tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הגלילים של כף הרגל מקבילים בצורתם לגלילים של כף היד, אך אלו של כף הרגל, קצרים יותר מאלו של כף היד.
גלילה הוא טקס אצל יהדות אשכנז, כחלק מטקס ההגבהה, בו נגלל ספר התורה, נכרך ברצועת בד ומכוסה במעילו, על מנת שניתן יהיה להחזירו למקומו בארון הקודש.
הטקס מתבצע בבית הכנסת, לאחר ההגבהה.
המתפלל שהגביה את ספר התורה מתיישב, ומתפלל אחר אוחז בעצי החיים ומשתמש בהם כדי לגלול את ספר התורה הפתוח.
לאחר הגלילה עצמה הגולל חוגר את ספר התורה, ועוטפו במעיל המיוחד לו.
אם יש לספר התורה קישוטים ועיטורים, כגון כתר תורה, יד או "רימונים", הגולל מניח אותם במקומם על ספר התורה.
המנהג הישן היה שחגירת ספר התורה נעשית ביריעת בד שאותה מלפפים סביב ספר התורה.
במאות השנים האחרונות, הוחלפה יריעה זו ברוב הקהילות באבנט צר שאותו קושרים סביב ספר התורה.
מעט קהילות של יהודי גרמניה שומרות על שיטת הגלילה הישנה באמצעות יריעת בד, המכונה אצלם וימפל.
מנהג מקצת החסידים, חב"ד ועוד, שהמגביה את ספר התורה, לאחר שהראה אותו לציבור, מניחו על הבמה, גוללו, מתיישב ואחר קושרו ועוטפו במעיל.
בעבר היה מקובל שהגלילה ניתנת דווקא לאנשים חשובים, בשל מעלתה הרבה , ולעיתים היו מקפידים לתת אותה דווקא למרא דאתרא.
כיום לא מקובל להקפיד על כך, ואדרבה, במקומות רבים נהגו לתת את ה'גלילה' בסוף הקריאה לילדים ונערים צעירים, כדי לחנכם במצוות.
בתלמוד הפליגו בשכר הגולל וכך אמרו:
בפירוש כוונת 'הגולל' שנוטל שכר כולם, יש שלמדו כפשוטו שהכוונה לגולל, וכן היא דעת הערוך השולחן שתמה על המנהג לתת לגדולים להגביה ולנערים וצעירים לגלול, בעוד שבתלמוד מבואר ששכר הגולל גדול יותר.
וכתב דשמא היום שהגבהה היא לאחר הקריאה בספר וכולם עומדים מפני הספר תורה, אזי מעשה ההגבהה גדול מהגלילה, אך בזמן התלמוד שהגבהה הייתה קודם הקריאה, בשעה שכולם ממילא עומדים, היה שכר הגולל גדול יותר.
והוסיף שאכן מנהגם הוא שהמגביה הוא אף הגולל על ידי שמניחו לאחר ההגבה על הבמה וגוללו בעצמו, כפי מנהג החסידים שהובא לעיל.
לעומת זאת, המשנה ברורה כתב בשם האחרונים שכוונת הגמרא 'הגולל' הוא למגביה דווקא.
בטעם הדבר ששכר הגולל גדול כל כך, כתב בערוך השולחן בתחילה שאפשר שהטעם הוא "משום דהוא אינו מניח שתהיה הספר תורה פתוחה אחר הקריאה, וזהו כבוד לספר תורה".
עוד כתב שמדברי הרמב"ם נראה שהטעם שנוטל שכר כנגד כולם, הוא משום שהגולל היה גם זה שעלה אחרון לתורה, ומשום שזוכה בשני מצות, במצות קריאה ומצות גלילה, נחשב שנוטל שכר כנגד כולם.
יש לגלול את עמודי ספר תורה, כך שהתפר יהיה כלפי חוץ, על מנת שאם יקרע, יקרע התפר ולא היריעה עצמה.
בקרב חסידי חב"ד, נהוג לכרוך את האבנט דווקא בשליש התחתון של ספר התורה, ולעומת זאת, רבי חיים הלברשטאם הורה לכרוך אותו דווקא בשליש העליון, וכך הונהג בחסידויות רבות בגליציה ובהונגריה.
אף אחד משני מנהגים אלה אינו חיוב ולא נזכר בספרי הפוסקים, בעיקר משום שקשירת ספר תורה באבנט היא בעצמה מנהג מאוחר.
אין להתחיל את קריאת המפטיר קודם שיסיים הגולל לגלול, כדי שיהיה פנוי לשמוע את קריאת המפטיר.
ישנו מנהג עתיק לומר בשעה שגוללים את הפסוקים: .
בימים 'שני וחמישי' שבהם אומרים 'יהי רצון' נהגו להתחיל לאומרו בשעת הגלילה מאחר שאינו אלא מנהג.
יש שכתבו שאין ליתן לאב ובנו לעשות הגבהה וגלילה מחשש עין הרע, כשם שאין נותנים להם עליה בזה אחר זה.
גליל אוניל הוא עיצוב מושבת חלל שהוצע על ידי ג'רארד ק' אוניל בספרו The High Frontier.
אוניל, שלימד סטודנטים לתואר ראשון פיזיקה באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1969, ביקש מתלמידיו לעצב מבנים גדולים בחלל, כאשר כמה מהם יכלו לספק מגורים שגדולים דיים להתיישבות בני אדם.
תוצאות שיתוף פעולה זה נתן השראה לרעיון הגליל ופורסם לראשונה בידי אוניל במאמר במגזין Physics Today בשנת 1974.
העיצוב לו מתייחס אוניל, הנקרא "איי 3" (Island Three), מורכב משני צילינדרים הסובבים בכיוונים מנוגדים, כל אחד בעל רדיוס של שלושה ק"מ ואורך 30 ק"מ.
לכל צילינדר יש שש רצועות השוות בגודלן הרצות לאורכו; שלוש הן חלונות, ושלוש הן "אדמה".
נוסף על זאת, טבעת חקלאית חיצונית ברדיוס של 15 ק"מ סובבת במהירות משתנה לצורך עבודת האדמה.
גוש הייצור ממוקם במרכז (מאחורי חלק צלחת הלוויין) על מנת לאפשר כוח כבידה נמוך לתהליכי ייצור שונים.
הצילינדרים סובבים לצורך אספקת כבידה מלאכותית בתוך חלקם הפנימי.
ניסויים של נאס"א בסיבוב מבנים קובעים כי כמעט אף אחד לא יחלה במחלת תנועה עקב אפקט קוריוליס באוזנם הפנימית.
אולם, אנשים יוכלו לזהות כיווני סיבוב על ידי סיבוב ראשם.
במידה זו, האוויר אשר נמצא בגליל ומעטפת המתכת של הגליל מספקים הגנה מספקת כנגד קרינה קוסמית.
מראות גדולות תלויות על ציר מאחורי כל רצועה של חלונות.
קצה החלונות, שאינו תלוי על ציר, פונה לכיוון השמש.
מטרת המראות היא לשקף אור שמש לתוך הצילינדרים דרך החלונות.
לילה מדומה על ידי פתיחת המראות, כדי לאפשר לחלון לשקף את ריק החלל; הדבר גם מאפשר לחום להקרין אל עבר החלל.
במהלך היום, השמש הנשקפת נראית כנעה כשהמראות זזות, בכך יוצרות התקדמות טבעית של זוויות השמש.
למרות שאינה נראית לעין, בבואת השמש יכולה לסבוב עקב סיבוב הגליל.
כתוצאה מכך, האור הנשקף מהמראות מקוטב, ויכול לבלבל דבורים.
כאשר הם חגים במסלול, אפקט הגירוסקופ שנוצר מהצילינדרים הסובבים גורם באופן טבעי למראות של סביבת המגורים להפסיק להצביע לכיוון השמש.
לצורך פיצוי על האפקט הנ"ל, אוניל ותלמידיו עבדו על שיטה לכוונון המגורים עצמם.
ראשית, זוג מגורים יכול להתגלגל בידי הפעלת הצילינדרים כגלגלי תנופה.
אם קצה אחד מפגר בסיבובו, שני הצילינדרים יפצו על כך ויסתובבו סביב עצמם.
ברגע שהמישור שנוצר בידי שני צירי הסיבוב ניצב (על ציר הסיבוב) למסלולו, אזי זוג הצילינדרים מסבסבים אל עבר השמש על ידי שימוש בכוח הנחלק בין שניהם: כאשר ריחוקם זה מזה יגרום להם להקדים באופן גירוסקופי, והמערכת תסבסב בכיוון אחד; וכאשר התקרבותם זה לזה תגרום למערכת לסבסב בכיוון אחר.
רוברט היינליין הציג בנובלה שלו משנת 1963, Orphans of the Sky (שמאגד שני סיפורים שפורסמו ב-1943), צילינדרים מסתובבים המחקים כבידה.
במקרה זה היו הרבה נושאים משותפים, בהם כוח הכבידה במעלה המבנה הפחית את מהירותו לקראת מרכז המבנה, בכך מאפשר גרביטציית אפס בקצה.
בסדרת ספרי ראמה מאת ארתור סי.
קלארק, חללית ענק חייזרית הדומה לגליל אוניל נחקרת בידי אסטרונאוטים.
אולי עקב שימושו למסע בין כוכבי, ראמה היה חסר את המראות והחלונות שבגליל אוניל, אך יש לו אורות המסודרים בשלוש רצועות לאורכו, המקבילים למיקום החלונות.
יש לציין כי "מפגש עם ראמה" פורסם ב-1973 בתקופה שבין העברת קורסיו של אוניל, בהם הופק עיצוב הגליל, לבין פרסום ממצאיו.
אי לכך, שני העיצובים עצמאיים לחלוטין.
כמו ראמה, התחנה לא כללה חלונות ומראות, אלא זו שקדמה לה, בבילון 4.
בסדרת האנימה המדע בדיונית גנדאם, גליל אוניל נפוץ מאוד.
בעיקר בתקופת "המאה האוניברסלית", כאשר תשעה מיליון בני אנוש חיים במושבות אלו.
עיצוב מושבת החלל כרגע היא צורת המדע הבדיוני הידועה ביותר של עיצוב גליל אוניל (למרות שבניגוד לעיצוב של אוניל, לעיתים הן מתוארות ללא חלק מרכזי מסתובב).
הנובלה של אורסון סקוט קארד, המשחק של אנדר, מתייחס בעיקר לאירועים המתרחשים בבית ספר ללחימה, גליל קצר של אוניל, אשר מאכלס את כל חדרי המלחמה החשובים במרכז סיבובו, ששומר עליהם בכבידה אפסית.
ג'רי פורנל וג'ון קאר ערכו אנתולוגיית סיפורי מדע בדיוני הממוקמים בגליל אוניל ומושבות חלל אחרות, שפורסמה ב-1979 כ- The Endless Frontier כרכים 1 ו-2.
סדרת הנובלות של וונדה מקינטייר, Starfarers, ממוקמות ב"נוסע הכוכבים", מושבת חלל בעלת צילינדר כפול המותאמת לקפיצות בין כוכביות.
הקאנטוס של היפריון מאת דן סימונס מביא אזכורים רבים למאמץ מלחמתי בין בני האדם ותת גזע שולי של האנושות אשר עורכים מסע בחלל העמוק תוך שימוש במה שנחשב לצילינדרים של אוניל המורכבים על המנועים.
הם מכונים בחיבה "ספינות שימורים" על ידי אוכלוסיית היקום.
מבוססת על גליל של אוניל עם מרכז מלאכותי (כוכב מיניאטורי התלוי כנורת ניאון צינורית גדולה), אשר מופעלת ומנותקת מדי 24 שעות, ואשר מסתמכת על חלונות.
בכל קצה קיים חרוט שיחד הם מכילים גשר, מערכות תחזוקה, עודף דלק של כור ההיתוך, ומערכות הנעה וכוח.
אלקסיס גילילאנד, סופר מדע בדיוני הציע "מראת מוזאיקה בגודל דרקוני", שתכלול חרוט של מראות מתכווננות סביב כל מושבה.
אלה יוכלו לספק אמצעי תאורה, כוח והגנה למושבות.
אזור המערך יהיה גדול יותר מעיצובו של אוניל, אך אינו צריך להיבנות לצורך הקלת העומס שבסיבוב יחד עם המושבה.
גליל של אוניל הזהה לאלה המצויים בסדרת גנדאם מספק את הרקע במשחק פלייסטיישן 2 Tekken 5. זירת הקרב מכילה פלטפורמת זכוכית הבנויה לצד ציר בקצה אחד של המושבה, כאשר הצילינדר הסובב נמצא ברקע.
הזירה נקראת The Final Frontier, וחיצוניותה יכולה להיראות בסרטון מעבר.
הנוף מחוץ לחלון מרמז שהמתקן נמצא קרוב יותר לכדור הארץ מאשר התסריט הנראה לעין.
בטרילוגיית הנובלות The Night's Dawn מאת פיטר המילטון, מושבות כמו גליל אוניל נבנות מחומר ביו-אורגני.
מבנים אלו, הנמדדים בין 7–65 ק"מ לאורכם ו- 5-13 ק"מ לקוטרם, הם בעלי כושר חישה, ומכילים קוד גנטי להוצאת חומר דמוי אלמוגים ומבני מלח חומצת צורן ממרכזי עצבים ובלוטות בקליפה החיצונית לצורך הגנה על אזור המגורים הפנימי.
סביבות המגורים סובבים לצורך אספקת כוח צנטריפוגלי דמוי כבידה בפני השטח הפנימיים.
לסביבות מגורים אלה אין חלונות מלבד לרצועת אור לאורך הציר.
משחק המחשב המדע בדיוני Policenauts מאת הידאו קוג'ימה מתרחש במושבת חלל נוסח אוניל הממוקמת בנקודת לגראנז' L5. מבנים אלו יכולים להיראות גם במשחקי יריות כ-Axelay, Zone of the Enders, Super Earth Defense Force, R-Type Final, וכנראה גם רבים אחרים.
גזע הנייל (Neyel) מנובלת מסע בין כוכבים The Sundered (מאת אנדי מאנגלס ומייקל מארטין), היו במקורם בני אנוש מהארץ אשר חיו ב"ואנגארד", מושבת מגורים נוסח-אוניל שנבנתה בתוך אסטרואיד (השם נייל עצמו גזור מהשם אוניל).
במשחק המחשב Halo, ההאלו עצמו היה מבנה עצום בצורה טבעתית הנושא מספר נקודות דמיון לגליל אוניל.
בטטרלוגיית ספרי "השמש הארוכה" של ג'ין וולף, העלילה מתרחשת על ספינה, גליל מאסיבי של אוניל, היכן שתושביה שכחו מזמן שהם מצויים במסע או על סיפון חללית.
הסדרה היא הקדמה גם לספרי "השמש הקצרה".
גליליאו - כתב עת למדע ולמחשבה, או בקיצור גַּלִילֵיאוֹ, היה כתב עת ישראלי שעסק במדע פופולרי.
הוא הוקדש לכל תחומי המדע - ממתמטיקה, פיזיקה וכימיה ועד ביולוגיה, וכן לתחומי דעת ומחשבה רלוונטיים כפילוסופיה ופסיכולוגיה.
המגזין שילב בין מדע תאורטי לבין תחומים יישומיים, כגון טכנולוגיה, מחשבים, רפואה, חקלאות ואיכות הסביבה.
כתב העת הופיע אחת לחודש.
בכל גיליון הופיעו כמה מאמרים וכן מדור חדשות מדע, ומדורים קבועים של כותבים, במגוון נושאים.
מרבית המאמרים נכתבו במיוחד ל"גליליאו", על ידי אנשי מדע וכתבי מדע ישראלים, ומיעוטם מתורגם ממקורות שמחוץ לישראל.
קדם ל"גליליאו", מבחינתו של הקורא העברי, כתב העת "מדע", שיצא לאור במשך כ-35 שנים על ידי "מוסד ויצמן לפרסומים במדעי הטבע ובטכנולוגיה" ונסגר בשנת 1991. "גליליאו" יצא לאור לראשונה בספטמבר 1993, ביוזמתו של סטפן סביצקי, תוך שהוא מושפע מהפורמט של "מדע".
בשנותיו הראשונות הופיע כדו-ירחון, תחת הכותרת: "גליליאו - המגזין הישראלי למדע ולאקולוגיה".
עורכת כתב העת במרבית הגיליונות שהופיעו בעשר השנים הראשונות, הייתה מרית סלוין.
החל מגיליון 18, שם כתב העת השתנה ל"גליליאו – כתב עת למדע ומחשבה".
הגיליון ה-49 של גליליאו הופיע בינואר 2002. אחריו נפסקה באופן זמני הופעתו של כתב העת, עקב קשיים כספיים.
כאקורד הסיום, יצא לאור בהוצאת כתר הספר "ואף על פי כן - ספר גליליאו" בעריכת סטפן סביצקי, ובו אוסף מאמרים מ-40 הגיליונות הראשונים.
במהלך שנת 2002 נמכר "גליליאו" לחברת SBC - מו"ל של כתבי עת במגוון תחומים.
הגיליון הראשון לאחר החלפת הבעלים, שמספרו 51, הופיע בספטמבר 2002, ומאז גיליון 54 החל "גליליאו" להופיע במתכונת של ירחון.
גיליון המאה של הירחון, שהופיע בדצמבר 2006, היה גיליון חגיגי ובו הובא מקבץ של מאה תגליות והישגים מדעיים בתחומים שונים.
באפריל 2009 עבר "גליליאו" לבעלותה של חברת "מוטו תקשורת".
אחרי שחברת מוטו תקשורת פשטה רגל, הירחון, יחד עם ירחונים אחרים, נקנה על ידי חברת טיים אאוט תל אביב ויצא במו"ל החדש החל מחודש נובמבר 2013. החל מהגיליון הראשון מבעלות "טיים אאוט" (גיליון 182), הירחון שינה את מראו החיצוני בפעם הראשונה מאז נוסד בספטמבר 93'.
בחודש יוני 2016 ראה אור הגיליון האחרון של כתב עת זה.
"גליליאו צעיר" הוא ירחון לילדים ונוער העוסק בתחומי חיים שונים מנקודת מבט מדעית.
כתב העת מיועד לילדים בגילאי 15-7 וכולל כתבות בתחומי הדעת השונים – פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, אסטרונומיה, טכנולוגיה, גאוגרפיה, היסטוריה, תרבות, איכות הסביבה, בעלי חיים ועוד, מדור ניסויים הממחיש את ההסברים התאורטיים, וכן חידות ושעשועונים נושאי פרסים בתחומי המדע.
כל גיליון מכיל חמש כתבות, בהן כתבה ראשית, ולמעלה מעשרה מדורים קבועים.
לעיתים יש נושא מרכזי לגיליון, כך שהכתבות והמדורים מתייחסים לאספקטים שונים שלו.
"גליליאו צעיר" ראה אור לראשונה בפברואר 2004. העורכת הראשונה הייתה מירית פרידמן ולאחריה ערכו אותו מיכל בלום ורוית קלימר.
המגזין היה שייך בתחילה לחברת SBC, והיא זו שבשנת 2008 אף איחדה אותו עם מגזין הנוער "מסע צעיר".
באפריל 2009 עבר המגזין לידי חברת מוטו תקשורת, ומאוקטובר 2013 יוצא המגזין לאור על ידי מו"ל עצמאי בשם 'גליליאו צעיר בע"מ' אשר זכתה בהליכי ההתמחרות נגד חברת "אבלון מחקרים בע"מ".
החברה בבעלות שירי אביב, לשעבר סמנכ"לית מוטו תקשורת.
העורכת הנוכחית היא רוני לנגרמן-זיו, שערכה בשנים האחרונות את מגזיני ההורות "הורים וילדים" ו"להיות משפחה".
העורך המדעי של המגזין הוא צבי עצמון, שהיה גם העורך המדעי של המגזין למבוגרים "גליליאו" עד סגירתו.
בגיליון 121, שפורסם בפברואר 2014, "חגג" המגזין 10 שנות הוצאה לאור.
הנושאים הנדונים ב"גליליאו צעיר" כוללים נושאי טבע, איכות הסביבה, היסטוריה, תרבות, אמנות, מדע וטכנולוגיה.
מדי פעם, נושא מסוים מלווה מספר גיליונות; למשל, סדרת כתבות על החושים האנושיים, או סדרה על גיבורי על בהיבט מדעי.
פרויקטים נוספים כוללים סדרת כתבות שכל אחת מהן מוקדשת לבעל מקצוע מסוים, בעיקר מתחומי המדע.
מדי שנה עורך "גליליאו צעיר" את תחרות ההמצאות, שמטרתה לסייע לקוראים הצעירים בפיתוח החשיבה היצירתית.
בכל גיליון נבחרת המצאת החודש, ובסוף השנה מוזמנים הקוראים לבחור את ההמצאות הטובות ביותר לדעתם.
בנוסף, בירחון מדור המלצות לאתרי אינטרנט, ספרים, אירועי תרבות ומדע, סרטים ועוד.
כמו כן, הוא מפרסם ציורים של קוראים.
גליל ארקטי או ארקטיק רול הוא קינוח בריטי העשוי רולדה של עוגת ספוג דקה הממולאת בגלידת וניל.
בין העוגה והגלידה מפרידה שיכבה דקה של ריבת תות שדה.
ישנה גרסה של המוצר ובה גלידת שוקולד.
הקינוח הומצא בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי עורך הדין הצ'כי ד"ר ארנסט ולדן (Ernest Velden), אשר היגר לבריטניה בשנת 1939 כשהוא נמלט מפני הנאצים.
בשנת 1940 הקים ולדן מפעל לגלידה והחל לפתח מוצרים שונים.
לימים, זכה ולדן בתואר אבירות על הישגיו.
ייצור הגליל הארקטי החל באופן מסחרי בשנת 1958 והקינוח זכה לפופולריות רבה באנגליה, כאשר חנויות מקומיות רבות ברחבי אנגליה ייצרו גרסאות מקומיות.
פופולריות המוצר הגיעה לשיאה בשנות ה-80 של המאה ה-20 (בתקופה זו נמכרו באנגליה מדי חודש מוצרים, שלו היו שמים אותם זה אחר זה, היה אורכם מגיע ל-40 קילומטרים).
בשנות ה-90 של המאה ה-20 פחתה פופולריות המוצר, וייצורו הופסק.
בשנת 2008, בעקבות גל של נוסטלגיה, החל ייצור מסחרי מחודש של הקינוח, ופופולריותו שבה.
במחצית הראשונה של שנת 2009 נמכרו 3 מיליון מוצרים (שלו היו מונחים זה לצד זה היה אורכם מגיע ל-400 קילומטרים).
גליל צלפים הוא רובה צלפים חצי-אוטומטי תוצרת התעשייה הצבאית/תעשיות נשק לישראל המבוסס על רובה הסער "גליל".
עם מכירת מפעל הנשק הקל של התעשייה הצבאית לחברת IWI נמשך פיתוח הרובה והתאמתו למאה ה-21. בין השינויים שנעשו: שדרוג המעצה, החלפת קת, ידית אחיזה ארגונומית, החלפת מתפסים מעץ לחומר פולימרי, הוספת סתרשף ועוד.
נכון ל-2021, משווק הרובה על ידי תעשיות נשק לישראל (IWI).
גליל צלפים הוא רובה צלפים חצי-אוטומטי בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו.
הרובה מבוסס על ה"גליל AR" אך שופר כדי שיהיה מדויק יותר.
הרובה ניזון ממחסנית נתיקה בת 25 כדורים.
הקנה של הרובה הוא קנה כבד, הכבד יותר מהקנה של ה"גליל" הרגיל.
בקצה הקנה יש התקן לוע רב-שימושי המתפקד הן כסתרשף והן כבלם לוע.
ניתן להסירו ולהחליפו במשתיק קול שדורש שימוש בתחמושת תת-קולית ליעילות מרבית.
ההדק הוא דו-שלבי עם כוח משיכה משתנה של 1.7-2.5 ק"ג.
בגרסה המקורית הייתה קת מעץ המתקפלת ימינה, אך IWI החליפה אותה בקת טלסקופית הדומה לזו שברובי ה-M4 קרבין ("מקוצר"), אך בעלת יכולת כוונון ומשען לחי.
מתחת לקנה ישנו דורגל כבד שניתן לקפלו מתחת למתפסים.
הרובה מצויד בכוונת ברזל לגיבוי, הכוללת טריטיום זרחני למקרה של שימוש בלילה.
ניתן להתקין על הרובה גם כוונת טלסקופית, כאשר IWI מציעה את ה"נמרוד" x6. ניתן להתקין גם כוונת טלסקופית לשימוש בלילה.
בניגוד ל"גליל AR" הרגיל, IWI פתרה את בעיית איפוס הכוונות אחרי פירוק והרכבה של הכוונת הטלסקופית, ולפי IWI הרובה שומר על איפוס מצוין.
הרובה מגיע עם ערכת צלפים הכוללת תיק נשיאה, כוונת אופטית, פילטרים, רצועות, ערכת ניקוי ועוד.
הרובה היה אחד מרובי הצלפים של צה"ל בשנות ה-80 של המאה ה-20 ושירת במבצע שלום הגליל ושנות ה-90 המוקדמות, ביחד עם רובי צלפים אחרים:
ה-M14 האמריקאי - רובה סער ששימש כנשק צלפים בשל דיוקו הגבוה יחסית.
המאוזר SP66 ומאוחר יותר המאוזר 86SR הגרמניים - רובי צלפים בריחיים מדויקים ביותר (דיוק של 0.5 MOA, כלומר חצי דקה של מעלה) ששימשו בעיקר כוחות מיוחדים ויחידות השתלטות, היו נדירים יחסית.
ה-86SR נמצא עד היום בשירות יחידות מיוחדות.
M89SR בולפאפ הישראלי - מבוסס על ה-M14, היה מדויק ויעיל, אך עקב קשיי החברה המייצרת נקלט רק בכמויות קטנות בשורות צה"ל.
שני הרובים האחרונים היו בעלי ביצועים עדיפים על הגל"צ המקורי אך היו פחות נפוצים.
בשנת 1997 ביצע צה"ל מהפך בתחום הצליפה והחליף את רוב רובי הצלפים שברשותו ברמינגטון M-24 הבריחי, שלו דיוק של חצי דקה של מעלה (דקת קשת) (0.5 MOA).
בעוד הגליל צלפים המקורי נחשב לרובה צלפים גרוע, הדגם החדש והמשופר שמשווק כיום על ידי IWI נחשב לטוב בהרבה.
הדגם החדש נמכר בהצלחה בחוץ לארץ (בין השאר בזכות אמינותו הרבה של הנשק ומחירו הסביר), אך לא נרכש על ידי צה"ל.
הוא מיוצר ברישיון באוקראינה על ידי נשקיית פורט, וכולל מספר שיפורי ארגונומיה כגון הוספת מסילות טקטיות.
ישראל - היה בעבר בשימוש משטרת ישראל.
- רובה הצלפים הסטנדרטי של הכוחות המיוחדים של צבא הודו.
אוקראינה - מיוצר ברישיון בשם "פורט 301"
- בשימוש הכוחות המיוחדים של סנגל.
גלילי שחר (נולד ב-1970) הוא פרופסור לספרות השוואתית בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב.
גלילי שחר נולד בתל אביב להורים שעלו לישראל מאיראן.
בעת שירותו הצבאי החל בלימודי היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה הפתוחה.
את לימודיו לתואר שני החל במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן שבאוניברסיטת תל אביב, ומשם עבר למסלול ישיר לדוקטורט בבית הספר להיסטוריה והשלים את לימודיו בסמינר לספרות השוואתית בברלין.
בשנת 2000 קיבל תואר דוקטור על עבודה שכותרתה "תיאטרון הנאורות: משחקי שוטים והשקפות עולם בתקופת גתה", ויצא להשתלמות פוסט-דוקטורט במכון לספרות השוואתית על שם פטר זונדי באוניברסיטה החופשית של ברלין, שם שהה עד סוף שנת 2003. בתקופה זו השלים את עבודת ההסמכה שהוקדשה לשאלת המודרניזם והמסורת בספרות היהודית-גרמנית.
בשובו לישראל התמנה למרצה בחוג לספרות גרמנית באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר שנים אחדות שבהן שימש חוקר ומרצה לספרות גרמנית בגרמניה וארצות הברית שב ללמד בישראל.
הוא משמש פרופסור לספרות השוואתית, מופקד הקתדרה לספרות גרמנית ע"ש מרסל רייך-רניצקי.
עבודתו מוקדשת למחקר והוראה של ספרות והגות גרמנית ויהודית בעת החדשה - בעיקר באזורי התפר של התרבויות.
בין נושאיו העיקריים, בתחומי התרבות גרמנית: הפרוזה של פרנץ קפקא, שירתם של פרידריך הלדרלין ופאול צלאן, התיאטרון של גתה והדרמה של גאורג ביכנר, הגותו המאוחרת של מרטין היידגר וכתבי אריך אוארבך וולטר בנימין, ובתחומי התרבות העברית: הפרוזה של ש"י עגנון, מדרש ושירה עברית חדשה.
בין השנים 2013–2020 שימש כראש מכון מינרבה להיסטוריה גרמנית באוניברסיטת תל אביב.
באוקטובר 2019 נתמנה כראש בית הספר למדעי התרבות.
בשנת 2020 החל לשמש כיו"ר מכון ליאו בק ירושלים.
שארית ההתגלות: החוק, הגוף ושאלת הספרות, מוסד ביאליק, 2011,
גופים ושמות: קריאות בספרות יהודית חדשה, עם עובד, 2016,
האבן והמילה: על שירת פאול צלאן, מוסד ביאליק, 2019.
ולטר בנימין, ביקורת ומראית-עין: מבחר כתבים על ספרות ותיאטרון, רסלינג, 2015
הקינות: שירה הגות ותוגה בעולמו של גרשם שלום, הוצאת כרמל, 2016 (עם עילית פרבר)
ספרות, היסטוריה היום האחר, אסופת מאמרים מאת אריך אוארבך, מוסד ביאליק, 2019
גלילאו (במקור בגרמנית: Galileo) היא תוכנית טלוויזיה ישראלית המבוססת על תוכנית כתבות בגרמנית בנושא מדע פופולרי, שעלתה לשידור בגרמניה ב-30 בנובמבר 1998, ובישראל ב-2010, שודרה בטלוויזיה החינוכית, פעמיים ביום בימים א'-ה' בשעה 18:30 ובשעה 21:00 ושידורים חוזרים בסוף השבוע.
התוכנית שודרה בעבר גם בערוץ 2, ומשנת 2018 משודרת בכאן חינוכית.
בשנים 2016 ו-2017 זכתה "גלילאו" בתואר התוכנית הטובה ביותר בקטגוריית מגזין ילדים ונוער על ידי האקדמיה לטלוויזיה.
הילה קורח שימשה כמנחה בין הכתבות מאז עליית התוכנית לשידור בארץ בשנת 2010. החל מהעונה העשירית בשנת 2020 מנחה את התוכנית גאולה אבן סער.
העורך הראשי של התוכנית מאז עלייתה הוא גידי יהושע.
מאז שנת 2012 את התוכנית עורך גם אליה גרינפלד.
ל"גלילאו" כתבי שטח רבים, המטיילים בכל העולם ובוחנים עניינים מגוונים.
לא כולם מוזכרים בשמם במהלך התוכנית.
בגרסה הישראלית של "גליליאו" מתארחים באולפן "החברים של גליליאו": אנשי מדע, חוקרים, טיילים, נסיינים, רופאים, אנתרופולוגים ועוד.
בין האורחים: דנדן בולוטין (חוקר תרבויות ובוטנאי), יובל מלחי ורן לוי (היסטוריה), אורי וייל (ד"ר מולקולה), ד"ר רפי קישון, ד"ר רועי צזנה, ירין קימור, ד"ר טל כהן ("טלכו") ועוד.
גלילאו ניסויים – ניסויים בסגנון "Brainiac" ו"מכסחי המיתוסים".
גלילאו ניסויים היסטוריים – השוואת נושאים היסטוריים עם נושאים מודרניים.
הסיפור מאחורי האוכל – "הסיפור" מאחורי האוכל מובהר.
גלילאו ניסויים עצמיים – ניסויים אתגריים, המובנים תוך כדי עשייה.
– פירוש ב-100 שניות על מושג או תופעה לא מוכרים.
– בדיקה של סרטון YouTube לא שגרתי וחקירה מדעית - האם זהו סרטון אמיתי או זיוף?
אדם נגד מכונה – תחרויות בין יכולות של אדם לזו של מכונה (למשל, מי ינקה טוב יותר: אדם או שואב אבק רובוטי?)
XXL – בעקבות הדברים הכי גדולים בעולם (מטרקטור ועד מלפפון ענק..)
גליל ACE הוא רובה סער ישראלי שתוכנן ומיוצר על ידי תעשיות נשק לישראל (IWI).
הגליל ACE הוא למעשה גרסה מודרנית של רובה הסער הוותיק גליל שעבר שיפורים ושדרוגים מקיפים.
הגליל ACE משלב בין האמינות והעמידות של הגליל, המבוסס על משפחת רובי הקלשניקוב, לארגונומיה וחומרים פולימרים מתקדמים של רובי סער מערביים מודרניים, על מנת לייצר רובה סער מודרני, קל, מדויק, נוח אמין ועמיד.
הגליל ACE מוצע במספר קליברים ומספר אורכי קנה וניתן להתקין עליו מגוון כוונות ועזרים טקטיים.
משקלו נע בין 3 ל-3.7 ק"ג כתלות בקליבר ואורך הקנה.
הגליל ACE נמכר בהצלחה למספר מדינות ברחבי העולם בהן קולומביה, צ'ילה, אוקראינה ועוד.
הרובה מוצע למכירה גם לאזרחים, כולל בארצות הברית.
הגליל ACE פופולרי באופן יחסי במדינות הגוש המזרחי לשעבר שמעבירות את הצבא תהליך של מודרניזציה כי ברוב המדינות הללו הנשק הנפוץ היה ה-AK-47 ובאותן מדינות היו מפעלים לייצור מחסניות של AK-47 ומפעלים לייצור כדורים בקוטר 39×7.62 מ"מ.
ועם הגעת הגליל ACE המדינות הללו לא היו צריכות להעביר את המפעלים שלהן הסבה לקוטר כדור ומחסנית שונה.
רובה הגליל המקורי שקל בסביבות 4.35 ק"ג (המשקל המדויק משתנה בהתאם לדגם), דבר שהיה אחד מחסרונותיו העיקריים וספג ביקורת מצד צה"ל שהשתמש ברובה בשנים 1974–1993 כנשק האישי הסטנדרטי של לוחמי יחידות השדה ובפרט חיל הרגלים.
הגליל המקורי היה כבד מפני שהתעשייה הצבאית בנתה את הגליל מיציקת פלדה מוצקה כדי להגדיל את עמידות הנשק.
אחד השינויים המרכזיים שעשתה תעשיות נשק לישראל (IWI) בגליל ACE היא הפחתת המשקל באופן משמעותי.
בדגמים הקצרים הרובה שוקל כ-3 ק"ג ואילו בדגמים בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו הרובה שוקל כ-3.7 ק"ג.
חברת IWI תכננה מחדש את הפעולה ומנגנון הירי, ושילבה פלדה עם פולימר (חומר חזק וקל בהרבה מפלדה) במבנהו, דבר שהפך אותו לקל באופן ניכר ממנגנון הפעולה מפלדה של הגליל המקורי.
מנגנון הפעולה של הגליל ACE מבוסס על מנגנון הפעולה של הגליל המקורי עם שיפורים שנועדו להגדיל את הדיוק ולהקל על המשקל.
הגליל ACE מסוגל לבצע הן ירי חצי-אוטומטי והן ירי אוטומטי מלא.
הבריח הוא בריח מסתובב שנדרך מחדש על ידי גזים הנפלטים בעת הירי במנגנון שנקרא "בוכנה ארוכת-פעימה".
הרובה משתמש בפעולת בוכנה ארוכת-פעימה לדריכה מחדש.
פעולה זו קיימת גם ברובים כגון M1 גאראנד, AK-47, בגליל המקורי ובתבור.
פעולת דריכה זו פשוטה ואמינה יותר, אך פוגעת בדיוק הרובה.
צינורית הגז, שמפנה את גזי הפליטה כתוצאה מיזימת אבק השרפה שבתרמיל הכדור לדריכה מחדש של הבריח, ממוקמת ברובה באופן שונה מה-AK-47 כדי למנוע חסימת גז שתגרום לרעידות בקנה ולפגיעה בדיוק הרובה.
כדי להגדיל את אמינות הגליל, בייחוד בתנאי מדבר רויים חול ואבק, מנגנון הפעולה של הגליל ACE כולל אטימה באמצעות מסך הניתן להחלקה הצידה, ובכך הוא מוגן מצבירת עפר, חול ואבק.
המעצה, המתפסים והקת של הגליל ACE תוכננו מחדש, תוך שימוש בחומרים פולימריים על מנת לשפר את הארגונומיה של הרובה ואת נוחות המשתמש.
הקת של הגליל ACE היא קת טלסקופית בת 6 מצבים (כלומר: אפשר לשלוט באורך שלה באמצעות "פתיחה" של מוט טלסקופי מתקפל), המבוססת על הקת של רובה ה-M4 קרבין.
הקת גם כוללת אפשרות להוספת תמוכת לחי מתכוונת.
עם זאת, קת מתקפלת בסגנון הגליל המקורי מוצעת אף היא.
על מתפסי הרובה מותקנות מסילות פיקטיני מדגם MIL-STD-1913 בכל 4 הצדדים, על מנת לאפשר התקנה מהירה של מגוון עזרים טקטיים בהם כוונות, כוונת טלסקופית, אופטיקה, אמצעי ראיית לילה, ציין לייזר, ידית הסתערות ועוד.
עם הרובה מגיע חלק שניתן להרכיב על הקת על מנת להגביה לגובה המסילה במקרה של הוספת אופטיקה לנשק.
שיפורים ארגונומיים נוספים כוללים אמבידקסטריות כגון נצרה ותפס מחסנית שניתנים לתפעול בשתי הידיים, לפי העדפת היורה.
כדי להגביר את הדיוק באופן ניכר, הגליל ACE משתמש בהדק של הגליל צלפים, במקום זה של הגליל הרגיל.
על פי כתב העת ההדק החדש הוא "נקי וחלק עם כוח של 21.4 ניוטון".
הקנה של הגליל ACE מוצע במספר קליברים ואורכים.
כל הקנים מצופים בכרום להארכת חיי הקנה ומחושלים בשיטת "cold hammer-forged".
מעלה הסלילים בקנה הוא , כלומר: פיתול אחד כל 7 אינץ'.
לפי כתב העת American Rifleman רובה הגליל ACE מדויק יחסית לרובי סער ובפרט עולה בדיוקו על רובים ממשפחת הקלשניקוב (כגון ה-AK-47, AK-74 ו-AKM) אליה הוא שייך.
במבחן דיוק שנעשה במטווח לטווח , המקבץ הטוב ביותר של הגליל ACE היה 0.83 אינץ' עבור 5 יריות, שקול לדיוק של 0.793 דקת קשת, ואילו המקבץ הממוצע בירי קבוצות של 5 כדורים היה 0.98 אינץ', דיוק השקול ל-0.936 דקת קשת.
הירי נעשה בקליבר 7.62x39 מ"מ מזרחי וקנה באורך עם כוונת טלסקופית ותחמושת קליעה.
עם תחמושת צבאית רגילה ואחרי ירי של 700 כדורים גודל המקבץ הממוצע היה 1.83 אינץ', דבר השקול לדיוק של 1.75 דקת קשת.
הגליל ACE מוצע ב-3 קליברים ובכל קליבר במספר אורכי קנה:
: הנשק האישי הסטנדרטי של צבא קולומביה ומשטרת קולומביה
: הנשק האישי הסטנדרטי של צבא צ'ילה
: בשימוש בכוחות המיוחדים של המשטרה הלאומית של פרגוואי.
: מתכננת פרו לייצר את ה-ACE תחת רישיון מ-IWI.
: הגליל ACE-22 נמצא בשימוש המשטרה הפדרלית הארגנטינאית.
: בשימוש משטרת הגבולות הלאומית.
: רובי ACE 21 נמצאים בשימוש צבא היבשה של הונדורס ובחיל האוויר ההונדורסי.
: 3,000 רובים מדגם ACE 31 בשימוש המשטרה האזרחית הלאומית.
: בשימוש מספר יחידות משטרה.
: המשטרה הפדרלית הפיליפינית משתמשת בגליל ACE כנשק סטנדרטי.
בנוסף הגליל ACE-21 בשימוש משטרת סאן חואן סיטי, והסוכנות למלחמה בסמים הפיליפינית משתמשת בגליל ACE-21 ובגליל ACE-22.
: בשימוש המשטרה המלכותית התאילנדית והצבא המלכותי התאילנדי.
: רובי ACE 31 ו-ACE 32 נכנסים לשימוש כנשק האישי של צבא וייטנאם במקום רובי הקלשניקוב, בנוסף הקימה IWI מפעל נשק גדול בווייטנאם לייצור הרובה.
: בשימוש ה-BIR (כוח עילית של צבא קמרון).
: בשימוש הכוחות המזוינים הדרום סודנים.
גליל בן שאנן (נולד ב-27 ביוני 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
בן שאנן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
בעונת עלה לסגל הקבוצה הבוגרת ושימש כשוער שלישי.
בעונת הושאל למכבי רמת עמידר על מנת לצבור דקות משחק, ובעונה שלאחר מכן הושאל להפועל מרמורק.
בעונת חזר להפועל תל אביב כשוער שני, וב-17 בפברואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק נגד מ.ס.
ב-31 באוקטובר 2007 ספג כרטיס אדום במהלך ההפסד 5-0 לבית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו.
בעונה זו שותף בן שאנן ב-9 משחקי ליגה ו-3 משחקי גביע הטוטו, ובאף אחד מהמשחקים הוא לא הצליח לשמור על שער נקי.
לקראת עונת 2008/2009 הושאל בן שאנן להפועל חיפה ששיחקה אז בליגה הלאומית, והיה שותף לחזרה של המועדון לליגת העל אחרי 4 שנות היעדרות.
ב-23 ביוני 2009 סיכם לעונה נוספת בחיפה.
ב-19 באוגוסט 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד מכבי אחי נצרת במסגרת שלב הבתים של גביע הטוטו מפנדל בדקה ה-22 של המשחק.
בן שאנן התקשה לשחזר יכולתו הטובה בליגת העל ושמר על רשת נקייה רק ב-3 משחקי ליגה מתוך 17. במהלך ינואר חזר להפועל מרמורק.
לקראת עונת חזר להפועל תל אביב כשוער שני, והיה שותף לעלייה ההיסטוריה של הפועל לשלב הבתים של ליגת האלופות ואף שיחק במשקים נגד ז'לייזניצ'אר סרייבו בהם לא ספג, ובמשחק הראשון אף עצר פנדל.
לאחר הגעתו של איתמר ניצן במהלך העונה, הפך בן שאנן לשוער השלישי של המועדון.
בינואר הושאל למכבי באר שבע.
בקיץ חתם בהפועל באר שבע בה שימש כשוער שני, אך קיבל את אפודת השוער הראשון ברוב משחקי הקבוצה בגביע הטוטו והגיע עמה לגמר בו הפסידה להפועל חיפה.
לאחר פציעתו של אוסטין אג'ידה השוער הראשון של המועדון, הפך בן שאנן לשוער הראשון של הקבוצה למשך חודש.
בקיץ חתם בן שאנן בהפועל רמת השרון, אך עבר להפועל אשקלון עוד לפני תחילת העונה.
ב-15 בינואר 2015 הצטיין בן שאנן במהלך דו-קרב בעיטות הכרעה נגד בית"ר ירושלים במסגרת גביע המדינה כאשר הדף שני פנדלים וסייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבא.
בינואר שבר את הקרסול ובכך סיים את העונה.
ב-7 ביולי 2016 חתם בן שאנן במכבי יבנה מליגה א' ובמקביל המשיך בהפועל אשקלון כמאמן שוערים.
בסיום עונת פרש ממשחק פעיל.
גלילות קפיטל פרטנרס היא קרן הון סיכון ישראלית, המנהלת השקעות בהיקף של כ-700 מיליון דולר, בחברות הזנק ישראליות.
הקרן מתמקדת בהשקעות ביזמים ישראלים בשלבי הנבטה ובשלבי צמיחה, ומתמחה בהשקעות בתחומי אבטחת מידע, מחשוב ענן ותוכנה ארגונית.
בין השנים 2016–2021 נבחרה גלילות קפיטל פרטנרס מספר פעמים לאחת מקרנות ההון סיכון עם הביצועים הטובים בעולם בקטגוריה שלה.
גלילות קפיטל פרטנרס הוקמה בשנת 2011 על ידי קובי סמבורקסקי ואריק קליינשטיין שהיו שותפים באקזיט במספר חברות הזנק.
בשנת 2011 גייסה הקרן את קרן ההשקעה הראשונה, גלילות I, בגובה של 30 מיליון דולר שיועדו להשקעה בחברות בשלבי הנבטה (Seed) ובשלבים מוקדמים (Early Stage), בין היתר בחברת Lightcyber ובחברת CyberX שנמכרו בשלבים מאוחרים יותר.
בשנת 2015 גייסה גלילות קפיטל פרטנרס את קרן ההשקעה השנייה, גלילות II, בגובה של 77 מיליון דולר, שגם במסגרתה השקיעה במספר חברות שנמכרו בשלבים מאוחרים יותר, בהן Protego,Polyrize, ו-Intsights.
בקרן ההשקעה השלישית שלה בשנת 2018, גלילות III, גייסה הקרן 110 מיליון דולר שיועדו להשקעה בחברות תוכנה ישראליות עם דגש על תחומי בינה מלאכותית, ביג דאטה וסייבר.
בשנת 2021 גייסה את קרן ההשקעה הרביעית, גלילות+, בגובה של 170 מיליון דולר שיועדו להשקעה בחברות הזנק בוגרות בשלבי צמיחה.
בשנת 2022 גייסה את קרן ההשקעות החמישית שלה, גלילות IV בגובה של 220 מיליון דולר שיועדו להשקעה בחברות הזנק בשלבים מוקדמים.
עם ייסוד הקרן הרביעית הכריזה הקרן גם על הצטרפותו של ליאור ליטבק כשותף בקרן.
הקרן נמצאת בבעלות ארבעה שותפים: קובי סמבורסקי, אריק קליינשטיין, נופר עמיקם וליאור ליטבק.
Insightera – נרכשה על ידי Marketo תמורת 25 מיליון דולר בשנת 2013
Aorato – נרכשה על ידי מיקרוסופט תמורת 200 מיליון דולר בשנת 2014
BlazeMeter – נרכשה על ידי CA טכנולוגיות תמורת 100 מיליון דולר בשנת 2016
Mintigo – נרכשה על ידי Anaplan בשנת 2019
Exceed.ai – נרכשה על ידי Genesys תמורת 30 מיליון דולר בשנת 2021
גליל כורש הוא מסמך מאמצע המאה ה-6 לפני הספירה, המכיל הכרזה של המלך כורש הגדול לבבלים תחת שליטתו.
המסמך העניק זכויות אדם כמו חופש דת ושוויון אתני.
המסמך נחשב מסמך זכויות האדם הראשון בהיסטוריה.
המסמך, כתוב על גבי גליל חמר ונכתב באכדית, מוצג בימינו במוזיאון הבריטי.
הרעיונות במסמך התפשטו מן האימפריה הפרסית לממלכות שכנות ביניהן הודו, יוון ורומא וסייע לקדם מושגים כמו "משפט הטבע".
בתקופה המודרנית תורגם המסמך לכל שש השפות הרשמיות של האו"ם, כאשר הוראות בו מקבילות לארבעת הסעיפים הראשונים של ההכרזה האוניברסלית בדבר זכויות האדם.
בהכרזה נאמר, בין השאר (שורות 20–35):
חוקרים סבורים כי מעשי השיקום של כורש נעשו כתגובה ליריבו – נבונאיד מלך בבל.
כהני ארץ בבל הביעו התנגדות עזה לרוח החדשה שהביא איתו נבונאיד, שכללה העדפת פולחן אל הירח סין מצפון מסופוטמיה על פני אלי בבל ובראשם מרדוך.
כורש עשה יד אחת עם כהני מרדוך והצליח להפיל את נבונאיד בעזרת תמיכה מבית שהשיג בבבל.
אף על פי שהיהודים ופולחניהם אינם נזכרים בכתובת הגליל, לא במישרין ולא ברמיזה, חוקרים מזהים זיקה בין הממצא לבין הכרזת כורש שמופיע במקרא.
הגליל התגלה על ידי האשורולוג הבריטי יליד מוסול הורמוזד רסאם, בשנת 1879 ביסודות מקדש אסגילה לאל מרדוך בבבל.
גלילי דרחי (נולד ב-10 במרץ 1949, תל אביב, ישראל) הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר ומזוהה עם קבוצות גדנ"ע תל אביב יהודה, שמשון תל אביב, והפועל פתח תקווה.
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 שיחק בקבוצת וינר ספורט קלוב מאוסטריה.
גלילי דרחי נולד בתל אביב ב-1949. ב-1964 הצטרף לקבוצת גדנ"ע תל אביב יהודה, ובשל רמת משחקו וכושרו הגופני שיחק עם שחקני שנתון 1947. בעונת 1964/1965 זכה עם קבוצתו באליפות ליגת העל בכדורגל לנוער, וביולי 1967 זכה עם קבוצתו בגביע המדינה בכדורגל לנוער שנקרא "גביע ירושלים" באותה העת.
בהמשך, במהלך עונת 1966/1968 בליגה הלאומית עבר לשחק בקבוצת שמשון תל אביב תחת מאמנו מקבוצת גדנ"ע יהודה עמי פזטל.
משחקו הראשון היה ב-1 באוקטובר 1967 מול הפועל תל אביב.
דרחי שיחק בשורות שמשון תל אביב עד סיום עונת 1968/1969 בליגה הלאומית ומשחק הליגה האחרון בשורות הקבוצה היה ב-21 ביוני 1969 מול מכבי תל אביב.
בסך הכל הופיע ב-40 משחקי ליגה בשורות שמשון תל אביב ובהם כבש 6 שערים.
בסיום העונה עבר דרחי לשחק בקבוצת הפועל פתח תקווה.
משחקו הראשון היה ב-4 באוקטובר 1969 מול הפועל כפר סבא.
דרחי שיחק בשורות פתח תקווה עד לסיום עונת 1971/1972 בליגה הלאומית ומשחק הליגה האחרון שלו היה ב-24 ביוני 1972 מול בני יהודה תל אביב.
בסך הכול שיחק דרחי ב-56 משחקי ליגה בשורות הפועל פתח תקווה ובהם כבש 9 שערים.
בשל חילוקי דעות כספיים מול קבוצתו ורצונו לשחק מחוץ לישראל, נכנס דרחי להסגר בינלאומי.
הוא יצא להולנד והתאמן בשורות קבוצת המילואים של אייאקס אמסטרדם.
לאחר מספר חדשים עבר להתאמן בשורות חרונינגן, אך לא עלה בידו לחתום חוזה עם הקבוצה.
בהמשך, יצא לאוסטריה וחתם בשורות קבוצת וינר ספורט קלוב.
הוא שיחק בשורות הקבוצה במהלך עונת 1973/1974 בליגה הלאומית האוסטרית .
עם סיום העונה הוקמה הבונדסליגה האוסטרית, קבוצתו הורדה לליגה השנייה ודרחי החליט לפרוש ממשחק פעיל.
ב-1967 זומן דרחי לשורות נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19, ובהמשך ועד 1970 שיחק בשורות נבחרת הנוער בכדורגל.
לאחר פרישתו פנה לעולם עסקי המוזיקה בווינה, הוא ניהל שלושה מועדוני ג'אז והתערה בחוגי הבוהמה הווינאית.
ב-1982 שב לישראל, עבר קורס מאמני כדורגל במכון וינגייט, ובהמשך החל לאמן קבוצות ילדים ונערים במסגרת גדנ"ע יהודה.
גלילי דרחי מתגורר בתל אביב-יפו, הוא נשוי ואב לשני ילדים.
מחזיקת גביע המדינה לנוער, "גביע ירושלים": 1966/1967
גליל גלסברג (28 בפברואר 1938 – 2 באפריל 2025) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי שזוהה בעיקר עם הפועל חיפה וקבוצת הבת שלה, הפועל קריית חיים.
הוא היה גם מזכיר המועדון של הקבוצה, מזכיר מחלקת הנוער וההיסטוריון של המועדון.
גלסברג נולד בחיפה ב-28 פברואר 1938, להוריו יצחק וסוניה אשר נתנו לו את שמו כהתרסה לוועדת פיל שהמליצה שהגליל יהיה חלק ממדינה ערבית.
את הקריירה שלו התחיל כשחקן נוער בהפועל חיפה.
משחקו הבולט היה נגד מכבי פתח תקווה בגביע קרנר כשהבקיע שישה שערים במשחק אחד, שלבסוף הסתיים בתוצאה של 6–1 לטובת הפועל חיפה.
בגיל 17, בשנת 1955, עבר גלסברג לקבוצת הבוגרים של הפועל חיפה, לאחר שהיה בנבחרת הנוער בכדורגל הראשונה שהוקמה במדינת ישראל תחת אימונו של המאמן האנגלי ג'קי גיבונס.
הוא שיחק בקבוצת הבת של הפועל חיפה, הפועל קריית חיים למשך שנתיים תחת הדרכת המאמן דוד שווייצר.
לאחר שנתיים הוא הוחזר להפועל חיפה על ידי זלאטקו צ'ייקובסקי.
לאחר מכן, חזר גלסברג לשחק בהפועל קריית חיים, שם היה מלך השערים של הקבוצה, ובהמשך גם מאמן-שחקן במועדון.
בנוסף, גלסברג היה מאמן שחקן גם בקבוצות: הפועל קריית שמונה, הפועל רמת דוד, הפועל קריית דוד, ומכבי שפרעם.
הוא בוגר קורס המאמנים הראשון במכון וינגייט בשנת 1996.
גלסברג גם היה כתב ופרשן ספורט בחדשות הספורט במקומון כלבו (מקומון של העיר חיפה), ומזכיר איגוד עיתונאי הספורט של חיפה והצפון.
הוא הוכתר כאלוף ישראל בחידון ידע ספורט בארץ ובעולם וב-2007 קיבל את אות יקיר ההסתדרות.
שימש גם כסקאוט ומאמן של כישרונות נוער בצפון מטעם ההתאחדות.
בתור היסטוריון כתב את הספר "הפועל חיפה - סיפורה של אגודה" ביחד עם ד"ר חיים קאופמן, ד"ר יעקב סובוביץ ויוסף גלזר.
במקביל לקריירה הספורטיבית עבד גלסברג כנגר בחברת סולל בונה במשך זמן רב עד לפרישתו לפנסיה.
גלסברג נפטר ב-2 באפריל 2025, בגיל 87, והובא למנוחות בבית העלמין בתל רגב .
גליליה פלוטקין קטינקא (10 במאי 1917 – 12 ביוני 2019) הייתה צלמת וקרטוגרפית ישראלית.
צלמת האוויר הראשונה של היישוב היהודי בארץ ישראל.
גליליה נולדה במושבה יבנאל, בתם של יהודית (צירולניק) ושל ברוך קטינקא שהיו ממייסדי ארגון "ההגנה" ולה אח בכור, שמואל קטינקא, קצין בצבא הבריטי ומהנדס, שנישא ליהודית צוויג בתו של עורך הדין אגון מיכאל צוויג, ואחות ניצה רן-קליין.
אמה הייתה טוענת רבנית (חילונית) לנשים עגונות, אביה היה מבוני ארץ ישראל.
בשנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, היו הוריה בדרכם לסוריה, שם הוצב אביה, אשר שירת אז כקצין בצבא העות'מאני.
התוכנית הייתה ללדת בדמשק, אך כאשר הגיעו לצמח החלה האם ללדת.
האם המשיכה ליבנאל, שם נולדה התינוקת ונקראה גליליה על שם הגליל.
כנערה גרה עם משפחתה בירושלים.
בגיל 12 קיבלה אקדח מאביה מתנה לבת המצווה.
בגיל 15 עברה קורס מפקדים בארגון "ההגנה", שם הדריכה גפירים ופיקדה על עמדות של הארגון.
בתיכון למדה בגימנסיה רחביה בירושלים, שם התחברה עם רות דיין.
עם סיום הלימודים הצטרפה לגרעין קיבוץ ארצישראלי ג' של השומר הצעיר שישב בעין הקורא ועבדה אצל איכרי ראשון לציון בעבודות שונות.
איתה בגרעין היה יחיעם ויץ (1946-1918) שנהרג מאוחר יותר בליל הגשרים ועל שמו נקרא קיבוץ יחיעם.
ויץ היה בן-דודו של ס.
יזהר, אשר פגש אותה בתקופה זו והתאהב בה נואשות.
דמותה כאהובה הבלתי מושגת מופיעה בשני ספרים שכתב.
לאחר מכן השתתפה בייסוד מצפה גבולות.
משם עברה לקיבוץ חצור שהייתה ממקימיו.
בשנת 1943 נישאה לגיורא בן-יהודה, אשר היה עמה בין חברי גרעין ג' ובין מייסדי גבולות.
ב-1944, לקראת פרוץ מלחמת העצמאות, היא הייתה חלק מארגון שאסף מידע על כפרים ערבים בארץ ישראל כהכנה למלחמה.
במהלך המרד הערבי, שימשו הכפרים מוקדי יציאה ומקומות מסתור עבור כנופיות חמושות שפעלו נגד היישוב היהודי בארץ ישראל.
הכפרים סיפקו לאותן כנופיות מחסה, כסף ומזון, ורבים מהפורעים היו תושבי אותם כפרים.
הארגון אסף מידע אודות דרכי הגישה לכפר, מקומות מסתור בסביבתו, מקורות המים ומבנה הכפר, וכן איתר נקודות תצפית אפשריות.
לאחר מכן רוכזו כל הנתונים בתיק מודיעיני למקרה בו יהיה צורך לפעול נגד הכפר או נגד הכנופיה שפעלה ממנו.
לצורך איסוף מידע הייתה גליליה יוצאת עם הקרטוגרף גרשון פלוטקין למשימות צילום אווירי של כפרים ערביים שונים.
הטיסות המריאו משדה התעופה בלוד.
על מנת לקבל אישור טיסה מהבריטים, טרם קום המדינה, היא דאגה לאישור רפואי המציין כי בנה התינוק חולה אסתמה ולכן הטיסה בגובה נמוך תועיל לבריאותו.
במהלך הטיסות הללו נהגה פלוטקין לצלם מהאוויר כפרים ערביים כשראשה ומחצית גופה העליון מוטה אל מחוץ למטוס.
הטייס בטיסות הללו היה פנחס בן-פורת.
בנוסף לביצוע הצילומים, עבדה פלוטקין גם במחלקה הטכנית של גוף הטופוגרפיה בארגון ההגנה.
סרטי הצילום הועברו לדירה שהייתה מתחת לאחד מבתי "מעונות העובדים" בתל אביב, בו עבדו על שירטוט המפות שנעשו מצילומי האוויר בתהליך מיוחד.
התהליך שהומצא על ידי גרשון פלוטקין כלל מעין "פנס קסם" שהוקרן על גבי נייר שקוף בגודל הרצוי של המפה, ככה יכלו במחלקה הטכנית לשרטט את ההגדלה ולשכפל אותה על ידי העתקי אור.
הפנס היה מורכב מעדשות שייצר פרופסור עמנואל גולדברג אשר המצאותיו היוו בסיס מאוחר יותר לחברת האלקטרואופטיקה אל-אופ.
בשנת 1947 נסעה עם גרשון פלוטקין לניו יורק שם למד.
הם חיו בארצות הברית עד 1948 ואז חזרו לישראל וגרו בתל אביב ליד הוריה.
פלוטקין עסקה בשרטוטי מפות של ארץ ישראל, הייתה מציירת מפות מהבית.
בהמשך הייתה סוקרת ועסקה בסקרים.
ב-1964 סיימה תואר ראשון מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
החל מ-1948 הייתה נשואה לגרשון פלוטקין (1917 – 1992) במאי ושחקן בתיאטרון הבימה וקרטוגרף בארגון "ההגנה".
היא נפטרה ב-2019, בגיל 102, ונקברה בבית העלמין בקיבוץ חצור.
אבלסון רבקה, פלוטקין גליליה, "דימונה, התפתחות חברתית וכלכלית", משרד השיכון - המחלקה למחקר כלכלי וחברתי, תשכ"ט
פלוטקין גליליה, פלוטקין גרשון, "מפת ישראל וסיני ערוכה ומשורטטת בידי ג.
גליליה פלוטקין, נעמי גלקשטין, "תנאי המגורים המצויים והרצויים של תושבי תל אביב-יפו", עירית תל אביב, המשרד לתוכנית-אב, 1966
אריאל משה (ריכוז הסקר ועבודת שדה), פלוטקין גליליה (כותבת הדו"ח), "סקר תוכניות פנסיה לעצמאיים והרגלי חסכון", משרד האוצר - רשות החסכון והביטוח, בנק ישראל, 1967
דמותה מופיעה בספרו הראשון של ס.
יזהר "אפרים חוזר לאספסת" בתור דמות של אהובה רחוקה ובלתי מושגת.
יזהר חוזר אל דמותה בספרו האחרון "מלקומיה יפהפיה".
בשנת 2012 העניקה ועדת האמנות החזותית של מפעל הפיס, מענק לאמנים: גליליה פלוטקין, מרגוט שדה, בוריס כרמי, ערי גלס וורנר בראון לביצוע פרויקט על "הכפר הערבי בישראל עד אמצע המאה העשרים".
גלימימוס (שם מדעי: Gallimimus; משמעות השם: "מחקה תרנגולת") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת אורניתומימיים.
דינוזאור זה חי בתקופת הקרטיקון המאוחרת (מאסטריכט).
אורכו המרבי של הגלימימוס מגיע לארבעה עד שישה מטרים, ומשקלו עשוי להגיע ל-440 קילוגרמים.
הוא היה אחד האורניתומימיים הגדולים ביותר.
על הגלימימוס ידוע ממספר פרטים, החל מצעירים (גובה הירך היה חצי מטר) וכלה במבוגרים (גובה הירך היה שני מטרים).
שאריות המאובן של דינוזאור זה התגלו בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 במדבר גובי שבמונגוליה על ידי החוקרת הלצ'קה אוסמולסקה.
הגלימימוס היה חסר שיניים ובעל ראש קטן אך רגליו היו ארוכות וסייעו לו לנוע במהירות כדי לברוח מטורפים.
ככל הנראה היה הגלימימוס צמחוני או אוכל-כול ולא טורף.
הגלימימוסים מופיעים בכל סרטי "פארק היורה" (למעט "פארק היורה 3"), לרבות בעולם היורה: מחנה הקרטיקון, עולם היורה: תאוריית הכאוס ובתצוגת ה-IMAX של פרולוג עולם היורה: עולם חדש.
הגלימימוסים נראים מהירים ודו-רגליים הנעים בלהקות ובורחים מטורפים, כגון הטירנוזאורוס, אך לעיתים גם נתפסו על ידו.
גלימימוסים מופיעים גם במשחקי המחשב של הסדרה (כולל בJurassic World Evolution) ובמשחק "Ark: Survival Evolved".
במשחק המחשב "מלך הדינוזאורים" גם נראים גלימימוסים וגם במשחקי המחשב "Carnivores".
בנוסף, נראים מספר גלימימוסים בסרטי "המסע לעמק החלומות" ובמשחק "ללכת עם דינוזאורים".
גלים סייסמיים הם גלים של אנרגיה העוברים באדמה, ונוצרים כתגובה לתהליכים המייצרים אנרגיה אקוסטית בתדירות נמוכה כמו רעידת אדמה או פיצוץ.
תחום זה נחקר בידי סייסמולוגים וגאופיזיקאים, בעזרת מכשירים כמו סייסמוגרף, הידרופון, גאופון, ומד תאוצה.
מהירות ההתפשטות של הגלים תלויה בצמיגות וגמישות התווך המעביר.
למהירות ישנה נטייה לגדול בהתאם לעומק התווך, וטווח המהירות נע בין 2,000 ל-8,000 מטר לשנייה בקרום כדור הארץ ועד 13,000 מטר לשנייה במעטפת הכדור.
רעידות אדמה מפיקות סוגים שונים של גלים במהירויות שונות.
על פי תצפיות סייסמיות, מומחים יכולים לקבוע לפי מהירויות הפאזה השונות של הגלים, היכן מוקד רעידת האדמה.
קיימים שני סוגים עיקריים של גלים סייסמיים: גלי גוף וגלי שטח.
גלי הגוף כשמם כן הם – עוברים דרך גוף כדור הארץ עד הגיעם לפני השטח.
על גלי הגוף נמנים שני סוגי משנה: גלים ראשוניים (גלי P) וגלים שניוניים (גלי S).
גם גלי השטח כשמם כן הם – נוצרים על פני השטח בלבד, לאחר שגלי הגוף מגיעים לשם, והם מתחלקים גם כן לשניים: גלי לאב וגלי ריילי:
גלי P או גלים ראשוניים (Primary Waves) - גלי לחץ (סיבה נוספת לסימונם כגלי P-Press) שמהווים את הגלים הראשוניים המשתחררים לאחר רעידת אדמה או פיצוץ.
תנועתם היא תנועת גל אורכית בדומה לתנועה של קפיץ.
גלים אלו יכולים לנוע בכל תווך במהירויות שלרוב כפולות מגלי S.
היות שבאוויר תנועתם היא כגלי קול, מהירות התקדמותם זהה למהירות הקול.
גלי S או גלים שניוניים (Secondary Waves) - גלי גזירה (סיבה נוספת לסימונם כגלי S-Shear) הבאים מיד אחרי גלי P, תנועתם היא תנועת גל רוחבית (כמו חבל שמטלטלים אותו) והתקדמותם ניצבת לכיוון ההתפשטות.
גלים אלו יכולים לנוע בתווך מוצק היות שפלואידים (נוזל וגז) לא עמידים במאמץ גזירה.
מהירותם איטית מגלי P, ולרוב תהיה כ-60% ממהירותם באותו תווך נתון.
גלי שטח - אחרונים להגיע הם גלי שטח שדומים בפעולתם לגלי מים הנעים על פני הקרקע.
בשל תדירותם הנמוכה, משך זמנם הארוך ואמפליטודה גדולה, גלים אלו מעלים ומורידים את פני האדמה, ובפועל מסבים את מרבית הנזקים.
ישנם שני סוגים עיקריים של גלי שטח (הנקראים על שם מגליהם): גלי לאב (Love waves) וגלי ריילי (Rayleigh waves).
בגלי לאב תנועת החלקיק אופקית וניצבת לכיוון התקדמות הגל.
(בדומה לגל גזירה אופקית אך עם דעיכה של האמפליטודה עם העומק).
בגלי ריילי תנועת החלקיק היא במסלול אליפטי אנכי בכיוון התקדמות הגל, וגם כאן גודל האליפסה דועך עם העומק.
המסלול דומה למסלול החלקיק בגל בים אך במגמה הפוכה.
כדי להמחיש זאת אפשר לעשות ניסוי פשוט עם שלושה מטבעות.
יש להחזיק שני מטבעות כשהם צמודים האחד לשני, מקבעים בלחיצת אגודל או מלחציים את אחד המטבעות, והודפים מטבע שלישי אל עבר המטבע המקובע.
התוצאה תהיה שגל הרעד שיעבור במטבע המקובע יגרום להדיפת המטבע הצמוד אליו, וזאת מבלי שהמטבע המקובע ינוע ממקומו.
המחשה נוספת לתופעה היא באמצעות עריסתו של ניוטון, שבה הכדורים הקיצוניים הנעים בצידו האחד של המתקן גורמים לגלי רעד בכדורים האמצעיים מבלי להזיז אותם, ועוצמתם של גלי הרעד מניעה את אותו מספר של כדורים בקצהו השני של המתקן.
במקרים של רעידות אדמה מקומיות, הבדלי הזמן והמקום של גלי P ו-S יכולים לשמש למדידת המרחק מהמוקד.
במקרים של רעידות רבות עוצמה המתרחשות במרחקים בקנה מידה גלובלי, משווים את זמן הגעת הגלים בין תחנות גאוגרפיות שונות.
איתור מוקד הרעידה נעשה באמצעות עשרות ואף מאות חישובי הגעה של גלי P, כאשר רובם מתחילים מעומק של 40 ק"מ אך עשויים להגיע עד 700 ק"מ.
דרך נוספת לחישוב מרחק ממוֹקד (שמרחקו לא עולה על 200 ק"מ) היא לחשב את ההפרשים בין גלי P ו-S ולהכפילם ב-8 ק"מ/שנייה.
במרחקים סייסמיים ניתן להניח שגלי ה-P הראשוניים שמגיעים עברו מסלול במעטפת הכדור.
במקרים מסוימים הגלים עשויים להישבר (בדומה לשבירה של גלי אור) ולנוע מספר פעמים בין הליבה הפנימית והחיצונית לפני שיעלו לפני האדמה ויניעו את מחוגי הסייסמוגרף.
על פי עקרון הויגנס, תנועה במסלול כזה מוערכת כמהירה יותר מאשר התפשטות בקו ישר ממוקד הרעידה.
צפיפות עולה בהתאם לירידה בעומק, דבר שבפני עצמו מאט תנועה של גלים.
אולם מודול האלסטיות של התווך עצמו גדל משמעותית ולכן מהווה משפיע עיקרי על מהירות הגלים.
במצב כזה מסלול ארוך יותר יארך פרק זמן קצר יותר.
נדרש חישוב מדויק של משך התקדמות הגל על מנת לבצע איתור מדויק של מוקד הרעד.
כיוון שגלי P עשויים לנוע במהירות של ק"מ בשנייה, סטיות חישוביות בסדר גודל של חלקיק שנייה עשויים לגרור סטייה של קילומטרים באיתור המוקד.
אולם לרוב, הצלבת נתונים מתחנות שונות מפחיתה סטיות וטעויות מדידה בקנה מידה של 10 עד 50 ק"מ.
המונח "גלים קצרים", או "תדר גבוה" (בראשי תיבות: ת"ג), מקובל בדרך כלל כתיאור גלי רדיו בספקטרום התדרים בין 3 ל-30 מגה-הרץ.
המקור למונח הוא שאורך הגל המשודר בתדרים אלו (10 - 100 מטר), היה קצר יותר מהגלים הבינוניים והארוכים (בערך בין 200 עד 2000 מטר) שהיו בשימוש בימים בהם נטבע המונח.
סיבה נוספת לשם גלים קצרים היא שעד בערך מחצית המאה העשרים הערכים בסקאלה של רוב מקלטי הרדיו הביתיים היו כתובים במטרים של אורך הגל הנקלט ולא בתדירות הגל.
גלים קצרים מתפשטים בשתי דרכים עיקריות: גלי קרקע וגלי רקיע.
גל המתפשט בצורת "גלי קרקע" נע על פני השטח, כאשר הוא מנצל את מוליכות הקרקע לצורכי תנועתו.
הוא מושפע מעט מאוד מהתבליט של הקרקע, ויותר מהרכבה - ההתפשטות על פני מים יעילה בהרבה מהתפשטות בקרקע מדברית, למשל, כיוון שמים (לא מזוקקים) מוליכים חשמל ברמה גבוהה בהרבה מאשר חול.
גלי קרקע משמשים בעיקר לתקשורת צבאית, כגיבוי חירום לקשר תג"ם סטנדרטי.
גל המתפשט בצורת "גלי רקיע" מגיע אל שכבת היונוספירה (שכבה באטמוספירה), מוחזר ברובו אל כדור הארץ, ומכדור הארץ (בעיקר מהאוקיינוס) חזרה אל היונוספרה, וכך הלאה.
דילוגים אלו מאפשרים לשידורים בגלים קצרים להגיע לאזורים רחוקים בכדור הארץ - עד לסדר גודל של כ-5000 ק"מ.
תכונה זו מבדילה את הגלים הקצרים משידורים בתדרים גבוהים יותר, אשר מקובל לומר כי ניתן לשדרם עד לקו האופק.
גובה היונוספרה משתנה לפי פרמטרים שונים וכתוצאה מכך משתנים גם טווחי ההתפשטות של הגלים הקצרים.
לדוגמה, תדרים נמוכים מגיעים רחוק יותר בלילה, וגבוהים ביום.
גם מצב קרינת השמש או עונות השנה משנות את אופי ההתפשטות.
עקב היכולת להתפשט למרחקים גדולים באמצעות גלי רקיע, תחום הגלים הקצרים נמצא בשימוש של תחנות רדיו המעוניינות לשדר מעבר לטווח הקליטה של שידורי הגלים הארוכים והגלים הבינוניים.
שידורים אלו נקלטים במדינות רבות ובמקומות מרוחקים מתחנות השידור.
השידורים המקובלים היום בתדרים גבוהים יותר ובאפנון FM מיועדים בדרך כלל לשידורי פנים קצרי טווח.
שידור בינלאומי: תחנות רדיו מסוימות משדרות את שידוריהן הסדירים גם בגלים קצרים (כך למשל גלי צה"ל) כדי לאפשר לאזרחי המדינה השוהים בחו"ל לשמוע את התחנה.
גופים אחרים משדרים שידורים ייחודיים למאזינים השוהים בחו"ל.
כך למשל קול ישראל, שמשדר בשפות שונות ליהודים בכל העולם, קול ישראל בערבית או השירות העולמי של ה-BBC).
שידורי תעמולה: גופים שונים ברחבי העולם משדרים אל תוך מדינות אליהן לא ניתן להגיע באמצעים אחרים.
שידורים כאלה הופעלו אל תוך ברית המועצות בזמן המלחמה הקרה, ומופעלים כיום כנגד מדינות שונות, בין השאר איראן, צפון קוריאה וסין.
קשר ימי ואווירי: אוניות וכלים אחרים הנזקקים לתקשורת עם החוף ונמצאים במקומות רחוקים ממנו משתמשים בגלים קצרים.
שידור מקומי במדינות בהן האוכלוסייה מפוזרת על פני שטח רב.
שידורי שירות: מזג אוויר, זמן בינלאומי.
שידורים מוצפנים: העברת מסרים בין שגרירויות, סוכנויות ביון, חברות, לעיתים אף ארגוני פשע.
בשידורים אלה בולטות תחנות מספרים.
תחנות שידור מחתרתיות : השידורים של ההגנה, האצ"ל, והלח"י בזמן שלטון המנדט הבריטי היו בגלים קצרים (בתחום אורך גל של כ-42 מטר).
הסיבה לשימוש בגל קצר הייתה שהאנטנות הדרושות לשידורים אלו היו קצרות מאוד יחסית לאנטנות הדרושות לשידור בגלים בינוניים שהיו מקובלים אז.
האנטנות לגל קצר גם קטנות יחסית, לא בולטות בשטח וניתנות להסתרה והסוואה כאנטנות קליטה של מקלטי רדיו רגילים.
סיבה נוספת היא ניידות גבוהה והספק נמוך של השידור שהגיע למרחק רב.
גם הכרזת העצמאות שודרה בגלים קצרים באופן בלעדי ממשדרי ההגנה שנקלטו בארץ ובעולם כולו.
שידור אותות זמן ותדרים סטנדרטיים מדויקים לשם סינכרון ומחקר מדעי.
התקשורת בגלים קצרים מתנהלת בדרך כלל בשיטת האפנון AM, בנפיצות נמוכה יותר בשיטות אנלוגיות מיוחדות, כגון SSB ו-CW ולאחרונה בשיטה הדיגיטלית DRM.
גלין אדמונד דניאל היה ארכאולוג בריטי שהתמחה בתקופה הנאוליתית באירופה.
דניאל נולד בברי שבדרום ויילס ולמד גאולוגיה באוניברסיטת קרדיף, ולאחר מכן עבר לקולג' סיינט ג'ון בקיימברידג' ולמד ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה.
בזמן מלחמת העולם השנייה השתמש בכישרונותיו על מנת לסייר באתרים ארכאולוגיים באמצעות צילומי אוויר, בעבודתו ליחידת צילומי האוויר של חיל האוויר המלכותי (RAF) ובבדיקת תמונות של טריטוריה אויבת.
לאחר המלחמה הוא חזר לקיימברידג' ומונה למופקד קתדרת דיסני לארכאולוגיה בשנת 1974, ולעורך של כתב העת המדעי "Antiquity" בין 1985-1958. עבודתו העיקרית בלימודיו היא על קברים מהתקופה הנאוליתית.
הוא גם כתב ספרים על ההיסטוריה של הארכאולוגיה.
מחוץ לתחום הארכאולוגיה, הוא כתב סיפור בלשי תחת שם העט "דילווין ריס", והופיע בטלוויזיה וברדיו.
גלינה פבלובה וישנבסקאיה (רוסית: Гали́на Па́вловна Вишне́вская; 25 באוקטובר 1926 בלנינגרד - 11 בדצמבר 2012 במוסקבה) הייתה זמרת אופרה רוסית.
וישנבסקאיה הופיעה לראשונה על במה בשנת 1944. אחרי שנת לימודים אצל ורה ניקולאייבה, זכתה ב-1952 בתחרות שקיים תיאטרון הבולשוי במוסקבה בשיר של רחמנינוב ובאריה מתוך "אאידה" של ורדי.
בשנת 1960 השתתפה באופרה אאידה בתיאטרון הלאומי של סרייבו.
בשנת 1961 הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, ובשנה לאחר מכן שרה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון.
בהופעתה הראשונה בלה סקאלה, מילאנו ב-1964 שרה את ליו ב"טוראנדוט" של פוצ'יני, מול בירגיט נילסון ופרנקו קורלי.
וישנבסקאיה הייתה נשואה לצ'לן מסטיסלב רוסטרופוביץ', שליוה אותה בהופעותיה בנגינה על פסנתר או כמנצח, משנת 1955 עד מותו בשנת 2007. בני הזוג היו חברים קרובים של המלחין הנודע דמיטרי שוסטקוביץ' וביצעו יחד בהצלחה מרשימה את האופרה שלו, "ליידי מקבת ממחוז מצנסק" בהקלטה לחברת EMI.
בשנת 1974 עזבו בני הזוג את ברית המועצות ובסופו של דבר השתקעו בארצות הברית ובפריז.
ב-1982 נפרדה וישנייבסקאיה מבימת האופרה, בפריז, כטטיאנה ב"יבגני אונייגין" של צ'ייקובסקי.
בשנת 1987 ביימה את כלת הצאר של ניקולאי רימסקי-קורסקוב בוושינגטון הבירה.
ב-1984 הוציאה לאור את זכרונותיה, "גאלינה: סיפור רוסי".
בשנת 2002 פתחה וישנבסקאיה בית אופרה משלה במוסקבה, הנקרא "מרכז האופרה גלינה וישנבסקאיה".
נוסף לתפקידים ברפרטואר האופרה הרוסית, שרה וישנייבסקאיה גם את ויולטה בלה טרוויאטה של ורדי, צ'ו-צ'ו סאן במאדאם באטרפליי וטוסקה, שתיהן של פוצ'יני, ליאונורה בפידליו של בטהובן וכרובינו בנישואי פיגארו של מוצרט.
כמו כן הופיעה בתפקיד הראשי ב"אלכסנדרה" של אלכסנדר סוקורוב, סרט תיעודי על מלחמת צ'צ'ניה, שהקרנת הבכורה שלו הייתה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2007.
גלים הנגב המערבי בע"מ (לשעבר נרקיס גל הסעות בע"מ) היא חברת תחבורה ציבורית ישראלית.
החברה נוסדה בשנת 1996 כחברה פרטית.
במסגרת פעילות התח"צ המאופיינת בקווים עירוניים ובינעירוניים, החברה מפעילה 157 אוטובוסים, בהם 29 רכבים שפועלים בעזרת גט"ד (גז טבעי דחוס), ומבצעת כ-1,200 נסיעות רישוי מדי יום חול.
גלים זכתה ב-2009 במכרז להפעלת ארבעה קווים עירוניים וארבעה קווים בין-עירוניים בעיר רהט.
בנובמבר 2020 זכתה במכרז נוסף להפעלת התחבורה הציבורית העירונית והבינעירונית ברהט וכסייפה, וקווי אוטובוס שנוסעים בין שכונות חרדיות מנתיבות, תפרח ואופקים שבנגב המערבי לריכוזים חרדים אחרים.
החברה מפעילה את קווי האוטובוס באמצעות צי שכולל אוטובוסים מתוצרת גולדן דרגון, מאן, מרצדס בנץ, וולוו וזונג טונג.
חברת נרקיס גל הסעות בע"מ הוקמה ב־1996 על ידי משפחת אל־אסד מלקיה.
החברה הקימה חברה ייעודית בבעלותה המלאה בשם גלים הנגב המערבי בע"מ.
ב־2021 מכרה נרקיס גל 49% ממניות חברת גלים לאוטו חן מקבוצת בליליוס, המחזיקה גם בחברת סופרבוס.
גלימס הולם או גלימפס הולם (Glimps Holm) הוא אי באיי אורקני שבצפון סקוטלנד בממלכה המאוחדת.
האי ממוקם בסמוך למצר הים הולם (Holm Sound) - אחת מהכניסות המזרחיות לאגן סקפה פלו.