tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מקורה של הקבוצה הוא ברובע המזרחי של העיר.
בעיר פעילה גם קבוצת כדורגל הנשים טרונדהיימס-ארן (Trondheims-Ørn), הנחשבת לידועה ביותר בנורווגיה.
גם קבוצה זו הוקמה בשנת 1917. בעיר פעילים מועדוני ספורט רבים, שהידועים ביניהם ביאזן אידרטסלאג (Byåsen Idrettslag) ושטרינדהיים אידרטסלאג (Strindheim Idrettslag).
תחומי ספורט אחרים בעיר הם אתלטיקה, ניווט, אמנויות לחימה, סיף, אגרוף, רכיבה על אופניים, רכיבה על סוסים, כדור-יד, הוקי קרח, שחייה וסקי.
טרונדהיים מהווה גם מרכז כלכלי חשוב, וכלכלתה מחזיקה בנתח ניכר מהשוק הסקנדינבי, וכמו כן חלקה מיוצא לצפון-מערב רוסיה.
עובדה זו נזקפת לזכותם של אמצעי התחבורה הרבים בעיר, כגון כבישים, רכבות ונמל הים, אשר מחברים אותה למדינות שונות.
הייצוא מתבסס על ייצוא מוצרי מזון ו נייר.
על בסיס יומי יוצאים שירותי תחבורה כלכליים שונים מן העיר לכל הערים הסקנדינביות הגדולות ולמספר ערים באירופה עצמה.
העיר היא מקום כנסים וקונגרסים ידוע, הודות לאולמות הכנסים ובתי המלון הרבים שבה.
מרכז הכנסים "טרונדהיים ספקטרום" שבעיר הוא הגדול ביותר במרכז נורווגיה.
לטרונדהיים מסורת רבת שנים של ערים תאומות, המתמשכת מאז תום מלחמת העולם השנייה.
מבט על רצועת החוף של העיר טרונדהיים
טְרוֹמְסֶה (בנורווגית: Tromsø, בסאמי: Romsa, "רומסה") היא עיר ומרכז מוניציפלי במחוז טרומס בצפון נורווגיה.
טרומסה היא העיר השביעית בגודלה בנורווגיה מבחינת אוכלוסייה, והראשונה בגודלה מבחינת שטח, ומהווה בית לאוניברסיטה הצפונית בעולם, וכן למבשלת הבירה, הגן הבוטני והפלנטריום, כולם הצפוניים ביותר בעולם.
העיר, היושבת על אחד האיים מתוך 239,057 האיים של נורווגיה, נמצאת 344 קילומטרים צפונית לחוג הארקטי.
בשל קרבתה לזרם הגולף, נהנים תושבי העיר מטמפרטורות סבירות, יחסית למידת קרבתה של העיר לקוטב הצפוני.
הטמפרטורות בתקופת החורף עומדות על 2- עד 4- מעלות צלזיוס, בעוד שעל אותו קו רוחב הטמפרטורות נמוכות בהרבה ככל שמתרחקים מהים לפנים היבשת.
העיר נוסדה באופן רשמי ב-1794, אבל כבר ב-1250 נבנתה במקום כנסייה.
באמצע המאה ה-19 היו בעיר כ-1,400 תושבים בלבד אבל לקראת סוף אותה מאה גדלה מאוד אוכלוסיית העיר בגלל היותה בסיס מרכזי למשלחות לחקר הקוטב הצפוני.
במהלך מלחמת העולם השנייה העיר שימשה לתקופה קצרה כמושב של הממשלה הנורווגית.
העיר נחשבת לאחד ממרכזי התיירות העולמיים לצפייה באורות הצפון ולחוויית גלישה באמצעות מזחלות הרתומות לכלבי האסקי סיבירי.
עוד בעבר, חוקרי הקוטב הראשונים השתמשו בה כנקודת היערכות לפני יציאתם לקוטב הצפוני.
גם היום היא משמשת מטיילים באופן דומה ובעיקר כנקודת יציאה לתצפית על הלווייתנים הקטלנים ועל הזוהר הצפוני.
העיר נהנית משמש חצות במשך כ-70 ימים בשנה והשמש אינה שוקעת החל ממחצית חודש מאי ועד לקראת סוף חודש יולי.
טרומן קפוטה הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 2005, בבימויו של בנט מילר.
הסרט הוא סרט ביוגרפי על חייו של הסופר טרומן קפוטה, בגילומו פיליפ סימור הופמן, אשר זכה בפרס אוסקר על תפקידו בסרט.
הסרט מתחיל בקנזס בשנת 1959, עם גילוי גופותיהם של בני משפחת קלטר על ידי ידידת משפחה.
בעת קריאה בניו יורק טיימס אודות הרצח, נחרד טרומן קפוטה מהסיפור, ומודיע לוויליאם שון, אז עורך הניו יורקר, כי בכוונתו לתעד באופן אישי את הטרגדיה.
קפוטה נוסע לקנזס עם ידידתו נל הרפר לי, אשר עבדה אז על כתיבת ספרה "אל תיגע בזמיר".
קפוטה מתחיל בראיון האנשים הקרובים למשפחה, בעזרתה של לי כמתווכת ומתרגמת של חיי הכפר.
כאשר הרוצחים נתפסים, קפוטה מגורש על ידי הבלש הראשי של התיק, אלווין דיואי.
אך אשתו של דיואי, כחובבת את עבודתו של קפוטה, משכנעת את בעלה להזמין את קפוטה ואת לי לארוחת ערב.
בעקבות זאת מתיר דיואי לקפוטה לבקר בכלא בו מוחזקים החשודים (פרי סמית' ודיק היקוק).
בביקוריו, מתחיל קפוטה ליצור קשר עם פרי.
הוא מגלה כלפיו חמלה ודאגה, ומשיג עבור פרי ושותפו לרצח ייצוג משפטי לשם ערעור על תוצאות המשפט, שהסתיים בהרשעתם.
בהמשך, קפוטה מצליח להשיג גישה לרוצחים על ידי שיחוד הסוהר.
בשנים שלאחר מכן, קפוטה מבקר באופן קבוע את פרי, ולומד על חייו.
נדמה כי סיפור חייו של פרי, הדומה בנסיבותיו העצובות לסיפורו של קפוטה עצמו, וכן נימוסיו, עדינותו ויושרו מרשימים את קפוטה, אשר מתחבר אליו רגשית, חרף מעורבותו ברצח.
בתחילה מסרב פרי לספר מה קרה בליל הרצח, למורת רוחו של קפוטה, אך לבסוף משתכנע ומספר.
קפוטה מתכוון לכתוב בספר את סיפור חייו של הרוצח, ואולי מבקש בכך להחזירו לחברת בני האדם.
אולם, נדמה כי עניינו של קפוטה ודאגתו לרוצח פרי מתחלפות במשך הזמן לרצון בהאדרה עצמית ובתהילה ספרותית, רצון אשר מתגבר ככל שקפוטה חוקר את סיפור המקרה.
הוא מבין, ומציין זאת במפורש, כי הסיפור מכיל עבורו "מכרה זהב" וכי הוא עומד להפוך לסופר מפורסם ביותר בעקבותיו.
עם הזמן, הופך כל עניינו של קפוטה בפרי להיות מונע רק מתוך הרצון לכתוב סיפור מצליח, עד שהוא מקווה שהערעור שהוגש בעזרתו לא יתקבל, והרוצחים יוצאו בהקדם להורג, כדי שהוא יוכל לסיים את ספרו ולהוציאו לאור.
הוא גם מכריע מראש כי שם הספר יהיה "בדם קר", וזאת עוד לפני שהוא שומע את גרסת הרוצח לליל הרצח.
קפוטה לא מספר לפרי על שם הספר שבחר ואף משקר לו בעניין זה.
לאחר שערעורו האחרון נדחה, מוצא פרי להורג בתלייה.
קפוטה מגיע לאירוע התלייה לאחר תחנונים של פרי, ומזיל דמעות.
פיליפ סימור הופמן – טרומן קפוטה
קתרין קינר – נל הרפר לי
קליפטון קולינס ג'וניור – פרי סמית'
כריס קופר – אלווין דיואי
ברוס גרינווד – ג'ק דאנפי
בוב בלבן – ויליאם שון
איימי ראיין – מרי דיואי
מארק פלגרינו – ריצ'רד היקוק
אלי מיקלסון – לורה קיני
מרשל בל – מרשל קרוץ'
הסרט מבוסס על הסיפור האמיתי של רצח משפחת קלטר ב-15 בנובמבר 1959. בעקבות הרצח, כתב קפוטה את ספרו "בדם קר", כפי שמתואר בסרט.
תסריט הסרט נכתב על ידי דן פוטרמן, והוא מבוסס על הביוגרפיה "קפוטה" מאת ג'רלד קלארק.
במאי הסרט הוא בנט מילר.
הסרט צולם ברובו במניטובה שבקנדה, בין אוקטובר לדצמבר 2004. לאחר הקרנות בכורה בפסטיבלי הסרטים בטלורייד, טורונטו וניו יורק בספטמבר 2005, יצא הסרט בהפצה מצומצמת בבתי קולנוע בארצות הברית ב-30 בספטמבר באותה השנה - יום הולדתו של טרומן קפוטה.
בישראל הוקרן הסרט לראשונה ב-23 בפברואר 2006.
תקציב הסרט עמד על 7 מיליון דולרים, והכנסותיו ברחבי העולם הן כ-50 מיליון דולרים.
הסרט זכה בעיקר לתגובות חיוביות.
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, המאגד ביקורות שונות על סרטים, 91 אחוזים מן הביקורות על הסרט הן חיוביות.
רוב המבקרים ציינו לטובה את משחקו המשובח של הופמן, אשר הוכתר על ידי אחדים כאחד הטובים ביותר של השנים האחרונות.
עם זאת, כלפי הסרט הופנו מספר ביקורות, בין השאר על תפקידן המזערי של דמויות המשנה, על העריכה המבלבלת ועל הצילום הסטטי.
ביקורות נוספות טענו שהתסריט משעמם ואיננו עקבי.
על משחקו בסרט זכה פיליפ סימור הופמן בעשרים פרסים שונים, ללא שהפסיד אפילו מועמדות אחת שלו.
בין היתר זכה גם בפרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א.
בשלושת הטקסים, היה זה הפרס היחיד בו זכה הסרט.
בטקס פרסי אוסקר ה-78 היה הסרט מועמד הסרט לחמישה פרסים:
השחקן הראשי הטוב ביותר (הופמן)
שחקנית המשנה הטובה ביותר (קת'רין קינר)
הבמאי הטוב ביותר - בנט מילר
טרונדרה הוא אי באיי שטלנד שבסקוטלנד.
האי מקושר בגשרים לחצי האי הדרומי של האי מיינלנד ולאי בורה.
תושבי האי מתגוררים בארבעה כפרים: בורלנד (Burland), קרופט טרייל (Croft Trail), קולדהיים (Cauldhame), קאטס (Cutts) וגלנדייל (Glendale).
טרון: המורשת הוא סרט מדע בדיוני של חברת וולט דיסני משנת 2010. הסרט הוא סרט המשך לסרט טרון משנת 1982. הסרט בוים על ידי ג'וסף קוסינסקי והופק על ידי במאי הסרט המקורי, סטיבן ליסברגר.
הסרט בכיכובם של ג'ף ברידג'ס בתפקיד קווין פלין (והתוכנה קלו), ברוס בוקסלייטנר בתפקיד אלן בראדלי (והתוכנה טרון) וגארט הדלנד בתפקיד בנו של פלין, סאם.
הסרט עתיר אפקטים בגרפיקה ממוחשבת ומתהדר בעיצובים ויזואליים ייחודיים.
הפסקול הולחן על ידי צמד ההאוס דאפט פאנק.
הסרט הוקרן בטכנולוגיית Disney Digital 3-D.
סאם, בנו של קווין פלין (גיבור הסרט הקודם), הוא הבעלים של חברת המחשבים ENCOM, אותה ירש לאחר היעלמותו של אביו.
בעת ביקורו במתחם ארקייד נטוש של ENCOM, נשאב סאם לעולם עתידני חשוך שנקרא "הרשת".
שם הוא נתפס בידי המשטר המקומי ונשלח לשחק עם אסירים אחרים בקרב עד המוות, לעיני קהל.
קטע זה מציג במלוא הדרו את הקונספט של טכנולוגיית עולם הרשת: אופנועים שבדהירתם משאירים מאחוריהם שובלי אור שהופכים לקיר מוצק, ומטרת המשחק היא להימנע מהפגיעה הקטלנית בשבלים ויצירת שבלים במסלולו של האויב, על מנת שזה יתנגש בהם.
לזירת הקרב פורץ רכב ובו בחורה הקוראת לסאם.
סאם מצטרף אליה והם בורחים למקום מחבוא.
שם פוגש סאם את אביו, שמספר לו כי עולם זה הוא מעשה ידיו.
אך כעת עולם הרשת מונהג בידי קלו העריץ, אשר מעוניין במותם של קווין וסאם.
סאם יוצא למאבק במשטר קלו ולוקח את אביו ואת בת בריתם למסע אל עבר פתח היציאה מעולם הרשת.
הסרט קיבל ביקורות בינוניות על מחסור בהתפתחות הדמויות ובעומק עלילתי.
לעומת זאת הסרט קצר שבחים על האפקטים, העיצוב האומנותי והפסקול.
פסקול הסרט הוקלט והופץ ב-1986 על ידי חברת התקליטים וולט דיסני רקורדס.
הוא הולחן על ידי המלחין אלן סילבסטרי.
באפריל 2015 אולפני דיסני הודיעו כי סרט ההמשך, טרון 3, ייצא לאקרנים בשנת 2017 וייקרא "Tron: Ascension", ובסוף חודש מאי 2015 נודע על ידי אולפני דיסני שבוטלה הפקת סרט ההמשך.
טרונדור (בספרדית: Tronador) הוא הר געש רדום באנדים הדרומיים, הממוקם לאורך הגבול בין ארגנטינה וצ'ילה בקרבת העיר ברילוצ'ה.
ההר נקרא "טרונדור" (בספרדית: "הרועם") על ידי מקומיים בשל הרעש, שמייצרים גושי הקרח הנופלים ממנו.
ההר המתנשא לגובה של 3,491 מטרים, גבוה ביותר מאלף מטרים משאר ההרים שמסביבו, דבר ההופך אותו כיעד מטפסים פופולרי.
ההר הממוקם בין שני פארקים לאומיים: נאוול ואפי בארגנטינה, ווויסנטה פרס רוסאלס בצ'ילה.
ההר מכיל 8 קרחונים, הנמצאים כרגע בנסיגה כתוצאה מהתחממות של הטרופוספירה העליונה.
הטרונדור ממוקם באנדים הרטובים, אזור בעל משקעים רבים בצורה של גשם ושלג.
האקלים הממוזג של האנדים הדרומיים מאפשרים היווצרות מספר קרחונים כתוצאה מקצב הצטברות גבוה של הקרחונים.
הטרונדור הנמצא בקו רוחב 41° דרום, הוא חלק מנוף אלפיני של פיורדים, אגמים קרחוניים ועמקים קרחוניים.
כמו במקרה של הר הגעש לנין הקרוב, הטרונדור בנוי ברובו מבזלת.
הטרונדור נודע בקרחונים הרבים המכסים חלקים שונים שלו.
8 קרחונים תועדו: אלרסה (Alerce), וונטיסקרו נגרו (Ventisquero Negro - הקרחון השחור), קאסה פנגה (Casa Pangue), קסטנו אוברה (Castaño Overa), ריו בלנקו (Río Blanco -נהר לבן), פריאס (Frías), פאולה (Peulla) ומנסו (Manso).
במהלך העשורים האחרונים הקרחונים של הטרונדור, כמו מרבית הקרחונים של האנדים הדרומיים, נמצאים בנסיגה.
הקרחון השחור הנמצא בבסיס הטרונדור בפארק הלאומי נאוול ואפי הוא קרחון ייחודי.
הצבע החום כהה המיוחד שלו מגיע מלכלוך בוצי וממשקעים הנמצאים באזור הצטברות של הקרחון, אשר מוזנים על ידי קרחון ריו מנסו כמה מאות מטרים גבוה יותר בהר.
גושי קרח חומים מתנתקים מהקרחון ולאחר מכן צפים באגם קטן עד אשר הם נמסים.
הרמן קלאוסן טיפס לראשונה על הטרונדור לבדו ב-29 בינואר 1934, לאחר מספר ניסיונות.
הבקתה על ההר, רפיוחו אוטו מאיילינג (Otto Meiling), היא היעד הפופולרי לטרקים יומיים.
הבקתה קרויה על שמו של מטפס הרים אשר טיפס עשרות פעמים על ההר ובילה שנים בהדרכת אנשים מסביב להר.
הבקתה ממוקמת בערך 1,200 מעל פמפה לינדה, בבסיס ההר.
מרבית הקיצים פסגת אנון או הפסגה הבינלאומית ניתנת לטיפוס.
אולם, קיץ חם במיוחד הגביר את מפולות הסלעים לרמה מסוכנת במהלך ינואר ופברואר 2008.
הר טרומאה (ביפנית: 樽前山 – "טרומאה-זן") הוא הר געש שכבתי אנדזיטי פעיל באי בדרום מערב האי הוקאידו ביפן.
גובה ההר 1,041 מטרים והוא חלק מהפארק הלאומי שיקוצו-טויה (支笏洞爺国立公園) ובקרבה לערים טומאקומאי וצ'יטוסה שמהם ניתן לראותו בבירור.
הר הגעש טרומאה הוא חלק מקלדרה גדולה הקרויה קלדרת שיקוצו (支笏カルデラ) שממדיה הם 13 X 15 קילומטרים, שמי אגם שיקוצו ממלאים את מרבית שטחה.
הקלדרה נוצרה בהתפרצות געשית גדולה בתקופת הרביעון לפני 34,000 עד 31,000 שנים.
ההר שוכן על השוליים הדרום מזרחיים של הקלדרה וצפונה לו בתוך הקלדרה יש שני הר געש רדומים.
הר פופפושי (風不死) במרחק כ-3.5 קילומטרים ממנו והר אניווה (恵庭) מהצד השני של הקלדרה.
אל שולי הקלדרה מוביל שביל מסומן המגיע אל היגאשי-דאקה, הנקודה הגבוהה ביותר בשולי הקלדרה.
העדויות הגאולוגית מוכיחות כי זרמים פירוקלסטיים שמקורם בהר טרומאה, הגיעו עד לחוף האוקיינוס.
ההתפרצויות הגדולות ביותר בהר התחוללו בשנים 1667 ו-1737 שהיו התפרצויות פליניאניות, מדד התפרצות געשית (VEI) 5 והן אחראיות לצורתו הנוכחית של ההר, ובשנת 1909 (מדד התפרצות 3).
ההר הוכרז כ"רכוש תרבותי מוכרז של הוקאידו" (北海道指定文化財) והוא אתר פופולרי למטפסי הרים.
הטיפוס עליו בשביל מסומן קל ואפשר לטייל לאורך כל שולי הקלדרה (הלוע).
למרגלות הר טרומאה בצידו הצפון-מערבי יש מערה מרשימה שקירותיה מכוסים באזוב (קוקה-נו-דומון).
טרומרברג (Trümmerberg) הוא מונח בגרמנית המשמש לתיאור תלים מלאכותיים אשר נוצרו מהערמת הריסות מבנים שחרבו עקב ההפצצות האסטרטגיות של בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
עשרות תלים כאלו ניצבים בערים בגרמניה או בקרבתן.
הם התהוו בסוף שנות הארבעים ובראשית שנות החמישים, במהלך פינוי עיי ההריסות מהערים.
לרבים מהם ניתנו שמות משלהם.
תלי ההריסות מתנשאים לגובה, לעיתים מספר עשרות מטרים ביחס לסביבתם.
במקרים אחדים נערמו ההריסות על גבי מבנים צבאיים שהוקמו בימי השלטון הנאצי, כדי להעלימם.
במהלך השנים שחלפו מאז שנוצרו התכסו התלים בצמחייה ובעצים.
עבור חלקם הוכנו והוצאו לפועל תוכניות שיקום ואף נבנו עליהם מבנים.
על גבי כמה מהתלים הוצבו אנדרטאות להרס שהביא ליצירתם.
ברלין - בעיר ובסביבתה קיימים תשעה תלי הריסות.
הגדול שבהם, הנקרא טויפלסברג (Teufelsberg), ניצב בתחומי ברלין המערבית לשעבר, ליד יער גרונוולד.
הוא מתנשא לגובה של 55 מטרים ביחס לסביבתו והוא הנקודה הגבוהה ביותר בתוואי הקרקע של ברלין.
הוא נערם על גבי מבנים של מכללה טכנית נאצית שבנייתה לא הושלמה.
תל אחר בברלין נערם על גבי מגדל נ"מ מבטון.
שטוטגרט - בירקנקופף (Birkenkopf), המכונה גם "מונטה שרבלינו" (Monte Scherbelino).
על פסגת התל נערמו שברי קירות והוצבו כתובת זיכרון וצלב כאנדרטאות.
תל חרבות אחר בשטוטגרט הוא הגרינר היינר (Grüner Heiner).
מינכן - אולימפיה-ברג (Olympiaberg), אחד מארבעה תלי הריסות במינכן.
בצדו הוקמו לימים מתקנים עבור אולימפיאדת מינכן, שנערכה ב-1972.
בעיר דרזדן התהוו לאחר המלחמה שלושה תלי הריסות.
בערים לייפציג ונירנברג הוקמו שני תלים בכל אחת.
טרומן הנרי ספורד (6 בינואר 1836 – 13 ביוני 1901) היה ילד פלא וגאון חישוב.
כבר מגיל צעיר משך את תשובת לבם של הסובבים אותו ביכולות החישוב שלו.
בערך בגיל זה פיתח שיטה חדשה לחישוב מחזורי הירח, כאשר הפועל על פיה משתמש רק ברבע מהזמן הדרוש לשיטה אחרת ידועה.
שלא כמו גאוני חישוב אחרים, ספורד לא הופיע בפני קהל.
כיהן בתפקיד מנהל מצפה הכוכבים הופקינס בויליאמס קולג', מצפה הכוכבים העתיק ביותר בארצות הברית.
כיהן בתפקיד זה עד ליום מותו.
בשנת 1894, ספורד לקה בשבץ.
הוא נפטר ב-13 ביוני 1901 בניוארק, ניו ג'רזי, בדירה שחלק עם בנו.
על שמו הוקמה מלגת לימודים לאסטרונומיה בויליאמס קולג'.
טרומס (בנורווגית: Troms) הוא מחוז בנורווגיה.
למחוז גבול משותף עם המחוזות פינמרק ונורדלנד, וגובל בחלקו המזרחי בשוודיה.
טרומס הוא המחוז ה-4 הגדול ביותר מבחינת שטח וה-15 הגדול ביותר מבחינת אוכלוסייה.
ב-1 בינואר 2020, לאחר השינויים המנהליים בנורווגיה, הוא מוזג עם מחוז פינמרק הסמוך ליצירת מחוז טרומס ופינמרק החדש.
ב-1 בינואר 2024 בוטל המיזוג והמחוזות חזרו להיות נפרדים.
הוא גבל במחוז פינמרק מצפון מזרח ובמחוז נורדלנד מדרום מערב.
המחוז כולו, שהוקם בשנת 1866, היה ממוקם צפונית לחוג הארקטי.
עיריית מחוז טרומס הייתה הגוף המנהל של המחוז, שנבחרה על ידי אנשי טרומס, ואילו מושל מחוז טרומס היה נציג של המלך והממשלה של נורווגיה.
הסמל של טרומס נעשה על ידי הלוורד טרייטברג ואומץ בהחלטה המלכותית ב-15 בינואר 1960.
טרומס, כשהוקם, היה ממוקם בחלקו הצפוני של חצי האי הסקנדינבי.
בשל המרחק הרב לאזורים הצפופים יותר ביבשת, זהו אחד האזורים הפחות מזוהמים באירופה.
לטרום קו חוף מחוספס ומוטה מאוד הפונה לים הנורווגי.
עם זאת, האיים הגדולים וההרריים לאורך החוף מספקים נתיב מים מוגן מבפנים
לטרומס יש קיץ קצר וקריר, אבל חורפים מתונים למדי לאורך החוף בגלל הים הממוזג.
לרוב היה שלג בשפע, ומפולות שלגים לא היו נדירות בחורף.
עם המערביות הרווחות, באזורי השפלה ממזרח לרכסי ההרים יש פחות משקעים מאשר באזורים שממערב להרים.
זוהר הקוטב הוא מראה שכיח בכל טרומס, אך לא בקיץ מכיוון שאין חושך.
כמו בכל האזורים בקווי הרוחב הקוטביים, ישנן שינויים קיצוניים באור יום בין עונות השנה.
כתוצאה מכך, אור היום גדל (בסוף החורף והאביב) או פוחת (בסתיו) ב-10 דקות מיום אחד למשנהו.
העמקים המוגנים בפנים טרומס הם בעלי קו העצים הגבוה ביותר (החום והאורך בקיץ הם הגורם המגביל), כאשר ליבנה פלומתי מגיע לגובה של 700 מ' (2,300 רגל) במורד הדרומי של נג'וניס; בכל רחבי מחוז טרומס עצי ליבנה יוצרים את קווי העץ, לרוב 200 מטר מעל לעצים אחרים.
רוואן, אספן, ערבה, אלמון אפור ודובדבן ציפורים נפוצים בגבהים התחתונים.
העיר טרומסו, בחלק המרכזי הצפוני, הייתה מושב המחוז ונמל ימי ארקטי, ומקום מושבה של האוניברסיטה הצפונית בעולם, שנודעה במחקר אודות זוהר הקוטב.
באוניברסיטת טרומסו נמצא מצפה אסטרופיזי בסקיבוטן.
טרומסו הייתה העירייה היחידה במחוז לשעבר עם גידול אוכלוסין חזק; ברוב הנפות הקטנות יותר חלה ירידה באוכלוסיות כאשר הצעירים והמשכילים עברו לערים, לעיתים קרובות בחלק הדרומי של נורווגיה.
הרסטאד הוא מרכז מסחרי לחלק הדרומי של המחוז לשעבר, ונבחר על ידי סטטויל כמשרדו הראשי בצפון נורווגיה.
לאורך החוף ובאיים הדיג הוא הדומיננטי.
יש גם חקלאות מסוימת, במיוחד בחלק הדרומי של המחוז לשעבר, בו יש עונת גידול ארוכה יותר.
בלספיורד נחשבת לעיתים קרובות לעירייה הצפונית ביותר עם פעילות חקלאית משמעותית בנורווגיה, אם כי יש גם חקלאות צפונה יותר.
הכוחות הצבאיים הנורווגיים היו מעסיקים חיוניים בטרומס לשעבר, עם מקום מחלקת הצבא השישי, תחנת האוויר ברדופוס, כנפי המסוקים ותחנות הרדאר במחוז.
ישנם בתי חולים בטרומסו (בית חולים אוניברסיטאי ובית חולים ראשי בצפון נורווגיה) ובהרסטאד.
טרומס לא הייתה רכבת, אך בשנת 2013 ממשלת פינלנד הביעה עניין בבניית רכבת מרשת הרכבות הפינית למתקני נמל בסקיבוטן, אם כי הם גם הצהירו כי אינם יכולים לממן הרבה מהעלות.
טרומס קיימת מאז תקופת האבן הקדומה, ויש גילופי סלע פרהיסטוריים בכמה מקומות (למשל איבסטד ובלספיורד).
אנשים אלה התפרנסו מציד, דיג ומלקט.
הראשונים מבין הקבוצות האתניות הנוכחיות שהתיישבו במחוז היו העם הסמי, שאכלס את סאפמי, אזור גדול בהרבה ממחוזות נורדלנד, טרומס ופינמרק של ימינו.
עדויות ארכאולוגיות הראו כי תרבות מבוססת ברזל נורדית בשלהי תקופת הברזל הרומית (200–400 לספירה), מגיעה עד צפונה עד קרלסוי (ליד טרומסו של ימינו), אך לא צפונית-מזרחית יותר.
הנורדים עם הברזל והחקלאות שלהם התיישבו לאורך החוף ובכמה מהפיורדים הגדולים יותר, בעוד שהסמים חיו באותם אזורי פיורדים, בדרך כלל רק בפיורד ובפנים.
החל מהמאה העשירית, יישובים נורדיים מתחילים להופיע לאורך החוף צפונה יותר, ומגיעים אל מה שהוא כיום מחוז פינמרק.
דרום ואמצע טרומס הייתה ממלכה קטנונית בעידן הוויקינגים, ונחשבה לחלק מהאלוגאלנד.
אוטאר מהאלוגאלנד פגש את המלך אלפרד הגדול בסביבות 890. המנהיג הוויקינגי טורה הונד היה מושבו בברקוי.
על פי הסאגות, Tore Hund חנית את המלך אולב הרלדסון בקרב סטיקלסטאד.
הוא גם סחר ולחם בביארלמאנד, כיום אזור ארכנגלסק בצפון רוסיה.
[16] טרונדנס (הרסטאד של היום) היה גם מרכז כוח ויקינגי מרכזי, ונראה שהיה מקום התכנסות.
במחוז טרומס היו בסך הכל 24 נפות.
טְרוׂמְפּ-לוֹיל (Trompe-l'œil במקור מהביטוי בצרפתית: Trompe-l'œil שפירושו "להונות את העין") היא טכניקת אמנות המשתמשת בדימויים מציאותיים ליצירת אשליה אופטית המדמה כאילו האובייקט המתואר קיים בשלושה ממדים.
שיטת אמנות זו קיימת גם באדריכלות ונקראת "הפרספקטיבה הכפויה".
מקורה של אמנות זו היא בתקופת ה"בארוק", אולם טכניקה זו של "אשליה פרספקטיבית" קדומה אף יותר.
ממצאים ארכאולוגיים מראים שימוש בטכניקה זו בציורי קיר כבר ברומא העתיקה, ופומפיי.
גרסה של סיפור יווני עתיק מספרת על תחרות בין שני ציירים נודעים: זאוקסיס (נולד בסביבות 464 לפנה"ס) צייר אשכול ענבים שנראה כה טבעי עד כי ציפורים החלו קרבות ומנקרות בבד הציור, על כך ענה לו פראסיוס בכך שצייר וילון.
משגילו לו כי מדובר בציור של וילון ויתר על הפרס משום שהוא היתל בציפורים אך פראסיוס היתל בו, האומן.
בתקופת הרנסאנס ציירים איטלקיים כגון אנדראה מנטניה (1431–1506), ומלוזו דה פורלי (1438–1494) ערכו ניסיונות בפרספקטיבה, בעיקר בציורי תקרה בפרסקו בין השאר באמצעות הנמכת האופק כדי להגביר את תחושת המונומנטליות.
בסמינר בשנת 1964 הבחין הפסיכואנליטיקאי הצרפתי ז'אק לאקאן (1901–1981) כי המיתוס של שני הציירים חושף היבט מעניין של הקוגניציה האנושית, בעוד שבעלי חיים מעדיפים דברים שיטחיים בני אדם תמיד יחפשו את הדבר המוסתר שמעבר.
במאה ה-17 שילבו ציירים רבים פרספקטיבות "טרומפ-לויל" ואשליות אמנות למיניהם בארכיטקטורה, כשהם "מגדילים" בעזרתם חדרים על ידי "פתיחת" החלל בקיר או בתקרה.
בין הדוגמאות הבולטות ניתן למצוא את "האלגוריה של ההשגחה האלוהית" בארמון ברבריני של האמן פייטרו דה קורטונה, ואת "Apotheosis of St Ignatius" על תקרת הכנסייה הרומית של סנט איגנציו מאת האמן אנדריאה פזו.
"וילי וונקה ומפעל השוקולד" (1971)
"אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון" (1989)
טרומן הנדי ניוברי היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית בין השנים 1908–1909 וכסנאטור רפובליקני מטעם מישיגן בין השנים 1919–1922.
טרומן ניוברי נולד בדטרויט, מישיגן לג'ון סטואוטון ניוברי, בעצמו חבר בית הנבחרים, ולאשתו השנייה, הלן פ.
הנדי, בתו של טרומן פ הנדי, איל הון ובנקאי מקליבלנד.
טרומן ניוברי למד באקדמיה הצבאית של מישיגן לפני שסיים ב-1885 את לימודיו בבית הספר המדעי שפילד של קולג' ייל, שם הוא היה חבר באחוות אולם סנט אנטוני.
לאחר סיום לימודיו בקולג' היה ניוברי המפקח הראשי על הבנייה, אחראי התשלומים, סוכן ראשי לתנועת מטען ונוסעים ובסופו של דבר המנהל של חברת הרכבות "דטרויט, ביי סיטי ואלפנה" בין השנים 1885–1887. לאחר מכן, ועד 1901 הוא היה הנשיא והחשב של חברת הפלדה של דטרויט.
ב-1902 הוא סייע לארגן את חברת המכוניות פקארד.
ב-1893 הצטרף ניוברי יחד עם אחרים למלאכת הארגון של "הבריגדה הימית של מישיגן" וב-1895 הוא שימש שם בתפקיד על היבשה.
במאי 1898 הוא קיבל דרגת לוטננט בצי ארצות הברית ושירת על סיפון סיירת העזר "יוסמיטי" (USS Yosemite) במלחמת ארצות הברית-ספרד.
ניוברי נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו החל מה-4 במרץ 1919 ועד להתפטרותו ב-18 בנובמבר 1922. בשנת 1921 הוא נשפט והורשע על פי "החוק הפדרלי למעשי שחיתות" על מעשי חריגה בבחירות.
הרשעה זו בוטלה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית, ובעקבות חקירה שנערכה, הכריז הסנאט שניוברי ראוי לאייש את מושבו, אך הביע את אי שביעות רצונו מהסכום שהוצא במערכת הבחירותת כנגד יצרן המכוניות הנרי פורד שהתמודד במישיגן כמועד לסנאט מטעם המפלגה הדמוקרטית.
לנוכח קריאה ציבורית להדיחו מהסנאט, התפטר ניוברי והוחלף בג'יימס קאוזנס, שמועמדותו אושרה על ידי מושל מישיגן אלכס גרוסבק.
לאחר התפטרותו שב ניוברי לעסקי התעשייה.
טרומן ניוברי נפטר ב-3 באוקטובר 1945 בגרוס פוינט, מישיגן ונטמן בבית הקברות אלמווד שבדטרויט.
טרון ג' טג'פל (נולד ב-15 במרץ 1963) הוא עיתונאי, מוציא לאור, סופר ועורך הודי.
אביו של טג'פל היה קצין בצבא הודו, כתוצאה מכך הוא גדל באזורים רבים של המדינה.
הוא סיים תואר ראשון כלכלה באוניברסיטת פנג'אב בצ'אנדיגאר.
טג'פל התחתן עם גייטן בטרה בשנת 1985; יש להם שתי בנות, טייה וקארה.
בשנות השמונים החל את הקריירה שלו בעיתון "האינדיאן אקספרס" ומאוחר יותר עבר לניו דלהי כדי להצטרף למגזין בשם "הודו 2000".
בשנת 1984 הצטרף למגזין India Today, אחר כך The Financial Express בשנת 1994 ומאוחר יותר הפך לעורך המייסד של מגזין החדשות השני בתפוצתו בהודו, Outlook.
במקביל, הקים חברת הוצאה לאור, "India Ink".
בפברואר 2000 הקים טג'פל את אתר החדשות הראשון של הודו, "טהלקה".
בכמה ראיונות בתקשורת הכריז כי הדחף העיקרי היה עיתונאי ולא מסחרי, ושהוא שואף להחזיר את העיתונות לציבור.
האתר היה אחראי לחשיפת כמה מפרשיות השחיתות הגדולות במדינה, והביא אף להתפטרותו של שר ההגנה ההודי בפרשה שבה הייתה מעורבת גם התעשייה האווירית לישראל והתעשייה הצבאית.
האתר עסק גם בפרשיית המהומות בגוג'ראט ב-2002, ופרסם תחקיר שטען כי האלימות התאפשרה בגלל התעלמות מכוונת של המדינה והמשטרה מהפורעים.
ב-2004 חשף אתר "טהלקה" שמחוקק מטעם מפלגת העם ההודית הלאומנית שיחד עד ראייה מרכזי באחד ממקרי הוונדליזם בזמן המהומות.
ב-2007, הביאו ממצאי תחקיר נוסף להודאתם של מספר חברים במפלגת העם ההודית כי הייתה להם יד במהומות.
פרשת שחיתות נוספת שנחשפה בעקבות חקירה של "טהלקה" הייתה פרשת רצח של דוגמנית ב-1999. העיתונאים של האתר גילו שהרוצח היה בנו של שר בממשלה, והשר שיחד את עדי הראייה על מנת שלא יפלילו את בנו.
בעקבות חשיפת "טהלקה", נאלץ השר להתפטר.
בנובמבר 2013 הואשם טג'פל על ידי כתבת בתקיפה מינית.
הוא הודה ב"התנהגות בלתי הולמת", והציע לקחת חופשה של שישה חודשים מטהלקה.
העניין זכה לתשומת לב ציבורית עזה ולהד תקשורתי, במיוחד משום שטג'פל ועיתונו היו מעורבים בעבר בהדגשת נושא האלימות המינית בהודו, כולל בגיליון מיוחד בנושא בפברואר 2013. המשטרה במדינת גואה, שם התרחש האירוע, הגישה דו"ח ראשוני המפרט נגדו מספר אישומים, בהם אונס.
משטרת גואה עצרה אותו ב-30 בנובמבר 2013. ב-1 ביולי 2014, בית המשפט העליון של הודו הורה על שחרורו בערבות וביקש ממנו להגיש את דרכונו לבית המשפט.
המשפט החל בספטמבר 2017, והתארך לאחר פנייתו של טג'פאל לבית המשפט העליון על ביטול האישומים.
בית המשפט דחה את טענתו באוגוסט 2019, החזיר את המשפט לדיון בבית המשפט בגואה.
רומן הביכורים של טג'פל "האלכימיה של התשוקה" ראה אור בשנת 2006, ובעברית בתירגמה של חני גלעד.
הרומן הספרותי השני שלו, "סיפורם של המתנקשים שלי", נכתב בהשראת ניסיון חיסול שלו בשנת 2001, ומעצרם של חמישה הרוצחים השכירים.
הוא יצא לאור בשנת 2010 וזכה לשבחי הביקורת.
ספרו השלישי "עמק המסכות" יצא לאור בשנת 2011.
טרומס ופינמרק () הוא מחוז לשעבר בצפון נורווגיה שהוקם ב-1 בינואר 2020 כתוצאה ממיזוג מחוזות פינמרק וטרומס בתוספת עיריית צ'לדסונד ממחוז נורדלנד.
כשהיה קיים, הוא היה המחוז הגדול בשטחו בנורווגיה, שהקיף כ-75,000 קמ"ר.
המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז חולק בין שתי ערים.
המשרדים הפוליטיים והמנהליים היו בעיר טרומסה ומושל המחוז התגורר בעיר ואדסו.
שתי הערים מרוחקות אחת מן השנייה בכ־800 ק"מ.
ב-1 בינואר 2019 מונתה אליזבת אספייקר כמושלת המחוז, לשעבר מושלת המחוז טרומס.
איחוד המחוזות לא כל כך אהוד על הציבור, במיוחד במחוז פינמרק.
בפינמרק נערך משאל עם ובו התנגדו כ-87% מהמצביעים לאיחוד המחוזות, אך בית המשפט הגדול לא שינה את החלטתו לאחד את המחוז.
מאז פעלו כמה מפלגות פוליטיות להפעלת האיחוד בקדנציה הפרלמנטרית הבאה.
ב-15 ביוני 2022 התקבלה החלטה בפרלמנט הנורווגי לבטל את איחוד טרומס ופינמרק.
המחוזות הופרדו שוב ב-1 בינואר 2024, כאשר מטרופולין שלסון (Tjeldsund) שכיום נמצא במחוז נורדלנד עבר למחוז טרומס.
טרומס ופינמרק הוא המחוז הצפוני והמזרחי ביותר בנורווגיה.
לפי שטח, זהו המחוז הגדול ביותר של נורווגיה, וגם בין המחוזות הפחות מאוכלסים בנורווגיה.
הטבע במחוז מאזורי חוף צחיחים הפונים לים בארנטס, לאזורי פיורדים מוגנים יותר ועמקי נחלים עם גלים וצמחיית עצים.
כמחצית מהמחוז נמצא מעל קו העצים, וחלקים גדולים מהמחצית השנייה מכוסה ליבנה פלומה קטנה.
האזורים השופעים ביותר הם אזור אלטה ועמקי הטאנה, ובמזרח אזור השפלה בעמק פסוויק שבסור-וורנגר.
עמק זה הוא בעל הצפיפות הגבוהה ביותר של דוב חום בנורווגיה, והוא המיקום היחיד במדינה עם אוכלוסיית חולדות מושק.
שונר ואיילים נפוצים בחלקים גדולים של פינמרק, אך נדירים על החוף.
נהר הטנה, המגדיר בחלקו את הגבול עם פינלנד, נותן את מלכודת הסלמון הגדולה ביותר מכל הנהרות באירופה, ויש לו גם שיא עולמי בסלמון אטלנטי, 36 ק"ג.
אגם אלטווטן הוא האגם הגדול במחוז ושטחו הוא 79 קמ"ר.
בטרומס טפינמרק יש קיץ קצר וקריר, אך חורפים מתונים למדי לאורך החוף בגלל הים הממוזג; במגדלור של טורסוואג בקרלסוי יש ממוצע של 24 שעות ביממה של 1- מעלות צלזיוס.
לרוב יש שלג בשפע, ומפולות שלגים אינן נדירות בחורף.
בשל הקרבה לאוקיינוס נטול הקרח, החורפים מתונים בהרבה באזורי החוף (וסוערים יותר).
המחוז ממוקם באזור זוהר הקוטב, ובגלל האקלים היבש עם שמים בהירים תכופים, נבחרה עיריית אלטה מוקדם כמיקום לחקר תופעת האור המוזרה הזו.
מסיבה זו מכונה לעיתים אלטה "עיר הזוהר הצפוני".
אנשים גרים בפינמרק לפחות 10,000 שנים.
גורלם של תרבויות ראשונות אלה אינו ידוע.
שלוש קבוצות אתניות הן בעלות היסטוריה ארוכה בפינמרק: העם הסאמי, העם הנורווגי ועם הקוונים.
מתוכם, ככל הנראה הסאמים היו האנשים הראשונים שחקרו את פינמרק.
הסאמים הם בני הילידים של פינמרק, אך הנורווגים חיו מאות שנים בחלקים החיצוניים של האיים, שם היוו את הרוב.
העם הסמי עדיין מהווה את הרוב בחלקים הפנימיים של פינמרק, ואילו אזורי הפיורד היו מעורבים אתנית במשך זמן רב.
מצב זה נכון גם לימינו.
הסאמים היו במשך שנים רבות קורבנות של מדיניות הנורווגיזציה: ניסיון של הממשלה להפוך אותם ל"נורווגים אמיתיים" ולמחוק את אורח חייהם ואת הדת הסאמית, שנדמו נחותים.
כתוצאה מכך, הסאמים החיים על החוף ובפיורדים איבדו בהדרגה חלק ניכר מתרבותם ולעיתים קרובות חשו בושה במורשתם הסאמית.
הסאמים בפנים היבשת הצליחו לשמר יותר מתרבותם.
בשנות השבעים החלה הוראת השפה הסאמית בבתי הספר ותחושת תודעה חדשה החלה לצמוח בקרב הסאמים; כיום רובם גאים ברקע ובתרבות שלהם.
בעיצומה של התעוררות זו (1979) החליטה ממשלת נורווגיה להקים סכר באלטה כדי לייצר אנרגיה מימית, מה שעורר סאמים ושאר אזרחים להפגנות ואי ציות אזרחי (אלטסקן).
בסופו של דבר, הסכר הוקם בקנה מידה קטן בהרבה מכפי שהתוכנן במקור והתרבות הסאמית עמדה על סדר יומה של הממשלה.
הפרלמנט הסאמי (סאמדיגי) נפתח בקראשוק בשנת 1989.
מחוז הוא האזור המינהלי המקומי הראשי בנורווגיה.
מחוז הוא גם אזור בחירות, עם הצבעות פופולריות המתקיימות כל 4 שנים.
בטרומס ופינמרק, ממשלת המחוז היא עיריית מחוז טרומס ופינמרק.
היא כוללת 57 חברים שנבחרים להקים מועצה מחוזית (פילקסטינג).
בראש הפילקסטינג עומד ראש עיריית המחוז.
מאז 2020 ראש עיריית המחוז הוא ג'ון אסלנד.
במחוז יש גם מושל מחוז (פילקסמן) שהוא נציג המלך והממשלה של נורווגיה.
אליזבת אספקר היא מושלת המחוז הנוכחית.
במחוז טרומס ופינמרק יש בסך הכל 39 נפות.
טרון היא פלטפורמת בלוקצ'יין ציבורית מבוססת קוד פתוח הפועלת בשיטת מערכת הוכחת סיכון לצורך השגת קונצנזוס במסחר וביצוע של עסקאות בין עמיתים, הרצת אפליקציות ויישומים מבוזרים ופריסת חוזים חכמים.
הרשת ממונעת על ידי המטבע המבוזר טרוניקס (TRX) שהוא אמצעי התשלום המקובל באקו-סיסטם שלה, ומסוגלת להגיע עד לעומס עבודה של כ-2,000 עסקאות בשנייה.
היא נוסדה במרץ 2014 על ידי ג'סטין לין ומתוחזקת על ידי קרן טרון, ארגון ללא כוונת רווח המבוסס בסינגפור.
מטרת העל של הפרויקט כפי שתוארה בספר הלבן שפרסמה קרן טרון, היא לרפא את האינטרנט ולשחרר אותו משלשלאות העבדות להן הוא כבול בידי תאגידי ענק כגון גוגל ואפל, וזאת באמצעות יצירת תשתית לרשת אינטרנטית חדשה ומבוזרת אשר אינה מוגבלת על ידי צנזורה או קווים גאוגרפיים, ומנוהלת בידי משתמשיה.
הפרויקט נוסד על ידי ג'סטין לין ב-2014, אשר רשם את קרן טרון כארגון ללא כוונת רווח בסינגפור ב-2017. הצעת המטבע הראשונית שנערכה באותה שנה גרפה כ-70 מיליון דולר, מעט לפני שסין אסרה על קיום פעילות זו בתחומה.
עד אז היה המטבע בנוי על בלוקצ'יין אתריום, אולם במרץ 2018 עלה לאוויר שלב הבטא של הפלטפורמה יחד עם האקספלורר והארנק הקריפטוגרפי הרשמי של המטבע, ובמהלך החודשים מאי-יוני הושקה הרשת הראשית של הבלוקצ'יין החדש, אליה הועברו כלל המטבעות.
באותה העת התפרסמה רכישת הענק של חברת התוכנה ביטורנט בידי לין בעסקה ששוויה מוערך בסכום של 140 מיליון דולר.
אף על פי שלא נמסרה הודעה מפורשת בדבר עתידה של החברה בתוך האקו-סיסטם של טרון, מספר השערות שהועלו מציעות כי ממשק ביטורנט הנתמך בידי רשת רחבה של צמתים, וכן תקשורת העמית לעמית שלה המיועדת לשיתוף קבצים, עשויים להתמזג בקלות עם טכנולוגיית הבלוקצ'יין הבנויה גם היא על עקרונות דומים.
בפברואר 2019 השיקה ביטורנט מטבע מבוזר משלה בשם אסימון ביטורנט או בקיצור BTT.
לין הודיע בדצמבר 2021 על פרישתו מהפרויקט במטרה להעביר את הבלוקצ'יין לידי משתמשיו.
כמו כן הכריז על כוונתו להסב את עבודתו להאצת לגיטימציית תעשיית הקריפטו במדינות אמריקה הלטינית, זאת לרקע אימוץ הביטקוין כמטבע רשמי באל סלוודור, וכן בנוסף למינויו כשגריר ארגון הסחר העולמי בגרנדה.
הרשת החלה לקחת צעדים ראשונים ביקום המטאברס באותו החודש, לאחר שהודיעה כי חצבה מקום בעולם הווירטואלי והקימה מכלול המורכב ממפקדת החברה, אולם כנסים ומוזיאון לאומנות דיגיטלית.
המכלול הושת על הרשת של חברת Cryptovoxels הבנויה על גבי אתריום, בשותפות עם ספקית הנדל"ן הווירטואלי MetaEstate.
צוות טרון עבד בשיתוף פעולה עם הארכיטקטים של חברת מטאסטייט בכדי לבנות העתק פחמן של מטה החברה הפיזי הנמצא בחוף המזרחי של מיאמי, ולשעתקו לתוך המטאברס.
הספר הלבן של טרון הואשם בגנבה ספרותית.
חוקרים מהארגון למחקר נכסים דיגיטליים גילו קטעים בקוד של הפלטפורמה אשר הועתקו מפרויקטים אחרים.
כמו כן הועלו האשמות בנוגע להפרת הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו מפני שכותבי הרשת שכחו לציין שקוד צד הלקוח שלה נבנה באמצעות EthereumJ, יישום של שפת התכנות ג'אווה על אתריום.
האשמות אלו נדחו כליל על ידי קרן טרון.
שירות אבטחת הסייבר HackerOne חשף במאי 2019 כי מחשב בודד היה מסוגל להפיל את כל הבלוקצ'יין של טרון ולעצרו.
הגילוי הראה כיצד מטח של פניות מצד מחשב יחיד עלול היה לצרוך את כל הכוח של מעבד הבלוקצ'יין, ליצור עומס על הזיכרון, ולבצע בכך התקפת מניעת שירות.
שלבי התפתחות הפלטפורמה הידועים גם כ"מפת הדרך" שלה פורסמו עם הצעת המטבע הראשונית, ומתוכננים להימשך לאורך עשר שנים מרגע ההשקה ועד להשלמת הפרויקט הסופית בשנת 2027. כל שלב כולל שדרוג חדש ברשת והוספת אטרקציות ופונקציות נוספות.
אקסודוס: השלב הראשון כלל בניית תשתית מתאימה להקמת מערכת שיתוף קבצים מעמית לעמית, ונבע מתוך מטרת העל המובילה את טרון, קרי מניעת שימוש במידע אישי השייך למשתמשי האינטרנט בידי החברות הגדולות.
אודיסאה: השלב השני עסק בהעצמת התוכן המצוי על הפלטפורמה על ידי שיפור פונקציות היצירה, הפיתוח וההפצה של תכנים, הנמצאות כולן לרשות המשתמשים.
שלב זה החל עם עצמאותה של הפלטפורמה דרך המעבר מבלוקצ'יין אתריום לבלוקצ'יין החדש.
כמו כן נוספה מערכת כלכלית המאפשרת ביצוע עסקאות ומתן פרסים למשתתפים באחזקת הרשת, ובמילים אחרות הגשמת שיטת העבודה של הבלוקצ'יין, מערכת הוכחת הסיכון.
המסע המופלא: השלב השלישי התמקד במתן אפשרות למשתמשים לפתח הצעות מטבע ראשוניות על גבי הרשת בדומה לצורה בה הדבר נעשה על גבי אתריום, ולאפשר תמיכה בהוראות תשלום, וחלוקת רווחים ודיבידנדים.
אפולו: השלב הרביעי הציע ליוצרי תוכן ומפיקים לבנות מטבעות מבוזרים משלהם על גבי הפלטפורמה.
בשונה מהשלב הקודם אשר פנה אל קהל משתמשי הפלטפורמה ברובד אישי יותר, אפולו מתמקד בקהל העסקי והמקצועי המעוניין לבזר את התוכן שהוא יוצר.
סטאר טרק: השלב החמישי נועד להקמת פלטפורמת גיימינג מבוזרת המסוגלת להריץ משחקים מקוונים, ולאפשר למשתמשי טרון לבנות מערכות משחק משלהם המאמצות את טכנולוגיית הבלוקצ'יין, כגון שימוש במטבעות מבוזרים במקום כסף דמיוני.
נצח: השלב השישי והאחרון הוערך על ידי ג'סטין לין וצוות טרון כתקופה בה רשת הבלוקצ'יין תהיה עצמאית ומבוזרת לחלוטין, וכלל כספי המסחר שהושקעו בה עד לאותה עת יהפכוה לכר פורה עבור הקמת שוק משחקים מוצלח המעודד המשך גיוס והשקעה לצורך שגשוגו.
הבלוקצ'יין של טרון (TRC) הוא פלטפורמה המשיגה קונצנזוס על ידי מערכת הוכחת סיכון.
מחזיקי המטבע טרוניקס רשאים להקפיא את חשבונם ובכך לשים את כספם בסיכון, פעולה המקנה להם תשואת ריבית ואת הזכות להשתתף בהצבעה בה נבחרים מאמתים, קרי משתמשים המאשרים את העסקאות המבוצעות ברשת.
כל שש שעות נערכת הצבעה חדשה בה נבחרים כ-27 מאמתים המאשרים את העסקאות שנעשו על גבי יומן מבוזר.
בלוק חדש נוצר כל שלוש שניות ומתגמל את אלו שכרו אותו ב-16 מטבעות טרוניקס.
בסך הכל מסוגלת הרשת לעמוד בעומס של כ-2000 עסקאות בשנייה.
ישנן שלוש שכבות המרכיבות את הרשת; שכבת הליבה, האחראית לפונקציות חשבונות המשתמשים, הקונצנזוס והחוזים החכמים.
שכבת הזיכרון, בה מאוחסנים הבלוקים שנכרים ומצבים חדשים הנוצרים מפיצולים ברשת.
שכבת היישום, המספקת גישה למפתחים ליצור יישומים מבוזרים, מטבעות, ארנקים ופרויקטים אחרים על גבי הבלוקצ'יין.
מטבע הפלטפורמה הרשמי נקרא טרון או טרוניקס (TRX) ומשמש עבור ביצוע עסקאות וגביית העמלות הכרוכות בהן, הפקדה לשם צבירת ריבית, ותגמול משתמשים התורמים לאחזקת הרשת.
בראשיתו נוסד המטבע כאסימון על רשת אתריום (ERC-20) ובשל כך היה מוגבל לכמות מקסימלית של 100 מיליארד יחידות, אולם הגבלה זו בוטלה מעצמה לאחר מעברו לבלוקצ'יין החדש של הפלטפורמה.
כל משתמש בעל חשבון ברשת טרון יכול ליצור מטבע מבוזר חדש בעלות של 1024 מטבעות טרוניקס.
על אף כן, הפלטפורמה מבדילה בין שני סטנדרטים מהותיים של מטבעות הקרויים TRC-10 וTRC-20.
מטבע TRC-10 הוא מטבע מבוזר רגיל המשמש כאמצעי תשלום פשוט ותו לא, בעל עמלות עסקה נמוכות מאוד.
זהו סוג פופולרי במיוחד מאחר שהוא מהיר לבנייה ואינו דורש כל ידע בתכנות.
מטבע TRC-20 הוא למעשה סטנדרט לחוזה חכם הדומה למקבילו על בלוקצ'יין אתריום, מטבע ERC-20. במילים אחרות, אלו מטבעות שתפקידם מורכב יותר ונקבע על ידי חוזה חכם.
הקוד המרכיב את החוזה יוצר פרוטוקול או אוסף של חוקים המכתיבים את אופן פעולת המטבע ודרכי השימוש בו.
בניית מטבעות אלו התאפשרה לאחר הטמעת המכונה הווירטואלית של טרון בבלוקצ'יין, מכונת טיורינג שלמה המאפשרת פריסה של חוזים חכמים.
להבדיל מרשת אתריום הגובה עמלות גז גבוהות כאמצעי למניעת ספאם והצפת הרשת, משתמשת טרון בהגבלות על רוחב הפס והאנרגיה כאמצעי בטיחות.
עם זאת, העמלות הנגבות בגין שימוש במטבעות אלו גבוה פי 1000 מזה של סוג הTRC-10, אך עדיין נמוכות משמעותית מאלו של רשת אתריום.
טרום סוכרת הוא תוצר של התסמונת המטבולית, ומצב זה מאופיין ברמות גבוהות של סוכר בדם - מעט מתחת לרמת הסוכר בדם הנדרשת לאבחון סוכרת.
המצב של טרום סוכרת בדרך כלל לא גורם לתסמינים כלשהם, אף על פי כן אנשים עם טרום סוכרת בדרך כלל סובלים מהשמנת יתר (במיוחד באזור הבטן או הקרביים), דיסליפידמיה עם רמה גבוהה של טריגליצרידים ו/או רמות נמוכות של כולסטרול HDL , ויתר לחץ דם.
לאנשים עם טרום סוכרת בדרך כלל יש גם סיכון מוגבר למחלות לב וכלי דם.
המצב של טרום סוכרת נחשב לשלב מוקדם יותר של סוכרת שכן סיבוכים בריאותיים המיוחסים לאנשים שחולים בסוכרת מסוג 2 מתרחשים לעיתים קרובות עוד לפני האבחנה של סוכרת.
ניתן לאבחן טרום סוכרת על ידי מדידה של המוגלובין מסוכרר בדם, רמת הגלוקוז בצום או בבדיקת העמסת סוכר.
אנשים רבים עשויים לקבל איבחון של טרום סוכרת בבדיקות שגרתיות אצל הרופא.
גישת הטיפול העיקרית למצב זה כוללת שינויים באורח החיים כגון שילוב של פעילות גופנית ושינויים תזונתיים.
ניתן להשתמש בתרופות מסוימות כדי להפחית את הסיכונים הקשורים למצב טרום סוכרת.
ישנו שיעור גבוה של אנשים שאובחנו במקור עם טרום סוכרת אשר אובחנו בהמשך עם סוכרת מסוג 2, אף על פי כן לא כל מי שמאובחן כסובל מטרום סוכרת מפתח בהמשך סוכרת מסוג 2. המצב של טרום סוכרת עשוי בהחלט להיות מצב הפיך אם בוחרים לבצע שינויים באורח החיים.
ככל שמאבחנים את המצב של טרום סוכרת מוקדם יותר, כך גדל הסיכוי שניתן יהיה להצליח לרפא לחלוטין מצב זה.
תסמונת מטבולית ו/או רמות חריגות של גלוקוז
עודף משקל או השמנת יתר
נשים עם סוכרת הריונית או שנולדו להם תינוקות אשר משקל הלידה שלהם היה מעל ל-4 קילו ו/או עם תסמונת שחלות פוליציסטית
טרונדק-קלונדייק הוא קבוצה של שמונה אזורים מוגנים במועצה המקומית דוסון סיטי והאזורים הסובבים אותה בטריטוריית יוקון של קנדה.
שמונת האתרים הוכרזו יחדיו כאתר מורשת עולמית במושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית, שהתכנסה בריאד בערב הסעודית בין 10 ל-25 בספטמבר 2023.
שמונת האתרים ההיסטוריים ממוקמים באזור ההתיישבות המסורתי של האומה הראשונה של ה, קבוצה של אנשי .
המחנה המסורתי ומקום הדיג שלהם, טרוצ'ק ("השפך של הנהר קלונדייק") היה במפגש הנהרות יוקון ו.
בשל הבהלה לזהב (קלונדייק) הגיעו לאזור משנת 1896 ואילך למעלה מ-100,000 אנשים לבנים ודוסון סיטי, עיירת כורי זהב עם אוכלוסייה של למעלה מ-40,000 לפעמים, צצה ליד טרוצ'ק.
הבהלה לזהב השפיעה גם על שימושי הקרקע המסורתיים, דפוסי ההתיישבות והכלכלה של הטרונדק ואצ'ין והובילה לכמה שינויים דרמטיים.
אתרי המורשת העולמית נועדו לשמר את זיכרון הסבל הנלווה, הנישול והדחיקה לשוליים של האוכלוסייה הילידית.
בהסבר להחלטה על הכרזת האתרים כאתר מורשת עולמית נכתב:
שמונת האתרים שוכנים בארבעה מקבצים.
המקבץ הצפוני כולל את העיירה פורטי מייל, תחנת המסחר פורט קודאהי, ובית הקברות העתיק של בני הטרונדק ואצ'ין, המקבץ הדרומי כולל את האתר מוסהייד, את העיירה דוסון סיטי, ואת מפגש הנהרות יוקון וקלונדייק, צפונית לדוסון סיטי שוכן פורט ריליאנס ומזרחה מהם אתר "העיר השחורה".
סידורישםשם במקורקואורדינטות שטח בדונם שטח אזור החיץ בדונםתיאור 1 פורט ריליאנס Fort Reliance 1614תחנת מסחר נטושה.
היא ניצבת על הגדה המזרחית של הנהר יוקון, 13 קילומטרים במורד הזרם מהעיירה דוסון סיטי.
המבצר הוקם בשנת 1874 על ידי פרנסואה מרסייה, ג'ק מקוואסטן ופרנסיס ברנפילד עבור כדי לשמש כתחנת מסחר עבור ציידי הפרוות.
המסחר בפורט ריליאנס נמשך ללא הפרעה עד 1877. במהלך תקופה זו, התחנה הפכה לנקודת ציון מרכזית עבור סוחרים.
הנהרות (40 מיילים), (60 מיילים) וסוונטימייל (Seventymile; 70 מיילים) נקראו על שם מרחקם מהמבצר.
ב-1877, סוחרים נטשו את המבצר לאחר שהילידים גנבו את סחורתם.
סוחרים חזרו ב-1879 והפעילו את המבצר עד 1886, אז ננטש עקב גילוי הזהב על הנהר .
גילוי הזהב הסיט את תשומת לבם של הסוחרים מציד פרוות, ולכן המבצר איבד מחשיבותו.
2 צ'דאהדק (פורטי מייל) Ch'ëdähdëk (Forty Mile) 401108 ידועה בעיקר כעיירה העתיקה ביותר ביוקון בקנדה.
היא נוסדה בשנת 1886 במפגש הנהרות יוקון ו על ידי מחפשי זהב.
היא ננטשה ברובה במהלך הבהלה לזהב הסמוכה, אתר העיירה המשיך לשמש את הילידים בני ה.
כיום זהו אתר היסטורי שנמצא בבעלות משותפת ובניהול משותף של טרונדק ואצ'ין וממשלת יוקון.
עם זאת, לאתר יש היסטוריה ארוכה בהרבה, כאזור ציד המשמש את האומות הראשונות במשך דורות.
מיקום זה היה אחת מנקודות החצייה העיקריות של הנהר בסתיו של עדר איילי הצפון של פורטימייל.
ציידים היו מיירטים את העדר כאן כשהוא חצה את נהר היוקון.
באביב ובקיץ, זה היה האתר של דיג חשוב של ואלתית.
אף על פי שזה לא היה המיקום של המפגש הראשון בין אנשי האומות הראשונות המקומיים לבין לא ילידים, זה המקום שבו אנשים דוברי קיימו את יחסי הגומלין הממושכים הראשונים שלהם עם התרבות האירופית.
3 צ'דאהדק טתאן קט Ch'ëdähdëk Tth'än K'et 2020בית קברות של האומות הראשונות השוכן על צוק גבוה מול האי מישן בנהר יוקון.
הוא המכיל כ-22 קברים המסומנים על ידי גדרות, כמה סמנים ושקעים.
בית הקברות ממוקם על הגדה המזרחית של נהר היוקון ישירות מול אתר העיירה פורטי מייל בגובה של 30 מטרים, בערך חמישה מטרים מהגדה.
4 פורט קודאהי / פורט קונסטנטין Fort Cudahy / Fort Constantine 37077.5פורט קודאהי הייתה תחנת מסחר שנבנתה ב-1893 על ידי חברת המסחר והתחבורה של אמריקה הצפונית (North American Trading & Transportation Company ) על הגדה המערבית של הנהר יוקון.
היא כללה חנות, מחסנים, מנסרה וכעשרה בקתות.
היא ננטשה בערך עשר שנים מאוחר יותר.
פורט קונסטנטין היה המפקדה הראשונה של המשטרה הרכובה של צפון-מערב ונבנה בשנת 1895 במהלך עונת קיץ קצרה.
הוא היה ממוקם כ-200 מטרים דרומית לפורט קודאהי לאורך נהר היוקון וכלל בעבר מבנה שמירה, כלא, מגורי סמל-צוות, שני מגורי קצינים, מגורי עוזר רופא, מרפאה, משרד, מחסן, נגר.
חנות, חדר כביסה ובניין המכיל את הקסרקטין, חדר האוכל והמטבח, שנבנה סביב כיכר מצעדים.
המבצר היה מאויש לזמן קצר, שכן רוב כורי הזהב עזבו לאחר שהתגלה זהב בבוננזה קריק, באוגוסט 1896. 5 טרוצ'ק Tr'ochëk 49065האתר של מחנה דיג מסורתי של הילידים בני האן במפגש הנהרות יוקון ו.
האתר נמצא בבעלות ובניהול של האומה הראשונה של ה, ומופעל על ידי מחלקת המורשת של האומה הראשונה.
בסוף המאה ה-19 טרוצ'ק היה מחנהו של הצ'יף אייזק, מנהיג הטרונדק ואצ'ין בתקופת הבהלה לזהב.
בני הטרונדק השתמשו באתר זה בעיקר בקיץ, צדו איילי צפון במישורים מעבר לקלונדייק ודגו דגי אלתית במהלך הנדידה שלהם במעלה היוקון.
6דוסון סיטי Dawson City 1,815168עיירה בצפון-מערב קנדה בשטח טריטוריית יוקון.
7ג'ג'יק דהה דנז'ו (מוסהייד) Jëjik Dhä Dënezhu Kek'it (Moosehide) 136.443כפר ילידי היושב על גדה גבוהה מעל מישור ההצפה עם נוף רחב במעלה הנהר ובמורד הנהר.
מבנים היסטוריים כוללים את הכנסייה האנגליקנית סנט ברנבאס ואת בקתת הצ'יף אייזק.
גדת הנהר משמשת כאזור עיבוד לדיג אלתית, יש בה סככות עישון לתליית וייבוש דגים.
מדרום (במעלה לנהר) לכפר, נמצא נחל מוסהייד, מקור למים מתוקים.
מעבר לנחל זה ובסמוך לכפר נמצא האי מוסהייד, חלק מהאתר, ובו שרידים ארכאולוגיים הקשורים לדיג האלתית.
הארכאולוגים מצאו עדויות להתיישבות באתר מלפני 9,000 שנים בערך.
הכפר היה פעיל בסוף המאה ה־19 ותחילת המאה ה-20. הכפר שוכן מזרח לכביש דפמסטר (Dempster Highway) בתוך חורשת עצי אשוחית וקרוב לנתיב הנדידה של איילי הצפון.
האתר הוא בסיס מעולה לציד, הנהר היה מקור לדגי אלתית, והעצים סיפקו מחסה ועצים להסקה.
יש במקום 19 אתרים ארכאולוגיים, שרידים של מבני מגורים הכוללים שילוב בין בתים חפורים, אוהלים שקירותיהם מגזעי עצים ואוהלים מבד.
טרון: ארס הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי סרטי אולפני וולט דיסני.
הסרט הוא השלישי בסדרת סרטי "טרון" והמשכון ל"טרון: המורשת" (2010).
הסרט בוים על ידי יואכים רונניג, ונכתב על ידי ג'סי ויגטו, בהפקת ג'ארד לטו, ג'סטין ספרינגר ואמה לודברוק.
בסרט מככבים לטו, אוון פיטרס, גרטה לי, ג'ודי טרנר-סמית', קמרון מונאהן, שרה דז'רדן וג'יליאן אנדרסון.
העלילה עוסקת בשתי תפיסות מנוגדות: פחד מטכנולוגיה שיכולה לחדור למציאות לעומת האפשרות שבינה מלאכותית תוכל לפעול לטובת האנושות.
אחד הרעיונות המרכזיים עוסק בניסיון למצוא את "קוד הקביעות" – אלגוריתם שאמור לאפשר לישויות דיגיטליות להתקיים בעולם האמיתי מבלי להתפרק.
ארס (ג'ארד לטו) – בינה מלאכותית השואפת לעבור מהעולם הווירטואלי ("הגריד") אל העולם האמיתי.
איב קים (גרטה לי) – מנכ"לית חברת Encom.
מציגה גישה חיובית כלפי בינה מלאכותית, וטוענת כי ייתכן ש"חוסר התקלה המרכזי שלה הוא בעצם נדיבות".
ג'וליאן דילינג'ר (אוון פיטרס) – מנכ"ל מושחת של חברת טכנולוגיה יריבה המנסה להפוך את ארס ללוחם על מלאכותי וצייתן.
אתנה (ג'ודי טרנר-סמית') – סגניתו של ארס, אשר מתוארת כדמות קרה ובטוחה בעצמה.
"טרון: המורשת" – פיתוח המשכי
פיתוח לסרט המשך ל"טרון: המורשת" הוכרז באוקטובר 2010 על ידי יוצר סדרת הסרטים, סטיבן ליסברגר, כאשר התסריטאים של "מורשת", אדוארד קיציס ואדם הורוביץ התעתדו לחזור לכתוב את התסריט.
באפריל 2011, הבמאי ג'וזף קוסינסקי הצהיר כי התסריט עדיין בפיתוח.
ב-31 במרץ, מסר קוסינסקי כי התסריט היה צפוי להסתיים.
ביוני, דווח שהתסריטאי, דייוויד דיגיליו צורף לכתיבת התסריט, וקיציס והורביץ פרשו מן פרויקט הסרט לפיתוח סדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה".
במרץ 2012, מסר ברוס בוקסלייטנר שהצילומים עתידיים להתחיל ב-2014, לאחר שקוסינסקי ביים באותה תקופה את הסרט "אבדון".
ביוני 2012, לאחר פרישתם, חשפו קיציס והורוביץ שהם מעורבים בפרויקט הסרט, ולאחר מכן, בדצמבר, צורף ג'סי ויגטו לשכתוב התסריט.
בנוסף, אושר כי בוקסלייטנר וגארט הדלונד ישובו לסרט המשך.
במרץ 2015, נחשף שדיסני הודיעה רשמית שתהליכי ההפקה והצילומים היו עתידיים להתחיל, יחד עם השחקנים הדלונד, קוסינסקי ואוליביה ויילד, באוקטובר בוונקובר.
יתרה מכך, במאי, הוכרז כי הסרט בוטל, כתוצאה של כישלון בקופות של הסרט "בחזרה למחר".
ביולי, הודיע בוקסלייטנר שביטול הסרט גרם לו לא לרצות לחזור לסרט המשך בזיכיון, ובספטמבר הדלונד ציין שסרט המשך עוד יכול להיות.
באוגוסט 2016, בריגאם טיילור, דאז מנהל פיתוח פרויקטים בדיסני, חשף שמתנהלים דיונים לגבי עתידו של סרט ההמשך.
בפברואר 2017, במהלך פגישת שאלות תשובות עם קוסינסקי, הוא ציין שסרט ההמשך נמצא ב"הקפאה".
במרץ 2017, יתרה מדבריו של קוסינסקי, דווח כי סרט ההמשך יהיה אתחול מחודש, כאשר ג'ארד לטו עתיד לגלם דמטת בדיונית חדשה בשם "ארס".
באוגוסט 2020, גארת' דייוויס צורף לבימוי הסרט, כשוויגטו טרם מעורב בכתיבת התסריט.
פטריס ורמטה צורפה כמעצבת ההפקה של הסרט.
במרץ 2022, בזמן שכיכב בסרט "מורביוס", אישר לטו שהסרט עדיין בתהליכי הפקה.
בינואר 2023, דייוויס פרש מתפקידו כבמאי, כאשר יואכים רונינג קיבל את התפקיד.
ורמטה פרשה גם כמעצבת הפקה.
ביוני, אוון פיטרס, ג'ודי טרנר-סמית' וגרטה לי הצטרפו לצוות השחקנים.
ביולי, קמרון מונאהן ושרה דז'רדן הצטרפו לצוות השחקנים.
בינואר 2024, ג'יליאן אנדרסון הצטרפה לצוות השחקנים.
צילומי הסרט התעתדו להתחיל בוונקובר ב-14 באוגוסט 2023, אך נדחה עקב שביתת התסריטאים ושביתת אמני הטלוויזיה והרדיו (2023).
לאחר סיום השביתות, נודע כי הצילומים התעתדו להתחיל בתחילת 2024. בינואר 2024, חשף רונינג שתהליכי הפקה החלה.
המבקרים מציינים כי הסרט נקרע בין רעיונות פילוסופיים מעניינים על תודעה ובינה לבין רצון מסחרי של דיסני לשחזר נוסחה רווחית.
בסקירה שפורסמה במגזין "וראייטי", המבקר ציין כי על אף עיצוב מרהיב ומוזיקה מרשימה, הסרט נשען יתר על המידה על נוסטלגיה ואינו מצליח לפתח עומק רגשי אמיתי לדמות הראשית.
המבקר סבר כי הסרט היה עשוי לעבוד טוב יותר כיצירה מקורית ולא כחלק מהמותג "טרון".
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד19 בנובמבר 2025הפרטיטורה המקורית הטובה ביותר – סרט מדע בדיוני/פנטזיהניין אינץ' ניילז
טרונדהיימיט הוא סלע יסוד פלוטוני בהיר.
זהו סוג של טונליט, שבהם הפלגיוקלז הוא בעיקר מסוג אוליגוקלז .
טרונדהיימיטים שמופיעים בקרום קרקעית האוקיינוס או באופיוליטים נקראים בדרך כלל פלגיוגרניטים.
טרונדהיימיט נפוץ בפיסות קרום מתקופת הארכאיקון והוא מופיע בדרך כלל עם טונליט וגרנודיוריט (TTG – Tonalite-trondhjemite-granodiorite) בשכבת אורתוגנייס.
גם דייקים טרונדהיימיטים הם בדרך כלל חלק ממכלול דייקים של אופיוליט, כלומר קטע קרום אוקייאני שהתרומם ומצוי ביבשה.
סוג הסלע תואר לראשונה על ידי ו"מ גולדשמיט (VM Goldschmidt) ב-1916. שמו של סוג הסלע נגזר מהעיר טרונדהיים שבנורווגיה.
סמית' נולד ברוקסברי שבקונטיקט ב-27 בנובמבר 1791, והיה אחיינם של נתנאל סמית' ונייתן סמית'.
סמית' השלים לימודי הכנה והשלים את לימודיו במכללת ייל ב-1815. הוא למד משפטים בבית הספר למשפטים של ליצ'פילד והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1818, והחל לעסוק בכך בליצ'פילד, קונטיקט.
ב-2 ביוני 1832 התחתן עם מרי קוק, ונולדו להם שלושה ילדים.
אשתו, מרי, מתה ב-20 באפריל 1849. ב-7 בנובמבר 1850 התחתן בשנית עם מרי אן דיקינסון ווקר, ממנה נולדו לו שישה ילדים.
סמית' כיהן כחבר בבית הנבחרים של קונטיקט מ-1831 עד 1832 ושוב ב-1834. הוא נבחר מטעם המפלגה הוויגית לבית הנבחרים של ארצות הברית וייצג את מחוז הקונגרס החמישי, במהלך הקונגרסים ה-26 וה-27, וכיהן בתפקיד מ-4 במרץ 1839 עד 3 במרץ 1843, אולם לא נבחר שוב ב-1842.
סמית' היה אלקטור נשיאותי מטעם הוויגים בבחירות 1844. הוא נבחר שוב לבית הנבחרים וייצג את מחוז הקונגרס הרביעי במהלך הקונגרסים ה-29 וה-30. הוא כיהן מ-4 במרץ 1845 עד 3 במרץ 1849.
בין 1846 ל-1854, כיהן סמית' כיו"ר מפלגה לאומית טיפוסית עבור המפלגה הוויגית.
בשנת 1846 נסע ברחבי הארץ ואסף תרומות ממנהיגים עסקיים.
הכספים שימשו להדפסה והפצה של חוברות ונאומים על מצע הוויגים ולחיזוק ארגונים ויגיים מקומיים במדינות ובטריטוריות.
הוויגים הצליחו במיוחד בבחירות לקונגרס בסתיו, כשהחזיקו בכל מושבי הקונגרס בצפון וקטפו ארבעה עשר מושבים בבית הנבחרים בניו יורק, אחד בניו ג'רזי, חמישה בפנסילבניה, שלושה באוהיו ואחד בג'ורג'יה, למרות שלא הצליחו להשיג שני מושבים חדשים בסנאט מטעם איווה, שסמית' השקיע בהם משאבים רבים.
בבחירות לנשיאות של 1848, תמך סמית' כבר בשלב מוקדם במועמדותו של זאכרי טיילור, מתוך אמונה שלגנרל תהיה המשיכה הרחבה ביותר לבוחרים מחוץ לקונטיקט ולמעוזי ויגים אחרים.
במהלך קמפיין הסתיו, שלח סמית' חוברות סותרות לבוחרי הצפון והדרום, בטענה בדרום שטיילור יגן בצורה הטובה ביותר על האינטרסים הדרומיים כבעל עבדים, ובצפון שהוא יתייצב נגד העבדות ויתמוך בתנאי וילמוט.
לאחר ניצחונו של טיילור, ביקשו ויגים רבים את הכללתו של סמית' בקבינט.
עם זאת, הוא דחה מינוי כמזכיר הפנים של ארצות הברית הראשון מהנשיא טיילור ב-1849, לאחר שנבחר לסנאט של ארצות הברית, והושבע לתפקיד ב-4 במרץ 1849. בבחירות 1852, תמך בקמפיין של וינפילד סקוט עם חוברות שתוקפות את דמותו ועמדותיו של המועמד הדמוקרטי פרנקלין פירס.
הוא העריך יתר על המידה את תמיכת הוויגים בדרום, מה שהוביל להפתעה כאשר סקוט הובס בצורה ברורה.
לאחר הבחירות, החל סמית' לבקר באופן קבוע את חבריו הוויגים והביע חוסר תועלת בסיכויים של המפלגה.
בהתכתבות עם ת'רלו וויד, סירב לעזור לגייס את הוויגים לקאמבק בבחירות של 1854, והכריז שהוא "לעולם לא יניף שוב אצבע כדי להעלות את מפלגת הוויגים לשלטון".
לאחר מכן, התגורר בסטמפורד שבקונטיקט, עם אשתו השנייה, מרי אן דיקינסון סמית', בזמן שעסק בעריכת דין בעיר ניו יורק.
מרי אן הייתה בתו המאומצת של המיניאטוריסט אנסון דיקינסון.
משרד עורכי הדין של סמית' בניו יורק היה פעיל מ-1854 עד 1871. בשנת 1862, מינה הנשיא אברהם לינקולן את סמית' לשופט של בית המשפט לבוררות במסגרת האמנה של 1862 עם בריטניה על דיכוי סחר העבדים בו כיהן עד 1870.
סמית' פרש מעסקיו באותה שנה ומת בסטמפורד שבקונטיקט, ב-3 במאי 1884, ונקבר בסטמפורד בבית הקברות וודלנד.
מועדון ספורט טרומסה (בנורווגית: Tromsø Idrettslag; בסאמית צפונית: Romssa Valáštallansearvi) הוא מועדון כדורגל מטרומסה שבצפון נורווגיה המשחק בליגת העל הנורווגית.
למועדון שתי זכיות בגביע הנורווגי ו-3 זכיות בגביע הצפון נורווגי והוא מארח את משחקיו ברומסה ארנה המכילה 6,801 מקומות.
המועדון הוקם בעיר טרומסה שבצפון נורווגיה ב-15 בספטמבר 1920, בשם קבוצת הכדורגל של מועדון ההתעמלות של טרומסה (בנורווגית: Tromsø Turnforenings Fotballag) או בקיצור Turn.
ועם הקמתו שיחק בליגה המחוזית של צפון נורווגיה, כאשר בשנת 1927 זכה באליפות הליגה המחוזית הראשונה שלו.
בשנת 1930 שינה המועדון את שמו לשמו הנוכחי מועדון ספורט טרומסה (בנורווגית: Tromsø Idrettslag) מכיוון שההתאחדות הנורווגית טענה ששמו קרוב מדי לשם של מועדון ההתעמלות טרומסה.
אך שנה לאחר מכן ב-1931 שינה את שמו לטור (Tor).
כאשר באותה שנה זכה גם בפעם הראשונה בגביע צפון נורווגיה, התואר הגבוה ביותר בו יכלו לזכות באותה תקופה מועדונים מצפון נורווגיה.
שנה לאחר מכן, התאחדות הספורט הנורווגית פסקה שהמועדון לא יכול להיקרא טור, והמועדון חזר לשם מועדון ספורט טרומסה, הפעם לצמיתות.
בשנת 1932 זכה המועדון בפעם השנייה באליפות המחוזית, אך הודח בחצי גמר גביע צפון נורווגיה.
כשעד סוף שנות השלושים השלים עוד שלוש זכיות באליפות המחוזית, בשנים 1933, 1936 ו-1937. בשנת 1940 הפסיק המועדון את פעילותו עקב מלחמת העולם השנייה ולא שב לפעילות עד 1945.
1945–1985: הצלחה מחוזית, מעבר למערכת הליגות הארצית והעפלה לליגה הבכירה
הקבוצה חזרה לפעילות לאחר המלחמה וזכתה באליפות המחוזית בפעם השישית בתולדותיה בשנת 1946. כאשר שלוש שנים לאחר מכן ב-1949 זכתה בגביע צפון נורווגיה בפעם השנייה בתולדותיה.
לאחר מכן זכתה טרומסה בחמש אליפויות מחוזיות רצופות בין 1950 ל-1954. ב-1956 זכתה הקבוצה בגביע צפון נורווגיה השלישי והאחרון שלה, כאשר החל מ-1963 מועדונים מצפון נורווגיה החלו להשתתף בגביע הנורווגי, וב-1969 גביע צפון נורווגיה בוטל.
בשנות ה-60 עברה טרומסה להתחרות במערכת הליגות הנורווגית הארצית והתנדנדה בין הליגה הצפונית השנייה והשלישית עד שהעפילה לליגה הבכירה בסיום עונת 1985. כשבאותה עונה הצליחה טרומסה גם להגיע עד לחצי גמר הגביע הנורווגי בו הפסידה ללילסטרום שזכתה בגביע בסופו של דבר.
בעונת הבכורה של טרומסה בליגת העל, עונת 1986 היא שרדה בקושי לאחר שסיימה במקום ה-10 מתוך 12 קבוצות ונאלצה לשחק בפלייאוף עלייה/ירידה כדי לשרוד.