tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפחות 14 אנשים נהרגו, לרבות שלושת יושבי המטוס, וכ-50 מבנים על הקרקע עלו באש.
המסלול הראשי והארוך מבין השניים ממוקם בדרום הנמל ומשתרע מצפון-מזרח לדרום-מערב.
כ-80% מתנועות המטוסים בנמל נערכות באמצעותו;
המסלול המשני ממוקם מצפון לראשון ומצטלב עמו, ומשתרע מדרום-מזרח לצפון-מערב.
הוא משרת בעיקר מטוסי איירבוס A320 ומטוסים קטנים יותר.
כיום (2020) יש בנמל ארבעה טרמינלים:
טרמינל 1 - ממוקם בדרום-מערב הנמל.
הוא נפתח ב-1981 ומשתרע על שטח של 73 אלף מטר רבוע.
הוא מיועד לקיבולת של 6 מיליון נוסעים בשנה ומשרת טיסות בינלאומיות
טרמינל 2 - ממוקם במרכז הנמל, בקרבת צומת מסלולי הטיסה.
הוא נפתח ב-1999 ושטחו 75 אלף מטר רבוע.
הוא משרת טיסות בינלאומיות ופנים-ארציות
טרמינל 3 - הגדול והחדש שבטרמינלים, הממוקם ממזרח למסלול הטיסה הצפוני.
הוא הופעל לראשונה ב-2008 והגיע לפעילות מלאה ב-2014. שטחו הוא 182.5 אלף מטר רבוע, אורכו 1,200 מטר ויש בו 34 גשרי עלייה למטוסים
טרמינל 4 - הקטן שבטרמינלים, הממוקם בצפונו של הנמל.
הוא משרת טיסות פנים ואין בו גשרי עלייה למטוסים.
שירות אוטובוסים פנימי (שאטל) מחבר בין ארבעת הטרמינלים בנמל.
תחנת רכבת הממוקמת בקרבת הנמל מספקת חיבור בינו לבין רשת חברת הרכבות הלאומית של המדינה.
תחנה שנייה מחברת בינו לבין נתיבי הרכבת הקלה של מנילה.
לפני פרוץ מגפת הקורונה ב-2020 שירת הנמל תשע חברות תעופה למטען וכ-47 חברות תעופה לנוסעים, שהפעילו קווי תעופה לעשרות יעדים בפיליפינים וכן ליעדים בינלאומיים ב-28 מדינות:
אוקיאניה: פפואה גינאה החדשה, אוסטרליה, ניו זילנד, גואם, פלאו
אסיה: טאיוואן, יפן, קוריאה, אינדונזיה, ברוניי, מלזיה, סין, הונג קונג, סינגפור, וייטנאם, קמבודיה, תאילנד, איחוד האמירויות, בחריין, כווית, עומאן, ערב הסעודית
צפון אמריקה: ארצות הברית, קנדה
הנמל משמש כבסיס פעולה לחמש חברות תעופה, שהגדולות שבהן הן פיליפין איירליינס וסבו פסיפיק.
קווי התעופה העמוסים ביותר אל הנמל וממנו בשנת 2018 היו להונג קונג, סינגפור, טייפה, סיאול, טוקיו, קואלה לומפור, בנגקוק, דובאי, אוסקה וסידני.
נמל התעופה הבין-לאומי עדן הוא נמל תעופה בינלאומי בעיר עדן שבתימן.
בנוסף לשימושו האזרחי שימש הנמל כבסיס אווירי של חילות אוויר שונים.
בשנים 1917–1967 שימש כנמל תעופה של חיל האוויר המלכותי הבריטי בשם RAF Khormaksar.
במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 שימש הנמל כבסיס אווירי של חיל האוויר הסובייטי, וגם כיום משתמש חיל האוויר התימני בנמל לצרכיו.
נמל התעופה הוקם על שדה תעופה ח'ורמקסאר ששימש את חיל האוויר המלכותי בשנים 1917–1967. במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 שימש כבסיס של חיל האוויר הסובייטי.
בשנים 1971–1996 תפקד נמל התעופה כנמל המרכזי של חברת התעופה התימנית אלימדה.
זהו שדה התעופה השני בגודלו בתימן אחרי נמל התעופה הבינלאומי צנעא שבצנעא.
בשנים 1983–1985 הוקם בנמל טרמינל חדש עם קיבולת של מיליון נוסעים בשנה ובשנת 2000 הושלמה הבניה של מגדל פיקוח חדש ובבנייני מנהלה.
במהלך מלחמת האזרחים, בעקבות השתלטות החות'ים על אזורים בתימן, הפכו העיר עדן ובכללה נמל התעופה לשדה קרב.
בקרב שהתרחש ב-19 במרץ 2015 ניסו הכוחות החות'ים לתקוף את נמל התעופה אך נהדפו בידי הכוחות הנאמנים לנשיא עבד רבו מנסור האדי.
לאחר התקיפה הופסקה פעילות נמל התעופה למשך מספר חודשים בעקבות הפצצות של חיל האוויר הסעודי, כחלק ממבצע סופה נחרצת.
ב-22 ביולי 2015 הופעל נמל התעופה מחדש ומטוס סיוע סעודי היה לראשון שנחת בו לאחר ארבעה חודשים בהם היה סגור.
כעבור יומיים נחתו שני מטוסים סעודים נוספים שנשאו ציוד שנדרש לחידוש הפעילות של הנמל.
ב-26 בנובמבר 2015 נפתח נמל התעופה מחדש לתעופה אזרחית לאחר שהיה סגור במשך עשרה חודשים.
המטוס האזרחי הראשון שנחת היה של חברת התעופה התימנית ימנייה שהגיעה מנמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה שבירדן.
במהלך שלושת החודשים הבאים הטיסות לנמל התעופה הושבתו, אך בסוף פברואר 2016 דווח כי נמל התעופה נפתח מחדש לשירות מסחרי רגיל לאחר מספר שבועות של עבודות תחזוקה.
השירות בנמל הושבת שוב ב-21 בפברואר 2016 למשך מספר חודשים וחודש שוב ב-14 בנובמבר 2017. השבתה נוספת של השירות התרחשה בשלהי ינואר 2018 וחודשה לאחר מספר ימים.
נמל התעופה משמש גם כבסיס של חיל האוויר התימני.
+חברת תעופהיעדיםאייר ג'יבוטיג'יבוטיפליקס איירוויסג'יבוטי, ח'רטוםימנייהעמאן, ח'רטום, קהיר, ג'דה, מומבאי, ריאד, ביירות
ב־10 באפריל 1969 נחת בנמל מטוס של אתיופיאן איירליינס לאחר שנחטף על ידי אנשי החזית לשחרור אריתריאה.
חוטף אחד נורה על ידי מרשל אוויר לפני שנעצר על ידי משטרת תימן.
ב-22 בפברואר 1972 נחתה בנמל טיסת לופטהנזה 649 לאחר שנחטפה על ידי אנשי החזית העממית לשחרור פלסטין בני הערובה שוחררו יום למחרת לאחר שממשלת מערב גרמניה שילמה כופר של 5 מיליון דולר.
ב-19 במרץ 1972 התרסקה טיסה 763 של חברת התעופה איג'יפטאייר בזמן שהייתה בשלבי גישה לנמל התעופה.
כל 30 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על סיפונה נהרגו.
ב-16 באוקטובר 1977 נחטפה טיסה 181 של לופטהנזה.
החוטפים הנחיתו את המטוס בנמל התעופה עדן לצורך תדלוק על אף ניסיון למנוע את הנחיתה על ידי אנשי נמל התעופה.
קברניט הטיסה נרצח בעדן על ידי החוטפים.
ב-1 במרץ 1977, מטוס של חברת חברת התעופה התימנית אלימדה התרסק לים סוף זמן קצר לאחר ההמראה.
כל 19 האנשים שהיו על סיפון המטוס נספו.
ב-1 באפריל 1992 נחטפה טיסה 637 של אתיופיאן איירליינס ונחתה בנמל.
החוטף, מבקש מקלט אתיופי, שחרר את הנוסעים.
ב-19 במרץ 2015 פונו יותר ממאה איש מכלי טיס תימני שתוכנן לטוס לקהיר, כאשר פרץ קרב על שדה התעופה בין גורמים יריבים בצבא תימן, מה שאילץ סגירה זמנית של הנמל.
מטוס בואינג 747 ששימש כמטוס נשיאותי נפגע מהירי במהלך הלחימה.
ב-30 בדצמבר 2020 נחת בנמל מטוס בטיסה מסעודיה שנשא את חברי ממשלת תימן.
במהלך נחיתת המטוס התפוצצו מספר פצצות בשדה התעופה וחמושים פתחו באש.
25 בני אדם נהרגו ו-110 אחרים נפצעו.
ראש הממשלה מעין עבד אל-מאלכ סעיד, שגריר סעודיה בתימן ושאר חברי הממשלה, שהיו על המטוס, הועברו למקום מבטחים.
המורדים החות'ים הואשמו במתקפה, אך הקבוצה הכחישה את מעורבותה באירוע.
נמל התעופה הבין-לאומי סימפרופול הוא נמל תעופה בין-לאומי של העיר סימפרופול בחצי האי קרים.
מאז מרץ 2014 משרת נמל התעופה רק טיסות פנים רוסיות.
טיסות בין-לאומיות רשמיות אחרות אינן מופעלות בשל הסנקציות שהוטלו לאחר סיפוח חצי האי קרים לרוסיה והמעמד החוקי השנוי במחלוקת של חצי האי קרים.
מאז 24 בפברואר 2024, נמל התעופה אינו פעיל לטיסות אזרחיות עקב המלחמה באוקראינה.
נמל התעופה הבין-לאומי פאגו פאגו הוא נמל התעופה המרכזי של סמואה האמריקנית, אזור מבודד של ארצות הברית באוקיינוס השקט.
הוא שוכן באי טוטואילה , בקרבת העיירה פאגו פאגו, בירת סמואה האמריקנית.
נמל התעופה נוסד כמתקן של צי ארצות הברית, זמן קצר לפני ההתקפה על פרל הארבור ותחילתה של מלחמת העולם השנייה באוקיינוס השקט.
הוא נקרא במקור "שדה התעופה טאפונה", על שם הכפר שלידו והיו בו שני מסלולי טיסה שנבנו משברי אלמוגים.
בשנות המלחמה הוצבו בו טייסות של חיל הנחתים.
ב-1946 החל הנמל לשמש לטיסות אזרחיות מסחריות.
בין היתר השתמשה חברת פאן אמריקן וורלד איירווייז בנמל כתחנת ביניים בטיסותיה מהוואי אל אוסטרליה וניו זילנד.
בשנות השישים שופץ הנמל והורחב והחל מ-1964 החל לשרת מטוסי סילון.
בשנים 1975-1985 הגיע הנמל לשיא פעילותו.
פעלו אליו וממנו חברות תעופה מארצות הברית, ניו זילנד, צרפת, פיג'י ונאורו וכן סמואה.
הופעלו ממנו טיסות גם אל פולינזיה הצרפתית וקנדה.
גם מטוסי בואינג 747 פקדו את הנמל.
הנמל גם היה יעד נחיתת ביניים פופולרי למטוסי מטען של עלויות הנחיתה הנמוכות בו.
בתקופה זו הורחבו מאוד מתקני הנמל כדי לשרת את צורכי השימוש הגובר בו.
נמל התעופה זכה לשימוש מיוחד במסגרת תוכנית טיסות החלל אפולו האמריקאית.
חלליות אפולו 10, 12, 13, 14 ו-17 נחתו באוקיינוס השקט בקרבה יחסית אל סמואה האמריקנית, וצוותיהן (למעט זה של אפולו 12) הוטסו לנמל במסוקים והמריאו ממנו להונולולו בטיסות צבאיות.
ב-1984 הורחב נמל התעופה הבינלאומי פלאולו שבסמואה.
התפתחות זו ועליית קרנה של סמואה כאתר תיירות הביאו בהדרגה להסטת רוב הטיסות הבינלאומיות מפאגו פאגו אל פלאולו ולירידת קרנו של הראשון.
לירידה בשימוש בנמל תרם גם השימוש הגובר במטוסים שלא נזקקו לנחיתת ביניים לתדלוק בדרכם מארצות הברית ליעדים באוקיינוס השקט.
באוקטובר 2009 נחת בנמל המטוס הגדול בעולם, אנטונוב An-225, שהביא עמו ציוד לסיוע בעקבות רעידת האדמה והצונאמי שפקדו את האזור באותה שנה.
ב-30 בינואר 1974 התרסק בסמוך לנמל המטוס שנשא את טיסה 806 של פאן אם, שהייתה בדרכה מניו זילנד אל ארצות הברית.
המטוס, מדגם בואינג 707, התרסק בעת שנמצא בגישה לנחיתה בו, עקב תנאי מזג אוויר קשים וטעויות אנוש של צוות הטיסה.
97 מתוך 101 יושבי המטוס נספו בתאונה.
הנמל משתרע על פני שטח של 2,832 דונם.
קיימים בו שני מסלולי טיסה, טרמינל נוסעים אחד המורכב משמונה מבנים המקושרים ביניהם ובו שלושה שערי עלייה למטוס ושלוש רחבות חנייה למטוסים.
טרמינל הנוסעים שופץ כולו בשנת 2010.
בשנים האחרונות פוקדות חברות תעופה ספורות את הנמל.
יש ממנו קו טיסה אל הוואי וכן טיסות סדירות אל סמואה.
בנוסף משמש הנמל רבות כתחנת תדלוק למטוסים צבאיים אמריקאים החוצים את האוקיינוס השקט.
נמל התעופה הבינלאומי של סן דייגו , הידוע בעבר בשם Lindbergh Field, הוא נמל תעופה בינלאומי, הממוקם 4.8 ק"מ צפונית מערבית למרכז העיר סן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית.
הוא בבעלות ומופעל על ידי רשות התעופה האזורית של מחוז סן דייגו.
שדה התעופה משתרע על פני 663 דונם של קרקע.
נמל התעופה הבינלאומי של סן דייגו הוא שדה התעופה השני העמוס ביותר בעולם עם מסלול יחיד.
גישת הנחיתה של שדה התעופה ידועה בסמיכותה לגורדי השחקים של מרכז העיר סן דייגו, ולעיתים עשויה להתברר כקשה לנחיתה לטייסים.
אזור הנחיתה קצר יחסית לשימוש, זווית הירידה התלולה מעל פסגה של Bankers Hill, וזרמי רוח משתנים רגע לפני הנחיתה.
נמל התעופה היה נמל התעופה הראשון עם אישור פדרלי ששירת את כל סוגי המטוסים, כולל מטוסים ימיים.
הטרמינל המקורי היה בצד הצפון-מזרחי של השדה, על כביש פסיפיק.
נמל התעופה קיבל מעמד של שדה תעופה בינלאומי בשנת 1934. באפריל 1937 הופעל בסיס של משמר החופים של ארצות הברית ליד נמל התעופה.
חיל האוויר של צבא ארצות הברית השתלט על השדה ב-1942, שיפר אותו לטיפול במפציצים הכבדים המיוצרים באזור.
שני מחנות הוקמו בשדה התעופה במהלך מלחמת העולם השנייה ונקראו מחנה קונסר ומחנה סהרה.
פסיפיק סאות'ווסט איירליינס הקימה את המטה שלה בסן דייגו והחלה את השירות בלינדברג פילד בשנת 1949. מדריך חברות התעופה הרשמי של אפריל 1957 מציג 42 טיסות ביום.
טיסות ללא הפסקה לשיקגו החלו ב-1962 ולניו יורק ב-1967.
תוכנית ההרחבה והשיפור של נמל התעופה הבינלאומי בסן דייגו עבור טרמינל 2 כונתה "הבנייה הירוקה".
התוספות כללו 10 שערים בצד המערבי של טרמינל 2 מערב, כביש דו-מפלסי המפריד בין נוסעים מגיעים ויוצאים, נתיבי אבטחה נוספים ועוד.
הוא הושלם ב-13 באוגוסט 2013 ועלותו הייתה כ-900 מיליון דולר.
מתקן הגירה ומכס חדש בטרמינל 2 מערב החל להיבנות בשנת 2017. בנייתו הושלמה ביוני 2018 וגודלו כמעט פי חמישה מקודמו.
לפני השלמתו, שערים 20, 21 ו-22 בטרמינל 2 מזרח טיפלו בכניסות בינלאומיות.
בניית המתקן החדש נבעה מהעלייה החדה בנסיעות הבינלאומיות בשדה התעופה.
נמל התעופה הבינלאומי של סן דייגו ממשיך בתוכנית שיפוץ, החל משחזור טרמינל 1. עבודה זו צפויה להסתיים עד 2026. מספר השערים יגדל מ-19 שערים בטרמינל 1 הישן ל-30 שערים בטרמינל 1 החדש.
חלקים נוספים בתוכנית השיפוץ כוללים מבנה חניה בן 7,500 מקומות, כביש חדש דו-מפלסי מול טרמינל 1 החדש וכביש כניסה חדש.
שינויים נוספים מתוכננים בשנים מאוחרות יותר בטרמינל 2, מה שיגדיל את מספר השערים הכולל בנמל התעופה הבינלאומי של סן דייגו ל-61. השלמת השינויים הללו לא צפויה עד 2035.
לנמל התעופה הבינלאומי של סן דייגו יש שני טרמינלים ו-51 שערים:
לטרמינל 1 יש שני מתחמים (מזרח ומערב) ו-19 שערים.
לטרמינל 2 יש שני מתחמים (מזרח ומערב), 32 שערים ושלושה טרקלינים.
ב-29 באפריל 1929, פורד טרימוטור שהופעל על ידי Maddux Air Lines התנגש באוויר עם PW-9D זמן קצר לאחר ההמראה משדה לינדברג.
המטוס התנגש מעל מרכז העיר סן דייגו, והרג את כל 5 הנוסעים על סיפון הטרימוטור ואת טייס USAAC של ה-PW-9D.
על פי עדי ראייה זמן קצר לפני ההתנגשות טייס חיל האוויר טס קרוב מאוד למטוס הנוסעים הגדול יותר במופע מאולתר לצופים על הקרקע, כאשר העריך לא נכון את המרחק בין שני המטוסים ואז התנגש בו.
ב-2 ביוני 1941, קונסולידייטד B-24 ליברייטור הראשון, AL503, בטיסת הקבלה שלו למשלוח ממפעל קונסולידייטד איירקראפט בסן דייגו, התרסק לתוך מפרץ סן דייגו, כאשר בקרת הטיסה קפאה, והרגה את כל חמשת אנשי הצוות האזרחי.
חקירת סיבת התאונה גרמה לעיכוב של חודשיים במסירות, וכתוצאה מכך חיל האוויר המלכותי לא קיבל מטוסי קונסולידייטד B-24 ליברייטור עד אוגוסט 1941.
ב-10 במאי 1943, ה-Consolidated XB-32 Dominator הראשון, 41–141, התרסק בהמראה בשדה לינדברג, ככל הנראה כתוצאה מכשל של המדף.
טייס הניסוי הבכיר של Consolidated נהרג.
שישה נוספים שהיו על המסלול, נפצעו.
ב-22 בנובמבר 1944, Consolidated PB4Y-2 Privateer, בטיסת ניסוי לפני מסירה משדה לינדברג, המריא בשעה 12:23 בבוקר, איבד את הכנף החיצונית השמאלית בטיפוס החוצה והתרסק בגיא באזור לא מפותח של פורטל לומה, פחות מ-3.2 ק"מ מהמסלול.
כל 6 חברי ה-Consolidated וצוות הניסוי נהרגו.
ב-5 באפריל 1945, Ryan XFR-1 Fireball, בטיסת ניסוי מעל לינדברג, איבד חלק בין הזרועות הקדמיות והאחוריות של הכנף הימנית, קטע את זרימת האוויר מעל הכנף וגרם לה להתפרק.
טייס הניסוי נחלץ כששלדת האוויר התפרקה.
ב-5 באוגוסט 1952, קונבאייר B-36 פיסמייקר, שחזר ממבחן לפני מסירה לאחר ששונה עבור פרויקט סן-סן, סבל משריפה בלתי נשלטת של מנוע בכנף ימין בעת שניסה לנחות בשדה לינדברג.
שני מנועים נפלו מהמטוס כשצוות הניסוי של המטוס כיוון את המפציץ לעבר האוקיינוס.
שבעה מתוך שמונת אנשי שהיו על הסיפון חולצו, כאשר הטייס בחר בגבורה להישאר עם המטוס כדי למנוע ממנו לפנות חזרה לכיוון החוף המאוכלס, אך מהנדס הטיסה טבע לפני שניתן היה לחלץ אותו.
ב-4 בנובמבר 1954, מטוס ימי Convair YF2Y Sea Dart ניסיוני, בטיסת הדגמה עבור פקידי הצי מעל מפרץ סן דייגו לאחר שהמריא מהמים ליד שדה לינדברג, התפרק באוויר לאחר שהטייס שלו חרג בשוגג מהמגבלות המבניות של שלדת המטוס.
טייס הניסוי נמשה מהמים אך לא שרד.
ב-25 בספטמבר 1978 אירע האסון האווירי בסן דייגו, במהלכו טיסה 182 של פסיפיק סאות'ווסט איירליינס בקו סקרמנטו - לוס אנג'לס-סן דייגו התנגשה באוויר עם ססנה 172 בעת שניסתה לנחות בנמל התעופה של סן דייגו.
שני המטוסים התנגשו מעל שכונת נורת' פארק בסן דייגו.
כתוצאה מכך נהרגו כל 135 האנשים בטיסה 182, שני האנשים בססנה ושבעה אנשים שהיו על הקרקע.
נמל התעופה הבין-לאומי קוובק סיטי ז'אן לסז , (IATA: YQB, ICAO: CYQB), הידוע גם בשם נמל התעופה הבין-לאומי ז'אן לסז', הוא נמל התעופה העיקרי המשרת את קוויבק סיטי, קנדה.
בשנת 2021 הוא היה נמל התעופה ה-13 העמוס ביותר בקנדה, עם 353,203 נוסעים.
יותר מ-10 חברות תעופה מציעות 360 טיסות שבועיות ליעדים ברחבי קנדה, ארצות הברית, מרכז אמריקה, מקסיקו, האיים הקריביים ואירופה.
שדה התעופה הוקם בשנת 1939, שנה לאחר סגירת נמל התעופה בסן לואיס.
תחילה הוקם הנמל כמתקן אימונים לתצפיתנים אוויריים.
הטיסה הראשונה התרחשה ב-11 בספטמבר 1941. שמו של הנמל היה ידוע לראשונה בשם Aéroport de l' Ancienne Lorette, לאחר מכן Aéroport de Sainte-Foy, ומאוחר יותר Aéroport de Québec, וב-1993 שונה שמו לנמל התעופה הבין-לאומי קוובק סיטי ז'אן לסז, לזכרו של ז'ן לזג', ראש הממשלה לשעבר של קוויבק.
נמל התעופה מנוהל ומופעל על ידי Aéroport de Québec inc, תאגיד ללא מטרות רווח וללא מניות.
לבניין הטרמינל הנוכחי קיבולת של 1.4 מיליון נוסעים מדי שנה.
החל משנת 2006, עם תקציב של 65.8 מיליון דולר, נמל התעופה עבר מודרניזציה שנועדה להגדיל את הקיבולת של הטרמינל ולהגביר באופן משמעותי את רמת השירות לנוסעים.
המודרניזציה כללה קונפיגורציה מחדש של הטרמינל בשני מפלסים, ארגון מחדש של אזור הטיפול בכבודה ואזור ההגעה, וכן קונפיגורציה מחדש והגדלה של חדרי ההמתנה.
54 אחוז מהמימון סופקו ישירות על ידי Aéroport de Québec inc.
ב-4 ביולי 2011 החלו העבודות על השלב השני של הרחבת נמל התעופה שנמשכו עד 2017. בשיפוץ הכפיל בניין הטרמינל את גודלו, בעלות של 224.8 מיליון דולר.
העבודות כללו הרחבת המתקנים הבינלאומיים, עבודות הקמה של מסלולי ההמראה, מסלולי המוניות ומשטחי הפחתת הקרח, וכן שיפורים במתקני שירות הלקוחות.
בשנת 2015 נמל התעופה קוובק סיטי ז'אן לסז היה נמל התעופה ה-12 העמוס ביותר במספר הנוסעים במדינה.
ב-10 במרץ 2016, ראש הממשלה ג'סטין טרודו ונשיא ארצות הברית ברק אובמה הכריזו על הוספת שדה התעופה לרשימת שדות התעופה הקנדיים המכילים מתקני שחרור גבולות ארצות הברית .
ב-9 בספטמבר 1949, טיסה 108 של Canadian Pacific Air Lines בטיסה ממונטריאול לבאי -קומאו עם עצירת ביניים בקוויבק סיטי, התרסקה מזרחית לקוויבק סיטי כאשר פצצה התפוצצה על הסיפון זמן קצר לאחר היציאה מנמל התעופה הבין-לאומי קוובק סיטי ז'אן לסז, והרג את כל 19 הנוסעים וארבעת אנשי הצוות.
ב-29 במרץ 1979, טיסה 255 של קוויבקאיר, מטוס F-27 של פיירצ'יילד, התרסקה לאחר ההמראה מהנמל.
17 נוסעים נהרגו, ושבעה נפצעו.
ב-23 ביוני 2010, מטוס מסוג קינג אייר התרסק צפונית לנמל התעופה ממש לאחר ההמראה ממסלול 30 (כיום מסלול 29), והרג את כל שבעת האנשים שהיו עליו.
ב-12 באוקטובר 2017, לראשונה בצפון אמריקה, רחפן התנגש במטוס נוסעים.
הרחפן פגע במטוס הנוסעים הטורבו-פרופ שהופעל על ידי Groupe La Québécoise Inc.
למטוס נגרם נזק קל והוא הצליח לנחות בשלום.
נמל התעופה הבין-לאומי נלסון מנדלה (בפורטוגזית: Aeroporto Internacional Nelson Mandela) הידוע גם בשם נמל התעופה הבין-לאומי פראיה, הוא נמל התעופה של האי סנטיאגו בכף ורדה.
הנמל נפתח באוקטובר 2005, והוא החליף את נמל התעופה הבין-לאומי הישן פרנסיסקו מנדס.
הנמל ממוקם כ-3 ק"מ צפונית מזרחית למרכז העיר פראיה בחלק הדרום מזרחי של האי סנטיאגו.
הטיסה הראשונה הייתה ב-6 באוקטובר 2005 מסאל.
על אף שהנמל משרת את עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר, פראיה, וכן את האי סנטיאגו, נמל התעופה הבין-לאומי העמוס ביותר של כף ורדה הוא נמל התעופה הבין-לאומי אמילקר קברל הממוקם באי הקטן יותר סאל.
בינואר 2012 הכריזה של ממשלת כף ורדה כי שמו של נמל התעופה הבין-לאומי פראיה שונה על שם נשיא דרום אפריקה לשעבר נלסון מנדלה.
נמל התעופה הבין-לאומי פורט לודרדייל-הוליווד הוא נמל תעופה ציבורי מרכזי במחוז ברוורד, פלורידה, ארצות הברית.
זהו אחד משלושה נמל תעופה המשרתים את מטרופולין מיאמי.
נמל התעופה נמצא 5 ק"מ דרומית מערבית למרכז העיר פורט לודרדייל ו-34 ק"מ צפונית למיאמי.
עם למעלה מ-700 טיסות יומיות ל-135 יעדים פנים-ארציים ובין-לאומיים, נמל התעופה הפך לשער בין-יבשתי מאז סוף שנות ה-90, למרות שנמל התעופה הבין-לאומי מיאמי עדיין מטפל ברוב הטיסות ארוכות הטווח.
נמל התעופה פורט לודרדייל משמש כנמל תעופה ראשי עבור אזורי פורט לודרדייל, פומפנו ביץ' ובוקה רטון, ונמל תעופה משני עבור חלקים ממיאמי ואזורים מצפון לבוקה רטון עבור טיסות שאינן יוצאות מנמל התעופה הבין-לאומי של פאלם ביץ', כגון דלריי ביץ', ג'ופיטר, בוינטון ביץ' ווסט פאלם ביץ'.
נמל התעופה הוא בסיס עבור אליג'אנט אייר, ג'ט בלו וספיריט איירליינס.
בנוסף, FLL הוא נמל התעופה העיקרי של דרום פלורידה עבור סאות'ווסט איירליינס (למרות שסאות'ווסט משרתת גם את מיאמי ואת פאלם ביץ') כאשר רוב הטיסות של סאות'ווסט טסות כיום לפורט לודרדייל.
נמל התעופה פורט לודרדייל-הוליווד מוגדר על ידי מינהל התעופה הפדרלי של ארצות הברית כ"מרכז משמעותי" המשרת תחבורה אווירית מסחרית.
ננמל התעופה הבין-לאומי פורט לודרדייל–הוליווד, הממוקם באזור לא מאוגד, משתרע על פני כ-5,585 דונם (1,380 אקר) ויש לו שני מסלולים:
לנמל התעופה הבין-לאומי פורט לודרדייל - הוליווד יש ארבעה טרמינלים עם 66 שערים.
טרמינל 1, המכונה בדרך כלל "הטרמינל החדש", נפתח בשלבים בין 2001 ל-2003 ותוכנן על ידי הלמות', אובטה וקסבאום, וקרטאיה אסוסיאייטס.
שלושת הטרמינלים האחרים נבנו ב-1986 ותוכננו על ידי ריינולדס, סמית' והילס כחלק מפרויקט בנייה של 263 מיליון דולר.
טרמינל 4, המכונה בדרך כלל "הטרמינל הבין-לאומי", נחנך בביקור בקונקורד ב-1983. מאז 2005, טרמינל עובר שיפוצים והרחבה גדולה שתוכננה במיזם משותף.
נמל התעופה הודיע שטרמינל 1, הידוע בכינויו "הטרמינל החדש", עבר מהפך של 300 מיליון דולר.
הבנייה החלה בסוף 2015 והסתיימה ביוני 2017.
טרמינל 1, המכונה גם "הטרמינל הצהוב", מכיל את מתחמים A, B ו-C ו-23 שערים.
מתחם A משרת בעיקר נוסעים בטיסות בין-לאומיות.
יונייטד איירליינס מפעילה יונייטד קלאב במתחם C, שנפתח במקור עם הטרמינל החדש במאי 2001 כפרזידנטס קלאב של קונטיננטל איירליינס לפני שיונייטד התמזגה עימם.
טרמינל זה הוא גם הטרמינל בשימוש הנפוץ ביותר מבין הארבעה של סאות'ווסט איירליינס.
כמעט כל הטיסות של סאות'ווסט יוצאות ממתחם B.
טרמינל 2, המכונה גם "הטרמינל האדום", מכיל את מתחם D ו-9 שערים.
אייר קנדה ודלתא איירליינס פועלות בטרמינל זה.
דלתא איירליינס מפעילה בטרמינל 2 מועדון "דלתא סקיי קלאב".
טרמינל זה עובר כיום מודרניזציה של 100 מיליון דולר, הכוללת את הרחבת אזור הצ'ק-אין, שיפוץ מתקני בידוק ביטחוני, תקרות חדשות, ריצוף והוספת חנויות ומסעדות נוספות, לצד מודרניזציה של ה"דלתא סקיי קלאב".
טרמינל 3, המכונה "הטרמינל הסגול", מכיל את מתחמים E ו-F ו-20 שערים, הוא בסיס הפעולה של ג'ט בלו בנמל התעופה.
הוא מחובר לטרמינל 4 באמצעות שביל שנבנה לאחרונה.
טרמינל 4, המכונה גם "הטרמינל הירוק", מכיל את מתחם G ו-14 שערים.
הוא בסיס הפעולה של ספיריט בנמל התעופה.
מתחם H, שנסגר בדצמבר 2017 ומאז נהרס, כלל 10 שערים.
מתחם H לשעבר עוצב מחדש על ידי משרדי האדריכלים של המיזם המשותף PGAL/Zyscovich.
לבניין החדש בן שלוש הקומות, ששמו שונה ל"מתחם G", יש 14 שערים חדשים.
האמן והפסל, דווין הנסון, יצר מיצב לעבודתו "Vendor with Walkman" בקומת ההמראות של טרמינל 3 בנמל התעופה.
הנסון, שפרש ומת בבוקה רטון הסמוכה, יצר גבר יושב לבוש בחולצת טריקו אדומה, מכנסיים כחולים וכובע בייסבול, ומאזין לווקמן במהלך הפסקה.
אביזרי ההתקנה נותנים רמזים נוספים לנרטיב של הגרפיקה: מטוס צעצוע, שלטים שונים והודעות לחנות, ציוד לניקיון.
יצירות האמנות הועברה מאז לקומת הנחיתות בטרמינל 1.
+תנועת נוסעים שנתית (נוסעים נוחתים ונוסעים ממריאים),
נמל התעופה הבין-לאומי פיניקס סקיי הרבור , המכונה בדרך כלל נמל התעופה סקיי הרבור או פשוט סקיי הרבור, הוא נמל תעופה ציבורי אזרחי-צבאי במרחק של כ-3 מיילים (4.8 ק"מ) מזרחית למרכז העיר פיניקס, במחוז מריקופה, אריזונה, ארצות הברית.
זהו נמל התעופה הגדול והעמוס ביותר באריזונה; בין נמלי התעופה המסחריים הגדולים בארצות הברית, PHX היה נמל התעופה ה-8 העמוס ביותר בארצות הברית וה-22 העמוס ביותר בעולם בשנת 2021. נמל התעופה משמש כבסיס פעולה מרכזי של אמריקן איירליינס ובסיס עבור פרונטיר איירליינס ו-סאות'ווסט איירליינס.
לנמל התעופה 117 שערי מטוסים פעילים בשני טרמינלים (3 ו-4).
הנהלת נמל התעופה מצהירה כי טרמינל 1 וטרמינל 2 "הוצאו לגמלאות" וכי היא לא רצתה למספר מחדש את הטרמינלים האחרים מאחר שהנוסעים כבר הכירו את המספרים הקיימים.
טרמינלים 3 ו-4 המשיכו לשמור על מספריהם לאחר סגירת טרמינל 2. שערי אוטובוס מתוכננים להיות מופעלים באתר טרמינל 2. אמריקן איירליינס וסאות'ווסט משתמשות בטרמינל 4. חברות התעופה האחרות משתמשות בטרמינל 3. כל הנחיתות הבין-לאומיות ללא מעבר גבול מראש עוברות דרך טרמינל 4.
טרמינל 3 מכיל 25 שערים.
טרמינל 4 מכיל 92 שערים.
מגדל הפיקוח בגובה החל לפעול ב-14 בינואר 2007. הוא מוצב מזרחית לחניון טרמינל 3. זהו מגדל הפיקוח השלישי של סקיי הרבור והוא בין מגדלי הפיקוח הגבוהים בצפון אמריקה.
+הקווים הפנים-ארציים העמוסים ביותר מ-PHX (אוגוסט 2022 – יולי 2023)דרגה עיר נוסעים חברות תעופה 1 דנבר, קולורדו 1,159,000 אמריקן, יונייטד, סאות'ווסט, פרונטיר 2 סיאטל/טקומה, וושינגטון 918,000 אלסקה, אמריקן, דלתא, סאות'ווסט, פרונטיר 3 לאס וגאס, נבדה 866,000 אמריקן, ג'יי.
, סאות'ווסט, ספיריט, פרונטיר 4 שיקגו-או'הייר, אילינוי 819,000 אמריקן, יונייטד, סאות'ווסט, ספיריט, פרונטיר 5 דאלאס/פורט וורת', טקסס 730,000 אמריקן, ספיריט 6 לוס אנג'לס, קליפורניה 720,000 אמריקן, דלתא, יונייטד, סאות'ווסט, פרונטיר 7 מיניאפוליס/סנט פול, מינסוטה 652,000 אמריקן, דלתא, סאות'ווסט, סאן קאנטרי , ספיריט, פרונטיר 8 סן דייגו, קליפורניה 632,000 אמריקן, ג'יי.
, סאות'ווסט, פרונטיר 9 סולט לייק סיטי, יוטה 613,000 אמריקן, דלתא, סאות'ווסט, פרונטיר 10 אטלנטה, ג'ורג'יה 576,000 אמריקן, דלתא, סאות'ווסט
+תנועת נוסעים שנתית (ממריאים ונוחתים) בסקיי הרבור,
נמל התעופה הבין-לאומי של פורטלנד הוא נמל תעופה אזרחי-צבאי משותף ונמל התעופה הגדול ביותר במדינת אורגון שבארצות הברית, המהווה 90% מהטיסות של המדינה ויותר מ-95% מהמטען האווירי שלה.
הוא נמצא בגבולות העיר של פורטלנד, דרומית לנהר קולומביה במחוז , 10 קילומטרים אוויריים ו-19 ק"מ בכביש מהיר צפון מזרחית למרכז העיר פורטלנד.
נמל התעופה הבין-לאומי פורטלנד מכונה לעיתים קרובות על ידי קוד נמל התעופה של IATA, PDX.
נמל התעופה משתרע על כ-12,140 דונם של קרקע.
בנמל התעופה יש טרמינל נוסעים אחד המורכב מארבעה מתחמים, המסומנים B–E.
ישנם 60 שערים בסך הכול.
המחלקה הבין-לאומית של כנס D שונה ל"המתחם הבין-לאומי ע"ש מושל ויקטור אטיה" כדי לכבד את מושל אורגון לשעבר, שהיה ידוע גם בשם "טריידא ויק" על שהשיק יוזמות תיירות וסחר בין-לאומיות במהלך כהונתו כמושל.
דורש מכל חנויות ומסעדות נמל התעופה לנהוג בתמחור קמעונאי הוגן – עסקים אינם רשאים לגבות יותר מאשר במקומות מחוץ לנמל התעופה.
שירותים ייחודיים כוללים מיקרו-קולנוע המנוהל על ידי של פורטלנד, אורגון.
הוא מציג סרטים קצרים בחינם של יוצרי קולנוע מפורטלנד, המתמקדים בעיקר בתרבות של צפון מערב האוקיינוס השקט.
באזור הטרום-אבטחה, ישנן מספר עגלות מזון מקומיות.
שירות התחבורה הציבורית לנמל התעופה מסופק על ידי , סוכנות התחבורה הראשית של אזור המטרופולין, עם שירות הרכבת הקלה .
במהלך הלילות המאוחרים, השירות מסופק על ידי קו אוטובוס הלילה 272-PDX.
מערכת הרכבת הקלה MAX שנפתחה ב-1986 הורחבה לנמל התעופה ב-2001. הקו האדום סיפק במקור שירות עד למרכז העיר פורטלנד בלבד, אך ב-2003 הוא הוארך מערבה עד ביברטון.
תחנת הרכבת הקלה ממוקמת רק כ-50 מטרים (150 רגל) מאזור איסוף הכבודה של נמל התעופה.
לפני 2001, שירות TriMet לנמל התעופה כלל קו אוטובוס 72-82nd Avenue מ-1970 עד 1986, ומסלול 12-Sandy Blvd.
אוטובוס קו 67 של מחבר את נמל התעופה למרכז נחיתות המעבר פישר'ס במזרח ונקובר, וושינגטון.
בכביש, המסוף נגיש מיציאה 24 ב.
נמל התעופה הבין-לאומי פוסאן גימהה ממוקם בקצה המערבי של פוסאן, קוריאה הדרומית.
נמל התעופה, שנפתח בשנת 1976, נקרא על שם העיר הסמוכה גימהה.
טרמינל בין-לאומי חדש נפתח ב-31 באוקטובר 2007. נמל התעופה הבין-לאומי פוסאן גימהה הוא בסיס הפעולה המרכזי הראשי של אייר פוסאן, ומרכז משני של אסיאנה איירליינס וקוריאן אייר.
מסלול הנחיתה 18L/36R משמש למטרות צבאיות רק עבור בסיס האוויר גימהה, אך עקב הגברת התנועה, יש תוכניות לפתוח את המסלול עבור מטוסי נוסעים.
מכיוון שנמל התעופה נמצא כעת מעבר לקיבולת התכנון שלו ומוקף בהרים, בניינים וכו', מוצע לבנות נמל תעופה חדש על גדאוקדו כדי לענות על הביקוש הגובר.
מכיוון שנמל התעופה משותף לצבא, חל איסור מוחלט על צילום וידאו של חניות המטוסים, המסלול והמתקנים הצבאיים.
במרץ 2007 חנכה לופטהנזה שירות ישיר למינכן דרך סיאול באמצעות מטוסי איירבוס A340. חברת התעופה הפסיקה את הטיסה במרץ 2014.
בשנת 2022, עשר חברות התעופה עם האחוז הגדול ביותר של נוסעים שטסים אל נמל התעופה הבין-לאומי פוסאן גימהה או ממנו הן כדלקמן:
+חברות תעופה מובילות (2022) דרגה חברת התעופה נוסעים
העוצר מונע ממטוסים להמריא או לנחות בין השעות 23:00 ו-6:00.
ב-31 בינואר 2001, מטוס מקדונל דאגלס DC-10-40, שפעל כטיסה 958 של ג'פאן איירליינס, הייתה בדרך מגימהה לנמל התעופה הבין-לאומי נריטה, נמנע בקושי מהתנגשות באוויר עם מטוס אחר של ג'פאן איירליינס מעל יאיזו במפרץ סורוגה.
ב-15 באפריל 2002, מטוס בואינג 767-200ER, שפעל כטיסת אייר צ'יינה 129 מנמל התעופה הבין-לאומי בייג'ינג קפיטל לפוסאן, התרסק בגבעה בזמן שניסה לנחות בגימהה במהלך מזג אוויר סוער, והרג 129 מתוך 166 האנשים שהיו על הסיפון.
נמל התעופה הבין־לאומי צנעא היה נמל תעופה בין־לאומי בעיר צנעא, בירת תימן.
במסלול הטיסה של נמל התעופה נעשה שימוש גם על בסיס חיל האוויר התימני אל-דיילמי .
בנמל התעופה מצוי מסלול טיסה אחד באורך של כ־3,200 מטרים, טרמינל נוסעים ורחבת חניה ל־27 מטוסים.
בשנת 2007 שירת נמל התעופה כ־1.7 מיליון נוסעים, שהם כ־80% מסך הטסים במדינה באותה שנה וכ־87% מסך הטסים בטיסות בין־לאומיות.
באותה שנה בוצעו בממוצע 38 טיסות ליום.
נמל התעופה נפתח בשנת 1964. בשנות ה־70 נבנה מסוף נוסעים קטן.
כתוצאה מהתערבות ערב הסעודית במלחמת האזרחים בתימן, החל מה־28 במרץ 2015 הוגדרה תימן כאזור אסור לטיסה וכתוצאה מכך פסקו הטיסות האזרחיות מהנמל.
טיסות שכן פעלו הן טיסות לפינוי אזרחיהן מהמדינה.
ב־29 באפריל 2015 הופצץ נמל התעופה על ידי חיל האוויר המלכותי הסעודי.
ההפצצה פגעה קשות במסלול הטיסה ובטרמינל.
למרות זאת, חברת התעופה ימנייה המשיכה את מתן שירותיה בנמל, אך ב־9 באוגוסט 2016 נסגר נמל התעופה פעם נוספת עם סגירת המרחב האווירי.
ב־6 בנובמבר 2017, לאחר שטיל שירו החות'ים פגע בערב הסעודית, שוב סגרו הרשויות הסעודיות את נמל התעופה ואת הטיסות לשם.
8 ימים לאחר מכן תקף חיל האוויר הסעודי את נמל התעופה והסב לו נזקים.
ב־23 בנובמבר אפשרו הרשויות את פתיחת נמל התעופה לטיסות סיוע.
יומיים לאחר מכן נחתו בו 4 מטוסים נושאי סיוע הומניטרי, לראשונה מאז תחילת המצור על תימן.
ב־3 בפברואר 2020 המריא מן הנמל מטוס של האו"ם לירדן.
הוא נשא עליו 7 חולים במצב קשה.
גם בדצמבר 2021 תקפה ערב הסעודית את הנמל וגרמה לו נזק רב.
ב־16 במאי 2022 חודשו הטיסות האזרחיות מן הנמל לאחר 6 שנות הפסקה.
בטיסה הראשונה הוטסו 151 נוסעים לבירת ירדן, עמאן.
ב-26 בדצמבר 2024, במסגרת מבצע צלילי הכרם, תקף חיל האוויר הישראלי את נמל התעופה.
יומיים לאחר מכן הודיע חיל האוויר כי נמל התעופה הושבת.
ב-6 במאי 2025 הוציא דובר צה"ל הודעת פינוי לנמל התעופה, כשעה לאחר מכן הותקף נמל התעופה שוב על ידי חיל האוויר הישראלי במסגרת מבצע עמידת ראש וניזוק באופן כבד לאחר שצה"ל השמיד את מסלולי ההמראה, מגדל הפיקוח, הטרמינל ומטוסי הנוסעים ששהו בעת התקיפה.
החות'ים הודיעו כי הנמל ישוב לפעולה ב-14 במאי.
ישראל תקפה שוב את הנמל ב-28 במאי.
ב־14 בספטמבר 1994 בואינג 737 של אליימדה מעדן לצנעא נחטף על ידי אדם חמוש ברימון יד.
הוא דרש להסיט את הטיסה לערב הסעודית, אך אנשי הביטחון הצליחו לנטרל ולעצור אותו.
ב־30 באוקטובר 2011 פגעה תקיפה של כוחות האופוזיציה במסלול הטיסה ואילצה להסיט את כל הטיסות לעדן.
בתקיפה נפגעו שני מטוסי קרב ומאגר תחמושת.
ב־21 בנובמבר 2012 התרסק מטוס אנטונוב An-26 של חיל האוויר התימני בסמוך לעיר לאחר שאחד ממנועיו עלה באש.
ב־19 בפברואר 2013 התרסק מטוס סוחוי Su-17 של חיל האוויר התימני על בניין לאחר שהמריא מהנמל.
בתקרית נהרגו 18 בני אדם ונפצעו 16 נוספים.
נמל התעופה הבין-לאומי קאם ראן הוא נמל תעופה הנמצא במפרץ קאם ראן בעיר קאם ראן, השייכת למחוז קאנחואה שבווייטנאם.
הנמל משרת את העיר נאצ'אנג, בירת המחוז, הנמצאת 30 ק"מ מנמל התעופה.
בשנת 2019 שירת נמל התעופה 9,747,172 נוסעים, מה שהפך אותו לנמל התעופה הרביעי בעומסו בווייטנאם, אחרי נמל התעופה הבין-לאומי טן סון נהאט בהו צ'י מין סיטי, נמל התעופה נוי באי בהאנוי ונמל התעופה הבין-לאומי דה נאנג בדה נאנג, וכן לאחד מנמלי התעופה הצומחים ביותר במדינה.
קאם ראן הוא נמל התעופה היחיד בווייטנאם שבו מספר הנוסעים הבין-לאומיים גבוה ממספר הנוסעים בטיסות פנים, כאשר בשנת 2018 כ־70% מהנוסעים היו בטיסות בין-לאומיות.
טרמינל 1 משמש לטיסות פנים, ואילו טרמינל 2 (המנוהל על ידי חברת Cam Ranh International Terminal, בראשי תיבות: CRTC) משמש לטיסות בין-לאומיות.
נמל התעופה נמצא בגובה של 12 מטרים מעל גובה פני הים המסלול הראשון, שמסומן 02L/20R, עשוי בטון אספלט ואורכו ורוחבו .
המסלול השני, שמסומן 02R/20L, נפתח באוקטובר 2019, עשוי גם הוא בטון אספלט ובעל מידות אורך ורוחב זהות למסלול הראשון.
טרמינל הנוסעים החדש של נמל התעופה הבין-לאומי קאם ראנח הוקם החל משנת 2007 ונחנך ב-12 בדצמבר 2009. שטחו של הטרמינל הוא , והוא תוכנן לקיבולת של 800 נוסעים בשעה – 600 בטיסות פנים ו-200 בטיסות בין-לאומיות.
הטרמינל כולל שני גשרים (שרוולי עלייה למטוס).
בין השנים 2015–2016 עבר הטרמינל שדרוג משמעותי, שהעלה את קיבולתו מכ-1.5 מיליון נוסעים ל-2.7 מיליון נוסעים בשנה.
בעקבות העלייה בביקוש, יזמה ועדת העם של מחוז חאן הואה, בשיתוף עם תאגיד התעופה הלאומי של וייטנאם, את תוכנית הקמתו של טרמינל חדש.
טרמינל 2, שנבנה על ידי חברת הבנייה Turner Construction , נחנך והחל לפעול ב-30 ביוני 2018. שטחו של הטרמינל הוא 50,500 מ"ר, והוא כולל מבנה בן שלוש קומות עם קומות נפרדות להמראות ולנחיתות.
עיצובו של הטרמינל שואב השראה מצורת קן הסנוניות האופייניות לאזור חאן הואה, ומגלי מפרץ נה טראנג – סמל מובהק של אזור החוף הדרומי-מרכזי.
בטרמינל ארבעה גשרים (שרוולי עלייה למטוס), עשרה שערי עלייה למטוס, שישה מסועים למזוודות, 80 דלפקי צ'ק-אין המסודרים בארבע שורות, ומערכות ציוד מתקדמות שסופקו על ידי חברות בין-לאומיות מובילות.
קאם ראן הוא נמל התעופה הרביעי העמוס ביותר בווייטנאם בשנת 2012; הוא שירת 1.2 מיליון נוסעים.
מקורות: נמל התעופה, איגוד נמלי התעופה של וייטנאם
נמל התעופה הבין-לאומי קונמינג צ'אנגשווי (בכתב סיני: 昆明长水国际机场) הוא נמל תעופה בין-לאומי המשרת את קונמינג, בירת מחוז יונאן בדרום-מערב סין.
נמל התעופה ממוקם במרחק של 24.5 ק"מ צפונית-מזרחית למרכז העיר, באזור הררי מדורג בגובה של 2,100 מ' מעל פני הים.
נמל התעופה נפתח בשעה 08:00 (UTC+8) ב-28 ביוני 2012, והחליף את נמל התעופה הבין-לאומי קונמינג ווג'יאבה הישן, שנהרס לאחר מכן.
כשער כניסה לדרום-מזרח ודרום אסיה, נמל התעופה צ'אנגשווי הוא מרכז פעילות עבור חברות התעופה צ'יינה איסטרן, חברת התעופה קונמינג, חברת התעופה לאקי אייר, סצ'ואן איירליינס וחברת התעופה ז'ווילי.
בנמל התעופה החדש יש שני מסלולים (לעומת מסלול בודד בווג'יאבה), והוא טיפל ביותר מ-47,000,000 נוסעים בשנת 2024, מה שהופך אותו לנמל התעופה ה-47 העמוס בעולם ולנמל התעופה ה-4 העמוס בסין לפי תעבורת נוסעים.
הטרמינל הראשי תוכנן על ידי משרד האדריכלים SOM עם חברת ההנדסה ארופ.
הבנייה החלה בשנת 2009. באותה תקופה, דווח כי המתקן נקרא נמל התעופה הבין-לאומי ג'נג חה, על שם ג'נג חה, ימאי, חוקר ודיפלומט סיני.
זמן הבנייה הקצר מאוד הוכתם על ידי שני אירועים נפרדים.
הראשון התרחש ב-3 בינואר 2010, כאשר שבעה עובדי בנייה נהרגו כשגשר עילי לא גמור קרס.
ב-28 ביוני 2011, 11 עובדים נפצעו כאשר מנהרה שבבנייה קרסה.
בניית הטרמינל הראשי של נמל התעופה הושלמה עד יולי 2011.
הטרמינל הראשי של נמל התעופה הבין-לאומי צ'אנגשווי, בשטח של 548,3000 מ"ר, הוא בניין הטרמינל השני בגודלו בסין.
בטרמינל יש 66 שערים עם גשר עלייה למטוס.
בסך הכל זמינים 88 שערים.
לנמל התעופה הבין-לאומי קונמינג צ'אנגשווי יש כעת שני מסלולים.
המסלול המזרחי באורך של 4,500 מ' והמסלול המערבי באורך של 4,000 מ'.
ביולי 2014, נמל התעופה קונמינג חתם על הסכם עם חברת שירותי נתוני התעופה וואריפלייט בנוגע להתקנת מערכת קבלת החלטות משותפת בנמל תעופה (A-CDM) על מנת לשפר את יעילות פעילותו, להפחית את צריכת הדלק והוצאות אחרות.
נמל התעופה קונמינג הפך למרכז התעופה הראשון בסין שיישם מערכת מידע כזו.
בשנת 2017, ביצועי הדיוק של נמל התעופה הגיעו ל-85.3%.
שדה התעופה מחובר לקונמינג באמצעות כביש אגרה מהיר באורך של 13 ק"מ לנמל התעופה, כמו גם כביש מחוזי S101.
תחנת נמל התעופה קונמינג, הממוקמת בתוך נמל התעופה, היא הקצה המזרחי של קו 6 של רכבת התחתית קונמינג.
הקו נפתח באותו יום בו נפתח שדה התעופה, ובמקור הסתיים בתחנת האוטובוסים המזרחית בצדו המערבי.
לאחר השלמת קו 6 שלב 2 בספטמבר 2020, הקצה המערבי של הקו נמצא כעת בתחנת טאנגזישיאנג בצד הדרומי של מרכז העיר קונמינג.
ישנם מספר שירותי הסעות באוטובוסים זמינים ממרכז העיר.
נמל התעופה הבין-לאומי ניוקאסל הוא נמל תעופה בינלאומי המשרת את ניוקאסל, אנגליה.
ממוקם כ-12.4 קילומטר ממרכז העיר ניוקאסל, זהו נמל התעופה הראשי והעמוס ביותר בצפון-מזרח אנגליה, והשני העמוס ביותר בצפון אנגליה.
בשנת 2019 הוא נבחר לנמל התעופה הטוב ביותר באירופה מבין אלה המשרתים 5-15 מיליון נוסעים מדי שנה, על ידי בפעם השנייה ברציפות.
בשנת 2024 עברו בו 5.2 מיליון נוסעים.
נמל התעופה נמצא בבעלות שבע רשויות מקומיות (51%), ובבעלות InfraBridge (49%).
שבע הרשויות המקומיות הן: ניוקאסל, סנדרלנד, מועצת מחוז דרהאם, הרובע המטרופוליני של גייטסהד, הרובע המטרופוליני של , מועצת מחוז נורת'מברלנד, ו.
באוקטובר 2012 מכרה החברה של נמל התעופה של קופנהגן את חלקה בנמל התעופה לחברת , וכיום הבעלים של 49% הם חברת InfraBridge.
+עשרת הקווים העמוסים ביותר מניוקאסל לשנת 2023דירוגיעדנוסעיםחברות תעופה1 לונדון הית'רו497,469בריטיש איירווייז2 אמסטרדם373,323KLM, איזיג'ט3 אליקנטה300,721איזיג'ט ריינאייר Jet2.com TUI איירווייז4 טנריפה278,676Jet2.com, ריינאייר, TUI איירווייז5 מיורקה264,570איזיג'ט, Jet2.com, ריינאייר, TUI איירווייז6 דובאי247,933אמירטס7 בלפסט234,096איזיג'ט8 דבלין204,968אייר לינגוס, ריינאייר9 אנטליה182,646איזיג'ט, קורנדון איירליינס, סאן אקספרס, Jet2.com, TUI איירווייז10 מלאגה173,041איזיג'ט, Jet2.com, ריינאייר, TUI איירווייז
נמל התעופה הבין-לאומי שיקגו או'הייר הוא נמל תעופה הממוקם סמוך לשיקגו, במדינת אילינוי שבארצות הברית.
או'הייר הוא נמל הבית של חברת התעופה יונייטד איירליינס (United Airlines), שמשרדי המטה שלה נמצאים בסמיכות אליו, והמרכז השני בגודלו של חברת התעופה אמריקן איירליינס (American Airlines), אחרי נמל התעופה דאלאס - פורט וורת'.
הנמל תוכנן כדי להחליף את נמל התעופה שיקגו מידוויי שנחשב לעמוס מדי, תחילה שימש בתקופת מלחמת העולם השנייה את יצרנית התעופה דאגלס איירקראפט קומפני לצורכי תובלה צבאית במטוסי ה-C-54 שלה.
באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 נקרא הנמל 'שדה אורצ'ארד' (Orchard Field).
באותה תקופה הסתיים בעקבות סיום המלחמה, החוזה של חברת דאגלס.
או'הייר נחשב לנמל התעופה השני העמוס ביותר בצפון אמריקה והרביעי בעולם כולו.
בשנת 2018 היה הנמל העסוק ביותר בארצות הברית מבחינת טיסות נכנסות ויוצאות.
בפברואר 2019 פורסם שאל על מתכוונת להפעיל קו ישיר מתל אביב לנמל החל מ-2020.
ב-11 בספטמבר 2020 החלה יונייטד איירליינס להפעיל 3 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב במטוסי הבואינג 787-9.
נמל התעופה הבין-לאומי רפיק אל-חרירי שוכן בביירות, בירת לבנון, והוא נמל התעופה המסחרי הפעיל היחיד במדינה.
זהו השדה המרכזי של חברת התעופה הלאומית של לבנון, מידל איסט איירליינס (MEA), של חברת התעופה למטען (המקורקעת כיום), טראנס מדיטרניאן אירווייס (TMA קארגו) ושל חברת השכר מנאג'ט (MenaJet).
במקור היה שמו נמל התעופה הבינלאומי ביירות, אך הוא שונה ב-22 ביוני 2005, לזכר ראש ממשלת לבנון רפיק אל-חרירי, שנהרג בהתנקשות בביירות ב-14 בפברואר 2005.
השדה הוא מעבר הגבול העיקרי של המדינה יחד עם נמל ביירות.
השדה מופעל ומתוחזק בידי מידל איסט איירפורטס סרביסס (MEAS) הנמצאת בבעלות חברת התעופה הלאומית, MEA.
MEAS מבצעת את כל פעולות ההפעלה והאחזקה של השדה.
את הפעולות מסדירה רשות התעופה האזרחית הלבנונית (LCAA), סוכנות של ממשלת לבנון הקובעת את כללי התעופה האזרחית במדינה, תקני הבטיחות וכיוצא באלה.
הרשות אחראית גם על תפעול בקרת התנועה האווירית (ATC) בשדה, ועל הסדרת התנועה במרחב האווירי של לבנון.
נטען כי שדה התעופה משמש את חזבאללה לאחסון כמויות גדולות של נשק איראני.
השדה נפתח ב-23 באפריל 1954 והחליף את מנחת ביר חסן הקטן יותר ששכן מרחק קצר צפונית לו.
בשעת פתיחתו המסוף נחשב למודרני מאוד ואפשר תצפית נוחה ממנו לשדה.
בתגובה לתקיפת מטוס אל על באתונה, פשטו כוחות של סיירת מטכ"ל וחטיבת הצנחנים ב-28 בדצמבר 1968 על השדה במבצע תשורה והשמידו 14 מטוסי נוסעים של חברות התעופה הלבנוניות מידל איסט איירליינס (אייר ליבן התמזגה איתה עד לזמן זה), טראנס מדיטרניאן אירווייס, וליבאניז אינטרנשיונל אירווייס.
מבצע זה גרם נזק רב לתעשיית התעופה הלבנונית.
מידל איסט איירליינס הצליחה להתאושש במהירות, אך ליבאניז אינטרנשיונל אירווייס פשטה את הרגל ועובדיה עברו למידל איסט איירליינס.
השדה איבד ממעמדו ומהזוהר בו ניחן עם תחילת מלחמת האזרחים הלבנונית באפריל 1975, שנמשכה כ-15 שנים, שבמהלכן הפסיקו לפעול מהשדה כל חברות התעופה למעט מידל איסט איירליינס וטראנס מדיטרניאן איירווייס, להוציא מספר תקופות בהן נסגר השדה לחלוטין.
חרף העימות, המסוף שופץ ב-1977, אך נפגע קשות במבצע שלום הגליל ב-1982, שבו הופגז השדה על ידי "חזבאללה" במהלך הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות.
מסלולי ההמראה של השדה שופצו ב-1982 וב-1984.
באוגוסט 1982, במהלך מלחמת לבנון הראשונה, כבש צה"ל את אזור שדה התעופה בביירות, והפעיל אותו במשך מספר חודשים תחת השם "בסיס חיל־האוויר חירם".
הבסיס מילא תפקיד משמעותי בהיערכות צה"ל באזור ביירות, וחסך את הצורך בתעבורה יבשתית בציריה הפקוקים של לבנון.
השדה שימש לפינוי נפגעים, להעברת אספקה, להוצאת טיסות סיור וקישור ולהטסת חיילים לחופשה וממנה.
במסגרת היערכות צה"ל מחדש בקו אל-אוואלי בספטמבר 1983, פינה צה"ל את שדה התעופה.
לאחר שהסתיימה מלחמת האזרחים בסוף 1990, התחילו ב-1994 עבודות לשיקום השדה המיושן.
השיקום ארך כ-10 שנים, ובו נבנו עוד שני מסלולי טיסה, מסוף, מבנה כיבוי אש, תחנת כוח, מסוף לתעופה כללית וחניון תת-קרקעי.
כמו כן שוקמו מבנים קיימים רבים כמו מבנה המכ"ם.
ב-1998 הושלם השלב הראשון של המסוף החדש.
הוחלט כבר בשלב מוקדם שהמסלולים המקוריים אינם מספיקים עוד, בייחוד אם יהיה על השדה לאפשר את נחיתתם של מטוסים גדולים כגון האיירבוס A380 שנבנה.
מסלול זה נבנה כשהוא בולט אל תוך הים, על-מנת להעביר את תנועת המטוסים הנוחתים הרחק מהעיר כדי לשפר את הבטיחות ולהפחית את רעש המטוסים.
מסלול המראה חדש גם נבנה במקביל למסלול 03/21 הישן באורך 3,800 מטר (12,467 רגל), מה שהפך אותו למסלול הארוך ביותר בשדה.
מסלול 03/21 הישן נסגר להמראות ונחיתות והפך למסלול הסעה לצורך גישה למסלול 03/21 החדש.
בניגוד למסלולים הישנים, שני המסלולים החדשים נבנו מבטון וכללו מערכת תאורה מתקדמת יותר ומערכות נחיתת מכשירים.
ב-17 ביוני 2005, נפתח מסוף התעופה הקלה.
הוא ממוקם בפינה הצפון-מערבית של השדה והוא אחד ממסופי התעופה הקלה המתקדמים ביותר במזרח התיכון.
ב-13 ביולי 2006, בסביבות השעה 06:00 בבוקר, תקפו מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי את שלושת המסלולים בנמל במסגרת מלחמת לבנון השנייה, שבין מטרותיה היו הרחקת ארגון החזבאללה מהגבול בין ישראל ללבנון והחזרת שני חיילי צה"ל שנחטפו על-ידו יום קודם.
תקיפת הנמל, המהווה תחנת מעבר ושינוע של אמצעי לחימה ותשתיות לארגון החזבאללה, בוצעה כחלק מהמאמץ הכולל למניעת אספקת אמצעי לחימה לחזבאללה, ולסיכול אפשרות העברת החיילים החטופים למדינה אחרת.
מאמץ זה כלל יצירת סגר אווירי וימי על לבנון, וביצוע תקיפות אמנעה אווירית.
התקיפה הסבה נזקים משמעותיים למסלולים ובעקבותיה הכריזה ממשלת לבנון שהנמל סגור עד להודעה חדשה.
זמן קצר אחר-כך, הצליחו להמריא לירדן 5 מטוסים של מידל איסט איירליינס מאחד ממסלולי ההסעה בנמל.
אחר הצהריים שבו מטוסי הקרב של חיל האוויר ותקפו את המסלולים בנמל ופגעו גם במאגר דלק שבו.
לפנות ערב שבו ותקפו מטוסי קרב של החיל מאגר דלק מרכזי בקצה הצפוני נמל.
למחרת, תקפו מסוקי AH-64D אפאצ'י לונגבאו ("שרף") שלושה מאגרי דלק מרכזיים, המשמשים את מטוסי הנוסעים בנמל.
ב-17 באוגוסט 2006 נפתח הנמל מחדש לאחר שישראל הסירה באופן חלקי את הסגר על-מנת לאפשר טיסות בין ביירות לעמאן.
ב-7 בספטמבר 2006 הסירה ישראל את הסגר באופן מלא והנמל החל לחזור לפעילות סדירה.
ב-23 ביוני 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל דווח בעיתון הדיילי טלגרף הבריטי כי החזבאללה מאחסן חימושים רבים בתוך שדה התעופה בהם טילי פלאק, רקטות בורקאן וטילי נ"ט וכמו כן גם טילים בעלי טווח של מאות קילומטרים.
שר התחבורה הלבנוני הכחיש את הדיווח והזמין עיתונאים ודיפלומטים לביקור רשמי בשדה התעופה.
הנמל לא הופצץ במהלך המלחמה, בניגוד לימי מלחמת לבנון השנייה.
בישראל האשימו במהלך המלחמה נגד חזבאללה כי איראן משתמשת בנמל להברחות לחזבאללה - בייחוד כספים - ואיימה על טיסות ששימשו לכך - והובילה את המטוסים לבצע פניות פרסה.
לאחר המלחמה, ב"וול סטריט ג'ורנל" דווח כי עשרות עובדים שנחשדו בקשרים עם חזבאללה פוטרו מתפקידם בנמל התעופה, מבריחים נעצרו - והחוק נאכף .
טיסות מאיראן נאסרו מאז חודש פברואר 2025 - אז תכננה איראן להבריח לחזבאללה מיליוני דולרים במזומן במטוס, והמדינה החלה להשתמש בטכנולוגיות בידוק חדשות - שכוללות בינה מלאכותית.
נמל התעופה הבין-לאומי קילימנג'רו הוא נמל תעופה המשרת את הערים ארושה ומושי שבצפון טנזניה.
נמל התעופה שוכן בין שתי הערים, במרחק של כ-40 ק"מ ממזרח לארושה וכ-30 ק"מ מערבית למושי.
זהו שדה התעופה הבינלאומי המופרט הראשון באפריקה ומופעל על ידי חברת פיתוח שדות תעופה קילימנג'רו (KADCO), הנמצאת בבעלות מלאה של ממשלת טנזניה.
שדה התעופה זכה בפרס השיווק Routes Africa בשנים 2013 ו -2014.
נמל התעופה נחנך בשנת 1971, במטרה להקל על הגישה לכמה מהפארקים הלאומיים החשובים השוכנים באזור, כגון הפארק הלאומי קילימנג'רו (בתחומו נמצא הר הקילימנג'רו), הפארק הלאומי סרנגטי ומכתש נגורונגורו.
טיסות סדירות מתקיימות מנמל תעופה זה לנמלי תעופה אחרים בטנזניה, למדינות נוספות באפריקה ואף ליעדים באירופה.
נמל התעופה אינו משמש כנמל הבית של אף חברת תעופה.
חברות תעופה העיקריות הפועלות משדה התעופה הן KLM, קטר איירווייז, פליי דובאי, טורקיש איירליינס וקניה איירווייס.
בשנת 2004 עברו בנמל התעופה 294,750 נוסעים, לעומת כמיליון נוסעים בנמל התעופה הגדול בטנזניה, ג'וליוס נייררה שבדאר א-סלאם.
נמל התעופה הבין-לאומי של קי וסט הוא נמל תעופה ציבורי המנוהל על ידי מחוז מונרו שבמדינת פלורידה שבארצות הברית.
שדה התעופה ממוקם כ-3 ק"מ ממרכז העיירה קי וסט.
כינויו של נמל התעופה "EYW" מתחיל למעשה מהאות השנייה של שמו (Key West) משום שהאות "K" משמשת קידומת המציינת את כל שדות התעופה שבארצות הברית הנמצאים ביבשת אמריקה.
שטחו של נמל התעופה 1.03 קמ"ר, ובו מסלול אחד סלול אספלט שאורכו 1,463 מטרים ורוחבו 30 מטרים.
בשנת 1928 החלה חברת פאן אמריקן איירליינס להפעיל טיסות סדירות מקי וסט.
שדה מיצ'ם היה המסלול הראשי של קי וסט.
תחילה הוא שימש את הצבא לאחר הפצצת פרל הארבור, ולאחר מכן במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי חיל הים.
לאחר המלחמה הוחזרה השליטה על המסלול לעיר.
בשנת 2006 נחתו בנמל התעופה 94,408 טיסות (ממוצע של 258 טיסות ליום) מהן 51% טיסות נוסעים, 29% טיסות טקסי אווירי (טיסות קצרות), 14% טיסות צבאיות ו-6% טיסות מסחריות (תובלה).
+חברות התעופהיעדיםדלתא איירליינסאטלנטהאמריקן איירליינסדאלאס/פורט וורת'
נמל התעופה הבינלאומי שארם א-שייח' (ערבית مطار شرم الشيخ الدولي) הוא נמל התעופה של העיר שארם א-שייח' בדרום חצי האי סיני.
הנמל ממוקם במקום בו היה בעבר שדה אופיר, שדה תעופה אזרחי באופירה בעת שהייתה בשליטת ישראל.
לאחר יישום הסכם השלום בין ישראל למצרים פונה נמל התעופה הישראלי ונמסר למצרים שמפעילה אותו כשדה תעופה אזרחי.
הנמל מופעל על ידי ממשלת מצרים.
בנמל שני בתי נתיבות והקמתו של טרמינל שלישי נמצאת בתכנון.
הנמל מדורג במקום השלישי במדינה מבחינת היקף תנועת הנוסעים, לאחר נמל התעופה הבינלאומי של קהיר ונמל התעופה הבינלאומי של ע'רדקה.
ב-3 בינואר 2004 התרסקה טיסה 604 של פלאש איירליינס לתוך הים האדום מיד לאחר המראתה מהנמל.
ב-17 באפריל 2022 החלו טיסות ישירות לכיוון העיר שארם א-שייח', מנתב"ג על ידי ארקיע, ישראייר ואל על באמצעות מותג הטיסות הזולות שלה סאן דור.
וגם על ידי החברה המצרית אייר קיירו, זאת בעקבות חימום הסכם השלום בין ישראל למצרים.
זהו היעד השני בטיסות הישירות בין ישראל ומצרים וזמן הטיסה המוערך הוא כשעה.
נמל התעופה הבין-לאומי רוברטס הוא נמל תעופה הממוקם ב"רוברטספילד" (Robertsfield) במרחק של 53 קילומטר ממונרוביה, עיר הבירה של ליבריה.
נמל התעופה נקרא על שמו של נשיא ליבריה הראשון ג'וזף ג'נקינס רוברטס.
בשנת 1942 חתמה ליבריה על חוזה הגנה עם ארצות הברית.
דבר אשר גרם לתנופת בנייה אסטרטגית.
נמל התעופה "רוברטספילד" נבנה עם מסלול המראה ארוכים מספיק כדי שמפציצי B-47 יוכלו לנחות עליהם כדי לתדלק, דבר שהעניק לליבריה במשך שנים רבות את התואר "בעלת מסלול־ההמראה הארוך ביותר באפריקה".
נמל התעופה שימש בעבר כגיבוי למסלול נחיתה במקרה חירום של מעבורות חלל של נאס"א (למקרה שנמל התעופה בגמביה לא זמין).
אפריקה וורלד איירליינס - טסה לאקרה.
Med-View איירליינס - חברת תעופה ניגרית - טסה לאקרה ופריטאון.
KLM - טסה לאסמטרדם ולפריטאון.
אריק אייר - אקרה, לאגוס.
בראסלס איירליינס - חברת תעופה בלגית - טסה לבריסל, ופריטאון.
קניה איירווייז - חברת תעופה קנייתית - טסה לאקרה, ולניירובי.
אייר אייבורי קוסט - חברת הדגל של חוף השנהב - טסה לאביג'אן.
רויאל אייר מרוק - טסה לפריטאון ולקזבלנקה.
נמל התעופה הבינלאומי רודוס דיאגורס הוא נמל תעופה השוכן סמוך לכפר פרדיסי (Παραδείσι), כ-16 ק"מ ממערב לעיר רודוס בצפונו של האי רודוס ביוון.
נמל התעופה נחנך ב-28 ביוני 1977 והחליף את נמל התעופה המיושן השוכן שלושה קילומטרים מדרום לו, כאשר זה הגיע לשיא קיבולתו.
בחודש מאי 2007 נפתח במקום בית נתיבות חדש, לאחר שבית הנתיבות הראשון לא ענה על הצרכים.
הנמל נחשב לרביעי בגודלו ביוון מבחינת היקף תנועת הנוסעים בו.
מהנמל יוצאות טיסות סדירות של חברות התעופה אולימפיק אייר ואגאן איירליינס לנמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס, לנמל התעופה הבינלאומי סלוניקי מקדוניה ולמספר איים יוונים, אך במהלך חודשי הקיץ רוב התנועה האווירית אל הנמל וממנו היא של טיסות שכר.
בנמל מסלול טיסה בודד (07/25) באורך של 3,260 מטר המקביל לחוף הים.
שטח של הנמל 31,000 מ"ר ובו 13 עמדות חניה למטוסים.
נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס הוא נמל תעופה בין-לאומי המשרת את העיר לוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה ואת סביבותיה, המשתרע על שטח של 14 קילומטרים רבועים בדרום-מערב לוס אנג'לס, לחוף האוקיינוס השקט.
זהו נמל התעופה הגדול ביותר והעמוס ביותר במדינת קליפורניה ובכל מערב ארצות הברית.
בשנת 2019 עברו בנמל התעופה 88,068,013 נוסעים, ובשל כך זהו נמל התעופה השלישי בעולם בכמות הנוסעים שעוברת בו מדי שנה, והשני בארצות הברית לאחר נמל התעופה הבין-לאומי של אטלנטה.
LAX מוציא טיסות ל-87 נמלי תעופה מקומיים ברחבי ארצות הברית ול-69 נמלי תעופה בין-לאומיים.
חברת התעופה יונייטד איירליינס מפעילה 210 טיסות מדי יום מנמל התעופה ל-61 יעדים, אמריקן איירליינס המפעילה 126 טיסות מדי יום ל-34 יעדים וסאות'ווסט איירליינס מפעילה 123 טיסות מדי יום.
נכון לינואר 2026, אל על מפעילה כ-6 טיסות שבועיות בין תל אביב ללוס אנג'לס.
ישנם תשעה טרמינלים לנוסעים בנמל התעופה, הבנויים בצורה של U או של פרסה.
בנוסף ישנם עוד 186,000 מטרים מרובעים המיועדים למטען ומנחת מסוקים.
בנוסף להיותו נמל תעופה אזרחי, הוא משמש כבסיס צבאי.
תחנת האוויר של משמר החופים האמריקאי שפועלת בנמל התעופה מפעילה ארבעה מסוקי יורוקופטר HH-65 דולפין למשימות הצלה בלב ים.
נמל התעופה החל להבנות בשנת 1928, לאחר שהמועצה העירונית של לוס אנג'לס הקצתה שטח ליד שכונת וסטצ'סטר דרומית-מערבית למרכז העיר.
עד אז נמל התעופה הראשי היה נמל התעופה גרנד סנטרל שליד העיר גלנדייל.
עוד באותה שנה החלו עבודות לבניית מסלולי המראה/נחיתה ושנה לאחר מכן נבנה ההאנגר הראשון.
הנמל החל לפעול בשנת 1930 ונקרא "שדה מיינס", על שם ויליאם מיינס, סוכן נדל"ן שתיווך בין העירייה לבעלי הקרקעות.
עיריית לוס אנג'לס רכשה אותו בשנת 1937 על מנת שישמש כנמל תעופה עירוני ושמו הוחלף ל"נמל התעופה של לוס אנג'לס".
בשנת 1949 הוחלף שמו לשמו כיום: "נמל התעופה הבין-לאומי לוס אנג'לס".
עם השנים גדל תפקידו של הנמל והוא הפך לנמל התעופה הראשי של כל המטרופולין של לוס אנג'לס.
בשנות החמישים נעשו עבודות להרחבת הכביש מערבה לכיוון הים, אך מערבית לנמל התעופה עבר הכביש הראשי שדרות ספולוודה , ובכך מנע את הארכת מסלולי ההמראה והנחיתה מערבה.
ב-1950 שונה מהלך השדרה כך שיקיף את מסלולי ההמראה והנחיתה, וב-1953 נבנתה מנהרה, כך שמסלולי ההמראה/נחיתה עוברים מעל הכביש, שהוחזר למסלולו הקודם.
זה היה נמל תעופה הראשון שמסלולי ההמראה/נחיתה והגישה עברו כגשר מעל כביש.
מאז נמלי תעופה רבים משתמשים ברעיון.
בשנת 1958 תכנן משרד האדריכלים פריירה ולאקמן מערך מבנים מרכזי גדול בסגנון מודרניסטי "חללי" כך שיתאים ל"עידן הסילון".
מן התכנון, שלא מומש במלואו, הוקם ב-1960 רק המבנה המרכזי הקרוי "בניין הנושא" ("Theme Building"), הבנוי כעצם בלתי מזוהה שנחת על ארבע רגליו.
בראש המבנה נמצאת מסעדה המשקיפה על הפעילות הרוחשת בנמל התעופה.
בשנת 2002 בוצע במקום פיגוע ירי שבו נרצחו שני ישראלים.
מבצע הפיגוע היה פליט מצרי בשם השאם מוחמד הדאית (هشام محمد هدايت).
נמל התעופה הבינלאומי קייפטאון הוא נמל תעופה בינלאומי המשרת את קייפטאון שבדרום אפריקה.
הנמל הוקם בשנת 1954 במרחק של כ-20 קילומטרים מקייפטאון, במקומו של נמל ישן ששירת את העיר.
הנמל הוא השני העמוס ביותר בדרום אפריקה והשלישי ביבשת אפריקה כולה.
מהנמל מופעלות טיסות ישירות לשני המטרופולינים העיקריים הנוספים בדרום אפריקה - דרבן ויוהנסבורג, לצד טיסות למרכזים קטנים יותר במדינה.
כמו כן, פועלים מהנמל מספר קווים בינלאומיים לאפריקה, אסיה, אירופה ואמריקה הדרומית.
בשנת 2007 היה הקו האוויר בין קייפטאון ליוהנסבורג החמישי העמוס בעולם והעמוס ביותר באפריקה, והקו לדרבן היה החמישי העמוס ביותר באפריקה.
הנמל התעופה הבינלאומי בקייפטאון נפתח בשנת 1954, שנה לאחר שנפתח נמל התעופה הבינלאומי או.
טאמבו (אז נמל התעופה הבינלאומי יאן סמאטס).
בתחילה נקרא "נמל התעופה די.אף.
מאלאן", על שמו של ראש ממשלת דרום אפריקה דאז, והציע שני קווי טיסה בינלאומיים - טיסה ישירה לבריטניה וטיסה לבריטניה דרך יוהנסבורג.
עם נפילת שלטון האפרטהייד בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, הבעלות על נמל התעופה עברה מהמדינה לחברת נמלי התעופה דרום אפריקה, ושמו שונה לשם נייטרלי מבחינה פוליטית - נמל התעופה הבינלאומי קייפטאון.
בשנים הראשונות של המאה העשרים ואחת חווה הנמל צמיחה עצומה; מכמות של 6.2 מיליון נוסעים בשנה במהלך 05–2004, עברו בשדה 8.4 מיליון נוסעים בשנים 08–2007. בשנת 2009 ירדה כמות הנוסעים לכדי 7.8 מיליון בשנה.
כהכנות למונדיאל 2010, עבר נמל התעופה הרחבה ושיפוץ רחבי היקף.
מרב תשומת הלב התמקדה בבנייתו של בית נתיבות מרכזי בעלות של כ-1.6 מיליארד ראנד.
בית הנתיבות נועד לחבר בין הטרמינלים הנפרדים לטיסות פנים ולטיסות בינלאומיות, וכן לשמש כאזור צ'ק-אין משותף.
הטרמינל החדש חולק לאגף המראות בקומות העליונות ואגף נחיתות בקומות התחתונות.
מערכת כבישים מוגבהים מאפשרת גישה ברכב הן לקומות ההמראות והן לקומות הנחיתות.
תהליך הצ'ק-אין מתבצע בטרמינל המרכזי, הכולל 120 דלפקי צ'ק-אין ו-20 עמדות שירות אישי.
אחרי הצ'ק-אין עוברים הנוסעים בידוק ביטחוני אחיד, לאחריו עוברים הנוסעים בטיסות בינלאומיות לטרמינל הצפוני ונוסעים בטיסות פנים לטרמינל הדרומי.
בתי הנתיבות כוללים עשרה גשרי עלייה למטוס, המחולקים שווה בשווה בין טיסות הפנים לטיסות הבינלאומיות.
חלק מהקומות התחתונות בבתי הנתיבות משמשות להסעת נוסעים באוטובוס אל וממטוסים החונים בחניות מרוחקות.
ב-26 במאי 1971, שלושה מטוסי הוקר סידלי HS125 של חיל האוויר הדרום אפריקאי, אשר התאמנו בנמל התעופה לקראת מופע אווירי, התנגשו בהר ממערב לנמל התעופה.
אחד-עשר אנשי הצוות בשלושת המטוסים נהרגו בתאונה.
ב-5 ביוני 1983, מטוס ססנה 402B התרסק מעט לאחר המראתו בשל מזג אוויר סוער.
לאחר התאונה התברר כי הטייס זייף חלק ממסמכיו ולא היה מוסמך לטוס בתנאים האלו.
ב-7 בנובמבר 2007, ניתק בעת ההמראה מנועו הימני של מטוס בואינג 737-230. ההמראה נמשכה כרגיל והצוות הצליח להנחית את המטוס על 106 הנוסעים ללא פציעות או נזק.
נמל התעופה הבין-לאומי של מקסיקו סיטי (בספרדית: Aeropuerto Internacional de la Ciudad de México) הוא נמל התעופה הבינלאומי הראשי של מקסיקו, שנמצא בעיר הבירה, מקסיקו סיטי.
הוא נמל התעופה הציבורי הראשון של מקסיקו.
לאורך שנים נקרא נמל התעופה בשם זה, אך בשנת 2006 הוחלט לקרוא לו בשם "נמל התעופה הבינלאומי בניטו חוארס", על שם נשיא מקסיקו לשעבר בניטו חוארס; עם זאת, מפעיל נמל התעופה לא שינה את שמו.
מנמל התעופה יוצאות טיסות ליותר מ-100 יעדים מסביב לעולם.