tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נמל התעופה קטניה - וינצ'נצו בליני (באיטלקית: Aeroporto di Catania-Fontanarossa Vincenzo Bellini), שוכן בסמוך לעיר קטניה, השנייה בגודלה באי האיטלקי סיציליה.
נמל התעופה נקרא על שמו של מלחין האופרה וינצ'נצו בליני, שנולד בקטניה.
נמל התעופה קטניה הוקם בשנת 1924. נמל זה שימש בתחילה את צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
בשנות ה-40 המאוחרות היה ברור כי שדה התעופה עמוס ויש צורך להרחיבו.
בשנת 1950 נפתח נמל התעופה קטניה גדול ומשופר יותר.
לאחר 20 שנה של צמיחה בלתי צפויה במספר הנוסעים, בשנת 1981 היה שוב צורך לבנות מחדש את נמל התעופה כדי להתמודד עם הדרישה.
ב-8 במאי 2007 נפתח הטרמינל החדש, המצויד ב-22 שערים ו-6 גשרים במקום הטרמינל הישן.
נמל התעופה ממוקם ליד הכביש המהיר A19, המקשר את קטניה לפלרמו ולמרכז סיציליה.
שירותי הסעות מבצעים נסיעות מהנמל אל מרכז העיר ולתחנת הרכבת המרכזית, בעוד שאוטובוסים שונים אחרים הנוסעים לחלקים אחרים באי זמינים גם כן ישירות מנמל התעופה.
בנמל ישנם גם שירותי מוניות.
נמל תעופה זה הוא העמוס בסיציליה והשישי באיטליה עם 6,794,063 נוסעים ב-2011, אולם, מבחינת תנועת המטוסים השדה דורג שלישי, אחרי נמל התעופה לאונרדו דה וינצי-פיומיצ'ינו ונמל התעופה מילאנו-לינאטה.
נמל התעופה ראוניון רולאן גארוס ידוע גם כנמל התעופה גילו על שם שופט מקומי שהקרקע עליה הוקם הנמל הייתה בבעלותו, הוא נמל התעופה הגדול בראוניון, ומשמש כשער הכניסה האווירי הראשי לאי.
נמל התעופה ממוקם בקומונה סנט-מארי, כ-7 קילומטרים מזרחית לעיר הבירה סן-דני, והוא קרוי על שם הטייס הצרפתי רולאן גארוס שנולד בעיר.
השדה משמש כבסיס פעולה מרכזי לחברת התעופה המקומית אייר אוסטרל, בשנת 2017 עברו בנמל 2,293,042 נוסעים.
נמל התעופה שוכן בגובה עשרים מטרים מעל פני הים.
בעבר תוכננה הקמת קו רכבת חשמלית בראוניון אשר הייתה אמורה לעבור בנמל, ולקשר אותה לבירה סן-דני ולעיר סן-פול.
בשנת 2013 נזנחו התוכניות להקמת הקו.
בנמל ממוקמים משרדיה הראשיים של חברת התעופה המקומית אייר אאוסטרל, גם משרדי חברת התעופה אייר בורבון שפשטה את הרגל בשנת 2004, היו בנמל.
חברת תעופה יעדים אייר אוסטרל אנטננריבו, בנגקוק-סוברנבהומי, צ'נאי, דזאודזי-פאמאנדזי, יוהנסבורג, מאהה, מאוריציוס, מורוני, נוסי בה, פריז-שארל דה גול, טומאסינה אייר פראנס פריז-אורלי אייר מדגסקר אנטננריבו, אנטסירננה, גואנגג'ואו, מאהאז'אנגה, סנט מארי, טולאנרו אייר מאוריציוס מאוריציוס קורסאייר אינטרנשיונל פריז-אורלי, מיוט, אנטננריבוFrench Bee פריז-אורליXL אירווייז (צרפת)מרסיי-פרובאנס, ליון, פריז-דה גול, טולוז
נמל התעופה קרוידון היה שדה תעופה בדרום מטרופולין לונדון שבבריטניה, אשר שימש כנמל התעופה האזרחי המרכזי של לונדון מאז תום מלחמת העולם הראשונה ועד לשלהי שנות ה-40. הוא נסגר בשנת 1959.
מקורו של נמל התעופה קרוידון הוא בשני שדות תעופה קטנים, בדינגטון (beddington) וואדון (Waddon), שהוקמו בגבול בין הרבעים קרוידון וסאטון במהלך מלחמת העולם הראשונה ולצרכיה.
הם שכנו ממזרח וממערב לכביש ציבורי (Plough Lane).
לאחר תום המלחמה הוחלט לצרף את שני שדות התעופה לשם יצירת נמל תעופה מרכזי ללונדון לטיסות בינלאומיות.
הוא החל לפעול ב-29 במרץ 1920. המבנים הראשונים בנמל היו מגדל פיקוח מעץ ומבנה מכס.
הכביש הציבורי הוסיף לפעול במרכז נמל התעופה החדש במשך מספר שנים; התנועה בו נעצרה מדי פעם לפי צורכי הפעילות האווירית בנמל.
הטיסות הבינלאומיות הראשונות מהנמל יצאו לפריז ולאחר מכן לאמסטרדם ורוטרדם.
ב-1923 החלו טיסות לנמל התעופה ברלין טמפלהוף, והנמל הפך לבסיס פעולה של חברת אימפריאל איירווייז.
קרוידון היה נמל התעופה הראשון בעולם שהפעיל פיקוח אווירי.
במהלך שנות העשרים התרחב נמל התעופה.
בשוליו המזרחיים הוקמו המבנה הראשון בבריטניה שיועד לשמש כטרמינל לטיסות ומגדל פיקוח חדש, שנחנכו ב-1928. בנמל הוקמו מספר מוסכי מטוסים ולצד הטרמינל הוקם בית מלון.
הטרמינל והמלון תוכננו בסגנון האדריכלי הנאו-קלאסי.
מהנמל פעלו טיסות לאירופה ולרחבי האימפריה הבריטית.
הוא שימש גם כבסיס לשירותי הדואר לארצות האימפריה.
שמו של הנמל החל להלך לפניו בזכות פעילותם ממנו של חלוצי תעופה שונים וביניהם:
אלן קובהם - טס מקרוידון לקייפטאון שבדרום אפריקה וחזרה ב-1925–1926.
צ'ארלס לינדברג - נחת בנמל סמוך לאחר טיסתו ההיסטורית מעל האוקיינוס האטלנטי ב-1927.
ברט הינקלר - המריא מקרוידון בטיסה הראשונה מבריטניה לדרווין שבאוסטרליה, ב-1928.
סקוט - ניצחו במרוץ האווירי מלונדון למלבורן שבאוסטרליה ב-1934.
איימי ג'ונסון - האישה הראשונה שטסה טיסת סולו מאנגליה לאוסטרליה ב-1930.
ראש ממשלת בריטניה לעתיד וינסטון צ'רצ'יל השתתף בשיעורי טיסה רבים במטוסים שהמריאו מנמל קרוידון.
ב-11 ביולי 1936 המריא מהנמל המטוס אשר הוביל בהמשך את הגנרל פרנקו מהאיים הקנריים למרוקו הספרדית, מהלך אשר החיש את פרוץ מלחמת האזרחים בספרד.
גם תאונות טיסה היו מנת חלקו של הנמל.
בחמורה שבהן, ב-9 בדצמבר 1936, התרסק מטוס דאגלס DC-2 של חברת KLM בעת המראה מהנמל בטיסה לאמסטרדם.
קו טיסות בין קרוידון לטבריה (ארץ ישראל)
בשנת 1931 החליטה חברת אימפיריאל איירווייז לחנוך קו תעופה בין קרוידון להודו דרך טבריה שבארץ ישראל, באמצעות נחיתות על פני ים כנרת במטוס ימי.
ב-21 באוקטובר 1931 נחת המטוס הימי הראשון מסוג "S-17 Scipio Short" על פני הכנרת.
הנוסעים הועברו מטבריה אל שדה התעופה צמח ומשם המריאו להודו דרך בגדאד במטוס יבשתי.
לאחר שבשנת 1942 התרסק אחד המטוסים הימיים בכנרת בגלל סופה עזה פסקו הנחיתות הימיות שם.
מספר יהודים מאוסטרובה שהיגרו לאנגליה לאחר הכיבוש הגרמני, הגיעו ב-29 במרץ 1939 לנמל התעופה קרוידון, כניסתם למדינה סורבה והם גורשו בכפייה.
ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 נסגר הנמל לפעילות אווירית אזרחית והפך לבסיס מטוסי קרב של חיל האוויר המלכותי.
במסגרת זאת השתתפו מטוסיו בקרב על בריטניה.
ב-15 באוגוסט 1940, במהלך הקרב על בריטניה, הותקף הנמל על ידי חיל האוויר הגרמני.
מבנים בו ניזוקו לרבות בניין הטרמינל האזרחי, כארבעים מטוסי אימון שחנו בנמל הושמדו וששה חיילים נהרגו.
בהפצצה נגרמו אבדות כבדות בנפש וברכוש במפעלים אזרחיים ששכנו בסמוך לנמל.
שמונה מ-22 המטוסים הגרמנים התוקפים הופלו.
ב-1944 הפך הנמל לבסיס של פיקוד התובלה של חיל האוויר המלכותי.
לאחר תום המלחמה, בפברואר 1946, שב קרוידון לשמש כנמל תעופה אזרחי.
הוא השתרע על פני שטח של כ-1.25 קילומטרים רבועים.
פעלו בו אז שלושה מסלולי טיסה:
מסלול באורך של 1,140 מטרים בכיוון של 170-350 מעלות
מסלול באורך של 1,050 מטרים בכיוון של 060-240 מעלות
מסלול באורך של 1,000 מטרים בכיוון של 120-300 מעלות
כבר לאחר המלחמה התברר כי קרוידון לא יוכל כלל להתרחב לפי צורכי התעופה האזרחית המודרנית, אשר הצריכה מסלולים ארוכים יותר ושטחי חניה רחבים יותר, וזאת בשל הבנייה בדרום לונדון אשר הקיפה אותו מכל צדיו.
בנייה זו וקרבת הנמל למרחבים האוויריים של נמלי התעופה הית'רו וגטוויק עוררה גם חששות בטיחותיים.
ב-1946 נבחר לפיכך הית'רו שבמערב מטרופולין לונדון לשמש כנמל התעופה העיקרי של העיר.
פתיחת בסיס חיל האוויר המלכותי נורתהולט שבמערב לונדון לטיסות אזרחיות הפחיתה את נפח הפעילות בנמל קרוידון.
בספטמבר 1946 יצאו ממנו 218 טיסות בשבוע ליעדים בבריטניה, אירלנד ויבשת אירופה.
בשנה שלאחר מכן יצאו ממנו 56 טיסות בשבוע.
ב-1952 נפלה ההחלטה לסגור את נמל קרוידון, אך הוא הוסיף לפעול במשך שבע שנים בשירות מטוסים קטנים.
מאז סגירת הנמל נבנתה שכונת מגורים על חלקו המערבי של שטחו לשעבר, ומבני תעשייה נבנו בחלקו המזרחי, בסמוך לבניין הטרמינל.
שמות רבים מהרחובות שנבנו על שטח הנמל נקבעו בהשראת עברו (Imperial Way, Spitfire Way ועוד).
חלק משטח הנמל לשעבר מהווה עד היום שטח פתוח, ומשמש כפארק ירוק וכאתר לטיולים ולמשחקי ספורט.
מקצת ממבני נמל התעופה עומדים עדיין על תילם.
הבולטים שבהם הם בניין הטרמינל ומגדל הפיקוח המשולב בו.
בניין הטרמינל () נקרא כיום בית שדה התעופה.
הוא משמש כבניין משרדים וחללו הפנימי הנרחב משמש לעיתים לאירוח סעודות.
בשנת 1997 הוצב על גבי כן לפני חזית הבניין מטוס מדגם דה הבילנד הרון (Heron) – דגם המטוס שהוביל את טיסת הנוסעים האחרונה מהנמל.
מתקרת אולם הטרמינל תלוי מטוס נוסף – מטוס אימון מדגם דה הבילנד טייגר מות'.
במבנה מגדל הפיקוח שוכן מרכז המבקרים של נמל התעופה לשעבר.
מלון שדה התעופה מוסיף לתפקד כמלון מסחרי.
ממסלולי הנמל לא נותר דבר למעט קטע בן כ-120 מטרים ממסלול 120-300 וקטע קצר של מסלול הסעה שהוביל אליו מצפון ().
מצפון לו ניצבת בצד הכביש אנדרטה לנופלים בנמל התעופה במהלך מלחמת העולם השנייה, שנחנכה בשנת 1991.
האזור ידוע עדיין בכינוי "נמל התעופה קרוידון".
ב-27 בספטמבר 2009, במלאת 50 שנים לסגירת הנמל, נערך מעל שטחו לשעבר מטס זיכרון של 11 מטוסים מדגמים שונים שפעלו בעבר מהנמל, לרבות חמישה מטוסים דו-כנפיים.
סמל של עלה דפנה מוזהב הוצמד למבנה מגדל הפיקוח לציון האירוע.
בשנת 2010 התאחדו שני בתי ספר יסודיים השוכנים ליד האתר ולכבודו הם נקראים כיום "בית הספר על שם שדה התעופה" (The Aerodrome School).
נמל התעופה פלאשינג היה נמל תעופה ברובע קווינס שבעיר ניו יורק, אשר נסגר בשנת 1984.
נמל התעופה נפתח בשנת 1927 במתחם ביצתי דמוי משולש בשטח של כ-330 דונם.
בתחילה נקרא נמל התעופה ספיד על שם בעליו אנתוני "ספיד" הנזליק.
לאחר מכן שונה שמו לשם השכונה הנמצאת מדרום לו.
מספר מבנים ומוסכי מטוסים נבנו לאורך שוליו המערביים.
בשנות ה-30 היה פלאשינג מהעמוסים בשדות התעופה שפעלו בניו יורק.
פתיחת נמל התעופה לה גוארדיה ב-1939 כקילומטר ממערב לו הביאה לקץ ימי הזוהר שלו.
מרבית הפעילות האווירית נדדה ממנו ללה גווארדיה.
מאז נמצא פלאשינג במגמת דעיכה, ושירת רק מטוסים קטנים.
למרות זאת נסלל בו בהמשך מסלול אספלט בכיוון צפון-דרום.
תאונת מטוס קטלנית שאירעה בו ב-1977 והצפות תכופות של שטחו הביאו לבסוף לסגירתו בשנת 1984.
לאחר סגירתו נותר שטח נמל התעופה נטוש וחזר להיות ברובו ביצה.
מצויים בו שרידים של מבנים וכלי רכב מימי הפעילות שלו.
בשנת 2004 פרסמה עיריית ניו יורק תוכנית לפיתוח מסחרי של השטח, אך עקב התנגדות התושבים באזור הסמוך לו היא לא קודמה.
עד כה לא פותח השטח מחדש.
נמל התעופה פוטונה פוינט ואל הוא נמל תעופה הממוקם על האי פוטונה בקולקטיב מעבר לים של צרפת ואליס ופוטונה.
נמל התעופה ממוקם 10 קילומטרים מליאווה.
יש לו מסלול טיסה אחד המצופה אספלט.
כיוונו המגנטי של מסלול הטיסה הוא 07/25. מנמל התעופה פועל קו אחד בלבד של חברת התעופה הצרפתית אייר קאלין לנמל התעופה ואליס היהיפו.
נמל התעופה הבינלאומי קולצובו הוא נמל תעופה בינלאומי השוכן כ-16 ק"מ דרומית מערבית לעיר יקטרינבורג שבמחוז סברדלובסק ומהווה את המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז.
הנמל מהווה בסיס פעולה מרכזי לחברת אורל איירליינס ורוסליין ובעל חשיבות תחבורתית רבה לאור מיקומו במרכז רוסיה.
שדה התעופה המקורי בשטח עליו נמצא הנמל היום נבנה בין 1928–1930 על פי דרישת מכון חיל האוויר של ברית המועצות, ונבנה במקור בעיקר לשימושים צבאיים.
ב-1932 דיוויזיית חיל האוויר ה-33 הועברה לבסיס קולצובו.
יום לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות במסגרת מבצע ברברוסה הוחל בבניית מסלול נחיתה באורך קילומטר.
הבנייה החלה ביום למחרת והושלמה לאחר שלושה חודשים - זמן שיא לשנות ה-40.
ב-15 במאי 1942 נערך ניסוי במטוס הסילון הראשון של ברית המועצות בטיסה שיצאה מנמל תעופה זה.
רפליקה של המטוס מדגם BI-1 נבנתה בכיכר שמול הטרמינל של נמל התעופה לזכר אותו מאורע.
ב-10 ביולי 1943 קיבל נמל התעופה אישור לביצוע טיסות פנים.
עובדה זו הפכה את נמל קולצובו לראשון בברית המועצות שיש לו במקביל סטטוס צבאי ואזרחי.
טיסות מהנמל למוסקבה בוצעו על בסיס יומי.
בדצמבר 1943, בדרכו חזרה מטהראן, עצר נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט ללילה אחד בנמל התעופה.
נמל התעופה פרסט פלייט הוא נמל תעופה ציבורי השוכן 2 ק"מ מערבה ממרכז העיירה קיל דייוויס הילס, שבמחוז דייר שבמדינת קרוליינה הצפונית, ארצות הברית.
נמל התעופה נמצא בבעלות שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
נמל התעופה מפורסם בהיותו המקום בו בוצעו מאות ניסיונות דאייה על ידי האחים רייט.
אתר הזיכרון הלאומי לאחים רייט ניצב על ראש גבעת קיל דוויל הסמוכה והוא עמוד גרניט בגובה של כ-180 מטרים המהווה זיכרון לאחים רייט ולטיסה הראשונה של כלי טיס הכבד מן האוויר.
שטחו של נמל התעופה פרסט פלייט הוא 161 דונם והוא ניצב בגובה של 4 מטרים מעל גובה פני הים.
לשדה יש מסלול טיסה אספלט אחד בכיוון 2/20 שאורכו 914 מטרים ורוחבו 18 מטרים.
בשדה מתבצעות בממוצע כ-38,000 טיסות בשנה.
נמל התעופה פוקהרה (בנפאלית: पोखरा विमानस्थल) הוא נמל תעופה אזורי הממוקם בעיר פוקהרה שבנפאל.
נמל התעופה הנוכחי הוקם ב-1958 ומפעיל בעיקר טיסות פנים ארציות בנפאל בין קטמנדו וכפרים שונים בנפאל.
ב-2011 החלה חברת "בודהה איירליינס", לתפעל טיסות בין פוקהרה לעיר לאקנאו שבהודו.
מתוכנן מסלול טיסה בינלאומי בין פוקהרה לנמל התעופה הבינלאומי אינדירה גנדי, ניו דלהי, הודו.
שדה התעופה הבינלאומי החדש במרחק של 3 ק"מ ממזרח לנמל התעופה המקומי נפתח ב-2023, והוא מחליף בהדרגה את הנמל המקומי.
בניית המסלול הראשי הושלמה ב-2018, שנתיים לאחר השקת הפרויקט.
חברת China CAMC Engineering זכתה במכרז להקמתו בשנת 2014. מימון בניית נמל התעופה מתבסס בעיקרו על ידי הלוואה של 215.96 מיליון דולר שניתנה לממשלת נפאל על ידי בנק EXIM הסיני.
נמל התעופה צ'ליאבינסק הוא נמל תעופה השוכן כ-18 ק"מ צפונית מזרחית למרכז העיר צ'ליאבינסק, בירת מחוז צ'ליאבינסק שבהרי אורל ברוסיה.
בנמל יש כ-51 מקומות חניה למטוסים, והוא משמש כמרכז פעולה משני לחברת התעופה אורל איירליינס.
מ-1938 נחתו טיסות אזרחיות לצ'ליאבינסק בנמל התעופה שאגול הצבאי לאחר שהוסב לשימוש אזרחי.
בסוף 1953 נפתח לשימוש נמל התעופה הנוכחי שכלל בית נתיבות קטן בסגנון קלסיציזם סטליניסטי שקיים עד היום, ומסלול טיסה לא סלול.
בדצמבר 1962 נסלל המסלול ושנה לאחר מכן מטוס הסילון הראשון (טופולב Tu-104) נחת בנמל התעופה.
בית נתיבות חדש וגדול יותר נחנך ב-1974.
ב-1994 הופרט נמל התעופה וקיבל רישיון לביצוע טיסות בינלאומיות.
בשנות ה-90 ירדה תנועת הנוסעים בנמל, אך זו המגמה השתנתה בעשור הראשון של שנות ה-2000 וב-2013 נשבר שיא חדש עת עברו בנמל התעופה 1.2 מיליון נוסעים.
ב-1999 נחנך מסלול טיסה חדש, ארוך יותר, והמסלול הישן הוסב למסלול הסעה.
בינואר 2021 נחנך טרמינל חדש.
בשדה התעופה צ'ליאבינסק טיסות נוסעים ישירות מתוכננות ל -24 יעדים בשתי מדינות.
נכון לאפריל 2021 ישנן 22 טיסות פנים מצ'ליאבינסק.
הטיסות הפועלות מנמל התעופה צ'ליאבינסק מגיעות ליעדים באירופה, המזרח התיכון ומרכז אסיה.
ב-26 במאי 2008 התרסקה טיסת 9675 של מוסקובייה איירלינס שהמריאה מהנמל, ובהתרסקות נהרגו כל תשעת אנשי הצוות.
נמל התעופה פוזנן-לָוִויצָה ע"ש הנריק וייניאבסקי (בפולנית: Poznań–Ławica Henryk Wieniawski Airport) הוא אחד מנמלי התעופה הוותיקים ביותר בפולין, נבנה בשנת 1913 וממוקם במרחק של 5 ק"מ מהעיר פוזנן.
הנמל שופץ בשנת 2012, נותן מענה לכ־3.5 מיליון נוסעים בשנה וקולט טיסות בינלאומיות, מקומיות וטיסות מטען.
נמל התעופה נפתח ב-26 באוגוסט 1913 ושימש כשדה תעופה צבאי.
גודלו היה כ-300 דונמים ובהם 30 האנגרים וצריפים של יחידה צבאית להכשרת טייסים.
ב-10 באוגוסט 1996 נערך תרגיל נאט"ו ומטוסים צבאיים רבים נחתו בשדה התעופה.
ב-23 בספטמבר 1997 נחנך טרמינל חדש שהגדיל את שטח נמל התעופה ל-2,400 מ"ר ויתן מענה ל-900 אלף נוסעים בשנה.
ב-12 בדצמבר 1997 נחנך חניון חדש שישמש לחניה של 200 כלי רכב.
ב-23 בדצמבר 2009 פונה הבסיס הצבאי מנמל התעופה כ-18.35 דונם.
ב-5 ביולי 2012 הושלמו בניית הטרמינל T3, הרחבת מסוף הנוסעים ובניית מתקן למיון כבודה.
ב-1 באוקטובר 2013 הפתיחה הרשמית של טרמינל T3, על ידי נשיא פולין ברוניסלב קומורובסקי.
שטחו הכולל של הטרמינל הוא 23,000 מ"ר שייתן מענה ל-3 מיליון נוסעים בשנה.
ב-15 בדצמבר 2014 נחנך מגדל הפיקוח החדש, המתנשא לגובה של 34 מטרים, ומיקומו נועד להבטיח ראות מקסימלית.
החל מ-29 באוקטובר 2017 מפעילה חברת ריינאייר טיסות חסך אל נמל התעופה בן-גוריון.
נמל התעופה צ'רנוביץ – לאוניד קדניוק הוא נמל תעופה הממוקם בסמוך לעיר צ'רנוביץ באוקראינה.
הנמל קרוי על שמו טייס החלל הראשון של אוקראינה לאוניד קדניוק.
בנמל קיים מסלול המראה/נחיתה יחיד.
חברת יוקריין אינטרנשיונל איירלינס מפעילה קו יומי מהשדה לנמל התעופה הבינלאומי בוריספיל בבירה קייב.
נמל התעופה קואבה לאס מרבייאס (בספרדית: Aeropuerto Cueva de Las Maravillas) הוא נמל תעופה המשרת את העיר סן פדרו דה מקוריס שברפובליקה הדומיניקנית, וממוקם כ-13 קילומטרים מזרחית לעיר.
נמל התעופה נפתח ב-7 בפברואר 2008.
הנמל משמש בעיקר לטיסות פנימיות ברחבי המדינה, ותיירים פוקדים אותו בעיקר בדרכם לפארק הלאומי קואבה דה לאס מרבייאס (מערת הפלאות) .
נמל התעופה קנברה הוא נמל תעופה בינלאומי, המשרת את העיר קנברה, בירת אוסטרליה, ואת סביבותיה.
הנמל דורג כשמיני במדינה ברמת העומס שלו.
הוא משרת בעיקר טיסות פנים ארציות.
נמל התעופה נבנה באתר בצפון-מזרח טריטוריית הבירה האוסטרלית, במיקום שבו נסלל בשנות העשרים מסלול טיסה פשוט.
הוא ממוקם כשמונה קילומטר ממזרח למרכז קנברה.
ב-1939, לרגל מלחמת העולם השנייה, עברה הפעלתו לידי חיל האוויר האוסטרלי.
הוקם בו טרמינל נוסעים, אשר הורחב ושופץ פעמים רבות.
ב-13 באוגוסט 1940 התרסק מטוס צבאי אוסטרלי בסמוך לנמל ועשרת יושביו נהרגו.
בין ההרוגים היה שר התעופה ג'יימס פיירביירן , והבסיס הצבאי בנמל נקרא לימים על שמו.
ב-1998 הופרט הנמל, וב-2003 נסגר בסיס חיל האוויר ששכן בו, אם כי מתחם בנמל עודנו משמש את חיל האוויר.
ב-2004 נערכה טיסה בינלאומית ראשונה מן הנמל.
שנתיים אחר כך שודרג מסלול הטיסה הראשי בו באופן שאפשר טיסות ישירות אליו במטוסים כבדים ששימשו לביקוריהם של נכבדים מארצות חוץ.
בשנת 2000–01 עלה מספר הנוסעים שעברו בנמל לראשונה על שני מיליון.
כעבור שמונה שנים נחצה קו שלושה מיליון הנוסעים.
תוכנית לשדרוג מתקני הנוסעים בנמל הוצאה לפועל בשנים 2009–2013. במסגרתה נבנה טרמינל חדש ובו שני אגפים, בשטח כולל של 55 אלף מטר רבוע.
בסך הכל גדל שטח הטרמינל ב-65%.
ב-2016 החלה חברת סינגפור איירליינס לטוס לנמל ואחריה עשתה זאת חברת קטר איירווייז.
מגפת הקורונה העולמית השפיעה באופן דרמטי על הפעילות בנמל בשנת 2020. עד אוגוסט כבר צנח מספר הנוסעים שעברו בו ב-99% ביחס לעבר והטרמינל נסגר ליום אחד בשבוע על מנת לחסוך בהוצאות.
המסלול העיקרי משתרע בקירוב מדרום לצפון ומצטלב עמו מסלול משני שכיוונו דרום-מזרח ולצפון-מערב.
שני בנייני טרמינל הנוסעים ממוקמים ממערב לצומת המסלולים ומחברת ביניהם מבואה מהודרת.
בטרמינל 44 עמדות בידוק לטיסה ועשרה גשרי עלייה למטוס.
לטרמינל צמוד ממערב בניין טרמינל קטן לתעופה כללית.
מדרום לבנייני הטרמינל ממוקם פארק עסקים ובו גם מתקן תחזוקה למטוסים של חברת קואנטס.
בעברו המזרחי של הנמל ממוקם מתקן חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, ולצדו מגדל הפיקוח ותחנת כיבוי האש של הנמל.
אזור מסחרי נוסף הוקם בצפונו של מתחם הנמל.
קודם לפרוץ מגפת הקורונה בראשית 2020 שירת הנמל תשע חברות תעופה, כולל חברה זרה אחת.
הן הפעילו טיסות ליעדים בכל רחבי אוסטרליה ובמיוחד לחלקה המזרחי והדרום-מזרחי וכן לסינגפור (כ-53 אלף נוסעים ב-2018), לדוחה שבקטר (כ-29 אלף) ולוולינגטון שבניו זילנד (כ-13 אלף).
קווי התעופה הפנימיים העמוסים ביותר אל הנמל וממנו ב-2018 היו אל מלבורן (1.176 מיליון), סידני (953 אלף), בריסביין (643 אלף) ואדלייד (195 אלף).
הנמל מופעל על ידי החברה הפרטית Capital Airport Group.
נמל התעופה קאלמאר (בשוודית: Kalmar flygplats) הוא נמל תעופה בדרום־מזרח שוודיה.
שדה התעופה ממוקם כ-5 קילומטרים מערבית למרכז העיר קאלמאר.
חברות התעופה הבאות מפעילות טיסות סדירות וצ'רטר בנמל התעופה קאלמאר, והן: אייר דולומיטי (מנמל התעופה הבין-לאומי של פרנקפורט) וסקנדינביאן איירליינס (מנמל התעופה סטוקהולם ארלנדה).
נמל התעופה הבין-לאומי קובנה (בליטאית: Kauno tarptautinis oro uostas) הוא נמל תעופה אזרחי הממוקם במרכזה של ליטא, כ-14 ק"מ מזרחית למרכז העיר קובנה וכ-100 ק"מ צפון-מערבית לעיר הבירה וילנה.
שני בגודלו בליטא רק לנמל התעופה בעיר הבירה, זהו שדה התעופה האזרחי הרביעי בגודלו בארצות הבלטיות.
הנמל מופעל על ידי חברת Lithuanian Airports, תחת שליטה מלאה של משרד התחבורה הליטאי, ומשמש כאחד מבסיסיה של חברת ריינאייר.
בשנת 2022 עברו דרכו כ-1.15 מיליון נוסעים בכ-10 אלף טיסות ליעדים באירופה והמזרח התיכון.
נכון לשנת 2024, טיסות עונתיות מופעלות בין קובנה לנמל התעופה בן-גוריון במטוסי חברת קורנדון איירליינס אירופה, בין החודשים יוני ואוקטובר.
עד לשנת 1988 שדה התעופה של קובנה היה ממוקם סמוך למרכזה של העיר, על גבעת אלקסוטס (בליטאית: Aleksotas) ושימש הן טיסות צבאיות והן טיסות אזרחיות ליעדים שונים ברחבי ברית המועצות.
השדה החדש, הממוקם סמוך לעיירה קרמלבה (Karmelava) נפתח באותה השנה וכלל הפעילות האזרחית עברה אליו.
השדה שירת את טיסות השלוחה המקומית של חברת אירופלוט הסובייטית.
טיסות סדירות הופעלו במטוסי יאק-40 ויאק-42 לקייב, חארקיב, אודסה וסימפרופול באוקראינה הסובייטית, למוסקבה שברוסיה הסובייטית ולשיאוליאי בצפונה של ליטא.
בהמשך לחידוש עצמאותה של ליטא, בשנת 1991 קיבל שדה התעופה מעמד בינלאומי והצטרף לוועד נמלי התעופה הבינלאומי (Airports Council International).
החל משנת 1993 היה לבסיסה הראשי של חברת אייר ליטואניה , אשר חיברה את קובנה ליעדים במרכז אירופה ובסקנדינביה, ביניהם בודפשט, מאלמו, המבורג ואוסלו.
בשנת 2004 החברה פשטה את רגלה וטיסותיה מהשדה הופסקו כליל.
בשנת 2004 החלה חברת הלואו-קוסט האירית רינאייר להפעיל טיסות ישירות משדה התעופה.
בשנת 2006 הוחלט בחברה להקים בסיס בקובנה, אשר יצטרף לרשת הבסיסים הענפה של החברה ברחבי אירופה.
פתיחת הבסיס של רינאייר וההשקעה הכספית שבאה בעקבות כך, הובילה לעלייה ניכרת בכמות הנוסעים ולמתן תעסוקה לכמה מאות עובדים אשר החלו לשרת את מטוסי החברה בהאנגאר ייעודי שנבנה בעלות של כ-3 מיליון אירו.
בנוסף להאנגאר הנוכחי, צפויה רינאייר לבנות האנגאר נוסף אשר יוסיף לשוק התעסוקה כמה עשרות עובדים, בשיתוף עם אוניברסיטת קובנה לטכנולוגיה.
בשנת 2012 החלה גם חברת הלואו-קוסט וויזאייר להפעיל טיסות לקובנה, לאחר תקופה קצרה בשנת 2005 שבה הופעלו מספר טיסות אשר בוטלו בסופו של דבק.
מאז טיסות החברה ממשיכות לשרת את השדה.
השדה שימש במהלך השנים גם את החברות אייר בלטיק ולוט, אשר פעלו בקווים לריגה בלטביה ולוורשה שבפולין, בהתאמה.
טיסות אלו הופסקו ומאז רק החברות רינאייר ווויזאייר מפעילות טיסות סדירות מהשדה.
בשנת 2008 נפתח מבנה טרמינל חדיש אשר תוכנן לשרת כ-800 אלף נוסעים בשנה, אם כי כבר בשנת 2010 כמות הנוסעים השנתית עברה את זאת המתוכננת.
בשנת 2017 נמל התעופה הווילנאי נסגר לצורך שיפוצים וכלל הפעילות התעופתית עברה לקובנה.
במטרה להתמודד עם העלייה בכמות הנוסעים שבאה עם הפיכתו הזמנית של השדה לשער הכניסה האווירי הראשי של ליטא, נבנו שני מבני טרמינל זמניים.
מבנה הטרמינל מורכב מ-3 קומות ומשתרע של כ-7,573 מ"ר.
קומת הקרקע מיועדת לנוסעים נכנסים ואילו הקומות העליונות מיועדות לנוסעים יוצאים, כאשר בקומה השנייה ממוקמים 12 דלפקי רישום לטיסה ועמדות לבידוק ביטחוני.
לאחר הבידוק הביטחוני שטח הטרמינל מתחלק לאזור המיועד לנוסעי טיסות אשר יעדן בתוך מדינות הסכם שנגן ולנוסעי טיסות לשאר היעדים אשר נדרשים לעבור בנוסף ביקורת גבולות.
העלייה למטוס מתבצעת מתוך 6 שערים (ממוספרים A1-A6) ודורשת יציאה משטח הטרמינל לשטח האווירי, שכן הטרמינל לא מאובזר בגשרי עלייה למטוס.
בדרך כלל המטוסים חונים בסמיכות לטרמינל, לכן נדרשת הליכה רגלית קצרה בשטח האווירי ללא צורך באוטובוס.
לשירות הנוסעים ישנן מספר חנויות, בית קפה, סוכנות נסיעות, שירותי השכרת רכבים והמרת מט"ח, אשר מפוזרות ברחבי הטרמינל.
חברת ריינאייר מחזיקה האנגאר אחד בשטח שדה התעופה בעל קיבולת לתחזוקת מטוס יחיד וביצוע בדיקות מסוג C-check.
נמל התעופה מחובר לכביש הראשי הליטאי המסומן A6 (E262) באמצעות רחוב Oro uosto g., כביש גישה באורך של כ-450 מ'.
כביש A6 מחבר את מרכז קובנה לערים בצפון מזרח המדינה (ביניהן אוטנה ואוקמרגה) ולדאוגבפילס שבלטביה באופן ישיר, ומאפשר גישה לכביש A1 שבין וילנה לקלייפדה ולכביש A2 שבין וילנה לפוניבז'.
משך הנסיעה ברכב פרטי למרכז העיר קובנה הוא כ-20–25 דקות.
קו אוטובוס מס' 29G פועל בין תחנת הרכבת שבמרכז קובנה לבין שדה התעופה.
זהו קו אקספרס העוצר בכלל תחנות מרכז העיר ובמספר תחנות בשדרות Savanoriu ובכך מאפשר מעבר לשאר קווי התחבורה הציבורית בעיר.
כמו גם ישנן מספר תחנות בעיר קרמלבה הסמוכה לנמל התעופה.עלות הנסיעה בקו זהה לכל שאר התחבורה העירונית של קובנה ועומדת על 1 יורו למשלמים במזומן או 70 סנט למשלמים באמצעות כרטיס נטען או דרך אפליקציה ייעודית (נכון לשנת 2023).
משך הנסיעה בין תחנות הקצה של הקו היא כ-50 דקות.
הקו פועל בין שעות הבוקר המוקדמות עד ל-1 לפנות בוקר לערך.
ישנם קווי אוטובוס ישירים בין שדה התעופה לערים וילנה, קלייפדה ויאנובה בנוסף ליישובים רבים אחרים ברחבי המדינה ואף קו הסעה בינלאומי לריגה.
נמל התעופה פרת' הוא נמל תעופה בין-לאומי, פנים-ארצי ותעופה כללית המשרת את פרת', בירת אוסטרליה המערבית.
זהו נמל התעופה הרביעי העמוס ביותר באוסטרליה נמדד בתנועות נוסעים והוא נופל בגבולות העיר בלמונט, העיר קלמונדה והעיר סוואן.
נמל התעופה פרת' ונמל התעופה ג'נדקוט, נמל התעופה האזרחי השני בתוך אזור מטרופולין פרת', הממוקם כ-20 ק"מ (12 מיילים) דרומית-דרום-מערבית לאזור התעופה הכללית של נמל התעופה, רשם סה"כ 362,782 תנועות מטוסים בשנת 2017.
נמל התעופה פרת' משתרע על סך של 5,202 דונם של קרקע.
מאז 1997, הוא מופעל על ידי Perth Airport Pty Ltd תחת חוזה שכירות ל-99 שנים מממשלת חבר העמים.
נמל התעופה ממוקם כ-10 ק"מ מזרחית לרובע העסקים המרכזי של פרת'.
זהו אחד משלושה שדות תעופה אזרחיים באזור המטרופולין של פרת', האחרים הם נמל התעופה ג'אנדקוט ונמל התעופה רוטנסט איילנד.
מלבד נמלי התעופה האזרחיים, ישנם גם שני נמלי תעופה צבאיים בתוך המטרופולין של פרת'.
הגדול מבין השניים הוא בסיס ה-RAFF פירס, 30 ק"מ מצפון לנמל התעופה פרת', בבולסברוק.
השני ממוקם 42 ק"מ מדרום-מערב לנמל התעופה פרת', והוא חלק מהבסיס הצבאי של HMAS סטירלינג באי גארדן.
נמל התעופה פרת' ממוקם במדינה המסורתית של וואדג'ק – נונגאר האבוריג'יני.
לנמל התעופה פרת' יש חמישה טרמינלים; ארבעה טרמינלים ראשיים וטרמינל אחד קטן.
בצד המזרחי של נמל התעופה (והמיקום של מתחם הטרמינל המאוחד העתידי) נמצאים:
לטרקלין אמירטס יש מפלס שני ומציע עלייה ישירה על מטוסי הדגל שלהם מדגם איירבוס A380. בנובמבר 2015, מתחם פנימי חדש נפתח בקצה המערבי של טרמינל 1 לשירות טיסות פנים-ארציות של וירג'ין אוסטרליה.
למתחם הפנים-ארצי יש שמונה שערים והוא מכיל טרקלין וירג'ין אוסטרליה.
הוא מחובר לטרמינל 2 באמצעות שביל.
טרמינל 2 (T2) ממוקם דרום-מערבית מיידית ל-טרמינל 1 וממנו יוצאים שירותים אזוריים.
וירג'ין אוסטרליה ריג'יונל ואליאנס החלו בפעילות מטרמינל 2 ב-2013 בעוד שרקס איירליינס החלה בפעילות מטרמינל ב-2016. הוא מכיל שני טרקלינים; טרקלין אספייר וטרקלין אליאנס.
בצד המערבי של נמל התעופה נמצאים הטרמינלים האחרים; טרמינלים 3 ו-4 הצמודים זה לזה.
לקבוצת קוואנטס יש שימוש בלעדי בשני הטרמינלים מאז המעבר של וירג'ין אוסטרליה לטרמינל 1. התוכניות היא להרוס את טרמינלים אלה ולבנות טרמינל אחד חדש מזרחה מטרמינל 1.
טרמינל 3 (T3) כולל חמישה גשרי עלייה למטוס ובסך הכול תשעה שערים.
מאז נובמבר 2015, הוא משמש בעיקר את טיסות הפנים של ג'טסטאר, אך חלק משירותי קוואנטס פועלים גם מהטרמינל.
מאז מרץ 2018, ההמראות הבין-לאומיות של קוואנטס התקיימו ב-T3, לאחר שעברו מ-T1; לצורך כך הצטייד הטרמינל במתקני מכס והגירה, והוא מכיל מתחם נחיתות בין-לאומיות.
T3 מכיל שני טרקליני קוואנטס, כאשר אחד מוקדש לנוסעים הבין-לאומיים של חברת התעופה.
טרמינל 4 (T4) כולל ארבעה גשרי עלייה למטוס ובסך הכול תשעה שערים והוא מוקדש לפעילות המקומית של קוואנטס, קוואנטס לינק וג'טסטאר.
הטרמינל גם מקל על צ'ק אין עבור השירותים הבין-לאומיים של קוואנטס.
יש לו שני טרקלינים חברים: מועדון קוואנטס, אשר הורחב במרץ 2013 כדי לספק 140 נוסעים נוספים; וטרקלין העסקים המקומיים של קוואנטס, שנפתח ב-2014.
ישנו גם טרמינל תעופה כללית מצפון ל-T3 ו-T4 שנקרא בפשטות "ג'נרל אוויאיישן" המשמש בעיקר כמה מטוסי שכר ועבור חברות כרייה.
ישנם שני אזורי תצפית מטוסים ייעודיים בנמל התעופה פרת'.
בטרמינל T1 יש מרפסת תצפית בקומה 3 כדי לצפות במטוסים ממריאים ונוחתים.
יש בו מכונות חטיפים/משקאות, שירותים ומסכי מידע על טיסות.
אזור התצפית השני נמצא בצד המערבי מול הסף של מסלול 03 הממוקם לאורך דאנרית' דרייב.
באזור התצפית הציבורי יש סככה בצורת חלק גוף של בואינג 747, ותצוגות של מידע על ההיסטוריה של התעופה.
סך הנוסעים המשתמשים בנמל התעופה גדל בממוצע ב-2.5% מדי שנה מאז 1998 עד 2022, כאשר 78% מתעבורת הנוסעים בנמל התעופה מיוחסת לטיסות פנים/ארציות ב-2022.
+נתיבי הפנים העמוסים ביותר אל
+הקווים הבין-לאומיים העמוסים ביותר –
נמל התעופה קה מאו הוא נמל תעופה מקומי שנמצא במחוז קה מאו, החלק הדרומי ביותר של וייטנאם.
הוא מופעל על ידי חברת Vietnam Aviation Service Company (בראשי תיבות: VASCO), ומציע טיסות אל נמל התעופה הבין-לאומי טן סון נהאט.
נמל התעופה נבנה לראשונה על ידי המתיישבים הצרפתים בשם "נמל התעופה מוראנק" בעיירה קואן לונג, במחוז אן שויין (ששמה שונה אל קה מאו), וכלל מסלול באורך 400 מטרים ורוחב של 16 מטרים.
ביוני 1962, לשכת התעופה של דרום וייטנאם שיפצה את שדה התעופה בשטח של 91.61 דונם, האריכה את המסלול ל-1050 מטרים ברוחב 30 מטרים, ובנתה רחבת חנייה בגודל 60x120 מטר.
שם השדה שונה ל"נמל התעופה קואן לונג" (בווייטנאמית: Phi trường Quản Long).
השדה שימש בעיקר למטרות צבאיות, ואירח מסוקים וכן מטוסי L19, OV-10, דקוטה, לוקהיד C-130 הרקולס וסוגים נוספים של כלי טיס צבאיים.
בעונת היובש של 1972 צופה המסלול ורחבת החנייה בבטון אספלט.
באפריל 1975, בעקבות נפילת סייגון , עבר שדה התעופה לשליטת הכוחות הקומוניסטיים.
בין השנים 1976 ל-1978, שימש שדה התעופה לצרכים צבאיים בלבד.
ב-30 באפריל 1995, חודשו טיסות האזרחיות בשדה התעופה, עם טיסת AN-2 מספר VF808. הפעילות האזרחית נמשכה אך הניבה רווחים נמוכים.
החל מ-1997, הושעו הטיסות הסדירות בשל ירידה בתנועת הנוסעים, ונותרו רק טיסות שכר.
ב-30 באפריל 1996, שופץ הטרמינל הישן.
ביולי אותה שנה, צויד שדה התעופה במערכת נחיתת מכשירים מסוג NDB 500II ובגנרטור חירום.
ב-13 בדצמבר 2003, החלה בניית טרמינל חדש בשדה התעופה.
שטח הטרמינל הוא 1,548 מטרים רבועים, מהם שטח קומת הקרקע כ-1,548 מ"ר, ושטח הקומה התלויה (גלריה) הוא 878 מ"ר.
נכון לשנת 2019, חברת התעופה וייטנאם איירליינס מפעילה באמצעות חברת הבת Vietnam Air Service Company טיסת בוקר יומית אחת בקו הו צ'י מין סיטי – קה מאו, באמצעות מטוס מסוג ATR 72.
נמל התעופה קורייאת הוא נמל תעופה המשרת את העיר קורייאת, ואת המטרופולין שסביבה במחוז אל-ג'וף של ערב הסעודית.
נמל התעופה החל לפעול ב-1974. כיום פועלים בו קווים לג'דה ולריאד.
שדה התעופה נמצא בגובה של 510 מטרים מעל גובה פני הים.
שדה התעופה הקרוב ביותר לשדה זה הוא נמל התעופה טורייף.
+חברהנמל היעדעיר היעדהמלך ח'אלדריאדסעודיההמלך עבד אל-עזיזג'דההמלך ח'אלדריאד
נמל התעופה פורטו, בפי המקומיים נמל התעופה פרנסיסקו סא קרניירו (בפורטוגזית: Aeroporto Francisco Sá Carneiro או Aeroporto do Porto) הוא נמל תעופה בין-לאומי בסמוך לעיר פורטו.
הנמל מדורג כנמל התעופה השני בפורטוגל לפי מספר הנוסעים העוברים דרכו, אחרי נמל התעופה ליסבון.
סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה בארגון יאט"א הוא OPO, והוא מסומן LPPR בארגון ICAO.
החברה המפעילה את הנמל היא אנא (ANA Aeroportos de Portugal), המפעילה גם את נמל התעופה ליסבון וגם את נמל התעופה פארו (פורטוגל).
השם הראשון קשור לפורטו, העיר הגדולה הקרובה אותה הנמל משרת.
מקור השם "פורטו" עצמו בתקופת הרומאים.
במקום בו פורטו העכשווית נמצאת, היה יישוב קטן בשם קאלה (Cale).
הרומאים בנו באתר נמל, אותו כינו "פורטו קאלה", שעם השנים קוצר והפך ל"פורטו" (השם שימש גם השארה לשמה של המדינה כולה "פורטוגל").
משמה של העיר גזור גם שמו של יין פורט.
בעבר נקרא הנמל "פדראס רובאס" (Pedras Rubras)-"סלעים אדומים", כשמו של היישוב הקרוב ביותר אל הנמל.
שמו השני של הנמל הוא , על-שם מי שהיה ראש ממשלת פורטוגל במשך כ-11 חודשים, מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ונהרג בתאונת מטוס קל ב-4 בדצמבר 1980, עקב כשל במנוע, אך יש הסבורים שלא היה מדובר בכשל טכני, אלא בחבלה, או בפצצה שנשתלה במטוס.
נמל התעופה פורטו נמצא בצפון פורטוגל.
הוא משרת את העיר פורטו, כמו גם את אזורי צפון פורטוגל מאיה, מאטושינוש, ו-וילה דה קונדה (Maia, Matosinhos and Vila de Conde).
חוף האוקיינוס האטלנטי נמתח כ-4 ק"מ בלבד מערבית לנמל.
היישוב פדראס רובאס (שבעבר הנמל נשא את שמו) קרוב כדי חצי קילומטר לגדר הנמל, וסביבו קיימים עוד מספר יישובים קטנים.
העיר לאוורה (Lavra) קרובה כדי כ-6 ק"מ, ומרחק דומה נמצאת פרפיטה (Perfita).
מרכז עיר המחוז פורטו, העיר השנייה בגודלה בפורטוגל, נמצא בקרבה של כ-16 ק"מ מהנמל.
המרחק לבראגה (Braga) מסתכם בכ-53 ק"מ, ולקוימברה (Coimbra) כ-134 ק"מ.
לליסבון בירת פורטוגל מרחק הנסיעה הוא כ-325 ק"מ.
גובהו של נמל התעופה מעל פני הים עומד על 68.9 מטר (כ-226 רגל).
תנאי מזג אוויר מהווים מרכיב חשוב בתכנון ובתפעול של נמלי תעופה.
האקלים באזור נמל התעופה פורטו נוח יחסית, למרות ואולי מסיבת היותו בקרבת האוקיינוס האטלנטי.
הטמפרטורות אינן קיצוניות, והרוחות מתונות.
מהירות הרוח השנתית הממוצעת בנמל ובסביבתו הקרובה היא 11.5 קמ"ש.
הרוחות המהירות ביותר נמדדות במהלך חודש דצמבר, 13.1 קמ"ש.
החודשים החמים ביותר הם יולי ואוגוסט, במהלכן הטמפרטורה 24 מעלות צלזיוס בממוצע בשעות היום, ובשעות הלילה 15 מעלות.
ממוצע הטמפרטורות הנמוך ביותר נמדד בינואר, 14 מעלות בימים ו-7 מעלות בלילות.
העננות הממוצעת מעל הנמל היא 50% ומטה במשך 9 חודשים בשנה.
בשלושת החודשים נובמבר עד וכולל ינואר, העננות הממוצעת גבוהה מ-50%.
ממוצע הגשם הרב שנתי עומד על 891 מ"מ.
דצמבר הוא החודש הגשום ביותר, 131 מ"מ, ובחודשי הקיץ הממוצע יורד ל-10 עד 20 מ"מ בלבד.
עקב המיקום הגאוגרפי, אין סטטיסטיקה אודות שלגים באזור נמל התעופה.
גם רמות הלחות מתונות, ומספר הימים ההבילים בשנה ממוצעת אינו עולה על 7.8 ימים.
לפני הקמת נמל התעופה פורטו, בסיס קטן של חיל האוויר הפורטוגלי בשם אספינו (Espinho Aerodrome) טיפל בכל הטיסות האזרחיות של האזור.
נמל התעופה נחנך לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בתאריך 3 בדצמבר 1945, ושמו היה אז "פדרו רובאס".
הטיסה הראשונה שנחתה בנמל הייתה מליסבון.
טיסה בין-לאומית ראשונה מהנמל יצאה בשנת 1956, אך קווי טיסה בין-לאומיים סדירים החלו לטוס רק בשנות ה-70 של המאה ה-20, עם פתיחת קו הטיסות ללונדון וממנה.
בשנים שלאחר מכן הנמל התפתח מאוד, נוסף טרמינל למטענים, ומסלול הטיסה הוארך.
בשנת 1990 נחנך טרמינל נוסעים חדש, גדול ומודרני, ואז הוסב שמו של הנמל לשמו של ראש ממשלת פורטוגל לשעבר פרנסיסקו סא קרניירו, שנהרג עשור לפני כן.
מגדל פיקוח חדש הופעל ב-2006. לקראת אירוח חלקי של תחרות הכדורגל האירופית יורו 2004, חובר נמל התעופה לרכבת התחתית של העיר.
ב-2011 הוחל בביצוע תוכנית הרחבה לקליטה של עד 15 מיליוני נוסעים.
ב-2017 חצה מספר הנוסעים את קו 10 המיליון, וכבר בשנת 2024 עברו בנמל יותר נוסעים מ-15 המיליון שתוכננו בתוכנית הפיתוח.
בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21, הפך הנמל לבסיס פעולה של חברת התעופה הפורטוגלית טאפ (Tap), ולחברות טיסות החסך הגדולות ריינאייר (Ryanair) ואיזיג'ט (Easyjet).
המסלול סלול ומחופה באספלט וכיוונו 17/35.
טרמינלים: טרמינל יחיד משרת את נמל התעופה פורטו.
הטרמינל מחולק לפי נוסעים מגיעים ויוצאים.
השירות ליוצאים ניתן ב-60 עמדות צ'ק אין, 22 שערים, ו-9 גשרי עלייה למטוס ("שרוולים").
לרשות הנוסעים המגיעים עומדים ארבעה מסועים של כבודה.
בנמל פועל טרמינל מטענים ששטחו 9,600 מ"ר, המסוגל לטפל בעד 40,000 טון סחורות בשנה.
נוסעים ומטענים: בשנת 2024 עבר בנמל מספר שיא של 15,930,000 נוסעים.
נתון זה מהווה המשך למגמת גידול עקבי, ועולה גם על הנתונים שהיו בשנת 2019, לפני פרוץ מגפת הקורונה.
בתשעת החודשים הראשונים של 2024 שונעו דרך הנמל 20,600 טון מטענים.
בנמל התעופה ניתנים כלל השירותים, המקובלים בנמלי תעופה עכשוויים גדולים.
מנמל התעופה יוצאות עשרות טיסות עם תחנת ביניים, למזרח הרחוק ולכל חלקי יבשת אמריקה.
ארבע טיסות ישירות מתקיימות בכל חודש בין נמל התעופה בן-גוריון, לפורטו.
טבלת נמלי התעופה אליהם ומהם מתקיימות לפחות 30 טיסות חודשיות ישירות מפורטו, ומספר הטיסות בכול חודש:
בנמל התעופה פורטו פועלות חברות רבות.
בטבלה נכללו חברות תעופה הטסות לפחות לארבעה יעדים שונים.
חברות תעופה עיקריות, המבצעות טיסות לארבעה יעדים לפחותמס'שם חברת התעופה והלאום המקורי שלהמספר יעדי טיסה1ריינאייר-RYANAIR 742איזיג'ט-EASYJET 273טאפ אייר פורטוגל TAP 134יורווינגס-Eurowings 55וולוטאה-Volotea 46קבוצת TUI 47וולינג איירליינס-Vuelling 48טרנסאוויה-TRANSAVIA 4
בשנת 2014 נבחר נמל התעופה פורטו כנמל התעופה המצטיין באירופה בקטגוריה שלו, ולנמל התעופה החמישי בטיבו במשאל כלל עולמי.
באוגוסט 2024 פורסם, כי נמל פורטו דורג כנמל תעופה שני בטיבו באירופה, אחרי נמל התעופה של איסטנבול.
לא אירעו תאונות אוויריות קטלניות בנמל התעופה פורטו, או בקרבתו המיידית.
מסלול טיסה בשדרוג: בתאריך 14 במאי 1997 הגיע לנמל התעופה פורטו מטוס סאאב 340 Saab שהמריא ממדריד, ועליו 37 נוסעים ואנשי צוות.
חלק ממסלול הטיסה היה בשדרוג ונקודת תחילת הנחיתה הוזזה בכמה מאות מטרים.
צוות המטוס לא קרא את ההודעה אודות הזזת נקודת הנחיתה, ופקח הטיסה בפורטו שהבחין במתרחש, לא וידא שהצוות שמע את הודעתו על הזזת מקום תחילת הנחיתה.
המטוס נחת באזור השיפוצים והתנגש במחסומים, וכן הנסע שלו נפגע והתנתק.
כמעט תאונה בנחיתה: ב-26 ביוני 2023 הגיע מנמל התעופה אל פראט בברצלונה מטוס נוסעים בואינג 737-800, בתפעול חברת ריינאייר.
בבואו לנחות, הבחין קברניט הבואינג במטוס נוסעים, שהיה באותה העת על מסלול הטיסה עקב טעות של מגדל הפיקוח.
הנחיתה ננטשה מיידית בתגובה מהירה מאוד של הצוות במטוס, ותאונה חמורה ביותר נמנעה.
כבישים: האוטוסטרדות המקיפות את נמל התעופה הן A4, A28, A41 ו-A3. בנוסף לכבישים המהירים, קיימת באזור הנמל רשת צפופה של כבישים משניים.
אוטובוסים: שתי חברות מפעילות שירות אוטובוס אל נמל התעופה וממנו.
האוטובוסים נוסעים בתדירות של כ-20 דקות.
בנוסף, קיים גם שירות שאטל, שהשימוש בו יקר מעט יותר מנסיעה באוטובוס.
רכבת תחתית: לנמל התעופה מגיע קו E של המטרו של פורטו (הקו ).
הקו מגיע למרכז העיר, וניתן גם להחליף קווים ליעדים אחרים בפורטו ובסביבתה הקרובה.
תעופה: נמל התעופה הבין-לאומי הקרוב ביותר לנמל התעופה פורטו, היכול לשמש לו כאלטרנטיבה הוא נמל התעופה ויגו (Vigo–Peinador Airport) בספרד, במרחק של כ-140 ק"מ בכיוון צפון.
נמל התעופה פיזה (באיטלקית: Aeroporto di Pisa-San Giusto), ידוע גם בשמו המלא באיטלקית, "נמל התעופה הבין-לאומי פיזה סן ג'וסטו "גלילאו גליליי"" ("L'aeroporto internazionale di Pisa-San Giusto "Galileo Galilei).
נמל התעופה משרת את העיר פיזה וחלקים ממחוז טוסקנה וליגוריה, בטיסות בין-לאומיות וגם בטיסות פנים איטלקיות, והוא נמצא בשימושו של חיל האוויר האיטלקי.
סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה בארגון יאט"א הוא PSA, והוא מסומן LIRP בארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית ICAO.
מפעילת נמל התעופה היא חברת Toscana Aeroporti S.p.A, המפעילה גם את נמל התעופה פירנצה.
שמו המלא של נמל התעופה פיזה כולל שלושה חלקים נפרדים.
"פיזה" מתייחס לעיר פיזה, העיר הראשית אותה הנמל משרת ובנוסף, הוא נמצא על גבול שכונותיה הבנויות.
כלומר, משמעות הביטוי "Aeroporto di Pisa" הוא "נמל התעופה של פיזה".
חלקו השני של השם הוא "San Giusto"-סן ג'וסטו.
שמו של סן ג'וסטו בעברית הוא "יוסטוס הקדוש מטריאסטה".
יוסטוס היה מרטיר, קדוש מעונה נוצרי שהוצא להורג בשנת 303. לפי המסורת, יוסטוס סירב להשתחוות לאלים של רומא והעדיף שיהרגוהו.
גופתו נשטפה באורח פלא לחופי העיר טריאסטה, אף על פי שהוטבע בים עם שלשלאות כבדות.
נמל התעופה בנוי בסמיכות לשכונת סן ג'וסטו, ורחוב על שם סן ג'וסטו מסתיים בקרבה מיידית לגדרותיו, ולכן הוחלט לצרף את שמו לשם הנמל.
חלקו השלישי של שם נמל התעופה הוא "Galileo Galilei", על שם המדען בן המאה ה-16 והמאה ה-17 גלילאו גליליי, יליד פיזה, שגם הוא נאסר על-ידיי הכנסייה בפקודת האפיפיור, כיוון שטען שכדור הארץ אינו מרכז היקום, והוא סובב סביב השמש (לפי המודל של ניקולאוס קוֹפֶּרניקוּס).
גלילאו קבור בתוך כנסיית הצלב הקדוש-בזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה.
השימוש הראשון באתר עליו נמל התעופה פיזה בנוי נעשה בשנת 1911, כשדה ניסויים לכלי טיס שונים של האחים אנטוני (Antoni).
האחים בנו כלי טיס בבית המלאכה שלהם, והביאו אותם לשדה לצורך ניסוי.
באותה תקופה, גם ג'וזפה רוסי השתמש בשדה, וניסה בו מטוסים דו כנפיים.
בתאריך 9 באוקטובר 1912 המריא מהשדה מטוס שבנו האחים אנטוני, שהוטס בידיי טייס הניסוי מינו קליאני (Mino cagliani).
קליאני טס מרחק של כ-150 ק"מ שבזמנו היה שיא מרחק טיסה, עד לבסטיה (Bastia) באי סרדיניה.
בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 שימש האתר את חיל האוויר האיטלקי.
בימיי מלחמת העולם ה-2 שימש נמל התעופה את חיל האוויר האיטלקי, ולאחר שבעלות הברית כבשו את המקום, גם את חיל האוויר האמריקאי.
בניית הטרמינל האזרחי הסתיימה בשנת 1966 ומאז נמל התעופה מתפתח הדרגתית.
בשנת 2017 נחנכה בנמל התעופה רכבת קלה אוטונומית ללא נהג אנושי, המחברת את הנמל עם תחנת הרכבת המרכזית של פיזה.
מיקומו של נמל התעופה פיזה הופך אותו למרכזי והגדול ביותר במחוז טוסקנה.
הנמל מצוי בתחומי נפת פיזה.
נמל התעופה בנוי במרחק קצר מאוד ממרכז העיר פיזה, פחות מ-7 ק"מ בלבד לכיוון דרום, וכ-4 ק"מ בלבד מאתרי התיירות המרכזיים המגדל הנטוי של פיזה ופיאצה דיי מיראקולי.
הנמל קרוב גם לערים אחרות ולאתרי תיירות בטוסקנה וגם לצ'ינקווה טרה.
המרחק אל לוקה, מסתכם בכ-23 ק"מ, בירת המחוז פירנצה מרוחקת כ-84 ק"מ, והמרחק דומה אל לה ספציה.
מרחק הנסיעה לליבורנו כ-22 ק"מ, ועד לסיינה כ-122 ק"מ.
הים הליגורי (חלק מהים התיכון) נמצא במרחק של כ-5 ק"מ בקו אווירי.
גובה מסלולי נמל התעופה מעל פני הים הוא 1.8 מטרים.
בקרבת הנמל זורם נהר הארנו, הנשפך בפיזה אל הים הליגורי.
בנמל התעופה פיזה שורר אקלים ים תיכוני.
הקיץ חם ותקופת החורף קרה, אך לא במידה קיצונית.
הרוח מהווה גורם חשוב מאוד בתפעול של כל נמל תעופה.
הרוחות בפיזה מתונות, ונושבות בנמל במהירות שנתית ממוצעת של 12.37 קמ"ש, ובשיא הקיץ מהירות הנשיבה הממוצעת יורדת אל מתחת ל-10 קמ"ש.
כיוון הרוח מערבי לרוב, אך הוא משתנה בהתאם לעונות השנה.
מחודש אוקטובר ועד חודש מאי כיסוי העננות נע בין 40 ל-51%, ובחודשי הקיץ השמים בהירים באחוזים גבוהים.
מספר ימי הגשם השנתי בממוצע עומד על 81 ימים.
אין סטטיסטיקה אודות ימי שלג, אם כי בחודשים דצמבר עד ראשית פברואר קיימת אפשרות לשלג, בסבירות לא גבוהה.
מסלולים: שני מסלולי טיסה משרתים את נמל התעופה פיזה, את החלק האזרחי וגם את הבריגדה ה-46 של חיל האוויר האיטלקי הממוקמת בתחומיו:
טרמינלים: לנמל התעופה פיזה טרמינל יחיד ולא גדול המחולק לשני חלקים, ומחולק גם בחלוקה מפלסית, הממריאים בצד מערב והנוחתים בצד המזרחי.
בחודשי עונת התיירות הטרמינל עמוס, וזמני ההמתנה לבידוק ביטחוני וצ'ק אין ארוכים יותר.
נוסעים, תנועות מטוסים ומטענים: בשנת 2024 עברו בנמל התעופה פיזה 5,504,030 נוסעים (ממריאים ונוחתים).
מספר זה היווה שיא בתולדות נמל התעופה.
תנועות המטוסים הסתכמו ב-41,190, וכמות המטענים עמדה על 12,687.8 טון.
ברבעון הראשון של שנת 2025 נרשם גידול נוסף בשיעור 12.1% מול התקופה המקבילה ב-2024.
בנמל התעופה קיימים שירותים לנוסעים, דומים לאלו הניתנים בנמלי תעופה מודרניים אחרים.
נמל התעופה פיזה מחובר עם יעדים רבים.
בטבלה נכללו יעדים אליהם מתקיימות לפחות 25 טיסות חודשיות.
יעדן של טיסות רבות מהנמל נמצא בממלכה המאוחדת:
רשימה של חברות תעופה המבצעות חלק גדול מהטיסות אל ומנמל התעופה פיזה:
חברות תעופה עיקריות, המבצעות טיסות לשני יעדים לפחות בחודש מנמל התעופה פיזהמס'שם חברת התעופה והלאום המקורי שלהמספר יעדי טיסה1ריינאייר-RYANAIR 592איזיג'ט - EASYJET 83נאוס (חברת תעופה)-Neos (airline) 44ויז אייר-WIZZ AIR 45נורווגיאן איירליינס-Norwegian Air Lines 36ג'ט2-JET2.COM 37וולוטאה-Volotea 28סקנדינביאן איירליינס (SAS) 2
בפרק תאונות נכללו תאונות עם הרוגים שאירעו בנמל התעופה פיזה או בקרבתו, משנת 1970 והלאה.
בשנים המדווחות כל התאונות והתקריות היו של מטוסים צבאיים בלבד, ולא נרשמה אף לא תאונה אחת הקשורה לתעופה אזרחית:
התרסקות לאחר המראה: התאונה אירעה בתאריך 9 בנובמבר 1971 לפנות בוקר.
מטוס מסוג לוקהיד C130 הרקולס גרסה K של חיל האוויר המלכותי, המריא מנמל התעופה פיזה למשימת הצנחה בדרום האי סרדיניה, במסגרת תרגיל משותף עם צבא איטליה שכונה "זרם קר" (Cold Stream).
על סיפון המטוס היו 6 אנשי צוות בריטים ועוד 46 צנחנים איטלקים.
כינוי המטוס במבנה שבו טס היה "גיר 4 Chalk".
זמן קצר אחרי ההמראה הטייסים איבדו שליטה על המטוס, והוא התרסק בים כ-19 ק"מ מקצה מסלול הטיסה, כ-7 ק"מ מערבית לחוף הים הליגורי.
כל 52 הצנחנים ואנשי הצוות נהרגו בהתרסקות, המטוס אבד בים ונמחק מרשימת המטוסים הפעילים.
הסיבה המדויקת לתאונה לא התבררה, אך כשל טכני חמור לא הוצא מכלל אפשרות.
התרסקות לצלע הר: בתאריך 3 במרץ 1977 המריא מהנמל מטוס לוקהיד C130 הרקולס גרסה H של חיל האוויר האיטלקי.
במטוס היו 38 חניכים של בית ספר ימי השייך לחיל הים האיטלקי.
הטיסה הייתה לצורך התנסות של החניכים במסגרת הכשרתם.
את המטוס תפעלו 5 אנשי צוות של חיל האוויר האיטלקי, ובנוסף היה על הסיפון מלווה אחראי על הנערים מטעם בית הספר, ובסה"כ 44 איש.
באזור נמל התעופה שרר ערפל כבד ותנאי הראות היו גרועים.
זמן קצר לאחר ההמראה, המטוס התרסק לתוך צלעו של הר סֵרָה (Monte Serra), הנמצא במרחק של 13-12 ק"מ בקו אווירי מקצה מסלול הטיסה.
איש מ-44 השוהים על סיפון המטוס לא שרד את ההתרסקות.
כסיבה אפשרית לתאונה העלו המומחים אבדן ההתמצאות במרחב של צוות המטוס, בתנאי הערפל הכבד ששרר באזור.
נחיתה קשה: בתאריך 24 בינואר 1979 הגיע לנחיתה בנמל התעופה פיזה מטוס צבאי של חיל האוויר האיטלקי, מדגם פיירצ'יילד Fairchild C-119 Flying Boxcar.
המטוס הגיע לנחיתה בזווית לא נכונה ופגע בעוצמה במסלול הטיסה.
המטוס נהרס ונמחק מרשימת המטוסים הפעילים, אך לא היו נפגעים בתקרית.
כבישים: האוטוסטרדה המחברת את פיזה עם ליבורנו ופירנצה (Superstrada Firenze Pisa Livorno) עוברת בקרבה מיידית לנמל התעופה, וגם האוטוסטרדה E80 קרובה.
בנוסף, רשת של כבישים אחרים עוברים בסמוך לנמל, ביניהם SS1, SP224, SR206 ו-SR67.
אוטובוס: קו אוטובוס מספר E3 מחבר את נמל התעופה, עם התחנה המרכזית של העיר פיזה.
רכבת: תחנת רכבת קלה בשם "פיזה מובֶר" (Pisa Mover) הקרויה "שאטל" בפי המקומיים, ממוקמת בסמוך לטרמינל ומקשרת את הנמל עם התחנה המרכזית בפיזה.
רכבת המובר פועלת מ-06:00 בבוקר עד חצות, ומתאריך 1 ביוני עד ל-30 בספטמבר פועלת הרכבת עד 1 אחר חצות.
תעופה: נמל התעופה היחיד הנמצא בטווח נסיעה סביר מנמל התעופה פיזה, היכול לשמש לו תחליף במקרה צורך, הוא נמל התעופה פירנצה (FLR), במרחק של כ-79 ק"מ.
כל שאר נמלי התעופה הבין-לאומיים המשמעותיים מרוחקים לפחות 180-170 ק"מ.
נמל התעופה פירנצה (באיטלקית Aeroporto di Firenze), נקרא גם בשמות רשמיים אחרים באיטלקית, נמל התעופה פירנצה פרטולה (Aeroporto di Firenze-Peretola), וגם נמל התעופה פירנצה-אמריגו וספוצ'י (Aeroporto di Firenze Amerigo Vespucci).
הנמל הוא נמל תעופה בין-לאומי באזור העיר פירנצה באיטליה, ומשמש גם לטיסות פנים איטלקיות.
סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה בארגון יאט"א הוא FLR, והוא מסומן LIRQ בארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית ICAO.
מפעילת נמל התעופה היא חברת Toscana Aeroporti S.p.A, המפעילה גם את נמל התעופה פיזה.
ראשית, הוא נקרא על שם פירנצה (באיטלקית Firenze), העיר הגדולה והמרכזית אותה הוא משרת.
בחלק אחר שם שמו, נמל התעופה נקרא גם על-שם הקרטוגרף ומגלה הארצות מן המאה ה-16 אמריגו וספוצ'י (Amerigo Vespucci), אשר יבשת אמריקה קרויה על-שמו.
החלק השלישי בשם הרשמי של הנמל הוא פרטולה (Peretola).
פרטולה היא ישוב קטן, הכלול במרחב העירוני של פירנצה.
נמל התעופה בנוי בסמיכות מיידית אל פרטולה, וגדרות הנמל גובלים בבתי היישוב.
סיבה אפשרית נוספת לצירוף פרטולה לשם הרשמי של הנמל, היא שלפי הרישומים אמריגו וספוצ'י נולד בפרטולה, ובית מגורים ביישוב מוצג לתיירים המבקרים במקום, כבית הולדתו.
המיקום הראשון של נמל התעופה פירנצה היה במיקום אחר, באזור קמפו די מארטה (Campo di Marte), שם הוא הופעל בשנת 1910, ושימש בשנות ה-20 למטרות של "ניסויים בניווט אווירי".
לאחר שהמטוסים השתכללו, המקום הקודם היה קטן מדי לפעילות שהתפתחה, ואותר שטח חדש במיקום הנוכחי.
הנמל במיקום הנוכחי הופעל בראשית שנות ה-30. בתחילה המריאו ממנו מטוסים באופן לא מסודר, ורק בשנים 1938–1939 נסלל מסלול טיסה מאספלט שאורכו היה 1,000 מטר.
במלחמת העולם ה-2 שימש הנמל כשדה תעופה צבאי, בתחילה השתמש בו חיל האוויר האיטלקי, ומאוחר יותר היה בשימוש חיל האוויר הגרמני, הלופטוואפה.
לאחר מלחמת העולם ה-2 חזר הנמל לתפקוד אזרחי, בתחילה הפעילה טיסות מהנמל חברת "אארה טסאו" (Aerea Teseo) ומשזו חדלה לפעול, אליטליה (Alitalia) תפסה את מקומה בטיסות פנים איטלקיות בלבד.
ב-1986 נוסדה חברת הניהול הנוכחית, המנהלת גם את נמל התעופה של פיזה.
מסלול הטיסה הוארך שוב, מבנה הטרמינל הוגדל, והוכנסו לשימוש מכשירי עזר המסייעים בניווט ובניהול הנמל, וכן חודשו הטיסות הסדירות לפי לוח טיסות מתוכנן.
בשנת 1990 הוסב שם הנמל לשמו הנוכחי, אמריגו וספוצ'י (Amerigo Vespucci), ובאותה השנה נחנך חלק של הטרמינל, המשמש בשנות האלפיים לנוסעים מגיעים.
שנתיים מאוחר יותר הושלמה הרחבת טרמינל נוספת, המשמשת גם היא את הנוסעים הנוחתים.
ב-2001 היה נמל התעופה פירנצה לאחד מנמלי התעופה הראשונים באירופה, שקיבל תקן איזו 9001/2000 (UNI EN ISO 9001/2000), על השירותים שהוא נותן לנוסעים העוברים דרכו.
נמל התעופה נמצא במרכז איטליה, במחוז טוסקנה, בנפת פירנצה.
שירותיו ניתנים גם למחוזות קרובים לטוסקנה, אומבריה, דרום ליגוריה ולאזורים גובלים אחרים.
הנמל קרוב כדי כ-7 ק"מ למרכז פירנצה, עיר הבירה של המחוז, ולאתרי התיירות של העיר.
נמל התעופה גובל ביישוב פרטולה, הכלול במרחב האורבני של פירנצה.
מרחק הנסיעה לפיסטויה מסתכם בכ-33 ק"מ, לאמפולי כ-32 ק"מ, ולסיינה כ-86 ק"מ.
עד לבירת איטליה רומא מסתכם מרחק הנסיעה בקרוב ל-300 ק"מ.
המרחק לים הליגורי בקו אווירי עומד על כ-90 ק"מ.
נהר הארנו זורם במרחק של קילומטרים ספורים מהנמל.
גובהו של נמל התעופה פירנצה מעל פני הים הוא 43 מטר (141 רגל).
למהירות הרוח השפעה רבה על אפשרויות התפעול ועל הבטיחות של כל נמל תעופה.
ממוצע מהירות הרוח בנמל התעופה פירנצה מתון, ועומד על 10.56 קמ"ש.
במהלך חמישה חודשים בשנה, מחודש מאי עד וכולל ספטמבר, מהירות הרוח הממוצעת עומדת על 9–10 קמ"ש.
ביתר החודשים הממוצע עולה על 10, ומגיע עד מהירות ממוצעת מרבית של 11.9 קמ"ש בחודש פברואר.
כמות הגשם הממוצעת בשנה עומדת על 590.3 מ"מ.
ממוצע של ימי השלג בשנה מסתכם ב-0.3 ימים בלבד, ולכן כמות השלג בנמל התעופה קטנה, ולא נמצאה סטטיסטיקת מדידה במ"מ.
שיעור העננות עולה על 50% רק בחודשים מנובמבר עד וכולל פברואר, ביתר החודשים הוא פחות, ובקיץ השמים בהירים בכמעט 80% מהזמן.
מסלולים: את נמל התעופה פירנצה משמש מסלול טיסה יחיד.
המסלול קצר יחסית, 1,654 מטר (5,427 רגל), רוחבו 30 מטר (98 רגל), מחופה באספלט ומואר בלילות, בכיוונים 5/23. עקב הקרבה הרבה לשכונות מגורים של היישוב ססטו פיורנטינו (Sesto Fiorentino), בדרך כלל מתנהלת תנועת המטוסים בכיוון אחד בלבד, שבו הבניה דלילה יותר.
טרמינלים: מבנה טרמינל אחד של הנמל מחולק ליוצאים ולמגיעים.
קומת הקרקע משמשת את היוצאים, והקומה העליונה את הנוסעים המגיעים.
חלוקת משנה נוספת מפרידה בין נוסעים אזרחי האיחוד האירופי לפי אמנת שנגן, לבין שאר הנוסעים.
נוסעים ומטענים: בשנת 2024 עברו בנמל התעופה פירנצה 3.52 מיליון נוסעים (יוצאים ונכנסים), עליה בשיעור של 22% ביחס לשנה שקדמה לה.
ב-2024 שונעו דרך הנמל 58.9 טון סחורות (לא כולל כבודה של נוסעים).
נמל התעופה פירנצה אינו מנמלי התעופה הגדולים ביותר, עם זאת הוא מעניק את כל השירותים הניתנים לנוסעים בנמלי תעופה מודרניים.
יעדי הטיסה מנמל התעופה פירנצה הם יעדים פנים איטלקיים, וגם יעדים מחוץ לאיטליה, הנמצאים בעיקר באירופה המערבית.
היעד הרחוק ביותר מפירנצה נמצא בסקנדינביה, במרחק של 1,165 ק"מ.
טבלת היעדים נכונה לשנת 2025:
חברות התעופה המבצעות את רוב הטיסות אל ומנמל התעופה פירנצה:
טבלת חברות תעופה עיקריות, המבצעות טיסות לשני יעדים לפחותמס'שם חברת התעופה והלאום המקורי שלהמספר יעדי טיסה1וולוטאה-Volotea 122Vueling-וולינג איירליינס 63בריטיש איירווייז-British Airways 44סקנדינביאן איירליינס-SAS 35אייר דולומיטי-Air Dolomiti 2
בימיי מלחמת העולם ה-2 ומאוחר יותר עד סוף שנות ה-40 היו בנמל מספר תאונות קטלניות, במסגרת טיסות של חיל האוויר של איטליה, וחיל האוויר של ארצות הברית.
היו תאונות בשנים מאוחרות יותר ובשנות האלפיים, עם נזקי רכוש משמעותיים, אך עם הרוג אחד בלבד.
רשימת התאונות והתקריות בנמל ובסביבתו, מאז שנת 1997:
הרוג בנחיתה: בתאריך 30 ביולי 1997 הגיע לנחיתה בנמל התעופה פירנצה מטוס מסוג ATR 42-512 שהמריא מנמל התעופה ניס קוט ד'אזור (NCE), בתפעול חברת אייר ליטורל (Air Littoral שחדלה מלפעול כחברה בשנת 2004).
על סיפון המטוס היו 17 נוסעים ואנשי צוות.
הטייס שהטיס את המטוס היה קברניט באימון, בפיקוח קפטן ותיק.
למטוס אושר כיוון נחיתה, אך הוא ביקש כיוון אחר לצורך האימון, ובקשתו אושרה.
לאחר ביצוע סיבוב לשינוי הכיוון, המטוס נחת שלא בתחילת המסלול, בזווית ובמהירות לא נכונות.
המטוס קיפץ פעמיים לפני שהגיע למצב נסיעה יציב, חרג מגבולות מסלול הטיסה, והתנגש בגדר נמל התעופה.
נוסע אחד נהרג, אין מידע על מספר הפצועים.
המטוס נהרס לגמרי, והוצא מרשימת המטוסים הפעילים.
איבוד הבלמים בנחיתה: בתאריך 30 באפריל 2001 נחת בנמל מטוס פרטי מסוג ססנה Cessna Citation V, שהגיע מנמל התעופה אינסברוק (INN).
בנחיתה איבד המטוס את הבלמים, ונעצר רק באחד הגדרות של נמל התעופה.
איש מארבעת הנוסעים ואנשי הצוות של המטוס לא נפגע.
אחד מהנוסעים היה הזמר והמוזיקאי הבריטי סטינג.
למטוס נגרם נזק משמעותי, אך הוא תוקן בהמשך והוחזר לשירות.
בעיה בהמראה: בתאריך 14 במרץ 2004 היה מטוס ססנה ססנה Cessna Citation 525 עם 7 איש על סיפונו בתהליך המראה.
הצוות הפסיק את ההמראה, אך לא הצליח לעצור את המטוס.
לא היו נפגעים, המטוס ניזוק מהותית, תוקן והוחזר לשירות מאוחר יותר.
פרץ רוח בנחיתה: בתאריך 29 במאי 2004 הגיע לנחיתה מנמל התעופה לונדון סאות'אנד (SEN) מטוס נוסעים מסוג בריטיש איירוספייס British Aerospace 146, שנשא 6 נוסעים ואנשי צוות.
לפני שהמטוס נגע במסלול הנחיתה, בגובה של כ-30 מטר פגע בו פרץ חזק של רוח צד, שהאיט את מהירותו והסיט אותו מעט.
הצוות הגיב, והצליח לפצות חלקית על הבעיה.
זנב המטוס פגע במסלול הטיסה והמטוס ניזוק.
לא היו נפגעים והמטוס תוקן והוחזר לשירות.
נחיתה קשה: בתאריך 23 במרץ 2016 הגיע מנמל התעופה לונדון סיטי (LCY), מטוס נוסעים מסוג בריטיש איירוספייס British Aerospace 146, כשעל סיפונו 38 נוסעים ואנשי צוות.
המטוס נחת נחיתה קשה מסיבה לא ברורה, בתנאי מזג אוויר תקינים.
לא היו הרוגים בתאונה, ואין מידע על פצועים.
המטוס ספג נזק מבני, הושבת ונמחק מרשימת המטוסים הפעילים.
בתאריך 28 ביוני 2025 הושבתו ההמראות והנחיתות בנמל, עקב תקלה במערכת המכ"ם.
המטוסים הנוחתים הופנו לנמלי תעופה אחרים באיטליה.
פרט לכך, בהיסטוריה של נמל התעופה פירנצה לא רשומות תקריות שגרמו סכנה למטוסים או לנוסעים.
כבישים: את נמל התעופה מקיפים ומשמשים הכבישים SP9 ,SP11 ,SP54 ,SS66, SS719 ,SS65, SR302, והאוטוסטרדות A1 ו-A11.
אוטובוס: קווי אוטובוס מקשרים את נמל התעופה עם פירנצה, פיסטויה, מונטקטיני טרמה, לוקה, וויארג'ו.
ניתן להגיע מהנמל עם חשמלית לתחנת הרכבת המרכזית של פירנצה סנטה מריה נובלה, ומשם להמשיך ברכבות של חברת הרכבות טרנאיטליה, לערי איטליה ואירופה.
חשמלית: קו חשמלית מס' T2 מחבר את נמל התעופה עם מרכז העיר פירנצה.
תעופה: נמלי התעופה הבין-לאומיים הקרובים ביותר לנמל התעופה פירנצה, היכולים לשמש לו אלטרנטיבה, הם נמל התעופה פיזה במרחק של כ-79 ק"מ ונמל התעופה בולוניה במרחק של למעלה מ-120 ק"מ.
נמל התעופה קרלסרוהה/באדן-באדן הוא נמל התעופה הבינלאומי של קרלסרוהה, העיר השלישית בגודלה במדינת באדן-וירטמברג, ומשרת גם את עיירת הספא באדן-באדן.
זהו נמל התעופה השני בגודלו במדינה אחרי נמל התעופה שטוטגרט, וה-15 בגודלו בגרמניה עם 1,800,355 נוסעים נכון לשנת 2024 ומשרת בעיקר טיסות זולות וטיסות פנאי.
נמל התעופה עצמו הוא חלק מפארק העסקים "באדן איירפארק".