127 מדליות כסף ו-137 מדליות ארד.
היא מדורגת במקום ה-15 הכללי בטבלת מדליות הקיץ בכל הזמנים.
פעמיים (ב-1968 וב-1976) סיימה ישראל במקום השלישי בטבלת המדליות עם זכיות ביותר מ-60 מדליות.
את הדירוג הנמוך ביותר בטבלת המדליות קיבלה ישראל ב לאחר שמוקמה במקום ה-74 עם זכייה בשלוש מדליות ארד בלבד.
זכייה של נציגי ישראל במדליות ארד וכסף וללא זכייה במדליות זהב נרשמה ארבע פעמים, בשנים 1960, 1996, 2008 ו-2016.
מדליות הזהב הראשונות של ספורטאים ישראלים היו ב בארבעה ענפי ספורט שונים: אתלטיקה, הרמת משקולות, טניס שולחן ושחייה.
נציגי ישראל הראשונים לזכות במדליות זהב היו הספורטאים יעקב בן-אריה, שלום דלוגץ', ברוך חגאי, בתיה משעני וצפורה רוזנבאום.
צפורה רוזנבאום היא הספורטאית המעוטרת ביותר מישראל במשחקים הפאראלימפיים.
היא זכתה ב-31 מדליות, מהן 15 זהב, 9 כסף ו-7 ארד; היא מדורגת במקום רביעי בעולם בכל הזמנים בצבירת המדליות בסך הכל ובמקום 12 בעולם בכל הזמנים בצבירת מדליות הזהב.
השחיין אורי ברגמן הוא הספורטאי השני המעוטר ביותר מישראל בספורט הנכים.
הוא מדורג במקום 28 בעולם בכל הזמנים לפי כמות מדליות הזהב שהשיג; זכה ב-15 מדליות, מהן 12 זהב.
יוסף ונגר זכה ב-19 מדליות, מהן 10 זהב, הוא מדורג במקום 22 בעולם בכל הזמנים לפי כמות המדליות שצבר.
ב ישראל התחרתה בארבעה ענפים: אתלטיקה, טניס שולחן, כדורסל ושחייה.
בסיום המשחקים ישראל דורגה במקום ה-16 עם 5 מדליות בסך הכל, מהן 2 מדליות כסף ו-3 מדליות ארד.
הספורטאית הבולטת של המשלחת הישראלית הייתה מתי אנג'ל שזכתה בשתי מדליות הכסף.
ישראל גלובוס והדוויג לנג זכו במדליות ארד בשחייה ונבחרת ישראל בכדורסל גברים זכתה במדליית ארד אחרי ארצות הברית (זהב) ובריטניה (כסף).
ב ישראל התחרתה בחמישה ענפים: אתלטיקה, הרמת משקולות, טניס שולחן, כדורסל ושחייה.
בסיום המשחקים ישראל דורגה במקום שביעי עם 23 מדליות בסך הכל מהן 7 מדליות זהב, 3 מדליות כסף ו-13 מדליות ארד.
משחקים אלה היו הראשונים בהם זכתה ישראל במדליות זהב, בארבעה ענפים על ידי חמישה ספורטאים: יעקב בן-אריה, שלום דלוגץ', ברוך חגאי, בתיה משעני וצפורה רוזנבאום.
הספורטאים הבולטים במשלחת היו משעני שזכתה ב-5 מדליות ומהן 2 זהב, חגאי שזכה ב-4 מדליות ומהן 2 זהב ורוזנבאום שזכתה ב-6 מדליות מהן 1 זהב.
ישראל ארחה את המשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968), שהתקיימו למעשה במרכז הספורט לנכים ברמת גן.
ספורטאים ישראלים התחרו בשישה ענפי ספורט: אתלטיקה, חץ וקשת, טניס שולחן, כדורסל, סיף ושחייה.
במשחקים אלה דורגה ישראל במקום השלישי עם 62 מדליות בסך הכל, מהן 18 מדליות זהב, 21 מדליות כסף ו-23 מדליות ארד.
נבחרות ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים לגברים ולנשים זכו שתיהן במדליות זהב.
ב התחרתה ישראל בשבעה ענפים: אתלטיקה, הרמת משקולות, חץ וקשת, טניס שולחן, כדורסל, סיף ושחייה.
בסיום המשחקים ישראל דורגה במקום שמיני עם 28 מדליות בסך הכל, מהן 9 מדליות זהב, 10 מדליות כסף ו-9 מדליות ארד.
ב התחרתה ישראל בתשעה ענפי ספורט: אתלטיקה, הרמת משקולות, טניס שולחן, כדורסל, כדורעף, כדורשער, סיף, קליעה ושחייה.
בסיום המשחקים דורגה ישראל פעם נוספת במקום השלישי עם 69 מדליות בסך הכל, מהן 40 מדליות זהב, 13 מדליות כסף ו-16 מדליות ארד.
הספורטאים הבולטים מישראל היו השחיינים יוסף ונגר (7 מדליות, מהן 6 זהב), אורי ברגמן (6 מדליות זהב) ומשה לוי (7 מדליות מהן 4 זהב).
נבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים ונבחרת הכדורעף לגברים זכו שתיהן במדליות זהב.
בסיום המשחקים דורגה ישראל במקום 12 עם 46 מדליות בסך הכל, מהן 13 מדליות זהב 18 מדליות כסף ו-15 מדליות ארד.
הספורטאים הבולטים של המשלחת הישראלית היו אורי ברגמן (4 מדליות זהב) ורון בולוטין (4 מדליות, מהן 2 זהב).
נבחרת הגברים בכדורסל כיסאות גלגלים ונבחרת הכדורעף לגברים זכו שתיהן במדליות זהב.
ניו יורק / סטוק מנדוויל 1984
ב התחרתה ישראל בשמונה ענפי ספורט: אתלטיקה, הרמת משקולות, טניס שולחן, כדורסל, כדורעף, סיף, קליעה ושחייה.
בסיום המשחקים דורגה ישראל במקום 19 עם 44 מדליות בסך הכל, מהן 11 מדליות זהב, 21 מדליות כסף ו-12 מדליות ארד.
בין הספורטאים הבולטים היו נחמן וולף וציפי רובין שהתחרו באתלטיקה.
נבחרת הכדורעף לגברים זכתה במדליית זהב.
ב התחרתה ישראל בעשרה ענפי ספורט: אתלטיקה, הרמת משקולות, טניס, טניס שולחן, כדורסל, כדורעף, כדורשער, סיף, קליעה ושחייה.
בסיום המשחקים דורגה ישראל במקום 18 עם 45 מדליות בסך הכל, מהן 15 מדליות זהב, 14 מדליות כסף ו-16 מדליות ארד.
הספורטאים הבולטים היו השחיינים שלמה פינטו (5 מדליות מהן 3 זהב), יזהר כהן (4 מדליות, מהן 3 זהב) וחנוך בודין (5 מדליות, מהן 2 זהב).
ב התחרתה ישראל בעשרה ענפי ספורט: אתלטיקה, הרמת משקולות, חץ וקשת, טניס, טניס שולחן, כדורסל, כדורעף, כדורשער, קליעה ושחייה.
בסיום המשחקים דורגה ישראל במקום 34 עם 11 מדליות בסך הכל, מהן 2 מדליות זהב, 3 מדליות כסף ו-5 מדליות ארד.
הזוכים במדליות זהב היו עמוס גינוסר בהרמת משקולות וזאב גליקמן בטניס שולחן.
ב התחרתה ישראל בתשעה ענפי ספורט: אתלטיקה, הרמת משקולות, טניס, טניס שולחן, כדורת דשא, כדורעף, קליעה, רכיבה על סוסים ושחייה.
בסיום המשחקים דורגה ישראל במקום 52 עם 9 מדליות בסך הכל, מהן 4 מדליות כסף ו-5 מדליות ארד.
הקלע דורון שזירי זכה בשתי מדליות כסף והשחיין זיו בטר זכה ב-3 מדליות ארד.
ב התחרתה ישראל בעשרה ענפי ספורט: אתלטיקה, הרמת משקולות, טניס, טניס שולחן, כדורעף, סיף, קליעה, רכיבה על סוסים, שחייה ושיט.
בסיום המשחקים דורגה ישראל במקום 37 עם 6 מדליות בסך הכל, מהן 3 מדליות זהב, 2 מדליות כסף, ומדליית ארד אחת.
הספורטאית המצטיינת של המשלחת הישראלית הייתה השחיינית קרן לייבוביץ' שזכתה בכל שלוש מדליות הזהב.
ב התחרתה ישראל בתשעה ענפי ספורט: אופני יד, אתלטיקה, חץ וקשת, טניס, טניס שולחן, קליעה, רכיבה על סוסים, שחייה ושיט.
בסיום המשחקים דורגה ישראל במקום 32 עם 14 מדליות בסך הכל, מהן 4 מדליות זהב, 4 מדליות כסף ו-5 מדליות ארד.
הספורטאי המצטיין של המשלחת הישראלית היה השחיין יצחק ממיסטבאלוב שזכה ב-3 מדליות, מהן 2 זהב תוך כדי קביעת שני שיאי עולם חדשים.
קרן לייבוביץ' זכתה ב-4 מדליות מהן אחת זהב.
מדליית זהב רביעית הושגה על ידי השייטים ארנון אפרתי, בני וקסלר ודרור כהן.
ב התחרתה ישראל ב-11 ענפי ספורט: אופני יד, אתלטיקה, חץ וקשת, חתירה, טניס, טניס שולחן, כדורסל, קליעה, רכיבה על סוסים, שחייה ושיט.
בסיום המשחקים דורגה ישראל במקום 53 עם 6 מדליות בסך הכל, מהן 5 מדליות כסף ו-1 ארד.
השחיינית ענבל פיזרו הייתה לספורטאית המצטיינת של המשלחת לאחר שזכתה ב-3 מדליות כסף.
ב התחרתה ישראל בתשעה ענפי ספורט: אופני יד, אתלטיקה, חתירה, טניס, טניס שולחן, קליעה, רכיבה על סוסים, שחייה ושיט.
בסיום המשחקים דורגה ישראל במקום 45 לאחר שזכתה ב-8 מדליות בסך הכל, מהן מדליית זהב אחת, שתי מדליות כסף ו-5 מדליות ארד.
הטניסאי נועם גרשוני זכה בשתי מדליות (זהב וארד) והשחיינית ענבל פיזרו זכתה בשלוש מדליות ארד.
ב התחרתה ישראל ב-11 ענפי ספורט: אופני יד, אתלטיקה, בוצ'ה, חתירה, טניס, טניס שולחן, כדורשער, קיאקים, קליעה, שחייה ושיט.
בסיום המשחקים דורגה ישראל במקום 74 לאחר שזכתה בשלוש מדליות ארד.
ב התחרתה ישראל ב-11 ענפי ספורט: אתלטיקה, בדמינטון, בוצ'ה, הרמת כוח, חתירה, טניס, טניס שולחן, כדורשער, קיאקים, קליעה ושחייה.
בסיום המשחקים דורגה ישראל במקום 22 לאחר שזכתה ב-9 מדליות: 6 מדליות זהב, 2 מדליות כסף ומדליית ארד אחת.
השחיינים איאד שלבי, מארק מליאר ועמי דדאון זכו ב-2 מדליות זהב כל אחד בנפרד, נוסף למדליה שלישית מכסף לדדאון ומדליה שלישית מארד למליאר.
החותרת מורן סמואל זכתה גם היא במדליית כסף.
ב התחרתה ישראל ב-10 ענפי ספורט: אופני יד, בדמינטון, בוצ'ה, חתירה, טאקוונדו, טניס, כדורשער, קיאקים, קליעה ושחייה.
בסיום המשחקים דורגה ישראל במקום 29 לאחר שזכתה ב-10 מדליות: 4 מדליות זהב, 2 מדליות כסף ו-4 מדליות ארד.
השחיינן עמי דדאון זכה בארבע מדליות וישראל זכתה לראשונה במדליות בשני ענפים: אסף יסעור במדליית זהב בטאקוונדו ונבחרת ישראל בכדורשער נשים במדליית כסף.
משלחות ישראל היו שנים רבות מיוצגות על ידי ספורטאי ארגון נכי צה"ל וספורטאי איל"ן.
בהמשך השתלבו ספורטאים מארגונים אחרים כמו בית חינוך עיוורים או ממרכזי וארגוני ספורט שממוקדים בענפים מסוימים כמו עמותת אתגרים ומרכז דניאל עמיחי ללימודי חתירה וימאות.
יותר מ-300 ספורטאים נכללו במשלחות הפאראלימפיות של ישראל.
רישומי הספורטאים בארכיון המשחקים הרשמי נעשה באופן חלקי ופירוט הרכבים של נבחרות ידוע בחלקם באופן חסר.
2020: מורן סמואל ונדב לוי
2024: ליהיא בן-דוד ואדם ברדיצ'בסקי
בני זוג: ישראל אבן-זהב ונאורה אבן-זהב, ששון אהרוני ותקווה אהרוני, אורה אנלין וחיים אנלין, הגר זהבי ומשה זהבי, מרדכי חודרלנד ושרון חודרלנד, נורית יעקב וציון יעקב, חמדה לוי ומשה לוי, מלכה פוטשניק וצבי פוטשניק, חיים פליטר וכוכבה פליטר, בלה צור ועופר צור, איגור קוגן ומרי קוגן, אריה רובין וציפי רובין.
ישראל בן אמיתי (22 בנובמבר 1922 - 18 במרץ 2011) היה קצין תותחנים ראשי בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמנכ"ל הראשון של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 1995 זכה באות יקיר באר שבע.
בן אמיתי (במקור הנדין) נולד ב-22 בנובמבר 1922 בפתח תקווה, הצטרף לאצ"ל ב-1942 בעקבות אחיו מרדכי ציפורי, השתתף בפעולות רבות באזור המרכז ומילא בו תפקידי פיקוד.
ב-1944 הוגלה על ידי שלטונות המנדט לסודאן, קניה ואריתריאה, הוא שהה בגלות 4 שנים, במהלכן היה ממתכנני מבצעי הבריחה ממחנות המעצר, והשתתף בבריחה הגדולה ב-1946 דרך מנהרה, עד שנתפס.
ב-1948 התגייס לצה"ל, עבר קורס קציני מרגמות ושירת במלחמת העצמאות כמפקד מחלקה בגזרת ירושלים ובמבצע חורב, ב-1949 מונה למפקד גדוד מרגמות כבדות בחטיבת שריון.
ב-1952 עבר לחיל התותחנים ומונה למפקד גדוד 334, גדוד מרגמות כבדות בחטיבת גולני.
ב-1956 מונה למפקד תותחנים פיקודי בפיקוד הצפון ופיקד על סדרת קרבות נגד הסורים כולל פעולת התגמול בתאופיק.
ב-1960 מונה לסגן קצין תותחנים ראשי.
ב-1961 מונה לקצין תותחנים ראשי ושירת בתפקיד זה עד לאחר מלחמת ששת הימים.
הוא פעל לבניית מערך תותחנים מתנייע ולקליטת תותח מתנייע 155 מ"מ שהורכב בישראל מהוביצר צרפתי 155 מ"מ מודל 50 על תובת טנק M4 שרמן.
השתחרר משירות הקבע ב-1968. במלחמת יום הכיפורים שירת במילואים כמפקד התותחנים של מרחב שלמה.
לאחר שחרורו מונה למנהל הראשון של המכון להשכלה בנגב (לימים אוניברסיטת בן-גוריון בנגב) ונכנס לתפקידו במרץ 1969.
היה בעל תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה מטעם בית הספר הגבוה למשפט וכלכלה.
נישא ליהודית מוזר, חברת האצ"ל ולזוג נולדו ארבעה ילדים.
בינואר 1981 בנם הבכור, , שהיה סגן מפקד טייסת F16, נהרג בתאונת אימונים במהלך טיסת אימון לקראת הפצצת הכור הגרעיני בעיראק.
נפטר בשנת 2011, והובא למנוחות בבית העלמין נווה הדר בהוד השרון.
המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) היו הפעם ה-14 שבה השתתפה משלחת ישראלית במשחקים הפאראלימפיים, מאז החלה את השתתפותה במשחקים בשנת 1960. ישראל דורגה במקום 45 עם 8 מדליות בסך הכל מהן 1 זהב, 2 כסף ו-5 ארד.
במשלחת הישראלית 25 ספורטאים שהתחרו בתשעה ענפים.
רוכב/תתחרותתוצאהמיקוםנתי גרוברג מרוץ נגד השעון H427:30.047 מרוץ כביש H42:11:589קובי ליאון מרוץ נגד השעון H135:53.30 מרוץ כביש H1לא סייםפסקל ברקוביץ מרוץ נגד השעון H438:49.226 מרוץ כביש H4לא סיימהפסקל ברקוביץ נתי גרוברג קובי ליאוןמרוץ מעורב H1-4לא סיימו
חותר/תתחרותמוקדמותRepechageגמרתוצאהמקוםתוצאהמקוםתוצאהמקוםמורן סמואליחידות5:45.4735:44.7815:48.675ראובן מגנאג'י אולגה סוקולובזוגות מעורב4:18.4564:20.2044:14.909
שחקןתחרותשלביריבתוצאהמקוםהערותלירן גבעיחידים C3שלב בתיםגבריאל קופולה (איטליה)הפסד 0:33לא התקדם לשמינית הגמרפלוריאן מרין (צרפת)הפסד 0:3שי סיאדהיחידים C4שלב בתיםאיל סאנג צ'וי (קוריאה)הפסד 0:32לא התקדם לשמינית הגמרסלבטורה קאצ'י (איטליה)ניצחון 3:0לירן גבעשי סיאדהקבוצתי C4-51/4 גמרצרפתהפסד 0:3לא עלו לחצי גמר
קלעתחרותמוקדמותגמרתוצאהמקוםתוצאהמקוםדורון שזירירובה 3 מצבים 50 מ'1,15811,252.4רובה שכיבה 50 מ'5894691.86
(בסוגריים - השיוט הגרוע שאינו נחשב בדירוג הכולל)
ישראל בן יהודה (עבדו; 1915 – 9 ביוני 1999) היה מלוחמי "ההגנה", הפלמ"ח וצה"ל, וממיסדיה של חברת "להב", אחת החברות הוותיקות בתחום הנשק בישראל.
בן יהודה נולד ב-1915 בירושלים לאלישע יהודיוף ומלכה ריינה יהודיוף (לבית חפץ) - משפחה ממוצא בוכרי.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גורשה המשפחה לרוסיה כנתינים רוסים, ושבה לירושלים רק בשנת 1921. בגיל 15 התגייס בן יהודה לארגון ההגנה.
בתקופת המרד הערבי הגדול שירת ביחידות הנודדת ופו"ש שהקים יצחק שדה.
בסמוך להקמת הפלמ"ח הצטרף לשורות הארגון.
הפלמ"ח הוקם ערב המערכה בסוריה ובלבנון בה פלשו כוחות בעלות הברית לסוריה וללבנון שהיו בשליטת אנשי צרפת של וישי שהיה חשש שיעברו לצד מדינות הציר.
היה צורך בצעירים דוברי ערבית שיוכלו לשמש בתפקידים מיוחדים בסוריה ובלבנון לקראת הפלישה ובמהלכה.
בן יהודה, שכונה בכינוי המחתרתי "עבדו" גויס למסגרת שכונתה "המחלקה הסורית", לצד יהושע פלמון, חיים לבקוב וירוחם כהן.
ביחד עם לבקוב חדר לסוריה ערב הפלישה, במאי 1941. עד לתחילת הלחימה לא היה לבן יהודה וללבקוב קשר עם מפקדת בעלות הברית, אך לאחר תחילת הלחימה חודש הקשר והם נשלחו לאזור חלב כדי לפגוע במתקנים של הצרפתים, שגילו עדיין התנגדות.
כאשר הגיעו אנשי החוליה לשדה התעופה בחאלב גילו כי המטוסים המוצבים שם הם מטוסי דמה.
לאחר הפעולה בסוריה המשיך בן יהודה בשירות בפלמ"ח במסגרת המחלקה הערבית ובמסגרות אחרות, והתמחה בחבלה.
במהלך מלחמת העצמאות שירת בתחילה כמומחה לייצור פצצות וחבלה.
לאחר מכן הקים יחידה בשם "גב"ס" (גיוס בלתי סדירים) שהורכבה מבני מיעוטים שביצעו פעולות חבלה בעורף האויב.
ב-1951 השתחרר משירות הקבע בדרגת רב-סרן.
הוא המשיך בשירות במילואים, ולאחר מלחמת ששת הימים שימש זמן מה כסגן מושל יריחו.
לאחר שחרורו של בן יהודה מהצבא, הקים עם חבריו יוסי הראל ויצחק לוי, עסק למסחר בנשק בשם "להב" (שם המבוסס על ראשי התיבות של שמותיהם - לוי, הראל, בן יהודה).
הראל שב לאחר זמן מה לשירות בצה"ל וביחידות המודיעין, ולוי ובן יהודה המשיכו לפתח את העסק בעצמם.
החברה עסקה בסחר ובייבוא נשק, והיא פעילה גם כיום כאחד הגורמים העיקריים בישראל בתחום הסחר בנשק.
בן יהודה נפטר בשנת 1999.
בן יהודה היה נשוי לשרה, ואב לשני בנים.
בנו הבכור, , נהרג בשנת 1967 בשירות צבא ההגנה לישראל.
בנו יריב הצטרף לחברת להב, ושימש כמנכ"ל החברה.
משלחת ישראל ל כללה כ-75 ספורטאים שהתחרו ב-9 ענפי ספורט.
האולימפיאדה נערכה במרכז הספורט הלאומי פפנדאל בארנהם.
ליוו את המשלחת יושב ראש ההתאחדות הישראלית לספורט נכים וראש אגף השיקום במשרד הביטחון אריה פינק, מנהל המשלחת יוסף לוטנברג, רכז מקצועי ראובן הלר, שני רופאים והמאמנים שמעון שלח, אליהו רבינא, מרים לוי, שמואל זיידל (כדור שער), אלחנן טלמור, מרגלית זוננפלד, אפרים דביר ואוטו פפרבאום.
טקס הפתיחה של האולימפיאדה נערך בנוכחות הנסיכה מרגריט.
הישראלית עדנה מדליה כיהנה באולימפיאדה כחברה בוועדת הערעורים של המשחקים.
במהלך השהות במשחקים נבחרו אריה פינק לסגן נשיא הפדרציה הבינלאומית לספורט נכים, ד"ר אורי נבחר לוועדה הרפואית הבינלאומית והמאמן ראובן הלר נבחר ליו"ר הוועדה לחוקה ושיפוט בכדורסל כיסאות גלגלים.
ספורטאים נוספים שהתחרו במסגרת הנבחרות השונות: עמוס באבא, אלי שילו.
נבחרת הנשים: איילה מלחן כץ, חמדה לוי, רחל טסה ומרגלית פרץ
ענף זהב כסף ארד סה"כ אתלטיקההטלת כידון: צפורה רוביןקרב חמש: ראובן פרח
הדיפת כדור ברזל: צבי קרש
ריצה: יקותיאל גרשוני (שלוש מדליות כסף)קרב חמש: צבי הופמן • דוד יעקובוביץ' • יששכר נבון
הדיפת כדור ברזל: צפורה רובין
זריקת דיסקוס: צבי הופמן • יששכר נבון
משלחת ישראל ל כללה 24 ספורטאים שהתחרו ב-3 ענפי ספורט.
באולימפיאדת רומא התחרו נפגעי עמוד שדרה בלבד.
אל משלחת נכי צה"ל צורפו ארבעה ספורטאים נפגעי שיתוק ילדים מאיל"ן.
בין חברי המשלחת חברי נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים וספורטאים שהתחרו בתחרויות אישיות בענפים אתלטיקה, טניס שולחן ושחייה.
הנבחרת זכתה במדליות בשלושה ענפים: מדליות כסף בשחייה ובטניס שולחן ומדליות ארד בשחייה ובכדורסל כיסאות גלגלים.
מדליית הכסף בשחייה הוענקה למתי אנג'ל שהשתתפה במשחה 25 מטר חזה ברמת קושי מספר 1 שבה התחרו שתי מתמודדות בלבד.
נפתלי רוסמן איל"ן: (4 ספורטאים)
ישראל בן-זאב (וולפנזון) (30 ביוני 1899, כ"ב בתמוז תרנ"ט – 17 ביולי 1980, ד' באב תש"ם) היה היסטוריון, חוקר ערבית ואסלאם ופעיל ציוני ששימש כמרצה לשפות שמיות באוניברסיטת קהיר ובדאר אל-עלום.
בארץ ישראל כיהן בתור המפקח על לימודי השפה הערבית במחלקת החינוך של הוועד הלאומי ולאחר מכן במשרד החינוך.
היה גם מרצה באוניברסיטת בר-אילן.
ישראל בן זאב נולד בשנת 1899 בשכונת מאה שערים שבירושלים לר' מנחם וולפנזון (ואלפינזאהן).
דור חמישי לרבי אברהם וולפנזון, שעלה לארץ ישראל בעליית תלמידי הגר"א.
בילדותו למד בתלמוד תורה, ולאחר מכן בבית הספר למל.
הוא השלים תעודת הוראה בבית המדרש למורים של חברת עזרה ובשנת 1915 החל לעבוד כמורה ביפו.
בשנים 1919–1921 למד בבית המדרש למורים הערבי "דאר אל-מועלמין" בירושלים, שם השתלם בידיעת השפה הערבית וספרותה.
במהלך לימודיו במוסד הוא קשר קשרי ידידות עם צעירים בני המשפחות הערביות המיוחסות (ובהם חוסייני ונשאשיבי), איתם שמר על קשרים גם בזמנים מאוחרים יותר בהם הייתה מתיחות בין היישוב היהודי לערבי.
בשנת 1922 נסע למצרים ללימודים באוניברסיטת קהיר.
הוא השלים דוקטורט בנושא "היהודים בערב בתקופת הופעת האסלאם" (בערבית).
הדיסרטציה שלו יצאה לאור כספר בשנת 1927 בהוצאת "חברת הפרסומים והתרגומים" של מצרים.
חברה זו הוציאה לאור לימים גם את ספריו האחרים בערבית - ספרו על תולדות השפות השמיות (1929) וספרו על הרמב"ם (1935).
כמו כן, את ההקדמה לספרו על הרמב"ם כתב המופתי של מצרים, השייח' מוסטפא עבד אלראזק.
אחד ממוריו של בן-זאב באוניברסיטת קהיר היה האינטלקטואל הערבי הנודע טה חוסיין, ששימש גם כאחד מהבוחנים של עבודת הדוקטורט שלו וכתב לה את ההקדמה כשזו התפרסמה כספר.
השניים שמרו על קשרי ידידות גם בשנים מאוחרות יותר כאשר ד"ר בן-זאב עבד כמרצה באוניברסיטת קהיר בזמן שטה חוסיין היה ראש הפקולטה למדעי הרוח.
בשנת 1928 פרסם בן-זאב גרסה עברית לעבודת הדוקטורט שלו, בספר בשם "היהודים בערב".
בשנת 1931 פרסם חוברת בשם "על התפִלה" - על התפילה ביהדות.
לאחר שהשלים לימודיו בקהיר, נסע ללימודים בגרמניה ולמד מדעי המזרח באוניברסיטאות ברלין ופרנקפורט.
בשנת 1932 השלים תואר דוקטור שני עם דיסרטציה בגרמנית בנושא המתאסלם היהודי כעב אלאחבאר מהחג'אז במאה השביעית, על פי מקורות החדית'.
הדיסרטציה התפרסמה מאוחר יותר כספר בהוצאת אוניברסיטת פרנקפורט.
כשחזר מגרמניה למצרים בשנת 1933 נתמנה למרצה באוניברסיטת קהיר וב"דאר אלעלום" (מכללת הוראה חשובה בקהיר) והמשיך בפרסום מחקרים על אודות הספרות הערבית, ההיסטוריה היהודית בארצות האסלאם ובפרט תולדות יהודי מצרים.
במקביל הוא פרסם מאמרים בעיתונים הערביים היומיים "אל-מוקטם", "אל-אהראם", "א-סיאסה", "א-רסאלה" ועוד.
לאורך כל שהותו במצרים הוא עסק בפעילות ציונית בקרב הקהילה היהודית.
בשנת 1928 היה ממייסדי "המועדון העברי" בקהיר, אגודת צעירים ציונית, שד"ר בן-זאב נבחר לנשיאה הראשון.
האגודה המשיכה להתקיים למעלה מעשור והפעילה מרכז לתרבות עברית בקהיר בתפעול צעירים ארצישראלים שגרו בעיר.
כמו כן ביחד עם אישים כגון הרב חיים נחום אפנדי הוא היה מעורב בהקמת "האגודה לחקר תולדות יהודי מצרים" (Société d'Etudes Historiques Juives d'Egypte) ושימש לתקופה בתור המזכיר שלה.
בשנת 1934 היה מעורב בהקמת "אגודת הצעירים היהודים המצרים", אגודת ציונית שבמקביל תמכה גם במצריזציה של יהודי מצרים - אימוץ האזרחות והתרבות המצרית על ידי היהודים המקומיים, שברובם היו בעלי נתינויות אירופאיות ודברו שפות אירופאיות.
בעודו במצרים עסק גם בחקר הגניזה הקהירית, צילם כתבי יד והכין את הספר "גנזי היהודים במצרים" בעברית וכן ספר באנגלית בשביל "החברה היהודית לפרסומים" בפילדלפיה.
את שניהם כנראה לא עלה בידיו להוציא לאור.
לימים הוא פרסם מאמרים בנושא בכתבי עת כגון ספונות.
בשנת 1938 חזר לארץ ישראל, ומשנת 1943 כיהן בתור המפקח על לימודי הערבית במחלקת החינוך של הוועד הלאומי.
הוא חיבר מספר ספרי לימוד של הערבית הספרותית וה לרמות שונות וכן ספר על אודות "פרקים נבחרים בספרות הערבית" ללימוד בכיתות מתקדמות.
משנת 1938 הוא גם החל לעבוד על פרויקט לפירוש ועריכה של הספר הערבי "אלמצאיד ואלמטארד" (הציד והמטרד) לאבו אלפתח מחמוד אבן אלחסן כשאג'ם מהמאה ה-10 מהעתק בכתב יד.
את כתב היד הוא קיבל מהמלך עבדאללה הראשון של עבר הירדן, לאחר התכתבות ופגישה איתו בגישור הסוכנות היהודית.
המלך עבדאללה בעצמו קיבל את כתב היד כמתנה מאטאטורק שליט טורקיה.
בשנת 1939 יזם ביחד עם קבוצת אישים את "התאחדות בני הישוב", ארגון לצאצאי היישוב הישן בני כל העדות והמפלגות.
בהמשך הוא גם היה ממייסדי השלוחה של הארגון בתל אביב.
הוא המשיך בעבודתו כמפקח לימודי ערבית במשרד החינוך גם לאחר קום המדינה.
במקביל הוא עסק בפעילות ציבורית למען גיור מקל ויחס ראוי לגרי צדק, וייסד בשנת 1955 את "האגודה למען גרי צדק".
בתקופה זו פרסם מספר ספרים וחיבורים בנושא גיור.
למן שנת 1960 עבד כמרצה לספרות ערבית באוניברסיטת בר-אילן ופרסם מאמרים בכתבי עת כגון מאזנים וציון.
בנוסף לשאיפתו לגייר רבים ככל האפשר באסיה, התנגד לכל מקרה של התנצרותם של יהודים, ואף תמך בהגבלת פעילותן של כנסיות בישראל על ידי המדינה.
גישה זו פרש בספרו המסיון בישראל, שיצא ב-1963.
הוא היה נשוי לשושנה בת יצחק יעקב וגיטל דינוביץ מירושלים מאז שנת 1921 ולהם שלוש בנות: עפרה, רות ותלמה.
נכדו הוא הרב עידו ארליך-ובר מחסידות חב"ד.
על שמו נקרא רחוב בשכונת רמות ג' בירושלים.
היהודים בערב, תל אביב: המצפה, 1931.
גרים וגיור בעבר ובהווה, ירושלים : קומה - התנועה לגיור והפצת אהבת ישראל בין העמים, 1961.
إسرائيل أبو ذؤيب, كعب الاحبار, القدس : مطبعة الشرق التعاونية, 1976. (תרגום לערבית של ספרו הגרמני על המומר היהודי לאסלאם מהמאה השביעית - כעב אלאחבאר)
המשלחת הישראלית למשחקים האירופיים בבאקו כוללת 139 ספורטאים ב-18 ענפים.
המתעמל אלכס שטילוב נשא את דגל ישראל בטקס הפתיחה שנערך ב-12 ביוני 2015. טקס הסיום התקיים ב-28 ביוני 2015, ובו נשא את דגל ישראל השחיין זיו קלונטרוב.
ערב המשחקים, העריך הוועד האולימפי כי המשלחת תצבור בין 6 ל-9 מדליות, אך המשלחת התעלתה על תחזית זו, וזכתה ב-12 מדליות: שתי מדליות זהב, 4 מדליות כסף ו-6 מדליות ארד.
הג'ודוקא שגיא מוקי זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, השחיין זיו קלונטרוב זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי, נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית זכתה במדליות כסף בתרגיל הקרב-רב ובתרגיל החישוקים והאלות, ובמדליית ארד בתרגיל הסרטים.
הישגים בולטים נוספים של המשלחת:
המתעמלת האומנותית נטע ריבקין, בנוסף לזכייתה במדליית ארד בתרגיל החישוק, סיימה במקום החמישי בתרגיל הכדור ובמקום השישי בתרגיל הסרט.
המתעמל אלכס שטילוב סיים במקום החמישי בתרגיל הקרקע ובמקום השביעי בקרב-רב.
השחיין מרק חינאווי, בנוסף לזכייתו במדליית ארד במשחה ל-1500 חופשי, סיים במקום השישי במשחה ל-800 מטר חופשי.
הקלע גיא סטריק סיים במקום השישי בירי בשכיבה מ-50 מטר.
השחיין זיו קלונטרוב, בנוסף לזכייתו במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי, סיים במקום השישי במשחה ל-100 מטר חופשי.
כדורעפני החופים אריאל הילמן ושון פייגה העפילו לשלב רבע הגמר (מקומות 5–8).
המתאגרף דוד אלברדיאן העפיל לשלב רבע הגמר (מקומות 5–8) בקטגוריית המשקל עד 49 ק"ג.
המשלחת כללה 134 ספורטאים שהתחרו בעשרים ענפים.
רוכבת מקצוע תוצאה דירוג פז בש מרוץ אופני כביש 3:25:57 שעות מקום 28
רוכב מקצוע תוצאה דירוג יואב בר מרוץ אופני כביש לא סיים עידו זילברשטיין מרוץ אופני כביש לא סיים שלומי חיימי מרוץ אופני הרים 1:49:18 שעות 18
מתאגרף משקל דירוג דוד אלברדיאן עד 49 ק"ג הפסיד ברבע הגמר איגור לזרב עד 60 ק"ג הפסיד בסיבוב הראשון ארטיום מסליי עד 75 ק"ג הפסיד בסיבוב השני עבדאללה קעדאן 91 ק"ג ומעלה הפסיד בסיבוב הראשון
האתלטיקה היא הענף ממנו מגיע המספר הרב ביותר של ספורטאים במשלחת הישראלית - 42. הבכירים שבהם הם מטילת הכידון מרגריטה דורוז'ון, האצן דונלד סנפורד, קופצת המשולשת חנה קנייזבה-מיננקו והקופץ לגובה דמיטרי קרויטר.
תחרויות האתלטיקה היוו את אליפות אירופה דרג ג', ולכן השתתפו בה רק 14 מדינות, ומרבית הספורטאים הבכירים ביבשת לא נטלו בה חלק.
לא חולקו מדליות אישיות בתחרויות אלה, אלא נערכה תחרות קבוצתית בין הנבחרות, כאשר בכל מקצוע משתתף ספורטאי אחד מכל מדינה ולשלוש הנבחרות הראשונות הוענקו מדליות.
ארבע הנבחרות שכלל הישגי הספורטאים שלהן היו הטובים ביותר העפילו לדרג ב'.
ניקוד דירוג נבחרת ישראל 430 נקודות מדליית ארד
שחקן תוצאות דירוג מישה זילברמן שלב הבתים:ניצחון 0–2 על קנאן רזייב מאזרבייג'ןניצחון 0–2 על רוזריו מדלוני מאיטליהניצחון 0–2 על סמואל קאלי ממלטהשמינית הגמר: הפסד 1–2 לזבונימיר דרוקיניאק מקרואטיה שמינית הגמר
טורניר הג'ודו במשחקים האירופיים משמש גם כאליפות אירופה בג'ודו, והמשלחת הישראלית כללה את בכירי הג'ודאים הישראלים, ובראשם סגנית אלופת העולם ירדן ג'רבי.
מתאבקת סגנון קטגוריית משקל דירוג אילנה קרטיש חופשי עד 69 ק"ג מדליית כסף
סיבוב שני: ניצחון 0:8 על מריה לואיזה וריוני מיוון
חצי גמר: ניצחון 9:11 על נטליה ורבובה מרוסיה
גמר: הפסד 7:3 לאלינה סטנדיק מאוקראינה
מתאבק סגנון קטגוריית משקל דירוג רוברט אבנסיאן יווני-רומי עד 98 ק"ג הפסד בסיבוב הראשון יורי פוליאק חופשי עד 70 ק"ג הפסד בשמינית הגמר מארק פופוב חופשי עד 65 ק"ג הפסד בשמינית הגמר אנדריי צריוק יווני-רומי עד 59 ק"ג הפסד בסיבוב הראשון חנוך רחמין חופשי עד 74 ק"ג הפסד בשמינית הגמר
מתעמלת ניקוד דירוג נבחרת ישראל בהתעמלות אקרובטית:אביה ברנר מאי מילר שובל סופר 76.910 נקודות מקום עשירי
לוחם קטגוריית משקל דירוג גילי חיימוביץ' עד 58 ק"ג הפסיד בסיבוב הראשון
טריאתלטית תוצאה דירוג אביטל גז 2:20:20 שעות 38
טורניר הכדורמים מיועד לנבחרות נוער עד גיל 17.
שמות השחקניות תוצאות דירוג נבחרת הנערות של ישראל בכדורמים
טורניר הכדורסל מיועד לנבחרות כדורסל 3x3, הכוללות שלושה שחקנים ושחקן מחליף.
תוצאות דירוג נבחרת ישראל (מאיה איסרוב, הדר גוטין, לימור פלג, נופר שלום) שלב הבתים:הפסד 5–21 לרוסיההפסד 9–18 לליטאהפסד 9–21 לרומניהשמינית הגמר: הפסד 7–14 לשווייץ שמינית הגמר
קפטן הנבחרת, עמית שמחון, שאמור היה להשתתף במשחקים, ביטל את השתתפותו עקב העפלתה של קבוצתו, הפועל אילת, לגמר הפלייאוף של ליגת העל, שנערך בשבוע בו מתקיים טורניר הכדורסל 3x3 בבאקו.
במקומו הצטרף לסגל תום סטרוסקי.
תוצאות דירוג נבחרת ישראל (יועד בית יוסף, אופיר הובר, ולדי ירמישין, תום סטרוסקי) שלב הבתים:הפסד 7–16 לסלובניההפסד 12–19 לליטאהפסד 16–21 לרומניהשמינית הגמר:הפסד 14–19 לאזרבייג'ן שמינית הגמר
תוצאות דירוג אריאל הילמן ושון פייגה שלב הבתים:ניצחון 0–2 על חסן מרמר וסקרצ'י סלצ'וק מטורקיהניצחון 0–2 על סטיבן ואן דה ולדה ומיכיאל ואן דורסטן מהולנדניצחון 1–2 על יאן חדראווה ופרמיסל קובאלה מצ'כיהשמינית הגמר:ניצחון 0–2 על אלכסנדר סולובייס ורוסלנס סורוקינס מלטביה רבע הגמר:הפסד 0–2 למרטינש פלאווינש והארלאדס רגזה מלטביה רבע הגמר
סייף סוג דירוג דלילה חטואל רומח שמינית הגמר אביטל מרינוק דקר סיבוב שני
סייף סוג דירוג תומר אור רומח סיבוב שני עידו הרפר דקר סיבוב שני
לוחמת קטגוריית משקל דירוג כחל שפריר עד 60 ק"ג רבע הגמר (אליו העפילה אוטומטית)
קשתמקצועשלב הדרוגסיבוב ראשוןסיבוב שניסיבוב שלישירבע גמרחצי גמרגמר/ארדמקוםתוצאהדירוגיריבתוצאהיריבתוצאהיריבתוצאהיריבתוצאהיריבתוצאהיריבתוצאהגיא מצקיןיחידים631 נקודות51מתיה מייליקהפסד 6-2לא העפיל33
בתחרויות השחייה משתתפים שחיינים עד גיל 18 בלבד.
בתחרויות השחייה הצורנית משתתפות שחייניות עד גיל 18 בלבד.
שחיינית תחרות ניקוד דירוג גל ליטמן יחידות 138.7258 נקודות מקום 18 אביב בובליל וגל ליטמן דואט 139.0000 נקודות מקום 17
ישראל השתתפה במשחקים הפאראלימפיים ריו (2016).
זו היא ההשתתפותה ה-15 של ישראל ב.
המשלחת הישראלית דורגה במקום 74 לאחר שזכתה בשלוש מדליות ארד.
משחקים אלו היו המשחקים דלי ההישגים של נבחרת ישראלית והדירוג הנמוך ביותר של משלחת ישראלית מאז ייסוד המשחקים הפאראלימפיים בשנת 1960.
33 ספורטאים פאראלימפיים השתתפו במשחקים הפאראלימפיים בריו דה ז'ניירו, ברזיל ב-11 ענפי ספורט.
נושא הדגל בטקס הפתיחה היה שרגא ויינברג ונושאת הדגל בטקס הנעילה הייתה מורן סמואל.
מדליה שם ענף תחרות תאריך ארד מורן סמואל חתירה סירת יחיד נשים 11 בספטמבר ארד דורון שזירי קליעה SH1, רובה 3 מצבים 50 מ' גברים 12 בספטמבר ארד ענבל פיזרו שחייה 200 מטר מעורב יחידים SM5 נשים 15 בספטמבר
צמד הטניסאים, שרגא ויינברג ואיתי ארנליב, זכה במקום הרביעי ב־Quad זוגות בסיומו של משחק הטניס הפראלימפי הארוך ביותר עד כה שנמשך 4 שעות ו-25 דקות.
הקיאקיסטית, פסקל ברקוביץ, העפילה לגמר בתחרות ספרינט קיאק KL2 ליחידות.
השחיינית אראל הלוי, סיימה במקום השמיני את גמר 400 מ'.
שםתחרותתוצאהמקוםקובי ליאוןמרוץ נגד השעון H236:50.45 דקות6מרוץ כביש H11:45:24 שעות8
שםתחרותתוצאהמקוםהערותגדי ירקונימרתון גברים T11נפסל -בליווי גזצ'או יוסף
שםתחרותשלביריבתוצאהמקוםנדב לוייחידים BC2בתים יושין דהסילבה-אנדרדהניצחון 2-3 2 בשלב הבתים ג'ואנג מין שוןהפסד 2–5
מתמודד אחד מכל מקצה בשלב המוקדמות עולה לגמר והיתר עוברים לבית הניחומים.
מבית הניחומים מצטרפים 2 מתמודדים מכל מקצה לגמר והיתר משתתפים בגמר ב'.
שםתחרותמוקדמותבית הניחומיםגמרתוצאהמקום במקצהתוצאהמקום במקצהתוצאהמקום במקצה (כללי)מורן סמואליחידות5:21.36 דקות2 (מקצה)5:22.96 דקות1 (בית הניחומים)5:17.46 דקותראובן מגנאג'י יוליה צ'רנויזוגות מעורב4:20.62 דקות5 (מקצה)4:28.60 דקות4 (בית הניחומים)4:21.23 דקות3 (גמר ב'), 9 כללי
שםתחרותשלביריבתוצאהמקוםשרגא ויינברגQuad יחידיםשמינית גמרדילן אלקוטהפסד (6-0, 6-0)9איתי ארנליבQuad יחידיםשמינית גמרדוד וגנרהפסד (6-4, 6-4)9אדם ברדיצ'בסקייחידיםסבב ראשוןסטושי סיידההפסד (6-1, 6-2)33שרגא ויינברגאיתי ארנליבQuad זוגותרבע גמררודריגו אוליבירהימאניטו סילבהניצחון (0–6, 0-6)4חצי גמרניק טילורדוד וגנרהפסד (6-4, 6-2)קרב על הארדג'יימי בורדקיןאנדי לפת'הורןהפסד (3–6, 6-4, (7-2)7-6)
שםתחרותשלביריבהתוצאהמקוםאלהאם מחאמיד רוזיןגל חמרניירדן אדיקהליהיא בן-דודרוני אוחיוןסיון אברבאיהנשיםבתים תיקו 1-1 4 בשלב הבתים ניצחון טכני 0–10 הפסד 2–7 הפסד 3–7רבע גמרהפסד 5–157
2 מתמודדים מכל מקצה בשלב המוקדמות עולים ישירות לגמר והיתר עוברים לחצי הגמר.
ארבעת המקומות הראשונים בחצי הגמר עולים לגמר.
שםתחרותמוקדמותחצי גמרגמרתוצאהמקוםתוצאהמקוםתוצאהמקוםפסקל ברקוביץיחידות L21:01.713 דקות3 (מקצה)1:02.251 דקות31:01.131 דקות8
שםתחרותמוקדמותגמרתוצאהמקוםתוצאהמקוםדורון שזיריSH1, רובה 3 מצבים 50 מ'1153 נקודות4 Q437.5 נקודותSH1, רובה שכיבה 50 מ'614.8 נקודות9לא העפיל
שםתחרותמוקדמותגמרתוצאהמקוםתוצאהמקוםאיאד שלביאראל הלויענבל פיזרויואב ולינסקי4X50 מטר חופשי שליחים3:10.00 דקות1:15.14 דקות37.59 שניות41.47 שניות35.80 שניות7 Qנפסלו
ישראל בן חיים (נולד ב-31 במאי 1948) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שירת כטייס ומפקד כנף 15 בחיל האוויר.
לאחר שירותו הצבאי כיהן כמנהל נמל התעופה בן-גוריון, מנכ"ל ישראייר ומנכ"ל קמור מוטורס.
בן חיים נולד בישראל, בנם של יעקב וחנה, שני הוריו הם ניצולי השואה.
למד בבית הספר החקלאי בנהלל ושירת בצה"ל כטייס בחיל האוויר.
פיקד על טייסת 131 בתקופה בה חילצה הטייסת את אנשי המוסד מסודאן ולאחר מכן פיקד על בסיס שדה דב.
במאי 1990 החליט להוציא סיור לחופי הארץ בעקבות העלאת כוננות לקראת חג השבועות ולכידת מחבלים על סירה מול חוף געש.
הוא הטיס מטוס תצפית מדגם עגור, צוות המטוס איתר סירה חשודה ששטה בים התיכון לעבר חוף ניצנים וזיהה כי מדובר בסירת מחבלים.
בן חיים טס מעלייה בגובה נמוך על מנת להפחיד ולעכב את המחבלים והכווין את הכוחות שהביאו לעצירתה ומניעת הפיגוע המתוכנן.
על פעולתו הוענק לבן חיים ולטייס המשנה שלו יואש קושניר צל"ש ממפקד חיל האוויר.
לאחר שחרורו שימש במשך שנתיים סמנכ"ל מבצעים ברשות שדות התעופה ובשנים 1996 עד יוני 2001 שימש מנהל נמל התעופה בן-גוריון.
ב-2006 מונה למנכ"ל ישראייר וכיהן בתפקיד במשך כשנתיים וחצי.
ב-2008 מונה למנכ"ל קמור רכב וב-2011 מונה למנכ"ל קמור מוטורס.
הוא חבר בוועד המנהל של הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל.
בן חיים נשוי לגליה ואב לשניים (סבא לחמישה).
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ובוגר לימודי מטה מתקדמים בחיל האוויר המלכותי.
בעלים של נחלה במושב עדנים.
החל משנת 2011, ישראל מעורבת במלחמת האזרחים בסוריה, ובפרט בתקריות לאורך הגבול הישראלי-סורי ברמת הגולן ואף בשטחי סוריה, אף על פי שלא הביעה תמיכה באחד מהצדדים הלוחמים.
מאז מלחמת יום הכיפורים, הגבול בין סוריה לישראל נותר שקט במשך קרוב לארבעה עשורים עד פרוץ האביב הערבי.
כאשר ההפגנות ההמוניות ברחבי סוריה החלו לעלות בהיקפן וכוחות המשטר השתמשו בנשק כבד נגד המפגינים, הגיעו ב"יום הנכבה" מאות פלסטינים תושבי סוריה לגבעת הצעקות ברמת הגולן, סמוך לגבול עם ישראל (ליד היישוב מג'דל שמס), ופרצו את גדר הגבול עם ישראל.
חיילי צה"ל פתחו באש לעבר המפגינים הפולשים וכתוצאה מהירי נהרגו 4 ונפצעו עשרות.
מספר חיילי צה"ל נפצעו באירוע במהלך חילופי מהלומות.
משערים שהמפגינים הובאו לשם על ידי השלטון הסורי בניסיון לטשטש את מעשיו בסוריה ולהפנות את זעמו של העם הסורי נגד ישראל.
ב-18 ביולי 2012 הצליחו כוחות של צבא סוריה החופשית לכבוש עיירות בגבול המפורז שבין ישראל לסוריה, ובסיוע של ארגונים ג'יהאדיסטים הם תקפו ביעילות את צבא סוריה ודחקו אט אט את כוחותיו ממרבית הגבול עם ישראל וממעבר קוניטרה.
המשטר, שלא השלים עם נפילת השטחים לידי המורדים, תקף באופן קבוע את המורדים בטילי קרקע-קרקע, פצצות מרגמה או ירי מקלעים - שחלקם זלגו לשטח ישראל.
ישראל הגיבה בירי נקודתי בדרך כלל על זליגת ירי, להוציא מקרים חריגים שבהם הייתה תגובה קשה.
מעורבותן של מיליציות דרוזיות לטובת אסד יצרה תסיסה אזרחית בקרב כפרי הדרוזים בישראל שרצו לסייע לאחיהם בסוריה וחלקם אף נסעו לסוריה למטרה זו.
ישראל איימה לירות על כל כוח שריון סורי שיכנס לשטח המפורז בקוניטרה, דבר שיהווה הפרה של הסכם הפרדת הכוחות ממאי 1974 בין שתי המדינות.
במהלך פברואר 2013, צה"ל הקים את בית חולים השדה במוצב 105 בצפון רמת הגולן, בסמוך לגבול עם סוריה, בו טופלו מאות פצועים סורים, אזרחים ומורדים.
חלק מהפצועים קשה הועברו לטיפול בבתי חולים ישראלים בצפון הארץ.
ארגון הטרור חזבאללה, היה מעורב במלחמת האזרחים הסורית כמעט מתחילתה במתן עזרה לבשאר אל-אסד ובשליחת יועצים צבאיים ותמיכה לוגיסטית.
במהלך 2012, חזבאללה החל לשלוח לוחמים לסייע לאסד במלחמה בסוריה ועד 2014, נטל חלק בעשרות קרבות ברחבי המדינה ובמקביל איבד מאות לוחמים.
לבד מרכישת ניסיון רב בלחימה, חזבאללה הקים סמוך לאזורי הקרבות מפקדות משלו בהם אוחסנו כמויות נשק גדולות שקיבל מצבא סוריה או מאיראן, והשתלט על שטחים גדולים במזרח לבנון כדי למנוע מהמורדים להעמיק את אחיזתם במדינה במהלך זליגת מלחמת האזרחים בסוריה ללבנון.
כהוקרה על הסיוע, סוריה שלחה פעמים רבות שיירות נשק לחזבאללה (בעיקר טילי נ"מ למיניהם) אשר אוחסנו בבסיסיו של הארגון בסוריה או בגבול סוריה-לבנון.
הנשק החדש ברשותו של הארגון הפך לאיום כלפי ישראל, ועל כן שיירות הנשק ובסיס האחסון הפכו למטרות מידיות והותקפו לא אחת מהאוויר - בסבירות גבוהה על ידי חיל האוויר הישראלי.
בנוסף לסיוע לאסד, חזבאללה שימש כזרוע אסטרטגית של איראן בסוריה ובלבנון נגד ישראל כדי להרתיע אותה מלתקוף את מתקני הגרעין באיראן.
כחלק מהסיוע לאסד, קאסם סולימאני הכניס מאות לוחמי משמרות המהפכה וכוח בסיג' לשטח סוריה, ומפקדות איראניות רבות הוקמו בחלב, בדמשק ובערים אחרות.
לקראת 2014, הכוחות האיראנים החלו להעמיק את מעורבותם בלחימה בדרעא ובקוניטרה ואחת המטרות הראשיות שלהם במתקפה על המורדים הייתה להתקרב לגבול ישראל כדי שהם יוכלו להקים ביתר קלות תשתית טרור עתידית נגד ישראל בין השאר כנקמה על התקיפות המרובות שישראל ביצעה לטענתם בסוריה.
קאסם סולימאני הכשיר את ג'יהאד מורנייה ומינה אותו למפקד ארגון חזבאללה בגולן הסורי, ויחד עם לוחמים איראנים ומחבלים מהג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והחזבאללה (כמו סמיר קונטאר), חזבאללה פתח בתוכניות לתקיפת ישראל משטח סוריה - זאת כדי למנוע מלחמה כוללת עם הארגון בלבנון.
עם התמוטטות הסטטוס קוו באזור הגולן, תשומת הלב של ישראל התמקדה בחרדה בהתפתחויות בקוניטרה.
עמוס ידלין, אמר בריאיון לוול סטריט ג'ורנל: "אין ספק שהחזבאללה ואיראן הם איום החמור ביותר על ישראל, הרבה יותר מאשר האסלאמיסטים הסונים הרדיקליים".
בצה"ל מכנים את מערכת התקיפות נגד איראן וחזבאללה בסוריה בשם מב"מ - "המערכה בין המלחמות".
מטרת המב"מ היא מניעת התעצמות של האויב והתחמשותו בנשק מתקדם, ובכך למנוע או לדחות ככל האפשר את המלחמה הכוללת הבאה.
ישראל הייתה מעורבת לראשונה בתקריות אלימות לאורך קו הפסקת האש עם סוריה במלחמת האזרחים הסורית כאשר ב-8 בנובמבר 2012 פגעו שלוש פצצות מרגמה באזור אלוני הבשן.
כחלק מהיערכותה, פרסה ישראל מכשולים באזור הגבול וחיזקה את גדר הגבול.
ב-11 בנובמבר 2012, פצצות מרגמה מסוריה נחתו סמוך למוצב צבאי ישראלי בתל חזקה ברמת הגולן, וצה"ל ירה טיל "תמוז" לעבר העמדה שממנה שוגרה הפצצה.
אירוע זה היה הסכסוך הראשון בגבול בין שתי המדינות מאז מלחמת יום הכיפורים שהתרחשה כ-40 שנה קודם לכן.
ב-17 בנובמבר אש של הצבא הסורי פגעה בג'יפ סיור של צה"ל סמוך לאזור מפורז, ובהמשך הגיבה ישראל בהפגזת עמדה של צבא סוריה, והחיילים הסורים השיבו באש מרגמות.
ב-2013 אירעו מספר מקרים של ירי סורי על כוחות ישראלים, שאליהם הגיב צה"ל בירי אל מקורות התקיפות.
ב-1 במרץ נורו שתי רקטות לעבר מוצב ישראלי בחרמון מסוריה, ככל הנראה בפעולת תגמול על תקיפה אווירית ישראלית של מטרת חזבאללה סמוך לגבול סוריה-לבנון.
ב-18 במרץ ג'יפ ישראלי שנסע ברמת הגולן סמוך לגבול הסורי הותקף, כאשר מטען חבלה הופעל בקרבתו.
אירוע זה התרחש לאחר מספר ימים שבהם אירע תקרית דומה בגבול ישראל-לבנון כאשר ג'יפ עלה על מטען נפץ וישראל הגיבה בירי ארטילריה וטנקים לעבר לבנון.
ב-28 במרץ חיילי צה"ל פתחו באש לעבר שני חמושים שניסו לחבל בגדר הגבול עם סוריה ברמת הגולן.
בצה"ל אמרו ששני החשודים היו חמושים וכי הם נפגעו מהירי.
ב-2 ביוני, לאחר שפגזים סוריים נורו לכיוון צה"ל בחרמון, ישראל הגיבה בירי מטחי ארטילריה לעבר מקורות הירי בסוריה.
ב-4 ביוני שתי רקטות נורו מסוריה אל רמת הגולן.
מערכת כיפת ברזל הופעלה בפעם הראשונה בצפון הארץ כדי ליירט את שניהם.
לפחות שני טילי יירוט נורו לעבר קו הפסקת האש הסורי, אך השיגור בוטל בזמן הטיסה על ידי המפעילים של המערכת, כאשר התברר שהרקטות עומדות ליפול בשטחים פתוחים.
הרקטות שנפלו גרמו לשריפות בכמה מקומות באזור, וכבאים שהוזעקו למקום כיבו את האש במהירות.
ב-22 ביוני טיל נגד טנקים נורה מסוריה לעבר משאית מים של קבלן של משרד הביטחון שנעה לאורך גדר הביטחון.
ב-23 ביוני צה"ל הגיב לירי הנ"ט בסדרת התקפות אוויריות שהתמקדו בכוחות סוריים כפעולת תגמול על הפיגוע יום לפני כן.
ב-7 ביולי פגז תועה פגע ברמת הגולן.
צה"ל הגיב בירי לעבר עמדות חשודות בצד הסורי של הגבול.
ב-13 ביולי נחתה רקטה בשטח פתוח ברמת הגולן.
מצה"ל נמסר כי הרקטה נורתה במכוון מסוריה לעבר ישראל.
ב-15 ביולי, לאחר שרקטה נוספת פגעה בגולן, מטוסי קרב ישראליים פגעו בשלוש מטרות בשטחה של סוריה, והרגו 18 סורים, מתוכם 8 אזרחים ו-10 חיילים.
ב-24 באוגוסט חמש רקטות מסוריה נחתו מעבר לגבול עם ישראל ברמת הגולן.
ב-27 באוגוסט שלוש פצצות מרגמה תועות שנורו מסוריה פגעו ברמת הגולן, פצעו קצין צה"ל וגרמו נזק לזוג כלי רכב.
צה"ל הגיב בירי ארטילרי נגד הצבא הסורי.
אזרח ישראלי נפצע באורח קל לאחר שפגז מרגמה נפל באותו יום בצפון הגולן.
ב-31 באוגוסט צה"ל הפיל כטב"ם שנכנס למרחב האווירי של ישראל מאזור קוניטרה בסוריה.
מקורות צבאיים אמרו שהוא שייך כנראה לצבא סוריה ונכנס בטעות למרחב האווירי של ישראל.
ב-4 בספטמבר צה"ל ירה טיל לעבר מוצב צבאי סורי כתגובה על זליגת רקטות שהתפוצצו מוקדם יותר באותו יום ברמת הגולן.
ב-8 בספטמבר חייל צה"ל נפצע באורח קל בגולן מכדור תועה.
ב-23 בספטמבר מטוס קרב סורי מדגם סוחוי Su-24 חדר בטעות למרחב האווירי של ישראל והופל על ידי מערך ההגנה האווירית באמצעות טיל MIM-104D פטריוט.
זוהי ההפלה העולמית הראשונה של מטוס קרב מאויש עוין באמצעות הפטריוט.
ב-27 בינואר שני קליעים שנורו מסוריה פגעו ברמת הגולן.
צה"ל השיב באש ארטילרית לעבר מקור הקליעים.
ב-26 באפריל חוליית חזבאללה המורכבת מ-8 מחבלים זוהתה וכח גולני הרג את ארבעת המבצעים וחיל האוויר הישראלי הפציץ והרג את ארבעת החמושים הנותרים שנעו לאורך השטח המופרז ברמת הגולן.
ב-23 ביוני עשרות דרוזים מהכפר מג'דל שמס ברמת הגולן תקפו אמבולנס צבאי ישראלי, שפינה שני סורים פצועים שהגיעו לשטח ישראל.
ההתקפה הדרוזית באה בעקבות דיווחים ושמועות שהאמבולנס מפנה לוחמי ג'יהאד סורים אשר נלחמים נגד הדרוזים בסוריה.
במהלך ההתקפה הדרוזים הכו למוות את אחד הפצועים הסורי ומצבו של הפצוע השני הפך לקריטי.
קצין וחייל צה"ל שנהגו באמבולנס נפצעו גם הם באירוע.
ההתקפה תוארה על ידי התקשורת בתור "לינץ'" שבוצע על ידי אספסוף דרוזי, אך גרפה שבחים בתקשורת הסורית, שהגדירה את המעשה כ"גבורה".
ההתקפה גונתה גם על ידי המנהיג הדרוזי בישראל, השייח מוואפק טריף, שכינס ישיבת חירום של מנהיגים דרוזים דתיים וחילונים וגינה בחריפות את ההתקפה על האמבולנס בכנותה "מעשה מגונה שביצעו פורעי חוק".
ב-28 ביוני אזעקות נשמעו פעמיים בתוך 30 דקות בצפון רמת הגולן.
מדובר צה"ל נמסר כי הסירנות הופעלו בעקבות קרבות סוריים פנימיים בין קבוצות המורדים וכוחות אסד, וכי צה"ל בודק האם נפלו רקטות בשטח ישראל.