tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נפאריוס אינו מרוצה משירתו של גבריאל ומצהיר כי אם לא יסגיר את עצמו בתוך שלושה ימים העיירה Ravenskill תיחרב עד היסוד.
אריס מתלבט האם לעזור לאחיו במאבקו משום שלפני מות אשתו החולה הוא הבטיח לה שישמור על בנם זאנדר הרחק מכל הקרבות והמלחמות, הנסיך דאריוס חוטף את זאנדר ומודיע לאריס שיהרוג אותו אם לא ישכנע את גבריאל להסגיר עצמו.
גבריאל ופיית, נפגשים ומחליטים לשתף פעולה גם כדי להציל את זאנדר וגם כדי להתיר את האיסור על המוזיקה, לאחר כמה פגישות ביניהם, דאריוס שריגל אחריהם אל האמפי תיאטרון, מגיע עם זנדר השבוי ומיד מופיע שם גם אריס שהחליט להגן על אחיו ומאבקו למען החופש המוזיקלי.
בין אריס ודאריוס פורץ קרב חרבות במהלכו הורג דאריוס את אריס אך גם פוגע בטעות באחותו פיית' ופוצע אותה אנושות, גבריאל המזועזע ממה שראה מכסה את אוזניו של זאנדר וזועק זעקה חזקה כל כך עד שהחרישה את דאריוס.
גבריאל מנסה להשתמש בשירתו כדי להציל את פיית' אך מגלה כי איבד את קולו בזעקתו, כאשר היא עומדת לנשום את נשימתה האחרונה מגיעים תושבי Ravenskill בהמוניהם ומנחמים את גבריאל, גבריאל מצליח עם עזרתם לשוב ולשיר ומציל את חייה של פיית' .
לאחר שהמלך נפאריוס מגלה על מה שקרה הוא מחליט לבטל את החוק שלו שאוסר את המוזיקה, גבריאל ופיית' מתחתנים, מגדלים את זאנדר כבנם ומוחלים לדאריוס על פשעיו.
מותר שוב להאזין למוזיקה ולשיר, המלך נפאריוס מורה לכבות את ה"נומאקס" ולהרוס אותם וכל תושבי הממלכה חוגגים.
ג'ון פטרוצ'י - גיטרה, הפקה, סיפור
מייק מנג'יני - תופים, כלי הקשה
The Awful German Language (מילולית: השפה הגרמנית הנוראית) הוא חיבור סאטירי משנת 1880 מאת הסופר מארק טוויין, אשר נכלל כנספח 4 (Appendix D) של הספר "נווד בנכר" .
החיבור עוסק בצורה סאטירית בשפה הגרמנית ובקושי של דוברי אנגלית ללמוד אותה כשפה שנייה.
טוויין החל ללמוד גרמנית בגיל 15, אך הפסיק וחזר ללמוד את השפה 28 שנים לאחר מכן בעקבות הכנה לטיול נסיעה לאירופה.
בשנת 1887, במהלך שהותו בגרמניה, חלם חלום, אשר תיאר אותו ביומנו ש"כל הזרים הרעים הלכו לגן עדן הגרמני, לא יוכלו לדבר והיו מבקשים ללכת למקום האחר".
המסה פורסמה בחלק השני של הספר "נווד בנכר", ותואר כ"המאמר הפילוסופי החשוב ביותר שכתב טוויין".
ב-10 באוקטובר 1897, נשא טוויין בווינה הרצאה שכותרתה "Die Schrecken der deutschen Sprache" (האימה של השפה הגרמנית), והמשיך להרצות בנושא עד תחילת המאה ה-20.
במאמר, מתאר טוויין את הכעס שלו על הדקדוק הגרמני בסדרה של שמונה דוגמאות הומוריסטיות הכוללות פעלים הניתנים להפרדה, נטיית שם ומילים מורכבות.
כפי שהנושא מרמז, טוויין אמנם מתמקד בגרמנית כשפה, אבל עוסק גם בשפה האנגלית לצורך השוואה.
הדבר מאפשר ניתוח במשקל לשוני המיוחס להיבטים טיפולוגיים וסגנוניים שונים של השפה אשר סובבים סביב ההבדל בין שפה אנליטית כמו האנגלית מול הגרמנית שהיא שפה סינתטית עם ריבוי מורפמות, אשר יש בה גם כמה מאפיינים אנליטיים.
טוויין מדגיש את השינויים הללו באמצעות תרגום בין-ליניארי, אופן תרגום המנסה לשמר את שפת המקור ללא הקשר ובאופן מילולי, ושיטה זו מדגישה את המכניקה של השפה המתורגמת.
כמאמרים אחרים של טוויין, גם כאן הוא עוקצני, אירוני, ומעלה חיוך על פני הקורא.
כאשר טוויין כותב על מערכת ההטיה המורכבת בשפה הגרמנית, הוא כותב, לדוגמה:
בניגוד לאנגלית, בה כמעט אין הבחנה למגדר, הגרמנית (כמו גם העברית ושפות אחרות) היא שפה תלויית מגדר, בה כל עצם הוא במין מוגדר: זכר או נקבה.
בגרמנית קיים גם מין סתמי, נייטרלי, ללא מגדר.
אין בשפה הגרמנית שם עצם שלא נקבע לגביו מראש מינו המגדרי.
כתוצאה מכך, מעבר לכך שהיידוע משתנה בהתאם למגדר בלשון, גם הפועל והתואר הנילווים לשם העצם, אמורים להשתנות בהתאם.
טוויין מרגיש לכך טקסט עוקצני בהתאם.
לפי הבלשן גיא דויטשר, למעשה, מגדר בלשון אינו ייחודי דווקא לשפה הגרמנית, ונפוץ ברבות מהשפות המערביות, ביניהן צרפתית, רוסית, לטינית, ואף עברית.
זאת אף אם מאמרו של טוויין מדבר ספציפית על השפה הגרמנית, אותה למד, ובה הוא נהנה להתנגח.
The Awesome Adventures of Captain Spirit (בתרגום חופשי לעברית: הרפתקאותיו המדהימות של קפטן רוח) הוא משחק וידאו מז'אנר משחק ההרפתקאות הגרפי אשר פותח על ידי Dontnod Entertainment ויצא לאור על ידי Square Enix ב-26 ביוני 2018 למחשב האישי ולקונסולות המשחקים PlayStation 4 ו-Xbox One.
המשחק יהיה חינמי ועלילתו מתרחשת באותו יקום של המשחק "Life Is Strange".
"The Awesome Adventures of Captain Spirit" הוא משחק הרפתקאות-גרפי שבו השחקן מגלם את דמותו של כריס בן ה-10, שמדמיין את עצמו בתור גיבור על.
התלבושות שלו ניתנות להתאמה אישית, בעוד שניתן לתקשר עם הסביבה, המכילה קווסטים (משימות) כמו חיפוש אוצרות וחקירת כוכבי לכת דמיוניים.
עצי דיאלוג משמשים על מנת לתקשר עם הדמויות האחרות.
הבחירות של השחקן ישפיעו על המשחק "Life Is Strange 2".
המשחק מתרחש באותו יקום של סדרת המשחקים "Life Is Strange".
העלילה סובבת סביב כריס בן ה-10 ומתרחשת כ-3 שנים אחרי אירועי "Life Is Strange" (כלומר, בשנת 2016), בעיירה ביבר קריק שבמדינת אורגון, בארצות הברית.
כריס מתגורר עם אביו, צ'ארלס, שהתאלמן מאשתו זמן קצר לפני תחילת עלילת המשחק.
המפתחים ראול ברבת' ומיצ'ל קות' חברו יחד לכותב ג'ין-לוק קנו כדי ליצור את הסיפור ואת הדמויות.
שירי האלבום "Carrie & Lowell" מאת האומן סופיאן סטיבנס נמצאים בפסקול המשחק על מנת להמחיש את אווירת האבדון.
עצי הדיאלוג במשחק שופרו כך שניתן יהיה לנוע בעולם במקביל.
על ידי שימוש במנוע המשחק Unreal Engine 4, המפתחת פיתחה מערכת אנימציות של פנים ופיזיקה.
"The Awesome Adventures of Captain Spirit" נחשף במהלך מסיבת העיתונאים של מיקרוסופט ב-E3 2018 ב-10 ביוני 2018.
The B-52's הוא אלבום הבכורה של להקת הגל החדש מאת'נס, ג'ורג'יה, The B-52's.
המילים והאווירה הקיטשיות, וההרמוניות הקליטות, עזרו ללהקה לגייס קהל אוהדים גדול, והיא אז הוציאה מספר סינגלים שטיפסו לראשי המצעדים.
את עטיפת האלבום עיצב טוני רייט (קרדיט בעטיפה כ-Sue Ab Surd).
The B-52's הגיע בשיאו למספר 59 בבילבורד 200, הסינגל "Rock Lobster" הגיע למספר 56 בבילבורד הוט 100. בשנת 2003, רשת VH1 דירגה את האלבום כמספר 99 מתוך 100 האלבומים הגדולים ביותר של כל הזמנים.
זמן קצר לפני מותו, ג'ון לנון אמר שהוא נהנה מהאלבום.
ב-2012, האלבום היה מדורג כמספר 152 ברשימת "רולינג סטון" מגזין, של 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
הביקורות על The B-52's היו באופן כללי חיובויות; המבקרים שיבחו את הקיטש ואווירת המסיבה של האלבום.
מבקר המוזיקה רוברט כריסטגאו נתן לאלבום ציון של "A−" בטורו ב"וילג' ווייס".
סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic שיבח את הפאנק (Funk) המשולב עם פאנק (Punk), ואת האומץ של הלהקה להשתטות, בתקופה שבה עמיתיהם בעולם המוזיקה נטו לרצינות.
בילבורד 20059UK מצעד האלבומים22[[אוסטרליה מצעד האלבומים3
אזור הסמכה אוסטרליה (ARIA) פלטינה ארצות הברית (RIAA) פלטינה
The Art of Letting Go (בעברית: אומנות ההרפיה) הוא סינגל של הזמרת מריה קארי, מתוך אלבומה ה-12 Me.
השיר יצא כסינגל השני מהאלבום ב-11 בנובמבר 2013, ונכתב והופק על ידי קארי עצמה ורודני ג'רקינס.
השיר הגיע למקום התשעים במצעד הסינגלים הבריטי.
השיר נחשף לראשונה דרך הרשת החברתית פייסבוק ולאחר מכן שוחרר באופן רשמי להורדה דיגיטלית.
הרעיון של להפיץ את השיר בפייסבוק היה של המנהל שלה והראפר ג'רמיין דופרי על מנת לעניין את התעניינותם של "מעריצים מתים" בה.
לבסוף, הגרסה שאותה הפיצה קארי בפייסבוק שלה, הייתה גרסת דמו ולא הגרסה הסופית של השיר, קארי מחקה את השיר מהפייסבוק לאחר כמה שעות והעלתה אותו מחדש בגרסה המקורית תוך כדי שהיא מתנצלת על מה שקרה.
הרולינג סטון עשו על השיר סיקור מקיף.
מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר R&B וגוספל אשר מושפע ממוזיקה ישנה יותר.
פסנתר וגיטרת מיתרים היו כלי הנגינה העיקריים בהם השתמשו להכנת השיר.
מבחינה לירית השיר מדבר על הכוח של אנשים להפרות ולשחרר את הדברים הקשים והרעים בחיינו.
השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה אשר השוו אותו לסינגל הבכורה שלה "Vision of Love", בעקבות ההפקה המינימליסטית והיכולות הווקאליות שלה.
אך בשל היעדר קליפ השיר לא זכה להצלחה בעולם כאשר נכנס למצעדים של מספר מדינות מועטות וגם בהם לא הגיע למיקומים גבוהים.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם11 בנובמבר 2014פרימיירת פייסבוקאיילנד • וירג'ין • יוניברסל מיוזיקארצות הבריתהורדה דיגיטלית
Legion of Pain אקאם (שמאל) ורזאר (ימין) באפריל 2018 צמד חברי הצמד אקאםרזאר שם/שמות AOPThe Authors of PainLegion of Pain גבהים אקאם: 1.91 מטררזאר: 1.93 מטר משקל כולל 340 ק"ג חברי הקבוצה לשעבר פול אלרינג (מנג'ר)דרייק מאבריק (מנג'ר) תאריך הקמה 8 ביוני 2016 שנות פעילות 2016–היום
Legion of Pain הם צמד היאבקות מקצועית המורכב מהמתאבקים אקאם ורזאר.
הם מוכרים בעיקר בשל תקופתם בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיעו תחת השם The Authors of Pain (מוכרים גם בקיצור AOP; בעברית: יוצרי הכאב) ובו כיהנו פעם אחת כאלופי הזוגות של Raw ופעם אחת כאלופי הזוגות של NXT.
אקאם ורזאר צוותו לראשונה ביוני 2016 ביחד עם המנג'ר שלהם, פול אלרינג, בליגת הפיתוח של ה-WWE, ה-NXT.
הם זכו בטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס לשנת 2016 ולאחר מכן באליפות הזוגות של NXT.
באפריל 2018, השניים קודמו למותג הדגל של הארגון, Raw, כאשר דרייק מאבריק שימש כמנג'ר שלהם.
לאחר תקופת היעדרות, השניים חזרו בשלהי שנת 2019 ללא מנג'ר, כשהפעם ציוותו את עצמם לסת' רולינס.
הם שוחררו מהחוזה שלהם ב-WWE בספטמבר 2020.
הצמד ערך את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלו ב-8 ביוני 2016 באירוע NXT TakeOver: The End, כשהם תקפו את אמריקן אלפא (ג'ייסון ג'ורדן וצ'אד גייבל) לאחר שהם הפסידו את אליפות הזוגות של NXT לריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון).
פול אלרינג הופיע לאחר התקיפה על רמפת הכניסה, מה שסימל את הקשר שלו עם השניים.
ב-15 ביוני בפרק של התוכנית NXT, השניים ניצחו בקרב הטלוויזיוני הראשון שלהם.
ב-19 בנובמבר, הצמד זכה בטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס בגמר לאחר שהשניים ניצחו את הזוג TM-61 כחלק מהאירוע NXT TakeOver: Toronto.
ב-11 בינואר 2017, השניים תקפו את DIY (ג'וני גרגאנו ותומאסו צ'אמפה) לאחר שהאחרונים הגנו בהצלחה על אליפות הזוגות של NXT נגד הריבייבל.
באירוע NXT TakeOver: San Antonio, שנערך ב-28 בינואר 2017, השניים ניצחו את גרגאנו וצ'אמפה וזכו באליפות הזוגות של NXT.
ב-1 במרץ, השניים הגנו על חגורות האליפות בקרב החוזר נגד גרגאנו וצ'אמפה בקרב שנגמר ללא הכרעה לאחר שהריבייבל הגיעו ותקפו את שני הצמדים.
הם הגנו בהצלחה על התארים באירוע NXT TakeOver: Orlando בקרב הדחות משולש נגד DIY# ונגד הריבייבל, לאחר ששניהם הדיחו את שני הצמדים האחרים.
באירוע NXT TakeOver: Chicago, שנערך ב-20 במאי, השניים התחרו בקרב המרכזי של הערב נגד DIY# בקרב סולם והגנו בהצלחה על חגורות האליפות.
באירוע NXT TakeOver: Brooklyn III, שנערך ב-19 באוגוסט, הצמד הפסיד את אליפות הזוגות לקבוצת SAnitY (שיוצגו בקרב על ידי אריק יאנג ואלכסנדר וולף).
הפסד זה היה ההפסד הראשון של ה-Authors of Pain.
באירוע NXT TakeOver: WarGames, שנערך ב-18 בנובמבר, הצמד הצטוות לשורות המתאבק רודריק סטרונג בקרב WarGames נגד SAnitY (אריק יאנג, אלכסנדר וולף וקיליאן דיין) ונגד The Undisputed Era (אדם קול, קייל אוריילי ובובי פיש).
בקרב זה קבוצת The Undisputed Era ניצחו.
באירוע NXT TakeOver: Philadelphia, שנערך ב-27 בינואר 2018, הצמד לא הצליח להשיב אליהם את התואר מידי The Undisputed Era, משום שאוריילי הצליח להצמיד את אקאם לניצחון.
הקרב האחרון שלהם ב-NXT היה קרב זוגות משולש באירוע NXT TakeOver: New Orleans, ששימש גם כקרב הגמר של טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס וגם כקרב על אליפות הזוגות של NXT, נגד The Undisputed Era ונגד רודריק סטרונג ואלוף בריטניה של ה-WWE, פיט דאן.
בקרב זה, שהתקיים ב-7 באפריל, אקאם ורזאר כשלו בניסיונם לזכות בגביע ובחגורות האליפות, ולמעשה הזוג שזכה בקרב ושמר על חגורות האליפות היו קייל אוריילי ואדם קול (שמילא את מקומו של בובי פיש הפצוע).
ב-9 באפריל במסגרת התוכנית Raw, הצמד The Authors of Pain ערך את הופעת הבכורה שלו ברוסטר הראשי ביחד עם המנג'ר אלרינג בניצחון על הית' סלייטר וריינו.
לאחר הקרב, אקאם ורזאר סיימו את החברות שלהם עם אלרינג לאחר שדחפו אותו אחורה והשאירו אותו לבד בפינת הזירה בזמן שהם צעדו אל מאחורי הקלעים.
ב-3 בספטמבר, הצמד שעתה הוכר בשם המקוצר "AOP", לוו לזירה על ידי הג'נרל מנג'ר של 205 לייב, דרייק מאבריק, שהכריז על עצמו כמנג'ר החדש של הצמד.
ב-5 בנובמבר במסגרת תוכנית שהתקיימה במנצ'סטר, אנגליה, אקאם ורזאר ניצחו את סת' רולינס בקרב האנדיקאפ 2 נגד 1 וזכו באליפות הזוגות של Raw.
באירוע סדרת ההישרדות, שנערך ב-18 בנובמבר, AOP ניצחו את אלופי הזוגות של סמאקדאון, הבר (סזארו ושיימוס) בקרב אלופים נגד אלופים.
לילה לאחר מכן, הצמד הפסיד לבובי רוד וצ'אד גייבל, בקרב שלא היה על התואר.
ב-26 בנובמבר, הצמד הגן בהצלחה על חגורות האליפות של Raw, כשרשמו ניצחון על בובי רוד וצ'אד גייבל.
ב-3 בדצמבר, אקאם ורזאר ביחד עם דרייק מאבריק ניצחו בקרב האנדיקאפ 3 נגד 2 את בובי רוד וצ'אד גייבל.
שבוע לאחר מכן, AOP נוצחו על ידי בובי רוד וצ'אד גייבל בקרב האנדיקאפ 3 נגד 2 שהיה על התואר וכלל בנוסף את המנג'ר שלהם, דרייק מאבריק, וכתוצאה מכך הם הפסידו את חגורות האליפות לאחר שרוד הצמיד את מאבריק לניצחון.
ב-17 בדצמבר, AOP הפסידו בקרב זוגות מרובע, שכלל את הריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון), The B-Team (בו דאלאס וקורטיס אקסל) והלוצ'ה האוס פארטי (קאליסטו ולינסה דוראדו), וקבע את זהות הזוג שיקבל הזדמנות עתידית להתחרות על אליפות הזוגות של Raw.
לאחר שבועות שהופיעו על המרקע בסדרת סרטונים, השניים חזרו להתאבק ב-25 בנובמבר, כשגברו על קורט הוקינס וזאק ריידר.
באותה התוכנית הם התערבו בקרב המרכזי, כשתקפו את קווין אואנס בקרב שלו נגד סת' רולינס, מה שהוביל לפסילת הקרב.
שבועיים לאחר מכן, AOP וסת' רולינס חשפו את הקשר ביניהם.
ב-13 בינואר 2020, השניים ביחד עם סת' רולינס ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את ביג שואו, קווין אואנס וסמואה ג'ו לאחר עזרה מצידו של באדי מרפי, שהצטרף לקבוצתם.
ב-3 בפברואר, AOP ובאדי מרפי ניצחו בקרב הדחות שלושה נגד שלושה את קווין אואנס וה-Viking Raiders (אריק ואיבר).
שבוע לאחר מכן, AOP, מרפי ורולינס ניצחו בקרב ארבעה נגד ארבעה את קווין אואנס, סמואה ג'ו וה-Viking Raiders.
ב-9 במרץ, AOP, רולינס ומרפי ניצחו בקרב ארבעה נגד ארבעה את הסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד) וה-Viking Raiders.
ב-4 בספטמבר, אקאם ורזאר שוחררו מהחוזה שלהם בארגון.
במאי 2022, סאני דינסה וגזים סלימאני, עתה מוכרים בשם Legion of Pain, הכריזו שהם משיקים ארגון היאבקות חדש משלהם, שנקרא בשם Wrestling Entertainment Series (WES).
אקאם ורזאר ערכו את הופעת הבכורה שלהם במשחק ההיאבקות WWE 2K18. בנוסף לכך, הם מופיעים גם במשחק העוקב: WWE 2K19.
PWI דירג את אקאם במקום ה-204 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2018
PWI דירג את רזאר במקום ה-211 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2018
אליפות הזוגות של Raw (פעם אחת)
אליפות הזוגות של NXT (פעם אחת)
טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס (2016)
"The Archer" (בעברית: "הַקַּשָּׁת") הוא סינגל שיווקי אשר הוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה השביעי, Lover.
השיר יצא לאור ב-23 ביולי 2019, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-69 במצעד הבילבורד הוט 100, ולאחר כמה שבועות, הגיע אל המקום ה-38.
ב-22 ביולי 2019, פרסמה סוויפט ברשתות החברתיות שלה כי היא עתידה להוציא שיר חדש מתוך האלבום.
בהמשך, הודיעה כי בחצות של 23 ביולי 2019, יעלה השיר לכל רשתות הזרמות המדיה השונות.
כמו כן, דיברה עליו סוויפט בשידור חי מן האינסטגרם שלה.
באותו השידור החי, הודיעה סוויפט באופן רשמי כי השיר הוא לא הסינגל השלישי מתוך האלבום, אלא שיר שאהוב עליה במיוחד מתוך האלבום.
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-22 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
אזורתאריך יציאהפורמטגרסהחברת תקליטיםמקורכלל העולם23 ביולי 2019הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתרגילהריפבליקאוסטרליה1 באוגוסט 2019רדיו להיטים עכשווייםכלל העולם17 במאי 2020סטרימינג • הורדה דיגיטליתלייב
The Andrew Lloyd Webber Collection (בעברית: האוסף של אנדרו לויד ובר) הוא אלבום האוסף המשותף הראשון של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן והמלחין הבריטי אנדרו לויד ובר.
אלבום האוסף יצא לאור בשנת 1997, בהוצאת חברות התקליטים פולידור רקורדס ורילי יוזפול רקורדס.
במסגרת האלבום, הקליטה ברייטמן שירים שנלקחו ממחזמרים ידועים כמו "פנטום האופרה", "שיר וריקוד" ו"אוויטה".
במרוצת השנים, הוכר כאלבום השלישי הנמכר ביותר של ברייטמן בארצות הברית.
אלבום האוסף הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים השוודי.
אלבום האוסף זכה להצלחה רבה בארצות הברית, שם הפך לאלבומה השלישי הנמכר ביותר של ברייטמן.
האלבום הגיע לראשונה למקום ה-110 במצעד הבילבורד 200 ושהה בו במשך 17 שבועות.
במצעד אלבומי הקרוסאובר הקלאסיים של בילבורד, הגיע למקום השני ובמצעד האלבומים הקלאסיים הגיע למקום השני גם כן.
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה.
ב-23 באוגוסט 2009, פרסם מגזין בילבורד כתבה רשמית בה היה כתוב שמכירות האלבום במדינה עומדות על 787,000 עותקים.
The Art of Elegance (בעברית: האומנות שבאלגנטיות) הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת והשחקנית האמריקאית קריסטין צ'נוות'.
האלבום יצא לאור ב-23 בספטמבר 2016, על ידי חברת התקליטים קונקורד רקורדס.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעד אלבומי הג'אז של בילבורד.
האלבום הופק על ידי סטיב טיירל, והוא כולל בתוכו שירים בסגנון הפופ והג'אז.
באלבום זה כלולים גרסאות מחודשות לשירים שונים אותם הקליטה צ'נוות', כדוגמת: "Someone to Watch Over Me" ו-"Bewitched, Bothered and Bewildered".
מדינהתאריך יציאהגרסהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם23 בספטמבר 2016רגילההזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתקונקורד
The Ballads (בעברית: הבלדות) הוא אלבום אוסף של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי.
אלבום האוסף יצא לאור ב-17 באוקטובר 2008 על ידי חברות התקליטים לגסי רקורדינגס, קולומביה רקורדס ווירג'ן רקורדס.
האלבום מכיל אוסף של הבלדות המצליחות ביותר של קארי לאורך כל הקריירה שלה.
אלבום האוסף יצא בכל העולם כבר באוקטובר 2008, אך בארצות הברית יצא רק בינואר 2009 ובגרסה שונה.
גם בבריטניה הוא יצא בגרסה שונה הנקראת, LoveSongs.
עם יציאתו נכנס אלבום האוסף אל המקום ה-10 במצעד הבילבורד 200, וה-13 במצעד האלבומים הבריטי.
מהאלבום לא יצאו סינגלים רשמיים אך יצאה גרסה מחודשת לשיר "Hero" שאף לוותה בקליפ חדש בו נראית קארי שהיא מתהלכת באולפן הקלטות מלווה בכלב שלה וסצנות נוספות שלה מאזינה לשיר ומקליטה אותו ובמקביל נראית העיר ניו יורק בלילה.
האלבום מכיל אוסף של בלדות אשר יצאו כסינגלים מכל מיני שנים ואלבומים של קארי, החל מתחילת הקריירה שלה ועד לשנים מאוחרות יותר.
על מנת לקדם את האלבום ביצעה קארי את השיר "Hero" בהשבעה של נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה בספיישל ששודר בטלוויזיה.
בנוסף לכך, קארי הוציאה מהדורה מוגבלת של האלבום בטארגט כאשר רוכשי האלבום מקבלים גם בושם קטן של קארי.
מקוםתאריםמכירותאירלנד (IRMA)זהב7,500ארצות הברית (RIAA)395,000בריטניה (BPI)זהב100,000
The Basement Tapes (הקלטות המרתף) הוא תקליט של בוב דילן, שראה אור ב-26 ביוני 1975 בחברת קולומביה רקורדס.
התקליט כולל הקלטות שנערכו בין החודשים מרץ - יוני 1967 על ידי דילן ולהקת הבנד במרתף ביתם המשותף של חברי הלהקה, Big Pink בוודסטוק, ניו יורק, ארצות הברית.
הקלטות אלה נערכו כתיעוד מפגש יצירתי ללא כל כוונה ליצור ולהקליט חומרים לתקליט חדש.
בשנת 2014 ראה אור מארז של שישה תקליטורים בשם The Bootleg Series Vol.
11: The Basement Tapes Complete, הכולל את 138 ההקלטות המלאות שנערכו.
הרולינג סטון דירג את התקליט במקום ה-292 ברשימת 500 התקליטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
דילן קיבל מהגיטריסט מייק בלומפילד המלצה על "להקת הברים הטובה ביותר בצפון אמריקה", שמנתה את לבון הלם, רובי רוברטסון, ריק דאנקו, ריצ'רד מנואל וגארת' הדסון.
לאחר ששמע אותם בהופעה הציע להם דילן להצטרף אליו לסבב ההופעות.
החומרים שנוגנו כללו בעיקר שירי עם ישנים, שירי בלוז, גוספל, קאנטרי ופולק וגם מספר קטעים חדשים שכתב דילן בבעיקר עם רוברטסון, שהכיר לו למשל את הגוספל.
החומרים אשר הוקלטו באותה התקופה לא פורסמו באופן רשמי עד שנת 1975. מתוך סשן ההקלטות במרתף נלקחו הקטעים "Tears of Rage", "This Wheel's On Fire", "I Shall Be Released" לאלבום הבכורה של הבנד, Music from Big Pink.
באוקטובר 1967 יצא דילן לנאשוויל על מנת להקליט את תקליטו John Wesley Harding וההקלטות נפסקו.
על אף שהיה מדובר בפעילות פרטית, הידיעות על דילן העובד על חומר חדש נפוצו בקרב גורמים בתעשיית המוזיקה.
אמרגנו של דילן, אלברט גרוסמן הפיק דמו שכלל 14 שירים תחת המותג Dwarf Music על מנת להעביר חלק מהחומרים החדשים שנוצרו במרתף לאמנים אחרים שלו.
ב-1969 הקליטה להקת מנפרד מן את The Mighty Quinn (והגיעה עמו למקום ה-5 במצעד הסינגלים הבריטי) ו-Brian Auger and the Trinity הקליטו את This Wheel's on Fire (אף הוא הגיע למקום ה-5 במצעד הסינגלים הבריטי).
גם עיתונות המוזיקה של התקופה קיבלה דוגמאות מן ההקלטות.
ביוני 1968 כתב מבקר הרולינג סטון ג'אן וונר (Jann Wenner) ש"הקלטות המרתף של דילן חייבות לראות אור".
שנה לאחר מכן, ביולי 1969, הופיע בלוס אנג'לס בוטלג ראשון (הפצה בלתי-חוקית) מתוך ההקלטות, תחת הכותרת Great White Wonder'' והושמע בתחנות רדיו בקליפורניה.
בינואר 1975 נתן דילן במפתיע אישור לחברת התקליטים שלו, קולומביה רקורדס, להוצאת חומרים מן ההקלטות באופן רשמי.
הטכנאי רוב פאראבוני (Rob Fraboni) ביצע מיקס ומאסטרינג להקלטות, שנערכו בציוד לא מקצועי.
ניקה רעשים ושיפר את איכות הסטריאו.
בבחירת השירים שיראו אור בתקליט היו מעורבים דילן, אמרגנו גרוסמן וחברי הבנד (בעיקר רובי רוברטסון וגארת' הדסון) באולפני הבנד במאליבו, קליפורניה.
התקליט הגיע עם צאתו למקום השביעי במצעד האלבומים האמריקאי ולמקום השמיני במצעד האלבומים הבריטי.
הניו יורק טיימס קרא לו "אחד האלבומים הגדולים בהיסטוריה של המוזיקה הפופולרית האמריקאית".
ומבקר הרולינג סטון פול נלסון כתב שזהו אוסף השירים "הקשה ביותר, הקשוח ביותר, המתוק ביותר, העצוב ביותר, המצחיק ביותר והחכם ביותר המוכר לי" (the hardest, toughest, sweetest, saddest, funniest, wisest songs I know).
מבקר המוזיקה רוברט צ'ריסטגו (Robert Christgau) טען ש"אין לנו להתבייש שהתקליט הטוב ביותר לשנת 1975 נוצר ב-1967. זה הוא התקליט גם הטוב ביותר שנוצר ב-1967".
העטיפה מורכבת מצילום שצולם במרתף בניין ימק"א בלוס אנג'לס ובו נראים דילן והבנד לצד דמויות המייצגות באופן אסוציאטיבי את שירי האלבום וכן אורח - ניל יאנג.
בוב דילן - גיטרה אקוסטית, פסנתר וקולותהבנד'''
ריק דאנקו - גיטרה בס, מנדולינה, קולות
לבון הלם - תופים, מנדולינה, גיטרה בס, קולות
גארת' האדסון - אורגן האמונד, פסנתר חשמלי (קלווינט), אקורדיון, סקסופונים, פסנתר
ריצ'רד מנואל - פסנתר, תופים, מפוחית פה, קולות
רובי רוברטסון - גיטרה חשמלית ואקוסטית, תופים, קולות
"The Ballad of High Noon" (בעברית: הבלדה של "בצהרי היום"), הידוע גם בשם "High Noon", או בשם "Do Not Forsake Me, O My Darlin'" ("אל תנטשי אותי, יקירתי") לפי שורת הפתיחה שלו, הוא שיר שיצא לאור ב-1952. את מילות השיר כתב נד וושינגטון והלחין דימיטרי טיומקין.
זוהי נעימת הנושא של הסרט "בצהרי היום", שמושמעת לאורך כל הסרט.
את השיר מבצע בסרט טקס ריטר.
ב-1952 זכה השיר בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
ריטר ביצע את השיר בטקס חלוקת הפרסים.
השיר הוא על אודות הדמות הראשית בסרט, ויל קיין (בגילומו של גרי קופר), והדילמה של אשתו הטרייה, איימי פאולר קיין (בגילומה של גרייס קלי), שנוטשת אותו בשל בחירתו להישאר בעיירה ולהילחם, במקום להימלט יחד איתה אחרי החתונה שלהם.
השיר מתייחס לכך שהוא לא יכול לחיות איתה בביטחה כל עוד הוא לא מחסל את האיומים שקיימים נגדו.
הוא רוצה שהיא תישאר לצדו עד שהכל ייגמר, ושלא תוותר עליו.
מילות השיר מבשרות את הקטע האחרון של הסרט, שבו איימי חוזרת ועוזרת להציל את ויל.
מבחינה מוזיקלית "The Ballad of High Noon" זכה לשבחים לא רק על השתלבותו בפסקול הסרט "בצהרי היום", אלא גם התייחסות המילים לנושאים של כבוד וחובה, שמאפיינים את הסרט.
השיר דורג במקום ה-25 ברשימת מאה שנים...
ארגון כותבי המערבונים של אמריקה בחרו בשיר כאחד ממאה שירי המערבונים הגדולים בכל הזמנים.
הארי ברנדליוס ותזמורתו של סיון וולדימיר.
המילים בשוודית נכתבו על ידי Sverker Ahde, בשם "Du får ej lämna mig".
השיר הוקלט בסטוקהולם ב-2 ביולי 1952, ויצא בתקליט של 78 סל"ד בחברת His Master's Voice.
פרון יאנג (1963) יצא באלבום "Faron Young Aims At The West" בחברת מרקורי רקורדס.
פרנקי ליין (1952) – מקום חמישי בבילבורד הוט 100, מקום שביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
אולאבי וירטה – הקליט גרסה משלו ב-7 ביולי 1953, שיצאה לאור ב-1954. המילים תורגמו לפינית על ידי טאפיו לאהטינן.
ואלדמר מטושקה (1964) בשם "Buď pořád se mnou", עם מילים בצ'כית מאת ולדימיר דבוז'אק.
The Art of Love (בעברית: אָמָּנוּת הָאַהֲבָה) הוא אלבום האולפן השמיני של הזמרת-יוצרת הגרמנייה סנדרה.
הוא יצא לאור ב-23 בפברואר 2007, במטרה חברת התקליטים וירג'ין רקורדס.
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "The Way I Am" ו-"What Is It About Me".
האלבום הגיע למקום השישה-עשר במצעד האלבומים שבגרמניה.
בינואר 2007, הוציאה סנדרה את הסינגל המוביל מתוך האלבום "The Way I Am".
הוא זכה להצלחה נאה בעיקר בפולין וגרמניה – הצלחתו התבטאה במצעדי האיירפליי, אך לא הייתה דומיננטית.
במאי 2007, יצא לאור הסינגל השני "What Is It About Me", שזכה להצלחה נאה בגרמניה, בדומה לסינגל הראשון מהאלבום.
לבסוף, לקראת אוקטובר 2007, יצא לאור הסינגל השיווקי "All You Zombies", שזכה להצלחה רבה בפולין – זוהי גרסת כיסוי.
אזורהסמכהיחידות שהוסמכו/מכירות רוסיה (NFPF) זהב 10,000* נתוני מכירות המבוססים על הסמכה בלבד.^ נתוני משלוחים המבוססים על הסמכה בלבד.
"The Bare Necessities" (בעברית: "הצרכים הכי חיוניים") ובדיבוב העברי מה שטוב לדוב הוא שיר ג'אז מתוך הסרט "ספר הג'ונגל" משנת 1967, שהופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
השיר עובד מוזיקלית על ידי וון דייק פארקס, ונכתב על ידי טרי גילקיזון, כאשר זהו השיר היחיד שלא נכתב על ידי האחים שרמן בסרט.
במהלך הסרט מבצעים באלו ומוגלי את השיר כאשר באלו מסביר למוגלי על החיים כדוב.
בגרסה המקורית של הסרט מבצעים את השיר פיל האריס וברוס ריית'רמן, ובגרסה העברית מבצעים את השיר דני ליטני וטל בלכרוביץ'.
בשנת 1967, השיר היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר, אך הפסיד לשיר "Talk to the Animals" מתוך הסרט "דוקטור דוליטל".
בהתחלת ההפקה של הסרט, השירים נכתבו על ידי טרי גילקיזון, כאשר כתב שירים שלמים עברו.
וולט דיסני, שהפיק את הסרט, טען שהשירים שגילקיזון כתב אפלים מידי, ולכן הוחלט שבמקומו יכתבו את השירים האחים שרמן, שלקחו בעבר חלק בכתיבת שירים לסרטים של דיסני, ביניהם הסרט "היפהפייה הנרדמת".
השירים שכתבו האחים שרמן החליפו את כל השירים שכתב גילקיזון, מלבד השיר "The Bare Necessities", השיר העליז היחידי שכתב ואהב שאר הצוות של הסרט.
ארגוןרשימהמיקוםמקורבילבורד100 שירי דיסניוורס הגדולים בכל הזמנים14
בשנת 1968 ביצע את השיר לואי ארמסטרונג באלבומו שהוקדש כולו לשירי וולט דיסני.
בשנת 1969 ביצעו את השיר הצ'יפמאנקס באלבומם "The Chipmunks Go to the Movies".
בשנת 1979 ביצע את השיר גדי יגיל ב"מועדון החתול שמיל".
בשנת 1980 השיר בוצע על ידי צבי בומס בתקליט "פנטסיה בארץ הפלאות" ובמופע ששודר בערוץ הראשון ביצע את השיר ששי קשת.
בשנת 1992 ביצע אותו דודו זר בקלטת "שירי חיות".
בשנת 1994 ביצעו את השיר מיקי מאוס, מיני מאוס, גופי ודונלד דאק במסגרת הקלטת "Mickey's Fun Songs: Campout at Walt Disney World", ביחד עם דמויות מתוך הסרט "דובי הכפר".
החל משנת 1996 עד שנת 1998 השיר שימש כשיר הפתיחה של הסדרה "גורי הג'ונגל", המשמשת כפריקוול לסרט המקורי.
בשנת 1998 ביצע את השיר טוני בנט באלבומו "Tony Bennett: The Playground".
בשנת 1998 ביצעה את השיר מיכל ינאי באלבומה "מיכל שרה דיסני".
בשנת 2003 השיר בוצע בסרט "ספר הג'ונגל 2" המשמש כהמשך לסרט המקורי.
השיר בוצע על ידי טיטוס בורג'ס ב-BBC Radio במסגרת ספיישל שנעשה לחגיגת השירים של דיסני.
בשנת 2005 הופץ האלבום "Disneymania 3" בו השיר בוצע על ידי להקת Bowling for Soup.
בשנת 2007 השיר בוצע על ידי אליזה גילקיסון באלבומה "Your Town Tonight".
בשנת 2009 השיר בוצע על ידי להקת Los Lobos באלבומם "Los Lobos Goes Disney".
בשנת 2011 השיר בוצע על ידי בריאן וילסון באלבומו "In the Key of Disney".
בשנת 2016 השיר בוצע בסרט "ספר הג'ונגל" המשמש כעיבוד לייב אקשן לסרט המקורי, כאשר בו ביצעו את השיר בגרסת המקור ביל מארי וניל סטי, ובגרסה העברית דרור קרן ואסף גשמקו.
בכתוביות הסיום של הסרט השיר בוצע על ידי ד"ר ג'ון.
בשנת 2018 ביצעה את השיר להקת Zac Brown Band בספיישל "Mickey's 90th Spectacular" ששודר בערוץ ABC.
בשנת 2020 ביצעו את השיר בובי בונס, קארי אן אינאבה, ארין אנדרוס ומרקוס סקריבנר כחלק מהמשדר "Disney Family Singalong".
The Ascension הוא אלבום האולפן השמיני של המוזיקאי האמריקאי סופיאן סטיבנס, אשר יצא ב-25 בספטמבר 2020.
הסינגל מהאלבום, "America", יצא ב-3 ביולי 2020. הסינגל "Video Game" יצא ב-13 באוגוסט 2020 בליווי וידאו קליפ.
הסינגל השלישי מהאלבום,"Sugar", יצא ב-15 בספטמבר.
כל השירים נכתבו בידי סופיאן סטיבנס.
The Avalanche (או בשמו המלא !The Avalanche: Outtakes and Extras from the Illinois Album על העטיפה) הוא אלבומו השישי של הזמר סופיאן סטיבנס, המורכב מהקלטות גנוזות שהיו אמורות להיכלל באלבומו הקודם.
בהודעה לעיתונות באתר Asthmatic Kitty נמסר כי האלבום אילינוי היה אמור להיות כתקליט כפול (שכולל קרוב ל -50 שירים), אך הרעיון נחרץ בסופו של דבר.
בסופו של דבר, סטיבנס לקח 21 שירים שננטשו בעבר, והוציא אותם כאלבום.
במאי 2006 קיבלה פיצ'פורק הרשאה להפיץ את הרצועה השנייה מתוך The Avalanche, תחת הכותרת "Dear Mr.
Supercomputer", באתר האינטרנט שלהם בפורמט MP3. האלבום כולו הודלף לאינטרנט ב־9 במאי 2006.
The Barbra Streisand Album הוא אלבום הבכורה של הזמרת ברברה סטרייסנד אשר יצא ב-25 בפברואר 1963 על ידי קולומביה רקורדס, וב-2007 שוחרר מחדש בפורמטים שונים.
מבחינה מסחרית האלבום הצליח להגיע למקום ה-9 בארצות הברית ואף הגיע למעמד אלבום זהב ודורג כאלבום הרביעי המצליח ביותר בארצות הברית לשנת 1964.
בנוסף האלבום זכה בשני פרסמי גראמי בקטגוריות: "אלבום השנה" ו"הביצועים הווקאלים הנשים הטובים ביותר" ואף נכנס בשנת 2006 להיכל התהילה של גראמי.
"The Bakery" (בעברית: "המאפייה") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז, מתוך המיני-אלבום הרביעי שלה, After School.
השיר יצא לאור ב-25 בספטמבר 2020, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, כסינגל הראשון מתוך המיני-אלבום.
השיר הגיע למקום ה-25 במצעד שירי הרוק.
השיר נכתב על ידי מלאני מרטינז ובלייק סלאטקין והופק על ידי סלאטקין גם כן.
מרטינז דיברה על השיר ואמרה כי: "השיר "The Bakery" הוא שיר שמדבר על כך שבמהלך תקופת בית הספר התיכון, עבדתי במאפייה כי הייתי צריכה להרוויח כסף, כדי לקדם את האמנות שלי ואת המוזיקה שלי".
האודיו הרשמי של השיר, אשר מציג את עטיפת אלבומה השני K-12, הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של מלאני מרטינז ב-24 בספטמבר 2020. הוא זכה להצלחה וצבר למעלה מ-1.6 מיליון צפיות.
למחרת, הועלה הווידאו קליפ הרשמי של השיר בשידור חי לערוץ היוטיוב הרשמי של מרטינז גם כן.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם25 בספטמבר 2020הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתאטלנטיק
The Baffler הוא כתב עת אמריקאי לניתוח תרבותי, פוליטי ועסקי.
הוקם בשנת 1988 על ידי העורכים תומאס פרנק וקית' וייט, והמטה שלו היה בשיקגו, אילינוי, עד שנת 2010, אז עבר לקיימברידג', מסצ'וסטס.
בשנת 2016 הועבר המטה לניו יורק.
בגלגול הראשון של "The Baffler" היו עד 12,000 מנויים.
החל משנת 2016, המגזין ואוספי המאמרים שלו מופצים דרך חנויות ספרים בארצות הברית, קנדה ובריטניה.
המגזין פורסם לראשונה על ידי גרג ליין.
המוטו שלו היה "כתב העת שמנקה את קצה החיתוך".
היא נודעה בביקורת על "התרבות העסקית ועסקי התרבות" ועל כך שחשפה את המתיחות הגראנגיות שבוצעו ב"ניו יורק טיימס".
מאמר מפורסם אחד שפורסם מחדש, "הבעיה עם המוזיקה" מאת סטיב אלביני, חשף את פעולתו הפנימית של עסקי המוזיקה בתקופת שיא הרוק האינדי.
לזכות המגזין סייעו בהשקת הקריירה של כמה סופרים, כולל העורך המייסד תומאס פרנק, אנה מארי קוקס וריק פרלשטיין.
המגזין פרסם באופן ספורדי, קודם כל פעם בשנה ואז לעיתים קרובות יותר, אבל זה הואט לאחר ששיקגו "לשכת Baffler" נהרסה בשריפה ב-25 באפריל 2001. הפרסום הפך לקבוע ותדיר יותר לאחר השקתו מחדש ועבר לקיימברידג 'בשנת 2011. ציר הזמן לפרסום:
"The Baffler" נמכר בערוצי הפצה רבים ושונים, הן כספר והן כמגזין; בנוסף ל-ISSN של הפרסום, לכל הגיליונות למעט הראשונים יש ISBN משלו.
בשנת 2009 החליט העורך המייסד פרנק להחיות את המגזין.
הוא הושק מחדש עם כרך 2, גיליון 1 (מספר 18) בשנת 2010, עם מו"ל חדש, עורכים ועיצוב.
בשנת 2011, "The Baffler" העביר את המטה לקיימברידג ', וג'ון סאמרס נכנס לתפקיד העורך.
המגזין חתם על חוזה פרסום ב-MIT Press, ולאחר עיצוב מחודש נוסף החל לפרסם שלוש פעמים בשנה.
בשנת 2014 זה סיים את החוזה הזה והביא את פעולות הפרסום לבית.
בשנת 2016 עבר המגזין ללוח זמנים רבעוני והעביר את מטהו לניו יורק.
סאמרס עזב בשנת 2016 וכריס להמן לקח על עצמו את עריכת כתב העת.
בשנת 2019 הלמן הלך לרפובליקה החדשה וג'ונאתון סטרג'ון הפך לעורך הראשי.
ה-"Baffler" גם ארגן אירועים ספרותיים ודיונים עם עורכיו התורמים.
בשנת 2017 החלו "The Baffler" ו-"CTXT", פרסום מקוון עצמאי ספרדי, בהסכם עריכה משותף.
בנוסף למגזין, "The Baffler" פרסם כמה אוספים של מאמריו וכתביו האחרים.
"קומודיפיאציה של נבדלך: סלבוס מ-The Baffler".
נערך על ידי תומאס פרנק ומאט וילנד.
יובל בוב: הפוליטיקה התרבותית של הכלכלה החדשה (סלבוס מ"The Baffler").
נערך על ידי תומאס פרנק ודייוויד מולקיי.
נערך על ידי ג'ון סאמרס.
בית מלוויל, 2012. קטעים מכתב יד שאבד על חקלאי דיירים באלבמה מאת הסופר ג'יימס אייג '.ISBN 978-1612192123
"אין עתיד בשבילך: סלבוס מ"The Baffler".
נערך על ידי ג'ון סאמרס, כריס להמן ותומאס פרנק.
"The Baffler" אירח בעבר את הפודקאסטים "White Vomit", מאת Amber A'Lee Frost ו-Sam Kriss; "חדשות משום מקום", מאת קורי פיין; ו"מלכודת הנוסטלגיה", מאת דייוויד פרסונס.
The Art of Excellence (בעברית: אמנות המצוינות) הוא אלבום האולפן ה-40 של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט.
את האלבום הוציאה לאור ב-3 במאי 1986 חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
The Art of Romance (בעברית: האמנות של הרומנטיקה) הוא אלבום האולפן ה-52 של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט.
את האלבום הוציאה לאור ב-19 בנובמבר 2004 חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
הוא זכה בפרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר בשנת 2006. לראשונה בקריירת המוזיקה שלו, בנט הכליל באלבום שיר שנכתב על ידו בלבד, "All for You".
The Backrooms (בתרגום ישיר לעברית: החדרים האחוריים) היא אגדה אורבנית ותופעת אינטרנט המתארת מבוך אינסופי של חדרי משרדים שנוצרו באופן אקראי.
החדרים מאופיינים בריח של שטיח רטוב, קירות עם גוון מונוכרומטי צהוב ונורות פלואורסצנט.
האגדה האורבנית פורסמה לראשונה באתר 4chan בפוסט "תמונות מצמררות", שבו משתמש אנונימי המציא סיפור המבוסס על אחת התמונות.
מדובר באחת הדוגמאות הידועות ביותר לאסתטיקת "מרחב לימינלי" – מקומות ריקים, מוזרים וחסרי זמן.
ה-Backrooms מוצגים לרוב כמרחב חוץ-ממדי עצום ואינסופי של חדרים ריקים, אליו ניתן להגיע על ידי "יציאה" מהמציאות (במונח גיימרי: no-clip – מעבר דרך קירות כאילו המשחק נשבר).
מאז שהתפרסמה התמונה, היא הפכה לתופעת אינטרנט באפליקציות טיקטוק, אינסטגרם ו-רדיט, ואף היוותה השראה לסדרת הטלוויזיה ניתוק ולמשחק הווידאו The Backrooms Game שנוצרה על ידי החברה Pie on a Plate Productions.
משתמשים באינטרנט הרחיבו את הקונספט, והוסיפו רעיונות כמו "רמות" שונות, ויצורים עוינים המאכלסים את המרחב.
בתחילת 2022 החל יוטיובר אמריקאי בשם קיין פרסונס ליצור סדרת סרטונים קצרים על ה-Backrooms, שזכתה לפופולריות רבה ברשת.
הסרטונים זכו לקרדיט כמי שהביאו את התופעה למיינסטרים.
כעת פרסונס צפוי לביים עיבוד קולנועי לסדרה, בהפקת אולפן A24.
בין השנים 2011 ל־2018 הופצה ברשת תמונה של חדר גדול עם שטיח מקיר לקיר, תאורה פלואורסצנטית וקירות מחיצה, בעיקר בלוחות דיונים.
ב־12 במאי 2019, משתמש אנונימי פתח שרשור בלוח /x/ של 4chan (לוח העוסק בנושאים על-טבעיים), וביקש מהמשתתפים "לפרסם תמונות מטרידות שמעוררות תחושת ניכור", כשהוא מצרף את התמונה.
משתמש אחר הגיב להודעה, העניק לתמונה את השם "The Backrooms", וכתב את התיאור הראשון של המקום:"אם אתה לא זהיר, ותבצע 'נוקליפ' (noclip) מהמציאות באזורים הלא נכונים, תמצא את עצמך ב־Backrooms.
שם תיתקל רק בצחנה של שטיח ישן ולח, בטירוף של גוון צהוב אחיד, ברעש רקע אינסופי של אורות פלואורסצנטיים בצליל זמזום מקסימלי, ובכ-600 מיליון מיילים רבועים של חדרים ריקים המחולקים באקראי — שאי אפשר להימלט מהם.
שאלוהים יעזור לך אם תשמע משהו מסתובב בסביבה, כי אין ספק שהוא כבר שמע אותך"..(אנונימי, 13 במאי 2019, 4chan)
מספר ימים לאחר הופעת הקריפיפסטה המקורית, החלו משתמשים לפרסם סיפורים נוספים ואגדות אורבניות על ה־Backrooms (שהפך בשלב זה מ'סתם תמונה' למושג) בפורומים כמו r/creepypasta ובהמשך גם ב־r/backrooms.
סביב הרעיון נבנתה קהילת מעריצים שהרחיבה את העולם הבדיוני עם "רמות" נוספות וישויות עוינות המאכלסות את החללים.
רמה 0 – הגרסה המקורית עם החדרים הצהובים
רמה 1 – חללים בעלי עיצוב תעשייתי
רמה 2 – מסדרונות שירות חשוכים וארוכים
במקביל לצמיחה, חלק מהמעריצים העדיפו לשמר את הגרסה המקורית, והשתייכו לזרם נפרד.
משתמש בשם Litbeep יצר את פורום r/TrueBackrooms שהתמקד רק בגרסה המקורית.
לפי ABC News, העדר "קאנון רשמי" (גרסה רשמית) של "עולם 'החדרים האחוריים'" יצר קושי להבחין בין תוכן רציני לבדיחה או פרודיה.
עד מרץ 2022 מנתה קהילת r/backrooms מעל 157,000 חברים.
הפנדום התפשט גם לרשתות נוספות כמו טוויטר וטיקטוק, והוקמו אתרי ויקי ייעודיים (בפלטפורמות Fandom ו־Wikidot) שעסקו בבניית היסטוריה פנימית (lore).
התמונה המקורית הפכה לתופעת אינטרנט ששותפה ברשתות חברתיות רבות.
רבים מהאנשים טענו כי הם ראו את התמונה בעבר, רבים אחרים התלהבו והזדעזעו מהתחושות שהיא מביאה להם.
קייטלין קובריק מ-Somag News, טענה כי הבקרומס זה בעצם "אגדה אורבנית שמתארת חלומות מקוללים".
עד לשנת 2024, מקור התמונה המקורית של ה־Backrooms לא היה ידוע ברבים.
ב-30 במאי 2024, משתמש בטוויטר פרסם פוסט שהפך ויראלי, ובו טען כי חבר שלו מצא את מקור התמונה.
הגילוי היה תוצאה של חקירה משותפת בקהילת דיסקורד שהוקדשה ל־Backrooms, שהובילה לאתר אינטרנט ארכיוני מחודש מרץ 2003 דרך Wayback Machine.
התברר שהתמונה צולמה במהלך שיפוץ של "חנות רהיטים לשעבר עם קירות פנימיים מזויפים" ברחוב אורגון 811, וויסקונסין, ארצות הברית.
במשך רוב המאה ה־20, פעלה במקום חנות רהיטים בשם "Rohner's Home Furnishings", בכתובות 807 ו־811 רחוב אורגון, אושקוש, וויסקונסין.
בשנת 2003 נכנס שוכר חדש למקום – סניף של רשת התחביבים HobbyTown .
בשנת 2002 שופצה הקומה השנייה של המבנה.
ב־12 ביוני 2002 תועד תהליך השיפוץ במצלמת Sony Cyber-shot , וב־2 במרץ 2003 פורסמו תמונות הפנים בבלוג שיפוצים של הסניף המקומי.
אחת התמונות מציגה חדר פתוח עם שטיח, טפטים צהובים ותאורה פלואורסצנטית, מצולם בזווית אלכסונית.
שם הקובץ היה "Dsc00161.jpg" — וזו התמונה שהפכה להשראה ל־Backrooms.
בתיאור המקורי צוינה העובדה שהחדר נקרא "החדר המזרחי (האליפטי)" ושאין בו חלונות.
בנוסף צוין כי נגרם לו נזק מים משמעותי ולכן נדרש פינוי.
מאז, המקום הוסב למסלול מרוצים לרכבים על שלט בשם "Revolution Racing", והחדר כבר לא קיים במבנהו המקורי.
ה־Backrooms משויכות לאסתטיקה אינטרנטית הקרויה liminal spaces – "מרחבים לימינליים", שמתארים מקומות ריקים ובלתי מאוכלסים שבדרך כלל אמורים להיות פעילים.
יש הרואים ב־Backrooms את מקור האסתטיקה הזו.
ההאשטאג #liminalspaces צבר כמעט 100 מיליון צפיות בטיקטוק.
כתבת Paste, פיניקס סימס, כתבה כי ה־Backrooms ומשחקים כמו The Stanley Parable משתייכים למסורת של אימה לימינלית, שבה הצבע הצהוב מייצג אזהרה, שחיקה ומצוקה קיומית.
הצהוב של ה־Backrooms תואר כ"צהוב חולי ופטרייתי", מקום שבו אפשר לאבד את העצמי ואת השפיות.
מגזין PC Gamer השווה את רמות ה־Backrooms לעולמות של הסופר ה.פ.
לאבקרפט ולערים מתוך המאנגה Blame!
– ותיאר אותן כ"מקום בעמק האימה" (uncanny valley).
רשת ABC News והעיתון Le Monde הגדירו את Backrooms כחלק מז'אנר חדש של "אימה שיתופית אונליין", יחד עם פרויקטים כמו SCP Foundation (קרן SCP, בתרגום לעברית).
אתר Kotaku ציין כי אופיו השיתופי של המיזם והיעדר אלמנטים ישירים של איום, מבדילים אותו מקריפיפסטות אחרות.
הן Kotaku והן החוקר טמה ליוור מאוניברסיטת קרטין באוסטרליה טענו שהפחד מה־Backrooms נובע דווקא ממה שלא רואים.
ליוור טען כי תחושת ה"מוזרות המוכרת" היא זו שמושכת את הקהל, בעוד Kotaku ציין כי האימה טמונה בתחושת ה"לא בסדר" ששוררת בחללים הלימינליים.
בשנת 2022 נפוצה בטיקטוק תופעה שבה סרטונים הגדילו אזורים בגוגל מפות וחשפו "כניסות ל־Backrooms".
בינואר 2022 עלה ליוטיוב סרט אימה קצר בשם "The Backrooms (Found Footage)", שנוצר על ידי הבמאי קיין פרסונס, אז בן 16 מצפון קליפורניה, הידוע בשם הרשת שלו "Kane Pixels" (קיין פיקסלים).
הסרטון מוצג כהקלטה משנת 1996 על קלטת VHS משנות ה־90, שתועדה על ידי יוצר סרטים שנקלע בטעות ל־Backrooms ונרדף על ידי יצור מסתורי.
פרסונס השתמש בתוכנות Blender ו־אדובי אפטר אפקטס ליצירת הסביבה הדיגיטלית של ה־Backrooms, וכן בעזרת פילטר של צילום VHS.
הוא עבד על יצירת הסרט במשך כחודש.
לדבריו, ה־Backrooms מייצגות זיכרון עמום מאמצע שנות ה־90 ותחילת ה־2000.
נכון ליוני 2025, הסרטון עבר את ה-67 מיליון צפיות.
הסרטון זכה לשבחים מצד הקהל והמבקרים.
אריקה ראסל מהתחנה WPST טענה כי מדובר ב-"סרטון הכי מפחיד באינטרנט", בעוד מרי בת' מקאנדרוז מ-Dread Central השוותה אותו למשחק הווידאו Control מ-2019 וטענה כי "צפתה בו 10 פעמים".
ואילו רוב בֶשיצה מ־Boing Boing חזה שעיבוד קולנועי עלול להיות מלוטש אך מאכזב, בדומה ל"האיש הרזה" המצמרר והעיבוד הקולנועי שלו מ-2018.
בהמשך, פרסונס הפך את הסרטון ל-סדרת סרטים קצרים והציג קו עלילה שבו ארגון בשם "Async" פתח פורטל אל תוך ה־Backrooms בשנות ה־80 וביצע בו מחקר.
הסדרה צברה מעל 190 מיליון צפיות, ותרמה רבות להפיכת הקונספט למיינסטרימי, במיוחד ביוטיוב.
ב־6 בפברואר 2023 הודיעה חברת ההפקות "A24" על פיתוח סרט קולנועי המבוסס על סרטוני הבקרומס של Kane Pixels.
פרסונס יביים את "החדרים האחוריים", התסריט ייכתב על ידי רוברטו פאטינו, וההפקה תיעשה על ידי ג'יימס וואן, מייקל קליר (מטעם Atomic Monster), שון לוי, דן כהן ודן לוין (21 Laps).
פרק בהשראת ה־Backrooms נכלל בעונה השלישית של סיפורי אימה אמריקאים, סדרת בת לאימה אמריקאית.
הפרק מתאר תסריטאי אבל שמוצא עצמו נופל אל תוך ה־Backrooms ויוצא מהם שוב ושוב, שם הוא מתעמת עם דמותו של בנו הנעדר.
הפרק שודר במסגרת אירוע "Huluween" – חבילת אימה מיוחדת לשירות Hulu.
דן אריקסון, יוצר הסדרה "ניתוק" ב-AppleTV+, ציין את ה־Backrooms כאחת ההשראות לעבודתו.
ה־Backrooms עובדו למספר רב של משחקים, בפלטפורמות כמו Steam ו־Roblox.
משחק אינדי ראשון יצא זמן קצר לאחר הופעת הקריפיפסטה המקורית, וזכה לשבחים על האווירה אך גם לביקורת על אורכו הקצר.
המשחק Escape the Backrooms (משחק מרובה משתתפים של Fancy Games) שיבח אותו אתר Bloody Disgusting בזכות האזכור של ההיסטוריה הפנימית של העולם.
הבקרומס היווה השראה למשחק אימה אינדי מ-2019 שנוצר על ידי החברה Pie on a Plate Production.
המשחק הופיע ברשימת "המשחקים החינמיים הטובים ביותר בסטים" בשל האווירה ה"מטרידה" וה"מטריפה" שהוא מביא לשחקן.
נוצרו משחקים נוספים אשר מבוססים על הקריפי פסטה, כגון המשחקים "The Backrooms Simulator" ו-"Enter the Backrooms", שיצאו ב-2019 וב-2021.
בפברואר 2022, משתמש Reddit הכין מפה במיינקראפט המדמה את הקונספט של הבקרומס.
המשחק The Backrooms 1998 (שיצא ב־2022), משחק אימה פסיכולוגי של סטודיו עצמאי בשם Steelkrill, זכה לתשומת לב בזכות הסגנון של "חומרי וידאו שנמצאו" (found footage) ומערכת שמירה מוגבלת.
"The Ballad of the Lonesome Cowboy" (בעברית: "הבלדה של הקאובוי הבודד") הוא שיר שנכתב והולחן על ידי רנדי ניומן, ובוצע על ידי כריס סטייפלטון, לפסקול הסרט "צעצוע של סיפור 4".
השיר יצא לאור כסינגל ב-5 ביוני 2019, וזכה לקבלה חיובית מצד המבקרים.
המנגינה שבה השתמשו בשיר הזה היא גם מהשיר "Ang Kawawang Cowboy" ("The Pitiful Cowboy" באנגלית) ששר הזמר הפיליפיני פרד פאנופיו.
"Ang Kawawang Cowboy" יצא לאקרנים בפיליפינים ב-1976. זה נחשב לפרודיה על השיר "Rhinestone Cowboy" של הזמר האמריקאי גלן קמפבל, שיצא ב-1975.
רנדי ניומן, הידוע בעבודתו כמלחין וככותב שירים בסרטי "צעצוע של סיפור", אושר לחזור לסרט "צעצוע של סיפור 4".
ניומן היה מרוצה במיוחד מהעובדה שסטייפלטון מבצע את השיר, בעוד סטייפלטון הרגיש ש"זה כבוד עצום לזכות לשיר שיר של רנדי ניומן במה שהוא ללא ספק אחד מזכייניות האנימציה האייקוניות ביותר בהיסטוריה.
ב-5 ביוני 2019 יצא לאור סרטון מילים של השיר.
ב-26 ביוני 2019 ערוץ יוטיוב בשם FANIMATOR הוציא קליפ נוסף של השיר.
בגרסה זו, FANIMATOR השמיע סצנות משלושת הסרטים הראשונים של "צעצוע של סיפור" ועיבד אותם כך שיתאימו לשיר.
הסצנות נבחרו כדי לייצג את הנושאים של בדידות וידידות.
רנדי ניומן ביצע גרסה לפסקול של הסרט צעצוע של סיפור 4.
ראניה אניפטוס "מבילבורד" שיבחה את הלחן של השיר כ"קליטה".
אנג'לה סטפנו ממגזין "The Boot" כתבה כי "[לא] רק שפיקסאר מגשימה חלומות ילדות עם יציאת סרט חדש של "צעצוע של סיפור", הם מגשימים גם חלומות מוזיקת קאנטרי" והיללו את המילים של ניומן כ"לבבי אך ילדותי" והשירה של סטייפלטון כ"ניתנת לזיהוי מיידי".
"The Ballad of John and Yoko" (בעברית: הבלדה על ג'ון ויוקו) הוא שיר של הלהקה הבריטית הביטלס שיצא כסינגל ללא אלבום במאי 1969. הוא נכתב על ידי ג'ון לנון וניתן קרדיט כלנון-מקרטני, ומתעד את האירועים סביב חתונתם של לנון ויוקו אונו.
השיר היה הסינגל ה-17 והאחרון של הביטלס שהגיע למקום הראשון בבריטניה.
בארצות הברית, הוא נאסר על ידי כמה תחנות רדיו בשל ההתייחסות של המילים לישו ולצליבה.
הסינגל הגיע למקום ה-8 במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי.
השיר הופיע לאחר מכן באלבומי אוסף כגון Hey Jude, The Beatles 1967-1970 ו-1.
לנון כתב את השיר בזמן שהוא ואונו היו בירח הדבש שלהם בפריז.
הוא מתאר את אירועי חתונתם של בני הזוג, במרץ 1969, ואת פעילויות ירח הדבש המתוקשרות ביותר, כולל "שביתת מיטה" שלהם במלון הילטון באמסטרדם והפגנת ה"באגיזם".
בראיון עם אלן סמית' מ-NME שפורסם במאי 1969, לנון תיאר אותו כ-"Johnny B.
Paperback Writer"; בראיון משנת 1980 הוא אמר כי מדובר ב"פיסת עיתונות".
לנון לקח את השיר לפול מקרטני בביתו בסנט ג'ונס ווד, לונדון, ב-14 באפריל, להקליט אותו באותו ערב.
כשהוא נזכר במחלוקת שעוררו דבריו של לנון "יותר פופולריים מישו" ב-1966, מקרטני נבהל מההתייחסויות לישו בשיר החדש, אך הסכים לסייע ללנון.
מאוחר יותר אמרה אונו: "פול ידע שאנשים מגעילים כלפי ג'ון, והוא רק רצה לעשות לו טובה.
לנון ומקרטני הקליטו את השיר ללא חבריהם ללהקה ג'ורג' האריסון, שהיה בחו"ל, ורינגו סטאר, שצילם את The Magic Christian.
מקרטני נזכר כי לנון היה כל כך משוכנע שהשיר צריך להיות מוקלט מיד, שהוא היה "על החום, כביכול".
כדי לשקף את המצב החריג, קלטות ההפעלה כוללות את חילופי הדברים הבאים:
לנון (על הגיטרה): "מהר יותר, רינגו".
מקרטני (על התופים): "אוקיי, ג'ורג'!
בבחירתם לשתף פעולה בשיר, לנון ומקרטני הניחו בצד את האנטגוניזם שהיה קיים ביניהם בתקופה שבה מקרטני היה שותף לבחירה של הביטלס במנהל חדש למיזם העסקי הכושל שלהם, אפל רקורדס.
ההקלטה סימנה גם את חזרתו של ג'ף אמריק כטכנאי הקלטות בסשן של הביטלס, לאחר שפרש מעבודתו עם הלהקה ביולי 1968 במהלך הסשנים המתוחים של האלבום הלבן.
בהתייחסו לספר האנתולוגיה של הביטלס, אמר האריסון: "לא היה אכפת לי לא להיות באלבום, כי זה לא היה ענייני...
אם זה היה 'הבלדה על ג'ון, ג'ורג' ויוקו', הייתי על זה".
למרות שלנון היה חסר סבלנות להוציא את הסינגל, שחרורו התעכב כדי לאפשר את הסינגל של הביטלס מאפריל 1969, "Get Back".
הסינגל, שבצידו השני "Old Brown Shoe" של האריסון, שיצא לאור בבריטניה ב-30 במאי 1969. לנון ואונו הופיעו באותה עת בשביתת מיטה שנייה במלון המלכה אליזבת במונטריאול.
בארצות הברית הסינגל ראה אור רק ב-4 ביוני.
בבריטניה ובאירופה, "The Ballad of John and Yoko" היה הסינגל הראשון של הביטלס שיצא בסטריאו.
לכן זו הייתה ההוצאה הראשונה שלהם שלא קיבלה מיקס מונו.
לנון יעץ לטוני בראמוול, מנהל קידום המכירות של אפל רקורדס, להגביל את התצוגות המקדימות של האלבום לפני ההפצה ולא לתת לו פרסום מראש, במיוחד בנוגע לאזכורים לישו והצליבה.
בריאיון ל-NME באותה תקופה, אמר לנון כי למרות שכבר פורסם כי האריסון וסטאר לא ניגנו בשיר, הוא לא היה בוחר לפרסם זאת, והוסיף: "זה לא אומר כלום, זה פשוט קרה שהיינו רק שנינו שם".
ג'ון לנון - שירה, גיטרה מובילה, גיטרה אקוסטית, כלי הקשה
פול מקרטני - גיטרה בס, תופים, פסנתר, מאראקס, שירה הרמונית
ב-1969 הקליט אריק איינשטיין גרסה עברית ל-"The Ballad of John and Yoko" בשם "היה לנו טוב, נהיה לנו רע", והוא יצא באלבום פוזי.
את השיר נהג איינשטיין לבצע בהופעותיו עם הצ'רצ'ילים עוד בטרם יציאת האלבום.
השיר כולל שורה שמוקדשת לשיר המקורי: "ג'ון ויוקו הם על הכיף-כיפאק".
זקני צפת ביצעו גרסת כיסוי לזו של איינשטיין במהלך הופעתם ב"זהו זה" ב-1994.
"The Back Seat of My Car" מקורו כקונספט לא גמור מחופשה שלקח מקרטני עם חברתו לשעבר, מגי מקגיברן, בסרדיניה בקיץ של 1968. זו הייתה אחת מכמה יצירות שפול מקרטני הציג לביטלס בינואר 1969 במהלך החזרות שלהם ל-Get Back באולפני טוויקנהאם בלונדון.
כשהשיר נוגן לראשונה ב-14 בינואר, הוא עדיין היה בתהליכי כתיבה, כאשר המילים לא הושלמו בעוד המנגינה של השיר הייתה מפותחת היטב.
לדברי מקרטני, שיר זה ושירים מבוססי מכוניות אחרים בשלהי קריירת הביטלס והסולו המוקדמת שלו, כמו "Two of Us" ו-"Helen Wheels", נוצרו בהשראת הנסיעות הארוכות שהוא ולינדה נהגו לעשות כשהביטלס התפרקו.
רוב השיר הוא בלדה המבוססת על פסנתר, אך הוא משולב בקטעים תזמורתיים וקטעים בהשראת רוקנרול בסגנון שנות ה-50. מבקר Allmusic, סטיוארט מייסון, השווה את הלחן העיקרי לאלה של שירי הביטלס שמקרטני כתב, שירים כמו "Two of Us" ו-"You Never Give Me Your Money".
הוא גם השווה את ההשפעה של קטעי השירים השונים מהמחרוזת של "Abbey Road" של הביטלס ולכמה מהיצירות של הביץ' בויז לאחר Pet Sounds.
מקרטני אמר על השיר:"Back Seat of My Car" הוא שיר הנעורים האולטימטיבי, ולמרות שעבר הרבה זמן מאז שהייתי נער והייתי צריך ללכת לאבא של ילדה ולהסביר את עצמי, זה סוג של שיר לפגוש את ההורים.
זה שיר נהיגה ישן וטוב.
מעולם לא נסעתי למקסיקו סיטי, אבל זה דמיון.
וברור ש"מושב אחורי" נודד, עושה אהבה.מקרטני הוסיף כי "זה שיר ממש מתבגר, עם ההורה הסטריאוטיפי שלא מסכים, ושני האוהבים הולכים לכבוש את העולם: 'אנחנו מאמינים שאנחנו לא יכולים לטעות'".
ההקלטות עבור Ram החלו באוקטובר 1970 באולפני ההקלטות CBS בניו יורק.
הפורמט הטיפוסי לסשן ההקלטות כלל את מקרטני, המתופף דני סייוול והגיטריסט דייוויד שפינוזה יחד עם יו מקראקן שעשו חזרות על שיר בבוקר ואז הקליטו את הרצועה הבסיסית בשעות אחר הצהריים והערב.
לאחר מכן נוספו רצועת אוברדאבים נוספים של גיטרה, יחד עם בס של מקרטני.
מקרטני, סייוול ומקראקן הקליטו את הרקע והשירה האינסטרומנטלית לשיר "The Back Seat of My Car" ב-22 באוקטובר 1970.
לאחר הקלטת הרצועות הבסיסיות של האלבום, הלכו פול ולינדה מקרטני לאולפן ההקלטות A & R של פיל ראמון בניו יורק כדי להקליט אוברדאב לכינור, צ'לו וקרן למספר שירים, כולל "The Back Seat of My Car".
מפיק הביטלס ג'ורג' מרטין הלחין את האוברדאב התזמורתי של השיר, ומקרטני ניצח על הפילהרמונית של ניו יורק בסשן באמצע ינואר 1971.
אפל רקורדס הוציאה את Ram בארצות הברית ב-17 במאי 1971 ובבריטניה אחד עשר ימים לאחר מכן, עם "The Back Seat of My Car" כשיר הסיום.
אפל הוציאה סינגלים שונים מהאלבום בשוק הבריטי, האמריקאי והאירופי, עם "The Back Seat of My Car" שיצא בבריטניה ב-13 באוגוסט 1971, עם השיר "Heart of the Country" כבי-סייד.
בעוד שהסינגל האמריקאי "Uncle Albert/Admiral Halsey" הגיע למקום הראשון, "The Back Seat of My Car" הגיע רק למקום ה-39 במצעד הבריטי.
ג'ון לנון הרגיש שהשיר הזה, בין היתר באלבום, מכוון אליו באופן ביקורתי, בפרט, הוא תפס את הגיבורים ששרים "אנחנו מאמינים שאנחנו לא יכולים לטעות" להיות הוא ויוקו אונו.
מבקר AllMusic, סטיוארט מייסון, טוען כי בהקשר של הביקורת שמקרטני ספג לאחר התפרקות הביטלס, שורה זו נשמעת יותר כמו "הצהרת כוונות אישית" מאשר הצהרת אהבה שהיא יכולה להיות בהקשר של מילות השיר עצמן.
על פי צ'יפ מדינגר ומארק איסטר:
פול מקרטני - שירה, פסנתר, גיטרה בס
יו מקראקן - גיטרה חשמלית
נגנים בעילומי שם מהפילהרמונית של ניו יורק - כינורות, צ'לו, קרן, נבל
The Archies (הארצ'יס) היא להקת פופ רוק אמריקאית בדיונית שנוסדה בשנת 1968 עבור סדרת הטלוויזיה המצוירת "The Archie Show" ששודרה בשנים 1968–1969 ברשת CBS.
חברי הלהקה הבדיונית הם דמויות הקומיקס הראשיות של סדרת הקומיקס ארצ'י - ארצ'י אנדרוז (סולן וגיטריסט), רג'י מנטל (בסיסיט), ג'אגהד ג'ונס (מתופף), ורוניקה לודג' (זמרת) ובטי קופר (קלידנית).
המוזיקה של הלהקה הוקלטה בפועל על ידי נגני אולפן.
השירים של הלהקה פורסמו כסינגלים ואלבומים וזכו להצלחה ניכרת במצעדי הפזמונים ברחבי העולם.
השיר המצליח ביותר שלהם, "Sugar, Sugar" , הפך לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר בז'אנר ה-Bubblegum pop.
בשנת 2023 הופק עבור נטפליקס סרט לייב אקשן הודי בשם "The Archies" המתמקד בהרפתקאות הלהקה.
ה־Backrooms, (ידוע גם בשם Kane Pixels' Backrooms או ה-Backrooms של קיין פיקסלס) כדי להבחין ביניהם לבין האגדה האורבנית הכללית), היא סדרת רשת חצי-אנתולוגית שיצר היוטיובר והקולנוען האמריקאי .
הסדרה מבוססת על אגדת האינטרנט The Backrooms, והחלה ב־2022 עם הסרטון הקצר "The Backrooms (Found Footage)", שצבר למעלה מ־67 מיליון צפיות נכון ליוני 2025.
פרסונס הרחיב את הסדרה עם עשרים סרטונים נוספים.
עיבוד קולנועי נמצא בפיתוח, בהשתתפות פרסונס כבמאי, צ'ואיטל אג'יופור כשחקן בתפקיד ראשי ובהפקת אולפן A24.
בינואר 2023 נכנסה הסדרה להפסקה, וחזרה עם פרק חדש בספטמבר 2024.
העלילה מתמקדת בעיקר ב־"Async", מוסד מחקר בדיוני המגלה את ה־Backrooms (המכונה בתוך הסדרה "המתחם") ומנסה לתעד ולחקור אותו.
הסדרה מתרחשת בעיקר בשנות ה־90, ומתמקדת בארגון מחקר בדיוני בשם Async, אשר מגלה את ה־Backrooms (המכונה בתוך העלילה "המתחם") ומנסה לחקור ולתעד אותו.
לאחר הגילוי, מתחילה עלייה חדה במקרי היעלמות של בני אדם.
רוב הסרטונים עוסקים באנומליות שונות ש־Async נתקל בהם בתוך המתחם.
לאחר שיצר כמה סרטונים בהשראת מתקפת הטיטאנים חיפש קיין פרסונס רעיונות חדשים.
בזמן שהיה בין פרויקטים, הוא נתקל בהדמיה ישנה ששמר – מה שהוביל אותו ליצור סרטון בסגנון found footage על ה־Backrooms.
לדבריו, הוא היה מודע רק ברמה כללית לתמונה ולכיתוב המקוריים, שראה באינסטגרם שנתיים קודם לכן, אך לא הכיר את הקהילה שנבנתה סביב הקונספט.
בראיון אמר:"נתקלתי שוב בתמונה המקורית על המחשב שלי וחשבתי – מעניין אם אצליח לפתוח את תוכנת התלת-ממד שלי, Blender, ולנסות ליצור סצנה בסביבה הזאת".הוא יצר הדמיית מבחן של כיסא שנזרק בקיר בתוך ה־Backrooms – שוט ששולב מאוחר יותר בסרטון הראשון.
את הסרטון השלם יצר בעזרת Blender ואדובי אפטר אפקטס, והוא לקח לו חודש של עבודה.
בהמשך הרחיב פרסונס את הרעיון לסדרת סרטונים, ובה הציג לראשונה את "Async" – מוסד מחקר בדיוני שמגלה את ה־Backrooms בסוף שנות ה־80 ומבצע בהם ניסויים.
בחלק מהסרטונים המאוחרים שולבו אנימציות דמויות שנעשו בטכנולוגיית motion capture (לכידת תנועה).
בראיון ל־ABC News תיאר פרסונס את הסדרה כ"סיפור שמתפתח לאט, המתמקד הן בפוליטיקה של Async והממשל האמריקאי, והן בפונקציות המוזרות והעל-מציאותיות של המתחם".