tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום ידוע על שישה אזורים בלבד שבהם אוכלוסיות לא קטנות: ארבעה פארקים לאומיים בסומטרה, פארק לאומי בחצי האי המלאי ושמורת טבע בסאבה שבבורנאו.
ניתוח גנטי של אוכלוסיות הקרנפים מלמד על שלוש תת-אוכלוסיות מובחנות.
התברר גם כי מצר מלאקה אינו מהווה מחסום עבור הקרנפים, שלא כהרי בוקיט בריסאן; לכן הקרנפים שבמזרח סומטרה ובחצי האי המלאי קרובים יותר אלו לאלו מאשר לקרנפים שמעבר להרים, כלומר במערב סומטרה.
למעשה, השוני הגנטי בין הקרנפים במזרח סומטרה ובין אלה שבמלזיה כה קטן, עד כי נראה שהם התפצלו רק לאחר הפלייסטוקן.
על פי רוב, הקרנפים הסומטריים הם בעלי חיים סוליטריים (חיים בגפם).
יוצאות מכלל זה הן עתות הרבייה וגידול הצאצאים, בהן נפגשים הזכרים והנקבות.
תחומי המחיה של הקרנף הסומטרי פרושים על שטחים רחבי ידיים: גודל הטריטוריות של הזכרים הוא כ-50 קילומטרים רבועים, ושל הנקבות - 10–15 קמ"ר.
בניגוד לזכרים, הטריטוריות של הנקבות אינן חופפות זו את זו בדרך כלל.
הקרנפים מסמנים את הטריטוריה שלהם באמצעות שפשוף האדמה ברגליהם, כיפוף עצים צעירים ופיזור צואה.
הם פעילים בעיקר בזמן האכילה, לרוב כשמזג האוויר נוח - בשעות הבוקר המוקדמות או בשעות הערב.
במהלך היום נוהגים הקרנפים לנוח ולהתפלש בבוץ על מנת להתקרר.
בעונות הגשומות הם נעים לאזורים גבוהים יותר, ובחודשים הקרים הם חוזרים לאזורים נמוכים.
חלק ניכר מזמנו מבלה הקרנף בהתפלשות בבוץ.
כשאין בוץ באזור, הקרנף ימצא שלוליות ויעמיקן בעזרת רגליו וקרנו.
ההתפלשות בבוץ מסייעת לקרנף לשמור על טמפרטורת גופו ולהגן על עורו מטפילים חיצוניים ומחרקים.
קרנפים שחיו בשבייה, ונמנעה מהם האפשרות להתפלש בבוץ, סבלו במהרה מבעיות עור, מהפרשות מוגלתיות, מבעיות עיניים, מציפורניים מודלקות ומנשירת שיער, עד שלבסוף מתו.
באופן טיפוסי, הקרנף הסומטרי יתפלש בבוץ בשעות הצהריים במשך שעתיים עד שלוש לפני שיחל בחיפוש מזון.
בשבייה לעומת זאת, הקרנפים יבלו בבוץ רק במשך 45 דקות בממוצע ביום.
בשל גודלו וחוזקו של הקרנף הסומטרי, לא ידוע על בעל חיים שנוהג לטרוף אותו, והאדם הוא אפוא אויבו העיקרי.
טיגריסים וכלבי בר יכולים להרוג גורים, אך אלו האחרונים נוטים להישאר בסמוך לאמם, ותדירות הטריפות הללו אינה ידועה.
אף על פי שתחום המחיה של הקרנפים הסומטריים חופף את זה של אוכלוסיות פילים וטפירים, נראה שהם אינם נוטים להתחרות זה בזה בהשגת מזון או אזורי מחיה.
תזונתו של הקרנף הסומטרי מורכבת מצמחים רבים.
קולותיו של הקרנף הסומטרי(קובצי wav) Eep
הקרנפים הסומטריים נוהגים לאכול לפני רדת החשיכה ובשעות הבוקר המוקדמות.
תזונתם מורכבת מעצים צעירים, מעלים, מפירות ומנבטים.
קרנף טיפוסי צורך כ-50 קילוגרמים של מזון מדי יום.
מניתוח הגללים נמצא כי הקרנף ניזון מלמעלה ממאה מינים של צמחים, והוא נוהג לגוון את מזונותיו באופן תדיר.
חביבים עליו במיוחד מיני צמחים ממשפחות החלבלוביים, הפואתיים והמלסטומטיים (Melastomataceae).
תזונתו של הקרנף הסומטרי עשירה בסיבים תזונתיים ומכילה רמה בינונית בלבד של חלבונים.
לתזונתו של הקרנף חשובים גם אתרי ליקוק מלח (אזורים שבהם בעלי חיים מלקקים מלח מן האדמה), כמו מעיינות חמים.
נוסף על ההיבט התזונתי, לפעילות הליקוק גם היבט חברתי - הזכרים מבקרים באזורים אלו על מנת לאתר נקבות בתקופת הייחום.
לא כל הזכרים נוהגים לבקר באתרי ליקוק מלח, וחלקם מקבל את תצרוכת המלחים שלו מצמחים עשירים במינרלים.
הקרנף הסומטרי הוא הקולני שבמיני הקרנפים החיים.
תצפיות על קרנפים שנערכו בגני חיות גילו כי הם משמיעים קולות באופן קבוע, וידוע כי הם נוהגים באופן דומה גם בסביבתם הטבעית.
ברפרטואר הקולות של הקרנף נמצאים שלושה קולות מובחנים, המכונים "eeps", "whales" ו-"whistle-blows".
קריאת ה-eep היא קריאה קצרה שאורכת כשנייה, והיא השכיחה ביותר.
אחריה נמצאת קריאת ה-whale, ששמה ניתן לה בשל דמיונה לקולות שמשמיעים לווייתנים גדולי-סנפיר.
זוהי הקריאה המלודית ביותר מן השלוש, והיא אורכת בין ארבע לשבע שניות.
קריאת ה-whistle-blow החזקה מורכבת משריקה שאורכת שתי שניות, ומיד אחרי כן נשיפת אוויר חזקה.
מטרת השמעת הקולות אינה ידועה לאשורה, אך משערים שהם נועדו להזהיר מפני סכנה, לשדר מוכנות מינית ועוד.
נקבות הקרנף הסומטרי מגיעות לבגרות מינית בגיל 6–7 שנים, והזכרים מגיעים לבגרות מינית רק בגיל 10. ההיריון אורך בין 15 ל-16 חודשים.
הגור, שמשקלו בהמלטה הוא בדרך-כלל 40–60 קילוגרמים, יונק מאמו במשך 15 חודשים, וחי לצדה בשנות חייו הראשונות.
בסביבה הטבעית, המרווח בין המלטה להמלטה נע בין ארבע לחמש שנים.
הטיפול ההורי על מגוון היבטיו טרם נחקר באופן מסודר.
הרגלי הרבייה של הקרנף הסומטרי נחקרו רבות בשבייה.
היחסים המיניים מתחילים בתקופת חיזור המאופיינת בעלייה בכמות הקולות שמשמיע הקרנף, בזקיפת הזנב, בהפרשת שתן מוגברת ובמגע פיזי תדיר יותר.
הן הזכרים והן הנקבות משתמשים באפם כדי לשפשף את ראשו ואיברי מינו של בן המין השני.
נוהגי החיזור דומים לאלו של הקרנף צר-השפה.
לעיתים קרובות זכרים צעירים מגלים התנהגות אגרסיבית למדי כלפי הנקבות, ולפעמים הם אף פוצעים או הורגים אותן במהלך החיזור.
בסביבה הטבעית נקבות יכולות לברוח מזכרים אגרסיביים, אך בתחומה המוגבל של סביבת השבי אין הן יכולות להימלט, וזהו אחד הגורמים לשיעור ההצלחה הנמוך של גרעיני רבייה של המין.
תקופת הייחום עצמה נמשכת כ-24 שעות, ומתצפיות נראה כי מחזור הייחום הוא בן 21 עד 25 ימים.
קרנפים בגן החיות של סינסינטי נצפו מזדווגים במשך 30–50 דקות, בדומה למשך ההזדווגות אצל קרנפים אחרים.
הריונות רבים בגן החיות הסתיימו בכישלון; בחינת הסיבות לכישלון ההריונות בגן החיות העלתה כי הביוץ של נקבת הקרנף הסומטרי מזורז על ידי הזדווגות, וכי רמות הפרוגסטרון משתנות באופן בלתי צפוי.
ריבוי הקרנף בגן החיות נחל הצלחה לראשונה ב-2001, כאשר החדירו לגופה של קרנפה הרה פרוגסטין.
בעבר נפוצו קרנפים סומטריים רבים ברחבי דרום-מזרח אסיה, אולם כיום מספרם מוערך בכ-300 בלבד.
הגם שהם אינם נדירים כקרנפי ג'אווה, הם ניצבים בפני בעיות כבדות משקל: הם ניצודים בכמויות בלתי מבוטלות באופן בלתי חוקי; אובדן בתי הגידול שלהם מפעיל עליהם לחץ; והאוכלוסיות שלהם קטנות ומרוחקות זו מזו.
יתר על כן, בעוד מספרם של קרנפי ג'אווה יציב ככל הנראה, מספר הקרנפים הסומטריים נמצא בירידה.
מצב השימור של המין מוגדר "בסכנת הכחדה חמורה", בעיקר בשל הציד ואובדן סביבות המחיה.
כיום חלק ניכר מאזור התפוצה של המין כולל אזורים הרריים ובלתי-נגישים באינדונזיה.
ציד הקרנפים הסומטריים מניב רווחים נאים לסוחרי הקרניים - מחיר קרנו של קרנף סומטרי עשוי להגיע עד ל-30 אלף דולרים לקילוגרם.
ציידים אירופים מעולם לא צדו את הקרנפים באינטנסיביות.
הקרנפים חמקמקים וקשה לצפות בהם, ולכן שיטת הציד המועדפת על הסוחרים היא באמצעות מלכודת מוכנה הממתינה לקרנף (למשל, בורות המכוסים באדמה כדי להסוותם, אליהם נופלים הקרנפים).
בשנות ה-70 של המאה ה-20 תועד שימוש באיברי גופם של הקרנפים בקרב המקומיים בסומטרה.
למשל, השתמשו בקרני הקרנפים כקמעות בשל האמונה כי הקרניים מציעות לבעליהן הגנה כלשהי מרעלים.
בשר קרנף מיובש שימש כתרופה נגד שלשולים, צרעת ושחפת.
"שמן-קרנפים", שהוא שמן קוקוסים שהושרתה בו גולגולת של קרנף במשך שבועות מספר, שימש לטיפול במחלות עור.
בעבר הייתה קיימת סברה שהרפואה הסינית עושה שימוש נרחב בקרני הקרנפים להכנת תרופה לעירור החשק המיני, אולם התברר שאין בכך אמת.
סכנה נוספת נשקפת לקרנף הסומטרי מבירוא יערות הגשם באינדונזיה ובמלזיה, שנעשה גם באופן בלתי חוקי בשל העובדה שהעצים ביערות הם עצים קשים ולכן יקרים ומבוקשים.
עצים נדירים, כמו עצי איפיל (Intsia bijuga) ועצי הגוטה פרצ'ה (Palaquium), הם יקרי ערך בשווקים בינלאומיים, ומחירם עשוי להאמיר עד 1,800 דולרים למטר מעוקב.
רעידת האדמה שהתרחשה באוקיינוס ההודי בשנת 2004 שימשה צידוק להגברת כריתת העצים, אף שהם מיוצאים ברובם לשווקים חיצוניים ואינם נמצאים בשימוש נרחב בבנייה.
כך, מספר ההיתרים לכריתת עצים גדל באורח ניכר לאחר רעידת האדמה והצונאמי, ועל כן בתי הגידול של הקרנפים הסומטריים מוסיפים להצטמצם.
אף שהם נדירים, הקרנפים הסומטריים הוצגו מדי פעם בגני חיות במשך למעלה ממאה שנים.
גן החיות של לונדון רכש שני קרנפים סומטריים ב-1872. אחד הפרטים, נקבה ושמה "Begum", נלכדה ב-1868 וחייתה בשבי עד מותה בשנת 1900. זהו זמן החיים הארוך ביותר שנצפה אצל קרנף סומטרי בשבי.
לפני היכחדותו של תת-המין D.
lasiotis נמצאו לפחות שבעה פרטים בגני חיות ובקרקסים.
עם זאת, הקרנפים הסומטריים לא התרגלו לסביבות החיים החדשות והלא-טבעיות שלהם.
רק קרנף סומטרי אחד נולד בשבי בגן החיות של כלכותה ב-1889, ואף קרנף אחד לא נולד בשבי בכל המאה ה-20.
למרות אחוזי ההצלחה האפסיים של הרבייתו בשבי, בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 נעשו כמה ניסיונות להרבות קרנפים סומטריים בתנאי שבי.
במסגרת אחת התוכניות הללו הועברו בין 1984 ל-1986 כ-40 קרנפים סומטריים מבית גידולם הטבעי לגני חיות ולשמורות טבע בכל רחבי העולם.
המחקר הרב שהושקע לא הצליח להביא לשיפור באחוזי הרבייה, ואף קרנף לא נולד עד סוף שנות התשעים.
רוב המומחים הסכימו כי התוכנית נחלה כישלון.
ב-1997 הכריזה קבוצת מומחים של איגוד השימור העולמי (IUCN) כי התוכנית נכשלה, אף ששמרה על אחוזי תמותה סבירים.
ב-2004 התפרצה מחלה במרכז לשימור קרנפים סומטריים במלזיה, ולאחריה נותרו רק שמונה קרנפים סומטריים בשבי.
בספטמבר 2001 המליטה נקבת קרנף סומטרי זכר בריא בגן החיות של סינסינטי, לאחר שהוענקו לה טיפולים הורמונליים מיוחדים.
זו הייתה הלידה המוצלחת הראשונה זה 112 שנים של קרנף סומטרי בשבי.
בהמשך נולדו עוד שני קרנפים, ב-2004 וב-2007. על אף ההצלחות הללו, תוכניות ההרביה בשבי של הקרנפים עודן נתונות במחלוקת.
תומכיהן טוענים כי לגני החיות חשיבות מכרעת במאמצי השימור של המין: בגני החיות אפשר ללמוד את הרגלי הרבייה של הקרנפים, וכן להעלות את המודעות הציבורית ולסייע בגיוס כספים עבור מאמצי השימור בסומטרה.
מתנגדיהן של התוכניות, לעומת זאת, טוענים כי חסרונותיהן רבים וגדולים: התוכניות יקרות מאוד; העברת הקרנפים מסביבת מחייתם הטבעית משנה את תפקידם האקולוגי; ולבסוף אוכלוסיות שבי אינן מסוגלות להתחרות בשיעורי ההתאוששות שמגלות אוכלוסיות החיות בסביבתן הטבעית והנתונות להגנה טובה.
מלבד הפרטים המעטים שהוחזקו בשבי ואלו שתמונותיהם הופיעו בספרים, הקרנפים הסומטריים נותרו לא מוכרים, ועמדו בצלם של הקרנפים האחרים הידועים יותר, כמו הקרנף ההודי, הקרנף רחב-השפה והקרנף צר-השפה.
עם זאת, לאחרונה תועד הקרנף בסביבתו הטבעית בכמה קטעי וידאו.
תיעוד נרחב יחסית של הקרנף בוצע על ידי חברת "Asia Gerographic" בסרט שנקרא "The Littlest Rhino" ("הקרנף הקטן ביותר").
הקרנף הסומטרי מופיע גם בסרט הדוקומנטרי "The Forgotten Rhino" ("הקרנף הנשכח") מ-2001, שהתמקד בעיקר בקרנף ההודי ובקרנף ג'אווה.
תמונות של הקרנף הסומטרי צולמו לראשונה על ידי פעילי שימור סביבה באפריל 2006, כאשר מצלמות שלהם תיעדו פרט בוגר ובריא בתוך ג'ונגל בסאבה"Rhinos alive and well in the final frontier", New Straits Times (Malaysia), July 2, 2006..
בנוסף, הקרן העולמית לשימור חיות הבר צילמה סרטון בשעות החשכה, בו נראה הקרנף בזמן אכילה, תוך שהוא מרחרח את ציוד ההסרטה.
הקרן לשימור חיות הבר עשתה שימוש בסרטון כדי לשכנע את הממשלות המקומיות להפוך את האזור לבטוח עבור הקרנף.
במאה ה-19 תיעדו חוקרי טבע כמה אגדות עממיות העוסקות בקרנף הסומטרי.
בבורמה רווחה בעבר האמונה כי הקרנף הסומטרי נוהג לאכול אש.
בסיפורים דובר על קרנף אוכל-אש שעקב אחר עשן עד שהגיע למדורות שהודלקו בידי בני אדם, ואז נהג לתקוף את המחנה שלהם.
לפי אמונה בורמזית אחרת, הזמן הטוב ביותר לצוד קרנף סומטרי הוא בחודש יולי, שכן אז הקרנפים הסומטריים נוהגים להתאסף לאורו של הירח המלא.
במלזיה סופר כי קרנו של הקרנף חלולה, ולכן ניתן להשתמש בה כמעין צינור לנשימת אוויר ולהתזת מים.
במלזיה ובסומטרה האמינו המקומיים כי הקרנף נוהג להשיר את קרנו מדי שנה ולקבור אותה באדמה.
בבורניאו סופר כי לקרנף יש מנהג מוזר: אחרי שהוא עושה את צרכיו בנחל, הוא אוכל את הדגים ש"שותקו" מהשתן או מהצואה.
הקרנף הסומטרי הראשון המתועד נורה במרחק 16 קילומטרים מהעיר בנגקולו (הסמוכה לחוף המערבי של סומטרה) ב-1793. איורים של בעל החיים ותיאור כתוב שלו נשלחו לחוקר הטבע ג'וזף בנקס, שבאותם ימים שימש נשיאה של החברה המלכותית של לונדון.
עם זאת, רק ב-1814 זכה הקרנף הסומטרי לקבל שם מדעי מידי יוהאן פישר פון ולדהיים, מדען גרמני ומנהלו של מוזיאון הטבע במוסקבה.
השם המדעי "Dicerorhinus sumatrensis" נגזר מהמונחים היווניים "di", שמשמעותו "שניים", "cero" או "ceras" (κερας) שמשמעותם "קרן", ו-"rhinos" (ρινος) שמשמעותו "אף".
השם הספציפי של המין, "Sumatrensis", נגזר משמו של האי סומטרה, האי האינדונזי שקרנפים אלו התגלו בו לראשונה.
בתחילה סיווג קארולוס לינאוס את כל מיני הקרנפים תחת אותו סוג (Rhinoceros), לכן שמו המדעי של הקרנף באותה עת היה Rhinoceros sumatrensis.
ג'ושוע ברוקס הפריד את הקרנף הסומטרי בעל שתי הקרניים מהקרנפים בעלי קרן אחת, לכן ב-1828 נתן לסוג את השם Didermocerus.
קונסטנטין וילהלם למברט גלוגר הציע את השם Dicerorhinus ב-1841, ומאוחר יותר אף הוצע השם Ceratorhinus.
על פי רוב השם המוקדם ביותר הוא המשמש כשמו של המין, אך החלטה מ-1977 של הנציבות הבינלאומית למינוחים זואולוגיים קבעה כי שמו יהיה דווקא Dicerorhinus.
קרנף אסייתי או קרנף (שם מדעי: Rhinoceros) הוא סוג במשפחת הקרנפיים.
כיום חברים בו שני מינים: קרנף הודי (R.
sondaicus), כשמינים נוספים מהסוג נכחדו.
השם המדעי, Rhinoceros, נגזר מיוונית: "rhino" פירושו "אף" ו-"ceros" פירושו "קרן".
קרנף ג'אווה הוא ממיני היונקים הגדולים הנדירים בעולם, וכיום חיים רק כ-60 פרטים המרוכזים בג'אווה ובווייטנאם.
ייתכן ששייך לסוג דיצרורינוס או לסוג סטפנורינוס.
קרנפים הוא מחזה אבסורד מאת המחזאי הרומני-צרפתי אז'ן יונסקו, העוסק בקונפורמיות.
בעקבות המחזה נטבע בשפה העברית המונח "התקרנפות".
המחזה נכתב ב-1958, בהשפעת תיאטרון האבסורד, סוגה תיאטרונית שהושפעה ממלחמת העולם השנייה.
כעבור שלושה שבועות, או חודשיים לכל המאוחר, נעשה אדם זה נאצי.
הוא נסחף במערבולת, נהפך לקרנף.
לבסוף נותרנו שלושה או ארבעה מתנגדים להידבקות זו."
את הבחירה בקרנף כדימוי לאידאולוגיה אלימה הסביר יונסקו במילים "חיפשתי חיה איומה, עיקשת, המסתערת נגד פניה", והוסיף "הקרנף הוא אדם המקבל רעיונות מן המוכן.
במחזה רציתי פשוט לספר את סיפורה של הידבקות אידאולוגית אחת".
טעות נפוצה גורסת שהבחירה בקרנף קשורה בתופעת העדריות המתוארת במחזה, אך יונסקו שלל השערה זו: "אך, לדעתי, אין הקרנף מתאים לצורכי, מפני שהוא בעל חיים בודד.
היה ראוי להשתמש במילה 'כבש'.
אחרי ככלות הכול, אין גם עדרי קרנפים.
הכבש מתאים יותר, שכן מדובר במעין מגפה קולקטיבית".
למחזה שלוש מערכות וארבע תמונות.
התמונה הראשונה מתרחשת ברחוב, ונפתחת בהיעלבותה של חנוונית מעקרת בית שלא רוצה לקנות אצלה.
לאחר מכן מגיעים למקום ברנז'ה (דמות שהופיעה ברבים ממחזותיו של יונסקו) וחברו ז'אן.
ז'אן נוזף בברנז'ה על כך שאינו מטפח את עצמו, לא מתערה בחברה ומרבה בשתיית אלכוהול.
במהלך השיחה מתחיל להישמע "שאון של בהמה מתנשפת, דוהרת, נוחרת באריכות ומתקרבת במהרה", ומתברר כי קרנף דוהר ברחובות העיר.
הקרנף מושך למקום קהל רב אשר מביט בו בפליאה, ורק ברנז'ה נשאר לשבת במקומו בחוסר עניין ולא מסב את מבטו.
למקום מגיעה עקרת הבית, מספרת שהיא כמעט ונהרגה על ידי הקרנף, ומביעה שמחה על כך שלמרות שהמצרכים שקנתה התפזרו, חתולהּ ניצל.
לאחר זמן מה נעלם הקרנף בהמשך הרחוב, והדבר גורם לסערה רבה בעיר.
לאחר שהקהל מתפזר, שואל ז'אן את עצמו מאין הגיע הקרנף הזה, וברנז'ה מעלה בחוסר עניין השערות חסרות בסיס, שגורמות לז'אן לחזור ולתקוף אותו: הוא שתיין, משעמם,'עושה צחוק' מחברו ועוד.
במהרה עולה שוב נושא הקרנף בהקשר אחר: ברנז'ה אינו מסכים עם ז'אן שקרנף המשוטט בחוצות העיר הוא דבר מסוכן.
באותו רגע נכנסת לבמה דייזי, פקידה בלונדינית העובדת עם ברנז'ה באותו משרד.
ברנז'ה מתרגש ושופך על עצמו כוס משקה, וז'אן חוזר לנזוף בו על שתיינותו.
לבמה נכנסים לוגיקן ואיש זקן, ומתחילה סצנה בה מתנהלים במקביל שני דיאלוגים: ז'אן ממשיך להטיף לברנז'ה ונותן לו עצות כיצד לזכות בליבה של דייזי, ואילו הלוגיקן מציג בפני האיש הזקן היקשים לוגיים שגויים.
במקרים רבים נאמרים בשני הדיאלוגים בו זמנית משפטים זהים בהקשרים שונים.
לפתע נשמעים שוב רעשים חזקים, וברחוב דוהר קרנף נוסף, הפעם בכיוון ההפוך.
קהל הסקרנים חוזר ומתקבץ, והפעם גם ברנז'ה מתעניין, למרות שהוא עדיין לא קם מכיסאו.
הרעשים דועכים במהרה, ועקרת הבית נכנסת לבמה ומספרת שהפעם חתולהּ נרמס על ידי הקרנף.
שוב מתרחשים שני אירועים במקביל: הקהל ברחוב דואג לעקרת הבית שאיבדה את חתולהּ, ולצידם מתווכחים ז'אן וברנז'ה האם הקרנף השני הוא אותו קרנף מקודם או קרנף נוסף.
הדיון ביניהם מתלהט, מסתעף למחלוקת על מספר הקרניים של מינים שונים של קרנפים, ומושך את תשומת הלב של הקהל, אשר זונח את עקרת הבית ומצטרף לוויכוח.
ז'אן מתעצבן מכך שסותרים אותו ועוזב את המקום בזעם, ואז מזכיר הלוגיקן לנוכחים שהשאלה האמיתית היא כמה קרנפים נראו בעיר.
הוא מציע לשאלה מספר פתרונות לוגיים שאינם מקנים תשובה של ממש, ועוזב.
ברנז'ה נשאר במקום לבדו, ומצטער על כך שהתעצבן על ז'אן.
התמונה השנייה מתרחשת במשרד שבו עובד ברנז'ה, ונפתחת בוויכוח בין עמיתיו לעבודה: מר פרפר (מנהל המחלקה), דודאר (סגנו), בוטאר ודייזי.
נושא הוויכוח הוא האם באמת עבר בעיר קרנף.
דודאר טוען שכן, ודייזי מסכימה איתו ואף טוענת שראתה אותו במו עיניה.
בוטאר טוען שבתקשורת לא דובר במפורש על קרנף, אלא דווח כי "חתול נרמס למוות על ידי יונק עבה עור".
הוא מוסיף כי גם אילו נכתב במפורש "קרנף" הוא לא היה מאמין בכך, כי לא ראה זאת במו עיניו, ומנסה לשנות את הנושא לנושאים אחרים, כמו גזענות ודת, דבר המעצבן את כולם.
ברנז'ה מגיע למשרד באיחור, אך דייזי ממהרת לרשום אותו ברשימת הנוכחות כאילו הגיע בזמן.
ברנז'ה נשאל האם ראה את הקרנפים ומשיב בחיוב, אך בוטאר עדיין אינו מוכן להאמין וטוען שלברנז'ה יש דמיון מופרך.
הוויכוח נמשך גם אחרי שמר פרפר נכנס למשרדו בניסיון לקטוע אותו.
בהמשך, יוצא מר פרפר ממשרדו ושואל האם מר שור הגיע היום לעבודה.
הוא נענה בשלילה, ולפתע נכנסת גברת שור ומסבירה בהתרגשות שבעלה לא יכול היה להגיע, כי נדבק בשפעת קשה.
כששואלים מדוע היא מתרגשת, היא עונה שמביתה עד למשרד רדף אחריה קרנף, שנמצא כרגע במורד המדרגות.
באותו רגע הקרנף ממוטט את גרם המדרגות, ובוטאר מביט כלפי מטה, רואה אותו ומכיר בקיומו.
מר פרפר מתלונן על כך שהמינהל הכללי לא התקין למשרד מדרגות בטון, שלא היו מתמוטטות.
כששואלת דייזי איך יוכלו לרדת, מר פרפר מלטף את פניה ומציע לה שיקפצו שניהם יחדיו, אך היא דוחה אותו בגסות והולכת להתקשר למכבי האש, שמספרים לה שיש בעיר עוד מקרים של אנשים שזקוקים לחילוץ בגלל קרנפים.
בינתיים גברת שור מסתכלת על הקרנף, ומזהה אותו כלא אחר מאשר בעלה, מר שור.
היא מחליטה לעזור לו, וקופצת מן הבניין על הקרנף.
כעבור זמן מה מגיעים מכבי האש ומחלצים אותם מן הבניין, ומר פרפר מודיע שהעבודה במשרד מבוטלת עד אשר יותקנו מדרגות חדשות.
התמונה השלישית מתרחשת בביתו של ז'אן.
בתחילת התמונה ברנז'ה דופק בדלת ביתו של ז'אן, וקשיש, שגם שמו הוא ז'אן, פותח לו את הדלת.
הקשיש מסרב להכניס את ברנז'ה וחוזר לחדרו.
ברנז'ה ממשיך לדפוק בדלת, ואז ז'אן מברר במי מדובר, וברנז'ה אומר את זהותו.
ז'אן קם ממיטתו, פותח לברנז'ה את הדלת וחוזר למיטתו.
השיחה נפתחת בשאלה מדוע אין הם בעבודה, ובכך שאיש מהם לא זיהה את קולו של האחר.
ברנז'ה מתנצל בפני ז'אן, וז'אן סולח.
ז'אן מספר שהוא לא מרגיש טוב.
קולו של ז'אן נעשה צרוד מרגע לרגע, והוא מתלונן על כאבים במצחו.
לטענתו של ברנז'ה, יש לז'אן תפיחה על ראשו, אך ז'אן טוען שאין.
ז'אן הולך לחדר האמבטיה, והוא חוזר כשהוא ירקרק מעט.
הדבר גורם לברנז'ה לחשוב ומבקש מז'אן שילך לרופא, אך ז'אן מסרב בטענה שאין צורך.
עם המשך השיחה מסתבר גם שעורו של ז'אן מתקשה ושוורידיו נעשים בולטים.
בנוסף ז'אן נהפך לגס רוח, וטוען ש"לרוחו להיות מיזנתרופ" ושלא אכפת לו מבני אדם.
ברנז'ה מספר לז'אן כי מר שור הפך לקרנף, וז'אן טוען שמדובר בלא יותר מתחפושת.
במהלך השיחה ז'אן יוצא ונכנס לחדר האמבטיה, ובכל פעם שהוא יוצא גון עורו נעשה ירוק יותר, קולו משתנה והתפיחה שמעל אפו גדלה.
ברנז'ה וז'אן ממשיכים להתווכח על עניין הקרנפים, כאשר ז'אן טוען שהקרנפים שווים לבני האדם, בעוד שברנז'ה שם את האדם מעליהם.
ז'אן שוב יוצא ונכנס לחדר האמבטיה, וכשהוא יוצא הוא נעשה ירוק לחלוטין והתפיחה מעל ראשו הפכה לקרן של קרנף.
ז'אן מנסה להתנער מכל דבר שקשור לבני האדם, כגון בגדים.
ברנז'ה נבהל, מפני שהוא מבין שז'אן הפך לקרנף.
ז'אן רוצה לרמוס אותו, אך ברנז'ה מצליח לנעול אותו בחדר האמבטיה.
הישיש שואל במה העניין, וברנז'ה מספר לו כי ז'אן הפך לקרנף.
הישיש לא מאמין לו וחוזר לחדרו.
ברנז'ה מנסה לקרוא לשוער, אך מתא השוער יוצא ראש של קרנף.
ברנז'ה ממהר לדלת חדרו של הישיש, אך מן החדר יוצאים שני ראשי קרנפים (של הישיש ואשתו).
מעוד ועוד מקומות מתחילים לבצבץ ראשי קרנפים, מה שגורם לברנז'ה לברוח מהמקום בבהלה.
התמונה האחרונה מתרחשת בביתו של ברנז'ה.
במהלך כל התמונה עוברים הלוך ושוב מתחת לחלונו של ברנז'ה עדרי קרנפים.
ברנז'ה נמצא במצב אנוש בביתו, והוא פוחד לצאת מביתו בגלל הקרנפים.
דודאר בא לבקר את ברנז'ה.
ברנז'ה מראה סימני היפוכונדריה לפי התסמינים שהיו לז'אן לפני שהפך לקרנף (שינויים בקול, עור מוריק, כאבי ראש ותפיחה על המצח וכו').
דודאר מרגיע אותו בקשר לכל התסמינים, מבלי להבין על מה ברנז'ה מדבר.
ברנז'ה שרוי בהלם מכך שז'אן, שנתפס כמגנה של האנושות, יצא כנגדה והפך לקרנף.
ברנז'ה מודיע כי ימשיך להגן על עמדותיו, ושלא יהפוך לקרנף בעצמו בשום פנים ואופן, ודודאר מסכים איתו ואומר שאם יהיה לו כוח רצון, לא יהפוך לקרנף.
עם זאת, דודאר לא מבין מדוע ברנז'ה כה פוחד לצאת החוצה, כשכל מה שצריך לעשות זה לסור מדרכם של הקרנפים כשאלו נראים בדרך.
דודאר טוען שהוא אינו מצדד בקרנפים, אך גם לא מתנגד להם.
ברנז'ה רוצה לעשות משהו בעניין ההתקרנפות, ודודאר אומר לו שיש לתת לשלטונות להגיב בעצמם לתופעה.
דודאר מספר לברנז'ה על כך שהמשרד עוד לא שב לתפקד, מפני שלא מוצאים פועלים שיבנו את המדרגות, ושהמדרגות למרות הכל יהיו מדרגות עץ ולא מדרגות בטון.
בנוסף מספר דודאר כי מר פרפר הגיש את התפטרותו, ושלמעשה הפך לקרנף בעצמו.
ברנז'ה מבקש לשמוע עוד, בתקווה לדעת כי בוטאר שפט את מר פרפר לחומרה, ותקוותו מאושרת על ידי דודאר.
לאחר זמן מה, עובר עדר קרנפים נוסף מתחת לביתו של ברנז'ה, ומתברר שגם הלוגיקן, שייצג את ההיגיון והשכל הישר, הפך לקרנף.
לאחר זמן מה דייזי נכנסת לבית, ובפיה בשורה: גם בוטאר הפך לקרנף, למרות ביקורתו על ההתקרנפות, בטענה כי "צריך לצעוד עם הזמן".
בנוסף מספרת דייזי כי כרבע מאנשי העיר הפכו לקרנפים.
כאשר הם מסתכלים החוצה, אל העיר, מגלים השלושה שכל הכבאים גם הם הפכו לקרנפים, ומיד לאחר מכן גם עוד רבים מתושבי העיר, מה שהופך את הקרנפים לרוב בעיר.
דודאר עוזב את הבית, והופך אף הוא לקרנף.
ברנז'ה מסתכל שוב ברחוב, ומגלה שמלבדו ומלבד דייזי, לא נשארו יותר בני-אדם.
הם משוחחים על אהבתם, והשיחה מתגלגלת לכך שאולי העובדה שדייזי העליבה את מר פרפר היא הדבר שגרם לו להחליט להפוך לקרנף.
לאחר שהשיחה נמשכת, הטלפון מצלצל, וממנו נשמעים נחירות הקרנפים.
כאשר הם מפעילים את הרדיו, גם משם נשמעים קולות הקרנפים.
דייזי מנסה להשלים עם כך שהיא וברנז'ה הם בני האדם היחידים שנשארו ולמצוא עם הקרנפים שפה משותפת, וברנז'ה טוען כי הדבר אינו אפשרי.
לאחר ויכוח ביניהם, דייזי יוצאת מהדירה והופכת גם היא לקרנף.
ברנז'ה תוהה מה יהיה איתו, מי הוא, האם יצליח להחזיר את הקרנפים לצורתם האנושית ועוד.
לאחר כמה תהיות הוא מתפתה להפוך לקרנף בעצמו, אך אינו מצליח בכך, ובסופו של דבר, מחליט שטוב שכך ומחליט להיאבק על אנושיותו.
ברנז'ה – אנטי גיבור טיפוסי: הוא אלכוהוליסט, עצלן, היפוכונדר ולפעמים מראה סימנים של רכרוכיות וחוסר עמוד שדרה.
למרות זאת, דווקא הוא מראה סימנים של חשיבה עצמאית, ובסופו של דבר הוא היחידי שאינו הולך עם הזרם ונשאר אנושי.
ז'אן - ההפך הגמור מברנז'ה: חרוץ, ומטופח, ותופס את עצמו כאדם מושלם שנטמע בחברה ותמיד שומר על בריאות ואיזון.
ז'אן מהווה מעין גיבור טרגי: הוא בעל תכונות נעלות, אך חוטא ביהירות ובנטייה לכעס, וכך בסופו של דבר דבק גם בו הרוע, והוא הופך לקרנף.
דייזי - בתחילה נראית כמי שמסוגלת לעמוד על דעתה.
לדוגמה, היא עומדת על דעתה שאכן היה קרנף למרות שבוטאר סותר את דבריה שוב ושוב.
למרות זאת, בסופו של דבר גם היא הופכת לקרנף.
דודאר - גם דודאר מראה חשיבה עצמאית בתחילת המחזה: הוא טוען שאין הוא מצדד בקרנפים, אך גם לא מתנגד להם.
למרות זאת, כאשר הוא מגלה שגם הלוגיקן, שמייצג את החשיבה, ובוטאר, המייצג את האנטי-ממסדיות, הפכו לקרנפים, הוא נשאב אחריהם והופך גם הוא לקרנף.
בוטאר - בוטאר מייצג את האנטי-ממסדיות: הוא יוצא נגד התקשורת באשר לידיעה שפרסמה באשר ל"יונק עבה-העור", מסרב להאמין שדייזי ראתה קרנף עד אשר יהיו הוכחות, ומצהיר על עצמו כ"בז לדת".
עם זאת, אפילו כאשר מר שור הקרנף נמצא מחוץ למשרד הוא מסרב להאמין שאכן מדובר בקרנף, ומכך ניתן להבין שגם לבוטאר אין חשיבה עצמאית, ושלמעשה דעתו היא רק היפוכה של הדעה המקובלת.
משום כך גם הוא הופך בסופו של דבר לקרנף.
מר פרפר - מר פרפר מייצג את הממסד.
לאורך הוויכוח בין דייזי, דודאר ובוטאר באשר לקרנפים, הוא אינו מחווה דעה מיוחדת, אלא רק מעיר הערות שאמורות לשמור על מהלך הוויכוח המקורי.
הדבר מראה חוסר חשיבה עצמאית של ממש, ובסופו של דבר גם הוא הופך לקרנף.
הלוגיקן - מייצג את השכל הישר וההיגיון, לכאורה, אך למעשה רוב טיעוניו אינם לוגיים, כשההיקש המגוחך ביותר הוא שמשום שכל החתולים הם בני תמותה, וגם סופוקלס הוא בן תמותה, סופוקלס הוא חתול.
הטענה כי סופוקלס הוא חתול אינה נכונה בהכרח אלא רק אפשרית, מפני שלא נאמר כי כל בני התמותה הם חתולים.
בסוגיית הקרנף, הלוגיקן נותן מספר אפשרויות למספר הקרנפים שעברו ברחוב, אך למרות היותם של הטיעונים נכונים, הם חסרי תועלת ואין הם מספקים את התשובה.
בכך מייצג הלוגיקן חשיבה מגוחכת ומיותרת שבאה על חשבון החשיבה העצמאית, וכך גם הוא בסופו של דבר הופך לקרנף.
האיש הזקן - בן השיח של הלוגיקן.
האיש הזקן מצליח להבין כל היקשיו של הלוגיקן, וכאשר עקרת הבית מגיעה הוא עוזר לה.
בכך האיש הזקן מייצג את ההבנה (הן של הלוגיקה והן של ההתנהגות החברתית הדרושה), אך את חוסר החשיבה העצמאית - כלומר הבנה של דפוסים קיימים במקום פיתוח דפוסים עצמאיים.
בסופו של דבר גם האיש הזקן הופך לקרנף (הדבר לא נאמר במפורש, אבל ניתן להבין זאת מאחר שכולם הפכו לקרנפים).
מבנה המחזה הוא מעגלי (בתחילה קרנף אחד, ובסופו של דבר אדם אחד), וגם שונה ממחזות רגילים בכך שאינו כולל סיבוך והתרה, אלא סיבוך בלבד (אנשים הופכים לקרנפים).
הדבר מייצג את התמידיות שבקונפורמיות.
ב-1962, בתיאטרון חיפה, בבימויו של הצרפתי רובר פוסטק (ועוזרו, דוד ברגמן), ובכיכובם של חיים טופול, ז'רמן אוניקובסקי, יעקב בודו.
ב-2004, בתיאטרון נוצר, בבימויו של אבישי מילשטיין ובכיכובם של יגאל זקס, יעל ברנפלד ועופר זוהר.
ב-2012, בתיאטרון סמינר הקיבוצים, בבימויו של חוה אורטמן.
ב-2017, בתיאטרון בית צבי, בבימויו של אלון טיראן ובכיכובם של ליאור בן יהודה, ניר לוגסי, אלי אשכנזי ומור חנסון.
ב-2021, ב-תיאטרון גבעתיים, בבימויו של אבי חדש וקאסט שחקנים בוגרים מבית הספר למשחק ובידור של ענת ברזילי.
ב-2025 בתיאטרון בית ליסין בבימויו של יאיר שרמן ובכיכובם של תום חגי, בני אלדר וליהי קורנובסקי.
היעדר חשיבה עצמית - המחזה מראה את החברה כשוללת החשיבה העצמית, והפיכתם של האנשים ליצורים שאינם יכולים לחשוב.
העובדה כי דמויות רבות עשו זאת מרצונן (מר פרפר, בוטאר, דודאר ודייזי), מראה כי החברה פעמים רבות גורמת לאנשים לוותר מרצונם על החשיבה העצמית, על מנת להיטמע בחברה.
בכך, ישנה גם ביקורת על הפשיזם.
כוחניות - דרך נוספת של המחזה להעביר ביקורת על הפשיזם, היא הביקורת על הכוחניות.
בדומה לתנועות פשיסטיות שונות, שנתנו למצטרפים אליהם כוח לפגוע באנשים הסובבים אותם, כך גם דמויות המחזה: כאשר ז'אן הופך לקרנף, הוא מעוניין לרמוס את ברנז'ה, ועדרי הקרנפים מכריחים את התושבים שנשארים אנושיים לסור מדרכם, ובכך מהווים את השולטים בעיר.
עיסוק בטפל במקום בעיקר - פעמים רבות נראים ויכוחים חסרי תוחלת.
לדוגמה, כאשר עובר הקרנף השני, הוויכוח עוסק מהר מאוד בשאלה לאיזה קרנף יש שתי קרניים ולאיזה אחד, במקום להתעסק בשאלה כיצד הגיעו ומה יש לעשות בעניין.
ריקנותן של המילים - המחזה עוסק בכך שהמילים כבר אינן משמשות לתקשורת, אלא שתוכנן ריק.
לדוגמה, כאשר עוברים הקרנפים, ישנו שימוש בקלישאה "רק זה חסר לנו", השגור בפי האומרים זאת, ללא חשיבה מוקדמת.
ארי רמז, במאי ההצגה "קרנפים" במסגרת החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב עמד על תוצאה של השתרשות המושג "התקרנפות":
העלאת המחזה 'קרנפים' בישראל דהיום מזמנת לנו מקרה יוצא דופן של מפגש עם ציפיות הצופה.
מושג ההתקרנפות, שחדר עמוק אל השפה המדוברת, קיבל חיים משל עצמו במנותק ממחזה שמעטים מכירים או קראו.
הצופה, אם כן, מגיע לאולם התיאטרון חדור ציפיות לחזות במשל, שאת הנמשל שלו כבר הביא עמו מן הבית.
קרנרבון היא עיירת חוף במדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה.
העיר שוכנת במרחק 900 ק"מ מצפון לבירת המדינה פרת', על שפך נהר גאסקויין (Gascoyne) לחוף האוקיינוס ההודי.
מדרום לעיירה משתרע מפרץ הכרישים שהוא אתר מורשת עולמית ושונית נינגלו, גם כן אתר מורשת עולמית, משתרעת מצפון לעיירה.
אוכלוסיית העיירה מנתה 4,559 תושבים במפקד 2011. קרנרבון נוסדה בשנת 1883 כנמל וכמרכז אספקה לאזור הסובב אותה.
העיירה נקראה על שם הנרי הרברט (Henry Herbert), הרוזן מקרנרבון, לשעבר שר המושבות בממשלת בריטניה.
ענפי הכלכלה העיקריים של העיירה הם:
במהלך שנות השישים של המאה העשרים הציבה נאס"א תחנת מעקב ליד העיירה כדי לתת תמיכה לתוכנית אפולו ולתוכנית ג'מיני.
התחנה נסגרה באמצע שנות השבעים ורק היסודות של מתקני התחנה שרדו.
בשנות השבעים בנתה תחנת רדיו אוסטרליה במקום משדר בגלים קצרים ששידר לאירופה ולאסיה.
קרנסטון , שנודעה בעבר כפוטאקסט (Pawtuxet), היא עיר במחוז פרובידנס במדינת רוד איילנד שבארצות הברית.
נכון לשנת 2010 התגוררו בקרנסטון 80,387 תושבים, והיא העיר השלישית בגודלה ברוד איילנד.
קרנס הוא כפר בקנטון אובוולדן שבשווייץ.
אוכלוסיית קרנס מנתה בסוף 2014 6,000 תושבים.
קרנס מוזכר לראשונה במסמך משנת 1036 בשם Chernz, למרות שאזכור זה הוא למעשה מהמאה ה-14 והוא העתק של המסמך המקורי.
לאחר 1101 מוזכר היישוב בדרך כלל בשם Chernes.
מתוך שטח זה, 46.7% משמשים למטרות חקלאיות, 28.8% הוא שטח מיוער, 2.5% הוא שטח מיושב או דרכים ו-21.9% הוא שטחי נהרות קרחונים או הרים.
היישוב ממוקם על גבי טרסה על המורדות הדרום-מערביים של הרי שטנסרהורן וארביגרט בעמקים סרנרטל ומלכטל.
זהו היישוב הגבוה ביותר בקנטון.
האתרים החשובים בקרנס הם: הקפלה של ניקולאוזן הקדוש, הגשר העתיק Hohe Brücke וכנסיית עולי הרגל, מלכטל.
אתר הסקי מלכזי-פרוט והאגם מלכזי, הם חלק משטחו המוניציפלי של הכפר.
מעל הכפר, בגובה של 1,976 מטר מעל פני הים ממוקם מאגר המים טנזי.
קרנף צר-שפה דרום-מרכזי הוא תת-מין של קרנף צר-שפה (הקרוי גם קרנף שחור).
אף שזהו תת-המין הנפוץ ביותר הוא מוגדר בסכנת הכחדה חמורה על ידי הIUCN.
למין זה שפה מחודדת המשמשת אותו לתפוס ענפים ועלים והוא חי בסוואנות.
תת מין זה היה נפוץ בעבר ממערב וצפון טנזניה דרך מלאווי, זמביה, זימבבואה, מוזמביק והחלקים הצפוניים והמזרחיים של צפון אפריקה.
נראה שפרטים חיו גם ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, צפון אנגולה ומזרח בוטסואנה.
כיום, מעוז תת-המין הוא בדרום אפריקה ובמידה פחותה גם בזימבבואה כאשר חיים מספרים קטנים בסווזילנד וצפון טנזניה.
הקרנף צר-השפה הדרום-מרכזי נכחד במלאווי, בוצואנה וזמביה אך הושב לשם.
מצב המין בזימבבואה אינו ידוע אך לפחות פרט אחד זוהה שם מאז 2008.
בחמישים השנה האחרונות תת-המין סבל מצניחה של כ-90% במספריו.
כיום המספרים המקיפים עולים על אף ירידה אזורית בזימבבואה.
האיום העיקרי לתת המין הוא ציד בלתי חוקי, שהיקפו עולה בשנים האחרונות.
קרנפון (שם מדעי: Naso) הוא סוג של דגי גרם ימיים ממשפחת הבתרניים החיים בשוניות אלמוגים טרופיות במי האזור האינדו-פסיפי מחופי מזרח אפריקה וים סוף עד הוואי.
מקור השם קרנפון הוא מהזיז הקרני, המצויה אצל חלק מהמינים מעל בליטה על החוטם ומזכירה קרן של קרנף.
סוג זה כולל את הגדולים בבני משפחת הבתרניים, כשהגדול ביותר הוא המין Naso annulatus המגיע לאורך מטר.
תזונתם מורכבת מאצות ומיצורי פלנקטון זעירים.
הם חיים בקבוצות ורועים בין האלמוגים.
קַרְנַפִּים לֹא אוֹכְלִים פַּנְקֵיְיק הוא ספר ילדים, מאת הסופרת הבריטית אנה קמפ (Anna Kemp) והאיורים נעשו על ידי המאיירת שרה אוגילוי (Sara Ogilvie).
הספר ראה אור בישראל בשנת 2012, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן ותורגם לעברית על ידי שהם סמיט ואמנון כץ.
בנוסף לתרגום לעברית, הוא תורגם גם במדינות שונות לשפות רבות, ביניהן צרפתית, ערבית, ספרדית ועוד.
בשנת 2013, נבחר הספר ל"מצעד הספרים של משרד החינוך הישראלי", במסגרת ספרים המוצעים לכיתות א'-ג', והפך פופולרי מאוד.
יתרה מכך, הומלץ הספר על ידי "המרכז הישראלי לביבליותרפיה - ה-מילה", במסגרת הנושא "יחסים במשפחה", יחד עם ספרים נוספים כמו: ספר הפילפילים/ אלונה פרנקל ; אבא עושה בושות/ מאיר שלו ועוד.
הספר מספר את עלילותיה של דייזי הקטנה, שבניחותא נכנס לביתה קרנף סגול, בעת שאכלה ארוחת בוקר, שכללה פנקייק.
הקרנף לקח נגיסה גדולה מהפנקייק שלה ואכל.
דייזי ניסתה לספר על כך להוריה, אולם תשובתם הייתה, שזה לא ייתכן, הואיל וקרנפים לא אוכלים פנקייק.
לפיכך, החליטה דייזי שבמקום לספר להורים, היא תנסה לדבר עם הקרנף.
במשך הזמן, הפכו השניים - דייזי והקרנף הסגול לחברים טובים.
זה התבטא בכך, שהיו משוחחים ומדברים ביניהם, מבשלים ומשחקים יחד.
דייזי הילדה מרגישה שהוריה לא מקשיבים לה, כאשר היא רוצה לספר להם משהו.
לפיכך, היא נאלצת להתמודד לבד עם הבעיה שהתעוררה, כניסה של קרנף סגול ענק לביתם הנוגס מהפנקייק שלה.
היא משחקת איתו, מבשלת איתו והם משוחחים אחד עם השני.
הקרנף הסגול הענק הופך לחברה הטוב של דייזי, הוא ממלא את הבדידות שבה היא נמצאת.
הספר "קרנפים לא אוכלים פנקייק" נחשב דוגמה לסגנון חדשני בספרות ילדים, הסיפור הוא מודרני, הדן בבעיות חיי היום-יום של המשפחה, ובתקשורת בין הורים לילדים בפרט.
העלילה מנסה להעביר מוסר השכל - אין לזלזל בילדים, וחשוב להקשיב להם.
הספר עוסק בפער השפה הקיים לעיתים בתוך המשפחה, בין המבוגרים לילדים, ובצורך לגשר על הפער הזה.
הסיפור מתרחש בסביבתו הקרובה של הילד, מתאר מסע פרטי לגילוי העולם הקרוב ומסתיים בחזרתו הביתה בשלום.
למרות אווירת ההרפתקנות המופיעה בספר, אין בו שום סכנות ממשיות ואין תיאור של חוויות עצובות.
להפך, הסיפור נחשב מצחיק ומלא הפתעות.
הביקורות ציינו את איכות האיורים שבספר כ"מלאי תנועה וחיים", התורמים לחן ולחיוך, שמעורר הספר אצל הילדים אולם גם אצל המבוגרים.
קרנף פיליפיני (שם מדעי: Rhinoceros philippinensis) הוא מין נכחד ממשפחת הקרנפיים שהשתייך לסוג קרנף, בו כיום מצויים 2 מינים: קרנף הודי וקרנף ג'אווה.
מין זה חי בתקופת הפליסטוקן רק באיי הפיליפינים.
המאובנים של הקרנף התגלו באזור מטרו מנילה (באזור הבסיס פורט בוניפסיו ) ובקגאיאן באי לוזון.
הממצאים כללו בעיקר שרידי שיניים ולסתות שבורות אשר גם הם נעלמו, אך נשמרו כטיפוס.
אורך הממצאים הגיע ל-12.7 סנטימטרים ומשקלם ל-800 גרם.
הקרנף עצמו היה גדול מאוד, אך יותר קטן מהקרנף ההודי, כתוצאה מגמדיות איים שעבר.
המאובנים הוגדרו בידי החוקר הגרמני גוסטב היינריך ראלף פון קניגסוולד (Gustav Heinrich Ralph von Koenigswald) ב-1956. הקרנף נחשב לקרוב של הקרנף ההודי, שכנראה התפצל ממנו כדי לחיות על האיים השופעים.
שם המין קרוי עקב מציאתו בפיליפינים.
מחקר מ-2018 שהתבסס בעיקר על שרידי האמייל של שיני קרנף נוסף שהתגלה ב-2014, קבע שגיל הקרנף הוא באזור 709 אלף שנים מכיום.
על האי התגלו גם למעלה מ-50 שרידים של כלי נשק מתקופת האבן, רמז לכך שאנשים קדמונים חיו על האי וצדו את הקרנף, אולי עד הכחדתו.
למרות זאת לא נמצאו מאובני אנשים כלל על האי.
קרנף מאוריטניקום (שם מדעי: Ceratotherium mauritanicum) הוא מין נכחד של קרנף מהסוג קרנף רחב שפה, הקרוב למין קרנף רחב שפה.
הוא התקיים באפריקה לאורך סוף הפליוקן עד ההולוקן מלפני 2.6 מיליון שנה עד לפני 8,000 שנה מזמננו.
מאובניו של קרנף זה התגלו במספר חפירות באפריקה, בין השאר במרוקו, תוניסיה ואלג'יריה, וגם בכמה אתרים במזרח אפריקה כמו באתיופיה ובאפריקה הדרומית.
עם זאת קשה להבדיל בינו לבין מינים אחרים מסוגו.
חלק מהחוקרים מחשיבים אותו כקרוב למין Ceratotherium neumayri, שחי במיוקן והיה דומה מעט לקרנף צר שפה.
ככל הנראה מין זה התפצל ממנו ואולי חי לצד המין המודרני של קרנף רחב שפה (Ceratotherium simum).
ככל הנראה הוא היה דומה מאוד לקרנף רחב השפה הקיים, אך שנמצא באזורים צפוניים יותר, בהם הסוואנות הקדומות נכחדו.
כמה חוקרים סוברים שהוא נכחד לפני התקופה המזוליתית ואיננו היה במגע עם האנשים, כך שהיכחדותו נגרמה משינויי אקלים או מדחק אבולוציוני אחר, לפני פחות ממיליון שנה מזמננו.
קרנף רחב שפה (שם מדעי: Ceratotherium; מילולית: "בהמה מקורננת") הוא סוג של קרנף אפריקני הכולל כיום מין יחיד - קרנף רחב שפה (Ceratotherium simum).
סוג זה מכיל את המינים הגדולים ביותר כיום של קרנפים, והם נפוצים ברחבי הסוואנות של אפריקה.
שפתם הרחבה מיועדת ללחכך ביעילות עשבים שהם מזונם העיקרי.
בניגוד אליהם הקרנף האפריקני השני, קרנף צר שפה מותאם בעיקר לאכילת עלים נמוכים.
הקרנף החי כיום מוגבל למספר אזורים באפריקה, אך בעבר היו מינים שחיו, החל מהמיוקן גם בדרום אירופה וחלק מאסיה.
הם נכחדו כתוצאה מהתייבשות הסוואנות בהם חיו.
קרנפורד הוא רומן מאת הסופרת האנגלייה בת המאה ה-19 אליזבת גאסקל.
הספר פורסם בשמונה חלקים בין דצמבר 1851 למאי 1853, במגזין "Household Words" בעריכת צ'ארלס דיקנס.
ב-1853 יצא לאור כספר לאחר עריכה קלה.
הספר הפך פופולרי מאוד בשנים שאחרי מותה של אליזבת גאסקל.
החלק הראשון, שפורסם ב-Household Words, והפך אחר כך לשני הפרקים הראשונים של הרומן, פורסם בתחילה כסיפור עצמאי.
הדרך ששאר חלקי הסיפור פורסמו רומז לכך שלקח לגברת גאסקל זמן לחשוב על הפיכת הסיפורים לספר.
באותה עת היא הייתה עסוקה בכתיבת הרומן "רות", שיצא לאור בינואר 1853.
"קרנפורד" תואר כ"כמעט חסר מבנה", ובהתחשב בצורה שבו פורסם, אין זה מפתיע שהוא חסר אחידות.
וורד מתאר את הרומן כ"אוסף סקיצות קצרות, ששולבו יחד בעדינות".
העיירה הקטנה קרנפורד שמתוארת בספר מקבילה לעיירה נוספטפורד (Knutsford) בצ'שייר, שם אליזבת גאסקל בילתה זמן רב בילדותה, וחזרה לשם לאחר נישואיה.
המספרת ברומן מגיעה מהעיר התעשייתית דראמבל, המקבילה למנצ'סטר, שם חייתה הסופרת בזמן כתיבת הספר.
אין בספר ממש עלילה, הוא כולל אוסף של אפיזודות המתארות אנשים ומנהגים בעיירה קטנה בתקופה הוויקטוריאנית.
הסופרת אליזבת גאסקל מעלה זכרונות מימי ילדותה בעיירה נוטספורד שבצ'שייר, ומתארת בחיבה אנשים ומנהגים שכבר אז היו מיושנים.
פרק 1 - החברה שלנו
הספר מסופר מנקודת מבטה של מרי סמית', אישה צעירה המרבה לבקר בקרנפורד, וכשהיא בביתה היא מתכתבת עם דמויות אחרות, ומתעדכנת בנעשה בעיירה.
הפרק הראשון מציג קבוצה של נשים מיוחדות וחביבות, שמנסות לשמור על אורחות חייהן המעודנות מפני כל שינוי.
מיס דבורה ג'נקינס, בתו של הכומר המנוח, קובעת מהן הנורמות שלפניהן כל העיר צריכה לנהוג.
עם זאת, כשמתיישב בעיירה קפטן בראון, הוא מעמיד אתגר בפני כללי הנימוס של הנשים.
דבר ראשון הוא מודה בגלוי שהוא עני.
הדבר פוגע בעיקר במיס דבורה ג'נקינס, ומעבר לכך היא נפגעת מכך שקפטן בראון מעדיף את צ'ארלס דיקנס על פני ד"ר ג'ונסון (סמואל ג'ונסון).
אף על פי כן טוב לבו של בראון גורם להיותו חביב על כולם.
לקפטן בראון יש שתי בנות.
הבכורה מיס בראון היא צעירה חולנית ונרגזת.
לבת השנייה, מיס ג'סי, יש פנים תמימות, כמו אביה אינה מבינה את הקודים החברתיים.
למשל היא מתגאה בכך שהדוד שלה הוא בעל חנות.
כמו בכל עיירה קטנה, כולם יודעים הכל על כולם, וגם המצב של משפחת בראון ידוע לכולם.
המצוקה הכלכלית שלהם בולטת מהיום הראשון, ועד מהרה מתגלה טוב לבו של קפטן בראון.
הדבר בולט ביותר ביחסו לבתו הבכורה, שחולה במחלה קשה.
קפטן בראון ובתו הצעירה סובלים ממחסור כדי לספק לה מעט מותרות להקל עליה בסבלה.
מרי חוזרת לקרנפורד אחרי שעזבה את העיירה לזמן מה, אך מגלה שדבר לא השתנה.
גם לא היחס בין מיס ג'נקינס לקפטן בראון.
מצבה הבריאות של בתו מתדרדר, וכל העיירה נרעשת כשקפטן בראון נהרג בתאונה.
מיס בראון מתה זמן קצר אחר כך.
הדפים האחרונים של הפרק מתרכזים בסידורי הלוויה, התנחומים למיס ג'סי, והמעבר שלה לביתם של האחיות ג'נקינס.
הפרק מסתיים בביקורו של מייג'ור גורדון, אדם ששירת עם קפטן בראון, ומגיע לקרנפורד כדי לפגוש את ג'סי.
מיס מטי, אחותה הצעירה של מיס ג'נקינס, נסערת בשל הודעה על אורחים שצפויים להתארח בביתה.
עד מותה הייתה זו מיס ג'נקינס שדאגה לכל הסידורים בבית, ומיס מטי מעולם לא החליטה בעצמה.
לכן היא אינה ערוכה לקבל אורחים, ואינה יודעת כיצד לפקח על ההכנות.
בינתיים מרי סמית' שוכרת את שירותיה של משרתת חדשה בשם מרתה, ומדריכה אותה כיצד לטפל במיס מטי.
לבסוף הביקור מתנהל כמעט ללא תקלות.
בהמשך הפרק מיס מטי ומרי נמצאות בחנות של ג'ונסון, ושם הן פוגשות את תומאס הולבורק, מי שחיזר אחרי מיס מטי בצעירותה והציע לה נישואים.
מיס מטי מספרת למרי שאחותה לא חשבה שתומאס הולבורק יהיה שידוך הולם עבורה.
עם זאת הולברוק מזמין את הנשים לבלות יום אחד בביתו.
מיס מטי, מיס פול ומרי סמית' מתקבלות בברכה בביתו של מר הולברוק.
מיס מטי חושבת על מה שהיה יכול לקרות.
הולברוק מראה למרי את אדמותיו, והיא רואה שאכן זהו בית משובח.
אף על פי שהוא אדם חרוץ, הולברוק מסתפק במעמדו החברתי הדל, והוא אינו שואף לעלות בסולם החברתי.
אחרי ארוחת הערב מר הולבורק קורא שירה באוזניהן.
כשהם נפרדים הוא מבטיח לבוא לבקר אותן.
מיס מטי מתחילה לקוות שחלומות הנעורים שלה אכן יתגשמו.
מר הולברוק נפטר זמן קצר אחר כך.
כתוצאה מכך מיס מטי מרשה למרתה להתראות עם גברים, מכיוון שהיא אינה רוצה למנוע אהבה מאנשים צעירים, כפי שעשתה לה אחותה.
בפרק זה מתמקד הסיפור במולי וג'ון, ההורים של האחיות ג'נקינס.
מיס מטי ומרתה קוראות מכתבים ישנים שכתבו הוריה, אודות אהבתם ונישואיהם.
מולי הייתה בת 18 כשנישאו.
בהמשך מופיע מכתב מאת הסבא של האחיות ג'נקינס, שכותב עם הולדת הנכדות שלו.
הוא מאמין שהן יהיו היפהפיות של קרנפורד.
אחר כך כשנולד בן, מקווה הסבא שהילד לא ייפול במלכודות החיים.
פרק 6 מתמקד בפיטר, אחיה של מיס מטי.
לפיטר צופים עתיד מזהיר ולימודים בקיימברידג'.
אבל כנער הוא מרבה לעולל תעלולים.
פעם אחת לבש את הבגדים של אחותו מיס ג'נקינס, והסתובב בגינה עם מה שנראה כתינוק בזרועותיו, ועורר שערורייה בעיני השכנים.
אביו הכומר שרואה את מעשי בנו מכה אותו במקל ההליכה שלו.
פיטר מנשק את אמו ועולה לחדרו.
אחר כך פיטר עוזב את הבית בלי לדבר עם איש.
כל בני המשפחה והשכנים מחפשים אותו, אבל הוא נעלם, ואמו חוששת שהוא עלול למות.
ימים אחדים אחר כך מגיע מכתב מפיטר, שמבשר להם שהוא החל לעבוד על ספינה.
המכתב מגיע מאוחר מדי מכדי לעצור את פיטר מלעלות עליה.
זמן קצר אחר כך האם מתה, ומיס ג'נקינס מבטיחה לטפל באביה.
אחרי זמן מה פיטר חוזר לביתו עם כשהוא איש צבא.
הוא מתפייס עם אביו, שמתגאה בבנו בפני כל העיירה.
פיטר עוזב שוב ויוצא להילחם בהודו, ולא שומעים ממנו יותר.
מרי סמית' – המספרת, מתארחת לעיתים קרובות אצל משפחת ג'נקינס ואצל מיס פול.
מיס דבורה ג'נקינס – הבת הבכורה של הכומר הקודם של קרנפורד.
מיס מטי ג'נקינס – הבת הצעירה של הכומר ג'נקינס.
פיטר ג'נקינס – הבן היחיד במשפחה, שברח מהבית ולבסוף התיישב בהודו.
מיס פול – חברה של מיס מטי, הרכלנית של העיירה
גברת ג'יימיסון הנכבדה – בתו של מושל, ואלמנתו של בנו של ברון.
גברת פורסטר – אלמנה של איש צבא, ובת של קצין צבא.
מיס פיצאדם – אחותו של מר הוגינס, אלמנה עשירה, שלדעתה של גברת ג'יימיסון אינה במעמד חברתי ראוי.
ליידי גלנמייר – גיסתה של גברת ג'יימיסון, אבל אינה שותפה לדעותיה הקדומות.
בטי בארקר – בעבר הייתה כובענית, ולפני כן הייתה משרתת בביתה של גברת ג'יימיסון.
קפטן בראון – איש צבע בגמלאות, שמגיע לגור בקרנפורד עם שתי בנותיו
תומאס הולברוק – דודן של מיס פול, איכר מצליח שבעבר חיזר אחרי מיס מטי.
ד"ר הוגינס – רופא בקרנפורד, ללא מעמד חברתי מוגדר.
מר סמית' – אביה של מרי, איש עסקים אמיד מדראמבל.
מרתה – המשרתת המסורה של מיס מטי.
ג'ם הרן – הארוס של מרתה.
מר מולינר – הבאטלר של מיס ג'יימיסון.
סניור ברונוני – שם הבמה של קוסם נודד, בעבר היה חייל.
סניורה ברונוני – אשתו של הקוסם.
הרומן עובד שלוש פעמים לטלוויזיה ברשת ה-BBC.
הפעם הראשונה ב-1951, השנייה ב-1972, והשלישית ב-2007. בסדרה שהופקה ב-2007 נוסף תוכן מתוך ספרים אחרים של גסקל "My Lady Ludlow", כ-"Mr.
ג'ודי דנץ' ואיילין אטקינס שיחקו בתפקידים הראשיים וגילמו את מיס מטי ואת מיס דבורה ג'נקינס.
עוד השתתפו בסדרה אימלדה סטונטון בתפקיד מיס פול, ומייקל גמבון בתפקיד מר הולברוק, שחיזר בעבר אחרי מיס מטי.
ב-2009 שודרה סדרת המשך "השיבה לקרנפורד".
הספר תורגם לעברית על ידי תומר בן אהרון.
הוא יצא לאור בשנת 2018 בהוצאת תשע נשמות והכורסא.
קרנפּים (שם מדעי: Rhinocerotoidea) היא על-משפחה של מפריטי פרסה הקרובים לקרנפיים, הקבוצה היחידה ששרדה ממנה כיום, אשר תוארה בידי החוקר ג'ון אדוארד גריי ב-1821.
על-משפחה זו החלה להתפתח מהפלאוקן המאוחר שלפני 56 מיליון שנה מזמננו ועד לימינו, אם כי כיום כל חמשת מיני הקרנפים מצויים בסכנת הכחדה.
הם בעלי מבנה גוף חזק וכבד וחוטם מעוגל שלעיתים נושא (אצל הקרנפים האמיתיים) קרניים המשמשות הן להגנה והן ללחימה ביריבים.
הקרנפים התפתחו כחיות יער אוכלי עלים אך המינים המאוחרים יותר התפתחו לאכילת עשבים בערבות פתוחות.
המשפחה הנכחדת אמינודונטיים הסתגלה לחיים במים בדומה להיפופוטם.
בני הקבוצה כוללים גם את הפרצרתריום, הנחשב ליונק היבשתי הגדול מעולם, שעלה על משקל של 20 טונות והגיע לגובה 7.5 מטרים, שונה מאוד מהקרנפים החיים.
סוג ללא מקור: Indolophus - נכחד
סוג ללא מקור: Breviodon - נכחד
סוג ללא מקור: Fouchia - נכחד
סוג ללא מקור: Minchenoletes - נכחד
סוג ללא מקור: Triplopus - נכחד
סוג ללא מקור: Yimengia - נכחד
סוג ללא מקור: היראצ'יוס (Hyrachyus) - נכחד
סוג ללא מקור: Uintaceras - נכחד
סוג ללא מקור: Teletaceras - נכחד
סוג ללא מקור: Selenaletes - נכחד
משפחה הירקודונתיים (Hyracodontidae) - נכחדה
משפחה אמינודונטיים (Amynodontidae) - נכחדה
קַרְנָנִיִּים (שם מדעי: Ceratophyllaceae) הם משפחה קוסמופוליטית של צמחים בסדרה Ceratophyllales במערכת בעלי פרחים.
המשפחה כוללת 6 מינים בסוג חי אחד בלבד, קרנן (Ceratophyllum) שנמצא בדרך כלל בבריכות, ביצות ונחלים שקטים באזורים טרופיים ובאזורים ממוזגים.
זוהי המשפחה היחידה שקיימת בסדרה Ceratophyllales, והמינים נקראים בדרך כלל קרננים.
הקרננים גדלים שקועים במים לחלוטין, בדרך כלל, אם כי לא תמיד, הם צפים על פני השטח, ואינם סבילים לבצורת.
משפחת הקרנניים נחשבה לקרובת משפחה של נופריים ונכללה בסדרה ב, אך מחקרים הראו שהיא אינה קשורה קשר הדוק לנופריים או לכל משפחת צמחים קיימת אחרת.
כמה פילוגנטיקות מולקולריות מוקדמות העלו שזוהי לכל בעלי הפרחים האחרים, אך מחקרים עדכניים יותר מצביעים על כך שזוהי קבוצה אחות ל.
מיקמה את המשפחה בסדרה משלה, ה-Ceratophyllales מקבלת את הפילוגנטיקה המוצגת להלן:
המשפחה Montsechiaceae שנכחדה המכילה את הסוג הוצבה גם היא בסדרה Ceratophyllales.
המשפחה מכילה סוג חי אחד, וכמה סוגים נכחדים המתוארים מתיעוד המאובנים, כולל אחד מהצמחים המוקדמים ביותר נושאי פרי (בצורת זירעון), צמח המים המתוקים מתצורת דקוטה (Dakota formation) Donlesia מהקרטיקון התחתון.
קַרְנָן (שם מדעי: Ceratophyllum) הוא סוג קוסמופוליטי של צמחים במערכת בעלי הפרחים, הכולל בין ארבעה לשבעה מינים חיים הגדלים במים מתוקים (אפילו מזוהמים), בדרך כלל בבריכות טבעיות, ביצות ונחלים שקטים באזורים טרופיים ובאזורים ממוזגים.
שניים מתוך המינים: (Ceratophyllum demersum) ו (Ceratophyllum submersum) גדלים בישראל, כאשר קרנן טבוע גדל במים זורמים או עומדים וקרנן טבול נדיר מאוד.
זהו הסוג היחיד הקיים במשפחת הקרנניים, בעצמה המשפחה היחידה הקיימת בסדרה Ceratophyllales.
המינים בסוג הם רב-שנתיים ונקראים בדרך כלל קרננים.
הם גדלים שקועים במים לחלוטין, בדרך כלל, אם כי לא תמיד, הם צפים על פני השטח, ואינם סבילים לבצורת.
גבעול הצמח יכול להגיע לאורך של 1–3 מטרים.
במרווחים לאורך צמתים של הגבעול הם מייצרים טבעות של עלים חוטיים ירוקים בהירים, שהם צרים ולעיתים מסועפים מאוד הערוכים בדורים.
העלים המפוצלים שבריריים ונוקשים למגע במינים מסוימים (המקור לשם הסוג), רכים יותר באחרים.
שורשים נעדרים לחלוטין וחסרים אפילו בשלב העוברי, אך לעיתים הם מפתחים עלים שונים בעלי מראה דמוי שורשים, המעגנים את הצמח לקרקעית.
הם צפים בחופשיות במים וסופגים חומרי הזנה דרך מבנים דמויי שורשים שהתפתחו מייחורים שעברו שינוי.
הצמח ממשיך לגדול בקצה אחד כשהוא גוסס בקצה השני.
הקרננים הם צמחים חד-ביתיים, כלומר הפרחים הזכריים והנקביים נמצאים על אותו צמח, והם קטנים, בעלי עטיף לבן-ירקרק, ולא בולטים.
הצמח פורח רק בקיצים חמימים בין יוני לספטמבר.
הפרחים הזכריים מכילים 10–20 אבקנים, כמעט ישיבים.
הפרחים הנקביים מכילים שחלה עילית בת עלה שחלה (שַׁחֲלִיל) יחיד ובו ביצית אחת ועמוד עלי שאינו נושר כשהפרי (אֱגוֹזִית) נוצר.
ההאבקה מבוצעת כאשר המאביק ניתק מהפרח וצף וכך עובר לצמח אחר.
עם זאת, ככלל, הצמח מתפשט באופן וגטטיבי, כאשר הנצרים השבירים מתפרקים באביב.
פרט חדש צומח מתוך כל מקטע.
בבריכות הטבעיות הוא יוצר בסתיו ניצנים עבים () ששוקעים לקרקעית הנותנים את הרושם שהוא מת מהקיפאון, אך באביב אלו יצמחו בחזרה לגבעולים הארוכים הממלאים לאט את הבריכה הטבעית.
הסוג קרנן נחשב לייחודי מספיק כדי להצדיק משפחה משלו, משפחת הקרנניים.
היא נחשבה לקרובת משפחה של נופריים ונכללה בסדרה ב, אך מחקרים הראו שהיא אינה קשורה קשר הדוק לנופריים או לכל משפחת צמחים קיימת אחרת.
החלוקה של הסוג קרנן למינים, תת-מינים וזנים המוכרים בצורה נרחבת לא הוסדרה.
יותר מ-30 מינים תוארו ופורסמו.
פרשנות מצמצמת של עבודה זו דוחה יותר מ-24 מהטקסונים הללו כזנים, ומקבלת רק 7 מינים.
פרשנות מצומצמת זו מתגבשת עד כדי אי מתן חשיבות טקסונומית למינים הפוטנציאליים הללו של אפילו שמות ברמת תת-מין או זן.
הסוג כפי שהוגדר באופן צר באופן זה מכיל את שבעת המינים הבאים:
A.Gray (באנגלית spiny hornwort) – אמריקה הצפונית
.Cham (באנגלית prickly hornwort) – כמעט קוסמופוליטי
(Ceratophyllum submersum) .L (באנגלית soft/tropical hornwort) – אירופה, המזרח התיכון, מרכז אסיה, צפון ומרכז אפריקה, פלורידה והרפובליקה הדומיניקנית
זנים שונים של קרננים משמשים באקווריום.
הם מאופיינים בצמיחה חזקה ומסייעים לשיפור איכות המים.
התכונה שלהם לספוג חומרים מזינים מומסים במים הופכת אותם גם למתאימים למלחמה באצות.
קֶרֶס (מלטינית: Cerēs; לעיתים נקרא צֶרֶס; שם מלא: 1 קרס; באנגלית: , נהגה סיריז; סמל: ) הוא כוכב לכת ננסי בחגורת האסטרואידים והעצם הגדול ביותר שבין מאדים לצדק.
הוא התגלה ב-1 בינואר 1801 על ידי האסטרונום האיטלקי ג'וזפה פיאצי והיה לגוף הראשון שהתגלה באזור זה בחלל.
שנים ספורות לאחר הגילוי סווג ככוכב לכת (יחד עם פאלאס, יונו, וסטה, ואסטריה) אולם בשנת 1852 סווג מחדש כאסטרואיד לאחר שחוקרים שחקרו את האזור הבינו כי בחלל בין מאדים לצדק אין כוכב לכת אלא אלפי גופים קטנים.
מעל 150 שנה קראו המתנגדים לשינוי סיווגו של קרס בשל גודלו, ובשנת 2006 הוחלט לשנות את סיווגו לכוכב לכת ננסי.
העצם נקרא בתחילה "קרס פרדיננדי" על שם האלה הרומית קרס ועל שמו של המלך פרדיננד הראשון, מלך שתי הסיציליות אולם רק השם "קרס" תפס.
קרס התגלה במקרה כאשר האסטרונום האיטלקי ג'וזפה פיאצי חיפש אחר כוכב לכת אחר, אך בגלל טעות בקואורדינטות הוא זיהה אובייקט דמוי כוכב, אך קטן בהרבה.
הוא צפה בקרס 24 פעמים נוספות, עד שלבסוף החליט לפרסם את תגליתו ברבים.
הוא שלח מספר מכתבים שבהם הוא כתב "כיון שהוא זז כה לאט ובגלל צורתו, סבורני שיש סיכוי שזהו משהו טוב יותר מסתם כוכב שביט".
פיאצי הצליח לעקוב אחר קרס למשך מספר חודשים בלבד, לאחר מכן הוא נעלם באופן זמני מאחורי הילת השמש.
מספר חודשים מאוחר יותר, כשקרס היה אמור להופיע שוב, פיאצי לא היה מסוגל לאתרו מחדש, הכלים המתמטיים של התקופה לא היו מסוגלים לבצע חיזוי של מיקום האסטרואיד בכמות זעומה כזו של מידע.
קרל פרידריך גאוס אשר שמע על הבעיה החליט לנסות לפותרה.
ואכן, לאחר 3 חודשי עבודה, גאוס הציג תאוריה מתמטית המאפשרת לחזות את מיקום הכוכב, ולשם חיזוי זה - פיתח את שיטת הריבועים הפחותים, שבעזרתה אפשר למזער שגיאות במדידות ולאפשר חישוב מסלול של עצם שמימי על פי נתוני תצפיות, גם כאשר יש בהן שגיאות אקראיות.
מספר שבועות לאחר מכן, גאוס חישב את מסלולו של קרס, ושלח את התוצאה לברון פרנץ פון זאך שהיה עורכו של העיתון המדעי Monatliche Correspondenz.
ב-31 בדצמבר 1801, פרסם פון זאך את התגלית על גילוי קרס.
יוהאן אלרט בודה האמין שקרס הוא "כוכב הלכת החסר" שעל-פי חישובי יוהאן דניאל טיטיוס יהיה בין מאדים לצדק, במרחק 419 מיליון קילומטרים מהשמש.
בשנים לאחר מכן, קרס קיבל מעמד של כוכב לכת (יחד עם פאלאס, יונו ו-וסטה אסטריה), אולם בשנת 1852 הוא סווג מחדש כאסטרואיד לאחר שחוקרים חקרו את האזור והבינו כי כוכב הלכת החסר אינו קיים ובמקומו קיימים אלפי גופים קטנים.
במקור הציע פיאצי את השם "צרס פרדיננדי" המהווה שילוב של קרס אלת הצמחים והאדמה במיתולוגיה הרומית ושמו של פרדיננד הראשון, מלך שתי הסיציליות.
אך כיוון שבמדינות רבות לא קיבלו את השם פרדיננדי, הוא הושמט ושמו של העצם נותר "קרס".
ביוון, שמו של העצם הוא "דמטר" על שמה של אלת האדמה והתבואה דמטר, האלה המקבילה של קרס במיתולוגיה היוונית.
בשפה האנגלית אימצו דווקא את השם "קרס" ולא "דמטר" מאחר שהאחרון היה תפוס על ידי האסטרואיד 1108 דמטר.
בשנת 1803, כשנתיים אחרי גילוי קרס, התגלה היסוד צריום (מספר אטומי 58).
היסוד נקרא על שמו של קרס (באנגלית "צרס").
יסוד נוסף, פלדיום, שהתגלה באותה שנה נקרא על שם אסטרואיד פאלאס הנמצא בחגורת האסטרואידים יחד עם קרס.
נציין שתחילה הפלדיום נקרא קרסיום, אולם עד שהתפרסמה התגלית, השם כבר היה תפוס, ולכן הוחלף לפלדיום.
קרס הוא העצם השמימי הידוע הגדול ביותר בחגורת האסטרואידים, שנמצאת בין המאדים לצדק.
בתנאים מסוימים, ניתן קרס לצפייה בעין בלתי מזוינת, ופרט לווסטה הוא העצם היחידי בחגורה שניתן לראותו ללא טלסקופ או מכשיר הגדלה אחר, זאת בשל גודלו הרב יחסית לשאר העצמים בחגורה.
בשל מסתו הגדולה יחסית, צורתו של קרס כדורית.
מסתו מהווה 40% מהמסה הכוללת של כל האסטרואידים באזור זה של מערכת השמש.
ב-27 בספטמבר 2007 שיגרה נאס"א את הגשושית שחר במטרה לחקור מקרוב את הגופים הגדולים בחגורת האסטרואידים.
הגשושית החלה בהתקרבות אל קרס בדצמבר 2014. התמונות שצילמה החל מינואר 2015 עלו באיכות על אלה של טלסקופ החלל האבל.
היא נכנסה למסלול ב-6 במרץ 2015, והקיפה אותו במסלולים בגבהים שונים.
התצלומים והנתונים ששלחה הגשושית איפשרו חקירה מעמיקה של צורתו והרכבו של קרס, וכן מיפוי פני השטח שלו.
החל מיוני 2017 נמצאת "שחר" במסלול קבוע ויציב סביב קרס.
בנובמבר 2018 אזל דלק ההנעה שלה, והיא צפויה להמשיך בהקפה ללא שליטה לפחות 20 שנים נוספות.
קרסון סיטי היא עיר הבירה של מדינת נבדה שבארצות הברית.
העיר היא עיר עצמאית ואינה שייכת לאף מחוז.
העיר קרויה על שמו של איש ההרים, צייד הפרוות, והקצין האמריקני קיט קרסון.
האירופאי הראשון שעבר בסביבת העיר היה ג'ון פרימונט עם משלחת חקר בשנת 1843. בשנת 1851 הוקמה תחנת סחר באזור ששימשה גם כתחנת ביניים למטיילים.
העיר עצמה נוסדה בשנת 1859 בעקבות גילוי של זהב וכסף בסביבת נבדה.
בשנים שלאחר מכן נבחרה העיר כבירת הטריטוריה.
כשנבדה הפכה למדינה מן המניין בשנת 1864, קרסון סיטי הפכה לבירתה.
בין השנים 1861 ו- 1869 הייתה העיר בירת מחוז אורמסבי.
בסוף המאה ה-19 ועד שנות ה-30 של המאה ה-20 אוכלוסיית העיר פחתה כתוצאה מפתיחת קווי רכבת רחוקים מדי מן העיר.
נכון לשנת 2010 מתגוררים בעיר 55,000 תושבים.
צפיפות האוכלוסין היא 141 נפשות לקמ"ר.
מבחינה גזעית, 81.1% מתושבי העיר לבנים, 2.4% אינדיאנים, 2.1% אסייתים 1.9% אפרו-אמריקאים, 9.6 מגזעים אחרים ו- 2.9% משני גזעים או יותר.
קַרְסְט (מסלובנית Kras; בגרמנית Karst) הוא תוואי נוף הנוצר כתוצאה מהמסה של סלעים, בדרך כלל מסוג גיר, גבס ודולומיט, על ידי מים.
בנוף הקרסטי יש מספר תצורות נוף שחלקן ייחודיות, כגון בולענים, פירים אנכיים, מגדלי קרסט ומערות.
נוף קרסטי נוצר לרוב באזור בעל מסלע גירני ותמיד באזור שבו יש מסלע מסיס.
מאפיינים מובהקים של הנוף הקרסטי הם הטרשונים.
אלה גושי סלעים הבולטים מעל פני הקרקע.
הטרשונים הם שרידים של שכבות סלע גיר, שמים חומציים חדרו לתוך הסדקים שבהן והרחיבו אותם.
בכמה מנופי הטרשונים, עם הזמן, חומרי בליה מילאו את הסדקים והפכו לקרקע, שרידי הסלעים התמעטו, ובשטח נשארו גושי סלע בודדים מוקפים בקרקע.