tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מערכת זו מבטיחה שכל מפה מתוקנת כראוי לפני השימוש.
ימאי נבון צריך להשיג מפה חדשה אם הוא לא עקב אחר תיקונים והמפה שלו היא בת יותר ממספר חודשים.
הודעות דיגיטליות שונות למערכות ים זמינות לתיקון מפות בריטיות כמו גם מפות של NOAA.
מערכות אלו מספקות רק תיקונים רלוונטיים לכלי שיט באמצעות דואר אלקטרוני או הורדות אינטרנט, ומצמצמות את הזמן הדרוש למיין תיקונים עבור כל מפה.
במקביל מסופקים מעקבים לסיוע בתיקונים.
משמר החופים הקנדי מפיק את הפרסום "Notice to Mariners" המודיע לימאים על ענייני בטיחות ניווט חשובים המשפיעים על המים הקנדיים.
פרסום אלקטרוני זה מתפרסם על בסיס חודשי וניתן להורדה מאתר האינטרנט של הודעות לימאים (NOTMAR).
המידע בהודעה לשייטים מעוצב כדי לפשט את התיקון של מפות נייר ופרסומי ניווט.
קיימות שיטות שונות ומגוונות לתיקון מפות ניווט אלקטרוניות.
בשנת 1973 פגעה ספינת המשא MV Muirfield באובייקט לא ידוע ב בעומק הרשום כיותר מ־5,000 מטר וכתוצאה מכך נגרם נזק רב לשדרית האניה בשנת 1983, ערכה ספינת מחקר של הצי המלכותי האוסטרלי את האזור שבו ניזוקה Muirfield, ושרטטה בפירוט את הסכנה לניווט.
הגילוי הדרמטי של "הר מוירפילד" מצוטט לעיתים קרובות כדוגמה למגבלות בדיוק האנכי של חלק מהאזורים הימיים כפי שמיוצג במפות ימיות, במיוחד במפות בקנה מידה קטן.
בשנת 1992 פגעה אוניית הנוסעים "Queen Elizabeth 2" בסלע תת-ימי לא מסומן, בקרבת בלוק איילנד, באוקיינוס האטלנטי.
בנובמבר 1999, אסדת הצלילה הכבדה Mighty Servant 2 התהפכה וטבעה לאחר שפגעה בצוק תת-ימי לא ידוע ליד אינדונזיה.
חמישה אנשי צוות נהרגו ו-Mighty Servant 2 הוכרז כאובדן מוחלט.
בשנת 2005 הצוללת USS San Francisco נתקלה בהר ימי לא ידוע, כ-560 קילומטרים דרומית לגואם במהירות של 35 קשר, ספגה נזק חמור וימאי אחד נהרג.
בספטמבר 2006 עלתה הדוברה המתרוממת "אוקטופוס" על הר תת-ימי לא ידוע בתוך איי אורקני, בזמן שנגררה על ידי הגוררת "הרולד".
נזק בשווי מיליון ליש"ט נגרם לדוברה ועיכוב העבודה על התקנת אב טיפוס של מחולל חשמל מאנרגיית גאות ושפל.
כפי שנאמר ב-Mariners Handbook ובדו"ח התאונה שלאחר מכן: "אף תרשים אינו ניתן לטעויות.
כל תרשים עלול להיות לא שלם".
ההשלכה הראשונה, שהומצאה על ידי מרינוס מצור בערך בשנת 100 לספירה לפי תלמי, הייתה מה שנקרא כיום "השלכה מלבנית".
אף על פי שזה היה נוח לימים קטנים כמו הים האגאי, זה לא התאים לימים הגדולים מהים התיכון או לאוקיינוס פתוח.
חוקרים מוקדמים נאלצו להשתמש בו בגלל חוסר פתרון טוב יותר.
ברוב המכריע של מפות ימיות נעשה שימוש בהיטל מרקטור.
מכיוון שהיטל מרקטור היא מפה תואמת כלומר, הכיוונים במפה זהים לזוויות במציאות.
ניתן להשתמש בקורסים המותווים במפה ישירות לניתוב האונייה.
השלכה גנומונית משמשת עבור מפות המיועדות לניווט במעגל גדול.
מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי של ארצות הברית
משתמש בהשלכה פוליקונית עבור חלק מהתרשימים של האגמים הגדולים, בקנה מידה גדול וקטן כאחד.
ניתן למדוד את האתרים בשנתות קו אורך וקו רוחב המוצגים במפה.
הכיוון הוא הזווית בין הקו המחבר בין שתי נקודות העניין לבין הקו מנקודת המוצא צפונה, כגון קורס של ספינה או קריאת מצפן לנקודת ציון.
במפות ימיות, החלק העליון של המפה הוא תמיד צפון אמיתי, ולא צפון מגנטי שאליו מצביע המצפן.
רוב המפות כוללות את שושנת הרוחות המתארת גם את ההבדל בין הצפון המגנטי לצפון האמיתי באותו מקום – וריאציה.
לשימוש בהיטל מרקטור יש חסרונות.
היטל זה מציג את קווי האורך כמקבילים.
על הגלובוס ובעולם האמיתי, קווי האורך מתכנסים כשהם מתקרבים לקוטב הצפוני או הדרומי.
המשמעות היא שהמרחקים מזרח-מערב מוגזמים בקווי רוחב גבוהים.
ההיטל מגדיל את המרחק המוצג בין קווי הרוחב (מרחקי צפון-דרום) בפרופורציה.
לכן ריבוע מוצג כריבוע בכל מקום בתרשים, אבל ריבוע בחוג הארקטי נראה גדול בהרבה מריבוע באותו גודל בקו המשווה.
בשימוש מעשי, דקה אחת של קו רוחב היא, מייל ימי.
לכן ניתן למדוד מרחקים במיילים ימיים במדרגות קווי הרוחב המודפסות בצדי המפות.
מפות ימיות קונבנציונליות מודפסות על גיליונות נייר גדולים במגוון של קנה מידה.
אוניות ישאו בדרך כלל מפות רבות כדי לספק פרטים מספקים עבור האזורים שהם עשויים לבקר בהם.
מפות ניווט אלקטרוניות, המשתמשות בתוכנת מחשב ובמאגרי מידע אלקטרוניים כדי לספק מידע ניווט, יכולים להגדיל או במקרים מסוימים להחליף מפות מנייר, אם כי יורדי ים רבים נושאים מפות נייר כגיבוי למקרה שמערכת המפות האלקטרונית תיכשל.
מפות ימיות חייבות להיות מסומנות עם מידע ניווט ועומק.
ישנן כמה חבילות תוכנה מסחריות שעושות מיקום תווית אוטומטי עבור כל סוג של מפה או תרשים.
מערכות מודרניות מציגות מפות אלקטרוניות עם IHO S – מפרט סטנדרטים 52.
סוכנויות הידרוגרפיה של מדינות רבות מפרסמות "מפה ראשית", המסבירה את כל הסמלים, המונחים והקיצורים המשמשים במפות שהם מייצרים לשימוש מקומי ובין-לאומי כאחד.
כל מדינה מתחילה עם הסמלים הבסיסיים, ומורשית להוסיף סמלים משלה למפות המקומיות שלה.
ספינות נדרשות בדרך כלל לשאת עותקים של מפת ההסברים.
המפה משתמשת בסמלים כדי לספק מידע ניתוב כגון מידע על קרקעית הים, וציוני דרך.
כמה סמלים מתארים את קרקעית הים עם מידע כגון עומק, חומרים וכן סכנות אפשריות כגון ספינה טרופה.
סמלים אחרים מציגים את המיקום והמאפיינים של מצוף, מאפיין אורות המגדלור, מאפיינים ומבנים של חוף ויבשה המועילים לקיבוע מיקום.
הקיצור "ED" משמש בדרך כלל לתיוג מיקומים גאוגרפיים שקיומם מוטל בספק.
הצבעים מבחינים בין מאפיינים מעשה ידי אדם, יבשה, קרקעית ים שמתייבשת עם הגאות וקרקעית ים שנשארת תמיד מתחת למים ומציינים את עומק המים.
עומקים שנמדדו מסומנים על ידי המספרים המוצגים במפה.
עומקים במפות ימיות שפורסמו ברוב חלקי העולם משתמשים במטרים.
מפות ימיות ישנות יותר, כמו גם אלו שפורסמו על ידי ממשלת ארצות הברית, עשויים להשתמש ברגל או פאתום.
קו מתאר העומק מציג את הצורה של הקרקעית מתחת למים.
אזורים צבעוניים בים מדגישים מים רדודים וחסימות תת-מימיות מסוכנות.
עומקים נמדדים מנתון המפה הקשור לגובה פני הים המקומי.
נתון התרשים משתנה בהתאם לתקן המשמש כל משרד הידרוגרפי לאומי.
באופן כללי, המהלך הוא לעבר שימוש בגאות האסטרונומית הנמוכה (LAT), הגאות הנמוכה ביותר החזויה במחזור הגאות המלא, אך באזורים שאין גאות ושפל ובאזורים מסוימים של גאות ושפל "גובה ים ממוצע" (MSL) הוא בשימוש.
גבהים של מגדלורים למשל, ניתנים בדרך כלל ביחס לממוצע מים גבוהים (MHWS).
מתחת לגשר או כבל, ניתנים ביחס לגאות האסטרונומית הגבוהה ביותר (HAT).
המפה תציין איזה נתון נמצא בשימוש.
השימוש ב-HAT עבור גבהים ו-LAT עבור עומקים, פירושו שהימאי יכול להסתכל במהירות על התרשים כדי להבטיח שיש להם מרווח מספיק כדי לעבור כל מכשול, אם כי ייתכן שיהיה עליהם לחשב את גובה הגאות כדי להבטיח את שלומם.
לזרם הגאות וזרמים חזקים יש סמלי מפה מיוחדים.
מידע על זרימת גאות ושפל עשוי להופיע במפות באמצעות תיבת נתוני גאות, המציינת את המהירות והעוצמה של זרמי הגאות והשפל במהלך כל שעה של מחזור הגאות.
המרכז למיפוי ישראל מפיק בהתאם לצורך מפות ימיות.
המכון לחקר ימים ואגמים מוציא גם הוא מפות ימיות של חופי ישראל כולל אגם הכנרת.
המכון הגיאולוגי לישראל הוציא מפה בתימטרית לחוף הים התיכון.
קרטוגרפיה ימית הולנדית בעידן הגילוי אטלס מודפס ראשון של מפות ימיות, 1584.
נייג'ל קלדר, איך לקרוא מפות ימיות, מקגרו-היל, 2008.
מפגשי כביש מסילה או מפגשי רכבת הם צמתי דרכים שבהם מתבצעת חצייה של מסילת הרכבת על ידי כביש, דרך עפר או דרך הולכי רגל.
בצמתים הללו יש תמיד עדיפות בתנועה לרכבת.
במפגשים הללו מתרחשות לעיתים תאונות (המפורסמת שבהם היא אסון הבונים) ולכן רכבת ישראל פועלת לביטולם והחלפתם בהפרדה מפלסית באמצעות גשר או מנהרה.
נכון לאמצע שנת 2023 יש 55 מפגשים כאשר 12 בשלבי ביצוע לביטול והקמת הפרדה מפלסית (2 כבר נסגרו, אבל ההפרדה המפלסית עוד לא מוכנה) ועוד 3 נוספים בשלבי תכנון.
המספור אינו עוקב, שכן מפגשים רבים כבר בוטלו.
בשנת 2010 היו כ-102 מפגשים, נכון לשנת 2025 מספר המפגשים הפעילים ירד בחצי.
רשימת מפגשים שבוטלו (רשימה חלקית)
מפגשי הקבר הוא סרט אימה על-טבעי המצולם בטכניקת Found Footage משנת 2011. הסרט בוים, נכתב ונערך על ידי .
בסרט מככבים , אשלי גרייזקו, , ו.
עלילת הסרט עוקבת אחר צוות תוכנית טלוויזיה תיעודית בשם "מפגשי הקבר" שיוצאים לצלם פרק לתוכנית בבית חולים פסיכיאטרי נטוש.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב-22 באפריל 2011. טרם הפצתו, קדימון הסרט הפך לויראלי לאחר שזכה ליותר מ-30 מיליון צפיות.
הסרט זכה להפצה מצומצמת בבתי קולנוע נבחרים בארצות הברית, לאחר מכן שוחרר בפורמט וידאו על פי דרישה ב-25 באוגוסט 2011. חודשיים קודם לכן, הסרט הוקרן באיטליה תחת השם "ESP Fenomeni Paranormali" תחת הפצת "Eagle Pictures".
הסרט זכה לביקורות מעורבות, אך נחשב לשובר קופות.
בעקבות הצלחתו הכלכלית של הסרט, נוצר עבורו סרט המשך בשנת 2012 וכן במרוצת השנים, הסרט זכה למעמד של סרט פולחן.
ג'רי הארטפילד הוא המפיק של תוכנית הטלוויזיה "מפגשי הקבר", תוכנית טלוויזיה תיעודית שעוסקת בציד רוחות רפאים ומבוימת על ידי צייד רוחות בשם לאנס פרסטון.
הארטפילד מסביר שהתכנית בוטלה לאחר חמישה פרקים מכיוון שצוות התכנית נעלם ומציג סרט גולמי (סרט שלא עבר עריכה) של הפרק השישי והאחרון.
צוות התכנית כולל את לאנס, מומחית לתורת הנסתר בשם סשה פארקר, מפעיל מצלמות בשם מאט וויט, הצלם טי.סי גיבסון, ומדיום שרלטן בשם הסטון גריי.
הצוות מוזמן לצלם בבית חולים פסיכיאטרי נטוש בשם "בית החולים הפסיכיאטרי על שם קלינגווד", לאחר שבשנים האחרונות דווח על פעילות על טבעית בין כותלי המוסד.
קני, אחד המטפלים בבית החולים, לוקח את צוות התכנית לסיור במהלך היום בבית החולים ומספר להם על ההיסטוריה של המוסד.
בנוסף, קני מספר לצוות על דוקטור ארתור פרידקין, שביצע בעבר מספר ניסויים לא אתיים במטופלים, ערך בהם לובוטומיה ולבסוף הרג אותם.
צוות התכנית נועלים את עצמם במוסד לאורך הלילה ומתחילים בהכנות לצילום התכנית.
הצוות מקים חדר מבצעים סמוך לכניסה למקום ומרשת אותו במצלמות.
לאחר שלא מתרחשת שום תופעה על טבעית במשך מספר שעות, טי.סי מתחיל לפחד לאחר שהוא מצלם דלת שנטרקת מאחוריו בכוחות עצמה.
הצוות מנסה ליצור קשר עם רוחות הרפאים שבמקום ומתחילים לשמוע רעשים מוזרים.
לפתע, סשה מורמת באוויר על ידי כוח בלתי נראה.
החבורה חוזרת לקומה התחתונה כדי לארוז ולהתכונן לשובו של קני.
מאט יוצא לבדו להשיב את אחת המצלמות שלו, אך הוא שומע רעש מוזר שמושך את תשומת לבו והוא הולך בעקבותיו.
לאחר שקני ומאט לא חוזרים, החבורה פותחת את דלת המוסד כדי לצאת, אך מגלה שהדלת מובילה למסדרון נוסף; מתברר שהרוחות במקום לא מעוניינות שהצוות יעזוב בכדי שהן יוכלו לענות אותם, בכך יש להן שליטה מלאה על המקום והן משנות אותו כרצונן.
החבורה מתחילה לצעוד לאורך המסדרון כדי למצוא יציאה, אך במהרה מתברר שלמרות שהשעה היא שעת בוקר, בחוץ עדיין חשוך.
החבורה עוצרת כדי לישון, אך תקלה באחד האורות שהם התקינו מעיר אותם.
טי.סי מציע ללאנס להשתמש ביציאת החירום על גג המבנה, והחבורה יוצאת בחיפוש אחר מדרגות לגג.
הם אכן מוצאים את המדרגות, אך מגלים שהן חסומות על ידי קיר.
החבורה מחליטה לשנות כיוון ומסתכלת על מבט בית החולים כדי לזהות את מיקומם.
לפתע, המצפן שברשותם מתחיל להשתגע והמחוג מתחיל להסתובב לכיוונים שונים, בכך מתגלה שהרוחות העבירו את הצוות למעין מציאות אלטרנטיבית.
החבורה שומעת את צעקותיו של מאט ורצה בעקבותיהם, אך במקום זאת, הם מוצאים מיטת ברזל מרחפת ובורחים באימה.
החבורה עוצרת לנוח בשנית וכשהם קמים, הם מבחינים במילה "הצילו" ("Help") חרוטה על גבה של סשה.
החבורה שומעת את קולו של מאט במכשירי הקשר שלהם ויוצאת לחפש אותו בשנית.
בחיפושם, הם מוצאים אישה עומדת כשהיא לבושה בחלוק של בית חולים, אך כשהם ניגשים לברר לשלומה הם מגלים שהיא רוח ופניה משתנות באימה.
החבורה בורחת ובמהלך מנוסתם, הסטון מופרד מהשאר.
הסטון מחפש את דרכו במסדרון החשוך שלפתע הוא מורם באוויר ונחנק.
לאחר מכן, אור בוהק מופיע בקצה המסדרון והסטון מוצא את מותו.
לאחר שהתחבאו באחד החדרים למשך מספר שעות, לאנס, סשה וטי.סי מגלים שצמידי בית חולים הנושאים את שמם נענדו על ידיהם.
השלושה משוטטים במסדרונות שוב, כשלפתע זרוע עוברת דרך חלון הזכוכית שבאחת הדלתות ולוכדת את סשה.
לאנס משחררים אותה והם ממשיכים במנוסתם במסדרון.
בזמן שלאנס מנחם את סשה, טי.סי מפציר בהם להגיע לחדר בו הוא מצא את מאט.
השלושה מגיעים ורואים את מאט יושב על הרצפה כשהוא לבוש בחלוק של בית חולים, איבד את שפיותו וממלמל שהרוחות יעזרו להם לצאת לאחר שיגרמו להם להרגיש "בריאים יותר".
החבורה נחה בחדר, אך מתעוררת כשמספר זרועות יורדות אליהם מהתקרה ומקירות המבנה.
החבורה מגיעה לחדר מלא באמבטיות וחוזה במאט בוהה באחת מהן כשהיא מלאה בדם.
טי.סי מנסה לגרור את מאט מהאמבטיה, אך רוח רפאים בוקעת ממנה וגוררת את טי.סי לתוכה.
גורלו של טי.סי נותר לא ידוע.
לאנס וסשה שופכים את האמבטיה, אך מגלים שטי.סי לא נמצא בתוכה ונעלם ובעקבות זאת הם נעשים היסטריים.
לאנס מוצא מעלית, אך מתקשה לפתוח את הדלתות שלה והוא עוזב את סשה ומאט כדי למצוא דבר מה שיעזור לו לפתוח אותן.
לאנס תולש לום ממתכת מעגלת בית חולים ומבחין בלשון כרותה על הרצפה בפינת החדר.
כשהוא מביט לתקרה, לאנס מבחין ברוח מאיימת שתוקפת אותו, אך הוא בורח ממנה, חוזר אל מאט וסשה ומצליח לפתוח את דלתות המעלית.
כשהם מבינים שהרוח שתקפה את לאנס קודם באה בעקבותיהם, לאנס וסשה מצליחים לברוח ממנה וסוגרים את דלתות המעלית.
בזמן שהם עסוקים, מאט נופל אל מותו בתוך פיר המעלית.
לאנס וסשה נכנסים אל המנהרות מתחת למבנה בחיפוש אחר יציאה.
הרוחות מענות את השניים בכך שהם משנות את צורת המבנה בכל פעם ולשניים נראה שהם הולכים במנהרה ללא מוצא.
סשה נעשית חולה ומתחילה להשתעל דם.
השניים עוצרים לנוח וערפל מכסה את המנהרות.
לאחר שהערפל עובר, לאנס מגלה שסשה נעלמה.
לאנס, כשהוא לגמרי לבד, ממשיך לשוטט במנהרות כדי למצוא דרך החוצה.
ככל שהזמן חולף, שפיותו של לאנס דועכת והוא צד חולדה ואוכל אותה כדי לשרוד.
לאנס נרדם וכשהוא מתעורר, הוא מוצא דלת שמובילה לחדר הניתוח של דוקטור פרידקין, שמכיל עדויות לשימוש בתורת הנסתר וכן בתמונות של קורבנות עליהם פרידקין ביצע ניתוחים שונים.
לאנס מבחין ברוחותיהם של פרידקין וצוותו, לאחר מכן נגרר בכוח הרחק מהמצלמה שלו.
לאנס, שעבר לובוטומיה, מתעד את עצמו במצלמה ומספר שהוא בריא יותר ויכול לעזוב.
הסרט מסתיים כשלאנס מביט במצלמה ואומר את אמרת הכנף של התכנית: "למפגשי הקבר...
אשלי גרייזקו - סשה פארקר.
ארתור קורבר - ד"ר ארתור פרידקין.
בוב ראת'י - קני סנדובל.
בן וילקינסון - ג'רי הארטפילד.
מישל קאמינס - רוח באמבטיה.
שון מקדונלד - מורגן טרנר.
הסרט נכתב ובוים על ידי .
השניים רצו לעשות פרויקט שקשור לעל טבעי ובעקבות היעדר תקציב, החליטו להשתמש בטכניקת צילום "מוקומנטרית" לאחר שסרטים דומים כגון "פעילות על טבעית" זכו להצלחה כלכלית גבוהה.
על פי מיניהן, הוא ואורטיז תהו לעצמם "למה לעזאזל אף אחד לא עושה סרט Found Footage מזורגג שעוסק ב?".
השניים כתבו את תסריט הסרט, שאורכו היה 85 עמודים, אך כן הרשו לשחקנים לאלתר במהלך הצילומים.
הסרט צולם בשטח , בית חולים פסיכיאטרי שנמצא ב, קולומביה הבריטית.
בית החולים שימש כסט עבור סרטים ותוכניות טלוויזיה נוספים.
חלק מהאפקטים בסרט בוצעו באמצעות שימוש ב-CGI.
הסצנה בה אחת הדמויות מושלכת לכל אורך החדר בה היא נמצאת, צולמה בעזרת כפיל פעלולים.
לאחר שחזו בצילום של הפעלולן, מיניהן ואורטיז לא היו מרוצים מהתוצאה: הם ביקשו מהפעלולן לרוץ, לקפוץ וליפול על הקרקע מספר פעמים, לאחר מכן הסצנה הושלמה בעזרת הוספת אפקטים.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 67% טריות על סמך 15 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 33/100 על סמך 4 ביקורות.
מפגש נהרות מתרחש כאשר שני נחלים (או נהרות) או יותר מתחברים ליצירת ערוץ אחד.
מפגש יכול להתרחש בכמה תצורות: בנקודה שבה יובל מתחבר לנהר גדול יותר (נהר ראשי); או כאשר שני נחלים נפגשים והופכים למקור של נהר בעל שם חדש (כגון מפגש נהרות מוֹנוֹנְגָהִילָה ואָלְגִינִי, היוצרים את נהר אוהיו); או כאשר שני ערוצים נפרדים של נהר אחד (היוצרים אי נהר) מתחברים במורד הזרם.
זרימות נהרות נחקרות במגוון מדעים: הידרולוגיה חוקרת את דפוסי הזרימה האופייניים של מפגשי נהרות וכיצד הן יוצרות דפוסי סחף, סדקים ובריכות סחיפה.
זרימות המים והשלכותיהן נחקרות לעיתים קרובות באמצעות מודלים מתמטיים.
זרימות רלוונטיות גם לתפוצת אורגניזמים חיים (כלומר, אקולוגיה); "הדפוס הכללי של זרימות הנחל במורד הזרם, מביא בדרך כלל לירידה בשיפועים, שמניעה שינוי מקביל במאפייני בתי הגידול."
מדע נוסף הרלוונטי לחקר מפגשי נחלים הוא כימיה, משום שלעיתים ערבוב מימיהם של שני נחלים גורם לתגובה כימית, במיוחד בנחל מזוהם.
המכון הגאולוגי של ארצות הברית נותן דוגמה: ששינויים כימיים מתרחשים כאשר נחל מזוהם בניקוז חומצי של מכרות, מתאחד עם נחל בעל מים בעלי pH כמעט נייטרלי; תגובות אלו מתרחשות במהירות רבה ומשפיעות על הובלת מתכות לאחר מכן, במורד הזרם של אזור הערבוב.
מקרים כאלה באים לידי ביטוי גם ויזואלית בהבדל של ממש בצבעי הנהרות שנפגשים: הבדל שמחזיק מעמד גם לאורך מאות מטרים, ובמקרים קיצוניים אף למספר קילומטרים במורד הזרם.
צבעו של כל נהר נקבע על ידי משתנים רבים כגון: סוג וכמות הצמחייה באגן הניקוז, תכונות גאולוגיות, כימיקלים מומסים, משקעים (סדימנטים), עומק הנהרות, מהירות הזרימה, צפיפות המים, ותכולה ביולוגית - בדרך כלל אצות.
תחום ההנדסה מקיף מגוון רחב של נושאים הנוגעים למפגשי נהר.
בהנדסה אזרחית הידראולית, כאשר שני או יותר נתיבי מים תת-קרקעיים המצוידים בתעלה/קבורים ובאופן מלאכותי מצטלבים, יש להקדיש תשומת לב רבה להיבטים ההידרודינמיים של המערכת.
זאת כדי להבטיח את אורך החיים והיעילות של המבנה.
מהנדסים חייבים לתכנן מערכות אלה תוך התחשבות בגורמים המבטיחים שנקודת השחרור יציבה מבחינה מבנית, שכן כניסת התעלה הצִדית למבנה הראשי, עלולה לפגוע ביציבות המבנה עקב חוסר תמיכה בשחרור; לעיתים קרובות זה מהווה תמיכה נוספת בצורת חיזוק מבני.
יש לחשב בקפידה את המהירויות והיעילות ההידראולית, וניתן לשנות אותן על ידי שילובים שונים של גאומטריות, רכיבים כגון שיפועים, מפלים וזווית צומת מתאימה, התואמת את כיוון זרימת נתיבי המים, כדי למזער זרימה טורבולנטית, למקסם את מהירות הפינוי, ובסופו של דבר למקסם את היעילות ההידראולית.
התנהגות הידרודינמית של זרימה במפגש יכולה להיות מחולקת לשישה מאפיינים נפרדים אשר נקראים בדרך כלל אזורי זרימת מפגש (CFZ ).
אלה כוללים : 1.אזור סטגנציה; 2.אזור סטיית זרימה 3. אזור הפרדת זרימה / אזור מִחזור; 4. אזור מהירות מרבית; 5. אזור התאוששות זרימה; 6. שכבות גזירה.
חלק ממפגשי הנהרות יוצרים נוף מרשים, בעיקר בעקבות ההבדלים בצבע וגוון המים של הנהרות, מהסיבות שתוארו בסייפא של פרק המשנה "כימיה" לעיל.
להן יוצגו בפרק "גלריה", תמונות חופשיות המרשימות במיוחד, של מפגשי נהרות השונים בצבעם.
מפוחית יד (או קונצרטינה) הוא כלי נגינה (ממשפחת כלי המפוח) הדומה לאקורדיון, אך קטן ממנו.
בניגוד לאקורדיון המלבני, מפוחית היד היא בדרך-כלל בעלת חתך בצורת מתומן.
עוד בניגוד לאקורדיון, כיוון הלחיצה של הכפתורים במפוחית היד אינו מאונך לכיוון הכיווץ של המפוח, אלא מקביל לו.
הקונצרטינה היא אחד הכלים המוזכרים בשירו של אלתרמן "קונצרטינה וגיטרה" שמבצעים יונה עטרי ואילי גורליצקי.
השיר בין השאר מבכה על התחדשות כלי הנגינה ועל כך שמפוחית יד אינה עוד נפוצה כבעבר: "השתתק הזוג הזה לא מנגן הוא/ כי הזמן את כלי הזמר מחדש".
מפוטו היא עיר הבירה של מוזמביק.
היא שוכנת בדרום המדינה, לחוף האוקיינוס ההודי, ומתגוררים בה כ-1,124,988 תושבים.
כלכלת העיר מבוססת על הנמל הממוקם בעיר, ועל ייצוא של פחם, כותנה, סוכר, כרום, קופרה וסיסל.
בעיר מייצרים מלט, כלי חרס, רהיטים, נעליים וגומי.
העיר ממוקמת בצד המערבי של מפרץ מפוטו, בפתח נהר טמבה.
העיר נוסדה במאה ה-18 בשם לורנסו מארקש על שם הסוחר הפורטוגזי לורנסו מארקש, אשר חקר את האזור בשנת 1544.
בשנת 1895, עם הקמת מסילת הרכבת לפרטוריה בדרום אפריקה החלה העיר להתפתח.
העיר תוכננה כעיר קולוניאלית טיפוסית, עם שדרות רחבות ורחובות מתוכננים.
בשנת 1898 הפכה לבירת מוזמביק.
כל עוד הייתה מוזמביק קולוניה פורטוגזית, ישבה בעיר קהילה פורטוגזית גדולה ומבוססת.
לאחר שמוזמביק קיבלה עצמאות מפורטוגל בשנת 1975, הוחלף שמה של העיר למפוטו, ותושביה הפורטוגזים נמלטו ממנה בהמוניהם.
בעיר נמצאת אוניברסיטת אדוארדו מונדליין.
בעיר נמצאים המוזיאון להיסטוריה של מוזמביק, המוזיאון הצבאי, וכן הקתדרלה הקתולית גבירתנו של פטימה.
מַפּוּזָאוּרוּס (שם מדעי: Mapusaurus) הוא סוג של דינוזאור טורף, פירוש שמו "לטאת הארץ" או "לטאת האדמה".
בסוג התגלה מין יחיד, מפוזאורוס רוסה (Mapusaurus roseae), שהיה דינוזאור תרופוד ענק שחי בפטגוניה 100-95 מיליון שנה לפני זמננו, אורכו הוא נושא למחלוקת בקרב מומחים רבים וככל הנראה היה בין 10.2 ל- ומשקלו נע בין 3 ל-5 טונות.
בשנת 1995 החלו החפירות בפטגוניה שבארגנטינה וכעבור חמש שנים התגלו ממצאים (שהתפרסמו בכתב העת הצרפתי Geodiversitas) שהוכיחו שלפני כמאה מיליון שנים חיו באזור זה טורפי ענק השייכים לקבוצה Carcharodontosaurids (קרכרודונטוזאוריים).
בתוך החפירות נמצאות מאות עצמות של הטורף שנחשב לאחד הטורפים הגדולים ביותר שחיו על פני כדור הארץ.
החוקרים משערים שהמצאות פרטים כה רבים במקום אחד מצביעה על התנהלות הטורף בלהקות או קבוצות דבר שמסביר בבירור איך הדינוזאור הזה הצליח לצוד חיות שגדולות פי 20 ממנו.
שיניו הם בצורת להבים, חדים ומשוננים שנועדו לחתוך בקלות בבשר הטרף ובכך להשיג את בשרו ללא כול צורך בהרג ממשי של הטרף הניצוד, גם זה מרמז על כך שהמפוזאורוס צד דינוזאורים שגדולים ממנו משמעותית.
אף שמומחים סבורים שהטורף היה בוחר בפרטים הקטנים (הצעירים) או בזקני הלהקה של הטרף ובכך מקל מאוד את הציד.
הטרף המשוער של המפוזאורוס היו מיני זאורופודים כבדים כמו הארגנטינוזאורוס - זאורופוד שאורכו הגיע ל-30 עד 40 מטרים לפרט בוגר ומשקלו למעלה מ-70 טונות, והיה ככל הנראה בעל החיים היבשתי הגדול ביותר שחי בכדור הארץ בכל הזמנים.
יש סבירות שהמפוזאורוס חלק טריטוריה ומזון עם קרוב המשפחה שלו שחי באזור באותה תקופה, הגיגאנוטוזאורוס, שהיה גדול, חזק ומפחיד ממנו, אך אולי היה טורף בודד, וכך התחרו על סוג שונה של מזון.
המפוזאורוס מופיע בסדרה הכוכב דינוזאור שם הוא תולש בשר מפרט של ארגנטינוזאורוס שמאוחר יותר מת מאובדן דם וכן נראה בהמשך ניזון ממנו.
המפוזאורוס נראה במשחק ללכת עם דינוזאורים.
מפוחית פה היא כלי נשיפה ממתכת העשוי מפליז או ארד.
גודלה של המפוחית הנפוצה מאפשר להכניסה לכיס, כך שהיא מהניידים בכלי הנגינה.
בעברית היא קרויה גם גַרְמוֹשְׁקָה (מרוסית: гармóшка) בשל חילוף ההגה "ה" בהגה "ג" בהגייה הרוסית של "הרמוניקה" והוספת תצורת כינוי חיבה או צורת הקטנה ברוסית.
בשנת 1821 צעיר גרמני בשם קריסטיאן לודוויג בושמן (Christian Ludwig Buschmann) - בונה שעונים בן 16 - חיבר יחד 15 צפצפות כוון ויצר כלי נגינה חדש.
הוא קרא לו נבל פה (תרגום מגרמנית) והשתמש בו כצעצוע.
ב-1857 מתיאס הונר (Matthias Hohner), שען גרמני גם הוא, לקח את ההמצאה והפך אותה למוצר מסחרי כשהקים את מפעל הונר (Hohner) הידוע, המייצר עד היום מפוחיות מכל סוג ומין, כמו גם אקורדאונים, מלודיקות וכלי נגינה מבוססי-לשוניות אחרים.
בתחילת המאה ה-20 החל גל של עיצובים חדשים למפוחית ומפוחיות חדשות: מפוחית בלוז, מפוחית אקורדים, מפוחית כרומטית, מפוחית טרמולו, מפוחית אורכסטרית, מפוחית בס, מפוחית תווים ואחרות.
המפוחית בנויה מ-3 חלקים עיקריים: ה"מסרק", משטח הלשוניות ומשטחי הכיסוי.
מסרקים בדרך כלל עשויים מעץ, ממתכת או מפלסטיק.
המסרק הוא החלק העיקרי במפוחית, והוא זה האחראי על מנעד הצלילים בתוכה.
המסרק מכיל את החללים שבעזרת האוויר נוצרים בהם המנעדים להפקת הצליל, כאשר כל "שן", או "לשונית", במסרק מפיקה תו שונה.
השם "מסרק" נובע מהעובדה שחלק זה במפוחית מזכיר מאוד מסרק לשיער.
על אף זאת, ישנם מסרקים במפוחיות מודרניות יותר, שהם הרבה יותר מורכבים.
קיים ויכוח לגבי השאלה, האם החומר ממנו עשוי המסרק משפיע על הצליל שהמפוחית מפיקה.
למרות שההנחה היא שקיימת השפעה, מחקרים מעידים כי האוזן האנושית לא מזהה כל הבדל בין שלושת החומרים מהם המסרק עשוי.
נראה כי ההבדל היחיד בין החומרים הוא הנוחות שבמסרק מעץ: העץ סופג את הלחות היוצאת מן הפה בשעת הנגינה ומרחיבה מעט את העץ, ובכך מקלה על הנגינה בה בכך שמצריכה נשיפה פחות חזקה.
ייתכן וזו הסיבה לכך שישנם נגנים שנוהגים להרטיב את מסרק העץ במפוחית על מנת שיתקרבו למשטח הלשוניות ויצרו לחץ מסוים כאשר מנגנים בהן.
למרות זאת, מפוחיות מודרניות יותר בעלות מסרק עץ, אינן רגישות לרטיבות ולא מתרחבות, כיוון שלבסוף מסרקי העץ נחלשים ומתפוררים.
משטחי הלשוניות בדרך כלל עשויים מפליז, אך לעיתים מיוצרים מפלדה או אלומיניום ולעיתים רחוקות מפלסטיק (בעיקר במפוחיות צעצוע).
המשטח בדרך כלל מחולק לשניים, כאשר החלק העליון הוא זה שמחוברות אליו הלשוניות, והחלק השני נועד ל"שמירה" על הצליל.
הלשוניות מחוברות (בדרך כלל בעזרת ריתוך או הברגה) למשטח הנמצא בין המסרק למשטחי הכיסוי, כאשר הן נמצאות בחלק התחתון של המשטח ונוטות כלפי מטה בצורה מדורגת (משמאל-הנמוך ביותר ומימין-הגבוה) כך שהצלילים מופקים גם בצורה הזו.
לעיתים רחוקות לא נעשה שימוש במשטח, והלשוניות ממוסמרות למסרק.
הלשוניות מגיבות לנשיפה מהצד הפתוח של המסרק, ולשאיפה מהצד השני.
לעיתים משטחי הלשוניות נשחקים בעקבות שימוש של שנים, ולכן ניתן להחליף אותן באופן נפרד.
משטחי הכיסוי הם שמכסים את משטח הלשוניות מלמעלה ומלמטה, ומיוצרים ממתכת, ולעיתים רחוקות מעץ או מפלסטיק.
המשטחים נועדו בעיקר כדי להחזיק את הצליל שהמפוחית מפיקה.
המשטחים לרוב בולטים ומעניקים למפוחית את צורתה, אך ישנם משטחים בולטים פחות, שיוצרים צליל חזק יותר, וישנם משטחים בולטים יותר עם כיסוי לצלחת העליונה בתחתיתם, שנועדו אך ורק לאחיזה נוחה יותר.
כאמור, קיימים סוגים רבים של מפוחיות, והם:
מפוחית דיאטונית/מפוחית בלוז היא המפוחית המסורתית, ולה סולם קבוע (דו מינור, דו מז'ור, סי במול מז'ור וכו'), אך אפשר לנגן בה בסולמות אחרים בעזרת שימוש בטכניקות כמו כיפוף תווים (bending).
המפוחית הדיאטונית בדרך כלל מסוגלת לנגן 3 או 4 אוקטבות אם כי לא את כל התווים מכל אוקטבה.
המפוחית הדיאטונית מתחלקת למספר סוגים:
מפוחית טרמולו: בעלת 2 שורות נקבים, בדרך כלל של 12 נקבים בכל שורה.
מפיקה 4 אוקטבות ובעלת מנעד צלילים רחב במיוחד.
"נגנית הבלוז": נקראת "Blues harp" באנגלית (נבלן הבלוז).
היא המפוחית הסטנדרטית והקלה ביותר לשימוש.
בעלת 8–14 נקבים, ומנגנת בדרך כלל 3 אוקטבות.
בדרך כלל המפוחיות האלה מפיקות את כל התווים משתי האוקטבות הגבוהות (בהתאם לסולם המפוחית) ויחסירו תווים מהאוקטבה הנמוכה.
מפוחית אוקטבית: למפוחית זו יש שתי לשוניות על כל נקב, וגם היא מחולקת לשתי שורות ארוכות יותר מאשר מפוחית הטרמולו.
ניתן להפיק תווים שנמצאים מחוץ לסולם הקבוע במפוחית הדיאטונית באמצעות טכניקה שנקראת 'כיפוף תווים'.
בשימוש בטכניקה זו, מעבירים את האוויר לתוך או מחוץ למפוחית בצורה כזו שבה גורמים לשן במסרק 'להתכופף' ואז להפיק תו שונה מהתו שלו יועדה השן.
בדרך כלל כיפוף תו יגרום לירידה או לעליה בחצי טון, לדוגמה - התו 'רה' יהפוך ל'רה במול'.
כיפוף תווים היא טכניקה מסובכת יחסית ולא ניתן לכופף את כל התווים במפוחית, לכן לנגנים רבים שמשתמשים במפוחית דיאטונית יש אוסף של מפוחיות ממספר סולמות שונים.
כיפוף תווים פופולרי במיוחד במפוחיות מסוג "נגנית הבלוז" וניתן להבחין בשימוש בשיטה בשירי בלוז רבים.
מפוחיות כרומטיות (מפוחית עם "כפתור")
במפוחית הכרומטית יש שתי שורות נקבים, כאשר צלילי האחת גבוהים בחצי טון מאלה של השנייה.
לוח מתכת הנמצא על פני המפוחית סותם את הנקבים בשורה אחת, ועם הזזתו בלחיצה על כפתור הנמצא בקצהו הימני, הוא פותח שורה זו וסותם את השנייה.
כך למעשה נגינה באותו מיקום במפוחית מפיקה צליל גבוה בחצי טון.
בצורה כזאת ניתן בקלות רבה להפיק צלילים מכל הסולמות בניגוד למפוחית הדיאטונית שבה יש צורך להשתמש ב'כיפוף תווים' או במספר רב של מפוחיות בשביל להשיג את אותו אפקט.
המפוחית הכרומטית היא בדרך כלל גדולה יותר מהמפוחיות הדיאטוניות.
היא משמשת לרוב לנגינה קלאסית או נגינת ג'אז.
מפוחיות אורכסטריות - להרכב תזמורתי
בהרכב מפוחיות אופייני ישנם שלושה נגני מפוחיות.
הרכב כזה נקרא בדרך כלל "שלישיית מפוחיות".
ב"שלישייה" קיימים שלושה סוגי מפוחיות:
מפוחית סולו - בדרך כלל מפוחית כרומטית שמשמיעה תווים רגילים.
מפוחית בס - מפוחית בעלת שתי שורות של נקבים של תווים נמוכים במיוחד לליווי המנגינה.
מפוחית אקורדים- מפוחית בעלת שתי שורות של נקבים.
המפוחית בנויה בצורה כזו ששורות הנקבים מחולקות ל-48 קבוצות שבכל קבוצה 3 נקבים של תווים.
צירוף 3 התווים גורם לאקורד המלווה את המנגינה.
נגני מפוחית מפורסמים במוזיקה פופולרית
המפוחית נפוצה במגוון סגנונות של המוזיקה הפופולרית והמוזיקה השחורה, בעיקר בסגנונות הפולק, הבלוז והג'אז.
אושיות מוזיקה ידועות המנגנות במפוחית ומשלבות אותה בשיריהן, כוללות את לארי אדלר סטיבי וונדר, בוב דילן, ג'ון לנון, בק, רוברט פלאנט, ניל יאנג, אלאניס מוריסט, רון "פיגפן" מק'קרנן ועוד.
בישראל קמו אמני מפוחית ברמה בינלאומית שהופיעו והקליטו כבר בשנות ה-60, מהבולטים שבהם הוא שמואל גוגול, אשר הקים בשנת 1955 את שלישיית המפוחיות הראשונה בארץ, אשר כללה את שמואל גוגול בעצמו, במפוחית סולו, את ראובן מרקס אשר ניגן במפוחית אקורדים ואת דני בן דוד אשר ניגן במפוחית בס.
שלישייה זו ניגנה מספר שנים ברחבי הארץ, באולמות, מחנות צבא במושבים ובקיבוצים והייתה מיוצגת על ידי האמרגן גיורא גודיק.
עם פטירתו של ראובן מרקס בפסח 1971, הפסיקה השלישייה את פעילותה.
להקת מפוחיות נוספת הייתה שלישיית נגל, שהופיעה ברחבי הארץ ובאירופה.
השלישייה כללה את משה נגל, עוזי גרטנלוב ונחום גוט, והצליחה רבות.
להקת המפוחיות המפורסמת בארץ בעשורים האחרונים היא שלישיית אדלר: דני אדלר (סולו), דרור אדלר (אקורדים) ויקי קול (בס).
מיכל אדלר גרוניך החליפה את דני אדלר והלהקה מנגנת ומופיעה ברחבי ישראל ובעולם.
להקה נוספת היא שלישיית המפוחיות של ערד וצמד "הרמוניקס" הכולל את מנשה רמות ועומרי מורג המופיעים ברחבי הארץ, והפיקו ארבעה אלבומים.
מוזיקאים רבים בישראל משלבים מפוחית לצד שירתם, דוגמת אבי בניון ואהוד בנאי.
ככלל, ולו בשל ניידותה וגודלה של המפוחית, היא מזוהה בתרבות הפופולרית עם נדודים.
בסדרה המצוירת "המומינים", דמותו של סנופקין מזוהה עם המפוחית שאותה הוא נושא עמו במסעותיו ומנגן בה בכל הזדמנות.
דמויות מצוירות נוספות המנגנות במפוחית כוללות את פינוקיו, ילד העץ האיטלקי, פומיקי השדון הבווארי, מאט גיבור הסדרה היפנית "דיג'ימון" ועוד.
מפוצ'ה (במפודונג: Mapudungun) הוא שמם של תושביה הילידים של מרכז צ'ילה ודרומה, וכן דרום ארגנטינה.
פירוש השם בשפת המפודונג הוא הלחם של "עם" או "אנשים" (צ'ה) ו"של הארץ" (מפו), כלומר "אנשי הארץ".
בני המפוצ'ה כונו גם "אראוקאנים" (Araucanos) בפי הספרדים שהגיעו לצ'ילה רק במאה ה-16, אולם כיום כינוי זה נחשב לפוגעני בעיני בני המפוצ'ה, ו"מפוצ'ה" הוא הכינוי המועדף עליהם ואשר מקובל בשיח הצ'יליאני והארגנטינאי כאחד.
מקור השם "אראוקונים" הוא בשם המקום "אראקו" בשפת המפודונג שפירושו "מים של טיט", ולא במילה "מורד" (arauco) בשפת הקצ'ואה, כפי שמקובל לחשוב.
בני המפוצ'ה היו חקלאים וארגונם החברתי התבסס על משפחות שהונהגו בידי "לונקו" (lonko), מנהיג שבטי.
בזמן מלחמה היו מתאגדים בני המפוצ'ה ליחידות גדולות יותר מהארגון המשפחתי-שבטי של ימי השגרה, ובוחרים להם טוקי (toqui; "נושא גרזן") כמנהיגם הצבאי.
בני המפוצ'ה הם קבוצה מגוונת מבחינה אתנית, הכוללת מספר קבוצות החולקות מבנה חברתי, דתי וכלכלי משותף, כמו גם מורשת לשונית משותפת.
מכיוון שכך עשוי המונח "מפוצ'ה" לשמש הן לציון כלל בני הפיקונצ'ס (Picunches), אוליצ'ס (Huilliches) והמפוצ'ס (Mapuches), והן לבני המפוצ'ס בלבד.
השפעתם של בני המפוצ'ה השתרעה מנהר אקונקאגוואה (Aconcagua) ועד למישורי הפמפס הארגנטינאיים.
כיום הם מתגוררים במחוז אראוקניה (Araucanía), בעמקים בין הנהרות של איטאטה (Itata) וטולטן (Toltén).
בני האאוניקנק (Aonikenk) הצפוניים, להם קרא פרדיננד מגלן "פטגונים", היו קבוצה אתנית שנמצאו בקשר עם בני המפוצ'ה, ואשר אימצו את שפתם וחלק ממנהגיהם.
כיום הם קרויים טוולצ'ה (Tehuelche).
בני המפוצ'ה התנגדו לשלטון הספרדי עד לסוף המאה ה-19. מרבית אדמותיהם נמכרו לחקלאים ולחברות יערנות.
לפי ה-BBC, כ-9% מכלל הצ'יליאנים מזדהים כבני המפוצ'ה.
מנהיגם כיום הוא הקטור לאיטול.
מפולת שלגים היא הידרדרות וגלישה מהירה של גושי שלג גדולים על גבי מורדות הרים.
במהלך מפולת השלגים מתרחש אפקט הקרוי אפקט כדור השלג (ביטוי שמתאר תהליך המתחיל בהיקף קטן והמתרחב במהירות לממדי ענק).
תחילתה והתפתחותה של מפולת שלגים תלויה בכמות השלג, תלילות האזור, שינויים במזג האוויר ואפילו תנועות של בעלי חיים או קולות חזקים העלולים להוות אות לתחילתה של מפולת שלגים.
מפולות שלגים נושאות כמויות גדולות מאוד של שלג, לעיתים אף מיליוני טונות, ומהירות התקדמות המפולת עלולה לעלות על 300 קילומטרים לשעה.
מפולות השלג מועכות וגוררות איתן כל מה שנקרה בדרכן, לכן מהוות סכנה גדולה לחיים ולרכוש.
ידועים מקרים בהם מפולות שלג גרמו למותם של עשרות אלפי אנשים, כמו בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1916, כשנהרגו בהרי האלפים חיילים רבים לאחר שבמהלך יומיים ירד שלג בגובה 4 מטרים.
באירופה, בה יש אזורים מיושבים בצפיפות בסמוך להרים מושלגים, מפולות שלגים מהוות סכנה משמעותית לישובי קבע.
במערב אירופה נהוג מזה כ-50 שנה להטמין מטעני נפץ קטנים בשלג מדי כמה ימים (על פי כמות השלג) כדי לגרום באופן יזום למפולות שלגים קטנות, וכך למנוע הצטברות של כמויות שלג גדולות, העלולות לגלוש במפולות גדולות ולהסב נזק לחיים ולרכוש.
מפולות השלגים הן מסוגים שונים ובהם:
מפולות יבשות, המתרחשות כשהטמפרטורה היא מינוס 5 מעלות צלזיוס.
במפולות היבשות השלג הוא בעל צורה אבקתית-חולית וגבישי השלג מעוגלים.
התערובת של שלג זה עם אוויר עלולה לגרום למוות בחנק.
מפולות רטובות, המורכבות משלג רטוב.
המפולות הרטובות נושאות שלג כבד במיוחד ומוחצות את המכשולים הניצבים בדרכן.
מפולות של משטחי שלג, המתרחשות כשמשטחי שלג מתנתקים מבסיסם ומחליקים כגוש.
יש מקומות מועדים למפולות שלג, לכן נוקטים באמצעי זהירות הכוללים שילוט המזהיר את עוברי הדרך ומכשולים שונים שנועדו לעכב או לעצור את המפולת.
קיימות מספר מערכות לחילוץ ממפולות שלגים המערכת הראשונה נקראה ARVA (שזה מצרפתית ARVA-Appareile de Recherche de Victimes en Avalanches).
כולן מבוססות על משדר גלי רדיו, ומקלט כיווני המסוגל למצוא מאיזה כיוון מגיע האות המשודר.
בעזרת מערכת כזו יכולים חבריו של הקבור בשלג לחפור ולמצוא אותו.
יש חשיבות רבה לזמן שעובר האדם הקבור בשלג, ולכן אין הרבה תועלת בהזעקה של יחידת החילוץ האזורית.
מפוח הוא מכשיר שנושף אוויר, על פי רוב לצורך שינוע חפצים.
בתוך מפוח עשויים להיות מאווררים.
מפוח עלים הוא מפוח, המשמש ככלי גינון, לסילוק עלי שלכת ופסולת גינה.
מפוח זה מזרים אוויר דרך צינור ופיה.
מפוחי עלים מונעים בדרך כלל במנוע שתי פעימות, או במנוע חשמלי.
בתחילת המאה ה-21 החלו משווקים אף מפוחי עלים המונעים במנוע ארבע פעימות כדי להפחית מטרדי רעש וזיהום אוויר.
למפוחי עלים שתי תצורות עיקריות: יחידה אחת לנשיאה ביד, המכילה את המנוע יחד עם צינור המפוח, או יחידת מנוע הנישאת על הגב בעזרת רצועות וממנה יוצא צינור פליטת האוויר הנישא ביד.
מפוח עלים הנישא על הגב מתאים לשימוש ממושך יותר.
קיימים מפוחי עלים בהם קיימת אפשרות להפעלה כשואב עלים לתוך שק.
השימוש במפוחי עלים החל בארצות הברית בשנות ה-50 ככלי ריסוס בעבודות חקלאות.
זמן קצר לאחר התחלת שיווקו גילו היצרנים כי משתמשים רבים מסירים את מכל הריסוס מן המכונה ועושים בה שימוש כמפוח בלבד בעבודות גינון.
בשנות ה-70 נוצרה ביפן הגרסה הראשונה של מפוחי העלים ככלי גינה והחלה משווקת בארצות הברית.
התגברות המחסור במים במדינת קליפורניה והאיסור על שימוש בזרמי מים לצורך עבודות ניקיון בגינה, עודד את השימוש במפוחי עלים.
בשנת 1990 נמכרו בארצות הברית מעל 800 אלף מפוחי עלים בשנה והם הפכו לכלי גינה שגרתיים.
השימוש בכלי גינה מוטוריים המונעים בבנזין הוא גורם זיהום אוויר משמעותי.
הזיהום הנוצר ממפוח עלים אחד שווה לזיהום הנוצר מ-17 מכוניות.
האוויר הנפלט מן המפוח, במהירות של כ-200 קמ"ש, יוצר אבק עדין רב הנישא באוויר, ומכיל חול, צואת בעלי חיים, מזהמים הנפלטים ממפלטי מכוניות, ועוד.
מפוחי עלים המונעים במנועי בנזין שתי פעימות יוצרים בנוסף לזיהום אוויר מטרדי רעש קשים.
זמן קצר לאחר התחלת שיווקם של מפוחי עלים בארצות הברית החלו רשויות מקומיות לאסור על השימוש בכלי זה בתחומן.
ראשונה הייתה העיירה הקליפורנית כרמל-שעל-הים , בשנת 1975, אחריה באה בוורלי הילס בשנת 1978 ורשויות מקומיות רבות אחרות.
בתחילת המאה ה-21 למעלה מ-80 ערים בקליפורניה לבדה אסרו על השימוש במפוחי עלים בתחומן.
אנשים העוסקים בהפעלת מפוחי עלים באופן קבוע במסגרת עבודתם נחשפים לסיכון בריאותי חמור.
בבדיקות שנערכו במפוחי אוויר עם מנועי בנזין נמצא שבחלקם רמת הרעש למפעיל היא מעל 110 דציבל, רמת רעש שאף חשיפה קצרה לה עלולה לגרום לנזקי שמיעה קשים.
בשנת 2007 פרסם המשרד להגנת הסביבה בישראל דו"ח "הפחתת מטרדי רעש ואבק ממפוחי עלים" הממליץ, בין השאר, לשוב ולנקות מדרכות וכבישים בציוד ידני, כגון מטאטאים, ולא להפעיל מפוחי עלים באזורי מגורים.
בחודש יוני 2009 הגישו מספר חברי כנסת הצעת חוק לתיקון חוק למניעת מפגעים, התשכ"א–1961, האוסרת על הפעלת מפוחי עלים רועשים וכן מגבילה את השימוש במפוחי עלים באזורי מגורים, למניעת זיהום אוויר.
מספר רשויות מקומיות בישראל הגבילו את השימוש במפוחי עלים בתחומן.
כך למשל, בתחומי עירית כפר סבא אסור השימוש במפוחי עלים רועשים ובשטחים שאינם סלולים.
באפריל 2011 נכנסו לתוקף תקנות שאוסרות להפעיל או להרשות לאחר להפעיל מפוח עלים הגורם לרעש באזור מגורים.
ומרכז השלטון המקומי עתר לבג"ץ נגד האיסור הזה.
ב-14.12.2011 דחה בג"ץ את העתירה של מרכז השלטון המקומי והאיסור נותר בעינו.
על פי אתר המשרד להגנת הסביבה: "חל איסור מוחלט על הפעלת מפוחי עלים באזור מגורים".
נכון להיום, האכיפה על החוק איננה מיושמת כראוי.
מפונגובווה (Mapungubwe) הייתה עיר המדינה הגדולה ביותר בחלקה הדרומי של אפריקה במאה ה-13. בשיאה חלשה על שטח של כ-30,000 קמ"ר סמוך למפגש הנהרות לימפופו ושאשה בתחומן של דרום אפריקה, זימבבווה ובוצוואנה של ימינו.
שורשיה של הממלכה בראשית המאה ה-10 והיא התקיימה משך 400 שנה.
האזור הוכרז כפארק לאומי בשנת 1995, והנוף התרבותי שהותירה מפונגובווה הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2003.
האזור בו שכנה מפונגובווה היה נושב כבר בתקופת האבן בידי אבותיהם של בני הסן שהיו ציידים-לקטים.
כאשר שבטי בנטו היגרו לאזור כ-2000 שנה לפני זמננו, הם הביאו עימם ידע חקלאי אשר אומץ בידי חלק מבני הסן.
מתקופת הברזל באזור, החל באמצע המאה ה-3, השתמרו ממצאים בדמות חרסים וערימות פסולת.
בין המאה ה-7 למאה ה-9 האזור היה נושב בדלילות בשל תקופה של מיעוט גשמים.
שורשיה של מפונגובווה מתוארכים לשנת 900 לערך, ומאז ועד לשקיעתה נהוג להבחין בשלושה שלבים שבכל אחד מהם היה יישוב מרכזי (או עיר בירה) אחר:
כאשר תנאי האקלים השתפרו, קהילות חקלאים של תקופת הברזל אשר השתייכו לשבטי הבנטו, החלו מקימות יישוב סביב דיר מרכזי.
עם הזמן מספר היישובים גדל והאוכלוסייה פיתחה קשרי סחר עם חופי האוקיינוס ההודי, דבר הנלמד ממצאים דוגמת חרוזי זכוכית ומוצרי שנהב מיובאים.
מתקופה זו השתמרו 23 אתרים ארכאולוגיים והתקופה קרויה על שמו של אחד האתרים בזימבבווה.
היישוב הגדול ביותר בתקופה זו קרוי שרודה, והוא מנה בין 300 ל-500 תושבים.
סביבו התרכזו יתר היישובים ברדיוס של עד 40 ק"מ.
המנהיג העליון התגורר בשרודה שתפקדה כעיר בירה בעוד שביישובים האחרים היו מנהיגים משניים.
הכלכלה נסמכה על גידול העדרים, ציד, דיג מהנהרות וגידול של דורה.
אבותיהם של שבטי שונה תפסו את מקומה של אוכלוסיית הז'יזו, אף שהם שימרו תחילה את הנוהג להתרכז סביב דיר מרכזי.
עם הזמן נוצרה הבחנה בין השכבה השלטת לפשוטי העם והמבנה שנסמך על ארגון העדרים החל להיחלש.
הדיר הורחק ממרכז היישוב לשוליו וניכר שעיבוד האדמה הפך אינטנסיווי יותר.
מתקופה זו התגלו 89 אתרי יישוב, והיישוב המרכזי המכונה K2 קם כ-7 ק"מ דרומית-מערבית לשרודה שננטש.
הכלכלה נהייתה מגוונת יותר ולדורה נוספו גם שעועית ודוחן.
כ-6,500 חרוזי זכוכית שנמצאו באתר מעידים על התגברות יחסי המסחר של היישוב, וקיימות עדויות לעיבוד ברזל ונחושת.
חברה בעלת שלטון מרכזי שנחלקה לעד חמישה מעמדות, שלטה על שטח נרחב של כ-30,000 קמ"ר.
האוכלוסייה התגוררה בכ-80 נחלות ומנתה כ-9,000 איש בסך הכל.
הממצא החשוב ביותר מתקופה זו הוא האתר הארכאולגי של גבעת מופונגובווה, כ-2.5 ק"מ דרומית-מזרחית למקום מפגשם של נהרות הלימפופו והשאשה.
בעיר התגוררו בין 3,000-5,000 תושבים - פשוטי העם במורדות הגבעה בצידה הדרומי, והשכבה השלטת על הגבעה עצמה.
שטחו הכולל של היישוב היה כ-10 הקטאר.
שרידיו של מכלול גדול - ככל הנראה ארמון - התגלו במרכז הגבעה, ודי במבנים, בקברים ובשרידי גללי עדרים שהתגלו במקום, כדי להעיד על שליטה ריכוזית בעדרים ועל צבירת עושר רב.
בין היתר נמצאו באתר כלי קדרות מסין, כלי זכוכית, חרוזים שיכול והגיעו מפרס וזהב בצורות שונות.
ממצאים אלה מעידים על סחר עם הודו וסין דרך נמלי האוקיינוס ההודי אליהם יצאה מפונגובווה זהב ושנהב.
לאחר תקופה זו, בשל שינויי אקלים, שוב לא ניתן היה לכלכל אוכלוסייה גדולה, וממלכת מומפונגובווה התפוררה.
מפונקים (בספרדית: Consentidos) היא טלנובלה ארגנטינאית.
הטלנובלה שודרה במקור בארגנטינה בערוץ El Trece החל מ-12 בפברואר 2010 עד 8 ביולי באותה שנה.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים החל מ-1 ביולי 2010.
העלילה מגוללת סיפור מרכזי אחד, בו עומדת לונה המפונקת, יתומה שהוריה נפטרו כשהייתה בת 5. בעקבות האבידה הקשה, היא מופרדת מאחותה הצעירה מירנדה אדלר, בעוד שתיהן נשלחות למשפחות שונות לאימוץ.
כאשר לונה מתבגרת, היא יוצאת למסע חיפוש אחר אחותה הקטנה והאבודה ומגלה כי היא נמצאת בבית הספר למשמעת הנקרא "מאסטרי סקול".
לונה מתייעצת עם חבריה הטובים פול, אוליסס ואיבו וכמובן עם אביה המאמץ גיז'רמו.
החמישה מחליטים יחד כי לונה צריכה להיכנס ולעבוד בתוך בית הספר הזה בתור טבחית.
לשם כך, לונה עובדת קשה מאוד ומתרגלת את כל כללי המטבח החשובים בתוך פרק זמן קצר.
לאחר העבודה הקשה והמשתלמת, לונה מגיעה לבית הספר עם סיפור כיסוי: היא מספרת למנהלת בית הספר כי היא נערה יתומה שהגיעה לחפש עבודה, על מנת להתפרנס ולייצב את חייה.
לאחר סדרה לא קשה של טרטורים, לונה מתקבלת כטבחית בית הספר ושם היא פוגשת את אלחו, שנכנס במטרה דומה לבית הספר.
לונה ואלחו מכירים עוד כשהיא עבדה בתור מלצרית במסיבת ההפתעה שלו (ששודרה בפרקים הראשונים של הסדרה), ובין השניים פוזרו ניצוצות כבר אז.
הכניסה של לונה לבית הספר לא הייתה פשוטה במיוחד, היא גרמה המון בלאגן שלא במכוון ותמיד הייתה במרכז העניינים במובן השלילי.
בעוד היא נכנסה כדי לקרב את אחותה מירנדה אליה וכדי להשיב את הזמן האבוד של השניים, היא השיגה את התוצאה ההפוכה בכך שאחותה הקטנה שונאת אותה ובעיקר לא מודעת לקשר ביניהן.
לונה גוסמן/מורנו (נטלי פרס) – יתומה, טבחית, טובת לב אחותה הגדולה של מירנדה, שנים חיפשה אותה, מתאהבת באלחו.
אלחו גרסיה סיירה (מישל נוהר) – אינטליגנטי ומורה לספורט.
הוא עבר מאירופה בעקבות מות אביו והוא בא למאסטרי סקול כדי למצוא את אמא שלו ויקטוריה, מתאהב בלונה כשהגיע להיות מורה בבית הספר.
ויקטוריה מוחיקה (קלריבל מדינה) – מנהלת בית הספר לילדים מפונקים "מאסטרי סקול".
לפני 20 שנה בעלה נטש אותה ולקח את בנם איתו ושנה לאחר מכן הודיעו לה שבנה נפטר בעקבות זה היא החליטה לאמץ את מירנדה.
רנאטה (מקרנה פאס) – חברתו של אלחו, שטחית, קנאית מאוד, גחמנית שחייבת שיספקו אותה וימלאו את הרצונות שלה.
גיז'רמו גוסמן (מרסלו דה באליס) – איש צנוע, היה אלמן הרבה שנים, והוא אימץ את לונה ולבסוף היה בן זוגה של ויקטוריה
ריטה מרסיאל (מריאנה פרומל) – יד ימינה של ויקטוריה, אישה חסרת רחמים, קשוחה ושטלתנית.
גדלה לצד אבא גנרל צבאי ושואפת לפקד כמוהו.
הביאה את אחיה "ננו "לבית הספר כדי שתוכל לשלוט בו התאהבה בגוסמן במהלך העלילה
ננו (מריו גוארסי) – אחיה של ריטה, עובד במאסטרי סקול בתור מורה למוזיקה, כותב שירים התאהבה בגוסמן
לוסילה (מקרנה פאס) - אחותה התאומה של רנאטה.
מקרנה פאס משחקת בתפקיד כפול, לוסילה טובת-לב בניגוד לתאומה שלה, והיא בלהקה של הבנות "קטיפה".
פליפה דה לה פואנטה (פאביו דה תומאס)- בא מהעבר.
דייגו מירפלורס - חבר בצוות ההנהלה של מסטרי סקול, אוהב את הטבע.
איבו (אנדרס גיל) – ספורטיבי, מנהיג ותחרותי.
ולנטינה ואיבו היו חברים בילדות אבל אז אמא שלו התחתנה עם אבא של ולנטינה ומאז היא שונאת אותו והוא לא יודע למה, עד שהיא אומרת לו שהיא מאוהבת בו.
הוא הולך לבית ספר כדי לעזור ללונה ולהמשיך עם הלהקה שהקים יחד עם לונה, פול ואוליסס.
הוא היה עם אמה, אבל הוא מאוהב בוולנטינה.
לאט לאט הם נהיים זוג, עד ש"החכם" אומר לו שאשת חייו זאת גל ואז זה מערער אותו.
אבל בכל זאת הוא ממשיך לאהוב את ולנטינה ובסוף הוא יודע שאביה של ולנטינה שמתנגד לקשר שלהם יסכים והם יהיו חברים.
ולנטינה (מיכאלה ריירה) – מנהיגה, חברותית ואוהבת שירה וריקוד.
מאוהבת באיבו מאז שהייתה קטנה.
אוליסס (ולנטינו גיובנטי) – חנון.
מעריץ את ביל גייטס ושואף להגיע למעמדו.
הוא הגיטריסט של הלהקה של לונה, פול ואיבו.
בן הזוג של גל באמצע העונה.
פול (כריסטיאס פואבלה) – רומנטיקן, כותב שירים, מתופף בלהקה של לונה.
אמה (לולה מורן) – מפונקת וגחמנית ה-חברה של טום, נפרדו בעקבות איבו אבל אהבתם הייתה חזקה וחזרו.
טום (לוקס ורסטרטן) – בן יחיד שנולד במשפחה עשירה.
הוא מבין בעסקים, מניות והשקעות.
אביו הוא איש עסקים מתנשא, שקונה כל גאדג'ט שיוצא לשוק, יוצא עם אמה למרות מעמדה.
פדריקה (דלפינה קפבלו) – היסטרית, מורדת, אינה דיסקרטית, אימה מופיעה בטלוויזיה והתייתמה מאביה לפני זמן רב.
רפה (רמירו סילברירה) – פיקח ובעל הציונים הטובים בכיתה.
סלסטה (אנטונלה סבסטיני) – קנאית, מאוהבת בטום ואין דבר העומד בפני אהבתה זו.
גל (אווה דה דומיניצ'י) – מפונקת, מרדנית ועקשנית.
אביה מפיק מוזיקלי, והיא אוהבת שירה.
בת הזוג של אוליסס באמצע העונה, לאחר שיגיעו חמישה בני דודים מהעבר היא תתאהב בליסנדרו והם יהפכו לזוג.
לוס (תלמה פרדין) צנועה, נחמדה וחכמה.
מאוהבת במרטין, באמצע העונה יהפכו לזוג.
מרטין - מרטין אוהב כדורגל, מאוהב בלוס, באמצע העונה יהפכו לזוג.
ליסנדרו - נחמד ועוזר לזולת, עושה הכל למרר את חיה של גל, התאהבו בהמשך.
קטלינה - נחמדה, כנה ונאיבית.
אבריל - חכמה, נחמדה וכנה.
מירנדה מורנו (פלומה קר) – יתומה כריזמטית וגחמנית, שאוהבת שירה וריקוד.
היא אחותה של לונה אך אינה יודעת על כך.
טוטו גוסמן (מנואל ראמוס) – מטפל בסוסים.
הוא יציב ואינטליגנטי, מאוהב נואשות במירנדה.
חולייטה (אגוסטינה פאלמה) – בעלת חוש הומור, מפונקת וגסת רוח וווכחנית, רוצה את חואנסה כי הוא חבר של מירנדה אבל האמת היא בכלל לא אוהבת אותו.
סרנה (אגוסטינה טדסקו) – כנה ושקטה.
מאוהבת בטוטו, באמצע העונה תעזוב לבית ספר אחר.
חואנסה (איבן פאס) – ילד מתנשא שנולד למשפחה מכובדת.
הוא נהנה לשחק ולהתעלל מילולית באחרים ולחשוף את חולשותיהם ברבים.
דינו (לוסיאנו פאפאסידרו) – כעסן ונקמן.
חרונימו (נזראנו אנטון) – המנהיג של הילדים.
הוא בונה בתים, מנהרות ועוד.
החלום שלו הוא להיות מהנדס.
יש לו אחות שקוראים לה לילה, הוא האויב של טופק ואאוגוסטו, החבר הכי טוב של בנחמין (בנחה) והוא מאוהב בקלרה.
קלרה גרסייה סיירה (חואנה באררוס) – האחות הקטנה של טופק, אוהבת לרקוד ולשיר, החברה הכי טובה של קנדי והיא מאוהבת בחרונימו.
בנחמין (בנחה) (תומאס רוס) – מדען, חולם להיות כימאי.
הוא החבר הכי טוב של חרונימו, הוא אוהב את כל הבנות במיוחד את ולנטינה.
אבל בסוף העונה הוא מתאהב בקנדי.
קנדי (לורדס מנסיזה) – השתתפה בסרט ובתוכנית טלוויזיה, החברה הכי טובה של קלרה והיא מאוהבת בבנחה.
טופק (טופק לינטי לריארה) – אחיה הגדול של קלרה, הוא השומר הקנאי של קלרה וכל פעם שקלרה וחרונימו ביחד הוא מנסה להפריד ביניהם ובגלל זה הם אויבים.
הוא מפחד מרוחות רפאים והוא החבר הכי טוב של אאוגוסטו.
אאוגוסטו (מאצ'י מנסיזה) – הוא גר עם המשפחה שלו הרבה שנים בארצות הברית ואז הוא עבר לארגנטינה.
הוא כל הזמן מדבר על אמריקה והוא עושה השוואות בין אמריקה לארגנטינה.
הוא החבר הכי טוב של טופק, האויב של חרונימו והוא מאוהב בקלרה ומנסה לכבוש את לבה.
אוליביה (חוליאטה פוחיו) – יש לה כוחות מיוחדים וחברים שלה מנצלים אותה בגלל הכוחות שלה, היא החברה הכי טובה של פילאר, האויבות שלה הן קנדי וקלרה והיא מאוהבת בחרונימו.
לילה (צ'אירה פראנצ'יה) – לילה, אחותו הקטנה של חרונימו, היא המעריצה הכי גדולה שלו ועושה כל מה שהוא אומר בלי שאלות.
לילה היא ילדה מתוקה ומצחיקה וכולם מתים עליה והיא מאוהבת בבנחה.
באמצע העונה עוברת ללמוד בבית ספר בארצות הברית.
באוטיסטה (לוסיאנו מוטה) – באוטיסטה משחק אותה ילד קשוח, למרות שהוא לא ממש...
הוא חבר טוב של חרו ומאד מושפע ממנו.
פילאר (מאיה סצוחט) – פילאר היא ילדה מאוד קנאית ופלרטטנית שמנסה להתחבב על חרונימו ובנחה אבל בסוף חברתו של טופק.
היא רכלנית וחייבת תמיד לדעת את כל מה שקורה במסטרי סקול.
היא מפונקת מאוד; חברתם הטובה של קנדי וקלרה.
רודריגו (בריאן סיצ'ל) – רודריגו הוא ילד שקט וביישן.
הוא תמיד מבקש עצות איך להתלבש נכון או איך להתחיל עם בנות הוא חבר של טופק ואאוגוסטו.
ניקולאס (ניקו) (פרנקו גיל) – ניקו מכור לטלוויזיה.
הוא רואה המון תוכניות ואפילו השתתף בכמה שעשועונים.
הוא ילד מאוד תחרותי ובעיקר אוהב להתחרות בפילאר.
הוא מדבר בשפה גבוהה עם מילים גבוהות וקשות להבנה כך שלא כולם מבינים מה הוא אומר.
הוא חבר של טופק ואאוגוסטו.
הפסקול של הסדרה יצא ב-12 בנובמבר 2009 כאלבום מוזיקה תחת השם "משהו טוב יקרה".
באלבום 10 שירים, מתוכם יש שמונה קליפים.
מפומלנגה () היא אחת מתשע פרובינציות דרום אפריקה.
העיר הגדולה ביותר ועיר בירה של מפולנגה היא נלספרייט.
הפרובינציה שוכנת בצפון מזרחה של דרום אפריקה, וגובלת מצפון בלימפופו, ממזרח במדינות מוזמביק ואסוואטיני, מדרום בקוואזולו-נטאל וממערב במדינה החופשית וחאוטנג.
רכס הרי דראקנסברג מחלק את המחוז לחלק ההררי (עליון) והמישורי (תחתון).
גובהו של הרכס יכול להגיע לכ-2000 מטרים.
לאור השטח הררי והנהרות הרבים, נוצרו מפלים רבים לרבות מק-מק ומפל לון קריק.
הפארק הלאומי קרוגר נמצא בחלקו בתחום המחוז.
מפתח שם שם מלא רשמי בירה שטח(בקמ"ר) אוכלוסייה(2011) מספררשויות 1–5 מחוז אהלאנזני Ehlanzeni District Municipality נלספרייט 27,896 1,688,615 5 6–11 מחוז נקאנגאלה Nkangala District Municipality מידלבורג 16,758 1,308,129 6 12–18 מחוז גרט סיבאנדה Gert Sibande District Municipality סכונדה 31,841 1,043,194 7
מפות ארץ הקודש, להבדיל ממפות ארץ ישראל המודרניות, הן מפות שמתעדות את ארץ ישראל וסביבתה לפי הידע הגאוגרפי עד המודרנה.
לרוב מדגישות המפות מקומות חשובים גם אף ללא מאפיינים הגאוגרפיים הממשיים.
רוב המפות שמשתייכות לקטגוריה זו צוירו ביד או הודפסו בשחור-לבן ונצבעו ידנית.
בשל חשיבותו הדתית של אזור ארץ ישראל - הוא צויר במספר המפות הגדול בעולם.
מפות רבות מוקדשות לעיר ירושלים לבדה, והיא העיר בשצוירה מספר המפות הגדול בעולם.
ארץ הקודש על עריה ובמיוחד ירושלים, היוותה השראה ליצירת מפות על ידי הקרטוגרפים, בשל מעמדה המיוחד בקרב היהדות, הנצרות והאסלאם.
המפות נוצרו כאיור לכתבי קודש, כפריט עצמאי או כחלק אינטגרלי בתוך ספרי מסעות, ספרי גאוגרפיה ויומני צליינים.
המפה הקדומה ביותר שנשתמרה היא מפת מידבא - מפת פסיפס שנוצרה, לפי הסברה, בין המאה השישית והשמינית לספירה ומתארת גם את ארץ ישראל וירושלים.
ידוע על מפות נוספות מהעת העתיקה שתיארו גם את ארץ ישראל ואולם לא נשתמרו עותקים מאלו.
לאורך השנים נוצרו מפות רבות המוקדשות לארץ הקודש, בעיקר על ידי קרטוגרפים אירופאים שזכו להכרה בכל רחבי העולם, ביניהם, תלמי, פרנץ הוגנברג , אברהם אורטליוס, סבסטיאן מינסטר והיינריך בונטינג.
תקופת הזוהר של מפות ארץ הקודש משויכת לתקופת הדפוס עד המצאת הקרטוגרפיה המודרנית (סוף המאה ה-15 ועד השליש הראשון של המאה ה-19 ומפות ז'קוטין) והן ברובן הדפסי עץ ותחריטי נחושת.
הודות להמצאת הדפוס, הופצו המפות הללו בכל רחבי אירופה הנוצרית ובהדרגה נעשה בהם שימוש גם בכתבים יהודיים, כגון הגדות של פסח ומהדורות של התנ"ך.
המאה ה-13: מפות רש"י - צורפו לכתבי יד של פירושו לתורה ולנביאים מראשית המאה ה-13 והלאה.
1475: מפת ארץ ישראל מלובק - מפת ארץ ישראל המודפסת הראשונה, כחלק מהספר "Rudimentum Noviotorum", שכלל היסטוריה של העולם ואת המפות הראשונות שהודפסו.
1581: מפת התלתן ומפות נוספות של ארץ ישראל, בספרו של בינטינג.
1695: מפת אברהם בר יעקב - כנספח להגדת אמסטרדם.
המאה ה-19: טבלאות המקומות הקדושים
מפות ארץ הקודש נחשבות לפריט אספני מבוקש ביותר.
ערן לאור תרם את אוספו הפרטי לספרייה הלאומית והוא בסיס אוסף המפות שלה.
אוסף הספרייה הלאומית מכיל כ-1600 מפות וכולל כמה פריטים מיוחדים ויפים במיוחד, אך הוא לא נחשב בין האוספים המוסדיים או הפרטיים הגדולים בעולם, כאשר אוספים מוסדיים אחרים וגם אוספים פרטיים גדולים מגיעים לאלפי פריטים ואף למעלה מכך.
אוסף הספרייה הלאומית עבר ברובו תהליך דיגיטציה והועלה ברובו לאתר הספרייה הלאומית ומהווה מקור חשוב להתרשמות מפות ארץ הקודש בתקופת הדפוס.
מפוצלים הוא הספר הראשון מתוך טרילוגיה דיסטופית לנוער שנכתבה על ידי הסופרת האמריקאית ורוניקה רות'.
בנוסף, יצאו בסדרה ספרים נוספים הנקראים מורדים נאמנים והספר פור (נובלה נלוות לסדרה שמסופרת מנקודת מבטו של פור).
את הספר כתבה רות' בזמן לימודיה האקדמאיים באוניברסיטת נורת'ווסטרן, שם למדה כתיבה יוצרת.
לאחר צאתו זכה הספר להשוואות רבות עם ספרי טרילוגיית "משחקי הרעב", זאת בשל הדמיון בקהל היעד ובאווירה הדיסטופית שבספר.
את ההשראה לספר קיבלה רות' לדבריה בעת נהיגה במכוניתה בדרך למינסוטה, כסטודנטית בשנתה הראשונה.
בסוף שנת 2012 התחילה חברת Summit Entertainment בעיבוד קולנועי של הספר לסרט בכיכובה של שיילין וודלי.
בספר מסופר על העיר שיקגו העתידית, אשר מחולקת לחמישה פלגים:
ובנוסף נטולי פלג, אלה שלא מצליחים להתמיין לפלג, או מורחקים מכזה.
לכל פלג תכונה מיוחדת אשר מאפיינת את חבריו, וכן חוקים החלים עליהם.
מרבית האנשים נולדים בפלג מסוים וממשיכים את חייהם בו עד מותם, אך יש כאלה שעוברים פלג.
כל נער ונערה המגיעים לגיל 16 ניצבים לטקס בחירת הפלג בו ימשיכו לחיות.
קודם כל, הם עוברים סימולציה שבודקת את אופיים וממליצה להם על הפלג המתאים להם ביותר.
לאחר מכן, הם מגיעים לטקס הבחירה בו הם בוחרים בעצמם את הפלג אליו ישתייכו.
לבסוף, הם עוברים מבחני קבלה לפלג בו בחרו; אלה שעוברים את בחינות הקבלה ממשיכים את חייהם באותו הפלג, ואלה שלא צולחים אותן הופכים לנטולי פלג.
הספר מתרכז בסיפורה של נערה בשם ביאטריס פריור, שגרה בעיר עם אמה נטלי, אביה אנדרו ואחיה כיילב.
היא גדלה בפלג הקרבה עצמית אך לא מוצאת עצמה מתאימה אליו ואל ערכיו.
כאשר היא מגיעה לגיל 16 ועוברת את הסימולציה, היא מגלה שהיא מתאימה ליותר מפלג אחד: היא מתאימה לפלגים הקרבה עצמית, אומץ לב ואוריינות.
מפעילת הסימולציה בוחרת לעזור לה ומסבירה לה שעליה להסתיר היטב את זהותה כמפוצלת – נערה המתאימה ליותר מפלג אחד, דבר שנחשב כטאבו.
ביאטריס מתעבת את פלג אוריינות, ומוצאת עצמה נמשכת לערכיו של פלג אומץ לב ולחופש הטמון בו.
לקראת טקס הבחירה ביאטריס מתקשה לבחור בין פלג אומץ לב ולבין פלג הקרבה עצמית.
בטקס הבחירה אחיה (שבחר לפניה) עובר לפלג אוריינות וכאן בחירתה נעשית אפילו קשה יותר, כי היא מבינה שאם היא תעבור לאומץ לב, היא תשאיר את הוריה לבד.
כאשר מגיע תורה של ביאטריס, היא מפתיעה את קרוביה, הבטוחים שתמשיך איתם בפלג, ובוחרת בפלג אומץ לב.
היא מתחילה את בחינות הקבלה לפלג, הקשות במיוחד.
היא מבינה שהיא צריכה להילחם על מקומה, ובמבחן, בו נדרשים הנבחנים לקפוץ מרכבת נוסעת היישר לגג בניין בן 7 קומות, ומשם לקפוץ אל תהום הפעורה בתוך הבניין.
ביאטריס היא הראשונה לקפוץ מגג הבניין ובזאת מוכיחה את אומץ לבה, אשר מתקבל באהדה רבה בקרב חברי הפלג.
הנבחנים מובלים ל"בור", המחנה של חברי פלג אומץ לב.
לאחר שביאטריס קופצת מהבניין, היא פוגשת לראשונה את פור, המדריך, ומשנה את שמה לטריס.
היא מתיידדת עם שלושה אנשים: הראשונה היא קריסטינה, ילידת פלג כנות.
נערה פטפטנית וכנה באופן ברוטאלי.
השני הוא ויל, נער שקדן ומלומד שגדל בפלג אוריינות.
האחרון הוא אל, גם הוא יליד פלג כנות.
אל הוא נער רגיש ונוטה להיות הפכפך למרות מראהו הפיזי המאיים.
בנוסף, טריס רוכשת לעצמה אויבים: הראשון שבהם הוא פטר, יליד פלג כנות.
פטר מתגלה כנער מאיים ואלים.
הוא נוהג ברשעות רבה כלפי אחרים ותחרותי יתר על המידה.
לפטר מצטרפים שני עוזרים: מולי ודרו.
טריס מפתחת רגשות אהבה כלפי פור.
השלב הראשון של ההכשרה לפלג אומץ לב הוא לחימה פיזית.
לאחר קרב סוער של טריס עם פטר בו הוכתה עד לאובדן הכרה, היא מתחילה להתחזק והופכת ללוחמת חזקה יותר שגוברת על מתחריה.