tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עורכים נוספים כיום הם: גיטל שכטר-ווישוואנאט, בכתיב יידי: גיטל שעכטער־װישװאַנאַט - עורכת סגנון; ינקל סלנט, בכתיב יידי: יאַנקל סאַלאַנט - עורך גרפי.
כחלק ממטרת הליגה למען יידיש לעודד את המודרניזציה של שפת יידיש, הליגה מפרסמת דרך המדיה החברתית 'מילות השבוע' (בכתיב יידי 'ווערטער פֿון די וואָך') (סדרת רשימות מילים טרמינולוגיות יידיש) העוסקות בשאלות השפה ובירור מונחים דרך פייסבוק, טוויטר, אתר האינטרנט, ובתפוצת דוא"ל לרשימת חבריה.
במהלך השנים הליגה למען יידיש גם שימשה כמוציא לאור ופרסמה סדרת סרטים דוקומנטריים - 'עולמות בתוך עולם': שיחות עם סופרי יידיש, (בכתיב יידי 'אַ וועלט מיט וועלטעלעך')
וכן מהדורה לימודית של 'מאָטל פייסע דעם חזנס' (בתרגום חופשי: 'מוטל של החזן') (2017), המבוסס על סיפורי הילדים של שלום עליכם, ספרי לימוד, ספרי קריאה וחומרים ביידיש שונים שפורסמו ונמכרו על ידי הליגה ליידיש בחנות המקוונת באתר הבית.
הליגה מקיימת גם סמינרים, הרצאות, תוכניות לימוד, ואירועי תרבות חיים ומקוונים.
לליגה גם נוכחות ווירטאולית כאשר חלקים מכתב העת מהשנים האחרונות זמינים להורדה דיגיטלית באתר הארגון, וכן לארגון ערוץ יוטיוב המעלה תוכני יידיש שונים, וחשבון טוויטר ופייסבוק פעילים.
הליגה הרוסית הראשונה בכדורגל או בפשטות הליגה הראשונה היא ליגת המשנה הרוסית בכדורגל, ליגת הכדורגל המקצוענית השנייה בחשיבותה ברוסיה, אחרי ליגת העל הרוסית בכדורגל.
הליגה מנוהלת על ידי ליגת הכדורגל הלאומית (Национальная футбольная лига), ארגון כדורגל האחראי לניהול הליגה השנייה והשלישית ברוסיה.
בתום כל עונה, ארבע הקבוצות הטובות ביותר בטבלה עולות לליגת העל הרוסית בכדורגל (קבוצות ממקומות 1 ו-2 מעפילות ישירות, בעוד הקבוצות ממקומות 3 ו-4 מתמודדות בטורניר העפלה) בעוד שארבע הקבוצות האחרונות בטבלה יורדות לליגה הרוסית השנייה (הליגה השלישית בחשיבותה).
לראשונה בתולדותיה, בעונת 2019/2020, הוכרזו האלופה וסגניתה לפני תום העונה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה שחייב את השבתת מרבית ליגות הספורט במדינה.
מעונת 2018/2019 ועד עונת 2022/2023, הליגה נקראה בשם "אולימפ-אליפות רוסיה בקרב מועדוני ליגת הכדורגל הלאומית" ופעלה בחסות סוכנות ההימורים "אולימפ".
הליגה חתומה על הסכם שידור עם יאנדקס.
שידור ופורטל Sportrecs.com והחל מעונת 2020/2021, כל המשחקים זמינים למשתמשים מחוץ לרוסיה בפלטפורמת הווידאו Sportrecs.com, כשהליגה משדרת שידורים חיים חינם של כל 462 משחקי הטורניר, כמו גם תקצירי משחקים, הרגעים הטובים ביותר ותכני וידאו אחרים עבור צופים מחוץ לרוסיה.
מעונת 2022/2023, משחקים מרכזיים משודרים גם ברשת Match TV.
הליגה ידועה בעיתונות הספורט ברוסיה בכינוי הסרקסטי האינטרנטי "הליגה הטובה בעולם" («Лучшая лига мира»).
עם התפרקות ברית המועצות בשנת 1992 הוקמה התאחדות הכדורגל הרוסית, שהנהיגה ליגה אחת בכירה במדינה ועוד מספר ליגות תחתיה, כאשר ליגת המשנה נקראה "הליגה הראשונה של ליגת הכדורגל המקצוענית" (Первая лига ПФЛ) והייתה מחולקת לשלושה מחוזות לפי מיקומן הגאוגרפי של הקבוצות.
כל הליגות נוהלו על ידי ארגון ליגת הכדורגל המקצוענית.
בעונת 1994 אוחדו הליגות לליגת משנה אחת.
ב-1998 נקראה הליגה "הדיוויזיה הראשונה" (Пе́рвый дивизио́н) וזה היה שמה עד עונת 2011.
בדצמבר 2010 אורגנה הליגה מחדש, והוקמה ליגת הכדורגל הלאומית כמחליפת הליגה הראשונה וכליגת המשנה הרוסית.
את הליגה החל לנהל ארגון ליגת הכדורגל הלאומית, שהחל לנהל את ליגת המשנה במקום ארגון ליגת הכדורגל המקצוענית.
במאי 2020, בישיבת התאחדות הכדורגל הרוסית, הועלתה הצעה לשינוי שם הליגה, כמו גם לשינוי שם ליגת העל והליגה השנייה, כמהלך שנועד למשוך קהל לליגות הכדורגל.
בין ההצעות הנדונות – הליגה הראשונה, או ליגת הפיתוח.
בדצמבר 2020 החל מיתוג מחדש לליגה עם הצגת לוגו חדש וביטול טורניר גביע ליגת הכדורגל הלאומית.
בקיץ 2022 שונה שם הליגה להליגה הראשונה (Первая лига).
מבנה הליגה השתנה לאורך השנים: ב-1992 חולקה הליגה לשלושה מחוזות ("מערב", "מרכז" שהכילו 18 קבוצות כל אחת ו"מזרח" שהכילה 16 קבוצות).
בעונת 2012/2013 הכילה הליגה 17 מועדוני כדורגל.
אך בעונת 2021/2022 כבר מכילה 20 קבוצות במסגרת מיתוג מחדש שיצא לדרך בשנת 2020. במסגרת הרפורמה בליגה הוחלט כי החל מעונת 2021/2022, הליגה המקצוענית פוזרה ובמקומה ליגת הכדורגל הלאומית פוצלה לשתי חטיבות.
כאשר בחטיבה הראשונה יהיו 20 קבוצות, ובשנייה הקבוצות מהליגה המקצוענית שפורקה.
החטיבה השנייה תחולק לארבעה בתים.
המשחק הפופולרי ביותר בליגת המשנה נערך ב-6 במאי 2018 בניז'ני נובגורוד, כאשר במחזור 37 אולימפץ אירחה את לוץ' ולדיווסטוק באצטדיון ניז'ני נובגורוד לעיני 42,100 צופים.
בנוסף המחזור הפופולרי ביותר היה בעונת 2017/2018 בליגת המשנה הרוסית בכדורגל, כאשר 98,118 איש נכחו במגרשים בעשרה משחקים (9811,8 בממוצע למשחק).
בעונת 2020/2021 בליגת המשנה הרוסית בכדורגל, קריליה סובייטוב סמרה החזיקה בשיא של 11 ניצחונות רצופים
איוואן סרגייב הוא מלך השערים של הליגה הלאומית עם 40 שערים והוא גם הבקיע 5 שלושער בעונה אחת (2020/2021)
בשנות ה-90 של המאה ה-20 חלק ממשחקי הליגה בסנקט פטרבורג שודרו על ידי ערוץ 5.
ב-12 במאי 2000 ערוץ הלווין NTV Plus Football שידר את המשחק שבין טורפדו-ZIL וספרטק צ'וקוטקה.
בהמשך NTV Plus ארגנה שידורים חיים של משחקים חשובים בליגת המשנה ובעונת 2010 גם שידרה שבעה ממשחקי קבוצת ז'מצ'וז'ינה סוצ'י.
ב-2003 הערוץ הפדרלי "ספורט" שידר כמה ממשחקי הליגה.
ב-2007, רשת TV Center המוסקבאית שידרה בשידור חי את משחקיה של טורפדו מוסקבה בליגה.
בשנים 2010—2011 שידורים חיים הועברו על ידי פורטל האינטרנט Onedivision.ru ובעונת 2011/12 שודרו גם בפורטל SportLive.
בנוסף VGTRK חתמה על הסכם זכויות שידור, כאשר משחק אחד מכל מחזור שודר בערוץ רוסיה-2 והם שודרו עד עונת 2013/2014, במקביל לזכויות שנרכשו על ידי TeleSport.
בעונת 2016/17 המשחקים הועברו לשידור באמצעות ערוץ Match!
Nash Sport מבית Match TV, עם התמקדות במשחקיה של דינמו מוסקבה.
בשנת 2012 שידורי המשחקים הועברו גם בפורטל האינטרנט Sportbox.ru.
בשנת 2018, ליגת הכדורגל הלאומית חתמה על הסכם זכויות שידור עם יאנדקס וחברת InStat והמשחקים החלו להיות משודרים בפורטל יאנדקס.
החל מעונת 2020/2021 Sportrecs.com חתמה על הסכם שידור משחקי הליגה מחוץ לרוסיה, בעוד משחקי הליגה ברוסיה נגישים דרך יאנדקס ואתר האינטרנט Sportbox.ru.
במרץ 2021 הצטרפה להסכם זכויות השידור חברת הלווין טריקולור.
הליגה להגנת גויים היא קבוצת שנאה אנטישמית ורשת תיאוריות קונספירציה של אנשים הפעילים באתרי מדיה חברתית ומפעילים פלטפורמת וידאו מקוונת בשם GoyimTV.
ה-GDL גם מבצע הפלת באנרים , מחלק פליירים בשכונות ומבצעת פעולות שונות כדי להציק ליהודים.
ה-GDL הופיע ב-2018 ומובל על ידי הפרובוקטור האנטישמי ג'ון מינאדו השני.
המרכז המשפטי לדרום העני עוקב אחר GDL ומגדירה כקבוצת שנאה.
"גויים" היא מילה ביידיש ובעברית הנחשבת מבזה אנשים שאינם יהודים.
השם "ליגת ההגנה של גויים" הוא פרפרזה על שני ארגונים יהודיים: הליגה להגנה יהודית, והליגה נגד השמצה (ADL).
לכן גם הלוגו של הליגה להגנת גויים הוא פרודיה על הליגה נגד השמצה.
BuzzFeed News תיאר את הארגון כארגון המעודד עליונות לבנה.
הליגה להגנת גויים נרשמה על ידי המכון לחקר התקשורת במזרח התיכון בדוח מיוחד במרץ 2019 של קבוצות העוסקות ב"הסתה מקוונת נגד יהודים".
הארגון מפעיל ערוץ וידאו מקוון בשם GoyimTV.
מינאדו השיק את הפלטפורמה בעזרת דומיניק די ג'ורג'יו מפורט סנט לוסיה, פלורידה.
הוא משמש לשיתוף סרטונים, סטרימינג בשידור חי ולמשוך תומכים לארגון.
בשנת 2020, GoyimTV הוסר על ידי ספק האינטרנט שלה לאחר תלונות רבות.
בסוף אוקטובר 2022, האתר הוסר שוב.
מינאדו טוען שאירועים אלה נובעים מלחץ של יהודים.
החל מסוף ינואר 2023, האתר חזר לרשת.
הליגה להגנת גויים פעיל ביותר בקליפורניה, קולורדו, פלורידה וניו יורק.
פעילויות שונות התקיימו גם בטקסס.
פעלול מטה הטוויטר של פטריק ליטל
בדצמבר 2017, לאחר שהושעה מטוויטר, פטריק ליטל עמד מחוץ למטה טוויטר בסן פרנסיסקו, והחזיק שלט שעליו נכתב "זה לא בסדר להיות לבן @Twitter".
סיור "שם היהודי" של ליטל
פטריק ליטל, חבר בליגה, התמודד על מקום במפלגה הרפובליקנית בבחירות לסנאט של ארצות הברית בקליפורניה ב-2018 על מושבה של דיאן פיינשטיין.
ליטל הוא מהנדס IT ששירת בעבר בחיל הנחתים של ארצות הברית באפגניסטן.
מסע הפרסום של ליטל זכה לתשומת לב במאי 2018 כאשר הוא זכה במקום השני אחרי פיינשטיין בסקר של SurveyUSA עם 18% מכלל הבוחרים ו-46% מהרפובליקנים.
עם זאת, המפלגה הרפובליקנית של קליפורניה גינתה את ליטל והוא הורחק מהכינוס שלהם בסן דייגו, תוך כדי דריכה על דגל ישראל, בטענה "הרגע גירשו אותי מהבניין כי אני לא אשרת את ישראל", וקרא למפלגה הרפובליקנית של קליפורניה.
באחת ההזדמנויות בשנת 2018, ליטל דאג להטיס מטוס במפרץ סן פרנסיסקו עם הטקסט "Jews Rape Kids" וניסה להטיס אותו ליד אצטדיון אורקל פארק בסן פרנסיסקו במהלך ליל המורשת היהודית אך נכשל עקב מזג אוויר גרוע תנאים.
סיור "שם היהודי" של ליטל נמשך מפורטלנד, אורגון לפורטלנד, מיין, ועצר ב: אולימפיה, וושינגטון; סיאטל; מיסולה, מונטנה; הלנה ; אלברטון; פארגו, צפון דקוטה; מיניאפוליס; סקוקי, אילינוי; פרובידנס, רוד איילנד; פרינסטון, ניו ג'רזי; בוסטון וניו יורק.
בסופו של דבר, ליטל קיבל 62,830 קולות, עם 1.4% מכלל הקולות.
ליטל טען כי הוא היה קורבן להונאת בוחרים מצד "העליון היהודי והציונים" והצהיר כי יתמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020. הוא עבר לאידהו והתמודד על אחד משני מושבים פנויים בבחירות 2019 בגן סיטי, איידהו, שהגיע למקום האחרון עם 126 קולות, 3.7%.
בנובמבר 2018, מספר סלבריטאים פעילים באפליקציית Cameo המספקת "צעקות" מותאמות אישית לאנשים שמשלמים סכום כסף מסוים, הוטרלו על ידי הליגה להגנת גויים וזכו לתשומת לב התקשורתית של הקבוצה על ידי כך שהסלבריטאים הללו נתנו מקום לצעקות האנטישמיות.
בין המעורבים היו הקוורטרבק של ה-NFL ברט פארב, הראפר סולג'ה בוי, והקומיקאי אנדי דיק.
בהודעה המקודדת של פבר נכתב "צעקה לאמת היפה ולנערי ה-GDL", ו"תמשיך להילחם גם כן, ואל תשכח לעולם את USS Liberty והגברים והנשים שמתו באותו יום", בהתייחס לספינה האמריקנית שהותקפה בטעות על ידי הישראלים ב-1967, במלחמת ששת הימים.
סולג'ה בוי ביקש מהצופים לבדוק את המנון הליגה להגנת גויים "שם המיץ" (כלומר "שם ליהודי") בסאונדקלאוד.
בדצמבר 2021, כרזות אנטישמיות הוצגו מעל גשר כביש מהיר במחוז ברווארד, פלורידה.
מינדאו הציע 100 דולר ב"כסף GoyimTV" לכל מי שיכול היה לפרסם את הרשת בחדשות.
באוקטובר 2022, חברי הליגה כולל מינדאו תלו כרזה מעל כביש מהיר בלוס אנג'לס האומר "קניה צודק לגבי היהודים", בהתייחס להערות אנטישמיות שהשמיע הראפר.
עלונים אנטישמיים הופצו באזורי מגורים.
בעלונים הופיעו רשימות של פקידים בעלי שמות בעלי צלילים יהודיים (שרבים מהם אינם יהודים), המרמזים שאנשים כאלה שולטים במרכזים לבקרת מחלות ומניעתן והם היו אחראים להתפשטות מגפת הקורונה, הם האחראים על מלחמת רוסיה-אוקראינה, "כל היבט בודד של התקשורת הוא יהודי", ו"כל היבט בודד של טיפוח הילדים של דיסני הוא יהודי".
העלונים הושלכו על מכוניות חונות ושבילי חניה פרטיים, מקופלים בקפידה בשקיות כבדות על ידי חלוקי נחל, אורז, גרעיני תירס ו/או שעועית.
פליירים אלה הופיעו בתחילה באוסטין, טקסס ובוורלי הילס, קליפורניה במהלך נובמבר 2021.
במהלך סוף שבוע אחד בינואר 2022, עלונים הופיעו בקליפורניה, קולורדו, פלורידה, מרילנד, טקסס וויסקונסין.
פליירים חולקו גם בברקלי, סן פרנסיסקו, פאלו אלטו ומחוז מרין, קליפורניה במהלך פברואר; אטלנטה, קרטרסוויל וסוואנה, ג'ורג'יה באפריל; לוס אנג'לס ביוני; ואן ארבור לילה לפני ראש השנה ב-25–26 בספטמבר 2022.
מינדאו והליגה להגנת גויים עברו לפלורידה בדצמבר 2022. ב-21 בינואר 2023 נעצר ניקולס א' בייסהיים באטלנטיס, פלורידה בגין הפרה של אכיפת החוק לאחר שזרק עלוני דברי שנאה אנטישמיים על מדשאות התושבים.
תקריות דומות התרחשו גם בווסט פאלם ביץ' ובוקה רטון.
ביוני 2023, עלונים המקושרים לליגה להגנת גויים הופצו באמצעות תיבות דואר בקרבת בית כנסת ב-Plainview, ניו יורק.
עלונים אלה מאשימים את המחוקקים היהודים בשליטה בנשק.
ב-2 בספטמבר 2023, חברי הקבוצה הצטרפו לחברי שבט הדם הנאו-נאצי להפגנה פומבית באלטמונטה ספרינגס, פלורידה, ליד אורלנדו.
כמה עשרות מפגינים השתתפו במה שהם כינו "מצעד החולצות האדומות", הניפו דגלי צלב קרס, הצדיעו במועל יד וצעקו "הייל היטלר".
הליו סנדרו אוליביירה אלבש וארלה (בפורטוגזית: Hélio Sandro Oliveira Alves Varel; נולד ב-3 במאי 2002 באלמדה שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי שמוצאו מכף ורדה המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת מכבי תל אביב מליגת העל בישראל ובנבחרת כף ורדה.
וארלה גדל במחלקות הנוער של מונטה קפריקה, צ'רנקה קפריקה, ויטוריה סטובל וקובה דה פיידאדה.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות אמורה וסינטרנסה מהליגות הנמוכות בפורטוגל.
ב-1 ביולי 2022 חתם בפורטימוננסה מליגת העל הפורטוגלית.
ב-3 בספטמבר 2025 חתם במכבי תל אביב.
ב-12 באוקטובר 2023 ערך וארלה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כף ורדה, בהפסד 5-1 לנבחרת אלג'יריה במשחק ידידות.
הליום (Helium) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי He ומספרו האטומי 2. מצוי בטבע בצורת גז חד-אטומי, בשל היותו גז אציל.
זהו גז חסר צבע ונטול ריח.
נקודת רתיחתו היא הנמוכה ביותר, והוא מתמצק רק תחת לחץ רב.
ההליום הוא היסוד השני הנפוץ ביותר ביקום, אחרי המימן.
בשל משקלו הסגולי הנמוך מזה של האוויר, הליום משמש למילוי בלונים וספינות אוויר.
ההליום הוא גז אציל חסר צבע וריח ובעל קיבול חום סגולי גבוה מאוד.
הוא אינו מסוכן לאדם, והכי פחות פעיל מכל היסודות.
בתנאי החדר, הוא מתנהג בדומה לגז אידיאלי.
בתנאי לחץ וטמפרטורה רגילים הליום קיים רק כמולקולה חד־אטומית במצב צבירה גזי.
בתנאים קיצוניים ביותר הליום מסוגל ליצור תרכובות בלתי־יציבות עם טונגסטן, יוד, פלואור, גופרית וזרחן כשמופגז באלקטרונים.
בצורה זו יוצרו התרכובות HeNe, HeF2, WHe2 והיונים He2+, HeH+ וHeD+ (כאשר D הוא דאוטריום).
להליום נקודות הקיפאון והרתיחה הנמוכות ביותר, והוא החומר היחיד שאינו מתמצק כלל בלחץ אטמוספירי, גם לא בטמפרטורת האפס המוחלט.
הליום מוצק, המתקבל רק בלחצים גבוהים מאוד, הוא חסר צבע, כמעט בלתי נראה ודחוס מאוד.
הליום הוא מהגזים המעטים בעלי מקדם ג'ול-תומסון שלילי בתנאי לחץ וטמפרטורה סטנדרטיים.
רק מתחת לטמפרטורת האינוורסיה שלו – כ-32 עד 50 קלווין בלחץ אטמוספירי – הוא מתקרר בשעת ההתפשטות.
ספינות אוויר ובלונים מנופחים עם הליום, כיוון שהוא קל מהאוויר (מטר מעוקב של הליום יכול להרים 1 קילוגרם).
הליום מועדף על מימן בספינות אוויר למרות שהוא יותר יקר ופחות יעיל (92.64% מכוחו של המימן) מכיוון שהוא אינו דליק.
תערובת הליום, חמצן וחנקן (או תערובת מימן, הליום וחמצן בעומק נמוך יותר מ-45 מטר) משמשת בצלילה למילוי בלוני אוויר.
תערובת זו יכולה למנוע סכנות בצלילה.
להליום יישומים בקירור כורים גרעיניים.
בגידול גבישי צורן וגרמניום משתמשים בהליום כגז מגן.
להליום שימוש בהפקת טיטניום וזירקוניום.
על מנת להגן על מסמכים היסטוריים חשובים מאחסנים אותם באטמוספירת הליום.
להליום תפקיד כ"נשא" בכרומטוגרף גזים (מכשיר שמפריד תערובות).
להליום יישומים בקריוגניקה כגון לקרר מגנטים מוליכות-על במכשירי MRI.
פיזיקאים משתמשים בחלקיקי אלפא (שהם גרעיני הליום) במחקרי תהליכים גרעיניים.
בלוני גומי לצורכי בידור (כגון ימי הולדת ומסיבות) לעיתים ממולאים בהליום במקום באוויר על מנת לגרום להם להתרומם.
הראיות הראשונות לקיומו של ההליום הוא קו צהוב באורך גל של 587.49 ננומטר, אשר זוהה בספקטרום הכרומוספירה של השמש בזמן ליקוי החמה המלא שהתרחש ב-18 באוגוסט 1868 מעל הודו.
האסטרונום הצרפתי, פייר ז'נסן, אשר גילה את הקו הזה, שייך אותו, בטעות, לספקטרום הנתרן.
ב-20 באוקטובר של אותה שנה גילה האסטרונום האנגלי, נורמן לוקייר (Norman Lockyer), את אותו קו צהוב בספקטרום השמש, וקרא לו קו D3, בשל קרבתו לקווים D1 וקו D2 של היסוד נתרן.
לוקייר חשב שקו זה נובע מקיומו של יסוד הקיים בשמש, אך לא בכדור-הארץ, אותו כינו הוא והכימאי האנגלי אדוארד פרנקלנד בשמה היווני של השמש, ἥλιος ('הליוס').
ב-26 במרץ 1895, בודד הכימאי האנגלי ויליאם רמזי הליום על כדור הארץ על ידי ריאקציה בין המינרל הרדיואקטיבי קלוויט עם חומצות.
רמזי חיפש אחר היסוד ארגון, אך לאחר שהפריד את החנקן והחמצן מהגז על ידי חומצה גופרתית הוא שם לב לקו צהוב שהתאים לקו ה־D3 שבספקטרום של השמש.
בזכות גילוי זה, החלו הכימאים פר תאודור קלאב ואברהם לנגלאט באופסלה, שוודיה לבודד הליום מקלוויט.
הם הצליחו לבודד כמות מספיקה כדי לקבוע את מסתו האטומית של ההליום.
ב־1907, גילו ארנסט רתרפורד ותומאס רויידס שחלקיקי אלפא הם גרעיני הליום.
ב־1908, הצליח הפיזיקאי הגרמני הייק קאמרלניג אונס להפוך הליום גזי להליום נוזלי על ידי קירורו למעלת קלווין אחת בערך.
הוא ניסה גם להעביר אותו למצב צבירה מוצק, אך כשל בנסיונותיו היות שלהליום אין נקודה משולשת – נקודה בה החומר נמצא במצבים מוצק, נוזל וגז בו זמנית.
הניסיון הראשון בו הצליחו להפוך הליום למוצק היה בשנת 1926 על ידי הסטודנט ויליאם הנדריק קיסום על ידי הגברת לחץ על הליום ל-25 אטמוספירות.
בשנת 1938, גילה הפיזיקאי הרוסי פיוטר קפיצה של-4He אין כמעט צמיגות בנקודה הקרובה לאפס המוחלט, תופעה הקרויה כיום "נוזל-על".
בשנת 1972 אותה התופעה התגלתה גם ב-3He.
הליום הוא היסוד השני הנפוץ ביותר ביקום, אחרי מימן, והוא מהווה 23% ממסת כל החומר ביקום (לא כולל חומר אפל ואנרגיה אפלה).
הליום מרוכז בעיקר בכוכבים (במיוחד בכוכבים חמים), בהם הוא נוצר בתהליך היתוך גרעיני של אטומי מימן, כחלק ממחזור הפרוטון־פרוטון בתהליכים תרמו־גרעיניים.
על פי תיאורית המפץ הגדול, רוב ההליום ביקום נוצר בשלוש הדקות הראשונות של המפץ הגדול.
באטמוספירת כדור הארץ נמצא הליום בריכוז זעום (5.2 חלקיקים למיליון), בעיקר משום שהוא "נמלט" מהאטמוספירה.
הליום הוא היסוד ה־71 מבחינת שכיחותו בקרום כדור הארץ.
מקור ההליום בכדור הארץ הוא בדעיכה רדיואקטיבית של יסודות כמו אורניום ותוריום, בה נפלטים מהגרעין חלקיקי אלפא, המורכבים משני פרוטונים ושני נייטרונים (שהם למעשה He2+).
חישובים העלו שקרום כדור הארץ מייצר 30 טון הליום כל שנה.
הליום טבעי בתנאי החדר הוא לא רעיל ואין לו תפקיד ביולוגי בגוף האדם.
הוא נמצא בכמויות זעירות בדם.
כאשר אדם שואף לריאותיו הליום מתוך מכל, צליל קולו נעשה גבוה, זמנית.
זאת מכיוון שמהירות הקול בהליום גבוהה יותר ממהירותו באוויר אטמוספירי, ולכן אורך הגל הנקלט, קצר יותר.
במיתולוגיה היוונית המוקדמת השמש הואנשה ותוארה כישות בשם הליוס ("שמש" ביוונית עתיקה), אותה הומרוס משווה לטיטאן היפריון, על אף שבמיתולוגיה יוונית מאוחרת יותר הליוס מתואר כבנם של היפריון ואחותו תיאה.
במיתולוגיה הרומית מקבילו של הליוס הוא סול מוצאו של הליוס, בניגוד לרוב האלים הראשיים במיתולוגיה היוונית, הוא אינדו-אירופאי.
הסיפור המפורסם ביותר בנוגע להליוס הוא זה של בנו פאתון ("זורח/נוצץ" ביוונית), שרכב על מרכבת השמש עד לאובדנו.
הליוס מתואר לעיתים עם שם התואר פנופטס, שפירושו "הרואה הכול".
שמות הסוסים שמסיעים את מרכבתו הם פרואיס, אאוס, אאנטון ופלגון.
רודוס הוא אולי המקום היחידי בו הייתה להליוס כת משמעותית של מאמינים.
בעקבות הסרת מצור שהטיל על העיר דמטריוס פוליורקטס בשנת 306 לפנה"ס, הזמינו תושבי רודוס פסל ברונזה ענק ממדים של "הליוס הגואל" לכבוד האל המגן על עירם, הוא הקולוסוס מרודוס.
הוא מתואר בדרך כלל כנער צעיר אפוף הילה, כשעל ידו כפפת זהב, והוא מחזיק שוט וגלובוס.
לרוב הוא מתואר כשהוא רכוב על קוודריגה אשר צוללת במהירות דרך השמיים אל הים.
אנשיו של אודיסאוס שחטו בני בקר מן העדרים המקודשים לו שרעו באי תרינאקיה, אף על פי שאודיסאוס הזהיר אותם לבל ייגעו בבקר המקודש לשמש, ולכן לא שב איש מהם הביתה מלבד אודיסאוס (אודיסיאה XII 419-261).
כאשר הרקולס הלך לאריתיה להשיב את עדרי גריאון, הוא חצה את המדבר הלובי, וכשמאס באל השמש הקופח עליו, איים עליו עם חציו ודרש להשתמש באותו גביע מוזהב, שבו הליוס משתמש לחזור מהמערב למזרח כל לילה.
הליוס נענה בחוסר רצון ובעזרת הגביע הגיע הרקולס לאריתיה.
בסיפור אחר, כשאפרודיטה, הנשואה להפייסטוס, ניהלה רומן עם ארס, צפה בהם הליוס וסיפר על כך להפייסטוס, אשר כלא את שני האוהבים בתוך רשת מזהב והזמין את כל האלים ללעוג להם.
האזכור הקדום ביותר של זיהוי אפולו כהליוס מופיע בשרידי מחזהו של אוריפידס, "פאתון", בנאום לקראת סופו בו אמו של פאתון מקוננת על כך שהליוס הרס את ילדה, ועל כך שגברים קוראים לו בצדק אפולו (השם Apollo פירושו Apollon "המשמיד").
ההתייחסות אל אפולו כאל השמש הפכה לנפוצה בכתבי פילוסופיים, ומופיעה בכתביהם של פרמנידס, אמפדוקלס, פלוטרכוס ועוד רבים אחרים.
על שמו של החיוב נקראת הבינה המלאכותית הנשגבת המכונה "הליוס" במשחק המחשב העתידני Deus Ex.
הַלִיט (מיוונית "הלוס" – מלח ו"ליתוס" – אבן) הוא צורת המינרל של מלח הבישול (נוסחתו NaCl) והוא שייך למשפחת ההלואידים.
גבישי ההליט הם קובייתיים, צבעם לבן עד חסר צבע, אך הם עשויים להיות גם בגווני תכלת, כחול וורוד.
המינרל שוקע יחד עם מינרלים אוואפוריטיים אחרים, הלואידים, סולפטים ובוראטים.
להליט ולסילביט (KCl) מבנה גבישי דומה (נתרן מחליף אשלגן בסריג הקובייתי), אולם בגלל הגודל השונה של האטומים התמיסה מוצקה בין השניים מוגבלת.
התכונות הדומות מקשות על הזיהוי ביניהם.
מבחן טעם יעיד שטעמו של הסילביט מר יותר מההליט.
מבחן יעיל נוסף הוא חריטה של הדוגמה בעזרת סכין - ההליט יפיק אבקה והסילביט לא.
הליט מתגבש בשכבות נרחבות של סלעי התאדות כתוצאה מהתייבשות של ימות או אגמים סגורים.
שכבות המלח עשויות להיות בעובי של עד 350 מטר ועשויות להימצא מתחת לשטחים נרחבים.
בארצות הברית וקנדה משתרעות שכבות מלח נרחבות תת-קרקעיות החל באגן הרי האפלצ'ים של מערב מדינת ניו יורק, דרך חלקים מאונטריו ותחת רוב אגן מישיגן.
הערים קליבלנד ודטרויט בנויות מעל שכבת מלח עבה אותה כורים לשימוש בהפשרת קרח מכבישים.
מרבצים נוספים מצויים באוהיו, קנזס, ניו מקסיקו, נובה סקוטיה וססקצ'ואן.
פקקי מלח הם דיאפירים (מחדרים) אנכיים או גושים דמויי צינורות של מלח שנוצרו כאשר לחצים ליתוסטאטיים וטקטוניים גרמו למלח "לזרום" כלפי מעלה ממרבצי המלח שמתחת לסלעים.
עליית פקקי המלח גורמת להתקמרות השכבות שמעליהן ולהתבקעותן.
פקק המלח מכיל אנהידריט, גבס וגופרית טבעית, בנוסף להליט וסילביט.
פקקי המלח נפוצים לאורך חופי מפרץ מקסיקו במדינות טקסס ולואיזיאנה.
פקק מלח יוצר לעיתים מלכודת מבנה שבו ניתן למצוא נפט.
מקומות נוספים בהם ניתן למצוא פקקי מלח הם גרמניה, ספרד, הולנד, רומניה ואיראן.
גם הר סדום שבדרום ים המלח הוא פקק מלח.
"קרחוני" מלח קיימים באיראן הצחיחה שבה מלח שפרץ מעל לפני השטח בגובה רב "זורם" במורד.
במקרים הללו מתגלה בהליט תכונת פלסטיות המתגברת ככל שהלחץ המופעל עליו גדול יותר.
הליט סיבי סגול נדיר הממלא עורקים בסלע, מצוי ליד מילוז שבצרפת ובמקומות מעטים נוספים.
גבישי הליט המכונים "גבישי חגבים" נראים כ"שלדים" של הקוביות הטיפוסיות, כשהצלעות קיימות אבל במרכז הפאות יש שקעים.
בסביבה מתגבשת במהירות צלעות הקוביות צומחות מהר יותר ממרכז הפאות.
גבישי הליט נוצרים במהירות באגמים בהם יש התאדות מהירה ולכן נוצרת שכבה של גבישי הליט סביב חפצים מודרניים.
"פרחי הליט" הם זקיפים נדירים של סיבי הליט מתפתלים המצויים בכמה מערות יבשות במישור נלארבור באוסטרליה.
זקיפי הליט וקרומי הליט קיימים גם במכרה הנחושת הטבעי "קווינסי" שבהנקוק, מישיגן.
אמצעי להפשרת שלג וקרח מכבישים.
כגושים על מנת שבקר ילחך אותם (אמצעי לספק לבקר מלח החיוני לבריאותם).
הֶלְיוֹטרוֹפּ (Heliotrope), אמטיל (Ematille) או אבן־דם הודית הוא וריאציה של המינרל כלקדון (סוג של קוורץ).
ההליוטרופ שייך לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה מרחבי), ונוסחתו הכימית SiO2. ההליוטרופ הוא סוג של קוורץ המכונה פלזמה בגוון ירוק כהה עם כתמים אדומים כהים של ג'ספר (ישפה), סוג נוסף של קוורץ, שצבעו אדום בשל נוכחות של תחמוצת ברזל.
גודל הכתמים, הדומים לכתמי דם (ומכאן השם העממי, אבן־דם), משתנה בין כתמים קטנים הנבלעים ברקע הירוק לבין כתמים גדולים בולטים.
הגבישים של המינרל, כמו בכל צורות הכלקדון, קטנים עד כדי כך שניתן לראותם במיקרוסקופ בלבד (קריפטוקריסטלים - גבישים סמויים).
תכונה זו מבדלת את ההליוטרופ מקוורץ שקוף, אמטיסט, ציטרין וסוגים נוספים של קוורץ גבישי שהם בדרך כלל שקופים ויוצרים גבישים בעלי שש פאות הניתנים לזיהוי בקלות.
סוגים נוספים של קוורץ בעל גבישים זעירים כוללים את האגט, הקרנליאן והאוניקס.
מקור השם הליוטרופ מיוונית, "מסובב השמש", רמז לאגדה המוזכרת גם אצל פליניוס הזקן על פיה הכנסת הליוטרופ למים תהפוך את דמות השמש המשתקפת במים לצבע אדום כדם.
אגדה נוספת על ההליוטרופ מספרת כי האבן נוצרה כשישו נצלב וחייל רומי דקר אותו בצדו בחנית ודמו טפטף על אבן הקוורץ הירוקה.
המצרים הקדמונים והבבלים השתמשו בהליוטרופ ליצירת חותמות.
השימוש העיקרי בהליוטרופ הוא ביצירת תכשיטים, אבל גם בהכנת פסלונים, כוסות וכדים קטנים.
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד ההליוטרופ הוא אבן ההולדת התחליפית של חודש מרץ.
המקור העיקרי להליוטרופ הוא הודו.
מקורות נוספים של הליוטרופ הם אוסטרליה, גרמניה, איטליה סקוטלנד, קנדה, מקומות שונים בארצות הברית (מיין, קונטיקט וקליפורניה) וברזיל.
הליטורגיה הקדושה היא שמו של טקס האוכריסטיה כפי שהוא מתנהל במנהג ביזנטיון, המשמש את הכנסייה האורתודוקסית המזרחית ורבות מהכנסיות האוניאטיות.
היא מקבילה למיסה בכנסייה הקתולית הלטינית וכנסיות מערביות אחרות.
כמותה, הטקס בנוי על בציעת לחם הקודש לשם האכלת המשתתפים וגמיעה סמלית מהיין.
על פי האמונה הנוצרית, הלחם והיין הופכים לבשרו ולדמו של ישו, אף על פי שלא משתנה צורתם, בטרנסובסטנציאציה.
הטקס מאזכר את הסעודה האחרונה של ישו ותלמידיו, מפיצי בשורתו.
בליטורגיה מקובל להשתמש בלחם חיטים.
על פי הבשורות של מתי, מרקוס ולוקאס, הסעודה האחרונה התרחשה בעת חג הפסח, לכן מדובר בלחם שלא החמיץ, אולם על פי הבשורה על-פי יוחנן התרחשה הסעודה לפני חג הפסח, לכן מדובר בלחם שהחמיץ.
בהתחלה נהגו כל הזרמים, פרט לכנסייה הארמנית, להשתמש בלחם שהחמיץ והומלח.
הכנסייה הארמנית השתמשה בלחם שלא החמיץ ולא נאפה.
הכנסייה הקופטית השתמשה בלחם שהחמיץ, אך לא הומלח.
במאה השישית הכנסייה המרונית קיבלה את מנהג הלחם הארמני ובהמשך בין המאה השמינית ובין המאה ה-12 עבר המנהג גם למערב.
הליוגרף (מיוונית: הליוס - השמש, גראפין - כתיבה) הוא מכשיר המשמש ליצירת קשר על ידי הטלת הבזקי אור קצרים של קרני השמש באמצעות מראה.
שפת הקשר היא קוד מורס.
הבזקי האור נוצרו על ידי שינוי מהיר של זווית המראה שבמכשיר או על ידי הסתרת המראה וגילויה בעזרת מנוף שהפעיל תריס מכני.
זה מכשיר קשר פשוט, נייד ויעיל ביותר לטווח של עד כ-50 ק"מ.
שפת הקשר הייתה כאמור קוד המורס שהתבסס על קווים ונקודות או בהמרה להליוגרף - בהבזקי אור קצרים וארוכים.
המכשיר היה נפוץ ביותר בכלי שיט שונים לתקשורת פשוטה מהירה ויעילה.
באניות השתמשו באותו עיקרון גם בתנאי ראות קשים או ללא שמש עם הפעלת מקור אור מלאכותי.
המכשיר מכיל כמתואר מראה הניתנת להזזה (או להסתרה) על ידי מנוף ידני (נוח לפעולה מהירה) וכמו כן כוונת כלשהי המאפשרת כיוון מדויק של אור השמש המוחזר מהמראה אל הנקודה בה נמצא הצופה.
עוצמת אור השמש המוחזר מאפשרת לתקשר באור יום לטווח של עד כ-50 קילומטר בעזרת אנשים מאומנים בשידור וקליטה של אותות מורס.
המשתמשים העיקריים במכשיר היו יחידות צבאיות, אזרחים שעשו בו שימוש לצורך סקרים שונים, כלי שיט וכן שימש בצורה טובה יערנים.
תנופה גדולה לשימוש במכשיר נעשתה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בעיקר ממספר סיבות: 1) מכשירי האלחוט עדיין לא היו קיימים.
2) השימוש בו היה פשוט ולא הצריך מקורות אנרגיה מלאכותיים.
3) המכשיר היה זול יחסית לבנייה ופשוט לשימוש.
ציוד זה היה תקני בצבא בריטניה מסוף המאה ה-19 ועד 1960, ובצבא פקיסטן עד 1975. שיא המרחק לתקשורת הליוגרף הושג בארצות הברית והגיע לכ-300 ק"מ.
להליוגרף יתרונות חשובים לתקשורת צבאית:
אין צורך במקור אנרגיה מלאכותי.
אין כמעט אפשרות של האזנת סתר (רק מי שנמצא במסלול הקרן יכול לקבל את המידע).
כבר בתקופת בית שני היה נוהג להודיע באמצעות משואות אור מירושלים עד בבל על תחילת מועדים שונים.
השימוש באור להעברת מידע התפתח במיוחד ערב מלחמת העולם הראשונה.
בתקופה זו, במלחמת העולם הראשונה נזקקו הצבאות לתקשורת בטווחים שונים.
בטווחים הקרובים הקשר התבסס על תקשורת קווית של טלפוני שדה.
התקשורת האלחוטית לטווחים הרחוקים עדיין לא הייתה קיימת ואת מקומה תפס מכשיר ההליוגרף.
רוב האלחוטנים שהוכשרו בקורסי האלחוט של ההגנה למדו את השימוש במכשיר ההליוגרף.
המכשיר היה בקיבוצים רבים בתחילת שנות ה-40 ושימש ליצירת קשר בצורה יעילה מאוד.
כך, למשל, במלחמת העצמאות, ביום השלישי לקרבות ביד מרדכי, כאשר לא הייתה אפשרות להטעין את המצברים של מכשיר הקשר האלחוטי, עלו הקשריות למגדל המים וביצעו את התקשורת בעזרת פנס צבאי פשוט עם מטה חטיבת הנגב בניר עם במרחק של כ-10 ק"מ.
דוגמה נוספת - על גג מגדל המים (בית הספר ויצמן) בהרצליה הוקמה תחנת תקשורת של סניף ההגנה בהרצליה, בה נעשה שימוש בהליוגרף לשם איתות אור.
התחנה הופעלה על ידי צעירי המושבה והפכה את הרצליה לחוליה חשובה ברשת הקשר של ההגנה.
בימי חירום או מתיחות פעלה התחנה במשך כל שעות היממה.
עיריית תל אביב הציבה לוחית זיכרון במקום בו הייתה תחנת איתות ראשית בתל אביב (פנסים והליוגרף) בשנים 1936–1939 על גג בית שהיה אז המקום הגבוה ביותר בתל אביב ברחוב אחד העם 84.
הליוס הוא שמם של לוויינים צרפתיים צבאיים לחישה מרחוק, המאפשרים כיסוי נרחב של כדור הארץ.
לווייני הדור הראשון הפסיקו את פעילותם לאחר כ-5 שנים בעבודה.
כיום כוללת מערכת לווייני הליוס שני לוויינים הפועלים בתיאום.
בנוסף למשרד ההגנה של צרפת, שותפות למיזם הלוויינים יוון, איטליה, ספרד ובלגיה.
לוויינים פותחו על בסיס לוויני ספוט שהיו לווייני צילום אזרחיים.
הלוויינים הוחלפו בלווייני CSO ששוגרו לראשונה בשנת 2018.
בסדרת לווייני הליוס כלולים הלוויינים הבאים:
הליוס 1A, שוגר ב-7 ביולי 1995 על גבי המשגר אריאן 4 (סיים פעולתו)
הליוס IB, שוגר ב-3 בדצמבר 1999, על גבי המשגר אריאן 4 (סיים פעולתו)
הליוס IIA, שוגר ב-18 בדצמבר 2004 באמצעות המשגר אריאן 5
הליוס IIB, שוגר ב-18 בדצמבר 2009 באמצעות אריאן 5
לווייני הדור הראשון מצוידים בציוד עם רגישות של 100 ס"מ.
לווייני הדור השני מצוידים בציוד עם רגישות של 35 ס"מ.
הליודורוס היה המשנה למלך הסלאוקי סלאוקוס הרביעי, אשר נודע בשל ניסיונו להחרים כספים מאוצר בית המקדש בירושלים.
הליודורוס הוא האדם המוזכר בספר מקבים ב, פרק ג', שם מסופר כי המלך סלאוקוס הרביעי שלחו לירושלים כדי שיחרים כספים מאוצר בית המקדש.
אולם כתוצאה מהתערבות אלוהית, הופיע פתאום פרש מסתורי רכוב על סוסו, ושני מלאכים תפסו את הליודורוס, הפילוהו ארצה והכו אותו נמרצות.
הליודורוס שנפל, מן-הסתם, למארב מתוכנן, הוצא מן המקדש מחוסר הכרה; ורק בזכות התערבותו של הכהן הגדול חוניו השלישי, ניצלו חייו.
הסיפור המופיע בספר מקבים ב' מעיד, ככל הנראה, על ויכוח בין פקידי המלך לנציגי היהודים, וכי הפשרה שאליה הגיעו נתפסה בעיני מחבר הספר כניצחון יהודי.
הכתובת, משנת 178 לפנה"ס, היא הכרזה של המלך סלאוקוס הרביעי, אחיו של אנטיוכוס הרביעי, בנוגע למינוי "אחראי על המקדשים" במחוז החדש "קוילה-סוריה ופויניקיה".
מחוז זה כלל בתוכו את ארץ ישראל, שנשלטה באותם ימים על ידי המלכים היוונים-סֶלֶווקים, יורשי אלכסנדר הגדול.
בכתובת מודיע המלך על מינוי הליודורוס למשנה שלו ("הממונה על העניינים").
הליודורוס מסר בתורו את דבר ההחלטה לפקידים שתחתיו בהיררכיה השלטונית, דריומנס ודיופאנס.
תפקיד האחראי על המקדשים במחוז החדש הוטל על אולימפיאודורוס.
הליודורוס נזכר גם בכתובת חפציבה משנת 195 לפנה"ס.
הכתובות כוללת מספר צווים מלכותיים שנשלחו כל אחד כאיגרת.
שש איגרות כאלה נשלחו מטעם המלך אנטיוכוס השלישי אל הנציב המקומי, תלמי בן תֵרֵסיאס, ושתי איגרות הנזכרות בכתובת נשלחו מטעם הנציב תלמי אל המלך.
הצווים הנזכרים באיגרות, אשר קובצו בכתובת האבן, נוגעים למינהל המקומי ולמצב הכפרים והאיכרים בראשית התקופה הסלאוקית.
היא עוסקת בכפרים שהיו בבעלות תלמי בן תרסאס הנציב (סטרטגוס) והכהן העליון של קוילה-סוריה ופניקיה, שארץ ישראל נכללה אז בתחומיה.
הכתובת עוסקת גם בכפרים נוספים שחכר תלמי מן המלך.
תלמי שולח תזכיר למלך, שבו הוא מבקש ממנו שידרוש מקלאון ומהליודורוס, האדמיניסטרטורים האחראים על הכפרים, לאסור כניסת זרים, והחרמת רכוש.
המלך שולח הוראות לארבעה אנשים (כנראה מושלי מחוזות) ודורש לקבוע עונשים לעבריינים.
המלך מצווה על הנציב תלמי לחקוק את המכתבים – שוודאי נכתבו במקור על יריעות פפירוס – באבן, ולהציב עותקים מהם בכפרים.
הליודורוס נזכר בחיבורו של אפיאנוס מאלכסנדריה כאחד מאנשי חצרו של סלאוקוס הרביעי שקשר קשר ורצח את סלאוקוס הרביעי.
הוא ניסה להפוך למלך אולם עד מהרה נתפס ונהרג על ידי אנטיוכוס הרביעי בסיוע של מלך פרגמון אאומנס השני .
הליודורוס מופיע גם בחיבור הביוגרפי "חיי פילונידס".
החיבור נשתמר חלקית על פפירוס שהתגלה בעיר הרקולנאום שבאיטליה, ובמספר כתובות ביוונית.
הליוויק (Halliwick) היא גישה להקניית הרגלי מים ושחייה לנכים.
זוהי הגישה הנפוצה ביותר בעולם בטיפולי הידרותרפיה.
בשנת 1949, מהנדס קנדי בשם ג'יימס מקמילן שהתמחה בנושאי מכניקת הנוזלים החל להעביר שיעורי שחייה לילדות נכות בבית ספר בשם "בית הספר לילדות נכות ע"ש הליוויק" שנמצא בלונדון.
מכאן נוצר השם לגישה- "הליוויק".
שיעורי השחייה לאוכלוסיית הנכים התרחבו למועדוני שחייה רבים באנגליה.
בשנות השישים המוקדמות, מקמילן הוזמן לשווייץ על מנת ללמד שם את שיטתו ללימוד שחייה לנכים ומאז היא מוכרת בכל רחבי העולם.
בשנות השמונים, פיזיותרפיסט מהולנד בשם יוהאן למבק החליט כי ניתן לנצל את יתרונות שיטת ההליוויק ואת תכונות המים גם לאלמנטים טיפוליים והגדיר את ההליוויק כגישה טיפולית.
מאז, שימש יוהאן למבק כיועץ המדעי של ארגון ההליוויק הבין-לאומי.
מטרתה העיקרית של גישה זו היא לאפשר למטופל למצוא את יכולותיו במים לעומת המוגבלות ביבשה, מתוך הנחה כי ההצלחה במים תתרום להעלאת הדימוי העצמי, הביטחון והמוטיבציה שלו.
שיטת ההליוויק מבוססת על חוקי ההידרודינמיקה והמכניזם של הגוף.
היא בטוחה לכל אדם ובכל טווח הגילאים וכן לאנשים עם נכויות רבות.
בשיטה זו הטיפול מתחלק לטיפול קבוצתי ולטיפול יחידני: הקבוצה מורכבת מ 5–8 מטופלים כאשר לכל מטופל יש מטפל אישי הצמוד אליו.
היתרונות שבטיפול הקבוצתי – במים יש גירוי תחושתי רב המקנה למטופל רצון להיות בתנועה מתמדת הגורמת להפרעות בשיווי משקל.
דבר זה עלול לגרום לעייפות ולחרדה.
לעומת זאת, כאשר נעים בתוך קבוצה, מופחתת השפעת המים על היחיד וכך יורדות חששותיו.
היתרונות שבטיפול היחידני – עבודה ממוקדת על הקשיים של המטופל.
בשיטת ההליוויק משולבת עבודה על שיווי משקל, שליטת ראש, תבניות תנועה ועוד, בנוסף להרגלי המים והשחייה באמצעות משחקים ופעילויות.
במהלך הטיפול, המטופל נעשה מודע לתכונות המים ועל ידי תמיכה נכונה של המטפל מתאפשרת לו התנסות בתנועות שאינן מוכרות לו ביבשה.
מטופלים רבים שמחוץ למים מרותקים לכיסאות גלגלים ואינם מסוגלים לעמוד או ללכת, מצליחים במהלך הטיפול להתהלך במים בכוחות עצמם.
בטיפול בשיטת ההליוויק אין שימוש באביזרי ציפה.
אביזרי ציפה משנים את שיווי המשקל של האדם ועל ידי כך מביאים לתחושה של שיווי משקל פסיבי ואילו מטרת השיטה היא להביא לכך שהמטופל יעבוד ויהיה מסוגל לעצמאות במים מבלי להשתמש באביזרי עזר כפי שהוא רגיל ביבשה.
הליוסטט (מיוונית Ἥλιος - השמש, στατικός - לקבע במקום) הוא מתקן הכולל מראה שעוקב אחרי תנועתה המדומה של השמש על פני השמים כך שאור השמש המוחזר מן המראה מכוון לנקודה קבועה.
לשם כך מוזזת המראה כך שהאנך היוצא ממרכזה מכוון תמיד לחוצה הזווית בין הקו המחבר את מרכז המראה והשמש ובין הקו המחבר את מרכז המראה עם המטרה.
השימוש העיקרי של הליוסטטים הוא לריכוז קרינת השמש משטחים גדולים אל מגדל שמש לשם הפקת אנרגיה סולארית וכן לשם הארה של מקומות חשוכים באור יום.
השליטה בהליוסטט מבוצעת בדרך כלל באמצעות מחשב, המקבל את המיקום של המראה על פני כדור הארץ, את התאריך והשעה ואת הקואורדינטות של נקודת המטרה, ומחשב בכל מספר שניות את הכיוון אליו צריכה המראה לפנות.
תנועת המראה מבוצעת באמצעות מנועים חשמליים בשני צירים: הגבהה וצידוד.
מראת ההליוסטט היא בגודל של מספר מטרים רבועים ועשויה בדרך כלל מזכוכית רגילה.
כאשר נקודת המטרה קרובה להליוסטט, ניתן להשתמש במראות מישוריות, אבל כאשר המרחק למטרה גדול (מאות או אלפי מטרים) יש צורך במראה קעורה על מנת למקד את האור על המטרה, שכן עם המרחק הולך כתם האור וגדל וצפיפות האנרגיה שלו יורדת.
ההליוסטט מוצב על עמוד בגובה שמאפשר את הגבהת המראה ואת הנמכתה מבלי לפגוע בקרקע.
המנועים שמזיזים את המראה הם "מנועי צעד" שאינם מסתובבים ברציפות אלא נעים בפעימות בעלות זווית סיבוב קבועה.
מנוע אחד משמש לסיבוב המראה סביב צירה (הנעת אזימוט) והשני משמש להגבהת זווית המראה ולהנמכתה (הנעת הגבהה).
המנועים נשלטים על ידי מחשב שבכל מספר שניות מפעיל אותם על מנת לעדכן את כיוון המראה.
באמצעות המחשב ניתן גם לשנות את נקודת המטרה של ההליוסטט על פי הצורך.
המחשב מחובר באמצעות רשת תקשורת (אלחוטית או קווית) למערכת שליטה ובקרה.
במקרים מסוימים ההליוסטט כולל גם תאים פוטו-וולטאים שמספקים חשמל להפעלת המחשב והמנועים של ההליוסטט וחוסך את הצורך בחיבור ההליוסטט לרשת החשמל.
שדה סולארי הוא מערך של אלפי הליוסטטים המרכזים את אור השמש משטח גדול אל מגדל שמש, שבו מחוממים מים ליצירת קיטור, שמשמש ליצור חשמל.
השליטה בשדה כזה היא מורכבת, שכן נדרש לשמור על שטף אנרגיה קבוע על המגדל, גם כאשר עוצמת השמש משתנה לאורך היום ובשל עננים או אובך.
כמו כן מספר גדול של הליוסטטים דורש מערך תחזוקה על מנת לשמור על תקינותם ועל נקיונם.
מספרם הגדול הופך את מחירו של השדה הסולרי ואת עלות הקמתו ותחזוקתו למרכיב משמעותי בהקמת תחנת כוח סולארית ותפעולה ולכן נעשה מאמץ להוזיל את עלותו של הליוסטט בודד ולבנותו בצורה פשוטה וקלה להרכבה ולתחזוקה.
הליוס דומז'אלה (בסלובנית: Košarkarski klub Helios Domžale) היא קבוצת כדורסל סלובנית מהעיר דומז'אלה, המשחקת בליגה הסלובנית ובליגת האלופות.
הקבוצה הוקמה בשנת 1949 והשתתפה בליגה היוגוסלבית/סרבית.
ובליגה הסלובנית שהוקמה בשנת 1991. לאחר פירוקה של יוגוסלביה.
היריבות העיקריות שלה בצמרת הן קבוצות אולימפיה ליובליאנה וקרקה נובו מסטו.
בעונת 2012/13 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע הסלובני ונוצחה על ידי אולימפיה ליובליאנה 69-52.
מאז עונת 2004/05 משתתפת הקבוצה במסגרת הליגה האדריאטית.
הליופוליס, או מצרים החדשה הוא רובע יוקרתי בקהיר שבמצרים.
הרובע הוקם בשנת 1905 על ידי חברת הליופוליס אואזיס שבראשה עמדו התעשיין הבלגי אדואר אמפן ובוע'וס נובאר, בנו של ראש ממשלת מצרים, נובאר באשא.
הברון אמפן, יזם אירופי בולט ואגיפטולוג חובב, הגיע למצרים בשנת 1904 במטרה להציל את אחד ממיזמיה של החברה שבבעלותו במצרים – סלילת מסילת הרכבת בין אל-מטרייה לפורט סעיד.
אף שהפסיד במכרז על מסילת הרכבת לבריטים, נשאר אמפן במצרים.
בשנה לאחר מכן הקים אמפן את "חברת מסילות הברזל החשמליות של קהיר ונאות המדבר של און", אשר רכשה מהשלטון הקולוניאלי שטח מדברי גדול מצפון-מזרח לקהיר במחיר נמוך.
על שטח זה הוא בנה את העיירה הליופוליס, 10 ק"מ ממרכז קהיר.
העיירה נבנתה בסגנון הליופוליס ותוכננה כעיר של מותרות ופנאי, עם שדרות רחבות המצוידות בכל התשתיות הנדרשות ומתקני בילוי, לרבות מגרש גולף.
בעיר הוצע גם דיור בשכירות במגוון סגנונות עיצוביים לצד וילות, בנייני דירות ובקתות עובדים במטרה למשוך מעמדות שונים לעיר.
בתחילה התגוררו בהליופוליס בעיקר אריסטוקרטים מצרים ואזרחים אירופאים.
בניגוד לפרברים אחרים של קהיר, בהליופוליס היה בתחילת המאה ה-20 אחוז גבוה יותר של תושבים מצרים.
לאחר מהפכת הקצינים החופשיים, שבראשה עמד גמאל עבד אל נאצר, עברו לשכונה מלומדים מן המעמד הבינוני של קהיר.
עם התרחבותה של קהיר נבלעה הליופוליס בתוך המטרופולין של קהיר.
בשל הגידול המשמעותי באוכלוסייתה, על רוב שטחי הגנים המקוריים שמילאו אותה נבנו בתי מגורים.
בניגוד לאופייה הפרברי השקט בעבר, כיום נחשבת הליופוליס לאזור ראשי בקהיר, ומתגוררים בה פוליטיקאים, ידוענים, שחקני כדורגל ומשפחות מן המעמד הגבוה.
להליופוליס חשיבות פוליטית וצבאית מיוחדת במצרים משום שהמטה הכללי של צבא מצרים וחיל האוויר ממוקמים בה.
שדה התעופה הצבאי אל-מזה גם כן נמצא בקרבתה.
עוד בתחומי הרובע מטותיהם האזוריים של ארגון הבריאות העולמי והסהר האדום.
בעיר נמצא מעונו של נשיא מצרים לשעבר, חוסני מובארכ.
בשנת 1981 הפך מלון הליופוליס פאלאס לארמון נשיאות הרפובליקה ולמשרדו של הנשיא.
כנסיית הבזיליק הקתולית הנמצאת ברחוב אל-אהראם היא אתר בולט בהליופוליס ומקום קבורתו של הברון אמפן.
מלבדה, בעיר בתי תפילה רבים, בהם מסגדים, כנסיות ואף בית כנסת.
בית הקברות הצבאי הליופוליס שוכן ברחוב נביל אל-וקאד.
בבית קברות זה נמצאת אנדרטת פורט תאופיק לזכר 4,000 חיילי צבא הודו הבריטית שנהרגו במלחמת העולם הראשונה.
אנדרטה זו הוקמה במקור בפורט תאופיק, אך הועברה להליופוליס בשנת 1967.
בעבר התגוררו בהליופוליס יהודים רבים שעלו לישראל.
יהודים אלו היגרו למצרים לאחר מלחמת העולם הראשונה, מאיטליה ומטורקיה בעיקר, ונמנו עם הקבוצה המבוססת ביותר כלכלית במצרים.
חיים צרור הקים בשכונה בית ספר עברי שפעל במשך שלוש שנים.
כיום אין יהודים ברובע, לאחר שרובם ככולם עלו לישראל בפרויקט של ראש ממשלת ישראל השני, משה שרת, שהיה מקורב מאוד לראשי הקהילה היהודית המצרית.
הקהילה כוללת אנשי רוח ואקדמאים, כמו גם בעלי מקצועות חופשיים שהשתלבו בחברה הישראלית בתפקידי מפתח לאחר שעלו לישראל.
הליון הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הליון הוא האלטר אגו של ג'וליאן קלר, מוטאנט בעל יכולת טלקינזיס שנשלח לאחוזת אקסבייר במטרה לשלוט בכוחותיו.
הוא הפך לתלמידה המועדף של אמה פרוסט, וקרא לעצמו בשם הקוד "הליון" מתוך מחווה לקבוצתה לשעבר הליונס, שנהרגו.
חבר קרוב של ססילי קינקייד וסאנטו ואקארו, שהוצג גם כבן זוגה של לורה קיני.
ידיו נכרתו באירועי "הביאה השנייה" בידי זקיפי נמרוד, והן הוחלפו בידיים קיברנטיות בידי מדיסון ג'פריס.
באירועים המובילים לאירועי "הבלתי אנושיים נגד אקס-מן", הליון נראה גוסס לאחר שבא במגע עם ערפילי טריגן, הערפילים המעניקים לבלתי אנושיים את כוחותיהם ורעילים למוטאנטים.
הוא תקף את אטילאן החדשה כדי להתנקם בבלתי אנושיים, אך הובס ונלקח למעצר לאחר שהובטח לו טיפול רפואי.
הליוגרפיה (מצרפתית: héliographie, נקרא גם "רישום-שמש") הוא שם של תהליך בצילום שהומצא על ידי הצלם והממציא הצרפתי ניספור נייפס בשנת 1822, איתו הוא גם יצר את התצלום הראשון בהיסטוריה ששרד, נוף מחלון בלה-גרא סביבות 1826.
התהליך התבצע באמצעות תמיסת ביטומן (bitumen of Judea - סוג של זפת) אשר שימש כציפוי ללוח מתכת או זכוכית, והגביר באופן יחסי את הרגישות לאור.
לאחר חשיפה של כ-8 שעות, הביטומן התקשה באזורים שנחשפו לאור.
לאחר החשיפה נשטף הלוח באמצעות שמן לבנדר ונפט, שהמיסו את הביטומן באזורים שלא נחשפו לאור ולכן לא התקשו.
"הליום להמונים" הוא אלבומה הראשון של להקת האוונגרד הישראלית "שממל", שיצא ב-23 ביולי 2011.
למעשה, חלקים ממנו פורסמו כבר ב-2008 וחומרים ממנו שולבו בהופעות החל משנת 2004. האלבום מורכב מיצירות שונות שהיו להצלחות בהופעות החיות.
האלבום הוקלט בטכנולוגיה מיושנת של רשמקול כדי לתת למוזיקה גוון סאונד ייחודי.
השיר הסוגר, מעשה בלביבות, הוא גרסת כיסוי של שיר ילדים לחנוכה שכתבו תלמה אליגון-רוז וחנה פרנקל.
דרור ויידמן – שירה וסקסופון
יניב רווה - גיטרה ושירה
שם חממי - גיטרות ושירה
מיכאל שוורץ - קלידים, אקורדיון ושירה
אורי טבצ'ניק - סקסופון, שירה וכלי הקשה
ליעד כהן – חצוצרה ושירה
יונתן רובין - סקסופון ושירה
הליום-3 (3He) הוא איזוטופ יציב של הליום המורכב מ-2 פרוטונים ונייטרון אחד.
הליום-3 ומימן-1 (1H) הם שני האיזוטופים היציבים היחידים המכילים יותר פרוטונים מנייטרונים.
המסה האטומית של הליום-3 היא 3.02 יחידות מסה אטומיות, בהשוואה ל-4.00 יחידות מסה בהליום-4. אנרגיית נקודת האפס של הליום-3 גבוהה משל הליום-4 ולכן נדרשת פחות אנרגיה תרמית להתגבר על אינטראקציות ואן דר ואלס החלשות.
בהתאם לכך נקודת הרתיחה של הליום 3 והנקודה הקריטית נמוכות בהשוואה להליום 4.
הליום -3הליום-4טמפרטורת רתיחה, במעלות קלווין3.19K4.23Kנקודה קריטית3.35K5.2Kצפיפות בטמפרטורת הרתיחה (בלחץ של אטמוספירה אחת)59 גרם לליטר125 גרם לליטר
הליום-3 הוא פרמיון, בניגוד להליום-4 שהוא בוזון, ולכן הוא עובר למצב של נוזל-על בטמפרטורה נמוכה בהרבה משל הליום-4 (ב-0.00249K לעומת 2.17K בהליום-4).
בשנות החמישים של המאה ה־20 גילה הפיזיקאי הסובייטי איסאק פומרנצ'וק כי תחת תנאים מסוימים, הליום-3 נוזלי מתמצק בחימום.
הסיבה לכך היא שבפאזת המוצק של החומר יש יותר כיוונים אפשריים לספין של האטום, דהיינו האנטרופיה גבוהה יותר.
להליום-3 חתך פעולה גדול לבליעת נייטרונים בתגובה בה נוצר טריטיום ופרוטון: ולכן משמש למדידת פליטת נייטרונים.
האיזוטופ הליום-3 נפלט מרוח השמש אך נבלם ברובו בהגיעו לכדור הארץ עקב האטמוספירה, ולפיכך, הגז נדיר בכדור הארץ, ושכיחותו היא 0.000137% מכלל ההליום.
עם זאת, ברגולית הירח הליום-3 שכיח יותר, עקב דלילות האטמוספירה, וריכוזו בדוגמאות קרקע שהובאו מהירח הוא בין 1 ל-15 חלקים למיליארד (ppb).
הריכוזים הגבוהים ביותר נמצאו בים השלווה, בדוגמאות שהובאו במשימת אפולו 11 - 15 חלקים למיליארד, לעומת 8 חלקים למיליארד בדוגמאות של אפולו 17 ולונה 16. במכתשים בקטבי הירח הריכוז המשוער הוא של 50 חלקים למיליארד.
הגשושית גלילאו מדדה באטמוספירה של כוכב הלכת צדק שכיחות יחסית דומה לזה שבירח - יחס 3He:4He של 1:10,000, הגבוה בערך פי 100 מהיחס בין האיזוטופים בכדור הארץ.
משערים שיחס זה משקף את הרכב ההליום בערפילית השמש הקדמונית - ואילו היחס בכדור הארץ הוא תוצאת יצירת הליום-4 מהתפרקויות אלפא של אורניום ותוריום.
רוב ההליום-3 שבמעטפת כדור הארץ נלכד במהלך היווצרות כדור הארץ וכמותו הכוללת מוערכת ב-0.1-1 מיליון טון.
בנוסף לכך 37,000 טון של הליום-3 שנוצרו מפגיעת קרינה קוסמית נמצאים באטמוספירה, וכן הליום-3 שנוצר מפירוק בטא של טריטיום.
הליום-3 נחשב כמקור אפשרי לייצור אנרגיה נקיה באמצעות היתוך גרעיני.
בניגוד לתגובות גרעיניות אחרות, בהן נפלטים נייטרונים הנבלעים על ידי חומרים אחרים בכור ויצרים פסולת רדיואקטיבית - הרי שבתגובת ההיתוך עם דיאוטריום (D)
או בתגובה בין שני אטומים של הליום-3
לא נפלטים נייטרונים, ולכן התהליך עשוי להיות ידידותי ובטוח יותר משיטות אחרות להפקת אנרגיה גרעינית.
על פי הערכות מדענים, כ-25 טון של הליום-3 מספיקים על מנת לייצר חשמל עבור ארצות הברית כולה למשך שנה.
הליוטאיים (שם מדעי: Hyliotidae) היא משפחת עופות מסדרת ציפורי שיר החיים רק באפריקה שמדרום לסהרה.
במשפחה סוג אחד - הליוטה (Hyliota) ובו 11 מינים.
בעבר סווגו המינים במשפחת הסבכיים לאחר מכן למשפחות דבלולי עיניים, מלקונוטוסים ובהמשך לחטפיתיים ולבסוף כמשפחה עצמאית.
אלו ציפורים באורך 14 ס"מ והן בעלות נוצות כחולות-צהובות ובעלי מקור מחודד מעט ומעוקל מטה.
הן חיות בצמרות יערות הגשם ומחפשים חרקים למאכל.
הם לא חיים בלהקות אך יצטרפו לקבוצות אכילה.
הם מונוגמיים וטריטוריאליים ויתקפו כל ציפור מסיגת גבול.
בלחץ סטנדרטי, היסוד הכימי הליום קיים בצורתו הנוזלית רק בטמפרטורה נמוכה מאוד של כ־269- מעלות צלזיוס (כ־4 מעלות קלווין).
להליום שני איזוטופים יציבים (הליום-4 האיזוטופ הנפוץ והליום-3 והאיזוטופ הנדיר יותר), והם משפיעים על נקודת הרתיחה והנקודה הקריטית, לפי המפורט בטבלה למטה.
הצפיפות של הליום-4 נוזלי בנקודת הרתיחה שלו ובלחץ של אטמוספירה אחת (101.3 קילופסקל) היא בערך 0.125 גרם לסמ"ק, או כשמינית מצפיפות של מים נוזליים.
הליום נוזל לראשונה ב־10 ביולי 1908, על ידי הפיזיקאי ההולנדי האיקה קמרלינג אונס מאוניברסיטת ליידן בהולנד.
באותו הזמן, הליום-3 לא היה ידוע כיוון שספקטרומטר המסה עדיין לא הומצא.
בעשורים האחרונים, הליום נוזלי משמש כנוזל קירור קריוגני, ומיוצר באופן מסחרי לשימוש במגנטי מוליכי־על כמו אלה המשמשים בתדמי תהודה מגנטית (MRI), תהודה מגנטית גרעינית (NMR), מגנטואנצפלוגרפיה (MEG) וניסויים בפיזיקה, כגון ספקטרוסקופיית מסבאואר בטמפרטורה נמוכה.
הטמפרטורה הנדרשת לייצור הליום נוזלי נמוכה בגלל חולשת האטרקציות בין אטומי ההליום.
כוחות־בין־אטומיים אלה, בהליום, חלשים מלכתחילה כיוון שהליום הוא גז אציל, אבל האטרקציות בין האטומיים פוחתות עוד יותר על ידי השפעות קוונטיות.
השפעות אלה משמעותיות בהליום בגלל המסה האטומית הנמוכה – כארבע יחידות מסה אטומית.
אנרגיית נקודת האפס של ההליום הנוזלי נמוכה יותר אם האטומים שלו פחות מוגבלים על ידי שכניהם.
לפיכך, בהליום הנוזלי, אנרגיית מצב היסוד שלו יכולה לקטון על ידי גידול טבעי במרחק הבין־אטומי הממוצע שלו.
עם זאת, במרחקים גדולים יותר, ההשפעות של הכוחות הבין־אטומיים בהליום אפילו חלשות יותר.
בגלל הכוחות הבין אטומיים החלשים במיוחד בהליום, יסוד זה נשאר נוזלי בלחץ אטמוספירי החל מנקודת העיבוי שלו ועד האפס המוחלט ולא מתמצק.
הליום נוזלי מתגבש רק בטמפרטורות נמוכות במיוחד בשילוב לחצים גדולים.
בטמפרטורות מתחת לנקודות העיבוי שלהם, הן הליום-4 והן הליום-3 עוברים מעבר פאזה לנוזל־על.
הליום-4 נוזלי והליום-3, הנדיר, אינם לגמרי־ניתנים־לערבוב (כלומר, לא מתמוססים בכול יחס).
מתחת 0.9 קלווין בלחץ האדים הרוויים שלהם, תערובת של שני איזוטופים עוברת היפרדות לפאזות לנוזל רגיל (בעיקר הליום-3), אשר צף על נוזל־על צפוף המורכב בעיקר מהליום-4. היפרדות זו לפאזות קורת כיוון שעל ידי כך האנתלפיה הכוללת של הליום נוזלי יורדת.
בטמפרטורות נמוכות מאוד, פאזת הנוזל־על עשירה בהליום-4 ויכול להכיל עד 6% של הליום-3 בתמיסה.
זה מאפשר את השימוש בקירור דילול (dilution refrigerator), אשר מסוגל להגיע לטמפרטורות של כמה מיקרו־קלווין.
להליום-4 על־נוזלי יש תכונות שונות באופן משמעותי מן ההליום הנוזלי הרגיל.
תכונות ההליום הנוזלי הליום-4 הליום-3 טמפרטורה קריטית 5.2 K 3.3 K נקודת רתיחה באטמוספירה אחת 4.2 K 3.2 K לחץ התכה מינימלי 25 אטמ' 29 אטמ', ב־0.3K טמפרטורת המעבר לנוזל־על בלחץ אדים רווי 2.17 K 1mK בהיעדר שדה מגנטי
ההליוטרופ הוא מכשיר איתות העושה שימוש במראה כדי להחזיר אור שמש על פני מרחקים גדולים במטרה לסמן את העמדות של משתתפים בסקר קרקעי.
ההליוטרופ הומצא ב-1821 על ידי המתמטיקאי הגרמני קרל פרידריך גאוס.
המילה "הליוטרופ" היא הלחם של שתי מילים מיוונית: "הליוס" (helios) שפירושה "שמש" ו"טרופוס" (tropos) שפירושה כיוון או פנייה (כלומר שינוי כיוון).
זהו על כן שם הולם למכשיר שמסיט אור שמש (באמצעות החזרה ממראה).
גאוס פיתח את הטכניקה של שימוש בקרני אור שמש מוחזרות כסיגנל במהלך המיפוי של ממלכת הנובר; על בסיס חישובי ניחות של אור השמש באטמוספירה הוא מצא שמראה קטנה בעלת קוטר של לא יותר משניים או שלוש אינץ' תתאים כדי לשקף את דמות השמש למרחק של עשרה מיילים או יותר.
אחרי שפיתח את התאוריה האופטית המתאימה ונבנה הדגם הראשון של המכשיר, הצלחת השימוש בהליוטרופ אף עלתה על ציפיותיו; הוא הוכיח את עצמו כשימושי במיוחד והיה בעל בהירות נראית של כוכב מדרגה 1.
בהליוטרופים נעשה שימוש בסקרים גיאודזיים מאז הסקר שהוביל גאוס בגרמניה בשנת 1821 ועד לשנות השמונים המאוחרות של המאה ה-20, במהלכן החליפו מדידות GPS את השימוש בהליוטרופ בסקרים לטווחים ארוכים.
סר ג'ורג' איוורסט הכניס לראשונה את השימוש בהליוטרופים במהלך המיפוי הטריגונומטרי הגדול של הודו בשנת 1831, בעוד בסקר גאוגרפי מקביל של חופי ארצות הברית נעשה שימוש בהליוטרופים.
מודדים עשו שימוש בהליוטרופ כצורה מיוחדת של נקודת ציון; טכניקה זאת יושמה במהלך טריאנגולציות בגלל המרחקים הגדולים בין תחנות (בדרך כלל 20 מיילים או יותר), שבעטיים מטרות רגילות יהיו בלתי ניתנות להבחנה או בלתי נראות.
בהליוטרופים נעשה שימוש לעיתים קרובות כמטרות ציון במרחקים שאף עלו 100 מיילים.
בקליפורניה, בשנת 1878, הליוטרופ שהוצב על הר סנט הלנה נצפה מהר שסטה, במרחק של 192 מיילים (309 קילומטר).
השימוש בהליוטרופ היה מוגבל בעיקר לימים בהירים ולבקרים ואחרי הצהריים כאשר השבירה האטמוספירית השפיעה במידה מינימלית על קו הראייה של הצופה.
מפעיל ההליוטרופ כונה "הליוטרופר" או "נצנץ" והיה עושה לעיתים קרובות שימוש במראה שנייה כדי לתקשר עם התחנה של המכשיר באמצעות הליוגרפיה.
ממציא ההליוגרף, מכשיר דומה המיועד במיוחד לאיתות, קיבל את ההשראה להמצאתו מצפייה בהליוטרופים בסקר שנערך בהודו.
הליזאורוס (שם מדעי: Halisaurus; משמעות השם" לטאה של אוקיינוס") הוא זוחל ימי ממשפחת המוסזאוריים שחי בתקופת הקרטיקון שחי לפני 86.3-66 מיליון שנה.
מאובני הזוחל נמצאו בארצות הברית ובמרוקו.
בתחילה שרידיו נחשבו לשרידי דגים קדומים אך לאחר מחקרים הם התבררו כשרידי מוסזאור.
יצור זה הגיע לאורך 3-4 מ' והיה קטן יחסית למוסזאורים של תקופתו כמו המוסזאורוס והטילוזאורוס, למרות שהיו מינים קטנים יותר כמו הדאלאסוזאורוס.
כמותם הוא היה טורף בעל גוף נחשי ולסתות חזקות מלאות שיניים.
יצור זה היה טורף שחי בימים רדודים וטרף מגוון יצורים לרבות דגים, כרישים קטנים, זוחלי ים אחרים ועופות ים.
היצור לא יכל לעלות ליבשה וייתכן שהוא השריץ ולדות חיים בים.
זוחל ימי זה תואר ב-1869 על ידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש.
זוחל ימי זה הופיע בסדרה מפלצות ים.
הליוספירה היא המגנטוספרה, ושכבת האטמוספירה החיצונית ביותר של השמש.
היא מקבלת צורה של אזור עצום, בעל זנב דמוי בועה של חלל.
במונחים של פיזיקת פלזמה, זהו החלל שנוצר על ידי השמש במדיום הבין-כוכבי שמסביב.
"הבועה" של ההליוספירה "מנופחת" ללא הרף על ידי פלזמה שמקורה בשמש, המכונה רוח השמש.
מחוץ להליוספירה, פלזמה סולארית זו מפנה את מקומה לפלזמה הבין-כוכבית החודרת לשביל החלב.
כחלק מהשדה המגנטי הבין-פלנטרי, ההליוספירה מגינה על מערכת השמש מפני כמויות משמעותיות של קרינה מייננת קוסמית ; עם זאת, קרני גמא לא טעונות אינן מושפעות.
המושג נטבע ככל הנראה על ידי אלכסנדר ג'יי דסלר, אשר מיוחס לזכותו של השימוש הראשון במילה בספרות המדעית בשנת 1967. המחקר המדעי של ההליוספירה הוא הליופיזיקה , הכוללת חקר מזג אוויר בחלל ואקלים בחלל.
חזית ההלם היא אזור בתוך ההליוספירה בעלת צורה דמויי ספירה, הנמצאת במרחק של בין 75–90 יחידות אסטרונומיות מהשמש, שבה רוח השמש מתנגשת עם זרמי התווך הבין כוכבי ודוחקת אותם ממערכת השמש ומאטה עד למהירות הקול.
חזית ההלם נוצרת כאשר זרמי רוח השמש נורים במהירות על קולית, של 400 ק"מ לשנייה מהשמש.
התווך הבין-כוכבי הוא בעל לחץ תמידי נמוך מאוד.
ככל שרוח השמש מתרחקת מהשמש היא מאבדת אנרגיה קינטית בשל האינטראקציה עם התווך הבין־כוכבי ומאטה.
היא מאטה עד למהירות תת־קולית וכתוצאה מכך נוצר גל הדף.
חזית ההלם נמצאת באזור בו מאיטה רוח השמש לכדי מהירות תת־קולית.
הליושית הוא תחום שנמצא מחוץ לחזית ההלם, במרחק של בין 80–100 יחידות אסטרונומיות מהשמש.
צורתו דומה לצורת ראשו של שביט, והוא משתרע לכיוון הנגדי לכיוון תנועתה של השמש בגלקסיה.
בתחום זה, מאטה, נדחסת ומתערבלת רוח השמש, כתוצאה מהאינטראקציה בינה לבין התווך הבין־כוכבי.
ההליופאוזה היא שכבה תאורטית הנמצאת בקצה ההליוספרה.
ההליופאוזה נמצאת במרחק של כ-230 יחידות אסטרונומיות מהשמש.
בה רוח השמש מאבדת את הכוח הקינטי שנשאר לה לאחר ההאטה למהירות תת־קולית ומאטה כמעט לגמרי.
בשל ההאטה למהירות נמוכה מאוד, הפרש הלחץ בין רוח השמש לבין התווך הבין־כוכבי מתאזן.
האיזון גורם להתערבבות רוח השמש עם התווך הבין־כוכבי.
המעבר דרך ההליופאוזה מתאפיין בירידה חדה בטמפרטורות היונים.
זנב ההליוספרה הוא תחום הנמצא מחוץ לחזית ההלם.
מרחקו המינימלי של זנב ההליוספרה מהשמש הוא 80 יחידות אסטרונומיות.
צורת זנב ההליוספרה דמוית זנב השביט.
זנב ההליוספרה משתרע נגד כיוון תנועת השמש בחלל.
ראש ההלם הוא תחום תאורטי בעל צורה דמוית קשת, הנמצא מחוץ למערכת השמש, ובמרחק של כ-230 יחידות אסטרונומיות מהשמש.
התאוריה הראשונית הייתה כי השמש יוצרת תחום הלם בשל תנועתה בתווך הבין כוכבי.
סברה זו רווחה למשך זמן רב.
עם זאת, התאוריה שהגיע לאחריה הייתה שראש ההלם נוצר מפני שהתווך הבין כוכבי נע במהירות על־קולית בכיוון המנוגד לכיוון תנועת השמש בחלל, ובעת ההתנגשות עם ההליוספרה, הוא מאט למהירות תת־קולית ויוצר את קשת ההלם – בדומה לחזית ההלם אבל כשתפקידיהם של התווך הבין כוכבי ורוח השמש מתהפכים.
בשנת 2012 התקבל מידע חדש מה-IBEX אשר ערער את קיומו של ראש ההלם.
IBEX היא חללית ששוגרה בשנת 2008 במטרה לחקור את ההליוספירה, היא הראשונה להכין מפה מלאה של ההליוספירה.
שתי גשושיות המחקר שוגרו ב-1977, כדי לחקור את מערכת השמש, ביציאתם ממערת השמש חצו את ההליוספירה ועשו מדידות.
הליטון הקוריאני המחודש (, בליטון מחודש: gugeoui romaja pyogibeop תרגום מילולי: אות לטינית לאומית לשפה הלאומית; ) היא מערכת הליטון הרשמית של השפה הקוריאנית בקוריאה הדרומית.