tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ימי תרבות אזרבייג'ן אורגנו באוסטריה בשנת 2002 ו-2005. בווינה הוקמה אנדרטה לזכר המלחין האזרי הגדול אוייזר חג'יבוב.
הקומדיה המוזיקלית "ארשין מל אלן" מאת אוזיר חג'יבוב הועלתה בתיאטרון האופרה הקאמרית של וינה.
אוסטריה מחזיקה באזרבייג'ן שגרירות בבאקו.
אזרבייג'ן מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה.
יחסי אוסטריה–אירלנד הם יחסי החוץ בין אוסטריה לאירלנד.
מיסיונרים איריים כמו קולומבנוס בברגנץ, ורגיליוס בזלצבורג וקולומנוס באוסטריה התחתונה מילאו תפקידים חשובים בהיסטוריה של ימי הביניים האוסטריים.
כך גם הנזירים האירים שהקימו את שוטנשטיפט (המנזר האירי) בווינה במהלך המאה ה-12.
מהמאה ה-17 ואילך מילאו גולים פוליטיים אירים - "אווזי הבר" (Na Géanna Fiaine) - וצאצאיהם תפקידים חשובים בממלכת הבסבורג.
רבים מהם שירתו בהצטיינות בדרגים הגבוהים ביותר בשירותים הצבאיים והדיפלומטיים של אוסטריה וחלקם היו בעלי תפקיד פוליטי גבוה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1951. כיום שתי המדינות חברות מלאות ב וגוש האירו.
היחסים הכלכליים בין אוסטריה לאירלנד החלו לצמוח מאוד בתחילת שנות ה-90. בשנת 2011 הסתכם הסחר בסחורות ב-737 מיליון אירו ואילו הסחר בשירותים היווה 428 מיליון אירו נוספים.
בשני המקרים היה עודף יצוא ברור לטובת אירלנד.
עם זאת, ההשקעה הישירה בין המדינות נותרה ברמה נמוכה יחסית.
באירלנד קיימות המון הזדמנויות עסקיות עבור יצואנים אוסטרים, במיוחד בתחומי נישה כמו שמירה על איכות הסביבה (ניהול פסולת, מים וביוב), אנרגיה מתחדשת (יעילות אנרגיה, חימום בר-קיימא וייצור חשמל), מכונות מיוחדות (למשל למגזר החקלאי) וחומרי גלם לתחום מדעי החיים (פארמה וטכנולוגיות רפואיות).
הזדמנויות נוספות ניתן למצוא בתהליך המכרז הציבורי מכיוון שהמדינה האירית מבקשת כיום להשיג ערך מוגבר לכסף.
כשלושה רבעים מהלינות הללו מתייחסים לעונת החורף או הסקי.
המדינה הפדרלית הפופולרית ביותר הייתה טירול ואחריה זלצבורג ווינה.
כ-50,000 תיירים מאוסטריה נוסעים מדי שנה בכיוון ההפוך לאיי אמרלד.
אוסטריה מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין.
אירלנד מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה.
יחסי אוסטריה–איסלנד הם יחסי החוץ בין אוסטריה לאיסלנד.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1928. איסלנד הקימה משלחת קבועה ל (OSCE) בשנת 1999 ושנתיים לאחר מכן (2001) נפתחה שגרירות איסלנד בווינה.
כיום השגרירות מייצגת את איסלנד באוסטריה והיא מוסמכת גם לצ'כיה, סלובקיה, הונגריה, בוסניה והרצגובינה, מקדוניה הצפונית וסלובניה.
השגרירות היא בנוסף משלחת קבועה לארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), משרדי האו"ם בווינה (UNOV), הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (IAEA) והנציבות המכינה לבדיקת הגרעין המקיפה - ארגון אמנת האיסור, אשר כולם נמצאים בווינה.
אוסטריה מחזיקה באיסלנד קונסוליה כללית ברייקיאוויק.
איסלנד מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה וקונסוליה כללית בזלצבורג.
יחסי אוסטריה–קוסטה ריקה הם יחסי החוץ בין אוסטריה וקוסטה ריקה.
היחסים הקונסולריים בין קוסטה ריקה לאוסטריה החלו בשנת 1871 עם מינוי קונסול כללי של האימפריה האוסטרו-הונגרית בסן חוסה, ויחסים דיפלומטיים בשנת 1873, על ידי הסמכת השגריר של קוסטה ריקה בברלין במקביל גם עבור וינה.
אוסטריה מיוצגת בקוסטה ריקה באמצעות שגרירותה במקסיקו סיטי, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליה כללית בסן חוסה.
קוסטה ריקה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה וקונסוליה כללית בזלצבורג.
יחסי אוסטריה–איחוד האמירויות הערביות הם יחסי החוץ בין איחוד האמירויות הערביות לאוסטריה.
בין השנים 2011–2014 הייתה מחלוקת בין המדינות, לאחר שחברת התעופה אמירטס דרשה זכויות נחיתה רבות יותר בווינה, ואילו אוסטריה סירבה לתת זאת.
במרץ 2019 ביקר קנצלר אוסטריה, סבסטיאן קורץ באיחוד האמירויות, ובמהלך הביקור העניק לנסיך הכתר של איחוד האמירויות, מוחמד בן זאיד אאל נהיאן, סוס ליפיזן במתנה מהרפובליקה של אוסטריה.
בנובמבר 2020 פורסם כי הלשכה הכלכלית הפדרלית של אוסטריה ארגנה משלחת כלכלית בתעשייה פתוחה לאיחוד האמירויות הערביות ובחריין.
התוכנית כוללת רשת עם מנהיגים ומכפילים עסקיים מקומיים, הכנות לקראת אקספו 2020 שנדחה לשנת 2021 ופתיחת הזדמנויות עסקיות חדשות.
איחוד האמירויות הערביות היא שותפת הסחר והעסקים הגדולה ביותר של אוסטריה באזור המפרץ הפרסי.
ההשקעה של אוסטריה באיחוד האמירויות עלתה ב-20% ל-4 מיליארד אירו, ההשקעה של איחוד האמירויות הערביות באוסטריה עלתה ב-12% ל-4.7 מיליארד אירו.
בשנת 2015 נרשם שיא בסך היצוא האוסטרי לאיחוד האמירויות הערביות עם עלייה של 14.6% ל-778.8 מיליון אירו, אולם בשנת 2016 נרשמה ירידה של 17.9%.
מוצרי היצוא החשובים ביותר של אוסטריה בשנת 2016 היו מכונות חשמל, מכשירים מכניים וכורים, ומוצרי ברזל ופלדה.
היבוא מאיחוד האמירויות גדל ב-21.8% בשנת 2016 לסכום כולל של 177.4 מיליון אירו.
יבוא חשוב היה מוצרי אלומיניום, ברזל ופלדה, פלסטיק (אוסטריה אינה מייבאת נפט גולמי) ועתיקות וחפצים.
העניין של הכלכלה האוסטרית באיחוד האמירויות בא לידי ביטוי גם בנתוני הנוכחות בירידים ובאירועים של Advantage Austria בדובאי ובאבו דאבי.
איחוד האמירויות הערביות היא המקום לירידי סחר מובילים עם חשיבות על-אזורית של טכנולוגיה רפואית, בנייה, הגנה וביטחון, ציוד פנים, ציוד למלונות, מזון ושתייה ותשתיות תחבורה.
מספר החברות האוסטריות משקף גם את האטרקטיביות של השוק לחברות אוסטריות.
כ-230 חברות אוסטריות רשומות השקעות באיחוד האמירויות, במיוחד בדובאי, חברות מסוימות מפעילות גם מתקני ייצור.
מאיחוד האמירויות הערביות מוגשים לא רק השוק המקומי, אלא בחלקו כל אזור GCC, כמו גם הסביבה המורחבת של צפון ומזרח אפריקה וחלקים מתת היבשת ההודית.
יותר מ-330 חברות פעילות באמצעות סוכנים, חלקן ממוקמות באזורים החופשיים השונים של איחוד האמירויות הערביות.
אוסטריה מחזיקה באיחוד האמירויות הערביות שגרירות באבו דאבי.
איחוד האמירויות הערביות מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה.
יחסי אוסטריה–כורדיסטן העיראקית הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת אוסטריה לבין כורדיסטן העיראקית.
אוסטריה מיוצגת בכורדיסטן העיראקית דרך משרד בארביל מאז שנת 2006, ולכורדיסטן העיראקית נציגות בווינה מאז 2012. הנשיא הכורדי מסעוד בארזאני נפגש עם הנשיא האוסטרי היינץ פישר בווינה בשנים 2011, 2014 ו-2015. שר החוץ האוסטרי לשעבר, סבסטיאן קורץ, ביקר בארביל ב-2015 וב-2016 כדי לשפר את היחסים בין המדינות.
המנהיג הכורדי מוסטפא בארזאני נפגש עם ברונו קרייסקי בשנת 1957 במוסקבה.
הקשרים בין אוסטריה לכורדיסטן העיראקית פותחו בשנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר אוסטריה העניקה מקלט לפליטים הכורדים מעיראק.
הנציג הכורדי באוסטריה, מוסטפא רמזאן, אמר ש"במהלך זמנים קשים אלו במהלך שנות ה-80, הממשלה האוסטרית לא הפסיקה לתמוך בנו".
במהלך ביקורו של מנהיג המפלגה הדמוקרטית הכורדית החדש, מסעוד בארזאני בשנת 1979, נערך ניסיון כושל של התנקשות בו.
לאחר שהמדינה האסלאמית נכנסה לעיראק וכבשה את מוסול במהלך המתקפה בצפון עיראק, אוסטריה שלחה כ-1.25 מיליון דולרים כדי להתמודד עם בעיות העקורים.
לאוסטריה משרד בבירה האוטונומית ארביל.
לכורדיסטן העיראקית נציגת בבירה וינה.
בין אוסטריה לרשות הפלסטינית מתקיימים יחסים דיפלומטיים חלקיים, עקב העובדה שאוסטריה לא מכירה באופן מלא במדינה פלסטינית.
ב-1973, במהלך ועידה בלונדון, קנצלר אוסטריה ברונו קרייסקי הכריז על תמיכתו בהקמת מדינה לפלסטינים.
ב-1980 כוננה אוסטריה יחסים עם הארגון לשחרור פלסטין.
הקנצלר קרייסקי, שהיה יהודי, הטיל ספק בציונות כפתרון לבעיות העומדות בפני העם היהודי, בטענה שהיהודים אינם קבוצה אתנית או גזע, אלא קבוצה דתית.
אוסטריה תמכה בבקשתה של הרשות הפלסטינית להצטרף לאונסק"ו ב-2011. היא גם תמכה בהחלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם, שהגדירה את הרשות הפלסטינית כיישות משקיפה שאינה חברה באו"ם.
באפריל 2013, נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, ביקר באוסטריה והתקבל במסדר כבוד צבאי.
לאחר מכן, נפגש עם נשיא אוסטריה, היינץ פישר, ועם נשיאת המועצה הלאומית, ברברה פראמר .
לאוסטריה אין שגרירות ברשות הפלסטינית, והיא מחזיקה משרד ברמאללה.
הרשות הפלסטינית מחזיקה משרד בווינה.
יחסי אוסטריה והאיחוד האירופי הם היחסים דיפלומטיים, כלכליים, פוליטיים וביטחוניים בין אוסטריה לבין האיחוד.
התהליך הרשמי להצטרפות לאיחוד האירופי החל עם הגשת בקשת ההצטרפות בשנת 1989. ההצטרפות אושרה על ידי המדינות החברות ונכנסה לתוקף ב-1 בינואר 1995. מאז הצטרפותה, אוסטריה משתתפת באופן מלא במוסדות האיחוד ובשוק הפנימי האירופי, תוך שמירה על עקרונות מרכזיים כמו נייטרליות צבאית ושיתופי פעולה ביטחוניים במסגרת אירופית.
אוסטריה הצטרפה לאזור שנגן ב-1997 ולגוש האירו ב-1999.
רקע היסטורי והיחסים לפני ההצטרפות
ב-1948 אוסטריה נכנסה ל-OEEC (הארגון לשיתוף פעולה כלכלי באירופה) למרות ההתנגדות של הסובייטים, כחלק מתוכנית מרשל, וקיבלה ממנה 962 מיליון דולר.
בנוסף על כך קיבלה גם כספים מה-EPU (איחוד התשלומים האירופי), שהוקם ב-1950 (אוסטריה נהייתה חברה מלאה שלו ב-1953), ומ-UNRRA (סוכנות הסעד והשיקום של האומות המאוחדות).
בשנת 1956 אוסטריה אמנם לא הייתה חלק מקהילת הפחם והפלדה האירופית (הסכם בין מדינות אירופה שנועד ליצור שוק משותף ולבטל מכסים, מיסים והגבלות על סחר בפחם ובפלדה), אבל היא חתמה איתם על הסכמי מכס ומחירים.
לאחר הקמת ה-EEC (הקהילה הכלכלית האירופית, לימים האיחוד האירופי) ב-1957, אוסטריה החלה במשא ומתן על מתן להגיע להסכם עם המדינות החברות, מאחר שהסחר איתן היווה כ-50% מהיצוא של אוסטריה, אך הצטרפות מלאה ל-EEC לא התאפשרה עקב חשש שחברות בקהילה תסתור את עקרון הנייטרליות אליו אוסטריה מחויבת.
המשא ומתן לא צלח מאחר שאוסטריה ביקשה להצטרף רק לאזור הסחר החופשי ולא לחתום על הסכמים נוספים, וצרפת דחתה זאת מחשש בפגיעה באינטגרציה המתגבשת.
כתוצאה מכך, אוסטריה ושש מדינות נוספות חתמו על אמנת סטוקהולם ב-1960, ששימשה להקמת ה-EFTA (איגוד הסחר החופשי האירופי) - ארגון שמטרתו ליצור אזור סחר חופשי בתחומים תעשייתיים ומסחריים.
הארגון ביטל את המכסים בין המדינות החברות בתחומים שונים, למעט חקלאות, תחום בעל חשיבות לאוסטריה.
ה-EFTA הוקם בעקבות כישלון המאמצים להגיע להסכם בין המדינות המייסדות שלו לקהילה הכלכלית האירופית.
לאחר מכן, ביולי 1972 נחתם הסכם בין מדינות ה-EFTA למדינות ה-EEC, שנכנס לתוקף ב-1973. ההסכם יצר אזור סחר חופשי בין אוסטריה ל-EEC, מה שחיזק את הקשרים הכלכליים בין הצדדים.
אף על פי שהסכם זה סייע לייצוא התעשייתי של מדינות EFTA בכך שהעניק להן גישה כמעט בלתי מוגבלת לשוק של ה-EEC, הוא לא אפשר פיתוח של יחסים כלכליים עמוקים ומקיפים יותר.
ב-1989 הוגשה הבקשה לחברות באיחוד האירופי, וב-1994, תוך כדי המשא ומתן, אוסטריה הצטרפה ל-EEA (האיחוד הכלכלי האירופי) שהוקם על מנת ליצור אינטגרציה בין מדינות ה-EFTA ל-EEC, ואפשר תנועה חופשית של סחורות, שירותים, הון ועבודה.
כחברה ב-EFTA, אוסטריה הייתה מעורבת בתהליך הקמתו של ה-EEA.
בשביל אוסטריה, זו הייתה נקודת הביניים בין ה-EFTA לחברות מלאה באיחוד האירופי, ולא תחליף ל־EFTA.
ההצטרפות ל-EEA חיזקה את התמיכה הציבורית והפוליטית באוסטריה בהצטרפות מלאה לאיחוד האירופי, בכך שהבליטה את חסרונותיו של מעמד חסר השפעה על תהליכי קבלת ההחלטות.
זאת משום שה-EFTA אימץ את רוב החוקים של ה-EEC, אבל המדינות החברות ב-EFTA שאינן חברות באיחוד, לא יכלו להשפיע באופן ישיר על ניסוח החקיקה או קבלתה, אלא רק להשתתף בהתייעצויות מוקדמות.
הצטרפות לאיחוד האירופי תאפשר לאוסטריה להשפיע באופן ישיר ומשמעותי על תהליכי קבלת ההחלטות.
ההסכם נתחם ב-2 במאי 1992 ונכנס לתוקף ב-1 בינואר 1994 וכלל את כל המדינות החברות ב-EFTA, חוץ משווייץ.
הגשת הבקשה להצטרפות והמשא ומתן
ב-1989, עם תחילת סיום המלחמה הקרה, המועצה הלאומית של אוסטריה הוציאה צו שמבקש מהממשלה הפדרלית להגיש בקשת חברות לאיחוד האירופי.
הבקשה הרשמית להצטרפות הוגשה ביולי של אותה השנה, והתקבלה על ידי האיחוד האירופי (דאז הקהילות האירופיות) ב-31 ביולי 1991.
המשא ומתן התחיל בפברואר 1993 בבריסל והסתיים ב-1 במרץ 1994. אלויס מוק ובריגיטה אדרר היו המובילים שלו מהצד האוסטרי.
לאוסטריה היו מספר בקשות, והאיחוד האירופי קיבל את הבקשה של מוק שאוסטריה תישאר נייטרלית.
כמו כן, אוסטריה רצתה את הזכות לשמור על הסטנדרטים הסביבתיים והחברתיים הגבוהים שלה והמשך של הסכם המעבר התחבורתי עם האיחוד האירופי משנת 1991 (הסכם שנחתם בין אוסטריה לאיחוד האירופי שמטרתו הייתה הפחתת זיהום שנוצר מרכבי משא גדולים).
בנוסף, היא ביקשה תקופת מעבר בהסתגלות לכללים של CAP (המדיניות החקלאית המשותפת) ולתעשיית עיבוד המזון הקשורה אליה, מתוך רצון על המבנה החקלאי הייחודי באוסטריה שמורכב מחוות קטנות ובינוניות ברחבי המדינה.
סוגיה נוספת שעלתה כללה רכישה של מגורים משניים באוסטריה על ידי אזרחי האיחוד האירופי, שזוהתה כחשובה במיוחד באזורים כפריים באוסטריה, האוסטרים חששו כי אזרחים אירופיים ירכשו נכסים באזורים אלו מבלי להתגורר בהם בפועל, דבר שעלול להפוך את האזורים לקהילות שוממות וחסרות חיים..
סוגיות הסכם המעבר התחבורתי והמגורים המשניים נפתרו ב-1 במרץ 1994 - אוסטריה קיבלה 10 שנות הארכה להסכם המעבר התחבורתי ו-5 שנות הארכה בנושא המגורים המשניים.
בנושא החקלאות במשא ומתן התעורר קושי מיוחד - עם אימוץ ה-CAP, חקלאי אוסטריה היו צפויים להתמודד עם תחרות מוגברת וירידה במחירי התוצרת שלהם.
מוק טען שבהתחלה האיחוד האירופי סימן שהוא מוכן לקבל תקופת מעבר במגזר החקלאות ולאחר מכן שינה את דעתו ואמר שבמקום הוא יאפשר סיוע כספי לאומי של אוסטריה למגזר אך לא יאפשר תקופת מעבר.
מוק לא היה מרוצה מכך כי זה היה עוד נטל על התקציב של אוסטריה והמשא ומתן נפסק לשלב מסוים.
בסופו של דבר, אוסטריה קיבלה את זה כי האיחוד האירופי לקח על עצמו חלק מהסיוע הכספי לחקלאים האוסטריים.
לבסוף הוסכם כי החקלאים יורידו את המחירים ב-17%, זאת הייתה אחת מההתנגדויות להצטרפות לאיחוד האירופי, שזה יפגע בחקלאים הקטנים.
אבל האיחוד שילם לחקלאים כדי לאזן את ההפסדים, 13 מיליארד בשנה הראשונה ובמשך 4 השנים הבאות, סה"כ של 9 מיליארד בשנה.
אוסטריה רצתה לשמר את הסטנדרטים הגבוהים שלה בנוגע לסביבה, ששונים משל האיחוד האירופי (לדוגמה, אוסטריה לא התירה שימוש בכימיקלים כמו PCP ותרכובות כספית בשונה מהאיחוד האירופי).
הוסכם על תקופת מעבר של 4 שנים, ובמהלכם האיחוד שקל להקשיח את הסטנדרטים שלו.
כך הושגו הסכמות להפחתת פליטות מזיקות ב-60% עד 1 בינואר 2004, עם בדיקות תקופתיות כל שלוש שנים לאחר תקופת המעבר, נדרש על אוסטריה ליישר קו עם החלטות האיחוד האירופי.
במהלך תקופת המעבר אוסטריה קיבלה את היכולת להשפיע על החלטות בתחום הסביבה.
בדומה לנושא הסביבה, גם בסטנדרטים נוספים, הנוגעים בבריאות ובתקנות בטיחות במקום העבודה, הוסכם על תקופת מעבר של 4 שנים.
במהלך המשא ומתן, אוסטריה הדגישה את מעמדה הנייטרלי יחד עם מחויבותה ל-CFSP (מדיניות החוץ והביטחון המשותפת של האיחוד האירופי).
אוסטריה הגיעה למסקנה זו כבר בשלב מוקדם יותר, עוד לפני המשא ומתן, בהסתמך על ניתוח שהראה שה-CFSP לא יפגע בנייטרליות שלה מכיוון שהוא שלל שיתופי פעולה צבאיים.
החוקה האוסטרית דרשה שאוסטריה תבצע משאל, כי היא לא תמיד תוכל לקבוע את המילה האחרונה בהחלטות שישפיעו על המדינה בתוך האיחוד האירופי כמו כן, הצטרפות לאיחוד משמעותה שינויים בעקרונות חוקתיים של המדינה.
המשאל נערך ב-12 ביוני 1994 ותוצאותיו היו 66% בעד הצטרפות לאיחוד.
ÖVP (מפלגת העם האוסטרית) הייתה גם היא בעד ההצטרפות לאיחוד, בעיקר מהפן הכלכלי, ואף הובילה קמפיין בעד ההצטרפות.
SPÖ (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית) שינתה את עמדתה הסקפטית שהחזיקה בה קודם לכן, ותמכה בהצטרפות לאחר ששוכנעה על ידי הקנצלר פרנץ ורניצקי, שהציג בפניהם את היתרונות הכלכליים בהצטרפות לאיחוד.
גם היא ניהלה קמפיין בעד ההצטרפות בשנת 1994.
השותפים הסוציאליים באוסטריה, שכללו גורמים כגון ההתאחדות לתעשייה, VÖI (איגוד העובדים האוסטרי), ÖGB (ליגת החקלאים Bauernbund) ונציגי עסקים קטנים ובינוניים (המשויכים לליגת העסקים של מפלגת העם), תמכו בחברות באיחוד.
עם זאת, תמיכה זו לא הייתה אחידה בכל הקבוצות.
FPÖ (מפלגת החירות האוסטרית) הייתה בעד ההצטרפות לאיחוד, ובתחילת שנות ה-90 החל מעבר הדרגתי ממפלגה פרו-אירופית חזקה למתנגדת להצטרפות אוסטריה לאיחוד.
המעבר היה בעיקר בגלל חשש מה"הריכוזיות של בריסל" והפחד מאיבוד הזהות האוסטרית.
מפלגת הירוקים התנגדה גם היא להצטרפות - המפלגה פרסמה במסמך בפברואר 1989 שמונה את הסיבות להתנגדותם, ביניהן: חוסר התאמה בין חברות באיחוד לנייטרליות של אוסטריה, התרחבות תעשייתית גלובלית ללא התחשבות בהיבטים סביבתיים וחברתיים וחוסר לגיטימציה דמוקרטית של מוסדות האיחוד.
קבוצות בעלות אינטרסים שונות, כמו איגודי עובדים וחקלאים מסוימים, בעלי ההון והעובדים במגזרים שונים כמו תעשיית המזון, מכסים ותנועת תעבורה התנגדו להצטרפות.
עם זאת, לא הושגה עמדה משותפת בין קבוצות אלה בשל האינטרסים השונים שלהן, ולא הייתה להם תמיכה מהשרים בממשלה.
אוסטריה הצטרפה לאיחוד באופן רשמי ב-1 בינואר 1995, ביחד עם שוודיה ופינלנד.
היא הצטרפה לאזור שנגן (אזור תנועה חופשית וביטול ביקורות הגבולות בין המדינות החברות בו) בשנת 1997 ולאיחוד המוניטרי (מטבע היורו) בשנת 1999.
הצטרפות אוסטריה לאיחוד האירופי הביאה לשינויים מהותיים במערכת הפוליטית של המדינה.
סמכויות חקיקה התחלקו בין הפרלמנט האוסטרי למוסדות האיחוד, ובית הדין האירופי לצדק קיבל סמכות פרשנות על חוקים שאינם לאומיים, חוקיים של האיחוד האירופי.
כדי לאזן את ההשפעה האירופית, שונתה החוקה האוסטרית והוענקו לפרלמנט סמכויות בקרה מוגברות על פעולות הממשלה ברמה האירופית.
בניגוד לציפיות האיחוד, הכוח לא עבר מהפרלמנט לממשלה אלא נשמר האיזון הפנימי.
ההצטרפות גם החלישה את מערכת "השותפות החברתית" האוסטרית - שיתוף הפעולה הבלתי פורמלי בין איגודי עובדים, מעסיקים וממשלה בקביעת מדיניות.
החלשה נוספת הגיעה עם עליית ממשלת ימין-מרכז לאחר שנת 2000.
ב-4 בפברואר 2000, לאחר הקמת ממשלת קואליציה בין ה-ÖVP (מפלגת העם האוסטרית) ל-FPÖ, הטילו 14 מדינות האיחוד האירופי (מתוך 15 המדינות החברות באותה תקופה) סנקציות דיפלומטיות על אוסטריה.
הסנקציות כללו הקפאת מגעים דו-צדדיים ברמה פוליטית, אי-תמיכה במועמדים אוסטריים לתפקידים בינלאומיים, והגבלת פעילות שגרירים אוסטריים לרמה הטכנית בלבד.
צעד זה, שנעשה מחששות למדיניות עתידית של FPÖ, היווה הפרה של אמנת ליסבון (אמנת האיחוד שהייתה בתוקף דאז).
לאחר חמישה חודשים ובדיקה של ועדת חכמים שקבעה כי המפלגה אינה פועלת נגד ערכי אירופה הוסרו הסנקציות.
במהלך המשבר איימה אוסטריה לקיים משאל עם על חסימת רפורמות באיחוד.
המשבר גרם לשחיקה בתמיכה האוסטרית באיחוד האירופי ולהכנסת סעיף חדש באמנת ניס (2000) המאפשר התערבות במקרים של סכנה חמורה להפרת עקרונות האמנה על ידי התייחסות להמלצות מתאימות או הקמת ועדה שתדווח על המקרה.
היחסים של המדינה עם האיחוד האירופי כיום
חלק מהמפלגות באוסטריה אינן תומכות לחלוטין באג'נדה של האיחוד האירופי כפי שהיא קיימת היום, הם לא רוצים פדרציה, אבל מסכימים עם רעיונות אחרים שמציע האיחוד האירופי כמו סחר משותף.
ה-FPÖ הם אירוסקפטים - לפי מצע הבחירות שלהם, הם מתארים את האיחוד כמי שעוסק ב"תחרות בלתי מרוסנת" ו"מקסום רווח" עבור המעטים והחזקים על חשבון האדם הפשוט.
אחוז האוסטרים שחושבים שהאיחוד האירופי הוא דבר טוב נמוך מאחוז האירופים הכולל שחושבים כך.
כמו כן, על פי סקר שערך אירובארומטר בשנת 2010, כמעט חצי מהאוסטרים לא חשים שהם מרוויחים מהחברות באיחוד האירופי.
התמיכה של האוסטרים באיחוד חוותה עליות ומורדות - בעוד שההצטרפות לאיחוד עברה עם 66% תמיכה במשאל העם ב-1994, אחרי הסנקציות בשנת 2000 התמיכה הגיעה לשיא שלילי.
בעקבות המשבר הכלכלי של 2008 נצפתה עלייה בתמיכה.
סיבה כלכלית - עם כניסתם לאיחוד, אוסטריה הצטרפה לשוק האירופי האחיד שתרם למגמות חיוביות בדמות פירוק ביקורת הגבולות, הגברת התחרות, ליברליזציה והפרטה של מגזרים שהולאמו בעבר.
מהרגע הראשון להצטרפותה תרומתה של אוסטריה לתקציב האיחוד גדולה מהסכום שהיא מקבלת ממנו בחזרה, מאחר שהיא בין המדינות העשירות באיחוד.
סיבה פוליטית - האיחוד ביצע שינויים רבים אשר לוקחים את הכוח החוקתי מהמדינה לאיחוד.
ה-FPÖ התלוננו על "בריסל הריכוזית".
לא מדובר בהכרח בהתנגדות לרעיון של שיתוף פעולה אירופי אלא התנגדות לאינטגרציה פוליטית עמוקה יותר.
הביקורת על "בריסל הריכוזית" משקפת חשש רחב יותר מפני העברת סמכויות קבלת ההחלטות מהמוסדות הלאומיים של אוסטריה למוסדות על-לאומיים כמו האיחוד האירופי, אשר נתפסים כמרוחקים מהאזרח הפשוט.
עמדות אלה מלוות בחשש מירידה בריבונות הדמוקרטית ובכושר המדינה לקבל החלטות שעונות על הצרכים הספציפיים של אזרחיה.
סיבה לאומית - הספקנות הלאומית באוסטריה נובעת מ"נאו-לאומנות" המאופיינת ב"לאומנות כלכלית" ו"פסימיות תרבותית" - תגובה לפחדים מפני הידרדרות במעמד החברתי, אובדן סטטוס וזהות.
ספקנות זו מלווה בחששות של דילול הזהות הלאומית האוסטרית ומערכות הערכים המסורתיות, לצד דאגה מפני אובדן הייחוד התרבותי והחברתי של המדינה במסגרת תהליכי אינטגרציה אירופיים.
באופן היסטורי אוסטריה שימשה כשער בין המזרח למערב, בעקבות מיקומה במרכז אירופה.
מיקום מרכזי זה הוליד אינטרסים וקשרים כלכליים ארוכי טווח עם מדינות מזרח אירופה.
עם פתיחת המזרח בסוף המלחמה הקרה אוסטריה החלה להשקיע במדינות הצמודות אליה (סלובניה, סלובקיה, צ'כיה והונגריה).
לאוסטריה היו אינטרסים כלכליים בקידום קבלתם של המדינות המזרחיות לאיחוד עקב הפוטנציאל של אפשרויות כלכליות קרובות עבורה.
ומצד שני היא לא רצתה שהמדינות העניות יותר ייכנסו כי זה יפגע בכלכלה של האיחוד האירופי ויעמיק את המשבר הכלכלי שיש בחלק ממדינות האיחוד, וכתוצאה מכך בכלכלה שלה עצמה.
כלפי חוץ אוסטריה מציגה עמדה חיובית ותומכת הצטרפות מדינות המזרח.
אבל כלפי פנים, היא יותר זהירה ומדגישה יותר את הצורך להגן על העובדים והעסקים האוסטרים מפני ההצטרפות של אותן המדינות.
מפלגת הימין הקיצוני FPÖ אף טענה שמדינות מזרח אירופה מאיימים על עושרה וביטחונה של אוסטריה.
כחלק מהכרזת הנייטרליות של אוסטריה, נכתב בחוקתה שהיא לא תהיה חברה בבריתות צבאיות ולא תאשר הצבת בסיסי צבאות זרים בשטחה - עקרונות אלו הם ליבת הנייטרליות האוסטרית.
עם נפילת מסך הברזל ב-1989, אוסטריה הבינה כי עליה להעמיק את שיתוף הפעולה הביטחוני במסגרת אירופית, מבלי לוותר על מעמדה כנייטרלית.
החלטה זו עוררה ספקות בנוגע לתקפות הנייטרליות המסורתית שלה, אך עם ההצטרפות לאיחוד האירופי והשתתפותה בתוכניות שיתוף פעולה ביטחוניות עם נאט"ו, התאזנו הדעות והמדיניות הביטחונית האוסטרית עברה התאמות בהתאם להתפתחויות האירופיות.
בעקבות ההצטרפות לאיחוד האירופי, הנייטרליות האוסטרית נחלשה בעיני הציבור, וחשיבותה גם היא נחלשה, אם כי היא עדיין חלק משמעותי מזהותה.
כיום, היא מתמקדת בעיקר בהימנעות מחברות בבריתות צבאיות כמו נאט"ו, ובאיסור על הצבת כוחות זרים בשטחה.
ועדיין, הצטרפות לנאט"ו נחשבת כלא פופולרית ברחבי אוסטריה.
אוסטריה לא הצטרפה לנאט"ו עד היום, אבל היא לוקחת חלק בפעילויות משניות שלו שאינן קשורות בחימוש ונשק אלא במשימות שקשורות בניהול משברים, שמירה על שלום וסיוע הומניטרי במקומות כמו קוסובו, הבלקניים המערביים, בוסניה וכו.
בשנת 1995, אוסטריה הצטרפה גם לתוכנית שותפות לשלום (PfP) של נאט"ו.
בשנים האחרונות שיתוף הפעולה בין אוסטריה לנאט"ו הצטמצם בעקבות היריבות בין טורקיה, שהיא חלק מנאט"ו לבין אוסטריה, טורקיה מתנגדת לשיתוף פעולה של נאט"ו עם אוסטריה כפעולת תגמול על כך שאוסטריה מתנגדת להצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי.
בין מדינת ישראל והרפובליקה של אוסטריה קיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, וכן שיתוף פעולה ידידותי בנושאים שונים, הקשורים לשתי המדינות.
עם זאת, ביחסי שתי המדינות לאורך השנים התרחשו עליות ומורדות, כאשר האירועים המרכזיים שפגעו ביחסים ההדדיים היו כהונתו של קורט ולדהיים כנשיא אוסטריה בין השנים 1986–1992, וכן עליית כוחה של מפלגת החירות האוסטרית בראשות מנהיגה יורג היידר, החל מראשית שנות ה-2000.
נכון לשנת 2021, לאוסטריה שגרירות ברמת גן ו-3 קונסוליות כבוד (באילת, בחיפה ובירושלים).
במקביל יש לישראל שגרירות בווינה.
ישראל מינתה את ד"ר דניאל קורט לוין כנציגה לאוסטריה בשנת 1948, והוא הוכר על ידי שלטונות הכיבוש האמריקאים כמוסמך להוציא ויזות.
שר החוץ של אוסטריה אמר שארצו תסכים למנות נציג בתל אביב, אך אינה יכולה להכיר בישראל כל עוד היא תחת כיבוש.
אוסטריה הכירה דה פקטו בישראל ב-15 במרץ 1949, לאחר מסע שתדלנות מצד ישראל.
עניין זה עורר פולמוס בישראל, בשל החלק שלקחה אוסטריה בשואה.
בתחילת 1950 היה לוין בדרגת קונסול משנה באוסטריה, ואוסטריה מינתה את ד"ר פריץ הארטל, איש תנועת ההתנגדות הצרפתית ואוהד ישראל, לקונסול אוסטריה בישראל ונפתחה קונסוליה אוסטרית בתל אביב.
עם השנים היחסים עם אוסטריה התמסדו והקונסול הישראלי, אריה אשל, מילא את כל הפעילויות הדיפלומטיות, הגם שנחשב לקונסול ולא לשגריר.
במרץ 1953 ביקר השר יוסף בורג בווינה, ובספטמבר 1954 ביקרה משלחת של הכנסת באוסטריה.
בין לבין התקיים משא ומתן בין המדינות על פיצויים.
לאחר שהושג הסכם פיצויים, ביולי 1955, ביקשה אוסטריה להדק את היחסים בין המדינות.
ב-1959 הועלו היחסים לרמת שגרירות.
במהלך שנות המלחמה הקרה, שימשה אוסטריה כתחנת מעבר ליהודים אשר ברחו מברית המועצות ומדינות מזרח אירופה בדרכם לישראל ולמדינות המערב.
על רקע זה התקיים שיתוף פעולה חשאי בין שתי המדינות.
בינואר 1970 נחתמה האמנה למניעת כפל מס בין אוסטריה לבין ישראל בחתימתם של השגריר הישראלי זאב שק ושל המנהל הכללי במשרד הכספים הפדרלי האוסטרי, יוזף המרשמידט.
בשנות כהונתו של ברונו קרייסקי כקנצלר אוסטריה (1970–1983) בלט קרייסקי בהתבטאויותיו הפרו-ערביות, אולם במקביל, סייע להגירת היהודים מברית המועצות שחלקם פנו לעליה לישראל.
דבר זה התקבל באופן שלילי במדינות ערב.
קרייסקי אף ניסה ליזום מתווה להסדר מדיני בין ישראל ומדינות ערב.
בספטמבר 1973 התחוללה "פרשת שנאו": מחבלים פלסטינים השתלטו על רכבת נוסעים שהובילה גם יהודים מברית המועצות אל מחנה מעבר באוסטריה, ממנו היו אמורים העולים להמשיך לישראל.
קרייסקי נכנע לדרישת המחבלים והתחייב לסגור את המחנה.
ב-9 ביולי 1979 תקף אותו בגין על קשריו עם יאסר ערפאת, תוך רמיזה למוצאו היהודי של קרייסקי: "נתגבר על הערפאתים הנאצים וגם על משרתיהם, יהיה מוצאם אשר יהיה".
היחסים בין שתי המדינות נפגעו בעקבות בחירתו של קורט ולדהיים, פוליטיקאי אוסטרי ולשעבר מזכ"ל האו"ם, כנשיא אוסטריה בשנת 1986, וזאת כתוצאה ממעורבותו של ולדהיים בפשעי מלחמה במהלך מלחמת העולם השנייה, במסגרת שירותו בוורמאכט.
מעורבותו, אשר היוותה את הסיבה העיקרית לסיום תפקידו של ולדהיים כמזכ"ל האו"ם שנה קודם לכן, הפכה את הנשיא לאישיות בלתי רצויה ברבות ממדינות העולם, וביניהן ישראל.
ב-11 ביוני 1986, בעת דיון בכנסת על עברו של ולדהיים, קרע חבר הכנסת מאיר כהנא את דגל אוסטריה על דוכן הנואמים.
עם זאת, גם בתקופה זו נמשך שיתוף הפעולה החשאי בנושא הפליטים היהודים מברית המועצות.
פגיעה נוספת ביחסים בין שתי המדינות התרחשה בפברואר 2000, לאחר שמפלגת החירות האוסטרית, מפלגת ימין קיצוני בראשותו של ירג היידר, הצטרפה לממשלה הקואליציונית האוסטרית.
בעקבות הצטרפות זו ישראל החזירה את שגרירה באוסטריה לארץ.
היחסים לבסוף חודשו לאחר שיחות שהתנהלו בירושלים עם שר החוץ האוסטרי, בניטה פררו-ולדנר, ביולי 2003.
בחודש מאי 2012 התרחשה תקרית דיפלומטית חמורה בין שתי המדינות, בשעה שבמסגרת ריאיון שהתקיים בכלי התקשורת האוסטרית, תקף שר ההגנה האוסטרי את שר החוץ הישראלי, אביגדור ליברמן, ואמר כי "חברות ליברמן בממשלה בלתי נסבלת".
במהלך הריאיון הביע גם שר ההגנה את התנגדותו לתקיפה ישראלית באיראן, והגדיר אותה "מהלך מיותר".
במהלך חודש יוני 2013, החליטה ממשלת אוסטריה להחזיר את חייליה, אשר לוקחים חלק במשימת כוח השלום הבינלאומי בגולן.
בתגובה הודיע משרד החוץ הישראלי כי הוא "מצר על ההחלטה".
ב-26 בספטמבר 2016 דוריס בורס, נשיאת הפרלמנט האוסטרי, הגיעה לביקור רשמי במשכן הכנסת ונפגשה עם יושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, ועם אגודת הידידות הבין פרלמנטרית של ישראל ואוסטריה בראשות חבר הכנסת עמיר פרץ.
בנובמבר חתמו שרי האוצר של המדינות, משה כחלון והאנס יורג שלינג, על אמנה חדשה למניעת כפל מס.
בפברואר 2019 ביקר נשיא אוסטריה אלכסנדר ואן דר בלן בישראל ונפגש עם נשיא ישראל ראובן ריבלין.
הוא הודה כי לאוסטריה אחריות משותפת לשואה וכי אוסטרים רבים היו בין מחולליה ואף אמר כי אוסטריה הודתה באחריותה המשותפת מאוחר מדי.
במרץ 2021 ביקר קנצלר אוסטריה סבסטיאן קורץ בישראל ונפגש עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו וראש ממשלת דנמרק מדה פרדריקסן.
במהלך הפגישה סוכם כי ישראל, אוסטריה ודנמרק ישתפו פעולה בנושא מחלת הקורונה ויקימו תאגיד משותף להקמת מפעל מחקר, פיתוח וייצור חיסונים נגד מוטציות הקורונה.
ב-17 במרץ 2021 ביקרו הנשיא ראובן ריבלין והרמטכ"ל אביב כוכבי בווינה, שם נפגשו עם נשיא אוסטריה אלכסנדר ואן דר בלן.
ב-14 במאי 2021 במהלך מבצע שומר החומות, הביע קנצלר אוסטריה סבסטיאן קורץ סולידריות עם ישראל, וכחלק מכך הונף דגל ישראל לצד דגל אוסטריה.
יום לאחר מכן, ב-15 במאי 2021, לאחר ירי רקטות לעבר אזור המרכז, הודיעה שגרירת אוסטריה, האנה ליקו, שאחת הרקטות נחתה בסמוך לשגרירות ולא היו נפגעים, ושהדבר חייב להיפסק.
ביולי ביקר נהאמר בישראל, נפגש עם ראש הממשלה לפיד וחתם על הסכם לשותפות אסטרטגית בתחומים שונים.
באוקטובר 2023, בעקבות טבח שבעה באוקטובר, ביקר קנצלר אוסטריה בישראל והביע סולדריות עם ישראל, ובנוסף הביע התנגדות נחרצת למעשי חמאס.
באותו החודש הייתה אוסטריה אחת מ-13 המדינות היחידות שהצביעו לצד ישראל נגד החלטה ES-10/21 של העצרת הכללית של האו"ם הקוראת להפסקת אש הומניטרית במלחמה.
בשנת 1992 זכתה לראשונה חברת "תדיראן" הישראלית בחוזה עם צבא אוסטריה לאספקת מכשירי קשר.
עם זאת העסקה נתקלה בקשיים, עקב ביקורת פנימית בטענה שאוסטריה הנייטרלית אינה יכולה לרכוש נשק מישראל.
בשנת 2000 זכתה חברת "אלביט מערכות" בחוזה מטעם משרד ההגנה של אוסטריה לאספקת מערכות שליטה ובקרה לכלי ארטילריה של צבא אוסטריה.
זמן קצר אחר כך רכשה "אלביט" את כל הפעילות הביטחונית של תאגיד "אלקטל" הצרפתי באוסטריה, שעסקה בעיקר פעילות פיתוח ושיווק של מערכות שליטה ובקרה לכוחות ארטילריה.
בשנת 2009 זכתה גם בחוזה לאספקת עמדות נשק 12.7 מ"מ לצבא אוסטריה.
יחסי מסחר בין היישוב בארץ ישראל לאוסטריה החלו להתפתח בשנות ה-30 של המאה ה-20. הוקמה לשכת מסחר אוסטריה-ארץ ישראל, ואוסטריה השתתפה ביריד המזרח בתל אביב.
עיקר הסחר היה יצוא תעשייתי של אוסטריה ויבוא של הדרים.
הסחר הופסק בימי מלחמת העולם השנייה, אך חודש אחריו.
שיחות מסחריות בין מדינת ישראל ואוסטריה החלו באוגוסט 1949. המסחר בין שתי המדינות התרחב בעקבות הסכם סחר שנחתם ב-7 במרץ 1958. ב-1963 נחתם הסכם תעופה בין המדינות וחברת "נתיבי אוויר אוסטריים" (אוסטריאן איירליינס) החלה להפעיל טיסות ישירות בין תל אביב לווינה.
הסכם תעופה הורחב ב-1969 והתיר לחברת אל על לבצע טיסות לניו יורק עם עצירת ביניים בווינה.
היחסים בין רפובליקת אוסטריה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה הם יחסים היסטוריים שתחילתם עוד בימי הביניים, אז היו השתיים מאוחדות תחת האימפריה הרומית הקדושה, ולאחר מכן תחת הקונפדרציה הגרמנית.
במהלך המאה ה-19 רבו אוסטריה בהנהגת בית הבסבורג ופרוסיה בהנהגת בית הוהנצולרן על ההגמוניה בגרמניה, ולבסוף ניצחה פרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ואיחדה את גרמניה תחת הנהגתה, בעוד שאוסטריה נדחקה הצידה והקימה את האימפריה האוסטרו-הונגרית.
לאחר מכן השלימו השתיים והתאחדו בברית שלושת הקיסרים ובברית המשולשת, ואף שיתפו פעולה ביניהם במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לאחר התבוסה במלחמה נאסר על השתיים להתאחד, ואוסטריה נותרה מדינה עצמאית עד האנשלוס בשנת 1938. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה אוסטריה חלק מגרמניה הנאצית, ולאחר המלחמה חזרה ונעשתה מדינה עצמאית.
כיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי, ומקיימות ביניהם קשרים כלכליים, חברתיים ותרבותיים בשלל תחומים.
בימי הביניים היו כל השטחים שנכללים היום בגרמניה, אוסטריה, צ'כיה, סלובניה ועוד, מאוחדים תחת שלטון האימפריה הרומית הקדושה, שנשלטה החל משנת 1440 על ידי בית הבסבורג.
בתחילת המאה ה-18 עלתה ממלכת פרוסיה תחת שלטון בית הוהנצולרן ככוח משפיע נוסף על המדינות השונות, ובין השנים 1740–1763 לחמו פרוסיה ואוסטריה בסדרת מלחמות על השלטון בשלזיה.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות שיתפו השתיים פעולה נגד הקיסרות הצרפתית הראשונה, אולם הובסו על ידי נפוליאון, ובשנת 1806 פורקה האימפריה הרומית הקדושה והוקמה האימפריה האוסטרית.
לאחר תבוסתו של נפוליאון בשנת 1815, שיתפו השתיים פעולה בקונגרס וינה, ולאחר מכן הקימו את הקונפדרציה הגרמנית.
באותה תקופה עלתה תנועת הפאן-גרמניות - שדגלה באיחוד כל דוברי השפה הגרמנית למדינה אחת גדולה, ובעקבות כך חזר והתעורר מתח בין שתי המדינות על ההנהגה בגרמניה.
בשנת 1834 הקימה גרמניה את הצולפריין - איחוד מכס בין המדינות הגרמניות השונות, שהיווה בסיס להקמת איחוד מדיני.
בשנת 1864 שיתפו השתיים פעולה במלחמת שלזוויג השנייה נגד דנמרק, ווכבשו את שלזוויג-הולשטיין.
לאחר מכן תמרן אוטו פון ביסמרק את אוסטריה ליצירת סכסוך בנוגע לשלטון בשטחים הכבושים, ובעקבות כך פרצה מלחמת אוסטריה–פרוסיה, שבמהלכה הובסה אוסטריה, ונאלצה לפרוש מהנהגת גרמניה.
בשנת 1867 הקימה פרוסיה את הקונפדרציה הצפון-גרמנית בראשותה, ולאחר הניצחון הגדול במלחמת צרפת–פרוסיה הוקמה הקיסרות הגרמנית בראשותה.
בשנים לאחר מכן השלימו השתיים, מתוך הבנה שיש להם אינטרסים משותפים, והחשש האוסטרי מרוסיה לעומת החשש הגרמני מצרפת.
בעקבות כך הוקמה הברית הכפולה בשנת 1879, שהורחבה בשנת 1882 ליצירת הברית המשולשת יחד עם איטליה.
לאחר רצח פרנץ פרדיננד ביוני 1914 גיבתה גרמניה את אוסטריה בכל הנוגע לדרישותיה מסרביה, ובעקבות כך פרצה לבסוף מלחמת העולם הראשונה.
השתיים שיתפו פעולה במהלך המלחמה, אולם לבסוף נחלו תבוסה מידי מעצמות ההסכמה.
בחוזה סן-ז'רמן פורקה אוסטריה, ועל שטחיה הוקמו צ'כוסלובקיה, ומדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים, ושטחים נוספים נמסרו לאיטליה, פולין ורומניה, וכן נאסר עליה להתאחד עם גרמניה.
בעקבות המלחמה התרבתה האבטלה בשתי המדינות, ועלה כוחם של הלאומנים.
בשנת 1933 עלה אדולף היטלר לשלטון בגרמניה, אולם אנגלברט דולפוס וקורט שושניג סירבו בכל תוקף לניסיונות הסיפוח הגרמניים.
בשנת 1938 סיפחה גרמניה הנאצית את אוסטריה, לאחר מסע איומים והפחדות כלפי המנהיגות האוסטרית.
ב-10 באפריל אותה שנה נערך ביוזמת הנאצים משאל עם לגבי הסיפוח, (אף שתוצאותיו היו ברורות מראש משום שנערך באווירה של איומים וטרור) אשר אישר את האיחוד ברוב של 99.73%.
אוסטריה לא התקיימה כמדינה עצמאית במהלך מלחמת העולם השנייה, והגם שבאופן טכני האיחוד עם גרמניה היה תוצאה של פלישה צבאית, רבים מן האוסטרים אהדו את המשטר הנאצי ואף לקחו חלק בפשעיו, ורוב הקהילה היהודית האוסטרית, שתרמה תרומה גדולה לחיי הרוח באוסטריה אולצה לצאת לגלות או שנספתה בשואה.
לאחר המלחמה היו שתי המדינות מחולקות לאזורי כיבוש, אשר בגרמניה נמשכו עד לשנת 1949, אז הוקמו גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית, ואילו באוסטריה נמשך הכיבוש עד לשנת 1955.
מתום המלחמה לא נעשה ניסיון לאחד את שתי המדינות, והדבר גם נאסר באמנת המדינה האוסטרית, ובאוסטריה התפתחה זהות לאומית נפרדת, עד כדי כך שבשנת 1987 רק 6% מהאוסטרים החשיבו את עצמם כ"גרמנים".
שתי המדינות שיתפו פעולה ביניהם בתחומי הכלכלה והתרבות במהלך שנות המלחמה הקרה, אולם למרות שגרמניה המערבית הצטרפה לנאט"ו, אוסטריה הייתה מנועה מכך, בהתאם לדרישת ברית המועצות שאוסטריה תישאר נייטרלית.
בשנת 1995 הצטרפה אוסטריה לאיחוד האירופי ולאזור שנגן, אשר ביטל את הגבולות בין המדינות, וחיזק את היחסים ביניהם.
בשנת 1999 הצטרפו שתי המדינות לגוש האירו, וכיום קיימים יחסים טובים בין המדינות, הכוללים יחסים מדיניים, דיפלומטיים, כלכליים ותרבותיים.
אוסטריה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-12 קונסוליות בברמן, דרזדן, דיסלדורף, המבורג, הנובר, קיל, ליבק, מינכן, נירנברג, רוסטוק, זארבריקן ושטוטגרט.
מאידך, גרמניה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה וקונסוליות בברגנץ, גראץ, אינסברוק, לינץ וזלצבורג.
היחסים בין אוסטריה לבין הונגריה הם יחסים היסטוריים שתחילתם עוד בימי הביניים, והחל מהמאה ה-16 שלט בית הבסבורג הן בשטחי אוסטריה והן בשטחי הונגריה.
בשנת 1526 נהרג לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה בקרב מוהאץ', ובעקבות כך סופח רוב שטחה של הונגריה לאימפריה העות'מאנית, ואילו צפון ומערב הממלכה עבר תחת שלטון בית הבסבורג.
לאחר תבוסת הטורקים בקרב וינה, החלה שקיעתה של האימפריה העות'מאנית, ובהסכם קרלוביץ בשנת 1699 קיבל בית הבסבורג את השליטה בכל ממלכת הונגריה.
בשנת 1806 פורקה האימפריה הרומית הקדושה שבית הבסבורג עמד בראשה, והוקמה האימפריה האוסטרית שהונגריה הייתה חלק ממנה, והיה לה אוטונומיה מסוימת.
לאחר המרד ההונגרי של 1848 במהלך אביב העמים, בוטלה האוטונומיה ההונגרית והוטל שלטון צבאי בהונגריה, ובנוסף נקבעה השפה הגרמנית לשפתה הרשמית.
בשנת 1866 ספגה אוסטריה תבוסה מוחצת במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ומעמדה כמדינה הדומיננטית בגרמניה הסתיים לעד.
הקיסר האוסטרי הסכים להצעה, והוא ודיאק חתמו ב-29 במאי 1867 על הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867. היא אושרה בידי הדיאט ההונגרי המשוקם.
הצבא האוסטרו-הונגרי לא התחלק בין שתי המדיניות, והיה תחת פיקוד אחד.
הראשון היה הטריבנד האוסטרי בצבעי אדום-לבן-אדום, והשני הטריקולור הונגרי בצבעי אדום-לבן-ירוק, ושניהם הוטענו בסמלי הממלכות בהתאמה.
מפירוק האימפריה עד תום מלחמת העולם השנייה
לאחר התבוסה במלחמת העולם הראשונה פורקה האימפריה, ושתי המדינות נאלצו לוותר על שטחים נרחבים, שבהם הוקמו צ'כוסלובקיה, יוגוסלביה, וכן שטחים שנמסרו לאיטליה, רומניה ופולין.
כמו כן העבירה הונגריה לאוסטריה על פי משאל עם את אזור בורגנלנד, למעט העיר שופרון שנשארה בידיה, מה שגרם למתיחות בין המדינות.
במהלך השנים לאחר מכן שופרו היחסים בין המדינות, וההונגרים התייחסו בחיוב לאוסטרופשיזם.
בשנת 1938 סופחה אוסטריה לגרמניה הנאצית, והיחסים בין המדינות הפכו לחלק מיחסי גרמניה-הונגריה, תוך שהשגרירות ההונגרית בווינה הפכה לקונסוליית כבוד.
לאחר המלחמה חודשו היחסים בין המדינות, ואף נחתמו הסכמי סחר וכדומה.
אולם עם כינון המשטר הקומוניסטי בהונגריה, החלו הפוליטיקאים האוסטרים להתייחס בזהירות כלפי המפלגה הקומוניסטית של אוסטריה, והורגש מאוד השפעתו של מסך הברזל.
בשנת 1956 פרץ המרד ההונגרי, ולאחר דיכויו על ידי הצבא האדום, הוצפה אוסטריה בעשרות אלפי פליטים הונגרים, ביניהם אלפי יהודים שנמלטו מהונגריה, והתקבלו באוסטריה באהדה רבה.
בשנות ה-70 הפחית יאנוש קאדאר את הדיקטטורה בארצו, והקים את מה שנקרא "קומוניזם של גולאש", ובעקבות כך חודשו היחסים בין המדינות.
בשנות ה-80 הועלתה הצעה לקיים תערוכה משותפת של שתי המדינות, אולם התוכנית בוטלה בלחץ הקהל האוסטרי.
ב-27 ביוני 1989 לאחר שהוחלט בממשלה ההונגרית להרוס את מסך הברזל בין המדינות, קויים טקס על ידי שרי החוץ של שתי המדינות אלויס מוק וגיולה הורן, ובו חתכו השניים בצבת את גדר התיל שהפרידה בין המדינות.
בעקבות כך עברו עד מהרה גרמנים רבים מגרמניה המזרחית לגרמניה המערבית דרך הונגריה ואוסטריה.
כיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי, וכתוצאה מאמנת שנגן ניתן לעבור את הגבולות ללא צורך באשרה וללא מכס.
כתוצאה מכך יזמים אוסטריים הקימו או קנו בנקים, מפעלים וחנויות בהונגריה, כורמים מבורגנלנד מכינים יין בהונגריה, וחקלאים אוסטריים קנו או שכרו אדמות חקלאיות הונגריות.
כמו כן אוסטרים רבים ממזרח המדינה נוהגים ללכת לרופאי שיניים בהונגריה, שם הטיפול יותר זול מאשר באוסטריה.
כמו כן ישנם קשרים כלכליים, תרבותיים וחברתיים בין המדינות, וישנו שיתוף פעולה בנושא איכות הסביבה וטיפול במזהמים.
אוסטריה מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט, ו-7 קונסוליות בגיור, פץ', וספרם, סגד, נירג'האזה, סקשפהרוואר, וסומבטהיי.
מאידך, הונגריה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה ו-8 קונסוליות בברגנץ, גראץ, הוריטשון, אינסברוק, קלגנפורט, לינץ, מריה אנצרדורף וזלצבורג
בין הרפובליקה הפדרלית של אוסטריה לבין ממלכת דנמרק מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים.
כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי.
במהלך מלחמת שלושים השנים התערבה דנמרק לצד הפרוטסטנטים נגד בית הבסבורג, אולם מאוחר יותר לחמה אוסטריה לצד דנמרק במלחמת טורטנסון ובמלחמת הצפון השנייה נגד שוודיה.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחמה דנמרק לצד צרפת, אולם לא לחמה ישירות באוסטריה.
בתגובה על לחימתה לצד צרפת, אושר בקונגרס וינה שלטונה של שוודיה בנורווגיה שנלקחה מדנמרק.
בשנת 1848 פרצה מלחמת שלזוויג הראשונה, בין ממלכת דנמרק לבין הקונפדרציה הגרמנית.
המלחמה פרצה עקב דרישת דוכסויות שלזוויג-הולשטיין להשתחרר מתלותם בממלכת דנמרק, והסתיימה בניצחון דני, שהשאיר את הדוכסויות תחת שלטון דני.
בשנת 1864 פרצה מלחמת שלזוויג השנייה, בין ממלכת דנמרק לבין ממלכת פרוסיה והאימפריה האוסטרית.
המלחמה פרצה עקב מותו של פרדריק השביעי, מלך דנמרק ללא יורש מוסכם על הקונפדרציה הגרמנית.
המלחמה פרצה ב-1 בפברואר 1864, והסתיימה ב-30 באוקטובר באותה שנה בתבוסת דנמרק.
כתוצאה מהמלחמה סופחו דוכסויות שלזוויג-הולשטיין וסקסוניה-לאוונבורג לפרוסיה ואוסטריה.
לאחר שנתיים, בשנת 1866 התקיימה מלחמת אוסטריה–פרוסיה, שפרצה בעקבות סכסוך בין אוסטריה לפרוסיה על אופן השליטה במחוזות שנכבשו שנתיים קודם מדנמרק.
בסוף המלחמה סיפחה פרוסיה את שטחי שלזוויג והולשטיין במלואם, וכן את ממלכת הנובר ומדינות גרמניות אחרות שנמצאו קודם תחת שלטון אוסטריה או בהשפעתו, ובכך סללה את הדרך לקראת איחוד גרמניה שהתרחש לאחר הניצחון על צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1871.
ב-19 בדצמבר 1925 כוננו אוסטריה ודנמרק יחסים דיפלומטיים ביניהם.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נשלחו מווינה 25,000 ילדים שסבלו מתת תזונה לדנמרק, שם קיבלו מזון וסיוע עד להתאוששותם, ולאחר מלחמת העולם השנייה שוב נשלחו 14,000 ילדים מווינה לצורך כך.
לאחר מלחמת העולם השנייה הצטרפה דנמרק לנאט"ו ולאיחוד האירופי, ובשנת 1995 הצטרפה אף אוסטריה לאיחוד האירופי.
הסחר בין אוסטריה לדנמרק עלה מינואר עד אוגוסט 2010. הייצוא האוסטרי לדנמרק גדל בכמעט 4%, בעיקר בשל גידול בייצוא בענפי התעשייה, והוא נבע בעיקר מעליית היצוא של מוצרים פרמצבטיים ב-8% ועליית יצוא הברזל והפלדה ב-20%.
אוסטריה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ו-3 קונסוליות באבנרה, אורהוס ואודנסה.
מאידך, דנמרק מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה, ו-4 קונסוליות כבוד בגראץ, אינסברוק, לינץ וזלצבורג
יחסי אוסטריה–יפן הם היחסים הבילטרליים והמדיניים שבין אוסטריה לבין יפן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1869.
אוסטריה מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו ו-4 קונסוליות בהירושימה, נאגויה, אוסקה וסאפפורו.
מאידך, יפן מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה וקונסוליה בזלצבורג.
ביוני 1999, נשיא אוסטריה תומאס קלסטיל ביקר ביפן, והיה זה הביקור הראשון של נשיא אוסטריה ביפן.
בשנת 2007, יפן הייתה שותפת הסחר השלישית של אוסטריה.
יחסי אוסטריה–ליטא הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אוסטריה לבין רפובליקת ליטא.
אוסטריה הכירה בליטא דה יורה ב-7 בפברואר 1924, אך לא כוננה איתה יחסים דיפלומטיים, בינתיים ליטא נכבשה בידי ברית המועצות והפכה לרפובליקה סוציאליסטית.
ב-11 במרץ 1990 הכריזה ליטא מחדש על עצמאותה, ואוסטריה, יחד עם מדינות נוספות, הכירה מחדש במדינה העצמאית של ליטא דה יורה ב-28 באוגוסט 1991. היחסים הדיפלומטיים שבין שתי המדינות כוננו מחדש באותו יום.
שתי המדינות הן חברות באיחוד האירופי (אוסטריה הצטרפה בשנת 1995 ואילו ליטא הצטרפה בשנת 2004).
אזרחים ליטאים ואוסטרים אינם זקוקים לאשרה כדי לשהות במדינה השנייה.
ליטא מיוצגת באוסטריה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בווינה, בירת המדינה.
ליטא מיוצגת באוסטריה גם בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות בערים: גראץ, זלצבורג, לינץ.
אוסטריה מיוצגת בליטא בדרג השגרירות שהיא מחזיקה בווילנה, בירת המדינה.
אוסטריה מיוצגת באוסטריה גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בווילנה על מנת להפחית את העומס בשגרירות.
בין הרפובליקה הפדרלית של אוסטריה לבין נסיכות ליכטנשטיין מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים.
בתחילת המאה ה-18 רכשה את שטחי מחוזות שלנברג וואדוץ שבעמק הריין, אשר הוכרו על ידי הקיסר קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כ"נסיכות" במסגרת האימפריה הרומית הקדושה, שנקראה על שם בעליה.
עד האנשלוס בשנת 1938 ישב פרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין בווינה.
אשתו אליזבת פון גוטמן הייתה ממוצא יהודי.
לאחר השתלטות הנאצים הוא ויתר על כס הנסיכות והוחלף על ידי אחיינו פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין.
ליכטנשטיין מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה, ואילו, אוסטריה מחזיקה בליכטנשטיין רק קונסוליה כללית בוואדוץ.
יחסי אוסטריה–בנגלדש הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת אוסטריה לבין הרפובליקה העממית של בנגלדש.
היחסים בין שתי המדינות נחשבים ללבביים.
בגלל המרחק הגדול בין אוסטריה לבנגלדש (המרחק בין הבירה וינה לבירה דאקה הוא 7,000 ק"מ), המגעים ההיסטוריים בין שני העמים קטנים למדי, שכן בנגלדש מעולם לא תפסה תפקיד דומיננטי באסיה, ואוסטריה למרות היותה מדינה חזקה מאוד בתוך אירופה, התמקדה בעיקר בענייני היבשת ומעולם לא הפכה לאימפריה קולוניאלית.
שתי המדינות נלחמו בשתי מלחמות העולם זו בזו, שכן אוסטריה הייתה חלק ממעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה וחלק מהרייך השלישי של אדולף היטלר במלחמת העולם השנייה ובנגלדש הייתה מושבה בריטית ועמדה לצד בריטניה בשתי המלחמות הללו.
אוסטריה ובנגלדש משתפות פעולה בתחומי האנרגיה, בריאות, חינוך, תיירות, פיתוח וניהול.
סקטור החינוך נחשב לתחום שיתוף פעולה פוטנציאלי בין שתי המדינות.
אוסטריה ובנגלדש שמו דגש על חילופי תוכניות חינוכיות בין שתי המדינות.
בנגלדש רוצה בשיתוף פעולה חינוכי עם אוסטריה כדי להגדיל את מספר המלגות האוסטריות לסטודנטים מבנגלדש.
אוסטריה ובנגלדש הראו התעניינות עמוקה להרחיב את הפעילויות הכלכליות ההדדיות בין שתי המדינות.
נכון לשנת 2013, היקף הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות עמד על כ-400 מיליון אירו.
כ-30 חברות בינלאומיות אוסטריות פועלות בבנגלדש.
שר החוץ לשעבר של בנגלדש, דיפו מוני ביקר בווינה בשנת 2013.
מאידך, בנגלדש מחזיקה בשגרירות בווינה וקונסוליה בסנקט פלטן.
יחסי אוסטריה–יוון הם יחסי החוץ בין אוסטריה לבין יוון.
לשתי המדינות יחסים דיפלומטיים מאז המאה ה-19, לאחר עצמאות יוון.
שתי המדינות לחמו זו בזו במהלך מלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה (שבה הייתה אוסטריה חלק מגרמניה הנאצית).
כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי, וכמו כן, קיימת קהילה יוונית המתגוררת באוסטריה.
אוסטריה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה ו-2 קונסוליות בהרקליון וסלוניקי.
מאידך, יוון מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה וקונסוליה כללית בזלצבורג.
יחסי אוסטריה–מולדובה הם יחסי החוץ שבין אוסטריה למולדובה.
יחסים דיפלומטיים בין המדינות נוסדו ב-25 במרץ 1992. לאוסטריה אין שגרירות במולדובה עצמה, והיחסים מתוחזקים באמצעות השגרירות האוסטרית בבוקרשט בירת רומניה וקונסוליה בקישינב.
למולדובה יש שגרירות בווינה וקונסוליה באינסברוק.
בשנת 2005 היקף הסחר הכולל של מולדובה עם אוסטריה היה 33.56 מיליון דולר.
יחסי אוסטריה–טורקמניסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אוסטריה לבין טורקמניסטן.
היחסים בין המדינות כוננו רשמית ב-16 באוקטובר 1992. בחודש נובמבר 2008, גורבנגולי ברדימוחמדוב, נשיא טורקמניסטן, ביקר בווינה.
ב-16 באוקטובר 2011, היינץ פישר, נשיא אוסטריה לשעבר, ביקר בטורקמניסטן.
ב-14 ביוני 2017, שתי המדינות ציינו 25 שנים של כינון יחסים דיפלומטיים.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאוסטריה לטורקמניסטן הגיעה לסך 40.9 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מטוסים, מסוקים, כלי רכב מיוחדים, משאיות, מכוניות, חלקי רכב, מנופים, משאבות נוזליים, מדפסות תעשייתיות, תרופות, דיו, דבק, צינורות פלסטיק וגומי, מוצרי פלסטיק, נקניקיות, גבינה, בשר חזיר, נפט מזוקק ועוד.
באותה השנה, שווי הסחורה שיוצאה מטורקמניסטן לאוסטריה הגיעה לסך 1.78 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה אוטובוסים, מצעים ועוד.
אוסטריה אינה מיוצגת בטורקמניסטן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
טורקמניסטן מיוצגת באוסטריה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בווינה, בירת המדינה.
יחסי אוסטריה–מונטנגרו הם יחסי החוץ המתקיימים בין אוסטריה למונטנגרו.
נסיכות מונטנגרו כוננה יחסים עם האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1879. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חברה ממלכת מונטנגרו לממלכת סרביה נגד מעצמות המרכז, ובכלל זה האימפריה האוסטרו-הונגרית, ובינואר 1916 נכבשה מונטנגרו על ידי מעצמות המרכז, ונשארה תחת כיבוש אוסטרי-גרמני עד לאחר המלחמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הייתה אוסטריה מסופחת בידי גרמניה הנאצית, אשר בתורה כבשה את יוגוסלביה ב-1941. עם סיום הכיבוש של בעלות הברית באוסטריה ב-1955, הכריזה אוסטריה על נייטרליות במלחמה הקרה המתפתחת.
גם יוגוסלביה הייתה נייטרלית, אולם נטתה מעט לצד ברית ורשה.
בעקבות מלחמות יוגוסלביה, פורקה יוגוסלביה והפכה ל"איחוד של סרביה ומונטנגרו", אשר הסתיים ב-2006.
ב-12 ביוני 2006 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
סך הסחר בין שתי המדינות בשנת 2013 הסתכם בכ-37.4 מיליון אירו, מתוכם היבוא הסתכם ב-33.5 מיליון אירו והיצוא ל-3.9 מיליון אירו.
ההשקעות הישירות מאוסטריה בשנת 2013 הסתכמו ב-12.2 מיליון אירו.
סך הסחר בין שתי המדינות בשנת 2012 הסתכם בכ-36.9 מיליון אירו, מתוכם היבוא הסתכם ב-32.7 מיליון אירו והיצוא ל-4.2 מיליון אירו.
ההשקעות הישירות מאוסטריה בשנת 2012 הסתכמו ב-9.4 מיליון אירו.
סך הסחר בין שתי המדינות בשנת 2011 הסתכם בכ-39.1 מיליון אירו, מתוכם היבוא הסתכם ב-33.9 מיליון אירו והיצוא ל-5.2 מיליון אירו.
ההשקעות הישירות מאוסטריה בשנת 2011 הסתכמו ב-11.5 מיליון אירו.
סך הסחר בין שתי המדינות בשנת 2010 הסתכם בכ-52.04 מיליון אירו, מתוכם היבוא הסתכם ב-49.2 מיליון אירו והיצוא ל-2.8 מיליון אירו.
ההשקעות הישירות מאוסטריה בשנת 2010 הסתכמו ב-57.7 מיליון אירו.
אוסטריה מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה וקונסוליה כללית בבודווה.
מאידך, מונטנגרו מחזיקה שגרירות באוסטריה בווינה וקונסוליות באייזנשטדט ובאינסברוק.
היחסים שבין רפובליקת אוסטריה לבין ממלכת בלגיה הם יחסים היסטוריים שראשיתם עת שלט בית הבסבורג הן בשטחי אוסטריה והן בשטחי בלגיה, עד לאחר המהפכה הצרפתית.
בשנת 1482 מתה מארי, דוכסית בורגונדיה, ובנה פיליפ, ארכידוכס אוסטריה מבית הבסבורג ירש את ארצות השפלה הבורגונדיות.
הקיסר יוזף השני, ברוח עידן האורות והאבסולוטיזם הנאור, יזם סדרה של רפורמות מקיפות בארצות השפלה בשנות ה-80 של המאה ה-18, שנועדו ליצור משטר מודרני וריכוזי בתחומי המנהל, הפוליטיקה והמשפט.
בתחילה לא הכירה האימפריה האוסטרית בעצמאותה של בלגיה, אולם לאחר שנחתם הסכם לונדון בשנת 1839, הכירה אוסטריה בבלגיה ושלחה את השגריר מוריץ פון דיטריכשטיין.
בשנת 1880 התחתן רודולף, נסיך הכתר האוסטרי עם סטפני, נסיכת בלגיה, בתו של לאופולד השני, מלך הבלגים.
בשנת 1885 הכירה אוסטריה בזכותו של לאופולד השני על מדינת קונגו החופשית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ניצבו המדינות משני צידי המתרס, וכוחות אוסטריים אף סייעו לצבא הקיסרות הגרמנית במהלך המצור על אנטוורפן.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה בלגיה על ידי גרמניה הנאצית, שכללה בתוכה את אוסטריה, שסופחה בשנת 1938 בעקבות האנשלוס.
בשנת 1946 כוננו המדינות את היחסים מחדש, ובמהלך השנים הצטרפו שתי המדינות לקהילה האירופית, שהפכה לאחר מכן ל.
מכיוון ששתי המדינות חברות כיום באיחוד האירופי וחתומות על הסכם שנגן, הגבולות פתוחים בין המדינות, ואין שום הגבלת מעבר ביניהם.
אוסטריה מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל ו-5 קונסוליות באנטוורפן, אופן, גנט, לייז' ובנאמור.
בלגיה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה ו-4 קונסוליות בגראץ, אינסברוק, לינץ וזלצבורג.
היחסים שבין רפובליקת אוסטריה לבין ממלכת הולנד הם יחסים היסטוריים שראשיתם עת שלט בית הבסבורג הן בשטחי אוסטריה והן בשטחי הולנד.
הרפובליקה ההולנדית לחמה לצד ממלכת הבסבורג האוסטרית במלחמת תשע השנים, מלחמת הירושה הספרדית, מלחמת הירושה האוסטרית ובמהלך המלחמות הנפוליאוניות, ולאחר הניצחון של כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית, הוקמה הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה בראשותו של וילם הראשון, מלך הולנד.
אחרי תבוסת נפוליאון ב-1815, קיבלה הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה את השליטה על האזור שכולל היום את הולנד, בלגיה ולוקסמבורג, אבל כעבור 15 שנה בלבד התחוללה המהפכה הבלגית - החלק הדרומי של הממלכה המאוחדת (שהיה בעבר "ארצות השפלה הדרומיות") התקומם כנגד השלטון ההולנדי והכריז על עצמאותו כבלגיה.
בתחילה לא הכירה האימפריה האוסטרית בעצמאותה של בלגיה, אולם לאחר שנחתם הסכם לונדון בשנת 1839, הכירה אוסטריה בבלגיה ושלחה אליה את השגריר מוריץ פון דיטריכשטיין.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה הולנד על ידי גרמניה הנאצית, שכללה בתוכה את אוסטריה, שסופחה בשנת 1938 בעקבות האנשלוס.
אוסטריה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג ו-6 קונסוליות באמסטרדם, איינדהובן, חרונינגן, מאסטריכט, רוטרדם ווילמסטאד.
מאידך, הולנד מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה ו-4 קונסוליות בגראץ, אינסברוק, לינץ וזלצבורג.
היחסים שבין רפובליקת אוסטריה לבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג הם יחסים היסטוריים שראשיתם עת שלט בית הבסבורג הן בשטחי אוסטריה והן בשטחי לוקסמבורג, עד לאחר המהפכה הצרפתית.
אחרי תבוסת נפוליאון ב-1815, האזור ניתן לממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, ושטחי לוקסמבורג צורפו ל, אשר בראשה עמדה האימפריה האוסטרית.
כעבור 15 שנה בלבד התחוללה המהפכה הבלגית - החלק הדרומי של הממלכה המאוחדת (שהיה בעבר "ארצות השפלה הדרומיות") התקומם כנגד השלטון ההולנדי והכריז על עצמאותו כבלגיה, והוא כלל בתוכו את השטחים המערביים של הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג, האזור הידוע כיום כמחוז לוקסמבורג בבלגיה.
בשנת 1867 קיבלה לוקמבורג את עצמאותה בעקבות משבר לוקסמבורג שפרץ לאחר מלחמת אוסטריה–פרוסיה, אולם נשארה באוניה פרסונלית עם הולנד עד מותו של וילם השלישי, מלך הולנד בשנת 1890.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ניצבו המדינות משני צידי המתרס, ולוקסמבורג הייתה תחת כיבוש גרמני עד סוף המלחמה בשנת 1918. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה לוקסמבורג על ידי גרמניה הנאצית, שכללה בתוכה את אוסטריה, שסופחה בשנת 1938 בעקבות האנשלוס.
אוסטריה מחזיקה בלוקסמבורג שגרירות בלוקסמבורג סיטי בלבד.
מאידך, לוקסמבורג מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה ו-3 קונסוליות בגראץ, אינסברוק וזלצבורג.
יחסי אוסטריה–בולגריה הם יחסי החוץ המתקיימים בין רפובליקת אוסטריה לרפובליקה הבולגרית.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נותרה ממלכת בולגריה נייטרלית.
עם זאת, בהדרגה החלו גם מעצמות המרכז, שכללו את הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית, וגם מדינות ההסכמה בהנהגת בריטניה וצרפת להבין את היתרונות שבולגריה עשויה לספק.
הגרמנים ידעו שהם זקוקים לעזרתה של בולגריה כדי להביס את ממלכת סרביה ובכך לפתוח קווי אספקה מגרמניה לאימפריה העות'מאנית ולחזק את החזית המזרחית נגד רוסיה.
בולגריה ניהלה משא ומתן הן עם הגרמנים והאוסטרו-הונגרים, והן עם הבריטים והצרפתים, אשר התנאים שהציעו היו נדיבים פחות.
ב-1915 חתמה בולגריה על האמנה הבולגרית-גרמנית, אשר צרפה את בולגריה למעצמות המרכז.
חיילים בולגרים לחמו לצד הגרמנים והאוסטרים בחזית המקדונית, אולם ב-1918 נכנעה בולגריה בפני מדינות ההסכמה, וב-1919 חתמו הבולגרים על חוזה ניי.
במהלך מלחמת העולם השנייה לחמה בולגריה לצד גרמניה הנאצית, שכללה אף את אוסטריה, מאז האנשלוס בשנת 1938. ב- 26 באוגוסט 1944 הודיעה בולגריה על חזרתה לנייטרליות לאור התקדמותו המהירה של הצבא האדום וב-9 בספטמבר 1944 בוצעה הפיכה בממלכה בסיוע כוחות הצבא האדום, אשר התקדמו לעבר סופיה.
במהלך המלחמה הקרה, הייתה בולגריה חלק ממדינות ברית ורשה, בעוד אוסטריה נותרה נייטרלית.
כיום שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי, ובשנת 2005 ביקר נשיא בולגריה, גאורגי פרבאנוב, ביקור ממלכתי באוסטריה.
אוסטריה מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה וקונסוליה כללית בבורגס.
בולגריה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה, ו-2 קונסוליות בזלצבורג ובסנקט פלטן.
יחסי אוסטריה–הוותיקן הם יחסי החוץ המתקיימים בין רפובליקת אוסטריה לכס הקדוש.
מבחינה היסטורית הוותיקן קיים יחסי חוץ דרך נונציוס, והחזיק נונציו אפוסטולי לאוסטריה, עוד מתקופת ממלכת הבסבורג.
ב-18 באוגוסט 1855, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה כינס קונקורדט עם האפיפיור פיוס התשיעי.
אוסטריה החזיקה בזכות הטלת וטו על בחירת האפיפיור, אולם זכות זו בוטלה על ידי פיוס העשירי בשנת 1903, לאחר שאוסטריה הטילה וטו על בחירתו של מריאנו רמפולה כאפיפיור.
עם זאת הקונקורדטים הבאים (1960 ו-1962) תיקנו הוראות חשובות ביחס לנישואין אזרחיים והלאמת הקרן הדתית.
מכיוון שבאוסטריה הפרדה קפדנית בענייני דת ומדינה, כמו גם חופש אמונה והגדרה עצמית מלאה בענייני אמונה (אם הם נשארים בגבולות החוק) קיימים הסכמים עם כנסיות וחברות דתיות - פרט לפיקוח העקרוני של משרד התרבות והכלכלה - רק בענייני משפט ציבורי כמו חינוך דתי, סובסידיות לצדקה, ייצוג בתקשורת לשירותים ציבוריים וכדומה.