tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לתפקידי משנה לוהקו מייזי ויליאמס, תומאס סאנגסטר, טלולה ריילי ואיריס לאו.
בשנת 2021, בזמן שהסדרה עדיין הייתה בשלבי ההפקה, סולן הסקס פיסטולס, ג'ון ליידון מתח ביקורת על הסדרה וכינה אותה בכינויים פוגעניים.
זמן קצר לאחר מכן, הוא הגיש תביעה נגד חברי הלהקה לשעבר, סטיב ג'ונס, פול קוק, גלן מטלוק ומנהלי העיזבון של סיד וישס, על מנת למנוע שימוש במוזיקה של הלהקה בסדרה.
פיסאיו אקינאדה הוא שחקן בריטי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כדין בסדרות "מלפפון" ו"בננה" בערוץ 4, וכן תפקידו כמר אג'אי בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "עוצר נשימה" ועבודותיו בתיאטרון.
במשך ארבע שנים בילדותו התגורר בניגריה עד שחזר לבריטניה, שם גדל באזורים פאלופילד ומוס סייד שבמנצ'סטר.
בבגרותו אקינאדה רצה לעסוק בהתעמלות.
עם זאת, לאחר שסבל מפציעה והמקום בו התאמן נסגר, אקינאדה החל להשתתף בשיעורי דרמה בתיאטרון קונטקט במנצ'סטר, ומאוחר יותר הצטרף לקבוצת השחקנים הצעירים של התיאטרון, וכן בקורסים בתיטארון Royal Exchange.
בהמשך הלך ללמוד בבית הספר המלכותי המרכזי לנאום ודרמה בלונדון.
פריצת הדרך של אקינאדה בטלוויזיה התרחשה ב-2015, כאשר כיכב בתפקיד דין מונרו בסדרת הדרמה "מלפפון" וסדרות-הבת שלה, "בננה" ו"טופו", בבימויו של ראסל טי דייוויס.
ב-2016, אקינאדה כיכב לצד גלן קלוז, ג'מה ארטרטון ופאדי קונסידיין בסרט "הנערה עם כל המתנות" .
בפברואר 2022, אקינאדה השתתף במחזה "The Glow" מאת אליסטר מקדאוול.
המחזה הועלה בתיאטרון רויאל קורט.
אקינאדה כיכב בסדרת הנעורים של נטפליקס "עוצר נשימה", אשר עלתה לשידור באפריל 2022. בסדרה, הוא מגלם את מר אג'אי, מורה לאמנות אשר נותן תמיכה לדמות הראשית צ'ארלי, במיוחד בקשר לבריונות שהוא חווה בשל נטייתו המינית.
שנהסרטתפקיד הערות2016 הילדה עם כל המתנות טוראי קירן גלאגר 2018The Isle קיילין פריס 2019ההיסטוריה האישית של דייוויד קופרפילד מרקהאם 2025 להתראות, ג'וּן אנג'לי
שנהסדרהתפקיד הערות 2015 טופו עצמי סדרת רשת; 5 פרקים
פיסטויה באסקט 2000 (באיטלקית: A.S.
Pistoia Basket 2000) היא קבוצת כדורסל איטלקית מפיסטויה, טוסקנה, המשחקת בליגת העל האיטלקית בכדורסל.
העיר פיסטויה יוצגה בעבר בסרייה א' על ידי אולימפיה באסקט פיסטויה במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. הקבוצה החדשה, פיסטויה באסקט, נוסדה ביולי 2000 והחלה לשחק בסרייה ב'2, הליגה הרביעית.
בעונת 2001/02 עלתה הקבוצה לסרייה ב'.
בעונת 2006/07 זכתה הקבוצה באליפות הליגה השלישית ועלתה לליגה דואה.
ב-2012/13 ניצחה הקבוצה את ברשה בגמר הליגה ועלתה לראשונה לסרייה א', הליגה הראשונה.
לאחר שעונת 2019/20 בוטלה בטרם עת בשל מגפת הקורונה באיטליה ביקשה פיסטויה לחזור לסרייה א'2 מרצונה.
בעונת 2022/23 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגת המשנה וחזרה לליגת העל.
פיסול חוצות או פיסול סביבתי הוא סוג הפיסול אשר נפוץ מאוד במודיעין וזוכה לפופולריות בין תושבי העיר.
ברחבי מודיעין-מכבים-רעות מוצבים יותר מ-60 פסלים סביבתים, חלק גדול מהפסלים נוצרו על ידי אמנים תושבי העיר, מהארץ וגם מהעולם במסגרת סימפוזיונים לפיסול באבן שהתקיימו בעיר בין השנים 2009–2017.
הפסלים מוצבים בכל השכונות של העיר, בכיכרות בפארקים.
הפסלים נוצרו בטכניקות שונות ומגוונות ומחומרים שונים.
בעבר התקיימו בעיר 5 סימפוזיונים לפיסול באבן.
2009 – הסימפוזיון הראשון לפיסול באבן, נערך ברחבה ליד הקניון, השתתפו 11 פסלים.
2012 – הסימפוזיון השני לפיסול באבן, נערך ברחבה ליד הקניון.
2013 – הסימפוזיון השלישי לפיסול באבן, נערך באזור התעשייה ליגד, השתתפו 8 פסלים.
2015 – הסימפוזיון הרביעי לפיסול באבן, נערך באזור התעשייה ליגד, השתתפו 7 פסלים.
בשונה משנים הקודמות, סופקו ליוצרים אבנים צבעוניות בגוונים ורוד, חום, אפור ושחור, שחלקן הובאו מחו"ל.
הפסלים הוצבו לאחר מכן בגן פסלים בפארק ענבה.
2017 – הסימפוזיון החמישי לפיסול באבן, נערך באזור התעשייה ליגד.
שלושה פסלים של האמן לב אברמזון מוצבים ברחבי העיר.
הפסלים יוצרו בטכניקת נירוסטה מוברקת.
ב-2003 הוצבו שישה פסלים של האמן דוד גרשטיין לאורך גינות ציבוריות בשד' עמק האלה במודיעין.
הפסלים האלה יוצרו בסגנון המכונה פוסט-פופ ארט, אשר מתאפיין בציור בצבעים עזים על מגזרות מתכת רב-שכבתיות.
כל ששת הפסלים מתארים רכיבה על אופניים.
ב-2016 הוצבו ארבעה פסלים של דוד גרשטיין בפארק ברח' ניסן במודיעין.
הפסלים עשויי מתכת מעוצבים כחלונות צבעונים עם דמויות של ציפורים, פרחים או חתול.
פסלים של האמן רוסלן סרגייב מוצבים במספר גני שעשועים ברחבי העיר.
הפסלים יוצרו בסגנון עבודותיו של האדריכל הקטלאני גאודי, המשלבים חומרים תעשייתיים כברזל ובטון משובצים בפסיפס של קרמיקה וזכוכית.
טבלה של הפסלים ברחבי העיר
הפסלים פוסלו מאבן גיר, ורוב הפסלים יוצרו בטכניקת תבליט קיר דו-צדדי.
רוב הפסלים המצוינים בטבלה פוסלו במסגרת חמשת הסימפוזיונים לפיסול באבן שנערכו בעיר.
תמונהשם פסלהיוצרשנהתיאור מיקוםציפורגרשון היימן2009שכונת המגינים, רח' בר לב פינת חיים לסקוב.לידהגניה גנדלמן2012צומת הרחובות לבונה ואלמוגן בשכונת הנחלים.פרפרלודמילה וולושננקו 2009עמק האלה 1 פינת רחוב זכריה הנביא.ציפורלודמילה וולושננקו 2012שדרות הרכס בועות סבוןלודמילה וולושננקו 2013גן הוורדים, שד' מנחם בגין.ינשוף עם קקטוסניר שרףבכניסה ליער ילדים.
כוכב יםברני פינק2009מדשאה בפינת רח' לוי ושד' יצחק רבין.אבני החושןרותי בן אריה, יוסף צוקרמן2009עמק זבולון, ליד הכיכר לרחוב משה דיין.הרצל הדר2013השדרה המרכזית.
פיסטול היה השם הצרפתי למטבע הזהב הספרדי אסקודו כפול, שהיה נפוץ משנת 1537 ולמשך כמאתיים שנה.
לעיתים נקרא כך גם מטבע לואי זהב ומטבעות אחרים בעלי אותה תכולת זהב (6.7 גרם בערך של זהב 22 או 19 קרט).
פיסטול אחד היה שווה כעשרה ליבר.
בנוסף, נפוץ מטבע בערך ובמשקל כפול, של פיסטול כפול (double pistole).
מקור המילה אינו ברור, וייתכן שנובע משמה של העיר פיסטויה.
מטבעות דומים הוטבעו גם באירלנד, סקוטלנד (על ידי ויליאם השלישי, מלך אנגליה) ופרוסיה (בשם "פרידריך זהב", על ידי פרידריך השני, מלך פרוסיה, עם ערך של 6.05 גרם זהב לפיסטול).
אלכסנדר דיומא האב משתמש בשם המטבע לאורך ספרו שלושת המוסקטרים כיחידת המטבע המרכזית של ימי ההתרחשות (ימי לואי השלושה עשר, מלך צרפת).
פינתי היא רשת חומוסיות ותיקה, שמקורה בירושלים, ונחשבת לאחד המוסדות הקולינריים המזוהים ביותר עם העיר.
התפריט שלה מתמקד במנות חומוס מסורתיות, אך כולל גם מגוון מאכלים נוספים כמו שווארמה, שניצלים, מרקים ומנות ביתיות נוספות.
הסניף הראשון של "פינתי" נפתח בשנת 1975 בפינת הרחובות המלך ג'ורג' וההסתדרות בירושלים.
את המקום הקימו האחים מאיר ומשה מיכה יחד עם סלע חן, כאשר הפכו בית קפה קטן (שפעל שם משנת 1948) למסעדת חומוס משפחתית.
המקום זכה לפופולריות רבה בקרב תושבי העיר ומבקריה, והפך למוקד משיכה לאנשי ציבור, פוליטיקאים ואמנים.
בעקבות ההצלחה, נפתח בשנת 2000 הסניף השני בגבעת שאול, ובעקבותיו התרחבה "פינתי" לרשת מסעדות עם סניפים נוספים בירושלים ובאזורים אחרים בארץ.
נכון ל-2018, הרשת מונה 12 סניפים, כולל בתחנה המרכזית ירושלים ובשכונות קריית יובל, רמות ורמת אשכול.
ב-2024 נפתח גם סניף ראשון ביהודה ושומרון - בכפר עציון.
אחת התופעות הבולטות בסצנת החומוס הירושלמית הייתה בעבר היריבות ההיסטורית בין "פינתי" ל"טעמי".
"טעמי", שנוסדה בשנת 1954 על ידי אלברט מג'ר, שכנה ברחוב שמאי, כ-150 מטר בלבד מ"פינתי".
הקרבה הגאוגרפית וההתמחות הדומה בחומוס יצרו תחרות עזה בין שתי המסעדות, כאשר כל אחת מהן פיתחה קהל לקוחות נאמן.
היריבות בין השתיים הפכה לחלק מהפולקלור הירושלמי, עם השוואות בלתי פוסקות בין איכות החומוס, השירות והאווירה.
התחרות זכתה לכינוי "מלחמת החומוס", והמשיכה לרחוש במשך עשרות שנים - עד לסגירתה של "טעמי" בשנת 2019.
"פינק", בר-מסעדה אירופאי בהשפעה גרמנית, ו"פינתי", מסעדת חומוס שפועלת במקום משנת 1975. בין שתי המסעדות היה ממוקם ביתן מפעל הפיס שבו עבדה גלינה, עולה מברית המועצות.
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים בסינמטק ירושלים, ובקבלת הפנים לאחר ההקרנה, חולקו לצופים מרק גולאש מתנת "פינק", ופיתות וחומוס מתנת "פינתי".
מועדון כדורגל פיסטוייזה (באיטלקית:FC Pistoiese SSD) הידוע גם בשם פיסטוייזה הוא מועדון כדורגל איטלקי, מהעיר פיסטויה במחוז טוסקנה שבאיטליה.
זה מועדון כדורגל ותיק ששיחק בעבר בסרייה א'.
נכון לעונת 2024/25 הקבוצה משחקת בסרייה ד'.
המועדון נוסד בשנת 1921. לאחר מספר עונות בליגה אזורית, בעונת 1928/29 הוא לראשונה השתתף בתחרות ברמה ארצית.
העונה האחרונה של המועדון הייתה עונת 1939/1940.
לאחר מלחמת העולם השנייה המועדון הוקם מחדש.
הוא שיחק מספר עונות בסרייה ג' וסרייה ב' בה הגיע למקום השלישי.
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 הוא שיחק בעיקר בסרייה ג'.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 הקבוצה קודמה לסרייה ב' ובעונת 1980/1981 שיחקה בסרייה א'.
עקב סיום עונה כושל היא ירדה בחזרה לליגת משנה.
בשנת 1988 המועדון הוקם מחדש תחת שם "A.C.
Nuova Pistoiese 1988" וקבוצתו שיחקה בעיקר בסרייה ג'.
עקב בעיות פיננסיות הוא סיים את פעילותו בשנת 2009.
הוא הצליח לעבור מתחרויות אזוריות לסרייה ד' ועף השתתף במשחקי מעבר לסרייה ב'.
הוא סיים את פעילותו באפריל 2024.
בקיץ 2024 הוקם מועדון FC Pistoiese שבעונת 2024/2025 מתמודד בסרייה ד'.
קלפורניוס פִּיסוֹ פרוגי היה ככל הנראה מצביא רומי אשר נשלח על ידי המתנשא לקיסר מקריאנוס האב כדי לדכא את מושל אכאיה , ואלנס תסלוניקוס.
עדות לקיומו קיימת רק ב"היסטוריה אוגוסטה" הבלתי מהימנה, המציינת את פיסו כאחד מ"שלושים הטיראנים", שרובם חומסני שלטון שהטרידו את שלטונו של הקיסר הרומי גליאנוס.
בעוד שחלק מההיסטוריונים מתייחסים לפיסו כדמות היסטורית, פרטים רבים שדווחו על חייו, ובהם האוזורפציה שלו, נדחים כהמצאה.
ביוני 260, המלך הפרסי שאפור הראשון ניצח את הקיסר הרומי ולריאנוס ולקח אותו בשבי באדסה שבמסופוטמיה הרומית.
בנו של ולריאנוס, גליאנוס, ששלט במשותף עם אביו, הפך מיד לקיסר הרומי היחיד.
גליאנוס, לעומת זאת, שלט בחלק המערבי של האימפריה והיה רחוק מאיומי המזרח.
ללא ולריאנוס במזרח, אוכלוסיות הספר והלגיונות שלהן חשו פגיעים ובחרו בקיסרים משלהם כדי להבטיח שיהיו להם מנהיגים כנגד איומים זרים.
לאחר נפילתו בשבי של ולריאנוס, לגיונות פאנוניה זנחו את נאמנותם לגליאנוס והכריזו על אינגנואוס, מפקדם הצבאי, כקיסר.
בינתיים, בסוריה, מקריאנוס האב, אחד מקציניו של ולריאנוס האחראי על האוצר, ניצל את המצב, השיג את תמיכתו של מפקד צבאי מרכזי, בליסטה, ותבע את כס הקיסרות עבור שני בניו, מקריאנוס הצעיר וקוויאטוס.
בשנת 261, לאחר שהבטיחו את השליטה במצרים, סוריה ואסיה הקטנה, החליטו מקריאנוס האב ומקריאנוס הצעיר לנסוע מערבה לאיטליה כדי להתעמת עם גליאנוס ולהפיל אותו.
מעט ידוע למעשה על פיסו.
מקור המידע היחיד על פיסו ומשימתו הוא ה"היסטוריה אוגוסטה" הבלתי מהימנה.
שם נאמר כי פיסו היה צאצא של בית האב קלפורניה (Calpurnia) וכונה "פרוּגי" (תמים דרך) בשל היותו "איש בעל מידת יושר עילאית".
כינוי זה נגזר מהמילים frugis, frugalitas, שמשמעותן אדם שקול דעת, שאינו חורג ממידותיו, מתנהל בתבונה.
לנוכח המצב הבלתי ברור שנתהווה בעקבות מרידות של קצינים בכירים שונים בקיסר גליאנוס, יכול היה פיסו לשמור על אי-מעורבות, אך הוא בחר מסיבה כלשהי להצטרף אל מחנה מקריאנוס, לא ידוע אם מרצון או מכורח.
כדי לחסל את האיום של ואלנס ולטהר את המסלול מזרחה, שלחו מקריאנוס האב ובנו את פיסו לאכאיה כדי להרוג את ואלנס.
אולם הפרטים אודות פעולותיו של פיסו באותה תקופה אינם ברורים.
מסופר כי בסופו של דבר, נסע פיסו רק עד תסליה, שם הכריז על עצמו כקיסר ואימץ את השם "תסליקוס", ככל הנראה התייחסות מבולבלת לוואלנס תסלוניקוס.
מאוחר יותר בשנת 261, הסתיים המרד הקצר של פיסו כאשר הוא נרצח על ידי מרצחים ששלח ואלנס.
גם פעולותיו של ואלנס באותה תקופה אינן ברורות.
בזמן כלשהו במהלך שנת 261, כאשר פיסו היה בדרכו להורגו, תבע גם ואלנס את כס הקיסרות הרומית.
לא ברור אם הדבר נעשה כדי לשפר את מעמדו כשהתמודד עם האיום מהמזרח או שמא התואר והתפקיד נכפו עליו על ידי חייליו.
למרות זאת, חייליו של ואלנס חיפשו והרגו את פיסו, חומסן השלטון, ומאוחר יותר רצחו גם את ואלנס מסיבות לא ידועות.
מקריאנוס האב ובנו ניסו להצעיד את צבאם כדי להתעמת עם גליאנוס, אך הובסו בתראקיה בשנת 261 על ידי אוראולוס, קצין הפרשים הקיסרי של גליאנוס.
על פי יואנס זונאראס, צבאם הוקף על ידי אוראולוס ונכנע.
מקריאנוס ביקש להיהרג יחד עם בנו כדי להימנע מלקיחתו לשבי.
על קוויאטוס, שנשאר במסופוטמיה הרומית, הוטל מצור באמסה בשנת 261 והוא נהרג על ידי אודינת מלך תדמור, מלך קליינט נאמן של הרומאים.
הפיסול הבריטי החדש () הוא שם שניתן לקבוצת אמנים, פסלים ואמני מיצבים, שהחלו להציג תערוכות יחדיו בלונדון שבאנגליה, בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
לפי טים וודס, התנועה מזוהה עם 4 תמות מרכזיות: "(א) סינתזה של פופ וקיטש, (ב) מכלול של הסביבה העירונית הבריטית המתפוררת ופסולת של תרבות הצריכה, (ג) חקר האופן שבו חפצים מקבלים משמעויות ו-(ד), משחק של צבע, שנינות והומור".
פיסטוק (שם עברי מלא: אלת הבׇּטְנָה או אלה אמיתית, שם מדעי: Pistacia vera) הוא עץ המתנשא לגובה 10 מטרים.
מוצאו מהאזורים ההרריים של איראן, טורקמניסטן ומערב אפגניסטן.
לעץ עלים נשירים מנוצים המסודרים באופן שווה לאורך ציר העלה ואורכם בין 10 ל-20 ס"מ.
עץ הפיסטוק הוא עץ נשיר ודו-ביתי (לכל פרט ייחודיות זוויגית).
לעץ פרחים בעלי עטיף צנוע, הערוכים בתפרחת מַכְבֵּד.
הפרי הוא בלוט בעל זרע מוארך העטוף בקליפה קשה ובתוכה ליבה ירוקה לא רכה העטופה בקרום סגול-אדום-חום.
הליבה היא החלק האכיל והיא בעלת טעם ייחודי.
לאחר שהפרי נקטף, קליפתו מתייבשת, מחליפה את צבעה מירוק לצהוב (בזנים מסוימים לגוון צהוב-אדמדם) ונפתחת מעצמה באופן חלקי .
בישראל, כמו בהרבה ממדינות העולם, נהוג לאכול את הפיסטוק כסוג של חטיף פיצוחים לאחר שהוא הומלח ונקלה.
את הפיסטוק ניתן למצוא בלא מעט מאכלים מתוקים שמוצאם ממדינות ערב כגון בקלווה, רחת לוקום, כנאפה ומלבי.
בישראל מכונה הפרי "פיסטוק חלבי" על שם מוצאו מחלב שבסוריה.
פדניוס דיוסקורידס, רופא, פרמקולוג ובוטניקאי יווני מן המאה הראשונה לסה"נ, תיאר את עץ האלה וציין כי הוא גדל בפטרה, ביהודה, בסוריה ובקפריסין.
לדבריו הפיקו ממנה שרף המשמש לחיזוק הקיבה, לטיפול בעיניים ובאוזניים וכחומר משלשל.
בימי הביניים שימשו הפירות תרופה נגד שלשול, סם המועיל לקיבה ורכיב בתרופה לחיזוק התאווה המינית.
שמן הזרעים הוזכר בתור רכיב במרקחת לחיזוק הלב, לעיכוב הזקנה, לחיזוק החושים ולחיזוק כוח הגברא.
השרף שימש תרופה לחיזוק האיבר הזכרי ולכיווץ פי העטרה.
ברפואה העממית בימינו משמשים הזרעים לניקוי הפנים.
גידולי פיסטוק ברחבי העולם לפי מדינות
התפלגות תנובת הפיסטוק בעולם בשנת 2019, לפי הערכות ארגון המזון והחקלאות של האו"ם:
השם "פיסטוק" מקורו ביוונית עתיקה (πιστάκιον – פיסטקיון), וממנו נגזרו שמות דומים בשפות עתיקות רבות, בהן לטינית, פרסית אמצעית, אנגלית תיכונה ו.
יש האומרים ששמם המקראי של פירות הפיסטוק הוא בוטנים.
פיסקו (בספרדית: Pisco או Pishqo; פירוש השם בקצ'ואה: "ציפור") הוא הר ברכס הקורדיירה בלאנקה ("הרכס הלבן") במרכז פרו, בתחומי הפארק הלאומי וסקראן, כ-60 ק"מ צפונית לוואראס.
פסגת ההר נכבשה לראשונה ב-12 ביולי 1951. בעבר, נחשב הטיפוס על ההר לקל יחסית, אך ב-2004, כתוצאה מההתחממות העולמית, ניתק אחד הקרחונים המכסים את ההר, וכעת העפלה לפסגה כרוכה בטיפוס על קיר קרח שגובהו למעלה מ-50 מ'.
פיסטיה (שם מדעי: Pistia) הוא סוג צמח במשפחת הלופיים.
שמו העברי מגיע משמו הלטיני.
זהו סוג יחיד, כלומר כולל מין בודד בלבד - המין פיסטיה צפה, (Pistia stratiotes) הנקרא לעיתים גם 'חסת המים' או 'כרוב המים' הוא צמח מים המגודל בבריכות נוי רבות.
זהו צמח מים רב-שנתי בעל עלים עבים ורכים היוצרים שושנת עלים.
צמח זה צף על פני המים, כאשר שורשיו טבולים למחצה במים, מתחת לעלים המשמשים כאיברי ציפה.
גודל העלים הוא עד 14 סנטימטר.
צבע העלים ירוק בהיר והם בעלי עורקים מקבילים, המקנים צורה דמוית-גל לעלה.
העלים מכוסים בשערות קצרות, היוצרות צורה דמוית-סל ש'כולאת' בתוכה בועיות אוויר, המקנים לצמח יכולת ציפה.
הפרחים הם דו-מיניים וצבעם לבן או צהוב, והם נחבאים במרכזו של הצמח, בינות העלים.
הצמח גם מבצע רבייה וגטטיבית, כאשר צמחי בת מחוברים בנטישות (stolons) לצמח האם, עד שהצמח גדול ואז הוא מתנתק.
לרוב, הצמח יוצר מעיין שטיח צפוף על פני המים בצורה הזאת.
לא ברור מהו מקורו של המין, אך הוא תואר לראשונה מהנילוס, סמוך לאגם ויקטוריה.
כיום, הצמח נפוץ בבריכות ותעלות מים מתוקים ברוב האזור הטרופי והסובטרופי, כמין פולש.
ביוני 2021, דווח על חדירת הצמח הפולש הזה לנחל גדורה, בשטח השייך לקריית ביאליק, שם כיסה הצמח את המים לאורך של כ-500 מטרים.
פעולות נעשות בנחל כדי להשמיד את הצמח לפני שייתפשט במקווי מים נוספים.
ההתרבות הנמרצת של הפיסטיה עלולה לגרום להשפעות רבות, שהופכות אותה ל'עשב רע' פוטנציאלי.
השפעתה של הפיסטיה כוללת הפיכת תעלות מים לבלתי-עבירות, ופגיעה במגוון הביולוגי שלהם.
המעטה הצפוף של הפיסטיה, מצמצם את חילופי הגזים מפני השטח של המים, מוריד את ריכוז החמצן בגוף המים ובכך עלול לגרום לתמותה של דגים.
בנוסף, הם חוסמים חדירת אור, ומשתלטים על בית גידול שלפנים היו בו צמחי מים טבולים-למחצה נוספים.
עד כה, נוסו מספר שיטות לבקר את התפשטות הפיסטיה.
לדוגמה, קציר מכני של שושנות העלים, והשלכתם לחוף.
כמו כן, נוסו קוטלי-עשבים מימיים.
שני מיני חרקים נוסו כמדבירים ביולוגיים למטרת בקרה על התפשטות הפיסטיה: הבוגר והזחל של החיפושית Neohydronomous affinis, שמקורה באמריקה הדרומית, אוכלים את עלי הפיסטיה, וכן הזחל של העש Spodoptera pectinicornis, ממשפחת התנשמיתיים שמוצאו מתאילנד.
שני מינים אלו נמצאו כיעילים בבקרת ההתפשטות של הפיסטיה.
פרט לפגיעה במגוון הביולוגי ובאפשרויות התנועה בגוף המים, לגידול הפיסטיה יכולות להיות גם השלכות בריאותיות על האדם.
כך לדוגמה, יתושים מתת הסוג Mansonioides משלימים את מחזור חייהם רק בנוכחות צמחי מים כדוגמת הפיסטיה, איכהורניה (יקינטון המים), סלביניה וכדומה.
היתושים מטילים ביצים בצידו התחתון של העלה, וחלקו הטבול של הצמח מהווה בית גידול גם לזחל ולגולם.
תוך 7 ימים מההטלה תתרחש הגחת הבוגר, שמהווה וקטור עבור המחלה הטפילית Filariasis.
לעיתים, נעשה שימוש בצמח הפיסטיה באקווריום של מים מתוקים, על-מנת שישמש מחסה לדגיגים קטנים.
כמו כן, צימוח צפוף של הפיסטיה מונע מהתרבות אצות בגוף המים.
פיסטנדנטילוס, הידוע גם כ"אדון האופל", הוא דמות של קוסם מרושע במיוחד מעולם הפנטזיה רומח הדרקון.
דמותו של פיסטנדנטילוס מייצגת את הקיצוניות הגדולה ביותר בכל מה שנוגע לקסם בעולם קרין, וכך הוא מתואר בספרים ובטרילוגיות בהן דמותו מופיעה (במיוחד באגדות רומח הדרקון וטרילוגיית המלך הכהן).
הוא בעל שאיפות גבוהות ביותר לגבי עצמו (עד כדי עלייה לדרגה של אל) ולא בוחל בשום אפשרות ומעשים כדי לקדם את מטרותיו ולו במחי חיי אחר (אפילו חייהם של קוסמים מרושעים אחרים).
מעטות הן הידיעות על קורותיו של פיסטנדנטילוס בילדותו וצעירותו.
עם זאת, ידוע כי גילה את אומנות הקסם, וזו אפשרה לו לשמור על חייו כשהיה צעיר.
ידוע גם שכאשר נבחן בצריח הכישוף הנעלה, הוא בחר להיות במסדר הגלימות האדומות.
דבר זה לא נמשך זמן רב, הואיל והבין שלא יחיה לנצח.
הוא שטח טענתו זו בפני האל גיליאן וביקש להאריך את חייו, אולם האל פטר אותו בטענה שעליו לקבל את היותו בן תמותה.
מורת רוחו של פיסטנדנטילוס מהחלטת האל, הובילה אותו לזנוח דרך הנייטרליות ולעבור לגלימות השחורות.
הוא פנה למלכת האופל בשאול וביקש ממנה את מתנת חיי הנצח.
זו הסכימה בהתלהבות, והעניקה לו את מה שיהיה ידוע כאבן הדם של פיסטנדנטילוס.
בזמן שלטונה של המגית הראשית גַאדְרֶלָה, הפך פיסטנדנטילוס לסוכנה הנאמן של מועצת המכשפים וסייע לגאדרלה רבות לשכנע את שליטי הערים ברחבי אנסאלון להקים ארבעה צריחי כישוף נעלה נוספים.
במקביל, הקים בסתר את אוּלְגַארד, מאורה נסתרת בהרי גארנט, שם פיתח יותר ממחצית לחשי הקסם שלו.
מאות שנים לאחר מכן, בשנת 2018 לפני החורבן, עזר לעמיתיו במועצה להרוס את הקוסם העריק מַאלוֹק, ושכנע אותם לא להשמיד את מצודת זהמאן בה שכן מאלוק, שכן טמון היה בה ידע של קסם מלחמה, שרק יכול היה לסייע להם.
הקוסמים הסכימו ואפשרו לפיסטנדנטילוס להפוך לאדון מצודת זהמאן.
מאתיים שנה לאחר מכן, סייע פיסטנדנטילוס למשלחת בראשותו של וינאס סולאמנוס בהצלת אחותו של קיסר ארגות.
פיסטנדנטילוס המשיך לשכון במצודתו עד תום מלחמת הדרקונים השלישית, ואז עבר למקום אחר לא ידוע.
תקופה מסוימת אף היה אדון צריח פלאנתאס.
כאשר פיסטנדנטילוס בחר לו שוליות, הוא היה בוחר מגים צעירים אשר עברו את מבחן הכישוף הנעלה.
הוא היה מאתר את החזקים ביותר מאלו שעברו את המבחן ובוחר בהם.
בשל המוניטין שצבר, רוב המגים הצעירים השתוקקו ללמוד אצלו ודבר זה היה לו ליתרון.
הם היו לומדים אצלו, אולם, בחלוף זמן מה, היה פיסטנדנטילוס משתמש באבן הדם שלו ליטול את חיי המכשפים הצעירים ובכך מאריך את חייו שלו.
פיסטנדנטילוס הגיע לאיסטר כמאה שנה לפני החורבן, והמשיך לפתח את אומנותו ובמקביל שם עינו על המלך הכהן, ועל כהן מסוים בחצרו של המלך, קְרוֹנוֹס.
הוא הצליח לפתות את קרונוס לרשת את השלטון והעניק לקרונוס טבעת קסומה שתאפשר לו להרוג את המלך הכהן הנוכחי, סִימֵאוֹן הרביעי.
תחילה, סייע פיסטנדנטילוס לקרונוס בשלטון ויעץ לו.
אך לאחר זמן, למד על נבואת בואו של בעל האור, האדם הטהור באמונתו לאלי הטוב, אדם שפיסטנדנטילוס היה זקוק לו כדי לקרוא תיגר על מלכת האופל.
בעודו זורע רעל לאוזניו של קרונוס ודוחף אותו אל סף השיגעון, הוא החל לשמוע על בלדין, והאמין כי הוא יהיה בעל האור.
למרות שבלדין "עמד במבחניו" (הוא לא היה מודע אליהם) של פיסטנדנטילוס, בלדין עדיין הוכיח את עצמו כבלתי טהור דיו לצורך הנבואה.
פיסטנדנטילוס הבין, כי אם יישאר קרונוס בשלטון, הדבר יפריע לו למצוא כהן אור טהור, ולכן אפשר לבלדין להביס את קרונוס, שנעשה פרנואיד לגבי כל אדם ואדם.
קרונוס נאסר במרתפי המקדש המרכזי באיסטר, ולפני שהצליח להצביע על חלקו של פיסטנדנטילוס בפרשה, פיסטנדנטילוס רצח אותו.
לאחר מותו של קרונוס, פיסטנדנטילוס נעשה לנתין נאמן של בלדינס (בלדין, לאחר הכתרתו, שינה את שמו).
למרות שכל חצרו של המלך הכהן הייתה חשדנית לגבי המג הזדוני, הורשה פיסטנדנטילוס להמשיך באומנותו במרתף סודי בירכתי המקדש, ואט אט בנה לו מעבדה גדולה תחתי המקדש.
מתי מעט ידעו על קיומה של המעבדה ורובם לא נותרו בחיים לספר על כך.
פיסטנדנטילוס המשיך לרקום מזימות כדי להגשים את מטרתו, ולשם כך היה זקוק להיפטר משאר מכשפי המסדר או לפחות להוריד את כוחם.
כדי לעשות זאת, הוא המשיך לזרוע רעל באוזניו של המלך הכהן לגבי הקוסמים וצייד אותו באמצעים כדי להיות מוגן מפני השדרות והיערות שהגנו על צריחי הכישוף הנעלה.
בתמורה, הובטחה לו משרתו של יועץ אישי למלך הכהן.
במקביל, בחר פיסטנדנטילוס בשוליה בשם אַנְדְרַאס רָנוֹךְ אשר יבצע עבורו משימות.
פיסטנדנטילוס פקד על אנדראס לתקוף את יחידת המקבת האלוהית (עושי דברו של המלך הכהן) כדי להיפטר ממנהיגם קתאן מרסרבין ולזרוע זרעי סכסוך בתוך היחידה.
הדבר לא צלח בידיו של אנדראס שכמעט ונתפס בניסיון זה.
כדי שלא יסגיר את חלקו במזימה, פיסטנדנטילוס נעל את שולייתו במעבדה שלו.
במהלך הקרבות האבודים, פיסטנדנטילוס שלח את אנדראס לצריח הכישוף הנעלה בפלאנתאס.
הוא גרם לשולייתו ליפול אל מותו על שערי הצריח המחודדים, לא לפני שקילל את הצריח שיישאר נעול עד לשובו של אדון העבר וההווה (ובכך כיוון אל שובו של אדונו לצריח).
כך, חשב פיסטנדנטילוס שמכשפי המסדר לא יעתיקו את השער לשאול מתוכו.
בלא ידיעתו, השער כבר הועבר למצודת זהמאן.
וכך, פיסטנדנטילוס נעשה לאחד מאנשי סודו של המלך הכהן.
דבר זה, במהלך השנים שבאו לאחר מכן, גרם לאנשי החצר של המלך לתהות מדוע פיסטנדנטילוס מורשה להתהלך בינם בעוד ששאר הקוסמים הוגלו ליער וויירת'.
הוא כונה בשם אדון האופל או פיסטנדנטילוס האפל.
שנה לפני החורבן הגדול, הבין פיסטנדנטילוס כי החורבן הגדול ממשמש ובא, והחל בהכנות למסע בזמן אל עבר העתיד.
פיסטנדנטילוס ידע כי התקופה המיידית שלאחר החורבן לא תהיה שימושית לו, לכן העדיף לנסוע כמה עשורים בזמן.
הוא גם ידע כי בתקופה הזו ישרור תוהו ובוהו ואיש הישר בעיניו יעשה, ולכן שכר לו גלאדיאטור בשם פֶרַאגָאס כדי שיגן עליו.
בהגיעו למסקנה הסופית, כי בעל האור אינו המלך הכהן, פנה פיסטנדנטילוס אל הכהן הטהור היחיד שנותר בקרין לאחר ליל האבדון, דֶנוּבִּיס ושכנע אותו לבוא איתו אל עבר העתיד, רגעים ספורים לפני שסיים לפענח את דיסקיות מישאקאל.
בקו הזמן החלופי הגיח אל העבר הרב-מג רייסטלין מאז'ר, לאחר שרוחו של פיסטנדנטילוס דבקה בנשמתו, והתחזה לשוליה של פיסטנדנטילוס על מנת שיבחר בו לתלמידו.
בעת בה ניסה פיסטנדנטילוס להשתלט על נשמתו של רייסטלין באמצעות אבן הדם, התרחש ביניהם קרב כשפים אדיר, שבסופה ניצח רייסטלין ותפס את מקומו של פיסטנדנטילוס בנהר הזמן והתחזה ל"אדון האופל".
במהלך הזמן שלאחר מכן, הבין רייסטלין כי אינו יכול לשנות את האירועים בנהר הזמן שכבר אירעו, וכי הוא רק ממשיך באותם צעדים בהם פסע פיסטנדנטילוס קודם לכן.
פיסטנדנטילוס הגיע לשנת 39 לאחר החורבן יחד עם בני בריתו דנוביס ופראגאס.
הם אספו להם צבא קטן ונעו לעבר אבנסיניה.
כאשר הגיעו לשם הם צירפו לצבאם שני בעלי ברית - אנשי המישורים בהנהגתו של צל-ליל (אב קדמון של מי-נהר) וגמדי הגבעות משבט הניידאר, בהנהגתו של רֶגְהָר כור-אש (סבו של חלמיש כור-אש).
שתי קבוצות אלו הצטרפו לצבאו של פיסטנדנטילוס מסיבות שונות - תאבת בצע (מצד אנשי המישורים) ונקמה באחיהם, גמדי ההרים (גמדי הגבעות).
כמו כן, הקבוצות נזדקקו לאוכל לקראת החורף הקשה הממשמש ובא, והאמינו כי בתורברדין קיים מצבור אוכל גדול, עליו שומרים גמדי ההרים.
באותה שנה, צבאו של פיסטנדנטילוס, כפי שנקרא הצבא המשותף אז, צעד לעבר ממלכת הגמדים.
פיסטנדנטילוס השתמש ברגשותיהם של אנשי המישורים וגמדי הגבעות ותכנן לזנוח אותם בסוף המסע אל עבר מצודת זהמאן, אשר נמצאת בסמוך לאחד משערי ממלכת הגמדים.
לפני שנטש אותם, הטיל פיסטנדנטילוס לחשי קסם חזקים אשר חצצו בין הצבאות השונים שנלחמו בקרב.
לאחר שמצא את השער לשאול, התכוון פיסטנדנטילוס להיכנס אליו בעזרתו של דנוביס, כהן האור.
אולם, דבר זה לא התאפשר.
גנום בשם גְנִימְשׁ היה נוכח באירוע (הוא היה שבוי של גמדי ההרים) והפעיל אביזר (דבר שבדרך כלל לא מתאפשר, כיוון שהגנומים אינם מצליחים לבנות אביזרים) שהפריע ללחש האדיר והמורכב אותו הטיל פיסטנדנטילוס על מנת להיכנס לשאול.
התוצאה הייתה הרסנית - פיצוץ ענק שהחריב את זהמאן והפך אותה לעיי חורבות שנקראו מעתה כיפת הגולגולת.
הצבאות הלוחמים שנלחמו מחוץ למצודה הושמדו כליל, ושערי תורברדין נסגרו לעוד 300 שנה לפחות.
עשרות שנים לאחר מכן, האמינו כי פיסטנדנטילוס נהרג בפיצוץ, אך לא כך היה הדבר.
נשמתו נקרעה מגופו והוא ריחף בעולמות אחרים, ממתין לאדם אשר יתאים לשאיפותיו, והרגע הזה הגיע בשנת 346 לאחה"ח עם בואו של רייסטלין מאז'ר למבחן בצריח הכישוף הנעלה.
רייסטלין עמד בפני אתגרים רבים, אולם האתגר הקשה מכולם במבחן היה האלף האפל.
באותו הזמן, רוחו של פיסטנדנטילוס ניגשה אל המג הצעיר והציעה לו את הבחירה הבאה - הוא יוכל לשלם לרב-מג חלק מסוים מנשמתו ובתמורה לכך יעזור לו פיסטנדנטילוס להביס את האלף האפל ולעבור את המבחן, או שהוא יושמד על ידי האלף האפל.
למרות שרייסטלין יכול היה להביס את האלף לבדו בלא עזרת פיסטנדנטילוס, רייסטלין קיבל את הצעתו של אדון האופל.
בעזרת כוחו של פיסטנדנטילוס, עבר רייסטלין את המבחן, אך הוא לא זכר אירועים אלו בתחילה.
לאחר כמה שנים, פרצה מלחמת הרומח, בה היווה רייסטלין גורם חשוב.
בזמן הזה, סייע לו (תחילה שלא בידיעתו) פיסטנדנטילוס בדרכים רבות - הוא עזר לרייסטלין להשתמש בבועת הדרקון, העניק לו את המפתח לקריאת ספרי הלחשים שלו עצמו ולבסוף להביס את מלכת האופל ולגרש אותה מקרין.
כל זה היה חלק מתוכניתו להשתלט בסופו של דבר על גופו של המג הצעיר, לרתום לעזרתו את הדרקונים ולהשתלט על קרין.
דבר זה לא צלח, ורייסטלין לבסוף פסע בצעדיו הקודמים של פיסטנדנטילוס עצמו - לקרוא תיגר על מלכת האופל.
במהלך השנים, אגדות וסיפורים סופרו על פיסטנדנטילוס.
אחד מהם נוגע לתקופה שלאחר מלחמת הכאוס.
בשנת 386 אחה"ח, אַלָנְטַיְין, מג גלימות אדומות ואֶלְטָאם נסעו לעיר טרסיס כדי לשקם את הספרייה העתיקה שבעיר.
בזמן שהותם שם, מצא אלנטיין ספר לחשים על נסיעה בין ממדים ומישורים.
ברגע שנטל את הספר לידיו, נשמתו של פיסטנדנטילוס נכנסה אל תוך גופו של המג הצעיר, ונטשה את המקום, מותירה את חברו אלטאם לחסדיהם של אלמתים שיצאו מקבריהם והרגו אותו.
מקום הימצאו של אלנטיין לא נודע מאז.
פיסטנדנטילוס הוא אדם גבוה ורזה ובעל זקן מחודד בעל גוון אפור-ברזל.
ידיו גרומות וכחושות, וכתפיו רחבות, ובעל גוף בריא.
הוא תמיד עטה את גלימתו השחורה והפשוטה.
הוא הקרין הילה של קור לסביבתו הקרובה, ואם היה שוהה במקום מסוים זמן רב, הצמחייה הייתה מתקררת וקמלה.
פיסטנדנטילוס היה הרב-מג הגדול של מסדרו, וידע כל דבר אודות קרין, יושביו ומנהגיהם.
אומנות הקסם הייתה הדבר היחיד החשוב לו באמת.
הוא לא אחז במטה או בבעל חיים מסייע וחשב דברים אלו לנחותים.
אימהות היו משתמשות בשמו על מנת להפחיד את ילדיהם.
פיסלדייר או פיסאלאדייר הוא מאפה מהמטבח הצרפתי, המקובל בדרומה של צרפת באזור פרובאנס, ובייחוד באזור הערים ניס, מרסיי וטולון, וכן בצפון מערב איטליה באזור ליגוריה.
המאכל הוא מאפה שטוח, העשוי בצק הדומה לבצק פיצה, עליו שמים בצלים מבושלים או מאודים וכן שום, ואנשובי (דגים שלמים או ממרח אנשובי).
באיטליה, באזור סן רמו נהוג להגיש את המאפה שעליו מוצרלה.
המאפה נאפה באופן הדומה לאפיית פיצה, ומוגש כשהוא חם.
כיום המאפה מוגש כמתאבן בראשית הארוחה, אולם בעבר נאכל כארוחת בוקר.
שמו של המאכל מקורו בשילוב בין המילה הצרפתית הקדומה pescion, מלטינית: piscis - דג, ו"salat" - מלח, היינו "דג מומלח" בשל האנשובי המלוח המצוי על המאפה.
פיסטיצ'י (באיטלקית: Pisticci או Pestìzze בדיאלקט המקומי) היא עיר וקומונה בנפת מטרה שבמחוז בזיליקטה.
העיר היא השנייה במספר תושביה בנפה (אחרי מטרה עצמה) והרביעית במחוז כולו.
בגלל מיקומה, העיר נפגעה בעבר מספר פעמים ממפולות הרים, מהגדולות שבהם היו בשנים 1688 ו-1973, כשחלקים גדולים מהעיירה נקבר תחת הבוץ.
פיסמייקר הוא סרט פעולה משנת 1997 בבימויה של מימי לדר ובכיכובם של ניקול קידמן, ג'ורג' קלוני וארמין מילר-שטאל.
כאשר צוות כוחות מיוחדים בפיקוד הגנרל הרוסי המושחת אלכסנדר קודורוב שודד מספר פצצות גרעין ומביים תאונת רכבות במטרה להסתיר זאת.
על ד"ר ג'וליה קלי (קידמן), המנהלת בפועל של הצוות למניעת הפצת נשק גרעיני, מוטלת המשימה לאתרם בטרם יצליחו להגיע ליעדם - איראן.
במרדף אחר קודורוב וצוותו נעזרת קלי בקולונל תומאס דבו (קלוני), יוצא רגימנט הריינג'רס ה-75 והכוחות המיוחדים.
פיסטין (באוקראינית: Пістинь; בפולנית: Pistyń) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, כ-20 ק"מ מקולומיאה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
פיסטין נזכרת מהמאה ה-14, ובשנת 1756 הוענקו לה זכויות עיר.
במהלך המאה ה-19 התבססה כלכלת היישוב על מעיינות המלח והמים המינרליים שבסביבתו.
מהמחצית השנייה של המאה ה-18 התקיימה בעיירה קהילה יהודית עצמאית, שלשיאה הגיעה לקראת סוף המאה ה-19. לאחר מכן החלו יהודים רבים להגר מהעיירה, ובתחילת המאה ה-20 נמנו בה כ-900 יהודים.
בעקבות מאורעות הכיבוש הרוסי בזמן מלחמת העולם הראשונה, עזבו את העיירה יהודים נוספים, ובין מלחמות העולם נותרו בה 525 יהודים, כשישית מתושביה.
פיסטין נודעה כמקום מוצאו של הרב יהודה-לייב מפיסטין, מתלמידי הבעש"ט, ובמהלך המאות ה-18 וה-19 נודעה העיירה ברבניה השונים, שחלקם עלו לארץ ישראל.
בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 התקיימה ביישוב פעילות ציונית, ובשנת 1935 הוקם במקום קיבוץ הכשרה.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים, במהלך מבצע ברברוסה, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, ובהן החרמת רכוש, חטיפה לעבודות כפייה וחובת ענידת סרט זרוע.
לאחר שנודע ליהודי העיירה על טבח שנערך ביהודי יאבלונוב הסמוכה, החלו אלו להימלט ליערות הסביבה.
ביום 9 באפריל 1942 פשטו שוטרים אוקראינים על העיירה, וירו באופן אקראי ביהודיה במשך כשש שעות, ברחובות ובבתים.
בטבח זה נרצחו מספר מאות יהודים.
יתר היהודים נצטוו לקבור את הנרצחים בקבר אחים, והוצעדו לאחר מכן לקולומיאה.
יהודים בודדים מהעיירה ששרדו את השואה במסתורים ביערות הסביבה לא שבו להתגורר בה, בשל איום מצד לאומנים אוקראינים.
פִּיסְקוֹ סַאוֶור הוא קוקטייל אלכוהולי אשר מקורו בפרו, הוא אופייני למסעדות והברים של פרו וצ'ילה ונחשב כמשקה דרום אמריקאי קלאסי.
מקור שם המשקה בתזקיק הברנדי שבבסיסו, .
סאוור הוא מונח מתחום המשקאות, שמתייחס לתוספת מיץ פירות הדר (לימון או ליים), סוכר ומרכיב הקצפה כמו חלבון ביצה.
המשקה נעשה בשני שלבים - שקשוק ראשון של המרכיבים הנזכרים להקצפה, ושקשוק שני בתוספת קרח לצינון.
בפיסקו סאואר הפרואני משקשקים תזקיק פיסקו תוצרת פרו יחד עם מיץ ליים סחוט טרי, סירופ פשוט (ממים וסוכר), קרח, חלבון ביצה.
מעטרים בהגשה במספר טיפות אנגוסטורה ביטרס.
בצ'ילה גרסה דומה לאותו קוקטייל, שם נעשה שימוש בתזקיק פיסקו צ'יליאני וליים.
קיימות וריאציות נוספות למשקה, בהן נעשה שימוש במיצים אחרים, כולל אננס או עלי קוקה.
משקאות אלכוהוליים מעורבבים על בסיס תזקיק פיסקו הוכנו כבר במאה ה-18. הפיסקו סאוור מצדו נוצר בשנות ה-20 של המאה ה-20 בבר בתחנת רכבת בפרו, על ידי הברמן האמריקני ויקטור ווהן מוריס.
מוריס עזב את ארצות הברית בשנת 1903 כדי לעבוד בסרו דה פסקו, עיר במרכז פרו.
בשנת 1916, פתח מוריס בר בבירה לימה שזכה לפופולריות בקרב אצולת הממון המקומי והאוכלוסייה דוברת האנגלית.
הקוקטייל זכה שם לפרסום ארצי.
מתכון הפיסקו סאואר עבר מספר שינויים וגרסתו הנוכחתי מתבססת על זו שיצר הברמן הפרואני מריו ברוגה, שעבד במוריס בר והוסיף לתערובת המשקה חלבון ביצה ואנגוסטורה.
בצ'ילה, ייחס הסופר והפולקלוריסט אורסטה פלאת' את המצאת את המשקה לאליוט סטאב, הדייל הראשי של אניה בשם Sunshine, אשר בשנת 1872 ערבב על פי הסיפור מיץ ליים, סירופ וקוביות קרח כדי ליצור קוקטייל בבר עיר הנמל איקיקה, אשר הייתה אותה עת בשלטון פרו.
אולם המקור לטענתו של פלאת' מייחס לסטאב את פיתוח המשקה ויסקי סאוור ולא פיסקו סאואר.
המקור המתועד העתיק ביותר של פיסקו סאוור הוא מתוך ירחון משנת 1921, המייחס למוריס את פיתוח הקוקטייל וכן פרסומת לבר של מוריס, בעיתון בשנת 1924, בעיר הנמל ולפראיסו בצ'ילה.
צ'ילה ופרו יחד טוענות כי הפיסקו סאואר הוא המשקה הלאומי במדינתן, וכל אחת מהן טוענת לבעלות הליקר פיסקו המשמש בסיס לקוקטייל; כתוצאה מכך, פיסקו סאואר הפך לאחד מנושאי המחלוקת בתרבות העממית באמריקה הלטינית.
שני הסוגים של ליקר פיסקו ושתי הגרסאות של הכנת פיסקו סאואר נבדלות באופן יצירתן וגם בטעמן.
בפרו מציינים בחג לאומי את הקוקטייל בשבת הראשונה בחודש פברואר.
המונח סאוור (חמוץ) מתייחס לקוקטיילים המכילים כבסיס משקה אלכוהולי (וויסקי בגרסה מסוימת), מיץ לימון או ליים, וממתיק.
פיסקו מתייחס לסוג המשקה האלכוהולי בו נעשה שימוש בקוקטייל.
משמעות המילה במשקה אלכוהולי מתייחסת לעיר הנמל פיסקו בפרו.
בספרם "אמריקה הלטינית והאיים הקריביים", ההיסטוריון אולין בלו והגאוגרף המדיני בריאן בלו מתארים את ההתפתחות כרמי היין בראשית דרכה של פרו הקולוניאלית וכיצד, במחצית השנייה של המאה השש-עשרה, עלה הביקוש למשקאות אלכוהוליים עקב התרחבות יישובי הכורים בהרי האנדים.
הביקוש למשקה אלכוהולי חזק יותר מיין הביא להקמת מיזקקות בערים פיסקו ואיקה כדי להפיק ברנדי מתוך יין, המוצר קיבל את שם הנמל שם זוקק וממנו יוצא.
מקור הפיסקו סאוור בלימה בירת פרו.
המשקה נוצר לראשונה על ידי הברמן ויקטור ווהן מוריס, אמריקני אשר הגיע לפרו בשנת 1904 כדי לעבוד בחברת הרכבות בסרו דה פסקו.
מוריס עקר ללימה בשנת 1915 ושנה אחר כך פתח בעיר בר - הבר של מוריס - שהפך במהירות פופולרי בין בני המעמד העליון הפרוביאני וזרים דוברי אנגלית.
מוריס עשה לעיתים קרובות ניסויים בערבוב משקאות שונים ופיתח את הפיסקו סאוור כגרסה מקומית של הויסקי סאוור.
קיימת מחלוקת בין חוקרים באשר לשנת פיתוח המשקה.
מומחה המשקאות דייל דהגרוף טוען כי המשקה הומצא בשנת 1915, חוקרים אחרים טוענים כי המשקה הומצא בשנות ה-20 של המאה ה-20.
לפיסקו סאוור שלוש שיטות הכנה.
את הפיסקו סאוור הפרואני מכינים על ידי ערבוב פיסקו תוצרת פרו עם מיץ קי ליים, סירופ פשוט, חלבון ביצה, אנגוסטורה ביטרס (כעיטור) וקוביות קרח.
פיסקו סאוור צ'יליאני נוצר מערבוב פיסקו מתוצרת צ'ילה עם מיץ ליים פיקה, אבקת סוכר וקוביות קרח.
השיטה המוכתבת על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי, אשר כלל את המשקה ברשימת "המשקאות מן העידן החדש" דומה לשיטת ההכנה הפרואנית, אלא שבמקום מיץ ליים נעשה שימוש במיץ לימון ואין הבחנה בין פיסקו מתוצרת פרו לעומת פיסקו מתוצרת צ'ילה.
דוגן מקדונל מתאר את פיסקו סאואר כ"קוקטייל האלגנטי ביותר של אמריקה הלטינית, קצפי, מאוזן, בעל צבע עז ועדיין עשיר בטעם" והוסיף כי ברמנים רבים ברחבי צפון קליפורניה יעידו כי ניערו משקאות פיסקו סאואר רבים.
"זהו הקוקטייל הנבחר בין אלה שבהם חלבון ביצה והוא בחירה אהובה על רבים." העיתונאי האוסטרלי קייט שניידר כתב כי פיסקו סאואר "הפך לכל כך מפורסם עד כי בעולם מציינים את יום החג לפיסקו סאואר בשבת הראשונה בחודש פברואר בכל שנה, כמו כן קיים דף פייסבוק עם יותר מ-600,000 לייקים".
בשנת 2003 הכריזה פרו על היום הלאומי של פיסקו סאוור (בספרדית: Nacional del Día Pisco), יום חג לאומי המצוין בשבת הראשונה של פברואר.
במהלך ועידת APEC בשנת 2008 פרו קידמה את משקה הפיסקו סאוור אשר זכה להצלחה במהלך הכינוס.
הקוקטייל היה על פי הדיווחים המשקה המועדף על המשתתפים, בעיקר בקרב מנהיגים, אנשי עסקים ונציגים לוועידה.
בשנת 2009, לאחר שהתפרסמה פרשה הריגול בין צ'ילה לפרו, בה הואשמו שני קציני צבא צ'יליאנים בניסיון לשחד קצין חיל אוויר של פרו במטרה לקבל ממנו מידע סודי, התבדח הקומיקאי המקסיקני אדאל רמונס ואמר כי המטרה האמיתית לריגול הצ'יליאני בפרו היה כדי ללמוד כיצד יוצרים פיסקו סאוור.
פיסידיה הוא חבל ארץ היסטורי באסיה הקטנה, חופף בערך לאזור אנטליה בטורקיה המודרנית, אך משתרע צפונית יותר מגבול אנטליה.
החבל משתרע בין חופי הים התיכון לרכס הרי הטאורוס וכולל את ראש הרכס.
רוב הערים (בהן אנטיוכיה של פיסידיה, טרמסוס, קרמנה, סלגסוס ועוד) מצויות על מדרונות ההרים הפונים לים.
אופי הקרקע טרשי ומחורץ בערוצים מצפון לדרום וקשה למעבר ממזרח למערב.
בשל עובדה זו היה החבל קשה לכיבוש זר ואופיו לאורך ההיסטוריה הוא של חבל ארץ עצמאי, בו מתגוררת אוכלוסייה מתבצרת ומרדנית.
אופי ההתנגדות המקומית היה נטייה לפשיטות, הסתתרות בנקיקים ובמערות המאפיינים את הנוף והתבצרות בערים גבוהות המוגנות על ידי צוקים ודרכי גישה נשלטות על ידי המגינים.
האזור היה מיושב מן התקופה הפלאוליתית.
בתקופת האימפריה החתית כונה האזור ארזווה, שהייתה ממלכה עצמאית למחצה.
לאחר התמוטטות האימפריה החתית במאה ה-12 לפנה"ס קמה במקום ממלכת לידיה.
תושבי פיסידיה התקוממו הן נגד שלטונה של ממלכת לידיה והן נגד שלטון הממלכה האחמנית הפרסית שירשה אותה במאה השישית לפנה"ס.
אלכסנדר הגדול עבר בפיסידיה בדרכו לכיבוש האימפריה הפרסית.
חבל הארץ היה מאוכלס בשבטים לוחמניים שנודעו באומץ לבם.
אלכסנדר הצליח לכבוש את סלגסוס.
אולם הפיסידים תושבי טרמסוס (Termessos ;Τερμησσός), התכוננו למאבק בפולש המוקדוני.
הם התבצרו על שני הרים תלולים שתחמו את המעבר לעירם משני צדדיו.
בעת מלחמות הדיאדוכים לאחר מות אלכסנדר עברה פיסידיה בין אנטיגונוס מונופתלמוס לליסימכוס.
לבסוף, בשנת 281 לפנה"ס, השתלט עליה סלאוקוס הראשון, מייסד בית סלאוקוס.
בכך החל תהליך הלניזציה של האזור שכלל הקמת ערים בתבנית פוליס יוונית והטבעת מטבעות.
במסגרת שלום אפאמיאה בין בית סלאוקוס לרפובליקה הרומית (188 לפנה"ס) הועברה פיסידיה לשליט פרגמון, אטלוס השלישי, שהעביר ב-133 לפנה"ס את ממלכתו לרומא, שהקימה במקום את פרובינקיית אסיה.
אולם תושבי פיסידיה לא הסכימו לקבל עליהם את השלטון הרומי, הם עסקו בשוד ים ומרדו שוב ושוב עד שדוכאו לבסוף ב-102 לפנה"ס והוכנסו תחת שליטת ממלכת קפדוקיה שהקימו הרומאים באזור כמדינה קליינטית של רומא.
ב-39 לפנה"ס הבטיח מרקוס אנטוניוס את פיסידיה למלך גלטיה, אמינטס, בתמורה לתמיכה בו.
עם מותו של אמינטס ב-25 לפנה"ס, סופחה פיסידה לפרובינקיית גלטיה.
באותה תקופה עברו להתגורר במקום חיילים ותיקים שפרשו מן הצבא הרומי וקיבלו שטחי קרקע להתיישבות.
בתקופת אוגוסטוס קיסר הוקמו שמונה ערים רומאיות, בהן סלגסוס, שהפכה לבירת החבל.
השפה הלטינית הפכה ללשון המדוברת באזור עד המאה השלישית לספירה.
פיסידיה הייתה אחד האתרים הראשונים של הנצרות הקדומה.
אחת ההטפות הראשונות של פאולוס הייתה באנטיוכיה שבפיסידיה.
בשנת 518 פקדה את האזור רעידת אדמה עזה וב-541-543 פקדו את האזור מגפות, הדבר לווה בהחלשות שלטון האימפריה הביזנטית במלחמותיה נגד האימפריה הסאסאנית.
החל מן מאה השיביעת לחצו המוסלמים על האימפריה הביזנטית שהחזיקה באסיה הקטנה.
במהלך המאה ה-12 השתלטו על האזור הסלג'וקים.
במאה ה-13 פלשה אליו האימפריה המונגולית, לאחר גירוש המונגולים עברה פיסידיה לידי סולטנות רום שהתפוררה בראשית המאה ה-14, את שטחיה ירשה האימפריה העות'מאנית.
השפה הפיסידית הייתה שפה אנטולית (כמו החתית והלווית) שהידיעות לגביה קלושות ומסתמכות על פחות משלושים פרגמנטים, רובם חרוטות על מצבות קבר מן המאות הראשונה והשנייה לפנה"ס.
משה-מוריץ (פִּיסִי) אושרוביץ (19 בנובמבר 1925 - 30 בינואר 2016) היה אקורדיוניסט, חצוצרן ונגן ויברפון.
אחד מחלוצי הג'אז בישראל (לצד מל קלר וסטו הכהן למשל).
בשנות החמישים והשישים הוביל הרכבי ג'אז שניגנו בבתי מלון ומועדונים בתל אביב.
בין תלמידיו אלברט פיאמנטה ודני גוטפריד, שהובילו את הדור הבא של הג'אז הישראלי.
נולד ברומניה והכיר מילדותו מוזיקה צוענית.
מנעוריו החל לנגן אקורדיון עם הצוענים.
בשנות מלחמת העולם השנייה שהה במחנה עבודה וניגן לקצינים.
אז גם גילה את הג'אז מתוך האזנה לרדיו.
לאחר המלחמה עבר לעיר פלוישט.
מאוחר יותר אימץ את הוויברפון ככלי העיקרי שלו, כיוון שהתאים יותר לג'אז.
ב-1950 עלה לישראל והחל לעבוד תחילה כנגן בתזמורות בבתי מלון ולאחר מכן כמנצח על תזמורת.
תחילה במלון הריביירה בבת ים, בקוקטייל בר בתל אביב, במלון שרתון תל אביב ולאחר מכן הוביל את תזמורת הריקודים של מלון קטה-דן בתל אביב, שהייתה הרכב הסווינג המקצועי ביותר בישראל של אותם ימים והמקום היחיד כמעט בו נוגן ג'אז מקצועי, רובו על ידי נגנים עולים מרומניה ואנגלו-סקסים.
ב-1955 ניגן עם ליונל המפטון בעת ביקורו בישראל.
אושרוביץ (שנודע בפי כל בכינוי "פי-סי") המשיך להוביל את תזמורתו עד אמצע שנות השבעים.
במקביל הופיע כסולן עם תזמורת חיל האוויר בניצוחו של אריך טייך בתוכנית המוזיקה השבועית של גלי צה"ל "תיבת נח" שהוקלטה בבית החייל בצל אביב.
כאשר הקים אהרלה קמינסקי את מועדון בר-ברים, הזמין את אושרוביץ להיות אחד מחברי הלהקה הקבועה של המקום.
בשנת 1967 פתח אושרוביץ את אולפן ההקלטות "סטודיו 28" בו הקליטו בין השאר עדנה גורן, יפה ירקוני, מתי כספי ועוד.
במשך כל ימיו פעל אושרוביץ' כמורה למוזיקה והעמיד דורות של מוזיקאים בבית הספר למוזיקה "הד".
חתן פרס יקיר תל אביב.
פיסנוזאורוס (שם מדעי: Pisanosaurus) הוא סוג של זוחל קדום שחי בטריאס העליון ומתוערך ללפני 228 עד 216.5 מיליון שנה מזמננו.
הוא דומה בצורתו לדינוזאור, אך השתייך לקבוצה נפרדת - סילאזאוריים.
הדינוזאור חי באמריקה הדרומית (חבל פטגוניה שבארגנטינה) והוא קרוי על שם החוקר הארגנטינאי ממוזיאון לה פלטה חואן ארנלדו פיסנאו (Juan Arnaldo Pisano) בסיומת "saurus" – זוחל/לטאה.
הזוחל הקדום דמה במראהו לדינוזאור והגיע לאורך של מטר אחד ומשקל של 2.27 עד 9.1 קילוגרם.
ממבנה שיניו ולסתותיו הוא היה אוכל צמחים שנע על שתי רגליים או על בהונותיו.
עם זאת חלק מהמפרקים ומפרק האגן היה בעל ציר נמוך והוא לא היה יכול להזדקף בקלות בדומה לדינוזאורים אמיתיים.
כמה חוקרים כמו פול סרנו ראו בו כימרה שנוצרה ממספר דינוזאורים, בעוד אחרים ראו בו דינוזאור בעל אגן דמוי עוף הקרוב להיפסילופודוניים, לפברוזאוריים ולהטרודונטוזאוריים.
בשנת 2017 מחקר של מבנה השלד העריך שהוא למעשה דמוי דינוזאורים, אך קרוב מאוד לראשוני הדינוזאורים האמיתיים.
המאובנים של היצור התגלו בתצורת איסצ'יגואלסטו , לא רחוק מאיסצ'יגואלסטו והפארק הלאומי טלמפאז'ה שבסן חואן, ארגנטינה, בו חי לצד ראשוני הדינוזאורים כמו ההררזאורוס או אאורפטור וכן מינים שונים של תראפסידים, ארכוזאורים כמו אטוזאורים ודמויי-תנינים טורפים כמו הזאורוסוכוס הענק וכן דמויי יונקים שונים.
ככל הנראה הזוחל הקדום נכחד בתחרות מול ארכוזאורים מפותחים יותר כמו הדינוזאורים או שלא עמד בשינויי אקלים קשים.
פיסמייקר היא סדרת טלוויזיה אמריקאית, שיצר וכתב ג'יימס גאן עבור שירות הסטרימינג HBO Max, המבוססת על הדמות מבית DC Comics באותו שם.
הסדרה היא ספין-אוף לסרט "יחידת המתאבדים" (2021) וסדרת הטלוויזיה הראשונה שהתרחשה ביקום הקולנועי של די.סי.
הסדרה זכתה לביקורות משבחות בקרב המבקרים והקהל על האקסצנטריות, הפעולה, הקומדיה והמשחק שבה.
ג'ון סינה מככב בתפקיד הראשי, כשהוא חוזר לגלם את תפקידו מהסרט.
סטיב אייג'י, דניאל ברוקס, רוברט פטריק, ג'ניפר הולנד, פרדי סטרומה וצ'וקוודי איווג'י מככבים גם הם.
גאן כתב את העונה הראשונה של הסדרה בזמן שהשלים את עבודתו על הסרט במהלך מגפת הקורונה.
HBO מקס הזמינה את הסדרה בספטמבר 2020, כשגאן גם ביים כמה פרקים.
צילומי העונה הראשונה של הסדרה נערכו בוונקובר, קנדה.
פרק הבכורה שודר ב 13 בינואר 2022, כשהפרק השמיני והאחרון לעונה הראשונה שודר ב 17 בפברואר 2022.
בפברואר 2022 הסדרה חודשה לעונה שנייה, שעלתה לשידור ב-21 באוגוסט 2025.
העונה הראשונה מתרחשת 5 חודשים לאחר אירועי הסרט "יחידת המתאבדים", כריסטופר סמית'/פיסמייקר (ג'ון סינה) מתאושש מפציעותיו, משתחרר מבית החולים ומצטרף לפרויקט מסתורי וסודי בשם "פרויקט פרפר", שמטרתו לחסל יצורים על טבעיים דמויי פרפר.
העונה השנייה מתרחשת לאחר הסרט סופרמן.
בניגוד לעונה הראשונה, היא מתרחשת ביקום DC ולא ביקום הקולנועי של DC, ולפיכך אף על פי שהיא ממשיכה את מאורעות העונה הראשונה, מספר פרטים שונו, כגון קיומם של כנופיית הצדק במקום ליגת הצדק.
בעונה זו מוצא פיסמייקר שער ליקום מקביל שבו מאורעות היסטוריים התרחשו אחרת.
במקביל, הוא נרדף על ידי ריק פלאג האב, ונתקל בקשיים ביחסיו עם אמיליה הרקורט.
ג'ון סינה בתפקיד כריסטופר סמית'/ פיסמייקר: רוצח ג'ינגואיסט שמאמין בהשגת שלום בכל מחיר.
יוצר הסדרה, ג'יימס גאן, תיאר את הדמות כ"גיבור-על/נבל-על/הממזר הגדול ביותר בעולם".
סטיב אייג'י בתפקיד ג'ון אקונומוס: סוהר בית המאסר בל ריב ועוזרה של אמנדה וולר.
מספק תמיכה טקטית לפרויקט פרפר.
דניאל ברוקס בתפקיד לאוטה אדבאיו: בתה של אמנדה וולר, חברה בפרויקט פרפר.
הסדרה בוחנת את מערכת היחסים המשונה בינה לבין פיסמייקר, שאותה גאן כינה "הלב האמיתי של הסיפור".
רוברט פטריק בתפקיד אוגוסט סמית'/דרקון לבן: אביו הגזען של פיסמייקר.
מספק לפיסמייקר תמיכה טכנולוגית כדי להשלים את משימת הפרויקט.
הסדרה בוחנת את מערכת היחסים בין פיסמייקר לאביו שעל אף אישיותו והגיל של פיסמייקר, יש לו השפעה גבוהה על בנו, ובזמן שלאוטה יותר עצמאית ולא זקוקה להוריה, פיסמייקר עדיין זקוק לאישורים מאביו.
פיטר ספרן, המפיק בפועל של הסדרה, תיאר את דמותו של אוגוסט כ"ארצ'י בנקר על סטרואידים", וג'ון סינה תיאר אותו כ"דמות היחידה בסדרה ללא קשת אופי ומסע".
ג'ניפר הולנד בתפקיד אמיליה הרקורט: סוכנת NSA, עוזרת לאמנדה וולר.
הסדרה בוחנת את מערכת היחסים המסובכת בין הרקורט לבין פיסמייקר, שאותה גאן תיאר כ"לא יחסי אהבה, וגם לא לא זה".
פרדי סטרומה בתפקיד אדריאן צ'ייס/ויג'לנטי: לוחם בפשע שיכול להירפא במהירות מפציעות.
גאן תיאר את הדמות כ"בחור שמתחפש, מסתובב ורוצח אנשים שהוא אומר שעושים משהו לא בסדר, הוא סוציופת אבל יש לו פן מתוק".
צ'וקוודי איווג'י בתפקיד קלמסון מרן: ראש הפרויקט, איווג'י תיאר את הדמות כ"בעל עבר אפל, אך מנסה לגאול את עצמו".
לוצ'לין מונרו בתפקיד לארי פיצגיבון
אני צ'אנג בתפקיד הבלשית סופי סונג
כריסטופר היירדאל בתפקיד קפטן לוק
ג'ייסון מומואה בהופעת קמע בתור אקווהמן
עזרא מילר בהופעת קמע בתור בארי אלן
שני שחקנים לא ידועים בהופעת קמע בתור סופרמן ווונדר וומן
במהלך השלמת העבודה על יחידת המתאבדים 2 (2021) באוגוסט 2020, במהלך הסגר שהוטל בעקבות מגפת הקורונה, החל התסריטאי והבמאי ג'יימס גאן לכתוב סדרת טלוויזיה שבמרכזה הדמות פיסמייקר, שגולמה על ידי ג'ון סינה בסרט.
הוא אמר שזה "בעיקר בשביל הכיף".
חודש לאחר מכן HBO מקס הזמינה רשמית את הסדרה, כאשר גאן כתב את כל שמונת הפרקים של העונה הראשונה וביים כמה מהם.
גאן ומפיק יחידת המתאבדים פיטר ספרן תוארו כמפיקים בכירים, סינה כמפיק שותף.
מאוחר יותר הסביר גאן כי DC Films שאלו אותו על איזו דמות ב"יחידת המתאבדים" הוא ירצה להפוך סדרת טלוויזיה לראשונה, ובשלב זה כבר היה לו רעיון על פיסמייקר.
בדצמבר 2020 מאט מילר הצטרף כמפיק בכיר נוסף.
הסדרה מרחיבה את העולם שגאן בנה עבור יחידת המתאבדים, אם כי לא גילה מתי מתרחשת עלילת הסדרה ביחס לסרט.
לדבריו, הסדרה היא הזדמנות לחקור סוגיות עכשוויות באמצעות הדמות הראשית.
לגאן לקח שמונה שבועות לכתוב את העונה הראשונה, תוך שהוא מנצל את הזמן שהוקצב לו בעת ההפסקה בין עבודתו על "יחידת המתאבדים 2" לבין שומרי הגלקסיה: חלק 3 מבית אולפני מארוול (2023).
עם הזמנת הסדרה בספטמבר 2020, אושר כי ג'ון סינה לוהק מחדש לגלם את פיסמייקר מהסרט.
חודש לאחר מכן סטיב אייג'י הצטרף לסדרה כג'ון אקונומוס, וחזר גם הוא לגלם את דמותו מהסרט.
בנובמבר חברתו של גאן, ג'ניפר הולנד, הצטרפה לסדרה לגלם את דמותה מיחידת המתאבדים אמיליה הרקורט, לצד חברי השחקנים החדשים דניאל ברוקס בתפקיד לאוטה אדבייו, רוברט פטריק בתפקיד אוגי סמית', וכריס קונרד בתפקיד אדריאן צ'ייס / ויג'ילנטי.
צ'וקוודי איווג'י הצטרפה אליהם כקלמסון מרן בדצמבר וכמה שחקנים נוספים לתפקידים משניים לוהקו גם בחודש פברואר 2021. כריס קונרד הוחלף בפרדי סטרומה במהלך הפקת העונה הראשונה, כאשר הסצנות שבהן הוא מופיע בחליפה דובבו מחדש על ידי סטרומה.
בתחילת נובמבר 2020 הגיע גאן לקנדה להסגר של שבועיים לפני שהחל לעבוד על הפקת הסדרה.
הצילומים החלו ב-15 בינואר 2021 בוונקובר, קנדה, בשם The Scriptures.
גאן בחר לצלם בוונקובר משום שרצה שהסדרה תתרחש בצפון מערב האוקיינוס השקט ומכיוון שההפקה תהיה בטוחה יותר משום שקנדה מנהלת את המגפה טוב יותר מארצות הברית.
הצילומים אמורים להסתיים ב-9 ביוני 2021.
ב-13 באפריל 2024, הכריז גאן בחשבון האינסטגרם שלו על תחילת צילומי העונה השנייה של הסדרה.
הסדרה זכתה לביקורות משבחות בעיקר בקרב המבקרים על המשחק, סצנות הפעולה, האינפנטיליות, ההומור והאקצנטריות שבה.
הסדרה קיבלה ציון 94% באתר Rotten Tomatoes.
למרות זאת, הסדרה קיבלה גם כמה ביקורות שליליות על אי-הסדר שבה ועל הניסיון לשלב בין בידור הקהל באינפנטיליות והומור מוגזם לקטעי דרמה רציניים ומעוררי הזדהות.
שנהפרסקטגוריהמועמד/יםתוצאהמקור2026פרס בחירת מבקרי הטלוויזיהשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת קומדיהדניאל ברוקס
שלושת פרקיה הראשונים של הסדרה שודרו ב 13 בינואר 2022 בשירות הסטרימינג HBO Max.
עונתה הראשונה של הסדרה צפויה להיות מורכבת משמונה פרקים.
טריילר ראשון לסדרה נחשף ב-16 באוקטובר 2021, במהלך הכנס DC FanDome.
פיסמייקר הוא דמות בדיונית של אנטי-גיבור שהופיעה תחילה בחוברות הקומיקס של חברת צ'ארלטון קומיקס ולאחר מכן של חברת DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Fightin' 5 #40 מנובמבר 1966, ונוצרה על ידי הכותב ג'ו גיל והמאייר פאט בויאט.
פיסמייקר הוא אלטר אגו אותו חלקו שתי דמויות מרכזיות, כריסטופר סמית' ומיטשל בלאק.
פיסמייקר, לוחם מיומן וקטלני, מתהדר בכך שהקדיש את חייו למען השלום.
הוא מונע בידי גרסה קיצונית של פציפיזם, לפיה השלום מקדש את האמצעים להשגתו - ובכך, פיסמייקר מוכן להרוג בשם אהבתו לשלום.
הגרסה הראשונה של כריסטופר סמית' נוצרה בתחילה כדיפלומט פציפיסט שפועל נגד דיקטטורים באמצעות כלי נשק לא קטלניים.
גרסאות מאוחרות יותר של הדמות התפתחו לכדי פורעי חוק אלימים יותר, שמוכנים להקריב קורבנות למען "טובת הכלל" והשכנת השלום.
עם רכישת הזכויות לדמות בידי חברת DC קומיקס, נוסף לה סיפור מקור טרגי, שנועד להסביר את הקונפליקט בין מניעיו ובין מעשיו בפועל.
בגרסה זו, כריסטופר סמית' הצעיר פיתח מחלת נפש כתוצאה מהבושה שסבל הודות לאביו, שפעל כמפקד נאצי במחנה השמדה במלחמת העולם השנייה.
הוא מאמין שרוחו של אביו רודפת אותו ללא הרף, ומדמה לעצמו שרוחות האנשים שהוא הורג, או שנהרגים בסביבתו, נאספות בתוך הקסדה שלו ויכולות להציע לו עצות ופרשנויות.
בנוסף לכריסטופר סמית' פעלו ביקום DC שני "פיסמייקרים" נוספים.
פיסמייקר השני הופיע בחוברת אחת בלבד, ולחם בליגת הצדק.
מיטשל בלאק היה מנתח שגויס ל"פרויקט פיסמייקר" בחסות ממשלת ארצות הברית, ופעל כגיבור-על בטרם נהרג בחוברות "המשבר האינסופי".
ביקום DC המחודש שלאחר אירועי "פלאשפוינט", כריסטופר סמית' חבר ביחידת המתאבדים.
דמותו של פיסמייקר היוותה השראה לדמותו של "הקומיקאי" בחוברות "Watchmen".
את דמותו של כריסטופר סמית'/פיסמייקר ב מגלם השחקן ג'ון סינה.
הדמות הופיעה לראשונה בסרט הלייב אקשן "יחידת המתאבדים" משנת 2021, ובסדרת טלוויזיה מבית HBO Max שעלתה בינואר 2022.
בפרומו למשחק מורטל קומבט 1 שייצא בספטמבר 2023 הפיסמייקר מופיע כדמות שניתנת לרכישה, עם דמויות קומיקס נוספות.
פיסל פיקרד הוא מאכל מהמטבח הצרפתי, שמקורו בפיקרדי, המוגש כמנה ראשונה.
פיסל פיקרד נוצר בשנות ה-50 בעיר אמיין, על ידי הטבח מרסל לפבר.
במהלך יריד התערוכה La Hotoie באמיין, הוגשה ארוחה לנכבדי המחלקה.
המסעדנים הנודעים בעיר הוזמנו לפתח את התפריט, ובהזדמנות זו נולד פיסל פיקרד.
המתכון המקורי לפיסל פיקרד מוגן על ידי "אחוות החברים של פיסל פיקרדי" ו-Companes de la Rabotte Picarde.
פיסל פיקרד הוא קרפ עם ז'אמבון של פריז, ופטריות של פריז דהיינו פקועה דו-נבגית דיקסל, בצלצל שאלוט, בצל, קרם פרש (או רוטב בשאמל), אגוז מוסקט וגבינת גרוייר מגוררת.
לאחר מכן אופים אותו בתנור.
פיפ"א 100 היא רשימה של "שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם" אשר הוצגה בטקס חגיגי שנערך בלונדון, ב-4 במרץ 2004, לציון 100 שנה להקמת פיפ"א, הגוף המנהל של הכדורגל העולמי.
השחקנים שברשימה נבחרו על ידי הכדורגלן הברזילאי הנודע פלה.
המספר 100 מתייחס ליום השנה ה-100 להקמת פיפ"א ולא למספר השחקנים ברשימה, שמכילה 125 שחקנים.
הרשימה מכילה 123 שחקני כדורגל מקצועיים ו-2 שחקניות (מישל אקרס ומיה האם, שתיהן מארצות הברית).
בזמן שרשימת השחקנים נבחרה, 50 שחקנים מתוך הרשימה היו פעילים, ו-75 הנותרים היו אחרי פרישה.
הרשימה עוררה ביקורת מצד חלק מפרשני הכדורגל.
כך לדוגמה, הועלתה הטענה כי הרשימה שיקפה מניעים פוליטיים ולאו דווקא מקצועיות והצטיינות בכדורגל.
כמו כן נשמעו טענות על הפיזור הגאוגרפי של הרשימה לפיו הרוב המוחלט של השחקנים שנבחרו היו מאירופה ודרום אמריקה (רק עשרה שחקנים היו מצפון אמריקה, מאפריקה ומאסיה ביחד).
אחד מעמיתיו של פלה בנבחרת ברזיל, ז'רסון, הגיב לכך שהוא לא נכלל ברשימת הפיפ"א 100 בקריעת עותק של הרשימה בשידור חי בתוכנית טלוויזיה ברזילאית.
כמו כן, סירבו השחקנים מרקו ואן באסטן ואובה זלר להשתתף בפרויקט מבחינה עקרונית.
שחקנים שהיו עדיין פעילים בעת פרסום הרשימה מסומנים ב-(*).
שחקנים שנפטרו אחרי פרסום הרשימה מסומנים ב- (**)
דרום אמריקה (31) - CONMEBOL
(10): אומר סיבורי**, אלפרדו די סטפנו**, גבריאל בטיסטוטה*, דייגו מראדונה**, דניאל פסארלה, הרנן קרספו*, חבייר זאנטי*, חבייר סביולה*, חואן סבסטיאן ורון*, מריו קמפס
(15): ז'וניור, דז'למה סאנטוס**, זיקו, נילטון סנטוס**, סוקרטס**, פלה**, פלקאו, קאפו*, קרלוס אלברטו**, רוברטו קרלוס*, רומאריו*, רונאלדיניו*, רונאלדו*, ריבאלדו*, ריבלינו
(2): איבן זמורנו, אליאס פיגרואה
צפון אמריקה (3) - CONCACAF
(14): אלסנדרו דל פיירו*, אלסנדרו נסטה*, ג'אני ריברה, ג'אנלואיג'י בופון*, ג'אצ'ינטו פאקטי**, ג'וזפה ברגומי, ג'מפיירו בוניפרטי**, דינו זוף, כריסטיאן ויירי*, פאולו מלדיני*, פאולו רוסי**, פרנצ'סקו טוטי*, פרנקו בארזי, רוברטו באג'ו*
(7): אלן שירר*, בובי צ'רלטון**, גארי ליניקר, גורדון בנקס**, דייוויד בקהאם*, מייקל אואן*, קווין קיגן
(3): יאן קולמנס, ז'אן-מרי פאף, פרנקי ון דר אלס
(10): אווה זלר**, אוליבר קאן*, גרד מילר**, יורגן קלינסמן, לותר מתאוס, מיכאל באלאק*, ספ מאייר, פול ברייטנר, פרנץ בקנבאואר**, קרל היינץ רומניגה
(3): בריאן לאודרופ, מיכאל לאודרופ, פטר שמייכל
(13): אדגר דווידס*, דניס ברגקאמפ*, וילי ואן דה קרקהוף, יוהאן ניסקנס**, יוהאן קרויף**, מרקו ואן באסטן, פטריק קלויברט*, פרנק רייקארד, קלרנס סידורף*, רוב רנסנברינק**, רוד ואן ניסטלרוי*, רוד חוליט, רנה ואן דה קרקהוף
(2): אמרה בלוזוגלו*, רושטו רצ'בר*
(3): אמיליו בוטרגניו, לואיס אנריקה*, ראול גונזלס*
(3): אאוזביו**, לואיש פיגו*, רוי קושטה*
(2): יוזף מסופוסט**, פאבל נדבד*
(14): אריק קאנטונה, דידייה דשאן, ז'אן-פייר פאפן, זינדין זידאן*, ז'יסט פונטיין**, ליליאן תוראם*, מישל פלאטיני, מריוס טרזור, מרסל דסאי*, דויד טרזגה*, פטריק ויירה*, רובר פירס*, רמון קופה**, תיירי הנרי*