tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בארצות הברית וקנדה הסרט שוחרר למקביל להפצה הרחבה של הסרט Hostiles וצפוי להרוויח כ-20 מיליון דולר ב-3,786 אולמות קולנוע בסוף השבוע הראשון ליציאתו.
הסרט גרף 1.5 מיליון דולר בהצגת הטרום בכורה שלו בחמישי בערב, לאחר שהסרט הראשון גרף 1.1 מיליון דולר והשני 1.7 מיליון דולר.
שבוע קודם לשחרורו באמריקה הצפונית, הסרט שוחרר בדרום קוריאה, אוסטרליה וטאיוואן, שם הוא גרף 15.1 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון.
בדירוג אתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג של 44% בהתבסס על 113 ביקורות, וממוצע משוקלל של 5.3/10. קונצנזוס של מבקרי האתר טען כי "הרץ במבוך: תרופת המוות יכול להציע סגירת מעגל לכל אוהדי הזיכיון, אך לכל מי שלא היה מכור לזיכיון, עדיף לוותר על צפייה בפרק האחרון והנפוח הזה".
באתר Metacritic הסרט קיבל ציון משוקלל של 52 מתוך 100, בהתבסס על 35 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
קהלים שנשאלו על ידי CinemaScore נתנו לסרט ציון "" מתוך סולם בין ל-F.
שנה טקס קטגוריה מקבלי הפרס תוצאה2018 פרסי בחירת הנוער 2018 הסרט הנבחר: אקשן הרץ במבוך: תרופת המוות שחקן הקולנוע הנבחר: אקשן דילן או'בריאן הכימיה הנבחרת בסרט קולנוע דילן או'בריאן וקאיה סקודלריו נבל הקולנוע הנבחר איידן גילן
הרץ במבוך: מבחני הכווייה הוא סרט פעולה ומדע בדיוני אמריקאי בבימויו של ווס בול שיצא בספטמבר 2015. הסרט מבוסס על הרומן של ג'יימס דשנר, מבחני הכווייה, ומהווה סרט המשך לסרט "הרץ במבוך" שיצא בשנת 2014, ואחריו בסדרה הסרט הרץ במבוך: תרופת המוות שיצא בשנת 2018.
עלילת הסרט מתרחשת מיד בסוף הסרט הראשון כאשר תומאס וחבריו "הקורחים" בורחים מארגון נתע"ב (ניסוי תחום-הרג: עולם בסכנה), תוך התמודדות עם הסכנות שבכווייה, אזור שומם מלא במכשולים מסוכנים.
הצילומים החלו באלבקרקי, ניו מקסיקו ב-27 באוקטובר 2014 והסתיימו באופו רשמי ב-27 בינואר 2015.
הסרט מתחיל בילד צעיר, תומאס, אשר נלקח על ידי אוה פייג' וחיילים מארגון נתע"ב, יחד עם ילדים נטושים נוספים, לאחר שנמסר על ידי אמו למען ביטחונו האישי.
שנים לאחר מכן, זמן קצר לאחר שניצל מהמבוך, תומאס והקורחים הנותרים - תרזה, ניוט, מינהו, מחבת ווינסטון - נלקחים למתקן על ידי מר ג'נסון.
ג'נסון מסביר להם כי המתקן הוא גן עדן מוגן, המגן עליהם מארגון נתע"ב, וירוס ההתקלחות וה"קראנקים", ומספק להם בגדים, מזון והיגיינה, במקום שבו נמצאים ניצולים ממבוכים נוספים.
תומאס מסתקרן לגבי פעילותם ומצליח לגלות מה באמת קורה מאחרי הדלתות הסגורות.
בעזרת אריס, ניצול המבוך הראשון שהגיע למתקן, תומאס מגלה שמנהיגת נתע"ב, אוה, עדיין בחיים ושמר ג'נסון עובד בשביל נתע"ב.
כל זה בזמן שהשניים דנים על הניסויים בחסינים להתלקחות ועל כך שג'נסון עדיין לא מצא את ימין הצדק, קבוצת התנגדות לארגון השוכנת בהרים.
החבורה, כולל אריס, בורחת מהמתקן בזמן שג'נסון מורה לחיילי נתע"ב שלו ללכוד אותם, כך שהם מוצאים את עצמם בעולם הנטוש והמדברי - הכווייה.
החבורה מגיעה למתחם הקניות הנטוש, שם הם פוגשים לראשונה את "הקראנקים", אנשים שהשתגעו והפכו לנגועים בעקבות וירוס ההתלקחות.
וינסטון נפצע וכתוצאה מכך נדבק מאחד מהם.
כשהבוקר מגיע הם מגלים את שאריות ההריסות של העיר וגם שנתע"ב עדיין מחפשים אחריהם.
הזיהום של וינסטון מחמיר, מה שמכריח את שאר החבורה להשאיר אותו לבד למות בכך שיירה בעצמו, כדי למנוע את ההפיכה שלו לנגוע.
החבורה ממשיכה במסעה במדבר עד שערב אחד, כאשר הם ישנים, תומאס מתעורר לגלות ציוויליזציה במרחק.
כאשר סופת הרעמים מתחזקת הם בורחים למקלט במתקן נטוש.
מינהו נפגע על ידי ברק בדרך אבל שורד את הפגיעה.
הם מצליחים להגיע למקום, ומגלים שהמתקן מלא בקראנקים כבולים.
החבורה פוגשת את ברנדה וז'ורז'ה, אשר מנהיגים קבוצה מסוכנת של ניצולים ומשתמשים בקראנקים בתור כלבי שמירה.
כשהשניים מגלים שהחבורה הגיעה מנתע"ב ומחפשת אחרי ימין הצדק, השניים מסכימים לקחת אותם לימין הצדק תוך נטישת קבוצת הניצולים שלהם.
רגעים לאחר מכן נתע"ב, בהנהגת ג'נסון, מתפרצים למקום רק כדי להתפוצץ יחד עם שאר המתקן על ידי חומרי הנפץ של ז'ורז'ה.
עם זאת, תומאס וברנדה נשארים מאחור בזמן שהאחרים נמלטים עם ז'ורז'ה.
תומאס וברנדה מצליחים לחמוק מהקראנקים, אך תוך כדי כך ברנדה נדבקת גם היא מהקראנקים.
תומאס חווה פלשבק לתקופה בה הוא ותרזה עבדו בשביל נתע"ב, כאשר תומאס מנסה להזהיר את תרזה מהתוכניות של נתע"ב, כאשר השניים מופרדים על ידי החיילים.
כאשר תומאס וברנדה מתאחדים עם שאר החבורה, ז'ורז'ה חוקר את מרקוס, ניצול שעובד בסתר בשביל נתע"ב, עד שהוא מגלה לו את מקום המסתור של ימין הצדק.
החבורה מגיעה לבסוף למחנות של ימין הצדק, בהם נמצאים ניצולים נוספים, ומתקבלים על ידי וינס, אשר מנהיג את ימין הצדק ואחראי להחליט האם הם יכולים להישאר או לא.
כאשר הזיהום של ברנדה מחמיר, וינס מתכונן לירות בה ונעצר על ידי מרי קופר, מדענית לשעבר של נתע"ב שמגלה כי תומאס היה המודיע שלהם.
בזמן שמרי עוצרת את הזיהום של ברנדה בעזרת תרופת אנזים, היא מסבירה לתומאס כי האנזים יכול להיות מופק רק מגוף של אדם חסין ולא להיות מיוצר, מה שנוגד את הפעולות לייצור התרופה של אוה, מה שהוביל ליציאתה של מרי מארגון נתע"ב.
בערב, תרזה מודיעה לנתע"ב על מיקומם, באמונה שמניעיהם של נתע"ב טובים, מה שמוביל להתקפה של נתע"ב.
אוה וג'נסון מגיעים להתעמת עם ימין הצדק לפני שחיילי נתע"ב לוכדים את הניצולים למטרות ניסוי, כולל את מינהו ואריס.
במקביל, ג'נסון הורג את מרי בירייה.
לאחר שתומאס וימין הצדק הודפים את חיילי נתע"ב, אוה, ג'נסון ותרזה נסוגים עם הניצולים השבויים.
עם מספר קטן של ניצולים שנותרו במחנה, תומאס מתכנן להסתנן לתוך נתע"ב והוא נחוש בדעתו להפיל אותם, להציל את חבריו ואת הציוויליזציה בזמן שחבריו וימין הצדק מסכימים לעזור לו ומתכוננים להילחם בחזרה.
ב-13 באוקטובר 2013, כמעט שנה לפני שחרורו של הרץ במבוך, דווח כי 20th Century Fox התחילו לעבוד על מבחני הכווייה.
נחשף גם כי ט.ס נוולין, שעבד לאחרונה על ארבעה מופלאים, יכתוב את התסריט לסרט, לצד הבמאי ווס בול שיפקח על התסריט של נוולין.
הפיתוח המוקדם של הסרט הראה כי 20th Century Fox הייתה בטוחה בהצלחה של הסרט הראשון בסדרה.
ב-19 בנובמבר 2014 אושר כי ג'ון פסנו יחזור להלחין את הפסקול לסרט.
המעצב קן ברתלמי חזר לעצב את "הקראנק" עבור הסרט.
ב-26 בספטמבר 2014, איידן גילן לוהק לתפקיד ג'נסון, הידוע גם בתור "איש העכבר".
ב-30 בספטמבר לוהקה רוזה סלזאר כברנדה.
בימים שלאחר מכן כוכב הסרט Mud, ג'ייקוב לופלנד וג'יאנקרלו אספוזיטו הצטרפו לצוות השחקנים של הסרט, בתפקיד אריס ג'ונס וז'ורז'ה, בהתאמה.
נטלי עמנואל לוהקה כהרייט, אחת המנהיגות של קבוצה B, ב-22 באוקטובר 2014, וקתרין מקנמרה לוהקה כמנהיגה השנייה ב-22 בדצמבר.
ב-3 בנובמבר נוספו שני שחקנים נוספים, לילי טיילור בתור מרי קופר, "רופאה שעוזרת לתומאס ולקורחים", וברי פפר בתפקיד וינס, "שורד שהוא אחד החיילים האחרונים שנשארו ביחידה האגדית שנקראת ימין הצדק".
ב-25 ביולי 2014 בול פרסם בכנס קומיק-קון כי חברת ההפקה רוצה לצלם את הסרט בסתיו 2014, בתקווה שהסרט הראשון בסדרה יצליח כשיגיע לבתי הקולנוע באותו זמן.
ב-31 באוגוסט 2014 בול פרסם כי הם נמצאים "בערך תשעה שבועות מצילומים".
הוא גם חשף כי "אנחנו בניו מקסיקו עכשיו.
אנו מתקרבים במהירות לשלב הצילומים.
רוב צוות השחקנים חוזר, למעט אלה שנהרגו (בסרט הראשון).
שבוע לאחר מכן בול סיפר ל-BuzzFeed כי "יש לנו במות, יש לנו צוות שמגיע, דילן (או'בריאן) יחזור בעוד כמה שבועות, אנחנו בונים סטים, והתסריט נכתב.
זה קצת כמו מרוץ הפעם בגלל שאנחנו אופטימיים זהירים, אבל אנחנו נרגשים שאנחנו עומדים לעשות משהו הרבה יותר מתוחכם, הרבה יותר בוגר יותר, ובאמת להגדיר כאן סאגה".
שלב הצילומים החל ב-27 באוקטובר 2014 בתוך ובאזור אלבקרקי, ניו מקסיקו.
הצילומים הסתיימו ב-27 בינואר 2015, 94 ימים לאחר שהתחילו.
פסקול הסרט פורסם ב-11 בספטמבר 2015 בהלחנתו של ג'ון פסנו.
ב-31 באוגוסט 2014 בול חשף כי הוא מקווה ש"הסרט יצא תוך שנה".
ב-21 בספטמבר 2014 פורסם כי הסרט ישוחרר ב-18 בספטמבר 2015 בארצות הברית.
בכנס קומיק-קון 2014 בסן דייגו בול שחרר הצצה ראשונה לסט של הסרט.
שש תמונות נוספות שוחררו ב-11 במרץ 2015.
הטריילר הרשמי הראשון לסרט שוחרר ב-23 באפריל 2015 בסינמה-קון של 20th Century Fox.
עם זאת, הטריילר לא שוחרר באינטרנט באותו זמן, אבל טיזר באורך של דקה ו-44 שניות יצא בהקרנת בכורה לפני הסרט פיץ' פרפקט 2 במאי 2015. הטריילר שוחרר באופן ציבורי ב-19 במאי 2015. רק ב-10 ביולי 2015 שוחררה הצצה בת 30 דקות בכנס קומיק-קון.
מבחני הכווייה שוחרר לצפייה ביתית ב-Blu-ray וב-DVD ב-15 בדצמבר 2015.
הרץ במבוך: מבחני הכווייה גרף 81.7 מיליון דולר באמריקה הצפונית ו-230.6 מיליון דולר ברחבי העולם, בסך הכל 312.3 מיליון דולר ברחבי העולם לעומת תקציב של 61 מיליון דולר.
בארצות הברית וקנדה הסרט שוחרר לצד הסרטים Black Mass ו-Captive וגרף 34–36 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון.
הסרט הרוויח 1.7 מיליון דולר בהקרנות הערב המאוחרות - 55% יותר מהסרט הראשון שהרוויח 1.1 מיליון דולר - מ-2,900 בתי קולנוע ולפי הערכות, כ-11 מיליון דולר ביום הפתיחה שלו, מספר נמוך יותר מיום הפתיחה של הסרט הקודם.
הסרט סיים את סוף השבוע עם רווח של 30.3 מיליון דולר מ-3,796 בתי קולנוע, נמוך ב-7% מ-32.5 מיליון דולר בסוף השבוע הפותח של הסרט הראשון.
למרות זאת, הסרט הגיע למקום הראשון וגבר על המתחרה שלו, Black Mass.
הסרט הסתמך על קהלים צעירים יחסית, עם 65% מהקהל מתחת לגיל 25 ונשים שהיוו 53% מקוני הכרטיסים.
בנוסף, ראוי לציון כי לאולפני פוקס לא היו מסכי IMAX כמו שהיו להם בסרט הראשון, כפי שהם נתנו לסרט אוורסט, שקיבל הצצה ששוחררה למשך שבוע ב-IMAX ובפורמט למסכים גדולים.
כן היו להם 270 מסכי PLF שגרפו 9% מסך ההכנסות.
אתר Deadline דיווח כי אולפני פוקס מרוצים מהתוצאה בכל מקרה.
ברחבי העולם, מבחני הכווייה שוחרר ב-76 מדינות.
הסרט שוחרר מחוץ לאמריקה הצפונית כשבוע לפני ארצות הברית והרוויח 26.7 מיליון דולר בשבוע הפתיחה שלו מ-21 שווקים וב-5,586 מסכים, הישג טוב יותר מהסרט הקודם.
הוא הגיע למקום השני בבוקס אופיס העולמי, אחרי משימה בלתי אפשרית: אומת הנוכלים.
בסוף השבוע השני שלו, הסרט התרחב ל-41 שווקים נוספים והרוויח סכום של 43.2 מיליון דולר מ-12,699 ב-66 שווקים, כאשר הוא הגיע למקום הראשון ב-34 מתוך 41 השווקים בנוסף להגעתו למקום הראשון בדירוגים של בוקס אופיס העולמי.
בדרום קוריאה, הייתה לסרט הפתיחה הטובה ביותר של אולפני פוקס בשנת 2015, עם רווח של 7.2 מיליון דולר ב-804 מסכים.
סכום זה גבוה ב-41% מרווח הפתיחה של הסרט הראשון.
בצרפת הרוויח הסרט את הסכום הגבוה ביותר בפתיחה, עם רווח של 8.5 מיליון דולר, כשאחריה דרום קוריאה (7.2 מיליון דולר), רוסיה וחבר המדינות (5.2 מיליון דולר), הממלכה המאוחדת, אירלנד ומלטה (4.9 מיליון דולר) ומקסיקו (4.4 מיליון דולר).
במונחים של רווח כולל, השוק הרווחי ביותר של הסרט מחוץ לארצות הברית היה צרפת (25 מיליון דולר) ולאחר מכן דרום קוריאה (19 מיליון דולר) והממלכה המאוחדת (13.2 מיליון דולר).
הסרט שוחרר בסין, השוק האחרון שלו, ב-4 בנובמבר, שם הוא הרוויח סכום משוער של 19.77 מיליון דולר ב-4,945 בחמשת השבועות הראשונים (14.6 מיליון דולר בשלושה ימים), שהיו 60% יותר מהרווח של הסרט הראשון.
הסרט הרוויח סכום כולל של 29.5 מיליון דולר בסין, מה שהפך אותה לשוק הגדול ביותר של הסרט בסופו של דבר.
הרץ במבוך: מבחני הכווייה קיבל תגובות מעורבות ממבקרים.
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג של 46%, בהתבסס על 136 תגובות, עם ציון ממוצע של 5.4/10. קונצנזוס המבקרים של האתר קבע כי: "הרץ במבוך: מבחני הכווייה הוא סרט המשך במחיר של סיפור, מהירות ומסתורין שהסרט המקורי הציע".
אתר האינטרנט Metacritic נתן לסרט ציון של 43 מתוך 100, בהתבסס על 29 מבקרים, דבר המצביע על "תגובות מעורבות או ממוצעות".
הביקורות העיקריות על הסרט היו סביב הנרטיב שלו, במיוחד על השוני שלו מהספר המקורי, וחוסר בהתפתחות הדמויות.
פורבס אמר כי הסרט סובל מ"תסמונת הסרט האמצעי", וטען שהוא לא מציע הקדמה או סוף.
באתר TheWrap נטען כי "הסרט לא מציע הרבה עלילה או פיתוח דמויות".
סטיבן קלי ממגזין הסרטים הבריטי טוטאל פילם אמר כי "מבחני הכווייה פותח בשאפתנות את עולמו בתוצאות מעורבות: פעילות מרתקת ותסריט בינוני".
וולטר אדיגו מסן פרנסיסקו כרוניקל אמר על הסרט כי "יש הרבה ממתקים לעיניים, והקצב מהיר, אבל איכשהו הסרט לא מספיק".
עם זאת, מספר מבקרים ראו את הסרט כשיפור לעומת הסרט הקודם, תוך הדגשת קטעי האקשן והופעות האקשן שבו.
ג'ון וויליאמס מהניו יורק טיימס כתב כי "המרדפים הרבים וההימלטויות בנס המגוחכות מציעים מינון מכובד של אדרנלין", ובריאן טרויט מעיתון USA Today אמר, "המתח, הפיתולים והאקשן של הרץ במבוך נותנים למעריצי הסרט מכל הגילאים הזדמנות לאמץ את הנער הנמלט הפנימי שלהם".
רייפר גוזמן מעיתון Newsday אמר כי "זיכיון הנעורים הדיסטופי ממשיך לשחק קשוח, ועכשיו אפילו קשוח יותר, עם תוצאות משביעות רצון".
בילג' אבירי, ממדור Vulture של מגזין ניו יורק, אמר כי "למעשה, מבחני הכווייה מפצה על האפוקליפסה המשעממת מהחלק הראשון על ידי הפיכה למעט משוגע בחלק השני".
שנה טקס קטגוריה מקבלי הפרס תוצאה2016 פרס בחירת הקהל סרט הפעולה האהוב הרץ במבוך: מבחני הכווייה סרט הפנטזיה האהוב פרסי בחירת הנוער 2016 סרט פעולה שחקן בסרט פעולה דילן או'בריאן שחקנית בסרט פעולה קאיה סקודלריו הכימיה הטובה ביותר תומאס סאנגסטר ודילן או'בריאן הנבל הטוב ביותר איידן גילן
במרץ 2015 פורסם כי נוולין, שהיה אחד מכותבי התסריט לסרט הראשון וכתב את התסריט לסרט השני, נקבע לעיבוד הספר השלישי, תרופת המוות, לסרט.
בול אישר כי אם יחזור לביים את הסרט השלישי, הוא לא יפוצל לשני חלקים.
ב-9 ביולי 2015 פורסם כי הצילומים צפויים להתחיל בפברואר 2016. ב-16 בספטמבר 2015 אושר כי בול יחזור לביים את הסרט השלישי.
הצילומים תוכננו להתחיל ב-14 במרץ 2016 בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה.
לאחר פציעה חמורה של השחקן דילן או'בריאן על סט הצילומים, הצילומים נדחו והתקיימו בין מרץ ליוני 2017 בדרום אפריקה לקראת שחרור הסרט ב-26 בינואר 2018.
הרצאות על תולדות הפילוסופיה הוא חיבור פילוסופי המבוסס על הרצאות בתולדות הפילוסופיה שניתנו על ידי האידיאליסט הגרמני גאורג וילהלם פרידריך הגל באוניברסיטאות שונות בשנים 1819, 1820, 1825–1826, 1827–1828, 1829–1830, ו-1831. ההרצאות נערכו ופורסמו לראשונה בשנת 1833, אחרי מותו של הגל, על ידי תלמידו קרל לודוויג מישלה .
גרסאות מאוחרות יותר כללו הערות שנכתבו על ידי תלמידים של הגל שנכחו בהרצאותיו.
לעברית תורגם ספר המאגד הקדמות להרצאות אלו בשם מבוא לתולדות הפילוסופיה, בתרגום מרדכי בן אשר (הוצאת מאגנס).
הגל הרצה לראשונה על תולדות הפילוסופיה באוניברסיטת ינה בשנים 1805–1806, שם הוא התבסס על כתב יד שהוא הכין לקראת ההרצאות.
בשנים 1816–1817 הוא הרצה באותו נושא באוניברסיטת היידלברג, שם הוא לא הסתמך על כתב יד שלם, אלא על ראשי פרקים.
הוא המשיך להרצות בנושא שש פעמים, החל מ-1819, באוניברסיטת ברלין.
הרצאות אלה התבססו על כתב היד מאוניבסיטת ג'נה ועל ראשי הפרקים שהכין להרצאות בהיידלברג.
גישה היסטורית להבנת הפילוסופיה הוצגה קודם לכן על ידי ויקו.
עמנואל קאנט רמז על האפשרות לגישה היסטורית בעמודים האחרונים של ביקורת התבונה הטהורה, ובעקבותיו הוגים כגון פיכטה, שלינג, הרדר ווילהלם גוטליב טנמן .
עם זאת, הרעיון שלפילוסופיה יש היסטוריה משלה ושניתן ללמוד אותה דרך התפתחותה ההיסטורית היה חדש יחסית בתקופתו של הגל, ולהרצאותיו, שהבהירו את גישתו בנושא, הייתה השפעה מכרעת על התפתחות הגישה ההיסטוריציסטית להבנת הפילוסופיה.
בהרצאות נסקרות תולדות הפילוסופיה מתאלס ועד לפרידריך וילהלם שלינג, בן תקופתו של הגל, וקיימת בהן גם התייחסות לפילוסופיה מזרחית, אך אינו מחשיבה לפילוסופיה של ממש.
את חשיבותו של תאלס הגל מציג באופן הבא:
יש שרואים בהרצאות חלק אינטגרלי מתוכניתו של הגל להכין שיטה פילוסופית מלאה ושלמה, פרויקט שכלל בין השאר את הפנומנולוגיה של הרוח, "מדע הלוגיקה" (1812–1816) ו"האנציקלופדיה של המדעים הפילוסופיים" (1817).
עם זאת, בעוד שברור כי הגל הקנה חשיבות רבה ללימוד ההיסטוריה של הפילוסופיה, לא כל פרשניו מסכימים לגבי טיב הקשר בין תוכני ההרצאות לשיטה הכוללת שהוא פיתח.
הגל ראה את ההבנה האנושית כחלק מתהליך של התפתחות היסטורית, שבמסגרתו התבונה או הרוח האבסולוטית מתבטאת באופן ממשי בקהילות אנושיות, בחיים האתיים (Sittlichkeit) שלהן, ברעיונות שקיימים בהן ובדרכי הפעולה המקובלות בהן.
מכאן שכל צורת מחשבה, ובכלל זאת המחשבה הפילוסופית, היא תלויית הקשר היסטורי.
יכולת החשיבה של האדם מבחינה אותו מצורות חיים אחרות.
עם זאת, גם בתוך עולם המחשבה קיימים הבדלים בין סוגים שונים של אופני חשיבה, כתלות באובייקט של המחשבה או תכליתה.
תחום המחשבה הנעלה ביותר, כפי שהגל מסביר בפתח הרצאותיו, הוא זה שבו האובייקט של המחשבה היא המחשבה עצמה.
תחום זה הוא התחום של הפילוסופיה, והגל מכנה אותו גם מחשבה "חופשית" ומחשבה "קונקרטית באופן מהותי".
הפילוסופיה עוסקת באמת האבסולוטית, שהיא אחת ויחידה, באופן רציונלי.
מתוך רעיונות אלה מגיע הגל לסתירה כביכול, שקיימת בביטוי "ההיסטוריה של הפילוסופיה" או "תולדות הפילוסופיה".
אם הפילוסופיה עוסקת באמת אחת ובלתי משתנה, כיצד יכולה להיות לה היסטוריה?
בהרצאותיו הגל הביע הגל את השאלה באופן הבא:
דחיית הטענה שקיימת סתירה מהותית במושג "ההיסטוריה של הפילוסופיה" היא אחת המטרות המרכזיות של ההרצאות: הגל שואף להראות שניתן לחשוב על הפילוסופיה כמחשבה שתכליתה היא האמת ובאותו הזמן שיש לפילוסופיה היסטוריה.
במסגרת טיעון זה, דוחה הגל מספר גישות רלטיביסטיות וספקניות לגבי הפילוסופיה.
הגישה הראשונה שהגל דוחה היא זו שלפיה הפילוסופיה היא בסך הכל אוסף של דעות או טעויות שמציגות את עצמן כאמת, ושההיסטוריה של הפילוסופיה היא ההיסטוריה של התגבשות דעות וטעויות אלה.
הטיעון של הגל דוחה את הגישות האלה ובאותו הזמן מאשר את העובדה שקיים ריבוי של פילוסופיות שונות.
אך הריבוי הזה לא רק שאינו שולל את האפשרות לפילוסופיה כמדע שתכליתו היא אמת אחת; הוא חיוני עבור מדע זה:
כך למשל, ניתן לתאר התפתחות מהפנתאיזם והפילוסופיה של המזרח ועד להבנה האינדיבידואליסטית של מושג החופש, בתקופת הרייך הראשון, כחלק מתנועה היסטורית שבמסגרתה מתפתחת ומתקדמת ההבנה האנושית.
מבוא לתולדות הפילוסופיה (מהדורה עברית)
לעברית תורגמו ונערכו יחדיו שלושה מבואות מהרצאות שונות של הגל על תולדות הפילוסופיה, תחת הכותרת "מבוא לתולדות הפילוסופיה".
המבוא מתבסס על מספר רשימות הרצאותיו של הגל על תולדות הפילוסופיה בעתות שונות, ובעיקר על הרצאות משנת 1823. על כן, ישנן בו מספר חזרות או נוסחים מקבילים.
המהדורה העברית ראתה אור בהוצאת מאגנס של האוניברסיטה העברית בירושלים, לראשונה בשנת תשכ"ג (1963), והמהדורות הבאות בשנים תשל"ו (1976) ותש"ן (1990).
המהדורה העברית תורגמה על ידי מרדכי בן-אשר ונערכה על ידי יעקב פליישמן, ואליה צורפו גם "מקורות וספרות לתולדות-הפילוסופיה".
במבוא, היגל מציג בעיקר את השיטה הפילוסופית שלו, כדי שניתן יהיה להבין באמצעותה את תהליך ההתפתחות של הפילוסופיה, לפני שמבינים פילוסופיות שונות בנפרד.
בפתח הדבר למהדורה העברית, מסבירים המתרגם בן-אשר והעורך פליישמן שהגל השתדל להראות בחיבור שהפילוסופיה – יצירתה, תכניה והשיטה העצמית שלה – קשורה בקשר הדוק לתקופה שבה היא נוצרה.
המושג הפילוסופי מתפתח בתוך הקשר היסטורי, פוליטי, כלכלי וחברתי מסוים.
הגל סבר כי הפילוסופיה נוצרת ב"רוח הזמן" (גרמנית: Zeitgeist, צַיִיטְגַיִיסְט).
ככל שהמודעות העצמית של האדם התפתחה, וככל שדבק האדם בערכי החופש וחירות המחשבה, כך על פי הפרשנות של בן-אשר ופליישמן "הוא ילך וייעשה אדון לגורלו ההיסטורי" ויישם חירות זו בחיי הציבור והמדינה.
על פי הגל: "תולדות-הפילוסופיה הן תולדות המחשבה החופשית, הקונקרטית, של האדם.
לתפיסתו, בראשית ההיסטוריה האנושית, בעת העתיקה, "תוכנה הכללי של הפילוסופיה היה מצוי בצורת דת, מיתוס".
ואחר כך התפתחה התודעה האנושית בתהליך הדרגתי, שכלל רציונליזציה של המחשבה, עד העת החדשה ותקופת חייו של הגל עצמו.
הוא סבר כי הפילוסופיה היא מופע עיוני מתוך החיים, ו"לא ייתכן, שלא לנקוט עמדה כלפיה".
המדע הפילוספי, כלומר חקר התולדות הפילוספיה הוא גוף ידע אחד, שכולל פילוסופיות רבות שנוצרו במהלך התרבות האנושית.
מהמושגים שחידש הגל כחלק מרעיונותיו בחיבור (בגרמנית)
Zweck (תורגם: תכלית, ובמשמעות: סוג או מין)
Vorstellung (תורגם: אופן הכרתו של האדם הפשוט)
Unmittelbar (תורגם: הקיום הבלתי אמצעי)
הרפתקה בשחקים הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של ליאור חפץ משנת 2019, המספר על שני ילדים בני 13, יותם (אמיר טסלר) ונועה (הילה נתנזון) שמוצאים גרוטאה של מטוס קרב היסטורי במגרש גרוטאות.
בעזרתו של טייס ומכונאי מבוגר (אריה צ'רנר) הם מנסים להחזיר את המטוס לאוויר כנגד כל הסיכויים.
התסריט נכתב על ידי חפץ בהשראת ספרו של עודד מרום, "הרפתקה בטייסת".
הסרט זכה להפצה מסחרית רחבה בבתי הקולנוע בארץ, נמכר להפצה בינלאומית במדינות רבות ודובב לצרפתית.
חייו של יותם בן ה-13 אינם פשוטים: לפני שנים מעטות איבד את אביו הטייס בתאונה, יש לו נטייה להתקפי אסתמה ועכשיו אימו הדאגנית החליטה שהם פותחים דף חדש בבאר שבע.
יותם מתידד עם בת כיתתו נועה, נערה דעתנית שמתעניינת בעולם התעופה.
אהוד, אביה של נועה, עובד על שיפוצו המקיף של "הספיט השחור" - מטוס הקרב האגדי של מוזיאון חיל האוויר ביחד עם אחיה השחצן עופר.
למרבה תיסכולה של נועה הם אינם מרשים לה להשתתף במלאכת השיפוץ.
אמו של יותם עסוקה בעבודתה החדשה רוב שעות היום, ויותם ונועה מבלים את שעות אחר הלימודים ביחד.
במהלך שיטוטיהם יותם ונועה מגלים במגרש גרוטאות מטוס "מסרשמיט" - מטוס הקרב הראשון של חיל האוויר.
הם מחליטים לשפץ את המטוס הנדיר ביחד.
יותם ונועה חוברים למוריס כהן, קשיש מתבודד ונרגן שהיה טייס קרב בעברו, ומכונאי מנוסה, המלמד אותם על המטוס, עקרונות הטיסה, עוזר להם במלאכת השחזור והופך לדמות אב.
אם יצליחו להחזיר את המסרשמיט למצב טיסה, מוריס יטיס את המטוס במפגן האווירי החגיגי ביום העצמאות.
יום לפני המפגן, מוריס מתמוטט מהתקף לב ואינו יכול יותר להטיס את המטוס, ויותם ונועה צריכים להתמודד עם הפחדים הגדולים ביותר שלהם כדי להאבק על עצמאותם.
בשנת 2020 הסרט זכה בפרס הראשון של חבר השופטים בפסטיבל שיקגו לסרטי ילדים, ובשנת 2021 זכה בפרס הראשון בפסטיבל הקולנוע בעיר לידס, אנגליה.
בנוסף הסרט נבחר להקרנה בפסטיבלים רבים נוספים, בניהם לוס אנג'לס, אמסטרדם, מלבורן, מונטריאול, דבלין, פוזנן ועוד.
שחקן תפקיד אמיר טסלר יותם פלג הילה נתנזון נועה הררי אריה צ'רנר מוריס כהן ריקי בליך מיכל פלג נתי רביץ אהוד הררי דור הררי עופר הררי אורי בלופרב צביקה טוכסמן
במהלך הפצתו בבתי הקולנוע בארץ בחודשים יולי-נובמבר 2019, הסרט קיבל ביקורות חיוביות.
ב"טבלת המבקרים" של עיתון הארץ זכה לממוצע משוקלל של ארבעה כוכבים, ומוקם בטבלה תחת הקטגוריה "חובת צפייה".
באותה תקופה הסרט דורג במקום החמישי בטבלת "הסרטים המובילים - עשרת הגדולים על פי הגולשים" של אתר "סרט", עם ציון ממוצע של 8.26 מתוך 10.
מבקר הקולנוע שמוליק דובדבני כתב "בידור מהנה עם קריצה היסטורית.
התעשייה המקומית מתקשה לפצח את ז'אנר סרטי הילדים ונוער, אבל "הרפתקה בשחקים" מצליח איפה שקודמיו נכשלו.
עם סיפור ישראלי, דמויות חינניות ואפילו סצנה של קרב אווירי, מדובר בסרט חביב ואפילו מעשיר...התוצאה היא סרט ילדים ונוער שמספק לקהל צרכניו בידור חביב מלווה בשיעור בהיסטוריה ציונית.
מלחמת העצמאות, טייסת 101, מסרשמיט מיתולוגי, מודי אלון שהפיל מטוסי קרב מצריים בשמי תל אביב, מוזיאון חיל האוויר – זהו הסרט האידיאלי לבני דור תש"ח ונכדיהם".
נחום מוכיח נתן לסרט ארבעה כוכבים, ובביקורת באתר "במה" כתב: "ביצירת סרט המיועד לקהל צעיר יש לא מעט דילמות.
האם להתיילד מבחינת השפה, הגישה והפנייה?
או האם לתפוס את קהל הצעירים כבוגר ולא להוריד את הרף?
ואולי למצוא את האיזון בין שתי הקונספציות?
נדמה לי שזה מה שעשה הבמאי ליאור חפץ...
המיומנות הנרכשת שלו ניכרת ב"הרפתקה בשחקים".
הסרט רהוט בשפתו הקולנועית ויש בתסריטו חלוקה מאוזנת בין דרמה והרפתקאות.
העבודה עם שני גיבוריו הצעירים, וגם עם המבוגרים, מוקפדת, אמינה ומדויקת בדרך כלל, ופה ושם יש גם קומיק-רליפים (בעיקר בדמות אחיה של נועה וחברו הסטלנים).
קרב האוויר שבסרט מקצועי ועוצר נשימה, ויש בו גם פטריוטיות וגאווה ישראלית במינון נכון.
אבל מעבר לכל, העבודה הקולנועית הזו משדרת כנות ויושר אינטלקטואלי, ובכך היא מתעלה בעיניי בהרבה על סרטי נוסחה סדרתיים לנוער.
לי הזכיר הסרט סדרות ספרים שגדלתי עליהם כנער, כמו "הספורטאים הצעירים", "הבלשים הצעירים", "השביעייה הסודית" וכו'.
מאירה ברנע גולדברג כתבה: "כבר זמן רב לא ראיתי סרט ילדים/נוער ישראלי שנותן כל כך הרבה כבוד לצופים הקטנים והגדולים...
פעמים רבות חזרתי הביתה מאוכזבת מהזלזול באינטליגנציה שלי ושל הבן שלי.
כשהסרט נגמר ראיתי שסוף סוף הבן שלי חזר לנשום.
הוא ישב ופחד למצמץ כדי שלא יפסיד משהו.
זהו סרט הרפתקאות מושלם לילדים בבית ספר יסודי וחטיבה, כזה שגם ההורים ישמחו להצטרף לראות...
בסרט יש את כל המאפיינים הדרושים כדי לרקוח סרט נוער לקיץ: אהבה, שנאה, קנאה, מתח, אמונה ותקווה.
הוא נוגע בכל הנושאים שמעניינים ילדים בגיל הרלוונטי: יחסים בין הורים לילדים, דימוי עצמי, אהבה ראשונה ועוד."
הרצאת הרב היא הרצאה שמסר הראי"ה קוק בכ' בטבת ה'תרפ"א לרגל יום פטירת הרמב"ם, בפני "חכמי מרכז הרב".
בהרצאה קרא הרב ל"חיים של יצירה", וקרא ליצירתם של כמה מפעלים של ספרות תורנית: אנציקלופדיה לתורה שבעל-פה, סיכום פרשנות התלמוד, הלכה ברורה ובירור הלכה, פירוש לביאור הגר"א על השולחן ערוך ועוד.
לדבריו מפעלים אלה יתנו "הוד והדר על תופשי התורה בארץ ישראל".
במהלך השנים שחלפו מאז נמסרה ההרצאה בוצעו חלק ממפעלים ספרותיים אלה.
חלקם בוצע על ידי תלמידי הרב קוק ואחרים שהושפעו מדרכו, בין היתר בהשפעת הרצאה זו.
המאמר הודפס במהדורות רבות, וכיום מצורף לחלק ממהדורות הספר אורות התורה.
לדברי הרב יוחאי רודיק הרקע להרצאה היה כפול: מחד, בחוגי הישוב הישן הייתה עייפות בלימוד התורה והיעדר חדוות יצירה אצל לומדים רבים.
מאידך, בחוגי הישוב החדש הייתה תנועה של הקמת מערכות ומסגרות חינוך שמתנערות מנקודות הקודש מהמסורת ומהאמונה היהודית.
כפתרון שמבקש דווקא למנף את הסיטואציה, קרא הראי"ה להרחבת הלימוד בעומק האגדה, וכן ליצירת ספרות תורנית בהירה ועמוקה בתחום ההלכתי ובקשר בין התלמוד להלכה.
על היצירות הספרותיות להיות כוללות, כאלה שמעמידות את כלל התורה שבעל פה כתוכן שלהן, וכן עליהן להיווצר בשיתוף פעולה של הצוות הכותב.
על כריכת החוברת מודפס שההרצאה ניתנה לפני "חכמי מרכז הרב".
הכוונה אינה לתלמידי ישיבת מרכז הרב, שהוקמה רק בשנת ה'תרפ"ג, שנתיים לאחר מועד ההרצאה, אלא, לפי דברי הרב נריה גוטל הכוונה לתלמידי כולל האברכים "המרכז" של הרב יעקב משה חרל"פ, שהעמיד את הראי"ה בנשיאותו.
מלבד הקריאה ליצירת מפעלים ספרותיים תורניים, ההרצאה כוללת תכנים כלליים, מבין התכנים הללו:
שורשי המחלוקות בהלכה: לדברי הראי"ה יש חמש סיבות עיקריות למחלוקות בהלכה: א.
דחיית סוגיה אחת מפני סוגיה אחרת.
מחלוקת בכללי ההלכה, כגון הכלל הלכה כבתראי.
חיבור ההלכה והאגדה: המקצוע בתורה של הלכות דעות, חובות הלבבות ובכלל כל תחום האגדתא צריך להילמד בגדלות: ברוחב בעומק ובהיקף, בכל גווניו וסגנונותיו, ועל ידי כך להאיר את מרחב ההלכה.
הרב משה צבי נריה כותב על השפעת הרצאת הרב והרעיונות הגלומים בה.
לדבריו לאחר זמן רב ניכרה השפעת דברי הראי"ה על שומעיה ששימשו חלק מצוות המפעלים התורניים (כדוגמת האנציקלופדיה התלמודית):
הראי"ה כותב שיש לחבר אנציקלופדיה לתורה שבעל פה, שתתמקד בדברי התלמוד והראשונים, בהצגת הכללים היסודות והגדרים בשפה ברורה כדי שיוכל כל קורא נבון להבין את הדברים.
לדבריו, אנציקלופדיות דומות קודמות, כמו השדי חמד, עסקו בעיקר באיסוף שיטות האחרונים והצגתן, ולא בהצגת ההגדרות והיסודות, ולכן דרוש מפעל חדש שיהיה .
לדבריו על האנציקלופדיה לעסוק גם בתחום האגדה.
עשרות שנים לאחר ההרצאה, יזמו הרב שלמה יוסף זוין והרב מאיר בר-אילן את כתיבת האנציקלופדיה התלמודית, שאכן נועדה לרכז על פי נושאים את הספרות התלמודית ההלכתית ולסדר אותה באופן אנציקלופדי.
הדמיון בין הרעיונות, והקשר האישי בין הרב מאיר בר-אילן לראי"ה הביאו את הרבנים יהושע בן מאיר ונריה גוטל למסקנה שהאנציקלופדיה הוקמה "לאור חזון זה".
לעומתם טוען הרב אורי רדמן שאין קשר ישיר בין ההרצאה שנשא הרב קוק למיזם האנציקלופדיה התלמודית, וכסימוכין לכך הוא מציין שמייסדי האנציקלופדיה לא הזכירו כלל את ההרצאה כהשראה למפעלם.
הרב מאיר בראלי, חבר במערכת האנציקלופדיה התלמודית, התייחס לדמיון בין הרעיונות, אך ציין שקיימים שני הבדלים בין המפעל שהתווה הרב קוק לאנציקלופדיה התלמודית: א.
הראי"ה בקש ליצור אנציקלופדיה מתומצתת הממוקדת בשיטות הראשונים, בעוד האנציקלופדיה התלמודית מסכמת גם את דברי האחרונים, וערכיה לעיתים מקיפים את הנושא באריכות ולא מתמצתים אותו.
בנקודה זו לדעתו המיקרופדיה התלמודית דומה יותר למפעל שלו קרא הראי"ה.
העובדה שהאנציקלופדיה התלמודית אינה כוללת דברי אגדה.
לדעתו כשתסיים האנציקלופדיה התלמודית את ערכי ההלכה, יושלם המפעל גם על מרחב האגדה.
גם הרב אורי רדמן ציין חלק מהבדלים אלה, ולכן סיכם שספק גדול אם המיזם כפי שנוצר, קשור למיזם שבקש הרב קוק.
הלכה ברורה ובירור הלכה היא שיטה ללימוד גמרא שאליה קרא הרב בהרצאתו.
המטרה היא חידוש הקשר בין התלמוד להלכה והבנת הדרך בה ההלכה והשתלשלותה, לשיטותיה השונות, נובעות מתוך התלמוד ומפרשיו.
לשם פיתוח השיטה, פרסומה ומילוי מטרותיה, הקים בנו של הרב, הרצי"ה קוק, בירושלים את מכון הלכה ברורה ובירור הלכה שכיום נמצא בישיבת מרכז הרב, ופעילים בו אברכי הישיבה ורבניה, בראשות רבה של ירושלים הרב אריה שטרן.
עד כה (ה'תשפ"א) יצאו לאור על ידי המכון רוב מסכתות התלמוד הבבלי.
מפעל נוסף שאליו קרא הראי"ה הוא סיכום שיטות מפרשי התלמוד האחרונים, בדומה למה שנעשה בשיטה מקובצת על חידושי הראשונים.
יצירה דומה לזו שקרא אליה הראי"ה היא "אוצר מפרשי התלמוד", ובמידה מסוימת דומה לו המדור "ילקוט ביאורים" שבמהדורת מתיבתא.
המפעל של פענוח ביאורי הגר"א נועד גם הוא לחבר בין ההלכה לבין התלמוד.
ביאורי הגר"א מביאים את המקורות התלמודיים של השיטות השונות בשולחן ערוך, אך בקיצור רב.
פענוח הביאורים מנגיש את המקורות שאליהם ציין הגר"א ללומדים, ובכך נקשרים לומדי ההלכה למקורותיה בתלמוד:
במפעל הבאת מקורות הגר"א על הגהותיו על השולחן ערוך החל הרב קוק עצמו בספרו באר אליהו.
חיבור מקיף בשם "ברכת אליהו" נעשה על ידי הרב ברוך רקובר החל משנת תשכ"ח והמשיך גם אחרי פטירתו על ידי צוות תלמידי חכמים הממשיכים את מפעלו.
הרב קורא ליצירת מבואות לכל חלקי התורה שבכתב ושבעל פה.
ראשית לכל פרק ופרק, אחר כך לכל מסכת, בהמשך לכל סדר וסדר מהתלמוד הבבלי והירושלמי, ולבסוף מבוא כללי לכל אחד מהתלמודים (ובאופן דומה לשאר ספרי הקודש).
המבואות צריכים לגעת בתוכן הספרים, ולהאיר מה האופי המרכזי שלו, ולא רק לגעת בצדדים טכניים כמו המבנה שלו והתולדות היוצאות ממנו.
הרצאות גיפורד (The Gifford Lectures; נהגה: ) היא סדרת הרצאות שנתיות שנוסדה ב-1887 בצוואתו של אדם גיפורד, לורד גיפורד (1820–1887), ומועברת מדי שנה מאז היווסדה ועד ימינו למעט הפסקה בשנים 1942–1945 בשל מלחמת העולם השנייה.
ההרצאות עוסקות בתאולוגיה טבעית (עיסוק במציאות האל מנקודת מבט של מדעי הטבע) ומטרתן "לקדם ולהפיץ את חקר התאולוגיה הטבעית במובן הרחב של המונח, ובמילים אחרות, ידיעת האל".
ההזמנה לשאת את הרצאות גיפורד נחשבת לאחד מאותות ההצטיינות היוקרתיים ביותר באקדמיה הסקוטית.
במקור יועדו ההרצאות להשכיל את "כל אוכלוסיית סקוטלנד", אולם הן קנו לעצמן מעמד בינלאומי.
הרצאות גיפורד מועברות בארבע אוניברסיטאות ותיקות (שהיו קיימות בתקופתו של אדם גיפורד) בסקוטלנד: אוניברסיטת אדינבורו, אוניברסיטת סנט אנדרוז, אוניברסיטת גלאזגו ואוניברסיטת אברדין.
בדרך כלל הן ניתנות כסדרה לאורך שנת הלימודים, והכוונה היא שתוכן ההרצאות ייערך ויפורסם כספר.
ההרצאות ממומנות מקרן בסך 80,000 ליש"ט שהקצה גיפורד בצוואתו למטרה זו.
כמה מסדרות הרצאות גיפורד הפכו לקלאסיקה בתחומי התאולוגיה, הפילוסופיה והיחס בין דת ומדע.
מתוך 174 אקדמאים שנבחרו לשאת את הרצאות גיפורד מאז היווסדן, היו 18 נשים.
רשימה חלקית של הרצאות גיפורד בולטות (מחולקת לפי האוניברסיטאות שבהן הועברו ההרצאות):
אדוארד טיילור, ההיסטוריה הטבעית של הדת ("The Natural History of Religion"), הסדרה הועברה בשנים 1888–1891.
ג'יימס וורד, נטורליזם ואגנוסטיציזם ("Naturalism and Agnosticism), הסדרה הועברה בשנים 1896–1898.
ג'וסיה רויס, העולם והאינדיבידואל ("The World and the Individual"), הסדרה הועברה בשנים 1898–1900.
אלפרד נורת' וייטהד, תהליך ומציאות (""), הסדרה הועברה בשנים 1927–1928.
מיכאל פולני, ידע אישי : לקראת פילוסופיה פוסט-ביקורתית ("Personal Knowledge: Towards a Post-Critical Philosophy"), הסדרה הועברה בשנים 1951–1952.
פאול טיליך, תאולוגיה שיטתית ("Systematic Theology"), הסדרה הועברה בשנים 1953–1954.
רמון ארון, תודעה היסטורית, מחשבה ופעולה , הסדרה הועברה בשנים 1965–1967.
חנה ארנדט, החיים של התודעה ("Life of the Mind"), הסדרה הועברה בשנת 1973, שנתיים לפני פטירתה של ארנדט.
ריצ'רד סווינברן, האבולוציה של הנפש ("The Evolution of the Soul"), הסדרה הועברה בשנים 1982–1984.
פרימן דייסון, אינסוף בכל כיוון (""), הסדרה הועברה בשנים 1984–1985.
ג'ורג' סטוקס, תאולוגיה טבעית ("Natural Theology"), הסדרה הועברה בשנת 1891.
ויליאם ג'יימס, החוויה הדתית לגווניה ("החוויה הדתית לסוגיה"), הסדרה הועברה בשנים 1900–1902.
אנרי ברגסון, בעיית האישיות ("The Problem of Personality"), הסדרה הועברה בשנים 1913–1914.
ג'יימס ג'ורג' פרייזר, פולחן הטבע ("The Worship of Nature"), הסדרה הועברה בשנים 1923–1925.
ארתור אדינגטון, טבע העולם הפיזי ("The Nature of the Physical World"), הסדרה הועברה בשנים 1926–1927.
אלפרד נורת' וייטהד, תהליך ומציאות : חיבור בקוסמולוגיה ("Process and Reality: An Essay in Cosmology"), הסדרה הועברה בשנים 1927–1928.
ג'ון דיואי, החיפוש אחר וודאות : מחקר על היחס בין ידע ופעולה ("The Quest for Certainty: A Study of the Relation of Knowledge and Action"), הסדרה הועברה בשנים 1928–1929.
אלברט שווייצר, בעיית התאולוגיה הטבעית והאתיקה הטבעית ("The Problem of Natural Theology and Natural Ethics"), הסדרה הועברה בשנים 1934–1935.
צ'ארלס סקוט שרינגטון, אדם על טבעו ("Man on His Nature"), הסדרה הועברה בשנים 1937–1938.
ריינהולד ניבור, טבע וגורל האדם : פרשנות נוצרית ("The Nature and Destiny of Man: A Christian Interpretation"), הסדרה הועברה בשנים 1938–1940.
אוסקר קראוס, הרהורים חדשים על נפש, אלוהים ובריאה ("New Meditations on Mind, God, and Creation"), הסדרה הועברה בשנים 1940–1941.
ארנולד טוינבי, גישתו של היסטוריון לדת ("An Historian's Approach to Religion"), הסדרה הועברה בשנים 1952–1953.
רודולף בולטמן, היסטוריה ואסכטולוגיה : נוכחות הנצח ("History and Eschatology: The Presence of Eternity"), הסדרה הועברה בשנים 1954–1955.
אייריס מרדוק, מטאפיזיקה כמדריך למידות טובות ("Metaphysics as a Guide to Morals"), הסדרה הועברה בשנים 1981–1982.
יירגן מולטמן, אלוהים ובריאה : תאולוגיה חדשה של בריאה ורוח האל ("God in Creation: A New Theology of Creation and the Spirit of God"), הסדרה הועברה בשנים 1984–1985.
מייקל וולצר, בצלם אלוהים, 2019.
הרצאות שווייך הן סדרת הרצאות המוקדשות לנושאים בתחומי ארכאולוגיה, אמנות, היסטוריה, שפות וספרות של תרבויות המזרח הקדום בהתייחסות לחקר המקרא.
ההרצאות מועברות ומתפרסמות בחסות האקדמיה הבריטית.
כל אחת מסדרות ההרצאות רואה אור כספר בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
ההרצאות נתמכות על ידי קרן ליאופולד שווייך, שהוקמה ב-1907 על ידי הנדבנית קונסטנס שווייך-גץ לזכר אביה.
תרומת הקרן הייתה נדבך חשוב בפעולות האקדמיה הבריטית שנוסדה ב-1901 ובתחילתה לא נעזרה במימון ציבורי.
סדרת ההרצאות הראשונה ניתנה ב-1908, ועד 2019 נערכו 75 סדרות.
הסדרות התנהלו מדי שנה ברציפות עד 1950, ואחרי כן – מדי שנתיים ויותר.
עם המרצים נמנו הישראלים א.
סוקניק שנשא ב-1930 דברים על מחקרו "בתי כנסת עתיקים בארץ ישראל וביוון", יגאל ידין ב-1970 – על "חצור" ואברהם מלמט ב-1984 – על "מארי ובני ישראל".
הרפתקה של חבר מושלם הוא ספר בסדרת הספרים "יומנו של חנון" שכתב הסופר האמריקאי ג'ף קיני.
זהו ספר המשך לספין אוף "יומנו של חבר מושלם", שבו הדמות הראשית אינה גרג הפלי אלא חברו הטוב ביותר, ראולי ג'פרסון, הספר יצא לאור באנגלית ובעברית באוגוסט 2020.
באחד מסופר מה גרג הפלי חושב על הספר, ובשני מסופר על הרפתקאותיו של רונלד האמיץ שיצא למסע להציל את אימו, שנחטפה בידי המכשף הלבן.
בדרך רונלד פוגש המון דמויות שמצטרפות אליו למסע.
ראולי ג'פרסון – כותב הספר, חברו הטוב ביותר של גרג הפלי, רונלד מבוסס עליו.
גרג הפלי – המייעץ של ראולי, לא אוהב כמעט אף אחת מהדמויות בספר חוץ מגארג.
רונלד האמיץ – הגיבור הראשי של הספר, מבוסס על ראולי.
יוצא למסע להציל את אימו.
גארג הברברי – חברו הטוב ביותר של רונלד, מצטרף אליו למסע.
המכשף הלבן/ סנטה קלאוס – כביכול הנבל הראשי של הספר.
בסוף מתברר שהקוסם חד העין הפליל אותו.
אחיו של הקוסם חד העין.
הקוסם חד העין – שיקר לרונלד ואמר לו שאימו נחטפה בידי המכשף הלבן.
הוא כביכול מצטרף לרונלד למסע על מנת להרוג אותו.
שיוואנה – אלפית ציידת, עובדת בשביל המכשף הלבן/ סנטה קלאוס.
הערפד – בילדותתו ננשך בידי ערפד ואיש זאב והוא סובל מזה.
סטיב – חצי איש חצי פרה.
שרלוק הולמס – ניסה לעזור לרונלד לנצח את מדוזה.
מבוסס על דמות בעלת שם זהה מהספר "שרלוק הולמס".
ימינוש – היד הטובה, נהרגה בידי גייזר של לבה.
שמאליתוש – היד הרעה, הקוסם חד העין שולט בה.
הרץ הוא פסל זכוכית שמוערם על ברזל, בגובה 14 מטר ובמשקל 17 טון, שיצר הפסל קוסטאס ורוטסוס ב-1988, בהזמנת העיר אתונה, יוון.
החשש מרעידות המטרו שמתחתיו הובילו להחלטה להעביר אותו לאתר הנוכחי שלו, מול מלון הילטון בצומת שדרת ואסיליס סופיאס עם שדרת ואסילאוס קונסטנטינו באתונה.
"הרץ" הוא פסל מאת קוסטאס ורוטסוס, עשוי מלוחות זכוכית מוערמת על ברזל, עוצב באוגוסט 1988 בכיכר אומוניה, על גבי מזרקת הפירמידה שהייתה קיימת באותה התקופה.
הפסל נוצר למייזם האמנותי "דרומנה" שאורגן על ידי עיריית אתונה ביוזמת ראש העיר מילטיאדיס אוורט וסגן ראש העיר לענייני תרבות סטברוס קרחקוס .
בתחילה, נועד הפסל לשהות במקום כחודש, אך בשל הרושם הרב שעורר, הוחלט, בסיועה של מלינה מרקורי, להישארו.
שמו המקורי היה "הזר" , עובר אורח בנוף האורבני המודרני שבא והולך במהירות כמו רוח רפאים.
מקור ההשראה של ורוטסוס לפסל היו אותם אלפי האנשים שבאים והולכים בכיכר אומוניה.
השם "הרץ" העממי, ניצח בסופו של דבר, בשל הצורה הדינמית של הפסל.
שיטת הבנייה של הפסל הייתה באותה הטכניקה שבה יצר את יצירתו ה"משורר" בניקוסיה ב-1983.
עקב העבודות בבניית תחנת המטרו בכיכר, הפסל נהרס ב-1993 ונבנה מחדש במאי 1994 בכיכר מול מלון הילטון בצומת שדרת ואסיליס סופיאס עם שדרת ואסילאוס קונסטנטינו , המקום שבו הוא נמצא עד היום.
במרץ 2019, כחלק מהסכם פרספה , בין ממשלות יוון ורפובליקת מקדוניה, הציעה שרת התרבות מירסיני זורבה לאמן להעביר את הפסל לסקופיה, מקדוניה הצפונית להחליפו בפסל של אלכסנדר הגדול מסקופיה.
ורוטסוס, בעל זכויות היוצרים של הפסל, דחה את ההצעה והרץ נשאר באתונה.
ממדיו המונומנטליים והחומרים יוצאי הדופן שבאמצעותם הפסל נוצר ושסימנו את הנוף האורבני, עוררו ויכוחים סוערים וביקורת רחבה של אתונאים רבים, אך יחד עם זאת רבים קיבלו אותו בחיוב.
זו הייתה הפעם הראשונה שיצירת אמנות מודרנית ביוון חילקה את דעת הקהל בצורה כה אינטנסיבית, וצברה תומכים קנאים וגם אויבים מושבעים.
האמן ספג ביקורת קשה מסצנת האמנות היוונית, כאשר חלקם זיהו אותו מבחינה פוליטית הן עם אוורט והן עם הימין באופן רחב יותר ואפילו אפיינו אותו כפשיסט.
אולם כעת, הפסל מקובל באופן נרחב כאחד מציוני הדרך של העיר.
הרצאות על האסתטיקה הוא חיבור המורכב מאוסף של הערות מהרצאותיו של גאורג וילהלם פרידריך הגל בנושא אסתטיקה באוניברסיטת היידלברג ב-1818 ואוניברסיטת ברלין ב-1820/21, 1823, 1826 ו-1828/29. הוא הודפס כחיבור ב-1835 על ידי תלמידו היינריך גוסטב הוטו , תוך שימוש בהערות בכתב ידו של הגל והערות שתלמידיו רשמו במהלך ההרצאות.
החוקרת לידיה מולנד (Moland) טוענת כי הבנת תורת האסתטיקה של הגל מאתגרת, בשל אופי החומרים ששרדו.
אף שהגל הרצה על אמנות מספר פעמים, הוא מת לפני שהצליח לפרסם את המדריך שבו התכוון להשתמש כדי ללוות את ההרצאות.
מתוך כתביו שפרסם בעודו בחייו, ישנם רק קטעים מועטים העוסקים באסתטיקה בפנומנולוגיה של הרוח, ופרק קצר בנושא בסוף האנציקלופדיה של המדעים הפילוסופיים.
תלמידיו לשעבר של הגל, היינריך גוסטב הוטו, שאסף לאחר מותו את רשימות ההרצאות שהגל התכוון להתאים לפרסום, שילב אותן עם מספר לא מבוטל של רשימות סטודנטים.
בעוד שעבודה זו הייתה הטקסט הסטנדרטי במשך כמעט 200 שנה, מחקרים עדכניים יותר של אנמרי גטמן-סיפרט הראו שיש כמות משמעותית של חומר בטקסט של הוטו שאינו מיוצג בהערות הסטודנטים, וכן לא ברור כמה מהחומר מבוסס במקור על כתבי יד שאבדו.
בנוסף, הערות הסטודנטים מראים שהשקפותיו של הגל על אסתטיקה התפתחו עם הזמן, בעוד שהטקסט של הוטו מציג רק גרסה מלוקטת ומסונתזת של הגותו של הגל.
למשל, ירמיהו יובל הראה שהתפתחות תפיסתו של הגל בהרצאות השונות על האסתטיקה משקפת את שינוי עמדותו ביחס ליהדות.
כפי שהציג זאת בספרו אנציקלופדיה של המדעים הפילוסופיים, האמנות היא חלק מהתחום האחרון בשיטתו של הגל, המכונה "רוח אבסולוטי" (יחד עם הדת והפילוסופיה שגבוהות ממנה בדרגתם הרוחנית).
האידאה של האמנות מתפתחת דרך שלושה מומנטים: האוניברסלי, הפרטיקולרית, הסינגולרי כמפורט להלן:
האוניברסלי - מוקדש למושג האידיאל האמנותי.
הפרטיקולרי - בוחן את אידיאל האמנות כשהוא מתממש בשלושה שלבים:
אמנות סימבולית - פרה־קלאסית (אמנות מצרים העתיקה, אמנות הודו העתיקה).
אמנות קלאסית - (אמנות יוון העתיקה, אמנות רומא העתיקה)
אמנות רומנטית - מתחילה עם הופעת הנצרות על הבמת ההיסטוריה העולמית.
הסינגולרי - עוסק בבחינה של כל אחת מחמש האמנויות המרכזיות בסדר עולה של "פנימיות":
הגל מתעד את התפתחות האמנות מהאדריכלות הסמלית הפרדיגמטית לפיסול הקלאסי הפרדיגמטי ועד לאמנויות הרומנטיות של ציור, מוזיקה ושירה.
בניגוד לדעה רווחת, הגל בשום מקום לא מכריז על אמנות כ"מתה".
מה שהוא אומר, בהצהרה מייצגת הוא, "עבורנו האמנות אינה נחשבת עוד כאופן הגבוה ביותר שבו האמת משיגה לעצמה קיום".
הוא מדבר לעיתים קרובות על "התמוססות" [Auflösung] של האמנות, אך לא על קיצה [Ende].
זאת למרות שהוטו, עורך ההרצאות, השתמש במונח "קץ האמנות" לתיאור הרגע האחרון של צורת האמנות הרומנטית.
האסתטיקה של הגל נחשבת בעיני רבים כאחת התיאוריות האסתטיות הגדולות ביותר שהופקו מאז אריסטו.
התזה של הגל על הקץ ההיסטורי של האמנות הייתה נושא לוויכוחים רבים והשפיעה על הוגים כמו תיאודור אדורנו, מרטין היידגר, ג'רג' לוקאץ', ז'אק דרידה וארתור דנטו.
הגל הושפע בעצמו מיוהאן יואכים וינקלמן, עמנואל קאנט, פרידריך שילר ופרידריך וילהלם יוזף שלינג.
היידגר כינה את ההרצאות של הגל על אסתטיקה "ההתבוננות המקיפה ביותר על מהות האמנות שיש למערב".
היידגר גם מקדיש את אחרית של חיבורו מקורה של יצירת האמנות לדיון בתזת קץ האמנות של הגל.
הרצאות על הפילוסופיה של הדת הוא חיבור המורכב מסיכומי הרצאותיו של גאורג וילהלם פרידריך הגל אודות הדת ובעיקר הדת הנוצרית כמימוש של התפתחות "הרוח המוחלט" (לצד האמנות והפילוסופיה).
תוך שימוש בשיטתו הדיאלקטית וההיסטורית, הגל מציע פרשנות מחודשת רדיקלית למשמעות הנצרות.
הגישה הננקטת בהרצאות אלו מעוצבת במידה מסוימת בספרו של הגל, "הפנומנולוגיה של הרוח" (1807).
גישתו של הגל בהרצאותיו השתנתה באופן משמעותי בכל אחת מהפעמים שנשא אותן, בשנים 1821, 1824, 1827 ו-1831.
המהדורה הגרמנית הראשונה יצאה לאור בברלין בשנת 1832, שנה לאחר מותו של הגל, כחלק מסדרת עבודותיו (Werke) שפורסמה לאחר המוות.
הספר נערך בידי פיליפ קונרד מארהיינקה , באופן שהיום נחשב לנחפז מדי.
מארהיינקה התבסס בעיקר על העתקים של תלמידים מההרצאות שניתנו במפגשים שונים, אם כי הוא הכיל גם חומר שנלקח מהערות וקווי מתאר בכתב ידו של הגל עצמו.
בשנת 1840, שניים מההגליאנים הצעירים, ברונו באואר וקארל מרקס, החלו לעבוד על מהדורה שנייה, שהופיעה תחת שמו של מארהיינקה.
בהכנת המהדורה, העורכים הסתמכו בעיקר על כמה מאמרים חשובים שנמצאו בין כתבי היד של הגל, שבהם פותחו רעיונותיו בפירוט רב יותר מאשר בכל הסקיצות ששימשו בעבר, כולל "הרצאות על הוכחות לקיומו של אלוהים", ערך לפני פרסום קרוב למותו.
המהדורה כלל גם עותקים טריים ושלמים מאוד של ההרצאות שנעשו על ידי כמה מתלמידיו הקרובים ביותר של הגל.
עם זאת, הספר בצורה שבה יש לנו אותו, נשאר אקלקטי ולא אחיד.
שום חלק ממנו, אפילו לא החלק שהוא חיבורו של הגל, לא נועד לפרסום, והאופי הבלתי פורמלי והשיחי של ההרצאות ניכר לעין.
ברדון סנדרסון והכומר אבנעזר בראון ספירס פרסמו תרגום אנגלי הראשון בשלושה כרכים כולל העבודה על הוכחות קיומו של אלוהים.
בשנות ה-20 פרסם גאורג לאסון מהדורה חדשה בסדרת כל כתבי הגל Sämtliche Werke.
המהדורה התבססה על הבחנות מיוחדים כדי להבדיל בין הטקסט של כתבי היד של הגל לבין רשימות תלמידיו, אבל חיברה הרצאות ממפגשים שונים, ולא כללה מה שלאסון ראה כחזרות מיותרות.
חרף מגבלותיה, המהדורה נותרה שימושית במחקר מכיוון שהייתה לו גישה לכתבי יד שאבדו מאז.
בשנת 1990 פרסמה הוצאת אוניברסיטת אוקספורד מהדורה ביקורתית, המפרידה בין סדרת ההרצאות והצגתן כיחידות עצמאיות על בסיס עריכה מחודשת שלמה של המקורות מאת וולטר יאשקה.
תרגום לאנגלית זה הוכן על ידי צוות המורכב מרוברט פ.
בראון, פיטר סי הודג'סון וג'יי מייקל סטיוארט, בסיועו של ה"ס האריס.
שלושת הכרכים כוללים הקדמות נוספות, הערות ביקורתיות על הטקסט, גרסאות טקסטואליות, טבלאות, ביבליוגרפיה ומילון מונחים.
בשנים 2001–2004 פרסם החוקר המצרי מוגהיד עבדולמונם מוגהיד (Mugahid Abdulmonem Mugahid), תרגום ראשון לערבית של ההרצאות המבוסס על תרגומו של סנדרסון.
בשנים 2014–2015 פרסם אבו יערב אל-מרזוקי תרגום ביקורתי לערבית של ההרצאות בשני כרכים, תחת הכותרת "דיאלקטיקה של דת הנאורות וראשיתה של תפיסה הומאנית ודתית".
אבו יארב הסתמך על המהדורה של לאסון עבור תהליך העריכה ועל העותק של סוהרקאמפ ורלג.
הוא הוסיף ביקורת נרחבת בדברי ההקדמה והדגיש את חשיבותה של עבודה זו.
עם זאת, תורגם חיבור מוקדם של הגל, טרום התקופתה השיטתית, "רוח הנצרות וגורלה" בתרגומו של גדי גולדברג שיצא בהוצאת רסלינג.
הגל מכנה את הנצרות הפרוטסטנטית "הדת המוחלטת" או "הדת הנגלית".
בהרצאות אלו, הוא מציע פרשנות מחודשת ספקולטיבית של דוקטרינות נוצריות מרכזיות: השילוש, הבריאה, התנכרות האנושית והרוע, כריסטולוגיה, רוח הקודש והקהילה הרוחנית, הכנסייה והעולם.
הגל דן בהרחבה בתפיסת החירות הנוצרית של מרטין לותר ורואה הישג חשוב במימוש החירות המודרנית.
הוא מתייחס גם לפנתיאיזם, ודן בהינדואיזם ובודהיזם, הדת העממית הסינית, דת המצרים העתיקה, דת יוון העתיקה ודת רומא העתיקה.
וכן מתייחס לשתי הדתות המונטאיסטיות האחרות, האסלאם והיהדות.
הגל דן בהרחבה גם בטיעונים פילוסופיים רבים ושונים לקיומו של אלוהים.
האנתרופולוג סר ג'יימס ג'ורג' פרייזר כתב בהקדמה למהדורה מחודשת משנת 1910 ל"ענף הזהב", (שפורסם במקור ב-1890) שאמנם מעולם לא חקר את הגל, אך חבריו והפילוסוף ג'ון מקטאגרט אליס מקטאגרט, הציעו שהגל הטרים את השקפתו על "הטבע והיחסים ההיסטוריים של קסם ודת".
בהקדמתו לתרגום הערבי הדגיש אל-מרזוקי את חשיבות קריאת ההרצאות של קוראים מוסלמים "כדי להבין את המשמעות של הסיבה לכך שהגל התעלם מהאסלאם אף על פי שדן כמעט בכל דת אחרת בזמנו".
כמו כן, הוא קובע כי קריאת ההרצאות היא חיונית כדי להתגבר בצורה ביקורתית על האידיאליזם הטרנסצנדנטלי של הקאנט ולהבין לעומק את היחסים בין מרקס להגל.
ירמיהו יובל, חידה אפלה: הגל, ניטשה והיהודים, הוצאת שוקן, 1996
הרצאות על הפילוסופיה של ההיסטוריה העולמית הוא חיבור פילוסופי המבוסס על הרצאותיו של גאורג וילהלם פרידריך הגל באוניברסיטת ברלין בשנים 1822, 1828 ו-1830. בהרצאותיו הגל דן בהיסטוריה העולמית על מנת להראות שהיא תבונית ושההתקדמות הטבעית של ההיסטוריה נובעת מהשפעתה של "הרוח המוחלטת".
הטקסט פורסם במקור בשנת 1837 על ידי תלמידו הקרוב ביותר, אדוארד גנז, שש שנים לאחר מותו של הגל, תוך שימוש ברשימות ההרצאות של הגל עצמו וכן באלו שנמצאו שנכתבו על ידי תלמידיו.
ב-1840 פורסמה מהדורה גרמנית שנייה על ידי בנו של הגל, קארל הגל .
ב-1917 יצאה לאור מהדורה גרמנית שלישית, בעריכת גיאורג לאסון.
הספר נכלל בכרך ה-46 של הספרים הגדולים של העולם המערבי.
הגל מתחיל בהבחנה בין שלוש שיטות או מתודות לכתיבת היסטוריה:
להיסטוריה מקורית ופילוסופית, הגל מקצה הגדרה אחת; ולהיסטוריה רפלקטיבית, הגל מציע שלוש הגדרות משנה.
ההיסטוריה המקורית דומה לזו של הרודוטוס ותוקידידס, והיא כזו שנכתבה בסמוך לאירוע המתואר.
כתבים אלו מוגבלים למעשים, אירועים ומצבים חברתיים שעמדו לנגד עיניהם של הכותבים ושהיו חלק מתרבותם.
הגל מאפיין את מטרת ההיסטוריה המקורית בתור המרה של ההתרחשויות בעולם לתחום אינטלקטואלי-ייצוגי.
תופעה חיצונית מתורגמת לתפיסה פנימית.
בדומה לכך המשורר מעבד את החומר שרגשותיו מספקים לו, ומציג אותו כדימוי של בר ההמשגה.
היסטוריה רפלקטיבית נכתבת במרחק טמפורלי כלשהו מהמושאים ההיסטוריים אודות כותבים.
אולם, מבחינת הגל, לצורת היסטוריה זו יש נטייה לכפות את הדעות הקדומות והרעיונות התרבותיים של תקופת ההיסטוריונים על ההיסטוריה שעליה משקף ההיסטוריון.
עבור הגל, ההיסטוריה הפילוסופית היא השיטה האמיתית.
הגל טוען שעם ההיסטוריה הפילוסופית על ההיסטוריון להשהות את דעותיו הקדומות ולמצוא את המובן הכללי ואת הרעיונות המניעים את עצם העניין של החשיבה ההיסטורית.
הרצאותיו של הגל על הפילוסופיה של ההיסטוריה העולמית משמשות לעיתים קרובות כדי להכיר לתלמידים את הפילוסופיה של הגל, בין השאר משום שסגנונו הקשה לפעמים של הגל מושתק בהרצאות, והוא דן בנושאים נגישים כמו אירועים בעולם כדי להסביר את הפילוסופיה שלו.
רוב העבודה מושקעת בהגדרה ואפיון של הרוח (גייסט).
בהקשר זה הרוח היא מונח מקביל לתיאור התפתחות תרבותם של אנשים, שמבינה ומשנה את עצמה מחדש תדיר כדי להתאים לקצב השינויים החברתיים.
במקביל הרוח פועלת מביאה לשינויים החברתיים בעצמה באמצעות מה שהגל כינה "עורמת התבונה" (List der Vernunft) או החוכמה בדיעבד.
בהרצאות טוען הגל שמקורה של המודעות התרבותית לרוח ביהדות המוקדמת; כך הוא קושר את ההיסטוריה שלו של הרוח לנרטיב של התפקחות מאשליית הפוליתאיזם הפגאני.
נושא חשוב נוסף של הטקסט הוא ההתמקדות בהיסטוריה העולמית, ולא בהיסטוריה אזורית או מדינתית.
הוגים כמו יוהאן גוטפריד הרדר (1744–1803) ויוהאן גוטליב פיכטה (1762–1814) כתבו על הרעיון והחשיבות של ההיסטוריה העולמית והלאומיות, והפילוסופיה של הגל ממשיכה במגמה זו, תוך התנתקות מדגש גיבוש הלאומיות, במטרה לתפוס את מלוא ההיסטוריה התרבותית והאינטלקטואלית האנושית כביטוי הרוח.
הגל מציג את הרצאותיו על הפילוסופיה של ההיסטוריה כמעין תיאודיציה, או פיוס עם רעיון ההשגחה האלוהית נוכח הרוע במהלך ההיסטוריה.
ואולם בשיטת הגל אין אל טרנסצנדטית, אלא המודעות העצמית של האנושות היא שמכוננת את האל, ובמסגרת דיון זה, באמצעות ההבנה ההיסטורית.
הדיון התיאודיצאי מוביל את הגל לשקול את אירועי ההיסטוריה במונחים של תבונה אוניברסלית: "ההיסטוריה העולמית מונחת על ידי תכנון אולטימטיבי, שהוא תהליך תבוני [...] זוהי טענה שעלינו לספק את אמיתותה; הוכחתה טמונה בחקר ההיסטוריה העולמית עצמה, שהיא דמותה וגילום התבונה."
התכנון האולטימטיבי של העולם הוא כזה שהרוח המוחלטת כמעין אלוהים, מכירה את עצמה והופכת לעצמה במלואה בתוך ובאמצעות הניצחונות והטרגדיות של ההיסטוריה.
להגל ברור שההיסטוריה אינה מייצרת אושר, "ההיסטוריה היא לא האדמה שבה צומח האושר.
תקופות האושר שבו הן הדפים הריקים של ההיסטוריה"; וכן, הוא מאפיין את ההיסטוריה כמשטח-שחיטה (Geschichte als Schlachtbank).
אף על פי כן, ההיסטוריה מאפשרת להשיג את התבונה.
הגל כותב כי עלינו קודם כל לדעת מהי התכנון האולטימטיבי של העולם באמת, ושנית, עלינו לראות שהתכנון הזה התממש ושהרוע לא הצליח לשמור על עמדה שווה לצדו.
לראות את התבונה בהיסטוריה זה להיות מסוגל לתת דין וחשבון על הרוע שבתוכה בחשבון אחרון.
הגל כתב כנגד "ההיסטוריונים המקצועיים" בתקופתו, כמו לאופולד פון ראנקה.
הוא מציין כי ההבנה ובעקבות כך כתיבת ההיסטוריה נשענת תמיד על מסגרת.
הגל טען כי הוא חושף בגלוי מהיא מסגרת המחשבה שלו ומסביר אותה, בניגוד להיסטוריונים רבים שמסתירים אותה ולא מודים שהם נשענים על מסגרת כזו.
לפי הגל, ההיסטוריה העולמית "מייצגת את התפתחות תודעתה העצמית של הרוח לחירותה שלה ושל ההתממשות הנובעת מחירות זו.
ההבנה הזו מושגת בלימוד התרבויות השונות שהתפתחו במהלך אלפי השנים, ובניסיון להבין את הדרך שבה החופש עיבד את עצמו דרכן.
תיאור ההיסטוריה של הגל מתחיל בתרבויות עתיקות כפי שהוא הבין אותן.
התיאור שלו על הציוויליזציות הסתמך על המחקר האירופית המצומצם שהיה נגיש במאה ה-19, ולפיכך מכיל הטיות אתנוצנטריות-אירופאיות.
יחד עם זאת, האופי ההתפתחותי של הפילוסופיה של הגל גרם לכך שבמקום פשוט לזלזל בתרבויות עתיקות ותרבויות לא-אירופיות, הוא ראה בהן שלבים או מוממנטים הכרחיים (אם כי לא שלמים או לא מפותחים) ביצירת הרוח המוחלטת.
הרצאותיו של הגל על הפילוסופיה של ההיסטוריה מכילות את אחת הטענות הידועות והשנויות במחלוקת שלו לגבי מושג החירות:ההיסטוריה העולמית היא תיעוד של מאמציה של הרוח להשיג ידע על מה שהיא כשלעצמה [על מהותה הפוטנציאלית].
האוריינטלים אינם יודעים שהרוח או האדם חופשיים כשלעצמם.
ומכיוון שהם לא יודעים זאת, הם עצמם אינם חופשיים.
הם יודעים רק שאחד חופשי [...] תודעת החירות התעוררה לראשונה בקרב היוונים, ולפיכך הם היו חופשיים; אבל, כמו הרומאים, הם רק ידעו רק שחלקם, ולא כל האנשים הם חופשיים.
[...] האומות הגרמניות, עם עליית הנצרות, היו הראשונות שהבינו שכל בני האדם הם מטבעם חופשיים, ושחירות הרוח היא עצם המהות שלה.במילים אחרות, הגל טוען כי תודעת החירות בהיסטוריה נעה מעריצות, לפריווילגיה חברתית של מעטים, לתפיסה איתנה שהאנושות חופשית בפני עצמה וכל בני האדם חופשיים.
הגל מאמין שרוח החירות האנושית מטופחת בצורה הטובה ביותר במשטר של מונרכיה חוקתית שבו המונרך מגלם את רוחם ורצונותיהם של הנשלטים, וקריאה שלו בהיסטוריה מאתרת את עלייתן של צורות ממשל כאלה במדינות השבטים הגרמאניים, למשל בבריטניה ובפרוסיה לאחר הרפורמציה הפרוטסטנטית.
עם זאת, הוא גם אמר שהשקפת ההיסטוריה (כולל זו שלו) צריכה להיות פתוחה לשינוי בהתבסס על "העובדות האמפיריות" הזמינות.
באופן שכיום נתפס מקומם הגל גורס כי לאפריקה אין היסטוריה במובן זה שאין בה תודעת חירות.
זאת חרף הידיעה כיום כי ההומו סאפיאנס התפתח לראשונה ביבשת זו.
עם זאת, טרי פינקרד טוען כי יש לקחת אמירה זו כסיסמה ראשונית ובערבון מוגבל, שכן היא נועדה לשמור על ערנותם של תלמידיו בהרצאות.
המהפכה הצרפתית נחשבת עבור הגל לאחד מישאי הגדולים של תודעת החירות של רוח העולם.
בגלל אופיו של הטקסט כאוספת הערות ערוכה מהרצאות שונות, הכנת מהדורות הביקורות ערכה זמן רב.
המהדורה הגרמנית הסטנדרטית במשך שנים רבות הייתה כתב היד של בנו של הגל, קרל הגל, שפרסמה בשנת 1840. המהדורה הגרמנית שהופקה על ידי אווה מולדנהאואר וקרל מישל (1986) עוקבת בעיקרה אחר המהדורה של קרל הגל.
המהדורה הביקורתית היחידה בגרמנית לטקסט ההרצאות היא הכרך הרביעי של ג'אורג לארסון (1917–1920).
מהדורה זו פורסמה שוב על ידי פליקס מיינר ורלאג.
בשנת 1955, ההקדמה הארוכה נערכה מחדש על בסיס פרסומו של לאסון על ידי יוהנס הופמייסטר.
הרצאות בראדשו הן הרצאות יוקרתיות הניתנות בקולג' המלכותי לרופאים או במכללה המלכותית לכירורגים של אנגליה, על ידי אנשים המוזמנים על ידי המוסדות לשאת את ההרצאות.
ההרצאות נוסדו על ידי סאלי הול, אשתו של ויליאם בראדשו, שבצוואתה הורתה להעביר 1000 פאונד לקולג' המלכותי לרופאים ו-1000 פאונד למכללה המלכותית לכירורגים של אנגליה.
הכסף נועד לממן הרצאות שנתיות שיעסקו ברפואה וכירורגיה.
היא הורתה לקרוא להרצאות בראדשו על מנת להנציח את בעלה שהיה אוהב מדע.
ההרצאה הראשונה בקולג' ניתנה ב-1881 על ידי ג'ורג' ויויאן פור.
ההרצאה הראשונה במכללה ניתנה ב-13 בדצמבר 1882, על ידי סר ג'יימס פאג'ט.
רשימת ההרצאות בקולג' המלכותי לרופאים
רשימת ההרצאות במכללה המלכותית לכירורגים של אנגליה
ההרצאות במכללה הן דו-שנתיות (היו שנתיות עד 1993) ועוסקות בכירורגיה.
הרצאה על אתיקה היא הרצאה שנשא הפילוסוף האוסטרי-בריטי לודוויג ויטגנשטיין ב-17 בנובמבר 1929, בפני קבוצת דיון פילוסופית בשם Heretics Society באוניברסיטת קיימברידג'.
ההרצאה פורסמה לראשונה רק לאחר מותו, בשנת 1965, על ידי תלמידיו.
ההרצאה מהווה עיון קצר ויוצא דופן של ויטגנשטיין בתחום האתיקה, נושא שאותו ראה כחורג מגבולות השפה והלוגיקה.