tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בזלת מהדקאן שימשה כחומר הבנייה ואילו אבן גיר מ בגוג'ראט שימש לאלמנטים ולחזיתות הדקורטיביות.
מתחמי הבנייה של אוניברסיטת מומבאי, , , ספריית דוד ששון ותחנת צ'האטראפאטי שיוואג'י (לשעבר תחנת ויקטוריה, אתר מורשת עולמית מאז 2004) נבנו בסגנון אדריכלי זה.
בנייני האר דקו נבנו בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20, על שטח לא מפותח שיובש מהים בשנות העשרים.
בזמנו, זה היה הבניין הראשון בסגנון אר דקו בהודו.
בטון מזוין שימש כחומר בניין, שחלקו היה משולב עם חומרי בניין מסורתיים כגון לבנים ואבני ריצוף.
גם כאן נעשה שימוש באלמנטים הודיים עשויים עץ, שיש ואריחים, וכתוצאה מכך נוצר סגנון המכונה "אינדו-דקו".
בנייני האר דקו במומבאי נחשבים לאוסף ה"קוהרנטי הגדול ביותר של מבני אר דקו ממזרח לסואץ".
סגנון ההודי-סרסני (Indo-Saracen style) היה סגנון שהיה פופולרי סביב תחילת המאה ה-20 ובמקביל ניסיון ליצור סגנון "כל-הודי".
נעשה שימוש באלמנטים ארכיטקטוניים הודיים (בעיקר אלה מתקופת האימפריה המוגולית) כגון כיפות, ביתני , זיזים, מינרטים, (סבכות אבן) ו (חלונות בולטים).
דוגמה בולטת לסגנון אדריכלי זה הוא מלון מג'סטיק לשעבר.
הסגנון האדוארדיאני (על שם אדוארד השביעי, שלט בשנים 1901–1910) היה מעין נאו-רנסאנס שהשתמש בחזיתות קלאסיות עם אלמנטים סגנוניים מתאימים (גמלונים מקושטים, עמודים קורינתיים, פילסטרים גבוהים, מוטיבים קלאסיים מעל החלונות).
בסגנון זה הוקמו רק כמה בניינים, כולל הסניף במומבאי של הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית של ימינו.
מכלולי ההויסלה הקדושים (בקאנדה: ಹೊಯ್ಸಳರ ಪವಿತ್ರ ಸಮೂಹಗಳು) הם קבוצה של שלושה מקדשים ב בדרום הודו המוכרים כאתר מורשת עולמית, שנבנו בין המאות ה-12 וה-13 תחת .
הסגנון האדריכלי של שלושת המקדשים פותח על ידי שליטי הויסלה המוקדמים - שהקימו את ממלכותיהם ומשטרם החדשים בדרום הודו - כאדריכלות קדושה ייחודית וחדשנית, המבדילה את המקדשים מממלכות ושושלות אחרות בנות זמנם.
בשל האדריכלות יוצאת דופן, הפסלים ההיפר-ריאליסטיים וגילופי אבן, נוספו שלושת המקדשים לרשימת המורשת העולמית של אונסק"ו, בשם "מכלולי ההויסלה הקדושים", ב-17 בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.
"נכס סדרתי זה מקיף את שלוש הדוגמאות המייצגות ביותר של מתחמי מקדשים בסגנון הויסלה בדרום הודו, המתוארכים למאות ה-12 עד ה-13. סגנון הויסלה נוצר באמצעות בחירה קפדנית של מאפייני מקדש של תקופתם ואלה מהעבר כדי ליצור זהות שונה מהממלכות השכנות.
המקדשים מאופיינים בפסלים היפר-אמיתיים ובגילופי אבן המכסים את כל המשטח האדריכלי, פלטפורמה מקיפה, גלריית פיסול בקנה מידה גדול, אפריז רב-שכבתי ופסלים של אגדת סאלה.
המצוינות של אמנות הפיסול עומדת בבסיס ההישג האמנותי של מתחמי המקדשים הללו, המייצגים שלב משמעותי בהתפתחות ההיסטורית של אדריכלות המקדשים ההינדית."
מכלולי ההויסלה הקדושים ממוקמים בשלושה מקומות בשני מחוזות של קרנאטקה, שני מקדשים ב ומקדש אחד ב.
מקדש צ'נאקשווה ממוקם ב, כ-35 קילומטרים צפונית-מערבית לעיר , הבירה של .
המקדש נמצא במרחק של כ-16 קילומטרים מהמקדש בעיירה .
שדה התעופה הקרוב ביותר למקדש הוא נמל התעופה של בנגלור, במרחק של 220 קילומטרים, נסיעה של כ-3.5 שעות ב לכיוון מערב.
מקדש הויסלשוורה ממוקם בעיירה הלבידו במחוז האסן שבמדינת קרנאטקה.
הוא נמצא כ-30 קילומטרים מצפון-מערב להאסן וכ-16 קילומטרים מהמקדש של בלור.
אל המקדש מגיעים בנסיעה של 210 קילומטרים בכביש הלאומי 75 לכיוון מערב מנמל התעופה של בנגלור.
העיר הקרובה ביותר לשני המקדשים של מחוז האסן היא האסן, המחוברת לערים הגדולות של קרנאטקה באמצעות רשת רכבות.
מקדש קשווה ממוקם ב, 38 קילומטרים מזרחית לעיר מייסור, הבירה של .
שושלת הויסלה שלטה בחלקים נרחבים של קרנאטקה של ימינו בין המאות ה-11 וה-14. עד סוף המאה ה-12, הם הרחיבו את המערכת הכלכלית האגררית של ממלכתם והחלו גם לבסס מערכות מיסוי, הכנסות ומנהלה, וכך החל תהליך הקמת המדינה.
במקביל, עשו מלכי הויסלה מאמץ מרוכז לבסס זהות חדשה ומובחנת לממלכתם באמצעות חסות לאמנות, ו.
כתוצאה מכך, התפתחה צורה חדשה של אדריכלות מקדשים, המשלבת גילוף ועיטור מעולים עם תכנון חדשני של המקדשים.
סגנון אדריכלי זה מיזג ושילב מאפיינים אדריכליים הרווחים באזורים שונים של הארץ עם אלמנטים מקוריים בדרכים חדשניות.
אחד ממלכי הויסלה היה , שעלה לשלטון בשנת 1110 לספירה.
הוא הורה להקים את מקדש צ'נאקשווה שהוקדש לווישנו בשנת 1117, המקדש נחשב לאחד מ"חמשת היסודות" של מורשתו.
מקדש צ'נאקשווה הראשי ב הושלם בשנת 1117, אם כי המתחם המשיך להתרחב במשך למעלה מ-100 שנים.
קטאמאלה, עובד של המלך וישנווארדהאנה, בנה את מקדש הויסלשוורה בשנת 1150. הוא גם מזכיר שהמלך העניק קרקע לבנייה, תפעול ותחזוקה של מקדש שיווה בשנת 1121 לספירה.
זהו המקדש הגדול ביותר שנבנה על ידי מלכי הויסלה המוקדש לאל ההינדי שיווה.
מקדש קשווה ב הושלם בשנת 1258 על ידי המלך סומנאת.
הוא גם בנה חומת מבצר מסביב למקדש, אך כיום הן הרוסות.
מלכי הויסלה העסיקו אדריכלים ואומנים מפורסמים רבים, שפיתחו מסורת אדריכלית חדשה, אותה מכנה היסטוריון האמנות אדם הארדי (Adam Hardy) מסורת "קראנטה דרווידה" (Karnata Dravida).
המקדשים הפכו למטרות של ביזה והרס על ידי צבא סולטנות דלהי של עלאא א-דין אל-ח'לג'י בתחילת המאה ה-14 וצבא נוסף של סולטנות דלהי של הסולטאן מוחמד אבן טוגלאק בשנת 1326 לספירה.
על פי כתובת מהמאה ה-15, גם מקדש קשווה ניזוק קשות.
הוא תוקן במאה ה-16 עם תמיכה כספית ומענקים מקיסרי אימפריית ויג'איאנגר.
על התיקונים מעידים הצבע והאיכות המשתנים של עבודות האבן במרפסת ובמגדל הצפוני ובחלקים מהבמה של המקדש הראשי.
המקדשים שתוקנו ניזוקו במאה ה-19, ולאחר מכן נבנו מחדש על ידי מהתקופה הקולוניאלית בתחילת המאה ה-20.
+ מכלולי ההויסלה הקדושיםסידורישםאלשנת השלמהמיקוםקואורדינטות שטח בדונם שטח אזור החיץ בדונם תמונה 1 מקדש צ'נאקשווה וישנו 111715.9419.6 2 מקדש הויסלשוורה שיווה 1160701,103.8 3 מקדש קשווה וישנו 125818.8422.3
הרב מכלוף אוחיון (מכונה גם: בן חיון; סביב ה'ת"ק, 1740 - י"ז בכסלו ה'תקס"א, 4 בדצמבר 1800), היה פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של העיר אספי שבמרוקו בשלהי המאה השמונה עשרה.
התפרסם בשל חיבורו 'חפץ נחמד וגנת ורדים'.
נולד בסביבות שנת ה'ת"ק, לאביו רבי יצחק באספי.
בחשון תקל"ח התמנה לדיין בעיר, ועמו התמנו רבי יצחק הכהן אלחדאד ורבי יוסף זאגורי.
בפעילותו התורנית, הרבה לשאול שאלות את חכמי מרקש הלא הם רבי אברהם פינטו, רבי שלמה הלוי, רבי יהודה אוחיון, ורבי שלמה אסבאג.
וכן התכתב עם חכמי אצווירא, לימים קיבץ את התשובות שקיבל לקובץ 'חפץ נחמד וגנת ורדים'.
והוסיף עליהם מעט מפסקי דינו, וכן חידושים ותשובות מספר כתב יד של רבי יהודה הלוי שהיה דיין בטיטואן ואצוירא, שהיה מונח תחת ידו, וכן תשובות וקונטרסים שמצא.
רבי מכלוף הרבה להעתיק חיבורים שונים בכתב ידו.
ככל הנראה, נפטר בי"ז כסלו תקס"א.
מבניו ידועים רבי יעקב אוחיון ורבי אברהם אוחיון שהיו רבנים באספי.
חלק מחיבורו 'חפץ נחמד וגנת ורדים' נדפס בשנת תשפ"א על ידי מכון פי ישרים.
ספר 'גנת ורדים' היה נפוץ במרוקו, והעדות לכך הוא רבוי העתקות שנשתמרו ממנו, גם באשר נמצא אזכרתו בספרי מחברים שונים.
מכלול המגורים של שוורין הוא אוסף מבנים הכולל את טירת שוורין ועוד 37 בניינים מחוץ לאי הטירה בעיר שוורין, בירת המדינה הפדרלית מקלנבורג-מערב פומרניה בצפון גרמניה.
זהו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו מאז 27 ביולי 2024. המאמצים להכניס את האתר לרשימת המורשת העולמית החלו בשנת 2000 ביוזמת העמותה Pro Schwerin e.
הרעיון להגיש מועמדות לאונסק"ו כ"אנסמבל טירת שוורין" אושר בשנת 2001 בהחלטה של נציגי העיר ובשנת 2007 בהחלטה מקבילה של הלנדטאג (פרלמנט) של מקלנבורג-מערב פומרניה.
הבקשה הוגשה לאונסק"ו בפריז ב-1 בפברואר 2023.
הבניינים של המכלול כולו גדלו ללא הרף, החל מהבניינים הראשונים מהמאה ה-18, ולאחריהם הגיעה שיא פעילות הבנייה במאה ה-19. בהסתמך על מסורות אדריכליות אזוריות (סגנון ) וההיסטוריה של המדינה, הוא מתייחס להיסטוריה ארוכה של שלטון, כמו בפסל הרוכב של בטירת שוורין.
מכלול המגורים של שוורין, השוכן בצפון-מערב מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה, נשמר בהרחבה ומציע גיוון פונקציונלי ומבני רב.
הוא כולל תשתית מגורים מורכבת עם מבנים נפרדים עבור ממשל, מינהל, תרבות, חינוך, דת, צבא וספקים לחצר הדוכסות.
יותר מ-30 חלקים מממכלול שנשמרו עד היום הם חלק מהמורשת העולמית:
+ מכלול המגורים של שווריןמס'שםתיאור תמונה001טירת שווריןמבנה מסוג בעיר שוורין, בירת מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה בגרמניה.
הטירה נמצאת על אי ב, האגם המרכזי של העיר.
במשך שנים הטירה הייתה מקום משכנם של הדוכסים והדוכסים הגדולים מבית מקלנבורג ששלטו על מקלנבורג ולאחר מכן על מקלנבורג-שוורין.
כיום חלקה של הטירה משמש כמשכן הלנדטאג (פרלמנט) של מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה וחלקה האחר פתוח לתיירים.
כינויה של הטירה הוא "נוישוונשטיין של הצפון".
002גן הטירה וגן הארמוןאחד מגני הבארוק החשובים ביותר בצפון גרמניה ושטחו 250 דונם.
הוא תוכנן בצורתו הנוכחית משנת 1748 על פי תוכניותיו של , אך לאחר מכן עוצב מחדש בצורה יסודית מספר פעמים במאות ה-19 וה-20 והורחב לפארק בן כמה חלקים.
עם התעלה המשקפת את הארמון, השדרות, מקבצי העצים, המערה הגדולה והציורית, הביתנים וחלקות המים, הארקדות, ההיפודרום ומפל הדשא, עם פסלי הבארוק של בלתזר פרמוזר, הגן הוא שילוב מיוחד של אדריכלות, טבע ואמנות.
003הארמון הישןהארמון הישן (Altes Palais) הוא מבנה מעץ משולב עם לבנים בכיכר "הגן הישן".
הבניין, ששימש בעבר כמעון של הדוכס, הוא כיום מקום מושבה של מנהלת הפרלמנט של המדינה.
הארמון הישן נבנה בסוף המאה ה-18, הורחב צפונה בארבעה צירים בשנת 1799 ולאחר מכן נבנה מחדש מספר פעמים.
הארמון הישן היה בתחילה מקום מגוריהם של נסיך הכתר פרידריך לודוויג ואשתו ילנה פבלובנה.
הדוכס הגדול פאול פרידריך הרחיב אותו על ידי חיבורו לבית השכן בעזרת קשת והשתמש בו כמעון ביניים מ-1837 עד 1842, ואשתו אלכסנדרינה השתמשה בו כמעונה כאלמנה לאחר מותו של פאול פרידריך.
004ארמון נוישטאדטארמון נוישטאדט (Neustädtisches Palais) הוא מבנה שנבנה בשנת 1779 על פי תוכניותיו של יוהאן יואכים בוש.
עיצוב מחדש של ארמון נוישטאדט בסגנון הרנסאנס הצרפתי, שהיה שווה ערך במידה רבה לבניין חדש, בוצע על ידי הרמן וילברנד ב-1877/78. השתמרו המתחם בן שלוש האגפים, הדו-קומתיים עם בליטה מרכזית בת שלוש קומות והחצר.
החזיתות עוצבו בטיח כאבני גזית וכרכובים בולטים.
גאורג אדולף דמלר בנה אולם מאחור ב-1849, המבוסס על חדר הכס של טירת שוורין.
ב-1883/84 הוסיף וילברנד גם אגף מגורים בחלק האחורי עבור הדוכסית מריה.
החזית המטויחת מכילה אלמנטים של הבארוק והרנסאנס.
בפנים בולטים גרם מדרגות הברזל היצוק בחדר המדרגות הצדדי, תקרות הסטוקו ודלתות הפאנלים.
הנכס עליו ניצב כעת הארמון נרכש בשנת 1708 על ידי פרידריך וילהלם עבור אחיו כריסטיאן לודוויג השני שעליו נבנה לאחר מכן הלודוויגסהוף.
לאחר התפטרותו של הדוכס הגדול האחרון פרידריך פרנץ הרביעי, הארמון הפך לנחלת המדינה החופשית מקלנבורג-שוורין ב-1920. בתקופת השלטון של מזרח גרמניה שימש המבנה כ"בית הידידות בין גרמניה לברית המועצות".
לאחר איחוד גרמניה שימש הבניין תקופה קצרה את עיריית שוורין, שופץ ומשמש מאז את משרד המשפטים של המדינה.
005חממהבשנת 1838, הסב קרל היינריך וינש את בית הגנן לשעבר לחממה, בתוספת הרחבה בצד הדרומי מאת גאורג אדולף דמלר.
הסגנון הוא נאו קלאסי עם תוספת מ-1934, שנועדה לאפשר מגורים במבנה.
הדוכסית הגדולה אלכסנדרינה הייתה פטרונית המבנה ופסל בדמותה הוצב בסמוך ב-1907. בצוואתה קבעה הדוכסית הגדולה אלכסנדרינה שהחממה תשמש אך ורק מוסדות חברתיים.
במשך תקופה ארוכה היא תפקדה כבית יתומים ומשמשת כיום פעוטון.
006בית הפרשבית הפרש (Kavaliershaus) הוא כינוי בגרמניה לאגף או לבית נפרד שלא שימש למגורי הדוכס אלא למגורי עובדי משק הבית 007תיאטרון החצרשורשי התיאטרון של מקלנבורג בתזמורת שהוקמה בחצר הדוכס ואחר כך הורחבה ללהקת תיאטרון.
המבנה הראשון בתכנון של גאורג אדולף דמלר נחנך בינואר 1836 ונשרף בזמן הופעה ב-1882. המבנה שהחליף אותו תוכנן על ידי אדריכל החצר גאורג דניאל והושלם בין 1883 ל-1886. הלקוח היה פרידריך פרנץ השלישי.
מאחורי החזית הנאו-רנסאנסית שלו, תכנן האדריכל גאורג דניאל אודיטוריום נאו-בארוקי בן שלוש קומות וכ-540 מושבים, כמו גם מבואה מרשימה.
המבנה החדש נחנך ב-1886. ב-15 בנובמבר 1918 שונה שם התיאטרון לתיאטרון המדינתי.
בשנת 1926, הוא קיבל את השם תיאטרון מקלנבורג המדינתי.
התיאטרון המשיך לפעול עד 31 באוגוסט 1944, היום במלחמת העולם השנייה שבו נסגרו כל התיאטראות על ידי שר התעמולה של גרמניה הנאצית יוזף גבלס.
מאז מלחמת העולם השנייה התיאטרון פועל ברציפות ואף שימש את תזמורת האופרה של מקלנבורג בניצוח של קורט מאזור.
008המוזיאון המדינתי ומגורי המנהלהמוזיאון המדינתי הוא מוזיאון לאמנות.
בניין המוזיאון החדש נחנך ב-1882 מטעם הדוכס הגדול פרידריך פרנץ השני.
האדריכל הרמן וילברנד (1816–1899), תלמידו של פרידריך אוגוסט שטילר, תכנן את בניין המוזיאון החדש בסגנון "הרנסאנס היווני" בין 1877 לחנוכתו ב-26 במאי 1882, בשיתוף מנהל אוספי האמנות, אדוארד פרוש (1804–1878).
המוזיאון ממוקם ישירות על אגם שוורין וכיכר "הגן הישן".
מוזיאון מדינת שוורין ידוע באוסף של ציורים הולנדים ופלמיים מהמאות ה-17 וה-18, "קרן ארנסט ברלך בלקו" ואוסף של יצירות מרסל דושאן.
009קתדרלת שוורין של מריה ויוחנן הקדושים נבנתה בין השנים 1270 ו-1416. זוהי כנסיית הבישוף של הכנסייה הלותרנית האוונגליסטית בצפון גרמניה.
היא אחת היצירות העיקריות של אדריכלות גותית בלבנים, זהו אחד המבנים המוקדמים ביותר של אדריכלות זו.
היא נבדלת ממבנים דומים של תקופתה במיוחד בטרנספט שלה.
היא השפיעה על בנייתן של כנסיות אחרות באמצעות העיצוב המקורי של המקהלה.
זוהי הקתדרלה האמיתית היחידה במקלנבורג-מערב פומרניה והמבנה היחיד שנותר מימי הביניים בשוורין.
010כנסיית ניקולאי הקדושכנסיית ניקולאי הקדוש, הנקראת גם שלפקירכה, היא כנסייה פרוטסטנטית ברובע שלפשטדט של שוורין.
בניין הלבנים נבנה בסגנון הבארוק בין השנים 1709–1711 מטעמו של הדוכס פרידריך וילהלם הראשון ועל פי עיצובו של יאקוב רויץ.
זוהי אחת מכנסיות הבארוק הבודדות בצפון גרמניה ובניין הכנסייה הגדול הראשון שלאחר הרפורמציה במקלנבורג.
011כנסיית פאולכנסיית פאול היא כנסייה נאו-גותית לותרנית אוונגליסטית.
הכנסייה נבנתה בין השנים 1863 (הנחת אבן היסוד) ל-1869 (חנוכה).
הבניין, שנמצא גבוה על גבעה שהורחבה לצורך הבנייה, נבנה בשיטות המודרניות ביותר באותה תקופה.
יש לו מבנה גג פלדה ותחרת חלונות עשויה מלבני קלינקר עמידות בפני מזג אוויר.
בניגוד לכנסיות נאו-גותיות רבות אחרות, הריהוט בכנסיית סנט פול נשמר.
אלה כוללים את חלונות הוויטראז' המתארים את תולדות הגאולה, הדוכן והמזבח עם ציורים של קרל גוטפריד פפאנשמידט ותיבה של הנסיך.
012המטבעההמטבעה (Münze) היא מבנה קלאסי עם שני אגפים שנבנה סביב 1715 כמגורים.
ב-1778 הוא הוסב למטבעה שטבעה מטבעות של הדוכסות עד 1847. כיום שוכן בבניין משרד הכנסייה הממלכתית של הכנסייה הלותרנית האוונגליסטית בצפון גרמניה עם סניף שוורין.
013ארמון השרארמון השר (Ministerpalais) נבנה במקור כשני מבנים נפרדים בני 2 קומות עם שתי עליות גג וגג מנסארד.
פתחי החלונות מלבניים עם חלונות עם מסגרת עץ.
בצידו הצפוני של הנכס נמצאים אגף השירות לשעבר בן שתי הקומות ובית המשרתים.
בקצה המזרחי של הנכס נמצאות האורוות לשעבר.
הפתחים הגדולים בגודל השער בחזית מרמזים על תפקידו הקודם.
בשנת 1783, הבעלים, הרוזן ברנהרד פרידריך פון באסביץ, שילב את החלק החיצוני של שני בתים בורגניים לבית אחד.
ב-1820 הפך הדוכס הגדול לבעלים של הבניין ובמסגרת שינויים, המבנה, שכבר נראה מבחוץ כבניין אחד, אוחד מבפנים וצויד באולם אירועים.
לאחר השינויים שימש כמעונו הרשמי של נשיא הלשכה, ובהמשך כמעון לשרים שונים.
ב-1896 עבר מודרניזציה והוסב לארמון ראש הממשלה.
מאז 1969 שוכן בו בית הספר למוזיקה של שוורין.
014בניין המשרדים של הדוכס הגדולמבנה בן שלוש קומות מ-1845 ששירת את ניהול אחזקות הקרקע של הריבון.
כיום משמש את בית הספר המקצועי הפרוטסטנטי ובית הספר לאחיות גריאטרית וכן המכללה הטכנית הפרוטסטנטית לפדגוגיה חברתית.
015בית המנהל של הדוכס הגדולבניין נאו-קלאסי בן 2 קומות שנבנה ב-1884 למשרדי של מנהל האחוזה.
כיום משרדים של מדינת מקלנבורג.
016בניין מנהל הממשל Iבניין מנהל הממשל I (Kollegiengebäude I) הוא מבנה קלאסי גדול בן 3 אגפים בכיכר "הגן הישן" עם חצר שנבנה בשנים 1825–1834 על חורבות מנזר פרציסקני.
הבניין נשרף ב-1865 ונבנה מחדש ב-1867. המבנה שימש למטרות ממשלתיות ומנהליות מאז בנייתו.
עד 1918 זה היה מקום מושבו של משרד המדינה של הדוכסות הגדולה, עד 1933 של הקבינט הבורגני ומ-1933 עד 1945 של מושל הרייך של המפלגה הנאצית עבור מקלנבורג.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא שימש את ממשלת מדינת מקלנבורג ומשנת 1952 את הנהגת מחוז שוורין.
בתקופת איחוד גרמניה שכנה כאן הרשות המנהלית האזורית של מחוז שוורין ובאוקטובר 1990 היא הפכה למקום מושבו של משרד הקנצלר של המדינה.
017בניין מנהל הממשל IIבניין מנהל הממשל II (Kollegiengebäude II) הוא מבנה קלאסי מאוחר גדול בן 4 קומות סביב חצר מרכזית שנבנה בשנים 1890/92 כהרחבה לבניין מנהל הממשל I ומחובר אליו.
כיום המשרדים של משרד המדע, התרבות, העניינים הפדרליים והאירופיים של מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה.
018פרידריציאנוםפרידריציאנום (Fridericianum) הוא בית ספר תיכון.
הוא נוסד בשנת 1553, אחד מבתי הספר הוותיקים בעולם דובר הגרמנית.
התלמידים בבית הספר, המכונה גם "פריץ", מגיעים לא רק מהעיר שוורין אלא גם מיישובים רבים מסביב במחוזות הסמוכים.
המבנה הראשי נבנה במרץ 1914 כבית ספר לבנות.
אחרי מלחמת העולם השנייה הוא היה בית ספר סובייטי עד 1993 וב-1996 עבר הפרידריציאנום אליו.
כאשר במקביל בוצע במבנה שיפוץ משמעותי.
הוא קיבל את הנכס במתנה מהדוכס הגדול.
זהו חלק בלתי נפרד ממשתלת חצר הדוכסות לשעבר עם המבנים והמתקנים המקוריים שלו.
021חצר הציד של הדוכס הגדולבמקור: Großherzoglicher Jägerhof.
בשנת 1852 הזמין הדוכס פרידריך פרנץ השני את אדריכל החצר הרמן וילברנד לבנות בקתת ציד חדשה.
מ-1854 עד 1855 בנה וילברנד את המכלול של ארבעה מבנים.
הכניסה לבקתת הציד הייתה בין שני מבנים דו-קומתיים זהים, שחוברו בקיר ובשערים מברזל יצוק.
לכך מחוברים מבני האורווה לשעבר שהשתמרו.
בקתת הציד נחנכה ב-1855 והורחבה ב-1862 וכוללת את מחסן התחמושת של הציד.
כמו המתחם כולו, גם בנייני המגורים של חצר הציד בנויים מלבנים אדומות.
רצפותיהם וכרכובי החלונות מסודרים באופן קצבי בחזיתות על ידי לבנים מזוגגות.
המבנים עוטרו בראשי חיות מאבן (למשל של צבאים, חזירי בר, איילים) על ידי הפסל היינריך פטרס.
כניסות הבית נמצאות זו מול זו ונכנסות אליהן מהאמצע.
בית מס' 2 מאכלס כיום את ארכיון העיר ובמספר 3 נותני שירותים שונים.
022מוסד גנן החצרנבנה עבור אדריכל הנוף של חצר הדוכסות תיאודור קלט, מוסד גנן החצר (Hofgärtner-Etablissement) ממוקם בגבול המזרחי של גן הארמון.
מוסד גנן החצר הוא בניין מגורים שנבנה בסגנון בתים כפריים מתקופת הרנסאנס האיטלקי.
הוא מורכב מבניין ראשי בעל גמלון בן שתי קומות והרחבה בת קומה וחצי בצד המערבי.
023האורוותהאורוות (Marstall) הם מבנה מלבני גדול קלאסי בן שתי קומות עם חצר פנימית שנבנה על חצי אי בסמוך לטירת שוורין בשנים 1838–1842. מאז 1990, הבניין משמש כמקום מושבו של משרד החינוך, המדע והתרבות של מקלנבורג-מערב פומרניה.
האורוות שופצו בהרחבה בין השנים 2003 ו-2007. מאז 2009 משמש הבניין גם מקום מושבו של משרד העבודה, השוויון והרווחה של מקלנבורג-מערב פומרניה.
024אורוות בית החולים הווטרינרי של הדוכס הגדולאורוות בית החולים הווטרינרי של הדוכס הגדול (Großherzoglicher Krankenpferdestall) מבנה בן שלוש קומות, כשבקומה העליונה יש דירות מגורים.
025המכבסה של הדוכס הגדולמכבסת הקיטור של הדוכס הגדול (Großherzogliche Dampfwäscherei) היא בניין ארוך בן שתי קומות שצמוד אליו במאונך מבנה בן שתי קומות.
הבניין מעוטר בפסים של לבנים אדומות.
הציוד המקורי של המכבסה לא שרד, והמבנה שימש במשך תקופה מבשלת בירה.
בשנת 1843 הוא בנה לעצמו בית (Demmlersches Wohnhaus) בן שלוש קומות, מטויח, משרטט היסטורי ורומנטי בסגנון טיודור, במיקום מרכזי כדירתו ומשרדו, עם מגדל פינתי מסיבי בן ארבע קומות מתומן, שני מגדלים מלבניים בני ארבע קומות עם גגות אוהלים מימי הביניים, אחד מהם בעל גגות צדדיים ושני גגות.
בקומת הקרקע בוצעו שיפוצים רבים עבור החנויות.
נכון ל-2020, שוכנת בבניין, בין היתר, מחלקת שירות הלקוחות של החברה העירונית Stadtwerke Schwerin (SWS).
028מכלול הווילות בוורדרשטראסה מ-125 עד 139הווילות המדורגות הנאו-קלאסיות המטויחות בעלות שתיים ושלוש קומות מ-1862 עד 1867 בסגנון נאו-רנסאנס נבנו על ידי משקיעים ביוזמת ובמימון הזנק מהדוכס הגדול פרידריך פרנץ השני, כמקבילה אסתטית ראויה לארמון וכקשר אטרקטיבי בין הארמון לאורווה.
029הווילה בוורדרשטראסה 141ראו לעיל 030בית היין של אולהמסעדת היין של אולה נפתחה בשנת 1906 בבניינים הנאו-קלאסיים בני שלוש וארבע קומות משנת 1905, שתוכננו על ידי האדריכל הברלינאי גיאורג רונש.
כיום כולל חנות יין וביסטרו, מסעדה, אולם אבירים, חדר בכחוס והמלון עם 16 חדרים ושתי סוויטות.
031בית היין של ולרבית מסגרת עץ בן שתי קומות נבנה בסביבות 1750. בשנת 1819 קנה סיטונאי היין ולר (FA Wöhler) את הבית והשתמש בו.
בוצעו שיפוצים גדולים ונוצרו חדרי האירוח ובר היין, הנמצאים בשימוש עד היום.
המבנה שופץ בין 1997 ל-2001 וחלקו העליון משמש כמלון.
032שלוסשטראסה 17הבית בשלוסשטראסה 17 הוא בניין מגורים ומסחר היסטורי בן ארבע הקומות משנת 1909 עם הגמלון המדורג הגבוה והמיוחד הפונה לפושקינשטראסה וחלון המפרץ בן שתי הקומות.
גם החלונות המעוגלים-קשתות והכניסה קובעים את העיצוב.
בנוסף למסעדה בקומת הקרקע, היו בבניין שבע דירות.
הבניין שופץ בשנים 1990 ו-1994. 033תחנת הרכבת של שווריןמבנה התחנה הנוכחי נבנה בשנים 1889–1890 תוך שימוש בלבנים בהירות לחזית התחנה.
034קסרקטין הארטילריה הישןקסרקטין הארטילריה הישן (Alte Artilleriekaserne) נבנה ב-1862 עבור החיילים מחיל התותחנים של הדוכסות.
035קסרקטין הארטילריה החדשקסרקטין הארטילריה החדש (Neue Artilleriekaserne) כולל כמה מבנים מ-1899 עבור החיילים והקצינים של הדוכסות.
036מועדון הקציניםבמקור Offizierscasino, נבנה ב-1900 ושימש כחדר האוכל של הקצינים.
037הנשקייההנשקייה (Arsenal) נבנתה בין 1840 ל-1844 על פי תוכניות של אדריכל החצר גאורג אדולף דמלר.
בזמנו היה זה אחד מפרויקטי הבנייה הגדולים.
הבניין מצופה בכשישה מיליון רעפים.
כיום משמש את משרד הפנים, הבינוי והדיגיטציה של מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה.
הבית שנבנה עבור מפקד הצבא של מקלנבורג-שוורין בתקופת הדוכס הגדול פאול פרידריך, הגנרל הרטוויג פון אלדרהורסט.
הוא הוכרז במסגרת הכנס של ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו שנערך ביולי 2025 בפריז.
אתר המורשת ממוקם בהרים מיוערים, בשפלות כפריות ועל גדות הנהרות, בתוך וסביב רכס הרי ין טו, רכס ההרים המזרחי ביותר מבין ארבעה רכסים סמוכים בצורת קשת, בתחומי המחוזות ו והרשות המקומית הייפונג שבצפון-מזרח וייטנאם.
האזור שימש כשטחה של במאות ה-13 וה-14, והיה מקום לידתו של זרם הבודהיזם ("יער החזרן"), זרם זן בודהיזם ייחודי לווייטנאם.
שרידים מתקופת שושלת טראן ומזרם בודהיזם זה באזור כוללים מאות מקדשים, מקומות פולחן, מאוזוליאומים, פגודות, סטופות, פסלים, מצבות, מנזרי התבודדות, נתיבי עלייה לרגל, מערות ו"מגרשי כלונסאות" (אזורים שבהם ננעצו כלונסאות עץ בקרקע כדי ליצור סוללת הגנה).
אתרי הפולחן הוקמו בתוך סביבות טופוגרפיות וגאולוגיות נוחות, כגון רכסי הרים, עמקים, נהרות ותצורות סלע.
אתרי המשנה הנכללים באתר המורשת העולמית מכילים עדויות ארכאולוגיות למבנים המתוארכים למגוון רחב של תקופות, החל מהתקופה הפלאוליתית התחתונה (לפני כ-450,000 שנה), דרך שושלות לי (1009–1225 לספירה) וטראן (1225–1400 לספירה) ועד ל (1802–1945 לספירה).
זרם הטרוק לאם נולד כתוצאה ישירה מהניצחון הווייטנאמי על האימפריה המונגולית ב-1288. זו הייתה צורה ייחודית של בודהיזם וייטנאמי ששילבה בתוכה קונפוציאניזם, דאואיזם ואמונות ילידיות.
מטרת הזרם הייתה לטפח אחדות לאומית, עצמאות וחוסן, ובכך למלא תפקיד מרכזי בהגנה על ממלכת (שמה של הממלכה ששלטה בווייטנאם עד המאה ה-19) מפני איומים זרים ולתרום להתפתחותה.
אתרי המשנה הכלולים באתר המורשת
אתרי המשנה בטבלה להלן קשורים לחמישה שלבים היסטוריים:
מולדת משפחת טראן, כולל מקומות המנוחה והפולחן של בני המלוכה של שושלת טראן – אתרים 1–2 בטבלה להלן.
חייו ופועלו הדתי של הבודהה-מלך ולידת זרם הבודהיזם טרוק לאם.
חייהם ופועלם של הפטריארך השני והפטריארך השלישי ותקופת הפצת זרם הבודהיזם טרוק לאם.
תקופת ההתחדשות וההשתלבות של זרם הבודהיזם טרוק לאם.
התפקיד וההשפעה של זרם הבודהיזם טרוק לאם בחיי (שמה של הממלכה ששלטה בווייטנאם עד המאה ה-19) ובמסורת הווייטנאמית של שימוש בקרקע ובמים.
+ מכלול המונומנטים והנופים של ין טו - וין נגיים - קון סון - קייפ בקמס'שםשם במקורקואורדינטותשטחבהקטאר אזור החיץבהקטארתיאור תמונה1732-001תאי מיאו (מקדש האבות הקיסרי)Thái miếu nhà Trần0.532.92המקדש נועד לסגוד לאבותיהם של המלכים משושלת טראן, והוא העתיק ביותר מסוגו בווייטנאם ששרד.
זהו מתחם גדול (21 דונם) בצורת 王 הכולל שתי שכבות אדריכליות של שושלות טראן ונווין.
בשכבת שושלת טראן ניתן להבחין בשלושה שלבים.
הראשון כולל שרידים של 20 מבנים מחוברים.
שלבים מאוחרים יותר שמרו על הפריסה המקורית, תוך הוספת מסדרונות ומעברים פנימיים.
משושלת נווין קיים מבנה על שטח של 77.9 מ"ר.
ב-18–20 בינואר נערך במקום פסטיבל המנציח את תאריך מותו של אבי המלך הראשון בשושלת טראן.1732-002מקדש קייפ בקĐền Kiếp Bạc3.44247.65האתר היה בבעלות המצביא טראן הונג דאו (1231–1300) - גיבור לאומי המכונה על ידי הווייטנאמים "הקדוש טראן".
לאחר המלחמה הראשונה נגד המונגולים (1258), בחר טראן הונג דאו בחר במיקום זה להקים את מפקדתו באזור צפון-מזרח.
המבנים הנוכחיים נבנו בתחילת המאה ה-20, על שרידים של מקדשים קודמים ועל ביתו של טראן הונג דאו.
ב-20 באוגוסט נערך במקום פסטיבל לציון מותו של טראן הונג דאו.
1732-003פגודת לאןChua Lan9.6850.31במקור "פגודת מערת הדרקון" קשורה לחלומו של הבודהה-המלך הרוכב על דרקון.
פגודת לאן שימשה הן כמקום תרגול לנזירים של זרם הזן והן כתחנת עצירה לבודהיסטים ותיירים.
במהלך תקופת שושלת טראן, פגודות צ'ואה לאן והואה ין היו שני המרכזים הגדולים ביותר ביישוב זה, במורדותיו האחוריים של הר יין טו.
זה היה המקום שבו הפטריארך השני פאפ לואה והפטריארך השלישי הויין קואנג הטיפו לאלפי אנשים.
המבנה הנוכחי הוא מ-2002 על היסודות של הפגודה המקורית.
המבנים המקוריים ששרדו הם בעיקר סטופות מתקופות שונות.
1732-004מקבץ שרידי פגודת הואה יןChùa Hoa Yên193.454,631.07נטען שהמבנה, שנבנה בתקופת שושלת טראן, הוא המקום שבו הוקם מזבח לגאולת נשמותיהן של הפילגשים שהטביעו את עצמן בנחל, כיוון שלא יכלו למנוע מהבודהה-מלך לעבור ליין טו.
המבנה הנוכחי הוקם ב-1994 על שרידים מתקופת שושלת לי (המאה ה-12) שקדמה לשושלת טראן.
באתר מפוזרים סטופות רבות, כשריכוז של 64 סטופות נמצא בגן הסטופות הפטריארכלי של הו קואנג (אור החוכמה).
סביב הפגודה יש פגודות משנה רבות, מקדשי התבודדות על מורדות ההרים, פסלי בודהה ומפל מים מקודש.
1732-005מקבץ שרידי מנזר ופגודת נואה ואןAm Ngọa Vân195.93כולל שני שרידים עיקריים: מנזר-פגודת נואה ואן, המקום שבו הבודהה-מלך התבודד ונכנס לנירוואנה; ופגודת דה צ'ונג, הקשורה להתחדשות ולהשתלבות של זרם הבודהיזם טרוק לאם.
פגודת נואה ואן ממוקמת בגובה של 590–600 מטרים מעל גובה פני הים.
הפגודה מתקופת שושלת טראן נהרסה ונבנתה מחדש בתקופת לה טרונג הונג, עם שני מבנים המסודרים בצורת האות ני (二).
מנזר נואה ואן נמצא במרחק של 200 מטר מפגודת נואה ואן.
הוא ידוע בזכות אבן הנירוואנה וסטופת הבודהה-מלך.
1732-006פגודת וין נייםChùa Vĩnh Nghiêm4.7935.21המקום שבו פעלו כל שלושת הפטריארכים של זרם טרוק לאם כאבות מנזר, והוא היה המטה הראשי של הסנגהא (קהילת הנזירים) הבודהיסטית של טרוק לאם, בית הספר הראשון לנזירים ולנזירות בווייטנאם, שממנו התפשט זרם הבודהיזם טרוק לאם.
המבנים נבנו ונהרסו כמה פעמים, כשהמבנים הנוכחיים הם מתקופת שושלת נווין.
1732-007פגודת תן מאיChùa Thanh Mai0.50.25הפגודה נבנתה בתקופת שושלת טראן.
בשנת 1329 היא הורחבה על ידי נזיר הזן פאפ לואה, ומאז הפכה למקום מפורסם וחשוב הקשור לחייו ולפועלו, כמו גם לחיי הפטריארך הבא, הויין קואנג.
בתקופת לה טרונג הונג, בסביבות השנים 1605–1607, הפגודה שוקמה.
בהמשך היא נהרסה ונבנתה מחדש בשנת 2009. במקום אסטלה מ-1362 המתעדת את ההיסטוריה של בודהיזם טרוק לאם.
1732-008פגודת קון סוןChùa Côn Sơn5.85581.72במקור מתקופת שושלת טראן עם שיפוצים במאות ה-14 ובמאות ה-17–19. בתקופת שושלת טראן, הפגודה הייתה אחד משלושת המרכזים המפורסמים של זרם הבודהיזם טרוק לאם, כיוון שכל שלושת הפטריארכים של זרם זה – טראן נהאן טונג, פאפ לואה והויין קואנג – נהגו לתרגל ולהטיף במקום.
באתר אסטלות אבן, פסלי סגידה, ומערכת של מצבות מהמאות ה-14 עד ה-18. שתי אסטלות מ-1373– 1377 ומ-1607 מוגדרים אוצרות לאומיים.
פסטיבל פגודת קון סון, המתחיל בימים 16–23 של החודש הירחי הראשון, הוא הפסטיבל הגדול והארוך ביותר במחוז האי זואונג.
1732-009פגודת בו דהChùa Bổ Đà27.599.65בתקופת שושלת טראן, פגודת בו דה הייתה המרכז הדתי השני בגודלו, אחרי פגודת וין ניים, על המדרון הצפוני של רכס הרי יין טו.
בהמשך הרחיב אב המנזר פאם קים הונג את המקדש והתפללו בו לשלוש דתות: שני זרמים של בודהיזם: טרוק לאם ולינג'ה זן ולאל מקומי, טאץ' לין תן דואן (Thạch Linh Thần Tượng).
פגודת בו דה מורכבת מחמש יחידות עיקריות: פגודת טו אן (המכונה גם פגודת בו דה), מנזר תאם דוק, פגודת צ'ואה קאו וגן הסטופות.
בפגודת בו דה נערך באביב פסטיבל שנתי גדול, שבמסגרתו שילוב של טקסי פולחן הבודהה עם פולחן האלים, וכולל משחקים רבים, למשל היאבקות וקרבות תרנגולים.
1732-010פגודת ניים זונגChùa Nhẫm Dương11.86434.347נבנה במקור בתקופת שושלת טראן, אבל הורחב בעיקר בתקופת מורה הזן תוי נוייט, אב המנזר הראשון של הפגודה, אשר תרם באופן משמעותי להתחדשות הבודהיזם הווייטנאמי.
הפגודה מורכבת מ"היכל הבודהה", "בית הפטריארך", מערות טין ניים ותאן הואה ושתי סטופות של הפטריארכים הראשון והשני תוי נוייט וטונג דיין.1732-011מערת המלך צ'וĐộng Kính Chủ56.13425.271מערה בסלע הגיר, מקום דתי, היסטורי וציורי מפורסם מאז ימי קדם.
פתח המערה משתרע על פני מאות מטרים רבועים, בגובה של 30–40 מטר, בעוד שרצפתה נמצאת כ-20 מטר מעל פני הקרקע הנוכחיים.
במערה ישנם מזבחות רבים לפולחן של שלוש הדתות, של המלך לי תאן טונג, של המלך טראן נהאן טונג, של הפטריארך השלישי של זרם טרוק לאם, הויין קואנג, ושל אמונות ילידיות.
הכלונסאות באורך 2.6-2.8 מטר נתקעו בזווית של 75° לעומק 0.5 עד 1 מטר בקרקע הנהר.
מכללה זוטרה היא סוג של מוסד להשכלה גבוהה המציע הכשרה מקצועית ואקדמית שנועדה להכין סטודנטים למקצועות מקצועיים וטכניים או לתפקידי תמיכה במקצועות כמו הנדסה, ראיית חשבון, מנהל עסקים, סיעוד, רפואה, אדריכלות וקרימינולוגיה.
לעיתים קרובות, מכללות מסוג זה מציעות תארים דו-שנתיים המיועדים לסטודנטים המעוניינים לעבור מאוחר יותר למכללה לתואר ראשון.
סטודנטים בדרך כלל לומדים במכללות מסוג זה במשך שנה עד שלוש שנים, תלוי במדינה.
בפקיסטן, לאחר סיום בית ספר תיכון, תלמידים המעוניינים להמשיך את לימודיהם, מגישים מועמדות למכללות זוטרות, הנקראות גם "מכללות ביניים".
הם יכולים לבחור ללמוד אחת משלוש הקבוצות: מדעים, אמנויות ומדעי הרוח או מסחר.
הם לומדים במכללה במשך שנתיים.
בבנגלדש, לאחר סיום כיתה י', התלמידים לומדים שנתיים במכללה זוטרה, הנקראת "מכללת ביניים".
לאחר שעברו את בחינת ה-SSC, התלמידים יכולים להגיש מועמדות למכללות הרצויות, שם הם לומדים בשלוש קבוצות: מדעים, מדעי הרוח, או מסחר, במשך שנתיים.
בהודו, מכללות זוטרות הן מוסדות חינוך על-תיכוניים המציעים השכלה על-תיכונית (כיתות י"א-י"ב), בדומה לבתי ספר תיכוניים.
עם זאת, בניגוד לבתי ספר רגילים בהודו, המספקים בדרך כלל חינוך מגן חובה עד כיתה י"ב, מוסדות אלה מתמקדים אך ורק בחינוך על-תיכוני (כיתות י"א-י"ב).
בעוד שרוב המועצות הלאומיות והמדינתיות בהודו מציעות לימודים רציפים מגן חובה עד כיתה י"ב, בחלק מהמועצות המדינתיות, כמו אלו בטלנגאנה, מהאראשטרה, אודישה, אסאם, קרנאטקה, אנדרה פרדש, ביהר ואוטר פרדש, יש מערכת שבה תלמידים חייבים להגיש מועמדות למכללות זוטרות לאחר סיום כיתה י' כדי להמשיך את לימודיהם בכיתות י"א וי"ב.
במדינות אלה, מכללות זוטרות מכונות בדרך כלל "מכללות קדם-אוניברסיטאיות", "מכללות ביניים" או "מוסדות תיכוניים גבוהים".
בנוסף, מכללות זוטרות ממוקמות לעיתים קרובות יחד עם מכללות לתואר או עם בתי ספר תיכוניים.
ביפן לאחר מלחמת העולם השנייה, מכללות זוטריות (短期大学) מציעות בדרך כלל מסלולי לימוד בני שנתיים, אך עשויות גם לספק מסלול לימודים בן שלוש שנים.
סטודנטים המסיימים את מסלול הלימודים במכללה זוטרה זכאים לתואר עמית או דיפלומה.
ביפן, לפני מלחמת העולם השנייה, המכללות הזוטרות הלאומיות הציעו מסלולים של שלוש שנות לימוד בלבד (旧制高校).
בהולנד, לימודים במכללה זוטרה שקולים ל-MBO (MBO – חינוך מקצועי ברמה בינונית).
לימודי ה-MBO נמשכים בין שנה לארבע שנים, בהתאם לרמה.
ישנן 4 רמות המוצעות לסטודנטים:
MBO רמה 1: הכשרת עוזר.
משך ההכשרה הוא שנה אחת לכל היותר.
ההכשרה מתמקדת במשימות ניהוליות פשוטות.
אם הסטודנט מסיים את לימודיו, הוא יכול להגיש מועמדות ל-MBO ברמה 2.
MBO רמה 2: השכלה מקצועית בסיסית.
התוכנית נמשכת שנתיים עד שלוש שנים ומתמקדת במשימות ניהוליות.
MBO רמה 3: התוכנית נמשכת 3 עד 4 שנים.
הסטודנטים לומדים לבצע את משימותיהם באופן עצמאי.
MBO רמה 4: הכשרה מקצועית בהנהלה בינונית.
תואר זה נמשך 3 עד 4 שנים ומכין את הסטודנטים למשרות בעלות אחריות רבה יותר.
הוא גם פותח את השערים להשכלה גבוהה.
בכל הרמות, MBO מציעים שני מסלולים אפשריים: חינוך בית ספרי, שבו הכשרה בחברה תופסת בין 20% ל-59% מתוכנית הלימודים, או חינוך כהתמחות, שבו הכשרה זו מייצגת יותר מ-60% מזמן הלימודים.
שני המסלולים מובילים לאותה הסמכה.
התלמידים ב-MBO הם בעיקר בגילאי 16 עד 35. מסלול "התמחות" מיועד בדרך כלל לסטודנטים מבוגרים יותר (25+).
לאחר ה-MBO, התלמידים יכולים להירשם ל-HBO (השכלה מקצועית גבוהה) או להיכנס לשוק העבודה.
בסינגפור, מכללה זוטרה שווה ערך למכללה שישית בממלכה המאוחדת.
לאחר סיום התיכון, סטודנטים רשאים להגיש מועמדות למכללה זוטרה או לפוליטכני.
אורך המסלול במכללה זוטרה הוא שנתיים.
בדרום קוריאה, מכללות זוטרות מספקות בדרך כלל מסלולי לימודים בני שנתיים, אך הן עשויות גם לספק מסלול בן שלוש שנים אם הותר על כך על ידי צו נשיאותי.
מכללות זוטרות מורשות גם, בכפוף לצו נשיאותי, להציע "קורסים ראשיים מתקדמים" לתלמידיהן שיובילו לתואר ראשון.
בארצות הברית, מכללה זוטרה הוא בית ספר על-תיכוני (בדרך כלל בינוני) בן שנתיים שמטרתו העיקרית היא לספק השכלה אקדמית ומקצועית.
התעודה הגבוהה ביותר המוצעת בבתי ספר כאלה היא בדרך כלל תואר עמית, אם כי סטודנטים במכללה זוטרה יכולים להמשיך את לימודיהם באוניברסיטה או במכללה בת ארבע שנים, ולהעביר חלק או את כל נקודות הזכות שנצברו במכללה הזוטרה לדרישות התואר שלהם.
המונח "מכללה זוטרה" התייחס באופן היסטורי לכל בתי הספר העל-תיכוניים המעניקים תואר ראשון.
המכללות המקצועיות בישראל הן מוסדות העוסקים במתן השכלה אך לא-מוסמכים להעניק תואר אקדמי.
המכללות המקצועיות מעניקות השכלה גבוהה שאינה אקדמית, ומקנות לבוגריהן הסמכות ותעודות, ובפרט תעודת טכנאי (כיתה י"ג), תעודת הנדסאי (כיתה י"ד), או תעודת מקצוע.
הפיקוח על המכללות המקצועיות המכשירות טכנאים מוסמכים והנדסאים בלבד מופקד לרוב בידי המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע (מה"ט) של משרד הכלכלה שמעניק אישורים לבוגרי המכללות שבפיקוחו.
בניגוד לאוניברסיטאות, רובן של המכללות אינן דורשות תנאי קבלה מיוחדים כמו המכללות האקדמיות, בחלק מהמכללות המקצועיות נערכים ראיונות אישיים ומבחנים התאמה לקורסים אך אין דרישה למבחן פסיכומטרי, בנוסף רק בחלק קטן מההכשרות נדרשת תעודת בגרות כתנאי קבלה ללימודים.
על פי חוק המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג), תשי"ח-1958, רק מוסד להשכלה גבוהה שקיבל את אישור המועצה יהיה רשאי להשתמש בכינוי "מכללה אקדמית".
אורות ישראל מכללה אקדמית לחינוך היא מכללה אקדמית להכשרת מורים ציונית-דתית, פרי איחודן של מכללות "אורות ישראל" באלקנה ו"מורשת יעקב" ברחובות.
בשנת תשס"ט (2009) התאחדו מכללות "אורות ישראל" ו"מורשת יעקב" - בהובלת ראשי המכללות הרב פרופ' נריה גוטל והרב חיים סבן, ומאז פועלת המכללה בשני קמפוסים - בקמפוס אלקנה ובקמפוס רחובות.
לאחר הרב גוטל כיהנו פרופ' יובל סיני והרב פרופ' יצחק קראוס.
כיום מכהן בראשות המכללה הרב פרופ' מאיר הילדסהיימר.
בשנת תשי"ח (1958) הקים הרב יעקב ברמן את הסמינר למורים של ישיבת הדרום.
לימים הפך הסמינר למכללת "מורשת יעקב", אותה ייסד הרב נח גרינפלד, שעמד בראשה עד שנת תשנ"ו (1996).
לאחר מכן עמד הרב חיים סבן בראשות המכללה עד האיחוד עם מכללת אורות ישראל בשנת תשס"ט (2009).
קמפוס "מורשת יעקב" רחובות הוא קמפוס של מכללת "אורות ישראל".
עוד לפני האיחוד בין המכללות קיימה מכללת "מורשת יעקב" ברחובות לימודים לתואר ראשון (.B.Ed) ולתעודת הוראה.
בין תלמידי המכללה לומדים בחורים מישיבות הסדר, ומשלבים לימוד תורה, שירות צבאי ותואר ראשון בחינוך.
הלימודים בקמפוס רחובות כוללים הכשרה להוראה במסלולי בית הספר היסודי והעל יסודי בהתמחויות: תלמוד, תנ"ך, היסטוריה, לשון עברית, תקשורת, חינוך מיוחד, מתמטיקה, אנגלית ומדעי הטבע.
תלמידי ישיבות הסדר וגבוהות לומדים לתארים ראשון ושני במכללה, במתכונת משולבת של למידה פרונטלית ולמידה מקוונת.
הלימודים לתואר שני (.M.Ed) מתקיימים בשלושה מסלולים: ייעוץ חינוכי, ניהול וארגון מערכות חינוך ו-הוראת מקרא וספרות חכמים.
נוסף לכך, המכללה מקיימת תוכניות לפיתוח סגלי ניהול, השתלמויות, לימודי המשך, לימודי הסבת אקדמאים להוראה והרחבת הסמכה.
במסגרת החוג להיסטוריה של המכללה ב-2 הקמפוסים הופק בשנים האחרונות מיזם מאורות אל העבר המעניק מידע לאלפי מנויים על אירועים שהתרחשו ביום זה לפי התאריך העברי.
בחורף 2023 אשרה המועצה להשכלה גבוהה למכללת אורות ישראל לפתוח לימודי תואר שני בהיסטוריה.
בין המרצים בקמפוס: ד"ר מיכאל בן ארי, גרשון בר-כוכבא, הרב פרופ' מאיר הילדסהיימר, הרב מנחם מקובר ועוד.
בשנת תשל"ט (1978) נוסדה מכללת "אורות ישראל" בפתח תקווה ומסוף שנות השמונים היא ממוקמת באלקנה.
מייסד המכללה הוא הרב ד"ר יהודה פליקס, שעמד בראשה עד שנת 2004. אחריו שימש בתפקיד נשיא המכללה הרב פרופ' נריה גוטל.
קמפוס אלקנה מכשיר סטודנטיות ללימודי תואר ראשון בחינוך פורמלי ובלתי פורמלי, בהתמחויות: תנ"ך, תושב"ע, היסטוריה של עם ישראל, לשון עברית, מחשבת ישראל, לימודי ארץ ישראל, ספרות, אנגלית, מתמטיקה, תקשורת, גיל הרך ובמסלול ללימודי החינוך המיוחד המתחלק לשני מוקדים: שלב"ר - שילוב הילד בעל הצרכים המיוחדים וקס"ם - קשיים סנסו-מוטוריים.
בנוסף מתקיימים לימודי תואר שני בתחומי חינוך וייעוץ ניהול וארגון מערכות חינוך, ספרות ומקרא חכמים .
א) המסלול לריקוד (מחול ותנועה), היחיד בישראל המכוון לבנות מהמגזר הדתי ומעניק תואר אקדמי.
המסלול נוסד בשנת 1998 על ידי ד"ר מוסה (משה) קדם וטליה פרלשטיין שניהלה את התיכון באקדמיה למוזיקה ומחול בירושלים.
התלמידות לומדות בלט קלאסי, מחול מודרני ואימפרוביזציה, לימודי חינוך, הקשר בין גוף לנפש והיסטוריה של המחול.
ב) חינוך חברתי קהילתי המקדם תוכניות קידום נוער ועבודה עם בני נוער בעיירות פיתוח.
מלבד זאת פועלים בקמפוס אלקנה שני מכונים, הפתוחים לבנות במקביל לתוכנית הלימודים לתואר במכללה: מכון הגבוה ללימודי מנהיגות חינוכית ואמונה בימינו, ומרכז ללימודי משפחה.
המכללות האקדמיות בישראל הן מוסדות להשכלה גבוהה.
המכללות האקדמיות מוסמכות להעניק תארים אקדמיים, חוץ מתואר הדוקטור (תואר שלישי) המוענק על פי רוב על ידי אוניברסיטאות.
חלקן מתמקד בתחום ספציפי מסוים.
במילים אחרות, מכללות במהותן הן מוסדות לימוד, בעוד שאוניברסיטאות במהותן הן מוסדות מחקר ולימוד.
מכללות אקדמיות מתוקצבות – מרבית המכללות האקדמיות הציבוריות הוקמו במהלך שנות ה-90 במטרה לתת מענה לביקושים הגדלים להשכלה גבוהה ולחסמים שהציבו האוניברסיטאות למבקשים לבוא בשעריהן (מתוך 42% זכאי תעודת בגרות הצליחו להתקבל לאוניברסיטאות 23% בלבד).
בתחילת דרכן הוקמו חלק מהמכללות תחת חסות אקדמית של האוניברסיטאות (הלימודים התקיימו במכללה, אך התואר הוענק על ידי האוניברסיטה) ולכן נקראו אז "מכללות אזוריות", אך מאז שנת 2000 יצאו המכללות האזוריות בהדרגה לעצמאות אקדמית וכיום כולן מוגדרות "עצמאיות".
"המכללות האזוריות" היו בחזית מהפכת ההשכלה הגבוהה.
הן הוקמו באזורים המוגדרים כ"פריפריה" (בגליל, על חוף הכנרת, בעמק יזרעאל ובנגב), ואפשרו לאוכלוסיות מגוונות ללמוד ולרכוש תואר אקדמי.
מכללות אלה נתמכות על ידי המדינה, ולכן שכר הלימוד בהן דומה לשכר הלימוד באוניברסיטאות, ובנוסף מוצע לסטודנטים מגוון של מלגות לימוד ומלגות קיום.
ועד ראשי המכללות האקדמיות הציבוריות (ור"מ), שהוקם ב-2006, הוא ארגון הגג של 21 המכללות המתוקצבות.
במסגרתו פועלות המכללות האקדמיות לקידום המוסדות, פיתוחן האקדמי, מקיימות כנסים בנושאים שונים.
בעשור השני של המאה ה-21 לומדים ב-21 מכללות אקדמיות ציבוריות כ-70 אלף סטודנטים, שהם כ-42% מהסטודנטים לתואר ראשון.
שש מכללות מתמקדות בלימודי הנדסה וטכנולוגיה, מרבית המכללות הן דיספלינאריות ונלמדים בהן תחומים מגוונים כגון סיעוד, כלכלה וניהול, שירותי אנוש, מדעי המחשב, מדעי הטבע ועבודה סוציאלית.
מכללות אקדמיות שאינן מתוקצבות, המכונות גם מכללות פרטיות – המכללות הפרטיות מממנות את פעילותן משכר לימוד ולא מסיוע ממשלתי, וכתוצאה מכך, שכר הלימוד בהן גבוה יותר מאשר באוניברסיטאות ובמכללות המתוקצבות על ידי הממשלה.
מכללות אקדמיות לחינוך – מכללות שתוקצבו היסטורית על ידי משרד החינוך, ושמצויות בתהליך מעבר לתקצוב הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה (נכון ל-2020, סמינר הקיבוצים ובית ברל השלימו את המעבר לתקצוב ות"ת).
הן מלמדות הוראה במסלולים שונים ומעניקות אך ורק תארים בהוראה (B.Ed לתואר ראשון ו-M.Ed לתואר שני).
חוק המועצה להשכלה גבוהה, תשי"ח–1958 קובע כי:
"מכללה אקדמית" – היא מוסד העונה על הקריטריונים הבאים:
(1) מוסד להשכלה גבוהה, שאינו אוניברסיטה, שהוכר לפי סעיף 9 והוסמך להעניק לבוגריו תואר מוכר באחת או יותר מיחידותיו, או שניתנה לו תעודת היתר לפי סעיף 21א;
כאשר הוקמה מכללת יהודה ושומרון באריאל (לימים אוניברסיטת אריאל), התברר כי חוק המועצה להשכלה גבוהה לא חל על מוסדות שאינם בשטחי מדינת ישראל, ולכן הקים אלוף פיקוד המרכז את המועצה להשכלה גבוהה יהודה ושומרון (מל"ג יו"ש), המפקחת על המוסדות שבשטחי יהודה ושומרון.
מוסדות להשכלה גבוהה שאינם אוניברסיטאיים ומעניקים תואר בוגר
מכללות אקדמיות מתוקצבות (שכר הלימוד מסובסד על ידי המדינה) נקראות גם "מכללות ציבוריות"
אפקה - המכללה האקדמית להנדסה בתל אביב – בוגר במדעים במגמות: הנדסת מכנית, הנדסת חשמל, הנדסת תעשייה וניהול, הנדסה רפואית, הנדסת תוכנה, הנדסת מערכות והנדסת אנרגיה, הנדסה וניהול מערכות תשתית, הנדסה וניהול מערכות שירות.
בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים – בוגר באמנות (בצילום, בצורפות, באומנות ובעיצוב קרמי), בוגר בעיצוב (עיצוב תקשורת חזותית ועיצוב תעשייתי), בוגר בארכיטקטורה.
האקדמית גליל מערבי – המכללה האקדמית, שבעבר שימשה "שלוחה" של אוניברסיטת בר-אילן, הוסמכה להעניק תואר בוגר בלימודי שימור, קרימינולוגיה, סוציולוגיה, חינוך, תיאטרון, ניהול, לוגיסטיקה וכלכלה.
האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים – בוגר במוזיקה, בהוראת המוזיקה ובמחול.
המכללה האקדמית אשקלון – המכללה קיבלה ב-2007 הסמכה להעניק תארים בחוגים כלכלה וניהול, עבודה סוציאלית, קרימינולוגיה, וזאת בנוסף לתואר ראשון התמחותי בחסות אוניברסיטת בר-אילן.
המכללה האקדמית הדסה ירושלים – בוגר – B.A.
במדעי המעבדה הרפואית, באופטומטריה ובהפרעות בתקשורת, במדעי המחשב ומדעי בריאות הסביבה (קיימות) – בתקשורת צילומית, בפוליטיקה ותקשורת, בעבודה סוציאלית, בכלכלה וחשבונאות.
המכללה האקדמית להנדסה בראודה בכרמיאל – בוגר במדעים במגמות: הנדסת חשמל ואלקטרוניקה, הנדסת מכונות, הנדסת תעשייה וניהול, הנדסת ביוטכנולוגיה, הנדסת תוכנה, הנדסה אופטית ומתמטיקה שימושית; תואר שני (M.Sc) בהנדסת מערכות, בביוטכנולוגיה, בהנדסת תוכנה ובהנדסת תעשייה וניהול.
המכללה האקדמית להנדסה עזריאלי ירושלים – בוגר במדעים (B.Sc) בחוגים: הנדסת פרמצבטיקה (תרופות), הנדסת תוכנה, הנדסת תעשייה וניהול, הנדסת חשמל ואלקטרוניקה והנדסת חומרים מתקדמים.
המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון – בוגר במדעים בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה, הנדסת כימיה וביוטכנולוגיה, הנדסת תעשייה וניהול, הנדסת תוכנה, הנדסת בניין והנדסת מכונות.
המכללה האקדמית ספיר – בוגר בתקשורת יצירה וביקורת, במינהל ומדיניות ציבורית, בניהול תעשייתי, במערכות תוכנה, בלוגיסטיקה, בשיווק טכנולוגי, בלימודים כלליים במדעי הרוח והחברה, במערכות תכנה, בניהול משאבי אנוש, בכלכלה וניהול ובאומנות הקולנוע והטלוויזיה.
המכללה האקדמית עמק יזרעאל ע"ש מקס שטרן – בוגר בלימודים רב-תחומיים במדעי החברה, בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, במדעי המדינה, במדעי ההתנהגות, בכלכלה וניהול, במערכות מידע, במינהל מערכות בריאות ובשירותי אנוש.
מוסמך בייעוץ ופיתוח ארגוני ללא תזה ובייעוץ חינוכי
המכללה האקדמית תל אביב יפו – בוגר במדעי המחשב, בחברה ופוליטיקה, במדעי ההתנהגות, בכלכלה וניהול ובמערכות מידע; תואר שני במדעי המחשב ובפסיכולוגיה.
המכללה האקדמית תל-חי – בוגר במדעים בביוטכנולוגיה ומדעי הסביבה, במדעי התזונה ובמדעי המחשב, בוגר בחינוך, בעבודה סוציאלית, בכלכלה וניהול, פסיכולוגיה, בלימודים רב-תחומיים ושירותי אנוש.
המרכז האקדמי לב – מכון לב ירושלים – בוגר במדעים בחוגים: פיזיקה שימושית/הנדסת אלקטרואופטיקה (עם התמחויות באופטרוניקה, מיקרואלקטרוניקה, הנדסה רפואית ומחשבים), הנדסת אלקטרוניקה, הנדסת תעשייה וניהול (עם התמחות במערכות מידע), הנדסת תוכנה, מדעי המחשב וכימיה חישובית.
בוגר בחשבונאות ניהולית ומערכות מידע ובהוראת המדעים והטכנולוגיה.
המרכז האקדמי רופין – בוגר בלימודי כלכלה ומינהל, בכלכלה וחשבונאות, במינהל עסקים, במדעי ההתנהגות, בוגר במדעים – במדעי הים והסביבה הימית, או בביוטכנולוגיה ימית, בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה, בהנדסת מחשבים, ובהנדסת תעשייה וניהול.
HIT מכון טכנולוגי חולון – בוגר במדעי המחשב, טכנולוגיות למערכות למידה, מתמטיקה שימושית, הנדסת חשמל ואלקטרוניקה, הנדסת תעשייה וניהול, ניהול טכנולוגיה וכן בוגר בעיצוב
שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב – בוגר בעיצוב במגמות: טקסטיל, אופנה, תכשיטים, עיצוב תעשייתי ועיצוב גרפי.
בוגר במדעים במגמת הנדסת פלסטיקה, הנדסת תעשייה וניהול, הנדסת תוכנה, הנדסה כימית והנדסת אלקטרוניקה.
המכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן – קיבלה היתר להעניק תואר ראשון בהנדסת מערכות מים, הנדסת אנרגיית גז ונפט, הנדסת חשמל ואלקטרוניקה, איכות ואמינות באלקטרוניקה, הנדסת תוכנה, ובלימודי תיירות ומלונאות.
בנוסף, מתקיימים גם מסלולים אקדמיים באחריות אוניברסיטת בר-אילן.
המכללה האקדמית צפת (קיבלה היתר ראשון ב-2007) – מדעי ההתנהגות, סיעוד, פיזיותרפיה, עבודה סוציאלית, אומנות ספרות ומוזיקה.
מעניקה בנוסף תארים של אוניברסיטת בר-אילן במספר מקצועות.
המכללה האקדמית למורים לטכנולוגיה מיסודה של "אורט ישראל" (בקמפוס סינגלובסקי) – בוגר בטכנולוגיה (.B.Tech) במסלול מדעי המחשב – נסגרה.
המכללה האקדמית להנדסה וטכנולוגיה אורט הרמלין נתניה – בוגר במדעים בהנדסה רפואית, בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה ובהנדסת מכונות – נסגרה.
המכללה האקדמית נתניה – בוגר במינהל עסקים, במדעי ההתנהגות, בביטוח, בתקשורת, במשפטים, בבנקאות ושוק ההון, במדעים במדעי המחשב, במדעי המחשב ומתמטיקה ובהנדסת תוכנה.
המסלול האקדמי המכללה למינהל – בוגר במינהל עסקים, בתקשורת וניהול, בכלכלה וניהול, במדעי ההתנהגות ובקרימינולוגיה, במשפטים, במדעי המחשב; בעיצוב פנים; מוסמך במינהל עסקים, במשפטים, בייעוץ ארגוני.
המרכז האקדמי כרמל בחיפה (לשעבר סניף חיפה של שלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל) – בוגר מנהל עסקים, במשפטים.
וכן במתכונת דו חוגית תואר ראשון במנהל ציבורי, כלכלה ולוגיסטיקה.
המרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן – בוגר במשפטים, במנהל עסקים ובחשבונאות.
המרכז האקדמי פרס ברחובות – תואר ראשון במנהל עסקים ובמדעי ההתנהגות ותואר שני במנהל עסקים,
הקריה האקדמית אונו בקריית אונו – (לשעבר שלוחת אוניברסיטת מנצ'סטר) בוגר במנהל עסקים, במשפטים, במדעי ההתנהגות, בסיעוד, בספורטתרפיה, בריפוי בעיסוק, בהפרעות בתקשורת, במדעי המחשב, במוזיקה רב תחומית, בחינוך וחברה, בפרסום ותקשורת שיווקית, מוסמך במנהל עסקים, במשפטים, במדעי היהדות, בניהול הטיפול, בטיפול באמצעות אמנויות ובחינוך.
מכון שכטר למדעי היהדות – מוסמך במדעי היהדות.
המוסד אינו מעניק תואר ראשון.
המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט – בוגר במשפטים, בחשבונאות, ובלימודים בינתחומיים במינהל, ממשל ומשפט, ותואר שני במשפטים.
המרכז ללימודים אקדמיים (לשעבר סניף של שלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל) – בוגר במנהל עסקים, בפסיכולוגיה, שיווק, חינוך, ניהול משאבי אנוש, מינהל מערכות בריאות, מימון ובנקאות, מערכות מידע ניהוליות, חשבונאות ובמדעי המחשב.
תואר שני במנהל עסקים (MBA) וחינוך (MA).
נסגר בשנת 2019 לאחר שנקלע לקשיים כספיים.
נכון לשנת ה'תשפ"א אלו המכללות האקדמיות הגדולות (מתוקצבות ושאינן מתוקצבות), בהן לומדים כ-66 אלף סטודנטים מתוך כ-84 אלף הלומדים במכללות האקדמיות:
מוסדות להכשרת מורים המעניקים תואר בוגר בהוראה
מוסדות להכשרת מורים נקראו בעבר "סמינר למורים" או "סמינר למורים וגננות".
במהלך השנים הפכו כולם (מלבד מוסדות חרדיים) לנותני תארים אקדמיים (B.Ed, M.Ed, M.Teach).
מכללות אלו מכשירות עובדי הוראה, מורים, מחנכים וגננות לגיל הרך, לחינוך המיוחד, לבית הספר היסודי ולבית הספר העל יסודי, וכן מורים לספורט, כל אחת על פי תוכניות הלימוד הנהוגות בה.
אורנים - המכללה האקדמית לחינוך – בית הספר לחינוך של התנועה הקיבוצית
המכללה האקדמית לחינוך "תלפיות" – חולון
מכללת אפרתה – המכללה האקדמית לחינוך, ירושלים – התאחדה עם מכללת אמונה
מכללת הרצוג להכשרת מורים ליד ישיבת הר עציון, אלון שבות – התאחדה עם מכללת ליפשיץ
מכללת אורות ישראל – מכללה דתית להכשרת מורות, אלקנה, התאחדה עם מכללת מורשת יעקב
אחוה – המכללה האקדמית לחינוך – מכללה שהייתה שילוב של מכללה אקדמית לחינוך ומכללה אקדמית
ההכרה וההסמכה להעניק תואר ראשון במקצועות אלה מותנית באישור המועצה להשכלה גבוהה:
המכללה האקדמית לישראל ברמת גן (לשעבר "המכללה לישראל" ושלוחת אוניברסיטת "Heriot Watt" אשר הופעלה על ידי מכללת רמת גן), קיבלה היתר לתוכנית ההשלמה לתואר ראשון בסיעוד לאחים/יות מוסמכים/ות ולתואר שני בייעוץ חינוכי ובמנהל מערכות בריאות.
המרכז האקדמי שלם – קיבל היתר לתואר ראשון דו-חוגי המשלב לימודים הומניסטיים עם התמחות בלימודי המזרח התיכון והאסלאם או בפילוסופיה ובהגות יהודית.
המכללה האקדמית גליל מערבי קיבלה היתר להעניק תואר ראשון במקצועות: ניהול – חד חוגי, כלכלה – חד חוגי, ניהול וכלכלה – דו חוגי, קרימינולוגיה, תיאטרון ושימור מבנים, החל בשנת הלימודים תש"ע–2010. בנוסף, מתקיימים גם מסלולים אקדמיים באחריות אוניברסיטת בר-אילן.
המכללה האקדמית להנדסה וטכנולוגיה אורט הרמלין, קיבלה היתר לתואר ראשון בהנדסה רפואית ובהנדסת מכונות.
מוסדות שמתנהלים בהם לימודים אקדמיים, אבל את כל התארים שאליהם לומדים באותו גוף, מעניק מוסד אקדמי אחר:
מכללת אורט קריית ביאליק – באחריות אקדמית של אוניברסיטת בר-אילן, תוארי .B.A ותוארי .B.A משולבים בתעודת הנדסאי
המכללה האקדמית גליל מערבי – חלק מהחוגים מתנהלים באחריות אקדמית של אוניברסיטת בר-אילן ומעניקים תעודת בוגר מטעמה
מכללת בני ברק החרדית (מבח"ר) – תארים ראשונים שונים באחריות אקדמית של הטכניון, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, המרכז האקדמי לב והמכללה האקדמית תל אביב-יפו; תארים שניים שונים באחריות אקדמית של אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה והמרכז האקדמי לב.
שתי מכללות קיבלו אישור להפוך ממכללה לאוניברסיטה:
מכללת יהודה ושומרון באריאל הפכה בשנת 2012 לאוניברסיטת אריאל בשומרון.
המרכז הבינתחומי הרצליה הפך בשנת 2021 לאוניברסיטת רייכמן.
מרכיב מרכזי באישור הוא פתיחת תוכניות לימוד לתואר דוקטור.
בישראל המונח מכללה אינו חד משמעי, ולכן ניתן למצוא גופים שונים הכוללים את המילה מכללה בשמם.
החלוקה המקובלת של המכללות בישראל היא על פי הקטגוריות הבאות: מכללות אקדמיות (הכוללות מכללות להכשרת מורים וגננות ובתי ספר אקדמיים לסיעוד), שלוחות של מוסדות אקדמיים מחו"ל ומכללות מקצועיות.
על פי חוק המועצה להשכלה גבוהה, תשי"ח-1958, רק מוסד שקיבל אישור מהמועצה להשכלה גבוהה יהיה רשאי להשתמש בכינוי "מכללה אקדמית".
החוק בישראל עד ל-1993 אסר על הקמת מוסדות אקדמיים שאינם מחקריים, אך הוא שונה על ידי שר החינוך אמנון רובינשטיין, וביוזמתו נפתחו מכללות רבות.
נכון לשנת 2014, פועלות בישראל 64 מכללות אקדמיות.
"מכללות אקדמיות" הן מוסדות להשכלה גבוהה, הפועלים על פי חוק המועצה להשכלה גבוהה, תשי"ח-1958, ובפיקוח המועצה להשכלה גבוהה.
המכללות הללו מעניקות תואר אקדמי ישראלי, כולן מעניקות תואר ראשון והחל בשנת 2002, עקב תיקון החוק, חלקן אף מעניקות תואר שני עם תזה וללא תזה, נכון ל-2014 אינן מוסמכות להעניק תואר שלישי, באוגוסט 2014 פורסמה החלטה של המל"ג כי החל משנת 2015 יפתחו מסלולי לימוד לתואר שלישי (דוקטור) גם במכללות.
רק חלק מהמכללות מעסיקות חוקרים, ובמרביתן לא מתבצע מחקר אקדמי.
חלק מהמכללות עוסקות גם בתחומי הוראה נוספים וחלקן משמשות גם כשלוחות של האוניברסיטה הפתוחה.
בנוסף, חלק מהמכללות משמשות כמכללות מקצועיות ומכשירות טכנאים והנדסאים לבחינות המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע.
בעבר לא הייתה משמעות לכינוי "מכללה אקדמית", אולם לאחר שמכללת עמק הירדן העניקה לעצמה את התואר הוחלט למסדו והכללים בנושא זה הוכנסו לחוק.
בישראל קיימות עשרות מכללות אקדמיות, שכולן מקבלות את הסמכתן להעניק תארים מן המועצה להשכלה גבוהה.
הן נחלקות למכללות פרטיות (שאינן מתוקצבות על ידי המדינה) ולמכללות ציבוריות (שחלקן מסונפות לאוניברסיטאות).
בדצמבר 2011 אושר לחמש מכללות להעניק לאנשי סגל את התואר פרופסור: המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון, מכון טכנולוגי חולון, המכללה האקדמית נתניה, המרכז הבינתחומי הרצליה והמסלול האקדמי המכללה למינהל.
ראשי שלוש המכללות האקדמיות הפרטיות הגדולות מנסים לקדם חוק שיאשר הקמת אוניברסיטאות פרטיות בישראל, שיורשו להעניק גם תואר שלישי (דוקטורט).
כאשר הוקמה מכללת יהודה ושומרון באריאל, התברר כי חוק המועצה להשכלה גבוהה לא חל על מוסדות שאינם בשטחי מדינת ישראל ולכן הקים אלוף פיקוד המרכז את "המועצה להשכלה גבוהה יהודה ושומרון" (מל"ג-יו"ש), הנותנת חסות למה שכונה עד לשנת 2013, "המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון".
ב־1978, בעקבות ועדת עציוני לשדרוג מעמד המורה, החליטו על הפיכת מקצוע המורה לפרופסיה והחלו בהליך הפיכת "הסמינרים להכשרת מורים" שפעלו בתוקף "חוק בתי המדרש התשי"ד" ל"מכללות אקדמיות לחינוך" המעניקות תואר אקדמי ראשון משולב תעודת הוראה.
מהלך זה לווה בחקיקה, במסגרת חוק המועצה להשכלה גבוהה, המסדיר את ההיבטים המשפטיים של פעולת ההשכלה הגבוהה בישראל.
מאז, כל המכללות להכשרת עובדי הוראה מעניקות תואר אקדמי, וכלולות בערך על מכללות אקדמיות.
סך הלומדים בתשס"ה בכל המכללות להכשרת עובדי הוראה היה כ־23 אלף סטודנטים, מתוכם כ־500 לתואר שני.
חלק מבתי הספר לאחיות ולאחים מוסמכים, הכוללים התמקצעות של מקצועות הסיעוד, הפכו למכללות אקדמיות המעניקות תואר או נקודות זכות לקראת תואר.
בנוסף, מוענקים תארים בסיעוד על ידי מוסדות אקדמיים קיימים.
בית הספר האקדמי לסיעוד ע"ש הנרייטה סאלד של הדסה והאוניברסיטה העברית בירושלים
בית הספר האקדמי לסיעוד יצחק שמיר, צריפין
בית הספר האקדמי לסיעוד - המרכז הרפואי קפלן, רחובות
בית הספר האקדמי לסיעוד "דינה" ליד בית החולים בילינסון, פתח תקווה
בית הספר האקדמי לסיעוד ליד המרכז הרפואי וולפסון, חולון
בית הספר האקדמי לסיעוד ליד המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
בית הספר האקדמי לסיעוד תל אביב
בית הספר האקדמי לסיעוד, הלל יפה
בית הספר על שם רקנאטי ליד אוניברסיטת בן-גוריון באר שבע - המגמה לסיעוד
החוג לסיעוד על שם צ'ריל ספנסר - חיפה
שלוחות של מוסדות אקדמיים מחו"ל
תואר המוענק ללומדים בשלוחות של מוסדות להשכלה גבוהה מחו"ל הפועלים בישראל - הוא תואר זר ואינו תואר אקדמי ישראלי מוכר.
מוסדות שהם שלוחות של מוסדות להשכלה גבוהה מחו"ל אינם מוסדות המוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה כמוסדות אקדמיים ישראליים.
חלק מהגופים המפעילים שלוחות אלו כוללים את המילה "מכללה" בשמם, לדוגמה: "המכללה לישראל", "רשת מכללות" וכדומה.
היו מקרים שבהם המועצה להשכלה גבוהה לא הכירה בתארים שהוענקו על ידי שלוחות מחו"ל, למשל בתוארי "אוניברסיטת לטביה".