tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר ציפור היא חלק מלהקה, היא בעצם מצמצמת את הסכנה שתיפול לטרף באמצעות תיאומים של תנועה והתחמקות המבלבלים את הטורף.
קבוצות אחרות של בעלי חיים משנות צורה והתנהגות כאשר יש זיהוי מיידי של סכנה ואיום.
למשל אצל חגבים: חגב בודד לרוב חי לבדו ונמנע ממגע עם בני מינו.
אך במקרים שבהם הסביבה משתנה והחגבים מזהים סכנה הישרדותית, הם עוברים טרנספורמציה והופכים לארבה (התאגדות של חגבים בלהקות גדולות החוצים יבשות במעופם תוך חיסול של יבולים וחיות משק).
ההבדל בין חגבים בודדים לבין להקות הארבה הוא משמעותי עד כדי כך, שבעבר סברו ביולוגים שמדובר בשני מינים נפרדים.
התקבצות א-סימטרית של בעלי חיים בתנאי פאניקה נצפתה במינים רבים, למשל עכברים ונמלים, וגם בני אדם.
מודלים תאורטיים הדגימו שבירה של הסימטריה בדומה למה שהודגם בתצפיות במחקרים אמפיריים.
לדוגמה, כאשר אנשים שנמצאים במצב של תבהלה מוגבלים לחדר עם שתי יציאות שוות בגודלן ובמרחק שלהן, הרוב יעדיף יציאה אחת ואילו המיעוט יעדיף את היציאה האחרת.
מנגנונים אפשריים להסבר התנהגות זו כוללים את תאוריית העדר האנוכי של המילטון, חיקוי השכנים, או תוצר לוואי של תקשורת אצל בעלי חיים חברתיים, או משוב חיובי מתגלגל.
פרטים יחידים מנסים לנוע מהר יותר מהרגיל
אינטראקציות בין אנשים הופכות להיות פיזיות יותר
הבריחה מואטת על ידי יחידים שנפלו בדרך ומשמשים כמכשולים
יחידים מראים נטייה להתנהגות המונית או חקיינית
מתעלמים מיציאות אלטרנטיביות או כאלו שמשתמשים בהן בדרך כלל פחות.
הפילוסופים סרן קירקגור ופרידריך ניטשה היו בין הראשונים שהעבירו ביקורת על מה שכינו "הקהל" (קירקגור) "מוסר העדר" ו"אינסטינקט העדר" (ניטשה) בחברה האנושית.
מחקר פסיכולוגי וכלכלי מודרני זיהה תופעות שונות של התנהגות העדר אצל בני אדם הנותנות הסברים לתופעה שבמסגרתה מספר גדול של אנשים פועלים באותה צורה באותו זמן.
המנתח הבריטי וילפרד טרוטר הפך את הביטוי "התנהגות העדר" לפופולרי בספרו, אינסטינקט העדר בשלום ובמלחמה (1914).
הכלכלן והסוציולוג תורסטן ובלן בספרו The Theory of the Leisure Class: An Economic Study of Institutions, מסביר התנהגות כלכלית במונחים של השפעות סוציאליות, למשל "אמולציה", במסגרת התופעה שבה חברי הקבוצה מחקים חברים אחרים בקבוצה שהם בעלי מעמד גבוה יותר.
בספר "המטרופולין וחיי הנפש" (1903), הסוציולוג המוקדם גאורג זימל התייחס ל"דחף לחברותיות באדם", וביקש לתאר את "צורות ההתאגדות שבאמצעותן הופכים סכום גרידא של אנשים נפרדים לחברה".
מדענים ופסיכולוגים חברתיים אחרים בדקו התנהגויות שקשורות לעדריות, כמו זיגמונד פרויד (פסיכולוגיית קהל), קרל גוסטב יונג (הלא מודע הקולקטיבי), אוורט דין מרטין (התנהגות המונים) וגוסטב לה בון (המוח העממי).
אינטליגנציית הנחיל שנצפית בחברות שאינן אנושיות, היא מושג הקשור לתחום ונבדקו גם הביטויים שלה בחברה האנושית.
העיתונאי הסקוטי צ'ארלס מקאי זיהה מספר רב של היבטים הנובעים כתוצאה מהתנהגות העדר בעבודתו שפורסמה בשנת 1841, הזיות פופולריות במיוחד וטירוף ההמונים.
ארתור ססיל פיגו, כלכלן אנגלי מתחילת המאה ה-20 שייסד את בית הספר לכלכלה באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה והשפיע על כלכלנים רבים שלמדו שם, היה מהראשונים להסביר תנודות גדולות בשוק על ידי דינמיקה חברתית.
פיגו טען שיחידים היודעים לנתח מצבים כשהם לבד, נוטים לאבד את הביקורתיות שלהם כאשר קיימת הסכמה חברתית רחבה, גם כשקל לנבא מה עומד לקרות.
משברי מטבע יכולים לגרום להתנהגות של תופעת העדר, כאשר משקיעים זרים ומקומיים ממירים את המטבע המקומי (הממשלתי) לנכסים פיזיים (כמו זהב) או למטבעות זרים כאשר הם מבינים שהממשלה אינה מסוגלת להחזיר את חובותיה.
הדבר נקרא התקפה ספקולטיבית, תופעה הנוטה לגרום לאינפלציה מתונה בטווח הקצר.
כאשר הצרכנים יבינו כי האינפלציה של סחורות נדרשות הולכת וגוברת, הם יתחילו לאגור סחורה מסוגים שונים, דבר שעלול לגרום להיפר-אינפלציה כתוצאה מעלייה גבוהה עוד יותר בקצב האינפלציה.
בסופו של דבר, תהליכים אלו עלולים להביא לקריסה של המטבע המקומי ואף למהומות תושבים ולתסיסה אזרחית.
תנודות גדולות במגמות שוק המניות מתחילות ומסתיימות לרוב בתקופות של קניות בהיקפים גדולים (בועה) או מכירות (קריסה).
חוקרים ומנתחים רבים מציינים אפיזודות אלו כדוגמאות ברורות להתנהגות עדר שאינה הגיונית ומונעת על ידי רגשות: תאוות בצע העולה בתקופת הבועה, ופחד בתקופה של קריסה.
משקיעים אינדיבידואלים מצטרפים לאחרים וממהרים להיכנס או לצאת מהשוק.
כאשר נרשמות ירידות שערים חדות בבורסה, משקיעים פרטיים ומשקי בית נוטים להפסיד יותר מאשר גופים המנהלים את כספם ללא התערבות ישירה של הלקוח.
חוקרים בתחום מציינים שסביר להניח, שאם משקיעים היו דבקים באפיקים קבועים, ולא נכנסים בשיא ויוצאים בשפל, סביר שהיו משיגים תשואה טובה.
ייתכן ולהתנהגות לא רציונלית יש השפעה על כך שמשקיעים בניהול הפרטי משיגים תשואות נמוכות.
אחדים מחסידי האסכולה לניתוח טכני של השקעות רואים בתופעת העדר התנהגות של משקיעים, שמהווה דוגמה לרגשות שוק קיצוניים.
המחקר האקדמי על כלכלה התנהגותית זיהה התנהגות זו עם אי-הרציונליות הקולקטיבית של המשקיעים, מה שבולט במיוחד במחקריהם של זוכי פרס נובל: הכלכלנים האמריקאיים ורנון סמית' ורוברט שילר, הפסיכולוג הקוגניטיבי עמוס טברסקי, הפסיכולוג והכלכלן דניאל כהנמן.
היי ומורון (2004) ניתחו מודל של תופעת התנהגות עדר בהקשר של שווקים.
עבודתם קשורה לשני חלקים מרכזיים בספרות המחקר.
הראשון הוא תופעת העדר בהתנהגות שאינה קשורה לשוק.
האזכורים הראשוניים הם למחקרים משנת 1992 של הכלכלנים ההודים-אמריקאיים אבהיג'יט באנרג'י וביקצ'נדאני, ושל הכלכלנים האמריקאים דייוויד הירשפילר ואיבו וואלץ'.
ממחקרים אלו עלה כי תופעות של התנהגות עדר עשויות לנבוע ממידע פרטי שלא שותף בפומבי.
ליתר דיוק, אנשים הפועלים ברציפות על בסיס מידע פרטי וידע ציבורי אודות התנהגותם של אחרים, עשויים בסופו של דבר לבחור באפשרות הלא רצויה מבחינה חברתית.
השני מבין הקטעים המבססים מאמרים אלו הם בנוגע לצבירת מידע בהקשרי שוק.
התייחסות מוקדמת מאוד היא המאמר הקלאסי של גרוסמן וסטיגליץ (1976) שהראה כי סוחרים בלתי-מודעים בשוק יכולים להתיידד, באופן שמידע פרטי מצטבר בצורה יעילה.
בסך הכול, הוכח כי ניתן למצוא את תופעת העדר בהתנהגות שוק.
יש לכך השלכות חשובות על מגוון שלם של שווקים – במיוחד שוקי מטבע חוץ.
דוגמה לכך היא התנודתיות במחירים שהקיפה את בועת האורניום של 2007, שהתחילה עם שיטפון של מכירת סיגר לייק בססקצ'ואן בשנת 2006.
קהל גדול שנאסף למטרות מחאה או תלונה בנושאים שונים, יכול להוביל להתנהגות עדרית שהופכת לאלימה, במיוחד כאשר ממולם עומדת קבוצה אתנית או גזעית נגדית.
פרעות שונות בהיסטוריה, כמו מהומות לוס אנג'לס (1992), מהומות הגיוס בניו יורק והמהומות הגזעיות בטולסה ידועות לשמצה בהיסטוריה של ארצות הברית.
את הרעיון של "מוח קבוצתי" או "התנהגות האספסוף" העלו הפסיכולוגים החברתיים הצרפתיים גבריאל דה טארד וגוסטב לה בון.
Sheeple - כינוי גנאי לאנשים צייתניים הנוהגים ככבשים בעדר
המילה Sheeple באנגלית, הלחם בסיסים של "כבשים" ו"אנשים" (במקור: "sheep" ו-"people" בהתאמה) הוא כינוי גנאי שמדגיש את התנהגות העדר הפסיבית של עמים הנשלטים בקלות על ידי שלטון כוח או מגמות בשוק אשר מדמה את התנהגותם להתנהגות של כבשים, שהן חיות עדר המובלות בקלות יחסית.
המונח משמש לתיאור אנשים שמתרצים ונענים בקלות יחסית לדברים המוצעים להם, ללא הפעלת מנגנוני חשיבה כמו ספקנות, מחקר ביקורתי או חשיבה ביקורתית, בעיקר מאחר שהם מאמינים שאם הרוב הגדול הם בעלי תפיסה דומה, הרי שכך יש לנהוג.
מילון wordspy באנגלית הגדיר את פירוש המילה: "אנשים חסרי שאר רוח, המשתכנעים בקלות ונוטים ללכת אחרי העדר כקהל שבוי (כבשים + אנשים)" מילון ובסטר מגדיר את המונח כ"אנשים שהם צייתנים, כנועים או מושפעים בקלות: אנשים הדומים לכבשים."
אף שמקורותיה של המילה אינם ברורים, המילה שימשה את ו.ר.
אנדרסון בטור שכתב Round About Radio, שפורסם בלונדון בשנת 1945: האמת הפשוטה היא שאתה יכול להתחמק מכל דבר, בממשל.
הדבר מכסה כמעט את כל הרעות החולות של תקופה.
ברגע שנכנסים, אף אחד, ככל הנראה, אינו יכול לשנות את דעתך.
העם, כתמיד (אני מאיית את זה "Sheeple"), יעמוד בכל דבר.
שימוש מוקדם נוסף היה של ארנסט רוג'רס, שבספרו משנת 1949, דלי ההוקום הישן, היה פרק שכותרתו "אנחנו הכבשים".
הוול סטריט ג'ורנל דיווח עליה לראשונה בדפוס בשנת 1984; הכתב שמע את המילה מבעל חנות ספרים.
המונח נהפך לפופולרי לראשונה בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 בפי התאורטיקן ושדרן הקונספירציה מילטון ויליאם קופר בתוכנית הרדיו שלו "שעת הזמן", ששודרה ברחבי העולם באמצעות תחנות רדיו בגלים קצרים.
התוכנית זכתה למעמד פולחני בעקבות כך שרבים שאבו ממנה השראה והחלו לשדר בעצמם תוכניות רדיו ותכנים שכללו ביקורת כלפי הממשל האמריקאי.
הדבר הוביל לשימוש קבוע בתוכנית הרדיו Coast to Coast AM על ידי ארט בל לאורך שנות ה-90 ותחילת שנות האלפיים.
גורמים משולבים אלו הגבירו משמעותית את הפופולריות של המילה והביאו לשימוש נרחב בה.
המונח יכול לשמש גם לתיאור של מי שנראה סובלני להפליא, או מסביר פנים, למדיניות נרחבת.
בטור שכותרתו "אומה של כבשים", כותב העיתונאי וולטר א.
ויליאמס בטור שלו: "אמריקאים קיבלו בביישנות כל מיני שטויות של מינהל האבטחה בתחבורה.
בשם הביטחון, אפשרנו לקחת מאיתנו קוצצי ציפורניים, מברגי משקפיים וחיילי צעצועי לפני העלייה למטוס."
התנהגויות עדר "שפירות" עשויות להתרחש לעיתים קרובות בהחלטות יומיומיות המבוססות על למידה ממידע שמתקבל מאנשים אחרים, למשל כאשר אדם ברחוב צריך להחליט באיזו משתי מסעדות לאכול.
נניח ששתי המסעדות נראות לו מושכות במידה שווה, אך מאחר שמדובר בשעת ערב מוקדמת, שתיהן ריקות; באופן אקראי, אדם זה בוחר במסעדה א'.
זמן לר רב לאחר מכן, זוג הולך באותו רחוב ומחפש מקום לאכול.
הם רואים שבמסעדה א' יש לקוחות, בעוד שמסעדה ב' ריקה לחלוטין.
הזוג מבצע החלטה ובוחר במסעדה א', בהנחה שאם יש בה אנשים, היא מוצלחת יותר.
מכיוון שעוברים ושבים אחרים במקום בוחרים כמוהם בהמשך הערב, למסעדה א' נכנסים בסופו של דבר יותר לקוחות מאשר למסעדה ב'.
עדריות נוצרת מהתנהגות של פרטים רציונליים גם בשל סיבה מבנית הנקראת מפל המידע (informational cascade).
כאשר במשחק שבו רוב השחקנים מחשיבים את המידע הפרטי שבידיהם כפחות אמין מזה של אחרים יכולה להיווצר תופעת התנהגות עדר.
בשנת 2005 יצא לאור ספרו של ג'יימס סורוויקי: "חוכמת ההמונים".
בספר מציג סורוויקי את התאוריה שלו בדבר חוכמת ההמונים.
בספר גם נטען שקבוצות הן חכמות יותר מכל אחד מחבריהן, מוכשר ככל שיהיה.
תופעת העדר היא לרוב כלי שימושי בשיווק, כאשר משתמשים בה בצורה הנכונה, היא יכולה להביא להגדלה במכירות ולשינוי המבנה החברתי.
אף על פי שהוכח כי תמריצים כלכליים גורמים לפעולה אצל כמות גדולה של אנשים, מנטליות העדר לרוב מנצחת במקרים שבהם יש חשיבות "לשמור על קשר עם השכנים".
טכנולוגיות תקשורת תרמו להתפשטות של עקרון התחלופה ו"כוחם של המונים" בכלכלה, בכך שכעת לצרכנים יש יותר ויותר גישה לחוות דעת של אחרים ולמידע חופשי.
צרכנים כיום יכולים לקבל מידע ממובילי דעה ומעצבי דעת קהל בפלטפורמות שיש בהן בעיקר תוכן שנוצר על ידי המשתמשים, וכך יש בידיהם יותר כלים להשלמת כל תהליך בתחומים שונים של קבלת החלטות.
פופולריות נתפסת כאינדיקציה לאיכות טובה יותר, והצרכנים ישתמשו בדעות של אחרים המפורסמות בפלטפורמות אלו כמצפן רב עוצמה כדי להנחותם לבחור במוצרים ומותגים המתיישרים עם תפיסותיהם וההחלטות של אחרים בקבוצות השווים שלהם.
בהתחשב בהבדלים בצרכים ובמיקומם בתהליך החיברות, החוקרים לסיג ופארק בדקו קבוצות של סטודנטים ועקרות בית ואת ההשפעה שיש לקבוצות ייחוס אלו זו על זו.
בדרך של מנטליות עדר, סטודנטים נטו להשפיע על דעות של סטודנטים אחרים לגבי בירות, המבורגרים וסיגריות, בעוד עקרות בית נטו לחלוק דעות בנושאים הקשורים לרהיטים ולחומרי ניקוי.
אף שמחקר זה נערך בשנת 1977, אין להתעלם מהממצאים שלו ומהביטוי שלהם גם בחברה בת-ימינו.
מחקר שנערך על ידי בורק, לייקין, לי וז'אנג בשנת 2014 על ההשפעה החברתית על התנהגות צרכנים, מראה כי הקונים מושפעים מאינטראקציות ישירות עם מי שמלווה אותם בקניות, וככל הקבוצה גדולה יותר, כך התנהגות העדר ברורה יותר.
לדיונים שיוצרים התרגשות ועניין יש השפעה גדולה יותר על תדירות המגע והסבירות לרכישה גדלה עם מעורבות רבה יותר הנגרמת על ידי קבוצה גדולה.
בוצע מעקב אחרי קונים במתחם אאוטלט ספציפי במערב אמריקה שממנו עלה כי לקוחות פוטנציאליים העדיפו להיות בחנויות עם רמות תנועה מתונות.
האנשים האחרים בחנות לא רק שימשו כחברה, אלא גם סיפקו תמריץ ללקוחות פוטנציאליים לעצב את התנהגותם ולקבל החלטות רכישה, כמו בכל קבוצת התייחסות או קהילה.
מדיה חברתית יכולה גם להיות כלי רב עוצמה בהנצחת התנהגות העדר.
כמויות התוכן הגדולות שנוצרות על ידי משתמשים משמשות פלטפורמה למובילי דעה לקבל במה להבעת דעותיהם ובכך להשפיע על החלטות רכישה, וגם המלצות מצד בני גילם והוכחות לחוויות קניה חיוביות ברשת – כל אלו הם גורמים מסייעים בתהליך שמאפשרים לצרכנים לקבל החלטות רכישה.
במחקר משנת 2015 עלו מסקנות שיש השפעה חברתית חיונית במסגור עמדות כלפי מותגים, מה שמביא בתורו לכוונת רכישה.
נמצא כי אנשים שהם משפיעים בתחומם ומובילי דעת קהל, קובעים ומעצבים נורמות שעמיתיהם עוקבים אחריהן, וכאשר חברות פונות לאותם אנשים מוחצנים, הדבר מגדיל את סיכויי הרכישה עוד יותר.
הסיבה לכך היא שלרוב אנשים בעלי אישיות חזקה נוטים להיות מעורבים יותר בפלטפורמות צרכניות ובכך להפיץ מידע מפה לאוזן בצורה יעילה יותר.
מותגים רבים החלו להבין את חשיבותם של שגרירי המותגים ומשפיענים, וכעת נראה בצורה ברורה יותר כי ניתן להשתמש בתופעת העדר כדי להניע מכירות ורווחים באופן אקספוננציאלי לטובת כל מותג באמצעות בחינה של מקרים אלה.
שיווק יכול להתעלות בקלות מעל לשורשים מסחריים, בכך שהוא מעודד אקטיביזם גם בתחומים שאינם מסחריים גרידא, למשל: בריאות, סביבתנות והחברה בכללותה.
מנטליות העדר נמצאת לעיתים קרובות בקדמת הבמה בכל הנוגע לשיווק חברתי, מה שסלל את הדרך לקמפיינים חברתיים כמו יום כדור הארץ, שלל קמפיינים נגד עישון והשמנת יתר במקומות שונים בעולם ועוד.
בתוך תרבויות וקהילות, על המשווקים לשאוף להשפיע על מובילי דעה שבתורם משפיעים זה על זה, מכיוון שמנטליות העדר של כל קבוצת אנשים היא זו שמבטיחה הצלחה של קמפיין חברתי.
בעקבות קמפיין בספרד למאבק בהשמנה בגיל הנעורים נמצא כי קמפיינים המופעלים בבתי ספר הם יעילים יותר לאור השפעתם של מורים ועמיתים, והניראות הגבוהה שקמפיינים אלו מקבלים בקרב תלמידים ובמהלך האינטראקציה ההדדית שלהם.
מנהיגי דעה בבתי הספר יצרו את הלוגו והמיתוג של הקמפיין, והם גם אלו שקבעו את התוכן למדיה החברתית והובילו מצגות בתחום בתי הספר, כדי לעודד אינטראקציה של קהל התלמידים וליצור אצלם מעורבות בקמפיין.
לכן נראה שניתן לומר שהמסקנה מהצלחת הקמפיין נעוצה בכך שאמצעי התקשורת שלו היו הקהל עצמו, מה שנתן לקהל היעד של הקמפיין תחושת בעלות והעצמה על המסרים והתכנים.
כאמור, התלמידים השפיעו רבות זה על זה, ובכך שקיבלו עידוד וחיזוקים ממובילי הדעה, מארגני הקמפיין הצליחו להשיג את תשומת ליבם של סטודנטים אחרים שהזדהו עם קבוצת ההתייחסות.
תופעה של התנהגות עדר אינה חלה רק על תלמידים בבתי ספר, אלא גם בקרב קהילות שבהן פעולה נתפסת כבעלת תפקיד מרכזי.
בין השנים 2003–2004 ביצעה אוניברסיטת קליפורניה מחקר למדידת שימור האנרגיה של משקי בית, ומה היו המוטיבציה של המשפחות לפעול כך.
נמצא כי גורמים כמו שמירה על איכות הסביבה, חסכון בכסף או אחריות חברתית לא השפיעו באותה מידה על כל משק בית כמו ההתנהגות הנתפסת של שכניהם.
ההתנהגות שמדגימה את תופעת העדר בשני מחקרים אלו מדגישה את העובדה, כי התנהגות העדר יכולה גם להיות גורם רב עוצמה בשיווק חברתי, ואם היא מיושמת כהלכה, יש לה פוטנציאל להניע שינוי גדול.
ברור שלמנהיגי הדעה ולהשפעתם החברתית יש נגיעה במספר רב של אנשים בקרב קבוצות ההתייחסות שלהם, ולכן ביכולתם לשמש שופר כדי לעודד אחרים בכל כיוון שהוא.
תופעות שלמות פני השטח הוא מצב פני השטח של חומר המעובד לאחר העיבוד שבוצע בחומר בתהליך הייצור.
המונח נטבע על ידי מייקל פילד וג'ון פ.
הטיפול בתופעות שלמות פני שטח החל על ידי מעבדות חיל האוויר בארצות הברית בשנת 1964. זאת בעקבות אירועים קשים של שבר בחלקים קריטיים במטוסי קרב.
לאחר חקירה התברר שהשבר היה תוצאה של התעייפות החומר והשברים נגרמו כתוצאה ממיקרו סדקים אשר התגלו בפני השטח.
בבדיקות מקיפות שנערכו התברר שלסדקים יש גורמים מרכזיים שנבעו מתהליך הייצור.
בקרה ותכנון נכון של פרמטרים אלה מהווה שיקול מרכזי בתכנון הייצור.
לתופעות שלמות פני השטח יכולה להיות השפעה רבה על תפקוד החלקים.
במחקרים התברר שהבעיה העיקרית מתמקדת בחומרים קשים במיוחד כמו פלדה SAE 4340M אחרי טיפול טרמי עם קושי של מעל 56Rc או סגסוגות עילית כמו Inconel 718 בקושי גבוה.
בקבוצות החומרים האלה עלולים להיגרם נזקים לפני השטח עקב מאמצים שאריתיים, הגורמים למיקרו סדקים בפני השטח בעת עיבוד החלקים בהשחזה חריטה כרסום או EDM.
ישנם שני היבטים לתופעת שלמות פני השטח: מאפייני הטופוגרפיה ומאפייני שכבת פני השטח.
מאפייני הטופוגרפיה תלויים בחספוס פני השטח, בגליות, בטעויות צורה ופגמים.
מאפייני שכבת פני שטח תלויים ב: דפורמציה פלסטית, מאמצים שיוריים, סדקים, וקשיות, כאשר משתמשים בתהליך ייצור מסורתי, כגון עיבוד שבבי, שכבת פני השטח שומרת על עיוות פלסטי מקומי.
התהליכים המשפיעים על הנזקים בפני השטח
התעייפות החומר מוגדרת כנזק שנגרם לחלק עקב עומס מחזורי שמוגדר במספר המחזורים ובערכי העומס.
לחומר הגלם בתחילת עיבודו יש אנרגיה מינימלית בפני השטח .כל פעילות עיבוד שבבי או חימום מעלים את האנרגיה בפני השטח.
וזו היא הסיבה העיקרית לנזקים בפני השטח.
מאמצים שאריתיים גורמים לסדקים אשר מתפתחים לשברי התעייפות.
את התהליכים המשפיעים על תופעות שלמות פני השטח ניתן לחלק לשלוש קבוצות: תהליכים קונבנציונליים, תהליכים לא קונבנציונליים, ותהליכי גימור.
מוגדרים כתהליכים שבהם הכלי יוצר קשר עם משטח העבודה; לדוגמה: השחזה חריטה ועיבוד שבבי אחר.שמוגדרים תהליכי ייצור מכני
תהליכים אלה עלולים לפגוע בתופעות שלמות השטח אם נעשה שימוש בפרמטרים לא תקינים, כמו כלים לא מושחזים, מהירויות עיבוד גבוהות מדי, נוזל קירור או שימון לא תקינים, או פרמטרים לא נכונים של אופן ההשחזה.
חימום קריטי יגרום נזקים לפני השטח אשר לעיתים ניתן יהיה לזהות אותם כשינוי צבע החלק לגוונים של כחול או אדום.
מוגדרים כתהליכים שבהם הכלי אינו יוצר מגע ישיר עם העובד.
לדוגמה EDM, עיבוד אלקטרוכימי, וכרסום כימי.
תהליכים אלה עלולים לגרום למאמצים שאריתיים ומסוכנים בפני השטח.
יגרמו לתופעות פני שטח שונים בהתאם לאופן שליטת התהליכים; למשל, הם יכולים להשאיר משטח נטול לחץ, משטח מחודש או חספוס פני שטח מוגזם.
מוגדרים כתהליכים המשפרים את שלמות פני השטח.
ניתן לשפר את המאמצים בפני השטח באמצעות SHOT Peening או roller burnishing או שניתן להסיר את השכבה המחודשת שהשאירה EDMing באמצעות כרסום כימי chemical milling.
תהליכי גימור יכולים להשפיע על פני השטח של החלקים במגוון רחב של שיטות.
חלקם לניקוי או להסרת פגמים, שריטות, ונקבוביות, תהליכים אחרים משפרים או משנים את מראה פני השטח על ידי שיפור טיב השטח, המרקם או הצבע.
הם יכולים גם לשפר את העמידות בפני קורוזיה, העמידות בפני שחיקה או להפחית חיכוך.
ציפויים הם תהליך נוסף של גימור שנותן מרקם חיצוני איכותי על חומר גלם רגיל.
לתהליכי הייצור חמישה משתנים עיקריים המשפיעים על תופעות פני השטח: חומר העובד, כלי החיתוך, המכונה, תנאי הסביבה והפרמטרים השונים שניתנים לכיול בתהליכים.
הקפדה על תפעול נכון של משתנים אלה יכולה לשפר את תופעת שלמות פני השטח ולמנוע נזקי התעייפות ושבר.
טמפרטורות גבוהות הכרוכות בתהליכי עיבוד שונים.
דפורמציה פלסטית בחומר העובד (מאמצים שאריתיים).
גאומטרית פני השטח (חספוס, סדקים, עיוות).
תגובות כימיות, בעיקר בין הכלי לחומר העבודה.
תופעות לוואי הוא סרט דרמה ואימה רוסי משנת 2020 בבימויו של אלכסיי קזאקוב ובכיכובם של סמיון סרזין, אלכסנדרה רוונקו, אנאטולי ז'וראבליוב, מריה קארפובה, סרגיי צ'רדאנצב, נטליה דדייקו, מריה אברמובה, מרינה ואסילייבה וסטפן דבונין.
לאחר ששודדים פורצים לחייהם המאושרים של אנדריי, אדריכל אמיד ואשתו אוליה, החלום היחיד של אנדריי הוא למחוק את הלילה הנורא ההוא מזיכרונותיה של אוליה.
חיפושים נואשים אחר פתרון מובילים אותו לדירה מוזרה בבית על הגדה, כאשר הדיירת המסתורית מבטיחה תרופה "מיוחדת" במינה...
תופעת מרקוס גאן היא תופעה שבה מתקיימת תנועת עפעף לא רצונית בעקבות הפעלת שרירי הלעיסה (סינקינזיס - שיתוף תנועתי בעברית).
תופעה זו, אשר היא לרוב מולדת, מתאפיינת בכיווץ לא-רצוני של שריר מרים העפעף לאחר תנועות הקשורות בשרירי הלעיסה, כגון מציצה או לעיסה.
במקרה זה של שיתוף תנועתי, בזמן הפעלה של שרירי הלעיסה, אשר מעוצבבים על ידי העצב המשולש (עצב קרניאלי מס' 5), תתקיים הרמה חוזרת ונשנית של העפעף העליון באותו הצד של הפנים.
תנועה זו מתרחשת על ידי העצב מניע-העין (עצב קרניאלי מס' 3).
קיימת אף תופעה נדירה של מרקוס גן "הפוך", בה העפעפף נע מטה בעקבות תנועות הפה.
לתופעת מרקוס גאן יכולות לגרום מספר סיבות, כגון גורם גנטי, וקיימות מספר השערות בנוגע לפתופיזיולוגיה של התופעה.
למרות זאת, ובדומה למקרה הכללי של שיתוף תנועתי, אין מנגנון ברור ומוסכם שמסביר את תנועות העפעף.
תופעת מרקוס גאן לרוב לא דורשת התערבות, אך טיפול תרופתי או ניתוחי קיימים עבורה.
הצ'ייס טאג או תופסת תחרותית הוא ספורט אתגרי המשלב בעצמו אלמנטים של אתלטיקה ופארקור ובעצם מהווה שלב מאוחר בהתפתחות שלו.
World Chase Tag הוקם בשנת 2012 באנגליה על ידי כריסטיאן דיוו, לאחר שהוא שיחק עם ילדיו בחצר האחורית שלו וחפצים כמו כיסאות ושולחנות שהיו בחצר שלו היו למכשולים.
הוא ואחיו פיתחו את הרעיון ותכננו את החוקים והמכשולים שישמשו את המשחק, ותוך כמה שנים ממפגשים חובבניים בהייד פארק שבלונדון זה הפך לתחרות בינלאומית שבא משתתפים טובי הפרקוריסטים ואלופי תחרויות הנינג'ה מרחבי העולם.
נכון לשנת 2023 הארגון מהווה את הליגה הראשונה ויחידה לתוספת תחרותית.
כדי להגיע לאליפות העולם צריך לעבור 3 שלבים.
הראשון הוא התחרות הארצית, השנייה היא יבשתית ורק לאחר מכן ניתן לקחת חלק באליפות העולם.
נכון להיום התקיימו כבר 5 אליפויות עולם ובאוקטובר 2023 אמורה להתקיים האליפות השישית שתעבור בלונדון.
זירת הצייסטאג היחידה הראשונה בישראל D-Chase
הזירה הראשונה לצ'ייסטאג בישראל הוקמה בשנת 2023 בעיר חדרה, במתחם הספורטלנד שבכתובת פרנק 17, בהובלתו של אולג גוחמן, מתחרה באליפות העולם ב-2022. הזירה נבנתה בהתאם לסטנדרטים הבינלאומיים של World Chase Tag וכוללת מבנה מכשולים ייחודי המאפשר קיום תחרויות ואימונים מקצועיים.
בזירה מתקיימים חוגים, אירועים ותחרויות באופן קבוע, והיא מציעה גם שעות פתוחות לאימון עצמי ואישי.
הקמתה סימנה אבן דרך חשובה בפיתוח הענף בישראל, כשהיא הופכת את הספורט לנגיש יותר לקהל הרחב ותורמת לקידום נבחרת ישראל בזירה הבינלאומית.
בתחרות משתתפות שתי קבוצות של עד 6 שחקנים במשך 16 סבבים.
בכל סבב, נכנס לזירה נציג אחד מכל קבוצה, אחד בתפקיד התופס ואחד בתפקיד הנמלט.
השחקנים מתחילים את הסיבוב בשני הקצוות של זירה בגודל 12 על 12 מטרים הידועה בשם "ה-quad".
הזירה מלאה במכשולים שונים שהשחקנים יכולים לעבור מעליהם, מתחתיהם או ביניהם באמצעות פארקור.
לתופס יש 20 שניות לתפוס את הנמלט בידיו.
אם אחד השחקנים דורך מחוץ לזירה, הוא מפסיד בסבב.
רק הקבוצה הנמלטת יכולה לזכות בנקודות.
תפיסה של שחקן לא מזכה בנקודות ובמקום זאת הופכת את תפקידי הקבוצות כשהתופס הופך לנמלט בסבב הבא.
הימלטות מוצלחת מזכה את הקבוצה של הנמלט בנקודה, והנמלט ממשיך לברוח גם בסבב הבא.
השחקן שהפסיד מוחלף על ידי אחד מחברי הקבוצה שלו שהופך לתופס במקום.
בין כל סבב לסבב ישנה הפסקת מנוחה של 25 שניות.
הקבוצה שצברה את מרב הנקודות אחרי 16 סבבים מנצחת.
תיקו מוביל לשלב שובר שוויון בתחרות הכולל שני סבבי משחק נוספים בהשתתפות כל השחקנים, בכל אחד מהסבבים אחת הקבוצות היא התופסת והשניה הנמלטת.
הקבוצה עם משך זמן הבריחה הארוך ביותר מנצחת.
אם גם שובר השוויון מסתיים בתיקו, ממשיכים לשני סבבים נוספים של שובר השוויון עד שאחת הקבוצות מנצחת.
"תופסת" הוא שיר בביצוע הזמרת הישראלית עדן בן זקן, שנכלל במיני-אלבום "רולקס וקסקט" שיצא ב-6 בינואר 2026.
הטקסט של "תופסת" תואר בביקורת של דודי פטימר מ"מעריב אונליין" ככזה הנשען על ביטויים בוטים וישירים, ובראשם שורה הכוללת אמירה וולגרית שהפכה לאחת מנקודות המחלוקת המרכזיות סביב השיר.
לפי פרשנותו, השימוש בביטוי זה נתפס כבחירה שאינה נובעת מהעמקה רגשית או רעיונית, אלא כקיצור דרך לשם יצירת אפקט מיידי.
בתוך הקשר זה נטען כי השיר אינו מטעין את השפה במשמעות נוספת, אלא מציג אותה באופן שטוח, דבר שהוביל לטענה על רדידות טקסטואלית וחוסר הצדקה פנימית.
עוד צוין כי השפה של השיר משתלבת במסגרת כללית של פופ מוחצן, אך מבלי להציג התפתחות רעיונית או רגשית לאורך השיר עצמו.
בהקשר זה נטען כי הטקסט אינו יוצר מתח, סיפור או תהליך, אלא מסתפק בהצהרות ישירות וקצרות.
במאמר ביקורתי מאת בן שלו שפורסם בעיתון "הארץ" נדון המיני-אלבום "רולקס וקסקט", ובתוכו הוזכר השיר "תופסת" כשיר שלדעת הכותב היה בעל פוטנציאל מסחרי מובהק יותר משיר הנושא.
עם זאת, המאמר לא ייחס לשיר עומק אמנותי מיוחד, והדיון בו היה משני ביחס לניתוח של "רולקס וקסקט" עצמו, תוך הצבתו כדוגמה לשיר הפועל על פי נוסחאות מוכרות של פופ ישראלי עכשווי.
בביקורת מאת דודי פטימר, שפורסמה באתר "מעריב אונליין, הוצג "תופסת" כנקודת שפל במיני-אלבום.
הביקורת טענה כי השימוש בביטוי בוטה מרכזי בשיר נתפס כעצלני וחסר הצדקה אמנותית, וכי הטקסט, הלחן והביצוע אינם מציעים עומק רגשי או מוזיקלי.
עוד נטען כי השיר כולל אלמנטים המזכירים יצירות אחרות מן הפופ המקומי, דבר שפגע, לפי הביקורת, בתחושת המקוריות שלו.
במסגרת זו הוצג השיר כדוגמה לבעיות רחבות יותר של שגרה וחוסר השראה במיני-אלבום כולו.
תוקידידס היה היסטוריון יווני איש אתונה, אשר ספרו "תולדות המלחמה הפלופונסית" מתאר את קורות המלחמה שניטשה בין אתונה לספרטה במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס.
תוקידידס היה אציל אתונאי ובנו של אולורוס, מלך אחת הממלכות בתראקיה.
עושרו בא ממכרות בבעלות משפחתו על חוף תראקיה.
הוא היה קרוב משפחה של מילטיאדס הצעיר ושל קימון.
תוקידידס חילק את זמנו בין שני בתים: אתונה ותראקיה.
קשריו המשפחתיים קרבו אותו אל אותם אנשים שעיצבו את ההיסטוריה שעליה כתב.
נאמר עליו שהיה טיפוס יבש, פסימי, ונטול הומור.
סביר שהתחנך על ידי הסופיסטים, שהיו מחנכים בני עשירים באתונה של תקופתו.
אצלם למד להטיל ספק בדברים ולא לקבלם כפשוטם, כמו גם את טכניקת הכתיבה שלו, ואת כישורי הערכת האמת שלו.
עקרונות הכלכלה נעדרים לגמרי מחיבורו, ומכאן שכנראה לא למד דבר על הנושא.
לפני שנת 431, לא נטל תוקידידס חלק בולט בענייני הציבור באתונה.
בשנות העשרים לחייו פרצה מלחמת הפלופונסוס, והוא שירת בצבא.
בשנת 427 לקה במגפה, והחלים.
בשנת 424 לפנה"ס, נתמנה סטרטגוס (מצביא העיר).
הוא לא הצליח להציל את העיר אַמְפִיפּוֹלִיס מידי המצביא ברסידאס במלחמה שנתמשכה באותה שנה.
הוא הוּגְלָה למשך עשרים שנים.
במשך תקופה זו סבב בפלופונסוס, ונעזר במעמדו כגולה מאתונה כדי להתערב בין בני הברית הפלופונסיים.
אפשר שהגיע גם לסיציליה והיה עד למערכה הסיקילית, מה שמסביר את ידיעותיו הרבות על המקום.
בתקופה זו ערך חקירות חשובות.
בשנת 404 חזר לאתונה, בעקבות חנינה כללית שניתנה אחרי המפלה הצבאית, אך שהה בה רק זמן קצר, וחזר לתראקיה כדי להשלים את חיבורו.
ספרו מתאר את קורות המלחמה עד שנת 411. הסוף הפתאומי של החיבור מרמז שאולי מת בפתאומיות, ויש ראיות משכנעות שלא חי מעבר לשנת 399. עצמותיו הוחזרו לאתונה והונחו בחלקת הקבר של משפחתו של קימון.
תוקידידס נחשב כראשון ההיסטוריונים המדעיים, ואחד ההיסטוריונים הראשונים לצד הרודוטוס (שכתב את החיבור "היסטוריות" דור אחד לפני תוקידידס).
תוקידידס, בניגוד להרודוטוס, לא מזכיר מעשי אלים וסיפורים מיתיים בחיבורו, אלא מסתמך באדיקות על מסמכים כתובים ועל ראיונות עם עדים לאירועים שהוא מתעד.
עם זאת, תוקידידס שם בפי גיבוריו מילים ומשפטים, שלאור פעולותיהם ניתן לשער שנאמרו על ידם באופן כלשהו.
על הנאומים שבספרו כתב: "שמתי בפי הנואמים דברים שהיו צריכים, לפי דעתי, להיאמר על ידיהם לפי מצב העניינים וקרובים ככל האפשר לכוונתם הכללית של הדברים שנאמרו באמת".
תוקידידס הוא ההיסטוריון הראשון הנוקט גישת ריאליזם פוליטי טהור.
הוא מתבונן בדמויות שפועלות בעולם בריחוק של עיתונאי, בניגוד לחמלה של יוצרי המיתוסים והמשוררים.
בפרק החמישי של חיבורו הוא מביא דיאלוג בעניין הפלישה לאי מלוס, שיכול לשמש לקח לכל המאמין שמנהיגים פועלים תמיד ביושרה.
תוקידידס העריץ את פריקלס ותמך בעוצמתו הבלתי-רגילה מול העם, על אף סלידתו מדמגוגים ככלל.
תוקידידס לא תמך בדמוקרטיה בכל לבו, אך חשב שהיא מוצלחת בהינתן מנהיג מוצלח.
חיבורו הידוע ביותר של תוקידידס, "תולדות המלחמה הפלופונסית", לא מקדיש זמן לדיון באמנויות או במאפייני החברה של אותה התקופה ומתמקד באירועי המלחמה עצמה.
תוקידידס מתאמץ להציג כל אירוע באופן חי ומדויק ככל הניתן.
הלחימה במלחמת העולם הראשונה הסתיימה כאשר הפסקת האש נכנסה לתוקף בשעה 11:00 ב-11 בנובמבר 1918 עם חתימת הסכם הכניעה הגרמני.
בעקבות המלחמה הטילו מדינות ההסכמה הסגר ימי על גרמניה.
מעריכים כי הסגר זה גרם למותם של אזרחים רבים בשל תת-תזונה במשך השנתיים האחרונות למלחמה.
תחזוקת ההסגר, כפי שתואר על ידי רוברט לקי ב-Delivered From Evil, "יענה את הגרמנים...
וישלח אותם בזעם הייאוש לזרועות השטן".
מצור זה וההשפלה בחוזה ורסאי גרמו להיסטוריונים רבים לטעון כי היחס לגרמניה לאחר המלחמה הגדולה היה אחת מהסיבות לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
צ'רצ'יל התייחס להסגר בנאומו ב-3 במרץ בבית הנבחרים הבריטי:
ההסגר לא הוסר עד לאחר יוני 1919, עם חתימת חוזה ורסאי.
מקרה נפרד אך קשור היה מגפת השפעת הגדולה.
זן חדש של שפעת, שמקורו בארצות הברית אולם כונה באופן מטעה "שפעת ספרדית", נישא בטעות לאירופה עם הכוחות האמריקאים.
המחלה התפשטה במהירות דרך יבשת אמריקה ואירופה, וקנתה אחיזה לבסוף בעולם כולו.
מספר המתים המדויק אינו ידוע, אך ההערכה כי מדובר בכ-50 מיליון איש אינה נחשבת למוגזמת.
מאורע חשוב ביותר, שנגרם בגלל המחסור הכלכלי הקשה ברוסיה בעקבות המלחמה, היה המהפכה הרוסית שהביאה להפלת המשטר הצארי, ובסופה עלו הבולשביקים לשלטון.
אך התקוממויות של סוציאליסטים וקומוניסטים התרחשו גם במדינות אירופאיות אחרות מ-1917 והלאה, בעיקר בגרמניה והונגריה.
הגרמנים נאלצו לוותר למדינות שונות על כמעט 13 אחוזים משטחי האימפריה שלהם.
למרות ההשפלה שבשלום זה, גרמניה כיבדה את גיבורי המלחמה שלה והנציחה את ניצחונותיה.
ראויה לציון במיוחד בניית (1927) האנדרטה הגדולה לזכר ניצחונם על הרוסים בקרב טננברג.
מיליטריסטים גרמנים יצרו עד מהרה תאוריות לגבי המהפכות בגרמניה, שלטענתם מנעו את ניצחונה במלחמה הגדולה.
גרמנים רבים נטו להאמין שהם יכלו לנצח במלחמה אלמלא בוגדנותם של פוליטיקאים בעורף.
היה צורך במלחמת העולם השנייה כדי לשכנע אותם שלא כך הדבר.
על אף שארצות הברית תמכה בתשלום פיצויים גרמני, היא מצאה עצמה בסופו של דבר מלווה כספים לגרמניה לשם שיקום כלכלתה, שחלק ניכר מהם שימשו למעשה לתשלום הפיצויים.
גרמניה שילמה פיצויים גם בצורת סחורות וחומרים אחרים; עם זאת, תוצאתם הכוללת של פיצויים אלה הייתה מיתון כלכלי לא רק בגרמניה, אלא גם במדינות אחרות להן גרמניה ייצאה סחורות במחירי שוק נמוכים.
בשנת 1917, עוד במהלך המלחמה, התרחשה מהפכה.
השלטון האוטוקרטי של הצאר הופל ונעשה ניסיון להקים ברוסיה משטר דמוקרטי.
אולם, בסופו של דבר השתלטה על רוסיה המפלגה הבולשביקית, שהייתה מפלגה קומוניסטית, והיא הקימה ברוסיה את המשטר הקומוניסטי הראשון בעולם.
מנהיגי רוסיה החדשים ובראשם לנין החליטו לפרוש מהמלחמה בראשית 1918 ובכך עוררו על עצמם את זעמן של בריטניה וצרפת.
הרעיון הקומוניסטי ותפישת השלטון בכח על ידי מהפכה עוררו חשש במערב ורוסיה מצאה את עצמה במהרה מבודדת ומוחרמת.
כתוצאה מכישלון הבולשביקים לוותר על טריטוריות, כוחות גרמנים ואוסטרים הביסו את הצבא הרוסי, והממשלה הקומוניסטית החדשה נאלצה לחתום על חוזה ברסט-ליטובסק במרץ 1918. בחוזה זה ויתרה רוסיה על כל תביעותיה לפינלנד, לטביה, ליטא, שטחי פולין הקונגרסאית ואוקראינה, והותירה לגרמניה ואוסטרו-הונגריה "לקבוע את הסטטוס העתידי של שטחים אלה בהסכמת תושביהם".
מאוחר יותר, ממשלת לנין הכריזה גם על ביטול חלוקת ברית פולין, ובכך הפכה לאפשרית את תביעת פולין לגבולותיה מ-1772.
ממלכת פולין, שהוכרזה על ידי הגרמנים והאוסטרים על שטחה של פולין הקונגרסאית ב-1916, והיוותה חלק מן התוכנית המרכז-אירופאית, הוחלפה ב-1918 ברפובליקה הפולנית.
תחת הנהגתו הדינמית של הנשיא הזמני יוזף פילסודסקי, היא איחדה את הפרובינציות הפולניות הקודמות של אוסטריה ופרוסיה.
פילסודסקי שאף גם לסייע לבלארוס ולאוקראינה להיעשות מדינות עצמאיות, אך התוכנית נכשלה, ושתי הארצות היו לרפובליקות סובייטיות נפרדות.
רומניה, שנוצרה מאיחודן של מונטניה (Muntenia) ונסיכות מולדובה (Moldova), החזירה לעצמה את חלקה המזרחי של מולדובה (בסרביה) מרוסיה.
הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה, הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה והרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן הוקמו באזור הקווקז עם התפרקותה של הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז.
ב-1922 פלשו הסובייטים לכל המדינות הללו, והכריזו עליהם כרפובליקות סובייטיות.
מאורעות דומים התרחשו במרכז אסיה.
האימפריה האוסטרו-הונגרית נחלקה לכמה וכמה שטחים.
הרפובליקות החדשות של אוסטריה והונגריה נוצרו, כופרות בכל המשכיות עם האימפריה הישנה.
צ'כוסלובקיה הוקמה מבוהמיה, מורבייה, שלזיה האוסטרית, סלובקיה ורותניה הקרפטית.
גליציה הועברה לפולין ואיטליה קיבלה את דרום טירול וטריאסטה.
בוסניה-הרצגובינה, קרואטיה, סלובניה ו-וויבודינה (vojvodina) צורפו לסרביה ומונטנגרו ליצירת מה שנודע לאחר מכן כיוגוסלביה.
בוקובינה צורפה לרומניה, וכן טרנסילבניה הפכה לחלק ממנה.
למרות העובדה שחוזה ורסאי לא גרם לשינויים אלה, הוא הכיר בהם.
גם מהמחוז ההונגרי באנאט, נקרעו חלקים גדולים על ידי רומניה ויוגוסלביה.
בגלל האוכלוסייה המעורבת, וחלקית בגלל האינטרסים של כוחות מסוימים, הגבולות החדשים הללו לא תמיד נערכו בהתאם לחלוקות אתניות.
כמעט כל המדינות החדשות של מזרח אירופה הכילו מיעוטים לאומיים גדולים.
מאות אלפי גרמנים המשיכו לחיות במדינות זה עתה נוצרו.
רבע מאוכלוסיית הונגריה מצאה עצמה חיה מחוץ למדינה זו.
בסוף המלחמה התפרקה הממשלה העות'מאנית, והאימפריה חולקה בין הכוחות המנצחים בהסכם סוור (Treaty of Sèvres).
צרפת ובריטניה קיבלו את מרבית המזרח התיכון, והבריטים קיבלו את המנדט הבריטי בארץ ישראל מחבר הלאומים.
איטליה ויוון קיבלו את מרבית אנטוליה, אך התנגדות טורקית כפתה על היוונים נסיגה משם, בזמן שהאיטלקים לא היו מסוגלים לבסס עצמם במדינה זו.
המדינה העצמאית של ארמניה נוצרה במזרח טורקיה, אך הצבא האדום פלש ב-1920 ומדינה זו צורפה לברית המועצות.
אזור כורדי אוטונומי הוקם גם כן, אך ניסיונותיו לקבל עצמאות ב-1920 דוכאו על ידי הטורקים.
לאחר שההתנגדות הטורקית, שהובלה על ידי מוסטפא כמאל, כבשה את האזורים היווניים, איטלקיים, ארמנים וכורדים, נחתמה ברית חדשה – ברית לוזאן, שסיימה את כל מעשי האיבה באופן רשמי, והובילה ליצירת הרפובליקה הטורקית המודרנית.
שינויים קונקרטיים פחות כללו את ההחלטיות הגוברת של מדינות חבר העמים הבריטי.
קרבות כקרב גליפולי עבור אוסטרליה וניו זילנד, וקרב רכס וימי עבור קנדה, גרמו לגאווה לאומית גדלה במדינות אלה, ולאי רצון גובר שלהן להישאר כפופות לבריטניה, מה שגרר אחריו את עליית האוטונומיה הדיפלומטית שלהן בשנות ה-20.
באשר לבריטניה עצמה, למימון המלחמה היה מחיר כלכלי נורא.
בהיותה אחת מהמשקיעות הגדולות במלחמה, נכנסה בריטניה לחובות כבדים, עם תשלומי ריבית שעמדו על כ-40% לכל הוצאה ממשלתית.
האינפלציה הוכפלה בין 1914 ועד לשיאה ב-1920, בזמן שערך המטבע הבריטי נפל ב-258 אחוזים.
פיצויים בצורת פחם גרמני, שניתן בחינם, דיכאו את התעשייה המקומית, וגרמו לשביתה כללית ב-1926.
אף על פי שנגררה אל המלחמה בחוסר רצון בולט של רוב אזרחיה ומנהיגיה, יצאה ארצות הברית בסופה של המלחמה כמנצחת הגדולה, כמעצמת על כלכלית וצבאית וכמנהיגה מוסרית של העולם המערבי.
עם זאת, לאור האכזבה מכישלון המלחמה להשיג את האידיאלים הנעלים שהובטחו בידי נשיאה וודרו וילסון בנאום ארבע עשרה הנקודות, בחר העם האמריקאי בבדלנות, ונהנה מכמה שנים של שגשוג עד לשפל הגדול ב-1929, ובסופו של דבר, נכנסה ארצות הברית למלחמת העולם השנייה בדצמבר 1941.
אולם הגנרליסימו של "מדינות ההסכמה", פילדמרשל פרדיננד פוש, תבע כי למען ביטחון צרפת על נהר הריין ליצור מעתה גבול בין צרפת לגרמניה.
כאשר חיילים אלו חזרו למולדתם, וצרפת המשיכה להתייחס אליהם כאל אזרחים סוג ב', רבים מהם הפכו להיות הגרעין של קבוצות התומכות בעצמאות.
מיעוטים רבים מצאו את עצמם גולים, או במצב גאופוליטי חדש.
3 מיליון גרמנים בחבל הסודטים (שהיו רוב בחבל הארץ אך מיעוט בצ'כוסלובקיה), וכשלושה מיליון הונגרים אתנים, ועוד רבים אחרים.
קשה במיוחד היה מצב היהודים, שנחשדו כלא נאמנים בכל הארצות הכבושות.
בארצות הקומוניסטיות שבחרו באתאיזם אנטי דתי, הם נרדפו הן בשל דתם, והן בשל אי נאמנותם לקומוניזם.
מעריכים כי כ-100,000 יהודים נרצחו במהומות אנטי בולשביקיות שנערכו בידי פולנים אוקראינים ורוסים, מיד לאחר המלחמה.
בגרמניה ואף בארצות מזרח אירופה הואשמו היהודים בבגידה ובאחריות להפסד, ובארצות המערב האשימו את היהודים בתמיכתם בקומוניזם, במהפכנות, ובמידה רבה במלחמה עצמה.
המלחמה מומנה במידה רבה באמצעות אשראי.
אג"ח למימון המלחמה נקנו מבעלי הון מקומיים, ובהלוואות זרות, בעיקר מארצות הברית, שהייתה נייטרלית רוב המלחמה.
ארצות הברית סיפקה במהלך המלחמה 10.3 מיליארד דולר למדינות ההסכמה, כאשר בריטניה קיבלה 4.1 מיליארד דולר.
גרמניה, שמדיניותה הכלכלית נשענה על הנחה שמדינות הציר ינצחו במלחמה, הסתמכה על תשלומים ספקולטיביים שקיוו הגרמנים לקבל מהסכם הכניעה.
בינתיים נהגה גרמניה להדפיס כסף וללוות סכומים גדולים בתנאים אטרקטיביים למדי, ובסוף המלחמה הייתה נתונה בחוב של 156 מיליארד רייכסמארק.
בשנת 1918 שווי המטבע הגרמני היה 50% לעומת שוויו ארבע שנים קודם לכן.
בעקבות ההלוואות הרבות, בתום המלחמה, בשעה שמדינות רבות באירופה חוו ירידה בעצמתן הכלכלית, ארצות הברית נהנתה משגשוג בהיבט זה.
ארצות הברית נקטה בשנים אלו במדיניות חובות קשוחה, שאילצה את מדינות ההסכמה להסתמך על החוב הגרמני, כדי שיוכלו להחזיר בתורן את חובן לארצות הברית.
מהלכים אלו הקשו על הכלכלה הגרמנית להתאושש, והובילה אותה בשנת 1923 לאינפלציה אדירה, שבשיאה המחירים הוכפלו כל יומיים.
למרות שממשלת גרמניה הצליחה לחסל את החוב הפנימי שלה הודות לאינפלציה, ההשלכות החברתיות והפוליטיות שלה היו הרסניות, וביניהן משבר אמון רב, ואובדן נכסים אדיר שמוטט את מעמד הביניים הגרמני, ויצר את הקרקע הפוליטיות לעלייתן של מפלגות קיצון פוליטיות בשנים אלו.
הסדרי החוב פגעו קשות גם בבולגריה, בת בריתה של גרמניה במלחמה.
משבר יכולת החזר החוב של מעצמות המרכז, הגיע לכדי פתרון זמני בזכות מעגל של הלוואות, כאשר מעצמות המרכז מלוות כספים מארצות הברית, כדי שיוכלו להחזיר את חובן למדינות ההסכמה, שבתורן יחזירו את חובן לארצות הברית.
מעגל זה הגביר את התערבותה של ארצות הברית באירופה, וגרם להתלהבות אמריקאית בהשקעות זרות, שיצרה התאוששות מסוימת בכלכלה האירופית, ובעיקר תקווה פוליטית.
התלהבות אמריקאית זו נמשכה עד לשפל הגדול שעצר אותה באופן דרמטי.
במקביל, ארצות הברית ששמרה בקנאות על יציבות תקן הזהב העולמי, על אף פרישתן של מספר מדינות מהתקן לפני המלחמה, ולאחר המלחמה עודדה מדינות לשוב לתקן הזהב, שיאפשר להן להחזיר חוב בעזרת זהב.
תשלומי הזהב לארצות הברית הגדילו את כמות הזהב במדינה, מה שעל פי מדיניות תקן הזהב אמור לגרום לאינפלציה במדינה המקבלת את הזהב, ולדפלציה במדינות שמשלמות את הזהב.
בתיאורה, עליית המחירים של האינפלציה וירידת המחירים של הדיפלציה אמורים היו להוביל בסופו של דבר להחזרתו של הזהב למדינה המשלמת, אולם בפועל, בעקבות התחייבותו של הפדרל ריזרב לשמור על יציבות מחירים, נאלץ הפדרל ריזרב לאגור זהב ו"להוציא אותו מחוץ לשוק".
המהלך אמנם פתר באופן זמני את הבעיה עבור ארצות הברית, אך יצר בעיות במדינות אירופה, שבסופו של דבר יצרו לחצים גדולים על הכלכלות משני צידי האוקיינוס האטלנטי, שגרמו בהמשך לאינפלציה הבלתי-ניתנת-לעצירה של השפל הגדול.
השפל הגדול, שעצר במידה רבה את יכולתם של גורמים אמריקאים להתערב באירופה, אילץ את מדינות אירופה וארצות הברית לנסות ולחפש פתרון חלופי למשבר החוב, ושינתה את פריסת החזר החובות כך שהמדינות החייבות יצטרכו להחזיר סכום נמוך יותר למשך שנים רבות יותר.
אולם לא היה די במהלך זה כנגד עוצמת המשבר הכלכלי של השפל הגדול.
ההתנסות בזוועות המלחמה הובילה למעין טראומה לאומית קולקטיבית אצל כל המדינות המשתתפות.
האופטימיות של 1900 פינתה את מקומה ל"דור האבוד", דור החיילים ששב לביתו ומעולם לא החלים מהחוויות שעבר.
דבר זה נכון במיוחד לגבי צרפת, בה מספרים עצומים של צעירים נהרגו או נפצעו בזמן הסכסוך.
במשך מעט השנים הבאות, הפכה אומה זו לאובססיבית באבלה, ואלפי מפעלי הנצחה הוצבו, מצבת זיכרון לכל כפר בצרפת.
המעמד של הנשים לאחר המלחמה עלה, כמעט עד למעמדם של הגברים.
בכמה מדינות ניתנה לנשים זכות הצבעה לשלטון.
רבים מהקרבות הקטלניים בהיסטוריה התרחשו במלחמה זו.
ראו: קרבות איפר, קרב רכס וימי, הקרב הראשון על המארן, קרב קמברה (1917), קרב קמברה (1918), הקרב על הסום, קרב ורדן, קרב גליפולי.
גורמים שונים מביאים לגרסאות אחדות למספר הקורבנות.
האם, למשל, ראוי להחשיב את מגפת השפעת כאחד מגורמי המוות במלחמה, בהתחשב בתפקיד המכריע שמילאו החפירות בהפצתה?
לאורך האזורים בהם היו החפירות וקווי החזית, כאזור שמפיין בצרפת, נותרו כמויות של תחמושת ופגזים שלא התפוצצו, חלקם עוד מסוכנים, וממשיכים לגרום לפציעות ואף מוות עד לימינו אלה.
כמה מהם נמצאים גם כיום, לרוב על ידי חוואים שחורשים את שדותיהם.
חלק מהתחמושת מכילה כימיקלים רעילים כגז חרדל וגזים אחרים.
ניקוי אזורי הקרב הגדולים היא לפיכך משימה מתמשכת, שסופה אינו נראה לעין בעשורים הקרובים.
בבלגיה ובצרפת עוסקות חוליות כל שנה בפירוק, העברה והשמדה של טונות תחמושת שלא התפוצצה.
התוצר הלאומי הגולמי (תל"ג) הוא מדד כלכלי המבטא את הערך הכולל של סך כל המוצרים (סחורות ושירותים) שיוצרו על ידי גורמי ייצור שבבעלות תושבי מדינה, במהלך תקופה מסוימת (לרוב שנה), לפני ניכוי הפחת.
המדד מתמקד בזהות ובלאום של הבעלים של גורמי הייצור, ולא במיקום הייצור עצמו.
לכן הוא כולל גם תפוקה של תושבי המדינה מחוץ לגבולותיה (כגון חברות או עובדים במדינות זרות), ומנגד מנכה את ההכנסות של גורמים זרים הפועלים בתחומה.
בכך, התל"ג משקף את ההכנסה הכוללת והכוח הכלכלי של תושבי המדינה, בניגוד לתמ"ג המתייחס לכלל הייצור בתוך גבולותיה הגאוגרפיים.
לצורך חישוב התל"ג מוגדר "מוצר" ככל סחורה או שירות שניתנים בתשלום.
לפיכך, התל"ג הוא סיכום של כלל העברות הכספים במשק הלאומי, בחישוב נקי ללא הפחתה של מיסוי או הוצאות ייצור ותפעול.
התל"ג אינו כולל סחורות ושירותים שאינם ניתנים בתשלום (פעילות התנדבותית למשל) וגם לא הפרשת כספים לחיסכון לאומי.
התל"ג מתבסס בעיקר על העברות כספים מדווחות.
ברוב המדינות יש חובה לדווח על העברות כספים לצורך תשלומי מסים, אולם יש גם העברות כספים שאינן מדווחות, ויש קושי להכלילן בנתוני התל"ג.
לעיתים עורכים התאמות אינפלציוניות כדי שחישוב התל"ג ישקף את הייסופים והפיחותים בערך המטבע במהלך השנה הנמדדת.
בחלוקה של כלל התל"ג במספר האנשים החיים במשק מסוים מתקבל הנתון של תל"ג לנפש, המכונה לפעמים גם "רמת החיים".
התל"ג לנפש משמש אומדן מקובל לחוסנו הכלכלי של המשק, כיוון שהוא משקף במידה מסוימת את ניצול כוח העבודה ומשאבי האנוש במשק.
הנוסחה לחישוב תוצר לאומי גולמי (תל"ג) נגזרת מהנוסחה לחישוב תוצר מקומי גולמי (תמ"ג) על ידי הוספת נטו ההכנסות המתקבלות מחוץ למדינה: .
(Gross National Product) הוא תוצר לאומי גולמי (תל"ג).
(Gross Domestic Product) הוא תוצר מקומי גולמי (תמ"ג) – סך התוצר שנוצר בתוך גבולות המדינה.
(Net Income from Rest of the World) הוא הכנסות נטו מגורמי ייצור בחו"ל – ההפרש בין ההכנסות שגורמי ייצור לאומיים (כמו חברות ואזרחים) מרוויחים מפעילות מחוץ למדינה, לבין ההכנסות שגורמי ייצור זרים (כמו חברות זרות ועובדים זרים) מרוויחים מפעילות בתוך המדינה.
התל"ג מחושב בדרך כלל באמצעות שיטת ההוצאות, המצרפת את כל ההוצאות על המוצרים הסופיים, בתוספת נטו ההכנסות מחו"ל:
: צריכה פרטית (Consumption) – סך הוצאות משקי הבית על סחורות ושירותים סופיים.
: השקעה גולמית פרטית (Investment) – הוצאות על ציוד, מבנים, מלאי, והשקעות בנדל"ן.
: צריכה ציבורית (Government Spending) – הוצאות הממשלה על סחורות ושירותים (למעט תשלומי העברה).
: ייצוא נטו (Net Exports) – ההפרש בין ייצוא () לייבוא ().
: הכנסות נטו מגורמי ייצור בחו"ל – ההפרש שהופך את התמ"ג (התוצר המקומי) לתל"ג (התוצר הלאומי)
תל"ג היה אומדן מקובל עד לסוף שנות השמונים.
מאז הצטמצם השימוש בו וכיום נעשה שימוש בעיקר בנתוני תוצר מקומי גולמי, המחושבים באופן דומה אך כוללים רק פעילות פנים-מדינתית, ללא הכנסות מגורם של אותה מדינה הפועל מחוץ לה.
המעבר לשימוש בתמ"ג נבע מהרצון למדוד באופן מדויק יותר את הפעילות הכלכלית המקומית.
התמ"ג משקף את היקף הייצור, ההכנסה והתעסוקה בתוך גבולות המדינה, ומתאים יותר לצרכים של קובעי מדיניות.
בעידן הגלובליזציה, שבו ההון וגורמי הייצור נעים בחופשיות בין מדינות, קשה לעקוב אחרי הכנסות לאומיות שמופקות מחוץ למדינה, ולכן התמ"ג נחשב למדד מעשי יותר.
בנוסף, הוא מאפשר השוואה נוחה בין מדינות ומהווה בסיס למדדים בינלאומיים רבים.
לבסוף, מודלים מקרו-כלכליים, כגון המודל הקיינסיאני, מתמקדים במצרפים המקומיים ולכן נשענים על התמ"ג כמדד המרכזי לניתוח פעילות המשק.
תוצר מקומי גולמי (תמ"ג; באנגלית: gross domestic product – GDP) הוא מונח כלכלי המציין מדידה של הערך הכולל של מוצרים – סחורות ושירותים – שיוצרו בשטח טריטוריאלי מסוים (לרוב מדובר במדינה) במהלך תקופה נתונה (לרוב מדובר על שנה), לפני הפחתת הבלאי.
נתונים אלו מבוטאים במונחים של כסף.
המונח שונה מתוצר לאומי גולמי (תל"ג) בכך שהוא מוציא מכלל החישובים העברות כספים בין מדינות, כך שהחישוב כולל למעשה את התוצר שנוצר בתוך מדינה מסוימת, ולא את התוצר שנתקבל בה מצד תושבי אותה מדינה הפועלים כלכלית מחוץ לה.
התוצר נמדד בחישוב נקי ללא הפחתה של מיסוי או הוצאות ייצור ותפעול.
התמ"ג הוא אחד המדדים המשמשים להערכת חוסנו הכלכלי של האזור הנבדק.
עם זאת, התמ"ג אינו משקף בהכרח את רמת ההתפתחות הכלכלית היחסית של המדינה, משום שהוא איננו מתחשב בשאלת פיזור התוצר הנמדד בין כמה תחומים, בשאלת מהות המוצר הנמדד או בשאלת ריכוזיות הרווח מהמוצר בכלל הכלכלה במדינה.
לדוגמה, מדינה בעלת כלכלה המבוססת ברובה המוחלט על ייצור נפט עשויה להציג תמ"ג גבוה מאוד, אך אין בכך להעיד בהכרח על חוסנו הכלכלי של המשק באותה מדינה או על כך שהמשק כולו נהנה משגשוג ופיתוח ולא רק קבוצה קטנה של משקיעים או בעלי-עניין.
יש להבחין בין "תמ"ג נומינלי", השימושי יותר בהשוואה לכלכלות לאומיות בשוק הבין-לאומי אך שאינו משקף הבדלים ביוקר המחיה ובשיעורי האינפלציה של המדינות, לבין "תמ"ג שווי כוח הקנייה" (PPP), שעשוי להיות שימושי יותר בהשוואת רמת החיים בין מדינות.
ניתן לחלק את התמ"ג הכולל לתרומה של כל ענף או מגזר במשק.
היחס בין התמ"ג לכלל אוכלוסיית האזור הוא התמ"ג לנפש (נקרא גם רמת החיים הממוצעת).
על בסיס התמ"ג נבנה מדד תמ"ג לנפש המותאם לכח קניה במדינה.
מדד זה לוקח בחשבון שני משתנים נוספים: גודל האוכלוסייה במדינה, ורמת המחירים במדינה.
באמצעות התמ"ג לנפש מעריכים את רמת החיים במדינה.
על פי נתוני קרן המטבע הבין-לאומית, סכום התמ"ג של כלל מדינות העולם עמד בשנת 2014 על 77.27 טריליוני דולרים, ועשר המדינות המובילות ייצרו 65.18% ממנו.
לעומת זאת, על פי נתוני הבנק העולמי (לפי כוח קנייה), עמד התמ"ג של כלל מדינות העולם בשנת 2014 על 108 טריליוני PPP, ועשר המדינות המובילות ייצרו 60% ממנו.
התמ"ג מניח שכל מה שמיוצר הוא על פי הגדרה בגדר "טובין" (goods).
בחישוב אין הבחנה בין עלויות לרווחים, בין פעילויות יצרניות לפעילות שאינה יצרנית או פעילות הפוגעת במשאבי טבע מתכלים.
פיתוח המושג, תמ"ג, נעשה לראשונה על ידי הכלכלן סיימון קוזנץ.
קוזנץ השתמש לראשונה במונח בדוח שכתב עבור הקונגרס האמריקאי - "הכנסות לאומיות 1929-1932".
הדוח נכתב בשעה שהכלכלה האמריקאית צנחה אל השפל הגדול וקובעי מדיניות חיפשו כלים להתמודד עם המצב ולקבל החלטות.
בתחילתו של הדו"ח, הזהיר קוזנץ מפני שימוש בתל"ג כמדד לבחינה לשגשוג.
התמ"ג לתפיסתו של קוזנץ לא יועד להיות אמת מידה לביצועים הכלכליים או לרווחה ושגשוג וכי יש צורך במדדים טובים ומקיפים יותר כדי להעריך את כלכלת המשק הלאומי.
אולם, לאחר ועידת ברטון וודס בשנת 1944, התמ"ג הפך לכלי העיקרי למדידת החוסן כלכלי של מדינה.
עד אז תוצר לאומי גולמי היה האומדן המועדף.
לאורך ההיסטוריה הקדם מודרנית, שני המשתנים שהשפיעו על התמ"ג היו כמות העובדים במשק - שגדלה בהתאם לגודל האוכלוסייה, וכמות ההון במשק - שמאפשרת להשקיע בתשתיות ובציוד למשל.
בתקופה המודרנית נכנס גורם דומיננטי שלישי והוא הטכנולוגיה, שיכולה לשבור את המשוואה ולגרום לצמיחה גם בלי שינוי בכמות העובדים וההון.
למעשה, כל שיפור בתמ"ג שאינו ניתן להסבר על ידי שינויים במספר העובדים ובכמות ההון נחשב בניתוחים הכלכליים כשיפור טכנולוגי.
בחישוב תמ"ג ישנם המבחינים בין חישוב תמ"ג נומינלי (או תמ"ג כסף), המתייחס לערכי כסף שהוצאו בתקופה מסוימת; ותמ"ג ריאלי (או תמ"ג לפי "מחירים קבועים") הכולל התאמה לאינפלציה באותה שנה.
משוואת החישוב המקובלת לתמ"ג היא:
תמ"ג = צריכה + השקעות + יצוא - ייבוא
כלכלנים, החל משנות ה-50 של המאה ה-20, מעדיפים לעיתים קרובות לפצל את הצריכה הכוללת לצריכה פרטית ולצריכה ציבורית (כלומר, ממשלתית).
ההנחה שביסוד הפיצול היא שמוקד תשומת הלב של כלכלנים ושל המדיניות הכלכלית צריך להיות בשינוי או השפעה על הצריכה הפרטית, כשהצריכה הממשלתית נחשבת ממריץ "חיצוני" לכלכלה הלאומית.
מכאן נובעת הנוסחה התקנית המתוקנת הבאה:
תמ"ג = צריכה פרטית + השקעות + הוצאות הממשלה + יצוא -ייבוא
צריכה פרטית: נחשבת לצריכה המבוצעת על ידי תושבי המדינה על מוצרים ושירותים סופיים.
המדידה כאן היא רק לתוצרים סופיים, ולא לתוצרי ביניים או קנייה ומכירה של נכסים.
כך, לדוגמה, כאשר חקלאי מוכר חיטה לטחנת קמח, העסקה אינה מחושבת בתמ"ג.
באותו מטבע, אם אדם רוכש פסל של אוגוסט רודן במכירה פומבית, הרכישה לא תחשב בתמ"ג, כיוון שפעולה כזו ניתן לבצע פעמים רבות, אך שכרו של מבצע המכירה הפומבית דווקא כן ייחשב, משום שזהו שירות "סופי".
השקעות מוגדרות כהשקעות עסקיות בתשתית או הוצאה אחרת שכוונתה להפיק החזר עתידי באמצעות פעילות עסקית כמו הכשרה, מחקר ופיתוח, שיווק, גיוס עובדים, וכדומה.
פעולות של השקעה במוצרים פיננסיים (לדוגמה, קניית איגרות חוב, מניות או מטבע חוץ) אינן נכללות כיוון שהשקעות כאלו נחשבות ל"חיסכון לאומי".
הטעם להבחנה הוא הטיעון שקניית מוצר כמו איגרת חוב או מניה מהווה רק שינוי נומינלי בבעלות, ואינו מופנה לייצור או לפעולה יצרנית, ולכן תשלום העברה כזה אינו יכול להיות מחושב בתמ"ג.
הוצאות הממשלה: סך ההוצאה הממשלתית.
כלכלנים רבים עוקבים אחר היחס בין שיעור ההוצאה הממשלתית לבין התמ"ג הכולל על מנת לזהות תופעות של דחיקה החוצה (Crowding Out) של השקעות ופעילות לא ממשלתית, כאשר היחס משתנה לטובת הוצאות ממשלתיות באופן משמעותי.
יצוא נטו: כולל את היצוא הגולמי פחות הייבוא הגולמי.
היצוא מוסף למכלול משום שהוא חלק מהתוצר במדינה.
הייבוא מופחת משום שמוצרים מיובאים ייכללו תחת הסעיפים הקודמים ולכן יש להפחיתם כדי למנוע חישוב היצע חיצוני כמקומי.
חשוב בהקשר זה לשים לב כי כאשר יצרן רוכש דלק לצורך ייצור, הרכישה לא תחשב בתמ"ג, משום שאין זה מוצר סופי לצריכה פרטית.
לעומת זאת, כאשר יצרן מייצא דלק, הייצוא נחשב בחישוב התמ"ג.
לצורך השוואות בין מדינות נקוטות מספר שיטות השוואה המנסות לנטרל השפעות נומינליות (כלומר, השוואות הנובעות מערכו השונה של הכסף במדינות השונות.):
השוואה על בסיס שער חליפין: מאפשרת השוואה בין מדינות בהן התמ"ג נמדד במטבעות שונים.
בהשוואה כזו התמ"ג מחושב לפי שיעורי החליפין המקובלים בשוק המטבע העולמי.
כך, לדוגמה, שער השקל הישראלי יוכפל או יחולק בשיעור מסוים כדי לקבל את ערך התמ"ג במטבע מקובל.
מדידה זו מהווה מצביע מהימן יותר לכוח הרכישה הבין-לאומי של מדינה וכוחה הכלכלי היחסי.
למשל, אם התמ"ג הישראלי לנפש הוא 90,000 שקלים, כדי להשוותו לתמ"ג האמריקאי נראה מה שוויו בדולרים ונחלק בשער החליפין, אם שער החליפין הוא 4.5 שקלים לדולר, ערכו של התמ"ג בדולרים יהיה 20,000.
כוח רכישה בשער חליפין: בהשוואה כזו התמ"ג מחושב על פי שווי כוח הקנייה (PPP) של כל מטבע ביחס לתקן מסוים (לרוב הדולר האמריקאי).
מדידה זו מהווה מצביע מהימן יותר לכוח הרכישה של תושבי מדינה מסוימת ומפצה על חולשה אפשרית של המטבע בשווקים הבין-לאומיים.
לדוגמה: אם התמ"ג בהודו שווה לתמ"ג הישראלי, ההודים עדיין יוכלו לקנות יותר מוצרים באותה כמות כסף כי המחירים שם זולים יותר.
לכן השוואה ישירה של דולר בישראל לדולר בהודו יכולה להיות פגומה, וצריך לתקנה על פי שיטת השוואה זו.
רשימה של תמ"ג של מדינות שונות ב-2003 על פי שתי שיטות הדירוג מופיעה כאן ולשנת 2011 כאן.
ההבדלים שיוצרים הדירוגים לפי השיטות השונות ניכרים למדי.
לדוגמה, בנתונים לשנת 2000 עשר המדינות הראשונות לפי מדידת שער חליפין לנפש הן לוקסמבורג, נורווגיה, ארצות הברית, שווייץ, דנמרק, יפן, אירלנד, ליכטנשטיין, איסלנד ומונקו.
בדירוג לפי כוח רכישה נעדרות יפן, ליכטנשטיין, ואיסלנד, ובמקומן מופיעות סן מרינו, קנדה, ובלגיה.
כמה וכמה כלכלנים הצביעו על חולשות בולטות במדידות התמ"ג.
אחת הבולטות בהן היא התעלמות מפעילות שוק שחור, שבמדינות מסוימות עשויה להוות חלק בולט מהתמ"ג.
בישראל, לדוגמה, מוערכת הפעילות בשוק השחור בכמה אחוזים מכלל מחזור העסקאות בשוק.
מאחר שהתמ"ג מודד רק אספקת שירותים ומוצרים סופיים, סביר להניח כי משקל העסקאות "בלי חשבונית" שאינן מובאות בחשבון בתמ"ג גדול אף יותר.
בעיה משמעותית אחרת היא שמדידתו היא כמותית ולא איכותית.
לדוגמה, אם אדם שכר קבלן שיפוצים אחד כדי לבצע תיקונים, לא היה שבע רצון מהם והזמין קבלן שיפוצים שני כדי להחזיר את המצב לקדמותו, שתי הפעולות תרשמנה בתמ"ג, אף על פי שבפועל ה"תוצר" היה אפס.
כך יהיה, לדוגמה, גם בעקבות פעולות ייצור המחוללות נזק סביבתי ותיקון הנזק הזה: הייצור והתיקון יירשמו שניהם בתמ"ג.
בעיה אחרת היא של צמיחה מדומה בתמ"ג.
לדוגמה, עליית מחירי הנפט עשויה להביא לצמיחה מרשימה בהכנסותיה של מדינה, כאשר למעשה לא היה שינוי כלל בתוצר במדינה.
בעיה עמוקה ויסודית הרבה יותר קשורה לעובדה שהתמ"ג, מדד התוצר המקומי הגולמי, אינו מודד למעשה תוצר אלא את ההוצאה המצרפית.
למעשה, שני המדדים זהים, בהבדל שבהוצאה המצרפית מוצאים מכלל חשבון מוצרים שיוצרו אך לא נצרכו (לדוגמה, סחורה במחסנים).
ההתייחסות להוצאה המצרפית הצרכנית כמשתנה הרלוונטי היחידי מעוגנת בתפישות הקיינסיאניות והנאו-קיינסיאניות, הרואות בהוצאה הצרכנית המצרפית חזות הכל.
היא מוציאה מכלל חשבון לחלוטין את כל מוצרי הביניים (או "מוצרי הון"), שהם המוצרים המשמשים לייצור מוצרים סופיים.
במילים אחרות, התמ"ג אינו כולל את התוצר המופק במדינה בתקופה מסוימת אלא רק את התוצר הנצרך על ידי צרכנים פרטיים וממשלה.
הרעיון שביסוד חישוב זה הוא תאוריית "הזרימה המחזורית של פעילות מקרו-כלכלית" (CFMA) ומודל "המכפיל" הקיינסיאני הגורסים שערך כל הפעולות הכלכליות מתנקז ומבוטא בערך המוצר הסופי, וספירת התוצרים שבדרך תהווה "ספירה כפולה".
כך, לדוגמה, כאשר אדם קונה כיכר לחם, סכום הרכישה אמור לבטא את כל העמל, הרכישות, והמכירות שבוצעו בדרך לזריעת החיטה, קצירתה, דישתה, הובלתה, טחינתה לקמח, הפיכתו לבצק אצל האופה, הובלתו ומכירתו לבעל החנות.
הבעיה הגלויה לעין כאן היא שההשקעות ומוצרי ההון (מוצרי הביניים) אינם מבוטאים במחיר הלחם—קמח, סוכר, חיטה או שמרים הם מוצרים נפרדים—ולכן התמ"ג אינו מודד למעשה את מה שהוא מתיימר למדוד.
מדידה אמיתית של התוצר הייתה חייבת לכלול תמונת מצב של כלל התוצר המיוצר, לא רק של זה החשוב לצורך התאוריה הקיינסיאנית.
בעיה קשה אחרת של מדידת התמ"ג היום היא תפישה קיינסיאנית אחרת, המבחינה בין השקעה בפעילות יצרנית לבין "חיסכון" המוגדר כפעילות שלילית (מוצא מכלל מכלול התמ"ג).
להפרדה זו אין יסוד במציאות, שכן חיסכון הוא פעולת צריכה והשקעה מובהקת: הצרכן קונה מוצר (כסף, איגרת חוב, מניה), כדי להמירו בשלב מאוחר יותר במוצר אחר (לדוגמה, חיסכון לצורך רכישת דירה או מכונית).
בזמן שהכסף שלו גדל בבנק, אנשים אחרים משתמשים בו באמצעות הבנק כדי לממן פעולות צרכניות ויצרנים משתמשים בו כדי לממן פעילות השקעה.
עוד בעיה עקרונית היא שהתמ"ג סוכם את כל תוצריה של המדינה ולא מבדיל בין מגזרים שונים, אוכלוסיות שונות וכדומה.