tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעשור השני של המאה ה-21, הייתה ירידה משמעותית במקרי ההצתות, אך בעקבות יום העצמאות שחל ב-4 ביולי, עלה המספר.
בשנת 1993 הוציא הראפר אשאם את שירו "Devil's Night", העוסק בהצתות ובמהומות שהיו בדטרויט.
הסרט "העורב" משנת 1994, עוסק בליל השטן.
אלבום הבכורה של להקת ההיפ-הופ מדטרויט D12, נקרא Devil's Night ובו מופיע גם שיר באותו השם.
ליל השטן הוא שם הפרק השישי בעונה השישית של "מחשבות פליליות".
ליל השטן הוא אחד משמות השירים של הלהקה Motionless in White, שנכלל באלבומה, Infamous.
ליל השטן הוא השם של הפרק הרביעי בתוכנית הטלוויזיה "אימה אמריקאית: המלון".
העונה היא העונה החמישית של הסדרה.
ליל השטן הוא השם של הפרק השני בעונה השלישית של "צעקה", מאחר שהאירועים בו מתרחשים בלילה שלפני ליל כל הקדושים.
בסרט "Grosse Pointe Blank" משנת 1997, דבי (מיני דרייבר) מתייחסת לסיבה שבגללה היא גרה עם אביה והיא בגלל שדירתה נשרפה בליל השטן.
אחד מפרקי הסדרה "Flint Town" שנקרא ליל השטן, מתמקד בהצתות ובאירועים שנכללו בלילה הזה.
ראפרים שונים ורבים התכנסו מדי שנה בין השנים 2003–2009 כדי ליצור אלבומים בנושא ליל כל הקדושים בשם "Devilz Nite".
ליל כל הקדושים ברחוב פרנקלין הוא אירוע שנתי בצ'אפל היל בקרוליינה הצפונית, הכולל בתוכו כינוס רב משתתפים ברחוב פרנקלין, היכן שנמצא המרכז התרבותי של העיר.
חגיגת ליל כל הקדושים באזור החלה בתחילת שנות השמונים כאירוע קטן בהרבה מזה של שנות האלפיים, במהלכו משתתפים תושבי צ'אפל היל וסטודנטים מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית.
משתתפי האירוע לובשים תחפושת של ליל כל הקדושים, תוך שהם צועדים לאורך רחוב פרנקלין.
מאז ראשיתו, האירוע גדל מדי שנה עד שנת 2008. למרות שהוא לא מתקיים בחסות עיריית צ'אפל היל, האירוע הפך לאטרקציה בה מבקרים אנשים ממקומות שונים.
בין 2004 ל-2007, העריכו שכ-80,000 משתתפים נכחו בכל אחד מהאירועים שהתקיימו ברחוב פרנקלין, בעוד שאוכלוסייתה של צ'אפל היל עומדת על כ-54,492 תושבים בלבד, מה שמצביע על הצלחתו הרבה של האירוע.
בגלל גודל החגיגה, העיירה של צ'אפל היל סוגרת את רחוב פרנקלין ואוסרת על נסיעה בכלי רכב באזור, תוך שהיא אוסרת גם להחנות שם כלי רכב.
במרוצת השנים צצו בעיות ביטחוניות שפקדו את האירוע, כמו שתייה מופרזת של אלכוהול ותקיפות של כנופיות.
כדי להתמודד עם סוגיות אלה, מאות שוטרים מסיירים באזור במהלך האירוע.
בשנת 2007 כ-400 שוטרים סיירו ברחוב פרנקלין במטרה לשמור על הסדר והביטחון של המשתתפים.
בשנת 2008 נקטה עיריית צ'אפל היל בצעדים חדשים על מנת להתמודד עם הבעיות הביטחוניות שפוקדות את האירוע.
עבור עיריית צ'אפל היל, ישנם סיכונים ביטחוניים שפוקדים את האירוע, היות שמשתתפים בו בממוצע 80,000 אנשים.
העירייה פרסמה כי שתיים מהבעיות הן שתייה מפורזת של אלכוהול ותקיפה של כנופיות.
למרות שהאירוע אינו בחסות העירייה, ישנם מאות שוטרים שמתנדבים לשמור על הסדר בעת הקיום השנתי שלו.
במהלך המאורע שחל בשנת 2008, נדרש מבתי העסק באזור לא למכור אלכוהול אחרי השעה אחת לפנות בבוקר.
עוד צעד שנקטה בו העירייה, הוא לדרוש מחיר כניסה מכל אחד שנכנס לבר או עסק במטרה לרכוש אלכוהול.
אחד הנושאים הפופולריים ביותר של האירוע ברחוב פרנקלין הוא לבישת תחפושות של ליל כל הקדושים.
אנשים שמשתתפים באירוע זה (כולל סטודנטים רבים מאוניברסיטת קרלונייה הצפונית בצ'אפל היל) מביאים עמם תחפושות מקוריות שהם יוצרים במהלך כל שנה ושנה.
בין התחפושות הבולטות ביותר היה ניתן למנות את זו של הג'וקר.
טיון ג'יידן מריט , הידוע בשם הבמה ליל טיג'יי (Lil Tjay), הוא ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי מניו יורק.
הוא נולד וגדל בברונקס, והחל את הקריירה המוזיקלית שלו ב-2017. הוא ידוע בעיקר בזכות הסינגלים "F.N" ו-"Brothers", שנכנסו למצעד הבילבורד הוט 100. אלבום הבכורה שלו, True 2 Myself, שיצא בשנת 2019, הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הבילבורד 200.
בשנת 2017, ליל טיג'יי החל להוציא מוזיקה ב-SoundCloud.
"Resume", אחד משיריו הראשונים, יצא לאור כשטיג'יי היה בן 16, והחל להתפשט במהירות ברשת.
ב-10 במרץ 2018, התחרה טיג'יי וזכה במקום הראשון בתחרות ה-Coast 2 Coast LIVE NYC All Ages Edition, שם הופעתו זכתה לתשומת לב מ-A&R של חברת תקליטים, שהשתתף כדי לשפוט בתחרות.
זמן קצר לאחר מכן, הוציא טיג'יי את הסינגל "Brothers", שהפך לשירו המצליח ביותר באותה התקופה והוביל לכך שחתם בחברת התקליטים קולומביה רקורדס.
במהלך עשרת החודשים הראשונים לקריירת המוזיקה של ליל טיג'יי, הוא הוציא חמש רצועות שזכו למיליוני השמעות ב-SoundCloud.
ביולי 2018, ליל טיג'יי עבד עם המפיק קאש מאני AP על השיר "None of Your Love", שזכה גם הוא לעשרות מיליוני השמעות.
בסוף 2018, הוציא את מיני-אלבום הבכורה שלו, No Comparsion.
בינואר 2019 התארח טיג'יי בסינגל "Pop Out" של הראפר פולו ג'י, שהגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100. מאוחר יותר באותה השנה, הוציא מיני-אלבום בשם F.N; הסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום, "F.N", הגיע בשיאו למקום ה-56 במצעד הבילבורד הוט 100 והפך לשיר הסולו הראשון שלו במצעד.
ב-11 באוקטובר 2019, הוציא את אלבום הבכורה שלו, True 2 My Self, שהגיע היישר אל המקום החמישי במצעד הבילבורד 200.
בתחילת 2020 נכנס טיג'יי בשנית למצעד הבילבורד הוט 100, עם הסינגל "20/20", שהגיע בשיאו למקום ה-94 במצעד.
ב-8 במאי 2020 הוציא ליל טיג'יי את המיני-אלבום State of Emergency, שהתמקד רבות במוזיקת דריל.
ב-12 בפברואר 2021 הוציא את הסינגל "Calling My Phone" מתוך אלבומו השני, יחד עם 6lack.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100. ב-2 באפריל, הוציא את אלבומו השני, Destined 2 Win.
נכון לחודש אוקטובר 2021, הוא צבר כ-2.45 מיליארד השמעות בפלטפורמות הסטרימינג.
ב-6 בדצמבר 2024, הוציא בהפתעה טיג'יי את המיני אלבום "Farewell", המסמל פרידה מחברת התקליטים קולומביה רקורדס ויציאה לדרך עצמאית.
ב-22 ביוני 2022, נורה מריט מספר פעמים במהלך שוד ועבר ניתוח חירום, ממנו התאושש לאחר מספר חודשים.
בינואר 2023 הוא נלקח למעצר לאחר שהמשטרה מצאה נשק ברכבו.
ליל הרוח הגדולה הוא כינויה של סערה עזה, שפקדה את אירלנד ובריטניה החל מה-6 בינואר 1839. היא נחשבה לקשה ביותר שפקדה את אירלנד מזה 300 שנים.
היא גרמה ל-250 עד 300 מקרי מוות (לפי גרסה אחרת – עד 800) ולנזק כבד ביותר ברכוש.
הסערה התפתחה לאחר פרק מזג אוויר יוצא דופן.
שלג כבד, נדיר באירלנד, ירד ברחבי המדינה בליל ה-5 בינואר.
בבוקר 6 בינואר באה במקומו חזית חמה אטלנטית, שהביאה לפרק זמן של רגיעה מוחלטת עם כיסוי עננים צפוף וסטטי.
במהלך היום הטמפרטורות עלו הרבה מעל הממוצע העונתי שלהן, וכתוצאה מכך נמס השלג במהירות.
לאחר מכן שקע אטלנטי עמוק החל לנוע לכיוון אירלנד, ויצר חזית קרה כאשר התנגש באוויר החם מעל היבשה, והביא לרוחות חזקות וגשם כבד.
דיווחים ראשונים על מזג אוויר סוער הגיעו בסביבות הצהריים, והסערה נעה לאט ברחבי האי במשך היום, וצברה כוח תוך כדי תנועתה, עד לעוצמה של הוריקן בדרגה שלוש.
היא נעה מזרחה מאירלנד, עם משבי רוח במהירות של יותר מ-100 קשר (185 קילומטר לשעה) לפני שעברה דרך צפון אנגליה לאירופה היבשתית, שם התפוגגה לבסוף ב-7 בינואר.
נזק חמור לרכוש נגרם, במיוחד בקונכט, אך גם באלסטר ובצפון לנסטר.
לחמישית עד רבע מכלל המבנים בעיר הבירה דבלין נגרם נזק – החל מחלונות שבורים, עבור בגגות שהועפו וכלה בהרס מוחלט.
אפילו מבנים בנויים היטב ניזוקו מבנית, כולל מפעלים חדשים וקסרקטיני צבא.
גגותיהם של מספר בתים כפריים גדולים הועפו.
בבתי העניים, שנבנו בצורה גרועה, הנזק היה חמור יותר ורבים מהם נהרסו כליל.
נמצא כי 4,846 ארובות הועפו ממקומן ברחבי אירלנד.
חלק ניכר מהנזק ביבשה נגרם על ידי נחשול סערה שהסיע כמויות גדולות של מי ים לפנים הארץ, וכתוצאה מכך התרחשו הצפות נרחבות.
הנהרות שאנון וליפי עלו על גדותיהם.
החוויה האנושית הקשה הוחמרה על ידי חוויית החושך שליווה אותה, שכן הרוחות העזות כיבו כל מנורה ונר בדרכן.
ראשי בקר וכבשים רבים נהרגו או קפאו למוות.
ערימות רבות של חציר ותירס אבדו בסערה, וכתוצאה מכך נגרם רעב חמור בקרב בעלי החיים בחודשים שלאחר מכן.
כרבע מיליון עצים נעקרו או נפגעו קשה.
42 אוניות נהרסו, רובן לאורך החוף המערבי הפחות מוגן של אירלנד, בעודן מנסות ללא הצלחה לשוט מחוץ לסערה.
רוב הנפגעים שתועדו היו בין יושבי האוניות שטבעו.
אחרים מתו כתוצאה מפגיעת הריסות של מבנים.
גם העיר ליברפול שבחוף המערבי של בריטניה סבלה קשות ונגרמו בה נזקים מבניים רבים עקב הרוחות החזקות.
120 בני אדם נהרגו בה לבדה.
שתי אוניות גדולות אבדו, ואגב כך נגרם נזק בשווי של לפחות 500,000 לירות (שווה ערך ל-52.2 מיליון לירות ב-2020).
ליל הרוח הגדולה הפך לחלק מהפולקלור האירי.
שררה אמונה עממית שיום הדין יתרחש בחג ההתגלות, 6 בינואר.
לכן גרמה הסערה הקשה לרבים להאמין שסוף העולם הוא קרוב.
ב-1908 נחקק בממלכה המאוחדת חוק פנסיית הזקנה , שאפשר קבלת פנסיה לבני 70 ומעלה, אך לאירים רבים שנולדו לפני חקיקת חוק רישום לידות ומוות ב-1863 לא היה תאריך לידה ידוע.
אחת הדרכים שנמצאו כדי להתמודד עם מצב זה הייתה הצגת השאלה האם האדם הנדון זכר את ליל הרוח הגדולה.
ליל טבילה (ידוע גם בראשי תיבות ל"ט) הוא כינוי ללילה שבו אישה טובלת לאחר שהייתה טמאה נידה ונאסרה בכל קירבה גופנית ויחסי אישות עם בעלה.
לאחר טבילה זו האישה נטהרת, והיא ובעלה מותרים בקרבה גופנית ובקיום יחסי אישות.
בהלכה ישנם מספר דינים והנהגות הנוגעים ללילה זה.
בתלמוד הבבלי מסופר על תלמידו של רבא שהבין שרבא קיים יחסים עם אשתו בלילה מסוים בגלל ש"יום טבילה היה".
רש"י פירש שהכוונה היא שאשתו טבלה בלילה שלפני כן.
מדבריו למד הטור שצריך אדם לקיים יחסי אישות עם אשתו בליל טבילתה, וכן נפסק בשולחן ערוך.
בסיבת המצווה, יש שכתבו שהיא כדי שלא תתעצל האישה ותדחה את הטבילה ויבוא הבעל להרהור עבירה.
ויש שכתבו שהוא כדי להראות שמה שנמנע עד עכשיו הוא רק מחמת ציווי התורה.
מאידך יש שכתבו שאין מקור ושורש בראשונים לחיוב עונה בליל טבילה ואולי יש בזה רק משום דרך ארץ.
בשו"ת רב פעלים התיר לדחות קיום יחסים בליל טבילה על מנת לקיים מצווה קיומית, אך רק אם האישה מסכימה לדחות, ולא יותר משלושה לילות:
בספר הזוהר נכתב, שבסמוך לזמן שהאישה טובלת ונטהרת, יש עניין מיוחד ושמחה מיוחדת בחיבור הבעל והאישה; וזאת מפני שטבעי שהתשוקה היא גדולה לאחר שהיו אסורים זו לזה במשך כשבועיים.
בתלמוד הירושלמי נאמר שאף על פי שאין לשמש מיטתו בשנות רעבון - בליל טבילה מותר.
יש שלמדו מכך שיש מצווה מיוחדת בקיום עונה בליל טבילה, אך יש שכתבו שמדובר רק במי שאין לו ילדים ולא קיים מצוות פרו ורבו, והירושלמי לשיטתו שסובר שאישה מתעברת רק סמוך לטבילתה.
יש שכתבו שיש לאישה להיות צנועה בליל טבילתה, וכן נהגו הנשים להסתיר את ליל טבילתן שלא ללכת במהומה או בפני הבריות, שלא ירגישו בהן בני אדם, ומי שאינה עושה כן, נאמר עליה "ארור שוכב עם בהמה".
בהתבסס על כך, אף התירו הפוסקים לנשים לבצע את הכנותיהן לטבילה וכן את החפיפה בשעת לילה, בתוך בית הטבילה - אף שמעיקר הדין נהגו להחמיר ולבצע חלק מההכנות בשעת יום - וזאת כדי להימנע ממפגש עם הבריות.
בהתאם למנהג זה, התיר הרב יהודה אסאד לאישה בעלת חנות — שהיא ובעלה ביקשו לדחות את טבילתה שחלה במשך ימי השבוע, כדי שלא ירגישו אחרים בהליכתה — לדחות את טבילתה לערב שבת.
אמנם הרב עמרם בלום, כתב על פסק זה ש"הפריז על המדה", כיוון שמדובר במנהג ואין כאן דין גמור ולא ייתכן שהמנהג ידחה את דין הטבילה בזמנה.
משום עין הרע, שלפעמים יקנאו בה חברותיה
כדי שלא יבואו אנשים להרהר בנשים שטובלות (כשחוזרות מהמקווה)
למעשה כתבו הפוסקים שגם באופן שאין אפשרות להסתיר את ליל הטבילה, כגון שמתארחים במקום אחר בליל שבת וישימו לב שהולכת לטבול, אינה צריכה לדחות את ליל הטבילה.
כאמור, ליל הטבילה מתאפיין בדינים שונים והנהגות שונות שהובאו ונפסקו בספרות ההלכה:
בעלה אינו בעיר - יש שכתבו שאישה שבעלה לא נמצא בעיר בליל טבילתה, שעדיף שלא תטבול עד שיבוא בעלה.
על פי הקבלה, יש חשש שאם תטבול ידבקו בה שדים לאישה אם טבלה ובעלה אינו עימה בעיר.
במקרה שרוצה לדחות את הטבילה, כתבו הפוסקים שעדיף שתספור שבעה נקיים כרגיל ותדחה את הטיבלה בלבד, מאשר שתדחה את ספירת שבעה נקיים.
פרישה סמוך לווסת - יש שכתבו שמצוות עונה בליל טבילה דוחה את איסור הפרישה, אך פוסקים רבים דחו היתר זה.
ויש שהתירו רק בעונת אור זרוע.
הימנעות מאכילת בשר ביום הטבילה - ביום שבו צריכה לטבול, כתבו הפוסקים שראוי להימנע מכל דבר שיכול לגרום לחציצה, לכך נהגו שלא לאכול בשר אם לא בשבת ויום טוב, וכן שלא תלוש בצק וכדומה.
בפוסקים הוסיפו שכמו כן יש להימנע מאכילת שאר דברים שדרכם להיתקע בין השיניים.
תשמיש בימים האסורים - בפוסקים מובא שאף בימים שבהם ראוי להימנע, אך כאשר חל ליל טבילה באותו יום, מותר, מכלל ימים אלו: תשעה באב שחל בשבת, ליל י' באב, וכן יום טוב ראשון של פסח, שבועות, ראש השנה, ושמיני עצרת.
אין איסור הלכתי לדחות טבילה ביום או יומיים כאשר ישנה סיבה ממשית לדחותה, אך אין לעשות כן אלא אם יש צורך גדול והדחייה מוסכמת על שני הצדדים.
רבי יואל סירקיש כתב שמפני חשיבות ה'ליל טבילה', קודם שיגיע הלילה על הבעל להראות תוספת חיבה ואהבה עם זוגתו.
לדעת הרב עובדיה יוסף ביום של ליל הטבילה צריך הבעל להגיע מוקדם אפילו שהוא אברך, ואין בכך משום ביטול תורה.
בקרב קהילות החסידים בכלל, ובקהילת חסידי גור בפרט, תוקנו תקנות הנוגעות בית היתר ליחסי האישות בן הבעל לאישה.
תקנות אלו מכונות "תקנות ל"ט", ראשי תיבות: ליל טבילה.
כחלק מאותן תקנות הותר לבני הזוג לקיים יחסי אישות פעמים בחודש, פעם אחת בליל הטבילה ופעם נוספת בליל שבת.
מת'יו פיטר דה לוקה הידוע בשם הבמה שלו ליל מאבו (Lil Mabu), הוא ראפר ממנהטן, ניו יורק.
מאבו החל את קריירת הראפ שלו ב-2018. הוא משך תשומת לב עם יציאת השיר שלו "Miss Me" בשנת 2020. בשנת 2022, השיר שלו "No Snitching" בשיתוף פעולה עם Dusty Locane, הפך ליותר ויותר פופולרי באפליקציית המדיה החברתית TikTok.
מיקסטייפ הבכורה של מאבו, "Double M's", שוחרר ב-30 ביוני 2022.
ב-23 בדצמבר 2022, שחרר שיר בשם "Throw" בהשתתפות הראפר הניו יורקי DD Osama, שהיה הקליפ הטרנדי ביותר ביוטיוב במשך שבוע בזמן יציאתו לאור.
שהגיע למיקום גבוה במצעדי המוזיקה בארצות הברית, בריטניה ואירלנד.
ב-17 באוקטובר 2023, מאבו והראפרית כרישאן רוק הוציאו את השיר "Mr.
הוא התברג במהירות במצעד ה-R&B/היפ-הופ החמים של בילבורד והגיע לשיא במקום ה-33, במצעד 50 המובילים של TikTok Billboard הגיע בשיא למקום הראשון ב-2 בנובמבר 2023.
ב-21 בדצמבר 2023, מאבו והראפר פאביו פוריין פרסמו את השיר "Teach Me How To Drill", בליווי קליפ, שהיה בנקודה מסוימת הווידאו קליפ הפופולרי ביותר ביוטיוב.
בנוסף, מאבו עבד עם אמנים כמו PnB רוק, ו-Kay Flock.
+כותרת פרטי מיקסטייפ Double M's תאריך פרסום: 30 ביוני 2022
חברת תקליטים: הוצאה עצמית Young Genius תאריך פרסום: 5 באפריל 2024
ליל כל הקדושים שמח, סקובי-דו!
היא קומדיית אימה בלשית מונפשת אמריקאית שיצאה ישירות ל-DVD בשנת 2020, והסרט השלושים וארבע בסדרת סרטי ההנפשה של "סקובי-דו" שיצא ישירות לווידאו.
הסרט הופץ ב-6 באוקטובר 2020 על ידי Warner Bros.
חבורת "מסתורין בע"מ" חוברת לאיש המדע, ביל ניי ולגבירת האופל, אלווירה על מנת לפתור תעלומה של היעלמויות מסתוריות בעיירה שלהם קריסטל קוב.
דווייט שולץ בתפקיד ד"ר ג'ונתן קריין/הדחליל
דייוויד הרמן בתור קטלר טו/שריף
רוג'ר קרייג סמית' בתור טייס אוטומטי, הורה
פרד טטאסקיור בתפקיד פנסי התנים, הסוכן הפדרלי מלרקי
ב-5 ביולי 2020, Syfy הכריזה על הסרט יחד עם הקדימון.
הסרט בוים על ידי מקסוול אטומס (ולכן כולל סגנון הומור דומה לזה של ההרפתקאות של בילי ומנדי) עם סם רג'יסטר כמפיק.
ליל קרב במועדון, 1907 הוא ציור שמן מאת הצייר האמריקאי ג'ורג' בלווז, אשר הושלם באוגוסט–ספטמבר 1907. זהו הראשון מבין סדרת ציורים שבלווז יצר בנושא קרבות איגרוף בראשית הקריירה שלו, ושנחשבים עד היום לאחד מהישגיו הבולטים.
הציור נמצא כיום באוסף הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די.סי..
בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הפך האיגרוף לנושא פופולרי בציור האמריקאי, אך נותר תחום שנוי במחלוקת חברתית.
בשנת 1900 התקבלה בניו יורק "חוק לואיס", שאסר על קיום קרבות איגרוף פומביים.
כדי לעקוף את האיסור, בעלי מועדונים פרטיים, כדוגמת טום שארקי, ארגנו קרבות למנויים בלבד, שאפשרו להמר על התוצאות מבלי לעבור על החוק.
בלווז, שגר בסמוך למועדון "Sharkey's Athletic Club" בניו יורק, נחשף למתרחש בו דרך ידידו, המתאגרף מוסי קינג.
הציור מתאר קרב אגרוף אלים על במה מוגבהת, כשצופים גסים מקיפים את המתאגרפים.
בלווז בחר בזווית מבט נמוכה, היוצרת תחושת קרבה ואינטנסיביות.
גופי המתאגרפים מוארים באור חשמלי חד, המבליט את שריריהם ומגביר את הדרמה.
דמויות הקהל מעוצבות בקווים קריקטוריסטיים ומוגזמים, המעידים על ביקורת חברתית מרומזת כלפי הקהל הצופה.
השקפת עולמו של בלווז והבחירה בנושא קרבות איגרוף
הבחירה של ג'ורג' בלווז לתאר קרבות איגרוף, כפי שמופיע ביצירה, נבעה מהשקפת עולמו החברתית והאמנותית.
בלווז, שנמנה עם אסכולת אשקאן ועם חוג חוג השמונה, ביקש להציג את חיי העיר בניו יורק כפי שהיו באמת - גסים, אלימים ורבי-מתח.
עבורו, קרב האיגרוף לא היה רק תיאור של עימות פיזי, אלא גם סמל למאבקי הכוח החברתיים והקיום העירוני הקשה.
ציורו של בלווז שיקף את הדאגה ההולכת וגוברת בראשית המאה ה-20 מהשפעות התיעוש והעירוניות על הגבריות האמריקאית.
האיגרוף, כסמל לפרימיטיביות ולאלימות גברית, שימש ככלי נגד החששות מפני "התנוונות" חברתית.
בלווז תיאר את הסצנה בליל קרב במועדון, 1907 לא כאידיאליזציה של ספורט, אלא כהצגה חושפנית של ברוטליות וכמראה לעיר המודרנית.
בלווז עיצב סגנון המשלב דרמה עזה, חספוס גולמי, ותיאורים בלתי מהוגנים של מעמד הפועלים העירוני.
ביצירה זו בולטת המיומנות שלו בשימוש באור חזק ומרקמים גסים, היוצרים תחושת תנועה עוצמתית.
קווי המתאר החדים והמברשת הגסה מדגישים את אלימות הסצנה ואת האנרגיה החייתית שלה.
הציור הוא הראשון בסדרת ציורי האיגרוף של בלווז, והוא מציג את המאפיינים הבולטים של סגנונו המוקדם: דרמה ניכרת, חספוס בלתי מרוסן, ומיקוד בחיי המעמד הנמוך.
דמויות הקהל צוירו באופן מוגזם וגרוטסקי — אפיון סגנוני שבלווז אימץ גם בעבודות מאוחרות יותר.
בלווז הושפע בעבודתו מהאמן האמריקאי תומאס אייקינס, שתיאר קרבות איגרוף בציורים דוגמת ברכת ניצחון (Salutat), ספירת נוקאאוט (Taking the Count) ובהפסקה בין סיבובים (Between Rounds).
בניגוד לאיקינס, שהציג את הקרבות באור אידיאליסטי ונאצל, בחר בלווז לתאר את האיגרוף באופן גס, אלים וריאליסטי.
בנוסף, ביצירתו ניכרת השפעת אמני אירופה שהומלצו לו בידי מורו רוברט אנרי, במיוחד ה"אפקט השחור" של פרנסיסקו דה גויה והאווירה המעשנת והקריקטוריסטית שמזכירה את אונורה דומייה.
הסגנון המחוספס והבלתי מהוגן של בלווז ביצירה זו עומד גם בהשוואה לעבודותיהם של עמיתיו לאסכולת אשקאן, ויליאם גלקנס וג'ורג' לוקאס, שתיארו אף הם עימותים פיזיים בחיי היום-יום העירוניים.
בעת הצגת הציור בתערוכת החורף של האקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1907, עוררה היצירה תגובות סותרות.
מחד, שיבחו מבקרים את אומץ הלב שבבחירת הנושא ואת הריאליזם החי והחושפני; מאידך, אחרים ראו בציור ביטוי להשפלה מוסרית, המתאר קרב אכזרי וקהל שנהנה מאלימות.
הציור היה הציור לראשון בסדרת ציורי איגרוף שבלווז יצר.
בשנת 1909 שב לנושא עם הציורים מתאגרף אורח אצל שארקי ושניהם חברים במועדון הזה, בהם שכלל את סגנונו הדינמי והאקספרסיבי.
מאוחר יותר יצר גם סדרת תחריטים בנושא, והמשיך לעסוק באתוס העירוני האלים שזוהה עמו.
בציור זה ביקש מונק לבטא את הרגשות שמעורר הלילה, ולא לתעד את איכויותיו הפסטורליות.
הצבע הכחול משדר את המיסטיקה והמלנכוליה של הנוף, שנראה מלא בתחושות מוקדמות ותחזיות.
תלולית מופשטת בצד ימין מייצגת קבוצת עצים, וגדר לבנה נמשכת באלכסון מלפנים.
על הגדר נראית צורה לא־מוגדרת שעשויה להיות הצל של זוג אוהבים – נושא חוזר בעבודותיו של מונק.
קו חוף גלי נמשך לתוך קבוצת העצים שבצד ימין.
כוכבים משתקפים במים, וקרן אור חזקה בוקעת מבין העצים.
הציור בנוי משכבות צבע כחול וירוק בעוביים משתנים, המשולבות ליצירת רושם של שמי לילה.
אזורים מסוימים מכוסים בצבע סמיך, בעוד שאחרים נותרו חשופים, כדי להדגיש אזורים מוארים יותר או תופעה שמימית.
לילה הוא שעות היממה החשוכות, שבהן אין אור שמש, מלאחר שקיעת השמש ועד זריחתה, להבדיל מיום.
בגלל הקושי לפעול בתנאי חשיכה, מנוצל הלילה אצל רוב בני האדם ורוב בעלי החיים לשינה.
עם המצאת נורת הלהט החשמלית וסוגים מודרניים נוספים של תאורה מלאכותית, הפך הלילה, ובמיוחד תחילתו, לזמן של פעילות חברתית ובילוי.
הסיבוב של כדור הארץ על צירו יוצר מעבר מאור לחושך כאשר המקום שמתחיל בו לילה מוסתר מהשמש.
לציר כדור הארץ יש נטייה הגורמת לעונות השנה והקובעת את אורך הלילה.
כאשר הנטייה גורמת לשמש להאיר יותר על חצי כדור הארץ הצפוני נוצר שם קיץ ולילות קצרים.
באותו הזמן נוצר בחצי כדור הארץ הדרומי מצב הפוך של חורף ולילות ארוכים.
כאשר החצי הדרומי מואר יותר נוצר מצב הפוך.
עונות הסתיו והאביב ולילות שהן כחצי היממה נוצרות כאשר השמש הוא בערך מעל קו המשווה.
אורך הלילה גם משתנה בהתאם לקו הגובה של המקום המדובר.
ככל שמתקרבים לאחד מקטבי כדור הארץ השינוי באורך הלילה לפי העונה נעשה קיצוני יותר.
צפונה מחוג הקוטב הצפוני (או דרומה מהדרומי) ישנם בחורף לילות הנמשכים ימים מאחר שסיבוב כדור הארץ אינו מביא את האזור לתאורת שמש.
אורך הלילה משתנה במהלך השנה: בחצי הכדור הצפוני, הלילה הארוך ביותר הוא 21 בדצמבר, והלילה הקצר ביותר הוא 21 ביוני.
בחצי הכדור הדרומי, הלילה הארוך ביותר הוא 21 ביוני, והלילה הקצר ביותר הוא 21 בדצמבר.
בשני ימים בשנה, אורך הלילה שווה לאורך היום - ימים אלה מתרחשים בנקודת השוויון.
השפעת הלילה על מזג האוויר
בעת לילה האוויר והקרקע מתקררים כי אין חימום מהשמש והאדמה מאבדת אנרגיה על ידי פליטת קרינה לשמים.
ההפרשים בין ממוצעי הטמפרטורות הקיצוניות (שיא ממוצע פחות שפל ממוצע) בחודש נעים בין 5°C ל-16°C כאשר בריחוק מן הים ובמיוחד במדבר, ההפרש גדל.
בדרך כלל הפרשי הטמפרטורות בין היום והלילה קטנות בחורף.
הפרשי הטמפרטורות יוצרים באופן ישיר את הבריזה בערב ובבוקר ומשפיעים על יתר הרוחות.
שמי הלילה הם מראה השמיים מכדור הארץ בלילה, כשהם אפלים וזרועים בגרמי שמיים: כוכבים, כוכבי לכת, אסטרואידים, הירח ועוד.
מקורות אור טבעיים בשמי הלילה הם הירח, הכוכבים וזוהר השמיים, שאורם משתנה בהתאם לזמן ולמיקום.
באזור הקטבים נראה גם זוהר הקוטב.
העניין בשמי הלילה קיים עוד מהעת העתיקה, שבה מראה שמי הלילה שימש חקלאים לקביעת מועד הזריעה.
תרבויות רבות ראו קבוצות כוכבים בשמי הלילה, ואלה שימשו בסיס לסיפורי עם ומיתולוגיות.
העיסוק המדעי בעצמים הנראים בשמי הלילה נמצא במרכזה של אסטרונומיה תצפיתית .
גם העיסוק באסטרולוגיה מתבסס על מיקומם של גרמי השמים.
מקור התאורה הטבעי העיקרי בלילה הוא הירח, אשר מחזיר לכדור הארץ חלק מקרינת השמש המגיעה אליו.
תאורת הירח בשיא עוצמתה כאשר הוא מלא, דבר הקורה באמצע החודש העברי והמוסלמי.
תאורת הירח המלא מגיעה לרמה של 0.37 לוקס ומאפשרת קריאה והתמצאות סבירה ומעלה בשעות הלילה.
תאורת הירח מצטמצמת באופן תלול עם הקטנת החלק המואר, מאחר שבהיקות פני הירח גם כן יורדת.
בסביבות ראש החודש העברי והמוסלמי חל מולד הירח, שבו הוא במצב הקרוב ביותר לשמש ואינו נצפה כלל מכדור הארץ.
בכל יום מתוספות בממוצע כחמישים דקות לפיגור תנועת הירח אחרי תנועת השמש כך שבתחילת החודש הירח מאיר בשעות הלילה המוקדמות ובימי סוף החודש בשעות הקטנות של הלילה.
מקור תאורה אחר בלילה הם הכוכבים וזוהר השמים אשר יחדיו נותנים תאורה חלשה שכמעט ואינה מספיקה להתמצאות לכאלה שאינם מיומנים.
עם זאת, במשך מאות שנים ואפילו כיום אנשים רבים, בעיקר מלחים ונודדי דרכים, השתמשו בכוכבים ובירח כאמצעי ניווט בעת חשיכה; בעיקר בכוכב הצפון.
לשיטות פרימיטיביות אלו היו מגרעות רבות: במצב של עננות, למשל, תאורת הכוכבים כמעט ולא נראתה ולא היה ניתן להסתמך עליה.
כיום, משתמשים בהתמצאות בלילה באמצעות גרמי השמים בעיקר בגופים צבאיים ובקורסי ניווט והתמצאות.
מכשירים אלקטרו-אופטיים הקרויים "מגבירי אור כוכבים (בפי העם "ראיית לילה")" מנצלים את תאורת הלילה החלשה ליצירת דמות מוארת המוצגת לעיני הצופה בהם.
המכשיר בנוי על בסיס מבנה אופטי הדומה למשקפת או לטלסקופ צלפים, כאשר במישור הדמות בתוך המכשיר נמצאת שפופרת.
השפופרת הופכת את האור החלש לאלקטרונים המואצים באמצעות מתח חשמלי, ומשחררים אלקטרונים נוספים בקירות השפופרת.
בסוף השפופרת, אנרגיית האלקטרונים מומרת לאור על ידי שכבת חומר זרחני.
מכשירים אלו נמצאים בשימוש בקרב כוחות צבאיים ואזרחיים כאחד.
שמי הלילה מחזירים תאורה מלאכותית הנמצאת במרחק של מספר קילומטרים.
תופעה זו נוצרת כאשר חלקיקים זעירים של אבק וערפל באטמוספירה מפזרים את האור הפוגע בהם.
תופעה זו מפריעה לתצפיות אסטרונומיות, ונושאת השפעות אקולוגיות ובריאותיות ולכן היא אחד הגורמים לזיהום אור.
ההסתר וההפתעה שיוצרת חשכת הלילה מעניקה במה לפושעים, גנבים, שודדים ועברייני מין, ובאזורים לא מפותחים גם לשודדי דרכים לתקוף בני אדם ולפעול ביתר קלות בלי חשש שיתגלו.
עקב זאת, נחשב הלילה לזמן מסוכן ביותר בעבר ובנסיבות רבות גם היום; באזורים רבים, לא מפותחים מחד וערים גדולות מאידך, מסוכן להסתובב בעת לילה ללא ליווי, מחשש לפשיעה.
מאותן הסיבות נבחר בפעמים רבות הלילה כזמן לפעולות התקפה צבאיות ולמעצרים.
מאידך, חובה על רשויות החוק לספק ביטחון גם בשעות הלילה.
תחושת הסכנה, יחד עם חוסר יכולת האבחנה שיוצרת חשכת הלילה גרמה להתפתחות אמונות הקיימות בתרבויות רבות במזיקים וביצורים כגון שדים, רוחות רפאים או ערפדים הפועלים, כביכול, בעת הלילה.
פחד לא נורמלי מהלילה קרוי ניקטופוביה ומלווה, ככל פוביה, בדופק מהיר, הזעה מוגברת, יובש בפה, קשיי נשימה ותחושת נתק.
לפי התקנות התעבורה בישראל, הנהגים ברכב בשעת לילה חייבים להפעיל את פנסי רכבם החל מרבע שעה לאחר שקיעת החמה ועד כרבע שעה לפני זריחתה.
בחלקים רבים בעולם, בילויים חברתיים רבים, כגון מסיבות ריקודים או בילוי במסבאה, נעשים בשעות הלילה ולכן זוכים לכינוי "חיי לילה".
השפעת התאורה המלאכותית על הלילה
האפשרות "להאיר" את הלילה למעשה הקטינה את הלילה למינימום הנדרש למנוחה ואף פחות מכך.
מומחה השינה, הפסיכולוג סטנלי קורן, כותב בספרו "גנבי השינה" שהמצאת הנורה החשמלית יצרה בתרבות מצב של חסך שינה תמידי מאחר שהיא מאפשרת פעילות נוחה בלילה.
למצב זה השפעה הורסת על הכלכלה בגלל ירידה ביצירתיות ועלויות תאונות דרכים הנגרמות מהירדמות בנהיגה.
לזמן תחילת הלילה (ערב) חשיבות ביהדות כי אז מתחיל יום חדש בלוח העברי.
הגדרת תחילת הלילה אינה מוגדרת במדויק, ויש פרק זמן של ספק הקרוי בין השמשות, אשר מתחיל בשקיעת החמה ומסתיים עם צאת הכוכבים.
ישנן מצוות ביהדות שזמנן בלילה ובהן: סדר ליל פסח, קריאת שמע של ערבית, ספירת העומר, הדלקת נר חנוכה, הקריאה הראשונה של מגילת אסתר בפורים.
במשפט העברי יש מגבלות של שיפוט בלילה וחל הכלל: דיני ממונות דנים ביום וגומרים בלילה ודיני נפשות דנים ביום וגומרים ביום.
ישנה מחלוקת במסכת ברכות כמה משמורות ישנן בלילה.
לפי דעת רבי יהושע בן לוי ישנן ארבע משמרות בלילה, ולעומת זאת לפי דעתו של רבי נתן הלילה כלול משלוש משמורות בלבד.
ישנן דעות כי משמרות אלו הם חילוקים לזמן המשמר של הלויים שהיה על בית המקדש בזמן שהיה קיים, ובזמן שיבנה.
במיתולוגיה היוונית (על פי תולדות האלים -תיאוגניה של הסיודוס) הלילה מגולם על ידי ניקס שנוצרה יחד עם החשיכה (ארבוס) מתוך התוהו (כאוס).
מהם נוצרו היום והאתר וגם כוחות אופל כמו המוות, השינה, העצבות והזיקנה.
ליל הושענא רבה – נקרא גם "ליל החותם".
יש יהודים המאמינים שלילה זה הוא המועד האחרון לכפרה, לאחר חתימת גזרי הדין ביום הכיפורים.
לפיכך נוהגים לערוך "תיקון" – עיסוק בתורה ולימוד משניות.
תיקון ליל שבועות – גם בלילה זה נהוג לערוך "תיקון".
בשנים האחרונות רווח מנהג, בקרב חוגים לא דתיים, לערוך בלילה זה כינוסי הגות ודעת בעיקר בנושאים הקרובים למסורת היהודית.
ליל אל-קדר הוא "לילת אל-קדר" - הלילה החשוב ביותר בחודש הרמדאן.
ליל הדין, שבו, כך מאמינים המוסלמים, נתגלה לראשונה אללה למוחמד.
ליל וַלְפּוּרְגִיס – חגיגות עממיות הנחגגות בליל 30 באפריל או ב-1 במאי לציון בוא האביב.
החגיגות נחגגות בעיקר בגרמניה, המדינות הבלטיות, שוודיה ופינלנד ונושאות אופי מיסטי – מגי.
ליל כל הקדושים (Halloween) – חגיגות עממיות הנחגגות בליל 31 באוקטובר במספר ארצות, בעיקר בארצות הברית.
אף הן בעלות צביון מגי.
ליל שימורים - לילה ללא שינה.
חכם בלילה - כינוי לעגני למי שחוכמתו אינה מעשית.
בסלנג צבאי: לילה ללא שינה.
ברוסיה הצפונית: שעות הלילה בקיץ, כאשר השמיים מוארים לאורך כל הלילה.
עשה לילות כימים - מתאמץ מאוד בעבודתו, ומקדיש לה גם את שעות הלילה שנועדו לשינה.
סיר לילה - סיר להטלת שתן בתנאים שבהם אין בית שימוש קרוב
זכות הלילה הראשון - הייתה זכות הראשונים, כביכול, של הסניור הפיאודלי לבעול בתולות מבין האריסים שעמדו להינשא.
מספר מיני צמחים פותחים את פרחיהם רק בלילה, ביניהם נר-הלילה החופי, הברוגמנסיה והדטורה.
פרחים אלו מאובקים בעיקר על ידי עשים.
לעומת זאת פרחיהם של מינים רבים נסגרים בלילה.
קבוצה זו כוללת את הכלנית, החמציץ וההיביסקוס.
בעלי חיים רבים, וגם בני אדם, פעילים במשך היום וישנים בלילה.
יוצאים מן הכלל הן חיות לילה אשר מותאמות במיוחד לפעולה בתנאי העדר-אור, כגון עטלפים, שועל הפֶנֶק או האופוסום, עשיים, סדרת דורסי הלילה הכוללת את התנשמות והינשופים, וכמה מיני קופים.
ככלל, פעמים רבות בעלי חיים אלו פועלים בלילה מפני שתנאי סביבתם אינם מאפשרים להם לפעול ביום (לדוגמה בעלי חיים רבים במדבריות או אזורים חמים ביותר) או כאלה שבעת הלילה טורפיהם הטבעיים ישנים או פעילים בצורה פחותה ולכן בשעה זו בטוח יותר לפעול ולחפש אחר אוכל ושתייה.
לבעלי החיים שיטות שונות לתפקד בחושך: החל ממערכת האקולוקציה של העטלף ועד עיניים רגישות במיוחד לאור אשר מצליחות לקלוט אף אור חלש מן הסביבה; כאלו הם בעיקר טורפים שונים, ביניהם ניתן למנות את החתוליים והשועלים.
חלק מן חיות הלילה אינן מסוגלות כלל לפעול בעת יום, אך חלק מהן, כגון החתול, מסוגלות לפעול גם בלילה וגם ביום.
שעות השינה אצל בני האדם בלילה מוּנעים על ידי שעון ביולוגי המורכב ממקצב צירקדי, אשר קובע תהליכים פיזיולוגיים שונים בגוף האדם במחזוריות של בערך 24 שעות.
אחד מתהליכים אלה הוא מנגנון המפריש את ההורמון מלטונין, אשר יש לו השפעה על מחזורי ערות ושינה.
הפרשת המלטונין מעוכבת בהשפעת האור ומתגברת בחשיכה ומשרה עיפות על האדם.
לילא ומג'נון הוא שמו של סיפור אהבה נודע בארצות המזרח, המבוסס על מאורע טרגי שנתרחש במאה ה-7. בשנת 1192 חיבר המשורר הפרסי נזאמי פואמה ארוכה אודות סיפור האהבה, הכלולה בקובץ ה"ח'מסה" שלו.
הסיפור מוצג בתערוכה אהבה במוזיאון האסלאם בירושלים בקיץ 2025
גיבורי הפרשייה הם קייס אל-עמארי ואהובתו לילא, מאחד משבטי הבדואים בחצי האי ערב.
ידועים שני נוסחים השונים זה מזה בפתיחתם.
בגרסה אחת מבלה קייס את עלומיו עם לילא בזמן רעיית הצאן.
בגרסה שנייה הוא מתאהב בה כשנפגש עמה לראשונה.
קייס הביע את אהבתו ללילא בשירים שחיבר למענה, וכל כך השתגע אחריה עד שהחלו מכנים אותו בשחוק "לילא ומג'נון".
כשביקש את ידה מאת אביה, סירב לו זה ודחה אותו מעליו.
הוא אף השיא אותה במפגיע לגבר זר שלקח אותה עמו הרחק לעיראק.
בתגובה לכך נמלט קייס אל המדבר, ושם יצא מדעתו וסירב לשוב עוד אל משפחתו.
בני ביתו, היו מביאים אליו את מזונו, ואילו הוא המשיך לחבר שירים לאהובתו וכתב אותם על החול באמצעות מקל נדודיו.
הוא לא ידע שלילא חלתה בארצה החדשה וכבר מתה.
קייס עצמו נמצא מת בשנת 688 בסמוך לקברה של אשה אלמונית.
בקרבת מקום חרט על סלע את אחד משיריו.
לעיבודו המפורסם של נזאמי הייתה השפעה רבה על סופרים ומשוררים מאוחרים יותר.
במאה ה-16 חיבר הסופר האזרבייג'ני פוזולי עיבוד ליצירה, תחת הכותרת סיפורם של לילא ומג'נון (דסתאן-י לילא ומג'נון).
אחמד שאוקי עיבד את סיפור אהבתם של לילא ומג'נון למחזה.
בחיבורו המיסטי של בהאא אללה, שבעת הגיאיות (1856), מוזכר סיפורם של לילא ומג'נון.
הזמר אריק קלפטון כתב וביצע את השיר "Layla" בהשראת הפואמה.
השיר נכתב על אהבתו הנכזבת (באותה תקופה) לפאטי בויד, אשת חברו ג'ורג' האריסון, בה היה מאוהב באובססיביות.
לילה גוב היא תוכנית אירוח לילית שבועית בהנחיית הזמר והשחקן גידי גוב, ששודרה בערוץ 2 בזכיינית טלעד בשנים 1993–1998, ולאחר מכן בשנים 2002–2003 בגלגולה השני, "לילה גוב 2".
הקלטות ביצועים מהתוכנית יצאו לאור בשני אלבומים: "שירים מלילה גוב" ו"שירים מלילה גוב 2".
לקראת המכרז על קבלת זיכיון לשידור בערוץ 2 ביקשה הזכיינית טלעד מגוב להציג את שמו כמגיש תוכנית פוטנציאלית.
לאחר קבלת הזיכיון פרש גוב מהתוכנית "זהו זה!" בטלוויזיה החינוכית לאחר שהשתתף בה במשך 14 שנה ברציפות, לצורך הגשת התוכנית.
התוכנית זכתה להצלחה רבה בזמן שידורה וירדה מהמסך לאחר חמש עונות.
לקראת סוף העונה השנייה שקלה הזכיינית לא להמשיך את התוכנית לעונות נוספות, אך בעקבות עצומת מחאה של הצופים שודרו עוד שלוש עונות.
בעקבות התוכנית זכה גוב בפרס "איש השנה בטלוויזיה" לשנת תשנ"ה.
בשנת 2002 חזרה התוכנית במתכונת מחודשת בשם לילה גוב 2, אך זו האחרונה בוטלה בתום העונה הראשונה משום שלא הצליחה לשחזר את הצלחת קודמתה.
בינואר 2019, במלאת 25 שנה לתוכנית, עלה לראשונה על הבמה מופע משירי "לילה גוב", בו אירח גוב חלק מהזמרים עימם שיתף פעולה בתוכנית.
בין השאר השתתפו במופע חבריו לתוכנית "זהו זה!": מוני מושונוב ואבי קושניר, חברו ללהקת כוורת, אלון אולארצ'יק, אלי לוזון, דנה ברגר, לאה שבת, מאור כהן ואריאל זילבר.
בפתיחת כל תוכנית הגיש גוב מונולוג משעשע אשר התבסס על אירועי השבוע החולף בעודו אוחז בידו גליל נייר לבן.
במהלך התוכנית הוא ראיין אורחים שונים, מהם ידוענים ומהם שלא, וכן בוצעו מערכונים בכיכובו של גוב.
התוכנית צולמה בשידור חי בפני קהל ובליווי להקה קבועה.
על אף מגמתה הבידורית, עסקה התוכנית לא פעם בנושאים פוליטיים ואקטואליים, וזאת בתקופה סוערת בה התרחשו הסכמי אוסלו, רצח רבין ופיגועי התאבדות רבים.
בנוסף לעמדות פוליטיות שבאו לידי ביטוי במונולוג, היו גם דמויות פוליטיות בין האורחים: בשבוע שלאחר רצח רבין התארחו נכדיו בתוכנית, ולקראת בחירות 1996 אירח גוב לריאיון את שמעון פרס, ששימש ראש הממשלה הזמני והתמודד בבחירות בראשות מפלגת העבודה.
התוכנית אף ספגה ביקורת על ביטוי עמדה פוליטית הנוטה לשמאל באופן קבוע.
משפחת הראל - סדרת מערכונים על משפחה שבה הפכה האם במפתיע לפרה.
בסדרה השתתפו דב נבון ואורי גוטליב כשחקנים אורחים והיא נכתבה על ידי עדנה מזי"א.
קטעי חנוך לוין - מערכונים מתוך הספר "הג'יגולו מקונגו וטיפוסים אחרים" שכתב וביים חנוך לוין.
במערכונים כיכבו גוב, מיכאל כורש, מוני מושונוב ותיקי דיין, והם היו ליצירתו הטלוויזיונית האחרונה של לוין שנפטר ב-1999. (עונה שנייה)
משאל רחוב - גוב מגלם דמויות ישראליות טיפוסיות העונות על שאלות בענייני אקטואליה.
גן הילדים - שיחה עם ילדי גן ילדים לקראת חגים ומועדים מיוחדים.
מכתבים למערכת - הקראת מכתבים שנשלחו למערכת התוכנית על ידי צופים, מהם אמיתיים ומהם פיקטיביים, והשבה הומוריסטית לבקשות הצופים.
קטעי עיתונות - פינה שהושאלה מתוכניתו של ג'יי לנו, ובה גוב מציג קטעים מעיתונים בהם טעויות משעשעות, כותרות מוזרות וכו'.
- מערכון חוזר בו בכל פעם מוצגת משפחה עם תכונת אופי בולטת (היסטריים, מתחשבנים וכו').
החרצופים - מערכונים בהשתתפות הבובות מתוכנית הסאטירה ששודרה מספר שנים קודם לכן, הופיעו ב"לילה גוב 2".
פינת ההיסטוריה - ב"לילה גוב 2" הגיש ערן סבאג, איש גלי צה"ל, פינה בה הציג אנקדוטות משעשעות מימי ראשית המדינה ושוחח עם גוב אודותיהן.
בסיום כל תוכנית ביצע גוב שיר באולפן, על פי רוב גרסת כיסוי וברוב הפעמים כדואט עם זמר ישראלי מוכר, בעיבודים של עדי רנרט, אלון אולארצ'יק או רמי קלינשטיין.
בעקבות זאת יצא בשנת 1995 האוסף הכפול "שירים מלילה גוב", ובשנת 1997 האוסף המשולש "שירים מלילה גוב 2".
ב-2 בינואר 1995 שודרה תוכנית מיוחדת בה התאחדו חברי ההרכב "הכבש השישה עשר" שגוב היה אחד מחבריו, ויחד ביצעו משירי האלבום.
ב-24 בדצמבר 1996 התארחו בתוכנית משתתפי הסרט "הלהקה" בו כיכב גוב, וביצעו משירי הסרט.
להקת "סדרני הדשא", שהתארחה באחת התוכניות של העונה השלישית ביוני 1997, גרמה לביקורת ציבורית לאחר שסולנית הלהקה מורג רובננקו החזיקה במהלך ביצוע השיר "פיפי" ולאורך השיחה עם גוב בובה של תינוק עם ערלה חשופה.
להקת התוכנית הייתה להקת "התנינים" שליוותה את התוכנית בחלקים השונים שלה.
הלהקה השתתפה בנגינה בביצועים החיים בסיום התוכנית וכן לקחה לעיתים חלק במערכונים השונים.
במעברים לפרסומות ניגנה הלהקה שירי רוק מוכרים לקהל באולפן.
חברי הלהקה הם עדי רנרט (קלידים ועיבוד מוזיקלי), אלכס פולק (גיטרה), יוראי אורון (גיטרה בס), אלון הלל (תופים) והסולן מוטי דיכנה.
ב"לילה גוב 2" הופיעה להקה שונה, ובה היו חברים אפרים שמיר (גיטרה ושירה), נאור דיין (גיטרה), גיל זהר (קלידים), בנצי גפני (בס) ואלון הלל (תופים, החבר היחיד מ"התנינים" שניגן גם בתוכנית ההמשך).
לילדים שלי הוא סרט דוקומנטרי ישראלי משנת 2002 בן 66 דקות בבימויה של מיכל אביעד.
הסרט עוסק בשלושה דורות במשפחתה של הבמאית ומעמת את ההיסטוריה המשפחתית אל מול פרוץ האינתיפאדה השנייה.
ייחודו של הסרט בכך שהוא מורכב מחומרים שלא צולמו עבור הסרט, מווידאו ביתי ועד חומרים מארכיונים פרטיים וציבוריים שצולמו במהלך עשרות שנים.
הסרט שואל האם ישראל היא התחנה האחרונה של המשפחות היהודיות הנודדות שמהן באנו.
הסרט הופק כקופרודוקציה עם ZDF-ARTE ושודר בישראל ובארטה.
הוא הוצג בפסטיבלים רבים ביניהם פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בסן פרנסיסקו, פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בקליבלנד, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי בלייפציג, פסטיבל הסרטים הדוקומנטריים הבינלאומיים במינכן, פסטיבל הסרטים הפלסטיני-ישראלי בפריז ובבריסל, ופסטיבל הסרטים הבינלאומי בניאון, שווייץ.
דובדבני שמוליק (2005) השבר הוליך למבוי סתום פנים: כתב עת לתרבות חברה וחינוך מספר 32, מאי 2005 (עמ' 29–35)
לב כנען ורד (2003) ביוגרפיה של הווה: הקולנוע הביתי של מיכל אביעד: על הסרט "לילדים שלי" סטודיו: כתב עת לאמנות גיליון 144 (עמ' 26 – 30)
היימן מיכל (2003) פחי הזבל של מיכל: על סרטה של מיכל אביעד "לילדים שלי" סטודיו: כתב עת לאמנות גיליון 144 (עמ' 31)
לילה בכיף הייתה תוכנית אירוח סאטירית-קומית ישראלית, בהנחיית דודו ארז ובהשתתפותם של הקומיקאים שחר חסון ואבי אטינגר.
התוכנית עלתה לשידור ב-23 באפריל 2009 בערוץ ביפ בטלוויזיה בכבלים.
חלק מפרקי התוכנית שודרו גם בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת, בגרסה מצונזרת.
התוכנית היא פרודיה על תוכניות לייט-נייט ידועות כגון "הלילה עם ליאור שליין" ו"טונייט שואו".
העונה השנייה של התוכנית עלתה לשידור ב-14 בפברואר 2010.
הצגת המנחה ברוסית על ידי זורה גוטנטג, נערת המדליות (אנסטסיה שטיפניוק), לרוב בצירוף קללות ברוסית.
מונולוג פתיחה של דודו ארז.
פינת האקטואליה של שחר חסון (שלמעשה אינה עוסקת באקטואליה, למרות מחאותיו החוזרות ונשנות של המנחה).
ריאיון עם האורח המרכזי - בין האורחים שהתארחו בעונה הראשונה: מיכל אמדורסקי, אלי פיניש, מיכל ינאי, שימי תבורי, צביקה פיק, שמואל פלאטו-שרון, אבי ביטר, מנחם בן, פנינה רוזנבלום, מיטל דוהן, אלי לוזון, ניר לוי, קובי מחט, הדורבנים, רגב הוד, עידו רוזנבלום, ליאור כלפון,הדורבנים (עידו "זיגו" אופק וגיא מזיג) ועוד.
הזמנת ה-מעריץ (ב-ה' הידיעה) של האורח/ת המרכזי/ת (למעשה זה תמיד אבי אטינגר), בליווי השיר "Here Comes Your Man" של הפיקסיז.
בכל פעם מאשים אטינגר את דודו ארז ושחר חסון בהשמצת האורח ומתחיל בצמד המילים "מי אתם?!
בכל פעם כשנשאל אטינגר ממתי הוא מעריץ את האורח, עונה הוא ש"מתמיד".
בתום הראיון מבקש שחר מדודו לבצע "גֶג" (מערכון) באורח/ת הקשור בו/בה, ונענה בשלילה, אך לאחר מונולוג על שגדל ב"משפחת מצוקה" וש"זה היה החלום שלו", הוא יוצא להביא את האביזרים הדרושים לכך.
פינת "הבכיפיות" - "הבכיפיות" הן שלוש בחורות (נטלי דדון, ג'ני טוקרב ומעיין קווילי) טיפשות במופגן, הלבושות בביקיני כיחידת עילית שהוקמה במטרה להציל את העולם מהסכנות המאיימות עליו.
במסגרת הפינה הן רוקדות "ריקוד זול" (לצלילי השיר "In Da Club" של פיפטי סנט) בתקווה שהדבר יסייע לפתרון הבעיה (ג'ני: "וזה יעזור?", דודו: "אולי"), את הריקוד מסיים צלצול טלפון המבשר לדודו שהסכנה חלפה.
פינת "גיבור היום" - בכל תוכנית מתארח אדם שאינו בהכרח מפורסם, אך יש לו סיפור מעניין.
בין האורחים בעונה הראשונה: חקיינים ישראליים של אלביס פרסלי, מדונה ומייקל ג'קסון, מלכת סאדו, במאי סרטי פורנוגרפיה, מנחה סדנאות צחוק, מנהלת מועדון המעריצים של יזהר כהן ועוד.
שחר חסון חוזר עם כל האביזרים ("פרופס") הדרושים לביצוע המערכון, לאחר שקיבל אותם מספק הפרופס השואף ליטול חלק בתוכנית, "אבו סאבר" (יוני סמאש).
דודו ארז מבקש משחר חסון להגיש קטע סטנדאפ בנושא הקשור ל"גיבור היום", והאחרון מתרצה לעשות זאת רק באמצעות שיתוף פריטים מ"ארגז הפרופס" ששולף עבורו המנחה.
הענקת מדליה ל"גיבור היום" על ידי נערת המדליות "זורה גוטנטג" (אנסטסיה).
עקב סירוב האורח לשתף פעולה עם ה"גג", נבחר לתפקיד אבי אטינגר בניגוד לרצונו.
השניים רוקדים ריקוד רומנטי לצלילי "All Out of Love" של Air Supply, ומבצעים את המערכון על רקע כתוביות הסיום.
בין המערכונים שביצע חסון באטינגר : מריטת שערות החזה שלו, שיגורו לחלל, הפיכתו לאיש שלג, אכילת ראשו, כיסוי גופו בסטיקרים, צביעתו חצי בירוק חצי באדום וכו'.
לאחר כתוביות הסיום - דודו ארז עורך ראיון רחוב קצר עם עובר/ת אורח, ומפנה לשקופית הסיום של "ביפ".
במהלך התוכנית משולבים משפטי מפתח (catch phrases) רבים, החוזרים על עצמם בכל הפרקים, ושהפכו למזוהים עם התוכנית.
כמו כן, משתתפי התוכנית נוהגים לצחוק באופן קבוע על חשבונם של ליאור שליין, חיים אתגר, התוכנית "שבוע סוף", בית הספר למשחק של ענת ברזילי (שהתארחה באחד מפרקי העונה הראשונה), אבי נוסבאום ומיקי גבע (שלבסוף לקח חלק בפרק סיום העונה הראשונה, בו ביצע חיקויים של שחר חסון ודודו ארז).
גם בעונה השנייה מבנה התוכנית הוא קבוע וחוזר על עצמו בכל הפרקים:
הצגת המנחה ברוסית על ידי אנסטסיה שטפניוק, לרוב בצירוף קללות ברוסית.
בתוכניות הראשונות של העונה הופיעה לצד שטפניוק גם הדוגמנית מימי טדסה (הגיעה לגמר העונה השנייה של "הדוגמניות"), שהציגה את המנחה במקביל גם באמהרית.
מונולוג פתיחה של דודו ארז, במהלכו הוא מכריז שהייתה כוונה לעשות תוכנית רגילה, אבל בסוף הוחלט לעשות תוכנית ספיישל.
ואכן, בעונה זו כל תוכנית היא תוכנית "ספיישל", המוקדשת לנושא מסוים, למשל: ספיישל צה"ל, ספיישל זהירות בדרכים, ספיישל גברים, ספיישל יופי, ספיישל שנות השמונים,ספיישל מוזיקה וכו'.
בפרקים המתקדמים של העונה, כל פעם שחר חסון מפריע באמצע המונולוג לדודו ארז כאשר הוא נכנס ואומר "שלום לך" בסגנונו.
השניים מתווכחים מפני ששחר חסון רוצה לומר פאנץ' ודודו לא מרשה.
המונולוג מסתיים כאשר הדמות של אמו של אבי אטינגר נכנסת ואומרת: "אז תגידו לילה בכיף 2 ללהקת הבית שלנו!"
פינת התרבות של שחר חסון, שעוסקת בהכל חוץ מתרבות.
במסגרת הפינה מציג חסון כתבה שהכין, שבה במקום לראיין את המרואיין שלצידו הוא מספר בדיחות.
במהלך העונה הופסקה פינת התרבות, ובמקומה חסון מתפרץ למונולוג הפתיחה של ארז ומספר בדיחות הקשורות לנושא התוכנית.
ריאיון עם האורח המרכזי - בין האורחים שהתארחו בעונה השנייה: נתן רביץ, שירז טל, רון קופמן, רוני דואני, עדן הראל, עודד קטש, דרור רפאל, מושיק עפיה, בטי רוקאווי, אדם, ריקי בליך, פבלו רוזנברג, הראל מויאל ועוד.
במהלך הריאיון עם האורח המרכזי ארז מצרף לדיון את אבי אטינגר, אותו הוא מציג כ"איש מקצוע, מומחה, אווטאר" ויועץ ראש הממשלה לענייני נושא התוכנית.
אטינגר מגיע ואומר לארז ולחסון שהוא "מאוד מאוכזב" מהם, וכשהם שואלים אותו "למה?" הוא מעליב אותם ואומר שהם לא יכולים לדבר על נושא התוכנית בגלל כל מיני דברים שהם עושים (פאנץ' חוזר הוא ששחר חסון שוכב עם שימיילס).
לאחר ההעלבות, אטינגר אומר לחסון ולארז שהוא "בז" להם ומסיים עם אנחת רווחה של "כן".
פינת "הבכיפיות בדרכים" - מדי תוכנית מקריא ארז מכתב ששלח צופה עם בעיה, והבכיפיות (נטלי דדון, ג'ני טוקרב ומעיין קווילי) יוצאות לביתו של הצופה כדי לנסות ולפתור לו את הבעיה.
גם בעונה זו הפתרון לכל הבעיות הוא תמיד "ריקוד זול".
במהלך הפינה מתפרצת לשידור פמיניסטית לסבית, בגילומה של נופר אבוהרון, לבושה בחולצה שעליה הכיתוב: "פמיניזם עכשיו", ומוחה בזעם על ביזוי הנשים בפינה.
בסופו של דבר היא מצטרפת לריקוד הזול.
זמר מזרחי - בחלקה השני של העונה, באמצע כל תוכנית, בהקשר לדבר מסוים שנאמר, קרא בדרך כלל שחר חסון: "יש זמר מזרחי בקהל?" וכתגובה לכך קם הזמר אלישע שמואל כאשר הוא אומר "כן!" ושר את שירו "יד ביד".
באמצע התוכנית חסון דורש מארז לשנות את נושא התוכנית.
ארז מסרב, ובדיוק כשהתוכנית נמצאת על סף פיצוץ מגיע "מפשר מן", גיבור העל הפיקטיבי שמיישב מחלוקות, בגילומו של תסריטאי התוכנית יוני סמאש, שמציע להם לעשות "גם וגם" ולשלב בין שני הנושאים.
וכך נושא התוכנית משונה לשילובים בלתי הגיוניים כגון "ספיישל בריאות וברווזון לאמבטיה", "ספיישל זהירות בדרכים וקפיץ שיורד מדרגות", "ספיישל ספורט ונוצה שיוצאת מכרית" וכו'.
פינת "האורח המיוחד" - בכל תוכנית מתארח אדם שאינו בהכרח מפורסם, אך יש לו סיפור מעניין.
בין האורחים בעונה השנייה: פסיכולוגית של חתולים, הזמרת ליאת בנאי, ספר שמגדל יונים, הדראג קווין רמה רימינג, אלוף העולם בהקפצת כדורים על הראש ועוד.
בפרקים מאוחרים יותר, המבנה משתנה.
לאחר הריאיון עם האורח המרכזי והצטרפותו של אטינגר, ארז מבטיח "משהו שלא נעשה בטלוויזיה, אמיתי לגמרי!" ואומר שחסון יעשה משהו אבסורדי שקשור לנושא התוכנית (ישתה בריכת גרבר עלי בייבי בקש, יפסל פסל שלג של משינה בתרווד וכו').
חסון אומר שהוא מוכן לביצוע של הדבר, ומביא את החפץ הפשוט יותר (תרווד, קש) ואז מתברר שגם ארז הביא את אותו דבר.
לאחר ויכוח במהלכו ארז מסביר לחסון שהוא היה אמור להביא את האביזר העיקרי, חסון הולך להביא את האביזרים.
לאחר מכן מראיינים את האורח המיוחד, ואז חסון חוזר בלי האביזרים שהבטיח אלא עם אביזר אחר (עגלת סופר עם קרשים, נחום תקום, חץ וקשת וכו') ואומר שזה "הרבה יותר מצחיק".
ארז מסרב לכך כיוון שזה לא קשור לנושא הספיישל, וחסון מפציר בו לשנות את נושא הספיישל.
בסוף כל תוכנית חסון ואטינגר מתווכחים ביניהם מי יבצע את משימת הסיום.
ארז מזמין את "נערת החצי שקל" (אנסטסיה) שתביא לו מטבע של חצי שקל, ומטיל את המטבע כדי לקבוע מי יבצע את המשימה.
הזוכה הוא תמיד אטינגר, שמבצע את המשימה על רקע כתוביות הסיום.
בתוכניות מאוחרות יותר, ארז מטיל מטבע אך תופס משהו אחר לגמרי ולכן אומר שהזוכה הוא "כולם".
זמן קצר לאחר עליית התוכנית לשידור, פורסם כי המתורגמנית לשפת הסימנים של ערוץ 2 סירבה לתרגם את פרקי התוכנית, בטענה שהתכנים בה בוטים מדי, הבדיחות רדודות ולחלקן אף אין מקבילות בשפת הסימנים.
לקראת סוף העונה הראשונה, פנו נציגות של ארגוני נשים פמיניסטיות אל המועצה לשידורי כבלים ולוויין בדרישה להוריד את התוכנית, שלדעתן מתייחסת אל נשים "כאל מושא ביזוי, השפלה והצחקה".
המועצה דחתה את העתירה אך קבעה ששידוריה החוזרים ושידורי ה-VOD של התוכנית לא ישודרו לפני 22:00.
לילה אמריקאי ; הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 1974 בבימויו של פרנסואה טריפו, אשר מככבים בו ז'קלין ביסט וז'אן-פייר לאוֹ.
פירוש שם הסרט בצרפתית, nuit américaine (לילה אמריקאי), הוא תהליך טכני שבו סצנות במהלך היום מצולמות כאילו שהן מתרחשות במהלך הלילה.
שמו האנגלי של הסרט, Day for Night, הוא המונח האנגלי המקביל לכך.
לילה אמריקאי מספר על הפקתו של הסרט Je Vous Présente Paméla (לפגוש את פמלה), מלודרמה בנלית בהשתתפות הכוכב המזדקן, אלכסנדר (ז'אן-פייר אומון), הדיוה לשעבר סברין (ולנטינה קוֹרטֶזֶה), אלפונס שבור הלב (ז'אן-פייר לאוֹ) והשחקנית הבריטית ג'ולי בייקר (ז'קלין ביסט), המתאוששת הן מהתמוטטות עצבים והן מהבעייתיות בנישואיה עם רופא המבוגר ממנה בהרבה.
בין לבין מגוללים סיפורים קטנים יותר של חברי הצוות והבמאי פראן (טריפו בעצמו) העומד בפני בעיות פרקטיות הקשורות בעשיית הסרט.
מאחורי המצלמה, השחקנים והצוות עוברים מספר רומנים, פרשיות אהבים, פרידות ומכאובים.
ההפקה עוברת דרך חתחתים במיוחד כשארוסתו של אלפונס עוזבת אותו לטובת פעלולן, דבר שמוביל אותו לסטוץ עם ג'ולי.
בנוסף אחת משחקניות המשנה מגלה שהיא בהריון, ולבסוף אלכסנדר נהרג במפתיע בתאונת מכונית.
אחד מנושאי הסרט הוא האם סרטים הם חשובים יותר או פחות מהחיים עבור אלו שעושים אותם.
הוא מכיל רמיזות רבות גם לעשיית סרטים וגם לסרטים עצמם (אולי שלא במפתיע מתוך הנחה שטריפו החל את הקריירה שלו כמבקר סרטים שהתבונן על הקולנוע כעל אמנות).
הסרט נפתח בתמונותיהן של ליליאן ודורותי גיש, שלהן הוא מוקדש.
בסצנה אחת, פראן (המגולם על ידי טריפו בעצמו) פותח חבילת ספרים שהוא הזמין.
אלו הם ספרים על במאים שהוא מעריץ כמו לואיס בוניואל, קארל תאודור דרייר, אינגמר ברגמן, אלפרד היצ'קוק, ז'אן-לוק גודאר, ארנסט לוביטש ורובר ברסון.
ב-DVD של הסרט מסופר על כך שהסופר המפורסם גרהם גרין ערך הופעת אורח שלא ניתן לה קרדיט בכתוביות, כשהופיע כסוכן ביטוח בסרט.
ב-DVD של הסרט נאמר שגרין היה מעריץ גדול של טריפו ותמיד שאף לפגוש אותו, כך שכשעמדה בפניו ההזדמנות לקבל בסרט תפקיד שבו הוא יוכל לדבר עם הבמאי, הוא שמח לקבל את התפקיד.
נאמר שטריפו הצטער שלא נאמר לו (עד אחרי כן) שהשחקן שגילם את דמותו של סוכן הביטוח היה גרין, שאז הוא היה שמח להכיר אותו, מכיוון שגם הוא העריץ את ספריו של גרין.
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-1973, אבל לא נכלל בתחרות.
הסרט זכה בשנת 1974 בפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר ובפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ולנטינה קוֹרטֶזֶה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, וטריפו לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
לילה אמריקאי נחשב אחד מהסרטים הטובים ביותר של פרנסואה טריפו.
לשם דוגמה, הוא אחד משני סרטיו של טריפו שנכללים ברשימות המגזין טיים של מאה הסרטים הטובים ביותר במאה העשרים, ביחד עם 400 המלקות.
פרנסואה טריפו – (במאי) פראן
דייוויד מקרהאם – דוקטור נלסון
זנאידה רוסי – מאדאם לאז'ואה
קסאווייר סן-מקרי – תפקיד לא מוגדר
לילה דאונס (בספרדית: Lila Downs; נולדה ב-19 בספטמבר 1968 באואחאקה, מקסיקו) היא זמרת-יוצרת ושחקנית מקסיקנית.
היא מבצעת שירים מקוריים לצד יצירות של אחרים בז'אנרים שונים, תוך שילוב של מוזיקה מסורתית ופופולרית מקסיקנית.
דאונס נולדה וגדלה באואחאקה, למדה בתיכון לאומנויות של אואחאקה ולתקופה קצרה באוניברסיטת מינסוטה, אך פרשה מהלימודים כדי להתמקד בקריירה המוזיקלית שלה.
בהמשך החלה להופיע במועדונים של העיר אואחאקה.
אלבומה הראשון של דאונס, "Ofrenda", יצא בשנת 1994. בשנת 1999 היא פרצה לתודעה הציבורית עם אלבום האולפן הראשון שלה, "La Sandunga", שזכה להצלחה מסחרית וביקורתית.
בשנת 2001 היא הגיעה להצלחה בינלאומית עם האלבום "Border", שבלט בענף המוזיקה של מקסיקו ואמריקה הלטינית בראשית שנות ה-2000. האלבום השביעי שלה, "Pecados y Milagros", שיצא בשנת 2011, הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים והוליד להיטים בז'אנר המוזיקה העולמית.
במהלך הקריירה שלה שיתפה דאונס פעולה עם אמנים רבים, ביניהם נינה פסטורי, סולדד פסטורוטי, חואנס ועוד.
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהסימוכין2024פרס גראמיאלבום המוזיקה המקסיקנית הטוב ביותר (כולל טחאנו)La Sánchezפרס גראמי הלטיניאלבום הפולק הטוב ביותרRaíz Nunca Me Fuí (עם ניניה פסטורי וסולדד)
לילה באופרה הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1935 בכיכובם של גראוצ'ו מרקס, צ'יקו מרקס, הרפו מרקס, וכן קיטי קרלייל, אלן ג'ונס, מרגרט דומונט, זיגפריד רומן, וולטר וולף קינג.
זה היה סרטם הראשון של האחים מרקס בחברת מטרו גולדווין מאייר, לאחר פרישתם מחברת סרטי פרמאונט, וכן סרטם הראשון, לאחר פרישתו של זפו מרקס.
את הסרט ביים סם ווד, על פי תסריט מאת ג'ורג' קאופמן, מורי רייסקינד, אל ברוסברג ובאסטר קיטון, שנכתב כאדפטציה לסיפור מאת ג'יימס קווין מק'גינס.
בשנת 1993 הסרט נבחר לשימור על ידי ספריית הקונגרס בשל היותו "בעל חשיבות תרבותית, היסטורית, או משמעותי מבחינה אסתטית".
דריפטווד (גראוצ'ו מרקס) נשכר על ידי האלמנה גב' קלייפול (מרגרט דומונט) כדי לעזור לה להתקדם אל החברה הגבוהה, אך במקום זאת הוא לסירוגין מחזר אחריה ומטיח בה עלבונות.
לאחר סיומה של האופרה "ליצנים" - המופע האחרון לעונה באיטליה, אוטיס פוגש את פיורלו (צ'יקו מרקס), חברו הטוב ומנהלו האישי של ריקרדו (אלן ג'ונס), זמר טנור באופרה המשתוקק לפריצה הגדולה שלו, וגם של אהובתו - זמרת האופרה רוזה (קיטי קרלייל).
עם זאת, חלומותיו של ריקרדו מסוכלים על ידי הכוכב של האופרה, לאספארי (וולטר וולף קינג), אדם אגואיסט שרוצה תהילה, וגם את רוזה, עבור עצמו.
אוטיס חותם על חוזה עם פיורלו, כשהוא חושב שפיורלו מייצג את לאספארי, אולם בפועל החוזה הוא עם ריקרדו.
בינתיים, לאספארי חותם על חוזה עם הרמן גוטליב (סיד רומן), מנהל האופרה של ניו יורק.
על אף שריקרדו ופיורלו אינם רשאים ללוות את להקת האופרה בנסיעתה לניו יורק, הם מצליחים להתגנב אל הספינה כנוסעים סמויים, יחד עם חברו של פיורלו – תומאסו (הרפו מרקס) – לשעבר המלביש של לאספארי, אשר פוטר זמן קצר טרם לכן.
לאחר הגעתם לניו יורק, הנוסעים הסמויים נרדפים על ידי המשטרה בגין כניסה בלתי חוקית לארץ, ואוטיס מאבד את משרתו באופרה לטובת גוטליב.
כאשר הם מגלים כי רוזה פוטרה, הם נכנסים לפעולה ומשבשים את מופע ערב הפתיחה - "הטרובדור".
האחים מרקס, בסופו של דבר, מוודאים כי ריקרדו ורוזה מקבלים את המגיע להם, והזוג הופך לכוכבים החדשים של עולם האופרה.
גראוצ'ו מרקס – אוטיס ב.
קיטי קרלייל – רוזה קסטלדי
אלן ג'ונס – ריקרדו בארוני
מרגרט דומונט – גב' קלייפול
סיג רומן – הרמן גוטליב
וולטר וולף קינג – רודולפו לאספארי
רוברט אמט או'קונור – הנדרסון
פורנל פראט – ראש העיר
"לילה בוונציה" (גרמנית: "Eine Nacht in Venedig") היא אופרטה בשלוש מערכות מאת המלחין הווינאי יוהאן שטראוס הבן.
האופרטה עלתה לראשונה על הבמה בברלין, ב-3 באוקטובר 1883, ב-"נוייֶס פרידריך וילהלם-שְׁטָאדִישֵס תֵּאָטֶר".
זו הייתה היחידה מבין האופרטות של שטראוס, שהצגת הבכורה שלה התקיימה מחוץ לווינה.
את הליברית כתבו קאמילו וואלצל הגרמני, אשר נודע בשם העט שלו פרידריך צל, וריכרד גֶנֶה, על פי "Le Château Trompette" מאת ז'יל קורמון.
האופרטה כפי שהוצגה אינה הגרסה המוכרת כיום, כתוצאה מתיקונים שנערכו בליברית, לאחר שהביקורות המוקדמות על הבכורה בברלין היו שליליות, על אף שהתקשורת באותה תקופה שיבחה את המוזיקה של שטראוס, וככל הנראה נבעו מן הטענה אודות המילים באופרטה, אשר היו בנאליות ומטופשות.
לאחר כמה שינויים ותיקונים ששטראוס ושני הליבריתנים שלו ערכו ביצירה, הוצגה האופרטה בהצלחה גדולה לפני הקהל הווינאי, בבית האופרה תיאטר אן דר וין המפורסם, בתאריך ה-9 באוקטובר 1883.
האופרטה עלתה על הבמה 44 הצגות רצופות והוגדרה כאחת משלוש האופרטות המזוהות ביותר עם יוהאן שטראוס הבן, לצד העטלף וברון הצוענים.
שטראוס עשה שימוש בכמה מקטעי האופרטה כיצירות עצמאיות, כגון: LAGUNEN WALZER OP.
414 (היונים של כיכר סאן-מרקו).
שתי יצירות אלה זכו להצלחה ארוכת-ימים.
פאפאקודה - טבח מקרוני (בריטון)
גווידו - הדוכס של אורבינו (טנור)
קָארָאמֵלוֹ - הסַפָּר האישי של הדוכס (טנור)
סֵנטוריו - השליח של הדוכס
ברתולומאו דל'אקווה - הסנטור של ונציה (בריטון)
ברברה דל'אקווה - אשתו של הסנטור (מצו-סופרן)
אנינה - דייגת, אחותה החורגת של ברברה דל'אקווה (סופרן)
צ'יבּוֹלטה - טבחית/חדרנית של ברברה דל'אקווה (סופרן)
אנריקו פִּיזֵלי - קצין בחיל הים ואחיינו של דל'אקווה
סטפנו ברברוצ'ו - סנטור של ונציה
אגריקולה ברברוצ'ו - אשתו (מצו-סופרן)
ג'ורג'יו טסטאצ'ו - סנטור של ונציה
זמן ההתרחשות: ערב במאה ה-18 בוונציה.
פאפאקודה - טבח נפוליטני צעיר, מציין כי על אף כל הזוהר והפאר של ונציה, העיר לא תהא מושלמת ללא המקרוני ולשם כך הוא כאן!
פאפאקודה בכבודו ובעצמו הגיע לוונציה להכין לכם מקרוני בעצם ידי האומן שלו.
לכן שמחי ועלזי, ונציה, כי פאפאקודה, פאפאקודה, פאפאקודה הגיע!"
"מקרוני ארוך כמו התעלה הגדולה בוונציה, עם המון גבינה, כחוֹל אשר בלידו".
אנריקו פיזלי - קצין בחיל הים, מופיע ופונה אל פאפאקודה.
אנריקו מברר האם דוֹדוֹ, ברתולומאו דל'אקווה, נמצא בביתו.
לשמע התשובה, כי דודו נמצא כעת בישיבה בסנאט, מתכנן אנריקו לנצל את היעדרותו של הדוד כדי לבלות כמה דקות ביחידות עם אשתו הצעירה והיפה של דודו - ברברה.
אך לצערו של אנריקו, גם ברברה אינה נמצאת.
לכן משלשל אנריקו שלושה מטבעות ל-פאפאקודה ומבקש ממנו, בתמורה, להעביר הודעה לברברה, כי יחכה לה בשעה 9 בערב.
אנינה - בתו של הדייג, מגיעה בסירה ומכריזה ברמה על סחורתהּ.
פאפאקודה מברך אותה לשלום ורומז, כי ברור לו שהסיבה לבואה היא הגעתו הצפויה של גווידו - הדוכס של אורבינו, וליתר דיוק, בואו של הספָר האישי שלו - קאראמלוֹ, אהוב ליבהּ של אנינה.
"קאראמלו הוא מפלצת, אפס, גאוותן, יהיר וטיפש בנוסף לכל".
"הטיפשות אינה מכשול לאהבה" מחזיר לה פאפאקודה תשובה ניצחת, כשהוא מעיין בצדפה.
"הרי גם אני מאוהב בטירוף בצ'יבוטלה, הטבחית היפה של גברת דל'אקווה - טיפשה כמו הצדפה הזו, אך טעימה ממש כמוה וראויה לדוג אותה".