tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בריט רוברטסון בתור הסוכנת המיוחדת לורה סטנסן, חברה לשעבר ביחידה למדעי ההתנהגות של ה-FBI, שהושמה כעת ליחידת החקירות המיוחדת של המפקד גרזה.
היא גם משמשת כאשת סודו של גרזה וסוכנת האימונים של ברנדון אקרס.
בעבר, כשהייתה הסוכנת הצעירה ביותר של היחידה למדעי ההתנהגות, היא יצאה לחופשה כשתפסה את הארוס שלה, סם, במיטה עם חברתה הטובה, מאורע זה גרם לה להתפרצות ולסילוק מהיחידה.
היא מקווה לנצל את זמנה ביחידה כצעד לקראת חזרת הקריירה שהייתה לה פעם.
פליקס סוליס בתור הסוכן המיוחד המפקח מתיו "מאט" גרזה, ראש הצוות של יחידת החקירות המיוחדת שהוקמה לאחרונה במשרד השדה של לוס אנג'לס (אשר הממונים עליו הסכימו לתת לו אך מתכננים לבטל בשנייה שהיחידה שלו תיכשל), בכוונה להתמקד יותר בעבודת המשטרה מאשר ב"נוהל ביורוקרטי של ה-FBI".
הוא גם מתמודד עם כמה בעיות בריאותיות.
קווין זגרס בתור הסוכן המיוחד ברנדון אקר (שם לידה ברנדון בוטקוס), עמיתה לאקדמיה של סימון באקדמיית ה-FBI, שגם הופקד ביחידת החקירות המיוחדת של גרזה.
סוכנת האימונים שלו היא לורה סטנטן.
לפני שהצטרף ללשכה, הוא היה שחקן עטור פרסים שכיכב בסדרת הטלוויזיה הפופולרית למבוגרים צעירים, "שוטר ערפד" במשך שש שנים.
הוא נדחף למשחק על ידי אביו החד הורי, לאחר שאמו עזבה את המשפחה.
מישל נוניז בתור הסוכנת המיוחדת אלנה פלורס, האנליסטית הטכנולוגית של יחידת החקירות המיוחדת ואחיינית של גרזה.
דוויקה בהיס בתפקיד אנטואנט בנטו, טכנאית במעבדה של ה-FBI ואהבתו של ברנדון.
קורטני פורד כסוכנת מיוחדת אחראית טרייסי צ'ילס, הממונה על גרזה.
ג'סיקה בטס בתור DJ, מושא האהבה של סימון.
בת זוגה של השחקנית הראשית ניסי נאש.
תומאס דקר בתור אלי ריינולדס (כינוי ג'פרי בויל)
אריק רוברטס בתור ג'וש ריינולדס, אביו של אלי.
אושן אירדוקונדה בתור הסוכן המיוחד של סימון קלארק.
דניז אקדניז בתפקיד מארק אטלס, שותפה לשעבר של לורה סטנסן ב-BSU.
טום ארנולד בתור מיילס בוטקוס, אביו המרושל של ברנדון.
דייוויד רמזי בתפקיד גרג רייט
דיא נאש בתפקיד בילי, בתה של סימון
מטאו פולוק בתור מקס, בנה של סימון
וואלאס לנגהם בתור אלן בריידי
טדי סירס בתפקיד ג'ורג' רייס
טרבור סטיינס בתור קלן פילמור
דונה מילס בתור ליילה לאגולין, אשת עסקים בתחום הקוסמטיקה.
ניית'ן פיליון בתור השוטר ג'ון נולן, הטירון המבוגר ביותר של משטרת לוס אנג'לס שהתיידד עם סימון קלארק כשהייתה בלוס אנג'לס.
אליסה דיאז בתפקיד הבלשית אנג'לה לופז, בלשית בחטיבת מיד וילשיר.
ברנט האף בתפקיד השוטר השלישי קוויגלי סמיטי, קצין ותיק אך עצלן במחלקת מיד וילשיר.
מליסה אוניל בתפקיד השוטרת השנייה לוסי צ'ן.
אריק וינטר בתור הסמל הראשון טים ברדפורד.
ריצ'רד טי ג'ונס בתפקיד הסמל השני וייד גריי.
שון אשמור בתור וסלי אוורס.
ב-8 בפברואר 2022, הוכרז ש-ABC נמצאת בתהליך של פיתוח ספין-אוף של הטירון שבמרכזו ה-FBI.
עוד דווח כי הסדרה תוצג באמצעות פיילוט של שני פרקים בדלת אחורית בסדרת האם.
באותה עת שדווח ש-ABC רצתה להרחיב את הזיכיון שלה לאחר שאיבדה את שחור-כזה, במאמץ להתחרות בזיכיונות שיקגו וחוק וסדר של NBC, כמו גם בזיכיונות "FBI וה-NCIS המשודרים ב-CBS.
ב-13 במאי 2022, הוזמנה הסדרה תחת השם "The Rookie: Feds".
יוצר הטירון אלכס האולי, יצר את הסדרה יחד עם טרנס פול ווינטר, שניהם גם מפיקים בפועל לצד מישל צ'פמן, ביל נורקרוס, קורי מילר, ניסי נאש, וכוכב הטירון נייתן פיליון.
Entertainment One גם תפיץ את הסדרה בעולם.
ב-21 באוקטובר 2022, הסדרה הוזמנה לעונה מלאה, מה שהעלה את העונה ל-22 פרקים בסך הכל.
ניסי נאש-בטס הייתה הראשונה שלוהקה לתפקיד סימון קלארק, קאט פוסטר ופליקס סוליס לוהקו במרץ 2022 כדי לגלם את קייסי פוקס ומתיו גארזה, יוצאי FBI.
פרנקי פייסון גם הצטרף לקאסט בתור כריסטופר "קאטי" קלארק, אביה של סימון.
כשהסדרה הוזמנה דווח כי פוסטר ודמותה פוקס לא יתקדמו מעבר לפיילוט.
בריט רוברטסון הצטרפה לצוות הראשי ביוני 2022 כדי לגלם את לורה סטנסן, חברה לשעבר ביחידה לניתוח התנהגות של ה-FBI.
מאוחר יותר באותו חודש, קווין זגרס לוהק לתפקיד ברנדון אקרס, שחקן לשעבר שהצטרף לאחרונה ל-FBI.
למחרת, Deadlne דיווח שג'יימס לסר לוהק גם לתפקיד קרטר הופ, עורך דין לשעבר במשרד המשפטים שמאמן כעת את קלארק.
בספטמבר 2022, הוכרז שג'סיקה בטס, טום ארנולד, אריק רוברטס ודניז אקדניז לוהקו לתפקידי אורח.
נתן פיליון ואליסה דיאז הופיעו בבכורה של הסדרה בתור ג'ון נולן ואנג'לה לופז, בהתאמה, הדמויות שלהם מ"הטירון".
כאשר ABC הכריזה על לוח הזמנים לסתיו לעונת הטלוויזיה 2022–2023, נחשף כי הסדרה תשודר בימי שלישי בשעה 22:00 ET מוביל מתוך "הרווק בגן עדן".
נשיא ABC Entertainment, קרייג ארוויץ', הגן על ההחלטה שלא להצמיד את הסדרה לטירון, באומרו שהם רוצים להשאיר את הטירון במרווח הזמן של יום ראשון.
הסדרה עלתה לראשונה ב-27 בספטמבר 2022.
הטלה היא אופן הולדה של בעלי חיים מטילי ביצים, המאפשר לעובר להתפתח מחוץ וללא תלות בגוף ההורה.
זאת בניגוד לבעלי חיים משריצים אשר אשר מולידים צאצאים מפותחים יחסית.
אופן הולדה זה מצוי אצל רוב הדגים, דו-חיים, רוב הזוחלים, וכל הפטרוזאוריה, הדינוזאורים (כולל עופות) יונקי הביב, החרקים, רכיכות ועכבישנים.
באופן מסורתי נהגו מבחינה ביולוגית להתייחס לכל בעלי החיים מטילי הביצים כקבוצה אחת לעומת בעלי חיים שמשריצים צאצאים חיים.
עם זאת, הביולוג Thierry Lodé (2001) הציע לחלק את הקטגוריה המסורתית של הטלה לקטגוריות משנה.
הטלה (ovuliparity) והטלה אמיתי (oviparity) בהתבסס על הקשר בין הזיגוטה (ביצית מופרית) לבין ההורים :
הביצים שהנקבה משחררת לסביבה מכילות ביצים שאינם מופרות, והזכר מפרה אותן מחוץ לגופה.
הביצים של רוב המינים ברוב המקרים הביצים מכילות כמות ניכרת של חלמון לתמיכה בצמיחת העובר ובפעילותו לאחר ההפריה, ולעיתים גם למשך זמן מה לאחר הבקיעה.
הולדה זו נחשבת לצורת ההולדה העתיקה ביותר ממנה התפתחו הצורות האחרות.
צורה הולדה זו קיימת בקרב חולייתיות רוב הדגים ורוב הדו-חיים.
כמו גם בקרב צורבים, מסרקנים, קווצי עור, רכיכות, ועוד כמה מערכות אחרות.
הטלה אמיתית (Oviparity): הפריה פנימית.
בצורת הטלה זו ההפריה מתרחשת בתוך גוף האם.
בין אם הזכר מחדיר את הזרע לנקבה ובין אם היא קולטת אותו באופן אקטיבי או פסיבי - הנקבה מטילה ביצים המכילות זיגוטות עם כמות ניכרת של חלמון כדי להאכיל את העובר בזמן שהוא נשאר בביצה.
הביצה אינה נשמרת בגוף במשך רוב תקופת ההתפתחות של העובר.
הטלה אמיתית מתרחשת בכל הציפורים, ברוב הזוחלים, בחלק מהדגים וברוב פרוקי הרגליים.
מבין היונקים ארבעה מינים של יונקי הביב (ברווזן קיפודניים) הם מטילי ביצים אמיתיים.
הדמויות בסדרת הטלוויזיה הטירון נוצרו על ידי אלכסיי הולי.
חלקן בתפקידי אורח בעונות הראשונות אבל אחר כך הופכות לתפקיד ראשי.
עלילת הסדרה מתרחשת בתחנת המשטרה של לוס אנג'לס, ועוקבת אחרי חייו של ג'ון נולן, קבלן שיפוצים בן 45, אב לילד בקולג', שמחליט, מיד לאחר גירושיו, ובעקבות שוד בנק בו היה מעורב כקורבן, להתגייס למשטרת לוס אנג'לס כטירון הכי מבוגר במשטרה.
נייתן פיליון בתפקיד ג'ון נולן: הטירון המבוגר ביותר במחלקת משטרת לוס אנג'לס (LAPD), הוא מוצב בתחנת מיד-ווילשייר.
הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה אך פרש והקים עסק בנייה לאחר שגילה ששרה, החברה שלו ואשתו לעתיד, בהריון.
בגיל 45, נולן סגר את חברת הבנייה שלו בפנסילבניה ובעקבות לכידת חשוד בשוד בבנק בעיר הולדתו פוקסבורג, פנסילבניה, עבר למערב כדי להיות שוטר.
הוא גרוש ואב לבן, הנרי.
בעונות המאוחרות יותר, נולן הופך לקצין הדרכה כדי ללמד את הדור הבא של השוטרים ולעזור לעשות שינוי חיובי במשטרת לוס אנג'לס.
הוא מתחתן עם ביילי ניון בעונה השישית.
אליסה דיאז בתפקיד אנג'לה לופז: בלשית במשטרת לוס אנג'לס.
היא מוקצית לקצינת הדרכה לג'קסון ווסט.
היא מתחתנת עם וסלי אוורס והופכת לבלשית ואם מעוררת השראה בעונות המאוחרות יותר.
ג'ונס בתפקיד וייד גריי: סמל ומפקד צוות בתחנת מיד-ווילשייר.
גריי מאמין בתחילה שאולי נולן מחליף קריירה בגלל משבר גיל אפשרי ומטיל ספק בכך שהוא מתאים לעבודת משטרה, אך מאוחר יותר רואה את הפוטנציאל שלו.
גריי שירת בצבא ארצות הברית לפני שהצטרף למשטרת לוס אנג'לס.
יש לו בת שלומדת בקולג' בניו יורק סיטי.
טייטוס מייקין ג'וניור בתפקיד ג'קסון וסט (עונות 1–3): טירון נלהב, אם כי קצת תמים, ובנו של מפקד פרסי וסט, ראש מחלקת העניינים הפנימיים של LAPD.
בראש כיתתו באקדמיה למשטרה, הוא מחויב בתוקף למשטרת לוס אנג'לס ורוצה להיות השוטר הטוב ביותר שהוא יכול להיות מכיוון שהוא רוצה לשמר את המסורות המשפחתיות שלו.
הוא נהרג על ידי אנשי יד ימינו של סוחר סמים בניסיון להגן על לופז מפניהם.
מרסדס מייסון בתפקיד זואי אנדרסן (עונה 1; אורחת בעונה 3): מפקדת קשוחה, קפטן אנדרסן הייתה בעבר חיילת בחיל הנחתים, ושירתה במשטרה הצבאית.
לאחר שעזבה את החיל, היא עבדה שנה במחלקת החקירות הפליליות של משטרת הפנטגון לפני שהצטרפה למשטרת לוס אנג'לס.
בשל ניסיונה הקודם, אנדרסן עלתה במהירות בדרגות, עד כדי כך שחלק מהקצינים שלה רואים בה יותר כבוסה מאשר כחברה לעבודה.
היא נהרגה בתפקיד בעת שניסתה להגן על נולן ממנהיג כנופיה נקמני.
מליסה אוניל בתפקיד לוסי צ'ן: טירונית שאפתנית שמתקשה להוכיח את עצמה בפני טים ברדפורד, קצין ההדרכה שלה.
היא בת 29, והוריה הם פסיכולוגים שנותרים מתנגדים לבחירת הקריירה שלה.
אוניל מככבת גם בתור "ג'וסי", הכפילה של לוסי, בעונות מאוחרות יותר.
מאוחר יותר היא עומדת בתנאים כדי להיות סוכנת סמויה ומתחילה לצאת עם טים.
אפטון ויליאמסון בתפקיד טליה בישופ (עונה 1): קצינת הדרכה שזה עתה קודמה, שמטפל בנולן כמתמחה שלה.
שאפתנית, היא משתדלת מאוד להיות בלשית ומקווה להגיע בסופו של דבר לתפקיד ראש המשטרה.
היא עוזבת את המשטרת לוס אנג'לס לטובת עבודה ב-ATF לאחר שמידע על עברה, שהיא הסתירה בעבר, מתפרסם ומאיים לעצור את הקריירה שלה.
אריק וינטר בתפקיד טים ברדפורד: קצין הדרכה קפדני ולא מתפשר.
הוא מקבל את לוסי כמתמחה ומקשה עליה אבל מתייחס אליה בצורה הוגנת.
הוא שימש כמפקד צוות בחיל הנחתים בעיראק ואפגניסטן לפני שהצטרף למשטרת לוס אנג'לס.
וינטר גם מככב בתור הכפול של טים, "דים", בעונות מאוחרות יותר.
הוא מוותר על משמרות סיור כדי לקיים מערכת יחסים עם לוסי והופך לקצין מטרו.
מקיה קוקס בתפקיד ניילה הארפר (עונה 2-הווה): קצינת ההדרכה החדשה של נולן, בלשית קשוחה ומנוסה שעוזבת ארבע שנים של עבודה סמויה כדי לחזור לעבודת סיור.
לאחר אימון נולן וארון והלידה, היא חוזרת להיות בלשית ומשותפת ללופז.
שון אשמור בתפקיד וסלי אוורס (עונות 3–הווה; חוזר בעונות 1–2): עורך דין שלופז מתנגשת איתו בתחילה אבל מאוחר יותר מתחילה לצאת איתו.
השניים מתחתנים בסופו של דבר ומולידים בן בשם ג'ק ובת.
מאוחר יותר הוא מקבל עבודה כסגן התובע המחוזי.
ג'נה דואן בתפקיד ביילי ניון (עונות 4–הווה; אורחת בעונה 3): כבאית שמופיעה לראשונה כדייט של נולן לחתונה של לופז ובהמשך הופכת לאשתו בעונה השישית.
לפני הצטרפותה ל-LAFD, שירתה בצבא האמריקאי והיא עדיין משרתת כעת בעתודה.
טרו ולנטינו בתפקיד ארון ת'ורסן (עונות 4-6): טירון חדש שהיה מעורב בתיק רצח שבו זוכה.
הוא מגיע מרקע עשיר והיה סלבריטי אינטרנט לפני מעצרו ומשפטו.
ליסת' צ'אבז בתפקיד סלינה חוארז (עונה 6–הווה; חוזרת בעונה 5): הטירונית החדשה והנלהבת של נולן.
היא גורמת לצרות לנולן כי הוא חושב שהיא עוקבת אחר אמונות תפלות.
היא הצטרפה לאקדמיה כדי לפתור את רצח והיעלמות אחותה.
דריק אוגוסטין בתפקיד מיילס פן (עונה 7): אחד מהטירונים החדשים במשטרת לוס אנג'לס.
פטריק קלהר בתפקיד סת' רידלי (עונה 7): אחד מהטירונים החדשים במשטרת לוס אנג'לס.
מירצ'ה מונרו בתפקיד איזבל ברדפורד (עונה 1; אורחת בעונה 5): אשתו לשעבר של טים ברדפורד.
סוכנת סמויה ברשות למאבק בסמים שהפכה לנרקומנית בעצמה.
שרה רו בתפקיד נל פורסטר (עונות 1–2; אורחת בעונה 4): מפעילת משטרה לשעבר במשטרת לוס אנג'לס שטים משחד כדי לקבל שיחות ספציפיות.
קרי גרהאם בתפקיד בן מקריי (עונה 1; אורח בעונה 3): חבר ותיק של נולן, ובעל הבית שלו בעונה הראשונה של הסדרה.
דמטריוס גרוס בתפקיד קווין וולף (עונה 1): בלש המוקצה לתיק של איזבל.
דייוויד דה סנטוס בתפקיד אליהו וסטר (עונה 1): בלש המוקצה לתיק של איזבל.
הוא נורה ונרצח באמצע העונה הראשונה בקרב יריות עם כנופיית סוחרי סמים.
זיין אמורי בתפקיד הנרי נולן: בנו של ג'ון נולן, סטודנט שנה ראשונה בקולג'.
הוא מאורס לאביגייל בעונה השנייה.
הוא מוצג כסובל מבעיה לבית מולדת בעונה השלישית.
מייקל ביץ' בתפקיד פרסי וסט (עונות 1–3; אורח בעונה 6): אביו של ג'קסון, מפקד המחלקה לחקירת שוטרים בקליפורניה.
ברנט האף בתפקיד קוויגלי סמיטי: שוטר עצלן מאוד המתגורר בקרוואן שחונה מול תחנת מיד-וילשייר.
קאנואה גו בתפקיד כריס סנפורד (עונות 3-5): עוזר התובע המחוזי בלוס אנג'לס, ובן הזוג לשעבר של לוסי צ'ן.
אנג'ל פארקר בתפקיד לונה גריי: אשתו של וייד גריי ואמה של בתם דומיניק.
שרה שאהי בתפקיד ג'סיקה רוסו (עונות 1–2): מנהלת משא ומתן לשעבר על בני ערובה ב-FBI שמנהלת כעת את חברת האבטחה שלה והיא סופרת מוכרת.
מאוחר יותר היא עוברת לעבוד במחלקה לביטחון המולדת בזמן שהיא יוצאת עם נולן לתקופה קצרה.
הם נפרדים כשהיא מבינה שהוא לא מוכן להביא עוד ילדים.
מתיו גלייב בתפקיד אוסקר האצ'ינסון: אסיר שנמלט מהתרסקות אוטובוס כלא אך נעצר מאוחר יותר על ידי לופז וג'קסון.
אוסקר בסופו של דבר עוזר לקציני המחוז כמודיע בכמה מקרים, כולל אסירים לשעבר.
ברידג'ט ריגן בתפקיד מוניקה סטיבנס: עורכת הדין של אלייז'ה סטון והארוסה לשעבר של וסלי.
הארולד פרינו בתפקיד ניק ארמסטרונג (עונה 2; אורח בעונה 3): בלש לילה חדש שעוזר למחלקת מיד-ווילשייר של LAPD, שמתגלה מאוחר יותר כשוטר מושחת שעובד עבור משפחת הפשע של סרג' דריאן.
ארמסטרונג מנסה להפליל את נולן בקשירת קשר וניסיון רצח, אך נורה ונרצח בעצמו על ידי דריאן בתחילת העונה השלישית.
דניאל ליסינג בתפקיד סטארלינג פרימן (עונה 2; אורח בעונה 3): שחקן מפורסם שמככב בסדרת משטרה.
בן הזוג של ג'קסון בעונה השנייה, אבל בהמשך מתגלה כעבריין לשעבר בשם סקיפר יאנג.
אלי לרטר בתפקיד גרייס סוייר (עונה 2): רופאה בבית החולים "Shaw Memorial" ובת הזוג לשעבר של נולן, שאיתה הוא מחדש את הקשר לתקופה קצרה.
אנבר ג'וקאי בתפקיד דונובן טאון (עונות 2, 4): בעלה לשעבר של ניילה, שנגדו היא נאבקת על משמורת משותפת על בתם, ליילה.
קארסין רוז בתפקיד ליילה טאון (עונות 2, 4): בתה של הארפר מנישואיה לדונובן.
מדלן קוגלן בתפקיד אביגייל (עונות 2–3; אורחת בעונה 7): ארוסתו של הנרי נולן.
אנני ורשינג בתפקיד רוזלינד דייאר (עונות 2, 5; אורחת בעונה 3): רוצחת סדרתית ואויבת של ארמסטרונג, הקצין שלמעצרו הובילה להרשעתה ברצח.
ג'ף פייר בתפקיד אמט לאנג (עונה 2): כבאי וחבר של טים ברדפורד.
יצא עם לוסי לאורך העונה השנייה.
הרך תיטיזיאן בתפקיד רובן דריאן (עונה 2; אורח בעונה 3): חבר בכנופיית הפשע דריאן שגייס את ארמסטרונג וארין קול לעזור לו להשמיד ראיות שמפלילות את אחיו סרג' ברצח של השוטר כריס ריוס.
נעצר בתחילת העונה השלישית על הרצח של ניק ארמסטרונג.
ברנדון ראות' בתפקיד דאג סטנטון (עונה 3): קצין ההדרכה החדש של ג'קסון וסט.
נחקר בחשאי על ידי וסט, גריי, ברדפורד, וצ'ן לאור ההטייה הגזעית שלו.
הוא מפוטר מתחנת מיד-וילשייר לאחר שנמלט בזמן שג'קסון עבר לינץ'.
ארג'יי סמית' בתפקיד ג'יימס מארי (עונה 3–הווה): תושב מקומי בשכונה שבה נולן והארפר מוקצים לפעילות קהילתית.
הוא והארפר מתחילים לצאת בעונה השלישית, ובמהלך העונה הרביעית היא נכנסת להריון.
הוא מציע לה בעונה 4 לאחר שסירב להצעתה הראשונית.
טוקס אולגונדוי בתפקיד פיונה ראיין (עונה 3): פרופסור לאתיקה ומשפט פלילי.
נולן לוקח את שיעורי הלילה שלה כדי לסיים את הלימודים ולהיות כשיר לקצין הדרכה.
היא גם פעילה ידועה, במיוחד בזכויות אזרח ורפורמת משטרה, וכתבה ספר על אי שוויון גזעי במערכת המשפט.
דילן קונקריק בתפקיד תמרה קולינס (עונה 3–הווה): תלמידת תיכון חסרת בית שלוסי לוקחת תחת חסותה.
בהמשך היא הופכת לשותפה של לוסי לדירה שלה.
קמיל גואטי בתפקיד סנדרה "לה פיירה" דה לה קרוז (עונה 3; אורחת בעונה 4): אישה עסקית גואטמלית וסוחרת סמים, שיש לה נקמה כלפי לופז לאחר מפגשים מרובים.
לאחר שבנה דייגו נרצח על ידי כנופיה יריבה, היא חוטפת מאוחר יותר את לופז, אך נורתה למוות לאחר שהארפר וטים עוזרים ללופז לברוח.
ברנדון ג'יי מקלארן בתפקיד אליז'ה סטון (עונות 4–5): ראש כנופיה שסוחט את וסלי כדי שווסלי יהפוך לעורך הדין של הכנופיה.
נעצר בסוף עונה 5 על סחר בסמים, והופך לשותף לתא של אוסקר האצ'ינסון.
דני נוסי בתפקיד סנדפורד מוטה: בלש פשעים חצוף ומזלזל במתמחים.
שון כריסטיאן בתפקיד ג'רמי הוק: קצין ההדרכה לשעבר של נולן באקדמיה שפוער נגד המערכת.
ג'ואל קרטר בתפקיד מייגן מיטשל: האישה לשעבר של הוק שנמצאת במאבק איתו על משמורת בנם לוגן.
ניקו ניקוטרה בתפקיד קרסון מילר: החבר לשעבר של איזבל וסוחר סמים.
חוסה פבלו קנטילו בתפקיד פרנקו דסנטיס: סוחר סמים שגונב כסף מתפיסת סמים לאחר שקיבל טיפ.
בו גארט בתפקיד דניז: אישה שנולן מציל ביום האהבה שיש לה אובססיה לא בריאה כלפיו.
שון מאהר בתפקיד קיילב ג'וסט: אסיר שנמלט מהתרסקות אוטובוס כלא ב"מצוד" אך נעצר מאוחר יותר על ידי נולן, בישופ וג'סיקה.
מריו לופז בתפקיד עצמו: סלבריטאי שנעצר על ידי טים ולוסי על כך שחצה תמרור עצור ומנסה לצאת מהדוח כחלק מבדיקת יושר של המחלקים הפנימיים של LAPD.
ג'ואל מקהייל בתפקיד בראד הייז: לשעבר קצין סיור בגבול שהפך למבריח אנשים עבור קרטל, הנמצא תחת אבטחה צמודה של טים ונולן.
מייקל טרוקו בתפקיד שון דל מונטה: עוזר התובע המחוזי שממנה את נולן וטים לאבטחה צמודה בפרק "הטלטלה".
הוא חוזר מאוחר יותר בפרק "הצד האפל" בעונה השנייה כשהוא עושה עסק עם רוזלינד דייאר כדי למצוא את גופות הקורבנות הקודמים שלה, כמו גם בעונות הרביעית, החמישית, השישית והשביעית.
ג'ים לאו בתפקיד פטריק צ'ן: אביה של לוסי צ'ן, שנפצע מאחד מהמטופלים שלו ונאלץ ללכת לבית החולים.
מאוחר יותר יש לו ויכוח עם לוסי לגבי הטיפול של LAPD במקרי בריאות הנפש.
ויל.איי.אם בתפקיד עצמו: מופיע כאשר אזעקה שקטה הופעלת בביתו, שנגרמה על ידי אדם שצנח בטעות לחצר הלא נכונה ונחת על עץ.
סטיבן לאנג בתפקיד טרנט וויליאמס: מפקד משטרת LAPD.
הוא מנהל את הבחינה בעל פה של נולן, לוסי וג'קסון במהלך בחינת המחצית שלהם.
פלישיה דיי בתפקיד ד"ר מורגן: מומחית צוות משימה של ה-CDC במחלות זיהומיות.
מארק קיובן בתפקיד עצמו: מופיע כאשר נולן וגריי מגיבים להפרעה במסעדה שלו.
מיץ' פילגי בתפקיד רקס: צייד ראשים ושוטר LAPD בדימוס.
הוא חבר טוב של טים.
שיימוס דיוור בתפקיד צ'אז באכמן: עורך דין שנעצר על ידי נולן ולופז בגין קניית סמים.
ג'ון הוארטס בתפקיד אלכסנדרו מייה / ססאר אוג'דה: סוכן סמוי של מחלקת ביטחון המולדת שנחשף וכמעט נהרג על ידי שני תוקפים המבקשים ממנו מידע.
לורן טום בתפקיד גברת צ'ן: אמה של לוסי צ'ן, שמגיעה להתארח בדירתה לזמן קצר לאחר ויכוח עם אביה של לוסי.
אריק וודל בתפקיד עצמו: הופיע במהלך מחנה כדורגל לנוער של לוס אנג'לס ראמס.
היה יריב לכדורגל בתיכון של טים.
רוברט וודס בתפקיד עצמו: הופיע במהלך מחנה כדורגל לנוער של לוס אנג'לס ראמס.
אלן טודיק בתפקיד אלרוי באסו: מנקה העובד עבור LAPD כדי לעזור לנקות זירות פשע.
הוא ונולן עוצרים מאוחר יותר את הפושעים שביצעו את הפשע המקורי כשהם חוזרים לזירה.
מאוחר יותר הוא נראה בקשר עם נל פורסטר.
מייקל קסידי בתפקיד כיילב רייט: גבר שלוסי פוגשת בבר.
נחשף כשותף של רוזלינד דאייר לאחר שהוא חוטף את לוסי בניסיון לרצוח אותה.
נהרג על ידי הארפר ונולן בעודו מנסה לחסל את ניק ארמסטרונג.
פיט דייוויסון בתפקיד פיט נולן: אח למחצה של נולן שהוא פוגש לאחר מות אביו.
סת' גרין בתפקיד ג'ורדן ניל: גבר שגונב את זהות של נולן.
גרג גרונברג בתפקיד לארי מאסר (עונות 3 ו-4): לשעבר שוטר ב-LAPD לפני ששוחרר בעקבות תקלה שבה אקדחו ירה בטעות בקריאה הראשונה שלו, כעת סמל במשטרת הרכבת.
רוזלין סאנצ'ז בתפקיד ואלרי קסטילו: עיתונאית שאפתנית שמנצלת את לוסי.
ביילי צ'ייס בתפקיד מייקל בנקס: סוכן DEA המסייע לנולן והארפר במהלך פשיטה על סמים.
דון סוויזי בתפקיד שארפ: סגן שומר כלא במתקן הכליאה של קליפורניה המסייע לנולן והארפר במהלך המהומה.
האנה קסולקה בתפקיד ארין קול: קצינה טירונית שמתגלה מאוחר יותר כשוטרת מושחתת שעובדת עבור הדריאנים, אך מאוחר יותר נורתה למוות על ידי ארמסטרונג.
כריסטופר אושאה בתפקיד כריס ריוס: קצין טירוני שנורה למוות על ידי סרג' דריאן, מה שמשאיר את ג'קסון הרוס מכיוון שהשניים היו חברים קרובים.
ארמין שימרמן בתפקיד שופטת פלומה: השופטת התורנית שאושרה צו המעצר של נולן בפרק הראשון של העונה השלישית.
פרנסס פישר בתפקיד אוולין נולן: אמו המתנשאת והמניפולטיבית של נולן.
פרנקי מוניז בתפקיד קורי האריס: שחקן ילדים לשעבר שמנהל כעת כת.
סקיילר סמואלס בתפקיד שרלוט לוסטר: כוכבת ילדות וחברה של קורי.
ריין וילסון בתפקיד עצמו: סלבריטאי שהיה בעל גופתו המקוממת של צ'ארלי צ'פלין שרואיין על ידי סרט תיעודי על פשע אמיתי.
מוֹלי קווין בתפקיד אשלי: בתו של האסיר אוסקר האצ'ינסון.
קייטי אובראיין בתפקיד קייטי ברנס: רוקי חדש ב-LAPD שהייתה ותיקת מלחמה.
טים מוקצה כ-TO שלה אבל היא עוזבת מאוחר יותר את העבודה.
אמיל דשנל בתפקיד שרה נולן: גרושתו של נולן ואם בנם הנרי.
קייל סקור בתפקיד סם טאגרט: סוכן DEA המוקצה לתיק לה פיירה.
ג'ושוע מלינה בתפקיד מקס: גבר שיש לו קשרים למודיעין האמריקאי.
קתרין פרסקוט בתפקיד קטרינה אנטונוב / לינדה צ'ארלס: קצינת FSB רוסית שפרשה ממסלולה ותכננה להרוג את כל הגברים המעורבים במתקפת מל"טים שהרגה את אחיה.
פייפר קורדה בתפקיד בילי פארק: פרדה לסמים שנעצרה על ידי ווסט וצ'ן כשהיא מנסה לברוח במהלך עצירה מתגלגלת.
פייטון ליסט בתפקיד ג'ני ברדפורד: אחותו הצעירה של טים ברדפורד.
ג'יימס רמאר בתפקיד טום ברדפורד: אביהם האלכוהוליסטי והאלים של טים וג'ני ברדפורד.
פלולה בורג בתפקיד רנדי שפיץ: חוקר פרטי וצייד ראשים גרמני-אמריקאי.
חבר קרוב של ניילה הרפר ונוטה להסתבך בצרות.
טמלה ג'ונס בתפקיד יבון תורסן: אמו של ארון תורסן, שמנסה לפרסם את חייו כשוטר.
קייל שמידט בתפקיד נוח פוסטר: בלש סמוי (UC) שהיה בן כיתה של לוסי בבית הספר UC.
פריטי דסאי בתפקיד צ'ארלי בריסטו.
טרייסה הלפר בתפקיד קלייר אייבי: גנבת אמנות שאנג'לה לופז ניסתה לתפוס במשך שנים.
דניאל קמפבל בתפקיד בלייר לונדון: פסיכולוגית עבור LAPD, שאליה נשלחים טים וארון.
דייוויד דסטמלצ'יאן בתפקיד ריי ווטקינס.
דמויות בסדרה "הטירון: סוכנת חדשה"
ניסי נאש בתפקיד סימון קלארק: סוכנת FBI מתמחה שיש לה את אותן עדיפויות כמו ג'ון נולן, והגיבורה של סדרת הספין-אוף "הטירון: סוכנת חדשה".
היא גם ה-NAT המבוגרת ביותר אי פעם בקוונטיקו.
בריט רוברטסון בתפקיד לורה סטנסן: עמיתת ה-FBI של סימון קלארק ב"הטירון: סוכנת חדשה".
פליקס סוליס בתפקיד מתיו גארזה: סוכן ה-FBI הממונה וראש צוותה של סימון קלארק ב"הטירון: סוכנת חדשה".
קווין זגרים בתפקיד ברנדן אקרס: חבר של סימון קלארק ועמית ל-FBI ב"הטירון: סוכנת חדשה".
תומאס דקר בתפקיד ג'ף בויל / אלי ריינולדס ב"הטירון: סוכנת חדשה".
הטלה אקסונומטרית היא סוג של הטלה אורתוגרפית המשמשת ליצירת שרטוט תלת־ממדי של אובייקט, שבו האובייקט מסובב סביב ציר אחד או יותר שלו כדי לחשוף את פאותיו.
"אקסונומטריה" פירושה "מדידה לאורך הצירים".
בהטלה אקסונומטרית, קנה המידה של אובייקט אינו תלוי במיקומו, כלומר, אובייקט ב"חזית" הוא בעל קנה מידה זהה לאובייקט ב"רקע", כתוצאה מכך, תמונות כאלה נראות מעוותות, שכן ראייה אנושית וצילום פועלים בהטלה פרספקטיבית, שבה קנה המידה הנתפס של אובייקט תלוי במרחקו ובמיקומו מהצופה.
עיוות זה, תוצאה ישירה של נוכחות או היעדר קיצור, בולט במיוחד אם האובייקט מורכב בעיקר ממאפיינים מלבניים.
למרות מגבלה זו, היטל אקסונומטרי שימושי למטרות המחשה, במיוחד משום שהוא מאפשר מדידה מדויקת.
שלושת סוגי ההטלה האקסונומטרית הם:
ההיטלים מוגדרים בהתאם לזווית המדויקת שבה התצוגה סוטה מהאורתוגונלית.
בדרך כלל ברישום אקסונומטרי, כמו בסוגים אחרים של איורים, ציר אחד של המרחב מוצג כאנכי.
בהטלה איזומטרית שהיא הצורה הנפוצה ביותר של הטלה אקסונומטרית בשרטוט אדריכלי והנדסי, כיוון הצפייה הוא כזה ששלושת צירי המרחב נראים מקוצרים באופן שווה, ויש זווית משותפת של 120° ביניהם.
מכיוון שהעיוות הנגרם כתוצאה מהקיצור אחיד, הפרופורציה בין האורכים נשמרת, והצירים חולקים קנה מידה משותף, מה שמקל על היכולת לבצע מדידות ישירות מהשרטוט.
יתרון נוסף הוא שניתן לבנות בקלות זוויות של 120° באמצעות סרגל ומחוגה בלבד.
בהטלה דימטרית, כיוון הצפייה הוא כזה ששניים מתוך שלושת צירי המרחב נראים מקוצרים באותה מידה, קנה המידה וזוויות ההצגה הנלווים נקבעים בהתאם לזווית הצפייה, אך קנה המידה של הכיוון השלישי נקבע בנפרד.
בהטלה טרימטרית, כיוון הצפייה הוא כזה שכל שלושת צירי המרחב נראים מקוצרים באופן לא שווה.
קנה המידה לאורך כל אחד משלושת הצירים והזוויות ביניהם נקבעים בנפרד כפי שמכתיב זווית הצפייה.
הטלה טרימטרית משמשת לעיתים רחוקות בשרטוטים טכניים בגלל עיוות המידות ומשמשת בעיקר להדמיות ותצוגות אחרות.
מקורה של האקסונומטריה הוא במגילות אומנותיות סיניות.
בניגוד לפרספקטיבה הליניארית באמנות האירופית, האמנות הסינית השתמשה בהיטלים מקבילים בתוך הציור שאפשרו לצופה לאמוד הן את המרחב והן את התקדמות הזמן באמצעות מיקום הדמיות במספר נקודות בציור.
מושג איזומטריה היה קיים בצורה אמפירית גסה במשך מאות שנים, הרבה לפני שפרופסור ויליאם פאריש (1759–1837) מאוניברסיטת קיימברידג' סיפק כללים מפורטים לשרטוט איזומטרי.
פאריש פרסם את רעיונותיו במאמר משנת 1822 "על פרספקטיבה איזומטרית", בו הכיר בצורך ב"שרטוטי עבודה טכניים מדויקים ללא עיוות אופטי".
מה שהוביל אותו לשרטט איזומטריה.
איזומטריה פירושה "מידות שוות" מכיוון שאותו קנה מידה משמש לגובה, רוחב ועומק".
מאמצע המאה ה-19, על פי יאן קריקה (2006) הפכה האיזומטריה ל"כלי יקר ערך עבור מהנדסים, וזמן קצר לאחר מכן שולבו שרטוט אקסונומטרי ואיזומטרי בתוכנית לימודי האדריכלות.
הקבלה הרווחת של האקסונומטריה הגיעה בשנות ה-20, כאשר אדריכלים מודרניסטיים מהבאוהאוס ומדה סטייל אימצו אותה".
אדריכלי דה סטיל כמו תיאו ואן דוסבורג השתמשו באקסונומטריה בעיצובים האדריכליים שלהם, ועוררו סנסציה כשהוצגו בפריז בשנת 1923.
מאז שנות ה-20 של המאה ה-20, האקסונומטריה מספקת טכניקה גרפית חשובה לאמנים, אדריכלים ומהנדסים.
בדומה לפרספקטיבה ליניארית, אקסונומטריה מסייעת לתאר מרחב תלת-ממדי על מישור תמונה דו-ממדי.
השרטוט האקסונומטרי הפך לכלי אינטגרלי במערכות שרטוט ממוחשבות CAD וכדומה.
בשונה מהטלה פרספקטיבית עצמים המצוירים בהטלה אקסונומטרית אינם נראים גדולים או קטנים יותר ככל שהם מתקרבים או מתרחקים מהצופה.
בעוד שזה יתרון עבור שרטוטים אדריכליים, ועיצוב תעשייתי שבהם יש לקחת מדידות ישירות מהתמונה, זה עלול לגרום למצבים שבהם קשה לאמוד את העומק והגובה, כפי שמוצג באיור מימין.
בלבול חזותי כזה נוצל באופ ארט.
למרות שאינה אקסונומטרית לחלוטין, "מפל מים" של מאוריץ קורנליס אשר (1961) הוא דימוי ידוע, שבו תעלת מים נראית כאילו היא נעה ללא עזרה בנתיב כלפי מטה, רק כדי שבאופן פרדוקסלי תיפול שוב כשהיא חוזרת למקורה.
נראה כי המים אינם מצייתים לחוק שימור האנרגיה.
הטלה איזומטרית היא שיטה לייצוג חזותי של עצמים תלת-ממדיים על גבי דו-ממד בשרטוט טכני, שרטוט אדריכלי והנדסי.
הטלה איוזמטרית היא הסוג הנפוץ ביותר של הטלה אקסונומטרית שבה שלושת צירי הקואורדינטות נראים מקוצרים באותה מידה והזווית בין שניים מהם היא 120 מעלות.
המונח איזומטריה מגיע מיוונית שפירושו "מידה שווה", ומשקף את העובדה שקנה מידה לאורך כל ציר של ההטלה זהה, בניגוד לצורות אחרות של הטלה גרפית, כמו פרספקטיבה והטלות אקסונמטריות אחרות.
המונח איזומטרי משמש לעיתים בטעות כדי להתייחס להטלה אקסונומטרית באופן כללי.
עם זאת, ישנם למעשה שלושה סוגים של הטלות אקסונומטריות: איזומטריות, דימטריות וטרימטריות.
ניתן לקבל תצוגה איזומטרית של אובייקט על ידי בחירת כיוון הצפייה כך שהזוויות בין צירי x, y ו- z יהיו כולן זהות, או 120°.
לדוגמה, עם קובייה, זה נעשה על ידי הצבה ישרה של פאה אחת ולאחר מכן, הקובייה מסובבת ב-±45° סביב הציר האנכי, ולאחר מכן סיבוב של כ-35.264° סביב הציר האופקי.
בקובייה , היקף הציור הדו-ממדי המתקבל הוא משושה רגיל מושלם.
כל הקווים השחורים באורך שווה וכל פאות הקובייה הן באותו שטח, באופן כזה ניתן לשרטט איזומטריה של קובייה על ידי קווי עזר או מעל נייר שרטוט וכדומה ללא צורך בחישוב הזווית.
באופן דומה, ניתן לקבל תצוגה איזומטרית בסצנה תלת-ממדית.
החל מהמצלמה מוצבת במקביל לרצפה ומיושרת לצירי הקואורדינטות, היא מסובבת תחילה אופקית (סביב הציר האנכי) ב-±45°, ולאחר מכן ב-35.264° סביב הציר האופקי.
ישנם שמונה כיוונים שונים לקבלת תצוגה איזומטרית, תלוי לאיזה אוקטנט הצופה מסתכל.
ניתן לכתוב מתמטית את הטרנספורמציה האיזומטרית מנקודה ax במרחב תלת-ממדי לנקודה bx במרחב דו-ממדי כשמסתכלים לתוך האוקטנט הראשון בעזרת מטריצות סיבוב כך:
כפי שהוסבר לעיל, זהו סיבוב סביב הציר האנכי (כאן y ) באמצעות β, ולאחר מכן סיבוב סביב הציר האופקי (כאן x ) באמצעות α .
לאחר מכן מתבצעת הטלה אורתוגרפית למישור xy :
מושג האיזומטריה, אשר גובש לראשונה על ידי פרופסור ויליאם פאריש (1759–1837) התקיים בצורה אמפירית גסה במשך מאות שנים.
לדברי החוקר יאן קריקה מאמצע המאה ה-19, איזומטריה הפכה ל"כלי יקר ערך עבור מהנדסים, וזמן קצר לאחר מכן אקסונומטריה ואיזומטריה שולבו בתוכנית הלימודים לאדריכלות באירופה ובארצות הברית".
גרפיקה איזומטרית משמשת במשחקי וידאו ובאמנות פיקסלים המשתמשים בהטלה מקבילה, אך מטים את הזווית של נקודת המבט כדי לחשוף היבטים של הסביבה שאחרת לא היו נראים מנקודת מבט מלמעלה למטה או מהצד, ובכך מייצרת אפקט תלת-ממדי.
למרות השם, גרפיקה ממוחשבת איזומטרית אינה בהכרח איזומטרית באמת - כלומר, צירי , ו- אינם בהכרח מכוונים זה לזה בזווית של 120°.
במקום זאת, נעשה שימוש במגוון זוויות, כאשר הטלה דימטרית ויחס פיקסלים של 2:1 הן הנפוצות ביותר.
הקרנה איזומטרית, שהייתה נפוצה בעבר, הפכה פחות נפוצה עם הופעתן של מערכות גרפיקה תלת-ממדיות חזקות יותר, וככל שמשחקי וידאו החלו להתמקד יותר באקשן ובדמויות בודדות.
עם זאת, משחקי וידאו המשתמשים בהקרנה איזומטרי חוו בשנים האחרונות פריחה מחודשת בסצנת המשחק אינדי.
הטלוויזיה החינוכית הישראלית (ראשי תיבות: טח"י), המוכרת גם בשם המקוצר "הטלוויזיה החינוכית" ובמותג "חינוכית" , הייתה תחנת טלוויזיה ציבורית ובכלל הראשונה שפעלה בישראל החל משנת 1966. החינוכית היוותה יחידת סמך במשרד החינוך.
במקור נועדה החינוכית ללמד ילדים ובני נוער נושאים שונים, ונקראה בראשית דרכה "הטלוויזיה הלימודית", אולם שנים לאחר הקמתה החלה לשדר גם תכנים להעשרת מבוגרים.
לאחר שהחלה לשדר גם בערוץ 23 החלה בהדרגה להיקרא, באופן לא רשמי, גם כ- חינוכית 23 (על אף שתכניה שודרו גם בשידורי הערוץ הראשון, ערוץ 2 וערוץ עשר).
מתחם הטלוויזיה החינוכית שכן ברחוב קלאוזנר 14 ברמת אביב, בסמוך למרכז לטכנולוגיה חינוכית, קמפוס האוניברסיטה הפתוחה ולאוניברסיטת תל אביב.
בעשור השני של המאה ה-21, הטלוויזיה החינוכית הפיקה מספר רב של תוכניות בשלל נושאים שונים לקבוצות גיל שונות, שהעיקרית בהן היא ילדים ובני נוער, והם הופצו הן בערוצי הטלוויזיה, באתר האינטרנט של החינוכית ובפלטפורמות אינטרנטיות נוספות.
חוק השידור הציבורי הישראלי קבע כי החינוכית תיסגר כ-15 חודשים לאחר העלייה לשידור של התאגיד השידור הישראלי "כאן" ושידורי הטלוויזיה הסתיימו ב-14 באוגוסט 2018. החוק הורה על הפעלת ערוץ "כאן חינוכית" במסגרת התאגיד כתחליף לשידורי הטח"י וערוץ 23 בפרט, ותכניו מיועדים לילדים ולנוער.
בכך נסתם הגולל על שידורי החינוכית לאחר שהצעת החוק של חבר הכנסת יוסי יונה לביטול סגירת החינוכית נדחתה במליאת הכנסת ללא דיון.
ב-2021, "כאן חינוכית" עברה לשדר באפיק 80, בהתאם לבקשה שאושרה על ידי מועצת הכבלים והלוויין, במטרה להיות חלק משדרת הערוצים לילדים ולנוער.
התחנה החלה לשדר ב-24 במרץ 1966 ונקראה בשם "נאמנות הטלוויזיה הלימודית".
בטקס הפתיחה השתתף ראש הממשלה, לוי אשכול ובכירים נוספים בממשלה כמו גם נציג משפחת רוטשילד.
מאוחר יותר, ב-1969, שונה שמו של הארגון, שעבר באותה השנה מידיה של קרן רוטשילד לידי המדינה ל"המרכז לטלוויזיה לימודית".
התוכנית הראשונה הייתה "תחושת המספר והכמות", בהנחיית שלומית דקל, ובהמשך הופקו תוכניות נוספות, כאשר קהל היעד של השידורים היה תלמידים מגן הילדים ועד לבית הספר התיכון.
הערוץ שידר חומר לימודי בתחומים כגון מתמטיקה ואנגלית, כמו גם בתחומי העשרה שונים, ומנחי התוכניות היו מורים שעברו הכשרה להנחיית משדרי טלוויזיה.
בבסיס הקמת הטלוויזיה החינוכית עמד הרצון להפעיל טלוויזיה בישראל, תוך התגברות על ההתנגדות למדיום זה מצד מפלגות חרדיות בכנסת, שלתפיסתם נחשבה לגורם שלילי ומזיק.
התחנה, שהוקמה בידי קרן משפחת רוטשילד, הועברה כעבור שנה לידי משרד החינוך.
מאז, היא מופעלת כיחידה במסגרת המשרד ותקציבה מגיע ממשרד החינוך ומתשדירי חסות המשודרים בין התוכניות.
אף על פי שהחינוכית שידרה שנים רבות יחד עם הערוץ הראשון באותו האפיק, החינוכית לא זכתה לקבל נתח מתשלומי אגרת הטלוויזיה בישראל, זאת בשל העובדה שלא היה קשר בינה לבין הרשות ופעילותה.
על אף זאת, תדמיתה השלילית של הרשות לאורך השנים דבקה בחינוכית שלא כהוגן, והיא שגם תרמה לכריכתה בחוק השידור הציבורי שמכוחו נסגרה החינוכית.
במהלך השנים, נוספו לתחנה גם תוכניות אקטואליה, משדרי בידור וסדרות טלוויזיה שגרתיות.
בשנות השמונים מגמת התכנים השתנתה לבידור, אקטואליה רכה וחינוך, ושמה שונה, על פי החלטת שר החינוך יצחק נבון ל"הטלוויזיה החינוכית".
יעקב לורברבוים, המנהל הראשון של הטלוויזיה החינוכית, שימש בתפקיד בין השנים 1972 ל-1994. אחריו כיהנו בתפקיד אהובה פיינמסר, מיכל ארבל, רוחמה קציר, צבי שפירא, יפה ויגודסקי ואלדד קובלנץ.
כשקובלנץ עזב את תפקידו, לקראת סוף שנת 2017, מונתה לתפקיד באופן זמני הד"ר אורנה שמחון, והיא שימשה בתפקידה עד יומה האחרון של הטלוויזיה החינוכית.
בשנותיה הראשונות, הטלוויזיה הלימודית שידרה בשחור-לבן בלבד.
בשנת 1981 הטלוויזיה הלימודית הפעילה לראשונה ניידת שידור צבעונית וצילמה דרכה הפקות חדשות בצבע, שהידועה בהן היא "פרפר נחמד".
בהדרגה החל מעבר לצילומים צבעוניים.
המהלך הושלם במהלך שנת 1982 וב-23 ביולי 1983 שונה שמה ל"הטלוויזיה החינוכית" ביוזמתו של נשיא המדינה יצחק נבון שהציע את השם.
במהלך שנת 1980 הוחלט, ביוזמתם של מנהל הטלוויזיה החינוכית, יעקב לורברבוים, ומפקד גלי צה"ל, צבי שפירא, לשדר פעמיים ביום תוכניות של חדשות, בשיתוף פעולה עם גלי צה"ל.
השניים הצליחו לשכנע בכדאיות המהלך את שר הביטחון, הרמטכ"ל ואת שר החינוך.
היעד להשקת תוכניות חדשות נקבע לסוף שנת 1980.
בראש צוות ההקמה של השידורים עמדו יצחק בן-נר, עדנה פאר ושמואל אוקון נחושתן.
בשל מגבלות תקציביות, ולאור הבחירות לכנסת העשירית, נדחתה תחילת שידורי החדשות.
בין לבין, הוחלט לקיים את אותם השידורים בערב, ולא בבוקר, בניגוד לתוכנית המקורית.
עם פתיחת מלחמת לבנון הראשונה, שכונתה אז "מבצע שלום הגליל", הערוץ החל לשדר חדשות וד"שים בתוכנית "שלום הגליל", באותה מתכונת עליה חשבו שנתיים קודם לכן.
לאחר המלחמה, התוכנית נותרה ושינתה את שמה ל"ערב חדש", והיא שודרה עד אוגוסט 2018. המנחה הראשון של התוכנית היה דן מרגלית, ובאוקטובר 1982 הצטרף אליו גדעון רייכר.
בזמן מלחמת המפרץ, בשנת 1991, הטלוויזיה החינוכית שידרה במסגרת של אולפן פתוח בהנחיית מנחי מגזין הנוער רואים 6/6: קובי מידן, ארז טל, מרב מיכאלי ואחרים.
באולפן התארחו ילדים ובני נוער לצד פסיכולוגים ונבחרי ציבור.
בנוסף, הוצגו מיטב הדמויות המיתולוגיות מתוך התוכניות של הטלוויזיה החינוכית כגון: קיפי בן קיפוד, משתתפי "פרפר נחמד", מוישה אופניק, "גשש בלש" וכוכבי "בלי סודות".
"זהו זה!" שידרו אז פרודיה על המצב ששרר בארץ בעקבות המלחמה.
המדרוג של התוכנית היה כה גבוה עד שהפך אותה לתוכנית השנייה הנצפית ביותר בטלוויזיה הישראלית לאחר אופרת הסבון "שושלת".
במשך יותר מעשרים שנה, במה שמכונה בתקשורת הישראלית "עידן הערוץ היחיד", הטלוויזיה החינוכית שידרה את תוכניותיה בשעות הבוקר והצהריים, והן היו מכוונות לתלמידי ישראל.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, עם כניסתם לשוק התקשורת של ערוץ 2 והטלוויזיה בכבלים, שידורי הטלוויזיה החינוכית הורחבו לערוצים אלה.
מאז נוצר מצב שבחלק משעות היום הטלוויזיה החינוכית משדרת בכמה ערוצים בו זמנית ולמעשה "מתחרה" בעצמה.
הטלוויזיה החינוכית הפעילה גם את שירות הטלטקסט בישראל.
בתחילה שידורי החינוכית בוצעו באותו ערוץ, בחלוקת זמן עם הערוץ הראשון, כאשר השידורים של החינוכית בוצעו בשעות 08:00 עד 17:30 ולאחר מכן שידורי הערוץ הראשון.
ב-4 בנובמבר 1993, עם השקת ערוץ 2 המסחרי, הטלוויזיה החינוכית החלה לשדר בו מדי יום בשעות קבועות בצהריים ובסופי שבוע כבר משעות הבוקר.
ב-16 בינואר 1994 רצועת שידור נוספת הועברה מהחינוכית לערוץ הראשון - זו שבין 15:30 ל-17:00.
ב-6 ביוני 1995 החלו השידורים באפיק 23 בכבלים שלימים נקרא "חינוכית 23" - ערוץ שמוקדש כולו לשידורי הטלוויזיה החינוכית הישראלית שמשדרת בו 24 שעות ביממה ללא הקצבת זמן.
בפרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000 החלה הטלוויזיה החינוכית לשדר את רצועת הילדים והנוער של חינוכית 1 (08:00-15:30) במקביל בחינוכית 23 בכבלים בעקבות הגלים הפתוחים של משדרי החדשות שהיו באותה תקופה בערוץ הראשון.
עד אז שידורי הטלוויזיה החינוכית בערוץ 23 היו נפתחים רק בשעות אחר הצהריים וכללו תוכני העשרה למבוגרים.
עם תחילת שידוריו של ערוץ 10 בינואר 2002, החל שידור תוכניות של הטלוויזיה החינוכית בערוץ זה ברצועת שידור קבועה באורך שעה בשעות אחר הצהרים.
זאת, בהתאם להסכם שנחתם בין הצדדים לשם הספקת התכנים.
שיתוף הפעולה נמשך עד 31 באוקטובר 2003, עת בחרה הנהלת הטלוויזיה החינוכית להפסיקו, עקב עלויות גבוהות ביחס להכנסות שהתקבלו מפרסומות ששובצו בשעות שניתנו לה.
בסוף שנת 2003 נשקלה (בידי מי?) הפסקת פעולתה של הטלוויזיה החינוכית, אך לבסוף הוחלט להסתפק בקיצוץ משמעותי בתקציבה.
ביולי 2008 נשקלה שוב סגירת הטלוויזיה החינוכית על ידי משרד האוצר, אולם הוחלט שלא לנקוט בצעד זה.
ב-3 בנובמבר 2005 מותג ערוץ 23 בכבלים ובלוויין כ"ערוץ הבית" של החינוכית, לצד רצועות השידור הקבועות בערוץ הראשון ובערוץ 2.
ב-2006 נפתח ערוץ היוטיוב של החינוכית, אשר זכה מאז הקמתו לכ-125 מיליון צפיות.
באותה שנה חגגה התחנה 40 שנה להקמתה לכן שודר בערוץ ספיישל בשם "לופ 23" עם כל תכניה של התחנה ב-40 שנותיה.
ב-5 ביולי 2009 נפתח אתר האינטרנט המחודש של הטלוויזיה החינוכית המכיל חלק ניכר מהתוכניות שבארכיון התחנה.
מאז פתיחת האתר, תכנים אלה זמינים לצפייה מקוונת בחינם.
בנוסף לכך, הפקות שונות של החינוכית מכל הזמנים, כולל דקות השידור הראשונות שהן למעשה שידורי הטלוויזיה הראשונים בישראל זמינים ב-HOT V.O.D למנויי חברת הכבלים HOT.
במרץ 2010 הכריזו גוגל ישראל והטלוויזיה החינוכית על שיתוף פעולה, שעיקרו השקת ערוץ YouTube של הטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2011 הושק לוח השידורים החדש של ערוץ 23, במסגרתו הוקדשה חצי מהיממה לשידור תוכניות ילדים.
בסוף 2012 שעות השידור של תוכניות הילדים בערוץ הורחבו, ומאז הן משודרות מחמש בבוקר עד 20:00 בערב.
בדצמבר 2013 הערוץ עבר תהליך נוסף של מיתוג-מחדש והושק בו לוח שידורים הכולל תכנים חדשים, שרובם בהפקות מקומיות.
באותה שנה החינוכית החלה בגישת "אינטרנט תחילה" בה תוכניות מועלות בלעדית לאינטרנט (לאתר ולערוץ החינוכית ב-YouTube) או בטרם שידורם בטלוויזיה, מהלך שנחשב למצליח ומיושם עד היום.
על פי הצהרת החינוכית פעילות זאת מאפשרת צפייה מלאה וחוקית באינטרנט ללא צורך בתשלום לערוצי כבלים ולוויין בתשלום, וכחלק מתפיסת השידור הציבורי בחינוכית הגורסת כי התכנים הם ממילא נחלתו של הציבור ויש להנגיש אותם בחינם.
עוד באותה שנה, נערך מצעד הדמויות הגדול של החינוכית לציון 45 שנות פעילות ובמקום הראשון זכה פיסטוק (ספי ריבלין) כדמות האהובה בכל הזמנים.
ב-2012 נחתם הסכם בין הטלוויזיה החינוכית לאוניברסיטת הרווארד במסגרתו תשולבנה אלפי תוכניות מקור של החינוכית במאגר הדיגיטלי של ספריית המחקר של האוניברסיטה וזאת במסגרת ארכיון היודאיקה של האוניברסיטה ששמה לה כמטרה לשמר כל דבר יהודי שנכתב והוקלט בעולם.
באותה שנה שודר לראשונה בטלוויזיה החינוכית משדר בפורמט HD (באפיק 511 של רשות השידור) לאחר שחברת מזמור הפקות זכתה במכרז לצילום חידון התנ"ך העולמי למבוגרים באמצעות ניידת השידור שלה.
בשנת 2013 הטלוויזיה החינוכית שינתה שוב את פניה כאשר החליפה סמליל, קיצרה את שמה ל"חינוכית" והקדישה את רוב שעות השידור שלה בערוץ 23 לשידורי ילדים.
בנוסף, הגבירה היא הגבירה את פעילותה בתחום הניו מדיה, דבר שהוביל להגדלת החשיפה של קהלים צעירים וחדשים אליה.
בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2016 הוענקו לחינוכית 7 מקומות ראשונים, ובסך הכל 17 מועמדויות.
בתחילת חודש אוגוסט 2018 החינוכית זכתה בפרס PlayCon של YouTube, והפיקה בעבורו סרטון שבו נראים עובדי החינוכית אורזים ומפרקים את האולפן, ובדרך גם אורזים את בץ הצב.
המאבק למניעת סגירת הטלוויזיה החינוכית
בשנת 2014 אישרה הכנסת את חוק השידור הציבורי הישראלי שבו הוחלט לסגור את החינוכית במתכונתה הקיימת ולספח אותה לרשות השידור החדשה, לכשתוקם.
אולם בפברואר 2016 הסתמן כי שר החינוך נפתלי בנט פועל להוצאת הטלוויזיה החינוכית מחוק השידור הציבורי ולהפוך אותה לערוץ ילדים ייחודי ללא תוכניות אקטואליה.
ב-8 במרץ 2016 סוכם כי הטלוויזיה החינוכית תמשיך לפעול בחזקת משרד החינוך לפחות עד ינואר 2018. באוקטובר 2017, יזם חבר הכנסת יוסי יונה חוק שימנע את סגירת החינוכית.
ב-10 בינואר 2017 החשיך ועד העובדים של הטלוויזיה החינוכית את המסך במהלך שידורי הלילה (החל מ-22:00) בשל אי-קבלת החלטה מצד שר החינוך נפתלי בנט ונציבות שירות המדינה בנוגע למאבקם בסוגיית כפל התפקידים בתאגיד השידור הישראלי ובחינוכית.
החל מיולי 2017 פתחו עובדי הטלוויזיה החינוכית המאוגדים בהסתדרות במאבק כנגד הכוונה לסגור את הערוץ באוגוסט 2018, על פי הוראות חוק השידור הציבורי הקובע כי החל מתאריך זה יחל כאן לשדר ולהפיק בעצמו ערוץ ילדים ונוער.
במסגרת מאבקם, הקרינו העובדים שקופית מחאה במהלך שידוריה בערוץ 11 החדש, בה נכתב: .
מהלך זה, הוביל להפסקת שידורי החינוכית בתאגיד.
בין היתר מחו העובדים כנגד העובדה שמנכ"ל החינוכית אלדד קובלנץ שימש גם כמנכ"ל הזמני של תאגיד כאן, תפקיד שלטענתם יש בו משום ניגוד אינטרסים.
ב-10 בספטמבר 2017, עזב קובלנץ את תפקידו כמנכ"ל החינוכית ובמקומו מונתה לתפקיד אורנה שמחון.
באוקטובר פתחה קבוצת ילדים צעירים מרחבי הארץ במחאה אף היא כנגד סגירת התחנה, ואף ארגנה הפגנה מול משרד החינוך בירושלים.
ילדים אלו הופיעו בהמשך מספר פעמים מול ועדות הכנסת, החתימו עצומות, פרסמו סרטונים ושלחו לחברי הכנסת והשרים מכתבים וציורים שציירו, במטרה לנסות ולמנוע את סגירת התחנה.
כחודש טרם מועד הסגירה קיימו כ-1,500 הורים, ילדים ועובדי התחנה אירוע מחאה בכיכר רבין כנגד סגירתה.
מעט אחרי פיצול ערוץ 2, בחודשים האחרונים של שידורי הערוץ (2018), החלה החינוכית לשדר את ערוץ 23 בסטרימינג גם באתר האינטרנט של הערוץ באיכות SD (בדומה לטלוויזיה).
ב-1 ביולי תוכנן דיון בכנסת בהצעת החוק של חבר הכנסת מיקי זוהר (הליכוד) אשר תמך בהצלת הטלוויזיה החינוכית ובהשארתה עצמאית.
ימים ספורים קודם לכן פוטרו עובדי יחידת הדיגיטל בתחנה שהועסקו באמצעות חברת כוח אדם, לקראת סגירתה הצפויה.
הסיקור בתקשורת אודות הסגירה היה מועט, ועיקרו היה באתר דבר ראשון, בגלובס ניתנה התייחסות לנפילת הצעת החוק, ב"גב האומה" של ערוץ עשר התארחו דמויות "פרפר נחמד" ובערוץ 13 אברי גלעד והילה קורח דיברו על הסגירה.
מספר ימים לאחר הסרת הצעת החוק של ח"כ זוהר, נפלה הצעת החוק של ח"כ יוסי יונה להצלת החינוכית כאשר 45 ח"כ הצביעו נגדה מול 35 ח"כ שהצביעו בעדו.
ההשלכות הן כי ב-14 באוגוסט 2018, אחרי יותר מ-52 שנות השידור של הטלוויזיה החינוכית, ערוץ הטלוויזיה הראשון בישראל והוותיק ביותר, גוף השידור יחדל מלהתקיים ויוחלף בערוץ ילדים חדש של תאגיד השידור הישראלי.
באמצע חודש יולי 2018, זמן קצר לפני סגירת החינוכית, התנה ח"כ מיקי זוהר את אישור חוק השידור הציבורי לקריאה שנייה ושלישית, במציאת פתרון לעובדי הטלוויזיה החינוכית.
אולם גם ניסיון זה לא צלח ונקבע כי החינוכית תיסגר סופית ב-15 באוגוסט.
בערב יום שישי, 20 ביולי 2018, ובצהרי יום שבת שלמחרת הוחשכו שידורי הטלוויזיה החינוכית ובמקומם הוצגה הודעת אבל.
הצגתה בסוף השבוע הייתה ללא אישור הנהלת הטלוויזיה, ובעקבות כך השקופית לא הוצגה באופן רציף.
140 מעובדי החינוכית הגישו כשבועיים לפני מועד זה בג"ץ התובע את הסדרת זכויותיהם טרם הפסקת השידורים, אולם בג"ץ לא נענה לבקשתם.
מספר ימים לפני עליית ערוץ "כאן חינוכית" לשידור בטלוויזיה, החלו שידורי הערוץ החדש באתר האינטרנט של תאגיד השידור הישראלי, בנוסף לשידור של הטלוויזיה החינוכית באתר האינטרנט שלה ובתדרי השידור.
ב-14 באוגוסט 2018, בשעה 00:11, מיד לאחר שידור חלקו השני של פרק הסיום של "אבודים", תמו שידורי הטלוויזיה החינוכית, עם שקופית פרידה בה נכתב כך: .
בבוקר 14 באוגוסט נערך טקס פרידה של עובדי התחנה ברחבת משרדיה ברחוב קלאוזנר בתל אביב, ובסיומו הורד דגל החינוכית מעל תורן המבנה.
שעות ספורות לפני הסגירה, עוד באותו יום, החינוכית העלתה לפייסבוק וליוטיוב סרטון פרידה, בו מנוגן השיר "טוב שהיה" מהתוכנית בלי סודות (שאף היה שיר סיום לתוכנית עצמה) ומגוון קטעים נבחרים משידורי החינוכית לאורך 52 שנות שידוריה.
ביום סיום השידורים, הוקדשה התוכנית "ארבע אחרי הצהריים" המשודרת בגלי צה"ל לשירי הטלוויזיה החינוכית.
ב-25 בספטמבר 2018, כחודש וחצי לאחר סיום שידורי הטלוויזיה החינוכית בפלטפורמות השונות והפסקת הפעילות של הטלוויזיה ברשתות החברתיות השונות, חשבונות היוטיוב, פייסבוק וטוויטר של הטלוויזיה החינוכית הועברו לידי התאגיד.
דפי הטוויטר והפייסבוק שינו את שמם ואת המותג ל"כאן חינוכית", ואילו ביוטיוב השתנה רק המיתוג והשם נותר "חינוכית ראשונים בעולם".
כתובת דף הפייסבוק הישנה, שהייתה "23tv.tv" הוחלפה ב"kann23tv".
בהמשך, גם אתר האינטרנט של החינוכית הועבר לאתר כאן חינוכית, ויישומון החינוכית וחשבון האינסטגרם של החינוכית עודכנו.
את דף הפייסבוק של "כאן חינוכית" מנהלות שתי מנהלות עבר של דף הפייסבוק של הטלוויזיה החינוכית, אשר במהלך השנים הוחלפו בעובדים אחרים, רובם עובדי קבלן שפוטרו בעקבות סיום שידורי הטלוויזיה.
למרות ההצהרות כי ישולבו 40 מעובדי הטח"י בתאגיד השידור הישראלי בתמורה לתוספת תקצוב של 12 מיליון ש"ח לשנה, עד חודש נובמבר 2018, לא פורסם כמה מעובדי החינוכית נקלטו בתאגיד.
ב-9 באוקטובר 2018, פורסם כי כ-80% מעובדי החינוכית חתמו על הסכם פרישה וכ-30 עובדים אחרים ממתינים להצעה להשתלב בעבודה במשרדי הממשלה, כמו כן הוחלט על ידי ההסתדרות שלא להעביר לידי התאגיד את חומרי הארכיון וחומרים נוספים עד לחתימה סופית על הסכם ההעסקה של העובדים שהתניידו למשרדי ממשלה אחרים.
ב-29 בנובמבר, כ-3 חודשים לאחר סיום שידורי החינוכית, פרסמה ענת ביין לובוביץ' בגלובס כי תאגיד השידור הישראלי קלט לשורותיו רק 15 עובדים מתוך 40.
בינואר 2019 נותרו עוד כ-40 עובדים בטלוויזיה החינוכית שהמתינו להשמתם ביחידות ממשלתיות חדשות.
ב-15 בנובמבר 2018, נסגר אתר האינטרנט של הטלוויזיה החינוכית והוא מקשר כעת לדף האינטרנט הראשי של "כאן חינוכית".
ב-6 במרץ 2019, בית הדין לעבודה סיכם כי ארכיון הטלוויזיה החינוכית יועבר לתאגיד השידור הישראלי, אולם עדיין לא נמצאו פתרונות לעובדי הטלוויזיה החינוכית לשעבר.
ב-30 באפריל, כחודש לאחר החלטת בית הדין לעבודה על העברת ארכיון הטלוויזיה לתאגיד השידור, פרסם נתי טוקר ב-TheMarker כי החינוכית עדיין לא העבירה לידי התאגיד בובות אשר שימשו להפקת הסדרות של הטלוויזיה, ביניהן הבובה "קישקשתא" ומספר בובות של "פרפר נחמד", וכן רישיונות להפעלת שרתים של תוכנת הפקה.
במאמר דווח כי מתגבש הסכם להעביר את עובדי הטלוויזיה החינוכית שנאלצים להגיע למתחם הטלוויזיה ללא עבודה למשרות אחרות בשירות המדינה, זאת מאחר שאין אפשרות לפטרם, אך לפרק זמן קצוב של חצי שנה כתקופת ניסיון.
לפי ההסכם, היה והעובדים לא יצלחו את התקופה, העובדים יוחזרו "לעבוד" בטלוויזיה החינוכית - שעדיין לא נסגרה וגם לא צפויה להיסגר עד שנה ממועד מעברם לתפקידים אחרים.
ההסכם נתון במחלוקת, זאת מאחר שהעובדים חוששים כי ההסכם יוביל לפיטוריהם באופן מיידי.
ב-26 במאי, פורסם כי ארכיון החינוכית הועבר לתאגיד וגם הבובות יועברו לתאגיד בקרוב ובנוסף המדינה תציע לכ-40 העובדים שנותרו הצעת עבודה בשירות המדינה.
ב-30 בדצמבר 2019 נסגרה יחידת הסמך של הטלוויזיה החינוכית במשרד החינוך, התקיים טקס פרידה אחרון, והמבנים ששימשו את הטלוויזיה החינוכית הועברו למנהל הדיור הממשלתי.
מתחם הטלוויזיה החינוכית הועבר לידי רשות מקרקעי ישראל, ושימש הן כמתחם הצבעה והן כמשכן ועדת הבחירות המרכזית לכנסת בתל אביב ב.
נכון ל-2024 מרבית שטח המתחם נטוש, כשבחלק מחדרי ההנהלה פועלת רשות החדשנות ובתחום האולפנים פועלת חברת הפקה.
עד ה־31 באוקטובר 2017 שידורי הטלוויזיה החינוכית הישראלית היו כפופים לפיקוח של משרד החינוך, הרשות השנייה והמועצה לשידורי כבלים ולוויין.
לאחר סגירת ערוץ 2, שידוריה לא היו כפופים עוד לפיקוח הרשות השנייה.
ב־2004 נעשה ניסיון לבטל את שידורי החינוכית בערוצי הברודקאסט ולהשאיר את שידוריה רק בערוץ הייעודי שברשותה.
היו מספר ניסיונות של הכנסת לסגירת החינוכית לאורך השנים, האחד על ידי שר האוצר בנימין נתניהו ב־2003, השני על ידי רוני בר־און ב־2008. שני ניסיונות אלה כשלו וב־2014 חוקק חוק השידור הציבורי הישראלי על סמך המלצות ועדת לנדס שמורה על סגירת החינוכית יחד עם רשות השידור.
עד פיצול ערוץ 2 שידורי "חינוכית 2" התקיימו בערוץ מכוח חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, התש"ן–1990. חינוכית 2 שודרה בו מיום הקמתו, ה־4 בנובמבר 1993, ועד יום השידורים האחרון לפני הפיצול, 31 באוקטובר 2017. תחת שידורי ערוץ 2 החינוכית שידרה גם פרסומות, אשר ההכנסה מהן הגיעה אל החינוכית.
עד סגירת החינוכית התקיימו שידורי הטלוויזיה החינוכית בערוץ 23 ("חינוכית 23") מכוח חוק הבזק, התשמ"ב-1982, במסגרת שידורי חברות הכבלים והלוויין.
ערוץ 23 משדר החל מ־6 ביוני 1995, במסגרת שידורי חברות הכבלים והלוויין ומשמש רק את החינוכית.
עם סגירת החינוכית, עבר הערוץ לבעלות תאגיד השידור הישראלי, אשר מפעיל בו ערוץ ילדים ונוער, על פי חוק השידור הציבורי הישראלי, בשם "כאן חינוכית".
הערוץ משתמש בתכנים של החינוכית וגם החליט להפיק עונות חדשות לחלק מהתכנים.
תוכניות למבוגרים, כמו אקטואליה, לא המשיכו לערוץ החדש, אך חלקן עברו לכאן 11.
ב-5 בינואר 2021 ערוץ "כאן חינוכית" עבר לשדר באפיק 80, אחרי כ-3 שנים בהן הערוץ שידר באפיק 23, במקום החינוכית ששידרה בו כ-25 שנים.
בשל לחץ מצד חברת הכבלים וחברת הלוויין, ערוץ 23 לא נכלל בחבילת הערוצים בשידורים הדיגיטליים הקרקעיים ("עידן+") בעת עלייתו, אולם הוא צורף למערך ב־6 במאי 2012 בעת הרחבת מערך השידורים הדיגיטליים הקרקעיים.
תכנון להעביר את הערוץ בשידור חופשי החל כבר ב־2001, לפני עליית מערך "עידן+", ותוכנן להתבצע באמצעות שידור לוויני.
בתקופת השידור הראשונה של החינוכית בערוץ שידרה בערוץ בשעות 16:00–17:00 בימי חול, ו־15:00-14:00 בשבת.
ב־26 בפברואר 2018 וואלה דיווחו כי שידורי החינוכית ישובו להיות משודרים בערוץ עשר, כ־15 שנה לאחר שהופסקו שידורי החינוכית בערוץ.
ב־1 במרץ 2018 פורסם בדה מרקר כי שידורי "חינוכית עשר"[לא רשמי] יופקו לכאורה מכספי הציבור ללא כל תשלום מצד הערוץ לחינוכית או למדינה.
שידורי "חינוכית עשר" התקיימו החל מה־4 במרץ 2018 ועד סגירת החינוכית.
מה־4 ביוני 2017, לאחר שנחתם הסכם שידורי החינוכית בתאגיד השידור הישראלי ועד ה־3 באוגוסט 2017 התקיימו שידורי "חינוכית 11"[לא רשמי] בכאן 11. לחינוכית הוקצו משבצות שידור קבועות מדי יום בשעות 12:00–17:00.
בשונה מחלוקת השעות שהתקיימה בערוץ הראשון של רשות השידור, ערוץ "כאן 11" לא חלק שעות שידור עם הטלוויזיה החינוכית בימיו הראשונים, אלא שידר את תוכני התאגיד לאורך כל שעות היום.
לאחר הסדר שהושג עם עובדי הטלוויזיה החינוכית, החינוכית החלה לשדר בערוץ.
ב-3 באוגוסט 2017 התאגיד הפסיק את שידורי החינוכית ב"כאן 11", על אף ההסדר שהושג, זאת אחרי שעובדי החינוכית העלו שקופית מחאה במהלך השידורים.
תוכניות שהופקו עבור הטלוויזיה החינוכית
ב-20 בפברואר 2007 הנפיק השירות הבולאי סדרה של שלושה בולים בנושא "הטלוויזיה החינוכית הישראלית".
את הסדרה עיצבה מירי ניסטור (סופר) ומופיעים בה דמויות ופרטים מהתוכניות "מה פתאום?", "בלי סודות", "קרובים קרובים", "זהו זה!", "פרפר נחמד", "בחדר של חני", "רגע עם דודלי", "בבית של פיסטוק", "ערב חדש" וכן לוגו "חינוכית 23".
לא הייתה זו הפעם הראשונה בה הופיעו דמויות מתוכניות של הטלוויזיה החינוכית על-גבי בולים: בשנת 1999 הונפקה סדרה של שלושה בולים שיוחדה כולה לתוכנית הילדים "פרפר נחמד", והוצגו בה כוכבי התוכנית.
הטלת מטבע היא פעולה שמטרתה בחירה בין שתי אפשרויות באופן אקראי בהתפלגות אחידה בדידה, בהתאם לצד שעליו נפל המטבע לאחר הטלתו.
המנצח, הוא מי שהימר על צד המטבע אשר נבחר לאחר בחירת נושא ההימור, לטוב או לרע.
ההטלה משמשת על פי רוב להטלת גורל בין שניים, כאשר כל אחד מהשניים מהמר על הצד עליו ייפול המטבע, והזוכה הוא זה שבחר בצד שפונה כלפי מעלה לאחר הטלת המטבע.
לעיתים משמשת הטלת מטבע להחלטה על ידי יחיד, כדי לבחור בין שתי חלופות.
כשמטילים מטבע והוא נופל מספר פעמים על אותו צד, אנשים נוטים להניח שההסתברות לנפילתו על הצד השני בהטלה הבאה גבוהה יותר.
זו הטיה קוגניטיבית הנקראת כשל המהמר.
בהנחה שהמטבע הוגן, היות שההטלות הן בלתי תלויות, ההסתברויות לנפילתו על כל אחד מהצדדים בהטלה הבאה שוות.
אם המטבע מוטה, ההסתברות לנפילה על הצד שעליו נפל כבר מספר פעמים גבוהה יותר.
על פי רוב, ההטלה מתבצעת על ידי הנחת מטבע על כף יד אסופה לאגרוף, כאשר האגודל כלפי מעלה ומוחזק בין האצבע לאמה.
המטבע מונח על האצבע המקופלת, ושחרור מהיר של האגודל מעיף אותו כלפי מעלה תוך הקניית תנועה סיבובית למטבע.
ברמה מסוימת של מיומנות המטבע נופל חזרה על גב כף היד ומכוסה על ידי היד השנייה, ואז נחשף.
במקרים אחרים, המטבע נופל באופן חופשי על משטח.
בתורת ההסתברות הטלת מטבע משמשת לפעמים כמודל למשתנה מקרי המקבל שני ערכים באותה הסתברות.
מטבע שהסיכוי לקבל בהטלה צד אחד גדול מהסיכוי לקבל את הצד השני נקרא מטבע לא הוגן.
דהיינו, "מטבע הוגן" הוא מטבע, שכשמטילים אותו מספר פעמים גדול מאוד (מספר השואף לאין סוף), המטבע ייפול בדיוק בחצי ממספר ההטלות על כל אחד מצדיו.
הטענה על פיה קיימים "מטבעות הוגנים" היא אקסיומה.
המתמטיקאי ג'ון קריך, ניסה להוכיח אקסיומה זו בעזרת ניסוי, למרות שבמתמטיקה, בניגוד למדעי הטבע והחברה, ניסוי אינו הוכחה קבילה.
קריך ישב בשבי הנאצים, במלחמת העולם השנייה.
הוא ניצל את הזמן כדי להטיל אותו מטבע 10,000 פעם, ולתעד את התוצאות.
אם כי אחרי הזריקה ה-6000, התוצאות היו 50.1% נפילות על עץ, והן תמכו יותר בהנחה שיש מטבעות הוגנים.
קריך לא הצליח להוכיח שיש מטבעות הוגנים.
אך הוא הוכיח שיש מטבעות, שדי קרובים להיות כאלו.
ברחבי העולם מקובלים כינויים שונים לצדי המטבע.
בארצות הברית, למשל, מקובל הכינוי "ראש או זנב" (heads or tails).
בחיפה (ובעכו) היה מקובל הכינוי טור או יאס.
בטבריה היה מקובל הכינוי כוֹס או נֶמֶר ("כוֹס" - הגביע שהיה מוטבע בצדו האחד של המטבע, ו"נֶמֶר" - המספר (num(b)er) שבצידו השני).
הכינוי העברי "עץ או פלי" נטבע בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל.
על מטבע מיל המנדטורי הוטבע בצד אחד הערך עם ציור של ענף עץ זית, ובצד האחר הופיע הכיתוב העברי "פלשתינה (א"י)" (בצד כיתוב דומה בערבית ובאנגלית).
"עץ" הוא הצד שעליו ציור הענף, ו"פלי" הוא הצד שעליו כתוב "פלשתינה".
כיום מקובל בישראל ש"עץ" הוא הצד שעליו מופיע ציור-הנושא של המטבע ואילו פלי הוא הצד שעליו מופיע הערך (למשל, במטבע של חצי שקל חדש, "עץ" הוא הצד שעליו מופיע הנבל ו"פלי" הוא הצד שעליו כתוב "½ שקל חדש").
בעבר, היו מכריעים מפגשי ספורט שלא הוכרעו באופן ספורטיבי בשלבי נוקאאוט - ביניהם בענף הכדורגל, בעזרת הטלת מטבע של שופט המשחק.
כיום נהוגות דרכים אחרות להכריע אותם באופן שנחשב לספורטיבי יותר.
בתחילת משחקי כדורגל מטיל השופט מטבע על מנת לקבוע מי יהיה הקפטן שיבחר בין צד המגרש בו תתחיל קבוצתו לבין כדור הפתיחה.
בנוסף, אם זה מגיע לכך, לפני תחילת דו-קרב פנדלים מטיל שופט המשחק מטבע על מנת לקבוע לאיזה מן השערים ייבעטו בעיטות הדו-קרב, ואיזה מן הקבוצות תבעט ראשונה.
בסרט "מוזיקה מהלב" שיצא בשנת 1998, הטלת המטבע היא מוטיב חוזר שמציין גורל.
נבל הקומיקס דו-פרצוף (Two Face) מוכר כאחד מאויביו של באטמן ומאופיין בכך שהוא נוהג לקבל החלטות רק באמצעות הטלת מטבע.
טרי פראצ'ט מתאר בספרו הראשון אודות עולם הדיסק, "צבע הכשף", את סתמרוח, מכשף בעל כישרון לאירועים בהסתברויות נמוכות במיוחד, אשר מטיל מטבע, אך המטבע נופל על צידו: לא על ראשו ולא על זנבו.
המחזה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" מאת טום סטופארד נפתח בסדרה של הטלות מטבע, אשר בכולן נופל המטבע על אותו צד.
בסיפור המדע הבדיוני "המכונה שנצחה במלחמה" מאת אייזק אסימוב, מתקבלות ההחלטות החשובות אך ורק על סמך הטלת מטבע.
שירו של יהודה עמיחי, "תן למטבע להכריע" מתחיל במילים:
את כל אשר רצית לומר.