tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מגיל 25 נדד ברחבי סין, מה שהשפיע על אישיותו, ועל השפה השירית החופשית שזכתה לעניין רב עוד בחייו.
בשנת 742 פגש לי באי את הקיסר ובמשך שנתיים שירת כמשורר בחצרו.
בהמשך, נדד ברחבי סין, ופגש את המשורר הנודע דו פו בסתיו 744 ושנה אחר כך.
השירים שכתבו השניים זה לזה נחשבים לקלאסיקה.
מאוחר יותר תמך לי באי במרד נגד הקיסר ועל כך הוגלה ליֵלַאנג.
הוא זכה לחנינה ומת בדַאנְגטוּ.
האגדה מספרת כי טבע כשניסה לתפוס את בבואת הלבנה.
אחרים טוענים כי מת מהרעלת כספית בעת ניסיון כימי להמציא משקה מרפא-כל, ואחרים גורסים כי מת משתיית יתר.
רבים משיריו עסקו בהנאות היין.
משירתו של לי באי נותרו כ־1100 שירים.
היכרות המערב עם לי באי החלה בזכות התרגומים החופשיים של המשורר עזרא פאונד מהתרגומים ליפנית לשירתו של לי באי.
בתרגום לגרמנית נתפרסמו כמה משיריו בזכות השיר על הארץ מאת מאהלר.
שיריו תורגמו לעברית בעיקר על ידי דן דאור.
לי און-סיל (בקוריאנית: 이은실, נהגה כ"אִי אוּן-שִיל", IPA: [i ɯn.ɕil]; ) היא שחקנית טניס שולחן דרום קוריאנית.
דירוג השיא שלה הוא 21 בעולם וזהו גם דירוגה הנוכחי.
שותפתה למשחקי הזוגות היא סוק און-מי.
2001 - זוגות: רבע גמר, זוגות מעורבים: שמינית גמר.
2003 - יחידות: שמינית גמר, זוגות: חצי גמר, זוגות מעורבים: רבע גמר.
1996 - זוגות: רבע גמר, זוגות מעורבים: רבע גמר.
1998 - זוגות: מקום ראשון, זוגות מעורבים: רבע גמר.
2000 - יחידות: שמינית גמר, זוגות: מקום ראשון, זוגות מעורבים: מקום שני.
2003 - יחידות: שמינית גמר, זוגות: חצי גמר.
ליאת גליק (נולדה ב-27 במרץ 1972) היא שחקנית, במאית ותסריטאית ישראלית.
אביה של גליק, שהיה רופא, נפטר כשהייתה בת 7. למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
במהלך לימודי זכתה במספר מלגות, ביניהן מלגת קרן שרת ומלגת עדנה פלידל.
בשנת ב-2006 והחלה ללמוד קולנוע ובימוי בבית הספר מנשר לאמנות.
סרט הגמר הקצר שלה, "לילה בהיר", התקבל לפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בשנת 2012 בקטגוריית "סרטים העוסקים בילדים ונוער".
בשנת 1995, לאחר שסיימה את לימודי המשחק, שיחקה בתיאטרון הקאמרי בהצגות: "הקמצן", "קפריסין", "סיפור משפחתי", "כטוב בעיניכם", "חיכיתי רק לך", "השחקן", "רצח", "חברות הכי טובות" ו"הורדוס".
ב-1996 גילמה את תום בסרט הקולנוע "לנגד עיניים מערביות" של יוסף פיצ'חדזה, ועל משחקה בסרט זה זכתה בפרס וולג'ין.
ב-1998 החלה לגלם את איילה בסדרת הטלוויזיה "20 פלוס".
ב-2000 גילמה את דינה בסרטו של עמוס גיתאי "כיפור".
ב-2001 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "דום לב".
כן גילמה את סיגל בסרט הטלוויזיה של אריאל טלפלר "מונדיאל" המספר על אוהד כדורגל המתקשה לבחור בין חברתו לשידורי המונדיאל; השתתפה בסדרת הטלוויזיה שביים אורי ברבש "המכון" המספר על מכון לטיפול פסיכולוגי בו המטפלים מנסים דרך הטיפול לתקן את העולם; וגילמה את דפנה מלמד אבני בסרטו של צחי גראד "ג'ירפות".
ב-2002 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "101" שביים חגי לוי; וגילמה את ד"ר טליה דותן בסדרת הטלוויזיה "טיפול נמרץ".
באותה השנה עברה להתגורר בניו יורק, שם שיחקה בהצגות באוף ברודוויי.
ב-2006 גילמה את יעל בסרטו של אורי ברבש "מלח הארץ".
ב-2007 שיחקה בסרט "ביי ביי לאהבה" של איילת דקל.
ב-2009 גילמה את אדווה בסרטה של טלי שלום עזר "סרוגייט" ושיחקה בסרט "לנשום אוויר" של אורנה לוי.
ב-2010 שיחקה בסרט הגמר של אלעד זכאי "בן חוזר הביתה".
ב-2012 שיחקה בסרט "מלח ים", בבימויו של איתי לב..
ב-2016 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "פעם הייתה ילדה", בבימויה של נטלי קפלן.
הסרט הוצג בפסטיבלים ביוון, הודו, איטליה, ברזיל וישראל.
ביימה וכתבה את הסרט "לילה בהיר" שהשתתף בפסטיבל ברלין 2012
ביימה כתבה ושחקה בסרט "הצמדות" שהשתתף בפסטיבל קרקוב ופסטיבלים רבים בארץ ובעולם.
ביימה את הסרט "נפילת סוכר" שהשתתף בפסטיבלים בעולם.
לי אדוארד אוונס היה אתלט אמריקאי.
בתקופת התיכון היה בלתי מנוצח.
מיד בתום לימודיו, בשנת 1966, זכה בריצת 440 יארד, במסגרת AAU.
שנה מאוחר יותר הוא זכה שוב ב-AAU, ובשנת 1968 הוא ניצח גם ב-AAU וגם ב-NCAA.
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוני 1968 זכה אוונס במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אליפות חדש של 45.0 שניות, לפני וינסנט מתיוס (45.0 שניות) וווין קולט (45.4 שניות).
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מקסיסו סיטי שנערכו באקו סמיט קליפורניה בספטמבר אותה שנה הוא סיים במקום ראשון בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 44.06 שניות, לפני לארי ג'יימס (44.19 שניות) ורון פרימן (44.62 שניות).
שיא העולם לא אושר מאחר שהוא השתמש בסוג ספייקס שהיו לו בנעלי הריצה ולא קיבלו אישור.
לכן אושר שיא העולם של לארי ג'יימס.
במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 43.86 שניות, לפני חבריו לנבחרת לארי ג'יימס (43.97 שניות) ורון פרימן (44.41 שניות), שיפור לשיא העולם הטרי בן החודש של לארי ג'יימס (44.19 שניות).
שיא זה החזיק מעמד כ-20 שנים ונשבר על ידי בוץ' ריינולדס (43.29 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר הצטרף אל הרביעייה וינסנט מתיוס בשיא עולם חדש של 2:56.16 דקות, לפני קניה (2:59.64 דקות) וגרמניה המערבית (3:00.57 דקות).
בעת קבלת המדליה על ריצת 400 מטר באולימפיאדת מקסיקו, הוא איגרף את ידו שהייתה נתונה בכפפה שחורה, כהזדהות עם הכוח השחור.
בתחילת 1969 פורסם שהוא הסכים להתגייס למשטרת סן חוזה ליחידה חדשה שנועדה ליצור הבנה עם נוער אפרו אמריקאי ולהביא הבנה בין לבנים ושחורים.
אולם למחרת הודיע אוונס שלא ישרת במשטרה "שהשקפתה הגזענית ידועה יפה".
שני האצנים וינסנט מתיו וווין קולט שזכו בריצת 400 מטר במדליות זהב וכסף בהתאמה במשחקים אולימפיים אלה, הפגינו בטקס חלוקת המדליות כמו טומי סמית' וג'ון קרלוס במשחקים האולימפיים במקסיקו סיטי.
לאחר שהשניים הורחקו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC) וג'ון סמית' שסיים ראשון במבחנים האמריקאים אך נפצע בשרירי מיתר הברך במהלך הריצה, ארצות הברית לא יכלה להציב קבוצת שליחים לריצה זו, וכך, אוונס לא זכה להשתתף במשחקים אולימפיים אלה.
בשנת 1972 הפך אוונס למקצוען.
בשנת 2011 עבר ניתוח להסרת גידול סרטני גדול מבלוטת יותרת המוח.
נפטר ב-19 במאי 2021 לאחר אירוע מוחי.
בשנת 1983 נכנס אוונס להיכל התהילה של האתלטיקה בארצות הברית
לי וילי ג'ונסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסנטר במספר קבוצות אירופיות רבות, ביניהן מכבי תל אביב.
ג'ונסון שיחק בילדותו במספר קבוצות אזוריות לפני שהחל את קריירת המכללות שלו במדי אוניברסיטת יוטה.
ביוטה, ג'ונסון שיחק במשך חמש עונות.
לאחר מכן, נרשם לדראפט ה-NBA שנערך בשנת 1979 ונבחר במקום ה-17 בסיבוב הראשון על ידי היוסטון רוקטס.
למרות הבחירה, הרוקטס העדיפו שג'ונסון יצבור דקות משחק ולכן העבירו אותו לקבוצה האיטלקית, סבסטיאני רייטי.
לאחר עונה אחת הצטרף לסגל הרוקטס, אך ג'ונסון שותף רק בעשרה משחקים, ולבסוף, הועבר בעסקה לדטרויט פיסטונס.
במדי הפיסטונס מצבו של ג'ונסון החמיר עוד יותר לאחר ששותף בשני משחקים בלבד.
עקב כך, בסיום העונה, ג'ונסון עזב את הפיסטונס ושיחק עונה אחת ברוצ'סטר זניטס מליגת ה-CBA ואף נבחר ל-MVP של הפלייאוף ולרוקי השנה באותה העונה.
לאחר מכן, עזב את ארצות הברית ופתח בקריירה אירופית.
ג'ונסון שיחק שלוש עונות בנאפולי ולאחר מכן, בעונת 1984/85 הצטרף למכבי תל אביב.
בקבוצה הישראלית, זכור כאחד הזרים הבולטים בהיסטוריה כשהוביל את הקבוצה ביחד עם קווין מגי להעפלה כפולה לפיינל פור גביע אירופה, שכללו העפלה לגמר גביע אירופה מול טרסר מילאנו.
בנוסף לכך, שותף בזכייתה של מכבי בשלושה דאבלים רצופים (אליפות וגביע).
ג'ונסון קלע במדי מכבי באירופה 990 נקודות ב-40 משחקים (ממוצע של 23 נקודות למשחק).
לאחר שלוש עונות במכבי שיחק במספר קבוצות לפני שפרש ממשחק פעיל: ליברטאס ליבורנו (עונת 1987/88), ראסינג פריז (עונת 1988/89) ואולימפיק אנטיב (1989/90-1992/93).
ג'ונסון נמצא בקשר תמידי עם שחקני מכבי תל אביב, גם לאחר פרישתו.
בנוסף לכך, מבקר בארץ פעמים רבות.
לאחר פרישתו ג'ונסון מחזיק בשותפות רשת מסעדות קטנה בצפון מזרח ארצות הברית.
ליבי רן (נולד ב-16 בדצמבר 1989) הוא זמר, מוזיקאי, שחקן, במאי, מפיק ומלחין ישראלי.
הוא התפרסם כאשר הגיע למקום השני בתוכנית המציאות "כוכב נולד 6".
בירן נולד בכפר סבא לערן נחום, מפיק סרטוני פרסומות, ולאורלי, מנהלת רכש במפעל לפסטה.
במקביל ללימודים במגמת מוזיקה בתיכון "גלילי" שבכפר סבא, הקליט שירים ושימש כמתופף בלהקה מקומית בשם "פינג'אן".
בשנת 2007 הוציא באופן עצמאי מיני אלבום בשם "Playing the game" שזכה לשבחים באתרי מוזיקה מחוץ לישראל כדוגמת "Fame Games Radio", שם זכה במקום הראשון.
הוא הופיע עם אלבום זה לראשונה במועדון הבארבי בכפר סבא.
בשנת 2008, בעקבות פנייה שקיבל, ניגש למבחנים לעונה השישית של תוכנית המציאות "כוכב נולד".
לצורך ההופעה בתוכנית, קיבל דחיית שירות באורך שלושה חודשים, שלאחריה התגייס לצה"ל לתפקיד שוטר צבאי.
לאחר שזכה לפרסום, עבר לשרת כמעבד מוזיקלי בלהקה צבאית.
במהלך הופעתו בתוכנית "כוכב נולד" ביצע מספר שירים, רובם בסגנון רוקיסטי.
ביצועיו נחשבו לחלוציים, והבולטים שבהם היו "טוליק", "תמיד אהבה", "בדרכי שלי" ועיבוד מוזיקלי חדש לשיר "סיון".
בירן העפיל לגמר התוכנית (שהתקיים באוגוסט 2008), שם ביצע את השיר "עוד סיפור אחד של אהבה" (שהתפרסם בביצועו של שימי תבורי) וזכה במקום השני.
בשנת 2009 בירן כתב, הלחין וביצע את השיר "האמת שלך" שהיה לשיר הנושא של הסדרה "תיכון השיר שלנו".
באותה שנה הוציא את אלבומו הראשון בעברית "כיסים".
האלבום הופץ תחילה במהדורה מוגבלת ברשת חנויות אופנה, ואחר כך עבר למכירה רגילה.
"תני לי אוויר", הסינגל הראשון שהוציא מתוך האלבום הגיע למקום הראשון במצעד של גלגלצ ונשאר שם במשך שלושה שבועות.
באותה תקופה יצא שיר נוסף שכתב והלחין בשם "עדיין שלך" אותו ביצע הזמר אביהו שבת ואשר הפך להצלחה מסחררת והגיע גם הוא למקום הראשון במצעד של גלגלצ, שם נשאר במשך תשעה שבועות.
בשנת 2010 הצטרף בירן בתפקיד ראשי לתוכנית "חצויה", בתפקיד "אדם"; וכן השתתף ב"לילה מטורף בפסטיגל", הנחה את תוכנית הקיץ Nicknet בערוץ "ניקלודיאון"; וגילם תפקיד מרכזי בסרט הסטודנטים "בן חוזר הביתה", לצדה של ריטה.
בשנת 2011 גילם בירן תפקיד בסדרה "ילדי ראש הממשלה" בערוץ 3 של HOT וכן הנחה את תוכנית הקיץ של ניקלודיאון "שטותניק", לצדם של אלין לוי ולירן כוהנר, והשתתף גם ב"i פסטיגל GAME ON" בתפקיד ספיד-קיד ושר שיר בשם "הילוך ראשון", שכתב והלחין בעצמו.
באותה שנה דיבב את דמותו של דופי בסדרה "פלאנט שין".
בפרויקט, שהוקדש לשירי הילדים של שלום חנוך, הקליט בירן את השיר "אמא שלי".
באותה שנה, בחנוכה, השתתף במופע "מותק של פסטיבל" בתפקיד הילד ליבי.
כמו כן, דיבב בירן את דמותו של טד מהסרט "הלורקס" וכן חזר לגלם את "גולן אגמון" בעונה השנייה של סדרת הדרמה ילדי ראש הממשלה.
בין השנים 2012–2016 השתתף בסדרה המצליחה "החממה" בדמות יפתח הר-לב, קפטן בית העורבים.
הוא גם הלחין וביצע את שיר הנושא, שנכתב על ידי גיורא חמיצר יוצר הסדרה.
בשנת 2014 חבר אל גיל לנדאו ויחד הרכיבו את ההרכב "Band Animal", שאף היה מועמד בטקס MTV 2014. באותה השנה החל להופיע עם מופע לנוער, ובהמשך השתתף במופע הפסטיגל "משחקי הפסטיגל" בחנוכה לצד דניאל ליטמן, אליאנה תדהר ושיר מורנו, בתפקיד "אקו", בעל תכונות עטלף.
ב-2015 שיחק בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרה "הפיג'מות".
באותה שנה יזם, השתתף והפיק מוזיקלית את המופע "לוקחים את הזמן" לצד רוני דלומי ואליאנה תדהר.
המופע רץ במשך שלוש שנים וכלל בתוכו עיבודים חדשים לשירי קלאסיקות ישראליות ולועזיות מכל הזמנים.
בשנת 2016 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "פצועים בראש" בתפקיד גידי הירש.
ב-26 ביוני 2016 עזב את ניקלודיאון, הצטרף לערוץ הילדים, והשתתף בסדרה "Oboy", יחד עם אליאנה תדהר, ג'וי ריגר, גפן ברקאי, טום באום ודניאל גד.
הוא גילם את ג'וני, חבר צוות להקת ה-Oboy.
כל השירים המקוריים בסדרה נכתבו, הולחנו והופקו מוזיקלית על ידיו.
הסדרה זכתה בפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר לילדים ונוער בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2016. באותה שנה השתתף במופע "מותק של פסטיבל".
ב-2017 הופיע בפסטיגל, "סטורי של פסטיגל", וגילם את ליבי, המספר של ה"סטורי", והידיד המאוהב בחברתו לירון (לירון רביבו).
במאי 2018 כתב והפיק מוזיקלית את הסינגל "לא צריכים סיבה", שבסגנון פופ אלקטרוני.
בירן הצהיר שהוא יוצא לדרך מוזיקלית שונה ממה שיצר עד אז.
ביוני 2018 יזם והפיק דרך חברת "Rowbot Productions" שבבעלותו את המופע "אליאנה תדהר ולי בירן שרים הכבש השישה עשר", לציון 40 שנה ליצירת המופת של יהונתן גפן ויוני רכטר, "הכבש השישה עשר".
את המופע גם הפיק מוזיקלית יחד עם המפיק המוזיקלי אביב קורן.
בספטמבר אותה שנה, הוציא בירן את הסינגל השני "לא נורמלי" מתוך אלבום חדש שעתיד לצאת ב-2019 אותו גם כן כתב והפיק מוזיקלית.
השיר המשיך את הקו הפופי אלקטרוני שבירן חותר אליו, בהפקה המוזיקלית אף שולבו מאפיינים אפריקאיים.
ב-26 בנובמבר 2018 הוציא סינגל חדש שכתב והלחין, בשם "רואה את העתיד".
בשנת 2018 השתתף בתפקיד דודו גילמן בסדרת הנוער המוזיקלית "פוראבר", אותה כתב אורי גרוס במיוחד לבירן ולבת זוגו אליאנה תדהר.
הסדרה החלה את שידורה מ-30 בדצמבר 2018 בערוץ TeenNick של HOT.
בירן גם כתב והלחין את שיר הנושא, וביצע אותו עם תדהר.
ב-7 בינואר 2019 הוציאו בירן ותדהר כדואט את "בלעדיך" - אחד השירים מסדרת הנוער "Oboy" - אותו כתב והלחין, ואשר הפך ללהיט..
ב-17 בפברואר 2019 הודיע על מותג כובעים חדש שפיתח, "BEAST".
ב-24 בפברואר 2019 הוציא שיר בשם "7 דקות בגן עדן", אותו כתב והלחין.
הקליפ לשיר הוא בשפת הסימנים.
בפברואר 2019 הצטלם לסדרת הדרמה "חיה" של "yes", בתפקיד שלומי, השוטר החדש ביחידה.
במאי 2019 הוציא את "חשק לי לומר תפילה" במסגרת פרויקט שם עולם 2019.
בחודשים יולי עד נובמבר 2019 הצטלם לסדרת הדרמה התקופתית "שעת נעילה" על מלחמת יום כיפור, בתפקיד יוני בן דרור.
הסדרה עלתה לערוץ "כאן 11" באוקטובר 2020.
בספטמבר 2019 עלתה הסדרה "אחשלירוח" אותה יזם, שיחק והפיק באמצעות חברת "רובוט פרודקשנס" שבבעלותו.
את הסדרה יצר עם קווין רובין ויובל סגל שגם ביים.
זו סדרה קומית ראשונה מסוגה לנוער ששודרה בלעדית ב-YouTube, ומיד הפכה להצלחה מסחררת בקרב בני נוער בישראל.
בשנת 2020 השתתף בפסטיגל "#MY פסטיגל" לכבוד 40 שנות המופע.
במופע ביצע כמה שירים, בהם שיר מקורי שנכתב לפתיחה - "ככה עושים פסטיגל" - שהוביל לצד אליאנה תדהר.
בנובמבר 2020 השתתף בפרק השני בתוכנית "In The Game", לצד עידן תלם.
בשנת 2021 שיחק בסדרת הנוער "מאנקיז".
בשנת 2022 הוציא עם אשתו אליאנה תדהר את הסרט "הסיפור שלנו".
באותה שנה הוציא את אלבומו השני, "לי", והחל לשחק בתפקיד ראשי בהצגה "השנה היפה בחיי", לצידה של רוני דלומי.
החל ממאי 2023 השתתף בעונה השנייה של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 והגיע למקום השלישי.
בהמשך, פרסם עם אליאנה תדהר את "בשורה טובה" בצל מלחמת חרבות ברזל.
ב-20 בפברואר 2024 הוציא שיר בשם "שירים עצובים".
ההשראה לשיר הגיעה לאחר שבירן ביקר לראשונה במטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים, בסוף אוקטובר.
ב-21 במאי הוציא לאור את אלבומו הרביעי ששמו "דרכו של עולם".
ב-28 באוקטובר יצא השיר "הקרב הבא" אותו שר יחד עם הלהקות הצבאיות לקראת שבוע ההצדעה לפצועי, פצועות ונכי מלחמת חרבות ברזל.
במרץ 2025 עלה בהבימה המחזמר "פריסילה, מלכת המדבר" (המבוסס על סרט הקאלט האוסטרלי "הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר") בבימויו של משה קפטן.
בירן מגלם בו את התפקיד הראשי יחד עם עידו רוזנברג.
באותה שנה שיחק את אסי בסדרה "חזי ובניו".
בחנוכה 2025 השתתף ב־Imagine פסטיגל, עם השיר "לבחור את הטוב".
בשנים 2014–2016 היה בזוגיות עם הדוגמנית והשחקנית דר זוזובסקי.
בירן נשוי לשחקנית אליאנה תדהר, אותה הכיר כשהשניים השתתפו במופע "i פסטיגל" ב-2011. הם הורים לבן ומתגוררים במושב מגשימים.
שנהפרסקטגוריהפרויקט2022פרסי נבחרי השנה של פרוגיזמר השנה
לי גרנט היא שחקנית קולנוע ובמאית יהודייה-אמריקאית, זוכת שני פרסי אמי ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1975 על תפקידה בסרט "שמפו".
הייתה מועמדת לשלושה פרסי אוסקר נוספים ולחמישה פרסי אמי נוספים.
לי גרנט נולדה בשם ליובה האסקל רוזנטל (Lyova Haskell Rosenthal) בניו יורק סיטי.
היא בתם של מהגרים יהודים ממזרח אירופה - וויטה שהיא מורה במקצועה ואברהם וו.
שמה, לי גרנט, מורכב משני שמות של גנרלים ממלחמת האזרחים האמריקאית.
בגיל 4 הופיעה כבלרינה במטרופוליטן אופרה שבניו יורק.
בילדותה הרבתה ללמוד ריקוד ומשחק.
גרנט ביססה את מעמדה בברודוויי כשחקנית דרמטית, וזכתה לביקורות חיוביות עבור תפקידה כגנבת חנויות במחזה "סיפור בלשי".
על תפקידה הראשון בקולנוע, בגרסה הקולנועית של ויליאם ויילר משנת 1951, קיבלה את פרס השחקנית הטובה ביותר במסגרת פסטיבל קאן וכן מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
לאחר מכן התפרסמה עם הופעות משניות בדרמה הפרובוקטיבית המבוססת על הנובל "מרפסת", ובקומדיות "להתגרש בסטייל אמריקאי", "ערב טוב גברת קמפבל" ו"עמק הבובות".
הופעתה הבולטת ביותר בשנות ה-60 הייתה במותחן זוכה חמישה פרסי האוסקר "כחום הלילה", מהסרטים הראשונים שהחלו לעסוק בבעיית הגזענות בחברה האמריקאית.
בסרט גילמה את גברת לזלי קולברט וקיבלה בפעם השנייה מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
באמצע שנות ה-60 זכתה גרנט בפרס אמי לשחקנית משנה על תפקידה בסדרת הדרמה "פייטון פלייס".
הייתה שותפה לסרט "נטישה" אשר תיאר את משימת החלל "אפולו 11", בה הצוות האמריקאי הראשון דרך על אדמת הירח.
ב-1970 זכתה גרנט להערכה עבור תפקידה בדרמה הקומית "בעל הבית" בתור ג'ויס אנדרס, אמו של אלגר, בן עשירים (בו ברידג'ס) אשר מחליט לרכוש בניין מגורים ברובע עני בברוקלין בו גרים בעיקר שחורים.
בעקבות התפקיד הייתה גרנט מועמדת בפעם שלישית לגלובוס זהב ומועמדת פעם שנייה לפרס האוסקר בקטגוריית שחקנית המשנה.
שנה לאחר מכן זכתה בפרס אמי השני שלה בזכות הופעתה בסרט "The Neon Ceiling".
ב-1975 זכתה גרנט בפרס האוסקר לשחקנית המשנה, על תפקידה בתור פלישיה קארפ בקומדיה "שמפו".
על תפקידה בסרט הייתה גרנט גם מועמדת בשלישית לגלובוס הזהב.
בשנה שלאחר מכן הייתה מועמדת ברביעית לפרס האוסקר וכן ברביעית לפרס גלובוס הזהב עבור הופעתה בדרמה הספרותית הטראגית "מסע הארורים", סיפורם של 973 פליטים יהודים שהועלו על ידי הנאצים על אניית פאר ונשלחו לאמריקה, בניסיון להציג את הנאצים כסובלניים והומניים.
בסרט גילמה גרנט פליטה יהודייה בשם לילי רוזן.
ב-1977 הופיעה בסרט האסונות "שדה תעופה 77" ובסרט "אות משמיים 2", סרט ההמשך למותחן האימה הקלאסי.
ב-2001 הופיעה בסרטו של דייוויד לינץ' "מלהולנד דרייב".
ב-2005 שיחקה בקומדיה "הולכים לקניות" לצד רוב מורו.
גרנט הייתה נשואה לתסריטאי האמריקאי-יהודי ארנולד מאנוף ונולדה להם בת אחת, השחקנית דינה מאנוף.
מאנוף היה בין מוחרמי הרשימה השחורה של הוליווד, בתקופת מקארתי וגם הקריירה של גרנט - שלא הייתה קומוניסטית - נפגעה כתוצאה מכך.
ערב טוב גברת קמפבל (1968)
היו היה אדם מכופכף (1970)
מה מעיק על פורטנוי (1972)
אין כמו בבית (1989, סרט טלוויזיה) - במאית
הנשים של דוקטור טי (2000)
לי דה פורסט הוא ממציא אמריקאי שרשם במהלך חייו יותר מ-180 פטנטים.
בין השאר נודע בשל המצאת האודיון (שפופרת ריק המגבירה זרמים אלקטרוניים), הטריודה, תוספות שונות לדיודה, מגבר מנורות ושפופרת קתודית, ועוד.
בבעלות דה פורסט היו 25 חברות.
הוא הוציא חלק ניכר מכספו על תביעות משפטיות לגבי פטנטים.
מספר שותפים בעסקיו הונו אותו, והוא נחשד כמי שהונה אחרים בעצמו.
הוא היה חבר ב"אגודת מהנדסי הרדיו" האמריקני, שהתמזג בהמשך ל-Institute of Electrical and Electronics Engineers.
ב-1922 זכה לאות הוקרה מאגודה זו, מדליית ה-IEEE, על תרומתו להתפתחות הרדיו, וב-1946 קיבל את "מדליית אדיסון" של האגודה.
על שמו נקראת מדליה חשובה של אגודה זו, "מדליית דה פורסט", המוענקת מדי שנה למהנדסים.
דה פורסט נישא ארבע פעמים במהלך חייו.
ב-1906 נישא ללוסי שרדאון, אך הם התגרשו בהמשך אותה שנה.
ב-1907 נישא למהנדסת והאדריכלית נורה סטנטון בלאץ' ברני, ונולדה להם בת בשם הארייט; הם התגרשו ב-1911. בסוף 1912 נישא למארי מאיו, וב-1919 נולדה בתם דינה; הם התגרשו ב-1930. בהמשך אותה שנה נישא לשחקנית הצעירה מארי מוסקיני, ששיחקה בסרטים אילמים, והם נותרו נשואים עד מותו ב-1961.
קוב היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי מועמד שני פרס אוסקר על הופעותיו בסרטים "חופי הכרך" ו"האחים קרמזוב".
ככוכב קולנוע בולט בשנות ה-40, ה-50 וה-60 הופיע קוב בסרטים "12 המושבעים", "אקסודוס", "כיצד נכבש המערב", "שירת ברנדט" ו"אנה ומלך סיאם".
נולד בשם ליאו ג'ייקוב בניו יורק למשפחה יהודית ממוצא רוסי ורומני.
הוריו היו קייט ובנג'מין ג'ייקוב, עורך עיתון.
קוב גדל ברובע הברונקס ולמד ב"אוניברסיטת ניו יורק", לאחר שסיים ללמוד הצטרף לקבוצת התיאטרון של ניו יורק סיטי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייס קוב לחיל האוויר האמריקאי שם שירת ביחידת הקולנוע של החיל.
קוב ערך את הופעתיו הרשמיות הראשונות בהוליווד לקראת סוף שנות ה-30 של המאה ה-20 בין היתר בסרט "ילד הזהב" של ראובן מאמוליאן לצד ויליאם הולדן וברברה סטנוויק.
זכה לתפקיד גדול ראשון בתעשיית הסרטים בשנת 1943 מצידו של הנרי קינג שליהק אותו בתור ד"ר דוזאוס לדרמה הקלאסית "שירת ברנדט".
בשנת 1954 הועמד קוב לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו המרשימה בסרט הפשע הקלאסי "חופי הכרך" בתור בוס המאפיה ג'וני פרנדלי.
ב-1957 שיחק קוב בסרט הביכורים של סידני לומט "12 המושבעים" בתפקיד איש העסקים הכעסן והמושבע השלישי בסרט, תפקיד עליו היה מועמד קוב לפרס גלובוס הזהב.
באותה השנה שיחק קוב גם בדרמה "שלוש פנים לחוה" בתפקיד הפסיכיאטר ד"ר קרטיס לותר המטפל בעקרת הבית אווה ווייט (ג'ואן וודוורד) הסובלת מהפרעה נפשית.
ב-1958 זכה קוב לביקורות משבחות על הופעתו בתפקיד פיודור קרמזוב בעיבוד הקולנועי של ריצ'רד ברוקס לרומן הרוסי המפורסם "האחים קרמזוב", על תפקידו בסרט הועמד קוב בפעם השנייה לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1959 השתתף בקומדיה "אבל לא בשבילי" בבימויו של וולטר לאנג בתפקיד המחזאי השתיין ג'רמייה מקדונלד.
ב-1960 הופיע קוב באפוס הקולנועי ההיסטורי של אוטו פרמינגר "אקסודוס" בתור ברק בן כנען מראשי הסוכנות היהודית המנסה להקים מדינה יהודית בדרכים דיפלומטיות בלבד.
ב-1962 השתתף קוב בפרויקט המערבונים הגדול והמצליח "כיצד נכבש המערב" בתפקיד מארשל עיירת גולד סיטי לו רמזי.
ב-1963 הועמד קוב בפעם השנייה לפרס גלובוס הזהב על הופעת המשנה שלו בעיבוד הקולנועי למחזה על פי ניל סיימון "דירת הרווקים", בסרט שיחק בתפקיד הארי אביו של אלן בייקר (פרנק סינטרה).
במקביל לקריירת הקולנוע המזהירה שלו שיחק קוב גם בסדרת המערבונים המפורסמת "הוורג'ינאי" במשך כארבע עונות בתפקיד השופט גארת'.
בשנת 1966 היה קוב מועמד לפרס אמי על הופעתו בתפקיד וילי לומן בעיבוד הטלוויזיוני של המחזה "מותו של סוכן".
ב-1968 שיחק במותחן הפעולה של דון סיגל "המצוד" בתפקיד הבלש מק'אלרוי לצידו של קלינט איסטווד.
קוב התפרסם בשנותיו האחרונות בסדרת הדרמה "הפרקליטים הצעירים" לצידו של זלמן קינג ובשנת 1973 בסרט האימה "מגרש השדים" בו שיחק בתפקיד הבלש ויליאם קינדרמן החוקר את רצח הבמאי בורק דנינגס.
לקוב נולדו ארבעה ילדים משתי מערכות נישואים שניהל בחייו האישיים: 2 עם אשתו הראשונה השחקנית הלן בוורלי ממנה התגרש לאחר 12 שנה, מנישואים אלו נולדה בתו השחקנית ג'ולי קוב , חתניו היו השחקנים ויקטור פרנץ' וג'יימס קרומוול ונכדתו היא השחקנית רוזמרי מורגן.
משנת 1957 עד למותו היה נשוי לאשתו השנייה מרי הירש, לקוב נולדו 2 ילדים נוספים מנישואיו השניים.
קוב נפטר מהתקף לב ב-11 בפברואר 1976 בוודלנד הילס שבלוס אנג'לס כשהוא בן 64. הוא נקבר בבית הקברות היהודי "פארק הזיכרון מאונט סיני".
ביום שלאחר מותו נרצח כוכב הקולנוע סאל מינאו איתו שיחק קוב בסרט "אקסודוס".
עלי באבא הולך העירה (1937)
ידו השמאלית של אלוהים (1955)
הם הגיעו ללאס וגאס (1968)
האיש שאהב ריקוד חתולים (1973)
לי ביונג-הון (בקוריאנית: 이병헌; באנגלית: Lee Byung-hun; נולד ב-12 ביולי 1970) הוא שחקן דרום קוריאני ואמן לחימה.
התפרסם בשל השתתפותו בסרטים ההוליוודים; "ג'י.
זוכה 6 פרסי גרנד בל (האוסקר הקוריאני) מתוך 11 מועמדויות.
בקוריאה, ידוע לי בעיקר בזכות שיתוף הפעולה שלו עם הבמאי קים ג'י-וון לרבות בסרטו הידוע של קים, ראיתי את השטן.
לי, ביחד עם האן סונג-קי (Ahn Sung-ki), הם השחקנים הקוריאנים הראשונים שהטביעו את חותמם בחצר התיאטרון TCL Chinese Theatre בהוליווד, לוס אנג'לס.
בשנת 2025 זכה להכרה רבה על השתתפותו בסדרה "משחק הדיונון".
בשנת 2009 שיחק במותחן הנאו נואר "I Come with the Rain" של הבמאי היפני טראן אן הונג.
בספטמבר 2016 שיחק בסרט הפעולה "שבעת המופלאים" בתפקיד בילי רוקס, לצידם של דנזל וושינגטון, אית'ן הוק, כריס פראט והיילי בנט.
בשנת 2018 כיכב בסדרה הדרום-קוריאנית "מר סאנשיין".
הוא שיחק בתפקיד הראשי ועל תפקידו זכה במספר פרסים.
הסדרה משודרת בסטרימינג הבין-לאומי "נטפליקס".
בשנת 2021, גילם את איש החזית בסדרה הקוריאנית "משחק הדיונון" מבית נטפליקס.
בשנת 2024 חזר לגלם את הדמות בעונה השנייה של הסדרה ששודרה בשני מקטעים שונים לאורך 2024–2025.
בשנת 2023 כיכב בתפקיד הראשי בסרט האסונות "Concrete Utopia" מאת הבמאי אום טה-הווא (אנ').
הסרט זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים, ונבחר כמועמד דרום קוריאני בקטגוריית הסרט הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-96 ב-17 באוגוסט 2023. ב-7 בדצמבר, הוא הופיע ברשימת הזכאים לתמורה לאוסקר 2024.
לי סיים את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטת האניאנג עם התמחות בספרות צרפתית ולאחר מכן למד לתואר שני באוניברסיטת צ'אנג-אנג בסיאול עם התמחות בתיאטרון ובאומנות הקולנוע.
לי מתעסק באמנות לחימה מסוג בטאקוונדו.
בשנת 2013 נישא לשחקנית לי מין-ג'אנג (Lee Min-jung).
הזוג יצא זמן קצר ב-2006, ולאחר פרידה שבו השניים לקשר רומנטי בשנת 2012.
ב-2 בספטמבר 2014 הגיש לי תלונה במשטרת העיר גנגנאם בטענה כי שתי נשים סחטו אותו בעזרת סרטון וידאו.
מאוחר יותר שתי הנשים, דאהי והדוגמנית לי ג'י-יאון הזדהו והודו שסחטו את השחקן.
המשטרה הוציאה צווי מעצר לצעירות.
ללי אחות צעירה, לי אן-הי, שהייתה מיס קוריאה בשנת 1997.
שנה שם הסינגל 2008 Itsuka
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גות'הם2025ההופעה הראשית הטובה ביותראין ברירה אחרת
לי בום-יונג (בקוריאנית: 이범영; ) הוא כדורגלן עבר דרום קוריאני ששיחק בעמדת השוער.
לי, יליד סיאול, ערך את הופעת הבכורה שלו בפוסן אייפארק בשנת 2008, בגיל 18. בשנת 2016 עבר לי לאוויסקה פוקוקה מליגת העל היפנית.
באולימפיאדת לונדון 2012 שיחק לי תפקיד חשוב בניצחון רבע הגמר של נבחרתו נגד נבחרת אנגליה.
לאחר שנכנס למשחק כמחליפו של ג'ונג סונג-ריונג, השוער הראשון, הוא עצר את הפנדל החמישי של דניאל סטארידג'.
קוריאה הדרומית ניצחה בתוצאה 5-4 בדו-קרב בעיטות העונשין מ-11 מטרים והעפילה לחצי הגמר של הטורניר, בו לי פתח בהרכב, בפעם הראשונה בהיסטוריה.
לי נכלל בהרכב נבחרת קוריאה הדרומית במונדיאל 2014 כשוער שלישי, אך לא שיחק.
הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת הייתה במשחק נגד נבחרת אורוגוואי ב-8 בספטמבר 2014.
לי רוג'רס ברגר הוא פלאואנתרופולוג, אנתרופולוג פיזי וארכאולוג אמריקאי, החי בדרום אפריקה וחוקר באזורי ערש המין האנושי.
עיקר פרסומו בא מגילוי שני מינים נכחדים של הומינינים מן האבולוציה של האדם: אוסטרלופיתקוס סדיבה והומו נאלדי, ומיישום שיטות מתקדמות של גישה פתוחה, שקיפות ושימוש ברשתות חברתיות למחקר פלאואנתרופולוגי.
נבחר על ידי הטיים מגזין לרשימת האנשים המשפיעים ביותר בעולם לשנת 2016.
נולד בקנזס בשנת 1965 וגדל בג'ורג'יה.
בצעירותו היה פעיל בתנועת הצופים ובארגוני נוער נוספים.
בשנת 1989 סיים את תואר ראשון באוניברסיטת דרום ג'ורג'יה, בחוג אנתרופולוגיה וארכאולוגיה, וחוג משני בגאולוגיה.
בתחילת שנות ה-90 החל את הדוקטורט שלו באוניברסיטת ויטווטרסראנד ביוהנסבורג, בהנחיית הפלאואנתרופולוג פיליפ טוביאס (מעמיתיו של לואיס ליקי), על עצמות השכם של הומינינים קדומים.
החל מ-1991 היה ראש צוות החפירה במערת גלאדיסווייל באזור ערש המין האנושי.
בחפירה זו התגלו שרידי הומינינים קדומים, בפעם הראשונה מאז 1948 באזור זה.
ב-1993 התמנה לאחראי המחקר ביחידה למחקר פלאואנתרופולוגי באוניברסיטה.
ב-1995, לאחר שקיבל את תואר דוקטור לפילוסופיה והתקבל גם למשרת פוסט דוקטורט באוניברסיטת ויטווטרסראנד, התמנה לאחראי על החפירות לחיפוש מאובני הומינינים בכל אתרי ערש המין האנושי, ובכלל זה באתרים המפורסמים של סטרקפונטיין וסווארטקראנס.
בסוף העשור עבד בוועדה המייעצת להאקדמיה הגלובלית הצעירה, באוניברסיטת דיוק ובאוניברסיטת ארקנסו.
בשנת 2006 פרסם כי גילה נקבים בארובות העיניים של מאובן הילד מטאונג, הראשון ואחד המפורסמים בין מאובני ההומינינים שהתגלו בערש המין האנושי, ופירש אותם כסימני הטפרים של עיט או דורס יום גדול אחר שטרף את הילד.
בשנת 2006 היה המוביל של מחקר שנוי במחלוקת באיי פלאו באוקיינוס השקט, שם גילה מצבור גדול של עצמות אדם.
מומחים אחרים התנגדו למסקנותיו שאנשים אלו היו פיגמים, להצעתו כתוצאה מגמדות איים.
ברגר עשה מאמצים רבים לשכלל ולייעל את החפירות אחר הומינינים קדומים באזור ערש המין האנושי, ובכך להשיב לו את מעמדו המרכזי בחקר האבולוציה של האדם שהתבסס על תגליות מן המחצית הראשונה של המאה ה-20. בניגוד לאחרים, ברגר האמין שנשארו מאובנים ומינים רבים שלא התגלו עדיין באתרים באזור.
במסגרת זו יישם שיטות של גישה פתוחה, וחלק מידע דיגיטלי ואף את המאובנים עצמם עם חוקרים רבים מרחבי העולם.
בתחילת שנות ה-2000 החל צוות בראשותו במבצע מחקר ומיפוי מדויק של האזור באמצעות ניווט לוויני וGoogle Earth.
מבצע זה הוליך בין השאר לגילוי מערת מאלאפה, אתר סמוך לסטרקפונטיין.
באוגוסט 2008 סקר ביחד עם הגאולוג פול דירקס את מערת מאלאפה, שבדומה לאתרים רבים אחרים באזור לא נמצאו בה עד אז מאובני הומינינים.
בנו בן ה-9 מת'יו, שהתלווה אליו, גילה מאובן שקוע בתוך אבן, וברגר זיהה את המאובן כעצם בריח וחלק מלסת של הומינין.
גילוי זה הוליך לתגלית של הומינינים במערת מאלאפה, ממין חדש שברגר נתן לו את השם אוסטרלופיתקוס סדיבה, כ-2 מיליון שנה לפני זמננו.
סדרת מאמרים על מין זה מאת ברגר וצוותו התפרסמו בכתב-העת המדעי היוקרתי Science בשנים 2011 עד 2013. ברגר הציע שסדיבה היה צאצא של אוסטרלופיתקוס אפריקנוס, ואב קדמון של הומו הביליס ודרכו גם של האדם המודרני הומו ספיינס.
הצעה זו לא זכתה לרוב תומכים בתחום הפלאואנתרופולוגיה.
ברגר גם העסיק שני חוקרי מערות חובבים בסקר של מערות באזור.
בספטמבר 13, 2013 הם סקרו את המערה המסועפת רייזינג סטאר, שגם ממנה לא היו ידועים קודם לכן עצמות הומינינים, וגילו בה פיר סלע אנכי בעומק של 12 מטר וברוחב ממוצע של 20 ס"מ בלבד.
מבצע הוצאת העצמות וחקירתן נערך על ידי צוות חוקרים בינלאומי גדול בראשות ברגר.
בהתאם לשיטתו של ברגר, הפרסום התבצע בכתב עת מדעי מקוון עם גישה פתוחה.
מצבור העצמות המצבור היחיד הגדול ביותר של עצמות הומינינים שנמצא עד כה ביבשת אפריקה, ואחד הגדולים בעולם.
כיום ברגר חי בדרום אפריקה, נשוי לרדיולוגית ולהם שני ילדים.
לי דייוויד אינגלבי הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
אינגלבי ידוע בעיקר מתפקידו כסמל בילוש ג'ון בקחוס בסדרת הדרמה של ה-BBC "המפקח ג'ורג' ג'נטלי" ומתפקיד סטן שונפייק בסרט "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן".
עוד הופיע בתפקיד שון אוניל בסדרת הטלוויזיה "The Street" של ג'ימי מקגוורן, ושיחק בתפקיד דין, החבר של מל, בעונה השנייה של הסיטקום "Early Doors".
ב-2003 היה לו תפקיד חשוב בסרט "אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם", בו גילם את הצוער הולום.
בנוסף שיחק בפרק האחרון של העונה הראשונה של הסדרה "חיים על מאדים" וגילם את אביו של סם טיילר, ויק.
אינגלבי נולד בברנלי שבמחוז לנקשייר, בנם של גורדון אינגלבי וסוזן מ הוגארת'.
בראשית חייו חי בבריפילד ולמד בבית הספר התיכון "אדג' אנד", שם למד גם חברו השחקן ג'ון סים.
אותו מורה לדרמה עודד את שניהם לבחור במקצוע המשחק.
אחר כך למד אינגלבי בקולג' אקרינגטון ורוזנדייל ובהמשך למד בבית הספר למשחק "האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון" (LAMDA).
תפקידו החשוב הראשון של אינגלבי היה בשנת 2000 במיני-סדרה "Nature Boy" של ה-BBC לצדו של פול מקגאן.
הוא גילם את דמותו של סמייק בסרט הטלוויזיה "ניקולס ניקלבי", עיבוד משנת 2001 לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס.
עוד ב-2001 כיכב וכתב תסריט לסרט קצר בשם "Cracks in the Ceiling" בו שיחק יחד עם אביו, גורדון אינגלבי.
ב-2002 הופיע בסרט "Borstal Boy", המבוסס באופן רופף על חייו של המשורר האירי ברנדן ביהן .
אינגלבי שיחק בתפקיד בריון השוהה בפנימיה לעבריינים צעירים באנגליה.
אינגלבי הופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה כמו "הנוכלים", "לדפוק שעון", "No Angels", "גדולים מהחיים", "ג'ונתן קריק", "דיאל ופסקו", "קדפאל" (בפרק "Pilgrim of Hate") ובסדרה המשטרתית "The Bill".
הוא הופיע בתפקיד משנה בסרט "עכשיו ולתמיד" בכיכובה של דרו ברימור, וב-2003 שיחק בתפקיד הולום בסרטו של פיטר ויר "אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם".
ב-2004 שיחק אינגלבי בתפקיד קטן בסרט "חוף מבטחים" בכיכובו של אורלנדו בלום.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים של טורונטו, אך יצא בהפצה מסחרית רק בשנת 2006 אחרי עריכה מרובה.
הוא השתתף בגרסת אודיו של "דוקטור הו" בסיפור הרפתקאות בשם "Terror Firma"
ב-2006 הופיע אינגלבי בסדרה של ג'ימי מקגוורן "The Street" בה גילם בעל אלים לצדה של כריסטין בוטומלי.
עוד ב-2006 הופיע בתפקיד חפרפר בעיבוד טלוויזיוני לספר "הרוח בערבי הנחל".
עוד השתתפו בסרט זה בוב הוסקינס בתפקיד הגירית, מאט לוקאס בתפקיד הקרפד ומארק גאטיס בתפקיד עכברוש המים.
אינגלבי שיחק גם בעיבוד מודרני לאגדות ילדים של ה-BBC, והופיע בפרק "רפונזל".
ב-2007 החל לגלם את דמותו של סמל בילוש ג'ון בקחוס בסדרת הטלוויזיה "המפקח ג'ורג' ג'נטלי" בכיכובו של מרטין שו.
ב-2008 שיחק אינגלבי בתפקיד ראשי בדרמה טלוויזיונית בשלושה חלקים בשם "Place of Execution".
בנוסף להופעותיו בקולנוע ובטלוויזיה מופיע אינגלבי גם בתיאטרון.
בין השאר שיחק בתפקיד פאק במחזה "חלום ליל קיץ", בתפקיד אלכסנדר במחזה "קרסידה" מאת ניקולאס רייט, ובתפקיד קטוריאן במחזה "איש הכריות" מאת מרטין מקדונה.
מספטמבר 2009 ועד ינואר 2010 שיחק בתפקיד זיגמונט במחזה "Our Class" מאת תדיאוש סלובוזיינק בתיאטרון קוטלסלו (התיאטרון המלכותי הלאומי).
ב-2011 הופיע אינגלבי בסדרת הטלוויזיה "כמעט אנושיים" בתפקיד ערפד מאיים.
בסדרה "לות'ר" שיחק בתפקיד הרוצח הסדרתי קמרון פל.
ב-2013 גילם את פיליפ דה ניקולאי, השריף של נוטינגהאם, בעיבוד אודיו של אגדות רובין הוד בהפקת "Spiteful Puppet", הסיפור "Hood: Noble Secrets" שווק ישירות לציבור להורדה בפורמט דיגיטלי.
הוא גילם את אותה דמות גם בסיפור ההמשך "HOOD - The Scribe of Sherwood".
שני התסכיתים היו מועמדים לפרס אודיו-דרמה של ה-BBC בשנים 2014 ו-2015.
בשנת 2015 דיבב אינגלבי את בוב בעיבוד מחודש לסדרה "בוב הבנאי".
באותה השנה השתתף בקריינות באלבום "Please Come Home" של המוזיקאי הבריטי ג'ון מיטשל .
Turner זוג לא מאושר 2015 Last Knights שליח 2017 בוב הבנאי ומכונות הענק Bob the Builder: Mega Machines בוב דיבוב 2022 למצוא את ריצ'רד The Lost King ריצ'רד טיילור
"Hood: Noble Secrets" – בתפקיד פיליפ דה ניקולאי השריף של נוטינגהאם, Spiteful Puppet, שנת 2013
לי אנדרו ארצ'ר ג'וניור (6 בספטמבר 1919 – 27 בינואר 2010) היה טייס קרב אפרו-אמריקאי, אלוף ההפלות השחור היחידי עד כה.
היה מהטייסים השחורים הראשונים בגיס האווירי של צבא ארצות הברית, בחילות האוויר של צבא ארצות הברית ולבסוף בחיל האוויר האמריקאי.
את שירותו הצבאי סיים בדרגת לוטננט קולונל (מקביל לדרגת סא"ל בדרגות צה"ל).
בזמן מלחמת העולם השנייה, כחלק מיחידת טייסי טסקיגי, השתתף ב-169 גיחות מבצעיות, ביניהן ליווי של מפציצים, סיור אווירי ותקיפת מטרות קרקעיות.
צבר 4.5 הפלות מאושרות של מטוסי אויב.
ארצ'ר נולד ביונקרס ניו יורק, גדל במחוז הארלם ובהמשך למד באוניברסיטת ניו יורק.
עם סיום לימודיו התגייס לצבא מתוך כוונה להתקבל לקורס טיס.
באותם ימים, צבא ארצות הברית לא אפשר לשחורים להתקבל למסלולי טיס וארצ'ר הוצב בחיל הקשר בתור אחראי על מכשיר טלגרף בג'ורג'יה.
כאשר מדיניות הצבא השתנתה, הוא הוצב בקורס טיס לאפרו-אמריקאים בבסיס חיל האוויר בטסגיקי, אלבמה.
הוא הראשון שסיים את הקורס מהמחזור שלו, והראשון מבין 994 טייסים שחורים שהוכשרו שם.
קיבל דרגת סקונד-לוטננט (מקביל לדרגת סגן) ב-28 ביולי 1943.
ארצ'ר נחשב על ידי רבים בתור אלוף ההפלות הראשון, ונכון לשנת 2010, היחידי ממוצא אפרו-אמריקאי שהפיל חמישה מטוסים בקרב.
בפועל, ארצ'ר הפיל ארבעה מטוסי אויב במלחמה, והפלתו החמישית היא למעשה הפלה משותפת עם טייס נוסף (נחשב לחצי הפלה).
חקירה העלתה שהאש שירה על המטוס בהפלתו האחרונה היא זו שנזקה את המטוס קשות ועל כן זכה לתואר אלוף הפלות בחיל האוויר.
הוא השמיד מטוס נוסף שחנה על הקרקע באוגוסט 1944, וכן מספר קרונות רכבת, כלי תובלה ואסדות.
לחם בקרבות בחזית מערב אירופה כחלק מלהק 302 של חיל האוויר האמריקאי כטייס קרב, כינויו היה "באדי".
הוא השתתף ב-169 גיחות והטיס מטוסי בל P-39 "איירקוברה", P-47 ת'נדרבולט ו-P-51 מוסטנג.
במטוס מוסטנג מדגם P-51C עם זנב בצבע אדום, כך נצבעו מטוסיהם של טייסי טסקיגי, זקף לזכותו את הפלתו האווירית הראשונה - מסרשמיט Bf 109 גרמני שהופל מעל ממינגן ב-18 ביולי 1944.
ה-12 באוקטובר 1944 היה "יומו הגדול" של ארצ'ר.
במהלך קרבות אוויר שהתפתחו מעל הונגריה הכבושה על ידי הנאצים, הפיל 3 מטוסי מסרשמיט הונגריים מעל אגם בלטון בתוך עשר דקות בלבד.
היסטוריונים של חיל האוויר האמריקאי חלוקים בדעותיהם בשאלה האם ארצ'ר חלק הפלה עם טייס נוסף או לא.
לפי אחד מהם, מסמך המאשר הפלה זו נגנב ממכוניתו של ארצ'ר מיד סיום המלחמה בשנת 1945.
עם חזרתו מאירופה הוענק לו צלב התעופה המצוינת אך הוא ציין שהגזענות בחברה האמריקאית לא דעכה.
"טסתי 169 גיחות קרב כאשר רוב הטייסים השתתפו רק בחמישים גיחות", אמר לשיקגו טריביון בשנת 2004. "כאשר חזרתי לארצות הברית וירדתי מהאונייה, היה שלט ועליו כתוב "גדודים 'צבעוניים' לימין, גדודי לבנים לשמאל".
ארצ'ר המשיך בקריירה צבאית בחילות האוויר של צבא ארצות הברית ולימים חיל האוויר של ארצות הברית.
הוא השתתף בקרבות במלחמת קוריאה, כיהן כנציג צבאי-דיפלומטי של המדינה באירופה וכראש מטה הפיקוד האווירי הדרומי בפנמה, עד לפרישתו בדרגת לוטננט קולונל בשנת 1970.
עם פרישתו מחיל האוויר כיהן כסמנכ"ל חברת ג'נרל פודס והיה מראשוני הסמנכ"לים האפרו-אמריקאים בהיסטוריה של ארצות הברית.
עבר להתגורר בניו רושל ניו יורק.
באוקטובר 2005 ביקר בבסיס חיל האוויר האמריקאי בעיראק, ונפגש עם טייסי להק 332, "להק הבן" של יחידת טייסי טסקיגי.
"זהו חיל אוויר חדש", אמר ל-Associated Press.
הוא אמר שראה טייסים "שחורים, לבנים, אסייתים, מזרחיים ומחלקים שונים של אירופה.
"כך", הוא אמר, "אמריקה מורכבת".
באפריל 2009, ארצ'ר נבחר להיות יועץ עבור סרטו של ג'ורג' לוקאס "זנבות אדומים".
הוא מת באוניברסיטת קורנל ב-27 בינואר 2010 מסיבוכי לב לפי בנו רוי ארצ'ר.
מותו אירע לפני סיום העבודה על הסרט ולכן הסרט הוקדש לזכרו.
בטקס אזכרה לכבודו שנערך ב-4 בפברואר נכח הקומיקאי ביל קוסבי ונשא הספד.
אשתו של ארצ'ר, אינה בורדל, מתה בשנת 1996. במותו, הוא השאיר אחריו שלושה בנים, בת אחת וארבע נכדות.
לארצ'ר הוענקו האותות והעיטורים הבאים:
צלב התעופה המצוינת (ארצות הברית)
כמו כן, תוכנית אימוני טייס נקראה על שמו והן דווייט אייזנהאואר, ג'ון פיצג'רלד קנדי ולינדון ג'ונסון ציטטו את דבריו.
לי אורפז (נולדה ב-1977) היא אמנית ומרצה לאמנות ישראלית, עוסקת בצילום ווידאו ארט.
אורפז נולדה בניו יורק, והיא בוגרת המחלקה לצילום בבצלאל (BFA), בעלת תואר שני מבצלאל באמנות ובצילום (MFA).
אורפז עסקה בראשית דרכה בהדרכת ילדים ונוער בצילום, בבית ספר בלוד במסגרת קרן קרב ובמוזיאון הרצליה, ושמשה כאסיסטנטית לצלם מיכה קירשנר.
אורפז לימדה צילום בגימנסיה הרצליה, במכון אבני, ובמוסררה.
כיום מלמדת במכללת אורנים, ובבצלאל, האקדמיה לאמנות ירושלים.
בנוסף לכך, אורפז היא צלמת עצמאית, העוסקת בצילום פורטרטים, צילום למגזינים, צילום מוצרים, רפרודוקציות, עבודות אמנות, עיצוב פנים ואופנה.
אורפז היא אמנית צילום ווידאו אשר אינה מגישה את החומר מעובד, מנוסח וערוך לצופים.
היא אמנית שמבקשת מהצופים להביט ולסקור את עבודותיה, לעמול ולמצוא את ההקשרים והזיקות ביניהן, ולפענח את התמות שאינן נפתרות באופן חזותי ובהיר, אלא אחרי העמקה, מחשבה תאורטית ורעיונית ועיבוד רגשי
אורפז מנסה ללכוד את המציאות בצילומיה.
האור, מופיע בצילומים כאמצעי המעכב את הראייה ואף חוסם אותה.
הדימויים שלה, בצילומים ובעבודות הווידאו מקיימים מתח שבין תנועה לנייחות, הם מופיעים ונעלמים, קיימים ועוזבים, וכמו מיצבי הווידאו עצמם משאירים רק את זכרם בחלל.
אורפז עוסקת בזיכרון ובהיעלמותו, בזיכרון אישי וקולקטיבי ומייצרת תחתיו ובמקומו דימויים חידתיים
בתערוכת היחיד השנייה שלה בשנת 2011 "כלֹא היה" בגלריה עינגא עסקה אורפז במצבי תודעה.
בתערוכת היחיד השלישית של אורפז "ההווה מתמשך" שהוצגה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית בשנת 2016, מצלמת אורפז במגוון אמצעים נוספים : באמצעות רחפן מגבוה, בעזרת טכנולוגיה צבאית של ראיית לילה ובמצלמה תרמית הקולטת גופים על פי חתימת החום שלהם.
השימוש במגוון אמצעים מאפשר למבט שלה לשוטט, להרחיב את השטח המצולם פיזית וגם רעיונית, וכך לפתור את המגבלות האנושית.
מכשירים אלה כמו גם עבודותיה נוסכים תחושת של עצמה וביטחון מחד, אך מאידך - מדגישים את תחושת האיום, הקטנות והזמניות של האדם
אורפז מציגה את השתייכות הפרט למבנה חברתי גדול ממנו, עוסקת בחוקי המשחק הקפיטליסטי, בזיוף ובשייכות לסיטואציות מהונדסות.
היא מציעה אפשרות אחרת מזו המקובלת של חיים בכאן ועכשיו, בתוך עידן מזויף שכולו מחוות מאולצות, באמצעות התייצבות מחוץ לזמן.
הזרוּת מייצגת עבורה אפשרות יחידה של חיוּת, ושל מודעות לזמן האנושי
בעבודותיה, אורפז מקיימת דיאלוג מתמיד גם עם הארכיון המשפחתי שלה המכיל תצלומים מאמצע המאה העשרים ועד סיומה, תמונות אשר צולמו על ידי אביה וסבה, שהיו צלמים.
דיאלוג זה מאפשר לה לגעת בעבר ובהווה, בהשתייכות, בזיכרון, במציאות המשתנה ובמקומה שלה בתוך מציאות זו.
בזיכרון העבר, בהתמודדות הסתמית והיום-יומית בהווה ובוחנת את העתיד.
היא משתמשת בדימויים מינוריים, מונוכרומטיים, לעיתים זמניים- הבוקעים, מופיעים ונעלמים לתוך עצמם.
אורפז מציגה רמיזות ומקטעי מידע המחייבים את הצופה למחשבה והרהור, על מנת לבחון ולהתחקות אחר התמות הרגשיות, הערכיות והרעיוניות המוצגות וכדי לפענח את כוונותיה.
2006 - תערוכת יחיד, גלריה מנשר, אוצר: רועי קופר, תל אביב
2011 - כלֹא היה, תערוכת יחיד בגלריה עינגא, תל אביב, אוצר: רועי קופר
2016 - ההווה מתמשך, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, אוצר רן קסמי אילן
2004 - האשכנזים, גלריה המדרשה, תל אביב, אוצר: דורון רבינא.
2008 - במהירות האור, וידאו זון 4, הביאנלה הבינלאומית הרביעית לווידאו ארט בישראל, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון, אוצרים: אייל דנון וגלית אילת.
2008 - True Love, גלריה שי אריה, תל אביב, אוצרת: טלי בן נון.
2008 - דימוי מראה, קו גבול, אמנים צעירים מטיוואן-ישראל, טייואן, אוצרת: טזאי פיי שאן מרמייד, גלריה עינגא, תל אביב, אוצרות: נטע אשל, ענת אהובי ורויטל גל.
2009 - My Camp, גלריה עינגא וגלריה מנשר, תל אביב אוצר: ליאב מזרחי.
2009 - ArTLV הביאנלה לאמנות תל אביב יפו, אוצרות: עדנה מושנזון ומעין שלף.
Power Shows 04 - 2009 המוזיאון באוניברסיטה לאמנות, טיי פה, טייואן, אוצרת: טזאי פיי שאן.
2009 - חייב להיות משהו יותר מזה, גלריה קו 16, אוצרת: מעין שלף.
2010 - התכתבויות, גלריה יפו 23, ירושלים, אוצר: רועי ברנד.
2010 - בין לבין, מוזיאון אשדוד לאמנות, אוצרים: יובל ביטון ורוני כהן בנימיני.
2011 - עושים מקום: צילום עכשווי ישראלי, מוזיאון תל אביב לאמנות, אוצרת: נילי גורן.
Israel Now - 2011, מוזיאון לאמנות עכשווית, MACRO Testaccio, רומא, איטליה, אוצרת: מיקול די וירולי.
2012 - הזוכים, תערוכת הפרס משרד התרבות, מוזיאון חיפה לאמנות.
2014 - How to talk about things that don't exist, הביאנלה ה-31 סאו פאולו-2013, פסטיבל הקולנוע ירושלים.
2014 - מעל ומעבר לקשת, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון אוצר: רן קסמי אילן.
2016 - The Dance Party, גלריה Ecarta, פורטו אלגרה, ברזיל The Yud Video Project 2016 המוזיאון לאמנות עכשווית סן פרנסיסקו, ארה"ב.
2017 - ארוג ופרום- עבודות חדשות באוסף המוזיאון, ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב.
2002 - מענק יצירה בצלאל האקדמיה לאמנות ועיצוב
2006 - מלגת הצטיינות, בצלאל האקדמיה לאמנות ועיצוב
2007 - מלגת הצטיינות, בצלאל האקדמיה לאמנות ועיצוב
2012 - מועצת הפיס לתרבות ואמנות
2013 - פרס האמן הצעיר, משרד התרבות
2015 - מענק מטעם עמותת ארטיס לפיתוח פרויקט
2016 - תמיכה בקטלוג, מועצת הפיס לתרבות ולאמנות
לי ג'אי-סונג (בקוריאנית: 이재성, באנגלית: Lee Jae-sung, נולד ב-10 באוגוסט 1992 באולסן שבדרום קוריאה) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק במיינץ 05 ובנבחרת דרום קוריאה בעמדת הקשר.
לי שיחק כנער באוניברסיטת קוריאה, ובעונת 2014 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ג'אונבוק יונדאי מוטורס מליגת העל הדרום קוריאנית.
בעונת הבכורה שלו במועדון, 2014, הבקיע לי ארבעה שערים וסייע לקבוצתו לזכות באליפות.
בעונת 2015 הבקיע לי שבעה שערים וזכה עם הקבוצה באליפות נוספת.
בעונה זו הציג לי יכולת טובה מאוד ונכלל בנבחרת העונה, ונבחר כשחקן העונה הצעיר של הליגה.
בעונת 2016 הבקיע לי שלושה שערים ובישל 11, וסיים עם הקבוצה במקום השני בליגת העל הקוריאנית, וזכה עם קבוצתו בליגת האלופות האסיאתית, לאחר ניצחון בגמר במפגש כפול על אל-עין.
באותה עונה נכלל בפעם השנייה ברצף בנבחרת העונה.
בעונת 2017 הבקיע לי שמונה שערים ובישל עשרה, וזכה עם קבוצתו בפעם השלישית באליפות ליגת העל הקוריאנית.
בסיום עונה זו נכלל לי בנבחרת העונה בפעם השלישית ברציפות, ואף נבחר לראשונה ככדורגלן העונה בדרום קוריאה.
את עונת 2018 פתח לי בג'אונבוק יונדאי מוטורס, ועד לאמצע העונה ערך 17 הופעות בהן הבקיע ארבעה שערים.
בקיץ 2018, לאחר שהציג יכולת טובה מאוד במונדיאל 2018 במדי נבחרת דרום קוריאה, חתם לי בהולשטיין קיל מהבונדסליגה השנייה, ועזב את קבוצתו הקודמת באמצע העונה.
בהופעת הבכורה שלו בהולשטיין קיל, באוגוסט 2018, בישל לי שני שערים בניצחון 0–3 על המבורג.
ביולי 2021 הצטרף לי למיינץ 05 מהבונדסליגה בחוזה לשלוש שנים.
בשנת 2014 זכה לי בטורניר הכדורגל של משחקי אסיה ביחד עם נבחרת דרום קוריאה עד גיל 23, לאחר ניצחון במשחק הגמר על הנבחרת המקבילה של צפון קוריאה בתוצאה 0–1 לאחר הארכה.
בשנת 2015 ערך לי את הופעת הבכורה בנבחרת דרום קוריאה הבוגרת.
במרץ 2015, הבקיע לי את שער הבכורה שלו בנבחרת זו, בניצחון 0–1 על ניו זילנד במשחק ידידות.
באותה שנה זכה עם הנבחרת באליפות מזרח אסיה בכדורגל.
בשנת 2017 זכה לי עם דרום קוריאה באליפות מזרח אסיה בפעם השנייה, ונבחר כשחקן המצטיין של הטורניר.
במוקדמות מונדיאל 2018 - אסיה הבקיע לי שלושה שערים, וסייע לנבחרתו להעפיל למונדיאל 2018. במונדיאל עצמו, לי שיחק את מלוא הדקות והציג יכולת טובה בשלושת משחקיה של דרום קוריאה, שהודחה בשלב הבתים, על אף שבמחזור האחרון השיגה ניצחון מפתיע 0–2 על נבחרת גרמניה.
כדורגלן העונה בליגת העל הקוריאנית: 2017
כדורגלן העונה הצעיר בליגת העל הדרום קוריאנית: 2015
כדורגלן הטורניר של אליפות מזרח אסיה: 2017
לי ברדוגו היא סופרת יהודיה אמריקאית ילידת ישראל, מחברת ספרי פנטזיה לקוראים צעירים ובוגרים.
ידועה בעיקר בשל הספרים "שישה עורבים" ו"טרילוגיית גרישה", אשר נמכרו בלמעלה משני מיליון עותקים.
ספרה "צל ועצם", הראשון בטרילוגיית הגרישה, עובד לסדרת טלוויזיה לייב אקשן של נטפליקס "צל ועצם".
ספרה "בית תשיעי" יעובד על-ידי אולפני אמזון, כשברדוגו תשמש כמפיקה בפועל בשניהם.
ברדוגו נולדה לג'ודי ולאבי ברדוגו, בירושלים.
אמה הייתה יהודיה-אמריקאית שהגיעה לישראל, ועבדה כמורה לאנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
אביה היה פעיל חברתי וסיים תואר בעריכת דין.
בילדותה עברה ללוס אנג'לס שבארצות הברית, שם גידלו אותה סבה וסבתה.
היא למדה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ייל, וסיימה תואר באנגלית, באביב 1997.
לפני פרסום הרומן הראשון שלה, ברדוגו עבדה במגוון משרות בתחומים שונים, כמו רעיונאות, עיתונאות, ואף בתחום האיפור והאפקטים המיוחדים.
הרומן הראשון שכתבה ברדוגו, "צל ועצם", ראה אור בשנת 2012 (באנגלית) על ידי מקמילן מוציאים לאור.
ברדוגו חתמה ביחד עם הסוכנת שלה, ג'ואן וולפי, חוזה לשלושת ספריה הבאים בהוצאת מקמילן, תוך פחות מ-30 יום לאחר הגשת הטיוטה.
הספר "צל ועצם", שהפך לספר הראשון ב"טרילוגיית הגרישה" היה מועמד לפרס ספרות רומנטית של הניו יורק טיימס, פרס ספרי ילדים של דרום קרוליינה, נכנס לרשימת הספרים העצמאיים ב Next List Book וכן קיבל ביקורת אוהדת בניו יורק טיימס.
הרומן הגיע למקום השמיני ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס וכמו כן הוצע למחברת הסכם הפקה פוטנציאלי להפיכת הספר לסרט על ידי מפיק הקולנוע דייוויד היימן ואולפני דרימוורקס.
הספרים הבאים ב"טרילוגיית הגרישה": "מצור וסופה" ו"הרס ותקומה", ראו אור גם כן על ידי הוצאת מקמילן בשנים 2013 ו-2014, בהתאמה.
עד לשנת 2014 נמכרו ספרי הטרילוגיה בלמעלה מ 22 מדינות שונות.
עלילת צמד הספרים "שישה עורבים" (המורכבת מהספרים "שישה עורבים" ו"ממלכה עקומה") מתרחשת ביקום זהה ליקום בו מתרחשת עלילת "טרילוגיית הגרישה", יקום המכונה לעיתים קרובות "Grishaverse".
הספרים ראו אור בהוצאת מקמילן בשנים 2015 ו 2016 בהתאמה.
הספר "שישה עורבים" הוכרז על ידי הניו-יורק טיימס כאחד הספרים הבולטים של השנה, ונכלל ברשימת עשרת הספרים הנבחרים של ALA-YALSA לשנת 2016.
הספר "The Language of Thorns" (טרם ראה אור בעברית), אוסף של אגדות גרישה עממיות וסיפורים, יצא בהוצאת מקמילן בשנת 2017.
בשנת 2016, הודיעה ברדוגו כי היא עובדת על כתיבת ספר ראשון מתוך סדרה צפויה של ארבעה ספרים שיהיו עיבוד לסיפורי גיבורי-העל הגדולים ביותר של חברת הקומיקס האמריקאית DC קומיקס.
הספר הראשון בסדרה, "וונדר וומן: Warbringer" ראה אור בהוצאת רנדום האוס פינגווין בשנת 2017.
ברדוגו גם פרסמה מסות וסיפורים קצרים במגוון אוספי אנתולוגיה באנגלית, כולל:
ספריה של ברדוגו תורגמו ל-22 שפות ופורסמו בלמעלה מ-50 מדינות.
ב-2021 ספרה "צל ועצם" עובד לסדרת הטלוויזיה האמריקאית "צל ועצם" מבית שירות הזרמת המדיה נטפליקס, ואף חודש לעונה שנייה.
ספרה "Ninth House" יעובד על-ידי Amazon Studios, כשברדוגו תשמש כמפיקה בפועל בשניהם.
המחברת מגלה בחלק ה'תודות' בספרה "שישה עורבים" כי היא סובלת ממחלת נמק העצם ולפעמים צריכה להשתמש במקל הליכה.
בשנים 2006–2007 הייתה ברדוגו זמרת בלהקה "Captain Automatic".
צל ועצם (ראה אור באנגלית בשנת 2012 ובעברית בשנת 2014)
מצור וסופה (ראה אור באנגלית בשנת 2013 ובעברית בשנת 2017)
הרס ותקומה (ראה אור באנגלית בשנת 2014 ובעברית בשנת 2017)
סיפורים קצרים המתרחשים ביקום של טרילוגיית הגרישה
שלושת הסיפורים הראשונים ראו אור בשנת 2015 כסדרה ששמה "Folktales from Ravka".
בשנת 2017 יצאה לאור אסופת סיפורים נוספת.
שישה עורבים (ראה אור באנגלית בשנת 2015 ובעברית בשנת 2018, בהוצאת אריה ניר)
הממלכה העקומה (ראה אור באנגלית בשנת 2016 ובעברית בשנת 2022, בהוצאת אריה ניר)
מלך הצלקות (מתוכנן להתפרסם ב-29 בינואר 2019)
"אנחנו לא אמזונות" מתוך האנתולוגיה "אמש גיבור-על הציל את חיי" (2016)
לי הרולד בורדמן הוא שחקן וקריין אנגלי.
בורדמן הופיע בסרטי הקולנוע "ג'ק צייד הענקים" ו-"Love's Kitchen", ובסדרת הטלוויזיה "רומא".
הוא למד בסטוקפורט קולג', ואחר כך קיבל מלגת לימודים לבית הספר לדרמה אוקספורד (Oxford School of Drama).
הוא שיחק בתפקיד מארי פריסטמן בסדרה "פשוט מהממת", וגילם את סוחר הסמים גֵ'ז קווגלי באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
בורדמן הופיע בתפקיד היהודי טימון בסדרת הטלוויזיה "רומא".
ב-2011 השתתף בתפקיד אורח בסדרת הפשע "Death in Paradise" של ה-BBC.
ב-2013 כיכב בורדמן בסדרת הדרמה קומית "Great Night Out" בתפקיד הודג'.
ב-2014 גילם את דמותו של אמריגו וספוצ'י בסדרה "הסודות של דה וינצ'י".
ב-2006 כיכב בורדמן בסרט "Fated".
בורדמן הוא קריין בתוכנית הדוקומנטרית "Road Wars" של ערוץ Sky 1, ושל תוכנית הספין אוף "Street Wars".
ב-2008 זכתה הסדרה "Drop Dead Gorgeous" בכיכובו בפרס הקומדיה הבריטית לסדרת הדרמה קומית הטובה ביותר.
ב-2013 השיק בורדמן בית ספר למשחק לילדים ולמבוגרים בסטוקפורט בשם "Actor Tribe".
הקורסים מתמקדים במורכבות של להיות שחקן, ומעבירים אותם שחקנים מקצועיים.
לאור הצלחת התוכנית, נפתח ב-2016 בית ספר נוסף בהיטון מרזי.
בורדמן ואשתו ג'ניפר מחלקים את זמנם בין שני המקומות.
ב-2001 התחתן בורדמן עם השחקנית ג'ניפר ג'יימס שכיכבה באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
בנם ג'ק אלכסנדר נולד במרץ 2004, ובתם, סקרלט מארי נולדה באפריל 2010.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2000 P.O.V.
לי דזונגז'ן (נולד 13 באוגוסט 1890 - 30 בינואר 1969) היה שליט צבאי אזורי בולט ומפקד צבאי של קוומינטנג (KMT) במהלך מבצע "המשלחת הצפונית", מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת האזרחים הסינית.
הוא שימש כסגן נשיא ונשיא בפועל של הרפובליקה של סין על פי חוקת 1947.
לי דזונגז'ן נולד בכפר ליד גווילין במחוז גואנגשי, השני במשפחה בת חמישה בנים ושלוש בנות.
אביו, לי היה מנהל בית הספר בכפר.
לאחר סיום בית הספר לי נרשם לבית ספר צבאי מחוזי.
הוא הצטרף למפלגה המהפכנית של סון יאט-סן, בשנת 1910, אך נראה כי לא התעמק והבין את מטרותיו הרבות של סון לגבי רפורמה ואיחוד לאומי.
לי סיים את הכשרתו הצבאית בבית הספר הצבאי של גוולין, וב 1916 הפך מפקד מחלקה בצבא השליט האזורי הצבאי לו רונגטינג מושל עצמאי של אזור גואנשי.
לו, מושל גואנגשי, היה שודד לשעבר שהיו לו שאיפות להתרחב למחוזות שכנים, בעיקר גואנגדונג.
במשך השנים הבאות הוא היה מעורב בקרבות בין המחוזות גואנג-שי וגואנג-דונג שהעבירו ריבונות וכבשו שטחים זה מזה בזמנים שונים.
במהלך קרב עם שליט יריב בחונאן בשנת 1918, הצטיין מאוד לי, מה שזיכה אותו בתפקיד מפקד גדוד.
בשנת 1921 לי דזונגז'ן, לווה את השליט שלו בפלישה השנייה למחוז גואנגדונג.
הפלישה של לו נכשלה והוא עמד בפני תבוסה גדולה.
רוב הקצינים ששרתו בצבא השליט שלו היו שודדים לשעבר שגויסו קודם לכן על ידי השליט מאזורי ג'ואנג בגואנגדונג.
במהלך הקרב רבים מהקצינים שלו ערקו ועברו לכוחות גואנגדונג, ולקחו איתם את יחידותיהם.
מה שנותר לאנשי הגדוד של לי לעשות, היה לסגת משדה הקרב כדי להציל את עצמם.
לאחר תבוסתו של לו, רוב היחידות התפרקו ליחידות צבא עצמאיות.
רבים מהם פנו חזרה לשוד כדי לשרוד.
מיסיונרים זרים ועובדי סיוע שפעלו בגואנג-שי בתקופה זו דיווחו כי השוד בגואנגשי היה נפוץ וחמור ביותר, כהשודדים נוהגים לבזוז את כל המזון ודברי ערך מכפרים בלתי מוגנים, תוך שימוש ברצח ובחטיפות כדי לסחוט כופר מקרובי בני אדם.
לי, ששאיפותיו היו להיות יותר מסתם שודד, החל לבנות כוח צבאי אישי של חיילים מקצועיים.
הכוח שלו הפך לשווה ערך בעוצמתו לכל קבוצת שודדים או לכוחות הבלתי-סדירים, שלו רונגטינג שיקם כדי להחזיק במחוז גואנגשי.
לי הצטרף לסון יאט בקואומינטנג אחרי שסון הקים סניף למפלגה בגואנגדונג.
כשתוהו ובוהו הפכו לנורמה במחוז גואנגשי, לי הפך למפקד עצמאי של אזור בגבול גואנגדונג, והצטרף אליו ידידו הוותיק הואנג שאושסינג.
השליטה של לי והואנג באזורם הייתה טובה יחסית והאזור היה בטוח וחופשי משודדים ומקרבות קטנוניים שהטרידו מקומות אחרים באותה עת.
בשנת 1924, בעוד לו היה נצור על ידי המורדים בגווילין, לי ועמיתיו כבשו את בירת המחוז, נאן-נינג.
לאחר מכן נמלט לו ומצא מקלט בהודו-סין הצרפתית.
חודש לאחר מכן, הכיר סון יאט-סן, בלי דזונגז'ן ובעל-בריתו הואנג שאושסינג ובאי צ'ונגשי כשליטי גואנגשי.
יחד הם נודעו בשם ה"קליקה החדשה של גואנגשי".
לי ארגן מחדש את כוחותיו ומונה למפקד העליון; הואנג שאהונג, התמנה לסגן המפקד ובאי צ'ונגשי, כרמטכ"ל.
באוגוסט הם הוציאו את כל הכוחות האחרים מהפרובינציה.
לי דזונגז'ן, הפך למושל צבאי של גואנגשי, ובעל השפעה שם מ-1925 - 1949.
ב -1926 הוא הרשה לחייליו להתפקד לצבאות הקואומינטאנג, אך שמר על שליטה אישית בחייליו.
יועץ סובייטי נשלח לגואנגשי, וכוחותיו של לי שינו את שמם לקורפוס השביעי.
לי השתתף כגנרל במבצע "המשלחת הצפונית", במהלכו מונה למפקד הארמייה הארצית הרביעית, שהייתה מורכבת מצבא גואנג-שי וכוחות אזוריים אחרים בהיקף צבאי גדול מאוד.
הניצחונות הראשונים של לי כגנרל לאומני היו בחונאן, שם ניצח את יריבו וו פאיפו בשני קרבות רצופים ותפס את בירת המחוז, ווהאן, בשנת 1926. לאחר הניצחונות האלה הפך לי לגנרל מפורסם ופופולרי בתוך הקואומיטנאנג וצבאו קיבל את הכינויים "הצבא המעופף" ו"צבא הפלדה".
כאשר וואנג ג'ינגוויי הקים סיעה של מפלגת הקומוניסטית בווהאן, ניסה היועץ הסובייטי בורודין לגייס את לי שהצטרף לשורות הקומוניסטים, אך לי היה נאמן לצ'יאנג קאי שק וסירב.
בניגוד לעצת יועציו הסובייטים, לי עבר לצד הצפוני של נהר היאנג-צה כדי לתקוף את הכוחות של סאן צ'אפאנג.
סאן היה מנהיג "הברית של חמשת המחוזות" (ג'ג'יאנג, פוג'יין, ג'יאנגסו, אנחווי וג'יאנגשי), ועצר בהצלחה את התקדמות צ'יאנג לשטחם בג'יאנגשי.
לי הביס את סאן בשלושה קרבות רצופים, והבטיח את השטחים לקוומיטנאג.