tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1976 לאחר עלייתו לישראל, החל ננו לעבוד כרסטורטור במוזיאון ישראל ועבד שם בשנים 1976–1982. בתקופה זו הכיר את ד"ר גליה בר אור אוצרת ומנהלת המשכן לאמנות עין חרוד, והם החלו בשיתוף פעולה מקצועי.
בשנים 1987–2023 הקים ננו את מעבדת הרסטורציה והשימור במשכן לאמנות עין חרוד ועבד בה במשרה חלקית עד לפרישתו.
בשנים 1982–2022 עבד ננו במשרה מלאה כאדריכל במשרד "גלרטר אדריכלים" שהיה בבעלותו של לו גלרטר, שגם עמד בראש המשרד.
במסגרת עבודתו במשרד תכנן, יחד עם אדריכלים נוספים (לו גלרטר, מייק לויט, עודד לילינטל), את מכון שלום הרטמן בירושלים (בניית המכון הסתיימה ב-1997).
פרויקטים נוספים שלהם היה שותף, במסגרת עבודתו במשרד, היו:
מכון מלי"ץ (מכון לחינוך יהודי ציוניׂׂׂ), ירושלים.
בית ספר, מרכז קהילתי וטיפת חלב בשכונת צור באהר, ירושלים.
בית ספר של חסידות סדיגורה, ירושלים.
בית כנסת בבתי טרגר, שכונת רמות א', ירושלים.
בתי מגורים בשכונות גילה ורמות, ירושלים.
מרכז תרבות ע"ש ויצמן בלוד.
כאדריכל עצמאי תכנן וניהל כמה פרויקטים במשכן לאמנות עין חרוד:
תכנון המפלס התחתון של הספרייה ע"ש מאיר אגסי וקפה ביקלס (1998–1999).
תכנון האודיטוריום ע"ש מירון סימה (2011).
תכנון מחסן עבור אוסף היצירות של המוזיאון.
ברומניה צייר ננו בעיקר בצבעי שמן.
בהגיעו ארצה עבר לטכניקות של רישום בעיפרון, בפחם, בדיו ובצבעי מים.
קיים שלוש תערוכת יחיד והשתתף בכעשר תערוכות קבוצתיות ברומניה, אוסטריה, איטליה וישראל.
1974 – גלריה לאמנות פלסטית, טימישוארה
1970–1975 – הסלון השנתי לאמנות, טימישוארה, רומניה
1974 – תערוכה במודנה, איטליה
1976 – תערוכה בבית אגודת הציירים והפסלים בישראל, חיפה והצפון - בית האמנים ע"ש שאגאל
1978 – גלריית תיאטרון ירושלים
1979 – תערוכת אמנים עולים חדשים בבית ראש ממשלת ישראל בירושלים (באירוחה של אשת ראש הממשלה, עליזה בגין)
יוּ'נָּאן (; בסינית מסורתית: 雲南; בפין-יין: Yúnnán; מילולית: "מדרום לעננים") הוא מחוז הררי בדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין.
המחוז משתרע על פני 383,195 קמ"ר ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בו כ-47.2 מיליון תושבים.
המחוז מגוון מאוד מבחינה גאוגרפית והמגוון ביותר בסין מבחינה דמוגרפית.
בדרום ובמערב גובל המחוז במדינות וייטנאם, לאוס ומיאנמר.
הדבר ניכר הן באקלים והן בתרבות באזורים אלה, וצפון-מערב המחוז מהווה את האזורים המוגנים בשלושת הנהרות המקבילים ביונאן במעמד אתר מורשת עולמית.
חבל שִׂישְׁוַאנְגְבַּאנַּה בדרומו של המחוז נמצא בתוך חוג הסרטן.
הוא טרופי ומזכיר את דרום-מזרח אסיה, הקבוצה האתנית הדומיננטית בו היא הדאי, ממשפחת העמים התאילנדים והלאוטים.
לעומתו, צפון-מערב המחוז גובל במחוז טיבט והדבר משתקף אף הוא הן באקלים והן בתרבות.
הפסגה הגבוהה בו, קה-ואגבו (או מֵייְלִי שְׂוֵ'ה-שָׁאן 梅里雪山/Méilĭ xuěshān בסינית) שבאזור דֶצֶ'ן מתנשאת לגובה כ-6,740 מטר.
באזור טיבטים רבים וכן מיעוטים אחרים, כגון יִי הקרובים לטיבטים.
בין לבין, המחוז מתהדר גם במגוון הגדול ביותר של חי וצומח בסין, עם צמחי בר של אזורים טרופיים, סובטרופיים, ממוזגים וקרים.
מתוך 30,000 מיני צומח בסין, ניתן למצוא 18,000 מינים ביונאן.
זהו גם מחוז עשיר בגופי מים ובמשקעים, ובין היתר זורמים דרכו נהרות המקונג והיאנגצה.
המחוז גם עשיר במחצבים שונים, מתכות שונות, דלקים ועוד.
מבחינה אתנית, זהו המחוז המגוון ביותר בסין, עם 26 קבוצות אתניות שונות, מתוך ה-56 המוכרות על ידי הממשל.
למעשה, מוגדרים שמונה אזורים במחוז כ"נציבויות אוטונומיות" של מיעוט כלשהו.
בני ההאן (קבוצת הרוב בסין) מהווים 67% מהאוכלוסייה, והיתר משתייכים לקבוצות הבאות: יי וטיבטים בנציבות דיצ'ינג בצפון-מערב; באי בנציבות דאלי במערב; דאי בנציבות שׂישוואנגבאנה בדרום ובנציבות דֶחוֹנְג במערב; האני (או "אַחַה") בּלַאנְג וגִ'י-נְווֹ גם הם בשׂיוואנגבאנה; אַצַ'אנְג, גִ'ינְגְפּוֹ ודֶאַנְג גם הם בחבל דחונג;
נאסי (או "נאחי"), מוסואו ופּוּמִי בנציבות לִיגְ'יַאנְג; וַה, לַאהוּ ונוּ לאורך המקונג; לִיסוּ בנציבות נוּגְ'יַאנג בצפון מערב; קבוצות אתניות נוספות, לאו דווקא ייחודיות ליונאן, הן חְווֵי (סינים מוסלמים), מְיַאו (או "הְמונְג"), גְ'וַאנְג, בּויִי, יַאו, ועוד.
במסגרת המאמצים לשמר את מורשתן של הקבוצות האתניות, הוכרז חלק מהשטח שבו מתגוררים בני ההאני כאתר מורשת עולמית בשם הנוף התרבותי של טרסות האורז בחונגחה האני.
יונאן הייתה בשנות השלושים אחד המחוזות הנחשלים ביותר בסין וככזאת הייתה היעד של הצעתו של יעקב ברגלס מ-1939, ליישב מאה אלף פליטים יהודיים.
החל משנת 1983 החל גידול בייצור פרחי הנוי, ויונאן הפכה ליצרנית פרחי הנוי הגדולה בעולם, המייצרת את מרבית צריכת הפרחים של סין, שהיא צרכנית הפרחים הגדולה בעולם.
לקראת סוף המילניום התפתחה ביונאן גם תעשיית תיירות ענפה בעידוד ממשלתי, כשהערים קונמינג, דאלי, ליג'יאנג, זונדיאנג (שנגרילה) ואזור לוגו-חו, הפכו ליעדי תיירות פנים וחוץ מובילים ונבנו שדות תעופה וכבישים רבים לעודד תעשייה זאת.
בסלעים של מחוז יונאן התגלה בשנת 2013 הדג אנטלוגנאתוס, שהוא הסוג הקדום ביותר של חולייתנים לסתניים.
במחוז נבנה סכר באיחטאן, התחנה ההידרואלקטרית השנייה בגודלה בעולם והסכר הרביעי בגודלו בעולם מבחינת נפח.
מחוז יונאן מחולק לשמונה נציבויות עירוניות ושמונה נציבויות אוטונומיות:
יונאס איינרי קולקה (פינית: Joonas Einari Kolkka; נולד ב-28 בספטמבר 1974 בלאהטי) הוא כדורגלן עבר פיני, המשחק בעמדת הקיצוני השמאלי.
הוא נחשב לשחקן שעושה את עבודתו היעילה באגף, וממעט יחסית להבקיע שערים.
קולקה החל את הקריירה שלו בקבוצת מיפה מליגת העל הפינית, וזכה עם הקבוצה בגביע הפיני בשנת 1995. באותה שנה הוא עבר לקבוצת וילם II מהליגה ההולנדית, וכעבור שלוש שנים עבר לפ.ס.וו.
עם איינדהובן זכה קולקה בשתי אליפויות הולנד רצופות, בשנים 2001 ו-2001, ובנוסף הופיע לראשונה בקריירה בליגת האלופות.
לאחר מכן הוא עבר לפנאתינאיקוס מהליגה היוונית, ושיחק בה במשך שנתיים.
ב-2003 עבר קולקה לבורוסיה מנשנגלדבך הגרמנית, ובשנים הבאות החליף קבוצה מדי עונה.
ב-2004 הוא עבר לקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג, ולא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגת המשנה.
ב-2005 עבר לדן האג, ובעונת עבר לפיינורד, במדיה כבש שלושה שערים והעפיל לפלייאוף על ההעפלה לגביע אופ"א.
בקיץ 2007 עבר קולקה לנאק ברדה, בה הוא שיחק 4 שנים.
בקיץ 2011 חזר לווילם II, ולאחר עונה חתם בהאריות ההולנדים מטקסס מהליגה השלישית בארצות הברית.
בדצמבר 2012 בגיל 38 פרש מכדורגל.
קולקה הוא מהשחקנים החשובים של הנבחרת הלאומית של פינלנד.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול נבחרת אסטוניה באוקטובר 1994, ומאז ערך 92 הופעות וכבש 11 שערים.
הוא השתתף עם הנבחרת במספר טורנירי מוקדמות של גביע העולם ואליפות אירופה, אך מעולם לא הצליח להעפיל לטורניר גמר.
ההישג הקרוב ביותר היה במוקדמות יורו 2008, כאשר פינלנד סיימה במקום הרביעי והייתה זקוקה רק לניצחון על פורטוגל כדי להעפיל לטורניר.
יונאס ירבקו (בשוודית: Jonas Jerebko; נולד ב-2 במרץ 1987) הוא כדורסלן שוודי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסמול פורוורד בקבוצת צסק"א מוסקבה מליגת היורוליג.
נבחר בסיבוב השני של דראפט 2009, ובכך הפך לשחקן השוודי השני בהיסטוריה שנבחר בדראפט ה-NBA.
אביו של ירבקו, כריס ירבקו, היה כדורסלן מקצועי אשר שיחק באוניברסיטת סירקיוז ובליגה השוודית.
בשנת 2005 חתם ירבקו על מסמך הבנות לפיו ישחק באוניברסיטת בופאלו, עיר מולדתו של אביו, אך ויתר לבסוף על מלגת הספורטאי שלו והעדיף לפנות למשחק מקצועי באירופה.
ירבקו התחיל את הקריירה האירופאית שלו בקבוצת מרבו באסקט השוודית בעונת , ובעונה שלאחר מכן עבר לקבוצת פלניה באסקט, איתה זכה באליפות שוודיה.
לאחר מכן עבר לקבוצת אנג'ליקו ביילה בשנת 2007.
ירבקו נבחר בדראפט ה-NBA 2009 בידי קבוצת דטרויט פיסטונס בבחירה ה-39, ובכך הפך ליליד שוודיה השני בהיסטוריה שנבחר בדראפט, לאחר מיילס סימון.
לאחר הדראפט, החתימה אותו דטרויט על חוזה לשנתיים.
בעקבות ריב עם ג'מאל מגלור במשחקי קדם העונה, הושעו השניים ממשחק ליגה אחד.
למרות הפתיחה הקשה, הפך ירבנקו לשחקן חשוב בדטרויט בעונת הרוקי שלו, כאשר רשם של 9.3 נקודות, 6.0 ו-1.0 חטיפות למשחק, ונבחר בסיום העונה לחמישיית הרוקיז השנייה.
במשחק ההכנה לעונה מול מיאמי היט קרע ירבקו את גיד אכילס, והחמיץ את עונת כולה.
הוא חזר למגרשים עם פתיחת עונת המשחקים המקוצרת , כמחליפו של ג'ייסון מקסייל.
ירבקו תרם במהלך העונה הסדירה 8.7 נקודות ב-22.9 דקות בממוצע ולא הצליח לסייע לקבוצתו להעפיל את משחקי הפלייאוף.
בפברואר 2015, לאחר כ-4 עונות וחצי בדטרויט, הועבר יחד עם לואיג'י דאטומה בטרייד לבוסטון סלטיקס, בתמורה לטיישון פרינס.
ביולי 2015 חתם ירבקו על הארכת חוזה בבוסטון לשתי עונות נוספות עבור כ-10 מיליון דולר.
ביולי 2017 חתם על חוזה לשנתיים ביוטה ג'אז עבור כ-8 מיליון דולר, אך בסיום עונתו הראשונה שוחרר מהקבוצה.
לקראת עונת חתם על חוזה לעונה אחת בגולדן סטייט ווריורס, אלופת ה-NBA בשנתיים הקודמות.
באוגוסט 2019 עזב ירבקו את ה-NBA, וחתם על חוזה בחימקי מוסקבה מליגת ה-VTB והיורוליג.
ב-2022 הצטרף לצסק"א מוסקבה, ובעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הושעה מנבחרת שוודיה בכדורסל.
ירבקו משחק במדי נבחרת שוודיה מאז גיל 18, והשתתף עמה באליפות אירופה בכדורסל 2013.
יונאי מיצומאסה (ביפנית: 米内 光政; 2 במרץ 1880 - 20 באפריל 1948) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני, פוליטיקאי וראש ממשלת יפן ה-37.
יונאי נולד בעיר מוריאוקה שבמחוז איווטה, למשפחת סמוראים.
הוא סיים את לימודיו במחזור ה-29 של האקדמיה הימית הקיסרית ב-1901, במקום ה-68 מתוך 115 צוערים.
את דרכו כקצין ימי החל ב-1903, אך נותר בתפקיד חוף כמעט עד תום מלחמת רוסיה–יפן, אז הוצב על סיפון המשחתת "אינזומה," ולאחר מכן על הסיירת "איווטה."
לאחר המלחמה שירת יונאי כקצין תותחנות על סיפון הסיירות "ניאיטאקה" ו"טונה," ועל אוניית המערכה "שיקישימה."
לאחר שסיים את לימודיו במכללת הלוחמה הימית וקיבל דרגת לוטננט-קומנדר, נסע יונאי לרוסיה שם שימש נספח צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה, מ-1915 עד 1917, בעודו בתפקיד קיבל דרגת קומנדר.
לאחר התמוטטות האימפריה הרוסית הוא נקרא לשוב ליפן, וקיבל את הפיקוד על אוניית המערכה "אסהי."
יונאי קיבל דרגת קפטן בדצמבר 1920, ולאחר מכן בילה שנתיים בפולין, פעם בתור נספח צבאי.
עם שובו ליפן, הוא פיקד על הסיירות "קסוגה" ו"איווטה," ועל אוניות המערכה "פוסו" ו"מוצו." ב-1 בדצמבר 1925 קיבל יונאי דרגת אדמירל משנה.
בדצמבר 1928 קיבל יונאי את הפיקוד על צי המשלוח הראשון שנשלח לנהר היאנגצה.
לאור הצלחת המשימה קודם יונאי לדרגת תת-אדמירל בדצמבר 1930 והפך למפקד הבסיס הימי בצ'ינקאי, קוריאה.
יונאי קיבל את הפיקוד על הצי השלישי בדצמבר 1932, ולאחר מכן המשיך בפיקוד על הבסיס הימי בססבו (נובמבר 1933), על הצי השני (נובמבר 1934), על הבסיס הימי ביוקוסוקה (דצמבר 1935), ולבסוף קיבל את הפיקוד על הצי היפני המשולב ועל הצי הראשון בדצמבר 1936.
יונאי הפך לאדמירל באפריל 1937, ובאותה שנה התמנה לתפקיד שר הים בממשלתו של היאשי סנג'ורו.
הוא המשיך בתפקיד זה גם בממשלותיהם של פומימרו קונואה והירנומה קיאיצ'ירו, עד אוגוסט 1939.
לאחר שנבחר נובויוקי אבה לראשות הממשלה, נשאר יונאי במועצת המלחמה העליונה.
יונאי נודע כאדם הממעט במילים.
נאומיו היו לרוב קצרים, ובשל המבטא הכבד שלו היה קושי בהבנתם.
במהלך כהונתו כשר הים חשש יונאי מהמתיחות הגואה בין יפן לבריטניה ולארצות הברית, במיוחד לאור העובדה שמרבית הצבא היפני היה עסוק בסין.
מאמציו להגיע להסכם שלום בין הצדדים הפכו אותו למטרה עבור גורמים לאומנים, ואף היה קורבן למספר ניסיונות התנקשות.
אף על פי כן, תמך יונאי בבניית אוניות המערכה מסדרת יאמטו במטרה לשמור על מאזן הכוחות בין יפן לשתי המעצמות הימיות האחרות.
יונאי התמנה לתפקיד ראש ממשלת יפן ב-6 בינואר 1940, בעיקר בזכות תמיכתו של הקיסר הירוהיטו.
בתור ראש הממשלה המשיך יונאי עם גישתו הפייסנית כלפי בריטניה וארצות הברית, גישה בה נקט בעת היותו שר הימייה.
במקביל, הוא התנגד להסכם התלת-צדדי עם גרמניה הנאצית ועם איטליה הפשיסטית.
לאחר כיבוש ארצות השפלה וצרפת על ידי גרמניה במאי-יוני 1940, החל הממסד הצבאי ביפן לרבות הנסיך קאנין קוטוהיטו להביע את חוסר שביעות הרצון שלו מגישתו האנטי-גרמנית של יונאי.
המשבר הפך לגלוי ביולי, כששר המלחמה, האטה שונרוקו, ביקר בגלוי את ראש הממשלה.
יונאי נאלץ להתפטר מתפקידו ב-21 ביולי 1940 בשל לחץ רב מצד הממסד הצבאי.
ההסכם התלת-צדדי נחתם ב-27 בספטמבר 1940.
יונאי המשיך לכהן בתפקיד שר הימייה וסגן ראש הממשלה בממשלתו של קוניאקי קויסו מה-22 ביולי 1944, ובמקביל שב לשירות צבאי פעיל.
באותה עת כבשו בעלות הברית את סאיפאן.
יונאי נותר בתפקידו גם תחת ממשלתו של קנטרו סוזוקי.
בשבועות האחרונים לפני תבוסת יפן במלחמה, הוא הצטרף לסוזוקי ולשר החוץ שיגנורי טוגו בתמיכתם בקבלת הצהרת פוטסדאם, בניגוד לשר המלחמה אנאמי קורצ'יקה, מפקד המטה הכללי של הצי סואמו טויודה, ומפקד המטה הכללי של הצבא יושיג'ירו אומזו.
יונאי המשיך לכהן בתפקיד שר הימייה בממשלותיהם של הנסיך היגשיקוני ושל קיג'ורו שידהרה מאוגוסט 1945, ופיקח על פירוק הצי הקיסרי היפני.
הוא אף מילא תפקיד חשוב בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק, כשעבד עם הנאשמים העיקריים, בעיקר הידקי טוג'ו, על עדותם כך שלא תפליל את הקיסר.
לאחר המלחמה הקדיש יונאי את זמנו לשיקום המדינה.
יונאי סבל מיתר לחץ דם במשך רוב ימי חייו, אך לבסוף נפטר מדלקת ריאות ב-1948 בגיל 68. הוא נקבר בעיר הולדתו מוריאוקה.
במהלך חייו קיבל את עיטור מסדר דיית הזהב ואת עיטור מסדר השמש העולה.
יוֹנָאגוּנִי (ביפנית: 与那国島; באוקינאווית: ユナグニ), או דוֹנָאן (ביונאגונית: どぅなん), הוא אי בשוליו הדרומיים של ים סין המזרחי מקבוצת איי יָאאֶיָאמָה.
זהו האי המערבי ביותר ביפן, 108 ק"מ מחופי טאיוואן, ובו מתגוררים 1,700 תושבים.
בעידן הקרח האחרון היה יונאגוני חלק מיבשת אסיה גופא.
במאה ה-12 נכלל האי בשטחי ממלכת ריוקיו.
עם הפלישה היפנית במאה ה-17 עבר האי לתחומי האן סצומה, ובתקופת מייג'י, בשנת 1879, הוא שולב רשמית תחת שלטון האימפריה היפנית.
לאחר מלחמת העולם השנייה היה יונאגוני תחת כיבוש אמריקאי, ובשנת 1972 הוא הוחזר ליפן, מאז הוא משתייך מנהלית למחוז אוקינאווה.
ב-4 במאי 1998 פקדה את האי רעידת אדמה תת-ימית שזרעה בו הרס
שטחו של יונאגוני הוא 28.91 קמ"ר, ובתחומו שוכנת העיירה יונאגוני, שנחלקת לשלושה אזורים: סונאי, קובורה והיגאווה.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת באי היא 23.9°C וכמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 3,000 מ"מ.
אורכו של קו החוף באי הוא 27.5 ק"מ.
כף איריזאקי בקצהו המערבי היא הנקודה המערבית ביותר ביפן.
בנקודה זו ניצב מגדלור ושלט המורה על היותה של הנקודה מערבית ביותר.
מנקודה זו ניתן לראות את חופי טאיוואן ביום בהיר.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 גילו צוללנים מבנה סלעי מרשים מתחת למים לאורך חופו הדרומי של האי.
המבנה הידוע בכינוי המונומנט של יונאגוני כולל טרסות אבן דמויות מדרגות עם צדדים שטוחים ופינות חדות.
לא מעט חוקרים מאמינים שזהו מבנה מעשה ידי אדם אך מרבית החוקרים מתייחסים אליו כתוצר (מישק) של גאולוגיה טבעית.
האי הוא בית הגידול הטבעי היחיד בעולם של גזע הסוס יונאגוני.
כמו כן, האי הוא מקור משיכה לצוללנים בשל דגי הפטיש המתקבצים באזור בחורף.
המשקה הנזאקה, אוואמורי (משקה אלכוהולי המזוקק מאורז) המכיל 60% אלכוהול בנפח, מיוצר באופן בלעדי באי.
יוֹנאס הופמן הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדות הקשר המרכזי וההתקפי בבאייר לברקוזן ובנבחרת גרמניה.
יונאס החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של פ.צ.
רוט בעיירה סנקט לאון-רוט, שמרוחקת 16 ק"מ מעיר הולדתו היידלברג ושיחק שם עד סוף עונת 2003/04. לאחר מכן עבר להופנהיים, שם שיחק בקבוצת הנוער ובקבוצה השנייה עד סוף עונת 2010/11.
בעונת 2011/12 חתם יונאס בבורוסיה דורטמונד על חוזה עד 30 ביוני 2015. הוא בלט במדי הקבוצה השנייה של דורטמונד ועבר לקבוצה הבוגרת בסוף עונת 2012, כשנכנס כמחליף בדקה ה-89 בניצחון קבוצתו 1–3 על קבוצתו הקודמת.
ב-16 באפריל 2013 הוא פתח לראשונה בהרכב ואף בישל ליוליאן שיבר בניצחון קבוצתו 2–4 על אאוגסבורג.
הופמן כבש לראשונה בליגה ב-18 באוגוסט 2013, כשכבש שער ניצחון לטובת קבוצתו לאחר שעלה מהספסל במשחק בית מול איינטרכט בראונשווייג.
ב-31 באוגוסט 2014 חתם יונאס לשנת השאלה במיינץ.
ב-29 בדצמבר 2015 חתם בבורוסיה מנשנגלדבך לארבע שנים.
את הופעת הבכורה בקבוצה ערך בינואר 2016 בהפסד הביתי מול קבוצתו הקודמת בורוסיה דורטמונד בתוצאה 1–3, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-77 במקומו של מחמוד דאוד.
ב-5 ביולי 2023 חתם לארבע שנים בבאייר לברקוזן.
הופמן זומן לראשונה לנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21 בשנת 2013. הופמן ערך בשורותיה 10 הופעות והבקיע שישה שערים.
באוקטובר 2020 זומן הופמן לראשונה לסגל נבחרת גרמניה, ונכנס כמחליף במקום יוליאן דראקסלר במשחק ידידות מול נבחרת טורקיה שהסתיים בתיקו 3-3. בחודש מאי 2021 זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2020.
יונאס בסנביצ'יוס (בליטאית: Jonas Basanavičius ; 23 בנובמבר 1851 – 16 בפברואר 1927) היה בלשן, אתנוגרף, עיתונאי ורופא ליטאי, ממנהיגי תנועת העצמאות ומקימי ליטא המודרנית.
בארצו הוענק לו התואר "אבי האומה".
בסנביצ'יוס נולד בכפר הקטן אוז'קבליאיי, סמוך לוילקבישקי, אז בפולין הקונגרסאית.
הוריו היו איכרים שנדרו להקדישו לכמורה.
דווקא הרקע הכפרי שלו העניק לו היכרות עם השפה הליטאית, שכן המעמדות המשכילים והעירוניים נטו לדבר פולנית – חיי תרבות ליטאיים התקיימו בעיקר בליטא הפרוסית ("הקטנה"), שהשתייכה מאז המאה ה-13 למדינת המסדר הטווטוני ולפרוסיה אחריה, ולא נכללה באיחוד הפולני-ליטאי – ואילו שפת הממשל הייתה רוסית.
שלטון הצאר ניסה להטמיע את האוכלוסייה באמצעות דיכוי תרבותי; לאחר מהפכת 1863 נגד הממשל נאסר להדפיס חיבורים שלא באלפבית קירילי והונהגה מדיניות רוסיפיקציה נוקשה.
הילד הכיר את התרבות העממית מהאגדות והשירים של הוריו ושכניו.
הוא למד בגימנסיה במריימפולייה, שבה שפת הלימוד הייתה פולנית אך רוב בוגריה נמשכו לתנועה הלאומית החדשה, ובשעות הפנאי קרא יצירות ליטאיות קלאסיות.
בסנביצ'יוס נעשה ספקני כלפי הדת לאחר שקרא את "חיי ישו" מאת ארנסט רנן, וזנח את אמונתו הקתולית.
למרות הלחץ של הוריו, סירב לפנות לסמינר לכמרים, וב-1873 החל בלימודי פילוסופיה ובלשנות באוניברסיטת מוסקבה.
כעבור שנה עזב את המסלול לאחר שקיבל מלגה מיוחדת לבית-הספר הגבוה לרפואה בבירה, וב-1879 הוסמך לעסוק במקצוע.
במהלך שהותו באוניברסיטה הרבה לפקוד את ספריית רומיאנצב כדי לחפש חומרים על ההיסטוריה של ארצו, ובחופשות הקיץ שב הביתה כדי לאסוף שירי-עם ואגדות.
עם סיום לימודיו קיבל הצעה מבית-החולים בעיר לום (בולגריה) לשמש כמנהלו.
בעת שהותו שם, מלבד עיסוקיו השוטפים, כתב טורים רבים בעיתונות הליטאית-פרוסית.
הוא עזב את בולגריה ב-1882 בעקבות האווירה המתוחה שהשתררה לאחר ההתנקשות באלכסנדר השני, קיסר רוסיה והחשש מצעדי דיכוי נגד ליברלים ומהפכנים, והשתקע בפראג שבקיסרות האוסטרו-הונגרית, שם הוסיף לתמוך בלאומיות הליטאית.
באותה שנה היה ממייסדי והעורך הראשי של "אאושרה" (Aušra; "השחר"), העיתון הראשון בשפה הליטאית שהיה בעל אוריינטציה לאומית.
הוא הודפס בפרוסיה ועותקים הוברחו אל מעבר לגבול הרוסי.
על אף שהעיתון קרס כלכלית כעבור שלוש שנים, בהיסטוריוגרפיה הליטאית מקובל לראות בהדפסת המהדורה הראשונה במרץ 1883 את תחילת התנועה הלאומית שלהם.
הדיכוי מצד רוסיה, שהיה לו גם מימד דתי של כפייה אורתודוקסית על קתולים, העניק קרקע פורה לקליטת רעיונותיהם.
תרומתו לפרסום בלתי-חוקי הפכה את בסנביצ'יוס לעבריין בעיני הרוסים, ונמנע ממנו לבקר במולדתו.
ב-1884 נישא לגבריאלה אלאונורה מוהל, גרמנייה בוהמית, וכעבור שנה חזר לבולגריה, בה הושבה לו משרתו בלום.
ב-17 באוגוסט 1887 שרד בסנביצ'יוס ניסיון התנקשות, כשבולגרי בשם אלכסנדר מנואילוב ירה בו שני כדורים מסיבות שלא הובררו מעולם, אם כי הלה נחשד כסוכן רוסי.
אחד הכדורים לא הוצא, והוסיף לגרום לו סיבוכים לשארית חייו.
ב-1889 מתה אשתו במגפת טיפוס והוא סבל מדיכאון ממושך שהוביל לבעיות בריאות גופניות.
על אף שקודם למשרת מנהל בית-החולים בוארנה לאחר שקיבל נתינות בולגרית ב-1891, הוא פרש במהרה והגביל את עיסוקו המקצועי למרפאתו הפרטית.
במקביל, שימש כרופא האישי של פרדיננד הראשון, מלך בולגריה.
ב-1894 סירבה הממשלה הרוסית לבקשתו לאפשר לו לבקר לליטא.
בנוסף לאיסוף פולקלור, אותו פרסם בכתבי-עת ליטאיים שפעלו בגולה, ופעילות לאומית – בין היתר נסע לגרמניה כדי לסייע ליונאס סמלאקיס, המתמודד הליטאי על ייצוג אזור ממל ברייכסטאג – הלך והתקרב לתרבות ארץ בה התגורר.
ב-1898 התקבל לאגודת הספרות המקומית, ובאותן שנים עסק בביסוס תאוריה (שלא התקבלה על אף חוקר) לפיה היו הליטאים צאצאי התראקים הקדמונים ולכן קרובים לבולגרים.
לאחר תבוסת הצאר במלחמת רוסיה–יפן פרצה מהפכת 1905, ושטחי ליטא שקעו למהומה ששררה בכל הקיסרות.
החוקים נגד השפה בוטלו בבהילות כשהממשל ניסה לרצות את הליברלים והמיעוטים הלאומיים.
בסנביצ'יוס שב הביתה, ובאוקטובר היה יושב-ראש הוועדה המארגנת של "הסאימה הגדולה של וילנה", כינוס ארצי של תומכי העצמאות.
הוא היה המחבר העיקרי והעורך של ההצהרה שהתקבלה על האספה ב-15 בנובמבר (ה-2 בו לפי הלוח הגרגוריאני שהיה נהוג אז ברוסיה) והוגשה לראש הממשלה, הרוזן סרגיי ויטה.
היא תבעה אוטונומיה וחידוש השימוש בתואר "הרוזן הגדול של ליטא" בתכתובת הרשמית של הצאר.
המסמך נשא טון לאומני קיצוני, והכריז על שטחים נרחבים – כל גוברניות סובאלק, קובנה, וילנה והורדנה ורוב קורלנד – כשייכים לליטאים, על אף שהיוו מיעוט אתני במרביתם.
המחברים תירצו זאת בתואנה שהפולנים והיהודים שהתגוררו שם הם פולשים זרים והבלארוסים אינם אלא "ליטאים שעברו סלאביזציה." הסאימה הגדולה פיזרה ללא שפיכות דמים את הממשל המקומי בנפות רבות וארגנה בחירות בהן ניתנו המשרות לליטאים.
אך פעילותה באה לקצה תוך זמן קצר: השלטונות התעשתו תוך זמן קצר ושיגרו כוחות צבא כדי לדכא את המהפכה בכל אזורי רוסיה.
על אף תפקידו המרכזי בסאימה, בסנביצ'יוס לא נאסר והוסיף להתגורר בווילנה.
על אף ריסוק המהפכה, הרפורמות לא נזנחו.
הוא נסע לסנקט פטרבורג וניסה ליצור בריתות עם הגורמים הליברליים בדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית, בהצלחה מעטה.
לאחר מכן ניהל תעמולת בחירות עבור מתמודדים ליטאים לדומה ונאבק להנהגת דרשות בליטאית בכנסיות הקתוליות, בהן נישאה בפולנית.
הוא אף ניסה ללא הצלחה לשכנע את האפיפיור פיוס העשירי למנות בישוף ליטאי-אתני לדיוקסיה של וילנה, מהלך שהביא אותו לעימות עם הכמורה שהייתה פולנית ברובה.
הוא נמנה עם מייסדי אגודת האמנים ואגודת המדענים הלאומיות של ארצו, ופעל למען קידום השפה והתרבות הליטאית.
בימי מלחמת העולם הראשונה, בעת הכיבוש הגרמני, נשא ונתן עם רשויות צבא הרייך על אוטונומיה.
ב-1917, כשלגרמנים הוברר כי רוסיה על סף יציאה מהמלחמה וחתימת שלום, הם ניסו ליצור סדר פוליטי חדש בשטחים הכבושים במזרח.
הם חששו מסיפוח ישיר אך גם לא אוו להשיב את הטריטוריות לאויב הישן.
הם התירו את כינוסה של "אספת וילנה" בספטמבר, שבסנביצ'יוס היה ממארגניה העיקריים, ומנתה 264 נציגים נבחרים מליטא כולה שפעלו לעצמאות.
ההתוועדות נערכה בין ה-18 ל-23 בספטמבר, ובחרה במועצה בת עשרים חברים כוועד פועל.
בסנביצ'יוס היה אחד מראשי המועצה, ואף שימש לפרקים כיו"ר זמני.
במהלך דיוניה בחודשים הבאים התרחשו מאורעות הרי גורל בעולם: מהפכת אוקטובר, והכרזת ארבע עשרה הנקודות של הנשיא וודרו וילסון.
המועצה הייתה מחויבת בתחילה לברית צבאית עם גרמניה ולחסותה, אך על רקע התהפוכות החליטה לפנות לקו נועז יותר.
ב-16 בפברואר 1918 אומצה הכרזת העצמאות של ליטא, שבסנביצ'יוס היה ראשון החותמים עליה.
הריבונות התקבלה למעשה רק לאחר המהפכה הגרמנית בנובמבר, ובשלוש השנים הבאות התנהלה נגד הסובייטים, הצבא הלבן ופולין העצמאית.
בסנביצ'יוס התרחק מהעשייה הפוליטית לאחר 1918 והתמקד במחקר; בימי חייו פרסם ארבעים מאמרים מדעיים על היסטוריה, פולקלור ותרבות ליטא.
הוא בחר להישאר בבירה ההיסטורית וילנה גם כשסופחה בידי פולין ב-1923, ועמד בראש המכון למחקר העם הליטאי בעיר.
כשמת ב-1927, באותו תאריך בדיוק בו חתם על ההכרזה ושהפך ליום העצמאות הליטאי, הוכרזו במדינה חמישה ימי אבל לאומי.
גם בימי השלטון הסובייטי העדיפו למקד את התאריך בזכירת מורשתו של בסנביצ'יוס, כאמצעי להסיט את תשומת הלב מחגיגות העצמאות האסורות.
מוסדות ורחובות רבים קרויים על שמו ברחבי ליטא, והוא מוכר בתואר הכבוד "אבי האומה" (tautos patriarchas).
יונאס ולנצ'ונאס (בליטאית: Jonas Valančiūnas; נולד ב-6 במאי 1992) הוא כדורסלן ליטאי המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת דנוור נאגטס מליגת ה-NBA ובנבחרת ליטא.
וולנצ'ונאס נולד בעיר אוטנה שבצפון-מזרח ליטא.
אביו היה חותר מצטיין, אלוף ברית המועצות.
הוריו לא היו נשואים והוא גדל במשפחה חד-הורית כשאמו שימשה כמפרנסת שלו ושל אחיו.
בגיל 14 עבר לפנימייה בווילנה.
ב-2008 החל לשחק כדורסל באופן מקצועי בקבוצת פרלאס מהליגה השנייה בליטא, מועדון חסות של ריטאס וילנה.
באותה עונה עלה עם הקבוצה לליגה הראשונה.
בתום העונה שיחק עם קבוצת הנוער של ריטאס וילנה בטורניר הדור הבא שהתקיים במסגרת אירועי הפיינל פור של היורוליג, וולנצ'ונאס הצטיין בטורניר והוביל את וילנה עד לגמר.
הוא נבחר לחמישיית הטורניר עם ממוצע של 16.8 נקודות, 10 ריבאונדים ו-3 חסימות למשחק.
בעונתו הראשונה בליגה הראשונה, כשהוא בן 16 בלבד, רשם 10 נקודות ו-6.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
כמו כן שיחק עם הקבוצה בליגה הבלטית בה רשם 11.7 נקודות ו-6.9 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2010 עבר לשחק בריטאס וילנה, הוא זכה עמה באותה עונה בגביע הליגה ובאליפות.
הוא קלע בממוצע 11.5 נקודות למשחק ולקח 7.3 ריבאונדים.
ביורוליג רשם ממוצעים של 7.7 נקודות ו-5.8 ריבאונדים ובליגה הבלטית 12 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2011/2012 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה הליטאית, כשוולנצ'ונאס רושם 14.2 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק.
בליגה הבלטית רשם 10.3 נקודות ו-7 ריבאונדים ובליגה המאוחדת של VTB השיג 10.6 נקודות ו-5.7 ריבאונדים.
סך הכל שותף בשלוש עונותיו בליגה הליטאית ב-84 משחקים בהם רשם ממוצע של 11.6 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-1.7 חסימות למשחק.
וולנצ'ונאס נבחר על ידי קבוצת טורונטו ראפטורס, במקום החמישי בסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA ב-2011. הוא שיחק את משחק הבכורה שלו בליגה ב-31 באוקטובר 2012 נגד אינדיאנה פייסרס.
בדצמבר 2012 נפצע בידו ונאלץ להיעדר מ 18 משחקים וחזר לשחק בפברואר 2013. סך הכל רשם בעונתו הראשונה ממוצעים של 8.9 נקודות, 6 ריבאונדים ו-1.3 חסימות למשחק.
הוא נבחר בתום העונה לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה ב-NBA.
בעונתו השנייה נעזר ממשחק אחד בלבד ופתח בחמישייה בכל 81 המשחקים האחרים.
טורונטו זכתה באותה עונה בראשות הבית האטלנטי, אך בפלייאוף הודחה הקבוצה בסיבוב הראשון על ידי ברוקלין נטס.
בעונת זכתה טורונטו שוב בראשות הבית אך הודחה פעם נוספת בסיבוב הראשון.
באוגוסט 2015 חתם וולנצ'ונאס על הארכת חוזה בטורונטו ל-4 עונות נוספות עבור כ-64 מיליון דולר.
את עונת סיימו הראפטורס עם המאזן הטוב בתולדות המועדון, 56–26, ובפלייאוף של אותה עונה עלו בפעם הראשונה לגמר האזור המזרחי.
בסדרת גמר המזרח הודחה טורונטו על ידי קליבלנד קאבלירס, בתוצאה 2–4.
בפברואר 2019, לאחר כ-6 עונות וחצי בטורונטו, הועבר וולנצ'ונאס בטרייד לממפיס גריזליס, יחד עם סי.
מיילס ודלון רייט, בתמורה למארק גאסול.
ב-22 במרץ 2019 קבע שיא אישי כאשר אסף 24 ריבאונדים במשחק מול אורלנדו מג'יק, וכשבוע לאחר מכן שיפר את שיאו האישי כשקלע 34 נקודות במשחק מול פיניקס סאנס.
ביולי 2019 חתם על הארכת חוזה בממפיס ל-3 עונות נוספות, עבור כ-45 מיליון דולר.
באוגוסט 2021 הועבר וולנצ'ונאס לניו אורלינס פליקנס, במסגרת טרייד משולש עם שארלוט הורנטס.
בגיל 15 היה חבר בסגל נבחרים הקדטים של ליטא לאליפות אירופה עד גיל 16 שהתקיימה ביוון ב-2007, באליפות סיימה הנבחרת במקום השלישי ו וולנצ'ונאס שימש כשחקן מחליף ללא תרומה משמעותית.
שנה לאחר מכן, באליפות שהתקיימה באיטליה, כבר היה ציר מרכזי בנבחרת שזכתה באליפות.
הוא סיים את הטורניר עם 14.3 נקודות, 11.1 ריבאונדים (שני באליפות) ו-2.3 חסימות (ראשון באליפות) בממוצע למשחק.
ב-2009 השתתף באליפות אירופה לנוער עד גיל 18, בה סיימה ליטא במקום הרביעי.
וולנצ'ונאס נבחר לחמישיית הטורניר לאחר שהשיג ממוצעים של 19.3 נקודות (שני באליפות), 10.6 ריבאונדים (רביעי באליפות) ו-2.6 חסימות (שני באליפות).
ב-2010 הוביל את ליטא לזכייה באליפות אירופה עד גיל 18. הוא נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר לאחר שסיים שני ברשימת מלכי הסלים עם 19.4 נקודות בממוצע למשחק ב-70% קליעה מהשדה, ראשון בריבאונדים עם 13.4 למשחק ושני בחסימות עם 2.7 למשחק.
ב-2011 הוליך את הנבחרת לזכייה גם באליפות העולם עד גיל 19. גם באליפות זו נבחר לשחקן המצטיין, לאחר שהיה מלך הסלים עם 23 נקודות בממוצע למשחק, מלך הריבאונדים עם 13.9 למשחק ומלך החסימות עם 3.2 למשחק.
משחק השיא שלו היה בגמר הטורניר בו קלע 36 נקודות ולקח 8 ריבאונדים בניצחון על נבחרת סרביה.
בזכות הצטיינותו בנבחרת, נבחר ב-2011 לכדורסלן השנה בליטא, לכדורסלן הצעיר הטוב באירופה מטעם פיב"א וכן זכה באות מסדר הכבוד מנשיאת ליטא, יחד עם שאר חבריו לנבחרת.
משנת 2011 חבר וולנצ'ונאס בסגל נבחרת הבוגרים של ליטא.
הוא השתתף עמה באליפות אירופה בכדורסל 2011 בה סיימה במקום החמישי, בטורניר הכדורסל באולימפיאדת לונדון (2012) בה סיימה שמינית ובאליפות אירופה בכדורסל 2013 בה סיימה במקום השני.
באליפות העולם בכדורסל 2014 סיים עם הנבחרת במקום הרביעי, הוא רשם באליפות ממוצע של 14.6 נקודות, 8.4 ריבאונדים וחסימה אחת למשחק.
באליפות אירופה בכדורסל 2015 היה השחקן המצטיין בנבחרת שסיימה במקום השני לאחר ספרד.
הוא נבחר לחמישיית הטורניר לאחר שהשיג באליפות 16 נקודות, 8.4 ריבאונדים ו-1.4 חסימות בממוצע למשחק.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים עם הנבחרת במקום השביעי.
באליפות אירופה בכדורסל 2017 סיימה הנבחרת במקום התשיעי, וולנצ'ונאס היה הריבאונדר המצטיין בטורניר וסיים עם ממוצעים של 15.8 נקודות -12 ריבאונדים למשחק.
יונאס הקטור הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
הקטור שיחק כנער במועדון הספורט של אוורסמאכר, ממנו עלה לקבוצה הבוגרת בשנת 2009. הקטור שיחק בקבוצה זו עונה אחת, שבה הופיע 34 פעמים והבקיע תשעה שערים.
יכולותיו התגלו על ידי פ.צ.
קלן, שהחתימה אותו על חוזה בשנת 2010. תחילה שיחק הקטור בקבוצת המילואים, ובשנת 2012 החל לתפוס מקום של קבע בקבוצה הבוגרת, והיה חלק מחוליית הגנה שכללה גם את השוער טימו הורן ואת המגן דומיניק מארו.
בתום עונת 2012 ירד הקטור לליגת הבונדסליגה השנייה עם פ.צ.
קלן, לאחר שהקבוצה ספגה 75 שערים באותה עונה.
בעונת 2012/13 סיימה קלן במקום החמישי בבונדסליגה השנייה וכשלה לעלות בחזרה.
בתום עונת 2013/14 זכה הקטור עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה השנייה כשהקבוצה סופגת 20 שערים בלבד, והעפיל חזרה אל הבונדסליגה.
בעונת 2014/15 היה הקטור חלק משמעותי בהצלחת הקבוצה, שסיימה במקום ה-12 במרחק יחסית רב מהתחתית, עם ניצחונות יוקרתיים על בורוסיה דורטמונד ועל שאלקה 04. הקטור משמש מגן שמאלי בקבוצה, ומהירותו מסייעת לו לבנות התקפות ואף לבשל ולהבקיע שערים לעיתים.
בעונת 2015/16 סיימו הקטור וקלן במקום התשיעי בבונדסליגה.
בעונת 2016/17 היה הקטור שותף מלא להצלחתה של הקבוצה, שסיימה במקום החמישי והשיגה כרטיס למפעל הליגה האירופית.
את החצי הראשון של עונת 2017/18 החמיץ הקטור עקב פציעה, ובתקופה זו צברה קלן שש נקודות ליגה בלבד.
הקטור חזר למחצית השנייה של העונה, אך לא הצליח להושיע את הקבוצה מנשירה אל הבונדסליגה השנייה.
עם זאת, הודיע הקטור כי יישאר בקבוצה והאריך את חוזהו.
במחזור האחרון של עונה זו, הבקיע הקטור שער בהפסד 1–4 לוולפסבורג, כשהוא מסתנן ומסתובב בין מספר שחקני הגנה ובועט לרשת.
שער זה נבחר כשער העונה בבונדסליגה לעונת 2017/18.
בנובמבר 2014 זומן הקטור לראשונה לסגל נבחרת גרמניה על ידי המאמן יואכים לב, למשחק מוקדמות יורו 2016 מול נבחרת גיברלטר, בו החליף את אריק דורם, ולמשחק ידידות מול נבחרת ספרד.
הקטור זומן לעוד מספר משחקים לאחר מכן, כאשר בספטמבר 2015 בישל שני שערים במשחק מוקדמות יורו 2016 מול נבחרת פולין, לתומאס מולר ומריו גצה.
ב-29 במרץ 2016 הבקיע הקטור את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים, בניצחון 1–4 על נבחרת איטליה במשחק ידידות.
הקטור זומן לסגל יורו 2016 על ידי המאמן יואכים לב, והיה בו שחקן הרכב קבוע.
במשחק רבע הגמר מול נבחרת איטליה, שהוכרע בדו-קרב פנדלים, הקטור בעט את הפנדל ה-18 והאחרון במשחק, והכריע את ההתמודדות בתוצאה 6–7 לגרמניה.
הקטור היה חלק מהסגל הגרמני למונדיאל 2018, אך החמיץ את המשחק הראשון בשלב הבתים בו הפסידה גרמניה 0–1 לנבחרת מקסיקו.
הקטור פתח בשני המשחקים האחרים של גרמניה, בהם ניצחה 1–2 את נבחרת שוודיה והפסידה 0–2 לנבחרת דרום קוריאה.
הקטור וגרמניה הודחו במפתיע כבר בתום שלב הבתים של המונדיאל.
יונאס לוסל (, נולד ב-1 בפברואר 1989) הוא כדורגלן דני המשחק כשוער במיטיולן.
לוסל התחיל את הקריירה בקבוצת מיטיולן הדנית, וערך את הופעת הבכורה במדיה במסגרת ליגת העל הדנית במרץ 2010. לאחר ארבע שנים כשוער הבכיר במיטיולן, חתם במועדון הצרפתי גנגאן.
לוסל עמד בשער שלל נבחרות דנמרק הצעירות, כאשר את זימון הבכורה שלו לנבחרת דנמרק הבכירה קיבל לקראת משחק ידידות מול מונטנגרו ביוני 2015. לוסל, זומן גם לסגל הנבחרת לקראת משחקי ההכרעה של דנמרק במסגרת פלייאוף ההעפלה ליורו 2016 מול שוודיה.
יונאס פאולביציוס (בליטאית: Jonas Paulavicius; 1898 – 1 במאי 1952, קובנו) היה רפד ונגר ליטאי.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הציל שנים עשר יהודים ושני אסירי מלחמה רוסים, והוכר כחסיד אומות העולם.
יונאס פאולביציוס נולד בשנת 1898 בליטא, למשפחה כפרית ענייה והיה אח שלישי מתוך שישה.
בגיל 14 הוא החל לעבוד כרפד, לאחר שלמד מספר שנים בבית ספר יסודי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, כשליטא קיבלה את עצמאותה, קנה פאולביציוס חלקת אדמה בפרברי העיר קובנה, ליד נהר הניימן.
הוא נישא לאישה בשם אנטוניה ונולדו להם בן ובת, קסטוטיס ודנוטה.
המשפחה התגוררה בבית שבנה יונאס בעצמו על האדמה שרכש.
הוא עבד כנגר עבור מסילות הברזל הליטאיות.
פאולביציוס התנגד לשלטון הנאצי ופיתח קשרים הדוקים עם קומוניסטים ליטאים, אך לא הצטרף לתנועת ההתנגדות באופן רשמי.
פאולביציוס החל בהצלת היהודים בשנת 1944, כשלוש שנים לאחר כיבוש ליטא בידי הגרמנים.
הראשון שהסתיר היה ילד בן ארבע מגטו קובנה.
הוריו של הילד, יצחק ולנה שאמס, רצו נואשות להציל את בנם ופנו למכר ליטאי.
אותו מכר היה חבר של פאולביציוס והוא פנה אליו בבקשה לקחת אליו הביתה את הילד.
לאחר התייעצות עם אשתו, הוא נענה בחיוב לבקשה.
במהלך התקופה בה שהה הילד בביתו, פאולביציוס דאג להתגנב למקום עבודתה של לנה, אמו של הילד, כדי למסור לה דרישות שלום מבנה.
הילד התגעגע מאוד להוריו ולאחר מספר חודשים הוא החל לבכות לעיתים קרובות ולגשת לחלון לחפש את הוריו.
הסיכוי שיגלו אותו גדל, אולם חזרתו של הילד לגטו קובנה לא באה בחשבון שכן פאולביציוס הבין שסיכוייו להישאר שם בחיים, קלושים.
פאולביציוס החליט שלא נותרה ברירה אלא להזמין את הזוג שאמס להצטרף לבנם.
לנה שאמס שלא יכלה להשאיר את אמה מאחור בגטו ביקשה לצרפה למחבוא ומספר המסתתרים בבית פאולביציוס הגיע לארבעה.
פאולביציוס החליט שבכל מקרה הוא מסכן את עצמו ובקש להציל יהודים נוספים.
הוא רצה לנסות להציל בעיקר אקדמאים, רופאים ומהנדסים, על מנת שהקהילה היהודית תוכל להשתקם לאחר שתסתיים המלחמה.
לשם כך הוא ביקש מיצחק שאמס לאתר עבורו יהודים מתאימים.
יצחק הציע מיד את זוג חבריו הפיזיקאים טניה וחיים איפ, שחיו בגטו קובנה ותכננו להתאבד.
חיים איפ חשד בהתחלה וחשש שזו מלכודת אך הוא וטניה הסכימו להיפגש עם פאולביציוס.
במהרה הם גילו שהוא אדם טוב וישר ובאפריל 1944 ברחו מהגטו לביתו.
פאולביציוס החל בעזרת בנו קסטוטיס בבניית מקלט מתחת לביתם.
הם חפרו באדמה חלל בגודל של כ-8.5 מ"ר, הוסיפו לוחות כקירות ודאגו לפתח צר החוצה- לאוורור.
בחלל שנוצר הושמו מיטות קומתיים, שולחן, סיר לילה לצרכים, רדיו ומפה עם המצב בחזית, על מנת לאפשר למסתתרים להישאר מעודכנים.
מיד עם סיום הבנייה, עברו משפחת שאמס והזוג איפ למקלט החדש.
לאחר שעברו החליט פאולביציוס כי יש מקום ליהודים נוספים ובחר להוסיף את המהנדס גרשנמן, בן דודו של שאמס, ואת אשתו מוסיה.
כדי לספק אוכל ליהודים שהסתיר, פאולביציוס מכר מעילים צבאיים משומשים שהשיג ואת הכסף שקיבל נתן לאשתו.
היא קנתה בעזרתו קמח במקומות שונים, על מנת שכמות גדולה מדי לא תעורר חשד, והכינה לחם עבור המסתתרים.
החום במקלט היה כבד מאוד, בייחוד בחודשי הקיץ של 1944, והמסתתרים שהו בו עירומים למחצה.
פעם במספר ימים איפשר להם פאולביציוס לעלות לביתו להתרחץ.
במהלך תקופה זו הוא גם החליט לשכור חדר בקובנה עבור בתו דנוטה, על מנת שאם היהודים יתגלו, לפחות היא תוכל להינצל.
באוגוסט 1944 נוספה למסתור יהודיה נוספת בשם מרים קרקינובסקי.
מרים הצליחה לחמוק מטור של יהודים שהועברו ממחנה עבודה ליד קובנה בו שהתה.
היא החלה ללכת לאורך שפת נהר הניימן.
לפתע גילתה כי עוקב אחריה אדם בסירה.
אותו אדם היה פאולביציוס והוא הוביל אותה לביתו והוסיף אותה למסתור.
היהודים במסתור זה לא היו היחידים שפאולביציוס הציל.
היו מסתתרים נוספים במקומות אחרים בביתו והוא דאג לכך שהמסתתרים השונים לא ידעו אלו על אלו, על מנת שאם מישהו יתגלה לא יוכלו להוציא ממנו מידע על האחרים, גם לא בעינויים.
בין המסתתרים הנוספים היה יוחנן פיין שלמד עם קסטוטיס בנו של פאולביציוס לפני המלחמה והיה מוכשר בנגינה על כינור.פאולביציוס החשיב גם הנער לאינטלקטואל, עקב כשרון הנגינה המופלא שלו.
בסך הכל הציל פאולביציוס במהלך המלחמה שנים -עשר יהודים ושני אסירי מלחמה רוסים.
בסיום המלחמה, כשהגיעו הרוסים לאזור, הודיע פאולביציוס למסתתרים כי הם יכולים לצאת, והם יצאו מהמסתור בו חלקם שהו חודשים.
הניצולים נשארו בקשר קרוב עם פאולביציוס ובני משפחתו עד שעזבו את ליטא בשנת 1946 כדי לעלות לארץ.
גם לשם כך הם נעזרו בפאולביציוס בהשגת האישורים הדרושים.
גורלו של פאולביציוס היה מר.
ביתו נהרס מהצפות מנהר הניימן וביתו דנוטה נפטרה משחפת.
הוא עצמו נרצח בשנת 1952 על ידי ליטאים אנטישמיים שהתנגדו לקומוניסטים ולהצלת היהודים.
בישיבה ב-7 במרץ 1983 ביד ושם, הוחלט להכיר בפאולביציוס, באשתו ובשני ילדיהם שהיו בני למעלה מגיל 12 ומודעים במהלך המלחמה, כחסידי אומות עולם.
ב-5 ביולי 1984 ניטע עץ לכבודם.
בשלב זה הקשר בין הניצולים לאנטוניה וקסטוטיס פאולביציוס כבר היה מנותק והיה קשה מאוד להשיג אותם בליטא, שהייתה אז חלק מברית המועצות.
בכל זאת בשנת 1988 לאחר מאמצים רבים הצליחו ליצור קשר עם אנטוניה והיא הובאה לארץ.
בטקס מרגש ביד ושם עם הניצולים היא קיבלה מדליית חסידי אומות עולם.
שנה לאחר מכן הצליחו להביא את הבן קסטוטיס וגם הוא קיבל מדליה.
יון תורלקסון (באיסלנדית: Jón Þorláksson; 3 במרץ 1877 – 20 במרץ 1935) היה ראש ממשלת איסלנד מיולי 1926 ועד אוגוסט 1927. הוא היה מנהיגה היחיד של המפלגה השמרנית (Íhaldsflokkurinn) קצרת הימים שב-1929 התמזגה עם הליברלית ויחד יצרו את מפלגת העצמאות שקיימת עד ימינו.
משנת 1933 ועד מותו הוא כיהן כראש עיריית רייקיאוויק.
יון תורלקסון היה בנו של חוואי מצפון-מערב איסלנד.
הוא, שתי אחיותיו ואחיו היו ילדים מחוננים בצורה בלתי רגילה.
אחת מאחיותיו, ביורג, הייתה למשל האישה האיסלנדית הראשונה שקיבלה תואר דוקטור מהסורבון ב-1926. יון תורלקסון עצמו סיים ב-1897 את לימודיו ב"קולג' הצעיר של רייקיאוויק" (Menntaskólinn í Reykjavík) בתור הסטודנט המצטיין בכיתתו וציוניו היו הגבוהים ביותר שניתנו לתלמיד כלשהו במוסד זה אי פעם.
תורלקסון התפטר מתפקידו זה ב-1917 ופתח חברה לייבוא חומרי בנייה, אך גם עבד כמהנדס עצמאי שתכנן כמה מיזמים.
ב-1921 נבחר תורלקסון לאלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) במסגרת רשימת מועמדים שהתנגדה למפלגה הסוציאליסטית שהתהוותה אז.
כאישיות מכובדת יותר מאשר אהודה, הוא נעשה עד מהרה למנהיגם של המרכיבים השמרנים והליברטריאנים באלת'ינגי שב-1924 ייסדו את המפלגה השמרנית.
תורלקסון שימש בתפקיד שר האוצר בממשלה שהוקמה באותה שנה על ידי המפלגה השמרנית וב-1925 הצליח להעלות את ערכה של הקרונה האיסלנדית, באופן די דומה להצלחתו של וינסטון צ'רצ'יל בהעלאת ערך הלירה שטרלינג באותה תקופה.
עם מותו הפתאומי של ראש הממשלה, יון מגנוססון ב-1926, הוא התמנה לתפקיד ראש הממשלה.
לאחר תבוסתה של המפלגה השמרנית בבחירות של 1927 עבר תורלקסון להיות מנהיג האופוזיציה.
הוא היה מנהיגה הראשון של מפלגת העצמאות שיצר מיזוג של המפלגה השמרנית עם המפלגה הליברלית הקטנה ב-1929. בשנת 1933 הוא נבחר לתפקיד ראש עיריית רייקיאוויק.
בשל ההתדרדרות במצב בריאותו הוא התפטר ב-1934 מתפקידו כמנהיג מפלגת העצמאות ושנה לאחר מכן הוא מת.
הוא היה נשוי והיו לו שתי בנות מאומצות.
יון תורלקסון היה ליברל קלאסי שרכש את הידע שלו בכלכלה מהכלכלן השוודי הידוע, גוסטב קסל.
במאמר בכתב עת שפורסם ב-1926 הבחין תורלקסון בין הרעיונות השמרנים והרדיקליים, מחד, לבין הרעיונות הליברטריאניים והאוטוריטריים, מאידך.
הוא טען ששתי מערכות רעיוניות אלו יכולות להתקיים בכל ארבעת הצרופים האפשריים.
מתנגדיו באגף השמאלי של המפה הפוליטית האיסלנדית או המפלגה הסוציאליסטית היו לתפיסתו הן רדיקליים והן אוטוריטריים.
הוא טען שלעיתים ליברטריאנים צריכים להיות רדיקלים, אך לעת עתה עליהם להיות שמרנים, בשל העובדה שמשימתם החיונית הייתה לשמור על החירויות שהושגו במאבקים של המאות ה-18 וה-19 ולהגן עליהן מפני הסוציאליזם.
באופן זה הגדיר תורלקסון את עצמו כשמרן-ליברטריאני.
במסמך שהקריא בפני האספה הכללית של המפלגה השמרנית ב-1929, התווה בקצרה אך באופן ברור, את הרעיון הליברלי הקלאסי של האופן בו האנשים יכולים, לפעול באופן אך ורק למען האינטרס האישי שלהם, בסביבה תחרותית, ובהיסח הדעת לשרת את האינטרס הציבורי.
כך, בעוצמה רבה, הוא הגן על עקרון הסחר החופשי והגביל את כוחה של הממשלה.
תורלקסון הציע באופן פומבי את הפרטתם של שני הבנקים המסחריים של איסלנד, שאז היו בבעלות הממשלה.
יונאס האפסטרם (בשוודית: Jonas Hafström; נולד ב-27 בפברואר 1948) הוא דיפלומט שוודי.
כיהן כשגריר שוודיה בארצות הברית.
ב-1974 סיים ללמוד באוניברסיטת לונד; במשך תקופה מסוימת שימש כיושב ראש גוף הסטודנטים של האוניברסיטה.
ב-1979 החל לעבוד במשרדים של משרד החוץ השוודי בבירה, ולאחר מכן היה מזכיר העיתונות של שר המשפטים השוודי.
מ-1984 ועד 1987 עבד בשגרירות שוודיה בוושינגטון הבירה.
מ-1987 ועד 1991 היה מזכיר העיתונות והיועץ לענייני חוץ של יושב ראש המפלגה השמרנית קארל בילדט, לאחר שהתמנה בילדט לראש הממשלה, המשיך האפסטרם לשמש באותו תפקיד.
ב-2004 מונה לשגריר בתאילנד, בקמבודיה, בלאוס ובמיאנמר.
ב-2007 החל לשמש כשגריר שוודיה בארצות הברית.
ב-2008 זכה במדליה מטעם קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה.
יונאס ויליאמי סואוטאמו (בפינית: Joonas Viljami Suotamo; נולד ב-3 באוקטובר 1986) הוא שחקן קולנוע פיני ושחקן כדורסל מקצועני לשעבר.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כצ'ובאקה בסאגת מלחמת הכוכבים לאחר שהחליף את פיטר מייהו, תחילה ככפיל גוף, במלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר (2015) ולאחר מכן בתפקיד ראשי במלחמת הכוכבים: אחרוני הג'דיי (2017), סולו: סיפור מלחמת הכוכבים (2018) ובמלחמת הכוכבים: עלייתו של סקייווקר (2019).
סואוטאמו נולד באספו, אווסיימה, פינלנד.
בילדותו מילא תפקידים כשחקן במה.
סואוטאמו למד באוניברסיטת פנסילבניה (PSU) ומילא את תפקיד הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת פיט סטייט ניטאני ליונס.
עם התעניינות בילדות במוזיקה, אמנויות וסרטים הוא למד קולנוע בפנסילבניה והתמקד בפיתוח קריירה באמנויות הבמה.
הוא עזב את השירות בצבא בדרגת סגן משנה.
הוא שיחק שבע עונות בליגות הכדורסל של פינלנד, כולל ארבע עונות בקוריסליגה, ליגת העל הפינית.
במשך כמה שנים עבד גם במכירת ביטוחים.
סוטאמו שיחק שלושה משחקים בנבחרת הכדורסל הלאומית הפינית ו-66 משחקים עבור נבחרות הנוער.
שנה סרט / סדרה תפקיד הערות 2015 מלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר צ'ובאקה תפקיד משותף עם פיטר מייהו 2017 מלחמת הכוכבים: אחרוני הג'דיי 2018 סולו: סיפור מלחמת הכוכבים 2019 מלחמת הכוכבים: עלייתו של סקייווקר2024האקוליט5 פרקים
יונאס וילאישיס (בליטאית: Jonas Vileišis; 3 בינואר 1872 – 1 ביוני 1942 קובנה) היה פוליטיקאי ודיפלומט ליטאי.
יונאס וילאישיס נולד בכפר ליד פסווליס, ליטא למשפחת איכרים.
באותה תקופה הייתה ליטא חלק של אימפריה הרוסית.
בשנת 1892 לאחר סיום לימודי בית הספר בשאולאי הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
בשנת 1894 הוא עבר ללמוד משפטים וסיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1898. במהלך הלימודים הוא שיתף פעולה עם העיתונות הליטאית והיה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
עם חזרתו לליטא הוא השתתף במאבק של הליטאים לביטול האיסור להשתמש בכתב לטיני בשפה הליטאית.
לאחר ביטול האיסור בשנת 1904 החל וילאישיס להוציא לאור עיתונים, ותקופה מסוימת היה גם עורך ראשי של העיתון.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא היה פעיל בוועד הליטאי.
וילאישיס פתח מספר בתי ספר באזור אלנטה, וארגן הוצאה לאור של ספרי לימוד.
לאחר מספר שנים נכבש שטח ליטא על ידי אימפריה הגרמנית.
בעקבות תמיכה ברעיונות אנטי-גרמניות נעצר וילאישיס, ולאחר משפט נשלח לגרמניה.
הוא הצליח לברוח ולחזור לשטחי ליטא.
בסוף 1917 היה וילאישיס בין מקימי הוועד הליטאי.
בפברואר 1918 היה בין כותבי מגילת העצמאות הליטאית.
הוא קיבל הזמנה לכהן כשר בממשלה הליטאית הראשונה אך סירב.
ב-18 בדצמבר 1918 הוא נכלל בממשלה השנייה וכיהן כשר הפנים.
בממשלה הרביעית (1919) הוא כיהן כשר האוצר.
לאחר עזיבת המשרד, הוא נשלח לארצות הברית כשגריר.
בשנת 1921 הוא חזר לליטא ומונה לראש עיריית קובנה.
במהלך כהונתו שנמשכה 10 שנים, הוא תרם רבות לפיתוח העיר.
בשנים 1933–1940 הוא לימד באוניברסיטת קובנה, וגם היה חבר במועצה המייעצת לנשיא ליטא.
לאחר סיפוח ליטא לברית המועצות בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הוא נאלץ לעזוב את כל תפקידיו.
רבים מבני משפחתו הוגלו לסיביר.
יונאס וילאישקס נפטר בשנת 1942 בבית החולים בעירו קובנה ונטמן בוילנה.
יוּ'נָאן (בסינית מפושטת: 郁南; בסינית מסורתית: 鬱南; בפין-יין: Yùnán) היא נפה השייכת לנציבות העירונית במערב מחוז גואנגדונג שבדרום הרפובליקה העממית של סין.
הנפה משתרעת על פני 1,966 קמ"ר ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בה 371,661 תושבים.
הנפה יונאן מחולקת לחמש עשרה עיירות:
יונאנוזאורוס (שם מדעי: Yunnanosaurus) הוא סוג דינוזאור מתת-סדרת דמויי זאורופודים, שחי במשך היורה התחתון והיורה התיכון של מזרח אסיה לפני 201 עד 168 מיליון שנה מזמננו.
דינוזאור זה השתייך לקבוצה מסופודה, מהפרוזאורופודים הדו-רגליים שהיה קרובו של האנצ'יזאורוס והג'ינגשאנוזאורוס.
סוג זה הוגדר ב-1942 בידי יאנג ג'ונגג'יין ומשמעות שמו הוא: "הלטאה של יונאן", שבסין.
הסוג כלל 2 מינים, שהתגלו בתצורת לופנג .
היונאנוזאורוס היה דינוזאור באורך של 4 מטרים במין Yunnanosaurus huangi ו-7 מטרים במין Yunnanosaurus youngi, שהיה גדול יותר והגיע לגובה 2 מטרים.
הוא היה בעל זנב ארוך ששימש לאיזון וזרועות ארוכות.
ממצאי הדינוזאור כללו בעיקר עצמות של גפיים, צלעות וחוליות צוואר, גב וזנב.
הגולגולת הייתה חסרה, אך ב-2013 התגלתה דוגמה של גולגולת בעלת שיניים ברמות שחיקה גבוהות.
שינים אלה הזכירו את שיני הזאורופודים האמיתיים, אך הדמיון נובע מאבולוציה מתכנסת מאחר ששאר הגוף לא הלם מראה זאורופודי.
דינוזאור זה ניזון מצמחים נמוכים יחסית ביערות סין של היורה לצד פאונה של פרוזאורופודים דומים, מיני אורניתופודים מוקדמים כמו טטיזאורוס וטורפים כמו הסינוזאורוס.
יונאס היורט קנודסן (בדנית: Jonas Hjort Knudsen; נולד ב-16 בספטמבר 1992) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת המגן השמאלי.
קנודסן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של היירטינג, ממנה הצטרף לזו של אסביירג.
ב-28 במרץ 2010, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 4-0 לראנס והפך לכדורגלן השני הצעיר בתולדות הקבוצה הבוגרת של המועדון.
בעונת , הפך לשחקן הרכב לאחר עזיבתו של קווין קונבוי לניימכן.
ב-31 ביולי 2015, קנודסן חתם לשלוש שנים באיפסוויץ' טאון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-8 באוגוסט 2015, קנודסן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2–2 נגד ברנטפורד.
ב-19 באפריל 2016, קנודסן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד פולהאם.
בינואר , קיבל הצעה להאריך את חוזהו שנגמר בקיץ שלאחר מכן, אך קנודסן סירב ושוחרר מהמועדון בסיום העונה.
ב-20 ביוני 2019, קנודסן חתם במאלמה.
ב-21 ביולי 2019, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד סיריוס.
בצעירותו, קנודסן שיחק בנבחרות הצעירות של דנמרק.
ב-28 ביוני 2014, קנודסן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-1 נגד .
קנודסן, נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
יונאס יעקב קסלר היה מתאגרף וסוחר גרמני ממוצא יהודי.
סביו של קסלר הגיעו מגליציה לקלן ב-1905. להוריו יצחק משה (נולד ב-23 באוקטובר 1878) ושרה ציפה (ילידת 27 בדצמבר 1881) נולדו ארבע בנות וארבעה בנים.
יונאס היה הילד הראשון אחרי ארבע בנות.
בדצמבר 1918 נפטר יצחק קסלר מפציעות שספג במלחמת העולם הראשונה ונקבר בבית העלמין היהודי הישן Melatengürtel.
שרה קסלר נאלצה לגדל את שמונה ילדיה בעודה מנהלת חנות.
לאחר מספר שנים נישאה לאהרון דיליון (Aron Dylion) והמשפחה התגוררה בדרום העיר.
יונאס קסלר היה אתלט נלהב.
הוא התאגרף בהצלחה במועדון הספורט היהודי JBC מכבי קלן, אחד משני מועדוני האגרוף היהודים בגרמניה, במשקל קל.
הוא סיים את לימודיו בתיכון והיה איש עסקים.
משנת 1926 היה במערכת יחסים עם אישה לא יהודייה.
הזוג לא היה נשוי ונולדו לו שני ילדים.
לאחר כניסתם של חוקי נירנברג לתוקף, הזוג קסלר נפרד לכאורה ויכול היה להיפגש רק בסתר, ויונאס קסלר כבר לא הורשה לעסוק במקצועו.
יום לאחר ליל הבדולח בנובמבר 1938 נמלט יונאס קסלר לבלגיה עם בני משפחתו היהודיים.
הוא לא הספיק להיפרד מבת זוגו, והצליח להיפרד בקצרה רק מבתו, ליד בית הספר שלה בקלן.
לאחר מכן נמלט עם משפחתו לפולין, שם נאלצו להתגורר בגטו ורשה.
משם גורש קסלר למחנה העבודה פלשוב ליד קרקוב, שם נורה ב-5 באוגוסט 1944.
אמו של קסלר, שרה, ושלוש מבנותיה, נספו באושוויץ בשנת 1942 או 1943. אבני נגף לזכר שרה ויונאס קסלר הונחו לפני הבית ברחוב Kartäuserhof מספר 8 שבדרום קלן.
שתי אבני נגף נוספות הונחו לפני הבית ברחוב Kartäuserhof מספר 13 לזכר אחותו של יונאס קסלר, אווה זילברשטיין (נולדה ב-2 באפריל 1906) ובתה צילי-רוזה זילברשטיין (ילידת 2 ביולי 1933).
אחיו של יונאס קסלר, סמואל, שרד את השואה ואחריה היה חבר בחבר המנהלים של מועצת קהילת בית הכנסת בקלן וישב כחבר מועצת העיר קלן מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.
יונאקומיס (שם מדעי: Unnuakomys) הוא סוג של יונק נכחד שחי בקרטיקון עליון לפני 69 מיליון שנה באלסקה.
הוא התגלה בתצורת ערוץ הנסיך ונחקר ב-2019.
סוג קדום זה השתייך לקבוצת המטאתריה, בה יונקי הכיס המודרניים וסוגים נכחדים כמו האלפדון והדידלפודון הקרובים.
הוא הגיע לגודל של עכבר בלבד, שבהתבסס על מבנה שיניו היה אוכל חרקים קטן וזריז שחי באקלים הקר של אלסקה והיה בעל פרווה עבה מבודדת לגונן עליו מהקור.
זהו הכיסאי הצפוני ביותר שנודע למדע.
יונאס אולדר וינד (בדנית: Jonas Older Wind; נולד ב-7 בפברואר 1999 בקופנהגן שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת וולפסבורג מהבונדסליגה ובנבחרת דנמרק.
וינד הגיע אל מחלקת הנוער של פ.צ.
בארבע העונות הראשונות שלו בקבוצה הבוגרת של פ.צ.
קופנהגן ערך וינד 72 הופעות ליגה, בהן הבקיע 30 שערים.
ב-31 בינואר 2022 חתם בוולפסבורג מהבונדסליגה.
ב-7 באוקטובר 2020 ערך וינד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, בניצחון 0–4 על נבחרת איי פארו במשחק ידידות.
ב-11 בנובמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–2 על נבחרת שוודיה במשחק ידידות.
יונאס אסוודו מנדש (בפורטוגזית: Jonas Asvedo Mendes; נולד ב-20 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן מגינאה ביסאו המשחק בעמדת השוער בקלמטה ובנבחרת גינאה ביסאו.
יונאס נולד בביסאו בירת גינאה ביסאו וגדל בקינטה דה פרינססה שבפורטוגל.
יונאס התחיל את הקריירה שלו באמורה.
בשנת הצטרף לביירה-מאר מליגת העל הפורטוגלית בה שימש בעיקר כשוער שני.
בשנת הצטרף לאתלטיקו קלוב דה פורטוגל מהליגה השנייה, גם בה שימש בעיקר כשוער שני.
בהמשך הקריירה שיחק גם בוויאננסה, ויצלה, סלגיירוש ואקדמיקה דה ויסאו.
ביולי חתם לשנתיים בבלאק לאופרדס מליגת העל של דרום אפריקה.
באוקטובר חזר לקדנציה שנייה בבירה-מאר.
ב-18 בפברואר 2022 יונאס חתם בזקינטוס.
ב-16 בנובמבר 2010 יונאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו בהפסד 1–2 ל.
יונאס נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2017 ו-2019 ו-2021.
מנדש הוא מלך ההופעות של נבחרת גינאה ביסאו עם 50 הופעות.
יונאס נאי הוא שחקן ומוזיקאי גרמני, הידוע ממשחקו בסדרות הטלוויזיה "דויטשלנד 83", "דויטשלנד 86" ו"דויטשלנד 89".
יונאס ניי נולד בליבק בשלזוויג-הולשטיין ב-20 בספטמבר 1990 ימים לפני איחודה מחדש של גרמניה.
בתור נער, הוא כמעט ולא צפה בטלוויזיה, כשהתבגר העדיף לבלות את שעות הפנאי שלו בספורט ומוזיקה שיצר.
את השכלתו התיכונית קיבל בגימנזיום בלובק עם התמחות במוזיקה, שם ניגן גם בלהקת בית הספר.
נאי עשה שירות לאומי, במקום שירות צבאי במסגרת השירות עבד עם אנשים עם מוגבלויות.
הוא הקים את הלהקה Concerted עם סטודנטים נוספים הוא השתתף בהתבגרותו, שבה שר, ניגן בגיטרה ופסנתר וכתב את המילים.
הלהקה עבדה על מוזיקה לסרט של סטפן ריק "The Good Neighbor" בינואר 2013. התוצאה הייתה הקמת הלהקה החדשה Northern Lights.
נאי שר ומנגן על הקלידים בלהקת פודלדאם.
בגלל התעניינותו בתיאטרון, נאי הגיב למודעה בעיתון שחיפש שחקנים ב-2004 ונבחן בהצלחה עבור תפקיד בסדרת הילדים הגרמנית "Vier gegen Z" ששודרה בתחנת הטלוויזיה הגרמנית NDR.
בשתי העונות הראשונות של סדרת הטלוויזיה, נאי גילם את הדמות אוטי סורנסן תוך שהוא משתמש בשם הבמה יונאס פרידבום.
בשנים שלאחר מכן שיחק בתפקידים קטנים במספר הפקות טלוויזיה בתחנות הטלוויזיה הגרמניות ARD ו-ZDF.
לאחר שסיים את הלימודים, נאי לוהק לתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "Homevideo", דרמה על נער מתבגר שחבריו לספסל הלימודים שיתפו בו סרטון שבו הוא מאונן.
ההפקה זכתה בפרס סרט הטלוויזיה הטוב ביותר בטקס פרסי הטלוויזיה הגרמנית לשנת 2011. נאי עצמו קיבל פרס הטלוויזיה הגרמנית, כמו גם פרס גריים לשנת 2012, על תפקידו.
לאחר תפקיד זה הגיעו תפקידים מובילים אחרים בסרטי טלוויזיה.
בשנת 2012, שיחק בסרט על רוצח סדרתי מופרע שנרצח על ידי אמו בלהט הרגע.
על תפקידו כבנו של סכיזופרן בסרט "Hirngespinste" משנת 2013, הוא זכה בפרס הסרט הבווארי בשנת 2013 בקטגוריית "השחקן העולה החדש הטוב ביותר".
בשנת 2014 שיחק בסרט "אנחנו צעירים.
ב-2015 שיחק נאי בתפקיד ראשי, בסדרת המותחן המלחמה הקרה "דויטשלנד 83", סדרת הטלוויזיה הראשונה בשפה הגרמנית שהוצגה בטלוויזיה האמריקאית, ובהמשך סדרות ההמשך שלה מ-2018 ו-2020, "דויטשלנד 86" ו"דויטשלנד 89" בהן הוא גילם המרגל מזרח גרמני.
בשנת 2020 שיחק בסרט "שיעורים בפרסית".
בפברואר 2021, פורסם כי נאי לוהק לצד השחקן אליאס מברק בסרט "1000 Zeilen" ("1000 שורות"), מותחן המבוסס על הספר "Tausend Zeilen Lüge.
Das System Relotius und der deutsche Journalismus" מאת חואן מורנו על שערוריית החדשות המזויפות ב-2018, שבה היה מעורב העיתונאי לשעבר קלאס רלוטיוס מהעיתון הגרמני דר שפיגל.
בשנת 2022 לוהק נאי לתפקיד במיני סדרת הטלוויזיה "אל מעבר האוקיינוס".
בשנת 2024 שיחק בדמותו של פושע המלחמה הנאצי סטפן ברצקי בסדרה הבריטית-אמריקאית "המקעקע מאושוויץ" ברשת Peacock האמריקאית וברשת Sky Atlantic (אנ') הבריטית, המבוססת על הרומן באותו שם מ-2018 מאת הסופרת הניו זילנדית הת'ר מוריס.
יונאס וינגגור רסמוסן (בדנית: Jonas Vingegaard Rasmussen; נולד ב-10 בדצמבר 1996) הוא רוכב אופניים דני בקבוצת ה-UCI World Tour ויסמה - ליס א בייק.
וינגגור מצטיין בעיקר במרוצי קטעים.
הישגי השיא שלו הם שני ניצחונותיו בדירוג הכללי בטור דה פראנס ב-2022 וב-2023 וניצחונו בוואלטה אספניה ב-2025.
וינגגור התחיל כרוכב נוער בקבוצות שונות בדנמרק, ועשה את פריצת הדרך שלו כרוכב בכיר כחלק מקבוצת ה-UCI Continental קולוקוויק ב-2016. הוא נודע כמומחה בעליות, אך עדיין חסרו תוצאות משמעותיות על הכביש.
במסגרת וימבו–ויסמה, אליה הצטרף ב-2019, הוא הרשים ב ורכב כפועל עבור פרימוש רוגליץ' בוואלטה אספניה 2020.
וינגגור נולד וגדל בת'י שבצפון-מערב יוטלנד.
מגיל צעיר הוא שיחק כדורגל וכדוריד, אך התחיל לרכב לאחר שצפה במרוץ סובב דנמרק ב-2007 בעיר ת'יסטד, הגדולה ביותר באזור.
הוא רכב במועדון Thy Cykle Ring במשך חמש עונות, עד שעבר ל-Alalborg Cykle Ring ב-2013. בשנת 2014, שנתו האחרונה בנוער, הצטרף וינגגור ל-Odder Cykel Klub.
כשהפך לרוכב בוגרים הוא התקשה בתחילה והשיג תוצאות לא טובות, אך כשהמועדון הקים קבוצה עד גיל 23 ב-2016 הוא שיפר את התוצאות.
באביב הוא סיים על הפודיום במירוץ באולבורג, ובמאי הוא ניצח בקטע של פינסה קופן.
לאחר שווינגגור התחיל להשיג תוצאות טובות יותר במרוצים הוא חתם בקבוצת ה-UCI Continental הדנית קולוקוויק–קאלט במאי 2016. על מנת לפתח חיי היומיום ביקש הדירקטור ספורטיף של הקבוצה מווינגגור להתחיל עבודה במפעל דגים.
במהלך העבודה במפעל הוא פשט את עור הדגים מ-6 בבוקר עד הצהריים, והתאמן אחר הצהריים.
במשך תקופה הוא עבד במפעל עם מייקל ואלגרן, גם הוא רוכב אופניים מקצועי.