tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מנעד רחב של סוגי חומרים מאוסף הארכיון הוצגו מאז הקמתו מעל הבמות הבאות:
התערוכה נאו-אנדרטל, אוצר אודי אדלמן, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון, 2018
התערוכה ואסופת המאמרים הוראת השעה: חינוך אידיאליסטי ואדריכלות מודרנית בגלריה של "בית האדריכל", עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל ביפו, (אוצרים דנה גורדון, ערן טמיר טאוויל, ענבל בן-אשר גיטלר, יעל אלואיל), 2017-2018
אירועי בטון חצוף: מחווה לאדריכלות הברוטליסטית, אוצרת הילה כהן-שניידרמן, תל אביב, דצמבר 2017
התערוכה והקטלוג שליחות: אדריכלות, תכנון ופיתוח מישראל לאפריקה, בגלריה של "בית האדריכל", עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל ביפו 2016 (אוצרים חיים יעקובי, איילה לוין, צבי אלחייני, ערן טמיר טאוויל)
התערוכה 1965 היום, מוזיאון ישראל, ירושלים, מרץ-אוגוסט 2015 (אוצרים נגה-אליאש זלמנוביץ', שוע בן-ארי, נעם גל, איה מירון).
התערוכה Icons of Knowledge: A Graphic History of National Libraries, בית הספר לעיצוב, אוניברסיטת הרווארד, ינואר-מרס 2015 (אוצרים נועם דביר ודניאל ראוכוורגר).
התערוכה Outlet: Part 1 שהוצגה ב-Station 923 באית'קה (ניו יורק) בסתיו 2014 (אוצרים רוי רגב ורותם רוזנטל).
התערוכה והספר פקס ישראליאנה שהוצגה במסגרת שבוע העיצוב בחולון 2014 בגלריה "ויטרינה" של HIT מכון טכנולוגי חולון (אוצרים אסף כהן וג'ואנה אסרף, פאבליק סקול).
בתערוכה הוצג אוסף של יצירות מודרניסטיות ישראליות מקום המדינה ועד 1977 המבטאות את הלך הרוח המינימליסטי בתרבות החזותית בישראל באותם עשורים בעיצוב גרפי, אופנה, ארכיטקטורה, פיסול, שירה, קולנוע ועוד.
ארכיון אדריכלות ישראל שותף גם לעבודתו של המוזיקאי ואמן המיצג אוהד פישוף הרצאה על ארכיטקטורה שהוצגה בשנים 2012–2014 בישראל, בארצות הברית וביפן והוצגה בין השאר בתערוכה אנטי אנטי: בין אמנות, כוח וידע (אוצרת הדס קידר, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, 2013).
התערוכה והספר ימי הגימנסיה: הגימנסיה העברית "הרצליה", 1905-1959, מוזיאון ארץ-ישראל (2013) (אוצר גיא רז).
בשנת 2011 צולמו בארכיון אדריכלות ישראל חומרים וסצנות לוידאו קליפ לשירו של אסף אמדורסקי "הרחובות ממריאים לאט" (למילים של דוד אבידן מתוך ספרו הראשון "ברזים ערופי שפתיים", 1954).
התערוכה ותחרות התכנון מגדל המים מבטים חדשים (2010).
התערוכה והקטלוג ארץ מקלט: התגוננות אזרחית בנויה, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, 2013, (אוצרים שלי כהן, טולה עמיר, ניר רותם, דפנה לוין ואופיר זינטי).
התערוכה והקטלוג קו תוי על עבודתו של האדריכל והמבקר אבא אלחנני בגלריה של "בית האדריכל", עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל ביפו בסוף 2009 (אוצר צבי אלחייני).
העבודה ארכיאוטוביוגרפיה שהוצגה בתערוכה אניהו במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית (2005) (אוצרים יהושע סימון ודליה לוין).
ארכיון אדריכלות ישראל משתף פעולה עם כלי התקשורת השונים על מנת לחשוף מעט משלל החומרים הנקלטים בו.
ארכיון אדריכלות ישראל משתתף זה שנים באירועי בתים מבפנים בתל אביב
הכנס "העיר האפורה" שנערך מטעם מחלקת השימור של עיריית תל אביב-יפו לזכרו של האדריכל רם כרמי (2013)
הכנס "חשוף: מורשת האדריכלות הברוטליסטית בבאר שבע" והפרסומים שנלוו לו (2013)
יום העיון "אסם הזיכרון" לרגל פתיחת התערוכה "נפילים" מאת הצלם והאוצר גיא רז, קיבוץ עין השופט (2014)
ביולי 2013 הצטרף ארכיון אדריכלות ישראל לפרויקט מסע בזמן של הספרייה הלאומית, שנועד לאסוף פריטי אפמרה ישראלית, לסרוק אותם ולהנגישם באופן חופשי לציבור הרחב.
הפרויקט מבוצע במימון קרן ארקדיה ובשיתוף עם אוניברסיטת UCLA.
במסגרת הפרויקט ייסרקו מתוך אוסף ארכיון אדריכלות ישראל כמה מאות פריטי אפמרה שיש בהם הקשר מיידי או עקיף לאדריכלות ישראלית.
החל משנת 2016 חבר הארכיון בוועדת ההיגוי של אשכול האדריכלות בפרויקט "תרבות חזותית ואמנויות הבמה" של הספרייה הלאומית שמטרתו הצלה, דיגיטציה והנגשה של אוספים בתחומי האדריכלות, העיצוב, המחול, והתיאטרון בישראל.
ארכיון הנשים היהודיות הוא ארגון ללא כוונת רווח אמריקאי שמטרתו לתעד מידע ביוגרפי על נשים יהודיות, בעיקר מצפון אמריקה, לתת במה לפעילותן, ולהציג אותן כמודלים לחיקוי.
ארכיון הנשים היהודיות נוסד ב-1995 על ידי גייל טברסקי ריימר בברוקליין, מסצ'וסטס במטרה להגביר את המודעות ולספק גישה למידע על נשים יהודיות באמצעות האינטרנט.
באתר הארכיון ישנו אוסף הולך וגדל של מידע הכולל: פרויקטים של היסטוריה שבעל פה, תערוכות, מחקר מקורי, חומרים חינוכיים, תוכניות לימוד ותוכניות הכשרה לאנשי חינוך.
הארכיון כולל חומרים על נשים יהודית החל מ-1800, אך עיקר החומרים הם על נשים מהמאה ה-20. הארכיון העשיר את המידע והידע על יהדות ארצות הברית ושינה את הנארטיב היהודי -אמריקאי.
פרויקטים מרכזיים של ארכיון הנשים היהודיות כוללים:
חינוך: ארכיון הנשים היהודיות מציע מערכי שיעור לבתי ספר, לחינוך בלתי פורמלי, תוכניות הכשרה למורים ופרס טוורסקי לחינוך (Twersky Educator Award) הניתן למחנכים המשלבים בהוראתם סיפורי נשים יהודיות.
ב-2010 JWA השיק פרויקט על מקומן של נשים יהודיות בתנועת הפועלים ובתנועה לזכויות האזרח בארצות הברית.
אנציקלופדיה ברשת: נכון לדצמבר 2017, האנציקלופדיה של ארכיון הנשים היהודיות כוללת 1,700 ביוגרפיות, 300 חיבורים נושאיים ו-1,400 תמונות.
סרטים: ב-2007 הארכיון הרחיב את פעילותו ותומך בהפקת סרטים תיעודיים כערוץ נוסף לתיעוד חייהן של נשים יהודיות.
החל משנת 2010 מקיים ארכיון הנשים היהודיות אירוע שנתי, בו הוא מכבד שלוש נשים על פעילותן והישגיהן הציבוריים.
ארכיון המוזיקה של גרמניה הוא מרכז המוזיקה המוקלטת והמודפסת של גרמניה ומרכז הביבליוגרפיה המוזיקלית של גרמניה.
הארכיון נוסד במערב גרמניה בשנת 1970 במטרה לאסוף ולרכז את כל יצירות המוזיקה שיצאו במדינה וכחלק מהארכיון הלאומי של גרמניה.
המקום מכיל אוספים עוד מהמאה התשע עשרה וביניהם מוזיקה דיגיטלית מודרנית וגלילי פטיפונים.
משנת 2000 המקום אחראי גם על "GEMA", ארגון זכויות היוצרים של גרמניה.
הוא מהווה עתה חלק של הספרייה הלאומית של גרמניה.
כל מוציא לאור יצירה מוזיקלית בגרמניה מחויב למסור על פי החוק שניים מעותקיה אל הארכיון.
בשנת 2010 עבר הארכיון לעיר לייפציג.
ארכיון הארמון (בשוודית: Slottsarkivet) הוא ארכיון השוכן בארמון סטוקהולם, מעונה הרשמי של משפחת המלוכה השוודית.
המלך הנוכחי שמו קרל גוסטב ה16 והוא נצר למשפחת אצולה שוודית ממוצא צרפתי בשם ברנדוט השולטים בשוודיה כ 200 שנה ושלטו בעבר גם בנורווגיה.
הארכיון נוסד ב-1893 ומאז 1964 הוא מנוהל על ידי הארכיון הלאומי של שוודיה.
הארכיון מכיל אוספים שונים של הארמון ובית המלוכה מאז 1800. הארכיון של בית המלוכה בתקופה שלפני כן שוכן בסניף של הארכיון הלאומי באי קונגסולמן, הוא איננו ארכיון ציבורי ושימוש בחומריו מותנה באישור של משפחת המלכוה.
ארכיון הסרטים הישראלי, הפועל כחלק מסינמטק ירושלים, הוא ארכיון ציבורי המשמר את המורשת האודיו-ויזואלית של ארץ ישראל.
זהו הארכיון הגדול ביותר בישראל.
שמורים בו כ-12 אלף עותקים מקוריים של חומר תיעודי ויצירות מהקולנוע הישראלי והארצישראלי, וכ-32 אלף גלגלים של עותקי הקרנה מהארץ ומהעולם.
אוספי הארכיון מכילים יותר מ-4,000 שעות יצירה ישראלית ויהודית מסוף המאה ה-19 ועד ימינו, כולל עותקים יחידים בעולם.
הארכיון פתוח להפקדת אוספים וחומרים אודיו-ויזואליים נוספים שיש בהם עניין לציבור.
ארכיון הסרטים הישראלי הוקם ב-1963 על ידי ליה ון ליר.
עם הקמתו הצטרף הארכיון לפדרציה הבין-לאומית של ארכיוני קולנוע – FIAF .
בתחילת דרכו פעל הארכיון מביתה של ון ליר בחיפה, וכלל בעיקר קולנוע בין-לאומי.
בהמשך עברה ון ליר לתל אביב והארכיון עבר איתה.
ב-1973 הועבר באופן קבוע לבית אגרון בירושלים, משכנו הראשון של סינמטק ירושלים.
ב-1984, כשעבר הסינמטק למתחם הנוכחי שלו בדרך חברון, הועבר לשם גם הארכיון.
ב-1999 חוקקה הכנסת את חוק הקולנוע, המחייב את מפיקיו של כל סרט הנתמך על ידי אחת מקרנות הקולנוע הישראליות להפקיד עותק ממנו בארכיון ציבורי.
ארכיון הסרטים הישראלי הוא המוסד העיקרי שבו נשמרות יצירות קולנוע ישראליות.
ב-2016 החל צוות הארכיון בפרויקט דיגיטציה רחב היקף שמטרתו שימור דיגיטלי של אלפי סרטים והנגשתם לצפייה מקוונת.
עד 2020 סרטי הארכיון היו נגישים לקהל הרחב אך ורק באמצעות הקרנות בבתי קולנוע, בסינמטקים ובעמדות הצפייה האישיות בבניין הסינמטק.
ב-2020 הושק אתר ארכיון הסרטים הישראלי, המאפשר צפייה מקוונת באלפי שעות של תיעוד היסטורי וקולנוע ישראלי עלילתי ותיעודי.
באתר ניתן לצפות בלמעלה מ-10,000 קטעי ארכיון ולמעלה מ-500 סרטי קולנוע.
שימור אנלוגי של סרטי פילם (מסוגים שונים כגון פילם 16 מ"מ, 35 מ"מ, קלטות בטא, יו-מטיק ועוד).
שימור דיגיטלי של סרטים שהופקו בישראל.
הנגשה לציבור הרחב של המורשת האודיו-ויזואלית הארצישראלית והישראלית.
סיוע לתחקירנים באיתור חומר למחקרים ולהפקת סרטים וסדרות טלוויזיה.
פעילות לאיתור והשבה של נגטיבים מקוריים של הפקות ישראליות הנמצאים במעבדות בארץ ובחוץ לארץ.
הפקת רסטורציות דיגיטליות לסרטים נבחרים.
השאלת עותקי הקרנה של סרטים מהאוסף לפסטיבלים וסינמטקים בישראל ומחוצה לה.
אלה אוספי המורשת ההיסטורית והתרבותית שהארכיון מופקד על שימורם והנגשתם:
אוסף שירות הסרטים הישראלי (1954–1991),הכולל תיעוד של כיבוש הכותל המערבי במלחמת ששת הימים, תשדירי הדרכה אזרחית ותרבותית, מצעד צה"ל תשכ"ח, ביקור אלפרד היצ'קוק בירושלים, ייבוש עמק החולה, יומני יום העצמאות, ביקורי מנהיגים זרים בישראל, חינוך טכנולוגי, דיוקני אמנים, גילוי נפט בישראל ועוד.
אוסף יומני הקולנוע של נתן אקסלרוד, יומני כרמל ומולדת (1927–1958),הכולל מאות יומנים מוסרטים המתארים אישים, אירועים ומקומות בשנים המעצבות של מדינת ישראל.
האוסף ההיסטורי כולל תיעוד של חנוכת הכנסת הראשונה, הפגנות נגד הסכם השילומים, ביקור ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל, תיעוד קורס הטיס הראשון ועוד.
אוסף יומני החדשות של אולפני הרצליה,הכולל את יומני כרמל הרצליה ואת יומני גבע – יומני חדשות שצולמו בשחור־לבן, הוקרנו באולמות הקולנוע בארץ והציגו בזמן אמת את האירועים האקטואליים של מדינת ישראל.
היומנים הוקרנו לסירוגין מתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 ועד שנת 1971.
ארכיון יד טבנקין (1940–1950),הכולל תיעוד של הקמת קיבוצים וחיי היומיום בהם לצד ועידות שערכה התנועה הקיבוצית.
ארכיון מכון לבון,המתעד מאבקי פועלים, הקמת יישובים וערי הפיתוח, ואת מנהיגי ההסתדרות.
אוסף ספריית הקולנוע על שם שרמן גרינברג,הכולל יומני חדשות אמריקאים המסקרים ומציגים את ישראל בראשית ימיה ובימים שלפני קום המדינה.
אוסף ויצו (1936–1985):אוסף הסרטים ההיסטוריים של ויצו – תנועה ציונית בין-לאומית של נשים מתנדבות (WIZO) – סוקר את עשייתה המגוונת של התנועה מאז הקמתה בלונדון ב-1920, דרך שנות המנדט הבריטי וראשית ימי המדינה ועד אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20.
אוסף בית לוחמי הגטאות,הכולל חומרים המתעדים את שואת יהודי אירופה, ההתנגדות היהודית ומבצע העלאת שורדי השואה לארץ ישראל.
אוסף סרטים מהמרכז לחקר השואה ע"ש ג'ואן סורסקי-קונסטנטינר.האוסף כולל תיעוד של כיתת לימוד במחנה הריכוז טרזיינשטט, יום במחנה ריכוז ותיעוד מהמחנות אושוויץ, ברגן-בלזן ועוד.
אוסף אולפני נען,הכולל את אוסף אולפני ההסרטה של התנועה הקיבוצית ואת יומני הקיבוץ המאוחד.
אוסף סרטי צליינים בריטיים וסרבים,המשַמר צילומים שצולמו בארץ ישראל בתחילת המאה ה-20.
ארכיון סרטים משפחתיים,הכולל אוספים פרטיים שמתעדים את ההוויה הישראלית מזווית אישית משנות ה-30 ועד שנות ה-70 של המאה ה-20.
אוסף קולנוע תיעודי ישראלי,הכולל הפקות עצמאיות והפקות שזכו לתמיכת קרנות הקולנוע מתקופת הקמת מדינת ישראל ועד ימינו.
אוסף קולנוע עלילתי ישראלי,הכולל כ-98% מכלל הסרטים העלילתיים שהופקו בישראל מ-1932 ועד ימינו.
אוסף סרטי סטודנטים,הכולל סרטים שהופקו במסגרת בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, בית הספר בית צבי ומוסדות נוספים.
ארכיון להקת המחול בת שבע,הכולל תיעוד של חזרות ומופעים שקיימה הלהקה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
אוסף סרטי הריקודים העממיים של גורית קדמן (1950–1960):תיעוד ריקודי הפולקלור של עולים מכורדיסטן, קוצ'ין, מרוקו, מדבר לוב והרי האטלס.
הרוב המוחלט של אוספי ארכיון הסרטים הישראלי, כ-4,000 שעות תוכן השוות באורכן לשני מיליון מטר פילם, מורכב מסרטים אנלוגיים שאינם זמינים לצפיית הציבור הרחב.
מאז הקמתו עוסק הארכיון בשימור והפקת רסטורציות של קלאסיקות קולנועיות ישראליות משנות ה-50 ועד שנות ה-70 של המאה ה-20.
ב-2016 הושק בארכיון פרויקט דיגיטציה רחב היקף שמטרתו הנגשה של אלפי סרטים לצפייה מקוונת.
היעד המרכזי של הפרויקט הוא שימור נכסי המורשת האודיו-ויזואלית הישראלית לדורות הבאים והנגשתם לקהלים שונים – חוקרים, אנשי מקצוע מתעשיית הקולנוע והציבור הרחב.
חמש השנים הראשונות של הפרויקט תוקצבו ב-25 מיליון שקל.
באוגוסט 2020 השיק הארכיון פלטפורמה דיגיטלית, המנגישה לקהל הרחב מאות סרטים ישראליים שנסרקו ברזולוציה גבוהה.
הפלטפורמה מורכבת מחלק היסטורי, הכולל אלפי קטעי תיעוד של המציאות הישראלית מראשית היישוב עד שנות ה-60 של המאה ה-20; ומחלק אמנותי, הכולל מאות סרטים עלילתיים ותיעודיים ארוכים וקצרים.
צוות ההקמה של הפלטפורמה כלל את ד"ר נועה רגב, שכיהנה כמנכ"לית הסינמטק בעת הקמת הפרויקט; מאיר רוסו, מנהל הארכיון; הילה אברהם, מנהלת פרויקט השימור והדיגיטציה; הילה שטרית, מנהלת ההנגשה לקהל הרחב; הדר מילר, המנהל הטכנולוגי; ומיכאל גולן, המעצב הגרפי.
מרט פרחומובסקי שימש כמנהל התוכן של הפרויקט עד נובמבר 2019.מנהלי הארכיון לדורותיהם: צח לוי, צור והב ומאיר רוסו (כיום).
הקמת מערך סריקה הראשון מסוגו בישראל.ב-2017 הוקמה בארכיון מעבדה מקצועית לדיגיטציה איכותית של סרטי פילם.
תהליך הסריקה החל מסריקת סרטים מהעשורים הראשונים של הקולנוע (סרטים נבחרים מהשנים 1896–1955).
הקמת מערכת שימור דיגיטלי.המערכת משלבת אחסון וניהול נכסי מדיה וקיום בדיקות מערכתיות אוטומטיות המוודאות את שלמות הקבצים הדיגיטליים.
הקמת מערכת תחקיר וקטלוג.כל קובץ עובר תחקיר היסטורי שבמסגרתו מתבצע זיהוי ותיוג של מקומות, אישים ונושאים, כדי לאפשר חיפוש ואיתור.
הקמת פלטפורמת הנגשה,כולל הקמת ממשק צפייה מקוון בקטעי סרטים ובניית מנוע חיפוש ידידותי המותאם לקהלים שונים.
עבודת ההנגשה כוללת גם עבודה משפטית מול בעלי הזכויות.
קישורים לצפייה בסרטונים נבחרים בארכיון.
ארכיון הטקסטיל והאופנה ע"ש רוז הוא ארכיון השוכן בשנקר בי"ס גבוה להנדסה ולעיצוב.
ראשית הארכיון היא מתרומה שהגיעה לשנקר מהמכון הטכנולוגי לאופנה בניו יורק (Fashion Institute of Technology) בשנות השמונים של המאה העשרים, לאחר מכן הוא התרחב על ידי מספר אוספים שנוספו לו.
בארכיון אוסף נדיר של פריטי אופנה של ארץ ישראל.
הוא מכיל ביגוד ואביזרים שנוצרו ונלבשו בישראל עוד מהמאה ה-19, ובאוספיו גם פריטי טקסטיל ארכאולוגיים.
אוסף הארכיון מכיל פריטים עשירים ונדירים בעיקר ממדינות אירופה ומארצות הברית, פריטיו מקוטלגים ונשמרים על פי תקן מוזיאונים.
הוא משמש כמרכז לחקר האופנה ההיסטוריה, החברה והתרבות.
הארכיון מכיל אוספים של מספר מעצבי אופנה ישראלים וביניהם רוז'י בן יוסף, הוא גם מכיל בין היתר דגמים של תלבושות שלבשו נציגי ישראל באירוויזיון.
מנהלת הארכיון היא טל גרנובסקי-אמית.
ארכיון המדינה של הפדרציה הרוסית הוא ארכיון ממלכתי רוסי גדול המנוהל על ידי סוכנות הארכיונים הפדרלית של רוסיה.
יש בו מסמכים מהגופים הגבוהים ביותר של הממשל הרוסי לאורך ההיסטוריה.
מסמכים רשמיים המתייחסים להיסטוריה של האימפריה הרוסית (בעיקר הנוגעים לפעילות המשטרה)
רשומות אישיות (כולל ארכיונים של כמה מחברי רומנוב מראשית המאה ה-19 ועד 1918)
מסמכים רשמיים של מוסדות החקיקה והביצוע של הממשלה הזמנית הרוסית (1917)
תיעוד של רוסיה הסובייטית כמדינה עצמאית (1917–1922) וכיישות טריטוריאלית של ברית המועצות (1923-1991)
רשומות הפדרציה הרוסית (מאז 1992)
ארכיון המדינה שהוקם במוסקבה בשנת 1992 רכש את אוספי:
ארכיון המדינה המרכזי של מהפכת אוקטובר (שנוסד בשנת 1920)
ארכיון המדינה המרכזי של רוסיה הסובייטית (שנוסד בשנת 1957).
ארכיון הסרטים במינכן הוא מוזיאון וארכיון סרטי קולנוע, שנמצא במינכן, גרמניה, שמהווה אחד מששת מוזיאוני הקולנוע בגרמניה.
אין בו אולמות תצוגה, והוא מוגבל להקרנת סרטים בבית קולנוע יחיד עם 165 מושבים, כמו כן לאיסוף, ארכוב ושחזור עותקי סרטים.
כיום, ניתן להציג את כל הפורמטים האנלוגיים והדיגיטליים שבארכיון, למעט סרט ב-70 מ"מ .
ארכיון הסרטים נוסד בסוף 1963, כמחלקה ממוזיאון מינכן , והוא מחזיק באוסף נרחב של עותקים של סרטים היסטוריים.
חלק מהסרטים שברשות הארכיון, שוחזרו והועתקו מקומית.
ישנו דגש מיוחד על אוסף הסרטים האילמים הגרמניים, עבודתם של מהגרי הקולנוע הגרמניים מתקופת הנאציזם, הקולנוע הגרמני החדש, וכן היסטוריית הסרטים במינכן (למשל קרל פלנטין, הרברט אטרנבוש , חומר תיעודי אודות מינכן).
כסינמטק, הארכיון מנגיש את האוסף שלו לציבור ולמחקר.
הקולנוע הביתי, אחד התיאטראות העירוניים הראשונים שהיו בגרמניה, הוא אחד מהמקומות הבודדים בגרמניה, בו מוצגים באופן קבוע רטרוספקטיבות מלאות של סרטים היסטוריים וסרטים אילמים בליווי מוזיקלי חי.
בשנות ה-80 ובשנות ה-90 של המאה ה-20, היו מאמצים, שלא צלחו, להשיג אולם קולנוע נוסף, ללהיפרד ממוזיאון מינכן, ושינוי שמו למוזיאון הקולנוע של בוואריה.
ארכיון הסרטים במינכן הוא החלוץ בשיקום הסרטים מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. אחראי הארכיון, אנו פטאלאס , החל בשחזור סרטים אילמים גרמניים שבוצעו על ידי במאים כמו פריץ לאנג, ארנסט לוביטש, ג.
פבסט או פרידריך וילהלם מורנאו.
פטאלאס התחייב בפני הפסנתרן אלג'ושה צימרמן שהוא ילחין את שחזורי הסרטים.
בדרך כלל, צימרמן חקר את התווים המקוריים או כתב מוזיקה נלווית.
בארכיון הסרטים, מוצגים יצירות קולנועיות של יוצרי סרטים בין-לאומיים, כמו אורסון וולס, תומאס הרלן , ז'אן-מארי שטראוב ודניאלה הולט , ניקולה המברט , ורנר שרוטר , ווים ונדרס.
מאז 1995, הארכיון מחזיק ביצירות של אורסון וולס, במיוחד ביצירות של סרטים שלא נגמרו.
הארכיון קיבל את יצירותיו מצד בת זוגו האחרונה, אויה קודאר .
ב-2006, פרסם הארכיון את שחזורי סרטיו ב-DVD, Edition Filmmuseum.
מאז 2012, ארכיון הסרטים מציג חלק מהסרטים הקיימים ברשותו, בפילמפסט מינכן , ובפסטיבל הבינלאומי של האוניברסיטה לקולנוע וטלוויזיה של מינכן .
המוזיאון מציג את סרטיו גם בפסטיבל הקולנוע האילם הבינלאומי בבון.
ארכיון 81 היא סדרת אימה ומסתורין בהפקת "אטומיק מונסטר הפקות".
הסדרה הופצה לצפייה על ידי שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-14 בינואר 2022. יוצרת הסדרה היא רבקה סוננשיין ששמשה כמפיקה אחראית, בצוותא עם המפיקים פול האריס בורדמן שגם כתב את התסריט, ג'יימס ואן, מייקל קליר, אנטואן דווייהי ורבקה תומאס .
בתפקידים הראשיים משחקים מאמדו אצ'יי ודינה שיהאבי.
שם הסדרה שאול משמו של פודקאסט העוסק בסיפורת אימה, והיא מבוססת באופן רופף על תוכני העונה הראשונה של הפודקאסט המופק על ידי דניאל פאוול ומארק סולינג'ר.
העלילה לא מצביעה על משמעות כלשהי, הסבר או הקשר של המספר 81. בצילומי הסדרה נעשה שילוב של צילום קולנועי קונבנציונלי (מצלמה אובייקטיבית) עם סגנון הפאונד פוטג' המבוסס על צילום מנקודת מבט סובייקטיבית (POV), תוך הבחנה מכוונת בין איכויות הצילום.
הסדרה כללה עונה אחת יחידה, ולא חודשה לעונה נוספת.
הארכיונאי דן טרנר (מאמדו אצ'יי) עוסק ברסטורציה ודיגיטציה של סרטי וידאו ישנים עבור המוזיאון האמריקאי לקולנוע.
כילד, נספו בני משפחתו של דן בשרפה מסתורית בביתם ששכן במחוז וסטצ'סטר, ניו יורק: אביו, ד"ר סטיבן טרנר שהיה פסיכולוג באוניברסיטת ניו יורק, אשתו, ובתם אמילי, אחותו הגדולה של דן, אשר ניצל מכיוון שיצא לטייל עם הכלבה קליאו.
עקב האסון, דן סבל מבעיות נפשיות, ולקה בהתמוטטות עצבים.
דן מקבל לידיו סרט צלולואיד ששלחה לטיפולו מלונדון אישה בשם איווי קרסט, בתו של הבמאי המנוח ויליאם קרסט אשר יצר בשנת 1958 סדרת אימה אנתולוגית בשם "המעגל".
הסדרה לא שודרה מעולם מכיוון שסרטי הצילום נעלמו אחרי מותו של קרסט, ואיווי מצאה את הסרט בעזבונו, ולא יודעת מה יש בו.
שנית, דן מקבל סדרת קלטות אנלוגיות Hi8 פגומות לשחזור, לבקשת וירג'יל דוונפורט, נשיא תאגיד "LMG" ומייסד חברת "ולספרינג" , שייצרה ערכות לבדיקת סמני DNA.
את הקלטות צילמה במרץ 1994 מלודי פנדראס (דינה שיהאבי), אשר לצורך תזה לדוקטורט באנתרופולוגיה תרבותית, חקרה קהילה שהתגוררה בבית הדירות "ויסר" באיסט וילג', ולשם כך השתכנה בדירה בבניין וריאיינה דיירים.
לאמיתו של דבר, מלודי באה לשם לחפש את אמה הביולוגית, ההיסטוריונית הנעדרת ג'וליה בנט, שזו הייתה כתובתה הידועה האחרונה.
הקלטות חולצו פגומות משרפה שכילתה את הבניין ב-26 במרץ 1994, ובשל מצבן, לא ניתן להעביר את הקלטות ממקומן, ודוונפורט מציע לדן 100 אלף דולר כדי שיעבור לעבוד במתקן מחקר בהרי קטסקיל, ששימש בעבר את "ולספרינג".
דן מסרב להצעה, אחרי שמתברר שדוונפורט יודע פרטים חסויים על נסיבות אובדן משפחת טרנר.
אולם בקלטת הראשונה שצילמה מלודי, דן רואה תמונה שלה בחברת כלבה שהוא מזהה כקליאו, לפי הקולר שעל צווארה.
התעלומה משכנעת את דן לקבל את העבודה.
את העלילה מניעה דמותו של "קָאֵלֵגוֹ", ישות על-טבעית שחציה אל וחציה שד.
קאלגו שולט בעולם האחר המקביל לעולם הזה, שואף לאחד את שני העולמות ליקום אחד תחת שלטונו, ובוחר את מאמיניו שיפתחו עבורו את המעבר בבוא העת.
פתיחת המעבר מתאפשרת רק פעם ב-70 שנה, כאשר כוכב השביט "כארון" נכנס למערכת השמש ונראה בשמי כדור הארץ.
השביט "כארון" היה מחציתו של צמד גופים קוסמיים, והוא נקרא על שמו של כארון, עוזרו של אל השאול האדס ומשיט מעבורת המעבירה מתים מעולם החיים אל השאול על פני הנהר סטיקס, ולכן מכונה "משיט המעבורת".
הגוף הקוסמי השני התרסק על כדור הארץ לפני מיליוני שנים, והשאיר על האדמה אבן חן שחורה נדירה, בשם "כארוניט".
בכל מקום שבו מחזיקים חסידיו של קאלגו את האבן, מתפשט עובש שחור המבשר על נוכחותו, וגורם להזיות.
המאמינים סבורים שקאלגו ייטיב עם האנושות, אולם מפגש מכשפות בשם "בָּלְדוּנְג" ראה בו את צדו ההרסני, ובמאה ה-14 כלאו מכשפות הבלדונג את רוחו של קאלגו בתוך פסל, וכדי למנוע את שחרורו, הן ויתרו על כוח הכישוף שלהן, וחיות על פני האדמה כבנות אדם רגילות.
כדי לשחרר את רוחו של קאלגו מהפסל, יש צורך בדם של מכשפת בלדונג, ונוכחותה נדרשת לטקס פתיחת המעבר.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הקימה משפחת ווס (Vos) מניו יורק את "אגודת ווס", כת של חסידי קאלגו, שפעלה לזמן אותו לעבור מהעולם האחר לעולם הזה.
לשם כך, גנבה אייריס ווס, מנהיגת הכת וממשיכת דרכו של אביה, את פסל קאלגו ואת ספר הפולחן הכולל את הלחש המזמן אותו.
בשנת 1924, בלילה שבו נראה השביט "כארון", ביקשה אייריס לזמן את קאלגו לעבור מהעולם האחר, אך בשיאו של הטקס נשרף בית אחוזת ווס ונחרב, והכת נכחדה.
בניין "ויסר" הוקם על חורבות אחוזת ווס, על ידי אדריכל שזהותו לא ידועה.
הבניין נשרף במרץ 1994 בנסיבות שלא התבררו, ו-13 מדייריו נחשבו מאז כנעדרים, בהם מלודי פנדראס.
ככל שהוא מתעמק בסיפורה של מלודי, דן משתכנע שהוא יכול להצילה מהסוף המבעית שאותו חוותה 25 שנים קודם לכן.
תוך כדי מאמציו לגלות מה גרם לשרפה ב"ויסר" ומה עלה בגורלה של מלודי, דן חווה הזיות וחלומות שבהם הוא משוחח איתה.
בנוסף, דן מתחקה אחר נסיבות האסון שבו נספתה משפחתו, ובסדרה שזורים קטעי פלשבק מילדותו.
+שחקניםתפקידיםתיאורמאמדו אצ'יידן טרנרארכיונאי המשקם קלטות וידאו פגומות.
מתחקה אחר גורלה של מלודי פנדראס.דינה שיהאבימלודי פנדראסדוקטורנטית לאנתרופולוגיה הנעדרת משנת 1994. חקרה כת ששכנה בבית הדירות "ויסר" שבאיסט וילג'.מאט מקגורימארק היגינסחברו של דן ומפעיל פודקאסט הפאונד פוטג' העל-טבעי "אותות מסתוריים".מרטין דונובן וירג'יל דוונפורטנשיא תאגיד "LMG" ומייסד חברת "ולספרינג" לייצור ערכות לבדיקות DNA.
מעסיקו של דן טרנר.אוואן ג'וניגקייטסמואל ספייר / אלכסנדר דוונפורטמנהיג כת חסידי קאלגו שפעלה בבניין "ויסר".ג'וליה צ'אן אנאבל צ'וחברתה של מלודי ושותפתה לדירה; ציירת.אריאנה נילג'ס לואיסילדה בת 14 שהתגוררה בבניין "ויסר", וסייעה למלודי להכיר את הדיירים.
+שחקניםתפקידיםתיאורצ'ארלי הדסון ה-3דוקטור סטיבן טרנראבא של דן; פסיכולוג שטיפל במלודי ונחשד כמצית השרפה בביתו.קייט איסטמןתמרה סטפאנודיירת ב"ויסר"; מלחינת אופרה ופעילה בכת של סמואל ספייר.אידן מארישואוג'ון סמית'שוער בניין "ויסר"; פעיל בכת של סמואל.קריסטין גריפית'קסנדרה וולדיירת ב"ויסר"; פעילה בכת של סמואל.
רכשה את ארכיון ויליאם קרסט.אחלאם עבאסג'וליה בנט הצעירהנטשה את מלודי כתינוקת בת חודשיים.
בלדונג: הבחירה בכינוי היא מחווה לאמן הגרמני הנס בלדונג, בהשראת תחריט העץ "המכשפות" שלו, משנת 1510.
קאלגו: שם בדיוני שהומצא לצורך הסדרה, בהשראת מכלול מוטיבים ורעיונות ביצירות האימה והפנטזיה של ה.פ.
חזותו החיצונית נוצרה בהשראת דמותו של חניבעל לקטר והתנוחה שבה הוא מביט למעלה, כשראשו מוטה כלפי מטה.
כארון: שם כוכב השביט הבדיוני שאול משמו של כארון, המכונה גם "משיט המעבורת", שבמיתולוגיה היוונית הוא עוזרו של אל השאול האדס, ומשיט עבורו את המעבורת המשמשת להעברת מתים על פני הנהר "סטיקס", מעולם החיים אל עולם הרוחות, תמורת תשלום.
הסבר זה מופיע גם בסרטון הפתיח של פרק 7 בסדרה.
וירג'יל (דוונפורט), ביאטריז, כארון ו"המעגל": צירוף השמות יוצר אנלוגיה מידית לפרק "התופת" בפואמה "הקומדיה האלוהית" של דנטה: בפרק זה, דנטה מובל דרך תשעת מעגלי הגיהנום על ידי משורר בשם "וירג'יליו".
כמו כן, הרחבה שלפני הכניסה לבניין "LMG" מעוטרת במשולשים תחומים במעגל, בדומה לשרטוט שבחדר הפולחן באחוזת ווס ובבניין "ויסר".
שמה של המדיומית ביאטריז רומז לשם האיטלקי ביאטריצ'ה, המבטאת אצל דנטה את ההתגלות האלוהית, וכארון הוא משיט המעבורת המסרב לאפשר לדנטה להיכנס לעולם המתים.
השפה בה נאמר הלחש בטקסי הפולחן לזימון קאלגו, היא שפה מתוכננת שהומצאה במיוחד עבור הסדרה.
מכיוון שמקורה של "אגודת ווס" הוא מצפון אירופה, השפה המלאכותית נוצרה כניב של סכסונית עתיקה , שהיא שפה גרמאנית.
ב-26 באוקטובר 2020 פורסם שרבקה סוננשיין תשמש מפיקה ראשית ומפיקה בפועל של סדרת אימה שתופק עבור "נטפליקס" על ידי "Atomic Mosters", בצוותא עם פול האריס בורדמן שגם יכתוב ויפיק, וג'יימס ואן שיפיק.
עוד נמסר שהסדרה נוצרה בהשראת פודקאסט אימה בשם "ארכיון 81".
ב-5 בינואר 2022 נודע על הצטרפותם של מייקל קליר, רבקה תומאס ואנטואן דווייהי, כמפיקים.
במסגרת ההודעה על הפקת הסדרה, נמסר על ליהוקם של מאמדו אצ'יי ודינה שיהאבי.
שבועות ספורים אחר כך, ב-17 בנובמבר 2020, נמסר על צירופם של השחקנים מרטין דונובן, מאט מקגורי, ג'וליה צ'אן, אוואן ג'וניגקייט ואריאנה ניל.
שלב הצילומים שהתקיים בפיטסבורג, פנסילבניה, החל ב-16 בנובמבר 2020, והסתיים ב-29 במרץ 2021. רבקה תומאס ביימה ארבעה פרקים מתוך שמונת פרקי העונה הראשונה.
הבניין אשר דימה את בניין "ויסר", נמצא בשדרה הראשונה מס' 436 באזור בנייני הלופטים במרכז פיטסבורג, שם נעשו צילומי החוץ.
אך פנים הבניין הוא תפאורה שנבנתה בתוך אולפן.
המוזיאון שבו עובד דן טרנר, The Moving Image Museum, הוא מוזיאון אמיתי השוכן ברובע קווינס בניו יורק, בכתובת: השדרה ה-35, מס' 36-01. בניין המשרדים המדמה את מטה תאגיד LMG, נמצא ברחוב סטנוויקס מס' 11 בפיטסבורג.
לוגו התאגיד נוצר באמצעות גרפיקה ממוחשבת, והוא מכסה לוגו של בנק השוכן בבניין.
הבית ששימש לצילומי "אחוזת ווס" בשנת 1924, הוא בית אחוזה שהוקם בשנת 1906 בשדרה החמישית בפרוור שיידיסייד שבעיבורי פיטסבורג, ומשמש כבית מלון.
הסדרה הופצה לצפייה בהזרמת מדיה על ידי "נטפליקס", ב-14 בינואר 2022.
במאגר הביקורות "Rotten Tomatoes" עומד שיעור הדעות החיוביות על 86%, עם דירוג ממוצע של 7.2/10, בשקלול 35 ביקורות.
סיכום הביקורות הוא שהסדרה מהווה תערובת מסקרנת של אימה וסיפורת אפלה , ומספקת ריגושים על-טבעיים ממכרים ולא מרפים בדרך הטובה ביותר.
באתר הביקורות "Metacritic" עומד ניקוד הסדרה על 73/100, לפי ממוצע משוקלל של 16 ביקורות המוגדרות "אוהדות בדרך כלל".
ארכיון אלברט איינשטיין הוא ארכיון הממוקם בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים המכיל מסמכים אישיים של הפיזיקאי אלברט איינשטיין וקרוי על שמו.
בצוואתו ציווה אלברט איינשטיין להעביר את מסמכיו האישיים לאוניברסיטה העברית, וכן את זכויות היוצרים עליהם.
ארכיון אלברט איינשטיין מכיל כ-55,000 פריטים.
במרץ 2012 הודיעה האוניברסיטה על דיגיטציה של הארכיון, כשבתחילה התפרסמו 2,000 מסמכים.
בתוך האוסף יש רשימות אישיות, כמו מכתבי אהבה לנשים שונות, לאשתו השנייה, אלזה.
כמו כן, באוסף המקוון מופיע מכתב לעיתון הערבי "פלסטין", המציע "מועצה חשאית" שתורכב מערבים ויהודים ותפתור את הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
אלברט איינשטיין ביקר בארץ ישראל ב-1923 במשך 12 ימים ונתן את ההרצאה הראשונה בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
עם הקמת האוניברסיטה, בשנת 1925, איינשטיין היה חבר במועצת הנגידים הראשונה של האוניברסיטה.
באותה שנה הגיע כתב היד המקורי בן 46 העמודים של תורת היחסות הכללית לאוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933, חתנו של איינשטיין, רודולף קייזר, בסיוע שגרירות צרפת, הציל את מסמכיו של איינשטיין שהיו בברלין.
החומר הועבר לפריז, ובסופו של דבר אוחסן בפרינסטון שבארצות הברית עד לאחר מותו של איינשטיין.
צוואתו של איינשטיין משנת 1950 מינתה את הלן דוקאס ואוטו נתן לנאמני העיזבון וקבעה כי כל הזכויות והנכסים הספרותיים יהיו מוקנות לאוניברסיטה העברית.
לאחר מותו של איינשטיין ב-1955, הקדישו הנאמנים שנים רבות לארגון המסמכים של איינשטיין.
בשנות ה-60, הלן דוקאס והפיזיקאי ג'רלד הולטון מאוניברסיטת הרווארד ארגנו מחדש את הארכיון במטרה לפרסם את החומר, בפרויקט משותף של האוניברסיטה העברית בירושלים והוצאת אוניברסיטת פרינסטון.
החומר גדל מ-14,000 מסמכים בזמן מותו של איינשטיין ב-1955 לכ-42,000 מסמכים ב-1982. כדי לסייע בעבודה זו, המסמכים של איינשטיין הועברו מביתו בפרינסטון ל בפרינסטון, ניו ג'רזי.
בשנת 1982 העבירה אחוזת איינשטיין את המסמכים האישיים של איינשטיין ל בירושלים.
נשיא האוניברסיטה העברית בירושלים, אברהם הרמן, ומילטון הנדלר טיפלו בהעברת החומר לירושלים.
בשנים שלאחר מכן נשלח חומר נוסף מביתו של איינשטיין בפרינסטון.
האוצר הראשון של הארכיון היה זאב רוזנקרנץ (1989–2003).
הקטלוג התפרסם באינטרנט בשנת 2003. מאז 2004 עומד רוני גרוס בראש הארכיון.
הארכיון הפך לחלק מרשות הספריות של האוניברסיטה העברית בינואר 2008. ביולי אותה שנה עבר הארכיון לבניין לוי בקמפוס גבעת רם.
מאז 19 במרץ 2012, הארכיון עשה דיגיטציה והפך יותר ויותר מיצירותיו של איינשטיין לזמינות באינטרנט.
גם הוצאת אוניברסיטת פרינסטון הייתה פעילה במאמץ זה.
ארכיון הוויולה הבין-לאומי על שם פרימרוז (מאנגלית:Primrose International Viola Archive או בקיצור PIVA) הוא הארכיון הרשמי של אגודת הוויולה הבינלאומית ואגודת הוויולה האמריקאית .
הארכיון ממוקם בספריית הארולד ב.
לי אשר באוניברסיטת בריגהאם יאנג, פרובו יוטה.
מדובר באחד מהארכיונים הגדולים ביותר בעולם שמיועדים לתיעוד יצירות מוזיקליות שנכתבו במקור לוויולה.
האוסף נוסד על ידי הוויולן הסקוטי-אמריקאי ויליאם פרימרוז בשנותיו האחרונות.
בוגר אוניברסיטת בריגהאם יאנג, נגן הוויולה דיווד דלטון אשר למד תחת פרימרוז באוניברסיטת אינדיאנה עזר למורו לכתוב ממואר אודות חייו.
בהזדמנות דלטון הציע כי ספריית הארולד ב.
לי תוכל לשמש לתיעוד התכתבויותיו של פרימרוז.
לאחר מפגש עם מנהלי הספרייה בשנת 1974, פרימרוז החליט לתמוך בהצעת תלמידו ותרם את כתביו לספריה.
בהמשך הספרייה הציבה כיעד גם תיעוד של יצירות מקוריות לוויולה.
ב-1979 הארכיון נוסד באופן רשמי כארכיון פרימרוז ליצירות לויולה.
בשנת 1981 אגודת הוויולה הבינלאומית החליטה לאחד את הארכיון שלה שבסיסו היה באוסטריה, עם ארכיון פרימרוז.
בהתאם שונה שם הספרייה לשמו הנוכחי - ארכיון הוויולה הבינלאומי על שם פרימרוז.
החל משנת 1983, הארכיון אוסף מוזיקה חדשה שנכתבת לוויולה ועושה מאמצים להרחיב את הרפרטואר לויולה.
בין התורמים לספרייה ניתן לכלול את יאן אלברכט (Jan Albrecht), פול דוקטור (Paul Doktor), אולריך דרונר (Ulrich Druner), וולטר לברמן (Walter Lebermann), רודולף טרטשץ' (Rudolf Tretzsch), ארנסט וולפיש (Ernst Wallfisch) ופרנץ זיירינגר (Franz Zeyringer) המייסד של אגודת הוויולה הבינלאומית.
החל משנת 2005 הארכיון והאוניברסיטה נותנים חסות לפסטיבל ולתחרות הבינלאומית לוויולה על שם פרימרוז.
הארכיון מכיל כ-6.000 יצירות ופרטיטורות, בסביבות 250 הקלטות, ומאות כתבי יד והתכתבויות מקוריות של פרימרוז ואחרים.
בין כתבי היד המקוריים ניתן לכלול את יצירות מאת בלה ברטוק (הקונצ'רטו לוויולה ), ארנסט טוך, אפרם צימבליסט (סויטה של ריקודים ספרדיים "סרסטינה"), דריוס מיו (הקונצ'רטו השני לוויולה), ג'ורג' רוכברג (סונטה לוויולה).
הוסף על אלו, האוסף גם כולל את ארכיון ההקלטות והתמונות הרשמי של פרימרוז.
ארכיון המדינה של רפובליקת מקדוניה הצפונית (במקדונית: Државен архив на Република Северна Македонија) הוא ארכיון לאומי של מקדוניה הצפונית.
הוא ממוקם בסקופיה, בירתה של מקדוניה הצפונית.
בין השנים 1926–1941 הארכיון פעל תחת ארכיון סרביה.
ב-3 במאי 1945 משרד לחינוך הציבורי הכריז על כוונתו לייסד ארכיון של תנועת השחרור העממית של מקדוניה, הכוונה הייתה למקם את הארכיון בתוך הספרייה הלאומית בסקופיה.
אומנם, כוונה זו לא מומשה, אך הוקמה ועדה אשר תפקידה היה לאסוף חומרים ארכיוניים.
בשנת 1949 הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית המקדונית הקימה את הארכיונים ההיסטוריים במטרה למיין ולעבד חומרים ארכיוניים הקשורים למפלגה הקומוניסטית של מקדוניה ונושאים קשורים אחרים.
ב-1950 ביוגוסלביה נחקק חוק בנושא ארכיונים מדינתיים, חוק זה היווה בסיס להקמתו של ארכיון המדינה של מקדוניה.
ב-6 בינואר 1951 במקדוניה אומץ חוק הארכיונים המדינתיים וזה בעצם סימל את הקמתו של ארכיון המדינה של מקדוניה.
יחד עם הקמתו של הארכיון המרכזי בסקופיה הוקמו מספר ארכיונים אזוריים, תשעה בסך הכול (ביטולה, קומאנובו, אוחריד, פרילפ, סקופיה, סטרומיצה, טטובו, ולס, ושטיפ) אשר הוקמו בין השנים 1953–1960.
הארכיון שוכן במבנה ייעודי אשר נבנה בשנת 1969.
לארכיון ישנם הסכמים עם מספר ארכיונים ברחבי העולם, כולל עם ארכיון של מוזיאון השואה בוושינגטון.
שמירה על החומרים הארכיוניים הנמצאים מחוץ לארכיון
אחת המשימות החשובות ביותר היא לפקח על מצבו של החומר הארכיוני הנמצא בידי בעליו, כלומר חומר המוגדר כארכיוני, אך טרם הגיע לידי הארכיון.
לצורך פיקוח זה ישנה מחלקה ייעודית.
שמירה על החומרים הארכיוניים הנמצאים בארכיון
מחלקה זו עוסקת בקליטת חומר ארכיוני המתבצעת באמצעות קבלת חומר מהבעלים, רכישה, קבלת חומר בתור מתנה וקבלת חומר מהמחקרים המתבצעים בארכיונים בחו"ל.
אוסף הארכיון מתחלק ל-3 קטגוריות בהתאם לזמן היצירה ולחשיבותו של החומר.
כמו כן המחלקה עוסקת בצילום החומר על מיקרופילמים.
ארכיון הגל נוסד ב-1958 בנורדריין-וסטפאליה כדי לעודד מאמצים היסטוריים-ביקורתיים לחקור את יצירותיו שנאספו של גאורג וילהלם פרידריך הגל.
האקדמיה למדעים של נורדריין/וסטפאל והוצאת פליקס מיינר, המבורג, הם מוציאים לאור של יצירותיו של הגל שנאספו ותועדו.
מאז 1968 משכנו של הארכיון בפקולטה לפילוסופיה, חינוך ועיתונאות של אוניברסיטת רוהר בוכום.
השנתון ללימודי הגל (Hegel Studien)
מבנה ספרייה מיוחד המכסה את עבודתם של תלמידי הגל;
ספרות מחקרית שלמה לצד יצירותיו של הגל עצמו;
ארכיון הגל נוסד ב-1958 על ידי אוטו פוגלר () פילוסוף גרמני שהתמחה בגותם של הגל, היידגר, האידיאליזם הגרמני, ובפאול צלאן.
וולטר יאשקה () ניהל את הארכיון וערך את כתב העת עד למותו בשנת 2022. הוא גם ערך את אסופת כל יצירותיו של הגל.
יאשקה גם מחבר הספר Reason in Religion: the Foundation of Religion in Hegel's Philosophy משנת 1986.בשנת 1990, פרופסור יאשקה סייע לד"ר פיטר סי הודג'סון ולצוות חוקרים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בפרסם תרגום חדש להרצאותיו של הגל על הפילוסופיה של הדת (1818–1831).
פרסום זה שינה באופן קיצוני את הכיוון של מחקרי הגל מהמאה ה-20, על פי כמה חוקרים מאגודת הגל של אמריקה.
כתב העת של הארכיון Hegel Studien נוסד ב-1961 ומהווה פורום לעבודות מחקר וביבליוגרפיה חדשה.
ב-Hegel Studien התפרסמו מאמרים מאת אוטו פוגלר, ארנסט בלוך, הנס גאורג גדאמר, מרטין היידגר, קארל לוית', היינץ היימסות', דיטר הנריך, אנמרי גטמן-סיפרט, וולטר יאשקה, רוברט ברנדום, ג'ון סאליס, ורוברט פיפן.
ארכיון הכנסת הוא ארכיון מנהלי ופרלמנטרי/הסטורי המשרת את הכנסת, מתעד ומשמר את המסמכים בארגון.
התיעוד הפרלמנטרי התחיל עם הישיבה הראשוה של מועצת העם ב-4 במאי 1948. ארכיון הכנסת משמש הן ארכיון מינהלי והן ארכיון היסטורי.
תפקידו העיקרי הוא לתעד ולשמר את כל המסמכים הנוצרים בארגון, להעריכם ולקבוע נהלים לשמירת החומר הדרוש לעבודה הפרלמנטרית השוטפת ולצרכים מחקריים ומשפטיים; הארכיון המינהלי משרת את כל מחלקות הכנסת.
בארכיון ההיסטורי נערך תיעוד ושימור של כל המסמכים הפרלמנטריים, לרבות פרסומים, תצלומים ותעודות מיוחדות.
מתחילת שנות ה-2000, ארכיון הכנסת מנהל פרויקט רחב היקף של דיגיטציה של החומרים הפרלמנטריים.
במסגרת זו נסרקו כל המסמכים הפרלמנטריים העיקריים: דיוני מליאת הכנסת, דיוני ועדות הכנסת, הצעות חוק וחוקים, פרסומים, תצלומים ועוד.
הארכיון הוא יחידה בכנסת, חלק מאגף בכיר מידע.
מנהלת הארכיון היא אינדה נובומינסקי.
הצוות המקצועי של ארכיון הכנסת מארגן את המסמכים השוטפים של הכנסת, מעריך אותם וקובע תקופות שמירה וחשיפה, על פי חוק הארכיונים, התשט"ו-1955, ותקנות הארכיונים.
בארכיון נקבעים נהלים לשמירת המידע הארגוני, וניתנת הדרכה ליחידות הכנסת בדבר ניהול הרשומות הפיזיות והאלקטרוניות.
הארכיון נמצא בתהליך של מעבר לארכיון דיגיטלי, מאז שנת 2019 מנהל את המידע הארגוני ופרלמנטרי של הכנסת בצורה אלקטרונית בלבד ולא מתקבלים יותר הפקדות פיזיות מהמחלקות השונות.
בעשורים האחרונים הארכיון מוביל פרויקט רב-שנתי ורחב היקף של דיגיטציה של חומר פרלמנטרי למען הנגשתו לציבור.
כמו כן, נעשות גם פעולות של הסבה וטיוב נתונים במאגרי הנתונים ההיסטוריים של הכנסת.
האוספים העיקריים בארכיון הכנסת הם:
"דברי הכנסת" - פרוטוקולים דל דיוני מליאת הכנסת מאז הישיבה הראשונה של מועצת המדינה הזמנית.
כל הפרוטוקולים זמינים באתר הכנסת.
מאז הכנסת ה-18 יש גם קובץ וידאו של הדיונים.
פרוטוקולים של דיוני ועדות הכנסת מאז הכנסת הראשונה.
כל הפרוטוקולים זמינית באתר הכנסת, החל מכנסת 18 גם כקובץ וידאו
הצעות חוק וחוקים שהתקבלו - כולל סדרה של חוקים שלא התקבלו, חוקים שהתקבלו והחוק החתום.
כל המסמכים זמינים באתר הכנסת במאגר החקיקה הלאומי
פרסומי הכנסת - פרסומים שהכנסת הוציאה לאורך השנים כגון סיכומי פעילות ועדות הכנסת, חוברות על יצירות האומנות במשכן, נתונים על פעילות חברי כנסת.
הסדרה כוללת גם פרסומים שהוגשו לוועדות הכנסת ממשדי ממשלה
תצלומי הכנסת - אוסף של תצלומים היסטוריים שעברו דיגיטציה ותצלומים שוטפים של צלמי הכנסת
אוסף תעודות מיוחדות בהם הצהרת אמונים של נשיא המדינה, ראשי ממשלה ושרים.
אוספים אישיים של חברי הכנסת ועובדיה שביקשו את הפקדתם בארכיון בהם יושב ראש הכנסת הראשון יוסף שפרינצק ומזכיר הכנסת הראשון משה רוזטי.
כמו כן נשמרים בארכיון תיעודים הקשורים לחקיקת משנה, הצעות לסדר-היום, דיונים יזומים, רישומי הצבעות ידניות ואלקטרוניות, הצעות אי-אמון, שאילתות, תיקי מינהל הכנסת ועוד.
רוב החומר הפרלמנטרי פתוח לציבור וזמין באתר האינטרנט של הכנסת.
עובדי הארכיון נותנים מענה לפניות ציבור באופן מקצועי ויעיל.
רוב הפונים מקבלים מענה דרך דואר אלקטרוני מכיוון שהחומרים זמינים במצע דיגיטלי.
ארכיון הסרטים הקוריאני (הנגול: 한국영상자료원) או הפדרציה הקוריאנית של ארכיוני הסרטים הוא ארכיון הסרטים היחיד בדרום קוריאה עם כיסוי כלל ארצי.
הוא נוסד בסיאול בשנת 1974 כארגון ללא מטרות רווח.
ב-1976 הצטרף בתור משגיח לפדרציה בין-לאומית של ארכיוני סרטים, ב-1985 הוא הפך לחבר מלא של הפדרציה.
המטרות העיקריות של ארכיון הסרטים הקוריאני הן לאסוף, לשמר ולקטלג סרטים וחומרים הקשורים לסרטים, כמו כן מטרה נוספת היא לטפח נגישות לאוספיה.
רוב החומרים המקוריים והעתקים של סרטים קוריאניים שמורים בארכיון.
המרכז הראשי של הארכיון נמצא בסאנגאם-דונג, סיאול.
כו כן, ישנו מרכז שימור ושיחזור משני בפאג'ו.
במרכז הראשי ישנם מספר מתקנים ציבוריים, כולל סינמטק של הארכיון, מוזיאון הקולנוע הקוריאני וספריית יעץ.
לאחרונה הארכיון מרכז את מרב המאמץ בדיגיטציה של סרטים קוריאניים, הארכיון הוציא מספר אוספים של הקולנוע הקוריאני הקלאסי על גבי DVD.
הארכיון מנהל את האתר של בסיס נתוני סרטים קוריאניים.
הארכיון הוקם בתור מרכז אחסון של סרטים קוריאניים ב-1974 בסיאול, ב-1990 עבר למיקום חדש.
בספטמבר 1991 הפך לארגון ללא מטרות רווח ושמו שונה לארכיון הסרטים הקוריאני.
ב-1994 הארכיון מתחיל לקבל תקציבים מדינה לצורך ביצוע שימור של סרטים קוריאניים.
בדצמבר 1998 הוא החל להפעיל את אתר בסיס נתוני סרטים קוריאניים.
ב-2002 הוא עבר ארגון מחדש לאחר קבלתו של חוק לקידום הקולנוע.
ב-2007 נבנה מבנה ייעודי בסאנגאם-דונג שאליו יעבור הארכיון, המבנה כלל חדרי שימור עם ציוד משוכלל.
הסינמטק והמוזיאון של הקולנוע הקוריאני, שניהם נפתחו בשנת 2008 ושניהם ממוקמים במבנה של הארכיון.
רכישה - הארכיון אוסף חומרים ויזואליים כולל סרטים ומוחרים הקשורים לתעשיית הסרטים (סרטונים, אודיו, פוסטרים, תמונות סטילס, תסריטים, ספרים, כתבי עת, תלבושות, אביזירים וכו') לאומיים ובין-לאומיים.
שחזור - אוסף הארכיון כולל יותר מ-4,000 סרטים קוריאניים, כולל סרט משנת 1934 שהוא הסרט הישן ביותר באוסף הארכיון.
הארכיון מבצע פעולות שימור ושיחזור לגלילי הסרטים.
הארכיון הוא המקום היחיד בדרום קוריאה המסוגל לבצע שחזור סרטים.
שימור (סרטים) - הארכיון פועל למזער נזקים ואובדן נתונים ומפעיל שני מחסנים בסנגאם ופאג'ו בעלי מערכות לוויסות טמפרטורות ולחות.
מחקר - החל משנת 2004 הארכיון התחיל בצורה רצינית במחקר של הקולנוע.
נוסד המכון הקולנוע הקוריאני כדי לסייע בפופוליריזציה של הקולנוע הקוריאני.
ארכיון הגאווה הישראלי הוא מוסד ארכיוני המוקדש לשימור ותיעוד ההיסטוריה החברתית, המשפטית התרבותית והפוליטית של הקהילה הגאה בישראל.
הארכיון הוקם בשנת 2020 כפרויקט משותף של האגודה למען הלהט"ב ואוניברסיטת תל אביב, בסיוע הספרייה הלאומית.
בתוך האגודה התקיימו בעבר ניסיונות ליצור פרויקטים לתיעוד ההיסטוריה הישראלית הגאה.
ניסיונות מוקדמים נעשו בעבר על-ידי פרופ' יובל יונאי, ד"ר עמיר סומקאי-פינק ופרופ' יובל נח הררי.
ב-2007 הקים המתנדב רוברט דן ינוביץ-גלר במסגרת האגודה את "פרויקט סולם" לתיעוד היסטורי של קהילת הלהט"ב בישראל.
לפרויקט הוקמה מועצה מייעצת, בה נכללו אבי סופר, הדר נמיר, רוני טל, יונתן דנילוביץ', חנה קליין, קארין קאפח, דן לחמן, יאיר הוכנר ואילן שיינפלד.
ב-2019 התקיימה פגישה רבת משתתפים וארגונים, בה נידון הרעיון של ארכיון לתיעוד ההיסטוריה של הקהילה, אך הרעיון לא יצא אל הפועל.
הרעיון לארכיון הגאווה בתצורתו הנוכחית התפתח ביוזמת מתן שגב-פרנק בשנת 2020, בתקופת סגר הקורונה הראשון, לאחר שזיהה קושי במציאת תיעוד ארכיוני שיטתי וזמין של ההיסטוריה הקווירית הישראלית במסגרת כתיבת עבודה לסמינר בהיסטוריה קווירית במהלך לימודיו באוניברסיטת תל-אביב.
בהמשך, פיתח את היוזמה במסגרת המסלול למנהיגות גאה של המרכז הגאה תל אביב-יפו, כאשר כמנטור הוצמד אליו איתי פנקס ארד, שהחזיק אז בתיק הקהילה הגאה בעיריית תל אביב-יפו.
בעקבות פניה אל סמנכ"ל האגודה למען הלהט"ב בישראל רן שלהבי, החליטו לפעול יחד להקמת ארכיון בסטנדרטים גבוהים של מקצועיות, שיוכל לתעד ולשמר את העשייה החברתית, הפוליטית, הארגונית והאישית של חברות וחברי הקהילה הגאה בישראל לדורותיהם.
ב-29 בנובמבר 2020 ערכה האגודה ערב שותפים.ות בנושא ארכיון האגודה בזום.
במסגרת המפגש הוחלט על השקת קמפיין מימון המונים.
הקמפיין נמשך מ-9 בדצמבר עד 31 בדצמבר 2020 והוביל לגיוס משאבים ראשוני עבור הנעת תהליך ההקמה של הארכיון.
במקביל, הכריזה האגודה על השקת שלב איסוף החומרים והזמינה כל מי שמחזיקים בפריטים ובמסמכים רלוונטיים לתרום אותם לחומרי הארכיון.
ב-4 במרץ 2021 פרסמה האגודה למען הלהט"ב קול קורא לתפקיד מנהל.ת ארכיון הגאווה.
לאחר הליך מיון, מונה שגב-פרנק באופן רשמי לתפקיד מנהל הארכיון הגאה מטעם האגודה למען הלהט"ב בישראל, בכפיפות למנכ"ל האגודה אוהד חזקי.
על-פי כתב המינוי, הגדרת המשימה העיקרית הייתה הקמת הארכיון ובניית אסטרטגיה, מציאת ספקים רלוונטיים, עבודה עם צוות מתנדבים וגיוסם, תיוג וקטלוג חומרים, ניהול תכנים ודיגיטציה.
שגב-פרנק ניהל את הארכיון בתהליך ההקמה והמיצוב הארגוני שלו (2020–2023).
הקמת הארכיון התקדמה בכמה אפיקים:
ייעוץ משפטי: לארכיון גויס ייעוץ משפטי פרו-בונו של עו"ד אייל שגיא ממשרד AYR - עמר רייטר ז'אן שוכטוביץ ושות', ביחד עם עו"ד ניב אזרן.
שיתוף פעולה פנים-קהילתי: בוצעה פניה אל ארגוני הקהילה הגאה וכן אל מיזמים מקומיים שהחלו לפעול לפני כן וביניהם פרויקט ההיסטוריה הגאה החיפאית, פרויקט ההיסטוריה הגאה בבאר שבע, ארכיון הבית הפתוח, ארכיון אשה לאשה - מרכז פמיניסטי חיפה כדי לשתף פעולה.
בהמשך, נעשה ניסיון לגבש שיטת קטלוג אחידה שתאפשר הפנייה הדדית וניהול מסד נתונים משותף, בסיוע והדרכה של צוותי הספריות של אוניברסיטת תל אביב.
פנייה והזמנת חברות וחברי הקהילה לתרום ולקחת חלק: ארכיון הגאווה פנה אל חברות וחברי הקהילה ב-8 באוגוסט 2021 בבקשה למלא סקר, בכדי לברר מה הם הנושאים והדמויות שהקהילה עצמה רואה בהן חשיבות.
בהמשך, ביחד עם פרויקט ההיסטוריה הגאה החיפאית, פרויקט ההיסטוריה הגאה בבאר שבע והבית הפתוח, הזמין את חברות וחברי הקהילה לתרום לארכיון המתהווה חומרים ואוספים לתיעוד ביום איסוף שהתקיים ב-29 באוקטובר 2021.
גיוס משאבים: בהמשך לקמפיין גיוס ההמונים של האגודה משלהי 2020, בוצעה פניה אל הנהלת אוניברסיטת תל אביב.
הנהלת האוניברסיטה תמכה בהקמת הארכיון והקצתה סכום שאיפשר את המשך הפיתוח של המיזם.
היגוי והכוונה מקצועית: צוות של נשות ואנשי מחקר מתחומים רלוונטיים שונים הצטרפו בהתנדבות לוועדת ההיגוי האקדמית של הארכיון.
הוועדה מכילה ייצוג לכל גווני קהילת הלהט"ב.
הפגישה הראשונה של ועדת ההיגוי של ארכיון הגאווה הישראלי התקיימה ב-3 באוקטובר 2021.
שיתופי פעולה מקצועיים: חתימת הסכם שיתוף פעולה עם פרויקט JPress, עיתונות יהודית היסטורית, לדיגיטציה והנגשה של העיתונות הישראלית הגאה שפעלה בעבר ויצירת תהליך חניכה עם צוות הספרייה הלאומית.
בספטמבר 2023, נחתם הסכם שיתוף הפעולה.
ידיעה לתקשורת על מיסוד הארכיון הוכנה ותוכננה לצאת מיד עם סיום החגים ותחילת שנת הלימודים תשפ"ד, ב-8 באוקטובר 2023, אך עקב אירועי טבח שבעה באוקטובר ותחילת מלחמת חרבות ברזל - לא פורסמה.
הסכם השת"פ אפשר העסקה של מנהל.ת לארכיון בשכר ובמשרה מלאה תחת אוניברסיטת תל אביב.
בדצמבר 2023, סיים מייסד הארכיון את תפקידו כמנהל והוחלף על ידי יסמין ענבר.
ארכיון הגאווה הישראלי מנוהל במספר רבדים:
ניהול שוטף - מאז דצמבר 2023 יסמין ענבר מכהנת כמנהלת ארכיון הגאווה הישראלי באוניברסיטת תל אביב.
צוות מתנדבות ומתנדבים – מתנדבים.ות מהקהילה המסייעות באיסוף, מיון, ארגון וקטלוג של חומרים.
אתר הארכיון מפרט את תוכן האוספים הנכללים בו באופן מפורט יותר, אך האוספים הינם:
אוסף הפרסומים - אוסף של פריטי אפמרה - פוסטרים, הזמנות למסיבות, עלוני מידע, פרסומים עסקיים, חומרי הסברה, חפצים ממותגים, קטעי עיתונות, חוברות, תוכניות עבודה ומסמכים שונים שנפרשים על פני חמישה עשורים, המתעדים אירועים שונים אשר ביחד מהווים פסיפס של היסטוריה ישראלית גאה.
אוסף התצלומים - אוסף מיוחד של רגעים ואירועים משמעותיים ודמויות שלקחו חלק בפעילות ואירועים חשובים בחיי הקהילה.
האוסף מכיל תיעוד ממצעדי גאווה, ארוחות חג, אירועים, מופעים, הפגנות, מסיבות, כנסים, טיולים וכן תצלומים אישיים בעלי ערך.
בריאות להט"ב - אוסף של פריטים שונים העוסקים בבריאות בקהילת הלהט"ב, כולל תיעוד של הפעילות בתחומי הבריאות הפיזית והנפשית, המאבק בהתפשטות נגיף ה-HIV בקהילה וההתמודדות עם הסטיגמות שחוו נשאים.ות.
נכון ל-1 בינואר 2025, עדכנה האגודה למען הלהט"ב בישראל כי 10,345 מסמכים כבר קוטלגו ונרשמו, ועוד 9,684 מסמכים נשלחו לדיגיטציה לקראת בניית ספרייה דיגיטלית לארכיון.
התערוכה התבססה על מחקר ואיסוף חומרים של מתן שגב-פרנק, אוצרות משותפת שלו ושל סמנכ"ל האגודה קינן בירנבאום ועיצוב גרפי של אורן ורמוס.
היא הושקה בספרייה למדעי החברה, לניהול לחינוך ע"ש ברנדר-מוס באוניברסיטת תל אביב ולאחר-מכן הוצגה גם במשרדיהן של כמה חברות הייטק מובילות כמו Natural Intelligence, CyberArk ופייסבוק ישראל, וכן באירוע לציון חודש הגאווה הרשמי של שגריר ארה"לֹ בישראל תומאס ריצ'רד ניידס.
טרנס אייג' | TRANS AGE | ما وراء السنّ (2025) - תערוכת פופ-אפ משותפת של ארכיון הגאווה הישראלי, פרויקט גילה להעצמה טרנסית ומיזם The Autographers שעסקה בזהות טרנסית ובגיל טרנסי.
התערוכה באה לאפשר לדמויות מקהילת הטרנס לומר "אנחנו כאן ותמיד היינו כאן".
התערוכה בנויה מעשרה תצלומי פורטרט של א.נשים טרנס, בצימוד עם קטעי ראיונות שערכו מתנדבי ומתנדבות הארכיון, ומביאה למרכז את קולותהם וסיפוריהם של א.נשים טרנס.
התערוכה הוצגה בספרייה למדעי החברה, לניהול לחינוך ע"ש ברנדר-מוס באוניברסיטת תל אביב, בספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי וכן בכנסת.
ב-11 בדצמבר 2025 נערך אירוע ההשקה של ארכיון הגאווה הישראלי באוניברסיטת תל אביב.
במסגרת האירוע התקיימו שני מושבים אקדמיים.
המושב הראשון נקרא "למי ולשם מה אנחנו יוצרימות" בהשתתפות ד"ר דנה אולמרט, פרופ' איריס רחמימוב ואריאל הירשפלד.
המושב השני נקרא "ארכיונים, קוויריות ומחקר - רב שיח" ובו השתתפו פרופ' איריס רחמימוב, אליה אמסלם, דניאלה דניאל, פרופ' יובל יונאי, ד"ר ירדן שטרן וענבר גדרון.
ב-18 בדצמבר 2025, השתתף ארכיון הגאווה הישראלי באירוע 50 שנה למאבק הגאה בישראל ולאגודה למען הלהט"ב בישראל.
האירוע נערך במרכז הגאה בתל אביב, ומלבד המופעים שהתקיימו בו, התקיימו בחללי המרכז שלוש תערוכות.
אחת מהן - תערוכה של ארכיון הגאווה הישראלי, שהכילה מוצגים מנקודות ציון מהותיות במאבק הגאה ובקיום הגאה של הקהילה הישראלית.
ארכיון הגאווה שם לעצמו כמה מטרות מרכזיות: תיעוד ושימור ההיסטוריה הלהט"בית בישראל, הפצת ידע מבוסס עובדות והנגשתו לעיון ומחקר אקדמי, לצורכי חינוך וכן למי שמעוניינות או מעוניינים להעשיר את הידע האישי שלהם.
הארכיון מקפיד על נאמנות לכללי האתיקה המחקרית ומאפשר לציבור גישה לחומרים שלא היו נגישים בעבר.
ארכיון הגאווה הישראלי מנציח את פעילותן של דמויות רבום ומגוונות שפעלו לאורך ההיסטוריה של קהילת הלהט"ב בישראל, באופן שמבטיח שימור ומאפשר המשכיות.
הפריטים בארכיון עוברים קטלוג מקצועי ומאורגנים באופן שמכבד את הפעילות העשירה והמרתקת של קהילה זו, שחלק גדול מההיסטוריה שלה נשכחה, נמחקה או סולפה כל-עוד לא היה ניתן לאתר חומרים ארכיוניים שמבהירים את האירועים כפי שאכן קרו, נחוו ודווחו בזמן אמת, ומבטיח את הנגשתם מעתה לכל מי שירצו לעיין בהם.
הפרט החווה את חייו הפרטיים חשוף תמיד הן להתרחשויות ההווה שהוא שותף להן, והן לאותם דימויים קדומים מעברה של משפחת האדם.
דוגמה: דמות האם היא ארכיטיפ, שהרי כל התינוקות בכל התרבויות שותפים לחוויית האם.
תפיסת התינוק את אמו שלו משלבת בתוכה את התנסויותיו עם דימוי דמות האם הטבוע בו מלידה, כפי שחווה אותה הגזע האנושי מאז ומעולם.
על פי התאוריה האנליטית של הפסיכואנליטיקאי קרל יונג, קיימים מספר ארכיטיפים מרכזיים של נטיות או תכונות התנהגותיות:
אגו - ארכיטיפ ההסתגלות למציאות והשגת הזהות.
הצל - הצד הנחות והלא רצוי באישיות האדם, אותו האדם מדחיק ומסרב להודות בקיומו.
זהו ה"חלק האפל", המאכלס את היצרים והרגשות הפרימיטיביים הקיימים באדם.
הפרסונה - "המסכה" המותאמת לדרישות הסביבה והחברה.
זוהי האישיות החברתית, המתפקדת בהתאם לציפיות החברה ומסתירה את ה"אני האמיתי" - מעין פשרה בין אישיות היחיד לבין דרישות החברה.
האנימה - היסוד הנשי המצוי בגברים הלקוח מהחוויות האישיות והקולקטיביות של גברים עם נשים לאורך ההיסטוריה (בהסתמך על התת-מודע הקולקטיבי).
האנימה קובעת הן את יחס הגבר לנשים שבעולמו, והן את יחסו לצד הנשי המצוי בתוכו.
האנימוס - הצד הגברי בנשים, הלקוח מהחוויות האישיות והקולקטיביות של נשים עם גברים לאורך ההיסטוריה (בהסתמך על התת-מודע הקולקטיבי).
קובע את היחס של האישה לגברים שבעולמה, ולצד הגברי שמצוי בתוכה.
העצמי - בסביבות גיל ארבעים מגיע האדם לשלמות ולהרמוניה פנימית, בה הוא חדל מלהתעסק בדברים חומריים (דוגמת כסף, בית, פרטנר וכדומה) ומרכז את האנרגיה שלו במטרות רוחניות מתוך שאיפה להגיע לשלמות רוחנית.
העצמי מקנה לאישיות אחידות, שיווי משקל ויציבות.
דמויות אופי טיפוסיות ביצירות תרבותיות (כגון ספרות, קולנוע, תיאטרון) קרויות גם הן "ארכיטיפים".
בין דמויות האופי הטיפוסיות בתרבות נמנים דמות האם, הגיבור, הילד, אמא אדמה והזקן החכם.
ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון הוא הארכיון המרכזי של צה"ל ומשרד הביטחון, ומהווה מאגר מידע ייחודי ומרכזי אודות הפעילות הביטחונית צבאית של מדינת ישראל.
בארכיון אוצרות שהם נכסי צאן ברזל של ההיסטוריה של מדינת ישראל, על כן, מהווה הארכיון את אחד המרכיבים החשובים ביותר בשמירת הזיכרון הקולקטיבי והמורשת הביטחונית והתרבותית של החברה בישראל.
מעבר לנושאים הצבאיים-ביטחוניים מצוי בארכיון צה"ל ומערכת הביטחון מגוון רחב של נושאים שהעסיקו ומעסיקים את החברה בישראל ובהם נושאים אופרטיביים, תורתיים, לוגיסטיים, חינוכיים, הדרכתיים, רפואיים, כלכליים ועוד בכל סוגי המדיה: תיקים, סרטים, קלטות קול, תצלומים, מפות ועוד.
הארכיון משמש כמגנזה לצה"ל וכארכיון היסטורי למשרד הביטחון ולצה"ל.
הארכיון (שבראשיתו נקרא ארכיון הצבא) הוקם ביולי 1948 בהוראת ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון, כדי לרכז את התיעוד שנוצר ביחידות צה"ל במהלך קרבות מלחמת העצמאות ושל לוחמים יהודיים.
במסגרת הארכיון נמצאים גם ארכיונים טרום צה"ליים "הארכיון לתולדות ההגנה", הפלמ"ח והלח"י.
מבחינה מינהלית הארכיון הוא יחידה במשרד הביטחון.
ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון הוא הארכיון הממלכתי הראשון שהוקם בישראל.
מנהלו הראשון היה רפאל לב.
בארכיון נשמרו גם מסמכים ופריטים שאינם ביטחוניים.
כגון מחברות היומן המקוריות של בן-גוריון, כיוון שזאת הייתה בקשתו.
חלק מהיומן עדיין מצונזר: בעיקר קטעים שעוסקים באירועי הנכבה ב-1948 ובהקמת הכור בדימונה.
גם חלק מהארכיון של שמעון פרס, לפי בקשתו נשמר שם.
בארכיון מתקבלים פיקדונות אישיים של בכירי צה"ל ומשרד הביטחון שהארכיון מאפשר להם להפקיד מסמכים ופריטים.
בספטמבר 2003, פנה העיתונאי וההיסטוריון גרשום גורנברג לארכיון בבקשה לעיין בחומר שיסייע לו בכתיבת ספר חדש על שנות ההתנחלות הראשונות.
הארכיון דחה את בקשתו לעיין בחומר בטענה שהוא "רגיש מדי", למרות שמדובר במסמכים בנושאים אזרחיים לא צבאיים, וגורנברג עתר לבג"ץ באמצעות האגודה לזכויות האזרח.
בינואר 2010, דחה בג"ץ את העתירה, לאחר שהגיע למסקנה "כי חלו שינויים משמעותיים בהיבטים השונים של העתירה, ובכלל זה אף הוענקו לעותרים רבים מן הסעדים שהתבקשו על ידם".
בין השינויים שהביאה העתירה פרסמה מערכת הביטחון את הקריטריונים לחשיפת חומרי ארכיון חסויים ולמתן מעמד של "חוקר מורשה", כמו כן נוצרו קטלוגים, רשימות מלאי ואינדקסים, שיועמדו לעיון הציבור.
כל יחידה שולחת מדי שנה את כל התיעוד שחובה לגנזו על פי הפקודות בכל סוגי המדיה (דוחות, מסמכים רפואיים, תיקים אישיים, חוברות וספרים חשובים, קלטות אודיו ווידאו, מפות, תצלומים, תצ"אות, מדיה מגנטית ועוד) לארכיון, בארכיון עובר החומר סידור ממוחשב והשמה ידנית, לפי שם היחידה, תאריך המסמך וכו'.
בארכיון מצוי תיעוד החל מהמאה ה-19:
תיעוד של צה"ל מאז הקמתו ב-1948 ואילך, המשקף את פעולותיו של הצבא על כל יחידותיו, ובכלל זה לשכת הרמטכ"ל, אגפי מטכ"ל, זרועות, חילות, פיקודים וכו', במכלול היבטים- מבצעיים, ארגוניים, הדרכתיים, תורתיים, לוגיסטיים ועוד.
תיעוד שנוצר במשרד הביטחון, ובכלל זה לשכת השר, לשכת המנכ"ל, אגפים ויחידות.
פיקדונות מוסדיים (יחידות מיוחדות) ופיקדונות אישיים (תיעוד שנצבר אצל קצינים בכירים).
תיעוד של יחידות הסמך (חלקי) אוספים מיוחדים: הלוחם היהודי בצבאות העולם, מתנדבי היישוב.
תיעוד מתקופת טרום המדינה (ההגנה, הלח"י והפלמ"ח)
חומר שלל – תיעוד ערבי שנלקח שלל במלחמות השונות.
לדוגמה: ארכיון משרדי אש"ף בביירות שנתפס על ידי צה"ל ב-1982.
תיעוד מיוחד – תיעוד אור קולי, מפות, תצלומים.
עיתונות – אינדקס עיתונות בנושאי צבא וביטחון, ביטאונים ועלונים.
לתיעוד השמור בארכיון שימושים רבים.
בראש ובראשונה משרת הארכיון את צה"ל ומערכת הביטחון בעבודתם השוטפת.
כך למשל לצורך הסדרת תביעות שתובעים אנשים וגופים שונים את צה"ל או את משרד הביטחון, וכן לצורך תחקירים ומחקרים היסטוריים וצבאיים שונים.
חלק מהחומר הארכיוני נחשף לציבור לאחר פרק זמן של 50 שנה ולאחר שנבדק כי אין בו כל מידע שפוגע בצנעת הפרט, ביחסי החוץ של ישראל או בביטחון המדינה.
המעוניינים בגישה לחומר ארכיוני מאוחר יותר נדרשים להגיש בקשה ל"הורדת חיסיון", בקשה לעיון בחומר ארכיוני מוגבל, על פי תקנות העיון בחוק הארכיונים משנת 2010.
הארכיון ממוקם בצמוד ללשכת הגיוס בתל-השומר מחנה דורי (בסיס תל השומר).