tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הצבא הפך גם אחראי להאכלה, מתן מחסה והלבשה של עשרות אלפי תושבי העיר.
בפיקודו של הממונה על גנרל פנסטון, המייג'ור גנרל אדולפוס גרילי , המפקד של דיוויזיית האוקיינוס השקט, למעלה מ-4,000 חיילים פדרליים השתתפו במהלך פעולות החירום.
שוטרים, כבאים וחיילים היו מפקדים בקביעות על אזרחים כדי לשלבם בעבודות לפינוי הריסות וסיוע בחילוץ.
ב-1 ביולי 1906, רשויות אזרחיות קיבלו אחריות על מאמצי הסיוע, והצבא עזב מהעיר.
ב-18 באפריל, בתגובה להתפרעויות בין מפונים וביזה, ראש העיר שמיץ פרסם, והורה לפרסם כרוז, כי "הכוחות הפדרליים, אנשי כוח המשטרה הסדיר וכל השוטרים המיוחדים הוסמכו על ידִי לירות כדי להרוג כל אדם ואדם שנמצא מעורב בביזה או בכל פשע אחר".
האשמות של חיילים שעסקו בביזה עלו גם כן.
קפטן בדימוס אדוארד אורד מרגימנט הרגלים ה-22 , מונה לקצין משטרה מיוחד על ידי שמיץ, והיה בקשר עם גנרל גרילי לצורך עבודות הסיוע עם רגימנט חיל הרגלים ה-22 ויחידות צבאיות אחרות המעורבות בפעילויות במצב החירום.
מאוחר יותר כתב אורד מכתב ארוך לאמו ב-20 באפריל בנוגע לפקודת "לירות להרוג" של שמיץ, ואיזו התנהגות "בזויה" של חיילים מסוימים בחיל הרגלים ה-22 שבזזו.
הוא גם הבהיר שרוב החיילים שירתו היטב את הקהילה.
אובדן רכוש מהאסון נאמד ביותר מ-400 מיליון דולר ב-1906 דולר.
במאמר שנכתב ב-1913, ג'ון סי ברנר, שהיה הראשון שהחל לחקור את ההעתק בסן אנדראס לאחר רעידת האדמה שהתרחשה 15 שנים קודם לכן ב-1891, התלונן על כך שהממשלה הפדרלית של ארצות הברית לא ערכה את המחקרים הרציניים הדרושים לאיסוף נתונים על רעידות אדמה בחוף המערבי.
לדבריו, הדיון הציבורי נחנק מחשש שההכרה ברעידות אדמה תבריח עסקים ומשקיעים, וכי נאמר לגאולוגים לא לאסוף מידע על רעידת האדמה של 1906, ובוודאי לא לפרסם אותו.
כמה אנשים הרחיקו לכת והכחישו שארעה רעידת אדמה.
ברנר טען שההכנה לרעידות אדמה אפשרית והכרחית.
מנהיגים פוליטיים ועסקיים הפחיתו מאוד מההשפעות של רעידת האדמה, מחשש לאובדן השקעות חיצוניות בעיר שהייתה נחוצה מאוד לבנייה מחדש.
הם ניסו להציג את האסון שהוא תוצאה של דליקות ומאידך ניסו לטשטש את העובדה שהכל היה תוצאה של רעידת האדמה.
בהצהרה הפומבית הראשונה שלו, מושל קליפורניה ג'ורג' פרדי הדגיש את הצורך לבנות מחדש במהירות: "זו לא הפעם הראשונה שסן פרנסיסקו נהרסה בשריפה, אין לי שמץ של ספק שהעיר ליד שער הזהב תיבנה מחדש במהירות.
וכמעט לפני שנדע זאת, תחדש את פעילותה הגדולה לשעבר".
רעידת האדמה אפילו לא מוזכרת בהצהרה.
הערכות למוות ונזק כספי טופלו.
אחד-עשר ימים לאחר רעידת האדמה, נערך בניו יורק משחק בייסבול נדיר של יום ראשון (לא יתאפשר משחק בייסבול רגיל של יום ראשון עד 1919) בין ההיילנדרס (בהמשך ה"ינקיז") לבין פילדלפיה אתלטיקס כדי לגייס כסף לניצולי רעידת אדמה.
ויליאם ג'יימס, הפסיכולוג האמריקני החלוצי, לימד באוניברסיטת סטנפורד בזמן רעידת האדמה ונסע לסן פרנסיסקו כדי לצפות ממקור ראשון בתוצאותיה.
הוא התרשם ביותר מיחסם החיובי של הניצולים, ומהמהירות שבה הם אלתרו שירותים ויצרו סדר מתוך כאוס.
זה היווה את הבסיס לפרק בשם "על כמה השפעות נפשיות של רעידת האדמה" בספרו "זיכרונות ומחקרים".
הסופר הבריטי הרברט ג'ורג' ולס בדיוק הגיע לניו יורק בביקורו הראשון באמריקה כשנודע לו על רעידת האדמה בסן פרנסיסקו.
מה שהדהים אותו בתגובת הסובבים אותו הוא קור הרוח שבו נתקל בקרב התושבים.
רעידת האדמה הייתה מכרעת בפיתוח אוניברסיטת קליפורניה, סן פרנסיסקו והמתקנים הרפואיים שלה.
עד 1906, סגל בית הספר סיפק טיפול בבית החולים סיטי-קאונטי (כיום בית החולים הכללי של סן פרנסיסקו ), אך לא היה לו בית חולים משלו.
בעקבות רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב-1906, יותר מ-40,000 בני אדם הועברו לעיר אוהלים מאולתרת בפארק גולדן גייט וטופלו על ידי הפקולטה של המכללות המשולבות.
זה הביא את בית הספר, שעד אז היה ממוקם בפאתי העיר המערביים, להיות בקשר עם אוכלוסייה משמעותית, והֵזין את המחויבות של בית הספר לאחריות אזרחית וטיפול בריאותי, והגביר את המומנטום לקראת הקמת מתקני בריאות משלו.
באפריל 1907 שופץ אחד המבנים לטיפול חוץ, ובו 75 מיטות.
זה יצר את הצורך להכשיר סטודנטים לאחיות, והוקם בית הספר להכשרה לאחיות של UC , והוסיף בית ספר מקצועי רביעי למכללות המשולבות .
הפאר של תוכניות שיקום עירוניות הצריך השקעה ממקורות כספיים שבמזרח ארצות הברית, ומכאן הספין והזנחת הדגש על רעידת האדמה, פרסום חוקי הבנייה החדשים והקשוחים, ופעולות רגישות למוניטין שלאחר מכן, כמו מניין ההרוגים הרשמי הנמוך.
אחת התוכניות המפורסמות והשאפתניות יותר הגיעה ממתכנן הערים המפורסם דניאל ברנהם.
התוכנית הנועזת שלו קראה, בין היתר, לשדרות בסגנון האוסמן, שדרות, צירי תנועה שהקרינו על פני העיר, מתחם מרכז אזרחי ענק עם מבנים קלאסיים, ומה שהיה הפארק העירוני הגדול בעולם, המשתרע מ"טווין פיקס" לאגם מרסד עם מוסד אקדמי גדול כלשהו בשיאו.
אבל תוכנית זו נדחתה במהלך רעידת האדמה לדוגמה, משקיעי נדל"ן ובעלי קרקעות אחרים היו נגד הרעיון בגלל כמות הקרקע הגדולה שהעיר תצטרך לרכוש כדי לממש הצעות כאלה.
גם אבות העיר ניסו בזמנו להעביר את האוכלוסייה הסינית ו"לייצא" את צ'יינטאון (וגם אוכלוסיות עניות אחרות) לקצה המחוז, שבו הסינים עדיין יכלו לתרום לבסיס המס המקומי.
לדיירים הסינים היו רעיונות אחרים והם ניצחו.
צ'יינה טאון נבנתה מחדש בצורה חדשה יותר, המודרנית והמערבית הקיימת היום.
הרס בניין העירייה והיכל השיאים, אפשרו לאלפי מהגרים סינים לתבוע תושבות ואזרחות, ויצר דלת אחורית לחוק הדרת הסינים, ולהביא את קרוביהם מסין.
רעידת האדמה הייתה אחראית גם לפיתוח שכונת פסיפיק הייטס .
העוצמה העצומה של רעידת האדמה השמידה כמעט את כל האחוזות בנובּ היל פרט לאחוזת ג'יימס סי פְלוּד .
אחרים שלא הושמדו הופעלו על ידי כוחות הצבא שסייעו למאמצי הכיבוי בניסיונות ליצור שבילי אש.
כתוצאה עקיפה אחת, העשירים הביטו מערבה היכן שהאדמה הייתה זולה ולא מפותחת יחסית, ושם היו נופים יפים הרבה יותר.
בניית אחוזות חדשות מבלי להשיב ולפנות הריסות, זירזה השגת בתים חדשים בעיר האוהלים במהלך השיקום.
השיקום היה מהיר, והושלם ברובו עד 1915, בזמן לתערוכת היריד פנמה-פסיפיק הבינלאומי ב-אותה שנה, אשר חגגה את שיקום העיר ו"עלייתה מהאפר".
מאז 1915, העיר מציינת את האסון באופן רשמי מדי שנה על ידי איסוף הניצולים הנותרים במזרקת לוטה , מזרקה ברובע הפיננסי של העיר, ששימשה כנקודת מפגש בזמן האסון עבור אנשים, לחפש את יקיריהם ולהחליף מידע.
הצבא בנה 5,610 "בתי סיוע" מעץ סקויה ואשוח כדי להכיל 20,000 עקורים.
הבתים קובצו באחד עשר מחנות, והושכרו לאנשים תמורת שני דולרים לחודש, עד להשלמת הבנייה מחדש.
המחנות מנו אוכלוסיית שיא של 16,448 אנשים, אך עד 1907 רוב האנשים עזבו.
המחנות שימשו אז כמוסכים, מקומות אחסון או חנויות.
הקוטג'ים עלו בממוצע 100 דולר לבניית כל אחד מהם.
מחנה הפליטים הרשמי האחרון נסגר ב-30 ביוני 1908.
במהלך הימים הראשונים לאחר שהידיעות על האסון הגיעו לשאר העולם, מאמצי הסיוע הגיעו ליותר מ-5,000,000 דולר, שווה ערך ל-169,560,000 דולר בשנת 2023. לונדון גייסה מאות אלפי דולרים.
אזרחים ועסקים בודדים תרמו סכומי כסף גדולים עבור מאמצי הסיוע: סטנדרד אויל ואנדרו קרנגי נתנו כל אחד 100,000 דולר; הדומיניון של קנדה העניק הקצאה מיוחדת של 100,000 דולר; וגם הבנק של קנדה באוטווה נתן 25,000 דולר.
ממשלת ארצות הברית הקצתה מיליון דולר באספקת סיוע שהוזנקה מיד לאזור, כולל אספקה למטבחי מזון ואלפים רבים של אוהלים שתושבי הערים ישתכנו בהם בשנים הקרובות.
כל התושבים היו זכאים לארוחות יומיות שהוגשו במספר בתי תמחוי משותפים, ואזרחים רחוקים מאיידהו ויוטה היו ידועים כששולחים כיכרות לחם יומיות לסן פרנסיסקו, כאשר אספקת הסעד תואמה על ידי מסילות הברזל.
חברות ביטוח, שעמדו בפני תביעות של 250 מיליון דולר, שילמו בין 235 ל-265 מיליון דולר על תביעות מבוטחים, לרוב בגין נזקי שריפה בלבד, שכן נזקי רעידות אדמה לא נכללו בכיסוי ברוב הפוליסות.
לפחות 137 חברות ביטוח היו מעורבות ישירות, ועוד 17 כמבטחות משנה.
לויד'ס מלונדון דיווחה ששילמה את כל התביעות במלואן, יותר מ-50 מיליון דולר.
חברות ביטוח בהרטפורד, קונטיקט, דיווחו על תשלום מלא של כל תביעה, כאשר חברת ביטוח האש של הרטפורד שילמה למעלה מ-11 מיליון דולר וחברת הביטוח Aetna כמעט 3 מיליון דולר.
תשלומי הביטוח השפיעו רבות על המערכת הפיננסית הבינלאומית.
העברות זהב מחברות ביטוח אירופאיות למבוטחים בסן פרנסיסקו הובילו לעליית שיעורי הריבית, לאחר מכן להיעדר הלוואות זמינות ולבסוף למשבר Knickerbocker Trust Company באוקטובר 1907 שהוביל לפאניקה של 1907.
עד רעידת האדמה של 1906, המחקר הסייסמולוגי בארצות הברית פיגר באופן משמעותי אחרי המחקרים ביפן ובאירופה.
הסייסמוגרפים הראשונים שם הותקנו בשני אתרים בקליפורניה: במצפה הכוכבים ליק שבהר המילטון ובאוניברסיטת קליפורניה ברקלי, ולאחר מכן בעוד 9 אתרים (כולל אחת בפיליפינים), ו-2 אתרים בקנדה.
כמעט כל המדענים בקליפורניה החלו מיד לאסוף תצפיות על תוצאות הרעידה.
לוסון , יו"ר המחלקה לגאולוגיה באוניברסיטת ברקלי, נקט את הצעדים הראשונים שהובילו למינויו על ידי מושל קליפורניה, ג'ורג' סי פרדי , שלושה ימים בלבד לאחר הרעידה העיקרית, כיו"ר של "ועדת חקירה ממלכתית של רעידת האדמה", כדי לאחד את עבודת החקירות המדעיות שהיו אז, תחת קורת גג אחת.
בראש הוועדה עמד כאמור פרופסור אנדרו לוסון.
חברי הוועדה האחרים היו: ג'יי סי בראנר , פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת סטנפורד; צ'ארלס בורקהאלטר , מנהל מצפה הכוכבים צ'בוט באוקלנד; וו.
קמפבל , מנהל מצפה הכוכבים ליק; ג'ורג' דיווידסון , פרופסור לאסטרונומיה באוניברסיטת קליפורניה; ג'יי.
ג'י גילברט , גאולוג של המכון הגאולוגי של ארצות הברית; איי.
לושנר , פרופסור לאסטרונומיה באוניברסיטת קליפורניה; ו-H.F.
ריד , פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
למעט גילברט וריד, אף אחד מחברי הוועדה לא היה ידוע אז כמומחה בחקר רעידות אדמה.
אף על פי כן, הם היו קבוצה מכובדת ומוכשרת מאוד של מדענים שניים מהגאולוגים ושניים מהאסטרונומים היו אז חברים באקדמיה הלאומית למדעים ושלושה אחרים הפכו לאחר מכן לחברים בגוף זה.
המדינה חָסְרה משאבים להקצות כספים למחקר עבור "הוועדה לחקירת רעידת האדמה של מדינת קליפורניה", ובמקום זאת הוועדה מומנה על ידי מכון קרנגי למדע.
בישיבתה הראשונה, שלושה ימים לאחר מינויהּ, התארגנה הוועדה לשתי ועדות משנה.
אחת בראשות לוסון, הייתה לקבוע שינויים פני השטח הקשורים לרעידת האדמה, ולאסוף נתונים על העוצמה הסייסמית באתרים שונים.
השנייה, עם לושנר כיו"ר, הוטל איסוף הנתונים על זמני ההגעה של הגלים הסייסמיים בתחנות הסייסמוגרפיות השונות.
כמה שבועות לאחר מכן, כאשר נודעו המאפיינים העיקריים של רעידת האדמה, מונתה ועדה שלישית, בראשות ריד, שתבחן בעיות של הגאופיזיקה של רעידת האדמה.
שלוש הוועדות כללו את חברי הוועדה ועוד 21 מדענים נוספים, שרבים מהם - כמו פוסאקיצ'י אומורי , פרופסור לסייסמולוגיה באוניברסיטה האימפריאלית בטוקיו ואחד מגדולי הסיסמולוגים של יפן - כבר היה ידוע בעולם, ורבים אחרים, אשר מאוחר יותר נודעו בעולם כמובילים בגאולוגיה, מתמטיקה, מטאורולוגיה ותחומי מדע אחרים.
הוועדה הגישה דוח ראשוני בן עשרים עמודים למושל פרדי ב-31 במאי 1906. לקראת הדוח הסופי רואיינו מאות אנשים, ונאספו ממצאים מכל אזור פגוע, וכן סייסמוגרמות מתחנות ברחבי העולם.
לוסון בילה את החורף של 1906-1907 בוושינגטון הבירה, באיסוף ועריכה של דוחות בודדים של יותר מעשרים מדענים שהשתתפו במחקר, כדי להפוך אותם לדוח אחד שלם.
הדוח כולל מבוא על הגאולוגיה של רכסי החופים, עם הסברים והערות שוליים לרוב.
כרך א', חלקים 1 ו-2, ואטלס הפוליו הנלווה אליו, פורסמו ב-1908 על ידי מכון קרנגי בוושינגטון.
כרך זה ייסד מודל של חקירה ודיווח של רעידת אדמה שזכתה מאז למעקב נרחב.
התיעוד המפורט שלו, מאפשר להשוות שינויים טקטוניים וגאולוגיים אחרים מאז 1906.
דוח סופי זה של הוועדה (כיום מכונה בדרך כלל דו"ח לוסון), הוא אוסף ממצה של דוחות מפורטים של יותר מעשרים מדענים תורמים ממוסדות מחקר שונים, על: נזקי רעידת האדמה, התנועה היחסית לאורך העתק סן אנדראס, תיעוד הסייסמוגרמות של הרעידה מתחנות ברחבי העולם והגאולוגיה הבסיסית בצפון קליפורניה.
המכון הגאולוגי של ארצות הברית מכנה את הדוח הזה כראשיתה של מהפיכה מדעית בתחום.
אם לציין מאפיין אחד יחידי, שחשוב יותר מהאחרים, הוא עוצמת הרעד, שהיה מִתְּאָם ברור של העוצמה הסייסמית עם התנאים הגאולוגיים הבסיסיים.
אזורים הנמצאים בעמקים מלאֵי משקעים, סבלו מזעזועים חזקים יותר מאתרי סלע סמוכים, והזעזועים החזקים ביותר התרחשו באזורים שבהם אָדְמַת מילוי, שנחפרה ממפרץ סן פרנסיסקו, שימשה תשתית עליה נבנוּ מבנים.
פרקטיקה מודרנית של אִזוּר סייסמי (Seismic microzonation) מסבירה את ההבדלים בסכנה הסיסמית, הנובעת מתנאים גאולוגיים משתנים, קרי; תופעות של תגובת אתר סייסמית.
כרך ב', המכניקה של רעידת האדמה, שחיבר H.
Reid , פורסם בשנת 1910. ההצגה של ריד את תאוריית הריבאונד האלסטי של רעידות אדמה בכרך זה, נותרה כיום ההסבר המשכנע לאחד המנגנונים החשובים ביותר של פעילות סיסמית.
דו"ח לוסון נותר המחקר החשוב ביותר של רעידת אדמה בודדת.
ברית המאה 1906 הוקמה לריכוז אירועי מאה שנים לציון רעידת האדמה.
מצגות פרסים, שירותי דת, סרט טלוויזיה של נשיונל ג'יאוגרפיק, הקרנת אש על מגדל קויט, אנדרטאות והרצאות, היו חלק מההנצחה.
רעידת אדמה הוציאה סדרה של מסמכי אינטרנט, ותעשיית התיירות קידמה גם את יום השנה ה-100.
בשנת 2005, הוסיף ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית את "סן פרנסיסקו רעידת אדמה ושריפה, 18 באפריל 1906" , סרט דוקומנטרי שנעשה זמן קצר לאחר רעידת האדמה, לרשימת הסרטים האמריקאים הראויים לשימור.
כשעבד לביסוס הקריירה שלו כצלם בסן פרנסיסקו, וילארד וורדן ניצל את ההזדמנות ללכוד היסטוריה בהתהוות, הקלטת סצנות של השריפה ותוצאותיה באמצעות מצלמת מסרטת כף יד, ומצלמת תצוגה בגודל ארבעה על חמישה אינץ' עם זכוכית.
הוא גם צילם נזקים לקמפוס של אוניברסיטת סטנפורד.
לאחר ההרס, כל מה שנותר מאחוזת אלבן נ' טאון בגבעת נוב, היו שישה עמודי שיש ומשקוף.
במבט מזווית מסוימת, המרפסת הריקה מסגרה בצורה מושלמת את הריסות בית העירייה הבוער.
התמונה הפכה לאייקון של רעידת האדמה של 1906. בשנת 1909, העמודים והמשקוף הועברו לפארק שער הזהב, שם, הם הפכו לאנדרטה מתמשכת לזכר צערה של העיר ולסמל של עמידתה.
רעידת האדמה בסצ'ואן (2008) הייתה רעידת אדמה בעוצמה של 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט שפקדה את מחוז סצ'ואן שבסין, ב-12 במאי 2008 בשעה 14:28. נכון ל-6 ביולי 2008, מניין ההרוגים ברעש עומד על 69,197 בני אדם, 374,176 פצועים, 18,238 נעדרים
ו-4.8 מיליון בני-אדם נותרו חסרי בית (לפי פרסומים אחרים, מספר חסרי הבית גבוה בהרבה ומגיע אף ל-11 מיליון בני אדם).
מוקד הרעש היה בעומק של 19 ק"מ מתחת לעיר יינגשיו (Yingxiu), כ-80 ק"מ צפונית-מערבית לעיר צ'נגדו, בירת המחוז.
ערים רבות במחוז נפגעו קשות כתוצאה מהרעש, שהיה החזק ביותר שפקד את סין ב-30 שנה האחרונות.
העיר בייצ'ואן הממוקמת מצפון לצ'נגדו, הייתה קרוב במוקד הרעש ונחרבה כמעט לחלוטין, הערים דוג'יאנגיאן (Dujiangyan), וונצ'ואן (Wenchuan) ויינגשיו (Yingxiu), כולן נמצאות מצפון לצ'נגדו נפגעו קשה מאוד.
על פי רשויות המחוז, רוב הערים אמורות להבנות מחדש בתוך 3 שנים.
עוצמתה האדירה של רעידת האדמה גרמה לבניינים בערים כבייג'ינג, האנוי, בנגקוק ושאנגחאי לרעוד במשך כמה דקות עקב רעידת האדמה, על אף המרחק העצום בין הערים הללו למוקד הרעש.
נפגעו במיוחד בתים של בנייה זולה מסוג טופו דרג.
מספר זעזועי המשנה שבאו בעקבות הרעידה החזקה, עומד על מעל ל-21,568, מתוכם בין 134 ל-258 שהורגשו.
הנזק הכלכלי שנגרם כתוצאה מהרעש מוערך בכ-20 מיליארד דולר.
עקב השעה המוקדמת יחסית של הרעש, ילדים סינים רבים מתו בעת שבתי ספר קרסו על תלמידיהם.
בכמה מקרים חולצו תושבים מההריסות שעות ואפילו ימים לאחר שהבתים בהם שהו קרסו
סין הכריזה על 3 ימי אבל לזכר ההרוגים ברעש,
וכאות הוקרה, התחנה האחרונה של הלפיד האולימפי לפני הגיעו לבייג'ינג הייתה העיר צ'נגדו, בירת מחוז סצ'ואן.
חלק מהמדענים מייחסים את הגורם לרעידת האדמה לריכוז המים הגדול שנוצר בעקבות השלמת הקמת סכר זיפינגפו (Zipingpu Dam) בשנת 2006, והלחץ שהאגם המלאכותי יצר על החלק העליון של קרום כדור הארץ.
אם אכן כן, הרי שגם רעידת אדמה זו, מצטרפת לרשימה לא קצרה של רעידות אדמה מושרות.
ברעידת האדמה נותק הקשר עם שתי סטודנטיות ישראליות לרפואה סינית למשך 3 ימים, ענת בילו ומעיין סבג חטואל, שנפצעו ברעידת האדמה.
הן חולצו על ידי מקומיים ו-2 ישראלים, אלירן דובז'ינסקי וניסן חסן.
רעידת האדמה בפורט טהון התרחשה ב-9 בינואר 1857 בשעה 8:20. מוקדהּ היה בסמוך לפורט טהון אשר בקליפורניה.
פורט טהון הוא מחנה צבאי לשעבר שהיה בשימוש צבא ארצות הברית במאה ה-19. אף כי מוקד רעידת האדמה התרחש בשטח בלתי מיושב המרוחק מספר קילומטרים מהמחנה, הרעידה נקראת על שמו עקב היותו האתר המיושב הקרוב ביותר למוקד ועקב הנזק הרב שנגרם במקום.
רעידות האדמה שהתרחשו לאחר הרעידה הזו, החל משנת 1881, נקראו על שם העיירה פארקפילד הסמוכה, שקמה שנים ספורות אחרי רעידת האדמה של שנת 1857.
מחקר מאקרוסייסמי שעסק ברעידה הזו קבע: שהיא התרחשה ב-9 בינואר בשעה 08:20. היא נחשבת לאחת מהרעידות המתועדות הגדולות ביותר שהתרחשו במערב ארצות הברית, וגודלה הוערך לכ־7.9 בסולם המומנט הסייסמי.
אורך השבר שפעל ברעידה הזו היה כ-350 קילומטר וכמות ההסטה היחסית הממוצעת הייתה 4.5 מטרים, והמקסימלית הגיעה לכ-9 מטרים.
תזוזה יחסית זו לאורך 350 קילומטרים, הותירה רישומה על פני השטח בצורה של צלקות מאזור העיירה פארקפילד דהיום ועד ל-רייטווד הממוקמת כ-125 קילומטרים מצפון מזרח ללוס אנג'לס, באזור סן ברנרדינו.
ברעידת האדמה בסן פרנסיסקו בשנת 1906 אמנם אורך השבר היה גדול יותר, אך כמות ההסטה ברעידת פורט טהון 1857 הייתה גדולה יותר.
חוקרים מעריכים, שאורך השבר שפעל ברעידה זו, הוא קטע נעול בהעתק סן אנדריאס, ש"מתפרץ" ונקרע רק ברעידות אדמה גדולות מאד, ואילו רעידות אדמה מתונות יותר, בגודל 6, שהתרחשו באזור פארקפילד מאז שנת 1881, לא מצליחות "לקרוע" את הקטע שפעל בשנת 1857.
המחקרים המאקרוסייסמיים שבוצעו אודות רעידת האדמה בדקו גם את הדיווחים על רעידות מקדימות ורעידות עוקבות.
התרחשו מספר רעידות מקדימות באותו בוקר: כ-4 שעות לפני הרעידה העיקרית (לפני עלות השחר), שעתיים לפני הרעידה העיקרית (עם עלות השחר) ושעה לפניה (עם הזריחה).
האירוע שלפני עלות השחר הורגש בסן פרנסיסקו בעוצמה שבין II ל-III בסולם מרקאלי; בסן חוזה בעוצמה IV ובסנטה קרוז בעוצמה IV גם כן.
"אירוע השחר" הורגש באזורים אלה, וגם בפורט טהון וייתכן שגם במישור קאריזו .
"אירוע הזריחה" הורגש בסן פרנסיסקו בעוצמה III, במונטריי בעוצמה IV ובוייסייליה בעוצמה שבין II ל-III בסולם מרקאלי.
בסקרמנטו ולוס אנג'לס לא דיווחו על אף אחד מהאירועים הללו.
גודל הרעידות המקדימות הללו מוערך למגניטודה שבין 5 ל-6.
תופעות של סייש, מזרקות חול, סדקים רחבים באדמה ושינויים הידרולוגיים דווחו בשטחים נרחבים מסקרמנטו ועד הדלתה של הקולורדו.
אפקטים דרמטיים נצפו בגופי מים שמדרום למוקד: נהר קֵרְן שינה את כיוון זרימתו אל מעלה הנהר, ועלה על גדותיו; באגם טוּלֶארִי נוצר סייש, ודגה מהאגם נמצאה פזורה הרחק מהחוף; נהר לוס אנג'לס עלה על גדותיו, וכך גם נהר המוקלומני שמצפון למוקד הרעידה, ולפי הדיווחים הותירו אותו יבש לפרק זמן.
שינויים בזרימת מעיינות נצפו באזור סן דייגו, איזבלה ובקצה הדרומי של עמק סן חואקין ; סדקים הופיעו באדמה ליד סן ברנרדינו וב-עמק סן גבריאל.
בכל רחבי דרום ומרכז קליפורניה, דווח שהרעידות הורגשו במשך דקה אחת עד שלוש; כ־20 קילומטר ממערב לפורט טהון נעקרו עצים ממקומם.
תופעה של שקיעת עצים - כנראה כתוצאה של התנזלות הקרקע, נצפתה בין סקרמנטו לסטוקטון.
לאחר הרעידה העיקרית הגיעה סדרה של רעידות משנה שנמשכה לפחות כ־4 שנים, אם כי המספר הכולל של הרעידות העוקבות הגדולות היה קטן מהצפוי עבור רעידת אדמה בסדר גודל כזה.
לרעידת האדמה הזו יש חשיבות מיוחדת בתחום התכנון המונע לקראת רעידות אדמה עתידיות, מכיוון שזו רעידת האדמה הגדולה ביותר שהתרחשה במרכז ודרום קליפורניה במהלך ההיסטוריה המתועדת.
המחקר המאקרוסייסמי שעסק ברעידה הזו הצליח להפיק מפה איזוסייסמית של הרעידה, שיחד עם ערכי העוצמה הסייסמית שהוערכו באתרים השונים, ניתן להכין תרחיש לרעידת אדמה דומה בעתיד.
אחת ממסקנות החוקרים מתרחיש זה היא שרעידת אדמה דומה באזור לא תגרום נזק משמעותי לבנייה הנמוכה במטרופולין לוס אנג'לס.
מאידך היא בהחלט תגרום לנזק משמעותי למבנים השונים שממוקמים לאורך קו ההעתק שפעל ברעידה הזו.
רעידת האדמה בסומטרה, אינדונזיה, התרחשה ב-30 בספטמבר 2009, באי סומטרה, שהוא האי הגדול ביותר באינדונזיה ומהגדולים בעולם.
מוקד הרעש היה בחוף האי, כ-45 ק"מ מהעיר פדאנג.
הרעידה התרחשה בשעה 17:16 (שעון מקומי) בדרגה 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, וגרמה למפולות של בוץ, סלעים, עצים ובניינים ולהרס רב.
לפחות 1,300 אנשים נספו ברעש האדמה, וכ-3,000 נוספים הוכרזו כנעדרים.
יותר מ-2,400 פצועים אושפזו בבתי החולים.
לפחות 20,000 בתים נפגעו ברעש, לאורך קו החוף שאורכו כ-100 קילומטרים.
ב-16 באפריל 2013 פגעה רעידת אדמה בדרגה 7.8 בסולם ריכטר בפרובינציית סיסתאן ובלוצ'סתאן שבדרום-מזרח איראן, בסמוך לגבולה עם פקיסטן.
הרעידה, שאירעה בעומק של כ-82 קילומטר, הורגשה היטב באזורים נרחבים של איראן ופקיסטן ובמדינות נוספת באזור.
עוצמת הרעש הייתה הגבוהה ביותר שנמדדה באיראן 40 שנה, והיא באה מספר ימים בלבד לאחר רעידת האדמה במחוז בושהר ב-9 באפריל.
כתוצאה מהרעש דיווחו תחילה הרשויות באיראן על 40 הרוגים ועל עוד מאות שנפצעו, אולם לאחר כמה שעות חזרו בהם והודיעו כי יש רק הרוג אחד ו-12 פצועים.
מצדו הפקיסטני של הגבול דווח על 34 הרוגים ו-105 פצועים.
מבנים רבים באזור הרעש קרסו, וקווי תקשורת ותשתיות נוספות נפגעו קשות עד שנוצר חשש לשלמותם של בתי בוץ המצויים בכפרים בסביבה.
רעידת האדמה בסקופיה (במקדונית: Скопски земјотрес 1963) התרחשה ב-26 ביולי 1963 בשעה 05:17 (שעון מקומי) במקדוניה הווארדארית, סמוך לסקופיה אשר ביוגוסלביה.
עוצמת רעידת האדמה הייתה 6.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט (6.9 בסולם ריכטר) והיא נמשכה 20 שניות.
כתוצאה מרעידת האדמה נהרגו 1,070 בני אדם, נפצעו 3,330 ולפחות 100,000 נותרו ללא קורת גג.
בין 70% ל-80% מבתי העיר נהרסו או נפגעו קשות ומרכזה הישן נחרב לחלוטין.
ארמון רובן היה בין הבניינים הבודדים שנבנו בתקופה בין מלחמות העולם ושרד.
לאחר רעידת האדמה הגישו 78 מדינות ובכללן ישראל עזרה ליוגוסלביה לטיפול בנפגעים ולשיקומה של סקופיה.
ארצות הברית שלחה צוותים רפואיים, אוהלים ובתים טרומיים ומנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב הורה על משלוח סיוע ליוגוסלביה והגיע אישית לביקור בסקופיה.
נשיא יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו וממשלו הפעילו תוכנית שיקום מקיפה לסקופיה תוך קבלת סיוע מגורמי חוץ.
תכנונה מחדש של סקופיה בוצע על ידי אדריכלים מובילים כגון קנזו טנגה והוקמו שכונות מגורים, מבני ציבור ומסחר חדשים.
במהלך רעידת האדמה נהרגו 4 מבני הקהילה היהודית (מירה קולונומוס ביתה של ז'מילה קולונומוס, ד"ר נסים אברבנאל, ד"ר רני לוי-אברבנאל וד"ר סלבאטור לוי -בנו, ביתו וחתנו של חיים אברבנאל) ועוד 3 תיירים יהודים שביקרו במקום וכן חרבו מבנה בית הכנסת ובית העלמין הישן של הקהילה היהודית.
מאוחר יותר הוקמו במקומם בתי מגורים חדשים.
מספר מצומצם של מצבות הועברו מאזור בית העלמין החרב לחלקה היהודית שהוקמה בבית העלמין הכללי של העיר.
רעידת האדמה בספיטק שבארמניה הסובייטית התרחשה ב-7 בדצמבר 1988 בשעה 11:41 ובמגניטודה של 6.8 בסולם ריכטר היא הייתה רעידת האדמה החזקה שפקדה את האזור במאות השנים האחרונות.
תוך חצי דקה נהרס החלק הצפוני של ארמניה הסובייטית בה התגוררו כמיליון תושבים.
העיר ספיטק נהרסה עד ליסוד ונזקים משמעותיים היו בערים גיומרי, סטפנוואן ועוד.
בסך הכול כחצי מיליון אנשים נותרו ללא קורת גג ו-25,000 נהרגו.
מחשש לרעידות משנה הופסקה פעילות של תחנת הכוח הגרעינית מצאמור.
רעידות משנה נמשכו כשבוע והיו בחוזק עד ל-5 בסולם ריכטר.
בזמן האירוע מיכאיל גורבצ'וב היה בביקור רשמי בארצות הברית.
הביקור הופסק והוא חזר לברית המועצות.
מייד הוקמה ועדה ממשלתית מיוחדת ובראשה הועמד ראש הממשלה ניקולאי ריז'קוב.
לאזור הוזרמו כוחות צבא, ובנוסף לכך מתנדבים וצוותי חילוץ מכול רחבי ברית המועצות ומ-111 מדינות אחרות.
בעקבות הריסת התשתיות היה קושי במתן עזרה רפואית.
בעיר ספיטק הנפגעים רוכזו באצטדיון המקומי.
10 בדצמבר בברית המועצות הוכרז כיום אבל לאומי.
במהלך הרכבת האווירית שהעבירה את האספקה התרסקו שני מטוסי תובלה.
באזור היה מזג אוויר קריר (בלילות הטמפרטורות היו יורדות עד 20 מעלות מתחת לאפס) ולכן היה צורך לסיים את פינוי הנפגעים מההריסות ולפנות את התושבים לאזורים אחרים בהקדם.
בסך הכול פונו מהאזור כ-110 אלף אזרחים.
לדעת המומחים סיבות להריסות כה גדולות הם בתכנון בנייה לא מתאים לאזור וגם בביצוע לקוי של התוכניות.
ממשלת ברית המועצות אישרה תוכנית שיקום רחבה.
לאזור הגיעו כ-45 אלף עובדי בנייה מרחבי המדינה.
תוך מספר שנים נבנו בנייני מגורים ומבני ציבור.
אומנם בעקבות התפרקות ברית המועצות המשך תוכנית השיקום הופסק.
עד היום בערי ארמניה לא כל הבניינים שוקמו ורמת האבטלה בערי צפון המדינה גבוהה.
בעקבות האסון הוקם חיל החילוץ הרוסי שהפך בשנת 1995 למשרד למצבי חירום והגנה אזרחית שהפך לגוף המוביל והחשוב ביותר בתחום הטיפול באסונות טבע בכל המרחב הפוסט-סובייטי.
האירוע עובד לקולנוע מספר פעמים: בסרט הקולנוע "רעידת אדמה" משנת 2016 בבימויו של סאריק אנדראסיאן ובהפקת Enjoy Movies ובסרט ספיטק משנת 2018, בבימויו של אלכסנדר קוט.
רעידת האדמה בנפאל בעוצמה 7.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט התרחשה בשעה 11:56:26 לפי הזמן המקומי (6:11:26 בבוקר UTC) של יום שבת, 25 באפריל 2015. מוקד הרעידה היה כ-29 קילומטרים דרומית-מזרחית למחוז לאמג'ונג שבנפאל, בעומק של כ-15 קילומטרים.
לרעידה התלוותה סדרה של רעידות עוקבות.
ביום ראשון שלאחריה הורגשה רעידה בעוצמה 6.7, שגרמה אף היא לנזק רב.
ביום שני שלאחריה הורגשה רעידה בעוצמה 5.1.
ב-12 במאי, כשבועיים וחצי לאחר הרעש הראשון, התרחש רעש המשנה החזק ביותר בעוצמה 7.3.
בנוסף לנפאל, הנפגעת העיקרית מהרעידה, דווחו נפגעים בצפון הודו, בטיבט ובבנגלדש.
הרעידה הייתה החזקה ביותר באזור מאז הרעידה שהתרחשה ב-1934 במגניטודה של 7.9 בסולם מומנט וגבתה כ-10,600 קרבנות.
איתור הנפגעים התנהל במשך ימים אחדים לאחר רעידת האדמה, ובהתאם לכך מניין ההרוגים והפצועים גדל מדי יום.
שבוע לאחר רעידת האדמה נמנו כ-9,000 הרוגים, בהם מטייל ישראלי יחיד ומעל ל-23,000 פצועים.
גורלם של אלפי תושבים נוספים בנפאל, המתגוררים בכפרים נידחים, לא היה ידוע שבוע לאחר רעידת האדמה, מועד שבו העריכו שלטונות נפאל שאפסו הסיכויים למציאת ניצולים נוספים.
מדינההרוגיםפצועיםמקורנפאל8,78622,304חשבון הטוויטר הרשמי של ממשלת נפאלהודו130560אתר DD Newsהרפובליקה העממית של סין27383אתר Newsבנגלדש4200אתר bdnews24.comסך הכול8,94723,447
רעידת האדמה גרמה גם למפולת שלגים בהר האוורסט בזמן שעל פי ההערכות היו על ההר בין 700 ל-1,000 מטפסים.
הצבא ההודי איתר 19 גופות על ההר, בהן גופת דן פרדינבורג, בכיר בחברת גוגל שהיה אחראי על נושא פרטיות מידע בפרויקט X.
בנוסף חילץ צבא הודו 61 מטיילים מההר, כמה עשרות הוגדרו נעדרים.
מטפס ההרים, קונטל ג'וישר, היה בין השורדים.
בניינים רבים נהרסו בנפאל ואף במדינות השכנות, בהם מגדל דהרהרא בקטמנדו שקריסתו גרמה למותם של 180 בני אדם, וכיכר דורבר בקטמנדו, שהיא אתר מורשת עולמית.
כמו כן נפגעו מספר מקדשים.
נמל התעופה הבינלאומי טריבהוואן, המשמש כנמל תעופה בינלאומי בקטמנדו נסגר מיד לאחר רעידת האדמה אך נפתח שוב מאוחר יותר באותו היום על מנת לקלוט כוחות חילוץ והצלה, כאשר טיסות מסחריות חזרו לפעול בשלב מאוחר יותר.
יותר משלושים מדינות שלחו סיוע לנפאל, בכסף, בציוד, בצוותי רפואה ובצוותי חילוץ.
- שרת החוץ ג'ולי בישופ הציעה סיוע הומניטרי מיידי של ציוד מציל חיים בשווי 5 מיליון דולר.
- תרמו 1.36 מיליון דולר וציוד רפואי ומזון שנרכשו מהודו והועברו לנפאל.
בנוסף הוטסו 88 אנשי חיפוש והצלה.
- הסהר האדום האיראני תרם כ-40 טון חבילות סיוע הומניטרי, שהועברו דרך הודו.
- מזכיר המדינה ג'ון קרי הציע סיוע מצד ארצות הברית וניתנה תרומה של 10 מיליון דולר.
בנוסף, הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי שלחה שני צוותי חיפוש והצלה.
הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית שהיו בעת רעידת האדמה בנפאל במסגרת תרגיל משותף עם צבא נפאל נשארו במדינה וסייעו.
- שר הכלכלה נורבו וואנגצאנק אמר כי חגיגות היום הבינלאומי לקניין רוחני הושהו כצעד של סולידריות.
בנוסף, מסר כי לא נגרם נזק משמעותי בבהוטן.
בשלב מאוחר יותר נתרמו מיליון דולר ונשלחו 63 אנשי רפואה.
- ראש ממשלת בנגלדש, שק הסינה ואזד, שלחה 10 טון של ציוד הומניטרי (שמיכות, אוהלים, מזון יבש, מים ועוד).
נוסף על כך, נשלחו 34 אנשי צוות, בהם 6 יחידות רפואה צבאית ונציגי משרד החוץ.
בנגלדש סייעה ל-50 מאזרחיה לחזור בחזרה מנפאל.
- ב-3 במאי נחתה בנפאל משלחת של 52 אנשי סיוע עם מרכז רפואי נייד, בהם: רופאים, צוותי חיפוש והצלה וכלבים.
בנוסף, נפרסה יחידת טיהור מים ב-26 באפריל.
- תרמו כ-744 אלף דולר לנפאל.
- הודו הייתה המדינה הראשונה שהגיבה לאירוע, ראש הממשלה נרנדרה מודי הורה על שליחת כוחות סיוע כ-15 דקות לאחר רעידת האדמה.
הצבא ההודי הכריז על "מבצע אמיטי" שבמסגרתו נשלחו 16 צוותי כוח לאומי לאסונות, מעל 1,000 אנשי צוות וכלבי חיפוש והצלה.
נשלחו מאות חיילים משוחררים של צבא הודו, מאות חיילים בשירות פעיל מהצבא ומחיל האוויר ההודי.
הוקמה מפקדה בקטמנדו בפיקודו של מייג'ור גנרל.
במבצע השתתפו מטוסים מדגם: איליושין Il-76, לוקהיד C-130 הרקולס, בואינג C-17 גלובמאסטר III, אנטונוב An-32 וכן מספר כלי טיס אזרחיים, מסוקים מסוגים שונים וכלי טיס בלתי מאוישים.
כמו כן, נשלחו 18 צוותי רפואה הכוללים מנתחים, אחיות ופרמדיקים, והוקמו שלושה בתי חולים שדה.
בנוסף, הגיעו מהנדסים של חברת החשמל ההודית ועשרות כלי רכב, בהם אמבולנסים ומכליות מים.
במהלך הפעולה פונו מעל 20 אלף אזרחים הודים ו-170 אזרחים זרים באמצעות פינוי אווירי או יבשתי.
בנוסף, נתרמו עשרות טונות של ציוד וחבילות סיוע: 8 טון מזון תינוקות, 75 אלף בקבוקוני אינסולין, 10 טון שמיכות, מספר טונות של אוהלים, 110 טון מים, 14 טון איטריות, 220 טון חבילות מזון ועוד.
- ממשלת הונג קונג הכריזה כי תתרום 6.45 מיליון דולר לקרן סיוע לנפגעי רעידת האדמה.
- נתרמו 23 מיליון דולר (חלק מהסכום נתרם על ידי הציבור).
כמו כן, נתרמו 30 טון של סיוע הומניטרי ו-11 טון של ציוד.
נשלחו 60 אנשי חיפוש והצלה, צוותי רפואה ומהנדסים של הצבא הבריטי.
- סוכנויות סיוע טורקיות שלחו 65 אנשי חיפוש והצלה.
- ממשלת יפן הציעה סיוע מידי ביום הראשון לרעידת האדמה.
יפן תרמה 8.4 מיליון דולר, ציוד סיוע בשווי 210 אלף דולר ונשלחו 70 מומחים בתחומי חיפוש והצלה, תקשורת ורפואה.
- כנוהג קבוע בעת אסונות בקנה מידה גדול, שלחה משלחת סיוע של פיקוד העורף וחיל הרפואה, וחילצה אחדים מתושביה ששהו בנפאל, בין השאר להשלמת הליך פונדקאות.
שלושה מטוסי הרקולס של חיל האוויר נשלחו לנפאל כשעל סיפונם 260 אנשי צוות ו-95 טון ציוד, כולל בית חולים שדה עם מחלקת פגיות, גנרטורים, ציוד תאורה ואמצעים נוספים.
- הצלב האדום במקסיקו, שגרירות מקסיקו בנפאל וארגונים לא ממשלתיים נוספים, שיתפו פעולה על מנת לסייע לנפאל.
בנוסף נשלחו מחלצים צבאיים ומהנדסים.
סין - נשיא הרפובליקה העממית של סין, שי ג'ינפינג, הביע צער על האסון ואמר כי סין תספק כל סיוע נדרש.
צוות החיפוש וההצלה הבינלאומי של סין שלח 68 מאנשיו, וכן 6 כלבי חיפוש והצלה.
בנוסף, הכריזה ממשלת סין כי תתרום ציוד כמו שמיכות, אוהלים וגנרטורים בשווי 3 מיליון דולר.
- ראש הממשלה, לי הסיין לונג, הורה על שליחת 55 אנשי צוות הגנה אזרחית וקציני משטרה.
בנוסף, נתרמו 75 אלף דולר.
- נשלחו 81 כבאים, 12 כלבי חיפוש והצלה ו-6 רופאים.
ב-28 באפריל פונו מנפאל 33 אזרחים פולנים על ידי חיל האוויר ההודי.
- נתרמו 2.25 מיליון דולר על ידי הצלב האדום הפיני, וכן נשלחו עובדי סיוע של הצלב האדום.
בנוסף, נשלח גם ציוד רפואי.
- נשלחו ארבעה מטוסי לוקהיד C-130 הרקולס שהכילו 30 מיטות בתי חולים, 2,000 מנות קרב, 600 שמיכות, 200 אוהלים וציוד נוסף.
בנוסף, הגיעו אנשי צבא כמו רופאים צבאיים וצוותי חיפוש והצלה מיוחדים.
- ב-26 באפריל, שר החוץ והפיתוח הבינלאומי, לורן פביוס, הודיע כי הוקם מרכז לניהול משברים במשרד החוץ בצרפת.
כמו כן, נשלחו 11 עובדי חיפוש והצלה, ציוד ואספקה.
- נתרם סכום של מיליון דולר ונשלחו 40 אנשי חיפוש והצלה.
- ראש הממשלה סטיבן הרפר אמר כי בכירים קנדיים שנמצאים במקום האירוע עובדים עם הרשויות בנפאל והודו במטרה למצוא ולהבטיח את ביטחונם של אזרחים קנדיים הנמצאים באזור, ובעזרת שותפים בינלאומיים, מנסים לקבוע את הדרך האפקטיבית ביותר בה קנדה תוכל לסייע לאוכלוסייה המקומית.
שר החוץ של קנדה רוב ניקולסון מסר כי קנדה תורמת 5 מיליון דולר קנדי וכן שולחת צוותי סיוע המתמחים בטיפול באסונות.
- המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה הציע סיוע, והעמיד צוות של 50 מומחים באסונות של רעידות אדמה.
נשלחו 2 מטוסים לפינוי אזרחים רוסיים ואזרחים ממדינות ברית המועצות לשעבר.
- תרמו 1.6 מיליון דולר ושלחו 60 אנשי חיפוש והצלה, כולל כלבים.
- ב-26 באפריל, שלחה שווייץ משלחת שכללה רופאים, מהנדסי בניין וטכנאי מים.
- ראש ממשלת תאילנד הורה על שליחת כוחות סיוע, צוותי חילוץ וצוותים רפואיים ממשרד הבריאות והכוחות המזוינים המלכותיים של תאילנד.
בנוסף, נתרמו 200 אלף דולר על ידי ממשלת תאילנד, ו-300 אלף דולר על ידי מלך תאילנד.
- ב-27 באפריל, העביר האו"ם 15 מיליון דולר לטובת ארגוני סיוע בינלאומיים.
בנוסף, נשלחו משאיות מזון לאזורים שנפגעו.
- ב-26 באפריל, אישרה הנציבות האירופית תרומה של 3 מיליון אירו, וכן שליחת כוחות סיוע.
הארגון ההודי לחקר החלל - מספק בהתנדבות ליוניצ"ף צילומי לוויין של האזורים שנפגעו.
נפאל טלקום - הטעינה אוטומטית כרטיסי סים שאזלה בהם היתרה ב-50 מסרונים (SMS) כל יום.
בנוסף, צריכת נתוני גלישה עבור תוכנות סקייפ ו-Viber הייתה בחינם.
חברות תקשורת הודיות - הציעו שיחות חינם לנפאל עד 28 באפריל.
סקייפ - הציעה שיחות חינם לקווים נייחים וניידים לנפאל ומנפאל החוצה.
Viber - הכריזה שכל שיחה של משתמש נפאלי לכל יעד במדינה או בעולם תהיה בחינם.
בנוסף, משתמשים מחוץ למדינה יכלו להתקשר לנפאל בחינם.
Google Voice - הפחיתה את תעריף השיחה לנפאל לסנט אחד.
חברות תקשורת אמריקאיות - ורייזון תקשורת וספרינט הציעו שיחות בחינם לנפאל עד 10 במאי.
AT&T הציעה שיחות חינם לנפאל בין 25 באפריל ל-16 במאי.
חברות תקשורת ישראליות - פרטנר הגדירה אוטומטית חבילת שיחות וגלישה בחינם, בין התאריכים 25 באפריל ל-26 באפריל, ללקוחותיה ששהו בנפאל.
רעידת האדמה בנפאל בעוצמה של 8.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט התרחשה ב-15 בינואר 1934 בשעה 14:13:25 לפי הזמן המקומי (8:43:25 UTC) ונחשבת לאחת הקשות שידעו נפאל וביהר שבהודו.
ברעש האדמה נספו 10,600 אנשים.
מוקד הרעידה התרחש במזרח נפאל, כ-100 קילומטרים דרומית להר אוורסט.
האזורים בהם נגרם הנזק הכבד ביותר בנפש וברכוש היו מפורניה (Purnia) במזרח עד צ'מפארן (Champaran) במערב, מרחק של 320 קילומטרים, ומקטמנדו בצפון עד מונגר (Munger) בדרום, מרחק של 465 קילומטרים.
הרעידה הורגשה עד להסה, מומבאי, אסאם ופנג'אב.
בקולקטה, המרוחקת 650 קילומטרים ממוקד הרעידה, התמוטט המגדל בראש קתדרלת סנט פול .
רעידת האדמה בנפאל בעוצמה של 6.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט התרחשה ב-21 באוגוסט 1988 בשעה 23:09:11 לפי הזמן המקומי בנפאל וסמוך לגבול ההודי שלה, צפונית לביהר.
ברעידה נהרגו 709 בני אדם ועוד אלפים נפצעו.
הרעידה הכתה בשני גלים - האחד במשך 10 שניות והשני במשך 15 שניות - וגרמה לנזק בכ-50,000 מבנים וביניהם ראג' בהוואן (Raj Bhavan), בית מגורים של הממשל ההודי, ובית פטנה (Patna Secretariat), בניין הממשל ההודי בביהר.
רעידת אדמה בעוצמה של 6.2 לפי סולם מגניטודה לפי מומנט פגעה במרכז איטליה ב-24 באוגוסט 2016, בשעה 03:36:33, כ-75 ק"מ דרומית-מזרחית לפרוג'ה, כ-45 ק"מ צפונית לל'אקווילה, במשולש גבולות שבין מחוזות אומבריה, לאציו ומארקה.
האזור בו ארעה רעידת האדמה הוא בין הפעילים ביותר סייסמית באיטליה, המושפע מהלוחות הטקטוניים האפריקאי והאירואסייתי, ומההעתק שלאורך הרי האפנינים.
רעש זה היה הגדול ביותר מאז 2009, כאשר התרחשה רעידת אדמה ליד ל'אקווילה באזור אברוצו, שבה נהרגו יותר מ-300 בני אדם ו-65,000 אנשים נותרו ללא קורת גג.
בשעה 3:36 לפנות בוקר התרחשה רעידת אדמה סמוך לעיירה אמטריצ'ה ().
במשך כ-3 שעות לאחר רעידת האדמה הראשונית, התרחשו עוד לפחות 40 רעידות עוקבות חזקות.
בתחילה, דיווח הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) כי מוקד רעידת האדמה היה בעומק של 10.0 ק"מ ובעוצמה של 6.4 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
מאוחר יותר, ה-USGS תיקן את העוצמה ל-6.2, ואילו מקבילו האירופאי - European-Mediterranean Seismological Centre - קבע את העוצמה ל-6.1.
במסגרת כתבה בעיתון "קוריירה דלה סרה", ציין מומחה לרעידות אדמה כי הרעש התרחש בעומק 6 קילומטרים, וכי הוא דומה בעוצמתו לרעידת האדמה בל'אקווילה (2009).
לפי דיווח של דובר שירותי הכבאות של איטליה, נגרם נזק חמור לעיירה אמטריצ'ה, הסמוכה למוקד הרעש, וכן לאקומולי () ולארקווטה דל טורונטו ().
סרג'ו פרוצי, ראש העיר של אמטריצ'ה, הודיע כי "אמטריצ'ה איננה כאן עוד, מחצית העיר נהרסה".
רעידת האדמה, ואף הרעידות העוקבות, הורגשו על פני חלקים גדולים של מרכז איטליה, לרבות ברומא, בנאפולי ואף בפירנצה.
ב-27 באוגוסט 2016 הוכרז יום אבל לאומי באיטליה בעקבות רעידת האדמה, הדגלים במדינה הורדו לחצי התורן ובעיר אסקולי פיצ'נו התקיים טקס הלוויה ממלכתי ל-35 מהרוגי האסון.
רעידת האדמה בפואבלה היא רעידת אדמה שהתרחשה ב-19 בספטמבר 2017 בעוצמה של 7.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט ובעומק 51 ק"מ, כ-55 קילומטרים דרומית לפואבלה.
רעידת האדמה גרמה נזק רב במדינות מקסיקו: פואבלה ומורלוס ובמטרופולין מקסיקו סיטי, ולמותם של 286 אנשים, וכן להתמוטטות מבנים ולניתוק מיליונים מחשמל.
רעידת אדמה זו אירעה כשבועיים לאחר רעידת האדמה בצ'יאפס, שהייתה בעוצמה של 8.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
+''' הרוגים לפי מדינה מדינה הרוגים סימוכין גררו5 מורלוס73 אואחאקה 1 פואבלה44 מדינת מקסיקו13 מקסיקו סיטי133 סך הכל: 217
רעידת האדמה בסיקים (ידועה גם כרעידת האדמה בהימלאיה) בעוצמה של 6.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, התרחשה בשעה 18:10 לפי שעון מקומי ביום ראשון, 18 בספטמבר 2011. מוקד הרעידה היה באזור שמורת קנצ'נג'נגה ליד גבול נפאל ומדינת סיקים בהודו בעומק של 19.7 ק"מ.
רעידת האדמה הורגשה לאורך צפון־מזרח הודו, נפאל, בהוטן, בנגלדש, ודרום טיבט.
דווח כי 111 איש לפחות, נהרגו, רובם במזרח מדינת סיקים.
דווח על 11 הרוגים בנפאל, 3 מתוכם נהרגו כשקיר בשגרירות הבריטית בקטמנדו, התמוטט עליהם ו-7 הרוגים בטיבט.
נזק נגרם למבנים בבנגלדש, בהוטן, וטיבט.
רעידת האדמה התרחשה כמה ימים לאחר שרעידת אדמה בעוצמה של 4.2 התרחשה במחוז סוניפט שבמדינת הריאנה, הודו אשר הורגשה גם בניו דלהי.
הייתה זו רעידת האדמה המשמעותית הרביעית בהודו בחודש ספטמבר 2011.
שנה לאחר מכן בדיוק, ב-18 בספטמבר 2012, בשעה 5:55 לפי השעון המקומי, התרחשה רעידת אדמה נוספת בעוצמה של 4.1, דבר שהוביל לבהלה בקרב האנשים כשרק ציינו את יום השנה לרעידת האדמה .
רעידת האדמה של שנת 1202 היא רעידת אדמה שהתרחשה בסוריה ב-20 במאי 1202, כאשר מוקד רעידת אדמה היה בדרום-מערב סוריה.
על פי המחקר האחרון שהתבצע אודות רעידת האדמה הספציפית הזו, גודלה היה במגניטודה 7.6. מחקר מוקדם יותר, העריך שמדובר במגניטודה 7 בלבד.
לפי מקורות שונים, רעידת אדמה גדולה או אוסף של מספר רעידות פגעו באזור בין השנים 1201 עד 1202. מן המקורות לא ברור אם מדובר ברעידה אחת עוצמתית מאוד או בסדרה של רעידות עוקבות שאין ביניהן כל קשר.
בהתחשב בעובדה שרעידות אדמה גדולות לא פוקדות את האזור בתדירות גבוהה, סביר יותר להניח שמדובר ברעידת אדמה אחת גדולה.
חוקרים אחרים הסיקו כי אירעו שתי רעידות אדמה גדולות בפרק זמן קצר אחת מהשנייה, הראשונה ב-6 ביוני 1201 והשנייה ב-20 במאי 1202.
הרעידה הורגשה מסיציליה במערב ועד לצפון-מזרח איראן, ומקונסטנטינופול בצפון ועד לאסואן בדרום.
האזורים בהם פגעה הרעידה והורגשה היטב - בסדר יורד לפי צפיפות האוכלוסייה הם: לבנון, צפון ארץ ישראל, ירושלים, ירדן, דרום טורקיה (אנטיוכיה, ממלכת קיליקיה הארמנית, מזרח אנטוליה), סיציליה, עיראק, איראן, מצרים (עד לאסואן), קונסטנטינופול ואף סאוטה שבחלקו המערבי ביותר של הים התיכון.
האזורים שניזוקו הכי קשה מכולם היו הר הלבנון, צור, עכו, בעלבכ, בית ג'ן, שכם, שטח הבניאס, דמשק, חורן, טריפולי, וחמה.
יש ארכאולוגים הסבורים שאבן הראשה בקשת השער המערבי של מצודת נמרוד נשמטה חלקית כתוצאה מרעידת האדמה הזו.
אחרים המייחסים אפקט סייסמי זה של ערעור קשת השער לרעידת אדמה שהתרחשה בצפון ארץ ישראל ובלבנון בשנת 1759.
גלי הצונאמי שהכו באזור ככל הנראה נצפו במזרח קפריסין ומחופי סוריה ולבנון.
לפי הערכה גסה למדי, שכוללת את מניין ההרוגים כתוצאה מן הרעידה, ובכלל גם אנשים שמתו ממגפה כתוצאה מהצפה של נהר הנילוס, הרעידה קטלה את חייהם של כ-1,100,000 איש.
הערכה ריאלית וזהירה יותר מציינת שסך ההרוגים מן הרעידה הגדולה נאמד בלא יותר מ-30,000 איש.
רעידת האדמה של שנת 1170 היא רעידת אדמה שהתרחשה בסוריה מוקדם בבוקר ב-29 ביוני 1170. על פי הערכה הרעש היה בעוצמה 7.7 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
ישנן עדויות על כך שמספר רעידת אדמה מקדימות, קטנות יותר, אירעו באותו האזור לפני רעידת האדמה המרכזית.
יש גם עדויות לרעידות עוקבות באותו האזור במשך שלושה חודשים לאחר רעידת האדמה המרכזית.
רעידת האדמה בפרו (ידועה גם כרעידת האדמה הפרוויאנית הגדולה) הייתה רעידת אדמה בעוצמה של 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, אשר התרחשה ב–31 במאי 1970, בשעה 15:23, לפי השעון המקומי.
מוקד הרעידה היה במעמקי האוקיינוס האטלנטי לצד חופי אזור אנקש בפרו.
רעידת האדמה הורגשה מהעיר צ'יקלאיו שבצפון פרו ועד לעיר בירתה לימה הנמצאת במרחק של יותר מ-400 מייל (650 ק"מ).
לרעידה התלוותה מפולת סלעים ושלגים חסרת תקדים.
מעריכים כי רעידת האדמה בשילוב עם המפולת גבתה את חייהם של בין 66,794 ל–70,000 איש.
היה זה אסון הטבע החמור ביותר בתולדות פרו, והמפולת נחשבת למפולת השלגים הקטלנית בעולם.
רעידת האדמה גרמה להרס רב בפרו, ובעקבות טכניקות בנייה לקויות ובנייה באזורים בהם האדמה לא יציבה, ההרס החמיר אף יותר.
על פי ההערכות רעידת האדמה גבתה את חייהם של 70,000 בני אדם, כ-50,000 בני אדם נפצעו, כ-200,000 בתים ומבנים נהרסו וכ-800,000 בני אדם נותרו ללא קורת גג.
כתוצאה מרעש האדמה ומפולת השלגים שהכתה את האזור מספר המתים הלך וגדל בעקבות קור ורעב שפקדו את האזור.
לפי הדיווחים כ־95% מהמבנים בעיר ואראס התמוטטו.
רעידת האדמה בפרו נחשבת לאחת מרעידות האדמה ההרסניות ביותר שהתרחשו באמריקה הלטינית.
רעידת האדמה בפרו הובילה למפולת שלגים שמקורה בהר וסקראן שהביאה למותם של 18,000 בני אדם.
המפולת הכילה מים, ברי קרח, בוץ וסלעים.
מהירותה הגדולה של המפולת הובילה בין היתר גם לקריסת גשרים, הריסת כבישים ומסילות רכבת, שבירת סכרים וקריסת מבנים.
חומת קרח שקרסה מהר גבוה בפרו גרמה למחיקתה של העיירה יונגאי.
בעקבות רעידת האדמה וההרס הרב שנגרם ברכוש ובחיי אדם, נשיא פרו באותה תקופה, חואן ולאסקו אלואראדו, ביקש סיוע הומניטרי ממדינות העולם.
הרעידה בעוצמה של 8.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט גרמה לשני הרוגים ושלושים אנשים פצועים (15 מאקוודור ו-15 מפרו).
רעידת אדמה זו היא החזקה ביותר שהתרחשה ב-2019.
רעידת האדמה במקסיקו סיטי התרחשה ב-19 בספטמבר 1985 בשעה 07:17, זמן מקומי, בגודל (מגניטודה) 8.1 בסולם ריכטר.
במהלך רעידת האדמה קרסו או נהרסו 13 מבני בתי חולים ציבוריים חשובים ו-5800 מיטות אשפוז אבדו.
רעידת אדמה זו מפורסמת מאוד במחקר הסייסמולוגי וההנדסי כדוגמה להרס רב שמתרחש במקום המרוחק מרחק רב (כ-400 ק"מ) מהמוקד, וכדוגמה להשפעת התשתית הגאולוגית על התפרושת המרחבית של ההרס.
זו הייתה רעידת האדמה הראשונה בהיסטוריה, שצה"ל שלח משלחת סיוע והצלה לסייע בחילוץ הנפגעים.
מקסיקו סיטי נבנתה על אי בלב אגם טשקוקו הרדוד, שהיה מאגר מים גדול בשטח שהיום בנויה עליו העיר.
העיר החדשה הייתה מחוברת לחוף באמצעות גשרים מלאכותיים, ובמשך השנים נבנו חלקים נוספים בעיר על איים אחרים וקטנים יותר באגם טשקוקו, לרבות על חלקים נרחבים מהאגם שיובשו עוד בזמן הכיבוש הספרדי.
במהלך המאה ה-20 גדלה העיר באוכלוסייה ובשטח.
בשנת 1930 מנתה האוכלוסייה במקסיקו סיטי כמיליון תושבים, ובשנת 1980 מנתה האוכלוסייה כ-13 מיליון תושבים.
גידול מואץ זה של האוכלוסייה חייב התפשטות העיר המודרנית לכיוון דרום בעיקר, היכן שהיו שטחי האגם שיובש, שהיו מורכבים ממשקעי אגם רכים, בלתי מלוכדים, ומאוד לא צפופים, בעוד שהעיר העתיקה ישבה על סלע וולקני צפוף מאוד ומצפון לאגם שיובש.
התנאים הללו גרמו לתופעה של הגברה בתאוצת הקרקע.
בעיר המודרנית והחדשה שיושבת על משקעי אגם רכים, בעוד שבעיר העתיקה שיושבת על סלע וולקני צפוף וקשה תופעה זו לא התרחשה.
הגלים הסייסמיים המשוגרים ממוקד רעידת האדמה לכל הכיוונים, הולכים ונוחתים ברמות האנרגיה שלהם עם המרחק - תופעה הקרויה ניחות.
הגלים משנים (גם) את מהירותם כשהם עוברים מתווך אחד לשני.
ככל שצפיפות התווך גדולה יותר, גם המהירות גדלה.
כאשר הגלים הללו עוברים מתווך צפוף מאוד וקשה, לתווך מאוד לא צפוף ורך, מתרחשת הגברה גדולה מאוד של תאוצות הקרקע.
זה היה המצב ברבעים המודרניים של מקסיקו סיטי.
הגלים הסייסמיים (גלי הגזירה המסוכנים) נעו במהירות של כ-2,500 מטר לשנייה בסלע הצפוף שהיה מתחת למשקעי האגם בעיר החדשה (אותו סלע וולקני צפוף שעליו יושבת העיר העתיקה).
כשהגלים הללו עברו מהסלע הצפוף למשקעי האגם הרכים, עליהם בנויים כל המבנים המודרניים בעיר, המהירות השתנתה בבת אחת לכ-50 עד 100 מטר לשנייה.
להכפלה פי 50 ויותר של תאוצות הקרקע, גרמה גם הזהות בין התדירות העצמית של משקעי האגם המיובש (0.5Hz - זמן מחזור של 2 שניות), לסדרת הגלים הסייסמיים שהגיעו לאזור באותה תדירות.
כתוצאה מכך, נוצרה במקום תהודה (רזוננס בלעז), שגרמה לכך שדווקא הבניינים המודרניים שהיו ברבעים החדשים של העיר קרסו, ואילו מבנים עתיקים שהיו בעיר העתיקה, ובאיכות בנייה פחותה בהרבה מאיכות הבניינים המודרניים, לא ניזוקו כלל.
סיבה נוספת להרס הנרחב היא העובדה שמשקעי האגם המיובש היו רוויים למדי במי תהום, עובדה שתרמה למקרים רבים של התנזלות (ליקוויפציה בלעז - ראו תמונת הקריסה למעלה משמאל).
הלקח העיקרי שנלמד מרעידת האדמה הזו
מקרה זה של מקסיקו סיטי, נלמד בכל העולם כדוגמה קלאסית לתגובת אתר סייסמית (Site Effect) ברעידות אדמה המרוחקות מאוד מן המוקד.
עד לרעידת האדמה הזו, המומחים לא היו מודעים לתופעה העוצמתית של תגובת אתר סייסמית (Seismological Site Effect).
בעקבות רעידת האדמה הזו, הקים "האיגוד הבינלאומי לסייסמולוגיה ופיזיקה של פנים כדור הארץ" קבוצת עבודה בינלאומית לריכוז המחקרים אודות התופעה "החדשה" שהתגלתה.
המחקרים שהתבצעו במסגרת זו הוצגו בשני כנסים ביפן: האחד ב-1992, והשני ב-1998. מחקרים אלה הניבו שיטות מדידה שונות, למדידת תגובת אתר סייסמית צפויה באתרים שונים.
מדידות אלה מופעלות בעיקר לקראת בנייה של אתרים רגישים.
בישראל בוצעו בדיקות אלה בתחילה רק על ידי המכונים הגיאופיסי והגאולוגי לישראל ומאז שנת 1993, לפחות 115 מדידות כאלה.
הידועות שבהן הן אלה שבוצעו לקראת הקמת הרכבל החדש באתר "מצדה", אתר חברת החשמל "אורות רבין" בחדרה ועוד.
סיוע משלחת צה"ל הראשונה לאזור אסון
מיד לאחר היוודע על אסון רעידת האדמה והיקפו, שיגר צה"ל משלחת חילוץ והצלה שהתבסס על כוחות חילוץ סדירים ומילואים של בה"ד 16 שבצריפין.
הבה"ד היה כפוף אז למפקדת קצין חיל ראשי לעורף - מקחל"ר.
בראש המשלחת עמד אל"מ אבנר שמואלביץ שפיקד על הבה"ד משנת 1984. המשלחת זכתה להערכה רבה בקרב שלטונות מקסיקו והמנהיגות העירונית, לרבות הקהילה היהודית בעיר.
עם סיום משימת המשלחת, נערכו לכבודה טקסים במועצת העיר ובקהילה היהודית שם.
רעידת האדמה בנאפולי (ידועה גם בשם "הרעידה הנאפוליטנית הגדולה" (The Great Neapolitan earthquake), או רעידת האדמה של בזיליקטה מ-1857 , התרחשה ב-16 בדצמבר 1857 בסביבות השעה 10 בלילה.
ברעידה נהרגו מעל 10,000 איש ויש מקורות שאף מגדילים את מספר הקורבנות עד 19,000. אחת הסיבות למספר ההרוגים הגבוה היא עיתוי הרעידה, עת רוב האנשים נמצאים בבתיהם.
השם נאפולי מתייחס לממלכת נאפולי (דאז) ולא לעיר הידועה נאפולי הסמוכה.
באזיליקטה הוא שם המחוז בו נמצא המוקד המשוער של רעידת האדמה - ליד העיירה מונטמורו .
גודל (מגניטודה) רעידת האדמה מוערך בסביבות 7 בסולם ריכטר
ייחודה של רעידת האדמה בנאפולי
רעידת האדמה בממלכת נאפולי הייתה רעידת האדמה הראשונה בהיסטוריה שתועדה בצורה מדעית ושיטתית.
זאת בזכות עבודה מונומנטלית של מהנדס בריטי בשם רוברט מאלט.
מאלט יצא מספר שבועות לאחר רעידת האדמה לממלכת נאפולי, בתמיכת "החברה המלכותית של לונדון", ותיעד במשך כמה חודשים ולפרטי פרטים את הנזקים למבנים בממלכה ואף מחוצה לה.
למעשה תיאר מאלט את התפרושת המרחבית של האפקטים הסייסמיים שנגרמו על ידי רעידת האדמה.
עבודתו כללה נתוחי עומק הנדסיים וגיאופיזיים, בד בבד עם תיאור עוצמת הרס המבנים בכל יישוב וחיבור כל היישובים בעלי אותה דרגת עוצמה בקו מתאר (קונטור) על מפה.
לקווי המתאר הללו קרא קווים איזוסייסמליים, דהיינו קווים שווי עוצמה (לימים נקראו קווים שווי עוצמה סייסמית).
המפה הזו נתנה למאלט מושג על אזור האפיצנטר או מוקד רעידת האדמה, וכן על רמת הניחות של העוצמה הסייסמית עם המרחק מהמוקד.
לימים, התפתחה השיטה בה נקט מאלט, להערכת ומיפוי עוצמות סייסמיות, והיא מקובלת לשימוש עד היום על ידי המוסדות הסייסמולוגים החשובים בעולם.
רעידת האדמה בעכו התרחשה באזור עכו בשנת 881 (268 בלוח השנה ההיג'רי).
על פי הגיאופיזיקאי אוגוסט היינריך זיברג (1875–1945), רעידת האדמה גרמה לגל ים סיסמי (צונאמי).
הצונאמי השפיע בעיקר על העיר עכו וסביבתה, שם נגרם נזק רב.
המקור העיקרי של זיברג בנושא היה הגאולוג ביילי ויליס (1857–1949), אשר מצדו מציין את הרופא ג'וזף דזירה תולוזן (1820–1897) כמקור שלו על רעידת האדמה ההיסטורית.
תולוזן מעריך ברישומיו כי רעידת האדמה התרחשה בשנת 881 או 882. למעט עכו, אזורים אחרים שנפגעו מגלי הסיסמה היו על פיו חופי אלכסנדריה וחופי האזור הסורי.
תולוזן מזכיר גם כי רעידת האדמה גרמה לגלים דומים בנהר הנילוס.
התיאור של תולוזאן כמעט זהה לתיאור רעידת האדמה בכרתים ב-1303 (702 בלוח השנה ההיג'רי), שהשפיעה גם על אלכסנדריה.
כתב העת Annals of Geophysics העלה ספקות לגבי האותנטיות ההיסטורית של רעידת האדמה הזו, מה שמרמז כי תולוזאן שגה בתיארוך האירועים בתיאורו את האירוע.
רעידת האדמה בפטריניה, קרואטיה, הייתה רעידת אדמה שהתרחשה ב-29 בדצמבר 2020 ב-12:19:54 לפי השעון המקומי (11:19:54 בשעון UTC).
ברעידת אדמה זו, שהייתה בעוצמה של 6.4 בסולם מגניטודה לפי מומנט, נהרגו 7 אנשים ונפצעו 26.
רעידת האדמה בסולאווסי 2021 הייתה רעידת אדמה שפגעה במערב העיר סולאווסי, אינדונזיה.
הרעידה התרחשה ב-15 בינואר 2021 בשעה 2:28 בעוצמה של 6.2 בסולם ריכטר.
הרעידה הורגשה גם במספר אזורים מרוחקים יותר דוגמת מקאסאר.
על פי לפי דיווחים, כמה בניינים נהרסו גם בערים שכנות, כולל בניין בן שלוש קומות בממוג'ו .
לפחות 111 בני אדם נהרגו ולמעלה מ-3,300 נפצעו.
כמה שעות קודם לכן התרחשה באזור רעידה מקדימה.
רעידת האדמה התרחשה בעומק של 18 ק"מ, ומרכזה נמצא במג'יין ריג'נסי שבמערב סולאווסי.
על פי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית נרשמה עוצמת סולם מרקאלי חמורה.
הרעידה הורגשה במשך 5–7 שניות.
הרעידות הורגשה גם במספר ערים שכנות.
רעידת האדמה אירעה לאורך תקופת הדחף ממוג'ו – מג'יינה, שעוברת קרוב לעיר ממוג'ו, מערב סולאווסי.
במיקום זה ארגע גם רעידת אדמה בשנת 1969 בה נהרגו 64 בני אדם.
על פי מחקרים, במקום צפויה להתרחש רעידה דומה כל 75 שנה בערך.
12 שעות לפני הרעידה העיקרית, רעידת אדמה בעוצמה 5.7 הורגשה צפונית למקור הרעש מה שגרם למפולות רבות והרס של מספר בניינים.
על פי הדיווחים הרעידה המקדימה גרמה לעוד 26 רעידות עוקבות.
על פי הדיווחים עשרות אנשים פונו עקב חשש מצונאמי ואדם אחד נפצע בפינוי.
נזקים קשים דווחו ברחבי מג'יין ריג'נסי ובכמה אזורים במאמוג'ו ריג'נסי, גם חלק מבית החולים מירטה מנקררה, בית חולים מרכזי במג'יין, התמוטט, ולכד בתוכו לפחות 6 אנשים, מאות חולים נאלצו לקבל טיפול מחוץ לבית החולים מחשש לקריסת המבנה כולו.
משרד החינוך דיווח כי לפחות 15 בתי ספר נפגעו או נהרסו ברעידת האדמה, רובם במג'יין.
לפחות בית ספר יסודי אחד ושני בתי ספר תיכוניים במג'יין נהרסו ואילו האחרים ספגו נזק שנע בין נזק קל לנזק כבד.
במאמוג'ו לפחות שישה בתי ספר נפגעו מרעידת האדמה.
הערכה הראשונית העלתה כי לפחות 62 מבנים נהרסו ברעידת האדמה, מאוחר יותר המספר עלה למאות.
במג'יין נפגעו ברעידת האדמה לפחות 300 בתים.
פקיד מהממשלה האזורית של מערב סולוואזי הצהיר כי לפחות מחצית מכל המבנים בממוג'ו התמוטטו.
מיד לאחר מכן נהרגו לפחות 4 בני אדם ו-600 נפצעו.
מאוחר יותר עלה מספר ההרוגים ל-27 וכ-637 בני אדם נפצעו ו-15,000 איש נותרו חסרי קורת גג.
מאוחר יותר עלה מספר ההרוגים שוב ל-35 כאשר גופות נוספות נמצאו תחת ההריסות על ידי אנשי ההצלה.
לפחות 26 היו ממאמוג'ו, ואילו 9 אחרים היו ממג'ין.
בליל 15 בינואר, נודע כי 42 בני אדם נהרגו ברעידת האדמה.
מרבית הקורבנות היו תושבים מעיר הבירה המחוזית מאמוג'ו.
רובם נמצאו בתוך ביתם, כאשר רעידת האדמה התרחשה בלילה, כשרוב האנשים ישנו.
עשרות עדיין נלכדו בתוך מבנים שקרסו.
לפחות 2 בני אדם נהרגו לאחר שחלק מבית החולים מיטרה מנקררה בממוג'ו התמוטט.
רעידת האדמה בפורט-או-פרנס הייתה רעידת אדמה שהתרחשה בשעה 12:50 ב-21 בנובמבר 1751 בעיר פורט-או-פרנס, בירת האיטי.
רעידת האדמה התרחשה למשך דקה.
לאחר רעידת האדמה, בין 22 בנובמבר ל-8 בדצמבר, רוב תושבי העיר התגוררו באוהלים, עקב התרסקות והתמוטטות הבתים והמבנים בעיר.
רעידת אדמה נוספת דווחה שהתרחשה באותו מקום ב-15 בספטמבר באותה השנה, ולא ברור האם שני הדיווחים מתייחסים לאותו אירוע או האם שיש ביניהם קשר.
מאוחר יותר, סייסמולוגים שנשלחו לאזור, השוו את רעידת האדמה שהתרחשה בשנת 1751, לרעידת האדמה שהתרחשה בשנת 1910. שתי רעידות האדמה נעשו באותו המקום.
רעידת האדמה בפוקושימה (2022) התרחשה ב-16 במרץ 2022, מול חופי פוקושימה, יפן.
לפי הסוכנות המטאורולוגית של יפן, רעידת האדמה הייתה בעוצמה של 7.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט, ופגעה בעומק של 60 ק"מ.
המכון הגאולוגי של ארצות הברית קבע כי לרעידה הייתה עוצמה של 7.3 בעומק של 63.1 ק"מ.
לרעידה זו קדמה גם רעידה של 6.4 בעומק של 56.3 ק"מ.
אזהרת צונאמי פורסמה על ידי המרכז הפסיפי להתרעת צונאמי , אך הסוכנות הבהירה כי האירוע לא היווה סכנה לחוף המערבי של ארצות הברית, אלסקה וקולומביה הבריטית.
בעקבות האזהרה, פונו מאות אלפים מבתיהם במחוז מיאגי ומיליונים בעיר טוקיו והסביבה נותרו ללא חשמל.
גבר בשנות ה-60 לחייו מת לאחר שקפץ מחלון כדי להימלט.
69 נוספים נפצעו, כולל אחד שנפל על פי הדיווחים בעת שניסה להתפנות.
בטומה, מיאגי, גבר בשנות ה-70 לחייו מת מהתקף לב.
דווח על מקרה מוות שלישי בשיצ'יגהמה, על גבר בשנות ה-70 לחייו שהתמוטט ופונה לבית החולים אך מת מפצעיו בבית החולים.
ראש ממשלת יפן פומיו קישידה חשף בבוקר 17 במרץ כי ארבעה בני אדם נהרגו.
NHK דיווח כי לפחות 194 בני אדם נפצעו.
לפחות 49 מתוך 91 התושבים הפצועים במחוז מיאגי ו-36 מתוך 80 במחוז פוקושימה סבלו מפציעות שדרשו טיפול.
ארבעה אנשים בקוריהארה, מיאגי סבלו מפציעות קלות עקב נפילת חפצים.
רכב נלכד מתחת לגג שנפל מהבניין.
מקדש במינמיסומה ספג נזק משמעותי והתמוטט חלקית.
הקירות החיצוניים של כמה בתים קרסו חלקית.
כמו כן דווח על שבירת חלונות.
ביאבוקי ונפגעו קירות חיצוניים ודלתות של בית מלון.
היו שלושה דיווחים על אנשים שנלכדו במעליות ברחבי המחוז.
חלק מחומת אבן של טירת אבה ברובע אובה של סנדאי קרס.
הפסל הגדול של מאסאמונה באותו אתר ניזוק אף הוא, וכתוצאה מכך הפסל הוטה לצד אחד.
מיאגינו -קו, סנדאי, פרצה שריפה גדולה בבית משותף.
משרד הקרקעות, התשתיות, התחבורה והתיירות דיווח כי על 17 מקרים של אנשים לכודים במעליות באזור טוקיו רבתי.
עוד שמונה מקרים של אנשים שנלכדו במעליות דווחו במחוזות צ'יבה, קנאגאווה, איבראקי וסאיטמה.
רעידת האדמה במרלבורו (1848) הייתה רעידת אדמה שהתרחשה ב-16 באוקטובר 1848 בעוצמה של 7.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט והמוקד שלה היה במחוז מרלבורו באי הדרומי של ניו זילנד.
בוולינגטון, הרעידה נמשכה כשתי דקות וגרמה נזק נרחב, במיוחד למבני אבן.
רוב המבנים שניזוקו ברעידת האדמה נבנו מחדש מעץ והדבר תרם להפחתת נזקים ומוות ברעידת האדמה החזקה יותר בווייראפה שפגעה גם בוולינגטון שבע שנים מאוחר יותר.
בוולינגטון ניזוקו כמעט כל בנייני הלבנים, כולל בתים, כנסיות, בית הכלא ובית החולים הקולוניאלי.
רוב מבני העץ לא נפגעו.
סמל הצריף ג'יימס האריס לאבל מהגדוד ה-65 ושניים מילדיו הצעירים, אמיליה בת 4 וויליאם בן 6, מתו לאחר שנמחצו מנפילת לבנים מחומה ברחוב פאריש בוולינגטון.
הם קבורים בבית הקברות ברחוב בולטון.
באזור מרלבורו עצמו נפגעו קשות מספר בתי מגורים.