tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשלוש עונות בקבוצה כבש סונק 27 שערי ליגה ב-71 הופעות, אך לקראת עונת עזב את הקבוצה בעקבות סכסוך עם המאמן אדרי קוסטר שנבע מחוסר שביעות רצונו מהמשא ומתן על המשך דרכו, ומהחוסר בדקות משחק בהרכב הפותח.
בעקבות שחרורו מברוז', הצטרף סונק בהעברה חופשית ללירסה מהליגה הבלגית הבכירה לקראת עונת .
סונק לא הצליח להטביע חותם בקבוצה ממרכז-תחתית הטבלה, וכבש שמונה שערי ליגה ב-44 הופעות לאורך שתי העונות.
הוא שוחרר מהמועדון בקיץ 2012, ונותר ללא קבוצה במשך מספר חודשים, עד שהצטרף לקבוצת ואסלנד-בוורן, אף היא מהליגה הבכירה.
הוא שיחק בקבוצה עונה אחת בלבד, אותה סיימה במקום ה-13, וכבש שני שערי ליגה בלבד ב-23 הופעות.
סונק פתח את עונת ללא קבוצה, ורק בינואר 2014 שב לפעילות במדיה של אפלטר-אלכם מהליגות האזוריות.
לאחר שלושה חודשים פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
שנה לאחר הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת, זומן סונק על ידי ואסייחה לסגל בלגיה לקראת מונדיאל 2002. במשחקה הראשון של בלגיה בבית מול , עלה סונק מהספסל במהלך המחצית השנייה, בדרך לשוויון 2-2 בסיום.
במשחק מול עלה סונק מהספסל כבר במחצית, אך בלגיה שוב כשלה לנצח והנבחרות נפרדו בשוויון 1-1 בלבד.
בלגיה פגשה את בקרב ישיר על הכרטיס לשמינית הגמר, ובדקה ה-70, במצב של שוויון 1-1, עלה סונק מהספסל.
שמונה דקות אחר כך נגח היטב הגבהת קרן משאל וקבע 2-1 לבלגיה, בדרך לניצחון 3-2 בסיום שהעניק לבלגיה את המקום השני בבית.
בשמינית הגמר, כמו בשאר משחקי הטורניר, עלה סונק מהספסל לאחר 72 דקות כחילוף התקפי של ואסייחה, אך בלגיה נוצחה 2-0 על ידי והודחה מהטורניר.
במסגרת טורניר מוקדמות יורו 2004, היה סונק חלק משמעותי מהנבחרת, וכבש חמישה שערים במהלך הטורניר.
בלגיה הודחה בתום שלב הבתים לאחר מאבק צמוד מול ראש הבית , שהקדימה את בלגיה בנקודה בלבד, ו, שהקדימה את בלגיה בפער שערים.
הבלגים נותרו במקום השלישי ולא המשיכו לטורניר הגמר.
מכת הפציעות של סונק הביאה לפיחות במעמדו גם בנבחרת.
בין השנים 2005 ל-2007 ערך סונק חמש הופעות בינלאומיות בלבד, כשבלגיה כשלה בטורנירי מוקדמות מונדיאל 2006 ומוקדמות יורו 2008. שובו לבלגיה והמעבר לקלאב ברוז', ביחד עם הקרדיט אותו קיבל מהמאמן רנה ונדרייקן, החזירו את סונק לפעילות בינלאומית משמעותית.
הוא כבש שישה שערים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, כולל שער שהעלה את נבחרתו ליתרון 1-0 על במסגרת טורניר המוקדמות.
בלגיה הפסידה לבסוף 2-1 לספרדים, אך השער של סונק קטע רצף של 710 דקות ללא ספיגה של ההגנה הספרדית.
הופעתו האחרונה של סונק הייתה בהפסד 1-0 לקרואטיה במשחק ידידות ב-3 במרץ 2010. בסך הכול ערך 55 הופעות במדי בלגיה, בהן כבש 24 שערים, המציבים אותו במקום השביעי בטבלת גדולי הכובשים של נבחרת בלגיה בכל הזמנים.
באוגוסט 2017 התמנה סונק לתפקיד מאמן נבחרת בלגיה עד גיל 18. הוא החליף בתפקיד את גרט ורהיין, ששימש עד אז כמאמן הנבחרות עד גיל 19 ועד גיל 18 במקביל, הודיע כי אימון שתי הנבחרות במקביל היא משימה קשה מדי, ובכך יכול היה להתרכז בנבחרת אחת בלבד.
מלך השערים של הליגה הבלגית (2): ,
מולנבקליגת העל הבלגית3311חרמינל אקרןליגת העל הבלגית327חרמינל בירסחוטליגת העל הבלגית2811גנקליגת העל הבלגית321332302923אייאקס אמסטרדםליגת העל ההולנדית25991בורוסיה מנשנגלדבךבונדסליגה7214470קלאב ברוז'ליגת העל הבלגית2162814227לירסהליגת העל הבלגית226222ואסלנד-בוורןליגת העל הבלגית232סך הכל קריירה386148
וספה 50 ספציאל (באיטלקית: Vespa 50 Special, קרויה גם: Piaggio Vespa 50 Special) היא דגם של קטנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה, אשר יוצרה באיטליה בין השנים 1969–1983.
דגם ה"וספה 50 ספציאל" הוצג לראשונה בסלון האופנועים של מילאנו ("EICMA" ), בשנת 1969
מחיר היחידה בהשקה עמד על 139,000 לירה איטלקית
מחיר היחידה בשנת 1975 (סדרה שנייה) עמד על 289,000 לירה איטלקית
וסנה פיסארוביץ' (בקרואטית: Vesna Pisarović; נולדה ב-9 באפריל 1978) היא זמרת, פזמונאית ומלחינה קרואטית.
פיסארוביץ נולדה בברצ'קו וגדלה בפוז'גה.
מגיל צעיר למדה בבית ספר למוזיקה, ניגנה בחליל, שרה במקהלה והשתתפה בתחרויות מוזיקה.
באמצע שנות התשעים עברה לזגרב ולמדה באוניברסיטת זאגרב.
באותה תקופה גם החלה לשיר במועדונים ולכתוב שירים.
ב-1997 הופיעה בפסטיבל המוזיקה זאדאר פסט, הנערך בעיר זאדאר.
ב-2000 יצא אלבומה הראשון, שנקרא "Da znaš".
ב-2002 זכתה בתחרות "דורה", הבוחרת את נציג קרואטיה לאירוויזיון, עם השיר "כל דבר שאני רוצה".
בתחרות עצמה, בטאלין, הגיעה למקום ה-11. היא כתבה את השיר "בדיסקו", שייצג את בוסניה והרצגובינה באירוויזיון 2004.
וספה GTS (באיטלקית: Vespa GTS, קרויה גם: Piaggio Vespa GTS) היא דגם של קטנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה אשר מיוצרת משנת 2005 עד היום.
וַסְלַה הוא אחד מסימני התשכיל.
הוא מסומן כצאד מעל אליף ומסמן שהאליף אינה מבוטאת – לא בתור מאריכה לפתחה ולא בתור כיסא להמזה – במקרה זה האליף היא אות שותקת.
אליף עם וסלה מכונה אליף אלְוַצְל (أَلِفُ ٱلْوَصْلِ).
אליף אלוצל מופיעה בעיקר במילים המתחילות באליף כשמתווספת להן אל הידיעה.
בחלק מהגופנים צורת הווסלה זהה לצורת הדמּה הכפולה, שבתנווין הדומה לאות צאד, שלפעמים נמצאת מעל האות אליף בתחילת המילה (ٱ).
בדרך כלל, גם בכתיבה עם תשכיל תושמט הווסלה.
וסלי ג'מאר ג'ונסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד.
ג'ונסון נולד וגדל בעיר קורסיקאנה שבטקסס.
בין השנים 2006–2008 למד באוניברסיטת המדינה של איווה, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 12.3 נקודות בממוצע למשחק.
בקיץ 2008 החליט לעבור לאוניברסיטת סירקיוז; על פי חוקי ליגת המכללות נדרשה עליו תקופת צינון ("Redshirt") של שנה בה לא הורשה לשחק בקבוצת הכדורסל, בשל מעברו בין אוניברסיטאות שונות.
בעונתו היחידה בסירקיוז, 2009/2010, הוליך את הקבוצה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen) עם ממוצעים של 16.5 נקודות ו-8.5 ריבאונדים למשחק.
במשחק שמינית הגמר קלע ג'ונסון 17 נקודות, אך סירקיוז הפסידה מול אוניברסיטת באטלר בתוצאה 59–63. בסיום העונה זכה ג'ונסון בפרס שחקן העונה של מחוז ה-Big East, ונבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American).
בדראפט ה-NBA 2010 נלקח ג'ונסון בבחירה הרביעית, על ידי מינסוטה טימברוולבס.
ב-18 במרץ 2011 קלע שיא קריירה של 29 נקודות במשחק מול לוס אנג'לס לייקרס.
בשתי עונותיו במינסוטה תפקד לרוב כשחקן החמישייה הפותחת, אך רשם אחוזי קליעה נמוכים ותרם 7.7 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
לקראת עונת הועבר לפיניקס סאנס במסגרת טרייד בין 3 קבוצות בו הייתה מעורבת גם ניו אורלינס פליקנס.
בעונתו היחידה בפיניקס קלע 8.0 נקודות בממוצע למשחק.
ביולי 2013 חתם על חוזה לעונה אחת בלוס אנג'לס לייקרס, ובסיומה חידש את חוזהו לעונה נוספת.
בתקופתו עם הלייקרס קלע 9.5 נקודות בממוצע למשחק.
באף אחת מחמש עונותיו הראשונות ב-NBA לא ניצחה קבוצתו מעל 27 משחקים בעונה, ומאזנן הכולל של קבוצותיו באותה תקופה היה 116 ניצחונות ו-278 הפסדים (29.4%).
בקיץ 2015 חתם ג'ונסון על חוזה בלוס אנג'לס קליפרס.
בעונת השתתף לראשונה בקריירה בשלב הפלייאוף, אך הקליפרס הודחו כבר בסיבוב הראשון, על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס (3–4).
ב-3 עונותיו עם הקליפרס שימש בעיקר כשחקן ספסל, ותרם 5.1 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת הועבר בטרייד לניו אורלינס פליקנס, בתמורה לסנטר אלכסי אג'ינסה.
במהלך אותה עונה, ב-7 בפברואר 2019, נשלח בטרייד לוושינגטון ויזארדס בתמורה למרקיף מוריס, ובאפריל 2019 שוחרר מהקבוצה.
בקיץ 2019 עזב ג'ונסון את ליגת ה-NBA לאחר 9 עונות רצופות, וחתם על חוזה בפנאתינאיקוס היוונית.
וספה 150 TAP (באיטלקית: Vespa 150 TAP, קרויה גם: TAP 59, TAP 56) היא דגם של קטנוע לשימוש צבאי בלבד, מתוצרת Ateliers de Construction de Motocycles et Automobiles (ACMA) אשר יוצרה בצרפת, נבנתה ברישיון יצרנית הרכב הדו-גלגלי וספה בבעלות פיאג'ו האיטלקית, בין השנים 1956–1959.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 יוצרו בצרפת כ-250,000 וספות במספר דגמים על ידי Ateliers de Construction de Motocycles et Automobiles (ACMA) ברישיון וספה בבעלות פיאג'ו.
"וספה 150 TAP" לשימוש צנחנים צרפתים
"וספה 150 TAP" נבנתה לשימוש צנחנים צרפתים מהכוחות המזוינים של צרפת, אשר הוגדרה כאמצעי לחימה נגד טנקים שמטרתה לנטרל טנקים וכלי רכב משוריינים של האויב.
על הדגם הורכב תותח נגד טנקים, מסוג תותח ללא רתע (תול"ר) שהורכב על גבי מסגרת מחוזקת.
התותח מסוג "M20 recoilless rifle" , 75 מ"מ פעל נגד שריון קל.
את הוספות היו מצניחים כשהם נופלים בדבוקה זוגית, בליווי צוות של שני אנשים.
התול"ר הועמס על "וספה 150 TAP" אחת ואילו התחמושת הועמסה על הוספה השנייה.
בגלל היעדר מכשירים מכוונים כלשהם, התול"ר חסר הרתיעה מעולם לא תוכנן לירות מהקטנוע, התול"ר הותקן על חצובה מקלע בינוני מסוג "M1917 בראונינג", שנישא גם על ידי הקטנוע, לפני שנורה.
עם זאת, במצב חירום ניתן היה לירות בו בזמן המסגרת, ובזמן שהקטנוע היה בתנועה.
הרתיעה טופלה על ידי אוורור גזי דחף אל החלק האחורי של הנשק, מה שחיסל את הצורך במערכת רתיעה מכנית, מה שאפשר לירות את הנשק ממסגרת הוספה.
טווח הנסיעה (ללא תדלוק) עמד על כ-200 ק"מ.
מהירות לוע: 300 מטר / שנייה.
זמן טעינה מחדש: 7-10 שניות.
וספה PX (באיטלקית: Vespa PX, קרוי גם: Piaggio Vespa PX) הן מספר סדרות של קטנועים מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה, אשר יוצרו באיטליה בין השנים 1977–2017.
וסלי לבון פרסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1994–2005. ממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו ב-NBA הם 11.2 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים למשחק.
בעת פרישתו ניצב במקום השביעי בתולדות ה-NBA באחוזי קליעה מהשלוש, עם 41.8%.
אחיו המבוגר צ'אק פרסון שיחק ב-NBA בין השנים 1986–2000.
קריירת מכללות ונבחרות ארצות הברית
פרסון נולד וגדל בעיר ברנטלי שעל יד מונטגומרי, אלבמה.
בין השנים 1990–1994 למד באוניברסיטת אובורן, וב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה העמיד ממוצעים של 19.1 נקודות ו-6.5 ריבאונדים למשחק.
בעונתו האחרונה, 1993/1994, נבחר לחמישיית העונה של מחוז SEC לאחר שהוביל את כל קלעי המחוז עם ממוצע של 22.2 נקודות למשחק.
בשנת 1991 השתתף בטורניר גביע העולם בכדורסל עד גיל 19 כשחקן נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הזהב.
בשמונת משחקי הטורניר קלע 11.1 נקודות בממוצע למשחק.
שנתיים לאחר מכן השתתף באליפות העולם בכדורסל עד גיל 21, וזכה עם ארצות הברית במדליית זהב נוספת.
בדראפט ה-NBA 1994 נבחר פרסון בבחירה ה-23, על ידי פיניקס סאנס.
בעונתו הראשונה בפיניקס קלע 10.4 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
בפלייאוף 1995 פתח פרסון בכל עשרת משחקי קבוצתו, אשר הודחה בחצי גמר המערב על ידי יוסטון רוקטס (3–4).
בשתי העונות הבאות פתח בכמחצית מהמשחקים, ותרם 13.1 נקודות למשחק.
לקראת עונת נשלח לצד ריצ'י דומאס לקליבלנד קאבלירס, במסגרת טרייד בו אנטוניו מקדייס הועבר לפיניקס, בעוד דנוור נאגטס קיבלה 5 בחירות דראפט עתידיות.
בעונתו הראשונה בקליבלנד קלע 14.7 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את כל שחקני הליגה עם 192 שלשות בסך הכול.
ב-4 העונות הבאות עם הקאבלירס קלע 11.1 נקודות למשחק, לרוב כשחקן החמישייה הפותחת.
ביוני 2002, לאחר 5 עונות בקליבלנד, הועבר בטרייד לממפיס גריזליס בתמורה לניק אנדרסון ומאט בארנס.
בעונתו המלאה היחידה בממפיס פתח ב-44 משחקים, וקלע 11.0 נקודות בממוצע למשחק.
במהלך עונת הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, יחד עם בחירת דראפט עתידית, בתמורה לבונזי ולס.
בפברואר 2004 נשלח לצד ראשיד וולאס לאטלנטה הוקס, בתמורה לשריף עבדור-רחים, ת'יאו ראטליף ודן דיקאו.
לקראת עונת חתם על חוזה במיאמי היט, אך במרץ 2005 שוחרר מהקבוצה, וחתם בדנוור נאגטס עד לסיום העונה.
בקיץ 2005 פרש פרסון ממשחק, בגיל 34.
ספה T5 (באיטלקית: Vespa T5) הוא קטנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה, אשר יוצר באיטליה בין השנים 1999–1985.
כמו הוספה הקלאסית, לדגם "וספה T5" היו לוחות גוף מלאים מפלדה ומשקלם כ- 112 ק"ג (ריק).
המנוע שוכן בצד הימני האחורי בזרוע מתנדנדת והצד השמאלי הכיל גלגל רזרבי.
הבלם האחורי הופעל על ידי דוושת רגל ימין.
מסגרת אופנוע ("Motorcycle frame" ) - יחידה.
מאייד קצר באורך 25 מילימטרים מתוצרת "Dell'orto" סוג מאייד : "Dell'orto 24/24 G".
מערכת הצתה מסוג "CDI ignition" (סוג של מערכת הצתה אלקטרונית לרכב הנמצאת בשימוש נרחב במנועים חיצוניים, אופנועים, מכסחות דשא, מסורי שרשרת, מנועים קטנים, מטוסים מונעי טורבינה ומספר דגמי מכוניות).
מערכת החשמל הופעלה באמצעות מגנטו לאחר התנעת המנוע.
בלמים: קדמי ואחורי: בלמי תוף.
קיבולת שמן למנוע, מצמד ותיבת הילוכים : 500 מיליליטר (0.5 ליטר).
וספה קוזה (באיטלקית: Vespa Cosa, קרוי גם: Piaggio Cosa) הוא קטנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה, אשר יוצר באיטליה בין השנים 1998–1988.
המנוע של "וספה קוזה" (מנוע קירור אוויר) היה כמעט זהה לזה של סדרת הוספה PX באותה תקופה.
ישנם שלושה הבדלים עיקריים בעיצוב:
ציר מסתובב על דגמי "וספה קוזה" רחב יותר מזה של הוספה PX.
מתלה הקפיץ האחורי על בית המנוע מעוצב בצורה שונה.
הסיבה לכך היא שהמתלה האחורי של קוזה ארוך מזה של הוספה PX.
ההרכבה לבולם האחורי שונה בגלל הבולם האחורי ההידראולי.
בנוסף, הגיע המלאי לדגמי "וספה קוזה" עם מאייד מצויד בשסתום דלק אלקטרוני ומשנק (צ'וק) אוטומטי.
הדגם צויד גם בטכומטר דיגיטלי (דומה לזה שבגרסאות המאוחרות יותר של הוספה T5).
קיבולת מכל דלק – 7.7 ליטר.
וספה ספרינט (באיטלקית: Vespa Sprint, קרויה גם: Vespa 150 Sprint) היא סדרת קטנועים מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה, אשר יוצרה באיטליה בין השנים 1962–1979.
מנוע חד צילינדר עם חלוקה סיבובית, מנוע קירור אוויר.
מאייד מתוצרת "DelLorto" סוג מאייד "DelLorto SI 20/17 " עבור דגמי "ספרינט", סוג מאייד "SI 20/20" עבור דגמי "Sprint Veloce".
קיבולת מכל דלק - 7.7 ליטר.
צריכת דלק - 1 ליטר לכל 45 ק"מ מתערובת 2 פעימות 2%.
אספקת חשמל 6 וולט באמצעות גלגל תנופה מגנטי.
הצתה על ידי סליל חיצוני.
תיבת הילוכים ישירה עם 4 מהירות.
מתלים קדמיים ואחוריים עם קפיצי סליל ובולמי זעזועים הידראוליים כפוליים.
בלמים - בלמי תוף בשני הגלגלים.
קורי ג'יימס וסטון הוא מתאבק אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה וסלי בלייק.
וסטון החל את קריירת ההיאבקות שלו בשנת 2011 בארגונים עצמאיים בפלורידה, בעיקר בארגון ההיאבקות של דורי פאנק ג'וניור, Funking Conservatory.
כעבור שנתיים הוא חתם על חוזה ב-WWE והחל להופיע כבוקר במהלך השנה הראשונה שלו ב-NXT.
לאחר מכן הוא עבר למחלקת הזוגות כשחבר לבאדי מרפי, וביחד הם נודעו בשם בלייק ומרפי.
השניים, שנוהלו על ידי אלכסה בליס, זכו פעם אחת באליפות הזוגות של NXT.
כעבור מספר שנים, הוא הקים ביחד עם ג'קסון רייקר וסטיב קאטלר את קבוצת The Forgotten Sons.
וסטון גדל בסן מרקוס, טקסס.
הוא ואחותו הקטנה גדלו ביחד עם אמם החד הורית.
וסטון ניהל מערכת יחסים עם מתאבקת הפיתוח של ה-WWE לשעבר, שרה לי.
ב-1 במאי 2017, בתם הראשונה, פייפר, נולדה, ב-6 באוקטובר 2022, שרה לי נפטרה מסיבה בלתי ידועה.
האליפות האירופית של FC (פעם אחת)
אליפות פלורידה של FC (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של FC (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-121 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2015
אליפות הזוגות של NXT (פעם אחת) - עם באדי מרפי/מרפי
וספה LX 150 (באיטלקית: Vespa LX 150) היא דגם של קטנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה אשר יוצר בין השנים 2006–2014 באיטליה.
בלמים: מלפנים: דיסק, מאחור: תוף.
קיבולת מכל דלק: 8.2 ליטר.
מחיר היחידה בארצות הברית 4,399 דולר (שנת 2009, דגם בסיסי).
וסלי לוטואה הוא כדורגלן עבר צרפתי ממוצא קלדוני, ששיחק בעמדת הבלם.
לוטואה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של אפרנאיי שמפן, בגיל 16 הצטרף לאנטנטה וכעבור שנה הצטרף לקבוצה הבוגרת של אפרנאיי, במדיה שיחק ארבע עונות.
ב-26 באפריל 2010, לוטואה חתם לשלוש שנים בסדאן מהליגה הצרפתית השנייה.
החוזה נכנס לתוקף ביולי 2010. ב-27 באוגוסט, לוטואה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד אנז'ה.
ב-29 ביולי 2011, לוטואה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד נאנט.
ב-31 בינואר 2012, לוטואה חתם בלוריאן מהליגה הצרפתית הראשונה.
ב-11 בפברואר, לוטואה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אוסר.
ב-28 באוקטובר 2012, לוטואה הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה הראשונה בתיקו 4-4 נגד אז'אקסיו.
ב-9 ביולי 2017, לוטואה חתם בדיז'ון.
וסלי טידג'אן פופאנה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בצ'לסי מהפרמייר ליג.
פופאנה נולד במרסיי שבצרפת לאב מחוף השנהב ולאם צרפתייה.
פופאנה הגיע אל מחלקת הנוער של סנט אטיין בשנת 2015, וב-15 במאי 2018 הוא חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון.
ב-18 במאי 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על ניס במסגרת המחזור ה-37 בליגת העל הצרפתית לעונת 2018/2019.
ב-4 בדצמבר 2019 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על ניס במסגרת המחזור ה-16 בליגה לעונת 2019/2020.
בסך הכל ערך פופאנה 20 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-2 באוקטובר 2020 חתם פופאנה על חוזה לחמש עונות בלסטר סיטי מהפרמייר ליג.
ב-18 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לאסטון וילה במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2020/2021. ב-15 במאי 2021 שיחק פופאנה בגמר גביע ה-FA, בו ניצחה לסטר סיטי את צ'לסי בתוצאה 0–1. ב-21 במאי נבחר פופאנה על-ידי אוהדי לסטר סיטי לשחקן הצעיר המצטיין של העונה.
בעונתו הראשונה במועדון הוא ערך 28 הופעות ליגה.
ב-31 באוגוסט 2022 חתם פופאנה לשבע שנים בצ'לסי.
ב-3 בספטמבר הוא ערך הופעת בכורה בקבוצה, בניצחון 1–2 על וסטהאם יונייטד.
פופאנה היה חלק מסגל נבחרת הצעירה של צרפת עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך הופעה אחת בטורניר.
במרץ 2023 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת לקראת משחקי מוקדמות יורו 2024 נגד ו.
ב-16 ביוני 2023 ערך את הופעתו הבכורה בבוגרת בניצחון 4-0 על .
פופאנה הוא מוסלמי, ונאלץ לעזוב ולעצור שני משחקים בליגה האנגלית, עקב כניסת צום חודש רמדאן.
וסלי ג'ונס היה סנאטור מטעם המפלגה רפובליקנית של ארצות הברית ממדינת וושינגטון.
וסלי ג'ונס נולד בעיירה באילינוי מספר ימים לאחר פטירת אביו.
הוא למד בבית הספר המקומי והמשיך ללימודי משפטים בשיקגו.
הוא התחתן בשנת 1886. בשנת 1889 וסלי ג'ונס עבר למזרח וושינגטון והמשיך בעסקים בתחום המשפטים.
בשנת 1898 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית במקום לוי אנקני וכיהן בו מספר קדנציות.
בשנת 1908 הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו עד שנפטר.
בשנים 1924–1929 הוא היה ראש סיעה רפובליקנית בסנאט.
בשנת 1917 ג'ונס עבר להתגורר בסיאטל.
בהיותו בסנאט, ג'ונס קידם פיתוח אזור מגוריו.
בין היתר הוא קידם הקמה ופיתוח של מתקני צי ארצות הברית בברמרטון.
הוא היה תומך של חוק יובש וככל הנראה בעקבות תמיכה זו הפסיד בבחירות שנערכו בשנת 1932.
וסלי ג'ונס נפטר בנובמבר 1932, זמן קצר לאחר הפסד בבחירות.
וסלי פאריש האנט הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-38 של מדינת טקסס.
האנט, חבר המפלגה הרפובליקנית, הוא הנציג הראשון בהיסטוריה של מחוז זה החולש על חלקים ממחוז האריס ובהם פרוורים שונים של העיר יוסטון כגון טומבול, ג'רזי ויליג', סייפרס, קייטי וקליין.
האנט נולד וגדל ביוסטון, במשפחה צבאית.
שניים מחבריו לכיתה בווסט פוינט הם חברי הקונגרס פט ראיין וג'ון ג'יימס.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר סנט ג'ון החל ללמוד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, שם השלים לימודי תואר ראשון בהנדסת מכונות ב-2004. חבריו לספסל הלימודים במחזור 2004 של האקדימה בווסט פוינט יהיו לימים גם עמיתיו לקונגרס – פט ראיין וג'ון ג'יימס.
בשירותו בצבא ארצות הברית הטיס האנט מסוקי אפאצ'י AH-64. לאחר שהשתחרר מהצבא בכבוד, הוא למד באוניברסיטת קורנל וקיבל תואר שני במנהל עסקים, תואר שני נוסף במנהל ציבורי ותואר שני ביחסי תעשייה ועבודה.
בבחירות 2020 התמודד האנט לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השביעי של טקסס.
בבחירות מקדימות מול שישה מתמודדים אחרים, האנט ניצח בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית עם 61% מהקולות.
עם זאת, בבחירות הכלליות הוא הפסיד לנציגת המחוז המכהנת ליזי פלטשר.
יום לאחר הבחירות הודה האנט בהפסדו לפלטשר.
יממה לאחר שנחשפו מפת מחוזות הקונגרס החדשה בטקסס, הודיע האנט על כוונתו להתמודד בשנית לבית הנבחרים האמריקאי במחוז ה-38 שנוסד זה עתה ושדריסת הרגל הרפובליקנית בו הייתה איתנה.
העיתונאי אנדרו שניידר מתחנת הטלוויזיה "KUHT" שביוסטון כתב כי "המחוקקים המדינתיים בטקסס יצרו את מחוז הקונגרס ה-38 החדש במיוחד מתוך מחשבה על האנט", והוא אכן גבר על תשעה מתמודדים בפריימריז עם 55% מהקולות.
בבחירות 2022 גבר על דאנקן קלוסמן, מועמד המפלגה הדמוקרטית, וגרף 63% מקולות הבוחרים.
בראשית ינואר 2023, בשבוע הראשון לפעילות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית, תמך האנט במועמדותו של קווין מקארתי ליושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
במהלך היום הרביעי של הקונגרס נאלץ האנט לעזוב את גבעת הקפיטול בסיבובים ה-12 וה-13 להצבעה לאחר שרעייתו אמילי ילדה את בנם וילי שאושפז ביחידה לטיפול נמרץ בילוד.
וסנה (בצ'כית: Vesna) היא הרכב מוזיקלי פולק פאן-סלאבית שבסיסה בצ'כיה, המורכבת כיום משש חברות.
הלהקה ייצגה את צ'כיה באירוויזיון 2023 בליברפול שבממלכה המאוחדת עם השיר "My Sister's Crown".
בשנת 2016, סולנית הלהקה פטריציה פוקסובה רצתה ליצור להקה שכולה נשית שתחגוג נשיות ואחווה סלאבית, ומאוחר יותר נפגשה עם בארה שוסטקובה, שניגנה בכינור, אנדריאה שולצובה וטניטה ינקובובה, שניגנו בחליל.
ב-2018, שולצובה וינקובובה עזבו, והוחלפו על ידי הפסנתרנית אולסיה אוחפובסקה והמתופפת מרקטה ודרלובה.
באותה שנה הוציאה הלהקה את אלבום האולפן הראשון שלה, Pátá bohyně.
האלבום נוצר בהשראת אירועים מאירועי החיים האמיתיים שעמם התמודדו והן מסיפורים ואגדות צ'כיות.
האלבום זכה בפרס תגלית השנה בתערוכת פרסי המוזיקה הצ'כית Ceny Anděl 2018.
ב-16 בינואר 2023, הלהקה נחשפה כאחת משישה בתחרות ESCZ 2023, הקדם הלאומי של צ'כיה לאירוויזיון 2023. כאשר תוצאות ההצבעה נחשפו ב-7 בפברואר 2023, הלהקה זכתה ב-10,584 קולות, וזכתה בהפרש של 6,367 קולות, ובכך נבחרה לייצג את צ'כיה באירוויזיון 2023 בליברפול בממלכה המאוחדת.
ב-11 במאי 2023 ביצעה הלהקה את "My Sister's Crown" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר.
צ'כיה הופיעה כמדינה ה-14, לפני אוסטרליה ואחרי פינלנד..
הלהקה סיימה את הגמר במקום העשירי עם 129 נקודות והביאו את ההישג השני הכי גדול של צ'כיה בתולדות התחרות (אחרי מיקולאש יוזף, הנציג לשנת 2018 שזכה במקום השישי).
הארווי וסלי בולין היה פוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אריזונה ה-15 מאוקטובר 1977 ועד מותו.
חמשת החודשים בהם שימש בתפקידו היו תקופת הכהונה הקצרה ביותר של מושלי אריזונה לדורותיהם.
קודם להשבעתו כמושל, כיהן בולין בתקופת הכהונה הארוכה ביותר כמזכיר המדינה של אריזונה במשך 28 שנים מ-1949 ועד שהחליף את קודמו בתפקיד כמושל, ראול הקטור קסטרו, שהתפטר מתפקידו כדי לכהן כשגריר ארצות הברית בארגנטינה.
וסלי בולין נולד בחווה ליד העיר באטלר שבמיזורי כבנם של דוק סטרותר בולין ומרגרט (לבית קומבס) בולין.
כשהיה בן שש עברה המשפחה לאריזונה ובולין גדל והתחנך בפיניקס.
הוא למד בבית הספר היסודי אייזק, סיים את לימודיו בבית הספר התיכון פיניקס יוניון והמשיך ללימודים בפיניקס קולג'.
הוא עבד בתחום מכבסות הניקוי היבש והשלים תואר במשפטים באוניברסיטת לה סאל אקסטנשן.
בולין היה פעיל בפוליטיקה במסגרת המפלגה הדמוקרטית, וב-1938 נבחר כשוטר (constable) באזור מערב פיניקס.
בשנים 1943–1948 הוא כיהן כשופט שלום באזור מערב פיניקס.
בעת כהונתו על כס השיפוט, הוא נמנה עם מקימי איגוד שופטי השלום והשוטרים של אריזונה.
בולין כיהן כמזכיר המדינה של אריזונה במשך 28 שנים, 9 חודשים ו-17 ימים, ועד היום הוא האדם שכיהן בתפקיד זה במשך התקופה הארוכה ביותר.
לראשונה הוא נבחר לתפקיד זה, שהוא השני בחשיבותו באריזונה לאחר המושל, ב-1948, ובשנים 1950 עד 1968 הוא נבחר מחדש לתפקיד מדי שנתיים, שכן אז כל בעלי התפקידים ברשות המבצעת של אריזונה היו נבחרים לכהונתם מדי שנתיים.
לאחר מכן הוא נבחר לעוד שתי תקופות כהונה של ארבע שנים כל אחת ב-1970 וב-1974. רק בשלוש מערכות הבחירות האחרונות שלו הוא נתקל באתגרים משמעותיים, שהחמירו כך שהוא כמעט ונוצח במערכת הבחירות ה-13 והאחרונה שלו בתפקיד.
ב-20 באוקטובר 1977, בעקבות התפטרותו של מושל אריזונה, ראול הקטור קסטרו, כדי לכהן כשגריר ארצות הברית בארגנטינה, לאחר שמונה לתפקיד על ידי הנשיא ג'ימי קרטר, הושבע בולין כמושל אריזונה ה-15. על פי חוקת אריזונה, מזכיר המדינה הוא הראשון בסדר הירושה לתפקיד המושל.
בולין היה מזכיר המדינה השני בתולדות אריזונה שקודם באופן זה לתפקיד המושל, לאחר דן אדוארד גארבי ב-1948. ב-1977 העניקה לשכת עורכי הדין של אריזונה לבולין את פרס פעמון הדרור כהכרה באחריותו לשמירת חוקי המדינה.
וסלי בולין נפטר בעת כהונתו בביתו שבפיניקס ב-4 במרץ 1978. גופתו נשרפה ואפרו פוזר במקומות שונים בכל 14 מחוזות אריזונה.
לאחר מותו, הושבע במקומו כמושל ברוס בביט, התובע הכללי של אריזונה, שהיה הבא בסדר הירושה.
רוז מופורד מונתה על ידי בולין כמזכירת המדינה כאשר הוא הושבע כמושל, אך היא לא הייתה כשירה להחליפו, שכן היא לא נבחר למשרתה בבחירות.
בביט סיים את תשעת חודשי הכהונה המקוריים שנותרו מתקופות כהונתם של קסטרו ובולין, ולאחר מכן נבחר פעמיים לתפקיד בזכות עצמו.
ככר הזיכרון על שם וסלי בולין, שליד הקפיטול המדינתי של אריזונה בפיניקס, נקראה על שמו, והיא נמנית עם 31 "נקודות הגאווה" של פיניקס.
וסלי ויניסיוס פרנסה לימה (בפורטוגזית: Wesley Vinicius França Lima; נולד ב-6 בספטמבר 2003 באסאילנדיה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת רומא מהסרייה א' ובנבחרת ברזיל.
וסלי גדל במחלקות הנוער של אתלטיקו טובאראו ופלמנגו.
בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פלמנגו במסגרת ליגת העל הברזילאית.
ב-28 ביולי 2025 חתם וסלי על חוזה ל-5 שנים ברומא מהסרייה א'.
ב-23 באוגוסט 2025 ערך וסלי בכורה במשחק רשמי ברומא ואף כבש את שער הניצחון כשרומא ניצחה 1–0 את בולוניה במסגרת מחזור הפתיחה של עונת 2025/2026 בסרייה א'.
ב-6 במרץ 2025 זומן וסלי לראשונה לסגל נבחרת ברזיל לקראת צמד המשחקים נגד קולומביה וארגנטינה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026. ב-20 במרץ 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–1 על קולומביה.
וסלי פינטו בטיסטה (בפורטוגזית: Weslley Pinto Batista; נולד ב-1 באוקטובר 2003), הידוע בשם וסלי פטאצ'י (Weslley Patati) או רק פטאצ'י (Patati), הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקיצוני בא.ז.
פטאצ'י נולד בפרזידנטה דוטרה (Presidente Dutra) שבמדינת מרניאו ושיחק כדורגל חובבני.
משפחתו הייתה ענייה ולא היה לו כסף לקנות לעצמו נעלי כדורגל, ולכן הוא שאל אותן מאחרים.
מכיוון שהנעליים היו גדולות בהרבה מכף רגלו הוא כונה פטאצ'י, על שם ליצן ברזילאי מהצמד פטאצ'י פטאצ'ה .
פטאצ'י שיחק במועדון המקומי אתלטיקו מרנסה (Atlético Maranhense), וקיבל הזמנה לשחק במועדון בג'אטאי שבמדינת גויאס.
לאחר שהגיע לעיר הוא שיחק שישה חודשים בבית ספר לכדורגל ונאבק ברעב לפני שחזר לעיר הולדתו.
בדצמבר 2019 חתם פטאצ'י על חוזה נוער בסנטוס, ונשלח לקבוצה עד גיל 17. ב-11 בינואר 2020 הוא חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו לשלוש שנים בקבוצה עם סעיף שחרור של 455 מיליון ריאל ברזילאי (כ-100 מיליון אירו).
פטאצ'י ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-13 ביולי 2022, כשהחליף במחצית השנייה את אנז'לו גבריאל בניצחון 1–0 על קורינתיאנס במסגרת הגביע הברזילאי.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הברזילאית ב-20 ביולי, כשהחליף את לאו בפטיסטאו בניצחון 2–0 על בוטפוגו.
פטאצ'י כבש את שערו המקצועי הראשון ב-19 במאי 2024, בניצחון 4–0 על ברוסקה במסגרת הליגה השנייה.
ב-4 בספטמבר 2024 חתם פטאצ'י לשלוש שנים במכבי תל אביב מליגת העל בכדורגל.
ב-31 באוגוסט ערך את הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–0 על נאק ברדה, וב-24 בספטמבר כבש שער בכורה בתיקו 2–2 עם זוולה.
וסלי רוברטו דקאס (בספרדית: Wesly Roberto Decas; נולד ב-11 באוגוסט 1979) הוא כדורגלן הונדורסי המשחק בעמדת המגן השמאלי בהפועל רעננה.
דקאס התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בהונדורס.
ב-29 באוגוסט 2017 הושאל לחוארס המקסיקנית במדיה רשם רק הופעה אחת.
ב-22 ביולי 2018 הושאל לנסיונל הפורטוגלית.
ב-26 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד ויטוריה סטובל.
בינואר החליט לעזוב את נסיונל.
ב-15 בפברואר 2019 הושאל לקבוצת המילואים של אטלנטה יונייטד.
ב-6 באוקטובר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד פיטסבורג רוברהאונדס.
בינואר חתם במוטגואה מליגת העל ההונדורסית.
במוטגואה הפך לשחקן הרכב ושיחק בה 4 וחצי עונות.
בקיץ חתם בהפועל רעננה מהליגה הלאומית.
דקאס השתתף עם נבחרת הנוער של הונדורס בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת ובאולימפיאדת טוקיו 2020. ב-24 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 1-1 נגד .
וסלי סימינה הוא פוליטיקאי ממיקרונזיה, המכהן כנשיא מיקרונזיה ה-10 מאז 2023. קודם לכן כיהן כיושב ראש הקונגרס המיקרונזי בשנים 2015–2023, כחבר קונגרס בשנים 2011–2023, וכמושל מדינת צ'וק בין השנים 2005–2011. טרם הקריירה הפוליטית שלו היה עורך דין פעיל במדינת צ'וק.
סימינה נולד ב-10 בספטמבר 1961. הוא סיים את לימודיו בתיכון צ'וק.
לאחר מכן למד באוניברסיטת ג'קסונוויל, ולאחר מכן עבר לקמפוס סן דייגו של United States International University, שם סיים תואר ראשון באומנויות ב-1982. ב-1986 נרשם ל־William S.
Richardson School of Law שבהונולולו, וסיים ב-1988 עם תואר דוקטור במשפטים.
עם סיום לימודיו עבד במשרד הסנגוריה הציבורית כמתמחה במשך ארבע שנים.
בשנים 1988–1991 היה עורך דין ראשי במשרד הסנגוריה בקוסראי ובצ'וק.
ב-1991 הפך ליועץ חקיקה באספה המדינתית של צ'וק.
בשנים 1993–1997 שימש כיועץ המשפטי לממשלת צ'וק.
לאחר מכן עבד כעורך דין פרטי במשך שבע שנים.
ב-2001 נבחר כנציג הכללי של צ'וק לוועידה החוקתית השלישית.
ב-2005 נבחר למושל מדינת צ'וק.
ב-2009 נבחר מחדש לאחר סיבוב שני מול גיליאן נ.
דון, בנו של גדעון דון.
ב-2011 נבחר ג'ונסון אלימו להחליפו לאחר שסימינה נבחר לקונגרס המיקרונזי.
סימינה נבחר לראשונה לקונגרס בבחירות משנה ב-2011, ונבחר מחדש בבחירות 2015. ב-11 במאי 2015 נבחר ליו"ר הקונגרס השישי.
בתקופתו היה חבר בוועדות החינוך, החוץ, התחבורה והתקשורת, וכיהן כיושב ראש ועדת המשפט והממשל.
ב-11 במאי 2023 נבחר סימינה לנשיא מיקרונזיה.
סימינה נשוי לאנסלי ולהם שמונה ילדים.
וסלי ג'וֹנֶל-קְלִיבוֹן בֵּל הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת מיזורי, מאז ינואר 2025. בל, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן בעבר כתובע המחוזי של מחוז סנט לואיס שבמיזורי, בשנים 2019–2025.
בל החל את הקריירה הפוליטית שלו עם ניצחונו המפתיע בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית באוגוסט 2018 את התובע המחוזי הוותיק והשנוי במחלוקת בוב מקאלוק, ועם כניסתו לתפקיד בינואר 2019 נהיה לתובע המחוזי האפרו-אמריקאי הראשון בתולדות מחוז סנט לואיס.
באוקטובר 2023 הודיע על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של מיזורי, ובאוגוסט 2024 ניצח בבחירות המקדימות את נציגת המחוז המכהנת קורי בוש.
במהלך הפריימריז קיבל מטה הבחירות של בל למעלה מ-8.5 מיליון דולר אמריקאי מארגוני שדלנות פרו-ישראליים, ובראשם איפא"ק, שכן יריבתו קורי בוש הייתה חברת הסקווד – קבצת חברי קונגרס שביקרו בחריפות את פעולותיה של ישראל במלחמת חרבות ברזל.
בבחירות הכלליות נבחר בל לבית הנבחרים האמריקאי והחל את כהונתו בראשית ינואר 2025.
בל נולד ב-5 בנובמבר 1974 בצפון מחוז סנט לואיס שבמיזורי.
אביו היה קצין משטרה ואמו עבדה בשירות הציבורי של המדינה.
את לימודיו התיכוניים השלים בתיכון הייזלווד איסט השוכן בעיר ספייניש לייק, ולאחר מכן למד באוניברסיטת לינדנווד ובבית ספר למשפטים באוניברסיטת מיזורי.
לאחר שהשלים את לימודיו הגבוהים באוניבריסטת מיזורי, עבד בל בסנגוריה הציבורית של מחוז סנט לואיס.
בהמשך הצטרף לסגל של מכללת פלוריסנט ואלי (Florissant Valley Community College) כמרצה בפקולטה לקרימינולוגיה.
נוסף על כך מונה לשופט בבית המשפט המוניציפלי של ולדה סיטי ולתובע מוניציפלי בעיר ריברוויו.
במהלך כהונתו כשופט מוניציפלי בוולדה סיטי הוגשה נגדו תובענה ייצוגית על ידי המלכ"ר המקומי "Arch City Defenders" בגין מעורבותו במערכת הערבות הכספיות (cash bail) של העיר.
בשנת 2006 ניהל בל את מסע הבחירות של מארק ג'יי.
ביירן, שהתמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של מיזורי מול לייסי קליי.
ביירן ביסס את מסע הבחירות שלו על מצע שמרני, שכלל תמיכה בתנועות נגד הזכות להפלה מלאכותית.
ביירן תיאר את השתתפותו של בל במסע הבחירות כ"מחווה ידידותית", וציין כי בל עשה כמיטב יכולתו לסייע לניצחונו, חרף חילוקי הדעות הפוליטיים ביניהם.
בשנת 2015, בעקבות הפרות הסדר בפרגוסון, נבחר בל למועצת העיר פרגוסון לאחר שגבר על לי סמית', מועמדת פוליטית חדשה שזכתה לפופולריות בקרב משתתפי המחאות.
ב-2018 הצטרף בל אל הבחירות לתפקיד התובע המחוזי במחוז סנט לואיס.
הוא ניהל מסע בחירות שהתבסס על מצע של אכיפת חוק מבוססת־קהילה; מינוי תובעים מיוחדים למקרי הרג בידי שוטרים; התחייבות שלא לדרוש עונש מוות; רפורמה במערכת הערבויות הכספיות; ורעיונות פרוגרסיביים נוספים.
הוא זכה לתמיכה משמעותית מצד פעילים וארגוני סנגוריה מקומיים ולאומיים.
הבחירות נתפסו גם כמשאל עם ציבורי על כהונתו של התובע המכהן, בוב מקאלוק, בשל החלטתו שלא להעמיד לדין את השוטר הלבן שירה והרג את מייקל בראון.
בשעותיו הראשונות בתפקיד הורה בל לכפופיו בפרקליטות שלא להגיש כתב אישום על החזקה של פחות מ־100 גרם קנאביס, אלא אם קיימות ראיות לסחר בסמים; עם זאת, הוא המשיך להעמיד לדין בתיקי סמים קלים בהם הנאשם היה חמוש בנשק.
משרדו חדל מלדרוש צווי מעצר בתיקים שעניינם החזקה בלבד של קנאביס.
נוסף על כך, בימיו הראשונים בתפקיד החליט בל שלא להעמיד לדין בעוון אי-תשלום מזונות.
בשנת 2020 התמודד בל עם תיק משנת 2018, שבו תושב מחוז ג'פרסון שבמיזורי, הרג אישה.
בעניין התיק קמה דרישה ציבורית מבל שידרוש עונש המוות לנאשם ברצח, תומאס ברוס, אך בל מיאן לעשות כן בהתאם להבטחת הבחירות שלו.
מפקד משטרת סנט לואיס לשעבר, טים פיץ', קרא לבל להעביר את התיק לתובעים פדרליים כדי שיוכלו לדרוש את עונש המוות.
עם זאת, משפחת הקורבן תמכה בהחלטתו של בל שלא לדרוש עונש מוות.
בראשית 2020 פתח בל מחדש את החקירה בנוגע להריגת מייקל בראון, והחליט שלא להגיש כתבי אישום נגד השוטר הלבן.
בל הגיע למסקנה, כמו קודמו בוב מקאלוק וכמו מחלקת המשפטים של ארצות הברית, כי אין עילה סבירה להעמדה לדין פלילי של השוטר דארן וילסון.
ההחלטה עוררה כעס מצד משפחתו של מייקל בראון, שהאשימה את בל בניהול חקירה חלקית.
בל גרס בתגובה כי משרדו "הסתמכה במידה רבה על הראיות שנאספו בידי מחלקת המשפטים, חקירה שהייתה מקיפה במיוחד וכללה תשאול כל העדים המשמעותיים וכן בדיקות פורנזיות עצמאיות".
חקירת מחלקת המשפטים מתקופת ממשל אובמה, שעליה הסתמך בל, הגיעה למסקנה זהה לזו של בל ושל קודמו, שלפיה אין להטיל אחריות פלילית על השוטר במותו של מייקל בראון.
בשנת 2024 דרש בל לבטל את ההרשעה ברצח של מרסלוס ויליאמס, שהורשע ברצח העיתונאית פלישיה גייל , על יסוד "ראיות ברורות ומשכנעות" לחפותו.
ויליאמס היה מיועד להוצאה להורג בשנת 2017, אך ניצל ברגע האחרון בעקבות צו עיכוב של מושל מיזורי אריק גרייטנס, שמינה ועדת חקירה אשר פורקה מאוחר יותר בידי מחליפו בתפקיד מייק פרסון.
לאחר ציון עשור להריגת מייקל בראון, פעל בל להגשת כתבי אישום בעבירות פשע נגד לפחות שמונה משתתפים בהפרות הסדר בפרגוסון.
שוטר אחד סבל מפגיעות מוחיות בעקבות נפילה, אולם מארגני המחאות גרסו כי האירוע לא נגרם בידי הפעיל שהואשם בתקיפה.
בשנת 2023 הודיע בל כי יתמודד לסנאט של ארצות הברית מול הסנאטור הרפובליקני המכהן ג'וש הולי, ובסקרי דעת קהל ראשוניים נהנה משיעורי תמיכה גבוהים יותר מאשר מאלה של מועמד דמוקרטי נוסף, לוקאס קונץ.
בשלהי אוקטובר אותה שנה פרש מן המרוץ לסנאט והודיע על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של מיזורי, מול נציגת המחוז הדמוקרטית קורי בוש.
הקלטות של בל שדלפו לעיתונות פרסמו כי בעבר אמר לבוש כי לא יתמודד נגדה.
בין היתר אמר לה: "אני אומר לך בפירוש שאני לא מתמודד נגדך".
במהלך הבחירות המקדימות פורסם ב"פוליטיקו" כי איפא"ק, השדולה הציונית המרכזית בארצות הברית, ייעדה למעלה מ-800 אלף דולר עבור מסע הבחירות של בל נכון ל-30 באפריל 2024. תעמולת הבחירות שלו מומנו בידי "United Democracy Project", שהיא זרוע ההוצאות הכספיות של איפא"ק.
עד מאי 2024 גייס בל למעלה מ-65 אלף דולר מתורמים שתרמו בנוסף לסנאטורים הרפובליקנים של מיזורי ג'וש הולי ואריק שמיט, וכן לג'יי אשקרופט, מזכיר המדינה של מיזורי ומועמד מוביל לתפקיד המושל.
נוסף על כך, הארגון "Democratic Majority for Israel" השקיע סכומי כסף ניכרים בקידום מסע הבחירות שלו ובמאמץ להביס את בוש.
Louis Post-Dispatch", שבעבר מתח ביקורת על בל, תמיכה רשמית במועמדותו.
בל ניצח את בוש בפריימריז עם 51.1% מהקולות, בפער של 5.5%.
בבחירות הכלליות גבר על המועמד הרפובליקני אנדרו ג'ונס עם 75.9% מקולות הבוחרים, ונבחר לבית הנבחרים האמריקאי.
וספי א-תל היה איש צבא ופוליטיקאי ירדני בולט, כיהן שלוש פעמים כראש ממשלת ירדן בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. נודע בעיקר בשל מלחמותיו בשחיתות בארצו ובשל מאבקו כנגד הפלסטינים וארגוני הפדאיון.
בזמן כהונתו השלישית (1970–1971) סילק סופית את כוחות אש"ף והפדאיון מירדן.
נרצח בידי ארגון "ספטמבר השחור" ב-28 בנובמבר 1971, בזמן כהונתו כראש ממשלה, כנקמה על פעולותיו נגד הפלסטינים בירדן.
קריירה צבאית וראשית דרכו הפוליטית
וספי א-תל נולד באירביד שבצפון עבר הירדן בשנת 1919. אביו היה המשורר הירדני המפורסם מוסטפא ווהבי א-תל.
א-תל סיים לימודי מדעים ופילוסופיה באוניברסיטה האמריקאית בביירות ב-1940, ולאחר מכן שימש זמן קצר כמורה בסלט שבעבר הירדן.
במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, ועבר קורס קצינים במחנה צריפין (אז מחנה של הצבא הבריטי).
את שירותו סיים בדרגת סרן.
לאחר המלחמה עבד במשך תקופה קצרה במשרדים הערביים בראשותו של מוסא אל-עלמי, ארגון שניסה לקדם הסברה פרו-פלסטינית כנגד היישוב היהודי.
במלחמת העצמאות התגייס א-תל לצבא ההצלה, ושימש כקצין המבצעים במפקדה של איסמעיל ספואת, שהיה "מפקד כללי של הכוחות הערבים בפלסטין".
בתפקידו זה הכין א-תל את תוכנית הפלישה לארץ ישראל של הצבאות הערבים.
על פי תוכנית זו היו אמורים הכוחות של לבנון סוריה ועיראק לבצע מבקע ולכבוש את חיפה, הירדנים היו אמורים לבתר את השטח היהודי לשניים מצפון לתל אביב והמצרים להגיע ליפו.
על מנת להצליח דרשה התוכנית למנות מפקד עליון על הכוחות, ובשל התנגדותן של המדינות השונות היא לא יצאה לפועל.
לאחר קרבות עשרת הימים א-תל קודם לדרגת סגן-אלוף וקיבל את הפיקוד על גדוד הירמוך הרביעי.
לאחר הסכמי שביתת הנשק צבא ההצלה נסוג לסוריה, א-תל עזב את הצבא ושב לירדן.
לאחר מלחמת העצמאות החל א-תל לעבוד בשירות המדינה הירדני.
הוא נמנה עם דור הפוליטיקאים הצעיר שהחליף את הדור הפלסטיני הישן ששלט בפוליטיקה הירדנית בשנות ה-30 ושנות ה-40 של המאה ה-20. תפקידו הפוליטי הראשון היה פיקוח על הצנזורה בממלכה.
לאחר מכן שימש כיועץ בשגרירות ירדן בגרמניה המערבית, ובשנת 1959 מונה למנהל הרדיו הירדני בידי ראש הממשלה הירדני היזאע אל-מג'אלי.
בתפקיד זה פעל א-תל כנגד התעמולה האנטי-האשמית של קע"מ אותה הנהיג נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר.
למן סוף 1960 ועד לשנת 1962 כיהן א-תל כשגריר ארצו בעיראק, זאת לאחר שירדן חידשה את יחסיה עם המשטר הרפובליקני שהפיל את בית המלוכה העיראקי ב-1958. במהלך כהונתו כשגריר התחתן המלך חוסיין בשנית עם מונה אל-חוסיין, שהייתה בתו של קצין צבא בריטי.
רבים מתחו ביקורת על העדפת המלך אישה ממוצא זר על פני אישה מקומית.
א-תל היה קיצוני במיוחד בתגובתו, ובניגוד לאחרים לא חשש להביע את מורת רוחו מן הנישואין בפומבי.
בעקבות התפטרותו של בהג'ת א-תלהוני בראשית 1962 מראשות הממשלה, נקרא א-תל להפסיק את תפקידו כשגריר בעיראק ולהקים ממשלה חדשה.
הוא התמנה לראשונה לראשות הממשלה ב-28 בינואר 1962. ממשלה זו נחשבת לפי המזרחן אוריאל דן לאבן דרך היסטורית בתולדות ממלכת ירדן.
פירוק קע"ם בספטמבר 1961 אפשר לממשלת א-תל לעסוק בענייני פנים.
בחודשים הראשונים של כהונתו הראשונה א-תל נלחם בשחיתות המנהלתית ופיטר מאות עובדי ממשל.
צעדים אלו ביצע באמצעות ממשלה של צעירים משכילים שלא באו מרקע פוליטי בממשלה הירדנית.
א-תל גם שימש כשר ההגנה בממשלתו, ובדומה ניסה לבצע רפורמות בצבא הירדני.
אולם בסוגיה זו נתקל בהתנגדות חריפה מצד ראש הלגיון חאבס אל-מג'אלי, ולבסוף הורה לו חוסיין לצמצם את מעורבותו בעניינים צבאיים.
ראשית כהונתו של א-תל כראש ממשלה אופיינה ביציבות פוליטית של ירדן במישור הבין-ערבי, הרבה הודות לפירוק קע"ם, מה שאפשר צעדי ליברליזציה.
א-תל שחרר אסירים פוליטיים ומתנגדי משטר, וכן התיר חזרתם של גולים לממלכה.
עם זאת, המאבק כנגד מצרים ועבד אל נאצר נמשך.
בספטמבר 1962 פלשה מצרים לתימן, בניסיון לכונן משטר רפובליקני במדינה.
ירדן וא-תל התייצבו לימין סעודיה וצידדו במשטר מלוכני בתימן.
צעד זה גרר ביקורת רבה על א-תל מבית.
ב-24 בנובמבר 1962 נערכו בחירות כלליות לפרלמנט.
בזכות פועלו של א-תל, הציבור הירדני תפס את הבחירות כחופשיות ביותר, ואחוז ההצבעה הגיע לכדי 70%.
א-תל כונן ממשלה נוספת ואף מונה לחבר בסנאט הירדני, אולם תהליכי הדמוקרטיזציה שהחל גרמו להתחזקות משמעותית של האופוזיציה בפרלמנט.
עיקר הביקורת הופנתה מצד חברי הפרלמנט של הגדה המערבית, שהביעו תמיכה במצרים ובנאצר.
בהצבעת האמון של הפרלמנט בממשלה ב-3 בינואר 1963, כשליש מחברי הפרלמנט הביעו את התנגדותם.
א-תל המשיך לכהן כראש ממשלה כארבעה חודשים נוספים לאחר הבחירות, חרף האופוזיציה מבית.
אולם מהפכות הבעת' בעיראק בפברואר 1963 ובסוריה במרץ 1963 חייבו מדיניות פייסנית יותר בזירה הבין-ערבית.
מצרים, סוריה ועיראק החלו לקיים שיחות בדבר "איחוד משולש" בין המדינות, ובכך לבודד פוליטית את ירדן משכנותיה.
א-תל נתפס כדמות נצית, בייחוד כלפי מצרים, שאליה ביקש חוסיין להתקרב עתה כדי שלא להיות מבודד מבחינה פוליטית.
דבר זה הביא להתפטרותו של א-תל.
החליפו בתפקיד סמיר א-ריפאעי, בן הדור הישן, ב-27 במרץ 1963. לאחר התפטרותו א-תל נותר מקורב למלך חוסיין אך לא מילא תפקיד רשמי עד למינויו השני.
בינואר 1964 הפשירו היחסים בין מצרים לירדן, כאשר נאצר הזמין את חוסיין להשתתף בפסגה כל-ערבית בקהיר.
א-תל הזהיר את חוסיין מפני גישה פייסנית כלפי מצרים, אולם המלך לא הקשיב לאזהרותיו וחידש את קשריו עם המצרים בכל זאת.
א-תל התמנה בידי המלך חוסיין לראשות הממשלה בפעם השנייה ב-13 בפברואר 1965, כאשר הוא מחליף פעם נוספת את בהג'ת א-תלהוני.
מטרת מינויו הייתה להתמודד עם האיומים הגוברים מצד אש"ף בראשות אחמד שוקיירי שהוקם שנה לפני כן, ושאלת הישות הפלסטינית שהציבו מדינות ערב.
כמו כן, מינויו של א-תל נועד להאיץ את ההתקדמות הכלכלית והפוליטית בממלכה שלא כבכהונתו הראשונה, עתה א-תל והמלך חוסיין הקפידו להגביל לפי הצורך את תהליכי הליברליזציה בירדן.
כך ממשלתו של א-תל זכתה לחופש פעולה ולהתנגדות מינימלית מצד הפרלמנט.
מצד שני, הדבר אפשר לממשלת א-תל להכריז על חנינה כללית ועל שריפת תיקי נאשמים בחודשים אפריל ומאי, מה שאפשר למספר רב של גולים פוליטיים לשוב לממלכה.
א-תל הוביל התנגדות חריפה לאש"ף, והיחסים בין הארגון לבין ירדן החריפו בתקופתו.
בחודשים יוני-יולי 1965 התקיימו שיחות בין ממשלת ירדן לבין ראשי אש"ף, אולם הן לא נשאו פרי ואף העמיקו את הקרע.
שוקיירי דרש לאפשר את הקמתו של צבא שחרור פלסטין שיפעל באופן עצמאי ויאמן את הכפרים הפלסטיניים שבקרבת הגבול עם ישראל.
כמו כן דרשו אנשי אש"ף מימון שמקורו יהיה במשכורות של אנשי ממשל ממוצא פלסטיני, ובנוסף לכך גם רצו לקיים בחירות חופשיות למוסדות אש"ף בקרב האוכלוסייה הפלסטינית בירדן.
ממשלת א-תל דחתה בשיטתיות את כל דרישות הארגון.
א-תל סירב לדרישתו של שוקיירי לאפשר גיוס לצבא שחרור פלסטין, בהסבירו כי הלגיון הירדני מייצג נאמנה את האינטרסים הפלסטינים ולכן אין צורך בארגון צבאי נפרד.
מעבר לכך, ממשלתו של א-תל מנעה כל שיתוף פעולה בין ירדן לבין אש"ף בענייני תקציב או ביטחון.
המימון התקציבי לאש"ף נאסר, ובדצמבר הכריז שר החוץ הירדני כי הממשלה לא תאפשר לקיים בחירות למועצה הלאומית הפלסטינית.
א-תל ראה בהתאגדויות אש"ף סכנה קיומית לירדן, ולא בחל באמצעים כדי להצר את צעדי הארגון, לעצור רבים מאנשיו, ולמנוע ממנו יכולת ארגונית.
במרץ 1966 אמנם נחתם הסכם בין שוקיירי לא-תל, אך הוא היה בבחינת מס שפתיים בלבד.
באפריל החל גל מעצרים נרחב כנגד אישים שהיו מזוהים עם מפלגות אופוזיציה (מפלגת הבעת' ומפלגות שמאל אחרות) שחברו לאש"ף והחלו לרקום קשרים עם הארגון.
בראשית מאי א-תל הודה כי בוצעו המעצרים, וטען כי הדבר נעשה משום שהיה ניסיון לפגוע באחדותה של המדינה הירדנית באמצעות פעילות חתרנית.
בשלב זה לא כיוון את חיציו ישירות כלפי אש"ף, אולם היה ברור כי זו כוונתו.
מכאן היחסים החריפו עוד יותר, כאשר שוקיירי החל לפעול בגלוי כנגד המשטר בירדן, וטען כי כל שטח ירדן וישראל צריכים להיות בריבונות פלסטינית.
בעקבות זאת החל א-תל ביולי במסע תעמולה אישי נגד שוקיירי, במהלכו טען בין היתר כי הלה פועל למען שלום עם ישראל ולפיכך יש להעבירו מתפקידו כראש אש"ף.
במחצית השנייה של שנת 1966, התגבר הזרם המיליטנטי באש"ף, בייחוד לאור הצלחותיהם בפעילות מעין זו של ארגוני הפדאיון, בראשם הפת"ח של יאסר ערפאת.
עשרות מעשי חבלה אורגנו בידי אנשי אש"ף שיצאו משטחי הגדה המערבית הירדניים לתוך ישראל.
ב-13 בנובמבר 1966 הגיב צה"ל למעשי החבלה בפעולת סמוע כנגד הכפר סמוע שבדרום הר חברון.
הקלות שבה חדר צה"ל לתוך שטחי ירדן הביאו בגדה המערבית לשורה של הפגנות כנגד המלך חוסיין וממשלתו של א-תל.
המהומות, שלובו בידי תעמולה סורית ומצרית, דוכאו בכוח רק לאחר שבועיים.
על מנת להרגיע את המהומות א-תל הכריז על חוק גיוס חובה של 90 יום לכל חייל, זאת כדי לענות על דרישות אש"ף לאמן חיילים למאבק עם ישראל.
א-תל הכריז כי הוא מתנגד לפעילות של הפדאיון מתוך ירדן, וכן האשים את מצרים וסוריה על שלא עזרו ללגיון בזמן פעולת סמוע.
דבריו החריפו אף יותר את ההתנגדות לממשלתו, הן בקרב הפלסטינים והן בזירה הבין-ערבית.
באותו זמן גם התגברה ההתנגדות לא-תל מבית, כאשר בכירים פוליטיים כגון בהג'ת א-תלהוני ואחמד א-לווזי קוראים להדחתו.
ב-22 בדצמבר הגיש א-תל את התפטרותו, אך חוסיין הורה לו להקים ממשלה חדשה וכן פיזר את בית הנבחרים כדי לאפשר לו חופש פעילות.
את ארבעת החודשים עד לבחירות ניצל א-תל על מנת לייצב את השלטון בירדן ולהיאבק באופוזיציה.
ב-3 בינואר 1967 נסגרו משרדי אש"ף בירושלים.
באותו חדש א-תל תקף בחריפות את משטרו של נאצר ואת אש"ף.
בפברואר נחקק חוק עיתונות חדש שהגביר את הפיקוח הממשלתי על העיתונים והתיר פעילות של שני יומונים בלבד.
לקראת הבחירות של אפריל 1967, שבהן לקחו חלק גם הפלסטינים בגדה המערבית, החליף חוסיין את א-תל בראש ממשלה שנתפס כמתון יותר.
א-תל סיים את כהונתו השנייה ב-4 במרץ 1967, והחליפו קרוב משפחתו של המלך חוסיין בן נאסר ששימש כראש ממשלה זמני עד לבחירות, אז נבחר לתפקיד סעד ג'ומעה.
עם תום כהונתו השנייה החליף א-תל את חוסיין בן נאסר כראש הלשכה המלכותית, ולפיכך הוא נותר בצמרת הפוליטית ובקרבתו של המלך חוסיין.
הוא התנגד לכניסתה של ירדן למלחמת ששת הימים ב-5 ביוני, אולם חוסיין החליט להצטרף למצרים וסוריה.
המלחמה הייתה הרת אסון מבחינת ירדן שכן הביאה לאובדן הגדה המערבית לידי ישראל.
לאחר המלחמה א-תל האשים בחריפות את מצרים וסוריה בהפסד.
ב-14 ביוני התפטר מתפקיד ראש הלשכה המלכותית.
המאבק בפדאיון וכהונה שלישית כראש ממשלה
באוקטובר 1967 נתמנה א-תל לחבר בסנאט, אך לא היה עוד שותף משמעותי בקבלת ההחלטות.
כחבר סנאט הרבה לתקוף את יריבו הפוליטי בהג'ת א-תלהוני על מתינותו ביחס לפלסטינים וביחס למצרים.
באוגוסט 1968 הציג למלך חוסיין את רעיון "המדינה הפדאית" (ראה להלן) שלא נתקבלה.
א-תל המשיך במדיניותו כנגד הפדאיון ואש"ף, שהעימות בינם לבין המשטר הירדני רק הלך והחריף.
ביולי 1970 דרשו הפדאיון את הדחתו של א-תל, אך המלך חוסיין סירב לכך.
בזמן אירועי ספטמבר השחור א-תל נכח בהתייעצות המכריעה ב-15 בספטמבר שלאחריה החליט המלך חוסיין על פעולה נחרצת נגד הפדאיון, שהשתלטו על צפון הממלכה, ועל הקמת ממשלה צבאית זמנית בראשות מוחמד דאוד.
א-תל היה ממקבלי ההחלטות הבכירים בממשלה הצבאית הזמנית.
דאוד התפטר לאחר שבוע ימים, ויורשו בתפקיד אחמד טוקאן התפטר גם הוא לאחר חודש בלבד.
בעקבות זאת מונה א-תל לראשות הממשלה בשלישית ב-28 באוקטובר 1970. על אף הסכם הפסקת האש שנחתם בין חוסיין ליאסר ערפאת ב-27 בספטמבר בקהיר, א-תל בהיכנסו לתפקיד פעל בנחישות למיגור יתר פעילות הפדאיון בתוך ירדן.
כאמתלה לחידוש הקרבות הוא ניצל את העמדה המיליטנטית של ארגוני הפדאיון הקיצוניים, כמו החזית העממית לשחרור פלסטין והחזית הדמוקרטית, שסירבו לקבל כל הסכם עם הממשלה הירדנית.
בראשית ינואר 1971 הצבא סילק את כוחות הפדאיון מצירי התנועה שהובילו לעמאן.
ב-13 בינואר נחתם הסכם בין א-תל לבין הפדאיון על איסוף נשק, אך הוא לא כובד.
במרץ התחדשו הקרבות והפדאיון סולקו מאירביד, ובאפריל יצאו מעמאן.
שרידי הפדאיון התרכזו באזור שבין ג'רש ועג'לון.
ביוני חודשו הקרבות ועד לסוף יולי 1971 חוסלה לחלוטין הנוכחות של הפדאיון בירדן.
חלק גדול מן השבויים גורש מן הממלכה.
אירועי ספטמבר השחור ופעילותו של א-תל לאחר מכן אלו הובילו לניתוק היחסים של רבות ממדינות ערב עם ממלכת ירדן, ובפרט שכנותיה סוריה ועיראק, דבר שהביא לפגיעה כלכלית במדינה.
בהמשך כהונתו כראש ממשלה פעל א-תל להצרת צעדיהם של הארגונים הפלסטיניים ושל הדומיננטיות הפלסטינית בפוליטיקה הירדנית.
נסגרו משרדים של אש"ף ופת"ח ושל ארגונים פלסטיניים אחרים.
ממשלתו השלישית של א-תל פעלה גם לשיקום היציבות הפוליטית לאחר השנים הקשות של הכאוס שחוללו הפדאיון ואירועי ספטמבר השחור.
בראשית 1971 סולקו בשיטתיות אנשי ממשל ופקידים שנחשדו בדעות פרו-פדאיות.
כמו כן הוגבלה פעילותם של האיגודים המקצועיים במדינה ושל חלק מן העיתונים הגדולים.
בביקורו כראש ממשלה בקהיר ב-28 בנובמבר 1971, בעת ששהה בלובי מלון שרתון-קהיר, נרצח א-תל על ידי ארבעה מתנקשים פלסטינים מארגון "ספטמבר השחור".
במהלך ההתנקשות, כשא-תל גוסס ומתבוסס בדמו, כרע ברך אחד הפלסטינים ליקק ושתה את דמו מרצפת השיש.
מילותיו האחרונות של א-תל היו "הם הרגו אותי.
הם מאמינים רק בדם והרס".
הרצח נחשב ניצחון לקיצונים בעולם הערבי וכמציב קשיים על השגת הסדר שלום בין ישראל וירדן.
גופתו של א-תל הוטסה במטוס בחזרה לעמאן ונקברה למחרת, ב-29 בנובמבר, במסגד המרכזי בעיר.
בתפקיד ראש הממשלה החליפו אחמד א-לווזי.
בפברואר 1972 נפתח משפט הרוצחים בקהיר, בו הצהירו הרוצחים שהם הוציאו להורג באופן חוקי את א-תל כנקמה על רצח 20,000 פלסטינים.
ממלכת ירדן הביעה תרעומת על שהמשפט הפך לבמה לתעמולה נגד ירדן.
בסוף פברואר 1972 שוחררו הרוצחים בערבות והם חיו בקהיר, במה שכונו בעיתונות בישראל "חיי פאר" בהמתנה להמשך משפטם.
בתחילה הם נדרשו להישאר במצרים, אולם בתחילת 1973 הורשו הרוצחים לעזוב את מצרים עד חידוש משפטם.
באפריל 1973 התפוצצה מכונית בביירות, ועל פי ההערכות היה זה ניסיון של שירותי הביטחון הירדניים להתנקש באחד הרוצחים.
הרצח היה פעולתו הראשונה של הארגון, שלאחר מכן נודע בפעולות טרור ראוותניות כגון טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
לאחר ההתנקשות הודיע יאסר ערפאת כי ארגון הפת"ח שהוא העומד בראשו נוטל על עצמו את האחריות לרצח.
א-תל נחשב לאחד מראשי הממשלה הדומיננטיים בהיסטוריה של ירדן, וככזה אשר עיצב מדיניות עצמאית שלא הייתה כפופה לגמרי למדיניות בית המלוכה הירדני.
א-תל נחשב לקיצוני יותר בדעותיו בעניין הפלסטינים ולניצי יותר מאשר המלך חוסיין.
עיקר מדיניותו של א-תל בשאלה הפלסטינית היה התנגדות לכל ריבונות פלסטינית פוליטית עצמאית.
א-תל גרס כי כל פעילות לשחרור אדמות פלסטיניות (גם לאחר מלחמת ששת הימים) צריכה להיעשות אך ורק על ידי סמכות ירדנית, וללא כל נציגות פלסטינית עצמאית.
התנגדותו העקבית של א-תל לכל פעילות פלסטינית עצמאית, ובכלל זאת אש"ף וארגוני הפדאיון, נבעה מריכוז האוכלוסייה הפלסטיני הגבוה בשטחי ירדן.
א-תל חשש כי השתייכות של הפלסטינים תושבי ירדן בכל מוסד שאיננו בית המלוכה יסכן את קיומו של המשטר בירדן.
חשש זה התעצם בייחוד כנגד ארגונים צבאיים פלסטינים, שאותם תפס א-תל כניצנים אפשריים של מלחמת אזרחים בממלכה.
כבר בזמן כהונתו הראשונה, ביולי 1962, נדרש א-תל לטפל בסוגיה הפלסטינית.
הקריאות לשחרור הגדה המערבית מידי ירדן התעצמו בשנת 1959 בהובלתו של גמאל עבד אל נאצר.
בעקבות זאת א-תל יזם "ספר לבן" בסוגיה הפלסטינית, שעיקרו תמיכה צבאית בארגון ערבי משותף שישחרר את פלסטין מידי ישראל.
אולם א-תל גרס כי כל הפעילויות הללו צריכות להיות בפיקוח ירדני בלעדי, וכי גם לאחר שחרור פלסטין יש להקים את "הממלכה המאוחדת של פלסטין וירדן".
בכך התנגד א-תל להקמתה של "ישות פלסטינית" שתהיה עצמאית ונפרדת מן המדינה הירדנית.
לאחר הקמת אש"ף בידי אחמד שוקיירי במאי 1964 התמנה א-תל שוב לראש ממשלה, וגם במקרה זה המשיך במדיניותו הקשה ביחס לארגונים הפלסטיניים.
ממשלתו של א-תל פעלה במשך שתי שנות קיומה במטרה להצר את צעדיהם של הפלסטינים.
לאחר מלחמת ששת הימים ואובדן הגדה המערבית לישראל, א-תל (אז לא בתפקיד ראש ממשלה) יזם את רעיון "המדינה הפדאית", בעקבות התעצמות ארגוני הפדאיון והשתלטותם על אש"ף.
עיקרו של רעיון זה היה הכפפת הארגונים הצבאיים העצמאיים לשלטון ירדני ושימוש בצבא הירדני בצורה של לוחמת גרילה כדי לתקוף את ישראל ולהתיש אותה.
מטרתה של התוכנית הייתה ניסיון לשבור את עצמאות הארגונים הפלסטיניים, והיא נדחתה על הסף בידי אש"ף ושאר ארגוני הפדאיון.
לאחר שהבין שלא יהיה ניתן להכפיף את הפדאיון למדינה הירדנית, א-תל הקצין את מדיניותו כלפי הארגונים.
הוא האמין שיש צורך לחסלם באופן אקטיבי, וכי הצבא הירדני מסוגל לעשות זאת בנקל.
כאמור, א-תל נכח בישיבה הקריטית ב-15 בספטמבר 1970 שבה החליט המלך חוסיין על פתיחת המאבק הכולל בארגונים הפלסטיניים.
ממשלתו השלישית של א-תל היוותה את שיא התנגדותו לעניין הפלסטיני.
לאחר שסיים לסלק את כלל הארגונים הפלסטיניים מהמדינה עד לקיץ 1971 (ראה לעיל), א-תל פעל ליצירת סדר יומי לאומי חדש בירדן.
הוא העביר את החברה תהליך של "ירדניזציה", תוך הדגשת העליונות העבר-ירדנית ומיעוט כוחם של הפלסטינים.
מספר עמדות המפתח שהוחזקו בידי פלסטינים צומצם, ונסגרו ארגונים שנשלטו בידי גורמים פלסטיניים.
באותה תקופה הוקם "האיחוד הלאומי הירדני", ארגון חברתי שהדגיש את הזהות הלאומית העבר-ירדנית.
ממשלתו השלישית של א-תל כללה אף אישים קיצוניים אף יותר, שהיו מוכנים לוותר לחלוטין על הקשר ההיסטורי עם הגדה המערבית ועם הישות הפלסטינית, ובמקום זאת להתמקד אך ורק ביצירת זהות ירדנית חזקה.
א-תל עצמו ככל הנראה לא דגל במדיניות זו, אולם נראה כי המצב הפוליטי שנוצר לאחר מלחמת ששת הימים לא הטרידו כשם שהטריד את המלך חוסיין.
לאור מדיניותו של א-תל בעניין הפלסטיני, ניתן להסתכל על רציחתו בידי הארגון הפלסטיני ספטמבר השחור לא רק כעל רציחתו של ראש ממשלה ירדני, אלא כעל רציחתו של אישיות פוליטית עבר-ירדנית שהתנגדה ברמ"ח איבריה לעצמאות פלסטינית.
מותו של א-תל גם מסמל את חזרת מדיניותו של חוסיין בשאלה הפלסטינית לקדמת הבמה.
חוסיין, בניגוד לא-תל, הכיר בזהות הנפרדת של שני העמים - העבר-ירדני והפלסטיני - וביקש בכל זאת לשמר את האחדות הפוליטית תחת בית האשם.
מדיניות זו באה לידי ביטוי ארבעה חודשים לאחר הירצחו של א-תל בתוכנית הפדרציה של חוסיין במרץ 1972.
משפחתו של וספי א-תל מאירביד השתלבה בצורה בולטת בפוליטיקה של ירדן.
כאמור, אביו מוסטפא וואבי א-תל היה משורר ירדני מפורסם.
אחיו של וספי, מריוד א-תל, היה למזכירו האישי של המלך חוסיין בשנת 1970. אח אחר של וספי, סעיד א-תל, כיהן כשר התקשורת בממשלת מודר בדראן הראשונה וכשר ההסברה בממשלתו של עבד אל-חמיד שרף.
בן דודו של וספי, עבדאללה א-תל היה ממפקדיו הבכירים של הלגיון הערבי במלחמת העצמאות ומאוחר יותר היה מהמעורבים ברצח המלך עבדאללה בשנת 1951. בעקבות מעורבותו ברצח נידון עבדאללה שלא בפניו לגזר דין מוות.
הוא קיבל חנינה רק בשנת 1965, בזמן כהונתו השנייה של א-תל כראש ממשלה.
א-תל נישא בשנת 1950 לסעדיה ג'אברי, אותה הכיר כשהייתה אשתו של המנהיג הפלסטיני מוסא אל-עלמי.
רומן נקשר בין השניים, וסעדיה התגרשה מאל-עלמי ונישאה לא-תל.
היא הייתה מבוגרת ממנו ב-15 שנה, ולשניים לא נולדו ילדים.
סעדיה נכחה במקום בזמן הירצחו של א-תל בקהיר.
וֶסֶת היא הפרשה סדירה של דם ושאריות רקמות של רירית הרחם מהחלק הפנימי של הרחם דרך הנרתיק.