tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האטלנטיס הייתה סיירת העזר המצטיינת ביותר ששירתה בקריגסמרינה, היא לכדה או הטביעה 22 ספינות בנפח כולל של 145,697 טון.
אטליז (Eatliz) היא להקה ישראלית המנגנת רוק אלטרנטיבי ורוק מתקדם.
שירי הלהקה מאופיינים בשירה נשית עוצמתית ועיבודי גיטרות עמוסים, אשר חרף מורכבותם שומרים לרוב על מבנה סטנדרטי של שיר פופ.
שירי הלהקה משתייכים למגוון רחב של ז'אנרים, ביניהם אינדי, מטאל, רוק אלטרנטיבי, רוק מתקדם, פּאנק, רוק פסיכאדלי ובוסה נובה, דבר המקשה על הגדרת הלהקה בז'אנר מסוים.
חברי הלהקה עצמם מגדירים את המוזיקה שלהם כ"שילוב בין ארט-רוק לפופ מתוסבך".
הלהקה אינה פעילה כעת, אם כי היא מעולם לא הכריזה על התפרקותה.
ההופעה האחרונה שלה הייתה בשנת 2015, ועמוד הפייסבוק שלה לא עודכן אחרי אותה שנה.
"אטליז" הוקמה על חורבות להקת מטבוחה, אשר פעלה זמן קצר במהלך שנת 2001. הלהקה, שהוקמה על ידי הגיטריסט גיא בן שטרית, נועדה להוות גרסה בוגרת יותר ללהקתו המצליחה אינפקציה.
ההרכב התהדר בערבוב ז'אנרים, עיבודים עמוסים ובקולה של יעל קראוס, ובכך בישר על הכיוון המוזיקלי בו תלך גם "אטליז", אך בגוון רך יותר ועם דגש מסוים על תפקידי קלידים.
לאחר הקלטת דמו קצר, הלהקה התפרקה, ובן שטרית המשיך לעבוד עם חלק מנגני ההרכב - הגיטריסט אור בהיר והמתופף עומרי הנגבי.
בהמשך חברו אליהם הגיטריסט עוזי פיינרמן, הבסיסט אדם שפלן והקלידן יובל סמו.
סמו עזב במהלך השנה ללימודים בחו"ל, והוחלף על ידי בת זוגו של פיינרמן באותו הזמן, הזמרת והקלידנית מאיה דוניץ, אשר יחד עם טליה קליגר השתלטה גם על תפקידי השירה.
לאחר חודשי חזרות רבים, התקיימה הופעת הבכורה של ההרכב בספטמבר 2001. קליגר עזבה את הלהקה זמן קצר אחר כך ודוניץ הפכה לסולנית ההרכב.
כך למעשה הושלם ההרכב הראשון של הלהקה, שקיבע את מעמדה בסצנה המקומית כסופרגרופ.
לאורך 2002, ההרכב החל לזכות בהכרה במונחים של להקות שוליים, בין השאר הודות לכריזמה הבימתית של דוניץ.
תרמה לכך גם העובדה שכל חברי הלהקה היו מוכרים מפרויקטים מוערכים אחרים כגון אינפקציה, רונה קינן, הבילויים, בום פם, Pezz, ערבי אלתור במועדון הגדה השמאלית ועוד.
הלהקה נהגה לארח בהופעות לסירוגין את הסקסופוניסטים אורי כנרות ואייל תלמודי, ולבצע גרסאות כיסוי מיוחדות לשירים של הביטלס, סאונדגארדן, ביורק, קווין ועוד.
הלהקה הקליטה דמו אשר מעולם לא הופץ.
פיינרמן עזב את הלהקה ב-2003 מסיבות אישיות והוחלף לזמן קצר על ידי ירון מיטלמן.
לאחר עזיבתו של מיטלמן, עבר ההרכב טלטלה נוספת כשגם דוניץ, הפנים של הלהקה, החליטה לפרוש ולהתמקד בפרויקטים ניסיוניים יותר.
לאחר הפסקה ממושכת, חזרה הלהקה להופיע בנובמבר 2004 עם שני חברים חדשים: הגיטריסט עמית ארז, אשר בדיוק שב מלימודים בחו"ל, והזמרת והקלידנית שרית שצקי, בת זוגו של בן שטרית בזמנו, אשר נהגה להופיע מדי פעם כאורחת בהופעות של "אטליז" ו"אינפקציה".
בכך הושלם ההרכב השני של הלהקה, אשר קיבל ביקורות מעורבות ממעריצי הלהקה.
הקלטות הדמו שנעשו בתקופת דוניץ שופצו על ידי החברים החדשים בלהקה, אך נגנזו שנית.
במקביל להצלחה היחסית בסצנת השוליים המקומית, הלהקה ניסתה לעניין חברות תקליטים בישראל ומחוצה לה, אך ללא הצלחה.
ב-2005 עזבה גם שצקי את ההרכב, והלהקה יצאה לפגרה נוספת.
לאחר חודשים של חיפושים הצטרפה להרכב הזמרת לי טריפון, ובכך קיבעה את ההרכב השלישי של הלהקה.
גם הפעם, קבלת הפנים של הקהל להרכב החדש הייתה מעורבת, אך החיבור של טריפון ללהקה הוכיח את עצמו לאורך הזמן.
במהלך אוגוסט 2006 חברי "אטליז" החלו להקליט את אלבומם הראשון באולפני קיצ'ה בתל אביב, במקביל לקיום הופעות שהרגילו את הקהל לצליל החדש שלהם.
ב-2007, שש שנים לאחר שהוקמה, החלה הלהקה לזכות בהצלחה רחבה יותר.
היא הוציאה סינגל ראשון, "Attractive", שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו 106FM ו-88FM.
השיר לווה בקליפ אנימציה מושקע בבימויים של יובל ומירב נתן, אשר זכה לחשיפה נאה בערוץ 24. הקליפ גם השתתף בתחרויות אנימציה בינלאומיות בברזיל וברומניה, ואף זכה בפרס הקליפ הטוב ביותר בתחרות האנימציה "אסיף" בישראל.
השיר נבחר להיכלל באוסף "Israel Unleashed", אשר הציג מבחר קטעים של להקות מטאל ישראליות שונות.
האוסף הופץ ברחבי העולם על ידי Sony/BMG.
בסוף שנת 2009 זכה הקליפ לתואר "קליפ העשור" של ערוץ 24 לצד קליפ של נינט טייב.
באוגוסט 2007 הוזמנה הלהקה להשתתף באירוע המוזיקה הגדול ביותר של אותה שנה, "ווליום כנרת", אשר כלל את גמר "כוכב נולד" והופעות של אמנים ולהקות מהשורה הראשונה.
באוקטובר 2007 יצא סינגל נוסף מתוך האלבום, "Big Fish".
ב-8 בנובמבר 2007 התקיימה במועדון הבארבי בתל אביב הופעת ההשקה לאלבום הראשון של הלהקה, "Violently Delicate".
בהופעה נכח קהל של מעל ל-500 איש, מספר מרשים גם במונחים של הרכבי מיינסטרים.
במהלך 2008 עזב הבסיסט אדם שפלן את הלהקה והוחלף על ידי הדר גרין.
בסוף אותה שנה הוציאה הלהקה קליפ אנימציה נוסף לשיר "Hey" בבימויו של גיא בן שטרית, אנימטור במקצועו.
הקליפ השתתף בלמעלה מ-50 פסטיבלים שונים ברחבי העולם וזכה בפרסים, לרבות זכייה בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
הפרס הוענק לבן שטרית על ידי אחד השופטים בתחרות, במאי הקולנוע ספייק לי.
בנובמבר 2009 הוציאה הלהקה את אלבומה השני "Delicately Violent", מיני-אלבום שהורכב משירים שלא נכללו באלבום הבכורה, בתוספת גרסת כיסוי לשיר "Army Of Me" של ביורק.
בחודש זה הופיעה הלהקה במועדון ה"בארבי".
בהופעה זו התארח שלמה גרוניך, שביצע עם הלהקה את שירו "לונה פארק" ומספר שירים נוספים.
ההופעה הוקלטה וצולמה בוידאו, והובטח למעריצים כי היא תצא ב-DVD בעתיד.
בסוף 2009 התחילה אטליז להקליט את אלבום האולפן השני שלהם.
העבודה על האלבום נמשכה גם בשנת 2010, כשתאריך היציאה שלו היה מתוכנן לדצמבר 2010.
באפריל ובמאי 2010 יצאו חברי הלהקה לסיבוב ההופעות הראשון שלהם בגרמניה, וניגנו במגוון רחב של ערים, ביניהן האמלבורג, ברמן, המבורג וברלין.
לאחר סיבוב ההופעות בגרמניה, חזרו חברי הלהקה לישראל ויצאו לסיבוב הופעות בכל הארץ.
ב-29 במאי, ניגנה הלהקה בפסטיבל המוזיקה פרימוורה סאונד שבברצלונה, וביולי חיממו בישראל שתי הופעות של אמנים בקנה מידה בינלאומי: את פורקיופיין טרי ב-7 ביולי, ואת דוויזל זאפה, בנו של פרנק זאפה, ב-14 ביולי.
ב-15 באוקטובר של אותה שנה, קיימה הלהקה הופעה "קלאסית" חד פעמית, בה ביצעה את השירים המוכרים שלה עם תזמורת של שלושה צ'לנים ופסנתרן, בעיבודים קלאסיים חדשים.
באותה הופעה הלהקה גם ניגנה שירים מאלבומה החדש שטרם יצא אז.
חמישה ימים לאחר מכן, ב-20 באוקטובר, הוציאה הלהקה סינגל ראשון מהאלבום העתידי להורדה בחינם מאתרה הרשמי ומעמוד המייספייס שלה.
השיר, שנקרא "Berlin", נכתב בצורה ביקורתית על סצנת חיי הלילה של תל אביב, דרך מסך האלכוהול.
ב-19 בדצמבר 2010 יצא לאור Teasing Nature, אלבום האולפן השני של הלהקה.
האלבום הציג פן יותר נסיוני ופחות כבד שלה.
סגנון ההבי מטאל, שהיה מזוהה עם חומרים קודמים שלהם, כמעט ונעלם לטובת התנסות בכלים אלקטרוניים כמו סינתיסייזרים וקלידים.
האלבום יצא בשתי מהדורות: במהדורה רגילה ובה דיסק אודיו אחד של האלבום, ובמהדורה מיוחדת שכללה גם DVD, בו ההופעה המצולמת של אטליז עם גרוניך מ-2009, ובנוסף גם את כל הקליפים שהוציאה עד אז.
יציאת האלבום לוותה ב-3 הופעות השקה מיוחדות בירושלים, תל אביב וחיפה, לאורך חודש ינואר 2011. בחודשים מרץ עד אפריל 2011 יצאו חברי הלהקה לסיבוב הופעות בצפון אמריקה, שם ביקרו בערים בארצות הברית וגם בקנדה.
במרץ 2012 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בסין ובהונג קונג.
במהלך החודש היא הופיעה בתשע ערים גדולות בסין ובהונג קונג, וחתמה את ביקורה בהופעה בפסטיבל ג'וֹאֶה שבבייג'ינג.
במהלך יולי פרסמה הלהקה מספר הודעות מעורפלות בדף הפייסבוק שלה, שהציגו רמזים לשינויים שצפויים בה.
מעריצי הלהקה הדואגים ניסו להעלות ניחושים לגבי הנושא, גם מפני שהרגישו שהלהקה "נעלמה" קצת מאז סוף סיבוב ההופעות בסין.
ב-26 ביולי 2012 הודיעה אטליז על עזיבתם של הסולנית, לי טריפון, ושל הגיטריסט, עמית ארז.
לדברי הלהקה, טריפון החליטה לעזוב כמה חודשים קודם לכן, בגלל "חילוקי דעות אמנותיים".
ארז, לעומתה, החליט להתמקד בקריירת הסולו שלו.
בהודעה הרשמית מטעם הלהקה נכתב שהלהקה "בחרה להמשיך ולמצוא זמרת מופלאה חדשה" ושהיא "מוכנה לקראת פרק נוסף של המסע שלנו יחד".
במקום טריפון הגיעה סיוון אבלסון, זמרת בוגרת בית הספר רימון.
את מקומו של ארז תפס הגיטריסט עומר הרשמן מלהקת פאניק אנסמבל.
ב-25 ביוני 2014 הוציאה הלהקה עצמאית את האלבום All of it שהופק על ידי איתמר ציגלר.
יותר מ-50% מעלויות האלבום מומנו באמצעות "מימון המונים" באתר Indiegogo.
גיא בן שטרית (גיטרה, קולות)
אדם שפלן (גיטרה בס, שירה)
אטלה סלברג (Atle Selberg; 14 ביוני 1917 - 6 באוגוסט 2007) היה מתמטיקאי אמריקאי יליד נורווגיה, שידוע בעיקר על עבודתו בתחום תורת המספרים האנליטית ותורת התבניות האוטומורפיות.
סלברג נולד בשנת 1917 בלנגסונד שבנורווגיה.
בעודו בבית הספר הושפע מאוד מעבודותיו של סריניוואסה רמנוג'אן ופיתח בעקבות עבודה שלו את הנוסחה האנליטית המדויקת של פונקציית החלוקה.
לצערו, הוא גילה שהתגלית פורסמה לפניו על ידי האנס ראדמאכר.
תקרית זו הייתה טראומטית עבורו והוא העדיף לשמור חלק מעבודותיו לעצמו עד שיהיה בטוח שאף אחד עדיין לא פרסם תגלית דומה.
על כך אמר יו מונטגומרי: "לסלברג היו המון עבודות שלא פורסמו, ותמיד היה חשש שהוא יאמר 'אה כן, אני יודע על כך כבר כמה שנים".
הוא למד באוניברסיטת אוסלו וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1943.
בתקופת מלחמת העולם השנייה עבד סלברג בבידוד, עקב הכיבוש הנאצי של נורווגיה.
לאחר המלחמה התפרסמה עבודתו של סלברג בעולם, ובעיקר עבודתו על פונקציית זטא של רימן.
הוא הוכיח כי אחוז האפסים המצויים על הקו Re(s)=1/2 אינו שואף לאפס ככל שמתקדמים על ציר המספרים.
אחרי המלחמה הוא פנה לתאוריית הנפה, שננטשה על ידי המתמטיקאים עד שסלברג החזירה שוב לאור הזרקורים.
במאמר משנת 1947 הוא הציג את שיטת הנפה של סלברג.
בשנת 1948 הציג סלברג הוכחה אלמנטרית למשפט המספרים הראשוניים.
פאול ארדש השתמש בתוצאה חשובה של סלברג והגיע להוכחה בערך באותו הזמן, מה שגרם למחלוקת ביניהם לגבי זכות הראשונים.
בעבור כל התגליות הללו ועוד, קיבל סלברג את מדליית פילדס, הפרס החשוב ביותר למתמטיקאים, בשנת 1950.
סלברג היה גאון מתמטי שפועלו היה רב, ואחדים כינו אותו הגאוס החדש.
הסיפור מספר על קרל לודוויג זיגל, ששב מאוניברסיטת פרינסטון וביקר את חברו הטוב הארלד בוהר.
הוא שאל אותו: "ובכן, קרה משהו מאז יצאתי לגלות בפרינסטון?", בוהר השיב במילה אחת: "סלברג!".
בשנת 1950, עזב סלברג את נורווגיה למכון למחקר מתקדם בארצות הברית, שם נשאר עד מותו ב-2007, מאי-ספיקת לב.
סלברג נשא לאישה את הדוויג ליברמן, שעבדה אף היא במכון למחקר מתקדם, ולזוג נולדו שני ילדים.
אחרי מותה ב-1995 נישא בשנית.
מלבד מדליית פילדס בה זכה, זכה סלברג בפרס וולף במתמטיקה בשנת 1986. הוא נבחר לאקדמיה הנורווגית למדעים ולאמנויות, האקדמיה המלכותית הדנית למדעים ולאמנויות, והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
אטלנטה ברייבס היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר אטלנטה, ג'ורג'יה.
הקבוצה משחקת בבית המזרחי של הנשיונל ליג.
הקבוצה נוסדה בבוסטון ב-1871 תחת השם בוסטון רד סטוקינג, ב-1876 היא הייתה בין הקבוצות המייסדות של הנשיונל ליג, והיא אחת משתי הקבוצות היחידות ששרדו מאז יחד עם השיקגו קאבס.
שמה של הקבוצה שונה מספר פעמים עד שהתקבע לברייבס ("לוחמים אינדיאנים") כינוי שנבחר ב-1912. ב-1914 העפילה הקבוצה לראשונה לוורלד סיריס לאחר מהפך שעשתה במהלכו טיפסה מהמקום האחרון למקום הראשון על חשבון הניו יורק ג'איינטס.
בסדרת הגמר ניצחו הברייבס 0–4 את הפילדלפיה אתלטיקס.
ב-1953 עזבה הקבוצה למילווקי ומשכה קהל שיא של צופים בעונתה הראשונה בעיר, מה שהביא במרוצת השנים הבאות לעזיבת קבוצות בייסבול נוספות לערים אחרות.
הקבוצה שיחקה במילווקי עד 1965, כשב-1957 אף העפילה לוורלד סיריס וזכתה באליפות לאחר ניצחון 3–4 על הניו יורק יאנקיז.
לאחר מכירת הקבוצה ב-1962, חיפשו הבעלים החדשים עיר בעלת פוטנציאל שוק גדול יותר, ובחרו לעבור לאטלנטה בה גם נבנה אצטדיון חדש במטרה למשוך לעיר קבוצות מה-MLB.
בשנות ה-90 זכתה הקבוצה להצלחה רבה, זכתה 8 פעמים בראשות הבית שלה, והעפילה 5 פעמים לוורלד סיריס.
ב-1995 זכו הברייבס באליפות לאחר ניצחון 2–4 בסדרה מול הקליבלנד אינדיאנס.
ההצלחה נמשכה גם במחצית הראשונה של שנות האלפיים, ואטלנטה זכתה בראשות הבית המזרחי בשנים 2000–2005. בסך הכל זכו הברייבס בראשות הבית שלהם במשך 14 עונות רצופות.
מאז שנת 2018 זוכה הקבוצה שוב להצלחה מרובה, כשהיא זוכה מסיימת בראשות הבית שלה.
בשנת 2021, הברייבס אף זכו באליפות ראשונה מזה 25 שנה, למרות תחילת עונה מגומגמת.
השינוי הגדול בעונה זה הגיעה לאחר מה שנחשב למהלך גדול של "טריידס" שביצע מנהל הקבוצה בריאן סניטקר בסמוך למועד סיום האפשרות למעבר שחקנים בין קבוצות.
בוורלד סיריס של 2021 הברייבס ניצחו את היוסטון אסטרוס 4-2.
כל השחקנים הללו למעט דייל מרפי זכו להיכנס להיכל התהילה של הבייסבול האמריקאי.
ב-3 באפריל 2023, הברייבס הודיעו שיוציאו לגמלאות את המספר 25 לכבוד שחקן מרכז השדה אנדרו ג'ונס ב-9 בספטמבר.
אִטְליז הוא חנות המשמשת למכירת בשר.
בנוסף למכירת הבשר משמש האטליז גם לעיבוד מסוים של הבשר, כך שיתאים לצורכי הקונים, כגון פירוקו של העוף או הבהמה ליחידות קטנות, יישון הבשר, טחינתו וכדומה.
העובד בפירוק בשר באטליז קרוי קצב.
מקור המילה ביוונית "קטליז" ובלשון המשנה "נמכרין באטליז ונשחטין באטליז".
מאפיין מרכזי של אטליז המוּכּר ליהודים הוא שאלת כשרותו של האטליז.
אטליז כשר מציין זאת באופן בולט על השלט שבחזיתו, ומציג את תעודת הכשרות שניתנה לו.
רבים מהאטליזים בישראל שאינם כשרים מציינים זאת על השלט שבחזיתם, אף שעל פי החוק אין חובה לעשות כן.
אטלנטה דרים היא קבוצת כדורסל אמריקאית המשחקת בליגת כדורסל הנשים WNBA.
הקבוצה נוסדה בשנת 2007 ומשחקת בבית המזרחי של הליגה.
הקבוצה מארחת את משחקיה הביתיים באצטדיון פיליפס ארנה אשר בעיר אטלנטה, ג'ורג'יה, בו משחקת גם קבוצת הכדורסל אטלנטה הוקס.
אטלנטיס החדשה הוא ספר אוטופי מאת פרנסיס בייקון.
הספר יצא בלטינית ב-1624 ובאנגלית ב-1627. העקרונות עליהם מבוססת החברה האידיאלית המוצגת בספר הם רציונליזם ופתיחות, צניעות ונדיבות הבאים לידי ביטוי במנוע הקדמה והאושר המרכזי של החברה: המדע האמפירי.
בסיפור המסגרת של הספר נסחפת ספינה של מגלי ארצות אנגלים לאי סמוך לחופי פרו בשם "בנשלם".
במהלך הספר מתגלה מבנה האי והמבנה החברה המאושרת והחופשית שחיה בו.
במרכז האי ובמרכז חיי תושביו נמצא "בית שלמה", כעין אוניברסיטה המיועדת למחקר מדעי.
לחוקרים האירופאים מסתבר שתושבי האי הצליחו ללמוד על העולם שמחוצה להם מבלי להוודע אליו.
כך הם מודעים למשל לנצרות וליהדות ואף הפכו לנוצרים מתוך חקירה וחשיבה רציונלית.
בייקון היה אחד המייסדים של החברה המלכותית שעקרונותיה דומים מאוד לעקרונות "בית שלמה", לאמור מחקר מדעי הנערך בפתיחות על ידי "אנשים חופשיים" (ג'נטלמנים) ושמהווה מנוע קדמה לחברה כולה.
הספר השלישי ב"מסעי גוליבר" מתאר את "לפוטה", האי המעופף, המאוכלס במדענים שראשם בעננים המגרשים מתוכם מדענים שפיתחו דבר מה בעל שימוש מעשי.
חלק זה הוא פרודיה הן על "אטלנטיס החדשה" והן על החברה המלכותית.
הדמיון בין אטלנטיס החדשה לבין ספרות אגודת הסתרים "צלב הוורד" מרמזים על קשר בין פרנסיס בייקון לבין יוצר האגדה של כריסטיאן רוזנקרויץ, המדען הסודי המושך בחוטי הקיום.
במיתולוגיה האצטקית, אטלהווה הוא אל המים והמגן על הדייגים ועל הקשתים.
בחפירות ארכאולוגיות התגלו מספר מקדשים לאל זה.
האצטקים התפללו לאל זה כאשר התרחש מוות שקשור במים, לדוגמה כשהרנאן קורטס כבש את טנוצ'טיטלאן, בירת ממלכת האצטקים (שהעיר מקסיקו סיטי נבנתה על חורבותיה) ונאמר שהאגם "צף עם ראשים וגופות".
אטלנטיס מכנסמרובע הוא סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 2007 בבימויו של אנדרו אוברטום ששודר לראשונה בארצות הברית ובקנדה ב-12 בנובמבר 2007. הסרט ידוע גם כפרק 92 בסדרה (עונה 5, פרק 12).
הסרט לא הופץ בישראל מסיבות לא ידועות.
הסרט הוא קומדיה מצוירת בעלת מוטיבים של הרפתקאות דמיוניות.
התסריט נכתב על ידי קייסי אלכסנדר, זאוס סרבס, סטיבן בנקס ודני מיכאלי.
עלילת הסרט עוקבת אחר בובספוג וחבריו, אשר יוצאים למסע בעיר האבודה אטלנטיס לאחר שבובספוג ופטריק מצאו את חציו האבוד של הקמיע של אטלנטיס, פריט עתיק יומין
הם עולים על האוטובוס, בלי ידיעה שפלנקטון נמצא בתוך תא הכפפות.
בהגיעם אל אטלנטיס, לורד הוד מלכותו (דייוויד בואי בתפקיד אורח) מציג להם את נפלאות העיר, בין היתר את הכספת, את המעבדה ואת המוזיאון.
לאחר שלורד הוד מלכותו מסיים בהצגת העיר לחבריו של בובספוג, הוא מוביל את בובספוג ופטריק אל "הבועה הכי זקנה", פריט חשוב ויקר לאטלנטיס ולתושביה.
פלנקטון מתכנן להשתלט על העיר אטלנטיס, ובינתיים הצליח למצוא את הארסנל הצבאי של אטלנטיס.
כשבובספוג ופטריק מגיעים אל "הבועה הכי זקנה", הם מובילים לפיצוצה שלא מתוך כוונה, אלא על ידי הבזק מן המצלמה שלהם.
בעת הארוחה, בובספוג ופטריק נלחצים, מאחר שהם פוצצו נכס חשוב לעיר אטלנטיס.
המלך מסביר להם כי הבועה שהם ראו היא למעשה העתק של הבועה המקורית, ומציג את הבועה המקורית בתוך צנצנת אטומה.
פטריק, שולף את מצלמתו ומפוצץ את הבועה מן ההבזק.
המלך של אטלנטיס זועם וקורא לצבא האטלנטי כדי שיילכדו אותם ואת חבריהם.
בינתיים פלנקטון אורב בחוץ עם טנק ירוק ומחומש.
כשכולם יוצאים החוצה ממנוסה מהצבא האטלנטי, הם רואים את הטנק.
פלנקטון מזהיר אותם שיש לו את "הנשק הכי קטלני בארסנל האטלנטי" ושהוא יהיה המלך החדש של אטלנטיס.
לאחר שפלנקטון מכין את הנשק לירי, מסתבר שה"נשק" הוא בעצם מכונה יורה גלידה שאיננה פוגעת באיש.
פלנקטון המיואש מנסה לברוח אך המלך תופס אותו, בעודו חושב כי פלנקטון הוא "גרגר מדבר", וטוען כי פלנקטון ישמש בתור תחליף מצוין לבועה.
בסוף הפרק פלנקטון הופך למוצג במוזיאון האטלנטי, ובובספוג וחבריו חוזרים אל ביקיני בוטום.
המלך דורש ממשרתיו לזרוק את הקמיע, בטענה ש"תושבי אטלנטיס אינם מסוגלים לחוות עוד אורחים כמו אלו".
טום קני - בובספוג מכנסמרובע.
ביל פייגרברייק - פטריק סטאר.
קלנסי בראון - יוג'ין קראב.
רוג'ר בומפאס - סקווידוויד טנטקלס.
קרולין לורנס - סנדי צ'יקס.
דאג לורנס - שלדון פלנקטון.
דייוויד בואי - L.R.H., Lord Royal Highness (בתרגום חופשי: לורד הוד מלכותו).
טום קני - פאצ'י הפיראט.
פול טיביט - פוטי התוכי.
אטלנטיס: האימפריה האבודה הוא סרט אנימציה של חברת וולט דיסני משנת 2001. הסרט מספר את הרפתקאותיו של חוקר צעיר משנת 1914 אשר נחוש להוביל את הצוות שלו ליבשת האבודה אטלנטיס.
הסרט הופץ לאקרנים ב-15 ביוני 2001, אף על פי שהוצג שבועיים לפני כן בתיאטרון בקליפורניה.
הסרט הועמד לשבעה פרסי אנני והכנסותיו היו כ-186 מיליון דולר ארצות הברית.
בשנת 6800 לפנה"ס, פיצוץ יוצר מגה-צונאמי המתקדם לעבר עיר האטלנטיס.
המלכה של אטלנטיס מתמזגת עם גביש מרחף, ויוצרת כיפה מגינה על האזור הפנימי ביותר של העיר בעוד הצונאמי שוקע את העיר מתחת לגלים, ומשאירה מאחור את המלך ובתם הצעירה, הנסיכה קידה.
בשנת 1914, בלשן בשם מיילו טאץ' נחוש לשכנע את מכון הסמית'סוניאן לממן משלחת לגילוי אטלנטיס.
הוא פוגש במיליונר אקסצנטרי בשם פרסטון ב.
וויטמור, חבר ותיק של סבו המנוח של מיילו, תאדאוס.
וויטמור מסכים לממן את המשלחת, משכנע את מיילו להצטרף ומעניק לו את "יומן הרועה", ספר המתאר את ההיסטוריה והנתיב המוביל לאטלנטיס.
המשלחת מובלת בידי המפקד לייל טיבריוס רורק, וכוללת את סגניתו, לוטננט הלגה סינקלייר, המומחה לפיצוצים ויני סנטוריני, הגאולוג מול מולייר, רופא המשלחת ד"ר ג'ושוע סוויט, המכנאית אודרי רמירז, מפעילת הקשר וילהלמינה פאקארד, הטבח קוּקי פארנסוורת' ועשרות חיילים ומלחים.
הצוללת של המשלחת, אוליסס, מותקפת ומושמדת על ידי לווייתן מכני השומר על הכניסה לאטלנטיס, והורג את מרבית החיילים והמלחים.
בעקבות היומן, הצוות עובר דרך הר געש רדום ומגיע לאטלנטיס, שם הם מתקבלים בברכה על ידי הנסיכה קידה, שכבר בגרה.
קידה, המפרה את רצון אביה, מבקשת ממיילו לעזור לאטלנטיס לשקם את ההיסטוריה שלה, שכן תרבותה וידעּּה הולכים ומתפוררים מזה מאות שנים.
מיילו לומד כי קריסטל עצום, לב אטלנטיס, מעניק לתושבים חיי נצח ומספק כוח למכונותיהם דרך גבישים קטנים שהם עונדים.
הוא גם מגלה כי רורק ידע כל הזמן על הקריסטל ומתכנן לגנוב אותו.
כשהקריסטל חש בסכנה, הוא מתמזג עם קידה.
רורק פוצע את המלך, כולא את קידה בארגז ומתכונן לעזוב.
מיילו משכנע את ויני, אודרי, מולייר, פאקארד, סוויט וקוּקי להפנות עורף לרורק, כיוון שאינם רוצים להיות אחראים להכחדת תושבי אטלנטיס.
רורק, הלגה והחיילים עושים את דרכם אל פני השטח עם קידה, ומשמידים את הגשר מאחוריהם, לכידת את השאר מאחור.
המלך הגוסס מעניק למיילו את הגביש שלו ומסביר כי הקריסטל בוחר לעצמו מארח מלכותי כאשר העיר נמצאת בסכנה, וכי הוא עצמו ניסה פעם להשתמש בקריסטל כנשק, מה שגרם לשקיעת אטלנטיס ולגורל של אשתו.
הוא מתחנן בפני מיילו שיציל את אטלנטיס ואת קידה, שתאבד לנצח בקריסטל אם לא תופרד ממנו לפני מותו.
מיילו וחבריו מגייסים את תושבי אטלנטיס להפעלת מכונות תעופה רדומות ורודפים אחרי שכירי החרב.
רורק מתווכח עם הלגה ומשליך אותה לתוך הר הגעש הרדום.
תוך כדי גסיסתה, היא יורה באוניית האוויר המכילה את ארגז של קידה.
בקרב על לב הקריסטל באוניית האוויר הבוערת, מיילו חותך את רורק עם שבר זכוכית טעון קריסטל, מה שהופך אותו לפסל קריסטל חי שמתנפץ בידי המדחפים של האונייה.
אוניית האוויר מעירה את הר הגעש כשהיא מתרסקת.
מיילו והשאר נמלטים בחזרה לאטלנטיס עם קידה, שעדיין מתמזגת עם הקריסטל, עולה לשמיים ומעירה את השומרים העתיקים מאבן.
הם מרימים את האזור המוצף של אטלנטיס אל תוך הכיפה ומגנים על העיר מזרם הלבה.
לאחר שהסכנה מנוטרלת, הקריסטל מחזיר את קידה לחיים למיילו.
מיילו בוחר להישאר באטלנטיס עם קידה, שבה הוא התאהב, בעוד יתר הצוות חוזר אל פני השטח, כשכל אחד מהם מצויד בקריסטל קטן מאטלנטיס ובאוצר.
הם נשבעים לשמור את הרפתקאותיהם בסוד כדי להגן על ביטחונה של אטלנטיס.
רק וויטמור לומד את האמת, דרך צילומים שצילמה פאקארד וקריסטל מאטלנטיס עם פתק ששלח לו מיילו.
מיילו והמלכה החדשה קידה מקיפים את פסל האבן של אביה המנוח של קידה, לצד פסליהם של מלכים קודמים, בעוד לב אטלנטיס מרחף מעל העיר המשוקמת.
הפקת הסרט החלה לאחר הגיבן מנוטרדאם משנת 1996. במקום מחזמר החליט הצוות של דיסני להפיק סרט הרפתקאות ופעולה בהשראת עבודותיו של ז'ול ורן.
הסרט עשה שימוש רב באנימציה ממוחשבת יותר מכל הסרטים באותן השנים של דיסני, דמויות הסרט ועוד כמה הופקו באנימציה קלאסית.
הבלשן מארק אוקרנד יצר עבור דיסני, שפה מיוחדת, אותה דיברו בני אטלנטיס בסרט.
הסרט היה מבין האחרונים של דיסני באנימציה קלאסית.
במהלך שנת 2003 יצא סרט המשך בשם "אטלנטיס: שובו של מיילו".
הסרט לא הוקרן בקולנוע ויצא ישירות לווידאו ול-DVD.
אָטֶליֶה שמי הוא מתחם וגלריה בקיבוץ כברי שבגליל המערבי, ששימש בעבר כסטודיו פיסול וציור של האמן הישראלי יחיאל שמי.
סביבת העבודה שלו וכן המורשת האמנותית נשמרים במקום.
יחיאל שמי, מחשובי הפסלים והציירים בישראל, התיישב עם חבריו בקיבוץ כברי, שהיה לביתו לאורך רוב ימי חייו.
ב-1962 חזר שמי מלימודיו בצרפת, החל לקדם את בניית סדנת העבודה שלו, והחליט לאמץ את הכינוי הצרפתי "אטליה".
שמי בחר להקים את האטליה מחוץ לאזור המיושב שבקיבוץ, ליד כביש הגישה לקיבוץ, על מנת לאפשר גישה נוחה למשאיות שהובילו את פסליו וכן חומרי גלם ליצירותיו.
על בסיס מבנה ישן בגבולו הדרומי של קיבוץ כברי, עם חברו הטוב "רעננה" (אליהו סלע) ובמו ידיהם, הקימו את המבנה.
לאורך השנים נוספו למבנה זה תוספות, בהתאם להתפתחותו היצירתית ולצרכיו של שמי.
התווספה גם סככה עם מנוף, שאפשר לשמי לשנע ולהזיז את הברזלים גדולי המימד לריתוך ואת הפסלים בעזרת שרשראות.
בשנות ה-90 העמיק את עיסוקו בציור, ובעקבות כך, התווסף למבנה הקיים מבנה נוסף שיועד לציור.
שמי עבד בסדנה כחמישים שנה.
הוא נפטר בשנת 2003, בגיל 81. לאחר מותו עמד המקום מיותם במשך כמה שנים.
בשנת 2011 הוחלט על פתיחת סדנת העבודה של שמי לציבור הרחב.
הסדנה שופצה והותאמה לתצוגה לציבור.
היא חולקה לחלל פיסול וחלל ציור, חלונותיה משקיפים על גן פסלים המקיף את הבניין ועל נופי הגליל המערבי.
סביבת העבודה של שמי, שולחן הציור ואף כתמי הצבע על הקיר נשמרים במקום עד היום.
במסגרת הפתיחה הוצגה במקום תערוכה מרישומיו של שמי, אותה אצרה סמדר שינדלר.
לאחר מכן הוצגו תערוכות מתחלפות מיצירותיו, תערוכות של אמנים נוספים המנהלים דיאלוג עם עבודתו, ופעילות חינוכית בשיתוף מוסדות אמנות שונים.
התערוכות מתחלפות כל שלושה חודשים.
את האטליה מקיף גן פסלים רחב ידיים מעשה ידיו של שמי.
שמי יצר לאורך השנים פסלים רבים וגדולים.
תחילה הונחו הפסלים סביב האטליה בצורה לא מסודרת.
בשנת 2000, שלוש שנים לפני מותו, חיפש שמי מקום להניח את עבודותיו הרבות.
ולאחר התלבטות רבה ביקש שמי להשאיר אותן בקיבוץ כברי.
בעזרת נמרוד כנעני, חתנו, השטח סביב האטליה יושר, הונח חצץ והעבודות של שמי הונחו בצורה מסודרת בגן הפסלים.
אַטָּלוֹס היה מצביא מוקדוני בצבאו של אלכסנדר הגדול, ולאחר מכן דמות שולית במלחמות הדיאדוכים.
שנת לידתו המדויקת אינה ידועה.
הוא היה בנו של אציל מוקדוני בשם אנדרומנס, וידוע על שלושה אחים שהיו לו, אשר כולם שירתו בצבא המוקדוני, סימיאס, פולמון ואמינטס.
הוא שירת בצבאו של פיליפוס השני, מלך מוקדון, והגיע לדרגה של סומאטופילקס בצבאו.
כאשר פיליפוס נרצח בשנת 336 לפנה"ס, הוא היה אחד מהחיילים שדלקו אחרי הרוצח פאוסניאס והרגו אותו.
לאחר מכן המשיך לשרת בצבאו של אלכסנדר הגדול.
בשנת 330 לפנה"ס, במהלך קשר פילוטאס, נחשדו הוא ושלושת אחיו במעורבות בקשר על סמך ידידותם הקרובה עם פילוטאס.
פולמון נמלט אל הפרסים ולאחר מכן נרצח, אולם שלושת האחרים נותרו להמתין למשפטם.
הם זוכו, הודות להתגוננותו העיקשת של אמינטס שהוכיח את חפותם.
בתחילת שנת 328 לפנה"ס, במהלך כיבושי אלכסנדר הגדול באסיה התיכונה, הוא פיקד על טקסיס (מקביל בערך לחטיבה) שהיה תחת פיקודו העליון של קרטרוס, והשתתף בדיכוי מרידות בבאקטריה.
אריאנוס מספר שבשנת 323 לפנה"ס הוא ושישה קצינים נוספים ישנו לילה במקדש סראפיס כדי לבקש רחמים מהאל עבור אלכסנדר החולה.
מקטע שהשתמר מחיבורו האבוד של אריאנוס, "אירועים לאחר מותו של אלכסנדר", ניתן ללמוד שהיה לו חלק בהבאת גופתו של אלכסנדר לקבורה, אולם הטקסט בקטע זה קטוע עד מאוד.
במהלך הסכמי בבל, צידד אטלוס בפרדיקס, ואף נשא לאישה את אטלנטה, אחותו של זה.
עם פרוץ מלחמת הדיאדוכים הראשונה בשנת 322 לפנה"ס, התייצב לימינו של פרדיקס והתלווה אליו במסעו כנגד תלמי.
הוא קיבל ממנו פיקוד על הצי העוגן בפלוסיום, ולא נכח כאשר פרדיקס נרצח בידי חייליו בשנת 320 לפנה"ס.
במסגרת הסכם טריפרדיסוס שנערך בין המנצחים, הוצא גזר דין מוות על כל תומכיו לשעבר של פרדיקס, ואשתו של אטלוס, אטלנטה, נרצחה.
אטלוס הפליג אל העיר צור בפיניקיה, והמושל המוקדוני של העיר, ארכלאוס, קיבל את פניו בברכה והחזיר לו 800 טלנטים כסף שהופקדו בידיו על ידי פרדיקס.
אטלוס נשאר זמן מה בצור, וקיבץ סביבו את תומכיו של פרדיקס שנמלטו ממצרים.
עם כוח זה הוא תקף את רודוס, אולם הרודים בהנהגת האדמירל דמרטוס, הדפו אותו.
אטלוס הפליג לפסידיה, במטרה לאחד כוחות עם שאר תומכיו לשעבר של פרדיקס.
הוא התאחד עם צבאו של אלקטס, ומלאכת השמדתם הופקדה בידי אנטיגונוס מונופתלמוס.
אנטיגונוס הביס אותם בקרב, ובעוד אלקטס הצליח להימלט (ומאוחר יותר נתפס בטרמסוס), נפלו אטלוס וקצינים נוספים בשבי.
הם נכלאו בטירה מבודדת בתחומי ממלכתו של אנטיגונוס יחד עם אסירים נוספים.
בשנת 317 לפנה"ס מרדו הוא ושאר האסירים, והצליחו להכריע את שומריהם.
הם השתלטו על הטירה, ואנשיו של אנטיגונוס, בהנהגתה של המלכה סטרטוניקה בעצמה, הטילו עליהם מצור שנמשך שנה וארבעה חודשים, שלאחריו נהרג אטלוס.
אטלנטה היא סדרת טלוויזיה דרמה קומית אמריקאית המשודרת בערוץ FX משנת 2016. יוצר הסדרה והשחקן הראשי בה הוא דונלד גלובר.
הסדרה זכתה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב לסדרה הקומית הטובה ביותר לשנת 2016.
באוגוסט 2019 פורסם כי הסדרה חודשה לשתי עונות, שלישית ורביעית, וכי גלובר החליט לסיים את הסדרה בתום העונה הרביעית.
פרק הסיום של הסדרה שודר ב-10 בנובמבר 2022.
הסדרה מאופיינת בסוריאליזם ובהומור ייחודי, כאשר רוב מכריע של פרקי הסדרה עוסק בחוויה האפרו-אמריקאית הן בארה"ב והן מחוצה לה, כמשתקף מעיניי הדמויות.
הסדרה כולה נכתבה ע"י חדר כותבים אפרו-אמריקאי בלבד ולמעשה היא הסדרה היחידה בהיסטוריה שעשתה זאת, בעונה השלישית בתו של ברק אובמה הצטרפה לחדר הכותבים.
בסדרה משתתפים אמני היפ-הופ רבים (בנוסף לתפקיד הראשי של גלובר) ביניהם סולג'ה בוי, מיגוס, ארל סווטשירט, גאנה ומופיעים בהופעות אורח שחקנים כמו ליאם ניסן, קאט ויליאמס (שגם זכה באמי על תפקידו בסדרה), צ'אט הנקס ואלקסנדר סקושגורד.
הסדרה זכתה לביקורות מהללות ולשבחי המבקרים, מגזין הרולינג סטון דירג את הסדרה במקום ה-9 ברשימה 100 סדרות הטלוויזיה הטובות בכל הזמנים.
הסדרה עוסקת בארן, צעיר אפרו-אמריקאי שנשר מאוניברסיטת פרינסטון, הוא אב כושל לבת מחברתו לשעבר ונסה וחסר כל רכוש.
הוא מנסה לבנות עצמו באמצעות קידום הקריירה של בן דודו הראפר "פייפר בוי".
בעונה הרביעית חוזרת החבורה לאטלנטה לאחר סיבוב ההופעות.
דונלד גלובר - ארנסט "ארן" מרקס, צעיר מובטל שנשר מאוניברסיטת פרינסטון לאחר תקרית גזענית, בתחילת הסדרה נמצא במערכת יחסים עם ונסה ולהם ילדה בשם לוטי.
ארן מאופיין כאדם רגיש ורך יותר מאשר חבריו, הוא מתקשה לצאת מהבור הכלכלי בו הוא נמצא ומנסה להתאים עצמו לתדמית מנהל האומנים הקשוח על מנת לקדם את הקריירה של בן דודו ובכך לפרנס אותו את משפחתו.
גלובר מגלם גם את דמותו של טדי פרקינס- מוזיקאי מבוגר דמוי מייקל ג'קסון ממנו קונה דריוס פסנתר, על משחקו כטדי הועמד גלובר לפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בקומדיה.
גלובר מגלם את דמותו של קירקווד צ'וקולט- מפיק טלוויזיה המבוסס על טיילר פרי.
בריאן טיירי הנרי - אלפרד מיילס, סוחר סמים וראפר המכונה "פייפר בוי" (Paper Boi), פרץ כסלב מקומי לאחר שחרור המיקסטייפ הראשון שלו ובמיוחד הסינגל "פייפרבוי" (בביצועו של אח של גלובר, סטיבן).
אלפרד אדם הנוטה לכעס, הוא חשדן בסביבה ומגיב בתוקפנות לאיום על כבודו.
מוצא עצמו פעמים רבות קורבן של נסיבות והחברה.
בעונה השלישית פורץ ככוכב בין-לאומי.
לקית' סטנפילד - דריוס, שותפו לדירה של פייפר בוי וחברו הטוב ביותר.
מאופיין כאדם מוזר בעל נקודת מבט ייחודית על העולם.
זאזי ביטס - ונסה "ואן" קיפר, חברתו לשעבר ואם בתו של ארן, לשעבר מורה מחליפה בבית ספר יסודי.
ונסה אישה עצמאית ששואפת לצאת מתדמית האישה השחורה עקרת הבית ולבנות את עצמה תוך שיפור יחסיה עם ארן אך מתקשה עקב הטיפול בבתה.
במהלך הסדרה מוצאת עצמה מעורבת בחוויות הן של החבורה והן לבדה, כשבשיאן מנהלת מטבח קניבליסטי בפריז.
פרסי גלובוס הזהב - זכייה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר, זכייה בפרס השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית (גלובר)
פרס גילדת המפיקים - הסדרה הקומית הטובה ביותר
פרסי NAACP Image - מועמדות לסדרה הטובה ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר
פרס גילדת התסריטאים - פרס הסדרה הקומית ופרס הסדרה החדשה
פרס אמי - זכייה בפרס אמי לבמאי הטוב ביותר של סדרה קומית, בפרס אמי לשחקן הקומי הטוב ביותר ובפרס אמי לבידור בפריים טיים לעריכת הסאונד הטובה ביותר לסדרת קומדיה או דרמה (חצי שעה) ואנימציה.
מועמדויות לפרס אמי לסדרת הקומדיה הטובה ביותר ופעמיים לתסריט הטוב ביותר לסדרה קומית.
מועדון ההוקי אטלנט מחוז מוסקבה הייתה קבוצת הוקי קרח מהעיר מיטישצ'י שבמחוז מוסקבה.
נוסדה בשנת 2005 כתוצאה מהעברת קבוצת ההוקי חימיק מהעיר ווסקרסנסק לעיר מיטישצ'י.
המועדון שיחק בליגת ההוקי הקונטיננטלית.
מגרש הבית היה "ארנה מיטישצ'י".
ב-2015, המועדון התפרק ובמקומה מתמודדת בליגת ה-MHL מועדון "בני אטלנט".
על הקמת הקבוצה בעיר מיטישצ'י הוכרז באופן רשמי ב-15 ביולי 2005 ביוזמת מושל מחוז מוסקבה.
בעונת 2005/2006 הקבוצה התכוונה לארח את משחקיה בארנה מיטישצ'י אך בשל העדר הכנות מתאימות, הקבוצה נאלצה לשחק תחילה בעיר ווסקרסנסק ובספטמבר-אוקטובר 2005 אירחה את משחקיה בהיכל הקרח מחוז מוסקבה בווסקרסנסק.
בתחילת נובמבר 2005 הקבוצה עברה סופית לעיר מיטישצ'י.
ב-2 באפריל 2008 שונה שמו של המועדון ל"אטלנט".
בעונת 2010/2011 הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר גביע גגארין, לאחר ניצחון על לוקומוטיב ירוסלבל בתוצאה 8:2, אך בגמר הטורניר הקבוצה הפסידה סלבאט יולאייב אופה שניצחה בתוצאה 1–4.
בשנת 2015, בהיעדר ספונסר הקבוצה פורקה.
שםלאוםשנות כהונההערותמילוש רז'יגה2005 - 2007פיוטר וורוביוב2006 - 2007סרגיי בוריסוב2007ממלא מקוםיבגני פופיחין2007פיודור קנארייקין2008 - 2009ניקולאי בורצ'בסקי2009 - 2010ויאצ'סלב אובאייב2010ממלא מקוםמ.רז'יגה2010 - 2011קדנציה שנייהבנגט גוסטפסון2011יאנה קרלסון2011 - 2012אלכסנדר סמירנוב2012ממלא מקוםסרגיי סבטלוב2012 - 2013אלכסיי קודאשוב2016 - 2015
אלכסיי פטרוב ניקולאי ז'רדב קונסטנטין קולצוב סנדיס אוזולינש סרגיי מוזיאקין ניקולאי פרונין מיכאיל טיוליאפקין
אטלאנטיקו (בספרדית: Atlántico) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה.
המחוז נמצא בצפון קולומביה והוא גובל בים הקריבי בצפון, במגדלנה במזרח ובבוליבר במערב.
המחוז משתרע על שטח של 3,388 קמ"ר.
בתקופה הפרה-קולומביאנית התגוררו באזור מספר שבטי ילידים, ובעיקר בני המוקנה .
האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה מגלה הארצות הספרדי רודריגו דה בסטידס באזור 1500.
האזור היה שייך ליחידות מנהליות שונות, למעט תקופה קצרה בשנות ה-50 של המאה ה-19 אז הוקמה פרובינציית סבנייה, אך עם הפיכתה של רפובליקת גרנדה החדשה, הישות ששלטה אז בשטחי קולומביה, למדינה פדרלית, שטחי הפרובינציה סופחו למדינת בוליבר .
עם הקמת רפובליקת קולומביה במתכונתה הנוכחית ב-1866 המדינה הפכה למחוז בוליבר.
בתחילת המאה ה-20 החלוקה המנהלית של קולומביה עברה רפורמות רבות תוך זמן קצר.
ב-1905 הוקם מחוז אטלאנטיקו, אך ב-1908 הייתה רפורמה נוספת במסגרתה הוקם במקומו מחוז ברנקייה, ורפורמה נוספת כעבור פחות משנתיים סיפחה אותו מחדש למחוז בוליבר.
ההקמה הסופית של המחוז התרחשה ב-14 ביולי 1910.
כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על מסחר ותעשייה, בעיקר בבירה ברנקייה, ובמידה פחותה יותר על חקלאות וכרייה.
בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לארבע פרובינציות (Provincias) כדלהלן:
שם שם בספרדית מספר רשויות מקומיות צפון Norte5 מרכז-מזרח Centro-Oriente7 דרום Sur7 מערב Occidente4
אטלנטיס היא סדרת טלוויזיה מסוגת פנטזיה-הרפתקאות, השואבת השראה מהמיתולוגיה יוונית (כולל האגדה על אטלנטיס).
יוצרי הסדרה ג'וני קאפס, ג'וליאן מרפי והווארד אוברמן.
שידור הבכורה של הסדרה היה ב-28 בספטמבר 2013 בערוץ BBC One.
"אטלנטיס" הייתה סדרת הדרמה החדשה הגדולה ביותר שהועלתה בשבת בלילה בערוצי ה-BBC מאז 2006. היא משכה כמיליון צופים מהתוכנית הפופולרית "The X Factor" של רשת ITV ששודרה בבריטניה במקביל.
ב-26 באוקטובר 2013 הוזמנה עונה שנייה לסדרה ששודרה החל מ-15 בנובמבר 2014. ב-23 בינואר 2015 פורסם שהסדרה בוטלה.
גיבור הסדרה הוא ג'ייסון, צעיר החי בעידן המודרני.
הוא יורד לבדו בצוללת למצולות הים כדי לחקור מערבולות שגרמו להיעלמותו של אביו כשהיה ילד.
כשהוא מגלה את המיקום, הצוללת מתחילה להתפרק והוא נמשך לעבר אור לבן חזק.
הוא מתעורר בחוף הים של ממלכת אטלנטיס, שבה שולטים המלך מינוס ואשתו תאבת הכוח, המלכה פסיפאה.
ג'ייסון נכנס לעולם שבו האלים מכים, יצורים אגדיים שומרים על קללות מסוכנות, והחיים אינם הוגנים, אבל עדיין אפשר שהצדק יגבר.
ג'ייסון מקבל מקלט אצל זוג מקומיים חסרי מזל ומובטלים.
האחד פיתגורס - צעיר אינטלקטואל שנהנה מהיופי שבמשולשים, והשני הרקולס - רומנטיקן חסר תקנה שמבלה את זמנו בטברנות בשתייה ובהימורים.
השלושה נתקלים במפלצות, אלים ואלים למחצה, כפי שהם מופיעים במיתולוגיה היוונית.
הם נלחמים למען הצדק ולהגן על חפים מפשע.
בדרכם מצטרפים אליהם בעלי ברית בהם מדוזה, משרתת בארמון, אריאנדה, בתו של המלך והיורשת לכתר, והאורקל המסתורי שלא הופתע מהופעתו של ג'ייסון.
האורקל מנבא את גורלו של ג'ייסון שישנה את העולם אם ילך בדרך הנכונה.
קן בונס – מלאס, בנו של פוסידון וכוהן גדול
ג'ון האנה – טיכון / אייסון
אלכסנדר סידיג – המלך מינוס
פיטר דה ג'רזי – גוראן
וינסנט ריגן – דיון, שר הצבא של אריאנדה
קלייב סטאנדן – טלמון, הנסיך הגולה מאג'ינה
שאן תומאס – אורידיקה, אשתו של אורפאוס
הסדרה "אטלנטיס" שהוכרזה ב-11 בפברואר 2013, נוצרה כדי למלא את החלל שנותר אחר סיום הסדרה "מרלין" שנוצרה על ידי ג'וני קאפס וג'וליאן מרפי.
השניים, יחד עם הווארד אוברמן, יוצר הסדרה "עברייני על" שגם כתב עבור השניים פרקים מסדרת הטלוויזיה מרלין, הפיקו את "אטלנטיס" בחברה חדשה שהקימו בשם "Urban Myth Films".
בת'אן ג'ונס הייתה המפיקה בפועל עבור BBC Cymru Wales.
את הסדרה הזמינו מנהל מחלקת הדרמה של ה-BBC בן סטיבנסון ומנהל BBC One דני כהן.
שמות השחקנים פורסמו ב-27 במרץ 2013.
מחסן גדול בסמוך לצ'פסטו הוסב לשמש כאולפן טלוויזיה.
העונה הראשונה של הסדרה צולמה בין 1 באפריל 2013 ל-1 בנובמבר 2013.
ב-22 ביולי 2013 פורסם ב-BBC America שהערוץ מפיק שותף של "אטלנטיס" ושהתוכנית תשודר בארצות הברית בסתיו 2013 כחלק מרצועת "שבת על טבעי".
קידום הסדרה נעשה בשיווק ויראלי עם חשבונות רשמיים בטוויטר בטאמבלר ובפייסבוק.
ב-26 באוקטובר 2013 אישר ה-BBC שהוזמנה עונה שנייה לסדרה.
צילומי העונה השנייה החלו ב-17 במרץ 2014 ונמשכו עד 10 באוקטובר 2014. ב-3 באפריל 2014 פורסם שווינסנט רייגן מצטרף לצוות השחקנים בתפקיד דיון, יחד עם איימי מנסון שתגלם את מדיאה.
אטלנטיס (באוקראינית: Атлантида) הוא סרט דרמה אוקראיני משנת 2019 בבימויו של ולנטין ווסיאנוביץ'.
הוא הוקרן בחלק הקולנוע העולמי העכשווי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו בספטמבר 2019. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-76 של ונציה זכה הסרט בפרס הסרט הטוב ביותר בתחרות האופקים.
הוא מתוכנן לצאת לאקרנים באוקראינה בנובמבר 2020. הסרט מתרחש באוקראינה העתידית אחרי משבר אקולוגי, ומשלב בין רעב ללחימה של חיילים משוחררים לרעב ללחם ממנו הם סובלים כפועלי ייצור.
הסרט נכתב על ידי ולנטין וסיאנוביץ', שגם ביים, צילם והפיק, לצד איה מיסליצקי ו-ולדימיר יאצנסקו.
את התפקידים בסרט גילמו לוחמים מהכוחות המזוינים של אוקראינה שלחמו בסכסוך המזוין במזרח אוקראינה ומתנדבים.
את אחד התפקידים המרכזיים גילם אנדריי רימארוק - קצין לשעבר במודיעין הצבאי האוקראיני.
הסרט זכה בפרס האקדמיה האוקראינית לקולנוע.
הסרט מספר על החיים בדונבאס לאחר שאוקראינה ניצחה במלחמה עם רוסיה והשיבה לידיה את השטחים הכבושים.
האירועים בסרט מתרחשים בשנת 2025, "שנה לאחר תום המלחמה".
השטח כבר הוכרז כבלתי מיושב והסביבה כה הרוסה עד כי שינוי נראה בלתי אפשרי בטווח הזמן נראה לעין.
לדברי במאי הסרט: "זה אסון שלא רק נעצר בסביבה הקרובה, אלא מחלחל לכל עבר דרך האנשים.
כולם מתמודדים עם טראומת עבר ומנסים לשלוף משהו מחייהם."
מרבית השחקנים הם חיילים לשעבר ומתנדבים של הכוחות המזוינים של אוקראינה ואת אחד התפקידים המרכזיים גילם אנדריי רימארוק, לוחם לשעבר שהשתתף בקרבות במסגרת מלחמת האזרחים באוקראינה והלחימה בדונבאס ועובד כעת בקרן "חזור לחיים".
החובשת לודמילה בילקה והמתנדב וסילי אנטוניאק הצטלמו אף הם.
הצילומים התרחשו בעיקר במריאופול בינואר-מרץ 2018.
אטלנטוגנטה (שם מדעי: Atlantogenata) הוא ענף של יונקי שליה ממחלקת היונקים, הכוללת כיום שתי קבוצות עיקריות: האפרותריה הכוללת את הפילים ויונקים נוספים ממוצא אפרוטרופי והדלשינאים, הכוללת את העצלנאים, דובי הנמלים ויונקים נוספים ממוצא נאוטרופי.
קבוצוה זו החלה להתפתח בתקופת הפלאוקן שבתחילת הקנוזואיקון ונפרדה משאר השלייתנים המשתייכים לקבוצה בוראואאותריה.
לא כל החוקרים מסכימים על קיומה של קבוצה זו, אך היא נתמכת במספר ראיות גנטיות, של ריצוף טרנספוזונים ב-DNA ואולי היא מונופילטית.
חוקרים אחרים רואים בקבוצת האפרותריה קבוצה הקרובה יותר לבוראואאותריה (הקבוצה Epitheria), בעוד אחרים סוברים שדווקא הדלשינאים קרובים יותר לבוראואאותריה (הקבוצה Exafroplacentalia).
סדרה: אמבריתופודיים (Embrithopoda) - נכחדה
סדרה: דסמוסטיליים (Desmostylia) - נכחדה
אטלנטוזאורוס (שם מדעי: Atlantosaurus שפירושו "לטאת אטלס)") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד ממשפחת הדיפלודוקיים, שחי במשך שלהי היורה שלפני 150 מיליון באמריקה הצפונית.
המאובנים שלו התגלו בתצורת מוריסון שבקולורדו והוא הוגדר למדע ב-1877 בידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש וכלל מין אחד - Atlantosaurus montanus.
עם זאת כיום רואים בו טקסון מוטל בספק.
ממצאי האטלנטוזאורוס התגלה בתצורה בקולורדו על ידי החוקר ארתור לייק במשך מלחמת העצמות שהתחוללה בין עותניאל מארש לאדוארד דרינקר קופ.
הדגימות ממנו הועברו לאוניברסיטת ייל בקונטיקט ושם נחקרו בידי מארש.
במקור נקרא בשם טיטאנוזאורוס, אך שם זה ניתן לסוג אחר של זאורופוד ומארש החליף את שמו לאטלנטוזאורוס - על שם הטיטאן אטלס שהחזיק את העולם במיתולוגיה היוונית.
הוא העריך את אורכו ב-35 מטר בקירוב.
ממצאיו של דינוזאור זה משוערים על סמך החוליות ועצמות החזה הארוכות, ואולם כיום רוב החוקרים רואים בהם שרידים של דינוזאור קרוב - האפטוזאורוס שחי באותו אזור באותו זמן והסוג מוטל בספק.
אטלזאורוס (שם מדעי: Atlasaurus; מילולית: "לטאת הרי האטלס") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד בן לקבוצה טוריאזאוריה, שחי בצפון אפריקה של היורה התיכון לפני 167.7 עד 164.7 מיליון שנה מזמננו.
האטלזאורוס היה בעל דמיון מסוים לברכיוזאורוס, אך קטן ממנו בהרבה ובעל מספר הבדלים במבנה השלד.
הוא היה בעל 12 חוליות בעמוד השדרה, בעל גולגולת זקופה בעלת מבנה שיניים מעוגלות וקשיחות שהתאימו ללעיסת עלי מחטניים וציקסיים ששגשגו במשך היורה.
הצוואר היה קצר יחסית, באורך 3.8 מטרים והזנב והגפיים היו ארוכים יחסית עם עצם ירך באורך 1.95 מטר.
אורכו הממוצע של הדינוזאור הגיע ל-15 מטרים ומשקלו ל-22 טונות בממוצע.
דינוזאור זה התגלה ב-1999 בתצורת גויטיואה שבמרוקו, על האטלס הגבוה - החלק הגבוה ביותר בהרי האטלס.
הממצאים תוארו בידי החוקרים Monbaron, Russell & Taquet והוא נקרא על שם הרי האטלס והסיומת "saurus" - לטאה.
סוג זה הכיל מין בודד - Atlasaurus imelakei, שפירושו: ענק.
במקור סברו שהוא סוג של צטיוזאורוס אך מבנה העצמות שלו היה שונה.
מועדון הכדורגל אטלנטה יונייטד הוא מועדון כדורגל מהעיר אטלנטה, בירת מדינת ג'ורג'יה, המשחק בליגת ה-MLS האמריקנית, במסגרת המחוז המזרחי של הליגה.
המועדון נוסד בשנת 2014 כהרחבה לליגת ה-MLS, והחל משנת 2017 משחקת הקבוצה בליגה האמריקנית הבכירה.
בזמן ההכרזה על הקמת הקבוצה (שנת 2014), העיר אטלנטה הייתה המטרופולין הגדול ביותר בארצות הברית ללא קבוצת MLS, וזאת למרות שלעיר היו באותה עת קבוצת פוטבול, קבוצת כדורסל וקבוצת בייסבול.
הניסיון הראשון ליצור קבוצת כדורגל שתתחרה ב-MLS נעשה כבר בשנת 2008, אך ב-2010 ירדה ההצעה מהפרק.
בשנת 2012, לאחר שאושרה התוכנית לבניית אצטדיון חדש לקבוצת ה-NFL של העיר (הפלקונס), הודיע הקומישינר של ה-MLS, דון גרבר, כי אם האצטדיון יאפשר משחקים של ה-MLS, בנוסף למשחקי ה-NFL, תיבחן מחדש האפשרות לצירוף קבוצה מהעיר לליגת הכדורגל.
לאחר שנקבע כי אצטדיון הפוטבול יחנך בשנת 2017, הודיעה מנהלת הליגה כי גם אטלנטה יונייטד תורשה להתמודד ב-MLS, החל משנה זו.
משחק הבית הראשון של אטלנטה התקיים ב-17 במרץ 2017, באצטדיון הפוטבול הישן של הפלקונס, אצטדיון בובי דוד, והוא משך אליו למעלה מ-55,000 צופים, בזמן שהממוצע בליגה היה פחות מ-25,000. לאורך השנים הבאות עמד ממוצע הקהל במשחקי הבית של הקבוצה על קרוב ל-50,000 צופים.
כבר בעונתה הראשונה בליגה הצליחה אטלנטה להעפיל לפלייאוף ה-MLS, והייתה לקבוצת ההרחבה השלישית בלבד, שהגיעה להישג זה בעונתה הראשונה.
במשחק הפלייאוף הראשון שלה, אירחה אטלנטה את קולומבוס קרו, למשחק בו נכחו 67,221 צופים, שיא MLS באותה עת.
המשחק, שנגרר להארכה ולפנדלים, הסתיים בניצחונה של קולומבוס.
בעונתה השנייה בליגה, אטלנטה הצליחה לשחזר את ההישג מהעונה הקודמת, והעפילה שוב לפלייאוף והפעם היא הצליחה להגיע עד לגמר גביע ה-MLS.
במשחק זה, הקבוצה שוב שברה שיא קהל, 73,019 צופים.
אטלנטה ניצחה במשחק את פורטלנד טימברס, בדרך לאליפות ארצות הברית הראשונה בתולדותיה.
היה זה תואר האליפות הראשון של קבוצה מקצוענית (בכל ענף ספורט) מהעיר אטלנטה, מאז זכייתם של אטלנטה ברייבס בוורלד סיריס ב-1995.
בזירה הבינלאומית, אטלנטה התמודדה ב-2019 בגביע קמפאונס מול קלוב אמריקה המקסיקנית וניצחה אותה 3-2, והייתה לקבוצה השנייה שזוכה בטורניר זה (והקבוצה האמריקנית הראשונה).
בנוסף, עקב זכייתה בגביע ה-MLS בשנה הקודמת, אטלנטה זכתה לראשונה בכרטיס לליגת האלופות של CONCACAF.
באותה העונה זכתה הקבוצה גם בבגביע ארצות הברית הפתוח.
ב-MLS הגיעה שוב למשחק הגמר שם הפסידה לטורונטו.
בעונת 2020 הגיעה הקבוצה לרבע גמר ליגת האלופות של CONCACAF בהשתתפות הראשונה שלה במפעל.
ב-MLS העפילו שוב לפלייאוף אך הודחו בשלב הראשון על ידי ניו יורק סיטי.
בעונת 2022 לא הצליחה להעפיל לפלייאוף לאחר שסיימה במקום ה-11 בלבד במזרח, ובעונת 2023 הודחה בשלב הראשון של הפלייאוף על ידי קולומבוס קרו.
בעונת 2024 הגיעה לשלב חצי הגמר במזרח שם הודחה על ידי אורלנדו סיטי.
לאטלנטה יונייטד אחד מהקהלים הגדולים ב-MLS.
ב-12 בספטמבר 2017 הודיעה אטלנטה יונייטד כי הקבוצה מכרה יותר מ-69,256 כרטיסים למשחק ב-16 בספטמבר נגד אורלנדו סיטי, בכך שברה את שיא הליגה לנוכחות במשחק בודד.
השיא הקודם של 69,255 כרטיסים שנמכרו הוחזק על ידי לוס אנג'לס גלאקסי.
מספר הצופים הרשמי במשחק היה 70,425, מה שהפך את אטלנטה לקבוצת ה-MLS הראשונה שעוברת את רף 70,000 הצופים במשחק.
ב-5 באוקטובר 2017, הודיעה הקבוצה כי מכרה יותר מ-70,456 כרטיסים למשחק ב-22 באוקטובר נגד טורונטו.
מספר הצופים הרשמי במשחק היה 71,874, מה ששבר את שיא הנוכחות במשחק בודד ב-MLS בפעם השנייה.
אטלנטה סיימה את העונה עם נוכחות ממוצעת של 48,200 במשחקי העונה הסדירה של ה-MLS, מספר גבוה מזה של מספר מועדונים בפרמייר ליג דוגמת אברטון וצ'לסי.
ב-11 במרץ 2018 שברה הקבוצה את שיא הנוכחות במשחק בודד בליגה בפעם השלישית, כאשר מכרה 72,035 כרטיסים למשחק הביתי שפתח את עונת 2018 נגד די.
ב-30 ביוני 2018 קבעו אוהדי הקבוצה שיא נוסף עם 71,932 צופים, יותר מכל משחק כדורגל אחר שהתקיים באותו יום בעולם, כולל מונדיאל 2018 ברוסיה שהתקיים באותם ימים.
ב-15 ביולי 2018, הקבוצה שוב קבעה שיא נוכחות במשחק בודד בליגה עם 72,243 צופים.
אטלנטיס: שובו של מיילו הוא סרט הנפשה אמריקאי שהופק על ידי Disney MovieToons ו-Disney Television Animation, אשר משמש כהמשכון לסרט "אטלנטיס: האימפריה האבודה".
הסרט הופץ לראשונה ב-20 במאי 2003, כאשר הוא יצא באופן בלעדי למדיה הביתית.
לאחר ירידת התרבות האטלנטית בעקבות שקיעת העיר, קידה, כעת מלכה ונשואה למיילו ת'אץ' (שהחליט להישאר באטלנטיס), משתמשת בלב אטלנטיס כדי להשיב לעיר את תפארתה.
חבריו של מיילו ופרסטון וויטמור מגיעים לאטלנטיס; הגעתם אמנם בלתי צפויה, אך האטלנטים מקבלים את חבריהם הישנים בברכה.
למרבה הצער, הם באו להודיע על יצור מסתורי שמאיים על העולם שבפני השטח.
קידה חושדת שהיצור עשוי להיות ממוצא אטלנטי, מה שמעורר בה רגשות מעורבים לגבי החלטתו של אביה להסתיר את הקריסטל.
הם מגיעים לטרונדהיים, נורווגיה, ומגלים שהאיום המסתורי הוא היצור הידוע בשם קרקן, אשר תקף ספינות משא וגרר את המטענים שלהן לכפר על צוק.
בתחילה, הם מניחים שמדובר במכונת מלחמה אטלנטית קדומה שפועלת בצורה לא מבוקרת (כמו הלוויתן מהסרט הקודם), אך מגלים שהשופט המקומי, אדגר וולגוד, כנראה שולט בקרקן.
במהרה מתברר שהקרקן עצמו הוא המאסטר, אחרי שעשה עסקה עם וולגוד לשמר את חיי תושבי הכפר ואת חייו של אדגר בתמורה לנפשותיהם.
כשמיילו וחבריו מפוצצים את הקרקן, חיי הנצח של וולגוד מגיעים לסיומם והוא מתפורר, ורוח הכפר משתחררת ונפגשת מחדש.
במקביל, קידה לומדת על העולם שבחוץ ומסתגלת היטב, אם כי היא עדיין חשה אשמה על כך שייתכן וישנן מכונות מלחמה אטלנטיות נוספות בעולם שגורמות לצרות, כמו הלוויתן.
תעלומה חדשה מובילה אותם לדרום-מערב ארצות הברית, שם הם נתקלים ברוחות זאב ערבה המביעות התנגדות.
הם מוצאים עיר נסתרת באריזונה עם ארכיטקטורה אטלנטית, שקידה מבינה שהיא מושבה אטלנטית נטושה.
למרבה הצער, סוחר ערמומי בשם אשטין קרנבי מתכנן לשדוד את המקום עבור רווחיו, אך הרוחות הופכות אותו לאחת מהן.
איש מסתורי בשם צ'קאשי, רוח רוחות הרוח ילידית, סומך עליהם ומוסר לקידה את ידע המקלט, ומדגיש שהיא זו שבידה להחליט על עתיד אטלנטיס.
עם שובם לאטלנטיס, מגלה מיילו שהמתחרה הוותיק של וויטמור, אריק הלסטרום, שאיבד את עסקיו בעקבות נפילת שוק המניות והשתגע, פרץ לאחוזת וויטמור בלילה וגנב חפץ עתיק - חנית בשם גונגניר, מקור אטלנטי.
לאחר שהם מאתרים אותו בהרי נורווגיה הקפואים, הלסטרום, שמאמין שהוא אודין, מלך האלים הנורדי, רואה במיילו את האל לוקי ובקידה את בתו האבודה, ברונהילדה.
"אודין" משתמש בחנית כדי להשליך את מיילו, מול, ויני ואודרי מחוץ ל"אסגרד" ולחטוף את קידה תוך שהוא מלביש אותה בלבוש נורדי מסורתי.
הוא מגלה את כוונתו לסיים את העולם ברגנארוק, האפוקליפסה הידועה מהמיתולוגיה הנורדית.
הוא יוצר מפלצת לבה ומפלצת קרח כדי להרוס את העולם, אך מטעני חבלה שממוקמים היטב על ידי ויני מסיחים את דעת המפלצות ומעניקים לקידה את הזמן הדרוש להחזיר את החנית ולהביס את המפלצות.
במהלך המסע הזה, קידה מתחילה להבין את עוצמתו של הקריסטל האטלנטי ועל הצורך שלה להחליט האם להסתירו או לשתפו עם האנושות כולה.
לאחר שהשיבה את החנית, קידה מבינה שאביה טעה כשבחר להסתיר את הקריסטל מהאנושות.
היא משלבת את החנית עם קריסטל הלב ומרימה את אטלנטיס מעל המים.
דייגים נדהמים למראה העיר כולה עולה מהים לאחר שהייתה שקועה מעל 8,000 שנים.
לראשונה מזה אלפי שנים, אטלנטיס נחשפת לעולם, כשמר וויטמור מקריין כיצד מעתה ואילך, העולם הפך למקום טוב יותר.
לסרט "אטלנטיס: האימפריה האבודה" תוכנן סרט המשך בשם "רסיסים של כאוס", שבסופו של דבר ננטש עקב הצלחה חלקית של הסרט.
סרט זה מורכב משלושה חלקים שונים, "קראקן", "רוח המערב" ו"חנית הגורל", שלמעשה נועדו להיות פרקים בסדרת טלוויזיה שמבוססת על הסרט בשם "צוות אטלנטיס" שמעולם לא הושלמה.
הסדרה הייתה אמורה להציג פרקים אשר משלבים אגדות שונות כמו פק, המפלצת מלוך נס ולוחמי הטרקוטה.
אֵטֵּלַאעַאת (בפרסית: اطلاعات – "ידיעות") הוא מן היומונים הוותיקים בשפה הפרסית, ומתפרסם באיראן משנות העשרים של המאה העשרים.
"אטלאעאת" הוא אחד העיתונים הבודדים באיראן ששמרו על פעילות רציפה יחסית לאורך כל שנות פעילותו.
עובדה זו הקנתה לעיתון מקום מרכזי בנוף העיתונאי בשפה הפרסית ובאיראן.
הוא נחשב לעיתון ממסדי על אף שינויי משטר מהותיים שהתרחשו באיראן לאורך שנות קיומו.
יסוד תחת שלטון רזא שאה
"אטלאעאת" ראה אור לראשונה ב־10 ביולי 1926 כחלק מסוכנות הידיעות הראשונה של איראן, "מרכז-י אטלאעאת-י איראן", בתקופת שלטונו של רזא שאה פהלוי (שלט בין 1941–1925).
ראשית, העיתון נהנה מהתפתחות טכנולוגית בשנים הראשונות לקיומו.
שנתיים לאחר היווסדו, הוא החל לפרסם תמונות בגיליונותיו.
בשנת 1936, הוא החל לפרסם שבעה גיליונות בשבוע במקום שישה, מה שהפך אותו לייחודי בעיתונות הפרסית המודפסת באותה תקופה.
התפתחות יכולות הדפוס של העיתון אפשרו לו להפיץ מספר גדול של גיליונות בתפוצה גאוגרפית רחבה באיראן.
זאת, תוך הוספה של עמודות לדפי העיתון, שהעניקו יכולת לדווח על מידע רב יותר בכל גיליון.
כל אלה עזרו לעיתון לצבור פופולריות באיראן.
הכתיבה בעיתון הייתה אוהדת לשלטונו של רזא שאה ולדמותו, מה שהוביל לחופש פעולה יחסי מצד המשטר.
אחת הדוגמאות הבולטות לכך היא סיקור החפירות הארכאולוגיות של העיר העתיקה פרספוליס בסמוך לעיר שיראז באיראן בשנות השלושים של המאה העשרים.
העיר הקדומה נתפסה על ידי המשטר כעדות לאומה הפרסית הגדולה, אשר רזא שאה הוא מכוננה המודרני.
החפירות הארכאולוגיות סוקרו בעיתון בהרחבה, כאשר בהדרגה העיסוק העיתונאי עבר מן החפירות לאישיותו של רזא שאה.
ממלחמת העולם השנייה עד המהפכה האסלאמית
לאחר שלטונו של רזא שאה וביתר שאת במהלך מלחמת העולם השנייה, עלתה כנגד העיתון ביקורת חריפה שהוא זרוע של הממסד הפהלוי של רזא שאה.
אף עלתה טענה בדבר שיתוף פעולה עם גרמניה הנאצית.
ביקורת זו הובעה מצד בעלות הברית שפלשו לאיראן במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה, ביקורת על ממסדיות העיתון עלתה מצד מפלגות בפרלמנט האיראני (המג'לס), כמו המפלגה הקומוניסטית באיראן, ה"תוּדֵה".
עם זאת, העוצמה שצבר העיתון בתקופת רזא שאה והמנגנון הלוגיסטי שפיתח אפשרו לו להמשיך לתפקד בתפוצה רחבה בשנות הארבעים של המאה העשרים.
תחת ממשלו של מחמד מצדק (1953–1950) "אטלאעאת" התאפיין בכתיבה הנמנעת מעיסוק בנושאים פוליטיים שנויים במחלוקת.
ברם, לאחר ההפיכה של מחמד רזא שאה פהלוי (שלט 1979–1953) העיתון שב לסגנון הממסדי שאפיין אותו משנים קודמות, עד כדי כך שראו בו עיתון רשמי למחצה של המשטר.
עדות לכך ניתן לראות במחקרו של ע'לאם חסין ראזי שעסק ביחסי גומלין בין שלטון ותקשורת באיראן של שנות החמישים והשישים.
במחקר זה התחקה ראזי אחר עולם המושגים בו נעשה שימוש בעיתון ובהיקף השימוש בהם.
הוא הראה כי תחת מחמד רזא שאה, השימוש במונחים כמו "החזית הלאומית" (מפלגתו של מצדק), חוקתיות ומג'לס (הפרלמנט האיראני) צנח דרמטית, לעומת ההתייחסות לשאה עצמו.
על פי המחקר, השינוי בעולם המושגים של "אטלאעאת" מעיד על השפעה של המשטר על מגמת הכתיבה בעיתון.
כמו בתקופתו של רזא שאה, הקו השמרני של העיתון אפשר לו לפעול ולהתפתח ואגב כך להגביר את תפוצתו ברחבי איראן תחת מחמד רזא שאה.
עם זאת, בתקופת זו הייתה ל"אטלאעאת" תחרות מול עיתון "כיהאן", כאשר שני היומונים היו בתקופה זו ענקי העיתונות הפרסית.
המהפכה האסלאמית ומשטר הרפובליקה האסלאמית
בתקופת המהפכה האסלאמית (1979–1978), העיתונות האיראנית הראתה תמיכה הולכת וגוברת במפגינים נגד משטרו של מחמד רזא שאה.
שביתת העיתונאים באוקטובר 1978 הובילה להפסקת פעילות העיתון באופן חריג, אולם לאחר מכן שב אטלאעאת לדווח על אירועי המהפכה בתדירות של 2–3 פעמים ביממה.
תחילת תקופת השלטון של הרפובליקה האסלאמית התאפיינה בחופש עיתונות שכונה "אביב החופש" (בהאר-י אזאדי).
אולם בספטמבר 1979, תחת המשטר האסלאמי החדש, השליטה בעיתון הועברה לפקיד הממשל חג'ת אלאסלאם סיד מחמוד דעאא'י.
תחתיו, הוחלפו כל הכתבים, העיתונאים ועובדי העיתון.
כך, העיתון שמר על צביונו הממסדי, אולם עתה סיקורו התכתב עם סדר היום של הממסד של הרפובליקה האסלאמית.
כותרת מפורסמת שפרסם העיתון אשר העידה על סדר היום החדש הייתה כאשר דיווח בשער העיתון על עזיבתו של מחמד רזא שאה – "שאה רַפְת" ("המלך הלך") ב־16 בינואר 1979.
תחת הרפובליקה האסלאמית (מ־1979 עד ימינו) "אטאלעאת" המשיך בפעילות רציפה תחת פיקוח המשטר.
הוא החל לכתוב טור הומוריסטי סאטירי ב"אטלאעאת" בשנת 1985, וחמש שנים לאחר מכן הוא קיבל רישיון להפעלת שבועון סאטירי משל עצמו.
זאת ועוד, בתקופות בהן היה חופש יחסי לעיתונות ברפובליקה האסלאמית, כמו בשנות כהונתו של רפסנג'אני (1997–1989) ובשנים הראשונות לכהונת הנשיא מחמד ח'אתמי (1999–1997), המכונות "אביב העיתונות" (בהאר-י מטבועאת), העיתון שגשג.
השפעת פעילותו של עבאס מסעודי על העיתון
הדומיננטיות של עיתון "אטלאעאת" לאורך זמן נבעה מפעילותו של מייסד העיתון, עבאס מסעודי (1974–1901), כדמות מפתח שהובילה להתפתחות העיתון וצמיחתו.
עם הקמת העיתון, היה לו ניסיון קודם ככתב בעיתון "סתארה-י איראן" ובעיסוק בדפוס.
היו לו קשרים קרובים עם רזא שאה בשנים הראשונות לפעילות העיתון והוא סיקר עבורו את מסעותיו לח'וזסתאן (1927) וטורקיה (1934).
ב־1935 מסעודי נבחר לראשונה למג'לס, שבו היה פעיל גם לאורך מלחמת העולם השנייה.
תחת שלטון מוחמד רזא שאה הוא כיהן אחת עשרה שנים כסגן נשיא הסנאט.
נוכחותו של מסעודי הן בשדה התקשורתי והן במערכת הפוליטית באיראן לאורך עשרות שנים, הקנתה ל"אטלאעאת" את כוחו העיתונאי ואת המוניטין הממסדי לו זכה.
מסעודי נפטר בשנת 1974 והעביר את גרעין השליטה של העיתון לבנו פרהד.
פרהד מסעודי ניהל את העיתון מאותה שנה ועד השתלטות משטר הרפובליקה האסלאמית על ניהול העיתון.
אף על פי שעיתון "אטלאעאת" פעל ברציפות לאורך שנים ארוכות, היו מספר אירועים בולטים שהובילו להשבתות זמניות.
בנובמבר 1929, הוא הושבת למשך 10 ימים עקב העברת ביקורת על הרשות השופטת.
בדצמבר 1942, לאחר פרסום ידיעה ב"אטלאעאת" שביקרה את ראש הממשלה דאז אחמד קואם, הוטל ממשל צבאי שאסר על כל פעילות עיתונאית, כולל זו של "אטלאעאת".
במהלך מלחמת העולם השנייה, פעילות העיתון הצטמצמה עקב קשיי תפעול לוגיסטיים, ביניהם מחסור בנייר עקב המלחמה.
בשנת 1946 הוצת בניין המערכת של העיתון בטהראן עקב אווירת הביקורת הניצית שהופנתה כלפיו מצד ה"תוּדֵה" ומפלגות שמאל אחרות.
הצתה זו גרמה להשבתה חלקית ולהקטנת מספר העמודים בגיליון.
השבתת פעילות התרחשה גם במהלך המהפכה האסלאמית בעת שביתת העיתונאים באוקטובר 1978.
במהלך שנות פעילותו, "אטלאעאת" מיסד כמה מוספים ומגזינים.
אטלי פומרין היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי מאוהיו חבר המפלגה הדמוקרטית.
כיהן כסגן מושל אוהיו במשך כמה חודשים ב-1911 ולאחר מכן ייצג את אוהיו ב מ-1911 עד 1923.
הוא נולד ב, לאליזבת ולפיטר פומרין.