tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במסגרת איחוד ירושלים בעקבות מלחמת ששת הימים, בוצע גם איחוד מוניציפלי ומועצת העיר הירדנית אוחדה עם מועצת העיר היהודית.
חברי המועצה הערבית סירבו להיות חברים בעירייה הישראלית.
שני חלקי העיר, בתוספת שטחים רבים שסופחו אליה מצידו המזרחי של קו הגבול לשעבר, היו כעת תחת אחריותה של עיריית ירושלים הישראלית בראשות טדי קולק, שנדרשה לספק להם שירותים ותשתיות.
לתושבים הערביים של מזרח ירושלים והכפרים שסופחו אליה (כשליש מאוכלוסיית העיר בגבולותיה החדשים) הוענקה תושבות ישראלית וזכות לבחור ולהיבחר למועצת העיר, אף בהיעדר אזרחות ישראלית.
בפועל, ממעטים יחסית ערביי מזרח ירושלים לממש זכויות אלה.
משימות נוספות שנוספו לעיריית ירושלים לאחר איחוד העיר, בצד אספקת השירותים לאוכלוסיית הצד המזרחי ושדרוג התשתיות בה, הם טשטוש צלקות קו הגבול שחצה בעבר את ירושלים, וקיום החלטות ממשלות ישראל השונות בדבר הרחבת גבולותיה של ירושלים בבניית שכונות יהודיות בעומק השטחים שסופחו לבירה.
כמו כן, העביר איחוד העיר לתחום סמכותה של עיריית ירושלים את האתרים הקדושים וההיסטוריים באגן העיר העתיקה, הר הזיתים ונחל קדרון, והעירייה נדרשה לתת פתרונות תכנוניים הולמים לגלי תיירות ועלייה לרגל ששטפו את העיר, והפכו לחלק בלתי נפרד ממאפייניה הקבועים.
העירייה בראשות קולק עסקה נמרצות בפיתוח העיר מבחינה אורבנית, תרבותית ותיירותית.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוחלט על קיבוץ אגפיה השונים של עיריית ירושלים למתחם אחד והקמת קריית עיריית ירושלים סביב כיכר ספרא ובסמוך לבניין העירייה ההיסטורי.
בשנות ה-90 נסתיימה הקמת הפרויקט המורכב, שכלל שילוב של שימור מבנים עתיקים עם בנייה חדישה, וכל מחלקות העירייה נתכנסו למתחם קריית העירייה.
בתקופה זו עמד בראשות העירייה אהוד אולמרט, לימים ראש ממשלת ישראל.
ב-22 באפריל 2020 נשרף בניין העירייה הראשי בכיכר ספרא עקב השלכת בקבוק תבערה עליו, וניזוק אגף המחשוב בקומה מינוס אחד בבניין.
בדצמבר 1948 פנתה עיריית ירושלים המערבית ליצירת סמל לעירייה.
כל 29 ההצעות שהוגשו נדחו על ידי הוועדה, וסמל העירייה נבחר רק כעבור כשנה.
הסמל הנבחר כלל מגן, ששדהו מעוצב כאבני חומה ועליו מוטענים אריה במרכז וענפי זית לאורך צדדיו.
מנגנון עיריית ירושלים כולל 9,431 תקנים, (כ-10,000 עובדים) לא כולל עובדי עמותות ועובדי קבלן, המועסקים באגפי העירייה השונים ומנהלותיה.
בראש המנגנון עומד מנכ"ל העירייה.
האגף לתכנון העיר – תפקידו לספק את התשתית התכנונית-סטטוטורית לכל הצרכים הפיזיים של העיר, הכולל בנייה ציבורית, פרטית ומסחרית, סלילת כבישים, פיתוח שטחים פתוחים, אזורי תעסוקה וכדומה.
האגף למבני ציבור – עוסק בייזום, קידום, תכנון והקמה של מוסדות ציבור בעיר.
אגף רווחה – טיפול במצוקות אישיות וחברתיות ושיפור איכות חיי תושבי העיר.
האגף לשומה ולגבייה – מופקד על עריכת וגביית חיובי הארנונה וכן קנסות, אגרות והיטלים שונים.
אגף התברואה והתחבורה – עוסק בפינוי אשפה וניקיון, באחזקתו ובתפעולו של מערך הרכב העירוני, ובהפעלת מערך מיחזור הפסולת.
אגף תחבורה ופיתוח תשתיות – עוסק בענייני בטיחות בדרכים, שילוט ותמרור, הסדרת צמתים, מעגלי תנועה, איי תנועה, מתאם את עבודות התשתית ברחובות העיר.
אגף חברה ונוער – מהווה גוף מטה עירוני מקצועי מול המערכות הקהילתיות בעיר
אגף חירום וביטחון – מעניק סיוע לגורמי החרום וההצלה (משטרה, מד"א, כיבוי אש וצה"ל), מטפל באבטחת מוסדות חינוך ומתקנים עירוניים.
אגף תרבות – אחראי לתכנון התרבות והאמנות בעיר, סיוע למוסדות תרבות.
אגף לאומנויות – אחראי על פעילויות בתחומי אמנויות הבמה והאמנות הפלסטית, ומפעיל מרכזי אמנות ברחבי העיר.
האגף לרישוי ולפיקוח – היתרי בנייה ופיקוח עליה, רישוי עסקים, טיפול במבנים מסוכנים, שומה וגבייה של היטלי השבחה.
האגף לשיפור פני העיר – מטפל באחזקת כבישים ומדרכות, גינון ופארקים
אגף תרבות תורנית – מספק שרותי תרבות יהודית למגזרים הדתיים של העיר, אירועי חגים וכדומה.
רשות הספורט העירונית – מרכז את פעילויות הספורט בעיר, ודואג לתשתיות הפיזיות והתוכנית עבורה ולאחזקתן.
רשות התיירות – עוסקת בעידוד ביקורי ולינות תיירים ישראלים וזרים בעיר, ובפיתוח ואחזקת תשתיות תיירותיות ואטרקציות.
רשות החניה העירונית – הגוף העוסק בתכנון מערך החניה בעיר, הסדרתו ואכיפתו
מנהל חינוך ירושלים (מנח"י) – גוף משותף לעיריית ירושלים ולמשרד החינוך, העוסק בתכנון וניהול מערכת החינוך בעיר.
אגף היועץ המשפטי – ייעוץ משפטי למועצה ולאגפים, תביעה עירונית ואכיפת חוק התכנון והבניה, חוק רישוי עסקים וחוקי עזר.
יחידת הדיגיטל – עוסקת בתחומי הטכנולוגיה על מנת לשפר ולייעל את השירות הניתן לתושבי העיר באמצעות הטמעת טכנולוגיות חדשניות.
אגף המחשוב – אמון על תחזוקה ופיתוח מערכות המידע, המחשוב והתקשורת.
מתווה את מדיניות המחשוב העירונית ואחראי להטמעת טכנולוגיות חדשות לרווחת התושבים וצרכי האגפים השונים.
בראש הפירמידה הפוליטית של עיריית ירושלים עומד ראש העירייה, הנבחר, כמקובל בעיריות בישראל, אחת לחמש שנים בבחירות אישיות.
במקביל לבחירת ראש העירייה נבחרים, בפתק הצבעה נוסף ובמעטפה נפרדת, חברי מועצת העירייה המתמודדים ברשימות שונות, שאינן בהכרח מקבילות לרשימות המתמודדות בפוליטיקה הלאומית.
ראש העירייה, בשונה מראש ממשלה, אינו זקוק לתמיכת חברי המועצה שנבחרה על מנת לכהן בתפקידו והם אינם יכולים להדיחו מתפקידו או להכריז על בחירות חדשות.
לעומת זאת, על מנת לקבל החלטות ראש העירייה זקוק לרוב ועל כן ירכיב בדרך כלל קואליציה עירונית ליצירת רוב במועצת העירייה, דבר שיעניק לו גיבוי וחופש פעולה לניהול ענייני העיר.
בנוסף, חברים בהנהלה מספר חברי מועצה "מחזיקי תיקים" שאינם סגניו של ראש העיר.
יתר חברי המועצה שאינם חברי הנהלה פועלים בוועדות השונות, המורכבות מאנשי רשימות שונות מן הקואליציה והאופוזיציה.
מועצת עיריית ירושלים מונה 31 חברים (לא כולל ראש העיר), ומתאפיינת בנוכחות בולטת במיוחד של חברי מועצה דתיים לאומיים וחרדים – עובדה הנגזרת מן ההרכב הדמוגרפי של העיר.
לעומת זאת, בולטת בהיעדרה נציגות משמעותית של המגזר הערבי בעיר, המהווה שליש מאוכלוסייתה.
זאת משום נטייתם של ערביי מזרח ירושלים להימנע מלממש את זכותם לבחור, ובעיקר להיבחר, למוסדות השלטון המקומי בעיר משיקולים פוליטיים ולאומיים.
מועצת העיר ירושלים ה-13 בסוף כהונתהסיעהמושביםחברי המועצה
בנובמבר 2008ראשות העיררשימההמועמדקולותמספראחוזירושלים תצליחניר ברקת116,94753.04%יהדות התורהמאיר פרוש94,45642.84%צדק חברתיארקדי גאידמק7,9883.55%עלה ירוק ירושלים של כולנודן בירון1,1190.57%סך הקולות הכשרים220,510100%סך כל הקולות228,24096.6%מועצת העיררשימהסימןקולותמספרמושביםיהדות התורהג54,0268ירושלים תצליחנר40,6416ש"סשס30,1814המפד"ל - איחוד לאומיטב22,1043מרצמרצ18,2803התעוררות - ירושלמיםהי16,6922ירושלים ביתנול9,6032הליכודמחל8,6881פסגת זאב על המפהפז7,9761למען ירושליםק7,9681צדק חברתיצה5,147 -עלה ירוקע1,436 -אור והירוקיםרק977 -סך הקולות הכשרים223,71931סך כל הקולות228,26298%
מועצת העיר ירושלים ה-14 בסוף כהונתהסיעהמושביםחברי המועצה
הבחירות לראשות העיר ולמועצתה 22 באוקטובר 2013ראשות העיררשימההמועמדקולותמספראחוזירושלים תצליחניר ברקת111,10851%הליכוד ביתנומשה ליאון95,41145%בני תורהחיים אפשטיין7,5304%סך הקולות הכשרים214,049100%סך כל הקולות225,25495%מועצת העיררשימהסימןקולותמספרמושביםיהדות התורהג53,7088ש"סשס35,1485ירושלים תצליחנר31,1594התעוררות בירושליםהת25,1904ירושלמיםים16,1812מרצ העבודה ירושלים החופשית התנועה הירוקהמרצ12,3252ירושלים מאוחדתק9,7352הבית היהודיטב9,0971בני תורהעץ7,3161הליכוד ביתנומחל7,1541פסגת זאב על המפהפז6,1201שכונות ועסקים בראשקנ3088 -אומץ לבץ2111 -טוב לירושליםעד1883 -יש עם אחדי349 -רשימת ותיקי וגמלאי ירושליםזך86 -סך הקולות הכשרים220,65031
מועצת העיר ירושלים ה-15 בסוף כהונתהסיעהמושביםחברי המועצה
תקופה שם ראש העיר תקופת כהונה הערות התקופה העות'מאנית(1516–1917) אחמד אגחה דוזדר אל-אסאלי 1838–1863 (בקירוב) יוסף אל-ח'אלדי 1867–1874 (בקירוב) קדנציה ראשונה ......
וובסטר 1945–פברואר 1947 עמד בראש ועדה ממונהג'ון אלכסנדר הילטון פברואר–יוני 1947 סגן מושל מחוז ירושלים; מינוי זמני (ממלא מקום)ריצ'רד גרייבס יוני 1947 – אפריל 1948 עמד בראש הוועדה המנדטורית.
עיריית תל אביב-יפו היא הרשות המקומית, במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר תל אביב-יפו.
ככל רשות מקומית, עוסקת עיריית תל אביב-יפו בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרת שירותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.
בשנת 1825 הרב רפאל יהודה מנחם לוי המכונה יהודה מרגוזה הקים את קהילת יהודי יפו בשליחות רבני ירושלים, כדי לקבל את פני העולים לרגל בנמל יפו.
הרב כיהן כמנהיגה של הקהילה וכרבה מטעם כל העדות עד מותו בשנת 1879.
מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-19 החל להעביר הוועד את סמכויותיו בהדרגה לעיריית תל אביב-יפו ולמועצה הדתית של תל אביב, עד שחדל להתקיים במאי 1939.
בשנת 1887 הוקמה השכונה היהודית הראשונה מחוץ לתוואי חומות יפו, נווה צדק, ובעקבותיה שכונות נוספות.
בשכונות פעלו ועדים שנבחרו באסיפות כלליות של התושבים.
הוועדים היו וולונטריים, ואמנם התושבים קיבלו עליהם את מרותם, אך לא היה להם שום תוקף חוקתי, שכן השכונות היהודיות היו כולן שכונות של העיר יפו.
בשנת 1917, קרוב לתום מלחמת העולם הראשונה, נכבשה ארץ ישראל על ידי האימפריה הבריטית מאת האימפריה העות'מאנית.
המדינאי היהודי-בריטי לורד הרברט סמואל מונה כ הבריטי על ארץ ישראל, שתפקידו לימשל על ארץ ישראל מטעם האימפריה הבריטית.
ב–19 ביולי 1920 הגיש ראש ועד שכונת תל אביב (לשעבר, שכונת אחוזת בית) מאיר דיזנגוף, לנציב העליון בקשה רשמית להיפרדות שכונת תל אביב מיפו.
הצידוקים הרשמיים לבקשה נגעו בנטל המיסים של תושבי שכונת תל אביב, הן לוועד שכונת תל אביב והן לעיריית יפו.
אך כוונתם האמיתית של אנשי שכונת תל אביב הייתה להקים עיר עברית חדשה.
ב־11 במאי 1921 חתם הנציב העליון על "פקודת מועצת עיריית תל אביב".
הפקודה קבעה את עצמאות תל אביב על ידי כך שהפרידה אותה מיפו (אם כי בנושאים מסוימים, כמו אישור התקציב השנתי, הייתה עדיין כפופה לעיריית יפו), וקבעה את גבולותיה.
הצו שעליו חתם הנציב העליון הרברט סמואל, הגדיר את גבולות המועצה, וכך נכנסו לתל אביב שכונות נוספות.
כמו כן הוקמו שכונות חדשות אשר הסתפחו אף הן לתל אביב ותושביהן נתווספו לכלל המצביעים.
שלוש שנים לאחר מכן, ב־24 בינואר 1924, נערכו הבחירות הראשונות למועצת העיר.
בבחירות אלה היו מספר מועמדים לכל שכונה לפי מספר תושביה.
עוד הוחלט שבעלי זכות ההצבעה יהיו אזרחי תל אביב מזה חצי שנה לפחות, בני 20, המשלמים מסי עירייה בסכום של 50 גרוש מצרי לשנה.
לעומת זאת נקבע כי הזכות להיבחר תוענק רק לאזרח שמלאו לו 24 שנים, הדובר עברית.
"מפלגת פועלי יפו" ו"פועלי ציון" (דוד בלוך-בלומנפלד (ראש העירייה השני) ויוסף אהרונוביץ') זכו ב־15 נציגים.
"רשימת המרכז", בראשה עמד מאיר דיזנגוף (ראש העירייה הראשון) – 7 נציגים.
"נכסי דלא ניידי" – 5 נציגים.
"המזרחי הצעיר" – 3 נציגים (בהם מנשה מני ויוסף אליהו שלוש).
"הסתדרות הספרדים" – 2 נציגים בלבד (סעדיה שושני ואברהם קריניצי).
שאר הנבחרים היו נציגי השכונות, ובסך הכל היו במועצה 41 חברים – 18 מתל אביב עצמה ו־23 מהשכונות החדשות.
נוסף לכך נבחר אחד העם לחבר כבוד – החבר ה־42 של המועצה (ממלא מקום).
ישיבת המועצה הראשונה התקיימה ביום 31 בינואר 1924 ובה נבחרו מאיר דיזנגוף למשרת ראש העירייה, וכסגניו מונו ד"ר בן ציון מוסינזון, מנהל גימנסיה הרצליה, ודוד בלוך בלומנפלד מסיעת הפועלים.
על אף שסיעת הפועלים זכתה למספר הקולות הרב ביותר, סיעתו של דיזנגוף, סיעת המרכז, קיבלה את מנדט המועצה והיא הרכיבה את הקואליציה.
ב־12 בינואר 1934 פורסמה פקודת העיריות, ובה הוכרזה תל אביב כעיר, והמועצה כעירייה.
כמו כן בוטלו כל הסעיפים הפרוצדורליים שקשרו את תל אביב לעיריית יפו, ותושבי תל אביב איבדו את זכות ההצבעה לעיריית יפו.
בשנת 1949 אוחדו הערים תל אביב ויפו במסגרת איחוד רשויות מקומיות, ומאז שתי הערים מתנהלות כיישות אחת.
בשנת 1984 עמדה העירייה בפני פשיטת רגל לאחר שצברה חובות של 4 מיליארד שקל.
מנגנון עיריית תל אביב כולל כ־7,000 עובדים (מספר שאינו כולל עובדי עמותות ועובדי קבלן) המועסקים באגפי העירייה השונים ומנהלותיה.
בראש המנגנון עומד מנחם לייבה, מנכ"ל העירייה.
בשנת 2016 הוקם מינהל קהילה, תרבות וספורט בעיריית תל אביב-יפו, המינהל הוקם לטובת העצמה קהילתית בתוך חלקי העיר, חיבור ושיתוף גופים עירוניים לטובת מתן מענה נרחב לצורכי התושבים.
תקציב העירייה עמד בשנת 2011 על 4.65 מיליארד ש"ח.
מהם 790 מיליון בתב"ר (תקציב בלתי רגיל).
תקציב העירייה הכולל בשנת 2023 עומד על 10.3 מיליארד ש"ח, מהם התקציב הרגיל עומד על 7.02 מיליארד ותקציב הפיתוח מסתכם בכ- 3.3 מיליארד ₪.
תקציב העירייה מתפרסם באתר האינטרנט של עיריית תל אביב-יפו.
מינהל השירותים החברתיים חטיבת התפעול
חטיבת תכנון, ארגון ומערכות מידע
שטחה המוניציפלי של תל אביב-יפו מחולק ל־9 רבעים מנהלתיים:
שכונות עבר הירקון שממערב לנתיבי איילון בהן אזור רמת אביב, אוניברסיטת תל אביב ועוד.
שכונות עבר הירקון שממזרח לנתיבי איילון בהן שכונות נאות אפקה, הדר יוסף, צהלה, שיכון דן ועוד.
רובע 3 – הצפון הישן ומרכז העיר.
בין רחוב אבן גבירול והים, ומצפון לקו הרחובות בוגרשוב–שדרות בן ציון–מרמורק ומדרום לנחל הירקון.
רובע 4 – בין רחוב אבן גבירול, נתיבי איילון, נחל הירקון ושדרות שאול המלך בדרום.
כולל את הצפון החדש, שכונות בבלי, גבעת עמל ב' ופארק צמרת.
רובע 5 – שכונות לב העיר, נוה צדק כרם התימנים והסביבה.
עד רחוב יהודה הלוי במזרח ודרך יפו/רחוב אילת בדרום.
רובע 6 – מרכז העסקים כולל שכונת מונטיפיורי, שכונת הרכבת והקריה.
בין שדרות שאול המלך, נתיבי איילון, ורחוב הרכבת בדרום.
רובע 7 – יפו ונוה עופר.
אזור נוה שאנן, פלורנטין, שכונת שפירא וקריית שלום.
רובע 9 – דרום מזרח.
כל האזור שממזרח לנתיבי איילון ומדרום לגבעתיים ורמת גן כולל שכונת התקווה, כפר שלם, נחלת יצחק, יד אליהו ועוד.
חלוקה זו של רובעי העיר השתנתה עם השנים ואינה חופפת הגדרות חלוקה אחרות של העיר כגון ועדות התכנון באגף ההנדסה או אזורי החנייה של העיר.
בראש הפירמידה הפוליטית של עיריית תל אביב-יפו עומד ראש העירייה, הנבחר אחת לחמש שנים בבחירות אישיות.
"ראש העיר ליום אחד" – לאחר שנפטר ראש העירייה הראשון, מאיר דיזנגוף, בשנת 1936, בחרה מועצת העירייה את משה שלוש כיורשו.
שלטונות המנדט סירבו לאשר את הבחירה, וקבעו כי ישראל רוקח יהיה ראש העיר הבא.
רוקח הסכים לקבל את התפקיד, למרות הפגיעה בהליך הדמוקרטי.
מאז זכור שלוש כ"ראש העיר ליום אחד".
"כמעט ראש העירייה" – גולדה מאיר – 1955, מפא"י – בבחירות לראשות העירייה ב-1955 היה מובטח רוב לגולדה מאירסון (מאיר) מול חיים לבנון.
למרות זאת, סיכלו סיעות אגודת ישראל והפועל המזרחי את בחירתה על רקע התנגדותם למינוי אישה לתפקיד.
לבסוף מונה לבנון לראשות העיר וכעבור 14 שנים נבחרה מאיר לתפקיד ראש ממשלת ישראל.
מועצת העיר תל אביב-יפו מונה 31 חברים, והיא עוסקת בחקיקתם של "חוקי העזר העירוניים" בשטחים המוניציפליים של העיר.
הרכב המועצה ה-22 שנכנסה לתפקידה ב-19 במרץ 2024:
הרכב המועצה ה-21 שנכנסה לתפקידה ב-20 בנובמבר 2018:
ד"ר חנה תמיר – עברה לסיעת "לתת לחיות–חי".
בסך הכל 21 חברים בקואליציה העירונית.
בסך הכל 10 חברים באופוזיציה העירונית.
כח לגמלאים – 6 מנדטים – נתן וולוך, חביבה אבי גיא, אריה שומר, משה טיומקין, מאיר מוזס, שלי חושן.
מרצ – 5 מנדטים – מיטל להבי, יעל דיין, יפה כחלון, רפעת טורק, איתי פנקס.
תל אביב אחת – 4 מנדטים – רון חולדאי, שולה אגמי, דורון ספיר, שמואל מזרחי.
הירוקים – 4 מנדטים – פאר ויסנר, מרדכי וירשובסקי, הדס שכנאי, אורנה בנאי.
הליכוד – 3 מנדטים – ארנון גלעדי, שלמה מסלאוי, ישעיהו דרורי.
ש"ס – 3 מנדטים – דורון לוי, מרדכי אטיאס, שלמה זעפרני.
יהדות התורה ואלי אמינוב – 2 מנדטים – נפתלי לוברט, אלי אמינוב.
שינוי – 2 מנדטים – רון לוינטל, זהר שביט.
המפד"ל – 1 מנדטים – ליאורה מינקה (רוטציה בין ליאורה מינקה לשמואל גפן לדוד עזרא).
זכות הציבור לדעת – 1 מנדטים – גילה הרץ.
בסך הכל 29 חברים בקואליציה העירונית.
אופוזיציה: שינוי {רון לוינטל} (1), זכות הציבור לדעת – גילה הרץ (1).
בסך הכל 2 חברים באופוזיציה העירונית.
בעקבות הבחירות לעיריית תל אביב בדצמבר 1935 נקבע הרכב מועצת העירייה.
הסתדרות העובדים (מפא"י) זכתה בשישה מושבים, ונבחרו מטעמה יוסף אהרונוביץ', דב הוז, צבי לוביאניקר, מרדכי נמירובסקי ואליעזר פרלסון.
מאיר דיזנגוף נבחר לבדו מטעם הציונים הכלליים.
ישראל רוקח נבחר מטעם המרכז, סעדיה שושני נבחר מטעם התאחדות בעלי הבתים, דוד צבי פנקס נבחר מטעם המזרחי, פליקס רוזנבליט מטעם רשימת עולי גרמניה וההתאחדות הפרוגרסיבית, יהושע שצוב מטעם מרכז הסוחרים הזעירים, דוד בנבנשתי מטעם למען תל אביב ומשה כהן מטעם המפלגה הרוויזיוניסטית.
עיריית תל אביב-יפו מחלקת פרסים לעידוד והוקרה לאישים בתחומים שונים.
הפרסים ברובם בסכום של 18,000 ש"ח לכל זוכה, תדירות חלוקת הפרס משתנה לפי סוג הפרס.
הפרסים העירוניים ממומנים ברובם מתקציבה של העירייה ומיעוטם ממומנים על ידי קרנות חיצוניות.
פרס הרב קוק לספרות תורנית ע"ש הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה ע"ש גוטליב וחנה רוזנבלום.
פרס דוש לקריקטורה ע"ש קריאל גרדוש.
מחולק אחת לשנתיים יחד עם פרס סוקולוב.
פרס אנגל ליצירה מוזיקלית ולמחקר המוזיקה העברית ע"ש יואל אנגל.
פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה והאלקטרונית ע"ש נחום סוקולוב.
פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול ע"ש מאיר דיזנגוף.
פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים ע"ש ד"ר חיים ויצמן
פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף ע"ש אברהם קרוון
פרס ביאליק לספרות יפה ולחכמת ישראל ע"ש חיים נחמן ביאליק.
מחולק לפחות אחת לארבע שנים.
פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת ע"ש שאול טשרניחובסקי.
פרס מנדלי מוכר ספרים לספרות בשפת היידיש.
פרס רוקח לאדריכלות ע"ש ישראל רוקח
פרס משה הלוי לאמנות הבימה ע"ש משה הלוי
פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה ע"ש פרץ נפתלי
פרס דב הוז לספורט ע"ש דב הוז
פרס לעובדים בתחום החינוך העברי
פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית ע"ש הנרייטה סולד
פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית ע"ש הרב עובדיה יוסף.
פרסים נוספים שחולקו: פרס איינהורן לחקר הלשון והספרות הרפואית העברית, ע"ש ד"ר משה איינהורן (מ-1966).
"דיגיתֵל" הוא כרטיס התושב של העיר תל אביב-יפו, שבו מחזיקים למעלה מ-200 אלף מתושבי העיר.
כרטיס העיר מציע הטבות ומידע אישי, בהתאם לתחומי העניין של התושב.
מועדון דיגיתל הוקם בשנת 2013, לשם חיזוק הקשר של העירייה עם תושבי העיר.
הכרטיס מאפשר למחזיקו לקבל שירותים ומידע בדואר אלקטרוני, ב-SMS ובאזור האישי המותאם לו לפי מקום המגורים, תחומי עניין, מצבו המשפחתי ועוד.
השירות מציע פעילויות מוזלות ושירותים ממוקדים לרווחת התושבים.
כמו כן, ניתנים שירותים עירוניים מקוונים, באמצעותם ניתן לבצע פעולות מהבית ללא המתנה בתור ומבלי להגיע לעירייה.
תל־אופן הוא שירות שיתוף אופניים של העירייה לבאי העיר המאפשר שכירת אופניים ואופניים חשמליים לזמן קצר.
מערך השכרת האופניים העירוני הוקם בשנת 2011 וזכה להיקפי שימוש גבוהים.
רחובות העיר מלאים בתנועת מכוניות והעיר פקוקה מאוד, גם חנייה קשה מאוד למצוא בעיר תל אביב.
כחלק מהניסיונות לפתור את העניין העירייה מעודדת שימוש באופניים שתופסים פחות מקום בנפח התנועה ופחות חניות.
מיזם תל-אופן מאפשר לאנשים לשכור אופניים בתחנת איסוף אחת, להגיע איתם לתחנת איסוף אחרת ושם להחזיר אותם.
בשנים האחרונות חלה ירידה הדרגתית בהיקף השימושים, עקב התפתחות שוק האופניים והקורקינטים החשמליים והשיתופיים.
חוזה הפעלת המערך היה אמור להסתיים בינואר 2021, ולאור התמורות שחלו בהיקפי השימוש, ועקב התפתחות שוק האופניים והקורקינטים החשמליים והשיתופיים, הוחלט להקדים את סיום ההתקשרות במספר חודשים, והפעילות הופסקה על ידי העירייה, החל מחודש אוגוסט 2020.
העירייה מפעילה את הסיירת לביטחון ושיטור עירוני (סל"ע).
תפקיד הסיירת הוא להגביר את תחושת הביטחון האישי של תושבי העיר ובעלי העסקים הפועלים בה.
הסיירת פועלת בכל ימות השבוע, לאורך כל היממה, בשיתוף פעולה עם משטרת ישראל, הפיקוח העירוני ומשל"ט המצלמות באגף הביטחון ושירותי החירום.
מוקד שירות 106 פלוס מרכז את הפניות ומנתב אותן אל הסיירת או אל המשטרה בהתאם לאופי הפנייה.
סיירת פועלת מכוח סמכות העירייה בפקודות העיריות ונושאי פעילותה הוגדרו בתקנות העיריות (שמירה, אבטחה וסדר ציבורי ברשות מקומית), התשע"ב - 2011 כדלהלן:
שמירה ואבטחה נייחת וניידת במרחב הציבורי ובמתקני הרשות המקומית לרבות לצורך מניעת פעילות חבלנית עוינת.
סיוע למשטרת ישראל בפעולותיה לשמירת שלום הציבור והסדר הציבורי, לרבות באבטחת אירועים המוניים.
מניעת פגיעה ברכוש של הרשות המקומית.
ב-5 באוגוסט 2023 נפל בעת מילוי תפקידו סייר של היחידה חן אמיר בפיגוע ירי ברחוב מונטפיורי בתל אביב לאחר שחתר למגע מול המחבל, לאחר מאמצי החייאה ממושכים מת מפצעיו בבית החולים איכילוב.
עירית לביא-דגן (נולדה ב-30 ביוני 1953) היא מדבבת ושחקנית תיאטרון ישראלית.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 שירתה בלהקת פיקוד הדרום.
לאחר שירותה הצבאי למדה תיאטרון בבית הספר הגבוה למשחק "בית צבי".
בשנת 1973 השתתפה בסרט הקולנוע הישראלי "קזבלן" בו שיחקה וגם רקדה.
דגן העלתה גם הצגות ילדים רבות בשיתוף בעלה השחקן עזרא דגן: "עיגול ועוד משולש בריבוע", מאת דתיה בן-דור, "לא יאומן כי יסופר" משירי ע.
הלל "בית ממכר אגדות" מאת מיכאל דק ו"עברית יפה שלי" מאת יורם טהרלב.
בחנוכה 1988 הופיעה דגן במופע מיוחד לילדים לצד בעלה עזרא דגן, וחברי להקת "הופה היי" יגאל בשן, עוזי חיטמן, יונתן מילר והשחקן אייל גפן יחד עם להקת "הכל עובר חביבי" במופע מיוחד הנקרא "מה יהיה חביבי?
בנוסף, לאורך השנים דגן דיבבה דמויות במספר סדרות הנפשה מיתולוגיות, ביניהן: "נילס הולגרסון" (בתפקיד נילס הולגרסון והבן של מולי), טאו טאו" (בתפקיד קיקי), "עלילות בבאי" (בתפקיד בבאי),"גברת פלפלת" אשר שודרו לראשונה בישראל בטלוויזיה החינוכית במהלך שנות השמונים ושנות ה-90 של המאה ה-20.
בשיחה עם ירעם נתניהו, סיפרה כי במהלך עבודת הדיבוב של נילס הולגרסון, היא נצרדה וכי עצמת הקול שלה ירדה בטון וחצי.
עירית ועזרא דגן מנהלים את הפרויקט הטיפולי-חינוכי: "תיאטרון-עדות, לספר כדי לחיות", מפגש בין דורי, ניצולי שואה ותלמידי בתי ספר.
הם המנחים, המטפלים, הכותבים הבמאים והמפיקים, לדגן ובעלה שלושה בנים והבכור ירון עסק אף הוא בדיבוב, ותפקידו הראשון היה מומינטרול מסדרת המומינים.
עיריית פתח תקווה היא גוף השלטון המקומי במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר פתח תקווה.
ככל רשות מקומית עוסקת עיריית פתח תקווה בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרות שרותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.
בשנת 1928 הוקמה המועצה המקומית של העיר שנקראה "מועצת המושבה".
בראשות המועצה הועמד שלמה שטמפפר, בנו של יהושע שטמפפר, ממייסדי פתח תקווה.
בבחירות למועצה בשנת 1932 היו לתנועות הפועלים 5 צירים, לרשימת החקלאים ואזרחים צעירים 6 צירים, לחרדים ציר 1, לרוויזיוניסטים ציר 1, לסוחרים ציר 1 ולבעלי הבתים ציר 1. בראש המועצה, ומשנת 1937 בראשות העיר, עמד שלמה יצחק שטמפפר וסגנו היה משה איכילוב.
בתחילה היה שטמפפר מקורב לגוש האזרחי אולם לקראת סוף כהונת המועצה הוא התקרב יותר לחוגי הפועלים.
בשנת 1937 קיבלה המושבה מעמד של עיר, ונקראה בשם "המועצה המקומית של פתח תקווה" – גוף זמני למשך כמה חודשים, אז הוקמה מועצת העיר הראשונה של פתח תקווה שבראשה הועמד שלמה שטמפפר שהיה ראש העירייה הראשון של פתח תקווה.
בין חברי מועצת העיר הראשונה היו גם משה איכילוב, עזרא איכילוב ויחיאל דובדבני.
משנת 1937 שכנו משרדי העירייה בבית פקידות הברון ברחוב מונטיפיורי, עד להקמת בניין העירייה בשנת 1955. בית הפקידות נהרס שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1957.
בבחירות למועצת עיריית פתח תקווה שהתקיימו ביולי 1940 השתתפו 6,010 מתוך 6,950 בעלי זכות בחירה.
המצביעים חולקו לפי אזור מגוריהם לשש קלפיות שהוצבו ברחובות: מונטיפיורי, חובבי ציון, חפץ חיים, וולפסון, שטמפר ורמב"ם.
ההסתדרות זכתה ב-6 מתוך 15 מנדטים, הדתיים ב-4 מנדטים (רשימת המזרחי והפועל המזרחי זכתה ב-2 מנדטים וסיעת החרדים ופועלי אגודת ישראל ב-2 מנדטים) והגוש האזרחי ב-5 מנדטים (רשימתו של יוסף ספיר, הגוש האזרחי, זכתה ב-2 מנדטים, ויצו – מנדט 1, צעירים – מנדט 1 והמרכז – מנדט 1).
בכינוס המועצה שלושה שבועות לאחר הבחירות התמודד ספיר כנגד נציג סיעת הפועלים, גרבובסקי, על ראשות העירייה, לאחר ששלמה יצחק שטמפפר הודיע שבגלל השלטונות לא יתמודד.
שני המתמודדים קבלו 7 קולות כל אחד, ולבסוף זכה ספיר בתפקיד.
המועצה המשיכה בתפקידה עד הבחירות לרשויות המקומיות בנובמבר 1950 וספיר החזיק בתפקיד ראש עיריית פתח תקווה עד תחילת שנת 1951.
חוקי הבחירות למועצת העיר ולראשות העיר זהים לחוקי הבחירות לרשויות המקומיות בשאר הערים בישראל.
מועצת העיר נבחרת בבחירות יחסיות וחברים בה מספר חברים המשתנה לפי גודל האוכלוסייה.
עד 1975 נבחר ראש העיר מבין חברי המועצה על ידי חברי המועצה, ומאז שינוי החוק שיושם בעיר לראשונה ב-1978, נבחר ראש העיר בבחירות אישיות בפתק נפרד.
בבחירות בנובמבר 1950 נוצר רוב של נציגי תנועות הפועלים שכלל 5 נציגי רשימת ההסתדרות (מטעם מפא"י), 2 נציגי מפ"ם, נציג הפועל המזרחי ונציג פועלי אגודת ישראל.
אולם על הנציגים הדתיים הופעל לחץ כבד שלא לתמוך בנציג ההסתדרות.
בעקבות הלחץ התפטרו שני הנציגים הראשונים ברשימת הפועל המזרחי ממועצת העירייה ובמקומם נכנס למועצה דוד נוימן.
הוא סירב להיכנע ללחצים ולבקשות מטעם תנועתו להצביע עבור יוסף ספיר תמורת תמיכה של אנשי הציונים הכלליים בשלמה זלמן שרגאי לראשות עיריית ירושלים, וב-5 בינואר 1951 נבחר פנחס רשיש רשימת ההסתדרות לראשות העירייה.
אולם כעבור מספר ימים קבע בג"ץ שההצבעה בטלה מכיוון שדוד נוימן לא היה תושב פתח תקווה, אלא תושב פג'ה, ובמקומו נכנס מרדכי קראוסמן לעירייה כנציג הפועל המזרחי.
בינתיים, בלחץ מועצת גדולי התורה נסוג נציג פועלי אגודת ישראל מתמיכה בנציג תנועת ההסתדרות, פנחס רשיש, מכיוון שלא היה דתי.
הציונים הכלליים – בראשות יוסף ספיר – 5 מנדטים
רשימת ההסתדרות (מפא"י) – בראשות פנחס רשיש – 5 מנדטים
מפ"ם – בראשות דוד טבצ'ניק – 2 מנדטים
תנועת החרות – בראשות שמואל אויסטר – מנדט אחד
גוש דתי לאומי – בראשות ישראל קלמן גולדרייך – מנדט אחד
הפועל המזרחי – בראשות מיכאל יעקב חזני – מנדט אחד
פא"י – בראשות ישראל אידלמן – מנדט אחד
רשימת החרדים המאוחדת – שמעון כץ – מנדט אחד
בבחירות של 1955 נוצר שוב רוב למפלגות השמאל (מפא"י, מפ"ם ואחדות העבודה) ולקואליציה צורפו בנוסף גם חזית דתית תורתית והמפד"ל (חזית דתית לאומית).
מפא"י – בראשות פנחס רשיש – 6 מנדטים
הציונים הכלליים – בראשות יוסף זהבי – 3 מנדטים
תנועת החרות – בראשות שלמה פינשטיין – 2 מנדטים
חזית דתית לאומית (המפד"ל) – בראשות יואל שיפמן – 2 מנדטים
חזית דתית תורתית (אגו"י–פא"י) – בראשות ישראל אידלמן – מנדט אחד
אחדות העבודה – בראשות דוד טבצ'ניק – מנדט אחד
מפ"ם – בראשות חיים זכאי – מנדט אחד
חזית חרדית מאוחדת – יצחק כץ – מנדט אחד
בדצמבר 1959 נבחר רשיש לכהונה שלישית בראשות העיר לאחר שהקים קואליציה שכללה את מפלגתו מפא"י, מפ"ם, המפד"ל, חזית דתית תורתית והמפלגה הפרוגרסיבית.
חזית דתית לאומית (המפד"ל) – בראשות דוד נוימן – 2 מנדטים
רשימת עדות המזרח – בראשות אורי מוכתר – 2 מנדטים
הציונים הכלליים – בראשות יוסף זהבי – מנדט אחד
חזית דתית תורתית (אגו"י-פא"י) – בראשות ישראל אידלמן – מנדט אחד
המפלגה הפרוגרסיבית – בראשות מאיר בן-משה – מנדט אחד
פנחס רשיש נבחר לכהונה רביעית כראש עיריית פתח תקווה בנובמבר 1965. לקוליציה של רשיש צופרו מלבד המערך בראשותו גם המפד"ל, רשימת דתית מאוחדת ומפ"ם.
רשיש התפטר שנה לאחר בחירתו על פי צו מפלגתו כדי לפנות מקום לסגנו איש מפלגתו ישראל פיינברג, על פי הסכמה שהושגה עוד לפני הבחירות.
המערך (מפא"י-אחדות העבודה) – בראשות פנחס רשיש – 6 מנדטים
גח"ל (חרות-המפלגה הליברלית) – בראשות חיים גלעד – 3 מנדטים
רשימת דתית מאוחדת (חזית דתית תורתית ופורשי מפד"ל) – בראשות ישראל אידלמן – 2 מנדטים
התנועה לאחווה – בראשות אורי מוכתר – מנדט אחד
למען פתח תקווה – בראשות שלמה פינשטיין – מנדט אחד
רפ"י – עמיהוד גינזבורג – מנדט אחד
בבחירות 1969 המערך בראשות ישראל פיינברג זכה ב-7 מנדטים, אך זה לא הספיק לפיינברג כדי ליצור רוב והוא צירף לקואליציה גם את פא"י וגם את הרשימה העצמאית "למען פתח תקווה".
בנוסף נראה פיצול בסיעות הדתיות בעיר והרשימה הדתית המאוחדת התפצלה למרכיביה ובבחירות יוצאי הרשימה איבדו מכוחם עקב הפיצול.
המערך (העבודה-מפ"ם) – בראשות ישראל פיינברג – 7 מנדטים
גח"ל – בראשות חיים קופמן – 4 מנדטים
למען פתח תקווה – בראשות שלמה פינשטיין – 2 מנדטים
בסיום הבחירות התברר כי הסיכויים של המערך להרכיב קואליציה שווים לסיכויי הליכוד ועל כף המאזניים נמצאת המפד"ל.
לבסוף נציגי המפד"ל הכריעו לטובת פיינברג והמערך.
הייתה גם הצעה מטעם הליכוד לקואליציה מקיר לקיר בראשות פיינברג, אך הצעה זו נדחתה על הסף.
המערך – בראשות ישראל פיינברג – 7 מנדטים
הליכוד – בראשות חיים קופמן – 6 מנדטים
חזית דתית לאומית (המפד"ל) – בראשות אברהם מרמורשטיין – 3 מנדטים
בבחירות שהתקיימו בשנת 1978, שלראשונה כללו הצבעה ישירה על תפקיד ראש העיר, גבר דב תבורי, נציג המערך, על יצחק ברא"ז, מועמד הליכוד ואברהם מרמורשטיין נציג המפד"ל.
תבורי קיבל 41.3% מהקולות, ברא"ז קיבל 26.8% מהקולות ומרמורשטיין קיבל 23.3% מהקולות.
לאחר הפיצול הקודם בסיעות הדתיות, בבחירות האלו הסיעות הדתיות התאחדו יחד תחת רשימה אחת שאף הביאה לרשימה כוח נוסף.
המערך – בראשות דב תבורי – 9 מנדטים
הליכוד – בראשות יצחק ברא"ז – 6 מנדטים
חזית דתית מאוחדת (מפד"ל-אגו"י-פא"י) – בראשות אברהם מרמורשטיין – 6 מנדטים
במערכת הבחירות הזו, מלבד רשימה אחת, כל ראשי הרשימות הציגו את עצמם גם כמועמדים לראשות העיר.
ראש העיר המכהן, דב תבורי (המערך) גבר על שישה מועמדים אחרים וקיבל כ-48% מקולות הבוחרים, אברהם מרמורשטיין (החזית הדתית המאוחדת), זכה ל-20%, כמו מועמד הליכוד אלחנן ויניצקי.
מאחוריהם אורי מוכתר (התנועה לאחווה) עם 4%, שלמה פיינשטיין (למען פתח תקווה) עם 3.4%, ושמעון הרבסט (הרשימה הלאומית הליברלית) עם 1.8% ותאודור שוורצברג (שינוי) עם 1.8%.
המערך (העבודה, מפ"ם, ל"ע ורצ) – בראשות דב תבורי – 10 מנדטים
החזית הדתית המאוחדת (מפד"ל, אגודת ישראל ופא"י) – בראשות אברהם מרמורשטיין – 5 מנדטים
הליכוד – בראשות אלחנן ויניצקי – 5 מנדטים
למען פתח תקווה – בראשות שלמה פיינשטיין – מנדט אחד
שינוי – בראשות תאודור שוורצברג – מנדט אחד
לראשונה מאז שנת 1951, נבחר מועמד שאינו ממפא"י (על גלגוליה השונים) ונבחר גיורא לב (48.2%) מהליכוד שגבר על ראש העיר המכהן, דב תבורי (35%) מהמערך.
בין המתמודיים האחרים לראשות העיר: אברהם מרמורשטיין מהמפד"ל (9.3%), אורי מוכתר מהתנועה לאחווה (3.5%), סיני גלבוע מרשימת היהדות המאוחדת (1.9%), ששון ששון (1.1%) ואריאל בוכניק (0.9%).
המערך – בראשות דב תבורי – 7 מנדטים
הליכוד – בראשות גיורא לב –7 מנדטים
מפד"ל – בראשות אברהם מרמורשטיין – 3 מנדטים
תנועת היהדות המאוחדת (ש"ס-פא"י-אגודת ישראל-דגל התורה) – בראשות סיני גלבוע – 3 מנדטים
התנועה לאחווה – בראשות אורי מוכתר – 2 מנדטים
רצ-שינוי – בראשות אבי אורן – 2 מנדטים
בעד תמורה – בראשות יהודה שמחי – מנדט אחד
מול ראש העיר המכהן, גיורא לב התמודדו חנוך מילוא (מפלגת העבודה) ושלמה בן דוד (נאמני אם המושבות).
גיורא לב השיג רוב בפעם השנייה של 52.8% מול חנוך מילוא שזכה ל-39.4% ושלמה בן דוד שזכה ל-7.8%.
בנוסף, חל פילוג ברשימת היהדות המאוחדת, כשדגל התורה פרשה מרשימת היהדות המאוחדת והגישה רשימה עצמאית, אולם פרשה לפני הבחירות.
העבודה – בראשות חנוך מילוא – 6 מנדטים
הליכוד – בראשות גיורא לב – 5 מנדטים
מפד"ל – בראשות גיורא איזנטל – 5 מנדטים
מרצ – בראשות אבי אורן – 4 מנדטים
היהדות המאוחדת (ש"ס-אגודת ישראל-פא"י) – בראשות סיני גלבוע – 3 מנדטים
נאמני אם המושבות – בראשות שלמה בן דוד – 2 מנדטים
בבחירות האלו חל פילוג נוסף בסיעת היהדות המאוחדת כשבבחירות האלו אגודת ישראל פרשה מהרשימה וחברה לדגל התורה.
בנוסף נראתה היחלשות של הסיעות הוותיקות במועצה על מול החדשות ובמיוחד בסיעת הליכוד של ראש העיר, שירדה מהסיעה השנייה בגדולה לשישית בגודלה.
בעקבות זאת איבד גיורא לב (35%) את כיסא ראש העיר לטובת איציק אוחיון (42%) מהסיעה החדשה במועצה – פתח תקווה אחת.
מולם הוסיפו להתמודד גם חנוך מילוא ממפלגת העבודה (שנחלשה גם היא, מהסיעה הגדולה ביותר במועצה לחמישית בגודלה).
שזכה לתמיכת 10.8% מקולות הבוחרים, ח"כ לשעבר מטעם הליכוד מיכאל רצון שהתמודד מטעם הסיעה העצמאית "למען פתח תקווה" וזכה ל-6.9% מקולות הבוחרים, מוניקה כהן מסיעת מרצ (3.5%), אשר שגב (1.6%) וחבר המועצה לשעבר נחום אוסי (0.3%).
פתח תקווה אחת – בראשות איציק אוחיון – 5 מנדטים
מרצ – בראשות מוניקה כהן – 4 מנדטים
ש"ס-פא"י וארגון הנכים – בראשות סיני גלבוע – 3 מנדטים
מפד"ל – בראשות פלטיאל איזנטל – 3 מנדטים
העבודה – בראשות חנוך מילוא – 3 מנדטים
הליכוד-פתח תקווה שלנו – בראשות גיורא לב וד"ר אריק שיפר – 3 מנדטים
ישראל בעלייה – בראשות אלכסנדר זלדנר – מנדט אחד
נאמני אם המושבות – בראשות שלמה בן דוד – מנדט אחד
יהדות התורה (אגודת ישראל-דגל התורה) – בראשות יוסף אלחנן אלטמן – מנדט אחד
עליה בפתח תקווה – בראשות לאוניד סמוליאנוב – מנדט אחד
למען פתח תקווה – בראשות מיכאל רצון – מנדט אחד
במערכת בחירות זו הצטרפו מספר רשימות חדשות בעלות פוטנציאל כמו "שיא לפתח תקווה" (בראשות אורי אהד, שפרש מסיעת פתח תקווה אחת) שהורכבה מאנשי שינוי, הירוקים והעבודה ורשימות עם אחד והתושב במרכז.
בבחירות עצמן שיא לפתח תקווה זכתה ב-5 מנדטים ועקפה את רשימת ראש העירייה המכהן איציק אוחיון, שרשימתו איבדה קולות.
כמו כן, רשימת התושב במרכז שפנתה לקולות המפד"ל, זכתה במנדט אחד, כאשר המפד"ל זכתה ל-3 מנדטים.
עם אחד הצליחה להכניס נציגה אחת למועצת העיר.
כמו כן, רשימת "יחד שבטי ישראל" הצליחה להיכנס למועצת העיר עם 2 מנדטים.
במועצה הקודמת פיצול חל בסיעות פתח תקווה אחת, מרצ, מפד"ל והעבודה.
יו"ר סיעת מרצ, מוניקה כהן פרשה והתמודדה בסיעה עצמאית שלא עברה את אחוז החסימה.
שרה הפטל מסיעת העבודה פרשה והתמודדה מטעם עם אחד.
אורי אהד מסיעתו של ראש העיר, התמודד מול רשימתו עם רשימה של אנשי המפלגות שינוי, העבודה והירוקים.
בנוסף לכך, חלה התפלגות בקולות העולים מברית המועצות ובקולות הדתיים כשנכנסו למירוץ ישראל ביתנו, ישי והתושב במרכז.
הבחירות הביאו למחיקת סיעת העבודה הוותיקה (שנקראה בעבר גם מפא"י והמערך), התדרדרות סיעת מרצ מ-4 מנדטים למנדט אחד, התדרדרות של סיעת הליכוד (סיעת השלטון לשעבר) ל-2 מנדטים בלבד ומחיקת "התנועה לאחווה" שכיהנה שסיעה משנת 1965.
בבחירות לראשות העיר התמודד ראש העיר המכהן יצחק אוחיון מול 3 מועמדים אחרים – רפי דהן מהליכוד, יעקב פלהיימר מרשימת "התושב במרכז" ושרה אורן מהעיר החופשית-מרצ.
אוחיון ניצח ברוב קולות עם 60%, דהן זכה לכ-18%, פלהיימר זכה לכ-15% ואורן זכתה לכ-5%.
שיא לפתח תקווה (שינוי, הירוקים ומפלגת העבודה) – בראשות אורי אהד – 5 מנדטים
פתח תקווה אחת – בראשות איציק אוחיון – 4 מנדטים
ש"ס – בראשות סיני גלבוע – 3 מנדטים
הליכוד – בראשות רפי דהן – 2 מנדטים
ישראל ביתנו – בראשות גנאדי בורשובסקי – 2 מנדטים
יחד שבטי ישראל (ישי) – בראשות בני זהבי והרב אברהם סבג – 2 מנדטים
יהדות התורה המאוחדת-אגודת ישראל-דגל התורה – בראשות שלמה אריה קורלנסקי – מנדט אחד
עיר חופשית-מרצ – בראשות שרה אורן – מנדט אחד
עם אחד – בראשות שרה הפטל – מנדט אחד
התושב במרכז – בראשות יעקב פלהיימר – מנדט אחד
במערכת בחירות זו הצטרף להתמודדות לראשות העיר גם אורי אהד, ראש רשימת שיא לפתח תקווה, שעקפה ב-2003 במספר המנדטים את רשימתו של אוחיון.
עוד 3 מועמדים התמודדו – גנאדי בורשובסקי, נציג "פתח תקווה ביתנו" (שמה המקומי של ישראל ביתנו), חיים בשארי, נציג הליכוד וחיים כהן, נציג רשימה עצמאית חדשה בשם "פתח תקווה אחרת".
אוחיון ניצח בפעם השלישית (ראש העיר הראשון בעיר המגיע להישג זה) וזכה ל-55%, אהד זכה ל-29%, בורשובסקי זכה לכ-8%, בשארי זכה לכ-3%, וכהן זכה גם הוא לכ-3%.
בפרימרייז לראשות סניף הליכוד ולראשות רשימת הליכוד בעיר לקראת הבחירות למועצת העיר, התמודדו יצחק עובדיה וחיים בשארי.
בשארי זכה ברוב ניכר, ועובדיה החליט לפרוש מהליכוד והקים סיעה עצמאית בשם "חבר".
מפלגת הגמלאים החליטו להתמודד למועצת העיר, וכמוהם גם רשימה של צעירים.
לבסוף אוחדו שתי הרשימות לרשימה אחת שנקראה "גיל צעיר".
בראש הרשימה הועמד נציג רשימת הצעירים איתי שונשיין, יו"ר התאחדות הסטודנטים בישראל בעבר, ובמקום השני נציג רשימת הגמלאים.
רשימה זו זכתה במנדט אחד.
מועצת העיר שנבחרה הייתה מועצת העיר הגדולה ביותר בפ"ת, מבחינת הרשימות שנבחרו למועצה, שאינן שייכות למפלגה ברמה הארצית.
דבר זה הובלט, על ידי כך ששיא זכתה ל-4 מנדטים, אכפ"ת ל-2 מנדטים, יש"י ל-2 מנדטים, חבר למנדט אחד ומאמינים בפ"ת (רשימת ההמשך של "התושב במרכז" של פלהיימר) במנדט אחד.
המפד"ל, הפעם בראשות העיתונאי מוטי זפט (הצופה, השבוע בפתח תקווה), זכתה בשלושה מנדטים.
לבסוף, הורכבה קואליציה של 20 חברים, כאשר באופוזיציה נשארים סיעות שיא, ישי וחבר.
שיא – בראשות אורי אהד – 4 מנדטים: אורי אהד (יו"ר האופוזיציה העירונית), נפתלי כהן, אדי קואז, שרה הפטל.
פתח תקווה אחת – בראשות איציק אוחיון – 4 מנדטים: איציק אוחיון (ראש העירייה), יעקב בן שמחון (סגן ראש העירייה), שלום קוטלר, ברוריה שכטר.
ש"ס – בראשות הרב אוריאל בוסו – 3 מנדטים: אוריאל בוסו (מ"מ וסגן ראש העירייה), אשר שוקר, אליהו גינת.
המפד"ל – 3 מנדטים: מרדכי (מוטי) זפט (סגן ראש העירייה), בנימין דרשן, אברהם בלושטיין.
ישראל ביתנו – 2 מנדטים: גנאדי בורשובסקי (סגן ראש העירייה), אלכס קלינשטיין.
אכפ"ת – 2 מנדטים: איציק ברוורמן (סגן ראש העירייה), יצחק ישראל.
יחד שבטי ישראל (ישי) – 2 מנדטים: בני זהבי, הרב אברהם סבג.
הליכוד – מנדט אחד: חיים בשארי.
יהדות התורה – מנדט אחד: אליהו ברוכי.
חבר – מנדט אחד: יצחק עובדיה.
מרצ – מנדט אחד: גריגורי בירנבוים.
גיל צעיר – מנדט אחד: איתי שונשיין.
הירוקים – מנדט אחד: שרה אורן.
מאמינים בפתח תקווה – מנדט אחד: יעקב פלהיימר.
בסה"כ: 20 חברים בקואליציה העירונית.
בסה"כ: 7 חברים באופוזיציה העירונית.
בינואר 2013 התפטר ראש העיר יצחק אוחיון עקב בעיות בריאות.
בעקבות כך נבחר על ידי המועצה יו"ר האופוזיציה עו"ד אורי אהד העומד בראש "רשימת שיא", לראש העיר בפועל עד הבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2013.
בבחירות שנערכו באוקטובר 2013, אף מועמד לא עבר את המינימום הדרוש של 40% מהקולות, וההכרעה על ראשות העיר עברה לסיבוב השני בין המועמדים שקיבלו הכי הרבה קולות אורי אהד ואיציק ברוורמן.
בסיבוב הבחירות השני שנערך בנובמבר 2013, נבחר ברוורמן לכהן כראש העיר, לאחר שזכה ב-58% מקולות הבוחרים לעומת 42% שקיבל אהד.
"ביחד" למועצת העיר: 4 מנדטים
"אכפ"ת" – בראשות איציק ברוורמן – 3 מנדטים
"הבית היהודי" – בראשות איציק דיעי – 3 מנדטים
"עיר צעירה" – בראשות איתי שונשיין – 3 מנדטים
"דרך חדשה" – בראשות אורי אהד – 3 מנדטים
ש"ס – בראשות אוריאל בוסו – 3 מנדטים
יהדות התורה – בראשות אליהו ברוכי – 2 מנדטים
הליכוד – בראשות רמי גרינברג – 2 מנדטים
יחד שבטי ישראל (ישי) – בראשות בני זהבי – מנדט אחד
"כל תושב נחשב" – בראשות דני סויסה – מנדט אחד
פתח תקווה ביתנו – בראשות גנאדי בורשבסקי – מנדט אחד
יש עתיד – בראשות עו"ד רון כץ – מנדט אחד
במערכת הבחירות לרשויות המקומיות ב-2018, התמודדו על ראשות העיר חמישה מועמדים: איציק ברוורמן, רמי גרינברג, גנאדי בורשבסקי, איתי שונשיין, ואורי דרשן הכהן.
עם זאת, כבר מראשיתה של מערכת הבחירות הסתמן כי מדובר בקרב בין שניים – ראש העיר המכהן ברוורמן, ומנהיג האופוזיציה גרינברג.
בתום ספירת הקולות ופרסום הנתונים, התברר כי גרינברג הצליח לגבור על ברוורמן עם רוב של 44.89%, בעוד יריבו השיג 36.07%.
בבחירות למועצה, שהרכב חבריה עלה מ-27 ל-29, התמודדו ארבע עשרה רשימות, כשבסופו של דבר הצליחו להיכנס אליה עשר.
הרשימה הגדולה ביותר במועצה זו היא "התחדשות" של גרינברג, כשהקטנה ביותר היא "מצטיינים" של גנאדי בורשבסקי.
מלבד שותפיו הטבעיים של גרינברג, "יש עתיד" ו"ש"ס", הרכב הקואליציה מונה גם את "הבית היהודי" של איציק דיעי, "מחוברים" של שונשיין, "הליכוד" של משה משה ופורשי "אכפ"ת".
"התחדשות" – בראשות רמי גרינברג – 5 מושבים
"יש עתיד" – בראשות אביהו סופר – 4 מושבים
"ש"ס" – בראשות אליהו גינת – 4 מושבים
"הבית היהודי" – בראשות איציק דיעי – 3 מושבים
"מחוברים" – בראשות איתי שונשיין – 2 מושבים
אדי קואז ורועי פן (עצמאיים פורשי "אכפ"ת") – 2 מושבים
"הליכוד" – בראשות משה משה – מושב אחד
עידית ישראלוב לוין (עצמאית פורשת "מצטיינים") – מושב אחד
"הביצועיסטים" – בראשות אורי אהד – 3 מושבים
"יהדות התורה" – בראשות ישראל פרידמן – 2 מושבים
"מצטיינים" – בראשות גנאדי בורשבסקי – מושב אחד
"אכפ"ת" – בראשות איציק ברוורמן – מושב אחד
במהלך מערכת הבחירות התחייבו כלל הסיעות הנבחרות למועצה להצטרף אל קואליציה בראשות רמי גרינברג.
מתנגדיו של ראש העיר, ובראשם גנאדי בורשבסקי וענת זנזורי, כלל לא עברו את אחוז החסימה.
סיעתו של גרינברג, "התחדשות", זכתה לכמעט מחצית ממושבי המועצה.
עם השבעת מועצת העיר ב-19 במרץ 2024 הציג גרינברג את הקואליציה – בה חברות כל סיעות המועצה, ללא כל אופוזיציה.
"התחדשות" – בראשות רמי גרינברג – 13 מושבים
"ש"ס" – בראשות אליהו גינת – 5 מושבים
"מחויבים" – בראשות אורי אהד ואיתי שונשיין – 3 מושבים
"הציונות הדתית" – 3 מושבים
"יש עתיד" – בראשות אדי קואז – 2 מושבים
"יהדות התורה" – מושב אחד
"פתח תקווה ביתנו" – מושב אחד
"אמת המחנה הדמוקרטי" – בראשות סרחיו גולצמן – מושב אחד
עד כה, נבחרו בפתח תקווה 11 ראשי עירייה, מתוכם חמישה נבחרו מטעם רשימות הפעילות בפוליטיקה הלאומית, אחד מטעם שר הפנים (כראש עירייה זמני), אחד כבחירה אישית, ללא בחירות, שלושה מטעם רשימה מקומית, אחד על ידי מועצת העיר.
עיריית מוסקבה היא הגוף הניהולי העליון בעיר מוסקבה, העומד בראש המערכת של רשויות השלטון של מוסקבה.
את העירייה מנהל ראש העיר שהוא גם "ראש ממשלת מוסקבה".
ראש העיר הנוכחי הוא סרגיי סוביאנין.
העיר מנוהלת על ידי ראש עיריית מוסקבה, ולו שבעה סגנים, שני ראשי מחלקות במעמד שר הכפופים לראש העיר, ושבעה ראשי מחלקות במעמד שר הכפופים לסגני ראש העיר.
העיר מחולקת ל-12 מחוזות אדמיניסטרטיביים, כשבראש כל מחוז עומד פקיד אחראי הנושא את התואר פרפקט ואחראי לניהול המחוז.
מחצית ממחלקות העירייה יושבת בבניין קומקון (המכונה כיום "בניין ממשלת מוסקבה").
ראשי עיריית מוסקבה מאז 1990
ולדימיר רסין (29 בספטמבר - 21 באוקטובר 2010), ממלא מקום
סרגיי סוביאנין (21 באוקטובר 2010 - ואילך)
עירית דותן (נולדה ב-20 באוקטובר 1951) היא זמרת ישראלית, התפרסמה בזכות השיר "תנו לנו יד ונלך" שאותו שרה בפסטיבל הזמר והפזמון 1973.
נולדה בשם אירית בן בנימין.
שירתה בצה"ל בלהקת פיקוד צפון, שהעלתה ב-1970 את תוכניתה "לצפון באהבה".
אחרי שירותה הצבאי נישאה למפקד הלהקה, הזמר והבדרן, דודו דותן, ונולדה להם בת.
דותן הרבה לארח את רעייתו בהופעותיו, ושניים משיריה הופיעו באחד מתקליטיו.
עירית דותן זכתה בתחרות "האישה האידיאלית" הישראלית.
בתחרות זו דורגו המתמודדות לא רק על פי מראן החיצוני אלא גם בבישול, בסידור שולחן, בהכנת קוקטייל ובשזירת פרחים.
דותן ייצגה את ישראל בתחרות "דונה אידיאלה" העולמית, שנערכה במונטקטיני שבאיטליה, והוכתרה כסגנית הראשונה.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1973, שרה דותן את השיר "תנו לנו יד ונלך"; השיר לא הגיע למקום הראשון, אך זכה לפופולריות.
באותה שנה השתתפה דותן בתוכנית "לאמא באהבה" לצד ג'וזי כץ, שרה גולן, שלמה ארצי ועוד, ושרה שם את השיר "אמהות פוסעות" ללחנו של הולנדר.
שיר נוסף של הולנדר שביצעה היה שיר הזיכרון "פרגים באדום", שכתב הולנדר לזכרו של סרן נועם דביר, מפקד פלוגה כ' בגדוד 9 בחטיבה 14 שנפל במלחמת יום הכיפורים.
כעבור שלוש שנים הוציאה אלבום נוסף, השעות היפות ביותר.
מתוכו זכה להצלחה שיר הנושא והשיר "ציפורי שירי".
כעבור שנה יצא אלבומה האחרון, הולכים לנדנדות עם עירית דותן, אלבום שירי ילדים בעיבוד נתן כהן, שלא נחל הצלחה.
זמן קצר לאחר מכן היא התגרשה מבעלה.
ב-2008 הלחינה ושרה את "הבלדה על רוז הקטנה", בעקבות פרשת רצח רוז פיזם.
את השיר כתב אורי קציר והוא מתאר מנקודת מבטה של רוז את אשר אירע ואת התחינה והכמיהה לכך שכל זה ייפסק.
בשנת 2018 החלה להופיע לצד הגיטריסטית טלי אופיר במופע המוזיקלי "תנו לנו יד ונלך".
דותן פעילה בארגון "רוח נשית", ומופיעה יחד עם המשוררת חלי אברהם איתן.
1978: הולכים לנדנדות עם עירית דותן
עירית אבא (נולדה ב-8 במאי 1953) היא קדרית ואמנית קרמיקה ישראלית.
עירית אבא נולדה בכפר סבא בשנת 1953. בנעוריה למדה אבא אמנות במסגרת ויצו צרפת אצל אמנים כמשה רוזנטליס, משה שטרנשוס ואחרים.
בהשפעת פאולה אהרונסון, מורתה לקרמיקה, נרשמה בשנת 1971 ללימודים בבצלאל במסגרת המחלקה לקדרות.
לאחר סיום לימודיה אבא יצרה כלים שימושיים שונים.
בסוף שנות התשעים של המאה ה-20 החלה אבא לעבוד בפורצלן, חומר אשר אפשר לה ליצור כלים דקים יותר בעבודה עם אובניים.
בחלק מעבודותיה היא משלבת טכניקה של "Papar Clay" עם עבודה באובניים.
ביצירת כלי הפורצלן מעמידה אבא את המבנה ואופן היווצרותו של כלי כמוטיב מרכזי בעבודה.
חלק מן העבודות אף חסרות את הגימור הנהוג בתחתית כלי הקרמיקה לטובת הדגשת הביטוי האקספרסיבי.
מבחר מכלים אלו הוצג בשנת 2009 בתערוכת היחיד "גלגל.
נקודה." במוזיאון תל אביב לאמנות, שנערכה בעקבות זכייתה של אבא בפרס אנדי.
בשנת 2011 הציגה בגלריה פריסקופ תערוכה בשם "פריחה", שעסקה במושג הכד.
לצד אובייקטים עשויים על אובניים הציגה אבא גם עבודות העשויות פורצלן ופסטה מצרית (חומר קרמי) שהוזלפו על גבי מבנים עשויים רשת או נתלו על גבי קירות הגלריה.
אחת שנעשו בטכניקה זו לאחר מכן היא "כלי עם שבבים" (2013).
בכך, רוקנה אבא את המשמעות הפונקציונלית מן הכלים, לטובת עיסוק בצורניות אקספרסיבית, כמעין רישום בחלל.
2001 - "כלי קטן, פורצלן", גלריה פריסקופ, תל אביב
נקודה", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2010 - "עירית אבא-פורצלן", בית פוגנפול, הרצליה פיתוח
2011 - "פריחה Flora", גלריה פריסקופ, תל אביב
2012 - "דו", תערוכה משותפת עם עמי דרך ודב גנשורא, בית בנימיני, תל אביב.
1971-1975 - המחלקה לעיצוב קרמי, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1997-2000 - חינוך ולדורף, המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין, ירושלים.
1993 - פרס ראשון בתערוכה "תה", גלריה רוח כדים, ירושלים
2006 - מלגת אגודת האמנויות הדקורטיביות בישראל (AIDA) עבור מרכז Watershed, מיין
2009 - פרס אנדי, מוזיאון תל אביב לאמנות
2015 - פרס העיצוב, מינהל התרבות, משרד המדע התרבות והספורט.
עירית בולקא (נולדה ב-19 במרץ 1954) היא זמרת ישראלית.
בילדותה שרה עירית בולקא במקהלת צדיקוב, ובהמשך, בעת שירותה הצבאי הייתה חברה בלהקת גייסות השריון.
היא ביצעה בתקופה זו כמה תפקידי סולו, הידוע בהם הוא לשיר "האם השלישית" (למילים של נתן אלתרמן ולחן של יאיר רוזנבלום).
בשנת 1974 הצטרפה בולקא ללהקת הנשמות הטהורות, לצד יורם ירוחמי ונתן כהן.
בולקא החליפה את חברת הלהקה נאוה ברוכין אשר פרשה ממנה זמן קצר לפני צאת אלבומם הראשון והיחיד..
אחר כך שרה בקביעות בג'ינגלים עבור פרסומות ברדיו.
במאי 1977 הוציאה לרדיו את "אהבה קטנה שלנו" (מילים ולחן: גידי קורן), שזכה להצלחה ודורג במקום ה-27 במצעד הפזמונים השנתי תשל"ז של רשת ג'.
ואחר כך את השיר "מוכרת פרחים קטנה (מילים: נתן יונתן, לחן: גידי קורן).
בינואר 1979 השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון, וביצעה יחד עם ויקי תבור את השיר "שיר לי שירי לי" (מילים ולחן: יאיר קלינגר, עיבוד: משה זורמן).
בקיץ אותה שנה הוציאה לרדיו את "אל תלך עכשיו", שהלחינה בעצמה למילים של ענת שרתוק, ועיבוד של שרה שוהם.
בקיץ 1980 הוציאה לרדיו שיר נוסף שכתבה והלחינה, "אנא סלח" (עיבוד והפקה: אילן מוכיח).
במרץ 1981 השתתפה בולקא בתחרות הקדם אירוויזיון וביצעה את השיר "מונה ליזה" (מילים: יואל ריפל, לחן ועיבוד: שוקי לוי) שהגיע למקום השמיני בתחרות.
בתחילת 1982 הוציאה לרדיו את "לילה קר" (מילים: יורם טהרלב, לחן: יואל לרנר, עיבוד: משה לוי).
באפריל אותה שנה השתתפה בקדם אירוויזיון כאחת מארבעת זמרי הליווי בשיר "רומנטיקה", שביצע צביקה פיק.
ב-1983 יצא אלבום הבכורה של נתן כהן, בו ביצעו יחד דואט בשם "שני קולות".
בתחילת 1984 הוציאה את "אדון שלי" למילים לחן ועיבוד של נתן כהן.
השיר זכה להצלחה יחסית במצעדים.
בסוף אותה שנה הוציאה לרדיו את "כמו שני זרים" (מילים: רימונה די-נור, לחן: נתן כהן).
במהלך שנות ה-80 החלה בולקא בתהליך חזרה בתשובה, ועקב כך החלה להופיע רק בפני נשים.
בשנת 2014 הוציאה אלבום בכורה בהפקתו של נתן כהן, אשר גם הלחין חלק משיריו, והחלה להופיע שוב גם בפני קהל מעורב של נשים וגברים.
בגיל צעיר התחתנה אך התגרשה לאחר זמן קצר.
בשנת 1984 התחתנה בשנית והתגרשה גם כן ולה שני בנים מנישואים אלה.
עירית גלוסקינוס ברקן (נולדה ב-11 בפברואר 1968), היא אלופת ישראל בשחייה בעבר.
התמחתה בסגנון גב, סגנון חופשי וסגנון מעורב אישי.
מייסדת ומנכ"לית עמותת "זה בנפשי", הפועלת למען ילדים ובני נוער המאושפזים במחלקות בריאות הנפש.
זוכת פרס רפפורט (2026) לעשייה נשית פורצת דרך.
היא התאמנה בקבוצת הפועל ימק"א ירושלים, בהדרכתו של דוד סיבור, "סוכו".
באליפות ישראל בשחייה לגילאים הצעירים (12-10) שנערכה באוגוסט 1979 זכתה גלוסקינוס במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 11 של 2:31.19 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1982 זכתה גלוסקינוס במדליית כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:54.24 דקות, אחרי הדר רובינשטיין שקבעה שיא ישראלי חדש של 9:14.12 דקות, ולפני הדר קליינמן בת ה-12 (9:55.36 דקות), שתיהן ממכבי קריית אונו.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 זכתה גלוסקינוס ב-3 מדליות אישיות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 ו-18 של 2:29.01 דקות, לפני שרון אקסלרוד שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 13 של 2:36.85 דקות ותמר הראל (2:44.01 דקות) שתיהן מהפועל עמק חפר/נתניה.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1984 זכתה גלוסקינוס ב-4 מדליות אישיות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.71 דקות, אחרי אילה הדר (1:02.60 דקות) ולפני הדר גת, שתיהן מהפועל גש"מ.
מדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:44.74 דקות, אחרי הדר קליינמן שקבעה שיא נוער חדש של 9:16.59 דקות ויפעת שור (9:43.40 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1985 זכתה גלוסקינוס ב-3 מדליות אישיות, זהב ו-2 כסף.
מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.32 דקות, אחרי הדר רובינשטיין (1:01.09 דקות) ולפני ענת ישראל ממכבי תל אביב כפר המכביה (1:02.47 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:33.91 דקות, אחרי נוגה ויזל (2:33.88 דקות) ולפני זוהר לבנסברג מהפועל גליל עליון (2:38.08 דקות).
באליפות ישראל בקרב רב (4 משחים ב-4 סגנונות ו-200 מעורב אישי) שנערכה בקיבוץ חפציבה בספטמבר אותה שנה זכתה גלוסקינוס במדליית זהב לפני נוגה ויזל.
בשנת 2020 הקימה ביחד עם בתה, טלי ברקן את עמותת "זה בנפשי", בתקופת מגפת הקורונה.
עמותה למען ילדים ובני נוער המתמודדים עם אתגרים נפשיים, לתמוך במשפחותיהם ולספק להם רגעים טובים שיאפשרו להם חיבור וחזרה לחיים בריאים ושלווים.
בינואר 2026 זכתה בפרס רפפורט לעשייה נשית פורצת דרך.
עיריית ראשון לציון היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר ראשון לציון.
ככל רשות מקומית, עוסקת עיריית ראשון לציון בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרת שירותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.
ראש העירייה הנוכחי הוא רז קינסטליך.
בתקופת שלטון האימפריה העות'מאנית בארץ, העות'מאנים מינו לכל יישוב מוכתר, ובידיו הייתה הסמכות הבלעדית על תושבי היישוב.
כאשר כבשו הבריטים את ארץ ישראל בשנת 1917, צומצמו מאוד זכויות המוכתר, וחוקי המנדט נכנסו לתוקף.
במושבה ראשון לציון נבחר ועד ויו"ר הוועד, ומאוחר יותר נבחרה מועצה מקומית ויו"ר המועצה, וענייני המושבה נוהלו באמצעים דמוקרטים.
המושבה התרחבה ובשנת 1946 נבחר אליקום אוסטשינסקי ממפלגת הציונים הכלליים לראשות המועצה ועמד בראשה עד שנת 1951. ובשנת 1950 הוכרזה ראשון לציון כעיר.
בזמנו נעשו עבודות פיתוח רבות, כגון: נסללו כבישים ומדרכות, ונבנו בתי ספר חדשים.
אוסטשינסקי גם הפך את פרדס המושבה ל"גן המושבה".
לאחר שאוסטשינסקי סיים את כהונתו נבחר אריה שפטל לראשות העירייה, אך לאחר כשנה וחצי התפטר מתפקידו מסיבות בריאותיות, ונטען שגם מפאת בעיות קואליציוניות.
עם כל זאת, שפטל לא התפטר מהמועצה ונשאר לכהן כחבר מועצה.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 החל פיתוח גדול בעיר, וראשון התרחבה לצד מערב.
אחרי גיבשטיין כיהן מאיר ניצן ממפלגת העבודה משנת 1983 עד 2008. בתקופתו של מאיר ניצן הבנייה במערב זכתה לתאוצה, ומאז נבנו הרבה שכונות חדשות במערב העיר.
באפריל 1988 צורף המושב נחלת יהודה לעיר.
בתחילת המאה ה-21 הוקמה בעיר קריית הלאום, בה רוכזו בית משפט השלום ומשרדים מרכזיים של המוסד לביטוח לאומי ומשרד הפנים.
בשנת 2009 נפתח לתנועה במלואו כביש 431 המחבר את ראשון לציון עם העיר מודיעין-מכבים-רעות, אך גם עם כבישים חשובים כמו כביש 1, כביש 40 וכביש 6 במזרח וכביש 4 וכביש 20 במערב.
ניצן כיהן כראש עיריית ראשון במשך 25 שנה, עד שהוחלף בדב צור בבחירות לרשויות המקומיות בנובמבר 2008. ב-2010 נפתחו בראשון שני מרכזי מסחר גדולים: סינמה סיטי במערב העיר וחנות איקאה באזור התעשייה מעיין שורק ליד הכביש לפלמחים.
בעשור השני של המאה ה-21 החל דב צור בגל שיפוצים נרחב בראשון הוותיקה ובמזרח ראשון, שכללו: שיפוץ כבישים ומדרכות, שיפוץ חזות בתים משותפים, הקמת גינות ומזרקות ברחבי העיר, שיפוץ המדרחוב, שימור מבנים עתיקים, הקמת גן בעברית וכן שיפוץ הכניסה הצפונית לראשון והקמת טיילת המכבים לצידה.
בשנת 2005 עברה העירייה למשכנה החדש ברחוב הכרמל 20 (מול היקב), משכנה הקודם היה במדרחוב רוטשילד.
מנגנון עיריית ראשון לציון כולל כ-3,400 עובדים המועסקים באגפי העירייה השונים ומנהלותיה.
בנוסף ישנן שלוש חברות עירוניות.
אגף פיקוח ורישוי על הבנייה
חברה הכלכלית ראשון לציון (החכ"ר)- היא חברת בת בבעלות מלאה של עיריית ראשון לציון, הוקמה בשנת 1987. החכ"ר מהווה את הזרוע הביצועית של העירייה ומטרתה לפתח ולבנות את העיר, תוך שימת דגש על צורכי העיר ועל צורכיהם ורווחתם של תושביה, והכל תוך הקפדה על מקצועיות, איכות ועמידה בתקציב.
החכ"ר מבצעת עבור עיריית ראשון לציון עשרות פרויקטים של בניה ציבורית ברחבי העיר, מפתחת שכונות חדשות, ויוזמת פרויקטים כלכליים שונים ברחבי העיר לרווחת תושביה.
החברה העירונית לתרבות ספורט ונופש- החברה העירונית אחראית לניהולם של עשרות מוסדות תרבות, העשרה, אמנות, ספורט ופנאי.
החברה העירונית לביטחון וסדר ציבורי- אחראית באמצעות אכיפת חוקי העזר העירוניים ושמירה על קיום הסדר הציבורי בעיר.
החברה מסייעת בשיתוף פעולה מתמיד עם משטרת ראשון לציון.
פקחי החברה מוסמכים לפעול ולבצע אכיפה כנגד מפרי החוק במסגרת חוקי העזר העירוניים.
במסגרת פעילותה החברה עוסקת בתחומי האחריות הבאים: מניעת מטרדי רעש, וונדליזם, אכיפת נושא החנייה בעיר, הכוונה והזרמת תנועה, ניהול החניונים העירוניים, בניית מערך חירום ותרגולים שוטפים לקראת מוכנות לשעת חירום, אבטחת מוסדות חינוך ומוסדות ציבור בעיר, גביית הדו"חות הנרשמים בחברה.
בראש עיריית ראשון לציון עומד ראש העירייה, הנבחר אחת לחמש שנים בבחירות אישיות.
במקביל לבחירת ראש העירייה נבחרים, בפתק הצבעה נוסף ובמעטפה נפרדת, חברי מועצת העיר המתמודדים ברשימות שונות, שאינן בהכרח מקבילות לרשימות המתמודדות בפוליטיקה הלאומית.
ראש העירייה, נזקק לתמיכת רוב של חברי המועצה שנבחרה, ועל כן ירכיב בדרך כלל קואליציה עירונית, ליצירת רוב במועצת העיר, אשר תעניק לו גיבוי וחופש פעולה לניהול ענייני העיר.
מועצת העיר ראשון לציון מונה 29 חברים, והיא עוסקת בחקיקתם של "חוקי העזר העירוניים" בשטחים המוניציפליים של העיר.
שם הסיעהמספר מנדטיםחברי המועצה כיוםשינויים במהלך הקדנציהתפקידים נוספיםקואליציה (23 חברים) הירוקים + הצעירים 3רז קינסטליך, אבי חיים, מעיין פלח-שדה עידן מזרחי פרש ועבר לסיעת הליכוד קינסטליך - ראש העירייה, חיים - סגן ראש העירייה ומחזיק תיק שפ"ע, פלח-שדה - מחזיקת תיק עיר חכמה וחדשנות ותיק פיתוח הון אנושי.
קרן ראשון לציון היא עמותה עצמאית וגוף א-פוליטי המגייסת תרומות בישראל ומחוצה לה לפיתוח העיר ראשון לציון.
הקרן נוסדה בשנת 1991 על ידי ראש העיר דאז, מאיר ניצן ופועלת לפיתוח ושיפור חיי הקהילה בעיר.
שטחה המוניציפלי של ראשון לציון מחולק ל-6 רבעים מנהלתיים:
מכביש 44 בצפון עד רחוב ירושלים בדרום, ממזרח לכביש 412 עד מרכז רפואי אסף הרופא במזרח.
בשטח זה נמצאות השכונות: נעורים, קדמת ראשון, רמב"ם, רביבים ומרום ראשון.
וגם מב"ת צפון (אזור התעשייה הישן), הקריה החקלאית ומכון וולקני.
מרחוב ירושלים בצפון עד כביש 431 בדרום, ממזרח לכביש 412 עד מחנה צריפין במזרח.
בשטח זה נמצאות השכונות: ראשונים, השומר, קריית שמחה, מישור הנוף, נווה הדרים, שיכוני המזרח וצמרות.