tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ה"מורגן 3-וילר" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות ב- ז'נבה בשנת 2011.
בדגם המורגן 3-וילר הורכב מנוע של חברת Harley-Davidson, האמריקאית, ותמסורת ידנית של חברת מאזדה היפנית.
"חברת מורגן מוטור" היא חברה בריטית בבעלות משפחתי, אשר נוסדה בשנת 1910 על ידי הנרי פרדריק סטנלי מורגן.
מקום מושבה של החברה ב- Malvern, אשר במחוז ווסטרשייר באזור מערב המידלנדס, אחד מתשעת אזורי אנגליה.
כל המכוניות מיוצרות בעבודת יד.
מורגן אירו 8 היא מכונית ספורט המוגדרת מכונית רטרו, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב "Morgan Motor Company" הבריטית בין השנים 2001–2010, ובשנים 2015–2017. המנוע נלקח (ברישיון) מחברת ב.מ.וו הגרמנית.
מקדם הגרר של דגם ה- מורגן אירו 8 הוא 0.39
מורגן אירו 8 - קבריולה
Morgan AeroMax - דגם קופה, אשר יוצר בין השנים 2008-2009, יוצרו 100 יחידות, מחירה של כל יחידה היה 110,000 לירות שטרלינג.
מורגן אירו 8 סופר ספורט - גרסה של דגם מורגן 8 אארומקס, החלון האחורי נשאר קבוע במקומו, והגג נשלף חלקית
מורגן אירו 8 - גרסה חדשה של הדגם, (קבריולה) הוצגה בתערוכת הרכב ב- ז'נבה במרץ 2015.
מורגן אירו-ספורטס היא מכונית ספורט תלת אופן, קבריולה, 2 מושבים, אשר יוצרה על ידי חברת מורגן מוטור הבריטית בין השנים 1920-1933. על דגם ה- "מורגן אירו-ספורטס" הורכב מנוע אופנועים בריטי (2 צילינדרים), מדגם Anzani, מקורר אוויר או מקורר נוזל של אופנועים, בנפח של 1,093 סמ"ק.
"חברת מורגן מוטור" היא חברה בריטית בבעלות משפחתית, אשר נוסדה בשנת 1910 על ידי הנרי פרדריק סטנלי מורגן.
חברת Morgan Motor Company התחילה לייצר דגמי תלת אופן בשנת 1911. בתחילת שנות ה-30 פיתחה חברת "Morgan Motor Company" את מודל ה- "Morgan Super Sports", אשר היה מודל מפותח יותר, אבל מאוד דמה למודל ה- "מורגן אירו-ספורטס".
מורבן כריסטי היא שחקנית סקוטית.
היא ידועה בעיקר מהופעתה בסדרה הפרודית "2012" של ה-BBC, בתפקיד אמנדה הופקינס בדרמה "Grantchester", ובתפקיד אליסון יוז בדרמה של ה-BBC "סוג א'".
כריסטי נולדה בהלנסבורג וגדלה בגלאזגו ובאווימור.
היא למדה משחק ב"דרמה סנטר לונדון" אצל ראובן אדיב.
כריסטי מופיעה בדרמות בתיאטרון בקולנוע ובטלוויזיה.
ב-2006 שיחקה בתפקידי ג'ולייט והירו עם הלהקה השייקספירית המלכותית בעונת "כל כתבי".
ב-2008 לוהקה כריסטי ללהקת התיאטרון ברידג' פרוג'קט של סם מנדס לתפקיד אניה בעיבוד החדש של טום סטופארד למחזה "גן הדובדבנים".
עוד שיחקה בתפקיד פרדיטה במחזה השייקספירי "אגדת חורף" שהוצג בתיאטרון אולד ויק בלונדון אחרי הופעות באקדמיה למוזיקה בברוקלין בניו יורק ובסיבוב הופעות עולמי.
ב-2017 הופיעה בתפקיד אלן רוני בדרמה "ממלאת מקום" של ה-BBC.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2005 House of 9 שונה 2006הסקוטי המעופף The Flying Scotsman קייטי 2009 ויקטוריה הצעירה The Young Victoria ווטסון 2012 Shell 2014 Lilting מרגרט
(2006) When You Cure Me, מחזה רדיופוני, בתפקיד רייצ'ל
An Inspector Calls - בתפקיד שילה בירלינג
הקץ לנשק (2011) A Farewell to Arms, ברדיו 4 של ה-BBC בתפקיד קתרין ברקלי
(דצמבר 2012) Austerlitz, רדיו 3 של ה-BBC בתפקיד אגאטה
מורביוס הוא סרט גיבורי-על אמריקאי המבוסס על דמות באותו השם של מארוול קומיקס.
הסרט הופץ על ידי סרטי סוני והופק על ידי חברת-הבת שלה, סרטי קולומביה.
זהו הסרט הוא השלישי בזיכיון יקום ספיידרמן של סוני.
הסרט בוים על ידי הבמאי דניאל אספינוזה עם תסריט מאת ברק שארפלס ומאט סזאמה, ומככבים בו ג'ארד לטו כמורביוס לצדם של אדריה ארחונה, מאט סמית, ג'ארד האריס, ארצ'י רנו וטייריס גיבסון.
לאחר שהכריזה על תוכניותיה להפיק זיכיון חדש של סרטים משותפים המבוססים על דמויות הקשורות לספיידרמן, חשפה סוני פרויקט שפיתחה סביב דמותו של האנטי-גיבור מורביוס.
שארפלס וסזאמה נשכרו לכתוב את התסריט בנובמבר 2017, ולטו ואספינוזה הצטרפו רשמית למיזם ביוני 2018. הצילומים התחילו בפברואר 2019 בלונדון.
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים ב-31 ביולי 2020, אולם בעקבות מגפת הקורונה הוא נדחה מספר פעמים עד שיצא לבסוף ב-1 באפריל 2022. הבכורה העולמית של הסרט נערכה ב-24 במרץ 2022 בלונדון.
"מורביוס" נחל כישלון כלכלי בקופות, קיבל ביקורות שליליות חריפות ממבקרי הקולנוע וגרר אחריו תופעת אינטרנט נרחבת בה משתמשים רבים במדיה החברתית שיבחו אותו באופן סרקסטי, מה שגרם ל"סרטי סוני" לשחרר את הסרט לאקרנים בפעם שנייה, בה הוא נחל כישלון קופתי נוסף.
בבית חולים ביוון, מייקל מורביוס בן ה-10 מקבל את פני אחיו הפונדקאי לוסיאן, שאותו הוא מכנה מיילו; הם נקשרים על רקע מחלת הדם המשותפת שלהם ועל חלומם המשותף להיות "נורמליים".
אביהם המאמץ ומנהל בית החולים ניקולס מסדר למייקל ללמוד בבית ספר לרפואה בניו יורק בזמן שהוא מתמקד בטיפול במיילו.
25 שנים מאוחר יותר, מייקל דוחה בפומבי פרס נובל על עבודתו על דם סינתטי.
עמיתתו של מייקל ובת זוגו, מרטין בנקרופט, מגלה שהוא לכד בסתר עשרות עטלפי ערפד מקוסטה ריקה בתקווה לחבר את הגנים שלהם בגנים שלו כדי לרפא את מצבו.
לאחר שהודיע לניקולס ומיילו על הניסוי המתוכנן שלו, מייקל מקבל מימון לבצע את ניסויו במים בינלאומיים בציוד שהוא מספק.
בזמן שהתרופה פועלת, היא הופכת את מייקל לערפד.
מייקל הורג ומנקז את דמם של צוות הספינה לאחר שהם תוקפים אותו מפחד.
ברגע שתאוות הדם שלו שוככת והוא חוזר לעצמו, מייקל המפוחד מוחק את כל צילומי ה-CCTV של הניסוי שלו לפני שהוא יוצר קשר עם הרשויות וקופץ מהסיפון.
מייקל חוזר לניו יורק ומגלה שיש לו כוח על אנושי, מהירות, רפלקסים וסונאר הפועל על ידי הד.
הוא שותה את הדם הסינתטי הנמצא במעבדתו עד שהוא מפסיק בהדרגה לספק את צרכיו.
סוכני ה-FBI סיימון סטראוד ואל רודריגז חוקרים את קורבנותיו של מייקל ומסיקים את מעורבותו.
מיילו מבין שמייקל נרפא, אבל מתמלא מזעם כשמייקל מסרב לרפא גם אותו.
בזמן שמורביוס מבצע ניסויים בנקרופט מתאשפזת.
מייקל מוצא אחות מתה, סחוטה מדמה.
מתוך אמונת השוטרים, שהוא אחראי, הוא מנסה להימלט לפני שנעצר.
בכלא, מייקל זוכה לביקור ממיילו, שמציע להשתמש בעושרו כדי לשחרר אותו.
לאחר שהבין שמיילו לקח את התרופה שלו והרג את האחות, מייקל בורח כדי להתעמת איתו.
מיילו מודה בפשעיו ומפציר במייקל לאמץ את כוחותיו ולקבל את זהותו החדשה כערפד צמא לדם.
מייקל לא מוכן לפגוע באחיו, בורח.
מייקל פוגש את בנקרופט כדי להסביר מה מיילו עשה ואז רוכש מעבדה חדשה ומפתח נוגדן כדי לעצור ולהרוג את מיילו; הוא גם מתכנן להשתמש בנוגדן על עצמו מכיוון שהוא לא יוכל לעמוד בפני תאוות הדם שלו.
סטראוד ורודריגז מוצאים צילומים של אחת ההתקפות של מיילו ומשחררים אותם לתקשורת.
ניקולס מזהה את מיילו ומפציר בו שיפסיק.
מיילו כועס על מה שהוא חווה כהעדפה של ניקולס כלפי מייקל, ומשסף את בטנו עם טפריו ומאלץ אותו להתקשר למייקל.
מייקל מחזיק את ניקולס הגוסס ומצליח לשמוע את מילותיו האחרונות רגע לפני שהוא מת בזרועותיו.
בזמן שמיילו תוקף את בנקרופט.
מייקל חוזר לבנקרופט, אבל גם היא מתה בזרועותיו והוא שותה את דמה כדי לאתחל את זמן תאוות הדם שלו.
מייקל מתעמת עם מיילו ומזמן צבא של עטלפים כדי לרסן אותו ודוקר אותו עם הנוגדן.
מיילו מת ומייקל עף עם העטלפים, מתאבל על אהוביו ומחבק את זהותו כערפד.
ללא ידיעתו, בנקרופט מתעוררת לתחייה על ידי כוחות הערפד החדשים שפותחו משתיית דמו.
בסצנה אחרי הכתוביות הנשר מופיע לפתע בכלא בדרך לא ידועה ועולה למשפט שהוביל לשחרורו שכן לא ידוע למימד הזה סיבת כליאתו.
בסצנה לאחר הכתוביות מורביוס נפגש עם הנשר שמציע לו לעבוד במשותף.
ג'ארד לטו -ד"ר מייקל מורביוס: הגיבור הראשי של הסרט.
מדען הסובל ממחלת דם נדירה ומנסה לרפא את עצמו, אך במקום הופך ליצור מפלצתי דמוי ערפד בעל כוחות על-אנושיים.
אדריה ארחונה - מרטין בנקרופט: בת זוגו של מורביוס העובדת עמו כרופאה וביולוגית.
מאט סמית - לוסיאן קראון/מיילו: הנבל הראשי של הסרט.
חבר ילדות של מורביוס, ומכונה מיילו וחולק עם מורביוס את מחלת הדם כשבגר התעשר ושימש כתורם הראשי לניסוים של מורביוס גנב את אחת מהמבחנות של מורביוס והפך עצמו לערפד ונהנה מהחיים הללו ומניע את מורביוס לקבל את הפיכתו לערפד.
ג'ארד האריס - דוקטור אמיל ניקוס: מדען ורופא ששימש דמות אב עבור מייקל.
טייריס גיבסון - סיימון סטראוד: סוכן FBI בעל זרוע קיברנטית שניתנה לו בידי חברת אוסקורפ ורודף את מורביוס.
מייקל קיטון - אדריאן טומס/הנשר.
קיטון שב לגלם את הדמות מהסרט "ספיידרמן: השיבה הביתה" של היקום הקולנועי של מארוול.
חברת "Artisan Entertainment" הודיעה על עסקה עם שסגרה עם מארוול אנטרטיינמנט במאי 2000, במהלכה הוסכם שהחברה תפיק, תממן, ותפיץ כמה סרטים המבוססים על דמויות ממארוול קומיקס, כולל דמותו של מורביוס, הערפד החי.
שמו של השחקן ג'ראד לטו "נקשר באופן רופף" לפרויקט הפוטנציאלי כמי שיככב בתפקיד הראשי, אך לא התחייב לחלוטין לסרט עד שהיה מרוצה מהכיוון אליו הסרט התפתח; לטו ביקש להיפגש באופן אישי עם כמה מהבמאים שסוני חיפשה עבור הסרט.
בסוף אפריל 2018, סוני ניהלה משא ומתן עם הבמאי אנטואן פקווה על תפקיד הבימוי.
פקווה הביע עניין בלקיחת הפרויקט, ואמר שאם יצטרך לעשות סרט בסוגת גיבורי-העל, הוא ירצה לעשות את זה כ"משהו שקרוב יותר למה שאני מתרגש ממנו".
בסופו של דבר, פקווה בחר שלא לקחת על הפרויקט.
מבין הבמאים האחרים שנשקלו למלאכת הבימוי נכללים פ.
גארי גריי, ששקל לביים את הסרט, אך לבסוף דחה את ההצעה, ודניאל אספינוזה, שביים בעבר את הסרט "סימן חיים" עבור האולפנים.
במאי, כשסייר בגרמניה עם הלהקה שלו, נפגש לטו עם אספינוזה כדי לדבר על הסרט, ואושר רשמית שהשניים יצטרפו לפרויקט בסוף יוני.
אבי ארד, מאט טולמאץ', ולוקאס פוסטר נשכרו למלאכת הפקת הסרט, וסוני הייתה אמורה לתת לסרט תאריך יציאה לאקרנים זמן קצר לאחר מכן, עם תחילת הצילומים שיתחילו מסוף 2018. האולפנים קיוו שהסרט יתאים לסרטים שכבר היו במשבצות ההפצה של מארוול, כולל "ונום" ו"ספיידרמן: רחוק מהבית".
בסוף ספטמבר, "סרטי סוני" התכוננה לתחילת תהליכי ההפקה של הסרט שיתקיימו באטלנטה, ג'ורג'יה - שם "ספיידרמן: השיבה הביתה" ו"ונום" הופקו בעבר - אך עדיין לא קבעה תאריך יציאה לאקרנים.
הכתב קופר הוד מ-"Screen Rant" תיאר שהאולפנים ממתינים לראות את תגובת הקהל ל"ונום" שייצא בתחילת אוקטובר 2018, כאשר ארד אישר באותו זמן כי האולפנים מתרגשים להפיק סרט על דמותו של מורביוס, במיוחד בשל סיפורו של "מרפא שהופך לרוצח, וכיצד הוא מתמודד עם כך?".
טולמאץ' אישר שהפרויקט היה "רחוק מאוד" בשלב זה, והם מתכוונים להתחיל לצלם בתחילת 2019, מתוך כוונה שהסרט יהיה הסרט השני שיצא במסגרת יקום מארוול של סוני אחרי "ונום".
טולמאץ' הוסיף שלטו מביא אותו "אינטנסיביות" לסרט מכיוון הוא גילם את דמותו של הג'וקר בסרט "יחידת המתאבדים".
בנובמבר, אנליסטים בקופות האמינו כי "ונום" היה מוצלח מספיק עבור "סרטי סוני" כדי שהיא תחליט להתקדם עם סרטים אחרים מהיקום המתוכנן שלה כמו הסרט על מורביוס, ובסוף אותו חודש ניתן לסרט של מארוול ללא כותרת, שרבים האמינו שזה הסרט על מורביוס, התאריך 10 ביולי 2020 כתאריך יציאה לאקרנים.
השחקנים אדריה ארחונה נכנסה למשא ומתן על גילום הדמות הנשית הראשית של הסרט, מרטין בנקרופט, בדצמבר; ליהוקה אושר בסוף ינואר, כאשר "סרטי סוני" דחתה את תאריך היציאה ל-31 ביולי.
מאוחר יותר, בינואר 2019, מאט סמית לוהק לתפקיד הנבל הראשי, לוקסייס קראון.
במרץ, השחקנים ג'ארד האריס וטייריס גיבסון לוהקו לתפקידים לא ידועים.
צילומי הסרט החלו בפברואר 2019, בלונדון תחת הכותרת "פלזמה" ("Plasma").
הצילומים התקיימו גם באטלנטה, ג'ורג'יה.
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים ב-31 ביולי 2020, תחת הפצתם של סרטי סוני.
אולם ב-30 במרץ, נחשף כי בעקבות מגפת הקורונה הסרט נדחה ל-19 במרץ 2021. בהמשך הסרט נדחה שוב ושוב, עד ל-1 באפריל 2022. הבכורה של הסרט נערכה בלונדון ב-24 במרץ 2022 וכן במקסיקו ב-20 במרץ 2022.
הסרט זכה לביקורות שליליות חריפות שמתחו ביקורת על התסריט והעלילה, האפקטים המיוחדים, העריכה המבלבלת, הסאונד והמשחק של רוב צוות השחקנים.
עם זאת, המשחק של מאט סמית' זכה לכמה שבחים ביקורתיים.
פרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהפרס פטל הזהבהסרט הגרוע ביותרמורביוסהבמאי הגרוע ביותרדניאל אספינוזההשחקן הגרוע ביותרג'ארד לטושחקנית המשנה הגרועה ביותראדריה ארחונההתסריט הגרוע ביותרמאט סאזמה וברק שארפלס
מורארג'י ראנצ'הוג'י דסאי היה פוליטיקאי הודי ממוצא גוג'ראטי, שכיהן כראש הממשלה הרביעי של הודו בשנים 1977–1979. היה ראש הממשלה הראשון של הודו שלא השתייך למפלגת הקונגרס, ועמד בראש קואליציה של מפלגות של מרכז-ימין ובראשה מפלגת ג'נאטה.
הוא היה בגיל 84 גם ראש הממשלה המבוגר ביותר בהיסטוריה של הודו.
דסאי נולד ב-29 בפברואר 1896 בכפר בהדלי במחוז (Presidency) בומביי בהודו הבריטית (היום בגוג'ראט) למשפחה ברהמנית גוג'ראטית.
במשפחתו היה שמונה ילדים, ואביו שימש כמורה.
דסאי שימש במשך 12 שנים כפקיד בשלטון הבריטי בהודו, אך התפטר ב-1930 והצטרף לתנועת העצמאות ההודית.
בחייו האישיים היה סגפן, חסיד נאמן לתורתו של מהטמה גנדי, התנגד לשתיית אלכוהול, הקפיד על תרגילי יוגה ועל תזונה צמחונית והתנזר ממין מ-1925. דסאי גם האמין בסגולות המנהג הרפואי המסורתי של שתיית שתן עצמי פעמיים ביום.
דסאי קיבל את העיטור הכבוד האזרחי הגבוה של הודו, בהרט רטנה, ב-1991.
דסאי היה פעיל בתנועת העצמאות ההודית והיה ממייסדי הקונגרס הלאומי ההודי.
דסאי כיהן כשר הפנים של בומביי קודם לעצמאות הודו, ולאחר עצמאותה נבחר באפריל 1952 לראש השרים של מדינת בומביי.
כראש השרים, התנגד לתנועות שקראו לפיצול מדינת בומביי בין דוברי מראטהית ודוברי גוג'ראטית, ובשל כך נדחה פיצול המדינה מחוק ארגון מחדש של המדינות מ-1956 ל-1960.
ב-1957 נבחר דסאי ללוק סבהה.
שימש כשר האוצר בממשל נהרו ממרץ 1958 עד אוגוסט 1963.
דסאי התמודד על ראשות מפלגת הקונגרס לאחר מות ג'ווהרלל נהרו במאי 1964, אך הובס על ידי לאל בהדור שסטרי.
דסאי לא הצטרף לממשלתו של שסטרי, אך לאחר מותו הפתאומי בינואר 1966 התמודד דסאי בשנית על ראשות המפלגה והובס על ידי אינדירה גנדי.
אינדירה גנדי מינתה את דסאי לסגן ראש הממשלה ושר האוצר.
בשנת 1969 חל סכסוך בין גנדי לדסאי עקב החלטתה של גנדי להלאים קבוצת בנקים גדולים, וגנדי פיטרה אותו ממשרת שר האוצר.
בעקבות כך התפטר דסאי ממשרת סגן ראש הממשלה, וחל פילוג במפלגת הקונגרס.
דסאי הקים עם פורשים אחרים את מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי (ארגון) שנמצא ביריבות עם מפלגתהקונגרס הלאומי ההודי (R) של תומכי אינדירה גנדי, אך בבחירות ללוק סבהה ב-1971 ניצחה גנדי את מתנגדיה ודסאי נהיה לאיש אופוזיציה.
דסאי נעצר, כמו מנהיגי אופוזיציה אחרים, לאחר הכרזת מצב החירום על ידי אינדירה גנדי בשנת 1975. לאחר 19 חודשים במאסר, שוחרר דסאי עם ביטול מצב החירום במרץ 1977.
לקראת הבחירות בהודו במרץ 1977 מפלגות האופוזיציה מן הימין והמרכז, בהם הקונגרס (ארגון), בהרטיה ג'אנה סנג, המפלגה הסוציאליסטית ובהרטיה לוק דאל התלכדו בהנהגת מפלגת ג'נטה בהנהגתו של דסאי וזכתה בבחירות הכלליות לפרלמנט.
ב-25 במרץ 1977 הושבע דסאי לראש ממשלת הודו דסאי הרכיב ממשלה ועמד בראשה עד שנת 1979.
כראש ממשלת הודו, פעל דסאי בגישות שונות מגישתה של גנדי.
יחסי הודו-ברית המועצות נהיו רכים יותר, ודסאי פעל לנירמול היחסים עם שתי המדינות השכנות היריבות של הודו - סין ופקיסטן.
דסאי גם פעל ליצירת יחסים דיפלומטיים רשמיים בין הודו לישראל, אך הדבר לא הבשיל.
אחרי שביצעה הודו את הניסוי הגרעיני הראשון שלה בשנת 1974 דאג דסאי בעת שלטונו לטפח יחסי ידידות עם סין העממית ולהפיג את המתח עם פקיסטן כדי למנוע עימות צבאי כפי שקרה בשנת 1971. בנסיבות אלה התכבד באות האזרחית החשובה ביותר של פקיסטן - נישאן-א-פקיסטן.
בשנת 1979 הקואליציה שתמכה בדסאי התפוררה, לאחר שהראשטריה סוויאמסווק סאנג משכה את תמיכתה בו, ודסאי התפטר מראשות הממשלה.
דסאי היה מעורב בניהול הג'נטה במהלך הבחירות ב־1980, אך עקב הפסד המפלגה פרש מפעילות פוליטית.
1991 - קיבל את העיטור הכבוד האזרחי הגבוה של הודו, בהרט רטנה
בני אדם, כלבים, חתולים, בקר, כלבי ים ולווייתנאים משמשים כמארחים טבעיים של הנגיף.
סוג זה כולל שבעה מינים.
מחלות בבני אדם הקשורות לנגיפים המסווגים בסוג זה כוללות חצבת, עם חום ופריחה.
אצל בעלי חיים עלול הנגיף לגרום לזיהום חריף בדרכי הנשימה.
מורביליוויריונים עטופים, עם גיאומטרה כדורית.
קוטרם נע סביב 150 ננומטר.
הגנום הוא ליניארי, באורך של 15–16 קילו-בתים.
הכניסה לתא המארח מושגת על ידי הצמדת נגיף לתא המארח.
השכפול מתנהג על פי מודל שכפול נגיף ה-RNA שלילי.
השעתוק מתבצע על ידי נגיף RNA שלילי-גדילי, באמצעות "גמגום פולימראז" (polymerase stuttering), באמצעות עריכת RNA בשעתוק משותף.
התרגום מתבצע על ידי סריקה דולפת.
הנגיף יוצא מהתא המארח באמצעות הנצה.
בני אדם, בקר, כלבים, וחתולים משמשים כמארחים הטבעיים.
הווארד מורגן גריפית' הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של קהיליית וירג'יניה, מאז 2011. טרם היבחרו אל הקונגרס האמריקאי כיהן גריפית' כמנהיג הרוב בבית הנבחרים המדינתי של וירג'יניה כנציגו של מחוז הבחירה השמיני בשנים 1994–2011. הוא חבר המפלגה הרפובליקנית.
גריפית' נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, אך בינקותו עברה משפחתו עברה לסיילם שבווירג'יניה.
הוא למד בבית הספר התיכון אנדרו לואיס, והשלים את לימודיו בשנת 1976. ב-1980 סיים את לימודיו במכללת אמורי והנרי.
כעבור שלוש שנים, ב-1983, גריפית' השלים לימודי תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון ולי.
לאחר לימודי המשפטים התיישב גריפית' בסיילם, שם עבד כעורך דין פרטי שהתמקד בעבירות תעבורה ונהיגה בשכרות.
ב-23 ביוני 2008, הודיע משרד עורכי הדין "Albo & Oblon LLP", המנוהל על ידי חבר בית הנבחרים המדינתי דייב אלבו, כי גריפית' הצטרף למשרד כראש "משרד רונאוק/ניו סיילם".
בשנת 1996 החל גריפית' לעסוק ברצינות בפוליטיקה של ארצות הברית, כשנבחר ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית בסיילם.
הוא מילא תפקיד זה בין השנים 1986–1988 ושוב פעם מ-1991 עד 1994. בשנת 1993 נבחר אל בית הנבחרים המדינתי של וירג'יניה והביס את הווארד פאקט, מועמד המפלגה הדמוקרטית.
הוא שימש כסגן יו"ר ועדת הכללים בבית הנבחרים של וירג'יניה.
גריפית' היה חבר בוועדת המשפט וישב בראשות ועדת המשנה למשפט פלילי.
הוא שימש גם בוועדת המסחר והעבודה ובוועדת הצבא, המשטרה ובטיחות הציבור.
ב-2000 נבחר גריפית' למנהיג סיעת הרוב והיה לרפובליקני הראשון שמילא תפקיד זה בהיסטוריה של וירג'יניה.
במהלך בחירות אמצע הכהונה ב-2010 היה גריפית' מועמד המפלגה הרפובליקנית נגד חבר הקונגרס הדמוקרטי ריק באוצ'ר , שנבחר לראשונה לתפקידו ב-1982. בית מגוריו של גריפית' בסיילם שכן מחוץ לגבולות מחוז הקונגרס התשיעי, אלא במחוז הקונגרס השישי שייצג את בוב גולדט הרפובליקני.
עם זאת, מחוז הקונגרס התשיעי בו התמודד חפף כמעט את כל שטחי מחוז הבחירה השמיני שייצג גריפית' בבית המחוקקים המדינתי.
גריפית' פתח במסע בחירות אל הקונגרס של ארצות הברית לאחר שבאוצ'ר הצביע בעד "חוק האנרגיה הנקייה" שהגה ממשל ברק אובמה.
באוצ'ר מיקד את הקמפיין שלו בעובדה שגריפית' לא התגורר בשטחי המחוז, בעוד גריפית' מיתג את באוצ'ר כחותמת גומי עבור אובמה וננסי פלוסי.
ביום הבחירות הכלליות גבר גריפית' בקושי על באוצ'ר ונבחר אל הקונגרס ה-112.
מורגן גילאבוגי (נולד ב-10 במרץ 1998) הוא כדורגלן גינאי-צרפתי המשחק בעמדת הקשר בלאנס ובנבחרת גינאה.
גילאבוגי גדל במחלקות הנוער של סנט אטיין וספורטינג טולון ב-17 במאי 2020, הוא חתם על חוזה בפריז מליגת המשנה הצרפתית.
את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי פריז רשם בניצחון 1–2 על אמיין ב-12 בספטמבר 2020.
גילאבוגי רשם בלאנס עונה טובה וסיים עמה במקום השביעי בליג 1.
בקיץ 2024 הושאל לעונה אחת לפ.צ.
זנקט פאולי, העולה החדשה לבונדסליגה.
בעונת 2024/25 הבקיע גילאבוגי 6 שערי ליגה וסייע לזנקט פאולי להישאר בליגה ולרשום עונה מכובדת.
עם תום ההשאלה, חזר גילאבוגי ללאנס.
גילאבוגי שנולד בצרפת הוא ממוצא גינאי.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת גינאה בתיקו המאופס נגד נבחרת גינאה ביסאו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 ב-12 בנובמבר 2021.
גילאבוגי הוא אחיו של הכדורגלן הצרפתי הבינלאומי ג'ושוע גילאבוגי.
מורגן דייוויס הוא שחקן אוסטרלי.
דייוויס נולד וגדל ברוזאל (אנ'), פרוור בסידני, ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה לאם חד הורית.
דייוויס נולד כנקבה, והוא יצא לראשונה כטרנסג'נדר בפני אמו וחבריו הקרובים בגיל 13 ויצא בפומבי ב-2020. דייוויס הפך לתומך מובהק בזכויות טרנסג'נדרים ודיבר בפומבי על מאבקיו בדיכאון כנער ועל פחד הבמה שלו.
דייוויס ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2008 כאשר גילם את בריטני בדרמת הפשע "Green Fire Envy".
בשנת 2010 שיחק בתפקיד מרכזי בסרט האוסטרלי "העץ" (אנ').
המבקרים שיבחו את הופעתו הנוגעת ללב בסרט
בשנת 2019 גילם את מדליין בסרט "Storm Boy" לצד ג'פרי ראש וג'יי קורטני .
בשנת 2020 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "The End", בה גילם נער טרנסג'נדר בתהליך של התאמה מגדרית.
בשנת 2023 הופיע בתפקיד משנה בסרט האימה האמריקאי "להעיר את השד" שכתב וביים לי קרונין.
+ שנה סרט תפקיד הערות 2008 Green Fire Envy בריטני 2010 העץ (אנ') סימון א'וניל 2011הצייד (אנ') סאס ארמסטרונג2019Storm Boy מדליין דאונר2022Blazeבחור צעיר 2023להעיר את השד דני
+שנה סדרהתפקיד הערות 2011 טרה נובה ליאה מרקוס 2 פרקים 2014Devil's Playground ברידי אלן 6 פרקים 2017מאהבת בתשלום מראש (אנ') קיילה פיירצ'יילד 7 פרקים 2020 The End אוברון ברנן תפקיד ראשי; 10 פרקים 2023 וואן פיס קוביתפקיד ראשי; 8 פרקים
מורגן אנתוני גיבס-וייט הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת נוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג ובנבחרת אנגליה.
גיבס-וייט הצטרף לוולברהמפטון וונדררס בגיל 8 ושיחק בקבוצות הנוער של המועדון.
באוגוסט 2019, הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
באוגוסט 2020, חתם על חוזה חדש ל-3 שנים בוולבס ויצא מיד בהשאלה לסוונסי סיטי מהצ'מפיונשיפ לעונה.
הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-1 על פרסטון נורת' אנד בספטמבר 2020.
גיבס-וייט הוחזר מההשאלה לוולבס בינואר 2021. במאי 2021, הבקיע את שער הפרמייר ליג הראשון שלו בניצחון 1-2 על ברייטון אנד הוב אלביון.
באוגוסט 2021, הושאל גיבס-וייט לשפילד יונייטד מהצ'מפיונשיפ לעונה.
הוא הבקיע בהופעת הבכורה שלו וסיים את העונה עם 11 שערים ב-35 משחקים.
באוגוסט 2022, עבר גיבס-וייט לנוטינגהאם פורסט תמורת סכום שיא מועדון של כ-25 מיליון פאונד.
הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד ברנטפורד בנובמבר 2022.
גיבס-וייט שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אנגליה, החל מנבחרת אנגליה עד גיל 16. הוא זכה עם נבחרת הנוער בגביע העולם עד גיל 17 בשנת 2017. בנבחרת אנגליה עד גיל 21 שיחק 18 משחקים וכבש 3 שערים.
ב-7 בספטמבר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת מול במסגרת המחזור הראשון של ליגת האומות 2024/2025.
מורבייה היא גבינת חלב פרה רכה למחצה שמיוצרת בצרפת הקרויה על שם הכפר הקטן מורבייה בפראנש-קונטה.
היא בצבע שנהב, רכה ומעט אלסטית, וניתן לזהות אותה מיד בשכבה השחורה הדקה והייחודית המפרידה אותה אופקית באמצע.
יש לה קליפה צהבהבה ודביקה.
הארומה של גבינת מורבייה עדינה וטעמה עשיר וקרמי.
יש לה מראה של גבינת רקלט במרקם.
גרסאות Jura ו-Doubs נהנות שתיהן מכינוי מקור מוגן, בצרפתית - (AOP).
קיימים בשוק כמה סוגי מורבייה אחרים שאינם AOP.
באופן מסורתי, הגבינה מורכבת משכבת חלב ערב ושכבת חלב בוקר.
בהכנת פראנש-קונטה, יצרני הגבינה היו מסיימים את היום עם שאריות של גבינה שלא הספיקה לגבינה שלמה.
לפיכך, את הגבינה הקרושה של הערב שנותרה היו לוחצים לתוך תבנית, ומורחים עליה אפר, כדי להגן עליה למשך הלילה.
למחרת בבוקר, כיסו את הגבינה מלמעלה בקרם חלב (שמנת) של חלב הבוקר.
שכבת האפר נשארה במקומה בין שתי שכבות החלב.
כיום, בדרך כלל מכינים אותה במפעלים ובקואופרטיבים גדולים יותר של חלב מאצווה אחת של חלב, כאשר קו האפר המסורתי מוחלף באפר ירקות מסחרי אכיל.
מורביאן הוא מחוז בצפון-מערב צרפת, בחבל ברטאן.
מקור שמו הוא במילה הברטונית "מור-ביאן", שמשמעותה "ים קטן", המתייחסת למפרץ מורביאן, המאפיין העיקרי של קו החוף של המחוז.
המחוז ידוע בעיקר בזכות אתר האבנים הקרנאקיות, שמקדימות בזמן ומקיפות יותר מאשר מונומנט סטונהנג' שבווילטשייר, אנגליה.
במורביאן נמצאים שלושה מוסדות חינוך צבאיים מרכזיים בעיירה גר (Guer), כולל École Spéciale Militaire de Saint-Cyr, האקדמיה הלאומית להכשרת קצינים בצבא הצרפתי.
מחוז מורביאן הוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו במהלך המהפכה הצרפתית ב-4 במרץ 1790. המחוז נוצר מחלק מדוכסות ברטאן.
בשנת 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, הועברו קציני École Spéciale Militaire de Saint-Cyr, האקדמיה הצבאית הלאומית לקצינים, לקמפוס קווקידאן שבעיירה גר.
מאז התפתח המתחם וכולל גם את École militaire interarmes, בית הספר הצבאי לחיל הקרבי, ואת École Militaire du Corps Technique et Administratif, בית הספר הצבאי לחיל הטכני והמנהלתי.
מורביאן הוא חלק מחבל ברטאן, ומוקף במחוזות פיניסטר, קוטס-ד'ארמור, איל-אה-וילן ולואר-אטלנטיק, וכן באוקיינוס האטלנטי מדרום-מערב.
במפרץ מורביאן ישנם איים רבים, כאשר לפי האגדה מדובר ב-365 איים, אך בפועל מספרם נע בין 30 ל-40, תלוי באיך סופרים אותם.
רוב האיים הם פרטיים, למעט האי-אוקס-מואן (Île-aux-Moines) והאי-ד'ארז (Île-d'Arz).
במחוז מורביאן, אך מחוץ למפרץ, ישנם ארבעה איים מיושבים:
אזור האי מיבאן (Meaban), הממוקם סמוך לנמל קראוסטי (Port du Crouesty), הוא שמורת עופות שבה אסור לבקר.
מורגן היל היא עיר במחוז סנטה קלרה, קליפורניה, ארצות הברית.
העיר ממוקמת בדרום עמק הסיליקון, בין הערים סן חוזה לגילרוי.
מורגן היל נקראת על שם היירם מורגן היל, אשר התיישב באזור במאה ה-19. בשנות ה-20 של המאה ה-20, העיר הייתה מוקד לגידול חקלאי שכלל בעיקר גידול פירות, ירקות וגפנים.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, מורגן היל החלה להתפתח במהירות כעיר מגורים לעובדים בתעשיית הטכנולוגיה וההייטק של עמק הסיליקון.
שטח העיר מורגן היל הוא כ-33 קמ"ר.
העיר ממוקמת בין רכס הרי סנטה קרוז ממערב והרי דיאבלו ממזרח.
האקלים בעיר הוא ים-תיכוני, עם קיץ חם ויבש וחורף מתון וגשום.
כלכלת מורגן היל כוללת תעשיות קלות, עסקים מקומיים ומסחר קמעונאי.
תושבים רבים עובדים בתעשיית הטכנולוגיה בערים הסמוכות, בעיקר בסן חוזה וסאניווייל.
בנוסף, בעיר ישנם עסקים קטנים, מסעדות ומרכזי קניות.
מערכת החינוך במורגן היל כוללת בתי ספר ציבוריים ופרטיים.
בנוסף, פועלת בעיר הספרייה הציבורית של מורגן היל המציעה פעילויות קהילתיות וחינוכיות.
העיר מארחת אירועים ופעילויות תרבותיות הכוללות פסטיבלים, מופעים וירידים מקומיים.
מורגן היל ממוקמת לאורך הכביש המהיר 101, שמקשר את העיר לערים נוספות בעמק הסיליקון ובדרום קליפורניה.
בעיר פועלת הרכבת הפרוורית, קלטריין, המספקת שירות רכבות נוסעים בין מורגן היל וסן פרנסיסקו דרך תחנות נוספות בעמק הסיליקון.
תחבורה ציבורית נוספת כוללת קווי אוטובוס של VTA (רשות התחבורה של עמק הסיליקון).
במורגן היל נמצאים מספר פארקים ואזורי טבע, אחד מהם הוא אגם אנדרסון (Anderson Lake), המשמש מקום לפעילויות פנאי כגון דיג ושייט.
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2020, במורגן היל מתגוררים כ-45,000 תושבים.
אוכלוסיית העיר מגוונת מבחינת רקע אתני וכלכלי.
רבים מתושבי העיר מועסקים בערים השכנות בעמק הסיליקון.
מורגן דין אורטגוס היא דיפלומטית, אנליסטית מודיעין, יועצת מדינית, קצינה בצי האמריקאי, ופרשנית טלוויזיה לשעבר.
מאז ינואר 2025 היא משמשת כסגנית השליח הנשיאותי המיוחד למזרח התיכון.
אורטאגוס היא חברת המפלגה הרפובליקנית, ולפני כן שימשה כדוברת מחלקת המדינה של ארצות הברית בין השנים 2019 ל-2021.
את הקריירה הממשלתית שלה החלה כסגנית נספחת וכאנליסטית מודיעין במחלקת האוצר, ובהמשך שימשה כקצינת קשרי ציבור בסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי.
לאחר מכן שימשה כפרשנית לענייני ביטחון לאומי ברשת פוקס ניוז, עד למינויה כדוברת מחלקת המדינה.
מאז 2014, אורטאגוס משרתת כקצינת מודיעין במילואים בצי האמריקאי.
באפריל 2019, מונתה אורטגוס לדוברת מחלקת המדינה תחת מזכיר המדינה מייק פומפיאו.
במהלך כהונתה במחלקת המדינה, היא מתחה ביקורת על איראן וסין, במיוחד בשל מאמציה של המפלגה הקומוניסטית של סין להטיל את האשמה על התפשטות מגפת הקורונה בארצות הברית.
מורגן גם מילאה תפקיד מפתח בהסכמי אברהם.
אורטגוס היא המייסדת של "Polaris National Security", יושבת ראש משותפת של רשת הנשים לדמוקרטיה במכון הרפובליקני הבין-לאומי, וחברה במועצת מרכז סין ב"מכון הדסון".
אורטגוס הייתה מועמדת למחוז הקונגרס החמישי של טנסי בבחירות 2022 , אך נפסלה על ידי המפלגה הרפובליקנית של טנסי למרות אישורה על ידי הנשיא דונלד טראמפ.
ב-3 בינואר 2025, הודיע הנשיא הנבחר דאז דונלד טראמפ על כוונתו למנות את מורגן אורטאגוס לסגנית השליח הנשיאותי המיוחד לשלום במזרח התיכון, תחת השליח המיוחד סטיב ויטקוף, במסגרת כהונתו השנייה.
בפברואר 2025, במהלך הפסקת האש בין ישראל לחזבאללה, אמרה במהלך מסיבת עיתונאים משותפת עם נשיא לבנון ג'וזף עאון בביירות, כי ישראל הצליחה להביס את חזבאללה, ואנחנו מברכים אותה על כך.
אורטגוס התחתנה עם עו"ד ג'ונתן וינברגר בשנת 2013, ולזוג יש בת, עדינה, ילידת 2020. אלו הם נישואיה השניים, נישואיה הראשונים הסתיימו בגירושין.
אורטגוס התגיירה לאחר שחקרה את היהדות בזמן ששהתה בבגדאד.
מוּרָאקָבֶּה היא מתודולוגיה אסלאמית, סופית, שמטרתה להיכנס לאיחוד טרנסצנדנטלי עם אללה.
המילה מוראקבה נגזרת מהשורש הערבי: ر.ق.ب.
(ר.ק.בּ.) שהוראתו: התבוננות, צְפייה, השגחה, מעקב.
כפי שמופיע מספר פעמים בקוראן, בין היתר: דברי אללה: "פקחו עין, וגם אני אפקח עין עמכם" (وَارْتَقِبُوا إِنِّي مَعَكُمْ رَقِيبٌ).
המלומד המוסלמי, חוקר החדית', איש האסכולה החנבלית, אבן קיים אלג'וזיה (1350-1292) אמר: "המוראקבה היא הידיעה והוודאות המתמדת של המשרת, שאלוהים הכל יכול מודע להופעתו החיצונית והפנימית".
עקרונות והיבטים מרכזיים של מוראקבה
מלומדים סופיים מסבירים את המונח מוראקבה ומשמעותו בחיי היום-יום של המאמין, בדרכים שונות, הקרובות ומשלימות זו את זו, כמו:
הכרה ביחידותו, ייחודו ואחדותו של אללה, כפי שכתוב בקוראן בכמה מקומות ובין היתר: "אמור אלוהים הוא אחד.
באמצעות מוראקבה, מאמין סוּפי יכול להגיע למצב ההכרה האולטימטיבית בעיקרון זה, בשלב ה"תווחיד" (توحيد), איחוד רוחני עם אללה.
אחד העקרונות המרכזיים באסלאם הוא ההכרה בכך שאלוהים "משגיח על האדם תמיד".
אחד משמותיו של אללה הוא א-רַּקִיבּ (ٱلرَّقِيب), המשגיח.
הסופים מרחיבים זאת גם על המאמין שחייב להשגיח ולחיות בהכרה תמידית באל, לראות את ידו בכל דבר ולחוש את קרבתו באופן אישי.
כפי שכתוב בחדית': "עבוד את אללה כאילו אתה רואה אותו, ואם אינך רואה אותו, הוא רואה אותך" ("أن تعبد الله كأنك تراه، فإن لم تكن تراه فإنه يراك").
בסופיות, מוראקבה היא תרגול מדיטטיבי, שבו התלמיד מתבונן פנימה, מתמקד בנוכחות האל, ומשתדל לנקות את תודעתו ממחשבות מיותרות.
הדגש מוּשם על הקשבה פנימית ולא רק על חזרה מילולית של פסוקים או תפילות.
הסופים מאמינים שהלב הוא מרכז התודעה הרוחנית, ושעליו להיות נקי מכל הסחות דעת כדי לקלוט את אור האל.
בתהליך המוראקבה, התלמיד מנסה להשתחרר הן מהסחות חיצוניות והן מהאגו (نفس) ורק אז יוכל לבו להיפתח לאור האלוהי.
מוראפה (באוקראינית: Мурафа) הוא כפר השוכן על הגדה המערבית של נהר מוראפה (אחד מיובליו של נהר דניסטר) במחוז ויניצה של אוקראינה.
בעבר שכנה במקום עיירה, בה התגוררה קהילה יהודית.
האזכור הכתוב הראשון של מוראפה מתוארך לשנת 1432. באחד הכתובים משנת 1629 מתוארת מוראפה כעיר של 3000 תושבים.
במהלך מרד חמלניצקי העיר נכבשה על ידי המורדים בשנת 1648. בשנת 1652 כבש את העיר הצבא הפולני.
במהלך המאה ה-18 נרכשו אדמות ליד העיר על ידי רוזן פוטוצקי, שבנה עליהם שכונה חדשה.
כך למעשה התפצלה מוראפה לשני יישובים - מוראפה הישנה ומוראפה החדשה.
בשנת 1793, לאחר החלוקה השנייה של פולין, השתלטה האימפריה הרוסית על האזור.
שתי המוראפות נכללו בתחומי פלך פודוליה.
לאחר התפרקות האימפריה הרוסית, נכללו מוראפה הישנה ומוראפה החדשה בתחומי מחוז ויניצה.
בשנים 1941 - 1944 היה האזור תחת הכיבוש הגרמני.
לאחר מלחמת העולם השנייה אוחדו שתי המוראפות (הישנה והחדשה) ליישוב אחד שנקרא ז'דנובו (על שם אנדריי ז'דנוב).
בשנת 1989 שונה שם היישוב חזרה למוראפה.
באוקראינה העצמאית יש ליישוב מעמד של כפר.
אזכור ראשון לנוכחות יהודית במוראפה הוא משנת 1647. במהלך גזרות ת"ח–ת"ט נמלטו כל היהודים מהעיר.
יהודים שבו להתגורר במוראפה רק בתחילת המאה ה-18. יהודים התיישבו בשני חלקי העיירה - הישנה והחדשה.
נוסדו שתי קהילות נפרדות, כאשר בכל אחת יש בית הכנסת משלה ורב משלה.
בשנת 1765 התגוררו במוראפה הישנה 221 יהודים ובמוראפה החדשה - 115. לאחר צירוף העיירה לאימפריה הרוסית בשנת 1793 היא נכללה בתחום המושב.
ערב מלחמת העולם הראשונה התגוררו בעיירה כ-180 משפחות יהודיות, בשתי קהילות נפרדות.
לאחר התפרקות האימפריה הרוסית ובמהלך מלחמת האזרחים סבלו יהודי העיר מפוגרומים.
ביוני 1919 פשטו על העיירה חיילים אוקראינים מצבאו של סימון פטליורה.
החיילים רצחו, אנסו ובזזו את התושבים.
64 יהודים נרצחו ומאות נפצעו.
בשנים הראשונות של השלטון הסובייטי המשיכו להתקיים מוסדות הדת היהודים במוראפה.
בעיירה פעל בית מטבחיים, בו בוצעה שחיטה כשרה.
בשנת 1926 גירש השלטון את השוחטים והרבנים מהעיירה וסגר את בתי הכנסת.
במהלך שנות ה-30 פעל בעיירה בית ספר יסודי, בו שפת הלימוד הייתה יידיש.
לפי מרשם האוכלוסין שנערך בשנת 1939 התגוררו במוראפה כ־1200 יהודים.
הנאצים כבשו את מוראפה ב-20 ביולי 1941. חלק מהיהודים הספיקו להימלט ממנה לפני הכיבוש.
תחת הכיבוש נשארו כ-800 יהודים.
באוגוסט 1941 הוקם במוראפה גטו.
בעיירה הוקם יודנראט שניהל את חיי התושבים.
יודנראט ניהל את שילוח היהודים לעבודות כפייה באזור.
בזכות הכספים שהגיעו ליודנראט מיהודי רומניה ומהמיסים שהוא אסף מתושבי הגטו שולם שוחד למפקדי המשטרה הרומנית בעיירה, כדי למנוע גירושם למחנות עבודה.
במהלך הכיבוש נפטרו יהודים רבים ממחלת השחפת - המחלה פרצה בשל תנאי תברואה ירודים וצפיפות נוראית, בה חיו התושבים.
ב־20 במרץ 1944 שחרר הצבא האדום את מוראפה.
לאחר המלחמה התגוררו במוראפה כמה מאות יהודים, עם השנים מספרם ירד בהתמדה.
יהודים אחרונים עזבו את מוראפה בתחילת שנות ה-90.
מורגן בריטני היא שחקנית אמריקאית.
בריטני נולדה בשם סוזן קופיטו, היא החלה לעסוק במשחק בהיותה ילדה תחת שמה האמיתי והופיעה במספר תוכניות טלוויזיה במהלך שנות החמישים והשישים.
ב-1962 הופיעה בסרט המוזיקלי ג'יפסי.
ב-1979 שיחקה את מריה, אם ישו ב-"In Search of Historic Jesus", סרט תיעודי העוסק בדיוק ההיסטורי של הסיפור על ישו.
היא גילמה את אחותה למחצה של פאמלה יואינג באופרת הסבון דאלאס, ב-1981 דיבבה נסיכה בסרט ההנפשה "Faeries", ב-1982 שיחקה לצד ג'ואן קולינס ב-"The Wild Women of Chastity Gulch", סרט טלוויזיה המתרחש בזמן מלחמת האזרחים האמריקאית, במהלך שנות השמונים הופיעה במספר פרקים של ספינת האהבה.
ב-2005 שיחקה בסרט "The Biggest Fan" בו השתתפו חברי להקת "Dream Street" (וביניהם ג'סי מקרטני) בתפקיד עצמם.
ב-1981 התחתנה ונולדו לה בן ובת.
מורביה הגדולה הייתה המדינה הגדולה הראשונה שהייתה במהותה סלאבית מערבית שצמחה באזור מרכז אירופה
היא כללה שטחים שהם כיום חלק מהרפובליקה הצ'כית, סלובקיה וכן חלק מהונגריה, אוסטריה, גרמניה, פולין, רומניה, קרואטיה, סרביה, סלובניה ואוקראינה של ימינו.
קדמו לה איחוד השבטים של סאמו (658-631) והקגנות של האווארים הפאנוניים (862-567).
במרכז המדינה זרם נהר המוראבה שנתן לממלכה את שמה.
בימי ממלכה זו התהוותה התרבות הספרותית הראשונה אי פעם בשפה סלאבית הכנסייתית העתיקה או סלאבונית.
היא הייתה עדה להתפשטות הנצרות בקרב הסלאבים באמצעות מיסיונרים ממזרח פרנקיה ומאוחר יותר אחרי הגעתם לאזור של הקדושים קיריל ומתודיוס בשנת 863 והאלפבית הגלגלויטי שהיה האלפבית הראשון ששימש שפה סלאבית.
מאוחר יותר הוחלף האלפבית הגלגוליטי באלפבית הקירילי שהומצא בהאימפריה הבולגרית הראשונה.
אף על פי שלא ניתן לקבוע במדויק את גבולות הממלכה המורבית
אפשר להתרשם כי הגיעה להיקף טריטוריאלי הגדול ביותר בימי הנסיך סוואטופלוק הראשון ששלט בשנים 894-870.
אחרי מותו בדלנות וסכסוכים פנימיים תרמו לקריסת הממלכה והיא נכבשה על ידי ההונגרים.
במיוחד שטח סלובקיה של ימינו נכלל בממלכה ההונגרית למשך אלף שנה.
התאריך המשוער של נפילת מורביה הגדולה הוא בין השנים 907-902.
מורביה הגדולה חוותה התפתחות תרבותית משמעותית תחת המלך רסטיסלאב, עם הגעתה בשנת 863 של שליחותם של הקדושים קירילוס ומתודיוס.
לאחר שבקשתו למיסיונרים נדחתה ברומא, רסטיסלאב ביקש מהקיסר הביזנטי לשלוח "מורה" (učiteľ) כדי להכניס אוריינות ומערכת משפט (pravьda) למורביה הגדולה.
האחים המיסיונרים קירילוס ומתודיוס הציגו שיטת כתיבה (האלפבית הגלגוליטי) וליטורגיה סלאבית, האחרונה אושרה בסופו של דבר רשמית על ידי האפיפיור אדריאנוס השני.
הכתב הגלגוליטי הומצא ככל הנראה על ידי קירילוס עצמו והשפה בה השתמש לתרגומי טקסטים דתיים ויצירתו הספרותית המקורית התבססה על הניב המזרחי-דרום-סלאבי שהוא ואחיו מתודיוס הכירו מסלוניקי, מולדתם.
לכן, הסלאבית הכנסייתית העתיקה הייתה שונה במקצת מהניב הסלאבי המקומי של מורביה הגדולה, שהיה הניב הקדמון של הניבים המאוחרים יותר שדוברו במורביה ובמערב סלובקיה.
מאוחר יותר, תלמידיהם של קירילוס ומתודיוס גורשו ממורביה הגדולה על ידי המלך סוואטופלוק הראשון, אשר כיוון מחדש את האימפריה לנצרות המערבית.
מורביה הגדולה ידעה התפתחות תרבותית משמעותית בימי המלך רסטיסלב, עם הגעת הקדושים קיריל ומתודיוס.
אחרי שרומא סירבה לבקשת המלך לשלוח מיסיונרים לממלכתו, מי שנענה בחיוב היה הקיסר הביזנטי ששלח לו כבקשתו "מורים" (אוצ'יטלי) שהנהיגו במדינה לימוד קרוא וכתוב ושיטת משפט (פראבדה).
פרט לכתב הגלגוליטי הביאו קיריל ומתדויוס ליתורגיה סלאבית שאושרה לבסוף רשמית על ידי האפיפיור אדריאנוס השני.
האלפבית הגלוגוליטי הומצא כנראה על ידי קיריל עצמו והשפה שבה תרגם את כתבי הדת ושבה יצר בעצמו התבססה על הניב הסלאבי הדרום-מזרחי שאותו האחים הכירו בעיר הולדתם תסלוניקי.
השפה סלאבית הכנסייתית הייתה שונה מהניב הסלאבי המקומי של מורביה ומערב סלובקיה.
מאוחר יותר גורשו תלמידיו של קיריל ומתודיוס ממורביה הגדולה על ידי המלך סווטופלוק הראשון שהעדיף את הנצרות המערבית.
משמעות השם מורביה הגדולה הייתה נתונה לוויכוח.
הכינוי "מורביה הגדולה" - ביוונית - מגאלה מורביה (Μεγάλη Μοραβία) - נובע מהחיבור De Administrando Imperio שאותו כתב הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי "פורפירוגניטוס" בסביבות שנת 950. הקיסר השתמש בשם התואר "מגאלה" רק בקשר לישויות פוליטיות שנפלו, כששם התואר "הגדולה" תואם למובן "הישנה".
על פי תיאוריה אחרת, שם התואר מתייחס לטריטוריותה הממוקמות מחוץ לגבולות האימפריה הביזנטית.
האוליק המלומדים הביזנטיים השתמשו בשם התואר הזה כאשר התייחסו למולדות של עמים נוודים, כפי שמודגם במונח "בולגריה הגדולה".
(קונסטנטינוס פורפירוגניטוס: De administrando imperio)
ספרו של פורפירוגניטוס הוא המקור הכמעט היחיד בן זמנו המשתמש בשם התואר "גדול" בקשר למורביה.
מורבה הוא השם הצ'כי והסלובקי של הנהר וחבל הארץ שבסביבתו, כאשר ככל הנראה הנהר הוא זה שהעניק את שמו לחבל הארץ.
הסיומת "-בה", בדומה להרבה נהרות אחרים בצ'כיה וסלובקיה, מוסבר בדרך כלל על ישי סלביזציה של הסיומת הגרמאנית "אהווה"
(בגרמנית המודרנית - Au או a-) המקורבת למילה הלטינית aqua שמשמעותה "מים".
חוקרים מסוימים מקשרים אותה, דרך ה-ab-
הקלטי ל-apa או opa ההודי-אירופי ("מים", "ים")
בשורש מור - נראית גם כן מקורבת למלים הודו-אירופיות שמובנן "מים", "אגם" או "ים" (בשפות סלאביות:מורה, בלטינית:מארה mare בוולשית:מור môr, בגרמנית:מר Meer, המילה ל"רטיבות" באנגלית וגרמנית Moor ובשפות סלאביות מוקר--).
באוסטריה קיים נהר בשם Mor ובסרביה זורם הנהר הנקרא גם הוא "מורבה" Morava
החלק הגרעיני של מורביה הגדולה הוא כולל את החלק המזרחי של מורביה של ימינו ושוכן בין הקרפטים הלבנים והרי חז'יבי והוא מכונה "סלובאצקו", שם יש לו מקורות משופתים עם שם סלובקיה השכנה ("סלובנסקו"),מה שמסמן את זהות העבר המשותפת בזמני מורביה הגדולה.
אזור גרעיני זה של מורביה הגדולה לאורך הנהר מורבה, שמר תרבות ייחודית, עם מסורת פולקלוריסטית עשירה.
חבל סלובאצקו המוזכר משטרע דרומה (באזור שבו המורבה מהווה הגבול בין צ'כיה לסלובקיה) אל שני חבלי ארץ - פודלוז'י הגדה המערבית (הצ'כית) של המורבה ו"זהוריה" בגדה המזרחית (הסלובקית).
חבל זהוריה מתגאה בבניין היחיד ששרד מתקופת מורביה הגדולה, הקפלה בקופצ'אני, מעבר למורבה, מול האתר הארכאולוגי במיקולצ'יצה, המחובר אליה, בימינו, על ידי גשר.
גרעין מורביה הגדולה התרחב, לפי ספרי השנים, בשנות ה-830 המוקדמות כאשר המלך מוימיר הראשון של מורביה כבש את הנסיכות הסמוכה של ניטרה (כיום מערב סלובקיה).
נסיכות ניטרה לשעבר הפכה למה שנקרא בסלובקית údelné kniežatstvo, כלומר נחלה המוענקת ליורש הכתר, שהיה בדרך כלל ה-kъnendzь, בנה של אחות השליט.
אחרי נפילת מורביה הגדולה, המרכז שלה התחלק בין ממלכת בוהמיה (הצ'כית) החדשה לממלכת הונגריה (בהתחלה "הנסיכות הגדולה של הונגריה").
הגבול נקבע בהתחלה על הנהר מורבה.
עם זאת, במאה ה-12 הצליחו המלכים הצ'כים לספח יותר ויותר מהאזור שבגדה המזרחית ולבסוף השתלטו על כל השטח המזרחי שבין אוהרסקה הראדישטה לסטרז'ניצה לאורך הקרפטים הלבנים.
בהעדר מקור מדויק בן זמנו, לא נילן לקבוע בודאות את גבולות מורביה.
הנזירים שכתבו במאה ה-9 את ספרי השנים מפולדה ידעו מעט על גאוגרפיית האזורים המרוחקים ממרכז אירופה.
בנוסף המלכים המורבים ניהלו בשנות ה-830 מדיניות של התפשטות שבעקבותיה הגבולות השתנו.
הנסיכות וחבלי הארץ במורביה הגדולה
יחד עם זאת מידת ההתרחבותה ומיקומם המדויק של גבולות מורביה הגדולה (מונחים היסטוריוגרפיים, כששמם הפורמלי המקורי אינו ידוע) הוא סוגייה במחלוקת.
תאוריות מנוגדות ממקמות את מרכזה מדרום לדנובה או לחילופין בהמישור ההונגרי הגדול.
גם התאריך של הקמת הממלכה המורבית הוא שנוי המחלוקת, אולם מאוד יתכן שהיה בשנות ה-830 המוקדמות תחת שלטונו של הנסיך מוימיר הראשון (שנות ה-830/820 - 846), השליט הידוע הראשון של מורביה המאוחדת.
מוימיר ויורשו, רסטיסלב (בצ'כית - רוסטיסלב) מלך בשנים 870-846 כשבהתחלה הוא הכיר בסוזרניות של המלכים הפרנקים הקרולינגים ומאבקה של מורביה לעצמאות גרם אחרי שנות ה-840 לשורת סכסוכים צבאיים עם פרנקיה המזרחית
לפי מרבית ההיסטוריונים שטחיה הגרעיניים של מורביה נמצאו בעמק נהר המורבה, הממוקם כיום ברפובליקה הצ'כית וסלובקיה.
ממצאים ארכאולוגיים במבצרים הגדולים שבימי הביניים המוקדמים וצבר משמעותי של יישובים שהופיע מסביבם מאותתים שבמאה ה-9 הופיע באזור זה מרכז שלטוני חשוב.
מקורות מוקדמים כמו התרגום מ"ההיסטוריה של העולם" שלפאולו אורוסיו לאנגלית בת זמנו של אלפרד הגדול המזכירה את שכני מורביה, ותיאור מסעם של הקדושים קיריל ומתודיוס ממורביה לוונציה דרך פאנוניה (ב"חיי קיריל") באים גם הם לחזק את ההשקפה המסורתית.
הגרסה האנגלו-סקסית של אורוסיוס, מימי אלפרד הגדול
מורביה הגיעה לשיא התפשטותה הטריטוריאלית בימי השליט סוואטופלוק הראשון (870–894).
פולין קטן, פאנוניה ואזורים אחרים קיבלו, לפחות באופן רשמי ולעתים קרובות רק לתקופה קצרה, את ריבונותו.
מצד שני, קיומם של אזורי תרבות משותפים המתועדים מבחינה ארכאולוגית בין מורביה, פולין קטן ושלזיה אינם מוכיחים שגבולותיה הצפוניים של מורביה היו ממוקמים באזורים אלה.
לדברי הארכיאולוג בלה מיקלוש סקה, הרוזנות מוזבורג בפאנוניה מעולם לא היה חלק ממורביה.
לא הממצאים הארכאולוגיים ולא מקורות כתובים תומכים בתפיסה המסורתית על סיפוח קבוע של שטחים עצומים בתקופת שלטונו של סווטופולוק.
חוקרים אחרים מזהירים כי זו טעות לשרטט את גבולות השטחים הגרעיניים.
ב-1784 ההיסטוריון הסלובקי יוראי סקלנאר איתגר את ההשפקה המסורתית לגבי מיקומה של מורביה ומיקם את השטח הגרעיני שלה דוקא בחבל סירמיום, וטען שמשם התפשטה מורביה הגדולה צפונה את שטחי סלובקיה, מורביה ובוהמיה של היום (Marsina 2000 עמ' 156)
באופן דומה בשנות ה-1820 פרידריך בלומנברגר מיקם את מורביה הגדולה בדרום בגבולות פאנוניה עם מואסיה.
השקפות אלה נשארו בודדות עד לשנות ה-1970 כשאימרה בובה פרסם תאוריה לפיה השטח הגרעיני של מורביה היה צריך להיות מסביב לסירמיום, על יד הנהר מורבה הגדולה.
פטר פישפקי-נאג' הציע את קיומן של שתי מורביות:מורביה "גדולה" על גדות הנהר הדרומי מורבה בסרביה של ימינו, ומורבה אחרת על נהר מורבה הצפוני בשטחי הרפובליקה הצ'כית ושל סלובקיה של ימינו (Püspöki-Nagy 1978 עמ' 60-82)
בשנות ה-1990 צ'ארלס באולוס פיתח תאוריה דרומית לפיה התפתחה המורביה הגדולה מאזור המפגשים בין הנהרות דראווה, סאווה, דרינה, טיסה מורבה הדרומית מחד והדנובה מאידך.
באולוס הדגיש בכיוון הצעידות של הפרנקים היה דרומית-מזרחית , מה שתומך במיקום הדרומי של מורביה הגדולה.
ההתייחסות המוקדמת ביותר האפשרית לשבטים סלאביים שחיו בעמק נהר מוראבה הצפוני שייכת להיסטוריון הביזנטי פרוקופיוס.
הוא כתב על קבוצת גרמאנים הקרויים הרולים אשר "עברו דרך שטחם של כל הסקלבנים" בתנועתם לכיוון דנמרק בשנת 512.
חפירות ארכיאולוגיות גילו כלי קרמיקה בעבודת יד, שפייש, קפלוביץ' 2006 עמ'=17) וחפצים דומים בדרום פולין ובמערב אוקראינה וכן במפגש הנהר מורבה הצפוני עם הדנובה התיכונה, המתוארכים לסביבות שנת 550 (Barford 2001 עמ' 53, 63-64)
אחרי שנת 568 שטחים גדולים באגן הפאנוני נכבשו על ידי הנוודים האווארים הפאנוניים שהגיעו מהערבות האירו-אסיה
הסלאבים חיבו לשלם מס לאווארים ולהשתתף בפשיטותיהם נגד האימפריה הביזנטית, הפרנקים וה לומברדים.
אף על פי שאזור ההתיישבות האווארי התייצב על נהר הדנובה
בתקופה המוקדמת של הקגאנות (הגבול הדרומי של סלובקיה של ימינו), חלק קטן יותר (הדרומי ביותר) עבר לשליטתם הצבאית הישירה לאחר נפילת הממלכה של סאמו.
בתקופה האווארית המאחורת, נטו האווארים לנהל חיים מיושבים בסימביוזה תרבותית מסוימת עם הסלאבים.
במאות השביעית והשמינית חלה התפתחות מואצת אצל הסלאבים המקומיים.
בשטח מורביה של ימינו נבנו היישובים המבוצרים הראשונים שלהם עוד בעשורים האחרונים של המאה השביעית.
החל משלהי המאה השביעית ניתן לדבר בשטחי מורביה, סלוביקה ובוהמיה על עליית אליטה חברתית חדשה - הפרשים הלוחמים.
הארגון החברתי של הסלאבים המקומיים המשיך לצמוח במהלך המאה השמינית, כפי שהעידה בנייתם והתפתחותם של ההתישבויות המבוצרות.
במורביה הם התרכזו באופן ברור מסביב לנהר מורבה.
בסלובקיה העדויות על יישובים סלאביים מבוצרים קיימות החל מהעשורים האחרונים של המאה השמנית.
הם הוקמו אך ורק באותם האזורים שלא נמצאו תחת השפעה אווארית ישירה , אבל כנראה לא נועדו ארך ורק להגנה מפני האווארים, מכיוון שכמה כאלה נמצאו גם בשטחים צפוניים כמו אוראבה וספיש.
השונות בתחום הקדרות מצביעה על לפחות שלושה שבטים שהתגוררו במאה התשיעית המוקדמת באזור הרחב יותר של הנהר מורבה הצפונית.
בחפירות נתגלו מתחמי התיישבות מתקופה זו למשל, על יד ברטיסלבה, ברנו ואולומוץ של ימינו.
מנבצרים שנבנו בברטיסלבה, ראיהראד, סטארה מייסטו ובמקומות אחרים בסביבה מוכיחים את התפתחותם של מרכזי כוח מקומיים באותן האזורים.
בעשור האחרון של המאה השימנית אירגן קארל הגדול ארגן שורה של מסעות צבאיים נגד האווארים שגרמו את קריסת הקגאנות האווארית.
ספרי השנים המלכותיים הפרנקים מספרים שהאווארים שלא יכלו להישאר ביישוביהם הקודמים בגלל מתקפות הסלאבים פנו בשנת 805 אל קעארל בגדול באאכן וביקשו ממנו רשות להתיישב באדמות השפלות לאורך הנהר ראבה.
בעקבות התמוטטות הקגאנות האווארית, חרבות וכלים אחרים מהציוד הצבאי הפרנקי הפכו לפופולריים מצפון לדנובה האמצעית.
בעמק הנהר מורבה הצפונית ובסביבתו הרחבה צמח באותה תקופה אופק ארכאולוגי חדש הידוע כ"אופק בלטניצה-מיקולצ'יצה" (Blatnica-Mikulčice).
בתחום עיבוד המתכות אופק זה מהווה סינתזה של אמנות אווארית מאוחרת ושל אמנות קרולינגית.
אחד סממניו היה החרב בנתגלה בקבר בבלטניצה בסלובקיה שתוארך בתקופה שבין 825-ל850.\לפי הארכאולוג פלורין קורטה, חרב זה הוא תוצרת של אומן פרנקי מן האימפריה הקרולינגית.
מצד שני ציין יאן דקאן שהוא מייצג את האופן שבו בחרו האומנים המורבים ביסודות מן האמנות הקרולינגית שתאמו את הצרכים האסתטיים והמסורות שלהם.
מורביה, הישות הפוליטית הראשונה של הסלאבים המערביים קמה באמצעות איחוד השבטים הסלאביים שהתנחלו מצפון לדנובה.
עם זאת בקושי ניתן למצוא תאורים שלה במקורות בני תקופתה.
הארכאולוג ברפורד מציין שהתעודה הראשונה על התהוות המדינה המורבית היא משנת 811.
לפי "ספרי השנים המלכותיים הפרנקיים" בסתיו של אותה השנה בסתיו של אותה השנה מנהיגי האוורים וה"דוכסים" או "מנהיגי הסלאבים שחיו לאורך הדנובה" ערכו ביקור בחצר הקיסר לואי החסיד באאכן.
האיזכור המוקדם ביותר לגבי המורבים או ה"מארוואנים" הגיע אלינו משנת 822 כש"קיבל הקיסר באספה שהתקיימה בפרנקפורט משלחות ומתנות מכל הסלאבים מן המזרח, דהיינו מהאובודרים, הסורבים, הווילצים, הבוהמים, המורבים ופרדנקנטים, וכן מהאווארים מפאנוניה".
הספר מן המאה התשיעית "התנצרותם של הבווארים והקרנטנים (
הקרנטנים (אבות הסלובנים של היום) היו הסלאבים הראשונים שקיבלו על עצמם את הנצרות המערבית.
אותם ניצרו מיסיונרים אירים שנשלחו על ידי ארכידיוקסיית זלצבורג, וביניהם בלט מודסטוס, המכונה "שליח הקרנטנים".
תהליך זה שתואר מאוחר יותר בספר " Conversio Bagoariorum et Carantanorum" הטוען שמוימיר, "דוכס המורבים" גירש מישהו בשם פריבינה מעבר לדנובה.
פריבינה נמלט אצל ראטפוט שניהל את מקרקת פאנוניה עוד מ-833. אם פריבינה היה עד לאותו מועד שליט עצמאי או רק פקיד בכיר של מוימיר זו סוגייה שנדונה על ידי החוקרים.
למשל, אורבנצ'יק כותב שמוימיר ופריבינה היו שניים מתוך מספר רב של נסיכים מורבים שחיו בהתחלת המאה התשיעית.
פריבינה היה סגנו של מוימיר בניטרה.
היסטוריונים כמו בארטל ואורבנצ'יק הרואים בפריבינה שליט במדינה אוטונומית - הנסיכות ניטרה -מוסיפים ש"מורביה הגדולה" קמה על ידי שילוב נסיכות זו עם מורביה של מוימיר.
קטלוג המצודות והאזורים מצפון לדנובה מן המאה התשיעית העורך רשימה של העמים לאורך גבולות פרנקיה המזרחית מצפון דרומה - מזכיר שלמורבים או מרהרים היו 11 מבצרים או מצודות.
התיעוד ממקם את המרהארים בין הבוהמים לבולגרים ומזכיר גם "מרהאנים" שלהם היו 30 ממצודות.
לפי האווליק , שכותב שה- Conversio היה גרסה מגובשת של רישומים מאת מחברים שונים בשנים שונות, המורבים צויינו פעמיים בטקסט זה:פעם כ"מרהארים" ואחר כך כ"מרהאנים".
לדבריו ההתיחסות למרהארים ול-11 המצודות שלהם נכתבה בין השנים 817 ל-843 , בעוד שציון המרהאנים הצביע על מצב העניינים תחת שלטונו של סווטופלוק.
בניגוד להאווליק , שטיינהיבל יחד עם טז'סטיק וולאסטו זיהו את המרהאנים עם תושבי נסיכות ניטרה.
דעה שלישית הוצגה על ידי פישפקי-נאג' ושנגה שטענו שאיזכור המרהאנים - אשר בלטו כתושבי האזורים הדרומיים של המישור ההונגרי הגדול עד צפונית מהדנובה, אך בדרום השטחים שנשלטו על ידי הבולגרים הצביעו יחד עם 30 מצודותיהם על קיומה של מורביה אחרת במרכז אירופה.
האימפריה המורבית נתפסת כיום, במיוחד על ידי סלובקיה כמעין ישות מדינית מוקדמת בעברה.
במידה מסוימת, הדבר חל גם על הרפובליקה הצ'כית, שכן מוראביה, שהיוותה את החלק המערבי של מורביה הגדולה הפכה לחלק מבוהמיה בשנת 1019. חוקת הרפובליקה הסלובקית מתייחסת במפורש בהקדמה שלה ל"מורשת הרוחנית של קירילוס ומתודיוס ולמורשת ההיסטורית של האימפריה המורבית הגדולה".
מורגן גרדנר בלקלי היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית, איש עסקים ובכיר בתחום הביטוח.
בשנת 1876 שימש כנשיא הראשון של הליגה הלאומית בבייסבול, ובעקבות זאת הוכנס בשנת 1937 להיכל התהילה של הבייסבול.
בחירה זו נותרה שנויה במחלוקת, מאחר שתקופת כהונתו כמנהל בייסבול הייתה קצרה מאוד.
בלקלי נולד באיסט האדאם שבקונטיקט.
אביו, השופט אליפאלט אדמס בלקלי, היה עורך דין ואיש עסקים בולט, והפך לנשיא הראשון של חברת הביטוח Aetna Life.
המשפחה עברה להרטפורד, שם התחנך מורגן, ובהמשך עבד בברוקלין, ניו יורק.
הוא שירת זמן קצר במלחמת האזרחים האמריקנית, אך לא השתתף בקרבות.
לאחר מות אביו ב־1872 חזר להרטפורד, מונה לנשיא בנק ולחבר דירקטוריון ב־Aetna, והפך לנשיא החברה ב־1879 – תפקיד שבו החזיק עד סוף חייו.
כאשר קבוצת הבייסבול Hartford Dark Blues הצטרפה לליגה הלאומית החדשה ב־1876, התבקש בלקלי, נשיא הקבוצה, לכהן כנשיא הליגה, אף שהיה חסר ניסיון משמעותי בתחום.
הוא כיהן עונה אחת בלבד, כאשר מרבית העבודה בוצעה בפועל בידי ויליאם הולברט משיקגו.
במקביל כיהן במועצת העיר הרטפורד, וב־1880 נבחר לראשונה לכהונה של שנתיים כראש עיריית הרטפורד, תפקיד שבו כיהן ארבע קדנציות.
הוא עזב את תפקידו ב־1893.
בשנים 1905–1911 כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קונטיקט.
בשנותיו האחרונות היה פעיל בענייני ציבור ופילנתרופיה.
לאחר מותו ב־1922 נקראו על שמו מבנים אחדים בהרטפורד, ובהם גשר ובית ספר תיכון.
מורגן גרדנר בלקלי נולד ב־26 בדצמבר 1837 באיסט האדאם שבקונטיקט, למשפחה מקומית ותיקה; שני הוריו היו צאצאים של נוסעי המייפלאואר יותר מ־200 שנה קודם לכן.
אחד מאבות המשפחה הבולטים היה פיטר בלקלי, מייסד העיר קונקורד שבמסצ'וסטס.
מורגן היה השלישי מבין שישה ילדים והשני מבין הבנים (אחות בכורה ואח צעיר נפטרו בגיל צעיר).
אביו, אליפאלט אדמס בלקלי, שכונה בדרך כלל "השופט בלקלי" בשל שירותו המוקדם בבית הדין לענייני צוואות של איסט האדאם, היה עורך דין, איש עסקים, איש ציבור וממייסדי חברת הביטוח Aetna Life וכן מהמייסדים של המפלגה הרפובליקנית בקונטיקט.
אמו, לידיה סמית מורגן, הייתה קרובת משפחה רחוקה של ג'יי.
משפחת בלקלי התגוררה תחילה באיסט האדאם, אך האב זיהה הזדמנויות טובות יותר בהרטפורד, והמשפחה עברה לשם בשנת 1847. בניגוד לאחיו הבכור צ'ארלס, שלמד בשלושה בתי ספר פרטיים וסיים תואר במכללת ייל בשנת 1856, מורגן לא היה תלמיד מצטיין.
הוא למד ב־Centre School בהרטפורד (לימים Brown School) ובאקדמיית בייקון, אך ככל הנראה לא סיים את לימודיו שם.
הוא החל לעבוד אצל דודו מצד אמו, הנרי מורגן, ועזב את הרטפורד כדי לעבוד בחברת הדוד, H.
Morgan & Company, בברוקלין שבניו יורק.
שם למד תחילה את תחום סחר מוצרי הטקסטיל, ונשאר בחברה כמעט עשרים שנה, עד שהפך לשותף.
בתקופת שהותו בברוקלין שימש כחבר בוועד הרפובליקני של מחוז קינגס.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית שירת בלקלי כחייל פשוט ברגימנט ה־13 של המיליציה של מדינת ניו יורק.
אחיו הצעיר, ויליאם בלקלי, שגם הוא עבר לברוקלין לעבוד בחנות של משפחת מורגן, שירת שירות פעיל של תשעים יום בשנת 1861, בעוד מורגן הצטרף למשמר העורפי.
הסידור נועד ככל הנראה למנוע מצב שבו הנרי מורגן יישאר ללא עזרתם של שני האחים.
ויליאם לא השתתף בלחימה; במאי 1862 הצטרף גם מורגן לשירות של תשעים יום.
הרגימנט נשלח לסאפוק שבווירג'יניה, לא השתתף בקרבות, ואיבד חייל אחד מירי כוחות ידידותיים וחייל נוסף ממחלת לב.
הרגימנט חזר לברוקלין בספטמבר 1862, ומורגן בלקלי שב לעבודתו, שבה נשאר עוד עשר שנים.
אחיו הבכור צ'ארלס הגיע לדרגת קפטן ברגימנט הארטילריה הכבדה הראשון של קונטיקט, אך נפטר ממחלה במחנה בפברואר 1864. מותו הפך את מורגן לבן הבכור שנותר בחיים, ולמי שיועד בעתיד לשאת באחריות המשפחתית.
אף ששירותו הצבאי של בלקלי היה מוגבל, למלחמה הייתה השפעה רבה על חייו, הן בשל שינוי מעמדו במשפחה והן משום שלאחריה היה מעורב עמוקות בארגוני ותיקים, בהם ה־Grand Army of the Republic.
כאשר השופט בלקלי נפטר בשנת 1872, חזר מורגן להרטפורד כדי לטפל בעיזבון אביו, ומונה לחבר בדירקטוריון של Aetna.
בהרטפורד סייע בלקלי בהקמת בנק United States Bank of Hartford, והפך לנשיאו.
דרך הבנק היה מעורב בפעילויות צדקה ועניינים אזרחיים שונים, ובשנת 1874 נבחר לחבר במועצת העיר הרטפורד.
בולקלי היה בעל מניות ונשיא קבוצת הבייסבול Hartford Dark Blues.
ליגת הבייסבול המקצוענית הראשונה, National Association of Professional Base Ball Players, החלה לפעול בשנת 1871. בשנת 1874 הצטרפה הרטפורד לליגה; הקבוצה סיימה במקום השביעי מתוך שמונה וניסתה לצרף שחקנים מובילים.
בשנת 1875, בהובלת קנדי קאמינגס והמאמן־שחקן בוב "Death to Flying Things" פרגוסון, סיימה הקבוצה במקום השלישי.
בעלי קבוצת Chicago White Stockings, ויליאם הולברט, יזם הקמת ליגה חדשה עם הקבוצות החזקות ביותר.
בפגישה שנערכה בניו יורק ב־2 בפברואר 1876, הסכימו ארבעה נשיאי קבוצות מהמזרח, ובהם בלקלי, וארבעה מהמערב, ובהם הולברט, להקים את הליגה הלאומית.
בלקלי נבחר באקראי לאחד מחמשת הדירקטורים, ולאחר מכן מונה לנשיא הליגה.
אלברט ספולדינג סיפר לימים כי בלקלי היסס בתחילה, אך שוכנע בידי הולברט, שטען כי מדובר במחווה למזרח, שבו נולד והתפתח הבייסבול בראשיתו.
בלקלי הודיע כי יכהן שנה אחת בלבד, ובפועל הולברט היה זה שביצע את מרבית העבודה במהלך כהונתו.
הסיבות למינויו של בלקלי, שלא היה קשור עמוקות לעולם הבייסבול, אינן ברורות לחלוטין.
חוקרים שונים ציינו כי מינוי נשיא מהמזרח היה צעד פוליטי נבון, שהעניק לליגה החדשה יוקרה ואמינות.
לפי הביוגרפיה שלו בהיכל התהילה, הולברט וספולדינג ראו בו אדם בעל יושרה ואופי, הדרושים לביסוס הליגה.
כנשיא קבוצת הרטפורד, סירב בלקלי לאפשר העברת תוצאות המשחקים מהאצטדיון למקומות שבהם התאספו אוהדים שלא נכחו במשחק, רעיון שעיתון Chicago Tribune כינה טיפשי.