tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2011 נתבקש קרקוב על ידי חברת קוקה-קולה ליצור פסל פרפרים מתכתי, בגודל מטר וחצי, לרגל יום-ההולדת ה-125 של החברה, כחלק מקמפיין "Open Happiness" שלה.
בשנים האחרונות קרקוב צובר פופולריות גוברת בקרב האליטה ההוליוודית, ויצירותיו נמצאות, בין השאר, באוספים הפרטיים של סטיבן ספילברג, וופי גולדברג ומאט דיימון.
דייוויד רוב הוא שחקן סקוטי.
רוב נולד בלונדון גדל באדינבורו והתחנך ב-"Royal High School" בעיר.
רוב שיחק בסרטי קולנוע ובטלוויזיה כגון "נערי הסווינג" ו-"Hellbound".
הוא מוכר מתפקידו כגרמניקוס בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "אני, קלאודיוס" משנת 1976. כמו כן שיחק בשנת 1981 בתפקיד ראשי בסדרה "The Flame Trees of Thika" של ת'יימז טלוויז'ן.
הוא תרם את קולו למשחקי הווידאו של "מלחמת הכוכבים".
עוד השתתף בתסכיתי רדיו של ה-BBC בין השאר בסדרה "Up the Garden Path" ובתפקיד קפטן ג' אוברי בעיבודים לספריו של פטריק או'בריאן.
בתיאטרון הופיע רוב בשניים ממחזותיו של ריצ'רד נורטון-טיילור, "The Colour of Justice" וב-"Half the Picture".
ניקולס קנט ביים את שתי ההצגות והן הועלו בתיאטרון "טריסייקל".
החל מ-2010 מגלם רוב את דמות הרופא ד"ר קלרקסון בסדרת הדרמה "אחוזת דאונטון".
רוב ואשתו, השחקנית בריוני מקרוברטס, נהגו לרוץ מדי שנה במרתון אדינבורו כדי לגייס כספים עבור מחקר מחלת הלוקמיה.
מקרוברטס התאבדה ב-17 ביולי 2013, בהיותה בת 56, אחרי שנים של מאבק באנורקסיה.
דייוויד רינטול הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה סקוטי.
רינטול נולד בשם דייוויד וילסון באברדין שבסקוטלנד.
הוא למד באוניברסיטת אדינבורו וקיבל מלגת לימודים לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.
אחיו, דאגי וילסון, הוא מנהל במה ומי שזכה ב-£250,000 בשעשועון "מי רוצה להיות מיליונר".
אחותו דורותי נשואה לאמן אלאן סנז (Alain Senez).
רינטול נשוי לשחקנית ויוויאן היילבורן.
באוניברסיטת אדינבורו היה חבר ללימודים של השחקן איאן צ'ארלסון.
הוא כתב פרק בספר שהוקדש לזכרו של צ'ארלסון "For Ian Charleson: A Tribute" שיצא לאור ב-1990.
בתיאטרון עבד רינטול עם התיאטרון המלכותי הלאומי ועם הלהקה השייקספירית המלכותית.
הופעותיו כוללות תפקידים שייקספיריים במחזות "חלום ליל קיץ", "הנרי הרביעי", "כטוב בעיניכם" ובתפקיד הראשי ב"מקבת'".
תפקידים נוספים על הבמה היו במחזה "קנדידה" מאת ג'ורג' ברנרד שו ובמחזמר "מצחיקונת".
ב-2010 גילם את דמותו של צ'ארלס דיקנס במחזה "Andersen's English" מאת סבסטיאן בארי.
בקולנוע הופיע רינטול בסרט האימה " Legend of the Werewolf" מ-1975, במיני-סדרה משנת 1985, בסרט הדרמה "Unrelated" משנת 2007, וב מ-2008. בשנת 1980 כיכב בתפקיד מר דארסי בעיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC שכתבה פיי וולדון לרומן "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן.
מ-1993 ועד 1996 שיחק בתפקיד ראשי כד"ר פינלי בסדרת הטלוויזיה באותו שם.
תפקידים נוספים בטלוויזיה היו במיני-סדרה "Prince Regent", בסדרה "טגארט", בסדרה "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן" ובסרט על פי "הרצח המסתורי בסטאייל" מסדרת "פוארו.
בסדרת האנימציה לילדים "Peppa Pig" דיבב רינטול שלוש דמויות.
עוד דיבב את האביר 'סר בוריס' בסדרת האנימציה "The Big Knights", ואת הנבל ג'ייק בגרסה החדשה של "Captain Pugwash".
ב-2013 גילם את דמותו של נח בסדרה "התנ"ך" של ערוץ ההיסטוריה.
רינטול הקליט ספרי שמע רבים בהם "נשיא על הכוונת" מאת פרדריק פורסיית' ו-"Millenium People" של ג'יימס גראהם באלארד.
בשנת 1986 הקליט סדרה של 13 מספרי ג'יימס בונד מאת איאן פלמינג עבור "Chivers Audio Books" בקלטות ובתקליטורים.
עוד הקליט מספרי ההמשך שכתב ג'ון גרדנר את " Nobody Lives Forever" ואת "רישיון להרוג".
לרוב הוא קרא בקולו הטבעי, אבל את הדיאלוגים של בונד קרא במבטא סקוטי קל.
"The Speculator" - מאת דייוויד גריג ב-1999, בהפקת Traverse Theatre הועלה בתיאטרון רויאל ליסאום, גילם את דמותו של ג'ון לו ותפקידים נוספים
"Remembrance of Things Past" - תיאטרון קוטסלו ותיאטרון אוליבייה, נובמבר 2000 עד אפריל 2001, בתפקיד צ'ארלוס
"ריקוד מושחת" - תיאטרון אולדוויץ' בלונדון, בתפקיד ד"ר ג'ייק האוזמן
"Gaslight" - בתיאטרון רויאל ליסאום באדינבורו
"Andersen's English" - מאת סבסטיאן בארי, בתפקיד צ'ארלס דיקנס, 2010
דייוויד ג'ונתן שולקין הוא רופא ומנהל יהודי-אמריקאי שכיהן כמזכיר המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית מפברואר 2017 ועד 28 במרץ 2018, אז פוטר על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
קודם לכן כיהן שולקין כסגן לענייני בריאות של מזכיר המחלקה.
שולקין נולד בבסיס צבא ארצות הברית בסמוך לשיקגו שבו שירת אביו והוא בן למשפחה יהודית.
אביו מארק הוא פסיכיאטר ואמו סאני פסיכותרפיסטית.
ב-1980 סיים תואר ראשון בהמפשיר קולג' שבמסצ'וסטס, ב-1986 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת דרקסל שבפילדלפיה.
עשה סטאז' ברפואה פנימית בבית החולים האוניברסיטאי של אוניברסיטת ייל וב-1989 סיים התמחות ברפואה פנימית בבית החולים הפרסביטריאני בפיטסבורג ובבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פיטסבורג.
לאחר מכן השתתף במשך שנתיים בתוכנית ההכשרה הרפואית מטעם קרן רוברט וודס ג'ונסון באוניברסיטת פנסילבניה.
בשנים 1990–1999 עבד כרופא בבית החולים האוניברסיטאי של אוניברסיטת פנסילבניה.
בשנים 1999–2003 כיהן כמנכ"ל חברת DoctorQuality אותה הקים, העוסקת בפיתוח תוכנות בתחום שירותי המידע הרפואי ובקרת איכות ברפואה.
כיהן כרופא הראשי, פרופסור לרפואה וסגן הדקאן בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת דרקסל.
ב-2004 מונה לרופא הראשי בבית החולים האוניברסיטאי ופרופסור לרפואה באוניברסיטת טמפל, משנת 2006 מכהן כפרופסור לרפואה בבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
בשנים 2005–2009 כיהן כנשיא ומנכ"ל המרכז הרפואי בית ישראל, תחת ניהולו עבר המרכז הרפואי הליך הבראה ומגרעון גבוה עבר לעודף תזרימי.
בשנים 2010–2015 כיהן כנשיא המרכז הרפואי מוריסטאון וכסגן נשיא מערכת הבריאות אטלנטיק (AHS) שבניו ג'רזי, בתקופתו נבחר המרכז הרפואי לבית החולים הבטוח ביותר בניו ג'רזי ונבחר על ידי מגזין Fortune לאחד ממקומות העבודה הטובים בארצות הברית.
ביולי 2015 מונה שולקין על ידי הנשיא ברק אובמה לסגן לענייני בריאות למזכיר המחלקה לענייני חיילים משוחררים.
במהלך כהונתו בוצעה רפורמה מקיפה במשרד ומספר החיילים המשוחררים הממתינים לטיפול רפואי מעל חודש ימים קטן מ-57,000 ל-600.
בינואר 2017 הודיע דונלד טראמפ על מינויו של שולקין למזכיר המחלקה המיועד בקבינט שלו.
ב-13 בפברואר 2017 אושר מינויו למזכיר המחלקה בתמיכה של כל 100 חברי הסנאט ויום למחרת הושבע לתפקידו.
שולקין, לצד ג'יימס מאטיס וג'ון קלי, נמנה עם חברי הקבינט היחידים בממשל טראמפ שאינם חברי המפלגה הרפובליקאית (אלא עצמאיים).
שולקין נשוי למרלי ברי, אף היא רופאה אותה הכיר בתקופת לימודיהם בבית הספר לרפואה.
דייוויד רוקפלר היה בנקאי ונדבן אמריקאי, יו"ר ומנכ"ל בנק צ'ייס.
הוא היה בנם החמישי של איש העסקים והנדבן, ג'ון דייוויסון רוקפלר הבן, ושל הנדבנית ואשת החברה הגבוהה, אבי אולדריץ'-רוקפלר.
אביו ג'ון היה בנו היחיד של מייסד חברת הנפט סטנדרד אויל, ג'ון דייוויסון רוקפלר האב והמורה לורה סלסטיה "קטי" ספלמן.
אמו אבי הייתה בתו של הסנטור נלסון אולדריץ', חבר המפלגה הרפובליקנית מרוד איילנד, ואביגייל פירס טרומן "אבי" צ'פמן.
רוקפלר היה החבר הוותיק ביותר במשפחת רוקפלר מיולי 2004 ועד מותו מנסיבות טבעיות בהיותו בן 101, ב-20 במרץ 2017.
הונו האישי של רוקפלר הוערך לאחר פטירתו ב-3.3 מיליארד דולר.
בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים יזם את הקמת ועד השלישייה לתיאום בין צפון אמריקה, מערב אירופה ויפן.
דייוויד ת'רדקיל הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעיקר בליגת ה-NBA ובישראל.
ת'רדקיל נולד בסנט לואיס, מיזורי שבארצות הברית.
שיחק בקולג' סאות'רן איידהו ובמכללת בראדלי, שם זכה בכינוי "השריף" על שום אופן הגנתו הצמודה.
בשנת 1982 הוא נבחר בסיבוב הראשון בדראפט ה-NBA במקום ה-15 על ידי פיניקס סאנס.
החל לשחק ב-NBA בשנת 1982 במדי פיניקס סאנס, ועונה לאחר מכן שיחק בדטרויט פיסטונס.
בעונת 1985/1986 שיחק במילווקי באקס, סן אנטוניו ספרס בהן מיעט לשחק, ובבוסטון סלטיקס שזכתה באליפות ה-NBA בעונה זו.
שיחק בליגת ה-NBA בסך הכל 179 משחקים, בהם קלע 510 נקודות.
ת'רדקיל שיחק בעונת 1986/1987 בקבוצת טנדואיי רום מאסטרס מהפיליפינים.
לאחר מכן שיחק עונה בליגת ה-CBA בארצות הברית, ובקבוצת פיורפודס טי.ג'יי הוטדוגס במסגרת טורניר בפיליפינים.
בעונת 1988/1989 עבר לשחק בישראל והצטרף לאליצור רמלה.
בעונה זו קלע 364 נקודות.
את עונת 1989/1990 פתח בוירטוס רומא בה שיחק 8 משחקים בלבד, ועבר לקוראל רואן באסקט מהליגה הצרפתית.
לאחר מכן שב לישראל ושיחק שלוש עונות במדי הפועל תל אביב, וזכה איתה בגביע המדינה בכדורסל בשנת 1993, כאשר הוא קלע בגמר 15 נקודות.
כמו כן שיחק עונה אחת בהפועל חולון, ועונה אחת בבני הרצליה.
הוא נחשב לאחד הזרים הטובים ביותר ששיחקו בישראל.
בשש שנותיו בישראל קלע 2273 נקודות.
דייוויד קרטר הוא שחקן פוטבול אמריקאי בליגת ה-NFL ופעיל טבעוני לזכויות בעלי חיים.
קרטר החל לשחק פוטבול במכללת UCLA .
בדראפט ה-NFL בשנת 2011, נבחר קרטר בסיבוב השישי לשחק בקבוצת אריזונה קרדינלס ושיחק בה במשך שתי עונות.
בשנת 2013, עבר לשחק בקבוצת דאלאס קאובויס ושיחק בה למשך שלושה משחקים.
באוגוסט 2014 חתם בקבוצת ג'קסונוויל ג'אגוארס אך לא נכלל בסגל הקבוצה.
בשנת 2015, חתם בקבוצת שיקגו ברס אך נופה מהסגל לפני תחילת העונה.
קרטר אימץ אורח חיים טבעוני בפברואר 2014, לאחר שצפה בסרט הדוקומנטרי Forks Over Knives , ומאז הוא משתתף בכנסים ובהרצאות בנושא טבעונות וזכויות בעלי חיים.
כמו כן, הוא ואשתו, פייג' קרטר, חברים בארגון Vegan Outreach הפועל לקידום טבעונות.
דייוויד רמניק הוא עיתונאי, סופר ועורך כתב עת יהודי-אמריקאי.
הוא זוכה פרס פוליצר לשנת 1994 עבור ספרו "קברו של לנין: ימיה האחרונים של האימפריה הסובייטית" .
רמניק הוא עורכו של כתב העת הניו יורקר מאז שנת 1998. הוא נבחר לעורך השנה בידי כתב העת Advertising Age בשנת 2000. לפני שהצטרף לניו יורקר, רמניק היה שליח הוושינגטון פוסט במוסקבה.
הוא מכהן בחבר הנאמנים של ספריית העיר ניו יורק.
ב-2010 ראה אור ספרו השישי "אובמה מילדות עד נשיאות".
רמניק נולד בהאקנסאק, ניו ג'רזי .
בנם של ברברה לבית סיגל, מורה לאמנות ואדוארד סי.
גדל בהילסדייל, ניו ג'רזי , למשפחה יהודית חילונית וסיפר "הספרים עמדו במרכז עולמי".
חברו מילדות היה הקומיקאי ביל מאהר
הוא למד בבית הספר התיכון פיזק ואלי בהילסדייל.
הוא בוגר אוניברסיטת פרינסטון (1981).
הוא נשא לאישה את כתבת הניו יורק טיימס אסתר פיין, לזוג שלושה ילדים.
רמניק החל את קריירת העיתונאות שלו בוושינגטון פוסט ב-1982 מעט אחרי שסיים את חוק לימודיו באוניברסיטת פרינסטון.
משימתו הראשונה הייתה לכתוב על ליגת הפוטבול האמריקאית.
כעבור שש שנים, ב-1988, הוא התמנה לכתב העיתון במוסקבה, עבודה שסיפקה בידו חומר לספרו "קברו של לנין".
הוא זוכה פרס ג'ורג' פולק למצוינות בעיתונות לשנת 1993.
רמניק התמנה לחבר מערכת בניו יורקר בספטמבר 1992, לאחר שעבד עשר שנים בוושינגטון פוסט.
מאמרו של רמניק בניו יורק משנת 1997 "Kid Dynamite Blows Up", אודות המתאגרף מייק טייסון, היה מועמד ל-National Magazine Awards
ביולי 1998 התמנה לעורך הניו יורקר במקומה של טינה בראון
רמניק מינה את הנדריק הרצברג, כותב הנאומים לשעבר של ג'ימי קרטר ועורכו לשעבר של ניו ריפבליק, לכותב "Talk of the Town", בעמודו הראשון של המגזין.
ב-2005 רמניק הרוויח מיליון דולר כעורכו של הניו יורקר.
ב-2003 כתב מאמר מערכת כנגד מלחמת עיראק.
ספרו של רמניק, "אובמה מילדות עד נשיאות", ראה אור בשנת 2010. הוא מתבסס על מאות ראיונות עם חברים, עמיתים ואנשים ששהו במחיצתו של אובמה, עד שנהפך לנשיא ארצות הברית.
הספר זכה לביקורות רבות בעיתונות.
ב-2010 רמניק יצא בקמפיין שדרש את שחרורה של סכינה מוחמדי אשתיאני, איראנית שנידונה למוות בסקילה לאחר שהורשעה בניאוף והורתה על הוצאתו להורג של בעלה בידי מאהבה.
בעברית: מלך העולם - מוחמד עלי: עלייתו של גיבור אמריקני, ספרי עליית הגג, 2010.
בעברית: אובמה מילדות עד נשיאות, תרגום: אמיר אורן, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, בשנת 2010.
דייוויד לינקולן רבינוביץ הוא אסטרונום יהודי אמריקני ומדען פלנטרי.
רבינוביץ היה שותף בגילוי גופים במערכת השמש החיצונית ובינם סדנה, אריס ומאקה מאקה.
רבינוביץ סיים תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת ייל ב-1983, ודוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת שיקגו.
הוא עבר במעבדה למדעי הירח ומדעים פלנטריים באוניברסיטת אריזונה, המעבדה לשדה מגנטי של כדור הארץ במכון קרנגי בוושינגטון, וב-JPL.
החל מ-1999, הוא חוקר באוניברסיטת ייל.
במהלך מחקרו הוא היה מעורב בפיתוח מצלמות CCD לגילויים של גופים קרובי ארץ וגופים בחגורת קויפר.
יחד עם מייקל בראון וצ'אד טרוחיו רבינוביץ השתתף בסקר לגילוי במהלכו התגלו מספר פלוטואידים כגון סדנה, אורקוס
תגליות אלו היו משמעותיות והשפיעו על ההחלטה של הIAU ב-2006 להכריז על פלוטו ככוכב לכת ננסי במקום כוכב לכת.
היה מעורב בגילויו של האומיה
, אולם בעקבות המחלוקת לגבי איזה צוות גילה את כוכב הלכת הננסי, לא קיבל את הקרדיט על גילויו.
יחד עם טום גהרלס מאוניברסיטת אריזונה וצוות Spacewatch (סקר אסטרונומי לחיפוש כוכבי לכת מינוריים וכוכבי שביט) רבינוביץ גילה מספר גופים בינם
במהלך תגליות שבוצעו על ידי מצפה הכוכבים לה סילה בצ'ילה ב-2010. התגליות נעשו במשותף עם החוקרות סוזן טורטלוט ומג שוומב.
רבינוביץ מוכר כשותף בגילויים של 30 כוכבי לכת מינוריים.
גופים נוספים שהיה מעורב בגילויים מספר שם תאריך גילוי הערות 1 האומיה 28 בדצמבר 2004 2 דיסנומיה 10 בספטמבר 2005 3 11 בספטמבר 2007 4 24 בספטמבר 2008 גילוי יחד עם
האסטרואיד 5040רבינוביץ נקרא על שמו על מנת לכבד את פעילותו במסגרת תוכנית Spacewatch.
דייוויד רוס הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
הוא גילם את בזיל טיילר, נהג מונית ודוור טוב לב בסדרת הדרמה הקומית של ג'ון סאליבן "רוג'ר רוג'ר", ושיחק בתפקיד דונלד מוס בסדרת הדרמה "Boys from the Blackstuff" של אלן בליסדייל.
ב-1991 הופיע רוס בסדרה נוספת של בליסדייל " G.B.H." רוס שיחק בתפקיד אורח בפרק בסדרה "דוק מרטין", וב-2010 הופיע בסדרה הקומית הוותיקה "בערוב ימי היין".
בתיאטרון כיכב רוס במחזה "Having a Ball".
ההצגה זכתה להצלחה בבריטניה אבל נחלה כישלון בקופות באוסטרליה שם הועלתה על ידי ג'ון מק'קלום.
במחזה כיכבו לצדו ג'קי ויבר ומגי דנס.
ב-2015 הופיע רוס במותחן הפשע "Monochrome".
ב-2017 חזר לגלם את Talkie Toaster בפרק "Mechocracy" בעונה ה-12 של הסדרה "ננס אדום".
דייוויד ואן קורטלנד קרוסבי היה זמר-יוצר רוק ופולק אמריקאי.
ידוע בשל חברותו בלהקות קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג והבירדס.
קרוסבי נולד ב-14 באוגוסט 1941 בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית.
אביו הוא צלם זוכה פרס האוסקר פלויד קרוסבי.
כשקרוסבי היה בן 19, הוריו התגרשו.
בתחילת שנות ה-60 נדד קרוסבי ברחבי ארצות הברית והגיע לשיקגו.
הצטרף ללהקת הבירדס בשנת 1964 והופיע בחמשת האלבומים הראשונים של הלהקה.
בשנת 1967 החל לעבוד עם להקת באפלו ספרינגפילד.
בתקופה זו עזב את הבירדס לאחר חילוקי דעות רבים.
בשנת 1968 הקים את להקת "קרוסבי, סטילס ונאש" עם המוזיקאים גרהאם נאש וסטיבן סטילס.
במהלך שנות ה-70 הוציאה הלהקה כ-3 אלבומי זהב.
במהלך שנות ה-80 וה-90 עבד בשיתוף פעולה עם המוזיקאי פיל קולינס.
1969 פרס גראמי עם להקת CSN
חבר פעמיים בהיכל התהילה של הרוק אנד רול, בזכות עבודתו בלהקות הבירדס ו-CSN.
בשנת 1982 ישב כמספר חודשים בכלא במדינת טקסס בגין עבירות סמים ונשק.
בשנת 1985 נעצר בגין נהיגה ושיכרות והחזקת נשק באופן לא חוקי.
בשנת 2004 נעצר בגין עבירות דומות.
קרוסבי נודע בעמדותיו הפוליטיות, התנגד למלחמת וייטנאם, לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, והחזיק בעמדות פציפיסטיות, אף על פי שהגן על הזכות לשאת נשק.
במותו הותיר את אשתו ג'ן ובנו ג'אנגו.
בנוסף קרוסבי תרם פעמיים זרע לזמרת מליסה אתרידג' ולזוגתה והיה אביהם הביולוגי של ביילי, והבן בקט, שנפטר בגיל 21 בשנת 2020, בגלל התמכרות לסמים.
דייוויד פיטר ריימר (נולד בשם ברוס פיטר ריימר, 1965–2004) היה גבר קנדי אשר בעת שנולד היה תינוק זכר, ובעקבות ניתוח מילה כושל גודל על ידי הוריו כילדה.
דייוויד ריימר נולד בוויניפג, מניטובה, ב-22 באוגוסט 1965, הבכור מבין תאומים זהים.
עם לידתו ניתן לו השם ברוס, והתאום הזהה שלו נקרא בריאן.
הוריהם היו ג'נט ורון ריימר, זוג ממוצא מנוניטי שנישאו בדצמבר 1964.
כשהיה בן 7 חודשים ובריא – למעט שסבל מפימוזיס, עבר הליך מילה שהתסבך ובו הושחת איבר מינו לחלוטין על ידי רופא בשם ד"ר יוט.
הוריו שלא ידעו איך להתמודד עם המקרה פנו לפסיכולוג, ד"ר ג'ון מאני, שהמליץ להם לגדלו כילדה ואף מאוחר יותר לנתח את מערכת הרבייה שלו כך שתראה כנקבית.
מאני אף הזהיר את ההורים שלא לספר לדייוויד על השינוי שבוצע בו כדי לא לחבל בתהליך.
16 חודשים לאחר מכן, כשריימר כבר היה בן שנתיים, החלו הוריו לגדלו כילדה בשם "ברנדה", תהליך שנמשך עד גיל 15 אז סיפרו ההורים לילדם כי הוא למעשה גבר.
ריימר סיפר כי חש הקלה שכנודעה לו האמת ומאוחר יותר אימץ את השם "דייוויד" משום שהרגיש שהתמודד בקרב דוד וגוליית כנגד "מפלצת שהובילה אותו להאמין במשהו שהוא לא".
ריימר ואחיו התאום בריאן גם גילו כי מאני הטריד מינית בעת שהיו מגיעים אליו לפגישות בקליניקה.
עד אז מאני פרסם את המקרה באופן שקרי כמוצלח והפך לשנוי ביותר במחלוקת עם חשיפת המקרה ככושל לאחר סיקורים תקשורתיים של שינויו של ריימר.
מאוחר יותר ריימר אף התחתן ואימץ את ילדי אשתו והחל להרצות על הטראומה האישית שלו.
בשנת 2004 שם קץ לחייו, לאחר שסבל מדיכאון שהוחרף מאבטלה, ממות אחיו התאום בריאן ממנת יתר של נוגדי דיכאון ומרצונה של אשתו לעזוב אותו.
לאורך השנים, מאני, שיוקרתו נפגעה קשות, סירב להתייחס למקרה, בנימוק של חיסיון רפואי, אם כי רמז לכישלונו והציע הסברים לכך בספרו משנת 1998.
בסדרה חוק וסדר: מדור מיוחד בעונה 6 פרק 12 מבוסס על סיפורו של דייוויד ושל אחיו התאום.
דייוויד רוזן הוא מוזיקולוג, מומחה לאופרה איטלקית במאה ה-19 וראשית המאה ה-20. הוא נודע בגילוי הפרטיטורה השלמה של "המיסה לרוסיני" שנחשבה לאבודה, בארכיבי בית ההוצאה האיטלקי קאזה ריקורדי בשנת 1986.
רוזן היה אחראי להוצאה הביקורתית של הרקוויאם של ורדי ומדריך המוזיקה על הרקוויאם בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.
כמו כן גילה בספרייה הלאומית של צרפת קטע בכתב היד של דון קרלוס, שהיה צורך להשמיט כדי לוודא שביצוע הבכורה של האופרה יסתיים לפני חצות הלילה.
תגלית זו הובילה לגילוי נוסף של עוד מוזיקה שהושמטה גם היא.
רוזן גילה עניין גם בהבנת הבימוי המקורי של האופרה בשלהי התקופה הרומנטית, והוציא לאור עבודה ראשונית על בימוי נשף המסכות.
הוא פרופסור אמריטוס למוזיקולוגיה במחלקה למוזיקה באוניברסיטת קורנל.
הוא עבד גם עם ה"צֶ'נְטְרוֹ סְטוּדי ג'אקומו פוצ'יני" וה"פונדו לאונקוואלו.
דייוויד תומפסון היה סוחר פרוות בריטי-קנדי, מודד וקרטוגרף.
במהלך הקריירה שלו הוא נסע כ-90,000 ק"מ ברחבי צפון אמריקה, תוך מיפוי של 4.9 מיליון קמ"ר של צפון אמריקה לאורך הדרך.
בזכות ההישג ההיסטורי הזה תואר תומפסון, בראשית המאה ה-20, כ"גאוגרף היבשתי הגדול ביותר שחי אי פעם".
דייוויד תומפסון נולד בווסטמינסטר, מידלסקס, בן למהגרים ולשים דייוויד ואן תומפסון.
כשהיה תומפסון בן שנתיים, אביו נפטר.
בגלל הקשיים הכספיים כשאמו נשארה ללא משאבים, הוא (בגיל 7) ואחיו הבכור הוכנסו לבית יתומים בווסטמינסטר.
תומפסון סיים את לימודיו בבית הספר הריאלי שם קיבל השכלה מתאימה לאנשי הצי המלכותי: כולל מתמטיקה - טריגונומטריה וגאומטריה, ניווט מעשי כולל שימוש במכשירים ימיים, מציאת קווי רוחב ואורך וביצוע חישובי ניווט מתצפית על השמש, הירח וגאות ושפל.
כמו כן למד שרטוט מפות ורישום, ביצוע מדידות קרקע ושרטוט נופים.
בהמשך חייו למודים אלה היו הבסיס לקריירה שלו.
בשנת 1784, בגיל 14, בית היתומים שילם לחברת מפרץ הדסון סכום של חמישה פאונד, כדי להכשיר את תומפסון למשרת בחברה במשך תקופה של שבע שנים.
ב־28 במאי באותה שנה הוא עזב את אנגליה והפליג לצפון אמריקה.
ב־2 בספטמבר 1784, הגיע תומפסון לצ'רצ'יל (עיירה במניטובה) ושובץ לעבודה משרדית והעתיק את המסמכים האישיים של מושל פורט צ'רצ'יל, סמואל הרן.
בשנים לאחר מכן עבר כעובד החברה למקומות שונים בקנדה, למד ניהול חשבונות, תימחר פרוות שהחברה סחרה בהם.
ב־23 בדצמבר 1788, שבר תומפסון את הרגל שלו, מה שאילץ אותו לבלות את שני החורפים הבאים בקומברלנד.
בתקופה זו הוא הרחיב מאוד את כישוריו המתמטיים, האסטרונומיים והמדידות בהשגחתו של מודד חברת המפרץ של הדסון, פיליפ טרנור.
בתקופה זו הוא גם איבד את ראייתו בעין ימין.
בשנת 1790, כאשר חניכותו הייתה לקראת סיום, ביקש תומפסון לקבל מהחברה כלי מדידה במקום מתנת הפרידה האופיינית - בגדים שהציעה החברה.
הוא נכנס לעבודתו בחברת מפרץ ההדסון כסוחר פרווה.
בשנת 1792 השלים את הסקר המשמעותי הראשון שלו, תוך מיפוי מסלול לאגם אתאבאסקה (שם נמצא גבול אלברטה/ססקצ'ואן בימינו).
מתוך הכרה בכישורי הכנת המפות שלו, קידמה החברה את תומפסון למשרת מודד בשנת 1794. הוא המשיך לעבוד בחברת מפרץ ההדסון עד 23 במאי 1797. הוא עזב את החברה כשנעשה מתוסכל ממדיניות חברת מפרץ הדסון בנוגע לקידום השימוש באלכוהול בקרב הילידים באזור סחר הפרוות.
הוא עבר 130 ק"מ בשלג כדי להיכנס לתפקיד אחר בחברה הצפון-מערבית.
שם המשיך לעבוד כסוחר פרווה וכמודד.
החלטתו של תומפסון לעבור לחברה הצפון-מערבית (NWC) בשנת 1797 מבלי לתת הודעה מוקדמת לחברה שעזב, לא התקבלה היטב על ידי מעסיקיו לשעבר.
אולם החברה הצפון-מערבית תמכה בו בכך שטענה שתומפסון התעניין בסקר ועבודת מיפוי בפנים הארץ, מה שהיה אמור להפוך לשטח קנדה.
הם העריכו את זה כאינטרס של החברה הצפון- מערבית לטווח הארוך.
בשנת 1797 נשלח תומפסון דרומה על ידי מעסיקיו לסקר באזור הגבול קנדה-ארצות הברית לאורך נתיבי המים מאגם סופיריור כדי לענות על שאלות בלתי פתורות בשטח שנבעו מאמנה בין בריטניה הגדולה לארצות הברית לאחר מלחמת השחרור האמריקאית.
עד שנת 1798 השלים תומפסון סקר של 6,750 ק"מ מגראנד פורטייג', דרך אגם ויניפג, אל פרשת המים של הנהרות אסיניבויין ומיסיסיפי, כמו גם לשני צידי אגם סופריור.
באותה שנה שלחה אותו החברה לאגם ה"צב האדום" (באלברטה של ימינו) כדי להקים עמדת סחר.
תומפסון העביר את העונות הבאות במסחר שבסיסו בפורט ג'ורג (באלברטה), ובאותו הזמן הוביל כמה משלחות אל הרי הרוקי.
ב־10 ביולי 1804, בישיבה השנתית של החברה הצפון-מערבית בקמיניסטיקה, הפך תומפסון לשותף מלא של החברה.
הוא הפך ל"שותף חורף", שבסיסו בשטח ולא במונטריאול, עם שתיים מתוך 92 המניות של החברה בשווי של יותר מ-4,000 פאונד.
את העונות הבאות בילה בניהול פעולות המסחר בפרוות, אך עדיין מצא זמן להרחיב את סקריו על נתיבי המים סביב אגם סופריור.
בישיבת החברה ב-1806, החליטו לשלוח את תומפסון חזרה לפנים היבשת, מתוך החשש מהמשלחת המתחרה האמריקאית בראשות לואיס וקלארק.
חשש זה הוביל את חברת צפון-מערב להציב לתומפסון משימה למצוא את המסלול לאוקיינוס השקט ולפתוח את שטחי המסחר הרווחיים לאזור זה.
לאחר האספה הכללית בשנת 1806, נסע תומפסון להרי הרוקי להתכונן למשלחת שתלך בעקבות נהר קולומביה עד האוקיינוס השקט.
ביוני 1807 חצה תומפסון את הרי הרוקי ובילה את הקיץ בסקר אגן קולומביה.
הוא המשיך לסקור את האזור בעונות הבאות.
תומפסון מיפה והקים עמדות מסחר בצפון-מערב מונטנה, איידהו, וושינגטון ומערב קנדה.
חלק מעמדות המסחר שהקים היו הראשונות ממערב לרוקי באיידהו ומונטנה.
עמדות אלה שהוקמו על ידי תומפסון הרחיבו את שטח המסחר של חברת צפון-מערב לשטח הניקוז של אגן קולומביה.
המפות שהוא עשה באגן נהר קולומביה היו באיכות ופרטים כה גבוהים עד שהמשיכו להיחשב כמקור סמכותי עד אמצע המאה העשרים.
בתחילת 1810 חזר תומפסון מזרחה לכיוון מונטריאול, אך תוך כדי נסיעה קיבל הוראה לחזור להרי הרוקי ולמפות את הדרך לשפך של נהר הקולומביה, כחלק מהתחרות עם החברות האמריקאיות שפעלו במטרות דומות.
במהלך שובו עוכב תומפסון על ידי קבוצה עוינת של ילידים, והוא נאלץ לחפש מסלול חדש למעבר בהרי הרוקי ומצא את המעבר דרך אתאבאסקה.
דייוויד תומפסון היה האירופאי הראשון שעבר לאורך כל נהר קולומביה.
במהלך נסיעתו בשנת 1811 במורד נהר קולומביה, הוא חנה במפגש עם סנייק ריבר ב־9 ביולי 1811. שם הציב שלט עם הודעה שהאזור שייך לבריטניה והצהיר על כוונת החברה צפון-מערב לבנות נקודת מסחר במקום זה.
הודעה זו נמצאה בהמשך אותה שנה על ידי עובדי חברת אסטור שביקשו להקים תחנת מסחר פנים-יבשתית, ובחרו באתר צפוני יותר בפורט אוקנוגן.
החברה הצפון-מערבית הקימה את התחנה בסמוך למפגש עם הסנייק ריבר כמה שנים מאוחר יותר.
תומפסון המשיך במורד הקולומביה, עבר את "מחסום דאלאס" באורגון בפחות מאמץ מזה שעברו לואיס וקלארק, כאשר גאות בנהר נשאה את סירתו מעל מפלי המים.
ב־14 ביולי 1811 הגיע תומפסון למבצר אסטוריה שנבנה בשפך נהר קולומביה, כחודשיים לאחר הגעת הספינות של חברת הפרווה הפסיפיק.
ב־10 ביוני 1799 באיל-לה-קרוס, התחתן תומפסון עם שרלוט סמול, נצר לראשוני המתיישבים הצרפתים בקנדה, שהייתה בת שלוש-עשרה שנים.
היא הייתה ביתו של סוחר הפרוות הסקוטי פטריק סמול.
נישואיהם אושרו כעבור שלוש-עשרה שנים בכנסייה הסקוטית הפרסביטריאנית במונטריאול ב־30 באוקטובר 1812. לתומפסון ולסמול נולדו 13 ילדים.
חמישה מהם נולדו לפני שעזב את סחר הפרוות.
המשפחה לא הסתגלה בקלות לחיים במזרח קנדה.
הם גרו במונטריאול בזמן שהוא היה במסעות.
שניים מהילדים, ג'ון (בן 5) ואמה (בת 7) מתו מטפיל שכיח.
הזוג היה נשוי 57 שנים הנישואין הארוכים ביותר שנודעו בקנדה באותם ימים.
עם שובו למונטריאול פרש תומפסון עם פנסיה נדיבה של חברת צפון-מערב.
הוא התיישב בפרבר הסמוך לעיר ועבד על השלמת המפה הגדולה שלו - סיכום חייו של חקר וסקר של פנים צפון אמריקה.
המפה כיסתה את האזור הרחב שנמתח מאגם סופריור ועד לאוקיינוס השקט, וניתנה על ידי תומפסון לחברת צפון מערב.
המפה של תומפסון משנת 1814, היא ההישג הגדול ביותר שלו.
המפה הייתה כל כך מדויקת עד שמאה שנים מאוחר יותר היא עדיין הייתה הבסיס למפות שהנפיקה ממשלת קנדה.
המפה נמצאת בארכיון של אונטריו.
בשנת 1815 העביר תומפסון את משפחתו לוויליאמסטאון, וכמה שנים אחר כך הועסק שוב בביצוע סקר של הגבול שנקבע עם ארצות הברית, שנמתח עד העיירות המזרחיות של קוויבק.
גבול שנקבע בחוזה גנט לאחר המלחמה ב־1812 בין ארצות הברית ובריטניה באזור זה.
בשנת 1843 השלים תומפסון את אטלס האזור שלו ממפרץ הדסון לאוקיינוס השקט.
לאחר מכן חזר תומפסון לחיות כבעל אדמות, אך עד מהרה הוא נהרס מבחינה כספית.
עד שנת 1831 היה תומפסון שקוע כל כך עמוק בחובות, עד שהוא נאלץ לחזור לתפקיד מודד של חברת האדמות הבריטית האמריקאית כדי לספק מזון למשפחתו.
מזלו המשיך לבגוד בו, והוא נאלץ לעבור לגור עם בתו וחתנו בשנת 1845. הוא החל לעבוד על כתב יד שתיאר את חייו כחוקר פנים היבשת, אך פרויקט זה לא הושלם בגלל הידרדרות בריאותו.
גודל השטח שמיפה תומפסון הסתכם ב-3.9 מיליון קמ"ר של אזורים לא ידועים (חמישית משטח יבשת צפון אמריקה).
בן זמנו, החוקר הגדול אלכסנדר מקנזי, העיר כי תומפסון מיפה בעשרה חודשים יותר ממה שהיה מקובל לעשות במשך שנתיים.
למרות ההישגים המשמעותיים הללו, תומפסון נפטר באלמוניות במונטריאול ב־10 בפברואר 1857, והישגיו כמעט ולא הוכרו.
הוא מעולם לא סיים את ספרו על 28 שנותיו במסעות ובסחר הפרוות.
אף על פי שתיעד מסעות אלה בשמונים מחברות השדה שלו בשנת 1916 עבודתו של תומפסון הובאה לדפוס על ידי הגאולוג ג'יי בי טירל שפרסם אותה כספר - חלק מהסדרה הכללית של אגודת שמפליין.
מהדורות נוספות ובחינות מחודשות של חייו של תומפסון ויצירותיו פורסמו בשנת 1962 על ידי ריצ'רד גלובר, בשנת 1971 על ידי ויקטור הופווד, ובשנת 2015 על ידי ויליאם מורו.
גופתו של תומפסון הובאה לקבורה בבית הקברות במונטריאול בקבר לא מסומן.
רק בשנת 1926 הביאו מאמציהם של ג'יי.בי טירל והחברה ההיסטורית הקנדית להצבת מצבה לציון קברו.
בשנה שלאחר מכן, תומפסון הוכר על ידי הממשלה הפדרלית כדמות היסטורית לאומית.
לוח זיכרון פדרלי המשקף הכרה זו נמצא בפארק הלאומי ג'ספר, אלברטה.
בשנת 1957, מאה שנה לאחר מותו, כיבדה אותו מחלקת הדואר של קנדה עם דמותו על בול דואר.
כביש מהיר באלברטה נקרא על שם דייוויד תומפסון, כמו כן בית הספר התיכון דייוויד תומפסון ממוקם בצד הכביש המהיר ליד לסליוויל, אלברטה.
המצפה האסטרונומי של דייוויד תומפסון בפארק ההיסטורי של פורט ויליאם נקרא להנצחתו ותגליותיו.
ההכרה בגדולת תרומתו מתבטאת בהמשך הנצחתו גם בראשית המאה ה-21, בתערוכות, ובסימון תחנות בחייו, כמו לוח זיכרון בבית הספר שלמד בו באנגליה.
כמו כן נערכו מספר תוכניות טלוויזיה על חייו ועבודתו על ידי הביביסי ב 2009.
שירות הפארקים הלאומיים של קנדה, הודיע ב-2018 כי שם את ספינת המחקר החדשה שלו תקרא על שם דייוויד תומפסון, שתשמש לארכאולוגיה תת-ימית, כולל מיפוי קרקעית הים.
דייוויד אמיל רייך הוא גנטיקאי יהודי-אמריקאי שנודע במחקריו הגנטיים העוסקים באדם הקדמון, בדפוסי הנדידה שלו ובהתערבבות אוכלוסיות אדם קדומות.
רייך הוא פרופסור במחלקה לגנטיקה בבית הספר לרפואה של הרווארד.
רייך קיבל את פרס דן דוד במאי 2017, את פרס NAS בביולוגיה מולקולרית באפריל 2019, את מדליית דרווין-וואלאס ביוני 2019 ואת פרס מאסרי ב-2021.
רייך גדל במשפחה יהודית בוושינגטון הבירה.
אמו היא הסופרת טובה רייך (אחותו של הרב אבי ווייס, מוביל הפלג הליברלי של האורתודוקסיה המודרנית בארצות הברית).
אביו, וולטר רייך, פרופסור באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, כיהן כמנהל הראשון של מוזיאון השואה בארצות הברית.
רייך התחיל בלימודי סוציולוגיה אך מאוחר יותר הפנה את תשומת לבו לפיזיקה ולרפואה.
לאחר סיום הלימודים למד באוניברסיטת אוקספורד, במקור מתוך כוונה להתכונן לבית הספר לרפואה.
בשנת 1999 הוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה.
רייך הוא גנטיקאי ופרופסור במחלקה לגנטיקה בבית הספר לרפואה של הרווארד.
צוות המחקר של רייך באוניברסיטת הרווארד הראה שגנום האדם התרחק לאורך ארבעה מיליון שנה בהדרגה מהגנום של השימפנזים.
הפיצול בין שושלת האדם והשימפנזה התרחש מיליוני שנים מאוחר יותר ממה שהיה ידוע בהסתמך על ממצאי עצמות.
העדויות הגנטיות מצביעות על כך שגם אחרי ההפרדה ההתחלתית בין שני המינים, הם המשיכו להתרבות זה עם זה במשך כמה מיליוני שנים.
הפיצול הגנטי הסופי התרחש לפני 6.3–5.4 מיליון שנה.
מאמרו של רייך משנת 2009, ששחזר את היסטוריית האוכלוסייה ההודית היה מחקר פורץ דרך בהבנת הודו ומקורות אוכלוסייתה.
רייך ועמיתיו בדקו גנום באורך 560,000 פולימורפיזם חד-נוקלאוטידים (SNP), זאת לעומת 420 SNPs שנבדקו בעבודות קודמות.
הם גם השוו אותם עם הגנום שמאפיין תושבי אזורים אחרים הקיים במאגר הגנום העולמי.
באמצעות מחקר זה הם הצליחו להבחין בשתי קבוצות גנטיות ברוב האוכלוסיות בהודו, שכונו "צפון-הודים קדומים" (ANI) ו"דרום-הודים קדומים" (ASI).
הם גילו כי הגנים של ה-ANI קרובים לאלו של תושבי המזרח התיכון, מרכז אסיה ואירופה ואילו הגנים של ה-ASI ייחודיים להודו ושונים מכל שאר האוכלוסיות הידועות.
שתי הקבוצות הנבדלות הללו, שהתפצלו בקירוב לפני 50,000 שנה, היוו את הבסיס לאוכלוסייה הנוכחית בהודו.
מחקר המשך של מורג'אני ועמיתים חשף כי שתי הקבוצות התערבבו בתקופה שבין 1,900 ל-4,200 שנה לפני זמננו (2200 לפני הספירה – 100 לספירה).
לאחר מכן התבססה בהודו אנדוגמיה והתערובת הפכה נדירה.
ההודים התחתנו רק בתוך הקאסטה שלהם.
רייך הסביר הממצאים באומרו שלפני 4,200 שנה היו הקבוצות לא מעורבות.
מתישהו בעבר, לפני 1,900 עד 4,200 שנה, התערבבו הקבוצות.
רייך ציין כי עבודתם אינה מראה כי הגירה משמעותית התרחשה במהלך תקופה זו.
צוות המחקר של רייך תרם משמעותית לגילוי כי האדם הניאנדרטלי וההאדם הדניסובי התערבבו באוכלוסיות אנושיות מודרניות כאשר התפשטו מאפריקה לאירואסיה לפני 70,000–30,000 שנה.
המחקרים הגנטיים של רייך מתמקדים בעיקר במציאת דפוסים גנטיים מורכבים הגורמים לרגישות למחלות שכיחות בקרב אוכלוסיות גדולות.
המעבדה של רייך גילתה סמן גנטי המקושר לסיכוי מוגבר להתפתחות סרטן הערמונית.
רייך מעריך שמקור השפות ההודו-אירופיות נמצא דרומית לקווקז, באיראן של ימינו או בארמניה.
האנשים שדיברו את שפת המקור התפתחו מאוחר יותר לבני היאמניה , רועים נוודים ממערב אסיה, ולתושבי אסיה הקטנה הקדומים.
בשלב מסוים, לפני כ-4,000 שנה, בני היאמניה נדדו לאירופה.
ייתכן שבמסע כיבוש והשמדה, אם כי הדבר אינו ברור לגמרי.
הדנ"א שלהם ניכר באחוזים גבוהים במטען הגנטי של בני מערב אירופה בימינו.
בנוסף, הדנ"א שלהם נמצא בשיעורים ניכרים גם במטען הגנטי של חלק מהאוכלוסיות בתת-היבשת ההודית, שגם לשם הגיעו.
בני היאמניה הביאו את השפה שלהם איתם.
בכך נמצא פתרון אפשרי לחידה שהטרידה את הבלשנים שנים רבות – הדמיון בין הלשונות ההודיות הקדומות ללשונות האירופיות.
ב-2018 פרסם רייך מאמר בניו יורק טיימס שבו גרס כי על המדע להתייחס להבדלים הגנטיים בין הגזעים השונים ופקפק בתפיסת התקינות הפוליטית, שמבטלת את ההבדלים הללו ורואה בגזעים הגדרה תרבותית בלבד.
דעותיו עוררו תגובות ביקורתיות ופולמוס.
בשנת 2021 זכה בפרס מאסרי על תרומתו לחקר הדנ"א העתיק, ביחד עם פרופסור סוונטה פבו (שזכה לימים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה) ופרופסור לירן כרמל.
דייוויד פול רמזי הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה, במאי, ואמן לחימה אמריקאי, שהתפרסם בעיקר בזכות תפקידיו בסדרות הטלוויזיה "החץ" ו"דקסטר".
רמזי שיחק בסדרות טלוויזיה רבות כמו כן גם בסרטי קולנוע: "קון אייר", "תעביר את זה הלאה" ו"אם וילד", סרט קולנוע משנת 2009.
רמזי נולד ב-17 בנובמבר 1971 בדטרויט, מישיגן.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של ויין.
בין השנים 1997 ל-1998 הוא כיכב בקומדיית המצבים "חדשות טובות", ככומר דייוויד רנדולף.
בשנת 2000 הוא גילם את מוחמד עלי בסרט הטלוויזיה של רשת פוקס, "עלי: גיבור אמריקאי".
באותה שנה הוא הופיע בסרט הקולנוע תעביר את זה הלאה ושיחק בתפקיד חוזר בסדרה "For Your Love".
בשנת 2001 שיחק בתפקיד וינס לי בסרט הקומדיה הדרום אפריקאי "מר בונז".
הוא גם כיכב בין היתר בתפקידים חוזרים בסדרות "הבית הלבן", "CSI" ו"הלוחשת לרוחות".
בין השנים 2008 ל-2009 הוא הופיע ב-17 פרקים של דקסטר בתפקיד אנטון בריגס, מודיע משטרתי המכור לסמים, המנהל רומן עם דברה מורגן בעונה 3 ובתחילת עונה 4.
בשנת 2010, הוא הופיע בפרק של האנטומיה של גריי ובסדרת הדרמה של NBC קצרת המועד "Outlaw".
בין השנים 2012 ל-2021 הוא מילא תפקידים כפולים, והופיע בקאסט הראשי של תוכנית גיבורי העל "החץ".
הוא הופיע גם בסדרות הבת של התכנית "סופרגירל", "אגדות המחר", "הפלאש" ו-"סופרמן ולויס".
רמזי כיכב גם בסדרת הטלוויזיה "Blue Bloods" בתפקיד ראש העיר קרטר פול.
בשנת 2022 ביצע הופעת אורח בסדרה "הטירון: סוכנת חדשה", המהווה ספין-אוף לסדרה המשטרתית המצליחה "הטירון".
רמזי הוא אמן לחימה, עם חגורה שחורה בג'יט קון דו.
הוא למד גם אגרוף, ווינג צ'אן קונג פו וטאקוונדו, והתאמן בקיקבוקס.
דייוויד שוטר, גם דייוויד שוטר-ויסקה (נולד ב-1991 בהמבורג), הוא שחקן תיאטרון קולנוע וטלוויזיה גרמני.
שוטר הופיע בהפקות תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע רבות.
דייוויד שוטר הוא נכדו של השחקן, ובמאי התיאטרון פרידריך שוטר.
הוא סיים את לימודיו למשחק בבית הספר לדרמה בהמבורג בין השנים 2009–2012.
הוא שיחק לראשונה בשנת 2008 בסדרת הטלוויזיה "Die Pfefferkörner".
במהלך לימודיו שיחק בתפקיד בסדרת הטלוויזיה "Da coming Kalle".
הוא הופיע בסרט הפשע "גאוות המשפחה" בשנת 2011. היה לו תפקיד משנה קטן, הוא שיחק חבר בכנופיית נוער.
2012 היה לו תפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה הגרמנית "משמר החופים".
שוטר ערך את הופעת הבכורה שלו בקולנוע מיד לאחר שהשלים את לימודיו במשחק בסרט העלילתי משנת Spiltrieb" 2013".
בשנת 2013 הוא הופיע בכמה סדרות בטלוויזיה.
בסדרת המצליחה של רשת ARD "שלך בידידות".
הוא שיחק בתפקידים בכמה סדרות בשנת 2013 "Alles Klara", "Großstadtrevier" והמורה.
2014 הוא נראה שוב בתפקיד בפרק בסדרת "משמר החופים".
הוא שיחק את פין יורקסון הצעיר, בעל בלוג וידידה של בתו של הדייג גרוגר (כריסטוף דירו).
בסרט הטלוויזיה של ZDF "מארי ברנד והילדה בזירה" (שודר לראשונה: ינואר 2014) הוא שיחק את גרגור קוהלר, עבריין לשעבר בעל מיגבלת דיבור שנאלץ לקחת חלק בתוכנית שיקום.
בסדרה "זירת פשע: המבורג", היה לו תפקיד משנה קטן.
בסרט עלילתי Porn Punk Poetry" ,2014", אשר הוצג ברשת ארטה באפריל 2014, הוא שיחק בתפקיד הראשי.
הוא כוסה באיפור בקעקועים, שיערו נצבע לבלונדיני והוא סופר לצורך התפקיד בתספורת מוהוק.
הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע לונן.
הסרט זכה בפרס מייקל באלהאוס לצילום (ג'וליה הונמן) ובפרס הסטודיו המבורג הצעיר לכישרון בשנת 2015. בשנת 2015 הוענק על לו פרס על הופעתו בסרט בפסטיבל הסרטים הקצרים בניס בקטגוריה "השחקן הטוב ביותר".
הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה של Sat.1 "לבד בין שוטרים" (2014).
הוא שיחק את המועמד לנציב אוולד פרסיקה.
בסרט "אלכסנדר הגדול", סרט תיעודי של טרה X בהפקת ארטה, ZDF ו-ORF, שהוצג לראשונה בארטה באוקטובר 2014, גילם שוטר את אלכסנדר הגדול בסצנות המשחק.
באוקטובר 2014 הוא שיחק בתפקיד קטן בסדרת הפשע "סוקו קלן", שם גילם את הנרקומן והפושע הקטן סטפן בלום.
אנחנו חזקים" (2014), שהוקרן בבתי הקולנוע הגרמניים החל מינואר 2015 המבוסס על התפרעויות ניאו נאצים ברוסטוק-ליכטנהאגן ב־24 באוגוסט 1992 גילם שוטר את סנדרו הצעיר הנאו-נאצי, המנהיג של קבוצת צעירים שגרים במבנה טרומי שומם.
באפריל 2015 הוא שיחק בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה "Last Trace Berlin".
הוא שיחק את הקצין הצעיר אנטול קרוגר, שפיתח מערכת יחסים רגשית עם הרוצח הסדרתי אווה להמן (פיטר שניידר).
בסרט "Das Leben ist kein Bonuslevel", שהוקרן לראשונה בינואר 2016 בפסטיבל מקס אופולס, הוא גילם אדם שחי בבדידות ביער השחור.
באפריל 2017 שיחק שוטר בסדרת הטלוויזיה "Der Kriminalist" (העבריין).
בקומדיה של ג'ייקוב לאס "So Was von da" הוא שיחק את פבלו, מנהל המועדון בסנט פאולי, לצד ניקלאס ברון.
בסדרת הטלוויזיה "4 בלוקים" (2018) היה לשוטר אחד התפקידים הראשיים כ"כריש הנדל"ן "הצעיר מתיאס קיל.
במותחן הטלוויזיה בן שני החלקים "Walpurgis Night - The Girls and Death" גילם שוטר את הצלם החובב אלכס צימרמן.
ב־2019 שיחק עובד המפעל הקומוניסטי טומי בסדרה, "השנים הנפלאות שלנו", ששודרה בDas Erste במרץ 2020, לצידם של קטיה רימן, אנה מריה מאווה, אליסה שלוט ופרנץ הרטוויג.
בעונה השלישית של הסדרה "ZDF "SCHULD המבוססת על ספרו של פרדיננד פון שיראך (2019), שיחק אסיר.
בשנת 2020 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרה "ברברים".
בשנת 2024 שיחק במיני-סדרה הגרמנית "הבנקאי והפצצה" מבית Das Erste על סיפורו האמיתי של אלפרד הרהאוזן, יו"ר דויטשה בנק שנרצח בהתנקשות ב-1989.
2017: פרס הטלוויזיה של גונטר סטרק על תפקידו כ פפה ב"Strawberry Bubbelgums"
דייוויד ריצ'רדס היה מפיק מוזיקלי ומוזיקאי שווייצרי יליד אנגליה.
היה הבעלים של אולפני מאונטיין, והפיק אלבומים רבים של קווין, דייוויד בואי ואמנים אחרים.
ריצ'רדס ניגן גם בכלי מקלדת בכמה תקליטים.
הוא עסק גם בהקלטות מוזיקה חיה באירועים כמו פסטיבל הג'אז של מונטרו.
ריצ'רדס נפטר ב־20 בדצמבר 2013 לאחר שהיה חולה זמן רב במחלה שלא פורסם מה היתה.
אלבומים שהופקו על ידי ריצ'רדס:
דייוויד צ'סטון ראוזר הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת קרוליינה הצפונית.
טרם היבחרו אל הקונגרס האמריקאי היה נציגו של מחוז הבחירה ה-12, שבתוכו מחוזות ויין וג'ונסון, בבית המחוקקים של קרוליינה הצפונית.
ראוזר נולד ב השוכן בעיר לנדשטול במדינת ריינלנד-פפאלץ, אז בשטחי גרמניה המערבית, שם הוצב אביו במסגרת שירותו בצבא ארצות הברית.
הוא גדל בדורהאם שבקרוליינה הצפונית, שם למד בבית הספר התיכון "נורת'ן".
את לימודיו הגבוהים השלים באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, שם היה חבר באחווה פי דלתא תטא.
בשנת 1994 קיבל תואר ראשון בניהול עסקים חקלאיים, בכימיה, ובכלכלה חקלאית.
בעבר היה ראוזר בעל עסק קטן בשם "חברת ראוזר והפצת המחסנים".
בין השנים 2001–2002 היה עוזרו של הדיקן במכללת מדינת קרוליינה הצפונית לחקלאות ומדעי החיים.
מ-2005 עד 2006 היה מנהל אזורי משותף במחלקת החקלאות של ארצות הברית.
בשנים 1996–2001 היה ראוזר עוזר פרלמנטרי ומנהל מדיניות בכיר עבור הסנאטורים ג'סי הלמס ואליזבת דול.
בשנת 2000 התמודד לתפקיד נציב החקלאות של קרוליינה הצפונית אם כי הפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית.
ב-2008 החליט פרד סמית', חבר הסנאט של קרוליינה הצפונית, לפרוש כדי להתמודד למשרת מושל קרוליינה הצפונית.
ראוזר התמודד על המושב שנטש סמית' בסנאט המדינתי וגבר על ננה ריבס בבחירות המקדימות הרפובליקניות, ביחס של 32%-68%.
בבחירות הכלליות ניצח את קיי קרול, עם 52% מקולת הבוחרים.
בבחירות אמצע הכהונה של 2010 נבחר ראוזר מחדש עם 70% מהקולות.
בסנאט המדינתי עבד על חיזוק חקיקות שהתירו לבני נוער לקבל רישיון נהיגה.
הוא גם תמך בחקיקה בנושא "עליית מפלס הים" מ-2012, שביקשה לחייב נתונים היסטוריים גרידא ככלי לחיזוי מגמות סביבתיות עתידיות.
ראוזר מתנגד נחרץ לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה; במסע הבחירות שלו משנת 2012 פרסם תעמולה טלוויזיונית בה הבטיחה סבתו שאם ייבחר, לא יקצץ בתוכנית המדיקר.
הוא מאמין שעל מהגרים לארצות הברית לשלוט היטב בשפה האנגלית בטרם יקבלו אזרחות אמריקאית, ומתנגד להפלות.
בבחירות 2014 נבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-3 בינואר 2015 ראוזר הושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-114 של ארצות הברית.
החל ממאי 2019 נתן את חסותו ל-24 הצעות חוק במהלך כהונתו, שמתוכן שתיים קיבלו מעמד חוק בארצות הברית.
דייוויד קרוס הוא כנר וקלידן אנגלי שידוע בעיקר בעקבות חברותו בלהקת הרוק המתקדם קינג קרימזון בין השנים 1972-1974. הוא מופיע באלבומיהם "Larks' Tongues in Aspic" משנת 1973 ו-"Starless and Bible Black" משנת 1974, וברצועה "Providence" מהאלבום "Red" משנת 1974, שהוקלטה בהופעה חיה.
קרוס הופיע גם במספר הקלטות מהשנים 1972-1974 שהופצו באלבומי ההופעה החיה USA (משנת 1975) ו-The Night Watch (משנת 1997).
הוא גם בעל קריירה מוזיקלית עצמאית, במסגרתה הוציא מספר אלבומי סולו ואלבומים עם להקת ליווי ("The David Cross Band").
אלבומי סולו / אלבומים עם David Cross Band
דייוויד שטרנברג היה צייר וגרפיקאי יהודי סובייטי יליד אוקראינה.
פיזיקאי ולדימיר וקסלר היה בנו.
דוד פטרוביץ' שטרנברג שנולד למשפחה יהודית בז'יטומיר, אוקראינה, למד אמנות באודסה ולאחר מכן בין השנים 1906–1912 התבסס בפריז, שם למד, בין היתר, אצל קיס ואן דונגן, וכן למד באקדמיה ויטי בפריז.
הוא הושפע מיצירותיו של פול סזאן ומהקוביזם.
הוא ערך ביקורים חוזרים ברוסיה אך לא השתקע בה עד לאחר המהפכה של 1917, כאשר הוא נתמך על ידי מכר שלו לונכרסקי, שהיה הקומיסר העממי האחראי על התרבות.
הוא השתתף בוועידת המחברים, האמנים והבמאים לשיתוף פעולה עם הממשלה הסובייטית בארמון סמולני בסנט פטרסבורג עם נתן אלטמן ואחרים.
בשנים 1917 -1918 היה קומיסר לענייני אמנות.
בשנת 1918 הציג תערוכה עם הקבוצה היהודית לקידום האמנויות יחד עם ולדימיר ברנוף-רוסין, נתן אלטמן ואל ליסיצקי, במוסקבה.
בשנים 1918 עד 1920 היה ראש המחלקה לאמנויות יפות (IZO) של קומיסריאט הנאורות העממי (NARKOMPROS).
ב-1918 פרסם את חיבורו "משימות לאמנות עכשווית" בחדשות מועצת פטרוגרד.
בשנת 1920 היה שטרנברג מנהל המחלקה לאמנויות יפות בוועד העממי לחינוך.
בתפקיד זה הוא ארגן את המימון של המכון לתרבות אמנותית במוסקבה.
הוא הציג בתערוכה של אמנים יהודים במוסקבה ב-1922, שבה הציג גם מארק שאגאל.
באותה שנה כתב חיבור לקטלוג של תערוכת האמנות הרוסית הראשונה בגלריה ואן דימן, בברלין.
אולם סגנונו העצמאי חדל למצוא חן אצל השלטונות הסובייטים ובהדרגה נסגרה עבודתו מעיני הציבור.
לאחר שנות ה-30 הוא נאלץ לעבוד בסגנון 'ריאליסטי' יותר.
במותו ב-1948 הוא כמעט נשכח.
הוא נקבר בבית העלמין Vagankovo במוסקבה.
שטרנברג היה מודע עמוקות לשורשיו היהודיים.
הוא כתב לאשתו נאדז'דה: 'יש לי דם מזרחי בעורקי, דם של אבותיי שכתבו את 'שיר השירים', - ואין שירה טובה יותר'.
יצירותיו מוצגות בגלריות ציבוריות במוסקבה (גלריית טרטיאקוב ומוזיאון פושקין), סנט פטרבורג (המוזיאון הרוסי) ויקאטרינבורג.
הרבה עדיין מוחזק באוספים פרטיים ברוסיה.
דייוויד שרידן שווייקרט הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אריזונה, ברציפות מאז 2011. שווייקרט ייצג תחילה את מחוז הקונגרס החמישי של אריזונה בשנים 2011–2013, לאחר מכן את מחוז הקונגרס השישי בשנים 2013–2023, ומאז התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית מייצג את מחוז הקונגרס הראשון.
שווייקרט, חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן טרם היבחרו לקונגרס כחבר בית הנבחרים המדינתי של אריזונה בשנים 1991–1995 ולאחר מכן כגזבר מחוז מריקופה בין השנים 2004–2007.
שווייקרט נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה לאם חד-הורית, שלדברי שווייקרט שקלה לבצע הפלה מלאכותית אך בחרה במקום זאת ללדת אותו ולשלוח אותו מיד לאימוץ.
הוא גדל בסקוטסדייל עם הוריו המאמצים ושני אחיו החורגים.
בשנת 1980 סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון סאגוורו (Saguaro), ולאחר מכן השלים ב-1985 לימודי תואר ראשון במימון ובנדל"ן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת המדינה של אריזונה.
בבחירות 1990 נבחר שווייקרט לבית הנבחרים המדינתי של אריזונה כנציג מחוז הבחירה ה-28, וב-1992 נבחר מחדש לכהונה שנייה.
הוא ייצג בבית המחוקקים את פאונטיין הילס וחלק מסקוטסדייל.
בבחירות 1994 התמודד שווייקרט בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השישי של אריזונה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בהרכבו הדמוגרפי דמה מחוז הקונגרס השישי לזה החמישי לאחר מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2000, אך כלל גם את רוב החלק הצפון-מזרחי של המדינה, כולל פלאגסטאף ואומת נאוואחו.
אחרי מפלה זו נטל שווייקרט פסק זמן מהחיים הפוליטיים ויצא לחופשה ממושכת במהלכה ביקר בכלכותה, הפיליפינים, נפאל, מיאנמר, וייטנאם וסרביה.
שווייקרט מונה ליו"ר מועצת השוויון של מדינת אריזונה, עבודה במשרה מלאה, בה כיהן בשנים 2003–1995. כיושב ראש המועצה היה אחראי על פיקוח הערכות שווי בנות מיליארדי דולר אמריקאי ומוחי מיסים מצד תושבים ועסקים באריזונה.
בשנת 1999 עלו השערות כי מושלת אריזונה ג'יין הול עשויה למנות את שווייקרט לוועדת התאגיד של מדינת אריזונה.
ב-2004 מונה לסגן הגזבר הראשי של מחוז מריקופה, ובאותה השנה נבחר לתפקיד הגזבר.
ב-2007 התפטר מתפקידו על מנת להתמודד פעם נוספת לקונגרס.
ב-2 בספטמבר 2008 נבחר שווייקרט למועמד המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס החמישי של אריזונה בקונגרס.
אף על פי שנתמך כלכלית בידי ארגונים שמרניים גדולים באריזונה, בהם "המועדון לצמיחה" המדינתי, הוא הפסיד בבחירות הכלליות לנציג המחוז המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית, הארי מיטשל, וגרף 44% בלבד מקולות הבוחרים.
מאוחר יותר ייחס את הפסדו למאבק המר שניהל בפריימריז הרפובליקני מול יריבתו סוזן ביטר-סמית'.
בבחירות אמצע הכהונה ב-2010 שב שווייקרט להתמודדות חוזרת מול מיטשל.
בבחירות הכלליות גבר שווייקרט על מיטשל ונבחר אל הקונגרס של ארצות הברית לראשונה.
הוא הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2011 כנציג מחוז הקונגרס החמישי.
אחרי התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית ב-2013 ולאחר בחירות 2012, נהיה שווייקרט לנציג מחוז הקונגרס השישי.
בבחירות אלה גבר על עמיתו הרפובליקני בן קווייל, שמחוזו אוחד גם הוא לתוך מחוז הקונגרס השישי.
בשנת 2015 הגיש שווייקרט הצעת חוק שמטרתה להסיר את מכירות הנשק והתחמושת מרשימת הענפים עתירי הסיכון של התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות.
בשנה העוקבת יזם הצעת חוק נוספת שנועדה לבטל את הדרישה של מחוז קולומביה המחייבת מבקשי רישיון לנשיאת נשק מוסתר להוכיח "סיבה טובה" להוצאת רישיון זה.
הוא תומך במתן קנאביס רפואי לחיילים משוחררים הזקוקים לכך, ובלבד שהשימוש בו חוקי במדינת מגוריהם ונעשה לפי המלצת רופא מטעם מינהל הבריאות של המחלקה לחיילים משוחררים.
הוא הצביע בעד הצעה זו פעמיים במסגרת תיקון "שוויון הגישה לוותיקים" (Veterans Equal Access Amendment).
ביוני 2018 פתחה ועדת האתיקה של בית הנבחרים של ארצות הברית בחקירה נגד שווייקרט וראש לשכתו, אוליבר שוואב, בחשד לשימוש שלא כדין בכספי בחירות.
ב-30 ביולי 2020 הודה שווייקרט ב-11 הפרות של סעיפים בחוקי מימיון הבחירות, ונאלץ לסכים לנזיפה רשמית מטעם בית הנבחרים ולקנס של 50 אלף דולר אמריקאי.
הוועדה מצאה כי שווייקרט ביצע הלוואות ותרומות שלא דווחו למטה הבחירות שלו, עשה שימוש אישי בכספי בחירות, אפשר הוצאות לא תקינות במשרדו, ואף הפעיל לחץ על עובדיו לעסוק בעבודה פוליטית.
ב-6 בינואר 2021 נכח שווייקרט במשכן הקפיטול כדי לאשר את ספירת קולות חבר האלקטורים בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. נוכח ההסתערות על הקפיטול שהתחוללה בעת הספירה, הוא והסגל שלו חסו במקום מסתור בשעה שהפורעים חדרו למשכן.
שווייקרט לא התנגד לספירת קולות חבר האלקטורים מאריזונה, אם כי כן התנגד לאלה של פנסילבניה.
חרף ההסתערות שווייקרט לא הצביע בעד הדחתו השנייה של טראמפ על תפקידו בהסתערות.
ב-30 בספטמבר 2025 הודיע שווייקרט על התמודדותו לתפקיד מושל אריזונה בבחירות 2026.
דייוויד מייקל רודי הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד, בפיניקס סאנס מליגת ה-NBA.
לאחר ששיחק בתיכונים מקומיים, בחר רודי לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של קולורדו.
בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 11.4 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק.
ב-22 בינואר 2020 רשם שיא עונתי של 26 נקודות ושמונה ריבאונדים בניצחון 86–68 על פרזנו סטייט.
בעונתו השנייה בקבוצה הוא העמיד ממוצעים של 15.9 נקודות ו-9.4 ריבאונדים למשחק.
ב-27 בינואר 2021 קלע 27 נקודות והוסיף 15 ריבאונדים בניצחון 78–56 על בויסי סטייט.
בעונתו האחרונה בקבוצה הוא העמיד ממוצעים של 19.2 נקודות, 7.5 ריבאונדים ו-2.9 אסיסטים למשחק.
בדראפט נבחר רודי בבחירה ה-23 על ידי פילדלפיה 76' ונשלח יחד עם דני גרין בטרייד לממפיס גריזליס תמורת דיאנתוני מלטון.
דייוויד שטרן הוא מנצח אמריקאי.
דייוויד שטרן נולד בניו יורק ולמד באוניברסיטת ייל ובבית הספר ג'וליארד.
בתחילת דרכו היה עוזר למנצח הבריטי ג'ון אליוט גרדינר, אחר כך היה מנצח ראשי של אנסמבל "קונצ'רטו קלן"
שטרן מנצח על מוזיקה מתקופת הבארוק וכן על יצירות מהתקופה הקלאסית והמודרנית ומעניק פרשנות עכשווית, תוססת ומרתקת לכל היצירות עליהן הוא מנצח.
שטרן מנצח בקביעות על בתי והפקות אופרה חשובות בכל העולם וכן על מיטב התזמורות באירופה, ארצות הברית והמזרח הרחוק.
הוא שימש כמנהל מוזיקלי של כמה גופים וידוע בשל עבודתו הפורייה עם מוזיקאים צעירים ומוכשרים.
בשנת 2003 ייסד שטרן את להקת אופרה פואוקו בצרפת, אנסמבל שמטרתו לבצע אופרה בכלים אותנטיים ולהציג את היצירות של הבארוק והתקופה הקלאסית באור חדש.
שטרן הופיע עם אופרה פואוקו בפסטיבל אמסטרדם, פסטיבל לופטנהזה בלונדון, פסטיבל לוצרן ופסטיבלים בצרפת בהפקת מדיאה (כרוביני) ובהפקת האופרה מוצרט וסליירי (רימסקי-קורסקוב).
הוא הקליט עם אופרה פואוקו שתי אופרות של הנדל, כאשר בכל הפקות אופרה פואוקו מופיעים זמרים צעירים לצד ותיקים.
בין השנים 1997 – 1999 ניהל שטרן את אקדמיית המוזיקה בפסטיבל אקס-אן-פרובאנס בצרפת שם ניצח על נהר קרלו (בריטן) בבימויו של הבמאי היפני יושי אוידה ועל חליל הקסם בבימויו של סטפן בראונשוייג.
עם ההפקה של נהר קרלו סייר שטרן בפסטיבלים שונים כולל אלו בווינה, פריז ובריסל, ועם ההפקה של חליל הקסם הופיע בלוזאן, רואן, פריז ובפסטיבל אדינבורו.
שטרן היה גם המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של דרום וסטפאליה בזיגן, גרמניה, ובעבר כיהן כמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית ובית האופרה של סנט גאלן בשווייץ.
שטרן ניצח על מספר רב של אופרות ברחבי העולם כולל בבית האופרה של גלימרגלאס בארצות הברית.
בין האופרות שניצח עליהן דון ג'ובאני (מוצרט), חליל הקסם (מוצרט) באופרה הלאומית האנגלית, מקבת' (ורדי) בהונג קונג, יוליוס קיסר (הנדל) בגלימרגלאס ועוד.
שטרן הקליט תקליטורים לחברות שונות, כולל יצירות מאת אוטו ניקולאי, אלבר רוסל, ג'ון פילד ועוד.
בין השנים 2008 - 2014 היה המנהל המוזיקלי של האופרה הישראלית בתל אביב שם ניצח על האופרה "הילד חולם" של גיל שוחט.
דייוויד שטרן הוא בנו של הכנר אייזק שטרן.
דייוויד רודס הוא מנהל מדיה אמריקאי.
מכהן כיו"ר ההנהלה של קבוצת סקיי ניוז מפברואר 2023. ביולי 2021 נשכר כדי להוביל פיתוח עסקים בין-לאומיים ב-Sky, חברה בת של חברת הכבלים האמריקאית קומקאסט.
שימש כנשיא CBS News מ-2011 עד 2019. היה נשיא רשת חדשות הצעיר ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה האמריקאית.
רודס נולד וגדל בעיר ניו יורק.
בן לאב אפיסקופלי מטקסס ולאם יהודייה מניו יורק.
סיים את לימודיו באוניברסיטת רייס ביוסטון ב-1996 עם תואר בכלכלה ובמדעי המדינה.
הוא אחיו של בן רודס, לשעבר סגן היועץ לביטחון לאומי לתקשורת אסטרטגית של הנשיא ברק אובמה.
רודס החל את הקריירה שלו בעיתונות טלוויזיונית בערוץ פוקס ניוז, שם הצטרף כעוזר הפקה לפני שהערוץ הושק באוקטובר 1996. בסופו של דבר הפך לסגן נשיא חטיבת החדשות ונשאר בפוקס במשך 12 שנים.
בשנת 2008, עבר רודס לבלומברג לתפקיד ראש הטלוויזיה האמריקאית.
ערוץ הכבלים של בלומברג עבר עיצוב מחדש גדול ב-2009.
בפברואר 2011 הפך רודס לנשיא CBS News, והחליף את שון מקמנוס.
בגיל 37 היה לנשיא רשת החדשות הצעיר ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה האמריקאית.
רודס היה אחראי על שידורי CBS News ועל איסוף החדשות של החטיבה בכל הפלטפורמות כולל טלוויזיה, CBS News Radio, CBSNews.com ו-CBSN, רשת החדשות הראשונה המוגשת בשידור חי בסטרימינג.
החל משנת 2015 קיבל פיקוד על יחידת CBS News של הרשת.
בנוסף, היה אחראי על הפיקוח על חדשות CBS Evening News, CBS This Morning ועוד.
רודס קידם את "חדשות אמיתיות" ושם דגש על המסורות העיתונאיות של CBS News.
החטיבה החלה לשדר את CBS This Morning בשנת 2012 – תוך נתינת דגש על סיקור חדשותי קשה יותר והחזרת תוכנית הבוקר למרכז השידור של CBS בחזרה מאולפן מרוחק.
התוכנית Face the Nation הוארכה לשעה ודורגה במקום הראשון לתוכניות של יום ראשון בבוקר לעניינים ציבוריים.
ב-6 בינואר 2019 מונתה סוזן צירינסקי לנשיאת CBS News, במקום דייוויד רודס.
בספטמבר 2019 החל לעבוד כיועץ לספוטיפיי בנושא פיתוח פודקאסטים מקוריים, בנוסף עבד בלוס אנג'לס טיימס.
במאי 2020 החל לעבוד ב-News UK, החטיבה הבריטית של News Corp שבבעלותו של רופרט מרדוק.
רודס פיתח מספר תוכניות אקטואליה ובידור, אך הפרויקט הופסק כאשר הצוות של רודס הבין שלא נכון להשיק עסק מסורתי לחדשות כבלים בשוק הנוכחי.
ביולי 2021 רודס נשכר להוביל פיתוח עסקי בין-לאומי ב-Sky, חברה בת של קומקאסט.
רודס היה יו"ר המועצה המייעצת של The Edward R.
Murrow Center לעולם דיגיטלי בבית הספר פלטשר באוניברסיטת טאפטס.
הוא גם מכהן במועצת הנאמנים של אוניברסיטת רייס, במועצת היועצים של מכון בייקר, המועצה המייעצת למכון למנהיגים חדשים של אוניברסיטת רייס, ובמועצה המייעצת של Scripps Howard School of Journalism and Communications.
בשנת 2013 רודס הפך ל"מנהיג עולמי צעיר" של הפורום הכלכלי העולמי בכנס ביאנגון, מיאנמר, ומשתתף במפגש השנתי של הפורום בדאבוס, שווייץ.
הוא הגיע לטופ 10 ב-"40 Under 40" של המגזין "פורצ'ן" ב-2012 ונכנס למספר רשימות מדיה ועסקים, ביניהן "35 האנשים החזקים ביותר במדיה" של הוליווד ריפורטר ו-"50 האנשים החזקים ביותר בוושינגטון" של GQ.
בשנת 2005 התחתן עם אמה קאהן.
כיום הוא מחלק את זמנו בין לונדון לניו יורק עם אשתו ושני בניו.
דייוויד שור הוא תסריטאי, במאי ומפיק טלוויזיה קנדי.
הוא היה מעורב ביצירה והפקה של הסדרות "דיני משפחה", "NYPD Blue", "Due South","Battle Creek" ו- "הרופא הטוב".
ידוע בעיקר בשל הסדרה "האוס" שזכתה לפופולריות ולשבחי הביקורות.
שור נולד בעיר לונדון שבמדינת אונטריו בקנדה.
אחיו התאומים, אפרים שור ורפאל שור, הם רבנים בישיבת אש התורה בירושלים.
אחיו הצעיר, רפאל שור, יצר שלושה סרטי תעודה פוליטיים על הסכסוך במזרח התיכון.
שור כתב לסדרת הטלוויזיה Due South.
לאחר מכן הצטרף כמפיק לסדרת הדרמה NYPD Blue, עליה זכה למועמדות לשני פרסי אמי.
לאחר מכן השתתף בהפקת הסדרות Family Law, Hack ו- Century City, אם כי אלה לא זכו להצלחה מסחרית.
בשנת 2003, המפיק פול אטנסיו הציע לשור את הרעיון של חיבור בין אופן חקירה של פשעים לפרוצדורות רפואיות, בין השאר בהשראת הסדרות חוק וסדר CSI ו- NCIS.
שור קיבל את ההצעה, והחליט כי האנטגוניסט יהיה במרכז העלילה, ולא ההליך הרפואי, דבר שהביא אותו להגות לסדרה גיבור דומה לבלש האייקוני שרלוק הולמס.
הדמות שנבחרה לתפקיד זה הייתה ד"ר גרגורי האוס, שגולמה על ידי השחקן הבריטי יו לורי.
אף על פי ש-NBC אישרה את הפקת הסדרה, רשת פוקס לקחה לבסוף את ההפקה.
שור לקח חלק בכתיבת חמישה פרקים של העונה ראשונה, כולל פרק הפיילוט שלה, והפרק "שלושה סיפורים", בו שזורים סיפוריהם של שלושה מטופלים יחד עם סיפורו של ד"ר האוס והתמכרותו לוויקודין.
הפרק האחרון של עונה זו זכה ב-2005 בפרס אמי על כתיבה יוצאת דופן לסדרת דרמה.
סדרה זו הייתה הסדרה הראשונה בה שור לקח חלק בבימוי.
עם הצלחת הסדרה, שור קיבל חוזה נדיב לעונות הרביעית, החמישית והשישית.
שור ושותפיו לכתיבה זכו ב-2009 בפרס גילדת הכותבים של אמריקה.
בשנת 2009 שור הפיק תוכנית הטלוויזיה המשטרתית קצרה בשם Winters בכיכובה של השחקנית ההולנדית פמקה ינסן.