tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במדרש רבה כתוב, שצדוק ובניו היו צדיקים במעשיהם ועבודתם במקדש, עד כי לולא היו אהרן ובניו קיימים, היו צדוק ובניו גדולים מהם.
הפרשנים הסבירו כי כיוון שצדוק כיהן ראשון בבית המקדש (שהיה משכן קבע, ולא במשכן שהיה זמני), וגם עסק בקביעת משמרות כהונה, זכה שיקראו למשפחות בני אלעזר הנבחרות בשמו, וכך גם משמרות הכהונה והכהנים.
בספר יחזקאל מסופר אודות מרד כללי בו מרדו בני ישראל בקדוש ברוך הוא.
פרשני המקרא פירשו כי מדובר על מרד ירבעם בן נבט ועשרת השבטים במלכות בית דוד וכהונת בני צדוק.
כתשלום גמול לבני צדוק על אי-השתתפותם באליליות ובכך קידשו שם שמים ברבים, הובטחו להם כמה הבטחות שיתקיימו בעת בנייתו של בית המקדש השלישי.
יש מפרשני התורה שהשוו את מעשי בני צדוק בעת מרד העם כמעשה בני לוי בעת מעשה של חטא העגל.
בפרשנות על דברי הנביא הוסבר שבני צדוק נמשלו לאיש אשר יש לו כעין חסינות למחלה של עבודה זרה, בכך מובטח שיכול לפעול את פעולתו בביטחון אפילו בסביבה בו לוקים אנשים במחלה זו.
הרב המשורר שמואל הנגיד טווה את נאמנותם של בני משפחת צדוק הכהן בין שורות שיריו;
לפי דעתו של המלבי"ם, לעומת הכהנים בני צדוק שלא עבדו עבודה זרה, שאר הכהנים נכשלו בו, ולא יזכו לעבודת המזבח אלא לשאר העבודות במקדש כגון שירה.
וכן מותרים באכילת תרומה וקודשים.
הפרשנים הסבירו שלכהנים בני צדוק ניתן הגדרה של "כעין" כהנים גדולים, ואכן התורה מקדימה - בציוויה לכהן גדול ודברי יחזקאל לבני צדוק - את היתר היטמאות לאב, לפני האם (וזאת בניגוד לכהן הדיוט שהכתוב מקדים את האם).
ההגדרה שכל בני צדוק נחשבים ככהנים גדולים איננה שוללת עמידת כהן גדול אחד מבין בני צדוק, ואכן יש פרשנים המגדילים או משווים את גדולת הכהן הגדול העתידי מבני צדוק אפילו ביחס למלך המשיח.
בין הנבואות לעתיד לבוא, מבואר שהקרבת מנחת חינוך של המזבח המחודש על ידי הכהנים בני צדוק תהיה פר שבדרך כלל מיועד ל.
תפקידם של הכהנים בני צדוק הוא לבצע את עבודות החשובות במקדש; הקרבת חלב ודם למזבח וסידור לחם הפנים; .
הכהנים בני צדוק מוזהרים ללבוש רק בגדי פשתן בבואם לשרת ולא בבגדי צמר (היינו האבנט):
הפרשנים נימקו כי לבישת רק בגדי פשתים נחשב , ולכן לא נצטוו להימנע מלבישת בגדי צמר בצאתם אל העם.
בנוסף, רחוק לומר על צמח הפשתים שינק חיותו מדבר גזול - וזאת בניגוד לבגד הבא מבעל חי שייתכן שנכנסה לשדה אחר בלי רשות למלאות כריסה.
המקובלים נימקו כי מקור הרוחני של הכהנים בני צדוק הנהו מ" " ולכן לובשים רק פשתים -שבו בחר קין להקריב להקדוש ברוך הוא.
נבואת יחזקאל אוסרת על הכהנים בני צדוק נישואים מסוימים:
דבריו על האיסור לכהנים לשאת אישה גרושה כבר מפורש בפרשת אמור, ואילו דבריו על איסור חיתון עם אלמנה, שבדרך כלל הותרה להינשא לכהן הדיוט, פורש בכמה דרכים:
בתלמוד בבלי פורש כי ראש הפסוק מדבר על כהנים בני צדוק, ואילו בסופו הוא מדבר על כהן הדיוט, כי מותר לכהן הדיוט לשאת אלמנה כל עוד איננה אלמנת גר.
יש המסבירים כי הכהנים בני צדוק ייתפסו לעתיד לבוא הגדרה של "כעין" כהן גדול שאסור בחיתון אלמנה, ומכיוון שאינם כהנים גדולים גמורים – הותר להם החיתון עם אלמנה מאחיהם הכהנים.
יש חולקים באומרם שלא הותר לבני צדוק חיתון עם שום אלמנה, וכוונת מילות הנביא "וְהָאַלְמָנָה אֲשֶׁר תִּהְיֶה אַלְמָנָה מִכֹּהֵן יִקָּחוּ" הם - שלכהן רגיל הותרה האלמנה, ולא לבני צדוק.
באשר לטעם מדוע נאסר לכהנים הללו חיתון עם אלמנה, יש שנימקו כי חיתון עם אלמנה אינו חיתון של שלום.
לפי סיום הפסוק מובן שעל הכהנים בני צדוק לשאת דווקא אישה בתולה ולא אישה בוגרת, ויש מעריצים חיתונם עם בת כהן.
לבני צדוק מיועדות גם סמכויות מיוחדות בעניין הוראת הלכות התורה .
הפרשנים הסבירו כי על הכהנים הללו לשמור על קדושת שבת שמירה מיוחדת, מכיוון שהותר להם עבודת המקדש בשבת ויש חשש שיקלו בקדושת שבת מחוץ למקדש.
בנוסף, כיוון שעליהם מוטל תפקיד שפיטת צדק בין העם יש חשש שיבואו לכתוב בשבת.
כמו כן יש צורך להזהירם שלא יגזרו עונש מוות בשבת.
המקובלים הסבירו כי מכיוון שלעתיד לבא לא יהיה מציאות של לילה וחושך ולא יהיה סימן התחלת השבת על ידי שקיעת השמש יהיה מוטל על בני צדוק להקדיש את התחלת השבת.
רבי צדוק הכהן מלובלין מסביר כי שמירת השבת על ידי הכהנים -שבין כה וכה שובתים ממלאכה כי מתפרנסים על ידי המתנות כהונה- היא גורמת תוספת קדושה לכל העם כולו ומצילם מהכנעות ליצר הרע.
המינוי לכהנים בני צדוק בהוראות התורה נראה כתוספת הידור לאשר תיאור הכהן כאיש מורה בתורה;
בנוסף, ישנם מקראות שמציינות פקידות הכהנים כדיינים על ענייני ריב, נגעים, עגלה ערופה, ואישה סוטה.
אם שתפקידם בתחומים הללו הובררו בדברי חז"ל, אין דרשת חז"ל משמעותי המחייבת התמסרותם של הכהנים לענייני ריב ממונות.
אמנם, החיד"א -בנוי על דברי הרב שמשון מאוסטרופולי- מפרש שאכן על הכהנים בני צדוק להתמסר לתחום ריבי ממונות, והתברכו בכוחות עליונות מיוחדות להתגבר על מידת השכחה ולדון כדת אמת.
עקב כי עבודת המזבח תהיה מסורה רק לבני צדוק, הוקדשה להם לשכה מיוחדת באדריכלות של בית המקדש השלישי, כפי שמובא בספר יחזקאל.
המקרא מתארת את שוני הלשכה הזו בכך שפתחה פתוח לכיוון צפון (ולא לדרום כשאר הלשכות).
פרשני המקרא מבארים, כי על בני צדוק לעבוד על המזבח, לכן לשכתם תהיה מדרום לכבשׁ המזבח עם פתיחה לצפון כדי לאפשר להם מעבר קל וישיר אל הכבשׁ.
לפי המקורות לא פורש גודל הלשכה, וגם לא פורש האם נחלקה לכמה חדרים או שיש בה חדר אחד בלבד.
בהתאם לנבואת יחזקאל על חלוקת ארץ ישראל לשנים עשר שבטי ישראל ולנשיא (המלך המשיח), מבואר שבני צדוק ינחלו שטח רחב מסביב להר המוריה.
השטח מוגדר כ־4,750 (החל מסוף הר הבית) לכיוון דרום וכן לצפון, ו־12,250 קנים למערב וכן למזרח.
לפי ספר דברי הימים א (ה, לד-מא): צָדוֹק הוֹלִיד אֶת-אֲחִימָעַץ.
על-פי אילן היוחסין של ממלכת הגדעונים מלכי ממלכה זו היו מצאציו של צדוק הכהן.
טענה זו מגובה בעדויות מפי כהני גלות כוש יהדות אתיופיה אשר בידיהם מסורת בעל-פה עד לצדוק הכהן, רבים מזקני הקהילה יודעים למנות אילן יוחסין זה.
רב האי גאון ראה בבני צדוק סמל לצדקות וליושר, כיהוידע הכהן שנודע בצדקותו, ושיבח כהנים צדיקים כ"ממשיכי דרכו של צדוק": .
אישים מוכרים מבני צדוק כוללים את אחימעץ בן צדוק, ואת עזרא הסופר ויהושע בן יהוצדק הכהן הגדול.
בין צאצאי עזרא הסופר נמנה רבי אלעזר בן עזריה כדור עשירי לעזרא הסופר, וכן רבי עזרא בר בריה דרבי אבטולס שהוא דור עשירי לרבי אלעזר בן עזריה.
על פי המסורת הפרושית, מוצאה של משפחת כהן-סקלי שמהעיר סביליה (לאחר גירוש סביליה בשנת ה'קנ"א התיישבו בני המשפחה בעיר הכהנים דבדו שבמרוקו) הוא מבני צדוק.
מבני המשפחה ידועים רבנים רבים: רבי שלמה הכהן צבאן (ארבי לקביר), רבי שלמה הכהן צבאן, רבי דוד הכהן-סקלי, רבי אברהם הכהן סקלי, רבי אברהם הכהן צבאן, רבי שלמה הכהן זאגורי ועוד.
מבני צדוק ידוע גם הרב רפאל זיסקינד, רבה של המבורג; הרב הנזיר ובנו הרב שאר ישוב כהן מתייחסים על משפחת הרב זיסקינד, וכמותם גם הרב יואל כהן.
בדורות האחרונים השתמר שמה של משפחת בני צדוק בשמות המשפחה הלבי"ץ ("הלויים לבית צדוק") הלב"ץ (עם ניקוד תחת האות ב' בסגול או בפתח), בר"ץ (בני רבי צדוק) או בגרסתו הרוסית עם האות ג' כהחלפה לאות ה' ("גלבץ").
לפי השערתו של הרב ד"ר אברהם גייגר, שמה של כת הצדוקים שפרחה בשלהי תקופת בית שני נגזרה משמו של צדוק, כיוון שראשיה היו כהנים גדולים וייתכן שהיו מיוחסים למשפחתו של צדוק.
חז"ל, באופן כללי, התייחסו בשלילה לצדוקים.
בעקבותיהם, הרמב"ם בפירושו למסכת אבות מתייחס אל הצדוקים כגונבי דעת לב המון העם וכחולקים על פירוש חז"ל לפסוקי התורה, ובחיבורו משנה תורה מבאר שהצדוקים היו "מצירין לישראל ומסירין את העם מאחרי השם".
הכדור השלישי הוא ספר מאת הסופר האמריקני סטיבן הנטר, אשר יצא לאור בשנת 2013. זהו הספר השמיני בסדרת הספרים שכתב הנטר אודות גיבורו הקבוע, סמל הנחתים בדימוס, בוב לי סוואגר.
חמישים שנה לאחר רצח הנשיא קנדי מגלה עיתונאי פרט מידע אודות הרצח שטרם נחשף.
לאחר שהוא נהרג בתאונת פגע וברח מבקשת אשתו את עזרתו של בוב לי סוואגר, סמל רובאות בדימוס בחיל הנחתים האמריקני על מנת שיסייע לה לפתור את התעלומה.
סוואגר, אשר שירת כצלף בשורות סיירת החיל ולחם בווייטנאם נעתר לבקשתה ויוצא לפענח את התעלומה.
הכהן הגדול הוא קלף מספר 5 בסדרת קלפי הארקנה הגדולה של הטארוט.
במקור, בסדרות הקלפים הקדומות ביותר, נקרא הקלף "האפיפיור", והשם הוחלף בחבילת הקלפים של "השחר המוזהב" והשם הזה מופיע גם בחבילות של וויט וקראולי, ובחבילות שהושפעו מהם.
הכוהן מתואר ככוהן דת נוצרי המקבל מספר תלמידים (לרוב שניים) כאשר הוא אוחז בשרביט האפיפיורים עם כפפתו השמאלית ובימנית מברך את ברכת הכוהנים ומאחוריו זוג עמודים.
בחבילת הריידר ובחבילות שהושפעו ממנו מופיעים המפתחות של פטרוס הקדוש.
בחבילות שווצריות מוחלפת הכוהנת באלה "יונו" והכוהן מוחלף באל "יופיטר".
הכהן הגדול מייצג את האב הרוחני, המטפל, היועץ, המורה שאליו מגיעים על מנת לקבל עזרה, יכול גם לייצג את ה"יועץ הפנימי" של האדם.
בהיבט נוסף יכול לייצג מוסדות מדיניים גדולים וברי סמכא כגון בתי ספר, בתי משפט, מוסדות דת, מוסדות ציבוריים וכדומה.
הקלף מסמל גם צורך באיזון והרמוניה, ואת הצורך בייעוץ ועזרה על מנת להשיב את האיזון.
כמו כן, קלף הכהן הגדול מייצג את העיקרון של לימוד, ביטחון עצמי, ומוסריות מתוך הכרה בערכים.
ארתור אדוארד וייט גרס כי בין היתר, מסמל הקלף השראה, רחמים ונישואים.
הכה בחפרפרת הוא משחק ארקייד וקרנבל פופולרי, הידוע במקור בשם מונגורה טאי (ביפנית: モグラ退治).
מטרתו של המשחק הוא להכות, בשימוש פטיש צעצוע, בחפרפרות צבעוניות.
המשחק הומצא לראשונה ב-1975, על ידי קאזו ימבדה, בהתבסס על סקיצות שיצר שנה קודם לכן.
חברת משחקי הקרנבל, TOGO, הוציאה אותו בשם מונגורה טאי למשחקיות וידאו יפניות ב-1975. ב-1977, Bandai יצרה גרסה דומה למשחק המקורי.
המשחק נהיה פופולרי ביפן, והיה משחק הארקייד האלקטרו-המכני הרווחי השני ביותר ב-1976 וב-1977. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, מרכזי ארקייד ביפן החלו להיות מוצפים במשחקי הכה בחפרפרת, שבהם שחקנים השתמשו בפטיש בשביל לפגוע בחפרפרות מפלסטיק שבקעו מהמכונה.
בנובמבר 1976, המשחק הופיע בתערוכת האיגוד הבין-לאומי לפארקי שעשועים ואטרקציות (IAAPA).
המשחק משך תשומת לב מצד הנוכחים, מפני שהיה המשחק הראשון שהשתמש בפטיש.
משחק דומה, שפותח על ידי ג'רלד דנטון ודוני אנדרסון, יצא ב-1977.
גרסה נוספת של המשחק, שעצוב על ידי יוקיו אישיקווה, יצאה על ידי Namco ביפן באפריל 1981. הגרסה הזו של המשחק הופיעה באירופה ובארצות הברית ב-1982.
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה הסקוטית הוא תואר המוענק מדי עונה (מאז שנת 1978) על ידי ארגון השחקנים הסקוטי, לכדורגלן הצעיר אשר נבחר למצטיין ביותר בליגת העל הסקוטית.
הזוכה הראשון בפרס היה גריים פיין, והשחקן הלא-סקוטי הראשון שזכה בפרס היה סטיליאן פטרוב הבולגרי ב-2001. שיאן הזכיות בתואר הוא קירן טיירני עם שלוש זכיות רצופות בין השנים 2016 ל-2018.
הכדור פורח של תל אביב (TLV Balloon) הוא כדור פורח קשור הממוקם במתחם גני יהושע בתל אביב.
הכדור הקשור רשאי לפעול באזורים מיושבים ופארקים.
הוא מוגדר ככלי טיס, רשום וכפוף לנוהלי רשות התעופה.
כוח העילוי של הבלון נוצר באמצעות גז הליום ויכול להגיע לגובה של עד 200 מטר, ורצפתו שקופה בחלקה.
הכדור הוא אטרקציה הכוללת טיסה לגובה של כ־120 מטר (400 רגל) ותצפית ממעוף הציפור על הנוף של גוש דן.
מספר הנוסעים בכל טיסה משתנה בהתאם למהירות הרוח ויכול להגיע לעד 30 נוסעים.
תפעול האטרקציה כולל שלושה אנשי צוות לפחות, ביניהם מנהל אתר ברמת הכשרה בכירה ושני מפעילים או טייסים נוספים, כאשר אחד מהם מטיס את הבלון והאחר בקרקע ומסייע במענה במקרים שאינם בשגרה.
האטרקציה משתפת פעולה עם 360 CINEMAX.
בהסתברות, מודל הכד של פוליה , הקרוי על שמו של ג'ורג' פוליה, הוא סוג של מודל הסתברותי המשמש כמסגרת לניסויים מחשבתיים רבים.
במודלים של כד, מיוצגים אובייקטים בעלי עניין אמיתי (כגון אטומים, אנשים, מכוניות וכו') ככדורים צבעוניים בכד או במכל אחר.
בדגם הכד הבסיסי של פוליה, הכד מכיל כדורים בצבע לבן ו- כדורים בצבע שחור; מוציאים באופן אקראי כדור אחד מהכד ומתבוננים בצבעו; לאחר מכן מחזירים את הכדור לכד, ומוסיפים לכד כדור נוסף מאותו צבע.
חוזרים על תהליך זה שוב ושוב.
דגם הכד הבסיסי הזה של פוליה הוכלל בדרכים רבות.
אם בשלב מסוים מוצא כדור בצבע מסוים, אז הסיכוי שהכדור הבא שיצא אחריו, באותו הצבע גדל.
כלומר, לכד יש תכונה אשר מחזקת את עצמה (" העשירים מתעשרים ") בניגוד לתהליך של הוצאת כדורים ללא החזרה, שבו בכל פעם שמוציאים כדור בצבע מסוים, יורד הסיכוי שהכדור הבא יהיה מאותו הצבע.
במודל הכד פוליה, ככל שהתהליך מתקדם הפעולות שמתבצעות משפיעות פחות ופחות על הסתברויות עתידיות, בעוד שבהוצאות ללא החזרה, ההפך הוא הנכון: לאחר מספר מסוים של הוצאות של כדור בצבע מסוים, יאזלו הכדורים בצבע זה מהכד.
התהליך שמתואר שונה גם מתהליך, שבו הכדור המוצא מוחזר לכד ללא הוספת כדורים.
במקרה זה, השקול לתהליך ברנולי, ההסתברויות להוצאת כדור בצבע מסוים נשארות קבועות לאורך התהליך.
לאחר הוצאות, ההסתברות שהכד מכיל כדורים לבנים ו כדורים שחורים הוא
במקרה הכללי יותר שבו בכד יש כדורים עם יותר משני צבעים ונניח שבהתחלה הכד מכיל כדורים בצבע , עם , אז אחרי הוצאות, ההסתברות שהכד מכיל כדורים בצבע היא:
הכד של פוליה הוא דוגמה בסיסית לסדרת משתנים מקריים חילופיים.
נניח, שבתהליך הכד של פוליה, אנו ממשיכים להוציא כדורים באופן אקראי מהכד.
נסמן עבור ההוצאה ה- של כדור, משתנה מקרי, , כך ש- אם הכדור שחור ו- אחרת.
(לאחר מכן כמובן נחזיר את הכדור לכד, עם כדור נוסף באותו צבע).
ההסתברות של בהינתן גדולה מההסתברות ש- בהינתן ש-.
לכן, משתנים אלה אינם בלתי תלויים זה בזה.
עדיין, למשתנים יש תכונה חלשה יותר של חילופיות.
במקרה שלנו, ההסתברות לסדר הוצאה מסוים של כדורים הוא , כאשר הוא מספר הכדורים השחורים ו- מספר הלבנים.
תכונת החילופיות באה לידי ביטוי בכך שההסתברות לסדר מסוים אינה תלויה בסדר הצבעים של הכדורים שהוצאו אלא רק בכמות של כדורים שהוצאו מכל צבע ובמצב ההתחלתי.
הכדורגלן הליטאי של השנה (בליטאית: Geriausias Lietuvos futbolininkas) הוא פרס שנתי בליטא, המוענק לכדורגלן (בעל אזרחות ליטאית) המצטיין במהלך השנה הקלנדרית.
הענקת הפרס החלה בתקופת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית והמשיכה גם לאחר כינון העצמאות של ליטא.
אדגרס יאנקאוסקס מחזיק בשיא הזכיות בפרס - 5 פעמים.
שניים מהזוכים קיבלו את הפרס בעת ששיחקו בליגת העל בישראל- ריימונדס ז'וטאוטאס וארנסטס שטקוס.
בטבלה מופיעים שחקנים, אשר זכו בפרס בתקופת העצמאות של ליטא.
+ מקרא = שוער כדורגל
הכדורגלן הלטבי של השנה (בלטבית: Latvijas gada labākais futbolists) הוא פרס שנתי בלטביה, המוענק לכדורגלן (בעל אזרחות לטבית) המצטיין במהלך השנה הקלנדרית.
אנדריס ואנינס מחזיק בשיא הזכיות בפרס - 5 פעמים.
אחד מהזוכים קיבל את הפרס בעת ששיחק בליגת העל בישראל- מיכאל זמלינסקי.
סיון2014אלכסנדרס קולינקו בלטיקה קלינינגרד2015אנדריס ואנינס פ.צ.
יבלונץ 2019פבלס שטינבורס ארקא גדינה 2020פבלס שטינבורס ארקא גדינה 2021ולדיסלבס גוטקובסקיס ראקוב צ'נסטוחובה2022ולדיסלבס גוטקובסקיס ראקוב צ'נסטוחובה2023יאניס יקאונייקס ריגה פוטבולה סקולה2024יאניס יקאונייקס ריגה פוטבולה סקולה
הכדורגלן האסטוני של השנה (באסטונית: Eesti aasta parim jalgpallur) הוא פרס שנתי באסטוניה, המוענק לכדורגלן (בעל אזרחות אסטונית) המצטיין במהלך השנה הקלנדרית.
רגנאר קלבאן מחזיק בשיא הזכיות בפרס - 7 פעמים.
ספר הטענה והראיה לדת המושפלת המכונה ספר הכוזרי, הוא חיבורו האמוני–פילוסופי של רבי יהודה הלוי (ריה"ל), שנכתב בשנת 1139 בערבית יהודית.
הספר כתוב בצורת שיחה בין מלך הכוזרים וחכם יהודי על יסודות היהדות, כשסיפור גיורם מרצון של הכוזרים כמה דורות קודם לכן משמש את המחבר כרקע היסטורי.
ספר הכוזרי הוא מעמודי התווך של הפילוסופיה היהודית ושל ההגות היהודית.
במכתב של רבי יהודה הלוי לידידו חלפון בן נתנאל, שנמצא בגניזת קהיר, מספר ריה"ל שכתב את הספר בעקבות שאלות שנשלחו אליו על ידי פילוסוף קראי מהחלק הנוצרי של ספרד.
במכתב מכנה ריה"ל את הספר "דבר פעוט", ובעקבות זאת מסיק שלמה דב גויטיין שהגרסה הראשונית של הספר הייתה קצרה בהרבה מגרסתו הסופית.
גויטיין מצביע על מוטיבים בספר שתואמים את סיפור כתיבתו:
ביסוס האמונה על המסורת העוברת מדור לדור, נקודה שאינה נמצאת אצל הקראים.
במכתב מביע ריה"ל חוסר שביעות רצון מהספר, אך מסכים להראותו לידידו חלפון.
פרופ' דוד צבי בנעט ופרופ' שלמה פינס ייחסו את חוסר שביעות הרצון לכך, שארבעת החלקים הראשונים של הספר התמודדו עם הנאו-אפלטוניות אך לא עם האריסטוטליות, שנעשתה פופולרית בתקופתו.
לטענתם החלק החמישי של הספר נותן מענה לעניין זה, והוא נכתב מאוחר יותר בלחץ חבריו של ריה"ל שעודדו אותו לסיים את הספר.
לעומתם פרופ' עזרא פליישר סובר, שכאשר הביע ריה"ל חוסר שביעות רצון מספרו, הספר עדיין לא כלל את משמעותה המקיפה של היהדות בכל תחומי התרבות.
כמסגרת לתוכן ספר הכוזרי משמש סיפור התגיירותו של העם הכוזרי במאה השמינית.
החכם היהודי, שמכונה בספר 'החבר', ושטיעוניו מהווים את רוב תוכנו של הספר, כונה בספרות היהודית רבי יצחק אלמנגרי, ובעברית: 'המנגרי'; או – בספרים מאוחרים יותר – 'הסנגרי'.
במשך הדורות היו שייחסו לו עצמו את הטיעונים המובאים בספר, כפשטות דברי ריה"ל בפתיחתו, אך היום מקובל שאת הטיעונים כתב ריה"ל עצמו וייחוסם לחכם הדן עם מלך כוזר הוא ספרותי גרידא.
הספר פותח בחלומו של מלך כוזר, בו הוא רואה מלאך המודיע לו: "כוונתך רצויה, אך מעשיך אינם רצויים".
חלום זה חוזר אליו מספר פעמים.
מכיוון שהמלך מקיים את דת הכוזרים בשלמותה, הוא מבין שיצטרך לחפש את המעשה הרצוי במקומות אחרים.
תחילה הוא נפגש עם פילוסוף, ואחר כך עם חכם נוצרי ועם חכם מוסלמי.
משתשובותיהם אינן מניחות את דעתו הוא פונה אל החכם היהודי, שפורש לפניו את עיקרי אמונתו.
מאוחר יותר מגיעים המלך ושר צבאו למערה בהרים שבה שובתים יהודים, והם מתגיירים בפניהם.
ואז הם פועלים לגייר את כל עם הכוזרים.
עם הכוזרים לומד את התורה, מקים דגם של המשכן וזוכה להצלחה חומרית וצבאית.
פרטים רבים בסיפור דומים לסיפור ההתגיירות המסופר במכתבים הכוזריים.
החבר ממשיך ללמד את המלך הכוזרי ולענות לשאלותיו, ואז פונה לעלות לארץ ישראל, שעל ייחודיותה האריך להרצות בפני המלך.
הספר, המורכב מחמישה מאמרים (חלקים), מתאר את עיקרי אמונת היהדות ומגן עליהם (בתקופה שבה נכתב הספר נמצאה יהדותו של ריה"ל בין הפטיש הנוצרי ובין הסדן המוסלמי, ובמתקפה הן מצד הפילוסופיה והן מצד הקראות).
הספר עושה שימוש במתודולוגיה האפלטונית של הדיאלוג, עם פרשנות ייחודית למושג דיאלוג, ומאידך גיסא משתמש ריה"ל בתפיסות אריסטוטליות, על אף התנגדותו העקרונית אליהן, לטובת המחשת הרעיונות אותם הוא מציג.
בספר מתאר החכם היהודי באוזני המלך את היהדות, ודרך דבריו מבסס ריה"ל אמונה יהודית שאיננה עומדת על לוגיקה פילוסופית קרה אלא על התגלות נבואית היסטורית, אף שאיננה סותרת את החשיבה הרציונלית ואסור לה שתסתור אותה.
באמצעות שאלותיו וחקירותיו של מלך כוזר, מתעמת ריה"ל עם דתות, אמונות ודעות פילוסופיות שונות, ומציג את עמדות היהדות על פי תפיסתו.
בניגוד לספרים פילוסופיים תאורטיים, ספר זה תוסס וחי, ומאתגר את הקורא להמשיך לקרוא בו בשל צורתו, סגנונו ותוכנו.
מהספר עולה ידיעתו העמוקה של ריה"ל במכמני היהדות, השכלתו הפילוסופית הרחבה וכן הבנתו המדעית והשכלתו כרופא.
הספר פותח בחלומו של מלך כוזר, ואחר כך בפגישותיו עם פילוסוף, עם חכם נוצרי ועם חכם מוסלמי.
לדברי הפילוסוף קיום העולם תלוי באל, אך העולם לא נברא על ידו, ובכלל האל נעלה מלרצות דבר.
שלמות האדם היא בהשגת החוכמות בשלמותן, ומי שהוכן לכך יכול להוציא זאת אל הפועל, ואז הוא "דבק בשכל הפועל" ועושה רק את המעשים הנכונים בזמנים הנכונים.
אם יש צורך בדת, הרי זה כדי לעזור לאדם להפנים את האמיתות שלמד.
מלך כוזר מסכים עם דבריו ההגיוניים והעקביים של הפילוסוף, אך הם סותרים את דברי החלום ואת רגשות המלך עצמו, שכן המלך מחפש את המעשה הרצוי ואילו הפילוסוף טוען שהאל אינו בעל רצון.
גם השלמות שמבטיח הפילוסוף לא נראית כיוצאת אל הפועל.
יש לציין שעל פי תשובה זו ששם ריה"ל בפיו של מלך כוזר, יש שחשדו שהוא מכוון לשיטה אמונית המבוססת על חוויה רגשית.
אחרים מסבירים כי חוסר ההתאמה לרגשות המלך הוא ביטוי לעובדה האמפירית, שבלבו של האדם יש רצון למצוא את הרצון האלוהי גם בחיי המעשה.
לאחר מכן פונה המלך הכוזרי אל החכם הנוצרי, ואחריו אל החכם המוסלמי – נציגי שתי הדתות הגדולות בעולם.
הוא מלין על שכל אחד מהם מייעד את דתו לכל אנשי העולם, אף שאין לו ראיה לקיום מציאויות פלאיות כמו בריאת האל את העולם והתערבותו בנעשה בו, ודתם ראויה רק למי שראה בעיניו מופתים או שהתחנך על פיה.
גם היותו של הקוראן מופלא ואין איש יכול לחבר כמותו – לא ניכרת למי שאינו קורא ערבית ולא סביר שבאמצעות שפה המובנת רק לחלק מבני העולם יבסס האל את הוכחת התגלותו אל כלל בני האדם.
לאחר שהוא רואה שהחכם המוסלמי פונה לבסס את האסלאם מצד היהדות, מבין המלך הכוזרי שאין לו ברירה אלא לבחון את היהדות, "הדת הבזויה".
הכוזרי נפגש עם החבר היהודי, מוצא טעם בדבריו ומרבה לחקור ולשאול אותו שאלות.
לדברי החבר, היהדות אינה מיוסדת על בריאתו של ה' את העולם והנהגתו אותו, טענות שדיונים פילוסופיים אודותן אינם מסתכמים במסקנה חד-משמעית.
היהדות מתבססת על הפגישה של עם ישראל עם ה', המלווה את אבותיהם אברהם יצחק ויעקב, המוציא אותם ממצרים, מלווה אותם במדבר, מנחיל להם את ארץ ישראל ונותן להם תורה, על מציאותם של נביאים רבים במשך הדורות, וכן על מסורת רצופה מאותה הפגישה עם ה' שהיא נאמנה כמו ראיית העין.
בניגוד לתמיהת המלך על החכם המוסלמי, שייעד את הקוראן לכל העולם אף שהוא כתוב ערבית, התורה מיועדת רק לישראל, שזכו לפגישה עם ה'.
ה' מתגלה ומנהיג רק את ישראל, שהוא ה"סגולה" – זך, צלול נברר ונבחר.
מין נפרד, כמו-מלאכי, באופן שיכול להופיע העניין האלוהי אצלו.
רק עם כזה יכול להוציא מתוכו איש אלוהים על-אנושי כמשה.
משה הוא שחזר אל ההיסטוריה ואל הדיון אודות הבריאה, ולימד את ישראל שה' ברא את העולם, ואת ייחוסי האומות.
היסטוריה של העבר הקרוב להם, שאי אפשר לכזב בה.
גם אוניברסלים אנושיים כמו קיומה של לשון, הספירה בבסיס עשר ושבעה ימים בשבוע מוכיחים את היות כל אנשי העולם צאצאי משפחה אחת.
דעות סותרות בנוגע לשנות קיום העולם אינן מבוססות דיין.
התגלות רשמים אלוהיים בעולם אינה תמוהה כל כך, הרי גם החוכמה האלוהית מתגלה בכל פרטי העולם.
באופן כזה התגלה אלוהים במעמד הר סיני, כשברא קול שהגיע לאוזני השומעים, ואין זו הגשמה.
כמו כן, כשם שאיש ואישה יכולים לגרום לחוכמה האלוהית ביצירת אדם, כך האדם יכול לגרום להופעת רשמים אלוהיים בעולם, אלא שזה צריך להיעשות על ידי הדרכתו של אלוהים ולא, כפי שסבר הפילוסוף, מתוך היקשים וסברות אנושיים.
לכן היהדות לא התפתחה, אלא הופיעה בעת שאלוהים לימד את ישראל מה לעשות כדי שיופיעו רשמים אלוהיים בעולם.
זו הייתה הטעות בחטא העגל, בניגוד לטענות הנוצרים.
עם זך כישראל ודאי לא יבגוד בה'.
באותה התקופה היה נהוג לייחס התגלות כוחות אלוהיים לחפץ גשמי, והותר לבני ישראל לעשות כן בהזדמנויות שונות, עם ארון הברית ועם הענן.
טעותם הייתה בייחוס של התגלות האל לחפץ מבלי שהאל עצמו הורה על זה.
החטא נעשה רק על ידי שלושת אלפים איש מתוך שש מאות אלף, ובכל אותו הזמן לא פסקו מאת ה' המן, עמוד האש וענני הכבוד.
גם על לוחות הברית שנלקחו – אחרי תפילת משה התכפר להם.
ספר הכוזרי הפך כבר בתחילת דרכו לאבן דרך חשובה בהגות היהודית לדורותיה.
הוא היה נפוץ אצל הוגי דעות רבים, ואף במסגרת הלימוד המסורתי.
כך, למשל, באיגרת שנשלחה אל הרמב"ם מאת רבי יהונתן מלוניל וחכמי עירו, אגב בקשה שישלח אליהם את ספר מורה נבוכים, תיארו הכותבים את הספרים שבהם עסקו בסדר לימודם, ובין הספרים – לצד חובות הלבבות, האמונות והדעות, מבחר פנינים ואחרים – מופיע גם ספר הכוזרי.
בדומה, בתגובה לכתב החרם של הרשב"א ובית דינו על לימוד חוכמות חיצוניות מתחת לגיל 25, כתב רבי ידעיה הבדרשי איגרת התנצלות, ובו נמנים ספרים שהדגישו את לימוד החוכמות.
בהקשר זה נכתב שם: .
לעומת הוגי דעות יהודים אחרים (למשל הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים), שנמתחה עליהם ביקורת מחמת נטייתם לפילוסופיה, התקבלה הגותו של ריה"ל בספר הכוזרי באהדה אף בקרב רבנים ומקובלים שהסתייגו מן הרציונליזם הפילוסופי.
לדוגמה, בפירושו של רבי יהודה מוסקאטו על ספר הכוזרי, מובא ציטוט מפרקי ר' ברכיאל (שהיו תחת ידו של מוסקאטו), מקובל שחי במאה הארבע עשרה: .
רבי עזריה מן האדומים אמר שראוי לכל אדם ללמוד בספר הכוזרי ולצוות את דבריו לבניו לתלמידיו במליצת הפסוק "השמר פן תעזוב את הלוי".
דברי הגאון מווילנה המחשיבים את לימוד ספר הכוזרי צוטטו בפי תלמידו, רבי ישראל משקלוב: "(הגר"א) היה אומר ללמוד ספר הכוזרי, שהוא קדוש וטהור, ועיקרי אמונת ישראל ותורה תלויים בו".
ספר הכוזרי הוערך גם על ידי הוגי דעות ציונים.
הסופר ש"י איש הורוויץ כתב: .
כן נשמעו דברי הערכה מפי ביאליק: "ריה"ל היה החוקר הראשון שייסד את הרעיון הלאומי על היות התוכן הלאומי קשור בצורה הלאומית – הארץ, הלשון, המצוות, כך שלא יצויר זה בלא זה".
כאשר ייסד הרב קוק את ישיבת "מרכז הרב" בירושלים, הוא נתן שיעור בספר הכוזרי.
גם בנו, הרב צבי יהודה הכהן קוק, ראה חשיבות גדולה בלימוד הספר, והרבה לחזור על דברי הגאון מווילנא.
בעקבותיו הלכו תלמידיו, שייסדו לימוד קבוע ושיטתי בספר הכוזרי בישיבותיהם.
על כן, ספר זה תופס מקום מרכזי בלימודי האמונה והמחשבה הסדירים בישיבות הציוניות.
כמה ספרים חוברו בסגנון דומה לסגנונו של ספר הכוזרי.
כך, הרב דוד ניטו חיבר ספר בסגנון דומה הנקרא מטה דן, ומכונה גם "הכוזרי השני", ובו טיעונים בעיקר נגד הקראים.
בתחילת המאה ה-20 חיבר הרב יצחק ברויאר את ספר "הכוזרי החדש", ובו התייחס להשקפות ולשאלות מתקופתו.
קטע אופייני מתוך הספר מדגים את סגנונו של ריה"ל, ובו מתאר החבר את מעשיו של האדם האידיאלי, שהוא החסיד:
ספר הכוזרי, כמו ספרי הגות יהודיים רבים בימי הביניים, נכתב במקור בערבית יהודית.
נוסח המקור הערבי של הספר שרד בשלמותו בכתב יד יחיד בעולם השמור בספרייה הבודליאנית.
כתב יד זה הוא העתקה שנעשתה בשנת 1463, כשלוש מאות שנה לאחר כתיבת הספר.
ואף שנפלו בהעתקה זו טעויות, היא משמשת בסיס לכל המהדורות של נוסח הספר המקורי.
מהדורה מדעית של המקור הערבי יצאה לאור בידי דוד צבי בנעט וחגי בן שמאי בשנת 1977. המהדורה מבוססת על כתב היד הבודליאני, על קטעי גניזה נוספים ועל עדויות נוסח אחרות, כולל תרגומו של יהודה אבן תיבון, שנכתב סמוך לזמן החיבור ויש בו כדי להעיד על נוסחו המקורי של הספר.
הספר תורגם לעברית מספר פעמים.
התרגום הראשון נעשה בידי יהודה אבן תיבון בשנת 1170, כ-30 שנה לאחר כתיבת הספר, והיה התרגום הנפוץ במשך מאות שנים.
תרגום נוסף נעשה על ידי רבי יהודה בן קרדנאל, בן דורו של רבי יהודה אבן תיבון, וממנו נותרו רק חלקים מעטים.תרגום מודרני בן זמננו נעשה בידי יהודה אבן שמואל בשנת תשל"ג (1972).
תרגומו של אבן שמואל התבסס בין היתר, על תרגומו של פרופסור דוד צבי בנעט, ונערך כ"תרגום פרשני" – מה שהביא אותו לסטייה מסוימת מהמקור ושינוי סדר הפרקים.
תרגום זה זכה לתפוצה רחבה.
קיימים היום עוד תרגומים נוספים מן השנים האחרונות:
תרגום המבוסס על תרגומו של אבן תיבון יצא לאור על ידי ד"ר אברהם צפרוני.
הרב יוסף קאפח הוציא לאור בשנת תשנ"ז תרגום ובו מול כל עמוד מקור עומד תרגומו לעברית.
בהקדמתו לתרגום, מתח הרב קאפח ביקורת חריפה על עבודתו של אבן שמואל.
בשנת ה'תש"ע יצא לאור תרגומו של הרב יצחק שילת, המבוסס על כתב יד אוקספורד (כתב היד הבודליאני), וכן על פרגמנטים של כתבי יד אחרים; תרגום זה נכתב בסגנון העברית של תקופת ימי הביניים.
בשנת 2017 יצא לאור תרגומו של פרופ' מיכאל שורץ, שנפטר סמוך לאחר שסיים לתרגם את הספר.
התרגום ראה אור בהוצאה משותפת של אוניברסיטת בן-גוריון ומוסד ביאליק.
בדומה לתרגומו של שורץ למורה נבוכים, גם תרגום זה הוא לעברית מודרנית, והוא מלווה הערות וביבליוגרפיה מקיפה.
על בסיס מהדורה זו יצאה בשנת 2022 מהדורה עממית בהוצאת ידיעות ספרים.
הספר תורגם גם לשפות נוספות.
בשנת ת"כ (1660 תורגם ספר הכוזרי ללטינית על ידי יוהאן בוקסטורף ונדפס בבזל.
במהדורה זו נוספו חליפות המכתבים בין רב חסדאי אבן שפרוט ליוסף מלך הכוזרים מתוך הספר "קול מבשר" של רבי יצחק בן אברהם עקריש.
בשנת תכ"ג (1603) יצא לאור באמשטרדם תרגום ספרדי של ספר הכוזרי שנעשה על ידי רבי יעקב אבן דנה.
בין שאר התרגומים לספר נמצא גם תרגומו של הרב שרל טואטי לצרפתית.
תרגום זה מלווה בפירושים, מקורות והפניות שאינם קיימים בגרסאות השונות בעברית.
החוקר נבי באשיר מאוניברסיטת ביר זית תרגם את הכוזרי לערבית בת ימינו.
התרגום יצא לאור בביירות, 2012.
בין הפירושים הקדמונים לספר הכוזרי נמצא פירוש "חשק שלמה" מאת רבי שלמה בן יהודה מלוניל, שנכתב בשלהי המאה ה-14. פירוש זה ראה אור בעריכת דב שוורץ בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
פירושים נוספים שנכתבו על ידי בני דורו של יהודה מלוניל הם "בית יעקב" לרבי יעקב פריצול ו"עדות לישראל" לרבי נתנאל בן נחמיה כספי.
במהדורות רבות של הספר בתרגומו של אבן תיבון הוצמד לטקסט פירושו של רבי יהודה מוסקטו "קול יהודה", שנדפס לראשונה בשנת שנ"ד (1594) והוא הפירוש הראשון לספר הכוזרי שעלה על מכבש הדפוס.
בפירוש זה נעשה גם ניסיון להשוות גרסאות ולתקן טעויות נוסח.
הוא מוסיף הערות על הכוזרי מדברי התלמוד והראשונים.
חשיבתו הליברלית יחסית ניכרת מדי פעם בפירושו.
הוא אינו נמנע מלמתוח גם ביקורת קשה על מחבר הכוזרי כאשר זה מביע את דעתו המפורסמת כאילו אין גר יכול לזכות בנבואה.
"בלתי השאיר לו שריד כמעט להימצא שם אפילו גר אחד עולה אל מדרגת נבואה לאיזו סיבה שתהיה ואם רבה, על כן חוששני לו מחטאת הנטייה מדעת חז"ל".
בשנת תקנ"ו (1796) נדפס גם פירוש "אוצר נחמד" מאת רבי ישראל זמושץ, מחבר הפירוש "טוב הלבנון" על חובות הלבבות.
לעומת הקודמים, פירושו על פי רוב תמציתי ומתמקד בפירוש המילים ויש בו מעט משא ומתן רעיוני.
פירוש נוסף נכתב על ידי ר' גדליה ברֶכֶּר וכונה בפשטות "פירוש חדש".
בעת החדשה זכה ספר הכוזרי לעדנה ונוספו לו פירושים חדשים.
בעקבות הרב קוק מצאו גם הוגים דתיים לאומיים עניין רב בספר וכתבו עליו פירושים – הרב דוד כהן (הנזיר) (בעריכת דב שוורץ), הרב חיים אביהוא שורץ, הרב יהושע צוקרמן, הרב אלי בזק, הרב שלמה אבינר, הרב זאב סולטנוביץ' והרב אורי שרקי.
הרב מרדכי נויגרשל כתב עליו ביאור בשם "מדרכי הלב היהודי".
הרב מרדכי גניזי חיבר ספר בשם "הכוזרי המפורש", שבו מול עמוד בתרגום של אבן תיבון יש עמוד של הסבר תמציתי.
פרופ' שלום רוזנברג כתב ספר על מחשבת ישראל שכותרתו היא "בעקבות הכוזרי" (מהדורה מחודשת של הספר התפרסמה בשנת 2023 תחת הכותרת "המחשבה היהודית לגווניה - מן הכוזרי ועד ללוינס: פרקי יסוד בהגות היהודית").
הכוונת תחבורה נדרשת כדי להסדיר את התנועה בכבישים ולאפשר ניצול מיטבי של הדרך.
בעבר היה נהוג להציב שוטרים במקומות תחבורה הומים לצורך הכוונת תנועת כלי רכב.
עם הגידול במספר כלי הרכב, נדרש היה להשתמש תמרורים ובאמצעים אוטומטיים כגון רמזורים להכוונת התחבורה.
במקומות שאין רמזור, תמרור או שוטר, נהוג כלל זכות קדימה.
כיום השימוש בכיוון תנועה אנושי נעשה במקרה של עבודות בכביש, תאונות דרכים, תקלת רמזורים או במקרה של עומסי תחבורה מיוחדים (כגון אירועים מרובי משתתפים, כמו במקרה של הופעה חיה).
בקרת רמזורים לרוב מתבססת על חלוקת זמנים קבועה לכיווני התנועה השונים בהתאם לסקירת התנועה באזור.
צמתים מתוחכמים יותר מיישמים חלוקת זמנים משתנה בהתאם לזמן ביום או כוללים חיישנים שמזהים רכבים ממתינים.
בצמתים מסוימים בהם יש מיעוט הולכי רגל, רמזור הולכי הרגל לא יתחלף אלא אם הולך רגל ילחץ על כפתור מתאים.
בשנים האחרונות נוספו אמצעי הכוונה מתוחכמים יותר, כגון שלטים אלקטרונים הנשלטים ממוקד מרכזי שמקבל נתונים ממצלמות חיות ומחיישנים לאורך הכבישים המבוקרים.
השלטים כוללים הן שינויים של כיווני תנועה (תנועה ישר או תנועה שמאלה בצומת), חסימת נתיב או שינוי מהירות (בכביש מהיר).
בישראל יש ארבעה מוקדי בקרה בין-עירוניים:
מוקד של אגף התנועה ומע"צ במטה משטרת התנועה סמוך לצומת בית דגן
מוקד של חברת נתיבי איילון ליד תחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז
מוקד בקרה של כביש 6, כביש חוצה ישראל
מוקד של כביש 431 נמצא ליד מחלף עין הקורא
הכוח החלש או האינטראקציה החלשה (weak interaction, בעברית: ההידוד החלש) הוא אחד מכוחות היסוד של הטבע.
המונח "חלש" נובע מן העובדה שעוצמת השדה חלשה פי כ- מזו של הכוח החזק.
עקב העובדה שהחלקיקים הנושאים את הכוח החלש הם בעלי מסה, הוא פועל על פני מרחקים קצרים מאוד, הקטנים מגודל גרעין האטום.
בין היתר, הכוח החלש גורם לקרינת בטא, שהיא סוג של רדיואקטיביות.
לעיתים, הכוח החלש מכונה "הכוח הגרעיני החלש", אך למעשה, הוא אינו מאפיין רק תהליכים המתרחשים בגרעיני אטומים, אלא מגוון רחב של תהליכים פיזיקליים.
כך, לדוגמה, גם התנגשות בין שני חלקיקים במאיץ חלקיקים, תהליך שאין לו בהכרח קשר לפיזיקה גרעינית, מביאה פעמים רבות לקיומה של אינטראקציה חלשה.
הכוח החלש ייחודי לעומת שלושת הכוחות האחרים, מכיוון שאינו כוח "מושך", כלומר, אינו יוצר מערכות קשורות (bound states), כפי שעושים האחרים (הכוח החזק יוצר האדרונים, שהם מערכות קשורות של קווארקים; אלקטרומגנטיות יוצרת, בין היתר, אטומים, מולקולות ומגנטים; כבידה יוצרת מערכות קשורות בקנה מידה אסטרונומי).
לעומת זאת, הכוח החלש מתבטא ביכולתו לגרום לחלקיק לשנות את הטעם שלו ולהפוך לחלקיק אחר.
כל תהליך של שינוי טעם מערב תמיד את הכוח החלש.
הכוח החלש משפיע על כל הלפטונים והקווארקים.
זהו הכוח היחיד שיכול להשפיע על חלקיקי ניוטרינו (מלבד הכבידה, שעוצמתה זניחה בקני מידה תת-אטומיים).
האינטראקציה החלשה מאפשרת לכל חלקיקי ואנטי-חלקיקי הלפטונים והקווארקים להחליף ביניהם אנרגיה, מסה, מטען חשמלי וטעם, תוך הפיכה מחלקיק אחד לאחר.
לאור הקשר בין הכוח החלש לבין שינוי טעם של חלקיקים, התחום המדעי המתאר את הכוח החלש מכונה גם דינמיקת טעם קואנטית (quantum flavordynamics), בדומה לאלקטרודינמיקה קואנטית המתארת את הכוח האלקטרומגנטי ולכרומודינמיקה קואנטית המתארת את הכוח החזק.
אף שהכוח החלש תואר בעבר בידי תאוריית פרמי של אינטראקציית ארבעה-פרמיונים, כיום ידוע שהבוזונים הנושאים את הכוח החלש הם בוזוני W ו-Z.
בשל מסתם הגבוהה, אורך החיים שלהם מוגבל, לאור עקרון אי הוודאות , לכ- שניות.
אפילו במהירות האור, אורך חיים זה מגביל את טווח ההשפעה של הכוח החלש לכ- מטרים, כלומר, מרחק קטן פי 1,000 לערך מקוטרו של גרעין האטום.
אחת התופעות החשובות ביותר, לה אחראי הכוח החלש, היא הדעיכה הרדיואקטיבית מסוג דעיכת בטא.
בתהליך של דעיכת בטא, קוארק בתוך נוקליאון (פרוטון או נייטרון) הופך לקוארק בעל טעם אחר ומשנה עקב כך גם את סוג הנוקליאון (מפרוטון לנייטרון, או להפך) ואת סוג האטום, כאשר המספר האטומי קטן או גדל ביחידה אחת.
לדוגמה, דעיכת בטא פלוס, המכונה גם פליטת פוזיטרון (positron emission), מתרחשת כאשר קוארק למעלה בתוך פרוטון הופך לקוארק למטה.
תהליך זה מביא להפיכת הפרוטון לנייטרון ולהפיכת היסוד של האטום ליסוד אחר, עם מספר אטומי קטן ביחידה אחת.
כדי שחלקיק ישנה את הטעם שלו, נדרשת פעולה של הכוח החלש, המתווכת על ידי הבוזונים הנושאים כוח זה.
אכן, בדעיכת בטא פלוס, הקוארק למעלה הופך תחילה לבוזון ולקוארק למטה.
לאחר מכן, הבוזון הופך לפוזיטרון ולניוטרינו אלקטרוני.
ניתן לתאר תהליך זה בשלוש רמות שונות – רמת הקווארקים, רמת הנוקליאונים ורמת האטומים.
התיאורים שקולים זה לזה ובכל אחד מהם ניתן להבחין בפליטתו של בוזון , הדועך לפוזיטרון ולניוטרינו:
חלק מהמספרים הקואנטיים, כגון המטען החשמלי והמספר הלפטוני, נשמרים (conserved) משני צדי התהליך.
לעומת זאת, המספר הקואנטי איזוספין (I3) אינו נשמר.
האיזוספין הוא מספר קואנטי של טעם (flavor quantum number), הקובע את סוג הקוארק – למעלה או למטה.
האיזוספין של קוארק למעלה, כמו זה של הפרוטון, הוא , בעוד האיזוספין של קוארק למטה, כמו זה של הנייטרון, הוא מינוס .
על כן, קיים הפרש של יחידת איזוספין אחת בין החלקיקים.
האיזוספין של בוזון עצמו הוא 0. לפיכך, האיזוספין פוחת ב-1 במהלך דעיכת בטא פלוס.
יכולת זו, לגרום שבירת סימטריה בין החלקיק הנכנס לחלקיק היוצא (שינוי טעם של חלקיק הוא דוגמה לשבירת סימטריה), היא המאפיין הבולט ביותר של הכוח החלש.
במשך זמן רב, היה נהוג לחשוב שחוקי הטבע נשארים זהים תחת השתקפות.
תוצאות ניסוי שנעשה דרך מראה היו אמורות להיות זהות לתוצאות אותו ניסוי, אם נעשה שלא דרך מראה.
זה הוא חוק שימור הזוגיות (parity conservation).
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, הציעו צ'ן-נינג יאנג וצונג-דאו לי שהכוח החלש עשוי להפר את שימור הזוגיות.
צ'ין שיונג וו ועמיתיה הוכיחו ניסויית תחזית זו ב-1957. על כך קיבלו יאנג ולי את פרס נובל לפיזיקה ל-1957.
המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים מתאר את הכוח האלקטרומגנטי ואת הכוח החלש כשני ביטויים שונים של כוח אלקטרו-חלש אחד, תאוריה שפותחה על ידי שלדון גלשאו, עבדוס סלאם וסטיבן ויינברג.
עבודתם זיכתה אותם בפרס נובל לפיזיקה ל-1979.
בוזוני W ו-Z התגלו ב-1983, במאיץ החלקיקים SPS ב-CERN.
על תגלית זו, קיבלו קרלו רוביה וסימון ואן דר מיר את פרס נובל לפיזיקה ל-1984.
הכוח החזק (Strong force או Strong interaction) הוא אחד מארבעת כוחות היסוד בטבע (האחרים הם הכוח האלקטרומגנטי, הכוח החלש וכוח הכבידה).
טווח הפעולה של הכוח החזק הוא בסדר הגודל של קוטר גרעין האטום, פמטומטר ( מטרים).
בקנה מידה זה, עוצמת הכוח החזק גדולה בממוצע פי כ-137 מעוצמת הכוח האלקטרומגנטי, פי כ-1,000,000 מעוצמת הכוח החלש ופי כ- מעוצמת כוח הכבידה.
החלקיק הנושא את הכוח החזק הוא הגלואון.
זאת, כשם שהכוח האלקטרומגנטי מועבר באמצעות פוטונים והכוח החלש באמצעות בוזוני W ו-Z.
כרומודינמיקה קוונטית (quantum chromodynamics או QCD) היא התאוריה המתארת את הכוח החזק ואופן פעולתו.
הכוח החזק פועל בשתי רמות.
ברמה הבסיסית יותר (מרחקים קצרים מ-0.8 פמטומטר לערך), הוא מחבר קווארקים, שהם חלקיקים יסודיים, לכדי האדרונים (חלקיקים מורכבים העשויים מקווארקים וגלואונים).
עם הבאריונים נמנים הנוקליאונים, שהם הפרוטון והנייטרון.
ברמה זו, הכוח החזק אחראי לתופעת הכליאה (color confinement) ולכך שהצבע הכולל של האדרונים הוא לבן, כלומר, להאדרון בשלמותו אין מטען צבע.
רוב המסה של האדרונים מקורה באנרגיית השדה של הכוח החזק, היא אנרגיית הקשר הכרומודינמית.
כך, לדוגמה, פרוטון הוא בעל מסת מנוחה של כ-938 MeV, כאשר סכום מסות המנוחה של שלושת קווארקי הערכיות (valence quarks) שבתוכו הוא כ-9.4 MeV בלבד.
הווה אומר, כ-99% ממסת הפרוטון אינם מגיעים ממסת המנוחה של קווארקי הערכיות, אלא מהאנרגיה של הכוח החזק.
מכיוון שמרבית המסה של האטומים מרוכזת בנוקליאונים, יחד עם העובדה שאטומים הם אבני הבניין של כל החומר המוכר, הרי כמעט כל המסה של החומר המוכר היא למעשה אנרגיה של הכוח החזק.
כאשר הקווארקים מחוברים לכדי האדרון, הם מבטלים את רוב הכוח החזק (בדומה לדיפול חשמלי).
מכאן נותרת הרמה השנייה של פעולת הכוח החזק, היא הכוח הגרעיני (nuclear force), הפועל בין נוקליאונים בגרעין האטום.
כוח זה מכונה גם הכוח החזק השיורי (residual strong force).
עקב היותו שיורי, הכוח הגרעיני חלש בהשוואה לכוח החזק התוך-האדרוני.
הכוח הגרעיני היה מוכר עוד טרם הופעת מודל הקווארקים וכך גם הפאיונים, שהם החלקיקים הנושאים את הכוח הגרעיני, לצד שני סוגים נוספים של מזונים, מזוני רו ואומגה.
לאחר גילוי הקווארקים ותחילת פיתוח הכרומודינמיקה הקוונטית, התברר הקשר בין הכוח החזק לכוח הגרעיני.
עם טווח פעולה של 0.7 עד 2 פמטומטר, הכוח החזק השיורי אחראי למשיכת הפרוטונים והנייטרונים יחד ליצירת גרעין האטום.
על-פי הכרומודינמיקה הקוונטית, כל קווארק נושא מטען צבע, אשר יכול להיות בעל אחד משלושה ערכים: אדום, ירוק וכחול.
אלו רק כינויים ואין להם קשר לצבעים רגילים.
צבעם של אנטי-קווארקים עשוי להיות אנטי-אדום (ציאן), אנטי-ירוק (מג'נטה) או אנטי-כחול (צהוב).
המשיכה בין צבע לאנטי-צבע שלו היא חזקה במיוחד.
חלקיקים מורכבים (האדרונים) יכולים להתקיים אך ורק אם הצבע הכולל שלהם הוא נייטרלי, כלומר, לבן.
האדרונים עשויים להיות מורכבים מקווארקים (אנטי-)אדום, (אנטי-)ירוק ו(אנטי-)כחול (האדרון כזה הוא באריון), או מקווארק ואנטי-קווארק שיש להם צבע ואנטי-צבע תואמים (האדרון כזה הוא מזון).
האינטראקציה החזקה פועלת בין קווארקים באמצעות העברת גלואונים, שהם בוזוני כיול.
ישנם שמונה סוגים של גלואונים, כאשר כל אחד מהם נושא מטען צבע ומטען אנטי-צבע.
כאשר נוצרת אינטראקציה בין זוגות של קווארקים הם משנים את צבעם ללא הרף, אך בדרך כזו שהצבע הכולל שלהם נשמר.
אם, לדוגמה, קווארק אדום נמשך לקווארק ירוק בתוך באריון, גלואון הנושא צבע אנטי-ירוק ואדום ישתחרר מהקווארק האדום וייקלט בקווארק הירוק; כתוצאה מכך, הקווארק הראשון משתנה לירוק והשני לאדום (הצבע הכולל עדיין נשאר אדום+ירוק).
אם קווארק כחול ואנטי-קווארק אנטי-כחול מגיבים בתוך מזון, גלואון הנושא, לדוגמה, אנטי-אדום וכחול יכול להשתחרר מהקווארק הכחול ולהקלט באנטי-כחול; כתוצאה, הקווארק הכחול הופך לאדום והאנטי-קווארק האנטי-כחול הופך לאנטי-אדום.
מטען הצבע הכולל נותר 0. אם שני קווארקים ירוקים מגיבים האחד עם השני בהחלפת גלואון הנושא צבע ירוק ואנטי-ירוק, הקווארקים נותרים ירוקים.
שלא כמו כוחות יסוד אחרים, הכוח החזק פועל גם על נושאי הכוח עצמם, מכיוון שגלואונים נושאים גם הם מטען צבע.
דבר זה גורם לכך שטווח הפעולה של הכוח החזק יהיה מוגבל מאוד (לא הרבה יותר מקוטר של האדרון).
הכל, על אף שלגלואון אין מסה.
לעומת זאת, לפוטונים אין בעצמם את המטען שהם מעבירים (מטען חשמלי) ולכן טווח הפעולה של הכוח האלקטרומגנטי הוא אינסופי.
מאפיין נוסף של הכוח החזק, המנוגד לכל הכוחות היסודיים האחרים, הוא שהכוח מתחזק ככל שהמרחק בין קווארקים גדל.
האפקט הזה מונע מאתנו לצפות בקווארקים חופשיים.
ככל שהמרחק בין שני קווארקים גדל, כמות האנרגיה של הכוח החזק ביניהם גדלה.
לבסוף, נוצרת מספיק אנרגיה ליצירת קווארקים חדשים.
זו הסיבה שניתן לראות קווארקים רק כחלק מהאדרונים ולעולם לא כיחידים.
אנלוגיה העוזרת להסביר תופעה זו היא אנלוגיית הגומייה.
אם מותחים גומייה חזק מספיק, ייווצרו שתי גומיות חדשות.
כך הדבר עם קווארקים: אם שני קווארקים מורחקים אחד מהשני די הצורך, שני קווארקים נוספים ייווצרו.
התופעה, כתוצאה ממנה אי אפשר להפריד קווארקים זה מזה, היא תופעת הכליאה או "ריתוק".
גם התופעה הנגדית מתקיימת: משערים כי הכוח החזק לא משפיע על קווארקים הקרובים מאוד האחד לשני, כך שהם נעשים "חופשיים".
תופעה זו נקראת חופש אסימפטוטי.
גם במקרה זה, אנלוגיית הגומייה עוזרת להמחיש את התופעה.
כאשר שני צדי הגומייה קרובים אחד לשני, לא פועל ביניהם כוח וכל צד נע בלי קשר לתנועת הצד השני.
במסגרת המודל הסטנדרטי הכוח החזק מיוצג על ידי חבורת הכיול .
במודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים הכוח האלקטרו-חלש הוא כוח המאחד שניים מהכוחות היסודיים של הטבע: הכוח החלש והכוח האלקטרומגנטי.
ביקום כיום הכוחות היסודיים הם הכוח החלש והכוח האלקטרומגנטי, אולם על פי מנגנון היגס הם מתאחדים לכוח יסודי אחד, בטמפרטורות גבוהות מאוד, מסדר גודל של קלווין.
הכוח האלקטרו-חלש מתואר בתורת כיול עם סימטריה של .
כאשר הסימטריה מושלמת (בטמפרטורות גבוהות) קיימים ארבעה נשאי כוח חסרי מסה.
שבירת הסימטריה גורמת לשלושה מהם - נשאי הכוח החלש בוזוני W ו-Z - לקבל מסה, ולפוטון להישאר בוזון כיול חסר מסה של הכוח האלקטרומגנטי עם סימטריית כיול חדשה.
תיאור מנגנון הכוח האלקטרו-חלש ושבירתו היה אבן הבניין האחרונה בתאוריה של המודל הסטנדרטי של החלקיקים היסודיים, גם אם מאז נתגלו תופעות וחלקיקים רבים נוספים, והנושא נמצא בחקירה ענפה.
מנגנון השבירה דורש את הימצאותו של בוזון היגס, חלקיק שב-2012 הוכרז כי בסבירות גדולה הוא התגלה בניסויים שנערכו במאיץ החלקיקים LHC שבמרכז המחקר CERN.
בתחילת המאה ה-20, כשנתגלו החלקיקים הראשונים, הכוחות שפעלו עליהם סווגו בתחילה בדרך הבאה: הכוח האלקטרומגנטי, הכוח החלש והכוח החזק.
ככל שעבר הזמן, הבינו פיזיקאי החלקיקים שהכוח האלקטרומגנטי והכוח החלש אחד הם.
קשה לגלות זאת באנרגיות נמוכות, אך ככל שמאיצי החלקיקים אפשרו למדענים לעבוד בתגובות אנרגטיות יותר, היה ברור שכוחות יתאחדו באנרגיות גבוהות יותר.
בוזוני הכוח (או נשאי הכוח) של הכוח החלש היו בעלי מסה אדירה.
נשא הכוח של הכוח האלקטרומגנטי הוא הפוטון, שלו אין מסה.
כיוון שאין לו מסה, שני מטענים חשמליים יכולים להגיב ממרחק אינסופי (אם הם שני המטענים היחידים בסביבה).
הכוח החלש משמעותי רק במרחקים קצרים מאוד, העומדים ביחס הפוך למסת נשאי הכוח שלו.
על תרומתם לאיחוד הכוח האלקטרומגנטי והכוח החלש קיבלו שלדון גלשאו, עבדוס סלאם וסטיבן ויינברג את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1979.
הכוח האלקטרו-חלש כחלק מהתאוריה של הכל
הכוח הוא אנרגיה מיסטית בסדרת סרטי המדע הבדיוני ואופרת החלל "מלחמת הכוכבים".
הכוח מתואר כמקור בלתי נדלה של אנרגיה וכוח השורה בכל היקום ומתקיים בסימביוזה עם כל היצורים החיים, וכמו כן, עם המידי-הכלוריאנים.
הכוח הוא כלי מרכזי בידי אבירי הג'דיי ואדוני הסית' - מסדרים יריבים בעולם מלחמת הכוכבים.
שני צדדיו של הכוח הם "הצד המואר" ו"הצד האפל" (ישנן עוד מסורות, שאינן נמנות עם הצדדים ונוטות לנייטרליות, לדוגמה הג'דיי האפורים).
אבירי הג'דיי הם הצד הפסיבי של הכוח: הם נותנים ל"כוח" לזרום דרכם ולהדריך את תנועתם ומחשבתם.
הסית' הם הצד האקטיבי של הכוח: הם משתמשים בו וקוצרים אותו בעזרת שנאה וזעם וכל רגש בעל עוצמה.
"הכוח" התגלה בסביבות של שנת 36,500 BBY על ידי יצורים שנמשכו אליו באופן מסתורי.
עקב כך יצורים אלו החליטו ליצור ארגון שינצל את הכוח המסתורי שזה עתה התגלה וקראו לעצמם "מסדר הג'דיי".
המסדר הזה לא היה מואר או אפל במהותו אלא "איש כישר בעיניו יעשה".
לאחר כעשרת אלפים שנים הוקם מסדר הג'די אשר תמך בטוב המוחלט ופסיביות עם הכוח.
כאלף שנים מאוחר יותר נעשה לראשונה שימוש בצד האפל בידי הג'דיי שנדור.
בסביבות שנת 7,000 BBY, אלפי שנים לאחר הקמת מסדר הג'דיי ואף הג'דיי, יצר אג'ונטה פול, מאסטר ג'דיי אפל, מסדר חדש שהתבסס על הצד האפל של הכוח וקרא את שמו על שם הגזע שאת כוכבו כבש ובו החל לשלוט, מסדר הסית'.
המידי-כלוריאנים הם יצורים מיקרוסקופיים, החיים בסימביוזה עם "הכוח", נמשכים אליו, וניזונים ממנו.
הם מוסרים לאבירי הג'דיי את רצון "הכוח", ומנחים אותם בשמו.
על פי רמת המידי-כלוריאנים בדם, אפשר לדעת עד כמה "הכוח" חזק אצל יצור כלשהו.
בדמו של אנאקין סקייווקר נמדדה הרמה הגדולה ביותר (יותר מ-20,000) מידי-כלוריאנים.
הכמות הגדולה ביותר שנודעה אי-פעם (משתמע משיחתם של אובי ואן קנובי וקווי-גון ג'ין בנידון, שעד אז מאסטר יודה הוא שהחזיק בתואר זה).
בסרט השלישי, הנשיא העליון פלפטין סיפר לאנאקין כי אדון סית' בעבר, דארת' פלייגוס, החזיק ביכולת להשתמש בצד האפל של "הכוח", על מנת להשפיע על המידי-כלוריאנים ביצירת חיים, וכמו כן, למנוע את תהליך המוות מאנשים שאהב.
הוא גילה כי יצירת החיים ומניעת המוות נובעות מאותה היכולת.
גילוי יכולותיו של פילאג'יוס יוצר התפתחות מעניינת בהבנת הסרטים: הסית' מנסים לרכוש את עוצמת האלמוות בעזרת מניעתו, תוך כדי שימוש בצד האפל; בעוד שאבירי הג'דיי מקבלים את המוות הפיזי כחלק טבעי מחייהם, ולומדים כיצד לשחזר את חזותם הנראית לעין, ולחזור כחלק רוחני מהצד המואר של ה"כוח".
השליטה בכוח מעניקה למשתמש בו יכולות שונות, בהן הוא שולט בעזרת כוח הרצון, יכולות אלה כוללות: טלפתיה, טלקינזיס, מודעוּת מלאה, תפישה פיזית ומטאפיזית מוגברת וכן היכולת לשנות את מחשבתם של בעלי נפש חלשה.
בכוח ניתן להשתמש גם כך שידריך את המשתמש בו: כך, למשל, נתן לוק סקייווקר לכוח להדריך אותו ולכוון במדויק טורפדו פרוטונים אל מטרה קטנה בכוכב המוות הראשון בעת קרב יאבין.
בנוסף מאפשר הכוח ראייה מוגבלת של העתיד, דבר שיכול להתבטא בראיית המכה הבאה בדו-קרב אך גם בראיית דברים מרוחקים יותר.
כתוצאה ממיומנויות אלו, הכוח קשור לעיתים אל המושגים של טאואיזם ופאראפסיכולוגיה.
בנוסף ליכולות לעיל, משתמשי הכוח יכולים להתקיף באמצעות הכוח על ידי יצירת "ברקי כוח" מידיהם.
ברקים אלה מסבים סבל רב לקורבנות ואף יכולים להיות קטלניים.
בגלל הפילוסופיה של הג'דיי, אבירי ג'דיי משתמשים ביכולת זו רק לעיתים נדירות ובפועל היא למעשה יכולת של הסית'.
מי שידוע במכות ברקיו היה דארת' סידיוס.
בנוסף, אפשר לחנוק אנשים באמצעות הכוח ויכולת זו היא אחד מסימני ההיכר של דארת' ויידר.
הכוחות של הג'דיי יותר הגנתיים בעוד הכוחות של הסית' יותר התקפיים.
אבירי הג'דיי ואדוני הסית', וכן משתמשי "כוח" אחרים, משתמשים ב"כוח" בעת שהם נלחמים בחרב אור, דבר המאפשר להם לחימה אפקטיבית וקטלנית ביותר וביצוע תמרוני קרב יוצאים מגדר הרגיל.
בסרטי הטרילוגיה החדשה (פרקים 7–9) נוספו ל"כוח" יכולות של ריפוי פצעים, טלפורטציה של חפצים (פרק 9), והקרנה עצמית (יצירת חיזיון ואשליה של דמות המשתמש ממרחק רב).
לרוחות הרפאים של אבירי הג'דיי נוספו יכולות להשפיע פיזית על המציאות.
במשחקי המחשב Knights of the Old Republic, Jedi Outcast ו-Jedi Academy ניקוז-כוח, ברקים וחניקת-כוח הם כוחות של הסית' בעוד שספיגה, ריפוי והגנה הם כוחות של הג'דיי.
יש גם כוחות אוניברסליים כגון דחיפה, משיכה, מהירות וקפיצה שאינם אפלים או נאורים במהותם.
כמו כן, במשחק Knights of the Old Republic ספיגת-כוח היא יכולת אוניברסלית.
כמובן, אלה הם רק היבטים מוגבלים של יכולות הכוח, שנובעים מהצורך לפשט את הדברים עבור משחק מחשב.
עולה מכך שאביר ג'דיי יכול להשתמש ביכולות כוח המוגדרות כאפלות, ועדיין להיות מאוחד עם הצד הטוב של הכוח.
אלה הנוטים לצד המואר של הכוח יכולים במידה לגבור על המוות ולהתאחד עם הכוח, דבר המאפשר להם להתקיים כיישויות אנרגטיות שיכולות לבוא בדברים עם ישויות הרגישות לכוח (כגון אבירי ג'דיי).
לפי אובי ואן קנובי, בספר Heir to the Empire של טימותי זאהן, מצב זה הוא רק זמני, לפני שהג'דיי חייב להמשיך הלאה אל ממלכת הנפשות.
הג'דיי לא היו מודעים ליכולת זו, עד אחרי מלחמת המשובטים, כאשר קווי-גון ג'ין חשף בפני יודה מה עליו לעשות כדי להשיג זאת.
בניגוד לכתוב בספר של זאהן, קווי-גון תיאר יכולת זאת כ"נצחית".
יודה לימד יכולת זאת את אובי ואן קנובי, אך מסתבר שגם אנקין סקייווקר ידע להשתמש בה, מיד אחרי שחזר לצד המואר, למרות שלא למד אותה מאף אחד.
בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית' הקיסר פלפטין טוען שדארת' פלייגוס מצא שיטה תוך שימוש בצד האפל כדי למנוע מוות מלכתחילה.
ביקום המורחב, מספר אבירי ג'דיי ואבירי סית' למדו את היכולת של העברת הנפש לגוף אחר.
בקומיקס האימפריה האפלה של דארק הורס קומיקס פלפטין השתמש ביכולת זאת להעביר את נפשו לשיבוט צעיר שלו, וקליסטה מעבירה את נפשה לגופה של חברתה הגוססת, כדי שהיא תוכל לחיות.
לרוע מזלה, בתהליך זה היא איבדה את היכולת לגעת בכוח אך עדיין יכלה לגעת בצד האפל.
הנפשות של אדוני הסית' מרקה רגנוס, אג'ונטה פאל, פרידון נאד ואקסר קון הופיעו גם.
חושבים שזה אומר שהאמצעים שהסית' יהפך לרוח רפאים פעילה שונים, ופחות טבעיים, מאלה של הג'דיי.
ישנן ראיות שתומכות בכך שהסימביוזה של הג'דיי והסית' עם הכוח מעניקה להם תוחלת חיים ארוכה יותר ומפחיתה את פגעי ההזדקנות.
הפחתה זו בפגעי הזקנה מתבטאת לא במראה פיזי אלא ביכולות אתלטיות מוגברות וחושים מחודדים.
דוגמאות מרכזיות לכך הן הרוזן דוקו, יודה ודארת' סידיוס, שהיו מסוגלים למעשי זריזות שאינם אופייניים לגילם הרב.
דוקו, שהיה למעלה מבן 80 היה מסוגל ליצירת ברקים וביצועי סיוף מרשימים, סלטות, בעיטות סיבוביות ולרוץ במהירות מלאה.
יודה, למרות היותו בן בערך 900 שנה (למרות שלא ידוע מה תוחלת החיים של הגזע החייזרי אליו הוא היה שייך), היה אקרובטי ביותר כאשר נלחם וגייס לצידו את הכוח.
קווי-גון ג'ין היה בן 60 כשהוא נהרג בקרב במלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום, למרות שמבחינת מראה ואתלטיות הוא היה רק בשנות ה-40 שלו.
אמירה של גראנד מוף טארקין בפרק 4: תקווה חדשה, לפניה הוא בטוח שאובי וואן קנובי מת מזקנה ותגובתו של דארת' ויידר, שהזכיר לו לא להמעיט ביכולותיו של הכוח.
אינדיקציה נוספת לאריכות ימים באמצעות הכוח ניתנה בסרט פרק 6: שובו של הג'די, והיא ניתנה על ידי יודה רגעים ספורים לפני מותו.
כאשר לוק סקייווקר מחה שיודה לא יכול למות, יודה אמר שחזק הוא בכוח אך לא חזק דיו כדי להאריך עוד את חייו.
באגדות, אריכות הימים של משתמשי הכוח בולטת במיוחד.
לוק סקייוקר חי כ-150 שנים ויריבו, אדון הסית' דארת' קריית חי בבריאות מלאה גם בגיל 185, לפני ההתנקשות בו.
הג'דיי והסית' אינם היחידים שמנצלים את הכוח למטרותיהם, אלא רק העיקריים.
ביניהם נמנים גם הג'נסאאראי, שהם ג'דיי המשלבים את שני המסדרים, אחיות הלילה הנקראות גם "המכשפות מדאת'ומיר" והאבירים האימפריאליים.
חלק מהמסורות משתמשות גם הן בחרבות אור, בצבעים האופייניים להן: למשל, הג'נאסאאראי משתמשים בחרב אור לבנה-סגלגלה.
הכוח המבצעי הוא שמו של מנגנון ביטחוני השייך לתנועת חמאס ופועל ברצועת עזה בכפוף להוראות שר הפנים הפלסטיני.
הכוח מונה מספר אלפי אנשים, אשר פועלים במשימות של אבטחה, שמירת גבולות, שיטור פלילי, שמירת מוסר, וכליאה.
בהמשך הכוח נודע כמשטרת חמאס ברצועת עזה.
הכוח המבצעי הוקם בשנת 2006 על ידי השיח' סעיד סיאם, שר הפנים הפלסטיני מטעם ממשלת חמאס, במטרה לשמש כמנגנון ביטחוני אשר יהווה חלופה לכמה ממנגנוני הביטחון השונים של הרשות הפלסטינית אשר פעלו עד אז ברצועת עזה - כדוגמת המשטרה הכחולה, והביטחון המסכל.
הצורך בהקמת חלופה למנגנוני ביטחון אלו נבע מכך שהמנגנונים הישנים היו בשליטת הפת"ח, ובעבר אף עסקו ברדיפה ובמאסר של פעילי חמאס.
צמרת הנהגת חמאס ראתה צורך להקים מנגנון ביטחוני אלטרנטיבי אשר כלל אנשיו יהיו נאמני חמאס ויסורו לפקודות ההנהגה המדינית.
בכך למעשה, לצד הרחבת הפריסה הצבאית של חמאס בשטחי רצועת עזה, חוזק מעמדה של תנועת חמאס כתנועה המציעה חלופה שלטונית כוללת.
במהלך ההשתלטות האלימה של חמאס על השלטון ברצועת עזה, החל משנת 2006, מילאו פעילי הכוח המבצעי של חמאס חלק מרכזי בפגיעה אלימה בפעילי פת"ח, כמו גם בכיבוש מבנים ומתחמים השייכים למנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית.
תפקוד שוטף של הכוח המבצעי
הכוח המבצעי בנוי בצורה היררכית כגוף צבאי לכל דבר.
בראשו עומד מאז הקמתו ג'מאל ג'ראח, אבו עוביידה, בכיר בזרוע הצבאית של חמאס.
לפעילי הכוח המבצעי מדים מנומרים ייחודיים, נשק אישי, כלי רכב, רשתות קשר, וציוד נוסף.
פעולת הכוח מבוצעת מבסיסים ומטות המסודרים על פי חלוקה גאוגרפית.
לכוח המבצעי אף אתר אינטרנט ארגוני.
אנשי הכוח עוסקים במשימות מגוונות, ובכללן: הגנת גבולות, שמירה על מעברי גבול, אבטחה שוטפת, שיטור פלילי, שיטור קהילתי, כליאה, ושמירת מוסר.
בנוסף, לנוכח פריסתו הרחבה, כוח זה משמש כקו הגנה ייעודי מרכזי במקרי פלישה אפשריים של צה"ל אל תוך מקומות שונים ברצועת עזה.
בעת פעילויות שיטור קהילתי ושמירת מוסר, הקו המנחה של פעילי הכוח המבצעי הוא שמירה על הסדר תוך יישום חוקי ההלכה המוסלמית - השריעה.
הכובען , הידוע יותר בכינויו "הכובען המטורף" ("The Mad Hatter") הוא דמות המופיעה בספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול.
הדמות מופיעה בפרק 7 בספר שבו מתוארת "מסיבת התה המטורפת".
כמו כן דמותו של הכובען מופיעה בספר ההמשך "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם".
הכינוי "הכובען המטורף" הוא הכינוי הנפוץ של דמות זו, אף שבספרו של קרול נקראה הדמות רק "הכובען", אולם חתול צ'שייר מתאר את הכובען כ"מסובב על כל הראש" (בתרגום רנה ליטוין).
דמותו של הכובען ב"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות"
דמותו של הכובען מוזכרת לראשונה בפרק 7 בספר, שבו מתוארת מסיבת התה המתרחשת בחזית ביתו של הארנביב.
אליס פוגשת את הכובען מתחת עץ, לצד שולחן ערוך לשעת התה, אשר סביבו ישבו הכובען המטורף, הארנביב והנמנמן.
השעונים בבית הארנביב ובידו אינם זזים, לדברי הדמויות, מאחר שהכובען "רצח את הזמן" כדברי מלכת הלבבות בעת שביצע שיר בפניה.
הביטוי "רצח את הזמן" משמעו שיבש את קצב השיר.
המלכה הורתה על הוצאתו להורג, אולם מאוחר יותר ביטל המלך את גזר הדין.
הכובען, הארנביב והנמנמן משנים את מקומם סביב לשולחן כל הזמן, חדים לאליס חידות, ושרים לה שירי איגיון.
דמותו של הכובען מופיעה שוב כעד במשפט גנב הלבבות.
בספר ההמשך, "מבעד למראה" מכונה הכובען בשם "Hatta" - קיצור של המילה "כובען" באנגלית, והוא מתואר על ידי המאייר ג'ון טניאל באופן זהה, כשהוא אוחז בידו כוס תה, על מנת להבהיר לקוראים שמדובר באותה דמות.
ספר צוין שבגין פשע כלשהו הוא נשלח למאסר.
כמו כן תפקידו היה לבוא אל מקום השליחות ולהישאר שם ותפקידו של השליח השני היה לבוא מאותו מקום אל המלך.
איורו של טניאל מתאר את הכובען שלראשו כובע ועליו פתק בו רשום "10/6" - משמעות ספרות אלה היא מחירו של הכובע - 10 שילינג וששה פנים - ובכך ברור היה לקורא הוויקטוריאני כי מדובר בכובען.
הבחירה בכובען כדמות במסיבת התה, התבססה על הביטוי המקובל "משוגע כמו כובען" (Mad as a Hatter), ובדומה, הדמות השנייה במסיבה - הארנביב (ארנב מרץ) נבחרה בהתבסס על הביטוי "משוגע כמו ארנב מרץ".
מקורו של המונח בשיגעון שתקף כובענים בתקופה הוויקטוריאנית בשל הרעלת כספית כתוצאה מהשימוש בכספית בעת ייצור הכובעים.
שאיפת אדי כספית הביאה להרעלה ולתסמינים הדומים למחלת נפש ובהם - ביישנות רבה, אובדן ביטחון עצמי, ורצון להסתתר.