tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא לקחה על עצמה את ניהול המיזם כשקלארק חלתה ועברה הפלה לאחר שבעלה, טום קלארק, הוצא להורג על ידי הבריטים.
כדי לקיים עבודה זו, אותה ראתה כשליחות, היא דחתה את תוכניות הנישואין שלה עם טום רוג'רס.
השניים נישאו לבסוף בנובמבר של אותה שנה, ושינוי שמה של מקמהון סייע לה לחמוק ממעקב מצב הבריטים, וכך יכלה להמשיך בפעילותה המהפכנית באין מפריע.
לאחר מכן היא החלה לעבוד ישירות עבור המנהיג המהפכני מייקל קולינס.
לפי ההוראות היא התפטרה מקומן נה מאן, כאשר הארגון יצא נגד האמנה האנגלו-אירית.
מקמהון עצמה נמנעה מתמיכה פומבית באלו מן הצדדים במלחמת האזרחים האירית, ופעילותה הציבורית הפוליטית הסתיימה ב-6 בדצמבר 1921, עם חתימת האמנה.
עם זאת, היא המשיכה לעבוד עבור קולינס והחזיקה בניירותיו עד מותו ב-1922. קולינס היה מודע לכך שמי שעובד איתו נתון בסכנה, אך מקמהון בינתיים נישאה והעתיקה מגוריה מהעיר, דבר שהוסיף לביטחונה.
המשך חייה עברו עליה בשקט, והיא ניהלה חנות מכולת ותחנת דלק בחוצות דבלין.
סיפורה כפעילה בארגונים רפובליקנים ובהתקוממות בשנת 1916 כמעט אבדו מן ההיסטוריה, עד שב-2016, אחיינה, הכומר יו מקמהון, החל לחקור את הרקע המשפחתי וגילה שדודתו יחד אם אחיה – אביו בריאן ואחיו פיטר – היו מעורבים באירועים אלו, ופעלו באופן צמוד לפעילים הידועים קתלין וטום קלארק.
הוא אסף מידע מבתם היחידה של סורקה וטום רוג'רס, פג, ואף השיג כתב-יד אוטוביוגרפי של אביו מאחת הדודות.
את ממצאיו אלו עם מידע נוסף מארכיונים ותיעודים היסטוריים אחרים, פרסם יו מקמהון כהיסטוריה שבעל פה מוקלטת כחלק מן האוסף "The 1916 Rising Oral History Collections".
סורת א-נִסאא הוא הפרק (סורה) הרביעי בקוראן, והוא מכיל 176 פסוקים.
שם הפרק נגזר מהנושא בו עוסק הפרק, וספציפית מאזכור המילה "הנשים" במספר רב של פסוקים, כדוגמת פסוק 34.
הסורה הזאת קיבלה את שמה מפני שהיא בעיקר דנה בנושאים והלכות הנוגעות לנשים, נישואים, ירושה וזכויות נשים.
לאחר ההגירה לאל-מדינה, המוסלמים הפכו לקהילה של ממש, ולכן נדרשו להם חוקים ותקנות לגבי חיי היום יום.
הנושא הבסיסי של הסורה הוא חיי המשפחה והוראות לביסוס היחידה הבסיסית של החברה.
בסורה ניתנו חוקים לנישואין ולמעמד האישה.
היתומים גם מהווים נושא מרכזי של סורה, וזה בין השאר כי מלחמה הפכה באותה תקופה לבעיה גדולה, וילדים רבים התייתמו.
לכן, נקבעו בסורה חוקים ותקנות לטיפול נאות ביתומים ובירושתם.
על פי המסורת המוסלמית, לסורת א-נסאא סגולות רבות.
מתועד שמוחמד אמר "כל מי שקורא את סורת א-נסאא, כאילו אדם זה השקיע את כל הונו למען אללה"
סורת א-רחמן היא הפרק ה-55 בקוראן, והיא מכילה 78 פסוקים, 352 מילים ו-1647 אותיות.
הסורה בולטת בין השאר בעקבות האמירה "לאיזה מחסדי ריבונכם תתכחשו?" שחוזרת על עצמה 30 פעמים בסורה.
שמה של הסורה נגזר מהפסוק הראשון שלה, אשר מכיל מילה אחת בלבד, והיא "הרחמן".
מבחינה פואטית, ניתן לחלק את א-רחמן לשלושה חלקים:
פסוקים 1–30 מעמיקים בדבר התופעות הטבעיות שנבראו לכאורה על ידי אללה, ועל כל החסד שהוא לכאורה העניק ומעניק לשוכני כל העולמות.
פסוקים 31 - 45 מתארים את פסק הדין הסופי ואת העונש הנורא שיוטל על הרשעים.
פסוקים 46–78, מפרטים את התענוגות הממתינים לצדיקים בגן עדן.
אחד הנושאים העיקריים של הסורה הוא נושא הכרת התודה.
לאורך כל פסוקיה, הסורה מזכירה לבני האדם את החסדים שהם קיבלו לכאורה מאללה.
אומנם הרעיון שהכרת התודה של האדם כלפי אללה אינה עולה בקנה אחד עם רחמים עצומים של אללה הוא נושא מרכזי, חוזר ונשנה בקוראן, ובמיוחד בסורות שקדמו לסורה הזאת, בסורת א-רחמן הופך הנושא לעיקרי.
הוא נושא פואטי חשוב לנושא זה.
פסוקים 1–4 מזכירים לאדם שאללה הוא זה שלכאורה נתן לו את היכולת לתקשר (עם בני אדם אחרים וכו'), ואף העניק לו את הקוראן כמקור להדרכה.
פסוקים 5–30 מזכירים לאדם שלל ברכות וחסדים שהוא קיבל לכאורה מאללה, ומוצגים אותות וסימנים שלכאורה האדם יכול למצוא בעולם הטבע.
פסוקים 5–6 מדגישים כי כל המערכות של היקום פועלות כביכול תחת ריבונותו של אללה, ושכל דבר בארץ ובשמים כפוף לכאורה לפקודה שלו בלבד.
בפסוקים 10–25, מלבד אזכור הפלאים והחסדים הנובעים לכאורה מכוחו של אללה, נעשו אזכורים לאותם דברים בעולם שמהם בני האדם מפיקים תועלת.
תכונה חשובה בסורה הזאת היא שזאת הסורה היחידה בקוראן שבה מלבד האנשים, גם השדים זוכים להתייחסות ישירה.
למרות שבמקורות נוספים בקוראן יש התייחסות אל השדים, ואזכורים לכך שהם, בדומה לבני האדם, בעלי בחירה חופשית, ואפשרות להאמין או לא להאמין, בסורה הזאת מובהר באופן חד משמעי שהמסר של הקוראן הוא לא רק לבני האדם, אלא מיועד גם לשדים.
אומנם בפסוקים הראשונים הסורה פונה רק לבני האדם, מפסוק 13 ואילך, הסורה פונה לבני האדם ולשדים גם יחד.
עבדאללה אבן מסעוד אמר שהוא שמע את מוחמד אומר שלכל דבר יש קישוט, ושהקישוט של הקוראן הוא סורת א-רחמן.
סורת א-רחמן היא אחת הסורות אשר נחשבות מאוד בתרבות האסלאמית.
באיראן, עומדת סורה זו במרכז מסורות חברתיות רבות, ואף נאמרת בטקסי האבלות ילה על הנפטר.
סורת א-נבא , נקראת גם סורת עמה וגם סורת אל-תסאאֻל היא סורה מספר 78 בקוראן, והיא מכילה 40 פסוקים, אשר מורכבים מ-174 מילים, שמורכבות מ-796 אותיות.
את השם ניתן לתרגם לעברית כ"חזון הבשורה".
הסורה מתחילה בתיאור אופיים של אלו שלא האמינו במוחמד, ואת השקפתם בעניין החיים שאחרי המוות.
פרשנים גורסים שהסורה נפתחת כך, ואף שכל תוכנה, הוא למעשה מענה לאנשי שבט קורייש אשר זלזלו במוחמד ולעגו לאמונתו בעולם הבא.
פסוקים 6-16 מציגים ללא מאמינים ראיות לכאורה בדבר קיומו של האל, וקיומו של העולם הבא.
לאחר מכן, הסורה מתארת את העונש המחכה ללא מאמינים בעולם הבא, ואת הגמול והשכר המחכים למאמינים בעולם הבא.
פסוקים 21-30 מכריזים שכל החטאים מתועדים לכאורה על ידי האל, והאדם יאלץ לתת את הדין והחשבון עליהם בעולם הבא.
פסוקים 31-36 מבשרים לצדיקים שעשו טוב בחייהם, על השכר המצפה להם בעולם הבא.
ישנם פרשנים הגורסים כי 40 הפסוקים של הסורה, מחולקים לשני חלקים שווים של עשרים פסוקים כל חלק.
בחלק הראשון, עוסקת הסורה בטבע ובנפלאותיו, כמו ההרים, הצמחים, הלילה והיום וכו'.
החלק השני עוסק לכאורה בעולם הבא.
ישנו חדית' שבו נטען כי האדם אשר קורא ולומד בקביעות את סורת א-נבא, יזכה ביום תחיית המתים לשתות משקה קר שיוגש לו על ידי אללה.
נוסף על כך, האימאם ג'עפר א-צאדק אמר שאדם שקורא ולומד בעקביות את סורת א-נבא, יזכה באותה השנה לבקר בכעבה.
ישנו תפסיר שגורס כי עבור אדם אשר נהג לקרוא את הסורה הזאת, יום הדין יעבור מהר כמהירותה של התפילה.
ישנם פרשנים שטוענים כי הסורה מוקדשת לעלי בן אבי טאלב.
סורת א-ליל היא סורה מספר 92 בקוראן, והיא מכילה 21 פסוקים, אשר מורכבים מ-71 מילים, המכילות 314 אותיות.
למרות מיקומה בקוראן, היא אחת מבין עשר הסורות הראשונות שעל פי האמונה האסלאמית ניתנו למוחמד בתקופת שקדמה להג'רה.
הנושא העיקרי של הסורה היא שני סוגים של אנשים: "הקמצנים" ו"הנדיבים".
שם הסורה נגזר מהפסוק הראשון של הסורה, ומשמעות השם הוא "הלילה"
פסוקים 1 - 4 עוסקים במעשים שונים של בני אדם בכל הקשור לעניינים רוחניים.
פסוקים 5 - 11 עוסקים בהשפעות של הנדיבות והקמצנות על ההצלחה הרוחנית, ובהשפעת הנדיבות על סלילת דרך האושר, ובהשפעת הקמצנות על סלילת דרך האומללות.
פסוקים 12 - 21 עוסקים בהשפעת הנדיבות והקמצנות על האושר בעולם הבא, תוך הדגשה שאנשים קמצנים יסבלו לכאורה מהאש הבוערת של הגיהנום, לצד שחרורם של תורמים נדיבים מהגיהנום.
סורת א-שמס היא סורה מספר 91 בקוראן, והיא מכילה 15 פסוקים המורכבים מ-54 מילים המכילות סך הכל 253 אותיות.
הסורה קיבלה את שמה מהפסוק הראשון, אשר מהווה מעין שבועה בשמש.
סורה זו עוסקת בטיהור 'הנשמה הגשמית' והגנה על הלב מפני מידות רעות ומטומאות.
במהלך הסורה מוצגים בני עם ת'מוד (Thamud), כדוגמה לאנשים שהתעלמו מהרוחניות ובתוצאות ההרסניות שלכאורה באו עליהם כתוצאה מכך.
הסורה נפתחת בסדרת שבועות של אללה בתופעות אסטרונומיות שונות, ביניהן השבועה בשמש, ובנפשו של האדם.
לאחר מכן מתארת הסורה את גורלם שלל בני עם ת'מוד, שבט ערבי שנכחד בעבר.
הנביא צאלח דחק בהם לנטוש את עבודת האלילים לטובת המונותאיזם, וציווה עליהם לשמור על נאקה אשר הוא טען אוזניהם שהיא נאקה השייכת לאללה.
הם לא צייתו לו, והמשיכו לדחות את המסר שלו, עד שהם נכחדו מלבד אלו שהלכו אחרי צאלח.
חלק מפרשני הקוראן גורסים כי ניתן לחלק את הסורה הזו לשני חלקים, כשהחלק הראשון הוא בפסוקים 1 - 10 והחלק השני הוא בפסוקים 11 - 15.
בפסוקים 1 - 6 אללה נשבע בתופעות הטבע ומייחסן לעצמו: בשמש ובאורה, בירח כאשר הוא מופיע שוב לאחר שהיה "נסתר", באור היום כאשר הוא בשיאו, בלילה ובחשכתו, בעצמו כבורא השמיים, ובשמיים אשר ברא, בארץ ובעצמו כזה אשר שטח אותה על פני המים.
בפסוקים 7 - 8 אללה נשבע בנפש האדם ומכריז שהוא נתן לאדם את האפשרות להבחין בין הטוב לרע.
בפסוקים 9 - 10 נטען שהאדם שמטהר את נשמתו הוא זה שזוכה להצלחה, ושהאדם שלא מטהר את נשמתו ובוחר בדרך החטאים הוא זה שנוחל כישלון.
פסוקים 11 - 15 מספרים את סיפורים של בני עם ת'מוד, ואת אשר עלה בגורלם, לכאורה כתוצאה מהליכה בדרך החטא.
סורת א-טארק היא סורה מספר 86 בקוראן, והיא מכילה 17 פסוקים.
על פי המסורת האסלאמית, אללה מסר למוחמד את הסורה הזאת בתקופה שקדמה להג'רה.
בפסוקים 1–4 נטען שכל מעשיהם של בני האדם מתועדים על ידי האל ונשמרים אצלו.
בפסוקים 5–7 מתואר לכאורה אופן בריאת האדם.
פסוקים 8–10 עוסקים ביום הדין.
פסוקים 11–14 מדגישים שהנאמר בסורה הם לכאורה דבריו של האל.
בפסוקים 15–17 נאמר שהלא מאמינים זוממים מזימה, אך שמנגד גם האל לכאורה זומם מזימה.
סורת א-רעד היא הסורה ה-13 בקוראן, והיא מונה 43 פסוקים.
שם הסורה נלקח מפסוק 13, משמעות השם היא "הרעם".
הפסוק הראשון מדבר על כך שהרבה אנשים אינם מאמינים בקוראן ובכתוב בו.
פסוקים 2–6 גורסים כי אלו אשר דוחים את ריבונותו של אללה, מתכחשים לעולם הבא או מבקשים להחיש את העונש האלוהי, הם אנשים שלכאורה עושים שגיאה.
פסוקים 7–31 עונים כביכול לאלו שדורשים ממוחמד לבצע נס על טבעי.
פסוקים 32–35 מתארים את אלו שלכאורה שונאים את הקוראן.
פסוקים 36–42 מדגישים את העמדה שעל מוחמד לנקוט כלפי אלו שלכאורה שונאים את הקוראן.
פסוק 43 הוא לכאורה עדות של האל על נביאו.
על פי האימאם ג'עפר א-צאדק, אדם שקורא את סורת א-רעד, זוכה להגנה מפני ברקים.
ישנו חדית' בו נאמר שמי שנוהג לקרוא את הסורה הזאת, יזכה לשכר גדול מהאל.
חלק מפוסקי ההלכה המוסלמים גורסים כי פסוק 25 בסורת א-רעד הוא למעשה ציווי על קיום הבטחות.
סורת א-נאזעאת היא הסורה ה-79 בקוראן, והיא מונה 46 פסוקים.
שם הסורה נלקח מהפסוק הראשון בה, ומשמעותו היא "הלוקחים בחזקה".
הסורה נפתחת בשבועות שאללה נשבע לכאורה במלאכים הנוטלים את הנשמה ובמלאכים אשר לכאורה ממהרים לבצע את הוראותיו, ובאלה אשר מנהלים לכאורה את ענייני היקום לפי רצונו האלוהי.
הנושא העיקרי של הסורה הוא תחיית המתים והחיים שאחרי המוות.
כמו כן, הסורה מזכירה בקצרה גם את סיפורם של משה ופרעה.
על פי אחת המסורות האסלאמיות, אדם שמקפיד לקרוא את הסורה הזאת יעזוב את העולם הזה מסופק, יקום לתחייה מסופק, ויכנס לגן העדן מסופק.
סורת א-נחל היא הסורה ה-16 בקוראן, המונה 128 פסוקים
הסורה גורסת כי הים, הכוכבים וההרים, הם למעשה הוכחה לכוחו האינסופי של האל.
עוד נטען בסורה שלא ניתן להשוות את אללה לשום דבר אחר שקיים.
סורת א-נחל עוסקת גם בנושאים הקשורים למוסר, בכך שמועבר בה המסר שרצוי לנהוג לאנשים באדיבות ובצדק, להימנע מהפרת הבטחות ועוד.
הנאמר בחלק מהפסוקים בסורת א-נחל הם הבסיס השרעי לאיסור על צריכת אלכוהול ואכילת בשר חזיר.
סורת א-נור היא הסורה ה-24 בקוראן, המונה 64 פסוקים.
שם הסורה נגזר מפסוק 35 בסורה, ופירושו הוא "האור".
פסוק 35 בסורה גם הוא אחד הפסוקים הידועים בקוראן, והוא מכונה פסוק האור.
פסוקים 1–33 עוסקים במצוות, חוקים והלכות הקשורים בנושאים של זנות, ניאוף, צניעות, וכיוצא בכך.
פסוקים 34–57 עוסקים בקשר הקיים לכאורה, לפי האסלאם, בין שמירת מצוות הדת לבין קבלת הדרכה והכוונה מאללה.
פסוקים 58–61 עוסקים בהלכות וכללים הקשורות לחיי המשפחה.
פסוקים 62–64 מדגישים את החשיבות שיש לכאורה לדת בחייהם של החברה והפרט.
סורת א-סג'דה היא הסורה ה-32 בקוראן, המונה 30 פסוקים.
חלקה הראשון של הסורה עוסק בנושאים תאולוגיים, כפי שהם באים לידי ביטוי באסלאם.
לאחר מכן, מתארת הסורה שני סוגים של אנשים.
הסוג הראשון מתוארים כאלו שסוגדים לאללה, בעוד הסוג השני מתוארים כאלו אשר מפנים את גבם לאותותיו.
בסוף הפרק מוזכרים בני ישראל כדוגמה לאנשים שדבקים באל.
סורת א-טלאק היא הסורה מספר 65 בקוראן המונה 12 פסוקים.
א-טאלאק הוא לא רק שמה של סורה זו, אלא גם כותרת הנושא שלה, מכיוון שהיא מכילה מצוות אודות תהליך הגירושין.
עבדאללה אבן מסעוד תיאר אותה כ"סורה קצרה יותר מסורת א-נסאא".
הסורה מגדירה גם את פרק הזמן למשך תקופת העידה (תקופת המעבר של אישה אשר התאלמנה או אשר התגרשה), שצריכה להיות שלוש תקופות וסת.
לנערות שטרם ילדו ולנשים לאחר גיל המעבר – שלושה חודשים.
במקרה של הריון, לאחר הלידה של הילד.
לאחר התייחסות לנושא הגירושין, ומספר נושאים משפחתיים נוספים, בשבעת הפסוקים הראשונים הסורה קוראת בתוקף לאנשים לקיים את חוקיו והדרכתו של אלוהים, ומזכירה את גורלם של אנשים שלא היו צייתנים, כמו הכופרים והסוררים שנענשו בגלל חטאם.
הפסוק ה-11 מתאר את הגישה הנדרשת מהמאמינים האמיתיים שהיא אמונה בשליח ובשפע הנובע ממנו.
לבסוף, כוחו של אלוהים וחוכמתו מודגשים בסיום הסורה.
סורת א-תחרים היא הסורה ה-66 בקוראן, והיא מונה 12 פסוקים.
שם הסורה נגזר מהפסוק הראשון בה.
חלק מהסוגיות המוזכרות בסורה זו הם:
נשותיהם של חלק מנביאי האסלאם כמו אשת לוט.
פסוקים 1–2 ופסוק 4 מתארים את תמיכתו של אללה במוחמד.
פסוק 3 מגדיר את תפקידן ומעמדן של נשותיו של מוחמד.
פסוק 5 מזהיר את נשותיו של מוחמד מפני גירושים אפשריים אם הן תמשכנה לתכנן מזימות מאחורי גבו.
פסוקים 6–9 עוסקים בחלק מחובותיהם של המוסלמים ושל מוחמד.
פסוק 10 מתאר את מה שעלה בגורלן של הנשים של נח ולוט.
פסוקים 11–12 מתארים את החסד שאללה יעניק לעאישה ולמרים, אם ישו.
סורת א-צף היא הסורה ה-61 בקוראן.
היא מונה 14 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק 4.
פסוק 1 מצהיר כי כל היקום מהלל ומשבח את אללה.
פסוקים 2–4 מוקיעים את האנשים שלא עומדים בהתחייבויותיהם והבטחותיהם.
פסוקים 5–9 מגנים את האנשים שלא עזרו לנביאים שלכאורה נשלחו לעם שלהם.
פסוקים 10–13 עוסקים בנושא הג'יהאד.
פסוק 14 מדבר על ישוע ושליחיו.
סורת א-נג'ם היא הסורה ה-53 בקוראן.
היא מונה 62 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון בה.
סורת א-נג'ם עוסקת בעיקר בנושאים שלהלן:
גורלן של אומות קדומות, שעל פי האמונה האסלאמית נכחדו בגלל מרדנותם באל.
הקשר בין גבריאל ונביא האסלאם מוחמד.
סורת א-טור היא הסורה ה-52 בקוראן.
בסורה זו יש 49 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון בה, שם מוזכר הר סיני.
פסוקים 1–28 מדברים על יום הדין, ומתארים את גן העדן והגיהנום.
פסוקים 29–43 עוסקים באלו שדחו את מוחמד.
בין היתר, מוחמד מאתגר אותם ליצור משהו הדומה לקוראן.
על בסיס האיאת הללו ניסחו הוגים מוסלמיים את עקרון האעג'ז אל-קוראן.
פסוקים 4–44 עוסקים ביחס בין המוסלמים לבין הלא מוסלמים.
סורת א-נמל היא הסורה ה-27 בקוראן.
הסורה מונה 93 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק 18. הסורה נקראת "הנמלים" מפני שמסופר בה סיפור הקשור לשלמה המלך ולנמלים.
סורת א-נמל נקראת גם סורת סולימאן (سليمان، "שלמה"), וגם טא.סין (ط.س) מפני שהיא נפתחת באותיות הללו.
הסורה מספרת גם את סיפוריהם של הנביאים משה, דוד, צאלח ולוט.
עוד מדובר בסורה על אללה, מונותאיזם ותחיית המתים.
עבור השיעים, פסוק 62 מסורה זו הוא בעל חשיבות גבוהה, מפני שלפי המסורת שלהם הפסוק הזה מדבר על המהדי.
פסוקים 1–6 גורסים כי מי שאינו מאמין בקוראן, אינו יכול להפיק ממנו תועלת.
פסוקים 7–14 עוסקים בסיפורם של משה ופרעה.
פסוקים 15–44 מגוללים את סיפורם של שלמה ומלכת שבא.
פסוקים 45–53 מספרים את סיפורם של צאלח ובני עמו.
פסוקים 54–58 מזכירים את לוט ובני עמו.
פסוקים 59–75 מתמקדים באמונתם של הערבים הפוליתאיסטים בתקופת הקדם-אסלאם.
פסוקים 76–78 גורסים כי הנאמר בקוראן הוא אמת.
פסוקים 76–81 טוענים כי ישנם אנשים שלא יכולים לזכות בהדרכה אלוהית, מפני שהם לכאורה עוורים מבחינה רוחנית.
פסוקים 82–93 עוסקים ביום הדין.
סורת א-שורא היא הסורה ה-42 בקוראן.
היא מונה 53 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק מספר 38.
סורת א-שורא עוסקת בעיקר בתכונותיה ובתוכנה של ההתגלות.
ניתן לחלק את תוכנה של סורת א-שורא לפי פסוקים באופן שלהלן:
פסוקים 1–5 עוסקים בגדולתה לכאורה של ההתגלות.
פסוקים 6–12 דנים במטרתה ותכליתה של ההתגלות, ועוסקים גם במונותאיזם ופוליתאיזם.
פסוקים 13–16 מזהירים מפני מריבות וויכוחים בעניינים הקשורים לתכנים שהגיעו בהתגלות, וגורסים כי המסר שהגיע לכל הנביאים הוא ביסודו אותו המסר.
פסוקים 17–26 עוסקים בתכונותיהם של התכנים שהגיעו באמצעות התגלות.
פסוקים 27–50 מונים את התוצאות והיתרונות לכאורה של החיים על פי התכנים וההוראות שהגיעו כביכול דרך ההתגלות.
פסוקים 51–53 מציינים סוגים שונים של התגלות.
סורת א-ד'אריאת היא הסורה ה-51 בקוראן.
הסורה מונה 60 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון בה.
בין היתר מזכירה הסורה את אברהם, נח, ואת יום הדין.
בתפסיר אל-מיזאן (تفسير الميزان) נאמר שהנושא העיקרי של סורת א-ד'אריאת הוא העולם הבא.
לפי תפסיר נמונה (בפרסית: تفسیر نمونه) ניתן לחלק את תוכנה של הסורה לפי פסוקים באופן הבא:
פסוקים 1–19 מדברים על תחיית המתים, העולם הבא ויום הדין.
פסוקים 20–23 מדברים על היחס של אללה למאמינים.
פסוקים 38–40 מזכירים בקצרה את סיפורם של משה ופרעה.
פסוקים 41–42 דנים בשבט עאד.
פסוקים 43–45 מתמקדים בסיפורם של שבט ת'מוד.
פסוקים 52–55 מורים למוחמד כיצד לנהוג עם אלו שדחו את המסר שהוא הביא להם.
בפסוקים 55–58 נאמר כי מהות חייו של האדם היא עבודת האל.
פסוקים 59–60 היא אזהרה מפני העונש האלוהי שיהיה כביכול בעולם הבא לרשעים.
סורת א-תובה היא הסורה ה-9 בקוראן.
הסורה מונה 129 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק 102 ופסוק 108, בהם מוזכר המושג "א-תובה".
הסורה נקראת גם סורת בראאה (بَرَاءَة).
סורה זו היא הסורה היחידה בקוראן שלא מתחילה בבסמלה.
לפי מקורות אסלאמיים, אללה נתן למוחמד את הסורה הזאת בשנה התשיעית להג'רה.
סורת א-תובה עוסקת בעיקר בנושאים הקשורים לפוליטיקה ולמלחמה, ובפרט היא דנה בנושאים שלהלן:
הוראות הנוגעות ליחס בין המוסלמים לפוליתאיסטים.
סורת א-צאפאת היא הסורה ה-37 בקוראן.
היא מונה 182 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון בה.
פסוקים 1–70 עוסקים בשאלותיהם וטענותיהם של הלא מאמינים בעניין יום הדין.
פסוקים 71–148 מתמקדים במעלות וביתרונות שבעבודת האל.
פסוקים 140–170 דנים באמונותיהם של הפוליתאיסטים.
פסוקים 171–182 עורכים מעין השוואה בין המונותאיזם לבין הפוליתאיזם, וגורסים כי המונותאיזם עדיף לכאורה.
בסורת א-צאפאת הוזכרו סיפוריהם של מספר נביאים:
סיפורו של נח: מסופר שאללה הציל אותו ואת בני משפחתו מהמבול, בזמן שהאחרים טבעו.
סיפורו של אברהם: מסופר כיצד הוא ניפץ את הפסלים שעבדו בני משפחתו ובני עמו ואסר עליהם את עבודת האלילים, וכתוצאה מכך בני עמו השליכו אותו לאש שלא הצליחה לשרוף אותו משום שאללה שמר עליו.
סיפור העקדה: אברהם התבקש להקריב את בנו, אך כאשר הוא כבר עמד לעשות זאת, אללה מנע את זה.
כמו כן, מוזכר כיצד הגיעו אליו המלאכים ובישרו לו על הולדת יצחק מאשתו שרה.
הסורה מזכירה גם את סיפורם של משה ואהרון, וכיצד אללה הושיע אותם ואת בני ישראל מידיו של פרעה, ולאחר מכן נתן להם את התורה.
עוד מוזכר בסורת א-צאפאת סיפורו של אליהו.
עוד מתואר בסורה כיצד אללה הושיע את לוט ואת בני משפחתו, אך העניש את אשתו ואת בני עמו.
הסורה מזכירה גם את סיפורו של יונה.
סורת א-דֻח'אן היא הסורה ה-44 בקוראן.
הסורה מונה 59 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק 10.
פסוקים 1–8 מתארים חלק ממאפייניו ותכונותיו של הקוראן.
פסוקים 9–16 מתארים עונש ששבט קורייש קיבלו לכאורה מאללה.
פסוקים 17–33 מגוללים את סיפורם של משה ובני ישראל, ולבסוף מתארים כיצד הוכחדו אנשיו של פרעה.
פסוקים 34–50 דנים בעונש של החוטאים בעולם הזה ובעולם הבא.
פסוקים 51–57 עוסקים בגמול ובשכר שיקבלו המאמינים והצדיקים בעולם הבא.
פסוקים 58–59 הם אזהרה מפני העונש האלוהי.
ישנו חדית' שבו מוחמד אמר שמי שקורא את הסורה הזאת ביום שישי, הן בבוקר והן בערב, יזכה לכך שאללה יבנה לו אחוזה מפוארת בגן העדן.
לפי חדית' אחר, אדם שקורא את הסורה הזאת בלילה לפני שהוא הולך לישון, יתעורר כששבעים אלף מלאכים מבקשים עבורו סליחה על חטאיו.
בחדית' אחר נאמר שהאדם אשר קורא את הסורה הזאת בערב שישי, יזכה לכך שאללה יסלח וימחל לו על חטאיו.
סורת א-זֻחְ'רֻף היא הסורה ה-43 בקוראן.
סורה זו מכילה 89 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק ה-35.
פסוקים 1–4 מדברים על כך שמטרת הקוראן היא לעודד את בני האדם לחשוב.
פסוקים 5–8 מדברים על כך שהחטאים והלעג של הלא מאמינים אינם אמורים להוות מכשול להטפת הדת.
פסוקים 9–14 מדגישים את הצורך האנושי לעבוד את אללה.
פסוקים 15–35 מתארים את הטיעונים שהיו טוענים הפוליתאיסטים במטרה להצדיק את העובדה שהם עובדים את המלאכים.
פסוקים 36–65 הם מעין ביקורת על הפוליתאיזם.
פסוקים 66–78 מתארים מה לכאורה יעלה בגורלם של אלו שהאמינו באללה, ומה יעלה בגורל של אלה שלא האמינו בו.
פסוקים 79–89 מרחיבים את ההשוואה בין המאמינים ללא מאמינים, ובעיקר בין המונותאיזם לפוליתאיזם.
סורת א-זֻמָר היא הסורה ה-39 בקוראן.
הסורה מונה 74 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק 71 ומפסוק 73.
הסורה עוסקת בהרחבה בנושא המונותאיזם, תוך כדי הצגת תופעות טבע מסוימות כאותות אשר לכאורה מצדיקים את התפיסה המונותאיסטית.
כמו כן, מעודדת הסורה את המוסלמים שסובלים רדיפות במולדתם להגר למקום אחר שבו הם יוכלו לחיות כמוסלמים באופן חופשי.
נוסף על כך, הסורה מדברת על העולם הבא.
פסוקים 1–9 מתרכזים ומתמקדים במונותאיזם, ופסוקים 10–35 עוסקים בהרחבה בתפקידו של מוחמד.
פסוקים 36–52 עורכים מעין השוואה בין אללה לבין הפסלים והצלמים שהפגנים היו עובדים, תוך הדגשה שאללה לכאורה ברא את האדם, בעוד שהפסל נברא על ידי האדם.
פסוקים 53–66 הזמנה להאמין באל אחד.
פסוקים 67–75 עוסקים בעולם הבא.
סורת א-שעראא היא הסורה ה-26 בקוראן.
הסורה מונה 227 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק 224.
סורה זו עוסקת בנושאים שלהלן:
אללה מסביר למוחמד שהוא לא צריך לדאוג יותר מדי בעניין האמונה או הכפירה של כל אדם.
סיפור של משה, פרעה, ובני ישראל.
סיפורם של נח, לוט, הוד, צאלח ויתרו.
סורה זו מגוללת קטעים מסיפורם של חלק מהנביאים בהם מאמינים המוסלמים:
פסוקים 10–68 מספרים את סיפורו של משה, אשר הלך לשחרר את בני ישראל מידיו של פרעה, ולאחר מכן העביר אותם בבטחה דרך הים.
פסוקים 69–89 מספרים את סיפורו של אברהם, ומתארים כיצד הוא הזמין את אביו להפסיק לעבוד פסלים ולהתחיל לעבוד את האלוהים.
פסוקים 105–120 עוסקים בסיפורו של נח, ומתארים את טביעתם של עמו במבול.
פסוקים 123–140 מתארים את הדיאלוג בין הוד לבני עמוד, ואת סופם של בני עמו.
פסוקים 141–158 מתמקדים בסיפורו של צאלח.
פסוקים 160–176 עוסקים בסיפורו של לוט.
פסוקים 176–189 מגוללים חלק מסיפורו של יתרו.
סורק קרני X מוחזרות היא טכנולוגיה המתבססת על טכניקת הדמיה לא פולשנית המשתמשת בקרינת רנטגן ליצירת תמונות מפורטות של חפצים וחומרים.
הטכנולוגיה שימושית במיוחד לצורכי אבטחה משום שהיא מאפשרת זיהוי יעיל של חפצים נסתרים או סמויים, ועל כן הטכנולוגיה בעלת ערך רב בשדות תעופה, נמלים, מעברי גבול, ומתקנים בעלי אבטחה גבוהה.
הטכנולוגיה יעילה במיוחד גם בזיהוי חומרים כמו חומרי נפץ, סמים ונוזלים.
קיימים כיום גם סורקים המשתמשים בטכנולוגיה זו אשר מסוגלים לסרוק חפצים גדולים במיוחד, כמו משאיות ומכולות.
סריקה באמצעות הסורקים הללו מהירה בהרבה מחיפוש פיזי ועשויה להיות יעילה יותר לאיתור חפצים מוברחים, כלי נשק, סמים או בני אדם.
בשל כך נעשו מאמצים לפתח את הטכנולוגיה באופן בו יעשה בו שימוש באופן המכבד את זכויות הפרט ושומר על כבוד הפרט.
משום שהטכנולוגיה מאפשרת יצירת תמונות באיכות גבוהה שחושפות במדויק את איברי המין, בסורקים רבים המשתמשים בטכנולוגיה זו איברי המין של הנסרקים מטושטשים במהלך תהליך עיבוד התמונה.
בשל כך לאורך השנים עיתונאים שונים שהביעו חשש מכך שהטשטוש של איברי המין בתצוגה עלול לאפשר הברחה של כלי נשק או חומרי נפץ מסוימים על ידי הצמדתם לאיברי המין.
העיתון הבריטי הגרדיאן חשף בעבר שהועלו חששות בקרב בכירים בריטיים על כך שהשימוש בסורקים הללו לסריקת ילדים עלולה להיות בלתי חוקית בממלכה המאוחדת על פי חוק ההגנה על ילדים משנת 1978 האוסר יצירה והפצה של תמונות עירום של ילדים.
באיחוד האירופי הוחלט בשנת 2012 על איסור מוחלט בשימוש בסורקי קרני X מוחזרות של הנוסעים בנמלי התעופה על מנת להגן על בטיחות הנוסעים.
סורת אל-אִחְ'לאץ (ערבית: سورة الإخلاص), או סורת טוהר האמונה, היא סורה מספר 112 בקוראן.
סורה קצרה זו מונה ארבעה פסוקים (אַיַא֫ת) בלבד, ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְריל (جبريل), כפי הנראה, במכה.
לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'ל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת א-נאס ולפני סורת א-נג'ם.
סורה זו מהווה הצהרה קצרה בדבר אמונת הייחוד , המבססת את האסלאם כדת מונותאיסטית.
שם הסורה, "טוהר האמונה", מתייחס לחובה להישאר טהור ונאמן, או במצב של היטהרות מאמונות לא-אסלמיות, כגון עבודת אלילים או פוליתאיזם.
אין הסכמה בקרב הפרשנים אם סורה זו נתגלתה למוחמד במכה או במדינה.
התומכים בכך שהסורה ניתנה במכה מצביעים על רמז בדבריו של העבד בִלאל אבן רבאח, אחד מהצחאבה, בני לווייתו של מוחמד, אשר קרא "יחיד, יחיד!" בהתייחסו לאללה, עת עונה על ידי אדונו משום שקיבל את האסלאם טרם עשו זאת אנשי מכה.
בנוסף, מוסר אוביי בן כעב, אף הוא מבני לווייתו של מוחמד ומנכבדי המוסלמים הראשונים, כי סורה זו נתגלתה לאחר שעובדי האלילים בשבט קורייש ביקשו ממוחמד להמציא לפניהם את שושלת היוחסין ואת דימויו החיצוני של אדונו, אללה.
בכל אחד מפסוקי הסורה נוצרה בעיה הנובעת מהצורך לבצע חריזה בסורה.
כך, למשל, בפסוק הראשון, האל מתואר בתואר אַחַדֻ (أَحَدٌ, "אחד"), על אף שבפסוקים אחרים בקוראן המתייחסים למונותיאיזם הוא מתואר בשם "וֵאחִדֻ" (وَاحِدٌ, "יחיד").
הפסוק השני כולל שתי מילים בלבד: اللَّهُ الصَّمَدُ (אללהֻ א-צַּמַדֻ).
המילה "צַּמַדֻ" היא מילה יחידאית בקוראן.
ישנם מספר רב של פירושים למילת תואר זו.
תפסיר אל-ג'לאלין הסוני טוען כי מדובר ב"זה שפונים אליו בעת צרה".
תפסיר תנויר אל-מקבאס, המבוסס על דברי אבן עבאס, מפרש את "צמד" כאדון שפארו בשיאו וכל ברואיו זקוקים לו.
משמעויות נוספות על פי אבן עבאס הן: זה שאינו שותה או אוכל, זה שאין לו מראה חיצוני וזה שקיים לנצח.
תפסיר אבן-כאתִ'ר מוסיף על סמך חדית' מאוביי בן כעב כי "צמד" משמעותו גם "זה שלא נולד ולא ימות ולא ישאיר ירושה אחריו".
בפסוק השלישי היה ראוי לציין ראשית שאללה לא הולד, ורק אחר כך שאללה לא הוליד.
הפסוק הרביעי: "שווה לו אין גם אחד", הוא הצהרה מהותית על נשגבותו של אללה התומכת ברעיון התנזיה.
סדר המילים התקין בפסוק זה אמור היה להיות "וּלַם יַכֻּן לַהֻ כֻּפֻוַּן אַחַדֻן", כלומר, "אין גם אחד שווה לו", אך הוא היה צריך להשתנות עקב החריזה.
לפיכך, סורה זו מבססת את ייחודו של הבורא, היא אמונת הייחוד.
מוכרז בה כי אין שווה לאללה, כי אין לו ראשית (לא נולד) או סוף, וכי אין שני לו.
המסורת האסלאמית רואה את סורה זו כשקולה לשליש מהקוראן כולו.
נוסף על כך, שינונה מאתיים פעם כמוהו כחמש מאות שנה של קיום מצוות.
עבד אל-מלכ בן מרואן, הח'ליף החמישי מבית אומיה, אשר בתקופת שלטונו נבנתה כיפת הסלע בירושלים, חקק בה סורה זו.
סורת אל-כּאפִרוּן , או סורת הכופרים, היא סורה מספר 109 בקוראן.
סורה קצרה זו מונה שישה פסוקים (אַיַא֫ת) בלבד, ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְריל (جبريل) במכה.
לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-מאעון ולפני סורת אל-פיל.
מתוך הסורה לא ניתן להבין מי הם ה"כופרים" המצוינים בתחילתה ושעל שמם נקראת הסורה.
הפירוש המקובל לסורה הוא שאלה בני העיר מכה שסירבו לקבל על עצמם את דת האסלאם.
בדומה לסורות קצרות אחרות, גם סורה זו מהווה מעין תפילת בקשה או קריאה לעזרת אללה.
סורה זו מבקשת להזכיר את ההפרדה בין בעלי האמונה לבין חסרי האמונה, הם הכופרים.
תפסיר תנויר אל-מכבאס, המתבסס על חדית'ים מפי בן דודו, ואחד ממלווויו של הנביא מוחמד, עבדאללה אבן עבאס מספר כי סורה זו התגלתה למוחמד לאחר שכופרים קראו לו לזנוח את דתו, ולעבוד עימם את אליליהם.
תפסיר אבן-כאתִ'ר הסוני מספר כי הכופרים הציעו למוחמד כי יעבדו את אלוהיו במשך שנה, ולאחר מכן מוחמד יצטרף אליהם לשנה לעבודת אליליהם.
הסורה מסתיימת בפסוק המצוטט לעיתים קרובות: "לכם דתכם ולי דתי".
יש המפרשים פסוק זה כוויתור לכופרים, ורואים בפסוק החמישי בסורת א-תובה (התשיעית) המאוחרת יותר, "פסוק החרב", המכריז על מלחמה בכופרים, כמבטל את הפסוק בסורה זו.
לעומתם אחרים מפרשים את הפסוק כאיום, ולא כוויתור, ורואים בו הבטחה ואזהרה לשכר ולעונש בתמורה לאמונה ולחוסר האמונה בעולם הזה.
המסורת קובעת כי קריאתה של סורה זו כמוה כקריאת רבע מהקוראן כולו, וחדית' ידוע מספר כי מוחמד נהג לקרוא סורה זו מדי בוקר בתפילתו.
סורת אל-כַּוּתְ'ר , או סורת השפע, היא סורה מספר 108 בקוראן.
סורה קצרה זו, הקצרה ביותר בקוראן, מונה שלושה פסוקים (אַיַא֫ת) בלבד, ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְריל (جبريل) במכה.
לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'ל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-אעדיאת ולפני סורת א-תכאת'ר.
ישנן גרסאות שונות לגבי נסיבות ירידת הסורה.
לפי ההיסטוריון המוסלמי אבן אִסְחאק ירדה סורה זו למוחמד במכה זמן קצר לפני המסע הלילי של מוחמד, כאשר אעץ אבן ואיל, ממנהיגי עובדי האלילים בתקופה שלפני מדינה, עלב במוחמד על מותו של בנו אל-קאסם בינקותו ועל שאין לו בנים שישאו את שמו וזכרו, ועל כן יישכח עקב היותו ערירי.
התומכים בפרשנות זו טוענים כי אעץ אבן ואיל הוא זה שימות ערירי, ולא הנביא מוחמד.
פרשנים אחרים מייחסים את העלבון לאבו להב (أبولهب), שהיה דודו של מוחמד וחתנו, או לכעב אבן אל-אשרף, משורר בן שבט בני נדיר היהודי אשר עיין את מחמד וכתב נגדו.
המילה "אל-כַוּתְ'ר" היא מילה יחידאית בקוראן, המתארת את אשר ניתן למוחמד.
תפסירים (פירוש לקוראן) מפרשים כי מדובר בשמו של נהר בגן עדן אליו יובלו כל המאמינים האמיתיים באללה ביום אלקיאמה, הוא יום הדין באסלאם, ממנו ישתו פעם אחת ויחידה, ולעולם לא יצמאו עוד.
התפסירים גם מאמינים כי אל-כַוּתְ'ר מתאר את כל הטוב שהוענק למוחמד, ובכלל זאת ההתגלויות האלוהיות שיצרו את הקוראן.
המסורת השיעית טוענת כי אל-כות'ר היא כינוי לפאטמה בת מוחמד, אשתו של האימאם השיעי הראשון עלי בן אבי טאלב ואימם של האימאם השני חסן אבן עלי והשלישי חוסיין אבן עלי, דרכו נולדו שאר האימאמים שהנהיגו את הקהילה השיעית.
סורת אל-מַאעוּן , או סורת הסעד, היא סורה מספר 107 בקוראן.
סורה קצרה זו מונה שבעה פסוקים (אַיַא֫ת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה.
לפי ספרו של אבּן א-צֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אל-חֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת א-תכאת'ר ולפני סורת אל-כאפרון.
הסורה ירדה למוחמד בזמן בו מספר רב של סיעות זממו לעצור את ההשפעה האסלאמית הגוברת.
הסורה עוסקת באופיים של אלו הטוענים כי הם מוסלמים בעוד הם מכחישים את קיומו של ה"דין" – יום הדין והעולם הבא.
אנשים אלו "מסלקים את היתום מעליהם", אינם זהירים בחובותיהם לחסרי הכול ומתפללים מבלי לחשוב על אלוהים בראש מעייניהם, בשוכחם את המטרה שמאחורי התפילה.
מעשי הצדקה שלהם הם מצג שווא לחסידותם המזויפת, משום שאינם נותנים אותה מתוך אהבת האל.
תפסיר אבן עבאס, המסתמך על חדית'ים מפי בן דודו ואחד ממלוויו של מוחמד, עבדאללה אבן עבאס, מוסר כי אחריתם של אנשים אלו תהיה להבות הגיהנום.
סורת אל-הֻמַזַה (ערבית: سورة الهمزة), או סורת המלעיז, היא סורה מספר 104 בקוראן.
סורה קצרה זו מונה תשעה פסוקים (אַיַא֫ת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְריל (جبريل) במכה.
לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-קיאמה ולפני סורת אל-מרסלאת.
מרביתם של פרשני הקוראן סברו שהסורה עוסקת בשני מתנגדים עיקריים לנביא מוחמד: הראשון הוא אח'נס אבן שורייק א-ת'קאפי (נרצח בשנת 625), אחד ממנהיגי מכה בן זמנו של מוחמד.
המתנגד השני הוא אל-וליד בן אל-מע'ירה (נפטר בשנת 622), שנחשב לאחד העשירים הבולטים בעיר מכה.
הסורה מגנה את אלו המלעיזים ומשמיצים אחרים, בין בדיבורם ובין במעשיהם, ואשר מדמיינים כי עושרם שלהם יעניק להם חסינות מפני המוות.
הסורה טוענת כי במקום זאת "יושלך [המלעיז] אל תוך המרסקת".
יש פרשנים המפרשים את המילה מרסקת (בערבית ٱلْحُطَمَةِ, אלחֻטַמַה) כאש הגיהנום.
מתואר כי "אש האלוהים" תאפוף את לבבות המלעיזים ותסגור עליהם.
בביטוי "מלעיז חורץ לשון", כך לפי בן לווייתו ובן דודו של מוחמד אבן אל-עבאס (נפטר בשנת 687) אשר אבן כאתִ'ר (נפטר בשנת 1372) מתבסס עליו, מתייחסת המילה הראשונה להוצאת דיבה בדיבור, ואילו זו השנייה - למעשה.
פרשנים אחרים, כגון מוג'אהד בן ג'בר (נפטר בשנת 722), העניקו למילים בביטוי זה הסבר זהה, אך הפוך.
סורת א-תַכּאתֻ'ר , היא סורה מספר 102 בקוראן.
לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-כות'ר ולפני סורת אל-מאעון.
הסורה מזהירה חזור והזהר מפני תוצאותיה הרות האסון של רדיפת הבצע.
ביום הדין, כך היא מתריעה, ישאלו רודפי הבצע אם הודו לאללה על מנעמיהם בעולם הזה, ויראו את אש השאול.
סורת אל-בַּ֫יִּנַה (ערבית: سورة البينة), היא סורה מספר 98 בקוראן.
סורה קצרה זו מונה שמונה פסוקים (אַיַא֫ת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במדינה.
לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת א-טלאק ולפני סורת אל-חשר.
חלקה הראשון של הסורה מתאר את "עמי הספר", הם הנוצרים והיהודים המונותאיסטים, ואת הפוליתאיסטים שאימצו את אללה לצד אלוהויות אחרות, כמי שהוצגה להם "הראיה", קרי מוחמד שליח האלוהים והקוראן, אולם חלקם לא האמין בעדות זו ולא המיר את דתו.
כל שנצטווה עליהם, גורסת האַ֫יַה החמישית, הוא לעבוד את אללה כאל יחיד, להתפלל לו ולתת צדקה (אלזכאה).
חלקה השני של הסורה מלמד כי אלו שיתכחשו לדרישות בסיסיות אלו הם "הרעים שבברואים" ודינם הוא הגהנום, ואילו "המאמינים ועושי הטוב" הם הטובים שבברואים וגמולם יהיה גן העדן לנצח נצחים.
סורת א-תין (ערבית: التين), או סורת התאנים, היא סורה מספר 95 בקוראן.
לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-ברוג' ולפני סורת אל-קריש.
בשלושת הפסוקים הראשונים מובאת שבועה ב"בתאנים ובזיתים, ובהר סיני, ובחבל ארץ זה הבטוח!" רובין מציין כי "בתאנים ובזיתים" עשוי לסמל צמד מקומות קדושים, כגון מכה וירושלים, וכי חבל הארץ הבטוח הוא מכה, בה אסור לשפוך דם.
מוחמד אסד מפרש את התאנים והזיתים כעצים המסמלים את האזורים בהם הם נפוצים: במזרח הים התיכון ובמיוחד בארץ ישראל ובסוריה, ועל כן הכוונה היא לאזור בו פעל הנביא היהודי האחרון - עיסא.
בהתאמה, הר סיני מסמל את משה וחבל הארץ הבטוח, הוא מכה - את מוחמד.
חלקה השני (פס' 4–6) של הסורה מספר על בריאת האדם בצלם אלוהים, פסוק 4: "ואכן בראנו אותו באופן הטוב ביותר", אולם "אז עשינו אותו נחות שבנחותים".
רובין מפרש כי הכוונה להידרדרות האדם בזקנתו, ומציין כי פרשנות אחרת רואה בהידרדרות את שהות האדם בתחתית השאול.
הפסוק הבא מסייג את "המאמינים ועושי הטוב" כמי שלא יחלקו גורל זה, ויזכו ב"שכר עד אין קץ".
חלקה השלישי (פס' 7–8) של הסורה פונה אל המכחישים את יום הדין ואת שבחו של אללה בו, ולועג להם בהבעת תמיהה רטורית על כך שגם השופטים נשפטים בידי אלוהים.
סורת אל-בקרה , היא הסורה השנייה בספר הקוראן וגם הארוכה ביותר בו.
בדומה לשמות של סורות האחרות, אין השם מעיד על תוכנה הכולל, הסורה עוסקת במכלול נושאים.
לפי האמונה האסלאמית, הקוראן ניתן למוחמד פסוקים-פסוקים לאורך תקופה של עשרים ושתיים שנים במקומות שונים.
מי שהעביר אליו את הפסוקים היה המלאך ג'יבריל (جبريل), המזוהה בדרך-כלל עם המלאך גבריאל.
סורה זו הורדה במדינה ומקומה בקוראן מיד לאחר סורת אל-פאתחה.
החלק הראשון שלה נכתב לפי האמונה המוסלמית בשנתיים הראשונות לשבתו של מוחמד במדינה.
החלק השני, שכולל חוקים, נכתב גם הוא במדינה מאוחר יותר.
פסוקים 284–286 שחותמים את הסורה ניתנו לפי האמונה למוחמד עוד בשבתו במכה.
הסגנון הפיוטי של נבואות הקוראן שנתנו במכה, מתחלף בסורת אל בקרה בסגנון פרוזאי.
אמנם הפרוזה נכתבת בחרוזים, אולם הפסוקים הרבה יותר ארוכים וענייניים.
יש בסורה פסוקים רבים על ההדרכה האלוהית.
חלקה הראשון מכוון בעיקר ליהודים ולכן רבים בו הסיפורים המבוססים על התנ"ך והמסורות היהודיות.
הפסוק הפותח סורה זו הוא מעין תשובה לבקשה "הנחנו בדרך הישר", שבסורה הראשונה.
הפסוק הפותח בסורת אל בקרה ("הספר הזה אשר אין בו דופי, הוא קו הישר לצדיקים") מהווה מענה ישיר לפסוק 6 בסורה הקודמת "הורנו בדרך המישרים ארחותיהם".
בשנת 622 עבר מוחמד נביא האסלאם עם קהילת מאמיניו, לעיר ית'רב שנקראת מאז אל-מדינה.
המעבר נעשה עקב רדיפות במכה וכן בשל בקשתם של שני השבטים הערבים שחיו בית'רב ח'זרג' ומית'ריב, לשמש להם מנהיג ובורר בסכסוכי קרקעות הרבים שהיו ביניהם.
בעיר ובסביבתה התגוררו דרך קבע גם שלושה שבטים יהודים: בני נדיר, בני קינוקאע ושבט בני קוריט'ה.
המעבר למדינה או ההיג'רה כפי שהוא נקרא באסלאם, גרם למספר שינויים בחיי מוחמד וקהילתו, בנוסף לתפקידו כמנהיג דתי, הוא נעשה גם למנהיג מדיני.
קהל השומעים שלו התרחב, ומוחמד תלה תקוותו בשבטי היהודים במקום, כיון שהם כבר היו אמונים על האמונה באל יחיד, במלאכים בעולם הבא, ובמתן התורה למשה בסיני.
היהודים מצידם התייחסו אל מוחמד בלעג וזלזול, ומוחמד האשים אותם בהאשמות שונות.
אחת הנפוצות נקראת בערבית "תחריף" (تحريف) שפירושה עיוות, סילוף וזיוף.
היהודים הואשמו על ידו בסילוף משמעות התורה, בצביעות ובהתכחשות לנביאים ולנביא מוחמד בפרט.
לסכסוך זה היו תוצאות רבות ביניהן גם הינתקות של האסלאם מהיהדות, ושינוי של כמה מנהגים שנחקקו בהשראתה.
נראה כי היהודים של העיר מדינה היו בקיאים במסורת הרבנית.
על פי כתובים בחדית ניתן להבין שמוחמד היה המום מהשאלות המלומדות שהציבו בפניו היהודים האלה.
הוא ענה להם במילים: "אתם הסתרתם את מה שנצטוויתם להבהיר" (סורה 2 פסוק 92), וזאת הייתה נזיפה ביהודים על שלא שיתפו אותו בגילויים הדתיים שלהם.
הקוראן מציג את היהודים כמי שחיללו את הקודש פעמיים במהלך היסטוריה שלהם.
הפעם הראשונה בחטא העגל והפעם השנייה כאשר לא האמינו במוחמד שליח האל
גורם נוסף שהשפיע על תוכנה של סורה זאת, הוא גיוון רב יותר בקהל המאמינים.
במדינה שבה התרחב קהל חסידיו של מוחמד נוספו אנשים ממקורות ושבטים שונים, ונתעורר הצורך לאחד אותם לקהילת מאמינים (אומה), שתהיה מאופיינת בלכידות וקנאות לדת ובהכרה שיש להעביר לאסאלם כמה שיותר מאמינים מצד אחד, ולחשוף את המתנגדים וכל אלה שמתחזים כמאמינים מהצד השני.
ההיבדלות של קבוצה זו משאר האוכלוסייה, דרשה גם לקבוע חוקים וכללי התנהגות מתאימים שיאפשרו את עצמאות חיי הקהילה המוסלמית בנושאי חברה, כלכלה, משפט ודת.
פסוקים 1–29: הם פסוקי הקדמה המגדירים את הקוראן כספר הדרכה המבטא את האמונה באללה ובשליחו הנביא מוחמד ואת האמונה בחיים שאחרי המוות.
בני האדם נחלקים על פי פסוקים אלה לשלוש קבוצות בהתאם לקבלתה או לדחייה של אמונת האסלאם.
פסוקים 30–39: מספרים על פגישתו של אדם הראשון, בא כוחו של האל עם בוראו, על חייו בגן העדן ועל נפילתו לפיתויי השטן, אודות החרטה והמחילה האלוהים לו ולמין האנושי כולו.
פסוקים אלו קובעים שההדרכה האלוהית שנתנה לאדם הראשון, היא זו של האסלאם.
פסוקים 40–141: חלק זה של הסורה מוקדש כולו ליהודים או בני ישראל כפי שהם מכונים כאן.
נראה שמוחמד התייאש מהצטרפותם של היהודים לקהילתו.
הוא מבקר אותם על גישתם בעבר ובהווה ומוצא את הסיבה להשפלה שהם חווים כיום, בסטייה ובעיוות שעשו היהודים לתורה שנתנה להם.
כמו כן מתואר בקטע זה הקשר של מוחמד לאברהם שהוא בעיני המוסלמים החניף הראשון, ואבי המאמינים באל אחד.
וכן מספר סיפורים אודות משה שנחשב נביא ושליח באסלאם.
שמה של סורת הפרה ניתן לה בשל הסיפור המופיע בה בפסוקים 67 עד 73, בהם מודגשת עיקשותם של בני ישראל במדבר במגעם מול משה.
כאשר דורש משה מבני ישראל, להקריב קורבן לאל והם במקום לציית כביכול מקשים עליו בשאלות ובהתנגדויות
פסוקים 142–143: עוסקים בשינוי כיוון התפילה האיסלאמי מירושלים לכעבה אשר במכה, כפי הנראה כתוצאה מאכזבתו של מוחמד מהיהודים ועקשנותם להישאר נאמנים לדתם.
אם כי ירושלים עצמה לא מוזכרת בשמה המפורש בקוראן.
המסורת האיסלאמית גורסת כי השינוי עורר את פליאת אויבי מוחמד ("היהודים-השוטים" להגדרתו), שטענו כי הפסקת התפילה לכיוון ירושלים כמוה כסטייה מדתו הנכונה של אברהם.
פסוקים 142–260: עונים על הצורך בצווים וחוקים שיבדילו את האומה כמו: חמשת עמודי האסלאם, ציות לשלטונות ואחדות האומה.
כמו כן עוסק הכתוב במגוון רחב של נושאים: נישואים, גירושים, איסור ריבית.
נושא מתן צדקה נידון בצורה נרחבת, כן גם חוקים בדבר, איסור על אכילת מספר מינים של בשר, הימורים, שתיית יין, כתיבת צוואות ומתן עדויות וחוקים נוספים בפסוק 183 מופיע הציווי על קיום צום הרמדאן.
בפסוק 185 מוסבר כי חשיבות חודש הרמדאן נובעת מכך שבו הייתה ההתגלות הראשונה למוחמד.
פסוקים 261–286: הסורה מסתיימת בתפילה לאחדות ואמונה באל ובנביאו, קריאה שהקהילה המוסלמית נזקקה לה ביותר באותה עת בה נתקלה בעולם מפולג ורב מצוקות שאליו כוונה ההדרכה האסלאמית.
האסלאם מייחס חשיבות גדולה לסורה זאת.
מסופר שהנביא נשאל מהי הסורה טובה ביותר בעיניו בקוראן, והוא ענה: סורה אל בקרה.
על השאלה "איזה פסוק בסורה זו הוא הטוב ביותר", הייתה תשובתו פסוק 255 המכונה "פסוק הכס" (آية الكرسي .
את פסוק זה ממליצים חכמי הדת לומר בכל ערב.
גם עלי בן חוסיין, נינו של מוחמד ואחד האימאמים השיעים החשובים, מצוטט כאומר שכל מוסלמי שיקרא את ארבעת הפסוקים הראשונים של סורת אל בקרה, יחד עם פסוק הכס ושני הפסוקים שאחריו יזכה לאושר ועושר וידו של השטן לעולם לא תיגע בו.
סורת אַאל עִמְרַא֫ן היא הסורה השלישית בספר הקוראן.
הסורה כוללת 200 פסוקים (אַיַא֫ת).
שם הסורה מרמז לעמראן, לפי המסורת המוסלמית הוא אביה של מרים.
על אף השם הספציפי, הסורה עוסקת במכלול נושאים.
בשנת 622 עבר מוחמד נביא האסלאם עם קהילת מאמיניו לעיר ית'רב, שנקראה מאז אל-מדינה.
המעבר נעשה עקב רדיפות במכה וכן בשל בקשתם של שני השבטים הערבים שחיו בית'רב אֲוְס וח'זרג', לשמש להם מנהיג ובורר בסכסוכי הקרקעות הרבים שהיו ביניהם.
המעבר למדינה, או ה"היג'רה", כפי שהוא נקרא באסלאם, גרם למספר שינויים בחיי מוחמד וקהילתו: בנוסף לתפקידו כמנהיג דתי, הוא נעשה גם למנהיג מדיני.
סורת אאל עמראן מתמקדת איפוא בביטולן של מסורות מקראיות ואוונגליוניות המופיעות במקרא ובברית החדשה, וביצירת סיפר חדש בעל אופי "אסלאמי" לאותם סיפורים מכוננים של היהדות והנצרות.
הסורה נקראת "בית (או: משפחת) עמראן" על שמו של עמראן, שלפי המסורת האסלאמית הוא אביה של מרים אמו של ישו.
סורת בית עמראן, כיתר הסורות שניתנו במדינה (כמו סורת הפרה), מתאפיינת בסגנון פרוזאי יותר ופחות פיוטי, בניגוד לסורות שניתנו במכה.
יתרה מזאת, סגנון הכתיבה כולל מכלול מגוון ביותר של פסוקים אלגוריים וכן פסוקים המדריכים את המוסלמים לא לפקפק בדברי הכתוב.
בפסוקים הפותחים את הסורה נאמר:
הסורה מספרת את סיפור לידתה של מרים אם ישו לעמראן וחנה ().
לאחר מכן, מתוארת הבשורה למרים על אודות לידתו הצפויה של ישו המשיח ().
סורת אבראהים היא סורה מספר 14 בקוראן, והיא מכילה 52 פסוקים, המורכבים מ-832 מילים, המכילות 3,541 אותיות.
הסורה מדגישה את הטענה שרק אללה יודע לכאורה את אשר בלב האדם, ושמשום כך עלינו לקבל באמונה את מילותיהם של בני האדם.
שם הסורה נגזר מפסוקים 35–41, שמתמקדים באבראהים, שהוא אברהם המקראי.
בפסוקים 2–3 נטען כי הקוראן הוא ספר אלוהי שניתן לאנושות על מנת להוציא אותה מהחושך אל האור.
פסוק 4 גורס כי כל שליחי האל דיברו בשפת האם של עמם.
פסוקים 5–6 מספרים שהנביא משה נשלח על מנת להוציא את עמו מהחושך אל האור.
בפסוקים 7–8 נאמר שגם אם כל שוכני העולם לא יאמינו באללה, הדבר לא ישנה כלום עבור אללה.
פסוק 9 עוסק באומות שקדמו למוחמד, ובתגובתן לשליחים שהגיעו אליהן.
פסוקים 10–12 ממשיכים לתאר את הדיאלוג בין שליחי האל לאומות הקדומות.
פסוקים 13–17 מספרים שאללה מעניש את הרשעים.
פסוקים 18–21 עוסקים בבריאת השמיים והארץ.
פסוק 22 טוען שלשטן אין כל שליטה על בני האדם, ושהוא רק יכול לנסות לפתות אותם.
פסוק 23 עוסק באופן שבו אנשי גן העדן בירכו זה את זה.
פסוקים 24–27 עוסקים בהגדרת "מילים טובות" ו"מילים רעות".
פסוקים 28–34 דנים בכך שאללה מספק לבני האדם אינספור ברכות וחסדים, ושאלו שאינם מכירים תודה לאללה, יוענשו על ידי אללה.
פסוקים 35–41 עוסק בתפילתו של הנביא אברהם.
פסוקים 42–51 מזכירים לאדם שאללה תמיד מודע לכל הנעשה, ושהוא לעולם לא יפר את הבטחתו.
פסוק 52 מכריז שאללה הוא האל האחד והיחיד.
סורת אל-בלד היא הסורה ה-90 בקוראן והיא מורכבת מ-20 פסוקים.
משמעות שמעה של הסורה היא "העיר", והכוונה היא לעיר מכה.
שם הסורה לקוחה מהפסוק הראשון בסורה.
על פי חלק מפרשני הקוראן, הנושא העיקרי של סורת אל-בלד הוא מקומו של האדם בעולם, ומקומו של העולם ביחס לאדם.
כמו כן, גורסים פרשני הקוראן כי הסורה נועדה להמליץ לאדם ללכת בשביל שלכאורה נסלל עבורו על ידי האל, ולהתרחק מהדרכים אשר לכאורה מעוררות את זעמו של האל.
לפי המסורת האסלאמית, הסורה נפתחת בשבועה בעיר מכה, כדי להפגין את קדושתה של העיר.
נוסף על כך, הסורה מציגה לכאורה חלק מהחסדים שאללה ברא עבור בני האדם.
סורת אל-אעלא היא הסורה ה-87 בקוראן, והיא מונה 19 פסוקים.
שם הסורה נגזר מהפסוק הראשון בסורה ומשמעותו היא "העליון" על פי המסורת האסלאמית, הסורה הזאת נגלתה למוחמד לפני הג'רה.
הסורה נחלקת לשני חלקים עיקריים:
בחלק הראשון, המורכב מפסוקים 1–13, אללה פונה לכאורה למוחמד ונותן לו הוראות בנוגע לאופן שבו הוא כביכול צריך לפאר את האל ולבצע את משימתו על פני האדמה.
החלק השני מדבר על המוסלמים והלא מוסלמים.
סיד אבו אל-אעלא מודודי גרס כי הסורה מדגישה בין היתר את חשיבות המונותאיזם.
על פי חלק מהפרשנויות, הפסוקים הראשונים בסורה מתארים לכאורה את האל ואת תכונותיו.
ישנם מספר חדית'ים שבהם נאמר שמוחמד נהג לקרוא את הסורה הזאת בתפילות יום השישי ובתפילות החג.
האימאם ג'עפר א-צאדק טען שאדם אשר מרבה לקרוא את הסורה הזאת בתפילותיו, יוכל לאחר מותו להיכנס לגן העדן מכל שער שהוא יבחר.
עלי בן אבי טאלב טען שמוחמד אהב מאוד את הסורה הזאת.
כמו כן, ישנו חדית' שבו נאמר שמוחמד גם קרא את הסורה הזאת בצלאת אל-וויתר.
סורת אל-בֻּרוּג' היא סורה מספר 85 בקוראן, והיא מונה 22 פסוקים.
יש מי שתרגמו את משמעות השם ל"חזון המגדלים", בעוד שאחרים תרגמו זאת "הכוכבים".
הפרופסור אורי רובין תרגם את שם הסורה ל"כוכבי המזלות".
פסוקים 1–3 הם מעין שבועות שכביכול נעשות על ידי אללה.
פסוקים 4–8 בסורה מגוללים את סיפורה של קבוצת אנשים שהושלכו לתוך תעלה ונשרפו למוות בשל אמונתם באללה.
ישנה מחלוקת לגבי התקופה שבה התרחש האירוע.
יש הטוענים שזה התרחש לפני ספירת הנוצרים, בעוד אחרים טוענים שזה התרחש לאחר ספירת הנוצרים.
ישנו חדית' אשר מציג גרסה נוספת לסיפור.
מוחמד אמר כך: "היה מלך לפניכם אשר היה לו מכשף.
כאשר הזדקן, הוא אמר למלך: 'הזדקנתי בשנים, לכן שלח אלי נער על מנת שאלמד אותו כישוף'.
והוא שלח אליו נער על מנת שילמד אותו.
בדרכו של הנער אל המכשף הוא מצא נזיר יושב על הדרך.
הוא הקשיב לדבריו והתרשם מהם.
וכך (זה הפך לו למנהג) בדרכו אל המכשף היה מתיישב עם הנזיר ומאחר לפגוש את המכשף, שהכה אותו בכל פעם שאיחר.
הוא (הנער) התלונן על כך לנזיר, והנזיר אמר לו: 'כאשר תפחד מהמכשף אמור לו: משפחתי עיכבה אותי.
וכאשר תפחד ממשפחתך, אמור: המכשף עיכב אותי'.
וכך היה עד אשר הוא פגש חיית טרף גדולה אשר חסמה דרכם של האנשים.
והוא אמר: 'היום אדע אם המכשף הוא הנעלה יותר או שמה הנזיר הוא הנעלה יותר'.
הוא הרים אבן ואמר: 'הו אללה, אם העניין עם הנזיר אהוב יותר אליך מהעניין עם המכשף, גרום מוות לחיה על מנת שהאנשים יוכלו לעבור בשלווה'.
הוא זרק את האבן והרג את החיה והאנשים החלו לעבור בדרך בשלום.
הוא בא אל הנזיר וסיפר לו את אשר קרה.
אמר לו הנזיר: 'הו בני, היום אתה נעלה יותר ממני.
מצבך הפך לכזה שבקרוב תיבחן במבחן, ואם תיבחן אל תחשוף אותי'.
והנער הצעיר החל לרפא את העיוור והמצורע ואת האנשים ממחלותיהם.
כאשר שמע על כך יועצו העיוור של המלך, הוא בא אליו עם מתנות רבות ואמר: 'אלה בשבילך, אם תרפא אותי'.
אמר הנער: 'אני אינני מרפא איש, המרפא הוא אללה.
ואם תאמין באללה אתפלל אליו שירפא אותך'.
וכך האמין (היועץ) באללה וריפא אותו אללה והוא בא והתיישב ליד המלך כפי שישב קודם לכן.
אמר לו המלך: 'מי השיב לך את ראייתך', אמר 'ריבוני'.
על כך אמר המלך: 'כלומר יש לך ריבון מלבדי'.
הוא אמר: 'ריבוני וריבונך הוא אללה'.
ואז המלך תפס אותו ועינה אותו עד אשר חשף את שמו של הנער.
הנער זומן אל המלך אשר אמר לו: 'הו בניי, נודע לי על כך שהפכת כה מומחה בכישוף עד שאתה מרפא את העיוור ואת המצורע ואתה עושה כך וכך דברים'.
על כך הוא אמר: 'אני אינני מרפא איש, זהו אללה אשר מרפא, והוא (המלך) תפס אותו והחל לענות אותו עד אשר חשף את שמו של הנזיר.
ואז זומן הנזיר ונאמר לו: 'עליך לחזור בך מדתך'.
אולם הוא סירב לעשות זאת.
ואז קרא המלך להביא מסור והורה להניח אותו באמצע ראשו והוא קרע אותו לחלקים עד אשר נפל ממנו חלק.
ואז זימן המלך את היועץ ונאמר לו: 'חזור בך מדתך', אולם הוא סירב לעשות זאת והמסור הונח באמצע ראשו עד והוא קרע אותו לחלקים עד אשר נפל ממנו חלק.
ואז זומן הנער ונאמר לו: 'חזור בך מדתך'.
הוא סירב לעשות זאת והוא נמסר לשומרי המלך שנאמר להם: 'קחו אותו להר, הכריחו אותו לטפס לראשו, וכאשר תגיעו לפסגה אמרו לו לחזור מדתו.
אם הוא יסרב לעשות זאת, זרקו אותו מההר.
אז הם לקחו אותו והכריחו אותו לטפס על ההר והוא אמר: 'הו אללה, הצל אותי מהם בכל דרך שתוכל' וההר החל לרעוד והם נפלו ממנו והוא חזר אל המלך בהליכה.
שאל אותו המלך: 'מה קרה לחבריך?' אמר לו הנער: 'אללה הציל אותי מהם'.
והמלך שוב מסר אותו לשומרים ונאמר להם: 'קחו אותו בסירה קטנה, כאשר תגיעו לאמצע הים אמרו לו לחזור מדתו, אך אם הוא יסרב זרקו אותו לים'.
וכך הם לקחו אותו והוא אמר: 'הו אללה, הצל אותי מהם ומרצונם לעשות לי'.
זמן קצר לאחר מכן התהפכה הסירה וכולם טבעו, והוא שב בחזרה אל המלך בהליכה.
המלך שאל אותו: 'מה קרה לחבריך?', הוא ענה: 'אללה הציל אותי מהם' והוא הוסיף ואמר: 'לא תוכל להרוג אותי עד אשר תעשה את מה שאבקש ממך לעשות'.
והמלך אמר: 'ומה זה הדבר?'.
הוא אמר: 'עליך לאסוף את האנשים במישור ולתלות אותי על גזע העץ.
ואז עליך לקחת חץ ולשים אותו בתוך הקשת ולומר: בשם אללה, ריבון העולמים; ואז לירות את החץ.
ואם תעשה זאת כך תוכל להרוג אותי'.
וכך המלך אסף את האנשים למישור הפתוח וקשר את הנער אל העץ, ואז הוא שלף את החץ מאשפתו ואמר: 'בשם אללה, ריבונו של הנער הצעיר'; והוא ירה את החץ לעבר רכתו.
הנער הניח את ידיו על רכתו היכן שהחץ פגע בו והוא מת.
ואז האנשים אמרו: 'אנו מצהירים על אמונתנו בריבונו של הנער הצעיר, אנו מצהירים על אמונתנו בריבונו של הנער הצעיר, אנו מצהירים על אמונתנו בריבונו של הנער הצעיר'.
היועצים ניגשו אל ואמרו לו: 'אינך רואה שאללה עשה בדיוק את הדבר שרצית למנוע?
האנשים הצהירו על אמונתם לריבונם'.
ואז הורה המלך לחפור תעלות במקומות חשובים על הדרך.
כאשר נחפרו התעלות והאש הוצתה בהם, נאמר לאנשים: 'מי שלא יחזור בו מדתו ייזרק לאש או יאמר להם לקפוץ לתוכה'.
וכך עשו עד אשר אישה אחת באה עם בנה והיא היססה לקפוץ לאש, ובנה אמר לה: 'הו אמא שאי בסבל כי אנחנו על האמת'".
בפסוק 9 ישנם תיאורים לכאורה של האל.
פסוקים 10–11 מתארים לכאורה את העונש של הרשעים ואת השכר של המאמינים.
פסוקים 12–16 הם פסוקים המתארים לכאורה את האל.
פסוקים 17-20שוב מתארים לכאורה את עונשם של הלא מאמינים, ובין היתר מוזכר פרעה כדוגמה.
בפסוקים 21–22 נטען שהקוראן שמור לכאורה בלוח הגנוז ושמור בשמיים.
לפי אחת המסורות האסלאמיות, קריאת סורת אל-בורוג' שומרת על הקורא אותו מפני פחדים.
מסורת נוספת גורסת כי אללה ייתן לאדם שלומד את הסורה הזאת שכר גדול יותר מכל אלו שמתאספים לתפילת יום שישי.
אחר מפרשני הקוראן טען כי קריאת סורת אל-בורוג' משרה על הקורא אותה שינה רגועה.
יש הגורסים כי המטרה הראשונית של הסורה הזאת היא לעודד סבלנות.
סורת אל-אִנְשִקאק היא סורה מספר 84 בקוראן, והיא מונה 25 פסוקים.
שם הסורה נגזר מהפסוק הראשון בה, ומשמעותו היא "קריעת הרקיע".
הנושא המרכזי של הסורה הוא יום הדין.
פסוקים 1–5 מתארים את התבקעות השמיים והארץ, אירועים אשר לפי המסורת האסלאמית יתרחשו באחרית הימים.
פסוקים 6–15 מתארים את רחמיו של אללה כלפי חלק מהאנשים ואת זעמו כלפי האחרים.
פסוקים 16–19 הם לכאורה שבועות של אללה, והבטחה שהאדם יעבור אירועים כאלו ואחרים, שלב אחר שלב.
פסוקים 20–25 מדברים על השכר והעונש שיהוו לכאורה חלק מיום הדין.
ישנו חדית' שבו נטען כי מוחמד, נביא האסלאם, אמר כי זה אשר מתמיד בקריאת סורת אל-אנשקאק, ינצל לכאורה ביום הדין.
האימאם ג'עפר א-צאדק גרס כי אללה יגשים את משאלותיו של המתמיד בקריאת סורה זו.
נוסף על כך, חלק מחכמי האסלאם ממליצים על קריאת הסורה בשעת הלידה, ובימים של הירח המלא.
סורת אל-אנפטאר היא הסורה ה-82 בקוראן, והיא מונה 19 פסוקים, המורכבים מ-81 מילים, המורכבות מ-333 אותיות.
שם הסורה נגזר מהפסוק הראשון בה, ומשמעות השם היא "ההתבקעות".
הסורה עוסקת בעיקר באחרית הימים, ביום הדין, ובחיים שאחרי המוות.
חלק מפרשני הקוראן מייחסים סגולות רפואיות לקריאת הסורה הזאת.
סורת אל-אנפטאר נחשבת לפי המסורת האסלאמית כאחת הסורות שניתנו לנביא מוחמד בתקופה שקדמה להג'רה.
סורת אל-תכויר היא הסורה ה-81 בקוראן.
הסורה עוסק ביום הדין ובסימנים אשר לכאורה יקדמו לו.
על פי אחת מאמירותיו של האימאם ג'עפר א-צאדק, אדם אשר לומד את הסורה הזאת יהיה בגן העדן מוקף ברחמיו וחסדיו של אללה.
ישנו חדית' שבו נאמר שאדם שנוהג ללמוד את הסורה הזאת ולהגות בה, יראה ביום הדין את מוחמד.
על פי אחת מהאמירות המשויכות למוחמד, התוכן של הסורה הזאת גרם לו, למוחמד, להזדקן מהר יותר.
זאת כביכול בגלל התיאורים הקשים לכאורה של יום הדין אשר מופיעים בסורה.
סורת אל-אנסאן היא סורה מספר 76 בקוראן, והיא מונה 31 פסוקים.
סורת אל-אנסאן מתחילה עם סיפור הבריאה של האדם, הניסיונות שהוא לכאורה יעבור בחיים האלה, וזכותו לבחור באופן חופשי את דרכו בעולם.
הסורה ממשיכה עם מספר המלצות, וביניהן:
להזכיר את האל בבוקר ובערב.
לסגוד לאל ולשבחו במהלך חלק מהלילה.
הסורה מסתיימת בחלוקת האנושות לשני סוגי אנשים, אלה שעל פי המסורת האסלאמית האל ירחם עליהם, ואלה שכביכול ייענשו בעולם הבא.
סורת אל-מודת'יר היא סורה מספר 74 בקוראן, המונה 56 פסוקים.
המוסלמים מאמינים שבאחד הימים הנביא מוחמד התהלך ברחוב, כשלפתע הוא שמע קול בוקע מהרקיע.
הוא הרים את ראשו לראות מה מקור הקול הזה, והוא ראה לכאורה את המלאך גבריאל, יושב על כס מלכות בין השמיים והארץ.
הוא נתקף חרדה מהמראה, והחל לברוח, אך המלאך היה בכל מקום שאליו הוא פנה, כך לפי דבריו.
כשראה שאינו יכול לברוח, הוא נשכב על הרצפה והתחיל לזעוק "כסו אותי!
כסו אותי!", אז אנשים רצו אליו וכיסו אותו בבגדים.
אז, כך לפי החדית', אמר לו אללה "אתה המתכסה!
טהר את שמלותיך, וסור מכל רע!".
משום כך גם נקראת הסורה "אל-מודת'יר", שמשמעותה "המתכסה".
סורת אל-גִ'ן , הנקראת בעברית "חזון השדים", היא סורה מספר 72 בקוראן, והיא מונה 18 פסוקים.
לפי חלק מפרשני הקוראן, יום אחד הנביא מוחמד חזר מטאיף, מאוכזב מכך שאנשים שם לא הסכימו לקבל על עצמם את האסלאם.
הוא החל לקרוא את הקוראן במקום המכונה "עמק השדים", וקבוצה של שדים שהקשיבו לו החליטו להתאסלם ולהזמין שדים נוספים אל האסלאם.
לפי עבדאללה אבן מסעוד, באחד הלילות הנביא נעלם לזמן מה, וכאשר הוא חזר הוא סיפר לחבריו שאחד מהשדים הזמין אותו לקרוא להם את הקוראן, ולכן הוא הלך אליהם והקריא להם.
לפי עבדאללה אבן עבאס, קבוצה של שדים יצאו לכאורה לחפש את הסיבה שבגלל הם הפסיקו לקבל מידע מעולמות עליונים, וכשהם ראו ושמעו את מוחמד קורא קוראן, הם הסיקו לכאורה שזאת הסיבה.
סורת אל-מאאידה, או סורת השולחן הערוך , היא סורה מספר 5 בקוראן, המונה 120 פסוקים.
שם הסורה נלקח מפסוק 112 בסורה, ומשמעותו היא שולחן.
הסורה הזו עוסקת במספר נושאים הקשורים להלכה האסלאמית, ובהם:
איסור על אכילת בשרם של בעלי חיים מסוימים
כמו כן, הסורה מזכירה את שליחותם לכאורה של משה ושל ישו.
סורת אל-כהף היא הסורה ה-18 בקוראן, המונה 110 פסוקים.
בסורה מתוארים ארבעה סיפורים שונים.