tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2007 קבעה צ'רנובה בקרב שבע שיא אישי חדש של 6768 נק', התוצאה הטובה ביותר בעולם לנוער עד גיל 19. אך, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 היא לא הצליחה לסיים את התחרות בקרב שבע, לאחר שהשתתפה בארבעת הענפים ביום הראשון, אך לא התייצבה ליומה השני של התחרות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בוולנסיה, ספרד במרץ 2008 סיימה צ'רנובה במקום שביעי בקרב חמש בתוצאה של 4543 נק'.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שנערכה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 6591 נק', אחרי נטליה דוברינסקה מאוקראינה (6733 נק') ואלייס פאונטיין ארצות הברית (6619 נק').
למעשה היא סיימה במקום רביעי אך לאחר פסילתה של לודמילה בלונסקה מאוקראינה, כתוצאה מאימרוץ, שסיימה שנייה היא עלתה למקום השלישי וזכתה במדליה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיימה צ'רנובה במקום שמיני בקרב שבע בתוצאה של 6288 נק'.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה צ'רנובה במדליית זהב בקרב שבע בשיא אישי חדש של 6880 נק', לפני ג'סיקה אניס (6751 נק') וג'ניפר אוזר מגרמניה (6572 נק').
קפיצה לגובה: 1.83 מטר (מקום שמיני)
הדיפת כדור ברזל: 14.52 מטר (מקום תשיעי)
קפיצה לרוחק: 6.61 מטר (מקום ראשון)
הטלת כידון: 52.95 מטר (מקום שלישי)
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה צ'רנובה פעם נוספת במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 6628 נק', אחרי ג'סיקה אניס (6955 נק') ולילי שוורצקוף מגרמניה (6649 נק').
לאחר בדיקה חוזרת של דגימות השתן שנתנה באליפות העולם באתלטיקה 2009, נימצא כי צ'רנובה השתמשה בסמים.
התוצאות שלה שנקבעו מה-15 באוגוסט 2009 ועד 14 באוגוסט 2011 נפסלו והיא הושעתה לשנתיים מ-22 ביולי 2013.
טטיאנה סמוסנקו הייתה סייפת סובייטית.
אלופה אולימפית (רומא 1960, מקסיקו 1968 ומינכן 1972), בעלת 5 מדליות זהב באליפויות העולם.
טטיאנה פטרנקו נולדה בעיירה ברבת מינסק (אז בתחומי ברית המועצות).
אביה היה גיבור ברית המועצות שנהרג במהלך מלחמת החורף ואמה הייתה עובדת נ.ק.וו.ד.
בתחילת מלחמת העולם השנייה היא גויסה לצבא וטטיאנה התגוררה עם סבתה.
בשנת 1952 היא הגיעה לאימוני סיף במינסק וכבר בשנת 1954 היא זכתה באליפות ברית המועצות לנוער.
לאחר הזכייה סמוסנקו עזבה את הסיף והחל להתאמן בהחלקה על הקרח.
לאחר הפסקה של שלוש שנים היא חזרה לסיף וכבר בשנת 1959 נכללה בנבחרת ברית המועצות.
היא הייתה חברה בנבחרת ברית המועצות ששלטה בסיף במהלך שנות ה-60. בשנת 1966 סמוסנקו הייתה אלופת עולם במקצוע אישי.
טטיאנה סמוסנקו (שם משפחה לאחר שהתחתנה) הייתה חברה בנבחרת ברית המועצות עד לשנת 1972 וזכתה ב-3 אולימפיאדות בתחרות קבוצתית.
בטוקיו 1964 היא עם קבוצתה זכתה במדליית כסף.
למרות הצלחותיה מאמני הנבחרת לא כללו אותה בסגל שהתחרה בתחרויות אולימפיות אישיות.
בנוסף לכך סמוסמנקו זכתה כמה פעמים בתחרויות אירופאיות ו-8 פעמים הייתה אלופת ברית המועצות.
בשנת 1972 סמוסמנקו עזבה את הספורט.
עוד בשנת 1962 היא סיימה את לימודי הנדסה, אך לא עסקה במקצוע.
היא החלה לאמן ילדים ואחר כך קודמה למנהלך בית ספר מיוחד לסיף במינסק.
בשנת 1996 היא נפצעה במסגרת שוד בביתה הפרטי.
מפציעה זו היא כבר לא השתקמה.
טטמיבּרי (ביפנית: タタミバリ) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
החידה מבוססת על מחצלות טטאמי יפניות.
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת עם שלושה סוגי סמלים עליה: +, - ו-|.
המטרה היא לחלק את הטבלה לאזורים מרובעים על פי הכללים הבאים:
כל חלק חייב לכלול בדיוק סמל אחד בתוכו.
+ חייב להיות בתוך ריבוע.
| חייב להיות בתוך מלבן שהצלע הארוכה שלו מאונכת.
- חייב להיות בתוך מלבן שהצלע הארוכה שלו מאוזנת.
אסור שארבע חתיכות יחלקו את אותה הפינה יחד.
מועדון כדורגל טטקס טטובו (מקדונית: FK Teteks) הוא מועדון כדורגל מקדוני, מהעיר טטובו במקדוניה.
המועדון נוסד לאחר הקמת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
המועדון משחק נכון לעונת 2018/2017 בליגה השנייה במקדוניה.
המועדון נוסד בשנת 1953 ושיחק בליגה המקדונית הרפובליקאית שהייתה הליגה השלישית במערכת הליגות של יוגוסלביה.
בשנים 1965, 1969, 1974 זכה באליפות הליגה המקדונית הרפובליקאית.
בסוף עונת 1977/1978 עלה לליגה היוגוסלבית השנייה.
המועדון שיחק 3 עונות בליגה השנייה ובסוף עונת 1980/1981 סיים את הליגה השנייה במקום הראשון ועלה לליגה היוגוסלבית הראשונה.
אחרי עונה אחת בליגה הראשונה ירד לליגה היוגוסלבית השנייה.
בעונת 1982/1983 שיחק בגביע היוגוסלבי.
בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת סלובודה טוזלה.
בסוף עונת 1983/1984 הגיע למקום 16 מתוך 18 קבוצות בליגה היוגוסלבית השנייה וירד לליגה המקדונית הרפובליקאית.
בעונת 1984/1985 זכה באליפות הליגה המקדונית הרפובליקאית בפעם הרביעית וחזר לליגה היוגוסלבית השנייה.
המועדון שיחק 3 עונות בליגה השנייה ובסוף עונת 1987/1988 ירד לליגה האינטר רפובליקאית היוגוסלבית שהוקמה בשנת 1988 והייתה הליגה השלישית בין הליגה היוגוסלבית השנייה והליגות הרפובליקאיות.
ליגה זו פעלה במשך 3 עונות בלבד והמועדון שיחק בליגה זו ב 3 עונות פעילותה.
בסוף עונת 1990/1991 עלה לליגה היוגוסלבית השנייה.
המועדון שיחק עונה אחת בליגה היוגוסלבית השנייה שהייתה העונה האחרונה של ליגה זו.
בעונת 1992/1993 לאחר התפרקות יוגוסלביה המועדון עבר לשחק בליגת העל המקדונית.
בסוף העונה ירד לליגה המקדונית השנייה.
המועדון שיחק 16 עונות ברציפות בליגה המקדונית השנייה ובסוף עונת 2008/2009 סיים את הליגה במקום הראשון והעפיל לליגת העל המקדונית.
בעונת 2002/2003 הגיע לשמינית גמר הגביע המקדוני והפסיד לקבוצת וארדאר סקופיה.
בעונת 2005/2006 הגיע לרבע גמר הגביע המקדוני והפסיד לקבוצת סילקס.
בעונת 2006/2007 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת ברגלניקה שטיפ.
בעונת 2007/2008 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת וארדאר סקופיה.
בעונת 2009/2010 זכה בפעם הראשונה בגביע המקדוני והעפיל בפעם הראשונה למפעלים האירופאים במסגרת הליגה האירופית בעונת 2010/2011. בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת ונטספילס.
בסיבוב המוקדמות השלישי הפסיד לקבוצת אלפסבורג משוודיה והודח מהטורניר.
בעונת 2010/2011 הגיע לגמר הגביע המקדוני.
בעונת 2011/2012 הגיע לרבע גמר הגביע המקדוני.
בעונת 2012/2013 זכה בגביע המקדוני פעם השנייה ובסוף העונה סיים את הליגה במקום הלפני אחרון וירד לליגה השנייה.
בעקבות זכייתו בגביע בפעם השנייה העפיל לליגה האירופית בעונת 2013/2014. בסיבוב המוקדמות הראשון הפסיד לקבוצת פיוניק ירוואן והודח מהטורניר.
בסוף העונה סיים את הליגה השנייה במקום השני והעפיל לליגת העל המקדונית.
טטיאנה גבריאל מסלני היא שחקנית קנדית, נודעת בשל תפקידה בסדרת המדע הבדיוני "אורפן בלאק", בה היא מגלמת חמש דמויות ראשיות שונות.
על משחקה בסדרה היא זכתה בפרס אמי לשנת 2016 מתוך שלוש מועמדויות וגם מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשנת 2014.
נולדה ברג'יינה, ססקצ'ואן שבקנדה, בתם של דן, חוטב עצים ורנטה, מתרגמת.
יש לה שני אחים צעירים, ביניהם השחקן דניאל מסלני.
מסלני למדה גרמנית לפני שלמדה לדבר אנגלית.
בנוסף, סבה וסבתה דיברו גרמנית סביבה בילדותה.
מסלני רקדה מגיל ארבע, ומגיל תשע החלה לשחק בהפקות תיאטרון ובמחזות זמר מקומיים.
בגיל 20 עברה להתגורר בטורונטו, אונטריו.
בשנת 2007 שיחקה בדרמה הטלוויזיונית "הכלה השודדת" ששודר ב־CBS, ומבוסס על הספר באותו שם פרי עטה של מרגרט אטווד שיצא ב-1993. באותה שנה שיחקה בסרט האימה של הבמאי ג'ורג' רומרו "יומן המתים".
מסלני כיכבה במספר סדרות נוספות במהלך שנות ה-2000, בהן "The Nativity", "להיות אריקה" ו-"הארטלנד".
ב-2013 זכתה בפרס "ACTRA" הקנדי על משחקה בסרט הקנדי "Picture Day", ובפרס "פיליפ בורסוס" על הופעתה בסרט העצמאי "Cas & Dylan" שביים ג'ייסון פריסטלי.
משנת 2013 עד שנת 2017 במשך חמש עונות, גילמה את דמותה של שרה מאנינג וכל דמויות ה"שיבוטים" שלה בסדרת המדע הבדיוני המצליחה "אורפן בלאק".
היא גם הפיקה את עונות 5-3 בסדרה זו.
על משחקה בסדרה היא זכתה בפרס אמי לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה ב-2016, פרס בחירת מבקרי הטלוויזיה ב-2013 ו-2014, פרס אגודת מבקרי הטלוויזיה ב-2013 ובפרס המסך הקנדי ב-2014, ובנוסף הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ב-2014, לעוד שני פרסי אמי לבידור בפריים טיים פעמיים ברציפות, ולפרס גילדת שחקני המסך ב-2015.
בשנת 2015 השתתפה בסרט הדרמה "האישה בזהב", בפלאשבקים על מלחמת העולם השנייה בדמותה הצעירה של מריה אלטמן, אותה גילמה הלן מירן.
היא דוברת בעיקר גרמנית בסרט.
בשנת 2016 כיכבה מסלני בסרט העצמאי "החצי השני" שנכתב על ידי ג'ואי קליין ובו היא משחקת לצד בן זוגה טום קאלן.
הופעת הבכורה העולמית שלו הייתה בפסטיבל South by Southwest ב-12 במרץ 2016. מסלני שיחקה את התפקיד הראשי של לוסי בסרט הדרמה העצמאי "שני נאהבים ודוב" משנת 2016, לצדו של דיין דיהן בתפקיד רומן.
0 דרמת האינדי שני אוהבים ודוב משנת 2016, בכיכובו של דיין דהן בתפקיד רומן.
הסרט עוקב אחר שתי הדמויות כשהן נפגשות באיפקס, איקאלואיט כדי למצוא שקט בחייהם.
בשנת 2017 מסלני כיכבה בסרט "חזק יותר", בתפקיד ארין הארלי, מושא אהבתו של ג'ף באומן, קורבן הפיגוע במרתון בוסטון; את באומן גילם ג'ייק ג'ילנהול.
בשנת 2018 לוהקה לסדרת הדרמה של ראיין מרפי "פוזה" אך מאוחר יותר הוחלפה על ידי צארליין וודרד.
היא שיחקה לצדה של ניקול קידמן בסרט הדרמה "הרסנית".
בהמשך היא כיכבה לצד בריאן קראנסטון וטוני גולדווין בהפקה ברודוויי לסרט "רשת שידור" בה היא גילמה את דיאנה כריסטנסן, אותה דמות שגולמה בעבר על ידי מישל דוקרי במחזה שהוצג בלונדון.
בשנת 2019 שיחקה בסרט העצמאי "Pink Wall" שביים וכתב טום קאלן.
בשנת 2020 גילמה את דמותה של האחות אליס במיני-סדרת הטלוויזיה של רשת HBO "פרי מייסון" לצדו של מת'יו ריס.
בחודש ספטמבר אותה השנה טטיאנה לוהקה לתפקיד של גיבורת-העל הענקית הירוקה בסדרת טלוויזיה "שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק" של היקום הקולנועי של מארוול כחלק משירות הסטרימינג של דיסני+.
עם זאת, מסלני הכחישה זאת בחודש שלאחר מכן, ואמרה כי מדובר ב"הודעה לעיתונות שיצאה משליטה".
אולפני מארוול לבסוף אישרו את ליהוקה מסלני בדצמבר 2020.
שנהסרטתפקידהערות2004ג'ינג'ר סנאפס 2: ללא רסןרוח2007השליחיםלינדזי רולינססימנים של כבודטטיאנה (קול)יומן המתיםמארי דקסטרLate Fragmentאינדיה2008הברקהקאתי קארנס המבוגרת2009השומראולגהGrown Up Movie StarרוביHardwiredפאנק רד2010In RedemptionמרגרטToiletליסה2011The Entitle ג'נהיפות רצחאפריל2012לא תשכחליליPicture DayקליירBlood Pressureקאט2014Cas and Dylanדילן מורגן2015האישה בזהבמריה אלטמן בצעירה2016החצי השניאמילישני נאהבים ודובלוסי2017חזק יותרארין הארלי2018הרסניתפטרה2019Pink Wallג'נה2021ציידי הטרולים: עלייתם של הטיטאניםאג'הדיבוב2023Butterfly Taleג'ניפרדיבוב2025הקוףלואיז שלבורןTBAGreen BankAny Other NightמגיKeeperליז
הלנה / רייצ'ל דנקןתפקיד ראשי; (5 עונות); 50 פרקים
טטיאנה מקפאדן (נולדה ב-21 באפריל 1989) היא אתלטית אמריקאית פאראלימפית, המשותקת מן המותניים ומטה.
היא אלופה פאראלימפית בעלת 11 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ו-12 מדליות באליפויות עולם, מהן 10 מדליות זהב.
מקפאדן נולדה בלנינגרד ב-21 באפריל 1989. היא נולדה עם ספינה ביפידה, מום מולד ששיתק אותה מהמותניים ומטה.
אמה הביולוגית שמה אותה בבית יתומים שהיה עני מכדי לספק לה כיסא גלגלים, עקב כך הלכה מקפאדן על ידיה במשך שש שנותיה הראשונות.
במהלך שהותה בבית היתומים פגשה את דברה מקפאדן, עובדת במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, מקפאדן אומצה ועברה לגור בבולטימור.
במהלך ילדותה התאמנה מקפאדן בענפי ספורט רבים כגון שחייה, התעמלות וכדורסל נכים.
מקפאדן למדה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
בשנת 2004 השתתפה לראשונה ב באתונה, וזכתה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במקצה 100 מטר ובמדליית ארד, במקצה 200 מטר.
בשנת 2008 זכתה מקפאדן במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג ב-4 מדליות, 3 מדליות כסף ומדליית ארד אחת.
מדליות כסף, במקצי 200 מטר, 400 מטר ו-800 מטר ומדליית ארד, במקצה שליחות 4x100 מטר.
בשנת 2012 זכתה מקפאדן במשחקים הפאראלימפיים לונדון, ב-4 מדליות, 3 מדליות זהב ומדליית ארד אחת.
בשנת 2014 זכתה מקפאדן במשחקים הפאראלימפיים בסוצ'י, במדליית כסף במקצה 1000 מטר במקצוע סקי למרחקים.
בשנת 2016 במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו היא זכתה ב-4 מדליות זהב.
בשנת 2011 השתתפה מקפאדן לראשונה בתחרויות האתלטיקה של הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי, וזכתה במדליית זהב במקצי 200 מטר, 400 מטר, 800 מטר ו-1500 מטר.
בנוסף זכתה במדליית ארד במקצה 100 מטר.
בשנת 2013 השתתפה מקפאדן בתחרויות האתלטיקה, וזכתה במדליית זהב במקצי 100 מטר, 200 מטר, 400 מטר, 800 מטר ו-1500 מטר.
בשנת 2009 החלה מקפאדן להשתתף בתחרות מרתון לכיסאות גלגלים מרתונים בנוסף לספרינט.
המרתון הראשון שבו השתתפה היה מרתון שיקגו 2009, שבו זכתה במדליית זהב.
נוסף לכך, היא השתתפה וניצחה במרתון ניו יורק 2010, מרתון שיקגו 2011 ומרתון לונדון 2011.
טטיאנה פרוטצ'בה (אוקראינית: Тетяна Протчева; נולדה ב-1962) היא אמנית בתחום הרקמה.
טכנולוגיית הרקמה שפיתחה רשומה בספר השיאים של אוקראינה.
פרוטצ'בה, ילידת קייב, עובדת לפרנסתה בתור מנהלת מדור הפרטת המגורים בשכונת דסניאנסקי שבקייב.
את רזי אמנות הרקמה למדה מאימה.
בין היתר, פרוטצ'בה מתמחה ברקמת איקונות, דמויות מהמקרא ומפות עולם.
מפת אוקראינה מעשה ידיה מוצגת במכון המיפוי של אוקראינה.
מפה נוספת המציגה את המחוזות השונים של אוקראינה נרקמה בשיתוף עם 136 רוקמים מרחבי המדינה.
מפת העולם שרקמה פטוצ'בה בשנת 2010 הוצגה בתערוכת אקספו 2010 בעיר שאנגחאי.
ביצירת המפה לקחו חלק 192 איש אשר ייצגו את המדינות השונות.
בשנת 2010 הקימה את מוזיאון הרקמה הבינלאומי שבו מוצגות עבודות של אמנים אוקראיניים ובינלאומיים.
בקיץ 2011 היא הקימה מוזיאון רקמה נוסף שבו מוצגות העבודות שלה באופן בלעדי.
פיתחה טכנולוגיית רקמה מיוחדת תוך שימוש בחוטים זוהרים אשר רשומה בספר השיאים של אוקראינה.
מפת המחוזות שרקמה פרוטצ'בה, מופיעה ברשימת השיאים הלאומית של אוקראינה.
טטיאנה פטיץ הייתה דוגמנית גרמנייה.
טטיאנה פטיץ נולדה בהמבורג שבגרמניה וגדלה בשוודיה.
ב-1983 עלתה לגמר בתחרות מראה השנה של עלית, וזכתה במקום השלישי, ובחוזה למשך שישה חודשים עם הסוכנות כפרס.
באותה שנה היא החלה לעבוד עם הצלם פטר לינדברג, בראיון עמו אמר לינדברג שהוא מעריץ את פטיץ, ושתמיד נהנה לעבוד איתה.
ב-1986 הופיעה בשני גיליונות של מגזין ווג האיטלקי, הובילה את הקמפיין של קלווין קליין וב-1987 דגמנה עבור רבלון.
בינואר 1990, הייתה אחת מחמש דוגמניות העל שהיו הפנים של שנות ה-90. היא הופיעה יחד עם הדוגמניות נעמי קמפבל, לינדה אוונג'ליסטה, סינדי קרופורד וכריסטי טרלינגטון בתצלום שחור לבן על שער מגזין ווג בריטניה שצילם צלם האופנה פיטר לינדברג.
בעקבות תצלום זה החלו הדוגמניות לייצג את בית האופנה ורסצ'ה, והשתתפו בקליפ Freedom של ג'ורג' מייקל.
בשנים אלה הופיעה פטיץ גם בפרסומות בטלוויזיה עבור לוריאל וראלף לורן.
פטיץ הופיעה בווידאו קליפ של להקת דוראן דוראן לשיר "Skin Trade".
ב-1994 הופיעה בעירום בצילום עבור ארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים לצד דוגמניות כמו פביאן טרווינג.
ב-2011 זכתה בפרס בטקס פרסי האופנה של וינה.
ב-11 בינואר 2023 נפטרה מסרטן השד.
פטיץ הותירה בן, אחות והורים.
טטיאנה אלכסנדרובנה נבקה היא מחליקה אמנותית רוסית ממוצא יהודי שהשתתפה בהחלקה אמנותית.
באולימפיאדת טורינו (2006) התחרתה בהחלקה אמנותית: ריקוד על קרח עם רומן קוסטומרוב וזכתה במדליית זהב אולימפית.
טטיאנה נולדה לראיסה, כלכלנית במקצועה ואלכסנדר, מהנדס.
בשנת 1988 עברה להתגורר במחוז מוסקבה.
נבקה נשואה לדמיטרי פסקוב, דובר הקרמלין.
היא ספגה ביקורת נוקבת על כך שרקדה על הקרח בתוכנית ריאליטי רוסית בשם "ריקוד על הקרח" ובו הופיעה עם אנדריי בורקובסקי לבושים כאסירי מחנה ריכוז, על רקע קטע מוזיקלי מתוך הסרט "החיים יפים".
במאי 2020 דיווחה כי היא ובעלה אושפזו לאחר שנמצאו חיובים לנגיף הקורונה, במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה.
עם זאת, היא הבריאה תוך זמן קצר.
טטמדאו (בבורמזית: တပ်မတော်) הוא השם הרשמי של הכוחות המזוינים של מיאנמר (בורמה).
הטטמדאו כפוף למשרד ההגנה ומורכב מ:
כוחות ויחידות נוספים במיאנמר כוללים את כח המשטרה, אנשי המיליציה של יחידות העם, ועד 2013 כוחות הגבול, הידועים בכינוי "נה סה קהא".
בעשור השני של המאה ה-21, לא מתקיים גיוס חובה.
לפיכך, כל אנשי השירות הם מתנדבים לכאורה, עם זאת החוק מאפשר גיוס חובה אם הדבר נדרש לדעת הנשיא.
בפועל, נטען כי הטטמדאו מגייס מבוגרים וילדים ומשתמש באזרחים לעבודה בכפייה.
מאז עצמאות מיאנמר מבריטניה בשנת 1948, מתקיימים קרבות עקובים מדם מול ארגוני מורדים וצבאות קטנים של מיעוטים, כגון ארגוני טרור דוגמת ARSA של בני הרוהינגיה.
למרות הדיווחים השונים על שימוש באזרחים בכפייה, סקר שנערך ב-2014 על ידי המכון הרפובליקני הבינלאומי בכל רחבי מיאנמר מראה כי הצבא זכה במקום הראשון ונתפס כמוסד החיובי ביותר עם 84% מהנשאלים האומרים שהוא "חיובי מאוד" או "חיובי" לפני התקשורת, הממשלה הבורמזית והאופוזיציה.
טטיאנה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית Великая Княжна Татьяна Николаевна; 10 ביוני 1897 – 17 ביולי 1918) הייתה דוכסית גדולה של רוסיה, בתם של ניקולאי השני, אחרון קיסרי רוסיה, ושל אלכסנדרה, נסיכת הסן.
טטיאנה נרצחה על ידי הצ'קה יחד עם כל משפחתה במהלך רצח משפחת הצאר.
טטיאנה נולדה בארמון פטרהוף שבסנקט פטרבורג ב-10 ביוני 1897. היא הייתה הבת השנייה של ניקולאי השני, קיסר רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת הסן.
הייתה לה אחות גדולה בשם אולגה, שתי אחיות קטנות: מריה ואנסטסיה ואח בשם אלכסיי.
היא נקראה "טטיאנה" על שם הדמות טטיאנה ברומן המפורסם של אלכסנדר פושקין, "יבגני אונייגין".
הצאר נהנה מאוד מכך שיש לו שתי בנות שנקראות אולגה ואנסטסיה כמו האחיות ברומן המפורסם.
רוב בני הבית, כולל המשרתים, לרוב פנו אל הנסיכה בשמה הפרטי, או בשמות החיבה "טניה" או "טאטיה" או "טטיאונצ'קה".
היא הייתה קשורה במיוחד לאחותה אולגה.
הן חלקו חדר ונהגו ללבוש את אותן בגדים.
טטיאנה העריצה את אולגה, וכאשר אולגה חלתה בטיפוס, טטיאנה פרצה בבכי כשראתה אותה ולקח לאומנת שלה זמן רב לשכנע אותה שהיא תחלים.
במראה החיצוני, היא דמתה מאוד לאמה, ונחשבה ליפה ביותר מבין ארבע בנותיו של הקיסר.
היא הייתה רגילה שפונים אליה בשמה הפרטי, ונלחצה כאשר פנו אליה כאל "הוד רוממותך".
היא הייתה מעשית וסמכותית מאוד, והיה לה כישרון מנהיגות טבעי.
אחיותיה העניקו לה את הכינוי "האומנת", ואפילו אולגה המבוגרת לא התנגדה להעניק לה סמכות.
האחיות נהגו לשלוח אותה כנציגתן כאשר רצו להשיג מהוריהן דבר מה.
היא גם הייתה קרובה מאוד לאמה, ונחשבה לבת המועדפת על הצארינה.
היא הקפידה מאוד על לבושה ותסרוקתה, ועקבה באדיקות אחר האופנה.
כמו אמה היא גם הייתה דתייה מאוד, וקראה בקביעות בתנ"ך.
בתור נערה צעירה היא קיבלה דרגת כבוד של קולונל ברגימנט פרשים ונהגה לצאת בקביעות לסקור את מסדריו.
קשר זה נבע בעיקרו מהתקווה שרספוטין יצליח לרפא את מחלתו של אחיה הצעיר של טטיאנה, נסיך הכתר אלכסיי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, התבלטה טטיאנה בדעותיה הפטריוטיות, ופעם התבטאה בגנות הגרמנים בנוכחות אמה שהייתה גרמנייה בעצמה.
אמה נפגעה, וטטיאנה שלחה לה מכתב התנצלות והסבירה ששכחה כי אמה היא ממוצא גרמני והתייחסה אליה כאל רוסייה בלבד.
אלכסנדרה ענתה לה שהיא אכן מרגישה רוסייה לכל דבר, והיא לא נפגעה מדבריה של טטיאנה אלא מהרכילות על קשריה עם הגרמנים, וממעשיהם של בני ארצה לשעבר.
טטיאנה ואולגה שימשו כאחיות בצלב האדום וטיפלו בפצועי מלחמה.
טטיאנה התמסרה לעבודה והצטערה שבגלל נעוריה נמנעים ממנה המקרים הקשים באמת.
החוויה הייתה ייחודית עבור האחיות כיוון שהן נהנו מחופש תנועה גדול יותר מזה שהיה להן בארמון, ויכלו לדבר עם נשים אחרות פשוטות עם.
עם הזאת, הקרבה הרבה לחיילים פצועים וגוססים, גבתה בסופו של דבר את מחירה מעצביה של אולגה.
טטיאנה הייתה גם פטרונית של ארגון סיוע לפצועי מלחמה שכונה "ועדת טטיאנה" על שמה.
טטיאנה הכירה באחריות שמוטלת על כתפיה כנסיכה, והופיעה בפומבי פעמים רבות כדי להעלות את המורל הלאומי.
היא הפכה למפורסמת יותר משלוש אחיותיה.
היא גם נהגה לעיתים קרובות באי-רשמיות, ולאנשים שלא זיהו אותה הזדהתה כ"טטיאנה ניקולייבנה" ללא תואר נוסף.
טטיאנה מלמד היא שחמטאית יהודייה-אוקראינית-גרמנייה, בדרגת רב-אמן לנשים.
נכון לספטמבר 2025, מדורגת במקום השביעי בגרמניה בין הנשים לפי מד כושר.
בשנת 1994 מלמד ייצגה את אוקראינה סיימה במקום ה-9 באליפות אירופה לנוער ובשנת 1996 היא זכתה באליפות אוקראינה לנשים.
בשנת 1999 הוענקה לה דרגת רב-אמן לנשים.
בשנת 1996 ו-1998 היא סיימה במקום השלישי בתחרות לנשים בסנקט פטרבורג.
בשנת 2001 היא זכתה בתחרות זו.
בשנת 2010 מלמד היגרה לגרמניה.
מלמד ייצגה את גרמניה באולימפיאדות שחמט.
טטיאנה קנליס אולייר (נולדה ב-27 במרץ 1952) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ובמאית ישראלית.
קנליס אולייר נולדה בעיר בוקרשט שברומניה.
אביה היה מנהל אולפנים להקפת סרט תיעודים וסרטים עלילתים ואמה הייתה טכנאית בענף הקולנוע.
להוריה הייתה חיבה גדולה לתיאטרון והיא נחשפה לעולם האמנות מגיל צעיר.
קנליס אולייר למדה באקדמיה לקולנוע ותיאטרון בבוקרשט בין השנים 1971–1974. בעודה סטודנטית שיחקה בתיאטרון ה"אודיאון" תפקיד ראשי בהצגה "כוס המים" מאת המחזאי אז'ן סקריב.
באקדמיה, למדה אצל המורה הידועה בקשיחותה ובכישרונה - סנדה מנו, בתו של אחד השחקנים הגדולים ברומניה.
קנליס אולייר החלה את קריירת המשחק המקצועית שלה בשנה השלישית ללימודיה באקדמיה (מתוך ארבע שנות לימוד), לאחר שקיבלה הצעה להשתתף בהצגה "עמודי החברה" מאת הנריק איבסן בתיאטרון רפרטוארי בבושקרשט.
מורתה סנדה מנו, סירבה בתוקף להשתתפותה של הסטודנטית בהצגה, בטענה שהיא טרם סיימה את לימודיה ואינה מוכנה עדיין לשחק בתיאטרון מקצועי.
לאחר שנה אישורה את השתתפותה, ואף עבדה איתה לקראת האודישן.
במשך ארבע שנות קריירה בתיאטרון ברומניה שיחקה במגוון תפקידים, בין השאר: אירינה הקטנה ב"שלוש אחיות" של צ'כוב, בתו של "החולה המדומה" של מולייר, ורוזין ב"הספר מסביליה".
בשנים אלו, רומניה הייתה תחת שלטונו של הרודן ניקולאה צ'אושסקו, ועל כן, היה מאוד קשה לצאת מגבולות רומניה.
משפחתה חיכתה כ-20 שנים לקבלת אישור העלייה לישראל.
מצד המשפחה, דודה (מצד האב) הגיעו ראשון והכין את הקרקע לעליית שאר בני המשפחה.
דודה של קנליס סייע לה להשיג עבודה ראשונה כשחקנית, והצליח לגייס לעזרתה את שלמה בר-שביט והמורה אפרים אבא, אשר ליווה את טטיאנה בשנותיה הראשונות בישראל.
בשנת 1978, בשהייתה בת 26, עלתה לישראל יחד עם בעלה, המוזיקאי קוסטין קנליס אולייר והוריה.
כשהגיעה החלה ללמוד עברית באולפן, ובליווי המורה אפרים אבא, אשר עזר לה עם ההגיה העברית הייתה מוכנה לגשת לאודישנים בתיאטראות בארץ.
תפקידה הראשון היה סטטיסטית בהצגה "מלך מרוקאי" ב"הבימה" באפריל 1980. אחר כך פגשה בגרי בילו, שהיה באותה העת המנהל האומנותי של תיאטרון באר שבע, והיא הצטרפה לצוות התיאטרון.
בשנים 1980–1982 שיחקה קנליס אולייר בבאר שבע, בין תפקידיה היו: "איבאנוב" (סאשה), "מידה כנגד מידה" (איזבלה), "שש נפשות מחפשות מחבר" (הבת החורגת), "אגדות מיערות וינה" (מריאן), "אפר" (אן), "מודיליאני" (ביאטריס הסטינגס), "שפע" (סוזן).
לאחר מכן, שיחקה כשנה בתיאטרון חיפה בהצגות: "מלחמת טרויה לא תהיה" (הלנה), "אנטיגונה" (אנטיגונה).
בשנת 1985 הצטרפה לתיאטרון "הבימה" שם משחקת ומביימת מאז.
בין ההצגות ב"הבימה" בהם השתתפה היו: "נסים ונפלאות בקופסאות שימורים" (מרגרטה), "הדוד וניה" (סוניה), "האב" (לאורה), "אדם" (נדיה), "חתונת הדמים" (הכלה), "אותלו" (אמיליה), "נושים" (טקלה), "שלוש אחיות" (מאשה), "החגיגה" (אלסה), "משוגעת" (אדית), "סונטת סתיו", ו"ברטוד ואגנס" (אגנס).
כמו כן ביימה את המחזות: "פרפרים הם חופשיים" ו"מישהו שישמור עלי".
השתתפה בפסטיבל "תאטרונטו" עם המונודרמה "הקארקאל" שביים שחר סגל.
בשנת 1991 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "האיש מהצד האחר", על־פי ספרו של אורי אורלב.
בשנת 1995, החלה קנליס אולייר ללמד משחק במכללת סמינר הקיבוצים, בהמלצתו של הבמאי חנן שניר.
המנהל דאז, ישראל סקר, הציע לה להישאר ולחנוך את תלמידי המשחק בסמינר והיא מלמדת במכללה מאז.
ב-2015 שיחקה בדרמה "קאפו בירושלים" בבימויו של אורי ברבש.
בנוסף, השתתפה בהצגה מניין נשים בהבימה.
1982 - פרס "ורד הכסף" של העיתון "מעריב", כשחקנית השנה בתיאטרון.
2004 - פרס ע"ש שרגא בר מטעם תיטראון הבימה, על בימוי "פרפרים הם חופשיים".
טטיאנוס (ביוונית עתיקה: Τατιανός; בסורית: ܛܛܝܢܘܣ; 120–180 לערך) היה אחד מאבות הכנסייה של הנצרות לפני ועידת ניקיאה.
ספרו החשוב ביותר, דִיאַטֶסָרוֹן ("דרך הארבעה"), הוא חיבור המשלב את כל ארבע הבשורות של הברית החדשה לטקסט אחד.
טקסט זה היה כתב הקודש המרכזי של הכנסייה הסורית והכנסייה האשורית עד המאה השישית, אז הוחלף על ידי הפשיטתא.
בספרו Oratio ad Graecos ("איגרת ליוונים") כתב שנולד באשור.
ככל הנראה מדובר על ממלכת חדייב, בשטח סוריה על גדות הפרת.
הוא לא נולד כנוצרי, והכיר את הנצרות רק בביקורו ברומא, שם נטש את אמונותיו הפגניות והיה לתלמידו של יוסטינוס מרטיר.
לא ידוע הרבה על טטיאנוס לאחר מותו של יוסטינוס ב-165. ידוע כי הקים בית ספר לפילוסופיה נוצרית.
אירנאיוס מעיר כי טטיאנוס הודח מהכנסייה בשל נטייתו לסיגוף והיותו חסיד של הגנוסטיקאי ולנטינוס.
ברור שעזב את רומא ועבר לאלכסנדריה (שם אולי היה מורו של קלמנס מאלכסנדריה שלמד אצל "אשורי") או יוון.
אפיפניוס מסלמיס כותב שטטיאנוס ייסד בית ספר במסופוטמיה שהשפעתו הגיעה עד אנטיוכיה, קיליקיה ופיסידיה.
התאולוגיה של טטיאנוס השפיעה על גיבוש הכנסייה הסורית ותפוצתה.
טטיאנה מריסול עלי היא שחקנית וזמרת אמריקאית, הידועה מתפקידה כאשלי בנקס בקומדיית המצבים "הנסיך המדליק מבל אייר".
טטיאנה עלי נולדה בבלמור שבניו יורק.
היא בתם הבכורה של שריף וסוניה עלי.
ב-1985, בגיל 6, החלה עלי את קריירת המשחק שלה בסדרת הילדים "רחוב סומסום" והופיעה עם הרבי הנקוק בנאמבר מוזיקלי.
בשנת 2022 השתתפה לצדה קרולין הנסי במותחן הטלוויזיוני "Vanished: Searching For My Sister" מבית ערוץ לייפטיים.
במרץ 2016 פרסמה עלי כי התארסה לד"ר ווהן רסברי, והם הודיעו שהם מצפים לילדם הראשון.
עלי ורסברי נישאו ב-17 ביולי 2016 בבוורלי הילס שבקליפורניה.
שםפרטי האלבוםמיקומי שיאארצות הבריתUSR&BבריטניהUKR&BKiss the Sky תאריך יציאה: 25 באוגוסט 1998
חברת תקליטים: Work Group 10647416
שםפרטי האלבוםHello תאריך יציאה: 21 בינואר 2014
שםשנההסימן "—" מציין שהאלבום אינו יצא לאור או אינו זכה להיכנס למצעד במדינה זו.תאריםאלבוםמיקומי שיאארצות הבריתUSR&BBELצרפתIRLNLניו זילנדבריטניהUKR&B"Daydreamin"199865————363 RIAA: זהב
כריס צ'אביס הידוע יותר בשם הבמה שלו, טטנקה (בפאלו, בשפת הלקוטה) הוא מתאבק אינדיאני אמריקאי, שכיום חתום בארגון ההיאבקות WWE, תחת חוזה אגדה.
הוא מוכר בעיקר בשל התקופה שלו בארגון ה-World Wrestling Federation (WWF), שכיום ידוע בשם WWE, שבו התחרה תחת שם הבמה טטנקה, משנת 1991 עד לשנת 1996 ומשנת 2005 עד לשנת 2007.
תחילה, צ'אביס החל להתחרות בהרמת כוח.
תחרות פיתוח הגוף הראשונה שלו הייתה מר.
חוף וירג'יניה, שבה סיים במקום השני.
הוא זכה בהרבה תחרויות פיתוח גוף במהלך הקריירה, אך רצה להתחרות ברמה הלאומית ואולי ביום מן הימים להפוך למקצוען במקצוע זה.
בין השנים 1985 ל-1990, הוא עבד בתאגיד פיתוח הגוף Bally's Health and Tennis.
בשנת 1987, צ'אביס קיבל מספר מבחני קבלה לליגת ה-NFL מקבוצות כמו מיאמי דולפינס, דטרויט ליונס, וושינגטון רדסקינס ולוס אנג'לס ריידרס.
לבסוף, הוא בחר להתחיל את קריירת הפוטבול שלו במדי הדולפינס.
האחרונים הציעו לו חוזה עצמאי, אך צ'אביס בתגובה סירב, מכיוון שההכנסה שלו ב-Bally עברה את שווי החוזה.
ב-16 באוגוסט 2012, טטנקה גבר על הרב סוויסה וזכה באליפות במשקל כבד של IPWA.
שבוע לאחר מכן, הוחלט להסיר ממנו את חגורת האליפות מכיוון שלא היה יכול להגן עליה.
הקרב הבא והאחרון של טטנקה בארץ הקודש היה ב-9 ביולי 2017 במסגרת המופע The Rage, שבו הוא ניצח את האקם ווקור.
לכריס ואשתו השנייה, מישל, ארבעה ילדים: שתי בנות בשם כריסטיאנה מריה (נולדה ב-30 במאי 1996) וריאה איאנה (נולדה ב-1 ביולי 2002) ושני בנים בשם ג'וסף טטנקה (נולד ב-6 במרץ 2004) וג'רמייה כריס (נולד ב-2009).
צ'אביס נישא לראשונה לדאון דויל בשנת 1989 בהמפטון, וירג'יניה.
יש לו אח צעיר ממנו בשם שון צ'אביס, המשרת כמפקח תנועה אווירי ראשי בצי האמריקני.
אליפות גרמניה של ACW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Covey Promotions
אליפות במשקל כבד של Covey Pro (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Dansk Pro Wrestling - DPW
אליפות הזוגות של DPW (פעם אחת) - עם ריק דומיניק
אליפות העולם במשקל כבד של DWA (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של GHW (פעם אחת)
אליפות אוסטרלאסיה במשקל כבד של i-Generation (פעמיים)
אליפות במשקל כבד של IPWA (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-279 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2003
אליפות במשקל כבד של SAPW (פעם אחת)
האליפות הבינלאומית במשקל כבד של TRCW (פעם אחת)
טטיאנה סמית' (באפריקאנס ובאנגלית: Tatjana Smith; בעבר טטיאנה סקונמאקר, באפריקאנס ובאנגלית: Tatjana Schoenmaker; נולדה ב-9 ביולי 1997) היא שחיינית דרום אפריקאית, האלופה האולימפית (פריז 2024), סגנית האלופה האולימפית (טוקיו 2020) וסגנית אלופת העולם (פוקואוקה 2023) במשחה ל-100 מטר חזה.
האלופה האולימפית (טוקיו 2020), סגנית אלופה אולימפית (פריז 2024), אלופת העולם (פוקואוקה 2023), סגנית אלופת העולם (קוואנגג'ו 2019) ושיאנית העולם בעבר במשחה ל-200 מטר חזה.
סמית' נולדה וגדלה ביוהנסבורג בשם טטיאנה סקונמאקר.
באוניברסיאדה שנערכה בטאיפיי, טאיוואן באוגוסט 2017 זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.61 דקות, אחרי אלופת העולם קנקו וטנבה מיפן (2:24.15 דקות).
במשחקי חבר העמים בריטי שנערכה בגולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה באפריל 2018 זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אפריקה חדש של 1:06.41 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא אפריקה חדש של 2:22.02 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה רביעית במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אפריקה חדש של 30.82 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה בנאפולי, איטליה בתחילת יולי 2019 זכתה בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.42 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אפריקה חדש של 1:06.32 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:22.92 דקות.
שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי אותה שנה היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:22.52 דקות, אחרי יוליה יפימובה מרוסיה (2:20.17 דקות) ולפני סידני פיקרם מקנדה (2:22.90 דקות), בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אפריקה חדש של 2:21.79 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.60 דקות ובמקום 17 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.40 שניות.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:18.95 דקות, לפני לילי קינג (2:19.92 דקות) ואנני לזור (2:20.84 דקות), שתיהן מארצות הברית, שיפור לשיא בן 8 השנים של ריקה מילר פדרסן מדנמרק (2:19.11 דקות).
כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי ואפריקה חדש של 2:19.16 דקות, 5 מאיות השנייה איטי משיא העולם.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.22 דקות, אחרי לידיה ג'קובי מארצות הברית (1:04.95 דקות) ולפני האלופה האולימפית היוצאת לילי קינג (1:05.54 דקות).
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אפריקה ואולימפי חדש של 1:04.82 דקות ותוך כדי המשחה היא קבעה במשחה ל-50 מטר חזה שיא אפריקה חדש של 30.21 שניות.
בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:05.07 דקות.
סמית' לא השתתפה באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני 2022.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט 2024 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 1:05.28 דקות, לפני טאנג צ'יאנטינג מהרפובליקה העממית של סין (1:05.54 דקות) ומונה מקשארי מאירלנד (1:05.59 דקות), בשלב המוקדמות ובשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:05.00 דקות.
ב-2023 היא נישאה לג'ואל סמית', גיסו של שחקן הרוגבי סייה קוליסי.
טטניאנה צורי (באיטלקית: Tatiana Zorri; נולדה ב-19 באוקטובר 1977) היא כדורגלנית עבר איטלקייה.
צורי שימשה כקשרית, והקריירה שלה הייתה בעיקר בקבוצת הנשים A.S.D.
היא שיחקה גם בACF Torino ASD, בלאציו וב-U.P.C.
היא שיחקה בנבחרת איטליה בכדורגל נשים במשך 16 שנים לפני שפרשה מכדורגל בינלאומי ב-2010. במהלך תקופה זו התחרתה בגביע העולם בכדורגל נשים ובאליפות אירופה בכדורגל נשים ב1997, 2001, 2005 וב-2009.
היא שיחקה 155 משחקים בינלאומיים, והיא השנייה עם הכי הרבה הופעות בינלאומיות, אחרי פטריציה פאניקו.
היא פרשה סופית בשנת 2013.
טטיזאורוס (שם מדעי: Tatisaurus) הוא סוג של דינוזאור צמחוני מהקבוצה תיראופורה, בה הסטגוזאורים והאנקילוזאורים.
הוא התקיים ביורה התחתון של סין והוא נחשב לדינוזאור צמחוני קדום מאוד מקבוצת בעלי אגן דמוי עוף, הקרוב בעיקר לסקוטלוזאורוס.
הסוג התגלה בידי הכומר אדגר אוהלר מאוניברסיטה בניו טאיפיי, טאיוואן בשכבות סלעים בתצורות לופנג שביונאן, סין כמספר עצמות שבורות, לרוב עצמות לסת ושיניים והוא תואר ב-1965. משמעות השם של הסוג הוא על שם הכפר הקרוב לאתר המאובנים, "Da Di" המכונה "Ta Ti" ובצירוף הסיומת "saurus" - לטאה/זוחל.
בסוג נכלל רק מין אחד - Tatisaurus oehleri, הקרוי על שם מגלה המאובנים אוהלר.
אורך הלסת התחתונה שנמצאה הגיע ל-6 ס"מ ובעליהם היה קטן מאוד באורך של 1.2 מטר ומשקל של 4 ק"ג בקירוב.
מבנה השיניים רמז על כך שניזון מצמחייה.
המבנה שלהם דמה מעט לזה של ההיפסילופודוניים והוא שויך למשפחה זו בתחילה, אך בהמשך חקרו את המבנה ונראה שהם דומים יותר לשיני ההואיאנגוזאורוס או לסקלידוזאורוס.
הוא נחשב לאב קדום פרימיטיבי לאנקילוזאורים והסטגוזאורים.
עם זאת החוקר דייוויד ב.
נורמן בדק את ממצאי הדינוזאור ב-2007 וקבע שדינוזאור זה הוא טקסון מוטל בספק עקב מקורות מפוקפקים לממצאים ולמבנה של השיניים.
טטיאנה שבצובה היא מדינאית רוסייה, סגנית שר ההגנה בשנים 2010–2024.
שבצובה נולדה בשנת 1969 בקוזלסק, ברית המועצות.
היא למדה ואחר כך סיימה את לימודיה במכון לנינגרד למימון וכלכלה בשנת 1991. מאותה שנה ואילך עבדה כגובת מס עבור שירות המיסים הפדרלי של הפדרציה הרוסית .
החל מ-4 באוגוסט 2010 מכהנת כסגנית שר ההגנה של הפדרציה הרוסית, עם אחריות על כספי משרד ההגנה.
כתב העת פורבס כלל אותה ברשימת אנשי הכוח העשירים ביותר ברוסיה (מקום 13 בשנת 2013).
טטסוזאן נגאטה (ביפנית: 永田 鉄山; 14 בינואר 1884 – 12 באוגוסט 1935) היה איש צבא והוגה דעות יפני קיצוני, לוטננט גנרל בצבא היפני הקיסרי.
נגאטה היה המנהיג בפועל של סיעת טוסיי-הא הרדיקלית, שדגלה במלחמה טוטאלית במטרה להביא לעליונותה של האימפריה היפנית מעל שאר עמי אסיה, אידאולוגיה שהושפעה רבות מכתביו של אריך לודנדורף.
האידאולוגיה קראה בפועל לדיקטטורה צבאית תחת הירוהיטו, קיסר יפן שיישאר בעל מעמד רשמי בלבד.
הקיצוניות שאחזה בנגאטה ובקצינים רבים אחרים בני דורות בתוך שורות הצבא היפני הקיסרי נבעה מהתנגדות חריפה למוסד הדמוקרטיה הפרלמנטרית ששררה ביפן מאז רסטורציית מייג'י.
נגאטה היה מבין האדריכלים של תקרית מוקדן, שהיוותה את ההצדקה לפלישה היפנית למנצ'וריה.
נגאטה התנגד לפעולות אלימות וטרור במטרה לחזק את ההשפעה של הצבא על הפוליטיה היפנית מכיוון שאלו עלולות להחליש את האחדות הלאומית היפנית.
נגאטה פעל מאחורי הקלעים של הפוליטיקה היפנית במטרה לחזק את עמדת הצבא ותמך בשימוש בלוחמה ביולוגית ולוחמה כימית.
טטסוזאן נגאטה היה יליד נאגנו, האימפריה היפנית.
נגאטה היה בן למשפחת סמוראים לשעבר אשר איבדו את מעמדם החברתי ואת פרנסתם עקב רסטורציית מייג'י ופתיחתה של יפן לעולם המערבי.
מצב זה הביא משפחות רבות של סמוראים לשעבר, בהם גם משפחתו של נגאטה, לפתח התנגדות עזה לדמוקרטיה ולעולם המערבי ולהתפתחותן של אידאולוגיות קיצוניות אנטי-מערביות רבות ברחבי האימפריה היפנית.
הוריו קבעו לבנם קריירה צבאית ורשמו אותו ללימודי האקדמיה הצבאית היפנית מכיוון שקיירה צבאית הייתה הדבר הקרוב ביותר לחינוך תרבות הסמוראים שנבצר מהם מלהעניק לבנם עקב הרסטורציה והשינוי החברתי.
לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית והתקבל לשירות בשורות חיל הרגלים של הצבא היפני הקיסרי, נגאטה נשלח ביחד עם סדרה של מספר משלחות צבאיות יפניות ללימוד על הלוחמה הצבאית באירופה במהלך ולאחר מלחמת העולם הראשונה.
במהלך משלחות אלו ביקר נגאטה בממלכת דנמרק, ממלכת שוודיה ורפובליקת ויימאר, שם למד בעיקר אודות גיוס אזרחי בעת צורך לאומי.
בשנת 1921 הוא הפך לנספח צבאי מטעם הצבא היפני בשווייץ.
נגאטה שב ליפן בשנת 1921 אך לא לכך חלק פעיל בהתערבות הצבאית של יפן בתוך המזרח הרחוק הרוסי במסגרת מלחמת האזרחים ברוסיה .
הוא מונה לראש ההובלה מן הדרגה הראשונה של לשכת הפיתוח של משרד המלחמה בשנת 1926 ובהמשך מונה לראש מדור ענייני צבא בלשכה לענייני צבא.
בעודו לומד בגרמניה קרא נגאטה, כמו רבים משותפיו במשלחת, את הספר המלחמה הטוטאלית של אריך לודנדורף.
לודנדורף היה מפקד בכיר בצבא הקיסרות הגרמנית ובין השנים 1916–1918 היה השליט הצבאי בפועל של הקיסרות הגרמנית ביחד עם פאול פון הינדנבורג.
לאחר המלחמה החל בקריירה פוליטית ונחשב לאחד מראשי המפלגה הנאצית.
כתביו של לודנדורף תאמו את ההתנגדות למערב ולדמוקרטיה ששררה בדרגי הצבא היפני והשפיעו רבות על קצינים כגון נגאטה.
במטרה להוכיח את המחויבות שלו לאידאולוגיה הצבאית של המלחמה הטוטאלית השתתף בפגישה סודית של מספר קצינים יפנים בעיר באדן-באדן, שם התחייבו כל הקצינים להביא לרפורמה במדינה ולחזק את השפעת הצבא היפני על הפוליטיקה והממשל.
במהלך השבועה היו עמו אישים כגון יאסוג'י אוקאמורה והידקי טוג'ו.
מתוך הכתבים של לודנדורף פיתח נגאטה ראיית עולם שלפיה על האימפריה היפנית להתכונן למלחמה גדולה נוספת, כביכול תהיה זאת המלחמה האחרונה ובמסגרתה יהיה על האומה היפנית לרכז את כל מאמציה המדיניים במטרה להגיע לאחדות לאומית ובמטרה להשיג עליונות מעל העולם המערבי.
הרעיון בתוך הפלג הקיצוני בצבא היפני היה להביא ליצירת דיקטטורה צבאית אשר תונהג בידי קיסר יפן מבחינה רשמית אך בפועל תשלט בידי אנשי הצבא.
עקב השפל הכלכלי הגדול הכלכלה היפנית נפגעה קשות ויפן נזקקה למשאבים טבעיים כדי לתחזק את הכלכלה הגודלת שלה.
באיים היפנים כמעט ואין כל משאבים טבעיים ולכן רבים בצבא פנו לרעיון של סיפוח אזור מנצ'וריה, צפון מזרח הרפובליקה הסינית, שבאותה העת נאבקה כדי להתגבש כישות פוליטית מאוחדת מתוך תקופת המצביאים, במסגרתה המדינה הייתה מחולקת בין מצביאים שנאבקו על כוח והשפעה.
הממשל היפני התנגד לפעולה צבאית במנצ'וריה אך פעילים בתוך הפלג הקיצוני בצבא דווקא תמכו ברעיון שעלול היה לערער את יציבותה של הדמוקרטיה היפנית.
באותה העת שלטו היפנים על פורט ארתור, עיר בקצה חצי האי קוואנטונג בדרום מנצ'וריה אשר בו נמצא חיל מטעם הצבא היפני הקיסרי (צבא קוואנטונג) שנועד לשמור על פעילות סדירה של מסילת ברזל בדרום מנצ'וריה שהופעלה ותוחזקה בידי היפנים.
נגאטה וידא בשנת 1931 להפגיש בפורט ארתור בין שני אנשי צבא רדיקלים שתמכו ברעיון של סיפוח מנצ'וריה ורכשו התנגדות עזה לדמוקרטיה היפנית.
אלו היו אישיווארה קנג'י וסיישרו איטגאקי.
שלושתם, למרות זאת, היו מאוחדים בהתנגדותם לדמוקרטיה וברצונם להפיל את השפעת המערב ולהסדיר את הקיסר היפני הירוהיטו בתור השליט העליון על כל העמים והגזעים שהיו לטעמם "נחותים" מן העם היפני.
השלושה החלו לתכנן תקרית שקרית שתשמש במטרה להצדיק כיבוש יפני של מנצ'וריה.
לפני הוצאתה של התוכנית לפועל, נגאטה שב מפורט ארתור לטוקיו, ביפן עצמה במטרה שהדבר יראה כי לא היה לו מושג על אשר מבצעים חייליו.
ב-18 באוגוסט 131 התפוצצה כמות קטנה של דינמיט בסמוך למסילת הברזל היפנית בדרום מנצ'וריה.
הכוחות היפנים בפורט ארתור טענו כי הסינים אחראים לדבר והחלו בהוצאתה לפועל של הפלישה היפנית למנצ'וריה.
האירוע לא התקבל בעין טובה מצדו של הקיסר הירוהיטו, אשר סירב להעביר חיילים נוספים לתמוך במוצב בפורט ארתור לכבוש את מנצ'וריה.
למרות זאת, הקיסר לא היה בעל היכולת למנוע את תנועת הכוחות שכבר היו לפורט ארתור ויצאו לקראת כיבוש מנצ'וריה.
למרות דרישות הממשלה, כוחות יפנים אנטי-דמוקרטים חצו את קוריאה היפנית והצטרפו לכיבוש של מנצ'וריה.
בכך הפך הצבא לכוח שפועל בעצמאות מן הממשלה.
חבל הארץ נכבש בידי צבא קוואנטונג והוקמה מדינת חסות יפנית בשם מנצ'וקוו אשר הונהגה בידי ממשלת בובות שהייתה כביכול תחת הנהגתו של פויי, קיסר סין לשעבר, אשר היה בן חסות של הצבא היפני מזה מספר שנים.
בהנהגת הסיעה הקיצונית עמד סדאו אראקי, גנרל ופוליטיקאי.
היחסים בין הממשלה היפנית לבין הפלג הקיצוני בצבא היפני הגיעו לנקודת רתיחה כאשר מספר קצינים בצבא הוציאו לפועל את ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932. ההפיכה נכשלה להעלות את אראקי לתפקיד ראש ממשלת יפן עקב התערבות נחרצת מצדו של הירוהיטו, קיסר יפן אך במהלכה נרצח ראש הממשלה אינוקאי צויושי.
לאחר ניסיון ההפיכה הכושל, נגאטה לקח את ההנהגה על פלג פנימי בתוך הסיעה הקיצונית שהתנגד נחרצות לשימוש באלימות ובפעילות צבאית נגד הממשל ובכך ערער את מעמדו של אראקי.
הדבר הוביל לקרע בפלג הקיצוני הצבאי בין הקודו-הא, בהנהגתו של סדאו אראקי, לבין הטוסיי-הא, בהנהגתו של נגאטו, שקרא לפעילות לא אלימה מתחת לשולחן במטרה להביא להשפעה רבה יותר ויותר על הממשל היפני מטעם הצבא.
הקודו-הא דגלה בעם יפני אשר עליון מבחינה מנטלית מעל עמים אחרים, מאוחד במשמעת ברזל ונמנע מהנהנתנות שכביכול מובאת בידי המערב.
הקודו-הא בנוסף לכך דגלה בכך שעל העם היפני להנהיג מאבק דמים נגד הקומוניזם.
מן הצד השני, הטוסיי-הא דגלה יותר בפרגמטיזם ותחת הנהגתו של נגאטה הפכה הכלכלה היפנית לכלכלת מלחמה.
הטוסיי-הא קראה למודרניזציה מסוימת אך לא בצורה ליברלית ודמוקרטית אלא בממשל ריכוזי המונהג בידי דוקטרינה צבאית לקראת מלחמה עתידית לא נגד הקומוניזם, אלא נגד ארצות הברית.
נגאטה מונה למנהל הלשכה לענייני צבא בשנת 1934 ודרך תפקיד זה פעל במטרה לקדם את האינטרסים של הצבא בתוך הפוליטיקה היפנית.
עד אז הפך לדמות המרכזית של סיעת השליטה (טוסיי-הא).
בעת מילוי תפקידו ב-12 באוגוסט בשנה שלאחר מכן, נגאטה נרצח בהתנקשות פוליטית בטוקיו על ידי הקולונל סאבורו אייזאווה, אותו פיטר זמן קצר לפני כן עקב תפקוד שלא כראוי.
ידיעות על ההתנקשות בתוך הדרג הצבאי של יפן הגיעו תוך מספר שעות לעיתונאות המערבית והתפרסמו.
ההתנקשות הייתה על רקע פוליטי מכיוון שאייזאווה היה מבין תומכיו של סדאו אראקי בסיעת הקודו-הא.
מספר ימים לאחר ההתנקשות בחייו של נגאטה, הקולונל צ'וזאבורו יאמאדה, אחד העוזרים העיקריים של שאייזאווה בהוצאה לפועל של ההתנקשות, התאבד בטענה כי הוא לוקח על עצמו את האחראיות על ההתנקשות בחייו של נגאטה.
לאחר ההתנקשות הועלה נגאטה במטרה להנציח את שמו, לדרגת לוטננט גנרל.
ההתנקשות בחייו של נגאטה הובילה בסופו של דבר למרד הנפל של 26 בפברואר 1936, ניסיון הפיכה כושל נוסף שהונהג בידי הקודו-הא והביא להיחלשותה של הסיעה.
לאחר מכן הגיע אישיווארה קנג'י, שבפועל הפך ליורשו של נגאטה, לשיא אהדתו בקרב הציבור היפני.
אף על פי שסיעת הטוסיי-הא הייתה זאת אשר עצרה את ההפיכה, מעמדה בפוליטיקה היפנית הכוללת נותר חלש.
בבחירות הכלליות שהתרחשו באותה השנה שתי המפלגות הגדולות נותרו הריקן מינסייטו (המפלגה הדמוקרטית חוקתית) והריקן סייוקאי (ידידי המפלגה החוקתית), שתי המפלגות התנגדו לעליית כוחו של הצבא בפוליטיקה.
לאחר היחלשות הקודו-הא עלה לכותרות הידקי טוג'ו, מפקד המשטרה החשאית שביצע טיהור פוליטי בכל המעורבים בניסיון ההפיכה.
מקורו האידאולוגי בטוסיי-הא הביא בסופו של דבר ליריבות על השפעה נגד אישיווארה.
טוג'ו עם הזמן הפך לכוח המרכזי שאיחד את הסיעות הצבאיות השונות נגד הדמוקרטיה היפנית ובמהלך שנת 1937 הביא לעלייה בהשפעת הצבא ולסיום הדמוקרטיה היפנית בפועל.
עליית ההשפעה הצבאית נעשתה דרך הפוליטיקה הפנימית ולא דרך ניסיון הפיכה, ולבסוף השיגו הכוחות הרדיקלים בצבא לממשל את רצונותיהם למלחמה בסין גם תחת הנהגתה של הממשלה תחת פומימרו קונואה, שהתנגד למלחמה בצורה חריפה.
תמיכתו של נגאטה בלוחמה כימית ולוחמה ביולוגית והפיתוח של אלו במדינת החסות של מנצ'וריה השפיעו על הנסיך קאנין קוטוהיטו, ראש המטה הכללי של הצבא, שלבסוף הותיר להשתמש בהם במלחמת סין–יפן השנייה.
לנגאטה היה חלק מרכזי בהפלת הדמוקרטיה היפנית ובביטול סמכותה לעומת סמכות הפלגים הקיצוניים של הצבא.
אף על פי שבשנותיו האחרונות הוא הוביל להתפלגות הזרם הקיצוני בצבא, הוא היה בעל תפקיד מכריע בהכנת סיעת הטוסיי-הא לקראת עליית ההשפעה שלה בתוך הפוליטיקה היפנית, לא דרך פעולות הפיכה וטרור אלא דרך התערבות ממושכת בפוליטיקה הפנימית.
טטיאנה קוחז'ובה (בצ'כית: Taťána Kuchařová; נולדה ב-23 בדצמבר 1987) היא דוגמנית צ'כית.
קוחז'ובה נולדה בטרנבה וגדלה בעיירה אופוצ'נו (Opočno) שבחבל בוהמיה.
ב-2006 בהיותה תלמידת תיכון התמודדה בתחרות "מיס צ'כיה" וזכתה בה.
היא ייצגה את מדינתה בתחרות מיס עולם, שנערכה בוורשה, טנבחרה על ידי השופטים למקום הראשון מתוך 104 מתמודדות.
במהלך כהונתה כמיס עולם היא ביקרה במדינות רבות ברחבי העולם.
בסוף 2006 הופיעה בסרטון וידאו שהופק עבור ערוץ האופנה.
ב-2007 צעדה בתצוגת אופנה של כריסטיאן דיור שנערכה בפראג ודגמנה למספר מותגי אופנה ברחבי העולם.
היא עבדה בשיתוף עם מספר ארגוני צדקה וסיוע למדינות מתפתחות כמו UNICEF ו"ילדי חמניות" שהוקם על ידי הדוגמנית הלנה הודובה.
היא השתתפה באירוע לציון 25 שנה למהפכת הקטיפה שנערך בוושינגטון די.
ב-2013 התמודדה ב-"StarDance", הגרסה הצ'כית של רוקדים עם כוכבים וזכתה במקום השני.
באותה שנה הופיעה בתפקיד קטן בסרט "Donšajni", אשר התמודד מטעם צ'כיה על פרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר.
ב-2015 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "Správnej Dres", שם שיחקה אשתו של שחקן הוקי קרח ידוע שלא סיימה תיכון ומחליטה להשלים את לימודיה.
היא הייתה תקופה במערכת יחסים עם הדוגמן ליין קרלסון.
ב-2016 נישאה לזמר אונדז'יי ברזובוהטי (Ondřej Brzobohatý).
טטיאנה (טניה) מזרסקי Мазарская; נולדה ב-8 בספטמבר 1976) היא פוליטיקאית המכהנת כחברת הכנסת מטעם סיעת יש עתיד בראשות יאיר לפיד.
בשנים 2018–2021 הייתה סגנית וממלאת-מקום ראש עיריית כרמיאל.
בשנת 1993, בעודה בת 17, עלתה לישראל לבדה במסגרת עליית הנוער.
הוריה עלו לישראל כחמש שנים לאחר מכן, בשנת 1998. השלימה תואר ראשון ושני בהיסטוריה של עם ישראל מאוניברסיטת חיפה.
בשנים 2004–2008 עבדה בסוכנות היהודית כרכזת תוכניות.
משנת 2012 ניהלה את לאומית שירותי בריאות בכרמיאל וקיבלה תעודות הוקרה על ניהול מקצועי ומוצלח.
בתחילת שנת 2016 הקימה מערך מתנדבים לעזרה לניצולי שואה וקשישים בודדים.
באותה שנה נבחרה מזרסקי כאחת מ-50 פעילים של השנה על ידי מחקר חברתי קהילתי של ידיעות אחרונות.
נבחרה ב-2018 למועצת העיר כרמיאל וכיהנה כסגנית וממלאת מקום ראש העיר.
ב-16 ביוני 2021 התחילה את כהונתה כחברת כנסת מטעם סיעת יש עתיד.
בשלוש מערכות הבחירות שבהן התמודדה יש עתיד במסגרת רשימת כחול לבן (2019–2020) שובצה מזרסקי במקומות הסמליים 80, 74 ולבסוף 69 (הרשימה זכתה ב-35 מנדטים בבחירות הראשונות מבין אלה וב-33 בשתי מערכות הבחירות הבאות).
בבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצבה במקום ה־18 של רשימת יש עתיד, שזכתה ב-17 מנדטים.
עם זאת, לאחר כניסתה של יש עתיד לממשלת ישראל השלושים ושש והפסקת חברותו בכנסת של יואל רזבוזוב במסגרת החוק הנורווגי, מזרסקי החלה לכהן כחברת הכנסת העשרים וארבע.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצבה במקום ה-19 ברשימת יש עתיד.
המפלגה זכתה ב-24 מנדטים ומזרסקי שבה והייתה לחברת כנסת, והתמקדה בפעילותה הפרלמנטרית בעיקר בתחומי הבריאות, הרווחה והחברה.
היא יזמה את יום ההוקרה לאחים ולאחיות וקידמה חקיקה והסדרה מקצועית בתחום הסיעוד, פעלה לשיפור מעמד הסטודנטים לרפואה בארץ ובחו"ל, יזמה הכנסת תרופות חדשות לסל והביאה להקמת יחידה לטיפול בתאי לחץ בצפת.
במקביל קידמה הקלות ברישוי לאנשי רפואה עולים, הגדלת קצבאות לניצולי שואה, עדכון קריטריוני תווי המזון ותיקון חקיקה בתחום התקשורת.
בשנת 2025, הקימה מזרסקי חמ"ל אזרחי לסיוע לישראלים שנתקעו בחו"ל במבצע עם כלביא.
בכנסת שימשה כחברה בוועדת הבריאות, בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, בוועדה המיוחדת לחיזוק ופיתוח הנגב והגליל, ובוועדה המיוחדת לטיפול בשורדי השואה.
לצד זאת היא משמשת בתפקיד ראשת קבוצות הידידות הפרלמנטריות ישראל–אוזבקיסטן וישראל–פינלנד.
מזרסקי בשדולה לקידום חיפה והצפון, השדולה לענייני פנים והסדרת מעמדם של יוצאי ברית המועצות לשעבר שלא עונים להגדרת חוק השבות במדינת ישראל, השדולה למען בתי החולים הציבוריים, השדולה להעצמת נשות הפריפריה והשדולה למען מדענים חוזרים.
ברוסית: Тети́ев ביידיש: טיטיעוו) היא עיר במחוז קייב שבאוקראינה, כ-180 ק"מ דרומית לבירה קייב, על גדות נהר רוסקה , מיובלי הדנייפר.
בטטייב התקיימה קהילה יהודית שהיוותה בשיאה רוב מוחלט בעיירה וחדלה להתקיים בעקבות פרעות פטליורה בשנת 1920.
סמל העיר טטייב כולל מגן שבתוכו פרש רכוב על סוסו בשדה ירוק על רקע מבצר ששעריו פתוחים לרווחה.
המגן נתמך מימין על ידי לוחם רוסי קדום עטוי גלימה אדומה ומשמאל בידי קוזק חגור חרב, כאשר שניהם אוחזים בידיהם השנייה חניתות עטורות דגלים אדומים.
בתחתית הסמל - ענפי עץ אלון.
הפרש מסמל את המאבק של תושבי האזור הקדומים בקומנים.
המבצר מסמל מבצר רוסי ששרידיו עדיין מצויים בטטייב, והשערים הפתוחים מסמלים הכנסת אורחים.
הפרש לבדו מופיע גם על דגל העיר.
טטייב נוסדה ככל הנראה בתקופת נסיכות קייב במאה ה-12 בשם "טימושניה".
שרידי ביצורים מתקופה זו ניתן לראות עד היום.
ב-1240 כבשו המונגולים את האזור והרסו את טימושניה.
במאה ה-16 הפך האזור לחלק מהדוכסות הגדולה של ליטא ואדמות טטייב היו שייכות לאצילים ליטאים.
ב-1596 השתלט על האדמות אציל אוקראיני בשם קונסטנטין אוסטרוזקי.
סביב הטירה של שליטי המקום התפתח מקום יישוב, עד שבשנת 1606 זכתה טטייב להכרה כעיר במסגרת זכויות מגדבורג.
טטייב לקחה חלק פעיל במרד חמלניצקי, ובמהלכו עברה העיר מיד ליד כמה וכמה פעמים, וב-1667 הפכה לחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
בין 1681 ל-1683 שלטה בטטייב האימפריה העות'מאנית.
במהלך המאה ה-18 עברה שוב טטייב כמה פעמים מיד ליד, והתחולל בה מרד גדול כנגד הפולנים.
כ-1000 מורדים הוצאו להורג לאחר שהמרד דוכא.
בסוף המאה סופחה טטייב לאימפריה הרוסית, החל מ-1800 השתייכה למחוז קייב.
במהפכת 1905 שבתו פועלי תעשייה וחקלאות בטטייב.
השביתות דוכאו בעזרת הקוזקים, וחלק מהשובתים נכלאו.
לאחר התמוטטות האימפריה הרוסית ב-1917, הוקמו בטטייב מוסדות וגופים לאומיים אוקראיניים.
במהלך מלחמת האזרחים שפרצה באותה תקופה, גל של פרעות שטף את יהודי טטייב , במהלכן נהרגו אלפי יהודים והקהילה היהודית חוסלה הלכה למעשה.
ב-17 ביולי 1941 נכבשה טטייב על ידי הוורמאכט במסגרת מבצע ברברוסה.
הגרמנים הלאימו והחרימו רכוש ומפעלים לצורך המאמץ המלחמתי הגרמני.
צעירים רבים נשלחו ברכבות לעבודות כפייה.
עם זאת, בקרב פועלי הכפייה החלה להתפשט התנגדות פסיבית, שכללה עבודה לא יעילה, גרימת נזק מכוונת למכונות וציוד וכדומה.
צעירים רבים הצטרפו לפרטיזנים שלחמו בכובש הנאצי.
באוגוסט הוקמה מחתרת אנטי נאצית.
טטייב שוחררה מהכיבוש הנאצי בלילה שבין ה-31 בדצמבר 1943 ל-1 בינואר 1944.
יהודים התגוררו בטטייב החל מהמאה ה-17. ב-1768 בוצע פוגרום ביהודי טטייב בידי ההיידמקים בראשותו של איוואן גונטה.
בסוף המאה ה-18 חי ופעל בטטייב רבי אהרן מטיטיוב, נכדו של הבעל שם טוב (בן בנו רבי צבי).
על פי האגדה החסידית, ר' אהרן הגיע לטטייב מקונסטנטין-ישן, לאחר בקשות חוזרות ונשנות, משום שיהודי טטייב האמינו שזכותו תעמוד להם לעצירת מגפה שפרצה בעיר.
ב-1883 הוקם בטטייב בית "ביקור חולים" במימון חברי הקהילה
ב-1897 מנו יהודי טטייב כ-95% מתושבי העיר.
בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 החלה הגירת יהודים מטטייב לארצות הברית.
קבוצה של יוצאי טטייב התיישבו בקליבלנד, אוהיו, והקימו שם מועדון (Tetiever Verein), שב-1910 התמסד לכדי קהילת "אהבת אחים אנשי ספרד", ובהמשך אף הוקם בית כנסת.
בעשור השני של המאה ה-20 מנתה הקהילה היהודית בטטייב כ-1400 משפחות שבהם למעלה מ-7000 יהודים.
עיסוקם של מרבית היהודים היה ב"מקצועות יהודיים" קלאסיים: חנוונות זעירה, נגרות, חייטות, סנדלרות ומסחר.
יחסיהם עם שכניהם הנוצרים היו טובים בדרך כלל.
יהודים רבים מהעיירה שירתו בצבא הרוסי במהלך המלחמה.
סופה של הקהילה היהודית בטטייב הגיע עם גל הפרעות שנודע בשם "פרעות פטליורה" ב-1919–1920 במהלך מלחמת האזרחים הרוסית.
אליעזר דוד רוזנטל, עורך קובץ העדויות "מגילת הטבח" על הפרעות, כתב על טבח יהודי טטייב: .
על פי העדויות שמביא רוזנטל, ב-1918 נפוצו שמועות על טבח שהולך וקרב לטטייב בעקבות התגברות כוחותיו של סימון פטליורה.
יהודי העיר התארגנו להקמת מיליציית הגנה מקומית.
הם גבו כסף, גייסו מתנדבים ורכשו נשק.
בראש המיליציה עמד צבי (הרש) טורי , לוחם מעוטר בשלושה אותות ממלחמת העולם הראשונה.
המיליציה נתמכה גם על ידי האוקראינים המקומיים, והפגינה את כוחה לראשונה ב-6 בדצמבר 1918, כאשר פשטו קוזקים תומכי הצבא הלבן בהנהגת שמרקטיוק על העיר.
המגנים היהודים מנעו טבח ושבו את כל הפורעים.
ב-3 במאי 1919 התחולל בשנית קרב בין כוח המגן היהודי לבין קוזקים.
לאחר קרב עיקש, נכנעה לבסוף המיליציה היהודית וכמה מלוחמיה נרצחו על ידי הקוזקים.
כל הגברים כונסו לבית הכנסת, שם הוטל עליהם כופר נפש גבוה.
במקביל, בוצעו ברחבי העיירה מעשי שוד וביזה קשים.
המיליציה היהודית התארגנה מחדש והתחמשה בחסות הצבא האדום.
בתחילת חודש אוגוסט התקרבו הקוזקים שוב לעיר.
כוח ההגנה היהודי פתח עליהם באש והסב להם אבדות, אך נאלץ לברוח מן העיר.
הפורעים ערכו מסע נקמה שבמהלכו רצחו ועינו יהודים רבים, אנסו נשים יהודיות ובזזו חנויות ורכוש יהודי.
ראש המיליציה טורי שב לעיר כדי להגן על היהודים הנטבחים, ונהרג בקרב מגן שבמהלכו הרג חמישה פורעים.
שעות מספר לאחר מכן, פרצה לעיר כנופיה אחרת והמשיכה בהרג ובהרס.
מהתקפות אלו נהרגו על פי ההערכות של רוזנטל כשלוש מאות איש, ופצעו רבים.
בית הכנסת הפך לבית חולים לטיפול בפצועים.
בספטמבר 1919 התחולל גל נוסף של פרעות, כפי הנראה על ידי חייליו של אנטון דניקין.
פורעים מכנופיות מקומיות החלו במסע טבח ואונס, ובשיאו הציתו את בית המדרש על היהודים שהתבצרו בו (כאלף וחמש מאות לפי חלק מההערכות), את בית הכנסת ואת בתי היהודים.
בגל זה חוסלה לחלוטין הקהילה, כשמרבית יהודי טטייב נרצחו והמעטים שנותרו נמלטו לערים אחרות (בעיקר לדובובה, פוהרבישצ'ה, בילה צרקווה, אודסה וקייב).
הקהילה היהודית בטטייב חדלה מהלתקיים ולא חודשה עד היום.
מקורות יהודיים אומדים את חללי הפרעות בטטייב בכ-4000 עד 5000. גור אלרואי אומד את מספר החללים בכ-3000. מקורות אחרים נוקטים מספר של כ־1400, כ-2400 או כ-1000 חללים.
ב-2020 הוקמה על חורבות בית העלמין היהודי בטטייב אנדרטת "כותל הדמעות" (Стіна плачу) לזכר יהודי טטייב שנספו בפרעות.
האנדרה הוקמה בשיתוף פעולה של תושבים מטטייב והעירייה.
בטטייב נולד המשורר יעקב אורלנד, שנמלט ממנה עם הפרעות בגיל 6. זכרונות טטייב וחורבנה הותירו רושם עמוק ביצירתו של אורלנד והיא עומדת במרכז ספרו "קִיֶּב" שיצא לאור ב-1991, הכולל "פואמה ושתי טיוטות-שיר לזיכרון טטיב".
גם שירו המפורסם "אני נושא עימי" שפורסם בספרו "אילן ברוח" בשנת 1939 והולחן בידי דוד זהבי, עוסק בזכרונות מטטייב ומחורבנה.
טטנפט היא חברת נפט רוסית שנוסדה ב-1950. היא מדורגת במקום החמישי ברוסיה מבחינת הפקת נפט.
הנכסים העיקריים של החברה ממוקמים ברפובליקת טטרסטן, פרויקטים עסקיים נערכים בשווקים מקומיים וזרים.
טטנפט היא אחת החברות הציבוריות הרוסיות הגדולות ביותר עם שווי שוק של יותר מ-1.1 טריליון רובל בתחילת 2022. לפי פורבס גלובל 2000, בשנת 2020 דורגה טטנפט במקום ה-539 מבין החברות הגדולות בעולם מבחינת נפח הרישום.
טטיסהדרוס (שם מדעי: Tethyshadros; מילולית: "הדרוזאוריד תטיס") הוא סוג דינוזאור אורניתופוד דמוי הדרוזאור, אשר התקיים באיטליה של הקרטיקון העליון שלפני 81.5 עד 80.5 מיליון שנה מזמננו, כשתחילה נראה שהתקיים לפני 70 מיליון שנה מזמננו.
דינוזאור זה תואר למדע ב-2009 ונכלל בו מין אחד - Tethyshadros insularis, שפירושו: "של אי", מאחר שכנראה התקיים על איי איטליה הקדומה.
סוג זה ידוע ממאובנים שהתגלו בשנות ה-80 בידי צוות המדענים: אלצ'או טארלאו וג'ורג'יו רימולי, בטריאסטה, נפת טריאסטה שבאיטליה והם מצאו שברי מספר עצמות שהרכיבו שלד כמעט שלם דומה לזה של הדרוזאור.
אורך דינוזאור זה הגיע לשקלול של 3.6 מטרים, כאשר רק קצה הזנב היה חסר.
וזה הוערך באורך של 2.5 מטרים, מה שנותן אורך גוף משוער כולל של 4.5 מטרים בקירוב.
מבנה חוטמו היה רחב ולסתותיו היו מצוידות בסוללת שיניים שטוחות ונוקשות שנועדו לתלישת צמחייה ואלה היו בולטות יחסית מאשר להדרוזאורים אמיתיים.
הוא היה קרוב בעיקר לתלמטוזאורוס וייתכן שחי בצורה דומה.
טטיאנה אלכסייבנה "טניה" רומנובה היא דמות המופיעה בספר "מרוסיה באהבה" בסדרת ספרי ג'יימס בונד מאת איאן פלמינג ובסרט בעל אותו השם.
את דמותה בסרט מגלמת השחקנית דניאלה ביאנקי, שקולה דובב על ידי ברברה ג'פורד.
לפי הסרט, רומנובה גויסה לסמרש ונשלחת לפתות את ג'יימס בונד.