tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1919 יחד עם אוגוסט צסארץ, קרלז'ה ייסד וערך את העיתון האוונגרדי "פאלמן" (להבה) שהטיף לרעיונות מהפכניים שמאליים ודחה את המיתוסים של התרבות השלטת בקרב הקרואטים והסרבים (כולל "תסביך וידובדאן").
שמו היה קשור גם לכתבי עת נוספים של השמאל הפוליטי והתרבותי הקרואטי – "קניז'בנה רפובליקה" (הרפובליקה הספרותית) (1923–1927), "דאנאס" (היום) (1934), ו"פצ'אט" (חותם) (1939–1940).
בשנים 1918–1939 היה קרלז'ה חבר במפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית.
בשנת 1939 אחרי פולמוס ממושך בנושאים ספרותיים ופוליטיים (פולמוס שנודע בשם "הסכסוך בשמאל הספרותי") עם עמיתים רבים למקצוע, שבראשם עמד מילובאן ג'ילאס, סולק משורות המפלגה בגלל השקפותיו הלא אורתודוקסיות ששללו את הריאליזם הסוציאליסטי ולא יכלו להתפשר עם הטיהורים הגדולים הסטליניסטים בברית המועצות.
מי שניסה באותה תקופה לתווך מטעם המפלגה בין קרלז'ה ובין יריביו היה ה"קומיסר" יוסיפ ברוז טיטו.
במלחמת העולם השנייה שהה קרלז'ה בזאגרב, במדינה העצמאית של קרואטיה.
הוא סירב לשתף פעולה עם ממשלת האוסטאשה הפשיסטית של אנטה פאבליץ', לא פרסם דבר ולא יצא להופעות פומביות.
אחרי שנודע לו גורל חברו אוגוסט צסרץ שהוצא להורג בבית הכלא קרסטינץ, החליט שלא להצטרף לצבא הפרטיזנים בראשות טיטו.
אחרי המלחמה, הקרע בשנת 1948 בין המשטר של טיטו ובין ברית המועצות איפשר החזרת השפעתו של קרלז'ה בזירה התרבותית של יוגוסלביה המחודשת.
אף שמילובן ג'ילס המשיך לראות בו "רוויזיוניסט", טיטו העניק לו את תמיכתו.
בשנת 1947 קרלז'ה נבחר לסגן יושב ראש האקדמיה למדעים ולאמנויות של יוגוסלביה ובשנים 1958–1961 כיהן כיושב ראש איגוד הסופרים של יוגוסלביה.
בשנת 1951 קרלז'ה ייסד את המכון הלקסיקוגרפי בזאגרב שפרסם שורה של אנציקלופדיות ולקסיקונים.
1947 – סגן יושב ראש האקדמיה למדעים ולאמנויות של יוגוסלביה
1958–1961 – יושב ראש איגוד הסופרים של יוגוסלביה
1979 – הפרס "עטרת הזהב" של הפסטיבל לשירה בסטרוגה, מקדוניה
עיטור מסדר הכוכב הגדול של יוגוסלביה הסוציאליסטית
תואר של גיבור העמל הסוציאליסטי של יוגוסלביה
עיטור המסדר "אחווה ואחדות" של יוגוסלביה הסוציאליסטית
עיטור המסדר על שם דמיטר זבונימיר של הרפובליקה הקרואטית (אחרי מותו)
1986 הוקם פרס יוגוסלבי לספרות על שם מירוסלב קרלז'ה
המכון הלקסיקוגרפי הקרואטי בזאגרב קיבל את שמו
Hrvatski bog Mars (1922) (האל הקרואטי מארס) מחוזר אנטי-מלחמתי
(Kristofor Kolumbo (1917 (כריסטופור קולומבו)
מירופיל (באוקראינית: Миропіль) היא עיירה בנפת רומניב שבמחוז ז'יטומיר, אוקראינה.
היא שוכנת על גדת נהר הסלוץ', וממוקמת 70 קילומטר ממערב לבירה המחוזית ז'יטומיר ו-200 קילומטר ממערב לקייב.
במאה ה-12 שכנה באזור עיר הגבול המבוצרת קמניץ ווהלין, מוצב של נסיכות ווהלין, שנזכרה ברשומות לראשונה ב-1196. היא נשרפה על ידי באטו חאן ב-1240 ובמקום שרד רק כפר קטן.
ב-1585 הוא נזכר שוב במסמכי האיחוד הפולני-ליטאי כחלק מנחלות בית אוסטרוגסקי.
בימי מרד חמלניצקי ב-1648 פעלו במקום מורדים קוזאקים, אך העיירה הושבה לפולין-ליטא בהסכם אנדרוסובו ב-1667. ב-1711 גירש צבאו של פיוטר הגדול את תושבי הגדה המערבית של הדנייפר כדי למנוע תמיכה מאיוואן מזפה, והכפר נותר שומם.
בעשורים הבאים הוא יושב מחדש, בין היתר על ידי יהודים רבים.
ב-1793, לאחר חלוקת פולין השנייה, נמצא האזור בשליטת האימפריה הרוסית.
בתקופה זו היו במקום ארבעה יישובים: מירופול (מירופיל באוקראינית), מירופול ישן, מירופול חדש וקמינקא.
ב-1897 נערך במקום מפקד אוכלוסין: נמנו 4,914 איש, מרביתם נוצרים אורתודוקסים; היו גם 1,912 יהודים.
לאחר מהפכת פברואר סופח הפלך לרפובליקה העממית של אוקראינה, אך נכבש על ידי ברית המועצות ונכלל בשליטתה תחת תנאי הסכם ריגה.
רבים מהמקומיים מתו ברעב הגדול של 1932–1933.
ב-6 ביולי 1941 נפל החבל לידי גרמניה הנאצית, וכמעט כל היהודים נרצחו בירי בימי השואה.
ארבעת הכפרים שוחררו ב-6 בינואר 1944. ב-1957 הם אוחדו ליצירת עיירה אחת, מירופיל.
מאז 1991 היא משתייכת לאוקראינה העצמאית.
בתולדות ישראל, היא ידועה כמקום משכנם של האדמו"רים מקמינקא-מיראפאל.
אנ-סקי ביקר בה ב-1912 וביסס את דמות הצדיק ממחזהו "הדיבוק" על סיפורים ששמע אודות האדמו"ר שמואל השני; אותה דמות מתגוררת בעיירה מירופול.
מירוסלב ראדוליצה (בסרבית: Мирослав Радуљица; נולד ב-5 בינואר 1988) הוא כדורסלן סרבי המשחק בקבוצת ג'יאנגסו דראגונס הסינית.
גובהו 2.13 מטר, והוא משחק בעמדת הסנטר.
ראדוליצה גם מייצג את נבחרת סרביה בכדורסל במסגרת הבינלאומית.
ראדוליצה החל את הקריירה שלו כשחקן במחלקת הנוער של ז'לזניק בלגרד בסרביה.
הוא ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו בז'לזניק במהלך עונת 2005/06. הוא בילה את עונת 2006/07 בהשאלה בבוראץ צ'אצ'אק, ולאחר מכן חזר לז'לזניק.
ב-8 ביולי 2010, ראדוליצה חתם על חוזה לחמש שנים בקבוצה הטורקית אפס פילזן, אך כמה שבועות אחרי שהתחילה העונה הושאל לאלבה ברלין, וסייע לה להעפיל לגמר הבונדסליגה.
ב-25 באוגוסט 2011, ראדוליצה שוב הושאל, הפעם לפרטיזן בלגרד, לעונה אחת.
הוא לא הצליח להטביע את חותמו וב-22 בספטמבר 2012 הושאל לקבוצה האוקראינית אזובמאש מאריופול.
ב-26 ביולי 2013, ראדוליצה חתם בקבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA.
בעונתו הראשונה ("עונת הרוקי") ראדוליצה שיחק מעט דקות במדי קבוצתו, כאשר רשם ממוצע של 9.7 דקות למשחק.
ב-48 משחקים, ראדוליצה העמיד ממוצעים של 3.8 נקודות ו-2.3 כדורים חוזרים למשחק.
ב-26 באוגוסט 2014, ראדוליצה הועבר בטרייד עם קרלוס דלפינו ובחירת דראפט בסיבוב השני ב-2015 ללוס אנג'לס קליפרס תמורת ג'רד דאדלי, ובחירת דראפט סיבוב ראשון ב-2017. ב-29 באוגוסט 2014, ראדוליצה שוחרר על ידי הקליפרס.
ב-19 בספטמבר 2014, ראדוליצה חתם על חוזה לשנה אחת על-סך 1.5 מיליון דולר בקבוצת שאנדונג ליונס מהליגה הסינית.
ב-23 בדצמבר 2014, ראדוליצה קנה את חוזהו ב-1.2 מיליון דולר הנותרים בחוזה לאחר שהעמיד ממוצע של 18 נקודות ו-9 ריבאונדים למשחק ב-14 משחקים בקבוצתו.
ב-8 בינואר 2015, חתם ראדוליצה על חוזה זמני ל-10 ימים במינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA.
ראדוליצה לא הצליח להציג יכולת משכנעת אך למרות זאת קיבל חוזה זמני נוסף ל-10 ימים, אך ב-28 בינואר שוחרר אחרי ששיחק חמישה משחקים בלבד.
ב-18 ביולי 2015, הצטרף ראדוליצה לפנאתינייקוס היוונית בחוזה עתק לשנתיים.
ב-9 ביוני 2017 חתם ראדוליצה בג'יאנגסו דראגונס מהליגה הסינית.
ראדוליצה שיחק בנבחרת הנוער של סרביה, ועמה זכה במדליית הזהב באליפות אירופה עד גיל 18 ב-2005. הוא זכה גם באליפויות אירופה ב-2007 (עד גיל 19) וב-2008 (עד גיל 20).
ב-2008 נבחר ל-MVP הטורניר לאחר שהוביל את הסרבים לזכייה.
כיום ראדוליצה מייצג גם את נבחרת סרביה הבוגרת.
הוא החל את הקריירה הבינלאומית שלו בנבחרת סרביה הבוגרת כהיה חלק מהסגל הסרבי שזכה במדליית הכסף באליפות אירופה ב-2009. ראדוליצה גם סייע לנבחרת סרביה לזכות, שוב, במדליית הכסף במונדובאסקט 2014, תחת המאמן אלכסנדר ג'ורג'ביץ'.
ב-9 משחקים באליפות העולם, ראדוליצה העמיד ממוצע של 13 נקודות ו-4.6 ריבאונדים ב-21 דקות משחק.
ראדוליצה שוב זומן לנבחרת סרביה, הפעם ב-2015, כאשר ייצג אותה באליפות אירופה.
בחלק הראשון של הטורניר, סרביה שלטה ללא עוררין בבית ב' עם מאזן של 5 ניצחונות ו-0 הפסדים.
בשמינית הגמר היא הדיחה את וברבע הגמר את למרות זאת, הסרבים נעצרו בחצי הגמר והפסידו בתוצאה 67-64 ל.
במשחק על המקום השלישי הפסידה סרביה למארחת בתוצאה 81-68. בטורניר זה הפך ראדוליצה לסנטר הפותח של נבחרת סרביה ולאחד ממובילי הקבוצה ביחד עם מילוש תאודוסיץ' ונמניה בייליצה.
ראדוליצה קלע 13.5 נקודות למשחק, ולקח 5.0 כדורים חוזרים עם 61.7% אחוז מהשדה לאורך התחרות.
הוא שיחק 18 דקות בממוצע למשחק ובסה"כ ב-9 משחקים.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה עם הנבחרת במדליית כסף.
מירוסלאב קאדלץ (בצ'כית: Miroslav Kadlec; נולד ב-22 ביוני 1964 באוהרסקה הראדישטה שבצ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הבלם בעיקר בקייזרסלאוטרן, עמה זכה בשתי אליפויות ובגביע הגרמני, בנבחרת צ'כוסלובקיה, עמה הגיע לרבע גמר מונדיאל 1990, ובנבחרת צ'כיה, בה שימש קפטן ועמה הגיע לגמר יורו 1996.
קאדלץ החל את הקריירה בקבוצת הנוער סלובצקה סלביה אוהרסקה הראדישטה מעיר הולדתו.
בשנת 1983 החל לשחק בבוגרים של פ.צ.
ויטקוביצה מליגת העל הצ'כוסלובקית, ובהמשך עבר למועדון הכדורגל וזדה חב, שם שיחק שתי עונות, ואחר כך חזר לויטקוביצה, שם שיחק ארבע עונות וביסס את מעמדו בהגנה.
בעונת 1990/91 החל לשחק בקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה באליפות מפתיעה, כאשר היה חלק מחוליית הגנה שכללה את אקסל רוס, מרקו האבר, ריינהארד שטומפף ומרקוס קראנץ.
בעונת 1995/96 זכה קאדלץ עם קייזרסלאוטרן בגביע הגרמני לאחר ניצחון 1-0 בגמר על קרלסרוהה במשחק בו שיחק 90 דקות, אך גם ירד ליגה עם הקבוצה באותה עונה, בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון.
קייזרסלאוטרן וקאדלץ שבו לבונדסליגה מהר מאוד בעונת 1996/97 כאשר הם סיימו את העונה במקום הראשון בבונדסליגה השנייה.
בעונת 1997/98, בעונה הראשונה של קייזרסלאוטרן בבונדסליגה לאחר העלייה, קאדלץ זכה עם הקבוצה באליפות השנייה שלו, כאשר חבריו להגנה היו מיכאל שיונברג, הארי קוך ואקסל רוס, ובנוסף שיחקו בקבוצה גם חבריו לנבחרת צ'כיה, פטר קובה ופאבל קוקה.
בתום עונה זו, עזב קאדלץ את קייזרסלאוטרן לאחר שמונה עונות, בהן הבקיע 17 שערי ליגה ב-234 הופעות, ועבר לפ.צ.
פטרה דרנוביצה מליגת העל הצ'כית, שם שיחק שלוש עונות.
לאחר מכן שיחק עונה אחת בפ.צ.
ברנו הצ'כית, ובסיומה פרש מכדורגל, בתום עונת 2001/02.
הופעתו האחרונה של קאדלץ במדי נבחרת צ'כיה נערכה בשנת 1997, ולזכותו 38 הופעות במדי נבחרת צ'כוסלובקיה ו-26 הופעות במדי נבחרת צ'כיה.
מירוסלאב קאדלץ הוא אביו של מיכל קאדלץ, שמשחק בפנרבחצ'ה ובנבחרת צ'כיה נכון לפברואר 2016.
מירוסלב "מירקו" ווטאבה (בצ'כית: Miroslav "Mirko" Votava, נולד ב-25 באפריל 1956 בפראג שבצ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא צ'כי, ששיחק בעמדת הקשר.
בתחילת הקריירה שלו שיחק ווטאבה בבורוסיה דורטמונד ובאתלטיקו מדריד, אך הוא מזוהה בעיקר עם ורדר ברמן, שם שיחק 11 עונות, עד אשר היה בן 40, וזכה עמה בחמישה תארים קבוצתיים, ביניהם גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1992. לווטאבה חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, עמה זכה ביורו 1980.
ווטאבה ערך במדי בורוסיה דורטמונד ובמדי ורדר ברמן 546 הופעות במצטבר בבונדסליגה, והוא מדורג חמישי בטבלת שיאני ההופעות בבונדסליגה בכל הזמנים.
על אף מספר הופעותיו הגבוה והאופי ההגנתי היחסית של תפקידו במגרש, ווטאבה מעולם לא ספג כרטיס אדום.
ווטאבה נולד בפראג שבצ'כוסלובקיה, ורכש את כישוריו בדוקלה פראג.
במסגרת האביב של פראג, משפחתו של ווטאבה עזבה את צ'כוסלובקיה כאשר היה בן 12, והשתקעה תחילה באוסטרליה ואחר כך בעיר ויטן שבגרמניה המערבית.
בשנת 1974 החל ווטאבה לשחק ברמה מקצוענית בבורוסיה דורטמונד, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה.
בעונתו השנייה במועדון, 1975/76, העפיל ווטאבה עם בורוסיה דורטמונד לבונדסליגה, והיה לשחקן משמעותי מאוד בקבוצה.
בין השנים 1977 ו-1982 החמיץ ווטאבה חמישה משחקי ליגה בלבד, אך לא זכה כלל בתארים.
בשנת 1982 עזב ווטאבה את בורוסיה דורטמונד לאחר שצבר במדיה 257 הופעות ליגה והבקיע 28 שערים, וחתם באתלטיקו מדריד תמורת 58 מיליון פסטות ספרדיות.
ווטאבה הפך מיד לשחקן הרכב קבוע באתלטיקו מדריד, שם שיחק שלוש עונות, ובכולן הקבוצה סיימה לכל הפחות במקום הרביעי, אך לא זכתה באליפויות.
בשנת 1985 זכה ווטאבה עם אתלטיקו מדריד בגביע המלך, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על אתלטיק בילבאו, בו שיחק ווטאבה 90 דקות.
בקיץ 1985, כאשר היה בן 29, חתם ווטאבה בוורדר ברמן, שם החל קריירה ארוכה ועשירה שנמשכה מעל 11 עונות, והפך במהרה לשחקן מוביל בקבוצה, בה שיחקו אז רודי פלר, פרנק נויבארט וגינטר הרמן.
בעונתו השלישית בקבוצה, 1987/88, זכה ווטאבה עם ורדר ברמן באליפות הבונדסליגה.
בשתי העונות הבאות, הגיע ווטאבה עם ורדר ברמן לגמר הגביע הגרמני, אך הפסיד פעמיים, לבורוסיה דורטמונד ולקייזרסלאוטרן.
בעונת 1990/91 הגיעו ווטאבה וברמן בפעם השלישית ברציפות לגמר הגביע הגרמני, והפעם ידם הייתה על העליונה, לאחר ניצחון בגמר על פ.צ.
קלן בבעיטות הכרעה, כאשר ווטאבה שיחק 120 דקות בגמר זה.
זכייה זו של ורדר ברמן בגביע הגרמני העניקה לה כרטיס לגביע אירופה למחזיקות גביע לשנת 1992, וגם בו זכו ווטאבה וברמן, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על מונקו.
ווטאבה שימש קפטן בגמר זה.
בעונת 1992/93 זכה ווטאבה באליפות השנייה שלו עם ורדר ברמן, כשהוא משתף פעולה עם שחקנים כאנדראס הרצוג, וינטון רופר, מרקו בודה ודיטר איילטס.
בתום עונת 1993/94 זכה ווטאבה עם ורדר ברמן בפעם השנייה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על רוט-וייס אסן, בו שיחק ווטאבה 90 דקות.
באוגוסט 1996, כאשר היה בן 40 שנים ו-121 ימים, הבקיע ווטאבה בהפסד 2-1 לשטוטגרט, והיה למבקיע המבוגר ביותר בתולדות הבונדסליגה.
ווטאבה החזיק בשיא זה עד לפברואר 2019, אז נשבר שיאו על ידי קלאודיו פיסארו.
ווטאבה נשאר בברמן עד לפגרת החורף של עונת 1996/97, אז עזב את המועדון לאחר ששיחק במדיו 357 משחקי ליגה והבקיע 18 שערים, וחתם באולדנבורג מהבונדסליגה השנייה.
ווטאבה נשר באותה עונה עם אולדנבורג לליגה השלישית מהמקום האחרון.
לאחר מכן, פרש ווטאבה ממשחק פעיל, והפך למאמנה של אולדנבורג, ואחר כך אימן גם את SV מפן ואת אוניון ברלין.
החל משנת 2004 ווטאבה מאמן קבוצות נוער בוורדר ברמן.
ווטאבה בחר לשחק בנבחרת גרמניה המערבית, על אף שיכול היה לשחק בנבחרת צ'כוסלובקיה, משום מוצאו הצ'כי.
בנובמבר 1979 ערך ווטאבה את הופעת הבכורה במדים הלאומיים, בניצחון 3-1 על נבחרת ברית המועצות במשחק ידידות.
בשנת 1980 זומן ווטאבה ליורו 1980, שם ערך הופעה אחת, בתיקו 0-0 בשלב הבתים מול נבחרת יוון, וזכה עם הנבחרת בטורניר זה.
בינואר 1981 ערך ווטאבה את הופעתו החמישית והאחרונה במדים הלאומיים, בהפסד 4-1 לנבחרת ברזיל.
מירוסלב אנטונוב (בבולגרית: Мирослав Антонов; נולד ב-10 במרץ 1986) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בגמונדן בעמדת החלוץ.
אנטונוב התחיל את הקריירה שלו בקבוצות מונטנה ומיניור בוב דול.
בקיץ הצטרף לספורטיסט סבוגה בה היה מלך שערי הקבוצה עם 15 שערים ב-29 משחקים והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגת העל הבולגרית.
אנטונוב שיחק עם הקבוצה גם בליגת העל ועד לינואר הבקיע 5 שערים ב-15 משחקים.
ב-4 בינואר 2010 חתם ל-3 שנים בלבסקי סופיה תמורת 50 אלף אירו.
ב-7 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בלבסקי בניצחון 1–3 נגד מיניור פרניק.
בתחילת עונת הושאל למונטנה עד לינואר.
בינואר חתם בלודוגורץ ראזגרד מהליגה הבולגרית השנייה בה כבש 3 שערים ב-8 משחקים והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגת העל.
בינואר הושאל למונטנה בה רשם קדנציה שלישית וכבש 7 שערים ב-14 משחקים.
בינואר עזב לראשונה את בולגריה וחתם במכבי יבנה מהליגה הלאומית.
ב-20 בינואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו ביבנה בהפסד 1–4 להפועל בני לוד.
ב-3 בפברואר 2014 כבש את שער הבכורה שלו ביבנה בהפסד 1–2 למכבי אחי נצרת.
ב-21 במרץ 2014 הבקיע שלושער בניצחון 1–9 נגד מכבי אום אל-פחם.
בקיץ חזר לקדנציה חמישית במונטנה שירדה לליגה השנייה עונה קודם לכן.
אנטונוב הוביל את הקבוצה עם 17 שערים ב-28 משחקים ודורג שני בטבלת מלך השערים של הליגה.
בתום העונה מונטנה חזר לליגת העל.
אף על פי שהיה סגן מלך שערי הקבוצה עם 16 שערים, יבנה ירדה לליגה א' ואנטונוב שוחרר מהמועדון.
בקיץ חתם בהפועל בני לוד.
בינואר חתם בהפועל ניר רמת השרון.
ב-24 בינואר 2020, אנטונוב חתם באאוליקוס.
מירון רפופורט (נולד ב-20 ביולי 1957) הוא עיתונאי, מתרגם, עורך ויו"ר תנועת השלום "ארץ לכולם".
שימש כראש מערכת החדשות של "הארץ" וכעורך תוכנית הטלוויזיה "עושים סדר" מבית הטלוויזיה החינוכית הישראלית, תרגם ספרים רבים מאיטלקית וזכה במספר פרסים בתחום התרגום והעיתונות.
כיום משמש כעורך ופובליציסט באתר העיתונות העצמאית "שיחה מקומית".
פיטוריו המתוקשרים ממערכת "ידיעות אחרונות" עוררו הדים בישראל והפכו לסמל למאבק בחופש העיתונות ובהתערבות פוליטיקאים ובעלי כוח בשיקולים עיתונאיים.
רפופורט נולד וגדל בתל אביב, למד בתיכון חדש, והמשיך ללימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב.
במסגרת לימודיו, למד כשנה באוניברסיטת פירנצה שבאיטליה.
הוא דובר חמש שפות: עברית, איטלקית, אנגלית, ערבית וצרפתית.
בצעירותו פרסם אחדים משיריו בעיתונים שונים, כגון "דבר", "מאזנים" וידיעות אחרונות.
אביו, נחמיה רפופורט, היה מגדולי אספני השירה העברית החדשה בישראל, ואחרי מותו האוסף שלו נתרם למכון הקשרים באוניברסיטת בן-גוריון.
לאחר לימודיו באיטליה, החל רפופורט לתרגם ספרי פרוזה מאיטלקית לעברית.
סך הכל תרגם כ-20 ספרים, בהם ארבעה ספרים של הסופר האיטלקי פרימו לוי, "קאפוט" של קורציו מלפרטה, "קולות הערב", "ולנטינו" ו"ככה זה קרה" של נטליה גינצבורג, "יומה של הלילית" של ליאונארדו שאשא, "חיים אלימים" של פייר פאולו פאזוליני, ו"הילדה האפלה" של אלנה פרנטה.
ב-2002 זכה בפרס שר התרבות לתרגום, מידי השר מתן וילנאי.
בשנת 2024 יצא לאור תרגומו לספר אם זה אדם מאת פרימו לוי בהוצאת הספרייה חדשה.
רפופורט מתרגם פרוזה מהשפה הערבית, מלאכה שהחלה עם "סיפור ההיעלמות" שכתבה איבתיסאם עאזם.
את דרכו העיתונאית החל רפופורט בעיתון "דבר" בשנת 1987, כראש דסק לילה במערכת החדשות של העיתון.
בשנת 1989 הצטרף כעורך חדשות-החוץ בעיתון "חדשות" וערך גם את המוסף הפוליטי.
עם הקמתו של ערוץ 2 ב-1992, שימש כרכז מערכת בתוכנית התחקירים "עובדה" עם אילנה דיין.
בין השאר, הוביל לקיום הראיון היחיד עם קורט בכר, קצין ה-SS הנאצי שניצל בזכות עדותו של ישראל קסטנר במשפטי נרנברג.
פרשה זו עוררה סערה תקשורתית בישראל ושבה להעסיק את הציבור, בייחוד סביב "משפט קסטנר" ב-1955, שבו נחקרה שואת יהודי הונגריה.
כמ כן, במסגרת תפקידו ב"עובדה", רפופורט הוביל לראיון ראשון של סילביו ברלוסקוני, ראש ממשלת איטליה, בתקשורת הזרה.
ב-1995 החל רפופורט בתפקידו כעורך חדשות-החוץ של ידיעות אחרונות.
בבחירות 1999 שימש כעורך הפוליטי של הבחירות וריכז את הידיעות בנושא.
כמו כן, שימש כרכז כתבים וראש דסק בעיתון, פרסם כתבות מגזין ותחקירים שביצע במוסף "שבעה ימים".
במסגרת עבודתו העיתונאית בידיעות אחרונות, חשף רפופורט לראשונה את תוואי גדר ההפרדה, חשיפה שגרמה לסערה בינלאומית, שבשיאה הציגה קונדוליזה רייס, מזכירת המדינה של ארצות הברית, את המפה שפורסמה בפני ראש הממשלה, אריאל שרון.
יחד עם אורון מאירי ודני אדינו אבבה, זכה ב-2003 בפרס נאפולי הבינלאומי לעיתונות, על כתבת תחקיר שחשפה גנבת עצי זית במהלך בניית גדר ההפרדה.
באוגוסט 2003 פוטר רפופורט מקבוצת ידיעות אחרונות, לאחר שאישר כראש דסק, למאמר דעה מאת מוטי גילת, את הכותרת "שרון לא אמר את האמת".
טענת העיתון מאוחר יותר הייתה כי הפר את הוראת העורך משה ורדי, להיות "רך עם שרון".
כ-150 עיתונאים חתמו על עצומה שקראה להשאיר את רפופורט בשירות העיתון.
התגייסו לטובתו בפומבי גם האגודה לזכויות האזרח, אתר העוקץ והעיתונאי בן דרור ימיני.
לאחר שהוא הגיש בקשה לבית המשפט להחזירו לעבודה, בטענה שהפיטורים נעשו משיקולים לא עיתונאיים ולא מקצועיים, הפרשה הסתיימה מחוץ לבית המשפט.
בשנת 2004 התמנה רפופורט לראש מחלקת החדשות בעיתון הארץ.
בין היתר, במסגרת תפקידו הבליט את הראיון של ארי שביט עם דב וייסגלס, יועצו הבכיר של אריאל שרון ומיוזמי תוכנית ההתנתקות שאמר שישראל יזמה את הנסיגה מעזה כדי למנוע הסכם עם הפלסטינים.
הוא צוטט באומרו שארצות הברית סיכמה עם ישראל שלא לעסוק בחלק מגושי ההתנחלויות "עד שהפלסטינים יהפכו לפינלנדים".
כמו כן, הוביל להבלטת נושא עמידתן הממושכת של קופאיות במרכולים, החלטה עריכתית שהובילה בין היתר לחקיקה בנושא, ולבסוף לאיסור על הכרחת עובדים לעמוד משך שעות רצופות.
ב-2005 החל לכתוב כתבות מגזין למוסף הארץ.
באחת מכתבותיו, חשף את החלת חוק נכסי נפקדים בירושלים, באמצעות החלטה סודית שהתקבלה בניגוד להנחיה של היועץ המשפטי לממשלה ב-1967. הפרסום הופץ בכלי תקשורת מחוץ לישראל, ובעקבות לחץ אמריקאי בוטלה ההחלטה.
בכתבות נוספות, חשף שחיתויות בעיריית לוד, מה שתרם להעמדתו לדין של ראש העיר בני רגב; חשף את ההתעללות במשתתפי תוכנית ויסקונסין, שנועדה כביכול לסייע לעניי החברה.
בשנת 2009 עזב רפופורט את עיתון הארץ והחל לעבוד כעורך אתר "העוקץ" שהקימו יוסי דהאן, יצחק ספורטא.
החל מ-2014 כותב מאמרים באתר שיחה מקומית ומ-2018 הוא אחד מעורכי האתר.
בתחום הרדיו, ערך רפופורט את התוכנית "התקווה" ברדיו 103 fm, עם מרב מיכאלי.
בשנת 2007 החל לערוך את התוכנית "עושים סדר" בהנחיית בן כספית וגל גבאי, מבית החינוכית, ששודרה במשך 10 שנים בערוץ 2. התוכנית ידועה כבעלת אג'נדה חברתית, סביבתית, עיסוק בבריאות ובכלכלה מנקודת מבטו של האזרח הקטן, עיסוק באפליה ובעיוות החוק, ועוד.
ב-2015, זכתה התוכנית "עושים סדר" בפרס "אותא" של "תא העיתונאיות" (התארגנות עיתונאיות במטרה לקדם שוויון מגדרי), על ייצוג נשים בתקשורת.
בנוסף, ב-2017 ערך תוכנית נוספת מבית החינוכית, "בין השורות - העולם הערבי" בהנחיית העיתונאי אוהד חמו, שזכתה לביקורות אוהדות.
בקיץ 2012 הקים מירון רפופורט את תנועת השלום "שתי מדינות מולדת אחת" (שהפכה לימים ל"ארץ לכולם"), יחד עם קבוצה של מקימים ישראלים ופלסטינים.
בין המקימים: אליעז כהן, לימור יהודה, אורן יפתחאל, עאוני אל-משני, מוניר עבושי ואחרים.
היום הוא משמש כיו"ר מזכירות החלק הישראלי של התנועה.
חזון התנועה הוא פיוס בין הישראלים לפלסטינים, על בסיס הקמת קונפדרציה משותפת לכל המרחב, מתוך הכרה בחשיבות האדמה לשני העמים.
הקונפדרציה תהיה מורכבת משתי מדינות, ישראל ופלסטין.
לפי החזון, בין שתי הריבונויות, ישראל ופלסטין, יוקמו שותפויות רחבות וחופש תנועה מוחלט, וירושלים תשמש בירה של שתי הריבונויות.
אזרחים ישראלים יוכלו לחיות כתושבים בפלסטין ואזרחים פלסטינים יוכלו כתושבים בישראל.
הסדרי התושבות ימומשו בהדרגה, בלי עקירות כפויות.
ב-2017 נסעה משלחת של התנועה לסבב פגישות עם בכירים באיחוד האירופי, על מנת להציג ולקדם את החזון.
בתנועה חברים ישראלים ופלסטינים, אנשי שמאל כמו גם מתנחלים שדוגלים בדו-קיום.
פרימו לוי, זמן שאול, הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה, 1999
פרימו לוי, מפתח-כוכב, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד, 2001.
פרימו לוי, אם לא עכשיו אימתי, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד, 2004.
פרימו לוי, אם זה אדם, הספרייה החדשה, הקיבוץ המאוחד, 2024 (הוצאה מחודשת בשפה העברית)
נטליה גינצבורג, קולות הערב, הספרייה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1994.
נטליה גינצבורג, מיקלה שלי, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד, 1995.
נטליה גינצבורג, ולנטינו, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד, 2001.
נטליה גינצבורג, ככה זה קרה, הספרייה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005.
ליאונארדו שאשא , יומה של הלילית, הקיבוץ המאוחד, 1988.
פייר פאולו פאזוליני, חיים אלימים, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד, 1990.
קארלו אמיליו גאדא , העסק-ביש הזה בויה מרולאנה, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד, 1993.
קלארה סֶרֶנִי , משחק הממלכות, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד, 1995.
קורציו מלפרטה, קאפוט, כנרת זמורה ביטן, 1995.
אנטוניו טאבוקי, חוט האופק, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד, 1996.
אנדראה קמילרי, צורת המים, כתר ספרים, 2003.
ליזה גינצבורג , מצפה לסופה, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד, 2005.
אֶלֶנָה פֶרַנטֶה, הבת האפלה, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד, 2011.
גָּווינוֹ לֶדָה , פאדרה פדרונה - אבי, אדוני, הקיבוץ המאוחד, 2014.
מירוסלב פיליפ (בצ'כית: Miroslav Filip; 27 באוקטובר 1928 - 27 באפריל 2009) היה שחמטאי צ'כי בדרגת רב-אמן.
היה אלוף צ'כיה בשחמט מספר פעמים, התחרה באליפות העולם בשחמט.
פיליפ החל לשחק בתחרויות רשמיות בשנת 1949. בשנת 1953 הוענק לו תואר אמן בינלאומי ובשנת 1955 רב-אמן.
בשנת 1956 העפיל לתחרות המועמדים, וסיים במקום השמיני.
באותה שנה הוא ניצח בתחרות לזכר וילהלם שטייניץ.
בשנת 1962 העפיל לתחרות מועמדים ואותה סיים במקום השמיני.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 חלה ירידה ברמת משחקו, אך הוא המשיך להשתתף בתחרויות.
בהמשך הוא עסק בפרשנות שחמט, כתב ספרים בנושא והגיש תוכניות שחמט בטלוויזיה.
מירוסלב פיליפ במשחקי אולימפיאדת השחמט
בין השנים 1952 ל-1974 השתתף הורט ב-12 אולימפיאדות שחמט:
מירון שר היה שחמטאי סובייטי-יהודי-אמריקאי בדרגת רב-אמן.
שר נולד בצ'רנוביץ, אז בברית המועצות, כיום באוקראינה.
באליפות רוסיה הסובייטית בשנת 1974 לצעירים הוא חלק מקומות 1–2. עד לשנת 1987 השלטונות לא אפשרו לו להשתתף בתחרויות מחוץ לגבולות ברית המועצות.
בשנת 1987 הוא חלק מקומות 2–4 בתחרות בפראג.
לאחר תחילת הפרסטרויקה, בשנת 1989, שר ואשתו, רב-אמן לנשים אלה גרינפלד, הגרו לארצות הברית והתיישבו בניו יורק.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 שר הרבה להשתתף בתחרויות בעיקר באירופה: בסלובניה בשנת 1991 הוא סיים במקום הרביעי, בשנת 1993 הוא סיים במקום החמישי בדורטמונד, מקום שלישי בדנמרק, ז'נבה וסלובניה, בשנת 1994 הוא סיים במקום השלישי בהייסטינגס.
בהיותו בארצות הברית שר עסק באימון ילדים.
עם חניכיו נמנה פביאנו קרואנה.
מירוסלב הרמשבסקי (בפולנית: Mirosław Hermaszewski; ) היה קוסמונאוט פולני שטס לחלל במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס.
ירוסלב הרמשבסקי נולד בכפר בווהלין שהיה באותה תקופה תחת כיבוש של גרמניה הנאצית.
אביו היה בין ראשי יחידות ההגנה של הפולנים ובמהלך 1943 לאומנים אוקראינים הרגו את אביו ומספר קרובי משפחה נוספים.
לאחר מלחמת העולם השנייה שטח זה הועבר לברית המועצות ומשפחת הרמשבסקי עם פולנים רבים אחרים עברה לשטח פולין והתיישבה ליד ורוצלב.
ירוסלב הרמשבסקי סיים קורס טייס והתגייס לחיל האוויר הפולני בו הוא שירת במספר תפקידים.
בשנת 1976 הוא נכלל ביחידת הקוסמונאוטים הסובייטית ובשנת 1978 ביצע טסת חלל על חללית סויוז 30 לצד פיוטר קלימוק.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הרמשבסקי למד באקדמיה צבאית במוסקבה.
בשנת 1981 עם תחילת הממשל הצבאי הוא קיבל פקודה לחזור לפולין אך לא קיבל תפקיד של ממש ובשנת 1982 חזר להמשך הלימודים.
לאחר סיום הלימודים הוא שירת במספר תפקידים ואף קודם לסגן מפקד חיל האוויר הפולני.
בשנת 2000 ירוסלב הרמשבסקי עזב את הצבא בדרגת בריגדיר גנרל.
מירוסלב ביצ'ניץ' (בקרואטית: Miroslav Bičanić; נולד ב-29 באוקטובר 1969) הוא קשר כדורגל עבר קרואטי.
ביצ'ניץ החל לשחק במחלקת הנוער של נ.ק אוסייק ממזרח קרואטיה (היום סלובניה).
בהמשך היה חלק מהקבוצה הבוגרת ושיחק כשלוש שנים במדיה בהם ערך כארבעים הופעות וכבש ארבעה שערים.
ב-1993, הצטרף לנ.ק זאגרב, מועדון חובבני מבירת קרואטיה תחתיה שיחק כעונה ובסיומה חזר לשנתיים נוספות למועדון נעוריו, נ.ק אוסייק.
ב-1996 עזב את קרואטיה ועבר לשחק בדיסבורג מהליגה הראשונה בגרמניה.
בדיסבורג שיחק רק ארבעה עשר משחקים (כבש שער אחד).
מירוסלב הפגין יכולת מצוינת ונודע בכינויו ה"מפציץ" בזכות הבעיטות החזקות שלו מטווח ארוך.
ביצ`ניץ ייזכר בהפועל חיפה בעיקר בזכות שער אדיר מ25 מטר שכבש לרשת של שורה אובארוב בניצחון 1–2 על מכבי תל אביב, שער שזיכה אותו בתואר שער העונה.
באותה שנה (2000) חתם בצ'ונגצ'ינג מליגת העל הסינית בכדורגל.
שנה לאחר מכן הצטרף לסצ'ואן גואנצ'ג וב-2002 חתם בצ'ינגדאו ג'ונון.
בתום העונה ההיא הודיע על פרישתו ממשחק פעיל.
סך הכל שיחק ביצ'ניץ כשישים וחמישה משחקים בליגה הסינית וכבש ארבעה עשר שערים.
בינצ'יניץ' היה חלק מנבחרת קרואטיה בין השנים 1993–1996 אך היה שותף במשחק אחד, משחק ידידות נגד נבחרת אוקראינה ב-26 ביוני 1993. המשחק הסתיים בניצחון 1–3 לזכות קרואטיה ובינצ'יניץ' כבש שער אחד.
מירוסלאב לאדיסלב ויטוס הוא בסיסט ג'אז צ'כי.
מירוסלאב ויטוס נולד בפראג, צ'כוסלובקיה, והחל לנגן בכינור בגיל שש.
בגיל 10 למד לנגן על פסנתר, ולבסוף החל לנגן קונטרבס בגיל 14. בילדותו השתתף מירוסלאב בתחרויות שחייה, וניגן בטריו עם אחיו המתופף והקלידן יאן האמר.
לאחר מכן למד בקונסרבטוריון פראג, וזכה בתחרות מוזיקלית בווינה, עבורה קיבל מלגה להשתתפות במכללת ברקלי למוזיקה.
הוא הגיע לארצות הברית בשנת 1966. בשנת 1967 ניגן לצד קלארק טרי, ומיילס דייוויס התרשם מנגינתו והזמין אותו להשתתף בסדרת הופעות במועדון הוילג' גייט בניו יורק.
כשנה לאחר מכן השתתף מירוסלאב בהקלטת אלבומו השני של הפסנתרן צ'יק קוריאה, Now He Sings, Now He Sobs, לצד המתופף רוי היינס.
בשנת 1970 הוציא מירוסלאב את אלבומו הראשון, Infinite Search, בו השתתפו הגיטריסט ג'ון מקלפלין, הקלידן הרבי הנקוק, הסקסופוניסט ג'ו הנדרסון והמתופפים ג'ק דז'ונט וג'ו צ'יימברס.
באותה השנה הקליט אלבום נוסף, עבור חברת קולומביה רקורדס, והשתתפו בו מקלפלין, בילי קובהם וג'ו זאווינול.
לאחר מכן היה מירוסלאב לחבר מייסד של להקת Weather Report, עד להחלפתו בידי הבסיסט אלפונסו ג'ונסון בשנת 1973. על הסיבות לעזיבתו אמר בראיון כי "ג'ו זאווינול רצה ללכת לכיוון אחר.
הלהקה חיפשה תהילה ופרסום, ושינתה את סגנונה למטרות פרסומית לכדי סוג של פאנק שחור".
נוסף לכך ציין כי הרגיש שהוא לא מקבל את התשלום המגיע לו בעבור עבודתו.
בשנת 1988 חזר מירוסלאב לאירופה כדי להתרכז בהלחנה, אך המשיך להופיע באופן פעיל.
בשנת 2001 התאחדו ויטוס, קוריאה והיינס להקלטת האלבום Rendezvous in New York, לציון יום הולדתו ה-60 של צ'יק.
האלבום יצא בשנת 2003, ובעבורו זכה צ'יק בפרס גראמי לסולו הג'אז הטוב ביותר על הקטע "Matrix".
מירוסלאב וייס (במקדונית: Мирослав Вајс; נולד ב-27 ביולי 1979) הוא כדורגלן עבר מקדוני ששיחק בעמדת הבלם.
וייס התחיל את הקריירה שלו בווארדאר סקופיה ובגיל 19 הצטרף להיידוק ספליט.
בקיץ הגיע להתרשמות בהפועל באר שבע וכעבור זמן קצר חתם בקבוצה.
במדי באר שבע רשם 26 הופעות ללא שער.
בקיץ חזר למקדוניה וחתם ברבוטניצ'קי.
בהמשך חזר לווארדאר סקופיה ולאחר מכן חתם במטאלורג סקופיה.
לזכותו של וייס יש תשע הופעות בנבחרת מקדוניה.
מירוסלב גרצ'ב (במקדונית: Мирослав Грчев; נולד ב-1955) הוא אדריכל מקדוני, מעצב גרפי, אמן קומיקס וקריקטוריסט.
הוא ידוע בכך שתכנן את הדגל הנוכחי של מקדוניה הצפונית והצעתו הפופולרית לסמל מקדוניה הצפונית.
גרצ'ב נולד בסקופיה, יוגוסלביה (כיום בירת מקדוניה הצפונית), והחל להתעניין בעיצוב גרפי באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר עבד על עיצוב אריכי-נגן.
ב-1979, סיים גרצ'ב את לימודיו בפקולטה לארכיטקטורה באוניברסיטת סקופיה.
כיום הוא מלמד כפרופסור לתכנון עירוני בפקולטה לארכיטקטורה באוניברסיטת סקופיה.
מירוסלב גרצ'ב היה ראש אזור סנטאר בסקופיה ב-1996–2000 מטעם האיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה.
הוא אחד המבקרים הנלהבים ביותר על המדיניות "עתיקות" ושל התוכנית העירונית הנלווית "סקופיה 2014", שבוצעה על ידי ממשלות מקדוניה הצפונית לאחר 2006.
מירוסלאב נמץ (בסלובקית: Miroslav Nemec; נולד ב-26 בספטמבר 1971) הוא כדורגלן עבר סלובקי ששיחק בעמדת החלוץ.
נמץ התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער אגרוסטב סאסווה, אליה הצטרף בגיל 12. כאשר התגייס לצבא הצ'כוסלובקי הצטרף לקבוצת המילואים של דוקלה באנסקה ביסטריצה, ולאחר שסיים אותו הצטרף לסלצה מהליגה השלישית.
בהמשך הקריירה שלו, שיחק בטאטרן פרשוב, מ.פ.ק.
קושיצה, דאק 1904 דונאיסקה סטרדה, מ.ס.
ז'ילינה, מטאדור פושצ'וב, אטיראו ואקיבסטוזץ.
לאחר שפרש מכדורגל בשנת , הצטרף לצוות המקצועי של מ.ש.ק.
ז'ילינה כעוזר מאמן ושימש בתפקיד זה כ-9 שנים.
במקביל לתפקידו כעוזר מאמן במועדון, שימש כמאמן קבוצת המילואים וקבוצת הנוער.
באוקטובר , מונה למאמן טפליצ'קה נאד ואהום.
בהמשך, אימן בפרידק-מיסטק, טלן וישן וניטרה.
מירוסלאב ג'וקיץ' (בסרבית: Мирослав Ђукић; נולד ב-19 בפברואר 1966) הוא כדורגלן עבר ומאמן סרבי ששיחק בעמדת הבלם.
ג'וקיץ' התחיל את הקריירה שלו במצ'ווה שאבאץ מהליגה היוגוסלבית השנייה ובשנת הצטרף לראד בלגרד מליגת העל היוגוסלבית.
בשנת חתם בדפורטיבו לה קורוניה מהליגה הספרדית השנייה.
בעונתו הראשונה במועדון היה שותף לעלייה שלו ללה ליגה, בהמשך זכה עמה בגביע המלך הספרדי והשתתף עמה בשלב הבתים של ליגת האלופות.
בשנת סיים את חוזהו במועדון ושוחרר.
ג'וקיץ' הגיע עם ולנסיה פעמיים לגמר ליגת האלופות בהן הפסידה וזכה עמה באליפות בעונת 2001/2002 אחרי 31 שנים ללא התואר.
בקיץ חתם בטנריפה במדיה שיחק עונה אחת ואחריה פרש מכדורגל.
ב-27 בפברואר 1991 ג'וקיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוגוסלביה, בתיקו 1-1 נגד .
ב-29 באוקטובר 1997 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-7 נגד .
בשנת מונה לאימון נבחרת הצעירה של סרביה אותה הוביל לגמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007. ב-23 בינואר 2007 מונה במקביל למאמנה של פרטיזן בלגרד.
בתקופתו בקבוצה זכה בתואר מאמן השנה בסרביה.
בתחילת שנת עזב את פרטיזן ושימש כמאמן הנבחרת הבוגרת במשך כשמונה חודשים.
ב-11 ביוני 2009 מונה למאמנה של מוסקרון הבלגית, אותה אימן עד להתפרקות המועדון בדצמבר .
במרץ ג'וקיץ' מונה למאמן הרקולס עד לסיום העונה.
בסיום העונה, ירדה הרקולס לליגה השנייה.
ב-6 ביולי 2011 ג'וקיץ' חתם לשלוש שנים בריאל ואיאדוליד.
בעונתו הראשונה, הצליח להוביל את המועדון לעלייה ללה ליגה ואימן אותה גם בעונה שאחריה.
בקיץ החליף את ארנסטו ואלוורדה כמאמן ולנסיה, אותה אימן עד ה-16 בדצמבר לאחר ההפסד 3-0 לאתלטיקו מדריד.
ב-20 באוקטובר 2014 מונה למאמנה של קורדובה.
ב-23 בינואר 2017 הצטרף לא-שבאב מאיחוד האמירויות הערביות.
בסיום העונה המועדון התאחד עם אל-אהלי לשבאב אל-אהלי דובאי וכתוצאה מהאיחוד ג'וקיץ' עזב את המועדון.
ביוני , חזר לקדנציה בפרטיזן.
בקדנציה זו ג'וקיץ' עלה לכותרות בעיקר בגלל מספר אימרות שנויות במחלוקת.
ב-22 בדצמבר 2019 מונה למאמנה של ספורטינג חיחון.
מירוסלב ווייצ'ך צ'צ'אק (בפולנית: Mirosław Wojciech Trzeciak; נולד ב-11 באפריל 1968) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת החלוץ.
צ'צ'אק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גווארדיה קושאלין ובגיל 20 הצטרף ללך פוזנן.
בעונתו הראשונה במועדון זכה עמו בגביע הפולני ובהמשך ב-3 אליפויות נוספות.
בינואר חתם ביאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית במדיה רשם 3 שערים ב-12 משחקי ליגה.
בסיום עונה חזר לפוזנן לעונה נוספת.
בקיץ חתם במכבי תל אביב אך שוחרר כעבור מספר חודשים בלבד וחתם בל.ק.ס.
לודז' עמה זכה באליפות אחת.
בספטמבר הצטרף לאוססונה מהליגה הספרדית השנייה.
בעונתו השנייה במועדון רשם המועדון לעלייה לליגת העל הספרדית.
בקיץ חתם בפולידפורטיבו אחידו בה שיחק עונה אחת בסיומה פרש מכדורגל.
ב-21 באוגוסט 1991 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין בניצחון 0-2 נגד בו גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
עד סוף השנה רשם עוד שתי הופעות בנבחרת וחזר אליה כעבור 6 שנים.
עם פרישתו מכדורגל אימן קבוצות ילדים באחידו.
לאחר מכן שימש כפרשן כדורגל וכמנהל פיתוח ספורט בלגיה ורשה.
מירוסלב ואצק (בצ'כית: Miroslav Vacek; 26 באוגוסט 1935 – 31 בדצמבר 2022) היה איש צבא ופוליטיקאי צ'כי.
שימש כראש המטה הכללי של צבא צ'כוסלובקיה בין 1987-1989. לאחר מכן שימש כשר ההגנה האחרון של צ'כוסלובקיה בתקופת השלטון הקומוניסטי, והראשון לאחר מהפכת הקטיפה.
כמו כן שימש כחבר בית הנבחרים הצ'כי בין 1996–1998.
ואצק נולד בקולין ב-26 באוגוסט 1935. ב-1956 הוא התגייס לצבא צ'כוסלובקיה, וב-1967 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית בברנו.
ב-1976 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-20. ב-1979 הוא הועבר לתפקיד סגן מפקד הארמייה ה-1. ב-1982 הוא הפך להיות מפקד הארמייה.
ב-1985 הוא מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי המערבי.
ב-24 במאי 1986 הוא נבחר לחבר המועצה הפדרלית.
ב-13 באוקטובר 1987 הוא מונה לראש המטה הכללי של צ'כוסלובקיה.
בתקופת כהונתו, הוא ניצל את התרופפות השליטה הסובייטית בצ'כוסלובקיה כדי להקטין את הצבא הצ'כוסלובקי ולהפוך אותו למותאם יותר לימי שלום.
ב-3 בדצמבר 1989 הוא הפך לשר ההגנה בממשלתו של לדיסלב אדמק.
חרף היותו קומוניסט נלהב, הוא שיתף פעולה עם מהפכת הקטיפה והשתמש במעמדו כדי לסייע לה.
הוא הורה לפרק את הביצורים בגבול עם גרמניה המערבית ואוסטריה, וכך הפסיק את ניתוקה של צ'כוסלובקיה מהמערב.
הוא ביטל את שליטת המפלגה הקומוניסטית בצבא, וצמצם את שירות החובה משנתיים ל-18 חודשים.
גם לאחר השלמת המהפכה, כאשר צ'כוסלבקיה הפכה לרפובליקה דמוקרטית, ואצ'ק נותר שר ההגנה.
הוא שרד בתפקיד בשתי הממשלות בראשותו של מריאן צ'אלפה.
למרות שנותר קומוניסט נלהב, ונחשב לשריד מהמשטר הישן, הנשיא ואצלב האוול ראה בו מומחה הכרחי.
בסופו של דבר, בעקבות לחץ ציבורי עז, צ'אלפה נאלץ לפטר אותו ב-17 באוקטובר 1990. ב-1991 הוא פרש מצבא צ'כוסלובקיה.
ואצ'ק הצטרף למפלגה הקומוניסטית של בוהמיה ומוראביה, וב-1 ביוני 1996 נבחר לבית הנבחרים הצ'כי.
הוא שרד בתפקיד קדנציה אחת עד 19 ביוני 1998.
מירוסלב פלדמן (בסרבו-קרואטית: Miroslav Feldman; 28 בדצמבר 1899 – 30 במאי 1976) היה משורר וסופר יהודי-קרואטי.
פלדמן נולד ב ב-28 בדצמבר 1899. הוא למד רפואה באוניברסיטת זאגרב ובווינה.
לאחר סיום לימודיו, חזר לקרואטיה ועבד כרופא בווירוביטיצה, אוסייק, פאקראץ, סרייבו וזאגרב.
במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף לצבא השחרור העממי של יוגוסלביה, שם עזר בארגון חיל הרפואה.
פלדמן היה נשיא ארגון הסופרים הבין-לאומי, ה־PEN הקרואטי והיוגוסלבי.
הוא החל את הקריירה שלו כמשורר, אבל בלט יותר כסופר דרמה.
פלדמן כתב דרמה פסיכולוגית עם אלמנטים גרוטסקים, עם ביקורת חברתית עזה, שבה הוא מדבר באופן סאטירי על ההתרחשויות במחוז ובחיי החברה הגבוהה.
פלדמן נפטר בזאגרב ב-30 במאי 1976 ונקבר בבית העלמין מירוגוי.
מירון שורץ (נולד ב-1970) הוא נשיא בית הדין האזורי לעבודה בנצרת.
נולד בישראל וסיים לימודיו בבית הספר התיכון עירוני ג' בחיפה בשנת 1988. בשנים 1989–1992 שירת בצה"ל.
בשנת 1997 קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת חיפה ובמאי 1998 הוסמך כעורך דין.
בשנים 1998–2004 עבד כעורך דין במשרד עורכי דין פרטי.
בפברואר 2004 מונה לכהן כרשם בבית הדין האזורי לעבודה בנצרת.
במאי 2007 מונה לשופט בבית הדין האזורי ובספטמבר 2017 לנשיא בית הדין.
ב-2012 פסק לטובת מאמן הכדורסל רועי פרל פיצויים על סך 120 אלף שקלים לאחר שפוטר ממועדון הכדורסל הפועל עפולה.
ב-2017 דחה את תביעתם של רכזי ביטחון שוטף מבקעת הירדן לתשלום עבור שעות נוספות ועבודה בשבתות וחגים מכוח חוק שעות עבודה ומנוחה.
הוא קבע כי עבודתם היא מסוג העבודות לגביהן נקבע בפסיקה כי לא ניתן ליישם עליה את הוראות חוק שעות עבודה ומנוחה.
ב-2018 הכיר בדיעבד ביחסי עובד–מעביד ביחס למנהל התארגנות לגירוש ציפורים מעל בריכות דגים באזור עמק בית שאן, וזאת על אף שתבנית ההעסקה של התובע הייתה מורכבת מאוד וכללה גם סממנים של עבודה עצמאית וגם סממנים של עבודה שכירה.
בהתאם פסק לזכותו פיצויים על סך 151 אלף שקלים בגין זכויות סוציאליות שונות..
ב-2019 חייב את יורם שטרית, מנכ"ל חברת אטורה לשעבר, להשיב לחברה 1.5 מיליון שקלים לאחר שקבע כי השתמש בכספי החברה לתועלתו האישית או לתועלת מקורביו בניגוד לחובת האמון ותום הלב כלפי החברה ותוך הפרת הסכם העבודה מולו.
מירוץ מטורף הוא ספר מתח שנכתב על ידי הרלן קובן, ויצא לאור בארצות הברית בשנת 1996. זהו הספר השלישי של קובן בסדרה של "מיירון בוליטר", והחמישי מבין ספריו של קובן לפי הסדר הכרונולוגי.
בישראל יצא הספר בספטמבר 2008, כ-12 שנים מאוחר יותר, על ידי "ידיעות ספרים" ("פרוזה"), בתרגומו של ירון פריד.
זהו הספר האחד-עשר של קובן שתורגם לעברית.
הספר הוא חלק מסדרת ספרים המספרת על הדמות מיירון בוליטר.
בספר זה, מיירון פוגש את קליפ ארנסטיין, מנהל קבוצת הכדורסל "ניו ג'רזי דראגונס".
אחד משחקני הקבוצה, גרג דאונינג, נעלם באורח פתאומי.
גרג היה יריבו הגדול של מיירון בתקופה בה שיחק מיירון כדורסל, לפני שריסק את הברך ופרש ממשחק פעיל.
ארנסטיין מבקש ממיירון שיצטרף לקבוצה כשחקן ספסל וכך אולי ישיג מידע על מקום הימצאו או נסיבות היעלמותו של גרג.
מיירון וחברו ווין פורצים לביתו של גרג, שם הם מגלים חפצים של אישה (גרג גרוש), ודם במרתף (חדר המשחקים).
הם מאזינים להודעות בטלפון בביתו, אחת מהן מאישה שעובדת בחברת "האחים קימל", וכן הודעה מאישה בשם קרלה שמוסרת לגרג שהיא תהיה בתא האחורי עד חצות.
לאחר מכן מותקף מיירון על ידי בריונים שגם הם מחפשים את גרג.
מיירון מבקר במזללה קרובה ומגלה שקרלה עובדת בה.
חסר בית בשם נורמן לואנסטיין אומר למיירון שהוא יוביל אותו לבית של קרלה.
מיירון מגיע לביתה ומוצא אותה מתה.
כשגופתה של קרלה מגיעה למשטרה, הבלש רולנד דימונטה מגלה שמיירון מנסה למצוא את גרג, ומתעקש לקחת את החקירה לידיו.
מיירון מסרב אבל נשאר בקשר ומדווח לדימונטה.
במשטרה מגלים שבדירתה של קרלה היו עשרת אלפים דולר במזומן ושלושה דרכונים שונים, שניים מהם תחת שמות נוספים של קרלה - סאלי ורוברטה.
מיירון נעזר בחברו כדי לאתר את מקור השטרות שנמצאו אצל קרלה, ומגלה שהם נשדדו בשוד בנק ישן באריזונה על ידי קבוצה שנקראת "בריגדת העורבים"; הבריגה הורכבה משלושה גברים ואישה, שמאלנים קיצוניים, שחטפו בעבר בן של אדם עשיר והרגו אותו.
בינתיים מיירון מקבל הזמנה מטי.
סי, אחד השחקנים בקבוצת הכדורסל, לבוא למסיבה בביתו.
במסיבה הוא פוגש בחורה ששכבה עם כל הגברים בקבוצה, ומסתבר שהיא עובדת בחברה של "האחים קימל".
אחר כך הוא פוגש את אודרי, עיתונאית שהבינה שחזרתו לכדורסל אינה מקרית והופכת לשותפה לחקירה.
מיירון נוסע משם, ובדרך מתקשר אליו ווין, ואומר לו שהבריונים שתקפו אותו עוקבים אחריו; ווין אומר למיירון שלא ידאג ושייצא אליהם, ומיירון מסכים.
הבריונים חוטפים את מיירון ומביאים אותו לבוס שלהם, איש המכונה "עצ-מן", כיוון שהוא אוהב לשבור עצמות.
הוא מאיים על מיירון שיגלה לו איפה גרג, אחרת יהפוך אותו לנכה לכל חייו.
ווין מציל את מיירון, והם מגלים שגרג חייב לעצ-מן כסף בעקבות הימורים.
בהמשך מיירון מבין שליז גורמן, אישה מ"בריגדת העורבים", היא בעצם קרלה; היא נרדפה על ידי המשטרה וה-FBI ולכן שינתה את התכונה הבולטת ביותר במראה החיצוני שלה - גודל החזה.
ווין מגלה אימייל ארוטי שנשלח אל גרג ובו הזמנה מהמאהבת שלו.
מיד אחר כך מתברר שהדם שהיה במרתף נעלם כלא היה, ומלבד זאת נמצאת אלת בייסבול עם דם בביתו של גרג.
ווין ומיירון חושדים שקרלה/ליז היא המאהבת של גרג, ושהיא שלחה את האימייל וניקתה את הדם מהמרתף.
אבל השערתם מופרכת לאחר שהם מגלים שליז הכירה גם את קליפ ארנסטיין, מנהל קבוצת הכדורסל, וסחטה אותו, כי בידיה היה מידע שיכול היה לפגוע בו.
במקביל מיירון מגלה בעזרת אודרי העיתונאית שגרג ואשתו, שניהלו מאבק על משמורת ילדיהם, ניסו כל אחד בדרכו להוכיח שההורה השני לא כשיר; באחד הניסיונות שכר גרג בלש פרטי שירגל אחרי אשתו, והבלש גילה שהיא שכבה פעם עם הבחורה ששכבה עם כל הגברים בקבוצת הכדורסל, אחרי שזו פיתתה אותה.
דימונטה הבלש מגלה שאשתו של גרג נכנסה לדירתה של ליז ביום בו היא נרצחה.
מיירון הולך לביתה ומתעמת איתה, ומגלה שהיא לא הרוצחת, אבל היא זו שטמנה את אלת הבייסבול ואת הדם במרתף, כדי להאשים את גרג ברצח, וכך לזכות במשמורת על הילדים.
מיירון גם מגלה ממנה שהיא הכירה את ליז ושזו ניסתה לסחוט גם אותה.
מיירון מוצא תמונה של "בריגדת העורבים".
המנהיג שלהם, קול ווייטמן, היה בחור עשיר ממשפחה טובה.
מיירון מבין מכך שאם ליז שינתה את הפרט החיצוני הבולט בה ביותר, כנראה גם קול עשה זאת, ושהוא בעצם חסר הבית נורמן לואנסטיין.
מיירון מוצא את נורמן/קול, שמספר לו את סיפורה האמיתי של "בריגדת העורבים": האיש שהם כביכול רצחו בעצם התאבד, וכך הם הפכו לפושעים מבוקשים וברחו.
ארבעת ה"עורבים" התפצלו, שניים מתו קודם ואחריהם ליז; קול נשאר האחרון.
אספרנזה, חברה טובה של מיירון שגם עובדת בחברה שלו ויודעת את הסיפור של גרג, מרגישה שמשהו חסר בשוד הבנק ובקשר שלו לסחיטה של ליז.
היא מוצאת שהמידע עבור הסחיטה נלקח בשוד הבנק של ה"עורבים" באריזונה, מכספת של איש בשם ברט ווסון, האיש שפצע את מיירון וגרם לפרישתו מענף הכדורסל.
החומר לסחיטה היה הקלטה של ווסון וגרג, בה מתועד גרג משלם לווסון כדי שישבית את יריבו, מיירון, למספר משחקים; העסקה הסתבכה בהמשך, כאשר ווסון פצע את מיירון באופן קשה מדי.
מיירון מקבל שיחה מאדם בעל קול מוסווה, שאומר לו להגיע למקום בו הוא יוכל "לקנות את האמת".
מיירון מגיע לשם עם אודרי, ומולם מופיע איש עם מסכה, שרוצה 50 אלף דולר תמורת קופסה קטנה.
העניין מתגלה כתרמית של מיירון, ווין ודימונטה כדי לתפוס את האשמה: אודרי.
מתברר שהיא רצחה את ליז, כדי להגן על החבר שלה, גרג.
ליז סחטה את גרג, קליפ ואת אשתו של גרג כדי להשיג כסף.
אודרי הודתה שניקתה את הדם מהמרתף כדי להגן על גרג.
התברר שהיא בהריון, ושזו אחת הסיבות להיעלמותו של גרג.
מיירון מגלה בסוף שגרג היה במצוקה, ונזקק למישהו שיבין אותו, ולכן נעלם.
הוא הושפע ממאבק המשמורת, המוות של ליז (מכיוון שהוא זה שנכנס לדירתה וגילה אותה מתה), וההריון של חברתו אודרי.
במשך כל הזמן הוא הסתתר אצל טי.
כשמיירון מוצא אותו, הוא כועס ומנסה לתקוף את גרג, שגרם לפציעתו באמצעות התשלום לווסון.
סוף הסיפור מתרחש בביתו של ווסון, כשווין מופיע בדלת.
מירוץ המלכה האדומה הוא סיפור מדע בדיוני קצר שנכתב על ידי אייזק אסימוב בשנת 1949 ותורגם לעברית בשנת 2014 בקובץ כתבי אייזק אסימוב חלק 3. שם הסיפור הוא אזכור לקטע מהספר אליס מבעד למראה.
הסיפור מסופר בגוף ראשון על ידי סוכן מלשכת המודיעין האמריקאי שאינו מוזכר בשמו.
הסוכן חוקר את מותו של פרופסור לפיזיקה גרעינית בשם אלמר טיווד שנמצא מת בלב תחנת כוח אטומי מרוקנת.
כשהחקירה מתקדמת, מגלה הסוכן כי טיווד פיתח דרך לשלוח חפצים אחורה בזמן.
הפרופסור תכנן לשפר את העולם על ידי הענקת ידע מדעי מתקדם ליוון ההלניסטית.
הסוכנים ומפקדם מבינים כי השינויים בהיסטוריה עשויים, באמצעות אפקט הפרפר, לגרום להשלכות שונות ומשונות, עד להכחדת מין האדם.
בסופו של דבר מתגלה כי ידידו של טייווד שינה את המידע ששלח הפרופסור כך שיתאים לידע שהיה ליוון ההלניסטית בכל מקרה, וכי מאחר שהחפץ נשלח לעבר העולם כבר השתנה בעקבות המעשה.
תיק החקירה נסגר תחת הכותרת "?".
הסיפור נקרא על שם הקטע באליס מבעד למראה, בו המלכה האדומה אומרת לאליס שעליה לרוץ מהר ולו רק כדי להישאר במקום.
כך גם בסיפור הספר נשלח לעבר רק כדי לתת את המידע שכבר ניתן והוביל לעולם בו הספר נשלח לעבר.
המונח "מירוץ המלכה האדומה" משמש בהשאלה בתחומים שונים.
בביולוגיה אבולוציונית נטבע המונח "אפקט המלכה האדומה" לתיאור תהליך שבו אורגניזמים חייבים להמשיך להשתנות ולהסתגל על מנת לשמור על יכולת ההישרדות שלהם מול מתחרים.
בתחום הכלכלה והתחרותיות נעשה שימוש בדימוי זה לתיאור מצבים שבהם חברות חייבות לחדש ולהתקדם באופן מתמיד כדי לשמור על מעמדן בשוק.
מירזא עבד אל-חוסין, הידוע בשם מירזא אקא ח'אן כרמאני (בפרסית: میرزا آقاخان کرمانی; 1864–1896/7) היה אינטלקטואל ורפורמטור איראני מתנועת הבאביזם.
הוא מן הדמויות המפורסמות ביותר במהפכה החוקתית באיראן.
מירזא אקא ח'אן ניצב בשורה אחת עם פתח-עלי אח'ונדזאדה, ממייסדי הלאומיות המודרנית באיראן.
הוא ושותפיו לרעיון, שיח' אחמד רוחי ומירזא חסן ח'אן ח'יר אל-מולכ, הוצאו להורג בתבריז, וראשם נערף.
מירזא אקא ח'אן היה בן לאחת המשפחות הנכבדות בכרמאן.
הוא נולד במשיז, כפר קטן ליד כרמאן, ושם התחיל ללמוד.
את המשך לימודיו עשה כבר בכרמאן, שם למד את כל המקצועות הראויים למעמדו: משפט אסלאמי, פילוסופיה, מדעי הקוראן, ספרות ובלשנות.
המורה המפורסם ביותר שלו באותה תקופה היה מולא מוחמד ג'עפר כרמאני שיח' אל-עולמא, שנחשד מאוחר יותר בהשתייכות לדת הבאבית.
בזכות לימודיו אצל מולא ג'עפר ואצל בנו שיח' אחמד רוחי, נחשף מירזא אקא ח'אן לאסכולה השיח'ית ונטה לכיוון הדת הבאבית.
הוא היה מתומכי סובח-י אזל.
כשהיה כבן שלושים, אקא ח'אן ואחמד רוחי עזבו את כרמאן ועברו לאספהאן.
בשנים 1884–1886 נדד בערים שונות והגיע עד איסטנבול, בין היתר כדי להתחמק מבקשת הסגרה שפורסמה נגדו.
בשנת 1886 הוא ביקר בקפריסין, שם נפגש עם סובח-י אזל והתחתן עם בתו.
לאחר מכן חזר להתגורר באיסטנבול לתקופה ארוכה.
ב-1890 התחיל התכתבות ענפה עם מירזא מלכום ח'אן, שניסה לעורר התחדשות מחשבתית ומדינית באיראן.
מירזא אקא ח'אן הושפע מרעיונות אלו ועזר בהפצתם באיראן.
הוא גם פעל יחד עם ג'מאל א-דין אל-אפגאני כדי לקדם רפורמות שונות.
פעילויות אלה הטרידו את הממשל הפרסי אף שלא ישב בתחומי פרס.
ב-1896 הוסגר מירזא אקא ח'אן יחד עם שניים משותפיו לרעיון לאיראן; הם הואשמו בבגידה ובניסיון לרצח והוצאו להורג ביולי של אותה שנה.
מירזא אקא ח'אן כרמאני הרבה לכתוב בעיתונות האיראנית והעותמאנית, בין היתר בכתבי העת "קאנון" ו"אח'תר".
כמו כן, הוא כתב דברי הגות ושירה, מאמרי תאולוגיה ופוליטיקה.
כתאב-י רצ'ואן - חיבורו הראשון שהושלם ב-1887 באיסטנבול
אאינה-י אסכנדרי - היסטוריה של איראן מן העת הקדומה ועד הגעת האסלאם.
השת בהשת - חיבור אפולוגטי באבי.
נכתב יחד עם שיח' אחמד רוחי.
הפתאד או דו מילת - חיבור המבוסס על תרגום ספרו של ברנדין דה סט פייר ותוקף את הקנאות הדתית
נאמה-י באסתאן - אפוס פואטי הסוקר את תולדות איראן בסגנון השאה נאמה לפירדוסי
מירזא בשיר אחמד (באורדו: ميرزا بشير الدين محموداحمد) או הח'ליפה השני היה המנהיג השני של התנועה האחמדית, חכם דת וסופר מוסלמי מהתנועה האחמדית, ובנו של מירזא ע'ולאם אחמד אל-קאדיאני, מייסד התנועה האחמדית.
מירזא בשיר אחמד נולד ב-1893 בקאדיאן שבהודו, תחת השלטון הבריטי.
הוא בנה הראשון של נוסרת ג'האן ביגום, אשתו השנייה של ע'ולאם אחמד.
ב-1916 הוא השיג תואר מוסמך אוניברסיטה בשפה הערבית.
בכתביו של אביו הוא תואר בשם "ירח הנביאים".
במהלך חייו היה נשוי לשבע נשים, אך לא יותר מארבע נשים בכל פעם (בהתאם לחוקי הנישואים באסלאם).
נולדו לו כשלושים ילדים, אך לא כולם הגיעו לבגרות.
מירזא בשיר אחמד נפטר ב-1963 בלאהור שבפקיסטן.
לאחר מותו של חכים נור א-דין, הח'ליפה הראשון של התנועה האחמדית, נבחר מירזא בשיר אחמד לשמש כח'ליפה השני של התנועה.
הוא שימש בתפקיד מ-14 במרץ 1914 למשך כעשרים וחמש שנה.
במהלך כהונתו הוא ביסס את התנועה האחמדית, הרחיב את תפוצתה ופיתח את מנגנוני המנהל שלה.
הוא כתב ספרים רבים, ביניהם ספרי פרשנות, אפולוגטיקה, היסטוריה ופוליטיקה.
להלן רשימה חלקית של חיבוריו:
מרים (מירי) בוהדנה-קובו (נולדה ב-12 באוקטובר 1977) היא דוגמנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
נערת ישראל, ובחמישייה הסופית בתחרות מיס וורלד (מיס עולם) לשנת 1995.
מרים בוהדנה נולדה וגדלה בשדרות, להורים שעלו ממרוקו.
בגיל 15 זכתה בתחרות יופי "מיס באר שבע".
ב-1995 השתתפה בתחרות מלכת היופי וזכתה במקום השני (אחרי יאנה קלמן) בתואר "נערת ישראל".
בעקבות זאת, השתתפה בתחרות מיס עולם (מיס וורלד) שהתקיימה בדרום אפריקה, העפילה לשלב הגמר ולחמישייה הסופית .
את שירותה בצה"ל עשתה כמדריכה במוזיאון חיל האוויר בחצרים.
בוהדנה החלה את קריירת הדוגמנות שלה בצילום קטלוגים, פרסומות בישראל ומחוצה לה ותצוגות אופנה.
ב-1996 הופיעה בתור דוגמנית בסדרת הטלוויזיה "רמת אביב גימל" וב-1998 הופיעה שוב בתור דוגמנית בסרט "פעמיים בוסקילה".
בשנת 2002 השתתפה בקמפיין של חברת האופנה הישראלית TNT.
בשנים 2004–2005 השתתפה בקמפיין פרסום של אופנת "גולברי" ובמקביל גם בקמפיין של רשת המסעדות "ברגר קינג".
בקיץ 2006 השתתפה בקמפיין של רשת תכשיטי רויאלטי.
בשנים 2006 ו-2008 כיכבה על השער של מגזין בגדי הים של "בלייזר".
בקיץ 2007 השתתפה בקמפיין של רשת השיווק "אייס".
בשנים 2010–2011 שימשה פרזנטורית של רשת חנויות הנעלים TOGO.
בשנים 2016–2019 שימשה פרזנטורית של רשת האופנה "אריסטו שמט".
בשנת 2022 החלה לשמש פרזנטורית של רשת חנויות "פרפקט ליין" לחדרי אמבטיה, מטבחים וריצופים.
בשנת 2001 השתתפה בסרט "אסקימו לימון: החגיגה נמשכת", אשר היה ההתנסות הראשונה שלה בעולם הקולנוע.
במספר סצנות בסרט זה הצטלמה בוהדנה בעירום חלקי.
בסוף אותה שנה הייתה מועמדת להנחות ברשת MTV אירופה, לאחר שנבחרה מתוך 25 מועמדים ישראלים, אך לא עברה את האודישנים האחרונים.
בשנים 2001–2003 הנחתה בוהדנה את תוכנית המוזיקה "ברז" ותוכנית האירוח והבידור "בחורות טובות" (יחד עם אילנית לוי) בערוץ "בריזה" של yes.
אחרי סגירת ערוץ "בריזה" עברה עם התוכנית "בחורות טובות" לערוץ 10 ששודרה עד תחילת 2005. בדצמבר 2005 הגישה פרס בטקס "פרס מסך הזהב".
בסוף 2003 הנחתה בשידורי טלעד בערוץ 2 את השעשועון "מלך הכורסה" יחד עם רמי ורד, אך תוכנית ירדה משידור אחרי חודשים ספורים.
בשנת 2001 גילמה את דמותה של אוסי שמילוביץ באופרת הסבון הישראלית "סיטי טאוור".
בין השנים 2003–2005 גילמה את עדן אבוטבול בטלנובלה "אהבה מעבר לפינה", וכיכבה יחד עם מאיר סוויסה בהצגת התיאטרון "אני עם אישתך גמרתי".
בשנת 2004 השתתפה במחזמר "עלי באבא וארבעים השודדים" בתפקיד יסמין המשרתת.
בשנת 2005 שיחקה את בת פרעה בהצגה "משה נסיך מצרים"
בשנת 2006 השתתפה בסדרה "קרוב לוודאי" לצד סוויסה, ובנוסף באותה שנה הופיעה בפסטיגל פנטזיה, עם השיר "כוכב המשאלות" שזכה במקום השישי.
בשנת 2007 שיחקה בוהדנה בטלנובלה "בובות" בתפקיד קרלה גל.
בשנת 2008 כיכבה בסדרה "עד החתונה" ובעונה השנייה שעלתה ב-2010.
בחודשים ינואר-מרץ 2010 הנחתה את תוכנית הלילה "אחיות לילה", ששודרה ב-HOT3 לצידן של הילה נחשון ואילנית לוי.
בינואר 2013 כיכבה בפרק בתוכנית "אנשים".
ב-2014 החלה להנחות את תוכנית המציאות "משחקי השף" בערוץ 2, רשת.
ב-2017 החלה להנחות בנוסף גם את "משחקי השף: אוטו אוכל".
בשנים 2018–2020 שיחקה בסדרה "שנות ה-80" בתפקיד קלודין אסייג, עולה מצרפת.
בשנת 2020 החלה לשחק בסדרת הנוער "זיגי" בערוץ TeenNick.
במרץ אותה שנה כיכבה בפרק הראשון בסדרה "סקין טוק".
בשנת 2022 שבה לגלם את קלודין אסייג בסדרה "שנות ה-90", סדרת ההמשך של "שנות ה-80".
בסוף שנות ה-90 ניהלה בוהדנה מערכת יחסים מתוקשרת עם הזמר אייל גולן.
בשנת 2002 הגישה תביעת דיבה נגד העיתון "מעריב", בטענה להפרת חוק איסור לשון הרע בעקבות פרסום כתבה עליה.
בשנת 2003 נקלעה לסכסוך עם הסוכנת שלה לאה גלובוס, איתה חתמה על חוזה בו התחייבה כי גלובוס תייצג אותה באופן בלעדי.
לטענתה, בוהדנה הפרה את החוזה ועברה לסוכנות "לוק", בנוסף טענה כי העלימה הכנסות במאות אלפי שקלים.
בשנת 2006 הגישה גלובוס תביעה נגדה.
בשנת 2010 קבע בית משפט השלום בתל אביב כי היא תשלם ללאה גלובוס 170 אלף שקל בצירוף הפרשי הצמדה וריבית.
משנת 2005 היא בזוגיות עם איש העסקים בבו (אליעזר) קובו, ולהם שלושה ילדים.
מאז 2015 השניים מתגוררים בארסוף.
ביולי 2012 הורשעו בוהדנה וקובו, בהעסקת עובדת זרה לא-חוקית, והוטל עליהם קנס של 60,000 שקלים, לאחר שבמרץ 2010 אותרה עובדת סינית, שהועסקה לדבריה כשנתיים במשק בית של בני הזוג, במסגרת מבצע משולב של יחידות רשות האוכלוסין ויחידת סמך לעובדים זרים.
מאז 2018 בוהדנה מתנדבת במגן דוד אדום כחובשת בתחנת תל אביב.
מירי אלוני (נולדה ב-25 בדצמבר 1949) היא זמרת-יוצרת ושחקנית ישראלית.
מירי אלוני נולדה בגבעתיים ליוסף והדסה אלוני.
אביה עלה מפולין בשנות השלושים ועבד כנגר בחברת הארגז, ואמה הייתה אחות במחלקה הפסיכיאטרית בכלא מעשיהו.
סבתה (אם-אמה), אסתר לבית בקר, הייתה חברת ארגון "השומר" ונודעה עוד מילדותה בקולה היפה.
אסתר הייתה אחותן הצעירה של ציפורה, אשת אלכסנדר זייד וקיילה, אשת ישראל גלעדי.
היא הופיעה עוד כילדה צעירה מאוד בפגישות של חברי ארגון "פועלי ציון" בווילנה, ונישאה בהמשך למאיר קוזלובסקי, שהיה גם הוא חבר "השומר".
(בטעות נשתרשה הקביעה כי אמה של אסתר, שושנה-רייזה, הייתה זמרת ושחקנית - ולא היא).
בילדותה התגוררה אלוני בגבעתיים עם הוריה וסביה בבית בודד בראש גבעה (שנקראה על שם סבה – גבעת קוזלובסקי), שלאורכה נסלל רחוב המרי.
אלוני השלימה לימודי חינוך בסמינר הקיבוצים ואף עבדה תקופה קצרה כמורה בבית ספר יסודי.
אלוני התגייסה ללהקת הנח"ל בשנת 1968 והצטרפה להקלטות התקליט "כל הכבוד לנח"ל" ולצוות התוכנית "הנח"לאים באים - הנח"לאים באים" במקום שולה חן.
לאחר שתוכנית להקת הנח"ל, "הפרוטה והירח", שבוימה על ידי נעמי פולני, לא זכתה להצלחה החלה הלהקה לעבוד על התוכנית ה-21, הידועה כ"קרנבל בנח"ל", אשר הועמדה בשישה שבועות בלבד.
לצדה היו בלהקה הסולנים מוטי פליישר ואופירה גלוסקא וכן טליה גולדברג, דסי הדרי, אלי מגן, מיכל בר זיו, אמוץ ברונטמן, דני סנדרסון, מאיר פניגשטיין, נחום שגיא ואסתי כץ.
הסולו הראשון שלה היה בשיר "קרנבל בנח"ל".
בתוכניתה ה-22 של הלהקה, "שא לשלום", הידועה גם כ"היאחזות הנח"ל בסיני", הפכה אלוני לסולנית הבלתי מעורערת.
היא שרה את שיר הנושא ("בהיאחזות הנח"ל בסיני") כמו גם את "אנחנו ואתם", "הבן יקיר לי" (אשר מילותיו לקוחות מהתנ"ך) ו"שיר לשלום".
לצדה בלהקה היו ירדנה ארזי, עמוס טל שיר, גידי גוב, דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, אפרים שמיר, לאה לופטין, רותי הולצמן, תמי עזריה, טליה גולדברג, מאיר פניגשטיין, יובל חבצלת, שמעון ויצמן, איציק בן מלך ואמוץ ברונטמן.
במהלך שירותה בלהקת הנח"ל הייתה אלוני חלק מההרכב המוקדם של להקת כוורת והקליטה עימם את הגרסה הראשונה לאופרת הרוק "סיפורי פוגי".
האופרה המתוכננת לא הועלתה בסופו של דבר, ואלוני לא המשיכה בשיתוף פעולה עם הלהקה.
הקלטת האופרה ראתה אור על גבי אלבום אוסף של כוורת בשנת 2013, ובה נשמעת אלוני כסולנית בשיר "לא ידענו מה לעשות", שהקליטו חברי כוורת מאוחר יותר לאלבומם "סיפורי פוגי".
שנות השבעים - שיא הקריירה
לאחר שחרורה ביצעה את שירי הנושא של הסדרה הטלוויזיונית החלוצית "חדווה ושלומיק".
השירים "הבלדה על חדווה ושלומיק" ו"להיות לבד" (יהונתן גפן/יאיר רוזנבלום) שרדו הרבה שנים אחרי שהסדרה נשכחה וזכו לביצועים נוספים, בהם של צביקה פיק וזוהר ארגוב שביצעו כל אחד בנפרד את "להיות לבד".
באותה התקופה השתתפה במופע "ג'אמבו" יחד עם בוגרים נוספים מהלהקות הצבאיות.
בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"א 1971 ביצעה את השיר "הוא יצא" למילים של אפרים רימון, לחן של שם טוב לוי, ועיבוד של יאיר רוזנבלום.
אלוני הייתה הצלע הנשית בלהקת הרוק אחרית הימים.