tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סטיבנס בהמשך סבל מפציעה בכתף בסיבוב הראשון של הפלייאוף מול פילדלפיה פליירס, סדרה שהקפיטלס נצחו.
הוא חזר בזמן לגמר החטיבה מול קבוצתו העתידית, ניו ג'רזי דווילס.
למרות שוויון שיא הקבוצה על ידי פרסום ארבעה אסיסטים במשחק 6 בסדרה, הקפיטלס הודחו במשחק השביעי.
הקפיטלס זכו בחטיבת פטריק בעונת 89–1988, ו-68 נקודות של סטיבנס הובילו את מגיני קבוצתו.
היו לו 225 דקות עונשין; זו הייתה הפעם האחרונה שלסטיבנס היו יותר מ-200 דקות בקריירה שלו.
הוא נבחר למשחק האולסטאר השני שלו, והוסיף אסיסט כאשר חטיבת ויילס הפסידה לחטיבת קמפבל 9-5. עם זאת, הקפיטלס לא הצליחו לתרגם את הצלחתם מהעונה הסדירה לפלייאוף, שכן הם הפסידו בסיבוב הראשון לפליירס.
עונת 90–1989 הייתה הצלחה מעורבת עבור סטיבנס.
הוא נאבק, כיוון שהיה מוכה פציעות, כולל כף רגל שבורה שגרמה לו להיעדר כמעט חודשיים.
בנוסף, הוא הושעה לשלושה משחקים כיוון שניקר את עינו של שחקן משיקגו בלאקהוקס דייב מנסון במהלך קרב.
סטיבנס אמר שהוא מעולם לא פגע בעינו של מנסון, אך העין פגעה בקסדה של סטיבנס במהלך הקרב.
החמצת שליש מהעונה הובילה לסך הנקודות הנמוך ביותר של סטיבנס מאז שנת הרוקי שלו; הוא סיים עם 11 שערים ו-29 אסיסטים בלבד עם 40 נקודות, אף על פי שהוא עדיין היה במקום שני בין מגיני הקפיטלס.
למרות הסטטיסטיקה הנמוכה שלו, הקפיטלס עשו את הפריצה הרחוקה ביותר שלהם בפלייאוף אי פעם.
לאחר שהביסו את הדווילס בסיבוב הראשון ואת הריינג'רס בסיבוב השני, הקפיטלס היו בגמר החטיבה בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה; לאחר מכן הודחו על ידי הברואינס.
במשך שמונה עונות עם הקפיטלס, סטיבנס סיים עם 98 שערים ו-429 נקודות ב-601 משחקים.
הוא גם קבע שיאי קבוצה (שכולם נשברו מאז) בדקות עונשין (1,630), משחקים של מגן (601), נקודות של מגן (429), שערים למגן (98), אסיסטים למגן (331), משחקי פלייאוף (67), נקודות פלייאוף (53), אסיסטים בפלייאוף (44) ושערי פלייאוף למגן (9).
לאחר שמונה עונות בוושינגטון, סטיבנס הרגיש שהגיע הזמן להמשיך הלאה.
סנט לואיס בלוז חיזרו אחריו והציעו עסקה לארבע שנים בשווי 5.145 מיליון דולר.
מכיוון שהוא היה שחקן חופשי מוגבל, לוושינגטון הייתה אפשרות להתאים את גיליון ההצעות.
עם זאת, הם סירבו ובעקבות כך קיבלו שתי בחירות דראפט בסיבוב הראשון בתוספת 100,000 דולר במזומן, והפכו לחמש בחירות סיבוב ראשון אם לקפיטלס לא הייתה בחירה בשבע הדראפטים המובילים בדראפט 1991 או 1992, כפיצוי (שניים מתוך הבחירות הללו יהפכו לסרגיי גונצ'ר וברנדן וויט).
להחתמתו של סטיבנס היו השלכות מרחיקות לכת על חוזי השחקנים ב-NHL.
בזמנו, העסקה הפכה אותו למגן בעל השכר הגבוה ביותר בליגה.
בנוסף, העסקה כללה בונוס חתימה של 1.4 מיליון דולר.
מספר מגינים שנחשבו לשחקנים עדיפים על סטיבנס, כולל ריי בורק וכריס צ'ליוס, הרוויחו פחות כסף, וההגנה של קפיטלס קווין האצ'ר החזיק מעמד עד שקיבל חוזה דומה לזה של סטיבנס.
מנכ"לים חששו ששחקנים אלה יתחילו לדרוש חוזים גדולים יותר.
בסופו של דבר השחקנים ביקשו יותר כסף, וההסלמה הזו הייתה אחד הגורמים לעונת הנעילה ב-1995, מספר עונות מאוחר יותר.
לאחר שהגיע לסנט לואיס, סטיבנס מונה לקפטן הבלוז.
הוא כבש 5 שערים והוסיף 44 אסיסטים ל-49 נקודות, מספיק טוב למקום החמישי בקבוצה בראשות ברט האל ואדם אוטס.
הוא גם הגיע לקבוצת האולסטאר של חטיבת קמפבל.
הבלוז הודחו בסיבוב השני של הפלייאוף על ידי מינסוטה נורת'סטארס.
בסיום עונת 91–1990 הבלוז החתימו את ברנדן שאנהן מניו ג'רזי דווילס, אשר כמו סטיבנס שנה קודם לכן היה שחקן חופשי מוגבל, מה שזיכה את הדווילס בפיצוי.
מכיוון שהבלוז עדיין היו חייבים בחירות סיבוב ראשון לקפיטלס, היה צריך לנהל משא ומתן על פיצוי אחר, והבלוז והדווילס לא יכלו להסכים על מה הפיצוי היה; הבלוז הציעו את השוער קרטיס ג'וזף, החלוץ רוד ברינד'אמור ושתי בחירות דראפט, אך הדווילס רצו רק את סטיבנס.
התיק הועבר לבוררות, והבורר אדוארד יוסטון העניק את סטיבנס לדווילס כפיצוי ב-3 בספטמבר 1991, כאשר דיווחי החדשות המצוטטים למחרת הופיעו לראשונה ב-4 בספטמבר 1991.
בתחילה, סטיבנס סירב להתייצב אצל הדווילס למחנה אימונים, ולא התייצב עד 26 בספטמבר 1991, 22 ימים לאחר פסק הבוררות.
הדווילס כבר היו מודאגים לאחר שהקפטן קירק מאלר יצא מהמחנה.
סטיבנס ואשתו תכננו להתיישב בסנט לואיס, והוא רצה לסיים את הקריירה שלו עם הבלוז.
בנוסף, הוא היה מודאג מחוסר האחדות לכאורה בארגון, וציטט את הסתלקותו של מאלר כהוכחה.
כמה שחקני דווילס היו נסערים מהתחושה שסטיבנס נכפה על הקבוצה; חלק מהשחקנים, כולל קן דייניקו, רצו יותר כסף, בעוד ששחקנים אחרים רצו שהמנכ"ל לו למורילו יחליף את סטיבנס.
בסופו של דבר סטיבנס הופיע שלושה שבועות לאחר מכן.
סטיבנס סיים את עונתו הראשונה בניו ג'רזי במקום החמישי בקבוצה בהבקעות, ראשון מבין המגינים וטוב מספיק כדי לזכות למקום בקבוצת האולסטאר השנייה.
הוא זכה במקום בסגל האולסטאר זו העונה השנייה ברציפות והפסיד רק משחק אולסטאר אחד למשך שארית הקריירה שלו כשחקן דווילס.
הדווילס הודחו בפלייאוף על ידי יריבתם הריינג'רס, בשבעה משחקים.
לאחר העונה, סטיבנס החליף את ברוס דרייבר כקפטן הקבוצה, תואר בו החזיק עד פרישתו.
למרות שהוא החמיץ חלק מהעונה שלאחר מכן בשל זעזוע מוח; עם 12 שערים ו-45 אסיסטים עדיין הוביל על כל מגיני קבוצתו בנקודות, הדווילס הודחו שוב בסיבוב הראשון של הפלייאוף, והפסידו לפיטסבורג פינגווינס בחמישה משחקים.
סטיבנס הגביר את משחק ההתקפה שלו בעונת 94–1993. הוא כבש 18 שערים ו-60 אסיסטים, שהספיקו להובלת הקבוצה ושיא קריירה בנקודות.
הוא זכה בפרס פלוס-מינוס, וסיים עם +53; רק ולדימיר קונסטנטינוב הוביל את הליגה עם דירוג פלוס/מינוס גבוה יותר מאז הזכייה של סטיבנס.
הדווילס הגיעו לגמר החטיבה מול הריינג'רס, שם הם הודחו בהארכה כפולה במשחק השביעי.
סטיבנס סיים כסגן לריי בורק על זכיית גביע נוריס; ההפרש של ארבעת הקולות היה הקרוב ביותר בהיסטוריה של ההצבעות לגבי גביע נוריס.
לאחר עונת 94–1993, סטיבנס היה שחקן חופשי פוטנציאלי.
גורמים מהסנט לואיס בלוז דנו עימו על חזרה לקבוצה, ושכנעו אותו לחתום על חוזה בשווי 17 מיליון דולר לארבע שנים ב-4 ביולי 1994. חמישה ימים לאחר מכן, הדווילס הציעו לו את אותו חוזה, וכך סטיבנס נשאר בניו ג'רזי.
עם זאת, הדווילס גילו מאוחר יותר שסטיבנס שמע מהנהלת סנט לואיס לפני תחילת תקופת הסוכנות החופשית, דבר שהיה בלתי חוקי לפי מדיניות ה-NHL.
לאחר חקירה של חמש שנים, הליגה קנסה את הבלוז ב-1.5 מיליון דולר והעניקה לדווילס שתיים מבחירות הדראפט הראשון של סנט לואיס.
מנכ"ל דווילס לו למורילו חש שהעונש לא מספיק; הוא רצה חמש בחירות דראפט בסיבוב הראשון בתוספת פיצויים.
למרות החקירה, לא היו ראיות שסטיבנס היה מודע לעוולה כלשהי.
לאחר שעונת 95–1994 נדחתה, הדווילס התחילו בפיגור, וניצחו רק ב-9 מתוך 24 המשחקים הראשונים שלהם.
למרות לוח הזמנים המצומצם, סטיבנס כבש 2 שערים ו-20 אסיסטים, ושוב הוביל את המגינים בניקוד.
הדווילס סיימו במקום החמישי בחטיבתם, ועלו לגמר גביע סטנלי, שם הם הביסו את דטרויט רד וינגס העדיפה וזכו בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה.
המוניטין של סטיבנס כשחקן קשוח התחזק במשחק השני, שם תיקל את ויאצ'סלב קוזלוב שהשביתה אותו באופן זמני מהמשחק.
מאוחר יותר נקבע כי קוזלוב סבל מזעזוע מוח.
לאחר מכן פנה סטיבנס אל חלוץ וינגס וחברו לשעבר מהקפיטלס דינו סיסרלי, שכעס על התיקול, ואמר, "אתה הבא!"
הדווילס ציפו להגן על תואר גביע סטנלי בעונה שלאחר מכן.
עם זאת, הם הפכו לקבוצה הראשונה מזה 26 שנים שהחמיצה את הפלייאוף לאחר אליפות.
סטיבנס השמיע את האכזבה של הקבוצה ואמר, "אחרי הזכייה בגביע, אתה מצפה להיות בהחלט בפלייאוף בשנה הבאה...
אולי זו הייתה רק קריאת התעוררות כדי לחזור למסלול."
סטיבנס החל את עונת 97–1996 עם הרחקה למשחק אחד עקב עונש על מקל גבוה נגד איגור לריונוב, שגרם לדם.
עם זאת, הקבוצה חזרה לסגנון משחק מוצק וסיימה את העונה בראש הבית האטלנטי, אם כי הודחה בפלייאוף פעם נוספת על ידי יריבת נהר ההדסון, ניו יורק ריינג'רס.
סטיבנס סיים במקום השני בקבוצה בין המגינים בניקוד אחרי סקוט נידרמאייר.
המנהיגות של סטיבנס המשיכה גם בעונה הבאה.
הוא חתם על הארכת חוזה עם הקבוצה, והצהיר בזמנו שהוא רוצה לסיים את הקריירה שלו בקבוצה.
סטיבנס היה חשוב במיוחד לחיל ההגנה של הדווילס, שכן חבר הקבוצה הוותיק קן דייניקו עבר שיקום עקב אלכוהוליזם.
עם זאת, הוא סבל מפציעה בירך נגד טמפה ביי לייטנינג והחמיץ מספר משחקים.
לסטיבנס הייתה שוב עונת הגנה טובה, אם כי הירידה ביכולת ההבקעה שלו הרחיקה אותו משיקולים על גביע נוריס.
הדווילס סיימו בתור המדורג העליון בחטיבה המזרחית אך הודחו בסיבוב הראשון על ידי אוטווה סנטורס.
הדווילס ביצעו מספר שינויים לפני עונת 99–1998, כולל שכירתו של רובי פטורק כמאמן ראשי במקום ז'ק למר.
הקבוצה המשיכה להתמקד בהגנה, כאשר הקו של סטיבנס, דייניקו ונידרמאייר סיים עם פלוס-מינוס של +29, +27 ו-+26 בהתאמה.
לרוע המזל, הקבוצה הודחה שוב בסיבוב הראשון של הפלייאוף, הפעם על ידי פיטסבורג פינגווינס.
בעונת 1999–2000 הקבוצה התמקדה יותר בהתקפה, מה שחוזק על ידי 251 שערים שהובקעו, מספיק טובים למקום השני בליגה.
עם ארבעה שחקנים שצברו מעל 50 נקודות, כולל 51 אסיסטים המובילים בקבוצה של הרוקי סקוט גומז, 29 נקודות של סטיבנס היו מספיק טובות רק למקום העשירי בקבוצה ושלישי בקרב המגינים, אחרי נידרמאייר ובראיין רפאלסקי.
סטיבנס גם קבע שיא NHL לאחר שהפך לשחקן הראשון ששיחק ב-600 משחקים עם שתי קבוצות.
לאחר שסיימו את העונה במקום הרביעי בחטיבה, הדווילס הביסו את פלורידה פנתרס בארבעה משחקים ואת טורונטו מייפל ליפס בשישה משחקים.
לאחר מכן הדווילס פגשו את יריביהם המרים, פילדלפיה פליירס, בגמר החטיבה המזרחית.
לאחר שפיגרו בסדרה 1–3, הדווילס הצליחו לנצח במשחקים החמישי והשישי, והתכוננו למשחק השביעי בפילדלפיה.
במהלך השליש הראשון, כוכב הפליירס אריק לינדרוס, החליק לבדו דרך האזור הנייטרלי עם ראשו למטה, כאשר סטיבנס הכה אותו בכתף שהפילה אותו מחוסר הכרה וגרמה לו לזעזוע מוח.
זה היה רק המשחק השני של לינדרוס מאז שחזר מזעזוע מוח שספג במרץ מול בוסטון ברואינס.
סטיבנס הוציא בעבר את החלוץ המרכזי של הפליירס דיימונד לאנגקוב בשל זעזוע מוח לאחר משחק שני.
הדווילס השלימו את המהפך מול הפליירס עם ניצחון 1–2 והתמודדו מול מחזיקי הגביע דאלאס סטארס בגמר גביע סטנלי.
על סטיבנס ורפאלסקי הוטל האחריות לסגור את קו ההבקעות של דאלאס שכלל את מייק מודנו, ברט האל וג'ו ניוונדיק.
סטיבנס כבש את השער המנצח במשחק, במשחק הראשון של הסדרה שעמד בהמשך על התוצאה 3–7 לטובתם; השער היה השלישי שלו בפלייאוף.
הדווילס המשיכו לנצח בגמר בשישה משחקים לאחר שהמשחק החמישי נמשך על פני שלוש הארכות והמשחק השישי הוכרע אף הוא בהארכה כפולה.
סטיבנס זכה באסיסט בשער הזכייה בגביע של ג'ייסון ארנוט, והוא זכה בגביע קון סמיית' על תפקידו המנהיגותי בקבוצה.
במהלך עונת 01–2000, בהובלת שיא הזיכיון של פטריק אליאש עם 96 נקודות ו-43 שערים המובילים בקבוצה של אלכסנדר מוגילני, הקבוצה סיימה ראשונה בחטיבה.
לאחר שהביסו את קרוליינה הוריקנס, טורונטו ופיטסבורג בפלייאוף, הדווילס שוב עלו לגמר, הפעם מול קולורדו אוולאנש.
עם זאת, למרות העלייה של שלושה משחקים מול שניים, הדווילס לא הצליחו להביס את אוולאנש והפסידו בסדרה בשבעה משחקים.
סטיבנס סיים במקום השלישי בהצבעה על גביע נוריס.
בעונה שלאחר מכן, סטיבנס סיים עם סך הניקוד הנמוך ביותר בקריירה שלו, למרות שהוא הפך לשחקן הצעיר ביותר אי פעם ששיחק ב-1,500 משחקים.
הדווילס כשלו בסיבוב הראשון של הפלייאוף מול ההוריקנס, שבסופו של דבר הפסידו לדטרויט בגמר.
סטיבנס והדווילס שוב שיחזרו את ההצלחה בעונת 03–2002, וסיימו ראשונים בביתם.
בנוסף, הוא נבחר לראשונה כקפטן קבוצת האולסטאר של החטיבה המזרחית וסיים את העונה עם הכי מעט דקות עונשין על פני עונה שלמה בקריירה שלו.
הדווילס שיחקו מצוין בפלייאוף, והדיחו את בוסטון, טמפה ביי ואוטווה.
בגמר נפגשו עם מייטי דאקס אוף אנהיים.
סטיבנס והדווילס נתקפו בחרדה קלה במשחק 3 של חצי הגמר מול טמפה ביי כאשר חבטת הצלפה של פאבל קובינה פגעה בצד ראשו ואילצה אותו לעזוב את המשחק.
למרות שהייתה אי ודאות אם הוא יחזור למשחק 4, סטיבנס חזר ולא החמיץ משחק לאורך שאר הפלייאוף.
במשחק 2 של הגמר, הוא קבע את שיא רוב משחקי הפלייאוף על ידי מגן, ושבר את השיא של מאמנו לשעבר, לארי רובינסון.
סטיבנס הוסיף חבטה לרשימת החבטות שלו בפלייאוף כאשר הוא פגע בראשו של חלוץ מייטי דאקס, פול קאריה, במשחק 6. עם זאת, קאריה חזר זמן קצר לאחר מכן והוביל את הדאקס לניצחון, וכפה משחק שביעי.
הדווילס שמרו על רשת נקייה מפני הדאקס במשחק השביעי, ובכך זכו בגביע סטנלי השלישי שלהם בתוך תשע שנים.
ההופעה של סטיבנס במשחק 7 השוותה את שיא ההופעות של פטריק רואה במשחק 7 עם 13. למרות משחקם של סטיבנס, מרטן ברודר, ג'יימי לנגברונר וג'ף פריזן, הזוכה בגביע קון סמיית' היה שוער דאקס ז'אן-סבסטיאן ז'יגר.
חלקם שיערו שיש יותר מדי מועמדים ראויים מהדווילס עבור הגביע, מה שגרם להצבעה מפוצלת בין כתבי הספורט.
עונת 04–2003 הייתה עונתו האחרונה.
לפני שסיים את העונה, הוא עקף את חברו לקבוצה לשעבר, לארי מרפי, בתור המוביל בכל הזמנים של ה-NHL במספר משחקים ששיחק מגן כשהופיע במשחקו ה-1,616 בנובמבר.
הוא החמיץ מספר משחקים בינואר בעקבות שפעת, ובזמן שלקח פסק זמן, הוא אובחן עם תסמונת שלאחר זעזוע מוח (שבסופו של דבר כפתה עליו פרישה).
למרות החמצת המחצית השנייה של העונה, הוא עדיין נבחר כשחקן מתחיל בקבוצת האולסטאר של החטיבה המזרחית.
סקוט נידרמאייר מילא את מקומו כקפטן בזמן היעדרותו, אך לא היה מי שיכנס לנעליו של סטיבנס במשחק ההגנה, והקבוצה הודחה על ידי הפליירס כבר בסיבוב הראשון בפלייאוף.
ב-17 ביולי 2012, הודיעו הדווילס שסטיבנס יחזור לקבוצה כעוזר מאמן.
לאחר שתי עונות שבהן לא הצליח להגיע לפלייאוף, סטיבנס פרש מתפקיד עוזר המאמן בספטמבר 2014. את תפקידו כעוזר המאמן של ההגנה מילא שחקן אחר ששיחק אף הוא בעבר עם הקבוצה, טומי אלבלין.
עם זאת, שלושה חודשים לאחר מכן, סטיבנס חזר לדווילס יחד עם עוזר המאמן לשעבר אדם אוטס, ונטל מפיטר דבור את תפקידיו כמאמן.
בצעד ייחודי, גם סטיבנס וגם אוטס נקראו כמאמנים ראשיים משותפים "זמניים", כאשר סטיבנס התמקד במגינים ואוטס בחלוצים.
ב-7 ביוני 2016, מינסוטה ויילד שכרו את סטיבנס כעוזר למאמן הראשי ברוס בודרו.
פחות משנה לאחר מכן, ב-30 במאי 2017, סטיבנס התפטר כדי "לבלות יותר זמן עם משפחתו".
בנוסף לקריירה שלו ב-NHL, סטיבנס ייצג את קנדה במספר תחרויות הוקי קרח בינלאומיות.
הוא השתתף במחנה קיץ עם נבחרת קנדה לפני אליפות העולם לנוער 1983, אך בגלל מחויבותו לקפיטלס, הוא לא הצליח להצטרף לנבחרת.
הניסיון הראשון שלו עם הנבחרת הבוגרת היה באליפות העולם בהוקי קרח 1983, שם זכה במדליית ארד.
בשנה שלאחר מכן הוא הופיע עם נבחרת קנדה בגביע קנדה 1984, אך הוא לא שיחק.
במהלך אליפות העולם בהוקי קרח 1985, הוא הבקיע שער והוסיף שני אסיסטים כשקנדה סיימה עם מדליית כסף.
הוא שיחק רק שני משחקים במהלך אליפות העולם ב-1987; קנדה סיימה במקום הרביעי.
שנתיים לאחר מכן, הוא כבש שני שערים כשקנדה זכתה שוב במדליית הכסף.
במהלך האליפות, הוא סבל מחתך רציני כשהמחליק של בריה סאלמין חתך את פניו; תפרו לו 88 תפרים על הפצע.
לבסוף הוא זכה במדליית זהב במהלך גביע קנדה 1991. חמש שנים מאוחר יותר, הוא שיחק בגביע העולם בהוקי קרח 1996, האליפות היורשת של גביע קנדה.
הוא סיים עם שני אסיסטים וזכה במדליית כסף; קנדה סיימה במקום השני לאחר שוויתרה על ארבעה שערים בארבע הדקות האחרונות של משחק האליפות נגד הנבחרת האמריקאית.
שחקני NHL הורשו לראשונה להשתתף בטורניר ההוקי קרח האולימפי במשחקים של 1998. סטיבנס נבחר להצטרף לנבחרת קנדה אך סיים ללא נקודה בפעם היחידה בקריירה הבינלאומית שלו.
קנדה סיימה במקום הרביעי לאחר שהפסידה במשחק חצי הגמר שלה מול צ'כיה בדו-קרב חבטות עונשין.
סטיבנס היווה חלק ממחנה ההתמצאות של קנדה במשחקי 2002, אך הוא לא הגיע לסגל הסופי.
נס השאיר מורשת מתמשכת שנויה במחלוקת ב-NHL.
סטיבנס היה הקפטן המכהן הארוך ביותר בתולדות הדווילס.
בהמשך הקריירה שלו, הוא הדריך את המגינים הצעירים יותר של הדווילס כמו קולין ווייט ובראיין רפאלסקי, שהיה חברו להגנה של סטיבנס.
חברו הוותיק לקבוצה, סקוט נידרמאייר, אמר שסטיבנס היה "לא הבחור הכי קולני בסביבה", אבל הוא היה מדבר עם שחקנים כאשר היה צורך בכך.
סטיבנס זכה לכבוד מטעם הדווילס על ידי הפיכתו לשחקן הראשון בתולדות הקבוצה שמספרו הופרש על ידי הקבוצה - מספר 4 שלו הועלה לקורות ב-3 בפברואר 2006. בנוסף, הקיצ'נר ריינג'רס הפרישו את מספר 3 עבור סטיבנס.
סטיבנס זכור גם כאחד המתקלים הקשים ביותר בתולדות ה-NHL.
הוא הואשם על ידי כמה בניסיונותיו המכוונים לפצוע את יריביו, בעוד שאחרים טוענים שהמכות שלו היו חוקיות בזמנו כששיחק ורק נראו זדוניים בשל אכזריותם.
בכל מקרה, הוא היה ידוע כאחד המגינים המפחידים ביותר בתקופתו.
בין הקורבנות מתיקוליו היו ויאצ'סלב קוזלוב, אריק לינדרוס, פול קריה, שיין וויליס ורון פרנסיס, האחרון שבהם נכנס עם סטיבנס להיכל התהילה של ההוקי בשנת 2007. אחד המקרים הבולטים יותר היה שיין וויליס הצעיר, שספג זעזוע מוח ולא חזר לשחק בהמשך הסדרה.
כמה שחקנים האשימו את סטיבנס בכך שהוא משחק בצורה זולה ומנסה בכוונה לפגוע פיזית בשחקנים לצמיתות.
לאחר תיקולו על שיין וויליס, שוער קרוליינה הוריקנס, ארתור אירבה, אמר כי סטיבנס "ניסה להרוג [את וויליס] או להוציא אותו מהפלייאוף".
מנגד, וויליס התעקש שהפגיעה הייתה נקייה, וקוזלוב אמר שהוא שחקן נקי.
לעיתים קרובות הוא זוכה בשינוי המומנטום של משחק, ללא שער, אלא עם תיקול קשה, שזיכה אותו בכינוי "קפטן קראנץ'".
הוא נבחר לשחקן החמישי הכי מפחיד בתולדות ה-NHL על ידי ספורטינג ניוז ב-2001 ונבחר לשחקן הקשוח ביותר ב-NHL על ידי הבוחרים.
לעיתים קרובות משווים את שחקני ה-NHL לשעבר, דיון פאנף ופרנסואה בושמין לסטיבנס, ופאנף אומר שהוא העריץ את סגנון המשחק של סטיבנס.
סטיבנס הכיר את אשתו דונה בזמן ששיחק עם קיצ'נר ריינג'רס.
לבני הזוג שלושה ילדים; קייטלין, ראיין וקארה ומתגוררים בעיירה פאר הילס, ניו ג'רזי.
הוא חובב טבע, ובילה את הקיץ שלו הרחק מהוקי באגם קטצ'קומה.
הוא גם נהנה מציד ברווזים בזמנו הפנוי והוא מעריץ של שלושת המוקיונים.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, הוא פתח בתוכנית בשם Scott's Tots עבור משפחות הקורבנות.
סטיבנס הצטרף לרשת NHL כפרשן בדצמבר 2017.
במאי 1990, בזמן ששיחק בקפיטלס, סטיבנס הואשם בהשתתפות באונס של נערה בת 17 מחוץ לבר, לצד חברי הקבוצה דינו סיסרלי, ג'וף קורטנל וניל שיהי.
רוב חבר המושבעים סירבו להגיש אישומים נגד סיסרלי, קורטנל ושיהי, בעוד שלא ניסו להגיש כלל כתב אישום נגד סטיבנס.
אריק סקוט טרנר הוא פוליטיקאי ושחקן פוטבול לשעבר אמריקאי, המכהן כמזכיר ה-19 של מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית בממשלו השני של הנשיא דונלד טראמפ, מאז פברואר 2025. בשנים 2019–2021 כיהן כמנהל מועצת ההזדמנות וההתחדשות של הבית הלבן ובשנים 2013–2017 כיהן חבר בית הנבחרים של טקסס.
טרם כניסתו לפוליטיקה שיחק פוטבול בליגת ה-NFL בעמדת מגן פינה במשך תשע עונות.
בנובמבר 2024 הודיע הנשיא הנבחר טראמפ על מינויו של טרנר למזכיר השיכון והפיתוח העירוני בממשלו השני, ובפברואר שלאחר מכן החל את כהונתו.
טרנר נולד בריצ'רדסון שבטקסס, וגדל באזור דאלאס.
הוא למד בבית הספר התיכון פירס שבריצ'רדסון, שם החל לשחק בפוטבול והתחרה באתלטיקה קלה.
לאחר לימודי התיכון שלו למד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, שם שיחק בנבחרת הפוטבול בעמדת מגן פינה והיה אצן מצטיין בקטגוריית "All-Big Ten".
בשנת 1995 השלים לימודי תואר ראשון בתקשורת מדוברת.
ב-1995 הועמד לדראפט ה-NFL ונבחר בסיבוב השביעי בידי וושינגטון רדסקינס, הנקראת "וושינגטון קומנדרס" בהווה.
עד 1996 שיחק בקבוצה זו בעמדת מגן פינה, ולאחר מכן עבר לסן דייגו צ'רג'רס שם שיחק בין השנים 1998 ל-2001. בשנת 2003 עבר לדנוור ברונקוס.
טרנר היה השחקן האחרון בסן דייגו צ'ארג'רס שלבש את המספר 21 בטרם חבר היכל התהילה של הפוטבול המקצועני לדייניאן טומלינסון נטל את המספר.
בסך הכל שיחק טרנר ב-101 משחקים בליגת ה-NFL, וסיים את הקריירה שלו עם 89 התקלות, חמישה יירוטים ושתי הפלות קוורטרבק.
במהלך הפגרות בליגת ה-NFL, עבד טרנר כמתמחה אצל חבר הקונגרס דאנקן האנטר .
לאחר שפרש מפוטבול, קיבל משרה מלאה במשרדו של חבר הקונגרס.
בשנת 2006 התמודד טרנר בבחירות מיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית שנערכו במחוז הקונגרס ה-50 של קליפורניה להחלפת דיוק קנינגהם .
בבחירות המקדימות שנערכו ב-11 באפריל 2006 סיים טרנר במקום השמיני מתוך 17 מועמדים.
לאחר ההפסד שב לטקסס והתיישב בעיר פריסקו.
בשנת 2012 הודיע טרנר על מועמדותו לייצוג מחוז הבחירה ה-33 החדש בבית הנבחרים של טקסס.
הוא ניצח את ג'ים פרואיט בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ואת מועמד המפלגה הליברטריאנית מייקל קאראסקו בבחירות הכלליות ב-6 בנובמבר.
טרנר הושבע לתפקידו בבית הנבחרים של טקסס ב-8 בינואר 2013. באותה שנה נבחר על ידי "GOPAC" לרשימת "המנהיגים המבטיחים" במפלגה הרפובליקנית.
בינואר 2015 אתגר את ג'ו סטרוס בבחירות ליו"ר בית הנבחרים של טקסס, והיה זה האתגר הראשון לתפקיד מאז 1976. על אף שזכה בתמיכת תנועת מסיבת התה, הפסיד טרנר לסטרוס בהצבעה של 127 נגד 19.
בשנת 2019 מונה בידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ למנהל מועצת ההזדמנות וההתחדשות של הבית הלבן, שקמה מכוח צו נשיאותי 13853. לאחר הפסדו של טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020, עבד טרנר כראש המרכז להזדמנויות בחינוך של "מכון מדיניות אמריקה תחילה".
ב-23 בנובמבר 2024 הכריז הנשיא הנבחר טראמפ כי בכוונתו למנות את טרנר למזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית בממשלו השני.
סקוט פרייזר מקנה הוא כדורגלן סקוטי המשחק בעמדת הבלם בדינמו זאגרב ובנבחרת סקוטלנד.
מקנה החל את הקריירה שלו באקדמיה של אברדין מליגת העל הסקוטית.
הוא ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו עבור אברדין ב-6 בפברואר 2016.
ב-2015 הושאל לאייר יונייטד מהליגה הסקוטית הראשונה.
ב-2016 הושאל לאלואה אתלטיק מהליגה הסקוטית השנייה ובנובמבר 2016 הושאל שוב לאייר יונייטד מהליגה הסקוטית השנייה עד סוף העונה.
בינואר 2018 דחתה אברדין הצעה מהאל סיטי לרכישת מקנה.
באוגוסט 2018 דחתה אברדין הצעות גבוהות יותר מסלטיק ומאסטון וילה.
ב-23 בספטמבר 2020 עבר מקנה לנוטינגהאם פורסט מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ תמורת סכום שלא פורסם, שדווח כשיא מועדון עבור אברדין.
במהלך עונת 2021/2022 הוא נבחר לשחקן העונה של נוטינגהאם פורסט, עונה שבסיומה הקבוצה העפילה להפרמייר ליג.
קופנהגן מליגת העל הדנית עד סוף העונה.
ביוני 2024 עזב את נוטינגהאם פורסט עם תום חוזהו.
ב-8 באוגוסט 2024 חתם מקנה על חוזה לשלוש שנים בלאס פאלמאס מלה ליגה.
ב-2025 חתם בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.
מקנה זומן להנבחרת הלאומית במרץ 2018 וערך את הופעת הבכורה שלו ב-23 במרץ בהפסד 1–0 לקוסטה ריקה.
בהופעתו הרביעית בנבחרת, ב-2 ביוני 2018 בהפסד 1–0 למקסיקו, שימש כקפטן הנבחרת.
הוא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2020 וליורו 2024.
פלייאוף העלייה לפרמייר ליג: 2022
שחקן העונה של נוטינגהאם פורסט: 2021/2022
סקוט מריון לופטין היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם פלורידה שכיהן כדמוקרט בשנת 1936.
לופטין נולד ב-14 בספטמבר 1878 בעיר מונטגומרי שבאלבמה.
בשנת 1887, כשהיה בן תשע, עבר יחד עם הוריו לפנסקולה בפלורידה.
הוא למד בבתי הספר הציבוריים ולאחר מכן בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון ולי שבלקסינגטון, וירג'יניה.
בשנת 1899 התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בפנסקולה, פלורידה.
לופטין היה חבר בבית הנבחרים של פלורידה בין השנים 1903–1905, ותובע מחוזי של מחוז אסקמביה בין השנים 1904–1917. בשנת 1917 עבר לג'קסונוויל, פלורידה, שם המשיך לעסוק בעריכת דין.
בשנת 1934 שימש כחבר בוועדה המייעצת של התובע הכללי למאבק בפשיעה, ובאותה שנה כיהן כנשיא לשכת עורכי הדין האמריקנית.
בין השנים 1931–1941 שירת כיועץ המשפטי הראשי של חברת הרכבות Florida East Coast Railway, וכן ייצג עסקים נוספים הקשורים לתחבורה.
לופטין היה גם איש עסקים שעסק בתחומי הרכבות, הספנות והעיתונות.
ב־26 במאי 1936 מונה מטעם המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של הסנאטור פארק טראמל, שנפטר.
הוא כיהן בתפקיד זה מה־26 במאי ועד ה־3 בנובמבר 1936, אז נבחר מחליפו הקבוע.
לופטין לא התמודד בבחירות למילוי המשרה.
לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין בג'קסונוויל, פלורידה, עד מותו ב-22 בספטמבר 1953 בהיילנדס שבקרוליינה הצפונית.
סקוטי מוריס פיפן הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1987–2004. זכור בעיקר בשל תקופתו בשיקגו בולס, עמה זכה בשש אליפויות NBA בעונות , , , , ו-.
פיפן נבחר שמונה פעמים לחמישיית ההגנה הראשונה, שלוש פעמים לחמישיית העונה הראשונה, שבע פעמים למשחק האולסטאר של ה-NBA ופעם אחת ל-MVP של משחק האולסטאר.
בשנת 1996 נבחר פיפן לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA והוא אחד מארבעת השחקנים שקבוצת שיקגו בולס החליטה כי כצעד של כבוד מספרי חולצותיהם יפרשו ביחד איתם, וכי בעתיד שחקנים לא יוכלו ללבוש את מספרם (עם ג'רי סלואן, בוב לאב ומייקל ג'ורדן).
בשנת 2010 נבחר פיפן להיכל התהילה של הכדורסל.
פיפן נולד בעיר המבורג שבארקנסו, כאחד מבין תריסר ילדים.
כשהתחיל פיפן לשחק במכללה, היה גובהו 1.86 מטר, אך במהלך תקופתו במכללה צמח עד לגובה של 2.03 מטר.
הוא בילה באוניברסיטת מרכז ארקנסו במשך ארבע שנים, כשבעונת ה"" אף לא קיבל מלגת ספורטאי מצטיין ונאלץ לממן את לימודיו באיסוף הכביסה של הקבוצה, בניקיונות ובעבודות ריתוך בין הסמסטרים אשר השאירו צלקות על ידיו.
בעונתו האחרונה במכללה, רשם פיפן של 23.6 נקודות, 10.0 ו-4.3 אסיסטים.
פיפן נבחר במקום החמישי בדראפט 1987 על ידי הסיאטל סופרסוניקס, אך הועבר מיד ב לשיקגו בולס תמורת אולדן פולינייס.
כרוקי שימש פיפן, ביחד עם הוראס גרנט, כמחליפם של בראד סילרס וצ'ארלס אוקלי.
בפלייאוף של אותה השנה, החל פיפן לפתוח בחמישייה בעמדת הסמול פורוורד ועזר לקבוצתו להעפיל עד לחצי גמר המזרח לראשונה זה עשור.
בעונתו השנייה כבר פתח ברוב משחקי הליגה, ושיפר את הממוצעים שלו כשקלע 14.4 נקודות, הקבוצה הצליחה להעפיל עד לגמר המזרח, אך הפסידה לדטרויט פיסטונס.
בעונתו השלישית, עונת , מונה פיל ג'קסון למאמן הבולס במקומו של דאג קולינס.
פיפן המשיך להתפתח לאחד מהפורוורדים הצעירים הטובים בליגה, כשקלע 16.5 נקודות הוריד 6.7 ריבאונדים ב-48.9% מהשדה, ויכולתו הטובה אף הובילה לבחירתו למשחק האולסטאר של שנת , לראשונה בקריירה.
בעונת הפך פיפן למעצור המרכזי בהגנת הבולס ואיום משני על הסל בנוסף לג'ורדן ב"התקפת המשולש" המפורסמת שהביא עמו ג'קסון.
הבולס ניצחה באותה העונה 61 משחקים, וסיימה במקום הראשון בביתה לראשונה מזה 16 שנים.
הבולס העפילו לגמר המזרח, שם פגשו את הפיסטונס בפעם השלישית ברציפות.
בניגוד למפגשים הקודמים, ניצחו במפגש זה הבולס ב של ארבעה משחקים, כשבמשחק הרביעי ירדו מהמגרש מספר שחקנים של דטרויט, ובהם אייזיאה תומאס, וזאת בשעה שלא היה להם סיכוי גבוה לנצח במשחק.
הבולס העפילו לסדרת הגמר לראשונה בתולדותיהם, שם פגשו את לוס אנג'לס לייקרס.
אף על פי שהלייקרס ניצחו במשחק הראשון בסדרה, חזרו הבולס וניצחו בארבעת המשחקים הבאים ברציפות, וזכו באליפות לראשונה בתולדותיהם.
פיפן רשם בפלייאוף של אותה השנה ממוצעים של 21.6 נקודות, 8.9 ריבאונדים ו-5.8 אסיסטים ב-41.4 דקות למשחק.
בעונה הבאה רשמו הבולס מאזן שיא חדש של 67 ניצחונות מול 15 הפסדים.
פיפן קלע באותה העונה 17.8 נקודות למשחק, 7.0 אסיסטים ו-7.7 ריבאונדים.
בסיום אותה העונה זכו בשיקגו באליפות נוספת, כאשר ניצחו את קליבלנד קאבלירס בגמר המזרח, ואת פורטלנד טרייל בלייזרס בגמר ה-NBA בשישה משחקים.
פיפן רשם בפלייאוף 19.5 נקודות, 6.7 אסיסטים ו-8.8 ריבאונדים למשחק.
בתום העונה השתתף פיפן באולימפיאדת ברצלונה.
הנבחרת זכתה לראשונה לכינוי "הדרים טים" (נבחרת החלומות, Dream Team) וזכתה בנקל בטורניר, ופיפן זכה, יחד עמה, במדליית הזהב כשפיפן רושם ממוצעים של 9.0 נקודות ו-5.9 אסיסטים למשחק.
בעונת המשיכו בשיקגו לשמור על דומיננטיות בליגה, וסיימו את העונה במאזן 25–57, השלישי בטיבו בליגה.
בפלייאוף של אותה העונה הדיחו הבולס בגמר המזרח את ניו יורק ניקס, ופגשו בגמר את פיניקס סאנס.
בסדרת הגמר התעלה פיפן על ממוצעיו בליגה ובפלייאוף של אותה העונה ורשם 21.2 נקודות, 9.2 ריבאונדים, 7.7 אסיסטים ו-2.0 חטיפות ב-44.3 דקות למשחק.
בסדרה ניצחה הבולס בשישה משחקים, וזכתה באליפות השלישית ברציפות.
עם סיומה של עונת 1992/1993 הודיע ג'ורדן על פרישה מעולם הכדורסל, ופיפן לקח את המושכות לידיו בעונת .
הוא הוביל את הבולס בקליעה ואסיסטים ואת הליגה בחטיפות כשרשם 22.0 נקודות, 8.7 ריבאונדים, 5.6 אסיסטים ו-2.9 חטיפות למשחק, ב-49.1% מהשדה, ושיא קריירה של 32.0% קליעה מהשלוש.
הוא זכה בתואר ה-MVP של משחק האולסטר, ובחמישיית העונה הראשונה, הבולס סיימו את העונה הסדירה עם 55 ניצחונות מול 27 הפסדים, רק שני ניצחונות פחות מהעונה הקודמת.
אולם באותה העונה הגיע אחד מרגעי השפל של פיפן בקריירה, בסיבוב השני של משחקי הפלייאוף נגד הניקס, אותם הדיחו הבולס בפלייאוף בכל שלוש השנים הקודמות.
ב-13 במאי 1994, כשהבולס בפיגור של 0–2 בסדרה, והמשחק בשוויון 102-102 הבולס חייבים היו ניצחון על מנת להשאיר לעצמם סיכוי להעפיל שלב.
כשנשארו 1.8 שניות לסיום, קרא פיל ג'קסון לפסק זמן בו תכנן תרגיל אחרון שישאיר את הרוקי טוני קוקוץ' לזריקת ניצחון אחרונה, כשפיפן אחראי על הסגירה מתחת לסל.
פיפן, שהוביל את הבולס מאז היעדרותו של ג'ורדן, כעס על החלטת המאמן שלא לתת לו את הכדור האחרון וסירב לחזור למגרש.
על אף שקוקוץ' קלע את סל הניצחון ב"", קלטו מצלמות הטלוויזיה את ג'קסון יורד מהמגרש בפנים חתומות כשהוא לא חוגג את הניצחון עם שחקניו.
במסיבת העיתונאים שלאחר המשחק אמר ג'קסון כי "פיפן ביקש שלא לחזור".
בסיום הסדרה ניצחו הניקס בשבעה משחקים.
השמועות על טרייד שיעביר את פיפן לסיאטל סופרסוניקס בתמורה לשון קמפ החריפו במהלך הפגרה שלאחר עונת 1993/1994. אולם, כל השמועות התפוגגו לאחר שג'ורדן הודיע כי יחזור לשיקגו למשחק פעיל לקראת סוף עונת .
את העונה הזו לא פתחו בשיקגו בצורה מוצלחת כמו העונה הקודמת, בין השאר בשל החור בהגנה שהותירה עזיבתו של הוראס גרנט.
טרם חזרתו של ג'ורדן, רשמה הקבוצה מאזן שלילי של 31 ניצחונות מול 34 הפסדים והייתה בסכנה שלא להעפיל לפלייאוף לראשונה מזה שנים רבות.
עם חזרתו של ג'ורדן, רשמה הקבוצה מאזן של 17 ניצחונות מול 3 הפסדים בלבד עד לסיום העונה.
באותה העונה הוביל פיפן את הסטטיסטיקות בקבוצתו בכל אחת המקטגוריות המרכזיות: נקודות, ריבאונדים, אסיסטים, חטיפות וחסימות, הישג אשר הוא חולק עם ארבעה שחקנים בלבד בהיסטוריה.
לקראת עונת הצטרף לקבוצה גם דניס רודמן, שחקן חיזוק שהחזיק כבר בשני תוארי אליפות.
עם ג'ורדן, פיפן ורודמן הצליחה שיקגו לקבוע מאזן של 72 ניצחונות מול 10 הפסדים בלבד בעונה הסדירה, השני בטיבו בהיסטוריה של הליגה.
שיקגו לא התקשתה במיוחד גם בפלייאוף כאשר העפילה עד לגמר ה-NBA מול סיאטל עם הפסד בודד.
את הסופרסוניקס ניצחה שיקגו בשישה משחקים, וזכתה באליפות הרביעית בתולדותיה.
טרם עונת השתתף פיפן באולימפיאדת אטלנטה כחלק מ"הדרים טים".
נבחרתו זכתה בקלות במדליית זהב נוספת.
פיפן עצמו רשם בטורניר האולימפי ממוצעים של 11.0 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים.
בשתי העונות הבאות, המשיכה שיקגו בדומיננטיות שלה בליגה, עם מאזנים של 13–69 בעונת ו-20–62 בעונת , הקבוצה זכתה בשתי אליפויות נוספות בעונות אלו, כאשר גברה על יוטה ג'אז בגמר ה-NBA בתוצאה 2–4 בכל אחת מהשנים.
בשנתו האחרונה בבולס נפצע פיפן בקרסול ולא פתח את העונה, והיה ספק כלל אם ימשיך בקבוצה.
אחרי 11 עונות במדי השיקגו בולס עבר פיפן בטרייד לקראת העונה המקוצרת של שביתת השחקנים ליוסטון רוקטס.
המעבר היה מלווה בהדים תקשורתיים רבים ואף זיכה את פיפן בתמונת שער במגזין הספורטס אילוסטרייטד.
ביוסטון הוא שיתף פעולה עם האקים אולאג'ואן וצ'ארלס בארקלי אך עזב לאחר בעיות של כימיה קבוצתית, בעיקר עם בארקלי.
באותה העונה רשמו הרוקטס מאזן של 19–31, והודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף מול הלייקרס בתוצאה 3-1. ב-22 באפריל 1999 נעצר פיפן בחשד לנהיגה בשכרות, אך שוחרר מאוחר יותר בשל מחסור בראיות.
בסיום עונת עבר פיפן בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, בעונתו הראשונה בקבוצה עזר לה פיפן להעפיל עד לגמר המערב, שם פגשו את הלוס אנג'לס לייקרס.
בסיום הסדרה ניצחה הלייקרס בשבעה משחקים, למרות תרומה של 15 נקודות של פיפן ברבע האחרון של המשחק המכריע.
פיפן המשיך ושיחק בפורטלנד מספר עונות נוספות, אך לא הצליח להעפיל עימה לשלבים המתקדמים של הפלייאוף שנית.
לקראת עונת , חזר פיפן לשיקגו, אך נפצע ושותף רק ב-23 משחקים לאורך העונה.
בסיום אותה העונה הודיע פיפן על פרישה ממשחק פעיל.
לאחר הפרישה בילה פיפן זמן מה כפרשן כדורסל עבור הבולס.
הוא שימש גם כעוזר מאמן מיוחד בלייקרס, כפרשן למשחקי ה-NBA ברשת ABC וכפרשן במשרה חלקית ברשת ESPN.
בינואר 2008, בגיל 42, חזר פיפן לשחק כדורסל לזמן קצר.
במהלך טיול לסקנדינביה, הוא הצטרף לטורפאן פויאט, קבוצה מליגת העל הפינית, לשני משחקים.
במשחקו הראשון קלע פיפן 12 נקודות, בניצחון 81–93 על קבוצת פורבו.
למחרת שיחק פיפן משחק נוסף בו קלע 9 נקודות והוריד 9 ריבאונדים.
את משחקו השלישי שיחק בקבוצת סאנדסוואל דראגונס מליגת העל השוודית, הוא שותף במשחק 30 דקות בהן רשם 21 נקודות, 12 ריבאונדים, שישה אסיסטים ושתי חטיפות.
עבור המשחק שילמו הדראגונס לפיפן 66,000 דולר.
הסקוטים הם תושביה המקוריים של סקוטלנד.
הסקוטים מורכבים מקבוצות אתניות שונות דוגמת הפיקטים, גאלים, בריטונים ואחרים.
כיום נהוג לקרוא בשם "סקוטים" לכל תושביה של סקוטלנד או לצאצאי הסקוטים.
צאצאי סקוטים רבים מתגוררים מחוץ לסקוטלנד.
סקוטים רבים מתגוררים בארצות הברית, בקנדה, באוסטרליה, ובארצות אחרות.
בימי הביניים המוקדמים סקוטלנד הייתה מיושבת על ידי מספר קבוצות אתניות דוגמת הפיקטים, בריטונים ואחרים.
מבחינה תרבותית כל העמים האלה דיברו לשונות דומות ממשפחת הלשונות הקלטיות.
עם הופעת הגאלים התפשטה הלשון הגאלית בסקוטלנד במאה ה-9. על אף תפוצתה הנרחבת, לא הגיעה השפה הגאלית לכל פינותיה של הטריטוריה שמרכיבה את סקוטלנד המודרנית.
לא כל הסקוטים דיברו גאלית סקוטית.
דרומית מזרחית ללשון הים של פורת' ובאזורים נוספים דיברו אנגלית של ימי הביניים.
מ-1200 עד 1500 התפשטה הסקוטית המוקדמת לכל רחבי העמק.
משנת 1500 נהוג לחלק את הסקוטים ליושבי הרמה (Highlanders) דוברי הגאלית ולתושבי העמק (Lowlanders) שדיברו בעיקר סקוטית.
כיום החלוקה הזאת אנכרוניסטית וכל תושביה של סקוטלנד מדברים אנגלית-סקוטית שוטפת.
סקוט פול קרסון הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער.
קרסון שימש כשוער השלישי של נבחרת אנגליה, לאחר פול רובינסון ודייוויד ג'יימס, במספר רב של מקרים.
הוא היה בסגל של מונדיאל 2006 אף שלא השתתף באף משחק.
בהופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת, במוקדמות יורו 2008, ספג שלושה שערים בהפסד לנבחרת קרואטיה שבעטיו לא העפילה אנגליה לאליפות.
הוא זכה בליגת האלופות פעמיים בהפרש של 18 שנים - שיא כל הזמנים.
סקוטי ג'ו ויבר היה קורבן רצח אמריקאי בן 18 מביי מינט באלבמה, שנרצח ב-2004. הרצח, שנראה כי בוצע בשל נטייתו המינית של ויבר, היה אחד הנושאים הבולטים בסרט התיעודי "Small Town Gay Bar".
ויבר נרצח ב-18 ביולי 2004, וגופתו השרופה התגלתה במצב של ריקבון חלקי ב-22 ביולי, במרחק כמה קילומטרים מהקרוואן שבו גר.
שלושה הואשמו ברצח ובשוד שנלווה אליו.
כריסטופר גיינס, בן 20, וחברתו ניקול קלסיי, בת 18, הכירו את ויבר מילדותם והיו שותפיו לקרוואן.
הנאשם השלישי, רוברט פורטר, היה בן 18. קלסיי וגיינס תכננו את הרצח וגיינס ופורטר ביצעו אותו, כשקלסיי צופה במתרחש.
דייוויד וטסטון, התובע המחוזי של מחוז בולדווין באלבמה, קבע כי נטייתו המינית של ויבר הייתה גורם לפשע.
הוא ציין שהברוטליות של הרצח "מרמזת לווידוא הריגה, דבר שאינו נפוץ בשוד וברצח רגילים".
החוק באלבמה אינו מגדיר פשעים שסיבתם נטייה מינית של הקורבן כפשעי שנאה.
הרצח היה אחד הנושאים הבולטים בסרט התיעודי "Small Town Gay Bar" מ-2006, המתאר את קשיי הקהילה הלהט"בית במדינות הדרום של ארצות הברית.
במאי 2007 הודה כריסטופר גיינס ברצח ונידון למאסר עולם ללא שחרור מוקדם.
פורטר הודה ברצח ובשוד, ועונשו נקבע לשני מאסרי עולם מצטברים.
הוא יוכל לבקש שחרור מוקדם לאחר ריצוי 15 שנות מאסר.
קלסיי הורשעה על פי הודאתה בקנוניה לביצוע רצח, ועונשה נקבע ל-20 שנות מאסר ב-13 בספטמבר 2007.
סקוט קוק "סקוטי" מק'קרירי הוא זמר קאנטרי אמריקאי והזוכה בעונה העשירית של תוכנית הכישרונות אמריקן איידול.
סקוטי מקרירי נולד למשפחה נוצרית אדוקה; הוא בנם של ג'ודי, (סוכנת נדל"ן אמריקאית) ומייקל (בן לאם פוארטוריקנית ואב אמריקאי) מק'קרירי.
כילד, השתתף וזכה במספר תחרויות שירה לצעירים.
בשנת 2010 מק'קרירי נבחן באודישנים לתוכנית אמריקן איידול במילווקי וכבר מתחילת העונה סומן על ידי השופטים כמתמודד מוביל בזכות קולו העמוק ויוצא הדופן לגילו הצעיר.
הוא זכה בתחרות לאחר ניצחון בתוכנית הגמר על זמרת הקאנטרי בת ה-16, לורן אליינה.
היה זה הגמר עם המתמודדים הצעירים ביותר בתולדות התוכנית ומק'קרירי הפך גם לזוכה הצעיר ביותר בתולדותיה.
במהלך העונה קיבל כינוי שדבק לו "Scotty The Body" על ידי מנחה התוכנית, ראיין סיקרסט.
שיר ההכתרה של מק'קרירי, "I Love You This Big" הגיע כבר בשבוע הראשון להשקתו למקום ה-32 במצעד בילבורד הוט 100 ולמכירת 171,404 עותקים.
הוא חתם בחברת ההקלטות "מרקורי נאשוויל" בחוזה בו קיבל מעל רבע מיליון דולר בשביל הקלטת אלבומו הראשון.
במהלך יוני עד ספטמבר 2011 השתתף בסיבוב הופעות של 11 המשתתפים במקומות הראשונים בעונה העשירית של אמריקן איידול.
במהלך אותה שנה הופיע באירועים, טקסים ותוכניות טלוויזיה בשונות ובין היתר שר את המנון ארצות הברית במשחק הראשון של הוורלד סיריס.
ב-4 באוקטובר הוציא את אלבום הבכורה שלו, "Clear As Day".
האלבום נמכר בכ-197,000 עותקים בשבוע הבכורה שלו בחנויות, וגרם למק'קרירי לעשות היסטוריה, בכך שהפך להיות אלבום הקאנטרי הראשון שמגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 בשבוע הראשון שלאחר הוצאתו.
בנוסף, האלבום הגיע למקום הראשון בחמישה מצעדים שונים בבילבורד ומק'קרירי הפך להיות הזמר הצעיר ביותר אי פעם שהצליח להגיע לצמרת המצעד בשבוע הראשון שלאחר יציאת האלבום.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס המוזיקה של CMTCMT דיגיטל — ההופעה הראשונה של השנה"It Matters to Her"
סקוט קלרמן פולי הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי, הידוע בין היתר מתפקידו בתור נואל קריין בסדרת הדרמה "פליסיטי" (1998–2002), ולאחר מכן בתור בוב בראון בסדרת הפעולה "היחידה" (2006–2009) ובשל הופעתו בתור ג'ייק באלארד במותחן הפוליטי "סקנדל" (2013–2018).
פולי נולד ב-15 ביולי 1972 בקנזס סיטי, קנזס, הבכור מתוך שלושה בנים של קונסטנס ויו פולי.
אביו היה בנקאי בינלאומי, והמשפחה התגוררה ביפן ובאוסטרליה במהלך ילדותו.
המשפחה התיישבה בסנט לואיס, מיזורי כשסקוט היה בן 15; אמו נפטרה מסרטן השחלה באותה שנה.
פולי למד בתיכון לאדו הורטון ווטקינס (אנ') לפני שסיים את לימודיו בתיכון קלייטון (אנ') השוכנת בעיר קלייטון (אנ'), מיזורי.
מגיל צעיר ידע שהוא רוצה לעסוק במשחק, ולאחר התיכון עבר ללוס אנג'לס על מנת להגשים את חלומו.
בהתחלה עבד בעסקי הביטוח ולאחר מכן בעסקי המסעדנות, תוך כדי שהוא לומד משחק וניגש לאודישנים שונים.
בשנת 1997 קיבל פולי תפקיד אורח בסדרת הלהיט "דוסון קריק" בתור ספורטאי שהתחרה בדוסון על ליבה של ג'ן.
קצת לאחר מכן קיבל פולי את תפקידו המשמעותי הראשון, נואל קריין, בדרמת הנעורים המצליחה "פליסיטי".
פולי שיחק בתפקיד נואל במשך כל ארבע העונות של "פליסיטי", משנת 1998 ועד שנת 2002. ב-1999 התארח בסיטקום "זואי, דנקן, ג'ק וג'יין" של רשת The WB למשך שני פרקים.
בשנת 2000 השתתף בסרט האימה "צעקה 3", בתפקיד רומן ברידג'ר, שמתגלה כנבל רוצח המרכזי בסרט זה לקראת סופו.
בשנים 2010–2012 הוא גילם את דמותו של הנרי ברטון, מושא אהבתה של ד"ר טדי אלטמן בדרמה הרפואית המצליחה "האנטומיה של גריי" ברשת ABC.
בשנת 2013 שיחק בסיטקום "משחקי גודווין" ברשת FOX, מבית היוצרים של איך פגשתי את אמא.
בשנת 2017 שיחק בסרט הקומדיה "עירום" בכיכובו של מרלון ויינס.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי בסדרה האמריקאית "וויסקי קוואליר" בתפקיד סוכן FBI.
ב-19 באוקטובר 2000, פולי התחתן עם השחקנית ג'ניפר גארנר, לאחר שהכירו בצילומי הסדרה "פליסיטי" בשנת 1998. פולי וגארנר נפרדו במרץ 2003 וגארנר הגישה בקשה לגירושין חודשיים לאחר מכן, שנכנסו לתוקף ב-30 במרץ 2004.
בשנת 2006 סקוט התארס לשחקנית האמריקאית ילידת פולין מריקה דומינצ'יק (אנ'), וביוני 2007, השניים נישאו בטקס פרטי בהוואי.
יש להם שלושה ילדים: בת, מלינה (ילידת נובמבר 2009) והבנים, קלר (יליד אפריל 2012) וקונרד (יליד 13 בנובמבר 2014).
דרך נישואיו, גיסתו היא השחקנית דגמרה דומינצ'יק (אנ'), הנשואה לשחקן פטריק וילסון.
+שנהסרטתפקידהערות2000צעקה 3רומן ברידג'ר2001Stealing Timeקייסי שפרד2002מתחת לפני המים (אנ')סטיבן קורס2014Let's Kill Ward's Wifeטום ברדפורדגם במאי, תסריטאי ומפיק2017עירום (אנ')קודי פאבורס2022סיפורי חייו של מר פיקרידניאל2026צעקה 7רומן ברידג'ר
+שנהסדרהתפקידהערות1995תיכון סוויט ואליזאקפרק: "Blunder Alley"1997Crowned and Dangerousמאטסרט טלוויזיה של ABCאבא חורג, אמא חורגתג'רמי בקפרק: "A Star Is Born"1998דוסון קריקקליף אליוט5 פרקיםSomeone to Love Meאיאן האלסרט טלוויזיה של NBCForever Loveדייווידסרט טלוויזיה של CBS1998–2002פליסיטינואל קרייןתפקיד ראשי (4 עונות); 84 פרקים
גם ביים את הפרק: "The Graduate" (2002)1999זואי, דנקן, ג'ק וג'יין (אנ')מונטנה קנדיפרק: "Pilot"2002Girls Clubויין הנריפרק: "Pilot"2002–2009סקראבסשון קלי12 פרקים2003A.U.S.A.אדם סאליבןתפקיד ראשי; 12 פרקים
גם מפיק2004ג'ק ובובילארס כריסוטפרפרק: "Election Night"מונקבמאי הפרק: "Mr.
גם מפיק בפועל2006–2009היחידהבוב בראוןתפקיד ראשי (4 עונות); 69 פרקים
גם במאי הפרק: "The Spear of Destiny" (2009)2009הטמפלר האחרון (אנ')שון דיילימיני-סדרהחוק וסדר: מדור מיוחדדלטון רינדלפרק: "Hammered"2009–2010קוגר טאוןג'ף4 פרקים2010–2012האנטומיה של גרייהנרי ברטון15 פרקים2011–2012דם אמיתיפטריק דווינס10 פרקים2013משחקי גודווין (אנ')הנרי גודוויןתפקיד ראשי; 7 פרקים2013–2018סקנדלג'ייק בולארדתפקיד חוזר (עונה 2)
גם ביים שלושה פרקים (2016–2018)2015–2016הלוזרים (אנ')עצמו4 פרקים2016–2018גולדי והדבהאביר על הסוס הלבןדיבוב; 5 פרקים2017לא בטוחהמאסטר3 פרקיםFinal Visionג'פרי מקדונלדסרט טלוויזיה2019ויסקי קוואלירוויל צ'ייסתפקיד ראשי; 13 פרקים
6 פרקיםThe Big Leapניק בלאקבורןתפקיד ראשי; 11 פרקים
גם מפיק2024The Girls on the Busהיידן וולס גארט7 פרקים2025וויל טרנט (אנ')סת' מק'דייל7 פרקים
+שנהמחזהתפקידהערות2003השעה הסגולה (אנ')דניס מק'ליריברודוויי2005גן הדובדבניםפיטר טרופימובאוף ברודוויי2014The Country Houseמייקל אסטורGeffen Playhouse בלוס אנג'לס2023The Thanksgiving Playג'קסטוןתיאטרון הייז (אנ'), ברודוויי
סקוט מת'יו פארקר (נולד ב-13 באוקטובר 1980) הוא כדורגלן עבר אנגלי ומאמן, המאמן את קבוצת ברנלי מהפרמייר ליג.
פארקר שיחק בקבוצות שונות בפרמייר ליג והיה קפטן של נבחרת אנגליה.
הוא היה כדורגלן השנה בליגה האנגלית לעונת 2010–2011. הוא ייצג את אנגליה בכל הנבחרות השונות - מנבחרת הנערים ועד לנבחרת הלאומית.
סקוט פורסטול הוא מהנדס תוכנה אמריקאי.
כיהן כסגן הנשיא הבכיר בפיתוח תוכנת ה-iOS באפל משנת 2007 עד לחודש אוקטובר 2012, ופרש בשנת 2013.
פורסטול גדל במשפחה מהמעמד הבינוני בקיטסאפ קאונטי, וושינגטון.
הוא הילד השני שנולד למשפחה בת שלושה בנים לאמו, אחות מוסמכת, ואביו שהיה מהנדס.
אחיו הבכור, ברוס, גם הוא מהנדס תוכנה בכיר, בחברת מיקרוסופט.
במאמר השבועי של "Bloomberg Business" נאמר כי הוא היה תלמיד מוכשר, שכישורים כמו תכנות "הגיעו אליו בקלות בשונה מכך שהיו קשים לאחרים", הוא מוכשר במדע ובמתמטיקה של חטיבת הביניים, והוא צבר את ניסיונו בתכנות תוכנות של חברת אפל.
הוא עלה כיתה לבית ספר תיכון.
חבריו לכיתה זוכרים את הכישרון שלו בשחמט, היסטוריה וידע כללי, דבר שעזר לו להתחרות באירועים רבים במדינה.
הוא השיג ציון לשבח, והרוויח את העמדה המשותפת שלו במחזור, יחד עם הילדה שהפכה מאוחר יותר לאשתו.
הוא הכריז שהמטרה שלו הייתה להיות "מעצב של ציוד אלקטרוניקה בהיי-טק", בריאיון לעיתון מקומי.
הוא למד באוניברסיטת סטנפורד, וסיים את לימודיו בשנת 1991 עם תואר בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה.
את התואר השני שלו במדעי מחשב, גם הוא מאוניברסיטת סטנפורד, קיבל שנה לאחר מכן.
פורסטול הצטרף לחברת NeXT שהוקמה על ידי סטיב ג'ובס בשנת 1992, ונשאר בה עד שנרכשה על ידי אפל בשנת 1997. פלאחר מכן הופקד על עיצוב ממשקי המשתמש לקו המקינטוש המחודש.
בשנת 2000, הפך למעצב מוביל של הממשק של המק החדש בשם "Aqua User Interface" שאופיין ברמזים ויזואליים של מים עם כגון סמלים והשתקפויות, דבר שהפך אותו לכוכב עולה בחברה.
הוא קודם לדרגת סגן הנשיא הבכיר בינואר 2003.
בשנת 2005, כאשר ג'ובס התחיל לתכנן את האייפון, הייתה לו אפשרות בחירה: "לכווץ את המק, דבר שיהיה ההישג האפי של ההנדסה, או להגדיל את ה-iPod".
ג'ובס העדיף את הגישה של הקטנת המקינטוש, בראשות פורסטול, והגדלת ה-iPod, בראשות טוני פאדל, אחד נגד שני בתחרות פנימית בתוך החברה.
פורסטול זכה בתחרות ויצר את ה-iPhone OS (לימים iOS), דבר שחיזק את מעמדו בחברה, מכיוון שכל מנהלי החומרה נדרשים בתמיכה של מהנדסי התוכנה של פורסטול כדי להוסיף תכונות לחומרה.
פורסטול גם היה אחראי ליצירת הערכה של מפתחי התוכנה למתכנתים כדי שייבנו אפליקציות לאייפון, כמו גם חנות אפליקציות בתוך ה-iTunes.
בשנת 2006 הפך פורסטול לאחראי עבור תוכנת ה-Mac OS X לאחר שאבאדיס טבניאן נהפך לקצין טכנולוגיית התוכנה הראשית של החברה, ולפני שנהפך לסגן הנשיא הבכיר לתוכנת ה-iPhone.
פורסטול קבל קרדיט על כך שהוא "מריץ את צוות התוכנה הניידת iOS כמו שעון, ובעל יכולת לתפקד תחת לחץ".
פורסטול דיבר בפומבי בכנסים של אפל ברחבי העולם, כולל בכנס המפתחים על Mac OS X 10.5 בשנת 2006, בכנס הצגת פיתוח תוכנת ה-iPhone בשנת 2008 לאחר שחרורו של גרסת ה-iPhone 2.0 וגרסות ה-3G, וב-27 בינואר 2010 בכנס המרכזי של האייפד.
פוסרטול הציג גם את ה-iOS 5. הופיע בסרטון ההסבר על ה-5 iOS ודיבר בכשלושה רבעים מהסרטון, וכמעט בכל אירוע מרכזי של אפל על תוכנת ה-iOS.
ב"Let's Talk iPhone"- אירוע השקת האייפון 4S, פורסטול עלה לבמה כדי להדגים את הטכנולוגיה של תוכנת הזיהוי הקולי סירי במכשיר, שפותח במקור על ידי SRI International.
הדבר קרה בעקבות התוצאות של הרבעון שבו ההכנסות והרווחים צמחו פחות מהצפוי.
רבעון זה היה הרבעון השני ברציפות שאפל לא הצליחה לעמוד בציפיותיה.
פורסטול היה נתון תחת אש לאחר שהשקת יישום המפות החדש ב-6 iOS הביא עמו ביקורות על אי דיוקים רבים.
הוא גם היה אחראי על Siri שהתקבלה בתגובות מעורבות.
לדברי אדם לשינסקי ממגזין Fortune, כאשר אפל פרסמה התנצלות רשמית לטעויות באפליקציית המפות, פורסטול סירב לחתום עליו.
תחת פרקטיקה ארוכת שנים באפל, פורסטול היה "האחראי הישיר" עבור אפליקציית המפות ו-Siri, וסירובו לחתום על המכתב, שכנע את טים קוק כי על פורסטול לעזוב.
פורסטול ספג ביקורת קשה על סגנון הסקאומורפיזם שלו בעיצוב, דבר שגרם לפילוג בקרב צוות העיצוב של אפל.
טים קוק, מאז מינויו למנכ"ל, שאף לבנות תרבות של הרמוניה שנועדה "לגבש את העובדים", למרות שאחרים ציינו כי "יכולתה של אפל לחדש הגיעה ממתח וחילוקי דעות".
סטיב ג'ובס כונה "המחליט", שהמילה האחרונה על מוצרים ותכונות בזמן שהיה מנכ"ל הייתה שלו, כמו גם דיווחים על כך ש"העובדים הבכירים באפל יהיו בעלי המילה האחרונה".
לכן, לאחר מות סטיב ג'ובס רבים מהקונפליקטים בין המנהלים בחברה הפכו לציבוריים.
לפורסטול היה קשר כזה עם ג'ונתן אייב ובוב מנספילד עד שהוא לא היה יכול להיות בפגישה עימם אלא יחד עם טים קוק; דיווחים נוספים שפורסטול ואייב לא שיתפו פעולה בכל רמה ודבר.
פורסטול היה קרוב מאוד לג'ובס, ולעיתים כונה "מיני-ג'ובס", ולכן לאחר מותו של ג'ובס פורסטול נותר בלי הגנה וקרבה ממשית למישהו בחברה.
פורסטול גם מכונה על ידי Fortune כ"מנכ"ל בהמתנה", פרופיל שגרם לו להיות לא פופולרי ואהוב במיוחד באפל.
פורסטול היה אמור להיות האחראי לאחר עזיבתם של טוני פדאל (סגן הנשיא הבכיר להנדסת חומרה) ושל ז'אן מארי הולוט (אחראי על אפליקציות יישומים) בשנת 2005. דאז - לראש צוות האייפוד, לג'ון רובינשטיין היו גם כן יחסים מתוחים עם פורסטול.
לאחר מותו של ג'ובס בשנת 2011 דווח כי פורסטול ניסה לאסוף כוחות כדי לאתגר את טים קוק.
טוני פדאל, שנחשב ליוצר הרשמי של ה-iPod, אמר בריאיון ל-BBC כי פורסטול "קיבל את מה שמגיע לו".
סקוט אנדרו קאן הוא שחקן אמריקאי ממוצא יהודי.
ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של דניאל "דנו" ויליאמס (אנ') בחידוש לסדרת הטלוויזיה "הוואי חמש-אפס" (2010- 2020); על תפקיד זה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
קאן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה; בנם של שחקן הקולנוע ג'יימס קאן ושל שילה מארי ריאן, שחקנית ודוגמנית לשעבר.
סבו וסבתו מצד אביו היו יהודים שהיגרו מגרמניה לארצות הברית.
יש לו אחות-למחצה גדולה בשם טארה, ושלושה אחים-למחצה קטנים.
בתחילת דרכו קאן היה מצוות ההפקה של הלהקה סייפרס היל ואף היה חבר להקה בעצמו בלהקה הנקראה The Whooliganz יחד עם דה אלכימיסט.
בתחילת שנות התשעים קיבלו השניים חוזה הקלטות בחברת טומי בוי רקורדס.
הם הקליטו אלבום אחד אשר נקרא "Make Way for the W".
הסינגל הראשון היה "Put Your Handz Up" והסינגל השני היה "Whooliganz".
לאחר מכן חוזה ההקלטות בוטל והצמד התפרקו.
ב-2014 חזר קאן לשיתוף פעולה עם האלכימאי בשיר "Byron G".
בסוף שנות התשעים שיחק בעיקר בסרטים עצמאיים דלי תקציב, עד שקיבל בשנת 1999 את תפקידו הראשון בסרט משמעותי בשם "כוכב חדש נולד" לצדו של ג'יימס ואן דר ביק.
בשנת 2000 שיחק בסרט הפעולה "עקיצה ב-60 שניות" בכיכובו של ניקולס קייג'.
בשנת 2001 שיחק לצד קולין פארל בסרט האקשן "הרעים שוב טובים " בבימויו של לס מייפילד.
בשנת 2003 ביצע את עבודת הבימוי הראשונה שלו בסרט "Dallas 362" אשר זיכה אותו בפרס בפסטיבל הסרטים בלאס וגאס.
בשנת 2006 ביים וכתב את הסרט הקולנועי "The Dog Problem", בו גם השתתף לצד ג'ובני ריביסי, לין קולינס ודון צ'ידל.
לאחר מכן שיחק בסרטים לצידם של הארווי קייטל ופול ווקר.
בנוסף, קיבל תפקיד משני בסדרה של רשת HBO, "הפמליה".
החל משנת 2010 מגלם קאן את תפקידו של הבלש דני "דאנו" ויליאמס בחידוש לסדרה "הוואי חמש-אפס".
הסדרה החלה את שידוריה ב-20 בספטמבר 2010 ושודרה במשך עשר עונות עד ל-3 באפריל 2020; על משחקו בסדרה היה מועמד קאן פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה.
ביולי 2014 פורסם כי לקאן ובת זוגו, קייסי ביקסבי, נולדה בת ראשונה, ג'וזי ג'יימס.
בנוסף למשחק קאן מנהל קריירת צילום.
את השראתו קיבל מהצלם פיל פרמט אשר גם מדריך אותו מאז עבודתם יחד בשנת 2003 בסרט דאלאס 362. בשנת 2009 הוציא לאור את ספר הצילום הראשון שלו אשר הכיל 256 עמודים ונקרא "Scott Caan Photographs, Vol.
יש לו חגורה שחורה בג'ו ג'יטסו ברזילאי.
+שנהסדרהתפקידהערות2009–2011הפמליהסקוט לאבין19 פרקים2010–2020הוואי חמש-אפסדניאל "דנו" ויליאמס (אנ')תפקיד ראשי (10 עונות); 240 פרקים
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה (2011)2012NCIS: לוס אנג'לספרק: "Touch of Death"2017סגני המנהלמאמן כלבים חמודפרק: "Think Change"2023–הווהAlert: Missing Persons Unitג'ייסון גרנטתפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים
סקוט פישר היה מטפס הרים אמריקאי.
הוא התפרסם בעקבות העפלותיו לפסגות ההרים הגבוהות בעולם ללא מסכת חמצן.
פישר היה האמריקאי הראשון שהעפיל יחד עם וואלי ברג לפסגת ההר הרביעי בגובהו בעולם, הר להוטסה.
בנוסף, יחד עם אד וויסטורס היה לאמריקאי הראשון שהעפיל לפסגת ההר K2, ההר השני בגובהו בעולם, ללא מסכת חמצן.
פישר העפיל לפסגת ההר הגבוה בעולם, הר האוורסט, בשנת 1994.
שישה שבועות לאחר טיפוס על הר הקילימנג'רו באפריקה, שב פישר להר האוורסט.
במסגרת עבודתו בתור מדריך קבוצות לטיפוס הרים, סבל מהיפותרמיה, ונהרג במהלך סופה שהתרחשה על ההר ב-11 במאי 1996, וגבתה את חייהם של שמונה מטפסי הרים, ובהם מדריך טיפוס ההרים רוב הול.
סקוט סנדר שפרד הוא אסטרונום אמריקאי ממכון קרנגי למדע בוושינגטון די.
את דרכו בתחום מדעי החלל החל כסטודנט למדעי החלל באוניברסיטת הוואי.
על שמו רשומים גילויים של מספר רב של ירחים קטנים של כוכבי הלכת צדק, שבתאי, אורנוס, ונפטון.
ב-2014 הדריך שפרד קבוצת אסטרונומים שגילתה את VP113 2012, כוכב לכת מינורי שמסלולו הוא המסלול המרוחק ביותר הידוע כיום של עצם כלשהו המקיף את השמש.
ירחים ששפרד היה מעורב בגילויים
סקוט ג'וזף קלי הוא אסטרונאוט לשעבר ומהנדס אמריקאי, וכן היה קפטן וטייס ניסוי בצי ארצות הברית.
קלי שהה בחלל במסגרת ארבע טיסות נפרדות, בטיסת מעבורת החלל STS-103, STS-118, משלחות 25 ו-26 לתחנת החלל הבינלאומית ומשימת שהות שנה בחלל במסגרת משלחות 43,44,45 ו-46 לתחנת החלל הבינלאומית.
ב-2016 שבר את שיא השהייה הרצופה לאסטרונאוט אמריקאי בחלל לאותו זמן, לאחר ששהה 340 ימים ברציפות בתחנת החלל הבינלאומית.
סקוט קלי ואחיו התאום מארק קלי הם האחים היחידים והתאומים היחידים שנבחרו כאסטרונאטים וטסו לחלל.
נולד באורנג', ניו ג'רזי, לריצ'רד ופטרישיה קלי, וגדל בווסט אורנג'.
למד ב"בית הספר התיכון מאונטיין" וסיים אותו בשנת 1982. בשנת 1987 קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל מהמכללה הימית של אוניברסיטת המדינה של ניו יורק ובשנת 1996 קיבל תואר שני בהנדסת מערכות תעופה מאוניברסיטת טנסי שבנוקסוויל.
קלי נשוי בשנית ולו 2 בנות מנישואיו הראשונים.
ב-2018 התחתן עם לאמיקו קאודרר, קצינת פניות הציבור של נאס"א במרכז החלל ג'ונסון.
אחיו התאום מארק קלי הוא אסטרונאוט לשעבר ונשוי לגבריאל גיפורדס, חברת הקונגרס לשעבר מאריזונה שנפצעה קשה בניסיון התנקשות בינואר 2011. מארק וסקוט הם תאומים זהים.
עם סיום לימודיו ב-1987 החל בתוכנית של הצי האמריקני ללימודי קצונה , והוכשר כטייס של הצי ביולי 1989, בבסיס אוויר צבאי של חיל הים של ארצות הברית בצ'ייס פילד, בביוויל, טקסס.
הוא הוצב בטייסת VF-101 בסיס אוויר צבאי גדול של חיל הים הנמצא בווירג'יניה ביץ', להכשרה על מטוסי F-14 טומקט.
לאחר סיום ההכשרה הוצב בטייסת קרב 143 (VF-143) על נושאת המטוסים ווידט אייזנהאואר.
במסגרת שירותו בטייסת היא הוצבה לסבבים בצפון האוקיינוס האטלנטי, המזרח התיכון, ים סוף ואזור המפרץ הפרסי.
בינואר 1993 קלי נבחר להשתתף בבית הספר היוקרתי של טייסי ניסוי של חיל הים האמריקני בבסיס אוויר צבאי בפטוקסנט שבמרילנד.
הוא סיים את ההכשרה ביוני 1994. עם סיום הוא הוצב כטייס ניסוי בטייסת ניסויי מטוסי הקרב, במרכז ללוחמה אווירית של הצי האמריקאני, פטוקסנט ריבר.
במסגרת שירותו שם הוא טס על F-14 טומקט מדגמים A/B/D, מטוסי F/A-18 הורנט מדגמים A/B/C/D ו-KC-130 דגם F.
קלי היה הטייס הראשון לטוס על F-14 ניסויי שיש לו מערכת בקרה דיגיטלית עם יכולת לבצע טיסות בזווית התקפה גבוהה.
קלי צבר למעלה מ-8,000 שעות טיסה על יותר מ-40 סוגי כלי טיס.
הוא צבר יותר מ-250 נחיתות על נושאות מטוסים.
ב-1 ביוני 2012, השתחרר משירות פעיל מחיל הים בדרגת קפטן, לאחר שירות של למעלה מ-25 שנים כטייס בצי ואסטרונאוט.
קלי נבחר לכיתת האסטרונאוטים באפריל 1996 יחד עם אחיו התאום מארק.
הם התחילו את האימונים במרכז החלל ג'ונסון באוגוסט 2016. עם סיום ההכשרה הוא הוצב במשרד האסטרונאוטים, בענף התפעול.
טיסתו הראשונה לחלל הייתה במהלך STS-103, לאחריה הוא שימש כראש פעילות נאס"א בעיר הכוכבים ברוסיה.
שימש כגיבוי לצוות עבור משלחת 5 לתחנת החלל הבינלאומית.
טיסתו הראשונה של קלי לחלל היה במסגרת טיסת מעבורת החלל דיסקברי STS-103, בין התאריכים 19–27 בדצמבר 1999. קלי שימש כטייס המעבורת.
במהלך המשימה, הוקנו חיישנים נוספים ובוצעו שדרוג של טלסקופ החלל האבל.
סך הכל שהה קלי בחלל 7 ימים, 23 שעות ו-10 דקות במסגרת משימה זו.
משימות אנלוגיות במסגרת תוכנית NEEMO
בספטמבר 2002 היה מפקד משימת NEEMO הרביעית (NEEMO 4), במסגרת תוכנית נאס"א לתפעול בתנאי סביבה קיצונים, וביצוע משימה אנלוגית מתחת למים במעבדת אקווריוס התת-מימית של נאס"א.
המשימה נמשכה 5 ימים, בין התאריכים 23–27 בספטמבר 2002. הגעתו של הוריקן איזדור לחופי פלורידה קיצרה את המשימה ל-5 ימים.
במהלך המשימה, הייתה סכנה לפינוי מוקדם בגלל האפשרות שהוריקן לילי יגיע גם כן לאזור, אולם עוצמת הסופה ירדה וניתן היה לסיים את המשימה בזמן.
באפריל 2005, קלי היה חבר צוות במסגרת משימת NEEMO 8, שהתקיימה בין התאריכים 20–22 באפריל 2005. במסגרת המשימה זו האקוונאוטים ביצעו הליכה מחוץ למעבדה התת-מימית אקוואריוס,
המדמה חיפוש ואיתור כלי שנאבד תוך כדי הליכת חלל
קלי שימש כמפקד משימת מעבורת החלל אנדוור STS-118 שהתקיימה בין התאריכים 8–21 באוגוסט 2007. במהלך המשימה הותקנו חלקים נוספים לתחנת החלל הבינלאומית, כולל מערכת המאפשרת למעבורות שעוגנות לתחנה לקבל חשמל ממנה.
במהלך המשימה, תשומת לב תקשורתית ניתנה לחלק מקצף הבידוד שהתנתק בזמן השיגור (בדומה למה שקרה במהלך טיסת STS-107 שהביא להתפרקות מעבורת החלל קולומביה).
עם זאת, במקרה זה הנזק היה קטן יותר ובאזור לא קריטי.
משלחות 25–26 לתחנת החלל הבינלאומית