tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העמותה פועלת לקידום הנגשת אתרי אינטרנט ומכשירים אוטומטיים.
העמותה החלה לפעול להעסקתם ושילובם של עובדים עם מוגבלות תוך הנגשת מקום העבודה פיזית וחברתית.
עם הפנים קדימה - העמותה שמה דגש בפעילות בתחומים בהם עדיין יש פערי נגישות גדולים, בין אלה התחבורה, הבריאות, החינוך מצבי חרום וטכנולוגיה.
עתירות לבג"ץ - נגישות ישראל עתרה לבג"ץ נגד משרד התחבורה על מנת שיפסיק את הפגיעה בצנעת הפרט ויפסיק לדרוש מנכים להציג את פרטיהם האישיים על גבי תו הנכה.
העמותה ומייסדה זכו בפרסים הבאים:
2004 - פרס מועדון העסקים "כנפי הזהב" – למיזם חברתי.
2009 – אות הוקרה מרכז הבניה הישראלי.
2009 - פרס זוסמן-ג'וינט למצוינות בתחום פיתוח שירותים לאנשים נכים ולשילובם בחברה לשנת תש"ע, 2009, מטעם ג'וינט ישראל.
2010 – מאה המשפיעים לטובה של מגזין TheMarker.
2011 - אות הוקרה מאת קרן ריק הנסן קנדה על "Diffrent Makers" על מצוינות גלובלית ביצירת נגישות.
2012 - אות הנשיא למתנדב יובל וגנר - על פועלו להנגשת מבנים ואתרים ופיתוחים טכנולוגיים למען אנשים עם מוגבלויות.
2014 - אות המופת על תרומה לביטחון חברתי- כנס שדרות לחברה לחברה וידידות,
נשיא המדינה ראובן ריבלין מציין 20 שנים להקמת "נגישות ישראל", יולי 2019
נגלריה פאולרי (שם מדעי: Naegleria fowleri, או כפי שידועה בציבור: "אמבה אוכלת מוח") היא אמבה לא-פרזיטית (Free-Living) הניזונה מבקטריות.
חדירת האמבה לגוף האדם גורמת לנזק מוחי ישיר באמצעות אכילת הנוירונים במוח, וברוב המקרים גורמת למוות לאחר ימים ספורים.
ניתן למצוא את האמבה בעיקר במקורות מים מתוקים וחמים כמו אגמים, נחלים, נהרות ומעיינות חמים, אך גם באדמה ליד אזורי שפך של מים חמים ממפעלים תעשייתיים ובבריכות שחייה לא מוכלרות.
מבנה האמבה משתנה בהתאם לשלב שבו היא נמצאת.
כ-trophozoite, גודלה הוא 22×7 מיקרון, היא ניידת במים בעזרת פסאודופודיה ומתרבה בחלוקה בינארית.
בתנאי מחיה קשים היא נמצאת בצורה בעלת שוטון.
כציסטה היא נצפתה רק בתרבית, צורתה עגולה וגודלה 9 מיקרון.
האמבה עלולה להיות פתוגנית בבני אדם באמצעות חדירה למוח באופן ישיר דרך האף, התרבות האמבה בתוך הגוף ואז אכילת הנוירונים במוח.
נוכחות האמבה בגוף גורמת לזיהום מוחי קטלני בשם naegleriasis, הידוע גם בשם (Primary Amoebic Meningoencephalitis (Pam.
דלקת המוח (אנצפליטיס) מופיעה גם אצל אנשים עם מערכת חיסונית תקינה.
המחלה חריפה ועלולה לגרום למוות תוך 5–6 ימים.
המופע החריף מלווה בחום, כאבי ראש, הקאות, קשיון עורף, פרכוסים, פוטופוביה אובדן הכרה ומוות.
במקרה של חשד לדלקת קרום המוח, וממצא של נוזל מוח שדרתי מוגלתי בדיקור מותני, ובהיעדר בקטריה, יש לחשוד ב-N.fowleri.
בנוזל מוח, הפרזיט יזוהה בשל תנועה דמוית חילזון.
סיבוכים נוספים עלולים להיות דלקת שריר הלב, דלקת ריאות, דלקת אוזניים, כיבים בעור.
ניתן להימנע מהידבקות באמבה על ידי הימנעות משחייה במקומות חשודים, וכלוריזציה של המים.
חדירת האמבה לגוף האדם מתרחשת דרך האף, וזאת כנראה הדרך היחידה שבה המחלה יכולה להתרחש.
שאיפה של האמבה בצורת ציסטה אפשרית, אך כנראה שאינה מידבקת.
אין טיפול ספציפי אך ניתן לטפל בעזרת שילוב תרופתי נגד האמבה Miltefosine, amphotericin B, fluconazole, rifampin, azithromycin, and dexamethasone ובשילוב טיפול אגרסיבי לצמצום נפיחות המוח וטיפול היפותרמי.
למרות הטיפול, המחלה אלימה וקטלנית ביותר.
מתוך 450 מקרים מתועדים של הזיהום, רק 7 שרדו, חלקם עם נזק מוחי לצמיתות, מה שהופך את הזיהום לאחד הקטלניים ביותר, עם שיעור קטלניות של 98.5%.
ביולי 2022 דיווח משרד הבריאות בישראל כי גבר תושב מחוז הצפון, בן 36, ללא מחלות רקע, נפטר מדלקת מוחית כתוצאה מהימצאות האמבה בגופו.
מקרה דומה דווח על ילד בן 10 בנברסקה, ארצות הברית.
בתחילת יולי 2024 דווח כי בן 26 מהמרכז אושפז במצב קשה במצב מסכן חיים, לאחר שנדבק באמבה בחוף גיא בכנרת.
לאחר מספר ימים בהם נאבקו הרופאים על חייו, נקבע מותו.
בסוף יולי 2024 דווח כי בן 10 אושפז בבית החולים זיו שבצפת במצב קשה, לאחר שנדבק באמבה.
בעקבות שני מקרי ההידבקות, משרד הבריאות פרסם כי הנדבקים בילו בפארק חוף גיא בטבריה והורה על סגירתו המיידית.
בנוסף קרא משרד הבריאות לאנשים ששהו בפארק וחשים תסמינים להגיע לבדיקה בבתי החולים.
בעקבות הקריאה הגיעו לבדיקה בחדרי המיון השונים מאות בני אדם.
נגישות קשישים היא האפשרות של זקנים לבצע פעולות ולקבל מידע בצורה המותאמת ליכולתם ולהבנתם.
שיפור הנגישות לקשישים, כהכללה, נותן מענה על מוגבלויות שונות מגוונות, כשם שתהליך ההזדקנות שונה מאדם לאדם.
לקשישים רבים יש מוגבלויות פיזיות בחיי היום יום שלהם, כגון:
ירידה במצב הבריאות השוטף, ירידה דינמית בכושר גופני, רגישות גבוהה יותר למחלות זיהומיות וירידה בחוסן הגוף.
יכולת התנועה הולכת ופוחתת בהדרגה הן בשל היחלשות השרירים והן בשל הצטברות פגמים קבועים במערכת התנועה.
דימוי הגוף של קשישים נעשה נמוך יותר בשל השינויים הפיזיים, וכך נגרמות גם תופעות של דיכאון, מחשבות על מוות, חולשה ועוד, משום שהם מתקשים לבצע דברים שבעבר ביצעו בקלות.
בשל בעיות אלו ואחרות, נדרשים קשישים לפתרונות שישפרו את חייהם.
מרבית הפתרונות הנוגעים לנגישות של קשישים הם פיזיים, למשל היכולת שלהם להגיע למקומות, להצליח לתפעל מחשב ועוד.
הפעילות למען נגישותם של הקשישים למידע לוקה בחסר.
כמו כן, קשישים לעיתים מתקשים להבחין בין אדם אמין לרמאי בגלל המידע הרב שמבלבל אותם.
בעלי מקצוע לעיתים מנסים לנצל כספית קשישים בשל ההנחה כי לקשישים חסר מידע באשר לאופייה של המלאכה הנדרשת, או שהם אינם ששים להתעמת.
בשל הקשיים בתפיסה ובזיכרון נרתעים קשישים מטכנולוגיה חדישה, ומתקשים להתמודד עם כמות מידע גדולה.
נגישות ברשות הפרט ומודעות הפרט
כל אדם יודע שהוא מזדקן ושבעתיד, כושרו הגופני והמנטלי, ירד.
על כן, על האדם לתכנן את סביבתו בהתאם לכך.
הרבה זוגות מבוגרים עוברים לדירה קטנה יותר, לאחר שכל ילדיהם עזבו את הבית והתחתנו.
לזוגות מבוגרים מומלץ לקנות דירה נגישה לאנשים עם לקויות תנועה, גם אם הם עצמם בכושר תנועה טוב.
גם אם בגיל שישים וחמש, הם מצליחים לטפס במדרגות אל הקומה השנייה, עליהם לתכנן את חייהם מספר עשורים קדימה ולקנות דירה בבית משותף עם מעלית, לקנות את מקום החנייה הקרוב ביותר לשער הבניין, להתקין ידיות אחיזה בחדר האמבטיה וכיוצא בזה.
אדם בגיל שבעים וחמש, שנעזר במשקפיים כדי לראות היטב, צריך להבין, שבעוד עשרים שנה, המשקפים המיטביים לו, יסייעו לו פחות.
אם, למשל, הוא שוקל לקנות שעון קיר לדירתו, כדאי שייקנה שעון עם מחוגים עבים וספרות גדולות, שימשיך לשרת אותו גם כאשר הוא יהפוך ללקויי ראייה.
לאדם שקל לו להסתגל לשינויים, למרות זקנתו, מומלץ רבים מהמכשירים שהוא משתמש בהם למכשירים חדישים.
מומלץ לו, למשל, לשדרג את מערכת ההפעלה של המחשב שלו למערכת החדישה ביותר בשוק.
זאת משום, שבעתיד, הוא עשוי, שלא להסתגל למכשירים חדשים בקלות והמכשירים הישנים שהוא משתמש בהם עשויים להיות בלתי ניתנים לתיקון.
לאדם זקן, שנוהג היטב ברכב עם הילוכים, מומלץ לשקול מעבר לרכב אוטומטי.
ייתכן שבעוד שנים אחדות הוא כבר לא יצליח לנהוג ברכב עם הילוכים וגם לא יצליח להתרגל לרכב חדש.
בניגוד למוגבלויות או לקויות או מחלות, הזקנה נתפסת כתהליך טבעי ולא כמכת גורל.
החקיקה בתחום נגישות לקשישים מפגרת בהרבה אחרי חקיקה דומה, עבור אנשים צעירים עם מוגבלויות.
זאת למרות שהמגבלות המאפיינות קשישים, די ברורות.
בשל עצם היותו של אדם, לדוגמה, בן שמונים, הוא אינו יכול, למשל, לחנות בחניית נכים או לדרוש שמסמכים ששולחות אליו הרשויות יודפסו באותיות דפוס גדולות.
אדם בן שמונים נדרש להוכיח את מוגבלותו, בלא קשר לגילו, כדי לזכות בזכויות אלו.
כיום ישנם ארגונים שונים שדואגים לרווחת הקשישים ומוסדות עירוניים המנסים לסייע.
אחד המוסדות הבולטים בישראל הוא "יד שרה", שמשאיל ציוד טכנולוגיה מסייעת לפעולות שונות בחיי היום יום של אנשים מוגבלים.
מחקר בתחום הנגישות לקשישים נעשה בעיקר במכונים לחקר נגישות, שנמצאים במקומות שבהם הזדקנות האוכלוסייה היא משמעותית ביותר.
מדינה אחת שבה המחקר הזה בולט היא פלורידה - מדינה שמהגרת אליה אוכלוסייה זקנה רבה מרחבי החוף המזרחי של ארצות הברית.
נגמר העוף (אבל גם הקוסקוס טעים) הוא רומן ישראלי שכתב הסופר זיו כהן ויצא בשנת 2008 בהוצאת סלע ספרים.
זהו הספר הראשון מתוך סדרה של ארבעה ספרים שנכתבו בעקבות הצלחת הספר הראשון.
הספרים הבאים שנכתבו היו "נגמר הקוסקוס (אבל גם הדג טעים)", "נגמר הדג (אבל גם הבקר טעים)" ו"נגמר הבקר (אבל גם ככה אנחנו תיכף נוחתים)" וגם הם זכו להצלחה.
בשנת 2012 יצאה מהדורת פלטינה של הספר, לציון מעל 40,000 עותקים שנמכרו.
עלילת הספר מתמקדת בחייהם של צוות דיילי אוויר בחברת תעופה.
את ההשראה לכתיבת הספר קיבל כהן אחרי שעבד בין השנים 2000 ל-2004 כדייל בחברת אל על.
חמש שנים אחרי שנאלץ לעזוב את ישראל חסר כל, עולה דור גל על טיסת חברת "אופק" מברצלונה לתל אביב, במטרה לפתוח דף חדש.
הטיסה מטלטלת את חייו וגורמת לו לעשות הכל כדי להתקבל כדייל אוויר בחברת התעופה כשהמטרה המרכזית היא להחזיר לחייו את אהבתו הראשונה.
המשימה, הפשוטה כביכול, תהפוך מורכבת משחשב ובדרך אליה יסתבכו חייו פעם אחר פעם, עברו ירדוף אותו בכל עיר שבה ינחת והוא ייתקל בחיות אקזוטיות שמוברחות לישראל בדרך שגם היחידה הארצית לחקירת פשעים חמורים לא מצליחה לפענח.
עלילת הרומן מתרחשת במקומות שונים בעולם ומגוללת ברגישות צורבת ובהומור חד את חייהם של דיילי אוויר וטייסים, שמסתבכים בפרשיות שלא מרפות מהם גם אחרי הנחיתה.
דור גל (דורון גליקמן), הגיבור הראשי.
בן 25, בתחילת הספר חזר מברצלונה לאחר מספר שנים, ובטיסת אופק חזרה לארץ עם פוגש את יוגב, גבר מעברו, ומחליט להצטרף לחברה כעובד.
יוגב סלע, עובד בחברת אופק, ידוע בתור ה"סטרייט היחיד באופק", על אף שדור מנסה לעמת אותו עם הנושא.
דנה, בת 29, דיילת מספר שנים באופק, וידועה בפתיחותה המינית.
שכבה בעבר עם יוגב, ועקב פרידה והאשמה הדדית, הם מקניטים אחד את השני בכל עת.
מתאהבת בדור ומדחיקה את העובדה שהוא הומו, ואף משכרת אותו בשהייה בניו יורק, ושוכבת איתו כשהוא ללא הכרה.
מיטל זוהר, עובדת חדשה בחברת אופק, הספר נפתח בטיסתה הראשונה מברצלונה לתל אביב.
מתאהבת ביוגב, והם הופכים לזוג.
הגיעה מכרמיאל לעבודה באופק לאחר שארוסה (רובי) ביטל את החתונה עקב סיבות שאינן ידועות לה.
חן "חיננית", הומו נשי, "אוחצ'ה", שמדבר על עצמו ואל גברים אחרים בלשון נקבה, ומוסיף לכל מילה האוץ' בסופה.
כבן 26, וממורמר תמידית לגבי מראהו וגברים שאינם רוצים אותו.
קפטן עמית גבירץ, בן 44, טייס ותיק באופק, בעל אישה וילדים.
עם התקדמות העלילה, הוא מגלה את מיניותו מחדש, ומנסה להתחיל עם דור.
מנחם גונן, פרסר (כלכל) מבוגר וטרחן באופק, הידוע בקפדנותו על נוהלי ביטחון, וממרר את חיי הדיילים.
רחל בלום, פרסרית ותיקה ומרירה באופק, קיימות שמועות רבות בחברה (שהיא אינה טורחת להפריכן) שהיא נוטה לגנוב דברים מבתי המלון בהם מתארחים דיילי החברה (שמיכת פוך מבית מלון בפרנקפורט, למשל).
פיליפ, בן זוגו הספרדי של דור.
חיו יחד, עד שמשפחתו העשירה דרשה ממנו להתחתן, והוא ויתר על דור.
שלהבת, בת 27, מזכירתו של מנכ"ל אופק, ומנהלת רומן איתו.
ערן שטיין, יוצא יחידת מודיעין בצבא, מפקדו מתקופת הצבא יונתן מגייס אותו לשורות יחידת החקירות המיוחדות של המשטרה, ולכן מתקבל לעבודה באופק, על מנת לחשוף את פרשת הברחת החיות האקזוטיות.
מדי פעם נפגש עם יונתן במסעדות יוקרה על מנת לעדכנו בהתקדמות החקירה, ואוכל על חשבונו.
ערן הוא "תחמן, יצירתי, בעל לשון חלקלקה ויפה" לפי יונתן.
יונתן, עובד במשטרה ומפקדו הצבאי לשעבר של ערן.
מלא מעט, מקנא בסתר בערן ומקניט אותו שהוא הפך להומו בעבודה באופק.
מנסה להיות קשוח ומרוחק, אך ערן לא מאפשר לו.
גבר דתי, המקורב לשר התחבורה, וכך קיבל את התפקיד.
מנסה בכל כוחו לסלק את דור מקורס הדיילים, אך לבסוף מרים ידיים.
על אף שהוא אביו, אין ביניהם קשר.
ניסים סלע, אביו של יוגב ועבורו מבריח יוגב חיות אקזוטיות לארץ.
יפה גליקמן, אמו של דור ואשתו של עמוס.
אישה דתייה וכנועה לרצונותיו של בעלה, אולם במהלך הספר מחדשת את הקשר עם דור, ועומדת על שלה.
רובי, ארוסה לשעבר של מיטל, במקור מכרמיאל.
נעלם לפני החתונה ללא הסבר, ולבסוף מתגלה כי הוא הומו ועובד במסעדת גייז בניו יורק.
רונן, דייל בחברה שמנסה להבריח חפצים אסורים.
חבר טוב של יוגב, ונענה לבקשותיו לגבי טיסות מיוחדות.
ליאור גל, בנם של דור ודנה.
בפרסומים שונים, כהן ציין שההרפתקאות באופק מומצאות בחלקן, וחלקן שילוב של חוויות אמיתיות שהוא וחבריו עברו באל על.
אחרי שסיים לכתוב את הספר נדחה כהן על ידי הוצאות הספרים הגדולות שלא האמינו בהצלחתו.
בעקבות הדחייה החליט להקים את הוצאת סלע ספרים ופרסם את הספר בעצמו.
הספר זכה להצלחה ונמכר בכ-40,000 עותקים.
גם הספרים הבאים בסדרה היו להצלחה ובסך הכל נמכרו כ-100,000 ספרים מסדרת "נגמר העוף".
במעריב נכתב כי "נגמר העוף הוא בדיוק הספר שאתם צריכים לכל חופשה או טיסה".
בגיבור תרבות נכתב "את סדרת הספרים של זיו כהן צריך לקרוא לאט לאט, כדי שלא יגמרו מהר.
אני לא יכולתי להתאפק וקראתי בזריזות ובנשימה עצורה".
"נגן לי ירדן" הוא שיר משנת 1971 שכתב יעקב שרת והלחין מוני אמריליו ובוצע לראשונה על ידי רבקה זהר בפסטיבל הזמר והפזמון שנת תשל"א, 1971, בעיבודו של אריה לבנון.
השיר עוסק בימת הכנרת ומתאר אותה באמצעות מטפורות שונות המבוססות על מאפיינים גאוגרפיים של אזור הכנרת ובאמצעות אזכורים של פריטים שונים הקשורים בכנרת ובסביבתה.
בבית הראשון היא מכונה "כינור מי התכלת" עליו מנגן נהר הירדן, מקור מימיה של הכנרת.
מטפורה זו מבוססת על הדעה הרווחת לפיה השם כנרת, הנגזר מן המילה "כינור", נובע מצורתו של האגם - צורת כינור.
בבית השני מכנה שרת את הכנרת "עדי" לצווארו של הגליל.
בבית השלישי מוזכרת רחל המשוררת הקבורה בבית הקברות כנרת.
עוד מוזכרים בשיר הר ארבל ורמת הגולן.
השיר, שבוצע על ידי רבקה זהר בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"א ונכלל באלבומה "סבתא רבקה" שיצא באותה שנה, הגיע במצעד הפזמונים העברי השנתי למקום ה-13 במצעד של קול ישראל ולמקום ה-12 במצעד של גלי צה"ל.
במרוצת השנים בוצע על ידי זמרים שונים בעיבודים שונים, ביניהם מילי מירן, גלי עטרי, רוחמה רז, צמד העמרנים ועמיר בניון, כשביצועה של זהר נכלל באוסף הרביעי הנושא את שם התוכנית ארבע אחרי הצהריים ובקובץ השירים ציוניוני הדרך.
מתן שירות מותאם לאנשים עם מוגבלות כך שיוכלו לצרוך את השירות באופן עצמאי ומכובד, במקום ובזמן שבו ניתן לכלל הציבור.
תחום נגישות השירות כולל בתוכו היבטי נגישות שהם אינם בהכרח נגישות של מבנים או סביבה בנויה אלא זהו תחום העוסק גם בהיבטים ה"רכים" יותר של השירות, הכוללים את קשרי הגומלין החברתיים ויחסי האנוש שבין נותן השירות ומקבל השירות.
כך לדוגמה יש לשים לב לאופן שבו נמסר מידע ללקוחות ולתהליכים הנדרשים מהלקוחות לצורך קבלת שירות.
חוויה שירותית חיובית עבור אנשים עם מוגבלות מחייבת נגישות ברמה הקונקרטית (מוצר, סביבה, נוהל), אך גם תרבות ארגונית המאפשרת הכלה רגשית.
שירות נגיש הוא שירות הנותן מענה גם לצרכים של אנשים עם מוגבלות, כך שיוכלו לצרוך את השירות באופן דומה לאנשים בלי מוגבלות, הן בהיבט הפיזי והן בהיבט השירותי, החברתי והבין אישי.
הנגשת השירות היא תהליך של הרחבת השירות, כך שיהיה מותאם לאנשים בעלי טווח רחב ומגוון של יכולות.
הנגשת שירות היא תהליך של צמצום פערים פיזיים, מעשיים, התנהגותיים ותקשורתיים במרכיבי השירות ללקוחות עם מוגבלות.
מקום מתן השירות, אופן צריכת השירות, המידע הנלווה לשירות והתועלת אותה יפיק הלקוח מן השירות.
הנגשת השירות עוסקת בפערים הקיימים במישור הפיזי-מעשי ובמישור הרגשי בין מה שהלקוח צריך ורוצה לבין מה שנותן השירות מספק.
פערים אלו נובעים מכך שהשירות אינו ערוך להתמודד עם טווח רחב של יכולות תפקודיות של לקוחותיו.
ארגון המבקש לספק שירות איכותי ינסה לגשר על הפער שנוצר בין מה שהארגון מספק לבין צורכי הלקוח.
הייחודיות של נותני השירות הנגיש היא בהתאמה של מרכיבי השירות לצרכים הספציפיים של אנשים עם מוגבלות.
חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות תשנ"ח-1998, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות תשנ"ח- 1998,] פרק הנגישות בחוק (2005) והתקנות הנלוות לו, מציגים שינוי בתפיסת העולם החברתית כלפי אנשים עם מוגבלות- מתפיסה של חסד לתפיסה של שוויון וצדק חברתי.
החוק מחייב נגישות לשירות באופן שוויוני, מכובד ועצמאי לאנשים עם מוגבלות
מטרת החוק: "חוק זה מטרתו להגן על כבודו וחירותו של אדם עם מוגבלות, ולעגן את זכותו להשתתפות שוויונית ופעילה בחברה בכל תחומי החיים, וכן לתת מענה הולם לצרכיו המיוחדים באופן שיאפשר לו לחיות את חייו בעצמאות מרבית, בפרטיות ובכבוד, תוך מיצוי מלוא יכולתו".
(סעיף 2, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות – 1998 )
תקנות הנגישות, המותקנות מכוח חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, עוסקות בהסרת המכשולים העומדים בפני אנשים עם מוגבלות, בבואם לממש את זכותם להשתתפות מלאה ושוויונית בכל תחומי החיים.
מכשולים אלו יכולים להיות מכמה סוגים: מכשולים פיזיים, המונעים תנועה חופשית ועצמאית; מכשולי תקשורת בין אישית ומידע, המונעים מאנשים עם מוגבלות לקבל מידע הניתן כחלק מהשירות; ומכשולים הנובעים ממתן השירות בדרכים המותאמות רק לאנשים ללא מוגבלות.
חלק משמעותי של תהליך הנגשת השירות, ממוקד בהתאמה של סביבת השירות (כגון מעליות, דלפקים בגובה מתאים, מעברים, מידע קל לקריאה ולהבנה) ונוהלי השירות (למשל, משך הטיפול בלקוח, ניהול תורים, מענה טלפוני).
אולם, לעיתים קרובות על אף סביבה ונהלים המותאמים לצורכי אנשים עם מוגבלות, עדיין נוצרת חוויה שירותית לא מספקת ואף קשה עבור אנשים עם מוגבלות.
החוויה הבלתי מספקת אינה נובעת מפערי נגישות ברמה הקונקרטית אלא מפערים ברמה הרגשית הנוצרים במפגש בין נותן השירות למקבל השירות.
חוויית שירות חיובית עבור אנשים עם מוגבלות מחייבת גם הכלה רגשית
תקנות הנגישות מתייחסות לקשת רחבה של מוגבלויות ושל צורכי הגישות השונים, כגון- הגעה למקום ותנועה בו, התמצאות במקום, שימוש והנאה משירות, קבלת מידע הניתן או המופק במסגרת מקום או שירות או בקשר אליהם, שימוש במתקנים והשתתפות בפעילויות
על מי חלות תקנות הנגישות
תקנות נגישות לשירות חלות על כל שירות המוצע לציבור, למעט שירותים אשר לגביהם יותקנו תקנות נגישות ספציפיות: חינוך, בריאות, תחבורה, טלפוניה, חוזי ביטוח, שירותי שעת חירום.
השירות החייב בהתאמות יכול להינתן על ידי גורם פרטי, כגון בעל עסק, או על ידי גורם ציבורי, כגון משרד ממשלתי או רשות מקומית, ויכול להינתן בתשלום, או בחינם, על ידי גורם הפועל למטרות רווח או שלא למטרות רווח.
התקנות חלות הן על שירותים בהיקף גדול (כגון רשת מרכולים) והן על שירותים קטנים בהיקפם (כגון חנות מכולת), תוך התחשבות במשאבים המצויים בידי נותן השירות.
התקנות חלות גם על שירותים הניתנים שלא במקום קבוע, כגון שירותי קייטרינג או שירותים הניתנים רק באמצעות הטלפון או האינטרנט.
החייב בהנגשת השירות הוא האחראי למתן השירות לציבור, לרבות בעלי השירות, המחזיק או המפעיל שלו בפועל (תקנה 2).
במספר הוראות ספציפיות, כגון הנגשת אירועים לציבור, והנגשת הליכים משפטיים קיימת הגדרה ייחודית לחייב בביצוע התאמות נגישות.
כללים ועקרונות במתן שירות נגיש
לפי תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התאמת נגישות לשירות), התשס"ח 2008, השירות לאדם עם מוגבלות יינתן:
תוך שמירה על כבוד האדם ופרטיותו ועל יחס סובלני, אדיב ומכובד.
באותה סביבה וביחד עם כלל הציבור, באופן הניתן לכלל הציבור ובאותה רמת איכות ונוחות.
אדם עם מוגבלות אינו חייב להשתמש בהתאמות הנגישות לשירות אם אין ברצונו לעשות כן.
אסור לדרוש תשלום נוסף עבור התאמות נגישות.
אין להתנות התאמות נגישות בהצגת תעודה על מוגבלות, למעט בעת מתן שירות ללא המתנה בתור ופטור מתשלום למלווים עבור כניסה למקום ציבורי, לגביהם חלים הסדרים מיוחדים
יש להאזין לבקשותיו של אדם עם מוגבלות בסבלנות, מתוך הנחה כי האדם ׂעם המוגבלות יודע מהן ההתאמות להן הוא זקוק, על מנת לקבל את השירות.
שמירה על עצמאותו של האדם עם מוגבלות ומתן השירות כך שככל האפשר יוכל האדם לקבל את השירות ללא הזדקקות לעזרה מאדם אחר.
יש לספק התאמות לאנשים עם מוגבלות כך שהשירות שיינתן להם יהיה שירות שוויוני, ולא יפלה אותם לרעה יחסית למקבלי שירות ללא מוגבלות (נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, משרד המשפטים).
מתן שירות שוויוני נדרש גם על פי עקרון ההכלה (inclusion), המעוגן גם בסעיף 6 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות תשנ"ח-1998 .
עיקרון זה מחייב את מתן השירות לאנשים עם מוגבלות באותו מקום ובאותן דרכים שבהן ניתן השירות לאנשים שאינם עם מוגבלות.
מתן שירות במקום נפרד לאנשים עם מוגבלות עלול להוות הדרה, ולכן הפלייה של אנשים אלו.
לכן יש להימנע ממתן שירות בנפרד לאנשים עם מוגבלות, בין אם על ידי יצירת תור נפרד במקום מתן השירות, מינוי עובד ספציפי למתן שירות לאנשים עם מוגבלות במקום העובדים הרגילים, או בדרכים אחרות.
לצורך הנגשת השירות יש להתייחס להיבטים הבאים-
התאמה של המקום שבו ניתן השירות – יש לתת את הדעת לדברים הבאים: ריהוט, שילוט, עמדות מודיעין, דלפקי שירות, קופות, מכשור לקביעת תורים, תצוגה של תורים, עמדות המתנה, אמצעי הגברה ללקויי שמיעה וכיוצא באלה.
כך לדוגמה: על השילוט להיות כתוב בשפה פשוטה, עם סימול ברור ושקוף- לטובת אנשים עם מוגבלות קוגניטיבית; על השילוט להיות באותיות גדולות, תוך יצירת הנגדה בין צבע האות לצבע השלט- על מנת לאפשר לאנשים עם מוגבלות בראייה לקרוא את הכתוב בו, ועוד.
התאמה של נוהלי מתן השירות כך שיאפשרו מתן מענה הולם לאנשים עם מגוון רחב של מוגבלויות.
לדוגמה, תהליך שירות הדורש מעבר בין מספר נותני שירות עלול להכביד על אדם המתקשה בתנועה או בהתמודדות עם תהליך מורכב.
במקרים כאלו על הנהלים לקבוע שהפקיד המטפל בפנייה ידאג להעביר את הבקשה לבעלי־ התפקידים האחרים וכך יחסוך מהלקוח התרוצצות.
הסברה והדרכת עובדים – מהלך הדרכת העובדים הוא אחד המהלכים החשובים ביותר בהנגשת השירות.
כדי שעובדים יוכלו לספק שירות נגיש עליהם לעבור הדרכות בהן יפתחו עמדות חיוביות כלפי לקוחות עם מוגבלות, ילמדו את צורכי הלקוחות וירכשו מיומנויות במתן מענה הולם ומכובד לצרכים אלו.
כך לדוגמה: חיוני להכשיר את נותני השירות לעבוד עם כל סוגי המוגבלויות- כיצד לפנות לאנשים עם מוגבלות שכלית?
כיצד לדבר עם אדם כבד שמיעה ה"קורא שפתיים"?
כיצד לתת שירות לאדם עם אוטיזם?
כל אלה ועוד יובהרו לנותני השירות במסגרת הכשרות מיוחדות שידרשו לעבור.
התאמה של האמצעים למתן השירות והמידע:
התאמה של המידע הנמסר במסגרת השירות - הפקה של חלופות למידע מודפס: טפסים, דפי מידע אישיים (כגון מצב חשבון), ועלונים בכיתוב מוגדל או מוקלט, או בכתב ברייל, בתיאום עם מקבל השירות.
אספקת מידע בעל פה לאנשים המתקשים לצרוך מידע כתוב או מוקלט, על ידי מתורגמנים, לדוגמה.
התאמה של אמצעים טכנולוגיים לשימוש אנשים עם מוגבלויות – עמדות מידע ממוחשבות, מערכת לניתוב שיחות טלפון, מכשור לקביעה ולתצוגה של תורים.
הנגשה של אתרי אינטרנט בהתאם לסטנדרטים המקובלים בעולם.
כך לדוגמה: הנגשת אתרי האינטרנט צריכה לכלול שימוש בתכנים הכתובים בשפה פשוטה, שימוש בפונט ברור ונוח לקריאה, עיצוב המאפשר לתוכנה הנמצאת ברשות אנשים עיוורים לקרוא את הכתוב על המסך, ועוד.
מתן שירות באמצעים טכנולוגיים כגון טלפון, פקסימיליה, דואר אלקטרוני ומסרונים.
בשנת 2005, תוקן חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח 1998, והוסף לו פרק מקיף המתייחס לזכות לנגישות ומחייב מתן נגישות לאנשים עם מוגבלות.
חקיקה זו מחייבת את הנגשתם של המגזר הממשלתי, המוניציפלי, המלכ"רי והעסק הפרטי.
החקיקה מגדירה מהי חובת ההנגשה של מבנים, תשתיות, סביבה ופארקים, שירותים, טלפוניה, טכנולוגיה, תחבורה, בריאות ועוד.
החקיקה אף מגדירה את מסגרת הזמנים להנגשה, פטורים ואכיפה.
לוח זמנים לביצוע התאמות הנגישות הוא הדרגתי ומשתנה בהתאם לגופים השונים המיישמים.
בתקנות מוגדר כמה אחוזים בכל שנה.
על גוף פרטי לסיים את ביצוע ההתאמות עד 1 בנובמבר 2017.
על רשות ציבורית לסיים את ביצוען עד 1 בנובמבר 2018
על רשויות מקומיות לסיים את ביצוע ההתאמות עד נובמבר 2021.
מורשי נגישות השרות הם אנשי מקצוע אשר תפקידם לסייע באפיון, תכנון, בקרה, ופיקוח על יישום דרישות להתאמות נגישות השירות ללקוחות עם מוגבלות על פי דרישות החוק, כך שאנשים עם מוגבלות יוכלו לצרוך שירותים באופן שוויוני עצמאי ובטיחותי.
נגמה אבראהים (או נגמה אברהים או נגמה איברהים, בערבית: نجمة إبراهيم; 25 בפברואר 1914 – 4 ביוני 1976) הייתה שחקנית וזמרת יהודייה-מצרייה.
למדה בבית הספר ליסה (Lycée) שבקהיר אך לא השלימה את לימודיה.
אבראהים נחשבת לאחת השחקניות המפורסמות ביותר בקולנוע המצרי, בייחוד בזכות ביצועיה לדמויות "רעות" (לדוגמה, היא גילמה את דמותה של הרוצחת הסדרתית רַיא בסרט רַיא וסכינה משנת 1952).
היא התחילה את חייה המקצועיים כזמרת בשנת 1921, אך לאחר מספר שנים עברה למשחק בתיאטרון ובקולנוע.
בעיות בריאות שונות מנעו ממנה לעבוד במשך העשור האחרון לחייה.
הופעתה האחרונה על הבמה הייתה בהצגה "שיר המוות" בשנת 1967. היא קבורה בקהיר.
1946 - מלאך הרחמים (מלאכּ א-רחמה, ملاك الرحمة)
מבוסס על המחזה ההיסטורי שני היתומים מאת אדולף ד'אנרי ויוג'ין קורמו.
1948 - הרפתקאות ענתר ועבלה (מע'אמראת עַנְתר ועבְּלה, مغامرات عنتر وعبلة)
1949 - כיסא הווידוי (כֻּרסי אל-איעְתִראף, كرسي الاعتراف)
1954 - ארבע בנות וקצין (ארבע בנאת וצ'אבט, أربع بنات وضابط)
1955 - עשו איתי פושע (געלוני מֻגְרִמً, جعلوني مجرما)
1955 - דנדון הצמיד (רנת אל-ח'לח'אל, رنة الخلخال)
1957 - החטא ועונשו (אל-גרימה ואל-עקאב, الجريمة والعقاب).
עיבוד לרומן החטא ועונשו של דוסטויבסקי.
נגמה אבראהים שיחקה בסרט מוכרת תכשיטים.
1957 - לא אבכה לעולם (לן אבכי אבדً, لن أبكي أبدا)
1959 - האישה האלמונית (אל-מַרְאַה אל-מַגְהוּלה, المرأة المجهولة)
יופוניאמו"), היא סדרת ספרים יפנית, שעובדה למנגה ולסדרת אנימה בת שלוש עונות, 39 פרקים, ושלושה סרטים בבימויו של טאטסויה אישיהארה.
עלילתן של הסדרות עוסקת באומאה קומיקו, תלמידת בית-ספר תיכון, ובתזמורת כלי הנשיפה בבית-ספרה, שמשתפרת בהדרגה תחת הנחייתו של המנצח החדש שלה.
אומאה קומיקו היא תלמידה חדשה בתיכון קיטאוג'י.
היא נכנסת אליו בשביל "לפתוח דף חדש" עבור עצמה.
ביסודי ובחטיבת הביניים היא השתתפה בתזמורת כלי נשיפה, אך זיכרון צורב מהתחרות האחרונה בה השתתפה גורם לה לרצות להימנע מכך.
למרות זאת, חברותיה החדשות מידורי והאזוקי משכנעות אותה להצטרף לתזמורת בכל זאת.
התעקשותה של סגנית האחראית על המועדון, תלמידת י"ב בשם טנאקה אסוקה, גורמת לה לבחור שוב באופוניום.
תזמורת כלי הנשיפה של תיכון קיטאוג'י השתתפה בתחרות הלאומית והייתה ידועה ברחבי יפן; עם זאת, מספר שנים ברצף היא לא הצליחה לעבור אפילו את התחרות העירונית.
לאחר שפרש המנצח הקודם ומונה במקומו חדש, הוא הצליח לגרום לתלמידים בתזמורת להשתפר בהדרגה.
ביטחונם העצמי של התלמידים עולה לאחר שהם מצליחים לנגן היטב במצעד בו הם משתתפים.
התלמידים במועדון מתמודדים עם אתגרים רבים: חלקם פורשים מכיוון שאינם יכולים לשלב את החזרות הרבות עם הלימודים לקראת מבחני הכניסה לאוניברסיטה, ומתחיל בין כמה אחרים סכסוך על תפקיד הסולו.
בסופו של דבר, מגיע היום המיוחל של התחרות העירונית, והם זוכים בה.
לאחר הזכייה בתחרות העירונית, חברי המועדון מתאמנים במרץ לקראת התחרות האזורית בבית הספר ובמחנה-אימונים מיוחד אליו הם נוסעים בזמן החופשה.
אחת מהתלמידות שפרשו מהמועדון בעבר מעוניינת לחזור ולנגן בו, אך הדבר נמנע ממנה על ידי התלמידים הבוגרים יותר.
ניסיונותיה העיקשים של התלמידה לחזור והיחס הקר לה היא זוכה מהתלמידים הבוגרים גורמים למתחים במועדון, ובמיוחד אצל חברתה לשעבר, נגנית האבוב.
קומיקו נכנסת לקונפליקט בעל כורחה, ובסופו של דבר מצליחה לפתור אותו.
תיכון קיטאוג'י זוכה בתחרות האזורית, ועולה לתחרות הארצית.
באופן מקרי, קומיקו עדה לשיחה בין אמה של אסוקה לבין מנצח התזמורת, בה היא מתעקשת שבתה תפסיק להשתתף בחזרות.
בסוף השיחה אסוקה מפסיקה לבוא לחזרות, מה שמביא למתחים נוספים בתזמורת.
קומיקו שוב נסחפת אל לב הבעיה.
בסופו של דבר, אסוקה מזמינה אותה לביתה ומספרת לה שאביה הוא נגן אופוניום מפורסם, ממנו אמה התגרשה; זאת הסיבה לכך שהיא לא סובלת את עצם הרעיון שבתה תנגן בתזמורת.
למרות זאת, אסוקה חולמת להרשים את אביה, שישפוט בתחרות הארצית, בנגינתה.
קומיקו מצליחה לשכנע את אסוקה לא לוותר על כך, ובסופו של דבר היא מצליחה לשכנע את אמה וחוזרת לתזמורת.
תיכון קיטאוג'י זוכה במדליית ארד בתחרות הארצית.
אומאה קומיקו (黄前 久美子) - תלמידת כיתה י' והגיבורה הראשית, נגנית אופוניום.
היא אדם לא-החלטי, ונוטה להשאיר בחירות לאחרים וללכת "עם הזרם".
קומיקו מתוסכלת מכך שהיא לא יכולה לפעול לפי רצונה, ומכך שאין לה אומץ לצאת כנגד אחרים.
היא מתגוררת בסמוך למקדש ביודו-אין שבאוג'י, קיוטו.
קאטו האזוקי (加藤 葉月) - תלמידת כיתה י', נגנית טובה.
חברתה של אומאה, אדם חברותי וגלוי-לב.
בעבר הייתה חברה במועדון הטניס של בית הספר, ולכן היא שזופה.
האזוקי הצטרפה לתזמורת משום שחלמה לנגן בחצוצרה, אך בסופו של דבר היא מנגנת בתזמורת בטובה.
קוואשימה ספאייה (川島 緑輝 - שמה הפרטי הוא תעתוק של המילה האנגלית ספיר) / מידורי - תלמידת כיתה י'.
היא נגנית קונטרבס, ואת כלי-הנגינה שלה היא מכנה "ג'ורג'".
היא ביישנית וחסרת ביטחון-עצמי; מידורי למדה לנגן בקונטרבס בחטיבת-הביניים היוקרתית, ממנה עלתה לתיכון קיטאוג'י.
קוסאקה ריינה (高坂 麗奈) - תלמידת כיתה י' עם שיער שחור ארוך, נגנית חצוצרה.
ריינה מתוארת בספר כיפהפייה; היא עלתה לקיטאוג'י מאותה חטיבה בה למדה קומיקו.
היא שקדנית, ונוהגת להתאמן בכיתת המוזיקה אפילו מחוץ לשעות הלימודים הרגילות.
היא אמנם מנומסת, אך קרירה מעט, ולכן לא פופולרית.
היא אוהבת מאוד את החצוצרה שלה, שקנו לה הוריה כשהייתה תלמידת חטיבה.
טאנאקה אסוקה (田中 あすか) - תלמידת י"ב, נגנית אופוניום.
סגנית האחראית על התזמורת, האחראית על מדור הבס, והצועדת הראשונה (Drum major) של התזמורת.
אסוקה היא אדם מניפולטיבי, ולא מהססת להשתמש באחרים למטרותיה-היא.
היא מסתירה את רגשותיה האמיתיים מאחרים תחת "מסכה" של אדם שמח, מצחיק ואכפתי.
אוסגאוורה הארוקה (小笠原 晴香) - תלמידת י"ב, נגנית סקסופון בריטון.
היא האחראית על התזמורת ועל מדור הסקסופון.
היא אמנם נחושה מאוד, אך בעלת דימוי עצמי נמוך.
נקאסקו קאורי (中世古 香織) - תלמידת י"ב, נגנית חצוצרה, עם שיער שחור.
קאורי נחמדה לכולם, ולכן פופולרית מאוד.
נקגאווה נאצוקי (中川 夏紀) - תלמידת י"א, נגנית אופוניום
יושיקאווה יוקו (吉川 優子) - תלמידת י"ב, נגנית חצוצרה.
טסוקאמוטו שואיצ'י (塚本 秀一) - תלמיד כיתה י', נגן טרומבון.
חבר ילדות של קומיקו, שהסתכסך עימה מכיוון שהעליב אותה בעבר.
גוטו טאקויה (後藤 卓也) - תלמיד כיתה י"א, נגן טובה.
נאגאסה ריקו (長瀬 梨子) - תלמידת כיתה י"א, נגנית טובה.
אאוי סאיטו (斎藤 葵) - תלמידת כיתה י"ב.
חברת ילדות של קומיקו, שפרשה מהתזמורת מכיוון שלא הצליחה לשלב בין החזרות התכופות ללימודים לקראת מבחני הכניסה לאוניברסיטה.
טאקי נובורו (滝 昇) - מנצח התזמורת החדש.
אדם שיטתי, שמקדם את העצמאות של תלמידיו, ומסייע להם להגיע למטרתם - זכייה בתחרות הלאומית.
מיצ'י מאצומוטו (松本 美知恵) - המחנכת בכיתתה של קומיקו, והמורה האחראית על התזמורת; היא ידועה כמורה קשוחה.
נוזומי קאזאקי (傘木 希美) - תלמידת י"א, נגנית חליל.
פרשה מהתזמורת בעבר אך מעוניינת לחזור אליה.
מיזורה יורואיזוקה (鎧塚 みぞれ) - תלמידת י"א, נגנית האבוב היחידה בתזמורת.
היה לה בעבר קשר קרוב אל נוזומי.
נגן אולפן הוא מוזיקאי מקצועי, המנגן באולפני הקלטות או בהופעות חיות.
נגני הקלטות אינם בדרך כלל חברים קבועים בהרכב או להקה מוזיקלית.
עבודתם נעשית מאחורי הקלעים ולעיתים נדירות זוכים לתהילה, או הכרה ופרסום לעבודתם כסולנים או מובילי הרכב.
עם זאת, נגני אולפנים טובים מוכרים היטב בתעשיית המוזיקה, וחלקם זכו להכרה ציבורית.
כך גם The Funk Brothers שעבדו בחברת התקליטים מוטאון רקורדס.
רוב נגני האולפנים מתמחים בנגינה על כלים נפוצים כגון גיטרה, פסנתר, בס או תופים.
אחרים הם מומחים בנגינת כלי נשימה ממתכת, כלי נשיפה מעץ וכלי מיתר.
רבים מנגני האולפנים הם רב-נגנים, מתמחים בנגינת מספר כלים מוזיקליים, דבר המאפשר להם לעבוד בנגינה במגוון רחב יותר של הקלטות אולפן ובסגנונות מוזיקליים שונים.
כך לדוגמה, אין זה נדיר למצוא נגן אולפנים היודע לנגן בקונטרבס ובגיטרה בס, או בגיטרה אקוסטית ובמנדולינה, בפסנתר ובאקורדיון וכן בסקסופון ובכלי נשיפה אחרים מעץ.
השימוש בנגני אולפנים מתעורר כאשר יש צורך במיומנויות מוזיקליות לזמן קצר יחסית.
בדרך כלל נגני אולפנים מועסקים על ידי אולפני הקלטות כדי לספק נגינת רקע למוזיקאים אחרים בעת הקלטות אולפן והופעות חיות ולהעשיר את הצליל המלווה אותם.
נגני אולפנים עוסקים אף בהקלטת מוזיקה לפרסומות, קולנוע, טלוויזיה ורדיו וכן בתיאטרון.
נגני אולפן הם מוזיקאים המזוהים בדרך כלל עם חברת תקליטים אחת, אולפן הקלטות או סוכן נגנים מסוים.
בישראל, עובדים נגני האולפן כפרילנסרים לפי הזמנת אמן.
בין נגני האולפן הבולטים בעבר ובהווה ניתן למנות את אבי סינגולדה, מאיר ישראל, שמוליק בודגוב, אשר פדי, אבי יפרח, עמית הראל, אלון הלל, טל פורר ואחרים.
הרכב אולפן הוא הרכב מוזיקלי המועסק באולפן הקלטות לצורך ליווי אמני הקלטות שהם לקוחות האולפן.
The Wrecking Crew (לוס אנג'לס, שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20)
The Wrecking Crew היה אחד מהרכבי האולפנים הפוריים ביותר בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. קבוצת נגנים זו התגבשה כאשר החלה לעבוד בשנות ה-60 עבור המפיק המוזיקלי פיל ספקטור.
הם ניגנו בהקלטות של סוני ושר, The Mamas & the Papas, פרנק סינטרה, ננסי סינטרה, הבירדס, בוב דילן, הביץ' בויז, המאנקיז ורבים אחרים.
The Funk Brothers (דטרויט, שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20)
הרכב נגני אולפן אשר ניגן ברבות מן ההקלטות של חברת התקליטים מוטאון החל מסוף שנות ה-50 ועד תחילת שנות ה-70. הם ניגנו בהקלטות להקת The Temptations (בין היתר בלהיטם My Girl), הסופרימס (בין היתר בלהיטן Baby Love), סטיבי וונדר, סמוקי רובינסון, מרווין גיי ורבים אחרים.
ההרכב גם ניגן מעט בהקלטות שלא היו בחברת מוטאון, הבולטת שבהן הייתה בשיר Your Love Keeps Lifting Me Higher and Higher, אותו הקליט ג'קי וילסון.
הרכב נגני אולפן שעבד בעיקר בעיר ממפיס טנסי והופיע ברבות מן ההקלטות שבוצעו באזור ממפיס בשנות ה-60. הם הועסקו על ידי מפיק התקליטים ריק הול באולפני FAME.
הם הופיעו בהקלטות של אריתה פרנקלין, וילסון פיקט, פרסי סלדג', הרולינג סטונז, בוב דילן, פול סיימון ורבים אחרים.
נגן האקורדיון הוא סרט קצר אילם בריטי משנת 1888. הסרט נוצר ובוים בידי לואי לה פרינס ונחשב לאחד מהסרטים הניסויים המוקדמים בעולם והוא גם מהמוקדמים ביותר ששרדו, ביחד עם איש הולך מעבר לפינה משנת 1887, וסצנת ראונדהיי גארדן ותנועה חוצה את גשר לידס מאותה שנה.
מוזיאון המדיה הלאומי של אנגליה, שמחזיק בעותק של הפריימים המקוריים, בינגוד לשני סרטיו המוקדמים של לה פרינס, לא שיחזר את סרט זו.
עם זאת, שיחזור חובבני של 17 הפריימים הראשונים הועלה ליוטיוב.
מהירות ההצגה היא כנראה 5–6 פריימים בשנייה.
זהו הסרט השני והאחרון שנוצר עם מצלמת העדשה היחידה של לה פרינס, והוא צולם במדרגות ביתו של גוז'ף וויטלי, חמיו של לואי לה פרינס וסבו מצד האם של אדולף לה פרינס.
הזמן האפשרי של הצילום הוא 1888.
הצילום נעשה על ידי מצלמת העדשה היחידה LPCCP Type-1 MkII.
תאריך צילום הסרט יכול להיות דומה לתאריך צילום הסרט סצנת ראונדהיי גארדן, כיוון שהמצלמה נמצאת בכיוון דומה ואדולף לבוש אותו דבר.
הסרט מציג את אדולף לה פרינס, בנו של לואי לה פרינס מנגן באקורדיון כפתור דיאטוני.
אדולף לה פרינס בתפקיד עצמו
נגסאקי (ביפנית: 長崎, ) היא עיר גדולה בדרום יפן, שאוכלוסייתה מונה כ-392,000 איש (נכון ל-2024).
העיר התפרסמה בעקבות פצצת האטום שהוטלה עליה ועל הירושימה על ידי ארצות הברית והביאה לכניעת האימפריה היפנית ולסיום מלחמת העולם השנייה.
העיר נגסאקי הוקמה בידי סוחרים וספנים פורטוגזים בשנת 1570, בסביבותיו של נמל שנקנה מהיפנים.
מעיר זו הפעילו הפורטוגזים, ההולנדים ושאר האירופים את השפעתם על יפן בין המאות ה-16 וה-19. אי לכך הייתה נגסאקי למרכז מסחרי אשר נחשב שנים רבות חלון של יפן לעולם.
בסוף המאה ה-16 הייתה נגסאקי מרכז של המיסיון הנוצרי ביפן.
אחרי שהנצרות דוכאה במאה ה-17, נותרה נגסאקי החלון היחיד של יפן לעולם.
הטלת פצצת האטום על העיר
נגסאקי היא אחת משתי הערים היפניות שעליהן הטילה ארצות הברית פצצת ביקוע גרעיני ("פצצת אטום") בסוף מלחמת העולם השנייה.
הפצצה על הירושימה – "ילד קטן" – הוטלה ב-6 באוגוסט 1945, שלושה ימים לאחר מכן, ב-9 באוגוסט, הונחתה על עיר הנמל הנוצרית נגסאקי, בה רוכזו מפעלי התעשייה הצבאית של יפן, הפצצה השנייה, פצצת פלוטוניום – "איש שמן".
המטרה הראשית של המפציץ הייתה העיר קוֹקוּרה, אולם כשהגיע הטייס מייג'ור צ'ארלס סוויני אל תחומה גילה שהיא מכוסה בשכבת עננים.
האזורים התעשייתיים ליד נגסאקי היו מטרתו המשנית.
הנזק לנגסאקי היה פחות מזה שנגרם להירושימה, בגלל פני שטחה ההרריים, על אף שהפצצה שהוטלה עליה הייתה בעלת עוצמה גדולה יותר.
היא התפוצצה בדיוק מעל פרבר אורקאמי, המקום שבו הייתה קתדרלת אורקאמי, בשעתה הקתדרלה הגדולה ביותר במזרח אסיה.
גל ההדף של הפצצה הצביע על עוצמת נפץ של 21 אלף טון TNT, וטמפרטורה של 3,900 מעלות צלזיוס.
הנזק האיום שהטילה הפצצה נמשך שנים רבות לאחר הפגיעה, ורבים מתושבי נגסאקי ממשיכים עד היום לסבול ממחלות גנטיות למיניהן בגלל הקרינה הרדיואקטיבית שנוצרה באירוע.
פארק השלום בנגסאקי הוקם לזכר קורבנות המלחמה ב-1955.
בשלהי המאה ה-19 התפתחה בנגסאקי קהילה יהודית קטנה, שהורכבה ברובה מיהודים יוצאי האימפריה הרוסית.
הקהילה מנתה כ-100 משפחות, החזיקה בית כנסת והייתה במשך תקופה מסוימת מהקהילות המרכזיות שביהדות יפן הקטנה.
בני הקהילה עברו לעיר קובה לאחר רעידת אדמה שפקדה את העיר ב-1923.
עלילת האופרה מאדאם באטרפליי מתרחשת בנגסאקי.
נגרג'ונה (בדוואנגרי: नागार्जुन; חי בסביבות 150–250 לספירה) היה פילוסוף הודי, מההוגים הבודהיסטים המשפיעים ביותר מלבד גאוטמה בודהה עצמו.
נגרג'ונה ייסד את אסכולת ה"מאדהיאמקה" (דרך האמצע) ונחשב דמות משמעותית בקידום ובפיתוח של זרם המהאיאנה בראשיתו.
המאדהיאמקה הגיעה לסין בשם אסכולת שלוש המסות ("סנלון").
מיוחס לו גם פיתוח הפילוסופיה של סוטרות הפרג'נאפארמיטה.
היה מקורב לאוניברסיטה הבודהיסטית של נלנדה.
על פי תורתו, אין זו אלא טעות או אשליה להבין את עולם התופעות כתוצר של מהויות קבועות ונצחיות שניתן להביט בהן ולהגדירן.
העולם, על פי תורתו, הוא ריק, שונייטא (Śūnyatā), מונח קרוב למילה סוּניה (אפס).
המונח ריקות בו עשה שימוש איננו מעיד על ואקום או על חוסר, אלא על צורת התבוננות מסוימת מאוד על המציאות, צורת התבוננות אשר רואה בעולם מרחב אקולוגי אחדותי נטול מושגים והבחנות.
אופי כזה של ראייה, הוא סבר, אמור להוביל את המתאמן הבודהיסטי, אל ההכרה כי הפער בינו לבין עולם האובייקטים הוא פער פיקטיבי ולכן תחושת הסבל או היעדר הסיפוק שבקיום הם בחזקת אשליה.
נגרג'ונה הבין כי תפיסת עולם כזו מחייבת את התמוססותו של הסובייקט בעולם האמפירי ומכאן שלדעתו, לדבר על עצמיות כמומנט קבוע ובלתי משתנה הוא דיבור חסר משמעות.
נגרות היא מקצוע עיבוד עץ ומוצריו לכדי מוצרים לתועלת האדם: רהיטים, כלים, פיגומים, בתים וכדומה.
העבודות נעשות בעזרת כלי עבודה כמו פטיש, מסור, אזמל ומקצועה.
אדם העוסק בנגרות נקרא נגר.
נגרות בתקופת ימי הביניים ותקופת הרנסאנס הייתה מקצוע נבחר בעל חשיבות רבה שדרש כוח גופני וידיים חזקות ומפותחות לחיתוך העץ ולעיבודו.
כיום מבוצעות רוב המלאכות בנגריה על ידי מכונות חשמליות, והעיסוק בנגרות מסורתית עבר להיות נחלת האמנים והחובבים.
יחד עם האבן, העץ הוא בין חומרי הבנייה העתיקים ביותר.
אחד מחפצי העץ המוכרים הקדומים ביותר הוא חלק של קרש מלוטש מהאתר האשלי של גשר בנות יעקב שבישראל, מלפני יותר מ-780 אלף שנה.
באירופה, בסין ובאפריקה הופיעו כלי העץ הראשונים לחיפוש מזון ולציד לפני 400 אלף שנה.
חלק מהשימוש הראשון בעץ למבנים על ידי בני אדם מתוארך לתקופת האבן לפני כחצי מיליון שנה, כאשר בזמביה שבאפריקה, הפלטפורמות או שבילי ההליכה הראשונים הורכבו מבולי עץ מחורצים ומחודדים.
היכולת לעצב עץ לכלי עבודה, למחסים ולכלי נשק השתפרה עם ההתקדמות הטכנולוגית בתקופת המעבר מתקופת האבן לתקופת הברונזה ועד לתקופת הברזל.
כמה מהעדויות הארכאולוגיות מתקופת האבן המאוחרת לנגרות הן מעטפות של בארי מים.
אלה כוללות מבנה מעצי אלון ולוז משנת 5256 לפני הספירה, שנמצא באוסטרוב שבצ'כיה, ואחת שנבנתה באמצעות עץ אלון מפוצל עם שגם ומגרעת ופינות מחורצות שנחפרה במזרח גרמניה, מלפני כ-7,000 שנה מהתקופה הנאוליתית המוקדמת.
נגע הצרעת ביהדות הוא כתם המופיע על קירות הבית או על בגדי עור, צמר או פשתים, או על עור האדם.
הרמב"ם מונה שש מצוות השייכות לנגע הצרעת – כולל שילוח אדם הנגוע מן המחנה.
לנגע הצרעת אין משמעות רפואית, ויש להבחין בינו לבין מחלת הצרעת הידועה בימינו.
בספרות חז"ל, הצרעת היא בעלת משמעות רוחנית וסיבותיה הן כשלים מוסריים של האדם, לדוגמה, לשון הרע (מרים) או רהבתנות (עוזיהו).
המשמעות ההלכתית של הנגוע בצרעת כרוכה בהלכות טומאה וטהרה, הלכות שרובן אינן נוהגות בזמננו.
הגם שאזכור האחרון בספרות ההלכה של נגע הצרעת נמצא בספרות הגאונים, יש סוברים כי שלושת סוגי נגעי עור אדם (השאת, הספחת והבהרת) מופיעה גם בזמן הזה.
וכמו כן נגעי הראש והזקן (צרעת ה"נתק").
הרש"ר הירש, במאמר מפורט, מסביר שבניגוד לדעת חוקרי ההיסטוריה בעבר, נגע הצרעת שונה מאוד במהותה ממחלת הצרעת ולא ניתן לראות בה מחלה רפואית.
מבחינה חיצונית גורמי הנגעים הם שונים: בעוד שמחלת הצרעת נגרמת על ידי החיידק Mycobacterium leprae, גרימת נגע הצרעת הוא מסר שמימי ללא כל שייכות לחכמת הרפואה.
במקרא חוזר המושג צרעת על עצמו בחמישה סיפורים, שבכל אחד מהם הצרעת מופיעה באופן שונה: צרעת משה, צרעת מרים, צרעת נעמן, צרעת גיחזי וצרעת עוזיה.
הלכות נגע הצרעת מפורטות במקרא בהרחבה בפרשת תזריע ובפרשת מצורע שבספר ויקרא.
התורה מגדירה שם את צורות הנגעים, צבעיהם ושאר תנאיהם.
כמו כן קובעת התורה, כי הסמכות לקבוע האם האדם נגוע בצרעת או לא, נתונה בלעדית לכהנים.
בתלמוד מובא כי אכילת דג עם בשר גם היא גורמת לצרעת.
קביעתו של הכהן חלה מכאן ולהבא והיא למעשה "יוצרת מציאות".
בכך מתייחדת טומאת נגעים בהשוואה לטומאות ולאיסורים אחרים, שבהם חוות דעתו של פוסק ההלכה איננה מחילה את הדין אלא רק מיידעת את השואל שמדובר בדבר טמא או אסור.
פינוי הכלים מוכיח, שכאשר יבוא הכהן ויכריז שהבית טמא – הטומאה לא תחול למפרע.
מסיבה זו, ניתן לדחות את ראיית הנגע במקרים מיוחדים, כמו בחגים או לחתן וכלה, וכל עוד הכהן לא בדק את הנגע – האדם נשאר בטהרתו.
סוג הנגע הראשון המופיע בפרשת תזריע הוא נגעי אדם, שעליהם מדובר במקרא בהרחבה רבה.
כך לשונו של המקרא, מתוך פרשת תזריע: .
לעומת זאת מה שמגדיר המקרא כ הוא גוון שאיננו כלול בטווח הגוונים שמוגדרים כצרעת.
המשנה דנה בנגע הצרעת במסכת נגעים שבסדר טהרות.
נקודת המוצא של המשנה, כפי משמעות לשון התורה, שהנגעים הם לבנים, אך יש כמה דרגות לובן בסוגי הנגעים השונים:
בהרת: עזה כשלג – שהיא לבנה ביותר, ואין דרגת לובן למעלה ממנה.
שנייה לה – סיד ההיכל: לבנה כסיד הלבן שבקירות ההיכל (בבית המקדש) – שמלבנים אותו בכל שנה קודם הפסח.
זו הדרגה השנייה בלובן הבהרת.
השאת: כצמר הלבן – לבנה כצמר נקי של כבש בן יומו.
שנייה לה: קרום ביצה – לבנה כקרום העוטף את חלבון הביצה, מתחת לקליפתה החיצונית של הביצה.
זו הדרגה השנייה של הנגע המכונה שאת.
לעומת גוונים אלה, גון ה'בֹּהַק' טהור ואינו נחשב לצרעת.
את גוון זה מתאר הרמב"ם כ"לובן חלוש למטה מקרום ביצה", והרא"ש מתאר אותו בפשטות כ"מראה לבן למטה מד' מראות".
צרעת עלולה להופיע גם על בגד, העשוי מצמר, מפשתן או מעור.
סימניה הם כתם ירוק כהה או אדום כהה.
אם הופיע נגע כזה, יש לסמן את גבולותיו ולבודקו לאחר שבוע.
אם הנגע פשה (התפתח) מעבר לגודלו הראשוני, הבגד נחשב טמא ודינו שרפה.
אם הנגע לא פשה, יש להמתין שבוע נוסף.
לאחר מכן, אם הנגע לא סר מן הבגד, אף אם לא פשה, יש לשרוף את הבגד.
בגד מנוגע, בשלב ההסגר או לאחר שנקבע באופן החלטי כמנוגע וטרם נשרף, הוא אב הטומאה, המטמא אדם וכלים הנוגעים בו, ואף מטמא כמצורע את החפצים בבית הוא נמצא.
בהלכות אלו ישנם פרטי דינים נוספים, ומפורטים במסכת נגעים וברמב"ם בהלכות טומאת צרעת פרק י"ב.
צרעת הבגד אינה מופיעה מאז שחרב בית המקדש.
בארץ ישראל צרעת עלולה להיראות גם על קיר של בית.
אם מופיע כתם אדום כהה או ירוק כהה והוא נראה שקוע ביחס לסביבותיו, יש להזעיק את הכהן שיבחן את הנגע.
בראייה הראשונה אין הכהן פוסק שהנגע הוא צרעת הבתים, אלא סוגר את הבית למשך שבוע.
אם התבהר הנגע, יש לקלוף אותו והבית טהור.
אם הוא נשאר כשהיה, יש לסגור את הבית בשנית.
בסוף השבוע השני בודק הכהן את הבית פעם נוספת; אם דהה הנגע, קולפו והבית טהור.
אם נשאר כשהיה או פשה והתרחב, יש להוציא את האבנים שבהן הנגע, לתת במקומן אבנים אחרות ולטוח את הבית בטיח.
לאחר מכן הבית ייסגר לשבוע נוסף.
בסופו, אם שב הנגע אל האבנים החדשות, הבית כולו טמא ויש להחריבו, אך אם לא חזר, יש לנקוט בפעולות שמטרתן לטהר אותו סופית, בכללן הקרבת קורבנות.
"בית מוסגר" מטמא את כל מה שבתוכו.
לאחר שהוחלט כ"בית המנוגע", הוא מטמא את כל הנוגע בו, אפילו מבחוץ, ואת כל הנכנס אליו.
גם בדינים אלו ישנם פרטים רבים נוספים, המפורטים במסכת נגעים וברמב"ם בהלכות טומאת צרעת פרקים י"ד–ט"ו–ט"ז.
כאשר הכהן בא ומטמא את הבית – הטומאה לא תחול למפרע.
מסיבה זו, ניתן לדחות את ראיית הנגע במקרים מיוחדים, כמו בחגים או לחתן וכלה, וכל עוד הכהן לא בדק את הנגע – הבית נשאר בטהרתו.
דיני צרעת הבתים תקפים רק כאשר יש כהנים שיודעים להבחין בנגעים.
לתופעת נגע הצרעת יש משמעות רוחנית.
כשמרים הצטרעה אמר על כך משה רבינו שהרי זו כיריקה מאביה שבשמיים, דהיינו נידוי מהשמיים, ולכך התורה האריכה בדיני צרעת באופן חריג ונדיר, עד שרוב הספיקות בדינים אלו ניתן לפשוט מתוך הכתובים עצמם, וכן אין הטומאה חלה אלא על ידי הוראת הכהן – שלוח האל.
הנגע המתואר במקרא הוא למעשה פגיעה בקשר בין האדם והחברה.
חז"ל מבארים כי הנגעים באים על האדם כעונש על חטאים שונים, ביניהם לשון הרע:
הרמב"ם מתאר את השתלשלות הצרעת שראשיתה בקירות ביתו של המספר לשון הרע ואם לא חזר ממשיכה לבגדיו ולגופו:
ישנם מספר מקרים בתנ"ך של אנשים שהפכו למצורעים, ומהם גם ניתן ללמוד על הסיבות לקבלת הצרעת.
מקרה הצרעת הראשון בתנ"ך הוא צרעתו של משה.
ה' נגלה אל משה במעמד הסנה ומצווה עליו להוציא את בני ישראל ממצרים.
משה פונה אל ה' ושואל אותו מה עליו לעשות במקרה שבני ישראל לא יאמינו לו, וה' בתגובה נותן לו שלושה סימנים שהוא יוכל להראות לבני ישראל על מנת שהם יאמינו לו – הפיכת מטה משה לנחש, הפיכת ידו של משה למצורעת והפיכת מים מהיאור לדם.
מדרש במדבר רבה לומד מהמקרה סיבה לקבלת צרעת, .
משה אמר לה' שבני ישראל לא יאמינו לו ומאחר שבני ישראל כן האמינו לו הוא נענש בנגע הצרעת.
מרים הנביאה נענשה על שדיברה סרה במשה אחיה.
המקרא מספר:"ותדבר מרים ואהרן במשה על אודות האישה הכושית אשר לקח כי אישה כושית לקח, ויאמרו הרק אך במשה דבר ה', הלא גם בנו דבר, וישמע ה'" (במדבר, יב, א–ב)העם לא התקדם בהליכה במדבר, עד שיכלה מרים אף היא להמשיך בדרכה.
בספר מלכים ב (פרק ה) מסופר על נעמן, שר צבא ארמי, שחלה בצרעת.
נערה ישראלית שנלקחה בשבי ושימשה כשפחה אצל אשת נעמן סיפרה לה על איש אלוהים מופלא שביכלתו לרפא צרעת.
מלך ארם שלח מכתב למלך ישראל, בו דרש לרפא את נעמן מהצרעת.
מלך ישראל נבהל וקרע את בגדיו, אך הנביא אלישע שמע על כך והסכים לקבלו.
נעמן הגיע אל פתח בית הנביא והתקבל על ידי שליח שהורה לו לטבול שבע פעמים בנהר הירדן, וכך יירפא.
הוא הסכים ואכן נרפא מהצרעת.
יש להניח שכבר חווה פעולות כאלה בארם, לפני שהגיע, בלית ברירה, לנביא מישראל.
אלישע הנביא מציע, לעומת זאת, לטבול בירדן שבע פעמים, וזאת אף מבלי שראה אותו.
הנביא יודע שדרך הריפוי היא נסית ולא טבעית, ולכן חשובה התפילה, חשובה ההכרה בא-ל.
ברור גם מדוע קצף נעמן, שהרי מים יש לו בארם בכמות ובאיכות הרבה יותר טובים מן הזרם הדלוח של הירדן בקיץ.
נעמן נרפא רק כשהגיע להכרה באלוהי ישראל, הכרה שבאה לידי ביטוי בביצוע מדויק של הפעולות כפי שאמר לו אלישע, גם אם פעולות אלו לא היו מובנות לו.
לאחר מכן ביקש נעמן להעניק לאלישע תגמול אך הנביא סירב בתוקף לקחת דבר.
נערו של אלישע, גיחזי, חמד את הממון ואחרי שעזב נעמן רדף גיחזי אחריו וביקש ממנו דברים מספר.
אלישע שם לב לכך וקילל את גיחזי שצרעת נעמן תדבק בו ובזרעו.
עוד מסופר בספר מלכים ב (פרק ז), כי בעת המצור הארמי על העיר שומרון שהו ארבעה מצורעים מחוץ לעיר, והם היו שותפים בהצלת התושבים ממוות ברעב.
המצור הכבד שהעיר הייתה נתונה בו גרם לרעב נורא זה.
אלישע הנביא ניבא ליהורם מלך ישראל, שהגיע אליו לדון בהשלכות המצור, כי למחרת יהיה בעיר שפע עצום של מזון והוא יימכר במחירים אפסיים.
אכן, בלילה השמיע אלוהים למחנה ארם קול מרכבות וסוסים רבים, והם דימו שחיל מצרים וחיל החתים נחלצו לעזרת תושבי שומרון.
עזבו הארמיים את המחנה שלהם וברחו לארצם, בהשאירם בו מזון ורכוש רב.
ארבעת המצורעים הבחינו בדבר, סיפרו אותו לשומרי העיר, ולאחר בדיקה שנעשתה מטעמו של המלך, יצא העם ובזז את מחנה ארם הנטוש.
החיטים והשעורים נמכרו בשקלים בודדים, כנבואת אלישע.
מצורע נוסף שמסופר עליו בספר מלכים ב (טו, ה) הוא המלך עוזיהו.
בספר דברי הימים ב (כו, טז) מסופר שעוזיהו ביקש להקטיר קטורת בבית המקדש, תפקיד השמור לכהנים.
הכהנים ניסו למנוע ממנו לעשות זאת, ללא הועיל.
כאשר המשיך המלך בניסיונו להקטיר את הקטורת, פרחה הצרעת במצחו והוא נשאר מצורע עד יום מותו.
למרות שרשמית הוא נשאר המלך, עברה המלכות בפועל לבנו יותם.
בספר ישעיהו מבואר שהמשיח יהיה מצורע, ומכתוב זה אמרו חז"ל ששמו של משיח הוא 'מצורע מבית רבי'.
ברפואת עור (דרמטולוגיה) נוהגים לקטלג את נגעי העור על פי המראה, המבנה והמרקם שלהם.
הנגעים מחולקים לנגעים ראשוניים ונגעים משניים.
נגעים ראשוניים הם אלו שנוצרים ישירות ממנגנון המחלה והם מופיעים בדרך כלל בשלבים הראשונים שלה.
הנגעים שמופיעים לאחר מכן מכונים נגעים משניים.
להלן רשימה של נגעים עיקריים:
אקסקוריאציה (Excoriation) - חסר ברציפות או שלמות האפידרמיס.
כך שנוצרת חשיפה עד חלקו התחתון של האפידרמיס.
מתפתח עקב טראומה או לאחר בקיעת פוסטולה.
צרעת הבתים או נגעי בתים (בלשון חז"ל) הוא מושג בהלכה היהודית המדבר על נגע אשר בהופיעו על כותל הבית גורם לו להיות טמא לאחר תהליך ממושך, אדם וכלים שנמצאים בתוכו נטמאים גם הם.
לעיתים יש להרוס את כל הבית בגלל הנגע.
הנגע בגודל של שני גריסים בצבע ירקרק או אדמדמם, לעיתים חלקו ירקרק וחלקו אדמדם.
מראה הנגע הוא "שפל מן הקיר".
דין צרעת הבתים נוהג רק בבית המוגדר בית על פי ההלכה כלומר שיש לו ארבעה קירות ושגודלו המינימלי הוא 4 אמות על 4 אמות.
הבית צריך להיות בבעלות פרטית לפיכך בית כנסת או בית מדרש שאין בו מגורים אינו נטמא בנגעים.
כמו כן בתים בירושלים או בחוץ לארץ אינם מטמאים בנגעים מאחר שלא נתחלקו לשבטי ישראל.
ברגע שיש בקיר כתם החשוד כנגע הצרעת קוראים לכהן.
לאחר שהכהן קובע שזהו צרעת הבתים, שמים על הבית הסגר של שבוע.
חלותו של הסגר זה, הוא זה שקובע את טומאת הבית למעשה, בשלבים הבאים, ואם נעשה שלא כראוי, גם הטומאה אינה חלה.
הראשונים סוברים שחלק מההסגר הוא סגירת הדלת על ידי הכהן; ובמקרה שהכהן מרוחק מהבית, צריך לסגור עם חבל.
פסק הכהן לאחר שבוע ושבועיים
לאחר שבוע הכהן בודק שנית את מצב הנגע.
אם הנגע נחלש, מקלפים את מקום הצרעת ובזה תם הטיפול.
לאחר השבוע בודק הכהן את המקום בפעם האחרונה, אם הנגע לא חזר מטהרים את הבית, אך במידה והנגע חזר יש להרוס את הבית.
ביום שבו הכהן קובע שהבית נרפא מצרעתו, לאחר חליצת האבנים והטיחה, עליו להביא שתי ציפורי דרור (חופשיות, כלומר לא מבויתות) וכלי חרס חדש ובו מי מעיין ("מים חיים").
הכהן שוחט ציפור אחת, כך שדמה יישפך אל תוך המים שבכלי החרס, וקובר אותה.
את כל אלה טובל הכהן במים המעורבים בדם, ומתיז ("מזה") על משקוף הבית שבע פעמים.
טיהור הבית שוה להליך טהרת המצורע פרט להזאה שנעשית על משקוף הבית ולא על גוף המצורע.
צרעת הבתים מגיעה כדי לרמוז לאדם בצורה מוחשית שעליו לחזור בתשובה, בטרם יהיה לו צרעת בבגדו או בגופו.
מובא במדרש כי לפני כיבוש ארץ ישראל בידי יהושע בן נון, הטמינו האמוריים את רכושם בקירות הבתים, לכן הביא הקב"ה צרעת על אותם בתים, כדי שיהרסו את הבית ויתגלו האוצרות ששוויים גדול הרבה יותר מהבית.
נימוק נוסף המופיע במדרש, הוא שהצרעת מגיעה כעונש למי שלא מוכן לחלוק את רכושו לאחרים, ומשקר למי שמבקש ממנו עזרה.
לדברי התנא רבי אלעזר ברבי שמעון בפועל לא הייתה מעולם צרעת הבתים.
אמנם בתלמוד מובא כי רבו החולקים עליו.
לפי ספר החינוך מצוות ראיית נגעי בתים נוהגת בארץ ישראל "בכל זמן שיש כהנים ראויים לדבר".
בפועל לא נהגו הכוהנים לראות נגעי בתים בזמן הזה, והרדב"ז כתב שזה משום שאין בינינו כהן מיוחס.
נַגְע חַמָּאדִי היא עיר במחוז קינא שבדרום מצרים, השוכנת על הגדה המערבית של נהר הנילוס.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023, התגוררו בעיר 62,339 בני אדם, רובם חקלאים.
העיר הוקמה על ידי מוחמד פאשה חמאדי, על מנת לשכן את תושבי העיר הסמוכה סוהאג שנאלצו לעזוב עקב השלטון הבריטי במצרים, ונקראת על שמו.
ב-31 באוקטובר 1968 פשטו כוחות צנחנים של צה"ל, מוטסים במסוקי "סופר פרלון", על יעדים באזור נגע חמאדי, במסגרת "מבצע הלם".
ב-30 באפריל 1969 נערך מבצע בצורת שבו הוטלו שתי פצצות מיוחדות ממטוסי תובלה אל מימי נהר הנילוס ליד נגע חמאדי על מנת שיתפוצצו מתחת לגשר נגע חמאדי בעת שיחלפו מתחתיו עם זרם הנהר וכך יגרמו להריסתו.
הגשר אומנם נפגע, אך לא נהרס.
העיר מפורסמת בעיקר בזכות אוסף הפפירוסים של נגע חמאדי שנמצאו במקום בשנת 1945 ושוכנים בספריית נגע חמאדי.
המסמכים מרחיבים על ההיסטוריה הידועה של ראשית הנצרות וכוללים את הבשורה על פי תומאס וכן כתבים גנוסטיים המרחיבים על האמונה בדואליזם תפיסתי ודתי, המדגיש את עקרון חלוקת העולם לשני יסודות מנוגדים: הטוב והרע, והשאיפה לגאולה רוחנית שתתרחש באמצעות ידיעה מיסטית, ולא בשל מעשים טובים.
נגן מדיה נייד המכונה לעיתים גם נגן וידאו נייד (portable video player או PVP), הוא מכשיר אלקטרוני אשר מסוגל לאחסן ולנגן מדיה דיגיטלית.
מכשירי נגני המדיה הניידים מספקים יכולות דומות לתוכנות נגני המדיה, הן מבחינת המגוון והן מבחינת ההיקף.
ישנם נגנים בעלי יכולת שמע ווידאו, וחלקם האחר מתמקדים בשמע בלבד.
בנוסף ליכולות הנ"ל, מכשירים אלו הם זולים, קטנים וניידים יותר, בהשוואה למחשבים (שעליהם תוכנת נגן מדיה).
נגני המדיה מכילים אמצעי לאחסון נתונים כלשהו, בין אם בצורה חיצונית (כגון דיסקמן המנגן קובצי MP3), או אמצעי פנימי כגון זיכרון הבזק, דיסק קשיח או MicroDrive.
מאפיינים נוספים שמשולבים בחלק מנגני המדיה הניידים:
ממשקים חיצוניים לטעינת מדיה ממחשבים
מסך תצוגה קטן (לבקרת פעולה, הצגת שמות שירים, והצגת תמונות וסרטים)
יכולת פעולה כדיסק און קי
משחקים, לוח שנה, יומן פגישות וכו'.
עם הזמן, התווספה יכולת נגינת המדיה גם לסוגי מכשירים נוספים, כגון מקלטי רדיו לרכב, מערכות סטריאו וטלפונים סלולריים.
נגרוני הוא קוקטייל איטלקי המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי.
הקוקטייל מורכב משלושה רכיבים ביחסים שווים: 30 מ"ל קמפרי, 30 מ"ל ורמוט אדום ו-30 מ"ל ג'ין.
באיטליה נהוג להוסיף לנגרוני מעט מי סודה כדי לעדן את טעמו של המשקה.
הרכיבים נמזגים ישירות לתוך כוס ערבוב ומעורבלים יחד עם קרח, הן לשם צינון המשקה והן לשם מהילת רכיביו במים.
לאחר הערבוב נמזג המשקה לכוס אולד פאשן עם קרח המקושטת בפלח או קליפת תפוז.
אין מידע מדויק בקשר למקורו של הקוקטייל הזה, אך הסברה הרווחת ביותר היא שהרוזן קמיליו נגרוני שחי בפירנצה שבאיטליה ביקש בשנת 1919 מפוסקו סקארסלי - הברמן של קפה ג'יאקוסה לחזק את הקוקטייל האהוב עליו - אמריקנו על ידי הוספת ג'ין.
נגרוני שגוי (באיטלקית: Negroni sbagliato) הוא קוקטייל פופולרי שמקורו מצפון איטליה, במילאנו במיוחד, בו מערבבים יין מבעבע יבש במקום הג'ין.
באופן זה הופך הנגרוני לקל יותר, בזכות הנוכחות המופחתת של אלכוהול.
"נגעת לי בלב" הוא אלבומו ה-15 של הזמר איל גולן, שיצא לאור ב-26 במרץ 2012. לאחר שנה האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה משולשת על מכירות של למעלה מ-150 אלף עותקים
בספטמבר 2012 זכה גולן בתואר זמר השנה במרבית מצעדי הפזמונים השנתיים של תשע"ב, בין השאר בגלגלצ.
להיטי האלבום צעדו במקומות גבוהים במצעדים השנתיים ו"כשאת איתו" אף נבחר לשיר השנה בשניים מהם.
ההפקה המוזיקלית והעיבודים של שירי האלבום נחלקו בין תמיר צור, רביב בן-מנחם, דודו קומה, ואבי גוטמן.
ב-17 בנובמבר 2011 הוציא את "מנגינה", הסינגל הראשון מהאלבום, שיר בסגנון נשמה.
השיר הולחן, עובד והופק מוזיקלית על ידי רביב בן מנחם.
השיר הגיע למקום ראשון בהשמעות ברדיו.
השיר הגיע למקום ה-2 במצעד של רשת ג' ובמצד של גלגלצ.
במצעד השנתי של רשת ג' הגיע למקום ה-19.
ב-2 בינואר 2012 יצא הסינגל השני מהאלבום בשם "נגעת לי בלב".
את השיר כתב והלחין רותם כהן.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד ההשמעות ובמצעד השבועי של גלגלצ ולמקומות הראשונים במצעדי הרדיו והסלולר.
השיר הגיע אל המקום ה-3 במצעד של רשת ג' ונחל הצלחה פחותה מקודמו לאחר ששהה רק 4 שבועות בסה"כ ברשת ג'.
במצעד השנתי של גלגלצ הגיע למקום ה-8. הסינגל זכה לביקורות טובות.
את השיר הפיק מוזיקלית המוזיקאי הנגן והמפיק דודו קומה.