tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אוסטרליה השתתפה בשתי מלחמות העולם תחת הכתר הבריטי.
הכוח הצבאי ההתנדבותי של אוסטרליה אוחד עם הכוח הצבאי של ניו זילנד ונקרא אנזא"ק – ANZAC.
במלחמת העולם הראשונה, אחד הקרבות המפורסמים בהם נלחם אנזא"ק הוא קרב גליפולי בטורקיה, אשר החל ב-25 באפריל 1915 (יום שאף אותו מציינים).
כוח אנזא"ק השתתף אף בקרב עזה הראשון (מרץ 1917) ובקרב עזה השני (אפריל 1917), ובשנת 1967 הוקמה לזכר הנופלים מהיחידה אנדרטת יד אנזא"ק ביער בארי שנמא בסמיכות לקיבוץ בארי.
בתחילת מלחמת העולם השנייה שוב התגייס הצבא האוסטרלי לצד בריטניה, במערכה נגד גרמניה הנאצית.
לאחר ההשתלטות היפנית על דרום מזרח אסיה החלו היפנים להפציץ את ערי צפון אוסטרליה ונמליה, בעיקר דרווין שבטריטוריה הצפונית.
על רקע החשש מיפן, הפנתה אוסטרליה את כוחותיה בעיקר לחזית באסיה, והתבוסה היפנית לצבא ארצות הברית הפכה את אוסטרליה לבת ברית קרובה של האמריקאים.
מאז 1945 השתתפה אוסטרליה בכל המלחמות שבהן השתתפה ארצות הברית, ביניהן מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם, מלחמת המפרץ ומלחמת עיראק.
מאורעות מלחמת העולם השנייה הביאו את ממשלות אוסטרליה לקדם מדיניות של יישוב היבשת, אך תחת מדיניות אוסטרליה הלבנה הועדפו מהגרים אירופאים, בעיקר מבריטניה ואירלנד, ארצות האם של מרבית האוסטרלים, אך גם מיוון ואיטליה.
לאחר אירועי 11 בספטמבר התייצבה אוסטרליה לימין ארצות הברית, ותמיכתה במלחמה האמריקאית בטרור אף התחזקה לאור הפיגוע בבאלי ב-2002, שבו נהרגו אוסטרלים רבים.
ב-2003 שלחה אוסטרליה כ-2000 חיילים למלחמה בעיראק וראש הממשלה מטעם המפלגה הליברלית ג'ון הווארד ניהל מדיניות פרו אמריקאית, אף יותר מזו של טוני בלייר, ראש ממשלת בריטניה.
בימיו של ג'ון הווארד זכתה אוסטרליה לצמיחה כלכלית מרשימה ולתיירות עולמית גדלה.
בבחירות נובמבר 2007, לאחר יותר מעשר שנות שלטון המפלגה הליברלית, ניצחה בפער גדול מפלגת הלייבור בראשות קווין ראד את יריבתה.
פרנסי שתי הערים הגדולות, סידני ומלבורן האמינו כי עירם היא זו שראויה להיות עיר הבירה של המדינה.
המאבק בין שתי הערים נמשך זמן מה עד שב-2 בפברואר 1899 החליטה האספה הכללית כי כפשרה תיבנה עיר חדשה בשם קנברה והיא זו שתהיה עיר הבירה.
ב-1911 הופרד מחוז טריטוריית הבירה האוסטרלית (Australian Capital Territory) ממדינת ניו סאות' ויילס.
והעיר קנברה, שהוקמה בו, הוכרזה כעיר הבירה של אוסטרליה.
מלך אוסטרליה (המצוי באוניה פרסונלית עם מלך הממלכה המאוחדת) הוא ראש המדינה הרשמית והוא מיוצג בידי המושל הכללי.
מלך אוסטרליה הנוכחי הוא צ'ארלס השלישי.
באופן רשמי תוארו של צ'ארלס השלישי הוא: 'בחסד האל, מלך אוסטרליה והממלכות והטריטוריות האחרות שבממלכתו, ראש חבר העמים'.
לפי החוקה האוסטרלית, תפקידי המלך הם טקסיים.
במשאל עם שנערך באוסטרליה ב-1999, נדחתה ההצעה להפוך את אוסטרליה לרפובליקה והוחלט להשאיר את המונרך כראש המדינה.
בכל מדינה משש מדינות אוסטרליה מייצג את המלך מושל, ובראש הפדרציה כולה מייצגו המושל הכללי.
אף על פי שלפי החוקה יש למושל כוח לא מבוטל, הוא עשה בו שימוש רק פעם אחת, ב-1975, כאשר פיזר את הפרלמנט האוסטרלי מיד לאחר בחירתו.
בדרך כלל מוענקות זכויות אלה לקבינט, שנבחר על ידי הפרלמנט ומתמנה על ידי ראש הממשלה.
הפרדת הרשויות באוסטרליה דומה לישראלית וכוללת רשות מבצעת, מחוקקת ושופטת והשיטה הפוליטית בכללותה היא פרלמנטרית על פי מודל וסטמינסטר הבריטי.
עד קבלת חוק אוסטרליה, 1986, שימש בית המשפט העליון של בריטניה הגדולה כבית המשפט העליון של אוסטרליה והיה הפוסק הסופי.
אחרי קבלת החוק הפך בית המשפט העליון של אוסטרליה לפוסק הסופי בכל ענייני אוסטרליה.
ראש הממשלה הוא כמעט תמיד ראש המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט.
הפרלמנט מורכב משני בתים כאשר בית הנבחרים הוא הבית התחתון עם 150 מושבים, כל חבר בבית הנבחרים מייצג באופן בלבדי אזור בחירה.
מספר המצביעים בכל אזורי הבחירה שווה ככל הניתן.
הבית העליון הוא הסנאט עם 76 מושבים.
כל מדינה מיוצגת על ידי 12 סנאטורים, ללא קשר לגודלה.
כל מחוז עצמאי מיוצג על ידי 2 סנאטורים.
הבחירות לשני הבתים מתקיימות כל 3 שנים.
בדרך כלל בוחרים כל פעם חצי מחברי הסנאט (שלפיכך מכהנים 6 שנים).
על פי חוק, ראש הממשלה חייב להתפטר או להכריז על בחירות אם בית הנבחרים מביע אי אמון בממשלתו.
כל השרים צריכים להיות גם חברי פרלמנט (תנאי שצריך להתקיים תוך 3 חודשים).
לכל מדינה גם פרלמנט משלה וכן קיים פרלמנט לטריטוריה הצפונית.
בראש הקבינט של כל מדינה עומד ראש השרים (Premier) ובראש הפדרציה כולה עומד ראש הממשלה של אוסטרליה (Prime Minister).
עם השנים הולך ונחלש מעמדן של המדינות, שהן שריד לתקופת היותה של אוסטרליה מושבה בריטית, לטובת הממשלה הפדרלית.
הממשלה בכל מדינה אחראית על ענייני פנים, חינוך ותחבורה ואילו הממשלה הפדרלית אחראית על נושאי חוץ, ביטחון, הגירה וכדומה.
שיטת הבחירות לבית התחתון היא רובית-אזורית, בדומה לבריטניה.
בניגוד לבחירות בבריטניה, על מנת לייצג אזור בחירה על המועמד לזכות ברוב מוחלט של קולות המצביעים, אולם הדבר נעשה בסיבוב אחד, כאשר המצביעים מדרגים את המועמדים השונים, והקולות של מי שהצביעו עבור המועמדים שהגיעו אחרונים מועברים למועמדים שנשארו בכל ספירה, עד שאחד המועמדים זוכה ברוב.
שיטה זו מייצרת מערכת פוליטית דו מפלגתית.
המפלגות הראשיות הן הלייבור משמאל, והקואליציה של המפלגה הליברלית והמפלגה הלאומית (National Party) מימין.
ביוני 2010, כשהפופולריות של קווין ראד צנחה בפתאומיות לקראת הבחירות הקרבות, החליטו ראשי הלייבור שיש להחליפו ושכנעו את גילארד להתמודד מולו.
אחרי שהיא הכריזה על מועמדותה פרש ראד, וגילארד מונתה על ידי המושלת הכללית לראש ממשלה - האישה הראשונה בתפקיד ראש ממשלת אוסטרליה.
שבועות ספורים אחר כך הודיעה על הקדמת הבחירות על מנת לזכות במנדט עצמאי.
בבחירות שהתקיימו ב-21 באוגוסט לא זכתה אף אחת מהמפלגות ברוב, ואחרי יותר משבועים הצליחה גילארד לגבש רוב להקמת ממשלה בעזרתם של חבר הפרלמנט ממפלגת הירוקים ושלושה מארבעת חברי הפרלמנט העצמאיים שנבחרו.
בהרכבת ממשלה, שהושבעה ב-14 בספטמבר, היא קיימה את הבטחת הבחירות שלה למנות את קודמה, קווין ראד לתפקיד בכיר, ומינתה אותו לשר החוץ.
גילארד הצהירה כי היא תומכת בביטול כפיפותה של אוסטרליה לכתר הבריטי, אלא שאין רוב בפרלמנט האוסטרלי לשינוי זה ובמקביל ביקור התנחומים של הנסיך ויליאם באוסטרליה לאחר השיטפון בקווינסלנד כמו גם חתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון הגבירו את הפופולריות של בית המלוכה הבריטי בקרב האוסטרלים.
ב-2013, ג'וליה גילארד הפסידה בבחירות לראשות מפלגתה לקווין ראד שמונה לראש ממשלה במקומה, אך בספטמבר 2013 מפלגת הלייבור הפסידה בבחירות הכלליות ולאחר 6 שנות שלטון הועברו מושכות השלטון לידי מפלגת האופוזיציה, שזכתה בבחירות, המפלגה הליברלית בראשותו של טוני אבוט, שהושבע לראש הממשלה.
בהצבעת אי אמון חשאית שנערכה בספטמבר 2015, הודח אבוט מראשות המפלגה ואולץ להתפטר גם מראשות הממשלה.
במקומו נבחר מלקולם תרנבול, שר התקשורת בממשלתו.
באוגוסט 2018 לא הגיש מועמדותו לסיבוב השני לראשות מפלגתו ובמקומו נבחר סקוט מוריסון שמונה גם לראש ממשלת אוסטרליה.
ב-23 במאי 2022 הושבע ראש הממשלה מטעם מפלגת הלייבור אנתוני אלבניזי.
עם מערכת פיננסית חזקה וכלכלה יציבה, כלכלת אוסטרליה היא אחת הכלכלות הקפיטליסטיות הגדולות בעולם.
התמ"ג עומד על כטריליון דולר אמריקני, והעושר הלאומי מסתכם בכ-6.4 טריליון דולר אוסטרלי.
אוסטרליה היא ביתן של כמה מהחברות הגדולות והחזקות בעולם, ועשר החברות האוסטרליות הגדולות ביותר נמנות עם החברות הגדולות בעולם.
איכות החיים באוסטרליה היא מן הגבוהות בעולם, עם אוכלוסייה בת למעלה מ-22 מיליון נפש, ותמ"ג לנפש של למעלה מ-43,000 דולר אמריקאי.
הכלכלה האוסטרלית מזוהה לעיתים קרובות עם גידולים חקלאיים, כריית מינרלים ומשאבי אנרגיה - הנתפסים כראשונים במעלה בחשיבותם.
אף על פי שתיאור זה לא מדויק למאות ה-20 וה-21, התיאור תואם לחלוטין את בערך מאה השנים הראשונות בהיסטוריה של הכלכלה האוסטרלית, שהולכת אחורה לעת ההתיישבות האירופאית שהחלה בסוף המאה ה-18. כמושבת עונשין, הכלכלה החלה אט-אט להתבסס ולהתרחב כשבתחילתה הייתה מרוכזת כולה בידי השלטון הבריטי ונציגיו בדומיניון.
בהדרגה המגזר הפרטי צמח, וייצוא הצמר הפך לבסיס העיקרי של הכלכלה.
עם גילוי הזהב ב-1851 חל שיפור משמעותי בקצב הצמיחה הכלכלית, והחל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 ניצבת אוסטרליה בחזית הכלכלה העולמית לצד מדינות מפותחות אחרות.
השפעת המשבר הכלכלי העולמי על אוסטרליה הייתה זניחה יחסית, ובשנת 2012 היא סיכמה למעלה מעשרים שנות צמיחה רצופה של 3.5% בממוצע, והיא מתאפיינת באבטלה נמוכה, אינפלציה מבוקרת, חוב ציבורי נמוך ביותר ומערכת פיננסית חזקה ויציבה.
נכון לתחילת העשור השני של המאה ה-21, מגזר השירותים הוא דומיננטי בכלכלה האוסטרלית, ומהווה כ-70% מהתמ"ג ומספק כ-75% מהתעסוקה.
תעשיית המחצבים תורמת עוד כ-19% מהתמ"ג, כשכ-10% מתוכם מהווים התעשייה עצמה, וכתשעת האחוזים הנותרים הם מתחומים נלווים.
אף על פי שהכלכלה האוסטרלית היא כאמור מבוססת שירותים, הצמיחה בכלכלה, עם זאת, תלויה בעיקר בחקלאות ובייצוא שמבוסס ברובו הגדול על תעשיית המחצבים.
מוצרים חקלאיים ותעשייתיים מיוצאים בעיקר לשוק המזרח הרחוק, וגם כיום (נכון ל-2013) אוסטרליה היא יצואנית בשר, צמר, פחם וברזל מהגדולות בעולם.
הדולר האוסטרלי הוא ההילך החוקי של אוסטרליה ושל הטריטוריות שלה, והוא גם המטבע הרשמי בנאורו, בקיריבטי ובטובלו.
אוסטרליה חברה בארגונים הכלכליים הבינלאומיים APEC, G-20, OECD, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, ארגון הסחר העולמי ו-ASEAN.
אוסטרליה גם חתמה על הסכמי אזור סחר חופשי עם איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, עם צ'ילה, עם ניו זילנד ועם ארצות הברית.
על פי דו"ח האושר העולמי השנתי שפורסם בסוף מרץ 2024, אוסטרליה ממוקמת במקום העשירי במדד האושר בקרב האוכלוסייה הכללית, אחרי שווייץ ולפני ניו זילנד.
האחריות להגנתה של אוסטרליה מוטלת על כוחות ההגנה של אוסטרליה, גוף תלת-זרועי צבאי הכפוף למשרד ההגנה בממשלת אוסטרליה.
נכון לשנת 2010 משרתים בכוחות ההגנה 57,994 אנשים בשירות קבע ו-22,072 אנשי מילואים.
ההיסטוריה הצבאית של אוסטרליה מתחילה מימי המלחמות נגד האבוריג'ינים, ממשיכה בהשתתפותם של כוחות ההגנה במלחמת הבורים, במלחמות העולם, במלחמת קוריאה, במלחמת וייטנאם ובעשור הראשון של המאה ה-21 באפגניסטן, בעיראק ובמשימות שמירת שלום במקומות שונים בעולם.
זרועות כוחות ההגנה של אוסטרליה מהווים כוח צבאי קטן בקנה מידה עולמי, אך יעיל ואיכותי.
אוסטרליה מחולקת ל-6 מדינות ו-2 מחוזות עיקריים.
יש בה גם כמה מחוזות משניים, אך אין להם נציגות בפרלמנט.
במשך מיליוני שנים הייתה אוסטרליה חלק מיבשת-על בשם פנגיאה.
לאחר תחילתו של תהליך נדידת היבשות נשארה אוסטרליה חלק מהיבשת הגדולה גונדוונה.
בהמשך התהליך נפרדו היבשות אמריקה הדרומית ואפריקה, ועם ניתוק הקשר בין טסמניה לאנטארקטיקה, הפכה אוסטרליה ליבשת נפרדת, שנסחפה לעבר החלק הדרום מזרחי של אסיה.
אוסטרליה מכילה, מצד אחד את החומרים העתיקים ביותר שנמצאו על כדור הארץ ומצד שני היא קיימת כיבשת עצמאית "רק" כ-35 מיליון שנים והיא עדיין בתהליך של נדידה לעבר יבשת אסיה.
כך שתוחלת החיים שלה כיבשת, במושגים גאולוגיים, היא קצרה.
הממצא הגאולוגי הקדום ביותר ביבשת אוסטרליה הוא גרגיר דטריטי של זירקון בתוך סלעי משקע שעברו תהליך של התמרה.
גילם של הסלעים נאמד ב-3.3 - 3.7 מיליארד שנים, ואילו גילו של גרגיר הזירקון שנמצא בתוך סלעים אלה, נאמד ב-4.4 מיליארד שנים.
לפי עדות זו וממצאים אחרים, גילם של סלעי המשקע האלה מתקופת הפרקמבריון, נאמד בין 3.7 מיליארד שנים עד 540 מיליון.
ביבשת נמצאים גם סלעים מהתקופה הבאה היא תקופת הפלאוזואיקון שארכה בערך 250 מיליון שנה.
וכן בהתאמה סלעים תקופת המזוזואיקון שנמשכה בערך 65 מיליון שנים ותקופת הקנוזואיקון.
בשני שלישים מהחלק המערבי של יבשת אוסטרליה, קרום הליתוספרה הוא בעובי של 200 קילומטר, בשליש הנוסף בחלק המזרחי של היבשת, הוא דק יותר בעובי של 100 קילומטר.
שולי היבשת באזורי השבר דקים עוד יותר בין 24 ל-59 קילומטר.
קרום היבשת מורכב בעיקרו מסלעי גרניט וגנייס מתקופות הארכאיקון, פרוטרוזואיקון, ועידן הפלאוזואיקון.
שכבה דקה של סלעי משקע מתקופת הפנרוזואיקון מכסה בקעות נרחבות של הנוף האוסטרלי.
עובייה של שכבה זו כ-7 קילומטר.
פעולות שחיקה שנגרמות על ידי תנועת הרוחות ופעולות סחף הנהרות גרמו ליצירת שטחים נרחבים של דיונות .
אוסטרליה היא היבשת הכי קטנה בעולם והיא האי הכי גדול בעולם.
שטחה של אוסטרליה שווה לשטח של ארצות הברית ללא אלסקה והוואי, רק עם 7% מאוכלוסייה שיש בארצות הברית.
באוסטרליה נמצאים האזורים היבשתיים עם הכי מעט פעילות אנושית בכדור הארץ שאינם תחת אקלים קוטבי.
יבשת אוסטרליה מחולקת לכמה חלקים מובחנים:
הצפון: אזור המאופיין באקלים סובטרופי ובשטחי סוואנה.
האזור כמעט ולא מאוכלס, כאשר רוב האוכלוסייה באזור זה גרה בעיר דרווין.
בחצי האי קייפ יורק בצפון מזרח אוסטרליה (אנ') ששטחו מתקרב לשטח של איטליה, גרים רק כ-20 אלף איש.
האקלים ברובו יציב עם טמפרטורות של בין 20 ל-30 מעלות צלזיוס כל השנה, עם גשמים שיורדים בעיקר בקיץ.
רצועות החוף הדרומיות והמזרחיות: אזור מאוכלס יחסית בין בריזביין לאדלייד בשטח של מיליון קילומטרים רבועיים בו גרה רוב אוכלוסיית אוסטרליה כולל הערים הגדולות סידני, בריזביין, מלבורן, וקנברה.
וכולל רוב הפעילות החקלאית במדינה.
האקלים באזור זה יותר מתון.
עם חורפים קרירים יותר מאשר בצפון (אך לא קרים), ופיזור גשמים באופן שווה פחות או יותר לאורך כל השנה.
החוף הדרום מערבי: אזור בשטח הדומה לזה של קליפורניה, אך גרים בו רק שני מיליון תושבים.
המדבריות: אזור זה נמצא בלב היבשת ובו אקלים יבשתי עם הבדלי טמפרטורה קיצוניים בין קיץ לחורף.
שטחו כ-3 מיליון קמ"ר והוא מהווה כ-35% משטח אוסטרליה.
חיים בו כ-100 אלף תושבים, והעיר הגדולה היא אליס ספרינגס עם כ-25 אלף תושבים בלבד.
צפיפות אוכלוסייה זו דומה לצפיפות בצפון קנדה או צפון מזרח סיביר, מה שהופך אותו לאחד האזורים הכי פחות מאוכלוסים בכדור הארץ.
לאורך החוף המזרחי בתוך האוקיינוס – על פני יותר מ-2,000 קילומטר – משתרעת שונית המחסום הגדולה (Great Barrier Reef), שהוא רצף שוניות האלמוגים הגדול בעולם, והמבנה הגדול בעולם המורכב מיצורים חיים.
הריף נחשב לאחד ממקומות הצלילה וחקר החיים בים היפים ביותר בעולם.
במרכז יבשת אוסטרליה, בפארק הלאומי אולורו-קאטה נמצא אולורו שהוא אחד המונוליתים הגדולים בעולם.
באוסטרליה אזורי אקלים רבים עקב גודלה, אך שטחה העיקרי מדברי או צחיח למחצה.
עקב מיקומה של אוסטרליה בהמיספרה הדרומית, הקיץ בה חל בחודשי החורף של ההמיספרה הצפונית והחורף חל בחודשי הקיץ.
להלן חלוקה אפשרית אחת של עונות השנה, אך באוסטרליה יש מסורות שונות בנוגע לאופן החלוקה לעונות.
דצמבר - פברואר, עונת הקיץ.
הטמפרטורות נעות בין 18–30 מעלות צלזיוס.
מרץ - מאי, עונת הסתיו.
יוני - אוגוסט, עונת החורף.
הטמפרטורות הממוצעות הן 10 מעלות צלזיוס.
בצפון שורר אקלים טרופי, בפנים היבשת שורר אקלים צחיח עד צחיח-למחצה ובדרום אקלים ממוזג.
באזורים המדבריים המהווים כשני שלישים מהיבשת, המשקעים מועטים כמותם נעה בין 250–500 מילימטר.
הגשמים אינם סדירים, תקופות של בצורת ארוכות ופרקי זמן קצרים של גשמים עזים הן דבר נפוץ.
היוצא מהכלל היחיד הוא הרמה ליד החוף המזרחי וגם שם הטמפרטורה היא גבוהה.
בחורף השלגים יורדים בטסמניה ובאזור ההר קוֹשְׁצִ'וּשְׁקוֹ (Kosciuszko).
בקיץ, משום שהשמיים כמעט ואינם מעוננים קרינת השמש חזקה ביותר, לים יש מעט מאוד השפעה ממזגת, והטמפרטורות יכולות לעלות עד 38 °C.
טמפרטורה גבוהה שוררת בכל היבשת למעט טסמניה.
בחורף, הטמפרטורות הן מתונות למעט טסמניה ודרום מזרח אוסטרליה, ששם יורד שלג.
צפון אוסטרליה מושפע מהמונסונים שבאים בקיץ האוסטרלי.
חופי האוקיינוס השקט, קווינסלנד וחלקה הצפוני של ניו סאות' ויילס, מושפעים מסופות ציקלון ויורדות בהם כמויות ניכרות של גשם, כ-4,050 מילימטר בשנה.
אף על פי שרוב היבשת צחיחה, נמצאים בה מינים רבים של חיות וצמחים.
בגלל האופי המיוחד של היבשת, המשלב אזורים טרופיים עם אזורי מדבר והיותו מנותק משאר העולם במשך רוב קיומו התפתחה בה ממלכת צומח ייחודית.
9,000 מתוך 12,000 מיני הצומח המצויים באוסטרליה הם מינים אנדמיים, בהם הקזוארינה, האקליפטוס, הגימפי גימפי והשיטה האוסטרלית.
הניתוק משאר היבשות גם גרם לכך שהשתמרו באוסטרליה בעלי חיים שנכחדו ביבשות אחרות, ולא הגיעו אליה צורות חיים שהתפתחו ביבשות אחרות בשלב מאוחר יחסית של האבולוציה.
בין בעלי החיים הייחודיים לאוסטרליה נמנים: יונקי הכיס הקנגורו, הוומבט, השד הטסמני והקואלה, וכן האמו, כלב הדינגו, והברווזן.
צפון אוסטרליה מהווה בית לאוכלוסייה של כמאה אלף תניני ים שהם הזוחלים הגדולים ביותר כיום.
בזכות היותם נפוצים ונגישים והיותה של אוסטרליה מדינה מפותחת, התבצע מחקר רב על הביולוגיה, הפיזיולוגיה והאקולוגיה של תנינים אלו.
האדם הלבן שהגיע ליבשת מסוף המאה ה-18 ואילך הביא עמו צמחי תרבות ובעלי חיים כמו בקר וצאן וגם ארנבות, חתולים ועכברושים אשר התרבו ופגעו בצמחייה ובעולם החי המקוריים של אוסטרליה.
יש יותר מ-1,900 בעלי חיים וצמחים ברשימת המינים המאוימים של אוסטרליה, כולל יותר מ-500 בעלי חיים.
ב-3 באוקטובר 2022, אוסטרליה הודיעה על תוכנית של 10 שנים למנוע ממינים נוספים למות במדינה על ידי הגנה על הצמחים ובעלי החיים המאוימים ביותר שלה.
התוכנית מוסיפה את אוסטרליה לקבוצה של יותר מ-100 מדינות אחרות, כולל ארצות הברית, שהתחייבו להגן על 30% מאדמתן ו-30% מהאוקיינוס שלהן עד 2030 .
כיום חיים באוסטרליה כ-27.4 מיליון תושבים.
תוחלת החיים במדינה היא 83 שנים (80.9 שנים לגבר ו-85.3 שנים לאישה).
שיעור הפריון הוא 1.63 צאצאים לאישה.
רוב אוכלוסיית המדינה הם צאצאי המתיישבים של המאה ה-19 וה-20. רובם הגיעו מאנגליה ומאירלנד.
על אף שאוסטרליה הוקמה על מנת לשמש מושבת עונשין לפושעים (על גבי האונייה הראשונה אף היו מספר יהודים), מספר האסירים הבריטים קטן בהדרגה בין 1840 ל-1868. קדחת הזהב של סוף המאה ה-19 הביאה לגידול עצום באוכלוסייה, ושינתה את פני המדינה.
(לדוגמה, בין השנים 1850 - 1860 היגרו 2% מאוכלוסיית אירלנד ובריטניה לאוסטרליה).
בסוף המאה ה-20, הביאו גלי הגירה מיוון, מאיטליה ומאסיה מתיישבים חדשים.
האבוריג'ינים, התושבים המקוריים של אוסטרליה, מהווים רק 2.9% מהאוכלוסייה על פי מרשם האוכלוסין של 2021.
עם התארכות תוחלת החיים וצמצום הילודה, נוצרה באוסטרליה בעיה של הזדקנות האוכלוסייה.
על מנת להתגבר על כך מפעילה הממשלה האוסטרלית את אחת מתוכניות ההגירה הליברליות והמתקדמות בעולם.
רוב היתרי ההגירה ניתנים על בסיס כישורים מקצועיים והשכלה, ולא על בסיס מוצא אתני, בניגוד לעבר, שבו יושמה מדיניות "אוסטרליה הלבנה" שהעדיפה מהגרים ממוצא אנגלוסקסי ולא אסייתי.
אזרחי ניו זילנד זכאים לוויזה מיוחדת, המאפשרת להם לשהות באוסטרליה לזמן בלתי מוגבל, וכן לעבוד בה.
השפה המדוברת ביותר היא אנגלית המאופיינת בכתיב ובביטויים הבריטיים של השפה, עם מספר מצומצם של אבוריג'ינים שמדברים בשפות האם ודור ראשון ושני של המהגרים שעדיין שומרים על שפת אמם.
כ-52% מהאזרחים מגדירים את עצמם כנוצרים: 22.6% קתולים ו-13.3% אנגליקנים.
אוסטרליה מקיימת חופש פולחן לכל, וקיימים מיעוטים בני דתות שונות: 2.6% מוסלמים, 2.4% בודהיסטים, 1.9% הינדואיסטים ו-0.4% יהודים.
30% מהאוכלוסייה מגדירים עצמם חסרי דת.
בניגוד לדימוי של אוסטרליה כיבשת רב-תרבותית, הרי ש-93% מהאוכלוסייה הם ממוצא אירופי, כאשר בסביבות 80% מהאוכלוסייה מקורם באי הבריטי והם צאצאי מהגרים מאנגליה, מאירלנד ומסקוטלנד.
יהודים הגיעו לאוסטרליה עוד במאה ה-18, בתקופת הקמת מושבת העונשין ביבשת ב-1788. ב-1844 נוסד בית כנסת ראשון בסידני, וב-1845 נוסד בית כנסת בהוברט, אשר עדיין קיים.
עם זאת, הקהילה נותרה קטנה, עד הגעת גלי הגירה של יהודים מאירופה בין שתי מלחמות העולם ובעיקר לאחר 1945.
באוסטרליה חיים מעל 100,000 יהודים, בעיקר במדינות ויקטוריה וניו סאות' ויילס, רובם בערים סידני ומלבורן, בכל אחת כ-45,000 יהודים.
כן יש כ-7,000 יהודים בפרת' ועוד כ-1,000 בבריזבן, בניוקאסל ובאדלייד.
הקהילה במלבורן נבנתה בעיקר מניצולי שואה יוצאי פולין, ואילו הקהילה בסידני מורכבת מיהודים ששורשיהם בעיקר מבריטניה, הונגריה ולאחרונה מדרום אפריקה.
הקהילה בפרת' גדלה מאוד מאז דעיכת האפרטהייד בדרום אפריקה והגירת יהודים רבים משם למערב אוסטרליה.
יהדות אוסטרליה נחשבת לציונית ואוהדת ישראל.
אחוז הילדים המקבלים חינוך בבתי ספר יהודיים הוא גבוה יחסית ועומד על כ-60%.
שיעור ההתבוללות נמוך יחסית ועמד על 22% ב-2006.
התרבות האוסטרלית היא בעיקרה תרבות מערבית, אך ניכרת בה השפעת הגאוגרפיה הייחודית של היבשת האוסטרלית, וכן השפעות אתניות של ילידי היבשת, כמו גם של גלי ההגירה המאוחרים יותר ממדינות אסיה.
מאז התיישבות האדם הלבן באוסטרליה, תרבותה מושפעת בעיקר מהמורשת הבריטית-אירית, כפי שמעידות ההגמוניה של השפה האנגלית, שיטת הממשל הנוהגת, הדומיננטיות של הדת הנוצרית במדינה ופופולריות ענפי הספורט הבריטיים, כרוגבי וקריקט.
מאמצע המאה ה-20 מושפעת אוסטרליה רבות גם מהתרבות הפופולרית האמריקאית.
דגל אוסטרליה משמש את הפדרציה מהקמתה ב-1901. זאת בנוסף לדגלים המייצגים את שש מדינות הפדרציה, שהתקיימו עוד לפני 1901. הדגל האוסטרלי מציג את הכוכב הדרומי ואת מפת הכוכבים המתגלה לעיניי השטים בחצי הכדור הדרומי, זאת במטרה לבטא את ייחודה של אוסטרליה כיבשת היחידה שנמצאת כולה מדרום לקו המשווה.
בנוסף, מופיע בדגל סמל בית המלוכה הבריטי, היוניון ג'ק, כביטוי להשתייכותה של אוסטרליה לכתר הבריטי וכן ביטוי לרקע ההיסטורי והתרבותי המשותף לשתי המדינות.
יש הטוענים כי יש לנתק את אוסטרליה מבית המלוכה הבריטי, ולתת ביטוי בדגל להיסטוריה האבוריג'ינית של היבשת.
עם זאת, מרבית האוסטרלים מתנגדים לשינוי בדגל, שבו מזוהה ארצם בכל העולם.
כן מתנגד רוב האוסטרלים לשינויים בשיטת הממשל, והם רואים את תחילתה של ההיסטוריה האוסטרלית ביום שבו עגן קפטן קוק בחוף סידני, ומרגישים פחות מקושרים להיסטוריה הילידית של היבשת.
ביטוי למורשת האבוריג'ינית מתקיים בדגל הטריטוריה הצפונית, שאף שאינה מדינה נפרדת - היא זכתה לדגל ולפרלמנט משל עצמה.
כיוון שרבים מתושבי הטריטוריה הם ממוצא אבוריג'יני, הוחלט כי הדגל יבטא את מורשתם האבוריג'ינית ולא הבריטית.
מתוך כוונה להטמיע את הסמלים הלאומיים האוסטרליים בעלי הזיקה הבריטית הכריזה ממשלת אוסטרליה ב-2004 על חובת הנפת הדגל הלאומי בכל מוסדות החינוך.
ב-1984 הוחלט להוסיף להמנון המלכותי של אוסטרליה, (המנון הממלכה המאוחדת, "אלוהים נצור את המלך" - God Save the King), המנון נוסף: המנון אוסטרליה, "צעדי קדימה אוסטרליה היפה" (Advance Australia Fair).
עם הזמן נערכו בהמנון כמה שינויים כדי להתאימו לכמה שיותר אוכלוסיות.
ההמנון הלאומי מושמע בכל האירועים הרשמיים של אוסטרליה, וכאשר המלך או נציגיו משתתפים באירוע - מנוגן גם ההמנון המלכותי.
אוסטריה תחתית היא מדינה בצפון-מזרח אוסטריה, הגדולה ביותר בשטחה מבין מדינות אוסטריה, משתרעת על שטח של 19,174 קמ"ר סביב וינה, והשנייה בגודל אוכלוסייתה, עם אוכלוסייה של כ-1.5 מיליון תושבים.
בירתה היא סנקט פלטן מאז 1986, והיא עיר הבירה החדשה ביותר באוסטריה.
גובלת עם סלובקיה וצ'כיה בצפון-מזרח, ובדרום מערב עם מדינות אוסטריה שטיריה, אוסטריה עילית ובורגנלנד.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוכללה אוסטריה תחתית באזור הכיבוש הרוסי.
אוסטריה תחתית מתחלקת לארבעה אזורים: ולדפירטל, מוסטפירטל, אינדוסטריפירטל וויינפירטל.
עמק ואכאו שבין הערים מלק וקרמס שבמוסטפירטל, מפורסם בנופיו, תרבותו ויינותיו.
אוסטריה תחתית מחולקת לארבע ערים אוטונומיות, ועשרים ואחד מחוזות באופן רשמי, אך פיזית ישנם 573 מחוזות שונים.
בסוגריים מופיעה הפסגה הגבוהה ביותר במטרים.
ראקס (באוסטריה תחתית: 1.943 הכי גבוהה בכלל: 2.007 (בשטיריה))
אוסטריה עילית היא מדינה בצפון אוסטריה.
בירתה היא לינץ, ושכנותיה הן: בצפון מערב גרמניה וצ'כיה, במזרח אוסטריה תחתית ובדרום שטיריה וזלצבורג.
אוסטריה עילית היא הרביעית בשטחה באוסטריה, והשלישית בגודל האוכלוסייה: שטחה הוא 11,980 קילומטר רבוע ואוכלוסייתה מונה כ-1.3 מיליון תושבים.
ההתייחסות הראשונה לשם "אוסטריה עילית" מופיעה ב-1264, בעניין אזור מעל לנהר אנס שנקבע על ידי המלך אוטאקאר השני מבוהמיה.
השם הרשמי שנקבע לאזור הוא "Österreich ob der Enns", כלומר "אוסטריה שעל נהר אנס".
בשנת 1490 המדינה קיבלה מעמד של עצמאות, אך היא נלקחה ממנה על ידי ההבסבורגים.
כשאוסטריה סופחה לגרמניה הנאצית על ידי אדולף היטלר, שם המדינה שונה ל"רייכסגאו של הדנובה העילית", ולאחר מלחמת העולם השנייה שמה שונה לשם המקורי.
עם תום מלחמת העולם השנייה הוכללה אוסטריה עילית באזור הכיבוש האמריקאי.
בדומה לשאר אוסטריה, אוכלוסיית אוסטריה עילית היא בעיקר נוצרית קתולית.
מוצאם האתני של כמעט 7.2% מתושבי המדינה אינו אוסטרי, כש-53% מהם מקורם מארצות יוגוסלביה.
קבוצות אתניות אחרות מקורן ביוון וטורקיה.
לפי מפקד האוכלוסין של 2012 אוכלוסיית אוסטריה עילית מונה 1,416,772 תושבים.
אוסטריה עילית מחולקת באופן מסורתי לארבעה אזורים: האוסרוקפירטל, אינפירטל, מילפירטל וטראונפירטל.
מנהלית, המדינה מחולקת ל-15 מחוזות ושלוש ערים סטטוטוריות .
אוֹסְטְרָלוֹפִּיתֶקוּס (שם מדעי: Australopithecus; "פיתקוס" מיוונית: πίθηκος, קוף-אדם, "אוסטרלו" מלטינית: australis, דרומי) הוא סוג של הומינין שהתפתח מקופי אדם הדומים לשימפנזה, ומילא תפקיד מפתח באבולוציה של האדם.
הסוג אוסטרלופיתקוס כולל מספר מינים נכחדים שחיו באזורים שונים של מזרח ודרום אפריקה במהלך תקופת הפליוקן, כארבעה עד שני מיליון שנה לפני זמננו.
האוסטרלופיתקוס מוכר כיום משרידים מאובנים וכלי אבן שהותיר.
חלק מהמינים שסווגו בעבר כאוסטרלופיתקוס מסווגים היום תחת הסוג פָּרָנְתְרוֹפּוּס.
לאוסטרלופיתקוס היה מוח בנפח דומה לזה של קופי אדם וקומתו הייתה זקופה - דבר שהקל עליו את ההילוך על שתיים בדומה לאדם.
המאפיין של כל מיני האוסטרלופיתקנים הוא הצירוף הייחודי של הליכה על שתיים בקומה זקופה יחסית, בדומה לאדם, עם מוח בגודל של מוח השימפנזה (נפח גולגולת של 380 עד 530 סמ"ק בבוגר) הקטן משמעותית מזה של מוח האדם (1,200 עד 1,800 סמ"ק באדם המודרני).
מבחינה זו האוסטרלופיתקנים מהווים שלב ביניים מובהק בין קופי אדם והאדם, ומדגימים כי ההזדקפות על הרגליים האחוריות קדמה באבולוציה של משפחת האדם לגידול בנפח המוח.
באוסטרלופיתקנים הזרועות שוות בערך באורכן לרגליים, וגם בכך הם תופסים עמדת ביניים בין קופי האדם, שאצלם הזרועות ארוכות יותר, לאדם שאצלו הרגליים ארוכות יותר.
יחס זה כמו מאפייני שלד אחרים רומז שהאוסטרלופיתקנים עדיין הרבו לטפס על עצים במקביל להליכה על הקרקע.
על פי שרידיהם המאובנים ניתן לסווג מיני אוסטרלופיתקנים לשתי קבוצות עיקריות: האוסטרלופיתקנים ה"חינניים" (gracile) והאוסטרלופיתקנים ה"חסונים" (robust).
האוסטרלופיתקנים החינניים היו נמוכי קומה (100 עד 140 ס"מ בבוגר) בעלי מבנה גוף עדין (משקל מ-30 עד 60 ק"ג) ולסת מפותחת רק במקצת.
דוגמאות מובהקות למינים כאלו הם אוסטרלופיתקוס אפרנסיס ואוסטרלופיתקוס אפריקנוס.
האוסטרלופיתקנים החסונים היו גדולי גוף (עד 80 ק"ג) והתאפיינו במיוחד בלסת תחתונה מסיבית, שיניים גדולות ורחבות, ורכס סגיטלי - מעין "כרבולת" של עצם המשמשת מאחז לשרירי לעיסה מפותחים - בראש הגולגולת.
דוגמאות אופייניות הם אוסטרלופיתקוס רובוסטוס ואוסטרלופיתקוס בויזאי.
בגלל הבדלים אלו יש טקסונומים המעדיפים להפריד את האוסטרלופיתקנים החסונים לסוג נפרד, פרנתרופוס (שם מדעי: Paranthropus; מיוונית: "לצד האדם").
לפי סיווג זה ייקראו שני המינים האחרונים פרנתרופוס רובוסטוס ופרנתרופוס בויזאי.
כיוון שצפייה ישירה באורח החיים של יצורים נכחדים אינה אפשרית, ניתן להעלות ניחושים מושכלים על ידי חקירה מעמיקה של השרידים ולעיתים אף לאשר תחזיות באמצעות תצפיות ספציפיות.
לדוגמה, סביר שאוסטרלופיתקנים לא נטו לזוגיות מונוגמית כמו בני אדם, אלא חיו בחבורות יותר פתוחות שבהן זכר שליט הזדווג עם מספר נקבות.
ניתן להסיק זאת מדו-צורתיות מינית (דימורפיזם - ההבדל בין גודל הגוף של הזכרים והנקבות) מודגשת במאובני אוסטרלופיתקוס בדומה לדו-צורתיות מינית מודגשת אצל פרימטים לא מונוגמיים כמו שימפנזות וגורילות.
אצל יונקים מונוגמיים ובפרט פרימטים מונוגמים, כמו בני אדם וגיבונים, הבדלי הגודל בין זכרים לנקבות מתונים יותר.
בניגוד לקופי אדם מודרניים, בית הגידול של האוסטרלופיתקנים לא היה יער גשם טרופי אלא ערבה וסוואנה.
ניתן לקבוע זאת על סמך אבקני צמחים מאובנים שנמצאו באותן שכבות עם מאובני אוסטרלופיתקנים.
ממצא זה תואם את השינוי האקלימי שחל בתקופת המיוקן לאקלים קר ויבש יותר.
נראה ששינוי זה גרם להקטנת שטחי היער הטרופי והעניק יתרון לקופי אדם הולכי-על-שתיים שיכלו לנצל שטחים פתוחים יותר.
סביר כי בדומה לפרימטים שוכני סוואנה כיום, כמו קופי בבון, אוסטרלופיתקנים בילו את שנת הלילה על עצים בסוואנה ומצאו בהם מקלט מפני אריות וצבועים, ואולם על-מנת להיזון היה עליהם להסתכן ולרדת אל השטחים הפתוחים.
חוסר בהירות שורר עדיין לגבי מרכיבי התזונה של אוסטרלופיתקנים.
על פי יחסי האיזוטופים פחמן-12 ופחמן-13 בעצמות ובשיניים של בעלי חיים ניתן לבדוק אם הם ניזונו בעיקר מצמחים המשתמשים יותר במסלול הפוטוסינתטי C3, האופייני לפירות ועלים, או יותר במסלול הפוטוסינתטי C4, האופייני לעשב.
בבדיקת מאובני אוסטרלופיתקנים נמצא בבירור כי הפחמן שבהם הגיע ממסלול C4, בהתאמה יפה לבית גידול בסוואנה ולא ביער טרופי, ואולם לא ניתן לקבוע איזה חלק מהפחמן הגיע ישירות מאכילת עשב, היינו תפריט צמחוני, ואיזה חלק הגיע מאכילת בעלי-חיים שאכלו את העשב, כלומר טריפה או אולי אכילת נבלות.
גם בדיקת תבניות שחיקה מיקרוסקופיות (dental microwear) על שיני אוסטרלופיתקנים עדיין לא הביאה להכרעה בשאלה זו.
מרבית האנתרופולוגים היום מעריכים שהאוסטרלופיתקנים ה"חינניים" היו אוכלי-כול בדומה לשימפנזים ובני-אדם, אך ייתכן שהלסתות והשיניים הגדולות של בני הסוג פרנתרופוס מעידות על התאמה ללעיסת מזון צמחי קשה, אולי זרעים או אגוזים.
במשך זמן רב לא נמצאו מאובני אוסטרלופיתקוס בהקשר ברור עם כלי אבן מסותתים, והסברה המקובלת הייתה שסיתות אבן הוא נחלתם הבלעדית של מיני הסוג אדם, בעלי המוח הגדול יותר.
שם המין של הומו הביליס (כלומר "האדם המיומן") אף נטבע לציון יכולתו לייצר את כלי האבן של התרבות האולדובאית, הנקראת על שם ערוץ אולדובאי בטנזניה ששם הם נמצאו לראשונה.
ואולם בשנים 1992–1994 גילו האנתרופולוג האתיופי סילשי סמאו ועמיתיו כלי אבן בטכניקה אולדובאית גם בעפר שבאתיופיה, תיארכו אותם לגיל של כ-2.6 מיליון שנה לפני זמננו, ואף קישרו אותם עם עצמות השייכות כנראה לאוסטרלופיתקנים.
המאובנים העתיקים ביותר שהתגלו מן הסוג אדם מתוארכים לגיל של כשני מיליון שנה בלבד לפני זמננו (להוציא לסת עליונה יחידה המתוארכת לגיל של 2.33 מיליון שנה), ולכן במשך כמה מאות אלפי שנים האוסטרלופיתקנים הם המועמדים הידועים היחידים להכין כלים אלו.
המומחה לכלי אבן ניקולס טות אף הצליח ללמד קוף אדם – הבונובו המפורסם קאנזי – לייצר נתזי אבן חדים בטכניקה האולדובאית ולהשתמש בהם.
גם הזיהוי הברור של התרבות האולדובאית עם הומו הביליס והומו ארקטוס אינו שולל את האפשרות שאוסטרלופיתקנים השתמשו בה, משום שלאורך חלק ניכר מהפרהיסטוריה של כלי אבן השתמשו בכל תרבות יותר ממין אחד של הומינידים.
בין אם אוסטרלופיתקנים סיתתו אבנים ובין אם לא, סביר שהם השתמשו גם בכלים שאינם מותירים שרידים, כמו אבנים לא מסותתות ואולי אף בכלי עץ מעובדים כמו מקלות חפירה מחודדים וחניתות עץ פרימיטיביות, כפי ששימפנזים לפעמים עושים כיום בבית הגידול הטבעי שלהם.
אחת הסוגיות המרכזיות הנוגעות לסוג אוסטרלופיתקוס היא האם הוא מהווה את "החוליה החסרה" בין קוף האדם לאדם.
עד מחצית המאה ה-20 בערך חיפשו אנתרופולוגים ופלאונטולוגים באינטנסיביות את החוליה החסרה, כלומר את מאובן המעבר בין קוף האדם לאדם.
ואולם בעשרות השנים האחרונות השתרשה תפיסת האבולוציה כ"שיח" מסועף ולא כ"סולם" המוביל ליניארית מיצורים פשוטים יותר אל "פאר היצירה" - האדם המודרני.
בתפיסת השיח הצבעה על יצור יחיד כעל החוליה החסרה היא חסרת טעם למדי, ואכן ביטוי זה כבר אינו משמש יותר בספרות המדעית (להבדיל מהתקשורת הפופולרית).
עץ המאובנים של משפחת האדם בכלל והסוג אוסטרלופיתקוס בפרט הוא דוגמה טובה לתפיסת השיח - הוא כה מסועף עד כי ייתכן שלעולם לא יהיה ניתן לשרטט אותו בביטחון מלא ולהתחקות במדויק אחרי השרשרת המפותלת של מינים שהובילה בסופו של דבר לאדם המודרני.
אך אין ספק שהסוג אוסטרלופיתקוס מילא תפקיד מרכזי בשיח זה, ושמיני אוסטרלופיתקוס מסוימים, בעיקר הקדומים יותר כמו אפרנסיס, אנאמנסיס וראמידוס, היו קרובים מאוד, אם לא זהים, לאבות הקדמונים הישירים של המין האנושי.
באמצעות השוואות מולקולריות בין גנום האדם המודרני לגנום השימפנזה ניתן לקבוע שהאב הקדמון המשותף שלהם חי כחמישה עד שישה מיליוני שנה לפני זמננו.
המאובנים הקדומים ביותר שניתן לסווגם בוודאות כאוסטרלופיתקנים מתוארכים בשיטות רדיומטריות לכארבעה מיליון שנה לפני זמננו.
מצד אחד הם דומים מאוד למאובני הומינידים שקדמו להם: סוגים פחות מוכרים כמו אורורין, סהלאנתרופוס וארדיפיתקוס, העתיקים מספיק כדי להיות מועמדים לאב הקדמון המשותף של השימפנזה והאדם.
מצד שני אותם מיני אוסטרלופיתקנים דומים מאוד למינים המוקדמים יותר של סוג האדם - הומו הביליס והומו ארקטוס.
ניתוח מאפייני השלד של מיני אוסטרלופיתקוס ופרנתרופוס מראה שהמינים ה"חסונים", הגדולים יותר ובעלי מערכת הלעיסה המפותחת יותר, הם ברובם גם מאוחרים יותר, שני מיליון שנים לפני זמננו ואף פחות מזה, וחיו במקביל למינים הראשונים של הסוג הומו.
לכן התפיסה המקובלת היום היא שמיני אוסטרלופיתקוס ובעיקר פרנתרופוס מהווים ענף (או אולי מספר ענפים) שהתפתח במקביל לענף האדם ולבסוף נכחד כולו.
מינים מתמחים אלו פיתחו את החלק התחתון של הגולגולת ומערכת הלעיסה, בניגוד למיני האדם שפיתחו את נפח המוח.
אחד או יותר ממיני אוסטרלופיתקוס העתיקים יותר והקרובים לנקודת הפיצול בין הענפים הם אלו שקרוב לוודאי היו אבות ישירים של המין האנושי.
ריימונד דארט: גילוי האוסטרלופיתקנים הראשונים
השם אוסטרלופיתקוס נטבע על ידי האנטומאי האוסטרלי ריימונד דארט אשר גילה את המאובנים הראשונים מהמין אפריקנוס בשנת 1924 בטאונג שבדרום אפריקה.
המפורסם מביניהם היה גולגולת של פרט צעיר שנודע בכינוי "הילד מטאונג".
ממצאים אלו היו האישורים הראשונים לחשיבותה המרכזית של יבשת אפריקה באבולוציה של האדם, כפי שחזה צ'ארלס דרווין בגלל מוצאם האפריקני של השימפנזה והגורילה.
דארט טען שאפריקנוס הוא ה"חוליה החסרה" בין קוף האדם לאדם, אך באותה תקופה נשמר מעמד זה לאיש פילטדאון הבריטי.
רק בשנת 1953 נחשף איש פילטדאון כזיוף ואז התקבלה עמדת דארט על מרבית האנתרופולוגים שהחשיבו את אפריקנוס במשך כמה עשרות שנים כאב הישיר של סוג האדם.
מאובני אפריקנוס התגלו בשלושה אתרים נוספים בדרום אפריקה, הכוללים כמה עשרות פרטים ממין זה.
כיום יש הנוטים לראות את אפריקנוס כענף צדדי יחסית בשושלת האדם, בעיקר בשל ריחוקו הגאוגרפי מריכוז מאובני הסוג אדם במזרח אפריקה ובעקבות גילויים של מועמדים סבירים יותר.
ברום ומשפחת ליקי: גילוי האוסטרלופיתקנים החסונים
בשנת 1938 חפר הרופא הסקוטי רוברט ברום בדרום אפריקה בחיפוש אחר מאובני אפריקנוס, ובמקומם גילה את המאובנים הראשונים מהמין הגדול והחסון יותר פרנתרופוס רובוסטוס (הידוע לחלופין כאוסטרלופיתקוס רובוסטוס).
רובוסטוס התגלה מאז בארבעה אתרים בדרום אפריקה, ובאחד מהם נחשפו לא פחות מ-130 פרטים שונים ממערה יחידה.
התיארוך של רובוסטוס לאותה תקופה ובאותו אזור כמו אפריקנוס העיד לראשונה על המבנה המסועף (דמוי "שיח" ולא "סולם") של שושלת האדם.
ברום עצמו כבר העלה את הסברה שרובוסטוס הוא ענף צדדי בשיח זה, וזאת עקב ההתמחות של הגולגולת והלסת שלו אשר אינן אופייניות לא לקופי אדם ולא לאדם.
בשנת 1959 נתגלה מין גדול-גוף וקיצוני באנטומיה שלו אפילו יותר, פרנתרופוס בויזאי (הידוע גם כאוסטרלופיתקוס בויזאי) בערוץ אולדובאי בטנזניה על ידי מרי ליקי, רעייתו של האנתרופולוג הבריטי לואיס ליקי וחוקרת מאובנים חשובה בפני עצמה.
פרט מפורסם אחר מהמין בויזאי התגלה ב-1969 בקובי פורה שבקניה על ידי בנם של מרי ולואיס, ריצ'רד ליקי.
את הקשר ההדוק של משפחת ליקי לאוסטרלופיתקנים משלימה רעייתו של ריצ'רד מייב ליקי, אשר בשנת 1968 גילתה מאובנים של מין נוסף, פרנתרופוס אתיופיקוס, באתיופיה.
בשנת 1974 חפר האנתרופולוג האמריקני דונלד ג'והנסון בהאדאר שבמשולש עפר באתיופיה, וגילה שם את המאובן המפורסם ביותר באבולוציה של האדם - נקבה צעירה שזכתה לכינוי "לוסי" ושויכה על ידי ג'והנסון למין חדש: אוסטרלופיתקוס אפרנסיס.
בשל תיארוכו המוקדם משל אפריקנוס, מיקומו הגאוגרפי במזרח אפריקה והמאפיינים הכלליים יותר של השלד שלו מקובל כיום אפרנסיס כקרוב יותר מאפריקנוס לשושלת המובילה לאדם, וייתכן שהוא אף ממוקם ישירות על שושלת זאת.
פרטים רבים נוספים נמצאו ממין זה: בשנת 1992 התגלתה באתיופיה הגולגולת השלמה הראשונה של אפרנסיס AL 444 במשלחת חפירות שבה השתתף בין השאר הפלאונטולוג הישראלי יואל רק, וב- 2006 זכה שלד במצב השתמרות מעולה של ילדת אפרנסיס כבת שלוש שנים לכינוי סלאם (שלום באתיופית) ולכיסוי נרחב במגזין נשיונל ג'יאוגרפיק.
גם העקבות המאובנים באפר געשי שהתגלו על ידי מרי ליקי בלייטולי שבטנזניה בשנת 1976 משויכים בדרך כלל למין אפרנסיס.
בנוסף למינים הנ"ל, המבוססים והמוכרים היטב, התגלו בשני העשורים האחרונים מאובנים רבים נוספים השייכים כנראה לסוגים אוסטרלופיתקוס, פרנתרופוס וסוגים קרובים, אך סיווגם המדויק עדיין שנוי במחלוקת, לרוב בגלל איכות בעייתית של הממצאים או תיארוך מסופק.
למשל, מספר מאובנים שנמצאו לאורך השנים בקניה, טנזניה ואתיופיה דומים מאוד לאפרנסיס אבל כנראה עתיקים יותר, ועקב הבדלים קטנים מסווגים על ידי כמה אנתרופולוגים כמין נפרד: אוסטרלופיתקוס אנמנסיס.
באוגוסט 2019 פרסם צוות בינלאומי בראשות הפלאואנתרופולוג האתיופי יוהאנס היילה סלאסי גולגולת כמעט שלמה של אוסטרלופיתקוס אנמנסיס שגילו במשולש עפר באתיופיה בשנת 2016, ותוארכה על-ידם לתקופה של 3.78 עד 3.80 מיליון שנה לפני זמננו.
הגולגולת מסומנת בסימון הקטלוגי MRD-VP-1/1 ובפי מגליה כונתה בקיצור MRD הצוות מצא שאנמנסיס נבדל מן המין אפרנסיס יותר מכפי ששוער לפני-כן, וכן ששני המינים חיו יחד באותם אזורים באתיופיה במשך כ-100 אלף שנה לפחות.
עשרות שברי עצם מאובנים שנמצאו על ידי הפליאואנתרופולוג טים וייט ועמיתים בארמיס שבאתיופיה החל משנת 1993 תוארכו לתקופה עוד יותר עתיקה - 4.4 מיליון שנה לפני זמננו - וסווגו בתחילה כמין אוסטרלופיתקוס רמידוס.
ואולם בשנת 1995 הציע וייט עצמו כי רמידוס שונה מספיק מהאוסטרלופיתקנים על מנת לשייך אותו לסוג נפרד, ולכן שינה את שמו לארדיפיתקוס רמידוס.
ב-2009 פורסמו לבסוף ממצאי רמידוס הכוללים שלד מושלם אף יותר מ"לוסי" שקיבל את הכינוי "ארדי".
מקובל כיום שארדיפיתקוס רמידוס היה האב הקדמון של כל האוסטרלופיתקנים ודרכם גם אבי האדם המודרני.
בשנת 1993 גילה צוות בראשות הפלאואנתרופולוג הצרפתי מישל ברונה באזור בהר-אל-גזלי בצ'אד לסת תחתונה ומספר שיניים הדומים מאוד לאלו של אפרנסיס ומתוארכים לתקופה דומה.
הממצא ראוי לציון בשל היותו מרוחק גאוגרפית כ-2500 ק"מ מערבה מריכוז ממצאי אוסטרלופיתקוס במזרח אפריקה.
עקב כמה הבדלים בשיניים סיווג ברונה את הממצא למין חדש שהוא מכנה אוסטרלופיתקוס בהרלגזלי, אבל כמה פלאונטולוגים אחרים סבורים שזוהי פשוט עדות שתפוצתו של אפרנסיס הייתה רחבה ממה שהיה נהוג לחשוב.
בשנת 1996 הגדירו הפלאואנתרופולוג האתיופי ברהאנה אספאו וטים וייט מספר מאובני אוסטרלופיתקוס מאתיופיה כמין חדש, אוסטרלופיתקוס גרהי.
גם מין זה דומה מאוד לאפרנסיס אבל בעל תארוך מאוחר יותר, כ-2.6 מיליון שנה לפני זמננו.
על פי סברה מקובלת היום המינים רמידוס, אנמנסיס, אפרנסיס וגרהי השתלשלו זה מזה והחליפו האחד את קודמו באתיופיה.
בשנת 1999 גילה צוותה של מייב ליקי באגם טורקאנה גולגולת בת כ-3.3 מיליון שנים בעלת פנים שטוחות ייחודיות, שליקי סיווגה כסוג חדש קניאנתרופוס פלטיאופס (Kenyanthropus platyops כלומר "אדם קנייתי שטוח פנים"), אבל רק פרט אחד כזה התגלה ופלאונטולוגים אחרים סבורים שזוהי גולגולת של אפרנסיס שהשתטחה מעט תחת לחץ השכבות.
בשנת 2007 גילו שני חוקרים דרום אפריקנים, הפלאואנתרופולוג לי ברגר והגאולוג פול דירקס, מאובנים של שני פרטים לפחות במערת מאלאפה באתר ערש המין האנושי בדרום אפריקה, וסיווגו אותם כמין חדש אוסטרלופיתקוס סדיבה.
סדיבה דומה בגודלו ובצורתו לאוסטרלופיתקוס אפריקנוס, אך הוא מאוחר ממנו (מתוארך לגיל של כ-1.9 מיליון שנה) ובעל מאפייני גולגולת המזכירים מינים מוקדמים של סוג האדם.
בשנת 1992 הבחין הפלאואנתרופולוג הדרום-אפריקני רונלד קלארק שמספר שברי מאובנים שנחפרו כבר בשנת 1980 ממערת סטרקפונטיין באזור ערש המין האנושי הם חלק מכף-רגל של אוסטרלופיתקוס, שקיבלו את השם הקטלוגי Stw 573 וידועות בכינוי הפופולרי "ליטל פוט" (Little Foot, מילולית: "כף-רגל קטנה", משחק מילים באנגלית על ביגפוט).
קלארק שלח את עוזריו למערה לנסות להתאים את העצמות למגרעות ברצפה או בקירות, ותוך יומיים הם איתרו את עצמות הרגליים המתאימות, שמאוחר יותר הסתברו כמחוברות גם לשאר השלד.
ליטל פוט טמון עמוק בתוך סלע קשה מאוד של נטיף אבן גיר שהתמצק מעליו וסביבו, ולכן חשיפתו אורכת שנים רבות של עבודה זהירה, ובשנת 2016 עדיין לא הסתיימה לחלוטין.
אך ידוע כבר שזהו שלד אוסטרלופיתקוס המפורט ביותר שנמצא, שלם בהרבה משלדה של לוסי.
התארוך של ליטל פוט בעייתי, אך מספר מחקרים בשיטות שונות מצאו תאריכים שבין 3.36 ל-2.2 מיליון שנה, וייתכן איפוא שהוא עתיק כמו לוסי.
קלארק סבור שליטל פוט שונה מעט ממאובני אוסטרלופיתקוס אפריקנוס שנמצאו באזור ערש המין האנושי, ומסווג אותו כ"אוסטרלופיתקוס פרומתאוס" (Australopithecus prometheus), מין שבמקורו הוצע על ידי ריימונד דארט לתיאור כמה מאובני אוסטרלופיתקוס, אך לא התקבל בזמנו על דעת החוקרים בתחום.
מועדון כדורגל אוסטריה וינה היא קבוצת כדורגל אוסטרית, המייצגת את עיר הבירה וינה.
הקבוצה זכתה ב-24 אליפויות וב-27 גביעים אוסטרים.
הקבוצה נוסדה בשנת 1911 על ידי וויאנר אמטאור.
היא הפכה במהרה לאחת הקבוצות הטובות באירופה של תחילת המאה ה-20 כאשר ניצחה מספר קבוצות מאנגליה ומסקוטלנד.
הקבוצה התחרתה במסגרת אוסטרית מסודרת רק לאחר כניעתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה.
מיד לאחר האנשלוס, במרץ 1938, נסגר המועדון בהוראת הנאצים מכיוון שנשיא המועדון, עמנואל מיכאל שווורץ (מיחל), היה יהודי, כמו רוב חברי ההנהלה.
רובם וחלק מן השחקנים נמלטו תוך זמן קצר לצרפת או לשווייץ.
כל כספי המועדון הוקפאו ורכושו הוחרם.
המועדון שינה את שמו ל-SC Ostmark.
הקבוצה הגיעה פעם אחת לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1977/1978, פעם אחת לחצי גמר גביע אירופה לאלופות בעונת 1978/1979 ופעמיים לרבע גמר גביע אופ"א בעונת 1983/1984 ובעונת 2004/2005. בעונת 2013/2014 אוסטריה וינה השתתפה בפעם הראשונה בתולדותיה בשלב הבתים של ליגת האלופות.
אוסטרלאסיה היה השם של נבחרת הספורטאים מאוסטרליה וניו זילנד שהשתתפה באולימפיאדת לונדון (1908) ובאולימפיאדת סטוקהולם (1912).
לאחר חידוש המשחקים האולימפיים ב-1920, בעקבות תום מלחמת העולם הראשונה, שתי המדינות שלחו משלחות נפרדות.
אוסטרלאסיה זכתה בסך כולל של 12 מדליות בשתי האולימפיאדות, רובן בתחום השחייה, כאשר הניו זילנדים זוכים בשלוש מדליות והאוסטרלים בתשע.
שחקני הרוגבי של הנבחרת היו: פיליפ כרמייקל, צ'ארלס ראסל, דניאל קרול, ג'ק היקי, פרנק סמית', כריס מק'קיוואט, ארתור מק'קייב, תומאס גריפן, ג'אמבו בארנט, פטריק מק'קיו, סידני מידלטון, טום ריצ'רדס, מלקולם מק'ארתור, צ'ארלס מק'מארטי ורוברט קרייג.
אוסטריה זלצבורג הוא מועדון כדורגל אוסטרי, מהעיר זלצבורג.
המועדון הוקם בשנת 2005 על ידי כמה אוהדי אוסטריה זלצבורג המקורית לאחר שהבעלים של רד בול זלצבורג, שינו גם את צבעי המועדון מהסגול והלבן המסורתי לאדום-לבן.
המועדון המחודש החל את השתתפותו בליגה השביעית בחשיבותה במערכת הליגות של אוסטריה בשנת 2006 והעפיל לליגה השלישית בחשיבותה, Regionalliga West, תוך ארבע שנים בשנת 2010. בשנת 2015 המועדון העפיל לליגה האוסטרית השנייה, ליגה אחת מתחת לבונדסליגה האוסטרית, אך ירד ליגה כעבור שנה.
המועדון המקורי הוקם בשנת 1933. המועדון המקורי נרכש על ידי חברת רד בול בשנת 2005, שדרסה את ההיסטוריה ואת צבעי המועדון המקורי.
הם שינו את שמו של המועדון לרד בול זלצבורג, תוך שינוי צבעי הקבוצה בטענה כי מדובר בקבוצה חדשה.
כוויתור לבקשות האוהדים לשמור על הצבעים הישנים, הציעה רד בול לאפשר למדי השוער להיות סגולים במשחקי חוץ.
הדבר נתפס כעלבון מצד האוהדים שפעלו להרמת קבוצת אוהדים, המכונה "הסגולים-לבנים", מתוך רצון לשמור על המסורת בת 72 השנים של המועדון שלהם, שלדעתם רד בול התעלמה ממנה.
ב-7 באוקטובר 2005 רשמו הסגולים-לבנים בהצלחה את שמו המקורי של המועדון הישן "SV אוסטריה זלצבורג" ואת סמל המועדון הישן.
במחצית השנייה של עונת 2005/06 אוסטריה הציבה קבוצה מאוחדת עם מחלקת הכדורגל של פ.ס.וו שוורץ-וייס זלצבורג, ששיחקה בליגה של זלצבורג, הליגה הרביעית בחשיבותה בכדורגל האוסטרי, אך בסוף העונה חברי פ.ס.וו הצביעו נגד המשך שיתוף הפעולה.
לפיכך, האוהדים הקימו קבוצה חדשה לחלוטין, שנרשמה לליגה קלאסה נורד 2, הליגה השביעית של הכדורגל האוסטרי, לעונת 2006.07.
המשחק הראשון של אוסטריה זלצבורג המחודשת היה ב-29 ביולי 2006 נגד ליפרינגר, מועדון כדורגל אחר מזלצבורג.
אוסטריה ניצחה 6–0 והמשיכה לזכייה בליגה ועלתה לליגה קלאסה נורד 1. זו הייתה הראשונה מבין ארבע אליפויות והעפלות רצופות של אוסטריה זלצבורג.
הם זכו באליפות הליגה בעונת 2007/08, בעונת 2008/2010 הבטיחה את העפלת המועדון לליגה השלישית באוסטריה, Regionalliga West, לעונת 2010/11. המועדון סיים במקום החמישי בעונת 2010/2011 ובמקום השמיני בעונת 2011/2012.
בעונת 2014/15 המועדון עלה לליגה הראשונה, השנייה בחשיבותה בכדורגל האוסטרי, אחרי זכייה ב-Regionalliga West.
העלייה לליגה הראשונה הכניסה את המועדון לחובות של 900,000 אירו עד נובמבר 2015, שנגרם כתוצאה מהתקציב המוגדל לשחקנים וכן דרישות האבטחה לקיים משחקי בית מסוימים ללא צופים.
המועדון היה מוכן למכור עד 51 אחוז מהבעלות על הקבוצה למשקיע, כל עוד שמו, הצבעים והסמל לא ישונו, אך הבונדסליגה האוסטרית הודיעה כי מכירת רוב הקבוצה תפר את כללי הליגה.
כך, בשל הפרת רישיון הליגה, בנובמבר 2015 הקבוצה נקנסה בסכום של 40,000 אירו והופחתו 6 נקודות, בעקבות כישלון הקבוצה לעמוד בדרישות האצטדיון של הליגה.
אוסטרלופיתקוס אפרנסיס (שם מדעי: Australopithecus afarensis; "פיתקוס" מיוונית: πίθηκος, קוף-אדם, "אוסטרלו" מלטינית: australis, דרומי, "אפרנסיס" - מחבל עפר), המשתייך למשפחת ההומינידיים, הוא אחד המינים הקדומים של הסוג הנכחד אוסטרלופיתקוס.
מאובני אפרנסיס רבים נמצאו באתיופיה ובקניה שבמזרח אפריקה, והם מתוארכים בשיטות רדיומטריות לתקופה של 3.6 עד 2.9 מיליון שנה לפני זמננו.
הממצא הראשון שהוגדר כאפרנסיס התגלה באתיופיה על ידי הפלאואנתרופולוג דונלד ג'והנסון, והוא אחד המאובנים המפורסמים בחקר האבולוציה של האדם: שלד של נקבה שקיבל את הכינוי הפופולרי "לוסי".
אפרנסיס הוא קרוב לוודאי המין המוכר ביותר למדע מתוך מיני הסוג אוסטרלופיתקוס, הודות למספר גדול של מאובנים שנמצאו ולאיכותם.
בוגרים ממין זה התנשאו לגובה של 100 עד 140 ס"מ ומשקלם מוערך ב-30 עד 55 ק"ג.
הסיבה לשונות הגדולה בנתונים הנ"ל היא שהזכרים היו גדולים משמעותית מהנקבות (דו-צורתיות זוויגית) בדומה להבדלי גודל אצל שימפנזים.
חזותו של מין זה הייתה כשל קוף, קוף המהלך זקוף.
האנטומיה היא שעטנז בין קוף לאדם, בדיוק כפי שניתן היה לצפות מיצור שמבחינת לוח הזמנים חיי במחצית הדרך שבין האב המשותף לאדם ולשימפנזה בהווה, אשר לפי ההערכות הנוכחיות נפרדו לפני 6 מיליון שנה.
ואולם מספר סימנים רומזים שבמקביל להליכה על שתיים אפרנסיס היטיב לטפס על עצים: עצם הירך קצרה יחסית לבני אדם בעוד שעצמות אמת היד ארוכות יותר, האצבעות מקושתות בהתאמה לתפיסת ענפים ומורפולוגית עצם השכם, בדומה לזו של שימפנזים, מאפשרת חופש תנועה גדול לזרועות.
עד לאחרונה הוערך נפח המוח של אפרנסיס ב-350 עד 485 סמ"ק, אבל הגילוי של גולגולת זכר גדול במיוחד (סימון קטלוגי AL 444-2) הקפיצה את הגבול העליון ל-600 סמ"ק, קרוב מאוד לגבול התחתון של מיני האדם הקדומים ביותר כמו הומו הביליס והומו ארקטוס.
זכר זה גם מתאפיין ברכסי גבות מודגשים, לסתות גדולות וניבים ארוכים יחסית.
גולגולת הנקבה, המוכרת בעיקר ממחקרו של יואל רק במאובן AL 417-1, קטנה בהרבה ומתאפיינת בלסתות וניבים פחות מודגשים.
הגולגולת של אפרנסיס חולקת מאפיינים רבים עם גולגולות קופי אדם וגם נפח המוח שלה הוא כשל קוף אדם, אבל המתווה הפנימי שלה מראה שמוח זה היה שונה בארגונו: האונה הקודקודית (parietal) מוגדלת באופן משמעותי ובעלות צורה הדומה יותר לצורה בסוג האדם.
לא ידוע אם שינוי זה הופיע לראשונה באפרנסיס, בשל המחסור בגולגולות שלמות במינים שקדמו לו כמו אנמנסיס וארדיפיתקוס.
לאפרנסיס מערכת שיניו כמעט אנושית בפעולתה, כלומר כל השיניים כמעט סדורות על מפלס אחד, זאת בניגוד לשיניים של כלב, שימפנזה וגורילה המשולבות אלו (העליונות) באלו (התחתונות).
לייטולי (Laetoli) הוא אתר בטנזניה, כ- 45 ק"מ מדרום לערוץ אולדובאי.
ב-1976 חשפה מרי ליקי במקום שביל של עקבות הומינידים שנטבעו באפר געשי רך אשר ככל הנראה התקשה (בדומה לבטון) וכוסה בשכבות נוספות במשך זמן קצר לאחר מכן.
האפר תוארך באמצעות תיארוך רדיומטרי אשלגן-ארגון לגיל של 3.6 מיליון שנה, התואם את גילו הידוע של המין אפרנסיס.
מצורת העקבות ניתן להסיק שהם נטבעו על ידי שלושה פרטים שונים, שהקטן בהם הלך אחרי אחד מן השניים האחרים כשהוא דורך בתוך טביעות הרגל שלו.
כל הטביעות מובילות לאותו כיוון ונראה כי נטבעו באותו הזמן.
הטביעות מראות בבירור שההומינידים היו הולכי-על-שתיים (אין סימנים להליכה על פרקי אצבעות הידיים כמו אצל קופי-אדם).
טביעות הרגל אנושיות למדי עם בוהן סמוכה לשאר האצבעות, בניגוד לבוהן לופתת נפרדת כמו בגפיים האחוריות של קופי אדם.
על פי סימולציות מחשב מעריכים שההומינידים הלכו בקצב נינוח של בערך 1 ק"מ לשעה.
לפרט הגדול מבין השלושה נמדדו אורך כף רגל של 21.5 ס"מ, אורך צעד של כ- 47 ס"מ, וגובהו הוערך ב 134 עד 156 ס"מ.
מידות אלו מתאימות יפה לטווח הגדלים של מאובני אפרנסיס.
שברי מאובנים ממספר פרטים שנמצאו סמוך לאתר דומים מאוד לשלד של לוסי ומסווגים היום על ידי רוב הפליאואנתרופולוגים כמאובני אפרנסיס.
בנוסף על עקבות ההומנידים נמצאו באותו אתר עקבות של עשרים מיני בעלי-חיים אחרים, גם הם ברובם מיוצגים יפה במאובנים שנמצאו בסמוך לאתר, כגון צבועים, חתולי בר, בבונים וקופי תרופיתקוס דארטי, חזירי בר, ג'ירפות, צבאים, קרנפים, מספר סוגי אנטילופות, היפריון (סוס קדום), תאו, פילים מן הסוג הנכחד דינותריום, ארנבות ועופות.
ניתן לראות גם טביעות של טיפות גשם.
מעטות מהעקבות מכסות זו את זו, מה שמחזק את ההשערה שהאפר התקשה והתכסה בפרק זמן קצר יחסית.
למין אפרנסיס היה מעמד מרכזי בתפיסה השלטת באבולוציה של האדם מאז גילויו בשנות השבעים, בשל היותו ההומיניד הקדום ביותר שהיה ידוע בביטחון כי הלך על שתיים בקומה זקופה.
כיום ברור שאוסטרלופיתקוס אנמנסיס קדם לו בכך, וייתכן שאף הומינידים קדומים אף יותר.
ואולם מין זה עדיין נחשב כאב קדמון או קרוב מאוד לשושלת הישירה המובילה לסוג אדם כולל המין האנושי המודרני.
במקביל אפרנסיס נחשב לאב הקדמון (או קרוב מאוד לכך) של מיני האוסטרלופיתקנים הצעירים ממנו ובעיקר הענף הנכחד (המקביל לענף האדם) של האוסטרלופיתקנים ה"חסונים", המסווגים לעיתים לסוג פראנתרופוס.
ב-2007 פרסמו יואל רק ועמיתים מאמר המטיל ספק במיקומו של אפרנסיס על השושלת הישירה המובילה לאדם, וממקם אותו על הענף המוביל לסוג פאראנתרופוס זמן קצר אחרי ההתפצלות בינו ובין ענף האדם.
מאמר זה התבסס על מחקר בגולגולת AL 444-2 (שיואל רק היה שותף לגילוייה) והשוואתה למאות גולגולות של הומינידים מתקופות שונות.
הטיעון של רק מבוסס על צורת החלק האנכי בלסת של AL 444-2, אשר שונה גם מזו של בני האדם מודרניים וגם מזו של שימפנזים, ולעומת זאת דומה לשל פראנתרופוס רובוסטוס.
שני הסברים אלו הם בעלי סבירות נמוכה, והסבר "חסכוני" (parsimonious) וסביר יותר הוא שאפרנסיס נמצא על הענף הצדדי המוביל לסוג פראנתרופוס, ורק בו התרחש השינוי הנ"ל.
מחקר האפרנסיס החל במציאה באתיופיה של השלד לוסי על ידי הפליאואנתרופולוג דונלד ג'והנסון בשנת 1974. בשל העדר רוב הגולגולת, ביקשו חוקרים לצאת לאתיופיה בניסיון למצוא פריטים נוספים של האפרנסיס.
במשך שנים, בשל המלחמות והרעב באתיופיה, לא יצאו משלחות לאתיופיה לחדש את חיפוש המאובנים.
המחקר התחדש ב-1990, כשיואל רק הצטרף כאנטומיסט למשלחת שכללה גם גאולוגים, ארכאולוגים ומומחים מתחומים שונים.
ב-1992 נמצאה גולגולת של פרט מבוגר, זכר השייך למין הזה.
התגלית זכתה לפרסום רב בעולם המדע ואף לכותרת בעמוד הראשון בניו יורק טיימס, לתמונת השער בנייצ'ר ולכתבה נרחבת בנשיונל ג'יאוגרפיק.
מאז שנמצאה גולגולת הזכר (444 AL), נמצאו גם גולגולתיהם של נקבה ושל תינוק.
לסת תחתונה דומה מאוד בצורתה ובגילה ללסתות אפרנסיס התגלתה לאחרונה בצ'אד, רחוק מאזור התפוצה הידוע שלו באתיופיה וקניה.
עקב הבדלים בצורת השיניים היא סווגה כמין שונה: אוסטרלופיתקוס בהרלגזלי (Australopithecus bahrelghazali) אבל סיווג זה עדיין זקוק לאישור ממאובנים נוספים, וישנה סברה שמאובן זה פשוט מעיד שאזור תפוצת אפרנסיס היה רחב ממה שחשבו תחילה.
אוסטרלופיתקוס אנמנסיס (שם מדעי: Australopithecus anamensis; "פיתקוס" מיוונית: πίθηκος, קוף-אדם, "אוסטרלו" מלטינית: australis, דרומי, anamensis, מהמילה "anam" - אגם בשפת שבט הטורקאנה) הוא מין נכחד של הומינין באבולוציה של האדם, העתיק ביותר מבין מיני הסוג אוסטרלופיתקוס, ואחד הפחות מוכרים שביניהם.
ממין זה נמצאו גולגולת כמעט שלמה וכמה עשרות שברי עצם מאובנים ממספר אזורים בקניה ואתיופיה, שגילם על פי תיארוך רדיומטרי הוא כארבעה מיליון שנה.
מאפייני עצמות הרגל שלו מראים כי הוא הלך על שתיים, אך ב-2009 פורסם כי ארדיפיתקוס רמידוס קדם לו בכך.
סביר להניח כי אנמנסיס הוא צאצא של רמידוס, ואב קדמון ישיר של כלל סוגי האדם, והמין האנושי המודרני בפרט.
אנמנסיס הוגדר על פי אוסף שברי מאובנים שנמצאו על ידי מספר פליאונתרופולוגים לאורך כמה עשרות שנים.
משותף לכולם דמיון חזק למאובני אוסטרלופיתקוס אפרנסיס אבל גיל מוקדם יותר של כארבעה מיליוני שנים.
כמה מן החשובים מתוך מאובנים אלו הם:
חלק תחתון של עצם הזרוע, מסומנת בסימון קטלוגי KP 271, התגלתה על ידי בראיין פטרסון ב-1965 בקנפואי שליד אגם טורקאנה שבקניה, מתוארכת לגיל של כארבעה מיליון שנה.
לסת תחתונה עם כל השיניים, מסומנת KP 29281, התגלתה על ידי פיטר נצובה מהצוות של מייב ליקי ואלן ווקר ב-1994 בקנפואי, מתוארכת לגיל של כארבעה מיליון שנה.
עצם שוק מסומנת KP 29285, התגלתה על ידי קמויה קימאו, גם הוא מאותו הצוות, ב-1994 בקנפואי, מתוארכת לגיל של 4.1 מיליון שנה.
צורתה מהווה עדות להליכה על שתיים אצל אנמנסיס.
שאר הממצאים מקנפואי הם בעיקר שברי גולגולת ולסת, כעשרים במספרם.
מספר שיניים, כולל הניב ההומינידי הגדול ביותר שנמצא אי פעם, ועצם ירך, התגלו ב-2006 על ידי צוותו של טים וייט בארמיס שבאתיופיה (לא רחוק מהאתר שבו התגלו ממצאי ארדיפיתקוס רמידוס) מתוארכים לגיל של 4.2 עד 4.1 מיליון שנה.
על בסיס הממצאים מקנפואי הגדירו מיב ליקי ואלן ווקר את המין אנמנסיס ב-1995. התגליות מצוותו של וייט סייעו לבסס את קיומו וגילו של המין.
באוגוסט 2019 פרסם צוות בינלאומי בראשות הפלאואנתרופולוג האתיופי יוהאנס היילה סלאסי לראשונה גולגולת כמעט שלמה של אוסטרלופיתקוס אנמנסיס, אותה גילו באתר הפלאונטולוגי וורסנו-מילה שבמשולש עפר באתיופיה, עוד בשנת 2016, ותוארכה על-ידם לתקופה של 3.78 עד 3.80 מיליון שנה לפני זמננו.
הגולגולת מסומנת בסימון הקטלוגי MRD-VP-1/1 ובפי מגליה כונתה בקיצור MRD.
זוהי הגולגולת ההומינינית השלמה השלישית בעתיקותה שהתגלתה (אחרי גולגולת טומיי, בת כ-6.5 מיליון שנה, גולגולת ארדי, בת 4.4 מיליון שנה).
הצוות מצא שאנמנסיס נבדל מן המין אפרנסיס יותר מכפי ששוער לפני-כן.
בהתבסס על צורת הגולגולת שהתגלתה, הצוות סיווג שבר מעצם מצח הומינינית שהתגלה באתיופיה עוד בשנת 1980 למין אפרנסיס.
מכיוון שתיארכו את שבר המצח לתקופה של 3.9 מיליון לפני זמננו, החוקרים הסיקו שהמינים אנמנסיס ואפרנסיס חיו יחד באותם אזורים באתיופיה במשך כ-100 אלף שנה לפחות.
לכן הם סבורים שאפרנסיס התפתח מאנמנסיס לא באבולוציה הדרגתית מאוד, אלא במאורע התמיינות מקומי, כאשר במקומות אחרים אוכלוסיות אנמנסיס המשיכו להתקיים במקביל.
בגלל נדירותם של מאובני אנמנסיס מרבית המסקנות על אודותם מבוססות על השוואה בין מאובנים אלה לבין מאובני אוסטרלופיתקוס אפרנסיס המוכר היטב למדע.
על פי דמיון זה ובעיקר על פי צורת עצם השוק הסיקו מיב ליקי ועמיתים שאנמנסיס אף הוא הלך זקוף על שתיים.
ואולם ב-2009 פורסם כי אוסטרלופיתקוס רמידוס קדם לו בכך.
עצם זרוע ארוכה יותר, יחסית לעצמות האמה, עושה את אנמסיס דומה יותר לרמידוס ולקופי אדם מאפרנסיס, ומרמזת שלמרות הליכתו הזקופה הוא עדיין בילה זמן רב בטיפוס על עצים.