tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם חברו לחוקרים מהתפוצה הארמנית המבקשים להרחיב את המודעות לרצח העם הארמני, כדי לחקור יחד את מושג רצח העם.
התחום התפתח במהלך שנות ה-80, ובשנת 1994, בתקופה שרצח העם ברואנדה ורצח העם הבוסני העלו את המושג לתודעה הציבורית, הקים טשרני עם עוד שלושה חוקרים את האיגוד לחוקרי ג'נוסייד.
על פי פורטר, בשנותיו הראשונות של הארגון חבריו היו "בעיקר יהודים וארמנים, עם כמה ישראלים, וכמובן, בעיקר גברים ולבנים".
בתחילת שנות האלפיים, גדל העניין בחקר ג'נוסייד ומספר חוקרים דחפו לפרספקטיבה בינלאומית יותר וטענו כי יש לקיים כנסים מחוץ לצפון אמריקה.
בשנת 2001 שינה הארגון את התקנון ושמו שונה לאיגוד הבין-לאומי לחוקרי ג'נוסייד.
האיגוד מפרסמם עמדות רשמיות באמצעות הוועד המנהל, הוועדה המייעצת, או באמצעות החלטות שאושרו על ידי חברי הארגון.
החלטה בנושא ציבורי עוברת רק אם למעלה משני שלישים מהמצביעים מאשרים אותה ויותר מ-20% מהחברים משתתפים בהצבעה.
בין היתר פרסם הארגון החלטות והצהרות במקרים הבאים:
בשנת 1997 הכיר הארגון באופן רשמי בשואת הארמנים.
בשנת 2005 פרסם ה-IAGS גם מכתב פתוח לרשויות המדינה בטורקיה וגינה את הכחשת רצח העם, וב-2007, הגישה מועצת המנהלים של הארגון מכתב לקונגרס של ארצות הברית בעד החלטה המכירה ברצח העם הארמני.
בשנת 2005 קרא ה-IAGS לאו"ם לשלוח כוח התערבות כדי לעצור את רצח העם בדארפור.
בשנת 2005 פרסם הארגון הצהרה המגנה את הכחשת השואה על ידי נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד.
הארגון אף קבע כי הצהרותיו של אחמדינז'אד בשילוב עם תוכנית הגרעין של איראן מהוות הסתה לרצח עם.
בשנת 2007 הכיר הארגון ברצח העם היווני-פונטי וברצח העם האשורי שהתרחשו באימפריה העות'מאנית בין השנים 1914 ל-1923.
ב-2012, בזמן מלחמת האזרחים בסוריה, פרסם הארגון הקוראת למשטר הסורי להפסיק את ההתקפות על האזרחים במדינה ומעשי הזוועה ההמוניים, ש"ייתכן וגובלים ברצח עם".
בשנת 2016 פרסם הארגון הצהרה כי פשעים שבוצעו על ידי דאעש נגד מיעוטים דתיים ואתניים, כולל היזידים מהווים רצח עם.
ב-2020 הצהיר הארגון כי רדיפת הרוהינגיה במיאנמר ועקירתם מהווים רצח עם.
בשנת 2022 הצהיר הארגון כי דיכוי העם האויגורי על ידי הממשל בסין מהווה רצח עם ופשעים נגד האנושות.
ב-2023 הכיר הארגון באופן רשמי ברצח העם הבנגלי בשנת 1971. מבין 626 חברי הארגון השתתפו בהצבעה 218 איש (35%) – 208 תמכו בהצהרה, ארבעה הצביעו נגדה ושישה נמנעו.
בשנת 2023 הכריז הארגון כי פעולות הממשל של סדאם חוסיין כנגד הכורדים בעיראק וכן הזוועות שביצע בהם ארגון דאעש מהווים רצח עם ופשעים נגד האנושות.
ב-2025 הארגון הכריז ה-IAGS כי מדינת ישראל מבצעת רצח עם ברצועת עזה.
28% מחברי הארגון השתתפו בהצבעה, ו-86% מתוכם תמכו בה.
האיגוד הישראלי למתמטיקה הוא האגודה המקצועית של המתמטיקאים בישראל, וחברים בו מרבית המתמטיקאים החוקרים במדינה.
מטרת האיגוד היא עידוד המחקר המתמטי וההשכלה המתמטית האקדמית.
האיגוד מטפח קשרים מקצועיים בין־לאומיים עם אגודים מקצועיים ברחבי העולם; הוא חבר מוסדי באגודה האירופית למתמטיקה (EMS), חבר במועצה הבין־לאומית למתמטיקה יישומית ותעשייתית (ICIAM) (החל משנת 2004) ויש לו הסכמי חברות הדדיים עם האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) ועם החברה למתמטיקה תעשייתית ושימושית (SIAM).
בנוסף האיגוד מייצג את מדינת ישראל באיחוד המתמטי הבינלאומי (IMU).
האיגוד הישראלי למתמטיקה נוסד ב־1996 כעמותה, המחליפה את "האיגוד למתמטיקה בישראל" (שנוסד ב-2 במרץ 1953).
הנהלת האיגוד מתחלפת כל שנתיים.
האיגוד מקיים כנס שנתי, פעילויות נוער ומעניק פרסים על הישגים שונים בתחומי המתמטיקה.
האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע הוא עמותה מקצועית ישראלית בה חברים מנהלי ארכיונים, ארכיונאים, מנהלי רשומות, עובדי מגנזות וכן עובדים בתחום השימור והשיקום של חומר ארכיוני.
באיגוד כ-450 חברים ועמיתים העובדים בארכיונים בישראל.
האיגוד חבר במועצה הבינלאומית לארכיונאות.
האיגוד פועל באמצעות הנהלה נבחרת יחד עם ועדות ממונות.
חברות באיגוד מאפשרת לחברים לקדם את רמתם המקצועית באמצעות ימי עיון, קורסים, סמינרים וסדנאות בתחומי הארכיונאות על מרכיביה השונים.
בנוסף, מוציא האיגוד לאור פרסום מקצועי ששמו "ארכיון".
האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע נוסד ב-1950 כ"איגוד הארכיוני בישראל".
חברי האיגוד היו המוסדות הארכיוניים המרכזיים במדינה באותה עת.
מסיבות שונות הפסיק האיגוד פעילותו לאחר זמן קצר וחידש אותה באותה מתכונת רק ב-1956. ב-1965 התקבל החבר האישי הראשון כחבר שלא מן המניין באיגוד.
בוועידת האיגוד שהתקיימה מראשית פעילותו דאג האיגוד להכשרה המקצועית של עובדי הארכיונים.
אחד הדברים החשובים שעשה האיגוד היא ייסוד מגמת לימודי ארכיונאות באוניברסיטה העברית בירושלים.
מגמה זו פעלה עד אמצע שנות התשעים במסגרת בית הספר לספרנות, לארכיונאות ולמידע באוניברסיטה העברית בירושלים.
עם סגירת בית הספר נסגרה גם המגמה.
כמו כן היה האיגוד מעורב בקיום קורס לארכיונאי הקיבוצים.
קורסים לעובדי ארכיונים ברשויות מקומיות.
גם עתה מקיים האיגוד פעילויות שונות להכשרה ולהשתלמות מקצועית.
בין השאר קיים האיגוד קורסים דו-שנתיים ל"ארכיונאי מורשה" במכללת עמק-יזרעאל, במכללת דוד ילין בירושלים ובמכללת בית-ברל.
במשך 43 שנים המוסד המרכזי של האיגוד הייתה ועידה שהתקיימה אחת לארבע שנים.
בין ועידה לוועידה מועצת האיגוד שימשה כמוסד המרכזי.
בוועידה שהתקיימה ב-1993 החליטו החברים לבטל את החברות המוסדית ולהפוך את האיגוד לארגון של חברים אישיים בלבד.
בוועידה זו גם שונה שם האיגוד ל-"איגוד הארכיונאים בישראל".
במקביל לאיגוד הארכיוני בישראל הוקמה עמותה בשם "האגודה למען פיתוח הארכיונים" שמטרתה הייתה בעיקרה כלכלית והיא זו שמימנה את רוב פעילויות האיגוד.
חברי העמותה היו החברים המוסדיים של האיגוד.
ב-1998 התאחדו "האגודה למען פיתוח הארכיונים" ו"איגוד הארכיונאים בישראל" ובכך הפך האיגוד לעמותה רשמית במדינת ישראל הפועלת בהתאם לחוק העמותות.
לכן, במקום ועידה המתכנסת פעם בארבע שנים מתקיימת כל שנה אספה כללית.
באספה הכללית שהתקיימה בספטמבר 2007 בוטלה המועצה, ושם העמותה הוחלף ל-"האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע".
לאיגוד ביטאון מקצועי בשם "ארכיון".
האיגוד גם מוציא לאור פרסומים מקצועיים אותם אפשר למצוא באתר שלו.
בשנת 2025 פרסם האיגוד את הספר עבר נושק למחר: מורשת פאול אברהם אלסברג בראי המאה ה־21, המאגד לצד מאמרי תגובה עכשוויים של מיטב החוקרים והארכיונאים בתחום.
מהקמתו ועד 1965 החברות באיגוד הייתה נתונה רק למוסדות.
ב-14 בפברואר 1966 שונה תקנון האיגוד וחברים אישיים הוכרו כחברים מן המניין.
משנה זו ועד 1993 היו באיגוד שני סוגי חברים: חברים מוסדיים וחברים אישיים.
עם זאת הכלל היה שאם מוסד חבר באיגוד כל עובדיו יכולים להשתתף בפעילות האיגוד.
מוסדות האיגוד היו מורכבים בעיקר מנציגי החברים המוסדיים.
לפי תקנון האיגוד, הוא כולל "חברים" ו"עמיתים".
כל מי שעובד בארכיון או במגנזה או בתיקיון, או מלמד ארכיונאות
כל אדם שתומך במטרות ובפעולות של האיגוד
גמלאי שעבד בארכיון או במגנזה או בתיקיון, או לימד ארכיונאות
"עמיתים" הם מוסדות וארגונים שיש להם עניין בארכיונאות ואשר תומכים במטרות האיגוד ובפעולותיו.
כמו כן, יש באיגוד "חברי כבוד".
טיפוח יחסי גומלין בין חברי האיגוד ותיאום פעולותיהם
קידום ההכשרה המקצועית, המחקר הארכיוני, ניהול הרשומות והמידע
קיום יחסים מקצועיים עם ארגונים, עם איגודים ועם מוסדות בישראל ומחוצה לה; וכן עם ארגונים בין-לאומיים
יצירה והקנייה של מונחים אחידים בארכיונאות בשיתוף פעולה עם האקדמיה ללשון העברית
האגוד פועל באמצעות מוסדות נבחרים וממונים.
האספה הכללית היא המוסד העליון של האיגוד.
היא מורכבת מכל חברי האיגוד ומתכנסת לפחות פעם בשנה.
יושב/ת ראש: יו"ר האיגוד נבחר לתקופת כהונה של ארבע שנים על ידי האספה הכללית.
ההנהלה נבחרת על ידי האספה הכללית בבחירות אישיות וחשאיות.
הבחירות נערכות אחת ארבע שנים.
באיגוד פועלות ועדות קבועות וועדות אד-הוק.
הוועדות הקבועות של האיגוד הן: ועדת חברות, ועדת כספים, ועדת ביקורת, מערכת "ארכיון", הוועדה להשתלמות מקצועית, הוועדה למִחשוב, הוועדה לציוד, למבנים, לשימור ולשיקום של חומר ארכיוני.
ועדת אד-הוק: הוועדה לחוק הארכיונים.
האיגוד הבין-לאומי למדעי האזור הוא איחוד של ארגונים בינלאומיים העוסק במדעי האזור.
הארגון נוסד בשנת 1954 ומקום מושבו הוא באוניברסיטת האיים האזוריים הממוקמת בעיר הבירה של האיים האזוריים: "פונטה דלגדה" השייכים לפורטוגל.
זוהי קהילה בינלאומית של חוקרים המעוניינים לחקור את ההשלכות האזוריות של התהליכים הלאומיים והבינלאומיים של שינוי כלכלי וחברתי.
בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 המוקדמות עבד הכלכלן וולטר איסרד יחד עם קבוצה של אקדמאים בניתוח של אזורים, ורמת הפיתוח.
אנשי אקדמיה אלה הגיעו ממספר תחומים: כלכלה, גאוגרפיה, תכנון ערים ואזורים, מדע המדינה וסוציולוגיה של הכפרים.
הם ראו בעיני רוחם זאת בתור מאמץ תחומי אחד שחייב מושגים תאורטיים ייחודיים, כלים מתודולוגיים, ונתונים שונים.
בגלל שמאמצם היה רב תחומי, הארגון האקדמי הקיים הביא את המשתתפים יחד ולכן הם יצרו ארגון משלהם.
בשנת 1961 היו בארגון 960 חברים ונוסד הסניף במערב ארצות הברית.
לאחר מכן בשנת 1963 נוסד הסניף ביפן, ואחריו סניפים נוספים ברחבי אירופה, הודו, ארגנטינה, וברזיל.
בשנת 1969 קיים הסניף היפני ועידה בינלאומית בנושא האוקיינוס השקט.
בהדרגה החל תיאום בין הסניפים השונים לגבי סידור בארגון, וכתוצאה מכך בשנת 1990 השתנה המבנה הארגוני לפיו ישנם 3 ארגוני גג העומדים בראשם של ארגונים ארציים.
בישראל פועלת השלוחה בפקולטה לאדריכלות של הטכניון בחיפה ובאוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.
האיגוד ההומניסטי והאתי הבין-לאומי (International Humanist and Ethical Union) הוא ארגון-גג בין-לאומי של יותר ממאה ארגונים הומניסטיים, רציונליסטיים, חילוניים, ספקניים, תומכים במחשבה חופשית ובעלי אופי דומה.
האיגוד הוקם בשנת 1952, וכיום חברים בו יותר ממאה ארגוני הומניזם חילוני ביותר מארבעים מדינות, בהם גם האגודה ההומניסטית הבריטית.
הארגון הוקם באמסטרדם בשנת 1952 ונרשם בניו יורק.
נשיאו הראשון של הארגון היה היהודי-הולנדי יאפ ואן פראך, אשר שימש בתפקיד משנת 1952 ל-1975. בשנת 2002, לרגל חמישים שנה לארגון, העצרת הכללית של הארגון אישרה את "הצהרת אמסטרדם", אשר אמורה להיות ההצהרה הרשמית של ההומניזם.
מדי כמה שנים מעניק הארגון את פרס האיגוד, "International Humanist Award".
מדי שלוש שנים האיגוד עורך את "הקונגרס ההומניסטי הבין-לאומי", בכל פעם במדינה אחרת, בניהולו של ארגון הומניסטי מקומי במדינה המארחת.
עד כה נערכו כ-20 קונגרסים.
בשנת 2014 נערך הקונגרס באוקספורד, קונגרס 2017 היה אמור להתכנס בסאו פאולו, באירוחה של "הליגה החילונית-הומניסטית של ברזיל" אך שינויים במצב הכלכלי בברזיל והטלת חרם נסיעה לארצות הברית גרמו לביטולו של הקונגרס.
המטרות האסטרטגיות של האיגוד הן:
לקדם את עמדת החיים ההומניסטית והלא-תאיסטית ברחבי העולם
לייצג את ההומניזם בארגונים ובקהילה הבין-לאומית
להגן על הזכויות וזכויות האדם של הומניסטים
לפתח את ההומניזם המאורגן ברחבי העולם
לבנות ארגון בין-לאומי חזק ואפקטיבי
כל ארגון המעוניין להיות חבר בתנועה צריך קבל עליו את ההצהרה המינימלית של התנועה:
האיגוד הבין-לאומי לגאוגרפיה הוא אגודה גאוגרפית בין-לאומית שתחת חסותה נמצאים מרבית הארגונים הגאוגרפים ברחבי העולם.
הקונגרס הגאוגרפי הראשון נערך באנטוורפן בשנת 1871. מספר מפגשים נוספים הובילו להקמת הארגון שמושבו בבריסל, בלגיה בשנת 1922. באיגוד פועלים ארבעה צוותי משימה ושלושים וארבע ועדות.
בין נושאי העיסוק של הוועדות ניתן למצוא גאוגרפיה יישומית, מגדר וגאוגרפיה, גאוגרפיה ימית, ניתוח נופי וסוגיות של שימוש בר-קיימא במשאבי מים.
האיגוד חבר במועצת המדע הבין-לאומית שהוא הארגון המתאם עבור ארגוני המדע הבין-לאומיים.
כמו כן מארגן האיגוד מדי שנה את הפסטיבל הבין-לאומי לגאוגרפיה בעיר דייה-דה-ווז' בצרפת.
בישראל מיוצג הארגון על ידי האגודה הגאוגרפית הישראלית.
קידום המחקר של בעיות גאוגרפיות;
ייזום ותיאום מחקרים גאוגרפיים הדורשים שיתוף פעולה בין-לאומי, וקידום של פרסום המחקרים ושל השיח המדעי;
תמיכה בפעילות גאוגרפים בארגונים בין-לאומיים רלוונטיים;
קידום איסופו ושיתופו של המידע ושל הידע הגאוגרפי בין המדינות החברות באיגוד;
קידום כנסים בין-לאומיים, כנסים אזוריים וימי עיון מיוחדים הנוגעים למטרות האיגוד;
השתתפות בכל שיתוף פעולה בין-לאומי אחר שביכולתו לקדם את המחקר הגאוגרפי ויישומו;
קידום תקינה בין-לאומית, תאימות של שיטות, מינוח אחיד וסימנים מקובלים בהם נעשה שימוש בגאוגרפיה;
האיגוד הבין-לאומי ללסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסים ואינטרסקסואלים הוא ארגון בין-לאומי המאגד יותר מ-1100 ארגוני להט"ב מרחבי העולם.
הארגון פעיל בנושאי זכויות להט"ב וזכויות האדם ופועל מול ממשלות בעולם, ארגונים ומול האומות המאוחדות.
כיום לאיגוד נציגויות בכ-110 מדינות.
הארגון הוקם ב-8 באוגוסט 1978 תחת השם "International Gay Association" ("האגודה הבין-לאומית להומוסקסואליות") במהלך כנס למען שוויון להומוסקסואלים באנגליה שבה נכחו נציגים של 17 ארגונים מ-14 מדינות בעולם.
בשנת 1986 שונה שם הארגון לשמו הנוכחי.
האיגוד משמש כיועץ למועצת אירופה.
בשנת 1993 קיבל הארגון מעמד של יועץ למועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות אולם בשנת 1994 נשלל מעמד זה לאחר שהתברר שבמועצת האיגוד חברים ארגונים המעודדים פדופיליה.
לאחר הצבעה ברוב של 214 לעומת 30 הוחלט להוציא את הארגונים ההללו ממועצת הארגון בשנת 1994 והארגון פרסם הודעה בה הוא מגנה את תופעת הפדופיליה.
בשנת 2020 פרסם הארגון דו"ח מקיף על המצב החוקי של טיפולי המרה במדינות שונות בעולם.
האיגוד הבין-לאומי למדעי הרדיו הוא אחד מתוך 40 איגודים בין-לאומיים המשויכים למועצת המדע הבין-לאומית.
האיגוד פועל ללא מטרות רווח ואינו כפוף לממשלה כלשהי, וחברות בו כ-40 מדינות.
מזכירות האיגוד ממוקמת באוניברסיטת גנט שבבלגיה.
האיגוד הוקם ב-1919, כהמשך לפעילותה של הוועדה הבין-לאומית לטלגרפיה אלחוטית (1913-1914, אז התקשורת האלחוטית הנפוצה היחידה הייתה טלגרפיה).
מאז 1922, מקיים האיגוד כינוס תלת-שנתי.
בשנות ה-50, קידם האיגוד את מיזם השנה הגאופיזית הבין-לאומית.
מטרתו של האיגוד בזמן הקמתו הייתה "קידום מחקר מדעי של טלגרפיה אלחוטית, במיוחד מהסוג הדורש שיתוף-פעולה בינלאימי".
עם השנים התרחבה הצהרת הכוונת וכיום היא כוללת גם קידום מחקרים בנושאי טלקומוניקציה, רדיו-אסטרונומיה, הנדסת מכ"ם, השפעות ביולוגיות של קרינה אלקטרומגנטית והשפעות פיזיות הנגרמות מגלי רדיו, בטווח שבין תדר קיצוני נמוך לאורכי גל נראים לעין.
המטרה המוצהרת של האיגוד כיום היא:
קידום פעילות בין-לאומית במדעי הרדיו ושימושיו, וייצוגו בציבור
סטנדרטיזציה של שיטות המדידה במדעי הרדיו, והגברת התיאום בין השיטות הקיימות
קידום ואספקת אמצעים למחקרים במדעי הרדיו.
לאיגוד 10 ועדות פעילות, המתכנסות בהתאם לצורך.
הוועדות עוסקות בתחומים שונים של מדעי הרדיו :
ועדה למערכות תקשורת אלטוחית ועיבוד אותות
ועדה להתפשטות גלים וחישה מרחוק
ועדה להשפעות אלטקרומגנטיות על רפואה וביולוגיה
האיגוד הישראלי לאיכות (אי"א) נוסד בשנת 1973 לשם קידום האיכות בישראל ונמנה עם איגודי האיכות המובילים בעולם.
האיגוד הוא עמותה אשר מונה כאלף מומחי איכות - מהנדסים, הנדסאים, טכנאים, רופאים, מחנכים, מנהלים בכירים בתעשייה, בשירותים העסקיים והציבוריים וכן כמאה ארגונים מוסדיים: מוסדות, מפעלים, חברות וארגונים מהמובילים בתחומם בישראל.
מדי שנה מארגן האיגוד כנס לאומי או לסירוגין בינלאומי בנושאי איכות ומצוינות בו משתתפים כאלפיים מומחי איכות מישראל ומהעולם.
בשנת 1973 חברו יחדיו 25 עובדים, העוסקים בניהול והבטחת איכות במפעלים הביטחוניים המובילים בישראל להקמת האיגוד הישראלי לאיכות.
ייעודו של הארגון - קידום המומחיות המקצועית של העוסקים בתחום ניהול האיכות והמצוינות תוך יצירת ערך לארגונים והחברות במשק הישראלי.
כיושבת ראש הראשונה של האיגוד, נבחרה מרים מילר.
במהלך השנה מקיים האיגוד מגוון פעילויות המכוונות לחבריו כמו גם לציבור הרחב של העוסקים בפעילויות ניהול והבטחת האיכות, החדשנות והמצוינות וארגונים שונים.
הפעילות המקצועית השוטפת של האיגוד מתקיימת במסגרת ועדות ומגזרים:
האיגוד הישראלי לאיכות מבוסס על העקרונות של האיגוד האמריקאי לאיכות.
האיגוד מקיים בחינות הסמכה במגוון מקצועות האיכות:
הסמכה לבעלי/בעלות תואר שני באיכות (AC-ICQE/M)
נציגי האיגוד נוטלים חלק פעיל בוועדות תקינה הלאומיות והבינלאומיות
האיגוד נמנה עם יוזמי איגוד האיכות הבינלאומי ועם יוזמי ארגן האיכות של המזרח התיכון וצפון אפריקה.
האיגוד הבין-לאומי של אגודות הגנאלוגיה היהודיות (בראשי תיבות: IAJGS) הוא ארגון עצמאי ללא מטרות רווח המאגד תחתיו כ-75 אגודות גנאלוגיה יהודיות מרחבי העולם ומתאם פעילויות וקשרים ביניהן.
הארגון הוקם בסוף שנות ה-80 בארצות הברית כדי לספק שיתוף פעולה בין קהילות יהודיות ברחבי ארצות הברית ובשאר העולם ולקדם את הנושא של חקר המשפחה היהודית ושימור הזיכרון של קרובי משפחה יהודיים שהלכו לעולמם.
האיגוד מארגן, מדי שנה, כנס בינלאומי בנושאי גנאלוגיה יהודית המתקיים בעיר אחרת בעולם.
החברה הגנאלוגית הישראלית היא חברה מלאה בארגון.
הארגון הכריז על חודש חשוון בלוח השנה העברי כחודש הגנאלוגיה היהודית.
במהלך חודש זה נעשות פעילויות מיוחדות בכל העמותות ברחבי העולם.
תחת האיגוד הבינלאומי פעילות עמותות במדינות הבאות:
אוסטרליה - 2 עמותות (ויקטוריה ושאר היבשת)
ארצות הברית - 48 עמותות ברוב המדינות
דרום אפריקה - עמותה אחת
ישראל - 4 עמותות (עמותת "עקבות", העמותה הישראלית לחקר שורשי משפחה, פורום "שורשים משפחתיים" באתר "תפוז" ו"איגרא")
קנדה - 6 עמותות (מערב קנדה, קולומביה הבריטית, המילטון והסביבה, טורונטו, מונטריאול ואוטווה)
במסגרת העמותה פעילות בעולם מספר קבוצות עניין (SIG - Special Group of Interest) המתמקדות בתחום ספציפי.
חלק מהקבוצות פועלות בחסות חברת JewishGen :
גשר גליציה - למתעניינים בחיפוש שורשים באזור גליציה
קבוצת לטביה - למתעניינים בחיפוש שורשים בלטביה
קבוצת דרום אפריקה בג'יואישג'ן - למתעניינים בחיפוש שורשים בדרום אפריקה
קבוצת דנציג בג'יואישג'ן - למתעניינים בחיפוש שורשים בדנציג
קבוצת בסרביה בג'יואישג'ן - למתעניינים בחיפוש שורשים בבסרביה
קבוצת הממלכה המאוחדת - למתעניינים בחיפוש שורשים בממלכה המאוחדת
קבוצת הונגריה בג'יואישג'ן - למתעניינים בחיפוש שורשים בהונגריה
קבוצת ליטא - למתעניינים בחיפוש שורשים בקובנה, וילנה, ליטא, גוברניה וחלק מבלארוס
קבוצת גרמניה - למתעניינים בחיפוש שורשים בגרמניה
קבוצת רומניה - למתעניינים בחיפוש שורשים ברומניה
קבוצת ביאליסטוק - למתעניינים בחיפוש שורשים בעיר ביאליסטוק וסביבתה
קבוצת סאב-קרפטיה בג'יואישג'ן - למתעניינים בחיפוש שורשים באזור שבין הונגריה לאוקראינה
קבוצת אוקראינה בג'יואישג'ן - למתעניינים בחיפוש שורשים באוקראינה
קבוצת אוסטריה/צ'כיה - למתעניינים בחיפוש שורשים באוסטריה וצ'כיה
קבוצת בלארוס - למתעניינים בחיפוש שורשים בבלארוס
האיגוד הבין-לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה הוא מוסד ללא כוונת רווח בין-לאומי ששם לו למטרה ללמד, לטפח ולתעד את המחקר של גאודזיה וגאופיזיקה ברחבי העולם.
האיגוד נוסד בשנת 1919 בבריסל, בלגיה ועבר לאחר מכן אל העיר פוטסדם בגרמניה.
השפה הרשמית בארגון נשארה צרפתית גם לאחר המעבר אל גרמניה.
האיגוד שם לו למטרה לקדם ולתאם עבודות מחקר הקשורות בשינויים הפיזיקליים והכימיים של כדור הארץ בעזרת תצלומי אוויר ולוויין.
האיגוד מבצע מחקרים גם בחלל ועל כוכבי הלכת.
האיגוד מאגד תחתיו את כל הארגונים המקצועיים והמדעיים העוסקים בתחומי הגאודזיה והגאופיזיקה ובשיתוף עם מוסדות אקדמיים.
האיגוד חבר במועצת המדע הבין-לאומית.
האיגוד הבין-לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה מורכב משמונה איגודים, שכל אחד מהם מייצג תחום של גאודזיה או גאופיזיקה.
האיגוד הבין-לאומי למטאורולוגיה ומדעי האטמוספירה
האיגוד הבין-לאומי למדעי הפיזיקה של האוקיינוסים
האיגוד הבין-לאומי לסייסמולוגיה ופיזיקה של פנים כדור הארץ
האגודה הבין-לאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ
בשל האופי האינטראקטיבי של תחומי הנושא המנוהלים על ידי האיגודים הבין-לאומיים, הוקמו שש ועדות וקבוצת העבודה להיסטוריה של האיגוד (WGH) המשרתות את האיגוד ואת הקהילה הגיאופיזית הבין-לאומית על ידי קידום המחקר של בעיות בינתחומיות מסוימות.
מחקר של עומק פנים כדור הארץ
נכון לשנת 2020, באיגוד יש 58 חברים לאומיים מלאים ו-15 חברים לאומיים עמיתים:
להלן רשימת האספות הכלליות, הנשיאים והמזכירים הכלליים (נכון לשנת 2020):
האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה ומדע הנתונים (ISDSA, בעבר נקרא האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה) היא עמותה של אנשי מקצוע ואקדמאיים, הפועלים לקידום, פיתוח, הפצה ויישום של סטטיסטיקה והסתברות בישראל.
האיגוד הוקם בשנת 1975 על אף שהרעיון עלה מספר שנים קודם לכן.
בסעיף 1 לתקנון האיגוד, הוגדר כי האיגוד יפעל לקידום השיטות והשימושים של הסטטיסטיקה בישראל על-ידי:
קיום כנסים, שבהם תוצגנה עבודות מחקר מקוריות, ויצירת אמצעים ותנאים מתאימים להחלפת ידע על סטטיסטיקה והפצתו.
חיזוק הקשרים החברתיים והמקצועיים בין אנשים העוסקים בסטטיסטיקה בישראל.
יזום פעולות חינוך, הדרכה ומחקר בסטטיסטיקה ועידודם.
יסוד וקיום קשרים עם אגודים, מוסדות ופרטים ברחבי תבל, העוסקים בסטטיסטיקה או בתחומים מדעיים קרובים, ודאגה לייצוג ישראלי בוועידות בין-לאומיות של סטטיסטיקה.
הפצת הידע והשימוש במדע הסטטיסטיקה לתועלת המדע והחברה על-ידי שיתוף מוסדות וארגונים משטחים אלו בפעולות בעלות עניין הדדי.
קידום סטנדרטים מקצועיים גבוהים ורמה מוסרית גבוהה ביישומים סטטיסטיים.
על פי סעיף 7 לתקנון האיגוד, כל נשיא נבחר מכהן קדנציה של שנתיים בתפקיד.
בפועל, כיהנו בתפקיד האנשים הבאים:
האיגוד הבין-פרלמנטרי הוא מוסד בין-לאומי שהוקם בשנת 1889 על ידי פרדריק פאסי (צרפת) ורנדל קרמר (בריטניה).
זה היה הפורום הקבוע הראשון למשא ומתן פוליטי רב-צדדי.
בתחילה, כלל הארגון פרלמנטרים בודדים, אך כיום זהו ארגון בינלאומי של בתי הפרלמנט של מדינות ריבוניות.
באיגוד חברים הפרלמנטים הלאומיים של 176 מדינות (שלוש המדינות החברות האחרונות הן: טורקמניסטן, אוזבקיסטן, ונואטו, החברות הועברו במהלך הכנס ה-137) ו-11 אסיפות פרלמנטריות אזוריות הן חברות מקורבות.
האיגוד מפעיל מכון לימודים ומחקר ומארגן כנסים בינלאומיים כל שנה.
האיגוד ישראלי לכירורגיה פלסטית ואסתטית בהסתדרות הרפואית בישראל הוא מסגרת ארגונית מקצועית לכ-200 רופאים מומחים והמתמחים העוסקים בכירורגיה פלסטית בישראל.
כן פועל האיגוד לקידום ופיתוח המקצוע בתחום הטיפול, ההוראה והמחקר.
האיגוד מטפח קשרים עם ארגונים בינלאומיים העוסקים בניתוחים פלסטיים, ומתעדכן בחידושים ומגמות במטרה ליישמם בישראל.
כחברי איגוד יכולים להצטרף רופאים ורופאות בעלי תואר מומחה בכירורגיה פלסטית.
בראש האיגוד עומד ד"ר מאיר כהן, שמשמש כיו"ר האיגוד.
מזכיר האיגוד הוא ד"ר רון עזריה.
האיגוד הבין-לאומי לסייסמולוגיה ופיזיקה של פנים כדור הארץ הוא ארגון בין-לאומי, שאינו ממשלתי וללא מטרת רווח, שנוסד בשנת 1922 והמקדם חקר רעידות אדמה ומקורות סייסמיים אחרים, התפשטות גלים סייסמיים ואת המבנה הפנימי, התכונות והתהליכים של כדור הארץ.
האיגוד יוזם ומתאם מחקרים בינלאומיים ודיונים מדעיים על סייסמולוגיה מדעית ויישומית והוא מורכב משבעה ועדות תמטיות וארבע ועדות אזוריות המקדמות סטנדרטים גבוהים של חינוך סייסמולוגי.
פעילויות האיגוד מתמקדות בהשפעות החברתיות של רעידות אדמה וצונאמי, הוצאה לאור ושיתוף פעולה מדעי בינלאומי.
בנוסף לכך, האיגוד מקיים אסיפות וכנסים בתדירות דו-שנתית לערך.
החל משנת 2011 ובעקבות החלטה במהלך האספה הכללית במלבורן, הוחלט להעניק מדליה מטעם האיגוד, על שמירת מטרות ופעילויות האיגוד ועל הישגים מדעיים בתחומי הסייסמולוגיה והפיזיקה של פנים כדור הארץ.
האיגוד הוא אחד משמונה איגודים המרכיבים את האיגוד הבינלאומי לגאודזיה וגאופיזיקה.
הקלה על מחקר סייסמולוגיה תאורטית, תצפיתית ויישומית, כמו התפשטות גלים סייסמיים; דיון, תכנון ואימוץ תקנים לתצפית ואחסון נתונים; ובכלל כל הנושאים הקשורים לסייסמולוגיה.
קידום מחקר רב תחומי הקשור למדע רעידות אדמה, מבנה פנימי, תכונות ותהליכים של כדור הארץ.
יזום ותיאום התנהלות והתקשורת של מחקר התלוי בשיתוף פעולה בין מדינות שונות.
ארגון ותמיכה בכנסים ובפגישות בינלאומיות המתמקדות בנושאים שהוזכרו לעיל ולתמוך, כולל כלכלית אם התקציב מאפשר, השתתפות בפגישות כאלה של חוקרים צעירים ושל מדענים ממדינות מתפתחות.
המבנה של האיגוד ופעילויותיו המדעיות הרבות מסווגות לפי הנושאים הבאים:
תהליך יצירת רעידת האדמה - פיזיקה, הדמיה ומעקב לתחזית
סכנת רעידת אדמה, סיכון ותנועה קרקעית חזקה
ועדות סייסמולוגיות אזוריות באפריקה, אסיה, אירופה ואמריקה הלטינית והקריביים
הנציבות לתהליך יצירת רעידת אדמה - פיזיקה, מידול ומעקב לחיזוי
הנציבות למבנה כדור הארץ וגאודינמיקה
הנציבות למפגע רעידת אדמה, סיכון ותנועה קרקעית חזקה
הנציבות למכניקת מקור רעידת אדמה
הנציבות הסייסמולוגית של אמריקה הלטינית והקריבית
הפדרציה הבינלאומית לרשתות סייסמוגרף דיגיטלי
האיגוד הבין-לאומי להערכת הישגים חינוכיים היא קואופרטיב לא ממשלתי עצמאי ללא מטרות רווח, שהוקם בהמבורג, גרמניה, בשנת 1958. במשך כמעט 60 שנה, IEA פיתחו וערכו מחקרים השוואתיים באיכות גבוהה בקנה מידה גדול בחינוך לתמיכה, הבנה, לניטור חינוכי והַשׁבָּחָה של החינוך ברחבי העולם.
IEA מאגדת יותר מ-60 מוסדות, עם מחקרים שנערכו ביותר מ-100 מדינות ברחבי העולם.
הנתונים המקיפים של IEA מספקים משאב אורך שאין שני לו עבור חוקרים
האגודה עורכת מחקרים השוואתיים בקנה מידה גדול ובאיכות גבוהה של הישגים חינוכיים והיבטים אחרים של חינוך ברחבי העולם על מנת לספק למחנכים, לקובעי מדיניות ולהורים תובנות לגבי ביצועי התלמידים.
מאז הקמתה ב-1958, האגודה מדדה את השליטה של התלמידים בנושאים כמו מתמטיקה, מדעים וקריאה; ערכה הערכות על חינוך אזרחי ואזרחות; חקרה את אוריינות המחשב והמידע של התלמידים; וחקרה את הגיל הרך והשכלת המורים.
המחקרים ההשוואתיים של האגודה על מערכות חינוך ברחבי העולם מאפשרים הבנה טובה יותר של המדיניות והפרקטיקות המעודדות התקדמות חינוכית, וממלאים תפקיד קריטי בסיוע למדינות לבנות את הידע והיכולת המחקרית שלהן.
חלק מהמניעים של מדינות מפותחות ומתפתחות כאחד להשתתפות בסקרים הוא הרצון להעריך את יעילות מערכת החינוך הלאומית באמצעות השוואה בינלאומית.
גורם מוטיבציוני נוסף הוא ההזדמנות להעברת מיומנויות בתחומים של פיתוח תוכניות לימודים ובניית מבחנים.
אף על פי שהאגודה הפכה לישות משפטית ב-1967, מקורותיה מתחילים ב-1958 כאשר קבוצה של חוקרים, פסיכולוגים חינוכיים, סוציולוגים ופסיכומטרים נפגשו במכון אונסק"ו לחינוך בהמבורג, גרמניה, על מנת לדון בבעיות של הערכת בית ספר ותלמיד.
הם האמינו שהערכה יעילה מחייבת בחינה של תשומות חינוכיות וגם של תוצאותיה (כגון ידע, עמדות והשתתפות).
המייסדים הניחו שאם מחקר יוכל להשיג ראיות ממגוון רחב של מערכות, השונות תהייה מספיקה כדי לחשוף קשרים חשובים בתוך מערכות שונות בבית הספר.
הם דחו בתוקף הצהרות נטולות נתונים לגבי היתרונות היחסיים של מערכות חינוך שונות, וכוונו לזהות גורמים שיהיו להם השפעות משמעותיות ועקביות על התוצאות החינוכיות.
מייסדי האגודה ראו בעולם מעבדה חינוכית טבעית, שבה מערכות בית ספר שונות מתנסות בדרכים שונות כדי להשיג תוצאות מיטביות מחינוך הנוער.
הם הניחו שאם מחקר יוכל להשיג ראיות ממגוון רחב של מערכות, השונות תהיה מספיקה כדי לחשוף קשרים חשובים שאחרת היו נמנעים מגילוי בתוך מערכת חינוך אחת.
המחקר הראשון של IEA, שנערך ב-1960 ב-12 מדינות, העריך את הישגיהם של תלמידים בני 13 במתמטיקה, הבנת הנקרא, גאוגרפיה, מדעים ויכולת לא מילולית.
מטרת מחקר זה, המכונה "מחקר פיילוט ל-12 מדינות", הייתה לחקור את היתכנותם של הערכות נרחבות יותר של הישגים חינוכיים.
המחקר הניב ממצאים בעלי ערך אקדמי ומעשי, אך חשוב מכך הדגים את כדאיות ביצוע סקרים רחבי היקף, חוצי-לאומיים.
מבחן TIMSS — מגמות בלימודי מתמטיקה ומדעים בינלאומיים
TIMSS היא הערכה בינלאומית של הישגי תלמידים במתמטיקה ומדעים בכיתות ד' ו־ח'.
המחקר נועד לאפיין את הרוחב והעושר של נושאים אלו כפי שהם נלמדים במחוזות המשתתפים.
המחקר אוסף מידע מפורט על תוכניות לימודים ויישום תוכניות לימודים, יחד עם מידע אמפירי על ההקשרים ללימודים.
TIMSS מתקדם — מגמות בלימודי מתמטיקה ומדעים בינלאומיים מתקדמים
TIMSS Advanced היא הערכה לתלמידים בשנתם האחרונה בבית הספר התיכון הרשומים לתוכניות מיוחדות במתמטיקה ופיזיקה מתקדמת.
זוהי ההערכה הבינלאומית היחידה שמספקת מידע חיוני על מוכנות התלמידים להיכנס ללימודים ברמת האוניברסיטה במדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה (STEM).
המחקר גם אוסף נתונים רלוונטיים למדיניות על דגש על תוכנית הלימודים, שימוש בטכנולוגיה, הכנת מורים, הכשרה ועמדות שניתן להשתמש בהן כדי להנחות את הרפורמה בחינוך ותכנון המדיניות בתחומי STEM.
PIRLS — מחקר התקדמות באוריינות קריאה בינלאומית
PIRLS מוכר כסטנדרט העולמי להערכת מגמות בהישגי הקריאה בכיתה ד'.
בנוסף להערכת הקריאה, ושאלוני בית הספר למורים והתלמידים, אוספת PIRLS מידע נרחב על הגורמים ההקשריים בבית ובבית הספר, הקשורים להוראה וללמידה של קריאה.
ICCS — מחקר בינלאומי לחינוך אזרחי ואזרחות
הארגון מגדיר את ICCS כמחקר החוקר את הדרכים שבהן צעירים מוכנים לבצע את תפקידיהם כאזרחים בעולם שבו הקשרים של דמוקרטיה והשתתפות אזרחית ממשיכים להשתנות.
המחקר מדווח על הידע, ההבנה, האמונות, הגישות וההתנהגויות של התלמידים לגבי מושגים וסוגיות הקשורות באזרחות.
ICILS — לימוד אוריינות מחשב ומידע בינלאומי
ICILS מודד הבדלים בינלאומיים באוריינות המחשב והמידע של התלמידים, תוך התייחסות ליכולתם להשתמש במחשבים כדי לחקור, ליצור ולתקשר ביעילות בבית, בבית הספר, במקום העבודה ובקהילה.
בנוסף להישגי התלמידים, המחקר אוסף מגוון עשיר של נתונים הקשריים על סביבות הבית ובית הספר של התלמידים.
CIVED — מחקר חינוך אזרחי: דמוקרטיה ואזרחות, זהות לאומית, לכידות חברתית וגיוון.
אתרים (SITES) — מתמקדת בתפקידה של טכנולוגיית המידע והתקשורת בהוראה ובלמידה בכיתות מתמטיקה ומדעים.
TEDS-M — לימוד, חינוך ופיתוח מורים במתמטיקה.
RL II — חקר אוריינות קריאה.
בודק את הרמות של אוריינות הקריאה של התלמידים בין מדינות, כמו גם את האופי של קריאת הוראה והבנת הנקרא.
באתר הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך (ראמ"ה) מצוין כי בשנים האחרונות ישראל משתתפת בארבעה מחקרים שונים הנערכים אחת למספר שנים.
המחקרים מנוהלים על ידי שני ארגונים: OECD (הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי) שבמסגרתו ישראל משתתפת במחקרי PISA ו-TALIS ,וארגון IEA (הארגון הבינלאומי להערכת הישגים בחינוך), שבמסגרתו ישראל משתתפת במחקרי PIRLS ו-TIMSS .
מבחן PISA בודק את רמת האוריינות של תלמידים בגיל 15 בקריאה מתמטיקה ומדעים.
השאלות הנכללות במחקר בוחנות ידע החיוני לחיים המעשיים תוך דגש על מיומנויות.
המבחן נערך פעם בשלש שנים.
כמו כן הוא כולל גם סקר מורים וסקר מנהלים.
מבחן TALIS בודק תפישות הורים ומורים בנוגע להוראה ולמידה.
המידע נאסף באמצעות שאלונים המועברים למורים ולמנהלים בבית הספר.
מבחן PIRLS נערך אחת לחמש שנים ובודק אוריינות קריאה בקרב תלמידי כיתות ד' תוך התמקדות במיומנויות הבנת הנקרא, השגת יעדי קריאה ועמדות כלפי קריאה.
מבחן TIMSS בוחן את רמת השליטה של תלמידי כיתות ח' במתמטיקה ומדעים, תוך התאמה לתוכנית הלימודים הקיימת במדינה המשתתפת, המחקר נערך כל ארבע שנים.
קליגר (2013) בחנה את השפעת המבחנים הבינלאומיים על מערכת החינוך בישראל תוך התמקדות במקצוע מדעים שהוא מקצוע הנמדד במבחני הטיימס והפיזה.
היא טענה במאמרה כי היתרונות של שילוב מבחנים בין לאומיים הם שיקוף הישגי התלמידים, העלאת רמת החשיבה, מיקוד נושאי הלימוד ושיפור המבחנים הארציים.
לעומת זאת החסרונות שהיא תיארה הם: ההכנה למבחנים, הגבלת האוטונומיה של המורים והלחץ הקיים על המורים לדאוג שתלמידיהם יעברו בציון גבוה.
בדו"ח מחקר שכתב קרנוי (2015, Carnoy) על המבחנים הבינלאומיים, הוא סוקר את ארבע הביקורות המרכזיות עליהם:
המטרה של דירוג המדינות על פי ניקוד המבחן הממוצע הוא כדי לאפשר הסברים על איכות המערכות החינוכיות הלאומיות, אך הדירוג מטעה מכיוון שהוא מתבסס רק על הישגי המערכת ומתעלם מהרקע המשפחתי של התלמיד שהוא גורם משמעותי המשפיע על ההישגים.
תלמידים קיבלו במבחן בינלאומי אחד בחשבון ציונים גבוהים ואילו במבחן בינלאומי אחר ציונים נמוכים.
זה מעלה את השאלה איזה מבין המבחנים הוא בעל תוקף נמוך יותר.
המבחנים הם בעלי אחוז שגיאה גבוה בהשוואה למבחנים מתוקננים אחרים.
ארגון ה-OECD הציג את מערכת החינוך בשאנגחאי כמודל לשאר העולם וכמייצגת את סין.
אך המדגם לא מייצג אפילו את אוכלוסיית שנחאי הצעירה ובוודאי לא את סין.
כמו כן בתי הספר בשנחאי אינם כוללים אוכלוסיית מהגרים.
לפיכך היה צריך להוציא את ציוני שנחאי מחוץ לקבוצת ההשוואה ולהעלות תהיות לגבי האמינות של ה-OECD כארגון האחראי על השוואת הישגים בין מדינות בעולם (2015, Carnoy)
גם הרגריבס ובראון (2013, Braun & Hargreaves) בדוח שערכו בארצות הברית בנושא הערכה, המליצו לצמצם את המבחנים וטענו שאין צורך לבחון כל ילד כל שנה.
האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל הוא ארגון שהוקם בשנת 1946 המייצג את הקהילה העיתונאית בישראל.
הארגון מורכב משלוש אגודות מקומיות בירושלים, בתל אביב, וחיפה והצפון.
במהלך השנים, האיגוד שימש כנציג העיתונאים במשא ומתן בענייני שכר ותנאי עבודה מול המעסיקים.
עם זאת, מאז שנות ה-90 נרשמה ירידה בהשפעתו ובמעמדו כאיגוד מקצועי.
האיגוד הארצי מורכב משלוש אגודות מקומיות ואוטונומיות, כאשר כל עיתונאי שהוא חבר באחת מהאגודות המקומיות אוטומטית הופך לחבר באיגוד הארצי.
תקציב האיגוד מורכב מתרומות שוות מכל אחת מהאגודות המקומיות.
הנהלת האיגוד הארצי נושאת באחריות לקבלת החלטות, הנפקת מסמכים ותעודות, מינוי מזכ"לים לאגודות המקומיות, והקמת ועדות משנה.
היא גם מוסמכת להכריז על שביתה ארצית.
הגוף העליון של האיגוד, אחראי לבחירת יו"ר האיגוד ונושא באחריות לפסיקה בענייני ערעורים על החלטות הנהלת האיגוד.
תפקידה לבקר את פעולות הנהלת האיגוד, נבחרת על ידי האספה הכללית.
אחראית על גיבוש כללי האתיקה המחייבים את כלל העיתונאים.
משפט חברי איגוד שעברו על כללי האתיקה, וערכאת ערעורים על פסקי דין של בתי הדין המקומיים.
במהלך השנים, יגאל לב, אלישע שפיגלמן, ואריה שקד שימשו כיושבי ראש האיגוד.
בשנת 2004 סורב כתב ynet עלי ואקד לעלות על המטוס של שר החוץ סילבן שלום במשלחת למצרים בשל היותו ערבי במסגרת תפקידו יו"ר האיגוד אריה שקד פנה במכתב חריף לשר וביקש הסברים
ביולי 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, הודיע האיגוד על פרישת הנציגים הישראלים מהפדרציה העולמית של העיתונאים, בעקבות סירוב מזכ"ל הפדרציה לחזור בו מהאשמות נגד ישראל בפגזת אולפני תחנת הטלווזיה אל-מנאר.
האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל משמש כנציג העיתונאים במועצת העיתונות מאז הקמתה ב-1963, אך מאז שנות ה-90 נרשמת ירידה ביציגותו, בעיקר עקב התרבות כלי תקשורת שעובדיהם אינם חברים באגודות המקומיות.
האיגוד הבינלאומי של עובדי תעשיית בגדי הנשים ) היה איגוד עובדים ועובדות אמריקני שפעל בתעשיית הטקסטיל האמריקנית.
האיגוד היה בין האיגודים הגדולים בתעשייה האמריקנית ושיחק תפקיד מפתח בהתפתחות תנועת העבודה האמריקנית בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. בשיאו מנה האיגוד כ-450 אלף עובדים.
בשנות ה-90 התאחד עם איגוד עובדי הביגוד והטקסטיל המאוחד, כשהגוף המאוחד נקרא איגוד עובדי המחט, התעשייה והטקסטיל (UNITE), אשר ייצג כ-250 אלף עובדים.
בשנת 2004 התאחד עם איגוד עובדי המלונות והמסעדות (HERE), וכיום הוא מכונה UNITE HERE .
ה-ILGWU נוסד ב-3 ביוני 1900 בעיר ניו יורק על ידי 11 נציגים של מספר איגודים מקומיים ממרכזי התעשייה הגדולים של הענף: העיר ניו יורק, פילדלפיה, בולטימור, וניוארק, עם כ-2000 חברים בכולם יחד - רובם מהגרים יהודים בעלי אוריינטציה סוציאליסטית.
בסוף העשור הראשון ובתחילת העשור השני של המאה ה-20 חלה עליה חדה במספר החברות באיגוד כתוצאה משתי שביתות המוניות מוצלחות בעיר ניו-יורק, שהובלו בעיקר על ידי נשים.
השביתה הראשונה, ב-1909, אשר זכתה לשם 'התקוממות ה-20,000' ואשר נמשכה כשלושה עשר שבועות.
המאבק החל בשביתה שפרצה במפעל החולצות טריאנגל, והעובדות השובתות פנו לאיגוד בדרישה לקיום שביתת סולידריות ענפית.
בפגישת האיגוד דיברו אנשי הנהגת האיגוד על הצורך הכללי בסולידריות, אולם קלרה למליך הובילה קריאה והצבעה לפתיחה בשביתה כללית.
בסופו של דבר, בתוך יומיים שבתו בין 20 ל-32 אלף עובדים בענף הטקסטיל בניו-יורק - רובם נשים צעירות ומהגרות.
השביתה הוכיחה את האפשרות לארגן גם ציבור עובדות מוחלש זה, זאת על אף התנכלות משטרתית שהעובדות השובתות סבלו ממנה, ובריונים שנשכרו על ידי בעלי המפעלים.
האיגוד והשביתה נתמכו גם על ידי קבוצת נשים רפורמיסטיות עשירות, אשר כונו 'נשות המינק' בהן פרנסס פרקינס, אן מורגן ואלווה בלמונט, אשר תמכו במאבקן של העובדות ממעמד הפועלים, והעמידו משאבים לטובתו.
תמיכתן נתקבלה בקרב הפועלות ברגשות מעורבים.
אמה גולדמן אמרה לעיתונות כי "אם השביתה תצליח, זה יהיה בזכות השובתות ולא משום שנעזרה בגברות עשירות".
בסופו של דבר, הצלחת השביתה הייתה חלקית, כשברבים מהמפעלים נחתמו הסכמים לשיפור שכרן ותנאי עבודתן של העובדות - אולם מבלי להכיר ביציגות האיגוד, כשמפעל טריאנגל שבו החלה השביתה, סירב לחתום על הסכם כלל.
עם זאת, השביתה רשמה לזכות האיגוד הישג חשוב, עודדה עובדים נוספים בתעשייה לפעול לשיפור תנאיהם והסבה את תשומת הלב הציבורית לתנאי העובדות בסדנאות היזע.
בעקבות השביתה, נרשמו כ-20 אלף עובדות טקסטיל כחברות חדשות בסניף המקומי 25 שהפך לשלוחה המקומית הגדולה ביותר של ה-ILGWU.
מספר חודשים לאחר שביתה זו, ב-1910, הוביל ה-ILGWU שביתה גדולה אף יותר, שנקראה מאוחר יותר "המרד הגדול", של כ-60 אלף עובדי טקסטיל במנהטן.
לאחר חודשים של מאבק, חברים בולטים בקהילה היהודית, בראשות לואי ברנדייס, תיווכו בין ה-ILGWU לבין התאחדות התעשיינים.
המעסיקים זכו בהבטחה לשקט תעשייתי ולהסדרת טענות בבוררות ולא באמצעות שביתות במהלך תקופת ההסכם.
בעקבות כך הוקמו המועצה המשותפת לבקרה תברואתית, ועדה לתלונות ומועצת בוררות.
ב-25 במרץ 1911 פרצה שריפה במפעל החולצות טריאנגל ובה נהרגו 146 עובדים, רובם נשים צעירות מהגרות עבודה.
רבות מהעובדות במפעל לא יכלו לברוח מהאש, שכן דלתות המפעל היו נעולות במטרה למנוע מהן לקחת הפסקות לא-מאושרות מעבודתן.
בהלוויית הקורבנות לקחו חלק למעלה מ-100 אלף איש.
לשריפה הייתה השפעה חזקה על מעמד העובדים בניו יורק, והיא הקצינה את עמדותיהם של חלק מחברות האיגוד, דוגמת רוז שניידרמן שבנאום אספת הזיכרות לנספות ב-2 באפריל 1911 אמרה "ניסינו אתכם האזרחים.
יש לכם כמה דולרים עבור האמהות, האחים והאחיות הדואבות כמתנת צדקה.
אבל בכל פעם שהעובדות יוצאות בדרך היחידה שהן מכירות כדי למחות נגד התנאים הבלתי נסבלים - היד החזקה של החוק רשאית ללחוץ עלינו בכבדות".
מנגד, גורמים אחרים באיגוד הגבירו בעקבות השריפה את קשריהם עם רפורמיסטים מטמאני הול כמו אל סמית, פרנסס פרקינס ונשות המינק במטרה לדחוף שינויי רגולציה, חקיקה ופיקוח על תנאי העבודה והבטיחות במפעלים.
הקשרים שטווה האיגוד בתקופה זו עם רפורמיסטים ופוליטיקאים נמשכו לאורך כ-40 שנים עד תקופת הניו-דיל.
ה-ILGWU הצליח למנף את הניצחונות שלו בתחילת העשור השני של המאה ה-20 ולארגן כ-90% מעובדי תעשיית הביגוד בניו-יורק.
כשהוא מביא לחתימת הסכמים נוספים המשפרים את תנאי העבודה, ומקים קופת ביטוח אבטלה לחבריו ב-1919.
במקביל החלו להתגבר המתחים הפנימיים באיגוד.
ב-1919 התפצלה המפלגה הסוציאליסטית האמריקנית כשהאגף השמאלי שלה עזב כדי להקים מפלגות קומוניסטיות שונות שבסופו של דבר התאחדו למפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית.
גם גורמים אנרכיסטיים הקשורים ל-IWW קראו תיגר על מבנה קבלת ההחלטות הדמוקרטי של ה-ILGWU, שהעניק לכל סניף קול שווה בבחירת ההנהגה, ללא קשר למספר העובדים שהסניף ייצג וכן על ההסכמות שהשיגה הנהגת האיגוד עם ארגוני המעסיקים.
פעילי השמאל הרדיקלי, הקומוניסטים והאנרכיסטים, החלו לבנות את כוחם בקרב ציבור העובדים חברי האיגוד על רצפת הייצור.
המפלגה הקומוניסטית לא התערבה בפוליטיקה של ILGWU באופן מאורגן בשנים הראשונות לקיומה, אך בסביבות שנת 1921 זכו חבריה בבחירות בכמה מסניפים החשובים ביותר ב-ILGWU, במיוחד בניו יורק, וקיוו להרחיב את השפעתם.
לאורך שנות ה-20 התמודד האיגוד עם מתחים בין הגורמים השונים הפועלים בו - סוציאליסטים, קומוניסטים ואנרכיסטים.
בסוף שנות ה-20, החל ה-ILGWU להתמקד בגיוס נשים אפרו-אמריקאיות.
פלוריה פינקני, תופרת מקונטיקט שהתגוררה בברוקלין, הייתה בין מובילות המהלך.
פינקני דיברה בשנת 1929 לצד פיליפ רנדולף, נשיא ה-Brotherhood of Sleeping Car Porters, האיגוד המקצועי השחור הראשון בארצות הברית, בכינוס ה-ILGWU בהארלם, כשהיא מתמקדת בחשיבות של גיוס נשים שחורות לשורות האיגוד המקצועי.
בין השנים 1932 עד 1966 הנהיג את האיגוד דייוויד דובינסקי.
עלייתו הייתה לאחר כישלון שביתה שהוכרזה בלחץ גורמי השמאל הקומוניסטים והאנרכיסטים באיגוד ביולי 1926, אשר החלישה את הכוחות השמאליים הרדיקליים בהנהגת האיגוד.
כהונתו התאפיינה בריכוזיות - ועל אף שלמעלה משני שלישים מחברי הארגון היו נשים, מספרן בהנהלת האיגוד היה זניח.
השפל הגדול בארצות הברית השפיע מאוד על האיגוד ומספר חבריו ירד לכ-25 אלף בשנת 1932, כשחברות טקסטיל מאורגנות רבות נסגרו, חברות אחרות הפרו את ההסכמים הקיבוציים וארגון העובדים הפך למורכב בתנאי שוק העבודה הקשים.
האיגוד החל להתאושש לאחר בחירתו של פרנקלין רוזוולט לנשיאות ארצות הברית ולאחר העברת החוק הלאומי להתאוששות תעשייתית של 1933 .
ב-1935 מנה האיגוד כ-150 אלף חברים - רובם בערים תעשייתיות גדולות כמו ניו-יורק, שיקגו, ופילדלפיה.
ב-1947 מנה האיגוד כבר-337 אלף חברים ב-209 ערים ועיירות ברחבי ארצות הברית, כשהוא מרחיב את השליטה שלו בחוף המזרחי ובמערב התיכון.
גם הדמוגרפיה של האיגוד השתנתה בשנות ה-40 כשגייס לשורותיו עובדות ממוצא מקסיקני בלוס אנג'לס וטקסס, עובדות סיניות אמריקניות בסן פרנסיסקו, ועובדות אפרו אמריקניות ופורטוריקניות בניו-יורק.
כאיגוד תעשייתי מרכזי שהיה בין מקימי פדרציית האיגודים AFL, ושל מועצת האיגודים התעשייתיים (CIO) בתוכו, היה האיגוד מעורב בקידום תהליכי התארגנות גם בענף הפלדה בתקופת השפל הגדול ולאחריה, ענף שאיגוד מיליוני עובדים, רבים מהם מהגרים, בשכר נמוך.
החל משנות ה-30 נעשה האיגוד מעורב יותר גם בפוליטיקה המפלגתית.
אנשי האיגוד היו מזוהים על פי רוב עם המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות, כך למשל תמך האיגוד בפרנקלין רוזוולט.
ג'ון קנדי ולינדון ג'ונסון התארחו אף הם באירועים של האיגוד.
לצד זאת היה האיגוד מעורב גם במפלגות כגון המפלגה הסוציאליסטית ולאחר מכן המפלגה הליברלית בניו-יורק ופעל מול הקונגרס לקידום חקיקה של חוקי עבודה.
בזירה הבינלאומית פעל האיגוד עם ועדת העבודה היהודית ומועצת העבודה האיטלקית אמריקאית כדי להתנגד לעליית הפאשיזם והנאציזם באירופה, סייע למהגרים.
עם ירידת היקף תעשיית הטקסטיל והביגוד בארצות הברית, נחלש גם האיגוד.
החל מ-1957 קידם האיגוד סימון מוצרים ב'תווית האיגוד' וקריאה לרכוש מוצרים מחברות אמריקניות מאוגדות.
בשנות ה-70 הורחב הקמפיין באופן משמעותי בין היתר באמצעי התקשורת ההמוניים בדפוס, רדיו וטלוויזיה, וביקש לסמן את רכישת מוצרי החברות המאורגנות כסמל לאיכות ולתמיכה בעובדים אמריקנים.
בין היתר נכתב שיר, "Union Label", עם מילים מאת פולה גרין ולחן של מלקולם דודס, אשר בוצע על ידי מקהלת האיגוד.
בנוסף פעל לקידום שיתופי פעולה עם התעשייה ולקידום תמיכה ממשלתית בתעשיית הטקסטיל המקומית.
בשיתוף פעולה של האיגוד, המעסיקים והממשלה הוקמו מספר ארגונים שמטרתם הייתה לשפר את ביטחונם התעסוקתי של עובדי ענף הטקסטיל, בהם תאגיד ההכשרה והמחקר לתעסוקה (AJTRC) שנתמך על ידי משרד העבודה האמריקני, התאגיד לפיתוח תעשיית הבגדים (GIDC) והמועצה לאופנה אמריקאית (CAF), כולם סיפקו הכשרה לעובדים, ובמקרים מסוימים, ייעוץ הנדסי ליצרנים.
החל משנת 1983 קידם האיגוד את פרויקט לליווי וייעוץ לעובדים בנושאי הגירה והתאזרחות, ובשנת 1986 הוכר הפרויקט כגורם לאומי מוכר המוסמך לסייע לחברי האיגוד ולמשפחותיהם בניהול משא ומתן מול מערכת ההגירה האמריקנית במטרה להשיג את התיעוד הנדרש כדי להישאר בארצות הברית באופן חוקי.
בנוסף למתן שירותים משפטיים מקיפים, הפיץ פרויקט ההגירה גם מידע על זכויות מהגרים על פי חוק, וכן הציע תוכניות חינוכיות בנושאי אזרחות ולימודי אנגלית.
במסגרת הפרויקט נאבק האיגוד גם על זכויותיהם של עובדים לא מתועדים, וכן פעל במישור הפוליטי, נאבק בהצעות חקיקה נגד מהגרים ותמך בקואליציה הלאומית לפליטי האיטי.
לאורך שנים ארוכות האיגודים בענף תעשיית הבגדים לנשים והאיגודים בענף תעשיית הבגדים לגברים פעלו בנפרד, וזאת על רקע פערים פוליטיים בין מנהיגי האיגודים וכן הבדלים בתהליכי העבודה ואופן התמחור של עבודות הגזירה, והשפעת השינויים העונתיים באופנה שהייתה חזקה יותר בענף בגדי הנשים.
ה-ILGWU איגד את עובדי תעשיית בגדי הנשים, ואילו עובדי תעשיית בגדי הגברים אוגדו על ידי איגוד עובדי הביגוד והטקסטיל המאוחד (ACTWU).
ה-ACTWU עצמו, שהיה האיגוד הגדול בענף הטקסטיל, היה מורכב מאיחוד משנת 1976 של שני איגודים: איגוד עובדי הביגוד של אמריקה (ACWA) שהוקם ב-1914, ומאיגוד עובדי הטקסטיל של אמריקה (TWUA) שהוקם בשנת 1939.
באמצע שנות ה-90, על רקע המשך שקיעת ענף הטקסטיל בארצות הברית, החליטו ה-ILGWU וה-ACTWU להתאחד, והאיחוד אושר בדירקטוריון שני האיגודים בפברואר 1995. האיגוד החדש, נקרא איגוד עובדי תעשיות המחט והטקסטיל (Union of Needletrades, Industrial and Textile Employees - UNITE).
בעת הקמתו עמד בראשו נשיא ILGWU לשעבר ג'יי מזור, והוא מנה כ-250 אלף חברים בארצות הברית, קנדה ופוארטו ריקו.
בשנת 2004 התאחד האיגוד פעם נוספת עם איגוד עובדי המלונות והמסעדות (HERE) וכיום הוא מכונה UNITE HERE.
האיגוד הישראלי לשחמט הוקם ב-1935 ונקרא בשם האגודה השחמטית הארץ ישראלית, והוא מוביל ומרכז חלק נכבד מפעילות השחמט בישראל, לרבות כלל הליגות לשחמט במדינה.
בין היתר, פועל האיגוד להפצת השחמט בישראל, לייצוג השחמטאים ומועדוני השחמט הישראלים בישראל ומחוצה לה.
האיגוד חבר באיגוד השחמט העולמי פיד"ה ובאיגוד השחמט האירופאי ECU, ולו זכות ההשתתפות הבלעדית במפעלים השונים של גופים אלו.
בין מטרות האיגוד: הפצת השחמט בישראל, פיתוחו וקידומו.
החדרת השחמט כנושא לימוד פורמלי בכל מוסדות הלימוד בארץ.
קידום וסיוע לאגודות השחמט בישראל.
קביעת חוקים, תקנונים, תקנות נהלים וסדרים.
עריכת תחרויות שחמט, לקבוצות וליחידים בישראל ומחוצה לה.
מיונם ודירוגם של השחמטאים בישראל.
קביעת נציגי ישראל, יחידים ונבחרות, ושיגורם לתחרויות הרשמיות של פיד"ה.
לשם השגת מטרותיו מוסמך האיגוד, בין היתר: ליזום, לערוך ולנהל תחרויות שחמט.
לארגן אליפויות ליחידים ולקבוצות לרבות אליפות ישראל.
למיין, לסווג ולדרג שחמטאים וקבוצות.
לפרסם מידע רלוונטי במדיה הדיגיטלית ובתקשורת.
כל גוף, אגודה או קבוצה בישראל שהתארגנו כעמותה ו/או מלכ"ר בהתאם לחוק העמותות והמורכב משמונה אנשים לפחות, בעלי כרטיס שחמטאי בתוקף, יוכל להיות חבר באיגוד.
האיגוד יקיים בכל שנה תחרויות של קבוצות המייצגות את האגודות.
לשם כך תחולקנה הקבוצות המשתתפות בתחרויות אלו למספר ליגות.
הסמכות בידי ההנהלה לקבוע את כללי הליגה ולאשרם.
כל אזרח ו/או תושב ישראל רשאי לשחק במשחקי הליגה בכפוף לכללי הליגה.
כל שחקן הרשום בפיד"ה, גם אם אינו אזרח או תושב ישראל, רשאי לשחק בליגה בכפוף לתנאי הליגה.
עם מייסדי האיגוד נמנה אליעזר פאר.
בעשור הראשון של המדינה עמד בראשו אלוף ליטא לשעבר בשחמט, אלכסנדר מאכט.
יו"ר האיגוד הישראלי לשחמט הוא ד"ר צבי ברקאי.
עם קודמיו בתפקיד נמנו יוסף לפיד, אביב בושינסקי, אביעד יפה, אליהו שפייזר ומשה שלו.
נשיא האיגוד הוא תיאודור אור.
עם נשיאי האיגוד בעבר נמנו מרדכי בן דרור ופנחס רוזן שימש כנשיא כבוד.
מנכ"ל האיגוד הוא גיל בורוחובסקי, אביו של רב-אמן אביטל בורוחובסקי.
האיגוד של לונדון (Corporation of London) הוא הגוף המוניציפלי המנהל את הסיטי של לונדון - הרובע הנמצא במרכז העיר לונדון באנגליה.
איגוד זה מנהל רק את הסיטי ולא את העיר לונדון רבתי.
ארגוני האיגוד כוללים את הלורד ראש העיר, את הקורט אוף אלדרמן ואת הקורט אוף קומון קאונסיל או "מועצת הסיטי".
אין לאיגוד סמכויות על מידל טמפל ואינר טמפל אף שהם נמצאים בתוך שטחי הסיטי של לונדון.
מצביעים לאיגוד צריכים להיות בני 18 ומעלה, ואזרחי בריטניה, האיחוד האירופי או מדינה ממדינות חבר העמים הבריטי, וכן חייבים להתגורר בסיטי או להיות ממונים על ידי גוף המורשה למנות מצביעים.
כל ארגון הממוקם בתוך הסיטי רשאי למנות מצביעים על פי מספר העובדים בארגון:
אם עובדים בארגון 10 עובדים או פחות רשאי למנות מצביע אחד; אם עובדים בארגון בין 10 ל-50 מצביעים רשאי למנות מצביע לכל חמישה עובדים;
אם עובדים בארגון מעל חמישים עובדים רשאי למנות 10 מצביעים וכן מצביע נוסף לכל חמישים עובדים נוספים.
על מנת להיות ממונים כמצביעים, על המועמד להיות מצביע לעמוד באחד מהקריטריונים הבאים:
עליו לעבוד בסיטי לפחות שנה שקדמה ל-1 בספטמבר בשנת הבחירות; או
עליו להיות חבר בחבר מנהלים או דירקטוריות של גוף הממוקם בסיטי; או
מי שעובד בגוף הממוקם בסיטי לפחות חמש שנים (אף שלא עבד בסיטי כל אותה תקופה), אם עבד בסיטי לפחות חלק מהתקופה.
מי שעבד בסיטי במשך עשר שנים, אשר הסתיימו במהלך חמש השנים שקדמו למינויו כמצביע.
שותפויות הממוקמות בסיטי אינן רשאיות למנות מצביעים, אך כל חברי השותפות בעצמם הם מצביעים.
הסיטי מחולקת ל-25 אגפים - או אזורים אלקטורליים.
כל אגף רשאי למנות אלדרמן אחד, ומספר חברי מועצה, לפי גודל האגף:
ישנן מעל מאה גילדות (Livery Companies) בלונדון.
חברי הגילדות יוצרים גוף אלקטורי הנקרא "קומון הול" הבוחר את הלורד ראש העיר.
בעבר בחרו האגפים של הסיטי את האלדרמן לכל חייהם.
כיום הם נבחרים לשש שנים, אך ניתן להפסיק את תקופת הכהונה קודם לכן.
הלורד ראש העיר ושני שריפים נבחרים על ידי אנשי הגילדות.
השריפים מהווים עוזרי הלורד ראש העיר, והם נבחרים ביום אמצע הקיץ.
הלורד ראש העיר, אשר על מנת להתמנות לתפקיד זה חייב לשרת קודם לכן בתפקיד השריף, נבחר במייקלמס לתפקידו.
הלורד ראש העיר ממלא גם את התפקידים הבאים:
הנאמן של קתדרלת סנט פול
האיגלס היא להקת רוק אמריקאית, מהבולטות והמצליחות בשנות ה-70.
שניים מאלבומיה, "" ו-"Hotel California" דורגו בסוף המאה העשרים על ידי ארגון תעשיית המוזיקה של ארצות הברית כשניים מעשרים האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית.
כמו כן, האלבום "Hotel California" דורג על ידי מגזין הרולינג סטון במקום ה-37 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
שיר הנושא של האלבום, "Hotel California", זכה להצלחה רבה.
בנוסף, דורגה הלהקה על ידי הרולינג סטון במקום ה-75 ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים.
הלהקה נוסדה בשנת 1971 בלוס אנג'לס, כאשר לינדה רונסטאדט נפרדה מלהקת הליווי שלה בה היו חברים דון הנלי וגלן פריי.
אל השניים הצטרפו רנדי מייזנר וברני לידון, ויחד הקימו ארבעתם את הלהקה.
הלהקה חתמה חוזה עם אסילום רקורדס של דייוויד גפן.
אלבומה הראשון, "The Eagles", הוקלט בלונדון ויצא לאור בשנת 1972. האלבום זכה להצלחה מרובה והניב שני להיטים: "Take It Easy" ו-"Witchy Woman".
לאחר ההצלחה חברי הלהקה החלו לעבוד על האלבום הבא, אשר יצא בשנת 1973 תחת השם "Desperado".
האלבום, אשר עסק כולו בתרבות המערבונים, הצליח במכירות אך זכה לביקורות פחות טובות מקודמו.
האלבום השלישי של הלהקה יצא בשנת 1974 ונקרא "On The Border".
האלבום התאפיין בדגש חזק יותר על פן הרוק בשירים.
גם אלבום זה היה הצלחה והניב את הלהיט "Best Of My Love".
במהלך העבודה על האלבום צירפה הלהקה את הגיטריסט דון פלדר.
בשנת 1975 הוציאו חברי הלהקה את אלבומם הרביעי, "One Of These Nights", אשר זכה אף הוא להצלחה רבה.
קטע אינסטרומנטלי שנכלל באלבום, "Journey of the Sorcerer", התפרסם כמנגינת הנושא של תסכית הרדיו "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" שהוביל לסדרת הספרים באותו שם.
בשנה זו פרש לידון מהלהקה והחליף אותו ג'ו וולש.
בשנת 1976 הוציאה הלהקה את אלבום האוסף "" אשר זכה להצלחה רבה כאשר היקף מכירותיו עומד על כ-42 מיליון עותקים, והוא נחשב לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בהיסטוריה.
לקראת סוף שנת 1976 הלהקה הוציאה את אלבומה החדש "Hotel California".
האלבום זכה אף הוא להצלחה רבה, במיוחד בזכות השיר "Hotel California" אשר מתאר את התייחסותם הביקורתית של חברי הלהקה לחיי הבוהמה בלוס אנג'לס.
בשנת 1978 עזב מייזנר את הלהקה בעקבות מחלוקת עם חבריו.
במקומו של מייזנר הגיע טימותי שמידט.
אלבומה הבא של האיגלס, "The Long Run", יצא בשנת 1979 וזכה להצלחה נמוכה יחסית לאלבומים הקודמים של הלהקה.
בשנת 1980 שחררה הלהקה את אלבום ההופעה החיה "Eagles Live", שהוקלט במהלך סיבוב הופעות של הלהקה.
הלהקה התפרקה בשנת 1982. במהלך השנים בהן חברי הלהקה לא היו ביחד ניסו רוב חברי הלהקה לפתוח בקרירת סולו ואף זכו למספר הצלחות.
בשנת 1994 התאחדה הלהקה כדי להופיע ב-MTV.
האיחוד שהיה אמור להיות חד פעמי גרר אחריו סיבוב הופעות שלם שהסתיים בשנת 1996 והותיר אחריו אלבום חדש בשם "Hell Freezes Over".
ב-1998, בעקבות כניסת הלהקה להיכל התהילה של הרוק נ' רול, החליטו חברי הלהקה להתאחד בשנית.
ב-2007, הוציאה לאור הלהקה את "Long Road Out of Eden", אלבום האולפן הראשון מזה 28 שנים.
ב-2016 הלהקה התפרקה, אך ב-2017 התאחדה וממשיכה לפעול עד היום.
ב-20 בספטמבר 2024 החלה הלהקה את רצף ההופעות שלה בהיכל הספירה בלאס וגאס.
בנובמבר 2024 הלהקה הודיעה על מופעים נוספים כחלק מרף ההופעות, שממשיך גם בשנת 2025.
בחיבור זה, שאורכו בינוני, ציטט בהאא אללה רבים מכתביו הקודמים, והוא מהווה ריכוז של תפיסותיו המרכזיות.
בספר פונה בהאא אללה לשיח' מוחמד תקי נג'פי, המכונה בספר "בן הזאב", וקורא לו לחזור בתשובה.
אביו, שייח' מוחמד באקר, המכונה בספר "הזאב", ומוחמד חוסיין, האימאם-ג'ומעה מאספהאן, המכונה בספר "הנחשה", היו הקושרים נגד שני אחים, מוחמד-חוסיין נהרי ומוחמד-חסן נהרי.
שני האחים הללו הגיעו ממשפחה אריסטוקרטית ומבוססת באספהאן.
האימאם-ג'ומעה של העיר היה חייב כסף לשני האחים, וכאשר הם באו אליו לדרוש את תשלום חובם, הוא הגה תוכנית לפטור את חובו.
לאחר שהאחים התעמתו בנוסף עם שייח' מוחמד באקר ועם מסעוד מירזא (אחד מבניו של נאסר א-דין שאה קאג'אר), כל השלושה הגו תוכנית לכלוא את שני האחים, באשמת היותם בהאים.
האחים נהרי נעצרו לאחר מכן, הולכו ברחובות אספהאן לקול ההמון השואג, והוצאו להורג בצורה משפילה.
בהאא אללה כתב מספר לוחות על האובדן של שני האחים, והוקיע את הבגידה שהביאה לרצח שניהם.
איגרת אחת שכזאת הייתה ממוענת לשייח' מוחמד באקר, בה האשים בהאא אללה אותו ואת שותפו מוחמד חוסיין ברדיפת הבהאים.
בהאא אללה היה שבור ממותם של שני האחים.
הוא הספיד את שניהם, בקראם להם "מלך השהידים" ו"אהוב השהידים", וגם "שני האורות הזוהרים".
בספר זה בהאא אללה מתאר אירועים היסטוריים, כמו מעצרו בניארוואן, סוג השרשראות שכבלו אותו, ועל המזימות שרקחו נגדו אנשי השגרירות הפרסית בקונסטנטינופול.
בנוסף לכך כתב בהאא אללה על הצעתו לכמאל פאשה, פקיד טורקי, שממשלתו תקיים כנס עבור תכנון שפה וכתב עולמיים.
בספר "הנה ה' עובר", שוגי אפנדי תיארך את הפגישה הזו לשנת 1863.
באיגרת מצטט בהאא אללה בהרחבה מכתבי הקודש הקודמים שלו.
ובכך יצירה זו מהווה ריכוז של תפיסותיו החיוניות, כמו גם הרחבה וסיכום של מושגים קריטיים בדת הבהאית, שבאו לידי ביטוי בחיבוריו בצורה תמציתית בלבד.
באיגרת קרא בהאא אללה לצוואה שלו, "כתאב-י עהדי", בשם "ספר הארגמן".
במסמך זה בהאא אללה ממנה את בנו, עבד אל-בהאא', ליורשו בהנהגת הדת הבהאית.
האיגרת אל הגלטים היא מכתב של פאולוס אל הקהילה הנוצרית בפרובינקיה הרומית גלטיה שבאנטליה, והוא אחד מספרי הברית החדשה – כתבי הקודש של הנצרות.
התמה העיקרית של האיגרת היא המחלוקת שהייתה בנצרות הקדומה בדבר חוקי התורה והאם יש לקיימם.
המכתב ממוען אל הכנסייה הנוצרית בגלטיה שבאסיה הקטנה, אולם המיקום המדויק של הקהילות הנוצריות באזור זה אינו ברור.
יש הטוענים שמדובר בקהילות בצפונה של טורקיה של ימינו, אולם רוב החוקרים סבורים כי מדובר בקהילות שגרו במרכז הפרובינקיה הרומית שהייתה באסיה הקטנה בעת שנכתבה האיגרת.
הקהילות הנוצריות בגלטיה (בערים פיסידה, איקוניום, ליסטרה ודרבה) נוסדו על ידי פאולוס.
קהילות אלה כללו בעיקר מומרים לנצרות שהיו קודם לכן עובדי אלילים פגניים.
לאחר שפאולוס עזב את גלטיה, החלו הקהילות לסטות מהנחיותיו והתקרבו אל היהדות ותורת משה.
ככל הנראה הגיעו אל קהילות אלה נוצרים שהיו קודם לכן יהודים ושמרו את חוקי התורה בנוסף לאמונתם בישו.
האיגרת שנשלחה על ידי פאולוס נועדה להוכיח את הקהילות ולהזהיר אותן מפני סטייה מתורתו.
מהאיגרת עולות מחלוקות שהיו בנצרות הקדומה בדבר ברית המילה ושמירת השבת.
כמו כן, ישנה סברה כי השליחים שנשלחו אל קהילות אלה היו שליחים של הפטריארך של ירושלים באותה עת יעקב הצדיק (אחי ישו) ומדובר למעשה לא בסטייה מהנחיותיו של פאולוס אלא במחלוקת שבין ראשי הכנסייה שהיו בירושלים לבין פאולוס עצמו ותקיפת מעמדו כשליח.
P46, כתב היד הקדום ביותר הנמצא לאיגרת זו, כתוב יוונית.
יש הסוברים שהאיגרת נכתבה במקורה בעברית או בארמית.
כמעט כל החוקרים מסכימים כי פאולוס עצמו כתב את האיגרת.