tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מינויו של מלצר לחברת מגדל, דרשו בארגון העיתונאים שיתפטר מתפקידו כנשיא מועצת העיתונות.
בהצבעה שנערכה הצביעו רוב חברי המועצה בעד הישארותו בתפקיד, ומשכך פרש ארגון העיתונאים מהמועצה.
ב-2023 זכה בתואר אביר איכות השלטון לשנת 2022.
בפברואר 2024 מונה לתפקיד יו"ר הוועדה לציון חסידי אומות העולם ביד ושם.
מלצר הוא בין השופטים המרשיעים פחות, לעומת חבריו למושב.
בתיק הסגרה ביקש מלצר, בדעת מיעוט, שלא להסגיר שתי נשים עקב שיהוי רב בבקשת ההסגרה ומטעמי הגנה מן הצדק.
באחד המקרים צירף את קולו לזה של השופטת דפנה ברק-ארז, בניגוד לעמדתה של השופטת אסתר חיות, שיש לזכות אדם שהורשע בבית המשפט המחוזי על סמך הודאתו במשטרה, בעוד קורבן העבירה הנטענת הכחישה את עצם קרות האירוע, ועדותה נתפסה כמהימנה.
בפסק דינו ציטט את דברי הרמב"ם "ויותר טוב ויותר רצוי לפטור אלף חוטאים, מלהרוג נקי אחד ביום מן הימים".
במקרים נוספים החזיק מלצר בדעת מיעוט שיש לזכות נאשמים מחלק מהאישומים שבהם הורשעו.
מלצר גם נתפס כמקל בענישה.
במקרה אחד הציע להקל בעונש של מורשע בגלל פגיעה בזכויותיו בעת החקירה.
במקרה אחר התנגד להחמרה בענישה של פלסטיני שהורשע בניסיון להברחת מכשירי טלפון לאסירים ביטחוניים, בגלל צירוף נסיבות ובהן הכלל שאין ערכאת הערעור ממצה את הדין עם הנאשם.
במקרה אחר ביקש בדעת מיעוט להקל על נאשם בגלל קבלת אחריות חלקית, מצב בריאותו באותה עת ומכלול הנסיבות.
בדעת מיעוט במשפט שנערך לרוצחו של הרב אלעזר אבוחצירא ביקש לקבוע לרוצח עונש מופחת על פי סעיף 300א לחוק העונשין בשל הפרעה נפשית חמורה בקובעו: "תחולת סעיף 300א (א) לחוק העונשין איננה צריכה להיות מוגבלת רק למקרים ולנסיבות חריגים ביותר, וככל שמתקיימים באדם תנאי הסעיף – הוא יכול לבוא בשעריו."
בפסק דין בערעור פלילי נדרש מלצר לדברי בית המשפט המחוזי, שכתב: "יגענו וניסינו למצוא, ולו קרן אור אחת באפלת חייו של הנאשם.
יגענו – ולא מצאנו", בדברים: "ואמנם, בכל הכבוד - אין בנמצא אדם, באשר הוא אדם, שאין למצוא בו ולו נקודת זכות כלשהי".
במקרה אחר, שבו פנה רוצח לבית המשפט בדרישה שיקבע כי הוא זכאי לשחרור מוקדם, הביע מלצר מחאה על דברי עמיתו להרכב, שהביע למעלה מן הצורך שאט נפש מחומרת העבירה של הרוצח, וכתב: "אני מעדיף שלא להביע עמדה כדי להשאיר שיקול דעת מלא בבוא היום לוועדת השחרורים המיוחדת".
מלצר גם פסק שעל מדינת ישראל להסכים שאסיר ישראלי בתאילנד ירצה את יתרת עונשו בישראל, לאור החשיבות ההומניטרית שבכליאת אסיר בקרבת בני משפחתו ומכריו וחלוף הזמן מאז נאסף החומר המודיעיני המצביע על מסוכנותו
מלצר נשוי למרגלית לבית איינהורן, עורכת דין, ואב לארבעה בנים.
ב-2020, במהלך מגפת הקורונה, פורסם כי מלצר ערך חתונה לבנו בהשתתפות מספר אנשים החורג מהנחיות משרד הבריאות.
הוגשה תלונה נגדו לנציב תלונות הציבור על שופטים, השופט בדימוס אורי שהם, שדחה את התלונה בנימוק שמלצר לא ידע שאלו ההנחיות.
הרב חנן לדרמן (נולד ב-11 ביוני 1969, גבעתיים) הוא רב, קומיקאי ושחקן ישראלי.
השתתף בהפקות בטלוויזיה הישראלית של שנות התשעים: בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" (1992–1993) בתוכנית "זהו זה!" (בפינה של להקת הגדנ"ע) ובתוכנית המערכונים "פלטפוס" (1994–1996).
באותן שנים העלה לדרמן את המופע "חם זה לא" יחד עם שותפו ל"פלטפוס", דני קרפל, ומאוחר יותר דיבב מבחר דמויות בתוכנית הבידור "החרצופים" בשנת 1996.
מעט לאחר סיום התוכנית "פלטפוס", לדרמן הופיע יחד עם שלושה מחבריו לאותה תוכנית - תומר שרון, תומר יוסף ודני קרפל - במופע "פליטי פלטפוס", אשר התבסס על כמה מהדמויות והמערכונים מתוכה.
יחד עם "פליטי פלטפוס" הופיע לדרמן גם בפינה קבועה בעונה האחרונה של התוכנית "זהו זה!" ב-1998. לאחר מכן הנחה לדרמן בטלוויזיה החינוכית את השעשועון לילדים "סיכון מחושב" והיה בין מנחי רצועת הנוער "זאפ לראשון" בערוץ הראשון.
ב-1999 השתתף בהצגה "תסתכלו עליי" על פי ספרו של אלדד כהן, לצד חבריו ל"פלטפוס" עידן אלתרמן וירדן בר-כוכבא.
בסוף שנות התשעים חזר לדרמן בתשובה ועבר ללמוד בישיבת נתיבות עולם בבני ברק.
כיום הוא מתגורר בבני ברק עם משפחתו, ומופיע כקומיקאי וסטנדאפיסט עם חומרים המותאמים לציבור החרדי.
לאחר חזרתו בתשובה הנחה תוכנית אירוח בנושאי יהדות, קבלה ומיסטיקה בשם "בוא נדבר על זה" בערוצי הכבלים והופיע בתוכנית "מוצ"ש בראשון" בערוץ 1. כמו כן הוצע לו להגיש את רצועת הילדים בערוץ התכלת אולם הוא סירב לבסוף בטענה כי לימודים בישיבה והופעה בטלוויזיה לא הולכים יחד.
בסוף שנת 2007 חזר לדרמן לבמה כחלק מצוות בידור בשם "החשש החרד".
בשנת 2011 הופיע במחזמר הדתי "מוטי חלומותי" לצד נתי רביץ וגיל קפטן ובבימויו של קלוד דדיה, ובשנת 2012 נמנה עם מנחי סדרת הטלוויזיה לילדים "צור משלנו" בערוץ הידברות.
בשנת 2014, לאחר שנים ארוכות בהן מיעט להופיע בטלוויזיה, השתתף לדרמן יחד עם תומר שרון בתוכנית "אחרי 20 שנה" בערוץ 20 לציון עשרים שנה לעליית התוכנית "פלטפוס", בה סיפר גם על תהליך חזרתו בתשובה.
בשנת תשע"ט (2019) גילם את נפתלי זוסמן בתוכנית "רצים למשנה- מחנה המשניות האבודות" לצד יצחק לאור ועופר מימראן.
בשנת 2024 הופיע בסדרת הדרמה הקומית "מעמול" של ערוץ מאיר לילדיםהצטלם לשומר הסיפורים ושיחק את פנחס.
לדרמן נשוי ואב לשבעה ילדים.
חנן חֶבר (נולד ב-14 בינואר 1953) הוא מופקד הקתדרה על שם יעקב והילדה בלאושטיין ללשון וספרות עברית וספרות השוואתית באוניברסיטת ייל ופרופסור אמריטוס בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים.
חבר נולד בקריית מוצקין, למד בתיכון בסמ"ת בחיפה וסיים עם תואר של טכנאי אלקטרוניקה.
שירת בצבא בנח"ל בין השנים 1971–1974. ב-1975 החל ללמוד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בחוג לספרות עברית, ושם גם השלים את התואר השני ואת הדוקטורט (בהדרכת דן מירון) בשנת 1984. בשנת 1986 שהה חבר בשנת השתלמות של פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ברקלי.
הוא לימד משנת 1979 ועד שנת 2012 בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית, לבד מהשנים 1989–2000, בהן לימד בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב.
במהלך השנים הוא לימד גם באוניברסיטאות שונות בארצות הברית, ובהן אוניברסיטת נורת'ווסטרן, אוניברסיטת מישיגן באן ארבור ואוניברסיטת קולומביה.
במחקריו עסק במשך שנים רבות בחקר יצירתו ופועלו של המשורר אורי צבי גרינברג, כתב עליו שלושה ספרי מחקר וספר ביוגרפי.
חבר הוא עמית מחקר בכיר במכון ון ליר בירושלים.
בנוסף, הוא עורך סדרת סיפורת בהוצאת הקיבוץ המאוחד וחבר הוועדה האקדמית שמייעצת להוצאת רסלינג.
חבר היה פעיל בתנועת יש גבול, המזוהה עם השמאל, וב-1987 ייסד יחד עם עדי אופיר את השנה ה-21 – תנועת מחאה נגד הכיבוש שקראה לסרב לשרת בשטחים ולחרם על מוצרים המיוצרים בהתנחלויות.
הוא חתם על מספר עצומות של אקדמאים מהשמאל, בין השאר חתם על עצומת תמיכה בסרבנות לשרת בשטחים ועל עצומה הקוראת להחרמת מכללת אריאל.
הוא מתגורר עם זוגתו אורלי לובין, מרצה לספרות באוניברסיטת תל אביב, בתו של הכלכלן חיים לובין.
צמיחת השיר הפוליטי בשירה העברית בארץ-ישראל, (ירושלים: דיסרטציה בהדרכת פרופ' דן מירון, האוניברסיטה העברית, יוני 1984).
אורי צבי גרינברג במלאת לו שמונים (קטלוג התערוכה: ירושלים: בית הספרים הלאומי, 1977).
פריחת הדומיה, עיונים בשירת אברהם בן-יצחק (ספרי סימן קריאה הוצאת הקיבוץ המאוחד: תל אביב, 1993).
פייטנים ובריונים, צמיחת השיר הפוליטי העברי בארץ-ישראל (ירושלים: מוסד ביאליק, 1994).
(עיבוד נרחב של עבודת הדוקטור).
בשבי האוטופיה, מסה על שירה ומשיחיות בשירה העברית בארץ-ישראל בין שתי מלחמות העולם (קריית שדה בוקר: המרכז למורשת בן-גוריון, אוניברסיטת הנגב, 1995).
ספרות שנכתבת מכאן, קיצור הספרות הישראלית (תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 1999).
פתאום מראה המלחמה: לאומיות ואלימות בשירה העברית בשנות הארבעים (תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001).
מולדת המוות יפה: אסתטיקה ופוליטיקה בשירת אורי צבי גרינברג (תל אביב: הוצאת עם-עובד, ספרית אופקים, 2004).
בעיר ההרגה: ביקור מאוחר, במלאת מאה שנה לפואמה של ביאליק (בשיתוף עם מיכאל גלוזמן ודן מירון) (תל אביב: סדרת חיי מדף, פטיש, הוצאת רסלינג, 2005).
קורא שירה, רשימות, מסות ומחקרים על שירה עברית (תל אביב: הוצאת קשב, 2005).
אל החוף המקווה, הים בתרבות העברית המודרנית (ירושלים: הוצאת מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007).
הסיפור והלאום, קריאות ביקורתיות בקאנון הסיפורת העברית (תל אביב: הוצאת רסלינג, תל אביב, 2007).
מראשית: שלוש מסות על שירה עברית ילידית (תל אביב: קשב לשירה, 2008).
לרשת את הארץ, לכבוש את המרחב: על ראשית השירה העברית בארץ ישראל, מוסד ביאליק, 2015.
אנחנו שברי חרוזים, הוצאת מאגנס, 2017.
חסידות, השכלה, ציונות : פרקים בפוליטיקה ספרותית (רמת גן : הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשפ"א).
ספרות של שבט או ספרות של עם?
כמו כן ערך מספר ספרים, בהם:
אל תגידו בגת - הנכבה הפלסטינית בשירה העברית 1948–1958, אסופת שירים בעריכת חנן חבר (פרדס הוצאה לאור, 2010).
(עם משה רון) ואין תכלה לקרבות ולהרג: שירה פוליטית במלחמת לבנון (תל אביב: ספרי סימן קריאה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1983).
ספרות ישראלית (מחקרי מכון פורטר, המכון הישראלי לפואטיקה ולסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, יולי 1996).
רגע של הולדת: מחקרים בספרות עברית ובספרות יידיש לכבוד דן מירון (ירושלים: מוסד ביאליק, 2007).
רב חנן מאישקיא (מאישקא) היה ראש ישיבת פומבדיתא בדור השלישי של הסבוראים במאה השישית.
בשנת ד'שמ"ט (589) הקים מחדש את הישיבה בפומבדיתא לאחר שהישיבה הייתה סגורה.
יש הסבורים שפעולה זו נחשבת לתחילתה של תקופת הגאונים, ולדעה זו רב חנן הוא ראשון הגאונים.
רבותיו היו חכמי הדור השני והשלישי של הסבוראים.
מעבר החכמים מהעיר פירוז-שבור וחידוש הישיבה בפומבדיתא
בסוף תקופת האמוראים ובתקופת הסבוראים סבלו יהודי בבל מרדיפות שונות כנגדם.
הייתה זו תקופה של חוסר יציבות - כנופיות שונות, שפעלו בעיקר ממניעים אידאולוגיים, ערכו מעת לעת פרעות ביהודים, לעיתים בתמיכת ראשי השלטון הסאסאני.
הפרעות שיבשו את סדרי חייהם של היהודים, והביאו אף לסגירתה של ישיבת סורא, הישיבה החשובה שבה נערך התלמוד הבבלי.
העיר פומבדיתא, שבה היה הריכוז הגדול של יהודים בבבל, הצליחה במשך זמן לעמוד בפני הרדיפות, והן לא הצליחו לשבש את אורח החיים של הקהילה היהודית.
אולם, עם התגברות הרדיפות והתפשטותן נמנע המשך הלימוד גם בישיבת פומבדיתא, וראש הישיבה לא יכול היה להעביר שיעורים בפני תלמידיו.
חכמי העיר, בראשות רב רבאי מרוב, עקרו משם עם הישיבה והעבירו אותה לעיר פירוז שבור, באזור העיר נהרדעא.
הישיבה בפירוז שבור הייתה לישיבה המרכזית בבבל במשך כחמישים שנה, גם כאשר חלה הקלת-מה במצבם של היהודים ובביטחונם.
פתיחתה מחדש של הישיבה בפומבדיתא
בשנת ד'שמ"ט (589) עבר רב חנן מאישקיא, בראש סיעת חכמים מראשי ישיבת פירוז שבור, לעיר פומבדיתא.
רב חנן והחכמים שעימו חידשו את פעולתה של ישיבת פומבדיתא, הישיבה שנוסדה בתקופת האמוראים על ידי רב יהודה, לאחר עשרות שנים שבהן הייתה הישיבה סגורה.
יש הרואים במעבר זה את סופה של תקופת הסבוראים ותחילת תקופת הגאונים .
ישיבת פירוז שבור המשיכה להתקיים כשני דורות לאחר מכן, במקביל לשתי הישיבות ההיסטוריות שנפתחו מחדש - ישיבת סורא וישיבת פומבדיתא.
לדברי בעל "סדר הדורות", כיהן רב חנן כראש ישיבת פומבדיתא במשך 24 שנה, עד לשנת ד'שע"ג (613).
במקורות מאוחרים מוזכר שכיהן בתפקיד זה שנתיים או 11 שנה.
רבותיו של רב חנן היו חכמי הסבוראים, ובהם תלמידי רב סימונא, רב אחאי ורב עינא.
על פי "סדר הדורות", תלמידו של רב חנן מאישקיא היה רב יצחק מפירוז שבור, שהיה ראש ישיבת פירוז שבור כאשר בא עלי בן אבי טאלב בראש הצבא המוסלמי וכבש את בבל מידי הסאסאנים.
אחריו היה רב מרי בן רב דימי סורגו ראש ישיבה פומבדיתא.
ואלו הגאונים (=ראשי הישיבות) שהיו בישיבתינו, בפומבדיתא, לאחר הדברים הללו, בסוף מלכות פרסיים.
בשנת תת"ק (900 למניין השטרות, היא שנת ד'שמ"ט - 589) מלך מר חנן מאשקייא.
לדברי הראב"ד, בספרו ספר הקבלה, שבו הוא מפרט את השתלשלות קבלת התורה מדור לדור, היה רב חנן מאישקיא ראש הדור השלישי של הסבוראים, ותקופת הגאונים לשיטתו התחילה רק מאה שנים מאוחר יותר, בשנת ד'תמ"ט (689):
תלמידי רב סימונא ורב עינא, ולא הוזכרו בשנותיהם, כי הישיבות בטלו כמו חמישים שנה אחר מות רב סימונא, עד שנת ד' אלפים שמ"ט, מפני שנאת מלכי פרס ושמדותיהם.
הדור השלישי - רב חנן מאישקיא, קיבל מתלמידי רב סימונא.
ואחריו רב מרי, ואחריו רב חנינא, ואחריו רב חיננא - כל אלה דור אחד הם.
ורב חנן מאישקיא בשנת ד' אלפים שמ"ט היה לראש, ואחריו ארבעה ראשי ישיבות, ולא הוזכרו מספר שנותיהם.
יש הרואים ברב חנן מאישקיא ובחזרת הישיבה לפומבדיתא את ראשיתה של תקופת הגאונים, שנמשכה כ-450 שנה, עד לפטירתו של רב האי גאון בשנת ד'תשצ"ח (1038).
הם מתבססים על דברי רב שרירא גאון באיגרתו, שפותח את רשימת ראשי הישיבות במילים (בתרגום מארמית; ראו למעלה) "ואלו הגאונים שהיו בישיבתינו".
כיום, רבים סבורים שתקופת הגאונים התחילה מאוחר יותר, כמאה שנים לאחר מכן.
דעה זו מתבססת על דבריו של רבי אברהם אבן דאוד (ראב"ד), שבספרו "ספר הקבלה" מונה חמישה דורות של סבוראים ומציין את סיומה של התקופה בשנת ד'תמ"ט (689), עם פטירתו של רב ששנא, ראש ישיבת סורא.
בתשובה ששלח רב שרירא גאון כינה את רב רבא גאון (שפעל סביב שנת ד'תי"א-651) וסיעתו "רבנן סבוראי".
בין כך ובין כך, באיגרת רב שרירא גאון משמעותו של התואר "גאון" היא ראש ישיבה (כך היו ראשי הישיבות נקראים בתקופת הגאונים), ורב שרירא משתמש בתואר זה בעיקר ביחס לראשי הישיבות בתקופת הגאונים, אך גם לראשי ישיבות בתקופת האמוראים והסבוראים.
אמנם, יש מי שמחשיב את החכמים עד לרב ששנא גם כסבוראים וגם כגאונים.
חנן הברון (1 במרץ 1931 – 19 בפברואר 2000) היה אדריכל ישראלי וחבר מייסד בקיבוץ רעים.
הברון נולד בשם האנס איזק לאדגר-יעקב ולאנה היילברונר בשטוטגרט שבגרמניה ועלה בגיל שנתיים עם הוריו לארץ ישראל.
המשפחה התיישבה בירושלים, שם עבד אביו כמנהל בבית החולים אלי"ן לילדים נכים.
למד בבית הספר היסודי דוד ילין בירושלים ובבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה בבית הכרם.
בשנות נעוריו היה חבר בארגון ההגנה ולאחר מכן התגייס לפלמ"ח.
בשנת 1949 הצטרף לגרעין שהקים את קיבוץ רעים שבנגב המערבי.
במהלך שנות חברותו בקיבוץ, שימש הברון כמזכיר הקיבוץ וכחבר בוועדת התכנון.
למד אדריכלות ב בחיפה והחל לעבוד במקצועו ב-1952. סיים את לימודיו ב-1954 ויחד עם האדריכלית הצעירה זיוה ארמוני הגישו ב-1955 הצעה לתחרות לתכנון בניין הספרייה הלאומית בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם, שזכתה במקום הראשון.
היה מראשוני האדריכלים במחלקה לתכנון של הקיבוץ המאוחד לצידו של האדריכל שמואל ביקלס, ובמסגרתה תכנן קיבוצים שלמים, מבני ציבור, מבני מגורים ומבני תעשייה לתנועה הקיבוצית.
כן היה חבר בצוותי תכנון גם במספר מבנים מחוץ לקיבוצים, בהם כמה שזכו לפרסום.
לאחר איחוד מחלקות התכנון של התנועה הקיבוצית, פעל שנים רבות לצד האדריכלים פרדי כהנא, ויטוריו קורינלדי, ארנונה אקסלרוד ורחל ניסים.
את ייחודו של הברון כאדריכל תיאר קורינלדי: "חנן היה אדם מצד אחד מאד מינימליסט, כמעט סגפן בתכנון שלו.
מצד שני היה לו חן ורכות כך שהבניינים שלו ככל שיהיו פשוטים וצנועים, היה בהם סוג של דגש מאד אישי".
האדריכל פרדי כהנא מציין כי "בית יגאל אלון בגינוסר הוא הבניין החשוב שלו: שקלול של פונקציה, רעיון וצורה, ביטוי הולם לאיש שעל שמו המפעל הוקם, ממשק עם ים הכנרת, שילוב סגנונות מקומיים וגם מונומנטליות שבמקרה זה במקום; בנוסף, חללים פנימיים מעניינים המתאימים לתצוגות השונות".
אחיו אברהם הברון הוא חוקר ומומחה להדברה ביולוגית.
העיתונאי אביב הברון הוא אחיינו.
נפטר בישראל בגיל 69, והובא למנוחות ברעים.
הותיר אחריו את רעייתו, אילנה, שלושה ילדים וחמש נכדות.
בניין הספרייה הלאומית בגבעת רם, ירושלים - הוקם על פי תוכנית שזכתה בתחרות, עם זיוה ארמוני.
בית עליית הנוער, אלונים, עם זיוה ארמוני.
בית הקיבוץ המאוחד ברחוב סוטין 27 בתל אביב (עם זיוה ארמוני).
ב-2008 אישרה עיריית תל אביב את הריסתו והקמת מגדל מגורים במקומו.
בניין הל"ה לזכר מחלקת הל"ה - קיבוץ נתיב הל"ה.
בניין יד טבנקין בסמינר אפעל.
בית יגאל אלון, קיבוץ גינוסר, (1987).
חדר אוכל ומבני מגורים, קיבוץ מרום גולן (בשיתוף מיכאל קראוס).
אולם מופעים, קיבוץ דורות, (1978).
אתר ההנצחה לחללי הנח"ל וחיל החינוך, בשיתוף עם האדריכל מיכאל קראוס.
בקו נקי, קובץ מאמרים לזכר חנן הברון, הוצאת מערכת, קיבוץ דליה, 2003.
פרדי כהנא: לא עיר לא כפר - האדריכלות של הקיבוץ 1990-1910, הוצאת יד טבנקין והמועצה לשימור אתרים, 2011.
התנא חנן בן אבישלום היה מדייני הגזרות שבירושלים, יחד עם אדמון וחנן המצרי, בסוף ימי בית המקדש השני, סמוך לסוף תקופת הזוגות ותחילת תקופת התנאים.
שתי מחלוקות שלו עם חכמים אחרים נזכרו במשנה.
רבן יוחנן בן זכאי סבר כדעתו של חנן, וניסח על פי דבריו את הביטוי "הניח מעותיו על קרן הצבי".
כך נאמר במשנה במסכת כתובות:
בירושלים שלפני חורבן בית שני היו מצויים בתי מדרשות רבים, ובין הדיינים הרבים שבירושלים מיוחדים היו דייני הגזירות, שנקראו גם "דייני גזילות", ובתפקידם היה קביעת קנסות ותקנות על מקרי גזל, סמכות שלא ניתנה לשאר הדיינים.
לפי ההסבר בתלמוד המשנה מנתה רק את אדמון וחנן כיוון שהם היו החשובים שבדייני הגזירות.
הרב זאב יעבץ ("תולדות ישראל") כתב שאי אפשר להקדים את זמנם של דייני הגזירות יותר מזמנו של רבן גמליאל הזקן, הדור הראשון לתנאים וסמוך לחורבן.
בתלמוד מוזכרת דעתו של רבי נתן שגם נחום המדי היה מדייני הגזירות, ומכך משתמע שנחום חי בזמנם של חנן בן אבישלום ואדמון, ובמקום אחר מסופר שנחום המדי חי בזמן חורבן בית שני.
לכן, אפוא, אי אפשר להקדים יותר את זמנם של דייני הגזירות.
במשנה במסכת כתובות, מובאות שתי מחלוקות בין חנן לבין "בני כהנים גדולים" בדיני חיוב הבעל במזונות אשתו.
בשתיהן הצטרף רבן יוחנן בן זכאי לדעתו של חנן, לעומת רבי דוסא בן הרכינס שסבר כדעתם של בני כהנים גדולים.
האמוראים פסקו הלכה כחנן בן אבישלום, כך אמר בתלמוד רבי זירא בשם רבה בר ירמיה.
בעקבותיהם, פסקו גם הרמב"ם והשולחן ערוך כחנן .
חנן בישא (=הרע) היה כינויו של עבריין יהודי בבלי שהתפרסם במעשי הנזק שעשה.
חי בבבל בתקופת הדור השני של האמוראים.
פעמים אחדות עמד לדין לפני רב הונא, ראש ישיבת סורא, על מעשיו.
בתלמוד הבבלי נאמר שהיה קשה עד בלתי אפשרי להוציא ממנו ממון ותשלומים על נזקיו.
מפורסם במיוחד המעשה הבא, המובא פעמיים בתלמוד הבבלי בו חנן בישא תקע לאדם אחד באוזנו (היכה אותו על האוזן, או שצעק לתוכה).
אמר לו רב הונא לתת לאותו אדם חצי זוז, אך לחנן היה זוז מעוך (פחות בערכו).
חנן ביקש לתת לאותו אדם את הזוז ולקבל עודף של חצי זוז, אך לא היה לאותו אדם עודף.
משכך, חנן תקע שוב באוזנו (בכך התחייב בחצי זוז נוסף), ונתן את המטבע לנפגע בעבור שני המקרים.
מסופר עליו שפעם אחת גנב גלימה ומכר אותה.
בהקשר זה העיד עליו התלמוד שלא היה מפורסם במעשי גנבה ושוד, אלא במעשים רעים אחרים, כנזקים וחבלות.
חנן סביון (נולד ב-21 במרץ 1976) הוא שחקן, תסריטאי, מחזאי, במאי, קומיקאי ומנחה טלוויזיה ישראלי.
אביו עיברת את שם משפחתם מסוויסה - לסביון.
בנעוריו למד בתיכון ע"ש זיו ומרקס בעיר מגוריו.
בצה"ל שירת בגולני ובמודיעין, ולאחר שהשתחרר למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
משנת 2001 עוד במהלך לימודי המשחק החל להופיע בפינה קומית בתוכניתו של יעקב מנדל, "הלילה יענקל'ה לאן?", תוכנית ששודרה בערוץ 33. בנוסף הופיע גם בסדרה "שמש" בתפקיד אורח בשני הפרקים האחרונים של העונה הרביעית.
בשנת 2001 שיחק במחזמר לילדים ולכל המשפחה "שלגיה" בתפקיד אחד משבעת הגמדים.
בשנת 2002 ועד 2007 היה אחד הכותבים בתוכנית הבידור "קומי קומי", והופיע בה כמתחן בעונה השלישית והאחרונה.
בשנת 2002 שיחק בתפקיד משני בסרט הקולנוע "יוסי וג'אגר".
באותה השנה גם שיחק בסדרה "כנפיים" ששודרה בערוץ 1. משנת 2003 החל להנחות יחד עם חברו ללימודי המשחק גיא עמיר את תוכנית הטלוויזיה "זאפ לראשון" ששודרה בערוץ 1.
בשנת 2004 החל להופיע בסדרת הטלוויזיה "ראש גדול" בתור מירון מירונובסקי, בעל קפיטריה בבית ספר "אביבים", שנוהג לצחוק עם התלמידים ולתת להם עצות.
כמו כן יצר וכתב את הסדרה "בלאגן" יחד עם גיא עמיר, הסדרה שודרה עד 2007 עם 120 פרקים.
בשנת 2005 השתתף בסרטי הקולנוע "איזה מקום נפלא" ו"עד מדינה".
בנוסף, השתתף בסדרת הטלוויזיה, "לילה אפל".
בשנת 2006 באותה שנה, השתתף בווידאו קליפ המצליח ל"שירת הסטיקר" של להקת הדג נחש יחד עם גיא עמיר.
בשנת 2007 יצר את סדרת הטלוויזיה הקומית "בילי", באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "אולי הפעם", ששודרה בערוץ Yes stars ישראלי.
כמו כן יצר יחד עם גיא עמיר את סדרת הדרמה "בובות" ששודרה ב־HOT3.
ב-2008 הנחה ושיחק בתוכנית הטלוויזיה הקומית "שוונג", ששודרה בערוץ 23. באותה שנה גילם בסדרה "רמזור" את דודי קשק.
בשנת 2010 יצר יחד עם גיא עמיר את סדרת הדרמה "עספור" ששודרה בערוץ HOT3, בה הוא גם משחק בתפקיד ראשי את דמותו של "ניוטון", הצלחת הסדרה הביאה ליצירת עונה נוספת.
באותה שנה יצר יחד עם גיא עמיר את תוכנית הקומדייה "מה בכריש?" המשודרת בערוץ הילדים בה הוא גם משחק בתור "נצח".
בחנוכה 2011 השתתף סביון יחד עם גיא עמיר ב-i פסטיגל Game On בתפקיד ה"צרובים", יחד ביצעו שיר בשם "כל המדינה שכונה".
בשנת 2013 יצר יחד עם גיא עמיר את סדרת הדרמה "פצועים בראש".
בשנת 2016 עלתה לשידור עונה נוספת של הסדרה.
בשנת 2016 חזרו סביון ועמיר לבמת התיאטרון.
בחודש ספטמבר 2017 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "מכתוב", שסביון וגיא עמיר הם יוצריו ושחקניו הראשיים.
נוסף על הסרט, באותה שנה יצר יחד עם גיא עמיר סדרה קומית בשם "שאטו עין כרם", המספרת על מלון בוטיק בירושלים.
באותה שנה חזר לשחק בעונה השישית של סדרת הטלוויזיה "ראש גדול", בתור מירון מירונובסקי.
באוגוסט 2018 החל לשחק בסדרה "אילת" את בז'רנו, קב"ט המלון.
ב-2021 השתתף סביון בסדרת הדרמה "בעלת החלומות" בתור אבי בעל חושה מסיני.
בשנת 2022 עלתה ההצגה "משוגע עליה" בתיאטרון הבימה, אותה כתב סביון יחד עם גיא עמיר.
סביון ועמיר מגלמים דמויות ראשיות בהצגה.
בשנת 2023 שיחק בסדרה "4:20" בתפקיד לילי נקש, איש עולם תחתון שמנהל ארגון פשע בנתניה.
באותה שנה שיחק סביון בסדרת הילדים "שלי הכובשת" המשודרת בכאן חינוכית, בתפקיד משה רומנו, והחל לשחק בתפקיד הראשי בסדרה "יניב" המשודרת ברשת 13, בתפקיד יניב.
בשנת 2024 החל לככב בסדרה הקומית "באש ובמים", אותה גם יצר וכתב עם גיא עמיר עבור נטפליקס.
ביוני 2024, יצא לאקרנים הסרט "מזל חתולה", שיצר סביון יחד עם גיא עמיר.
השניים גם מככבים בסרט בתפקיד הראשי לצד אנסמבל שחקנים.
ב-2025 שיחק בסדרה "שלומי 6", בתפקיד יהודה ניסן.
ב 2025, יצא לאקרנים הסרט "באש ובמים".
סביון נשוי לתסריטאית ליאת סביון, ולזוג שני ילדים.
לסביון ולגיא עמיר היה בר בגבעתיים בשם "הפרגולה".
סביון ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים, נתון שהוזכר רבות בסדרות "עספור" ו"באש ובמים".
חנן לסקין (נולד בשנת 1935) הוא חתן פרס א.מ.ת לשנת 2011 ומייסד מחלקת הצילום בבצלאל.
פרופסור חנן לסקין נולד בתל אביב ולאחר שירותו הצבאי עבר לאוסטרליה, שבה שהה עשר שנים למטרות עבודה ולימודים.
לאחר סיום לימודי צילום ואמנות באוניברסיטת RMIT במלבורן (המכון הטכנולוגי המלכותי) התחיל את עבודתו בסטודיו לצילום פרסומת ובמקביל התמקד בהצגת עבודותיו בכתבי עת ובמקומות ציבור ובגלריות מקומיות.
בעת ביקור בלונדון הוצע לו על ידי ארגון ויצו לעמוד בראש המחלקה לצילום בתיכון ויצו בחיפה וכך החלה דרכו בתחום הוראת הצילום.
במרוצת השנים קידם את הוראת הצילום במוסדות שונים, בין היתר בוויצו חיפה (תיכון ומכללה), המדרשה למורים לאמנות, מכללת הדסה בירושלים, בצלאל ומכללת שנקר.
הוא יזם והכין תוכניות לימוד בצילום לרמת בגרות בתיכון, ללימודי טכנאי והנדסאי צילום, ולתואר ראשון ושני בצילום.
בתחילת שנות השמונים הקים את המחלקה לצילום בבצלאל, הראשונה שזכתה להכרה אקדמית על ידי המועצה להשכלה גבוהה, ועל פי הנחייתו הוכנסו לסילבוס גם לימודי מחשב ווידאו.
כמו כן הוא הראשון בתחום הצילום, שהוענקה לו דרגת פרופסור חבר ובהמשך פרופסור מן המניין על סמך עבודתו ופעילותו בצילום ובאקדמיה.
בהמשך דרכו כיהן כדיקאן הפקולטה לעיצוב במכללת שנקר, וכנשיא המרכז האקדמי ויצו חיפה, שירת במועצה לתרבות ואמנות, במוזיאונים, חבר בשתי ועדות להענקת פרס ישראל באמנות ועיצוב ובמשך שנים פרופסור אורח באוניברסיטת ברייטון באנגליה.
במשך השנים הוא זכה בפרסים רבים ומלגות על סמך עבודותיו הרבות.
אחיו, סגן בני לסקין נפל בתעלת סואץ במלחמת ההתשה.
חנן המצרי היה שמם של שני תנאים.
חנן המצרי הראשון כיהן בתפקיד דיין בבית הדין בירושלים בתקופת בית המקדש, הוא התמחה בעיקר בדיני גזירות על הגזלות () יחד עם אדמון בן גדאי וחנן בן אבישלום, כשחשיבותו נתונה בין שניהם.
תנא נוסף הנושא שם זה היה מהמאה ה-2 בן הדור השלישי לתנאים שהתגורר תחילה באלכסנדריה ומאוחר יותר עבר ליהודה והיה פעיל בקרב חכמי יבנה.
היה תלמידו של רבי עקיבא ומצוטט כ'דנין לפני חכמים', לצד בן עזאי, בן זומא וחנניה בן חכינאי ().
רק הלכה אחת מוזכרת בשמו, המובאת מספר פעמים בתלמוד בבלי ונוגעת לעבודת המקדש ביום כיפור, היא אומרת כי כלומר אין דין דחייה בשעירי יום כיפור, וגם כשמת השעיר המשתלח קונים אחר בשוק, ועדין אפשר להשתמש בדם השעיר השני.
הוא היה פעיל כמה דורות לאחר חנן המצרי הראשון.
חנן בר סלע (נולד ב-1964) הוא מוזיקאי ישראלי, קלרניתן וסקסופוניסט המתרכז בתחום מוזיקת הנשמה היהודית.
בעבר היה המנהל האמנותי של פסטיבל הכליזמרים בצפת.
בר סלע נולד בישראל בשנת 1964. החל ללמוד נגינה בגיל עשר.
בנעוריו ניגן בתזמורת הנוער של עיריית נתניה.
עם סיום לימודיו התיכוניים עבר ללמוד בישיבה הגבוהה בבית אל ובישיבת ההסדר בחיספין שברמת הגולן.
שירת בצה"ל במסגרת ההסדר כלוחם בחטיבת גבעתי.
לאחר שירותו הצבאי למד במדרשה הממלכתית למוזיקה בתל אביב בהתמחות בניצוח על תזמורות ומקהלות.
בתחילת דרכו המקצועית שימש כמנצח תזמורות כלי נשיפה וכמנצח חבורות זמר ומקהלות ילדים ביישובים שונים ברחבי הארץ.
בהופעותיו משלב חנן בר סלע, ביחד עם מוזיקת נשמה יהודית ממזרח אירופה, גם פיוטים ותפילות, מוזיקה צוענית וג'אז.
בר סלע השתתף באופן קבוע בפסטיבל הכליזמרים בצפת והחל משנת 1996 הוא משמש כמנהל האמנותי של הפסטיבל.
בשנת 2004 יזם בר סלע מיזם אמנותי הנקרא "כיתות האמן הבינלאומיות - קלרינט וכליזמר בגליל" ומסר את ניהולו האמנותי לאמן הקלרניט הבינלאומי גיורא פיידמן.
מיזם נוסף של בר סלע הוא מופע הנקרא "תיאטרון הגולם", על השפעתו הנמשכת במרוצת הדורות של הגולם מפראג.
ואף הפיק בפראג מחזמר בשם "הגולם".
חנן בר סלע השתתף עם המוזיקאי שלמה גרוניך במופע שהדגש בו היה על מוזיקת נשמה יהודית, וכן הופיע יחד עם ג'ימי לויד, זמר ג'אז מולאטי יליד טרינידד החי ומופיע בישראל.
לצד הופעותיו בארץ מופיע חנן בר סלע כסולן ראשי בקונצרטים למוזיקת נשמה יהודית ברחבי העולם.
בר סלע היה דובר עמותת עצת נפש העוסקת בטיפולי המרה.
כמו כן אירח למעצר בית את מי שהיה יו"ר הארגון ומטפל מטעמו, ראובן ישראל וולצ'ר, במהלך משפט שהתנהל נגדו על מעשים מגונים בשני אנשים, ושהורשע בסופו.
אוסף משירי הרב שלמה קרליבך.
בר סלע מנהל אורח חיים דתי.
חנן ממן (נולד ב-28 באוגוסט 1989) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר וכיום המנהל המקצועי של מחלקת הנוער של הפועל עירוני עפולה.
ממן החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של הפועל חיפה ובעונת 2008/2009 החל להשתלב בקבוצה הבוגרת של המועדון, בשעה שהקבוצה הייתה בליגה הלאומית.
בתום העונה עלה עמה לליגת העל.
בעונתו הראשונה בליגת העל שולב ממן בעיקר כשחקן מחליף, אך החל מעונת 2010/2011 הפך לשחק הרכב קבוע בקבוצה.
ב-6 בנובמבר 2010 כבש את שערו הראשון בליגת העל, במשחק מול מכבי פתח תקווה.
בסך הכל שיחק בהפועל חיפה 77 משחקים בליגת העל, בהם כבש תשעה שערים.
ב-12 באוגוסט 2012 חתם בקבוצת הפועל תל אביב על חוזה לעונה אחת.
ב-18 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק מול בני יהודה במסגרת גביע הטוטו.
את שעריו הראשונים במדי הפועל תל אביב כבש ב-30 באוגוסט 2012, צמד מול F91 דודלאנג' במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
שלושה ימים מאוחר יותר כבש את שער הליגה הראשון שלו במדי הקבוצה, במשחק מול קבוצתו לשעבר, הפועל חיפה.
בהמשך עונת 2012/2013 הוסיף עוד שני שערים בליגה ושני שערים בשלב הבתים של הליגה האירופית, והיה מלך הבישולים של הקבוצה בליגה עם שבעה בישולים.
ב-14 ביוני 2013 חתם על חוזה לשנתיים בקבוצת ואסלנד-בוורן מליגת העל הבלגית.
לאחר עונה אחת בה ערך 12 הופעות בליגה שוחרר ממן מהמועדון.
ב-25 ביוני 2014 חתם על חוזה לעונה אחת בבית"ר ירושלים, עם אופציה לעונה נוספת.
ב-27 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי בית"ר ירושלים, כשעלה כמחליף בתיקו 0-0 מול מכבי פתח תקווה במסגרת שלב הבתים של גביע הטוטו.
ב-19 באוקטובר 2014 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 מול מ.ס.
אשדוד במסגרת המחזור הרביעי של ליגת העל.
בסך הכול כבש בעונה זו חמישה שערי ליגה, ובסופה סיים את דרכו במועדון.
ב-19 ביולי 2015 חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת נעוריו, הפועל חיפה, וחזר לקדנציה שנייה במועדון.
ב-5 בינואר 2017 כבש ארבעה שערים תוך 11 דקות בסיבוב ח' של גביע המדינה מול מ.ס.
בתחילת עונת 2017/2018 כבש ארבעה שערים והוסיף חמישה בישולים, והוביל את הפועל חיפה לצמרת הטבלה, וב-25 בינואר 2018 חתם באלופת המדינה, הפועל באר שבע.
יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–3 על הפועל רעננה.
ב-12 בפברואר 2018 כבש את שערו הראשון במדי הפועל באר שבע, בניצחון 0–2 על מועדון ספורט אשדוד.
בסך הכול כבש שמונה שערים ב-14 הופעות במדי הפועל באר שבע עד תום העונה, סייע לקבוצה לזכות באליפות שלישית ברציפות ונבחר לכדורגלן העונה בישראל.
ב-6 בפברואר 2020 חזר לבית"ר ירושלים וחתם לעונה וחצי.
ב-6 באוקטובר 2020 שוחרר מהקבוצה.
ב-4 בנובמבר 2020 חזר להפועל חיפה וחתם לשנתיים.
במאי 2023 הודיע על פרישה בסיום העונה.
לזכותו של ממן 15 הופעות ושער אחד במדי נבחרת הנוער של ישראל.
ב-24 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל הבוגרת, כשנכנס כמחליף במשחק ידידות מול .
ב-22 בינואר 2024 מונה לעוזר מאמן בהפועל חדרה.
ב-11 ביוני 2025 מונה למנהל מקצועי בהפועל עירוני עפולה.
ממן נולד בחיפה כצעיר מבין ארבעה ילדים לכדורגלן העבר ברוך ממן, יליד הארץ ממוצא תוניסאי, ולדליה לבית בן שבת, ילידת הארץ ממוצא מרוקאי.
ביוני 2017 התחתן עם בר בורן, ולזוג שני ילדים.
ממן לומד ב לתואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט.
חנן עזרן (5 ביוני 1950 - 25 במאי 2013) היה עיתונאי ישראלי; כתב, מגיש ותחקירן בטלוויזיה הישראלית.
בנעוריו היה כתב נוער בשבועון "מעריב לנוער".
בשרותו הצבאי היה קצין תותחנים ובשירות המילואים, הגיע לדרגת רב-סרן.
בשנת 1976 סיים תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בספרות עברית קולנוע וטלוויזיה, ובשנת 2009 סיים לימודי תואר שני בתקשורת.
בשנת 1975 החל לעבוד בחטיבת החדשות בטלוויזיה הישראלית.
במהלך השנים שימש בשורה של תפקידים, בהם כתב בנושאים פלילים, כתב בנושאים חברתיים וכתב בכנסת.
בנוסף שימש כעורך ומגיש של מהדורות "חדשות הלילה" בערוץ.
היה כתב ב"יומן" ובתוכנית מבט שני.
הגיש את המגזין הפוליטי "כנסת".
ערך והגיש את תוכניות התחקיר "חשיפה", ובין השנים 2004–2009 את התוכנית "גילוי נאות".
בין כתבותיו הידועות היו חשיפת היומנים של מרדכי ואנונו, על סוחרי הנשק הישראליים, על התעשיות הביטחוניות הישראליות שכירי חרב ישראליים, קשרים עם איראן, ועוד.
בשנת 1995 קיבל עזרן מעמותת "אמיתי" (שקדמה לעמותת אומ"ץ) עיטור מיוחד על הצטיינות בחשיפה עיתונאית לוחמת, יושר אישי ויכולת מקצועית.
על סרטו "מבריסק לירושלים", שעסק בחיי מנחם בגין, קיבל בשנת 1994 את פרס ראש הממשלה.
עזרן כתב כארבעה עשר מחזות בנושאים של ניכור חברתי ובדידות, חלקם הוצגו בתיאטרון "הזמן".
על מחזהו "המכונה" זכה בפרס עיריית תל אביב לתרבות ואמנות.
זכה גם בפרס רשות השידור לסיפור קצר שכתב.
ספריו של עזרן עוסקים בנושאי טרור בינלאומי.
בראיון שנתן לעיתונאי אלי אשד בעקבות צאת ספרו "למות מפחד" ציין עזרן שהוא אוהב לעסוק בענייני הרפתקאות ביטחוניות וריגול, נושאים שזכאים לטיפול רחב יותר ממסגרת תוכניות טלוויזיה.
בשנת 2012 פרש מהערוץ הראשון במסגרת הסכם פרישה.
ממתקים ומעט בגדים - מסע נורא לשום מקום, בהוצאת ידיעות אחרונות, שנת 1999. הספר עוסק בילדה שנקלעה לסמים, כאישה הפכה לבלדרית ולבסוף הצליחה להיגמל ולשנות את מסלול חייה.
חוד החנית - סיפורו של קולונל קליין, שכיר - חרב ישראלי, הוצאת תמוז, שנת 2003. הספר עוסק ביאיר קליין שהיה מפקד סיירת חרוב, קצין מוערך בצה"ל שהפך לשכיר חרב והיה מבוקש על ידי הסי.אי.אי בחשד לקשרים עם ברוני הסמים בקולומביה.
תעלומה בנתיב ההתרסקות, בהוצאת תמוז, שנת 2005. הספר עוסק בהפלת מטוס אל על בשמי בולגריה בשנת 1955
נשק יום הדין: מחוללי המוות בשירות הטרור, בהוצאת קו-וואדיס, שנת 2006
למות מפחד: 'הפצצה המלוכלכת' - תרחישי אימה, בהוצאת קו-וואדיס, שנת 2006. הספר עוסק ביכולות ההרסניות של ארגוני הטרור ובמיוחד ארגוני הטרור האיסלמיים, כולל יכולות כלי נשק ביולוגיים וגרעיניים.
חנן בן יגדליהו הוא דמות מקראית המוזכרת בתנ"ך פעם אחת בלבד, בספר ירמיה.
על פי המתואר במקרא, לבניו של חנן הייתה לשכה בבית המקדש אשר שכנה ליד לשכות השרים, ומעל ללשכת מעשיהו בן שלֻם שומר הסף.
הרקע לאזכור המקום בספר הוא שירמיהו מביא אל לשכת בניו של חנן את בני בית רכב, ומבקש מהם לשתות יין.
מכינוי של חנן כאיש האלוהים מסבירים הפרשנים המסורתיים שהוא כנראה היה נביא.
גם במחקר מקובל לומר שזהו כינוי לנביא.
העדות על מיקומה המדויק של לשכת בניו של חנן משמשת כנקודת מחלוקת עבור חלק מן החוקרים.
יחד עם מספר מקומות נוספים במקדש, היא מציינת בדיוק רב ובפירוט את מיקומם של אתרים שונים במקדש.
יש בקרב החוקרים רבים שמוצאים בציון המקומות הגאוגרפיים עדות למהימנותם של הכתובים, אחרים רואים בכך סימן של תיחכום ספרותי של מחברי סיפורים בדיוניים.
במדרש ישנה התלבטות האם איש האלוהים הוא חנן עצמו או שמא הכינוי מוסב על אביו, יגדליהו.
מסקנת המדרש היא שחנן הוא איש האלוהים ויגדליהו הוא כינוי שזכה לו מפני הגדולה שניתנה לו על ידי האל.
השם חנן שכיח בחומר האפיגרפי בעברית, בפיניקית ובארמית.
השם מופיע גם באוסטרקון מאותה תקופה.
אולם בכל מקום שהוא בא קיים ספר אם יש לקרוא חָנָן או חָנֻן (בכתבי היתדות כתוב Khanunu).
השם חנן נמצא גם בתעודות שבכתבי היתדות מארץ אשור ומניפור.
השם הוא קיצורו של שם תאופורי המורכב בשם אלוהות כמו חננאל, חניאל או אלחנן.
חנן ברנשטיין (נולד ב-1955) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, פיקד על חטיבה 188 ועל אוגדה 366.
ברנשטיין התגייס לצה"ל ב-1974 ועשה את שירותו הצבאי בחיל השריון.
בשנים 1988 עד 1992 פיקד על עוצבת יפתח, שימש מפקד עוצבת בני חיל (בית הספר לשריון) ובמאי 1994 מונה למפקד חטיבה 188. בשנים 1995 עד 1997 פיקד על אוגדה 366. לאחר מכן שירת כנספח צבאי בברזיל, פרו ובוליביה.
לאחר שחרורו מונה ב-2001 למנכ"ל החברה לפיתוח ים המלח.
בשנים 2006 עד 2008 כיהן כסמנכ"ל התפעול והאחזקה בנתיבי ישראל.
כיהן בעבר כחבר מועצת העיר מודיעין-מכבים-רעות ועד 2011 כיהן כסגנו של ראש העיר חיים ביבס.
באפריל 2015 מונה למנכ"ל עמותת יד לשריון.
ברנשטיין בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז האקדמי שערי מדע ומשפט (2012) ומשמש עורך דין פעיל משנת 2013. בוגר המכללה לביטחון לאומי והמכללה לפיקוד ולמטה.
חנן ("פוקסי") דשא (1915 - יולי 2006) היה קצין מנהלה בפלמ"ח ומפקד חיל ההספקה בצה"ל (קצין ההספקה הראשי) בשנים 1957–1960, בדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו היה מנהל חברת מפעלים פטרוכימיים בישראל.
דשא נולד בשם האנס קליינבלט במרש אוסטרבה שבבוהמיה (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בצ'כיה).
גדל באודרברג, למד באוניברסיטת פראג והיה חבר בתנועת הנוער מכבי הצעיר.
הוא הצליח להימלט מעירו יומיים לפני כיבושה על ידי הנאצים במרץ 1939. ביולי 1939 הצליח להעפיל דרך יוון והצטרף לקבוצה שהגיעה לארץ ישראל והתיישבה בנהלל.
משם עבר לכפר יהושע ושם התגייס למשטרת היישובים ושימש כנוטר באזור חמדיה.
בהמשך הצטרף לקומונה שעבדה באזור חיפה, שם נישא ללינה לבית וייסקופף ונולדו להם שני ילדים: מיכאל ומרים (המכונה "מיקי"), וב-1941 עברו לקיבוץ גבעת חיים.
בתחילה היה בפלוגה ג' באשדות יעקב ובהמשך שובץ במטה האפסנאות של הפלמ"ח.
הוא מונה לקצין מנהלה בפלמ"ח והשתתף בארגון מבצעים רבים במלחמת העצמאות: מבצע נחשון, מבצע יפתח, מבצע דני, מבצע יואב, מבצע חורב ומבצע עובדה.
דשא היה פעיל בארגון האספקה לשיירות שעלו לירושלים.
הוא פעל לצִדו של יגאל אלון גם במבצעים באזור הגליל וכן במבצעים בנגב.
לאחר מלחמת העצמאות השתתף דשא בכנס הפלמ"ח באוקטובר 1949 ועמד לפרוש מצה"ל בעקבות פרישתם הכפויה של בכירי הארגון מצה"ל.
לבסוף, נשאר בצה"ל, ומונה ב-1950 למפקד מחוז הנגב של פיקוד הדרום ולאחר מכן כממלא מקום ראש אגף אפסנאות.
ביוני 1957 מונה לקצין אספקה ראשי בדרגת אלוף-משנה.
בעת שירותו בתפקיד זה היה אחראי ליישום לקחי מלחמת סיני ובעיקר להקמת מערך ההובלה לצבא הסדיר ולכוחות המילואים.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה כמנהל המפעלים הפטרוכימיים לישראל, תפקיד שאותו מילא עד פרישתו לגמלאות באפריל 1980. בתקופת מלחמת יום הכיפורים עמד בראש מטה משק לשעת חירום בפיקוד הצפון.
דשא נשא לאישה את לינה לבית וייסקופף ונולדו להם שני ילדים: מיכאל ומיקי.
חנן פדידה (נולד ב-1 בדצמבר 1981) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן הפועל גדרה מליגה ב'.
פדידה גדל באשדוד והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד.
בעונת 1998/1999 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק מול מכבי פתח תקווה, ב-20 בפברואר 1999 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1–0 על מכבי פתח תקווה.
כאשר סיים את גיל הנוער עבר לשחק בקבוצה המאוחדת מועדון ספורט אשדוד, ובעונת 1999/2000 לשחקן מפתח כאשר רשם 26 הופעות בהן כבש שני שערים.
בעונת 2000/2001 שותף בכל המשחקים של הקבוצה בליגה.
לאחר ששחקן העבר אמיל ולב ראה את פדידה והתרשם ממנו הוא המליץ עליו ללבסקי סופיה, וביוני הושאל לקבוצה מליגת העל הבולגרית תמורת 47 אלף דולר.
במחזור השמיני שוחרר פדידה מלבסקי לאחר שלא הצליח להתאקלם במועדון, וב-11 בדצמבר 2003 חתם בבית"ר ירושלים עד לסיום העונה עם אופציה לעונה נוספת.
כעבור שלושה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–0 נגד מכבי חיפה.
ב-2 בנובמבר 2005 חתם פדידה בהפועל באר שבע ששיחקה אז בליגה הלאומית.
במהלך שנותיו בבאר שבע היה פדידה שחקן מפתח ובתום עונת 2008/2009 עלה עם הקבוצה בחזרה לליגת העל אחרי ארבע עונות בליגה השנייה.
ב-9 ביולי 2010 חתם פדידה בהפועל אשקלון, העולה החדשה לליגת העל.
פדידה לא הצליח להשתלב בקבוצה, ובינואר שב לליגה הלאומית וחתם בהפועל כפר סבא עד לסיום העונה.
ב-16 בספטמבר 2011 חתם פדידה במכבי קריית מלאכי מליגה א'.
בקיץ חתם בהפועל מרמורק, שיחק במהלך חודש דצמבר במכבי עירוני בת ים, ואז חזר להפועל מרמורק.
ב-20 בדצמבר 2014 הודיע על פרישה ממשחק פעיל למרות זאת לאחר הפרישה הוא רשם 3 הופעות במדי הפועל אזור בה שימש כמנהל מקצועי.
ב-11 באוגוסט 2015 חזר מפרישה כאשר חתם בהפועל אדומים אשדוד שקמה מחדש בליגה ג'.
בדצמבר שוחרר מהמועדון וחתם במ.ס.
בתחילת עונת מונה פדידה למנהל המקצועי של בני יפו מליגה א', ולקראת סוף דצמבר 2016 תפס את תפקיד המאמן.
במשחק הבכורה שלו ניצחה הקבוצה 2–1 את מ.ס.
לאחר חודשיים פדידה חזר לתפקידו כמנהל מקצועי.
ב-31 במאי 2018 מונה פדידה למאמן הפועל בני אשדוד מליגה ג'.
באוקטובר מונה למאמן הפועל גדרה מליגה ב'.
כיום מאמן בקבוצת נערים ג' במכבי עירוני אשדוד.
פדידה נשוי בשנית לטל, ולהם 2 ילדים משותפים.
בנוסף, יש לו 4 ילדים מנישואיו הראשונים.
בתחילת חודש דצמבר 2024, נעצר פדידה בחשד להפצת חשבוניות פיקטיביות בסך של כ-2.2 מיליון ש"ח.
חנן גפן (במקור פייגנבאום) נולד בצ'כוסלובקיה בשנת 1947 למשפחה ניצולת שואה.
כבן הדור השני לשואה, הייתה לשואה השפעה על ילדותו ונעוריו.
ב-1950 עלתה המשפחה לארץ והתבססה במושב בצרה.
בלימודיו התיכוניים התמחה בשפה הערבית.
על רקע זה, שרת בשירות החובה בצה"ל בממשל הצבאי בנגב.
בשנת 1966 סיים קורס קצינים.
במהלך מלחמת ששת הימים הוצב כקצין קישור בחטיבת כרמלי בחזית הצפונית.
לאחר שירותו הצבאי למד היסטוריה של המזרח התיכון ושפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים.
במלחמת יום הכיפורים שירת במסגרת הצנזורה הצבאית.
לאחר המלחמה ועל רקע המחדל המודיעיני שראה, הצטרף לשורות יחידה 8200 כאחד מן הקצינים הראשונים שנכנסו ליחידה מבחוץ.
תפקידו הראשון ביחידה היה ראש מדור ירדן במרכז המודיעיני של היחידה, וב-1978 מונה לקב"ר מרחב צפון, האחראי על כל איסוף היחידה בבסיסה הצפוני.
לאחר תפקיד במחלקת איסוף (מחוץ ליחידה), חזר ל-8200 בשנת 1982 והקים ענף שתפקידיו לאפיין מערכות טכנולוגיות בהתאם לצרכים מודיעיניים וללוות את התהליך מול הגופים הטכניים ואת ההטמעה של המערכות בבסיסים.
בתפקיד זה היה אחראי בין השאר על אפיון והטמעה של מערכת מודיעין מוטסת ראשונה מסוגה ומערכות איכון אוטומטיות.
תפקידו הבא ב-8200 היה ראש הזירה הצפונית במרכז המודיעיני (1984).
בשנת 1987 מונה למפקד המרכז המודיעיני בדרגת אל"ם, ובשנת 1990 מונה לסגן מפקד היחידה.
לאחר שנת לימודים במכללה לביטחון לאומי מונה בשנת 1993 למפקד יחידה 8200 והועלה לדרגת תת-אלוף.
במספר פרסומים של עמותת בוגרי 8200 מתוארים הדגשים של היחידה בתקופתו של גפן כמפקד.
הדגש הראשון היה מעבר ממחשוב מרכזי למחשוב אישי (PC), אשר אפשר ליחידה להחיש את פיתוח הטכנולוגיה שלה, להשתמש בטכנולוגיות אזרחיות שפותחו באותה תקופה וכן לעשות שימוש בכישורים של בני נוער שהתמקצעו במחשבים האישיים בילדותם, שגיוסו ליחידה וכונו "ילדי PC".
הדגש השני אותו שם גפן כמפקד היה על שיפור סביבת העבודה ביחידה לסביבה נעימה ומקצועית, צעד ששיפר את היעילות והיצירתיות של אנשי היחידה.
הדגש השלישי של היחידה נבע מהסכמי אוסלו, שבעקבותיהם נדרשו כוחות שירות הביטחון הכללי לעזוב את נוכחותם הפיזית בשטח, ולפיכך לא יכלו לבצע את הכיסוי המודיעיני עליו היו אמונים עד ההסכמים.
עקב כך, נדרשה 8200 להוסיף לכיסוי המודיעיני שלה גם את עזה והגדה המערבית, שלא היו באחריותה עד אז.
גורמי המודיעין, בשונה מגורמים אחרים בישראל, התייחסו אל הרשות הפלסטינית כאל גורם עוין, הערכה שהתבררה כנכונה עם תחילת גל הפיגועים של שנות ה-90. עם זאת, 8200 חוותה כישלון מודיעיני באירוע חטיפת נחשון וקסמן שגרם לשינוי התפיסה של היחידה עבור זירה זו, משום שעד אז כיסתה היחידה מודיעינית בעיקר צבאות.
לאחר תפקידו כמפקד 8200, מונה גפן לנספח צה"ל בסין בשנים 1997–2000. לאחר שחרורו מצה"ל התמקד גפן בתחום מודיעין עסקי.
הוא עבד בחברות התקשורת גילת ו-ECI Telecom ולאחר מכן כיועץ עצמאי.
בשנת 2014 עלה גפן לכותרות כמבקר חריף של "מכתב הסרבנים של 8200", מכתב גלוי בתקשורת שפרסמו 43 חיילי מילואים של היחידה שהצהירו שיסרבו לקחת חלק בפעילות כנגד הפלסטינים וכתוצאה מכך הודחו מן היחידה.
בנו עידו נפטר בגיל 18 ומבתו גל הוא סב לארבע נכדות.
חנן גטריידה נולד, גדל וחי עם משפחתו בקיבוץ קבוצת שילר ולו שלושה אחים ואחות מבוגרים ממנו.
אביו היה בעליו של מפעל בברלין.
הוריו, אדי ואילזה (אישה) גטריידה הגיעו לקיבוץ ב-1938 עם שלושת ילדיהם לאחר שנמלטו מגרמניה הנאצית.
אביו הקים וניהל את "שילטקס", מפעל הטקסטיל של הקיבוץ בו עבד חנן במשך כארבעים שנה בפיתוח מוצרים וניהול מחלקות.
דודו היה הצלם החיפאי הוותיק יוליאן פירסט.
במשך שנים רבות טיפל גטריידה בצילום תיעודי של קיבוץ קבוצת שילר ואנשיו.
ב-1984, לאחר שביקר בתערוכת צילומיה של יולה ליפשיץ במוזיאון תל אביב, החליט להפוך לצלם מקצועי.
הוא בנה לעצמו מסלול של צילום אמנותי בכמה תחומים, ושילב בהתפתחות העצמית גם קורסים בצילום על ידי מובילי הצלמים בבתי הספר השונים לצילום בארץ, כגון "סטודיו גברא", "צילום יוצר", "המגמה לצילום של הדסה ירושלים", ו"קמרה אובסקורה".
גטריידה התמקד בצילום נופי טבע מצד אחד, מול נוף תעשייתי, שהדגש בו הוא על יחסי הגומלין בין האדם לטכנולוגיה בסביבת עבודתו הטבעית.
נושאים אלה הוצגו על ידיו בתערוכות שונות מאז ראשית שנות ה-90.
הרצאתו של גטריידה בנושאים אלה נקראה "תיצור אתה את הדמות", והוא הדגיש בה את אחריותו של הצלם על יצירתו.
בין השאר הוא הרצה בפני התאחדות הצלמים בדבלין שבאירלנד, במחלקה לצילום של הדסה ירושלים, ובמחלקה לצילום של ויצו חיפה.
הוא לימד צילום במסגרות שונות והדריך סדנאות צילום לנוער ולבוגרים.
תצלומיו הופיעו בעשרות ספרים, עיתונים וכתבי עת, רבים מהם בהוצאת אריאל.
היה חבר ב"התאחדות הצלמים המקצועיים בישראל", וכיהן בהנהלת ההתאחדות בשנים 1993–1994 ושוב בשנים 1997–1998. בתקופה זו כתב מאמרים ברבעון ההתאחדות "צילום מקצועי".
בשנים 2002–2011 טס עשרות פעמים לארצות הברית להציג בתערוכות במוזיאונים ולהרצות, בעיקר בקהילות יהודיות.
משנת 2002 ועד למותו, כיהן כחבר בחבר הנאמנים של בצלאל, ירושלים.
עבודותיו נרכשו על ידי The Jewish Theological Seminary of America (בית המדרש לרבנים באמריקה), ניו יורק, ומוזיאון שלושת הערוצים בסין ומוזיאון המדע בשיקגו.
גטריידה היה נשוי לצופיה, בעלת סטודיו ומורה לקרמיקה, ואב לארבעה ילדים, שכולם מתגוררים בקבוצת שילר.
הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ.
אקח אותך לשם, הוצאת משרד הביטחון, אפריל 1997
ספרו הראשון של גטריידה, צילומי נופי ישראל.
יורם טהרלב כתב את ההקדמה וכל צילום לווה בטקסט פרי עטו של טהרלב.
הספר הודפס בתריסר מהדורות ונמכר בכ-30,000 עותקים, 72 עמ'.
המרחב הישראלי – עיר כפר ונוף בישראל 2000, מאי 2000
פרויקט של צילום אנשים בישראל בנוף מגוריהם ל"פנים – כתב עת לתרבות, חברה וחינוך" מספר 13, אביב 2000 – רבעון בהוצאת הסתדרות המורים בישראל, בעריכת רוביק רוזנטל, ופרופ' אריה שחר, 128 עמודים.
נושקת לחול, נוגעת בשמים, הוצאת חברת החשמל ומשרד הביטחון אוגוסט 2000
הספר מתעד ארבע שנות ליווי הקמת תחנת הכוח רוטנברג אשקלון.
ישראל שבילי צילום – היכרות אינטימית עם נופים ואנשים באחת הארצות המסקרנות בעולם, הוצאת "קואורדינטה", ספטמבר 2013
הספר מסכם 30 שנות צילום של גטריידה בכל התחומים בהם טיפל ובו כלולים כ-300 צילומים ומקיף 416 עמודים.
בספר כ-30 פרקים, כל פרק נפתח בטקסט שכתב המחבר בעברית ובאנגלית.
גטריידה מספר על מה שמניע אותו ועל אהבתו לצילום, פורש את השקפת עולמו על הצילום הישראלי, מסווג את הסוגיות השונות המרכיבות את עולמו הצילומי, מקטלג אותן ואף מסביר את ההיגיון העומד ביסוד השילוב ביניהם.
2000 - מקום ראשון בתחרות הבינלאומית השנייה לצילומי טבע בישראל.
1999 - מקום שני בתחרות צלם השנה בקטגוריה צילום טכני תעשייתי.
1991 – מקום ראשון בתחרות צילום החובבים של קודאק ומעריב.
פברואר 2004 – רכישת 12 עבודות על ידי מוזיאון המדע SciTech Museum, שיקגו.
אוקטובר 2005 - רכישת קיר נוף עשוי 8 הדפסות על רצועות קנבס מוצמדות בגודל כולל של 2 מטר גובה על 6 מטר אורך, נרכש על ידי The Jewish Theological Seminary of America (בית המדרש לרבנים באמריקה), ניו יורק.
מרץ 2009 – רכישת הדפס נוף על ידי מוזיאון שלושת הערוצים בציונג צינג, סין.
פברואר 2009 – מוזיאון תל אביב לאמנות, תערוכה קבוצתית – "זמן תל אביב 2009"
"הכוח והגורם האנושי" – עבודת צילום בתחנת כוח רוטנברג, אשקלון
"שאלה של נוף" – נופי ישראל
"ארץ מובטחת" – Promised Land – נופי ישראל
"דממה בנוף" – בתי העלמין הצבאיים הבריטים בארץ ישראל
חנן בן שת היה כהן גדול בבית המקדש השני בירושלים בין השנים 6–15 לספירה.
משפחתו, משפחת הכהנים הגדולים מבית חנן, הייתה אחת העשירות והמשפיעות בפרובינקיית יהודה במאה הראשונה לספירה.
יוסף בן מתתיהו מספר בספרו "קדמוניות היהודים":
בשנת 6 לספירה, מיד לאחר הדחתו של ארכלאוס, האתנארך של יהודה, מונה חנן למשרת הכהונה הגדולה.
יוסף בן מתתיהו מספר שהמצביא הרומאי קווירניוס "לקח מיועזר הכהן הגדול, שנחלק עליו העם, את משרת-הכבוד שלו ומינה את חנן בן שת כהן גדול".
בכך עברה יהודה לשלטונה הישיר של רומא וחנן היה לכהן הגדול הראשון של הפרובינקיה הרומית יהודה.
בשנת 15 לספירה, הודח חנן ממשרתו.
יוסף בן מתתיהו מספר שהנציב הרומי גראטוס "שם קץ לכהונתו של חנן, ומינה את ישמעאל בן פיאבי לכהן גדול".
אולם למרות הדחתו מהמשרה הרשמית, הוא נותר אחד האישים המשפיעים ביותר באומה מבחינה חברתית ופוליטית, כשהוא נעזר בחמשת בניו ובחתנו, הכהנים הגדולים: "כעבור זמן לא רב הדיח גם את זה ומינה לכהן גדול את אלעזר בן חנן.
כעבור שנה הסיר גם את זה ...
לא חלף גם על זה זמן יותר משנה אחת ...
ויוסף, הוא כיפא, ירש את מקומו".
משפחת הכהנים הגדולים בני חנן
חמשת הכהנים הגדולים, בניו של חנן: אלעזר (שירת בשנת 15 לספירה), יונתן (36–37 לספירה, נרצח על ידי הסיקריים בזמן כהונתו של חנניה בן נדבאי), תאופילוס (37–41 לספירה), מתתיהו (43 לספירה) וחנן (63 לספירה, עמד לאחר מכן בראש ממשלת המרד הגדול ברומאים ונרצח על ידי הקנאים).
בתו של חנן הייתה אשתו של הכהן הגדול קיפא (שירת בשנים 19–36 לספירה).
נכדו של חנן, מתתיהו בן תאופילוס, שירת ככהן גדול בשנים 65–67 לספירה, בזמן פרוץ המרד הגדול ברומאים.
בבשורה על-פי לוקאס נרמזת כהונה גדולה משותפת של חנן עם חתנו: "בשנת חמש עשרה לשלטון הקיסר טיבריוס ...
אותה עת, בימי הכהנים הגדולים חנן וקיפא".
בסיפור על המזימה להרוג את לזרוס מבית עניה, הוא "אלעזר אשר ישוע הקימו מן המתים", ייתכן ונרמזת מעורבותה של משפחתו של חנן: "נועצו ראשי הכהנים להרוג גם את אלעזר, כי בגללו הלכו רבים והאמינו בישוע".
חנן אינו מוזכר בשמו, אולם ייתכן וישנה התייחסות אליו במשל האיש העשיר ואלעזר, המספר על "איש עשיר שנהג ללבוש ארגמן ושש", שלאחר מותו מצא עצמו בשאול ורואה מרחוק את אלעזר בחיק אברהם.
האיש העשיר מבקש מאברהם לשלוח את אלעזר: "אני מבקש ממך לשלוח אותו אל בית אבי, כי חמישה אחים לי, שיזהיר אותם פן יבואו גם הם אל מקום הייסורים הזה".
אם ניתן לזהות את האיש העשיר "שנהג ללבוש ארגמן ושש" עם הכהן הגדול קייפא, אזי "בית אבי" הוא בית חנן, האב הוא חנן בן שת וחמשת האחים הם חמשת בניו.
על פי הבשורה על-פי יוחנן, הובא ישו לפני חנן: "החיילים ומפקדם עם המשרתים מטעם ראשי היהודים אחזו בישוע וקשרו אותו.
הם הוליכוהו תחילה אל חנן, שהיה חותנו של קיפא הכהן הגדול באותה שנה".
חנן שאל את ישו על "תלמידיו ותורתו".
לשמע תשובתו של ישו, סטר אחד המשרתים על לחיו ואמר: "ככה אתה עונה לכהן הגדול?".
לאחר התשאול הקצר, הועבר ישו לכהן הגדול המכהן בתפקיד: "אז שלח אותו חנן אסור באזיקים אל קיפא הכהן הגדול".
בביתו של קייפא התקיימה חקירת ישו בידי הסנהדרין.
לאחר הפנטקוסט, ישב חנן בראש הסנהדרין, כשהשליחים פטרוס (כיפא) ויוחנן הובאו בפניה: "למחרת נאספו שריהם וזקניהם וסופריהם בירושלים, גם חנן הכהן הגדול וקיפא ויוחנן ואלכסנדר ובני משפחות הכהנים הגדולים".
לחנן יש תפקיד חשוב במחזמר ישו כוכב עליון, כאחד משני המתנגדים הראשיים של המחזמר (השני הוא קייפא), המדרבן את קייפא לנקוט בצעדים נגד ישו.
ברוב הגרסאות, לחנן יש קול גבוה מאוד, המנוגד לקול הבס של קייפא.
חָנָן בֶּן אֲרִי (נולד ב-8 באפריל 1988, כ"א בניסן ה'תשמ"ח) הוא זמר-יוצר ומלחין ישראלי.
חנן בן ארי נולד וגדל בקרני שומרון.
אביו הוא הרצל בן-ארי, ראש מועצת קרני שומרון לשעבר.
בן ארי למד בבית הספר הממלכתי-דתי "ברקאי" ובישיבה התיכונית "הליכות עולם" ביישובו.
הוא הושפע מוזיקלית מאביו, שהוא גם פייטן וחזן.
הוא החל ליצור בגיל 13.
בגיל 17 החל ללמוד בישיבת ההסדר "מדברה כעדן", ושירת בצה"ל במסגרת ההסדר בגדוד נצח יהודה במשך שנה וארבעה חודשים.
תחילה גרו בבני ברק, ולאחר כחצי שנה עברו למשך ארבע שנים לגור ברמת עמידר, בסמוך לישיבת רמת גן, שבה למד בן ארי כאברך.
בן ארי לימד בתיכון "אדר" בפתח תקווה ושימש כסולן בלהקת החתונות "קולות".
חנן ואשתו הדס היו כתבים בעלון "עולם קטן" והיו העורכים הראשונים של "עולם קטן – המגזין" (כיום: "מקום בעולם").
באלול ה'תשס"ט (ספטמבר 2009) הפיק את תחרות כישרונות צעירים "הבמה" בקרני שומרון.
בין השופטים בתחרות היה שרון הולצמן.
בשנת 2010 כתב והלחין יחד עם הדסה אשתו את "הילדים הללו", שיר שהוא פרפרזה ל"הנרות הללו" של חנוכה.
בשנת 2013 יצר עם המוזיקאים יעקב אסרף וניר רובין את המופע "מתבגרים" – מופע מוזיקלי חינוכי להורים ולמתבגרים.
בשנת 2014 יצר הרקדן והכוריאוגרף שגיא עזרן ריקוד לשיר "ותיקח מרים" שבן ארי כתב וביצע עם להקת "קולות", והביצוע זכה במקום השלישי במצעד הריקודים הארצי לאותה שנה.
בדצמבר באותה השנה בן ארי הוציא לאור את הסינגל הראשון שלו, "ממך עד אליי", אשר נכנס לפלייליסט של גלגלצ, הגיע למקום הרביעי בדירוג השבועי של התחנה וזכה במקום ה-34 במצעד השנתי של התחנה לשנת תשע"ה.
הסינגל יצא במסגרת אלבום הבכורה של בן ארי, "איזון", שיצא לאור בעזרת מימון המונים באתר הדסטארט בפרויקט שפעל בחודשים יולי ואוגוסט 2015. הסכום שגויס במסגרת הקמפיין היה הסכום השלישי בגובהו שגויס עבור אלבום ישראלי עד אז.
בפברואר 2016 יצא האלבום שזכה לביקורות חיוביות ואף הגיע למעמד אלבום זהב.
האלבום מכיל בין השאר שירים איתם הופיע בן ארי בעבר וזכו לעיבוד מחודש.
לקראת צאת האלבום, בינואר באותה שנה, הוציא בן ארי סינגל רביעי מתוך האלבום, "החיים שלנו תותים", אותו חיבר בהשראת בתו הקטנה.
השיר הפך ללהיט ובן ארי העפיל לראשונה לצמרת מצעד ההשמעות ברדיו, והגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט, השיר זכה לפארודיה ב"ארץ נהדרת".
בן ארי יצר בתגובה פארודיה על השיר "מתוקה מהחיים" של ארץ נהדרת.
השיר זכה במקום הראשון במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ו, ובמקום החמישי במצעד של רשת ג' באותה שנה.
שיר נוסף מהאלבום, "אמא אם הייתי", הגיע למקום ה-16 במצעד של גלגלצ לאותה שנה.
לקראת צאתו של אלבום שני, הוציא בן ארי מתוכו את הסינגלים: "לא לבד", "תודה שאת", "על משכבי", שבו שיתף פעולה עם זמר הפופ הים-תיכוני משה פרץ, ו"ויקיפדיה", שאת מילותיו כתב עם קרן פלס.
השיר "ויקיפדיה" הגיע למקום השני במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ז ולמקום השלישי במצעד השנתי של רשת ג' באותה שנה.
כמו כן, השיר זכה בפרס שיר השנה של אקו"ם לשנת 2017.
בדצמבר 2017 הוציא את הסינגל "מה אתה רוצה ממני" ובמרץ 2018 הוציא את הסינגל "בשורות טובות".
באפריל 2018 הוציא את האלבום השני שלו "לא לבד".
עם זכייתה של מכבי תל אביב בליגת ג'פניקה לעונת 2018/2019, ביצע בן ארי את שיר האליפות "צהוב עולה זה מכבי", כחידוש לשיר ששרה להקת אתניקס בעונת האליפות 1995/1996.
בפברואר 2019 הוציא את הסינגל-קליפ "אלוף העולם", שהולחן על ידי בן ארי בשיתוף נתן גושן.
במאי 2019 פרסם סינגל בשם "דור", העוסק בפער הבין-דורי בסוגיות כמו אמונה ושמירת מסורת.
השיר עורר תגובות מעורבות במגזר הדתי ומחוצה לו.בפברואר 2020 הוציא את הסינגל-קליפ "אם תרצי", אותו הלחין יחד עם המלחין נתן אורנשטיין.
השיר הגיע למקום השני במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet ובמצעד של mako לשנת תש"פ.
במצעדים אלו גם נבחר כאיש השנה, יחד עם זכייה בתואר "זמר השנה" של רדיו תל אביב.
בנובמבר הוציא את הסינגל-קליפ "אמן על הילדים", שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט.
השיר הגיע למקום התשיעי במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשפ"א.
במאי 2021 הוציא את הסינגל-קליפ "חולם כמו יוסף" אשר כתב יחד עם אחיו נריה.
ב-22 עד 25 ביוני של אותה שנה הופיע לראשונה בקריירה בתיאטרון קיסריה בסדרה של 4 הופעות רצופות.
בשנה זו זכה בפרס אקו"ם למחבר השנה, ושירו "אם תרצי" זכה בפרס השיר המושמע ביותר לשנת 2020. ב-6 בספטמבר 2021 זכה בתואר "זמר השנה" במצעד השירים השנתי של "כאן גימל".
ב-6 בדצמבר 2021 הוציא את הסינגל-קליפ "מקום".ממוזער|בן ארי בהופעה, דצמבר 2021
ב-28 במרץ 2022 היה אמור להוציא את השיר הקצבי "אלא בי" אך בעקבות פיגוע הירי בחדרה שהתרחש יום קודם, בחר לדחות את הוצאתו ובמקום זאת הוציא את השיר "בסוף זה הלחן".
כתשעה חודשים לאחר מכן, ב-12 בדצמבר 2022 הוציא את השיר "אלא בי".
ביוני 2022 עלה המחזמר "אלוף העולם" בתיאטרון אורנה פורת, שכלל את שיריו של בן־ארי.
ב-26 ביוני הוציא את הסינגל-קליפ "חנניה" (מתוך הופעה חיה) שמדבר על סבו, שעל שמו הוא קרוי.
ב-14 ביולי הופיע בטקס פתיחת המכביה ה-22 באצטדיון טדי בהשתתפות נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג, ראש ממשלת ישראל יאיר לפיד ונשיא ארצות הברית ג'ו ביידן וביצע מחרוזת של שלושה משיריו.
ב-9 בספטמבר 2022 הוציא אלבום הופעה הנקרא Live 2022. במהלך מונדיאל 2022 התארח מספר פעמים בפודקאסט "הפודיום".
ב-22 בדצמבר 2022 הוציא את הסינגל-קליפ "אלא בי".
בפברואר 2023 החל לשמש כפרזנטור של חברת אל על.
ב-9 במאי 2023 הוציא את השיר "עטלף עיוור", וב-12 ביוני 2023 הוציא את האלבום "יש כאן יותר מזה".
ב-16 באוקטובר, כשבוע אחרי פתיחת מלחמת חרבות ברזל, הוציא את השיר "מולדת" על המלחמה.
שבוע לאחר הוצאת השיר, בן ארי הוסיף וקרא בהופעה לפני חיילים תחת הלחן של מחשבות טובות: .
דבריו צוטטו על ידי נציגת דרום אפריקה בתלונה נגד ישראל בגין רצח עם בבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ).
ב-12 בדצמבר הופיע בפני חיילי צה"ל בתוך רצועת עזה, והיה לזמר הישראלי הראשון לעשות כן.
בנובמבר 2024 הוציא לאור את אלבום ההופעה השני שלו, "מופע הינדיקים" המכיל גרסאות הופעה של כל עשרת שירי "יש כאן יותר מזה" ו-3 שירים מאלבומים קודמים.
ב-20 בינואר 2025 הוציא את השיר "היום קמתי שמח" שנכלל בהמשך באלבומו הרביעי לא המשוגע היחידי .