tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לא ברור אם אלפונסו ענה למכתב זה, אך במכתב שהגיע ליורשו של יסחק, הקיסר זרע יעקב בשנת 1450 כתב אלפונסו שהוא יהיה שמח לשלוח אומנים לאתיופיה אם הם יגיעו בשלום בניגוד למשלחת הקודמת שמנתה שלושה עשר איש ונהרגה במסעה.
הקיסר נהרג במהלך לחימה כנגד סולטנות אדאל במועד שאינו ידוע אולם לפני ה-29 באוגוסט 1430 ונקבר בכנסיית מריאם שבטדבבה.
יֶסְטָה סְטוֹלְץ (משוודית: Gösta Stoltz; 9 במאי 1904 – 25 ביולי 1963) הוא שחמטאי שוודי בדרגת רב-אמן.
סטולץ שיחק מספר דו-קרבות עם אמני שחמט חזקים.
בשנת 1926 הוא הפסיד למיכאל בוטביניק 1.5-0.5, בדו-קרב קבוצתי בין סטוקהולם ללנינגרד.
ב-1931 סיים בתיקו עם גדעון סטולברג +2 -2 =2. בשנת 1934 הפסיד לאהרון נימצוביץ' +1 -2 =3. ב-1935 שיחק בדו-קרב שוודיה מול גרמניה והשיג מקום שני קבוצתי אחרי סטולברג.
בין השנים 1927 ל-1954 השתתף יסטה סטולץ ב-9 אולימפיאדות שחמט:
באולימפיאדת השחמט 1936, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השלישית שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת ברלין (1936) ואורגנה על ידי האיגוד השחמט הגרמני (Großdeutscher Schachbund).
האירוע התקיים במינכן בין 17 באוגוסט לבין 1 בספטמבר 1936, בלוח השלישי השיג סטולץ תוצאה של +8 -4 =7
בתחילת הקריירה הבין-לאומית, בשנת 1928, חלק סטולץ מקום 11–13 בתחרות ברלין (המנצח: יפים בוגוליובוב.
בשנת 1930 חלק מקום 2–3 עם בוגוליובוב בתחרות סטוקהולם (המנצח: יצחק קשדן).
ב־1931 חלק מקום 4–7 בבלד (המנצח: אלכסנדר אלכין).
באותה שנה חלק מקום 5–8 בהייסטינגס (ניצח: סאלו פלור).
בשנת 1932 ניצח סטולץ בתחרות סוימונדה.
ב־1933 הגיע למקום השני, אחרי אהרון נימצוביץ' בתחרות קופנהגן.
בשנת 1934 הגיע למקום השלישי בתחרות סטוקהולם (ניצח: אריק לונדין).
ב־1935 חלק מקום ראשון עם לינדברג בהרנוסאנד.
באותה שנה הגיע למקום הרביעי בתחרות ארברו (ניצח: אלכין), וחלק מקום 5–6 בבד נאוהיים (ניצח: בוגוליובוב).
בשנת 1936 חלק סטולץ מקום 2–3 עם אחרי ולדימיר פטרוב בתחרות הלסינקי.
באותה שנה הגיע למקום השלישי בתחרות נוספת בהלסינקי (ניצח: לונדין).
בשנת 1937 חלק מקום 3–4 בסטוקהולם (ניצח: ראובן פיין).
בשנת 1938 ניצח באליפות שוודיה ובשנת 1939 סיים במקום החמישי באליפות שוודיה (ניצח: גדעון סטולברג).
במהלך מלחמת העולם השנייה, סטולץ שיחק בשוודיה ובגרמניה.
בשנת 1940 חלק מקום 4–5 באליפות סטוקהולם (ניצח: ).
בשנת 1941 ניצח באליפות אירופה השנייה, לפני אריק לונדין ואלכסנדר אלכין.
ביוני 1942 הגיע למקום השישי בתחרות זלצבורג (ניצח: אלכין).
בספטמבר 1942 חלק מקום 9–10 במינכן (ניצח: אלכין).
בשנת 1943 חלק מקום ראשון עם לונדהולם בסטוקהולם ובסוף 1943 מקום רביעי בסטוקהולם (ניצח: ).
בשנת 1944 הגיע למקום השלישי אחרי ופאול קרס באליפות שוודיה.
לאחר מלחמת העולם השנייה סטולץ השתתף בתחרויות בין-לאומיות מעטות.
בשנת 1946 הגיע למקום השני, אחרי בתחרות בוורויק.
באותה שנה הגיע למקום הרביעי בתחרות זאנדאם (ניצח: לאסלו סאבו), חלק מקום 8–9 בתחרות גרוניגן (ניצח: מיכאל בוטביניק) וחלק מקום 2–3 בפראג (ניצח: מיגל ניידורף).
בשנת 1947 חלק מקום ראשון עם אירו בוק בתחרות האזורית בהלסינקי.
שנה לאחר מכן הגיע למקום ה-18 בתחרות הבינאזורית (ניצח: דוד ברונשטיין).
ב־1948 ניצח תחרות בסטוקהולם, חלק מקום 4–5 בקרלסבד (ניצח: יאן פולטיס).
בשנת 1950 חלק מקום 9–13 בתחרות בלד (ניצח: מיגל ניידורף).
ב־1951 חלק מקום 8–9 בדורטמונד (ניצח: אלבריק אוקלי דה גולוויי).
באותה שנה חלק מקום 3–4 בתחרות פראג (ניצח: ).
בשנת 1952 סיים במקום ה-16 בתחרות הבינאזורית בסטוקהולם (ניצח: אלכסנדר קוטוב).
בשנת 1962 הגיע למקום ה־12 בתחרות בלגרד (ניצח: הרמן פילניק).
סטולץ זכה שלוש פעמים באליפות שוודיה: בשנים 1951, 1953 ו־1953. הוא קיבל תואר אמן בין-לאומי בשנת 1950 ותואר רב־אמן בשנת 1954.
יסחק ייאסו הכריז על עצמו קיסר אתיופיה בשנת 1685 מידי הקיסר ייאסו הגדול, נתמך על ידי הגנרל וולה והנזיר טבדן מגונדג' אויבי ייאסו.
בתגובה לכך ייאסו דיכא את המרד והוציא להורג את יסחק.
יסורי איוב הוא מחזה מאת חנוך לוין המבוסס על סיפורו התנ"כי של איוב, ומשלב בתוכו אלמנטים מהפסיון של ישו.
חציו הראשון של המחזה נאמן ברובו למקור התנ"כי.
בתחילת המחזה עורך איוב סעודה מפוארת לאורחיו, שלאחריה סדרה של קבצנים עוברת על השאריות ההולכות ופוחתות, ולמרות זאת כל הקבצנים שמחים בחלקם.
המכות ניחתות על איוב: שלושה מבשרי עוני באים בזה אחר זה ומודיעים לאיוב על אובדן כל ממונו ורכושו, ואחריהם באים המוציאים לפועל, המעקלים את כל מה שנותר לו (כולל שיני הזהב שבפיו) פרט לתחתוניו.
לאחר שנותר חסר כל באים לבקרו שלושת מבשרי המוות בזה אחר זה, ומודיעים לו על מותם של כל ילדיו.
כששלושת רעי איוב, אליפז, בלדד וצופר, באים לבקרו, הם אינם מזהים אותו מאחר שהוא נראה כה עלוב וכמעט נטרף מחמת גירוד טורדני שפשט בכל גופו.
איוב מכחיש את קיומו של אלוהים, אך לאחר דיונים ארוכים הם מצליחים לשכנע אותו שאלוהים אכן קיים.
אל איוב מגיעה קבוצת חיילים חמושה, והקצין שבראשה מכריז בשם קיסר רומי:
שלושת רעי איוב מנסים להתחמק מהדרישה בדרכים שונות, אך לבסוף כל אחד מהם מצהיר בתורו: "אין אלוהים".
כשאיוב נשאל הוא עונה שאלוהים קיים, אך חבריו מנסים לשכנע את החיילים שאיוב איננו שפוי בשל הצער הרב שחווה.
לחיילים לא אכפת, מאחר שהם משתוקקים לשפד מישהו, ולבסוף חבריו של איוב נואשים מלעזור לו.
איוב מוצב על השיפוד ונותר כך למשך שאר ההצגה.
חבריו עוזבים ובמקומם מופיע מנהל קרקס שמציע לקצין לקנות ממנו את איוב על מנת לשלבו במופע.
לאחר התמקחויות הם מגיעים להסכמה וסביב איוב הגוסס לאיטו מופיעים גמד, חשפנית ושני ליצנים.
רגע לפני המוות מכחיש איוב את קיומו של אלוהים, אך כבר מאוחר מדי, והקצין אומר לו: "באותו מחיר יכולת למות אדם עם עקרונות." עם מותו מקיא איוב, ואז בא אחרון הקבצנים ומלקק את הקיא, שמח בחלקו.
המחזה מסתיים בשירם של המתים:
המחזה בנוי משבע מערכות ואפילוג קצר.
לאורך המחזה יש לעיתים קרובות רצף של אירועים דומים המגיעים בשלשות, כך מגיעים לביתו של איוב שלוש קבוצות של קבצנים, שלושה מבשרי עוני, שלושה מבשרי מוות, ולבסוף שלושת החברים הבאים לנחם אותו, וכל אחד בתורו מנסה לשכנע את איוב להאמין באלוהים.
פרק רביעי: מבשרי המוות פרק חמישי: הידידים
מיכאל הנדלזלץ ראה במחזה זה, יחד עם "הוצאה להורג", שלב משמעותי בעשייתו של לוין, בהתרחקו מ"הדרמות הכמו-ריאליסטיות הקטנות" לטובת "יצירות תיאטרליות רחבות היקף, אלגוריות דרמטיות המקיפות ומסכמות את העולם, כפי שלוין רואה אותו." הנדלזלץ מוסיף לשבח את עוצמתו של המחזה, ובעיקר את כתיבתו של לוין:
המחזה הועלה לראשונה באפריל 1981 בתיאטרון הקאמרי בבימויו של חנוך לוין עם תפאורה ותלבושות של רות דר ומוזיקה מאת פולדי שצמן.
ששי סעד - קצין, קבצן, מבשר עוני
דב רייזר - ראש המוציאים-לפועל, ליצן פתטי
מתי סרי - קבצן, מבשר עוני, מבשר מוות, ליצן ציני ראובן שפר - קבצן, גמד
רוז משיחי (החליפה - אירית מאירי) - אורחת, חשפנית
יהודה פוקס - מנהל קרקס
עמי וינברג - קבצן קבצני, מבשר מוות
אלי גלזר - מבשר עוני, מבשר מוות, ישו
ירמי עמיר - קבצן, סמל
נגנים: מישה בלכרוביץ' - פסנתר; בני קדישזון - כלי הקשה; אבי שילה - קלרינט; דן שוורצמן - קרן יער; איתי קריספין - קונטרבס
מרים גלזר-תעסה, סגנית שר החינוך והתרבות דאז, טענה מעל בימת הכנסת כי המדינה אינה צריכה לממן תיאטרון "בו גבר עירום תלוי עשרים דקות וכל ערוותו מתנדנדת".
המחזה תורגם לאנגלית, צרפתית וגרמנית.
הוא הועלה בניו יורק ב-2006, בתרגומו של שי אזולאי וזכה לביקורת חיובית בניו יורק טיימס.
כמו כן הועלה המחזה בצרפתית גם מעל בימת תיאטרון הקאמרי ב-2011 בהפקת תיאטרון Le Menteur Volontaire בבימויו של לורן ברתיום (Laurent Brethome)
נקסונה התבלט משנות ה-50 במפלגה הליברלית דמוקרטית של יפן, ומונה ב-1959 לתפקיד שר המדע של יפן.
מ-1967 כיהן כשר התחבורה, מ-1970 כראש סוכנות ההגנה, מ-1972 כשר התעשייה והמסחר הבינלאומי, ומ-1981 כשר האדמיניסטרציה.
ב-29 בנובמבר 1982 הפך לראש ממשלת יפן.
הוא מונה לקדנציה שנייה ב-27 בדצמבר 1983, ולכהונה שלישית ב-22 ביולי 1986. במהלך חמש שנות כהונתו, פעל לשיפור היחסים עם ברית המועצות וסין, ונודע בשל יחסיו הקרובים עם נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, יחסים שזכו בתקשורת לכינוי "רון-יסו".
מבחינת מדיניות פנים, נקסונה פעל רבות להפרטת חברות ממשלתיות, ותרם להשבת תחושת הלאומיות היפנית במהלך כהונתו וגם אחריה.
נקסונה סיים את תפקידו ב-6 בנובמבר 1987, והוחלף על ידי עמיתו למפלגה, נובורו טקשיטה.
שנה לאחר מכן התברר כי היה מעורב, יחד עם טקשיטה ופוליטיקאים בכירים רבים נוספים, בשערוריית Recruit שהסעירה את יפן.
בתחילת 2010 העניק מספר ראיונות נרחבים לכלי התקשורת, בהם תקף את מדיניותו של ראש ממשלת יפן, יוקיו הטויאמה.
יסכה ליבוביץ (נולדה ב-1947) היא משפטנית ישראלית, לשעבר פרקליטת מחוז הדרום.
יסכה ליבוביץ היא בתם הצעירה של גרטה ופרופ' ישעיהו ליבוביץ.
היא מילאה שורה של תפקידים בפרקליטות המדינה, בין השאר כאחת התובעות במשפט המחתרת היהודית וכמנהלת בפועל של המחלקה הפלילית במשרד המשפטים.
בסוף שנות ה-80 ניהלה את התביעה נגד רפאל לוי ממשרד הפנים שהורשע בקבלת שוחד.
בשנת 1995 נבחרה לפרקליטת מחוז דרום.
בין שאר הנושאים שטיפלה בהם בתפקידה: אסון פסטיבל ערד, דרישת רוצחי הנער דני כץ למשפט חוזר, כתב האישום נגד ראש עיריית באר שבע יצחק רגר ועוד.
ב-2006 נשלח אליה מכתב אזהרה מטעם ועדת זיילר על מעורבותה בפרשת האחים פריניאן.
במסקנות הוועדה נמתחה ביקורת על התנהלות פרקליטות מחוז דרום תחת הנהגתה.
הביקורת עסקה במתן אישורים בעל פה וללא תיעוד לגורמי משטרה, לביצוע פעילויות שהמשטרה אינה מוסמכת לעשות, או מעדיפה שלא לעשות, ללא קבלת אישור מהפרקליטות.
בספטמבר 2009, לאחר 14 שנים כפרקליטת מחוז דרום, פרשה מתפקידה.
שמה עלה כמועמדת לתפקיד פרקליט המדינה.
ליבוביץ התפרסמה כבעלת דעות עצמאיות ובין היתר יצאה כנגד היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, על החלטתו להדיח את ניצב משה מזרחי.
הגישה את כתב האישום נגד שי דרומי באשמת רצח בשנת 2007. בעקבות זאת נחקק חוק דרומי.
ליסכה 5 אחים ואחיות: פרופ' אורי ליבוביץ, רופא, נוירולוג, שנפטר ממחלת הסרטן.
בנו של אורי הוא הפסיכיאטר פרופ' יורם יובל.
פרופ' אלחנן ליבוביץ, מתמטיקאי-פיזיקאי ומרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שנפטר מתופעות לוואי של הרדמה בניתוח.
בנו הוא עורך הדין שמאי ליבוביץ.
וד"ר מירה עופרן, פיזיקאית המתמחה בהוראת מדעים.
יסכה הייתה בת זוגו של יהושע פורת.
IUPAC מגדירה כ"יסודות נדירים" או "מתכות נדירות" את 15 היסודות מקבוצת הלנתנידים (מס' אטומי 57-71) ובנוסף להם גם את הסקנדיום והאיטריום, הקרובים לקבוצה זו בטבלה המחזורית ודומים לה בתכונותיהם, ואשר נוטים להופיע בעפרות הכרייה ביחד עם הלנתנידים.
היסודות הנדירים דומים זה לזה במראם ובתכונותיהם, הם מוליכים, מגנטיים, וזוהרים כשמחממים אותם.
למרות שמם, ניתן למצוא את היסודות הנדירים בשפע יחסי בקרום כדור הארץ, אולם בגלל תכונותיהם הגאוכימיות, הם מפוזרים ואינם מרוכזים במקום אחד שהוא נוח להפקה ולמיצוי, ועל כן הם יקרים יחסית.
היסודות הנדירים התגלו לראשונה בשנת 1787 עם גילוי המינרל איטרביט (ytterbite) אשר שמו שונה מאוחר יותר לגדוליניט, על ידי קרל אקסל ארניוס בתוך עפרה שנחצבה במכרה ליד הכפר איטרבי בשוודיה.
עד שנת 1803 בודדו וזוהו שני יסודות חדשים מתוך העפרה: איטריום וצריום, אולם לחוקרים נדרשו 30 שנים נוספות כדי לזהות יסודות נוספים.
בשנת 1839 הופקו לראשונה תחמוצות של יסודות חדשים, אולם רק בשנת 1842 הוכרז באופן רשמי על הגילוי והמיצוי הטהור של שישה יסודות חדשים: צריום, לנתן, דידימיום, איטריום, ארביום וטרביום, כששמות שלוש האחרונים גזורים משמה של העיירה אשר בקרבתה נמצאו.
במשך 30 השנים הבאות לא התגלו יסודות נוספים.
בשנת 1879 התגלה באמצעות ספקטרוסקופיה כי היסוד דידימיום מכיל מספר קווים ספקטרלים חדשים כלומר מורכב מיסודות נוספים אשר לא התגלו.
באותה השנה התגלה היסוד החדש סמריום כמרכיב של המינרל סמרסקיט.
בשנת 1886 התגלה יסוד נוסף מתוך המינרל ונקרא גדוליניום על שמו של חוקר עפרות האיטרביט הראשון.
סדרת מחקרים ספקטרוסקופים נוספים שנערכו בין השנים 1886 עד 1901 העלו את האפשרות לקיומו של יסוד נוסף, ובשנת 1901 הוכרז על גילויו של היסוד אירופיום.
בשלב זה טרם הוסכם בין החוקרים על מספרם המדויק של היסודות הנדירים הקיימים, אך ההערכות הגיעו למספר מקסימלי של 25 יסודות כאלו.
תגליות שגויות, לעומת זאת, בגלל הקשיים בהפרדה וטיהור, נמנו בעשרות.
הכנסת השימוש בספקטרוסקופיה בעזרת קרני רנטגן איפשר לקבוע באופן מוחלט את כמות הלנתנידים על 15 באמצעות קביעת מספרם האטומי.
בסוף המאה ה-19 עדיין לא נמצא שימוש ליסודות החדשים שהתגלו.
הראשון שהכניס יסודות נדירים לשימוש מסחרי הוא הממציא האוסטרי קארל אוור פון ולשבאך ב-1880. הוא ניצל את תכונת החומרים להפיץ אור כשהם מתחממים, ופיתח גוף תאורה לפנס גז.
גוף התאורה נקרא "מעטפת ולשבאך" והיה בנוי ממעטפת של חוטי כותנה טבולים באוקסיד של היסודות הנדירים לנתן, איטריום, וכן מגנזיום שאינו מתכת נדירה.
בשימוש הראשון בפנס היו חוטי הכותנה נשרפים, והאוקסידים היו מתחברים ויוצרים רשת מתכת (שבירה למדי).
הגז שבפנס היה מחמם את הרשת, והיא הייתה מפיצה אור.
במהלך שנות ה-40 של המאה העשרים פותח בארצות הברית במסגרת פרויקט מנהטן, תהליך טכנולוגי של החלפת יונים אשר איפשר להפריד ולזקק יסודות נדירים.
בראשונה נעשה שימוש בטכניקה זו בקבוצת האקטינידים לצורך הפרדת פלוטוניום 239 ונפטוניום מתוך אורניום, תוריום ואקטיניום.
הטכנולוגיה החדשה והיעילה להפרדת החומרים איפשרה את הכנסת היסודות הנדירים לשימוש תעשייתי ובמהלך עשרות השנים הבאות פותחו טכנולוגיות הפרדה ומיצוי נוספות אשר איפשרו את הרחבת השימוש בחומרים הללו לצרכים תעשייתיים ומסחריים.
עד שנת 1948 רוב ההפקה של יסודות נדירים התבצעה בהודו וברזיל מתוך מאגרי חול.
בשנות ה-50 תפסה דרום אפריקה את מקומה כמקור העיקרי לחומרים אלה לאחר שמרבץ גדול של המינרל מונזיט התגלה בה.
בשנות ה-60 ועד שנות ה-80 שימשה ארצות הברית כמפיקה העיקרית של יסודות נדירים מתוך "מכרה מעבר ההרים" בקליפורניה.
כיום, לאחר הידלדלות המקורות הללו משמשת סין כמפיקה העיקרית של יסודות נדירים, כאשר 97% מן התפוקה העולמית מקורם במכרות באזור מונגוליה הפנימית שבשטחה.
ב-2019 התגלו מרבצי־ענק של יסודות נדירים סמוך ליפן.
עם זאת, טרם קיימות טכנולוגיות לכרייה בקרקעית הים.
בשנת 2002 הקצתה ממשלת ארצות הברית תקציב של שני מיליון דולרים לבחינת תוכנית מחזור בוצת הפסולת ממכרי פחם, הכוללים את היסודות הנדירים.
עד כה, עלות הפקת החומרים מתוך הפסולת לא השתלמה בשל עלות מיצוי החומרים מפסולת זאת.
אך, חוקרים באוניברסיטת UVW מפתחים כיום דרכים זולות יותר להפקת חומרים אלה.
מערב וירג'יניה היא אחת הספקיות העיקריות של פחם בארצות הברית, ולכן פוטנציאל ההפקה ממכרים קיימים גבוה ביחס למדינות נוספות
הגידול בדרישה התעשייתית ליסודות הנדירים שנובע מעליה בשימוש בהם, מציב אתגר ייחודי להפקתם במטרה להימנע מיצירת תלות באספקת החומרים מסין.
מדינות רבות בעולם החלו להשקיע בשנים האחרונות משאבים רבים במחקרים לגילוי ופיתוח של אתרי הפקה חדשים על מנת להימנע מן התלות הזו, אשר עלולה לשתק ואו להפחית את התפוקה במגזרי יצור רבים ובעיקר בתחומי הטכנולוגיה העילית.
מקור נוסף להפקת יסודות נדירים שהתפתח מתוך הצורך והאילוצים כאמור לעיל הוא חילוץ והפקת החומרים מתוך פסולת של מכשירים אלקטרונים שיצאו משימוש.
טכנולוגיות חדשות של מיחזור אשר נכנסו לשימוש ביפן מאפשרות על פי הערכה הפקה של כ-300,000 טון של יסודות נדירים לשימוש חוזר.
מספר אטומיסימולשםמקור השםיישומים21Scסקנדיוםעל שם סקנדינביה שבה התגלו לראשונה.רכיבים בתעשיית התעופה והחלל.
ארגון יסודות (בשמו המפורט: יסודות - המרכז לליבון ענייני תורה ומדינה) הוא עמותה הפועלת להעמקת הדיאלוג בין השפה היהודית והשפה הדמוקרטית בחינוך הדתי במדינת ישראל.
ארגון יסודות הוקם בשנת תשנ"ה 1995 בעקבות רצח יצחק רבין, על ידי קבוצת אנשי חינוך מהחברה הציונית-דתית בוגרי מכון מנדל, דר' שלמה פישר, דר' יהודה בן-דור ודר' יפה גיסר, מתוך הבנה שיש לעסוק בסוגיית הדמוקרטיה וערכיה בתוך העולם היהודי והדתי.
יסודות משמש כזרוע גמישה ועצמאית של מכללת הרצוג להכשרת מורים הסמוכה לישיבת הר עציון.
הארגון פועל כעמותה רשומהבמערכת החינוך הממלכתית ועיקר פעילותה בקרב מפקחים, מנהלים, מורים ובעלי תפקידים נוספים, בבתי הספר, הישיבות והאולפנות.
מאז 2015, מתמקד הארגון בתהליכי עומק בתוך מוסדות החינוך הממלכתי דתי (החמ"ד) של משרד החינוך, ופועל להעמקת הסוגיה בשדה החברה, הלאום והמדינה.
מנכ"ל הארגון הנוכחי מאז 2023 הוא שלום וייל, ולפניו כיהנו הגברת רוחמה גבל-רדמן, ד"ר דודי פויכטונגר, יעל אלון, שושנה בקר וד"ר שלמה פישר.
יו"ר הוועד המנהל הוא הרב פרופ' יהודה ברנדס, המשמש גם כנשיא מכללת הרצוג, יו"ר מועצת החמ"ד, ויו"ר תנועת הנוער בני עקיבא.
נשיא הארגון הוא הרב יעקב מדן, ראש ישיבת הר עציון.
על חברי הוועד המנהל נימנים הרבנית ד"ר יפה גיסר, ד"ר שלמה פישר, ידעיה לוין, זוהר כהן, יהושע הרלינג, ד"ר עזרא קהלני, יעקב בינג, גב' ליאורה שמש וענבל פרוינד.
יסודות עוסקת בחיבורים ובמערכות היחסים שבין התורה והמסורת היהודית לבין ערכי הדמוקרטיה המערבית בברית הישראלית המתהווה.
יחסי הגומלין מתבטאים בכמה אופנים: במדינה שהיא גם יהודית וגם דמוקרטית, בחברה מערבית שהיא גם מסורתית, ובמיקום הפרט בתוך הקהילה, החברה והמדינה.
בין היתר, הארגון פועל בפיתוח מנהיגות חינוכית, כתיבת תכנים פדגוגיים וטורי-דעה, השתלמויות ותהליכים פנים-בית ספריים, ומסעות לבעלי תפקידים.
בשנת תשפ"ה הרחיב הארגון את פעילותו, והוא פועל ברוב המחוזות הארציים של החמ"ד, והשפעה על כ-60 מפקחים ובעלי תפקידי מטה, 150 מנהלי מוסדות חינוך על-יסודי וכ-3,500 מורים.
יסודות פועלת עבור קהילות ומוסדות החינוך הבלתי-פורמליים בציבור הדתי.
בשנים תשפ"ב-תשפ"ה התקיימו מספר תוכניות בית מדרש המבוססות על ידע וניסיון של חברי הקבוצה תוך לימוד מעמיק ועיסוק בסוגיות הרות גורל.
כוחו של מודל "דורות" הוא בתי מדרש בהם לומדים מנהיגי קהילה וחינוך במודל רפלקטיבי שבו הם נפגשים עם מציאות החיים ומעמתים אותה עם עולם הספרים התורני, בין מורשת ישראל לתרבות המערב ובפרספקטיבה של זמן ומבט.
תוכנית "דורות" עבור מכינות קדם-צבאיות תורניות פעלה בין השנים תשפ"ב-תשפ"ד ובית מדרש 'דורות-נתיבות השעה' בישיבת "אהבת ישראל" בנתיבות בין השנים תשפ"ד-תשפ"ה.
יסודות השתתפה כחלק מהתוכנית בכנס תוכנית רג"ב לפורצי דרך בחינוך, כנס הקיץ של ארגון רבני צהר, תשפ"ד, וכנס סעד ועידת הציונות הדתית ברוח הקיבוץ הדתי בשנת תשפ"ד.
צוות יסודות כולל בתוכו אנשי חינוך בעלי ניסיון בחינוך פורמלי ובלתי פורמלי, בעלי השכלה תורנית וכללית רחבה.
בין השאר נכללים בצוות רבנים, דוקטורים, פסיכולוגים ומנחי קבוצות וביניהם: חגית ברנע, הרב יובל אהלי, הרב איתמר נחמני, רועי וייסמן, אביעד יחיאלי, הרב אפרים ב"ק, הרב נתן גזונדהייט, אביטל כהן ברנר, ד"ר נעה רחל בן דוד, הרב ד"ר גלעד לנדאו, מתן ריבקין, מיכל הלברשטט והילה לוי.
לפי אתר העמותה, יסודות בוחרת להתמקד בעבודה פנימית של מחנכים דתיים כמנוף לחיזוק הציבור הציוני-דתי כקול אחראי ומכיל מורכבות בחברה הישראלית, ופועלת כגוף חינוכי המבצע תהליכים עמוקים וארוכי-טווח בעלי השפעה על מחנכי ומנהיגי הדור הבא מקרב המגזר הדתי העתידים להוביל וליצור את הברית הישראלית המתהווה.
סוגיות בפרק "הכונס" -בבא קמא
לנתיבות השעה - שפה וכלים חינוכיים להתמודדות עם אתגרי השעה
להגותם של הרב והרבנית הרצוג – דמויות החמ"ד
יַסוּהיטוֹ אֵנדוֹ (ביפנית: 遠藤 保仁, נולד ב-28 בינואר 1980) הוא כדורגלן עבר יפני.
הוא שיחק בעמדת הקשר .
את רוב שנותיו עשה בקבוצת גמבה אוסקה מליגת העל היפנית בכדורגל.
הופיע 152 פעמים בנבחרת יפן.
אף על פי ששיחק בכל שנות הקריירה שלו רק במועדונים יפנים (כמעט כולן בגמבה אוסקה) נחשב אנדו בשעתו כבעל מעמד בכיר בכדורגל היפני.
הוא נחשב כמנהיג על המגרש, כמוסר מוכשר ויצירתי וכבעל יכולת טובה בבעיטת כדורי עונשין.
בשנת 2012 השלים 10 שנים רצופות בהן נבחר כקשר בהרכב השנה של ליגת העל היפנית.
הוא מחזיק בשיא ההופעות במשחקים בין-ארציים במדי נבחרת יפן, 152 משחקים.
ב-2009 הוא נבחר לכדורגלן השנה באסיה.
אנדו נולד בסקורג'ימה , פרבר של קגושימה שבדרום יפן.
אחיו הבוגר אקיהירו פנה לקריירה בכדורגל ושיחק בליגה הבכירה ביפן ויסוהיטו הלך בעקבותיו.
הוא הצטיין בנבחרת הכדורגל התיכונית וזומן לסגל נבחרת יפו עד גיל 16 ומאוחר יותר לסגל של נבחרת יפן עד גיל 18. כמו כן, בהמלצת מאמן ברזילאי שעבד בקגושימה, יצא להשתלמות בכדורגל בסאו פאולו שבברזיל.
עם סיום לימודיו התיכוניים ב-1998 הצטרף לקבוצת ליגת העל היפנית בכדורגל, יוקוהמה פליגלס ויחד עמה זכה בגביע הקיסר ב-1998. אולם באותה שנה הקבוצה התפרקה ואוחדה עם היריבה העירונית, יוקוהמה מרינוס (שאומנה על ידי קרלס רשאק) וב-1999 עבר אנדו, יחד עם שחקנים אחרים מקבוצתו, לקיוטו פרפל סנגה.
שם שיחק בין היתר עם הכוכב היפני הוותיק, קאזויושי מיורה ועם הכוכבים העולים: דאיסוקה מטסוי והקוריאני פארק ג'י-סונג.
אולם, בסיום העונה של שנת 2000 ירדה הקבוצה לליגה השנייה ואנדו הוחתם בגמבה אוסקה.
בעקבות שנותיו הרבות כשחקן מרכזי במועדון נתפס אנדו כסמל בקרב רבים מאוהדי הקבוצה.
בחלק גדול משנותיו במועדון הייתה הקבוצה מאוסקה בצמרת ליגת העל היפנית בכדורגל.
הישגיה הבולטים של קבוצתו בתקופה זו הם:
2005 - אליפות ליגת העל היפנית
2007 - גביע הליגה היפנית
2008 - ליגת האלופות האסיאתית
ב-2012 ירדה הקבוצה לליגה השנייה ביפן וכעבור שנה שבה לליגת העל לאחר שזכתה באליפות הליגה השנייה.
בין השחקנים הבולטים איתם שיתף אנדו פעולה היו היפנים, טסוניאסו מיאמוטו , ג'ונישי אינמוטו , אקירה קאג'י ויאסויוקי קונו, הדרום קוריאנים לי קאון-הו וצ'ו ג'אה-ג'ין והפראגוואי פרנסיסקו ארסה .
מאז 2003 היה מספר הגב של אנדו בגמבה אוסקה הוא 7. הוא נחשב כבועט הקבוע של הכדורים הנייחים של הקבוצה: בעיטות קרן ובעיטות עונשין כולל בעיטות מ-11 מטר.
אנדו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית בנובמבר 2002 במשחק ידידות של יפן מול ארגנטינה שהתקיים במסגרת באצטדיון סאיטאמה (ניצחון 0:2 לארגנטינה).
באוגוסט 2003 הוא כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת הלאומית במשחק ידידות מול ניגריה באצטדיון הלאומי של יפן (ניצחון 3:0 ליפן).
אנדו היה שותף להופעות יפן במונדיאלים של 2006 ו-2010. בשלב הבתים במונדיאל 2010 כבש אנדו שער בבעיטת עונשין מול דנמרק (ניצחון 1:3 ליפן) והיה שותף לעליית הנבחרת לשלב שמינית הגמר בו הודחה על ידי פרגוואי לאחר דו-קרב בעיטות עונשין.
אנדו השתתף גם במונדיאל 2014.
אנדו היה שותף להופעות נבחרת יפן בגביע אסיה בכדורגל.
הוא זכה עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2004, בגביע אסיה 2007 סיימה יפן רביעית ובגביע אסיה 2011 שוב זכתה יפן בגביע.
ב-23 בינואר 2015, במסגרת גביע אסיה, ערך אנדו את הופעתו ה-152 והאחרונה בנבחרת במשחק מול (תיקו 1:1).
נכון ל-2018 הוא מחזיק בשיא ההופעות במדי נבחרת יפן.
יסטשמביה-זדרוי (בפולנית: Jastrzębie-Zdrój, נהגה: ; בגרמנית: Bad Königsdorff-Jastrzemb, באד קניגסדורף) היא עיר בשלזיה שבדרום-מערב פולין.
עד המאה ה-20 הייתה העיר עיירת מרפא ומרחצאות.
בעקבות מדיניות פיזור האוכלוסייה בשלזיה, גדלה אוכלוסיית העיירה מאז מלחמת העולם השנייה ובמהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 וב-1963 הוכרה כעיר.
מבחינה מנהלית השתייכה העיר בשנים 1975–1998 לווייוודת קטוביץ, ומאז הקמת פרובינציית שלזיה ב-1999 היא משתייכת אליה.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 הייתה העיר אחד המרכזים העיקריים של גל מחאות העובדים שהוביל להקמת תנועת "סולידריות".
נכון לראשית נובמבר 2016 חיים בעיר מעל ל-90,000 תושבים.
יִסְכָּה, היא דמות מקראית, בתו של הרן, ואחותם של מילכה (אשת נחור) ולוט.
יסכה נזכרת בכל התנ"ך פעם אחת בלבד, ושמה הוא יחידאי במקרא.
בגמרא מובאים שני הסברים לשם "יסכה" המפרשים את השם כשורש ס-כ-ה (שמשמעו התבוננות) "יסכה...
שסוכה ברוח הקודש ושהכל סוכין ביופיה.
רש"י מביא פירוש נוסף "יסכה לשון נסיכות".
יש חוקרים מאוחרים המשערים כי שמה הוא מהשורש נ-ס-כ, שפירושו הריח אשר נודף מהשמן.
יסכה נזכרת פעם אחת במקרא, והכתוב אינו שב ומזכיר את שמה.
בתלמוד הבבלי וכן בתרגום יונתן בן עוזיאל מזהים את יסכה עם שרה.
גם יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים מזהה את יסכה עם שרה.
חוקר המקרא יונתן גרוסמן מציין כי הכתוב אינו מציין קשר בין שרה ליסכה, ולכן הוא משער שיסכה נישאה לאיש שאינו ממשפחת נחור וסיפור זה אינו מוזכר במקרא.
ייתכן כי מטרת אזכור יסכה היא יצירת תבנית משפחתית למילכה אחותה, ובתוך כך הדגשת ניגוד בין שרה למילכה: למילכה משפחה מרובת נפשות ואין אזכור להורי שרה ולמשפחתה.
השם "ג'סיקה", שהעניק ויליאם שייקספיר לדמות בתו של היהודי שיילוק במחזה "הסוחר מוונציה", הוא תרגום של "יסכה".
המחזה השייקספירי הוא התיעוד המוקדם ביותר לשם זה, אם כי לא ברור אם שייקספיר טבע אותו, או שזהו עיוות קל של התעתיק שהיה מקובל עבור "יסכה" במהדורות אבודות של המקרא באנגלית.
"ג'סיקה" הפך לפופולרי מאוד: בין היתר, בשנות השמונים והתשעים הוא היה השם הנפוץ ביותר לילדות בארצות הברית.
יִסְכָּה הָרָנִי (נולדה ב-6 באפריל 1961) היא חוקרת נצרות, מורת דרך ומרצה, יועצת לארגונים ממשלתיים ופרטיים בנושאי נצרות וצליינות ופעילה בתחום החינוך הבין-דתי ובקיום מפגשים בין-דתיים.
הרני נולדה בירושלים לפרופסור רפאל יהודה צבי ורבלובסקי, מרצה וחוקר מהאוניברסיטה העברית, מחלוצי חקר מדעי הדתות בישראל, ולעליזה וירץ, מחלוצות הוראת החינוך הגופני בישראל.
הרני עשתה תעודת הוראה במכללת סמינר הקיבוצים, ולאחר מכן המשיכה ללימודי תואר ראשון וסיימה את לימודיה בהצטיינות, במסגרת החוג להיסטוריה כללית ובתוכנית למדעי הדתות באוניברסיטת תל אביב.
במקביל ללימודי התואר הראשון עשתה קורס מורי דרך בבית הספר המרכזי לתיירות, בתל אביב.
במהלך לימודים למסלול ישיר לדוקטורט חקרה את נושא הליטורגיה האורתודוקסית בחגי הפסחא בהנחייתו של פרופ' זאב רובין, עימו כתבה את חוות הדעת לכנסייה האורתודוקסית, המקובלת עד ימינו, בנושא "שבת האור בכנסיית הקבר בירושלים".
הרני היא מרצה בכירה במוסדות אקדמיים ופארא-אקדמיים רבים ופעילה ותיקה בתחום יחסים בין-דתיים.
היא מכשירה ומרצה לסטודנטים, מורים, מדריכים, מורי דרך, דיפלומטים ופקידי ממשלה בתחום הנצרות.
הרני החלה להדריך בשנת 1989, בסמינר הנצרות הראשון מסוגו בארץ, מטעם החברה להגנת הטבע.
בין המוסדות שבהם לימדה במשך השנים: משרד התיירות (עמדה גם בראש תוכנית למורי דרך לקבלת תעודת התמחות בנצרות מטעם משרד התיירות), יד בן צבי; מכון אבשלום, קתדרה, אסכולות, השחר.
כן לימדה בחוג ללימודי דתות באוניברסיטת וסליאן, בחוג ללימודי דתות באוניברסיטת לונג איילנד , בחוג ללימודי ארץ ישראל במכללת בית ברל, ובתוכנית למדעי הדתות באוניברסיטת תל אביב.
נוסף להיותה מרצה בכירה מרבה הרני להתראיין בכלי תקשורת בנושאי נצרות וצליינות.
הרני הופיעה בסדרת הטלוויזיה על תולדות ארץ ישראל - "והארץ הייתה תוהו ובוהו" בפרקים 9–12 והגישה את הפרק ה-13 העוסק בקדושת ארץ הקודש.
בדצמבר 2017 ארגנה כנס העוסק במהפכה הפרוטסטנטית לציון 500 שנה לאירוע.
כיום הרני מרכזת ומלמדת בתחום הנצרות בקורס הכשרה של מורי דרך ביד בן צבי ובגופים נוספים ויועצת בענייני נצרות עבור המגזר הפרטי ועבור משרדי ממשלה: משרד החוץ, משרד הפנים, המשרד לביטחון הפנים ומשרד התיירות.
יסכה הרני פעילה שנים רבות בתחום החינוך הבין דתי ובמפגשים בין דתיים.
בשנת 1999 יזמה את תוכנית גשר לקשר - תוכנית ייחודית לקידום חילופי מפגשים בין ילדים ערבים בעיר העתיקה לבין ילדים יהודים מתל אביב, שמטרתה לקבץ מוסלמים, נוצרים ויהודים.
בשנים 2013, ו-2023בעקבות אירועים של השחתת מצבות בבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון, יזמה הרני פרויקט התנדבות לשיקום בית הקברות.
בשנת 2013 יזמה פרויקט "אור לכולם" - שנועד להפגיש בין סטודנטים ומתנדבים לא יהודים להדלקת נרות חנוכה, כ"הזדמנות להיכרות בלתי אמצעית, של התרבות, המנהגים והמורשת..." ומתוך מגמה "לברר איך אנחנו מצליחים לחלוק את האור הפנימי והביתי שלנו עם העולם החיצוני ולא משאירים אותו רק לעצמנו".
במסגרת הפרויקט ביקשה ליצור שיח בין דתי ובין תרבותי באמצעות מפגש בין אנשים בני דתות שונות הנמצאים בארץ ומבקשים לחוות את אווירת החג הישראלית.
על פעילותה הבין דתית זכתה בשנת 2013 בפרס הר ציון מטעם אוניברסיטת לוצרן.
בשנת 2022 זכתה בפרס אקומני לסובלנות ולהבנה דתית וחברתית על-שם לדיסלב לסט לשנת 2022.
מנהלת את "הקו החם" לדיווח על התנכלויות למוסדות דת.
הנצרות – חוברת למדריכים, החברה להגנת הטבע, 1994
בתוך: לחם!, הוצאת מוזיאון ישראל, 2004
בתוך: ירושלים במאה ה-19, עורכים: גורן חיים וישראל ברטל, הוצאת יד בן-צבי.
בתוך: סובב כנרת, עורך: אייל מירון, הוצאת יד בן צבי, ירושלים, 2011
יסכה הרני, העולם הנוצרי - מדריך לדיפלומט הישראלי, הוצאת משרד החוץ הישראלי.
יסטרדיי הוא סרט מוזיקלי קומי בריטי משנת 2019 בבימויו של דני בויל.
התסריט נכתב על ידי ריצ'רד קרטיס, על בסיס סיפור מאת ג'ייק ברת'.
בסרט מככב הימש פאטל בתפקיד גיטריסט שמבין שהוא האדם היחיד שזוכר את להקת "הביטלס", והופך מפורסם באמצעות ביצוע השירים שלהם והצגתם כיצירה שלו.
בסרט מככבים גם לילי ג'יימס, קייט מקינון ואד שירן.
הסרט יצא לאקרנים ב־28 ביוני 2019, על ידי אולפני יוניברסל.
ג'ק מאליק (הימש פאטל) הוא מוזיקאי כושל מלווסטופט, סאפוק, המתפרנס מעבודה במחסן של חנות.
האמרגנית שלו, חברתו מילדות, אלי אפלטון (לילי ג'יימס), היא מורה למתמטיקה והיא מאוהבת בו בסתר.
בדרכו הביתה מפסטיבל מוזיקה הוא מחליט לפרוש מקריירת המוזיקה שלו.
זמן קצר לאחר מכן, הפסקת חשמל גלובלית מחשיכה את כל העולם למשך 12 שניות, במהלכה הוא נפגע מאוטובוס.
לאחר שהחלים, הוא משמיע לחבריו את השיר "יסטרדיי", ומגלה שאף אחד מהם אינו מכיר את להקת "הביטלס", שיריה או חבריה, וגם באינטרנט אין זכר למידע על הלהקה.
ג'ק מחליט לשחזר את שירי הלהקה על פי זכרונו, והוא מבצע אותם תוך שהוא מציג עצמו כמי שכתב את השירים האלה.
לאחר שהתראיין בטלוויזיה הוא מושך את תשומת ליבו של הזמר אד שירן (בתפקיד עצמו), שמזמין אותו לתת מופע חימום בהופעה של שירן.
אלי אינה מצטרפת אליו להופעה זו עקב מחויבותה לעבודתה כמורה, ובמקומה ידידו הסטלן רוקי (ג'ואל פריי) מצטרף אליו.
מופע החימום זוכה להצלחה, ובעקבותיו ג'ק מכיר את דברה האמר (קייט מקינון), האמרגנית של אד שירן, שהופכת את ג'ק לכוכב-על, ומתכננת הפקה של אלבום כפול משיריו.
דברה מזמינה את ג'ק ללוס אנג'לס לשם הקלטת שיריו.
כדי להיזכר בשירים נוספים ג'ק מסייר בליברפול.
אלי מגיעה אליו למלון, ומספרת לו על אהבתה אליו.
הם מבלים יחד, אבל אלי אומרת שאין לה עניין בסטוץ ללילה אחד.
ג'ק נפרד מאלי בלב שבור.
בהופעה של ג'ק לקראת הפצת האלבום ניגשים אליו שניים מהצופים, ומספרים לו שהם יודעים שהוא מבצע את שירי "הביטלס" ומודים לו על שהוא משמר שירים אלה.
הם נותנים לו את כתובתו של ג'ון לנון (בגילומו של רוברט קרלייל), שהגיע לזקנה הרחק מעין הציבור (זאת בניגוד למציאות שלנו, בה לנון נרצח בפתח ביתו על ידי מארק דייוויד צ'פמן ומעולם לא זכה להאריך ימים) וג'ק נוסע לביתו שלחוף הים ופוגש אותו, שם השניים משוחחים על חייהם.
בשיא הקריירה שלו הוא מופיע בפני קהל ענק באצטדיון ומבלי, ובסוף ההופעה מתוודה שהשירים שהשמיע נכתבו על ידי ארבעת חברי להקת הביטלס, ולכן הוא משחרר אותם לשמיעה חופשית של הציבור.
בסופו של הסרט, ג'ק בורח יחד עם אלי מהעיתונאים שרודפים אחריהם, השניים חוזרים הביתה, שוכבים ובסופו של דבר מתחתנים ומביאים שני ילדים.
לאורך הסרט מגלה ג'ק סמלים נוספים בתרבות הפופולרית שאינם מוכרים לציבור במציאות האלטרנטיבית שאליה נקלע - קוקה קולה, סיגריות, להקת אואזיס וספרי הארי פוטר.
במרץ 2018, הבמאי דני בויל והמחבר ריצ'רד קרטיס הכריזו שהם עובדים על קומדיה מוזיקלית שתתרחש בשנות ה־60 או ה־70, ותעסוק ב"מוזיקאי מתקשה שחושב שהוא האדם היחיד שזוכר את הביטלס", עם הימש פאטל שיגלם את התפקיד הראשי.
מאוחר יותר באותו החודש, לילי ג'יימס וקייט מקינון הצטרפו לצוות.
באפריל 2018 הצטרף לצוות המוזיקאי אד שירן שכנראה יכתוב גם מוזיקה חדשה עבור הסרט, שתכלול גם את שירי "הביטלס".
מאוחר יותר באותו החודש אושר כי אד שירן ישחק בסרט בתפקיד עצמו, עם אנה דה ארמס ולמורן מוריס שהצטרפו גם הן לצוות השחקנים.
במאי 2018, סופיה די מרטינו וג'ואל פריי הצטרפו לצוות.
צילומי הסרט החלו ב־21 באפריל 2018, ההפקה הבריטית ב־26 באפריל 2018, עם סצנות שצולמו בכל רחבי מחוז סאפוק.
בפברואר 2019, הוכרז כי שם הסרט הוא "יסטרדיי" בדומה לשמו של אחד משירי הביטלס.
יסורי אהבה הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1941' בבימויו של אלפרד היצ'קוק עם קרול לומברד וג'ורג' מונטגומרי בתפקידים הראשיים.
זאת הקומדיה הרומנטית היחידה אותה ביים היצ'קוק בארצות הברית, והיא עוקבת אחר זוג צעיר שמגלה לאחר שלוש שנים כי מבחינה חוקית הם אינם נשואים.
זהו הסרט האחרון של קרול לומברד שיצא לאקרנים עוד בחייה.
הסרט הבא, "להיות או לא להיות", יצא לאקרנים חודשיים לאחר מותה בתאונת מטוס.
אן (קרול לומברד) ודייוויד (ג'ורג' מונטגומרי) סמית', גרים בניו יורק.
הם נשואים שלוש שנים ודייוויד הוא עורך דין מצליח ביחד עם שותפו ג'ף (ג'ין ריימונד).
הם מקניטים אחד את השנייה מדי פעם.
יום אחד שואלת אן את דייוויד אם היה יכול לחזור שלוש שנים האם היה מתחתן איתה הוא עונה לה בכנות שלא, כי זה יפגע בחופש שלו, תשובה שמכעיסה אותה.
יום אחד מגיע אליו למשרד פקיד רשמי ומודיע לו כי הייתה טעות ברישיון הנישואים שלהם וכי מבחינת החוק הם אינם נשואים וצריכים להינשא מחדש.
דייוויד מקבל זאת בצחוק אך אינו יודע שהפקיד הזה מכיר את אן ולאחר שהיה אצלו הוא הגיע לדירת אן והודיע זאת לאן ואימה.
דייוויד לוקח את אן בערב למסעדה בה סעדו לפני נישואיהם והיא בטוחה שיגיד לה שעליהם להינשא אך דייוויד לא מזכיר לה את זה.
בחזרה לדירתם היא מתפרצת עליו וזורקת אותו מהדירה.
לאחר מכן היא משנה את שמה לשם נעוריה - קראוסהיימר.
ג'ף רוצה לפייס ביניהם אך מתאהב באן.
לוקח אותה לפארק שעשועים שם הם נתקעים על גלגל ענק בגשם.
הם חוזרים רטובים לדירתו של ג'ף הרוצה לממש את אהבתם אבל אן משקה אותו בכמה כוסות אלכוהול ומצליחה להשתחרר משם.
דייוויד עוקב אחרי אן כמו בלש.
הוא רואה שהיא נכנסת לחנות גדולה לבגדי נשים, נכנס לשם ומתחיל להתווכח אתה.
למנהל שמוזעק למקום הוא אומר שזו אשתו והמנהל מפטר אותה כי הצהירה בקבוצה לעבודה שאינה נשואה למרות שהיא אומרת לו כעת שבאמת אינה נשואה...
ג'ף נוסע עם אן והוריו ללייק פלאסיד.
הם מקבלים בקתה מרוחקת שמגיעים לשם במזחלת.
להפתעתם הם מוצאים את דייוויד ליד הביתן "מתעלף" בשלג.
אן מטפלת בו במסירות וג'ף מתרשם שהיא עדיין קשורה אליו.
כשהיא מגלה שהוא מתחלה מתחיל ריב גדול.
הוריו של ג'ף מבקשים לבטל את הקשר ביניהם.
הם עוזבים את הבקתה ביחד עם ג'ף ובמקום נשארים אן ודייוויד.
דייוויד מרכיב לאן מחלקיים וכאשר היא מנסה לעמוד הוא תומך בה וזה מסתיים בנשיקה.
הפילוסוף סטנלי קאבל משייך את הסרט לתת הז'אנר הקולנועי שהוא מכנה "קומדיית הנישואים מחדש" בספרו Pursuits of Happiness: The Hollywood Comedy of Remarriage משנת 1981.
יסטה דונקר (בשוודית: Gösta Dunker; 16 בספטמבר 1905 – 5 ביוני 1973) היה כדורגלן ומאמן שוודי, ששיחק בעמדת החלוץ.
דונקר נולד ב-16 בספטמבר 1905 בסאנדוויקן שבשוודיה.
הוא שיחק במועדון סאנדוויקנס איתו ירד לליגה השנייה בעונת 1930/31 אך כעבור שנתיים עלה איתו בחזרה.
לאחר פרישה אימן את SK ארברו.
במדי נבחרת שוודיה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-29 ביולי 1928 במשחק ידידות נגד אוסטריה.
דונקר היה שותף להגעתה אל רבע הגמר במונדיאל 1934 בו הפסידה לגרמניה במשחקו האחרון בה.
הוא כבש שער מצמק במשחק שנגמר בתוצאה 2–1 עם צמד של קרל הוהמן הגרמני.
בסך ערך במדיה 15 הופעות וכבש 4 שערים.
יסוד קריטי לְטכנולוגיה הוא יסוד כימי שדרוש לטכנולוגיה צומחת כלשהי.
כתוצאה מזה נוצר לו ביקוש גבוה בהרבה ממה שהיה בעבר, וההיצע דל יחסית לביקוש או האספקה נמצאת בסכנה.
מתחילת המאה ה-21 יותר יסודות מהטבלה המחזורית נעשו חשובים מבחינה טכנולוגית.
יסודות קריטיים הם כאלה שמספקים פונקציונליות הכרחית לטכנולוגיה כלשהי, אין להם חלופות טובות, ואין ביטחון באספקה שלהם לטווח של עשור או מספר עשורים.
חוסר הביטחון באספקה עשוי לנבוע מכך שהרזרבות העולמיות מידלדלות, או שהפקת היסוד כרוכה בנזקים אקולוגיים גדולים, או שהאספקה תלויה במספר קטן של מדינות ועלולה להתערער בגלל סיבות גאופוליטיות.
תעשיית האנרגיה הירוקה שמתפתחת במהירות תלויה ביסודות אלה, למשל מכוניות חשמליות תלויות בליתיום שהוא מרכיב קריטי לסוללות שלהן, וטורבינות רוח תלויות בנאודימיום בגלל המגנטיות החזקה שלו.
גם מוצרי צריכה מתקדמים תלויים ביסודות הקריטיים, בכל סמרטפון יש לפחות 31 יסודות כימיים (לפעמים אף כפול מזה) – זהו מוצר הצריכה עם המספר הגדול ביותר של יסודות שונים – ומתוכם כ-8 קריטיים לטכנולוגיה.
הרשימה כוללת 35 יסודות, יסודות עשויים להיכנס או לצאת מהרשימה בתלות בקריטריונים של הגוף או הארגון המעריכים את רמת הקריטיות.
היסודות הנדירים, הנקראים גם מתכות נדירות, הם לאו דווקא נדירים, הם שכיחים כמו נחושת או בדיל אך אינם מרוכזים בעפרות שניתן לכרות, אלא מפוזרים ומופקים כתוצר לוואי של כריית מחצבים אחרים.
תכונותיהן של המתכות הנדירות דומות, והן נצמדות בחוזקה זו אל זו ואל מתכות אחרות, גם אל מתכות רדיואקטיביות כמו אורניום ותוריום.
מסיבות אלה קשה להפריד ביניהן ולהפיק אותן.
בתהליך המיצוי שלהן יש שימוש בחומצות חזקות ותהליכים עתירי אנרגיה, כדי לזקק כמות קטנה בלבד.
הפסולת מהתהליכים האלה כוללת מים רדיואקטיביים, פלואור רעיל, וחומצות.
בגלל הקושי להפיק את היסודות הנדירים מחירם הוא גבוה.
• צריום • הולמיום • פרומתיום • איטרביום • דיספרוסיום • לנתן • סמריום • איטריום • ארביום • לוטציום • סקנדיום • אירופיום • נאודימיום • טרביום • גדוליניום • פרסאודימיום • תוליום
• אירידיום • פלדיום • רודיום • אוסמיום • פלטינום • רותניום
• אנטימון • קובלט • אינדיום • טנטלום • בריליום • גליום • ליתיום • טלוריום • צסיום • גרמניום • ניאוביום • טונגסטן
אינדיום ממשפחת המתכות הנדירות הוא המתכת הרכה ביותר.
בדומה לשאר המתכות הנדירות צבעו אפרפר, אך יש לו תכונה יוצאת דופן, תרכובת אינדיום טין אוקסיד (תחמוצת אינדיום בדיל) היא מוליכת חשמל ושקופה.
עד סוף המאה ה-20 הוא שימש בעיקר כתוסף למתכות הלחמה, משום שהוריד את טמפרטורת ההתכה שלהן והתאים לשימושים שרגישים לחום, בעיקר במעגלים אלקטרוניים.
עם התפתחות מסכי LCD נעשה בו שימוש באלקטרודות שקופות לשליטה על המתח החשמלי בכל פיקסל.
מראשית המאה ה-21 הוא נעשה מרכיב חיוני במסכי סמרטפונים - שכבה דקיקה של אינדיום טין אוקסיד על המסך מאפשרת להשתמש בו בתור מקלדת ועכבר כאחת, משום שהן המסך והן האצבעות מוליכים חשמל, ובכך הוסר הכורח לשלב מקלדת במכשירי התקשורת הניידים.
כ-90% מהאינדיום מופק כתוצר לוואי מכריית אבץ.
ספקיות האינדיום העיקריות הן סין 40% ודרום קוריאה 31%.
קנדה ויפן מספקות 9% כל אחת.
כמות האינדיום בכל מכשיר היא זעירה, בסמרטפון למשל יש כ-0.02 גרם בלבד, אבל בכל שנה נמכרים כמיליארד סמרטפונים.
יחד עם הטאבלטים וכל המכשירים האחרים בעלי מסך מגע, וביחד עם טכנולוגיות אחרות שמשתמשות באינדיום, הביקוש לו הגיע ב-2016 למעל 800 טון לשנה.
לפי הערכות הביקוש צפוי להגיע ל-1,400 טון בשנת 2025.
אינדיום מוגדר יסוד קריטי משום שהוא מוצר לוואי של תעשיית האבץ והפקתו תלויה בביקוש לאבץ, רוב האספקה שלו היא מסין, ומיחזור אינדיום קשה ולא כלכלי בגלל הכמות הזעירות שלו במכשירים.
נאודימיום שייך לקבוצת המתכות הנדירות, וכמו שאר היסודות בקבוצה זו הוא אינו מרוכז בעפרות אלא מפוזר בדלילות בתוך מחצבים אחרים.
ב-1983 התגלה שסגסוגת של נאודימיום עם ברזל ובורון היא בעלת המגנטיות הקבועה החזקה ביותר הידועה.
למשל, השדה המגנטי שנוצר מפיסה בעובי 3 מילימטר של סגסוגנת זו הוא בסדר גודל של אלקטרומגנט שנוצר מליפוף תיל נחושת שעוברים בו כמה אלפי אמפר.
עד תחילת המאה ה-21 נאודימיום שימש בין היתר למגנטים של רמקולים וכוננים קשיחים ואפשר להקטין את ממדיהם, עם צמיחת האנרגיה הירוקה במאה ה-21 הוא הפך יסוד חיוני בטורבינות רוח.
טורבינות הרוח המוקדמות היו בנויות על בסיס אלקטרומגנט, הרוח מניעה את זרועות הטורבינה במהירות איטית של 10 עד 20 סיבובים לדקה, ומנגנון מורכב של גלגלי שיניים מגביר את מהירות הסיבוב עשרת מונים למהירות שהגנרטור זקוק לה.
מנגנון זה אינו יעיל והוא מועד לתקלות, לפי דוח ב-2007 רוב התקלות בטורבינות רוח נבעו מתקלות במסבים.
בתחילת המאה ה-21 הוכנסה טכנולוגיה שמשתמשת במגנטי נאודימיום קבועים, השדה המגנטי שלהם הוא כה חזק שהוא מייצר זרם חזק גם במהירות הסיבוב הנמוכה של זרועות הטורבינה ללא צורך בהמרת המהירות על ידי גלגלי השיניים.
מגנט נאודימיום מאבד את המגנטיות שלו בחום, אך תוספת של כמות קטנה של דיספרוסיום, שגם הוא יסוד קריטי, מעלה את עמידותו לחום.
נאודימיום נחשב יסוד קריטי משום שהביקוש לו עולה וההפקה שלו מרוכזת במדינות בודדות.
היסטורית מכרה בודד בקליפורניה סיפק את רוב הביקוש העולמי, אך משנות 1990 סין הפכה ליצרנית העיקרית, ב-2011 היא ייצרה 95% של הצריכה העולמית.
ליתיום הוא המתכת הקלה ביותר, מספרו 3 בטבלה המחזורית, הוא יעיל כאנודה בסוללות משום שהפוטנציאל האלקטרוכימי שלו גבוה, ולכן הקיבול של סוללת ליתיום ליחידת משקל הוא גבוה.
מסיבה זאת הוא נמצא בליבה של כל המרת אנרגיה ירוקה והוא חיוני בסוללות לאגירת אנרגיה במכשירים, מטלפונים ניידים, דרך כלי רכב חשמליים, ועד לאגירת חשמל בתחנות כוח סולריות ואחרות.
60% מהרזרבות העולמיות של ליתיום נמצאות כיום בצ'ילה, בוליביה וארגנטינה, 96% מהליתיום שסופק בעולם בשנת 2019 יוצר בסין, אוסטרליה, צ'ילה.
יסודות הוא כתב עת שפיט, היוצא לאור מטעם המחלקה להיסטוריה בצה"ל החל מ-2019. כתב העת נוסד במטרה להרחיב ולהעמיק את המחקר ההיסטורי על צה"ל, וכן לפרסם מחקרים רשמיים מטעם המחלקה להיסטוריה, אשר לא זכו לבמה עד ייסוד כתב עת זה.
כרכיו מתפרסמים בשתי סדרות, מאסף וסדרת נושא, ומגישים לקורא מחקרים רב-תחומיים אודות ההיסטוריה הצבאית במדינת ישראל.
המאמרים המתפרסמים בכתב העת נדרשים להאיר פנים חדשות וישנות במחקר ההיסטורי-הצבאי, ועוברים שיפוט-עמיתים (Peer Reviewed) בפיקוח הוועדה האקדמית של כתב העת.
העורך הראשי של כתב העת הוא רמ"ח היסטוריה, ד"ר אלי מיכלסון.
יסיקה סכילדר (בהולנדית: Jessica Schilder; נולדה ב-19 במרץ 1999) היא אתלטית הולנדית.
אלופת העולם (טוקיו 2025), זוכת מדליות ארד באליפות העולם (יוג'ין 2022) ובאליפות העולם באולם (בלגרד 2022) ופעמיים ברציפות אלופת אירופה (מינכן 2022 ורומא 2024) בהדיפת כדור ברזל.
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד שבסרביה במרץ 2022 זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.48 מטר, אחרי אוריול דונגמו מפורטוגל שזכתה במדליית זהב (20.43 מטר) וצ'ייס אילי מארצות הברית שזכתה במדליית כסף (20.21 מטר).
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.77 מטר, אחרי צ'ייס אילי מארצות הברית שזכתה במדליית זהב (20.49 מטר) וגונג ליג'יאו מסין שזכתה במדליית כסף (20.39 מטר).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ב-26 באוגוסט היא סייהמ במקום שמיני בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.26 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה ביוני 2024 היא זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.77 מטר, לפני יורינדה ואן קלינקן מהולנד (18.67 מטר) וימיסי אוגונלייה מגרמניה (18.62 מטר).
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט היא סיימה במקום שישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.91 מטר.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו ב-20 בספטמבר 2025 זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.29 מטר אותה קבעה בהדיפה השישית והאחרונה ועלתה מהמקום הרביעי למקום הראשון, לפני אלופת העולם היוצאת צ'ייס אילי מארצות הברית (20.21 מטר) ומאדי וישי מניו זילנד (20.06 מטר).
יסודות הטוטליטריות שיצא לאור ב-1951, היה היצירה המרכזית הראשונה של חנה ארנדט, שבה היא מתארת ומנתחת את הנאציזם והסטליניזם כתנועות הפוליטיות הטוטליטריות הגדולות של המחצית הראשונה של המאה ה-20.
הספר תורגם לגרמנית ב-1955 ובמהדורה שנייה ב-1958. לאחת המהדורות נוסף פרק שעסק במרד ההונגרי של 1956, אך ב-1958 פורסם כספר נפרד.
בישראל הספר פורסם ב-2009 בהוצאת הקיבוץ המאוחד ובתרגומה של עדית זרטל.
הספר "יסודות הטוטליטריות" בנוי משלושה מאמרים: "אנטישמיות", "אימפריאליזם" ו"טוטליטריות".
הספר מתאר את התנאים המוקדמים השונים ועלייתה שלאחר מכן של האנטישמיות במרכז, במזרח ובמערב אירופה במחצית הראשונה של המאה ה-19. לאחר מכן הספר בוחן את האימפריאליזם המודרני, מ-1884 ועד תחילת מלחמת העולם הראשונה.
הספר עוקב אחר הופעתה של הגזענות כאידאולוגיה, ויישומה המודרני כ"נשק אידאולוגי לאימפריאליזם", על ידי הבורים במהלך הטרק הגדול בתחילת המאה ה-19.
לה מונד מיקם את הספר בין 100 הספרים הטובים ביותר מכל סוג של המאה ה-20, וה-National Review דירג אותו במקום ה-15 ברשימת 100 ספרי העיון הטובים ביותר של המאה.
הסופר נורמן פודהורץ טען שהספר השפיע עליו במיוחד.
יסודות הגאופוליטיקה: העתיד הגאופוליטי של רוסיה הוא ספר פוליטי וגאופוליטי שנוי במחלוקת שנכתב על ידי האסטרטג הפוליטי הרוסי אלכסנדר דוגין.
הספר, שפורסם במקור בשנת 1997, תואר כמניפסט להתפשטות ההשפעה הגאו-פוליטית של רוסיה בעולם וכמתווה מוצע למדיניות החוץ של רוסיה בעידן הפוסט-סובייטי.
לספר הייתה השפעה משמעותית על הצבא הרוסי, משטרת הפדרציה הרוסית ומדיניות החוץ של רוסיה, ונעשה בו שימוש כחלק מתוכנית הלימודים באקדמיה הצבאית של המטה הכללי הרוסי.
הספר, אשר מתווה חזון לאופן בו רוסיה תהיה דומיננטיות בגאופוליטיקה העולמית, קורא לחתור לשם כך להקמת איחוד אירו-אסיאתי שיצליח לנטרל את ההתפשטות של השפעות העולם המערבי, ובמיוחד של ארצות הברית.
על מנת להצליח בכך דוגין מציע שרוסיה תחתור ליצור בריתות אסטרטגיות עם מדינות שונות ברחבי העולם, תבצע סיפוחים טריטוריאליים ותערער את היציבות של מדינות יריבות במטרה להחליש את השפעתן הגאופוליטית.
הספר נדון בהרחבה לאורך השנים, בין היתר בשל ההשפעה שהייתה לו לכאורה על האסטרטגיות הגאו-פוליטיות של רוסיה במאה ה-21.
דוגין מציין בספר ש"החברות האטלנטיות", ובמיוחד ארצות הברית, חייבות לאבד את השפעתן הגאופוליטית באזור אירואסיה, ורוסיה חייבת לבנות מחדש את השפעתה באמצעות סיפוחים טריטוריאליים ובריתות אסטרטגיות.
הספר מצהיר כי "הקרב על השליטה העולמית של הרוסים" עודנו נמשך ורוסיה צריכה להיערך ל"מהפכה אנטי-בורגנית ואנטי-אמריקנית חדשה".
בנוסף לכך מצוין בספר שהאימפריה האירו-אסיאתית תיבנה "על העיקרון הבסיסי של האויב המשותף - דחיית האטלנטיות, שליטה אסטרטגית בארצות הברית, והסירוב לאפשר לערכים ליברליים לשלוט בנו".
בנוסף, בספר מודגש הצורך בכך שהשירותים החשאיים הרוסיים יובילו תוכניות חתרניות מתוחכמות שיסייעו לערער את היציבות של מדינות יריבות, בין היתר באמצעות הפצת דיסאינפורמציה.
לטענתו של דוגין רוסיה צריכה גם להשתמש במשאבי הגז והנפט שלה על מנת להפעיל לחץ פוליטי על מדינות אחרות.
כמו כן, הספר קובע כי "היעד האולטימטיבי [העתידי] הוא 'פינלנדיזציה' של כל אירופה".
הספר מדגיש שרוסיה חייבת להפיץ אנטי-אמריקניזם גאופוליטי בכל מקום בעולם - "השעיר לעזאזל" העיקרי יהיה ארצות הברית".
בגרמניה - יש להציע לגרמניה את הדומיננטיות הפוליטית דה-פקטו על רוב המדינות הפרוטסטנטיות והקתוליות של מרכז אירופה ומזרח אירופה, כאשר ניתן יהיה להחזיר לגרמניה את מחוז קלינינגרד כמחווה לחיזוק "ציר מוסקבה-ברלין".
בצרפת - יש לעודד את צרפת להקים גוש עם גרמניה, מכיוון שלשתיהן יש "מסורת אנטי-אטלנטיסטית איתנה".
בריטניה - מתוארת בספר כ"בסיס צף חוץ-טריטוריאלי של ארצות הברית" ומצוין שיש לחתור לבודד אותה מהאיחוד האירופי.
פינלנד - יש לספח את פינלנד לרוסיה.
אזור דרום פינלנד ישולב ברפובליקת קרליה ואזור צפון פינלנד ישולב במחוז מורמנסק.
המדינות הבלטיות - יש להוביל לכך שאסטוניה תהיה תחת תחום ההשפעה של גרמניה.
יש לתת ללטביה וליטא "מעמד מיוחד" בתחום ההשפעה האירואסייתי-רוסי, אם כי מאוחר יותר מצוין שיש לספח גם אותן לרוסיה במקום לאפשר להן להיות מדינות לאום עצמאיות.
גאורגיה - יש לפרק את גאורגיה.
אבחזיה ו"אוסטיה המאוחדת" (הכוללת את אזור דרום אוסטיה בגאורגיה והרפובליקה של צפון אוסטיה) יסופחו לרוסיה.
בלארוס ומולדובה - בלארוס ומולדובה יהיו חלק מרוסיה, אך הן לא יהיו מדינות עצמאיות.
פולין - יש להעניק לפולין "מעמד מיוחד" בתחום ההשפעה האירו-אסיאתי.
הדבר עשוי להיות כרוך בפיצול של פולין בין תחומי השפעה גרמניים ורוסיים.
אוקראינה - רוסיה חייבת לספח את רוב שטחי אוקראינה משום ש"לאוקראינה כמדינה אין משמעות גאופוליטית, אין חשיבות תרבותית מיוחדת או משמעות אוניברסלית, אין ייחוד גאוגרפי, אין בלעדיות אתנית, ושאיפותיה הטריטוריאליות מייצגות סכנה עצומה עבור אזור אירואסיה כולו.
בלי שתיפתר הבעיה האוקראינית, אין בכלל טעם לדבר על פוליטיקה קונטיננטלית".
אין לאפשר לאוקראינה להמשיך להיות מדינה עצמאית, אלא אם כן מדובר באזור בידוד - דבר שיהיה בלתי קביל על פי אמות המידה הפוליטיות המערביות.
כמו כן נטען בספר שאזור מערב אוקראינה (הכוללת את האזורים ווהלין, גליציה וטרנסקרפטיה), בו יש רוב קתולי, יוכל להקים פדרציה עצמאית כל עוד שהיא לא תהיה בתחום ההשפעה של המערב.
מדינות הבלקן ומדינות נוצריות-אורתודוקסיות - המדינות רומניה, מקדוניה הצפונית, סרביה, "בוסניה הסרבית" ויוון, אשר מכונות בספר "המזרח הקולקטיביסטי הנוצרי האורתודוקסי", צריכות להצטרף לאיחוד עם רוסיה ולדחות את האינדיבידואליזם המערבי.
מדינות העולם המוסלמי - הספר מדגיש את "הברית הרוסית-אסלאמית" שנמצאת "בבסיס האסטרטגיה האנטי-אנטלנטיסטית".
הברית מבוססת על "האופי המסורתי של הציוויליזציה הרוסית והעולם המוסלמי".
איראן - מתוארת בספר כבעלת ברית מרכזית של רוסיה.
הספר משתמש במונח "ציר מוסקבה-טהרן".
טורקיה - לפי הספר רוסיה צריכה לערער את היציבות בטורקיה באמצעות כורדים, ארמנים וקבוצות מיעוט אחרות.
ארמניה - בספר מצוין שלארמניה יש תפקיד מיוחד עבור רוסיה - היא תשמש כ"בסיס אסטרטגי", ויש צורך להוביל ליצירת "ציר מוסקבה-ירוואן-טהרן".
הארמנים "הם עם ארי ...
אזרבייג'ן - לפי הספר יש "לפצל" את אזרבייג'ן או להעביר את השליטה בה לאיראן.
מדינות מרכז אסיה - הספר מתייחס לאזור קווקז כטריטוריה רוסית, כולל "החופים המזרחיים והצפוניים של הים הכספי" (שטחים שנמצאים בשליטת קזחסטן וטורקמניסטן) ומרכז אסיה (ישנה התייחסות ספציפית לקזחסטן, אוזבקיסטן, קירגיזסטן וטג'יקיסטן).
יפן - על רוסיה לחתור לערער את ההשפעה של ארצות הברית ביפן, בין היתר על ידי העברת האיים הקוריליים לשליטת יפן ועל ידי קידום אנטי-אמריקניזם ביפן.
מונגוליה - לפי הספר מוטב שמונגוליה תיטמע בתחומי ההשפעה האירו-אסיאתית.
בארצות הברית - רוסיה צריכה לחתור לערער את ההגמוניה הגלובליסטית והנאו-ליברלית המערבית על ידי יצירת אי יציבות, קידום בדלנות, ותמיכה בפעילות ארגונים קיצוניים שונים, כולל ארגוני עליונות שחורה.
האסטרטגיה של דוגין שמה דגש על קידום סכסוכים אתניים, חברתיים ומבוססי גזע במטהר לשבש את הלכידות הפנימית של החברה האמריקנית.
במקביל, דוגין ממליץ שרוסיה תתמוך בגורמים פוליטיים בארצות הברית שתומכים במדיניות של התבדלות ואי-מעורבות בבריתות עם מדינות אחרות כדרך להחליש באופן מהותי את ההשפעה הגלובלית של ארצות הברית.
אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית - ההשפעה האירו-אסיאתית חייבת להתפשט גם לאמריקה המרכזית ולאמריקה הדרומית.
דאנלופ גינה את הספר על כך שהוא מקדם אידאולוגיות נאו-פשיסטיות.
ההיסטוריון טימותי סניידר ציין בכתב העת The New York Review of Books שהספר הושפע במיוחד מעבודתו של התאורטיקן הפוליטי הגרמני קרל שמיט אשר היה בעלי השפעה רבה על התנועה הנאצית.
סניידר ציין גם שלדוגין היה חלק מרכזי בקידום האידאולוגיות האירואסיאניות.
הספר תואר על ידי כתב העת האמריקאי Foreign Policy כ"אחד הספרים המסקרנים, המרשימים והמפחידים ביותר שיצאו מרוסיה במהלך כל העידן הפוסט-סובייטי".
בשנת 2022 צוין גם בכתב העת העת Foreign Policy כי "הפלישה האחרונה לאוקראינה היא המשך של האסטרטגיה שקודמה על ידי דוגין להחלשת הסדר העולמי הליברלי".
יסודות המתמטיקה הם המסגרת הלוגית והמתמטית המאפשרת את פיתוח מתמטיקה באופן עקבי (כלומר בלי ליצור תאוריות סותרות את עצמן), ובמיוחד לקבל מושגים אמינים של משפטים, הוכחות, אלגוריתמים וכו'.
ניתן לכלול בכך גם את המחקר הפילוסופי של הקשר של מסגרת זו עם המציאות.
המונח "יסודות המתמטיקה" לא נטבע לפני סוף המאה ה-19, אם כי יסודות הוקמו לראשונה על ידי הפילוסופים היוונים הקדמונים במסגרת הלוגיקה של אריסטו, ויושמו באופן שיטתי ב"יסודות" של אוקלידס.
קביעה מתמטית נחשבת לאמת רק אם מדובר במשפט שמוכח מהנחות יסוד אמיתיות באמצעות רצף של סילוגיזם (כללי היסק), כאשר הנחות היסוד הן משפטים שכבר הוכחו או קביעות מובנות מאליהן הנקראות אקסיומות.
במהלך המאה ה-19 הושגה התקדמות לקראת פיתוח הגדרות מדויקות של המושגים הבסיסיים של חשבון אינפיניטסימלי, בעיקר המספרים הטבעיים והמספרים הממשיים.
זה הוביל, לקראת סוף המאה ה-19, לסדרה של תוצאות מתמטיות פרדוקסליות לכאורה, שאתגרו את הביטחון במהימנות ובאמיתות של תוצאות מתמטיות.
זה כונה משבר היסודות של המתמטיקה.
פתרון המשבר הזה כלל את עלייתה של דיסציפלינה מתמטית חדשה בשם לוגיקה מתמטית הכוללת את תורת הקבוצות, תורת המודלים, תורת ההוכחות, תורת הרקורסיה ותורת הסיבוכיות, ומאוחר יותר, חלקים ממדעי המחשב.
גילויים שלאחר מכן במאה ה-20 ייצבו את יסודות המתמטיקה למסגרת קוהרנטית שתקפה לכל המתמטיקה.
מסגרת זו מבוססת על שימוש שיטתי בשיטה האקסיומטית ועל תורת הקבוצות, במיוחד ZFC – תורת הקבוצות של צרמלו-פרנקל עם אקסיומת הבחירה.
נובע מכך שהמושגים המתמטיים הבסיסיים, כמו מספרים, נקודות, ישרים ומרחבים גאומטריים אינם מוגדרים כהפשטות של המציאות אלא נובעים מתכונות בסיסיות (אקסיומות).
ההסתגלות שלהם למקורות הפיזיקליים שלהם אינה שייכת יותר למתמטיקה, אם כי הקשר שלהם עם המציאות עדיין משמש להנחיית אינטואיציה מתמטית: המציאות הפיזית עדיין משמשת מתמטיקאים כדי לבחור אקסיומות, למצוא אילו משפטים מעניין להוכיח ולהשיג אינדיקציות להוכחות אפשריות.
רוב התרבויות פיתחו מתמטיקה מסוימת, בעיקר למטרות מעשיות, כגון ספירה (סוחרים), מדידה (תיחום שדות), אסטרונומיה ואסטרולוגיה.
נראה שהפילוסופים היוונים הקדמונים היו הראשונים שחקרו את טבעה של המתמטיקה והקשר שלה עם העולם האמיתי.
זנון מאליאה (490 - בערך 430 לפנה"ס) יצר כמה פרדוקסים שבהם השתמש כדי לתמוך בתזה שלו שתנועה לא קיימת.
הפרדוקסים הללו כרוכים באינסוף מתמטי, מושג שהיה מחוץ ליסודות המתמטיים של אותה תקופה ולא הובן היטב לפני סוף המאה ה-19.
האסכולה הפיתגוראית למתמטיקה התעקשה במקורה שהמספרים היחידים הם מספרים טבעיים ויחסים של מספרים טבעיים.
הגילוי (בסביבות המאה ה-5 לפנה"ס), שהיחס בין האלכסון של ריבוע לצלע שלו (השורש הריבועי של 2) אינו יחס בין שני מספרים טבעיים, היה להם זעזוע שהם קיבלו בחוסר רצון.
עדות לכך היא הטרמינולוגיה המודרנית של מספר אי-רציונלי להתייחסות למספר שאינו המנה של שני מספרים שלמים, שכן "אי-רציונלי" פירושו במקור "לא סביר" או "לא נגיש עם היגיון".
העובדה שיחסי אורך אינם מיוצגים במספרים רציונליים נפתרה על ידי אאודוקסוס מקנידוס (408–355 לפנה"ס), תלמידו של אפלטון, שצמצם את ההשוואה של שני יחסים אי-רציונליים להשוואות של כפולות שלמים של הגדלים המעורבים.
השיטה שלו רומזת לשיטה של חתכי דדקינד בהגדרה המודרנית של מספרים ממשיים מאת ריכרד דדקינד (1831–1916).
בחיבורו "האנליטיקה שבדיעבד" (חלק מהאורגנון), קבע אריסטו (384–322 לפנה"ס) את הלוגיקה לארגון שדה ידע באמצעות מושגים יסודיים, אקסיומות, הגדרות ומשפטים.
אריסטו לקח לכך את רוב הדוגמאות שלו מהאריתמטיקה ומהגאומטריה, והלוגיקה שלו שימשה כבסיס למתמטיקה במשך מאות שנים.
שיטה זו מזכירה את השיטה האקסיומטית המודרנית אך עם הבדל פילוסופי גדול: אקסיומות היו אמורות להיות נכונות, בהיותן מובנות מאליהן או נובעות מניסויים, בעוד שאין שום אמת אחרת מלבד נכונות ההוכחה מעורבת בשיטה האקסיומטית.
אז, עבור אריסטו, משפט מוכח הוא נכון, בעוד שבשיטות האקסיומטיות, ההוכחה אומרת רק שהאקסיומות גוררות את המשפט.
הלוגיקה של אריסטו הגיעה לשיאה שלו עם "יסודות" של אוקלידס (300 לפנה"ס), מסה על מתמטיקה הבנויה עם סטנדרטים גבוהים מאוד של קפדנות: אוקלידס מצדיק כל השערה באמצעות הוכחה בצורה של שרשראות של סילוגיזם (אם כי הן לא תמיד תואמות בקפדנות את התבניות האריסטוטליות).
הסילוגיזם של אריסטו, יחד עם הדגמתו על ידי ה"יסודות" של אוקלידס, מוכרים כהישגים מדעיים של יוון העתיקה, ונשארו כיסודות המתמטיקה במשך מאות שנים.
בימי הביניים ה"יסודות" של אוקלידס עמד כבסיס מוצק לחלוטין למתמטיקה, והפילוסופיה של המתמטיקה התרכזה במעמד האונטולוגי של מושגים מתמטיים; השאלה הייתה האם הם קיימים ללא תלות בתפיסה (ריאליזם) או בתוך הנפש בלבד (קונצפטואליזם); ואלי הם פשוט שמות של אוסף של עצמים בודדים (נומינליזם).
ב"יסודות", המספרים היחידים שנחשבים הם מספרים טבעיים ויחסי אורכים.
אף על פי כן, זה לא אתגר את היסודות הקלאסיים של המתמטיקה שכן ניתן להסיק את כל תכונות המספרים שהיו בשימוש מהגדרתם הגאומטרית.