tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2006 שופרה רמת הגימור של שטר זה להקטנת הבלאי הגבוה שלו, ומ-13 באפריל 2008 הוא הודפס על גבי פולימר במקום על נייר, דבר שאמור להאריך את חייו פי ארבעה.
שטר הפולימר מעוצב בצורה כמעט זהה לקודמו, פרט למספר הבדלים בסימני אבטחה הכוללים חלון שקוף בצורת מגן-דוד ובתוכו מוטבע המספר "20" ובפינה הימנית התחתונה נוספו ניקובים בצורת המספר "20".
בנוסף, במועד הנפקת שטרות אלו, הונפקה מהדורה מיוחדת בת 1,800,000 שטרות לציון 60 שנה למדינת ישראל.
שטרות אלה נושאים את הכיתוב "שישים שנה למדינת ישראל" בצבע אדום בגב השטר.
בדצמבר 2009 פורסם, כי הוועדה לעיצוב שטרי כסף, מעות ומטבעות זיכרון של בנק ישראל בראשות יעקב טירקל, החליטה על הנפקת סדרת שטרות חדשה.
על-פי ההחלטה המקורית של הוועדה, נבחרו דמויותיהם של יצחק רבין, מנחם בגין, בנימין זאב הרצל ודוד בן-גוריון לעטר את השטרות, אולם עקב מחלוקת ציבורית שהתעוררה באשר לרשימת הדמויות הנבחרות, הוחזרה הרשימה לדיון מחודש בוועדה.
אחת הטענות העיקריות שעלתה עסקה בחוסר הייצוג לנשים ברשימת הדמויות הנבחרות.
בשל כך הורה נגיד בנק ישראל לחזק את הוועדה בייצוג נשי ומזרחי, וארבע חברות ועדה חדשות הצטרפו לדיונים.
לאחר דיונים בוועדה המורחבת, וכשנה ורבע לאחר ההחלטה המקורית, הוחלט לבסוף שהדמויות שתעטרנה את השטרות תהיינה של רחל המשוררת,
לאה גולדברג, שאול טשרניחובסקי ונתן אלתרמן.
השיוך בין הדמות לשטר נקבע על פי תאריך הפטירה של הדמות, לדמות שנפטרה מאוחר יותר ניתן עריך גבוה יותר.
רחל המשוררת שנפטרה ב-1931 מופיעה על שטר 20 שקלים, טשרניחובסקי שנפטר ב-1943 – על 50 שקלים, לאה גולדברג שנפטרה בינואר 1970 על 100 שקלים, ונתן אלתרמן שנפטר במרץ 1970 – על 200 שקלים.
גם צבע השטר נקבע לפי הדמות, לדמותו של טשרניחובסקי שהיה רופא נבחר הצבע הירוק המזוהה עם בתי חולים.
עם הצגת השטרות החדשים לציבור נמתחה ביקורת על כך שכל האישים בשטרות הם אשכנזים.
את הסדרה עיצבה אסנת אשל.
על השטר חתומה נגידת בנק ישראל קרנית פלוג.
בתחילה הודפסו השטרות בימי כהונתו של הנגיד סטנלי פישר, לשימושן של חברות המייצרות כספומטים ומכונות אוטומטיות לשם התאמת המכונות, אך לאחר פרישתו של פישר נגנזו כל השטרות בחתימתו.
כיום קיימים בשוק כמה מאות שטרות בלבד בחתימתו של פישר, כשאספנים מעריכים את שווים באלפי שקלים לשטר.
ערכי השטרות מודפסים בגודל רב יותר מאשר בסדרה ב': 2.2 סנטימטרים.
כל השטרות עשויים מ"מצע כותנה מחודש", שצפוי להאריך את עמידותם בתנאי המחזור ואת משך חייהם.
לאחר שהונפק שטר 20 ש"ח מסדרה ב' העשוי מפולימר, תוכנן להנפיק את שטרות סדרת ג' על גבי פולימר גם כן, אך לבסוף רעיון זה נגנז; לפי בנק ישראל – "הנפקת שטרות 20 השקלים החדשים מפולימר נעשתה במסגרת ניסוי לבחינת מצע השטרות.
לאחר שנתגלו קשיים טכניים ותפעוליים ומשהוחלט על הנפקת סדרה חדשה ובה סימני ביטחון שלא ניתן לשלבם במצע זה, הוחלט לבחור במצע של נייר משודרג ולא להנפיק שטרות נוספים על גבי מצע הפולימר".
השטר בערך של 50 שקלים חדשים נכנס למחזור ב-16 בספטמבר 2014. נכון לינואר 2017, כ-90% מהשטרות הישנים בערך זה כבר הוחלפו בשטרות מסדרה ג'.
השטר בערך של 200 שקלים חדשים נכנס למחזור ב-23 בדצמבר 2015. נכון לינואר 2017, מעל 50% מהשטרות הישנים בערך זה כבר הוחלפו בשטרות מסדרה ג'.
השטרות בערכים של 20 ו-100 שקלים חדשים נכנסו למחזור ב-23 בנובמבר 2017.
ערך צבע שליט מידות (מ"מ) חזית השטר גב השטר מועד הפצת השטר תמונה 20 ש"ח אדום 71 × 129 תמונתה של רחל המשוררת על רקע ענפי עץ דקל.
בכתב זעיר מופיע השיר "כנרת" נוף טיפוסי של חופי הכנרת וציטוט מתוך השיר "ואולי לא היו הדברים...": 23 בנובמבר 2017 50 ש"ח ירוק 71 × 136 תמונתו של שאול טשרניחובסקי על רקע עץ הדר ופירותיו.
בכתב זעיר מופיע השיר "הוי ארצי מולדתי" כותרת עמוד בסגנון קורינתי כהוקרה לפועלו בתרגום ספרות יוון העתיקה וציטוט מתוך השיר "אני מאמין": 16 בספטמבר 2014 100 ש"ח כתום 71 × 143 תמונתה של לאה גולדברג על רקע פרחי עץ השקד.
בכתב זעיר מופיע השיר "בארץ אהבתי השקד פורח" קבוצת איילות בהשראת ספר שיריה "מה עושות האיילות" וציטוט מתוך השיר "ימים לבנים": 23 בנובמבר 2017 200 ש"ח כחול 71 × 150 תמונתו של נתן אלתרמן על רקע עלי שלכת.
בכתב זעיר מופיע השיר "פגישה לאין קץ" צמחייה בליל ירח בהשראת "פגישה לאין קץ" וציטוט מתוך השיר "שיר בוקר": 23 בדצמבר 2015
בוצעו מספר פעולות למען ציבור העיוורים ולקויי הראייה:
השטרות החדשים עוצבו באורכים שונים, דבר שיסייע להבחין ביניהם (הגדלים השונים הצריכו היערכות מצד בעלי מכונות אוטומטיות וכספומטים).
את הרעיון הציע אורי אורבך, השר לאזרחים ותיקים.
בצידי כל שטר נמצאים מלמטה למעלה זוגות קוים בולטים: בשטרות 20 – זוג אחד, בשטרות 50 – שני זוגות, בשטרות 100 – שלושה זוגות, ובשטרות 200 – ארבעה זוגות.
נתוני בנק ישראל לשנת 2014 מראים שבשנת 2014 סך כל השקלים החדשים במזומן עמד על כ-63 מיליארד ש"ח, כאשר כ-97% מהסכום היה שטרות כסף, שכמותם עמדה על 450 מיליון שטרות.
על פי אותם נתונים, השטר בעל ערך של 100 ש"ח היה הנפוץ ביותר במחזור בעשור הראשון של המאה ה-21 ותפוצתו הייתה בין 53% בשיא ל-41% בסיום העשור.
בעשור השני החלה ההובלה של שטר 200 ש"ח וב-2014 הוא היווה כ-47% מהשטרות.
זהו גידול משמעותי לעומת שנת 2000, בה עמד אחוז התפוצה של שטר זה רק על 13%.
מבחינת מטבעות המטבע הנפוץ ביותר ב-2014 היה 10 אגורות, שתפוצתו עמדה על כמיליארד ורבע מטבעות, ולאחריו מטבע 1 ש"ח בתפוצה של כ-481 מיליון מטבעות, 1/2 ש"ח בתפוצה של כ-160 מיליון מטבעות, ומטבעות 2, 5 ו-10 ש"ח עם תפוצה של 60–80 מיליון מטבעות לכל סוג.
בספטמבר 2024 פורסם כי ממשלת ישראל שוקלת לבטל את שטר ה-200 ש"ח במסגרת המאבק בהון השחור.
הסימן ₪ (המייצג שילוב של האותיות ש' וח', ראשי תיבות של שקל חדש) עוצב ב-1985 על ידי משה פרג (מופיע בתמונה באפור).
ניתן להקליד את סימן השקל במחשבים באופן הבא:
Windows 8 ואילך, ומערכות לינוקס המבוססות על ת"י 1492 הנוכחי (אוקטובר 2013 ואילך):
אנדרואיד (מקלדת Gboard): זמין במצב הקלדת מספרים וסימנים
תחת אלגוריתם הדו-כיווניות של יוניקוד, הקלדת הסימן ₪ לאחר המספר, תביא להצגת הסימן מימין למספר בכל כיווניות.
שקית חלב היא שקית פלסטיק המכילה חלב לשם מכירתו לציבור.
לצורך מזיגת החלב מהשקית יש להשתמש בכלי מיוחד המותאם במידותיו אליה ולקטום את הפינה של השקית הנמצאת בכיוון המזיגה.
שקיות החלב רכשו פופולריות במספר מדינות ואזורים בעולם ומשווקות על פי רוב בנפחים של 1 או 1.33 ליטר.
בין המדינות בהן נפוץ השימוש בשקיות חלב: אורוגוואי, ארגנטינה, דרום אפריקה, הודו, הונגריה, ישראל, מונטנגרו, פולין וקנדה.
השקיות היו נפוצות במדינות הבלקן בתקופת הגוש הסובייטי, אולם נעלמו בשנים שלאחר קריסת הגוש.
לחלב המשווק בשקית מספר יתרונות על פני בקבוקי הפלסטיק, בקבוקי הזכוכית והקרטוניות המשמשים כחלופות לשיווק החלב.
מבחינה אקולוגית השקיות הן האריזה הטובה ביותר שכן הן צורכות בייצורן פחות פלסטיק מאשר בקבוקי החלב ובמרבית המדינות ניתן למחזר אותן, בניגוד לקרטוני החלב שאינם ניתנים למיחזור.
גם אם לא ניתן למחזר את השקית - היא תופסת נפח אשפה נמוך מזה של החלופות, עד 75% פחות נפח.
נפחן הקטן יותר של השקיות ביחס לנפח בקבוקי הפלסטיק גם מקטין את הסיכוי להתקלקלות החלב ולזריקתו.
שקיות חלב זולות יותר מאשר בקבוקי זכוכית או אריזות קרטון, גם אבסולוטית וגם ביחס לנפח החלב הנמכר.
לדוגמה, בישראל קבע משרד הכלכלה והתעשייה ב-2023, כי המחיר לצרכן של ליטר חלב 3% הנמכר בשקית יהיה 6.21 ש"ח, וכאשר יימכר ליטר חלב 3% בקרטון יהיה מחירו 7.11 ש"ח.
יחד עם זאת, שקיות חלב עלולות להיקרע או להתפוצץ במהלך הפצתן לרשתות הקמעונאיות, ובכך ללכלך שקיות אחרות שהועברו יחד איתן או במהלך השימוש, ואז יש להעביר את תוכן השקית לכלי נפרד.
אירוע כזה, פרט לחוסר הנוחות לצרכן, גם מקצר את תאריך התוקף של החלב בשל החשיפה לאוויר.
מזיגת חלב משקית היא פחות מבוקרת ופחות ידידותית למשתמש מאשר מזיגה מבקבוק או אריזת קרטון.
באריזת שקית, יכולים חיידקים לחדור פנימה בקלות רבה יותר מאשר באריזות אחרות, לכן תקופת הטריות קצרה יותר.
עד לתחילת שיווקן של שקיות חלב בישראל, בשנות ה-60 של המאה העשרים, שווק חלב בישראל בבקבוקי זכוכית שנעשה בהם שימוש חוזר.
שיווק חלב בשקיות הביא להפסקת השימוש בבקבוקי זכוכית לחלב.
שקיות החלב בישראל משווקות בנפח של 1 ליטר וניתן למוצאן במרבית הרשתות הקימעונאיות.
שקית החלב בארץ עשויה מפלסטיק בר-מחזור, המחזור אפשרי באמצעות מערך איסוף בקבוקי הפלסטיק.
בישראל שקית החלב היא מוצר הנמצא בפיקוח, כלומר מחירו נשלט על ידי המדינה ובשל כך נוצרו הבדלי מחירים לא זניחים בין שקיות החלב לבין החלופות האחרות הקיימות לשיווק חלב - בקבוקי פלסטיק או קרטוניות חלב (שגם חלקן תחת פיקוח).
בשל הבדלי המחירים נצפה קשר בין המעמד הסוציו-אקונומי של הצרכן לבין סוג מכל החלב שהוא נוהג לרכוש.
ככל שמעמדו הסוציו-אקונומי של הרוכש גבוה יותר כך גדל הסיכוי שהוא ירכוש חלב בקרטוניות ולא בשקיות למרות מחירן הגבוה יותר של הראשונות.
רשת ריבוע כחול יצרה על סמך הבדלים אלו מדד למעמדו הסוציו-אקונומי של האזור המתבסס על היחס שבין מספר קרטוניות החלב שנרכשו בסניף האזורי לבין מספר שקיות החלב.
ככל שהיחס בין השניים גבוה יותר, כך מעמדו של האזור גבוה יותר.
אצל יהודים שומרי מצוות, פתיחת שקית חלב עלולה להיחשב כפעולה בעייתית בשבת, משום שהפעולה מצריכה חיתוך.
ישנם כאלו שאינם מייחסים לכך בעייתיות כלשהי שכן השקית נזרקת לאחר השימוש, ויש הגורסים שאין לחתוך את השקית בשבת חיתוך יפה, באמצעות מספריים למשל, אך מותר לחותכה בסכין או באמצעות השיניים.
חבר הכנסת אלי ישי וחברי הכנסת אחרים מסיעתו הניפו שקיות חלב ריקות במליאת הכנסת, במחאה על ייקור מחירי החלב.
בהצגת היחיד "פליטת פה" של דודו טופז, הוא מדבר בהרחבה על שקית החלב בקטע "דברים קטנים ומעצבנים".
שקית היא תיק קטן, בעל תא אחד, עשוי מנייר, בד או פלסטיק' משמשת לנשיאת חפצים קלים יחסית.
לרוב משמשת שימוש חד פעמי ומושלכת לאחר השימוש.
לשקית שימושים יומיומיים רבים, החל מאריזת כריך לחם לבית הספר או לעבודה בשקית אוכל, וכלה בשקית קניות מפלסטיק או נייר, הניתנת בחנויות כאמצעי נשיאה של הפריטים שנקנו, וכוללת לרוב הדפסה של פרטי החנות, כאמצעי פרסום.
חוזק השקית מותאם לפריטים הנמכרים: חנויות ספרים יעניקו שקיות חזקות ועמידות יותר, בהתאם ובהתחשב בכובד הספרים, ואילו חנויות מזון יעניקו כמות של שקיות דקות יותר.
שקית אטומה משמשת גם כאמצעי פרטיות להסתרת חפצים פרטיים כדי לשאת אותם במקומות ציבוריים, גם כאשר אין בה צורך פרקטי אחר.
חלק ממוצרי החלב, נארזים בישראל בשקית, המשמשת כאריזה.
כמו גם שקיות השוקו הייחודיות למדינת ישראל.
גם משקאות קלים נארזים בשקיות קטנות, המשמשות בעיקר לחלוקה במקומות ציבוריים, בהפגנות או בכנסים, בהם משתתפים אנשים רבים.
שקיות פלסטיק הן גורם מזהם.
לשקיות פלסטיק לשימוש יחיד לוקח בין 100 ל-500 שנים להתכלות.
השקיות מהוות אחוז קטן מאשפת הפלסטיק שמיוצרת על ידי משקי הבית, אך הן נוטות להתפזר ברוח, להתפורר בעקבות חשיפה לשמש, ולהישטף לימים ולאוקיינוסים.
בשל הרעילות של חלקיקי הפלסטיק, השקיות גורמות נזק רב, זיהום בלתי-הפיך של מי תהום וקרקעות, פליטה של גזי חממה ופגיעה קשה בשרשרת המזון.
גם יצור השקיות הוא מזהם.
שקיות ניתנות למיחזור, אך בשל הערך המועט של הפלסטיק הממוחזר מכל שקית הן ממוחזרות פחות מחומרים אחרים.
גם תהליך המיחזור עצמו צורך אנרגיה ומזהם, ובמחלק מהמדינות, כולל ישראל, אין מתקנים למיחזור שקיות, כך שעל מנת למחזרן יש להוביל אותן למדינות אחרות – תהליך מזהם בפני עצמו.
מסיבה זו, במדינות רבות יש מגבלות על שימוש בשקיות לשימוש חד-פעמי ואיסורים על חלוקת שקיות בחינם.
השוואה בין הזיהום והנזק האקולוגי שנוצר מייצור שקיות ושימוש בהן לבין זיהום בתחליפים דורשת ניתוח של כל מחזור החיים של המוצר, מרמת ייצור חומר הגלם ועד תהליך המיחזור עצמו.
במחקר שנעשה בקנדה בשנת 2021 נטען ששימוש בשקיות פלסטיק לנוזלים עדיף מבחינה אקולוגית על פני שימוש במכלים אחרים, גם אם השקיות לא ממוחזרות והמוצרים החלופיים כן ממוחזרים, בעיקר בשל המסה הנמוכה שלהן.
"קרטון" משקה או חלב, מכיל כ-75% נייר שניתן למיחזור בנוסף לחומרים אחרים, כגון אלומיניום ופוליאתילן, שניתנים למיחזור גם כן.
נתונים משנת 2019 הראו שבאיחוד האירופי 51% מהקרטונים לנוזלים מוחזרו, ובגרמניה ובלגיה שיעור המיחזור הגיע ל-71%.
חברת שקם (במקור שק"מ, ראשי תיבות של שרות קנטינות ומזנונים) הפעילה רשת שיווק שהחלה את דרכה במכירת מזון לחיילים בקנטינות בבסיסי צה"ל, אך במרוצת השנים התרחבה והפעילה גם רשת חנויות כלבו לשימוש הקהל הרחב ברחבי הארץ שמכרו מזון, מוצרי חשמל, ביגוד ועוד.
כיום הקנטינות בבסיסי צה"ל מופעלות על ידי רשת "כוורת", אבל המונח "שקם" עדיין נפוץ בעגה הצבאית ככינוי לקנטינה.
לאחר הפרטתה ניסתה החברה להתייעל ולגוון את שירותיה והקימה חנויות חדשות, אך מהלכים אלה לא צלחו.
הרשת האחרונה המשתמשת כיום במותג השקם היא שקם אלקטריק (רשת חנויות למוצרי חשמל).
בעת הקמתו היה נודע בשם הק"מ, כראשי תיבות ל"הספקת קנטינות ומזנונים".
מכיוון שהשם לא תפס הוא הוחלף לשק"ם, כראשי תיבות ל"שרות קנטינות ומזנונים".
במהלך שנות ה-60 הוסרו הגרשיים מהשם והתווסף סלוגן, "לשרות מגיני העם".
הרשת הוקמה ב־1948 כחלק מצבא הגנה לישראל.
ב־1950 עברה לבעלות משרד הביטחון, אך העסיקה חיילים סדירים לצד אזרחים.
עם השנים, פעלה החברה יותר ויותר בשוק החופשי עד שנמכרה לגוף מסחרי פרטי (אלקו החזקות).
במשך רוב שנותיה ישבה הנהלת השקם בבניין היסטורי בשדרות ירושלים 8 ביפו, לאחר שעברה אליו מבית סורסוק ההיסטורי, שהיה ברחוב רזיאל הסמוך.
באזור התעשייה של חולון שכן מפעל לעיבוד בשר של השקם.
מייד עם הקמת צה"ל יזם שר הביטחון, דוד בן-גוריון, הקמת מחלקה מיוחדת בו לשירותים אישיים לחיילים, בדומה לנהוג בצבאות אחרים כמו הצבא הבריטי.
המטלה הוטלה על קבוצת קצינים, ובראשם משה בר-אילן, שהקימה את הק"מ - הספקת קנטינות ומזנונים.
במהרה שונה השם לשק"מ - שירות קנטינות ומזנונים.
בשנת 1950 הועבר השק"מ למשרד הביטחון, והפך לחברה ממשלתית.
כתוצאה מכך, האחריות לניהול ולתפעול השקם הוצאה מצה"ל.
למוצרי הצריכה שמכר השקם נוספה האחריות לנופש החיילים ומשפחותיהם.
את עבודת המכירה בשקמיות בתוך בסיסי צה"ל, ביצעו לרוב חיילים בשירות סדיר ("שקמיסטים").
בצה"ל הוקמה יחידה ייעודית לטיפול בכל ענייני השקם (החיילים הסדירים, הרכבים והציוד הצבאי) ובראשה עמד קצין קנטינות בדרגת רס"ן.
עם הזמן הפך קצין הקנטינות למפקד שקם ראשי בדרגת סא"ל.
במשך השנים התפתחה חברת השקם.
בשיא פעילותה הפעילה יותר מאלף נקודות מכירה קבועות בבסיסי צה"ל מדן ועד אילת, במרחבי סיני ורמת הגולן.
החברה העסיקה למעלה מ־5,000 עובדים.
בנוסף, צי של משאיות מכירה ("ניידת שקם") סיפקו שירותים בתרגילי כוחות מילואים ובחזית והופעלו על ידי חיילי מילואים.
בתקופת מלחמת ההתשה נפלו בשבי המצרי שני אנשי החברה (אזרח וחייל) בהיותם בניידת כזו.
הניידות רוכזו בימ"ח ייעודי בכל פיקוד.
במקביל, הפעילה חברת השקם כ־40 חנויות כלבו במרכזי הערים לשירות משפחות החיילים ואנשי מערכת הביטחון.
על פי הוראה של בן-גוריון, הקימה השקם חנויות כלבו בעיירות הפיתוח ירוחם, דימונה, מצפה רמון, חצור הגלילית וקריית שמונה, כדי לחזק את האוכלוסייה המקומית.
חברת השקם הקימה למעשה את רשת חנויות הכולבו הראשונה בארץ.
כדי להוזיל את העלויות למוצרים הקימה חברת השקם מפעל לעיבוד בשר ונקניק, וקונדיטוריה לאפיית עוגות.
החברה גם הפעילה את מועדון נופשקם, אשר סיפק שירותי נופש לאנשי וגמלאי מערכת הביטחון, ונפגעי פעולות האיבה.
בדצמבר 1992 הוחלט על הפרטת חברת השקם – בשלב הראשון, בספטמבר 1993, הנפיקה הממשלה את מניות השקם לציבור ומכרה 25% מהחברה.
כשנה לאחר מכן, בסוף 1994, רכש גרשון זלקינד את השליטה בשקם מידי המדינה.
46% ממניות חברת השקם עברו לבעלות חברת אלקו החזקות.
תחת אלקו החזקות בוצעו מספר פעולות שנועדו לייעל ולשפר את פעילות החברה.
בשנת 1995 הוקמה רשת האופנה "שקם גאלרי" (מנתה בשיאה 11 חנויות) בשיתוף פעולה עם "גאלרי לפאייט".
באוגוסט של אותה שנה נפתחה רשת "שקם אלקטריק", למכירת מוצרי חשמל.
בינואר 1997 נמכרה לשופרסל רשת המזון, אשר כללה 26 חנויות, תמורת 77 מיליון דולר.
היקף המכירות של הרשת בעת מכירתה היה 400 מיליון שקל בשנה.
בשנת 1999 נמכרה שקם גאלרי לז'ק בנישו, לאחר ניסיון מיזוג כושל עם המשביר מחסני אופנה.
בנובמבר 2000 רכשה המשביר לצרכן את רשת שקם גאלרי ואת מועדון הרשת, דיינרס גאלרי, מבעלי הרשת – ז'ק בנישו (40%), צבי דינשטיין (20%) וחברת השקם (40%) – תמורת 3.75 מיליון דולר.
במאי 2001 הסתיימה לבסוף הפרטת השקם, עם מכירת 23.33 האחוזים שנשארו בידי המדינה לאלקו החזקות ולאיש העסקים יהודה שנהב (שלאחר מכן מכר את מניותיו לאלקו החזקות, והחברה הפכה להיות מוחזקת בידיהם בלבד).
במרץ 2002 החליטה סופית אלקו החזקות כי אין לה עניין להמשיך ולתת שירות קנטינות לחיילי צה"ל, ולכן החזירה את מחלקת הקנטינות בשקם לידי משרד הביטחון.
חברת השקם הפסיקה להפעיל את השקמיות במאי של אותה שנה.
הפעלתן עברה לרשות האגודה למען החייל והיא שינתה את שמן לשק"ל (שירות קנטינות לחייל).
בימים אלו הקנטינות בצה"ל פועלות תחת המותג כוורת.
ביוני 2002 הוקמה תת-רשת למכירת מערכות מיזוג אוויר תחת "שקם אלקטריק", בשם "שקם מערכות מיזוג".
במרץ 2003 מנתה הרשת 4 סניפים.
בספטמבר 2009, לאחר שנים רבות של פעילות מועדון נופשקם תחת חברת שקם ולאחר מכן תחת חברת אלקו החזקות, נמכר המועדון לחברת אשת טורס תמורת 4.5 מיליון ש"ח.
אשת טורס התחייבה להפסיק להשתמש במותג "מועדון שקם" בתוך שלוש שנים.
כיום ממשיכה רשת "שקם אלקטריק" ופועלת תחת אלקו החזקות – החנות האחרונה המשתמשת בשם השקם.
לרשת 21 סניפים למכירת מוצרי חשמל ואלקטרוניקה הפרוסים ברחבי הארץ, שני סניפי דיוטי פרי בנתב"ג ושלושה סניפים באילת.
שקית קניות מפלסטיק (גם שקית פלסטיק, שקית מכולת, שקית גופייה ושקית נשיאה חד-פעמית) היא סוג נפוץ של שקית פלסטיק המשמשת לאריזת קניות.
לרוב שקיות אלו מיועדות לשימוש חד-פעמי לנשיאת פריטים מהחנות לבית.
הן משמשות גם בשימוש חוזר לאחסון או כשקיות אשפה.
שקית זו מכונה גם "שקית גופייה".
שקיות פלסטיק בדרך כלל מיוצרות מפוליאתילן.
שקית הקניות הקלה היא המצאה של מהנדס שוודי בשם גוסטב סטן ת'ולין.
הוא פיתח את הרעיון ויצר שקית פשוטה על ידי קיפול יריעת פלסטיק על משטח שטוח כך שהידיות הן חלק מהיריעה הבונה את גוף השקית ללא "תפר".
בתחילת שנות ה-60 הוא פיתח את הרעיון עבור חברת אריזה בשוודיה.
התהליך שפיתח הפיק שקית פשוטה וחזקה, בעלת כושר נשיאה גבוה, והרעיון הוכר כפטנט בשנת 1965.
הבעלות על הפטנט של החברה שקנתה ממנו את הזכויות, העניק לה מונופול וירטואלי על ייצור שקיות מסוג זה, והיא הקימה מפעלי ייצור ברחבי אירופה וארצות הברית עד שנת 1977, אז שוחררו הזכויות לכול.
מאמצע שנות ה-80 הפך השימוש בשקיות פלסטיק נפוץ ככלי לנשיאת מצרכים יומיים, מהחנות לכלי הרכב ולבתים.
פעמים רבות נעשה בשקיות אלו שימוש חוזר לעטיפת חפצים או מוצרי מזון, וכן כשקיות אשפה ביתיות.
חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות
בשנת 2014 יזם המשרד להגנת הסביבה הצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד–פעמיות, ההצעה אושרה בכנסת והחוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2017. סעיף 1 לחוק מציג את מטרתו:
החוק קובע שעל קמעונאי גדול לגבות לפחות 10 אגורות תמורת כל שקית שניתנת ללקוח, וסכום זה יועבר לקרן לשמירת הניקיון.
על פי נתוני המשרד להגנת הסביבה, נכון לשנת 2016 (בטרם יושם החוק) הוציאו רשתות השיווק סכום של כ־90 מיליון ש"ח לשנה עבור סבסוד שקיות פלסטיק לקונים, ישראלי ממוצע צרך כ־75 שקיות פלסטיק לשנה, ובסך הכל נצרכו בישראל כ־2.2 מיליארד שקיות פלסטיק בשנה.
באופן כזה הן יכולות לחלק ללא תשלום שקיות פלסטיק או נייר שמגדילות את הנפח והמשקל של הפסולת במקום לצמצם אותם, בניגוד לכוונה המקורית של החוק..
בעיני רבים השימוש בשקיות פלסטיק מסמל את תרבות הצריכה - אשר אינה עולה בקנה אחד עם סביבתנות ודאגה לאיכות הסביבה.
הערך הסימבולי של השימוש בשקיות פלסטיק נובע מן הנזק הסביבתי העצום שנגרם כתוצאה מן השימוש בהן.
בשל העובדה שאנשים רבים מבצעים בשקיות אלה שימוש חד-פעמי, בנוסף לעובדה שפלסטיק מתכלה לאט - נפח ומשקל רבים מן הפסולת במדינות מערביות מקורו בשקיות פלסטיק.
בנוסף, שקיות אשר נסחפות ברוח לאזורים מרוחקים מסביבה אנושית או שקיות המושלכות באזורים שבהם משוטטות חיות בר - עלולות לגרום לנזק רב, למשל במקרה שבעל-חיים מתפתה לאכול אותן.
שקית אשפה או שקית זבל הוא כינוי כולל למגוון שקיות פלסטיק וחומרים דומים שנועדו להכיל אשפה, בדרך כלל ביתית.
השקית בדרך כלל מוכנסת לתוך מכלי אשפה למיניהם, כדי למנוע מהחלק הפנימי שלהם מלהתלכלך.
השקית עצמה היא חד פעמית ומושלכת יחד עם האשפה אל מקום איסוף הפסולת.
שקיות האשפה נפוצות מאוד בקרב הציבור בגלל עלותן הנמוכה ותכונות נוספות כגון: התאמת הנפח והחוזק לשימוש המתאים, אטימות לנוזלים ועוד.
שקיות הזבל נמכרות במגוון גדלים ובאריזות שונות: קופסאות, גלילים ושקיות.
שקיות אשפה שבראשן חוט להידוק פתח השקית לאחר מילואה - נפוצות מאוד אף הן.
רעיון השימוש בשקית פלסטיק כמכל לאיסוף אשפה שייך לשלשה קנדים: הארי ואסיליק, לארי הנסן ופרנק פלומפ.
רשת הטלוויזיה CBC הקנדית הכתירה את ההמצאה כבין "חמישים ההמצאות הקנדיות הגדולות".
החסרונות בשימוש בשקית, כגון זיהום הסביבה בחומרים בלתי-מתכלים ומניעת פירוק החומרים האורגניים שבתוך השקית והפיכתם לזבל, מעלות התנגדות בשימוש בשקית הסטנדרטית בקרב התנועות לשימור הסביבה.
כחלופה, הם מציעים, שקית העשויה מחומרים מתכלים, כגון נייר.
שֶׁקֶל (באכדית: šiqlu, "שיקלו") היא יחידת משקל בימי קדם המוזכרת גם בתנ"ך, ששימשה לתשלום כסף וזהב.
השקל המקראי היה שקול לסלע.
שקל אחד שווה 20 גרה, ומנה אחד שווה 60 שקלים.
במשך הזמן השקל הפך ליחידת מטבע.
כיום מידת משקל זו רלוונטית בעיקר אצל יהודים דתיים ומסורתיים למצוות פדיון הבן.
השקל של חז"ל שָׁקָל חצי מהשקל המקראי.
במקרא נזכר גם "שקל הקודש" ששימש עבור צורכי המשכן והמקדש.
על פי ספר שמות () בעניין של מפקד באמצעות מחצית שקל, נאמר כי השקל שווה ל-20 גרה.
פעם נוספת נשנה גם בנביא שהשקל שווה 20 גרה.
לפי הנאמר בפסוק זה ניתן גם לחשב, כי 60 שקלים שווים מנה אחד.
מכאן גם ניתן ללמוד שבתקופה ההיא השתמשו בין היתר בשלוש אבני משקל: בני 15, 20 ו-25 שקלים שמשקלם הכולל, כאמור, שקול למנה.
על פי חז"ל () השקל המקראי ("שקל הקודש") היה שווה בערכו לסלע המופיע במשנה ובתלמוד והיה שווה 4 זוזים.
השקל התלמודי לעומתו היה בשווי של חצי השקל המקראי/סלע, והכיל רק שני זוזים.
על פי רש"י שקל אחד גם שווה לארבעה זהובים, ובסך הכל חצי אונקיה.
הרמב"ן מסכים איתו אך טוען "כי המלכים הנוכחים פחתו את הזהובים, כך שהדינרין שבתלמוד גדולים מן הזהובים בזמננו קרוב לשליש השקל, והשקל שווה לשלשה רבעים של אונקיה למשקל של הארץ הזאת (צרפת)".
על פי הרמב"ם משקלו המקורי של השקל המקראי היה משקל 320 גרעיני שעורה תרבותית, וחז"ל הוסיפו עליו ועשהו כמשקל מטבע הסלע של בית שני ששקל 384 גרעיני שעורה בינוניות.
על פי הרמב"ם ערכי המטבעות היו כדלקמן: הסלע שווה ל-4 דינרים, והדינר שווה ל-6 מעות (גרה), מעה שווה ל-2 פונדיון, ופונדיון שווה ל-2 איסרים, ואיסר שווה ל-8 פרוטות.
על כן משקל מעה-גרה שווה 16 שעורות, איסר שווה ל-4 שעורות, ומשקל פרוטה שווה ל-0.5 שעורה ()
שני שלישי השקל המקראי נקראים פים, שהיא יחידת מידה עתיקה למשקל, השווה לכ-7.56 גרם (לפי ממוצע משקלן של אבני המשקל שנתגלו ביהודה.
בדיני עבד עברי שיש מישהו שרוצה לפדות אותו, יש לחשב את שנות העבודה עד היובל או עד השמיטה.
לגבי חובת הענקה לעבד בשעת שחרורו, קובע הרמב"ם, שיש לתת לו לא פחות משווה ל-30 שקלים/סלעים.
השקל מוזכר בתנ"ך מספר פעמים, ברובן כמידת משקל למתכת הכסף, אך גם זהב.
בסיפור קניית מערת המכפלה, מסופר שאברהם רוכש ב-400 שקלי כסף עוברים לסוחר.
בסיפור חנוכת המשכן בספר במדבר כל אחד מנציגי השבטים הביא בין היתר תשורות שכללו, קערת כסף במשקל 130 שקלים, מזרק כסף ששקל 70 שקלים, וכף זהב ששקלה 10 שקלים, כך שבסיכום .
וגם במחיר הקורבנות לכפרת חטאים (),
בדיני נדרים, כאשר אדם נודר את עצמו, ישנם ערכים לפדיונו, כך שערך מבוגר בגילאי 20–60 שווה 50 שקלי כסף בשקל המקראי, על פי מדד זה, שקיים באותו פרק אף לתינוקות, מצוות פדיון הבן נערכת ב-5 שקלי כסף, שכיום נערכים בכ-96.15 גרם כסף נקי.
בספר שמואל נערו של שאול אומר לו, כי יש לו רבע שקל כסף, שאפשר לתת אותו כתשורה לנביא על שירותו.
אולם השקל מוזכר גם כמידה לשקילת מזון: ().
העובדה שמידה זו מוזכרת לרוב בהקשר של מסחר, קניית קרקעות, קנסות ותרומות הביאה לכך ששמה הפך במשך הזמן לשמו של מטבע או מספר סוגים של מטבעות קדומים.
בתקופת המרד הגדול נטבעו מטבעות מארד ומכסף, כשעליהם הכתובת "שקל ישראל".
כתובת זו וכן ציורים שהופיעו על המטבעות מתקופת המרד הגדול מופיעים על מטבעות השקל המודרניים.
במשנה ובתלמוד מופיע השקל יחד עם שמות מטבעות אחרים (דינר, סלע) שהיו נהוגים באותה תקופה, למשל: "ר' דוסא אומר שמין להן מה שעתיד להעשות היה יפה שישה דינרים נותן להם שקל או יגמרו מלאכתן ויטלו שני סלעים" ()
מוסד חינוכי שקמה הוא מוסד ששוכן בקיבוץ יד מרדכי ומשמש את נערי הקיבוצים יד מרדכי, זיקים, כרמיה גברעם ויישובי הסביבה, והוא הקטן ביותר מבין כל המוסדות.
השם "מוסד חינוכי" (להבדיל מבית ספר) נבחר כדי לתת דגש קיום חברת נעורים פעילה המנהלת את חייה באוטונומיה גדולה יחסית ומכינה את בני הנוער לחיי יצירה, עמל ולימוד.
הילדים למדו, אכלו, חיו וישנו במוסד, ותחזקו את אורחות חייהם בעצמם, כאשר על כל תחום בחיים מופקדת "ועדה".
בשנים האחרונות, בעקבות המצב הביטחוני המורכב בעוטף עזה, נפסקה הלינה המשותפת במוסד.
כיום, המוסד החינוכי שקמה מהווה חברת נעורים פעילה שמקיימת, עדיין, את המאפיינים של "מוסד חינוכי", אך בית הספר והלינה לא מהווים חלק ממנה יותר.
במוסד פועלות ועדות, שמורכבות מחניכים מכל השכבות וכל אחת מהן אחראית על אירועים, חגים, פעילויות ודברים נוספים שונים בתוך המוסד.
כל הוועדות מתקיימות בהובלה של 2–3 רכזים משכבת י"א, שכבת הריכוז.
ועדת עלון - ועדת עלון אחראית על כתיבת עלונים לחניכי המוסד.
הוועדה אחראית על יצירת העלון מתחילתו ועד סופו והיא עושה זאת בעיקר באירועים מיוחדים ובחגים.
בנוסף, הוועדה אחראית על הפעילות שתתקיים ביום העצמאות.
בשנים האחרונות הצטרף תפקיד חדש לחניכי הוועדה - והוא תפעול המדיות החברתיות השונות של המוסד החינוכי.
הוועדה אחראית על תפעול המדיות השונות ועל החשיפה של הדברים שנעשים במוסד לאנשים "מבחוץ".
ועדת ספורט - ועדת ספורט מפעילה את האליפויות במוסד - בכל שנה מתקיימות 2–3 אליפויות בענפי ספורט שונים (לרוב כדורגל וכדורסל).
בנוסף, העדה אחראית על הפעילות שתתקיים בחג שבועות.
ועדת צופית - ועדת צופית אחראית על טיולים ומפקדים.
הוועדה יוזמת, כמה פעמים במהלך השנה, טיולים בנושאים שונים ובמקומות שונים ואחראית על הארגון וההובלה שלהם.
בנוסף, חניכי הוועדה מארגנים מפקדים במהלך השנה ויוצרים בעצמם עשרות כתובות אש שמוצגות בהם.
אירוע נוסף שעליו אחראית הוועדה הוא "שבוע רציחות".
שבוע זה, שמתקיים בדרך כלל בשילוב עם אחת האליפויות שמארגנת ועדת ספורט - הוא משחק בין כל חברי המוסד שבסופו מוכרז המנצח "שרצח" את כל שאר המשתתפים.
ועדת תרבות - בעבר ועדת תרבות הייתה יוצרת ערב שישי כמעט בכל שבוע.
בשנים האחרונות, כל הוועדות יוצרות ערבים משלהן והתפקיד הוא לא רק של ועדת תרבות.
כיום, הוועדה אחראית על כמה ערבי תרבות במהלך השנה, על נשף או פסטיבל שמתקיים במהלך השנה ועל המופע.
מוסד "שקמה" הוקם בשנת 1954 על ידי איש החינוך אשר (ארטק) ויינמן שהיה מייסדו ומנהלו הראשון, כאשר כבר מתחילת דרכו שימש המוסד כמקום החינוך המרכזי שבו נמצאים הנערים 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע ובו הם מתחנכים, אוכלים ולנים.
בשנותיו הראשונות של המוסד, עקב מיעוט תלמידים, נפתחה "כיתה" כל שנתיים ובהמשך, עקב הגידול הדמוגרפי נפתחה כיתה כל שנה.
לקראת סוף שנות ה-80, עקב דרישת משרד החינוך, החלו במוסד לפעול לפי תוכנית הלימודים של משרד החינוך, ולגשת לבגרויות.
בשנת 1996, עקב מצוקה תקציבית ודרישות משרד החינוך, נפתח המוסד בפעם הראשונה לתלמידים מחוץ לקיבוצים.
מכיוון שתלמידים אלו רק למדו במוסד ולא היו חלק משאר הפעילויות, נוצרה בפעם הראשונה הפרדה בין "בית ספר שקמה" ל"פנימיית שקמה".
החל משנת 2006 הופסקה הלינה במוסד, אך הפעילות החברתית והחינוכית נמשכה במלואה.
בשנת 2013 המוסד עמד על סף סגירה.
המועצה האזורית הודיעה על פינוי המבנים ששימשו את נערי המוסד בפעילויות החברתית והחינוכית.
הנערים והנערות, שהמוסד היה עבורם כמו בית, לא הסכימו לפירוק של חברת הנעורים שלהם ופעלו למען השארת המבנים והמשכת הפעילות החברתית והחינוכית.
הם העלו מופע גדול שהציג את חייהם במוסד, הפגינו, שבתו, כתבו שירים ומחו למען המשך קיום המוסד.
לבסוף, בעקבות "המלחמה" של הנערים ובעקבות מאמצים שעשו גורמים שונים למען הנערים - המבנים נשארו במקומם והפעילות של המוסד נמשכה ונמשכת עד היום.
העלאה למוסד הוא מעין "טקס חניכה" בו "מרוויחים" החניכים החדשים את הזכות להיכנס ל"מוסד".
בעבר היה מדובר בטקס אלים ומשפיל שכלל השלכה של החניכים החדשים לצואת הפרות ברפת, הכאה פיזית של החניכים וטקס השפלה פומבית מול יתר ה"מוסד", אך עם השנים חלה ירידה בכמות האלימות, וטקס העלייה הפך לסמלי וטקסי הרבה יותר.
בכל שנה היו מתחרות הכיתות ב"מוסד" בשלושה מקצועות עיקריים – כדורגל (התואר היוקרתי ביותר, בתחילת השנה), כדורסל (שני בחשיבותו, לקראת סוף השנה), וכדורעף (באמצע השנה).
ערב הגמר של כל אחד מן התחרויות לווה בהפנינג כולל הופעות ומשחקי ראווה.
עקב יתרונן הפיזי, לכיתות המבוגרות יותר היה סיכוי רב יותר לזכות בתחרויות.
כבר מגיל צעיר ניתן דגש במוסד ליכולת הארגון והעצמאות האישית ולכן כבר בכיתה ח' היו לוקחים על עצמם החניכים ליזום ולארגן "ערב תרבות" שבו הם מזמינים את כל המוסד להתארח ב"ערב" שבו הם יצרו.
בשנותיו הראשונות של המוסד פעילויות השומר הצעיר היו חצי-צבאיות, חצי-סודיות, ובעלת נוכחות חובה.
בשנים האחרונות רוב הפעילויות הן בעיקר פעילויות שמחנכות לערכים והנאה, והנוכחות בהן היא לפי בחירת החניכים.
שבוע פורים היא הפעילות המרכזית בכל שנה.
בכל שנה, כשבוע לפני חג הפורים, מתחלקים הנערים ל"חוליות" שמטרתן להרשים את צוות השופטים (שמורכב גם הוא מנערים).
החוליות נבחנות במקוריות ואיכות בניית מבנים בהתאם לנושא ה"פורים" (חלל, תנ"ך, ימי הביניים וכו'), בשירה ועידוד, בהופעות וכו'.
בסופו של השבוע נערכת מסיבת פורים שבה מוכרזת החוליה הזוכה.
בעבר, עקב אינטנסיביות השבוע, לא היו נערכים לימודים בשבוע זה (או שהיו נערכים במתכונת מצומצמת).
כיום, בעקבות הפיצול בין "בית הספר" ל"פנימיה", הפעילויות נערכות רק לאחר שעות הלימודים.
שקית חימום (או כרית חימום; באנגלית "Hand warmer") היא מארז המסוגל לייצר חום באופן עצמאי למשך פרק זמן של כמה שעות.
שקית חימום היא על פי רוב מארז אישי וחד פעמי המשמש ספורטאים, מטיילים, ואנשי צבא לצורך חימום של איברים במהלך פעילויות חוץ שונות המתבצעות במזג אוויר קר.
שקית חימום אישית עשויה לספק חום בטמפרטורה של 40-70°C למשך פרק זמן של 6–24 שעות.
שקיות החימום מיוצרות בגדלים של 10 על 13 ס"מ, ובמשקל של כ-50 גרם בממוצע.
סוגי שקיות חימום ואופן פעולתן
שלושת הסוגים הנפוצים ביותר של שקיות חימום הם:
שקיות מבוססות תגובה עם אוויר (Air activated)
מבוססות על תגובה כימית אקסותרמית של מתכת (בדרך כלל אבקת ברזל) עם חמצן (מהאוויר).
בתהליך זה המתכת מתחמצנת ונפלט חום רב לסביבה.
ההרכב הנפוץ של שקיות מהסוג הזה כוללים: אבקת ברזל, חרסית, מסוג ורמיקוליט, שסופחה במי מלח ואבקת פחם פעיל.
בעת הסרת מעטפת הפלסטיק שאוטמת את הכרית לאוויר, מתחילה התגובה הכימית שבה חמצן מגיב עם הברזל ומי המלח ליצירה של חלודה.
הפחם הפעיל מספק פני שטח גדולים לאגירה של החמצן ולהתרחשות התגובה.
מבוססות על עיקרון של המסת מוצק כגון סידן כלורי (CaCl2) או מגנזיום גופרתי (MgSO4) במים.
שקיות מהסוג הזה מופעלות על ידי קריעה של שקית המים הפנימית, שבהמשך ממיסה לתוכה את קפסולת המלח.
תגובות ההמסה הללו משחררות חום רב לסביבה.
מבוססות על תגובת גיבוש אקסותרמית של מלח הנמצא ברווית יתר בתמיסה.
בעת הפעלה של לחץ פתאומי על השקית, נוצר בתוכה מרכז נוקליאציה (מרכז התגרענות) שמביא ליצירה מידית של גביש מהמלח שמומס.
בדרך כלל, נעשה שימוש בתמיסה מימית של סודיום אצטט (CH3COONa), ודיסקית מתכת שמאפשרת יצירה של אתר התגרענות.
שקיות חימום מסוג זה הן רב פעמיות, וניתן להשמיש אותן על ידי טבילתן באמבט מים רותחים.
שקית קירור היא מארז המסוגל לשמור על טמפרטורה נמוכה לאורך זמן של כמה שעות.
יש שקיות קירור פסיביות, אשר דורשות קירור מקדים ("Gel pack"), ויש שקיות המסוגלות לקרר עצמן באופן עצמאי ומידי וללא מקור אנרגיה חיצוני ("Instant cold pack").
שקיות קירור משמשות לשמירה על טריות מזון במהלך הובלה, לטיפול בפגיעות ובחבלות גוף ולקירור במהלך פעילויות של ספורטאים, מטיילים ואנשי צבא.
שקיות מהסוג הפסיבי מבוססות על חומרים ידידותיים לסביבה שלהם קיבול חום גבוה, ומסוגלים לשמור על טמפרטורה נמוכה לאורך זמן.
אופן השימוש בשקיות מסוג זה הוא על ידי קירור מקדים של השקית במשך מספר שעות.
ההרכב של רוב שקיות הקירור הפסיבי מבוסס על תמיסה מימית צמיגית של הידרוקסי אתיל צלולוז, סודיום פוליאקרילאט או סיליקה ג'ל עם תוספת של חומרי הסמכה וחומרים נוספים נוגדי קיפאון כגון אתילן גליקול.
לעיתים מוסיפים גם חומרים אנטי בקטריאליים כדי למנוע התפתחות חיידקים.
התמיסה בשקיות הקירור צמיגית כדי למנוע דליפה עקב קרע או שבר במארז.
שקיות קירור אקטיבי מסוגלות להביא לקירור מהיר ומידי שלהן בעת ההפעלה.
ברוב המקרים, שקיות מסוג זה הן חד-פעמיות.
רוב שקיות הקירור האקטיבי, מבוססות על תגובת המסה כימית אנדותרמית של אמוניום חנקתי או אוריה (שתנן) במים.
שקיות הקירור האקטיבי מורכבות ממארז המכיל שקית מים פנימית וגרגירי מלח.
בשעה שמופעל לחץ חזק על המארז, השקית הפנימית של המים נקרעת ואלו יוצאים וממסים את גרגירי המלח בתגובה אנדותרמית חזקה, שמורידה את הטמפרטורה של המים בעשרות מעלות צלזיוס ואף אל מתחת לאפס.
על אף שמרבית תגובות ההמסה של המלחים במים הן תגובות אקסותרמיות, קיימים מלחים הנמסים במים בתגובה אנדותרמית, ואלו משמשים בשקיות הקירור.
אייל דוידי, שידוע בשם הבמה שקל (נולד ב-1988), הוא זמר, ראפר, מפיק מוזיקלי, כותב שירים, מלחין ומוזיקאי ישראלי.
דוידי נולד בחולון, בן בכור למשפחה ממוצא פרסי.
כנער התעניין בהיפ הופ ומגיל צעיר (14) יצר ביטים.
דוידי למד בחטיבת הביניים קוגל, ובאותו הזמן הקים עם חבר הרכב ראפ.
הוא בחר את שם הבמה "שקל" כרמז לאהבת הכסף הסטריאוטיפית שמיוחסת לראפרים ולפרסים.
לתקופה מסוימת התעניין גם במטאל, והקים להקה בסגנון זה.
במהלך שירותו הצבאי גילה את סוגת הדאבסטפ והפיק מסיבות בסגנון.
בנובמבר 2011 הוציא EP בשם "Rise of the Persian Prince" (עלייתו של הנסיך הפרסי) ובו שישה קטעים, ובנובמבר 2012 הוציא EP בשם "Dogs" בסגנון דאבסטפ.
דוידי עבד לראשונה כמפיק מוזיקלי עם ההרכב "פרודוקס", שבו היו חברים רביד פלוטניק (נצ'י נצ'), שמואל "אריסטו" יוסף ושמשון "צ'יצ'ו" אדמה.
לאחר פירוק ההרכב ב־2010 המשיך דוידי ללוות את פלוטניק והפיק את שני אלבומי הסולו הראשונים שלו (תחת השם נצ'י נצ'), "צדיק אחד בסדום" ו"בור ועם הארץ", וכמה שירים באלבומו השלישי, "ברוכים הבאים לפתח תקווה".
שקל מלווה את פלוטניק ברבות מהופעותיו עד היום.
באוגוסט 2014 פגש דוידי במושיק בן זוהר, המפיק של ההרכב קפה שחור חזק, ובעדי אפל, מפיק ודי־ג'יי, ומאז הם מובילים הרכב בשם "פיוצ'ר גאנג".
ההרכב הצליח מאוד בהופעותיו ואף חימם את ויז קאליפה.
בדצמבר 2016 הוציא את האלבום "רדיו ג'ונאם", ששיריו הוקלטו באוגוסט 2015. המילה "רדיו" בשם האלבום מגיעה, לדברי דוידי, מכך שרדיו כולל תחנות שונות, ובאלבום מגוון רחב של סגנונות: מהפרסי האותנטי עד לראפ של נצ'י נצ'.
לדברי דוידי, משמעות המילה "ג'ונאם" היא "נשמה" בפרסית, וכך כונה בפי חבריו בעבר.
בשירים ניתן למצוא קטעי מעבר המדמים קטעי מעבר ברדיו.
ביוני 2019 הוציא את האלבום "ילד פרפר", שנכתב בעקבות טיול ארוך שעשה.
בנובמבר אותה שנה הוציא עם ערוץ הכיבוד את הסינגל "היא בערה".
בינואר 2020 השתתף בשירה של יסמין מועלם "מסיבה".
באוגוסט 2021 הוציא את האלבום "חסד עליון".
ב-2022 השתתף בסרט "עולה לראש" של ערוץ הכיבוד.
ב-2023 דיבב בסרט "ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש" את גלובר, כאשר זהו תפקיד הדיבוב הראשון שלו.
דוידי עבד גם עם טונה, צליל דנין, לוקץ', פלד ואומני היפ הופ נוספים.
דוידי מרצה ל־FL Studio במכללת BPM..
באוקטובר 2024 הודיע בחשבון האינסטגרם שלו על הצטרפותו אל חברת התקליטים העצמאית "קמע", שם הוציא את אלבום הסולו הרביעי שלו "פריק" שיצא במרץ 2025.
דוידי היה בזוגיות עם המוזיקאית אביגיל קובארי.
בנוסף היה בזוגיות עם ניקולה, איטלקייה שבעקבותיה התגורר תקופה במילאנו.
2010: תחיית המתים (עם פרודוקס)
2008: פרודוקס – המיקסטייפ (עם פרודוקס)
שקלול תמורות הוא מצב של פשרה, כאשר יש לנו בחירה בין אפשרויות, וכדי להשיג תועלת מסוימת, צריך לוותר על תועלת אחרת, ואי אפשר למקסם את כל היתרונות בו זמנית.
שקלול תמורות יכול להתרחש בנסיבות רבות, ואפילו בהקשר הפיזיקלי הפשוט: לחלל בעל נפח מוגדר ניתן להכניס כמות גדולה של עצמים קטנים או כמות קטנה של עצמים גדולים.
לתופעה זו ניתן להביא דוגמה נוספת מחיי היומיום: אישה האורזת את מזוודתה לפני טיסה, מתוך הנחה שחברת התעופה מאפשרת לכל נוסע להעלות עמו מזוודה אחת בלבד במשקל מרבי מוגדר, נדרשת לבצע שקלול תמורות לגבי הפריטים שאותם היא אורזת.
אם בניסיון האריזה הראשון שלה, נתמלאה כל מכסת המשקל המרבית אך ורק מאריזת הביגוד, כל פריט טואלטיקה שתרצה האורזת להוסיף למזוודתה יעלה בשקלול תמורות של הוצאת ביגוד ממנה.
ממושג זה של שקלול תמורות, משתמע באופן מרומז, כי לפני כל החלטה המערבת יתרונות מסוימים יחד עם חסרונות אחרים, יש צורך בהבנה ובהכרה מלאה של צדדי היתרון והחיסרון הכרוכים בה, ושל משקלם היחסי בהקשר הרלוונטי.
נניח שלפנינו משקיע צעיר בעל משאבים מצומצמים, המעוניין לחסוך כסף לקניית דירה.
כיוון שמדובר במשקיע צעיר ש"כל החיים עוד לפניו" וכיוון שמדובר בהשקעה לטווח ארוך, גם אם יפסיד המשקיע באופן חד פעמי סכום קטן מהשקעתו, לא יקרה דבר, כיוון שיהיו לו עוד הזדמנויות רבות לכסות הפסדים אלו עד תום השקעתו.
לכן, משקלו של הסיכון יורד.
מצד שני, כיוון שנדרשים סכומי כסף גדולים לרכישת הדירה, כיוון שהסכום המושקע הוא קטן יחסית, וכיוון שהמשקיע מעוניין לקצר את הזמן שיידרש לו כדי להגיע אל הדירה הנכספת, הוא נדרש לתשואה משמעותית, כלומר, משקלה של התשואה עולה.
בשל כך, יעדיף משקיע זה להגדיל את שיעור המניות ולהקטין את שיעור איגרות החוב בתמהיל השקעותיו, משום שהעלאת הסיכון שבאה בשל כך תופסת בעיניו פחות משקל מהעלאת התשואה שבאה מכך.
לא ניתן בעת ובעונה אחת להגדיל את התשואה ולהקטין את הסיכון.
לכן, שקלול התמורות "דורש" מן המשקיע לתת משקל לכל אחד מן הצדדים הללו, לוותר עד לסף סביר על הצד הפחות חשוב ולדרוש במקביל את הצד החשוב יותר.
מושג שקלול התמורות משמש רבות בהקשר האבולוציוני.
בהקשר זה, "מקבלי ההחלטה" הנדרשים לבצע את השקלול הם הברירה הטבעית והברירה הזוויגית.
בביולוגיה, מושג שקלול התמורות ומושג אילוצי הטבע כרוכים זה בזה בדרך כלל.
בכלכלה, מקובל לבטא את שקלול התמורות במושגים של עלות אלטרנטיבית.
דוגמאות לשקלול תמורות ממספר ענפים
במושג שקלול התמורות נעשה שימוש רב בהקשרים של מצבים מחיי היומיום.
הפתגם העתיק "אל תשים את כל הביצים בסל אחד" מרמז לעיקרון של פיזור סיכונים .
עיקרון זה מממש את מושג שקלול התמורות כאשר הוא נותן עדיפות (לדוגמה), להשתתפות בקרן נאמנות המורכבת מאיגרות חוב רבות, על פני רכישה של איגרות חוב בודדות אף אם הן מבטיחות תשואה גבוהה.
פחי האשפה הביתיים המשמשים אותנו, מצויים במספר גדלים.
אם אדם יבחר פח אשפה גדול במיוחד, הוא לא יצטרך לרוקנו אל מכלית האשפה שברחוב אלא לעיתים רחוקות, אך מצד שני, כשכבר יצטרך לרוקן פח אשפה שכזה, הוא ימצא אותו כבד, בלתי בטיחותי ובלתי נוח לנשיאה.
במילים אחרות, גודל פח האשפה הביתי הוא גורם הדורש שקלול תמורות בין תדירות הצורך לפנות את האשפה מן הבית לבין הקלות, הנוחות והבטיחות של פינוי כזה.
בנוסף, כאשר בפח נמצאת פסולת מזון, פינוי תדיר של פח קטן יחסוך מן הבית ריחות לא נעימים, וריקבון של אוכל המושך מזיקים וחרקים, בעוד שפינוי פחות תדיר של פח גדול יביא לאותו ריקבון, ולאותם ריחות, מזיקים וחרקים שתוארו לעיל.
בנוסף, בעוד שבעלי הפח הקטן או הפח הגדול, המפנים אותם כל אימת שהם מלאים, אינם נדרשים למחשבה יתרה, בעל הפח הגדול המפנה אותו לפני מילויו, נדרש לסגל לעצמו לוח זמני דקדקני של פינוי אחת למספר קבוע של ימים.
מדוע איפוא הוא קנה פח גדול יותר ומה הרוויח בכך?
ניתן לסווג כפפות שנועדו להגנה מתנאי אקלים קרים לשלושה טיפוסים עיקריים:
(א) כפפה שבה אין כיסוי לאצבעות; מעטפת הכפפה מכסה את כף היד ואת גב היד בלבד, ואילו כל אחת מן האצבעות 'פורצת' החוצה, מחור המותאם לה במעטפת הכפפה
(ב) הכפפה הרגילה שבה מותאם כיסוי ייעודי לכל אחת מן האצבעות; מעטפת הכפפה מכסה את כף היד ואת גב היד כולל את שטחן של האצבעות, אלא שלכל אצבע מותאם בכפפה 'שרוול' ייעודי סגור משל עצמה
(ג) כפפה שבה יש כיסוי לאצבעות, אלא שכיסוי זה אינו מתאים 'שרוול' נפרד לכל אצבע; כפפה זו בנויה כמעין גרב לכף היד, ובה כל ארבע האצבעות למעט האגודל עטופות יחדיו, ורק האגודל עטופה בנפרד, בשרוול סגור משל עצמה, שרוול המתפצל מגופה העיקרי של הכפפה.
כפפה מטיפוס (ג) היא המגנה בצורה המיטבית מן הקור, מפני שהיא מכסה את כל אצבעות היד, בשונה מכפפה מטיפוס (א), ומפני שהיא מקטינה עד למינימום את שטח פניה החשוף לקור שבחוץ, בשונה מכפפה מטיפוס (ב).
בנוסף, חלל האצבעות בכפפה מטיפוס (ג), 'אוגר' בתוכו אוויר חם המבודד בצורה טובה את פנים הכפפה מן הקור שבחוץ, והאצבעות, הנמצאות במגע זו עם זו בחלל זה, מסייעות זו לזו בשמירת החום ובחימום הדדי תוך כדי תנועתן.
מצד שני, כפפה מטיפוס (א) היא המשמרת בצורה מיטבית את יכולת התנועה והתפקוד של אצבעות היד, ואף מאפשרת לאצבעות יכולות חישה ומישוש מיטביות, כך שהמוטוריקה העדינה של היד אינה נפגעת.
נמצא, שהבחירה בכפפה מטיפוס מסוים, כרוכה בשקלול תמורות של בידוד הכפפה על חשבון חופש תפקוד ותנועת האצבעות בה.
ככל ששמירת החום בכפפה תהיה טובה יותר כך תפקוד האצבעות בה יהיה גרוע יותר, ולהפך.
בעת העתקה של יצירה מוזיקלית מתקליטור למחשב, שמירתה במחשב כקובץ מתצורה דחוסה מאבדת נתונים, כדוגמת פורמט MP3, תחסוך שטח זיכרון בדיסק הקשיח, אך תגרום לאיבוד מידע ולנזק באיכות הקול .
לעומת זאת, שימוש בסכימת דחיסה שאינה מאבדת נתונים, כדוגמת FLAC או ALAC , תדרוש זיכרון רב יותר מן הדיסק הקשיח, אך כמעט שלא תזיק לאיכות הקול המקורית של היצירה.
מכוניות משפחתיות הן מכוניות גדולות המסוגלות להכיל כמות גדולה של נוסעים (חמישה ומעלה).
כיוון שמכוניות אלו הן גדולות ממילא, נעשים פחות מאמצים בזמן ייצורן לצמצם בנפחן, והן מכילות חללים גדולים יותר הניתנים למעיכה שסופגת את מכת ההתנגשות בזמן תאונה (Crumple Zones, "אזורי מעיכה", כגון הפגוש, תא המנוע ותא המטען).
ספיגת מכת ההתנגשות, מפחיתה ומשככת את הנזק שנגרם לנוסעים ברכב: במקום שהרכב יימעך באזור שבו יושב נוסע, הוא נמעך במקום שבו אין נוסעים.
מכאן נובע, שמכוניות משפחתיות אשר אזורי המעיכה שלהן מוגדלים ביחס לאזורי המעיכה במכוניות המיני ובוודאי ביחס לאזורי המעיכה במכונית מיקרו , הן מכוניות בטוחות יותר.
אולם, בשל גודלן, מכוניות משפחתיות נוטות להיות גם כבדות יותר, ואף בעלות מבנה שאינו אווירודינמי ביותר, מה שגורם להן להיות בעלות צריכת דלק בזבנית.
גם החנייה באזורים עירוניים קשה למכוניות אלו, משום שלשם חנייה הן דורשות שטח פנוי גדול.
מן הצד השני ניצבות מכוניות המיקרו.
הן מסוגלות להכיל שני נוסעים בלבד ואינן בטיחותיות ביותר, מכיוון שאזורי המעיכה שלהן מצומצמים, אך מצד שני, קלותן ועיצובן האווירודינמי מאפשרת להן צריכת דלק יעילה, ורוחבן הצר מעניק להן שפע של הזדמנויות חנייה.
עדיפות נוספת לנפח מכונית קטן נובעת מן המחיר.
ככל שהמכונית קטֵנה, קטֵן גם מחירה, ואף קטֵן ערך הנזק שנגרם לה בעת תאונה: לדוגמה, במקרה של תאונה ששברה את הפגוש, החלפת פגוש גדול תעלה יותר מהחלפת פגוש קטן.
נמצא, שגודל המכונית מעמת בשקלול תמורות את כמות הנוסעים שהמכונית מסוגלת לשאת ואת בטיחותה, מול קלותה של המכונית, צריכת הדלק שלה, הזדמנויות החנייה שלה בשטחים עירוניים צפופים, עלותה ועלות תיקוניה.
בכלכלה, שקלול תמורות מתואר במונחי עלות אלטרנטיבית של דרך פעולה מסוימת.
עלות אלטרנטיבית היא הרווח שהיה מתקבל אילולא ננקטה דרך הפעולה שנבחרה, ובמקומה הייתה ננקטת דרך פעולה אחרת, "הבאה בתור" במדרג עדיפויות כלשהו.
במילים אחרות, שקלול התמורות דורש "קרבן" שצריך להיות מוקרב או ויתור שצריך להינקט, על מנת להשיג מוצר, שירות או חוויה מסוימים, העדיפים על פני המוצר, השירות או החוויה שהיו מושגים ללא "קרבן" או ויתור זה.
לדוגמה, אדם שהולך למגרש על מנת לצפות במשחק כדורסל שמתקיים בו.
אם הדבר נעשה בשעות העבודה של אותו אדם, העלות האלטרנטיבית היא שעות העבודה שאותן הוא מאבד בזמן הליכתו ובזמן צפייתו במשחק.
אם הדבר נעשה בזמנו הפנוי של אותו אדם, העלות האלטרנטיבית תהיה, למשל, תוכנית הטלוויזיה שבה היה יכול לצפות בזמן זה.
גורמים רבים משפיעים על "אווירת" שקלול התמורות במדינה מסוימת, וביניהם זמינותם של חומרי גלם, קיומם של כוח עבודה מיומן ומוכשר ושל מיכון המותאם לייצור המוצר, זמינותם של טכנולוגיות והון ומדדי שוק המאפשרים את ייצור המוצר, בסקלת זמן סבירה ורווחית.
לעיתים קרובות, שקלול התמורות הכלכלי מומחש באופן גרפי, באמצעות גרפים של יעילות פארטו (מושג כלכלי שנקרא על שמו של ממציאו, הכלכלן וילפרדו פארטו), המראים את הכמות המרבית (או המזערית) המושגת עבור גורם מסוים, תוך שינוי כמותם של מגוון גורמים נתונים אחרים.
לדוגמה, בתאוריית הייצור, שקלול התמורות שבין ייצור של טוּבין מסוג אחד לבין ייצור של טובין מסוג אחר, מומחש באמצעות גרפים של עקומת התמורה, גרפים המהווים מקרה פרטי של גרפי יעילות פארטו.
יעילות פארטו באה לידי ביטוי גם באופטימיזציה וקטורית .
בענף המימון, ה-CAPM כולל התייחסות לגבול היעילות : גרף גבול היעילות מראה את רמת ההחזר המרבית הצפויה בכל תיק השקעות כתלות ברמת הסיכון שיש בו, הנמדדת באמצעות שונות ההחזר.
בענפי הביולוגיה והמיקרוביולוגיה, שקלול תמורות מתרחש כאשר שינוי אבולוציוני מועיל בתכונה מסוימת כרוך בשינוי מזיק בתכונה אחרת .
שקלול תמורות הוא מושג חשוב בהנדסה.
לדוגמה, בהנדסת חשמל, משתמשים במשוב שלילי על מנת "להרוויח" מספר תכונות נחשקות, כגון רוחב סרט משופר, יציבות BIBO, חסינות מפני רעשי רקע וצמצום של עיוות לא ליניארי.
בדומה לכך, נעשה שימוש בשקלול תמורות כדי להגדיל למרב את נצילות ההספק החשמלי בהתקני מדידה רפואיים, מבלי לאבד את איכות המדידה הנדרשת.
בענף הדמוגרפיה באים מושגים מסוימים זה על חשבון זה, במחול מורכב של שקלול תמורות.
הזדקנות של אוכלוסייה באה על חשבון פוריותה , ופוריות של אוכלוסייה עשויה לבוא על חשבון זוגיות ההורים ועל חשבון הדאגה ההורית המוענקת לכל אחד מן הצאצאים.
לגבי הנושא האחרון ניתן לומר בצורה מפורשת יותר (אך מעט פשטנית), כי ככל שתגדל הפוריות, כלומר, ככל שלכל זוג הורים יהיו יותר צאצאים, כך תקטן הדאגה ההורית המוענקת לכל אחד מהם, כך שאם ישורטט גרף המתאר את התלות של הדאגה ההורית בפוריות, יתקבל גרף ליניארי בעל שיפוע שלילי.
בחירת בני זוג מושפעת בין היתר משקלולם של גורמים אלו שהוזכרו כאן.
תופעה נוספת, המוכרת כ"תמורה דמוגרפית", באה לידי ביטוי כאשר מרכיבי מחזור החיים של מין מסוים (כדוגמת שרידות, גדילה ורבייה) מראים מתאם משתנה עם האזור שבו הוא נמצא בתוך טווח האנדמיות שלו.
לדוגמה, יכולת השרידות של המין גדלה ככל שמתקדמים צפונה באזור שבו הוא אנדמי, בעוד שיכולתו לגדול או להתרבות גדלה דווקא עם ההתקדמות דרומה, מה שגורם למין זה להתקיים במין גרדיאנט סביבתי.
מגמות מנוגדות במרכיבי מחזור החיים, כמו אלו שתוארו לעיל, יכולות לנבוע ממצב של שקלול תמורות הקשור להקצאת משאבים או מתנאי אקלים משתנים.
במדעי המחשב שקלול תמורות בא לידי ביטוי בעת בחירת הכלי או האלגוריתם לביצוע התוכנית.
תוכנית תוכל לרוץ מהר יותר אם היא תשתמש ביותר שטח זיכרון, תופעה המוכרת בשמה הלועזי "Space–time tradeoff".
לתופעה זו בפרט, ולשקלולי תמורות במדעי המחשב בכלל, מספר דוגמאות:
דחיסתה של תמונה יכולה לצמצם את העלויות ואת הזמן הנדרשים לשם שליחתה, על חשבון הגדלת זמן המעבד הנדרש לביצוע הדחיסה ולביצוע הפריסה.
גם איכות התמונה עשויה להיפגע בתלות בשיטה המשמשת לשם דחיסתה.
שימוש ב-Lookup table יצמצם את זמן המעבד הנדרש לשם חישוב ולשם הפקת הנתונים הנמצאים בה (למעט זמן המעבד שנדרש באופן חד פעמי בעת בנייתה של הטבלה), אך ידרוש שטח בזיכרון לצורך אחסנתה.
במספר מצבים, כגון טיפול במחרוזות, המהדר יכול להשתמש בקוד פנימי כדי להאיץ את ריצת התוכנית, או ברוטינה של זמן ריצה כדי לצמצם את הזיכרון הנדרש לאחסון קודים פנימיים.
המהדר עשוי לברור בעצמו את דרך הפעולה המתאימה, או שהמשתמש הוא שייקבע למהדר האם הזמן חשוב לו יותר מן המקום בזיכרון או להפך.
למוסד להנדסת תוכנה ישנו תקן מסוים לשם ניתוח וייעול של שקלולי תמורות תכנותיים.
התקן נקרא "ארכיטקטורת ניתוח לשקלולי תמורות" .
במשחקי לוח אסטרטגיים ישנם, לעיתים קרובות, שקלולי תמורות.
בשחמט לדוגמה, ניתן להקריב רגלי על מנת להשיג עמדה משופרת, לצורך איום על היריב או לצורך השגת שח או מט.
במקרים קיצוניים עשוי שחקן להקריב כלים חשובים יותר, ואף את המלכה על מנת להגן על המלך.
בגו קיים שקלול תמורות בין גודל הטריטוריה שהשחקן יכול להשיג במספר מהלכים נתון, לבין מידת ההשפעה שתהיה לטריטוריה הזו: ככל שהטריטוריה קרובה למרכז היא בעלת השפעה גדולה יותר, אך קטנה יותר בשטחה; לעומת זאת, ככל שהטריטוריה שהושגה סמוכה ליותר פינות, היא גדולה יותר בשטחה, אך בעלת השפעה קטנה יותר.
בפילוסופיה של המוסר נידונים לעיתים קרובות שקלולי תמורות הקשורים לאינטרסים מנוגדים המעומתים זה מול זה, כדוגמת עימותים בין מספר אנשים בעלי אינטרסים מנוגדים או כדוגמת בעיות שפתרונן חייב להעדיף עקרונות או ערכים מסוימים על פני עיקרונות או ערכים אחרים.
כדוגמה ניתן להביא את השאלות האתיות, האם נכון להשתמש במידע רפואי שהושג בניסויים בלתי אתיים או בלתי חוקיים, על מנת לטפל במחלות והאם נכון להשתמש במשפטו של אדם בראיה שהושגה שלא כדין.
בענף הרפואה, מטופלים ורופאים נאלצים, לעיתים קרובות, להחליט החלטות קשות, הכרוכות בשקלול תמורות.
לדוגמה, חולי סרטן הערמונית נדרשים להכריע בין מספר שיטות טיפול אפשריות; טיפול אחד הוא בעל סיכויי הצלחה גבוהים יותר אך תופעות הלוואי האפשריות שלו חמורות או בלתי נעימות או סבירות יותר; טיפול אחד יאריך את תוחלת החיים של המטופל אך יגרום לו בסבירות מסוימת להפרעה בזקפה.
דילמות מטופלים כדוגמת זאת שתוארה, נקראות בעגה המקצועית הרפואית "Patient trade-off" או "The trade-off dilemma".
שקלולי תמורות פוליטיים מציבים בעיות חברתיות ומדיניות שהן מן הסבוכות והשנויות במחלוקת ביותר בכל הזמנים.
כל המערכת הפוליטית העולמית יכולה להיות מוצגת כמסע ממושך של הכרעות בין ערכי ליבה ובין אינטרסים מנוגדים של אזרחים, של מנהיגים ושל בעלי השפעה.
גם תעמולות בחירות מעורבות בשקלולי תמורות: לדוגמה, טקטיקה של הכפשת היריב עשויה לעודד את הבסיס הפוליטי של הצד המכפיש אך להרחיק את הקולות הצפים .
שקל חדש אחד הוא מטבע ישראלי, בסדרת מטבעות השקל החדש, שהחליפה את סדרת השקל הישן.
בצד הנושא של המטבע ישנם תבליטים של פְלֵר דֶה לִיס (פרח השושן הצחור), המילה 𐤉𐤄𐤃 ("יהד") באלפבית עברי עתיק וסמל המדינה.
המטבע נוצר בדמות מטבעות יהוד מדינתא, מטבע יהודה בתקופת השלטון הפרסי (המאות השישית עד הרביעית לפנה"ס).
קוטרו של המטבע הוא 18 מ"מ.
החל משנת ה'תשנ"ד הונפק המטבע בסגסוגת שונה – פלדה מצופה ניקל, ומשקלו 3.5 גרם.
על מנת להבדילו מן המהדורה הקודמת הוטבעה נקודה בצד הנושא, מתחת לסמל המדינה.
גודלו הקטן הקנה למטבע את הכינוי "ג'וק", שהיה נפוץ בהתייחס אליו בעיקר בשנות השמונים.
שקית של גולות הוא סרט דרמה צרפתי בבימויו של כריסטיאן דוגואי , המבוסס על רומן אוטוביוגרפי בשם זה מאת ז'וזף ז'ופו.
זו הפעם השנייה שהרומן עובד לסרט אחרי "שקית של גולות (1975)".
עלילת הסרט מתרחשת בפריז בשנת 1941. האחים מוריס (באטיסט פלוריאל) וז'וזף (דוריאן לה קליץ') חוזרים מבית הספר כבכל יום, אלא שבבית ממתינה להם בשורה קשה.
בהיותם משפחה יהודית, הם כבר לא יוכלו להישאר בפריז הכבושה ולכן למחרת בבוקר הם יאלצו להתפצל.
שני האחים הצעירים נפרדים מהוריהם ואחיהם ויוצאים למסע ברחבי צרפת שישנה את חייהם לנצח.
הם ינסו להתגבר על כל המכשולים בדרך כדי להתאחד מחדש עם משפחתם.
שם השחקן/יתשם הדמותדוריאן לה קליץ' ז'וזף ז'ופואיליאן ברגלהאלברטבאטיסט פלוריאלמוריס ז'ופואמיל ברלינגראול מנצ'לייהפטריק ברואלרומן ז'ופוקולין לקלרפרנסואהאלזה זילברשטייןאנה ז'ופוהולגר דמגן אלואיס ברונרברנרד קמפאן אמבואז מנצ'ליירמייקל סמדג'הסיימוןקאב אדמספרדיננדלוקאס פריסורבקר גרמניכריסטיאן קלוויארדוקטור רוזן
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes מחזיק הסרט בדירוג של 89% על סמך 19 ביקורות, ודירוג ממוצע של 7.6 / 10.
מחוז משנה שקלוב (בבלארוסית: Шклоўскі раён; ברוסית: Шкловский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר שקלוב.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה שקלוב 30,802 בני אדם.
האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2019 נמנו במחוז המשנה 26,848 בני אדם.
שקית זילוף היא שקית המשמשת ליציקת מזון צמיגי באופן המאפשר את עיצובו.
השקית עשויה מחומר גמיש – ניילון, נייר, בד אטוּם וכדומה.
השקית מעוצבת בצורת חרוט קטום.
שקית זילוף ניתנת להכנה באמצעים ביתיים, למשל על ידי חיתוך הקצה של שקית ניילון פשוטה, או גלגול חרוט מנייר אפייה.
בשקיות כאלה ניתן לעשות שימוש חד פעמי.
שקיות "מקצועיות" נמכרות בחנויות לצורכי בישול, בהן שקיות חד פעמיות אך גם שקיות רב פעמיות הניתנות לשטיפה ולשימוש מחדש.
לשקית הזילוף בדרך כלל יחובר מזלף (נקרא גם צנתר).
מזלפים עשויים פלסטיק או מתכת, והם מחוברים לשקית על ידי תחיבתם לתוכה.
יש מזלפים המחוזקים לשקית באמצעות אום, ויש שקיות הכוללות משפך עם תבריג חיצוני עליו ניתן להבריג מזלפים שונים.
המזלפים הנפוצים ביותר הם עם פתחים בצורת מעגל, כוכב, כוכבית, ושטוח.
קיים מגוון רחב מאוד של צורות מזלפים.
שקיות זילוף משמשות בעיקר לציפוי מאכלים ולקישוטם.
החומרים אותם מזלפים הם קרמים, קצפת, וריבות.
עוד משמשות שקיות זילוף למילוי מאכלים.
על מנת לזלף באמצעות השקית ממלאים אותה בחומר, סוגרים את הפתח העליון (הרחב) בעזרת היד או באמצעות סגר כלשהו, ומפעילים לחץ על השקית עד ליציאת החומר דרך המזלף.
עובי הפס המוזלף תלוי בלחץ שמופעל על השקית ובמהירות שמניעים אותה על פני השטח.
הנעת השקית על פני השטח מאפשרת גם יצירת צורות שונות ו"ציורים".
טכניקה נוספת היא הנחה של המשטח עליו מזליפים על מגש מסתובב, שיטה המאפשרת ביתר קלות ליצור עיגולים מדויקים וספירלות.
מזלפים מסוימים מאפשרים יצירת צורות (כגון כפתורים ופרחים) על ידי הזלפת כמות קטנה של חומר וניתוק מיידי.
השקל הצורי היה מטבע כסף שנטבע בעיר הפיניקית צור ושימש כאמצעי התשלום המרכזי בלבנט החל מ־126 לפנה"ס עד סביבות 60 לספירה.
השימוש במטבע הגיע לפיניקים בסוף המאה ה־5 לפנה"ס, בזכות השגשוג בעריהם והמגעים עם יוון (שם גדל השימוש במטבעות במסחר).
כבר מתקופה זאת הוטבעו בפיניקיה שקלים, שהמפורסם שבהם היה השקל הכפול הצידוני, ואלה היו המטבעות המרכזיים בפיניקיה ובאזור באותה תקופה; אך סביב שנת 350 לפנה"ס עברו הערים בפיניקיה להשתמש במטבעות לפי סטנדרט יווני.
ממות אלכסנדר מוקדון ועד שנת 127 לפנה"ס עברה צור בין יורשיו התלמים והסלאוקים.
לבסוף, לאחר מות דמטריוס השני הפכה צור לעיר לחופשית ונקבע בה מניין שנים חדש החל מ־126/125 לפנה"ס והחלה בה טביעה אוטונומית.
הטביעה העצמאית של צור נעשתה על פי התקן התלמי, שלפיו השקל שקל כ־13.95 גרם ומחצית השקל 6.67 גרם.
השקל הצורי תחת שלטונות ההלניסטים ורומא
השקל הצורי היה המטבע החשוב ביותר והעיקרי בלבנט (בקרב אנשי סוריה, הכנענים־פיניקים והיהודים), החל מ־126/125 לפנה"ס (שנת ההטבעה הראשונה, עם ירידת הממלכה הסלאוקית) עת ירש את הטטרדרכמה הסלאוקית, למשך כ־180 שנה.
בצד השקלים נטבעו חצאי שקלים, וכן רבעי שקלים נדירים.
מבחינה עיצובית, על צדו האחד של השקל הצורי הופיע ראש מלקרת־הרקלס – מלקרת הוא האלוהות הראשית של צור, בעל צור והאל המגן שלה, שזוהה בתקופה ההלניסטית הרקלס היווני.
האל הופיע גם על מטבעות מקפריסין (כתיון, סלמיס, קוריון ואמתוס ) דבר המצביע על קשרי צור והערים הפיניקיות באי.
על צדו השני של השקל הצורי באותה תקופה הופיעו הנשר הסלאוקי (ובהמשך, הנשר הרומי) שבין רגליו חרטום אניה, המסמל את אופייה של צור ועוצמתה הימית, אלת הרקלס שסימלה את מטבעת צור, וכיתוב יווני: ΤΥΡΟΥ ΙΕΡΑΣ ΚΑΙ ΑΣΥΛΟΥ – צור הקדושה ועיר מקלט.
נוסף על כיתוב זה, הופיעו על המטבעות מונוגרמות יווניות ואותיות פיניקיות שונות.
ידוע אך מקרה אחד משנת 104/103 לפנה"ס שבו הוטבע מטבע שקל כפול מזהב; על צדו אחד ראש טיכה, ועל צדו השני קרן שפע כפולה עם הכיתוב היווני הרגיל לשקלים.