tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האסלאם הסוני בסופו של דבר דחק את הנצרות הקופטית והפך לדת השלטת במצרים במאות השנים שלאחר הכיבוש המוסלמי של מצרים.
הדיאלוג התרבותי על התנהגויות הומוסוציאליות והומוסקסואליות במצרים של ימי הביניים הייתה ביקורתית בדרך כלל.
החברה המצרית של ימי הביניים, על אף שהייתה חברה מוסלמית, לא חלקה כברירת מחדל את אותה השקפה על גבריות, הומוסקסואליות והתנהגות הומוארוטית כמו ארצות אחרות שנכבשו על ידי ח'ליפות ראשידון, בדגש היכן שהשפעתה של דת האסלאם הייתה חלשה יותר.
המנהגים הסופיים הותקפו על ידי שמרנים דתיים ונראו כ-"מוקדי ניוון".
ככזו, בעת דיונים על מעמדם של להט"ב בסטנדרטים מערביים בחברה המצרית של ימי הביניים, מודגשת ההצטלבות של תרבות ודת ברגעים שונים בהיסטוריה שלה.
בתקופת שלטונו של חוסני מובארכ, ממשלת מצרים לא תמכה בחקיקה של זכויות להט"ב והתנגדה לניסיונות, החל משנות ה-90 של המאה ה-20, לכלול זכויות להט"ב במסגרת מדיניות זכויות האדם שלה.
בעוד שמשטר מובארכ לא תמך בזכויות להט"ב, לא חוקק איסור כלשהו ישירות נגד ביצוע פעילות הומוסקסואלית או קרוס-דרסינג בקוד הפלילי.
סנקציות פליליות נגד הומוסקסואלים וביסקסואלים נטו לנבוע לא מחוק העונשין עצמו, אלא מהחוק המשלים, שנחקק ב-1961, למאבק בזנות.
בתי המשפט במצרים פירשו את האיסור על הוללות כהפללת קיום יחסים הומוסקסואלים.
בנוסף לחוק הזנות, חוקי אחרים שנוגעים ל-"מוסר וסדר ציבורי" העניקו למשטרה ולשופטים מרחב פעולה משמעותי לרדוף ולקנוס אזרחי להט"ב מצריים.
בעוד מעצרים התרחשו מעת לעת על פי תוכן החוקים האלה במשך עשרות שנים, נראה כי רדיפה שיטתית יותר החלה בתחילת המאה ה-21.
החל משנת 2000, תחת שלטון מובארכ, סעיפי החוקים הללו שימשו כדי לעסוק בדיכוי נגד גברים הומוסקסואלים או ביסקסואלים, או בעצם כל מי שנחשב על ידי הממשלה כתומך בזכויות להט"ב.
באותה שנה עצרה המשטרה זוג הומוסקסואלים מצרי והאשימה אותם ב-"פגיעה בכבוד באיום" ו-"התנהגות בלתי מוסרית ומגונה".
עורך דינם ביקש לבטל את האישומים מכיוון שהומוסקסואליות אינה מוגדרת במפורש כעבירה פלילית דה יורה, אך השופט סירב בטענה ששני גברים למעשה "פגעו באמות המידה, הדתיות והמוסריות".
התקרית הפכה לסנסציה תקשורתית, וקידמה אישי ציבור שונים לראות בהומוסקסואליות תוצר של דקדנס מערבי ולדרוש מהממשלה להוציא להורג הומוסקסואלים או לשלוח אותם למוסדות לחולי נפש.
בתוך שנה, ממשלת מצרים החלה בדיכוי פומבי של הומוסקסואלים מצריים על ידי פשיטה על מסיבות פרטיות, מעצר אורחים והאשמתם על פי סעיפי איסור הזנות וההוללות.
מדיניות זו גם הובילה לכך שקוד "הסדר הציבורי והמוסר הציבורי" נעשה יותר ויותר שכיח בשימוש עבור הפללתם של גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים.
הקוד, שנחקק במקור בשנות ה-90 של המאה ה-20 כדי להעניש סטודנטים "מערביים ואינטלקטואלים ליברליים" החל לשמש מאז עבור הענשת גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים.
השפעת החוקים הללו על גברים הומוסקסואלים הובאה לידיעת העולם על ידי ארגון זכויות האדם "Human Rights Watch".
הראשונה מבין הפשיטות הללו הייתה במסיבת סירות בקהיר, שבה נעצרו כ-52 גברים מצריים שהואשמו בהפרת חוקי המוסר הציבורי.
התקרית נודעה בשם "קהיר 52" אשר במהלכה נעצרו ונשפטו 52 הגברים על פי סעיפי חוק איסור הזנות וההוללות המקורי, כמו גם קוד הסדר והמוסר הציבורי.
בתקופה זו פרסם הארגון דו"ח על החוקים המשמשים את ממשלת מצרים להפללת הומוסקסואליות, ההיסטוריה של החוקים, השימוש בעינויים נגד הומוסקסואלים וביסקסואלים על ידי המשטרה המקומית, וכיצד חוקים אלה מפרים את תקני זכויות האנושות הבינלאומית.
תקרית קהיר 52 גונתה על ידי ארגוני זכויות אדם בינלאומיים רבים.
חברי הפרלמנט הגרמני ונשיא צרפת ניקולא סרקוזי קראו לממשלת מצרים לכבד את זכויות האדם של אזרחיה שמוגדרים כלהט"ב.
23 מהנאשמים נידונו למאסר בעבודת כפייה, ואילו השאר זוכו.
ב-24 בספטמבר 2003 המשטרה המצרית הקימה מחסומים משני צידי גשר קסר אל ניל, המשתרע על פני נהר הנילוס במרכז הבירה קהיר שמהווה מקום פופולרי לגברים בוגרים לפגוש גברים אחרים לשם קיום יחסים אינטימיים, ועצרה כ-62 גברים בגין פעילות הומוסקסואלית.
בשנת 2004 סטודנט בן 17 באוניברסיטה פרטית קיבל כ-17 שנות מאסר בכלא, כולל שנתיים של עבודת כפייה, על פרסום פרופיל אישי באתר היכרויות של הומוסקסואלים.
באותה תקופה, תגובת ממשלת מצרים לביקורות הנגד הבינלאומיות כלפיה הייתה להכחיש שאזרחי להט"ב מצריים נרדפים על ידה, או שהגנה על המדיניות שלה בקביעה שהומוסקסואליות היא "סטייה מוסרית".
עם זאת, התרחשות המהפכה המצרית בשנת 2011, סיפקה תנופה פוליטית ומרחב להתארגנות אזרחי להט"ב במצרים שהוגדרה כיעילה במיוחד מבחינת בניית תנועה עבור הכרה ציבורית.
לאחר המהפכה, אזרחים, פעילים וארגוני זכויות להט"ב מצריים החלו להיות גלויים יותר ובעלי חלק רחב יותר מהנופים הפוליטיים והחברתיים המשתנים שנראו מבטיחים.
רבים מפעילי זכויות להט"ב מאותה תקופה החלו להתגייס לא רק עבור שיפור מעמד זכויות אזרחי להט"ב במדינה אלא גם עבור זכויות נשים, ילידים וזכויות אזרחיות נוספות אשר הוגדרו בין המאבקים המצטלבים העיקריים שעיצבו את חברי הקהילה המצרית בשנים שלאחר המהפכה.
עד שנת 2013, מספר קמפיינים מקוונים למאבק בהומפוביה וטרנספוביה החלו להפוך לוויראליים במספר פלטפורמות מדיה חברתית בהן טוויטר ופייסבוק.
בשל ההתגייסות הזו ומסע ההסברה אשר נבע בקרב הפעילים, ההגנה על זכויותיהם של אזרחים מצריים אשר הופלו לאורך השנים על סמך נטייתם המינית או זהותם המגדרית על ידי הממשלה, הפכה לדרישה קולקטיבית רחבה יותר בתוך קבוצות וארגוני זכויות אדם במצרים.
בשנת 2013 הקומיקאי המצרי באסם יוסוף הצהיר בתוכנית הדיילי שואו בראיון לג'ון סטיוארט כי הוא הואשם ב-"הפצה וקידום הומוסקסואליות וגסויות" על ידי ממשלת מוחמד מורסי.
בנובמבר 2014 שמונה גברים נידונו ל-3 שנות מאסר באשמת "הפצת תמונות מגונות" בעקבות הפצת סרטון של טקס נישואים חד-מיניים.
בדצמבר 2014 נעצרו כ-26 גברים בבית מרחץ ציבורי (חמאם) לאחר שמגישת טלוויזיה, מונה עיראקי, שיתפה פעולה עם המשטרה המצרית בנושא.
עם זאת, מאוחר יותר זיכה אותם בית המשפט המקומי מאשמה.
ב-22 בספטמבר 2017, מספר צעירים מצריים הרימו דגלי גאווה כדרך לתמוך בחקיקת זכויות להט"ב במצרים, במהלך מופע של הלהקה הלבנונית משרוע ליילה (שסולנה ידוע כהומוסקסואל גלוי) שהתקיים בבירה קהיר.
זמן קצר לאחר המופע, התמונות והסרטונים של אותם צעירים הפכו לוויראליים ברשתות חברתיות ובמספר אתרי חדשות מצריים.
החל מ-23 בספטמבר ולמשך מספר ימים, מנחי תוכניות טלוויזיה מצריים כגון אחמד מוסא ומוחמד אל-גייטי הסיתו בגלוי נגד אזרחי להט"ב מצריים בכלל ונגד אלה שהניפו את הדגלים בפרט בעודם קראו למדינה "לנקוט בפעולות מיידיות נגד כל מי שהיה מעורב בתקרית הנפת דגלי הקשת במהלך המופע".
התגובות השליליות לגבי האירוע שהציגו מגישי טלוויזיה כללו גם בין היתר במהלך שידור חי שיתוף מידע אישי של מספר מהצעירים על ידי מוסא.
כתוצאה מקמפיין דתי של התקשורת המצרית, המדינה החלה לעצור מספר אנשים בהתבסס על הנטייה המינית או הזהות המגדרית שלהם בפועל או כאלו שנראו כלא בינאריות מגדריות, בין אם ברחובות, אתרי היכרויות או אף מבתיהם.
בין 25 בספטמבר לסוף נובמבר 2017 נעצרו לפחות כ-84 אזרחים מצריים בנושא ורבים מהם עברו בדיקות אנאליות משפילות לצורך הוכחת נטייתם המינית.
שניים מהעצורים הואשמו בעילה של "עצירת שלטון החוקה ושיבוש ביטחון המדינה והחברה", אישום אשר עתיד היה להטיל על הזוג מאסר ל-15 שנים.
עם זאת, העצורים סארה חגאזי ואחמד עלא, נעצרו למשך שלושה חודשים לפני ששוחררו בערבות בינואר 2018. לאחר מכן דווח שהזוג קיבלו מקלט מדיני בקנדה בסיוע הארגון "Rainbow Railroad" .
חאמד סינו, סולן משרוע ליילה, תואר בציור של האמנית הפרסית אלירזה שוג'יאן משנת 2017 שזכה לכינוי "חאמד סינו ואנו דה סעס פררס".
בציור מתואר סינו צובט את הפטמה של האל המצרי הקדום אנוביס, בעוד אנוביס עוטה צווארון מצרי בצבעי קשת בענן שרומז לדגל הגאווה.
הציור היה מחאה נגד הרדיפה השיטתית בהנהגת ממשלת מצרים כלפי אזרחי להט"ב במדינה, ששוג'יאן ציירה לאחר המופע של הלהקה ב-2017 והמעצרים שבאו בעקבותיו נגד פעילי זכויות להט"ב.
ההשלכות של תקרית הנפת הדגלים ותגובת הנגד שבאה בעקבותיה, הוגדרו על ידי התקשורת הבינלאומית כחמורות כגון אלו של תקרית קהיר 52 אם לא גרועות יותר.
בנוסף למעצרים הרבים, הסיכול של המדינה המצרית, יחד עם התקשורת הארצית, הובילו למצב של טראומה וייאוש בקרב אזרחי להט"ב צעירים במדינה, וניסיונות התאבדות רבים.
בין היתר אזרחי להט"ב מצריים אחרים נאלצו לעזוב את המדינה בשל איומים חברתיים ופוליטיים.
בינואר 2019, מנחה הטלוויזיה מוחמד אל גאיטי נענש למשך שנת מאסר לאחר שאירח גבר הומוסקסואל בתוכנית הטלוויזיה שלו.
ב-14 ביוני 2020 סארה חגאזי, אחת העצורות בתקרית הנפת הדגלים, התאבדה.
לאחר מכן דווח כי במשך מעצרה במצרים עונתה חג'אזי במכות חשמל, הואשמה ב-"הסתה להוללות" כאשר בתא המעצר שלה התנכלו לה שותפותיה לתא בהוראת המשטרה.
לאחר מכן הועברה חג'אזי לבידוד.
לאחר שלושה חודשי כליאה שוחררה חג'אזי תחת לחץ של דיפלומטים מערביים ודרום אמריקאים.
לאחר מכן, נמלטה לקנדה, מחשש להעמדה לדין, וקיבלה מקלט מדיני של פליטה.
סיבת התאבדותה הוגדרה בתקשורת הבינלאומית כדיכאון חמור עקב טראומה נפשית.
דו"ח שפרסם הארגון "Human Rights Watch" מרחיב את היחס של המדינה המצרית כלפי אזרחי להט"ב.
הממצאים העיקריים של הדו"ח אשר כותרתו - "מצרים: התעללות בכוחות הביטחון, עינויי להט"ב", כוללים רדיפה של אזרחי להט"ב באמצעות פלטפורמות מדיה חברתית, מעצר ממושך ועינויים של מיעוטים מיניים ומגדריים במעצרים.
כפי שנאמר על ידי חוקרת זכויות הלהט"ב, רשה יונס, גם אם האישומים המשפטיים יבוטלו "כל מי שנאשם בעבירה הקשורה להומוסקסואליות, עלול להיות מנודה מהמשפחה או לאבד גישה לטיפול רפואי ותעסוקה".
טרנסג'נדרים מצריים דווחו כמי שמתמודדים גם כן לעיתים קרובות עם הזנחה רפואית, כאשר ב-2021 גבר טרנסג'נדר מצרי נפטר לאחר שלא קיבל טיפול ראוי בעקבות העברת ניתוח מטואידיופלאסטי.
פקידי מדינה ומשטרה דווחו כמי שנוהגים להטריד ולהתעלל באזרחי להט"ב בדגש על טרנסג'נדרים, מדיניות שמובילה למעצרים ולהתעללות נוספת על ידם.
בעת הסקירה התקופתית האוניברסלית של מצרים על ידי ועדת זכויות האדם של האו"ם, מצרים סירבה להכיר במונחים "נטייה מינית" ו-"זהות מגדרית".
על פי "Human Rights Watch", המדינה היא אחת "הפושעות הגרועות ביותר בהקשר של הפללה, אלימות ואפליה בכל אזורי העולם, מעצרים של עשרות אזרחי להט"ב והתעללות, שכוללים בדיקות אנאליות כפויות על בסיס קבוע".
מחקר מעמיק בתיקי בית משפט שנערך על ידי החוקר אפסנה ריגוט בשיתוף עם קבוצת זכויות המידע סעיף 19 ובית הספר למשפטים של הרווארד גילה כי כוחות המשטרה במצרים יחד עם מדינות אחרות במזרח התיכון בהן תוניסיה ולבנון, השתמשו בכלים דיגיטליים לזיהוי, רדיפה והעמדה לדין של אזרחים בשטחן שמוגדרים כלהט"ב.
המחקר גילה כי הקורבנות עלולים להיפגע במצב לטווח הארוך עקב עקבות דיגיטליות שהם משאירים אחריו.
לפי אחת העדויות שסיפק מקור אנונימי, במצרים, שיחת וואטסאפ אחת או סלפי בפייסבוק של אדם הומוסקסואל יכולים להביא אותו לדין תחת עילה של עבירת סעיפי החוקים שאוסרים על הוללות וזנות.
במרץ 2023, לאחר שנעצרו כ-35-40 להט"בים, אפליקצית גריינדר פרסמה אזהרה למשתמשים בה במצרים, לאחר שהמשטרה השתמשה בחשבונות בדויים בשביל לאתר ולעצור להט"בים
מצרים אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
הדין האישי והמשפחתי במצרים (בהם דיני הנישואים, הגירושים והירושה) כפופים לדין הדתי בלבד של האדם או האנשים הנדונים.
כיוון שהדין הדתי של כל הדתות שמוכרות רשמית במדינה אינו מכיר במערכות יחסים הומוסקסואליות בין זוגות מאותו המין כלגיטימיים, החוק המצרי מכיר בנישואים הטרוסקסואלים בין זוגות מהמין השני בלבד.
מדיווחים לאורך השנים נודע שאם מיסוד כלשהו של מערכת יחסים חד-מינית יהפוך לידוע, המשטרה המקומית עשויה להשתמש בה כראיה בהגשת כתב אישום פלילי בגין תוכן חוקים שונים נגד "שטניזם, זנות והפרת המוסר הציבורי".
טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית רשאים לשנות את מגדרם המשפטי במצרים במסמכי זהות רשמיים בתנאי של קבלת אישור מקתדרלת מרקוס הקדוש או מסגד אל-אזהר.
מבחינה תרבותית, רובם המוחלט של אזרחי מצרים הם מוסלמים, מה שמשפיע על הטיות ועמדות חברתיות רווחות.
עד שנת 2001 ממשלת מצרים סירבה להכיר בכך שהומוסקסואליות מוגדרת כנטייה מינית של חלק מאזרחיה.
לאחר 2001 הכירה בזאת עבור הימנעות מביקורות שליליות מצד ארגוני זכויות אדם ופוליטיקאים זרים.
אחד המצרים הבודדים שידוע כמי שתמך בפומבי בחקיקת זכויות להט"ב במדינה הוא הבמאי-מפיק תיאטרון מאהר סברי .
בשנת 2011 זכה כל חיי בפסטיבל הסרטים הצרפתי "FACE à FACE" בפרס הקהל בקטגוריית סרט עלילתי.
בשנת 1996 הקים משרד הבריאות המצרי קו חם ארצי למאבק במחלת האיידס.
סיפור שער של המגזין "Egypt Today" משנת 1999 עסק במגפת האיידס במצרים ובעובדה שבדרך כלל היא נראית כתופעה שנגרמת על ידי זרים, הומוסקסואלים או משתמשי סמים בלבד.
המאמר גם הזכיר כי דובר על הקמת ארגון להט"ב במדינה במטרה למקד את חברי קהילת הלהט"ב המקומית.
למרות שפורסמה במאמר חוברת עבור קיום יחסים חד-מיניים בטוחים יותר, הארגון מעולם לא נוסד ובערות לגבי המגפה עדיין מוגדרת כשכיחה במדינה.
בשנת 2005 ממשלת מצרים החלה לאפשר בדיקת HIV חסויה, אף על פי שרוב האזרחים חוששים שתוצאת בדיקה חיובית תגרום לתיוגם כהומוסקסואלים ולפיכך כפושעים דה פקטו.
לחלק מהמצרים ישנה גישה לערכות בדיקה ביתיות שהובאו מארצות הברית, אך לרובם אין מידע מדויק על המגפה וטיפול איכותי אם הם אכן נדבקים.
בשנת 1978 הסרט המצרי של הבמאי יוסף צ'אהין אלכסנדריה...
הציג גבר מצרי אמיד שמנהל רומן עם חייל בריטי.
בשנת 1999 ההצגה הפומבית של מחזה מאת מאהר סברי שחקר את תופעת ההומופוביה במצרים הושבתה על ידי הממשלה לאחר מספר הצגות.
בשנת 2008 סברי ביים את סרטו העצמאי כל חיי על הומוסקסואל מצרי, אשר עורר מחאות של אנשי דת ופקידי הממשלה שקראו לסרטו להאסר.
סרטים אשר הוצאו לאור בהם: לא מצונזר (2009), יצא מכלל שליטה (2009), פלטת פלסטיק (2007) ובניין יעקוביאן (2007) מתארים כולם נושאי טאבו שונים בחברה המצרית, כולל הומוסקסואליות, אשר הובילו לקריאות פומביות מצד אזרחים דתיים לצנזור או לאסור את תערוכות הסרטים.
בשנת 2013 הסרט סודות משפחה הוקרן בבכורה במצרים על חייו של נער בן 18 שנאבק בנטייתו החד-מינית ובסטיגמטיזציה החברתית נגד הומוסקסואליות במצרים.
במאי הסרט עלה לכותרות בינלאומיות כשסירב לבקשת מועצת הצנזורה המצרית שיצנזר סצנות מסוימות במהלכו.
הצגת סוגיות להט"ב אינה אסורה כשלעצמה בעיתונות, ביצירות אמנות או במדיה תקשורתית אחרת במצרים.
עם זאת, תיאורים של הומוסקסואליות או קרוס-דרסינג הוגדרו לאורך השנים אך ורק כשליליים עקבות קבלת עוינות איסלאמיסטית.
עם זאת, בשנת 2017, המועצה העליונה לתקנת מדיה הוציאה צו באופן רשמי שמונע את "הופעתם של ההומוסקסואלים" או "קידום סיסמאותיהם" בתקשורת המצרית.
תיאורים עבור קבלה רחבה יותר של אזרחי להט"ב במצרים בסרטים או אמצעי תקשורת אחרים נוטים להיות תחת צנזורה ממשלתית רחבה ונתונים לביקורות שליליות מצד גופים דתיים.
באוגוסט 2018 הציגה ממשלתו של א-סיסי חקיקה שמביאה כל משתמש בשירותי רשת חברתית עם מעל 5,000 עוקבים או מנויים לביקורת מוגברת, והכפיפה אותם להעמדה לדין על פי חוקי התקשורת כחלק מפעילות נגד מה שכונה "טרור ופעילות פוליטית".
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בנפאל מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית במדינה מאז 2007 ונישואים חד-מיניים מאז יוני 2023. זכויות להט"ב בנפאל מוגדרות מהמתקדמות ביותר ביבשת אסיה, בעוד החוקה הנפאלית מכירה בזכויות להט"ב כזכויות יסוד.
מאז 2023, נפאל הפכה למדינה השנייה שמכירה באופן מלא בנישואים של זוגות מאותו המין ביבשת אסיה לאחר טאיוואן בשנת 2019.
לאחר סיום תקופת המלוכה ומלחמת האזרחים (1996–2006) בנפאל, הומוסקסואליות הפכה לחוקית ברחבי המדינה בשנת 2007 יחד עם הכנסת מספר חוקים חדשים אשר כוללים במפורש הגנות על בסיס נטייה מינית.
החוקה הנפאלית, שאושרה על ידי האספה המכוננת ב-16 בספטמבר 2015, כוללת מספר הוראות המתייחסות לזכויות להט"ב אשר כוללות בין היתר זכות לקבלת תעודת אזרחות בהתאם לזהותו המגדרית של הפרט ואיסור אפליה מכל עילה לרבות מין מצד המדינה ומצד גורמים פרטיים.
לפני מעברה של ממלכת נפאל לרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל בשנת 2007, יחסים הומוסקסואלים פרטיים בין מבוגרים בהסכמה הוגדרו כפשע ברחבי המדינה.
בין היתר, קרוס-דרסינג הופלל גם כן על פי חוקים שונים נגד "חוסר מוסריות ציבורית".
הוראות כאלה בוטלו לאחר תום תקופת המלוכה.
גיל ההסכמה בנפאל הוא 18 שנים, עבור זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד.
נפאל מכירה בנישואים חד מיניים.
סוניל באבו פאנט ואחרים נגד ממשלת נפאל
אחד המקרים הראשונים שקבעו את השינוי בחקיקה בנוגע לזכויות להט"ב בנפאל היה התיק של בית המשפט העליון משנת 2007, סוניל באבו פאנט ואחרים נגד ממשלת נפאל.
לאחר השתתפותם בהפגנות שהפילו את המלוכה, קבוצות זכויות להט"ב, הוגדרו תחת התעלמות במידה רבה על ידי הממסד הפוליטי הנוכחי, ופנו למערכת המשפט כגישה להבטיח את זכויותיהם.
באפריל 2007, קואליציה של ארגונים המייצגים אזרחי להט"ב נפאלים הגישה עתירת כתובה על פי סעיף 107 (2) של חוקת הביניים של נפאל.
העתירה, שהוגשה על ידי "Blue Diamond Society", "Mitini Nepal", "Cruse AIDS Nepal" ו-"Parichaya Nepal", דרשה כי נפאל תכיר רשמית ב-"אנשים טרנסג'נדרים כמגדר שלישי, תאסור כל חוק מפלה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית, ותשקיע כספים ראויים לפיצויים על ידי המדינה לקורבנות האלימות והאפליה מטעמה".
ב-21 בדצמבר 2007 קבע בית המשפט העליון שהממשלה הדמוקרטית החדשה "חייבת ליצור חוקים להגנה על זכויותיהם של אזרחי להט"ב ולשנות חוקים קיימים שהם בגדר אפליה".
בהתבסס על עקרונות יוגיאקרטה והנהלים המיוחדים של מועצת זכויות האדם של האו"ם, בית המשפט הגיע למסקנה כי נטייה מינית צריכה להיות מוגדרת על ידי זיהוי עצמי ותהליך טבעי ולא כתוצאה של "הפרעה נפשית, רגשית או פסיכולוגית".
אף על פי שלא הובילה להכרה חוקית של נישואים חד מיניים, הפסיקה הורתה לממשלה להקים ועדה שתבדוק "אי-הפללה וביטול סטיגמה של נישואים חד מיניים".
לאחר פסיקת בית המשפט העליון
הצעת חוק להכשרת נישואים חד מיניים ברחבי נפאל נוסחה והייתה אמורה להיות מוצגת עד 2010. בניסוח החוקה הנפאלית החדשה, היו אמורים להיקבע הכרה בנישואים חד מיניים והגנה על מיעוטים מיניים.
עם זאת, המשא ומתן על החוקה החדשה נכשל וראש הממשלה באבורם בהטראי פיזר את האספה המכוננת ב-28 במאי 2012 כהכנה לבחירות חדשות.
כתוצאה מכך, עתיד ההתייחסות המפורשת לחוקיותם של נישואים חד מיניים לא היה ברור.
בסופו של דבר, החוקה אומצה ב-2015 ואינה כללה התייחסות לחוקיותם של נישואים חד מיניים בנפאל.
באוגוסט 2018, דחק ראש הממשלה לשעבר, יגאלה נת חנאל, בבוראם בהטראי להכיר בנישואים חד מיניים ברחבי נפאל.
הקוד האזרחי החדש, שנכנס לתוקף באוגוסט 2018, אינו מתייחס לנישואים חד מיניים ומגדיר באופן ספציפי נישואים באופן הטרוסקסואלי בין בני זוג מהמין השני בלבד.
פעילים קראו לחוק האזרחי "בלתי חוקתי ומנוגד להנחיות בית המשפט העליון".
החל משנת 2019, הצעת חוק להכשרת נישואים חד מיניים נוסחה והוכנה על ידי הממשלה.
מיוני 2023 נישואים חד-מיניים הפכו לחוקיים בנפאל בעקבות פסיקת בית המשפט העליון.
אלימות על בסיס מגדר נגד טרנסג'נדרים מוגדרת כבעיה חמורה בנפאל בה הם מוצאים את עצמם לעיתים קרובות רגישים לאלימות ציבורית ואלימות במשפחה, התעללות במקום העבודה, מקום מגורים ועוד.
הסיבות לאלימות על רקע מגדר מיוחסות בעיקר לנושאי טאבו חברתיים, אמונות טפלות ואמונות מושרשות עמוקות בקרב החברה המפיצות עמדות גנאי כלפי מיעוטים מיניים ומגדריים.
האלימות נובעת גם מאכיפת חוק על ידי המשטרה, שכן אזרחי להט"ב מדווחים לעיתים על מכות קשות, חיפושי גופות ומעצרים בלתי הוגנים.
כמו כן, תוצאות שנגזרו ממעקב אחר המצב מאת ארגון זכויות האדם הנפאלי "Informal Sector Service Centre" הצביעו על כך שהכפפת נשים לאלימות במשפחה נחשבה לפרקטיקה מסורתית שורשית.
בספטמבר 2015, מספר מאמרים שהזכירו זכויות להט"ב בחוקה החדשה של נפאל אושרו על ידי הפרלמנט לאחר דיון ממושך אשר נכנסה לתוקף ב-20 בספטמבר 2015,
סעיף 12 קובע כי לאנשים ישנה הזכות לקבל תעודת אזרחות המשקפת את מינם המועדף.
סעיף 18 מכסה זכויות לשוויון וקובע כי המדינה לא "תפלה [לנגד] כל אזרח על סמך מוצא, דת, גזע, מעמד, שבט, מגדר, שפה או הרשעה אידאולוגית או כל מעמד אחר".
סעיף 18 מפרט אנשי להט"ב בין היתר בקרב קבוצות מוחלשות המוכרות על ידי החוקה.
סעיף 18 החליף גם את השפה מהחוקה הישנה שהתייחסה ל-"זכר ונקבה" ו-"בן או בת" בטרמינולוגיה נייטרלית מבחינה מגדרית.
סעיף 42 מפרט "מיעוטים מגדריים ומיניים" בקרב קבוצות שתהיה להן הזכות להשתתף במנגנונים ממלכתיים ובשירותים ציבוריים בהתבסס על "עקרון ההכללה".
זוגות חד מיניים אינם רשאים לאמץ ילדים בנפאל, הן עבור אימוץ חורג או משותף.
ב-31 באוקטובר 2021, כ-29 ארגוני להט"ב וזכויות אינטרסקסים, שתי פדרציות נפאליות, חמש רשתות ונוספים, הציעו יחד את חוק הזהות המגדרית, 2021.
בית המשפט העליון הכתיב כי הקטגוריה "אחר" ("O") המייצגת זהויות שאינן סיסג'נדריות תתווסף לכל המסמכים הרשמיים במדינה ולנפאלים המזדהים ככאלה יקבלו מסמכי אזרחות כדי לשקף את מעמדם החדש.
לאחר מכן הממשלה החלה להנפיק אזרחות עם אפשרות של קטגוריית "אחר" לטרנסג'נדרים.
אפשרות זו מאפשרת למזדהים בתור "מגדר שלישי" לפתוח חשבונות בנק, להחזיק רכוש ולהירשם לאוניברסיטאות.
בשנת 2008, בישנו אדהיקארי הפך לאזרח הנפאלי הראשון שנרשם באופן רשמי בקטגוריית "מגדר שלישי".
הכרות משפטיות נוספות כוללות מתן אפשרות לאזרחים להירשם כדי להצביע כ-"מגדר שלישי".
בשנת 2015, מוניקה שאהי הפכה לאדם הראשון שקיבל דרכון בקטגוריית המגדר "אחר", ובהומיקה שרתה הפכה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שטסה עם דרכון שזיהה אותה תחת הקטגוריה.
בנפאל, בדומה להודו, בנגלדש ופקיסטן, ישנה קהילת מגדר שלישי ילידית (קאסטת ההיג'רה).
אנשים אלה, הידועים במונח מטי ("Meti"), מוגדרים כזכר בלידה, אך בדרך כלל מתנהגים, מתלבשים ומתנהגים כנקבה.
אף על פי שלמטיים בעבר היו באופן מסורתי תפקידים חשובים בחתונות או בלידת ילדים עבור "הדיפת רוחות רעות", כיום, מתמודדים באופן קבוע עם אפליה בחינוך, בריאות, דיור ותעסוקה.
לעיתים קרובות מטיים מכונים טרנסג'נדרים בפרסומים בשפה האנגלית בעוד המונח פולו-מולו משמש לתיאורם במזרח נפאל.
בקרב אנשי הגורונג קיימת מסורת של גברים רוקדים בבגדי נשים, הנקראים מאנוניס, בדרך כלל בצריפים או בארמונות מלכותיים, בעוד ישנם המאמינים כי הם מביאים מזל טוב.
בשנת 2007 קבע בית המשפט העליון של נפאל באופן חוקי קטגוריה מגדרית בשם "אחר".
בית המשפט העליון בנפאל קבע כי הקריטריונים לזיהוי מין מבוססים על "זיהויו העצמי של הפרט".
ייתכן שהחלטת בית המשפט העליון לפסיקת ההכרה נבעה מההכרה העכשווית ארוכת השנים בבני העמים הילדים השונים, בהם המטיים, וכן מהמסורות הדתיות המכבדות דמויות שאינן תואמות מגדר.
בראייה גלובלית, החלטת בית המשפט העליון של נפאל הייתה מנוגדת באותה תקופה להתפתחויותיה של הודו השכנה בנוגע לזכויות להט"ב בשטחה אשר החזיקה בחוק מהעידן הקולוניאלי הבריטי אשר הפליל פעילות הומוסקסואלית בהסכמה.
בשנת 2019, היו דיונים בפרלמנט לדרוש מהמועמדים לעבור "שינוי מין" לדברי מחוקקים כדי להגיש בקשה למגדר "O".
החוק הנפאלי מאפשר רק לשנות את סמני המגדר מ-"M" (זכר) או "F" (נקבה) ל-"O".
אין הוראות המתירות לנשים טרנסג'נדריות לקבל סמן "F" או לגברים טרנסג'נדרים "M".
בשנת 2019, הפעילה הטרנסג'נדרית רוקשנה קפאלי הצהירה נגד תיוגה כ-"מגדר שלישי", ונקטה בצעדים משפטיים כדי לשנות את זהותה המגדרית תחת קטגוריית "נקבה".
החל משנת 2021, הגישה קפאלי עתירת כתובה לבית המשפט העליון בדרישה לשנות את מינה לנקבה.
באופן דומה, התקשורת הנפאלית זכתה לביקורות שליליות על שימושה במונח "מגדר שלישי" עבור תיאורם של גברים טרנסג'נדרים ונשים טרנסג'נדריות.
ב-31 במרץ 2020, מארגני ציון יום הנראות הטרנסג'נדרית הבינלאומי בנפאל "Queer Youth Grou" ו-"Transgender Rights Collective" פרסמו את גיליון הביקוש הלאומי לטרנסג'נדרים ("National Transgender Demand Sheet") בדרישה לגברים טרנסג'נדרים נפאלים להיות רשאים לסמן את הסמן המגדרי שלהם כ-"גבר" ונשים טרנסג'נדריות כ-"אישה".
בשנת 2020, אמנת הדרישות הלאומית להכרה משפטית בזהות מגדרית הציגה את הסמן "א-בינארי" כאפשרות אשר צריכה להיות זמינה בנפרד מ-"מגדר שלישי".
חוק הזהות המגדרית, 2021, מציע בתוכנו גם אפשרות עבור סימוני מגדר א-בינארי ומגדר שלישי.
תיק שהוגש לוועדה הלאומית לזכויות אדם ב-22 בנובמבר 2020 דורש גם הוספת סימון מגדר א-בינארי ברחבי נפאל.
תוכנית הפיתוח של האו"ם מדווחת כי לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים רשאים לשרת בגלוי בצבא נפאל.
עם זאת, קבוצות להט"ב מדווחות כי אפליה והטרדה עדיין נוכחות בקרב שירות צבאי של חברי הקהילה.
בשנת 2007, שתי חיילות לסביות הואשמו בקיום מערכת יחסים חד-מינית בזמן שירותן הצבאי והודחו.
עם זאת, הצבא הנפאלי טען כי החיילות הודחו בשל "אי שמירה על משמעת מינימלית" ולא על בסיס נטייתן המינית.
ארגוני זכויות אדם נפאלים בהם "Blue Diamond Society", אגודת להט"ב אשר הוקמה בשנת 2001, מייצגים לעיתים קרובות את אזרחי הלהט"ב הנפאלים מבחינה פוליטית ומספקים סיוע בבריאות מינית בקרב חברי הקהילה.
ארגוני להט"ב נוספים ברחבי המדינה כוללים בין היתר את: "Mitini Nepal" ,"Parichaya Samaj" ו-"Sahaayam Nepal".
התקשרות ותגובות הציבור בנפאל גם כן הפכו אוהדים יותר עבור זכויות להט"ב במשך השנים מאז שמעשים ופשעי שנאה הומופובים נגד פעילי "Blue Diamond Society" הפכו לפומביים, כולל לאחר יציאתה לאור של תוכנית הרדיו מאת פעילי האגודה "Pahichan" אשר דנה בזכויות מיעוטים מיניים ומגדריים.
אירועים בקרב חברי הקהילה מתקיימים באופן שנתי.
ברחבי נפאל נערכים גם כן אירועים לציון תאריכים מדי שנה בקרב חברי קהילת הלהט"ב הבינלאומית כגון יום הנראות הטרנסג'נדרית הבינלאומי (31 במרץ), יום היציאה מהארון הבינלאומי (11 באוקטובר), יום הזיכרון הטרנסג'נדרי (20 בנובמבר) והיום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה (17 במאי).
מספר אירועים מקומיים יותר כוללים את שבוע המודעות הא-מינית (השבוע האחרון של חודש אוקטובר), יום הנראות הביסקסואלי (23 בספטמבר), יום המודעות לקאסטת ההיג'רה (17 באפריל) ויום המודעות האינטרסקסי (26 באוקטובר).
מועצת התיירות של נפאל תכננה לקדם את נפאל כיעד תיירות בקרב חברי הקהילה הבינלאומית, בעוד כנס עבור תיירות להט"ב התקיים בפברואר 2010 לצד הדרכת רגישות נערכה במקומות קייטרינג ואירוח נבחרים.
הייצוג של קהילת הלהט"ב בתקשורת המיינסטרים הנפאלית הוא מינימלי.
מבחינה היסטורית, הצגתם של מיעוטים מיניים ומגדריים הוגדרה תחת קונוטציה שלילית או כהקלה קומית בסרטים ובתוכניות טלוויזיה.
עם זאת, בשנים האחרונות תיאורים חיוביים וריאליסטיים החלו להיות מוצגים בתוכניות והסרטים הנפאלים.
"Highway", סרט משנת 2012 של הבמאי דיפאק ראוניאר הציג דמות הומוסקסואל לצד דמות טרנסג'נדרית המוגדרת כקורבן לאלימות מינית.
"Soongava: Dance of the Orchids", סרט מאותה שנה, עוסק במערכת יחסים לסבית.
השחקניות הנפאליות דיה מאסקי ונישה אדהיקארי גילמו את תפקידיו הראשיים.
"Singha Durbar", סדרת טלוויזיה בדיונית משנת 2016 מאת צרינג ריטאר שרפה המציגה את ראש הממשלה האישה הראשונה של נפאל, מציגה דמות הומוסקסואלית, בישווה בישווקארמה, כמזכיר העיתונות של ראש הממשלה בגילומו של השחקן הנפאלי פראווין חאטיוודה.
תוכנית הטלוויזיה שודרה בערוץ "Nepal Television", הערוץ הוותיק והנצפה ביותר ברחבי המדינה.
הסדרה נתמכה על ידי הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי.
בין המלכות והערים, ספר הזיכרונות הקווירי הראשון מרחבי נאפל, מאת נירנג'ן קונוואר פורסם ב-5 בדצמבר 2020. הספר מתאר את חייו של המחבר כהומוסקסואל בערים שונות בהן ניו יורק וקטמנדו.
הספר מציג גם את התמודדויותיו של הומוסקסואל בחברה הנפאלית.
ביוני 2021, אורגנה במרכז אמנות בלליטפור "Kaalo.101" תערוכת אמנות בנושאי להט"ב תחת הכותרת, "קוויר — חגיגה של אמנות ואקטיביזם".
בתערוכה הוצגו אמנויות בעיקר מנפאל לצד מדינות נוספות מיבשת אסיה בהן פקיסטן, מלזיה, אינדונזיה ובנגלדש.
פראבל גורונג, מעצב אופנה נפאלי-אמריקאי, ידוע בהיותו הומוסקסואל גלוי.
גורונג עיצב לאורך השנים את בגדיהם של אייקוני תקשורת פופולריים ואישים רבים בהם: מישל אובמה, קתרין, דוכסית קיימברידג' ואופרה וינפרי.
תוכנית הפיתוח של האו"ם המליצה לנפאל לשלב אידיאלים במערכת החינוך הקשורים לנושאי להט"ב כדי להבטיח "חינוך איכותי כולל ושוויוני" אשר כוללים בין היתר:
לדרוש מכל בתי הספר ומספקי חינוך אחרים לאמץ מדיניות נגד בריונות כדי להגן על תלמידי להט"ב, ולהבטיח שהמורים יקבלו הדרכה כיצד להגיב לבריונות הומופובית וטרנספובית.
שילוב חינוך בנושאי נטייה מינית, זהות מגדרית, ביטוי מגדרי ומעמד אינטרסקס בתוכניות הלימודים בבית הספר בדרכים המתאימות לגיל התלמידים.
הענקת חינוך מיני לא מפלה עבור התמודדות עם נושאי טאבו סביב מיניות מתבגרים, נטייה מינית, זהות מגדרית וביטוי מגדרי וסיפוק גישה למתבגרים למידע מדויק על מגוון מיניות, זהויות מגדריות וגיוון מיני.
להכיר בזכותם של התלמידים לחופש של ביטוי מגדרי בסביבת בית הספר.
הענקת אפשרות לתלמידים ללבוש מדים ולהביע מראה התואם את המגדר איתו הם מזדהים.
לספק לכלל התלמידים, כולל סטודנטים טרנסג'נדרים ואינטרסקסים, גישה לשירותים ולמתקני שירותים בטוחים.
לפתח מדיניות ונהלים עבור תמיכה בתלמידים טרנסג'נדרים בתהליך שינוי מגדר בזמן לימודיהם, כולל על ידי הבטחת זכויותיהם לפרטיות ולכבוד, והחלת אפשרות לתקן את שמם ואת פרטי המגדר שלהם ברישומי בית הספר.
לספק משאבים חינוכיים להורים לילדים מקרב קהילת הלהט"ב.
מועצת החינוך של נפאל הטמיעה מידע על גיוון מיני ומגדרי בתוכנית הלימודים של כיתות ז'-ט' (גילאי 13–15), והפכה את נפאל למדינה האסיאתית השנייה, אחרי מונגוליה, המיישמת זאת בעוד באוניברסיטאות שונות קיימים קורסים בנושאי להט"ב.
דווח כי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הכירה רשמית באפשרות "מגדר שלישי", בנוסף לזכר ולנקבה, במפקד האוכלוסין של שנת 2011. אפשרות זו נודעה תחת מפקד האוכלוסין הלאומי הראשון בעולם שמפרט קטגוריה שאינה גברים או נשים.
עם זאת, ספירת המפקד של המגדר השלישי חוותה אתגרים רבים כאשר לבסוף לא פורסמו נתוניו.
כלי תקשורת דיווחו כי מפקד 2021 של נפאל יכלול גם לראשונה גם אזרחי להט"ב, בעוד קמפיינים שונים נערכו להכללת חברי הקהילה במפקד.
מאז תחילת העשור הראשון של המאה ה-21, החלה רמה מוגברת של השתתפות בזירה הפוליטית של פוליטיקאים גלויים מאת קהילת הלהט"ב הנפאלית בהם סוניל באבו מכנס, הפרלמנטר ההומוסקסואל הגלוי הראשון ביבשת אסיה.
פאנט כיהן בפרלמנט הפדרלי בין השנים 2008 עד 2012 והיה לאחד מ-27 המומחים בפגישה אשר גיבשו את עקרונות יוגיאקרטה בשנת 2006.
המפלגה הקומוניסטית של נפאל (מרכז מאואיסטי) כללה מספר הצהרות הומופוביות לאורך 10 שנות מלחמת האזרחים במדינה (1996–2006).
עד 2007, חברי המפלגה תיארו הומוסקסואליות כ-"ייצור של קפיטליזם" אשר "לא קיים תחת הסוציאליזם" ואת חברי קהילת הלהט"ב כ-"מזהמים חברתיים".
עם זאת, מאז 2008, עם סיום המרד האזרחי וההפגנות, החלה דמוקרטיה רב-מפלגתית בנפאל, בעוד המפלגה החלה לתמוך בזכויות להט"ב.
ברחבי המדינה ישנו מחסור חמור בגישה לטיפול רפואי מקיף וכן חוסר במחקר על הצרכים הנפשיים, הפיזיים והפוריות של חברי קהילת הלהט"ב הנפאלית.
נכון לשנת 2022, לזוגות לסביות אין גישה להפריה חוץ-גופית (IVF) ברחבי המדינה.
טיפול הורמונלי חליפי וניתוח להתאמה מגדרית אינם זמינים מבחינה מעשית בנפאל, אך על פי שישנם רופאים אשר עשויים לבצע הליכים אלה.
עם זאת, על פי דיווחים הליכים אלה בנפאל מוגדרים כ-"יקרים".
טרנסג'נדרים נפאלים רבים נוסעים לתאילנד או להודו עבור העברת ניתוח להתאמה מגדרית.
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסנט וינסנט והגרנדינים כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים.
חוק העונשין הופך פעילות הומוסקסואלית לפלילית הנושאת עונש של עד 10 שנות מאסר, אם כי החוק דווח כלא נאכף.
בנוסף, בסנט וינסנט והגרנדינים תרגול של "מעשה סדום" (המוגדר כמין אנאלי ואוראלי), בין אם על ידי הומוסקסואלים או הטרוסקסואלים בהסכמה, מוגדר כבלתי חוקי גם כן.
חוקי המדינה נגד אפליה אינם מתייחסים לקטגוריות של נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד לא קיימת הכרה בזוגיות חד מינית בכל צורה שהיא, בין אם זה בנישואים או איחוד אזרחי.
פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין מבוגרים היא פלילית בסנט וינסנט והגרנדינים.
סעיף 148 לחוק הפלילי קובע איסור על "מעשי סדום" המכוון נגד פעילות הומוסקסואלית בהסכמה באומרו כי:"כל אדם, העושה בפומבי או פרטי מעשה מגונה באדם אחר מאותו המין, או רוכש או מנסה להשיג אדם אחר מאותו המין לבצע עמו מעשה מגונה גס, אשם בעבירה ודינו - מאסר חמש שנים".
— סעיף 148 לחוק הפלילי
"כל אדם שמבצע מעשה סדום עם כל אדם אחר; מבצע מעשה סדום עם בעל חיים; או מתיר לכל אדם לבצע עמו מעשה סדום; אשם בעבירה ודינו למאסר עשר שנים".
— סעיף 146 לחוק הפלילי של 1990.בהיותו נייטרלי מבחינה מגדרית, חוק איסור "מעשי הסדום" חל באופן כולל על פעילות הטרוסקסואלית והומוסקסואלית כאחד.
דיווחים שונים לאורך השנים קבעו כי חוק זה אינו נאכף בפועל.
בשנת 2018, ארגון זכויות האדם הבינלאומי "Human Rights Watch" דחק בסנט וינסנט והגרנדינים ובמדינות אחרות במזרח הקריביים לבטל את חוקי איסור "מעשי הסדום" הפוסט-קולוניאליים בשטחן.
בספטמבר 2018, בעקבות התקפות פיזיות על שלושה צעירים אשר ביצעו קרוס-דרסינג, הצהיר ראש הממשלה רלף גונזלבס באומרו כי "זה לא הולם ולא נכון עבור מישהו לתקוף פיזית אדם על סמך כל דעה קדומה שיש לו עקב נטייתו המינית".
גונזלבס גינה את התקרית והצהיר כי "הומופוביה בלתי הגיונית שכזו אינה מקובלת לחלוטין" בעודו קרא בנוסף לקיים שיחות פתוחות על הומוסקסואליות במדינה.
ביולי 2019, שני גברים הומוסקסואלים הגישו תביעות בבית משפט כדי לערער על חוקי איסור "מעשי הסדום" ו-"מעשים מגונים גסים" במדינה.
העותרים כללו את ג'ווין ג'ונסון, 22, שתבע בהצלחה מקלט מדיני בממלכה המאוחדת ב-2017, לאחר שהצהיר כי הוא "לא יכול לחיות כהומוסקסואל בסנט וינסנט והגרנדינים", ושון מקליש, 53, תושב וינסנט בשיקגו בארצות הברית.
מקליש קרא באופן פומבי בפני ראש הממשלה גונזלבס לביטול החוקים כדי שיוכל לחזור לביתו עם בן זוגו ולחוש בבטחה.
על פי תצהיריהם, כתוצאה מחוקי המדינה, הם הוגלו מהמדינה הקריבית בשל "ההשפעות הקשות של חוקים אלו על חייהם".
שני התביעות צפויות להישמע ביחד בבית המשפט העליון של סנט וינסנט והגרנדינים בבירה קינגסטאון.
בהתייחסותו להליכי הגשת התביעות, ראש הממשלה גונזלבס הצהיר באומרו כי "מה שלא יקרה כאן, זו תהיה החלטת "OECS" (ארגון מדינות מזרח הקריביים)...
אז זה יחול, מכיוון שכל הוראות החוק וההוראות החוקתיות והחקיקה דומות בעצם".
חיי קהילת הלהט"ב בסנט וינסנט והגרנדינים מוגדרים כ-"בלתי נראים" ובעלי סטיגמות בעוד לא קיימות עמותות או ארגונים המוקדשים לזכויות להט"ב.
בספטמבר 2011, זוג חד מיני "יצא מהארון" לעיני הציבור עם מערכת היחסים שלהם במדינה, בעודם כתבו מאמר בעיתון "Vinci Kallaloo" שכותרתו "מבוא: לא קל להיות הומו בסנט וינסנט והגרנדינים".
המאמר זכה לתשומת לב חסרת תקדים, עם למעלה מ-3,400 כניסות תוך פחות מיממה ולמעלה מ-50 תגובות, הכתבה השלישית בגובהה מכל כתבה בעיתון באותה תקופה.
באותה שנה, שלושה מרצים במכללה הקהילתית של סנט וינסנט והגרנדינים היו קורבנות של תוכנית מתוזמרת של מנהל המכללה, שהאשים אותם ב-"נטיות הומוסקסואליות".
פרסום ב-"Vinci Kallaloo" האשים את המנהל בכך שהחל את השמועה במאמץ לפטר את המרצים ולפטור את המכללה ממתנגדים מפלגתיים למפלגת השלטון, שכן המרצים היו תומכים במפלגה הדמוקרטית החדשה האופוזיציונית או שלא הביעו עמדה פוליטית מסוימת.
במאי 2019, לאחר שהיה קורבן למתקפה טרנספובית באפריל 2019, הוסר על ידי התובע כתב אישום על רקע הונאה נגד לסואן סטיוארט, נער אשר ביצע קרוס-דרסינג שהואשם ב-"הונאת גבר על ידי התחזות לאישה".
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) ברשות המוניציפלית כחלק מממלכת ארצות השפלה של האי סנט אוסטטיוס תחת שלטון הולנד מעבר לים, מוגדרות כשוות לאלו של הטרוסקסואלים ובין המתקדמות ביותר בקריביים.
נישואים חד מיניים, שותפויות רשומות ואימוץ משותף על ידי זוגות חד מיניים הם חוקיים מאז 2012, ואפליה על רקע "נטייה הטרוסקסואלית והומוסקסואלית" אסורה בחוק.
פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים היא חוקית בסנט אוסטטיוס, וגיל ההסכמה בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים מוגדר כזהה.
נישואים חד מיניים בסנט אוסטטיוס הפכו לחוקיים ב-10 באוקטובר 2012 בעקבות כניסתו לתוקף של חוק המאפשר לזוגות חד מיניים להינשא ברחבי הולנד הקריבית שנחקק על ידי הפרלמנט של הולנד.
הקוד הפלילי BES (בהולנדית: Wetboek van Strafrecht BES), שחל על סנט אוסטטיוס והאיים בונייר וסאבא, מפליל אפליה על בסיס "נטייה הטרוסקסואלית והומוסקסואלית".
סעיף 144 לקוד הפלילי קובע עונשים הנעים מקנסות ועד שנתיים מאסר לעוברים על החוק.
סעיף 1 של חוקת הולנד חל על סנט אוסטטיוס בו נאמר כי "כל האנשים בהולנד יטופלו באופן שווה בנסיבות שוות.
בשל אוכלוסייתו המצומצמת של סינט אוסטטיוס, לא ידועה סצנת להט"ב באי.
רוב תושבי סינט אוסטטיוס קשורים לכנסיות נוצריות, כאשר המתודיזם והקתוליות הם שתי הזרמים הגדולים ביותר.
כתוצאה מכך, היחס הציבורי כלפי מערכות יחסים חד מיניות נוטה להוות השקפות נוצריות, ומקומיים הומוסקסואלים ולסביות תוארו כמי ש-"נוטים לשמור על פרופיל נמוך".
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בטריטוריה הבריטית מעבר לים של מונטסראט מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שאינם נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית במונטסראט מאז 2001, אך משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הכרות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים.
לפני שנת 2001, קיום מין אנאלי ומין אוראלי בקרב זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד הוגדר כעבירה פלילית במונטסראט שנותרה דה יורה מהתקופה הקולוניאלית.
פעילות הומוסקסואלית בין שני מבוגרים בהסכמה באופן פרטי הועברה אי-הפללה בשנת 2001 על ידי צו של המועצה המלכותית בהתאם לסעיפים 3(1) ו-3(7) לצו השטחים הקריביים (חוק פלילי), 2000, בארבע טריטוריות בריטיות שונות מעבר לים, בהן מונטסראט.
גיל ההסכמה במונטסראט לא מוגדר כשווה בין זוגות הומוסקסואלים (18) לבין זוגות הטרוסקסואלים (16).
מונטסראט אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
סצנת תושבי הלהט"ב במונטסראט דלילה מאוד, בעוד לא נוכחים ברים הומוסקסואלים ידועים או מועדוני לילה מכוונים עבור חברי הקהילה, אם כי מספר בתי מלון ידועים במדיניות מסבירת הפנים שלהם עבור תיירים הומוסקסואלים.
בעוד שהחברה האזרחית ברחבי האי נוטה להיות בעלת קבלה כלפי מערכות יחסים חד מיניות, גילויי חיבה גלויים בין בני זוג חד מיניים עלולים להוות מטרה לקבלת אפליה.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בשטח החסות של ארצות הברית בסמואה האמריקנית מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית באזור המבודד מאז 1980. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בשטח האזור המבודד.
סמואה האמריקנית, בדומה לסמואה ושאר מדינות האיים השכנות בפולינזיה, הייתה בעלת קבלה רחבה כלפי מערכות יחסים חד-מיניות וטרנסג'נדריות מסורתית לפני הגעתה של הנצרות לשטחה.
דעות קדומות כלפי הומוסקסואליות לא תועדו באזור לפני בואם של מיסיונרים נוצרים קולוניאליים בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, בעוד החברה הסמואית-אמריקנית הקדם-קולוניאלית, בדומה לחברות פולינזיות נוספות, הייתה מוגדרת כתרבות בעלת "חופש מיני" רחב, וטקסי של נישואים חד-מיניים התרחשו בין האנשים שלה.
כמו כן, בדומה לשאר מדינות אוקיאניה, בסמואה האמריקנית קיימת אוכלוסייה מסורתית-תרבותית שמזדהה בתור מגדר שלישי שידועה בשם "פאפאפין".
אנשים אלה מוגדרים בתור זכרים בלידה אך מתלבשים, מתנהגים ונראים כנשים.
אנשי הפאפאפין התקבלו על ידי החברה הסמואית-אמריקנית לאורך ההיסטוריה הקדם-קולוניאלית של האזור ומילאו תפקיד ביתי חשוב בחיים הקהילתיים.
החוק הפלילי הראשון נגד קיום פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בסמואה האמריקנית נחקק בשנת 1963 כחוק לאיסור "מעשי סדום".
החוק הפך קיום "מעשי סדום" (מין אנאלי או מין אוראלי) בין זוגות הומוסקסואלים גברים והטרוסקסואלים מהמין השני כאחד שלא למטרות רבייה לפליליים, אך לא כלל התייחסות לאיסור פעילות הומוסקסואלית נשית.
עם זאת, לאורך השנים החוק דווח כלא נאכף בפועל.
בשנת 1979 תיקן בית המחוקקים של סמואה האמריקנית את החוק הפלילי כך שקיום "מעשה סדום" בהסכמה בין מבוגרים לא הוגדר עוד כפלילי, אלא אם מבצעיו היו מעורבים באותה העת בפעולות ציבוריות, זנות, ביצועו את אותם מעשים עם קטינים או מי שאינם מסוגלים לתת את הסכמם עקב הפרעה נפשית.
התיקון נכנס לתוקף בשנת 1980.
סמואה האמריקנית אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור) בשטחה.
קוד סמואה האמריקנית אינו מפרט את מין הצדדים בנישואים.
עם זאת, הוא מניח שהצדדים הם זוגות הטרוסקסואלים מהמין השני בלבד.
עם זאת, על פי הצעת חוק כיבוד הנישואים שהועברה בקריאה אחרונה על ידי הקונגרס האמריקני בשנת 2022, כל הטריטוריות של ארצות הברית, כולל סמואה האמריקנית, מחויבות להכיר, אם כי לא לבצע בשטחן, נישואים חד-מיניים שבוצעו באופן חוקי בשטח שיפוט אחר של ארצות הברית.
טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית בסמואה האמריקנית רשאים לשנות את שמם ומגדרם החוקי בתעודות לידה בעקבות הצגת צו שינוי שם ותיעוד רפואי של העברת ניתוח להתאמה מגדרית.
כחלק מטריטוריה של ארצות הברית, מדיניות תרומות הדם של מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) חלה גם על שטחה של סמואה האמריקנית.
סמואה האמריקנית, בדומה למדינה השכנה סמואה, נוטה להיות בעלת קבלה רחבה כלפי טרנסג'נדרים וזהויות מגדר שלישי מסורתיות בהם הפאפאפין.
פאפאפינים ידועים באזור כוללים את האמן דן טאולאפפה מקמולין , שחקנית הכדורגל ג'איה סאלואה , האמנית יוקי קיהארה, וזוכת מספר תחרויות מלכות יופי מריון מלנה .
עם זאת, החברה הסמואית-אמריקנית מוגדרת כדתית מאוד, ועמדות נוצריות קפדניות לגבי מגדר ומערכות יחסים נוכחות לרוב.
כתוצאה מכך, גילויי חיבה גלויים בין זוגות חד-מיניים (וזוגת מהמין השני כאחד) עלולים להוות מטרה לקבלת עוינות.
האגודה של הפאפאפין בסמואה האמריקנית ("S.O.F.I.A.S.") הוא ארגון הלהט"ב העיקרי באזור המבודד שמארגן מדי שנה אירועים שונים לשיפור מעמד קהילת הפאפאפין והעלאת מודעות.
אירוע הגאווה הראשון באזור המבודד נערך באוגוסט 2016 בכפר אוטוליי על ידי פעילי האגודה.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסנגל כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית.
פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כעבירה פלילית ועלולה לשאת עונש של שנה עד 5 שנות מאסר וקנס של 100,000 עד 1,500,000 פרנק CFA מערב אפריקני.
אם המעשה בוצע באדם מתחת לגיל 21, יחול תמיד העונש המרבי".בשנת 2016 הצהיר נשיא סנגל מאז 2012, מאקי סאל, כי לא יכשיר בחוק פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בסנגל באומרו, "לעולם, תחת סמכותי, הומוסקסואליות לא תהיה חוקית באדמת סנגל".
בשנת 2008 מהדורת המגזין "Icone" בבירה דקר דיווח ופרסם תמונות של נישואים חד-מיניים לכאורה שהתקיימו בבית פרטי בסנגל.
עורך המגזין, מנצור דיינג, טען כי הוא קיבל לאחר מכן איומי מוות.
חמישה גברים שנכללו בתמונות נעצרו לאחר מכן אך שוחררו ללא כתב אישום.
לא ברור אם המעצרים נבעו מחוקי סנגל נגד הומוסקסואליות או מאיומי המוות.
ב-19 בדצמבר 2008 תשעה גברים נעצרו באשמת קיום פעילות הומוסקסואלית בדירה פרטית בדקר, לאחר שהמשטרה קיבלה עזרה עבור מציאתם מאדם אנונימי לכאורה.
אחד העצורים היה דיאג'י דיוף, בעל הדירה ופעיל סנגלי ידוע העומד בראש העמותה "AIDES Senegal" שמספקת עזרה במאבק במחלות ה-HIV/איידס לגברים שמקיימים יחסי מין עם גברים בסנגל.
הגברים עונו שוב ושוב כשהגיעו לתא המעצר במשטרה, גם לאחר שהודו בהיותם הומוסקסואלים.
ב-6 בינואר 2009 הורשעו כל תשעת הגברים ב-"התנהגות מגונה ומעשים לא טבעיים" (5 שנות מאסר) ובגין "היותם חברים בקבוצה פלילית" (3 שנות מאסר) עונש שהצטבר ל-8 שנות מאסר.
השופט שפסק את פסק הדין הצהיר כי "AIDES Senegal" היא "כיסוי לגיוס או ארגון פגישות להומוסקסואלים בתחפושת של מתן תוכניות למניעת HIV/איידס".
עם זאת, בעקבות עתירת הגברים, בית המשפט לערעורים ביטל את ההרשעות שלהם באפריל 2009 והורה על שחרורם המיידי.
בזמן היותם כלואים בתא המעצר, הם הוחזקו במגורים מיוחדים בגלל איומים הומופובים מצד אסירים אחרים.
זמן קצר לאחר מכן, האימאם וחבר הפרלמנט מבאי ניאנג ארגן עצרת כדי למחות נגד הומוסקסואליות ועל התערבות בית המשפט לערעורים שאפשר את שחרור הגברים.
בינואר 2009 תיאר פעיל זכויות הלהט"ב הסנגלי קארי אלן ג'ונסון במהלך השתתפותו בכנס של הוועדה הבינלאומית לזכויות אדם של הומוסקסואלים ולסביות "הפרות עקביות של זכויות אדם בסנגל" נגד אזרחי להט"ב ותיאר את סנגל כ-"סכיזופרנית" בגישתה כלפי הומוסקסואליות.
עם זאת, אלן ציטט בנוסף אירוע שהתרחש לאחרונה בבירה דקר שכלל כנס גדול בנושא מאבק באיידס ומחלות המועברות במגע מיני, שבו "צורכיהם של גברים שמקיימים יחסי מין עם גברים הוצגו בצורה בולטת".
ג'ונסון הוסיף כי "ישנה תנועה לעבר תרבות מתקדמת ומכילה אבל בו זמנית גם קיימות תנועות מאוד מאוד חזקות לעבר דיכוי, במיוחד כלפי נושאי מיניות".
באמצע 2009 קבוצת מוסלמים יצרה את "החזית האסלאמית להגנה על ערכים אתיים" שדגלה בהעמדת הומוסקסואלים בפני עונש מוות.
באותה תקופה, היו מספר דיווחים על קבוצת אזרחים שהוציאו את גופותיהם של "גור-ג'יגן" (כינוי גנאי סנגלי לגברים נשיים) שנפטרו בבתי קברות.
העיתונות המקומית והבינלאומית דיווחה במאי 2009 כי גופתו של אדם שנחשב כהומוסקסואל הוצאה פעמיים מבית קברות מוסלמי בצ'אס.
בפעם הראשונה, הגופה הושארה על יד הקבר.
לאחר שמשפחתו קברה אותה מחדש, הגופה פורקה על ידי אותה קבוצה בפעם השנייה ואיבריה הושלכו מחוץ לבית משפחתו.
במרץ 2010 קבוצת העבודה של האו"ם לגבי מעצרים שרירותיים מצאה כי המשטרה הלאומית של סנגל עצרה אזרחים על רקע טענה שביצעו "מעשים מיניים לא טבעיים" שהוגדרו בפועל כיחסי מין הומוסקסואליים.
הקבוצה המליצה למדינה "להקדיש תשומת לב מיוחדת למעצרים על רקע פגיעה בהגינות או במוסר ציבורי, במטרה להימנע מכל אפליה אפשרית של אנשים בעלי נטייה מינית שונה".
דו"ח מעמד זכויות האדם בסנגל לשנת 2011 שפורסם על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית מצא כי,"בעבר הלא רחוק, לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) התמודדו לעיתים קרובות עם תביעות פליליות ואפליה נרחבת, חוסר סובלנות חברתית ואלימות.
התקשורת לא הצליחה לדווח על פשעי שנאה או אלימות נגד להט"ב.
בנובמבר 2010, פרסם "Human Rights Watch" דו"ח שכותרתו "פחד מהחיים: אלימות נגד הומוסקסואלים וגברים הנתפסים כהומוסקסואלים בסנגל".
הדו"ח דן במקרים של אלימות נגד גברים הומוסקסואלים והסביבה המשפטית והתרבותית שטיפחה אלימות מסוג כזה.
בעוד שהמקרים שצוינו בדו"ח היו משנת 2009 ואילך, משקיפים מטעם ארגונים לא ממשלתיים שיערו כי הירידה במספר המקרים שדווחו במהלך השנה נבעה מכמה גורמים.
ראשית, אלימות נגד הומוסקסואלים ולסביות עשויה לגרום לאזרחי להט"ב רבים במדינה לרדת למחתרת.
שנית, תשומת לב בינלאומית מוגברת עלולה הייתה לגרום לממשלה לצמצם את התביעות ואפליה רשמית אחרת.
דו"ח של מכון פאנוס במערב אפריקה שפורסם ב-20 ביולי מצא שהתקשורת המקומית תרמה ליחסים חברתיים שליליים נגד אזרחי להט"ב.
לבסוף, מקרה של תביעה משפטית מוצלחת נגד החוק המשמש להעמדה לדין של הומוסקסואלים ולסביות בגין פעילות מינית בהסכמה סביר להניח שסייע לצמצם את השימוש בו על ידי התובעים".
דו"ח מעמד זכויות האדם בסנגל לשנת 2012 שפורסם על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית מצא כי,"אזרחי להט"ב נתקלו לעיתים קרובות במעצרים, אפליה נרחבת, חוסר סובלנות חברתית ומעשי אלימות.
ארגונים סנגלים לא ממשלתיים עבדו באופן פעיל בנושאי זכויות להט"ב, אבל בגלל החוקים הקיימים נגד פעילות הומוסקסואלית וסטיגמה חברתית, הם שמרו על פרופיל נמוך במיוחד.
התקשורת כמעט ולא דיווחה על פשעי שנאה או אלימות שהתקיימה נגד להט"ב.
ארגוני זכויות אדם מקומיים דיווחו כי אזרחי להט"ב עדיין מתמודדים עם הטרדות תכופות על ידי המשטרה, כולל מעצרים המבוססים רק על רקע דיווחים אנונימיים וקבלת יחס לקוי במעצרם בשל נטייתם המינית.
בינואר 2012 נעצרו שתי נשים בעקבות הפצת סרטון שהראה אותן מתנשקות.
התקרית סוקרה בהרחבה בעיתונות והמדיה המקוונת.
הנשים הוחזקו במעצר ושוחררו בערבות מספר ימים לאחר מכן, ולא הואשמו רשמית בביצוע פשע.
בדצמבר 2012 זוג הומוסקסואלים הוכו באכזריות ליד הבירה דקר על ידי אחד ההורים של הזוג לאחר שנתפסו מקיימים יחסי מין.
בעת ביקורו בסנגל ביוני 2013, קרא נשיא ארצות הברית ברק אובמה למדינות אפריקה להעניק לאזרחי להט"ב בשטחן שוויון זכויות בחוק.
נשיא סנגל, מאקי סאל, הגיב באומרו כי "אנחנו עדיין לא מוכנים לבטל את ההפללה של הומוסקסואליות".
סאל התעקש על כך שסנגל מוגדרת כ-"מאוד סובלנית" והוסיף כי אי הכשרתה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בחוק "לא מעידה על כך שאנחנו הומופובים".
הוא אמר שמדינות "מקבלות החלטות בנושאים מורכבים בזמן שלהן, וציין שסנגל "הוציאה מחוץ לחוק את עונש המוות על פעילות הומוסקסואלית בעוד שמדינות אחרות לא".
"הומוסקסואלים אינם נרדפים, אבל לעת עתה הם חייבים לקבל את הבחירות של סנגלים אחרים" אמר.
הארגון אמנסטי אינטרנשיונל דחק בעבר בנשיא אובמה להשתמש במסע הביקורים שלו ברחבי אפריקה כדי להתבטא נגד איומים שמופנים נגד אזרחי להט"ב ביבשת שלדבריו "הגיעו לרמות מסוכנות".
לפני מסעו ליבשת, ממשל אובמה אופיין כמי שנוקט בגישה "זהירה" לקידום זכויות להט"ב באפריקה כדי למנוע "הצתת תגובה נגדית שעלולה לסכן פעילים מקומיים".
סקירות תקופתיות אוניברסלית על ידי ועדת זכויות האדם של האו"ם
ועדת האו"ם לזכויות אדם השלימה באוקטובר 2009 את הסקירה התקופתית האוניברסלית שלה בנוגע למעמד זכויות האדם בסנגל.
בסיומה, ההמלצות הבאות הועברו לסנגל על ידי מדינות שונות:
"לתקן את הקוד הפלילי בביטול הפללה של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בתיאום עם הסעיפים 2 ו-26 של האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות" (הממלכה המאוחדת, בלגיה, קנדה).
"להסיר את סעיף הקוד הפלילי המפליל פעילות מינית שאינו תואם את האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות" (הולנד).
"לסקור את החקיקה הלאומית הגורמת לאפליה, העמדה לדין וענישה של אזרחים אך ורק בשל נטייתם המינית או זהותם המגדרית" (סלובניה).
"לשים קץ לאיסור החוקי של פעילות הומוסקסואלית בין בני אותו המין בין מבוגרים בהסכמה, לשחרר אסירים שנאסרו על בסיס האיסור" (צ'כיה).
"לשחרר את כל האסירים הכלואים על רקע נטייתם המינית" (בלגיה).
"לפתוח בדיון לאומי לגבי העברת אי-הפללה של פעילות הומוסקסואלית" (אירלנד).
"לאמץ צעדים לקידום סובלנות בקרב האוכלוסייה כלפי סוגיות הומוסקסואליות מה שיאפשר גם תוכניות חינוכיות יעילות יותר למניעת HIV/איידס" (צ'כיה).
הוועדה סיכמה את תגובות משלחת סנגל להמלצות כדלקמן:"בתגובה להצהרות הנוגעות להעמדה לדין של אנשים בשל נטייתם המינית, ראש המשלחת אמר כי הומוסקסואליות היא עניין פרטי, עם היסטוריה ארוכה בסנגל, ואינה כשלעצמה מהווה עילה להעמדה לדין.
התביעות שהוזכרו התרחשו רק כאשר היחסים ההומוסקסואלים התקיימו בפומבי והיו בעלי אופי פולשני, ובכך הציבו אותם בסתירה דתית ומוסרית.
לגבי אי-הפללה, המשלחת אמרה כי יש צורך לקחת בחשבון את התרבות הסנגלית ולהימנע מהחרפת הדחייה של הומוסקסואלים ומסכנת חייהם.
נטייה מינית בסנגל היא עניין פרטי לחלוטין.
זה עניין פרטי, לא יותר מזה.
כבר שנים רבות אנו רואים הומוסקסואליות במדינה שלנו וזה מעולם לא הוביל למצבים שבהם הומוסקסואלים מוטרדים, נרדפים או עומדים לדין.
מה שקרה הוא שהיו מצבים שבהם התנהגות מזעזעת שעמדה בסתירה לאמונות הדתיות שלנו ולמוסר אשר [באופן בלתי מובן] מעניש יחסי מין לא טבעיים.
אבקש מכם להבין את המציאות החברתית של המדינה שלנו.
זה נושא שהוא מאוד מורכב.
זה נושא מאוד מסובך בסנגל.
הרשו לי לומר שוב שבסנגל הומוסקסואלים חופשיים...
אפילו הייתה לנו רפובליקה פדרלית שאישרה לגבר לשנות את שמו לשם של אישה.
איש לא הזדעזע כאשר נשיא הרפובליקה אישר לאותו אדם לאמץ את שם האישה.
אבל כשהומוסקסואליות הופכת לפומבית באופן בוטה זה מוביל למצבים מביכים.
אתם צריכים להבין שאנחנו מדינה עם צורה סובלנית במיוחד של אסלאם.
ובגלל זה עלינו להימנע מהתפתחות הפונדמנטליזם.
עלינו גם לנקוט באמצעים כדי להגן על חייהם של הומוסקסואלים.
לכן אני מבקש מכם לזכור את החברה שלנו, את המציאות הסוציולוגית שלנו.
זהו נושא מסובך לחלוטין עבורנו שבו יש כמה בעיות אבל אנחנו מודעים להן.
ברצוני לחזור לנושא חשוב מאוד.
כולנו נאבקים על עצמאות השופטים שלנו, על עצמאות מערכת המשפט שלנו.
אם בתי המשפט נותנים החלטה, אינך יכול לומר שהממשלה אחראית להחלטת בית המשפט.
מערכת המשפט העצמאית נותנת החלטה.
וזה מה שעשו בתי המשפט במקרה של המשפטים של ההומוסקסואלים האלה.
ואני חייב לומר, במשך 25 שנה הייתי עורך דין בלשכה.
אני מכיר את מערכת המשפט הסנגלית מבפנים, במהלך השנים הללו היו שלושה מקרים שבהם הובאו הומוסקסואלים בפני בתי המשפט.
המקרה הראשון היה נישואים הומוסקסואלים מאורגנים עם הרבה מהומה והרבה פרסום.
המשטרה עצרה אותם והתיק הוביל לזיכוי.
המקרה השני של הומוסקסואלים התייחס לאזרח זר שכבר היה מבוגר למדי שנישא לנער סנגלי צעיר, ואני רוצה להזהיר אותכם...
שאם קשיש מתחתן עם נער צעיר, הנער הצעיר עושה זאת כדי שיוכל להגר ולהיכנס לגור בצרפת או במדינה אחרת בחו"ל, זה האינטרס של הצעיר בחתונה.
הדבר הוביל להרשעה והוגש ערעור על ההרשעה והקשיש הזר יצא מהמדינה לאחר שזוכה בערעור.
והמקרה השלישי הוא המקרה של הומוסקסואלים ששוב חברו יחד לצד הרבה מהומה וביצעו פעולות שהובילו להתפרעות בשכונה.
זה כבר נדון בערכאה הראשונה, ועל פסק דין זה הוגש ערעור, ומערכת המשפט מטפלת כעת בתיק זה באופן עצמאי בערעור".באוקטובר 2013 ועדת האו"ם לזכויות אדם השלימה שוב את הסקירה התקופתית האוניברסלית שלה בנוגע למעמד זכויות האדם בסנגל.
"לתקן חקיקה שגורמת לאפליה, העמדה לדין והענשה של אנשים בשל נטייתם המינית או זהותם המגדרית, לאמץ מסעות חינוך ומודעות לקידום סובלנות חברתית" (אורוגוואי).
"לאמץ אמצעים הכרחיים עבור השגת אי-אפליה, הגנה ושילוב של אוכלוסיית הלהט"ב" (ארגנטינה ).
"ליישם ביעילות את עיקרון אי-האפליה, כולל על רקע של נטייה מינית" (אוסטריה ).
"לתקן את הקוד הפלילי בביטול ההפללה של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה" (אירלנד, בלגיה, גרמניה, הולנד,  מקסיקו).
"לאמץ אמצעים עבור הבטחת בטיחותם של אזרחי להט"ב מפני רדיפה מכל סוג שהוא" (ברזיל).
"לבטל את החוקים המפלים נטייה מינית וזהות מגדרית ולנקוט אמצעים קונקרטיים להגנה על מיעוטים מיניים" (יוון).
"לקדם את כיבוד זכויות האדם של כל הקבוצות המופלות בגלל נטייתן מינית" (פרגוואי).
"להבטיח יחס שווה ואי-אפליה עבור לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים" (תאילנד).
"לקבוע מורטוריום דה פקטו על סעיף 319 בקוד הפלילי ולוודא שהוא אינו מהווה בסיס למעצרים שרירותיים על ידי המשטרה" (גרמניה).
"להיאבק ברדיפת אנשים על בסיס נטייתם המינית או זהותם המגדרית" (אירלנד).
"להתחיל דיאלוג לאומי על קבלה חברתית של הומוסקסואליות" (הולנד).
"לתקן את הקוד הפלילי כדי לכבד, להגן ולאכוף את הזכות לאי-אפליה ללא התייחסות לנטייה מינית" (שווייץ).
"להפליל אלימות הנעשית נגד אנשים על סמך נטייתם המינית" (מקסיקו).
משלחת סנגל סירבה לקבל את ההמלצות והסבירה בתגובה כי "עצם היותו של אדם הומוסקסואל אינו מהווה פשע אף על פי שפעילות הומוסקסואלית בין זוגות מאותו המין כן".
סידיקי קאבה , שר המשפטים של סנגל, הגיב בשם המשלחת הסנגלית ב-21 באוקטובר 2013 למסקנות הוועדה באומרו:"אין הפללה של הומוסקסואליות בסנגל.
סעיף 319 מדבר על מעשים מנוגדים לטבע.
העובדה שאדם הומוסקסואל בסנגל איננה מוגדרת כפשע, ולא הייתה כל העמדה לדין או משפט של אנשים שהם הומוסקסואלים על פי הקוד הפלילי".
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במלאווי כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית.