tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מפוחית (באנגלית follicle) הוא סוג של פרי יבש חד-מגורי (כלומר, בעל חלל פנימי אחד), המתפתח מעלה שחלה אחד ונפתח על פי רוב לאורך קו האיחוי של קצוותיו (תפר הבטן).
המפוחית היא סוג פרי שנפתח בפתיחה עצמית (Dehiscence), וכשהוא בשל הוא נפתח בדרך כלל לאורך תפר אחד (לרוב התפר הגחוני) כדי לשחרר את זרעיו, תהליך המכונה התבקעות.
דוגמאות לצמחים עם פירות מסוג מפוחית כוללות את האדמונית, בר דורבן הסירה (Consolida) וצמחים ממשפחת האסקלפיים.
במקרים מסוימים, המפוחית אינה נפתחת גם כאשר היא בשלה - תופעה המכונה מפוחית בלתי מתבקעת.
לדוגמה, בצמח Filipendula הפירות נותרים סגורים, והם מהווים שלב ביניים בין מפוחית רגילה לבין זירעון, שאינו מתבקע כלל.
כאשר פרי מורכב ממספר מפוחיות שהתפתחו מאותו פרח, הוא מכונה follicetum.
תצורה זו מופיעה בצמחים כגון הלבורוס (Helleborus), רעלן (Aconitum), דורבנית (Delphinium), עקולית (Aquilegia) ובני משפחת הסקולנטים (Crassulaceae), שבהם המפוחיות מסודרות במעגל סביב מצע פרח מקוצר.
בעצים מהסוג מגנוליה (Magnolia) המפוחיות מסודרות בצורת ספירלה על מצע פרח מוארך.
במינים מסוימים, כמו בבנקסיה, ההתבקעות מתרחשת לאורך התפר הגחוני (הפנימי), ואילו במינים אחרים, כגון מנגוליה, המפוחיות נפתחות לאורך התפר הגבי (החיצוני).
מפית היא ריבוע קטן עשוי נייר, שנועד לנקות פירורים או נוזלים מאזור הפה בזמן האכילה.
יש המניחים את המפית על ברכיהם בשעת הארוחה, על מנת לשמור על ניקיון הבגדים.
המילה "מפית" היא צורת הקטנה של "מפה" – יריעה מבד, מנייר או מפלסטיק נוקשה שנקראה פעם 'שעוונית' גדולה שנועדה לשמור על ניקיון השולחן וקישוטו.
את המילה יצר איתמר בן-אב"י.
לרוב המפית מקופלת ומונחת משמאל לצלחת, מעבר למזלג החיצוני.
במסעדות יוקרה המפית יכולה להיות מקופלת בצורות מתוחכמות ולהיות מוצגת על הצלחת הריקה.
מפית בד היא לבנה או בצבע אחיד אחר.
בעיצוב השולחן לארוחה חגיגית מקובל להתאים את צבעי המפיות לצבע המופיע בכלי האוכל או באביזרי קישוט (כגון פמוטות, אגרטלים וכדומה).
מפיות נייר קיימות במגוון דוגמאות, החל מצבע אחיד וכלה בהדפסי פרחים, דמויות, הדפסים גאומטריים ועוד.
בשל שפע הדוגמאות העצום יש האוספים מפיות כתחביב.
מפיות נייר משמשות גם ליצירות אומנות שימושית, על ידי גזירת הדפסים מהמפית והדבקתם באמצעות דבק מיוחד על זכוכית, עץ וחומרים אחרים בתהליך שנקרא דקופאז'.
סוג מיוחד של מפיות הן מגבונים - מפית לחה חד-פעמית, מנייר או נייר ארוג דמוי בד, ספוגה בחומר ניקוי.
קיימים מגבונים הספוגים בחומרים שונים למטרות שונות - לניקוי תינוקות, להסרת איפור, לניקוי ביתי ועוד.
יש הגוזרים ממפות ישנות מפיות שונות.
ויש התופרים מפות משלל מפיות.
בקולנוע ובטלוויזיה, מפיק הוא המנהל הראשי בהפקתו (ייצורו) של סרט קולנוע או תוכנית טלוויזיה.
תפקיד המפיק ניהולי בעיקרו, כשבדרך-כלל יהיה המפיק איש עסקים בעל ניסיון רב בתעשיית הקולנוע, אך לא בהכרח בעל ידע טכני במלאכת עשיית הסרט.
המפיק מלווה את הסרט בכל שלביו, מהרעיון הראשוני ועד להפצת הסרט המוגמר.
המפיק הוא המנהל של כל בעלי התפקידים בסרט, ובסמכותו לגייס וכן לפטר את הבמאי, השחקנים וכל איש צוות שהוא.
עד לשנות ה-50 נהוג היה שלמפיק הקולנוע שליטה מוחלטת על כל היבטי הסרט, כולל ההיבט היצירתי.
בשנות ה-50 חלה רפורמה ארגונית באולפני הקולנוע הגדולים בהוליווד, ומאז מקובל שהבמאי אחראי לניהול היצירתי.
חיכוכים בין במאים ומפיקים בנושא זה אינם נדירים, ולמפיק, מתוקף היותו מנהל הסרט, זכות המילה האחרונה.
בעבר קרה שבמאי קולנוע לא הסכימו לחתום את שמם על סרטים מסוימים, עקב סכסוך יצירתי עם המפיק או עקב חוסר שביעות רצון כללי מהתוצאה הסופית.
במקרה זה נהוג היה שבמקום שמו האמיתי של הבמאי, הקרדיט ניתן למפיק.
להעסיק, לפטר ולהכווין אנשי צוות ושחקנים
לתאם את עשיית הסרט בהיבט המנהלתי: תיאום רישיונות צילום במקומות ציבוריים, שינוע הצוות והציוד וכדומה
לתאם את הפצת הסרט מול בתי קולנוע, ספריות וידאו וכדומה
מפיק בפועל (Executive Producer): תפקיד זה קשה מעט להגדרה, ובדיחות רבות קיימות בתעשיית הקולנוע באשר לתפקידו המעורפל של המפיק בפועל.
בדרך-כלל מדובר בנציג ראשי על הסט, ואולי אף מנכ"ל (מנהל כללי), של אולפן הקולנוע שבמסגרתו נעשה הסרט.
לעיתים ניתן קרדיט של מפיק בפועל לאנשים שתרמו כסף רב להפקה או שעזרו להפיץ או להשיג מימון לסרט.
המפיקים בפועל בסדרות טלוויזיה נקראים "שואוראנרים".
באמריקה הצפונית מקובל שאלה הם יוצרי הסדרה והתסריטאים הראשיים שלה.
עוזר מפיק (Associate Producer): אחראי לניהול השוטף והיומיומי של הפקת הסרט.
תואר זה ניתן במקרים רבים לאישים שתרמו ליצירת הסרט.
מנהל הפקה (Production Manager): המנהל הראשי של הצוות הטכני של הסרט.
אחראי לתלבושות, לאיפור, לתפאורה, לציוד הצילום, התאורה והקול ולעיצוב הסט.
מפיק מוזיקלי הוא המנהל הראשי של הפקה מוזיקלית, בדרך-כלל אלבום מוזיקה.
למפיק מוזיקלי קיים תפקיד טכני מאוד, שתורם ישירות לעיצוב המוזיקה והתוצאה הסופית.
מפיק מוזיקלי הוא לרוב מוזיקאי עתיר ניסיון וידע בתחום.
בהפקת שיר מקבל המפיק המוזיקלי מיוצרי השיר את המילים והלחן כשהם "עירומים", כשהם עדיין מהווים רעיון בסיסי במוחו של היוצר.
תפקידו של המפיק הוא להקנות לשיר צורה סופית.
המפיק מחליט על המקצב, כלי הנגינה, קולות השירה ואורך השיר.
לעיתים מבצע המפיק בעצמו את התפקידים הטכניים (את ההקלטה והמיקס, אך כמעט אף פעם לא את המאסטר).
יש מפיקים מוזיקליים המקפידים להיות גם בהופעות חיות של האומנים לשם עיצוב הצליל של המופע (לדוגמה יעקב גלעד).
מוזיקאים רבים, במיוחד בתחום הרוק האלטרנטיבי והכבד, מפיקים בעצמם את שיריהם ואלבומיהם.
לעומתם, מפיקים רבים, לאחר שנים של עבודה "מאחורי הקלעים", הוציאו אלבומים שכתבו וביצעו בעצמם.
מפיקים פיתחו לאורך השנים "חתימה מוזיקלית" ייחודית – סגנון, אווירה וגוון המייחדים את הפקותיהם.
לעניין זה חשיבות רבה בעולם המוזיקה, ובכל דיון על אלבום או שיר מסוים נידונה ההפקה המוזיקלית.
אמירות כגון "הפקתו של בריאן אינו ניכרת בצליל החללי ובאפקטים המקוריים" (נאמר על האלבום Achtung Baby של U2) אינן נדירות, ומשקפות את השפעת המפיק על היצירה המוזיקלית.
בעשור הראשון של המאה ה-21 חלה עלייה בחשיפתם של המפיקים המוזיקליים (לדוגמה, מארק רונסון בפופ וב-R&B עכשווי ודייוויד גטה, אביצ'י אלן ווקר וקלווין האריס במוזיקה אלקטרונית), ועניין זה התבטא בהוצאת אלבומים שבהם המפיק הוא הדמות המרכזית.
בנוסף, מפיקים החלו להופיע בעצמם בין אם כחלק מהרכב או בתור די ג'יי.
מְפִיבֹשֶׁת הוא דמות מקראית, בנו של יהונתן בן שאול המלך.
בשם זה הוא מכונה בספר שמואל, אך בדברי הימים הוא קרוי מְרִיב בַּעַל או מְרִי בַעַל.
מפיבושת נחשב לאדם היחיד שמתואר בתנ"ך כנכה.
מפיבושת נפגע ברגליו בילדותו לאחר שאומנתו הפילה אותו כאשר ברחה מששמעה על התבוסה במלחמת הגלבוע, שבה נפל בקרב אביו יהונתן ובסופה התאבד סבו, המלך שאול.
לאחר שדוד התבסס במלכותו, הוא חפש את צאצאו של ידיד נפשו יהונתן, "לעשות עמו חסד" ולגמול על היחס הטוב שקיבל מיהונתן.
צִיבָא ששימש בעבר כנער שאול דווח לדוד שמפיבושת נמצא בבית מָכִיר בֶּן עַמִּיאֵל בעיר לוֹ דְבָר.
דוד קרא אליו את מפיבושת אשר חשש ממנו, והחזיר לו את שדות סבו שאול, פתח לפניו את בית המלכות לאכול על שולחן המלך, ושמו לאדון על ציבא ועל בניו ועבדיו.
ואכן מפיבושת עבר לגור בירושלים סמוך לארמון המלוכה כאחד מבני המלך.
במהלך מרד אבשלום לקח ציבא את חמורי אדונו, טענם במנחה לדוד, וטען בפני דוד כאשר מפיבושת נשאר בירושלים, כי הוא סבור שיחזירו לו את מלכות סבו.
דוד השתכנע בכך, ופסק שכל רכושו של מפיבושת יעבור לציבא.
לאחר שאבשלום נהרג והמרד נכשל, מפיבושת יצא לקראת דוד, עטור בסימני אבלות.
דוד שאל את מפיבושת מדוע לא הצטרף אליו בבריחה ("למה לא הלכת עמי, מפיבושת").
מפיבושת טען שציבא רימה אותו והשאיר אותו בביתו בירושלים, בלי אפשרות תנועה.
דוד שמע את טענותיו של מפיבושת ופסק ששדותיו של שאול יחולקו בין מפיבושת לציבא.
חז"ל ביקרו את החלטת דוד שנבעה מכך שדוד קיבל לשון הרע מציבא על מפיבושת.
בפרק לא נאמר במפורש אם ציבא דבר אמת או שמפיבושת באמת רומה.
במהלך כל סיפור מרד אבשלום, היחסים בין מפיבושת לבין ציבא הם לא ברורים.
ציבא בפני עצמו מוצג כבעל נכסים, ובכל הפעמים שבהם הוא מופיע באים איתו הבנים הרבים שלו.
מולו עומד מפיבושת הנכה והחלש, שעל אף שמבחינה רשמית ציבא הוא עבדו, יחסי הכוחות מתהפכים פעמים רבות.
בספר שמואל מסופר, שכאשר הגבעונים דרשו כנקמת דם שבעה מצאצאי שאול, דוד חמל על מפיבושת בגלל השבועה שהוא נשבע ליהונתן (שלא לפגוע בזרעו), ולא מסרו לידי הגבעונים.
על פי התלמוד היה רבו של דוד המלך, ושמו המקורי היה איש בושת.
ובמקום אחר מזהים אותו עם מריבעל המוזכר בדברי הימים.
מפיבושת הוא גם שמה של דמות אחרת בתנ"ך - בנו של שאול מפילגשו רצפה בת איה, אשר נרצח על ידי הגבעונים.
בנו של מפיבושת, מיכה, הוא השריד האחרון לשושלת בית המלוכה של שאול, אחרי שבניה נהרגו במלחמה עם הפלשתים או בעקיפין על ידי דוד.
על פי רשימת היחס שבדברי הימים, נכדיו של מפיבושת מבנו מיכה הם פִּיתוֹן וָמֶלֶךְ, וְתַאְרֵעַ וְאָחָז (דברי הימים א ח, לה).
רבים רואים בצורה מְפִיבֹשֶת גלגול של השם המקורי מְרִיבַעַל, המשתקף בדברי הימים.
לפי דעה זו, מְפִי- הוא אולי שיבוש גרפי של מְרִי-, ואילו המרת היסוד התאופורי בַּעַל בבֹשֶׁת נובעת מרצונו של עורך הספר או אחד ממעתיקיו למחות את שם האלילות בעל.
אחרים סבורים שהיסוד בֹּשֶׁת בשמות אלה הוא יסוד תאופורי מקורי, אולי שמה של אלוהות שמית-מערבית כלשהי.
ברוך הלפרן מעלה את האפשרות שהשם קשור לשמה של האלה המצרית בסתת.
המשוררת זלדה עוסקת בדמותו של מפיבושת באופן מפורש בשניים משיריה.
בשיר הקרוי על שמו, העוסק כולו בדמותו, היא כותבת:
מפיבושת מופיע בשמו גם בשיר נוסף של זלדה, "כלימה רחוקה".
יש הטוענים כי גם בשירה "ברשות הירח" דמותו נזכרת ברמז.
מַפִּיק (בארמית: מוציא, בעברית מילה נרדפת ל"מְבַטֵּא") הוא סימן דיאקריטי במערכת הכתב העברי.
תפקידו לסמן שהאות ה בסוף מילה מייצגת עיצור ולא תנועה.
המפיק מסומן באותו סימון כמו דגש קל ודגש חזק, בנקודה באמצע האות, משום שהעיצור ה' איננו מקבל דגש בהיותו עיצור סדקי.
ישנם כמה תנאים לקיום מפיק, והם:
כאשר ה-ה' אינה מנוקדת (פתח גנוב אינו ניקוד).
כאשר ה-ה' נמצאת בהברה המוטעמת.
כינויי מושא-פועל + אותה (לדוגמה: הלבישהּ במובן הלביש אותה).
בכינוי חיבור לנסתרת: שם + שלה (לדוגמה: סִפְרָהּ, בֵּיתָהּ), ובארמית גם לנסתר (לדוגמה: שְמֵהּ - השם שלו).
בכינוי חבור לנסתרת בשם עצם בהטיית רבים, כמו ב"יְלָדֶיהָ", ה-ה' מנוקדת בתנועה, ולכן אינה מנוקדת במפיק.
מילת יחס בנטייה של נסתרת (לדוגמה: של+היא=שלהּ, ב+היא=בהּ).
יוצאת דופן היא המילה "ממנה", שבה לא יופיע מפיק כיוון שה-ה' אינה בתוך הברה מוטעמת.
במילים בהן אות השורש האחרונה (למ"ד הפועל) היא ה' עיצורית.
במילים משורשים אלו מנוקדת ה-ה' במפיק גם בהברות לא-מוטעמות, כמו במילה "גֹּבַהּ".
השורשים הנפוצים הם (ג"ן כת"ם):
במילים הנגזרות מהשם המפורש: הַלְלוּיָהּ, וגם במילה אֱלוֹהַּ.
במסורה, בספר דקדוקי הטעמים לאהרן בן אשר, בספר מכלול של הרד"ק ובספרי מדקדקים נוספים, השם מפיק אינו כינוי רק לנקודה בתוך האות ה אלא גם לאותיות ו, י כשהן עיצוריות, אף על פי שאין בהן נקודה, וכך מוצאים אנו את הביטויים "מפיק ה"א", "מפיק וא"ו" ו"מפיק יו"ד".
באופן נדיר מזדמנות בנוסח המסורה של המקרא אותיות א שמופיעה בהן נקודה באמצען, ונקודה זו מוסברת גם היא כמפיק שמטרתו להדגיש את הגיית העיצור א ללא הבלעה.
ישנם כתבי יד מקראיים שבהם נפוץ סימון המפּיק בעזרת נקודה בכל אמות הקריאה כשהן עיצוריות.
בכמה כתבי יד של המשנה מופיעה נקודה תחת האות י בסופי מילים מן הצורה שמיִי (שמאי), גביִי (גבאי), ויש המסבירים אף נקודה זו כמפיק.
המפיק נראה כמו דגש ומוקלד באותו אופן.
כך מקלידים את המפיק במערכות הפעלה שונות:
אנדרואיד (מקלדת Gboard): הקשה ארוכה על האות ד
מפיסטו היה בובה מכנית שפעלה משנת 1876 עד שנת 1889 ונטען שהיא מסוגלת לשחק שחמט באופן אוטומטי.
המכונה נבנתה על ידי צ'ארלס גומפל, יצרן של גפיים מלאכותיות.
מפיסטו נשלט מחדר אחר באמצעים אלקטרו מכניים והופעל לראשונה על ידי אמן השחמט איזידור גונסברג.
מפיסטו היה האוטומטון הראשון שניצח בתחרות שחמט שהתקיימה בלונדון בשנת 1878. מפיסטו הוצג באופן סדיר במשך עשר שנים ובשלב מסוים היה לו מועדון שחמט משלו.
בשנת 1879 מפיסטו, ואיתו איזידור גונסברג, יצאו לסיור, וניצחו את כל הגברים שהתחרו מולו.
כאשר אישה ביקשה להתמודד מול המכונה, מפיסטו השיג עמדה זכויה לפני ש"הפסיד" במשחק ולאחר מכן הציע באופן מנומס ללחוץ את ידה של המתמודדת.
בשנת 1889 מפיסטו הוצג בתערוכה העולמית של פריז (1889), והופעל שם על ידי ז'אן טאובנהאוס.
לאחר מכן פורק ואין יודעים מה אירע לו לאחר שנה זו.
השם מפיסטו שימש בהמשך כשם של מחשב שחמט ייעודי שזכה באליפות העולם למיקרו-מחשבים בין השנים 1985–1990. בשנת 2008 השם נוצל על ידי חברת האלקטרוניקה Saitek לקו מחשבי השחמט שלה.
מפיסטו (Mephisto) הוא סרט מ-1981 בבימויו של הבמאי היהודי-הונגרי אישטוואן סאבו, המהווה עיבוד קולנועי לספרו בעל אותו השם של קלאוס מאן מ-1936. הסרט הוא קופרודוקציה בין גרמניה המערבית, הונגריה ואוסטריה.
הוא עוסק בביקורת על הגרמנים הרבים שזכו ברווח אישי כתוצאה מ"מכירת נשמותיהם לשטן" - הענקת תמיכתם וסיועם למשטר הנאצי.
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר כנציגה של הונגריה, על אף ששפת הסרט היא גרמנית.
השחקן האוסטרי קלאוס מריה ברנדאואר מגלם בסרט את הנדריק הפגן, שחקן תיאטרון גרמני שלאחר עלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון, זונח את מצפונו ואת דעותיו הפוליטיות לשם שמירה על עבודתו ועל מעמדו כשחקן המוביל בתיאטרון הגרמני.
כמו ספרו של מאן, הסרט מעבד את התמה של דוקטור פאוסטוס/מפיסטופלס (כריתת ברית עם השטן), כאשר דמותו של הפגן מבוססת באופן חופשי על דמותו האמיתית של גוסטף גרינדגנס, אחד מהשחקנים הגרמניים הידועים ביותר במאה העשרים שתפקידו המפורסם ביותר היה מפיסטופלס.
גרונדגנס היה גיסו של קלאוס מאן.
הופעתו של ברנדאואר בסרט הפכה אותו לשחקן מבוקש.
ב-1983 הוא השתתף ב"לעולם אל תאמר לעולם לא" ואף היה מועמד לפרס אוסקר על תפקידו ב"זכרונות מאפריקה" (1985).
"מפיסטו" נחשב לחלקה הראשון של טרילוגיית סרטים העוסקת בהיסטוריה של אירופה בה שיתפו פעולה סאבו וברנדאואר, הכוללת גם את "קולונל רדל" (1985) המבוסס על דמותו של אלפרד רדל, ו"הנוסן" (1988) המבוסס על דמותו של אריק יאן הנוסן.
שני סרטים אלה היו מועמדים אף הם לאוסקר לסרט הזר.
מפיקת נדנדה (מאזנת או סופגת הזעזועים בשוק; באנגלית – swing producer) היא ספק סחורה בשווקים השולט על משאביה בעולם ובעל כושר ייצור עודף מה שמאפשר לו להגדיל או להקטין את תפוקתו במהרה כדי להביא את המחירים כלפי מטה או מעלה, לרמה הרצויה.
בתעשיית הנפט, כאשר הביקוש לנפט אופ"ק עולה מעל ל שקבע הארגון, מפיקת נדנדה תגדיל את תפוקתה, ואילו כאשר הביקוש לנפט אופ"ק יורד מתחת לתקרה, היא תקטין את תפוקתה.
עד לראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, שימשה ארצות הברית כמפיקת נדנדה החשובה בעולם, בתוקף היותה מעצמת נפט מספר אחת וטקסס נהנתה מכושר ייצור עודף.
בעשורים שבאו לאחר מכן נטלה ערב הסעודית על עצמה את התפקיד הזה.
ובתור מפיקה ויצואנית הנפט הגדולה בעולם הפכה לגורם מייצב בכלכלה העולמית.
זה בלט בתקופות של עליות במחירי הנפט, ובכלל זה בעתות של משבר פוליטי כאשר הממלכה ניצלה את כושר הייצור העודף שלה הגדול בעולם.
בסוף שנת 2012 עמד כושר ייצור הנפט הגולמי של סעודיה על כ-12 מיליון חביות ביום, בעוד שבפועל היא הפיקה בממוצע 9.8 מיליון חביות נפט גולמי ביום בשנה זו.
ואולם ירידה בתחזית הביקוש לנפט וצפי לגידול בהיצע הנפט לאור המהפכה הטכנולוגית שתאיץ את התגליות בארצות הברית, בקנדה ובמקומות אחרים, בנוסף לגורמים אחרים כגון האטה כלכלית עולמית ושיפור היעילות בשימוש באנרגיה בתחבורה ובתעשייה, הביאו לפיחות בכוחה של ערב הסעודית.
במחצית הראשונה של שנות ה-80, בתקופת השפל במחירי הנפט, הממלכה מילאה את תפקידה כמפיקת נדנדה באופ"ק בכיוון ההפוך – הפיקה הרבה מתחת לכושר הייצור שלה כדי לתמוך במחירי הנפט.
מפטיר הוא סרט קולנוע ישראלי, מותחן פשע אפל, שיצא לאקרנים בשנת 2008 מאת ובבימויו של דויד בן ארי, עם יונתן עוזיאל, אריק משעלי ושרון אלכסנדר בתפקידים הראשיים.
הסרט מבוסס על סיפור אמיתי אודות חברות, בגידה ומוות.
שבועיים לפני שאליו (יונתן עוזיאל) משתחרר מהכלא, נודע לו שאחיו מאיר (ליאור מילר) נרצח במסגרת מלחמת כנופיות בעולם התחתון של דרום תל אביב.
כשהוא משתחרר יש לו שתי משימות, הראשונה היא לקנות מפטיר לזכר אחיו המת בבית הכנסת והשנייה לנקום את מותו.
אבל בעולם של אלימות, כוח ותככים אליו עתיד לגלות ששום דבר לא כפי שהוא נראה במבט ראשון.
הוא חוזר לדרום תל אביב, שם הוא נקלע למלחמת שליטה על שוק ההימורים הלא חוקיים בין אנשי החוק המושחתים, המאפיה הישראלית והמאפיה הרוסית.
כולם רוצים משהו שרק אליו יכול לספק.
אפילו החבר הטוב ביותר שלו, שימי (אריק משעלי), בוגד בו, בגידה שבסופה מחיר כבד לשלם.
שחקנ/ית דמות יונתן עוזיאל אליו אריק משעלי שימי שרון אלכסנדר ברוך לירון לבו מיקי עמוס לביא ראובן יונתן רוזן שאול דוד קיגלר וובה ליאור מילר מאיר אריאל כהן אסי לוסי דובינצ'יק אוקסנה זבולון מושיאשווילי ארקדי צחי נוי ג'קי
הסרט זכה בפרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל חיפה 2007, כמו כן הוקרן בפסטיבלים רבים מסביב לעולם בהם זכה לשבחים רבים.
הסרט הציג הצלחה לא מבוטלת בקופות ופתח את הקולנוע הישראלי העצמאי לז'אנרים חדשים עם שפה ויזואלית ייחודית.
אך מעבר לכל זה הסרט היווה את אחת הסנוניות הראשונות של קולנוע ישראלי עצמאי הפורץ גבולות הן בז'אנר חריג והן בדרך הביצוע של יוצרים צעירים המפיקים סרט מתוך אמונה וכישרון.
כמו כן הסרט היווה נקודת פריצה טכנולוגית בהקרנות קולנוע דיגיטלי והיה הסרט הישראלי הראשון שהוקרן בישראל באיכות FULL HD בהקרנות מסחריות.
קבוצת מפטגון מספקת שירותים בתחומי תהליכי יזום, תכנון, ביצוע ובקרה של פרויקטים אלקטרו מכניים בתעשייה.
מגוון השירותים של החברה כוללים: ניהול פרויקטים והקמה, EPCM, הנדסת תהליך, שרותי קבלנות אלקטרו מכניקה, אחזקה מפעלית ואספקת הציוד.
מפטגון עוסקת משנת 1959 בבניית מפעלים בתעשייה התהליכית בישראל.
מאז 1993 החברה נסחרה ב, נרכשה על ידי חברה אמריקאית ונרכשה חזרה על ידי בני המשפחה אשר ייסדו את החברה.
מאז, התפתחה והתרחבה לתחומים נוספים:
בשנת 2009 רכשה את חברת עין דור מערכות (2009) בע"מ המספקת ציוד לחדרים נקיים ופתרונות לבקרת זיהום.
חברת .IN.P.C הצטרפה לקבוצה בשנת 2016, על מנת לספק ציוד מקצועי לתעשייה.
בנוסף, לקבוצה מיזמים בתחום איכות הסביבה ושיתופי פעולה עם חברות כגון: Trans Bio Diesel ו- Meptagon Green.
בשנת 2018 קבוצת מפטגון רכשה בעלות על 2 חברות נוספות בתחום הביטחוני-
חברת מגם בטיחות המתמחה בייצור מוצרי גומי ומוצרים שונים לתעשייה הביטחונית וחברת TGM המספקת אריזה עבור חברות וגופים ביטחוניים.
אף שהתחילה כחברה קבלנית לעבודת ביצוע, כיום יודעת לתת מענה כולל של ניהול פרויקטים, תכנון והנדסה, טכנולוגיות מתקדמות-בכלל זה בקרה ואוטומציה, מערכות ביטחון ואינטגרציה וגם פתרונות תוכנה וסייבר, ביצוע ותחזוקה לתעשיות שונות, חשמל, מיכשור ובקרה ואף עבודות מורכבות בתחום המיקרואלקטרוניקה.
כל אלו מתבססים על עובדי החברה ולא על קבלני חוץ.
מפטגון לקחה חלק בבניית מפעלים גדולים בישראל לאורך השנים.
מפטגון נוסדה בשנת 1959 בשם "ממד ישראל טכנולוגיה", כחברה המתמחה בהתקנת מערכות מכשור ובקרה לתעשייה התהליכית.
על לקוחות החברה הראשונים נמנו סוגת, בתי זיקוק לנפט[1], אגן כימיקלים, מפעלים הפטרוכימיים ועוד.
בשנות ה-80 הרחיבה החברה את פעילותה והחלה להעניק שירותים נוספים בתחום החשמל.
בנוסף, הרחיבה פעילותה גם לתחום המכניקה והצנרת, בעיקר למפעלים העוסקים בתחומי המוליכים למחצה והמעגלים החשמליים.
בשנת 1993 הונפקה החברה בבורסה בישראל, והרחיבה פעילותה גם בפרויקטים בחו"ל.
בסוף 1998 עלו מניות החברה בכ-60%, לאחר שקודם לכן סבלו מירידה חדה, בין השאר בגלל פעילות פיקטיבית של משקיעים בבורסה שהורשעו בעקבות זאת על הרצת המניה, שלא היה קשור לחברה.
באותו זמן התקיים משא ומתן למכירת החברה לחברת יו אס פילטר, אולם העסקה לא יצאה אל הפועל ובינואר 1999, נרכשה החברה על ידי חברת KSI מהולנד וניהלה פעילות ברחבי אירופה, בהקמת מפעלים משמעותיים ורחבי היקף עבור חברות תרופות, מזון ותעשייה.
בשנת 2011 נרכשה החברה על ידי המשפחה של הבעלים המקורים חזרה.
בשנת 2013 עברה מיתוג מחדש תחת השם מפטגון.
כיום, פועלת מפטגון תחת הנהלה ובעלות ישראלית, ולה כ-450 מהנדסים, מנהלים, עובדי ייצור ומומחים שונים.
חטיבת תכנון והנדסה - מספקת מכלול פתרונות לתכנון וביצוע הנדסי של מערכות תהליכיות במפעל.
בנוסף מתמחה החטיבה בתכנון והספקת מערכות מודולריות Skid Mounted, המיוצרות במקביל לבניית מערכים בזמן הקמת המפעל.
תחום הטכנולוגיות המתקדמות מעניק פתרונות ייחודיים על פי צורכי הלקוח בתחומי הבקרה, אבטחה, פיתוח תוכנה ומתן פתרונות טכנולוגים מתקדמים ומגוונים.
חטיבת קבלנות- פעילות החטיבה כוללת הקמה, שיפור ותחזוקה של מכניקה וצנרת תעשייתית, תחום של חשמל, מיכשור ובקרה המספק מגוון רחב של שירותים במגוון תעשיות ואף תחום המיקרואלקטרוניקה לתעשיית הסמיקונדקטור.
חטיבת ניהול פרויקטים- ניהול פרויקט מקצה לקצה בתחומים: עבודות עפר, עבודות בינוי, עבודות גמר, עבודות קונסטרוקציה, חשמל ובקרה.
הפעלה ומסירה של פרויקט מושלם ללקוח.
חברת עין דור מערכות (2009) בע"מ – עוסקת בתכנון והקמה של חדרים נקיים.
חברת .IN.P.C בע"מ - נציגה מזה 55 שנה של חברות בינלאומיות מובילות של מערכות בקרה.
Meptagon Green- מיזם לתחנת כוח הידרואלקטרית.
Trans Bio Diesel– תכנון וניהול מפעלים בתחום האנרגיה הירוקה.
מגם בטיחות - חברה המתמחה בייצור מוצרי גומי ומוצרים שונים לתעשייה הביטחונית.
חברת TGM המספקת פתרונות אריזה יצירתיות וחכמות עבור חברות וגופים ביטחוניים מובילים מהארץ ומהעולם.
מפיסטו הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Silver Surfer #3 מדצמבר 1968, ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר סאל בוסימה.
הדמות מבוססת על הדמות מפיסטופלס.
ביקום מארוול, מפיסטו הוא שד ממוצא לא ידוע, השולט בממד כיס לוהט אותו הוא מכנה "גיהנום".
הוא נתפס ביקום מארוול בתור השטן, אם כי הוא לא השטן האמיתי וחלק מקבוצה בעלת מעמד דומה לשלו.
לרוב מפיסטו הוא אויב של גיבורי מארוול המיסטיים דוגמת גוסט ריידר, הגולש הכסוף ודוקטור סטריינג', אם כי נקלע לעימותים עם גיבורים דוגמת ספיידרמן, תור והאוונג'רס.
דמותו של מפיסטו מדורגת במקום ה-48 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
את דמותו של מפיסטו בסרטי הלייב אקשן "גוסט ריידר" ו"גוסט ריידר: רוח הנקמה" גילמו השחקנים פיטר פונדה וקירן היינדס, בהתאמה.
הדמות ערכה את הופעת הבכורה שלה ביקום הקולנועי של מארוול בסדרת הטלוויזיה "איירון הארט", בגילומו של סשה ברון כהן.
מפיסטו אחראי למספר מעשים רעים ביקום מארוול, וחטף את נשמתה של סינתיה וון דום לפני שהיא שוחררה בידי דוקטור דום ודוקטור סטריינג'.
כמו כן, הוא גרם ליצירת גוסט ריידר החדש ג'וני בלייז.
מפיסטו טוען כי הוא נוצר בידי ישות עליונה שהתאבדותה הביאה ליצירת יקום מארוול ויהלומי האינסוף, והיה אחראי ללכידת נשמותיהם של האישה הבלתי-נראית, מיסטר פנטסטיק ופרנקלין ריצ'רדס.
במהלך המלחמות הסודיות השניות, מפיסטו רצה לגנוב את כוחותיו של הביונדר או לחסל אותו כדי לזכות בכבוד מהמוות.
מפיסטו שלח צבא נבלי-על בשם "הלגיון הארור" לתקוף את הביונדר, שנעשה אנושי ואובטח בידי הדבר.
לאחר שהלגיון הובס, מפיסטו החזיר את חברי הלגיון למקום בו היו לפני המאורע.
בשלב מסוים הוא יצר את השד בלאקהארט, בנו לכאורה.
מפיסטו תמרן את "מאסטר המהומות" לאסוף את חמשת חלקי נשמתו שלו, שפוזרו בידי פרנקלין ריצ'רדס.
כאשר מכשפת השני השתמשה בקסם כדי ליצור ילדים לה ולבעלה ויז'ן, היא השתמשה בשניים מחלקי נשמתו של מפיסטו בשוגג.
הם נשאבו חזרה למפיסטו, מה שהניע את שגעונה של מכשפת השני.
הוא ניסה לחסל את הוקאיי כשהוא נכנס לגיהנום בניסיון להציל את אשתו, מוקינגבירד.
באירועי "עוד יום אחד", מפיסטו ריפא את מיי פארקר בתמורה לשכתוב הזמן, כך שפיטר פארקר/ספיידרמן ומרי ג'יין ווטסון לעולם לא נישאו.
בתהליך הוא ביטל את חשיפת זהותו הסודית של ספיידרמן באירועי "מלחמת אזרחים", והחיה את הארי אוסבורן.
במהלך אירועי "מצור", מפיסטו נראה חותם על הסכם עם הלה, שבו היא תקבל חלק ממלכתו לכ-1000 שנים, והוא יקבל את השליטה על הדיזיר, קודמי הולקיריות הברבריים, לכ-100 יום.
לאחר שדיכאו מרד, הדיזיר שלחו נציג, שאמר למפיסטו כי הם מעוניינים לפלוש להלהיים.
מפיסטו אמר כי הלהיים לא בראש סדר העדיפויות שלהם, אך נתן להם לתקוף.
תור הגיע כדי להגן על הלהיים, נכנס לאזור שליטתו של מפיסטו, ומצא חרב הקטלנית לדיזיר.
מפיסטו הציע לו לקחת אותה, בתמורה שלא ינסה לסכל את תוכניתו.
לאחר קשיים רבים, תור הצליח לקחת את החרב.
במהלך אירועי "הפחד עצמו", מפיסטו התגלה בפני גוסט ריידר, שנלחם בסין, ולאחר התלבטות קבע כי יעזור לו נגד סין, "הנחש" והראויים.
הוא יצא לדייט עם חברת המוטנטים החדשים מאגמה, וגילה לה שכהתגלמות אחד מכוחות היקום הגדולים, הוא קיבל רגשות ולעיתים רוצה לעשות דברים אנושיים.
הוא דיבר עם שדים אחרים בדבר איומו של הנחש, ואחרי שהמלחמה נגד הנחש נגמרה, עזר לדדפול נגד אחד מסגניו.
כאשר בלאקהארט ניסה לשלוט בגיהנום על ידי הבאתו לכדור הארץ, מפיסטו החיה את הענק האדום, הסוכן ונום, X-23 והגוסט ריידר אלחנדרה בלייז.
כפי שהתגלה בידי הלסטורם, מעשה זה העניק להם את "סימן הגיהנום", שסימן אותם כיורשיו.
מאוחר יותר מפיסטו הובס בידי סטרונג גאי, שהשתלט על הגיהנום.
כאשר הת'נדרבולטס הועברו לגיהנום, מפיסטו ניצל זאת כדי לחסום להם את היציאה, ואמר להם כי יוכלו לצאת רק אם ידיחו את סטרונג גאי.
הענק האדום שכנע את סטרונג גאי לוותר על מעמדו כדי להחזיר את נשמתו האבודה, ובכך החזיר למפיסטו את השליטה.
מפיסטו זומן בידי הסוכן ונום כדי להסיר ממאניה את סימן הגיהנום שלה, שהועבר אליה דרך שיבוט סימביוט ונום והפך אותה ליעד חיסול של ה-DOA.
מפיסטו עזר לסוכן ונום נגד ה-DOA אך סירב להסיר ממאניה את הסימן, ולא במפורש חשף כי סימן הגיהנום הועבר לסימביוט המשובט.
מפיק תיאטרון הוא אדם שמפקח על כל ההיבטים של העלאת יצירה תיאטרלית.
המפיק מנהל את הפונקציות פיננסיות והניהוליות הכוללות של הפקה מסוימת או של חלל הופעות, מגייס או מספק גיבוי פיננסי, ושוכר את האנשים לתפקידים היצירתיים (מחזאי, במאי, מעצבים, מלחין, כוריאוגרף - ובמקרים מסוימים, שחקנים).
מפיק עצמאי בדרך כלל יוזם את ההפקה - מציאת המחזה והתחלת התהליך.
המפיק מוצא במאי ומוציא לפועל את המטרות העיקריות, תוך איזון בין ההיבטים העסקיים והפיננסיים, שנועדו לשרת את המימוש של החזון היצירתי של המחזאי ו/או הבמאי ו/או המפיק.
בין משימות אלו עשוי להיכלל תהליך הליהוק, אך לעיתים קרובות הליהוק מתבצע על ידי הבמאי, והמפיק רק נדרש לאשר.
כמו כן, על המפיק לגייס את הכספים הנדרשים להפקה, או דרך חברת ההפקות שלו או על ידי גיוס משקיעים להפקה, בהסכם שותפות מוגבלת.
במודל עסקי זה, המפיק הופך לשותף הכללי עם אחריות בלתי מוגבלת, ולאחר מכן שותפים כלליים אחרים מצטרפים להפקה.
המפיק רוכש את הזכויות להפקה מהמחזאי, שעשויות לכלול את הזכויות של עיבודים עתידיים של המחזה לקולנוע ו/או לטלוויזיה.
המפיק מרוויח את זכות מיזמי עתיד, כי ההפקה התיאטרלית המקורית משפרת את הערך של הקניין הרוחני [של המחזאי].
זכות זו, להפקות עתידיות במדיומים אחרים, עשויה להיכלל בהסכם התמלוגים בין המפיק לבין המחזאי.
במסגרת תפקידיו האחרים, המפיק עשוי לעבוד בשיתוף עם סוכנים תיאטרליים, לנהל משא ומתן עם איגודים מקצועיים, למצוא צוות, להזמין אולמות תיאטרון לחזרות ולהופעות ועוד.
המפיק מטפל בצד העסקי ובצד המשפטי של העסקת העובדים, כמו בכל גוף עסקי אחר.
העסקת עובדים וצוותים קריאטיביים, בדרך כלל, כרוכה באישור הבמאי ו/או המחזאי.
המפיק שוכר את צוות ההפקה, לרבות מנהל ההפקה, מנהל הבמה וכדומה.
במקרים רבים, ישנם חוזים עסקיים אשר מחייבים את המפיק להעסיק את העובדים של התיאטרון שבו מועלת ההפקה (כגון קופאים, סדרנים, אנשי צוות מאחורי הקלעים וכדומה).
המפיק מתכנן ומפקח על התקציב, קובע את מחירי הכרטיסים, בוחר את מועדי ההופעות, ומפתח אסטרטגיה שיווקית ופרסום עבור ההפקה.
שכירת צוות יחסי הציבור ושיווק הוא אחד מתפקידיו החשובים ביותר של המפיק.
צוותים אלה, בדרך כלל, מתגבשים עוד לפני שלב הליהוק של ההפקה.
המפיק משתף פעולה עם הבמאי וכל הצוות על מנת לתכנן לוח-זמנים להפקה, על מנת להבטיח את עליית המופע בזמן ובהצלחה.
על המפיק והבמאי לפקח במשך כל הזמן הזה על העמידה בלוחות הזמנים, תוך ביצוע הערכה-מחדש תקופתית ושינויים, במידת הצורך.
המפיק, לרוב, שוכר עורכי-דין, לצורך ייצוג משפטי, ורואי חשבון.
זה חשוב, בגלל התחייבויות שונות, כפי שהוזכר לעיל.
כל החשבונות, כולל שכר, חייבים להיות משולמים במועד, ומיסים חייבים להיות משולמים.
בעלי התיאטרון מספקים שירותי קופה ומעבירים למפיק את ההכנסות נטו ממכירת הכרטיסים.
אם המכירות אינן מגיעות למינימום נדרש שהוגדר מראש, ההפקה הלא-רווחית עלולה להיסגר.
אם מכירת כרטיסים טובה, והמופע עושה רווח, המפיק עשוי לקבל 50% מהרווח הנקי, ו-50% הנותרים הולכים אל המשקיעים.
סטטיסטית, מופעים מוצלחים מאוד עם רווחים גדולים הם היוצאים מן הכלל.
הפקות מסחריות עצמאיות הן לרוב עסק בסיכון גבוה.
סוג נוסף של מפיק הוא מפיק בפועל או מנהל הפקה, אשר מקדם פרויקטים של אנשים אחרים.
בתיאטראות רפרטוארים רבים (אך גם במוסדות אחרים) מועסק ברוב המקרים מנהל כללי, כאשר החלטות קריאטיביות מתקבלות על ידי המנהל האמנותי.
בעולם המסחרי של ברודוויי בניו יורק והוסט אנד של לונדון, המפיקים לוקחים חלק פעיל בצוות ההפקה, ולרוב שמותיהם מופיעים בצורה בולטת בכרזות פרסומיות של ההפקה.
עם זאת, מפיקים רבים הם, למעשה, רק המשקיעים או הבעלים של אולם התיאטרון, ללא כל יד בניהול ההפקה.
מדי פעם, התואר "מפיק" ניתן לאנשים על ביצוע שירותים חשובים מיוחדים, כגון השכרת אולם תיאטרון או ייצוג וליהוק של כוכב, אבל בדרך כלל על תפקידים ניתן קרדיט של "מפיק שותף".
המפיק עובד בשיתוף פעולה הדוק עם צוות ההפקה ועם השחקנים, ולו המילה האחרונה בכל החלטה.
המפיק, בסופו של דבר, הוא אחד התפקידים החשובים ביותר בהפקה תיאטרלית.
מפיסטו: רומאן קריירה הוא ספרו הידוע ביותר של קלאוס היינריך תומאס מאן, שנכתב ב-1936 ויצא לאור באמסטרדם.
הספר הוא דיוקן מוסווה אך במעט של השחקן גוסטף גרינדגנס.
השערורייה הספרותית שהתחוללה סביב הספר הקנתה לו פרסום שלאחר המוות במערב גרמניה, לאחר שבנו המאומץ של גרינדגנס פנה לבית המשפט בניסיון לאסור את הפצת הספר לאחר פרסומו הראשון במערב גרמניה בתחילת שנות השישים.
לאחר שבע שנים של דיון משפטי, בית המשפט העליון של מערב גרמניה אסר על הפצת הספר בתוצאה של שלושה נגד שלושה.
למרות האיסור נדפסו ונמכרו בגרמניה כ-700,000 עותקים.
אך למעשה, דמותו של השחקן הפגן מתבססת ברובה על דמותו של השחקן הגרמני גוסטף גרינדגנס, גיסו לשעבר של מאן, שהיה נשוי זמן קצר לאחותו האהובה אריקה, והיה גם, בהמשך, בן-חסותו של גרינג.
ב-1981 עובד הספר לסרט קולנוע בשם Mephisto.
הספר תורגם מגרמנית לעברית על ידי ניצה בן-ארי והופיע ב-1990 בתל אביב בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 'הספרייה החדשה למנויים', תחת השם מפיסטו: רומאן קריירה.
הוא עובד למחזה "מפיסטו" על ידי הלל מיטלפונקט.
המחזה הוצג ב-1988 על ידי תיאטרון באר שבע, וב-2016 על ידי התיאטרון הקאמרי.
"מִפִּי אֵל" הוא פיוט שנאמר בקהילות רבות כחלק מההקפות בשמחת תורה, בדרך כלל בניגון עליז.
הפיוט חובר על ידי מחבר לא ידוע, ונפוץ בקהילות יהודיות רבות ברחבי העולם.
השיר נכתב במקורו עבור חג השבועות, והתקבל ברבות הימים כשיר עממי מובהק לשמחת תורה.
הפיוט מהלל את האל (נותן התורה), את משה (מוסר התורה), את התורה עצמה ואת עם ישראל (שלומד אותה).
הפיוט בנוי במקצב ובחרוזים המאפשרים בקלות לכל הקהל להשתתף ולקחת חלק בשירה לסירוגין בין החזן הפייטן לבין הציבור.
לפיוט שתי גרסאות: גרסה קצרה בת 6 בתים (בה כל שבח מתחיל באות אחרת), וארוכה בת 22 בתים (בה כל ארבעת השבחים מתחילים באותה אות).
בשל התפוצה הרבה של הפיוט וסדרו האלפא-ביתי, נוצרו לו גרסאות רבות בקהילות שונות הנבדלות בשבחים בכל אות.
האותיות הראשונות בכל תיבה בפיוט יוצרות אקרוסטיכון אלפביתי.
הפיוט מושתת על המבנה המופלג (=הסופרלטיבי) "אין - כ".
מבנה זה מופיע בתפילת חנה:
הפזמון החוזר (רפרן) בפיוט, שבדרך כלל מושר על ידי הקהל, הוא המילים המציינות כי האל יברך בפיו את ישראל:
פזמון זה, מבוסס על הפסוק:
מפיק רדיו הוא אדם שתפקידו לפקח על שידור תוכנית רדיו.
ישנם שני סוגים עיקריים של מפיק: מפיק אודיו או מפיק תוכן.
מפיקי האודיו עוסקים לרוב בהפקת מוזיקה, כגון שירים, ואילו מפיקי התוכן עוסקים בהפקת תוכניות רדיו שונות.
מפיק התוכן רשאי לקבוע מרואיינים, תחרויות, תזמונים ותוכן באופן כללי.
המפיק נמצא לרוב בחדר בקרה נפרד, המופרד מאולפן הרדיו באמצעות חלון המאפשר יצירת קשר עין בין המנחה למפיק, אך עדיין חוסם צליל.
"מפחד עלייך" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מירי מסיקה, בשיתוף עם הראפר איזי.
השיר יצא לאור ב-22 באוקטובר 2018, כסינגל שני מתוך האלבום אוקיינוס.
במשך שבועות רבים היה השיר לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד של מדיה פורסט, והרביעי במצעד של גלגלצ.
השיר נכתב על ידי שחף וולמן, הולחן על ידי אלנתן שלום והופק על ידי רוני בראון ואיתי צוק.
השיר הוא שיר קצבי המכיל בתוכו את סגנון הפופ.
יוסי חרסונסקי הפנה כלפי השיר ביקורת חיובית, ואף העניק לו ציון של ארבעה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מירי מסיקה ב-21 באוקטובר 2018. הקליפ בוים על ידי איה זך.
בנוסף לכך, יצא עבור השיר רמיקס רשמי אותו עשה עופר ניסים.
הרמיקס עלה לערוץ היוטיוב של מסיקה גם כן.
נכון לאפריל 2023, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-7.3 מיליון צפיות.
מחוז מפיגי (באנגלית, בסוואהילי: Mpigi) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה.
בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, מפיגי.
המחוז גובל במחוז וואקיסו מצפון מזרח, במחוז קלנגלה מדרום, במחוז קלונגו מדרום מערב, במחוז בוטמבלה ממערב ובמחוז מיטיאנה מצפון מערב.
עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא מפיגי.
המחוז הוקם בשנות ה-70 של המאה ה-20, ממספר מחוזות בממלכת בוגנדה.
הגידולים הנפוצים במחוז הם: תירס, בננה, קסאווה, כותנה, כרוב הגינה, בצל הגינה, אבוקדו, עגבנייה, שעועית, בטטה, קפה (צמח) ותה.
קצב גידול האוכלוסייה הוא 2.33% בשנה.
מפיץ על (סופר-ספרדר; באנגלית: superspreader) הוא אורגניזם הנגוע במחלה ומידבק בצורה יוצאת דופן.
בהקשר של מחלה המועברת בין בני אדם, מפיץ על הוא אדם הסביר יותר להדביק אחרים, בהשוואה לאדם נגוע טיפוסי.
מפיצים כאלה נחשבים למדאיגים במיוחד באפידמיולוגיה.
מקרים מסוימים של הפצת-על תואמים את כלל 80-20, שעל פיו כ-20% מהאנשים הנגועים אחראים ל-80% מההעברות, אם כי עדיין ניתן לומר כי הפצת-העל מתרחשת כאשר מפיצי על מהווים אחוז גבוה יותר או נמוך יותר של העברות.
במגפות עם אירועי הפצת-על (SSEV) כאלה, רוב האנשים מדביקים מעט דרך מגע שניוני באופן יחסי.
אירועי הפצת-על מעוצבים על ידי מספר גורמים, כולל ירידה בחסינות העדר, זיהומים נוזוקומיים, ארסיות (רמת האלימות), עומס נגיפי, אבחון שגוי, דינמיקה של זרימת האוויר, בעיות תפקודיות של המערכת החיסונית וזיהום משותף עם פתוגן אחר.
מפיצי על זוהו כמי שמפרישים מספר פתוגנים גבוה מהרגיל בזמן שהם מידבקים.
זה גורם למגעים שלהם להיחשף לעומסים נגיפיים/חיידקיים גבוהים יותר ממה שהיה נראה במגעים של אלה שאינם מפיצי על עם משך חשיפה זהה.
מספר ההתרבות הבסיסי R0 הוא המספר הממוצע של זיהומים משניים הנגרמים על ידי אדם מידבק טיפוסי באוכלוסייה רגישה לחלוטין.
מספר ההתרבות הבסיסי מחושב על ידי הכפלת מספר המגעים הממוצע בהסתברות הממוצעת שאדם רגיש יידבק, מה שמכונה פוטנציאל ההתפזרות.
מספר ההתרבות הפרטני מייצג את מספר ההדבקות המשניות שנגרמו על ידי אדם ספציפי בזמן שהאדם מידבק.
יש אנשים שמספר ההתרבות הפרטני שלהם גבוה משמעותית מהממוצע והם ידועים כמפיצי על.
באמצעות מעקב מגעים, אפידמיולוגים זיהו מפיצי על בחצבת, שחפת, אדמת, אבעבועות הקוף, אבעבועות שחורות, קדחת דימומית אבולה וסארס.
זיהומים משותפים עם פתוגנים אחרים
מחקרים הראו כי גברים עם HIV בעלי זיהום משותף בלפחות מחלה מינית אחת אחרת, כגון זיבה, הפטיטיס C ונגיף הרפס סימפלקס 2, סובלים משיעור HIV גבוה יותר מאשר גברים ללא זיהום משותף.
על פי החישובים, שיעור ההתפזרות הזה היה קיים גם אצל גברים עם עומסים נגיפיים הדומים ל-HIV.
לאחר סיום הטיפול בזיהום משותף, שיעור התפזרות ה-HIV חוזר לרמות דומות לשל גברים ללא זיהום משותף.
חסינות העדר, או אפקט העדר, מתייחסת להגנה העקיפה שמעניקים חברי הקהילה המחוסנים לחברים שאינם מחוסנים במניעת התפשטות מחלות מידבקות.
ככל שמספר האנשים המחוסנים גדול יותר, כך קיים פחות סיכוי להתרחשותה של התפרצות מכיוון שיש פחות מגעים רגישים.
באפידמיולוגיה, חסינות העדר ידועה כהתרחשות תלויה מכיוון שהיא משפיעה על העברה לאורך זמן.
כאשר פתוגן המעניק חסינות לניצולים נע דרך אוכלוסייה רגישה, מספר המגעים הרגישים יורד.
גם אם אנשים רגישים נשארים, אנשים שבאו עימם במגע עשויים להתחסן, וכך תימנע התפשטות נוספת של הזיהום.
שיעור האנשים שצריכים להיות חסינים באוכלוסייה שמתפשטת בה מחלה כדי שהמחלה תגווע הוא סף חסינות העדר.
ערכו משתנה עם ארסיות המחלה (כמה היא אלימה), יעילות החיסון ופרמטר המגע עבור האוכלוסייה.
זה לא אומר שהתפרצות לא תוכל להתרחש, אך היא תהיה מוגבלת.
לפי ההערכות הקיימות עבור הקורונה, בין 60 ל-80 אחוז מהציבור צריכים להיות חסינים למחלה כדי שתגווע מאליה.
מפטנג (בססוטו : Mafeteng) היא עיר במחוז מפטנג , לסוטו.
העיר ממוקמת כ-7 ק"מ מהגבול עם דרום אפריקה וכ-60 ק"מ מבירת לסוטו, מסרו.
החודש הכי חם הוא ינואר (24 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא יוני (8 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 856 מילימטרים בשנה.
חודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (142 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (11 מ"מ גשם).
העיר נמצאת ליד הכביש הלאומי A2. בנוסף, באזור העיר פועל שדה התעופה מפטנג .
"מפחיד" או "טריפייר" הוא סרט אימה-סלאשר עצמאי אמריקאי משנת 2016 שנכתב ובוים על ידי דמיאן לאונה .
הסרט עוקב אחר טארה הייז, שהופכת למטרה של רוצח סדרתי המכונה "ארט הליצן" בליל כל הקדושים.
במהלך הסרט ארט רוצח המון קורבנות באכזריות.
זהו הסרט העלילתי השני שמציג את ארט, לאחר הסרט ערב חג כל הקדושים (2013) – אם כי אין לו קשר לסרט זה.
לאונה כתב את הסרט במיוחד כדי להציג את ארט הליצן ואת ההשפעות המעשיות של לאונה – כמו סצנות המוות השנויה במחלוקת.
לאונה הביע חרטה על שהותיר את השחקנים לא מפותחים.
לאונה צילם את הסרט בתקציב נמוך של 35 אלף דולר.
היה לו מסע פרסום של אינדיגוגו, למרות שבסופו של דבר הוא לא הגיע ליעדו.
מייק ג'יאנלי, שגילם בכל הפעמים הקודמים את ארט, פרש ממשחק לפני תחילת הפקת הסרט, ותורנטון החליף אותו כארט.
הקרנת הבכורה של הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים של מופע האימה של טלורייד באוקטובר 2016. הסרט זכה לביקורות מעורבות, עם שבחים שהופנו כלפי האפקטים המיוחדים והתיאורים של סקאפידי ותורנטון, בעוד שהכתיבה הייתה נתונה לביקורת.
הסרט הפך במהירות לסרט פולחן.
סרט המשך, מפחיד 2, שיצא לאקרנים ב-6 באוקטובר 2022.
בתחילת הסרט, מוצגת טלוויזיה קטנה דלוקה בחדר נטוש שבה מוניקה בראון, מנחת תוכנית אירוח, מראיינת אישה מעוותת קשות, שהיא הניצולה היחידה מטבח שהתרחש בליל כל הקדושים הקודם.
בראון מזכירה שגופת הרוצח, הידועה בשם "ארט הליצן", נעלמה מחדר המתים, מה שמרמז על כך שהוא עדיין בחיים.
האישה המעוותת מתעקשת שראתה אותו מת.
האיש שצפה בטלוויזיה הוא בעצם ארט הליצן והוא בועט בזעם בטלוויזיה וממלא שקית אשפה בחפצים חדים.
לאחר הראיון, מוניקה מדברת עם החבר שלה בטלפון ומשמיעה הערות מזלזלות על המרואיינת בגלל המראה החיצוני שלה.
האישה המעוותת, מתנהגת מוזר ותוקפת את מוניקה ומוציאה את עיניה, וצוחקת בטירוף.
בליל כל הקדושים, שתי חברות, טארה ודון, עוזבות מסיבת ליל כל הקדושים.
ארט הליצן עוקב אחריהן לתוך פיצרייה.
בעל המסעדה מלווה בגסות את ארט מהפיצרייה כי הוא מרח את הצואה שלו על כל קירות השירותים.
הבנות מגלות שאחד מצמיגי המכונית של דון נחתך, וטארה קוראת לאחותה ויקי לבוא לאסוף אותן.
בזמן ההמתנה, טארה שואלת עובד הדברה בשם מייק, אם היא יכולה להיכנס לבניין הנטוש שבו הוא עובד כדי להשתמש בשירותים.
כשהיא נכנסת פנימה, היא נתקלת בגברת מוזרה, המאמינה שהבובה שהיא נושאת היא התינוקת שלה.
כעבור, ארט הורג ומשמיד את שני עובדי הפיצרייה באכזריות.
כשדון המתינה לטארה במכונית ארט נכנס בפתאומיות למכונית.
טארה נתקלת בארט הליצן בתוך הבניין הנטוש.
הוא דוקר אותה באזמל ומסמם אותה, ואז היא מתעוררת קשורה לכיסא, וארט תולה את דון במהופך.
הוא מכריח את טארה לראות איך הוא חותך את דון לשניים עם מסור.
טארה בורחת אבל ארט יורה בה למוות.
גברת החתול המוזרה עדה לכך ומתחננת למייק להתקשר למשטרה, ומייק חושב שהיא מטורפת.
לאחר מכן, ארט מפיל את מייק עם פטיש.
גברת החתול מגלה את ארט מחבק את הבובה שלה.
היא מנסה להחזיר אותה ומפגינה עבור זה חמלה אימהית לארט ומחבקת אותו.
ויקי מגיעה לקחת את טארה ודון הביתה אבל היא נכנסת למרתף כי ארט "התחזה" לדון ושלח לה הודעות.
שם, היא מגלה את ארט, אשר השחית קשות את הגברת, ולבש עליו את הקרקפת והשדיים שלה.
חברתו לעבודה של מייק מגיע ומחפש אותו אבל בעקבות זאת נרצח על ידי ארט.
ויקי בורחת מארט אך עוצרת להתאבל על מציאת הגופה של אחותה.
לאחר מכן ארט תוקף אותה עם שוט, אבל מייק מגיע לפתע ומפיל את ארט מחוסר הכרה.
השניים בורחים ומתקשרים למשטרה אך ארט מופיע והורג את מייק.
ויקי בורחת למוסך, וארט חודר דרך הדלת עם טנדר, וגורם לפציעה נוספת של ויקי.
כשהיא שוכבת חסרת אונים, ארט מתחיל לאכול את פניה.
המשטרה מגיעה, אבל ארט יורה בעצמו בתוך פיו עם אקדח לפני שהשוטרים יכולים לתפוס אותו.
גופתו של ארט נלקחת לחדר מתים, יחד עם גופות קורבנותיו שנפטרו.
כשהבודק הרפואי פותח את תיק גופתו של ארט, ארט מתחייה וחונק אותו למוות.
שנה לאחר מכן, ויקי משתחררת מבית החולים לאחר שיקום מהפציעות שגרם ארט; היא מתגלה כאישה המעוותת קשות מסצנת הפתיחה של הסרט וכך התרחשו אירועי הסרט כולו באותה שנה קודמת.
ג'נה קאנל — טארה הייז, אחותה הגדולה של ויקי וחברתה הטובה של דון.
במהלך הסרט היא מותקפת באכזריות על ידי ארט הליצן.
סמנתה סקאפידי — ויקטוריה "ויקי" הייז, אחותה הצעירה של טארה.
לקראת סוף הסרט נחשף כי היא הדמות שעוותה קשות בפניה במהלך שידור בטלוויזיה.
קתרין קורקורן — דון, חברתה הטובה של טארה, שיכורה ממסיבה במהלך הסרט.
דייוויד הווארד תורנטון — ארט הליצן , ליצן רוצח, לבוש בצבעי שחור־לבן, עם שיניים חדות מוכתמות בדם, חובש כובע באולר קטן.
נושא שקית אשפה שחורה המכילה חפצים חדים.
פויה מוסני — גברת החתול, אישה מעורערת בנפשה המתגוררת בבניין נטוש שבו עובד מייק.
מתייחסת לבובה בשם "אמילי" כאל תינוקת אמיתית.
מאט מקאליסטר — מייק, מדביר עכברים בבניין הנטוש.
לאחר שהוא מאפשר לטארה להשתמש בשירותים שבמקום, ארט הליצן עוקב אחריה ורוצח את כל הנוכחים בבניין.
קייטי מגווייר — מוניקה בראון, מראיינת בטלוויזיה.
ג'ינו קפארלי — סטיב, מנהל הפיצרייה.
אריק סמורה — רמון, עובד בפיצרייה.
קורי דובל — חוקר מקרי המוות.
דמותו של ארט הליצן הופיעה לראשונה כדמות משנה בסרט "המעגל ה-9" משנת 2008, שאותו כתב וביים לאונה.
בשנת 2015 השיק לאונה קמפיין באתר אינדיגוגו כדי לממן את "מפחיד" (Terrifier), ספין-אוף ארוך של הסרט "ערב חג כל הקדושים".
לאחר הודעה על מסע הפרסום של אינדיגוגו, יוצר הסרט פיל פלקונה סיפק את הכספים הדרושים לפרויקט בתמורה לזיכוי מפיק.
בסרטי "המעגל ה-9", "מפחיד" ו"ערב חג כל הקדושים", ארט גולם על ידי מייק ג'יאנלי, שבחר לא לחזור לתפקיד בסרט העלילתי "מפחיד" בגלל חוסר הרצון להמשיך בתפקידי משחק גדולים יותר.
במקום זאת, תפקידו של ארט הועבר מחדש לדייוויד הווארד תורנטון.
תורנטון כבר הכיר את "ערב חג כל הקדושים" כשנבחן ולוהק לתפקיד ב"מפחיד" לאחר שאילתר סצנת הרג בפנטומימה.
בפברואר 2019, דמיאן לאונה הצהיר שסרט המשך של מפחיד נמצא בהפקה, כאשר התסריט של ההמשך השני כבר נכתב.
הסרט התעכב בתחילה במהלך הפקת ימי הצילומים האחרונים שלו עקב מגפת הקורונה, והצילומים הסתיימו ב-2021. הסרט עלה לראשונה ב-FrightFest בלונדון, ב-29 באוגוסט 2022, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-6 באוקטובר 2022, ושוחרר לפלטפורמות סטרימינג ב-11 בנובמבר 2022.
לאחר הצלחתו של מפחיד 2, הוכרז על סרט נוסף מפחיד 3 שעלה לאקרנים ב-11 באוקטובר 2024.
"מפחיד 2" או "טריפייר 2" הוא סרט אימה-סלאשר אמריקאי משנת 2022 שכתב, ביים, ערך והפיק דמיאן לאונה .
הוא סרט המשך של "מפחיד" (2016), והוא הסרט העלילתי השלישי שמציג את ארט הליצן .
הסיפור עוקב אחר תחייתו של ארט והמרדף שלו אחר סיינה שו ואחיה הצעיר ג'ונתן בליל כל הקדושים – שנה לאחר אירועי הסרט הראשון.
לסרט המשכון "מפחיד 3" שעלה ב-11 באוקטובר 2024.
המימון לסרט היה מוצלח שכן התסריט היה שאפתני יותר מהסרט הראשון ודרש תקציב גדול יותר.
לאונה השיג כספים ממשקיעים פרטיים לפני הצילומים, והוא השיק קמפיין אינדיגוגו עם יעד של 50 אלף דולר לצלם סצנה מעשית מונעת אפקטים.
הקמפיין זכה להצלחה עצומה, והגיע ליותר מ-430% מהיעד הראשוני עם סך של 250 אלף דולר בתרומות.
זהו אחד מהסרטים הרבים שהושפעו ממגפת הקורונה העולמית, כאשר עיקרי הצילום נעצרו באמצע 2020 עקב הסגרות המגפה.
הסרט הוצג בבכורה עולמית ב-FrightFest ב-29 באוגוסט 2022, והוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-6 באוקטובר 2022, והפך ללהיט בקופות, והכניס 14.7 מיליון דולר.
הסרט זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל מהמבקרים, עם שבחים במיוחד על הביצועים של לאברה ותורנטון, אם כי זמן ההצגה של הסרט ספג ביקורת מסוימת.
מבקרים רבים ראו בסרט שיפור לעומת קודמו.
הסרט שוחרר ל-VOD ב-11 בנובמבר 2022, ולאחר מכן יצא לבלו-ריי ו-DVD ב-27 בדצמבר, ההפצה הזאת הכניסה לסרט כמעט 2 מיליון דולר מצפייה ביתית.
לאחר שארט קם לתחייה בחדר המתים בעקבות הטבח במחוז מיילס, ארט הליצן רוצח באכזריות את חוקר מקרי המוות באמצעות פטיש.
הוא הולך למכבסה לנקות את בגדיו ספוגי הדם, שם הוא נתקל ב'ילדה הקטנה החיוורת' - ישות מרושעת מסתורית בלבוש ליצן דומה.
לקוח בודד שהיה במכבסה רואה את ארט מקיים אינטראקציה עם הילדה, שאינה נראית לו לעין, לפני שנהרג.
שנה לאחר מכן, המתבגרת סיינה שו הכינה את האביזר האחרון לתחפושת לליל כל הקדושים שלה: לוחמת-מלאך שעיצב עבורה אביה, שנפטר לאחר גידול במוח.
אחיה של סיינה הוא ג'ונתן שרוצה להתחפש לארט הליצן לרגל ליל כל הקדושים ואובססיבי עליו מאז שגילה רישומים שלו ושל קורבנותיו מהטבח במחוז מיילס בספר הסקיצות של אביהם.
באותו לילה, לסיינה יש סיוט שבו היא נתקלת בארט, ומתעוררת לשרפה על השידה שלה, בעוד חרב שהייתה מתנה מאביה נשארת ללא פגע.
בליל כל הקדושים, ג'ונתן רואה את ארט והילדה הקטנה החיוורת בבית הספר משחקים עם אופוסום מת, בעוד שסיינה חוטפת התקף חרדה כאשר חברותיה אלי וברוק מדברות על ההתמוטטות וההשחתה על פניה של ויקטוריה הייז בתוכנית אירוח שנויה במחלוקת שאירחה מוניקה בראון.
סיינה ואלי הולכות לחנות התחפושות לקנות זוג כנפיים חלופי, שם הן נתקלות בארט.
ארט הורג את מוכר החנות ומאוחר יותר פורץ לביתה של אלי, שם הוא הורג אותה באכזריות - חותך את עינה והקרקפת, מעיף את גבה, שובר את אחת מזרועותיה תוך שהוא קורע את השנייה, ושופך אקונומיקה ומלח על פצעיה לפני שקרע לה את חצי פניה.
אמה של אלי נהרגת על ידי ארט כשהיא מגלה את גופת בתה שעדיין חיה.
ג'ונתן מראה לסיינה ולאמם, ברברה, שהן נמצאות בספר הסקיצות של אביו, שמלא בקטעי תמונות של רציחות וקורבנותיו של ארט, וחושפים שהילדה הקטנה החיוורת הייתה הקורבן הראשון שלו בשם "אמילי קריין", בתם של אמני קרקס שנרצחו.
לאחר שברברה קורעת את ספר הסקיצות ופוגעת בג'ונתן, הוא בורח מהבית.
לאחר מכן ברברה מוצאת את המכונית שלה הושחתה ובזמן ניקויה היא נהרגת על ידי ארט.
כאשר ג'ונתן חוזר הביתה, הוא מוצא את גופתה של אמו, וארט רודף אחריו לפני שארט מסמם וחוטף אותו, הוא גונב את חרבה של סיינה.
במסיבת ליל כל הקדושים, ברוק שמה בתוך המשקה של סיינה סם בניסיון להרגיע אותה, אבל היא חוטפת התקף פאניקה כשהיא רואה את הילדה הקטנה החיוורת.
ברוק והחבר שלה ג'ף מסיעים את סיינה הביתה, אבל הילדה הקטנה החיוורת מתחזה לאחיה ג'ונתן בטלפון ומפתה את סיינה להגיע לפארק השעשועים הנטוש בו ארט הרג אותה שנים קודם.
ארט מסרס והורג את ג'ף ורודף אחרי ברוק אל פארק השעשועים הנטוש לפני שהוא זורק חומצה על פניה, הוא מכה אותה למוות ואוכל את לבה.
סיינה מגלה את גופתה של ברוק ונלחמת בארט עד שהוא מפיל אותה מחוסר הכרה.
היא מתעוררת ומוצאת את ארט מכה באמצעות שוט את אחיה, ג'ונתן גובר על ארט ומתחיל לתקוף אותו עם הנשק שלו.
לאחר שארט נהרג מספר פעמים על ידי סיינה וג'ונתן, הוא מצליח ללא הרף לקום לתחייה.
הוא הורג את סיינה בחרבו של אביה וזורק אותה לתא עינויים במים.
בעוד שארט מנסה לאכול את ג'ונתן, סיינה קמה לתחייה באופן מסתורי על ידי החרב ועורפת את ראשו של ארט ומצילה את ג'ונתן.
הילדה הקטנה החיוורת לוקחת את ראשו של ארט ויוצאת מבלי לתקוף את סיינה וג'ונתן.
באמצע סצנת הקרדיטים, ויקטוריה מהבית חולים הפסיכאטר מקיאה, וכותבת "ויקי + ארט" ומילים גסות על הקיר עם הדם שלה.
היא יולדת את ראשו החי של ארט, והאחות שרואה זאת צורחת.
לורן לאברה — סיינה שו, אחותו הגדולה של ג'ונתן ובתה של ברברה.
במהלך הסרט היא לבושה בתחפושת של לוחמת מכונפת.
אליוט פולם — ג'ונתן שו, אחיה הצעיר של סיינה ובנה של ברברה.
אובססיבי לספר שכתב אביו, שבו מתוארים קורבנותיו של ארט הליצן.
שרה וויגט — ברברה שו, אמם של סיינה וג'ונתן.
כועסת על ג'ונתן על עיסוקו האובססיבי בארט הליצן, וסבורה כי הרג אופוסום.
אמלי מקליין — הילדה הקטנה החיוורת / אמילי קריין, ילדה מסתורית וחיוורת בלבוש ליצן.
ארט הליצן פוגש בה לראשונה במכבסה.
לאמילי יכולת להיעלם ולהופיע במקומות שונים.
דייוויד הווארד תורנטון — ארט הליצן, ליצן בלבוש שחור־לבן, הנושא עמו שקית אשפה מלאה חפצים חדים.
חובש כובע באולר קטן, מחייך ומנופף לשלום לקורבנותיו.
קיילי היימן — ברוק, חברתה של סיינה וחברה של ג'ף.
קייסי הארטנט — אלי, חברתה של סיינה.
צ'ארלי מקלבין — ג'ף, חבר של ברוק.
ג'ונתן דייוויס — ריקי, פקיד בחנות התחפושות.
איימי ראס — אמה של אלי.
הופיע בסיום הסרט הקודם כאשר ארט קם לתחייה, והעלילה בסרט השני נמשכת מנקודה זו.
סמנתה סקאפידי — ויקטוריה "ויקי" הייז, השורדת היחידה מאירועי הסרט הראשון.
לאונה חשף ב-12 בפברואר 2019, בפוסט ברשתות החברתיות שלו, המציג את עמוד השער, כי הטיוטה הראשונה של התסריט הושלמה.
לאונה ראה בעיני רוחו את הרעיון של הסרט שהתחילה ב-2008 — עם רעיון של גיבורה מחופשת של לוחם-מלאך הנאבקת בארט הליצן.
הגיבורה הזו הייתה הבסיס לסיינה, שלאונה רצה כגיבורה של הסרט.
תהליך הכתיבה של הסרט היה שונה מפרויקטי הקולנוע הקודמים של לאונה, שבהם הוא נאלץ לעבוד סביב משרות חלקיות.
לאונה הקדיש שלושה חודשים רצופים בכתיבה.
הרבה מההתמקדות שלו הייתה בפיתוח גיבור שיכול להתחרות בארט.
לאונה היה קורא ספרים על תסריטאות ומאזין לתסריטאים שדנים בתהליכים שלהם עם הכתיבה.
לאונה תיאר חלק ניכר מהתסריט הסובב סביב הנערה המתבגרת, הדמות האהובה עליו שכתב אי פעם.
לאונה מתאר את התסריט כגדול בהרבה בהיקפו מהסרט הקודם וזוכר שלא הייתה תקציב בזמן הכתיבה.
אחד הגורמים במהלך הכתיבה היה הקמת יריב לארט הליצן – משהו בהשראת מערכת היחסים בין גיבור העל באטמן לנבל העל ג'וקר.
במהלך ארוחת צהריים עם לאונה ודייוויד הווארד תורנטון, השחקנית המגלמת את סיינה, לורן לאברה, התבשרה על הדינמיקה המיועדת הזו בין דמותה לארט.
גם תורנטון וגם סקאפידי קיבלו אישור לחזור על תפקידיהם של ארט וויקטוריה, והפכו לחברי השחקנים החוזרים היחידים בסרט הקודם, מלבד קמיע קול קצר מאת מייקל ליווי בתור קריין המועדונים וקול הדי ג'יי, וקורי דובל, שחוזר כחוקר מקרי המוות מהסרט הראשון.
ב-11 בספטמבר 2019 הוכרז כי השחקנית לורן לאברה לוהקה לתפקיד הראשי של סיינה שו.
השחקנית ליאה וויסי עברה אודישן עבור סיינה וחברותיה אלי וברוק לפני שהמפיק השותף ג'ייסון ליווי, שידע על כישורי השירה והגיטרה של וויסי, הזמין אותה להיות המארחת שביצעה שיר בחלום הליצן סיקוונס, שאחרי שצולם הוביל ללאונה להביא את וויסי להופיע כאחות בסצנת הקרדיטים.
הצילומים החלו באוקטובר 2019. בעוד שרוב קו העלילה הראשי של הסרט כבר הושלם, הצילום העיקרי הופסק עקב מגפת הקורונה, והפך לאחד מסרטים רבים שהושפעו ממגפת הקורונה העולמית.
ב-7 בספטמבר, לאונה חשף שהוא נמצא בתהליך של עבודה על האיפור לפניה המעוותים של ויקטוריה לקראת צילום הסצנות של סמנתה סקאפידי.
כמו התחפושת של סיינה שקיבלה קבלת פנים חיובית כשנשאלה על הלבוש, לאברה תיארה שהיא מצאה חן בעיניה ביום הראשון של לבישתה, אך החלה לחוש ברע כלפיו לאורך כל מהלך הצילומים כיוון שהיא לא נוחה ללבוש, והיא אפילו השיגה שלפוחיות מלבישת הבגד.
הצילומים התחדשו בשקט והסתיימו ב-10 ביולי 2021. סצנת הקרדיטים תחשוף במקור את ראשו של ארט הליצן נולד חי מהבטן של ויקטוריה.
הסרט זכה לסיקור תקשורתי משמעותי בגלל האפקטים, במיוחד עבור "סצנת חדר השינה" שהוכרזה כעת, המתארת את הרצח הממושך של דמות המשנה אלי.
לאונה הצהיר שזו הייתה הסצנה המאתגרת והטכנית ביותר לצלם מתוך ההפקה כולה - שלוש דקות המתארות מום.
לאונה היה צריך ליצור בובת העתק בגודל טבעי של הארטנט שיכולה לעבוד בתור אנימטרונית.
הוא הצהיר, "היו לי אנשים מתחת למיטה עם מוטות שעברו דרכה לתוך הגפיים שלה ומאחורי הקיר המפעילים את ראשה.
שמתי כמה כפפות גומי בחזה שלה עם צינורות כדי שהיא תנשום".
הסרט "מפחיד 2" יצא ב-886 בתי קולנוע בארצות הברית, והכניס 400,000 דולר ביום הפתיחה שלו.
לאחר ימים ספורים הגיע ל-805,000 דולר, ולאחר מכן הרוויחה מיליון דולר בסוף השבוע שלאחר מכן (עלייה של 28%).
"וראייטי" כינה את הצלחת הסרט "הלם" לתעשייה בשל התקציב הנמוך והשיווק המיינסטרים המוגבל שלו.
במהלך השבועיים הראשונים ליציאתו, הסרט הכניס 3.4 מיליון דולר.
הסרט התרחב ל-1,550 בתי קולנוע בסוף השבוע הרביעי שלו (עלייה של 795 בתי קולנוע), והכניס 1.8 מיליון דולר, בסכום כולל של 10.1 מיליון דולר נכון לנובמבר 2022.
לאחר יציאתו, היו מספר דיווחים על צופים שהקיאו והתעלפו במהלך ההקרנות שלהם בסרט בעקבות התכנים הגרפיים הרבים שמוצגים בו, כשבמקרה אחד צוין שהוזעקו שירותי חירום.
בהתייחסו לתגובות הקהל לסרט, הבמאי דמיאן לאונה ציין "הייתי שמח לקבל כמה יציאות, אני חושב שזה סוג של אות כבוד כי זה סרט אינטנסיבי אני לא רוצה שאנשים יתעלפו, ייפגעו במהלך הסרט".
לאונה וגם תורנטון הצהירו שמתוכנן סרט המשך "מפחיד 3".
באוקטובר 2022, לאונה אמר שהוא עובד על סרט שלישי, אבל הוא "נעשה כל כך גדול שהוא עלול להתפצל "לחלק 4" כי הוא לא היה רוצה לעשות עוד סרט של שעתיים ו-20 דקות".
חברת הפצה צרפתית ומפיקה בפועל של הסרטים בסדרה, הודיעה במאי 2023 כי הצילומים של "מפחיד 3" יתחילו בנובמבר או בדצמבר של אותה שנה ויציאת הסרט צפויה בסוף 2024.
"מפחיד 3" או "טריפייר 3" הוא סרט אימה-סלאשר אמריקאי המתרחש בחג המולד, שעלה לאקרנים ב-11 באוקטובר 2024 (ארצות הברית), שכתב וביים דמיאן לאונה .
הוא הסרט הראשון מבין הסרטים בסדרה שמתרחש בחג המולד, כשכל הסרטים שלפניו אירעו בליל כל הקדושים.
הסרט מפחיד 3 הוקרן בבכורה בפנטסטיק פסט ב־19 בספטמבר 2024, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב־11 באוקטובר, על ידי חברות ההפצה Cineverse ו־Iconic Events.
הסרט זכה לביקורות חיוביות ולהצלחה מסחרית, עם הכנסות של 90.3 מיליון דולר, מה שהפך אותו לסרט הלא מדורג הרווחי ביותר בכל הזמנים, לסרט הרווחי ביותר של חברת סינברס ואף לסרט הרווחי ביותר בזיכיון.
זהו הסרט השלישי בסדרת סרטי "מפחיד" , והוא הסרט באורך מלא הרביעי הכולל את דמותו של ארט הליצן.
לאחר שראשו נכרת על ידי , חסר הראש רוצח ולובש על עצמו את ראשו של השוטר שחקר את הטבח בליל כל הקדושים.
לאחר מכן, ארט עושה דרכו לבית החולים הפסיכיאטרי בו , שכעת הילדה הקטנה החיוורת שולטת על נשמתה, יולדת את ראשו של ארט.
השניים הורגים אחות ומאבטח, לאחר מכן פורצים לבית נטוש ומסתתרים בו.
ויקטוריה מנפצת מראה בחדר השירותים וחותכת את זרעותיה, לאחר מכן נכנסת לתרדמת באמבטיה.
ארט נשאר לשבת על כיסא נדנדה בעליית הגג ונכנס גם הוא לתרדמת.
חמש שנים לאחר מכן, סיינה משתחררת ממרכז לבריאות הנפש ועוברת להתגורר עם דודתה ג'ס, שחיה יחד עם בעלה גרג ובתם גבי, שמעריצה את סיינה, אך לא מודעת לעימות הקודם שלה מול ארט הליצן.
סיינה, שסובלת מתסמונת אשמת השורד, סובלת מסיוטים בהם היא רואה את חברתה ברוק, שנרצחה ומרגישה אשמה על כך.
בנוסף, סיינה מתקשה להתחבר מחדש לאחיה הצעיר, ג'ונתן, שנרשם לאוניברסיטה בכדי לשכוח את האירועים עם ארט ולהמשיך בחייו.
ארט וויקטוריה מתעוררים משנתם לאחר ששני פועלי בניין מגיעים לבית ומתכננים להרוס אותו.
הצמד הורג את העובדים וויקטוריה מתחילה לתפור תחפושת.
במקביל, ארט יוצא למסע רצח נוסף.