tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה שנה שיחקה פוסט בגביע העולם הרביעי שלה עם ארצות הברית, וסיימה איתה במקום השלישי.
היא לא החמיצה אף דקת משחק במהלך הגביע ובסופו אף נבחרה להרכב המצטיינות של הטורניר, לצידן של שחקניות כמו בירגיט פרינץ, ויקטוריה סוונסון ומארן מיינרט.
בקיץ 2004, לאחר שזכתה עם הנבחרת במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה, הודיעה פוסט על פרישתה ממשחק פעיל.
ביחד עם פוודי פרשו גם מיה האם, ג'ולי פוודי וברנדי צ'סטיין, במהלך שסימן את סוף "תור הזהב" של הנבחרת האמריקאית.
ב-17 שנים בנבחרת ארצות הברית, שיחקה פוסט ב-241 משחקים וכבשה 27 שערים.
בכך היא הייתה לשחקנית ההגנה בעלת מספר השערים הרב ביותר בתולדות הנבחרת האמריקאית.
בשנת 2009 נבחרה פוסט כחברה בהיכל התהילה הלאומי לכדורגל, לצידו של ג'ף אגוס.
ג'וחר דודייב (בצ'צ'נית: Дудин Муса-кӀант Джохар; ברוסית: Джохар Мусаевич Дудаев; ) היה נשיאה הראשון של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה העצמאית (כיום צ'צ'ניה) ומנהיג מפלגת השלטון בצ'צ'ניה.
בתקופת ברית המועצות היה גנרל בחיל האוויר הסובייטי.
ג'וחר נולד בכפר פרבומיסקויה שבועיים לפני הגירוש הכפוי של הצ'צ'נים ממולדתם לקזחסטן.
בקזחסטן חי עד גיל 13 ובשנת 1957 חזר עם כל הצ'צ'נים למולדתם כשדבר זה התאפשר.
לאחר מכן נרשם לבית הספר הצבאי לטייס בעיר טמבוב, אותו סיים ב־1966. כדי להתקדם בצבא הצטרף דודייב ב־1968 למפלגה הקומוניסטית.
בין 1971 ל־1974 המשיך את לימודיו בחיל האוויר ולמד באקדמיה הצבאית על שם יורי גגארין.
בשנת 1987 מונה למפקד בסיס חיל האוויר בעיר טרטו שבאסטוניה.
דודייב התחבב מאוד על האסטונים, למד את שפתם, וכשפרצו באסטוניה מהומות ב־1989 סירב לפקודה מהממשלה לסגור את הטלוויזיה האסטונית ולפזר את הפרלמנט שלה.
באותה שנה הועלה לדרגת גנרל והיה לצ'צ'ני הראשון (והיחידי) בעל דרגה בכירה זו בצבא הסובייטי.
ב־1990 חזר למולדתו בעצת ידידו זלימחן יאנדרבייב.
בנובמבר אותה שנה בתמיכת ידידיו נבחר לראשות הקונגרס הלאומי של העם הצ'צ'ני שדרש את עצמאות צ'צ'ניה מרוסיה.
כשהשלטון הצ'צ'נו-אינגושי הרשמי תמך בפוטץ' נגד גורבצ'וב, ודודייב הבין שעליו לפעול במהירות ולהשיג את יעדיו.
לאחר שהפוטץ' נכשל וכל הרפובליקות התחילו להכריז על עצמאותן החליט דודייב שזו ההזדמנות גם בשבילו וב־6 בספטמבר אותה שנה פרץ עם תומכיו לבניין הפרלמנט הצ'צ'ני-אינגושי, הרס חלק מהבניין, והרג חלק מחברי הפרלמנט, ביניהם יושב ראש המפלגה הקומוניסטית של גרוזני.
באוקטובר דודייב הכריז על משאל עם על היפרדות מרוסיה שזכה לטענתו לתמיכה רבה בעם.
לעומת זאת משקיפים רוסיים שנכחו במשאל טוענים שבמשאל השתתפו רק צ'צ'נים הנאמנים לדודייב, וזו הסיבה שהוא זכה לרוב ואם היו משתתפים בו כל תושבי הרפובליקה דודייב לא היה זוכה אפילו ל־50% במשאל.
מיד אחרי המשאל דודייב הכריז על עצמאות צ'צ'ניה ב־1 בנובמבר.
מאוחר יותר באותו חודש הכריז בוריס ילצין על מצב חירום וניסה לשלוח לצ'צ'ניה צבא, אך הפרלמנט לא תמך בו, והצבא הרוסי שהיה בצ'צ'ניה נאלץ להתפנות.
דודייב התחיל לפתח את סממני העצמאות בצ'צ'ניה מאותה תקופה, הוא הנפיק כסף מקומי, שלח נציגים לארצות אחרות וניסה לפתח את הכלכלה המקומית ללא קשר עם רוסיה.
עצמאות צ'צ'ניה הוכרה רק על ידי גאורגיה של זוויאד גמסחורדיה.
ב־3 במרץ 1992 סירב דודייב לשבת למשא ומתן עם רוסיה בדרישה, שרוסיה תכיר כתנאי הראשוני למשא ומתן בעצמאות צ'צ'ניה.
ב־12 במרץ צ'צ'ניה קיבלה חוקה חדשה ובאותו יום אנשי דודייב השתלטו על כל מחסני התחמושת של הצבא הרוסי.
ב־17 באפריל 1993 דודייב פיזר את הפרלמנט, את הממשלה, ואת בית המשפט לחוקה והכריז על משטר נשיאותי ישיר.
ב־1 בדצמבר 1994 בוריס ילצין הוציא צו בדרישה להחזיר נשק הנמצא אצל גורמים שאינם מורשים בכך עד 15 בדצמבר, אך דודייב סירב לציית לצו.
ב־11 בדצמבר הכריז ילצין על מבצע צבאי להחרמת נשק לכל אילו שאינם מורשים לשאתו בשטחי צ'צ'ניה, ואזור הסכסוך האוסטי-אינגושי.
הצו החדש פתח למעשה את מלחמת צ'צ'ניה הראשונה.
בפברואר 1995 הצבא הרוסי כבש את גרוזני והתחיל להתקדם לאזורים הדרומיים ברפובליקה.
מתחילת המבצע כוחות רוסיים חיפשו את דודייב, וב־21 באפריל גילו אותו לפי גלי רדיו מהטלפון הסלולרי שלו כשדיבר עם חבר הדומה הרוסית קונסטנטין בורובוי בכפר גחי-צ'ו, 30 ק"מ מגרוזני.
דודייב נהרג מיד בסיכול ממוקד על ידי 2 טילים ממטוסים.
כבר בתחילת מלחמת צ'צ'ניה הראשונה עקבו השירותים החשאיים הרוסיים אחר דודייב.
שלושה ניסיונות התנקשות הסתיימו בכישלון.
ב-21 באפריל 1996 עקבו השירותים הרוסיים אחר אות מהטלפון הלוויני של דודייב ליד הכפר גכי-צ'ו, 30 ק"מ מהעיר גרוזני ושני מטוסי תקיפה מסוג סוחוי Su-25 עם טילי הכוונה שוגרו לעברו מהאוויר.
דודייב נהרג במקום מתקיפת הטילים ממש במהלך שיחת טלפון עם ציר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, קונסטנטין בורוב.
אלה דודייבה, רעייתו, אמרה בראיון לעיתון קומרסנט כי היא הייתה ליד דודייב בזמן מותו ותיארה:
"ואז ג'וחר התחיל לדבר עם בורוב.
הוא אמר לי: "חזרי לגיא." והנה אני עומדת עם ואחה איבראגימוב בקצה הגיא, תחילת האביב, הציפורים שרות.
וציפור אחת בוכה - כאילו נאנחת מנקיק.
לא ידעתי אז שמדובר בקוקיה ופתאום - מאחורי הגב שלי, פגעה רקטה.
כשנים-עשר מטרים מג'וחר, נזרקתי לנקיק.
מזווית העין ראיתי להבה צהובה.
הסתכלתי - לא עמד ג'יפ ואז הפגיעה השנייה.
אחד השומרים נפל עליי, הוא רצה לסגור אותי.
כשנרגע הוא קם, ושמעתי את זעקתו של ויסקן, אחיינו של ג'וחר.
התגנבתי החוצה, אני לא מבינה לאן הכל נעלם: לא הג'יפ, ולא ואחה איבראגימוב, הלכתי כמו בחלום ואז מעדתי מעל ג'וחר.
לא שמעתי את דבריו האחרונים, אך הוא הצליח לומר למאבטח שלנו, מוסא אידיגוב: "ראה את העניין כסגור." הרמנו אותו, סחבנו אותו לג'יפ השני, כי [רק] ערמת מתכת נותרה מהראשון.
חאמד קורבאנוב ומגומד ז'אנייב מתו, ואחה נפצעה.
ג'וחר הושכב על המושב האחורי של הג'יפ, ויסקן ישב ליד הנהג ואני הצטופפתי מאחורי החלון.
הם נאלצו להגיע לוואחה אחר כך.
הם גם חשבו שאפשר להציל את ג'וחר.
אף על פי שכבר אז הבנתי שזה בלתי אפשרי, הרגשתי בראשו, מימין, חור כזה...".
בורוב עצמו לא בטוח שדודייב נהרג דווקא במהלך השיחה עמו בטלפון.
על פי כמה דיווחים עמד דודייב לשוחח עם נציגי מלך מרוקו, חסן השני, שאותו כינה בעצמו מועמד אפשרי למגשר במשא ומתן עם הקרמלין.
המקום בו נקבר דודייב אינו ידוע.
חמש עשרה שנה מאוחר יותר, פרטים על הריגתו של דודייב הופיעו בעיתונות הרוסית.
למרות מותו, מיד לאחר הריגתו מכן ובהמשך, היו דיווחים רבים על כך שייתכן שדודייב חי.
ביוני 1996 חתנו סלמאן ראדויב, שהוכרז בעבר גם כמי שנהרג, ערך מסיבת עיתונאים בגרוזני ונשבע בקוראן כי דודייב שרד את ניסיון ההתנקשות וכי ב-5 ביולי, שלושה חודשים לאחר שנמסר על הריגתו, הוא נפגש עמו באחת ממדינות אירופה.
לדבריו, הגנרל הפצוע הועבר מזירת האירוע על ידי נציגי OSCE למקום בטוח, כי כרגע נשיא צ'צ'ניה מסתתר מחוץ למדינה ו"בהחלט יחזור בעת הצורך".
להצהרותיו של ראדוב הייתה תגובה רועשת בעיתונות, אך דודייב לא הופיע בשעה שצוינה.
לאחר מכן, בהיותו כלוא בכלא לפורטובו ראדוייב התוודה כי הצהיר זאת "למען הפוליטיקה".
באוגוסט 2001 הודיע נשיא צ'צ'ניה, אחמט קדירוב, שייתכן שדודייב חי.
לדבריו, אין שום סיבה לטעון שדודייב לא נהרג, אך אין גם סיבה להצהיר בביטחון את ההפך והציע כי במסגרת הקמפיין לנשיאות 1996, מטה הבחירות של בוריס ילצין יעץ לו לסיים את הסכסוך בצ'צ'ניה בהקדם האפשרי ולנהל משא ומתן לשלום עם כל נציגי הבדלנים, למעט דודייב שנחשב ליוזם הסכסוך במדינה.
עם זאת, קדירוב לא מסר שום פרטים על מבצע להשאיר את דודייב "בצללים".
אך דודייב מעולם לא הופיע והסברה היא שהוא אכן נהרג באותו מבצע על ידי שירותי הביטחון הרוסיים.
לאחר מותו של דודייב נקראו על שמו רחובות בערים שונות בליטא, בלטביה ובאוקראינה.
ג'וֹיְנְט (מאנגלית: Joint), מכונה גם צִינְגָּלֶה או פייסל, הן מילות סלנג המתארות סיגריית קנאביס המגולגלת ביד באמצעות נייר גלגול.
לעיתים קרובות, הג'וינט מכיל תערובת של טבק ומריחואנה.
גלגול הג'וינט נעשה באופן ידני לגמרי או באמצעות מכונת גלגול סיגריות.
בדרך כלל הנייר המשמש לגלגול הסיגריה הוא נייר אורז.
להכנת הג'וינט משתמשים במריחואנה נקייה או בחשיש מפורר.
לאחר שפורר, מעורבב החשיש עם טבק או עם תחליפים אחרים.
הסיגריה מכילה פילטר מאולתר ומעשנים אותה כסיגריה רגילה.
מקורה של המילה "ג'וינט" בצרפתית, שבה המילה joint (צורת העבר של הפועל joindre) היא תואר שפירושו "מחובר" (בדומה ל-joined באנגלית).
הפועל הצרפתי בתורו נגזר מן המילה הלטינית junctus.
השימוש הראשון במילה לתיאור סיגריית מריחואנה מתוארך לשנת 1938.
קודם לכן, היו למילה ג'וינט משמעויות שונות.
בשנת 1821 הפכה המילה למונח אנגלי-אירי לאגף, או חדר צדדי אשר "נספח" ("joined") לחדר מרכזי.
ב-1877 הפכה 'ג'וינט' למילת סלנג אמריקני המתארת מבנה או מקום "חשוד", כאשר הכוונה בדרך הכלל הייתה למאורת אופיום (Opium den).
בשנת 1935 התייחסה המילה 'ג'וינט' למזרק תת-עורי המשמש להזרקת הרואין וסמים אחרים; התפתחות זו הושפעה אולי מהמשמעות המשנית הנלווית למילה 'ג'וינט', כפעולה הנעשית "במשותף".
בעברית ישנם כינויים נוספים לג'וינט, כגון 'פייסל', 'טִילוֹן', 'ספליף', 'קטנה', וכן המילה 'שָׁאכְטָה' (שאיפה אחת) שמשמעותה התרחבה גם לתיאור ג'וינט.
בעבר היה נהוג להשתמש בכינוי "צִינְגָּלֶה" שהגיע לעברית מן המילה היִידִּיתָ "צִינְגָּלֶע" שפירושה "לשון קטנה".
ג'ויזה הוא כפר צ'רקסי נטוש במרכז רמת הגולן סמוך ליישוב אלוני הבשן.
הכפר הורכב בעיקר מתושבים צ'רקסים מהרי הקווקז שהיגרו בסוף המאה ה-19, אלו מנו 841 תושבים בשנת 1967. קבוצה אתנית נוספת בכפר הייתה היורוקים, שמנו באותה התקופה 264 תושבים.
הבתים בכפר נבנו מאבני בזלת עם רעפים על הגגות.
בכפר היה בית ספר ומסגד.
החוקר הגרמני גוטליב שומאכר שערך סקר ברמת הגולן בין השנים 1884-1885 מציין בספרו "הגולן" על התיישבות הצ'רקסים ברמת הגולן:
ראשיתו של הכפר כנראה בתקופה ההלניסטית או הרומית.
קיימות במקום עדויות להתיישבות ביזנטית.
הכפר יושב מחדש על ידי מהגרים צ'רקסים אשר הגיעו מהקווקז בשנות ה-70 של המאה ה-19. במלחמת ששת הימים נכבש הכפר על ידי ישראל ובתיו נהרסו.
בשנת 1981 הוקם צפונית לחורבות הכפר היישוב אלוני הבשן.
ג'ויס רדמן הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אירית מועמדת שני פרסי אוסקר על הופעותייה בסרטים "טום ג'ונס" ו"אותלו".
החלה את דרכה כשחקנית על בימות תיאטרון ובהפקות טלוויזיה בריטיות והתגלתה בשנת 1942 בסרט המלחמה "אחד ממטוסנו נעלם".
זכתה לתהילה בתחילת ולקראת אמצע שנות ה-60 כאשר הועמדה לשני פרסי אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב על הופעותייה בקומדיה "טום ג'ונס" בתפקיד גברת וויטרס ובדרמה "אותלו" בה שיחקה בתור אמיליה אשתו של נושא הדגל איגו.
ב-1974 השתתפה רדמן במיני סדרה הבריטית "Notorious Woman" בתפקיד סופי דופין אמה של הסופרת הצרפתייה ז'ורז' סאנד (רוזמרי האריס).
ב-1978 שיחקה רדמן בהפקת הטלוויזיה הבריטית של גלן ג'ורדן "עלובי החיים" בתור המשרתת מגלואייר.
בשנת 2001 ערכה רדמן את הופעתה האחרונה במיני סדרה "ויקטוריה ואלברט" בה שיחק גם בנה קריספין.
בשנת 1949 שיחקה רדמן בתפקיד הראשי של אן בולין במחזה "אן של אלף הימים" לצידו של רקס הריסון.
הופיעה לאחר מכן במחזות השייקספירים "סוף טוב הכול טוב" בתפקיד הלנה ו"נשות וינדזור העליזות" בתפקיד הגברת פורד.
רדמן נולדה בנורת'אמברלנד וגדלה במחוז מאיו, אירלנד.
למדה במוסדות לימוד פרטיים באירלנד ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
רדמן הייתה דודתה של השחקנית אמנדה רדמן.
הייתה נשואה לצ'ארלס רוברטס עד ליום מותו בשנת 2001, לזוג נולדו שלושה ילדים וביניהם השחקן קריספין רדמן.
רדמן נפטרה ב-10 במאי 2012 בגיל 96 מדלקת ריאות במחוז קנט, אנגליה.
היא פוליטיקאית ואשת עסקים ממלאווי, שכיהנה כנשיאת מלאווי בשנים 2012–2014. היא ידועה גם כמחנכת ופעילה לזכויות הנשים.
ג'ויס באנדה הייתה מנהיגת מפלגת העם אותה ייסדה בשנת 2011. חברת פרלמנט, כיהנה כשרה לענייני מגדר, ילדים וקהילה, היא הייתה בשנים 2006–2009 שרת החוץ של ארצה ובשנים 2009–2012 סגנית הנשיא של מלאווי.
הושבעה לתפקיד הנשיא בעקבות מותו של הנשיא בינגו וה מותריקה באפריל 2012. הייתה לנשיאה ראשונה במרחב הדרום אפריקאי.
אין קשר משפחתי בינה ובין נשיא מלאווי הראשון, הייסטינגס באנדה.
ג'ויס הילדה באנדה נולדה בשנת 1950 במאלמיה, כפר במחוז זומבה, במלאווי, אז המושבה הבריטית ניאסאלנד, כבת של השוטר והמוזיקאי גריי ג'ון סטוארט מטילה (Mtila), הידוע בפעילותו במסגרת תזמורת כלי הנשיפה של המשטרה.
ג'ויס מטילה, כפי שנקראה אז קיבלה בתום לימודיה תעודת קיימברדג' ובהמשך למדה חינוך לגיל הרך באוניברסיטת קולומבוס, בלואיזיאנה אותה סיימה עם תואר ראשון B.A.
מאוחר יותר סיימה בהתכתבות תואר ראשון במדעי החברה בתחום לימודי המגדר ב"אוניברסיטה הבינלאומית האטלנטית" בארצות הברית ולמדה ניהול ארגונים לא ממשלתיים במרכז ארגון העבודה הבינלאומי בטורינו, איטליה.
בגיל מבוגר יותר למדה לתואר שני בניהול (מנהיגות) באוניברסיטת רויאל רודס בקנדה.
התחתנה עם רוי קצ'אלה ולבני הזוג נולדו שלושה ילדים וחיה עד גיל 25 בניירובי, קניה.
בשנת 1975 בזמן שהותה בניירובי היא עזבה עם הילדים את בעלה האלים והפכה פעילה בתנועת הנשים בארצה שהייתה בחיתוליה.
התגרשה רשמית בשנת 1981. פנתה לעסקים ופעלה במקביל למען זכויות האישה.
בשנים 1997-1985 הקימה עסקים שונים כמו "נדקאני בגדים" (Ndekani Garments) (1985), "מפעלי אקאג'ווה" (Akajuwe Enterprises) (1992) ואת המאפייה קאלינגידזה (1995).
ייסדה את האיגוד הלאומי לנשות העסקים של מלאווי, את רשת המנהיגות הצעירות ואת קרן באנדה לקידום החינוך, כמו כן את הסניף המקומי של פרויקט המאבק ברעב Hunger Project.
הצלחותיה הניעו אותה לסייע לנשים אחרות להשיג עצמאות כלכלית ולשבור את מעגלי האלימות והעוני.
ג'ויס באנדה נכנסה לפוליטיקה בשנת 1999. אז היא נבחרה לפרלמנט של מלאווי בבחירות הדמוקרטיות השניות שהתקיימו בארץ זו.
היא הצטרפה למפלגת הנשיא בקילי מולוזי והייתה לנציגת המחוז האלקטורלי זומבה-מלוסה.
מולוזי מינה אותה לשרה לענייני מגדר, ילדים וקהילה.
כשרה נאבקה להפעיל את החוק נגד האלימות במשפחה.
כמו כן ניסחה מצע לאומי לסיוע ליתומים ולילדים טעוני טיפוח וניהלה מערכה ציבורית "אפס סובלנות לאלימות וניצול ילדים".
בשנת 2004 ג'ויס באנדה נבחרה מחדש לפרלמנט מטעם המפלגה של מולוזי.
בראש המדינה נבחר הפעם בינגו והמותריקה.
למרות שלא הייתה חברה במפלגתו, בשנת 2006 מינה אותה מותריקה לשרת החוץ.
בעת כהונתה, ניתקה מלאווי את יחסיה הדיפלומטיים עם טאיוואן לטובת קשרים עם סין העממית.
כפי שקיוותה, היחסים עם סין הועילו למדינה.
בשנת 2010 סין בנתה למלאווי את הבניין החדש של הפרלמנט בלילונגווה.
בשנת 2009 רצה ג'ויס באנדה לתפקיד סגנית הנשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית המתקדמת DPP לצידו של הנשיא המכהן מותריקה.
באופן מפתיע ב-12 בדצמבר 2010 הנשיא מותריקה החליט להוריש את המנהיגות לאחיו הצעיר, פיטר מותריקה, וסילק את באנדה מהמפלגה DPP, יחד עם סגן הנשיא השני, חומבו קצ'אלי, בהאשמות של פעילויות נגד המפלגה.
באנדה התנגדה למועמדותו של אחי הנשיא.
בית המשפט לא הרשה על בסיס חוקתי את פיטוריה מתפקיד סגנית הנשיא ואיפשר לה להמשיך התפקיד עד סוף הקדנציה.
נחסמו ניסיונות הנשיא לגזול ממנה את הזכות לרכב שרד ולרשום הקמת מפלגה חדשה שייסדה.
בזמן הזה התחיל הנשיא להעביר את תפקידיה לאשתו, קליסטה צ'ימומבו מותאריקה.
ב-8 בספטמבר 2011 לרגל חלופי גברי בממשלה נעשו לחצים על ג'ויס באנדה להתפטר מתפקיד סגנית הנשיא שנשאר חסר סמכויות.
סילוקה של באנדה מ-DPP הביאה להתפטרויות רבות מהמפלגה הזאת והקמת רשתות חברתיות רבות שתמכו במועמדותה שלה לנשיאות בבחירות שעמדו להתקיים בשנת 2014. הנהגת המפלגה DPP הפחיתה בחשיבות הנטישות האלה.
אחרי שסולקה מ-DPP, הקימה ג'ויס באנדה מפלגה משלה - מפלגת העם.
המשבר אחרי מות הנשיא מותריקה
ב-5 באפריל 2012 נפטר הנשיא בינגו וה מותריקה באופן פתאומי.
אחרי מותו, ניסתה הממשלה למנוע הגעת הידיעה לאוזני הציבור.
הנשיא לשעבר באקילי מולוזי קרא ליישום סעיפי החוקה ולהעברת סמכויות הנשיא לסגנית באנדה.
גם כוחות הביטחון ביקשו לשמור על הסדר החוקתי.
החברה המלאאוית למשפט אישרה שלפי החוקה סגנית הנשיא היא היורשת הלגיטימית של הנשיא.
אולם הממשלה פנתה לבית המשפט על מנת למנוע מג'ויס באנדה את כניסתה לתפקיד הנשיא.
מצידה השיגה באנדה את תמיכת מפקד הצבא, הגנרל הנרי אודילו, ששלח חיילים להגן על ביתה.
בסופו של דבר ב-7 באפריל 2012 הושבעה ג'ויס באנדה לנשיאת מלאווי בנוכחות נשיא בית המשפט העליון לאבמור מאנלו, בבניין האספה הלאומית בלילונגווה.
אחרי השבעתה היא קראה לאחדות לאומית.
הטקס שהתקיים בצורה חלקה, נחשב לניצחון הדמוקרטיה.
ב-26 באפריל מינתה באנדה את הממשלה החדשה הכוללת 23 שרים ו-9 סגני שרים.
התחלת כהונתה מתאפיינת במאמצים לשפר את מעמדה הבינלאומי של מלאווי שהתערער בשנים האחרונות של הנשיא בינגו וה מותריקה.
במחאה על הפרות הדמוקרטיה ועל שרירותיות מדיניותו של מותריקה, ארצות הברית, האיחוד האירופי, בריטניה, גרמניה, נורווגיה, הבנק העולמי והבנק לפיתוח אפריקה השהו את הסיוע למלאווי.
מותריקה אמר באותם ימים "שילכו לעזאזל" והאשים אותם בקשר נגד ממשלו.
הנשיאה החדשה שואפת גם לחידוש היחסים הדיפלומטיים המנותקים עם השכנות מוזמביק ובוצוואנה.
היא נפגשה עם נשיא זמביה על מנת לחדש את קשרי העבודה בין הנהגות שתי הארצות.
ביוני 2012 סרבה לארח את פסגת האיחוד האפריקאי מפני שלא הסכימה לקבל ממלאווי את פני הנשיא הסודני עומר אל-באשיר, שנגדו עמד צו מעצר בינלאומי.
ב-18 במאי 2012 הודיעה הנשיאה באנדה על כוונתה לבטל את האיסור על הומוסקסואליות בארצה.
ממשלתה השהתה את יישום החוקים נגד ההומוסקסואלים, בניגוד למגמה השלטת בשנות ה-2000 במדינות אפריקה להחמיר בחקיקה נגדם.
ג'ויס באנדה נשואה לריצ'רד באנדה, ספורטאי ידוע בצעירותו ואחר כך שופט.
הוא היה נשיא בית המשפט העליון של מלאווי ושל סווזילנד.
מנישואים אלה נולדו לה עוד שני ילדים.
אחות של ג'ויס באנדה, אנג'ימילה אופוניו, הייתה אמורה להיות יושבת ראש האקדמיה לנערות מלאווי מיסודה של הזמרת מדונה, מוסד שבסופו של דבר לא קם.
שיתוף הפעולה בין אופוניו ובין מדונה הסתיים בסכסוך שלבסוף נפתר מחוץ לכותלי בית המשפט.
2006 - הפרס הבינלאומי לבריאות וכבוד הנשים - מטעם ידידי קרן האוכלוסייה של האו"ם (UNFPA)
2011 - המגזין פורבס ציין אותה במקום השלישי בין הנשים המשפיעות באפריקה.
ג'וי ריגר (נולדה ב-3 במרץ 1994) היא שחקנית, מדבבת וזמרת ישראלית.
ריגר נולדה בהרצליה להורים שעלו מבלגיה.
אביה הוא אילן סטיב ריגר, ואמה היא אוולין שיינר-ריגר.
בנעוריה למדה בבית הספר התיכון לאמנויות "תלמה ילין" במגמת תיאטרון, אותו סיימה בשנת 2012. את שירותה הצבאי עשתה ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
בשנים 2002–2004 שיחקה בהפקה השנייה בארץ של המחזמר "ספר הג'ונגל", בתפקיד באנה/זאבה.
בשנת 2004 שיחקה במחזה "מקווה" בתיאטרון בית לסין, בתפקיד אלישבע.
בשנת 2005 שיחקה בסדרה "שיעור חופשי" בערוץ הילדים בתפקיד אנה, הבת של דמותו של אלון אבוטבול.
באותה שנה גם גילמה את טלי, הילדה בסרט "תחיה ותהיה" שביים ראדו מיכאיליאנו, והשתתפה במחזמר "צלילי המוזיקה", בבימויו של משה קפטן.
בשנים 2012–2016 שיחקה בתפקיד מרכזי במשך שלוש עונות בסדרת הנוער "החממה" של ערוץ ניקלודיאון, שם גילמה את דינה נבון, עבריינית צעירה שמגיעה לחממה – בית ספר תיכון למנהיגות.
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "מקובלות", ששודר בערוץ 2, לצד שיר מורנו, אלה ארמוני, אביב פנקס ועומר דרור.
באותה שנה שיחקה בסרט הקצר "סקס דול" של הדס בן ארויה.
באפריל 2014 השתתפה במופע "החממה LIVE" יחד עם צוות השחקנים מהסדרה, וגם שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "נוי והדר", ששודרה ב-yes, יחד עם שיר מורנו.
ב-2015 שיחקה בדרמה הקומית "ג'וני ואבירי הגליל" של yes, שם גילמה את חלי קציר, אחותו של ג'וני המנהלת את משרד נערי הליווי ומנהלת רומן עם נער ליווי ערבי.
בשנת 2016 עלה לאקרנים סרט הקולנוע "עמק", בו שיחקה ריגר בתפקיד ראשי לצד מאור שוויצר, נווה צור ורועי ניק.
באותה שנה גם נמנתה עם צוות שחקני ההצגה "עמודי החברה", המופיעה בתיאטרון הקאמרי ובית צבי.
כמו כן, שיחקה בתפקיד ראשי בסרטו של אבי נשר - "החטאים", לצד נלי תגר, שם מגלמות השתיים זוג אחיות קרייריסטיות המנסות לגלות סוד נורא הקשור באביהן ובתקופת השואה.
בדצמבר של אותה שנה שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הנוער של yes "oboy", בה גילמה נערה בשם עלמה המתחזה לגבר בשם בן ומנסה להתקבל ללהקת בנים כדי לכסות את החובות של אימה.
בשנת 2017 שיחקה במחזה "ציד המכשפות" של תיאטרון הקאמרי.
בשנת 2018 השתתפה בסרט "בית בגליל".
באותה שנה כיכבה במחזה "אל נקמות" בתיאטרון הקאמרי לצידם של אלון דהן, הלנה ירלובה ואנסטסיה פיין.
היא גם השתתפה בסדרת הרשת "תעשה לי סאב" לצד טום באום וקווין רובין.
עוד באותה שנה שבה לשתף פעולה עם אבי נשר ושיחקה בתפקיד הראשי בסרטו "סיפור אחר", לצד נתן גושן.
כמו כן, שיחקה בתפקיד הראשי בסרטה של קרן בן רפאל "אין בתולות בקריות".
על תפקיד זה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בסרט זר במסגרת פסטיבל הסרטים טרייבקה.
את הפרס העניק לה השחקן ריי ליוטה.
בשנה זו הקליטה שיר לצידו של בן ארצי ושמו "בין הבתים לצד הזמן".
בשנת 2019 השתתפה בסרט "שאיפה לחיים", עם גדי יגיל ושלמה בראבא, הסרט יצא לאקרנים בשנת 2022. באותה שנה, החלה לשחק בסדרה "גיבור אמיתי", ששודרה ב-yes.
בנוסף שיחקה בסדרה "אבא משתדל", ששודרה בכאן 11, לצידו של טל פרידמן.
בשנת 2020 החלה לשחק במחזה "מחוברים לחיים" בתיאטרון הקאמרי מאת אלי ביז'אווי ובבימויו של אלון אופיר, שמבוסס על הסרט הצרפתי משנת 2011. באותה שנה גם השתתפה בצילומי הסדרה על מלחמת יום כיפור "שעת נעילה" בכאן 11. בשנה זו השתתפה בסרטו של אבי נשר "תמונת הניצחון", בתפקיד מירה בן-ארי.
כמו כן גילמה באותה השנה תפקיד משני בסדרה "מנגן ושר".
בנוסף לכך, החלה להשתתף במחזמר "הסוף" בתיאטרון "צוותא".
בשנת 2021 החלה לשחק בתפקיד נינה במחזה "השחף" מאת צ'כוב בתיאטרון גשר, בבימויו של יאיר שרמן.
בשנת 2023 שיחקה בסדרה "אבירם כץ", ששודרה בכאן 11. בחודש מאי השתתפה בשירו של היוצר בועז קראוזר, "כנראה שאהבתי אותך".
בשנת 2024 החלה לשחק בעונה הרביעית של הסדרה "מקיף מילאנו" בתפקיד איה, מורה במגמת אופנה.
באוגוסט 2024 עלתה בכאן 11 תוכנית המערכונים "מי זאת?" בה ריגר מככבת כשחקנית ראשית יחד עם מגי אזרזר, אושרית סרוסי ונעמה אמית.
בנובמבר 2024 יצא סרטה הקצר "עכשיו כבר לא כל כך אכפת לי".
באותה שנה שיחקה בסרטו של אדיר מילר – הטבעת.
ב-2017 יצאה מהארון וחשפה את הזוגיות שלה עם השחקנית מורן רוזנבלט.
ב-2018 הן נפרדו לאחר 3 שנים של זוגיות.
בשנת 2020 ניהלה מערכת יחסים עם השחקנית כרמל בין אך השתיים נפרדו לאחר כשלוש שנים.
על אף שבעברה ניהלה גם מערכות יחסים עם גברים, מאז יציאתה מהארון ריגר מזדהה כלסבית ומדברת בפתיחות על נטייתה המינית.
החל משנת 2023 מתגוררת בתל אביב עם זוגתה, השפית שיראל ברגר.
+שנהפרויקטתפקידהערות2005תחיה ותהיהטלי2012סקס דולסרט קצר2016עמקלינויתפקיד ראשיהחטאיםספי מילך2018בית בגלילסיפור אחרענת עבאדיתפקיד ראשיאין בתולות בקריותלנה2020תמונת הניצחוןמירה בן-ארי2022שאיפה לחייםדנה לוין2024עכשיו כבר לא כל כך אכפת ליסרט קצרDon't Watch!אלכססרט צרפתיהטבעתעלמה נובל2025צ'יקן מאסטרדיבוב
שנהפרויקטתפקידתיאטרוןבמאימחזאיהערות2002–2004ספר הג'ונגלבאנה/ זאבהחנוך רוזןמחזמר2004מקווהאלישבעתיאטרון בית לסיןהדר גלרוןמחזה2005צלילי המוזיקהמשה קפטןריצ'רד רוג'רסמחזמר2014החממה LIVEעצמה2016עמודי החברהתיאטרון הקאמרי, בית צביהנריק איבסןמחזה2017ציד המכשפותתיאטרון הקאמריארתור מילר2018אל נקמותאיתי טיראןשלום אש2020מחוברים לחייםאלון אופיראלי ביז'אוויהסוףליליצוותאמעין אבן, גיא וינטרובמחזמר ישראלי2021השחףנינהתיאטרון גשריאיר שרמןצ'כובמחזה
בין הבתים לצד הזמן (2018)
שנה יצירה ארגון קטגוריה תוצאהסימוכין 2017 Oboy פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה השחקנית הטובה ביותר בסדרה לילדים ונוער 2018אין בתולות בקריותפסטיבל הסרטים טרייבקה לשנת 2018השחקנית הטובה ביותר בסרט זר
ג'וי לורן היא שחקנית אמריקאית.
ידועה בעיקר בשל גילום תפקידה של דניאל ואן דה קמפ בסדרת הטלוויזיה "עקרות בית נואשות".
לורן נולדה בשם לורן ג'וי ג'ורגנסן באטלנטה, ג'ורג'יה.
היא התגוררה באזור וייל, קולורדו מגיל שנה עד גיל 4. היא למדה בבית הספר "Galloway" שבאטלנטה, ג'ורג'יה, והופיעה במספר הפקות בתיאטרון "Alliance".
בגיל 11 היא עברה עם אימה מאטלנטה ללוס אנג'לס כדי לקדם את קריירת המשחק שלה.
היא סיימה את לימודי התיכון בגיל 14. ב-2012 היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון בהיסטוריה של ארצות הברית מאוניברסיטת קולומביה.
שנה שם תפקיד הערות 2003 Rogues צ'ויר 2010The Assignmentשלי 2014 בית האבק בלית'
+שנהסדרהתפקידהערות2002המחלקהמרי אלן סמית'2 פרקים2002ליזי מקגווירמעודדתפרק: "Movin' on Up"2003עדיין עומדג'נהפרק: "Still Shoplifting"2011-2004עקרות בית נואשותדניאל ואן דה קמפתפקיד חוזר; 78 פרקים2006המפענחתאנג'לה קרטר2 פרקים2007שארקקריסטי מייספרק: "Starlet Fever"2007מרפאה פרטיתדארסיפרק: "In Which Cooper Finds a Port in His Storm"
ג'וינט-תבת (ראשי תיבות: תנופה בתעסוקה) הוקם בשנת 2006 כשותפות בין ג'וינט ישראל וממשלת ישראל.
הארגון פועל לקידום פתרונות לשילוב אוכלוסיות מוחלשות בתעסוקה איכותית, תוך התמקדות בפיתוח ההון האנושי ובהעלאת הפריון הכללי במשק.
הארגון פועל בשיתוף פעולה עם משרדי ממשלה, גופים ציבוריים, עמותות ומעסיקים.
את מדיניות הארגון קובעת "ועדת אתגר", שמורכבת מנציגי הג'וינט ומקואליציה של משרדי ממשלה בהובלת משרד העבודה.
פעילותו העיקרית של הארגון כוללת פיתוח שירותים בתחומי התעסוקה והפריון, ביצוע פיילוטים בשטח, התאמת השירותים והטמעתם בהיקף נרחב בשירותי הממשלה.
בנוסף, הארגון עוסק בפיתוח ידע יישומי בתחום התעסוקה ובהפצתו.
בתחילת דרכו התמקד הארגון בעיקר בתוכניות לשילוב תעסוקתי של אוכלוסיות שאינן ממצות את הפוטנציאל התעסוקתי שלהן (כגון - נשים, חרדים, ערבים, עולים חדשים, אנשים עם מוגבלויות).
בהמשך הרחיב את פעילותו להתמודדות עם "אתגרי הפריון המכליל" בישראל, דהיינו העלאת הפריון במשק לצד קידום השתלבותם של עובדים מאוכלוסיות מגוונות בתעסוקה איכותית.
הכשרה ולמידה לאורך ציר החיים
הארגון פועל לפיתוח כישורים ומיומנויות תעסוקה בקרב אוכלוסיות מגוונות בצמתים שבהם מתקבלות החלטות בנוגע להשכלה, קריירה והשתלבות בשוק העבודה.
בין התוכניות הבולטות בתחום זה: מרכזי "מפתח" לחברה החרדית; תוכנית "חנוך" לצעירים חרדים; תוכנית "נתיבה" לתלמידות חרדיות; תוכנית "סולם" לבוגרי החינוך המקצועי; תוכנית "שנת מעבר" לצעירים מהחברה הערבית; ותוכנית "סטרייב" לצעירים שאינם מועסקים או שמתקשים להישאר בשוק העבודה לאורך זמן.
אשכול זה כולל תוכניות שמבקשות להשביח את הסביבה הארגונית והעסקית התומכת במיצוי הפוטנציאל של ההון האנושי.
תוכנית "360", למשל, מתמקדת בהעלאת הפריון ושיפור איכות התעסוקה בענפים בעלי פריון נמוך (תעשייה, מסחר, שירותים, בינוי וחקלאות).
התוכנית מעודדת עסקים לאמץ חדשנות טכנולוגית לצד חדשנות עסקית ותהליכית, תוך פיתוח כישורי הון אנושי מותאמים.
הדבר נעשה באמצעות ליווי פרטני של עסקים, הכשרות ענפיות ייעודיות, הנגשת מידע וכלים מקצועיים וחיבור לרשתות מומחים.
ג'וינט-תבת פועל לקידום פתרונות לבעיית המחסור בהון אנושי במקצועות נדרשים במגזר הציבורי.
במסגרת זו הוקם "המטה הלאומי ליישום רפורמת כוח האדם הרפואי" - גוף מתכלל שמוביל מהלך לאומי להגדלת היצע הרופאים בישראל ולחיזוק הרפואה בנגב ובגליל.
דוגמה נוספת היא "התוכנית הלאומית להכשרת הנדסאים וטכנאים מוסמכים", המבקשת לעודד צעירים להירשם ללימודים טכנולוגיים ולהשתלב בתעסוקה איכותית בשכר גבוה.
נוכח הפערים המשמעותיים בתחומי הכלכלה והתעסוקה בין אזורי הארץ, ג'וינט-תבת פועל לקידום פריון ותעסוקה איכותית באמצעות גישה אזורית.
במסגרת זו, תוכנית RegionUp מובילה שותפויות רב-מגזריות ממוקדות אזור, המשמשות פלטפורמות לתיאום, איגום משאבים, פיתוח והנעת מענים לאתגרי התעסוקה והפריון.
המענים מותאמים לצרכים, למאפיינים ולמנועי הצמיחה הייחודיים של כל אזור.
התוכנית מעניקה סמכויות לשחקנים המקומיים לפתח פתרונות ייעודיים, תוך הרחבת השימוש בדאטה אזורי, קרנות השקעה וכלים ממשלתיים.
במסגרת האשכול הטכנולוגי, מקדם ג'וינט-תבת פיתוח והטמעה של תוכניות חדשניות מבוססות נתונים ובינה מלאכותית לשימושם של יחידים, עסקים ומקבלי החלטות.
כך, למשל, המערכת Jobify מספקת כלים להכוונה מקצועית, לזיהוי ביקושים בזמן אמת ולהנגשת מידע על משרות והכשרות; ו"ביזדאטה" מנגישה ליזמים ולעסקים קטנים ובינוניים מידע עסקי וכלי תכנון מתקדמים.
ג'וי הוא סרט קולנוע אמריקאי מ-2015. הסרט מבוסס על סיפור ההצלחה של ג'וי מנגנו, אשת עסקים אמריקאית.
הסרט נכתב ובוים על ידי דייוויד או.
ראסל, ומככבים בו השחקנים ג'ניפר לורנס, רוברט דה נירו, אדגר רמירס ובראדלי קופר.
הסרט הופץ על ידי פוקס המאה ה-20 והוקרן לראשונה ב־25 בדצמבר 2015.
ג'וי אהבה לייצר דברים כבר מילדותה.
סבתה מימי עודדה אותה שתמשיך לרדוף אחרי חלומה.
ג'וי חשבה שיש אנשים שהתעשרו בזכות רעיונות שהיא חשבה עליהם קודם ולא יכלה להביא אותם לידי ביצוע.
למרות חלומה והרצון ליצור דברים, ג'וי לבסוף נאלצה להתפשר.
היא עבדה כדיילת קרקע בחברת תעופה וגרה יחד עם אימה טרי, שמאז שהתגרשה נשארת כל היום במיטה וצופה באופרות סבון.
בנוסף, במרתף הבית מתגורר בעלה לשעבר של ג'וי, טוני - זמר לטיני כושל, אשר להם שני ילדים משותפים.
החיים מסתבכים יותר כאשר אביה של ג'וי נאלץ לעבור לגור גם הוא במרתף, לאחר שהחברה שלו נפרדה ממנו.
האב הוא בעל מוסך לתיקוני רכב, אשר אחותה למחצה של ג'וי, פגי, מנהלת אותו יחד עם אביה וג'וי עוזרת להם עם הנהלת החשבונות.
היחסים בין ג'וי לפגי מוזרים ולא מובנים.
למרות היותה מרוששת, היא הייתה הדמות המרכזית במשפחתה, דמות שכולם פונים אליה בשעת משבר.
בדיוק כאשר ג'וי מרגישה שחלומה ליצור דברים הולך ומתרחק, עולה בראשה רעיון ליצור סחבה חדשה אשר ניתנת לסחיטה מהירה ופשוטה.
זאת, באופן מקרי וגם בעזרת חברתו החדשה של אביה, שהיא אלמנה עשירה.
הפעם ג'וי לא מוותרת, ובעזרת משפחתה הלא מתפקדת וכנגד כל הסיכויים מצליחה לייצר את המוצר.
אבל כמו כל דבר בחייה של ג'וי, גם פה היא מגלה שהדברים לא תמיד מתרחשים כפי שהיא חלמה.
בתחילת הדרך, ג'וי לא מצליחה למכור אף לא מגב אחד, כאשר היא מנסה בכוחות עצמה לשווק את המוצר.
למזלה, בעלה לשעבר בא עם הצעה לפרסם את המוצר ברשת טלוויזיה בסגנון ערוץ הקניות.
המהלך משתלם, והמוצר מתחיל להיות מוכר ונדרש בכל רחבי הארץ.
חוסר ניסיונה של ג'וי בעולם העסקים והאמון שנתנה באנשים סביבה כמעט וטירפד לה את כל הפרויקט.
ג'וי מגלה שיצרן חלקי המוצר הונה אותה וניסה לייצר מגב דומה, והגרוע מכל - בני משפחתה ניסו לפעול מאחורי גבה כנגד האינטרס שלה ואף לתבוע ממנה רווחים (כביכול בתמורה לחלקם בפרויקט) - אך הם כשלו בכך.
למרות כל זאת, ג'וי לא מוותרת ומצליחה להתרומם ולהקים חברה מצליחה, אשר דוגלת בעזרה לאנשים דלי אמצעים אך בעלי רעיונות גדולים.
למרות כל התביעות והמריבות, ג'וי עדיין שומרת על קשר עם אביה ואחותה למחצה, ובעלה לשעבר עדיין משמש כיועץ בחברתה.
הסרט מסתיים בכך שג'וי עוזרת לאמא צעירה לפתח מוצר חדש בהמצאתה.
בינואר 2014 הכריז דייוויד או.
ראסל שהפרויקט הבא שלו יהיה סרט דרמה על ממציאה אמריקנית בשם ג'וי מנגנו, אמא חד הורית לשלושה ילדים מלונג איילנד.
את התפקיד הראשי התאים ראסל לשחקנית ג'ניפר לורנס.
הסרט שגואן דייוויס וגואן פוקס הפיקו ביחד עם דייוויס אנטרטיינמנט בעבר וביחד עם קן מוק פוקס שהם בעלי זכויות ההפצה.
בנובמבר 2014 ראסל אמר "שזו הייתה הזדמנות לעשות סרט שגם ג'ניפר לורנס וגם אני לא עשינו בעבר".
הוא גם הצהיר שהוא רוצה להוסיף לצוות את רוברט דה נירו וליצור תפקיד לבראדלי קופר אשר יופיעו בסרט.
לבסוף, רוברט דה נירו שיחק את תפקידו של אביה של ג'וי.
בתחילת דצמבר 2014 הוכרז רשמית כי בראדלי קופר ישמש כשחקן נוסף, וישחק את מנהל הערוץ שנתן למגב את הדחיפה ה"מטאורית" שלו.
בהמשך אותו חודש גויס אדגר רמירז לתפקיד טוני מירנדה, בעלה לשעבר של ג'וי.
הצילומים החלו בפברואר 2015, לאחר שרוברט דה נירו סיים לצלם סרט אחר בכיכובו.
הצילומים היו אמורים להתחיל ב-9 בפברואר 2015 בבוסטון, מסצ'וסטס.
בעקבות סופת שלגים, הצילומים נדחו בכעשרה ימים, עברו לעיר וולימנגטון, מסצ'וסטס, ונמשכו שם עד 26 בפברואר 2015. הצילומים העיקריים החלו ב-16 בפברואר 2015 בבוסטון, מסצ'וסטס (זהו סרטו השלישי של ראסל המצולם באזור זה).
במהלך צילומי הסרט, ב-27 בפברואר 2015, לורנס פרסמה בעמוד הפייסבוק שלה הכחשה לשמועות על מריבות בינה לבין ראסל.
לאחר שהסתיימו הצילומים בווילמנגטון, ההפקה עברה לצפון ריידינג, שם הצילומים נערכו מ-2 במרץ עד ל-12 במרץ 2015. הסרט יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2015.
הסרט ג'וי יצאה לאקרנים בארצות הברית וקנדה ב-25 בדצמבר 2015. עד 5 באפריל 2016, הסרט הכניס 56.4 מיליון דולר בצפון אמריקה ו-44.7 מיליון דולר בעולם כולו.
תקציב הסרט היה 60 מיליון דולר.
הסרט ג'וי זכה לביקורות מעורבות.
אתר "סינמה סקור" דירג את הסרט בדרגה B+ מתוך סולם של A ל-F.
ג'ניפר לורנס - ג'וי מנגנו, הדמות הראשית.
איזבלה קורבטי קרמפ– ג'וי מנגנו בילדותה.
רוברט דה נירו – רודי מנגנו, אביה של ג'וי.
בראדלי קופר- נייל ווקר, מנהל ה-QVC.
אדגר רמירז - טוני מיירין, בעלה לשעבר של ג'וי.
דיאן לאד – מימי, סבתא של ג'וי.
אליזבת רואהם - אחותה למחצה של ג'וי.
איזבלה רוסליני – טרודי, חברה של אבא של ג'וי.
ראסל, נוהג לייחס חשיבות גבוה לפסקולים של סרטיו.
בפסקול הסרט ג'וי, בחר הבמאי לשלב מספר סוגי מוזיקה, מאת המוזיקים נט קינג קול, אלה פיצ'ג'רלד ופרנק וננסי סינטרה.
בפסקול הסרט משולבות מוזיקת ג'אז, מוזיקה לטינית ומוזיקת רוק אנד רול.
ג'ויס מארי ג'ירו מוחיקה היא שחקנית ודוגמנית פוארטו ריקנית.
ג'ירו נולדה בעיירה אגואס בואנס (אנ') בפוארטו ריקו ב-4 באפריל 1975. היא סיימה את לימודיה בגיל 16, והחלה לדגמן זמן קצר לאחר מכן על מנת לעזור לאמה בתשלומי שכר הלימוד עבור לימודיה באוניברסיטה ונהפכה לאחת מדוגמניות העל המובילות בפוארטו ריקו והופיעה בקמפיינים בינלאומיים רבים.
היא החלה ללמוד באוניברסיטה הבין-אמריקאית של פוארטו ריקו (אנ'), משם יש לה שני תארים; אחד בעבודה סוציאלית ואחד בחינוך מיוחד.
לאחר סיום לימודיה עבדה עם ילדים מעוטי יכולת ובפרויקטים של דיור ציבורי בפוארטו ריקו.
ב-1994 זכתה בתחרות מיס עולם-פוארטו ריקו וייצגה את מדינתה בתחרות מיס עולם וב-1998 זכתה בתחרות מיס תבל-פוארטו ריקו וייצגה את מדינתה פעם נוספת בתחרות מיס תבל שם נבחרה לסגנית שנייה.
לאחר התחרות במאי קולנוע פורטו ריקני ליהק אותה לסרטו "Coralito tiene dos maridos" משנת 1999. לאחר מכן שיחקה בסדרות הטלוויזיה משמר המפרץ, היפים והאמיצים, החיים היפים של זאק וקודי, ג'ואי ובסרט אחי איפה האוטו שלי.
כיום היא משמשת כבעלים של אקדמיה לדוגמנות ביחד עם מלכת יופי לשעבר נוספת.
בשנת 2009 נישאה ג'ירו למפיק הקולנוע הגרמני מועמד פרס האוסקר מייקל אוהובן (אנ').
יש להם שני בנים, לאונרדו אלכסנדר מייקל מריו בנג'מין (יליד 2010) ומייקל ולנטינו מריו ארתור בנג'מין (יליד 2011).
+שנהסרטתפקידהערות2000אחי איפה האוטו שליחברתו של פביו2004Latin Dragonקלאודיה סאנצ'זתרגיל לדוגמניות מתחילותג'ולי2011נערה עם קעקוע דרקוןעיתונאית ספרדייה2017Jeepers Creepers 3דיינה לאנגTBAThe Paintingכרמן
+שנהסדרהתפקידהערות2000משמר המפרץרייצ'לפרק: "Dream Girl"2001היפים והאמיציםספקטרה2 פרקים2005החיים היפים של זאק וקודיאורסולהפרק: "Grounded on the 23rd Floor"ג'ואימריהפרק: "Joey and the ESL"2006Slayer אסטרז'הסרט טלוויזיה של SyfyHeist אנג'ל2 פרקים2007–2020Tyler Perry's House of Payneאנג'ל36 פרקים2013Siberia ג'ויסתפקיד ראשי; 11 פרקים
פרדריקה ויקטוריה "ג'וי" אדמסון הייתה חוקרת טבע, אמנית וסופרת.
ספרה, לחופש נולדה, מתאר את חוויותיה בגידול גורת אריות אותה כינתה אלזה.
הספר תורגם לשפות רבות, וכן עובד לסרט קולנוע באותו שם שזכה בפרס אוסקר.
אדמסון נולדה לוויקטור וטראוט גסנר מאופבה, שלזיה, אוסטריה-הונגריה (כיום אופבה, צ'כיה), שנייה מבין שלוש בנות.
הוריה התגרשו כשהייתה בת עשר, והיא עברה לגור עם סבתה, שהשפיעה עליה רבות.
אדמסון נישאה שלוש פעמים בפרק זמן של עשר שנים.
נישואיה הראשונים היו לוויקטור פון קלרוויל, ששלח אותה לאפריקה כדי שתמצא להם מקום בטוח לגור בו במלחמת העולם השנייה.
מאוחר יותר, פגשה והתחתנה עם הבוטניקאי פטר באלי, שנתן לה את הכינוי "ג'וי".
את בעלה האחרון, ג'ורג' אדמסון, פקח שמורות, פגשה בספארי בשנות הארבעים.
בתקופה המאוחרת של נישואיהם חיו בנפרד, על אף שלא התגרשו או נפרדו רשמית, בין השאר משום שתחומי העניין שלהם היו שונים: בעוד שג'ורג' התמקד בעבודתו עם אריות, רצתה ג'וי להתמקד בעבודה עם צ'יטות.
עם זאת, נשארו השניים ביחסים טובים.
ב-3 בינואר 1980, התגלתה גופתה של אדמסון בשמורה הלאומית שבא בקניה על ידי עוזרו של אדמסון, פיטר מורסון.
תחילה הוא הניח שהיא נהרגה על ידי אריה, וכך גם דווח בכלי התקשורת, אך חקירת משטרה מצאה שהפצעים על גופה של אדמסון היו עמוקים מדי ולא אופייניים לפציעה על ידי בעלי חיים, ולכן הגיעו למסקנה שהיא נרצחה.
פול אקאי, פועל לשעבר שהועסק על ידי אדמסון נמצא אשם ברצח ונידון למאסר עולם.
הוא חמק מעונש מוות משום שהשופט פסק כי ייתכן שהיה קטין בעת שבוצע הפשע.
אדמסון התפרסמה בעיקר הודות למאמצי השימור של אלזה הלביאה.
ב-1956 שהו אדמסון ובעלה במחוז הצפון-מזרחי בקניה, במסגרת עבודתו של בעלה כפקח בשמורה.
במהלך עבודתו ירה והרג לביאה משום שסיכנה אותו ואת עמיתו.
לאחר הירי גילה אדמסון שהלביאה גוננה על הגורים שלה שנמצאו בקרבת מקום.
הוא לקח את הגורים הביתה, והזוג גידל אותם במשך תקופה קצרה שבסופה הועברו שני הגורים הגדולים ביותר לגן החיות ברוטרדם, משום שהתקשו לגדל את השלושה יחד.
הקטנה ביותר, שקיבלה את השם אלזה, גודלה על ידי בני הזוג.
לאחר תקופת מה החליטה אדמסון להחזיר את אלזה לחופשי במקום לשלוח אותה לגן חיות, והיא בילתה חודשים רבים באימונים כדי ללמדה כיצד לצוד ולשרוד בכוחות עצמה.
בסופו של דבר הצליח התהליך ואלזה הייתה האריה הראשון שחזר לטבע, יצר קשר לאחר חזרתו והביא צאצאים בטבע.
לאחר שנולדו לאלזה גורים שמרו בני הזוג מרחק מאלזה וגוריה, אך עדיין היו קרובים מספיק כדי לתעד את חייהם.
בינואר 1961 מתה אלזה ממחלה הנובעת מקרציה.
שלושת הגורים הצעירים שלה הפכו למטרד ונהגו לטרוף בהמות של חקלאים מקומיים.
בני הזוג אדמסון, שחששו שהחקלאים המקומיים יהרגו את הגורים, הצליחו ללכוד אותם והעבירו אותם לטנזניה, שם הובטח להם בית בפארק הלאומי סרנגטי.
את הספר על אלזה שלחה אדמסון לכמה מוציאים לאור, עד שבסופו של דבר נקנה הספר על ידי הרוויל פרס, מבית ההוצאה לאור הארפר-קולינס.
המהדורה הראשונה הודפסה ב-1960. הספר הפך לרב-מכר, ובמשך 13 שבועות דורג בראש רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, וכמעט שנה הופיע ברציפות ברשימה בדירוגים שונים.
הצלחתו של הספר נבעה הן מהסיפור הייחודי וכן הודות לתצלומים הרבים שתיעדו את חייה של הלביאה לאורך כל הדרך.
צילומים רבים עיטרו גם את הספרים הבאים שבאו בעקבותיו.
לחופש נולדה קיבל ביקורות חיוביות.
אדמסון עבדה בשיתוף פעולה כדי לקדם את הספר, מה שתרם לפרסומה הבינלאומי.
בעקבות הפופולריות של הספר יצא ספרה הבא, חיים בחופש, שעסק באלזה וגוריה ולנצח חופשייה, שסיפר את סיפור שחרורם של שלושת הגורים של אלזה: גופה, ג'וזפה ואלזה הקטנה.
לצד עיסוקה בכתיבה עסקה אדמסון רבות במגוון פרויקטי שימור, ואת עשר שנותיה האחרונות בילתה במסעות ברחבי העולם, בהרצאות על הסכנות העומדות בפני חיות הבר באפריקה וכן בגיוס כספים עבור חיות בר.
ספר של ציוריה, "אפריקה של ג'וי אדמסון" יצא לאור בשנת 1972. בנוסף לאלזה, היא שיקמה צ'יטה ונמר אפריקאי.
פיפה הצ'יטה גודלה כחיית מחמד, וניתנה לאדמסון בגיל שבעה חודשים בתקווה שתחזור לטבע בהמשך.
לפני מותה של פיפה היא המליטה ארבעה גורים.
אדמסון כתבה את הספרים The Spotted Sphinx והאתגר של פיפה אודות פיפה וגוריה.
בהמשך, הגשימה אדמסון שאיפה בת שנים רבות, והשיגה בשנת 1976 גורת נמרים אפריקאית שכונתה פני.
פני הייתה בת שמונה שבועות כשסייר של ג'ורג' אדמסון מצא אותה.
פני המליטה שני גורים, ואדמסון כתבה אודותיה את ספרה האחרון מלכת שבא.
בנוסף, במשך שנים רבות הייתה אדמסון פנליסטית בתוכנית רדיו פופולרית של ה-BBC בשם "עשרים שאלות".
בנוסף לספריה של ג'וי אודות חתולים גדולים, ספר של עבודות האמנות שלה יצא כאוטוביוגרפיה בשם הרוח המחפשת.
האוטוביוגרפיה השנייה של ג'ורג' אדמסון, השמחה והגאווה שלי (משחק מילים על המילה "joy", כינויה של אדמסון), יצאה בשנת 1986.
ג'וי מנגנו היא ממציאה אמריקאית, אשת עסקים, ויזמית מפורסמת בזכות המצאות כגון 'מגב הפלא'.
מכהנת כנשיאת חברת אינג'יניוס דיזניינס (Ingenious Designs), ומופיעה בערוץ הקניות של ארצות הברית (HSN) באופן תדיר.
הסרט ג'וי שיצא בשנת 2015, מבוסס באופן חלקי על חייה.
ג'ניפר לורנס זכתה למועמדות לפרס האוסקר עבור השחקנית הטובה ביותר עבור כיכובה בתפקיד הראשי בסרט זה.
מנגנו נולדה ב-1956, ניו יורק, להורים ממוצא איטלקי-אמריקאי.
מגיל צעיר, החלה לפתח המצאות.
כנערה עבדה בבית-חולים לחיות בהנטינגטון, ניו יורק, לונג איילנד, היא המציאה קולר פלואורסצנטי נגד פרעושים כדי לשמור על בטיחות חיות המחמד.
מוצר עם עיצוב דומה יוצר בשנה שאחרי על ידי חברת הארטס מאונטיין (Hartz Mountain).
לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטת פייס עם תואר ראשון במנהל עסקים ב-1978, היא החזיקה במגוון רחב של עבודות, כולל מלצרית, ומנהלת הזמנות בחברת תעופה, תוך גידול שלושת ילדיה כאם גרושה.
מנגנו מחזיקה ביותר מ-100 פטנטים על מגוון המצאותיה.
"אני חושבת שהמוצרים שלי היו מוצלחים, כי יש בהם משהו מושך לקהל הרחב," היא אמרה.
"אני בדיוק כמו כל אחד אחר שם בחוץ.
אני אמא, אני עובדת, יש לי בית לנקות, ודברים לארגן.
כולנו בעלי צרכים מסוימים דומים."
מתוך תחושת תסכול ממטליות רצפה רגילות, מנגנו פיתחה ב-1990 את המצאתה הראשונה – מגב הפלא – אשר מורכב מחיבור של מגב פלסטי וסחבה העשויה מלופ של 90 מטר של חוטי כותנה.
שילוב של המגב עם הסחבה, גורם לכך כי סחיטת הסחבה נעשית באופן עצמי, וכך למעשה מאפשר למשתמש לשמור על ידיים יבשות גם בעת שטיפת הבית.
באמצעות חסכונותיה והשקעותיהם של המשפחה והחברים, היא יצרה אב-טיפוס של 100 יחידות.
ההרכבה הראשונית נעשתה במוסך של אביה בניו יורק בשנת 1991.
לאחר שמכרה את המגב בתערוכות ובחנויות מקומיות בלונג איילנד, היא מכרה 1,000 יחידות בהזמנה אישית של חברת הכבלים קיו וי סי (QVC).
הוא נמכר בצניעות תחילה, אך ברגע שחברת הכבלים QVC התירה למנגנו לעלות לשידור כדי למכור את המוצר בעצמה, היא מכרה 18,000 יחידות של מגבי הפלא בתוך פחות מחצי שעה.
מנגנו איגדה את עסקיה תחת השם ארמה פרודקטס, כאשר בהמשך הוחלף שם זה בשם אינג'יניוס דיזניינס.
היא מכרה את חברת אינג'יניוס דיזניינס ל-USA Network, חברת האם של חברת הום שופינג נטוורק (Home Shopping Network) בשנת 1999. עד שנת 2000, החברה שלה מכרה מגבי פלא בשווי של כ-10 מיליון דולרים כל שנה.
קולבים מתחבקים (Huggable Hangers) – קולב קטיפתי, אשר אינו מחליק, בעל גו דק וכך מאפשר חיסכון בחלל הארון.
מוצר זה קיבל חסות על ידי אופרה ווינפרי, קולבים מתחבקים היו המוצר הנמכר ביותר בשנת 2010 של ערוץ HSN, עם יותר מ-300 מיליון יחידות שנמכרו.
לנצח מבושם – קו של מוצרים מנטרלי ריחות ביתיים, הכולל מקלות, נרות ללא פתיל, מעמד לריחניים, עיטורים לעיצוב, תבניות לעיצוב הנעל ועוד.
מנגנו שברה שיא של ערוץ הקניות HSN ב-31 בינואר 2010, כאשר נמכרו 180,000 יחידות ביום אחד.
קו ה'לנצח מבושם' זכה בחותם האישור של המגזין גוד האוסקיפינג.
שיטת ארוז הכל (Clothes it All Luggage System) – מזוודות על גלגלים בעלות תכונות ארגוניות, כמו ריפוד תא עבור מחשב נייד, תא למוצרי טיפוח, כיס שמיועד לכרטיסי טיסה, חוצצים נשלפים ועוד.
למזוודות גדלים שונים, מתיק נסיעות קטנים, לשידה ניידת עם מגירות נשלפות בגודל של כ-56 סנטימטר, כמו גם תיקי מסמכים ותיקי נשיאה לחיות מחמד.
פרפורמנס פלטפורם (Performance Platform) – נעליים עם פלטפורמה מגומי, אשר מעניקה לעונד כמה סנטימטרים יותר.
במאי 2010, מנגנו מכרה כ-30,000 זוגות ב-3 שעות בערוץ הקניות HSN.
הקו החל עם סניקרס, ומאז עברו גם לנעלי בובה, נעלי עקב וסנדלים.
טקסטיל קומפורט& ג'וי (Comfort & Joy Textiles) – כלי מיטה העשויים מכותנת סופימה, כוללת שמיכת פוך עם רוכסן, ומצעים שמחוברים לקצה המיטה אשר ניתנים להסרה קלה ולניקוי.
משקפי קריאה – קו של משקפי קריאה נמכרו בסט של שלושה או יותר, כך שהם יוכלו להיות כל הזמן זמינים בבית, במשרד וביציאות.
מנגנו מכרה יותר ממיליון זוגות.
זמן קצר לאחר שהיא החלה להופיע ב-QVC בשנת 1992, מנגנו החלה לבלות בכ-120 שעות שידור בשנה.
היא מופיעה באופן קבוע בערוץ הקניות HSN, ונחשבת כספקית הכי מוצלחת של הערוץ, עם מכירות שנתיות של יותר מ-150 מיליון דולר.
המכירות השעתיות שלה עומדות באופן קבוע על מיליון דולר.
מנגנו הופיעה גם בפרסומות קצרות, עבור מוצרי החברה.
מנגנו טוענת כי מכירות בטלוויזיה היא הזדמנות להגיע מיליוני אנשים, ולכן זה דורש ההתלהבות האמיתית כדי לשכנע אנשים שלא יכולים לגעת או לנסות את המוצר.
בכיר ערוץ הקניות כתב כי הצלחתה של מנגנו נובעת מיכולתה להעביר את "התשוקה, ההתרגשות והגאווה של כל מוצר לצופים."
בשנת 2005, מנגנו כיכבה כשופטת בתוכנית הריאליטי "נוצר בארצות הברית" (Made in the USA).
היא הופיעה גם בתוכנית האירוח של ערוץ הABC, דה וויו (The View) ב-2 בפברואר 2007.
מנגנו יצרה שותפות עם סלבריטאים ואושיות טלוויזיה אחרים על מנת שיביאו את מוצריהם לערוץ הקניות HSN, ביניהם קו התכשיטים של כוכבת הטניס סרינה ויליאמס, מוצרי הכושר של פרנק ספה, מוצרי אופנה של דוגמנית העל אימאן, מוצרים של רוזי אודונל, וגיטרות של אסטבן.
בשנת 1997 זכתה בתואר יזמית השנה של לונג איילנד על ידי ארנסט אנד יאנג.
ב-2009, היא דורגה במקום ה-77 ברשימת "100 האנשים היצירתיים ביותר בעסקים" של המגזין Fast Company.
ב-2010, היא הופיעה במגזין זה, ברשימת 10 הנשים הכי יצירתיות בתחום העסקים.
דמות המבוססת על מנגנו מגולמת על ידי ג'ניפר לורנס בסרט "ג'וי" שיצא לאקרנים בשנת 2015 בבימויו של דייוויד או ראסל, כאשר מנגנו קיבלה קרדיט בסרט בתור מפיקה.
הסרט היה מועמד לפרסי האוסקר בפרס השחקנית הטובה ביותר.
מנגנו התחתנה עם טוני מיראן (Tony Miranne) בשנת 1978, זמן קצר לאחר שהם סיימו את לימודיהם באוניברסיטת פייס.
הם התגרשו בשנת 1989, ולהם 3 ילדים: קריסטי, רוברט וז'קלין מיראן.
ג'וי הרג'ו היא משוררת, מוזיקאית וסופרת.
היא נולדה באוקלהומה, לאומת המוסקוגה הילידית.
היא נחשבת לדמות בעלת השפעה בגל השני של הרנסאנס האמנותי האינדיאני של שלהי המאה ה-20. היא למדה במכון האינדיאני לאמנויות, השלימה את התואר הראשון שלה באוניברסיטת ניו מקסיקו ב-1976, וסיימה תואר MFA באוניברסיטת איווה בכתיבה יצירתית.
בנוסף לספרים ופרסומיה האחרים, הרג'ו לימדה באוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית, והופיעה בהקראות שירה והופעות מוזיקליות, ואף הוציאה חמישה אלבומים.
הרג'ו נולדה בטלסה, אוקלהומה ב-9 במאי 1951, בשם ג'וי פוסטר.
פוסטר היה אינדיאני מאומת קריק ואמה, וינמה בייקר פוסטר, היא ממוצא מעורב, הכולל צ'רוקי, צרפתי, ואירי.
הרג'ו היא הבכורה מבין ארבעה ילדים.
כשג'וי נרשמה בגיל תשע עשרה כחברה בשבט מבסקוקה של אומת הקריק, היא אמצה את שם משפחת סבתה מצד אביה, "הרג'ו".
אביה היה שתיין ומתעלל, והוריה התגרשו בשל התנהגותו.
אמה נישאה בשנית לגבר אשר היה גזעני כלפי אינדיאנים, ואף הוא התעלל בהרג'ו ובאמה.
חוויות הילדות הקשות גרמו להרג'ו להתקשות לתפקד, ובעיקר היא התקשתה לתקשר בדיבור, דבר שגרם לה לבעיות במסגרות החינוכיות ואל מול המורים.
הרג'ו אהבה לצייר, ומצאה דרך האמנות אמצעי לביטוי העצמי עמו התקשתה מילולית.
כשאביה החורג גירש אותה מבית המשפחה בגיל 16, היא נסעה לסנטה פה, ניו מקסיקו, ונרשמה ללימודים במכון האינדיאני לאמנויות.
שם פגשה את פיל וילמון, חבר ללימודים, לו נישאה הרג'ו.
לשניים נולד בן בשם פיל דיין.
היא נרשמה ללימודי תואר ראשון באוניברסיטת ניו מקסיקו, בתחילה בלימודי קדם-רפואה, אך עד מהרה החליפה ללימודי כתיבה יוצרת, ושאבה בכתיבתה השראה מסופרים ילידיים.
כשהרג'ו החלה להשתתף בהקראות שירה, פגשה את המשורר הילידי סיימון אורטיז.
השניים פיתחו יחסים קרובים ואף נולדה להם בת, רייני דון (Rainy Dawn, שחר גשום).
ב-1976 סיימה את התואר הראשון שלה, ומשם המשיכה לאוניברסיטת אייווה ללימודי תואר שני, אותם סיימה ב-1978.
הרג'ו החלה ללמד באותה שנה במכון האינדיאני לאמנויות, ומשם המשיכה לשורת משרות הוראה באוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית, ובעיקר בדרום-המזרח, שם חיים רוב האינדיאנים.
הרג'ו ידועה בעיקר בתור משוררת ומוזיקאית, וניגנה בסקסופון אלט עם הלהקה "צדק פואטי".
בנוסף, היא ערכה כתבי עת ספרותיים וכתבה מספר תסריטים.
ב-1995, הרג'ו זכתה בפרס מפעל חיים מטעם מעגל הסופרים הילידים של אמריקה.
בשנת 2008, היא כיהנה כחברה מייסדת בדירקטוריון של הקרן לאמנויות ותרבויות ילידיות, בה היא גם משרתת כחברת הוועד המייעץ הלאומי.
בינואר 2013 הצטרפה הרג'ו לסגל התוכנית ללימודי אינדיאנים אמריקאים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
ב-2016 הרג'ו מונתה למושב המצוינות במחלקה לספרות אנגלית באוניברסיטת טנסי, אשר בנוקסוויל.
בין יצירותיה הספרותיות של הרג'ו ישנם שירים, ספרים ומחזות.
תמות שחוזרות על עצמן בעבודותיה כוללות הגדרה עצמית וצדק חברתי.
הרג'ו משתמשת במסורת שבעל-פה של עמה כדי להתייחס לתמות אלה.
גם כשהיא כותבת, לדבריה, הכתיבה היא "אוראליות מקובעת".
בהופעות והקראות, היא מבצעת את שיריה באופן מסורתי, בדיבור-שירה ובדרך סיפור-סיפורים.
ספר השירים הראשון של הרג'ו פורסם בשנת 1975, וכותרתו The Last Song.
על פי המבקרת ג'וליה מורס, "השירים של הרג'ו מלאים בכאב של כוח סבל, צער וטבע.
שורותיה קטועים וכבדים, אך הם מספרים סיפורים מעודנים".
בתור מוזיקאית, הוציאה הרג'ו חמישה דיסקים, וכל אחד מהם זכה בפרסים.
האלבומים כוללים מוזיקה מקורית של הרג'ו לצד מוזיקה של אמנים ילידיים אחרים.
הרג'ו מנגנת בסקסופון אלט ובחליל, וגם שרה, ומופיעה לעיתים קרובות עם הרכב המוזיקה שלה, Arrow Dynamics.
בשנת 2009 זכתה הרג'ו בפרס המוזיקה הילידית האמריקאית לאמנית הטובה ביותר.
הדיסקים שלה זכו בעוד מגוון פרסים.
בנוסף לפעילותה האמנותית, הרג'ו גם פעילה בנושאים פוליטיים וחברתיים.
האתר שלה מפרסם בלוגים ומאמרים המביעים עמדות לגבי נושאי אקטואליה ובתמיכה לנושאים פמיניסטים וזכויות נשים.
היא גם חברה פעילה באומת הקריק, וכותבת בין היתר שירה בתור "קול של העם הילידי".
בשירתה, הרג'ו בוחנת נושאים כמו אימפריאליזם וקולוניאליזם, ואת ההשפעות שלהם על אלימות נגד נשים.
גם כשהיא מתארת מצבים יומיומיים, היא שוזרת לתוך עבודתה סוגיות תרבותיות ופוליטיות ילידיות, כגון ריבונות, הגזעה, ותנאים סוציאליים.
היא עוסקת בנושאים כמו רוחניות של אומת הקריק, בהשוואה וניגוד לתרבות המיינסטרים, וכן בנושאים אקטואליים יותר כמו הזכות הילידית לאדמותיהם, רצח העם והכחדותו, והחייאת היסטוריה ילידית.
ג'ויס קארול וינסנט הייתה אישה בריטית שנמצאה ללא רוח חיים בדירתה בלונדון ואיש לא הבחין בכך וחסרונה הגיע עד לשנתיים לאחר מותה.
בטרם מותה, וינסנט ניתקה קשר עם כמעט כל אדם שהכיר אותה.
היא התפטרה מעבודתה בשנת 2001, ועברה לגור במעון לנשים מוכות.
בערך באותה תקופה היא החלה להתרחק ממשפחתה ומחבריה.
היא מתה בדצמבר 2003 במיטתה, כאשר אף אחד מבני משפחתה, חבריה לעבודה או שכניה הבחינו בכך.
שרידיה נמצאו ב-25 בינואר 2006, כאשר גורם המוות הוא כפי הנראה התקף אסתמה חריף או מסיבוכים שנבעו מכיב פפטי שהיה לה.
סיפור חייה ומותה היו לנושא של סרט דוקמנטרי בשם "Dreams of a Life" ("חלומת על חיים").
כמו כן, סיפורה האישי הוביל לאלבום מוזיקה בשם "Hand.
ג'ויס וינסנט נולדה בהמרסמית' ב-19 באוקטובר 1965 וגדלה במחוז בלונדון.
הוריה היגרו ללונדון ממדינת האי גרנדה, אביה לורנס היה נגר בעל שורשים אפריקאיים, ואימה ליריס הייתה ממוצא הודי.
בעקבות ניתוח שכשל, אימה מתה כאשר הייתה בת 11 וארבע אחיותה הגדולות ממנה לקחו עליה אפוטרופוסות.
הייתה לה מערכת יחסים מתוחה עם אביה המרוחק רגשית והיה טענה שהוא מת בשנת 2001 (למעשה הוא מת בשנת 2004).
היא למדה בבתי ספר ממלכתיים בלונדון, אך בגיל 16 פרשה מן הלימודים.
ג'ויס אורון (נולדה ב-30 באוגוסט 1954) היא אדריכלית ישראלית.
תכננה מאות פרויקטים בישראל, הכוללים מבנים ציבוריים, לרבות מבני חינוך, שכונות מגורים, ותוכניות בינוי ערים.
תוכנית פיתוח נוף פרי תכנונה, שדרת התקוות בגני תקווה, זיכתה אותה בפרס פרויקט השנה בקטגוריית נוף לשנת 2011 מטעם המגזין "אדריכלות ישראלית".
אורון נולדה בניו יורק, ובשנת 1960, עברה עם משפחתה לאורוגוואי.
בשנת 1972, בעקבות המתיחות הגדולה באורוגוואי, עלתה לישראל בשנת 1978, השלימה את לימודי האדריכלות בפקולטה לאדריכלות בטכניון, ובמשך שש שנים עבדה במשרד האדריכלים לופנפלד-גמרמן.
בשנת 1985 פתחה את משרדה העצמאי 'ג'ויס אורון אדריכלות ובניין ערים', בו היא פועלת עד היום.
משרדה מתמחה בתכנון מבני ציבור, לרבות מבני חינוך, שכונות מגורים ותכנון ופיתוח עירוני.
החל מ-1996 שימשה כמנחה אורחת בפקולטה לאדריכלות בטכניון, ומ-1999 גם בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב.
מתחם שדרת התקוות, גני תקווה (2002- היום)
"קריות חינוך - שיקולים להחלטה והמלצות לביצוע" עבור המוסד לפיתוח מבני חינוך 1998
הנחיות תכנון וחוזר מנכ"ל חדש לבתי ספר עבור משרד החינוך" 2004
"ג'ויס אורון אדריכלות ובנין ערים" 2009
"דרכה של אדריכלית", הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2009, מהדורה שנייה 2010, מהדורה שלישית 2018
גארי מוריס לוקאס המוכר בשם הבמה ג'וינר לוקאס (Joyner Lucas), הוא ראפר, כותב שירים ושחקן אמריקאי.
ג'וינר לוקאס התחיל את הקריירה שלו תחת שם הבמה ג'י-סטורם.
ב-2007, שינה את שם הבמה שלו ל"פיוצ'ר ג'וינר" והתחיל לעבוד עם דודו, סיירוס דה גרייט, ויצרו ביחד הרכב בשם "Film Skool Rejekts".
לוקאס המשיך בדרכו והוציא את המיקסטייפ הראשון שלו בשם Future Joyner בשם "Listen 2 Me in 2011".
לאחר שהראפר פיוצ'ר הגיע לגדולה, לוקאס שמט את ה"פיוצ'ר" משמו והמשיך כג'וינר לוקאס.
ב-5 באפריל 2015 הוציא לוקאס את המיקסטייפ "Along Came Joyner"'.
מאז שנת 2017 לוקאס הוציא רמיקסים שונים לשירי היפ-הופ ידועים, בין הרמיקסים שעשה ניתן למנות את השירים: "גוצ'י גאנג" של הראפר ליל פאמפ, "פנדה" של הראפר דיזיינר ו"מאסק אוף" של הראפר פיוצ'ר.
ב-16 ביוני 2017 הוציא את המיקסטייפ "508-507-2209", המיקסטייפ נכנס למקום 7 בטבלת ה"Heatseekers Albums" של בילבורד.
ב-28 בנובמבר 2017 הוציא לוקאס את השיר "I'm Not Racist" בערוץ היוטיוב שלו אשר במהירות הפך לוויראלי, נכון ליולי 2019 השיר עומד על כ-124 מיליון צפיות.
בתחילת שנת 2018 הוציא לוקאס ביחד עם הזמר כריס בראון את השיר "Stranger Things" כחלק מהפרויקט המשותף של השניים "Angeles & Demos".
ב-1 באפריל 2018 הוציא לוקאס את השיר "Frozen", סינגל שלא מתוך אלבום.
ב-2 במאי של אותה השנה, הוציא לוקאס ביחד עם כריס בראון את השיר השני מתוך הפרויקט המשותף, "I Don't Die".
ב-31 אוגוסט יצא השיר "Lucky You" כחלק מאלבומו של הראפר אמינם "Kamikaze" בו לוקאס השתתף.
השיר נכנס למקום 6 בבילבורד הוט 100.
ב-27 במרץ 2020 יצא לאור אלבום הבכורה של לוקאס, ADHD.
האלבום כולל בין היתר את הלהיט "ISIS" בהשתתפות הראפר לוג'יק.
בשנת 2023 גילם את שכיר החרב קוגן בסרט הפעולה הקומי "The Family Plan".
בשנת 2024, שיחק בתפקיד קטן של מנהיג כנופיה בסרט "בחורים רעים: הכל או כלום" הרביעי בזיכיון "בחורים רעים".
+שנהשם השירAwardתוצאה2019"I'm Not Racist"וידאו המוזיקה הטוב ביותרמועמד"Lucky You"שיר הראפ הטוב ביותרמועמד
ג'וייס ג'קובסון קאופמן הייתה אשת אשכולות יהודייה-אמריקאית שפעלה במגוון תחומים: כימיה, פיזיקה, רוקחות, ביורפואה , מחשבי על ועוד.
ג'וייס נולדה בברונקס ניו יורק ב-21 ביוני 1929 למשפחה יהודית מסורתית.
הוריה רוברט ושרה ג'קובסון התגרשו כשהייתה בת 6, וג'וייס עברה עם אמה לבלטימור.
ב-1940 האם נישאה לאברהם דויטש, יליד ריגה שלפני שהגיע לארצות הברית חי 7 שנים בארץ ישראל.
דויטש התייחס לג'וייס כבת שלו.
ג'וייס, לדבריה, החליטה להיות כימאית כבר בגיל 8, בעקבות קריאת ביוגרפיה של מארי קירי.
באותה שנה גם הגיעה לראשונה לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, לקורס קיץ במדעים לילדים מחוננים.
ג'וייס נישאה ב-1948 לסטנלי קאופמן, הם התגרשו ב-1982. לזוג בת יחידה ג'אן קריל, ילידת 1955 שבבגרותה הוסמכה לרבנות.
ג'ויס נישאה בשנית לוולטר קוסקי (Walter Koski).
ב-1991, בגיל 62, בעקבות הרעה במצבה הבריאותי, לא יכלה להמשיך בפעילותה המדעית.
קוסקי הוא שהשלים את מאמריה האחרונים, וליווה אותה בהמשך חייה עד מותו ב-2011.
לקאופמן תואר ראשון בהצטיינות בכימיה - 1949. תואר שני - 1959 ודוקטורט בכימיה פיזיקלית - 1960, כולם מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
דוקטורט נוסף בפיזיקה תאורטית מהסורבון בפריז - 1963.
לאחר גמר לימודיה לתואר ראשון, בשנים 1949 – 1952, קאופמן עבדה במרכז המחקר הכימי של צבא ארצות הברית .
ב-1952 חזרה לג'ונס הופקינס כחוקרת במעבדה לכימיה פיזיקלית של וולטר קוסקי, במהלך עבודתה שם עשתה את התואר השני והדוקטורט, בהנחיית קוסקי.
עם סיום הדוקטורט עברה לקבוצת הכימיה קוונטית של המרכז למחקרים מתקדמים של חברת חברת גלן ל.
שם עבדה מ-1960 ועד 1969 בתחילה כחוקרת ובהמשך כמנהלת הקבוצה.