tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא מוקפת בניינים עתיקים ומפוארים, ביניהם בית העירייה, אשר צריחו הגבוה, אותו ניתן לראות כמעט מכל מקום בעיר, הפך לאחד מסמליה.
מדי שנתיים, בחודש אוגוסט, מכוסה הכיכר כרי פרחים צבעוניים בדוגמאות מורכבות.
אדריכלות האר-נובו (Art Nouveau, "אמנות חדשה").
בריסל היא אחד המרכזים הראשיים של הסגנון, אשר שם דגש על פאר מצועצע ומוגזם לעיתים, ועל עיצובים חדשניים ונועזים, המושפעים מצורות אורגניות, בעיקר עלים ופרחים.
בית סטוקלט הוא דוגמה מובהקת לסגנון אדריכלי זה.
ה"מנקן פיס" (Manneken Pis, "הילד המשתין"), פסל בדמותו של ילד קטן המטיל את מימיו הממוקם באחת מסמטאות הכיכר הגדולה (Grand Place).
הפסל עומד במקום מאמצע המאה השבע עשרה, אך הסיפור מאחוריו אינו ידוע.
לפי אחת התאוריות הוא עומד בפינה שבה נהגו אנשים להטיל את מימיהם, ולפי גרסה אחרת הוא פרודיה על איכות המים בעיר.
האגדה הנפוצה על כך שהילד מטיל את מימיו כדי לכבות שרפה בעיר כנראה אינה מבוססת.
למרות היותו של האתר נסתר למדי הוא מנקז אליו תשומת לב תיירותית רבה.
עיריית בריסל דואגת "לעדכן" את האתר, ובתאריכים מסוימים מולבש הפסל באחת מתוך מעל 900 התלבושות שלו.
עמוד הקונגרס, אנדרטה הממוקמת בכיכר הקונגרס שבעיר ומנציחה את הקמת בלגיה.
בראש האנדרטה ניצב פסלו של המלך לאופולד הראשון ובתחתיתה ניצבים ארבעה פסלים המסמלים ארבעה סוגים שונים של חירויות.
כמו כן לרגלי האנדרטה ניצב אתר זיכרון לזכר חמישה חיילים אלמונים שנפלו במלחמת העולם הראשונה
סאבלון (Sablon), ה"שינקין" של בריסל.
אזור של מסעדות, בתי קפה אופנתיים ובוטיקי אופנה יוקרתיים.
מרכז אליו את תושבי בריסל הרוצים לראות ולהיראות, כמו גם תיירים רבים הבאים להתבשם באווירה האופנתית של המקום.
לעיתים בימי ראשון מתקיים במקום יריד עתיקות המוקם על ידי תושבים בלגים מבריסל או מחוצה לה המוכרים דברי עתיקות כגון כלי חרסינה, כלי כסף, רהיטים, בובות, ספרים, תצלומים, ציורים וכדומה.
פלאס פלז'ה (Place Flagey), כיכר מרכזית הממוקמת ברובע איקסל (Ixelle).
הכיכר סמוכה לאגם המוקף מדשאות בהם רובצים בימים שטופי שמש צעירים, משפחות וזוגות אוהבים.
הכיכר עמוסה בבארים מקומיים ובתי קפה כמו ה-Café Belga אותו פוקדים כל יום ובייחוד בסופי שבוע מאות צעירים ברובם סטודנטים.
כמו כן, בסמוך לאגם ממוקם באר אירי המשקיף לביתן הטוגנים המפורסם בעל התור הארוך והאיטי שאת ריחות ה-Frite שלו לא ניתן לפספס בכל רחבי הכיכר.
מיני אירופה, פארק מיניאטורות הממוקם לרגלי האטומיום, בו מוצגים דגמים של עשרות מבנים ברחבי אירופה.
הפארק ידוע בזכות האיכות הגבוהה של דגמיו, שעלותם מגיעה אף למאות אלפי אירו.
הפארק, שנפתח לקהל הרחב בשנת 1989, מושך אליו כ-300,000 מבקרים מדי שנה.
בריסל נחשבת לבירת הקומיקס של אירופה, וקירות רבים מספור בעיר מקושטים בציורי קומיקס ענקיים.
כמו כן קיים בעיר מוזיאון קומיקס.
אתרים חשובים נוספים בעיר כוללים את פארק סינקטנייר ובו מספר מוזיאונים ושער ניצחון, בזיליקת הלב הקדוש, בניין הבורסה של בריסל, היכל הצדק והבניינים המשמשים את האיחוד האירופאי.
מוזיאון לאמנות יפה (Bozar-Centre for Fine Arts) פנינה ארכיטקטונית שתוכנן על ידי הארכיטקט ויקטור הורטה (Victor Horta).
מוזיאון ואן ביורן שוכן בבית אליס ודוד ואן ביורן בפרוור אוקל.
הבית מעוצב בסגנון אר דקו ומכיל אוסף יצירות אומנות רב ערך.
נמל התעופה הבין-לאומי של בריסל נמצא בפרוור העיר זוונטם (Zaventem) הממוקם כ-12 ק"מ מצפון מזרח למרכז העיר.
בנוסף קיים נמל תעופה המשרת את העיר בריסל בשם Brussels Charleroi, הממוקם 46 קילומטרים ממרכז העיר בריסל.
רכבות – המגיעות מהעיר לנמל התעופה (כמו כן, מנמל התעופה יוצאות רכבות לערים נוספות בבלגיה, כגון גנט, האסלט ומונס).
ברירה כוזבת או דילמה כוזבת היא כשל לוגי מקבוצת כשלי מתאם, שבו האפשרויות מוצגות כבלעדיות (אקסקלוסיביות) כאשר המצב בפועל אינו כזה.
לעיתים קרובות, משמש כשל זה כדי לטשטש את הסבירות של אפשרות אחת או כדי לנסח טיעון במונחי המשתמש.
בסוג אחר של ברירה כוזבת נעשה שימוש שגוי בסיקטגורמט "או", שבו מוצבות מספר אפשרויות (לרוב שתיים), כאשר במציאות ישנן יותר אפשרויות.
הכשל הלוגי הזה ידוע גם בשם "כזב הסרת האמצעי", דיכוטמיה כוזבת, "כזב הדיכוטומיה" או "ביפורקציה".
"הוכח שבנו של ראש המועצה שיקר לחוקרי המשטרה, ומזה אנחנו למדים שהוא פשוט צעיר חסר ניסיון" (מובן שאין הכרח שאמירת אמת וחוסר ניסיון הן שתי האפשרויות ההופכיות והבלעדיות).
"או שאתה איתי, או שאתה נגדי"
"אם תורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין איננה נכונה, סימן שסיפור הבריאה בתנ"ך נכון".
"האם מעשה מסוים הוא טוב כי כך אלוהים קבע, או שהוא קבע כך כי זה טוב?"
השגיאה בשלושת המקרים האחרונים טמונה בהנחה שישנן רק שתי אפשרויות נתונות (איתי או נגדי, דרווין או התנ"ך, הטוב הוא שרירותי או בלתי מותנה באלוהים) כאשר בפועל ייתכנו אפשרויות רבות נוספות.
דילמות כוזבות חביבות במיוחד על פוליטיקאים, האוהבים להציגן באמצעות שאלות רטוריות, ההופכות אותן מקורבות לכשל ריבוי שאלות, כמו בדוגמאות הבאות:
"האם אתה בעד שלום, או שאתה רוצה לפוצץ את המסגדים בהר הבית?"
"האם אתה רוצה לתמוך בצה"ל או לתת רוח גבית לטרור?"
במאמר על חיסונים נגד קורונה מוצגת השאלה "האם אפשר להיות בטוחים ב-100% שאין סיכון בחיסון?" כברירה כוזבת, לצד ההסבר הבא: "לקבל החלטה משמעותה בהכרח פעולה בתנאי אי-ודאות וביצוע הערכת סיכונים.
כל פרוצדורה רפואית יש סיכון בצידה.
גם לחיסון ותיק כמו לחצבת יש תופעות לוואי קשות במקרים נדירים, אבל לעומת זאת הסיכון שבאי-התחסנות גדול לאין שיעור."
דילמה כוזבת, במיוחד בצורה של דיכוטומיה כוזבת, היא דבר נפוץ בהקשר פוליטי של גיבוש עמדה פוליטית כללית- כאשר לכאורה יש רק שתי אפשרויות - או הניתוח והפתרון המוצע בידי "השמאל" או הניתוח והפתרון המוצע בידי "הימין".
דיכוטומיה זו מקבל חיזוק על ידי התנהגות מפלגות שחייבות לקבל הכרעה אם הן בגוש הקואליציה או בגוש האופוזיציה, וכן העידוד של אזרחים במדינות דמוקרטיות לבחור עמדה בין המפלגות ולבחור אחת מהן בבחירות.
הסתכלות כזו על מפלגות מציגה כל מפלגה כמורכבת ממעין פלטה של מספר צבעים, כך שהחלוקה בין שמאל וימין יכולה להשתנות עם הזמן.
לעיתים קרובות החלוקה של מפלגות או אישים בין שמאל וימין מבוצעת על ידי בחירת נושא מסוים (לדוגמה הנושא הביטחוני) חלוקת המפלגות לאורך ציר של נושא זה, תוך התעלמות מעמדות המפלגות בנושאים אחרים.
דילמה כוזבת בחיי היומיום ובפסיכולוגיה
במאמר על טיפול קוגניטיבי-התנהגותי מוצגת חשיבה דיכוטומית בנוסח "הכל או לא-כלום" כברירה כוזבת, מכיוון שהיא מתעלמת ממדרגות הביניים ומתחום אפור רחב.
"אם לא קיבלתי 100 במבחן אז נכשלתי."
"אם לא סיימתי את מה שתכננתי לעשות אז לא עשיתי כלום."
בשיטת טיפול דיאלקטי התנהגותי המונח "דיאלקטיקה" הושאל על ידי מפתיחת השיטה, פרופסור מרשה לינהאן, מעולם הידע הפילוסופי.
בהקשר זה מדובר על פיתוח היכולת להחזיק בו זמנית שני רעיונות שנראים בתחילה כמנוגדים אחד לשני.
לדוגמה אצל רוב בני האדם קיים ניגוד בין הצורך לקבל את עצמנו כפי שאנחנו, לבין הצורך להשתנות.
דיאלקטיקה בהקשר זה אומרת שיש מקום לשתי הגישות.
ברירה זוויגית היא עקרון באבולוציה ביולוגית, בהקשר של רבייה מינית, הקובע כי הפרטים המותאמים באופן הטוב ביותר להשגת בני זוג לרבייה יגדילו את הייצוג הגנטי היחסי שלהם בדורות הבאים, בכך שישיגו הצלחה גדולה יותר ברבייה.
תכונות הנבררות על ידי הברירה הזוויגית מתאפיינות בכך שהן מתבטאות באופן שונה בזכרים ובנקבות, מה שמביא לתופעה של דו צורתיות זוויגית – תופעה בעלת תפוצה נרחבת ביותר בעולם הטבע.
הברירה הטבעית פועלת על תכונות המגדילות את יכולת ההישרדות, הרבייה ויכולת העמדת צאצאים פוריים חיים של הפרטים.
הברירה הזוויגית פועלת על תכונות המשפיעות על הסיכוי למצוא בני זוג לרבייה כלומר על חלק מהתכונות הנחוצות לשם רבייה.
ברירה זוויגית היא מקרה פרטי של ברירה טבעית, שהרי ניתן להכליל את התכונות המשפיעות על הסיכוי למצוא בן זוג בתכונות המשפיעות באופן כללי על הרבייה.
הסיבה להפרדה בין התהליכים היא שלפעמים ברירה הזוויגית פועלת בכיוון מנוגד להיבטים אחרים של ברירה הטבעית - במיוחד היבט של הישרדות ולפעמים גם בהיבט של שרידת הצאצאים.
אם ניקח לדוגמה מופעים ראוותניים של זכרים במינים רבים, ניתן לשער כי תהליכי הברירה הטבעית יפעלו להכחדת התכונה הזאת, שכן היא דורשת מאמץ רב, ובכך פוגעת בסיכויי השרידה של הפרט.
נקבות מעדיפות תכונה זאת (אף על פי שבהעדפתן הזאת הן "דנות" את בניהן לרשת תכונה המקטינה את הישרדותם) ולכן זאת תכונה הנבררת על ידי הברירה הזוויגית.
ההסבר להישמרות תכונה זו היא שתכונות המאפשרות לצאצים לשאת חן בעיני בנות זוג עתידיים הוא גם שיקול חשוב מספיק בהקשר האבולוצוני.
בקרב יצורים חיים בעלי רבייה זוויגית, קיימת א-סימטריה בין זכרים לנקבות בפוטנציאל הרבייה, הנובעת מההבדל הבסיסי בין תאי הרבייה של הזכר לאלה של הנקבה.
תאי הרבייה של הזכר, תאי זרע, הם רבים מאוד (לזכר יש מספר אינסופי של תאי מין, מכל בחינה מעשית), קלים לייצור וזולים מבחינה אנרגטית.
תאי המין של הנקבה, ביצית לעומת זאת, מספרם סופי, והם יקרים מבחינה אנרגטית.
כלומר, ההשקעה של הנקבה בכל צאצא פוטנציאלי גדולה הרבה יותר מזאת של הזכר.
כל אלה מיצגים מידות שונות של השקעת הנקבה בצאצאיה, וברוב רובם של המקרים מדובר בהשקעה יותר גדולה מזו של הזכר.
התוצאה של אי-סימטריה זו בהשקעה בכל צאצא היא שהגורם המגביל את ההצלחה הרבייתית של נקבות שונה מזה של זכרים.
עבור נקבות, הגורם המגביל את מספר הצאצאים שהן מסוגלות לייצר בימי חייהן הוא ההשקעה שהן מסוגלות לגייס עבור כל צאצא, במונחים של השקעה אנרגטית, וזמן.
כל השקעה בצאצא נוכחי גורעת מן ההשקעה שהיא תוכל לתת לצאצאים עתידיים.
כמו כן השקעה בצאצאים פרושה סיכון עצמי בגלל סכנת רעב, וגם סיכון מוגבר מול טורפים בגלל הגבלת תנועה על האם בזמן ההריון והטיפול בצאצאים.
עבור זכרים, לעומת זאת, הגורם המגביל אינו בהכרח מידת ההשקעה פר צאצא, אלא מספר בנות הזוג לרבייה שהם מסוגלים לגייס.
כלומר, היכולת למשוך נקבות תהיה גורם משמעותי להצלחת הזכר ברבייה, אולם יכולת הנקבה למשוך זכרים, לא תהיה.
ואכן, בניסויים שבוצעו ראו כי ההצלחה הרבייתית של זכרים גדלה ביחס ישר למספר בנות הזוג שלהם, בעוד שבנקבות, מעבר למספר בני זוג מסוים, לא היה שיפור בהצלחה הרבייתית.
עם זאת הדבר תלוי גם בהיטבים של אסטרטגיית רבייה r/k כלומר כמה השקעה נדרשת בכל צאצא, ומה סיכוי השרידה של צאצאים ללא טיפול של זוג ההורים.
אם במין מסוים הביצים בוקעות ללא טיפול הורי, או אין טיפול הורי, או שהנקבות דוגרות על הביצים לבדן \ נמצאות בהריון לבדן, ומגדלות לבדן את הצאצאים, אזי הצלחת הרבייה של זכרים היא באופן מובהק יותר נוטה לכיוון של הזווגות עם כמה שיותר נקבות.
אם לעומת זאת גם זכרים נדרשים להשתתף בהולדת הצאצא (הזנת האם בזמן ההריון או דגירה על הביצים, דגירה בעצמם על ביצים) או בטיפוח הצאצאים לאחר מכן - אזי הטעם בהזדוגות עם נקבות אחרות פוחת, ומוגבל לכך שהצאצאים יגודלו על ידי זוג, ללא ידיעת הזכר השני.
בחלק מהמינים יש איזון מסוים על ידי השקעה רבה של הזכר - לדוגמה דגירה של זכר סוסון הים על הביצים או השתתפות בדגירה על ידי פינגווין קיסרי זכר, אולם אלה המקרים יוצאי הדופן, של מינים עם אי-סימטריה נמוכה, וגם בהם מדובר לאחר השקעה רבה של הנקבה ביצירת הביצים המופרות.
ברירה זוויגית בתחרות בין זכרים מתרחשת כאשר הם יכולים להשיג גישה בלעדית לנקבות ומניעת גישה של זכרים אחרים אליהן.
השגת גישה בלעדית לנקבות יכולה להתרחש על ידי שליטה ישירה בנקבות או על ידי שליטה במשאבים החיוניים לנקבה.
שלושה מביטויי תחרות זאת הם:
קרבות ישירים בין זכרים הם הצורה הגלויה ביותר של תחרות בין זכרים על הגישה לנקבות.
תחת הלחצים של הברירה הזוויגית בסוג כזה של עימות, יתפתחו תכונות כמו גודל גוף גדול יותר, כלי נשק ושריון.
כמו כן יתפתחו התנהגויות התורמות לניצחון במאבקים כאלה.
דו צורתיות זוויגית המתבטאת בגודל גדול של זכרים בהשוואה לנקבות, או במבנים פונקציונליים לקרבות, הם תכונות שהתפתחו על ידי הברירה הזוויגית, שכן לו היו מתפתחות תחת לחצי הברירה הטבעית בהקשר של הישרדות הפרט או טיפול בצאצאים, הן היו מתבטאות במידה דומה בשני הזוויגים.
במין שבו קיימים עימותים ישירים להשגת גישה בלעדית לנקבות, מתפתחות גם אסטרטגיות חלופיות של זכרים אשר לא מצליחים לנצח בעימותים אלה, כדי לצליח ולהזדווג עם נקבה בלי ידיעתו של בן הזוג שלה.
התנהגויות אלה יכולות לכלול הזדווגות מהירה יותר (להקטנת הסיכוי להפרעה לפני שפיכה), חיקוי מראה של נקבה כדי לא לעורר את חשדו של הזכר וכו'.
לדוגמה בקרב עוף המים לוחם.
מעל %80 מהזכרים הם זכרים טריטוראלים בעלי זירת חיזור ורעמת נוצות בולטת.
הם יגנו על הזירה, יציגו מפגני ראווה וילחמו בתקיפות בזכרים אחרים.
כ-15% הם מהזכרים הם בעלי רעמה לבנה והם מכונים "זכרים לוונייים" הם לא מגינים על זירת חיזור אלה מנצלים את נוכחות הנקבות בזירות כדי להזדווג איתן.
כ-1% מבין הזכרים מקיימים, הם ללא רעמה ומקיימים חיקוי של מראה הנקבות.
חלק מהקרבות מתלהטים והנקבות עשויות לאבד בהן עניין.
במקרה כזה הן לפעמים יזוודגו עם הזכרים המחקים נקבות.
אף על פי שעימותים ישירים להשגת גישה בלעדית לנקבות מבטיחות לזכר מספר הזדווגויות גדול יותר עם אותה נקבה ביחס לזכרים אחרים, יש לזכור שהתחרות האמיתית אינה על הזדווגויות כי אם על הפריה.
כאשר נקבות נוהגות להזדווג עם יותר מזכר אחד, בין אם באופן גלוי ובין אם באופן חשאי, הברירה הזוויגית תפעיל לחץ לפיתוח תכונות הנכללות תחת הכותרת תחרות זרע.
ניתן לראות מקרים רבים בטבע שנקבה מזדווגת עם מספר זכרים, או שצאצאיה הם בעלי מספר אבות כמו ביונקים, חרקים, זוחלים ואפילו בבני אדם תועדו מקרים של תאומים משני אבות שונים.
בין התכונות שמתפתחות במצב שבו יש תחרות זרע ניתן למנות:
שחרור כמות גדולה יותר של זרע בהזדווגות – אם זרע אחד מפרה ביצית, הרי שעצם הגדלת מספר תאי הזרע המשוחרר בעת ההזדווגות מגדילה את סיכוי הזכר להפריה.
יצירת פקק הזדווגותי – יש מינים שבהם הזכר מציב מבנה בפתח המין של הנקבה שמטרתו למנוע מזכרים אחרים להזדווג עם אותה נקבה.
כנגד התנהגות זאת, פיתחו זכרים התנהגות של הסרת אותו פקק, לפני ההזדווגות.
שחרור פרומונים הגורמים לנקבה להיות פחות מושכת בעיניהם של זכרים אחרים.
הסרה מכנית של זרע זר מפתח המין של הנקבה לפני ההזדווגות.
הרג צאצאים קיים במיני יונקים מסוימים.
בקרב יונקים הנקבה אינה מתייחמת כל עוד היא מיניקה את צאצאה.
באריות, לדוגמה, הלהקה מורכבת מהרבה נקבות קרובות משפחה וגוריהן, וממספר קטן של זכרים שליטים - 2 עד 3 בדרך כלל.
כאשר זכרים חדשים משתלטים על הלהקה על ידי סילוק הזכרים הקודמים, הם לא יוכלו להזדווג עם הנקבות עד שהגורים ייגמלו.
לכן, ברוב המקרים הזכרים החדשים הורגים את הגורים שעדיין לא נגמלו.
בדרך זאת הם מזרזים את תחילת הרבייה שלהם, בטרם זכרים חדשים יגרשו אותם מן הלהקה.
זאת תוצאה נוספת של תחרות בין זכרים על גישה לנקבות.
המושג של בחירה מינית מתייחס להתפתחות מאפיינים שונים בחיות ובני אדם אשר מהווים יתרון על פני מתחרים בני אותו מין, בהשגת הזדווגות מוצלחת.
דרווין חילק את הבחירה המינית לשני תהליכים ברורים ומובחנים: בחירה תוך-מינית ובחירה בין-מינית (אפיגמית).
כוללת תחרות ישירה בין בני אותו המין להזדווגות עם בני המין השני, לדוגמה, קרבות הקרניים של הצבאים.
על פי תאוריה זו, יש תכונות שיכולות לעזור בהכרעת ניצחון בקרב ישיר, כגון גודל וחוזק, או תכונות שאינן מורכבות, כגון הפקת אותות משיכה מוצלחים, רכישת משאבים שרצויים על ידי המין השני, או התערבות בגישה של מתחרים למין האחר.
כוללת בחירה מועדפת של בני מין אחד כלפי חברי המין השני.
הפרט בן המין השני הוא אשר בוחר את מושא ההזדווגות שלו.
כך לדוגמה נקבות מזנים שונים בטבע בוררות כמיטב יכולתן את מושא ההזדווגות ובכך מנסות להבטיח את שרידות צאצאיה.
ההבדל העיקרי בין בחירה תוך-מינית לבחירה בין-מינית הוא אופן התחרות: בבחירה תוך-מינית בני אותו המין מתחרים והמין השני פסיבי בתחרות, ובבחירה בין-מינית בן המין השני הוא שבוחר.
בחירה תוך-מינית מאופיינת בתחרות ישירה בין פרטים בני אותו המין על פרט בן המין השני.
זו תופעה נפוצה בעיקר בטבע וניתן לראות בחירה תוך-מינית בבעלי-חיים רבים: מהיונקים הגדולים ביותר ועד לחרקים המזעריים ביותר, תחרות תוך-מינית זכרית המאופיינת בקרבות עזים מופיעה על כל צורותיה.
אסטרטגיות לבחירה בין-מינית הן התנהגויות שונות שמטרתן לאמץ את המשאבים הטובים ביותר ביחס לאחרים, כלומר לבלוט כך שבן או בת המין השני יבחרו בך על פני פרטים אחרים באוכלוסייה.
ברירה בין-מינית היא הנפוצה בקרב בני אדם.
אסטרטגיות המאפיינות תחרות בין-מינית ישירה
מיומנויות באיתור הבן זוג – פיתוח מיומנויות שמאפשרות הגדלת סיכויים להכיר בבן זוג הפוטנציאלי.
דוגמה לכך היא שגברים ילכו למקומות בהם הם מעריכים שיש שם הרבה נשים.
התנהגויות אפקטיביות – התנהגויות שמועילות לאיתור בן/בת זוג פוטנציאלים.
התנהגות אפקטיבית יכולה להתבטא בהבעת עניין כלפי אדם אחר, או ביטוי על כך שאני פנויה.
רכישת משאבים מבוקשים – רכישת משאב שאטרקטיבי למין השני.
דוגמה לכך היא גברים שקונים שטחים, אשר מהווה לנשים סימן לביטחון עתידי לצאצא שלהן.
מורפולוגיה, שינוי מראה – שינויים פיזיים שמטרתן להעלות את האטרקטיביות, למשל דיאטה או ניתוחים פלסטיים.
הבדלים באסטרטגיות מיניות בין נשים וגברים
לגברים ולנשים קריטריונים שונים בבחירת בן או בת זוג.
ההבדלים בקריטריונים נובעים מהמוטיבציות שונות של כל מין, אשר מכתיבות את המדדים על בסיסם בוחרים בן זוג.
אחד מהגורמים המרכזיים להבדלים בין המינים הוא ההבדל בהשקעה ההורית.
גברים יכולים להשקיע פחות בצאצאיהם, ולאמץ אסטרטגיות שממוקדות ברבייה והזדווגות בעוד שנשים נאלצות להשקיע יותר בצאצאיהם בהריון ובילדות, ולכן בחירת בן הזוג המיני-רומנטי משמעותית יותר עבורן.
על פי התאוריה, נשים ינסו למצוא את הזכר הטוב ביותר מבחינתן הסובייקטיבית לפני שיממש את האופציה להביא צאצאים.
מבחינת נקבות, בחירה שגויה של בחירת פרטנר היא בעלת השלכות גבוהות בעוד שמבחינת זכרים עצם קיום צאצאים הוא הסימן להצלחה, ללא תלות באיכות בת הזוג, כלומר ההשקעה הנדרשת נמוכה בהרבה.
נשים יחפשו פרנטר זוגי על בסיס נכונות הזכר להשקיע בצאצא.
נשים יעדיפו בן זוג אמיד, ממעמד חברתי גבוה מכיוון שמאפיינים אלה מרמזים על כך שהזכר ידאג למזון, מחסה והגנה של הצאצא.
לכן, כאשר גברים ינסו להתחרות אחד בשני ולזכות באישה, ידגישו את המשאבים שברשותם.
המאפיין העיקרי שגברים יחפשו אצל נשים, הם רמזים ליכולות הרבייה שלה, פוריות.
עבור הגברים, חיזור לוקח זמן ומבטל אלטרנטיבות אחרות, ולכן הזדווגות עם אישה בעלת ערך פוריות ירוד ילווה במחיר עבור הגברים.
לכן, כאשר נשים יתחרו אחת בשנייה על מנת לזכות בגבר, ישתמשו ברמזים הקשורים לערך הרבייה שלהן, שמוערך על פי מראה פיזי והאטרקטיביות.
דרווין הבחין כי נקבות של מינים רבים יותר מפלות ובררניות לעומת זכרים, לכן, הוא כינה את הבחירה הבין-מינית "בחירה נשית".
הבחירה הבין-מינית קשורה בהעדפות הבחירה של בן או בת הזוג הפוטנציאלי.
העדפה של אותו בן זוג פוטנציאלי ישפיעו על התנאים שבהם מתרחשת תחרות בין-מינית.
בתנאים של בחירה נשית, גברים צפויים להתחרות בצורה חזקה ביותר כדי להציג את מאפיינים שנתפסים כמושכים או אטרקטיביים, לעיתים נדירות, הבחירה הגברית יכולה להשפיע על התחרות בין נשים באופן דומה.
ברירה מלאכותית היא דרך להשפיע על המערך הגנטי של אורגניזם, כך שיכלול תכונות שנחשבות לרצויות בעיני יוצר הברירה, או יחסר תכונות בלתי רצויות.
תכונות מבוקשות הן למשל עמידות לתנאי אקלים מוגדרים, מחלות, מזיקים בצמחים ובבעלי חיים, גוף גדול ושמן (בתעשיית הבשר), מהירות ריצה גבוהה (בכלבים ובסוסים) ועוד.
תורשה בכל מערכת החי מבוססת על גנים, האחראים כל אחד לתכונה מוגדרת ומסודרים בכרומוזומים בכל היצורים האיוקריוטים (בעלי גרעין).
בכל גרעין מספר הכרומוזומים קבוע לאותו המין, וכל גן נמצא בשני אללים בכל תא שאיננו גמטה.
ביצירת הגמטות - תאי זרע בזכר וביצית בנקבה - נמצא אלל אחד מהשניים - כלומר גן ספציפי של הזכר יפגוש בהפריה את האלל הנושא את אותו הגן בנקבה.
בניסויים שביצע גרגור מנדל, נזיר וחוקר בוטניקה אוסטרי שניסח את חוקי התורשה הבסיסיים במאה ה-19 באמצעות ניסויים באפונה.
בניסויים אלה מצא מנדל כי לכל תכונה הנמצאת בגן והנקראת גנוטיפ בעוד ההשפעה החיצונית הנראית של התכונה נקראת פנוטיפ.
כאשר מכליאים פרח אפון לבן בפרח אפון אדום - מקבלים בדור הראשון פרח ורוד.
בדור הבא מנדל אפשר הכלאה עצמית של הפרח הוורוד, וקיבל התפלגות של פרח אחד אדום, פרח אחד לבן ושני פרחים ורודים.
בהמשך התברר שיש תכונות דומיננטיות - כלומר מבוטאות בפנוטיפ גם אחרי ההכלאה, ותכונות רצסיביות שיופיעו רק אם שני האללים נושאים את המוטציה שגרמה לתכונה זו.
בדור הראשון יופיעו תמיד כל הצאצאים עם ביטוי של הגן הדומיננטי.
שלושת החוקים הבסיסיים של ההכלאות
חוק ההתפלגות הבלתי תלויה: בתהליך יצירת הגמטות כל תכונה מתפלגת ללא קשר לתכונה אחרת (לחוק זה יש יוצאים מהכלל כאשר תכונות נמצאות בתאחיזה זו לזו)
חוק הפרדת האללים: בתהליך המיוזה-חלוקת הפחתה המתקיימת ביצירת הגמטות, מועבר אלל אחד בלבד בתא הזרע ובמקביל אלל אחד בתא הביצית.
לאחר ההפריה יתפתח דור שבכל תא מתאיו יהיו שני האללים.
עקרון הדומיננטיות: בדרך כלל יש אלל אחד הנושא תכונה שלטת, כאשר האלל השני איננו מופיע בפנוטיפ - כלומר נשלט - רצסיבי.
כאשר מכליאים שני זנים טהורים של בעל חיים או צמח, מקבלים בדור הראשון פנוטיפ של התכונות הדומיננטיות של שני הזנים:
לדוגמה הכלאה של תירס נמוך עם יבול גבוה, בתירס גבוה עם יבול נמוך, תיתן בדור הראשון תירס גבוה עם יבול גבוה.
תופעה זו מנוצלת בפועל בהכלאות בחקלאות, בחיות משק וחיות מחמד.
מוטציה היא שינוי במבנה הגן הנמצא על אלל בגמטה, וגורם לשינוי בגנוטיפ.
שינוי זה יכול להופיע בפנוטיפ כבר בהכלאה ראשונה אם גרם ליצירת גן דומיננטי, או בהתפלגות בדור הבא, אם הוא רצסיבי.
המוטציות מתרחשות כל הזמן ובדרך כלל אינן משפיעות על הגנוטיפ.
אבל ישנם גורמים כמו קרינה רדיואקטיבית או חומרים מוטגניים שמגבירים את תדירות המוטציה.
אם המוטציה גורמת להופעת תכונה המשפרת את העמידות של הפרט, היא מואילה לתחרותיות שלו ולכן במהלך האבולוציה היא תהווה חלק מתכונות נדרשות.
אם המוטציה גורמת לנזק, כמו מחלה תורשתית, היא תישאר במקרים בודדים ובמהלך האבולוציה תכחד.
דוגמה: מחלת התלסמיה (Thalassemia)נפוצה במיוחד באזורי הים התיכון, המזרח התיכון, דרום אסיה, ודרום-מזרח אסיה.
בישראל, היא נפוצה יחסית בקרב יהודים ממוצא מזרח תיכוני וצפון אפריקאי וכן בקרב האוכלוסייה הערבית.
המוטציה פוגעת במבנה ההמוגלובין שבכדוריות הדם.
המוטציה היא רצסיבית, ולכן כאשר אלל אחד (הטרוזיגוט) הנושא המוטציה תופיע מחלה קלה.
בעוד כאשר שני נשאים של המוטציה יכולים לגרום למצב הומוזיגוטי, כלומר שני האללים פגועים, ואז המחלה קטלנית.
הסתבר שכדוריות הדם במצב ההטרוזיגוטי עמידים יותר בפני פלסמודיום קדחת המלריה, ולכן באזורים נגועים בקדחת נפוצה יותר המוטציה במצב הטרוזיגוטי.
צ'ארלס דרוויןהבחין בתוצאות האבולוציה בבעלי החיים שפגש במסעו בספינת הביגל, אף כי לא ידע עדיין על ניסוייו של גריגורי מנדל ניסח את המושג אבולוציה ומה הן השפעותיה.
המושג של ברירה מלאכותית, כלומר סלקציה עם הכוונה מצד גורם תבוני.
בפועל דרווין הוכיח זאת בניסויים ביונים.
מחקרו שימש אותו כמבוא להסביר מושג מורכב יותר של ברירה טבעית, בה תוצר הרבייה של אורגניזמים עם תכונות מסוימות נועד לשפר את יכולת ההישרדות או יכולת רבייה (אבולוציה דרוויניסטית).
ניצול מכוון של ברירה סלקטיבית, הפך לנפוץ מאוד בביולוגיה ניסויית, כמו גם גילוי והמצאת תרופות חדשות.
האמצעי לקביעת המבנה הגנטי הוא בחירת פרטים מאותו המין אליו משתייך האורגניזם, שהם בעלי סט התכונות המבוקשות, והכלאתם.
כדי לשפר תכונה מסוימת או להכחיד אחרת במידה משמעותית, נוהגים העוסקים בשינוי גנטי לחזור על תהליך ההכלאה משך מספר דורות, עד לקבלת התוצאות שהוגדרו.
ברירה מלאכותית נהוגה עוד מימי קדם – מראשית החקלאות.
דוגמה נאה לכך היא ההכלאה שביצע יעקב בכבשים ועיזים כדי לקבל צאצאים נקודים וברודים מעדרו של לבן (בראשית ל' 24-43).
כיום עושה החקלאות התעשייתית שימוש באמצעים מדעיים על מנת לפתח שיטות חדשות לברירה מלאכותית.
הצאצאים של אלה הוכלאו עם תרנגולות נוספת, גם הן בעלות תפוקת ביצים גבוהה וכן הלאה.
ברירה מלאכותית, ברירה טבעית ואבולוציה
צ'ארלס דרווין הקדיש את הפרק הראשון בספרו מוצא המינים להסבר מקיף על ברירה מלאכותית בקרב בעלי חיים וצמחים.
הוא גם כתב ספר שלם על הנושא בשם "שונות בעלי החיים וצמחים בתנאי ביות" שכלל פרקים על כלבים, חתולים, סוסים, חזירים, בקר, צאן, ארנבים, יונים, תרנגולות ועופות אחרים, צמחים שונים לרבות כרוב הבר.
מדענים מודרניים כוללים גם הם הסברים על ברירה מלכותית בספרים על אבולוציה, לדוגמה ריצ'רד דוקינס בספר "ההצגה הגדולה בתבל".
באופן זה קל יותר להסביר מושגי יסוד מורכבים יותר שמשמשים בהמשך להסבר על ברירה טבעית ואבולוציה, ולהזים דעות קדומות ורעיונות חסמים בפני פיתוח תאוריה אבולוציונית, וכן להדגים היבטים שונים בתאוריה על ידי בעלי חיים וצמחים המוכרים לקהל הקוראים.
בשני המקרים הדבר מבוצע על ידי מנגנון דומה של סינון מאגר כלשהו של גנים, כאשר הן הטבע והן בני האדם עד למאה ה-20 לא היו מודעים לקיומם של גנים אלא רק לפנוטיפ שנוצר כתוצאה מכך.
דוקינס משתמש בדוגמאות של מגוון גדול של זנים שנוצרו מכרוב הבר (ברוקולי, כרובית, קולורבי, כרוב ניצנים, כרוב נפוס, כרוב מסולסל ועוד) ושל מאות זני כלבים שנוצרו כולם מזאב, כדי להדגים מספר היבטים.
היבט אחד הוא איך תוך זמן קצר יחסית, של כמה מאות או אלפי שנים של ביות נוצר מגוון גדול בפנוטפים של בעלי החיים והצמחים.
דבר זה משמש רקע להזמת רעיון מורכב יותר המכונה אסנציאליזם או "מהותיות", שנתבע רק בשנת 1945. אסנציאליזם נחשב בעיני הביולוג ארנסט מאייר אחד החסמים לגילוי האבולוציה בשלב מוקדם יותר.
הדוקטרינה הפילוסופית של אסנציאליזם, שפתוחה על ידי אפלטון הסבירה שמשולשים המצוירים בחול הם בעצם רק "צל" של משולשים גאומטריים אידיאליים, בעלי קווים חסרי עובי.
מכאן בוצעה קפיצה לוגית לפיה גם עצמים אחרים בעולם, ובכלל זה בעלי חיים הם גם "רק" ייצוג של אובייקט אידיאלי יחיד שבו יש לדון.
לפי רעיון זה ארנבים לדוגמה הם בעצם סוג של ייצוג של ארנב אחד "אמיתי".
המחשבה שהתפתחה בעקבות פיתוח האבולוציה שונה בתכלית, ומכונה על ידי מארייס "חשיבה אוכלוסייתית".
תפיסה זו מתארת ארנבים כאוסף של יצורים נפרדים זה מזה – כך שארנבת אחת היה שונה במידת מה הן מארנבות אחרות שחיות איתה יחד, והן מהארנבת שהמליטה אותה, והצאצאים שלה יהיו בהכרח שונים במובנים מסוימים ממנה עצמה.
לדוגמה אורך האוזניים של ארנבת יהיה בגודל ממוצע מסוים, והאורך האמיתי של האוזן (הפנטופיפ) עשוי להשתנות בין ארבנות שונות באותו דור, והן בשושלת מסוימת של ארנבים.
אלפרד ראסל וולאס שגילה במקביל לדרווין את האבולוציה שמתרחשת עקב ברירה טבעית, כתב את המאמר "על נטייתם של זנים להתרחק עד בלי גבול מהטיפוס המקורי".
כדברי דוקינס "אין שום "ארנביות" קבועה, אין שום "מהות ארנבית התלויה על בלימה בשמיים".
עם הזמן הדברים שאנו מכנים כיום "ארנבים" עשויים להתפתח למינים שיראו שונים מאוד מארנבים, עד כדי כך שיהיה קשה להאמין שהם התפתחו מהם.
יצירת זנים מלאכותיים של בעלי חיים וצמחים
שינוי מלאכותי של גנום (Genetic Modified Organisem), היא טכנולוגיה המבוססת על שיבוט, כלומר החדרת גנים שאינם שייכים לאורגניזם, כדי לקבל תכונות חדשות.
השימוש בצמחים מהונדסים כ-GMO נתקל בהתנגדות מחשש של פגיעה במאזן הטבעי בגלל תפוצה של המין החדש שנוצר מעבר לתחום החקלאי.במדינות השוק המשותף אף נאסר השימוש בטכנולוגיה זו.
המדע העוסק בתהליכם אלה הוא הנדסה גנטית:
ניצול מכוון של ברירה (או רבייה) סלקטיבית הפך לנפוץ בביולוגיה ניסויית, במיוחד במיקרוביולוגיה וגנטיקה.
בטכניקות מעבדה של הנדסה גנטית, גנים מוכנסים לתוך תאים, בדרך כלל חיידקים.
עם מולקולת DNA קטנה ומעגלית הנקראת פלסמיד בתהליך הנקרא העברה (transduction).
הגן הנבחן מלווה על ידי גן פלסמיד מדווח, או בשם אחר "סמן לבחירה", המקודד תכונה או תכונות ספציפיים.
דוגמה לתכונות: עמידות לאנטיביוטיקה, או היכולת לגדול בריכוזי מלח גבוהים.
ואז התאים שעברו תהליך זה, יכולים לחיות בסביבה בה תאים מאותו סוג, אשר לא עברו את התהליך, היו מתים.
בבעלי חיים התהליך נקרא שיבוט.
בעזרת תהליך השיבוט ניתן אפילו לשחזר גנים של מאובנים,של צמחים ובעלי חיים שכבר אינם קיימים ולשבט אותם לתאי ביצית של בעל חיים קיים.
מחקרים בפזיולוגיה אבולוציונית, גנטיקה התנהגותית, ותחומים נוספים הנוגעים לביולוגיית אורגניזמים, עשו שימושים מכוונים בברירה סלקטיבית מכוונת, וככל שהזמן העובר בין דור לדור הוא רב יותר כך יותר קשה להעביר תכונות בצורה מלאכותית.
ברירה מלאכותית שנועדה לחזק תכונה מסוימת יוצרת לעיתים קרובות דילול של המגוון הגנטי בקרב מין מסוים.
המגדלים מייצרים "מאגר וירטואלי" של גנים של פרטים מסוימים ומאפשרים רק להם להתרבות, בלי לאפשר התרבות עם זנים אחרים.
דבר זה עלול לגרום למגוון גנטי נמוך בתוך הזן וכתוצאה מכך עמידות נמוכה יותר למחלות או רגישות גבוה יותר לתנאי סביבה משתנים.
במאה ה-20 החל מאמץ לשמר זרעים שונים בבנק זרעים של מגוון זנים כדי לשמור על המגוון הגנטי בניסיון להפחית בעיה זו למקרים של מחלות חיטה או בעיות עקב שינוי אקלים.
ברירה מלאכותית עלולה לגרור עיוותים מורפולוגיים וקשיים שונים בגוף של בעלי חיים.
לדוגמה הזואולוג האמריקאי ריימונד קופינג'ר ציין כי כל גורי הכלבים מזנים שונים, דומים זה לזה הרבה יותר מאשר הכלבים הבוגרים.
הסיבה לכך היא שזרבובית ארוכה או קצרה מידי בקרב כלבים עשויה לגורם להם קשיי יניקה.
דוגמה לעיוותים הגורמים לבעיות קיימות בזן בולדוג.
ההבעה ה"זועפת" לכאורה של הבולדוג נובעת מגדילה איטית של עצמות האף, ולדבר זה יש השלכות על העצמות והרקמות השכנות.
תוצאת לוואי אחת היא משיכת החך כלפי מעלה בזווית לא נוחה כך ששיניו מזדקרות החוצה והוא נוטה להזיל ריר.
בולדוגים ופקינזים סובלים גם מקשיי נשימה עקב מבנה גופם.
כלבי הבולדוג גם מתקשים להיוולד בשל ראש גדול יחסית, וכיום כלבי בודלוג רבים נולדים בניתוח קיסרי.
ארגונים שונים הפועלים למען זכויות בעלי חיים מוחים כנגד פרקטיקות של שינוי גנטי אצל בעלי חיים, בבואם לטעון כי שינוי התכונות עלול לגרום סבל לבעל החיים מושא השינוי.
דוגמה לכך היא תרנגול הפטם, גזע מעשה ידי האדם, המאופיין בחזה גדול ביותר ביחס לגודל החזה הטבעי אצל תרנגולים.
במצב זה, הרקמה שנוספה לבעל החיים יוצרת עומס על מערכות הלב והריאות ולוחצת על השלד.
בריק (ביהדות תוניסיה משתמשים בבריק/בוריק לרבים ובבריקה/בוריקה ליחיד; בערבית: البريك, بريكة; תעתיק מדויק: אלבריכּ, בריקה) הוא מאכל תוניסאי ולובי.
בריק מורכב מעלה דק של בצק, המכונה וורקה, ממולא בביצה עם תיבול בלבד או בתוספת ירקות / תפוחי אדמה או בשר, מקופל לצורת משולש או חצי עיגול ומטוגן בשמן עמוק.
בגרסה הטבעונית מוחלפת הביצה בחביתת חומוס או חביתת עדשים עם תפוחי אדמה או בלעדיהם.
המאכל נפוץ בעיקר בקרב יוצאי תוניסיה ולוב, הבוריקה ממולאת בביצה עם תיבול בלבד או בתוספת ירקות / תפוחי אדמה או בשר, ויכול גם להיות מוסף לפיתה.
העלה מיוצר באמצעות הדבקת בצק דליל יחסית, בנגיעות למשטח חם ועגול.
כל נגיעת בצק חופפת למעגל שהולך ונוצר וכך מתהווה עלה עגול של בצק דק.
הבצק נאפה זמן מה על המשטח ומקולף ממנו כאשר הוא הופך לבן ובטרם יתקשה.
ניתן להשתמש כתחליף בבצק הסיגר המרוקאי אך לא בבצק עלים או בצק פילו.
בְּרֵירָה היא כינוי הלכתי למתן משמעות בזמן הווה לפעולה שהתבצעה בעבר (באופן רטרואקטיבי).
בלשון הגמרא - 'הוברר הדבר למפרע'.
השאלה האם ניתן לתת משמעות שכזו נתונה במחלוקת אמוראים ("יש ברירה" או "אין ברירה").
להלכה נפסק במסכת ביצה (דף לח עמוד א') ועל פיה בשולחן ערוך, שבדינים דאורייתא אין אומרים ברירה להקל, אך בדרבנן, נוקטים שיש ברירה ("הוברר הדבר למפרע").
כאשר שני אחים חולקים את רכוש אביהם שירשו, נקבע להלכה כי הוברר למפרע שכל אחד מהם ירש מראש את החלק בנכסים שקיבל למעשה ובדיעבד.
אילו ננקטה העמדה של "אין ברירה" הרי שהמשמעות היא שמשעת הירושה ועד החלוקה הייתה לכל אחד מהם בעלות חלקית בכל אחד מהנכסים.
נפקא מינה הלכתית אחת למחלוקת בסוגיה זו תהיה במקרה שבו גר יורש עם אחיו הגוי את רכוש אביהם (שאף הוא גוי), ובירושה ישנם חפצים המשמשים לעבודה זרה, שאסור ליהודי ליהנות מהם.
הקביעה במקרה זה כי "יש ברירה" מאפשרת לגר לבחור לו חפצי חולין כנגד חפצי עבודה זרה, ואין אומרים שהייתה לו בעלות חלקית בחפצי עבודה זרה ושההחלפה מהווה למעשה הנאה מעבודה זרה.
שותפות בקרקע לעניין תרומות ומעשרות
גידולים חקלאיים שצמחו אצל יהודי בארץ ישראל חייבים בתרומות ומעשרות, וכל עוד לא הופרשו תרומות ומעשרות, הגידולים נחשבים לטבל האסור באכילה.
לאחר שיופרשו תרומות ומעשרות, שאר הגידולים יותרו באכילה.
לעומתם, גידולי גוי פטורים מתרומות ומעשרות.
במקרה שגוי ויהודי שותפים בשדה, לפי הסוברים "יש ברירה", ברגע שהשותפים חולקים ביניהם את תנובת השדה, מתברר למפרע שהחלק שכל אחד קיבל היה שלו מלכתחילה (בדומה לאחים שמחלקים ירושה), וממילא חלק היהודי יהיה טבל וחלק הגוי חולין, כדין גידולי גוי שפטורים מתרומות ומעשרות.
ואילו לדעת הסוברים "אין ברירה", גם לאחר החלוקה יישאר מצב של "טבל וחולין מעורבים זה בזה" בין בפירות בחלק היהודי ובין בחלק הגוי, כי לפני החלוקה היה לכל אחד חלק בכל אחד ואחד מהפירות, והחלוקה לא מבררת למפרע.
במשנה מסכת נדרים נחלקו חכמים ורבי אליעזר בן יעקב אודות חצר המשותפת לשני אנשים, והאחד אסר את הנאתו על השותף השני באיסור קונם, חכמים אוסרים לאותו שותף ליהנות מהחצר, שכן החפץ הוא גם של חבירו, ונמצא שנהנה מחפציו או קרקעותיו של חבירו, ולפי רבי אליעזר בן יעקב הדבר מותר.
לפי הסבר הגמרא במסכת בבא קמא, המחלוקת היא באופן חלוקת השותפות; והתלויה במחלוקת אחרת, בענייני ברירה.
לעומת זאת, חכמים אינם מסכימים לדין זה, שכן לשיטתם "אין ברירה", ולכן השותפות בקרקע היא מעורבבת וכל אחד מהם משתמש בחלקם של שניהם.
אדם הקונה יין טבל סמוך לשבת כדי לשתותו בשבת, אינו יכול להפריש תרומות ומעשרות באופן פיזי על ידי הנחת המעשר בכלי נפרד כיוון שגזירת חכמים אוסרת לעשות זאת בשבת.
לפי הדעה ש"יש ברירה", יכול להפריש תרומות ומעשרות באמצעות אמירה בלבד, ולומר שהשאריות שיישארו לבסוף הן התרומות והמעשרות, כיוון שלמפרע יתברר שהשאריות שנשארו בכלי הן מה שהפריש בתחילה.
לפי הסוברים ש"אין ברירה" - לא ניתן לעשות זאת כיוון שבכל חלק מהיין החולין מעורבים עם התרומות והמעשרות, וכששותה מהיין הוא שותה גם מחלק התרומה שבו.
במשנה לא מופיע המונח, וכך גם לא בדברי האמוראים הראשונים רב, רבי יוחנן ורב הושעיא.
זהו מונח מאוחר יותר, שמטרתו להסביר דינים ומחלוקות קודמים.
גם בתלמוד הירושלמי לא נזכרת "ברירה", מלבד בסוגיה אחת שבה זו תוספת על פי התלמוד הבבלי.
דיון רחב בשאלת "ברירה", המציע קונספט זה כהסבר לסוגיה בהלכות גיטין, מצוי ב–.
בראשית הסוגיה התלבט רב הושעיא מה הדין במקרה שבו אמר הבעל לסופר שיכתוב עבורו גט, ובמקום לכתוב את שם האשה כנדרש יכתוב "לאיזו אישה שתצא בפתח הבית תחילה" - דהיינו שבכונתו לגרש את הראשונה מנשותיו שתצא מפתח הבית.
גט זה פסול לכאורה, שכן גט חייב להיכתב לשמה של האישה המגורשת, אלא שכאן מוצע כי סוגיה זו תלויה בשאלת הברירה: אם "יש ברירה" הרי שכאשר תצא אחת הנשים יתברר למפרע שהגט נכתב לשמה שלה, ואילו נאמר ש"אין ברירה" הרי שהגט יהיה פסול.
ספק זה נפשט מהמשנה: "יתר מכן, אמר ללבלר: "כתוב לאיזו שארצה אגרש" - פסול לגרש בו".
דהיינו, במקרה זה נקבע להלכה "אין ברירה" - הברירה אינה תופסת למפרע.
תולה בדעת עצמו או בדעת אחרים
במהלך הסוגיה אביי מנסה להבחין בין שני סוגים של מקרים ומציע כי כאשר אדם תולה את הברירה בדעת אחרים כבמקרה זה (התוצאה תלויה בהחלטת צד ג', במקרה זה הראשונה מן הנשים שתצא) אזי "אין ברירה" ואילו הסוג השני הוא מקרה שתלוי בדעת עצמו, למשל אם אומר לסופר "לאיזו שארצה אגרש".
במקרה שהאדם סיים את החלטתו וחסר להחלטתו רק פרט טכני או צדדי שאינו קשור בהחלטתו, "לאיזו שתצא בפתח תחילה", במקרה כזה סובר אביי שניתן לסמוך על הברירה שתתקיים לאחר מכן, ולומר שדעתו עכשיו היא לגרש את פלונית שתצא בפתח תחילה, אלא שאין הוא יודע מי היא.
אך במקרה שהאדם עצמו מודה ומתוודה שעדיין לא החליט למי לתת "לאיזו שארצה אגרש", ברור שאין ניתן לבצע גירושין או כתיבת גט באופן כזה, שהרי עדיין לא החליט מה רוצה לעשות.
רבא לעומתו סבור שאין חילוק בין הסוגים האלה: אם יש ברירה - יש תמיד; אם אין ברירה - תמיד אין.
לדעתו של אביי מצטרף רב יוסף.
בעלי התוספות לאחר שהתקשו בסתירת דברי התנאים (רבי יוסי) כתבו ליישב ולחלק בין דבר שעומד להתברר בוודאי כגון ב'ירושה' שבזה סובר שאומרים יש ברירה, לבין מקום שאין ודאות שהדבר יתברר כגון לעניין גט, כשאמר לאיזו שתצא בפתח תחילה', שאפשר שלבסוף לא יגרש כלל, שבזה סובר שאין ברירה.
אמנם יש ראשונים שמיאנו בחילוק זה.
חלוקה נוספת שכתבו בעלי התוספות בעקבות סתירה בדברי התנאים (רבי מאיר ורבי יהודה) היא, בין מקרה שהתנה מראש שכוונתו למה שעתיד להיות, כגון במקרה שמעשר מערב שבת על מה שעתיד להפריש בשבת, שבזה אומרים ברירה.
לבין מקרה שלא התנה כגון בירושה, שאין ברירה.
הבחנה נוספת בין סוגים שונים של ברירה מופיעה אצל בעלי התוספות אשר מבחינים בין שני סוגי ברירה לעניין התרת איסור: האחד הוא כמו בדוגמאות דלעיל, שהאיסור חל רק כאשר הייתה כבר תערובת (למשל - הטבל מעולם לא היה מותר קודם).
הסוג השני הוא איסור והיתר שהתערבבו יחד ועכשיו נרצה להפרידם שנית על ידי ברירה.
לדעת בעלי התוספות, המחלוקת בגמרא היא על אודות הסוג הראשון.
באשר לסוג השני, לעומת זאת, ייתכן שגם הסוברים שיש ברירה תמיד, יודו שבמקרה זה אין ברירה.
להלכה נפסק שבדיני תורה אין ברירה, ואילו בדינים דרבנן אומרים ברירה.
בטעם חילוק זה ישנן שתי אסכולות.
יש שכתבו שהטעם לזה הוא מכיוון שהלכה ישנו ספק האם יש ברירה או אין ברירה, ולכך בדינים דאוריתא מחמירים שהרי ספק בדאורייתא לחומרא, אך בדינים דרבנן מקלים שכן הכלל הוא ספק בדרבנן לקולא.
ולפיכך כתבו באחרונים שאם יהיה מקרה שהדין 'יש ברירה' ייצור חומרא, אזי אף בדין דאורייתא נחמיר שיש ברירה.
אך יש שכתבו שטעם החילוק הוא אחר, שאכן הדין הוא שאין ברירה, ולכך בדינים דאוריתא פוסקים שאין ברירה, אפילו במקום שהוא להקל.
אך בדיני דרבנן הקילו חז"ל לסמוך ולהקל שיש ברירה.
בריקסטון הוא אזור בדרום לונדון רבתי שבאנגליה.
חלק מרובע למבת' המצוי בלונדון הפנימית.
בריקסטון הוא אזור מגורים בעיקרו, אם כי פועל בו , שהוא אחד השווקים המרכזיים בלונדון.
האזור ידוע ברב-גוניותו האתנית והדתית והוא אזור המגורים המרכזי של הקהילה השחורה שהגיעה ללונדון מהאיים הקריביים ובמיוחד מג'מייקה.
במרכז האזור ניצבת תחנת בריקסטון של הרכבת התחתית של לונדון, שהיא התחנה הסופית של קו ויקטוריה.
בריקסטון מופיעה לראשונה בסקר הקרקעות והאוכלוסין משנת 1086, המכונה ספר יום הדין.
בספר זה, מוזכר המקום בשם Brixiestan.
בראשית המאה ה-19, עם פתיחת גשר ווקסהול החלה ההתיישבות באזור, כחלק מתהליך הפירוור של לונדון.
מאז ידע האזור צמיחה גדולה של אוכלוסייתו.
בריקסטון בשיר של להקת הקלאש
התסיסה החברתית בבריקסטון בשנות השבעים של המאה ה-20 והעימותים בין תושבי השכונה למשטרה, מצאו ביטוי אמנותי בשיר של להקת הקלאש "The Guns of Brixton", מהאלבום London Calling, שחיבר פול סימונון.
בבריקסטון נולדו, גדלו או גרו אישים אנגליים מפורסמים וביניהם:
קן ליווינגסטון - ראש עיריית לונדון בשנים 2000- 2008.
דייוויד בואי - הזמר המפורסם שנולד באזור.
לאחר מותו של בואי הוקמה לזכרו פינת הנצחה בסמטה מול הכניסה לתחנת בריקסטון של הרכבת התחתית.
בריקטה (Bricta) או בריקסטה (Brixta) היא אלה מהמיתולוגיה הקלטית.
בריקטה נחשבה לרעייתו של לוקסוויוס ואלת בריאות ואלת המעיינות החמים של לוקסי (Luxeuil).
מספר כתובות המוקדשות לאלה התגלו ב-Luxeuil-les-Bains, בהן היא מוזכרת לצד לוקסוויוס.
ישנה סברה לפיה מדובר בכינוי נוסף של האלה סירונה - אף היא נחשבת לזוגתו של לוקסוויוס.
מקור שמה במילה הגאלית "בריקסטום" או "בריקסטה" שמשמעה "קסם" או מהמילה "בריגה" שמשמעה "הנעלה".
כתובות המוקדשות לאלה (בכיתוב "Brixia") התגלו באנגליה.
בכתובות אלה היא מזוהה לעיתים כזוגתו של דיס פאטר, הרקולס או אפולו מהמיתולוגיה הרומית.
ברירה קבוצתית (group selection) היא מנגנון אבולוציוני משוער שחשיבותו נמצאת במחלוקת בו הישות עליה פועלת הברירה הטבעית היא קבוצה של פרטים ולא כל פרט בודד בנפרד.
מנגנון הברירה הקבוצתית מנסה להסביר את התופעה של חיים חברתיים בקבוצה מאורגנת ויציבה אשר קיומה לאורך זמן מותנה ברמת שיתוף הפעולה הקיימת בין הפרטים בקבוצה.
בהקשר זה נציין כי המצב היותר שכיח בטבע הוא של מין יחידאי (סוליטרי), כאשר כל פרט דואג רק לעצמו.
בעלי חיים יחידאים המתרבים באופן מיני מקיימים קשרים ביניהם רק לצורך התרבות.
בחלק ממינים אלו יש גם דאגה לצאצאים עד הגיעם לבגרות, אך לא מדובר בקבוצה חברתית יציבה לאורך כל חייהם.
מנגנון הברירה הקבוצתית מסביר קיום והתפשטות באוכלוסייה של אללים המעניקים יתרון לקבוצה גם אם הפרט אדיש להם או ניזוק מהם.
תיאורית האבולוציה הביולוגית (בהבדל מתאוריה של אבולוציה תרבותית) מבוססת על העיקרון כי המשאבים בטבע מוגבלים ואינם מאפשרים התרבות בלי הגבלה של כל הפרטים באוכלוסייה נתונה.
תחרות בין הפרטים על המשאבים המוגבלים יוצרת ברירה טבעית של תכונות מועילות לפרט בניצול המשאבים על פני תכונות פחות מועילות או אף מזיקות.
כל תכונה המועילה בתחרות בינו לבין פרטים אחרים תורמת לכשירותו הביולוגית (fitness).
כשירות ביולוגית (ברמת הפרט) מוגדרת כמספר הצאצאים הפוריים שהפרט מעמיד לדור הבא.
בניגוד לדעה העממית הרווחת, השרידות של הפרט שאינה תורמת לפוטנציאל ההתרבות שלו אינה רלוונטית לכשירותו הביולוגית.
באופן זה, תכונות התורמות לכשירות של הפרט מתפשטות באוכלוסייה כלה במשך הזמן, כל עוד תנאי הסביבה יציבים.
כאשר תנאי הסביבה משתנים, תכונות אחרות יכולות לתרום יותר לכשירות של הפרט, במיוחד מוטציות שהופיעו לראשונה או שלא באו לידי ביטוי קודם לכן.
תכונות אלו יתפשטו באוכלוסייה על חשבון התכונות שהפכו לפחות מועילות או אף מזיקות בתנאים החדשים.
השערת הגן האנוכי שפותחה על בסיס הנחות היסוד של האבולוציה הדרוויניסטית, טוענת כי הברירה הטבעית פועלת ברמת הגן ולא ברמת הפרט המשמש רק ככלי העברה של הגנים לדור הבא.
הכשירות של הגן היא הכשירות הכוללת (inclusive fitness) של הגן ולא של הפרט הבודד.
היא מוגדרת כסך כל ההסתברויות של הגן להיות מועבר לדור הבא באמצעות הפרטים הנושאים אותו.
ברירת שארים(kin selection) היא המנגנון האבולוציוני המשוער של ברירה ברמת הגן, היכולה להסביר שיתוף פעולה בין פרטים בקבוצה ואף תופעות של זולתנות (אלטרואיזם) המתבטאות בדאגה לזולת על חשבון האינטרס האישי.
זאת כאשר בין הפרטים יש קירבה גנטית מספיקה, כמו בקבוצה המשפחתית.
הגן "האנוכי" דואג לעצמו ולא לפרטים הנושאים אותו.
במקרה זה, התחרות מי יתרום יותר לדור הבא אינה בין הפרטים בתוך הקבוצה אלא בין קבוצות שאינן קרובות זו לזו מבחינה משפחתית (ולכן גם מאגר הגנים שלהן שונה זה מזה).
כל גן שיתרום לקיום הקבוצה, סיכוייו להתפשט באוכלוסייה כלה יגדלו, גם אם השפעתו על כשירותו של כל פרט בקבוצה אינה גבוהה או אפילו שלילית.
במינים רבים של בעלי חיים נצפו התנהגויות בעלות אופי זולתני, כמו "צופים" הבוחרים נקודת תצפית חשופה יחסית לאיתור טורף מתקרב, או המשמיעים קריאות אזהרה כשהם מבחינים בטורף.
התנהגות זו המועילה לאחרים חושפת אותם לסיכון גבוה יותר להיטרף.
ברירת שארים מייחסת התנהגות זו לזולתנות מדומה (apparent altruism), משום שנועדה להיטיב עם קרובי הפרט המסכן את עצמו לטובת מאגר הגנים המשותף שלהם.
השערת הברירה הזוויגית טוענת כי במקרה זה לא מדובר בהתנהגות זולתנית אלא בפרסום עצמי על תכונות של אומץ, הקרבה ויכולת הישרדות עצמית גבוהה, לפי עקרון ההכבדה(handicap principle).
המטרה של התנהגות כזו היא להרשים נקבות וכך להעלות את סיכויי הזכר להעביר את הגנים שלו לדור הבא (הגדרה של כשירות ביולוגית ברמת הפרט), כאשר הפן הזולתני שלה הוא תוצר לוואי בלבד.
זולתנות ביחס לפרטים שאינם קרובי משפחה יכולה להיות מוסברת על ידי מנגנון משוער אחר של זולתנות הדדית (reciprocal altruism).
מנגנון זה מניח שהנכונות לתרום לזולת על חשבון הרווח האישי היא על רקע הציפייה להדדיות, גם במועד מאוחר יותר.
זולתנות הדדית מסבירה תופעות חברתיות באמצעות ברירה טבעית ברמת הפרט, מבלי להיזדקק למנגנון נוסף של ברירה ברמת הקבוצה.
השערת הברירה מרובת הרמות(multilevel selection) מציעה גרסה מרוככת של ברירה קבוצתית המנסה לשלב בין הברירה ברמת הפרט והגן לבין הברירה ברמת הקבוצה.
השערה זו טוענת כי הברירה הטבעית פועלת במקביל בכל הרמות, כאשר ברירת קרובים היא מקרה פרטי של ברירה מרובת רמות.
ראייה רחבה אף יותר של ברירה קבוצתית מדגישה את המושג של "כשירות הקבוצה" כמאפיין מתהווה (emergent property) שניתן ליישמה במגוון רחב מאוד של הגדרות "קבוצה", כולל ביחס לקבוצות המכילות מינים שונים.
בראייה זו לא ניתן להסיק מכשירות החלקים המרכיבים את הקבוצה על כשירות הקבוצה, הפועלת כיחידה נפרדת ושונה מסך חלקיה.
דוגמה לכשירות הקבוצה כמאפיין מתהווה היא במקרה שבו הפרטים המרכיבים את הקבוצה יוצרים מערכת תלות הדדית בחלוקת תפקידים קשיחה עד שניתן לראות בקבוצה יצור-על (super-organism) שפועל כיחידה התרבותית אחת.
הדילמה של זולתנות ושיתוף פעולה בתאוריה של האבולוציה הביולוגית
ברמת האוכלוסייה, אלל של תכונה זולתנית נמצא בחסרון אבולוציוני יחסית לאלל של תכונה אנוכית שכן הפרטים האנוכיים הנושאים אלל זה מעמידים בממוצע יותר צאצאים פוריים לדור הבא מאשר הפרטים הנושאים את האלל הזולתני וכך סיכויי האלל האנוכי להתפשט באוכלוסייה גדולים מאלו של האלל הזולתני.
ברמת הקבוצה, הבעיה העיקרית של שימור תכונות שיתוף הפעולה והזולתנות היא קיומם של נצלנים (free riders) הנהנים ממשאבי הקבוצה אך אינם תורמים לה.
גם אם נניח כי בקבוצה מסוימת קיים רק אלל (או מבנה גנטי מורכב יותר) המכתיב התנהגות של שיתוף פעולה, מספיקה מוטציה בודדת שתנטרל אותו, אפילו בפרט אחד, כדי לקבל נצלן שיתרבה ביתר הצלחה משאר חברי הקבוצה.
במשך מספר דורות, בהיעדר מנגנוני ריסון ודיכוי של הנצלנים, מוטציה זו תתפשט והנצלנים יתרבו על חשבון משתפי הפעולה עד שקיום הקבוצה כגוף מתפקד בצורה יעילה יהיה נתון לסכנה.
מספר מודלים תאורטיים הוצעו כדי לפתור דילמה זו במישורים שונים, הן ברמת האוכלוסייה והן ברמת הקבוצה.
המודלים של ברירת שאירים וזולתנות הדדית מציעים פתרונות גם ברמת האוכלוסייה וגם ברמת הקבוצה באמצעות הברירה הטבעית בתנאים בהם הפרטים מרוויחים באופן ישיר משיתוף פעולה יותר מאשר מהתנהגות אנוכית.
ברמת האוכלוסייה האלל של שיתוף פעולה יתפשט מאחר שהוא תורם לכשירות הממוצעת של כל חברי הקבוצה.
זאת כאשר מדובר בקבוצות קטנות יחסית בהם הפרטים קרובי משפחה או בעלי היכרות אישית ארוכת טווח.
ברמת הקבוצה יש לפרטים משתפי הפעולה אינטרס ברור לדכא תופעות של נצלנות באמצעות ענישה או מניעת משאבים משותפים.
בקבוצות קטנות מסוג זה קל לאתר את הנצלנים מאחר שקשה להם להיעלם תחת מסך של אנונימיות או להתמיד בהתנהגות נצלנית לאורך זמן.
ברירה קבוצתית מתייחסת למצבים בהם ברירת שאירים, ברירה זוויגית או זולתנות הדדית אינם יכולים לספק הסבר מספק לקיומו של האלל הזולתני באוכלוסייה.
למשל בקבוצות גדולות בהן שיתוף הפעולה אינו מוגבל לקרובי משפחה, או ליחסים ממושכים המבטיחים רווח עתידי לפרט הזולתני או הצלחה התרבותית של הפרט הזולתני.
שיתוף הפעולה במקרה זה הוא חלק מהמרקם החברתי שמתקיים בין פרטים אנונימיים שאינם חייבים להכיר אחד את השני.
לדוגמה - בחברות אנושיות הבנויות מעמים מעבר לרמת השבט האינטימי.
מנגנון הברירה הקבוצתית מניח כי בתנאים מסוימים, הברירה הטבעית יכולה לפעול באופן ישיר על כשירות הקבוצה גם על חשבון הכשירות הביולוגית של הפרטים המרכיבים אותה.
כך מתאפשר שימור של תכונות זולתניות באוכלוסייה הכללית על חשבון תכונות אנוכיות (שמועילות לפרט אבל לא לקבוצה).
הכשירות של הקבוצה מוגדרת כיכולת להתקיים לאורך זמן, לגדול ואולי גם לייצר קבוצות בת המתפצלות ממנה בשטחים נוספים.
הגדרת הקבוצה נשענת על קיומה המתמשך כגוף מובחן מקבוצות אחרות, גם כאשר הפרטים המרכיבים אותה מתים ומתחלפים במשך הדורות, או נוספים אליה עקב הגירה וסיפוח של פרטים מקבוצות אחרות.
השאלה שנותרת פתוחה היא עד כמה המנגנון של ברירה קבוצתית הוא כוח משמעותי באבולוציה של המינים החברתיים מעבר לדוגמה של החברה האנושית המודרנית, ומהם התנאים ההכרחיים להתקיימותו.
נכון לשנת 2022, רוב המחקר התומך בקיום ברירה קבוצתית כמנגנון ייחודי שאינו ניתן לרדוקציה לרמת הפרט או הגן נשען בעיקר על מודלים תאורטיים והרבה פחות על ראיות מהטבע.
ברירה קבוצתית ותחרות בין קבוצתית
דרווין שיער כי ברירה קבוצתית יכולה להתגבר על ההשפעה המנוגדת של הברירה הטבעית רק אם קיימת תחרות בין קבוצתית על המשאבים המשותפים העומדים לרשותן במרחב האוכלוסייה.
בקבוצה שבה תכונות זולתניות שכיחות יותר תהיה רמה גבוהה יותר של שיתוף פעולה בין הפרטים שיוותרו על חלק מהאינטרסים הפרטיים לטובת הכלל.
שיתוף פעולה מאפשר חלוקת תפקידים בין חברי הקבוצה וכך ניצול יעיל יותר של משאבים לטובת הקבוצה.
ניצול משאבים יעיל גם יכול לתרום לכשירות הממוצעת של הפרטים, כולם או חלקם.
הברירה הקבוצתית יכולה אם כן לפעול בשני מישורים נפרדים בלתי תלויים: במקרה של שיתוף פעולה המוביל להתמחות ההשפעה החיובית היא גם ברמת הקבוצה וגם ברמת הפרט.
במקרה כזה קבוצה עם שכיחות גבוהה של משתפי פעולה מתמחים תשתלט על יותר משאבים במהירות גבוהה יותר מקבוצה עם שכיחות נמוכה של משתפי פעולה (תחרות בין קבוצתית עקיפה) והנטיות לשיתוף פעולה והתמחות יתפשטו באוכלוסייה.
תכונות זולתניות של הקרבה עצמית יקנו יתרון יחסי לקבוצה בתחרות ישירה עם קבוצה שבה תכונות אלו הן בשכיחות נמוכה.
הנכונות של חברי הקבוצה להקריב את חייהם לטובת קיומה של הקבוצה במלחמה עם קבוצה שחבריה מעדיפים להציל את חייהם על פני קיום הקבוצה היא גורם חשוב בקביעת תוצאות התנגשות ישירה ביניהן.
במשך הזמן קבוצות המורכבות ממספר רב יחסית של פרטים אנוכיים ייעלמו.
משוואת פרייס השלימה את המודל התאורטי החסר לתנאים בהם תחרות בין קבוצתית יכולה להשפיע על התפשטות תכונות זולתניות באוכלוסייה, על הבסיס הגנטי.
המודל מניח שתכונת הזולתנות/שיתוף פעולה תתפשט באוכלוסייה על חשבון התכונה האנוכית/נצלנית כאשר מתקיימים שני תנאים במקביל:
1. השונות הגנטית הממוצעת בתוך הקבוצה (בין הפרטים) נמוכה יותר מהשונות הגנטית בין הקבוצות המתחרות.
2. התחרות התוך קבוצתית חלשה יותר מהתחרות הבין קבוצתית.
בהיעדר אחד מתנאים אלו אי אפשר לייחס את המצב החברתי של בעל החיים (כלומר הנטייה לשיתוף פעולה) לברירה קבוצתית אלא למנגנונים אבולוציונים אחרים הפועלים רק ברמת הפרט ומייצרים התנהגויות של זולתנות מדומה.
מכאן נובע שברירה קבוצתית תפעל, כפי שדרווין טען, רק בתנאים בהם קיימת תחרות בין קבוצתית, אבל זה אינו תנאי הכרחי להתפשטות תכונות של שיתוף פעולה וזולתנות באוכלוסייה (באמצעות מנגנונים אחרים).
קיומה של תחרות בין קבוצתית היא פחות מובנת מאליה בהשוואה לתחרות בין אישית, שכן הגדרת הקבוצה אינה קובעת גבולות מוחלטים לקבוצה שמבדילים אותה מקבוצות אחרות.
בהגדרה של משוואת פרייס קבוצה היא אוסף פרטים המתרבים ביניהם בתדירות גבוהה יותר מאשר עם פרטים שאינם משתייכים לקבוצה.
הגדרה זו אינה שוללת התרבות מחוץ לקבוצה, כך שהיא מאפשרת מרחב גדול של מצבי ביניים בהם האוכלוסייה אמנם מחולקת לקבוצות מוגדרות במרחב אך זרימת הגנים ביניהן מעמידה בסימן שאלה את קיומה של ברירה קבוצתית כבעלת משמעות אבולוציונית (כלומר עד כמה ברירה קבוצתית תהיה כוח משמעותי בעיצוב התכונות באוכלוסייה כלה).
במינים של בעלי חיים החיים בקבוצות קטנות יחסית של כמה עשרות פרטים, הנקבות עוזבות לעיתים קרובות את הקבוצה בה נולדו ונודדות לקבוצה אחרת (מנגנון המיועד למנוע זיווגי קרובים), כמו בשימפנזים.
בקבוצות קטנות של ציידים לקטים, כמו ההדזה בטנזניה, מקובל כי צעירים נודדים בחופשיות בין הקבוצות, ועל כן הגדרת הקבוצה כיחידה עם שונות גנטית נמוכה יחסית לשונות הגנטית בין הקבוצות נתונה בספק.
למרות זאת בשני מקרים אלו יש מידה רבה של שיתוף פעולה בין הפרטים בקבוצה, בעיקר בפעילות משותפת כמו ציד וחלוקת המזון.
סביר להניח כי במקרים אלו המנגנון של ברירה קבוצתית אינו המנגנון היחידי, או אף העיקרי, שאפשר התפשטות תכונה זו באוכלוסייה, אלא המנגנון של זולתנות הדדית המבוסס על היכרות אישית ושיתוף פעולה מתמשך, הפועל ברמת הפרט.
חיזוק לכך אפשר למצוא במחקר על רשתות חברתיות ושיתופי פעולה בקבוצות של הדזה שכוללות גם קרובי משפחה וגם זרים שהסתפחו לקבוצה, אך הן מפותחות יותר בקרב חברי הקבוצה מאשר מחוצה לה.
הגדרת הקבוצה הנובעת ממשוואת פרייס אינה ההגדרה האפשרית היחידה של קבוצה שעליה פועלת הברירה הקבוצתית.
חלק מהוויכוחים על חשיבותה של הברירה הקבוצתית כמנגנון אבולוציוני משמעותי נובע מהגדרות שונות של מושג הקבוצה בהקשרים שונים, וכפועל יוצא גם חוסר אחידות בתשובה לשאלה מהו המנגנון באמצעותו היא פועלת.
כשירות קבוצתית כמאפיין מתהווה ויצורי על
ברירה קבוצתית זכתה להכרה רחבה כמנגנון שאחראי למעברים אבולוציונים מרכזיים, כמו המעבר מבעלי חיים חד תאיים לבעלי חיים רב תאיים במה שמכונה "מעברים אבולוציוניים באינדוידואליזם".
ההגדרה של אינדוידואל במובן האבולוציוני (כלומר היחידה עליה פועלת הברירה הטבעית) היא בעייתית כשלעצמה - האם זה הגן או כל גוף היכול להתרבות עם אפשרות לשינויים, כמו רשתות גנים, תאים, אורגניזמים, אוכלוסיות וכו.
בכל מקרה, הדרך שבה נוצר אינדווידואל היא כאשר מה שהיה לפני כן אוסף של ישויות בלתי תלויות עוברות למצב של תלות הדדית, כפי שמודגם במעבר מחד תאיים לרב תאיים.
מעבר זה כרוך בהופעה של כשירות חדשה שאינה תלויה בכשירות הפרטים המהווים את חלקי האינדווידואל שנוצר.
מודל תאורטי שהוצע בהקשר זה כדי להבין כיצד נוצרת כשירות קבוצתית כמאפיין מתהווה (שאינו תלוי בכשירות של הפרטים המרכיבים אותה), מגדיר את הקבוצה כאינדווידואל אבולוציוני.
לפי המודל, אינדווידואל כזה יתהווה באופן טבעי מקבוצה של חלקים ברמה נמוכה יותר כתוצאה משתי מגבלות בלבד: (1) קיומה של תלות הדדית ספציפית בין חלקי הקבוצה המתמחים באופן שונה בניצול המשאבים המשותפים ו (2) הגבלה של שיתוף המשאבים רק בין הפרטים המרכיבים את הקבוצה.
התלות ההדדית מאלצת את חברי הקבוצה לשתף פעולה לשם קיומם הנפרד.
ההגבלה של שיתוף המשאבים לחברי הקבוצה בלבד מונעת ניצולם על ידי קבוצות מתחרות.
המודל אינו מתאר את המנגנונים המבטיחים את קיומן של מגבלות אלו, וכיצד התפתחו מהמצב הנמוך יותר (מבחינה אבולוציונית) של חוסר תלות ואפס הגנה קבוצתית.
בשונה ממשוואת פרייס, המודל אינו מסתמך על קירבה גנטית בין הפרטים בקבוצה ליצירת הכשירות הקבוצתית אלא על קיומה של תלות הדדית ביניהם.
אין פירוש הדבר שקירבה גנטית אינה יכולה לתרום ליצירת התלות ההדדית מלכתחילה, אך היא אינה מהווה גורם מגביל.
באופן דומה, אי שיתוף משאבים עם קבוצות אחרות יכול לנבוע מתחרות בין קבוצתית על אותם משאבים אך יכול להיות גם תוצאה של מחסום פיזי בין הקבוצות, כך שגם התנאי השני של משוואת פרייס אינו הכרחי לקיומה של כשירות קבוצתית כמאפיין מתהווה.
במאמר משנת 2010 על האבולוציה של אאוסוציאליות (eusociality) טענו המחברים כי ההסבר של ברירת שארים המקובל לתופעה זו אינו עומד במבחן הביקורת.
הם הציעו מודל חלופי המבוסס על ברירה מרובת רמות כאשר ברירה ברמת הפרט פעלה בתחילת התהליך האבולוציוני וברירה קבוצתית פעלה בסופו.
הדוגמה הידועה ביותר של אאוסוציאליות היא של החרקים החברתיים (נמלים, דבורים, טרמיטים), כאשר הקן הפך ליצור על (סופר אורגניזם).
המבנה הקבוצתי של הקן שבו רק המלכה מתרבה וכל שאר הנקבות הן עמלות המזינות אותה ואת צאצאיה ומגינות על משאבי הקן המשותף מפני פולשים חיצוניים, מתאים למודל הכשירות הקבוצתית כמאפיין מתהווה.
העובדה כי כל הפרטים בקן הנמלים הם קרובים גנטית (כל העמלות הן צאצאיות של המלכה) היא תוצאה של הדרך בה נוצר הקן ולא הסיבה להיווצרותו כיחידה שיתופית.
ישנם מינים אחרים של חרקים ויונקים המראים דרגות שונות של אאוסוציאליות (כאשר רק נקבה אחת או זוג אחד מתרבה וכל שאר חברי הקבוצה עוזרים לטפל בצאצאיהם).
המחברים משערים כי הופעת יצור העל כקבוצה שבה קיימת תלות הדדית מוחלטת בין חלקיה השונים (המלכה מצד אחד והעמלות מצד שני) הוא תהליך אבולוציוני שהתרחש באופן הדרגתי.
בדרגה הראשונה נוצרת הקבוצה במטרה להגן על הקן שהוא גם בעל ערך וגם ניתן להגנה, כאשר שלב זה דורש התאמות מועטות בלבד לחיים בקבוצה.
בשלב השני מופיעות התאמות מורכבות יותר המבטיחות את קיום הקבוצה לאורך זמן, כמו דיכוי של נטיות הפצה של הצעירים הבוגרים מחוץ לקן.
התאמות נוספות כוללות דרגות הולכות ועולות של התמחויות ספציפיות בחלקים שונים של הקבוצה וכתוצאה מכך מידה הולכת וגוברת של תלות הדדית בין החלקים השונים שאינם יכולים עוד להתקיים באופן עצמאי מחוץ לקן.
בסופו של התהליך מתהווה יצור העל שהוא הקן כולו, שנתון לברירה ברמה הקבוצתית בתחרות עם קינים אחרים.
הברירה ברמת הפרט הופכת בשלב זה לזניחה ואינה משפיעה על כשירותו של הקן לשגשג ולהצמיח מתוכו קינים אחרים.
מאמר זה זכה להתנגדות עזה מצד תומכי ברירת השארים המדגישים את הקרבה הגנטית בין חברי הקבוצה כנקודת המוצא להתפתחותו של הקן כיצור על ורואים בברירה קבוצתית מנגנון מיותר ומסורבל יותר מברירת שארים כמסגרת תאורטית להבנת אאוסציאליות.