tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת הועבר קול בטרייד לניו אורלינס פליקנס.
עם הפליקנס העפיל קול לפלייאוף מהמקום השמיני במערב, אך הודח עם קבוצתו בסיבוב הראשון אחרי ארבעה משחקים נגד גולדן סטייט ווריורס.
את עונת פתח קול בקבוצת שנדונג גולדן סטארס מהליגה הסינית, אך שוחרר לאחר תשעה משחקים, ובמרץ שב לליגת ה-NBA כשחתם לחוזה עד לסוף העונה בקבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
באוגוסט 2017 חתם קול על חוזה לעונה אחת בקבוצת מכבי תל אביב, בה זכה באליפות ישראל בכדורסל לשנה זו.
ב-17 באוגוסט 2018 חתם קול באבלינו מליגת העל האיטלקית.
ב-21 בדצמבר 2018 חתם קול בבודוצ'נוסט פודגוריצה ממונטנגרו.
ב-11 בנובמבר 2019 חתם קול במונקו הצרפתית.
נוריץ' היא עיר באנגליה הממוקמת על נהר הוונסום.
העיר היא המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז נורפוק ומושב המחוז.
במהלך המאה ה-11, הייתה העיר השנייה בגודלה באנגליה לאחר לונדון, ואחד המקומות החשובים ביותר בממלכה.
עד למהפכה התעשייתית הייתה בירת המחוז המאוכלס ביותר באנגליה, והתחרתה עם בריסטול כשתי הערים השניות בגודלן לאחר לונדון.
כיום מתגוררים בעיר עצמה כ-132,512, ואילו כ-213,166 מתגוררים באזור האורבני שלה, אשר מתפרש מעבר לגבולות העיר וכולל פרברים במזרחה, מערבה וצפונה.
קבוצת הכדורגל של העיר היא נוריץ' סיטי המשחקת נכון לעונת 2022–2023 בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, ליגת הכדורגל השנייה באנגליה.
שמונה קילומטרים מדרום לנוריץ' שכנה בירת השבט הקלטי איקני שהפכה לעיר רומאית לאחר מרד בודיקיאה.
ההתיישבות במקום פסקה בסביבות 450.
האנגלו-סקסונים התיישבו במקום של העיר המודרנית מתישהו בין המאות ה-5 וה-7 וייסדו את העיירות נורת'וויק ("החווה הצפונית"), שממנה לוקחת נוריץ' את שמה, ווסטוויק (נוריץ' מעל המים), והתיישבות מצומצמת בת'ורפ.
ייתכן ששלושה יישובים אנגלו-סקסונים מוקדמים נפרדים, אחד מצפון לנהר ושניים משני הצדדים בדרום, אוחדו עם גדילתם; או שיישוב אנגלו-סקסוני בודד, מצפון לנהר, צמח באמצע המאה ה-7 לאחר נטישת שלושת הקודמים.
העיר העתיקה הייתה מרכז משגשג למסחר ומסחר במזרח אנגליה בשנת 1004 כאשר סוון הראשון, מלך דנמרק הויקינגי, פשט ושרף אותה.
מטבעות של ממלכת מרסיה ושברי חרס מארץ הריין מהמאה ה-8 מעידים על כך שמסחר למרחקים ארוכים התרחש הרבה לפני כן.
בין 924 ל-939, נוריץ' התבססה במלואה כעיר, עם מטבעה משלה.
המילה Norvic הופיעה על מטבעות ברחבי אירופה שהוטבעו בתקופה זו, בתקופת שלטונו של המלך אתלסטאן.
לוויקינגים הייתה השפעה תרבותית חזקה בנוריץ' במשך 40 עד 50 שנה בסוף המאה ה-9, והם הקימו רובע אנגלו-סקנדינבי ליד הקצה הצפוני של רחוב קינג בעיר.
בזמן הכיבוש הנורמני, העיר הייתה מהגדולות באנגליה.
ספר יום הדין קובע כי היו בו כ-25 כנסיות ואוכלוסייה של בין 5,000 ל-10,000. נוריץ' המשיכה להיות מרכז מרכזי למסחר, שתואר רשמית כנמל נוריץ'.
אבני קוורן וחפצי אמנות אחרים מסקנדינביה ומאזור הריין נמצאו במהלך חפירות במרכז העיר נוריץ'.
אלה תוארכו למאה ה-11 ואילך.
לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה, הוקמה טירה בעיר.
הנורמנים הקימו מוקד התיישבות חדש סביב הטירה והאזור שממערב לה: זה נודע בשם הרובע "החדש" או "הצרפתי", ובמרכזו השוק של הנורמנים עצמם, ששרד היום כשוק נוריץ', השוק הקבוע שאינו מקורה הגדול באירופה.
בשנת 1096, הרברט דה לוסינגה, הבישוף של תטפורד, החל בבניית קתדרלה בנוריץ'.
חומר הבנייה העיקרי של הקתדרלה היה אבן גיר, שיובאה מקאן בנורמנדי.
כדי להעביר את אבן הבניין לאתר, נחפרה תעלה מהנהר עד לקיר המזרחי.
לאחר מכן העביר הרברט דה לוסינגה את מושבו לנוריץ'.
נוריץ' קיבלה צ'רטר מלכותי מהנרי השני בשנת 1158, ועוד אחד מריצ'רד לב הארי בשנת 1194.
מנוע המסחר היה צמר הכבשים של נורפוק.
העושר שנוצר מהמסחר בצמר לאורך ימי הביניים מימן את בנייתן של כנסיות רבות ומשובחות, כך שבנוריץ' נבנו יותר כנסיות מימי הביניים מכל עיר אחרת במערב אירופה מצפון לאלפים.
לאורך התקופה הזו נוריץ' קיימה קשרי מסחר רחבי היקף עם חלקים אחרים באירופה, מסקנדינביה ועד ספרד וכן ברית ערי הנזה.
החומות הללו, יחד עם הנהר, הקיפו שטח גדול יותר מזה של העיר לונדון.
עם זאת, כאשר נבנו חומות העיר, הבנייה מחוץ להן הפכה לבלתי חוקית, מה שעיכב את הרחבתה.
חלק מהחומות הללו נותר על תילו במאה ה-21.
יד ביד עם תעשיית הצמר, מרכז דתי מרכזי זה חווה רפורמציה שונה משמעותית מזו שבחלקים אחרים של אנגליה.
המחלוקת הדתית נוהלה תוך שמירה על הרמוניה אזרחית.
בקיץ 1549 התקיים מרד חריג בנורפוק.
בניגוד לאתגרים נפוצים במקומות אחרים בתקופת טיודור, נראה שהוא היה פרוטסטנטי באופיו.
במשך מספר שבועות חנו המורדים בראשות רוברט קֵט מחוץ לנוריץ' והשתלטו על העיר ב-29 ביולי 1549 בתמיכת רבים מתושביה העניים יותר.
המרד של קט היה במיוחד בתגובה לגידור אדמות על ידי בעלי בית, כך שלא נותרו לאיכרים קרקעות לצורך מרעה.
המרד הסתיים ב-27 באוגוסט כאשר המורדים הובסו על ידי צבא.
קט הורשע בבגידה ונתלה מקירות טירת נוריץ'.
המרד פילג את העיר ונראה כי קשר את הפרוטסטנטיות למצוקת העניים העירונית.
במקרה של נוריץ', תהליך זה הודגש מאוחר יותר על ידי הגעתם של הולנדים ופלמים שנמלטו מרדיפות הקתולים ובסופו של דבר מנו עד שליש מאוכלוסיית העיר.
אולי בתגובה למרד קט, נוריץ' הפכה לעיר המחוז הראשונה שיזמה תשלומי חובה עבור תוכנית אזרחית של סעד לעניים, ויש הטוענים שהדבר הוביל להנהגת התוכנית במקומות נוספים, והיווה את הבסיס לחוק העניים האליזבתני המאוחר משנת 1597–1598.
הגעתם של הולנדים ופלמים כנראה לוותה בהשתלבות בקהילה המקומית ללא הרבה איבה, לפחות בקרב אנשי העסקים, שהיה להם הכי הרבה מה להרוויח מכישוריהם.
הגעתם לנוריץ' הגבירה את הסחר עם יבשת אירופה וטיפחה תנועה לקראת רפורמה דתית ופוליטיקה רדיקלית בעיר.
לעומת זאת, לאחר שנרדף על ידי הכנסייה האנגליקנית בשל אמונתו הפוריטנית, מייקל מטקאלף, אורג מהמאה ה-17, ברח מהעיר.
קנריות הוכנסה לאנגליה לראשונה על ידי פלמים שנמלטו מרדיפות בספרד במאה ה-16. יחד עם הטכניקות המתקדמות שלהם בעיבוד טקסטיל, הם הביאו קנריות כחיות מחמד.
בסופו של דבר הפכו במאה ה-20 לקמע של העיר ולסמל של מועדון הכדורגל שלה, נוריץ' סיטי, המכונה "הקנריות".
נוריץ' חוותה בתקופה שלאחר הרסטורציה האנגלית והמאה שלאחר מכן כתור הזהב של תעשיית הבדים שלה.
העיר מנתה כמעט 30,000 תושבים.
בעיר התפתחה קהילה משכילה ובשנות התשעים של המאה ה-18, נוריץ' הייתה שנייה רק ללונדון כמרכז אינטלקטואלי פעיל באנגליה, וכי היא לא חזרה לרמה זו של בולטות עד שהוקמה אוניברסיטת מזרח אנגליה בסוף המאה ה-20.
למרות השגשוג התעשייתי הממושך של נוריץ', בשנות ה-90 של המאה ה-18 החל סחר הצמר שלה להתמודד עם תחרות עזה, תחילה מצמר שיוצר יורקשייר ולאחר מכן, יותר ויותר, מכותנה שהופקה בלנקשייר.
ההשפעות החמירו בעקבות אובדן השווקים היבשתיים לאחר שבריטניה יצאה למלחמה עם צרפת ב-1793. שנות ה-20 של המאה ה-19 התאפיינו בקיצוץ שכר והאשמות אישיות נגד בעלים.
אז בתוך המורשת המסחרית והתרבותית העשירה של עברה הקרוב, נוריץ' סבלה בשנות ה-90 של המאה ה-20 מדעיכה מתחילה שהוחמרה בשל מיתון סחר רציני.
בשנות ה-80 של המאה ה-18 הפך ייצור של צעיפים של נוריץ' לתעשייה חשובה ונשאר כך במשך כמעט מאה שנים.
עם השינויים באופנת הנשים בתקופה הוויקטוריאנית המאוחרת יותר, הפופולריות של צעיפים ירדה ובסופו של דבר הייצור הופסק.
נוריץ' הגדילה את אוכלוסייתה בתקופה זו מ-30,000 עדיין תגדל לכ-40,000 עד 1800, אך התגמדה מול עלייתן של ערים רבות שצמחו במהירות באנגליה.
בתחילת המאה ה-20, לנוריץ' היו עדיין כמה תעשיות ייצור מרכזיות.
ביניהם היו ייצור בקנה מידה גדול ובהתאמה אישית של נעליים, ביגוד, נגרות, הנדסת מבנים ותכנון וייצור מטוסים.
בשנות ה-80 וה-90 של מאה זו העיר עברה מכלכלה מבוססת יצור לכלכלה מבוססת שירותים.
הנוכחות המתועדת הראשונה של יהודים בנוריץ' היא משנת 1134. בשנת 1144 הואשמו יהודי נוריץ' בכזב ברצח פולחני לאחר שנער (ויליאם מנוריץ') נמצא מת עם פצעי דקירה.
זאת הייתה כנראה עלילת הדם הראשונה מסוג זה באירופה של ימי הביניים.
ויליאם רכש מעמד של קדוש מעונה ולאחר מכן זכה לקאנוניזציה.
עולי רגל הקריבו מנחות למקדש בקתדרלה (שבנייתה הסתיימה ברובה ב-1140) עד המאה ה-16, אך הרישומים מראים שהיו מעטים מהם.
בפברואר 1190 נטבחו כל יהודי נוריץ' למעט בודדים שמצאו מקלט בטירה.
בשנת 2004 נמצאו באתר של באר מימי הביניים עצמותיהם של 17 פרטים, מהם 11 ילדים, על ידי עובדים שהכשירו את הקרקע לבניית מרכז קניות בנוריץ'.
מדעני זיהוי פלילי קבעו שככל הנראה אלו שרידיהם של יהודים שנרצחו, ומומחה ל-DNA קבע שהם היו כנראה בני משפחה יהודית אחת.
לפי מחקר נוסף, תיארוך פחמן קבע כי הגופות נקברו בין 1161 ל-1216 ואלה היו שרידים של יהודים.
חברי הקהילה הותקפו גם במאה ה-13. למשל, בשנת 1235 כאשר הוצתו בתים.
בשנת 1290, אדוארד הראשון החליט לגרש את היהודים מאנגליה.
כניסת יהודים לאנגליה הותרה בשנת 1656 לאחר שאוליבר קרומוול עודד אותם לחזור בהבטחה שיורשו לעסוק בדתם ובמסחר.
לא ברור מתי הוקמה מחדש הקהילה היהודית בנוריץ'.
אבל עד סוף המאה ה-18 יש עדויות ליהודים בעיר.
עד שנת 1776 היה בית קברות יהודי שהוקם.
בשנת 1849 הקהילה כללה כ-28 משפחות המורכבות מ-104 נפשות.
המפקד הבריטי של 2001 מצא בסך הכול 239 יהודים מוכרזים בנוריץ'.
בעיר היו בתי כנסת של הזרמים האורתודוקסי והרפורמי.
רואן, נורמנדי, צרפת, מאז 1951
קובלנץ, ריינלנד-פפאלץ, גרמניה, מאז 1978
נובי סאד, וויבודינה, סרביה, מאז 1985
אל וייחו, מחוז צ'יננדגה, ניקרגואה, מאז 1996
נוריקום הייתה פדרציה קלטית שבטית עתיקה, ומאוחר יותר פרובינקיה רומית במרכז אירופה, שהשתרעה על השטחים שכיום מהווים את דרום ומרכז אוסטריה וחלקים מצפון סלובניה.
מקור שמה של הממלכה הוא כנראה מאחד השבטים הקלטים שהתיישב בה במחצית השנייה של האלף הראשון לפנה"ס.
שטח הממלכה חפף בערך לשטחים שמהווים היום את צפון סלובניה ומדינות קרינתיה, שטיריה, אוסטריה עילית, ומערבה של אוסטריה תחתית, באוסטריה.
הממלכה נכבשה על ידי האימפריה הרומית בשנת 16 לפנה"ס, כנראה עקב פשיטות של שבטיה על חופי איטליה, ומאוחר יותר אורגנה כפרובינקיה.
גבולות הפרובינקיה היו נהר הדנובה בצפון, פאנוניה במזרח, איטליה בדרום, ורייטיה במערב.
נורינקו (בסינית מפושטת: 中国北方工业公司 "איגוד התעשיות הצפוני של סין", באנגלית: Norinco) היא חברה סינית המייצרת רכבים, בעיקר משאיות, רכבים פרטיים ואופנועים, וכן מכונות, ציוד אופטי ואלקטרוני, ציוד ייעודי לשדות נפט, כימיקלים, חומרי נפץ ותחמושות, ונשק אזרחי וצבאי.
נורינקו מעורבת גם בפרויקטים אזרחיים בתחום הבניין.
מחוץ לסין ידועה נורינקו בשל מוצרי ההי-טק שלה בתחומים הצבאיים, כולל מערכות תקיפה מדויקות, נשק וציוד תת-מימי, נשק נגד מטוסים ונגד טילים וכן מוצרי איסוף מודיעין, פצצות דלק, וציוד לפיזור הפגנות.
היא מייצרת מגוון רחב של ציוד צבאי החל מנשק קל דוגמת QSW-06 המרגמה האוטומטית 2B9 Vasilek ועד למערכות טילים מתוחכמות.
נוריס ג'יימס קולמן הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר נבחר בדראפט ה-NBA על ידי הלוס אנג'לס קליפרס בסיבוב השני, בבחירה ה-38, בדראפט ה-NBA 1987. קולמן, פורוורד בגובה 2.03 מ' מאוניברסיטת המדינה של קנזס, שיחק בליגת ה-NBA במשך עונה אחת בלבד.
קולמן שיחק במדי הקליפרס במהלך עונת 1987-1988, הופיע ב-29 משחקים וקלע בסך הכל 153 נקודות.
לאחר עונתו היחידה ב-NBA, נהנה קולמן מקריירה ממושכת ומוצלחת ביותר בקבוצות שונות, בפרט בישראל.
בישראל שיחק קולמן, בין היתר, בהפועל ירושלים בעונות 1992-1993, 1993-1994 ו-1995-1996, כמו גם במכבי תל אביב במדיה שיחק בעונת 1994-1995. קולמן המשיך לשחק בישראל במדי קבוצות שונות, עד עונת פרישתו מכדורסל ב-2001, במדי הפועל תל אביב, אז בליגה הלאומית בכדורסל.
בשל העובדה שבילה חמש שנים בצי ארצות הברית, היה קולמן בן 24 כשהחל בקריירת הקולג'ים שלו במדי קנזס סטייט בעונת 1985–1986. באותה עונה, הוביל קולמן את ה-Big Eight Conference בנקודות, כשהוא קולע 21.8 נקודות למשחק וקוטף שמונה ריבאונדים למשחק, בדרך לבחירתו בחמישיית העונה של האזור ובתואר רוקי השנה.
בעשותו כן, הפך לאחד השחקנים הבודדים שהובילו את הליגה שלהם בנקודות במהלך שנתם הראשונה בקולג'.
עם זאת, בסמוך לסיום העונה גילו ב-NCAA כי קולמן לא עמד בדרישות המינימום ביחס לציוני הסיום של בית הספר התיכון, וקנזס סטייט הודיעה על פסילתו לאלתר.
באפריל 1986 חלה תפנית נוספת בסאגה; ה-NCAA פִרסמה פסיקה חריגה, הקובעת שקולמן ייאלץ להדיר רגליו ממשחקי קנזס סטייט למשך שנה, כשבמהלך שנה זו לא יקבל מלגה, וכמו כן יחויב לקבל עליו שנה של פסילה (בקולג'ים בארצות הברית, סטודנטים חייבים לסיים לימודיהם במהלך ארבע שנים.
משמעות הפסיקה, שקולמן יבלה בקולג' חמש שנים, מתוכן ישחק רק בארבע), או לעבור לקולג' אחר, ובכך להימנע מענישה.
קולמן קיבל באופן מיידי הצעות למלגה מ-25 מכללות, ויצא למסעות התרשמות באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, אוניברסיטת קנטקי ובאוניברסיטת וירג'יניה, אך לבסוף החליט להישאר בקנזס סטייט.
בנובמבר 1986 הפחיתה ה-NCAA את עונשו להשעיה מ-12 משחקים, וקולמן חזר למגרש ל-19 המשחקים האחרונים של עונת 1986 - 1987 כשהוא משתף פעולה עם מיץ' ריצ'מונד בהובלת קנזס סטייט להשתתפות בטורניר אליפות המכללות בכדורסל.
לאחר שסיים עם ממוצעים של 20.7 נקודות למשחק, ו-8.4 ריבאונדים למשחק, ונבחר שוב לחמישיית העונה של האזור שלו, בשנת הסופמור שלו בקולג', החליט קולמן שהוא עובר לכדורסל מקצועני.
בשל שירותו בצי של ארצות הברית, כונה קולמן בחיבה "הסרג'נט", על ידי אוהדי קנזס סטייט וקבוצות אחרות בהן שיחק.
בעונת 1987-1988 חתם קולמן בלוס אנג'לס קליפרס, ושיחק במדי הקבוצה ב-29 משחקים.
בעונות שלאחר מכן שיחק בליגת ה-CBA ובאליפות צרפת בכדורסל.
ב-1989 הגיע קולמן לישראל והחל לשחק בקבוצת א.ס.
רמת השרון, במדיה קלע 464 נקודות (כל נתוני הנקודות בפסקה זו מתייחסים למשחקי הליגה בלבד), כשכבר במשחקו הראשון בארץ קלע 40 נקודות, במשחק חוץ בו ניצחה רמת השרון את מכבי ראשון לציון.
בעונות 1992-1993 ו-1993-1994 שיחק בהפועל ירושלים, בין היתר לצדם של עדי גורדון ודורון שפע; בעונתו ראשונה בקבוצה קלע 417 נקודות, ובשנייה קלע 641 נקודות, ונבחר על ידי שחקני הליגה ל-שחקן העונה של ליגת העל בכדורסל, בפער הגדול ביותר אי פעם מהשחקן שנבחר במקום השני.
בסיום אותה העונה חתם על חוזה עם קבוצת מכבי תל אביב, ובכך היה לשחקן הזר הראשון שהוחתם במכבי תל אביב לאחר ששיחק בקבוצה ישראלית קודם לחתימתו במכבי תל אביב.
שנתו היחידה במדי מכבי תל אביב הסתיימה בזכייה באליפות המדינה בכדורסל.
בשנה שלאחר מכן חזר קולמן לשתף פעולה עם גורדון במדי הפועל ירושלים ויחד הובילו את הקבוצה לזכייתה הראשונה בגביע המדינה בכדורסל.
באותה העונה קלע קולמן 482 נקודות.
בעונה שלאחר מכן שיחק קולמן בארגנטינה, ולאחר מכן שב לישראל ושיחק בשורות עירוני רמת גן, במדיה קלע 454 נקודות.
בעונה שלאחר מכן שיחק בשורות מכבי גבעת שמואל, במדיה קלע 386 נקודות.
בסך הכל שיחק קולמן 166 משחקים בליגת העל בכדורסל, במסגרתם קלע 3341 נקודות, ממוצע של 20.13 נקודות למשחק.
קולמן מדורג במקום ה-54 ברשימת הקלעים הגדולים בכל הזמנים בליגת העל בכדורסל.
נוריו ססאקי (ביפנית: 佐々木 則夫; נולד ב-24 במאי 1958) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל יפני.
בין השנים 2008 ל-2016, אימן ססאקי את נבחרת הנשים של יפן, והוביל אותה לזכייה היסטורית בגביע העולם 2011. ססאקי זכה פעם אחת בפרס מאמן השנה בעולם, והיה מועמד לזכייה עוד שלוש פעמים נוספות.
ססאקי נולד ב-1958 במחוז יאמאגטה שבחבל טוהוקו, יפן.
כבר כשהיה בתיכון, הוא שימש כקפטן קבוצת הכדורגל של בית ספרו והוביל אותה לחצי גמר אליפות בתי הספר.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, החל ססאקי לעבוד בענקית התקשורת ניפון טלגרף אנד טלפון (NTT), ואף הצטרף לקבוצת הכדורגל של החברה.
ב-1986, הוא היה חלק מרכזי בעליית הקבוצה לליגה היפנית השנייה.
כשהיה בן 33 פרש ססאקי ממשחק פעיל.
ב-1997, מונה ססאקי למאמן אומיה ארדיג'ה, שהייתה גלגול מתקדם של קבוצת נעוריו.
לאחר שנה בתפקיד, עבר ססאקי למחלקת הנוער של המועדון ובמקביל מונה לראש מחלקת הפיתוח.
בשנת 2006, הוא החל לשמש כמאמן נבחרת הנשים הצעירה וכעוזר המאמן בנבחרת הנשים הבוגרת של יפן.
לאחר שנתיים בתפקיד, קודם ססאקי לתפקיד המאמן הראשי של נבחרת הנשים.
תחת שרביטו של ססאקי, הפכה יפן לאחת הנבחרות הטובות בעולם והחלה לצבור הצלחה רבה.
ב-2008, זכתה הנבחרת בתואר גדול ראשון בתולדותיה - אליפות מזרח אסיה שנערכה בסין.
באותה שנה, הוא אף הוביל את הנבחרת למקום הרביעי בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג.
ב-2010, אירחה יפן את אליפות מזרח אסיה וזכתה בתואר בפעם השנייה רציפות.
באותה שנה, זכתה הנבחרת לראשונה במשחקי אסיה, לאחר ניצחון 0-1 בגמר על צפון קוריאה.
שלוש דקות לסיום ההארכה, כשארצות הברית מובילה 1-2, כבשה הומארה סאווה את שער השוויון לאחר בעיטת קרן.
מספר חודשים לאחר מכן, ב-9 בינואר 2012, זכה ססאקי בפרס מאמן השנה של פיפ"א, המוענק למאמן הנשים המצטיין באותה שנה.
הוא קיבל 45.57 אחוזים מקולות המצביעים, וגבר על פיה סונדהאגה השוודית (15.83% מהקולות) ועל ברונו ביני הצרפתי (10.28%).
בסוף שנה זו, הוביל ססאקי את יפן לזכייה במדליית הכסף באולימפיאדת לונדון, לאחר הפסד 2-1 בגמר נגד ארצות הברית.
בשנת 2014, זכתה יפן בפעם הראשונה באליפות אסיה שנערכה בווייטנאם.
היה זה התואר החמישי של ססאקי עם נבחרת יפן בשש שנות אימון.
בגביע העולם 2015, ניסה ססאקי להפוך למאמן הראשון מאז ויטוריו פוצו האיטלקי שמצליח לזכות בשני גביעי עולם כמאמן ראשי.
הוא כמעט והצליח במטרתו, אך יפן הפסידה בגמר 5-2 לארצות הברית.
מספר חודשים אחרי גביע העולם, ולאחר שיפן כשלה בהעפלה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, פרש ססאקי מאימון הנבחרת לאחר שמונה שנים.
נורית הוא סרט מלודרמה מוזיקלי שיצא לאקרנים באוגוסט 1972 בבימויו והפקתו של ג'ורג' עובדיה, שגם כתב את התסריט.
בסרט מככבים יונה אליאן, ששי קשת, ז'אק כהן, עזרא דגן, אריה אליאס, יעקב בן-סירא ואברהם רונאי.
את הפזמונים כתב דודו ברק והלחינו אותם בועז שרעבי ושייקה פייקוב.
את העיבודים חיבר אלברט פיאמנטה.
את תפקידי השירה של יונה אליאן ביצעה הזמרת נירה גל.
כחצי מיליון צפו בו בהקרנות בישראל והוא נחשב לאחד הסרטים הרווחיים באותה תקופה.
עם זאת, אהבת הקהל עמדה בניגוד מוחלט לעמדת מבקרי הקולנוע, שקטלו באכזריות את הסרט.
השבועון "העולם הזה" נתן לסרט את הדירוג הנמוך ביותר וכינה אותו סרט רע.
בזכות הופעתם המשותפת של יונה אליאן וששי קשת בסרט "נורית", הם התחתנו במציאות, בדומה לעלילת הסרט.
הסרט סובב סביב שושנה (יונה אליאן), בת למנהל משחטת בקר עשיר מטבריה (ז'אק כהן) המתאהבת במשה (ששי קשת), נהג משאית תל אביבי עני המתגורר עם אמו (טובה פרדו).
כאשר אביה של שושנה נוסע לנסיעת עסקים בת חודש לארגנטינה משכנעת אמה החורגת של שושנה לנסוע לתל אביב למשה תוך שהיא מבטיחה לה שתשכנע את אביה לבטל את השידוך איתו רצה ששושנה תתחתן.
משה ושושנה מחליטים להתחתן ולהעמיד את אביה של שושנה בפני עובדה.
משה מקבל ממנהלו (אברהם רונאי) קידום בעבודה שמבטיח לזוג עתיד ורוד מבחינה כלכלית.
לאחר מכן נוסע משה לשליחות הראשונה במסגרת תפקידו החדש בעבודה ונקלע לתאונה בה משאיתו מתדרדרת מצוק.
בחדשות מודיעים כי נוסעי המשאית נהרגו ואמו של משה מגרשת את שושנה מביתה.
רגע לאחר ששושנה יוצאת מהבניין מגיע מברק ממשה שאומר שהוא בריא ושלם.
אמו של משה מחפשת את שושנה מחוץ לבית, ללא הצלחה, תוך הבנה כי עדיף למשה בלעדיה.
שושנה חוזרת לטבריה ביום חזרתו של אביה והוא מחייב אותה לעשות הפלה.
שושנה מחליטה להתאבד בכנרת, כפי שעשתה אמה, בידיעה שאביה מנשל אותה מהרכוש וכי אהובה אינו בין החיים.
אביה של שושנה, אמה החורגת ואחיה של אמה החורגת רצים אחריה, וגם משה מגיע לטבריה לחפש את שושנה.
כולם מגיעים למקום בו מונחים חפציה של שושנה על צוק מעל הכנרת.
כולם משוכנעים ששושנה התאבדה, אך בפועל היא התחרטה וברחה לתל אביב.
שושנה יולדת את בתה, נורית.
היא מחפשת עבודה ולאחר שהתדפקה בלא יודעין על ביתו של משה, משם גורשה בטענה שיש לה תינוק ואי אפשר להעסיק אותה, מכונית מתנגשת בה.
נהגי המכונית הם שלושה זמרי דרכים טובי לב (אריה אליאס, יעקב בן-סירא ועזרא דגן) שמאמצים את שושנה אליהם.
עוברות השנים, משה בעידודה של אילנה מי שאמו מעוניינת שתתחתן איתו (רחל פורמן) הופך לזמר מצליח.
נורית (טובה קצב) גדלה ופוגשת את משה במקרה כאשר הוא כבר מפורסם.
הוא מחלץ אותה מחבורת ילדים שהכו אותה לאחר שניסתה למנוע מהם לקשקש על כרזת ההופעה של משה.
משה קונה לה שמלה חדשה ונפגש איתה מספר פעמים לאחר מכן.
נורית מספרת למשה על אמה ועל הכסף הרב הנדרש לניתוח לתיקון ראייתה של אמה.
משה נוסע להופיע בלונדון, ובמקדמה שהוא מקבל על הופעה זו הוא מממן את הניתוח של שושנה.
שושנה חוזרת לראות ובאותו יום משה מתחתן עם אילנה.
משלא נתנו להם להיכנס לחתונה, מחליטים נורית, שושנה ושלושת הדודים לנגן מחוץ לאולם.
רגע לפני החתונה, כשהוא בחופה, שומע משה את שושנה שרה את השיר שלהם ובורח מהחתונה.
משה מגלה ששושנה חיה ושושנה מגלה שמשה לא נהרג.
החבורה המאוחדת נוסעת בשמחה ברחובות תל אביב.
משה פרידמן/מיקי רונן (ששי קשת)
ניסים (ז'אק כהן): אביה של שושנה.
רבקה (עדי קפלן) (אשתו השנייה של ניסים ואמה החורגת של שושנה.
חנה פרידמן (טובה פרדו): אמו של משה.
המנהל של משה (אברהם רונאי)
אילנה (רחל פורמן): חברה של חנה.
הזמרת נירה גל היא המבצעת של השירים הבאים בסרט: "אנשים יש בעולם" (אנה אפנה), עם טובה קצב.
"קרוב רחוק", "לחיות מחדש", "שיר לכנרת" (שבע שנים), עם ששי קשת.
נירה גל נתנה את קולה לשחקנית יונה אליאן שאינה זמרת ועד היום יש החושבים בטעות כי יונה אליאן היא המבצעת.
למעשה חלק גדול מהצלחת הסרט שייך לנירה גל.
נוריה יוליה ויטל (נולדה ב-14 במרץ 1991) היא שחקנית ישראלית.
נוריה ויטל נולדה בפרדס-חנה כרכור.
בוגרת מגמת תיאטרון בבית הספר הדמוקרטי בחדרה.
אחותו הצעירה של השחקן ידידיה ויטל.
ב-2008 השתתפה בסרט הדוקו "יוסי ויסמין" סמכרת פסטיבל "פאקינג דיפרנט תל אביב".
בשנים 2007–2010 גילמה את עלמה בן-עמי בסדרת הנוער "האי" של היוצר גיורא חמיצר.
בשנת 2010 שיחקה בסרט "חמץ" זוכה הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל חיפה בבימוי אלון לוי בתפקיד ראשי כאיילה.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "90 דקות המלחמה" בתפקיד מדריכה.
בשנת 2023 נישאה לבחיר ליבה עמר תירוש, להם ילדה משותפת.
נוריקו אנו (ביפנית: 阿武教子; באנגלית: Noriko Anno; נולדה ב-23 במאי 1976) היא ג'ודוקא יפנית, האלופה האולימפית מאתונה 2004. אנו מחזיקה בארבע מדליות זהב ומדליית כסף מאליפויות העולם, כמו כן זכתה במדליות זהב במשחקי אסיה ובאוניברסיאדה.
המדליה הראשונה בה זכתה בקריירה המקצועית הייתה מדליית ארד בטורניר הבינלאומי 'Fukuoka tournament Japan', בו התחרתה בקטגוריית המשקל הפתוח.
בפברואר 1993 השתתפה בטורניר פריז היוקרתי 'Tournoi de Paris' וזכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל מעל 72 ק"ג לאחר שגברה על בת-ארצה קאורי סוזוקי בקרב על המדליה.
כאשר הייתה בת 17, אנו השתתפה באליפות העולם לשנת 1993 שנערכה בהמילטון שבקנדה.
היא התחרתה בקטגוריית המשקל מעל 72 ק"ג וזכתה במדליית הכסף.
בקרב הראשון שלה אשר היה בשלב שמינית הגמר, גברה אנו על ביאטה מקסימוב הפולנייה.
ברבע הגמר אנו ניצחה את שרון לי הבריטית ובחצי הגמר ניצחה את מוניק ון דר לי ההולנדית.
בגמר אנו הפסידה בניקוד יוקו ליוהנה האגן הגרמנייה כעשר שניות לתום הקרב כאשר ניסתה לעצור התקפה של הגרמנייה והחליקה.
באוקטובר 1994 השתתפה במשחקי אסיה וזכתה במדליית זהב בקטגוריית המשקל הפתוח לאחר שניצחה בגמר את שיאו ינמין הסינית.
ב-27 באוגוסט 1995, אנו התחרתה באוניברסיאדת פוקואוקה וזכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל הפתוח כאשר גברה בקרב הגמר על מרתה קולודזיצ'יק הפולנייה.
באליפות העולם בשנת 1997 שנערכה בפריז, אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 72 ק"ג וזכתה במדליית הזהב.
בקרב הראשון אנו ניצחה את ילנה מיצ'וביץ' המונטנגרית, בשמינית הגמר היא ניצחה את סימונה ריכטר הרומנייה וברבע הגמר ניצחה את אנה למפלוסי ההונגרייה.
בחצי הגמר ניצחה את אסתה אסומבה הצרפתייה ובגמר גברה על דיאדניס לונה הקובנית לאחר שביצעה תרגיל אוצ'י-גארי מוצלח.
באליפות העולם בשנת 1999 שנערכה בברמינגהאם, אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג וזכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית הזהב.
בקרב הראשון של אנו, בשלב שמינית הגמר, היא גברה על יואן לין סו מטאיפיי.
ברבע הגמר היא ניצחה את אסתר סן מיגל הספרדייה ובחצי הגמר ניצחה בעונשים את קאנג מין-ג'אונג הקוריאנית.
בגמר אנו התמודדה מול יין יופנג הסינית ופיגרה בעונשים לאורך רוב הקרב, אך כ-50 שניות לסיום אנו ביצעה תרגיל אוצ'י-גארי מוצלח שהעניק לה איפון וניצחון.
באליפות העולם בשנת 2001 שנערכה במינכן אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג ושוב זכתה במדליית הזהב לאחר שגברה בגמר על יוריסל לבורדה הקובנית.
באליפות העולם בשנת 2003 שנערכה באוסקה שביפן, אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג וזכתה בזהב ובתואר העולמי בפעם הרביעית ברציפות.
בקרב הראשון אנו ניצחה את לורטה אדוארדס האמריקאית, בשמינית הגמר ניצחה את צרנקאנד דורג'גוטוב המונגולית וברבע הגמר ניצחה את יין יופנג הסינית.
בחצי הגמר אנו גברה על אסתר סן מיגל הספרדייה ובגמר ניצחה שוב את יוריסל לבורדה הקובנית בשחזור הגמר הקודם.
באולימפיאדת אתונה בשנת 2004, אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג וזכתה במדליית הזהב.
בקרב הראשון שלה אשר היה בשלב שמינית הגמר, אנו ניצחה את קייבי פינטו מוונצואלה.
ברבע הגמר אנו ניצחה את לוצ'יה מוריקו האיטלקייה ובחצי הגמר היא ניצחה בניקוד יוקו את סלין לוברה הצרפתייה לאחר שהקרב נכנס לניקוד זהב.
בגמר פגשה את ליו שיה הסינית וניצחה באיפון 22 שניות לסיום הקרב לאחר תרגיל סיאו-נאגי מוצלח.
נוריס בראון היה משפטן אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת נברסקה.
בראון נולד בעיר מקאוקטה (Maquoketa) שבמזרח איווה, בנם של ויליאם הנרי הריסון ואלייזה אן פלפס בראון.
הוא למד באקדמיית ג'פרסון איווה וב-1883 סיים את לימודי המשפטים שלו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת איווה שבאיווה סיטי.
הוא התקבל לבר משפטים ב-1884 והחל לעסוק בעריכת דין בעיר פרי השוכנת באיווה.
ב-1888 עבר לקירני שבנברסקה והמשיך לעסוק בעריכת דין.
בראון היה הקטגור התובע של מחוז בופאלו בשנים 1892–1896, סגן התובע הכללי של נברסקה מ-1900 ועד 1905, ולבסוף התובע הכללי מאז ועד 1907. הוא התבלט בתפקיד זה כאשר ניהל תביעת מס בת מיליון דולר אמריקני נגד ארגוני מסילות הברזל.
הכסף שימש לבניית ופתיחת בתי ספר בנברסקה.
בראון נבחר ב-1906 לסנאט האמריקאי מטעם המפלגה הרפובליקנית וכיהן שם עד 1913. בתקופת כהונתו כיהן כיו"ר ועדת הסנאט לענייני פטנטים בקונגרס ה-61 ובקונגרס ה-62. הוא הציע לגבות מאזרחי ארצות הברית מס הכנסה, מה שעוגן מאוחר יותר בתיקון השישה עשר לחוקת ארצות הברית.
ב-1912 לא הצליח לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית מחדש לסנאט.
משתמה כהונתו בסנאט, המשיך בראון לעסוק בחוק ומשפט באומהה, שם נהיה לשותף במשרד עורכי דין.
ב-1942 הוא פרש לגמלאות ועבר לסיאטל שבמדינת וושינגטון.
בראון הלך שם לעולמו בינואר 1960, ונקבר בבית העלמין פורסט לון שבאומהה.
נורידג'ווק היה כפר אינדיאני וגם של אנשי אבנאקי ("אנשי השחר") ילידי "העמים הראשונים" באמריקה, שבט מזרח אלגונקיאני בארצות הברית ובקנדה.
הצרפתים תושבי "צרפת החדשה" קראו לכפר קנבק.
השבט כבש שטח בתוך מדינת מיין.
בתקופות הקולוניאליות היה אזור זה שנוי במחלוקת בין קולוניסטים בריטים וצרפתים, והשתרע לאורך הגבול המערבי של אקדיה, בגדה המערבית של נהר קנבק.
עדויות ארכאולוגיות זיהו כמה אתרים שונים הקשורים ליישוב המכונה נורידג'ווק.
האחרון, בו היה המסיון של הכומר הישועי הצרפתי סבסטיאן רייל, נקרא כעת "האזור העתיק", ונמצא במדיסון.
אתרים אחרים ממוקמים בסמוך בסטארקס ובעיירה של ימינו נורידג'ווק.
שלושה מאותם אזורים משמעותיים מבחינה היסטורית וארכאולוגית הוגדרו באופן קולקטיבי כמחוז הארכאולוגי נורידג'ווק, ציון דרך היסטורי לאומי.
נורידג'ווק הוא שיבוש של המילה נאנראנטסוק, שמשמעותה "אנשי המים הדוממים בין המפלים".
הכפר הראשי שלהם, שנקרא גם נורידג'ווק, היה ממוקם בסמוך ל-44.767 מערב° וצפון 69.8833 מעלות.
"על מישור שנמצא בעיקול רחב של נהר קנבק, מול מפגשו עם נהר סנדי", תיאר החייל והמודד ג'וזף הית' בשנת 1716 את המקום, כמצודה מרובעת המוקפת בגדר כניסה בגובה של כ-2.7 מ', כשכל צד אורכו 49 מטר עם שער במרכזו.
קירות המצודה פנו לכיוונים העיקריים של רוחות השמיים.
שני רחובות קישרו בין השערים ויצרו כיכר פתוחה במרכז שסומן על ידי צלב גדול.
החומה הקיפה 26 בקתות "שנבנו הרבה אחרי "האחוזה האנגלית" - ככל הנראה מעצים.
סירות קאנו עגנו לאורך הנהר.
שדות נרחבים עובדו בקרבת מקום לגידול תירס, חיטה, שעועית, דלעת.
פעמיים בשנה, בקיץ ובחורף, השבט בילה כמה חודשים על שפת הים בצייד ודייג דגים, כלבי ים, צדפות ועופות ים.
צרפת טענה לריבונות בנהר קנבק כיוון שהוא סיפקה נתיב פוטנציאלי לפלישה לקוויבק (כפי שהפגין זאת בנדיקט ארנולד בשנת 1775).
האנגלים טענו לריבונות בנהר סנט ג'ורג' מכיוון שהם החזיקו בשטח, אף על פי שבהסכמים שהם היו חתומים עליהם, צוין לעיתים קרובות, שהם רק מעניקים את הזכות לשימוש בשטח לציד, לדייג או למעבר בטוח.
הצרפתים התעקשו כי לא ניתנה סמכות למכירת אדמות, שכן שטח אבנאקי היה שייך לשבט כולו.
צרפת ואנגליה היו במצב שלום, וצרפת החדשה לא יכלה לנקוט בפעולות גלויות נגד ההתנחלויות באזור המחלוקת.
במקום זאת, הממשלה הצרפתית העסיקה בסתר את האינדיאנים, בהדרכת מיסיונרים ישועיים צרפתים, כדי למנוע את התרחבות הריבונות האנגלית.
מיסיונרים בעלי נאמנות כפולה לכנסייה ולמלך הוטמעו בתוך שטחי האבנאקי על נהרות פנובסקוט, סנט קרוקס וסנט ג'ון.
עם זאת, כפר נורידג'ווק נחשב לותיק ביותר השולט באזור קוויבק.
בשנת 1694 הגיע האב סבסטיאן רייל (או ראסלה) לנורידג'ווק כדי להקים מיסיון ישועי, בית הספר הראשון במיין.
הוא בנה קפלה בשנת 1698, ולמרות התנגדויות רייל המיר את מרבית התושבים לקתוליות הרומית.
הקפלה נשרפה בשנת 1705, אך היא הוחלפה בכנסייה בשנת 1720. היא עמדה עשרים צעדים מחוץ לשער המזרחי, ומידותיה היו אורך 18 מ', רוחב 7.6 מ', עם 18 מ'ותקרה גבוהה.
במכתב משנת 1722 שנכתב לג'ון גוטה, הכנסייה תוארה על ידי ג'ונסון הרמון וג'וזף הית' כבניין גדול ונאה מבולי עץ מעוטר בתמונות וקישוטים רבים כדי לרצות את האינדיאנים.
האב רייל, שדיבר בשפת אבנאקי בשטף, שקד בענייני האזור.
"השפעתו המדהימה על דעתם" עוררה חשד שהוא מסית לעוינות כלפי הבריטים הפרוטסטנטיים, בהם הוא ראה כופרים.
במהלך מלחמת המלך ויליאם, ב־18 ביולי 1694, פשטו החייל הצרפתי קלוד-סבסטיאן דה וילייה עם כ-250 אנשי האבנאקי מנורידג'ווק בפיקוד "סאגמור", שלהם בשם בומזין (או בומוזין) על היישוב האנגלי דוראם, ניו המפשייר.
הם ביצעו את "טבח נהר פרל".
הצרפתים והאבנאקי הרגו 45 מתיישבים אנגלים ולקחו 49 שבויים נוספים, שרפו את מחצית הכפר.
הם השמידו את היבולים והרגו את כל בעלי החיים וגרמו לרעב ויגון לניצולים.
כשפרצה מלחמת המלכה אן, "צרפת החדשה" וניו אינגלנד שוב נלחמו על הגבול בין ניו אינגלנד לאקדיה, מושל מסצ'וסטס ג'וזף דודלי קבע בשנת 1703 ועידה עם נציגי השבטים, כדי להציע להם להישאר נייטרליים.
אבל התרחש ההפך - בחודש אוגוסט אנשי נורידג'ווק הצטרפו לכוח גדול יותר של צרפתים ואינדיאנים, בפיקודו של אלכסנדר לנף דה ביובאסין, ותקף את וולס במערכה על החוף הצפוני-מזרחי.
האב רייל נחשד בעיני רבים כמי שהסית את השבט נגד האנגלים מכיוון שהתנחלויותיהם ובתיהם התפשטו על אדמת אבנאקי, אך גם כי הם היו פרוטסטנטים ולכן נחשבו ככופרים.
המושל דודלי קבע פרס על ראשו של רייל.
בחורף 1705 נשלחו 275 חיילים בריטים בפיקודו של קולונל ווינתרופ הילטון כדי לתפוס את רייל ולהרוס את הכפר.
רייל הוזהר בזמן, ונמלט ליער עם ניירותיו, אך המיליציה שרפה את הכפר ואת הכנסייה.
עם חתימת חוזה אוטרכט והסכם פורטסמות' (1713), הוחזר השלום בין צרפת לאנגליה.
תנאי האמנה דרשו מהצרפתים להעביר את אקדיה לאנגלים.
שתי המדינות לא הסכימו, וכתוצאה מכך גבולות אימפריאליים בין קוויבק למחוז מפרץ מסצ'וסטס נותרו לא ברורים ובמחלוקת עד להסכם פריז בשנת 1763.
בשנת 1713 ביקשו תושבי נורידג'ווק להגיע למצב שלום עם האנגלים בהסכם פורטסמות', והוקמו תחנות סחר אנגליות באדמותיהם.
אחרי הכל, ניתן היה להחליף עורות ביבר ועורות אחרים בסחורות זולות לאחר מסע של יום או יומיים.
בהשוואה לזמן שנדרש לנסוע לקוויבק במעלה נהר הקנבק, עם המפלים והמיסים שלה, במשך 15 יום.
אולם קבלתם את האנגלים דעכה כשהאב רייל עורר והתסיס את השבט כנגד התנחלויות של האנגלים שבאו בעקבות תחנות הסחר.
הוא שכנע את אנשי האבנאקי שהם צריך להחזיק בשטחם עבור ילדיהם.
ב־28 ביולי 1721 מסרו 250 אנשי האבנאקי מכתב בג'ורג'טאון המופנה למושל סמואל שוטה, בדרישה שהמתנחלים האנגלים יעזבו את אדמות אבנאקי.
אחרת הם ייהרגו והיישובים שלהם נהרסו.
בתגובה, פשטו על האינדיאנים מנורדג'ווק בינואר 1722 300 חיילים אנגלים בפיקודו של הקולונל תומאס וסטברוק.
הם גילו את הכפר כמעט שומם, כששעריו פתוחים לרווחה.
החיילים חיפשו אחר רייל אך מצאו רק את מסמכיו, כולל מכתבים של מושל צרפת החדש, וודרוי.
במסמכים הובטחה לאינדיאנים תחמושת בגין פלישותיהם והתקפותיהם על הבריטים.
השבט נקם בגין הפלישה לכפר, על ידי תקיפת התנחלויות בקנבק, הם שרפו את היישוב ברונזוויק ב־13 ביוני 1722. בחלק מהפשיטות ליווה האב רייל, כשמדי פעם הרשה לעצמו להיראות בין התוקפים.
ב־25 ביולי 1722 הכריז מושל מסצ'וסטס סמואל שוטה מלחמה על האינדיאנים המזרחיים.
סמוך לשעה 15:00 בערב ב־23 באוגוסט 1724, תקפו כוחות אנגלים בפעם האחרונה את נוררידג'ווק.
כוח של 208 חיילים עזב את פורט ריצ'מונד והתפלג, והשאיר כ-80 חיילים בפיקודו של סרן ג'רמיה מולטון.
אינדיאני שזיהה אותם נבהל שהגיח מתוך אוהלו השמיע קולות מלחמה והסתובב כדי לקחת את רובה המוסקט שלו.
הנשים והילדים החלו צורחים ורצו מהבתים לשחות מעבר לנהר ולברוח ליער.
לאותה נקודה כיוון הגדוד אש קטלנית.
החיילים ירו שוב ושוב, ואז נסוגו מעבר לנהר והותירו 26 הרוגים ו-14 פצועים בקרב האינדיאנים.
בומזין (או בומזין), שתקף עם סבסטיאן דה וילייה את ניו המפשייר ב־18 ביולי 1694, וטבח בנהר האויסטר - נורה ונהרג.
בינתיים, מבקתה אחרת ירה האב רייל על החיילים.
הוא סירב להיכנע, נורה בראשו תוך שהוא טוען מחדש את אקדחו.
קרקפותיהם של המתים נאספו עבור המפקדה בבוסטון.
החיילים שדדו 3 חביות אבק שרפה, יחד עם כמה אקדחים, שמיכות וקומקומים, לפני שהם חזרו לסירות שלהם לחצות את מפלי טקוניק.
אחד המוהוקים שהיו מצורפים לכוח, איש אמיץ בשם כריסטיאן, נותר מאחור כדי להצית את הכפר והכנסייה ואז הצטרף למיליציה.
150 הניצולים מנורידג'ווק חזרו למחרת לקבור את ההרוגים.
בהמשך, נטשו מרביתם של האזור ועברו להתגורר בסן-פרנסואה ובבקנקור בקוויבק.
אולם כעבור מספר שנים, ניצולים רבים חזרו לקנבק העליון מקוויבק, ומיסיונר ישועי, בשם ז'אק דה סירן, הוטל טיפולם הרוחני.
בחקירה ארכאולוגית של האזור העתיק בכפר, זוהו שלושה אזורים נפרדים הקשורים מבחינה היסטורית לשם "נורידג'ווק".
האתר הראשי באולד פוינט תועד זה מכבר, והוא נרשם בפנקס הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1973 כ"אנדרטת פוינט העתיקה וסבסטיאן רייל ".
שם התקיים טקס זיכרון בשנת 1833.
אתר שני בשם "חוות טרייסי" ממוקם כ -500 מטר צפונה למפגש הנהרות סנדי וקנבק בסטארקס, בצד המערבי של קנבק.
אתר זה נחפר לראשונה באופן מקצועי בשנת 1983, עם ממצאים תואמים תיאורים היסטוריים באזכורים מוקדמים מאוד לנורידג'ווק.
בחפירה נרחבת בשנת 1990 נאספו 15,000 חפצים, וזיהו אתר של בית ארוך אחד.
אתר אחר, שנמצא קרוב יותר למפגש בין שני הנהרות, הניב גם עדויות למגורים בתקופה המאוחרת.
באתר זה נמצאו עדויות לשיטפונות חוזרים ונשנים, מה שמצביע על כך ששטחי היישוב הועברו מאוחר יותר לאדמות גבוהות יותר.
שלושת האתרים הללו הוגדרו יחד כ"ציון דרך היסטורי לאומי" ונוספו לרישום הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1993.
נורילסק ניקל הוא מועדון קטרגל מקצועני המייצג את העיר נורילסק בליגת העל הרוסית.
חברת נורילסק-ניקל היא נותנת החסות.
המועדון הוקם בשנת 1993 ועד 1998 נקרא "נורילסק" בפשטות.
המועדון זכה באליפות רוסיה בעונת 2001/2002 ובעונת 2019/2020 זכה לראשונה ב.
נוריו דומינגוס מתיאס פורטונה הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת המגן שמאלי בדנקרקי ובנבחרת אנגולה.
פורטונה נולד בלואנדה, אנגולה והחל לשחק כדורגל מגיל עשר, כאשר הוא עבר בחמש מחלקות נוער פורטוגזיות כולל האחרונה, בראגה, שבה המשיך לקבוצת המילואים, עבורה שיחק במשך שלוש שנים בליגת המשנה הפורטוגלית.
פורטונה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת שלוש מסגרות שונות בשבוע אחד של פברואר 2014. הוא החל ועשה זאת מול דפורטיבו אבש בגביע הפורטוגלי, המשיך מול ז'יל ויסנטה בליגת העל הפורטוגלית וסיים מול ריו אבה בגביע הליגה הפורטוגלית.
לימסול מהליגה הקפריסאית עד לתום העונה.
לאחר סיום ההשאלה בקפריסין, הוא חתם על חוזה לשלוש שנים בשרלרואה הבלגית.
ב-4 במאי 2019, הוא כבש את שער הבכורה שלו בקריירה הבוגרת במסגרת ליגת העל הבלגית בניצחון הבית 0–2 על סנט טרוידן.
ב-25 ביוני 2020, הוא הצטרף לגנט בהעברה בסך של שישה מיליון אירו.
פורטונה רשם את ההופעה הראשונה שלו במדים הלאומיים של נבחרת אנגולה ב-6 בספטמבר 2019 בניצחון החוץ 0–1 על נבחרת גמביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נוריס הנרי קוטון היה פוליטיקאי אמריקאי, שייצג במשך כ-28 שנים את מדינת ניו המפשייר בקונגרס של ארצות הברית, תחילה בבית הנבחרים (1947–1954) ולאחר מכן בסנאט (1947–1974 ושוב לחודשים אחדים ב-1975).
קוטון נולד בחווה חקלאית ששכנה בעיירה וורן שבניו המפשייר, והתחנך באקדמיית פיליפ אקסטר ובאוניברסיטת וסליאן בקונטיקט.
הוא היה בנם של הנרי לאנג ואליזבת מוזס קוטון.
בעת היותו סטודנט היה שליש בסנאט המדינתי של ניו המפשייר.
בשנת 1923 החל את כהונתו בבית הנבחרים של ניו המפשייר, והיה לאחד מחברי בית המחוקקים המדינתי הצעירים בהיסטוריה של ניו המפשייר.
אחרי לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, החל לעבוד כעורך דין בלבנון.
ב-1943 שב לבית הנבחרים המדינתי בניו המפשייר, ובאותה השנה היה מנהיג סיעת הרוב ובשנים 1945–1947 היה יושב ראש בית הנבחרים.
בבחירות האמצע ב-1946 נבחר קוטון לראשונה אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של ניו המפשייר.
הוא כיהן שם עד 1954, אז התמודדות בבחירות מיוחדות לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את שארית כהונתו של הסנאטור צ'ארלס טובי, שנפטר בעודו מכהן.
בנובמבר 1956 נבחר לתקופת כהונה מלאה בת שש שנים.
קוטון הצביע בעד חוקי זכויות האזרח בשנים 1957, 1960 ו-1968, וכן בעד התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית, חוק זכויות ההצבעה מ-1965 ובעד אישור מינויו של ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
עם זאת, הוא התנגד לחוק זכויות האזרח של 1964 ולחוק ההגירה והאזרחות.
הוא היה הסנאטור היחיד מניו אינגלנד שהתנגד לחקיקות אלה.
הוא היה מנהיג בולט בקרב הסיעה הרפובליקנית בסנאט, ולראיה עמד בראש הוועידה הרפובליקנית בשנים 1973–1975. בבחירות 1974 לא התמודד לתקופת כהונה נוספת.
שלושה ימים טרם פגה כהונתו, התפטר קוטון כדי לאפשר למושל ניו המפשייר מלדרים תומסון למנות את לואיס ויימן למלא את מקומו.
קוטון שב לגבעת הקפיטול באוגוסט 1975 לאחר שנדחו הבחירות לבחירת יורשו.
אלה היו הבחירות הצמודות ביותר לסנאט בהיסטוריה של ארצות הברית, שעברו שתי ספירות של קולות הבוחרים ובעקבות זאת ויכוחים יצריים במליאת הסנאט, אשר אשר הסכימו שני המועמדים לצאת לבחירות ביניים.
קוטון חזר לסנאט כמינוי זמני עד הבחירות המיוחדות בספטמבר 1975, שבניגוד לפעמים קודמות לא ערערו עליהן.
אי לכך חזר קוטון ללבנון.
במשך 43 שנה היה הסנאטור האחרון שחזר לסנאט באמצעות מינוי, עד אשר מינה מושל אריזונה דאג דוסי את ג'ון קייל למלא את מקומו של ג'ון מקיין ב-2018.
קוטון נפטר ב-24 בפברואר 1989 בלבנון והיה בן 88 במותו.
הוא נטמן בבית העלמין סקול סטריט שבעיר.
"נוריד ת'חולצה" (צורת סלנג לנוריד את החולצה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עדן חסון.
השיר יצא לאור ב-29 באפריל 2021, בהוצאת חברת התקליטים "שרית הפקות", ונכלל באלבום 2. השיר נכתב על ידי חסון עצמו, מיהאן פאול & קווין סקוט וג'וני גולדשטיין, שגם הפיק את השיר.
"נוריד ת'חולצה" הוא שיתוף הפעולה הראשון של חסון וגולדשטיין.
קליפ השיר בוים על ידי לירן סגל וצול בבית פרטי בעיר קיסריה.
הווידאו קליפ יצא לאור במסגרת שבוע האופנה בתל אביב, וכלל 12 רקדנים ושש דוגמניות.
נכון לנובמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-6.8 מיליון צפיות ביוטיוב.
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי כתב כי .
חרסונסקי העניק לשיר שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה.
אזורתאריך יציאהפורמטחברות תקליטיםמקורעולם23 באפריל 2021הורדה דיגיטלית • סטרימינגשרית הפקות
נורית 2 הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1983 בהפקתו ובבימויו של ג'ורג' עובדיה, עם איתן מסורי, מוניקה טסלר ודנה טיילור בתפקידים הראשיים.
זה סרט המשך לסרט נורית משנת 1972, עם כי בפועל היה רימייק, שהעלילה הייתה כמעט זהה לחלוטין לסרט הראשון.
גם כאן מופיעים שלישיית זמרי הרחוב.
שלמה גולדברג מגלם את הנגן האילם רינגו אותו גילם במקור עזרא דגן.
את הסרט הפיק ומימן ג'ורג' עובדיה והוא צולם בזמן קצר בסוף 1982 ותחילת 1983. זמן קצר אחר כך הפיק וביים עובדיה גם את הסרט "הדודה מארגנטינה".
הסרטים לא הצליחו מבחינה קופתית בקולנוע בשונה משאר סרטיו, ובעקבות הכישלון בקופות נאלץ בנובמבר 1984 להכריז על פשיטת רגל.
הסרט גם זכה לביקורות שליליות, מבקר הקולנוע מאיר שניצר כינה אותו "סרט פרימיטיבי"
את המוזיקה כתבו שייקה פייקוב ואיתן מסורי.
השיר "אנה אפנה" מ"נורית", מושמע לאורך הסרט כנעימת רקע וגם בשירה של שלישיית זמרי הרחוב עם מוניקה טסלר.
איתן מסורי מבצע בסרט את להיטיו הידועים.
הוא מופיע בדואט גם עם עליזה אביב.
את תפקיד הילדה נורית, מגלמת דנה טיילור, בתו של רפי טיילור המופיע בסרט.
גם אחיה, טומי טיילור משחק בסרט בתור תלמיד בן כיתתה של נורית.
משה (מיקי) רונן (איתן מסורי) הוא זמר צמרת מפורסם בישראל, נשוי באושר לשושנה (מוניקה טסלר) ולהם בת אחת, נורית (דנה טיילור) שמעריצה את אביה.
הם נוסעים לחופשה קצרה במלון "אכדיה" בהרצליה ולבקשת אורחי המלון עולה מיקי למלון ומשמיע את "שלום לך ליידי שלי" וזוכה למחיאות כפיים.
באותו מקום הם נפגשים בנתן (רפי טיילור) שהיה פעם חבר של שושנה וכעת הוא עובד במלון.
נתן מקנא בזוג ורוצה לנקום בשושנה על שעזבה אותו.
מיקי מצליח ומתחיל להופיע גם בטלוויזיה שם הוא מבצע את שירו "אלוהים נתן לך במתנה" ומופיע בדואט עם עליזה אביב בשיר "הביתה".
מיקי נעדר מביתו בגלל הופעות ונתן מנצל זאת.
הוא מתכונן לנקום בשושנה בעזרת ידידתו (אודליה חן).
נתן מתקשר לשושנה, מזדהה כפקיד במלון ומודיע לה כי אביה שאותו לא ראתה שנים הגיע ארצה ומבקש לפגוש אותה בחדרו במלון ברחוב הירקון.
שושנה מגיעה לחדר ושם מתנפלים עליה השניים והידידה מצמידה לאפה מטלית ספוגה בחומר הרדמה.
שושנה נרדמת ונתן מפשיט אותה, מתקשר למיקי שיגיע, מתפשט ושוכב לצידה.
מיקי מגיע ומוצא את שושנה ונתן עירומים במיטה.
הוא חוזר הביתה, מנפץ את תמונתה של שושנה וכשהיא חוזרת למחרת הוא סוטר לה, קורא לה "זונה" ומגרש אותה בלי לתת לה הזדמנות להסביר את עצמה.
שושנה מסתובבת בעיר המומה ולא יודעת מה לעשות.
ברקע נשמעת נעימת "אנה אפנה".
לבסוף היא מחליטה לחזור לשלישיית זמרי ונגני הרחוב שעזרו בשעתו לשושנה ונורית.
השלושה הם חנוכה העיראקי (אריה אליאס), שמיל האשכנזי (יעקב בן סירא) ורינגו האילם (שלמה גולדברג).
שושנה מתאוששת ומתחילה להופיע אתם ברחובות העיר בהצלחה.
מיקי מספר לנורית כי שושנה נסעה לטיול להבראה.
תלמיד כיתתה (טומי טיילור) מקניט אותה ואומר כי אביה משקר לה.
חנוכה שיודע את הסיפור האמיתי מנסה לשכנע את מיקי לחזור לשושנה אך בלי הצלחה.
בשל שיעולים תכופים ובלתי פוסקים, מופנית שושנה לאשפוז.
הרופא (יעקב שפירא) מודיע כי יש לה גידול בריאות ועליה לעבור ניתוח מיידי.
חנוכה מודיע זאת למיקי ולבסוף מצטרפים אליו מיקי ונורית לביקור אצל שושנה המתאוששת מהניתוח.
באותו זמן חוטפים רינגו ושמיל את נתן מאכדיה ומביאים אותו למיטתה של שושנה ואז הוא מתוודה ומספר את כל האמת.
מיקי ושושנה מתפייסים ובסוף שטים כולם שמחים וצוהלים ביאכטה ושרים "לחיות מחדש".
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאיתן מסורימשה (מיקי) רונןזמרמוניקה טסלרשושנה רונןאריה אליאסחנוכהזמר רחוביעקב בן סיראשמילזמר רחובשלמה גולדברגרינגונגן רחוברפי טיילורנתןדנה טיילורנוריתטומי טיילורתלמידאודליה חןידידה של נתןטומי טיילורתלמידיעקב שפירארופא
נוריס היה כפר ערבי־פלסטיני בנפת ג'נין המנדטורית.
הכפר רוקן מתושביו במלחמת העצמאות ב-29 במאי 1948 במסגרת מבצע גדעון.
מושב נורית נבנה צפונית-מערבית למרכז הכפר נוריס ב-1950.
נוריס שכן בעמק יזרעאל, כ-9 קילומטרים צפון-מזרחית לג'נין ודרום-מערב לרכבת העמק.
הוא היה מקושר בעזרת מסילות בוץ לכפרים זירעין ואל-מאזר .
כמה מעיינות שכנו צפונית לנוריס, ואחד החשובים בהם היה מעיין חרוד, אחד הגדולים במנדט הבריטי.
בכפר נמצאו כמה שרידים מתקופת הברונזה, וכך גם כלי חרס מהתקופה הביזנטית.
נוריס כונה על ידי הצלבנים "נורית".
בסמוך, הממלוכים הביסו את המונגולים בקרב עין ג'אלות (1260).
בשנת 1517 נכלל הכפר באימפריה העות'מאנית, וב-1596, נמצאו רשומות מס בלק מנג'יה (המשנה) של ג'נין תחת ליווה (מחוז) של לג'ון, ושם היה רשום כי גרו שם כ-16 משקי בית מוסלמים; לפי הערכות, 88 אנשים.
הם שילמו מס קבוע של 25% על מספר מוצרים, ביניהם חיטה, שעורה, זיתים, עיזים וכוורות; בסך של 7,500 אקצ'ה.
הכפר נכבש ונשרף על ידי חיילי נפוליאון, לאחר קרב הר תבור ב-1799. פייר ז'אקוטן קרא לכפר "נוורס" על המפה שלו מאותה מסע.
הנוסע הבריטי ג'יימס סילק בקינגהאם ביקר באתר בתחילת המאה ה-19. בקינגהאם ציין שיש עוד כמה יישובים באופק, וכתב "כולם מאוכלסים על ידי מוחמדים." בשנת 1838 ציין אדוארד רובינסון את נוריס במהלך מסעותיו באזור, הממוקם במחוז ג'נין, הנקרא גם "חריתה אש- שמליה".
בשנת 1882, הקרן לחקר ארץ ישראל תיארה את הכפר כקטן, ממוקם על אדמה סלעית, חבוי הרבה בין הגבעות, כ-180 מטרים מעל עמק.
בנוריס היו מסגד ובית ספר יסודי לבנים, שנוסד תחת העות'מאנים ב-1888. כמה חורבות עתיקות נותרו וטרם נחקרו נכון ל-1992.
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה בנוריס אוכלוסייה של 364, כולם מוסלמים.
חלק משטח הכפר נרכש על פי החלטת הקונגרס הציוני הי"ב בתיווכו של יהושע חנקין, במסגרת רכישת סורסוק.
ב-1921, על פי הדיווחים, היו בכפר 38 משפחות דיירים, ו-224 אנשים מתוך אוכלוסייה כוללת של 364 (מפקד 1922) עיבדו 5,500 דונם מתוך שטח כפר של 27,018. באותה שנה מכרה משפחת סורסוק חלק מאדמות הכפר לחברה לפיתוח קרקעות פלסטין (שכיום נקראת "הכשרת היישוב").
קבוצה של 35 צעירים יהודים החלה לעבד את האדמה, שהפכה לליבה של קיבוץ עין חרוד.
חלק מתושבי נוריס קיבלו פיצוי כספי ועזבו את הכפר.
הנותרים חכרו גוש קרקע לתקופה של שש שנים עם אפשרות לרכוש עם פקיעת החכירה.
הם שילמו דמי שכירות בשיעור של 6% מהצעת המכר שפורסמה על הקרקע, אך מאוחר יותר, לבקשת החקלאים בנוריס, שונה הדבר לחמישית מסך התשואה בתפוקה החקלאית של הקרקע.
לאחר שחוזה החכירה המקורי של שש שנים הסתיים, דיווחים ב-1928 הראו שאף כפריים לא רכשו את הקרקע שהושכרה להם.
חוזי השכירות הוארכו לשלוש שנים תוך העברת הבעלות לקרן הקיימת לישראל.
בשנת 1921 עיבד החקלאי הממוצע 24 דונם, עד 1929 זה הצטמצם באופן דרסטי ל-4.4, אם כי האוכלוסייה גדלה באופן משמעותי.
במפקד האוכלוסין של 1931, מנתה נוריס 429 נפשות ובכפר מוקמו 106 בתים מתועדים.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, היו בנוריס 570 תושבים מוסלמים עם 163 בתים, אם כי השטח היה קטן בהרבה מזה שלפני 1920, עם שטח של 6256 דונם.
התושבים, הועסקו בעיקר בחקלאות דגנים, אם כי חלק מהקרקעות הוקצו להשקיה ולגידול זיתים.
ב-19 באפריל 1948, הוציא מטה הפלמ"ח פקודת מבצע שהורתה על השמדת "בסיסי אויב באל-מזאר, נוריס וצירין".
ההיסטוריון הישראלי בני מוריס מציין כי השמדת הכפרים הייתה "חלק בלתי נפרד" מפעולות ההגנה בתקופה זו.
ב־29 במאי נכבש הכפר על ידי גדוד 13 של חטיבת גולני.
בעקבות המלחמה השתלב האזור במדינת ישראל.
ב-1950 הוקם קיבוץ נורית מצפון-מערב לאתר הכפר.
ההיסטוריון הפלסטיני וליד ח'אלדי תיאר את הכפר ב-1992 כ-"אתר מכוסה עצי אורן ואלון, זרוע ערימות אבנים.
חלק מהאדמה שמסביב מגודרת ומשמשת כשטח מרעה, בעוד שחלק אחר מעובד.
ליד האתר צומחים קקטוסים ועצי זית ותאנה."
נוריץ' היא בירת מחוז שנאנגו במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
היא נמצאת בהצטלבות מספר כבישים בין עירוניים ומסילות ברזל על גדת נהר שנאנגו.
העיר נוריץ' מוקפת בעיירה באותו השם.
היא נקראת על שם העיר נוריץ' שבאנגליה.
העיירה הוקמה בשנת 1793. מאז הקמתה הוקמו בסביבתה מספר עיירות נוספות שנגסו משטחה.
ב-1816 תושבי המרכז של העיירה איגדו את עצמם בנפרד ככפר.
ב-1914 התאגד היישוב מחדש כעיר.
כך נוצרה העיר נוריץ' במרכזה של עיירה באותו השם.
העיר הייתה מרכז תעשייתי במאה ה-19. שנים רבות פעל בה מפעל לייצור תרופות, שבסוף נרכש על ידי "פרוקטר אנד גמבל".
בנוסף לכך בעיר פעל מפעל לייצור פטישים, שהיה יצרן פטישים מרכזי בארצות הברית.
בית חולים העירוני מהווה כיום את המעסיק העיקרי של היישוב.
בעיר פועל קמפוס של אוניברסיטת המדינה של ניו יורק.
בעיר פועל תיאטרון, שהוקם בשנת 1922 וכולל 522 מקומות ישיבה, ונערכים בה מספר פסטיבלים.
בשנת 1997 נפתח מוזיאון מכוניות שכולל 160 פריטים.
האוסף כולל בעיקר מכוניות מתוצרת "פרנקלין" אך גם מספר מכוניות נדירות נוספות דוגמת מכונית מייצור או-ווי-גו היחידה ששרדה עד היום.
בשנת 2020 מנתה אוכלוסייתה 7,051 תושבים.
על פי מפקד האוכלוסין האמריקני של 2010 אוכלוסיית העיר באותה העת מנתה 7,355 תושבים, 3,131 משקי בית, ו-1,671 משפחות.
צפיפות האוכלוסייה באותה העת הייתה 1,181 אנשים לקילומטר מרובע.
נואל סנטוס רומן (בספרדית: Noel Santos Román) הידוע בשם הבמה שלו נוריאל , הוא ראפר וכותב שירים פוארטו ריקני, החתום בחברת התקליטים סוני מיוזיק לטין.
נוריאל נודע לאחר ששר עם מאלומה בשיר שלו "Cuatro Babys" והוציא אלבום מצליח בשם, Trap Capos: Season 1.
בשנת 2018, השתתף בלהיט הבינלאומי "Duro y Suave" של לזלי גרייס.
הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו ב-2011 כחלק מהצמד קנסיאל & נוריאל, איתו הוציאו כמה שירים עד 2014 כשהצמד התפרק ובשנת 2015 נוריאל החל קריירה כסולן.
הוא עבד עם אמנים דדי יאנקי, אנואל AA ומאלומה.
המופע הראשון שלו אירע בקולוסיאום מריו קיחוטה בפוארטו ריקו כחלק מפסטיבל מוכר בשם Trap Capos; הוא הופיע ביחד עם דארקיאל, בריטיאגו, אנונימוס, ומאלומה.
הקריירה שלו זכתה להצלחה בינלאומית ב-2016. שיתוף הפעולה עם אנואל AA נדחה בעקבות כך שזה היא כלוא בבית סוהר.
נוריה , מסורית: ܢܥܘܪܐ) הוא גלגל כפות המונע על ידי אנרגיית מים ומשמש להעלאת מים לאמת מים קטנה, או למטרות השקיה ואספקת מים לערים וכפרים.
מקור השם נוריה במילה הערבית נאעוּרה (ناعورة), שמשמעותה "אנחה", "נהימה" או "נעירה" בהתייחסות לצליל שמשמיע גלגל המים בעת פעולתו.
המונח נוריה משמש בדרך כלל לתיאור התקנים המשתמשים בכוח תנועת המים כדי לסובב גלגל.
עבור התקנים המופעלים על ידי בעלי חיים, המונח הרגיל הוא אנטיליה (saqiyah או saqiya).
סוגים אחרים של התקנים דומים מקובצים תחת השם משאבות שרשרת.
עם זאת, השמות של התקנים מסורתיים ששימשו להעלאת מים במזרח התיכון, הודו, ספרד ואזורים אחרים משמשים לעיתים קרובות בצורה רופפת וחופפת, או משתנים בהתאם לאזור.
ספרו המפורסם של אל-ג'זארי על מכשירים מכניים, למשל, מקבץ גלגלים המונעים בעזרת מים ומספר סוגים אחרים של מכשירים להרמת מים, מתאר אותם תחת מונח הכללי אנטיליה (saqiya).
בספרד, לעומת זאת, המונח נוריה משמש לשני סוגי הגלגלים, בין אם מונעים על ידי בעלי חיים או זרם מים.
הנוריה מבצע את פעולת העברת מים ממפלס נמוך למפלס גבוה יותר, תוך שימוש באנרגיה הנגזרת מזרימת נהר.
הוא מורכב מגלגל מים גדול וצר, ששפתו מורכבת מסדרה של מכלים או תאים שמעלים את מי הנהר לאמת מים בראש הגלגל.
הרעיון שלו דומה למגח הידראולי מודרני, שגם משתמש בכוחם של מים זורמים כדי לשאוב חלק ממי נהר.
בניגוד לגלגלי המים המצויים בטחנות מים, נוריה אינה מספקת כוח מכני לשום תהליך אחר.
כמה נוריות היסטוריים היו הכלאיים, המורכבים מגלגלי מים שנעזרו בכוח שניוני של בעלי חיים.
יש לפחות מקרה אחד ידוע שבו נוריה מפרידה מלח ממי ים.
גלגלי הרמת מים המונעים על ידי משוטים הופיעו במצרים העתיקה עד המאה הרביעית לפני הספירה.
לפי הארכאולוג ג'ון פיטר אולסון , גם גלגל התאים וגם הנוריה ההידראולית הופיעו במצרים עד המאה הרביעית לפני הספירה, כאשר האנטיליה הומצאה שם מאה שנה מאוחר יותר.
אמירה זו נתמכת על ידי ממצאים ארכאולוגיים בפיום, שם נמצאו עדויות ארכאולוגיות לגלגל המים העתיק ביותר, בצורת אנטיליה מהמאה ה-3 לפני הספירה.
פפירוס המתוארך למאה השנייה לפני הספירה שנמצא גם הוא בפיום, מזכיר גלגל מים המשמש להשקיה, פרסקו מהמאה ה-2 לפנה"ס שנמצא באלכסנדריה מתאר אנטיליה מדורגת, וכתביו של קאליקסנוס מרודוס מזכירים את השימוש באנטיליה במצרים התלמיית בתקופת שלטונו של פרעה תלמי הרביעי בסוף המאה השלישית לפני הספירה.
גלגל המים התחתון (undershot wheel) וגלגל המים העליון (Overshot wheel), שניהם מונעים על ידי בעלי חיים ומים, ועם גוף המחולק לתאים (לטינית: tympanum) או חישוק מחולק, שימשו מהנדסים הלניסטים בין המאה ה-3 וה-2 לפנה"ס.
במאה ה-1 לפנה"ס תיאר האדריכל הרומי ויטרוביוס את תפקידו של הנוריה.
בסביבות שנת 300 החליפו הרומאים את תאי העץ בסירי קרמיקה נפרדים ומוצמדים שהיו קשורים לחלק החיצוני של גלגל פתוח, ובכך יצרו את הנוריה.
בתקופת תור הזהב האסלאמי, אומץ הנוריה מהעת העתיקה הקלאסית על ידי מהנדסים מוסלמים, אשר ביצעו שיפורים בנוריה.
לדוגמה, מנגנון גלגל תנופה המשמש להחלקת העברת הכוח ממכשיר הנעה למכונה מונעת, הומצא על ידי אבן באסאל (1038–1075) מאל-אנדלוס, שהיה חלוץ בהתקנת גלגל תנופה בנוריה ובאנטיליה.
בשנת 1206, איסמעיל אל-ג'זארי הציג את השימוש בארכובה בנוריה ובאנטיליה, והמושג של מזעור הפסקות הושג במטרה למקסם את יעילותם.
מהנדסים מוסלמים השתמשו בנוריות כדי להזרים מים לאמות מים, שהובילו את המים לעיירות ולשדות.
הנוריות של חמה, למשל, היו בקוטר של 20 מטרים ועדיין נמצאות בשימוש בעת החדשה (אם כי כיום משרתות רק מטרות אסתטיות).
לגלגל הגדול ביותר יש 120 תאי איסוף מים והוא יכול להעלות יותר מ-95 ליטר מים בדקה.
במאה ה-10, אל-האווי של מוחמד בן זכריה אל-ראזי מתאר נוריה בעיראק המסוגלת להרים עד 153,000 ליטר לשעה, או 2550 ליטר לדקה.
דומה זה לתפוקה של נוריה מודרנית במזרח אסיה, המסוגלת להעלות עד 288,000 ליטר לשעה, או 4800 ליטר לדקה.
בסוף המאה ה-13 בנה הסולטן המרינידי, אבו יעקוב יוסף א-נאצר גלגל נוריה ענק, המכונה לעיתים "גראנד נוריה", על מנת לספק מים לגן מוסרה העצום שיצר בפאס, מרוקו.
בנייתו החלה בשנת 1286 והסתיימה בשנה שלאחר מכן.
הנוריה, שתוכנן על ידי מהנדס אנדלוסי בשם אבן אל-חאג', נבנה בקוטר של 26 מטר ורוחב של 2 מטר.
הגלגל שהיה עשוי מעץ וחופה בנחושת, הוכנס למבנה אבן הצמוד אל שער עיר סמוכה .
לאחר נפילת המרינידים נזנחו הגנים והנוריה; על פי הדיווחים, גלגל הנוריה נעלם ב-1888, ונותרו רק שרידים של בסיס האבן.
נוריות רבים נבנו גם באל-אנדלוס, בתקופה האסלאמית של חצי האי האיברי (מאות 8–15), והמשיכו להיבנות על ידי מהנדסים ספרדים נוצרים לאחר מכן.
המפורסמות ביותר הן האלבולפיה בקורדובה (תאריך הבניה לא ידוע, והוא שוחזר בחלקו), לאורך נהר גואדלקיביר, ונוריה לשעבר בטולדו, לאורך נהר הטחו.
לפי אל-אידריסי, הנוריה של טולדו הייתה גדולה במיוחד ויכלה להעלות מים בגובה העולה על 40 מטרים, מהנהר לאמת מים, שסיפקה מים לעיר באותה תקופה.
נוריות והתקנים דומים שימשו גם בקנה מידה גדול מאוד בחלקים מסוימים של ספרד למטרות חקלאיות.
נטען כי במטעי האורז של ולנסיה היו 8000 נוריות, בעוד שבמיורקה היו למעלה מ-4000 אנטיליות המונעות על ידי בעלי חיים והיו בשימוש עד תחילת המאה ה-20. "נוריה אלקנטרילה" ליד מורסיה, שנבנתה במאה ה-15 תחת שלטון נוצרי ספרדי, היא אחת הדוגמאות הידועות יותר ששרדו עד ימינו.
נוריה א-סובייח היא פוליטיקאית כוויתית, ואחת משתי הנשים הראשונות שכיהנו בתפקיד שרה בכווית.
היא נחשבת לליברלית, ואינה שייכת לאף מפלגה.
היא בעלת תואר ראשון באמנויות וחינוך מאוניברסיטת כווית מ-1975 ותעודה בחינוך ב-1976.
תפקידה האחרון היה עוזרת תת-מזכיר לחינוך ציבורי בשנת 2000.
ב-26 במרץ 2007 היא מונתה לשרת החינוך ולשרת ההשכלה הגבוהה של כווית.
היא עוררה מחלוקת באספה הלאומית על ידי צירים איסלאמיים באספה הלאומית של כווית בשל סירובה ללבוש חיג'אב תוך כדי השבועה להיכנס לתפקידה כשרה בשנת 2007.
סירובה ללבוש רעלה בזמן שהושבעה לתפקיד, גרם למוסלמים קיצוניים בכווית לצאת נגדה.
בשנת 2008 ניסה הפרלמנט הכוויתי להדיחה, כאשר הגיש הצעת אי אמון בשרה, בטענות שונות, אך למעשה מכיוון שסרבה ללבוש כיסוי ראש, היא שרדה את ניסיון ההדחה.
היא הוחלפה לבסוף עם חילופי השלטון לאחר הבחירות של 2009 על ידי פרופסור מודי אל-חמוד שאף היא אינה נוהגת ללבוש רעלה, שמונתה לשרת החינוך במקומה.
במהלך כהונתה הקצרה אחת מהחלטותיה הייתה לאסור על סטודנטים כוויתים ללמוד בבחריין ובמצרים.
נורי סקוט הוא כדורגלן ברמודה המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת הסטינגס יונייטד מליגת העל של ליגת איסת'מיאן ובנבחרת ברמודה.
סקוט גדל במחלקת הנוער של נורת' וילג' ראמס מברמודה.
ב-1 ביולי 2018 חתם סקוט בקידרמינסטר הריירס מהנשיונל ליג צפון .