tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מתוך האלבום שלושה סינגלים, מתוכם השירים "Catch Up", "Do It" ו-"Forgive Me".
במקור האלבום היה אמור לצאת ב-5 ביוני 2020, אך נדחה ל-12 ביוני, על מנת להראות תמיכה וכבוד בתנועת BLACK LIVE MATTER בארצות הברית.
"Under Pressure" (בעברית: "תחת לחץ") הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין והזמר דייוויד בואי.
במקור יצא כסינגל באוקטובר 1981, ונכלל מאוחר יותר באלבום של קווין
Hot Space מ-1982. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, והפך ללהיט השני של קווין במדינת מולדתם (אחרי "Bohemian Rhapsody" מ-1975, שעלה לראשונה במצעד במשך תשעה שבועות) ולשלישי של בואי (לאחר ההוצאה המחודשת של "Space Oddity" ב-1975) ו-"Ashes to Ashes" בשנת 1980).
השיר הגיע לעשירייה הראשונה בלמעלה מעשר מדינות ברחבי העולם, והגיע למקום מספר 29 בבילבורד הוט 100 בארצות הברית בינואר 1982.
קווין עבדה על שיר בשם "Feel Like", אך לא הייתה מרוצה מהתוצאה.
דייוויד בואי הלך במקור לאולפני מאונטיין כדי לשיר קולות רקע בשיר אחר של קווין, "Cool Cat", אך שירתו הוסרה מהשיר האחרון כיוון שהוא לא היה מרוצה מהביצועים שלו.
ברגע שהוא הגיע לשם, הם עבדו זמן מה וכתבו את השיר.
הגרסה הסופית, שהפכה ל"Under Pressure", התפתחה ממפגש ג'אם של סשן ג'אם שהיה לבואי עם הלהקה בסטודיו של קווין במונטרו, שווייץ.
עם זאת, לדברי הבסיסט ג'ון דיקון (כפי שצוטט במגזין צרפתי בשנת 1984), הכותב העיקרי של השיר היה פרדי מרקיורי - אם כי כולם תרמו לשיר.
"הגרסה הקודמת והעוברית של השיר ללא בואי, "Feel Like", זמין ב-bootleg, ונכתב על ידי מתופף קווין רוג'ר טיילור."
היה גם מעט בלבול לגבי מי יצר את קו הבס של השיר.
ג'ון דיקון אמר (במגזין היפני חיי המוזיקה בשנת 1982) כי דייוויד בואי יצר את זה.
בראיונות האחרונים, בריאן מיי ורוג'ר טיילור זיכו את קו הבס לדיקון.
בואי, באתר האינטרנט שלו, אמר שקו הבס כבר נכתב לפני שהוא התערב.
רוג'ר טיילור, בריאיון לסרט הדוקומנטרי של ה-BBC Queen: the Days of Our Lives, הצהיר כי דיקון אכן יצר את קו הבס, וטען כי לאורך כל המפגשים באולפן הוא ניגן את הריף שוב ושוב.
הוא גם טוען שכשהלהקה חזרה מארוחת ערב, דיקון, באופן משעשע, שכח את הריף, אך טיילור עדיין הצליח לזכור את זה.
בריאן מיי הבהיר את העניינים במאמר של Mirror Online משנת 2016, וכתב שלמעשה בואי, לא טיילור, ששינה שלא בכוונה את הריף.
הריף החל כ"דיסי החלה לשחק, 6 תווים זהים, ואז תו אחד ורביעי למטה ".
לאחר הפסקת הארוחה, בואי שינה את זיכרון הריף ל- "דינג-דינג-דינג דידל אינג-דינג"
פרדי מרקיורי - שירה עיקרית וליווי, פסנתר, אורגן המונד, מחיאות כפיים, נקישות אצבעות
בריאן מיי - גיטרה חשמלית, מחיאות כפיים, נקישות אצבעות
רוג'ר טיילור - תופים, ליווי, מחיאות כפיים, נקישות אצבעות
ג'ון דיקון - גיטרה בס, מחיאות כפיים, נקישות אצבעות
דייוויד בואי - שירה עיקרית וליווי, סינתיסייזר, מחיאות כפיים, נקישות אצבעות
Under the Influence (בעברית: תחת ההשפעה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית אל קינג, מתוך אלבום הבכורה שלה, Love Stuff.
השיר יצא לאור ב-14 בדצמבר 2015, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס, כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים של איסלנד.
השיר נכתב על ידי אל קינג ודייב באסט והופק על ידי דייב באסט.
השיר הוא שיר מסוגת הבלוז רוק, המשלב בתוכו גם את סוגת מוזיקת הנשמה.
השיר נשלח לרדיו שירי הרוק המודרניים ב-15 בדצמבר 2015, במטרה לעזור בקידום ובהצלחה שלו בארצות הברית.
השיר הגיע למקום ה-17 במצעד השירים האלטרנטיביים של בילבורד והיה לשירה השלישי של קינג שנכנס למצעד.
במצעד שירי הרוק, הגיע למקום ה-47, תוך שבמצעד הרוק איירפליי הגיע למקום ה-22. במצעד הרוק של קנדה הגיע למקום ה-33. במצעד סוף השנה של השירים האלטרנטיביים העכשוויים דורג השיר במקום ה-21.
באיסלנד הפך השיר לאחד משיריה המצליחים ביותר של קינג, כאשר כבש את פסגת מצעד השירים של המדינה.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורארצות הברית9 בדצמבר 2014הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתRCA רקורדס14 בדצמבר 2015רדיו שירים אלטרנטיביים15 בדצמבר 2015רדיו שירי רוק מודרניים
Undo It (בעברית: בטל את זה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Play On.
השיר יצא לאור ב-24 במאי 2010, על ידי חברת התקליטים אריסטה נאשוויל, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
בראיון שערכו The Boot עם אנדרווד, היא סיפרה כי העבודה על השיר החלה בטעות וכי היא הייתה עם כמה מחבריה בזמן הכתיבה שלו, תוך שכל אחד הוסיף משהו עד שלבסוף הושלם השיר.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-27 מיליון השמעות.
השיר קיבל מועמדות בטקס פרסי בחירת הנוער 2010, בקטגוריית "בחירת מוזיקה – שיר קאנטרי", אך לא זכה בפרס.
בנוסף לכך, דורג השיר במקום ה-29 ברשימה השנתית של מצעד שירי הקאנטרי של בילבורד, שפורסמה בסוף שנת 2010.
Une colombe (בעברית: יונה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית סלין דיון.
השיר יצא לאור ב-18 ביוני 1984, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השישי שלה Mélanie, על ידי חברת התקליטים טריאן רקורדס.
השיר נכתב על ידי מרסל לפבר ופול ביילגרון.
השיר מדבר על עולם מלא שלווה, אהבה וידידות.
ב-10 בספטמבר 1984 דיון שרה אותו עבור האפיפיור יוחנן פאולוס השני, תוך שהופיעה מול 65,000 איש באצטדיון האולימפי במונטריאול, קוויבק.
"Une colombe" זכה גם בשני פרסי פליקס עבור "סינגל השנה הנמכר ביותר" ו"שיר הפופ של השנה".
ב-30 ביוני 1984 הוא נכנס למצעד השירים שבקוויבק, שם הגיע למקום השני, תוך ששהה במצעד במשך ארבעים וארבעה שבועות בסך הכול.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם18 ביוני 1984תקליטטריאן
Unforgettable (בעברית: "בלתי נשכחת") הוא סדרת אלבומי אוסף של הזמרת סלינה, אשר יצאו בין התאריכים 29 במרץ 2005 ל-5 באפריל
2005. החלק הראשון היה Unforgettable: The Studio Album אשר הכיל אוסף של שירים של הזמרת בגרסת אודיו.
החלק השני היה Unforgettable: The Live Album, אוסף של גרסאות חיות לשירים שלה מתוכו אלבומי ההופעות החיות שלה ואילו החלק השלישי היה האלבום Unforgettable: Limited Edition, גרסה הכוללת את שני החלקים הראשונים כולל שני אלבומי DVD.
שם המצעד (2005)מיקום שיא מצעד האלבומים הלטינים של בילבורד17מצעד האלבומים המקסיקנים האזוריים של בילבורד''7
שם המצעד (2005)מיקום שיא מצעד האלבומים הלטיני של בילבורד26מצעד האלבומים המקסיקניים האזוריים של בילבורד''14
שם המצעד (2005)מיקום שיאמצעד האלבומים הלטינים של בילבורד18מצעד האלבומים המקסיקניים האזוריים של בילבורד''8
עם אהבה) הידוע גם בשם Unforgettable, הוא אלבום משנת 1991 של הזמרת האמריקאית נטלי קול.
האלבום יצא לאור ב-11 ביוני 1991 וכולל גרסאות כיסוי של סטנדרטים שהקליט בעבר אביה, נט קינג קול.
היה זה אלבומה הראשון שיצא על ידי אלקטרה רקורדס לאחר סיום החוזה עם EMI רקורדס.
נכון לשנת 2016 האלבום נמכר בלמעלה מ-6.2 מיליון עותקים בארצות הברית על פי נילסן מיוזיק קונטרול.
על סמך מכירות ב-11 מדינות, פורסם ש-Unforgettable...
with Love נמכר בלמעלה מ-8.6 מיליון עותקים בסך הכול.
בנוסף לכך, הוא זכה בשני פרסי גראמי בטקס פרסי גראמי ה-34, בקטגוריות "אלבום השנה" ו"האלבום הלא קלאסי המעובד הטוב ביותר", בעוד שהרצועה "Unforgettable" (דואט עם אביה נט קינג קול) זכתה בארבעה פרסי גראמי נוספים: "הקלטת השנה", "אלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר, "שיר השנה" ו"העיבוד המוזיקלי, האינסטרומנטלי והווקאלי הטוב ביותר".
האלבום זכה גם בפרס מוזיקת Soul Train בקטגוריית "אלבום ה-R&B/סול הטוב ביותר – אישה".
הספר טוען כי מדיניות "אל תשאל, אל תספר" האוסרת מאנשים שפועלים בכוחות המזוינים של ארצות הברית לצאת מהארון, פוגעת ביכולת הצבאית של ארצות הברית.
לפי פרנק, 12,000 איש, מהם 800 שנחשבו על ידי הממשלה הפדרלית של ארצות הברית כ-"קריטיים למשימה", שוחררו מהצבא ב-1993–2008, בהתבסס על מדיניות שפרנק הגדיר אותה כ-"משורשת בהונאה, הונאה ודיכוי."
ב-2010, הספר זכה בפרס ספרי סטונוול , שהוענק על ידי איגוד הספריות האמריקאי.
בספר, פרנק טוען שהצבא הטיל איסורים על הומוסקסואלים מחשש שהשירות שלהם יכתים את האידאולוגיה הגברית של הצבא.
פרנק טוען גם כי מדיניות אל תשאל, אל תספר, שנחקקה ב-1993 על ידי נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, בניסיון לקדם זכויות הומוסקסואליות בצבא, הגדילה באופן משמעותי את כמות השחרורים וההטרדות אל עבר הומואים בצבא, בעוד שעבריינים, אסירים לשעבר ונושרים מהתיכון התקבלו בזרועות פתוחות.
בעוד שהמדיניות עצמה ביקשה מהחיילים ההומוסקסואליים שלא לדון על נטייתם המינית, בשביל לשמור על לכידות קבוצתית, הספר הציג ראיות אמפיריות שטוענות כי מדיניות זו גרמה להשפעות שליליות.
על פי הספר, מכון ראנד הזמין דו"ח בן 500 עמודים שהראה כי שירות הומוסקסואלים בצבא ארצות הברית לא ישפיע כלל על המוכנות הצבאית.
עם זאת, גנרלים התעלמו ממנו לטובת סרטון שהפיץ מפיק נוצרי שתיאר בצורה גרפית יחסי מין הומוסקסואליים.
לדברי פרנק, גנרלים, שהיו מעורבים בעבר ביצירת מגבלות על משרתים הומוסקסואליים, הודו בגלוי, במהלך ראיונותיהם עם פרנק, כי מדיניות זו לא נוצרה על סמך נתונים אמפיריים, אלא על דעות קדומות ופחדים, כמו כן על לחץ מצד פעילים וארגונים הומופוביים.
פרנק, עמית מחקר בכיר בפאלם סנטר , אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, שוחח עם שישה אדמירלים וגנרלים שסייעו בניסוח המדיניות מ-1993. הגנרל רוברט אלכסנדר, שעמד בראש הפאנל, אמר כי הממצאים היו סובייקטיביים לחלוטין ולא התבססו על נתונים ממשיים, וכי אף אחד מהמנזחים לא הבין לחלוטין מה המשמעות של "נטייה מינית".
האדמירל בדימוס של צי ארצות הברית, ג'ון הדסון , שסייע לנסח מדיניות, אמר לפרנק כי הערכת השירות ההומוסקסואלי הייתה "מבוססת על שום דבר.
זה לא היה אמפירי, זה לא נחקר, זה היה קרבי לגרמרי, אינטואיטיבי." סגן אלוף רוברט מגיניס, שסייע גם הוא בכתיבת המדיניות, אמר כי הוא מטיל ספק בשירות הומוסקסואליים בצבא "מסיבות פוליטיות" מאחר שהוא יודע שגישה זו תהיה יותר יעילה, מאשר מערכת מוסרית כנגד יחס שווה להומואים.
Under the Mistletoe (בעברית: מתחת לדבקון) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קלי קלרקסון ביחד עם ברט אלדרדג'.
הוא נכתב על ידי קלרקסון ואבן יובנקס, שהפיקו אותו יחד עם ג'סי שאטקין.
"Under the Mistletoe" הופץ לראשונה על ידי אטלנטיק רקורדס ב-28 באוקטובר 2020. הוא נכלל גם באלבום חג המולד השני של קלרקסון, , כרצועת דלוקס.
"Under the Mistletoe" הוא שיר פופ שיצא לכבוד חג המולד, שנכתב על ידי קלרקסון ואבן יובנקס, שהפיקו את השיר עם ג'סי שטקין.
קלארקסון הזמינה את אלדרדג' להקליט עימה את השיר, ואמרה שהיא "התרשמה מהמנגינה הקלאסית שלו באלבום חג המולד שלו, אז זה היה התאמה מושלמת".
אלדרדג' נענה להצעה והשיר הוקלט בהמשך.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-10 בדצמבר 2020, בבכורה עולמית.
הקונספט שלו הוא הנפשה והוא בוים על ידי ג'יי מרטין.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם28 באוקטובר 2020הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתאטלנטיק
Under the Sea (בעברית: בתוך הים; בתרגום מילולי לעברית: "מתחת לים") הוא שיר פופ, קליפסו ורגאיי, מתוך הסרט "בת הים הקטנה" של חברת וולט דיסני משנת 1989. השיר הולחן על ידי אלן מנקן למילים שכתב הווארד אשמן, כאשר השניים הפיקו אותו.
השיר מבוצע בסרט על ידי הסרטן סבסטיאן, כאשר דובב בגרסת המקור על ידי סמואל רייט ובגרסת הדיבוב העברי על ידי אלי גורנשטיין.
השיר מושר במהלך הסרט כאשר סבסטיאן מנסה לשכנע את בת הים אריאל להישאר בים ולא לעזוב לעולם בני האדם ולהפוך לאנושית.
מילות השיר מפרטות את הקשיים בעולם בני האדם, ובו זמנית מפרטות את היתרונות של החיים חסרי הדאגות בתוך הים.
בסופו של דבר, השיר אינו מצליח לשכנע את אריאל שלפני סופו בורחת ומחליטה להפוך לאנושית.
בנוסף השיר נוכח בכל הפארקים ואתרי הנופש של חברת וולט דיסני.
בשנת 1990 השיר יצא כסינגל בתקליט על ידי Walt Disney Pictures / הוליווד רקורדס, כאשר הוא כלל שש גרסאות שונות של השיר.
בתקליט רשום האומן המבצע בשם ".Sebastian C" ("סבסטיאן ס.").
ארגוןרשימהמיקוםמקורבילבורד100 שירי דיסניוורס הגדולים בכל הזמנים26
בשנת 1995 הצ'יפמאנקס ביצעו את השיר באלבומם "When You Wish Upon a Chipmunk", אף על פי שחברת וולט דיסני לא תמכה או נתנה חסות לאלבום.
בשנת 2005 השיר בוצע על ידי ג'ולין טסאי בגרסתו הסינית כדי לחגוג את פתיחת דיסנילנד הונג קונג.
באותה שנה השיר בוצע על ידי רייבן סימון באלבום "Disneymania 3", כאשר גרסתה לשיר הופיעה ברמיקס שנעשה על ידי DJ Skribble יחד עם השירים "I Won't Say (I'm in Love)" ו-"Cruella de Ville" באלבום "Disneyremixmania" שיצא בהמשך השנה.
בשנת 2007 ביצוע לגרסה הקוריאנית של השיר נעשתה על ידי אומני SM Entertainment, הכוללים את The Grace, סופר ג'וניור וג'אנג ליין.
באותה שנה עלה המחזמר "בת הים הקטנה" שמבוסס על הסרט, כאשר בו הופיעו שירי הסרט, ביניהם השיר הזה, לצד שירים חדשים.
בגרסתו המקורית של המחזמר שנעשתה בברודוויי, גילם את סבסטיאן טיטוס בורגס שגם ביצע את השיר.
באותו מחזמר נכתבה לשיר גרסת חזרה באורך 1:15. המחזמר קיבל גרסה ישראלית שעלתה בשנת 2010, בה גילם את סבסטיאן ניקי גולדשטיין, כאשר השיר קיבל תרגום חדש.
בינואר 2010 יצא האלבום "Disney Adventures in Samba", בו ביצע את השיר בגרסתו הברזילאית דיוגו נוגיירה.
במרץ של אותה שנה יצא האלבום "Disneymania 7", בו ביצע את השיר בובו סטיוארט.
בשנת 2012 השיר בוצע בגרסתו היפנית על ידי מייו אירינו באלבום "Disney Date: Koe no Ōji-sama".
בשנת 2013 השיר בוצע על ידי אלכס דיי באלבומו "Epigrams and Interludes" יחד עם בריארלי בישופ.
בשנת 2017 השיר בוצע על ידי להקת D-Metal Stars באלבום "Metal Disney.
בשנת 2019 שודר הספיישל "!The Little Mermaid Live", בו ביצע את השיר שאגי שגילם את דמותו של סבסטיאן.
במשדר "Disney Family Singalong" ששודר בשנת 2020, ביצע את השיר ג'ורדן פישר.
בסרט "בת הים הקטנה" משנת 2023, המשמש כעיבוד לייב אקשן לסרט המקור, השיר מבוצע במקור על ידי דויד דיגס ובדיבוב העברי על ידי יובל בינדר.
השיר זכה למספר פרודיות במדיות שונות, ביניהן "קאפה מייקי", "עולמו של בובי", "עלילות טייני טון - כיף של חופשה", "משפחת סימפסון", "סאטרדיי נייט לייב" ו"ההרפתקאות של בילי ומנדי".
Unforgettable (בעברית: בִּלתִי נִשׁכַּח) הוא שיר של הראפר המרוקאי-האמריקאי פרנץ' מונטנה בהשתתפות סוואה לי מצמד ההיפ-הופ ריי סרמרד.
הוא יצא לאור על ידי חברות התקליטים אפיק רקורדס ובאד בוי רקורדס ב-7 באפריל 2017, כאחד הסינגלים מאלבום האולפן השני שלו, Jungle Rules, יחד עם "No Pressure".
השיר, שהופק על ידי ג'ייג'ן, ואן-מיינד וסי.פי דאב, הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, מה שהפך אותו לשיר הראשון של פרנץ' מונטנה כאמן מוביל שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד ולראשון של סוואה לי כאמן סולו שעשה זאת.
הווידאו קליפ הרשמי של "Unforgettable" צבר יותר מ-1.4 מיליארד צפיות ביוטיוב.
"Unforgettable" הגיע לעשירייה הפותחת ב-15 מדינות ביניהן אוסטרליה, קנדה, דנמרק, צרפת, גרמניה, אירלנד, הולנד, ניו זילנד, שוודיה, שווייץ והממלכה המאוחדת.
כמו כן, הגיע ל-20 העליונים באוסטריה, צ'כיה, הונגריה, לבנון, נוורוגיה, סקוטלנד וספרד.
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לו את תואר הפלטינה המתושעת.
פרנץ' מונטנה הדליף את השיר בנובמבר 2016 ופרסם את זה שסוואה לי ישתתף בו.
הוא הופץ כסינגל רשמי ב-7 באפריל 2017, לצד "No Pressure" עם פיוצ'ר.
"Unforgettable" הוא שיר דאנסהול והיפ הופ.
על פי התווים שפורסמו באתר musicnotes.com, השיר כתוב בסולם סול מינור בקצב של 98 פעימות בדקה.
+מקבץ רשימות של גופים אשר דירגו את השיר "Unforgettable"ארגוןרשימהמיקוםמקורבילבורד100 השירים הטובים ביותר לשנת 201753
לאחר יציאתו של "Unforgettable" המקורי, הוחלט על יציאת רמיקס רשמי בו התארחה הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי.
"Ungrateful" (בעברית: "כְּפוּי טוֹבָה") הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית מייגן די סטליון, בהשתתפות הראפר האמריקאי קי גלוק.
הוא יצא לאור ב-6 בספטמבר 2022, בהוצאת חברות התקליטים 300 אנטרטיינמנט ו-1501 סרטיפייד, כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן השני שלה, Traumazine (2022).
בספטמבר, הכריזה על "Ungrateful" כסינגל רשמי מתוך האלבום.
הווידאו קליפ הוויזואלי של השיר פורסם ב-12 באוגוסט 2022 והועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של מייגן די סטליון.
נכון לאוקטובר 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-1.3 מיליון צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם6 בספטמבר 2022הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית300 • 1051
"Under the Influence" (בעברית: "תחת ההשפעה") הוא שיר של הזמר האמריקאי כריס בראון.
השיר יצא לאור ב-4 באוקטובר 2019, כרצועה השלישית במהדורה המורחבת של אלבום האולפן התשיעי שלו, Indigo, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס.
השיר נכתב על ידי בראון לצד הזמר הניגרי דווידו, המפיק קידומינאט וטיפאני מקי.
מסחרית, השיר היה ללהיט רדום וזכה לוויראליות בטיקטוק.
השיר נכתב על ידי כריס בראון, הזמר הניגרי דווידו, המפיק הניגרי KDDO וטיפאני מקי, והופק במלואו על ידי KDDO.
השיר הולחן מיד לאחר צאת אלבום האולפן התשיעי של בראון, Indigo, ונועד לגרסה המורחבת של האלבום.
מוזיקלית, "Under the Influence" הוא שיר מיד-טמפו בסגנון R&B עכשווי שאורכו שלוש דקות וארבע שניות.
מבחינה לירית, בשיר בראון מבטא את רצונותיו ביחסי מין נלהבים, בהיותו תחת השפעת קודאין.
השיר מסמן את שיתוף הפעולה השלישי של בראון ודווידו, לאחר שירו של דווידו, "Blow My Mind", משנת 2019 והדואט שלהם, "Lower Body", שנכלל גם הוא בגרסה המורחבת של Indigo.
לאחר שהפך ללהיט רדום ויראלי, השיר נכנס למצעדים במהלך קיץ 2022 לראשונה ברוב המדינות, כולל כניסה לעשירייה הפותחת באוסטרליה, לוקסמבורג, יוון, מלזיה, ניו זילנד, דרום אפריקה, הפיליפינים, סינגפור, סלובקיה, שווייץ ובריטניה.
מאז, זכה השיר לשלושה תוארי זהב ופלטינה.
השיר נכנס למצעד הבילבורד הוט 100 במקום ה-36 במצעד הבילבורד הוט 100 ב-24 בספטמבר 2022, שלוש שנים לאחר צאתו.
כתוצאה מכך, בראון הפך לזמר ה-R&B הראשון בהיסטוריה שהכניס למעלה מ-50 להיטים ל-40 המקומות הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100. השיר הגיע בשיאו למקום השלישי במצעד הבילבורד גלובל 200, וסימן את כניסתו הראשונה של בראון לעשירייה הפותחת במצעד זה, מאז שהוקם בשנת 2020.
"Under Your Scars" (בתרגום חופשי לעברית: מתחת לצלקות שלך) הוא סינגל של להקת הרוק האמריקאית גודסמאק.
השיר הוא הסינגל השלישי מהאלבום When Legends Rise.
השיר יצא לאור ב-27 באפריל 2018, כחלק מהאלבום, וכסינגל הרשמי השלישי מתוך האלבום ב-28 במרץ 2019.
סולי ארנה חשף שמקור ההשראה שעמד מאחורי כתיבת השיר היא הזמרת ליידי גאגא באומרו:
בראיון למגזין "קלאסיק רוק" ציין ארנה שהשיר הוא ככל הנראה "החשוב ביותר באלבום" בכל הקשור להתפתחותה המוזיקלית של הלהקה, מאחר שמדובר בבלדה לגיטימית ראשונה ללהקה.
ארנה הוסיף שזו הפעם הראשונה שבה הלהקה הכניסה פסנתר לשיר שלה, ושהוא שאב מעט מדברים שעשה בפרויקט הסולו שלו, ושילב אותם בסגנונה של הלהקה על מנת ליצור בלדה קלאסית, כמו "Dream On" של אירוסמית, "Stairway to Heaven" או "November Rain".
ארנה ציין שמוקדם לדעת אם השיר הזה מתחרה בקלאסיקות שציין שהן "אגדתיות" כדבריו, אך ציין שלדעתו יש בשיר את החומרים מהם בנויות בלדות אפיות, בכך שהוא מתחיל לאט מאוד וגדל עוד ועוד לקראת סיום אפי.
בנוסף ציין את מילות השיר כעמוקות ביותר באלבום.
הווידאו קליפ לשיר פורסם ב-19 ביולי 2019. את הקליפ ביים פריס ויזון.
במהלכו מוצגים קטעים שבהם מבצעת הלהקה את השיר בהופעות, וקטעים שבהם הלהקה נמצאת באינטראקציות שונות עם מעריצים לאורך השנים.
האתר Radio.com שיבח את הקליפ וציין שהוא מעביר מסר של חיוביות, ושהוא נוגע ללב.
גודסמאק ביצעה את השיר לראשונה ב-27 בפברואר 2019, בפורום O2 שבקנטיש בלונדון, אנגליה.
מאז השיר מבוצע באופן קבוע בהופעותיה של הלהקה.
ב-8 באוקטובר 2019 ביצעו סולי ארנה והגיטריסט טוני רומבולה גרסה אקוסטית של השיר במהלך הופעה משודרת במסגרת התוכנית Octane Unleaded של SiriusXM.
ג'ו דיוויטה מהאתר "Loudwire" תיאר אותו כ"רצועה עדינה אך חזקה".
גם ג'יי גוראניה מהאתר "Blabbermouth", שנתן לאלבום ציון 6 מתוך 10, תיאר את השיר כ"בלדה מרשימה וגדושה בסולו גיטרה בסגנון סלאש, מעורר ומרגש כמו שאר השיר".
ניל יונג מהאתר "AllMusic" תיאר את השיר כ"סוחף" וככזה שמוכן להופעות באצטדיונים.
עם צאתו לאור נכנס השיר למספר מצעדים, לרבות מצעד הרוק המיינסטרימי של הבילבורד.
כמו שני קודמיו, גם הסינגל הזה הגיע למקום הראשון במצעד, ונשאר בו במשך שבועיים רצופים.
השיר היה לשירה העשירי של הלהקה שמגיע להישג.
כשנשאל על הצלחתו המסחרית של השיר ציין ארנה שההגעה לאבן הדרך של עשרה שירים במקום הראשון במצעד הרוק המיינסטרימי של הבילבורד הייתה רגע של גאווה עבורו ועבור הלהקה, הוסיף שהוא חש כבוד ומרגיש מבורך על ההגעה לשלושה סינגלים מאותו האלבום שמגיעים למקום הראשון במצעד, בפעם הראשונה עבור הלהקה.
ב-27 בספטמבר 2021 העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לשיר מעמד של תקליטון זהב לאחר שמכר בארצות הברית למעלה מ-500,000 עותקים.
יחד עם הוצאת השיר החליטה הלהקה, שאיבדה מספר אמנים וחברים קרובים שהתאבדו במהלך השנים שלפני צאת האלבום, להקים קרן בשם "קרן הצלקות" (The Scars Foundation) במטרה לעורר מודעות לנושאים הקשורים לבריאות נפשית.
הקרן היא מוסד ללא כוונת רווח שמטרתו לספק משאבים ולתת מידע למי שמתמודדים עם מחשבות אובדניות, בריונות, התמכרויות, התעללות ועוד.
כל תרומה לארגון מאפשרת לתורם להוריד את השיר "Under Your Scars" ממנו שואבת הקרן את שמה.
"Unforgettable'" (בעברית: "בלתי נשכחת") הוא סינגל מאת הצמד המוזיקלי הנורווגי מרקוס ומרטינוס, אשר יצא לאור ב-2 במרץ 2024 על ידי חברת התקליטים יוניברסל רקורדס.
השיר ייצג את שוודיה באירוויזיון 2024 שהתקיים במאלמה שבשוודיה, לאחר שזכה באותה שנה בתחרות המלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון.
מתוקף היותה המדינה המארחת, שוודיה מעפילה לגמר באופן אוטומטי.
איטליה הופיעה לפני מולדובה ואחרי אזרבייג'ן.
בגמר, שוודיה הופיעה ראשונה, לפני אוקראינה, וסיימה את התחרות במקום התשיעי עם 174 נקודות.
משחק זה הוא הרביעי בסדרת "Uncharted", ועלילתו מתרחשת מספר שנים לאחר אירועי "Uncharted 3: Drake's Deception".
כמו במשחקים הקודמים, השחקנים שולטים בדמותו של ניית'ן דרייק, צייד אוצרות לשעבר שנקלע להרפתקה חדשה בשידולו של אחיו, סמואל, שנחשב עד-כה למת.
עם שותפו הוותיק של דרייק, ויקטור סאליבן, השלושה מחפשים רמזים למיקומו של האוצר האבוד של הנרי אברי.
המשחק משוחק מנקודת מבט שלישית, ומשלבת אלמנטים הקשורים לפתרון-חידות.
במצב מרובה משתתפים מקוון, ביכולת השחקנים להצטוות לצוותים של עד עשרה שחקנים על מנת לשתף פעולה ולהתחרות אחד נגד השני.
פיתוחו של המשחק החל בשנת 2011, זמן קצר לאחר השקת המשחק השלישי, והובל בראשות במאית הקריאטייב איימי הניג ובמאי המשחק ג'סטין ריצ'מונד.
פיתוח המשחק נקלע לקשיים זמניים בשנת 2014 עקב עזיבתם של הניג וריצ'מונד את "Naughty Dog"; אך התחדש לאחר החלפתם בידי ניל דרוקמן וברוס סטרלי.
צוות הפיתוח ביקש לשלב בעלילת המשחק אלמנטים של משחקי עולם פתוח, מתוך רצון לעודד את השחקים לחקור ולהילחם בצורה חופשית.
נוסף לכך, ב-"Naughty Dog" ביקשו להאניש אף יותר מאשר במשחקים הקודמים את מערכת יחסיהם של ניית'ן ואלנה.
"A Thief's End" היה המשחק הראשון של "Naughty Dog" שפותח במיוחד עבור קונסולת הפלייסטיישן 4; צוות הפיתוח ניצל את יכולותיה של חומרת הקונסולה על מנת לעבד וליצור סביבות דינמיות גדולות יותר.
המשחק הופץ לשוק במאי 2016 וזכה לביקורות חיוביות – ששיבחו בפרט את המשחקיות, נרטיב העלילה ועומקו הרגשי, הוויזואליה ומצב המרובה-משתתפים שלו – שהכתירו את המשחק כסיום הולם לסיפורו של דרייק.
המשחק נחשב לאחד ממשחקי הווידאו הגדולים ביותר שפותחו אי-פעם.
עם יותר מ-15 מיליון עותקים שנמכרו, זהו משחק ה-"Uncharted" הנמכר ביותר ואחד ממשחקי הפלייסטיישן 4 הנמכרים ביותר.
הרחבה עצמאית, "Uncharted: The Lost Legacy", הופצה בשנת 2017. גרסת רימאסטר למשחק הופצה כחלק מאוסף "Uncharted: Legacy of Thieves" עבור קונסולות הפלייסטיישן 5 ו-Microsoft Windows בשנת 2022.
"Uncharted 4: A Thief's End" הוא משחק פעולה-הרפתקאות המשוחק מנקודת מבט שלישית, עם אלמנטים של משחק פלטפורמה.
במהלך המשחק, שחקנים חוצים מספר סביבות, עוברים דרך מיקומים כולל עיירות, בניינים ומדבריות על מנת להתקדם בנרטיב העלילתי.
ביכולת השחקנים להילחם באמצעות נשק חם או קרב אגרופים, או לחלופין, לבחור להשתמש בטקטיקות התגנבות על מנת לנטרל אותם.
במשך רוב המשחק, השחקנים שולטים בדמותו של ניית'ן דרייק – צייד אוצרות מיומן פיזית שביכולתו לקפוץ, לרוץ, לטפס, לשחות, להתנדנד באמצעות חבל, להשתמש בוו תלייה ולבצע פעולות אקרובטיות נוספות.
במהלך חלק מקטעי המשחק, ביכולת השחקנים לנהוג בג'יפ.
במהלך קרבות, ביכולת השחקנים להשתמש בכלי נשק לטווח ארוך, כמו רובים או רובי ציד, ורובים קצרי-קנה כמו אקדחים; וחומרי נפץ בשימוש ידני, כגון רימוני יד ומקלות דינמיט.
גם מערכת הלחימה הידנית של המשחק עובדה מחדש במטרה למנוע אירועי זמן מהירים.
וו התלייה מאפשר לשחקנים לדלג בין פלטפורמות שונות ולספק להם יתרון טקטי בקרב.
על אף ששחקנים יכולים לתקוף את האויבים באופן ישיר, באפשרותם להשתמש בטקטיקות התגנבות על מנת לנטרל את האויבים מבלי להתגלות או לחלוף על פניהם בדרך ליעד הבא.
עלילת המשחק ליניארית, אם כי באפשרות השחקנים לבחור מבין מספר נתיבים לחקור את סביבתם; נוסף לכך, מפות האזורים במשחק גדולות משמעותית מהמפות במשחקים הקודמים בסדרה.
המשחק כולל מערכת בינה מלאכותית שבה אויבים עוינים מגיבים לכל מצב לחימה שהם נמצאים בו; הם מגיבים לפעולות של שחקנים, מתאמים טקטיקות ומשתפים פעולה זה עם זה.
נוסף לכך, גם בני לוויתם של השחקנים נשלטים על ידי בינה מלאכותית.
המשחק מציג גם מערכת עץ הסתעפויות, המאפשרת לשחקנים להחליט על תוצאתם של מספר שיחות בין הדמויות, אם כי מערכת זו אינה משפיעה על התקדמות העלילה.
ניתן גם לבטל את הנעילה של מסננים ומצבים ויזואליים נוספים, כגון מצב אפס כבידה, שימוש בזמן קליע או בסגנון אמנות מוצלל על ידי שימוש בנקודות ששחקנים שאספו במהלך המשחק הראשי.
מצב מרובה-המשתתפים המקוון של המשחק מאפשר לשחקנים להצטוות בצוותים של עד עשרה שחקנים ולהתחרות במשחקים תחרותיים.
שחקנים שולטים בדמויות שונות מתוך סדרת המשחקים, ועליהם מוטלת המשימה להביס את יריביהם.
המשחק כולל חמישה סוגי משחקים מרובי-משתתפים:
Command – על השחקנים לכבוש מיקומים מתוך עלילת המשחק במטרה לצבור נקודות.
Ranking ו-Team Deathmatch – משחקי "עד-המוות" שבהם על השחקנים להרוג את יריביהם.
Plunder – משחק בסגנון "תפוס את הדגל", שבו על השחקנים לגנוב בובת סנט דיסמס.
Trials – על השחקנים לשתף פעולה במטרה להביס דמויות שאינן שחקניות.
ניתן למצוא אוצרות בכל המפות, בהן ניתן לרכוש פריטים וכלי נשק לשימוש במצב מרובה-משתתפים.
מצב זה כולל גם "Mysticals" – כוחות על-טבעיים שמגבירים את יכולת השחקנים; ובני-לוויה, המכונים "סידקייקים", שאותם ניתן לזמן ולהם פונקציות שונות שנועדו במטרה לסייע לשחקנים.
בדצמבר 2016, הושק גם מצב הישרדות שיתופי הכולל צוותים בני שלושה שחקנים הנלחמים נגד גלים של אויבים שדרגתם עולה ללא-הרף.
הדמות הראשית של "Uncharted 4: A Thief's End" הוא ניית'ן "נייט" דרייק (נולאן נורת'), הרפתקן וחוקר ארצות, שבעקבות אירועי "Uncharted 3: Drake's Deception" (2011), פרש מציד אוצרות וכעת חי בשלווה לצד אשתו, אלנה פישר (אמילי רוז), עיתונאית, בניו אורלינס ועובד בחברה לחילוץ ספינות.
נוסף לכך, המשחק מציג לראשונה את דמותו של סמואל "סם" דרייק (טרוי בייקר), אחיו הגדול של נייט, שנחשב למת עד-כה.
את דמויותיהם של נייט וסם בצעירותם מגלמים בריטיין דלטון וצ'ייס אוסטין, בהתאמה.
מספר שנים טרם , מחפשים נייט וסם את אוצרו הסודי של הפיראט הנודע הנרי אברי.
בעזרתו של רייף, האחים דרייק מסתננים לכלא פנמי על מנת לגשת לתא לשעבר של שותפו הראשון של אברי, שם נייט מגלה בובת סנט דיסמס חלולה.
כאשר הסוהר שסייע להם דורש את חלקו באוצר, רייף הורג אותו באימפולסיביות, וגורם למהומה.
בחסות המהומה, נייט ורייף נמלטים בהצלחה, אך סם נורה על ידי השומרים ונחשב מאז למת.
15 שנים מאוחר יותר, לאחר אירועי המשחק הקודם, נייט פרש לחיים שלווים בניו אורלינס לצדה של אשתו, אלנה, אך מנגד מתגעגע לחייו הקודמים.
עם תחילת העלילה, זוכה נייט לביקור סם, ששרד ונאסר.
סם מסביר לנייט שהוא ברח בעזרתו של ברון הסמים הקטור אלקאזר, שדורש ממנו למצוא את האוצר של אברי או להיהרג.
נייט מסכים לעזור לסם, תוך שהוא משקר לאלנה שקיבל עבודת-חוץ.
בסיועו של סאלי, האחים דרייק גונבים בובת סנט דיסמס ממכירה פומבית לא-חוקית באיטליה, מעשה אשר מביא אותם לעימות מול נדין ומעסיקה, רייף, שעדיין מחפש את האוצר של אברי.
מפה הטמונה בתוך הבובה מובילה את האחים אל קתדרלת סנט דיסמס שבהרי הסקוטים, שם הם מגלים מקדש נסתר ומפה המובילה לקינג'ס ביי שבמדגסקר.
בקינג'ס ביי, האחים וסאלי מגלים שאברי, תומאס טאו ועוד עשרה פיראטים נוספים אספו את אוצרותיהם; ונייט חושף מפה לליברטליה, אוטופיה פיראטית אגדית.
השלושה שבים למלון שלהם, שם אלנה מחכה להם.
כשהיא נסערת משקריו של נייט ומהופעתו של סם, אותו נייט מעולם לא הזכיר, אלנה עוזבת אך נייט שולח את סאלי אחריה.
האחים דרייק עוקבים אחר המפה לאי ומגלים את ליברטליה, שם מוצאים עדויות למלחמת אזרחים; המייסדים גנבו את אוצר העיר והעבירו אותו לניו דבון, עיירה אקסטרווגנטית ומבוצרת היטב שנבנתה עבורם.
האחים נלכדים על ידי רייף, שחושף בפני נייט שסם שיקר לו – אלקאזר מת לפני שישה חודשים; והוא היה זה ששחרר את סם מהכלא לפני שנתיים, וכי סם למעשה בגד ברייף במטרה לחדש את החיפושים עם נייט.
רייף מתכונן לירות בנייט; סם מגן עליו, אך נייט מושלך מהצוק.
אלנה מצילה את נייט, החושף בפניה את עברו: כבני נוער, הוא וסם גילו שאמם, היסטוריונית בשם קסנדרה מורגן, חוקרת את ליברטליה.
הבנים, לאחר שפרצו לביתו של האדם הקשור לאמם וכמעט נתפסו על ידי המשטרה, החליטו להתחיל חיים חדשים על ידי שינוי שם משפחתם ל"דרייק" כדי לכבד את התיאוריה של אמם על היותם צאצאיו של פרנסיס דרייק.
בניו דבון, נייט ואלנה מגלים שליברטליה נכנסה לעימות על הזכות להחזיק באוצר, וכי המייסדים הרגו את כל המתנחלים.
קרבות פנימיים בין המייסדים החלו, עד שכולם הורעלו על ידי אברי וטאו.
הקבוצה מצילה את סם ומשכנעת אותו לברוח איתם, אך עד מהרה הוא מחליט לרדוף אחרי האוצר.
בעקבות עקבותיו של סם, נייט מוצא את הספינה עמוסת האוצרות של אברי במערה.
לאחר שאספה כמות גדולה מהאוצר, נדין מסרבת להמשיך ולהסתכן בהפעלת מלכודותיו של אברי, אך רייף כופה עליה להמשיך על ידי מתן שוחד לאנשיה.
על סיפון הספינה, סם מפעיל מלכודת, מצית אש ומצמיד אותו אל מתחת להריסות.
נייט מתעמת עם רייף ונדין בתאי המעצר של הספינה, שם שוכבים שלדיהם של אברי וטאו, לאחר שהרגו זה את זה בקרב על האוצר.
נדין עוזבת את רייף ועוברת לצדם של נייט וסם.
זועם, מאתגר רייף את נייט לדו-קרב בחרבות.
נייט חותך חבל המחובר לערימה מהאוצר, גורם לה ליפול על רייף ולמחוץ אותו למוות.
האחים חוזרים למטוס של סאלי והקבוצה נמלטת.
סם וסאלי חוברים להרפתקה חדשה בעוד שנייט ואלנה חוזרים הביתה.
אלנה מסבירה לנייט שסם הכניס לכיסו חלק מהזהב ונתן לה אותו.
כשהיא מבינה ששניהם זקוקים להרפתקה בחייהם, היא קונה את חברת חילוץ הספינות שעבורה עבד נייט, ממנה את נייט לבעלי החברה ומתכננת לחזור לצלם את תוכנית האירוח הישנה שלה.
שנים מאוחר יותר, מתגלה כי נייט ואלנה הפכו לארכאולוגים מצליחים.
לאחר שבתם המתבגרת, קאסי, מגלה שרידים מהרפתקאותיהם, מחליט נייט לספר לה את סיפורם.
דיווחים ראשוניים טענו כי הניג "אולצה לעזוב" את "Naughty Dog" על ידי דרוקמן וסטרלי, אם כי הנשיאים-שותפים אוון וולס וכריסטוף בלסטר הכחישו דיווחים אלו.
לאחר מינויים כאחראים על תהליך הפיתוח, דרוקמן וסטרלי ביטלו בערך "שמונה חודשים מהסיפור [של הניג]", והתחייבו להפוך את "Uncharted 4" למשחק האחרון בסדרה, מכיוון שלא היה "שום מקום אחר" לקחת אליו את הדמויות.
נוסף לכך, השניים התמודדו עם קושי גדול לאחר עזיבתה של הניג, בשל זמן הפיתוח המוגבל יותר והצורך לשנות משמעותית את עלילת המשחק.
לוח זמנים מורחב של 12 שעות עבודה ומעלה לקראת סוף פיתוח המשחק גרם לשחיקה משמעותית בקרב עובדי "Naughty Dog".
על פי דיווח של ג'ייסון שרייר מ-"Kotaku", 14 מתוך 20 מעצבים שעבדו על המשחק (70% מצוות הפיתוח) עזבו את החברה לאחר הפצתו.
נוסף לכך, דווח כי סטרלי ציין שהוא "לעולם לא ירצה לעשות את 'Uncharted 4' שוב...".
סטרלי גם עזב את החברה זמן קצר לאחר יציאת המשחק לשוק, לאחר שלקח שנת שבתון.
שרייר רמז כי פיתוחו של הפרויקט הבא של "Naughty Dog", "The Last of Us Part II" (2020), הושפע לרעה והואט משמעותית בשל תחלופת העובדים המרובה, כשרק מעט עובדים ותיקים נותרו בצוות הפיתוח.
המשחק נכתב עם תוכנת עיצוב דיאלוגים, בו מוזנות מספר שורות בהתאם לפעילות השחקן.
תהליך פיתוח המשחק התחיל עם מתווה עלילתי, המתאר את האירועים וקצב התרחשותם העיקריים, לפני שהפיתוח נכנס לשלב שבו התסריטאים והמעצבים משתפים פעולה ומשכתבים באופן קבוע סצנות על מנת להתאימם לפיתוח המשחק.
היכולת להשתתף בשיחות אופציונליות עם דמויות שאינן שחקניות מ-"The Last of Us" הוכנסה ל-"Uncharted 4" עבור שחקנים שיהיו מעוניינים לעסוק נטו בעלילתה.
המשחק כולל גם עצי דיאלוגים, בהם נעשה שימוש במהלך פיתוח ההרחבה "The Last of Us: Left Behind" (2014), כדי להכניס את השחקנים למיינדסט של ניית'ן.
דרוקמן היה שותף בכתיבת העלילה לצד ג'וש שר; דרוקמן ראה בשר את "השותף המצחיק", מה שאפשר לו לכתוב את הבדיחות של Uncharted 4 ולתת לעלילה פן הומוריסטי וקל-דעת יותר, בשל חוסר יכולתו של דרוקמן לכתוב בדיחות.
בנוסף, דרוקמן ציין כי הוא העריך את שיתוף הפעולה בכתיבת העלילה, לאחר שכתב את "The Last of Us" באופן עצמאי כמעט לחלוטין.
טום ביסל וראיין ג'יימס גם הם סיפקו חומרים נוספים לתסריט המשחק, ובמיוחד לדיאלוגים של בני הלוויה, האויבים ומצב המרובה-משתתפים; נוסף לכך, ביסל וג'יימס ביצעו גם את המחקר ההיסטורי עבור המשחק.
שר ודרוקמן אתגרו את עצמם "לספר סיפור אנושי משמעותי עם מערכות יחסים מורכבות...
הקצב הנרטיבי של המשחק נתפס כאמת-מידה למספר מסביבותיו ומקצבי המשחק שלו.
למרות הוספת חופש להחלטות השחקן, השניים רצו לספר סיפור ספציפי ולחקור רגעים רגשיים ספציפיים מאוד, תוך בחינת הרעיון ש"לכל אוצר יש מחיר" ולשאול באיזו מידה אנשים ירחיקו כדי להציל את יקיריהם.
המשחק גם בוחן את נושא המשפחה, אם באמצעות קשרי-דם ואם באמצעות קשרי פונדקאות.
עלילת המשחק מתחקה אחר חיפושיהם של ניית'ן וסם אחר האוצר של קפטן הנרי אברי ותומאס טאו; קו עלילה זה נכתב כמסר לכך שתאוות בצע ואובססיה "בסופו של דבר ישמידו אותך".
צוות המפתחים השלים את סוף המשחק בשלב מוקדם בתהליך הפיתוח.
המפתחים הרגישו שכותרת המשנה של המשחק – A Thief's End – יכולה לחול על גורלן של מספר דמויות במשחק, כולל רייף אדלר והפיראטים.
התוספת האפילוג נועדה להבטיח שהמשחק אכן יסיים באופן סופי את עלילת סדרת המשחקים, במקום להשאיר פתח לשחקנים לתהות אם יפותח משחק נוסף בסדרה בעתיד.
סטרלי הסביר כי "היה משהו בהחלטה שהרגיש מספק...
זה הרגיש נכון גם עבור הזיכיון".
במהלך עיצוב דמותו של ניית'ן מחדש עבור המשחק, ניסה צוות המפתחים לגרום לו להידמות להרפתקן, וחיפשו השראה מדמויות בדיוניות כמו אינדיאנה ג'ונס.
בכל הנוגע לציוד של ניית'ן, כולל נרתיק האקדח והפאוץ' שלו, הצוות שאף לעדינות, על מנת להבטיח שהם לא "יגנבו את הסצנה".
לאורך תהליך הפיתוח, סטרלי עבד באופן קבוע עם המעצבים על מנת ליצור את ארכיטקטורת הסביבות, ועם מחלקת הקונספט ארט על מנת לעצב את פלטת הצבעים והצורות של עולם המשחק; סטרלי רצה ששחקנים ירגישו את השילוב הזה.
על מעצבת ממשק המשתמש, אלכסנדריה ניאונאקיס, הוטל לעצב גם את בית היתומים של ניית'ן וגם את חדר השינה של קאסי, המוצבים בתחילת המשחק ובסוף המשחק, בהתאמה.
ניאונאקיס עבדה עם דרוקמן על עיצוב התאורה והתפאורה של החדרים.
הם נועדו לעמוד בניגוד זה לזה ולייצג את אופן גידולם השונה; בעוד שחדרו של ניית'ן תוכנן להיות קר וריק, בחדרה של קאסי יש תאורה רכה והוא מלא בכרזות ופריטי ילדות.
את דמויותיהם של ניית'ן דרייק ואלנה פישר שבו לגלם נולאן נורת' ואמילי רוז, בהתאמה.
נוסף אליהם, שב ריצ'רד מקגונגל לגלם את דמותו של ויקטור "סאלי" סאליבן.
שלושת השחקנים הוקלטו בעיקר באמצעות טכנולוגיית לכידת תנועה, כששאר רכיבי השמע הקשורים לדמויותיהם, בהם הקלטות הדיאלוגים, הוקלטו מאוחר יותר באולפנים.
מערכת היחסים בין ניית'ן לאלנה היוותה מוקד מרכזי בפיתוח המשחק, שכן צוות המפתחים ניסה להאניש את דמותו של ניית'ן בצורה עמוקה יותר מבשאר המשחקים הקודמים.
כאשר אלנה מלווה את ניית'ן בשלב מתקדם יותר במשחק, הצוות מצא צורך "ליצור קשר הדוק יותר" בין שתי הדמויות, ועשה זאת על ידי הסרת השימוש ברכב, מה שאילץ את השחקנים ללכת רגלית לצד אלנה.
במסגרת פיתוח דמותו של נתן, המפתחים רצו ששחקנים יחושו קרועים בין שימור מערכת היחסים שלו עם אלנה, לבין המצוד אחר אוצר הפיראטים.
המפתחים ראו בדמותו של ניי'תן שיקוף של המנטליות שלהם; ככל שהם התבגרו בגיל ובחוכמה, כך גם דמותו של ניית'ן התבגרה במקביל אליהם.
נורת' ציין כי לדעתו הדגשת הזדקנותו של ניית'ן עקב התקדמות הטכנולוגיה סייעה להאניש את דמותו יותר.
באופן דומה, השווה מקגונגל את דמותו של ניית'ן במשחק הנוכחי לדמותו של סאלי במשחקים הקודמים; כיוון ששניהם רואים עצמם מבוגרים מדי לציד אוצרות.
דרוקמן תיאר את דמותה של אלנה כ"אדם חזק מאוד שאוהב את ניית'ן מאוד", ובסופו של דבר תמך בהחלטתה לחזור אליו.
כאשר אלנה עדה להתרגשותו של נתן בנוגע לגילויו של אוצר הפיראטים, היא מבינה שזה "מה שהיה חסר" עבורם כזוג, והיא "זוכה לראות [בו] את ההרפתקן שהיא אוהבת".
הסצנה שבה ניית'ן ואלנה נלכדים ברשת נתפסה כמטאפורה שבה השניים מתקרבים זה לזה, משתפים פעולה במטרה לברוח ולאחר מכן מתפייסים על רקע סיטואציה הומוריסטית.
לדברי סטרלי, עלילת המשחק אפשרה לניית'ן לחקור את המוטיבציה שלו, ולהיות פגיע ולסמוך על אדם אחר בחייו; אירועים בחייו המוקדמים הובילו אותו לפתח גישה סרקסטית כמנגנון הגנה, שמתחילה להתמעט לאחר קבלת אהבתה ואמונה של אלנה.
דרוקמן הוסיף כי הסיפור מטיל ספק באפשרות "לאזן בין תשוקה לבין התמסדות", תוך התייחסות להשפעות של השחיקה על חייהם של המפתחים.
השחקנים תרמו באופן קבוע לפיתוח הדמויות; דרוקמן גילה שהשחקנים הכירו יותר את המניעים של הדמויות ולקח את עצתם בזמן כתיבת העלילה.
לאורך הסדרה, ניסה נורת' לצייר את ניית'ן כבחור רגיל, בניגוד ל"כוכב אקשן".
בריאיון על פיתוח "Uncharted 4", גילה נורת' שהגילאים המבוגרים יותר של הדמויות אפשרו לו ולשאר השחקנים להזדהות איתן יותר, לזהות את מאבקיהם ולהתחבר אליהם.
צוות המפתחים רצה להציב את הדמויות במצבים לא נוחים, שבהם לחץ הקונפליקט דוחף אותם לגלות דברים חדשים.
המפתחים גם מצאו שהסיוע שניתן לשחקנים על ידי דמויות שאינה שחקניות במהלך הלחימה סייע בסיפור ובפיתוח הדמויות.
סטרלי רצה לחקור את יחסי הדמויות בצורה עמוקה יותר מאשר בשאר משחקי "Uncharted" הקודמים, תוך שאיבת השראה מעלילת "The Last of Us".
את דמותו של סמואל "סם" דרייק, אחיו של ניית'ן שנחשב עד-כה לכאורה כמת, נבחר לגלם טרוי בייקר.
כאשר בייקר לוהק לתפקיד, הוא נפגש עם דרוקמן ושר על מנת לדון במאפייני פיתוח ואפיון דמותו של סם, שהוא מבוגר מניית'ן, על אף שבייקר היה צעיר מנורת'.
בייקר השווה בסופו של דבר את היחסים בין האחים לחברותו עם השחקן טראוויס וילינגהם; על אף גילו הצעיר של וילינגהם, החוויות שעבר במהלך חייו הובילו את בייקר להעריץ אותו, מה שלדעתו הדהד את יחסיהם של ניית'ן וסם.
מערכת היחסים הקיימת של בייקר עם נורת' הקלה על גילום הדמות, שכן הוא חש כאילו הוא מגלם את עצמו.
הוא ונורת' גילו גם שיש יריבות בין האחים בין האחים, שכן הם ניסו להערים זה על זה.
נורת' נזכר בקושי לתאר את האיבה התכופה בין ניית'ן לסם, בשל יחסיו הקרובים עם בייקר, אם כי ציין שהיה קל להציג את "אהבת האחים".
דמותו של סם נכתבה במטרה לחשוף את תחושת ה"ראויות" בניית'ן ולעודד אותו לצאת להרפתקה אחרונה.
שר ודרוקמן הוסיפו את קטעי הפלשבק בעברם של האחים במטרה להדגים את משיכתו של נתן להרפתקאות, כמו גם את הדרך בה סם דאג לניית'ן.
מאז פיתוחו של המשחק הראשון בסדרה, "Uncharted: Drake's Fortune" (2007), שקל צוות המפתחים לחקור את ההיסטוריה המשפחתית של ניית'ן; בעוד שעבור כך נשקלה כתיבתן של מספר דמויות נוספות, כולל אביו של ניית'ן, הצוות לא חקר כראוי את עברו של ניית'ן עד לפיתוח "Uncharted 4", עם יצירת וכתיבת דמותו של סם.
דרוקמן ראה בסם שיקוף של עברו של ניית'ן, לפני שהאחרון נישא לאלנה ופרש מציד האוצרות.
דרוקמן אמר כי "זו דרך עבור [ניית'ן] להרהר כיצד הוא התחיל ומדוע כה חשוב להתבגר ולהשתנות".
דרוקמן הוסיף כי דמותו של סם מאפשרת לחקור את השאלה "מיהו ניית'ן דרייק?", ולאפשר חקירה מעמיקה יותר של האבולוציה שדמותו עוברת לאורך הסדרה.
ההכרזה על ליהוקה של לורה ביילי, שחקנית לבנה, לגילום דמותה של נדין רוס, אישה ממוצא דרום אפריקאי, הובילה לתגובות נגד מסוימות.
דרוקמן הסביר שכאשר הדמות נכתבה, עדיין לא נקבע מוצאה האתני; ביילי לוהקה אחרי שעברה אודישן שבוצע בעקבות שיחות ליהוק לשחקנים ממספר מוצאים אתניים.
דרוקמן גם ציין כי במשחק מופיעה דמות ממוצא קווקזית המדובבת על ידי מדבב אפרו-אמריקאי.
אמנית הקונספט אשלי סווידובסקי יצרה את המראה של נדין; בין היתר, שימש שיערו המתולתל של דרוקמן כהשראה לעיצוב שיערה של נדין.
סטרלי מצא שהכללת דמותה של נדין אפשרה לצוות המפתחים "לשלוף ממדים שונים" בדמותו של האנטגוניסט רייף אלדר, בשל נקודת המבט השונה שלה על האוצר; בעוד שנדין מעוניינת בערכו הכספי של האוצר, לרייף יש קשר אישי יותר אליו, מה שמוביל אותו להשתגע בסצנת השיא.
דרוקמן גם ראה את דמותו של רייף כשיקוף לדמותו של ניית'ן, המייצגת את האגואיזם שלו.
כשכתב סצנות בהשתתפותם של נדין או רייף, דרוקמן ציין שהם "לא רואים את עצמם כאנטגוניסטים", וקבע שהם "[נכתבו] עם מוטיבציה ברורה ומטרות ברורות...
דמותה של אוולין, בגילומה של מרל דנדרידג', הפכה לאובססיבית לטיולים ולציד אוצרות, וכתוצאה מכך חיי המשפחה שלה הצטמצמו; מאפיין זה בדמותה פותח כדי להקבילה לדמויותיהם של ניית'ן וסם, ולהמחיש את תוצאתה של רדיפת אוצרות לאורך חייהם.
דמותה של אוולין נכתבה במקור כדמותו של זקן אנגלי.
במהלך הפיתוח, דרוקמן הושפע מסווידובסקי לכלול יותר דמויות נשיות במשחק.
דרוקמן ציין כי "היא כל הזמן מאתגרת אותי ודוחפת לגיוון בצוות הדמויות שלנו".
דרוקמן הודה שפיתוח סיפור המשחק הושפע גם מביקורותיה של אניטה סרקזיאן, מבקרת פמיניסטית בולטת של המשחקים.
בין השפעותיה של סרקזיאן על עלילת המשחק היו החלפת מינו של ילדו של דרייק (שנכתב במקור כבן) ושינוי התוצאה של קרבות בין הדמויות כך שנשים ינצחו בתדירות גבוהה יותר ויוצגו כעוצמתיות ועצמאיות.
לאחר ביקורת של משתתף בקבוצת מיקוד בנוגע לשינויים הללו, דרוקמן הורה לו לעזוב, והשיב "וואו, למה זה משנה?"
ארן מאייר הסביר כי "יש הרבה דברים שלמדנו על יכולות המנוע שלנו ועל כלי העבודה שלנו במהלך הפיתוח".
החומרה המתקדמת אפשרה למפתחים לכלול יותר פרטים וליצור סביבה דינמית יותר בכל פרק.
דרוקמן אמר כי "הם היו בנקודה שבה לא הטכנולוגיה מניעה את ההחלטות שלהם, אלא היצירתיות שלהם".
בעוד שהמפתחים התכוונו בתחילה שהמשחק כולו ירוץ ב-60 פריימים לשנייה, הגבלות בסביבת הפיתוח הגבילו את הרצת המשחק במצב לשחקן יחיד ל-30 פריימים לשנייה; בעוד שמצב מרובה-המשתתפים רץ ב-60 פריימים לשנייה.
רזולוציית הטקסטורות של המשחק גדלה לפחות פי 4 מזו של "Uncharted 3", בעוד שפותח שיידר במיוחד עבור הפיתוח על מנת ליצור טקסטורות אורגניות יותר.
במשחקים הקודמים, שלד גופו של ניית'ן דרייק כלל 250 עצמות; ב-"Uncharted 4", הפנים שלו לבדן כללו 800 עצמות.
צוות המפתחים מצא שהנאמנות של הטכנולוגיה אפשרה לצילומי תקריב של פניהן של הדמויות להראות אותנטיות יותר במהלך קטעי מעבר, והדגישו דקויות שונות כמו קמטים ונקבוביות בעור.
צוות המפתחים ניסה "להוסיף מימד ומורכבות" למערכת הטיפוס על פלטפורמות ולקטעי המעבר על ידי הכללת אלמנטים נוספים שלא יקטעו את קצב הנרטיב.
גם עולם המשחק הוגדל משמעותית בהשוואה למשחקים הקודמים בסדרה; הבמאי האמנותי הטכני, טיגן מוריסון, העריך שהמשחק כולל "אולי פי עשרה בגודל...
שטח גדול יותר איפשר לצוות ליצור מספר נתיבים שבהם שחקנים יוכלו לחקור על מנת להשלים יעדים, על אף שהם התמודדו עם הקושי להבטיח שהשחקנים יישארו ממוקדים במטרה הכוללת של האזור אליו יגיעו.
דרוקמן תיאר את המשחק כ"מורחב-ליניארית", וציין כי "לא מדובר בעולם פתוח, מכיוון שרצינו לספר סיפור מאוד ספציפי".
דרוקמן ציין בנוסף כי למשחקי עולם פתוח לרוב חסר מתח מכיוון שלשחקנים יש את החופש לאבד את המיקוד במטרה העיקרית; בעוד שהוא מעדיף "לשלוט בקצב".
רצון צוות הפיתוח להציג את המשחק "Crash Bandicoot" (1996) במהלך אחד הקטעים במשחק נתקל בתביעה משפטיות על הזכויות; בעקבות כך, החל הצוות לעבוד על "משחק אולד-סקול אחר" במקומו, עד שנערך משא ומתן להכללת "Crash Bandicoot".
פסקול המשחק הולחן על ידי הנרי ג'קמן, עם מוזיקה נוספת מאת המלחין אלכס בלכר, שהחליף את מלחין הסדרה לשעבר גרג אדמונסון.
הפסקול הופק בשיתוף פעולה בין ג'קמן והמנהל המוזיקלי הבכיר של "Sony", ג'ונתן מאייר, והוקלט עם תזמורת באולפני AIR שבלונדון.
הפסקול הרשמי הופץ דיגיטלית ב-iTunes, ב-Amazon Music וב-Google Play Music לצד השקת המשחק ב-10 במאי 2016, הפצתו הפיזית על תקליטי ויניל של "iam8bit" התקיימה ב-12 במאי 2016, ועל גבי דיסקים של "La-La Land Records" ב-17 במאי 2016.
המשחק כולל כ-55,000 שורות של דיאלוגים מוקלט, וקטעי המעבר הסינמטיים שלו נמשכים כ-165 דקות.
עבור צלילי סביבת המשחק, הצוות ביצע הקלטות חיצוניות; הם הבטיחו שהסביבות "יורגשו אורגניות, אך לא מתוכננות מדי" על ידי הצגת מספר שינויים בסביבה ככל שהשחקנים מתקדמים בחקר האזור.
מנהל האודיו, פיליפ קובץ, ציין כי "לא מדובר בעולם מאוד סטטי כלל...
הצליל משתנה גם ביחס לעיוות הרקע; לדוגמה, כאשר שחקנים עוברים דרך שיח, הצליל עשוי להשתנות בהתאם למהירות השחקנים ולסוג השיח.
מגוון המיקומים במשחק הציג מספר אתגרים עבור הצוות, שכן הם ניסו להפוך כל מיקום לשונה מאוד כדי ששחקנים יחושו כאילו "הם מגיעים למקומות שונים ברחבי העולם".
במהלך המשחק נעשה גם שימוש בסאונד קוואדראפוני, שמעצב הסאונד הבכיר ג'רמי רוג'רס תיאר כ"מורכב" יותר מאשר במהלך פיתוח משחקים קודמים, בשל זמינות הזיכרון הפיזי בעת פיתוח המשחק.
מלחיני המשחק מצאו את עיצוב הסאונד של הג'יפ במהלך המשחק מאתגר.
הם נסעו לקליפורניה ולנוודה, שם הקליטו קולות של ג'יפ שחוצה שטחים.
הם גם הקליטו את צליל הצמיגים על מספר משטחים בשלב הקלטת .
כל צמיג של הג'יפ יצר אינטראקציה בנפרד עם משטח אחר, בתלות אלמנטים שונים כמו סוג המשטח והלחץ של הצמיג, ובכך אפשר מספר צלילים בו-זמנית במהלך פיתוח המשחק.
לכל אפקט קול במשחק יש מטא נתונים המורים לנגן את הצליל בצורה ספציפית.
כאשר עיצב את צלילי וו התלייה, רוג'רס הקליט את צלילי שוט הבקר שנוצרו על ידי דייוויד מורגן, האחראי לצלילי השוט ששימשו בזיכיון "אינדיאנה ג'ונס"; מורגן ראה בצלילים אלו מחווה לזיכיון.
טרם הכרזתו באופן הרשמי, העלו מספר עיתונאים השערות בדבר פיתוחו של "Uncharted 4", כשבתור מקורות צוטטו רישומי משרות בחברת "Naughty Dog" לקראת פיתוח משחק עתידי והדלפות לכאורה מקמעונאים בשוק.
קיומו של משחק חדש בסדרת "Uncharted" זכה להכרה רשמית מ-"Sony" ב-14 בנובמבר 2013, עם הפצתו של קדימון רשמי.
שמו המלא והרשמי של המשחק נחשף ב-9 ביוני, במהלך מסיבת העיתונאים של "Sony", שהתקיימה בטקס "E3 2014".
בספטמבר 2015, הודיעה "Naughty Dog" על דחיית הפצת המשחק ל-18 במרץ 2016, במטרה לאפשר למפתחים להמשיך לעבוד על ליטוש נוסף לקראת סיום הפיתוח.
הפצת המשחק נדחתה פעמיים נוספות לצורך ליטוש נוסף – בפעם הראשונה לאפריל 2016, ובפעם השנייה ל-10 במאי 2016. "אמזון" החלה לשלוח בטרם-עת עותקים של המשחק ב-26 באפריל 2016. למחרת, שוהיי יושידה, נשיא האולפנים העולמיים של "Sony Computer Entertainment", הצהיר כי עותקים של המשחק נגנבו תוך כדי שליחתם לשוק הקמעונאות בבריטניה.
עובדי "Naughty Dog" הביעו בהודעה רשמית את אכזבתם משחקנים שחולקים ספוילרים באינטרנט.
בהמשך, בשל הצלחתה של חבילת ההרחבה "The Last of Us: Left Behind", הודיעה "Naughty Dog" על פיתוחה של חבילת הרחבה עצמאית למשחק, "Uncharted: The Lost Legacy", שיצאה לשוק באוגוסט 2017 עבור פלייסטיישן 4, ובה מככבות דמויותיהן של קלואי פרייזר ונדין רוס בתפקידים הראשיים.
במאי 2021, דווח כי המשחק יופץ מחדש עבור "Windows".
בספטמבר, הוכרזה גרסה מחודשת של המשחק עבור פלייסטיישן 5 ו-"Windows" במסגרת האוסף "Uncharted: Legacy of Thieves", לצד ההרחבה "The Lost Legacy".
המשחק הופץ לפלייסטיישן 5 ב-28 בינואר 2022; גרסת ה-Windows, שהפורט שלה פותח בשיתוף פעולה עם "Iron Galaxy", הופצה ב-19 באוקטובר 2022. נוסף לכך, נמסר כי שחקנים שרכשו את המשחק המקורי בהפצתו לפלייסטיישן 4 יוכלו לשדרג את גרסת המשחק שלהם תמורת 10 דולר או יורו.
רכישה או שדרוג של המשחק באזורים מסוימים דרך ה-PlayStation Store העניקה לרוכשים קוד שובר לכרטיס עבור הסרט "אנצ'רטד" (2022).
מנהל השיווק של "Sony" הצהיר כי "Uncharted 4" היא "ההשקעה הגדולה ביותר אי-פעם עבור תוכנה של פלייסטיישן".
קדימון הבכורה הופץ לצד ההכרזה הרשמית על פיתוח המשחק ב-14 בנובמבר 2013, ובו קולו של טוד סטאשוויק.
בקדימון הוצגה מפה עתיקה של יבשת אפריקה, העוצרת במדגסקר, שם מסומנת איל סנט-מארי.
קדימון שני נחשף במהלך טקס ה-E3 2014 ב-10 ביוני, בו הוצג קונספט המשחק, הדמויות שיופיעו בו והמיקומים בו העלילה תתרחש.
הקדימון הסינמטי הראשון הוצג במהלך כנס ה-E3 2015 ב-16 ביוני, בו הוצגה סצנה שבה ניית'ן וסאלי נקלעים למארב על ידי אויבים במהלך מאמציהם להגיע לסם.
קדימון סינמטי מורחב הוקרן באופן פרטי, בו הוצגה דמותו של ניית'ן משיגה את סם, והשניים הורגים אויבים ובורחים על גבי אופנוע בדרכם לפגוש את סאלי ואלנה; קדימון זה הופץ רשמית ב-1 ביולי 2016.
קדימון בשם "האדם מאחורי המטמון" הוצג לפני הקרנות נבחרות של "מלחמת הכוכבים – פרק 7: הכוח מתעורר" (2015), והופץ באינטרנט ב-21 בדצמבר; הקדימון כלל גרסת פסנתר לשיר של "" בביצוע פיקסיז.
כמו כן, פורסם סרטון מייקינג אוף של המשחק, שהוקרן לפני הקרנות של סרטי "מלחמת הכוכבים".
קדימון חדש, שנקרא "ראשים או זנבות" ומתאר את ניית'ן מתלבט בין האפשרויות שבפניו, הופץ ב-25 במרץ 2016; והוצג לפני הקרנות נבחרות של "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק" ו"דרך קלוברפילד 10" (שתי הסרטים מ-2016).
קדימון למצב מרובה-המשתתפים "Plunder" הופץ ב-22 באפריל 2016; ניתן היה לשחק בו בכנס "PAX East" שהתקיים בין התאריכים 22–24 באפריל 2016. הקדימון האחרון לפני השקת המשחק הופץ ב-25 באפריל 2016.
גרסת בטא עבור מצב מרובה-משתתפים של "Uncharted 4" נכללה בכל העותקים של "Uncharted: The Nathan Drake Collection", והייתה זמינה בין 4–13 בדצמבר 2015. גרסת בטא פתוחה הייתה זמינה מאוחר יותר בין 4–7 במרץ 2016 לכל המשתמשים.
על מנת לעודד מכירות בהזמנה מוקדמת, שיתפה "Naughty Dog" פעולה עם מספר חנויות על מנת לספק מהדורות מיוחדות של המשחק.
"המהדורה המיוחדת" כללה מארז סטילבוק של המשחק, ספר אמנות בכריכה קשה וקוד גישה לתוכן נוסף במצב מרובה-משתתפים.
"מהדורת האספנים של ליברטליה" הכילה את אותו תוכן, בנוסף לפסל אספנים של ניית'ן דרייק.
כרזת המשחק נחשפה רשמית ב-3 ביוני 2015. "Sony" הוציאה מהדורת קונסולת פלייסטיישן 4 בנפח 500 ג'יגה-בייט, הכוללת עותק של המשחק וערכת בקרי DualShock 4 ממותגי "Uncharted 4".
כמו כן, שוחררו זוג אוזניות פלייסטיישן שמותגו גם הם בנושא "Uncharted 4".
על פי אתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", זכה "Uncharted 4: A Thief's End" ל"שבחים אוניברסליים".
נוסף לכך, באתר זה, משחק זה נחשב למשחק הפלייסטיישן 4 השישי שזכה לדירוג הגבוה ביותר המבקרים השונים שיבחו את מכניקת המשחק, הנרטיב, העומק הרגשי, העיצוב החזותי ואת מצב מרובה-המשתתפים.
לוסי אובריאן מ-"IGN" כתבה בביקורתה כי המשחק הוא "הישג יוצא-דופן בסיפורים שוברי-קופות והשגת יופי גרפי"; מייק מהארדי מ-"GameSpot" כינה את המשחק באופן דומה "פלא עוצר-נשימה של משחק".
באתר "GamesTM" החשיבו את המשחק כ"יצירה מופתית של סיפור סיפורים", וניק פלסאס, בביקורתו עבור "Electronic Gaming Monthly", הכריז על המשחק כעל "יצירת אמנות אמיתית".
בביקורתו עבור "Giant Bomb" ציין דן ריקרט כי גרפיקת המשחק היא הטובה ביותר עבור קונסולת הפלייסטיישן 4, ובמיוחד שיבח את ריאליסטיות הדמויות והסביבות הפתוחות.
בביקורות נוספות, ניתנו למשחק שבחים דומים – סטיבן הנסן מ-"Destructoid" תיאר את הבימוי הקריאייטיבי כ"מהמם", בעוד שאנדרו ריינר מ-"Game Informer" תיאר את המשחק כ"יצירת אמנות".
ליאון הארלי מ-"GamesRadar" שיבח את הפרטים הגרפיים שגרמו לדמויות להרגיש יותר חיות.
מהארדי ציין כי הסינמטיות של המשחק, הן במשחקיות והן במהלך קטעי המעבר השונים, "מגבירים את הפלא של העולם המדהים הזה".
ליז פינגן מ-"The Escapist" תיארה את המשחק כ"יפה עד כאב", וסם לאברידג' מ-"Digital Spy" שיבח את יכולתה של "Naughty Dog" ליצור "נופים מדהימים המעוצבים בחוכמה".
גריפין מקלרוי מ-"Polygon" ציין בביקורתו כי הנרטיב של המשחק היה בעל ניואנסים, בניגוד לקודמיו.
הנסן שיבח את תסריטאי המשחק על כך שהביאו את הנרטיב לסיום הולם.
ריינר העריך במיוחד את הדרך היצירתית שבה הוכנסה דמותו של הנרי אברי לעלילת המשחק, ושיבח את תסריטאי המשחק על שהפכו את סודותיו ל"חומר גלם עבור עלילה מפתה"; לעומתם, מצא קייל אורלנד מ-"Ars Technica" כי האנרגיה של הדמויות "אינה מצליחה להידבק לשחקן".
מהארדי כתב כי קטעי המעבר של המשחק הם הטובים ביותר בסדרה ובין הטובים בכללותם במשחקי וידאו.
פינגן חשה כי "קטעי הפעולה לעולם אינם מרגישים קטועים באופן לא-טבעי לצורך העברת קטעים רלוונטיים מהעלילה".
פלסאס ציין כי ההנאה מהאינטראקציות העדינות יותר של המשחק עולות בערכן מעל הנרטיב הכולל.
Club" שיבח את הרגעים הדרמטיים של עלילת המשחק.
מנגד, הסתייג סטיבן ברנס מ-"VideoGamer.com" כי על אף שעלילת המשחק טובה בהרבה מקודמותיה, היו לה יותר מדי קטעים שהאטו אותה.
נוסף לנרטיב העלילתי, קטעי המעבר והגרפיקה הוויזואלית, זכו גם הדמויות ומערכות היחסים ביניהם לשבחים מיוחדים.
בביקורתו, ציין הנסן כי יחסיהם של הדמויות השונות אחת עם השנייה אינן מואפלות על ידי קטעי הפעולה של המשחק, ובמיוחד שיבח את הופעתה של אמילי רוז בדמותה של אלנה על ש"העבירה בצורה מושלמת ועדינה את מורכבות מערכת יחסיה עם ניית'ן".
מקלרוי ציין כי הכימיה בין שתי הדמויות הייתה במיטבה במשחק הנוכחי.
ריקרט הסכים עם קביעה זו, והוסיף כי השיחות בין ניית'ן לסם הרגישו "יותר טבעיות מאשר תיאטרליות".
מאהרדי כתב כי הפרטים הנוספים שנחשפו על דמותו של ניית'ן הם "אנושיים עד כאב", ועוזרים להחיות אותו ואת הדמויות שסביבו.
מנגד, ציין הארלי כי לתחושתו התוספת של סם וסיפור הרקע שלו גדשו את הנרטיב וכי הסרת דמותו מהעלילה הייתה יכולה לשפר את המשחק.
בביקורת דומה, ראה סטיבן טוטילו מ-"Kotaku" בדמותו של סם יותר ככלי עלילתי שאחרים יכולים להגיב אליו, מאשר "דמות משכנעת בפני עצמה".
מהארדי כתב כי קטעי הפעולה של המשחק "זורמים בצורה חלקה לצד הנרטיב שלו", ושיבח את התוספת של קרב באמצעות התגנבות, ואת הדמיון שלו ל-"The Last of Us".
מנגד, חש ריקרט כי בני לווייתו של השחקן היו "מגושמים" יותר בהשוואה למשחקים הקודמים.
טום הוגינס מ"הטלגרף" תיאר את מערכת הלחימה בנשק כ"מהוקצע ונעים", וציין לחיוב את הקצב המהיר של תרחישי לחימה.
הנסן תיאר את הפאזלים של המשחק כ"נזילים ודינמיים", ובמיוחד שיבח את תוספת וו התלייה לצורך ההתמודדות מול הפזאלים והשגת יתרונות טקטיים.
ריינר הסכים לטענה זו, וציין כי וו התלייה משפר את מערכי החקירה והלחימה, אך מנגד ציין כי הנוסחה הקבועה של המשחק סיפקה רגעים פחות מרגשים מאשר במשחקים הקודמים.
בביקורותיהם על העולם הפתוח שעלילת המשחק איפשרה לשחקן לחוש, ריינר כתב כי "סביבותיה של המשחק הן כה עצומות שהן לוקחות על עצמה אשליה של עולמות פתוחים".
אובריאן שיבחה את תוספת האפשרויות במשחק וכינתה אותה "מרעננת".
הוגינס צין כי הסביבות הפתוחות של המשחק גורמות לשחקן להרגיש "יותר הרפתקן".
לאברידג' ציין לחיוב את החופש הנוסף שמעניקות אפשרויות הלחימה החדשות, ומאפשרות לשחקן למפות את הטקטיקה שלו מראש.
הארלי שיבח את המשחקיות המשופרת, אך חש שמספר רגעים א-ליניאריים כגון אינטראקציות אופציונליות והדיאלוגים היו "קצת מוגזמים יתר על המידה" בהשוואה למשחקים הקודמים.
קית' סטיוארט מ"הגרדיאן" מצא שהלינאריות של המשחק אפופה במיוחד, ובפרט מתח ביקורת על הרפטטיביות בקטעי ההליכה בין נקודות שונות במפה.
מייק ויליאמס מ-"USgamer" הרגיש שרמת היכולת לשוטט באופן חופשי "גוזלת מהמשחק את הקצב שלה", חרף העובדה שהיא מעניקה תחושה של קנה מידה גדול יותר.
מצב מרובה-המשתתפים של המשחק זכה גם לביקורות חיוביות עד פושרות, שהדגישו כי מורגש בבירור כי מצב השחקן-יחיד היה זה שקיבל עדיפות במהלך פיתוח המשחק.