tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חוסה לואיס קוארדה מרטינז (בספרדית: José Luis Cuerda; 18 בפברואר 1947, אַלְבָּסֶטֶה – 4 בפברואר 2020, מדריד) היה במאי, תסריטאי ומפיק של הקולנוע הספרדי.
כבמאי, סרטיו המצטיינים ביותר הם "לשון הפרפר", עיבוד לסיפור מאת מנואל ריבאס והטרילוגיה המכונה "סורורליזם", המורכבת מ"טוטאל ", "שחר שאינו מועט" ו"בשמיים כמו עלי אדמות".
זהו, לדברי קוארדה עצמו, "טוויסט של המציאות שנותרה מציאות." הוא היה המפיק הראשון ובמידה רבה זה שגילה את במאי הקולנוע אלחנדרו אמנבר.
בילדותו למד בסמינר, שם נשאר שלוש שנים.
בבגרותו, הוא החל ללמוד משפטים, שאותם הפסיק כדי להפוך לטכנאי שידור וטלוויזיה.
בשנת 1969 הוא עבד ב-TVE (הטלוויזיה הספרדית), שם השתתף בשידורי החדשות ובהמשך עבר לעריכת תוכניות תרבות.
בשנת 1977 ביים לראשונה תוכניות מדע בדיוני עם העיבוד לטלוויזיה הספרדית של "המנהרה", המבוסס על הרומן מאת ארנסטו סאבטו.
בשנת 1977, ביים שוב עבור TVE את הסרט העלילתי "מאלה ראצ'ה" (Mala Racha), המבוסס על תסריט משלו.
זהו סרט ייחודי, בעל עוצמה, דרמטי רגשי ומפתיע.
מחוץ לטלוויזיה, ב-1982 ביים את סרטו העלילתי הראשון "Pares y Nones", שמיצב אותו בין הבמאים בז'אנר שנקרא "הקומדיה של מדריד".
בין 1985 ל-1989 עבד כמורה בפקולטה לאמנויות יפות באוניברסיטת סלמנקה.
סרטו הבא "היער הקסום" (1987) יציין בקריירה שלו צד חדש המאופיין במה שניתן לכנות "הומור אבסורדי".
שנה לאחר מכן, הופיעה העבודה שהציבה אותו כקולנוען מהשורה הראשונה, מלבד היותו שובר קופות: "Amanece, que no es poco" (1988).
עם "בשמיים כמו עלי אדמות" ("Así en el cielo como en la tierra", 1995) הושלמה סוג של טרילוגיה עם הומור אבסורדי כאלמנט משותף, שהחל עם סרט הטלוויזיה משנות ה-80, "טוטאל".
בסרט "לשון הפרפר" (1999) הוא מציג רכות ובאותו הזמן את המצב הקשה בזמן מלחמת האזרחים בספרד מנקודת מבט של מערכת היחסים בין ילד והמורה שלו.
הוא הצליח בתפקידו כמפיק סרטים, ועשה זאת בכמה מסרטיו שלו, ובשלושה מסרטיו העלילתיים הראשונים של הבמאי הספרדי אלחנדרו אמנבר ("תזה", "פקח את עיניך" ו"האחרים"); בנוסף היה גם התסריטאי של מרבית הפקותיו מאחורי הקלעים.
לטלוויזיה ביים בשנת 1977 את העונה השנייה של הסדרה הקומית Makinavaja.
בסוף 2017 החל בצילום הסרט "Time After", שהוקרן בבכורה ב־28 בדצמבר 2018.
חוסה לואיס קוארדה נפטר ב-4 בפברואר 2020 בגיל 72 מתסחיף שגרם לשבץ מוחי בבית החולים דה לה פרינססה דה מדריד.
פרס גויה לתסריט המעובד הטוב ביותר, 2000 2009 "הפרפר"
פרס גויה לבמאי הטוב ביותר "הפרפר", The blind sunflower, 2000, 2009
פרס גויה לתסריט המקורי הטוב ביותר 1990
פרס גויה לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר There is a reason 2005
פרס האקדמיה האירופאית לסרט הטוב ביותר, 2001, "האחרים"
פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר, "האחרים" 2001
חוסה לואיס רסנדס (בספרדית: José Luis Reséndez; נולד ב-14 באוקטובר 1978) הוא שחקן ודוגמן מקסיקני.
מגיל צעיר החל לעסוק בדרמה והופיע בתיאטרון בעירו.
ב-2001 החל להופיע בטלנובלות והופיע בין היתר בטלנובלה "Los herederos del Monte", לצד גבריאל סוטו.
ב-2002 שיחק בסרט הנעורים "Punto y aparte".
ב-2003 זכה ב-"El Modelo México", תחרות יופי לאומית לגברים.
בעקבות כך היה נציג מקסיקו במר עולם 2003, וסיים בחמישייה הראשונה.
בסוף 2003 השתתף בגרסה המקסיקנית של תוכנית המציאות "האח הגדול VIP".
בשנת 2005 שיחק בטלנובלה "אם חורגת" בדמותו של גרקו מונטס.
בשנת 2007 שיחק בטלנובלה "שיכורה מאהבה" את הדמות של הילאריו; הטלנובלה היא רימייק מקסיקני לטלנובלה הקולומביאנית "קפה בניחוח אישה" משנת 1994.
בשנת 2011 גילם את הנבל הראשי בטלנובלה "האחים דל מונטה".
בשנים 2012–2013 גילם עורך דין מיליונר בטלנובלה "לב אמיץ", טלנובלה בספרדית שהופקה על ידי רשת השידור האמריקאית "טלמונדו".
ב-2013 שיחק את התפקיד הראשי של פועל עני אשר הגיבורה עוזבת למענו את חברה העשיר ב-"Dama y obrero", טלנובלה אמריקאית המבוססת על פורמט צ'יליאני.
הוא היה מועמד פעמיים לפרס הטלוויזיה המקסיקני "Premios TVyNovelas" והיה מועמד פעמיים לפרס "Your World Awards" המוענק על ידי טלמונדו.
חוסה לואיס רודריגס פרנסיס (בספרדית: José Luis Rodríguez Francis; נולד ב-19 ביוני 1998) הוא כדורגלן פנמי, המשחק בעמדת הקשר בחוארס.
רודריגס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל צ'ורילו.
ב-17 ביולי 2015, רודריגס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–1 נגד אתלטיקו צ'יריקי.
ב-2 באפריל 2016, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–3 נגד אליאנסה.
בקיץ הצטרף לקבוצת המילואים של גנט בהשאלה עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן.
ב-9 בדצמבר 2016, גנט מימשה את האופציה עליו ורודריגס חתם על חוזה עד לשנת .
בספטמבר הושאל לאיסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית.
ב-1 בפברואר 2019, רודריגס חתם בדפורטיבו אלאבס והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון.
ב-4 בספטמבר 2020, רודריגס הצטרף לקבוצה הבוגרת והושאל ממנו ללוגו.
ב-30 ביולי 2021 הושאל לספורטינג חיחון.
ב-15 באוגוסט 2022 רודריגס חתם בפמליקאו מליגת העל הפורטוגזית.
בקיץ חתם בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית.
אולם ב-14 בספטמבר הושאל לחוארס מליגת העל המקסיקנית.
בצעירותו, רודריגס שיחק בנבחרת הנוער של פנמה.
ב-14 במאי 2018, זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת מונדיאל 2018. ב-29 במאי 2018, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד .
חוסה לואיס מוראלס נוגאלס (בספרדית: José Luis Morales Nogales; נולד ב-23 ביולי 1987) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות הקיצוני והחלוץ בלבאנטה.
מוראלס פרח בגיל מאוחר, והגיע ללה ליגה רק בגיל 27, עם לבאנטה, בה בילה את רוב הקריירה שלו.
למוראלס מעל 311 הופעות במדיה, בהן כבש 69 שערים.
מוראלס, יליד מדריד, שיחק כדורגל חובבני עוד בשנות ה-20 לחייו בקבוצות פרלה ופואנלברדה, במדיה כבש 20 שערים וסיים עמה במקום השמיני בליגה הרביעית.
ב-17 באפריל 2013 חתם לשנתיים בקבוצה הבכירה של המועדון.
מוראלס הושאל לאייבר מליגת המשנה ב-30 ביולי 2013.
הוא שיחק את משחקו הראשון ככדורגלן מקצועי ב־18 באוגוסט בניצחון 2–1 על ריאל חאאן.
הוא כבש את השער הראשון שלו ב־27 באוקטובר, בניצחון 2–0 על ברצלונה אתלטיק, וסייע לקבוצה להעפיל ללה ליגה לראשונה בתולדותיה.
לאחר שחזר ללבאנטה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב־30 באוגוסט 2014 בהפסד 3–0 לאתלטיק בילבאו.
הוא כבש את השער הראשון שלו בלה ליגה ב־4 באוקטובר, בתיקו 3–3 נגד קבוצתו לשעבר, אייבר.
בעונת 2020/21 בישל מוראלס 13 שערים, ובנוסף ביסס את עצמו כמלך השערים של לבאנטה בכל הזמנים בליגה הבכירה.
ב-24 ביוני 2022 חתם לשנתיים בויאריאל.
ב-13 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בניצחון 0–3 על ריאל ואיאדוליד.
ב-4 בספטמבר כבש שער ראשון, בניצחון 0–4 על אלצ'ה.
ב-26 בנובמבר 2023 הבקיע שלושער ראשון בקריירה, בניצחון קבוצתו ויאריאל על אוססונה 3-1.
חוסה חואקין פרס מסקיאנו (בספרדית: José Joaquín Pérez Mascayano; 6 במאי 1801 – 1 ביולי 1889) היה נשיא צ'ילה הראשון בתקופת הרפובליקה הליברלית בצ'ילה, אשר כיהן בין 1861–1871. פרס היה שר החוץ בממשלתו של מנואל בולנס ודמות מפתח פוליטית בתקופת הרפובליקה השמרנית בצ'ילה.
אף על פי שנבחר בתמיכת "המפלגה הלאומית", ממשלתו של פרס עמדה על בסיס קואליציוני של הברית הליברלית-שמרנית.
ממשלתו של פרס נפלה לבסוף עם נפילתה של הקואליציה בעשור לקיומה עקב סכסוך אודות הסמכויות של הכנסייה הקתולית.
במהלך תקופת נשיאותו של פרס חוזקו יחסיה הכלכליים של צ'ילה עם מעצמות אירופאיות והאימפריה הבריטית בראשן.
כמו כן, בתקופת נשיאותו החלה ההתפשטות הצבאית לחבל פטגוניה; כיבוש אראוקניה.
חוסה חואקין פרס נולד בסנטיאגו, הקפיטניה חנרל של צ'ילה, יחידה מנהלית בתוך מלכות המשנה של פרו, האימפריה הספרדית, בשנת 1801. חוסה היה בנו של סנטיאגו פרס סלאס, פעיל ממשלתי וחבר האליטה השלטת בצ'ילה הספרדית.
כמו כן, פרס היה נכדו של חוסה פרס יי גראסיה, מצביא ספרדי, סופר והיסטוריון.
פרס התחתן עם תרנסיטו פלורז יי דה לה קבארדה ולזוג היו שישה בנים וחמש בנות.
פרס למד מדעי המדינה באוניברסיטת המוסד הלאומי בסנטיאגו ובהמשך סיים את לימודיו עם תואר במשפטים.
לאחר עצמאות צ'ילה מהאימפריה הספרדית, חבר פרס למפלגה הלאומית.
פרס החל בגיל צעיר לעסוק בדיפלומטיה ושירת בשגרירות צ'ילה בארצות הברית.
בשנת 1829 הוא נסע לממלכת צרפת במטרה ליישב הסכם השקעות בין-מדיני.
בתקופת ממשלתו של חוסה חואקין פריטו ויאל , הוא הופקד על קבלת הלוואות מצ'ילה לבריטניה בלונדון.
בשנת 1830 הוא נשלח למשלחת דיפלומטית בבואנוס איירס, הקונפדרציה הארגנטינאית, שם שהה מספר שנים.
במהלך ממשלתו של מנואל מונט הוא נבחר לחבר הסנאט של צ'ילה (הבית העליון בפרלמנט, פועל לצד בית הנבחרים המשמש בתור הבית התחתון) והיה ליועץ הנשיא לענייני המדינה.
ב-18 בספטמבר 1861 הוא נבחר לנשיא הרפובליקה של צ'ילה, לאחר שנחשב כמועמד המקובל על כל המפלגות המרכזיות ובכך הביא להקמתה של קואליציה בין השמרנים והליברלים.
האיחוד הליברלי-שמרני שעלה לשלטון עם פרס, הביא לסופה של הרפובליקה השמרנית בצ'ילה ולתחילת תקופת הרפובליקה הליברלית בצ'ילה.
במהלך תקופת נשיאותו של פרס, ב-8 בדצמבר 1863, הוא נאלץ להתמודד עם השפעת השריפה בכנסיית אגודת ישוע, שהותירה יותר מ-2,000 הרוגים והשפיעה על אחד המקומות החשובים והמאוכלסים ביותר בבירה סנטיאגו דה צ'ילה.
פרס היה הנשיא שהורה על תחילתו של כיבוש אראוקניה, שהמשיך בממשלות עוקבות ואשר הרחיב את גבולות המדינה הצ'יליאנית עד לארץ האש דרך מלחמות בילידים אמריקאים מקומיים וכיבושים ממושכים שהוועדו להשתלט על מרבצי האוצרות הטבעיים הרבים שבחבל פטגוניה, בדרום היבשת.
במקביל להתפשטות הצ'ילאנית דרומה הייתה גם התפשטות צבאית דומה של ארגנטינה לפטגוניה.
מלחמת ספרד–אמריקה הדרומית בין ברית צ'ילה ופרו לבין ספרד התקיים גם כן בתקופת נשיאותו של פרס.
צ'ילה תחת פרס צידדה (ביחד עם מדינות נוספות ביבשת) ביחד עם פרו מחשש לדריסת רגל ספרדית מחודשת בתוך יבשת אמריקה הדרומית.
המערכה הימית בין צ'ילה לספרד הייתה מבין המערכות החריפות ביותר במסגרת המלחמה.
ב-31 במרץ 1866 הסתיימה המלחמה בנסיגת הצי הספרדי מחופי פרו וצ'ילה ובהכרה ספרדית רשמית בעצמאותה של פרו.
בהמשך ביצע פרס רפורמה בקוד המסחרי והסדיר מבחינה ממשלתית קוד החדש של דיני מכס.
בהמשך ביצע פרס בראשות ממשלתו תיקון חוקתי כאשר סעיף 5 לחוקה שנגע לנושא דת פורש מחדש, והממשל הכריז על חוק חופש הדת בשנת 1865. בשנה שלאחר מכן נחתם הסכם גבול עם בוליביה ששם לרגע קץ לחיכוך בין שתי המדינות.
הסכסוך הטריטוריאלי הוצט מחדש בהמשך ולבסוף הוביל למלחמת האוקיינוס השקט.
באוגוסט 1871 אושרה רפורמה בחוקת 1833, שאסרה על בחירתם הישירה של נשיאי הרפובליקה.
עם זאת, משך זמן הכהונה הוקצר לתקופה של חמש שנים ללא בחירה ישירה ובכך הסתיימה תקופתן של הממשלות שמשלו בפועל במשך עשר שנים כל אחת.
ב-18 בספטמבר 1871 העביר פרס את הנשיאות ליורשו המיועד פדריקו אראסוריס סניארטו.
לאחר נשיאותו וסיום תפקידו בתור הסנאטור ויועץ לענייני המדינה בשנת 1872, המשיך פרס לפעול בפוליטיקה הצ'ילאנית וכיהן כיושב ראש המפלגה הלאומית מספר שנים עד אשר יצא לגמלאות בשנת 1876 ושב לביתו הפרטי בתוך הבירה סנטיאגו.
הוא נפטר בבירה סנטיאגו דה צ'ילה ב-1 ביוני 1889.
חוסה מגריניה (בספרדית: José Magriñá; 14 בדצמבר 1917 – 2 באוגוסט 1988) היה כדורגלן קובני, ששיחק בעמדת החלוץ.
מגריניה השתתף עם נבחרת קובה במונדיאל 1938 ואף כבש בו בתיקו 3–3 נגד רומניה.
לאחר שעברו את הסיבוב הראשון הם הובסו 8–0 על ידי שוודיה ברבע הגמר.
חוסה לואיס רודריגס בבאנס (בספרדית: José Luis Rodríguez Bebanz; נולד ב-14 במרץ 1997 בקנלונס שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת נסיונל מליגת העל האורוגוואית.
רודריגס גדל במחלקת הנוער של דאנוביו מליגת העל האורוגוואית.
בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ובסך הכל ערך במדיה 104 הופעות ליגה, בהן הבקיע שישה שערים.
ב-29 ביולי 2019 הושאל רודריגס לראסינג קלוב מליגת העל הארגנטינאית.
בסך הכל ערך הופעה אחת במדי המועדון, בתיקו 3-3 נגד טאז'רס במסגרת הליגה.
ב-13 בספטמבר 2021 חתם רודריגס בפניקס מליגת העל האורוגוואית.
ב-6 בינואר 2022 חתם רודריגס בנסיונל מליגת העל האורוגוואית.
ב-10 בנובמבר 2022 נכלל רודריגס בסגל נבחרת אורוגוואי בטורניר מונדיאל 2022, על-אף שלא שיחק במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
חוסה לואיס בראון ( 10 בינואר 1956 – 12 באוגוסט 2019) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם.
בראון, שזכה לכינוי "טאטה" (Tata), שיחק לאורך מרבית הקריירה בקבוצת נעוריו אסטודיאנטס לה פלאטה, אותה הוביל כקפטן לזכייה בשתי אליפויות ארגנטינה, וערך למעלה מ-300 הופעות רשמיות במדיה בכל המסגרות.
בהמשך הקריירה שיחק במועדונים נוספים בארגנטינה וכן בקולומביה, צרפת וספרד.
טאטה ייצג את נבחרת ארגנטינה 36 פעמים.
הוא נכלל בסגל הנבחרת לשלושה טורנירי קופה אמריקה, וכן לטורניר מונדיאל 1986, אז זכה עם נבחרתו באליפות העולם.
הוא כבש את שערו היחיד בנבחרת בגמר הטורניר.
לאחר פרישתו פנה בראון לקריירת אימון.
ב-2019 נפטר בראון ממחלת אלצהיימר.
בראון החל את הקריירה בקבוצת הנוער של אסטודיאנטס לה פלאטה.
הקשר המיוחד בין בראון למאמן קרלוס בילארדו החל ב-1975, כשהאחרון שימש כמאמן אסטודיאנטס והעניק לבראון בן ה-18 הזדמנות ראשונה בקבוצה הבוגרת.
כבר בעונת הבכורה שלו ערך עשרים הופעות ליגה וכבש שער אחד.
בראון מיצב עצמו כשחקן הרכב קבוע באסטודיאנטס.
עם חזרתו של בילארדו למועדון ב-1982, מינה המאמן את בראון לתפקיד הקפטן, וכך הוביל בראון את קבוצתו לזכייה בשתי אליפויות ארגנטינה רצופות (מטרופוליטנו 1982 עם בילארדו ונסיונל 1983), כאשר שנתיים אלו היו הפוריות בקריירה שלו עם 17 שערים ב-69 הופעות.
לאחר כתשע שנים בקבוצה הבוגרת עזב בראון את אסטודיאנטס לאחר שכבש 25 שערי ליגה ב-291 הופעות במדי המועדון.
בחציה השני של 1983 עבר בראון לאתלטיקו נסיונל מליגת העל הקולומביאנית, שם שיחק כשנה עם שני שערים ב-35 הופעות.
לאחר הקדנציה הקצרה חזר בראון לארגנטינה והחל לשחק בבוקה ג'וניורס, ובהמשך בדפורטיבו אספניול.
לאחר שהרשים במדי נבחרת ארגנטינה בזכייתה במונדיאל 1986, יצא בראון לראשונה לאירופה וחתם בשורות ברסט הצרפתית.
בראון הפך לשחקן הרכב קבוע במועדון, עם שער ליגה בודד ב-31 הופעות, אך הקבוצה התקשתה לשמור על יציבות בליגה וסיימה רק במקום השמיני בטבלה.
לקראת עונת , לאחר עונה בודדת בברסט, עבר בראון לליגה הספרדית הבכירה וחתם במדיה של ריאל מורסיה.
בעונה הראשונה שלו בקבוצה ערך 21 הופעות ליגה (ושתיים נוספות במשחקי המבחן על ההישארות בליגה), וכבש שער אחד.
עונה לאחר מכן, תחת המאמן ההונגרי, אנטאל דונאי, שהגיע במהלך העונה החולפת, שותף בראון בחמישה משמונת מחזורי הפתיחה.
סיום דרכו של ההונגרי הובילה לפיחות משמעותי במעמדו של בראון.
הוא הוסיף רק שתי הופעות נוספות במדי הקבוצה באותה העונה, ובסך הכול עם שבע הופעות לא הצליח לסייע לה לשרוד בליגה הבכירה.
הוא סיים את דרכו במועדון לאחר שתי עונות בלבד, עם 28 הופעות ליגה בהן כבש שער אחד.
בראון חזר לארגנטינה וחתם בשורות ראסינג קלוב.
לאחר חודשים ספורים פרש ממשחק פעיל בגיל 33.
לאורך כל הקריירה הבינלאומית בנבחרת ארגנטינה, שיחק בראון תחת המאמן הראשון שלו בקבוצה בוגרת, קרלוס בילארדו, שזימן את בראון לסגל כבר לאחר משחקים ספורים שלו על הקווים.
ללא כל ניסיון קודם בנבחרת, זומן בראון לסגל ארגנטינה לקראת קופה אמריקה 1983, טורניר הקופה האחרון מתוך שלושה רצופים ללא מארחת יחידה.
בילארדו זימן סגל על טהרת הליגה הארגנטינאית והשתמש בשחקנים חסרי ניסיון בינלאומי (או בעלי הופעות ספורות בנבחרת), וכך ערך בראון את הופעת הבכורה שלו ב-10 באוגוסט 1983, כשעלה בהרכב במשחק הראשון של שלב הבתים, בשוויון 2–2 מול בחוץ.
לאחר שלא שותף בשני המשחקים הבאים, חזר בראון להרכב למשחק הרביעי והאחרון של שלב הבתים, משחק חוץ מול , שהסתיים בשוויון 0–0. ארגנטינה סיימה את דרכה בתום שלב הבתים בעקבות פער שערים נחות מזה של ברזיל.
בראון, שספג פציעת מיניסקוס וקרע ברצועות במשחק ידידות מול ב-1984, נעדר ממושכות מסגל הנבחרת.
הוא התקשה לחזור לכושר, ובמוקדמות מונדיאל 1986, שם העפילה ארגנטינה לטורניר הגמר מראשות הבית, בראון לא שותף כלל וצמד הבלמים דניאל פסארלה ואנסו טרוסרו פתחו ביחד בכל המשחקים.
בראון צורף לסגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר במקסיקו, בהחלטה שעוררה ביקורת כלפי בילארדו, בעיקר עקב מצב הברך של הבלם שנאלץ לעבור ניקוז נוזלים תכוף מהברך הפצועה וטרם שב לכושר מלא.
קפטן הנבחרת לשעבר, דניאל פסארלה הוותיק, סבל מבעיות בקיבה שאיימו להשבית אותו מטורניר הגמר, וערב משחק הפתיחה של ארגנטינה נודע שאכן פסארלה לא כשיר לשחק.
רק בבוקר משחק הפתיחה הודיע בילארדו לבראון כי ייכלל בהרכב הנבחרת על חשבונו של פסארלה.
בראון הפתיע ושיחק לאורך כל שבעת משחקיה של ארגנטינה בטורניר, ולא החמיץ אף דקת משחק במהלכו.
ארגנטינה צלחה את שלב הבתים מהמקום הראשון עם ניצחון 3–1 על , שוויון 1–1 מול וניצחון נוסף, 2–0 על .
היכולת ההגנתית של ארגנטינה, בניצוחו של בילארדו ועם בראון כבלם פותח, התבררה כמשמעותית, כאשר עד למשחק הגמר ספגה ארגנטינה רק שער אחד נוסף בשלושה משחקים.
היא הדיחה את עם ניצחון 1–0 בשמינית, את בניצחון הזכור 2–1 ברבע הגמר, ואת עם ניצחון 2–0 בחצי הגמר.
בגמר פגשה ארגנטינה את .
בדקה ה-23 כבש בראון את השער הראשון במשחק, כאשר ניצל יציאה לא טובה של הראלד שומאכר לאחר הגבהת כדור נייח של חורחה בורוצ'גה מאגף ימין, התרומם מעל דייגו מראדונה ונגח לרשת החשופה את שערו הראשון והיחיד במדי הנבחרת.
זמן קצר לאחר פתיחת המחצית פגע נורברט אדר בבראון שפרק את כתפו.
בראון סירב לרדת בחילוף על אף המלצת הרופאים, ובילארדו הותיר אותו על הדשא.
בראון חורר את חולצתו באזור הבטן והכניס פנימה את האגודל, באלתור שנועד לקבע את הכתף ולהפחית את הכאב.
עם זאת, כאשר הוא מוגבל עקב פציעה, בראון לא הצליח לסייע כשנבחרתו ספגה פעמיים ואיבדה יתרון כפול בדרך לשוויון 2–2. בדקה ה-84 כבש בורוצ'גה לזכות ארגנטינה שהמשיכה לניצחון 3–2 ולזכייה שנייה בתולדותיה בגביע העולם.
שנה לאחר הזכייה בתואר, זומן בראון על ידי בילארדו לסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 1987, אותו אירחה ארגנטינה.
בראון פתח במרכז ההגנה לצד אוסקר רוג'רי, והשניים שיחקו לאורך כל משחקיה של ארגנטינה בטורניר.
לאחר שצלחה את צמד משחקי שלב הבתים, העפילה ארגנטינה לחצי הגמר, שם הפסידה 1–0 לאורוגוואי.
גם במשחק על המקום השלישי כשלה ארגנטינה והפסידה 2–1 ל.
בראון החל את הקריירה הבינלאומית בטורניר קופה אמריקה 1983, וסיים אותה בטורניר קופה אמריקה 1989 בברזיל.
הוא פתח ושיחק לכל אורך ארבעת משחקי שלב הבתים, אותו צלחה ארגנטינה מהמקום הראשון בבית.
בבית הגמר ניסה בילארדו מערכי וציוותי הגנה שונים, ובראון שיחק רק במשחק הראשון של ארגנטינה בבית הגמר, הפסד 2–0 למארחת והזוכה בתואר, ברזיל, במה שהייתה להופעתו האחרונה במדי ארגנטינה.
הוא לא שותף בשני משחקיה הנותרים של ארגנטינה בטורניר, אותו סיימה במקום השלישי.
בסך הכול ערך בראון 36 הופעות במדי ארגנטינה, בהן כבש שער בודד.
בראון החל את קריירת האימון ב-1995, כשאימן את לוס אנדס מליגת המשנה הארגנטינאית.
כשנה לאחר מכן התאחד עם מאמנו לשעבר, קרלוס בילארדו, כשהצטרף כעוזרו בבוקה ג'וניורס.
ב-1998 חזר למועדון נעוריו, אסטודיאנטס לה פלאטה, כעוזרו של פטריסיו הרננדס.
באוקטובר 2000 חזר לתפקיד המאמן הראשי, ולראשונה בליגת העל הארגנטינאית, כשהתמנה לתפקיד בקלוב אלמגרו, העולה הטרייה לליגה הבכירה, אותה אימן במשך עונה בודדת לצדו של חברו לשעבר בנבחרת, הקטור אנריקה.
הצמד עבר יחד לאמן את נואבה צ'יקגו בדצמבר 2001, אלא שלאחר ארבעה חודשים ו-11 משחקים בלבד, סיימו השניים את תפקידם בעקבות רצף תוצאות שליליות.
ביולי 2002 יצא כמאמן לראשונה מארגנטינה, כשהחל לאמן את בלומינג מליגת העל הבוליביאנית, אך הקדנציה הקצרה שלו במועדון הסתיימה תוך חודשים ספורים כשפוטר מתפקידו.
בעונת שב בראון להתאחד עם בילארדו ועם מועדון נעוריו אסטודיאנטס, כשהחל לשמש כמאמן הנוער של המועדון, תפקיד בו שימש עונה אחת בלבד.
בשנים שלאחר מכן רשם קדנציות קצרות באתלטיקו רפאלה, קלוב אלמגרו (קדנציה שנייה), בן חור ופרו קאריל אואסטה.
לאחר הטורניר הצטרפו בטיסטה ובראון כעוזריו של מאמן הנבחרת הבוגרת הנכנס, דייגו מראדונה.
השניים אף נכללו בצוות של מראדונה במונדיאל 2010.
כמאמנה הראשי של הנבחרת הצעירה, הוביל בראון את נבחרתו במשחקי אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 17 בשנת 2009 בצ'ילה.
בין השחקנים הבולטים בנבחרת של בראון היו אמיליאנו מרטינס, ניקולאס טגליאפיקו וסרחיו אראוחו.
ארגנטינה סיימה בראש בית ב', וכך העפילה (בצוותא עם ברזיל, ראש בית א') למשחק הגמר וכן זכתה בכרטיס לגביע העולם עד גיל 17 שנערך באותה השנה בניגריה.
במשחק הגמר חזרה ארגנטינה מפיגור כפול והמשחק הסתיים בשוויון 2–2, אך לאחר דו-קרב בעיטות עונשין ארוך שכלל תשע בעיטות לכל נבחרת, נכנעה ארגנטינה 6–5. במשחקי גביע העולם הוביל בראון את נבחרתו למקום השני בבית א', אחרי ניגריה המארחת.
בשמינית הגמר הודחה ארגנטינה עם הפסד 3–2 לקולומביה, לאחר שכבר הובילה 2–0, ספגה שער שוויון שתי דקות לסיום, ונכנעה לשער בתוך תוספת הזמן.
בראון חזר לקדנציה שנייה בפרו קאריל במרץ 2013, מה שהפכה למשרת האימון האחרונה שלו.
הוא וסיים את תפקידו במועדון לאחר כחצי שנה.
הוא אושפז בדצמבר 2018, והלך לעולמו בגיל 62, ב-12 באוגוסט 2019 בעיר לה פלאטה, שם עשה את צעדיו הראשונים ככדורגלן.
לאחר פטירתו הוצב ארונו באצטדיונה של אסטודיאנטס, קבוצת נעוריו, כדי לאפשר לאוהדיו לחלוק לו כבוד אחרון.
לאחר מותו חלקו לו כבוד מגדולי הכדורגל הארגנטינאי ששיחקו לצדו או שאבו ממנו השראה, ובהם דייגו מראדונה, נרי פומפידו, פדרו טרוגליו, גבריאל בטיסטוטה וליונל מסי.
אליפות ארגנטינה (2): (מטרופוליטנו), (נסיונל)
חוסה לואיס קוצ'ופו ( 1 בפברואר 1961 – 11 בדצמבר 2004) היה כדורגלן ארגנטינאי ששיחק בעמדות הבלם והמגן.
קוצ'ופו, יליד קורדובה, שיחק לאורך הקריירה במספר קבוצות בארגנטינה, ובלט בעיקר במדי ולס סארספילד ובוקה ג'וניורס.
כמו כן שיחק בשלוש קבוצות שונות מעיר הולדתו (הורקאן, טאז'רס ובלגראנו), ושלוש עונות בצרפת.
עם תפקוד גבוה במספר עמדות בקו האחורי, היה קוצ'ופו לשחקן טכני ומגוון, וערך 21 הופעות במדיה של נבחרת ארגנטינה.
הוא היה שותף לזכייתה של הנבחרת במונדיאל 1986, וכן ייצג את הנבחרת בשני טורנירי קופה אמריקה.
קוצ'ופו מצא את מותו בתאונה בשנת 2004, לאחר שנורה מרובה הציד שלו שהיה מונח בין רגליו בזמן שנהג למסע ציד.
הוא היה בן 43 במותו, והיה לאלוף העולם הראשון מארגנטינה שהלך לעולמו.
קוצ'ופו הוא נצר למשפחה איטלקית, ששורשיה בנפת אנה שבסיציליה.
הוא נולד בעיר קורדובה, ובה גם עשה את צעדיו הראשונים, בקבוצת הורקאן דה קורדובה המקומית.
ב-1980 הושאל לצ'אקו פור אבר, שם ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הארגנטינאית.
ב-1981, כשהיה בן עשרים, חזר לקורדובה וחתם במדיה של טאז'רס, מהקבוצות הבכירות בעיר, ומהמובילות בארגנטינה בכלל באותן השנים.
בתקופה זו זכה לפרסום ממקור בלתי צפוי, ושאינו קשור ישירות לכדורגל, כאשר שם משפחתו יוצא הדופן הביא את המגזין "הומור" לפתוח בקמפיין היתולי הקורא לזמנו לנבחרת ארגנטינה.
עד מהרה החל קוצ'ופו להוכיח את עצמו ולהתפרסם גם בזכות יכולותיו על כר הדשא.
ב-1982 חתם קוצ'ופו בשורות ולס סארספילד, במדיה שיחק חמש שנים.
הוא התקרב איתה לזכייה באליפות, כאשר הקבוצה הגיעה לגמר הליגה באליפות הנסיונל , שם הפסידה הקבוצה לארחנטינוס ג'וניורס.
במדיה של ולס כבש קוצ'ופו שמונה שערי ליגה ב-185 הופעות.
בקיץ 1987 עבר קוצ'ופו לבוקה ג'וניורס, במדיה שיחק שלוש עונות.
בעונת , הראשונה שלו בקבוצה, שותף בכל 38 משחקי הליגה של בוקה וכבש שער בודד.
הקבוצה רשמה עונה מאכזבת במקום ה-12 בלבד, אך בשתי העונות הבאות חזרה להתמודד בצמרת, עם סגנות ומקום שלישי.
במהלך עונת זכה קוצ'ופו בתאריו היחידים בקריירת המועדונים.
הקבוצה זכתה בסופרקופה סודאמריקנה ב-1989, כאשר קוצ'ופו פותח בהרכב ומשחק לאורך כל צמד משחקי הגמר מול אינדפנדיינטה, שהוכרעו בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר שוויון 0–0 בסיכום שני המפגשים.
ב-1990 זכתה בגביע רקופה סודאמריקנה, כאשר קוצ'ופו פתח בהרכב בניצחון 1–0 על אתלטיקו נסיונל.
בסך הכול בשלוש שנים במדיה של קבוצת הפאר, כבש קוצ'ופו ארבעה שערי ליגה ב-102 הופעות.
לקראת עונת חתם קוצ'ופו בנים מליגת המשנה הצרפתית.
בעונתו הראשונה בקבוצה הצליחה נים לסיים ראשונה בטבלת הבית שלה (ליגת המשנה חולקה אז לשני בתים) ולעלות לליגה הבכירה.
קוצ'ופו היה שותף להישג כשחקן הרכב משמעותי עם 31 הופעות ושער ליגה אחד.
בשתי העונות הבאות נאבקה נים כנגד הירידה.
בעונת הצליחה הקבוצה לשרוד בליגה הבכירה.
קוצ'ופו כבש חמישה שערי ליגה באותה העונה ב-34 הופעות.
עונה לאחר מכן הסתפק בשני שערים ב-29 הופעות, אך קבוצתו ירדה בחזרה לליגת המשנה.
בסיום העונה נפרד קוצ'ופו מנים, תחנתו היחידה מחוץ לארגנטינה, עם שמונה שערים ב-94 הופעות.
ב-1993 שב קוצ'ופו לעיר הולדתו קורדובה, הפעם כשחקנה של בלגראנו.
אלא שלאחר 14 הופעות ליגה בלבד סבל קוצ'ופו מפציעה בברכו שבעקבותיה פרש ממשחק פעיל בגיל 33.
קוצ'ופו החל את דרכו במדיה של נבחרת ארגנטינה בעת ששיחק במדי ולס.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-17 בנובמבר 1985, כחצי שנה טרם טורניר מונדיאל 1986, כשמאמן הנבחרת קרלוס בילארדו העניק לו את חולצת ההרכב בשוויון 1–1 עם במשחק ידידות באצטדיון האצטקה.
בחודשים שלקראת הטורניר נותר קוצ'ופו עם אותה הופעה בודדת בסגל.
לחלק ממשחקי ההכנה של ארגנטינה הוא כלל לא נרשם, ובשאר כלל לא שותף.
עם זאת, הוא זומן לסגל של בילארדו לטורניר הגמר על תקן שחקן מחליף, עם הספרה 9, שאינה אופיינית לשחקן הגנה, על חולצתו (בעקבות שיטת המספור האלפאביתית שהייתה נהוגה אז בנבחרת).
הוא לא שותף כלל במשחק הפתיחה, בו גברה ארגנטינה 3–1 על , אך לאחר אותו המשחק תפס את מקומו של נסטור קלאוסן בהרכב ולא החמיץ אף דקה בכל ששת משחקיה הנותרים של ארגנטינה בדרך לתואר, על אף חוסר ניסיונו הבינלאומי קודם לטורניר.
למעשה, השוויון 1–1 מול במשחק השני של שלב הבתים היה להופעתו השנייה בלבד של קוצ'ופו בנבחרת.
במשחק האחרון של שלב הבתים, ניצחון 2–0 על , בישל קוצ'ופו את השער הראשון לחורחה ולדאנו כבר בדקה הרביעית.
הוא חטף כדור באגף ימין והגביה היטב לרחבה, משם נגח ולדאנו את השער הראשון.
בשלבי הנוקאאוט הפגין קוצ'ופו יכולת הגנתית גבוהה, ותרם גם בפן ההתקפי.
בניצחון 1–0 על הצליח להצר את צעדיו של כוכב היריבה אנסו פרנצ'סקולי.
הוא הוסט לעמדת הבלם כאשר בילארדו שינה מערך לקו של שלושה בלמים, לפני הניצחון הזכור 2–1 על ברבע הגמר.
בחצי הגמר גברה ארגנטינה 2–0 על , כאשר בדקה ה-63 קוצ'ופו השתלט היטב על כדור במרכז המגרש ומסר לדייגו מראדונה את הכדור שהחל את המהלך האישי המרהיב של הקפטן בדרך לשער השני.
במשחק הגמר פגשה ארגנטינה את .
בדקה ה-23 הוכשל קוצ'ופו באגף ימין, ומהכדור הנייח שהוענק לארגנטינה בישל חורחה בורוצ'גה לחוסה לואיס בראון את השער הראשון במשחק.
ארגנטינה המשיכה לניצחון 3–2, ולזכייה שנייה בתולדותיה בגביע העולם.
קוצ'ופו המשיך לקבל את הקרדיט על הופעותיו הטובות בזמן המונדיאל.
הוא זומן על ידי בילארדו לסגל ארגנטינה לקופה אמריקה 1987 הביתי, ושיחק לאורך כל ארבעת משחקיה של ארגנטינה בטורניר.
ארגנטינה נעצרה בחצי הגמר עם הפסד 1–0 לאורוגוואי, ובמשחק על המקום השלישי נכנעה 2–1 ל.
שנתיים לאחר מכן זומן קוצ'ופו לסגל לקראת קופה אמריקה 1989 בברזיל.
הוא לא שותף במשחק הפתיחה של ארגנטינה בשלב הבתים, אך שותף בשלושת הנותרים (פעמיים בהרכב ופעם אחת כמחליף בדקות הסיום).
ארגנטינה העפילה לבית הגמר מהמקום הראשון בבית, ושם ניסה בילארדו מערכים שונים בקו האחורי.
ב-14 ביולי 1989, במשחקה השני של ארגנטינה מתוך שלושה בבית הגמר, פתח קוצ'ופו בהרכב להופעתו האחרונה במדי ארגנטינה, הפסד 2–0 לאורוגוואי בו הוחלף בדקה ה-54.
בסך הכול ערך קוצ'ופו 21 הופעות במדי נבחרת ארגנטינה.
במהלך העשור שלאחר פרישתו ממשחק פעיל, ובמקביל לניהול בר מקומי בבעלותו, שמר קוצ'ופו על קשר עם עולם הכדורגל כאשר עבד בפיתוח שחקנים צעירים ביפן, ניהל בית ספר לכדורגל ואף הדריך קבוצת חובבים, אך לא ניסה להתפתח כמאמן ראשי.
קוצ'ופו נהג להשתתף במסעות דיג וציד.
ב-11 בדצמבר 2004, בדרכו לאחד ממסעות הציד, מצא קוצ'ופו את מותו בתאונת נשק.
הוא נהג בטנדר באזור קרמן דה פטגונס, כאשר רובה הציד הטעון שלו מונח בין רגליו, עם הקנה מופנה כלפי מעלה.
במהלך הנסיעה נתקל הרכב במחילת ארנבות וספג טלטלה עזה.
כתוצאה מכך, נפלט כדור מרובה הציד שפגע בבטנו של קוצ'ופו.
הוא נפגע באזור הכבד והכדור חדר את אבי העורקים, מה שהביא לאובדן דם רב.
המרחק מבית החולים הקרוב היה כמאה קילומטרים, ועל אף טיפול ראשוני, מותו נקבע בדרך לבית החולים.
הוא היה בן 43 בלבד במותו, והראשון לאבד את חייו מבין אלופי העולם של ארגנטינה בשתי זכיותיה במונדיאל.
חוסה חוליו רודריגס פרנאנדס (בספרדית: José Julio Rodríguez Fernández; נולד ב-8 ביוני 1948) הוא גנרל בדימוס בחיל האוויר הספרדי, אשר כיהן כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 2008–2011.
פרנאנדס נולד באורנסה ב-8 ביוני 1948. ב-1969 הוא התגייס לחיל האוויר הספרדי והחל ללמוד באקדמיית חיל האוויר.
הוא סיים את לימודיו בדרגת לוטננט, והוכשר כטייס קרבי.
הוא שרת בתחילה בכנף קרב 21, ובהמשך הועבר לכנף קרב 11. בפברואר 1982 הוא הועלה לדרגת מאיור והועבר לפיקוד התמיכה הלוגיסטית.
ב-1991 הוא הועבר לכנף קרב 31, וב-1994 חזר לפיקוד התמיכה הלוגיסטית.
בפברואר 1998 הוא מונה לראש המרכז הלוגיסטי לחימוש וניסויים (CLAEX).
במרץ 2000 הוא מונה לראש אגף התכנון של חיל האוויר.
ביוני 2003 הוא מונה למנהל מערכות פיקוד התמיכה הלוגיסטית.
במרץ 2005 הוא נכנס לתפקיד סגן המפקח הכללי של תוכנית מנהל מערכות המידע והתקשורת.
במאי 2006 הוא מונה למנכ"ל לענייני חימוש וציוד.
ב-18 ביולי 2008 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).
הוא כיהן בתפקיד עד 30 בדצמבר 2011.
חוסה מנואל אמיליאנו בלמסדה פרננדס (19 ביולי 1840 – 19 בספטמבר 1891) כיהן כנשיאה העשירי של צ'ילה, והאחרון במה שמכונה "הרפובליקה הליברלית בצ'ילה", בין 18 בספטמבר 1886 ל-29 באוגוסט 1891. במהלך כהונתו כנשיא, חילוקי הדעות הפוליטיים שלו עם הקונגרס הצ'ילאני הובילו למלחמת האזרחים הצ'ילאנית ב-1891, ולאחריה הוא ירה בעצמו ומת.
בלמסדה נולד בבוקאלמו, הבכור מבין 12 ילדים.
הוריו היו אמידים, ובימי נעוריו עסק בעיקר במיזמים תעשייתיים וחקלאיים.
בשנת 1849 למד בבית הספר של הנזירים הצרפתים, ושקל להצטרף לכנסייה, ולכן למד מספר שנים תאולוגיה בסמינר של סנטיאגו.
בשנת 1864 הפך למזכיר של מנואל מונט, שהיה אחד הנציגים של הממשלה הצ'ילאנית בקונגרס הכללי הדרום אמריקאי בלימה, ולאחר חזרתו זכה להוקרה רבה כנואם באספה הלאומית.
בשנת 1868 הצטרף לחוסטו ודומינגו ארטיאגה אלמפרטה כדי לייסד ולפרסם את העיתון "לה ליברטד" (החופש).
הוא פרסם שני מונוגרפים: "הפתרון הפוליטי בחופש הבחירות" ו"כנסייה ומדינה".
בשנת 1869 הצטרף למועדון הרפורמה, שהפך לבסיס הפוליטי של המפלגה הליברלית.
העקרונות המרכזיים של התוכנית הפוליטית היו חופש דת, הגברת החופש האישי והפוליטי, ביטול ההתערבות הממשלתית בתהליך הבחירות, רפורמה בחוקה של 1833 והגבלת סמכויות הנשיא.
בלמסדה הפך לנשיא צ'ילה בשנת 1886. הבחירה שלו עוררה התנגדות עזה מצד השמרנים והליברלים הפורשים, אך הושגה לבסוף הודות לתמיכת הנשיא היוצא דומינגו סנטה מריה.
עם כניסתו לתפקיד, שאף בלמסדה לפיוס בין כל פלגי המפלגה הליברלית בקונגרס, כדי ליצור רוב מוצק לתמיכה בממשל.
לשם כך, הוא מינה נציגים מקבוצות פוליטיות שונות כשרים.
שישה חודשים לאחר מכן, הממשלה אורגנה מחדש, ושני מהמתנגדים הבולטים לבחירתו קיבלו תיקים.
אך למרות יכולותיו הגדולות, אופיו השלטוני של בלמסדה לא התאים במיוחד לתפקיד.
בלמסדה יזם רפורמות נרחבות, מתוך אמונה שהשיג כעת את תמיכת הרוב בקונגרס לכל צעד שיחליט לקדם.
הנשיא החדש יזם מדיניות חסרת תקדים של הוצאות כבדות על עבודות ציבוריות, בניית בתי ספר וחיזוק כוחות הצי והצבא של הרפובליקה.
חוזים נמסרו בשווי של 6 מיליון ליש"ט לבניית מסילות רכבת בדרום; כ-10 מיליון דולר הושקעו בהקמת בתי ספר ומכללות; שלושה ספינות סיור ושני טורפדו הוספו לצי; בניית נמל צי קודמה באופן פעיל; נרכשו כלי נשק חדשים עבור חילות הרגלים והתותחנים בצבא, ותותחים כבדים נרכשו לצורך ביצור קבוע וחזק של הנמלים.
כשלעצמה, מדיניות זו לא הייתה בלתי סבירה, ובהיבטים רבים אף הועילה למדינה.
אך הוצאות הסכומים הגדולים שהיו מעורבים בתוכניות השונות היו כרוכים גם בשחיתות גדולה.
חוזים ניתנו על פי אישיות וקירבה ולא לפי כישורים, וההתקדמות בבניית עבודות התשתית הציבוריות החדשות הייתה רחוקה מלהיות מספקת.
האופוזיציה בקונגרס לנשיא בלמסדה החלה לגדול במהירות לקראת סוף שנת 1887, וצברה עוד כוח בשנת 1888. כדי להבטיח רוב לטובת דעותיו, הנשיא השליך את כל כובד משקלו הפוליטי בבחירות לסנאטורים ולנציגים בשנת 1888; אך רבים מהחברים שנבחרו לבתים באמצעות השפעה פוליטית זו הצטרפו לאופוזיציה זמן קצר לאחר כניסתם לתפקיד.
בשנת 1889 הפכה הקונגרס עוין באופן מובהק לממשל של הנשיא בלמסדה, והמצב הפוליטי הפך חמור, ואף איים מדי פעם לגרור את המדינה למלחמת אזרחים.
על פי הנוהג בצ'ילה באותה תקופה, הממשלה לא נשארה בתפקידה אלא אם כן זכתה לתמיכה של רוב בבתים השונים.
בלמסדה מצא את עצמו כעת במצב בלתי אפשרי, שכן לא היה יכול למנות שרים שיתמכו על ידי רוב בסנאט ובבית הנבחרים ובאותו זמן יתאימו למדיניות שלו.
בנקודת זמן זו הניח הנשיא שהחוקה מעניקה לו את הכוח למנות ולשמור בתפקיד כל שר שיחשוב שמתאים לתפקיד, ולקונגרס אין זכות להתערב בעניין.
בשנת 1890 נאמר כי הנשיא בלמסדה החליט למנות ולבחור כמחליפו ב-1891 אחד מחבריו האישיים.
שאלת בחירת הנשיא הבא הביאה את המצב לנקודת רתיחה, והקונגרס סירב להצביע על תקציבים כלשהם להמשך תפקוד הממשלה.
כדי למנוע צרות, בלמסדה הגיע לפשרה עם הקונגרס והסכים למנות ממשלה לפי רצונם בתנאי שיאושרו התקציבים לשנת 1890. עם זאת, הממשלה לא החזיקה הרבה זמן, והתפטרה כאשר השרים הבינו את עוצמת החיכוך שבין הנשיא לקונגרס.
לאחר מכן, מינה בלמסדה ממשלה שאינה תואמת את דעות הקונגרס, כאשר בראשה עמד קלאודיו ויקוניה, שבלמסדה התכוון שיהיה מחליפו בתפקיד הנשיאות.
כדי למנוע כל התבטאות על התנהלותו בעניין, הוא נמנע מלכנס אספת חירום של המחוקקים לדיון בהערכות ההכנסות וההוצאות לשנת 1891.
ב-1 בינואר 1891 פרסם הנשיא צו שקבע כי תקציב 1890 ייחשב לתקציב הרשמי לשנת 1891. פעולה זו הייתה בלתי חוקית וחרגה מסמכות הרשות המבצעת.
בתגובה לפעולתו של הנשיא בלמסדה, סגן נשיא הסנאט, וולדו סילבה, ויושב ראש בית הנבחרים, רמון בארוס לוקו, פרסמו הכרזה הממנה את קפטן חורחה מונט כמצביא הצי, וציינו כי הצי אינו יכול להכיר בסמכותו של בלמסדה כל עוד הוא לא מנהל את ענייני המדינה בהתאם לחוקת צ'ילה.
רוב חברי הבתים תמכו בתנועה זו וחתמו על "חוק ההדחה" של הנשיא בלמסדה.
ב-7 בינואר עלו סילבה, בארוס לוקו וסנאטורים וחברי פרלמנט נוספים על סיפון אוניית המלחמה הצ'ילאנית "בלנקו אנקלדה", בליווי כלי שיט נוספים, והפליגו מנמל ולפראיסו צפונה לטרפקה כדי לארגן התנגדות מזוינת נגד הנשיא, ובכך פתחו במלחמת האזרחים.
פעולה זו של הקונגרס לא הייתה הסיבה היחידה שהובילה למהפכה.
בלמסדה הרחיק את עצמו מחברי המעמדות האריסטוקרטיות של צ'ילה בשל יהירותו ושאפתנותו, וזמן קצר לאחר בחירתו היה ביחסים בלתי ניתנים לגישור עם רוב הנציגים הלאומיים.
האוליגרכיה, המורכבת מבעלי הקרקעות הגדולים, תמיד הייתה גורם חשוב בחיים הפוליטיים של הרפובליקה; כאשר הנשיא בלמסדה מצא את עצמו מחוץ לחוג זה, הוא ניסה לשלוט ללא תמיכתם, ולהביא למינהל קבוצת אנשים מחוץ למעגלי הכוח הפוליטיים הפנימיים, אותם יוכל לשלוט בהם בקלות.
גם ההשפעה הדתית פנתה נגדו כתוצאה מרעיונותיו החילוניים הרדיקליים לגבי הממשל.
ב-23 במאי 1891, טען הכתב של ה"לונדון טיימס" בצ'ילה, מוריס הרווי, כי התערבות בריטית הייתה הגורם להדחת בלמסדה, וכתב: "ללא ספק, היוזמים, המניפולטורים, התומכים הפיננסיים של מה שמכונה המהפכה היו ונותרו האנגלים או בעלי המניות האנגלו-צ'ילאנים של מכרות החנקה בטרפקה."
לאחר תבוסת כוחותיו של בלמסדה בקרב לה פלסילה, היה ברור שהוא כבר לא יוכל למצוא תמיכה מספקת בקרב תומכיו כדי להישאר בשלטון.
לנוכח התקרבות מהירה של צבא המורדים, הוא נטש את תפקידיו הרשמיים וביקש מקלט בשגרירות ארגנטינה.
ב-29 באוגוסט הוא מסר רשמית את השלטון לגנרל מנואל בקדנו, ששמר על הסדר בסנטיאגו עד הגעת מנהיגי הקונגרס ב-30 באוגוסט.
הנשיא נשאר מוסתר בשגרירות ארגנטינה עד 19 בספטמבר.
בבוקר של אותו יום, יום לאחר יום השנה למינויו לנשיאות וכאשר הסתיימה תקופת כהונתו כנשיא הרפובליקה, הוא ירה בעצמו ומת, במקום להיכנע לממשלה החדשה.
הסיבה למעשה זה, כפי שהוצגה במכתבים שכתב זמן קצר לפני סופו, הייתה שהוא לא האמין שהמנצחים ייתנו לו משפט הוגן.
מותו של בלמסדה סיים למעשה את מלחמת האזרחים בצ'ילה, והיה לסיומה של המערכה הקשה והמדממת ביותר שהמדינה חוותה אי פעם.
לאחר מותו בלמסדה הונצח במספר אופנים.
בין היתר נקראו על שמו הכפר בלמסדה במחוז אייסן, פארק בלמסדה בסנטיאגו ורחובות במספר ערים ברחבי צ'ילה.
חוסה מנואל אלברס בואנו (בספרדית: José Manuel Albares Bueno; נולד ב-22 במרץ 1972) הוא דיפלומט ופוליטיקאי ספרדי המכהן כשר החוץ של ספרד בממשלתו של ראש הממשלה פדרו סנצ'ס מאז 2021.
הוא נבחר לקונגרס הנציגים של ספרד מטעם מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית בבחירות הכלליות בספרד ב-2023.
הוא מחזיק בתואר במשפטים ותעודה במנהל עסקים.
אלברס שירת כקונסול בבוגוטה, וכיועץ בנציגות ספרד בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
כיועצו המרכזי של פדרו סנצ'ס במפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית במהלך תקופתו הראשונה כמנהיג המפלגה, סנצ'ס מינה את אלברס לתפקיד במשרד ראש הממשלה, לאחר שהפך לראש ממשלה ביוני 2018. אלברס, שעזב אז תפקיד כנספח תרבות בשגרירות ספרד בפריז, הושבע ב-21 ביוני.
אלברס מונה לשגריר ספרד בצרפת בפברואר 2020 ובמונקו במאי 2020.
ביולי 2021, סנצ'ס בחר באלברס לכהן כשר החוץ בממשלתו.
הוא הושבע לתפקיד ב-12 ביולי 2021.
במהלך ימיו הראשונים כשר החוץ, הצליח אלברס להפחית את המתיחות עם מרוקו ולבנות מחדש את היחסים לאחר שספרד אפשרה, מסיבות הומניטריות, למנהיג רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית, בראהים ע'אלי, לקבל טיפול בבית חולים בלוגרוניו.
ההוכחה לכך היו הצהרותיו של מוחמד השישי, מלך מרוקו, שהבטיח באוגוסט 2021 "לחנוך שלב חסר תקדים" ביחסים בין שתי המדינות.
ביחס למלחמת חרבות ברזל, הכריז אלברס כי ספרד לא תייצא עוד נשק לישראל החל מ-7 באוקטובר 2023.
חוזה לופז רגה (ספרדית: José López Rega; 17 בנובמבר 1916 - 9 ביוני 1989) היה פוליטיקאי ארגנטינאי שכיהן כשר הרווחה בין השנים 1973 ל-1975, תחילה תחת חואן פרון ובהמשך תחת איזבל פרון, אשתו השלישית של חואן פרון ויורשתו בנשיאות.
לופז רגה הפעיל כוח והשפעה רבים על איזבל פרון בתקופת נשיאותה, ובשל עוצמתם היו שהשוו אותו לרספוטין.
רגה השתמש בהשפעתו הרבה על הנשיאה ובנגישותו אליה כדי להפוך לבוס הפוליטי של ארגנטינה בפועל.
הפוליטיקה השמרנית הפרוניסטית של רגה, דעותיו הימניות הקיצוניות והתעניינותו בתורת הנסתר זיכו אותו בכינוי "אל ברוחו" (El Brujo, "המכשף").
לרגה הייתה בת אחת, נורמה ביאטריז, שהפכה לבת זוגו של הנשיא ראול לאסטירי.
אמו של לופז רגה נפטרה בעת שילדה אותו בבואנוס איירס.
על פי הביוגרפיה שלו, מאת מרסלו לאראקי (2002), רגה היה ילד מנומס ורוחש כבוד, מופנם, שהייתה לו ספרייה שכיסתה קיר שלם ושגילה עניין מיוחד בנושאים רוחניים.
רגה התחתן בגיל 27. ב-1944 הצטרף למשטרה הפדרלית, ובסיועו של מפקד המשטרה פילומנו ולאצקו הוא הצטרף למשמר שהגן על קאזה רוסדה, ארמונו של נשיא ארגנטינה, בדרגת קורפורל (רב-טוראי).
ב-1951 פגש רגה את ויקטוריה מונטרו, שהפגישה אותו עם נושא האזוטריזם.
לופז רגה היה אורח תדיר בביתה של מונטרו, שם פגש את חברי ארגון הבונים החופשיים.
העניין שגילה באזוטריות הפגיש אותו עם איזבל פרון, אשתו השלישית של חואן פרון, וקשר ביניהם ב-1965. חואן פרון הוגלה מארגנטינה ב־1955 בעקבות הפיכה צבאית, שכונתה המהפכה המשחררת, ועבר לספרד.
לאחר שזכה באמונה של איזבל נסע לופז רגה לספרד, שם עבד תחילה ביחידת האבטחה של פרון, ומאוחר יותר הפך למזכיר האישי של בני הזוג.
ב-11 במרץ 1973 התקיימו בחירות חופשיות, לראשונה מאז 1963. הכת הצבאית השלטת אסרה על חואן פרון להציג את מועמדותו, אך הוא תמרן את הפוליטיקה הפנימית כך שאיש אמונו, הקטור חוסה קמפורה, ייבחר.
חוסה לופז רגה, שנשלח על ידי פרון לארגנטינה, מונה לשר הרווחה בממשלתו של קמפורה, והיווה סמן ימני מול הגורמים הפרוניסטיים השמאליים.
פרון חזר לארגנטינה ב-20 ביוני 1973 והתקבל על ידי קהל גדול בנמל התעופה.
קבלת הפנים ההמונית הפכה לטבח, שנודע בשם טבח אזייזה, כאשר צלפים מן הימין הפרוניסטי פתחו באש על משתתפים בעצרת שהיו מן השמאל הפרוניסטי, כמו ארגון המונטונרוס.
ראשי הארגונים השמאליים האשימו את רגה בארגון הטבח.
פרון ולופז רגה, בעת שהותם בספרד, תמכו בשמאל הפרוניסטי, אך עם שובם לארגנטינה מתחו עליו ביקורת חריפה.
לופז רגה מתח ביקורת גלויה על עמדתו של הנשיא קמפורה, איש השמאל הפרוניסטי, במהלך ישיבת הקבינט.
לאחר שנודע על פגישתו של פרון עם מנהיגים מן הימין הפרוניסטי ומגופי ימין אחרים ומן הצבא, התפטר קמפורה יחד עם סגן הנשיא שלו, ויסנטה סולאנו לימה.
אנשיו של קמפורה פוטרו מכל תפקידיהם בממשלה, וחתנו של לופז רגה, ראול אלברטו לאסטירי מונה לנשיא זמני וארגן את הבחירות.
ב-23 בספטמבר 1973 זכה פרון בבחירות לנשיאות בכמעט 62% מהקולות.
הוא מינה את אשתו השלישית, איזבל פרון, כסגנית הנשיא.
עם התחזקות הימין בממשלה התנקשו המונטונרוס ב-25 בספטמבר 1973 בחוסה איגנסיו רוצ'י, מנהיג CGT, ארגון עובדים אנטי-קומוניסטי.
רו'צי היה מעורב בהקמת המילציה שכונתה הברית האנטי-קומוניסטית הארגנטינאית, הטריפל A (ספרדית: Alianza Argentina Anticomunista).
רצח זה נתן ללופז רגה עילה להוציא מן החוק את כל הקבוצות החמושות ולסגור את אל מונדו, עיתון שמאלי.
ב-21 בנובמבר 1973 נפצע קשה הסנאטור הרדיקלי היפוליטו סולרי יריוגן (Hipólito Solari Yrigoyen), במתקפת הטרור הראשונה של הטריפל A.
בין הפעולות הראשונות של חואן פרון לאחר כניסתו לתפקיד היו הטלת גזרי דין קשים יותר נגד עברות שהוגדרו "המרדה" ו"חתרנות".
לאחר טבח אזיזה הפך הפילוג עם השמאל הפרוניסטי גלוי עוד יותר עם התפטרותם של שמונה צירים שהיו שייכים לתנועת הנוער הפרוניסטי (Juventud Peronista).
כאשר נפטר פרון, ב-1 ביולי 1974, קיבלה איזבל את השלטון ולופז רגה הפך למעין ראש ממשלה, ונטל את האחריות להכוונתם של משרדי הממשלה.
הוא החליט כמעט לבדו על הרכב הקבינט החדש, ושמר לעצמו את התואר שר הרווחה.
הוא הועלה לדרגת קומיסריו חנרל, הדרגה הגבוהה ביותר במשטרה הפדרלית; כאשר שירת במשטרה בצעירותו הגיע לדרגת קורפורל (רב-טוראי) בלבד.
כשר הרווחה של ניהל רגה מדיניות לא פופולרית של שמרנות פיסקלית.
בן חסותו, סלסטינו רודריגו, שהיה שר הכלכלה, פיחת את הפזו הארגנטינאי ב-50%, צעד שהביא לתוהו ובוהו כלכלי רב, לאינפלציה, לאובדן חסכונות ולמצוקה במעמד הבינוני והנמוך ובפרט בקרב עובדי ציבור וגמלאים.
לופס רגה הותקף מצד הפלגים השמאליים של המפלגה הפרוניסטית, שהאשימו אותו בהיותו אנטי-מהפכני ופשיסט.
ביולי 1975 הואשם רגה רשמית על ידי המפלגה בהפעלת הברית האנטי-קומוניסטית הארגנטינאית, הטריפל A, קבוצת הטרור שהתארגנה עם בן חסותו, רודולפו אלמירון, ומומנה על ידי משרד הרווחה, בראשות רגה.
ארגון זה היה אחראי למותם של 1,500 בני אדם ולגלותם של מאות נוספים.
החל מטבח אזייזה יזם רגה את המלחמה המלוכלכת בארגנטינה, מדיניות שאותה המשיך השלטון הצבאי שעלה ב-1976, בראשותו של גנרל חורחה וידלה.
במהלך המלחמה המלוכלכת "נעלמו" כ-30,000 איש.
בשל הביקורת הקשה על מדיניותו הכלכלית של סלסטינו רודריגו נאלץ לופס רגה להתפטר ב-11 ביולי 1975. הוא מונה בחיפזון כשגריר בספרד על ידי איזבל פרון וברח לספרד של פרנקו עם רודולפו אלמירון.
מאוחר יותר מונה אלמירון לראש האבטחה של מנואל פראגה, מנהיג הברית העממית, המפלגה השמרנית בספרד שלאחר פרנקו של הברית העממית, אך נעצר בספרד בדצמבר 2006.
ב-24 במרץ 1976 הודחה הנשיאה איזבל פרון על ידי חונטה שחוללה הפיכה צבאית, אותה כינו יוזמיה "תהליך הארגון מחדש הלאומי".
כאמור, השלטון הצבאי המשיך את מדיניות הדיכוי שכונתה "המלחמה המלוכלכת".
הממשל החדש דרש מספרד את הסגרתו של רגה, וזו נענתה לבקשה.
רגה הספיק לברוח מספרד לפני שתבוצע ההסגרה, והתיישב בשווייץ, ליד ז'נבה.
במשך מספר שנים נעלם מן התודעה הציבורית, עד שב-1982 התגלה שם על ידי צלם.
הוא הועמד לדין בגין זיוף מסמכים ושהייה בלתי חוקית בשטח שווייץ, האשמות מהן זוכה בשלב ראשון.
בשנת 1983 ביטל בית המשפט לערעורים את הזיכוי ולופז רגה ברח שוב, הפעם לאיי בהאמה, שם התגורר בשנים שלאחר מכן.
בהמשך התגורר לסירוגין במיאמי, פלורידה ובאיי בהאמה.
ב-1983 נאלץ המשטר הצבאי לקיים בחירות דמוקרטיות, לראשונה מזה שבע שנים.
בבחירות זכה ראול אלפונסין, שחידש את המשטר הדמוקרטי.
המשטר החדש החל לקדם צעדים משפטיים כנגד מחוללי הדיכוי בשנים שלפני כן, ביניהם חוסה לופס רגה.
מקום הימצאו לא היה ידוע, אך היה חשד שהוא מתגורר בארצות הברית.
לאחר שהתגלה מקום הימצאו הוציאה ארגנטינה בקשת הסגרה כנגדו ב-21 בפברואר 1986, בגין שחיתות, קנוניה, מעילה ורציחות מרובות.
ב-27 בפברואר הוציא שופט במיאמי צו מעצר כנגדו.
רגה נעצר לבסוף בנמל התעופה הבינלאומי של מיאמי ב-13 במרץ, והוסגר לארגנטינה.
הוא מת בכלא בבואנוס איירס בגיל 72 ממחלת הסוכרת ב-9 ביוני 1989, בעודו ממתין למשפט.
הוא למד משפטים באוניברסיטאות אינקה גרסילאסו דה לה וגה ופדריקו ויאריאל.
הוא נבחר לקונגרס של פרו בבחירות הכלליות בפרו בשנת 2021. ב-26 ביולי 2025 מונה ליו"ר הקונגרס של פרו, והפך לראשון בסדר הירושה לתפקיד נשיא פרו.
ב-10 באוקטובר 2025 מונה לנשיא פרו, בשל הדחתה של הנשיאה דינה בולוארטה.
חוסה נסטור פקרמן (בספרדית: José Néstor Pékerman Krimen; נולד ב-3 בספטמבר 1949 בוויז'ה דומינגס שבארגנטינה) הוא מאמן כדורגל ארגנטינאי יהודי, המאמן את נבחרת ונצואלה.
הוא אימן גם את הנבחרת הבוגרת במונדיאל 2006. הוביל את להישג השיא שלה, רבע גמר במונדיאל 2014 וזכה בתואר מאמן השנה ביבשת אמריקה הדרומית שלוש שנים ברציפות בין 2012-2014.
פקרמן שיחק במדי ארחנטינוס ג'וניורס בין השנים 1970 ל-1974, לאחר מכן עבר לקבוצת אינדפנדיינטה מדיין מקולומביה בה שיחק 3 עונות נוספות לפני שפרש מפעילות כתוצאה מפציעה שעבר בברכו.
לאחר פרישתו עסק פקרמן בעבודות מזדמנות ולתקופה קצרה אף היה נהג מונית.
הוא החל את קריירת האימון שלו עם מינויו כמאמן קבוצת הנוער של צ'קריטה ג'וניורס הארגנטינאית, לאחר מכן עבר פקרמן לארחנטינוס ג'וניורס ואימן את קבוצת הנוער שלה 10 שנים (1982–1992).
פקרמן עוד הספיק לאמן את קבוצת הנוער של קולו-קולו מצ'ילה לשנתיים לפני שקיבל הצעה מפתיעה מההתאחדות הארגנטינאית לאמן את הנבחרות הצעירות של ארגנטינה.
מינויו של פקרמן גרם לאנשי עולם הכדורגל בארגנטינה להרים גבה אך הזכייה של ארגנטינה הצעירה באליפות העולם לנוער שנערכה בקטר ב-1995 הצדיקה את מינויו.
שנתיים מאוחר יותר (1997) פקרמן הוליך את ארגנטינה לזכייה שנייה רצופה, הפעם באליפות העולם לנוער שנערכה במלזיה.
באותה שנה פקרמן הוביל את ארגנטינה גם לזכייה באליפות אמריקה הדרומית לנבחרות עד גיל 20 ולזכייה נוספת בתואר ב-1999.
ב-2001 הוא הוביל את ארגנטינה לזכייה שלישית באליפות העולם לנוער שנערכה הפעם בארגנטינה, ארגנטינה הציגה בטורניר את הנבחרת המרשימה ביותר בתולדות אליפויות העולם לנוער עם כוכבים כדוגמת חבייר סביולה, פבריסיו קולוצ'יני, אנדרס ד'אלסנדרו, ניקולס בורדיסו ומאקסי רודריגס.
פקרמן החליט לפרוש מאימון לאחר הזכייה, וב-2003 התמנה למנג'ר לגאנס מהליגה השנייה בספרד, כחלק מפרויקט של איש עסקים ארגנטינאי, אך התפטר מתפקידו עם כישלון הפרויקט.
ההתאחדות הארגנטינאית הציעה את משרת מאמן הנבחרת לפקרמן אחרי מונדיאל 1998 ואחרי מונדיאל 2002, בשתי ההזדמנויות סירב פקרמן להצעה.
אחרי התפטרותו המפתיעה של מרסלו בייאלסה הציעה ההתאחדות הארגנטינאית פעם נוספת את התפקיד לפקרמן שהסכים (ספטמבר 2004).
ההחלטה למנות את פקרמן, מאמן חסר ניסיון באימון קבוצות ונבחרות בוגרות, התקבלה ברגשות מעורבים בארגנטינה, בין אלו שיצאו נגד ההחלטה למנותו היו דייגו מראדונה ומאמני הנבחרת לשעבר, ססאר לואיס מנוטי וקרלוס בילארדו.
בין השינויים הראשונים של פקרמן היו החזרתו של חואן רומן ריקלמה לנבחרת והפיכתו לשחקן המרכזי של הנבחרת, מינויו של חואן פבלו סורין לקפטן ושיטת משחק המאפשרת יצירתיות וחופש לשחקנים.
משחק הבכורה היה מול היריבה הוותיקה אורוגוואי בבואנוס איירס שהסתיים בניצחון ארגנטינאי מרשים 2:4.
לצד המשחק ההתקפי והיפה לעין, הנבחרת תחת הדרכתו סבלה ממספר בעיות כגון חילופים לא מוצלחים, ספיגת שערים קלה וקושי במשחקי החוץ, למרות זאת פקרמן הוביל את הנבחרת למקום השני עם אותו מספר נקודות כמו לברזיל.
פקרמן עורר ביקורת רבה כלפיו כאשר החליט להשאיר שחקנים כמו חבייר זאנטי, וולטר סמואל, מרטין דמיצ'ליס והצעירים פרננדו גאגו וסרחיו אגוארו מחוץ לסגל.
הציפיות מהנבחרת היו גדולות והנבחרת נפרדה מהקהל הביתי במפגן מרשים שכלל הצגת סגל השחקנים ומשחק ראווה מול הנבחרת הצעירה.
הנבחרת, עדיין שרויה תחת השפעות טראומת מונדיאל 2002, שובצה גם הפעם בבית הכי קשה שזכה לכינוי "בית המוות" יחד עם נבחרות הולנד, סרביה וחוף השנהב.
במשחק הראשון התמודדה ארגנטינה מול , שערים של הרנן קרספו וחבייר סביולה העניקו יתרון מבטיח לארגנטינה אך חילופים לא מוצלחים גרמו לארגנטינה לסגת ואף לספוג שער בדקה ה-82 מרגלי דידייה דרוגבה.
במשחק השני התמודדה ארגנטינה מול נבחרת סרביה וניצחה אותה בתוצאה 0:6 משערים של מאקסי רודריגס (צמד), אסטבן קמביאסו, הרנן קרספו, קרלוס טבס וליונל מסי.
שערו של קמביאסו הובקע לאחר שהנבחרת השלימה 23 מסירות רצופות ונבחר לשער היפה ביותר בטורניר.
במשחק השלישי התמודדה ארגנטינה מול הולנד במשחק על המקום הראשון לאחר ששתי הנבחרות הבטיחו את עלייתן לשלב הבא, המשחק לא התעלה לרמה גבוהה והסתיים בתיקו 0:0.
בשמינית הגמר פגשה ארגנטינה את מקסיקו, ארגנטינה התקשתה להתמודד מול ההתלהבות המקסיקנית אך הצליחה לבסוף לנצח 1:2 משער ניצחון של מאקסי רודריגס בתוך ההארכה.
ברבע הגמר התמודדה הנבחרת מול הנבחרת המארחת, גרמניה, רוברטו אז'אלה העניק יתרון לארגנטינה בדקה ה-49 לאחר שנגח כדור קרן שהגביה חואן רומן ריקלמה, בהמשך נפצע שוער הנבחרת רוברטו אבונדנסיירי ארגנטינה ספגה שער שוויון בדקה ה-80 והודחה בתום בעיטת ההכרעה מ-11 מטר.
לאחר תום הטורניר החליט פקרמן להתפטר מתפקידו למרות ההערכה העצומה לה זכה מההתאחדות הארגנטינאית, מהקהל הארגנטינאי ומהתקשורת העולמית.
פקרמן אימן את קבוצת טולוקה מליגת העל המקסיקנית בעונה 2007/2008, וזאת לאחר שדחה הצעות לאמן את קולומביה וצ'ילה.
ב-2009 אימן את טיגרס מליגת העל המקסיקנית.
לאחר שנבחרת קולומביה פתחה את מוקדמות מונדיאל 2014 בהיסוס רב, החליטו בהתאחדות לפטר את המאמן דאז, לאונל אלברס ולמנות במקומו את פקרמן שנכנס לתפקידו ב-1 בפברואר 2012. הוא היה בין המאמנים המשתכרים ביותר ביבשת.
הצליח להחזיר את קולומביה לימיה המוצלחים משנות התשעים והחזיר אותה לטורניר גביע העולם לראשונה מאז 1998. באותו טורניר שנערך בברזיל, הציגה קולומביה את טורניר השיא שלה וסיימה במקום החמישי כשהיא מפסידה ברבע הגמר למארחת.
בעקבות הקדנציה המוצלחת עם הנבחרת, נבחר פקרמן למאמן השנה ביבשת במשך שלוש שנים ברציפות בין 2012–2014. לאחר המונדיאל בברזיל הוחלט בהתאחדות הקולומביאנית להאריך את מינויו בארבע שנים נוספות.
המשימה הבאה הייתה טורניר הקופה אמריקה 2015 שנערך בצ'ילה, טורניר בו קולומביה הייתה רחוקה מלהציג את היכולת שהציגה שנה קודם לכן.
היא כבשה שער אחד בארבעה משחקים והודחה ברבע הגמר על ידי לאחר דו-קרב פנדלים.
כבר אז החלו להשמע דברי ביקורת נגד פקרמן, שהיה קונצנזוס מוחלט רק שנה קודם לכן.
גם במהלך משחקי מוקדמות מונדיאל 2018 הציגה קולומביה יכולת בינונית וסבלה מאי יציבות כמעט לאורך כל המוקדמות.
אבל בניגוד למקרי עבר, הפעם ידעה גם לנצח כשלא שיחקה טוב.
בקופה אמריקה 2016 שנערך בארצות הברית, הנבחרת כבר נראתה טוב יותר וסיימה במקום הראשון את הבית שלה והגיעה עד לחצי הגמר מול האלופה, .
אבל גם הפעם ברגע האמת לא הצליחה לעשות את הצעד המיוחל והודחה לאחר הפסד 0–2, אך כן סיימה במקום השלישי.
למרות הביקורות על פקרמן, הוא הצליח להוליך את קולומביה להעפלה שנייה ברציפות לטורניר גביע העולם, הראשון לעשות זאת מאז פרנסיסקו מטוראנה ב-1993 וגם הראשון מאז מטוראנה להישאר שנים רבות בתפקיד המאמן.
במונדיאל ברוסיה הפגינה קולומביה יכולת סבירה שהספיקה לה לסיים במקום הראשון בביתה וזאת על אף שחסרה את כוכבה הגדול, חאמס רודריגס, ברוב חלקי הטורניר עקב פציעה.
לבסוף הודחה בשמינית הגמר על ידי בדו-קרב פנדלים, אך גם הפעם האוהדים הקולומביאנים לא חסכו בביקורת על פקרמן שלטענתם השתמש בהרכב הגנתי מדי מול האנגלים.
בסך הכל רשם פקרמן ב-6 שנותיו כמאמן הנבחרת 74 משחקים רשמיים, 41 ניצחונות, 17 תוצאות תיקו ו-16 הפסדים.
ב-30 בנובמבר 2021 מונה למאמנה של נבחרת ונצואלה, במטרה לנסות להעפיל למונדיאל 2022 בקטר.
מדליית זהב במשחקי פאנאמריקה (1995)
חוסה ארנסטו סוסה (בספרדית: José Ernesto Sosa; נולד ב-19 ביוני 1985 בעיירה בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בקבוצת אסטודיאנטס לה פלאטה.
הוא מכונה "Principito" - הנסיך הקטן בספרדית.
סוסה החל את הקריירה בקבוצת אסטודיאנטס לה פלאטה משנת 2002 אך הפך לשחקן הרכב רק החל מאפרטורה 2003. הוא הגיע לשיאו במהלך אפרטורה 2006 כשעזר לקבוצתו לזכות באליפות ארגנטינה, הראשונה מאז 1983. סוסה כבש את שער השוויון במשחק האליפות מול בוקה ג'וניורס.
יכולתו במהלך הטורניר הביאה להתעניינות מועדונים מאירופה, הוא הומלץ ללאציו על ידי מאמנו באסטודיאנטס, דייגו סימאונה, אשר שיחק בקבוצה האיטלקית אך לבסוף הייתה זו באיירן מינכן שהצליחה לרכוש אותו תמורת סכום משוער של 10 מיליון אירו.
סוסה הרשים במשחקי ההכנה של הקבוצה בקיץ 2007 אך השתלבותו בהרכב קבוצה נפגעה בשל פציעות חוזרות.
אולי הנס, מראשי הקבוצה, הישווה את סוסה לסבסטיאן דייסלר ותיאר אותו כשחקן מהיר וטכני המשחק בעיקר באגף הימני.
בשנת 2011 עבר סוסה למטאליסט חרקוב האוקראינית.
ב-1 בינואר 2014 הושאל השחקן לקבוצת אתלטיקו מדריד עד תום העונה.
עונה לאחר מכן הושאל לבשיקטש.
ב-15 באוקטובר חתם באופן קבוע בקבוצה.
ב-17 באוגוסט 2016 חתם סוסה במילאן האיטלקית.
ב-8 בספטמבר 2017 הושאל לטרבזונספור הטורקית.
ב-14 בינואר 2018 חתם באופן קבוע בטרבזונספור לשנתיים וחצי.
ב-21 באוגוסט 2020 חתם סוסה בפנרבחצ'ה לשנתיים.
בקיץ 2022 חזר לקבוצת נעוריו, אסטודיאנטס לה פלאטה.
סוסה זומן על ידי מאמן הנבחרת אלפיו באסילה לסגל השחקנים המתכונן לקופה אמריקה.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת ב-9 במרץ 2005 במשחק הידידות מול מקסיקו וערך את הופעתו השנייה במשחק הידידות מול צ'ילה ב-18 באפריל 2007.
הוא היה גם בסגל הנבחרת הצעירה של ארגנטינה שסיימה רביעית במונדיאל הנוער ב-2003.
סוסה היה בסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
אליפות ארגנטינה - זכייה באפרטורה
מדליית זהב - אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
חוסה מריה ויטייר (בספרדית: José María Vitier; נולד ב-7 בינואר 1954, הוואנה) הוא מלחין ופסנתרן קובני.
סגנונו המוזיקלי מאופיין בשילוב מוטיבים מהפולקלור הקובני והשפעות ג'אז עם ז'אנרים של מוזיקה קלאסית.
ויטייר כתב מוזיקה לקולנוע, לטלוויזיה לתיאטרון ולבלט, לצד יצירות לתזמורות סימפוניות וקאמריות, למקהלה, לפסנתר סולו, ולהרכבי ג'אז.
מהידועות ביצירותיו הן "המיסה הקובנית" (Misa Cubana) והנעימה לסרט הקובני "תותים ושוקולד" (Fresa y Chocolate).
חוֹסה נסאסי יארסה (בספרדית: José Nasazzi Yarza; 24 במאי 1901 במונטווידאו – 17 ביוני 1968) היה כדורגלן מאורוגוואי שהיה קפטן נבחרת אורוגוואי בכדורגל והוביל אותה לזכייה במונדיאל 1930. נסאסי נחשב על ידי רבים כגדול כדורגלני אורוגוואי בכל הזמנים והיה ידוע בכינוי "המרשל הגדול".
בן לאב שמוצא משפחתו מלומברדיה, (איטליה) (במקור "נסאצי"), ולאם ממוצא בסקי.
נסאסי זכה במדליית הזהב באולימפיאדת פריז ב-1924 ובאולימפיאדת אמסטרדם.
כמו כן, זכה בקופה אמריקה ב-1923, ב-1924 וב-1926, וכל זאת עד לאליפות העולם הראשונה בכדורגל.
במהלך טורניר גביע העולם בכדורגל, היריבה הממשית היחידה של אורוגוואי הייתה ארגנטינה.
לאחר שהביסה את פרו ורומניה בסיבוב הראשון, אורוגוואי הביסה את יוגוסלביה בתוצאה 1:6 בחצי הגמר והעפילה למשחק הגמר נגד ארגנטינה.
למרות שקבוצתו פיגרה 2:1 במחצית, ליכד נסאסי את חבריו לקבוצה במחצית השנייה, והוביל אותם לניצחון הידוע 2:4, מה שהפך אותו לקפטן הראשון שהניף את גביע ז'יל רימה.
הוא זכה להיות לשחקן המצטיין ונבחר להיות בנבחרת המצטיינת של הטורניר.
למרות שאורוגוואי סירבה להגן על תוארה במונדיאל 1934, זכה נסאסי בקופה אמריקה פעם אחת נוספת (ב-1935), לפני שפרש ב-1937.
בקריירת המועדונים שלו, שיחק נסאסי עבור בז'ה ויסטה, ליטו ונסיונל מונטווידאו.
כדור הזהב בגביע העולם: 1930
חוסה פאבלו מונקאיו (בספרדית: José Pablo Moncayo, 29 ביוני 1912 – 16 ביוני 1958) היה מלחין ומנצח מקסיקני, שחיבר מוזיקה קלאסית בעלת אופי לאומי.
מונקאיו נולד בגואדלחארה, חאליסקו, מקסיקו.