tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כישרונו כצייר זכה להכרה מלאה, כפי ששאף בתחילה, וציוריו נקנו בסכומים גדולים הרבה יותר מקודם.
ב-26 בנובמבר, יום לפני התאריך שבו היה אמור להתחיל לרצות את עונשו, לקה ואן מייחרן בהתקף לב והובהל לבית חולים.
חודש לאחר מכן, עדיין באשפוז, לקה בהתקף לב נוסף.
הוא מת למחרת, בגיל 58, ונקבר בבית הקברות הציבורי של דיפנווין .
על פי צו בית המשפט, רכושו נמכר והרווחים הועברו לבעלי החוב שלו.
"האמת" הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הישראלית אודיה, שיצא לאור ב-11 באוקטובר 2022, באמצעות חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק.
את השיר כתבה והלחינה אודיה עצמה והוא הופק על ידי אופק יקותיאל ומשה בן אברהם.
בשיר משתתף רואי אדם, אחיהם של הזמרים גל ועומר אדם, אך לא ניתן לו קרדיט ושמו סומן באמצעות הכיתוב "****", על מנת למשוך תשומת לב תקשורתית לשיר.
זהותו נחשפה בהופעה של אודיה בהיכל מנורה מבטחים ב-1 בפברואר 2023.
השיר מתאר טענות קשות אותם מטיחים לסירוגין הזמרת ובן זוגה לשעבר על התנהלותם ההדדית במהלך מערכת היחסים שהייתה ביניהם ועל פרידתם, כל אחד מנקודת המבט שלו, כששניהם שרים בנפרד בית המתחיל במילים "האמת, הייתי חוזר/ת אחורה בזמן ליום של שיחת יחסנו לאן" ומתארים את הקשיים והלבטים בתהליך הפרידה.
השיר זכה להצלחה בעיקר ברשתות הסטרימינג.
במצעד הישראלי של ספוטיפיי, נכנס השיר למקום ה-98, ובשיאו הגיע למקום השלישי.
בשיאו, צבר למעלה מ-170 אלף השמעות בשבוע.
בנוסף, השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הרשמי של גלגלצ ולמקום השני במצעד העשירייה של כאן גימל.
כלי הקשה: משה בן אברהם
קולות: משה בן אברהם, גולן אברהם
תכנותים: אופק יקותיאל, משה בן אברהם
מיקס ומאסטרינג: משה בן אברהם, אופק יקותיאל
"האמת" הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הישראלית אודיה.
האלבום יצא לאור ב-30 במרץ 2023, באמצעות חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק.
באלבום הופעות אורח של נועה קירל, אושר כהן ועופר ניסים.
את הסינגל הראשון מתוך האלבום, "מה איתך אבא", הוציאה אודיה ב-14 בספטמבר 2021. אחריו, בין השנים 2021–2023, הוציאה את כל שירי האלבום כסינגלים, בהם "אם הייתי צריכה", "תשבור לי ת'לב", "אינטלקטוערס", "האמת", "מאמי" עם נועה קירל ו"אני פה" עם אושר כהן שהיו ללהיטים וזכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו בסטרימינג.
על שם האלבום ורשימת הרצועות שלו הכריזה אודיה ב-14 במרץ 2023, יחד עם צאתו של הסינגל "חוזר על עצמו".
האן דאק-סו ( נולד ב-18 ביוני 1949) הוא פוליטיקאי, דיפלומט וכלכלן דרום קוריאני, שמכהן כראש ממשלת קוריאה הדרומית מאז מאי 2022. בדצמבר 2024 מונה לממלא מקום נשיא קוריאה הדרומית.
האן נכנס לתפקידו כראש הממשלה לאחר שכיהן בו בעבר בין השנים 2007 ל-2008, תחת הנשיא רו מו-היון, והוא האדם החמישי בהיסטוריה שכיהן בתפקיד זה פעמיים.
בנוסף לכהונתו כראש ממשלה, האן שימש גם כשגריר דרום קוריאה בארצות הברית מ-2009 עד 2012, ולאחר מכן כיו"ר איגוד הסחר הבין-לאומי של קוריאה בין השנים 2012 ל-2015.
האן דאק-סו נולד בשנת 1949 בעיירה בדרום קוריאה.
האן דאק-סו החל את דרכו המקצועית בשנת 1970 בשירות המס הלאומי של דרום קוריאה, וב-1974 הוא הצטרף למועצה לתכנון כלכלי, גוף ממשלתי שאחראי לפיתוח וליישום מדיניות כלכלית ותוכניות פיתוח ארציות.
ב-1982, האן עבר למשרד המסחר, התעשייה והאנרגיה, ובמהלך השנים הועלה בדרגות עד שהפך לסגן שר בין השנים 1997 ל-1998.
תקופת כהונתו כסגן שר התמקדה במשבר הפיננסי של אסיה ב-1997, משבר שהשפיע קשות על כלכלת קוריאה הדרומית ודרש ניהול מדיניות כלכלית מורכבת ורגישה.
לאחר שעזב את תפקיד סגן השר, האן מונה לשר לענייני סחר מ-1998 עד 2000. במסגרת תפקיד זה, הוא ניהל משא ומתן בינלאומי עם ממשלות זרות, ועסק בקידום היחסים הכלכליים והמסחריים של דרום קוריאה ברחבי העולם.
האן הפך לשר האוצר במרץ 2005. במהלך תקופת כהונתו התמודד עם אתגרים כלכליים רבים והוביל מדיניות פיסקלית ששמרה על יציבות כלכלית במדינה.
מאוחר יותר, הוא כיהן לזמן קצר כממלא מקום ראש הממשלה בין ה-14 במרץ 2006 ל-19 באפריל 2006. הוא התפטר מתפקיד שר האוצר ביולי 2006 והפך ליועץ נשיאותי מיוחד לענייני הסכמי סחר חופשי.
ב-9 במרץ 2007, לאחר התפטרותה של האן מיונג-סוק, האן דאק-סו מונה כראש הממשלה של דרום קוריאה על ידי הנשיא רו מו-היון.
מינויו עבר בהצבעה על ידי האספה הלאומית ואושר ב-2 באפריל 2007.
הוא עזב את התפקיד ב-29 בפברואר 2008, עם כניסת אי מיונג-באק, לנשיאות והוחלף בתפקיד על ידי האן סונג-סו.
לאחר שסיים את כהונתו כראש הממשלה נבחר ב-2009 על ידי הנשיא לי מיונג-באק לשמש כשגריר דרום קוריאה בארצות הברית.
בתפקיד זה, האן מילא תפקיד מרכזי במשא ומתן על הסכם הסחר החופשי בין ארצות הברית וקוריאה (KORUS FTA), שהיה אחד ההסכמים המשמעותיים ביותר בין שתי המדינות, וחיזק את הקשרים הכלכליים והמסחריים ביניהן.
לפני שחזר לתפקיד ראש הממשלה ב-2022, האן דאק-סו כיהן כחבר סגל באוניברסיטת הונגיק ובאוניברסיטת טאנגוק , שם מילא תפקידים שונים בהוראה ובמחקר.
באפריל 2022 הנשיא הנבחר יון סוק-יאול הכריז על מינויו לתפקיד ראש הממשלה.
במהלך דיוני האישור שלו האן הצהיר כי ייצוב הכלכלה יהיה בראש סדר העדיפויות שלו, בתקופה בה דרום קוריאה, כמו רבות ממדינות העולם, מתמודדת עם תקופה של אי ודאות כלכלית ופיננסית.
המפלגה הדמוקרטית ומפלגת הצדק שהחזיקו ברוב המושבים באספה הלאומית החרימו את האישור שלו מה שהציב בפניו אתגרים הפוליטיים לא פשוטים.
עם זאת, הוא אושר בסופו של דבר במאי 2022 והפך לראש הממשלה המבוגר ביותר בתולדות דרום קוריאה, בגיל 72 ו-11 חודשים.
בפברואר 2024, לאחר שהוצגה תוכנית ממשלתית להגברת הקבלה לבתי ספר לרפואה, אלפי רופאים הפסיקו לעבוד במחאה, בטענה שזה יפגע באיכות השירות במערכת הבריאות.
המחאה גרמה לעיכובים ניכרים בהליכים הכירורגיים ובטיפול הרפואי.
האן הורה על אמצעי חירום כדי להילחם במשבר, כגון שימוש בטלרפואה, ריבוי ניתוחים בבתי החולים הציבוריים ופתיחת מרפאות צבאיות.
ב-22 בפברואר, האן הודיע כי התראת הבריאות של דרום קוריאה תועלה ל"חמורה" במהלך פגישת ניהול אסונות.
כמה ימים לאחר מכן, האן הודיע שדרום קוריאה תשלח רופאים צבאיים ורופאי קהילה כדי להילחם במצב החירום המתמשך.
באפריל 2024 מפלגת כוח העם של קוריאה, מפלגתו של הנשיא יון סוק-יאול, נתקלה בתבוסה חמורה בבחירות הכלליות.
המפלגה הדמוקרטית שהייתה באופוזיציה זכתה ב-161 מתוך 254 מושבים הזמינים לבחירה, ומפלגת כוח העם סיימה עם רק 90 מושבים.
בסך הכל, המפלגה הדמוקרטית והמפלגות השותפות שלה השיגו 175 מושבים מתוך 300 המושבים הזמינים, כאשר מפלגת כוח העם ושותפותיה ספגו תבוסה חמורה עם רק 108 מושבים.
הבוחרים ברובם בחרו לתת אמון למפלגה הדמוקרטית המנסה לשנות את פרספקטיבת הממשלה.
התוצאות האלו השפיעו ישירות על המפלגה השולטת והובילו להתפטרות מספר בכירים בממשלה.
המנהיג של מפלגת כוח העם, האן דונג-הון, וגם האן דאק-סו, יחד עם שלושת היועצים הבכירים של הנשיא יון הציעו להתפטר מתפקידיהם בעקבות התבוסה הקשה שחוו המפלגה.
בדצמבר 2024 הנשיא יון סוק-יאול הודח בעקבות החלת משטר צבאי זמני בשל חשש מהתחזקות האופוזיציה במדינה.
בעקבות ההדחה מונה האן לממלא מקום נשיא קוריאה הדרומית.
האן נשוי לצ'וי אה-יונג ואין לו ילדים.
מקבל מסדר ההצטיינות האזרחית, מדליית מוגונגווה (2013
אות הצטיינות, פס כחול (2012)
האמת היא סדרת דרמת מתח ישראלית מאת דפנה לוין ואורית זמיר.
הסדרה הייתה אמורה לעלות לשידור בסוף 2023, אך עקב מלחמת "חרבות ברזל" עלייתה לשידור נדחתה.
הסדרה נמכרה לתאגיד השידור AMC, ותופץ בשירותי הסטרימינג AcronTV בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה.
אף על פי שלא מדובר בסדרת דוקו, הסדרה נכתבה בחלקה בהשראת פרשת רצח תאיר ראדה אשר התרחשה בשנת 2006 וכללה סיקור תקשורתי נרחב ותיאוריות רבות לגבי זהות הרוצח.
10 שנים לפני הפרק הראשון של הסדרה, נמצאה גופתה של תלמידת תיכון בשם ירדן פלאי במחסן של מתנ"ס בראש העין עם סימני רצח, ובעקבות פעילותו של החוקר אליהו זבטני (גולן אזולאי), הורשע ברצח רובי דלויה (בני אבני).
הסדרה נפתחת 10 שנים לאחר מכן, כאשר ביום בו אמורה להינתן ההכרעה הסופית בבית המשפט העליון אחרי 10 שנים, מתרחש באותו מיקום בדיוק רצח של נערה נוספת בשם נטלי לוי, ושתי הזירות זהות לחלוטין.
בשל הנסיבות, מחליט בית המשפט העליון להשאיר את הכרעת הדין פתוחה עד תום חקירת הרצח השני.
לחקירת הרצח ממונה החוקר אוהד פורגס (יוסי מרשק), וחוקרת הנוער רחלי זבטני (מור דימרי), שמצאה את הגופה של נטלי לוי, מצליחה לשכנע אותו להכניס אותה לצוות החקירה למרות מעורבותו של אביה בחקירת רצח ירדן פלאי.
לאורך הסדרה מגלה צוות החקירה פרטים רבים בעברה של נטלי לוי, וחוקר רבים מהאנשים שהיו בקרבתה בחשד לרציחתה.
בעת ההלוויה, ירין, אחיה של נטלי, מתעמת עם רבנית שהייתה בקשר עם נטלי, ומכנה אותה רוצחת.
החשד לבסוף מוסר מהרבנית, ונופל על בחור בשם פיראס מכפר קאסם שעשה לנטלי פירסינג מספר פעמים.
בהמשך החשד נופל על המורה של נטלי, ארי עוזרי, מכיוון שבשתי זירות הרצח נמצא הספר שלו על הארוטיקה בשירת שלום שבזי, והוא נחשד בפגיעות מיניות בנטלי ובתלמידות נוספות שלו.
מתברר שהוא ניהל רומן גם עם רחלי בהיותה תלמידת תיכון, ופורגס מחליט להדיח את רחלי מצוות החקירה מכיוון שהיא הסתירה המידע הזה.
בהמשך נחשד גם הסופר טוני גודמן, מחבר הספר "האמת ורק האמת על רצח ירדן פלאי", כשבמקביל מתגלה קבוצת טלגרם בשם "ירדן פלאי בלב" שבה תלמידות התיכון שבו למדה ירדן פלאי מצטלמות באותה תנוחה שבה נמצאה גופתה.
משפטים תמוהים שנכתבו בקבוצת הוואטסאפ של חברותיה של נטלי, יחד עם גילויים מחקירתו של טוני גודמן, מובילים להפלת החשד על שירן, תלמידת כיתתה של נטלי, שמתברר שנטלי גרמה לה להרוג ארנב תוך שהיא מאיימת להרוג אותה.
אימה של נטלי, יונה, יושבת עמה בחקירה ונראית המומה ממה שנטלי עשתה לה.
בכל זאת שירן מתעקשת שלא היא רצחה את נטלי, וצוות החקירה נוטה להאמין לה.
רחלי, שהובילה לגילוי של המאורע של רצח הארנב, מוחזרת לצוות החקירה, והיא מפילה את החשד על אביקם לוי, דודה של נטלי, שפגע בה מינית במשך זמן רב, ולדבריה כנראה פחד שהיא תגלה אותו ולכן רצח אותה.
במקביל לחקירה של המשטרה, אליהו זבטני מנהל גם הוא חקירה ומעקב אחרי רובי דלויה והאנשים שקשורים אליו, והוא מגלה קשר בין רובי דלויה לשני אורלוב, אחת מהרופאות בבית החולים של הכלא.
כשרחלי מספרת לו על החשד באביקם, חברו הטוב, הוא הולך לחקור את אביקם וגורם לו להודות בקשרים בינו לבין נטלי, אבל עדיין הוא מכחיש את הרצח.
לאחר מכן אביקם מתאבד לפני שצוות החקירה מספיק לחקור אותו.
רחלי נזכרת בסיפור הזה וכועסת על אבא שלה שהיה בטוח שרובי דלויה הוא הרוצח בלי לשאול אותה מה היא יודעת על מה שקרה במתנ"ס.
כחלק מהחקירה על אביקם, נחקרת ראומה לוי, גיסתו של אביקם ואמה של נטלי, והיא פולטת משפט על כך שיונה, אימה של שירן, התקשרה אליה פעם בעקבות חרם שנטלי עשתה על שירן.
רחלי מופתעת מהמידע הזה, כיוון שבחקירתה של שירן, יונה עשתה עצמה כאילו היא לא ידעה כלום על היחסים בינה לבין נטלי.
יונה נעצרת בעקבות עבודתה של רחלי, ורחלי מספרת לפורגס על הפרטים שהסתירה מחקירתה של ירדן פלאי, והוא אומר לה שהיא תצטרך לעזוב בגלל שהיא הסתירה את הפרטים האלו.
הסדרה מסתיימת בכך שאליהו מגלה שרובי דלויה מנסה לברוח מהכלא בעזרת שני אורלוב וטוני גודמן, והוא מצליח לגרום לתפיסתו ברגע האחרון.
הסדרה לא מסתיימת בתשובה ברורה לשאלה "מי רצח את ירדן פלאי".
מצד אחד ניסיון הבריחה של דלויה מחזק את החשד נגדו, אבל העדויות של רחלי זבטני וארלין דלויה מצביעות על כך שדלויה עזב את הזירה לפני הרצח.
רחלי זבטני (מור דימרי) - חוקרת נוער ובתו של אליהו זבטני, הייתה בשכבה של ירדן פלאי (הנרצחת הראשונה) בעקבות הטראומה מאירוע הרצח של חברתה היא סובלת מפאראסומניה.
ניהלה רומן עם ארי בצעירותה.
בהמשך נראה כי מתחילה לנהל רומן עם יאיר.
סגן ניצב בדימוס אליהו זבטני (גולן אזולאי) - אביה של רחלי, השוטר שחקר את רובי דלויה לפני עשור והביא למעצרו, מתעקש שהאשם נמצא ונענש.
יאיר דקס (רועי ניק) - חוקר בתחנת "ראש העין".
בהמשך נראה כי מתחיל לנהל רומן עמה.
ספיר שקולניק (רוני נתנאל) - חוקרת בתחנת "ראש העין".
חברתה ושותפתה לדירה של רחלי.
אהוד פורגס (יוסי מרשק) - מנהל חקירת רצח נטלי לוי.
חוקר היחידה המרכזית שהגיע לחקור את פרשת רצח נטלי לוי.
חוקר (עומר היקרי) - חלק מצוות החקירה שחוקר את מותה של נטלי לוי.
ירדן פלאי - הנרצחת הראשונה, נרצחה לפני עשור, רובי דלויה הורשע ברצח, אך עדיין מתנהל דיון בערעורו.
זהות רוצחה לא מתבררת בוודאות.
נטלי לוי (לונה שקלי) - הנרצחת השנייה.
נרצחה כעבור עשור, בדיוק באותה דרך ובאותו מקום בו נרצחה ירדן פלאי.
מתגלה כי נרצחה על ידי יונה.
אושרי - תלמיד כיתה ח', פרץ ביחד עם ליהיא לקפטריה.
ליהיא קופרמן - תלמידת כיתה ח', פרצה ביחד עם אושרי לקפטריה.
קורל ניסימוב - חברה של נטלי לוי
שקד - חברה של נטלי.
יונה, כאשר התחזתה לנטלי, הודיעה לאמה של נטלי שהיא תישן אצל שקד בלילה בו נרצחה.
שירן (דניאל שמה) - נערה שסועת שפה, שסבלה מהתעללות נפשית וחרם חברתי - מכונה על ידי חברותיה "השפן" בשל מראיה.
הבת של יונה בעלת הקפטריה.
רובי דלויה (בני אבני) - הורשע לפני עשור ברצח הנערה ירדן פלאי, טוען שהוא חף מפשע, ומגיע לערעור בבית המשפט העליון.
מיכאל דלויה (טום ויסמן צוצ'ידה - בנו של רובי, בגיל מצוות.
ארלין דלויה (פליזה בסקרה זוהר) - אשתו של רובי ואמו של מיכאל.
ממוצא אסייתי, אמו של רובי חושדת שהיא מנהלת רומן.
גב' דלויה (חגית בן עמי) - אמו של רובי.
מיכאל ואמו גרים אצלה בבית.
חזי פלאי (ישראל ברייט) - אביה של ירדן פלאי.
לאה פלאי (עירית פשטן) - אמה של ירדן פלאי.
ניהלה רומן עם אליהו בעבר.
נטלי לוי (לונה שקלי) - הנערה המרכזית בסיפור אשר נרצחת על ידי יונה
ירין לוי (דקר אלבז) - אחיה של נטלי לוי.
אביקם לוי (שי זביב) - דודה של נטלי לוי.
ראומה לוי (הילה סורג'ון) - אמה של נטלי לוי.
עו"ד (אילנית בן יעקב) - סנגורית, מייצגת את רובי דלויה, המואשם ברצח ירדן פלאי.
ארי עוזרי (כפיר ליבנה עמרם) - המורה לספרות של ירדן ,רחלי ונטלי.היה לו רומן עם רחלי כשלמדה אצלו.אוהב מאוד את שירת שבזי וכתב על זה ספר.
עו"ד שי שגיב (ניל סופר) - סנגור, עוזר בייצוג רובי דלויה.
טוני גודמן (יואב הייט) - מפגין המאמין כי רובי דלויה הוא זכאי.
נכה בתחילת הסדרה מתגלה בהמשך כי הוא לא נכה
חרדה זבטני (אסתר שטיינברג) - אשתו לשעבר של אליהו זבטני ואמה של רחלי.
חוזרת אל אליהו במהלך הסדרה.
יונה (מירב שירום) - בעלת הקפטריה במתנ"ס.
הראשונה שמצאה את ירדן פלאי לאחר הירצחה.
מתגלה בסוף העונה כרוצחת של נטלי.
הרבנית אסתר ג'ובאני (שיפי אלוני) - מנהיגת "המעגל" בו מתאספות נשים רבות (ביניהן גם נטלי וחברותיה) ומשתפות סיפורים אישיים לרבנית.
חשדה כי נטלי עברה אונס על ידי דודה אך בעלה אסר עליה לספר זאת בטענה לאיסור לשון הרע, בעודו סוחט את אביקם בעזרת מידע זה.
שני אורלוב (עופרי פרישקולניק) - סייעת רופא השיניים של מרפאת הכלא בו נמצא דלויה.
מעריצה אותו ומתחברת לבנו, מיכאל.
משמשת כאשת הקשר ביניהם ללא ידיעתו של מיכאל.
תמיר חן''' מאמן הכושר של מיכאל דלויה, נרמז כי הוא נמצא במערכת יחסים עם ארלין דלויה, במהלך הסדרה הוא נחטף ומוכה על ידי אלמונים ובאותו זמן מיכאל נשאר לבדו ונחשף לשני אורלוב.
הסדרה, צולמה במהלך 2023 והייתה אמורה לעלות בנובמבר 2023, אולם עקב מלחמת חרבות ברזל עליית הסדרה הוקפאה.
על פי כותבת הסדרה דפנה לוין הרעיון לסדרה עלה לראשונה על ידי דרור משעני ועידית אברהמי עבור התאגיד כאן, עד שהיא ואורית זמיר פיתחו את הרעיון וכתבו את תסריט הסדרה
הסדרה נמכרה עוד לפני ששודר פרק הבכורה שלה לתאגיד הבידור AMC, שישדר אותה בשירות הסטרימינג שלו AcornTV בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה לכ-12 מיליון מנויים.
הדמיון לפרשת רצח תאיר ראדה
הסדרה אינה סדרת דוקו על פרשת רצח תאיר ראדה, אך נכתבה בהשראת המקרה.
בפתיח הסדרה מצוין "הסדרה נכתבה בחלקה בהשראת אירועים אמיתיים.
במהלך הסדרה נראו מספר קווי דמיון:
אופן ומיקום הרצח - גופתה של תאיר ראדה נמצאה בתא שירותים נעול בבית ספרה, בסדרה הילדות נמצאו בתא נעול במחסן של אולם הספורט במתנ"ס השכונתי.
ערעור בזהות הרוצח - על אף שרומן זדורוב נעצר ונכלא במשך 15 שנה, הייתה מחלוקת ציבורית לגבי האם הוא הרוצח (לבסוף הוא זוכה ועל כן שוחרר מאוחר יותר), בדומה לסדרה שם מתנהל ויכוח האם רובי דלויה הוא אכן הרוצח.
תיאוריות קונספירציה - גם בסיפור הרצח של תאיר ראדה וגם בסדרה מדובר על תיאוריות קונספירציה (כגון האשמות ילדים במעשי הרצח) ולחץ תקשורתי בעניין זהות הרוצח עקב הרשלנות בחקירת המשטרה.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024סדרת דרמההאמתשחקן משנה בסדרת דרמהיוסי מרשקבימוי בסדרת דרמהדפנה לויןתסריט בסדרת דרמהדפנה לוין ואורית זמירניהול אמנותיכרמלה סנדרסוןמוזיקה מקוריתגל לבהקלטה ועיצוב פסקול בסדרה עלילתיתאשי מילוא ואביב אלדמעליהוק בסדרה עלילתיתרותי בלוםאפקטים ויזואליים ואיפור מיוחדהילה אלקיים
האמת מאחורי הרדיפה הוא סרט מותחן פסיכולוגי עתידי בבימויו של לוקה גואדנינו על פי תסריט מאת נורה גארט ובכיכובם של ג'וליה רוברטס, איו אדבירי, אנדרו גארפילד, קלואי סביני ומייקל סטולברג.
עלילת הסרט עוקבת אחר אלמה, פרופסורית בקולג' שנקלעת למקרה של האשמה בהתעללות מינית מצד אחת מתלמידותיה כלפי עמית.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-29 באוגוסט 2025 בפסטיבל ונציה ה-82 שלא במסגרת התחרות הראשית.
הוא עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית על ידי אולפני MGM ב-10 באוקטובר 2025, ובישראל על ידי פורום פילם באותו החודש.
פרופסורית בקולג' מוצאת את עצמה בצומת דרכים אישי ומקצועי כאשר תלמידה מצטיינת מאשימה בהטרדה מינית אחד מעמיתיה וסוד אפל מעברה האישי מאיים להיחשף.
ג'וליה רוברטס – אלמה אולסון, פרופסורית מוערכת ואהובה באוניברסיטה המשתייכת לליגת הקיסוס.
איו אדבירי – מרגרט "מגי" פרייס, סטודנטית צעירה לפילוסופיה ובת חסותה של אלמה.
אנדרו גארפילד – הנריק "האנק" גיבסון, עמיתה וחברה הקרוב של אלמה, שהואשם בתקיפה.
מייקל סטולברג – פרדריק אולסון, בעלה הפסיכיאטר של אלמה.
קלואי סביני – קים, אשת הקשר של האוניברסיטה לסטודנטים וחברתה של אלמה.
במרץ 2024 הוכרז שג'וליה רוברטס תככב בסרט בבימויו של לוקה גואדנינו כאשר נורה גארט תכתוב את התסריט במה שיהיה התסריט הראשון שלה.
במאי הוכרז על הצטרפותם של אנדרו גארפילד ואיו אדבירי הצטרפו לצוות השחקנים.
גארפילד ניסה לעבוד יחד עם גואדנינו עוד מאז יציאתו לאקרנים של סרטו "אני אהבה" בפרויקט שלא יצא לפועל.
את אדבירי ליהק גואדנינו לאחר שצפה והתרשם ממשחקה בסרט "תחתונות" .
ביוני הצטרפו מייקל סטולברג וקלואי סביני לצוות השחקנים.
ביולי הוכרז על הצטרפותם של שאר השחקנים.
בנוסף לתפקידה כתסריטאית משמשת גארט כמפיקה בפועל לצידה של קרן לונדר, בעוד גואדנינו משמש כמפיק לצידם של בריאן גרייזר ואלן מנדלבאום, מנהלי חברת Imagine Entertainment.
צילומי הסרט העיקריים החלו בלונדון ביולי 2024 והתקיימו בין השאר באוניברסיטת קיימברידג'.
הצילומים הסתיימו באוגוסט, לאחר 6 שבועות של צילומים.
מאליק חסן סייד שימש כצלם הסרט כשהוא משתמש במצלמת פילם 35 מ"מ, בעוד טרנט רזנור ואטיקוס רוס הלחינו את הפסקול לאחר שכבר שתפו פעולה עם גואדנינו בסרטו הקודם, "מתחרים".
הסרט יוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל ונציה ה-82 ב-29 באוגוסט 2025. לאחר מכן יוקרן בבכורה בצפון אמריקה כסרט הפתיחה של פסטיבל הסרטים ה-63 של ניו יורק ב-26 בספטמבר 2025. הוא צפוי לעלות לאקרנים בהפצה מוגבלת בארצות הברית ב-10 באוקטובר 2025, לפני שיתרחב להפצה רחבה ב-17 באוקטובר.
הַאנְגְג'וֹאוּ (; בפין־יין: Hángzhōu) היא תת־מחוז עירוני, עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז ג'ג'יאנג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בתת־המחוז העירוני כ־11.936 מיליון תושבים, מתוכם כ־10.7 מיליון בעשרת הרבעים.
האנגג'ואו היא אחת הערים המפורסמות והמשגשגות בסין באלף השנים האחרונות.
היא ידועה בנופי הטבע שסביבה, ובראשם האגם המערבי.
בני תרבות ה הנאוליתית התיישבו באזור (כיום עיר במרחק כמאה קילומטרים מזרחה מהאנגג'ואו) כבר לפני שבעת אלפים שנה, עת התחילו לגדל אורז בדרום־מזרח סין.
סביבות העיר המודרנית האנגג'ואו היו מיושבות לפני חמשת אלפים שנה על ידי בני תרבות ליאנגג'ו, שנקראים על שם העיר הקטנה ליאנגג'ו, מרחק קצר צפונית־מערבית להאנגג'ואו, אשר בה נמצאו לראשונה שרידים מתרבות זו, פריטי ירקן מגולפים.
העיר האנגג'ואו נוסדה לפני כ־2,200 שנה, בתקופת שושלת צ'ין, אך חומת העיר נבנתה רק בתקופת שושלת סווי (591).
העיר נמנית עם שבע ערי הבירה העתיקות של סין.
האנגג'ואו שוכנת בקצה הדרומי של התעלה הגדולה של סין, אשר מתחילה בבייג'ינג.
התעלה פותחה לאורך מאות שנים, אך הגיעה למלוא אורכה בשנת 609.
העיר הייתה בירת ממלכת וויואה משנת 907 עד שנת 978, בתקופת , ונשאה אז את השם שִׂיפוּ.
באותה תקופה הייתה העיר אחד משלושת מרכזי התרבות הגדולים בדרום סין, לצד נאנג'ינג וצֶ'נְגדוּ.
מנהיגי וויואה נודעו בתמיכתם באמנויות, ובמיוחד באמנות ובארכיטקטורה הקשורה לבודהיזם.
העיר אף הפכה למרכז קוסמופוליטי, ומשכה משכילים מרחבי סין; היא אף ניהלה מדיניות חוץ, לא רק מול מדינות סיניות שכנות, אלא גם מול יפן, קוריאה, ועם של האימפריה החיטאנית.
בשנת 1090, בתקופת שושלת סונג מונה המשורר (הידוע גם בשם סוּ דוֹנְגְפּוֹ), למושל העיר.
בתפקידו זה הוא הפעיל 200,000 פועלים לשם בניית סוללה באורך 2.8 ק"מ על האגם המערבי שעליה ניטעו עצי אפרסק וערבה בוכייה לסירוגין.
הסוללה קרויה על שמו "סוללת סו".
הקיסר צ'יינלונג משושלת צ'ינג, שביקר שש פעמים בהאנגג'ואו בתקופת מלכותו, התרשם מאוד ממראה הסוללה בשעות הבוקר המוקדמות באביב ואף חיבר לכבודה שירים.
משום כך הסוללה היא אחד מעשרת אתרי נוף בעלי שם פיוטי של האגם המערבי.
עשרות אלפי שנים קודם לכן, היה האגם לגונה, אך עם הזמן הצטברה גרופת (טין) שחסמה את הפתח לים, והלגונה הפכה לאגם.
חפירות שנערכו בקרקעית האגם בשנת 1975 חשפו משקע ימי, שאישר את מקור האגם.
פעולות שימור בידי אדם מנעו מהאגם להפוך לביצה.
שתי סוללות נבנו מבוץ שהועלה מתחתית האגם: זה של סוּ שהוזכר לעיל, ו"סוללת בַּאי", שנבנתה על ידי , שהיה משורר ידוע בתקופת שושלת טאנג אשר שימש אף הוא מושל האנגג'ואו.
האגם מוקף בגבעות ממערב ומצפון.
על גבעת בָּאושְׁה מצפון לאגם ניצבת פגודת בָּאוצ'וּ.
האנגג'ואו נעשתה בירת שושלת סונג הדרומית משזו התאוששה מן התבוסה שהנחילה לה שושלת ג'ין (שושלת של קבוצת מיעוט אתנית, בני העם היורצ'ני) בשנת 1123. העיר שימשה בירה מאז ועד הפלישה המונגולית בשנת 1276, ונקראה בשם לִין-'אָן (臨安).
בהאנגג'ואו שכן הממשל הקיסרי, והתפתח בה מרכז מסחר ובידור, כמו גם מרכז של הענפים העיקריים של מנגנון הפקידות הקיסרי.
באותה תקופה, עבר "מרכז הכובד" הסיני ממה שהיה עד אז "מרכז סין" בצפון (שנכבש על ידי שושלת ג'ין), אל האנגג'ואו.
האנגג'ואו משכה אליה פילוסופים, מדינאים, ואנשי ספר רבים, בהם כמה מהמשוררים המהוללים בתולדות סין, כגון סו שה שהוזכר לעיל, (陆游), ו (辛弃疾), שבאו להתגורר בה עד סוף ימיהם.
בהאנגג'ואו אף נולד המדען הידוע שֶׁן קוּאוֹ (1031-1095 לספירה), ובה נקבר, ברובע יוּ'הָאנְג.
בימי שושלת סונג הדרומית, צמחה האוכלוסייה בשל כמה גורמים: עלייה בהיקף המסחר, הגירת פליטים מן הצפון הכבוש, והתרחבות הממסד הצבאי והפקידותי.
צמיחה זו הניעה את התפתחות העיר אל מעבר לחומותיה בנות המאה התשיעית.
במפקד האוכלוסין הסיני הרשמי משנת 1270 נספרו 186,330 בתי אב בהאנגג'ואו, אך מפקד זה לא כלל ככל הנראה מי שאינו תושב קבע, ואת חיל המצב.
ההיסטוריון הסינולוג ז'אק ז'רנה (Jacques Gernet) מעריך שאוכלוסיית האנגג'ואו עלתה על מיליון בני אדם בשנת 1276. חוקרים סבורים שהאנגג'ואו הייתה העיר הגדולה בעולם בין השנים 1180 ו־1315, ושוב בין 1348 ו־1358.
בשל האוכלוסייה העצומה והצפופה, וריבוי בתי העץ הרב־קומתיים, העיר סבלה משריפות מרובות.
השריפה בשנת 1237 השמידה 30,000 יחידות מגורים.
לאור זאת הקימה הממשלה מערכת כיבוי אש, שכללה מגדלי תצפית, מערכת סימון בפנסים ובדגלים לאיתור מקור האש ולהכוונת כוחות הכיבוי, וקצבה כוח כיבוי בן למעלה מ־3,000 חיילים.
בשנת 1276, שלוש שנים לפני קריסת שושלת סונג הדרומית, הטיל צבאו של קובלאי חאן, קיסר סין הראשון (שלט 1260–1294) משושלת יואן (הוקמה רשמית ב־1271 אף שהמונגולים שלטו על מרבית סין כבר מתחילת המאה ה־13) מצור על העיר וכבש אותה.
הנוסע מרקו פולו מוונציה סיפר שביקר בהאנגג'ואו בשלהי המאה ה־13. ספרו מתאר את העיר כ"בלי ספק הנהדרת והנאצלת בכל העולם".
הוא כינה את העיר "קינסאי", מילה סינית שפירושה פשוט "עיר בירה".
על אף שהגזים כשכתב שקוטרה של העיר גדול מ־150 קילומטר ושיש בה 12,000 גשרים עשויי־אבן, בכל זאת ספרו מציע תיאור רהוט על האזור.
הוא מסכם: "מספרם ועושרם של הסוחרים, וכמות הסחורות שעברה תחת ידם, היו כה גדולים, עד שאיש לא יכול לאומדם".
הנוסע המרוקאי בן המאה ה־14, אבן בטוטה, כתב על האנגג'ואו שהיא "העיר הגדולה ביותר שראיתי על פני האדמה".
האנגג'ואו נותרה עיר חשובה עד אמצע תקופת שושלת מינג; חשיבותה פחתה בהדרגה, בד בבד עם הצטברות הגרופת בנמֵלה.
עד תחילת המאה ה־17 עוד הייתה האנגג'ואו מרכז חשוב של יהדות סין, וייתכן שממנה יצאה הקבוצה המכונה יהדות קאיפנג.
בין השנים 1928–1949, נשלטה העיר על ידי הקוומינטנג של סין הלאומנית.
בשלושה במאי 1949, פלש צבא השחרור העממי להאנגג'ואו והעיר עברה לשלטון קומוניסטי.
מאז שנכנסו לתוקף הרפורמות של דנג שיאופינג, בשנת 1978, ניצלה האנגג'ואו את מיקומה בשפך היאנגצה כדי לקדם את פיתוחה, וכיום היא אחת הערים הגדולות המשגשגות בסין.
בהאנגג'ואו, ליד האגם המערבי, חתמו הנשיא האמריקאי ריצ'רד ניקסון ומזכיר המפלגה הקומוניסטית של סין ג'ואו אנלאי על "מזכר שנחאי" (אחרי שנדון בבייג'ינג).
בעבר, נשא השטר הסיני בעל ערך 1 יואן תמונה של החומה הגדולה של סין, אך בתחילת שנות האלפיים שונה השטר והוא נושא תמונת נוף של האגם המערבי של האנגג'ואו.
אבן בטוטה, התייר המוסלמי הידוע, כתב בשנת 1346 אודות עיר זו: "נכנסנו לעיר השנייה דרך שער הנקרא שער היהודים.
בעיר גרים היהודים, נוצרים, וטורקים עובדי־השמש (כלומר: מזדאים), מספרם גדול סך־הכל".
תת־המחוז העירוני האנגג'ואו משתרע על פני 16,820 קמ"ר בצפון מחוז ג'ג'יאנג וגובל בנציבויות העירוניות , , , ו מצפון, מצפון־מזרח, מדרום־מזרח, מדרום ומדרום־מערב בהתאמה ובמחוז אנחווי מצפון־מערב.
העיר שוכנת באזור דלתת עמק הנהר יאנגצה (צ'אנגג'יאנג), כ־160 ק"מ דרום־מערבית לשאנגחאי, בקצה הדרומי של התעלה הגדולה, במישור במורד הנהר.
מרכז העיר סמוך לחוף המזרחי ולחוף הצפוני של האגם המערבי, מצפון לנהר .
האקלים בהאנגג'ואו הוא אקלים סובטרופי גשום, ויש בה ארבע עונות מובחנות.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא C° 16.2. הקיץ חם ולח, והחורף צונן ויבש יחסית.
החודש החם ביותר הוא יולי, והטמפרטורה הממוצעת בו היא C° 33.8; בינואר הטמפרטורה הממוצעת היא C° 3.6. כמות המשקעים השנתית הממוצעת בהאנגג'ואו היא 1,450 מילימטר.
באמצע הקיץ סובלת האנגג'ואו, כמוה כערים אחרות במחוז ג'ג'יאנג, מסופות טייפון, אך רק לעיתים רחוקות נפגעת העיר עצמה באופן ישיר מטייפון.
בדרך כלל מגיעים הטייפונים לאורך החוף הדרומי של ג'ג'יאנג, וגורמים לרוחות עזות וסופות גשמים בהאנגג'ואו.
תת־המחוז העירוני האנגג'ואו מחולק לעשרה רבעים, נפה עירונית אחת ושתי נפות כפריות:
כלכלת האנגג'ואו התפתחה בקצב מואץ מאז שהשלטונות התירו את הרסן בשנת 1992. העיר מתועשת ויש בה מגזרי תיירות, חקלאות, טקסטיל, ותעשייה קלה.
האנגג'ואו משמשת בסיס ייצור ולוגיסטיקה חשוב בחוף הסיני.
בין היתר בעיר נמצא מרכז פעילות של חברת HANGCHA.
בשנת 2001 הסתכם התמ"ג של העיר בסך 156.8 מיליארד יואן, שהוא הסך השני בגודלו בין כל בירות המחוז הסיניות, אחרי גואנגג'ואו.
בשבע השנים שחלפו מאז שילשה העיר את התמ"ג, לסך של 478.1 מיליארד יואן בשנת 2008, ואת התוצר לנפש, מסך 3,025 דולר לנפש לסך 10,199 דולר לנפש.
בעשור הראשון של המאה ה־21 פיתחה העיר מגזרי תעשייה נוספים, ובהם רפואה, מכונות, חלקי חילוף לרכב, מכשירי חשמל, מוצרי אלקטרוניקה, רפואה, כימיה, ועיבוד מזון.
האנגג'ואו ידועה באתריה ההיסטוריים ובנופי טבע.
לאורך הדורות תוארה לא פעם כַּיפָה בערי סין.
היא נחשבת אחת מעשר הערים בעלות הנוף היפה ביותר בסין.
על אף הפיתוח העירוני המואץ שחוותה בעשורים האחרונים, העיר שומרת על מורשתה התרבותית וההיסטורית.
גם היום תיירות עודה מגזר חשוב בכלכלת העיר.
אחד האתרים הבולטים והמבוקשים בהאנגג'ואו הוא האגם המערבי שקיבל מעמד של אתר מורשת עולמית מארגון אונסק"ו ב־2011. שטח האגם כשישה קמ"ר, וסביבו מצויים כמה מאתרי הנוף וההיסטוריה הידועים ביותר של העיר.
בסמוך לאגם יש שמורה בת למעלה מ־50 קמ"ר, ובה פגודות היסטוריות, אתרי תרבות, ונוף הררי.
שתי סוללות חוצות את האגם.
מקדש ג'ינגצ'י (净慈寺) סמוך לאגם המערבי מדרום.
מקדש לינגיִין (灵隐寺, "מקלט הנפש") שוכן כשני ק"מ מערבית לאגם.
סוברים שהוא המקדש הבודהיסטי העתיק ביותר בעיר, שחרב ונבנה מחדש כמה פעמים.
פגודת בּאוֹצ'וּ (保俶塔) סמוכה לאגם מצפון, על ראש גבעת אבן החן (宝石山).
מקדש יוּאֵה־וואנג (岳王庙, "מקדש המלך יואה"), או יוּאֵה פֵ'י מִיַאוֹ שוכן בחוף הצפון־מערבי של האגם, ונבנה בשנת 1221 לזכר המצביא יואה פ'יי, שהוצא להורג עקב רדיפה פוליטית.
נחשול הגאות הגדול בעולם שוצף במעלה הנהר צ'יינטאנג דרך האנגג'ואו, ומגיע עד גובה 9 מטרים.
קתדרלת העיבור־ללא־חטא של האנגג'ואו היא אחת הכנסיות העתיקות בסין.
היא נבנתה לפני כ־400 שנה, בתקופת שושלת מינג.
מקדש פֵ'נְגהוּאנְג (凤凰清真寺) הוא אחד המסגדים העתיקים בסין.
פגודת ליוּחֵה, או פגודת שש ההרמוניות, שוכנת על גבעת יוּאֵלוּן בגדה הצפונית של הנהר צ'יינטאנג.
פארק הבִּיצות הלאומי שִׁישִׁי, שמבקש לשמר את המערכת האקולוגית הזו, ושטחו כעשרה קמ"ר.
בריכות דגים וחלקות קנים שוקמו בו, ומינים רבים של ציפורים מקננים בו.
בפארק גם מקדש וכמה בתים כפריים בעלי ערך היסטורי.
ילידי האנגג'ואו, כמו שאר תושבי מחוז ג'ג'יאנג, מדברים בניב ווּ (Wu) של השפה הסינית.
ישנם הבדלים בניב עצמו בין תפוצותיו השונות, כך שהניב של האנגג'ואו שונה מניב ווּ של אזורים בדרום ג'ג'יאנג ובדרום ג'יאנגסו.
בנוסף, גם סינית מנדרינית מדוברת בהאנגג'ואו.
האנגג'ואו ידועה ביצירות אמנות, כגון מוצרי משי, שמשיות, ומניפות יד.
גם תה הוא חלק משמעותי מכלכלתה ומתרבותה של העיר, שידועה כמקור התה הירוק מסוג לונגג'ינג.
סגנון הבישול בהאנגג'ואו אופייני לבישול של ג'ג'יאנג, אחד משמונת הסגנונות של הבישול הסיני.
יש לו מוניטין של מנות טריות, עדינות, ורכות, בעלות ניחוחות עדינים.
משורר מתקופת שושלת סונג קבע בשעתו שאין אוכל שיכול להתחרות עם הבישול של האנגג'ואו.
כמה מן המנות הידועות בסגנון זה הן דג חמוץ של האגם המערבי, חזיר דונגפו, חסילוני לונגג'ינג, פרגיות ג'יאַוּהוּאַ, אורז מאודה וחזיר מגולגלים בעלי לוטוס, גבעולי במבוק בצליית קדירה, ואבקת שורש לוטוס.
בעיר שוכן הקמפוס המרכזי של אוניברסיטת ג'ג'יאנג, שבספרייתה ישנם יותר מ־7 מיליון כרכים.
הָאנְדָאן (בסינית מפושטת: 邯郸; בסינית מסורתית: 邯鄲; בפין-יין: Hándān) היא נציבות עירונית במחוז חביי שבמזרח הרפובליקה העממית של סין.
העיר מהווה את האזור העתיק ביותר במחוז שבו התפתחה התיישבות עירונית.
במהלך ההיסטוריה עלה וירד מעמד האזור, עד שהתגבש לעיר בעלת שטח שיפוט הכולל את כל הרבעים המרכזיים שבהגדרת העיר הישנה יותר, יחד עם העיירות והכפרים שסביב.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בנציבות העירונית כ-9.414 מיליון תושבים, מתוכם כ-3.72 מיליון בששת הרבעים העירוניים.
העיר נמצאת על הגבול שבין רכס הרי טאיחאנג לבין "מישור צפון סין", מה שמקנה לה הבדלי גובה גדולים בין אזוריה ההרריים לעומת שטחה המישורי.
בעיר מצטלבות מערכות כבישים ומסילות רכבת מרכזיים בסין, והיא מהווה מרכז המקשר בין המחוזות והערים הגדולות שסביבה, כמו גם נגישות קלה לעיר וממנה.
בעיר תעשייה כבדה בעיקר של ייצור מתכות, המתאפשרת על ידי הפקת החשמל הרבה מכמות הפחם הגדולה שמצויה באזור, היוצרת זיהום אוויר כבד ורעש אשר גורמים לאיכות חיים ירודה בעיקר בקרב תושבי אזורי המפעלים.
ההיסטוריה העתיקה והעשירה של האזור הקנו לעיר פיתוחים מגוונים בניבי השפה הסינית ופיתוחי מנהגים עממיים רבים שביניהם אנשים שפורסמו בהמצאותיהם, כמו גם אתרים היסטוריים רבים, וכיום האנדאן היא אחת הערים המתוירות בסין ונחשבת לאחת הערים ההיסטוריות החשובות בסין.
התפתחות אזור היישוב לנפת האנדאן
באזור החלה צמיחה תרבותית עם תרבות "צְשָׁאן" שהתרכזה בעיקר בדרום מחוז חביי של היום בין השנים 8,000 לפנה"ס עד 5,500 לפנה"ס.
ההיסטוריה של התפתחות יישובים באזור החלה לפני יותר מ-3,000 שנים, מה שמעמיד אותו כאזור העירוני העתיק במחוז חביי.
ההתיישבות הפכה לעיר שהחליפה את העיר "ג'ונְגמוּ" בתפקיד בירת מדינת גָ'או, בסביבות השנים 476 לפנה"ס עד 221 לפנה"ס של תקופת המדינות הלוחמות.
בתקופה זו הייתה העיר מרכז פוליטי, כלכלי ותרבותי בצפון סין.
בשנת 228 לפנה"ס נכבשה על ידי צִ'ין שְׁה-חְוָאנְג במסגרת הסיפוח הכוחני של מדינת ג'או לשליטת שושלת צ'ין, שהסתיים עם הכנעת מפקדת "דָאי" בשנת 222 לפנה"ס.
לאחר מסע כיבושיו הגיע צ'ין שה-חואנג הגיע לבקר בעיר, שבה חייתה לפני כן משפחתו ובה הוא נולד, וציווה בה שכל אויבי אימו ייקברו חיים.
בין השנים 206 לפנה"ס עד 220 לספירה של שושלת האן, הייתה אחת מחמש הערים המשמעותיות והמרכזיות בכל סין.
בתקופה זו גם קיבלה העיר את השם "האנדאן", על שם הר "האן" ("האנ-שאן") שבמזרחה.
לאחר שושלת האן הלך והדרדר מעמדה של האנדאן כמרכז מסחר, ככל הנראה עקב הקרבות הרבים שזרעו הרס בצפון סין לאחר תקופת שושלת האן.
לאחר שנת 1368 בתקופת שושלת מינג ועד לשנת 1928, סופחה האנדאן כאזור נפה תחת אזור נציבות בשם "גוָאנְגְפִּינְג".
התפתחות לעיר גדולה והתנהלות כיום
בשנת 1928 נותקה מנציבות גואנגפינג וסופחה כנפה תחת שטחו המנהלי של מחוז חביי.
בסוף שנות הארבעים כבר גדלה והיא הורכבה ממספר נפות.
באוגוסט 1949, הייתה ווּ'אָן אחת משלוש הנפות שנותקו מהאנדאן וחברו למחוז חדש בשם "פִּינְגְיְוֵּ'אן".
בשנת 1952 החלו להיחלש סמכויותיו של מחוז זה וווּ'אָן סופחה חזרה להאנדאן, כאשר האנדאן הפכה בשנה זו לעיר רשמית עם מנהל משלה במקום השליטה המנהלית שהיה למחוז חביי עליה.
כיום הרובע העירוני צונְגְטָאי מהווה מבחינה מנהלית את האזור המרכזי בנציבות העירונית של האנדאן, כאשר בו נמצאים כל מבני הממשל המרכזיים בנציבות: בנייני הרשויות המבצעת, המחוקקת והשופטת, סניף משרדי המפלגה הקומוניסטית של סין ומשרדי ביטחון המשמשים גם כתחנות משטרה.
כיום האנדאן היא עיר תעשייה בעיקרה.
רוב תושבי העיר הם בני האן.
קבוצת המיעוט כוללת כ-0.6% מכלל האוכלוסייה ומורכבת בעיקר מ-30 לאומים, כגון בני חְווֵי, בני גְ'וָאנְג, מונגולים וקוריאנים.
כנציבות עירונית, כיום מורכבת האנדאן משישה רבעים, אחת עשרה נפות ונפה עירונית אחת:
האנדאן משתרעת על פני שטח כולל של 12,052 קמ"ר וגובלת מצפון בנציבות העירונית שִׂינְגְטָאי ובמחוזות שאנדונג, חנאן ושאנשי ממזרח, מדרום וממערב בהתאמה.
האנדאן היא הנציבות הדרומית ביותר במחוז חביי ומרוחקת כ-160 ק"מ דרומית לבירת המחוז שְׁה-גְ'יָאגְ'ווָאנְג וכ-400 ק"מ דרום-מערבית לבייג'ינג בירת סין.
היא נמצאת ממזרח להרי טאיחאנג וממערב ל-"מישור צפון סין".
פני שטח מערב העיר גבוהים יותר ממזרחה, כשהעיר נמצאת על פני אזור מעבר גאוגרפי, במקום שבו מחל להתרומם רכס הרי טאיחאנג ממערב ל-"מישור צפון סין".
בהתייחס למסילת הרכבת "גִ'ינְגְ-גְוָאנְג" כנפרשת לאורך אזור הגבול, האזור שממזרח לה שטוח ופתוח למרחבים, והחלק שממערב מורכב מהרים וגבעות עם אגנים ועמקים.
כך גם בשטח העיר הבדלי גובה חדים ביותר, כאשר הנקודה הגבוהה היא 1898.7 מטרים בפסגת "יָגָ'אי" שבשטח הרי טאיחאנג, והנקודה הנמוכה היא 32.7 מטרים בכפר ווּגְ'ייֵנְפָאנְג שבנפת צ'וּ'ג'וֹאוּ.
האנדאן נמצאת באזור מזג אוויר של מונסון יבשתי ויש בה הבדל ברור בין עונות השנה.
הסתיו קריר-מתון, החורף קר, האביב יבש עם רוחות והקיץ חם וגשום.
עונות החורף והקיץ ארוכות בצורה ניכרת לעומת עונות קצרות של סתיו ואביב.
חודש יולי הוא החם ביותר וינואר הקר ביותר.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13.5 מעלות צלזיוס.
להאנדאן מיקום גאוגרפי נוח המאפשר נגישות קלה אליה וממנה.
גם בתוך מחוז חביי ישנה נגישות נוחה מאוד בינה לבין שלוש הערים הגדולות בייג'ינג, טיינג'ין ושה-ג'יאג'וואנג.
בייג'ינג מצויה במרחק חמש שעות נסיעה, טיינג'ין במרחק שש שעות ושה-ג'יאג'וואנג במרחק שעתיים נסיעה.
רכבות ואוטובוסים יוצאים מהאנדאן לשלוש ערים אלו.
בבחינת תחבורה אווירית, בשנת 2007 נפתח בהאנדאן שדה תעופה המספק טיסות בינה לבין הערים שאנגחאי, גואנגג'ואו, צ'ונגצ'ינג, דאליין, האנגג'ואו, שיאן ושיאמן.
בהאנדאן קשרי מסחר חזקים הודות לפעילויות התובלה הרבות במערכות הכבישים הרבות המקשרות אותה עם ערים אחרות ורחוקות.
כלכלת העיר מבוססת בעיקר על ייצור במפעלי תעשייה רבים אשר הוקמו הודות למכרות פחם הממוקמים באזור בעיר בשם "פֶנְגְפֶנְג" המהווים משאב כלכלי לתעשיות הברזל, הפלדה והטקסטיל הרווחות כיום בעיר.
גם מפעלי כימיקלים ומפעלי מלט, בין מפעלי תעשייה נוספים בעיר, מרוויחים ממכרות הפחם כאשר הפקת החשמל לייצור במפעלים מבוססת עליו.
האנדאן עשירה במשאבי מינרלים כשיש באזור בסביבות 40 סוגי מחצבי מתכות וחומרים אחרים, ובנוסף למכרות הפחם יש בעיר גם מכרות לכריית עפרות ברזל, עפרות אלומיניום, מינרלים של חרסית וסלעים המתאימים לייצור מלט.
מתוך אלו המחצבים המצויים בכמות די עשירה הם מינרלים של פחם וברזל.
זאת גם הודות להרי טאיחאנג המעשירים את האזור מבחינה אקולוגית כמו גם במחצבים שונים, בייחוד במרבצי הפחם המצויים בהם בכמויות ניכרות.
כך גם האנדאן היא אחד האזורים המרכזיים בסין לכריית פחם וברזל.
עם זאת, נגישותו הגדולה מאוד של הפחם בהאנדאן המקנה כמויות חשמל עצומות לביסוס תעשייה עיקרית של הפקת מתכות בעיר, הופכת את האנדאן לעיר בעלת זיהום אוויר חמור ביותר כאשר אזורים שלמים בה אפופים בעשן שחור עם החלקיקים המזהמים העולים מארובות המפעלים הרבים, בייחוד הפיח הנפלט מארובות מפעלי פלדה.
בשנים האחרונות פורסמו דיווחים המתארים את הקושי לגור בעיר, בייחוד באזור שבו הוקם מפעל הפלדה הגרמני טיסנקרופ, לאחר שפורק והועבר מהעיר דורטמונד שבגרמניה, שגם שם דיווחו התושבים על פליטת הפיח וחלקיקי הנשורת שאף הכתימו את בגדיהם, ולכן הועבר המפעל מגרמניה.
תושבי האנדאן ובייחוד תושבי אזורי המפעלים בהאנדאן דיווחו על תחושה שהם חיים בתוך מקום של רעש ונזק שמתמקד רק בעשיית כסף ובהוספת מקומות עבודה.
תושבי אזור מפעל טיסנקרופ נמנעים ביומיום מלאכול בחוץ כדי שהאורז לא יהפוך לשחור, ומתקשים לישון מפאת רעש המפעל הנמשך גם בלילה.
כלכלתן של ערים רבות בסין, בייחוד במחוז חביי, מבוססת גם על תעשיית ייצור במפעלים, ותעשייה זו אחראית לחלק ניכר מפליטות פחמן דו-חמצני בסין.
כך האנדאן, המתבססת בעיקר על תעשיית מפעלים רבים מאוד הפולטים פיח, נמצאת בבעיה חמורה אף יותר ביחס לאזורים אחרים, בייחוד לעיר באודינג במחוז חביי שגם מתבססת על עוד ענפי תעשייה עיקריים, ואשר משתמשת בשנים האחרונות בעיקר בתעשיית אנרגיה חלופית וכבר הצליחה להוריד בצורה ניכרת את זיהום האוויר והמים בה.
נכון לסוף שנת 2007, עמד התוצר הלאומי הגולמי בעיר על 161.0 מיליארד רנמינבי/יואן (21.4 מיליארד דולר), והיווה זינוק של 14.9% מהשנה שלפני, מה שהעמיד את האנדאן במקום השלישי מבחינה כלכלית מבין ערי מחוז חביי.
בהאנדאן ידועה עבודת מלאכת הקדרות בשם "צְה-ג'וֹאוּ".
מוצרי מזון ייחודיים הם רוטב של בשר חמור ו-"יין צונְגְטָאי".
האנדאן נחשבת כעיר היסטורית מפורסמת בסין כשהיא עשירה ביותר מ-500 אתרי תיירות בשטחה המנהלי כולל אתרים היסטוריים ואתרי טבע.
ואזורים שפותחו ומספקים כיום נופים נאים.
אף על פי שמרכז העיר מכיל כיום בעיקר מבני מגורים ומפעלי תעשייה, קיימת ההיסטוריה העתיקה והעשירה של האזור עם מוקדי תרבות רבים, בעיקר מתקופת ממלכת ג'או.
אתר חשוב הוא הדרך שבה נסוג "לִין שְׂיָאנְג ז'וּ" שהיה פוליטיקאי בכיר בשירות מדינת ג'או, כדי לתת לאויבו "לְייֵן פּוֹ", שהיה גנרל צבא מדינת ג'או ואחד הגנרלים החזקים בכל תקופת המדינות הלוחמות, לעבור בה.
מעשה הנסיגה היווה את אחד ממחוות הרצון הטוב של לין שיאנגז'ו כלפי ליין פו, במנהגו הכללי לסגת ממקומות שידע שיגיע אליהם על מנת להימנע מעימותים.
באתר של דרך זו גם התחנן ליין פו לקבלת סליחתו של לין שיאנגז'ו לאחר שהבין את רצונו הטוב לעומת ההתנהגות התוקפנית שלו כלפיו, והשניים נהפכו שם לבעלי ברית.
ארמון וָאחְוָאנְג הוא האתר הידוע ביותר בהאנדאן.
הארמון ממוקם על פי צוק הר "טָאנְגְוָאנְגְגְ'יָאו" שבצפון-מערב נפת צְה, 68 קילומטרים ממערב למרכז העיר.
הארמון נבנה בזמן שושלת צ'י הצפונית (ששלטה בשנים 550–577), להנצחת "נו-גווא", אלת יצירת האנושות ותיקון חומת גן-עדן במיתולוגיה הסינית.
הארמון כולל 4 קומות בגובה 75 רגל.
באתר כולו 135 מבני בתים, 3 מערות, 6 סלעים שחרוטות עליהם כתובות "סוטרה" (תוכן ומסר תמציתי) מתקופת שושלת צ'י הצפונית, ו-75 לוחיות אבן שחרוטות עליהן הקדשות מתקופות השושלות ששלטו באזור לאחר מכן.
מספר מבני ארמונות נוספים נמצאים בינות לעיקולי מרגלות ההר.
מספר מבני ביתנים ממוקמים על קצה צוקי ההר עם שלשלאות ברזל לחיזוק יציבותם.
אזור הארמון המרכזי והמבנים הסמוכים לו מהווים בייחוד דוגמה לכושר ההמצאה והארכיטקטורה המתוחכמת שהייתה בסין העתיקה, והאתר מושך מבקרים רבים הן בשל חשיבותו הדתית והן בשל מראהו הארכיטקטוני.
אתרים היסטוריים ואתרי טיול מרכזיים נוספים:
מערות שְׂיָאנְגְטָאנְגְשָׁאן – אתר המכיל 16 מערות עם אלפי פסלים של גאוטמה בודהה, והאתר נותן ידע עשיר על ארכיטקטורה, חציבת מערות, ציור וקאליגרפיה בסגנון בודהיסטי.
אגם גִ'ינְגְנְיָאנְג – ממוקם בנפה העירונית ווּ'אָן, 37 קילומטרים לערך ממרכז העיר.
שטחי מים צלולים המוקפים בגבעות ירוקות ובהרים מוריקים.
האזור מכיל כיום גם צורות מלאכותיות של נוף שופע וצבעוני, אשר נוצרו לאחר שנים של מחקר ופיתוח על בסיס סיפורים היסטוריים מהמקום לשם הפיכתו לאזור תיירות, המשתלבות היטב בסביבת האגם הטבעית.
באתר 18 אתרי נוף כגון תצורות נקיקים ואגם שנוצר למרגלות נקיק תלול.
האזור קרוי על שם מאורע שבו הקיסר Zhao Kuangyin מתקופת שושלת סונג הציל ושילח לחופשי נערה בשם ג'ינגניאנג.
העיר ההיסטורית והתרבותית הלאומית – בשנת 1994 מטעם מועצת המדינה של סין.
העיר המתוירת ביותר בסין – בשנת 2004 מטעם הגוף הממשלתי הלאומי לתיירות של סין.
עיר הגן הלאומית – בשנת 2005 מטעם משרד הבינוי של סין.
המכללה המקצועית והטכנית של האנדאן – הייתה ידועה בעבר כאוניברסיטת האנדאן, רשומה כמוסד חבר באונסקו במסגרת פרויקט "תוכנית אסיה-הפאסיפית של המצאה ופיתוח חינוכיים" ("APEIA" לפי ראשי תיבות ההגדרה באנגלית).
האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר הם אנדרטה ומוזיאון בעיר ניו יורק שבארצות הברית, שהוקמו להנצחת הנספים בפיגועי 11 בספטמבר 2001, בניו יורק, בוושינגטון, ובפנסילבניה, בהם נספו 2977 נפשות, וכן בפיגוע במגדלי התאומים בשנת 1993, בו נספו שישה אנשים.
האנדרטה, הניצבת באתר בו ניצבו מגדלי התאומים במרכז הסחר העולמי, נחנכה בטקס שנערך ב-11 בספטמבר 2011, במלאת עשור לפיגועים.
המוזיאון, השוכן באותו אתר, נחנך בשנת 2014. האנדרטה והמוזיאון תוכננו על ידי האדריכל מיכאל ארד ומשרד האדריכלים פיטר ווקר (Peter Walker).
האנדרטה ממוקמת ברחבה פתוחה דמוית מעוין, המשתרעת על פני כמחצית השטח בן 65 הדונמים שעליו ניצב בעבר מרכז הסחר העולמי המקורי.
על פני שטח רחבת האנדרטה נטועים עצים – למעלה מארבע מאות במספר.
ליבה של האנדרטה הוא שני בורות מרובעים הניצבים במרכז הרחבה.
שטח כל אחד מהם הוא כ-4,000 מטרים מרובעים.
גבולותיהם חופפים לגבולות ריבועי השטח שעליהם ניצבו שני המגדלים שנהרסו (אלו נקראים "The footprints of the Twin Towers").
מפלי מים זורמים על פני דפנות הגרניט האנכיות של הבורות, נקווים על קרקעיתם וזורמים אל תוך בורות מרובעים קטנים הממוקמים במרכז כל אחד מהם.
מעקות העשויים לוחות ארד, המקיפים את שפות שתי הבריכות, נושאים את שמותיהם של כל החללים בפיגועים בניו יורק, בוושינגטון ובפנסילבניה.
אותיות השמות נרשמו על גבי 152 הלוחות בחיתוך למלוא עוביים, באופן שמראה מימי הבריכות משתקף דרכם.
בכל תאריך בו חל יום הולדת של אחד הקורבנות, מציבה הנהלת האתר פרח בתוך אותיות שמו.
שמות קורבנות הפיגועים קובצו על גבי המעקות במסגרת תשע קבוצות:
על מעקות הבריכה הצפונית נרשמו שמות אלו:
הנספים בטיסה 11 שפגעה במגדל הצפוני
נספי ההתקפה על מרכז הסחר העולמי ב-1993
על מעקות הבריכה הדרומית נרשמו שמות אלו:
הנספים בטיסה 175 שפגעה במגדל הדרומי
נספי טיסה 77 שפגעה בפנטגון
הנספים בטיסה 93 שהתרסקה בפנסילבניה
הנספים מקרב אנשי כוחות החירום וההצלה שנזעקו לאתרי הפיגועים.
בתוך כל קבוצה נרשמו שמות הנספים על פי יחסי הקרבה ביניהם, באופן ששמות קרובי משפחה, חברים, חברים לעבודה, עמיתים לשירות או שותפים לטיסה נרשמו זה בקרבת זה, בהתאם לבקשות קרוביהם.
באופן זה הונצחו יחסי הקרבה ושותפות הגורל ביניהם.
ארגון זה של שמות החללים הוא ייחודי לאנדרטה זו ביחס לאנדרטאות אחרות בעולם.
אתר האינטרנט של האנדרטה והמוזיאון מכיל מנוע חיפוש, המאפשר לאתר את שמות הקורבנות בפיגועים על פי חתכי חיפוש מגוונים.
האתר מאפשר לעיין בפרטים הביוגרפיים של הקרבנות ולצפות בתצוגה גרפית של הצגת שמותיהם על גבי לוחות הזיכרון, בצוותא עם שמות קרוביהם, חבריהם או שותפיהם שהונצחו בסמוך להם.
המוזיאון באתר שוכן בחלל העמוק והנרחב שמתחת לרחבת האנדרטה.
הכניסה אל המוזיאון דרך ביתן הכניסה העילי שלו, הניצב בשוליו המזרחיים של המתחם.
כבש ארוך מוביל את המבקרים אל חללי המוזיאון, שמשתרע עד לסלע התשתית שעליו נבנו בזמנו יסודות מרכז הסחר העולמי.
המוזיאון מכיל תצוגה היסטורית ותצוגת זיכרון.
התצוגה הראשונה מספרת את תולדות הפיגועים ב-11 בספטמבר בכל רחבי ארצות הברית, וכן את תולדות התקופות שלפניהם (כולל ההתקפה על מרכז הסחר העולמי ב-1993) ושאחריהם.
התצוגה השנייה מנציחה את זכרם של קורבנות הפיגועים באמצעות חומרים ביוגרפיים מפורטים אודותיהם שנשמרו ומוצגים בה.
בנוסף לחפצים וחומרים אור-קוליים מגוונים עושה המוזיאון שימוש נרחב במוצגים מתוך שרידיו של מרכז הסחר העולמי.
הגדול שבהם הוא קטע מדפנו המדופנת של הבור הענק, אשר נחפר בקרקע האי מנהטן עם הקמת מרכז הסחר העולמי והכיל את יסודותיו.
קטע זה שומר ומוצג בחלל עמוק בפאתו המערבית של המוזיאון (ה-"Western Chamber").
בין השאר מוצגים במוזיאון גם קטעים מצלעות המגדלים שהתמוטטו.
המוזיאון מכיל גם אזור בו נשמרו שרידי הקורבנות שנמצאו באתר לאחר פינוי ההריסות ואשר טרם זוהו.
אלו מצויים מאז האסון במשמורת של משרד חוקר מקרי המוות של ניו יורק.
הכניסה לחלק זה של המוזיאון מותרת רק לעובדים בו ולבני משפחות הקורבנות.
בשנת 2003 בחר התאגיד בתוכניתו של האדריכל דניאל ליבסקינד כתוכנית-אב לבניית מתחם מרכז הסחר העולמי ובכללו האנדרטה והמוזיאון.
בחודש אפריל באותה שנה הכריז התאגיד על תחרות אדריכלים לתכנון אנדרטת זיכרון ומוזיאון על חלק משטח האתר, בהתאם לתוכנית-האב של ליבסקינד.
לתחרות הייתה היענות עצומה: בסך הכל התקבלו 5,021 הצעות של מתמודדים מארצות הברית ומ-63 מדינות נוספות.
חבר שופטים בן 13 חברים (שבין חבריו נמנתה האמנית האמריקנית מאיה לין, מעצבת אנדרטת מלחמת וייטנאם בוושינגטון די.סי.) הוקם כדי לשפוט את ההצעות.
בחודש נובמבר 2003 בחר חבר השופטים שמונה הצעות כמתמודדות הסופיות בתחרות.
ב-6 בינואר 2004 הוכרזה התוכנית הזוכה בתחרות – Reflecting Absence ("חוסר משתקף") של האדריכל מיכאל ארד.
ארד הכין לאחר מכן את התוכנית הסופית של האנדרטה והמוזיאון בשיתוף עם משרד האדריכלים פיטר ווקר.
ב-2005 הוקמה קרן מיוחדת – האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר במרכז הסחר העולמי, כחברה ללא כוונה רווח.
היא הוקמה על מנת שתהיה הבעלים של האנדרטה והמוזיאון, תגייס כספים להקמתם, תקים אותם ותנהלם.
תקציב פרויקט האנדרטה והמוזיאון הועמד על סך של 610 מיליון דולר.
סך של 350 מיליון דולר מתוכו נאסף באמצעות גיוס תרומות פרטיות על ידי הקרן.
יתרת הסכום כוסתה על ידי מענקים של הממשלה הפדרלית ומדינת ניו יורק.
במרס 2006 החלו עבודות הקמת האנדרטה והמוזיאון על ידי הקרן בשיתוף עם רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי.
עיכובים חלו בהתקדמות הבנייה עקב חשש שעלותה תחרוג בהרבה מן התקציב שהועמד לביצועה, ועל מנת להימנע מכך הוכנסו שינויים בתוכנית האנדרטה והמוזיאון.
באוגוסט 2008 הושלמה הקמת יסודות האנדרטה והמוזיאון.
ב-11 בספטמבר 2011, במלאת עשר שנים לפיגועים, נערך טקס חנוכת האנדרטה, והיא נפתחה לקהל למחרת.
עד אותה עת הושלמו מרבית עבודות הקמת האנדרטה.
המוזיאון נחנך במאי 2014, ומאז מבקרים בו כ-9000 אנשים בכל יום.
באנדרטה מבקרים מעל ל-5 מיליון אנשים בשנה.
האנדרטה לזכר החיילים היהודיים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה היא אתר הנצחה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים לזכר הלוחמים היהודיים שנפלו במהלך שירותם בצבא האדום של ברית המועצות בין השנים 1941–1945 במהלך מלחמת העולם השנייה.
האנדרטה הוקמה ביוזמת יהודי ארגון החיילים המשוחררים של הצבא האדום במלחמת העולם השנייה.
את האנדרטה עיצב האדריכל יצחק רחלין והמהנדס זאב קריב והיא נחנכה בתאריך י"ד בחשוון תש"ן 12 בנובמבר 1989. בצמוד אל האנדרטה מצויה האנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא הפולני במלחמת העולם השנייה.
בחלקו האמצעי של הקיר חומה המצופה אבן ירושלמית מעובדת ועליה כתובות באותיות מתכת הפסוק: למען דעת דורות בני ישראל - שופטים ב', מתחת לפסוק כתוב ברוסית: "לוחמים יהודים שנפלו בקרבות נגד הנאצים בשורות הצבא הסובייטי".
בחלקו השמאלי של הקיר מעוצבות בשש אבני ערד אדומות הספרות "200,000".
לפני הקיר ניצבת רחבת טקסים ובצדה השמאלי קבועות אבנים מסותתות ההולכות ונעשות קטנות - סמל לאנשים שהיו לעפר ולידה קסדה עם רובה.
בסמוך לרחבה ניצב גרם מדרגות ולצידם שתי אבנים מוגבהות ועליהן מסותתות הכתובת "1941-1945 תש"א-תש"ה" מתחת לתאריך מצויים סמלי חילות הצבא האדום עשויים מתכת.
אתר הנצחה נוסף לזכר חללי הצבא האדום, אנדרטת הניצחון, נמצא בעיר נתניה.
האנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא הפולני במלחמת העולם השנייה היא אתר הנצחה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים לזכר הלוחמים היהודים בצבא הפולני שנפלו במהלך מלחמת העולם השנייה.
כ-60,000 מתוך כ-150,000 חיילים יהודים בצבא הפולני נפלו בשבי, חלקם מצאו את מותם במחנות שבויים שהקימו הנאצים או הושמדו במחנות ריכוז והשמדה.
אחרי נפילת פולין התנדבו עשרות אלפים ליחידות פולניות שפעלו במסגרת כוחות הברית כנגד הנאצים.
האנדרטה הוקמה בשנת 1998 בסמוך לאנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה בנויה שני קירות העשויים אבנים מסותתות.
על הקיר מופיע הפסוק: מספר שמואל ב.
מתחת לפסוק כתובה הכתובת באנגלית .
בחלקה הימני של האנדרטה מצוי קיר נוסף ועליו נמצאים תבליטים המתארים חיילים אוחזים בנשק ומתחתיהם הכתובת בפולנית: .
לפני האנדרטה מצויה רחבת טקסים אליה מוביל גרם מדרגות ולפניו 2 אבנים מוגבהות.
בצידו הימני סמל הצבא הפולני ומתחתיו חקוקות השנים 1939–1945 באותיות מתכת מצופות זהב.
בצידו השמאלי קיר שיש שעליו מצוין מגן דוד עשוי מתכת בצבע צהוב ומתחתיו הכתובת:
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל יצחק רחלין שתכנן גם את האנדרטה לזכר הלוחמים היהודים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה הנמצאת בצמוד.
האנגירי (ביפנית: 半切 או 飯切) או האנדאי (飯台 מילולית: "קערת אורז") הוא כלי קיבול להכנת אורז לסושי במטבח היפני.
האנגירי הוא מעין חבית עץ שטוחה ורדודה עשויה מעץ ארז וחבוקה בשתי רצועות נחושת.
קוטר ההאנגירי נע בין כ-30 ס"מ (מטבח ביתי) לכ-1 מטר (מטבח מוסדי).
ההאנגירי משמש לשלבי ההכנה הסופיים של האורז.
לאחר תום שלב בישול האורז, האורז מוכנס אל ההאנגירי, בו הוא מעורבב עם הרוטב המתאים (רוטב חומץ אורז, סוכר ומלח) ומקורר כשהוא מכוסה בבד המכונה פוקין.
קירור זה יוצר את המרקם הדביק הנדרש עבור אורז סושי.
האנדרטה לזכר הנספים באסון השריפה בכרמל הוקמה ליד עיקול הכביש בו נספו 44 אנשים באסון השרפה בכרמל (2010) מול קיבוץ בית אורן.
היא נחנכה ב-19 בדצמבר 2011 במלאת שנה לאסון, בטקס ממלכתי בהשתתפות ראש הממשלה בנימין נתניהו, שרים, נציגי השב"ס, משטרה, כבאות ובני המשפחות השכולות.
לאחר האסון הוקמה אנדרטה זמנית קטנה בצורת להבת אש שכללה את הכיתוב יהי זכרם ברוך ואת דגלי ישראל, שירות בתי הסוהר ושירותי כבאות והצלה.
לאחר הקמת האנדרטה המרכזית, היא הועברה לצידה.
האנדרטה המרכזית תוכננה על ידי האדריכל נתנאל בן יצחק והוקמה על ידי משרד הביטחון - אגף משפחות והנצחה ואגף ההנצחה והבינוי בתרומתם של הקרן הקיימת לישראל וקרן היסוד.
האנדרטה היא אתר זיכרון פתוח.
על הקיר מונצחים שמות 44 הנספים - 37 צוערי השב"ס שנספו באוטובוס, 3 קציני משטרה, שלושה כבאים ונהג האוטובוס.
מעליהם סמלי השב"ס, המשטרה והכבאות.
על הקיר מונצח גם משפט של דוד בן-גוריון: זהר גבורתם יעמוד לעד.
בצד הקיר נמצא לוח זכוכית ועליו תמונת האוטובוס השרוף וסיפור האסון.
בסוף פרטי האסון מופיע הציטוט .
מהקיר יוצאת קורת פלדת קורטן ענקית הדואה אל הרקיע בתנועה קשתית מעל מקום האירוע כלהבת אש הלוכדת את מי שנמצא מתחתיה.
האנדרטה לבעלי חיים במלחמה היא אנדרטה לבעלי החיים ששירתו ומתו במסגרת הצבא הבריטי ובני בריתו במהלך ההיסטוריה.
האנדרטה שוכנת בפארק ליין, בצדו המזרחי של הייד פארק בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
האנדרטה תוכננה בידי הפסל דייוויד בקהאוס (David Backhouse) ונחנכה ב-24 בנובמבר 2004 בידי הנסיכה אן, פטרונית קרן האנדרטה לבעלי חיים במלחמה (Animals in War Memorial Fund).
האנדרטה מומנה בכספי תרומות בסך של 1.4 מיליון לירות שטרלינג שנאספו על ידי הקרן.
האנדרטה בנויה בדמות קיר חצי מעגלי עשוי אבן באורך של 17.7 מטרים ובעומק של 16.8 מטרים.
על הקיר קבועים תבליטים המתארים בעלי חיים שונים בעת המאבק המלחמתי, ובחזיתו שני פסלי פרדות עשויים ארד, העולות במדרגות האנדרטה לעבר פתח בקיר, כשהן עמוסות בציוד.
בצידה האחורי של האנדרטה ניצבים פסלי ארד של סוס וכלב הצופים לעבר הגנים, כעדים לחבריהם אשר נהרגו בקרב וכסמל לתקווה.
בחזית האנדרטה, מתחת לכותרת "Animals in War" (בעלי חיים במלחמה), מופיע הכיתוב:
עברית אנגלית "אנדרטה זו מוקדשת לכל בעלי החיים ששירתו ומתו לצד הבריטים ובני בריתם במלחמות ובמערכות לאורך העיתים
על צידה האחורי של האנדרטה נרשם:
עברית אנגלית "בעלי חיים רבים ושונים הועסקו בסיוע לכוחות הבריטים ולבני בריתם במלחמות ובמערכות לאורך מאות שנים, ומיליונים מהם מצאו כך את מותם.
מהיונה עד הפיל, לכולם נודע תפקיד חיוני בכל אזור בעולם, בהשגת המטרה של חירות האדם
ICCIDIMME788695ME1-127412576 סנג (בסינית: 恒生指數, פין-יין: Héngshēng zhǐshù, באנגלית: Hang Seng או HSI) הוא מדד של שוק המניות בהונג קונג.
המדד משמש לניטור שינויים יומיים בחברות הגדולות הנסחרות בבורסת הונג קונג ונחשב לאינדיקטור העיקרי למצב השוק הכללי של הבורסה.
HSI נוצר בנובמבר 1969, והוא מחושב ונערך על ידי חברת "Hang Seng Indexes Company Limited" שהיא חברת בת של "Hang Seng Bank", אחד הבנקים הגדולים הרשומים בבורסה.
הבנק אחראי על פרסום HSI כמו גם מגוון של מדדים אחרים המכסים תחומי מניות שונים, כגון "מדד האנג סנג לעסקים גדולים בסין" (Hang Seng China Enterprises Index) וסדרת "מדד האנג סנג AH בסין" (Hang Seng China AH Index) ועוד.
כאשר פורסם לראשונה מדד האנג סנג, נקבע בסיסו של 100 נקודות שווה ערך לערך הכולל של המניות נכון לשוק שנסגר ב -31 ביולי 1964. השפל שלו בכל הזמנים הוא 58.61 נקודות, ב -31 באוגוסט 1967, לאחר שנקבע ערך הבסיס אך לפני פרסום המדד.
ב-5 בספטמבר הוא נפל לפחות מ 20,000 נקודות הפעם הראשונה מזה כמעט שנה לשפל של 19,708.39, לאחר מכן נסגר על 19,933.28. ב-8 באוקטובר 2008 נסגר המדד על 15,431.73, מעל 50% פחות מהשיא הגבוה ביותר בכל הזמנים וערך הסגירה הנמוך ביותר מזה למעלה משנתיים.
ב-27 באוקטובר 2008 ירד המדד ל -10,676 נקודות, לאחר שנפל כמעט שני שלישים משיאו בכל הזמנים.
האנג סנג, למרות היותו חברה ציבורית, נמצא בשליטה של ענקית הכלכלה הבריטית HSBC.
האנגה רואה (Hanga Roa) היא העיירה הגדולה באי הפסחא, טריטוריה צ'יליאנית באוקיינוס השקט, ממוקמת בדרום-מערב האי, בשפלה שבין הרי הגעש הכבויים מאונגה טרוואקה וראנו קאו.
שדרת אטאמו טקנה היא הרחוב המרכזי של העיירה, וממוקמים בו בתי מלון, מסעדות, וחנויות.
בעיירה נמצא אצטדיון הכדורגל של הקבוצה המקומית; CF ראפה נוי, ובו 2,500 מושבים.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2002 התגוררו בעיירה 3,304 תושבים, שהם 87% מאוכלוסיית האי כולו.
צ'ילה שכבשה את האי בשנת 1888, גירשה את התושבים המקומיים מאדמותיהם וריכזה אותם בעיירה.
שאר שטח האי הוחכר לתאגיד גידול הכבשים הסקוטי-צ'יליאני; ויליאמסון-בלפור, והכניסה לשטחים אלו נאסרה לבני ראפה-נוי המקומיים.
בשנת 1914 הייתה אוכלוסיית העיירה כ-250 תושבים.
חברת ויליאמסון-בלפור הפסיקה את פעילותה בשנת 1953, בעקבות השינויים במסחר העולמי לאחר מלחמת העולם השנייה.
מלבד התושבים המועסקים בתעשיית התיירות, מתפרנסים תושבי העיירה מדיג, חקלאות וממגזר השירותים.
מספר משרדים ממשלתיים ובהם של חיל הים הצ'יליאני שוכנים בעיירה.
נמל התעופה הבינלאומי מאטאוורי הוא שדה התעופה היחידי באי, חברת התעופה LAN איירליינס מפעילה טיסות סדירות לסנטיאגו ולפפאטה שבפולינזיה הצרפתית.
חברת התעופה הפרואנית LAN פרו, מפעילה טיסות עונתיות ללימה.
האנדרטה הלאומית (באינדונזית: Monumen Nasional ובקיצור Monas) היא אנדרטה במרכזה של העיר ג'קרטה, בירת אינדונזיה המנציחה את מלחמת העצמאות של אינדונזיה.