tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שושנק הראשון מזוהה בידי רוב החוקרים עם המלך המצרי שישק מלך מצרים הנזכר במקרא שלוש פעמים.
אם אכן שישק הוא שושנק הראשון, הרי כי אז זהו האירוע הראשון המוזכר במקרא, שלו נמצאה עדות ממקור חיצוני, ומכאן חשיבותו הרבה לחקר תולדות עם ישראל.
תיארוך זמנו של מסע שישק לאור המקרא
הועלתה הצעה, לתארוך זמנו של מסע שישק לכנען, לאור 'קרב קרקר'.
הקרב נערך בשנת 853 לפני הספירה, בין שלמנאסר ה-3 מלך אשור לבין קואליציית המלכים שכללה את אחאב מלך ישראל.
מועד זה, ביחד עם עדות המחבר המקראי לגבי סך כל שנות מלכותם של מלכי ממלכת ישראל (בניכוי שנות קורגנציה אפשריות), חושף כי השנה בה נערך מסע שישק לארץ כנען היא 924 לפני הספירה, בקירוב.
בסרט "שודדי התיבה האבודה" מזוהה שושנק הראשון עם המלך שישק.
הוא מתואר כמי שכבש את ירושלים, בזז את בית המקדש הראשון, ולקח איתו למצרים את ארון הברית.
במצרים הוא הציב את הארון בעיר הבירה שלו טאניס (צען).
לאחר זמן לא רב, העניש אלוהים את טאניס, וקבר אותה בחול.
בסוף שנות ה-30 שלח אדולף היטלר משלחת צבאית לחפור את טאניס, ולמצוא את ארון הברית, שישמש אותו כנשק לכיבוש העולם.
העלילה אינה תואמת את הכתוב בתנ"ך ואת הכתובת בכרנך.
בשני המקורות לא מצוין ששישק לקח מבית המקדש את ארון הברית (אם כי בספר מלכים נכתב "ואת הכל לקח" שממנו אפשר להבין שכל אוצרות המקדש נלקחו, כולל ארון הברית), ולפי הכתובת מכרנך כלל לא ברור אם שישק הגיע בכלל לירושלים.
שושנת הרוחות הוא אוסף של סיפורים קצרים של הסופרת אורסולה לה-גווין שפורסם בשנת 1982. הסיפורים מסודרים לפי תמות של כיוון, אך לאו דווקא אחד מכיווני רוחות השמיים.
הספר זכה בפרס לוקוס בשנת 1983.
"מחברת זרעי השיטה", ופרקים נוספים מתוך יומן האגודה של התרולינגוויסטים (1974, אחוות הכוכבים)
אטלנטיס החדשה (1975, אטלנטיס החדשה)
שני עיכובים על הקו הצפוני (1979, ניו יורקר)
הדו"ח הראשון של שורדי הספינה הטרופה לקדנה מדרב (1978, אנטיוס).
מספר גישות לבעיית קוצר הזמן (1979, אומני).
שושנת הרוחות היא תרשים רוחות השמים: צפון, דרום, מזרח ומערב.
השרטוט מורה גם את כיווני הביניים צפון-מזרח, דרום-מזרח, דרום-מערב, וצפון-מערב.
לעיתים יש שושנות רוחות המראות כיוונים משניים נוספים, הנותנים מידע אודות זווית בקפיצות של 22.5 מעלות או 11.25 מעלות.
למעשה צורתו של המצפן האנלוגי היא בצורת שושנת הרוחות.
שושנת הרוחות היא כלי גרפי המשמש מטאורולוגים כדי להציג באופן תמציתי את מהירות וכיוון הרוח במיקום מסוים.
מבחינה היסטורית, שושנת הרוחות קודמת לשושנת המצפן, שכן לא היה הבדל בין הכיוון הקרדינלי לרוח שנשבה מכיוון זה.
באמצעות רשת של מערכת קואורדינטות קוטבית, תדירות הרוחות על פני תקופה מסומנת לפי כיוון הרוח, עם פסי צבע המציגים טווחי מהירות הרוח.
כיוון החישור הארוך ביותר מציג את כיוון הרוח בתדירות הגבוהה ביותר.
שושנת הרוחות בעלת 16 הכיוונים, היא פרי המצאתו של טימוסתנס מרודוס, ספן ומלומד שחי במאה השלישית לפנה"ס.
תלמי השני, מלך מצרים מינה אותו לנתב ראשי בצי האוניות שלו, מכיוון שתלמי אהב מאוד טכנולוגיה ומדע, ובימיהם התקדמה מצרים בתחומים רבים בצעדי ענק, וביניהם הניווט.
טימוסתנס חיבר ספר של הוראות שיט לטובת הצי המצרי.
בנוסף לכך היו בספר הנחיות לניווט, שהתבססו על שושנת הרוחות בעלת 16 כיוונים.
בעקבות ספר זה יצאו במשך השנים עוד ועוד ספרי שיט, שנהיו חיוניים לספנים וליורדי הים.
לפני פיתוח שושנת המצפן, שושנת הרוחות נכללה במפות על מנת ליידע את הקורא באילו כיוונים נשבו 8 הרוחות העיקריות (ולפעמים 8 חצאי רוחות ו-16 רבעי רוחות) בתצוגת התוכנית.
לא נעשה הבדל בין כיוונים קרדינליים לבין הרוחות שנשבו מאותם כיוונים.
הצפון הוצג באמצעות פלר דה ליס, בעוד המזרח הוצג כצלב נוצרי כדי לציין את כיוון ירושלים מאירופה.
שושנת הרוחות המודרנית, המוצגת בפורמט מעגלי, מציגה את תדירות הרוחות הנושבות מכיוונים מסוימים לאורך תקופה מוגדרת.
אורך כל "חישור" מסביב למעגל קשור לתדירות שבה הרוח נושבת מכיוון מסוים ליחידת זמן.
כל מעגל קונצנטרי מייצג תדר שונה, הנובע מאפס במרכז לתדרים גדלים במעגלים החיצוניים.
תצוגת שושנת הרוחות עשויה להכיל מידע נוסף, בכך שכל חישור מחולק לרצועות המקודדות בצבע ומציגות את טווחי מהירות הרוח.
בשושנת הרוחות יש בדרך כלל ב-16 כיוונים קרדינליים, כגון צפון (N), NNE, NE וכו', למרות שהם עשויים להיות מחולקים ל-32 כיוונים.
אחד הצעדים המקדימים שננקטים בבניית מסלולי המראה בשדה התעופה הוא היעזרות בשושנת הרוחות, מכיוון שלמטוסים יכולה להיות מהירות קרקע נמוכה יותר גם בנחיתה וגם בהמראה כשהם פונים נגד הרוח.
בתנ"ך השמות "קדם", "קדים", "קדמה" ומזרח מכוונים למזרח, המונח "ימה" מכוון למערב, המונחים צפון ושמאל מכוונים לצפון והשמות "נגבה", "ימין" ו"דרום" מכוונים לדרום.
מנקודת מבטו של אדם הניצב ופניו קדימה אל כיוון זריחת השמש במזרח.
ובגבו הים התיכון, הנקרא לעיתים גם הים האחרון, ייתכן מלשון אחורי.
בנקודת מבט זו, בה הפנים למזרח והגב למערב, התקבעו גם הכיוונים בהתאמה ימין (=תימן) ודרום ושמאל וצפון
שׁוֹשַׁנַּת הָעֲמָקִים הוא יישוב קהילתי בתחומי מועצה אזורית עמק חפר.
היישוב שוכן בקצה הדרום-מערבי של תחומי המועצה, בצמוד לנתניה.
היישוב החל את דרכו בשני פרויקטים נפרדים לשיכון, של חברות עמידר ורסקו.
בשנת 1954 היו שני השיכונים לשני יישובים שונים בשם "שושנת העמקים - רסקו" ו"שושנת העמקים - עמידר".
בדצמבר 1956 צורפו שני היישובים למועצה אזורית עמק חפר.
שיכון עמידר היה מורכב מכ-120 צריפי עץ של עולים חדשים, שהוקם בשנת 1952. השיכון חובר לרשת החשמל בקיץ 1959. בשנת 1964 החלו תושבי השיכון להפגין בדרישה לעבור לשיכון קבע.
שיכון רסקו נבנה עבור עולים ממזרח אירופה דוברי יידיש(בעיקר), במיוחד יוצאי חוטין, ובו 39 מבנים למגורים, גן ילדים ומבנה לצורכי מסחר.
הוא נבנה על ידי חברת הבנייה "דירות עם מייסודה של רסקו בע"מ".
39 מבני המגורים נבנו על מגרשים בגדלים שונים (סביב 900 מ"ר) וכל אחד הכיל ארבע דירות של חדר או חדר וחצי (שתיים בקומת קרקע ושתיים בקומה ראשונה), שרובן הורחבו מאז.
כיום ניתן למצוא ביישוב דירות גן ודופלקסים הצופים לים, לצד דירות סטודיו.
היישוב כולל חמישה רחובות: החוף, אמנון ותמר, ההדר, הדקל והאשל.
הוא מבודד וגובל בשדות, שטחים פתוחים ובחוף ים (שאינו מוכרז) אשר מהווה מוקד משיכה למבקרים.
שם היישוב לקוח מפסוק במגילת שיר השירים: "אני חבצלת השרון שושנת העמקים" ().
בסמוך לו שוכן המושב חבצלת השרון, ששמו גם לקוח מאותו פסוק.
שושנת ים (שם מדעי: Actiniaria) היא סדרה של בעלי חיים שוכני מים, שרובם ישיבים, הקרויים על שם הפרח היבשתי, וניזונים מסינון המים באמצעות זרועותיהם.
שושנות-ים נמנות עם על-מערכת הנבוביים, מערכת הצורבים, מחלקת האלמוגים.
שושנה היא, בדרך כלל, פוליפ סוליטרי (יחידני) עם תאים צורבים בזרועותיו.
אותם תאים משמשים את השושנה לשיתוק הטרף ותפיסתו, ואז הוא נגרר על ידי הזרועות לתוך פה השושנה לעיכול בקיבה.
לשושנות הים רגל יחידה שברוב המינים מעוגנת לסלעים או לחול.
מינים מסוימים מתחברים לאצות גדולות וחלק שוחים ללא חיבור כלל.
רבות מהן מקיימות קשרי סימביוזה חשובים עם מינים חד תאיים מסוימים של אצות ירוקות ששוכנים לצד תאי קיבתן של השושנות.
שושנת הים מרוויחה מתוצרי הפוטוסינתזה של האצות, בעיקר חמצן, גלוקוז ואלנין.
האצות מצידן זוכות לחשיפה מתמדת לאור שמש, שהשושנות דואגות שיקבלו.
רוב המינים חיים בשוניות טרופיות אך חלקם הסתגלו למים קרירים יותר, לשוניות רדודות ואף לסביבות חול ואצות.
לשושנות הים ארס המורכב מרעלן עצבי שתפקידו לשתק טרף כמו דגים וסרטנים קטנים ומשמש גם להגנה על שושנת הים מטורפים.
בפגיעה באדם, הארס יכול להכאיב ולגרום לנפיחות במקום הפגיעה אך לרוב איננו קטלני.
החריגים מכלל זה הם מספר מינים של שושנות ים (בעיקר המין Actinodendron arboreum, המין Phyllodiscus semoni ובני המשפחה Stichodactylidae), שעלולים להיות קטלניים עקב פגיעה בתפקוד הכליות והנשימה או בגרימת הלם אנפילקטי.
לשושנות-ים יש שתי צורות של רבייה:
הרבייה האל-מינית מתבצעת באמצעות חלוקת הגוף לשני חלקים או יותר.
חלקים אלה נפרדים זה מזה, וכל אחד מהם גדל ומשלים את עצמו לשושנת-ים בוגרת.
רבייה אל-מינית זו שכיחה אצל שושנות-ים הנתונים בתנאי חיים-קשים; אך בתנאי חיים תקינים מתרבות שושנות-הים ברבייה מינית.
אצל רוב שושנות-הים המינים (זכר ונקבה) נפרדים.
בעונת הרבייה – יוצאים תאי זרע מגוף הזכר, שוחים במים ונכנסים לתוך גופה של הנקבה, שם הם מפרים את תאי הביצה המתפתחים בגוף.
מן הביצה המופרית מתפתחת פגית שחיינית, הנקראת פלנולה.
הפלנולה שוחה עד שהיא מתיישבת על מצע מתאים ומתפתחת לשושנת-ים בוגרת.
רוב הפגיות נטרפות, ורק מעטות מהן מצליחות להינצל מטורפיהן ומגיעות לבגרות.
שושנות-ים רבות מקיימות קשרי-סימביוזה (חיי שיתוף) עם בעלי-חיים אחרים, בכך שהן מספקות להם הגנה, וכגמול בעלי החיים שזוכים להגנה מסייעים לשושנת-הים להשיג את מזונה.
השושנתן המתחפר הוא מין של שושנת-ים גדולה, החיה בים-סוף ומקימת סימביוזה עם דג קטן מסוג שושנונים.
השושנתן המתחפר מספק לשושנון הגנה, והדג מספק לו חלק ממזונו.
שושנות-ים אחרות, כגון המין הנקרא שושן נזירן, מקימות סימביוזה עם סרטנים מן המין הנקרא סרטן נזיר.
הסרטן הנזיר "מרכיב" את שושנת-הים על הקונכייה הריקה של החילזון שבה הוא מתגורר; שושנת-הים מספקת לסרטן הנזיר הגנה, והסרטן מסייע לה בהשגת מזונה.
שושניים (שם מדעי: Liliaceae) היא משפחה בסדרת השושנאים הנפוצה בעיקר באזורים ממוזגים כולל אירופה ואסיה.
צמחים רבים במשפחה זו הם צמחי נוי, אותם מגדלים בשל פרחיהם המושכים.
פעמים רבות משתמשים בשושניים בתחום ההרלדיקה.
מרבית מיני השושניים הם צמחים רב שנתיים עשבוניים.
לשושניים 6 עלי עטיף, 6 אבקנים, ועמוד עלי יחיד.
משפחת השושניים הייתה בעבר פרפילטית וכללה הרבה סוגים, שחלקם נכללים כיום במשפחות אחרות ואף בסדרות אחרות.
מחקרים מתחום המיון הגנטי שנוספו עם השנים (האחרון הוא ה-APG III מ-2009) הפכו את המשפחה לקטנה משמעותית מגודלה בעבר, אם כי גם לפי מיון זה המשפחה מונה עשרות סוגים שונים.
בארץ ישראל גדלים ארבעה סוגים ממשפחת השושניים (על-פי המיון המעודכן):
במרבית מדריכי הבוטניקה מופיע המיון הישן, לפיו המשפחה כוללת סוגים נוספים.
להלן המיון המעודכן של הסוגים הנ"ל:
נרקיסיים (Amaryllidaceae) - שום ואחישום
אספרגיים (Asparagaceae) - יקינתון, כדן, נץ-החלב, זמזומית, מצילות, יקינטונית, כתרים, חצב, בן-חצב ועצבונית
Xanthorrhoeaceae - עירית, אלוי, עיריוני ועריר
סתווניים (Colchicaceae) - סתוונית ובצלציה
שוֹתָא אַרבֶלַדְזֶה (בגאורגית: შოთა არველაძე; נולד ב-22 בפברואר 1973 בטביליסי שבגאורגיה) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום הוא מאמן את קבוצת קסימפאשה.
אחיו התאום, ארצ'יל ארבלדזה, היה אף הוא כדורגלן בינלאומי.
לשותא אח נוסף, רבאז ארבלדזה, שגם הוא כדורגלן.
ארבלדזה שיחק בדינמו טביליסי במולדתו, ולאחר מכן שיחק בטרבזונספור הטורקית ובאייאקס אמסטרדם מהולנד.
בכל אחת משלוש הקבוצות הללו הוא סיים לפחות עונה אחת כמלך השערים של הקבוצה.
ארבלדזה כבש את השער ה-3,000 בליגת העל הטורקית, תוך כדי שהיה גם הכובש המוביל במדי קבוצתו טרבזונספור, בעונת 1995/1996, כמו כן, באותה העונה הוא היה גם מלך השערים בליגה, דבר שהפך אותו ללא-טורקי השני בסך הכל שהוביל את טבלת מלך השערים של הליגה, אחרי טאריק הוסיץ' שעשה זאת בעונת 1983/1984.
בשנת 2001 חתם בגלאזגו ריינג'רס בעסקה של 2 מיליון פאונד, ולאחר ארבע שנים בסקוטלנד, בהן כבש 44 שערי ליגה במדי הקבוצה, חתם בא.ז.
אלקמאר ההולנדית בשנת 2005. באלקמאר שיחק במשך שתי עונות, בהן כבש 36 שערי ליגה, וקבוצתו האחרונה בקריירה הייתה לבאנטה הספרדית.
ארבלדזה הוא מלך השערים של נבחרת גאורגיה בכל הזמנים, עם 26 שערים ב-61 הופעות במדי הנבחרת; הוא ניצב במקום החמישי בטבלת המבקיעים במשחקי גביע אופ"א/הליגה האירופית (עם 27 שערים, אחרי הנריק לארסון, רדאמל פלקאו, קלאס יאן הונטלאר ודיטר מילר).
ב-22 במאי 2008 הודיע ארבלדזה על פרישה ממשחק מקצועני ועל הצטרפותו לסגל האימון של אלקמאר ההולנדית בה שיחק בעבר.
בשנת 2012 חזר לטורקיה ותחילה מונה למאמן הראשי בקבוצת קייסריספור.
לאחר תקופה קצרה מונה למאמן קסימפשה.
ביולי 2015 מונה למאמן טרבזונספור, ובחודש נובמבר באותה השנה התפטר מאימון הקבוצה.
ב-16 ביוני 2016 חתם ארבלזה במכבי תל אביב והעפיל איתה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-4 בינואר 2017 פוטר מתפקידו.
ביוני 2017 מונה למאמן פחטקור טשקנט מליגת העל האוזבקית.
ב-27 בינואר 2022 מונה למאמן האל סיטי.
שושנת קהיר הסגולה הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1985. במאי ותסריטאי הסרט הוא וודי אלן.
הסרט עוסק בצורה הומוריסטית בקשר שבין החיים לאמנות.
הסרט זכה בפרס באפט"א לשנת 1986 כסרט הטוב ביותר, בפרס סזאר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר.
כמו כן, היה מועמד גם לפרס אוסקר.
ססיליה (מיה פארו) היא מלצרית קשת יום הנשואה לבעל תובעני וקשוח.
כדי להימלט ממציאות חייה היא בורחת אל בית הקולנוע השכונתי וצופה בסרטים.
כאשר מוצג בו הסרט "שושנת קהיר הסגולה", ססיליה חוזרת לצפות בו שוב ושוב, עד שכוכב הסרט, טום בקסטר (ג'ף דניאלס), שם לב אליה, ויוצא מהמסך אל אולם הקולנוע, כדי להכירה ולהודות לה על צפייתה האינטנסיבית בסרטו.
ססיליה מתאהבת בו, ומנסה לעזור לו להסתדר במציאות שמחוץ לקולנוע (למשל, הוא רגיל בסרטיו לשלם בכסף ממשחק "מונופול", לשתות מים במקום ויסקי ועוד).
התופעה מתחילה להתפשט בקרב דמויות קולנועיות נוספות.
בנוסף, שחקני "שושנת קהיר הסגולה" מוצאים עצמם מובטלים למחצה - משום שהכוכב שלהם פרש מהסרט.
לאחר שהכוכב "בורח" מהסרט, הקהל המאוכזב רוצה לתבוע את המפיקים של הסרט .
השחקן האמיתי גיל שפרד (גם בגילומו של ג'ף דניאלס) בא לעיירה כדי להתמודד עם דמותו, וססיליה צריכה לבחור בין השניים.
היא בוחרת בגיל, ובחיים האמיתיים על פני הפנטזיה של בקסטר.
בקסטר שבור הלב חוזר לתוך הסרט.
בסוף הסרט מסתבר כי גיל לא אוהב את ססיליה, אלא רק ניסה למנוע מדמותו לצאת לעולם האמיתי.
ססיליה מוצאת את עצמה ללא אהבה, וללא מוצא, יושבת בבית הקולנוע השכונתי וצופה בסרטים על מנת להימלט מהמציאות הכואבת.
השחקנים בסרט מתדיינים בעד ונגד כשהם רואים את הדילמה של סיסיליה - האם להישאר עם הדמות האמיתית - גיל שפרד, או עם הדמות הבדיונית מהסרט - טום בקסטר.
חלקם חושבים על המשך הקריירה שלהם בקולנוע ולכן רוצים שטום יחזור לסרט, וחלקם רוצים לאחל לה אידיליה כמו בקולנוע.
משפט יפה שסיסיליה אומרת - לפני שבוע לא הייתה לי אהבה כלל ועכשיו שני גברים אוהבים אותי ורוצים אותי.
שושנת טיודור או השושנה האנגלית היא סמלה ההרלדי של אנגליה אשר קיבלה את שמה משושלת טיודור, בית המלוכה אשר שלט בממלכת אנגליה בשנים 1485–1603. השושנה היא הפרח הלאומי של אנגליה כשם שהדרדר מייצג את סקוטלנד.
כאשר הנרי טיודור נטל את הכס האנגלי מריצ'רד השלישי הוא הביא גם לקיצה של מלחמת השושנים אשר התחוללה בין בית לנקסטר (אשר סמלם היה שושנה אדומה) ובית יורק (אשר סמלם היה שושנה לבנה) במשך שלושים שנה והובילה את אנגליה לתוהו ובוהו פוליטי.
הוריו היו אדמונד טיודור, רוזן ריצ'מונד וליידי מרגרט בופורט מבית לנקסטר ונישואיו עם אליזבת מיורק הביאו לשילובם של שתי השושלות היריבות.
עם נישואיו, אימץ הנרי את סמל שושנת טיודור אשר שילב בין שושנת יורק הלבנה לבין שושנת לנקסטר האדומה.
השושנה מחולקת לעיתים לשניים במרכז לשני חצאים אדום ולבן או בתדירות רבה יותר מתוארת כשושנה כפולה, אדום על לבן.
בתקופת שלטונו של הנרי השמיני השולחן העגול אשר הוצב בטירת וינצ'סטר נצבע מחדש ובמרכזו צוירה שושנת טיודור.
סמל שושנת טיודור עשוי להיות מצויר עם עלים, וגבעול ואף מוכתר בכתר כפי שמופיע בפורטרט הממוזער של אליזבת הראשונה אשר צויר בידי ניקולס היליארד.
או מחולק בניצב (חתוך לשנים ומשולב עם סמל נוסף) על מנת ליצור סמל משולב.
שושנת טיודור משמשת כצמח הלאומי של אנגליה כפי שמסמל הדרדר את סקוטלנד, התלתן את אירלנד והכרישה את ויילס.
בתור שכזה הוא מופיע על מדיהם של המשרתים שומרים של מצודת לונדון.
הוא מופיע על המטבע בערך של 20 פני וכמו כן על החלקה בשלט האצולה המלכותי של הממלכה המאוחדת וכן על שלט האצולה של קנדה.
השושנה האדומה של לנקסטר היא הפרח המסמל את מחוז לנקשייר.
הסמל מבוסס על פרח מהסוג ורד שמינו המדויק אינו ידוע, אולם מניחים כי זהו זן תרבותי של המין ורד גאליה (Rosa Gallica) .
שושנה בצבע גולס",הופיעה לראשונה כסמל בית לנקסטר בקרב בוסוורת' בשנת 1485.
ורד גאליה נחשב לאחד ממיני הוורד הראשונים שתורבתו.
הוא גדל בר ברחבי דרום אירופה ומרכז אסיה וטופח על ידי הפרסים, המצרים והיוונים הקדמונים.
מאוחר יותר הביאו אותו הרומאים לגאליה (צרפת של ימינו), ומכאן שמו - "ורד גאליה".
שושנת לנקסטר האדומה היא כנראה אחד מזני המכלוא שפותחו ממין זה.
השושנה האדומה שימשה כסיכתם של בני בית לנקסטר במהלך מלחמת השושנים.
עם עלייתו של הנרי טיודור לכס ממלכת אנגליה אוחדו השושנה האדומה עם השושנה הלבנה של יורק ליצירת שושנת טיודור.
השושנה אינה מופיעה על שלט האצולה של דוכסות לנקסטר אך הפכה להיות סמל מחוז לנקשייר ועקב כך שולבה בסמלי הרשויות המקומיות.
מאז 1974 מספר רבעים במנצ'סטר רבתי ובמרזיסייד שילבו את השושנה בסמליהם על מנת לסמל את עובדת יסודם מחלקי לנקשייר.
מאז המאה ה-19 השושנה האדומה הייתה חלק מסמלי מספר יחידות בצבא בריטניה אשר גויסו במחוז.
במלחמת העולם הראשונה השושנה נישאה בידי הדיוויזיה הבריטית ה-55 (מערב לנקשייר) במהלך המערכה בבלגיה; המוטו שלהם היה "מנצחים או מתים, אלו אשר לובשים את שושנת לנקסטר".
סמל הכומתה של הרגימנט של דוכס לנקסטר אשר נוסד בשנת 2006 מציג את השושנה.
חיל הרגלים הקל של הצבא הקנדי נושא גם הוא את השושנה כחלק מתג הכומתה שלהם עקב הברית בינו לבין הרגימנט של יורק ולנקסטר של הצבא הבריטי.
דגל לנקשייר המסורתי, דגל לבן עם שושנה אדומה, מעולם לא אושר בידי מכון הדגלים וכאשר הוצג בפניו נודע כי הוא רשום על שם העיר מונטרוז, סקוטלנד.
משום שלא ניתן לרשום שני דגלים בעלי אותו עיצוב, הדגל הרשמי של לנקשייר כיום הוא דגל צהוב עם שושנה אדומה במרכזו.
שושנת יורק הלבנה הייתה סמלם של בית יורק ההיסטורי ומאז שימשה כסמל יורקשייר.
על פי המסורת מקורה של השושנה בימיו של אדמונד מלנגלי, דוכס יורק הראשון מהמאה ה-14 ומייסדו של בית יורק, ענף של בית פלנטג'נט - בית המלוכה השליט בממלכה.
הסמליות אשר נמצאת מאחורי הפרח מעוררת קונוטציה דתית למרים הבתולה אשר כונתה "השושנה המיסטית השמימית" (Mystical Rose of Heaven) השושנה היורקית לבנה משום שעל פי המסורת הנוצרית הצבע הלבן מסמל אור, תמימות, טהרה, שמחה וכבוד.
במהלך מלחמות האזרחים במאה ה-15 השושנה הלבנה הייתה סמלם של הכוחות הצבאיים של יורק אשר לחמו בבית האצולה המתחרה, בית לנקסטר, אשר סמלם היה שושנה אדומה.
הלוחמה בין שני הבתים נתנה למלחמה את שמה "מלחמת השושנים".
את הסכסוך סיים הנרי השביעי אשר איחד באופן סמלי את השושנים האדומה והלבנה לשושנה אחת - שושנת טיודור סמלה של שושלת טיודור
בהרלדיקה, השושנה מכונה בבלאזון "שושנה ארז'ן", (Rose argent).
שושני המים הם סדרה של כ-250 ציורי שמן מעשי ידי האמן הצרפתי האמפרסיוניסטי קלוד מונה.
הציורים מתארים את גן הפרחים שהיה למונה בביתו שבז'יברני.
הציורים מוצגים במוזיאונים בכל רחבי העולם ובהם מוזיאון מארמוטן מונה שבפריז ובמוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק.
בשנת 1926 הוחלט על הקמת חלל ייעודי להצגת שמונה מהיצירות בפריז.
החלל שנבחר הוא מבנה האורנז'רי – חממת גני הטווילרי.
במבנה הותקנו שני חדרים אובליים המאפשרים תצוגת התמונות באור טבעי.
התערוכה נפתחה לציבור ב-16 במאי 1927, זמן קצר לאחר מותו של מונה.
ב-24 ביוני 2008 נמכרה אחת מתמונות הסדרה בבית המכירות הפומביות כריסטי'ס שבלונדון בסכום של 41 מיליון ליש"ט.
שושתר (בפרסית: شوشتر) היא עיר מבוצרת עתיקה בפרובינציית ח'וזסתאן בדרום-מערב איראן.
היא שוכנת על גדות נהר כארון, כ-90 ק"מ מצפון לעיר אהווז.
שושתר נזכרה בשם "שורקוטיר" (Šurkutir) בכתובת שנמצאה בפרספוליס, והקמתה מתוארכת לפחות לתקופת דריווש הראשון במאה ה-5 לפנה"ס.
גם מקורו של השם הנוכחי בתקופה זו - משמעותו "טובה משוש" או "גדולה משוש", והוא מתייחס לעיר שושן (בפרסית "שוש").
כבר בתקופת הממלכה האחמנית נחפרו בשושתר תעלות מים, שירשו מערכות עילמיות מוקדמות יותר, והיא נודעה כמרכז חקלאי.
העיר שכנה על דרך המלך הפרסית, בין שושן לפרספוליס, ובמקום זה בחר אלכסנדר הגדול לחצות את נהר כארון בשנת 331 לפנה"ס.
שושתר שמשה כבירת הקיץ של שליטי האימפריה הסאסאנית, ובצידה המזרחי, המערבי והדרומי נבנו שערים וגשרים.
בשנת 260 הביס המלך הסאסני שאפור הראשון את הקיסר הרומי ולריאנוס.
הוא שבה אותו יחד עם מספר גדול של חיילים רומים, והשתמש בהם להקמת גשר שאדורוואן הרומי על נהר כארון.
הגשר נפגע מספר פעמים בשיטפונות ושופץ לאורך השנים, אך במועד בלתי ידוע, לפני המאה ה-20, פסק השימוש בו ומצבו התדרדר.
עם הקמת הגשר נוצר מאגר מים, ונחפרו שתי תעלות המים הגדולות סביב העיר, שהייתה לאי בלב הנהר.
אחת התעלות, תעלת גרגאר, פעילה גם כיום; ומהתעלה האחרת, תעלת דריון, שייתכן שנחפרה לראשונה כבר בתקופת דריווש הראשון, נותרו רק שרידים, חלקם שופצו במאה ה-20.
בד בבד עם חפירת שתי התעלות הראשיות, הוקמה מערכת של מבנים נוספים שכללה סכרים וגשרים נוספים, מנהרות, בריכות, טחנות מים, מפלי מים מלאכותיים, מערכות הידראוליות ונקודות למדידת גובה המים.
מערכת התעלות התת-קרקעיות הובילה את מי הנהר אל מאגרים ואל בתי העיר, ומים אלה שמשו לצרכים ביתיים, להשקיה ולאגירה בעת מלחמה.
סביב העיר התפתחו מספר ענפי חקלאות, אשר נסמכו על שפע המים באזור, והענפים העיקריים היו גידול קנה סוכר וניטעת פרדסים.
המערכת גם שמשה את הערבים לכיבוש העיר לאחר מצור של שנתיים בעשור השלישי של המאה ה-7. בסוף העת העתיקה התפתח בשושתר מרכז נוצרי מוקדם חשוב.
המערכות ההידראוליות בעיר תוחזקו גם בתקופת האימפריה הספווית, ואף הורחבו.
עם זאת, חומות העיר נהרסו לקראת סוף התקופה הספווית, ומערכת הובלת המים התדרדרה במהלך המאה ה-19. עימה ירדה חשיבותה של העיר כמרכז חקלאי.
שרידי מפעל המים בעיר נראים היטב סביב שושתר ומתחת לחלק מבתי העיר, ובזכותו היא הוכרה בשנת 2009 כאתר מורשת עולמית.
העיר זכתה לסיוע ממשלתי החל בשנת 1973. מצבה השתפר במידת מה, ומפעל המים שלה מספק מי השקיה לשטח של 400 קמ"ר בסביבתה.
בצידו הצפוני של הנהר הוקם רובע מתוכנן אשר זכה לשם "שושתר החדשה", ובין שני חלקי העיר הוקם גשר.
הרובע החדש נועד לשכן פועלים אשר חידשו את גידול ועיבוד קנה הסוכר באזור, ולהעניק לעיר כולה תנופת פיתוח.
בנייתו החלה בשנת 1976 ותוכננה להסתיים בחמישה שלבים בשנת 1985, אך המהפכה האיראנית בשנת 1979 גרמה לעצירת הפיתוח באופן זמני.
שׁוֹשַׁנּוּנים (שם מדעי: Amphiprioninae) היא תת-משפחה של דגים בעלי צבעים עזים ממשפחת השוניתיים.
דגים ממשפחה זו מכונים גם דגי ליצן .
השושנונים נפוצים בימים הטרופיים באזורי שוניות אלמוגים, וחיים בקשרי הדדיות עם שושנות ים.
קיימים שני סוגים של שושנונים: הסוג שׁוֹשַׁנּוּן (Amphiprion) והמין היחידי שושנון קוצני-לחי (Premnas biaculeatus).
דג השושנון חי בקבוצות הכוללות "זוג רבייה" (זכר ונקבה), ועוד בין 0 ל-4 זכרים שאינם מתרבים.
בכל קבוצה קיימת היררכיה מעמדית הנקבעת על פי גודל הפרטים, כאשר הנקבה היא הגדולה ביותר, ובן זוגה הוא השני בגודל.
שאר הזכרים שאינם מתרבים קטנים מהם אך גם הם מחולקים להיררכיה פנימית המבוססת על גודלם.
אם מסיבה כלשהי הנקבה השולטת מתה, או מודחת על ידי הקבוצה, בן זוגה עובר תהליך של היפוך זוויג, משנה את מינו, והופך להיות הנקבה השולטת.
את מקומו של הזכר שהפך לנקבה, תופס הזכר הגדול מבין קבוצת הזכרים שאינם מתרבים.
תהליך שינוי המין או הפיכה לזכר פורה הוא חד סיטרי, כלומר זכר ששינה את מינו או הפך לפורה אינו יכול לחזור למצבו הקודם.
השושנון מאוד פופולרי כדג נוי לאקווריום מים מלוחים, גם בשל יופיו וגם בשל הקלות היחסית בגידולו בהשוואה למינים אחרים של דגי מים מלוחים.
את דג השושנון ניתן לגדל במכלים מעל 35 ליטר בטמפרטורה 24–30 מעלות צלזיוס ובמליחות (ריכוז מלח) בין 1.018-1.026.
לקראת הרבייה, הזכר מנקה משטח סלעי באזור מוגן, בקרבת השושנה, ומזמין אליו בתנועות חיזור את הנקבה.
הנקבה מטילה את הביצים הנדבקות לסלע, הזכר מפרה את הביצים, ושני בני הזוג שומרים עליהן בקפדנות מפני אויבים פוטנציאליים, ודואגים לזרימת מים שוטפת כדי לספק לביצים שפע חמצן.
זוג אחד מסוגל להטיל 4–6 פעמים בשנה כמה מאות ביצים בכל הטלה.
לאחר 5–6 ימים בוקעות הפגיות (דגיגים) שגודלן כ-2 מ"מ.
בשלב הראשוני לחייהם, מתפתחים בני המין בתוך להקות פלנקטון, אולם עם הגיעם לגודל של כ-10 מ"מ הם יוצאים לדרכם בחיפוש אחר שושנת ים שתשמש להם מקלט.
פרטים שלא הצליחו למצוא את מבוקשם, עתידים להיטרף, בידי דגים גדולים.
מין שושנון שונית המחסום (Amphiprion akindynos)
סוג ומין יחיד שושנון קוצני-לחי (Premnas biaculeatus)
השפעת הסרט מוצאים את נמו
דגי שושנון מהמין שושנון כתום מזויף מככבים בסרט "מוצאים את נמו" ובסרט ההמשך "מוצאים את דורי".
(אחת השיטות הנפוצות ללכידת דג זה היא על ידי פיזור רעל בשונית תוך פגיעה בשאר היצורים החיים בשונית).
בנוסף, בגרסתו העברית של הסרט, המושג "דג ליצן" הוטבע בידי מתרגמת ומביימת דיבוב הסרט, שפרירה זכאי.
תיאור: צבע כתום, עם פס לבן לאורך הגב מחוטם ועד זנב.
שקט וביישן, שוחה רוב הזמן ליד השושנה המארחת, ואינו מתרחק ממנה.
תפוצה: האוקיינוס ההודי, מערב האוקיינוס השקט, מדגסקר, מזרח אפריקה, איי אנדמן וניקובר, ארכיפלג קומורו, אלף האיים ואיי סיישל.
תיאור: צבע כתום, מצנפת לבנה מעטרת את הראש, ופס לבן ממוקם מאחורי כל עין.
תפוצה: האוקיינוס השקט, איי מאנוס, פפואה גינאה החדשה, איי שלמה, בריטניה החדשה
שושנון פס רחב (שושנון כחול שפתיים)
תיאור: צבע חום כהה, שלושה פסים לבנים רחבים אנכיים על הגוף
מקור: מערב האוקיינוס השקט, אוסטרליה.
אופי:בדרך כלל שקט, בבגרותו נעשה טריטוריאלי ויותר תוקפני.
תיאור: צבע חום עם שני פסים לבנים אנכיים המעוטרים בסיומת לבנה.
הפס הראשון ממוקם בראשו של הדג, והפס השני חוצה את גופו במרכזו של הסנפיר הגבי.
מקור: האוקיינוס השקט המערבי, איי לויאלטי, ניו סאות' ויילס, קלדוניה החדשה ושונית המחסום הגדולה (מכאן בא שמו של הדג).
שם מדעי: (Amphiprion chrysopterus) נקרא גם "שושנון כתום סנפיר"
תיאור: צבע בין חום לשחור, שני פסים כחולים חוצים את הגוף במאונך.
צבע הסנפיר נע בין כתום לצהוב.
מקור: האזורים הטרופיים במערב האוקיינוס השקט.
תיאור: צבע חום צהבהב, עם שלושה פסים לבנים החוצים את הגוף במאונך.
האחד מאחורי העין, השני במרכז הגוף והשלישי בבסיס הזנב.
מקור: מערב האוקיינוס ההודי, עד דרבן שבדרום אפריקה.
כדי להבדילו מה"פרקולה המזויף", מכונה: "פרקולה אמיתי".
תיאור: צבע כתום, עם שלושה פסים לבנים, ליד הפס האמצעי שלו יש קו הפרדה שחור עבה, אשר יוצר צורת אוכף.
מקור: האוקיינוס השקט, האוקיינוס ההודי, מעל מערב אוסטרליה, מזרח אסיה ויפן.
אופי: רגוע אך תוקפני כלפי בני מינו.
ה-"שושנתא" היא כינויו של הדפס שנוצר בשנת 1862 ב"דפוס סלומון" בירושלים.
היא מציגה את המקומות הקדושים בארץ ישראל ומעוצבת כמגזרת נייר בצורה של שושנה.
ה"שושנתא" - שנחשב להדפס הליתוגרפי הראשון שנעשה בארץ ישראל - הודפסה בשנת 1862 בבית הדפוס של יואל משה סלומון ומיכל הכהן בירושלים.
הייתה זו העבודה הראשונה שהודפסה בבית הדפוס.
העבודה נסמכת על יצירות דומות שהודפסו באירופה במחצית השנייה של המאה ה-19 ויועדו לעולי רגל ולקהילות ישראל.
בשונה מעיטורים יהודיים אחרים, ה"שושנתות" הודפסו משני עברי הדף, משום שנהגו ליצור מהן, בעזרת קיפול למשולשים וגזירות, צורה של שושנה.
הדפס של שושנה אף מופיע בצידו האחורי של הדף.
מבנה עיטורי זה שימש, בין היתר, כעיטור מקובל לסוכה.
שני צדיה של ה"שושנתא" של דפוס סולומון מכילים תיאורים של המקומות הקדושים המסודרים בשני מעגלים.
במעגל הפנימי, המכיל תיאורים במסגרת עגולה, מופיעים תצלומים מעובדים של מקומות כגון יד אבשלום, מגדל דוד ועוד.
המעגל החיצוני מכיל תיאורים במסגרת אליפטית ובהם הכותל המערבי, בית המקדש, ירושלים המתוארת מארבעה כיוונים שונים ועוד.
השושנתא זכתה לפרסום רב בקרב קהילות ישראל.
טוביה סלומון אף כינה את ספר שיריו משנת 1883 - "למנצח על שושנים" - בעקבות ה"שושנתא".
"שושנת יריחו" היא שמה של סדרת תצריבים שיצר האמן הישראלי לארי אברמסון בסדנת ההדפס ירושלים.
הסדרה כוללת ספר אמן וכן הדפסים בודדים.
לארי אברמסון יצר את סדרת "שושנת יריחו" בשנת 2003 בסדנת ההדפס ירושלים.
הסדרה הגדולה מכילה עשרות הדפסים בגדלים שונים.
מרבית הסדרה נעשתה בטכניקה של תצריב שעווה רכה והודפסה על ידי רן סגל.
12 הדפסים מן הסדרה, שהודפסו על גליונות נייר ארש בגובה של .26.5 ס"מ וברוחב של 19 ס"מ, אוגדו כספר-אמן בשם "שושנת יריחו האמיתית" שיצא במהדורה של 12 עותקים.
בחלק מן ההדפסים עשה אברמסון שימוש גם בחומצה חיה ובטכניקות תצריב נוספות.
מספר הדפסים נעשו בשילוב של תצריב והדפס משי, שהודפס על ידי רן סגל ואיתן הורוביץ.
בשנת 2004 הוצגו ספר-האמן וההדפסים הנוספים בתערוכה שנערכה בסדנת ההדפס ירושלים.
מאז, הוצגו ההדפסים במספר תערוכות בסדנה ומחוץ לה.
הסדרה "שושנת יריחו" מהווה ביטוי לעיסוקו המתמשך של אברמסון בבוטניקה הישראלית, כביטוי לעיסוק באסתטיקה ובתולדות האמנות, ובו בעת גם במציאות הפוליטית.
המוטיב של הסדרה הוא הצמח "שושנת יריחו האמיתית" (Anastatica hierochuntica), המכונה גם בערבית "כף-אל-עדהר" ("כף הבתולה") המזוהה גם עם מרים, אם ישו.
הצמח נפוץ במזרח הים התיכון ובצפון אפריקה, ובייחוד בנגב הישראלי.
הצמח מאופיין בפקעת ובה זרעים הנותרת לאחר התייבשותו של הצמח.
פקעת זו "מתעוררת לחיים" ונפתחת במגע עם מים.
מסיבה זו מקושר הצמח עם תחייתו של ישו ועם האמונה העממית שמרים, אם ישו, החזיקה צמח זה בזמן לידתו של ישו.
עם זאת, "שושנת יריחו" משמשת גם ביטוי ללאומיות יהודית בארץ-ישראל.
על פי האמן היא "כמו אשכול הענבים של המרגלים, שושנת יריחו היא מטונימיה של הארץ, פרגמנט המתנתק משם
ומתגלגל אל הסף, אל נבו, כדי לתת את עדותו על השלם (הבלתי מושג?)...".
אברמסון בחר לתאר את הצמח כדימוי בודד על רקע שטוח, המושפע מציורים בוטניים.
בחלק מן העבודות עשה אברמסון שימוש בחומצה חיה על גבי הפלטת התצריב, טכניקה שיצרה אפקט של כחתמיות כהה, היכולה להתפרש גם כמעין הילה.
בעבודות בהן נעשה שילוב עם הדפס רשת מופיע ברקע דימוי של קרקע מדברית.
שׁוּשַׁנִיק (בארמנית: Շուշանիկ; בגאורגית: შუშანიკი; 440 בערך - 475) הייתה מרטירית נוצרייה בכנסיות הארמנית והגאורגית.
שושניק שהייתה ארמנית במוצאה עונתה על ידי בעלה עד מוות בכפר צוּרטַאווִי שבגאורגיה, כיוון שסירבה לוותר על אמונתה הנוצרית ולהמיר את דתה לזורואסטריות.
נולדה בשנת 440 לערך, בתו של הגיבור הלאומי הארמני ורטן ממיקוניאן.
נישאה לאציל גאורגי בשם וַרסכַּאן שכיהן כשליט מקומי במסגרת האימפריה הסאסאנית.
ורסקן פנה נגד הנצרות, אימץ את הזורואסטריות וביקש לכפות אמונה זו על כל תושבי אזור השליטה שלו ובפרט על אשתו.
היא סירבה, עזבה את ארמון מגוריהם ועברה לחיות בתא נזירי סמוך לכנסייה כפרית.
בשנת 469 אסר אותה ורסקן בכלא במבצר, שם שהתה עד מותה.
במהלך מאסרה לא הפסיקה להתפלל ולקרוא בכתבי הקודש ואל תא הכלא שלה הובאו נזקקים שקיבלו ממנה ברכה.
לאחר מותה בייסורים הוטמנו שרידיה בכנסייה ברובע מטחי שבטביליסי.
החיבור "מות הקדושים של המלכה שושניק הקדושה" מאת יאקוב צוּרטַאווֵלִי , שהיה הכומר שלה, הוא החיבור הקדום ביותר בשפה הגאורגית.
שושניק קורגיניאן (בארמנית: Շուշանիկ Կուրղինյան; 18 באוגוסט 1876 – 24 בנובמבר 1927) הייתה משוררת ארמנית שהייתה אחראית להתפתחות זרם שירה סוציאליסטי ופמיניסטי.
היא נתנה קול למחוסרי הקול, וראתה את תפקידה כמשוררת פוליטית מבחינה מהותית.
השיר הראשון שלה פורסם בשנת 1899 בכתב העת "טאראז" (Տարազ), ובשנת 1900 הסיפור הקצר הראשון שלה פורסם בכתב העת "אגביור" (Աղբյուր).
לאחר שייסדה את תא הנשים של מפלגת הנצ'אק הלאומנית, קורגיניאן נמלטה לרוסטוב על הדון, על מנת להימנע ממעצר בידי משטר הצאר.
אוסף שיריה הראשון, "צלצול השחר", פורסם בשנת 1907, ואחד השירים מתוכו, "אהבת הנשר", תורגם לאנגלית, ונכלל באנתולוגיית שירים ארמנים שפרסמה אליס סטון בלקוול,Armenian Poems: Rendered into English Verse (1917).
אחרי המהפכה הרוסית של 1917, ב-1921, היא חזרה לארמניה הסובייטית, שם התגוררה עד מותה.
לאורך חייה, קורגיניאן טיפחה מערכות יחסים משמעותיות עם מובילי עולם התרבות הארמנית,, ביניהם ורטאנאס פפאזיאן, אווטיק ישחקיאן, חובהאנס טומאניאן ועוד.
שושניק קורגיניאן (לבית פופולג'יאן) נולדה באלכסנדרופול, (היום גיומרי), שבארמניה, למשפחת ענייה ממעמד הפועלים.
אביה, הארוט פופולג'יאן, היה סנדלר.
שושניק הצעירה זכתה לחינוך בבית ספר לבנות כאשר הזכות לחינוך הורחבה למעמד הפועלים בארמניה בסוף המאה ה-19. בשנת 1895 היא למדה בגימנסיה רוסית, שהיה אחד מני בתי ספר רבים שהקים הצאר אלכסנדר השלישי כדי להפוך את הקווקז לרוסי מבחינת שפה ותרבות, ולהרחיב את הגבולות של האימפריה הרוסית.
בבית הספר, השאיפות הספרותית של קורגיניאן היו ידועות, והיא זכתה לעידוד מצד מוריה.
בערבים, הייתה מסייעת לאביה בעבודתו, ואף דורשת ממנו תשלום על כך, מה שגרם לביקורת מצד אמה.
בחודשי הקיץ הייתה עובדת במפעל קרמיקה כדי לתרום לכלכלת המשפחה.
בגיל 17, היא הקימה את תא הנשים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הנצ'אק, שהייתה מפלגה לאומנית אשר ביקשה את עצמאות ארמניה מהאימפריה הרוסית.
הקבוצה, שמנתה 18 נשים, רצתה להשתתף במאבק לשחרור ארמניה, שחלקה המזרחי היה תחת שלטון הרוסים, ואילו חלקה המערבי תחת שליטת האימפריה העות'מאנית.
בגיל עשרים ואחת היא נשואה לארשאק קורגיניאן, חבר במחתרת הסוציאליסטית בקווקז.
אחרי שיצאו שיריה הראשונים, התפתחה עוינות גדולה כלפיה מצד המשטר ותומכיו, ויצא צו למעצרה בשל פעילות נגד הצאר.
משום כך, ב-1903 היא עברה לרוסטוב על הדון עם שני ילדיה, בעוד ארשאק נשאר באלכסנדרופול.
שם היא חוותה עוני וקשיים רבים, והחלה להשקיע עצמה בסביבה המהפכנית הרוסית, וחלק מהשירים העוצמתיים והטעונים ביותר נכתבו בין 1907–1909, במהלך המעורבות שלה עם המחתרת הפרולטריאנית.
ספר השירה הראשון שלה, "צלצול השחר" (Արշալույսի ղողանջներ) פורסם, בסודיות, בשנת 1907. הספר היה תגובה ישירה למהפכה הכושלת של 1905. ספרה השני ספג ביקורת קשה ונדחה על ידי הצנזורה הצארית.
שיריה העלו סוגיות כגון התנאים הכלכליים הקשים אשר מאלצים נשים עניות לפנות לזנות כדי לשרוד, ועל הניצול הנוראי שהן עוברות.
מתחילת דרכה, כללה קורגיניאן רעיונות פמיניסטיים בכתיבתה, מנקודת המבט של אישה ממעמד הפועלים, וייחלה למהפכה חברתית שתיוולד באמצעות המאבק של נשים לשוויון זכויות ושחרור מדיכוי.
בחלק משיריה, היא פותחת בקריאה ישירה לאחיותיה הנשים להשיל מעליהן את כבלי הפטריארכיה, ולהתאחד בסולידריות למען המטרה.
בשונה ממשוררות רבות בנות זמנה, גם מבין הפמיניסטיות, קוריגיניאן לא האדירה את תפקיד האמהות או את היופי הנשי, אלא התמקדה בהדרה, ניצול, והזנחה של נשים, ובהשתקתן של אלה שנאלצות לתוך מוסד הנישואים.
החל מסוף שנות ה-1910 ועד מהפכת אוקטובר, היא המשיכה לכתוב ולהשתתף במיזמים חברתיים, אבל פעילותה הוגבלה בשל בריאות לוקה.
אחרי הסירוב לפרסם את ספרה השני, לא פרסמה עוד את עבודותיה בספרים עד אחר מותה, ואת ספרה השני, אוסף, ליקטה ופרסמה בשנת 1939 בתה.
בשנת 1921, שנה לאחר הסובייטיזציה של ארמניה, היא חזרה לאלכסנדרופול, עיר מולדתה, שתחת המשטר הסובייטי שונה שמה ל"לנינקאן".
היא נטלה חלק פעיל בבניית המדינה מחדש, והאמינה בכוחה של רוסיה כבעלת ברית למען מולדתה המיוסרת.
ב-1925 היא נסעה לחרקוב ולמוסקבה לקבלת טיפול רפואי וחזרה מאוכזבת.
ב-1926, לאחר רעידת אדמה בלנינקאן, היא התיישבה בירוואן, שם התקבלה בהתלהבות רבה על ידי המעגלים הספרותיים.
קורגיניאן נפטרה בגיל חמישים ואחת בירוואן, ב-24 בנובמבר 1927. היא נקברה בפרק הפנתיאון קומיטאס.
במהלך התקופה הסובייטית, עבודתה של קורגיניאן שימשה בעיקר למטרות פרופגנדה, דבר שבפועל מחק את תרומתה האמנותית.
על פי חוקרת הספרות ויקטוריה ראו, "הביקורת הספרותית הסובייטית התעלמה מהפנים המגדריים הספציפיים של עבודתה של קורגיניאן, מכיוון שלטענתם, המפלגה הסוציאליסטית תמגר גם את בעיותיהן של נשים, וכל התייחסות ספציפית לסוגיות נשים גונתה כ'בורגנית'.
בהקשר כזה, כשהיא מצוירת אך ורק בתור משוררת פרוטלריאנית, היצירה הפמיניסטית שלה נדחקה לשוליים ונותרה בלתי מוכרת.
מאז נערכה הכרות מחודשת עם עבודתה, מאז שנות ה-1990, קורגיניאן נחשבת כאחת המייסדות של הספרות הפמיניסטית והפרוטלריאנית הארמנית.
במקרים רבים גם סר חינה מפני הגורמים המשפיעים הסובייטים, מכיוון שהיא הייתה בוטה מאוד באמונתה אך ורק בכוחו של העם, ובבוז שרחשה למפקדים ומנהלים ובעלי הכוח.
עבודותיה המקוריות שמורות במוזיאון לאמנות וספרות של ארמניה – 59 כתבי יד, כולל מחזות ופרוזה.
ב-2006, יצא מטעם אגודת הנשים הארמניות הבינלאומית (AIWA) אוסף שיריה המתורגמים לאנגלית: I Want to Live: Poems of Shushanik Kurghinian
עבודות שנכתבו על שושניק קורגיניאן:
המתרגמת העכשווית העיקרית של קורגיניאן, אשר גם כותבת עליה ומכירה אותה לציבורים חדשים מודרניים, היא שושן אוואגיאן, שהיא סופרת בעצמה, מתרגמת, וחוקרת ספרות.
אוואגיאן כתבה שהשכלתה הספרותית תחת המערכת בברית המועצות הגבילה את הידע הספרותי-היסטורי שלה, והיה זה רק כשנסעה ללמוד בארצות הברית שגילתה את קורגיניאן, והפכה את לימוד עבודתה לחלק ממפעל חייה.
שושנת העמקים (שם מדעי: Convallaria majalis) הוא מין צמח מהסוג Convallaria ממשפחת האספרגיים (Asparagaceae).
שושנת העמקים היא צמח עשבוני רב-שנתי המגיע לגובה 10–30 ס"מ.
הוא בעל קנה שורש משריש המגיע לעומק 50 ס"מ המשמש כאיבר אגירה והישרדות ובשל כך משתייך לקני השורש הגאופיטים.
קנה השורש הצר יחסית מסתעף באופן חד-קני; כל נצר צומח מאחורי קצה שורש הקנה.
באמצעות צורתם הכדורית הראשונית פורצים הנצרים הצעירים מן האדמה החוצה באביב.
את הגבעול הניצב והמחודד עוטפים לרוב שני עלים.
לשושנת העמקים שניים עד שלושה עלים הצומחים ישירות מקנה השורש.
הם בנויים מנדן דמוי גבעול וטרף.
אורך הנרתיק נע בין כ-4 עד 30 ס"מ.
העלים דמויי איזמל רחבים, חלקים משערות ושפתם ישרה, אורכם נע בין 12 ל-20 ס"מ ורוחבם נע בין 2.5 ל-5 ס"מ ומסתיימים בחוד קצר.
צבע שני צדי העלה ירוק כהה, כשצדו העליון מבריק.
העלה הולך וצר לכיוון בסיסו לתוך הגבעול, והנדן דמוי המקל של העלה הנמוך מתכנס אל הגבעול.
בנוסף לכך עוטפים עלים תחתיים קרומיים את הגבעול.
בין מרץ ליוני מתפתחים בין חמישה לעשרה פרחים לכדי תפרחת רוכנת, פחות או יותר חד-צדדית.
כל פרח ניצב מעל חפה קרומי מחודד באורך 4–22 מילימטר.
החפה בעוקץ־תפרחת הוא בגודל 5–11 מ"מ, נטוע בבסיס.
סימן ההיכר של פרחי שושנת-העמקים הוא ניחוח עז ומתוק אופייני, אליו נמשכים מאביקים פוטנציאליים.
מרכיב מרכזי בניחוח הוא אלדהיד ארומטי (Bourgeonal).
העטיף הלבן הוא מקשה אחת ולא מתחלק לגביע ונזר.
ששת עלי הכותרת באורך 5–9 מ"מ צמודים זה לזה ומקושתים באופן כמעט אחיד עד לבסיסם.
בעלי הכותרת יש בלוטות מיקרוסקופיות.
עלי הכותרת לרוב לבנים, לעיתים רחוקות יש שישה כתמים סגולים באזור בסיס האבקנים (הווריאציה קרויה picta).
הפרח הוא אנדרוגינוס, כלומר כולל גם אבקנים וגם עלי שחלה.
מבחינים בשני עיגולים, בתוך כל אחד נמצאים שלושה אבקנים פוריים.
הזירים (filaments) קצרים, לרוב אדמדמים, מתפתחים בד בבד עם בסיס עלי העטיף ואינם מתנשאים מעליו.
תצורת המאבקים הצהובים ארוכה עד דמוית-איזמל, והם נושאים שני מדפים; חריצים נפתחים משני צדיהם מלמעלה למטה לאורכם, לשחרור האבקה.
שלושה עלי שחלה מתפתחים לכדי שחלה עילית עגלגלה בעלת שלושה תאים.
צלקת קטנה תלת-אונתית מסיימת את עמוד העלי הקצר, העבה והזקוף.
עמוד העלי אינו בולט מעבר לעטיף.
הפרי הבשל ענבה, כדורי, בקוטר 6–12 מ"מ, תלת-תאי ואדום.
הוא מכיל בשר פרי ו-1–5 זרעים.
הזרעים בצבע צהוב עד חום בהיר, אורכם 3–4 מ"מ וצורתם מכמעט כדורית ועד דמוית איזמל.
הם זקוקים לקור כדי להבשיל ונחשבים קצרי חיים.
מספר הכרומוזומים הבסיסי הוא x = 19. בצמחי הבר יש כרומוזום דו-סדרתי של 2n = 38.
לשושנת העמקים מנגנון האבקה ללא צוף, אך בבסיס השחלה יש רקמה ריחנית חדירה.
ההאבקה נעשית באמצעות חרקים, ככל הנראה במיוחד על ידי דבורים.
שתי אסטרטגיות משמשות את שושנת העמקים לקידום האבקה בין הצמחים: בראשונה, יוצרים הפרחים בצמחים שונים עמוד עלי באורכים שונים (הטרוסטיליה) כדי למנוע האבקה בין פרחי אותו צמח.
בשנייה, מגיע המאבק לבגרות לפני הצלקת של אותו צמח.
אסטרטגיה זו (protandry) אינה מונעת לחלוטין האבקה עצמית.
שושנת העמקים נפוצה דרך מספר מנגנונים: הפירות מתפתחים בקיץ, נאכלים על ידי בעלי-חיים, במיוחד השחרור והקכלי, המפרישים מאוחר יותר את זרעיהם הצהובים דמויי האגס.
שושנת העמקים משמשת כפרח נוי בגנים ובבתי-קברות ומשם מתפשטת לאזורים סמוכים.
כמו כן מתפשטת שושנת העמקים מתחת לפני הקרקע מתוך קנה השורש.
שושנת העמקים מסווגת כרעילה מאוד.
כל חלקיה רעילים, במיוחד הפרחים והפירות.
סימפטומים של הרעלה: במקרה של מגע חיצוני עם הצמח מתרחש גירוי העור והעיניים.
כאשר הצמח נלקח דרך הפה עלולים להתרחש בחילות, שלשול, הפרעות קצב הלב, סחרחורת ולחץ בחזה.
ראשית לחץ דם גבוה ודופק מהיר, אחר כך ירידה בלחץ דם, נשימה איטית מאוד ועמוקה, ולבסוף דום לב.
לאחר נטילת 1–5 פירות נצפה קצב לב לא סדיר, לרוב ללא תסמינים.
נטילת כמות גדולה יותר תצריך טיפול דומה לזה של דום לב.
הפרחים והפירות מסכנים במיוחד ילדים, ובמקרה של נטילת חלק מן הצמח יש לפנות לייעוץ מקצועי.
שושנת העמקים נפוצה כמעט על פני אירופה כולה עד לקווקז, ובצפון אמריקה היא נחשבת למין מתאקלם.
בדרום אירופה מוגבלת תפוצתה בדרך כלל לאזורים הרריים.
זנים אחרים של מין שושנת העמקים אוקלמו במזרח אסיה וצפון אמריקה, וזנים נוספים, לדוגמה, שושנת העמקים האדומה-בהירה Rosea, מטופחים בעולם כולו.
צמיחת שושנת העמקים במושבות נחשבת למאפיין של יערות האשור והאלונים של אירופה.
ביערות נשירים יבשים עד יבשים קלות, מתפתחות לעיתים קרובות מושבות צפופות, בעיקר ביערות אשורים ואלונים בעלי מגוון בינוני של צמחים.
עם זאת, היא נמצאת גם במושבות משותפות עם עשב גבוה ועשב קנים למרגלות האלפים.
בהרים נמצאת שושנת העמקים עד רום 1900 מטר במשטחי אחו, במדרוני אבנים ובאזורי שיח דלילים.
שושנת העמקים מעדיפה אזורי אקלים בעלי קיץ חם ומוצלים חלקית.
היא משגשגת באדמה עשירה בגיר וגם באדמה חומצית.
במקומות מיוערים מוצלים מאוד מפתח הצמח לעיתים קרובות רק עלים, ללא פרחים.
במקרים אלה נעשית התפוצה בעיקר דרך שלוחות שורשים.
שושנת העמקים נובטת על קרקע ספוגית ותלויה לשם כך בפטריות שורש.
מאמצע המאה ה-19 היא מוזכרת שוב, כשמייחסים לה סגולה רפואית לטיפול בחולשת שריר הלב, ומתבצעים ניסויים מדעיים לבדיקת תכונות חומריה הרעילים, כמו גם ניסויים בנוגדי-הרעלים.
שושנת העמקים מופיעה בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה שובר שורות, בה וולטר משתמש בפירותיה כדי להרעיל את ברוק, ובכך לגרום לג'סי לחבור לצידו ולהתנקש בגאס.
אוסקר פלצמן (מלחין יהודי סובייטי) ואולגה פאדייבה-קליינר (פזמונאית יהודיה סובייטית) כתבו בשנת 1958 שיר "Ландыши" ("שושנות העמקים") שהפך ללהיט בברית המועצות.
להקת קווין הוציאה ב-1974 שיר שנקרא "Lily Of The Valley", המשתמש בצמח כדימוי למשהו יפה אך קטלני.
שושנים עצובות הוא פזמון עברי אשר נכתב, הולחן ובוצע על ידי עידן רייכל.
השיר יצא לאור בדצמבר 2002, כחלק מאלבום הבכורה של הפרויקט של עידן רייכל, הפרויקט של עידן רייכל, על ידי חברת התקליטים הליקון.
השיר הופק על ידי עידן רייכל ועובד על ידי רייכל בשיתוף גלעד שמואלי, שותפו הקבוע לעיבודי הפרויקט של עידן רייכל, בדומה לשאר שירי האלבום.
השיר הוא אחד מבין שני השירים אותם ביצע רייכל, לצד השיר "הנך יפה".
את השיר מלווה בקולות רקע באמהרית טגדה שרון רטה.
רייכל סיפר כי זהו השיר הראשון שכתב עבור הפרויקט.
השיר בוצע בגרסאות כיסוי רבות על ידי אמנים שונים במסגרות שונות.
ב-2011 ביצע הזמר לירן דנינו את השיר במסגרת העונה השביעית של כוכב נולד.
ב-2010 ביצעה הזמרת אדר גולד את השיר במסגרת העונה השמינית של כוכב נולד.
ב-2016, בטרם פרסומו כזמר, העלה הזמר עדן חסון לאתר יוטיוב גרסת כיסוי לשיר.
ב-2020 ביצעה הזמרת עדן אלנה את השיר לצד עידן רייכל במסגרת "ספיישל עידן רייכל" בעונה השביעית של התכנית הכוכב הבא.
ב-2021, לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, ביצעו ופרסמו הזמרים עדן חסון ויסמין מועלם בשיתוף ישראל בידור את השיר לזכרו של סמל ראשון דניאל פומרנץ.
ב-2023 ביצעה את השיר הזמרת נויה אשש.
הגרסה של עדן חסון ויסמין מועלם
"שׁוֹשְׁקֵה" היא דמות קומיקס הומוריסטית של אישה בלונדינית, פרי מכחולו של זאב אנגלמאיר אשר הופיעה לראשונה בשנות התשעים של המאה העשרים.
תחילת הופעותיה של שושקה בדפוס
שושקה צוירה לראשונה בפנזין סטיות של פינגווינים ואחר כך בפנזין סירופ אשר נוצר על ידי אנגלמאיר.
בתחילת דרכה, הייתה דמותה של שושקה אחת מני רבות אשר נוצרה על ידי אנגלמאיר אך בהמשך, קיבלה שושקה את מרב תשומת ליבו של אנגלמאיר והחלה לשלב פוליטיקה ומחאה יחד עם ההומור.
ב החל אנגלמאייר לאייר את שושקה על בסיס קבוע בפנזין "סירופ" אשר יצר ולבסוף, בשנת 2016 קרמה שושקה עור וגידים כשיצאה מתוך צדפה בפתחה של התערוכה "הארץ המובתחת" אשר הוצגה בבית העיר בתל אביב.
זמן מה אחרי התערוכה החל אנגלמאיר להסתובב בדמותה, ובשלב מסוים החל להיות פעיל פוליטי בשעה שהיה בזהותה של שושקה.
במהלך שנות קיומה כדמות ממשית, שושקה הפגינה במספר רב של מחאות חברתיות ופוליטיות שונות.
ב-2018, קמפיין סיעת הליכוד בבחירות לעיריית תל אביב-יפו, כלל מודעה עם הכיתוב "זה אנחנו או הם", לצד דגלי ישראל ופלסטין.
בתגובה לכך, יצרה שושקה מודעה עם הכיתוב "זה אנחנו או אנחנו", בה יד כשעל כל אצבע דמות המייצגת חלק אחר בחברה הישראלית.
המודעה הודבקה על מודעות של הליכוד, והקמפיין עורר הדים.
שושקה הופיעה בהפגנות נגד גירוש פליטים וילדי זרים מישראל, בהפגנה למען קבלת ילדים דרוזים למערכת החינוך בחיפה, בהפגנה נגד חוק הלאום, ובעוד הפגנות שונות.
בנוסף, שושקה משתתפת באופן קבוע במחאות נגד שחיתות שלטונית, ובפרט במחאה נגד בנימין נתניהו.
בהפגנה שנערכה ב-5 בספטמבר 2020 אף נעצר אנגלמאיר כאשר הוא בדמות בהפגנה בידי המשטרה, בטענה שהתחפושת "עלולה להוות הטרדה מינית כלפי הציבור".
שושקה אמרה כי מעצרה מהווה פגיעה חמורה בחופש הביטוי, ואף טענה כי נערכה לה בדיקה אינטימית משפילה בתחנת המשטרה.
התיק כנגד אנגלמאיר בנושא זה נסגר, ואף נעלם כל זכר לקיומו.
ב-5 ביולי 2023 אנגלמאיר נעצר שהוא בדמות של שושקה במהלך הפגנה בנתיבי איילון בתל אביב.
ב-2019 נכנסה לרשימת 100 המשפיעים של מגזין The Marker כאקטיביסטית.
שושנת פרא הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1991 בבימויה של מרתה קולידג' , עם לורה דרן, רוברט דובאל ודיאן לאד בתפקידים בראשיים.
בשנת 1971 מגיע באדי הילייר (ג'ון הרד) לבית הוריו בג'ורג'יה ונזכר בעוזרת הבית שלהם, רוז, שהגיעה אליהם יום אחד עם מזוודה בתקופת השפל הגדול.
רוז (לורה דרן) הייתה יתומה שהתגוררה בברמינגהאם (אלבמה).
בילדותה ידעה עוני והטרדות מיניות והחלה לעסוק בזנות.
משפחת הילייר הסכימה לקבל אותה כעוזרת בית כדי לשקם אותה.
מר הילייר (רוברט דובאל) היה מנהל מלון, דמות גברית וסמכותית במשפחה.
אשתו (דיאן לאד) הייתה כבדת שמיעה ועסוקה כל הזמן במחקרים היסטוריים.
להם שלושה ילדים - "באדי" בן ה-13 (לוקאס האס), "דולי" (ליזה ג'קוב) ו"וואסקי" (איבן לוקווד).
רוז מתלבשת בלבוש חושפני (ביחס לשנות ה-30) ובעלת יצר מיני מפותח.
היא מנסה לעגוב על מר הילייר שברגע הראשון נכנע אך לאחר מכן הודף אותה כשבאדי ואחותו מציצים.
היא עולה לחדרו של באדי, מרשה לו למשש את החזה שלה ואחר כך לבצע בה אוננות בתנאי שלו ייגלה זאת לאף אחד.
ביום החופשה מסיע אותה מר הילייר העירה ביחד עם באדי ושניהם צופים בהופעתה הצעקנית ובגברים הנגררים אחריה.
חלק מהגברים מגיעים לבית המשפחה ומתקוטטים בחצר.
מר הילייר מבריח אותם ורוצה לפטר את רוז אך דווקא אשתו שגם היא הייתה יתומה, מגינה עליה.
רוז מבטיחה לשנות את התנהגותה אך יום אחד היא נעצרת בעקבות קטטה בבר שנגרמה בגללה.
במהלך המעצר היא נושכת את אצבעו של אחד השוטרים, דייב (רוברט ג'ון ברק) אך הוא דווקא מתאהב בה.
רוז לוקה בדלקת ריאות קשה ומאושפזת בבית חולים ונמשכת לרופא ד"ר מרטינסון (קווין קונווי) שמרבה לבקרה "לשם בדיקה" לאחר שחרורה.
יום אחד תופס אותה מר הילייר בחדר עם גבר אחר.
הוא רוצה לשלוח אותה לחוות חלב בטנסי אך היא אומרת לו שהיא כעת בהריון ולא יודעת ממי.
הרופא מודיעה לבני הזוג הילייר שרוז אינה בהריון כי החצוצרות שלה סתומות עקב זיבה והמדובר בציסטה שחלתית אך מציע לכרות את הרחם והשחלות שלה להחלשת הדחף המיני הפרוע שלה.
מר הילייר מסכים אך אשתו מתנגדת בתקיפות להליך שיישנה את חייה של רוז.
לבסוף רוז עוברת כריתת הציסטה בלבד, חוזרת לבית המשפחה ומתחתנת עם השוטר דייב שנשכה את אצבעו.
מר הילייר מספר כעת לבאדי כי רוז התחתנה שלוש פעמים וכי חייה עם בעלה השלישי 25 שנים ומתה לפני שבוע וכי בשבילם אינה מתה אלא חיה בליבותיהם.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותלורה דרןרוזרוברט דובאלמר היליירדיאן לאדגב' היליירלוקאס האסבאדי היליירהילדליסה ג'קוב"דולי" הילייראיבן לוקווד"וואסקי" היליירג'ון הרדבאדי היליירהמבוגרקווין קונווייד"ר מרטינסוןרופארוברט ג'ון ברקדייבשוטר/בעלה של רוז
התסריט נכתב בידי קאלדר ווילמנגהם והוא מבוסס על ספרו "שושנת פרא" משנת 1972.
העלילה מתרחשת בג'ורג'יה בתקופת השפל הגדול והיא מתארת ניסיון השתלבות של צעירה מופקרת מבחינה מינית אצל משפחה נורמטיבית שרוצה לעזור לה.
לורה דרן ודיאן לאד הן בת ואם בחיים האמיתיים.
לורה דרן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר דיאן לאד הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
לורה דרן הייתה מועמדת גם לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה ודיאן לאד הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
זה מקרה יחיד בו אם ובת היו מועמדות לשני הפרסים האלה על משחקן באותו סרט.
הסרט זכה גם לפרס הפרס אינדפנדנט ספיריט לסרט הטוב ביותר ולבמאי הטוב ביותר.
שושק'ה היא אפליקציית היכרויות ייעודית לבני 60 פלוס הפועלת ללא מטרות רווח.
האפליקציה מבית מוטק'ה, הרשת החברתית לבני הגיל השלישי, מופעלת על ידי קרן מחקרים ושירותי בריאות – שיבא.
אפליקציית שושק'ה הושקה בפברואר 2023. נכון לחודש אוגוסט 2023 יש בה 10,000 חברים רשומים, גברים ונשים, בני 60 ומעלה מישראל.
האפליקציה היא יוזמה של פרופ' מרדכי שני - מייסד מכון גרטנר, לשעבר מנכ"ל משרד הבריאות, מנכ"ל בית החולים שיבא בתל השומר ומי שמוביל שנים ועדות ופעילויות מגוונות בתחומי הבריאות והרווחה בישראל.
מאז השקתה בפברואר 2023, החליפה שושק'ה את ערוץ ההיכרויות לבני הגיל השלישי שפעל באתר מוטק'ה.
אפליקציית שושק'ה הושקה לאחר פיתוח של שנתיים ומספר קבוצות מיקוד בקרב קהל היעד.
ביולי 2023 הושק מסע פרסום של אפליקציית שושק'ה, שמטרתו הייתה לשנות את הייצוג הקלאסי של מבוגרים בשלטי חוצות.
"שושנת פלאים" הוא שיר מאת המשורר שאול טשרניחובסקי.
השיר זכה ללחן של המוזיקאי צביקה פיק.
את השיר "שושנת פלאים" כתב טשרניחובסקי בשנת 1911 במֶטְסוֹלָה, פינלנד בעת חופשתו.
צביקה פיק כתב את הלחן לשירו של טשרניחובסקי בשנת 1973, לאחר שקיבל הזמנה מגלי-צה"ל להשתתף בערב שירי המשוררים השני.
על אף ההזמנה, תחנת הרדיו דחתה את השיר בטענה, שהלחן אינו טוב דיו.
צביקה השמיע את השיר ליוני נמרי, וזה הקליט אותו.
זמן מה לאחר אותו מופע, פגש פיק את יצחק לבני, שהיה מפקד תחנת גלי-צה"ל באותם ימים, ולבני התנצל על הטעות.
יוני נמרי ביצע את השיר גם כשחקן בסצנה בסרט "קומפוט נעליים", שהוקרן בשנת 1985.
השיר בביצוע נמרי, נכנס למצעד הפזמונים השבועי של הגל הקל ב-9 באפריל 1973, וצעד בו 13 שבועות ומהם שבוע אחד שהה במקום הראשון.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד השנתי של גלי צה"ל לשנת 1973. בשנת 2003 הוציא נמרי סינגל ובו ביצוע מחודש של השיר, בעיבודו של אבי סינגולדה.
בשנת 2008 זכה השיר לגרסת כיסוי של הזמר שמעון בוסקילה במסגרת הפרויקט "עבודה עברית 2 - מחווה ל-60 שנות יצירה מקורית".
בשנת 2018 יצא חידוש לשיר באלבומו של ג'קי מייקה, "השירים שגדלנו עליהם".
כהוקרה לחשיבותו וליופיו של השיר נקרא רחוב על שמו בעיר נתניה.
חבצלות מים בפריחה הוא ציור שמן על בד מאת האמן הצרפתי קלוד מונה, אשר נוצר בין השנים 1914 ל־1917. היצירה שייכת לסדרת ציורי שושני המים, אך עומדת בפני עצמה ונחשבת לאחת היצירות הבולטות מבין העבודות המאוחרות של מונה.
הציור מתאפיין בממדים גדולים (מעל מטר וחצי לכל צד), במכחול חופשי ובצבעוניות עזה הכוללת גוונים של כחול, סגול, ירוק ולבן.
הקומפוזיציה מציגה את פני שטח המים, עליהם צפות חבצלות, לצד השתקפויות של ענפי ערבה משתפלת.
הצורות נפרשות במישור הציורי כולו, ללא קו אופק, ומייצרות מתח צורני בין תנועה אופקית ואנכית.
מונה יצר את היצירה סמוך לבריכת הגן שנטע בז'יברני, כשהבד הגדול הוצב בשטח הפתוח תחת מטריית גן.
הוא השתמש בפלטה רחבה ובמכחולים חדשים שיוחדו לציורים אלה.
מונה חזר לציור בתחילת 1914, לאחר הפסקה ממושכת שנבעה מטרגדיות אישיות ומבעיות ראייה.
באותה תקופה, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שקע בעבודה אינטנסיבית.
לדבריו, הציור שימש עבורו מפלט מהמציאות:
היצירה לא הוצגה במהלך חייו של מונה, והוא שמר אותה בסטודיו שלו בז'יברני.
היא נשארה בידי משפחתו במשך יותר מעשרים וחמש שנה לאחר מותו.
בשנת 2018 נמכרה היצירה במכירה פומבית של אוסף דייוויד ופגי רוקפלר בבית המכירות כריסטי'ס בניו יורק.
היא נרכשה בידי אספן פרטי תמורת 81.7 מיליון דולר - הסכום הגבוה ביותר ששולם עד אז עבור יצירה של קלוד מונה.
שושני מים הוא ציור שמן על בד מאת האמן הצרפתי קלוד מונה, שנוצר לאחר שנת 1916 ומהווה חלק מסדרת חבצלות המים הידועה שלו.
בשנת 1916 הקים מונה סטודיו חדש בגנו שבז'יברני, במטרה לצייר קנבסים עצומי ממדים של בריכת שושני המים שבחצרו.
כל אחד מהציורים הגיע לגובה של למעלה משני מטרים.
מונה תכנן מכלול דקורטיבי רחב היקף, ובסיומה של מלחמת העולם הראשונה תרם עשרים ושניים מהקנבסים הללו למדינה הצרפתית.
הם מוצגים כיום בשני אולמות סגלגלים במוזיאון האורנז'רי שבפריז.
יתר הציורים הגדולים, כולל זה המצוי בלונדון, נותרו בז'יברני עד לאחר מלחמת העולם השנייה.
ציור זה מתאפיין בהיעדר פרטים מזהים כמו עצים או שיחים, שנוכחים בציורים אחרים בסדרה.
המרחק והפרספקטיבה בו בוטלו, ופני המים ממלאים את כל שדה הראייה של הצופה.
התוצאה היא תחושה של טבילה מוחלטת במרחב ציורי פתוח ואינסופי.
פני השטח של הציור חיים ומנצנצים, ומעוטרים בשבילים של ירוק, אוכרה, סגול, צהוב, תכלת וורוד.
זהו ציור שבו לא מתוארת סצנה מסוימת אלא מתהווה מרחב של אור, תנועה והתבוננות.
מונה ביקש ליצור חוויה של שלווה והתבוננות פנימית.
הציור מזמין את הצופה לשהות בו, להאט, ואף להיכנס למצב של הרהור.
חוויות עכשוויות של צופים, כולל תלמידות שביקרו בגלריה הלאומית, מעידות על כך שהעבודה מעוררת תחושות של רוך, פגיעוּת ויופי, ולעיתים אף משמשת כמרחב טיפולי.
במוזיאון נערכו מול הציור גם תרגולי נשימה ומדיטציה כחלק מאירועים לבריאות הנפש, מתוך מטרה להשתמש באמנות ככלי לריפוי אישי.
מונה תיאר את עבודתו כהתמסרות מוחלטת לרושם החולף של האור והטבע.
סגנונו בציורים אלה נוטה להפשטה חלקית – משיכות מכחול חופשיות, שכבות שקופות של צבע ותנועות ציוריות כמעט קליגרפיות.
הבד כולו הופך למשטח רגשי שבו הקצב, הצבע והאור משתלבים, ולא קיימת היררכיה ברורה של דמויות או אובייקטים.
מונה יצר את הסדרה הזו במהלך תקופה רווית מתחים: בריאותו התדרדרה, הוא התמודד עם קטרקט ועם חרדות סביב מלחמת העולם הראשונה.
בנו לחם בחזית והוא עצמו חש מחויב להביע סולידריות דרך אמנותו.
הציורים נתפסו גם כמחווה של שלום, והוצגו כתרומתו האישית לניצחון.
גם לאחר סיום הלחימה, מונה נותר מודע לפער בין היופי שהוא יוצר לבין הסבל שמתחולל סביבו.
סדרת שושני המים הפכה לאחת מהיצירות המרכזיות באמנות המודרנית, והשפיעה רבות על תפיסות של צבע, תנועה והפשטה.
האמנית ברידג'ט ריילי תיארה את הציורים כעבודות "על כמעט שום דבר", שבהן נותר רק תוכן טהור – צבע, אור ותודעה.
היעדר הנושא הברור הופך את הציור לכלי פתוח לפרשנות ולחוויה אישית, וככזה הוא נשאר רלוונטי גם במאה ה־21.
שֶז (נולדה ב-30 באוקטובר 1959) היא סופרת, משוררת ומחזאית ישראלית.
זוכת פרס רון אדלר לשירה לשנת 1999 ופרס ראש הממשלה ליצירה לשנת 2007.
נולדה בקריית אונו בשם אפרת ירושלמי, בהמשך שינתה את שמה ל"שז עוז" (קיצור של "שם זמני").
שיריה התפרסמו במשך שנים בכתבי עת רבים וזיכו אותה בפרס רון אדלר לשירה.
בשנת 1999 יצא לאור ספר ביכוריה, "ריקוד המשוגעת", בהוצאת "הקיבוץ המאוחד", שכולל שירים פמיניסטיים נוקבים העוסקים ביחסיה עם הוריה, עם אחותה, ובקשרים אחרים.
שלושה מחזות פרי עטה הועלו על הבמה: "הביתה", שהוצג בתיאטרון הסימטה בשנת 1995, "שרשרת פנינים לבנה", שהוצג בפסטיבל עכו בשנת 1996, וקריאה מבוימת של המחזה "מלך.
כן, כן, מלך" בתיאטרון הסימטה בשנת 2013.
בשנת 2001 פרסמה רומן אוטוביוגרפי בדוי בשם "להחזיר את הפיות לארץ ישראל" בהוצאת מודן.
בשנת 2004 זכתה בתואר גיבורת תרבות מטעם קהילת הלהט"ב.
ב-2005 פרסמה קובץ סיפורים קצרים בשם "מאולפת" בהוצאת שופרא; ב-2007 זכתה בפרס ראש הממשלה ליצירה ע"ש לוי אשכול; וב-2010 יצא לאור ספרה הרביעי "הרחק מהיעדרו" בהוצאת עם עובד, שעובד בשנת 2014 לסרט בבימויה של קרן ידעיה.
ביצירתה קיימים מוטיבים חריפים של אלימות וגילוי עריות: