tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שיתוף פעולה טוען שגברים אינם מדכאים מטבעם, אלא הם מושפעים מהחברה כדי לשחזר תפקידים מדכאים.
תיאוריות פונקציונליסטיות מבניות רואות בחברה מערכת מורכבת שחלקיה פועלים יחד לקידום סולידריות ויציבות.
הספורט עצמו התפתח מטקסים ומנהגים דתיים, ששימשו לקידום סולידריות חברתית ומוסרית של הקהילה.
ברומברגר מצא קווי דמיון בין טקסים דתיים למשחקי כדורגל.
משחקים מתקיימים בתצורה מרחבית מסוימת, תחומים מסוימים במגרשים מדמים מקומות קדושים ואסור שיזדהמו על ידי פולשים יריבים, ויובילו לתחושות רגשיות עזות אצל האוהדים.
כמו בטקסים דתיים, הצופים מופצים במרחב על פי חלוקת הכוח החברתית.
לעונות כדורגל יש לוח שנה קבוע.
תפקידי הקבוצה ביום המשחק הם טקסיים, כאשר אנשים לבושים במיוחד מבצעים פעולות פולחניות אינטנסיביות.
ככנסייה, לכדורגל יש רשת ארגונית, מרמה מקומית ועד לרמה העולמית.
למשחקים יש סדר עוקב שמנחה את פעולות המשתתפים, החל מטרום-משחק ועד לאחר המשחק.
לבסוף, טקסי כדורגל יוצרים תחושה של קהילה .
ניתן לראות בשירים וכוריאוגרפיה טקס אימננטי שדרכו הצופים מעבירים את כוחם לקבוצה.
בהתחשב בעובדה שלא כל הפעולות תומכות במבנה החברתי הקיים, ראה רוברט ק.
מרטון חמש דרכים בהן אדם יכול להגיב למבנה הקיים, שניתות ליישום גם בספורט: קונפורמיזם, חדשנות, טקסיות, נסיגה ומרד.
ארווינג גופמן התבסס על תפיסתו של דורקהיים לגבי טקסים חיוביים, והדגיש את המעמד הקדוש של "פניו" של הפרט.
טקסים חיוביים (מחמאות, ברכות וכו') ושליליים (הימנעות מעימות, התנצלויות וכו') משמשים להגנה על פניו.
עיתונאיי ספורט, למשל, משתמשים בטקסים החיוביים והשליליים כאחד כדי להגן על פניו של הספורטאי איתו הם רוצים לשמור על קשר טוב.
בנוסף, בירל מציין כי אירועי ספורט הם תחרויות פולחניות בהן ספורטאים מראים את אופיים באמצעות שילוב של אומץ, משחק טוב ויושר.
ביצועים טובים משמשים לחיזוק פניו הטובות של הספורטאי.
סוציולוגיה פרשנית בוחנת את קשרי הגומלין של פעולה חברתית למעמד חברתי, סובייקטיביות, משמעות, מניעים, זהויות ושינוי חברתי.
היא נמנעת מהסבר על קבוצות אנושיות באמצעות חוקים והכללות, ומעדיפה את מה שמקס וובר כינה verstehen - הבנה והסבר של מניעים אישיים.
זה מאפשר הבנה מלאה יותר של משמעויות חברתיות מגוונות, סמלים ותפקידים בתוך הספורט.
הספורט מאפשר יצירת זהויות חברתיות שונות במסגרת משחק יחיד, אשר עשויים להשתנות במהלכו או במהלך משחקים מרובים.
תפקידם של ספורטאים משפיעים עוד יותר על האופן בו הם פועלים מחוץ למשחק, לדוגמה: לפעול בתפקיד אתלט שהוא גם סטודנט.
וובר הציג את מושג הרציונליזציה .
בחברה המודרנית, מערכות יחסים מאורגנות להיות יעילות ככל האפשר, על בסיס ידע טכני, במקום עקרונות מוסריים ופוליטיים.
זה יוצר ביורוקרטיות יעילות, לא אישיות והומוגניות.
אלן גוטמן זיהה כמה היבטים מרכזיים של רציונליזציה, שאותם ניתן ליישם גם בספורט:
חילון : הספורט המודרני הפך להיות עצמאי ממוסדות הדת שמהם התפתחו.
בחברות הטרום-מודרניות, ספורט וחגיגות דתיות היו קשורים זה בזה.
לדת יש חשיבות מסוימת בספורט, שניתן לראות בטקסים, אמונות טפלות ותפילה בשיגרת טרום המשחק.
מריטוקרטיה : ספורט מקדם תחרות הוגנת, בעוד שספורט קדם-מודרני היה בלעדי.
לדוגמה, האולימפיאדה העתיקה הדירה נשים ואנשים שאינם אזרחים.
לעומת זאת, הספורט המודרני מהציע הזדמנויות לשכבות החלשות, תוך כך ששיפוט הוגן גורם לכך שמגרש המשחקים יהיה מאוזן .
מעמד חברתי עדיין ממלא תפקיד בגישה והצלחה בספורט.
במדינות עשירות יותר יהיו ספורטאים רבים ומצליחים יותר, בעוד שלמעמד הגבוה יותר יהיו האמצעים לקבל אימונים והכנה טובים יותר.
התמחות: בספורט המודרני, בדיוק כמו בתעשייה, יש חלוקת עבודה מורכבת.
בחלק מאנפי הספורט, לספורטאים תפקיד ייחודי בקבוצה אותו עליהם ללמוד ולבצע, לדוגמה: הבועט בפוטבול.
זה לא חל על כל ענפי הספורט, מכיוון בחלקם היכולת לכסות מספר תפקידים לפי הצורך הוא דבר נחוץ.
רציונליזציה: הספורט המודרני מזהה את הדרך היעילה ביותר להשגת המטרה הרצויה.
מנגד, ג'וליאנוטי מציין כי הספורט נשלט על ידי פעולות לא רציונליות.
ביורוקרטיזציה: ספורט נשלט על ידי ארגונים, ועדות וועדות פיקוח ברמה המקומית, היבשתית והעולמית.
עמדות מובילות אמורות להינתן על סמך כישורים וניסיון, ולא על סמך כריזמה ונפוטיזם.
זה לא תמיד המקרה, מכיוון שדמויות חזקות וכריזמטיות מופקדות לעיתים קרובות על הארגונים והוועדות האמורות.
כימות: סטטיסטיקה מודדת ומשווה בין אירועי ספורט מודרניים, לרוב מסקרת דורות מרובים, ומפחיתה אירועים מורכבים למידע פשוט הניתן להבין בקלות על ידי הציבור ההמוני.
סטטיסטיקה אינה הגורם הדומיננטי בתרבות הספורט, כאשר הגורמים החברתיים-פסיכולוגיים והאסתטיים הם עדיין החשובים ביותר.
קרל מרקס ראה בספורט שורשים בהקשר הכלכלי שלו, בכפוף לסחורה ולניכור .
הניאו מרקסיזם רואה בספורט כלי אידאולוגי של הבורגנות, המשמש לרמות את ההמונים כדי לשמור על השליטה.
כעובדים, ספורטאים מוותרים על כוח העבודה שלהם, וסובלים את אותו גורל כמו העובד המנוכר.
מלבד תמיכה בקפיטליזם תעשייתי, ספורט מפיץ מאמץ פיזי כבד ועבודה יתרה כמשהו חיובי.
חלוקה מיוחדת של אתלטים בכוח העבודה לבצע כל הזמן את אותן התנועות, במקום לשחק באופן יצירתי וחופשי.
הספורטאי אם לעיתים קרובות באשליה של חופש, לא מודע לאבדן השליטה על כוח העבודה שלו.
בנוסף, הצופים עצמם תומכים בניכור עבודת הספורטאים באמצעות תמיכתם והשתתפותם.
תיאוריות מרקסיסטיות שימשו לחקר מסחור הספורט, למשל כיצד שחקנים עצמם הופכים לסחורה או מקדמים אותם, מסחור קיצוני של ענפי הספורט במהלך המאה ה -20, וכיצד הופכים מועדונים לחברות מסורתיות וכיצד ארגוני ספורט הופכים למותגים.
גישה זו זכתה לביקורת על נטייתה לאקונומיזם גולמי, והניחה שכל המבנים החברתיים הנוכחיים מתפקדים לצורך שמירה על הסדר הקפיטליסטי הקיים.
תמיכה בקבוצות ספורט אינה בהכרח סותרת את התפתחות התודעה המעמדית וההשתתפות במלחמת המעמדות .
באירועי ספורט יש מספר דוגמאות למחאה פוליטית.
ניתוח ניאו מרקסיסטי של ספורט לרוב מזלזל גם בצד האסתטי בספורט.
מחקר הגמוני מתאר את יחסי הכוח, כמו גם את השיטות והטכניקות בהן משתמשים קבוצות דומיננטיות להשגת הסכמה אידאולוגית, מבלי לנקוט בכפייה פיזית.
הסכמה אידאולוגית זו נועדה לגרום לסדר החברתי הסקרן להיראות טבעי, ומבטיח שהקבוצות הכפופות ימשיכו לחיות את חייהן בכפייה.
הגמוניה פתוחה תמיד למחאה, וכך עשויות להתעורר תנועות נגדיות.
הקבוצות הדומיננטיות עשויות להשתמש בספורט כדי לכוון את השימוש במעמד הכפוף לעבר הכיוון הרצוי, או לקראת צרכנות.
עם זאת, ההיסטוריה של הספורט מראה כי התרבויות שעברו קולוניזציה לא בהכרח עברו מניפולציות באמצעות ספורט, בעוד שהתמקצעות בספורט, ובתרבות הפופולרית שלהם, סייעו למעמד הפועלים להימנע מכפיפות המונית לערכים הבורגניים.
התנגדות היא מושג מרכזי בלימודי תרבות, המתאר כיצד קבוצות כפופות עוסקות בפרקטיקות תרבותיות מסוימות כדי להתנגד לשליטתן.
ההתנגדות יכולה להיות גלויה ומכוונת או סמויה ולא מודעת, אך תמיד נוגדת את הנורמות והמוסכמות של הקבוצות המשליטות.
ג'ון פיש הבדיל בין סמיוטיקה של התעמתות לבין הימנעות.
הגוף נהפך לנושא מחקר בשנות ה-80, עם עבודתו של מישל פוקו.
מבחינתו, כוח הוא התעמלות בשתי דרכים שונות - באמצעות ביו-פאוור וכוח משמעתי.
ביופ-אוור מתרכז בשליטה בהיבטים ביולוגיים מרכזיים בגוף האדם ובאוכלוסיות שלמות, כגון לידה, רבייה, מוות וכו'.
כוח משמעתי מופעל באמצעות משמעת גופנית יומיומית, במיוחד באמצעות שליטה בזמן ובמרחב.
אייכברג רואה בשלושה סוגים שונים של גופים המדגישים את ההבדל בין גופים דיספלינרים ובין לא דיספלינרים בספורט: הגוף הדיאלוגי, בעל צורות וגדלים שונים, הניתנות לשם שחרור השליטה.
אלה היו הטיפוס העיקרי בפסטיבלים ובקרנבלים טרום-מודרניים.
הגוף המעוצב, המשופר והמאומן להישגים ותחרות בספורט.
הגוף הבריא והיישר, המעוצב באמצעות משטרים של כושר ותזונה.
ניתן היה לראות את הגוף הגרוטסקי בפסטיבלים ובקרנבלים טרום-מודרניים, לדוגמה: בהיאבקות עממית או במירוץ שלוש רגליים .
פדגוגיית הספורט המודרנית סובבת סביב הקפדה וחופש, משמעת ושליטה, אך יחסי הכוח והידע ההיררכיים בין המאמן לספורטאי נותרו.
סגל טען כי העלייה התרבותית בספורט משקפת את התפנית הרחבה של החברה המודרנית לכיוון ביטוי פיזי, שהחייתה מחדש את המיליטריזם, המלחמה והפשיזם.
כמה מנציגי בית הספר בפרקפורט, ראו בספורט פולחן גופני ופשיסטי.
טננסחו טען כי החמאת יתר ליכולת ספורטיבית משקפת את האלמנטים הפשיסטיים בחברה, מכיוון שהיא מנרמלת את הלעג לחלשים ולמובסים.
אגרוף מאפשר מחקר על הגוף האלים.
מתאגרפים מסכנים את גופם במטרה לזכות בתהילה, מעמד ועושר.
גופם מנוצל על ידי האמרגנים שלהם והמתאגרפים מתארים את עצמם לחלופין כזונות, עבדים סוסי רבייה .
מתאגרפים מודעים לנזק השגרתי שנגרם לגופם, ובמקביל חוששים מההשפעות של נזק שכזה.
תגובה תכופה לכך היא ניסיון להפוך את עצמם דמויות הרואיות.
בכל ענפי הספורט המגע, האלימות היא חלק מהאסטרטגיה במידה מסוימת.
אלימות בספורט אינה אינדיבידואלית, אלא היא תוצר של סוציאליזציה.
פין רואה בכדורגלנים חברים בתופעה תרבותית של מעין אלימות, שמדגישה ערכים שונים מאלה שבחיים הרגילים.
זה הופך אלימות לחלק מרכזי ומקובל במשחק.
התיאוריה "חברת הסיכון" של אולריך בק, נוגעת בפגיעה גופנית של ספורטאים.
חברת סיכון מאופיינת במודרניות רפלקסיבית, בה החברה מושכלת, ביקורתית ומשתתפת בעיצוב מבנים חברתיים.
בניגוד לסיכון השגרתי של החברה המסורתית, חברות מודרניות מזהות ומצמצמות סיכונים.
המודרניות הרפלקסיבית בספורט מתבטאת בבידוד, תוך צמצום והסרת הגורמים לפציעה גופנית, ובמקביל לשמירה על הטכניקות והאסטרטגיות המיוחדות לאותם ענפי ספורט.
למעמדות הנמוכים יש אפשרות פחותה להעריך ולהימנע מסיכון, וכתוצאה מכך יש שיעור השתתפות גבוה יותר בספורט מסוכן יותר ממעמדות אלו.
למרות זאת, ספורטאים עדיין נתפסים על ידי החברה כמתעלמים מכאב ומנסים להתגבר עליו, מכיוון שהתגברות על כאב נתפסת כאמיצה והרואית.
היכולת של הספורטאי לגרום לגוף להיראות בלתי מנוצח הוא חלק בלתי נפרד ממקצועיות הספורט.
ההתעלמות מכאב היא לעיתים קרובות חלק מרכזי בתת-תרבויות ספורט מסוימות.
אפילו ילדים נחשפים לעיתים קרובות גם לכאבים ולפציעות חריפות כחלק מהשתתפותם בפעילויות ספורט מסוימות, למשל התעמלות.
הרגש, מאז ומעולם, היה חלק בלתי נפרד מהספורט, כיוון שהוא משפיע גם על הספורטאים וגם על הצופים עצמם.
תאורטיקנים וסוציולוגים החוקרים את השפעת הרגשות בספורט ניסו ואף מנסים עד היום, לסווג רגשות לקטגוריות.
שנויות במחלוקת, ונדונות באינטנסיביות, סיווגים אלה אינם סופיים או חקוקים באבן.
הרגש חשוב מאוד בספורט; ספורטאים יכולים להשתמש ברגשותיהם כדי להעביר מידע ספציפי ומשמעותי לחבריהם לקבוצה ולמאמנים שלהם, והם יכולים להשתמש ברגש גם כדי לשלוח אותות כוזבים כדי לבלבל את יריביהם.
בנוסף לספורטאים המשתמשים ברגש לטובתם, לרגש יכולה להיות השפעה שלילית על הספורטאים ועל ביצועיהם.
לדוגמה, פחד במה, או עצבנות וחששות, יכולים להשפיע על ביצועיהם, בין אם בצורה חיובית או שלילית.
בדרך כלל, כשרמת הספורט עולה, כך גם רמת הרגש עולה.
בספורט המקצועי, הרגשות יכולים להיות עזים ביותר מכיוון שיש הרבה יותר אנשים בתפקידים רבים ושונים אשר מעורבים.
סביב הספורטאים המקצועניים יש את החברהם לקבוצה, צוות האימון, השופטים, צוות הטלוויזיה, הפרשנים, ואחרונים חביבים, האוהדים והצופים.
יש סביבם ריגוש, והרבה יותר עיתונות ציבורית, לחץ ולחץ עצמי.
קשה מאד לא להשקיע רגשית בספורט; הספורט טוב מאוד בהוצאת הרע ביותר בקרב המשתתפים.
לאורך ההיסטוריה, בענפי ספורט שונים, ובמדינות וליגות שונות, היו קטטות אלימות כאשר קבוצה אחת מנצחת קבוצה אחרת במשחק אינטנסיבי, ולחימה קולנית וצעקות, וגם ויכוחים מילוליים עזים מתפרצים בסיומו.
הרגש גם מדבק מאוד, במיוחד אם ישנם אנשים רגשיים רבים במרחב אחד.
ניתן לצפות בספורט דרך מגוון רחב של נקודות מבט, לכן לעיתים קרובות חלק מהחלוקה הבינארית נלחצת, וסוציולוגים רבים בתחום הספורט הראו כי חלוקות אלו יכולות ליצור קונסטרוקציות בתוך האידאולוגיות המגדר ולהשפיע על היחסים בין המינים, כמו גם לתמוך או לערער מערכות חברתיות וגזעיות.
חלק מהחטיבות הבינאריות הללו כוללות: מקצוען לעומת חובבן, מסה לעומת אחוזון עליון, פעיל מול פסיבי/צופה, גברים מול נשים, ספורט מול משחק (כאנטיתזה לפעילות מאורגנת וממוסדת).
לא רק שניתן לראות חלוקות בינאריות בתוך הספורט עצמו, אלא הן מתגלות גם בחקר הספורט.
תחום המחקר נשלט בעיקר על ידי גברים מכיוון שרבים מאמינים שמחקר אשר נעשה על ידי נשים אינו אותנטי בהשוואה למחקר שנעשה על ידי גברים.
חלק מחוקרות הספורט חשות שהן צריכות "להרוויח" את מקומן בתחום מחקר הספורט ואילו גברים, לרוב, לא.
בעוד שנשים חוקרות בתחום זה אכן צריכות להתמודד עם נושאים הקשורים למגדר בכל הנוגע למחקר שלהן, זה לא פוגע ביכולתן לאסוף ולהבין את הנתונים שהן אוספות.
סוציולוגי ספורט מאמינים שלנשים יכולה להיות נקודת מבט ייחודית כאשר הן חוקרות על ספורט, שכן הן מסוגלים להסתכל ולהבין מקרוב את צדן של האוהדות באירועי ספורט שונים.
בעקבות פרדיגמות פמיניסטיות או רפלקסיביות ושוברות מסורת אחרות, ספורט נלמד לעיתים כפעילויות שנויות במחלוקת, לדוגמה, כפעילות במרכז אינטרסים שונים של אנשים/קבוצות (חיבור של ספורט ומגדר, תקשורת המונים או מדיניות פוליטית).
נקודות מבט אלו מספקות לאנשים דרכים שונות לחשוב ולהביט על ספורט ולהבין את ההבדלים בין החטיבות הבינאריות.
ספורט היה תמיד בעל השפעה עצומה על העולם כולו, כמו גם על חברות בודדות ועל האנשים הבודדים בתוכם.
יש כל כך הרבה היבטים חיוביים בעולם הספורט, במיוחד בספורט המאורגן.
ספורט כולל ערכים קהילתיים, וניסיון לבסס ולהשתמש במוסר טוב ואתיקה.
ספורט מספק לצופים חוויה מחייה באמצעות ערכי חברה מרכזיים ה"מוצגים" במשחק.
תוך אהדת ספורט, ניתן ללמוד מגוון גדול של מיומנויות שהן חלק חשוב מאוד בחיי היומיום במשרד, בבית ובדרכים.
חלק מהמיומנויות הללו כוללות עבודת צוות, מנהיגות, יצירתיות ואינדיבידואליות.
סוציולוגיה פוליטית היא תחום מחקרי המתמקד בהיבטים של כוח ודיכוי ברמות ניתוח שונות, וכיצד הם פועלים בחברה.
הסוציולוגיה הפוליטית מתעסקת באופן בו חלוקת הכוח מתבצעת, סדר העדיפויות שלה והשלכותיה לאורך זמן על החברה.
היא יכולה להתמקד במגוון חברות סוציולוגיות, ממשפחות ועד למדינות.
סוציולוגיה פוליטית נתפסת כתת-תחום של סוציולוגיה ופוליטיקה.
בתחילת שנות השלושים ולאור השיבושים החברתיים והפוליטיים שהתרחשו עם עליית הקומוניזם, הפשיזם ומלחמת העולם השנייה צמח תחום זה.
פילוסופים רבים כגון אלכסיס דה טוקוויל, ג'יימס ברייס, רוברט מיכלס, מקס ובר, אמיל דורקהיים וקרל מרקס הבינו כי המוקד המרכזי בתחום זה הוא אלמנט הכוח.
ההגדרה שהעניקו סוציולוגים פוליטיים ל'כוח' משתנה על פי הגישות והמסגרת הרעיונית המשמשת במחקרם.
אולם ההגדרה הבסיסית של 'כוח' היא היכולת להשפיע או לשלוט באנשים או בתהליכים אחרים בספירה החברתית.
סוציולוגים פוליטיים מציעים שכדי להבין כוח, יש ללמוד חברה ופוליטיקה יחדיו ואין להתייחס אליהם כאל תחומים נפרדים.
התפתחות הסוציולוגיה הפוליטית משנות השלושים ואילך התרחשה כאשר אנשים בעלי תחומי ידע משותפים לסוציולוגיה ולפוליטיקה ניסו לבחון אפשרות לחבר בין שני תחומי המחקר.
ניתן לראות את הסוציולוגיה כניתוח רחב של החברה האנושית ואת יחסי הגומלין בין החברות השונות בה.
ההתמקדות היא בעיקר ביחסים שבין ההתנהגות האנושית של הפרט מול החברה.
מדע המדינה או פוליטיקה כתחום מחקר ממוקם בתוך הגדרה זו של סוציולוגיה ולעיתים נחשב כתת-תחום מפותח של הסוציולוגיה, אך הוא נתפס כתחום מחקרי עצמאי בשל היקף היריעה המדעית הנעשית בו.
הפוליטיקה מציעה הגדרה מורכבת ויש לציין כי המשמעות של המילה 'פוליטיקה' סובייקטיבית וכפופה לפרשנותו של המחבר ולהקשר.
החל מחקר מוסדות השלטון, מדיניות ציבורית, כלכלה ביחסי כוח.
סוציולוגיה פוליטית זכתה להכרה בקרב דמויות כגון ממוסקה לפארטו, אשר הבינו שפוליטיקאים ופוליטיקה אינם פועלים בריק החברתי, והחברה פועלת מחוץ לפוליטיקה.
זו הנקודה בה סוציולוגיה פוליטית מתחילה להתמקד ביחסים בין החברה והפוליטיקה.
עבודות רבות מראות היבטים של סוציולוגיה פוליטית, החל מעבודותיהם של קונט וספנסר ועד דמויות אחרות כגון דורקהיים.
בנוסף לכך, גוף עבודתם של קרל מרקס ומקס וובר נחשבים תשתית רעיונית של תחום זה.
סוצ'ימילקו (בספרדית: Xochimilco, בנאוואטל Xōchimīlco (שוצ'ימילקו); ) הוא אחד מ-16 הרבעים (Delegaciones) של מקסיקו סיטי, בירת מקסיקו, הממוקם כ-25 קילומטרים דרומית-מזרחית למרכז העיר על שטח בן 118.6 קילומטרים רבועים.
בנוסף לסוצ'ימילקו בפועל, כולל הרובע 93 עיירות קטנות אחרות.
יחד עם המרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי, סוצ'ימילקו הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו וכיום הוא ידוע בעיקר בזכות ה"גנים הצפים" שבו.
ההיסטוריה של סוצ'ימילקו מתחילה בתקופה הפרה-קולומביאנית.
עוד בתקופה הקלאסית המסו-אמריקנית, היו החופים והאיים ביתם של עמים שונים ממוצא לא ידוע.
בתחילת התקופה הפוסט-קלאסית, היה סוצ'ימילקו אלטפטל (altepetl – עיר-מדינה) חשוב, אשר הוכנע על ידי האצטקים במאה ה-15. במהלך התקופה הקולוניאלית ותחילת העצמאות, הפך סוצ'ימילקו למקור המזון של מקסיקו סיטי.
14 עמים ילידיים חיים באזור סוצ'ימילקו, שלמרות התקדמות העיור עדיין שומרים במידה רבה על תרבותם המסורתית.
למרות כל זאת, החלק הצפוני של סוצ'ימילקו משולב במלואו באזור העירוני וכולל מספר אזורי תעשייה, בעלי חשיבות כלכלית רבה עבור רובע העיר.
אזור ההרים בדרום ואזור האגם המרכזי מהווים גם את שמורת הטבע הגדולה ביותר של הבירה.
סוצ'ימילקו הוא מקום מושבה של הדיוקסיה של הכנסייה הקתולית בעלת אותו שם מאז ספטמבר 2019.
השם סוצ'ימילקו מקורו בשם המקורי של האזור בנאוואטל (שוצ'ימילקו) והוא שילוב של המילים "פרח" ו"שדה" ולכן מתורגם כ"מקום שדה הפרחים".
לסוצ'ימילקו אין סמל שהוכרז רשמית, אך נמצאים בשימוש ייצוגים הנגזרים מאותם מסמכים היסטוריים שנשמרו מהתקופה הפרה-קולומביאנית, כגון הקודקס האצטקי ממרכז מקסיקו.
ב הגליף סוצ'ימילקו מציין שבט שיצא מ עם האצטקים.
הגליף הפרה-קולומביאני מורכב מלוגוגרמה לאדמה מעובדת ומייצוג של פרח עליה.
עם שטח של 122 קילומטרים רבועים, שטח סוצ'ימילקו מהווה 7.9% משטחה של מקסיקו סיטי ומשתרע בגבולות הקיצוניים מ-'1919° עד '0919° צפון ל-'0099° עד '0999° מערב.
סוצ'ימילקו גובלת ברבעים קויואקאן (Coyoacán) ואיסטאפלפה (Iztapalapa) בצפון, טלאוואק (Tláhuac) במזרח, מילפה אלטה (Milpa Alta) בדרום וטללפן (Tlalpan) במערב.
המרכז המנהלי של העירייה ממוקם ב"אל רוסאריו" - קהילה היסטורית של סוצ'ימילקו.
החלק הצפוני של סוצ'ימילקו יוצר מישור בגובה הממוצע של עמק מקסיקו, 2,240 מטר מעל גובה פני הים.
באזור זה שכן בעבר אגם סוצ'ימילקו, ששרידיו היום יוצרים את התעלות של הגנים הצפים.
מדרום לאגן האגם מתנשאות הפסגות של שוצ'יטפק (Xochitepec), צומפול (Tzompol), טלאקואייאיי (Tlacuallelli) וטאוהטלי (Teuhtli) המהוות את הגבול הטבעי בין המחוזות סוצ'ימילקו, מילפה אלטה, וטלאוואק.
פסגות אלו הן גם חלק מרכס ההרים המונע מהנגר הטבעי של אגן מקסיקו לזרום דרומה.
משוצ'יטפק נשקפים נופים מרהיבים של האזורים העירוניים של טללפן וסוצ'ימילקו.
בפסגת הר הגעש אשוקופיאשקו (Axocopiaxco), מגיע אזור סוצ'ימילקו לגובה של מעל 3,000 מטרים.
סוצ'ימילקו ממוקם בתת-אגן - אגם סומפנגו (Zumpango) של המערכת ההידרולוגית .
האגן ללא מוצא במקור נפתח באופן מלאכותי במאה ה-17. כתוצאה מכך, האגם התכווץ עם הזמן לגודלו הנוכחי עם הערוצים בין האיים שנוצרו באופן מלאכותי לשימוש חקלאי.
באותה תקופה האגם ניזון מיובלים, שנבעו מגבעה סמוכה.
אלה הוסטו בתקופת שלטונו של פורפיריו דיאס לאספקת מים למקסיקו סיטי עד שהתייבשו בשנת 1951. מאז, אספקת המים לתעלות נעשו באמצעות שפכים ממוחזרים ממפעל סרו דה לה אסטריה.
התעלות החשובות ביותר כוללות את "נסיונל" (Nacional), צ'אלקו (Chalco) (שתיהן מנקזות את סיירה נבדה), קואמנקו (Cuemanco) ואפאטלאקו (Apatlaco).
האקלים השורר בסוצ'ימילקו הוא אקלים ממוזג עם גשמים בקיץ התואמים את מיקומו בעמק מקסיקו.
ניתן למצוא תנאים אלה ב-98% מהשטח.
אחוז הלחות משתנה, אם כי לרוב ניתן למצוא לחות בינונית.
האזור הגבוה ביותר ברובע כולל אקלים טרופי קר עם גשמי קיץ.
כל השטח של סוצ'ימילקו הוא חלק מתת-מחוז 57 "אגמים והרי געש של אנאוואק" (Lagos y Volcanes del Anáhuac), השייך למחוז הגאולוגי "הציר הגעשי החדש" (Eje Neovolcánico).
פני השטח מאופיינים בחמש מערכות טופוגרפיות, כאשר זו של הר געש שכבתי היא השולטת ומהווה 42% משטח סוצ'ימילקו.
מערכת זו תואמת את המערך של הפסגות של שוצ'יטפק וצומפול, כמו גם את המדרון הנרחב של הר הגעש טאוהטלי.
עוד 27% מהשטח מסווג כרמה געשית או כבתרונות.
שטח זה משתרע למרגלות הר הגעש צומפול והר טלאקואייאיי במרכז הדרומי של טריטוריית סוצ'ימילקו.
שאר האזור מחולק לשלושה סוגים של מישורים: 18% מהווים את נפת האגמים, היכן שהיה בעבר אגם סוצ'ימילקו ובה נמצאים הגנים הצפים של ימינו.
עוד 12% מכלל השטח מסווג כמישור סחף על חוף האגם ומסמן את המעבר בין ההר לעמק.
ביצה מלוחה על הגבול בין סוצ'ימילקו לטלאוואק ואיסטאפלפה מהווה את ה-1% הנותר ומשתרעת על קצת פחות מקילומטר רבוע אחד.
רוב פני השטח נוצרו ברביעון.
קצת יותר מ-87% מפני השטח של הרובע ניתן לייחס לתור זה.
האגם המקורי ואדמת הסחף מהווים 61% מהשטח.
סוגי הקרקע העיקריים הם ו.
האזורים ההרריים נוצרים מסלעים געשיים כמו בזלת וטוף.
חלקים ישנים יותר התרוממו בקנוזואיקון, לדוגמה הרכס האמצעי והגבוה של הר הגעש טאוהטלי והרמה שבין פסגת שוצ'יטפק ורכס הרי אחוסקו (Ajusco).
הגנים הצפים - "הגנים הצפים" הם יעד פופולרי הן לתושבים והן לתיירים.
הם מורכבים מרשת של תעלות שנוצרו באופן מלאכותי באורך כולל של כ-150 ק"מ ואיים של רפסודות נטועות () מכוסות בבוץ מקרקעית האגם, ששורשיהן מגיעים לקרקעית.
כיום הגנים משמשים לבילויים, לפעילויות תיירותיות, אך גם שוב כאזור גידול חקלאי ובכך לפי מטרתם המקורית.
השימוש בבוץ הפורה הפך אותו לאחת מצורות הגידול היעילות ביותר שפותחו אי פעם ואִפשר יבולים כל השנה.
המקום מפורסם גם בזכות שוק הפרחים שלו וסירות הטרחינרה (trajinera), סירת הטיול הצבעונית, אותן אפשר לשכור יחד עם מדריכים במקום.
מוזיאון דולורס אולמדו (Museo Dolores Olmedo) – מוזיאון לאומנות השוכן בנפת "לה נוריה" (La Noria) ומכיל את האוסף הפרטי הגדול ביותר של יצירותיה של האומנית המקסיקנית פרידה קאלו, המוצג בתערוכה קבועה לצד יצירות אמנות נוספות.
אי הבובות – פתוח לתיירות מאז אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20. אלפי בובות מרוטשות חלקית נתלו על עצי האי.
סוציאליזם: אנליזה כלכלית וסוציולוגית הוא ספר מאת הכלכלן והוגה הדעות הליברלי, לודוויג פון מיזס מהאסכולה האוסטרית, שפורסם לראשונה בגרמנית על ידי הוצאת הספרים הידועה "Gustav Fischer Verlag" (גרמנית), בעיר הגרמנית ינה בשנת 1922 תחת השם "Die Gemeinwirtschaft: Untersuchungen über den Sozialismus".
"סוציאליזם" של לודוויג פון מיזס הוא הביקורת הקריטית החשובה ביותר על הסוציאליזם שנכתבה בתקופה בה האידאולוגיה תפסה תאוצה בארצות הברית, והתחרתה בדעת הקהל האמריקאי נגד הקפיטליזם.
"סוציאליזם" ידוע בעיקר בגלל 'טיעון החישוב הכלכלי' הנוקב של מיזס.
שם הוא טען כי חישוב כלכלי רציונלי צריך לעמוד במבחן רווח והפסד.
אם חברה מסחרית מפסידה, היא איננה משתמשת במשאביה הכלכליים ביעילות, ואם היא מרוויחה, אז היא אכן משתמשת בהם ביעילות.
במדינה סוציאליסטית, אמצעי הייצור נמצאים בבעלות משותפת ולכן אין אפשרות לקנות טובין המיוצרים באמצעות הון וכך, אין יכולת לשוק לתמחר אותם.
במילים אחרות, ה'אתתים' החיוניים למחיר אינם קיימים במדינה סוציאליסטית, ולגורם הפועל בתחום הכלכלי אין דרך לבחון אם החלטותיו נכונות מבחינה כלכלית או לא.
מכאן נובע, מיזס טוען, כי קניין פרטי הוא נחוץ כדי לקבל מחירים ועלות, הדרושים לחישוב הכלכלי.
עם זאת, הספר מכיל הרבה יותר.
מיזס לא רק מראה את אי-ההתכנות החישובית של הסוציאליזם: הוא מגן על הקפיטליזם מפני הטיעונים העיקריים שסוציאליסטים ומבקרים אחרים העלו כנגדו - טיעונים מוסריים ותועלתניים ביחד.
הוא טוען כי מערכת של כלכלה מתוכננת אינה יכולה להציג חלופה אחרת לחישוב הכלכלי במחירי השוק - כי לא קיימת חלופה כזו.
לטענתו, קפיטליזם הוא "דמוקרטיה ישירה כלכלית", משום שכל אדם "מצביע" עם כספו למוצר או שירות כלשהו, וכי אין צורך בנציגים/מתווכים של "הדמוקרטיה הייצוגית", הנמשלת לכלכלה הסוציאליסטית הריכוזית.
הספר מתייחס גם לסוגיות עכשוויות של אי-שוויון כלכלי, וטוען שעושר יכול להתקיים לתקופות ארוכות רק במידה שהיצרנים והיזמים בעלי ההון יצליחו לספק את רצונותיהם של הצרכנים.
בספר מיזס מראה שאין נטייה להיווצרות מונופול במערכת של שוק חופשי.
בנוסף, בספר מיזס מנתח רפורמות סוציאליסטיות, כמו ביטוח לאומי וחוקי יחסי-עבודה, שלמעשה משמשים לטענתו לעכב את מאמצי המערכת הקפיטליסטית לשרת את ההמונים.
סוציולוגיה השוואתית היא תחום מחקרי בסוציולוגיה, העוסק בהשוואה של התהליכים החברתיים בין מדינות לאום, או בין סוגים שונים של חברות (למשל חברה קפיטליסטית מול חברה סוציאליסטית).
ישנן שתי גישות עיקריות לסוציולוגיה השוואתית: חלקן מחפשות דמיון בין מדינות ותרבויות שונות בעוד שאחרות מחפשות שונות.
לדוגמה, מרקסיסטים מבניים ניסו להשתמש בשיטות השוואתיות, כדי לגלות את התהליכים הכלליים העומדים בבסיס סדרים חברתיים שונים, לכאורה בחברות שונות.
הסכנה של גישה זו היא ההתעלמות מההקשרים החברתיים השונים, בחיפוש אחר מבנים אוניברסליים כביכול.
מקס ובר היה סוציולוג שהשתמש בשיטות השוואתיות להבנת השונות בחברה, שמחקריו ניסו להראות כיצד הבדלים בין תרבויות, מסבירים את הסדרים החברתיים השונים שהופיעו בהן (למשל בספרים "האתיקה הפרוטסטנטית ורוח הקפיטליזם" ו"הסוציולוגיה של הדת").
קיים ויכוח בתוך מדע הסוציולוגיה בשאלה האם התווית 'השוואתית' מתאימה.
אמיל דורקהיים טען, ב"חוקי השיטה הסוציולוגית" (1895), שכל מחקר סוציולוגי הוא למעשה השוואתי, שכן תופעה חברתית נחשבת תמיד אופיינית, מייצגת או ייחודית, כל אלה מרמזים על איזושהי השוואה.
במובן זה, כל ניתוח סוציולוגי הוא השוואתי והוצע כי מה שמכונה בדרך כלל מחקר השוואתי, עשוי להיקרא בצורה מתאימה יותר מחקר בין-לאומי.
סוצ'י גומז היא שחקנית אמריקאית.
היא החלה לשחק בגיל חמש, והופיעה בהפקות תיאטרון מוזיקליות מקומיות ובסרטי סטודנטים.
גומז ערכה את הופעת הבכורה המקצועית שלה בשנת 2018 בסדרה הבית של רייבן.
היא כיכבה בעונה הראשונה של סדרת הקומדיה של נטפליקס מועדון הבייביסיטריות, וזכתה להכרה רחבה יותר על גילום דמותה של אמריקה צ'אבז בסרט היקום הקולנועי של מארוול "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" (2022).
בשנת 2023, היא זכתה בעונה ה-32 של "רוקדים עם כוכבים".
סוצ'יל פיונה גומז-דיינס נולדה ב-29 באפריל 2006 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
שני הוריה ממוצא מקסיקני; אמה היא מעצבת תפאורה לסרטים עלילתיים, בעוד אביה הוא פועל בניין ממורלוס.
היא גדלה בהוליווד, ועברה לאקו פארק בגיל חמש.
גומז גדלה עם "השפעות מקסיקניות רבות" מכיוון שחבריה והמטפלת שלה היו גם הם ממוצא מקסיקני, והוריה דיברו ספרדית בבית.
היא ציינה שהיא מרגישה שחיה "בשני העולמות, וזה עיצב את מי שהיא כיום".
גומז למדה בבתי ספר ציבוריים לאורך כל חייה.
בגיל חמש, החלה גומז בשיעור תיאטרון מוזיקלי והחלה לשחק בהפקה מקומית של "בת הים הקטנה".
היא המשיכה עם תיאטרון מוזיקלי עד גיל 12, והופיעה ב-22 מחזות זמר באורך מלא.
היא גם שיחקה בסרטי סטודנטים.
גומז ציינה שתיאטרון מוזיקלי הוא הסיבה לתשוקתה למשחק.
הופעתה של ג'ניפר לורנס כקטניס אוורדין בסדרת הסרטים "משחקי הרעב" השרתה אותה לפתח קריירת משחק מקצועית.
לאחר הלימודים, השתתפה גומז באודישנים ברחבי לוס אנג'לס, ולעיתים השתתפה בארבעה או חמישה ביום, חוויה שתיארה כ"משוגעת".
היא השיגה את התפקידים הראשונים שלה בפרסומות בגיל עשר.
גומז החלה ללמוד אמנויות לחימה, כולל וושו, בגיל 11 כדי לחזק את קורות החיים שלה במשחק.
גומז ערכה את הופעת הבכורה שלה על המסך בשנת 2018 בסיטקום של ערוץ דיסני "הבית של רייבן".
היא גם כיכבה ב-"Shadow Wolves" (2019), שעליו זכתה בפרס האמן הצעיר.
במרץ 2020, הצטרפה גומז לצוות השחקנים של "Theמועדון הבייביסיטריות" הסדרה שוחררה בנטפליקס ב-3 ביולי 2020 וזכתה לשבחים.
במרץ 2021, נטפליקס ליהקה מחדש את תפקידה לעונה השנייה של הסדרה בשל התנגשות בלוחות הזמנים עם צילומי הסרט "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" (2022).
גומז גילמה את אמריקה צ'אבז בסרט "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף".
היא הייתה בת 13 כשהיא נבחנה לראשונה לתפקיד, שהייתה אז בת 18, בפברואר 2020. הדמות נכתבה מחדש כנערה צעירה יותר.
גומז עשתה אימוני אמנויות לחימה, קיקבוקסינג ואימוני פעלולים "כל יום אחר במשך שעות", בתקווה "להדהים את הבוחנים" באודישן חוזר פוטנציאלי.
שישה חודשים לאחר האודישן הראשוני שלה, גומז קיבלה אודישן חוזר ועשתה מבחן מסך עם השחקן בנדיקט קמברבאץ'.
היא לוהקה יומיים לאחר מכן.
בגיל 16, בזמן יציאת הסרט, הייתה גומז אחת השחקניות הצעירות ביותר שגילמו גיבורת-על ביקום הקולנועי של מארוול.
הסרט היה להצלחה מסחרית, והכניס מעל 955 מיליון דולר ברחבי העולם.
הביקורות על הסרט היו מעורבות, אך גומז זכתה לשבחים על תפקידה, כאשר במגזין אמפייר נכתב שהיא "מביאה חום ורגש מרשימים".
בשנת 2023, גומז הפך למתמודד בעונה 32 של "רוקדים עם כוכבים", יחד עם הרקדן המקצוען ולנטין צ'מרקובסקי .
בגיל 17, גומז היה הסלבריטאי הצעיר ביותר שהופיע באותה עונה.
בגמר העונה של 5 בדצמבר, גומז וצ'מרקובסקי זכו במקום הראשון וזכו בגביע המראה הראשון של לן גודמן .
גומז וצ'מרקובסקי סיימו את העונה בראש הטבלה עם ציון מושלם של 120 מתוך 120 עבור השבועיים האחרונים של התחרות.
בשנת 2024, היא הצטרפה לסיבוב ההופעות Dancing with the Stars Live .
בשנת 2023, השתתפה גומז בעונה ה-32 של "רוקדים עם כוכבים", יחד עם הרקדן ולנטין שמרקובסקי.
והייתה הצעירה ביותר שהשתתפה בעונה זו.
ב-5 בדצמבר 2023, בגמר העונה, זכתה גומז יחד במקום הראשון, וזכתה בגביע Len Goodman Mirrorball.
השניים סיימו את העונה בראש טבלת הניקוד עם ציון מושלם של 120 מתוך 120 בשבועיים האחרונים של התחרות.
היא הביאה תמיכה בצעדה של תנועת Black Lives Matter ובמצעד הנשים 2017.
שנהשם הסרטתפקידהערות2019Shadow Wolvesצ'אקי2021Boob Sweatפרנסיססרט קצר; קרדיט בשם Xochitl Gomez-Deines2022דוקטור סטריינג' בממדי הטירוףאמריקה צ'אבז / מיס אמריקהTBAUrsa Majorנטליפוסט-פרודקשן
שנהשם הסדרהתפקידהערות2018הבית של רייבןעיתונאית בית ספר2 פרקים2019You're the WorstEclipse Kidפרק: "The Pillars of Creation"2020Gentefiedאנה הצעירהפרק: "Brown Love"2020מועדון הבייביסיטריותדון שפרתפקיד ראשי (עונה 1)2023רוקדים עם כוכביםעצמהזוכת עונה 32
שנהפרסקטגוריהמועמדות עלתוצאה2020Young Artist Awardשחקנית נוער תומכתShadow Wolves2022Las Vegas Film Critics Society Awardsהופעת הנוער הנשית הטובה ביותר (מתחת לגיל 21)דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף2022דיגיטל ספייכוכב עולה2022פורבס 30Under30הוליווד ובידור—2024פרס בחירת הקהלמתמודדת השנה בתוכנית ריאליטירוקדים עם כוכבים
סוציאליזם ממשי, המוכר גם כסוציאליזם קיים בפועל, היה מונח אידאולוגי שהפך פופולרי בתקופת ליאוניד ברז'נייב במדינות הגוש המזרחי ובברית המועצות.
המונח התייחס לתכנון כלכלי מסוג סובייטי שהונהג בהגוש המזרחי באותה תקופה.
החל משנות ה-60 ואילך, מדינות קומוניסטיות כגון פולין, גרמניה המזרחית, הונגריה, צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה טענו כי מדיניותן מייצגת את מה שהיה ישים מבחינה מעשית בהתחשב ברמת הפריון שלהן.
המושג "סוציאליזם ממשי" רמז על מערכת סוציאליסטית מפותחת ביותר בעתיד.
עם הזמן, טענות המפלגות השלטות בנוגע לסוציאליזם הנומנקלטורי החלו לקבל משמעויות שליליות ואף לעגניות.
בשנים מאוחרות יותר, ובמיוחד לאחר התפרקות ברית המועצות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, המונחים "סוציאליזם ממשי" או "סוציאליזם קיים בפועל" הפכו בהדרגה לכינויים הרווחים ששימשו לתיאור עצמי של המערכות הפוליטיות והכלכליות ודגמי החברה של מדינות הגוש המזרחי.
מבחינה משפטית (דה יורה), מדינות אלה כונו לעיתים קרובות "רפובליקות עממיות", והן נשלטו על ידי מפלגה קומוניסטית אחת, שחלקן הונהגו באופן אוטוקרטי, אימצו צורה של כלכלה מתוכננת וקידמו את הסוציאליזם ו/או הקומוניזם כאידאולוגיה שלהן.
המונח "סוציאליזם ממשי" נועד להסביר את הפער הברור בין המסגרת האידאולוגית המקודמת לבין המציאות הפוליטית והכלכלית שחוו החברות במדינות אלה.
מטרתו הייתה להדגיש כי חלופות שונות למודל הסובייטי היו קיימות רק במוחם של תומכיהן, בעוד 'סוציאליזם ממשי' התקיים בעולם האמיתי.
סוציוטכנולוגיה הוא מונח המתאר גישה מחקרית ותכנונית הבוחנת תהליכים הנמצאים במפגש שבין מערכות חברתיות לבין טכנולוגיה.
במקום לראות את ה"מישור החברתי" ואת ה"מישור הטכנולוגי" כשדות נפרדים, סוציוטכנולוגיה מדגישה את השילוב הבלתי־נפרד ביניהם, ואת הצורך לעצב מערכות, ארגונים ותשתיות תוך התחשבות בו־זמנית בבני אדם, בתרבות, בארגון ובטכנולוגיה.
במובנה הבסיסי, סוציוטכנולוגיה היא "חקר תהליכים שבהם החברתי והטכנולוגי משולבים באופן בלתי נפרד".
אין "טכנולוגיה טהורה" שאינה מעוצבת על ידי ערכים, אינטרסים, מוסדות ונורמות חברתיות;
אין "חברה" שניתן להבין אותה ללא התייחסות לטכנולוגיות המארגנות בה ידע, עבודה, תקשורת וכוח.
הפילוסוף מריו בונחה הציע לראות בסוציוטכנולוגיה סוג של "טכנולוגיה חברתית": שימוש מתוכנן בידע ממדעי החברה לצורך הנדסה, שינוי והערכה של מערכות חברתיות – ארגונים, מוסדות, קהילות ומדיניות ציבורית.
במובן יישומי, המונח מתייחס למערך של עקרונות ומתודולוגיות לתכנון מערכות שבהן:
נבחנים כיחידה אחת, מתוך שאיפה ל"אופטימיזציה משותפת" – שיפור בו־זמנית של ביצועים טכנולוגיים ושל איכות חיי העבודה והחברה.
שורשי הסוציוטכנולוגיה מצויים בעבודתם של אריק טריסט, פרד אמרי וחוקרים נוספים במכון טוויסטוק בלונדון, שפיתחו באמצע המאה ה־20 את מושג ה"מערכת סוציוטכנולוגית" – מערכת שבה רכיבים חברתיים (עובדים, קבוצות, מבנה ארגוני) ורכיבים טכנולוגיים (מכונות, תהליכי עבודה, נהלים) שזורים זה בזה.
את הצורך לעצב במקביל את ה"מערכת החברתית" ואת ה"מערכת הטכנולוגית";
את החשיבות של צוותים אוטונומיים למחצה, מעורבות עובדים ו"הדמוקרטיה התעשייתית";
את המגבלות של תכנון טכנולוגי המתעלם מיחסי כוח, תרבות ארגונית וצרכים אנושיים.
על בסיס עקרונות אלו, סוציוטכנולוגיה נתפסת לעיתים כענף היישומי של התיאוריה הסוציוטכנולוגית – אוסף של כלים, שיטות ופרויקטים התערבותיים שמטרתם שינוי ועיצוב של מערכות סוציוטכנולוגיות בעולם הממשי.
מריו בונחה טבע בשנות ה־90 את המונח "סוציוטכנולוגיה" כמסגרת "טכנולוגית" לתכנון והערכה של מערכות חברתיות, על בסיס מחקר אמפירי במדעי החברה.
משלבת בין הנדסה חברתית למדעי הניהול;
מבקשת להציע שיטות פעולה לשיפור מוסדות, מערכות כלכליות, ארגוני עבודה ורווחה חברתית;
נבדלת מענפי טכנולוגיה אחרים (כגון הנדסה, ביוטכנולוגיה או טכנולוגיית מידע) בכך שאובייקט ההנדסה הוא מערכת חברתית ולא חפץ פיזי.
גישה זו מדגישה את הזיקה בין תיאוריה נורמטיבית במדעי החברה לבין כלי מדיניות ותכנון, ושאלות של אתיקה, אחריות ותועלת קולקטיבית.
במחקר, במדיניות ובתעשיית התוכנה נעשה שימוש נרחב בתואר סוציוטכנולוגי (sociotechnical / sociotechnological) לתיאור מערכות, תהליכים ותפיסות המשלבות אנשים וטכנולוגיה.
פרסומים במדעי המערכת, בארגונים ובהנדסת תוכנה מדגישים כי רוב מערכות המידע, תשתיות התחבורה, מערכות הבריאות והמרחב הדיגיטלי כולו הם מערכות סוציו־טכנולוגיות מורכבות, וכי יש לעצב אותן מתוך ראייה סוציוטכנולוגית הוליסטית.
בתחום הניהול ופיתוח הארגון, סוציוטכנולוגיה מתבטאת בגישות לתכנון מחדש של תהליכי עבודה, מבנים ארגוניים ומערכות מידע כך שיביאו בחשבון:
את צורכי העובדים, ההשתתפות והאוטונומיה שלהם;
את הדרישות הטכנולוגיות של מערכות ייצור, לוגיסטיקה ותוכנה;
את ההשפעות על בריאות, שביעות רצון ותפקוד ארוך טווח.
דוגמאות לכך הן פרויקטים של תכנון "מערכות עבודה" (work system design), מודלים של צוותים רב־תחומיים ב-DevOps, ויישום עקרונות סוציו־טכנולוגיים בניהול שינוי ארגוני.
בעידן הדיגיטלי, סוציוטכנולוגיה משמשת מסגרת לניתוח ולהכוונת פיתוחן של:
מערכות בינה מלאכותית המנתחות ומתמרצות התנהגות משתמשים;
תשתיות מידע ציבוריות (בריאות, תחבורה, חינוך).
חוקרים וארגונים מצביעים על כך שהחלטות עיצוב לכאורה "טכנולוגיות" – כגון אלגוריתם המלצות, ממשק משתמש או מנגנון ניקוד – מעצבות בפועל דפוסי אינטראקציה, כוח, נראות ושוליות חברתית, ולכן יש לבחון אותן דרך עדשה סוציוטכנולוגית, הכוללת דיון בשאלות של אתיקה של בינה מלאכותית, זכויות אדם ודמוקרטיה דיגיטלית.
מאמרים בתחום הקיימות ותכנון סביבתי מדגישים כי פתרונות לבעיות סביבתיות – כגון זיהום, שינוי אקלים או תכנון עירוני – אינם יכולים להיות טכנולוגיים בלבד, אלא מחייבים שינוי במבנים חברתיים, דפוסי צריכה, מוסדות רגולציה ותרבות פוליטית.
"סוציוטכנולוגיה והסביבה" הפכה למונח המתאר את נקודת המפגש הזו בין מערכות אקולוגיות, חברתיות וטכנולוגיות, ואת הצורך לעצב מדיניות ותשתיות תוך התייחסות למארג כולו.
על אף השימוש הגובר במונח, כמה חוקרים מצביעים על מספר בעיות:
עמימות מושגית – "סוציוטכנולוגיה", "טכנולוגיה חברתית" ו"חקר מדע, טכנולוגיה וחברה" חופפים בחלקם, והגבולות ביניהם אינם תמיד ברורים.
סכנת הפיכת המונח למילת־באזז – שימוש רטורי במילה "סוציוטכנולוגי" בלי שינוי ממשי בתהליכי תכנון וקבלת החלטות.
שאלות של כוח ואחריות – סוציוטכנולוגיה עלולה להיתפס ככלי ל"הנדסה" של חברה על פי אינטרסים של בעלי כוח, אם אינה מלווה בדיון דמוקרטי, בשקיפות ובהשתתפות רחבה.
מנגד, תומכי הגישה טוענים כי דווקא המורכבות של מערכות מודרניות מחייבת מסגרות בין־תחומיות מסוג זה, וכי סוציוטכנולוגיה יכולה לתרום לשיפור איכות החיים, לצד יעילות טכנולוגית, אם נעשית באחריות ובפיקוח ציבורי.
אינטראקציוניזם סימבולי: גישה סוציולוגית המתייחסת לתהליך כמרכזי להבנת החברה
אספסוף: המון פעיל שפעולותיו גסות והורסות
הגבה מעגלית: הגברה הדדית של דפוס פעולה בין פרטים מסוימים
הון תרבותי: יכולת השליטה של האדם על המשאבים התרבותיים המשמעותיים לחברה (השכלה, אומנות, אוכל וכו')
המון: התנהגות קיבוצית בה אין הפרט אחראי ושולט בחברה
התנהגות קיבוצית: דפוס התנהגות המהווה מכלול של דפוסי התנהגות דומים עבור פרטים באותה חברה
חברה: קבוצת בני אדם בעלי במת מפגש משותפת
העמדה דיכוטומית: חלוקה של קבוצה מסוימת לשתי תתי קבוצות אשר כל אחד מן הפרטים שייך לקבוצה הראשונה לפני החלוקה ובנוסף רק לאחת מתתי הקבוצות
חברה מופרטת: חברה בה מחולק הכוח החברתי בין פרטים ביניהם מתקיימת תחרות
חברה ריכוזית: חברה בה מרוכז הכוח החברתי בידי שלטון
חברה שיתופית: חברה בה הפרטים מכירים בשיתוף החברתי ופועלים על בסיס מעורבות לא-אינטרסנטית בכוח החברתי
כוח חברתי: יכולת עיצוב של החברה
מבנה חברתי: מכלול היחסים הקבועים בחברה וצורתם
מוסד: גורם במציאות החברתית אשר ערכו עולה בהשפעת הפיכתו לחלק מהתודעה החברתית
מיסוד: הפיכת גורם במציאות למוסד או בעל מאפיינים מוסדיים
מיקרו-חברה: תחום חלקי לחברה המבטא נקודת מפגש מסוימת בין פרטים מסוימים של אותה חברה
מעבר (passing): התניידות מקטגוריה חברתית אחת לקטגוריה חברתית אחרת, אימוץ זהות חברתית חדשה.
מעמד חברתי: מידת הכוח החברתי היחסי אשר ברשות פרט מסוים בחברה
מערכת חברתית: (ארגון חברתי) אסופת תופעות חברתיות המתפקדות בהשפעה הדדית וכיחידת התייחסות שלמה
נורמה: דפוס התנהגות מקובל בחברה.
נורמות מסוג Mores מוגדרות ככללי מוסר, בעוד שנורמות מסוג Folkways מוגדרות כ"התנהגות עממית".
ניעות חברתית: (או מוביליות חברתית)- תנועה של יחיד או קבוצה על פני דרגות הריבוד החברתי.
סוציולוגיה השוואתית: תחום מחקרי בסוציולוגיה, העוסק בהשוואה של התהליכים החברתיים בין מדינות לאום, או בין סוגים שונים של חברות
סוציולוגיה של המדע: תחום מחקרי בסוציולוגיה, שמטרתו לפענח את דרך התפתחות המדע מתוך נקודת מבט סוציולוגית ביקורתית
סוציולוגיה של הדת: תחום מחקרי בסוציולוגיה, העוסק בפרקטיקות, במבנים חברתיים, ברקע ההיסטורי, בנושאים כלל עולמיים ובתפקידים של הדת בחברה
סוציולוגיה פוליטית: תחום מחקרי בסוציולוגיה, המתמקד בהיבטים של כוח ודיכוי ברמות ניתוח שונות, וכיצד הם פועלים בחברה
סמכות: גרימה לאדם לדפוס התנהגות מסוים על ידי הפעלת כוח חברתי
סוציופסיכוטכנולוגיה: האופן שבו טכנולוגיות דיגיטליות ותשתיות מידע מעצבות בעת ובעונה אחת הן את התודעה והרגש של הפרט (היבטים פסיכולוגיים) והן את מערכות היחסים, המוסדות והכוחות החברתיים
פורמליות: יחסים חברתיים מעוגנים בדפוסי פעולה קשיחים
פעילות חברתית: סך האינטראקציות בין פרטים/מוסדות/ארגונים בחברה נתונה
פסיכוסוציאלי: ההשפעה המשותפת של גורמים נפשיים וחברתיים על בריאות ותפקוד, ועל האופן שבו אנשים מתמודדים עם מחלה, משבר או שינוי חיים
פסיכוטכנולוגי: שם-מטרייה למגוון שיטות, כלים ויישומים המשלבים בין ידע פסיכולוגי לבין טכנולוגיה, או נעזרים בטכנולוגיה כדי להשפיע על תהליכים נפשיים, קוגניטיביים והתנהגותיים
ציבור: קבוצת בני אדם בחברה מסוימת בעלי תחום עניין משותף
קונפליקט חברתי: התחום החברתי הנתון להשפעות סותרות מצד גורמים חברתיים שונים
קונצנזוס חברתי: התחום החברתי המוסכם על כל חלקי החברה
ריבוד חברתי: שיטה שלפיה חברה מדרגת קטגוריות של אנשים בסולם היררכי.
כל חברה קובעת לעצמה קריטריון מרבד שהוא אותו מדד הקובע את ערכו של אדם בסולם הריבוד.
בחברה המערבית המודרנית מדד רב חשיבות הוא יכולת כלכלית.
ריגוש מדבק: התגברות תחושת ריגוש עקב תכונות פנימיות של המון גלוי
שיתוף: השפעה של גורם מסוים במציאות על מספר כלשהו של בני אדם
שלטון: הציר המרכזי של הכוח בחברה
שמועה: ידיעה לא מאומתת המועברת באמצעים בלתי פורמליים בחברה
שעתוק: העתקה של מבנה חברתי מסוים מדור אחד לבא אחריו.
תהליך: ההתרחשות החברתית מנקודת המבט של הפרט
תחרות: מצב חברתי בו קיים מאבק על הכוח החברתי
תנועה חברתית: התנהגות מכוונת של קבוצה גדולה של בני אדם במישורים שונים לקידום מערכת ערכים מסוימת
סוקוטרה הוא ארכיפלג קטן באוקיינוס ההודי הנקרא על שם האי הגדול שבו.
סוקוטרה נמצא כ-350 ק"מ דרומית לתימן וכ-250 ק"מ מזרחית לסומליה.
שטחו של האי המרכזי הוא 3,650 קמ"ר והאיים האחרים קטנים וחלקם לא מיושבים.
בשנת 2008 הוכרז הארכיפלג כאתר מורשת עולמית.
ב-2 במאי 2018, כחלק ממלחמת האזרחים בתימן, נחתו באי כוחות צבא של איחוד האמירויות הערביות והשתלטו על נקודות מפתח בו.
נכון להיום, האי נמצא בשליטה דה פקטו של מועצת המעבר הדרומית הנתמכת על ידי איחוד האמירויות הערביות.
יש מעשיות פולקלור הקושרות את האי להולדתם של קין והבל וגם למקום שבו רצח קין את הבל.
פולקלור זה נקשר לעץ דם הדרקון (דרקונית קינבר) ממנו יוצא שרף שצבעו מזכיר דם.
האקלים באיים הוא מדברי למחצה.
גשם עונתי יורד בקיץ, במיוחד בהרים הנמצאים בחלקו הפנימי של האי.
סוקוטרה הוא אחד האיים המבודדים ביותר בעולם מבין האיים הנמצאים על מדף יבשתי.
האי, כנראה, ניתק מאפריקה בעידן הפלאוקן.
בידודו של האי יצר צמחייה ייחודית לאי בלבד.
צמחייה זו מותאמת לתנאי האקלים הקשים השוררים במקום ורגישה מאוד לשינויים.
מתוך 800 מיני צמחים הנמצאים באי, כשליש אנדמיים לסוקוטרה.
סוקוטרה מפורסמת גם בזכות צמחי האלוורה שגדלים בה ונחשבים כבעלי איכות מעולה.
ברצועת החוף מתגוררת אוכלוסייה, חדשה יחסית, ממוצא ערבי.
בהרים מתגוררים הסוקוטרים המקוריים, כנראה ממוצא שמי גם הם, והם דוברים את השפה השמית סוקוטרית הנמצאת בסכנת הכחדה, והיא אחת משש שפות דרום-ערב החדשות.
רמת החיים נמוכה ואין בסוקוטרה חשמל ומים זורמים.
סוקוטרה תוארה במאה הראשונה לספירה, ב"פֶריפְּלוּס הים האריתראי" (פריפלוס - קובץ הוראות ניווט ימי).
המגלה טריסטאו דה קוניה הגיע אל האי ב-1507 והכריז על האי כשטח פורטוגלי, אולם כעבור ארבע שנים בלבד איבדו הפורטוגזים את השליטה באי לטובת סולטנות מע'רה.
בשנת 1839, בהמשך לכיבוש עדן, השתלטו על האי הבריטים, וב-1967, כשתימן זכתה לעצמאות, עבר האי לחסותה.
האי היה מקום מחסה ליהודים שנדחו מתימן במאה ה-17, והקימו קהילה קטנה ומבודדת באי.
הקהילה היהודית נשארה באי עד שנות ה-70 של המאה ה-20, כשהיא עברה לישראל, היהודים הסוקוטרים שמרו על מנהגים ומסורות ייחודיים, והשפיעו על התרבות המקומית.
בבלשנות, סוציולקט, דהיינו דיאלקט סוציאלי, הוא ניב של שפה המדובר על ידי מעמד חברתי מסוים, או קבוצה מקצועית, קבוצת גיל, תת-תרבות, או קבוצה חברתית אחרת בתוך חברה.
הוא שונה מניב אזורי/גאוגרפי בהיותו מיוחד לקבוצת אנשים שמבודדת מקבוצות אחרות בנסיבות חברתיות ולא-גאוגרפיות.
לדוגמה, הסוציולקט שבו מדברים ילדים של הורים משכילים יהיה בעל דקדוק קרוב יותר לזה הנחשב תקני, מאשר הסוציולקט שבו מדברים ילדיהם של הורים שאינם משכילים.
הוא יכיל גם עוד מאפיינים של הדיאלקט של המשכילים.
היצירות "לחנך את ריטה" ו"גברתי הנאוה" עוסקות ב"גמילה" מהסוציולקט של החברה חסרת ההשכלה, ולצד ההומור שבהן, הן מדגימות יפה את ההבדל בין הסוציולקטים.
חלק מהסוציולקטים עשויים להיות ניבים של קבוצה הנחשבת בעלת מעמד רם או נחות, אם כי אין הדבר הכרחי.
לדוגמה, החברה החרדית בישראל היא בעלת סוציולקט ייחודי לה.
קיימים מספר מחקרים סוציולינגוויסטיים שבדקו היבטים לשוניים וחברתיים של החברה הנשית-חרדית בישראל.
דוגמה אחרת לזה היא הסוציולקט של קהילת הלהט"ב בקליפורניה, שעליו מתבדח מדי פעם אדי מרפי (לצד הבדיחות הקבועות שלו, על הסוציולקט של החברה הלבנה והמשכילה).
יש להבדיל בין הסוציולקט לאידיולקט, שהוא אופן השימוש בשפה של פרט מסוים (אדם מסוים נוהג להשתמש הרבה במילה מסוימת או להגות מילים מסוימות באופן ייחודי לו).
יש להבדיל את הסוציולקט גם מן המשלב, שהוא אופן שימוש בשפה המתאים לנסיבות מסוימות.
זאת משום שמרבית האנשים משתמשים במשלבים שונים בנסיבות שונות.
לדוגמה, שופט ידבר באולם בית המשפט – במשלב אחד, עם עוזריו, בלשכתו – במשלב שני, ועם בני משפחתו, בביתו – במשלב שלישי.
סוֹק אוּן-מִי (בקוריאנית: 석은미; ) היא טניסאית שולחן דרום קוריאנית.
דירוג השיא שלה היה 21 בעולם.
שותפתה למשחקי הזוגות היא לי און-סיל.
לפי אגדות מימי הביניים, הסוקובוס (ברבים: סוקובי; succubi, מלטינית: succuba - "יצאנית") היא שדה שמפתה גברים (בעיקר נזירים) בחלומות לביצוע יחסי מין.
כדי להחזיק את עצמן, הסוקובי שואבות אנרגיה מהגברים, לעיתים קרובות עד לתשישות או למוות.
לסוקובוס קיים מקביל ממין זכר הקרוי אינקובוס (incubus).
לפי פטיש המכשפות (Malleus Maleficarum), אוספות הסוקובי את הזרע מהגברים איתם הן שוכבות, והאינקובי משתמשים בו להפריית נשים.
אונורה דה בלזק כתב סיפור קצר – הסוקובוס (The Succubus) המדבר על משפטה של סוקובוס שטנית בתחפושת אישה, שבין השאר יכלה להשתמש בשערה כדי ללכוד גברים.
תגליף של סוקובוס מהמאה ה-16, הנמצא כיום מחוץ לפונדק בקיימברידג', אנגליה, מצביע על כך שהמוסד פעל בעבר כבית בושת.
מקור השם הוא במילה הלטינית "succub" שפירושה "לשכב מתחת" בתוספת הסיומת המרמזת לנקבה - a.
בדומה לשדים, לא קיים תיאור מדויק ואחיד למראן של הסוקובי.
למרות זאת, הן כמעט תמיד מתוארות כנשים מפתות בעלות יופי על-טבעי, לעיתים קרובות עם כנפיים שדיות המזכירות כנפי עטלף; לעיתים, ניתנים להן מאפיינים חיצוניים אחרים של שדים (קרניים, עיני נחש, טלפיים וכדומה).
סוציוניקה (הלחם של סוציולוגיה וביוניקה) היא תאוריה פסאודו-מדעית המוצגת כענף בפסיכולוגיה.
השיטה מסווגת אנשים ל 16 טיפוסי אישיות מולדים.
סוג הטיפוס הוא קבוע לאורך החיים, ואינו מושפע מהסביבה והחינוך, אולם טראומות יכולות להרחיק אדם מנטיות טיפוסו המקוריות, ולחיות בחוסר הרמוניה.
סוציוניקה מחלקת טיפוסים לפי עיבוד מידע מהסביבה.
עיבוד המידע נעשה בארבע דרכים עיקריות (פונקציות): תחושה, לוגיקה, אינטואיציה ואתיקה.
כל אדם מעבד מידע מסביבתו באמצעות כל הכלים הללו, אולם לכל טיפוס ישנן דרכי עיבוד מידע מועדפות, וכאלה שהוא חלש בהן.
בנוסף הפונקציות מתחלקות לעיבוד מופנם ומוחצן, כך שסך הכל ישנן שמונה פונקציות לעיבוד מידע מהסביבה.
צירופי הפונקציות יוצרות 16 טיפוסי אישיות שונים.
תאוריית סוציוניקה נותנת דגש לאינטראקציה בין הטיפוסים.
תאוריית הסוציוניקה פותחה בשנות ה-70-80 בברית המועצות על ידי צוות רב תחומי שכלל מתמטיקאים, סוציולגים, פסיכולוגים וביולוגים.
מקורו של ענף זה בעבודתם של קרל גוסטב יונג על "טיפוסים פסיכולוגיים", של זיגמונד פרויד על המודע והתת-מודע, של אנטוני קפינסקי על מטבוליזם אינפורמטיבי, ושל עבודתם של מאייר בריגס: MBTI בארצות הברית.
קארל יונג, תלמידו של פרוייד, הגה את חלוקת טיפוסי האישיות ופונקציות עיבוד המידע.
טיפוסי האישיות של קארל יונג הורחבו ועובדו על ידי מאיירס- בריגס לכדי 16 טיפוסים.
תאוריית סוציוניקה שזרה את 16 טיפוסי האישיות ו 8 פונקציות עיבוד המידע יחדיו וארגנה אותם לכדי מודל טיפוסי אישיות החוזה אינטראקציות בין טיפוסים, ומשייך טיפוסים למשפחות.
צירופים שונים של הפונקציות יוצרים דרכים שונות לקליטה והפקת מידע ולפיכך דפוסי התנהגות שונים, המתאימים לטיפוסי אישיות שונים.
מודל זה קרוי מודל A.
הענף יוסד בעיקרו על ידי החוקרת הליטאית אוושרה אוגוסטינאויצ'יוט בשנת 1970, אשר ארגנה את צוות החוקרים, ומאז מתפתח במהירות.
הענף צבר פופולריות רבה במדינות דוברות רוסית, ועיקר ההכרה של ענף זה היא במוסדות אקדמיים במדינות שהיו בעבר בגוש המזרחי.
התחום טרם הוכר רשמית כמדעי על ידי אקדמיים מערביים בכירים בתחום הפסיכולוגיה..
שיטה זו דומה לשיטת MBTI האמריקנית, בה יש חלוקה דומה ל 16 טיפוסים המתבססת על תאוריית קרל גוסטב יונג.
על אף דמיון תיאור הטיפוסים, הבדל עיקרי הוא ששיטת סוציוניקה פיתחה מודל המנבא אינטראקציה בין הטיפוסים, חילקה אותם למשפחות, וקישרה זאת לדרכי עיבוד המידע השונות בין הטיפוסים- מודל הפונקציות.
קרל יונג בדברו על פונקציות פסיכולוגיות, קבע שאדם יכול להיות מודע בדרכים שונות.
הדרכים השונות מסתכמות בארבע פונקציות בסיסיות:
תחושה - תפיסת מידע דרך חושים, וכן הרגשה גופנית של המידע ("תחושת בטן").
למרות שכולם חושיים, עבור חלק מהטיפוסים עיבוד המידע החושי דומיננטי יותר לשם קבלת מידע.
עבורם מגע, ריח, תחושה גופנית וכו' יהוו מדד מרכזי לקבלת מידע, החלטה ושיפוט סביבתם.
אנשים שאצלם תכונה זו דומיננטית ישימו דגש על חוויות חושיות כמו טעם וארגון המרחב והתחושה הגופנית שהם חווים.
אינטואיציה - עיבוד מידע מוחי אי רציונלי, תת-הכרתי, לשם קבלה ועיבוד מידע.
המידע אינטואיטיבי מהיר יותר מעיבוד לוגי, אולם נתפס על ידי אנשים חסרי אינטואיציה כתובנות חסרות ביסוס.
אינטואיציה מאפשרת תפיסת הזדמנויות, הכרה ברעיון או פרויקט מוצלח, ותפיסת זמן.
חשיבה לוגית - צורת פירוש למידע המבוססת בעיקרה על ניתוח עובדות וקביעה האובייקטיבית לגבי נכונותן.
דוגמת המסקנה הלוגית המפורסמת בדבר אפלטון.
כל בני האדם הם בני-תמותה.
עיבוד המידע הלוגי הוא הכרתי ורציונלי.
אתיקה - צורת פירוש למידע המבוססת על שיקולים חברתיים ורגשיים (דוגמת הקונצנזוס על חוקי החברה הבסיסיים, לא-תגנוב, לא-תרצח וכיוצא בזה).
אנשים אלה מפרשים ומגיבים היטב לתובנות של מצב חברתי ורגשי שלהם ושל סביבתם.
תחושה ואינטואיציה הן הפונקציות ה"תפיסתיות" או ה"אי-רציונליות".
הן נקראות כך מכיוון שבשונה מהפונקציות ה"רציונליות" (הנקראות גם "שיפוטיות"), חשיבה לוגית ורגש אתי, הן לרוב חוויות של ומהסביבה ולא ביקורת או הרהור עליהן.
על-פי התורה, פונקציה אחת היא דומיננטית במודע, בעוד השנייה (הנקראת גם "מסייעת" או "שניונית" שהיא לרוב אחת מההופכיות לפונקציה הדומיננטית; רוצה לומר, במידה שהפונקציה הדומיננטית היא אי-רציונלית, הפונקציה המסייעת תהיה רציונלית) שלטת בתת-מודע.
נהוג לרשום את שתי הפונקציות, הדומיננטית והמסייעת, כזוג; דוגמה אינטואיציה-חשיבה, או תחושה-רגש.
הגישה של המודע הוא האופי הכללי של תחומי העניין והמקום בו מושקעים רוב המשאבים (באופן פשטני וגס אך ברור, לרוב, תלמידים נוטים להגדיר את עצמם כ"הומניים" או "ריאליים" - זוהי דוגמה לגישה).
שתי גישות אפשריות הן אינטרוברסיה (שפירושה התכנסות פנימה, ובהקשר זה, נטייה לניסיון פסיכולוגי-סובייקטיבי של הפרט), ואקסטרוברסיה (שפירושה החצנה, וכאן, נטייה לעצמים חיצוניים, אנשים אחרים, ונורמות חברתיות).
בדומה לפונקציות, גם כאן הגישה ההפוכה היא השלטת בתת-מודע.
לכל אחת מארבע פונקציות קבלת ועיבוד המידע יש שתי דרכים- מוחצנת ומופנמת.
מתואר גם לפי צורות במודל A.
הרכבה של פונקציות, או: איך ליצור טיפוס
כאשר הפונקציות החזקות ביותר (תחושה/אינטואיציה או חשיבה/רגש) ידועות, ניתן לקבוע את הטיפוס הפסיכולוגי.
לדוגמה, אם שתי הפונקציות שלך הן תחושה אינטרוברסית וחשיבה אקסטרוברסית (בסדר הזה), הטיפוס שלך הוא SiTe, הנקרא גם SLI (ראשי-תיבות ל-Sensory-Logical Intratim).
אתה נוטה להעדיף ניסיון אישי, תחושה וחשיבה (ומעדיף תחושה על חשיבה).
כיוון שתחושה ואינטואיציה הן פונקציות שמטרתן איסוף מידע, פונקציות תפיסתיות, אתה מעדיף אחת מהן, תחושה, על פני הפונקציות הביקורתיות או השיפוטיות, חשיבה.
הפונקציה הדומיננטית שלך היא אינטרוברסית, פירוש הדבר שהעולם הפנימי נחשב בעינייך יותר מהעולם החיצוני.
הפונקציה העיקרית נשלחת לעולם הפנימי - במקרה זה פונקציית התחושה.
אם-כן, אתה נוטה לסמוך על תחושותיך ולדבוק בהן ולא על תחושות הסביבה.
"אני יודע מה אני מרגיש" יכולה להיות דוגמה למשפט שנתפסת אומר.
ישנה מערכת נפוצה לסידור טיפוסים הנקראת אינדיקטור הטיפוסים של מיירס-בריגס או MBTI; ישנה חפיפה מסוימת בין המערכת הזו למערכת הסוציוניק, אם כי היא לא מלאה.
טיפוס המוגדר כ-ENTp בסוציוניק יכול בקלות להיות ENTJ במערכת MBTI ולהפך.
אם-כי המחלוקת הזו נפוצה יותר בקרב טיפוסים אינטרוברסיים.
הטבלה הבאה מסכמת את כל 16 הטיפוסים:
(האותיות האנגליות הקטנות בהגדרות הטיפוסים, הן perceiving/judging דהיינו חוויתי/שיפוטי)
קיימות 8 פונקציות בהן אדם מעבד מידע, המתבססות על החלוקה של [קארל יונג].
הסמלים השחורים מסמלים פונקציה מוחצנת, הלבנים- מופנמת.
אדם אשר הערך השחור הוא הפונקציה הראשית שלו הוא מוחצן.
P (נקראת profiteor) - "לוגיסטיקה של תהליכים" - יעילותן של פעולות, הבנת תהליכים וארגון עבודה.
L (נקראת logos) - "לוגיסטיקה של מבנים" - לוגיקה, מציאת קשרים והשוואת חלופות.
סיווג, סדר, אנליזה, טיעונים לוגיים והוכחות.
מציאת פואנטה לאחר ראיית תמונה רחבה.
E (נקראת - emoveo) - "אתיקה של רגשות" - אחראית לתפיסה ולהבנה של רגשותיך, או של אדם אחר.
הבנת ביטויים של רגש, יכולת להגיב לרגשות ולעוררם.
R (נקראת - relatio) - "אתיקה של גישות" - אחראית להבנה של קשרים בינאישיים, ליכולת ולכושר לבנות ולשנות גישה, מוסר או ביקורת מוסרית תוך כדי שאיפה להומניזם.
הבנה של תהליכי חיברות וקשרים בין-אישיים.
I (נקראת - intueor) - "אינטואיציה של הזדמנויות" - אחראית להבנת המהות ו/או החשיבות של תופעה או תהליך, להערכה בנוגע להזדמנויות פוטנציאליות מאנשים או תופעות ודימוי השלכות, הגדרות ואפשרויות שונות להצלחה.
T (נקראת - tempus) - "האינטואיציה של הזמן הרחוק" - אחראית להערכה של זמן, זמני פעולה, להבנה של תהליך מתמשך ולתחזיות לעתיד.
F (נקראת - factor) - "הכוח של התחושות" - אחראית לתפיסה של מרחב, הופעה וצורה של עצם, להערכה של מערך כוחות, מתבטאת ברצון חזק ובשיטות חתירה למטרה.
הבנת יחסי כוחות, שימוש בכוח.
S (נקראת - sensus) - "התחושה של התחושות" - עיבוד דרך החושים, "הרגשה" של דברים.
דאגה לסדר, ארגון סביבה, נוחות.
ארבע הפונקציות הראשונות נחשבות כפונקציות רציונליות בעוד שארבע האחרונות נחשבות אי-רציונליות.
הפונקציה הראשונה נחשבת כפונקציה אקסטרוברסית בעוד השנייה נחשבת אינטרוברטית.
השלישית נחשבת אקסטרוברסית והרביעית אינטרוברטית וכך הלאה.
אאושרה אאוגוסטינאוויצ'וטה הייתה המייסדת של הסוציוניקה.
היא הציגה מודל היררכי המראה את סדר החשיבות של כל פונקציה בכל טיפוס.
מודל זה נקרא מודל A.
פונקציה 1 - "תוכנית" - הכישרון או היכולת הראשית- פונקציה זו מגדירה את משמעות החיים וכך את הפעולות של הפרט.
פונקציה 2 - "יצירתיות" - פונקציה זו מגדירה את מנגנון הפעולה ואת הדרך בה יפורשו הפעולות שהוגדרו על ידי פונקציה 1.
פונקציה 3- "כאב" - החולשה-ההתנגדות המועטת ביותר.
בפונקציית הכאב, הפרט מקבל מידע מכאיב ודרושה מניפולציה מסוימת בשביל שיוכל להגיב עליו.
פונקציה 4 - "תפקיד" - הפרט לרוב מסוגל לעשות שימוש בפונקציה זו, אך כמעט תמיד עם קושי.
פונקציה 5 - "הפעלה" - רוב הפרטים אינם מבינים פונקציה זו ברמה מספקת.
למרות זאת, הפרט מגיב בחיוב להשפעה בכיוון זה, וכן, מחפש השפעה זו בסביבה החיצונית.
פונקציה 6 - "השראה" - רוב הפרטים חסרים את הפונקציה הזו, אך מייחסים לה חשיבות מרובה ושמחים לקבל עזרה בשביל להגיע אליה.
סופג אותה בחיוב מסביבתו, קשה לו להפעילה בעצמו.
פונקציה 7 - "ערנות" - לרוב הפרטים תפיסה טובה בנוגע למהות הפונקציה, אך נוטים להגביל את השימוש בה.
טיעונים בדבר איפוק לרוב גורמים להתעלמות מפונקציה זו.
פונקציה 8 - "הפגנה" - לפרט יש שליטה טובה בפונקציה זו והוא מרבה להשתמש בה באופן טבעי, אם-כי לרוב הוא אינו מודע לכך.
הפונקציה הראשונה והפונקציה השנייה, יוצרות את הבלוק "אגו"; השלישית והרביעית את הבלוק "סופר-אגו"; החמישית והשישית את ה"סופר-איד"; השביעית והשמינית את ה"איד".
ארבע הפונקציות הראשונות יוצרות את הטבעת "דעת" בעוד שארבע האחרונות יוצרות את הטבעת "חיוני".
הסידור של הפונקציות הסוציוניקיות במודל A
ישנם כללים מנחים האחראים על הסידור של הפונקציות הסוציוניקיות בתוך הפונקציות 1 - 8 במודל A.