tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אך לא זו בלבד שהיא מהפכת אותה פורמלית אל השלילה, מחזירה אותה אל השלילה: טמונה בה גם איזו שלילה של הדתי.
יצירה העוסקת במדיח, בירושת גיהנום, הינה יצירה רתית, אך תוך היפוך, שינוי משמעות מריר וגא, למשל ב"בקשה הידידותית" שמבקש ד"ר פאוסטוס את בני לווייתו בשעתו האחרונה, כי יעלו על יצועם וינומו בשלום.
קשה שלא לזהות ציווי זה כהיפוכו ביודעין ובמתכוון של ה"שִקְדוּ עמי!" מגת שמנים {הפנייה לברית החדשה}.
היפוך משמעות אחר ואחרון הוא פרק הסיום התזמורתי של הקנטטה, שהמקהלה נמוגה אליו והנשמע כקינתו של אלוהים על אברך עולמו כ"לא רציתי זאת" רווי הצער מפיו של הבורא.
פרדוקס דתי הוא שמן הייאוש עמוק ביותר נבטת התקווה, אפילו כשאלה שאין חרישית ממנה בלבד.
זוהי התקווה שמעבר לאפס-התקווה, הטרנסצנדנציה של הייאוש, הנס העומד מעל לאמונה.
קבוצה אחר קבוצה של כלים פורשת לה, והדבר שבו היצירה נמוגה הוא הסול הגבוה של צ'לו אחד, המילה האחרונה, ההגה המפרפר האחרון, הגווע לאיטו בפיאניסימו-פֶרמַטה.
ואז אין עוד מאומה - דממה ולילה.
אבל הצליל הרוחף בדממה וממשיך להרטיט, שאיננו עוד, שהיה צלילו המסיים של האבל, איננו עוד כזה, הוא משנה את משמעותו, עומד כאור בלילה.
דבריו האחרונים של לוורקין, שגעונו ומותו (סיום הרומן: פרק 47 ואחרית דבר של צייטבלום)
בשנת 1930 מזמין המלחין לוורקין באופן בלתי צפוי את ידידיו ומכריו במינכן לפייפרינג כדי להראות להם קטעים מתוך יצירותיו החדשות.
לפתע, לתימהונו של הקהל, פותח אדריאן בנאום מבולבל ומוזר, ומספר לקהל על בריתו עם השטן.
בשפה גרמנית ארכאית, ובשפת רמזים שאת חלקה רק צַיטְבְּלוֹם ואנו הקוראים מסוגלים להבין, מודה ומתוודה אדריאן על הברית שכרת עם השטן ועל יצירותיו האמנותיות שהן פרי ההסכם הארוך אתו.
ידידיו נוטשים אותו אט אט עקב המעמד המביך ודבריו הנשמעים כדברי מטורף, עד שהוא מתמוטט סופית עוד בטרם הספיק לנגן דבר.
פגישה זו מהדהדת באירוניה את פגישת הרֵעים אותה מזמן דוקטור פאוסטוס במחזה המקורי גם ביצירתו של לוורקין, כאשר מתקרבים זמן מותו ולקיחתו בידי השטן.
את שנות חייו האחרונות מבלה המלחין, שדעתו נטרפה עליו, בכפר הולדתו בוכל בבית אמו הזקנה, שם הוא גם מסיים את חייו, כאשר העולם כולו כמעט ושכח אותו ואת יצירותיו.
רק ידידו צייטבלום שומר את זכרו ואת מפעלו האמנותי כנס יקר שביקרים.
מקור ההשראה הראשוני של הרומן, כמו של יצירות רבות אחרות בתרבות המערב ובראשן המחזה פאוסט של יוהאן וולפגנג פון גתה, היא אגדת פאוסט הקדומה.
סטפאן מוזס, באחרית הדבר לתרגום העברי של הרומן, כותב כך על אגדת פאוסט הקדומה:
"היצירה הראשונה המוקדשת לדמותו של פאוסט היא הספר העממי משנת 1587, אשר מגולל את פרשת מעשיו הנפלאים והנוראים של ד"ר פאוסט, אשר התמכר לקסמים ולכישופים ולבסוף מכר את נשמתו לשטן כדי לזכות בעושר ובנעורים נצחיים.
אגדה זו התבססה כנראה על סיפור חייה של דמות היסטורית אמיתית, שחייתה בגרמניה כמאה שנים קודם לכן, בשם ד"ר יוהנס פאוסט (1480–1520).
ד"ר פאוסט היה איש אשכולות שעסק בפילוסופיה, אך גם באלכימיה, באסטרולוגיה ובכל מיני כישופים.
הוא הרצה במספר אוניברסיטאות, הרבה בנסיעות וקנה לעצמו שם של אדם חשוד ומפוקפק בעיני הממסד הנוצרי, קתולי ולותרני כאחד, אך גם בחוגי ההומניסטים המשכילים.
העובדה שהאגדה העממית ייחסה לו כישורים על-טבעיים והמציאה את סיפור קשריו המיוחדים עם השטן משקפת את המשבר ההיסטורי שפקד את התרבות האירופית בתקופת הרנסאנס, כאשר הפילוסופיה והמדע התחילו להראות סימנים ראשונים של השתחררות מתלותם הבלעדית בדת ובכנסייה.
אנשי הרנסאנס ביקשו להרחיב ככל האפשר את גבול ההכרה הרציונלית, גם אם דבר זה יוליך להתנגשות עם תמונת העולם הישנה שנמסרה על ידי התאולוגיה הנוצרית.
העם הפשוט ראה במגמות אלה איום על האמונה הדתית המסורתית, ופירש את הכמיהה אל הדעת כבגידה שטנית בעקרונות המקודשים ביותר.
הדאגה ששררה בחוגי הכנסייה ובקרב עם המאמינים מפני התפשטותה של ההשכלה החדשה נבעה גם מהעובדה שבאותה תקופה ההבחנה בין מדע, המבוסס על הסתכלות והשגה מתמטית, לבין עיון פילוסופי ואף חקירה מאגית לא הייתה ברורה.
כך, למשל, לא ראו הבדל מהותי בין אסטרונומיה ואסטרולוגיה.
מצד אחר, גם ההומניסטים שהחלו לפתח מחשבה עצמאית, מנותקת מדפוסי החשיבה התאולוגיים, נחשבו כהרפתקנים הפונים לכיוונים מסוכנים.
תסיסה רוחנית זו התרחשה על רקע התפתחות הרפורמציה הפרוטסטנטית של מרטין לותר, שגרמה לקרע עמוק בין שני פלגי הנצרות.
כל הקשיים הללו היו השלכות ישירות מרוח ההתחדשות שזעזעה את התרבות האירופית בתקופת הרנסאנס, אך הם גם גרמו למשבר דרמטי מתמשך.
לפיכך מצאו הכנסיות בדמות השטן קרבן מתאים, אשר סימל בעיני ההמונים המודאגים והמבולבלים את כל הסכנות הטמונות ברוח החדשה והמהפכנית שהחלה להתפשט.
האגדה על ד"ר פאוסט, אשר נטש את לימודי התאולוגיה ויצא לתרבות רעה מתוך תשוקה עזה להכרת סודות הטבע, עד שהתמסר לשטן וויתר מרצונו על גאולת נפשו, מדגימה את כל המתחים האינטלקטואליים של תקופת הרנסאנס והרפורמציה."
הספר העממי תורגם למרבית שפות אירופה, והפך למקור השראה ליצירות רבות.
עיבודו הראשון לבמה נעשה על ידי כריסטופר מרלו בשנת 1590. במאות ה-17 וה-18 נכתבו בלדות ומחזות רבים סביב נושא זה, ונוצר עיבוד עממי חדש לתיאטרון בובות שהוצג ברחובות ובשווקים של כל ערי אירופה.
זו הגרסה שגתה ראה בילדותו בפרנקפורט, והשפיעה עליו עד אחרית ימיו.
גתה החל לעבוד על מחזהו פאוסט כבר בגיל 25. בשנת 1808 הופיע החלק הראשון והמפורסם מחיבורו של גתה, חלק העומד כמחזה בפני עצמו והוא שהקנה לו את מעמדות המרכזי בתולדות הספרות הגרמנית והאירופית.
גתה עסק בפאוסט כמעט עד יומו האחרון, ובשנת 1832 הופיע חלקו השני של המחזה, שאופיו שונה מאד.
בנעוריהם של אדריאן לוורקין וסרנוס צייטבלום היה יונתן לוורקין, אביו של אדריאן קורא להם מתוך ספרי טבע ומסביר תופעות שונות.
בין היתר סיפר להם על צבעי הפרפרים שחלקם אינם צבעים אמיתיים, אלא תוצאה של שבירת האור על הקשקשים שבכנפיהם.
ישנם מינים ללא קשקשים ואשר כנפיהם שקופות לחלוטין, לשם הסוואה; על אחד ממינים אלה, למעשה עשים, ששמו המדעי Hetaera Esmeralda, הרחיב האב את הדיבור, וממנו עבר לתאר מינים רעילים אשר דווקא מתבלטים בצבעיהם.
מסתבר שתומאס מאן השתמש כמעט מילה במילה בתיאור Hetaera Esmeralda במדריך אנטומולוגי של פרפרי האמזונס אשר התפרסם בשנת 1865.
בביקורו הראשון והלא-מכוון של אדריאן בבית הבושת בלייפציג, עליו סיפר לצייטבלום במכתב, הוא מתאר את הזונות שבלבוש מינימלי ושקוף בשם "אזמרלדות".
את זו שניגשת אליו ונוגעת בלחיו הוא מכנה גם כן בשם אזמרלדה, ותרמו לכך אולי גם חזותה ולבושה הספרדי והחושפני.
אולם מכאן ואילך גם לוורקין וגם צייטבלום מתייחסים אליה ואל מה שהיא מסמלת בשם Hetaera Esmeralda.
תחילה כאשר לוורקין חוזר ופוגש אותה, ובועל אותה למרות שהזהירה אותו מפני המחלה שהיא נושאת (העגבת), הנושאת עימה סכנת מוות; וצייטבלום מציין כי מעתה ואילך מתייחס אליה לוורקין שוב ושוב ביצירותיו, באמצעות צופן התווים h e a es שהוא קיצור כינוייה של אותה זונה נושאת מוות.
עבודת התרגום של הספר לעברית החלה בשנת 1977 בידי מרדכי אבי-שאול (1898–1988), מתרגמו המובהק הראשון של תומאס מאן לעברית.
אבי-שאול תרגם שמונה פרקים לעברית וחדל, עקב גילו המופלג ופעילותו הרבה.
בהסכמתו הועברה מלאכת התרגום ליעקב גוטשלק, שהמשיך במלאכה ואף תרגם מחדש את שמונת הפרקים שכבר תורגמו, לשם האחידות הסגנונית.
התרגום התפרסם בהוצאת ספרית פועלים בשנת 1992, עם מבוא מטעם ההוצאה המתאר את גלגולי התרגום ומוקדש לזכר אבי-שאול, ואחרית דבר מאת סטפאן מוזס.
הרומן דוקטור פאוסטוס עמד במוקד דיון ציבורי בישראל כבר בשנת 1952, שנים רבות בטרם תורגם לעברית (1992).
במאמר ביקורת ארוך במיוחד שפורסם על הספר בעיתון "דבר" נמתחה ביקורת קשה על הספר.
טענתו של כותב המאמר, מ.
זינגר, הייתה כי במקום שמאן יתקוף את גרמניה באופן מפורש כמו שעשה במאמריו, הוא בעצם מוצא את הצידוקים הרעיוניים לאשר התרחש בידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה.
מלבד זאת הוא מוסיף ואומר כי הספר ראוי במיוחד לגנאי בשל כך שמאן כמו התעלם לחלוטין מהשואה שבוצעה ביהודי אירופה:
מאמר זה עורר בישראל פולמוס רב, בעיקר בשל האהדה הרבה שרחשה ההשכלה בארץ למאן ולדמותו המוסרית.
אנשי תרבות רבים תמכו בדבריו של זינגר ובהם המשוררים הנודעים ש.
אך מנגד רבים ראו בכך פגיעה בשמו הטוב של מאן שהיה לתומך בלתי מסויג בעם היהודי.
עקב כך פרסם זינגר מאמר שני ארוך ומפורט, בעיקרו אפולוגטי למאמרו הראשון, בו הוא מפרט אחת לאחת מדוע בעצם דמותו המוסרית של מאן פגומה:
לעומת דבריו של זינגר ניתן לראות כי דעתו של מאן בנושא זה הייתה רחוקה מאוד מסלחנות.
באחד ממאמריו של מאן משנת 1937 בעודו בגולה כתב בנושא זה:
אף בתוך הספר עצמו ניתן למצוא דוגמאות רבות, אשר כמו נעלמו מעיניו של זינגר, בהן מאן מתריס כנגד השלטון הנאצי ממש, ללא כל מטאפורות, דרך פיו של המספר החי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
מאן מציב חיץ ברור בין גרמניה ובין השלטון הנאצי ואינו סולח ומוחל לשום 'גרמניה טובה התועה בדרכים' כלשונו של זינגר:
מאן אף מדגיש בפירוט יתר לקראת סופו של הספר על מחנות ההשמדה:
דמותו של חיים ברייכר בספר, הייתה מבוססת על הפילוסוף וחוקר הדתות אוסקר גולדברג, שכמוהו האשים את המלך שלמה בהרס הקשר בין העם היהודי לאלוהיו.
מאן תחילה העריך את הגותו, אך לאחר מלחמת העולם השנייה ראה בדעותיו של גולדברג, חלק מהתהליך שהביא בסופו של דבר לעליית הנאציזם ולחורבנה של גרמניה ההומניסטית, וביטוי למגמות מיתיות ופרימיטיוויסטיות ואנטי-הומניות.
דוקטור לרפואה (בקיצור: ד"ר; M.D.) הוא תואר אקדמי המוענק למי שסיים הכשרה מקצועית ומדעית בבית ספר לרפואה.
התואר דוקטור לרפואה שונה מתואר דוקטור לפילוסופיה (PhD), ובדרך כלל קצר יותר במשכו, בדומה לתואר דוקטור ברפואת שיניים, ודורש הגשת עבודת מחקר ותיזה קטנים בהרבה מעבודת המחקר שבתואר דוקטור לפילוסופיה..
הקיצור הנפוץ בצפון אמריקה לדוקטור לרפואה הוא M.D (מלטינית: Medicinae Doctor) ו-M.B.B.S (מלטינית: Medicinae Baccalaureus Baccalaureus Chirurgiae) בבריטניה ובמדינות שאימצו ממנה שיטה זו.
בישראל, כדי שבעל תואר דוקטור לרפואה יהיה רשאי לעבוד בתור רופא עליו לעבור רישוי על ידי משרד הבריאות, אשר ניתן לאחר השלמת מבחני הסמכה ממשלתיים - במידה והבוגר אינו בוגר אוניברסיטה ישראלית, ולאחר השלמת שנת הסטאז'.
בשנת 1703 העניקה אוניברסיטת גלאזגו לבוגר הראשון של בית הספר לרפואה שלה, סמואל בניון, את התואר ד"ר לרפואה .M.D.
סקוטלנד המשיכה עם חלוקת תואר זה עד שבמאה ה-19 בוצע יישור קו בין כל האוניברסיטאות בבריטניה, והוחלט לאמץ את התואר החדש M.B.B.S.
בהמשך, אוניברסיטאות בארצות הברית החליטו להשתמש בתואר ההיסטורי M.D ומאז תואר זה הוא הנהוג ברוב העולם.
בישראל, בשנת 1952 הוענקו לראשונה 63 תוארי "ד"ר לרפואה (M.D)" למסיימי המחזור הראשון של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
האשה הראשונה לקבל תואר דוקטור לרפואה בארצות הברית הייתה אליזבת בלקוול, שהוסמכה בינואר 1849. ב-1 בינואר 1859 הייתה אליזבת בלקוול לאישה הראשונה שנרשמה בפנקס הרופאים בממלכה המאוחדת.
בשנת 1877 הייתה סופיה ג'קס-בלייק לאישה הראשונה מסקוטלנד שקיבלה תואר דוקטור לרפואה.
בשנת 1903 הוסמכה מרת ד.
פאסקער, שלמדה רפואה באוניברסיטת פריז, כאישה הראשונה שקיבלה תואר דוקטור לרפואה באימפריה הרוסית.
בישראל, תשע אוניברסיטאות שלהן יש פקולטות לרפואה רשאיות להעניק את התואר ד"ר לרפואה, והן:
הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים והדסה.
הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
הפקולטה למדעי הבריאות של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט של הטכניון בחיפה.
הפקולטה לרפואה בצפת ע"ש עזריאלי של אוניברסיטת בר-אילן.
הפקולטה לרפואה ע"ש אדלסון של אוניברסיטת אריאל.
הפקולטה לרפואה ע"ש דינה רקנטי של אוניברסיטת רייכמן
הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת חיפה.
הפקולטה לרפואה של מכון ויצמן.
התואר המוענק בישראל הוא תואר M.D כמקובל בארצות הברית ובמדינות נוספות.
כדי לקבל את התואר, על הסטודנטים להשלים מסלול לימודים שאורכו שש שנים והוא מחולק לשלוש שנים של לימודים פרה-קליניים (לימודי בסיס ויסודות), שבסופן זכאים הסטודנטים לתואר בוגר במדעי הרפואה (B.Sc.Med.), ושלוש שנים של לימודים קליניים שמתרחשים בבתי החולים שמסונפים למוסד הלימודים.
בנוסף נדרשים הסטודנטים להגיש גם עבודת מחקר ולבצע שנת סטאז' במהלכה מתנסה הסטאז'ר בעבודת הרופא.
לאחר מסלול זה, זכאים המסיימים לקבל את התואר ד"ר לרפואה וכן זכאים לרישיון לעסוק ברפואה בישראל.
הרישיון לעסוק ברפואה במדינת ישראל, מסמיך את הרופא לעסוק ברפואה כללית, ללא תחום התמחות ספציפי.
כדי לבצע התמחות, יש להשלים מסלול התמחות כנקבע על ידי המועצה הרפואית לישראל (הר"י), שנמשך בין 4 ל-6 שנים עבור התמחות בסיס, ובין 1 ל-3 שנים עבור התמחות על.
קיים בישראל גם מסלול לימודים מקוצר של ארבע שנים לבוגרי תואר ראשון.
מסלול זה קיים באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת בן-גוריון באוניברסיטת אריאל ובאוניברסיטת רייכמן.
לאחר ארבע שנים, נדרשים הסטודנטים במסלול זה לעשות שנת סטאז' שלאחריה הם זכאים לתואר ד"ר לרפואה.
במכון ויצמן למדע נפתח בשנת 2025 מסלול משולב לתארים MD-PhD שאורכו הכולל 7.5 שנים, במהלכם מוכשרים הסטודנטים לעסוק ברפואה ולמחקר.
בישראל פועלים להגדלת מספר בוגרי הרפואה, כדי להתאים לקצב גידול האוכלוסייה.
כדי להעלות את מספר הסטודנטים הישראלים במקצועות הרפואה, הוחלט במועצה להשכלה גבוהה על סגירתן של תוכניות בינלאומיות ברפואה לסטודנטים מחו"ל החל משנת הלימודים האקדמית תשפ"ד, וקליטתם של סטודנטים ישראלים במקומם, ובכך צפוי מספר הלומדים הישראלים לגדול בכ-130 סטודנטים.
נוסף על כך, במשרד הבריאות פועלים כדי להעלות את מספר הסטודנטים בלימודי הרפואה.
במשרד כינסו ועדה לטיפול במצוקת כוח האדם במערכת הבריאות, אחד מיעדי הוועדה הוא העלאת מספר הסטודנטים המתחילים ללמוד מדי שנה ל-2,000 (בעוד שמספרם נכון לשנת 2023 הוא כ-800 בלבד).
דוקטור סטריינג' הוא דמות של גיבור-על המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות נוצרה במקור על ידי סטיב דיטקו והופיעה לראשונה בחוברת Strange Tales #110 מיולי 1963 בכתיבתו של סטן לי ובאיורו של סטיב דיטקו.
דוקטור סטיבן סטריינג' הוא מכשף בעל כוחות מאגיים.
בעברו היה נוירוכירורג מוכשר ונודע אך אנוכי, אשר עדיפותו הראשונה הייתה לצבור הון.
כתוצאה מתאונת דרכים, ידיו נפגעו ונמנע ממנו לשוב ולהתעסק ברפואה.
במסעו חובק העולם אחר תרופה למצבו, סטריינג' פגש בהרי ההימלאיה בנזיר שנודע בכינוי "העתיק", שסירב לעזור לסטריינג' משום אנוכיותו הרבה, אך חש במידה מסוימת של טוב אצלו.
הנזיר נכשל במשימתו לעורר את הצד הטוב שבו, עד אשר אחד ממאמיניו - ברון מורדו - מנסה להורגו.
לאחר מכן, הטוב שבליבו של סטריינג' ניצת מחדש ובמעשה חסר אנוכיות מסכל את מזימתו.
בתמורה, הנזיר מלמד את סטריינג' את אמנות הכישוף.
מאז, ברון מורדו הפך לאנטגוניסט ראשי בהרפתקאותיו של דוקטור סטריינג'.
דמותו של דוקטור סטריינג' מדורגת במקום ה-38 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN, וכן במקום ה-34 ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר.
את דמותו בסרט הטלוויזיה "דוקטור סטריינג'" מ-1978 גילם השחקן פיטר הוטן, ובסרט ההנפשה "דוקטור סטריינג'" דיבב ברייס ג'ונסון.
את דמותו של סטריינג' בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "דוקטור סטריינג'", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "ספיידרמן: אין דרך הביתה" ו"דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" מגלם השחקן בנדיקט קמברבאץ', אשר שב לגלם את הדמות בהופעת קמע בסרט "תור: ראגנארוק".
דוקטור סטריינג' הופיע לראשונה בחוברת "Strange Tales #110" (יולי 1963) בכותר המשותף עם גיבור מארוול נוסף, הלפיד האנושי, עד לחוברת מספר 134 (יולי 1965), ולאחר מכן לצד המרגל ניק פיורי עד לחוברת מספר 168 (מאי 1968).
סיפור מקורו הוצג בחוברת מספר 115 (דצמבר 1963).
סטיב דיטקו אייר את סדרת החוברות עד לחוברת מספר 146 (יולי 1966), ובמהלכה הוא וסטן לי הציגו רבים מבני בריתו של סטריינג', כמו אהובתו הנצחית קליאה (#126, נובמבר 1964), ואויביו נייטמייר (#110) ולורד הכאוס דורמאמו (#126).
סיפוריו הציגו סיפור רקע סוריאליסטי ומיסטי, והיו מחומר הקריאה המועדף על סטודנטים באותה תקופה.
הכותב רוי תומאס ציין זאת בדבריו: "אנשים שקראו את דוקטור סטריינג' חשבו שאנשים במארוול השתמשו בסמים, משום שהיו להם חוויות דומות כשהיו תחת השפעה.
אבל אני איני משתמש בחומרים הגורמים להזיות ואיני חושב שהאמנים משתמשים בהם".
בסופו של דבר, ככותב יחידי, דיטקו לקח את דוקטור סטריינג' למחוזות אבסטרקטיים יותר, בקשת סיפור שנמשכה על פני 17 חוברות (Strange Tales #130-146, יולי 1966-יולי 1967) והציגה את הישות הקוסמית אטרניטי, שהאנישה את היקום ותוארה כצללית אשר מילאה את גבולות היקום.
היסטוריון הקומיקס ברדפורד רייט תיאר זאת כך:
מסיפורים מוקדמים, דוקטור סטריינג' השתמש בממצאים קסומים כדי להגדיל את כוחו, כגון גלימת הריחוף, העין של אגאמוטו והספר של וישאנטי והבדולח של אגאמוטו.
מהסיפור הראשון, מקום מגוריו של סטריינג' - סאנקטום סנקטאורום ("קודש הקודשים") - היה לחלק מהמיתולוגיה של הדמות.
החלון העגול המחולק בידי שלושה קווים אשר ניצב בחזית המקום והיה למעשה חותם המגן של הוישאנטי הופיע ברבים מסיפוריו.
משרתו האישי של סטריינג', וונג, שמר על האחוזה בזמן היעדרו.
עד מהרה, סטן לי צירף את דמותו של דוקטור סטריינג' כחלק מהמשכיות יקום מארוול והופיע בהופעת אורח בחוברת מספר 27 של ארבעת המופלאים (יוני 1964), נפגש עם לוקי אחיו החורג של תור בחוברת "Strange Tales #123", ואף בחוברת השנתית "The Amazing Spider-Man Annual #2".
עד לחוברת האחרונה של הכותר תחת השם "Strange Tales" (ששינה את שמו ל-"Doctor Strange" החל מחוברת מספר 169), סדרת החוברות ראתה שינויים תכופים של צוות הכותבים והמאיירים, ביניהם הכותבים לי, תומאס, ריימונד מארייז, ג'ים לורנס, דניס אוניל וביל אברט והמאיירים דיטקו, מארי סוורין ודן אדקינס.
הסיפורים באותה תקופה כללו ישות קוסמית נוספת בשם הטריביונל האנושי, וכן את אחותו של דורמאמו, אומאר.
סדרת חוברות "Doctor Strange" רצה למשך 15 גיליונות (יוני 1968-נובמבר 1969), בהמשיכה את מיספור החוברות "Strange Tales".
אל הכותב רוי תומאס הצטרף המאייר ג'ין קולן, וביחד הם ניסו להעלות את המכירות בכך ששיכתבו את הדמות כגיבור-על.
ניתנה לו תלבושת כחולה, מסיכת פנים וזהות סודית בשם ד"ר סטיבן סאנדרס, והוא הצטרף להרפתקאות משותפות עם האביר השחור וספיידרמן וכן נאבק בג'אגרנוט, יריבם של קבוצת אקס-מן.
השינויים שנעשו לדמות התבררו כלא מוצלחים, וסדרת הכותרים בוטלה בגיליון מספר 183. אולם, ביטול הסדרה היה קצר מועד, וסיפוריו של דוקטור סטריינג' נמשכו בחוברות Sub-Mariner #22 (פברואר 1970) ו-"The Incredible Hulk Vol.2 #126" (אפריל 1970).
סטריינג' הופיע בהמשך בשלושת הגיליונות הראשונים של סדרת החוברות "Marvel Feature" ("מארוול מציגה"), גם בסיפור המרכזי העוסק בהקמת קבוצת הדפנדרס, וגם בסיפור הרקע הנלווה.
הדמות גם הופיעה בחוברות "Marvel Premiere" ("הפרמיירה של מארוול"), כאשר קשת סיפור אחת הציגה נבל-על נוסף בשם שומא-גוראת', בכתיבתו של סטיב אנגלהארט ובאיורו של פרנק ברונר.
כדי לעצור את כניסתו של שומא-גוראת' לממד המציאות, דוקטור סטריינג' היה חייב להשבית את מוחה של הישות העתיקה, מה שגרם למותה הגשמי.
אולם שומא-גוראת' הבטיח לו שקורבנו נחוץ וכי נשמתו תתאחד עם הישות הקוסמית אטרניטי.
בעקבות זאת, סטריינג' קיבל על עצמו את התואר "מכשף העל" ("Sorcerer Supreme").
הרפתקאותיה של הדמות המשיכו בסדרת חוברות שנייה של אנגלהארט-ברונר, בשם "דוקטור סטריינג': אדון האמנויות המיסטיות", שרצה למשך 81 חוברות מיוני 1974 ועד פברואר 1987. בתקופה זו, סטריינג' פגש במיסטיקניות טופאז ורינטרה.
הסדרה הסתיימה בקליף האנגר, כאשר הסנקטום סנקטאורום הוחרב כתוצאה מקרב שהתרחש בין כתליו, ובין האבדות נמנו אוסף ספריו המיסטיים של סטריינג' וממצאים חשובים נוספים.
עקב כך, דוקטור סטריינג' נחלש במידה ניכרת מבעבר, ופג תוקפם של כשפים אשר הוטלו לצורך הגנת האנושות מפני ערפדים ומפני האל הרע סת.
בעקבות ביטול הכותר, הרפתקאות הדמות המשיכו בכרך שני של סדרת החוברות "Strange Tales", שפורסם בשנית במהדורה חצויה, כאשר גיבורי-העל שנוספו לצד הרפתקאותיו הם מסווה ופגיון.
הסדרה רצה למשך 19 חוברות, וסיפרה את מסעו של דוקטור סטריינג' להשיב לעצמו את כוחותיו ואת הממצאים שאיבד, וכן את החייאתה של קבוצת הדפנדרס.
בהמשך, סטריינג' הופיע בסדרת החוברות "Doctor Strange: Sorcerer Supreme" ("דוקטור סטריינג': מכשף העל") בכתיבתו של פיטר ב.
גיליס ובאיורם של ריצ'רד קייס ורנדי אמברלין, כאשר הסיפורים הוצגו כקשתות סיפור המשתרעות על פני מספר חוברות.
סטריינג' הוצג במתכונת הגנתית, וזאת כאשר נלחם במגוון ישויות על-טבעיות כדורמאמו, מפיסטו ושטניש ונתקל בין היתר בגוסט ריידר, מורביוס הערפד החי וברון בלוד.
סטריינג' איבד באופן זמני את תוארו כמכשף על כאשר סירב להילחם במלחמה בשמן של הוישאנטי, ישויות מיסטיות המתפעלות את כשפיו של סטריינג'.
במשך זמן זה, החוברות פורסמו כחלק מחותם "בני חצות", וסטריינג' מצא מקור חדש לכוחותיו הקסומים בצורת קסם הכאוס וכן השתמש ברובוט המתופעל בידי קסם.
כמו כן, הוא הקים את הדפנדרס החדשים, שאיחד גם בין חברי הדפנדרס הישנים.
הסדרה רצה למשך 90 גיליונות (נובמבר 1988-יוני 1996), ולקראת סופה סטריינג' קיבל חזרה את תואר מכשף-העל.
הדמות הופיעה גם בכמה מיני סדרות כמו "דוקטור סטריינג': גרם העצמות".
סטריינג' היה הזרז העיקרי להקמתו של טריו מכשפות במיני סדרה "מכשפות", וגם הופיע במיני סדרה בכיכובו בכתיבתם של ג'יי מייקל סטרזינסקי וסאם ברנס.
המיני סדרה שכתבה מחדש את סיפור מקורה של הדמות, של בני בריתה ושל אויביה בזמנים מודרניים יותר.
מיני סדרה שלישית, "דוקטור סטריינג': השבועה", התמקדה בתפקידו של סטריינג' כמכשף-על ועל טבע כוחותיו.
הדמות הופיעה גם בארבעה רומנים גרפיים במשך השנים.
הדמות נותרה עקבית ביקום מארוול למשך כל שנות קיומה, והופיעה בדרך קבע בשלושת כרכי החוברות של קבוצת הדפנדרס, הדפנדרס הסודיים, ומיני סדרה מוגבלת בשם "המסדר".
כמו כן, הוא הופיע בסדרת כותרי "מארוול טים-אפ", שציוות מספר גיבורי-על יחדיו, ובסיפורים בודדים כ"מארוול: שניים באחד", "יריד מארוול" וכותר היקום החלופי "מה אם?".
דוקטור סטריינג' הופיע כדמות משנה בסיפורים משפיעים בשנות ה-2000. בחוברת מספר 7 של האוונג'רס החדשים, הכותב בריאן מייקל בנדיס שיכתב את ההיסטוריה של יקום מארוול וקבע שבמהלך מלחמת קרי-סקרול מספר על-אנושיים אשר ביניהם נמנה דוקטור סטריינג' הקימו אגודת סתרים בשם "האילומינטי", שדן באיומים עתידיים על כדור הארץ.
סטריינג' שיחק תפקיד מרכזי באירועי בית אם, והודות לקסמיו כמה מגיבורי-העל המוטאנטים השיבו לעצמם את כוחותיהם כאשר המציאות שוכתבה מחדש בידיה של מכשפת השני.
קשת הסיפור מלחמת האזרחים הציגה את החוק לרישום העל-אנושיים ואת הפילוג בקהילת גיבורי-העל, כאשר סטריינג' ניצב מנגד להעברתו של חוק הרישום.
הוא עוזב את האילומינטי ומתבודד באזור הארקטי עד אשר הנושא יסודר.
במיני-סדרה "האוונג'רס החדשים: האילומינטי" מתברר שסטריינג' וחברי האילומינטי נקטו בצעדי מנע כדי למנוע איומים גלובליים על ידי לקיחתם של יהלומי האינסוף והחבאתם בידי סטריינג', כאשר רק הוא יודע את מיקומם.
כשסטריינג' חוזר מהאזור הארקטי, הוא נותן מחסה בביתו לקבוצת האוונג'רס החדשים, שהוקמה לאחר מלחמת האזרחים ועוזר להם בכמה ממשימותיהם.
הוא סבל ממכשול רציני כאשר ידיו נשברו כתוצאה מאירועי "מלחמת-עולם הענק הירוק", ונאלץ להשתמש בקסם שחור כדי להביס את הענק הירוק, אם כי הוא נלכד על ידיו.
שימושו של סטריינג' בקסם שחור התברר כממכר, כשהוא הרבה להשתמש בו בהדיפת התקפות על אחוזתו בידי סינדיקט הפשע של הנבל הברדס.
לאחר חשבון נפש ארוך, סטריינג' ערך חיפוש אחר ממשיכו בדמותם של ויקאן, מכשפת השני, מג'יק ודוקטור דום, בשעה שדורמאמו פלש לכדור הארץ בניסיון להשתלט על כוחותיו של סטריינג'.
האוונג'רס עזרו לסטריינג' בהדיפת כוחותיו של דורמאמו, והעין של אגאמוטו בחרה בדוקטור וודו ("האח וודו") כממשיך דרכו של סטריינג'.
כאשר ישות דמונית מסתורית משתלטת על דוקטור סטריינג' ודיימון הלסטרום, הם מחפשים להשיב לידיהם את העין של אגאמוטו מהאח וודו, וכתוצאה מכך היא משתגרת אל אחוזת האוונג'רס.
לוק קייג' נוגע בחפץ העתיק ועובר מוטציה לגרסה מפלצתית של עצמו.
לאחר מכן, הישות שהשתלטה עליו עוברת לאיירון פיסט, המשתגר משם עם העין ויוצר קרע בשמיים אותו סטריינג' מתאר כקיצו של הכל.
בשעה שהאוונג'רס נלחמים בשדים בכדור הארץ, איירון פיסט מוצא את עצמו בריק לבן בו הוא פוגש ב"עתיק", המתוודה כי הוא אחראי לפלישה האחרונה היות שהוא מאוכזב מכישלונותיו של סטריינג'.
כשאיירון פיסט חוזר לארץ, כשהוא עוטה תלבושת חדשה, הוא אומר שהעתיק מסר לו שסטריינג' גנב את העין של אגאמוטו ממנו ולא חיכה עד אשר תינתן לו בבוא הזמן, ומאלץ את סטריינג' להודות באמת.
בנודעו כי טענות אלו עומדות בסתירה לכל מה שלמד מ"העתיק" אודות העין, סטריינג' מגלה שהישות הניצבת לפניהם היא לא מורהו הרוחני אלא אגאמוטו עצמו, שמחפש להשיג את העין לאחר מותן לכאורה של הוישאנטי.
אף על פי שהקבוצה משתמשת בוולברין כאווטאר, מקריב דוקטור וודו את חייו כדי לתחום את אגאמוטו ואת העין, ומשמיד את עצמו ואת העין בו זמנית.
בעקבות האירועים, סטריינג' חש אשמה על כישלונותיו ומבקש לעזוב את הקבוצה.
אולם, האוונג'רס לא נותנים לו לעזוב ומצביעים פה אחד להשאירו כחבר הקבוצה.
סטריינג' מצטרף אליהם בשנית ומזמן את וונג לאחוזת האוונג'רס כדי שישמש כמשרתם.
במהלך מלחמת הכאוס, סטריינג' יוצר קשר עם הענק הירוק ובני בריתו ומזהיר אותם מפני הגיהנום שמגיע לכדור הארץ, כאשר האלוף החדש שלו הוא יריבו לשעבר של הענק, אבומיניישן, שמת לאחרונה והפך לנשמה החזקה ביותר בגיהנום.
בשנת 2007 הופק סרט הנפשה "דוקטור סטריינג'" כחלק מסדרת הסרטים "Marvel Animated Features".
דוקטור סטריינג' הוא קוסם רב-אומן, והחזיק בתואר "מכשף-העל" של היקום למשך הרבה שנים.
אטרניטי, ישות התודעה של יקום מארוול, תיארה אותו כ"בן האנוש העוצמתי ביותר מכל בני האדם", והוא אף נחשב למי שעומד בשורה אחת עם הישויות הקוסמיות.
דוקטור סטריינג' מסוגל להשתמש בקסמים כדי להשיג את כל מאוויו, בין אם הם טלפתיה, טלפורטציה, הקרנה אסטרלית, פרצי אנרגיה, יצירתם של חומרים מוצקים ונוזליים, יצירת שדות הגנה, השבת צורתו לתיקנה לאחר השמדת גופו והחייאת המתים.
כאשר הוא עוסק בכשפים, הדמות נוקבת בשמה של אחת מהישויות הקוסמיות כמו הוישאנטי (אוגות', אושטור ואגאמוטו) או הקבוצה הדמונית אוקטסנס.
ישויות אלו בדרך כלל תורמות מכוחן ליצירת אפקט מסוים, כמו למשל אבן הארגמן של סיטוראק (מקור כוחו של ג'אגרנוט).
סטריינג' מסוגל לעצור ולהחזיר חזרה את הזמן בקנה מידה גלובלי, לאטום חורים שחורים, להשיב מחדש יקומים שלמים, לספוג כוחות עוצמתיים דיים כדי להשמיד שלל גלקסיות קרובות, לגדול לממדי ענק ולתעל את מסת יקום מארוול כולו.
סטריינג' התמחה בשימוש בקסם שחור, ובעזרת קסם זה השמיד את שומא-גוראת'.
אולם, כוח זה התברר כממכר ומשחית ובסופו של דבר חולץ מתוך גופו.
לאחר שהעביר את נטל "מכשף-העל" ואת העין של אגאמוטו לידיו של דוקטור וודו, כוחותיו של סטריינג' נחלשו במידה רבה, אך הוא עדיין נחשב למכשף שקול ומחושב.
בסרטי היקום הקולנועי של מארוול, השחקן האנגלי בנדיקט קמברבאץ' גילם את דמותו של סטריינג' בסרטים "דוקטור סטריינג'" (2016), "תור: ראגנארוק" (2017), "הנוקמים: מלחמת האינסוף" (2018), "הנוקמים: סוף המשחק" (2019), "ספיידרמן: אין דרך הביתה" (2022) ו"דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" (2022).
כמו כן, קמברבאץ' דיבב את הדמות בסדרת הטלוויזיה המונפשת "מה אם...?" (2021).
Strange Tales Vol.2 #1-19 (דצמבר 1986-יוני 1988) - ציוות בין דוקטור סטריינג' לבין גלימה ופגיון
דוקטור לתאולוגיה (Doctor of Divinity, ראשי-תיבות .D.D או DD, בלטינית Divinitatis Doctor) היא דרגה אקדמית מתקדמת בתאולוגיה.
בעבר היא הוענקה למי שהורשה על ידי אוניברסיטה להורות תאולוגיה נוצרית או נושאים דתיים קשורים.
התואר מוענק לאנשים שהקדישו את חייהם לעיסוקים תאולוגיים או לשיפור הקהילה.
תוכנית אקדמית זו, המוצעת בדרך כלל באמצעות אוניברסיטאות וסמינרים תאולוגיים, מדגישה מחקר עצמאי ומגיעה לשיא בעבודת דוקטורט הניתנת לפרסום.
בדרך כלל לוקח חמש עד שבע שנים להשלים תוכנית זו.
בעבר, בממלכה המאוחדת, דוקטור לתאולוגיה היה התואר הגבוה ביותר שהוענק על ידי אוניברסיטאות, והוא ניתן על פי רוב למלומד דתי בעל מעמד וייחוד.
סטודנטים יכולים גם לזכות בתואר דוקטור לתאולוגיה (ThD), המתמקד ביישום תורות תאולוגיות על קהילות דתיות.
אפשרויות ההתמחות בתוכניות אלה כוללות אתיקה דתית, היסטוריה של הנצרות והיסטוריה של היהדות.
רוב הסטודנטים המסיימים את תוכניות הדוקטורט באלוהות עוסקים בתפקידי מחקר אקדמיים במכללות ובאוניברסיטאות.
כיום, בארצות הברית, דוקטור לתאולוגיה מוענק על פי רוב כתואר לשם כבוד.
דוקטור פאוסטוס הוא מחזה מאת המחזאי האנגלי כריסטופר מארלו, שנכתב והוצג לראשונה ככל הנראה בין השנים 1588 לבין 1590. במרכז העלילה עומדת דמותו של ד"ר פאוסטוס, אדם משכיל ומלומד, המתגורר בעיר ויטנברג בגרמניה, אשר מחליט למכור את נשמתו לשטן תמורת עשרים וארבע שנות חיים נוספות, שבהן יתגשמו כל משאלותיו.
החוזה עם השטן נכרת באמצעות מפיסטופלס, עוזרו של לוציפר.
לצורך כתיבת המחזה התבסס מארלו ככל הנראה על תרגום אנגלי של הספרון הגרמני מאת סופר אלמוני, "ההיסטוריה של ד.
יוהאן פאוסט", שבתורו נכתב בהשארת דמותו ההיסטורית של יוהאן גאורג פאוסט.
בכך היה מארלו לראשון שהפך את סיפור דמותו של פאוסט למחזה טרגי.
המחזה זכה בהצלחה מרשימה, והוצג רבות גם אחרי מותו המסתורי של מארלו, ייתכן הרצחו, בגיל 29. כיום יש בידינו שתי גרסאות של המחזה: המוקדמת - משנת 1604, והמאוחרת - משנת 1616, שבה שולבו כמה היבטים קומיים.
שתי הגרסאות עברו כנראה עיבודים שונים.
יוהאן וולפגנג פון גתה, שיצירתו "פאוסט" היא פסגת יצירתו האמנותית, נחשף לגרסה גרמנית של מחזהו של מארלו רק בשנת 1818, ושיבח אותה מאוד.
מאוחר יותר עובדה העלילה הדרמטית גם לאופרה "פאוסט", שהולחנה על ידי המלחין הצרפתי שארל גונו.
המלחין ההונגרי (ממוצא גרמני) פרנץ ליסט חיבר בהשראת האגדה פואמה סימפונית בשלושה חלקים, המתארת באופן מוזיקלי את שלוש הדמויות הדומיננטיות בעלילה.
המחזה "דוקטור פאוסטוס" ודמותו של מארלו עמדו גם במרכז העלילה של הסרט "רב מכר לרצח", של הבמאי ראודי הרינגטון ובכיכובו של קובה גודינג ג'וניור, המגלם את דמותו של עורך הדין לסון ראסל.
עלילת הסרט משווה בין מכירת נשמתו של פאוסט לשטן לבין החלטתו של עורך-דין להביא לזיכוי נאשמים שביצעו רצח.
כמחווה למחזאי האנגלי, שילב תסריטאי הסרט דמות העונה לשם כריסטופר מארלו בתוך העלילה.
בשנת 2023 הועלה המחזה על הבמה, בעיבוד מחודש וחלקי לתרגום של מאיר ויזלטיר, בבימויו של תלמיד תואר שני באוניברסיטת תל אביב.
ההפקה עלתה כהפקה משותפת של החוג לתיאטרון והתוכנית למצטיינים בעיצוב במה, קולנוע וטלוויזיה בגלריה האוניברסיטאית לאמנות.
במסגרת הפקת גמר התואר השני של אוניברסיטת תל אביב, את החלל והתלבושות עיצבה ליטל ענבר קפלון ואת התאורה עיצב דן גלזר.
בהפקה השתתפו בוגרי ובוגרות מסלול מצטיינים במשחק, אוניברסיטת תל אביב.
עמית ברוורמן בתפקיד פאוסטוס, נוי שוורץ בתפקיד לוציפר ובתפקיד וולדה, רמי מריו סלמאן בתפקיד קורניליוס והדיקאן, לירן ביטון בתפקיד וגנר, שירי בלושטיין בתפקיד מפיסטופולס, עדן ראבוס בתפקיד רובין.
בשנת 1973 ביים את המחזה אריה זקס, בתרגום מנחם בן, כהפקה משותפת של החוג לתולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית ו"הבימה".
אך היא זכתה לביקורות שליליות וירדה תוך זמן קצר מבמה.
דוקטור פיית הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס חברת הצדק של אמריקה ביקום DC קומיקס.
דוקטור פיית המקורי (קנט נלסון) הופיע לראשונה בחוברת More Fun Comics #55 ממאי 1940, ונוצר על ידי הכותב גרדנר פוקס והמאייר הווארד שרמן.
דוקטור פיית הוא האלטר אגו אותו חלקו שמונה דמויות - קנט ואינזה נלסון, אריק ולינדה שטראוס, ג'ארד סטיבנס, הקטור הול, קנט וו.
דמותו של דוקטור פיית מופיעה בהופעת הבכורה הקולנועית שלה בסרט היקום הקולנועי של DC "בלאק אדם" בגילומו של השחקן פירס ברוסנן.
דוקטור פיית של תור הזהב - קנט נלסון
בשנת 1920, קנט נלסון בן ה-12 מלווה את אביו הארכאולוג במשלחת לעמק אור במסופוטמיה.
קנט פותח קבר של המכשף המצרי נבו, מה שמשחרר גז רעיל שהורג את אביו.
נבו מרחם על קנט הצעיר ומלמד אותו כישורי כישוף לפני שמעניק לו קסדה מיסטית, קמע ומעטה לצורך הסוואה.
או אז, נבו ממזג את רוחו עם הקסדה, מה שמאפשר לו להשתלט על קנט כאשר זה חובש את הקסדה לראשו.
בשנת 1940, קנט פוגש באינזה קריימר באלכסנדריה בדרכו חזרה לארצות הברית.
עם שובו, הוא מתחיל בקריירת לוחמה בפשע וברוע על-טבעי כדוקטור פיית, והופך לחבר מייסד של חברת הצדק של אמריקה.
בשנת 1942, קנט מאבד את הקסדה של נבו, אך מגלה שהוא עדיין מחזיק במידה מסוימת של קסם.
הוא הופך לפיזיקאי, ובשנות מלחמת העולם השנייה משרת כצנחן בצבא ארצות הברית.
הוא פורש מחברת הצדק בשנת 1944 והופך לארכאולוג.
קנט חוזר ללחימה בפשע כשחברת הצדק מוקמת מחדש, ושוב הוא משתמש בקסדה של נבו.
לאחר המשבר בעולמות האינסופיים של שנת 1985, הוא מצטרף לליגת הצדק.
כתוצאה מאירועי שעת אפס: משבר בזמן של שנת 1994, ובעקבות הקרב עם אקסטנט הנוסע בזמן, קנט ואשתו אינזה מתים מזיקנה כשהקסם בו הם משתמשים אוזל.
במהלך "הלילה האפל ביותר", קנט מוחזר לחיים כחלק מחיל הפקחים השחורים.
דוקטור פיית לאחר המשבר - אריק ולינדה שטראוס
לאחר המשבר בעולמות האינסופיים ומותו של קנט, נבו בוחר באריק שטראוס ובאמו החורגת לינדה כדוקטור פיית הבאים.
כאשר שירותיו של דוקטור פיית נחוצים, אריק ולינדה מתמזגים לכדי ישות אחת.
באשר לנבו, האל המצרי מחזיק בגופתו של קנט כדי לספק הדרכה וייעוץ לשניים.
את השלושה ליוו בהרפתקאותיהם השדון הידידותי פיטי ועורך הדין ג'ק סמול.
אריק נהרג בכוכב הלכת אפוקוליפס בקרב נגד ד'סאד, משרתו של דארקסייד, מה שמאלץ את לינדה להמשיך כדוקטור פיית לבדה.
מעט לאחר מכן, היא נהרגת בידי אדוני הכאוס.
קנט ואינזה, שנשמותיהם אכלסו את עולם הפנטזיה שבתוך הקמע, מוחזרים לחיים בגופות צעירים יותר, אך רק אינזה מסוגלת להפוך לדוקטור פיית.
כדוקטור פיית, אינזה מתנהגת בצורה פזיזה וחסרת זהירות עם כוחותיה, מה שמוביל לפרידה זמנית מקנט.
השניים מגלים כי אדון הכאוס השתלט על הקסדה של נבו.
הדבר מוביל לכך שהקסם בו משתמשת אינזה מגיע מממלכת הכאוס במקום ממלכת הסדר, וזו גם הסיבה מדוע קנט ואינזה אינם יכולים להתמזג לישות אחת.
או אז, קנט מתאחד עם אינזה וביחד הם מביסים את אדון הכאוס.
לאחר מכן, אינזה מגלה שהכוחות שלה מגיעים למעשה מאנשי כדור הארץ מאשר מממלכות הסדר או הכאוס.
השניים מצליחים להתמזג שוב לדוקטור פיית, ובשעת צורך גם לישויות נפרדות.
בתור שני דוקטור פיית, אינזה חובשת את קסדתו של נבו וקנט את תלבושתו המקורית משנות ה-40.
מעט לאחר מכן, אינזה, קנט וחברת הצדק מתמודדים עם נבל-העל אקסטנט במהלך ניסיונו של פאראלקס לשנות את ההיסטוריה של היקום.
אקסטנט משתמש בכוחותיו כדי להסיר את הקסם המיסטי ששומר על חברי חברת הצדק צעירים, ולגרום להזדקנותם המהירה של אינזה וקנט לגילם האמיתי.
השניים מופרדים מישותו של דוקטור פיית, והקסדה של נבו, הקמע והגלימה מתפזרים לכל עבר.
לאחר פרישתם, קנט ואינזה נלסון שוכרים מבריח בשם ג'ארד סטיבנס כדי להחזיר את הקסדה, הקמע והגלימה מתוך קבר מצרי.
כשהשניים מבקשים לאסוף את רכושם, הם נרצחים בידי שני שדים.
במהלך הקרב, ג'ארד מנסה להשתמש בקמע כנשק, אך זה מתפוצץ ומעניק לו יכולות קסם וכן קעקוע בצורת ענח' אדום מעל עינו הימנית.
ג'ארד נפצע בקרב, והוא משתמש בגלימה כדי לכרוך את זרועו הפגועה.
כמו כן, הוא מתיך את הקסדה של נבו לפגיון וחצים בצורת ענח'.
לאחר שג'ארד הביס את השד, נבו מנסה להפוך אותו לדוקטור פיית החדש, אולם ג'ארד מסרב ובורח מהמקום.
במקום זאת, הוא הופך לצייד שדים בשם "פיית".
בהמשך, הוא נרצח בידי מורדרו, שמנסה להרוג את משרתי הסדר והכאוס ולהשיג את ממצאי הכוח של פיית לעצמו.
הציוד של פיית חוזר לצורתו המקורית ושב למגדל הגורלות עם מותו.
תחת השפעתו של נבו, נטל הזהות של דוקטור פיית עובר להקטור הול, בנם של קרטר הול ושיארה סנדרס (הוקמן והוקגירל), ששב לחיים.
חברת הצדק מוקמת מחדש כדי להגן על הקטור, שנולד מחדש.
גופו החדש של הקטור הוא של בנם הביולוגי של הנץ והיונה, אשר משמשים כמשרתם של הסדר והכאוס.
בשל כך, הקטור מתפקד כאיזון בין הסדר לכאוס, ולא כצד אחד או השני.
כאשר הספקטר עורך מסע לצורך השבתת הקסם, הוא מגרש את הקטור ואת אשתו לשטח הררי מושלג לנצח נצחים.
כשחברת הצדק מחפשת אחר הקטור, היא מוצאת את הקסדה, הקמע והגלימה, וסאנד חובש את הקסדה כדי לשוחח עם נבו.
באותו רגע, מורדרו מופיע ומסיר את הקסדה מסאנד, מה שמאפשר לנבו להשתלט דרך הקסדה ללא צורך בגוף מארח.
נבו מביס את מורדרו וחברת הצדק מציעה לו להצטרף אליה, אך נבו מסרב.
הוא חש במותו המתקרב, ומוסר את הקסדה לבלש שימפנזה כדי שזה ימצא משתמש חדש.
הוא אומר לו כי אותו משתמש ישמור על מספר יכולות ללא נשמתו של נבו מתוכו.
לאחר מכן, נבו נהרג בידי הספקטר.
כשבלש שימפנזה מוצא שהקסדה לא מתאימה לו, הוא מבקש מקפטן מארוול לזרוק את הקסדה לחלל, ולהעניק לה הזדמנות למצוא משתמש חדש בעצמה.
במהלך אירועי המשבר האינסופי, הקסדה מרחפת ברחבי היקום ומקבלת את צורתה מהשנים בהן קנט נלסון השתמש בה בשנות ה-40, ונופלת בחזרה לכדור הארץ.
קסדת הגורלות מוצאת את דרכה לקנט וו.
נלסון, אחיינו מדרגה שנייה של קנט נלסון, שהופך לדוקטור פיית החדש.
לאחר שהוא נלחם בשד בשם נגאל, קנט משתמש בקסם לצורך הימורים.
הוא פוגש במאדי, בעלת חנות ספרי מאגיה, ובאינזה פוקס, כותבת ספרי קומיקס, שנהרגת.
כדי להתמודד עם מותה, קנט מוצא נחמה באלכוהול, ונותן את הקסדה למאדי.
השניים נלכדים בידי נגאל אך נמלטים כשקנט מתגבר על הדיכאון שלו ומחזיר לחיים את אינזה תוך כדי.
קנט עוזר לגיבורים המשתמשים בקסם להימלט מהגיהנום, ומצטרף לחברת הצדק.
הוא נותר כחבר בקבוצה גם אחרי שהיא מתפצלת לשניים, ונשלט באופן זמני בידי מורדרו לפני שהוא עוזב את כדור הארץ כדי לחדד את יכולות הכישוף שלו.
בהמשך, הוא חוזר כדי לעזור לקבוצה עם מספר בעיות.
באתחול המחודש שנעשה ליקום DC בספטמבר 2011, דמות חדשה נטלה את זהותו של דוקטור פיית - חאליד בן חסין, שותף של הוקגירל אשר מוצא את קסדת הגורלות בקבר במצרים אך אינו שש להשתמש בה מכיוון שנשמתו של נבו מפריעה למחשבותיו ולשפיותו.
כל גלגוליו של דוקטור פיית משתמשים בקסדה של נבו/קסדת הגורלות, שמאפשרת לנשמתו של נבו להשתלט על המשתמש בה או לייעץ לו, וכן להעניק לו יכולות קסם וידע משלו ללא עזרתו של נבו.
כמו כן, המשתמש מחזיק בקמע של אנוביס, שמכיל בתוכו את נשמות הגלגולים הקודמים של דוקטור פיית ושל אדון הכאוס, וכן בגלימת הגורלות.
אולם, המשתמש אינו יכול להדוף כשפים שכבר הוטלו.
ללא הקסדה, המשתמש מאבד את כל היכולות מלבד תעופה, כוח-על, בלתי נראות וטלקינזיס.
הקסדה גם מאפשרת לעטוף את המשתמש בה בתלבושתו של דוקטור פיית ובאביזריו בשנייה שהוא חובש אותה.
דוקטור מידנייט הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס חברת הצדק של אמריקה ביקום DC קומיקס.
דוקטור מידנייט המקורי (צ'ארלס מק'ניידר) הופיע לראשונה בחוברת All-American Comics #25 מאפריל 1941, ונוצר על ידי הכותב צ'ארלס רייזנשטיין והמאייר סטנלי ג'וזפס אכמייר.
דוקטור מידנייט הוא האלטר אגו אותו חלקו שלוש דמויות – צ'ארלס מק'ניידר (מתור הזהב של הקומיקס), אליזבת' צ'אפל ופיאטר אנטון קרוס (מהעידן המודרני של הקומיקס).
שלושתם הם פיזיקאים במקצועם, והציגו את אותם מאפיינים משותפים – תלבושת מכוסה ברדס וסמל בצורת חצי סהר, יכולת לראות בחושך מוחלט (וכן החיסרון של עיוורון באור יום), והשימוש במכשירי ראייה מיוחדים ופצצות עשן לצורך השגת יתרון טקטי בעת קרב.
דוקטור מידנייט היה לגיבור-העל הראשון בעל לקות מסוימת (עיוורון), כעשרים שנה לפני הופעתו של דרדוויל, דמות בעלת לקות ראייה מחברת מארוול קומיקס.
השחקן קוואסי אמיאו גילם בעונתה השנייה של סדרת הלייב אקשן "אגדות המחר" את צ'ארלס מק'ניידר/דוקטור מיד-נייט, חבר בליגת הצדק של אמריקה.
המנתח צ'ארלס מק'ניידר נקרא להסיר קליע מעד ראייה שצריך להעיד נגד מאפיונרים.
מאפיונר משליך רימון יד לתוך החדר, בכך הורג את עד הראייה וגורם לעיוורונו של מק'ניידר, שמאמין שימיו כמנתח נגמרו בחטף.
בעוד הוא מחלים מפציעתו, ינשוף פורץ דרך חלון ביתו (בדומה לכך שעטלף פורץ דרך חלון ביתו של ברוס ויין ומספק לו השראה להפוך לבאטמן).
מק'ניידר מסיר את התחבושות שמכסות את עיניו, ומגלה כי הוא מסוגל לראות, אם כי רק בחשיכה גמורה.
זאת ועוד, ראייתו התהפכה: הוא רואה בחשכה באותה מידה שאנשים רגילים רואים באור יום, ולהפך.
הוא מפתח אביזרים מיוחדים שעוזרים לו להילחם בפשע, כמו משקף מיוחד שמאפשר לו לראות באור יום, וכן "פצצות חושך" שחוסמות כל מקור אור.
הינשוף הופך לדמותג שלו והופך ל"שותפו".
בהמשך, מק'ניידר מצטרף לחברת הצדק של אמריקה וליחידת אול-סטאר.
בשנת 1942, מק'ניידר מתגייס לחיל הרפואה במהלך מלחמת העולם השנייה.
כעשר שנים לאחר שהדמות הופיעה לראשונה, מק'ניידר נטל את זהותו של סטארמן לאחר שחברת הצדק מתפרקת.
טד נייט, סטארמן המקורי, סובל מהתמוטטות עצבים כתוצאה ממעורבותו בפיתוח הפצצה האטומית.
מק'ניידר עובר חוויה הרסנית בשנת 1953, כשהבחורה שאותה אהב – מיירה מייסון - נרצחה בידי אויבו, שגילה את זהותו הסודית.
ככל הנראה, מק'ניידר מעולם לא גילה למיירה את זהותו כדי לשמור עליה מסכנה, למרבה האירוניה.
בהמשך, יחסיו הרומנטיים אינם ידועים מלבד היכרותו עם ידידה ותיקה בשם אליס קינג.
עד כמה שידוע, למק'ניידר אין ילדים.
במהלך הרפתקאותיו, הוא מציל אישה הרה מהתקפה בסוגנדאל, נורווגיה, ועוזר ליילד אותה.
הרך הנולד, פיאטר קרוס הופך בבגרותו לדוקטור מידנייט השלישי.
לפני המשבר בעולמות האינסופיים, מק'ניידר היה לאחד מחברי חברת הצדק שנלכדו בידי נבל-העל האלמותי ונדל סאבאג', שהכניס אותם להקפאה קריוגנית, אך הוא שוחרר משביו בידי בארי אלן, הפלאש מתור הכסף.
בסופו של דבר, צ'ארלס מק'ניידר מוצא את מותו באירועי שעת אפס: משבר בזמן משנת 1994, כאשר הוא וחברו לצוות רקס טיילר (איש השעה) מזדקנים למוות בידי אויב נוסע בזמן בשם אקסטנט.
הוא הוחיה מחדש לתקופה קצרה כחבר חיל הפקחים השחורים באירועי הלילה האפל ביותר, אולם הושמד בידי מיסטר טריפיק הנוכחי.
בעוד מק'ניידר המזדקן העביר פחות זמן תחת זהותו הסודית, רופאה אפרו-אמריקנית בשם אליזבת' צ'אפל נוטלת את זהותו כדוקטור מידנייט.
היא מופיעה לראשונה כאשר ג'ייד - חברת אינסופיות בע"מ בזמנו - הובהלה לבית החולים לטיפול בעקבות הרעלת ציאניד.
צ'אפל היא ילידת קרוליינה הדרומית, בתם של כומר ונערת מקהלה.
לאחר מאורעות המשבר בעולמות האינסופיים, צ'אפל מתעוורת כתוצאה מהתפוצצות חמצן.
היא ניצלת בידי בנו של איש השעה, ריק טיילר.
כמו מק'ניידר, גם צ'אפל מגלה כי היא מסוגלת לראות בחושך מוחלט.
גם היא וגם ריק טיילר נוטלים את זהויותיהם של הקודמים להם.
ביחד עם יולנדה מונטז, הויילדקט החדשה, השניים מצטרפים לקבוצת אינסופיות בע"מ.
זמנם בקבוצה הוא קצר מועד, משום שהחבורה מתפרקת.
באותה עת, צ'אפל החלה במערכת יחסים רומנטית עם ריק טיילר.
היא ומונטז מגויסות בידי ממשלת ארצות הברית למשימה להבסתו של נבל-העל אקליפסו, אולם היא מצאה את מותה במשימה זו, יחד עם מונטז, הנרי הייווד (קומנדר סטיל) וויליאם ויקרס (מייג'ור ויקטורי), בין היתר.
דוקטור מידנייט השלישי הוא פיאטר אנטון קרוס, בנו של המדען הנורווגי תיאודוריק קרוס.
דוקטור מידנייט המקורי, צ'ארלס מק'ניידר, עזר ליילד אותו, לאחר שהציל את אמו מחבורת פושעים.
מאוחר יותר, פיאטר אינו יכול להציל את אמו ממחלה אותה היא מקבלת בשעה שהיא מבקרת אותו בברזיל.
הקריירה של פיאטר כלוחם בפשע מתחילה כשהוא מפעיל מרפאה פרטית בפורטסמות', וושינגטון.
עבודתו מובילה אותו לחקור סם חדש, פרי תוצרתו של תאגיד מרושע המנוהל בידי שלושת הנוראים (יריביו לשעבר של באטמן).
קרוס מסומם בידי מאבטחי התאגיד ומעורב בתאונת דרכים, שנוטלת את חייה של צעירה בשם קתרין בליית'.
לאחר התאונה, הוא מוצא שהוא מסוגל לראות רק בחשיכה גמורה דרך ראיית אינפרה אדום.
הוא מצטרף לחברת הצדק של אמריקה כדוקטור מידנייט השלישי, ומעורב בקשר רומנטי זמני עם הקנרית השחורה.
קרוס מעדיף לרוב את עבודתו כרופא על פני לחימתו בפשע.
זאת ועוד, הוא ושותפו לצוות מיסטר טריפיק משמשים כמדעני הקבוצה.
סורקים אשר נמצאים בעדשות הברדס שלו מזהים גורמי סיכון בריאותיים בנוסף לאיומים אחרים.
הוא נושא ציוד רפואי מתקדם ביותר בנוסף לכלי נשק.
הוא נקרא בידי סוכנויות רפואה כמו מעבדות סטאר לצורך חוות דעתו הרפואית במקרים חריגים.
חלק מהאנשים אותם הוא פוגש עוזרים לו בסופו של דבר גם בלחימתו בפשע וגם כמנתח קהילתי.
בני בריתו כוללים את ילדי הרחוב "נייט לייט" ו"אייס סיקל" וכן הסופרת קאמילה מרלו.
קרוס משמש גם כמורה דרך לחיימה רייס, החיפושית הכחולה הנוכחי.
מק'ניידר מחזיק ביכולת העל-אנושית לראות מצוין בעלטה מוחלטת.
זאת ועוד, בעזרת משקפי אינפרה אדום, הוא מסוגל לראות גם באור יום.
בהמשך, מאור עיניו מתדרדר, לכן משקפי האינפרה אדום מתבררים כלא יעילים.
מק'ניידר נושא עמו "פצצות חושך", שמשחררות עשן סמיך ושחור שמעוור את יריביו, בעוד הוא עדיין מסוגל לראות דרכו.
משך זמן מה הוא השתמש במתקן קריוגני שמאפשר לו להשתלט על מערכת העצבים של יריביו, וכן לירות קליעי חום או קור.
בתור סטארמן, מק'ניידר משתמש במגוון פטנטים, ביניהם ספינת אוויר שעוצבה בידי הטורנדו האדום.
מק'ניידר הוא אתלט ולוחם ברמה גבוהה, וכן רופא מוכשר.
דוקטור פאוסטוס הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס קפטן אמריקה ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברות Captain America #107 מנובמבר 1968 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
דוקטור פאוסטוס הוא האלטר אגו של יוהאן פנהוף, פסיכיאטר ואשף קרימינלי מווינה, אוסטריה.
הוא מרבה להתגאות בעובדה כי הוא "רב-אמן בכל הנוגע למוחם של אנשים", וידוע בשל שיטות הלוחמה הפסיכולוגית שלו.
שיטותיו מערבות בדרך כלל הפעלת מניפולציה על אויביו בדרך שלפיה הם יהרגו את עצמם.
בהופעתו הראשונה, דוקטור פאוסטוס גרם לסיוטים והזיות לסטיב רוג'רס מתוך מאמץ לגרום לו לאבד את שפיותו.
כמו כן, הוא טיפל בחשאי בפגי קרטר חולת האמנזיה, שהייתה אהובתו של רוג'רס מימי מלחמת העולם השנייה, וכן חטף את שרון קרטר ואת הוריה בניסיון להשמיד את קפטן אמריקה.
לאחר מכן, פאוסטוס רכש כלי נשק גנובים מ"תעשיות סטארק" כדי לאיים על העיר ניו יורק וארגן התאגדות של פושעים, אך מזימתו סוכלה בידי קפטן אמריקה.
דוקטור פאוסטוס נחשב למת למשך מספר שנים, עד שבתקופת מלחמת האזרחים של מארוול התגלה חי במסווה כפסיכיאטר עבור סוכנות הביון ותחת שירותו של הגולגולת האדומה, יריבו המושבע של קפטן אמריקה.
הוטל עליו להפעיל מניפולציה רגשית על שרון קרטר להתקרב לסטיב רוג'רס, ובסופו של דבר להתנקש בחייו.
נעצר לאחרונה בידי פלקון והאלמנה השחורה כדי לתת עדות אופי במשפטו של חייל החורף על השיטות בהן שטפו את מוחו כדי להפוך לכלי נשק.
שמו מבוסס על המחזה דוקטור פאוסטוס מאת המחזאי האנגלי כריסטופר מארלו, כשלעצמו מבוסס על דמותו בחיים של יוהאן גאורג פאוסט, אלכימאי ואסטרולוג גרמני.
פאוסטוס הופיע בסדרת האנימציה "ספיידרמן וחבריו המופלאים", ובסדרת הלייב אקשן "הסוכנת קרטר" בגילום השחקן ראלף בראון כנבל הראשי.
בסדרת הלייב אקשן "סוכני ", מכונת שטיפת המוח של ארגון הידרה נקראת "פאוסטוס" כביצת פסחא לדמותו של פנהוף.
דוקטור סטריינג' הוא סרט גיבורי-על אמריקאי בלייב אקשן מ-2016, ובהפקה מבית אולפני מארוול.
הסרט בוים על ידי סקוט דריקסון, ונכתב על ידי ג'ון ספייץ, כריסטופר רוברט קרגיל וכן גם דריקסון.
הסרט מבוסס על הקומיקס "דוקטור סטריינג'" בהוצאת חברת ההוצאה לאור מארוול קומיקס, והוא מהווה חלק מהיקום הקולנועי של מארוול, כשהוא מבין הפותחים את השלב השלישי בו.
בסרט מככבים השחקנים בנדיקט קמברבאץ', צ'ואיטל אג'יופור, רייצ'ל מקאדמס, מייקל סטולברג, מאדס מיקלסן וטילדה סווינטון.
עלילת הסרט עוסקת במנתח שמחפש מרפא לידיו שנפגעו בתאונה, ומגיע למתחם מיסטי סודי בנפאל, בו הוא רוכש יכולות מיוחדות, ולאחר מכן מצטרף לקרב נגד כוחות אפלים.
הבכורה העולמית של הסרט נערכה בלוס אנג'לס ב-20 באוקטובר 2016 ובהונג קונג ב-13 באוקטובר 2016. הסרט עלה לאקרנים באופן רשמי ברחבי ארצות הברית והעולם ב-4 בנובמבר 2016 ובישראל ב-3 בנובמבר 2016 ב-2D ,3D ו-IMAX 3D.
עם יציאתו לאקרנים, הסרט קיבל תשבחות ביקורתיות רבות על המשחק, קטעי האקשן, הסגנון הוויזואלי והאפקטים, אולם, התקבל די בשליליות על ידי מבקרים שטענו כי הסרט מתעסק באפקטים ובמשחק של השחקנים ולא בעלילה ואף טענו כי כמו בסרטים אחרים של היקום הקולנועי של מארוול, ישנו שימוש במושא אהבה ונבל חלשים.
למרות זאת, הסרט פתח עם 161 וחצי מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו לעומת תקציב הפקה דומה של כ-165 מיליון דולר.
לסרט יצא סרט המשך בשנת 2022 בשם "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף".
בקטמנדו אשר בנפאל, המכשף קאסיליוס, יחד עם קבוצת שותפיו המכשפים גם כן, פולש למתחם "קאמאר-טאג'".
הם פורצים לספרייה, ולאחר שהם הורגים את הספרן הם גונבים טקסט מיסטי עתיק.
בצאתם החוצה, הם פוגשים ב"רוח עתיקה", מנהיגת המכשפים במתחם ומורתו של קאסיליוס, אשר תוקפת אותם בדרישה לקבל בחזרה את הטקסט אותו גנבו.
העתיקה רודפת אחר הבוגדים, אבל קאסיליוס נמלט עם הדפים ועם כמה מחסידיו.
ד"ר סטיבן סטריינג' הוא נוירוכירורג מעולה ושחצן, אשר חייו משתנים לאחר שידיו נפגעו במהלך תאונת דרכים.
הוא לא מצליח להשיב את השימוש בידיו לקדמותו באמצעים של הרפואה המודרנית.
עמיתתו לעבודה ואהובתו לשעבר כריסטין פלאמר מנסה לעזור לו להמשיך הלאה, אך הוא דוחה את עזרתה.
לאחר שלמד על מקום מרפא מיוחד מפי ג'ונתן פנגבורן, פועל בנייה משותק שבאופן מסתורי החל ללכת שוב, הוא יוצא למסע למקום המסתורי בו קיווה כי יוכל להתרפא - קאמאר-טאג' בנפאל.
בהגעתו לקאמאר-טאג', סטריינג' פוגש את ה"עתיקה" אשר מציגה בפניו את יכולותיה, אך הוא מפקפק ומזלזל בהן עד אשר היא מדגימה אותן עליו.
סטריינג' מבין שהוא רוצה ללמוד את היכולות האלו, אך העתיקה מסרבת ללמד אותו מכיוון שהוא מזכיר לה את קאסיליוס בהתנהגותו.
לאחר שאחד המאסטרים שלה, קארל מורדו, משכנע אותה כי סטריינג' עשוי להיות האיש שיגבור על קאסיליוס, העתיקה משנה את דעתה ומחליטה ללמד אותו.
סטריינג' לומד שם במהרה מגוון יכולות מיוחדות מהעתיקה וממורדו.
הוא גם לומד מתוך הספרים העתיקים בספרייה, השמורים על ידי מאסטר וונג.
סטריינג' אף הצליח לקרוא בסתר את הדפים שקאסיליוס גנב, ולומד כיצד לשלוט בזמן עם העין המיסטית של אגאמוטו.
מורדו ווונג מזהירים את סטריינג' מפני שבירת חוקי הטבע, ומשווים את הכמיהה היהירה לכוח לזה של קאסיליוס אשר מאמין שכולם צריכים לזכות בחיי נצח.
סטריינג' מבין כי המקום מהווה גם חזית של קרב נגד כוחות אפלים שמנסים להשמיד את המציאות בעולם; העולם מוגן על ידי כישוף שנוצר משלושה בניינים שנקראים סנקטומים, הממוקמים בניו יורק, בלונדון ובהונג קונג, והמכשפים מנסים לשמור עליהם מפני הכוחות האפלים.
הוא נאלץ לבחור בין חזרה לחייו הנוחים או יציאה לקרב הגנה על העולם כמכשף רב עוצמה.
בינתיים, קאסיליוס ואנשיו משתמשים בדפים שגנבו כדי להתחיל לזמן את דורמאמו רב העוצמה, השליט של הממד האפל, שבו זמן אינו קיים וכל אחד יכול לחיות לנצח.
פשר הדבר משמיד את הסנקטום בלונדון, ושולח את סטריינג' מהקאמאר-טאג' היישר אל הסנקטום בניו יורק.
שם, הקנאים מגיעים ותוקפים, אך סטריינג' מעכב אותם עם הגלימה המיסטית של הריחוף עד שמורדו והעתיקה מגיעים.
סטריינג' ומורדו מתאכזבים מהעתיקה לאחר שקאסיליוס חושף שהחיים הארוכים שלה הגיעו מהשימוש שלה בכוחו של דורמאמו.
קאסיליוס פוגע אנושות בעתיקה, ולאחר מכן נמלט להונג קונג.
העתיקה אומרת לסטריינג' שהוא גם יצטרך לשבור את הכללים, כדי לאזן את הטבע האיתן של מורדו.
אז היא מתה, למרות מאמציהם הרבים של סטריינג' ופלאמר המבולבלת.
סטריינג' ומורדו מגיעים להונג קונג ומוצאים את וונג מת והסנקטום עצמו מושמד, כשהממד האפל כבר הגיע ומתחיל לבלוע ולהשמיד את כדור הארץ.
לאחר מכן, סטריינג' ומורדו נלחמים כנגד קאסיליוס ואנשיו, ותוך כדי הקרב סטריינג' משתמש בעין של אגאמוטו על מנת להחזיר את הזמן אחורה ולהציל את וונג ואת הסנקטום.
לאחר שהחזיר את הזמן לקדמותו, והסנקטום חזר, סטריינג' עובר לממד האפל ולוכד, בעזרת לולאת זמן אינסופית, את עצמו ואת דורמאמו באותו הרגע לנצח.
בתוך הממד, סטריינג' מתעמת עם דורמאמו אשר הורג אותו שוב ושוב, אך סטריינג', אשר חוזר לחיים כל הזמן, מסכים לשבור את הלולאה בתנאי שדורמאמו יעזוב את כדור הארץ וייקח איתו את קאסיליוס ואת הקנאים שלו.
דורמאמו מסכים לכך ולוקח עמו את קאסיליוס והקנאים איתו, אשר כתוצאה מכך נהרגים אחרי שהם מתמזגים עם הממד האפל ובכך קאסיליוס מצליח למרות הכול לזכות בחיי הנצח שרצה.
מורדו, שנגעל מסטריינג' ומההתעלמות של העתיקה כתוצאה מההשלכות של שבירת חוקי הטבע, עוזב.
סטריינג' משיב את העין, אשר וונג מכנה "אבן אינסוף", לתוך הקאמאר-טאג', ולאחר מכן קובע את הסנקטום בניו יורק כמקום ביתו כדי להמשיך את לימודיו.
באפילוג, תור מבקר את סטריינג' בסנקטום.
השניים משוחחים אודות הופעתו הפתאומית בכדור הארץ יחד עם לוקי לאחר עזיבתו, ותור מספר כי הם הגיעו על מנת לחפש אחר אביהם בעקבות "דרמה משפחתית" כשסטריינג' מציע לסייע לו.
בסצנה שאחרי הכתוביות, מורדו מופיע בפתאומיות אצל פנגבורן.
לאחר היעלמות של חודשים רבים, מורדו מספר לפנגבורן כי הקדיש את זמנו האחרון ל"התפכחות", וכי הוא הגיע למסקנה כי התמלאות העולם באנשים על-אנושיים ובמכשפים מסכנת את קיומו.
מורדו תוקף את פנגבורן, לוקח ממנו את היכולת ללכת ונשבע לטהר את העולם ממכשפים.
בנדיקט קמברבאץ' - דוקטור סטיבן סטריינג', הגיבור הראשי של הסרט.
נוירוכירורג עטור שבחים אך אגואיסט ואנוכי אשר לאחר תאונת דרכים מגלה את העולם הנסתר של המיסטיקה והופך למכשף רב-עוצמה.
צ'ואיטל אג'יופור - קארל מורדו, תלמיד לשעבר של העתיקה, מכשף לוחמני מיומן במיוחד ומאמנו הפיזי של סטריינג' שהופך להיות מאוכזב מהעתיקה.
טילדה סווינטון - העתיקה, מיסטיקנית קלטית רבת-עצמה המשמשת כ"מכשפת העליונה" של כדור הארץ.
כמנהיגת הקאמאר-טאג', מסכימה העתיקה לאמן ולהדריך את סטריינג'.
רייצ'ל מקאדמס - כריסטין פאלמר, נוירוכירורגית ועמיתה לעבודה של סטריינג'.
מאדס מיקלסן - קאסיליוס, הנבל הראשי של הסרט.
מכשף לוחמני מיומן במיוחד שהפך להיות רע ואכזר, שלאחר מכן התנגד לעתיקה והקים מסדר משלו, עם כוונה לזמן את דורמאמו ולאפשר לממדים אחרים להיכנס לכדור הארץ.
בנדיקט וונג - וונג, חבר במסדר אדוני אמנויות הכישוף.
מייקל סטלברג - ניקודמוס וסט, מדען המתחרה עם סטריינג'.
בנג'מין בראט - ג'ונתן פנגבורן, פועל בניין משותק בגפיו התחתונים שריפא את עצמו בסיועה של העתיקה, ומדריך את סטריינג' בדרכו לריפוי.
סקוט אדקינס - לוצ'יאן, אחד מעושי דברו של קאסיליוס.
בנדיקט קמברבאץ' גילם את דמותו עשוית ה-CGI של דורמאמו באמצעות לכידת תנועה, בעוד דמותו דובבה בידי שחקן לא ידוע.
לינדה דואן, מארק ברייטון וטופו וורסניוירו מגלמים את דמויותיהם של טינה מינורו, דניאל דראם והאמיר, חברים במסדר אדוני אמנויות הכישוף, בהתאמה.
איימי לנדקר מגלמת את דמותה של ד"ר ברונר ומירה סיאל את דמותה של ד"ר פאטל, וסטן לי מופיע בהופעת קמע כנוסע באוטובוס.
כריס המסוורת' מופיע בהופעת קמע כתור בסצנה שלאחר הכתוביות, כהכנה לסרט "תור: ראגנארוק".
במקור, הסרט היה מיועד להתחיל בתהליך הפקה בשנת 1986, על פי תסריט של בוב גייל.
מסיבות שאינן ידועות, סרט זה לא נכנס לשלבי הפקה.
בשנת 1989, הבמאי אלכס קוקס כתב תסריט בשיתוף עם סטן לי.
עלילת התסריט סבבה אחר מסעו של סטריינג' לממד הרביעי והגעתו לאי הפסחא, שם הוא נלחם בשד דורמאמו.
בעקבות סכסוך בין אולפני האחים וורנר למארוול על השיווק, הסרט לא הגיע לשלבי פיתוח.
בדצמבר 1992, הבמאי ווס קרייבן חתם על חוזה לכתיבת התסריט ובימוי הסרט.
גויר השלים את כתיבת התסריט בשנת 1995. באפריל 1997, סרטי קולומביה רכשו את זכויות ההסרטה וג'ף וולש עבד על תסריט חדש, עם ברני ברילסטיין ובראד גריי כמפיקים.
במרץ 2009, אולפני מארוול שכרו תסריטאים על מנת שיחשבו על דרכים יצירתיות להשיק את הדמויות הפחות ידועות של החברה כגון הפנתר השחור, קייבל, דוקטור סטריינג', איירון פיסט, נייטהוק וויז'ן.
ביוני 2010, אולפני מארוול שכרו את תומאס דין דונלי וג'ושוע אופנהיימר על מנת שיכתבו תסריט לסרט על דוקטור סטריינג.
בינואר 2013, נשיא אולפני מארוול קווין פייגי אישר כי דוקטור סטריינג' יופיע בתפקיד כלשהו במסגרת השלב השלישי של היקום הקולנועי של מארוול.
פייגי חזר והדגיש כי עלילת הסרט נמצאת בפיתוח.
בפברואר 2014, מגזין הוליווד ריפורטר העלה דיווח לפיו מארוול שוקלת מספר מועמדים לתפקיד הבמאי תחת שכתוב מחודש לתסריט.
פייגי אישר כי באולפני מארוול בוחנים מועמדים פוטנציאליים, אך ציין שהדיווח אינו מדייק לגבי המועמדים עצמם ולגבי שלבי הפיתוח.
פייגי גם תיאר איך הקסם יהיה מיוצג בסרט, בהתייחסו לסרטי הארי פוטר ומה יקרה אם מדען יגיע לבית הספר לקוסמות הוגוורטס ויגלה כיצד הדברים עובדים.
באפריל 2014, פייגי ציין שהסרט מהווה את נקודת המעבר של היקום הקולנועי אל הצד העל-הטבעי וכי הממד האפל של היקום יוצג בו.
ביוני 2014, דריקסון נבחר לביים את הסרט.
אולפני מארוול שקלו את השחקנים טום הארדי, בנדיקט קמברבאץ' וג'ארד לטו לתפקיד הראשי של הסרט.