tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מייסד התנועה יעקב חסדאי שימש כחוקר בוועדת אגרנט, בה נחשף חסדאי לחומרי חקירה מסווגים שבעקבותיהם התוודע לכשלים בכל רמות הפיקוד.
חסדאי קיים דיונים עם אחרים שעתידים להיות ממייסדי התנועה מאמצע שנות ה-70 ואילך.
הדחיפה העיקרית להפיכתו של החוג לתנועה הייתה הכישלון של ד"ש.
חוסר הצלחתה לקדם את רעיונותיה, אשר הוצגו לבוחר במערכת הבחירות, גרם לביקורת וספקנות מצד הציבור לגבי תנועות חדשות.
בינואר 1979 קיבל חסדאי מכתב מקצין שהיה תחת פיקודו בצבא, שבו הסביר מדוע ירד מהארץ.
בתגובה למכתב זה פרסם חסדאי מכתב תשובה ארוך שכלל בתוכו התייחסות לשחיקתה של ד"ש.
המאמר פורסם בעיתון "ידיעות אחרונות" תחת הכותרת "עמוד והילחם".
המאמר עורר תגובה ציבורית נרחבת וגרר אחריו כ-300 מכתבי תשובה.
בשנת 1979 הוחלט על כינוס מכונן של חסדאי וחבריו לחזון, באותו הכנס הונחו היסודות של תנועת לאו"ר.
המסר המרכזי בכנס זה היה כי הבעיה של החברה הישראלית אינה מושפעת מסוגיות של שטחים ושלום אלא נובעת מתהליך פנימי של משבר חברתי עמוק בכל תחומי החיים.
לפיכך יש להקים תנועה אשר תגדיר את הבעיות של מדינת ישראל בצורה מדויקת ומתוך ראייה לטווח רחוק, תציע פתרונות לבעיות ותפעל להפצתן בציבור.
לאחר כשנתיים הוציאה התנועה מניפסט בכותרת "חיים של אחריות ובחירה", בו מתוארת התפיסה הכוללת של התנועה.
תנועת לאו"ר התמודדה בבחירות לכנסת השתים עשרה תחת השם לאו"ר (אותיות ענף).
לאו"ר הכריזה כי לא תצטרף לשום קואליציה ותהווה אופוזיציה בכנסת.
לאו"ר קיבלה 4182 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
רשימת המועמדים של המפלגה לקראת הבחירות לכנסת ה-12 :יעקב חסדאי, ישעיה בן-יהודה, ברכה יהושפט-רונן, אילנה שמש, אריה בוסק, חיים אטיאס, יעקב וימן, יוסף שיף, יעקב גילת, רפאל בוגנים, משה אבלס.
בעתירה לבית המשפט הגבוה לצדק ביקשה תנועת לאו"ר לבטל את החלטת ועדת הכספים של הכנסת, להוסיף רטרואקטיבית כחמישים אחוזים לתקציב הבחירות של המפלגות.
העתירה הופנתה נגד ועדת הכספים ונגד כל המפלגות שאמורות לקבל את התוספת.
תנועת לאו"ר ביקשה להוציא צו ביניים אשר ימנע את תשלום הכסף בתקופה שעד לסיום הדיון המשפטי.
צו הביניים ניתן, ובסופו של דבר בג"ץ ביטל את החוק, לאחר שקבע שתהליך חקיקתו לא ענה על דרישת סעיף משוריין בחוק יסוד: הכנסת.
לאחר הפרשה הפוליטית הידועה בתור "התרגיל המסריח" יצאו חברי לאו"ר במחאה על התופעה הפוליטית.
חברי לאו"ר, ובראשם יעקב חסדאי, היו שותפים בניסוח האמנה של "התנועה לשינוי שיטת הממשל" אולם פרשו ממנה לאחר כניסת פוליטיקאים מקצועיים לתנועת המחאה.
אנשי לאו"ר בין היוזמים והפעילים עם פרופ' דב יזרעאלי בניסיון לאחד תנועות שונות תחת קורת גג אחת: "מירקמי ישראל לאחריות חברתית".
חברים רבים מתנועת לאו"ר פעלו יחד עם אורי גורדון, ראש מחלקת העלייה והקליטה בסוכנות היהודית, בתכנון ויישום הקונגרס הציוני-ישראלי הראשון שהתקיים בשנת 2000.
אזרחים למען חוק משאל עם
בתוך תנועת לאו"ר פעלו מספר חברים בניסיון לקדם חוק משאל עם, ואף הקימו עמותה נפרדת לקידום הנושא.
הקווים המנחים היו כי מי שיוכל להציע שאילתא למשאל עם יהיה: נשיא מדינת ישראל, שליש מחברי הכנסת או עשרה אחוזים מבעלי זכות הבחירה.
חוק שיתקבל במשאל עם יהווה חוק יסוד שאינו ניתן לשינוי מהותי או ביטול על ידי הכנסת.
שינוי חוק שכזה יצריך משאל עם חוזר לאחר פרק זמן מינימלי שיקבע בחוק.
משאל העם יכריע רק בשאלות עקרונית, יקבע כללים בלבד וישאיר לממשלה חופש בקביעת מדיניות וניהול שוטף.
תיקבע שיטה לניסוח האלטרנטיבות לבוחר וכל שאלה תהיה חייבת אישור של בית המשפט העליון.
בסופו של דבר הרעיון לא יצא אל הפועל ולאחר 8 שנים הפסיקה העמותה את פעילותה.
המינהל הקהילתי "לב העיר" בירושלים
אחד מן החברים המובילים בתנועת לאו"ר הוא אורי עמדי.
על פי הערכים והעקרונות של התנועה הקים עמדי את מודל הקהילה ברובע "לב העיר" בירושלים אשר כולל את שכונות ה"נחלאות", שוק מחנה יהודה והאזורים המסחריים בסביבתם.
רובע זה סבל בשנות ה-80 מנטישה של אוכלוסייה והזנחה סביבתית גדולה.
קהילה זו מורכבת מאוכלוסייה דתית, חרדית וחילונית, צעירים וקשישים, ותיקים ועולים, אשכנזים ובני עדות המזרח, סטודנטים ועובדים יהודים וערבים הפועלים כולם במרחב גאוגרפי מוגדר.
פעולתו של עמדי הייתה בניגוד לדעתו של ראש עיריית ירושלים, טדי קולק, שטען כי הרס המרכז הישן הוא תהליך טבעי בכל העולם.
כמו כן לא האמין קולק שסוחרי השוק יסכימו לשתף פעולה עם הממסד.
בסיום הפעולה, שנמשכה שנים רבות, הפך שוק מחנה יהודה למקום חדש ואטרקטיבי ו"לב העיר", בעיקר שכונות הנחלאות, הפך מוקד משיכה לאוכלוסייה חדשה ולתיירות.
המאה ה-21 / מפלגת "אחריות-לב אחד ורוח חדשה"
לאו"ר החליטה להתמודד בשנית כמפלגה בבחירות לכנסת ה-18, והפעם בשם אחריות - לב אחד ורוח חדשה" (השם לאו"ר לא היה מתקבל על ידי ועדת הבחירות המרכזית לכנסת היות שהייתה רשומה כבר מפלגה בשם "אור", ולכן החליטה מזכירות התנועה להתמודד תחת השם אשר מבטא את הערך המרכזי ברעיונותיה).
"אחריות" (אותיות נפ) קיבלה בבחירות אלו 802 קולות בלבד ולא עברה את אחוז החסימה.
רשימת המועמדים של המפלגה לקראת הבחירות לכנסת ה-18 :יעקב חסדאי, יעקב וימן, חיים ספיריה, לאוניד טוקרסקי, נעמי כהן-טל, נחמיה ראם, ייבגני ויינשטיין, אליהו ולינסקי, יחזקאל שנאן, גאולה צרויה, ברוך גרוס, אריה תמם, רחל טורפוסמן, אבי רוזנסל, יוסף רגב.
בשנת 2015, בבחירות לכנסת ה-20, שימשה אחריות מפלגת מדף לפעילותה של "ובזכותן – חרדיות עושות שינוי".
מפלגה זו שמה לה למטרה לפעול למען טובתה ורווחתה של האישה החרדית אשר אינה יכולה להשתלב במפלגות קיימות מן המגזר החרדי, ולכן, נושאים שונים החשובים לאישה החרדית אינם זוכים לטיפול ולקידום על ידי מפלגות אלו.
הנקודות העיקריות עליהן שמה דגש המפלגה.
הבטחת תשלום שכר על פי חוק לגננות ומורות חרדיות ומאבק ב"מעשרות" הנגבות מהגננות כבר בתלוש השכר.
קידום הכרה בתארים של משרד החינוך במוסדות החינוך העצמאי הממומנים על ידי המדינה לצורך תשלום גמולים.
רפורמה כוללת בבתי הדין הרבניים.
קידום תוכנית אשר תמגר את אפליית הבנות הספרדיות בקבלה למוסדות לימוד אשכנזיים.
הקמת מקלטים לנשים מוכות עבור נשים חרדיות.
רשימת המועמדים של מפלגת "ובזכותן" לקראת הבחירות לכנסת ה-20:רות קוליאן, שרה נעה ארז, תמר בלוי, גילה ישר, שלמה מורציאנו, גילה וייס, נתן דוד לנגר, מרב אלישבע יצחקי, שרה יזדי.
"ובזכותן-חרדיות עושות שינוי" (אותיות נז) קיבלה בבחירות אלו 1802 קולות בלבד ולא עברה את אחוז החסימה.
תנועת לאו"ר טוענת כי הבעיה העיקרית של מדינת ישראל הן הבעיות הפנימיות ובראשן מבנה החברה, המשטר וחלוקת הסמכויות בין האזרח לשלטון.
התנועה חותרת להדגשת ערכי כבוד, אחריות ובחירה, בניית שיטת משטר המחלקת אחריות וסמכות בין השלטון המרכזי לקהילות, והפעלת יסודות של שותפות ותחרות באופן מאוזן בחיי החברה תוך בנייה של מעורבות אישית בחיי הקהילה.
התנועה הציעה שינוי המערכת הפוליטית בישראל, כאשר הרשות המבצעת תורכב ממוסד הנשיאות ומהממשלה.
הנשיאות אחראית לעיצוב מדיניות לאומית ולהתוויית מגמות לטווח ארוך.
הממשלה אחראית לניהול השוטף של המדינה.
הנשיא ייבחר בבחירות ישירות, ולידו תפעלנה ארבע מועצות: המועצה לביטחון לאומי, המועצה לענייני תרבות, חינוך וחברה, המועצה לענייני משק וכלכלה, והמועצה לחוק ולמינהל.
נשיא המדינה ימנה את ראש הממשלה וראש הממשלה יבחר את שריו.
על פי הצעת התנועה, הכנסת תורכב משני בתים: בית תחתון ובית עליון.
הבית התחתון יהיה אחראי לחקיקה רגילה, לפיקוח על הפעילות השוטפת של הממשלה ולקביעת תקציב המדינה.
חבריו ייבחרו בבחירות כלליות ויחסיות.
הם יהיו אמורים לייצג את הכוחות והקבוצות השונים הפועלים בחברה ולבטא את הנטיות העכשוויות של הציבור.
משך הכהונה של חברי הבית התחתון ייקבע באופן שימנע הצמדות לכיסאות, אך יאפשר צבירת ניסיון לחברי הכנסת הנהנים מאמון רחב.
הבית העליון יעסוק בנושאים של עיצוב מדיניות, בהתוויית מגמות חברתיות, בהכרעה בשאלות חוקתיות ובבקרת מוסדות השלטון.
תימסרנה לו סמכויות בנושאים המחייבים את המדינה לטווח ארוך, כגון הסכמים בינלאומיים או הלוואות לטווח ארוך של המדינה, וכן בשאלות הקשורות בחלוקת אחריות בין השלטון המרכזי לבין הקהילות.
מספר חברי הבית העליון לא יעלה על ארבעים והם ייבחרו על בסיס אישי בבחירות בלתי-ישירות, כלומר על ידי נציגי הציבור.
ייקבע גיל מינימום לכניסה לבית העליון, כל נבחר יתחייב להפסיק כל פעילות פוליטית ועסקית, הוא יכהן תקופה ארוכה אחת בלבד.
לאחר מכן לא ישוב למלא תפקידים פוליטיים.
חלוקת תחומי הפעולה בין הקהילות והשלטון המרכזי, מערכת הסמכויות והיחסים בין הנשיא, הממשלה, הבית העליון והתחתון, יוגדרו בחוקה.
החוקה תובא לאישור משאל עם.
לאחר אישור החוקה יוקם, במסגרת הבית העליון, בית-דין שישמש פרשן לחוקה.
ישראל בהגדרתה היא מדינה יהודית ודמוקרטית ועל כן, להשקפת תנועת לאו"ר, אי-אפשר להפריד בין המדינה לדת.
כדי למנוע סתירה בין עקרונות הדמוקרטיה לבין הגדרת זהותה היהודית של המדינה, וכדי להבטיח שהכרעות בעלות אופי תרבותי-יהודי תהיינה בעלות גיבוי דמוקרטי, מציעה תנועת לאו"ר שתי דרכים: ניתוק הקשר בין דת לפוליטיקה וקביעה כי הכרעה בשאלות דתיות תיעשה במשאל עם (לאומי או אזורי, לפי אופי העניין) שיהיה מחוץ לזירה הפוליטית.
הקטנת תלותם של מוסדות דתיים במערכות השלטון, הן מבחינת התקציב והן מבחינת מינוי בעלי התפקידים למוסדות הדתיים.
לֵאוֹ בֶּלְגִיקוּס, או האריה של ארצות השפלה (בלטינית Leo Belgicus, בהולנדית de Nederlandse Leeuw) הוא כינוי למפה של ארצות השפלה בדמות אריה.
מפות בסגנון זה היו נפוצות בתקופת תור הזהב בהולנד, מסוף המאה ה-16 ועד ראשית המאה ה-18. התואר הלטיני Belgicus שימש ביחס לכל ארצות השפלה (פחות או יותר מלוא שטחן של בלגיה והולנד של ימינו, וכן חלקים מלוקסמבורג וצפון צרפת), ולא רק לאזור בלגיה המודרנית.
מפת לאו בלגיקוס המוקדמת ביותר היא זו שהכין הקרטוגרף האוסטרי מיכאל אַייצינגר (Aitzinger) בשנת 1583, בתקופה שבה לחמו ההולנדים על עצמאותם (מלחמת שמונים השנה).
המפה הושפעה מדימוי האריה כסמל לגבורה ואצילות, וכן מכך שהוא מופיע על שלטי האצולה של כמה מן המחוזות החשובים שנלחמו על עצמאותם, ביניהם בראבנט, פלנדריה, זלנד ואחרים.
בעקבות המפה של אייצינגר הופיעו רבות נוספות, במדיומים שונים.
בסוג הנפוץ ביותר מופיע ראשו של האריה בקצה הצפון-מזרחי של המדינה והזנב בחלק הדרום-מזרחי.
הגרסה המפורסמת ביותר היא זו שיצר קלאס יאנסזון פישר (Visscher), שצוירה ב-1609 לרגל הסכם הפסקת אש במלחמה, שציין מפנה חשוב לטובת הרפובליקה ההולנדית החדשה.
עיצוב פחות נפוץ הפך את הכיוון והציג אריה רובץ, והמערב בראש המפה במקום הצפון כנהוג.
גרסה שלישית הופיעה מאוחר יותר, לאחר שלום וסטפאליה (1648).
היא נקראת לאו הולנדיקוס, ונראה בה רק מחוז הולנד.
לאהוב את אנה הייתה סדרה דרמה ישראלית ששודרה בערוץ 10 והחלה את שידוריה ב-1 ביולי 2008. יוצר הסדרה, הבמאי והתסריטאי הראשי הוא ציון רובין.
העונה השנייה עלתה ב-19 במרץ 2009 והסתיימה בחודש יוני של אותה שנה.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס לדרמה ישראלית בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ב-2011 נמכר פורמט הסדרה לרשת טלוויזיה פינית ולרשתות שידור נוספות באירופה.
בדצמבר 2015 נמכרה הסדרה לאולפני סוני בארצות הברית.
הסדרה עוסקת ביחסיו של מנשה (משה איבגי), קיבוצניק אלמן בשנות ה-50 לחייו ואב לארבעה ילדים לבין אנה (יאנה גור), צעירה יפה ומסתורית מאוקראינה שהכיר באתר היכרויות באינטרנט.
לאחר הכרות קצרה דרך הרשת, אנה מגיעה לישראל ומתגוררת בביתו של מנשה.
לאחר מספר שבועות הם מחליטים להתחתן.
העלילה רוויה בקונפליקטים הנובעים מהתנכרות של החברה בקיבוץ כנגד מנשה, שאיננה רואה בעין יפה את יחסיו עם אנה, בעוד שבין חברי הקיבוץ מתרוצצת שמועה כי הוא קנה אותה בכסף.
אל חוסר קבלתה מצד חברי הקיבוץ נוספים המתחים בקרב ילדיו שמתקשים לקבל את הקשר של אביהם האלמן והמבוגר עם אותה צעירה ונאה.
הגעתה של אנה צעירה, יפה ואינטליגנטית ארצה, אפופה בהילה של מסתורין והיא אף איננה ששה לחשוף את עברה או את כוונותיה.
נעמי: (רונית יודקביץ') (עונה 1)
יואב: (ידידיה ויטל) (עונה 1)
מאי: (נטע פלוטניק) (עונה 1)
חיים: (פיני קידרון) (עונה 1)
יהונתן: (עידו תדמור) (עונה 1)
כריסטינה: (אנה סטפן) (עונה 1)
ידידה של מנשה: (ליליאן ברטו) (עונה 1)
יעל: (ענת קלאוזנר) (עונה 1)
לאו אסאקי (ביפנית: 江崎 玲於奈; נולד ב-12 במרץ 1925) הוא פיזיקאי יפני שזכה בפרס נובל לפיזיקה ביחד עם איוואר גיאוור ובריאן ג'וזפסון ב-1973, על תגליותיו הניסיוניות בתופעות המנהור הקוונטי.
הוא ידוע בשל המצאת דיודת המנהור, הפועלת על עקרון המנהור הקוונטי.
אסאקי עבד על המחקר שלו בחברת "טוקיו צושין קוגיו", שלימים הפכה חברת סוני.
בעת עבודתו ב-IBM היה בין החלוצים בשימוש בסריג על מוליך למחצה.
אסאקי נולד באוסקה, ולמד פיזיקה באוניברסיטת טוקיו, שם קיבל את התואר שלו ב-1947 ואת תואר הדוקטור שלו ב-1959. ב-1960 הוא עבר לארצות הברית והצטרף למרכז המחקר על שם טי.
ווטסון של IBM, שם החל לעבוד עם סופר-סריגים במוליכים למחצה.
זכה בפרס נובל ב-1973 על עבודתו בתחום מנהור אלקטרונים.
לאחר שובו ליפן שימש אסאקי נשיא מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת צוקובה והמכון הטכנולוגי בשיבאורה.
הוא משמש נשיא מכללת יוקוהמה למדעי הרוקחות מאז 2006.
לאו-פקה טהטי (בפינית: Leo-Pekka Tähti; נולד ב-22 ביוני 1983) הוא ספורטאי נכה פיני.
אלוף עולם ובעל חמש מדליות פאראלימפיות, מהן שלוש מדליות זהב, במשחקים הפאראלימפיים.
טהטי התחרה לראשונה עבור המשלחת הפינית במשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו באתונה בשנת 2004. הוא התחרה במרוץ ל-100 מטרים (קטגוריה T54) וזכה במדליית הזהב עם תוצאה של 14.19 שניות, 12 מאיות השנייה לפני הבריטי דייוויד ויר שסיים את מקצה הגמר ב-14.31 שניות, לאחר ששבר שיא פאראלימפי במקצה המוקדם עם 14.17 שניות.
טהטי הוסיף מדליית זהב נוספת בתחרות ל-200 מטר עם תוצאה של 25.25 שניות.
ב התחרה טהטי בשני המקצים פעם נוספת.
במקצה ל-100 מטר שבר את שיא העולם במקצה המוקדמות עם תוצאה של 13.76 שניות, וזכה במדליית הזהב עם תוצאה של 13.81 שניות במקצה הגמר.
ובמירוץ ל-200 מטר ראה את לִישִׂין גָ'אנְג הסיני קובע שיא עולם של 24.18 שניות במקצה המקדים, וזוכה בזהב עם 24.34 במקצה הגמר.
טהטי זכה במדליית הארד כשסיים את המירוץ בתוצאה של 25.17 שניות.
ב זכה טהטי במדליית זהב במירוץ ל-100 מטרים כשניצח בתחרות עם תוצאה של 13.79 שניות, לפני יאנג לו הסיני שסיים ב-13.92 שניות וסאיצ'ון קונג'ן התאילנדי שזכה במדליית הארד עם 13.92 שניות.
טהטי לקח חלק גם באליפות העולם באתלטיקה לנכים שהתקיימה בעיר אסן בשנת 2006. הוא השתתף במקצים ל-100 ו-200 מטר וזכה בשתי מדליות ארד.
באליפות העולם באתלטיקה לנכים שהתקיימה בקרייסטצ'רץ' בשנת 2011 זכה טהטי במדליית הזהב במקצה ל-100 מטרים עם תוצאה של 14.14 שניות, ובמדליית הכסף במקצה ל-200 מטרים עם תוצאה של 25.25 שניות.
לאהטי (בפינית: Lahti; בשוודית: Lahtis) היא עיר בדרום פינלנד, ובירת אזור פּאייט-המה.
לאהטי ממוקמת לחופו הדרומי של אגם ויסיארווי (Vesijärvi).
העיר מרוחקת כ-104 ק"מ צפונית להלסינקי, ו-126 ק"מ דרומית מזרחית לטמפרה.
מבחינת גודל שטח השיפוט שלה מדורגת לאהטי במקום ה-318 בפינלנד, מבחינת מספר תושביה מדורגת לאהטי במקום השמיני במדינה.
האזור מפורסם גם בזכות אירועי התרבות הבינלאומיים הרבים שלו כמו פסטיבל להטי סיבליוס, פסטיבל העוגב להטי, קונצרטים של התזמורת הסימפונית של לאהטי עטורת הפרסים והמוכרת בעולם, ועוד אירועים רבים באזור.
זהו ביתו של אולם סיבליוס, מבנה עץ מודרני, אולם קונגרסים ואולם קונצרטים שהיה בניית העץ הגדולה ביותר של פינלנד מזה 100 שנה, כאשר בתחומי בנייתו, ובתוך שטחו תוכלו למצוא פארק מלא באדריכלות ופיסול עץ.
רגע לפני אמצע הקיץ מתקיים מפגש הסופרים של להטי בשטח מניל מסילה, אירוע המפגיש בין סופרים מרחבי העולם לדון בספרות ובתפקיד והשפעתה של אמנותם בחברה המודרנית.
מפגש זה פותח את עונת הקיץ של להטי, בשנים חלופיות, עם מרתון השירה, פורום למשוררים ידועים מרחבי העולם.
חובבי המוזיאונים מטופלים היטב בלהטי.
כמו גם מוזיאון העיר להטי, יש מוזיאון היסטורי, מוזיאון לאמנות ומוזיאון פוסטרים.
המוזיאון הפיני למוזיקה צבאית מאיר אור על 450 שנות מוזיקה צבאית, ויש מוזיאון לרפואה צבאית בהנאלה בצריף שנבנה ונכבש במקור על ידי הרוסים.
בחורף אנשים נוהרים לאזור כדי ליהנות מסקי במורד, סקי קרוס קאנטרי, קפיצות סקי וסנובורד.
מסלולי הסקי במורד הארוך ביותר נמצאים באתר הסקי מסילא, עם 10 מסלולים הנעים בין מתחילים למתקדמים.
לאהטי הוא גם ביתם של מוזיאון הסקי, הממוקם ליד שלוש קפיצות הסקי המפורסמות על ידי רכס הסלפאוסלקה.
בקיץ אפשר להגיע לראש הקפיצות הללו, לקבל מושג על מה שהקופצים רואים כשהם ממריאים, וליהנות מנוף פנורמי של האזור.
ללאהטי שתים עשרה ערים תאומות:
לאו איירליינס (בלאית: ການບິນລາວ, באנגלית: Lao Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של לאוס.
בסיסה בויינטיאן, והיא מפעילה טיסות לכ-20 יעדים מקומיים ובינלאומיים.
חברת התעופה הוקמה בספטמבר 1976 בשם לאו אוויאיישן, כמיזם משותף בין ממשלת לאוס לחברת התעופה הסינית צ'יינה יונאן איירליינס.
בשנת 1994 רכשה החברה מטוסי טורבו-פרופ מדגם ATR 42, ובשנת 1995 רכשה את הדגם המתקדם שלו, ה-ATR 72. באותה השנה רכשה גם מספר מטוסי חרבין Y-12 ושיאן Y-7.
בשנת 2000 הלאימה ממשלת לאוס את החברה, ובשנת 2003 שונה שמה ללאו איירליינס.
בשנת 2011 רכשה מטוסי סילון מדגם איירבוס A320.
ללאו איירליינס הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
תאי איירווייז אינטרנשיונל (סטאר אלייאנס)
ב-19 באוקטובר 2000 התרסק מטוס חרבין Y-12 בטיסה 703 בעת הגישה לנחיתה בסאם נאו.
נהרגו שמונה מתוך שבעה עשר שהיו במטוס.
ב-16 באוקטובר 2013 התרסק מטוס בטיסה 301 לנהר מקונג.
בתקרית נהרגו 44 הנוסעים ו-5 אנשי הצוות.
לאו בֵּיינהאקר (בהולנדית: Leo Beenhakker; 2 באוגוסט 1942 – 10 באפריל 2025) היה מאמן כדורגל הולנדי.
קריירת האימון של ביינהאקר, בה החל בגיל 23, נפרשה על פני חמישה עשורים ובמהלכה הוביל ביינהאקר קבוצות ונבחרות מכל רחבי העולם.
בקריירת המועדונים שלו ניתן למנות שלוש אליפויות הולנד עם אייאקס ועם פיינורד ושלוש אליפויות ספרד עם ריאל מדריד.
במהלך הקריירה הבין-לאומית הוביל ביינהאקר את במונדיאל 1990, העפיל עם למונדיאל 2006 שהיה הראשון בתולדותיה, ועם ליורו 2008, שהיה הראשון בתולדותיה.
בתקופתו בליגה הספרדית כונה ביינהאקר דון לאו, בין היתר בגלל חיבתו הרבה לעישון סיגרים.
הוא היה כדורגלן בגילאי הנוער, אך החליט בשלב מוקדם לעבור לתפקיד המאמן.
את משרתו הראשונה קיבל בשנת 1965 בקבוצת ס.וו.
אפה מהליגות הנמוכות, אותה אימן במשך שנתיים.
בעונת שימש כעוזר מאמן גו אהד איגלס מליגת העל ההולנדית, עונה בה סיימה הקבוצה שלישית בטבלה.
ב-1968 התמנה לתפקיד מאמן פיינדאם, אותה העלה כבר בעונתו הראשונה אל ליגת המשנה.
בסך הכול הוביל ביינהאקר את הקבוצה במשך ארבע שנים, וממנה עבר לקמבור, גם היא מליגת המשנה, ואימן אותה במשך שלוש עונות.
בעונת היה ביינהאקר לראשונה מאמן ראשי בליגה הבכירה, והוביל את גו אהד איגלס להישרדות בליגה הבכירה.
לאחר עונה זו, קיבל ביינהאקר לראשונה משרה במועדון בכיר, כשהתמנה לתפקיד מאמן הנוער של פיינורד, תפקיד אותו ביצע במשך שלוש שנים.
ב-8 בספטמבר 1979 החל ביינהאקר לאמן את אייאקס.
כבר בעונת הבכורה שלו, עונת , הוביל ביינהאקר את קבוצתו לזכייה באליפות הולנד ולחצי גמר גביע אירופה לאלופות.
במסגרת האירופית הציגה אייאקס יכולת התקפית מרשימה, שכללה שני ניצחונות 8:1 על ה.י.ק.
הלסינקי בסיבוב הראשון, ניצחון 10:0 על אומוניה ניקוסיה בשמינית הגמר וניצחון 4:0 על שטרסבורג ברבע הגמר.
אייאקס נעצרה בחצי הגמר על ידי הזוכה בסיום הטורניר, נוטינגהאם פורסט.
עונה אחר כך נעצרה קבוצתו של ביינהאקר כבר בשמינית גמר גביע אירופה על ידי באיירן מינכן, כולל תבוסת 5:1 במשחק החוץ.
גם בליגה ההולנדית פיגרה אייאקס אחרי מוליכת הטבלה א.ז.
אלקמאר, עד שב-10 במרץ 1981 התפטר בינהאקר מתפקידו והוחלף על ידי אד דה מוס.
ביינהאקר עזב לראשונה את הולנד כמאמן פחות משבועיים אחר כך, כשהתמנה לתפקיד מאמן ריאל סרגוסה שישה מחזורים לסיום העונה, והוביל אותה להישרדות בליגה הבכירה.
לאחר מכן הוביל את הקבוצה במשך שלוש עונות מלאות, במהלכן עברו בקבוצה שחקנים בכירים כמו חורחה ולדאנו, ראול אמרייה, חואן אנטוניו סניור ופיצ'י אלונסו.
לאחר עונת הבכורה המלאה שלו בקבוצה, שהסתיימה במקום ה-11 בטבלה, הוביל ביינהאקר את סרגוסה המשתפרת עד למקום השישי בטבלה.
סרגוסה הפגינה יכולת מרשימה, ובאותה עונה זכו שני שחקניה בפרס דון בלון – סניור בתואר הכדורגלן הספרדי המצטיין, וחואן ברבאס בתואר הכדורגלן הזר המצטיין.
לקראת עונת חזר ביינהאקר לליגה ההולנדית לתפקיד מאמן פולנדם.
הוא לא נחל הצלחה עם הקבוצה שהתמודדה כנגד הירידה, ובאמצע העונה, בפברואר 1985 עזב אותה לטובת משרת מאמן נבחרת הולנד.
ביינהאקר התמנה לתפקיד המאמן במקומו של רינוס מיכלס בעיצומן של מוקדמות מונדיאל 1986, בהן צברה עד להגעתו שתי נקודות בלבד, עם ניצחון אחד ושני הפסדים.
ביינהאקר הוציא את הנבחרת ממצבה הקשה, והוביל אותה לניצחון 7:1 כבר בבכורה שלו על הקווים מול .
עד לסיום שלב הבתים צברה הולנד תחת הדרכתו שני ניצחונות ותיקו, וסיימה במקום השני שהוביל לפלייאוף ההעפלה, שם התמודדה מול .
בסופו של דבר כשלה הולנד להעפיל למונדיאל 1986, לאחר שהודחה על ידי בלגיה עקב חוק שערי חוץ.
במרץ 1986, בעקבות ההדחה, התפטר ביינהאקר מתפקידו לאחר כשנה.
ריאל מדריד, אייאקס ומונדיאל 1990
לקראת עונת התמנה ביינהאקר לתפקיד מאמן ריאל מדריד.
הוא הוביל את הקבוצה במשך שלוש עונות, בהן שלטה ללא עוררין בליגה הספרדית אך כשלה להעפיל לגמר גביע אירופה.
בעונה הראשונה שלו בתפקיד זכתה ריאל באליפות ספרד בפער של שלוש נקודות מברצלונה, וסיימה את דרכה ברבע גמר גביע אירופה בעקבות הפסד לכוכב האדום בלגרד בחוק שערי חוץ, וזאת לאחר שהדיחה את יובנטוס החזקה שלב אחד קודם לכן.
בעונת הוביל ביינהאקר את ריאל לאליפות מרשימה בפער 11 נקודות מריאל סוסיאדד, שגם העניקה לו את הזכייה בפרס דון בלון למאמן השנה בליגה הספרדית.
בגביע אירופה הודחה הקבוצה בחצי הגמר על ידי פ.ס.וו.
איינדהובן, וזאת לאחר שהדיחה מהטורניר בין היתר את נאפולי של דייגו מראדונה.
בעונה השלישית והאחרונה הוביל ביינהאקר את קבוצתו לזכייה בדאבל, לאחר שהקדימה בליגה את ברצלונה בחמש נקודות, וגברה בגמר גביע המלך הספרדי 1:0 על ריאל ואיאדוליד.
באירופה הגיעה הקבוצה פעם נוספת לחצי הגמר, אך הובסה על ידי מילאן והודחה.
בסיום העונה השלישית עזב ביינהאקר את המועדון.
לקראת עונת חזר ביינהאקר לתפקיד מאמן אייאקס.
בעונה הראשונה שלו בקדנציה החדשה, הוביל ביינהאקר את אייאקס לזכייה באליפות בפעם השנייה בקריירה, בפער נקודה מאיינדהובן.
באותה העונה השתתפה אייאקס בגביע אופ"א.
במסגרת הטורניר פגשה אייאקס את אוסטריה וינה, ובמהלך המפגש נזרק מוט ברזל מיציע אוהדי אייאקס לעברו של שוער היריבה.
בעקבות התקרית, הורחקה אייאקס לשנה על ידי אופ"א מכל המסגרות האירופיות.
במאי 1990, בתום העונה בליגה ההולנדית וזמן קצר לפני טורניר מונדיאל 1990 באיטליה, קיבל ביינהאקר בפעם השנייה את תפקיד מאמן נבחרת הולנד לקראת הטורניר.
הנבחרת העפילה לטורניר עם המאמן תיס ליברכטס, שהחליף את מיכלס לאחר הזכייה ביורו 1988. עם זאת, סבלה הנבחרת ממשבר אמון בין הצוות המקצועי לסגל השחקנים, ולחוסר יציבות שגררה את פיטוריו של ליברכטס זמן קצר לפני תחילת הטורניר.
בעקבות הבעיות הקשות בנבחרת, התקשתה הולנד להציג את היכולת המצופה וצלחה בקושי רב את שלב הבתים מהמקום השלישי בבית לאחר שלוש תוצאות תיקו – 1:1 מול , 0:0 מול ו-1:1 מול .
הולנד סיימה את הטורניר ללא ניצחון, לאחר שנוצחה 1–2 על ידי בשלב שמינית הגמר.
ביינהאקר התפטר מתפקידו בנבחרת לאחר הטורניר וחזר לתפקידו כמאמן אייאקס.
בעונת התנהל מאבק אליפות צמוד בליגה ההולנדית בין אייאקס לאיינדהובן.
כל קבוצה השיגה ניצחון ביתי מול יריבתה, ואת העונה סיימו שתי הקבוצות עם מאזן זהה של 53 נקודות.
אייאקס נאלצה להיפרד מתואר האליפות עקב פער שערים, שנטה לטובתה של פ.ס.וו.
בסיום העונה עזב ביינהאקר את תפקיד מאמן הקבוצה.
חזרה לריאל מדריד ומעבר לשווייץ
בנובמבר 1991, במהלך עונת בליגה הספרדית, חזר ביינהאקר לריאל מדריד על תקן מנהל מקצועי, בעקבות רצף תוצאות חלשות.
תחתיו עבד המאמן רדומיר אנטיץ', שעל אף הירידה הקלה ביכולת, הוביל את הקבוצה בחודשיים שלאחר מכן למקום הראשון בפער של שבע נקודות, ולרבע גמר גביע אופ"א.
על אף היתרון בראש הטבלה, פוטר אנטיץ' מתפקידו בינואר 1992 ובמקומו מונה ביינהאקר לתפקיד המאמן.
הקדנציה השנייה על הקווים בריאל הייתה קצרה יותר ומוצלחת פחות מהראשונה.
ביינהאקר הוביל את הקבוצה לחצי עונה חלשה מאוד, בסיומה איבד את היתרון בליגה ואת האליפות לברצלונה בפער של נקודה, והודח בחצי גמר גביע אופ"א על ידי טורינו.
בסיום העונה סיים ביינהאקר את תפקידו במועדון.
לקראת עונת התמנה ביינהאקר לתפקיד מאמן גראסהופרס ציריך מהליגה השווייצרית.
הוא לא הצליח להוביל את הקבוצה לפלייאוף האליפות, לאחר שסיים במקום התשיעי מתוך 12 בליגה הסדירה.
באותה עונה הוביל ביינהאקר את קבוצתו לגמר הגביע השווייצרי, אך שם הובסה קבוצתו 4:1 על ידי לוגאנו.
ביינהאקר סיים את תפקידו עם תום העונה ולא המשיך לעונה נוספת במועדון.
בדצמבר 1993, לאחר העפלתה של למונדיאל 1994 בארצות הברית, התמנה ביינהאקר לתפקיד מאמן הנבחרת.
ערב הסעודית הודרכה על ידי מאמנים ברזילאים באופן כמעט רציף החל משנת 1980, וסגנון המשחק האירופי של ביינהאקר לא תאם את ציפיות ההתאחדות הסעודית, שציפתה לסגנון משחק דרום אמריקאי בעיקרו.
שלושה חודשים בלבד לאחר שהתמנה לתפקיד פוטר ביינהאקר מתפקידו, ומי שהוביל לבסוף את הנבחרת בטורניר הגמר היה חורחה סולארי הארגנטינאי.
ב-15 ביוני 1994 התמנה ביינהאקר לתפקיד מאמן קלוב אמריקה המקסיקנית.
בינהאקר הוביל סגל מרשים בכיכובם של שחקני הרכש האפריקאים פרנסואה אומאם-בייק וקלושה בוואליה, וסגל מקומי שכלל בין היתר את קוואוטמוק בלנקו, חואקין דל אולמו, לואיס רוברטו אלבס וראול לארה.
ביינהאקר הוביל את הקבוצה ליכולת מרשימה ושוברת שיאים, בייחוד שיאי שערים.
הקבוצה הפגינה יכולת התקפית מרשימה וצעדה בבטחה לפלייאוף האליפות של עונת .
מאזן הקבוצה, הן מבחינת נקודות והן מבחינת שערים, היה מהטובים בליגה, והיכולת המרשימה סחפה קהל רב למגרשים כך שממוצע האוהדים למשחק בתקופתו של ביינהאקר היה הגבוה ביותר באותו העשור.
ב-5 באפריל 1995, זמן קצר לפני סיום העונה הסדירה ותחילת הפלייאוף, פוטר ביינהאקר במפתיע מתפקידו, וזאת לאחר שהתעלם מהוראתו של בעלי הקבוצה שלא לשתף את חואקין דל אולמו במשחק הליגה הקרוב.
דל אולמו היה מצוי בסכסוך כלכלי עם הבעלים, אך ביינהאקר סירב להתערבות בבחירת הסגל ושיתף את דל אולמו על אף ההוראה.
לאחר המשחק הודיעה הנהלת הקבוצה לביינהאקר על סיום דרכו במועדון.
הקבוצה עצמה התקשתה להתאושש מהפרידה והודחה בחצי גמר הפלייאוף על ידי קרוס אסול.
לקראת עונת התמנה ביינהאקר לתפקיד מאמן איסטנבולספור מהליגה הטורקית.
פתיחת העונה של הקבוצה הייתה חלשה מאוד, וכללה שבעה הפסדים בשמונת משחקי הפתיחה של העונה.
כבר באוקטובר 1995, לאחר ארבעה חודשים בתפקיד, פוטר ביינהאקר מתפקידו כמאמן הקבוצה.
ב-4 בנובמבר 1995, חודש לאחר פיטוריו, חזר ביינהאקר למקסיקו כשהחליף את אוסבלדו ארדילס בתפקיד מאמן גוודלחרה.
ביינהאקר לא הצליח להוביל את קבוצתו לפלייאוף האליפות, וסיים את תפקידו עם תום העונה.
לקראת עונת חזר ביינהאקר להולנד, והתמנה לתפקיד מאמן ויטסה ארנהם מהליגה הבכירה.
בין שחקני הרכש שהגיעו עם ביינהאקר היה גם חואקין דל אולמו, אותו אימן בקלוב אמריקה.
ויטסה תחת ביינהאקר צברה עד לפגרת החורף תשעה ניצחונות וחמישה הפסדים בעשרים המחזורים הראשונים של העונה, ועם היציאה לפגרת החורף סיים ביינהאקר את תפקידו במועדון והוחלף על ידי הנק טן קטה.
באוקטובר 1997 התמנה ביינהאקר לתפקיד מאמן פיינורד.
הוא שב למועדון כעשרים שנים אחרי שעבד בו כמאמן הנוער, במקומו של ארי האן שסיים את תפקידו בעקבות פתיחת עונה חלשה.
עד לסיום העונה הצעיד ביינהאקר את קבוצתו למקום הרביעי, ועונה אחר כך זכה עמה באליפות הולנד בפער של 15 נקודות מהסגנית וילם II.
פיינורד הציגה את ההגנה החזקה בליגה, ניצחה ב-25 מתוך 34 המחזורים והפסידה רק ארבע פעמים.
בעונת הוביל ביינהאקר את קבוצתו לזכייה במגן יוהאן קרויף עם ניצחון 3:2 על אייאקס ולשלב הבתים השני של ליגת האלופות, והתפטר מתפקידו כחודשיים לתום העונה, אותה סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה.
מנהל מקצועי בהולנד וחזרה לקלוב אמריקה
בספטמבר 2000 חזר ביינהאקר לאייאקס, על תקן המנהל המקצועי של המועדון.
זאת, למורת רוחם של אוהדי קבוצתו האחרונה פיינורד, יריבתה הגדולה של אייאקס.
במהלך מרבית תקופתו בקבוצה הוא עבד עם המאמן רונאלד קומאן, שהוביל את הקבוצה לזכייה בדאבל בעונת .
אחד מהישגיו הגדולים של ביינהאקר כמנהלה הספורטיבי של אייאקס היה החתמתו של זלאטן איברהימוביץ' ממאלמה תמורת כ-8.7 מיליון אירו, סכום ששבר את שיא ההעברות של הקבוצה.
ביינהאקר סיים את תפקידו באייאקס ב-2003, ואז חזר לקדנציה שנייה כמאמן קלוב אמריקה.
הוא הדריך אותה במשך שני טורנירים במקסיקו, אפרטורה 2003 וקלאוסורה 2004, כאשר בראשון לא הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף האליפות, ובשני הודחה בשלב רבע הגמר על ידי דפורטיבו טולוקה.
בטורניר גביע ליברטדורס 2004 הוביל ביינהאקר את קבוצתו עד לשלב שמינית הגמר.
באותו הטורניר ניצחה אמריקה את סאו קאטאנו 2:1 על אדמת ברזיל, והייתה לקבוצה המקסיקנית הראשונה שמשיגה ניצחון בברזיל במשחק רשמי.
ביינהאקר סיים את דרכו במועדון לאחר כשנה בתפקיד, והוחלף על ידי אוסקר רוג'רי.
בעונת שב פעם נוספת להולנד, והתמנה למנהל המקצועי של דה חראפסחאפ.
בתום עונה קשה, בה סיימה עם מאזן זהה לאחרונה בטבלה במרחק 16 נקודות מהקו האדום, ירדה הקבוצה לליגת המשנה.
ב-30 במרץ 2005 התמנה ביינהאקר למאמן .
המשימה הראשונה שלו בתפקיד הייתה גביע הזהב 2005, בו כשלה הנבחרת להשיג ניצחון וסיימה במקום האחרון בבית.
לאחר מכן החלה נבחרתו של ביינהאקר את דרכה במוקדמות מונדיאל 2006. הנבחרת בהובלתו של ביינהאקר הדיחה את עם 6:0 בסיכום שני מפגשים, והעפילה לסיבוב השלישי.
היא סיימה כסגניתה של בבית ג' והעפילה לסיבוב הרביעי והמכריע.
טרינידד וטובגו סיימה את הבית במקום הרביעי, אחרי מקסיקו, ו שהעפילו אוטומטית.
המקום הרביעי שלח את נבחרתו של ביינהאקר להתמודדות בפלייאוף מול .
בנובמבר 2005 נפגשו השתיים לצמד מפגשים על המקום בטורניר הגמר.
לאחר שוויון 1:1 בבית, השיגה טרינידד ניצחון 1:0 בחוץ והעפילה למונדיאל 2006 לראשונה בתולדותיה.
בכך, הייתה טרינידד וטובגו למדינה הקטנה ביותר בהיסטוריה ששולחת נבחרת לטורניר גמר הגביע העולמי.
בטורניר המונדיאל בגרמניה הוגרלה הנבחרת לבית ב' עם , ו.
במשחקה הראשון אי פעם בגביע העולמי נפרדה טרינידד בשוויון 0:0 עם שוודיה.
לאחר מכן הפסידה פעמיים בתוצאה זהה של 2:0, וסיימה את הטורניר עם נקודה אחת וללא שער זכות במקום האחרון בבית.
מיד עם תום הטורניר עזב ביינהאקר את הנבחרת לטובת משרת המאמן ב, שהודחה אף היא בשלב הבתים של המונדיאל.
משימתו הראשונה של ביינהאקר הייתה מוקדמות יורו 2008. היא הוגרלה לבית א', בו שיחקו שמונה נבחרות וביניהן , , ו.
פולין פתחה את הטורניר בספטמבר 2006 עם שתי תוצאות מאכזבות, הפסד ביתי 3:1 לפינלנד ותיקו ביתי 1:1 מול סרביה.
לאחר הפתיחה המאכזבת רצה פולין לשישה ניצחונות רצופים, כולל מול פורטוגל ובלגיה.
בתום 14 משחקי הבית, ובכיכובו של מלך שערי הבית אבי סמולארק, סיימה פולין בראש הטבלה עם 28 נקודות, אחת יותר מפורטוגל וארבע יותר מסרביה ומפינלנד.
בכך, הבטיחה נבחרתו של ביינהאקר את העפלתה הראשונה בהיסטוריה לטורניר גמר אליפות אירופה.
במאי 2007, בעיצומן של מוקדמות היורו, פנתה פיינורד לביינהאקר על מנת שישמש כמאמנה הזמני במשחקי פלייאוף ההעפלה לגביע אופ"א, במקומו של ארווין קומאן שהתפטר עם תום העונה הסדירה.
ביינהאקר הוביל את הקבוצה במשחקי הפלייאוף ללא הצלחה, ולאחר כחודש פינה את מקומו לבארט ואן מרוויק.
ביינהאקר הוביל את פולין לטורניר יורו 2008 באוסטריה ובשווייץ, אך שם נכשלה הנבחרת לעבור את שלב הבתים.
היא פתחה בהפסד 2:0 ל, משחק שהוגדר כרגיש מאוד בעקבות קריקטורות לוחמניות שהוצגו בעיתוני פולין ערב המשחק.
באחת מהן אף הוצג ביינהאקר כשהוא אוחז בראשיהם הכרותים של מיכאל באלאק ויואכים לב.
פולין המשיכה לשוויון 1:1 מאכזב מול לאחר שספגה בפנדל שלוש דקות בתוך תוספת הזמן, וסיימה עם הפסד 1:0 ל שהותיר אותה אחרונה בטבלת הבית.
ביינהאקר נותר בנבחרת בניסיון להעפיל עמה ממוקדמות מונדיאל 2010. נבחרתו הוגרלה לבית ג', לצדן של חמש נבחרות ובהן , ו.
ב-9 בספטמבר 2009 הובסה פולין 3:0 על ידי סלובניה במשחקה השמיני מתוך עשרה, שהבטיח כי היא לא תעפיל למונדיאל בדרום אפריקה.
בעקבות ההפסד פוטר ביינהאקר מתפקידו כמאמן הנבחרת לאחר כשלוש שנים בתפקיד.
באוקטובר 2009 חזר ביינהאקר לפיינורד פעם נוספת, הפעם כמנהל מקצועי.
הוא שימש בתפקיד עד לינואר 2011, בעיצומה של עונה חלשה מהרגיל של הקבוצה, שהסתיימה במקום העשירי בלבד בטבלה.
לקראת עונת החל לשמש כמנהלה המקצועי של אויפשט.
באוקטובר 2011, כשלושה חודשים בלבד אחר כך, רכש את הקבוצה בעלים חדש, רודריק דושאטלה, ובעקבות כך סיים ביינהאקר את תפקידו במועדון.
ביוני 2013, לאחר יותר משנה וחצי מחוץ למגרשים, חזר ביינהאקר לנבחרת טרינידד וטובגו כמנהל מקצועי, תפקיד אותו מילא במשך כחצי שנה.
ב-19 בדצמבר 2013 הצטרף ביינהאקר לחבר המנהלים של ספרטה רוטרדם, והיה אחראי טכני מטעם ההנהלה.
ב-2 ביוני 2015 הודיע ביינהאקר כי יפרוש מעולם הכדורגל ב-1 ביולי, חמישים שנים בדיוק מאז קיבל את תפקידו הראשון כמאמן.
פרס דון בלון למאמן העונה בליגה הספרדית:
מועדון כדורגל לאהטי (בפינית: FC Lahti) הוא מועדון כדורגל פיני מהעיר לאהטי, המתמודד בליגת העל הפינית.
ולו 3 זכיות בגביע הליגה הפיני.
מגרשו הביתי של המועדון הוא הטולפוינט ארנה המכיל 14,500 מקומות.
המועדון נוסד בשנת 1996, כאשר שני מועדונים יריבים מועדוני קוסיסי להאטי ורייפאס להאטי החליטו להתאחד.
כמו כן, הוקם מועדון המילואים להאטי פאלו, אך הוא נסגר לאחר כמה עונות עקב קשיים כלכליים.
כיום פועלת אקדמיית הכדורגל של להאטי כמועדון מילואים.
לאהוב אותה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2015, בבימויו של פיטר סולט.
בסרט מככבים ג'וליאן מור ואליוט פייג', לצד סטיב קארל, לוק גריימס ומייקל שאנון.
הוא מבוסס על סרט תיעודי קצר זוכה פרס האוסקר באותו השם משנת 2007, על מאבקה התקדימי של קצינת המשטרה לורל הסטר נגד מחוז אושן שבניו ג'רזי לאפשר לבת זוגה להיות מוטבת הזכויות הפנסיוניות שלה, לאחר שאובחנה עם סרטן סופני.
לורל הסטר (מור), היא קצינה בעלת 23 שנות ותק במשטרה של מחוז אושן, שבניו ג'רזי.
היא לסבית, אך אינה מחוץ לארון.
היא נוסעת למחוז השכן כדי לנהל חיי חברה עם נשים אחרות.
בין פעילותיה, היא משחקת כדורעף, ובאחד המשחקים פוגשת את סטייסי אנדרה (פייג').
סטייסי צעירה מלורל, ופחות ממוסדת ממנה, אך הן מתאהבות.
תוך זמן קצר השתיים עוברות לגור יחדיו ונרשמות בברית זוגיות.
כששותפה של לורל במשטרה, דיין ולס (שאנון), מגיע עם מתנת חנוכת בית, הוא מגלה את סודה, ונעלב.
כשהסטר מאובחנת בסרטן ריאות סופני בשנת 2005, חיי השתיים נהפכים על פיהם.
סטייסי רוצה להאמין שאפשר להביס את הסרטן אם יילחמו בו יחד, אך לורל, הפרגמטית, יודעת שהיא תשאיר את אנדרה מאחור, וגם יודעת שזו לא תוכל להחזיק בבית המשותף שלהן ללא תמיכה כלכלית.
היא פונה אל רשויות המחוז כדי לאשר את סטייסי כמוטבת הפנסיה שלה, אך נענית בשלילה.
רק חבר מועצה אחד בריאן קלדר (צ'ארלס) תומך בזוג.
דיין מתגבר על עלבונו המוקדם, ומנסה לסייע בגיוס תמיכתם של השוטרים האחרים למאבק של לורל וסטייסי.
למאבל מצטרף גם פעיל למען נישואים גאים (קארל).
העלילה חושפת אינטרסים של מגוון דמויות משניות – השוטר ההומו (גריימס) שמתוך פחד להתגלות פועל נגד האינטרסים של עצמו, הכומר שמדבר בשם ישו, ובריונים הומופובים שמאיימים על סטייסי במוסך בו היא עובדת.
לאחר פניות נשנות והעלאת הנושא לדיון ציבורי, המועצה לבסוף מאשרת את העתירה, חודש לפני מותה של לורל.
ג'וליאן מור – לורל הסטר, בלשית משטרה מניו ג'רזי, אשר חולת סרטן סופני.
אליוט פייג' – סטייסי אנדרה, מכונאית רכב ובת זוגה של לורל.
מייקל שאנון – דיין ולס, השותף של לורל.
סטיב קארל – סטיבן גולדשטיין, מייסד ויו"ר ארגון למען נישואים גאים.
לוק גריימס – טוד בלקין, עמית של לורל מהמשטרה; הומוסקסואל שבארון.
ג'וש צ'ארלס – בריאן קלדר, חבר מועצת מחוז אושן.
מרי בירדסונג – קרול אנדרה, אמה של סטייסי.
קלי דדמון – לינדה הסטר דאוריו, אחותה של לורל.
גבריאל לונה – קסדה, בלש במשטרה
בפברואר 2015, חברת ההפצה Lionsgate רכשה את הזכויות לסרט.
הוא יצא בהפצה מוגבלת ב-2 באוקטובר 2015.
"לאהוב אותה" זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים.
הסרט דורג במקום 15 מתוך 102 הסרטים הלסביים הטובים ביותר על ידי המגזין הלהט"בי Autostraddle.
לאה שקלאר (נולדה ב-31 בדצמבר 1957) היא אשת חינוך, וממקימי המנהל לחינוך ערכי שהוקם על ידי שר החינוך זבולון המר לאחר רצח יצחק רבין כדי ליישם את דו"ח ועדת שנהר ודו"ח קרמניצר להעמקת החינוך היהודי והדמוקרטי ולדו קיום.
עורכת ומגישה ברדיו ירושלים תוכנית שבועית על יהדות, תרבות ואמנות.
לאה שקלאר נולדה בשנת 1957 במשפחה דתית וגדלה בירושלים בשכונת בית הכרם.
אביה יליד טורינו שבאיטליה ואמה ילידת דבלין שבאירלנד.
מגיל שנתיים ועד גיל שלוש עשרה התגוררה באוסטרליה ובדרום אפריקה במסגרת שליחות הוריה מטעם המחלקה לתרבות תורנית בגולה.
התחנכה במוסדות החינוך הממלכתי-דתי והייתה חברה ומדריכה בתנועת בני עקיבא.
התגייסה לצה"ל במסגרת "גשר", עמותה העוסקת בקידום ההבנה בחלקי החברה השונים, ושירתה כמורה חיילת.
שקלאר היא בעלת תואר ראשון ושני בלימודי יהדות, תנ"ך ומחשבת ישראל במכללת ירושלים ובטורו קולג'.בוגרת תוכניות למנהיגות נשית בקולך – פורום נשים דתיות, למנהיגות ציונית דתית במכון הרטמן ולאזרחות משותפת ורב-תרבותיות במכון "מרחבים".
שקלאר היא אשת חינוך, הכשירה מורים במכללת אפרתה וממקימי המנהל לחינוך ערכי (1997) שהוקם על ידי שר החינוך זבולון המר לאחר רצח יצחק רבין כדי ליישם את דו"ח ועדת שנהר ודו"ח קרמניצר להעמקת החינוך היהודי והדמוקרטי ולדו קיום.
כמו כן ארגנה כנסים, ימי עיון והשתלמויות לסגל הוראה בכיר בתחומי היהדות, הדמוקרטיה ושוויון בין המינים (1996–2012).
בשנת 2009 ייסדה את "בגד-נפש", מפעל יחיד שהקימה כדי לתת מענה לחקר הלבוש כנקודת מפגש בין ביטוי אישי למסורת והשתייכות.
השם "בגד נפש" עצמו מסמל את הקשר בין הגוף העליון (הלבוש) לבין הפנימיות (הנפש).
הקשר בין "בגד" ל"נפש" בראייתה של לאה שקלאר מדגיש את השפעת הלבוש על הזיהוי העצמי, המציאות הרגשית והחוויות הפנימיות של האדם.
המהות היא שהלבוש אינו רק פונקציה של מראה חיצוני, אלא גם אמצעי לתקשורת פנימית וחברתית שעשויה להשפיע על החיים האישיים והחברתיים של הפרט.
משנת 2009 עורכת ומגישה ברדיו ירושלים תוכנית שבועית, "שניים יחדיו – לאה שקלאר ואורחים מדברים על יהדות, תרבות, אמנות ואופנה אחרת".
עד כה התארחו בתוכנית כ-500 איש, בהם אמנים, סופרים, משוררים, אנשי קולנוע ואנשי אקדמיה, חברי כנסת ושרים וכן אנשי דת מכל הדתות והמגזרים.
משנת 2024 מתנדבת לאה שקלאר בצוותים המלווים קבוצות העוסקות במסע אל הזהות היהודית-ישראלית דמוקרטית.
משנת 2025 היא מדריכה בהתנדבות במוזיאון מגדל דויד בירושלים.
נשואה למוטי שקלאר, איש תקשורת, לשעבר מנכ"ל הרשות השנייה, רשות השידור וערוץ 20. אם לחמישה ילדים וסבתא לנכדים.
לאהוב את אנה היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית שליוותה את הרקדנית והשחקנית אנה ארונוב בחיפושה אחר זוגיות.
התוכנית כללה 6 פרקים ושודרה בין ה-15 בנובמבר עד 6 בדצמבר 2018 בקשת 12.
בתוכנית יוצאת אנה ארונוב ל-12 דייטים עם 12 גברים שונים (מספר זה נבחר לפי הממוצע הסטטיסטי שבו לוקח לאדם 12 דייטים כדי למצוא את "האחד" או "האחת").
לאחר כל דייט היא נפגשת עם הפסיכולוג גבריאל בוקובזה ומנתחת איתו את הדייטים, מדברת איתו על תחושותיה ועל הנקודות בהן היא צריכה להשתפר.
לאחר 12 הדייטים צריכה לבחור ארונוב את 4 הגברים שהכי אהבה, שאיתם היא תצא לדייט שני.
לאחר 4 הדייטים השניים צריכה ארונוב לבחור את 2 הגברים שאיתם תצא לבלות סוף שבוע ביחד (בפועל בחרה רק גבר אחד).
בסוף התוכנית בחרה אנה את בן זוגה.
במהלך תקופת צילומי התוכנית עברה ארונוב להתגורר במושב גנות במרכז הארץ (ולא בביתה שבתל אביב) כדי להתנתק מכל הלחצים והדחקים אשר חוותה במהלך השגרה היומיומית שלה.
שם המשתתףדייטים אייל אלגבי עבר עבר דויד פורטל עבר עבריקי ארביב עבר לא עבראורי חומש עבר לא עבר עידן פלד לא עבר יניב מנצור לא עבר ליאור המר לא עברנבין שגב לא עבר לא עברפיני סילוק לא עברפרי זינו לא עבראיגור טיגנר לא עבר
לאחר סיום התוכנית, אנה ארונוב המשיכה את הזוגיות עם אייל אלגבי בו בחרה בתוכנית כבן זוגה.
השניים התארסו ב-24 בינואר 2019, וב-11 ביוני 2019 התחתנו השניים בטקס סודי.
החתונה שודרה ב-6 ביולי 2019 בקשת 12, בסרט תחת השם "החתונה של אנה".
ב-10 בדצמבר 2020 פרסמה ארונוב שהיא ובעלה בהריון ראשון.
ב-4 ביוני 2021 נולד לזוג בן בכור בבית חולים ליס שבתל אביב.
לאהוב עד מוות הוא רומן היסטורי שנכתב על ידי דבורה עומר ויצא לאור בשנת 1980. העלילה עוסקת בסיפור אהבתם של זהרה ושמוליק (שמואל קופמן) שפעלו בפלוגת הפלמ"ח, בסוף תקופת המנדט הבריטי, שנות ה-40 של המאה ה-20. הספר מבוסס על סיפור אמיתי.
הגיבורים הם זהרה ושמואל (שמוליק), נער ונערה בני 19 ושניהם משרתים בפלמ"ח.
הסיפור מסופר דרך עיניה של זהרה ומתחיל בליל הגשרים, זהרה יוצאת למבצע יחד עם שאר הבחורים.
זהרה יוצאת מהמבצע עם כמה שריטות שלא כמו חלק מהבחורים.
במשך המבצע, מחשבות מסחררות את ראשה, מחשבות על אהובים וקרובים, על כל הזוגות האוהבים שהיא מכירה.
האם גם עליה להזדרז בעניין?
על כתפיה מוטלת לא רק אחריות כמדריכה בפלמ"ח, אלא גם המטלות הרגילות בקיבוץ.
כאשר היא חוזרת הביתה לחופשות, היא סגורה ומכונסת, מושבעת לשמור על סודיות.
שמוליק גם הוא מתמודד עם לחצים, מהפלמ"ח, מהקיבוץ וגם מאביו שרוצה שילך ללמוד באמריקה.
זהרה ושמוליק מתחילים כידידים ואהבתם לא נוצרת ביום אחד, אלא מתפתחת יחד עם האישיות והביטחון העצמי שלהם.
הסוף מפתיע, טרגי ובלתי צפוי.
דבורה עומר אמרה בקשר לספר זה: "לא אני ממציאה את סיפוריי, החיים עצמם עושים זאת במקומי.
שמעתי את סיפור אהבתם של זהרה ושמוליק, קראתי אותו במכתביהם ודמעתי, חשתי אותם, כאבתי ואז כתבתי."
הסיפור מתרחש בתקופת המנדט הבריטי בארץ-ישראל שהחלה בפלישתם של הבריטים לארץ במהלך שנת 1917. לאחר מספר שנים, עדיין בשליטת הבריטים, הוקם הפלמ"ח שתפקד כצבא המדינה בין 1941–1948. חלק נכבד מהסיפור מתקיים במחנה הפלמ"ח בגליל המערבי, שם זהרה ושמוליק משרתים.
ליל הגשרים היא פעולה של הפלמ"ח שבוצעה בלילה שבין ה 16 ל-17 ביוני 1946 שבמהלכה תכננו לפוצץ 11 גשרים בגבולות ישראל, אך בפועל רק תשעה התפוצצו.
מטרת הפעולה הייתה קטיעת נתיבי האספקה של הבריטים לארץ.
זהרה לביטוב היא הדמות הראשית בספר.
הייתה לוחמת פלמ"ח בבסיס עין חרוד וטייסת בחיל האוויר הישראלי.
נולדה ב-1927 ונהרגה ב-1948. היא מתוארת בספר כאישה אמיצה מאוד, בעלת חוש הומור אוהבת, דואגת ואכפתית.
שמואל קופמן - דמות ראשית בספר.
נולד ב-1927 ונהרג ב-1947. היה חבר של זהרה ומותו מהווה תפנית חשובה בסיפור.
גבוה, תמיר, בהיר, חייכן וסבלני.
נחמיה שיין - מפקד פיצוץ הגשר שבו השתתפה זהרה.
עמי - ידיד ושכן של זהרה, יצא איתה לפיצוץ הגשר אכזיב ונהרג שם.
היו לו רגשות אהבה כלפי זהרה, אך לא הספיק לספר לה עליהם לפני שמת.
עמוס - אחיה הקטן והיחיד של זהרה.
דוקטור קופמן - אביו של שמוליק.
מבוסס על דמותו של יהודה אבן שמואל.
יוסף (צ'רצ'יל) - גר בקיבוץ עין חרוד.
הוא ה-"כלבויניק" של הקיבוץ, תמיד אוכל את השאריות בחדר האוכל, מצחיק וחברותי.
מאוהב בציפקה הצחקנית, אף על פי שאין הרבה סיכויים לכך לפי יחסה של ציפקה אליו.
אמנון - חברו של שמוליק, מירושלים, מתואר כחסון, יפה תואר, קשוח, ציני וחביב הבנות.
הספר יצא בעשר מהדורות בין השנים 1980–1988 וזכה להערכה רבה לאורך השנים, יש האומרים שבזכות השילוב בין עובדות היסטוריות חד משמעיות לסיפור אישי ומרגש, ויש האומרים שבזכות הכתיבה הקולחת של דבורה עומר.
לאו אדלר היה תאורטיקן ומבקר אדריכלות, אדריכל ומחבר, חבר ורקבונד ואיגוד האדריכלים הגרמני.
היה אחד מ-450 האדריכלים, שחוקי נירברג אסרו עליו לעבוד.
לאו אדלר, שמשפחתו הגיע מקונינגסברג (היום קלינינגרד ברוסיה), גדל והתחנך בקרץ' בחצי האי קרים.
ב-1910 החל ללמוד אדריכלות באוניברסיטה הטכנית של ברלין, כאשר בסוף 1912 המשיך את לימודיו באוניברסיטה הטכנית של מינכן.
לארח סיום לימודיו לחם במלחמת העולם הראשונה ונפצע קשות בורדן.
לאחר השתקמות המשיך לדוקטורט אותו סיים ב-1920 תחת קורנליוס גורליט באוניברסיטה הטכנית של דרזדן בנושא "תרומות להיסטוריה של התפתחות האדריכלות".
לאחר מכן עבד כתאורטיקן אדריכלי ומבקר, כעובד במרכז הרייך למחקר של השפעות הכלכלה של מבנים ודיור, מ-1926 ועד 1930 הוא עבד כעורך של מילון האדריכלות של הווסמוט (ערכים 1–4) בברלין ולאחר מכן ב-1932 הקים את מגזין אדריכלות Architectura, העסק בהיסטוריה ואסתטיקה של האדריכלות.
באחד הפרקים, כעורך המגזין כתב: "זאת עובדה מעניינת שאין כיום מגזין המוקדש אך ורק להיסטוריה ותאוריה של האדריכלות.
עובדה מוזרה שכיום אין מגזין המוקדש אך ורק להיסטוריה ותאוריה של האדריכלות.
הדהוד החזק שתוכנית המגזין מצא בקרב מומחים הראה כי לרוב מצער על פער זה בכתבי האדריכלות".
ב-1933 ברח, יחד עם אשתו בתו ובנו, מהנאצים והשתקע בתל אביב, שם עבד כאדריכל וניסה כעורך מגזין האדריכלות "חבינאן במשראך הכרוב", כתב עת לארכיטקטורה, להמשיך את לימודיו באדריכלות.
הוא פיתח את תאוריית הבנייה מנקודת מבט ללא נקודה מוגז (הנקודה אליה מתכנסים קווים מקבילים ויוצרים אשליית עומק) .
בשנת 1952 עבר ליאו אדלר מתל אביב לבתו ורה בקיבוץ עין חרוד, שם התגורר עד מותו .
משנת 1952 עד 1958 היה מורה לציור בבית ספר עין חרוד ומשנת 1955 עד 1958 מהנדס ראשי של אזור הגלבוע.
ליאו אדלר נפטר בשנת 1962 ,והובא למנוחות בבית העלמין של עין חרוד איחוד .
בית רומנוב, תל אביב, 1924
מפעל שיני חרסינה, תל אביב
2-3 בנייני דירות, תל אביב
יחד עם ורנר הגמן: אזהרה מפני "אקדמיזם" ו"קלאסיזם ".
כתבי העת החודשיים של ווסמוט לאדריכלות, נושא 11, 1927, עמ' 1–10
המגזינים החודשיים של Wasmuth לארכיטקטורה 12 (1928),נושא 10, עמ' 454 23 איור
לאהוב את וינסנט הוא סרט קולנוע מונפש ואקספרימנטלי משנת 2017 המתאר את קורותיו של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, ובפרט את נסיבות מותו.
זהו סרט הקולנוע הראשון באורך מלא שמצויר כולו ידנית בצבעי שמן לפי סגנונו של ואן גוך.
את הסרט כתבו וביימו ו בהפקה בריטית-פולנית שמומנה על ידי קרן קולנוע פולנית ומיזם גיוס כספים מ-Kickstarter.
ב-2008, קוביילה שהגתה את הרעיון ליצירת סרט מאויר בציורי שמן רצתה תחילה סרט קצר באורך שבע דקות.
היא הגתה את הרעיון לסרט ממכתביו הרבים של ואן גוך.
הסרט מורכב מכ-65,000 ציורי שמן שנוצרו על ידי 125 אמנים מרחבי העולם, אולם בסיום הפקת הסרט נותרו רק כ-1,000 ציורים.
הפקת הסרט נעשתה בדרך של צילום סצנות במסך ירוק, ולאחר מכן נוספו ציוריו של ואן גוך.
בסיום הפקת הסרט, כל צייר צייר על בסיס קנבס את הסצנות המיועדות לו.
עקב העבודה המרובה, תהליך הפקת הסרט לקח כ-6 שנים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סרטי האנימציה הבינלאומי באנסי, וזכה בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט המונפש הטוב ביותר וכן למועמדות לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-90. כמו כן, הסרט זכה להצלחה כלכלית מרשימה עם הכנסות של 42.1 מיליון דולר על בסיס תקציב של 5.5 מיליון דולר.
כשנה לאחר מותו של וינסנט ואן גוך, הדוור ג'וזף רולין ביקש מבנו, ארמנד, להעביר את מכתבו האחרון של ואן גוך לאחיו, תיאו.
ג'וזף תוהה מדוע וינסנט התאבד וזאת לאור שרק שבועות בודדים לפני מותו הוא סיפר לאחיו במכתביו שמצבו הנפשי ובריאותו השתפרו.
תחילה ארמנד לא רוצה להעביר את מכתביו של וינסנט, אך לבסוף הוא מתרצה לאחר הפצרותיו של ג'וזף.
ארמנד נסע לשכונת מונמארטר שבפריז, ושם הוא פגש את פייר טאנגי שסיפר לו שתיאו מת כחצי שנה לאחר מותו של וינסנט.
הוא הציע לארמנד לפגוש את ד"ר פול גאשה.
וינסנט גר עם גאשה לאחר שחרורו מהאשפוז במוסד, ושניהם חלקו אהבה לציור.
כמו כן, גאשה פקד את הלווייתו של וינסנט.
ארמנד מגיע לאובר-סור-אוּאז, היכן שגאשה התגורר, אך התברר לו שהלה נסע למספר ימים.
ארמנד החליט להישאר בכפר עד לשובו ולשהות בפונדק שבו וינסנט נפטר.
בפונדק הוא פגש את אדלין רבוקס שחיבבה את וינסנט וגם הופתעה ממותו הפתאומי.
היא הציעה לארמנד לפגוש את הדייג המקומי שסיפר לו שוינסנט התיידד עם בתו של ד"ר גאשה, מרגריטי.
כשארמנד פגש את מרגריטי, היא הכחישה את הקשר וכעסה עליו ברמזו שוויכוח בין אביה לווינסנט גרם להתאבדותו הפתאומית.
במהלך מפגשיו של ארמנד עם מכריו של וינסנט, הוא התוודע לתיאוריה שבה שוינסנט נורה ולא התאבד.
הוא שמע על בחור בשם רנה שנהג להציק לווינסנט.
רנה היה שיכור לעיתים קרובות ונהג להחזיק רובה.
ד"ר מאזרי שבדק את וינסנט טען שלפי פצע הירי בגופו של וינסנט, לא הייתה אפשרות ממשית של התאבדות בדרך של ירי עצמי אלא כתוצאה מירי של אדם אחר.
ארמנד מספר את התאוריה הזו למרגריטי שהתוודתה על חברות קרובה לווינסנט, אך היא סבורה שרנה לא רצח את וינסנט.
לאחר השתלשלות האירועים, ארמנד נפגש לבסוף עם ד"ר גאשה שהבטיח לשלוח את המכתב של וינסנט לאלמנתו של תיאו, ג'ואנה.
גאשה הודה שהשניים התווכחו על פחדנותו של גאשה להגשים את חלומו כצייר ועל תלותו הכלכלית של וינסנט באחיו תיאו.
גאשה סבר שוויכוח זה הוביל להתאבדותו של וינסנט.
כשארמנד שב לביתו, הוא ואביו מתקבלים מכתב תודה בשם ג'ואנה על שליחת מכתבו האחרון של וינסנט.
המכתב נחתם "באהבה וינסנט" (Loving Vincent).
רוברט גליסזיאק - וינסנט ואן גוך
דאגלס בות' - ארמנד רולין
ג'רום פלין - ד"ר פול גאשה
סירשה רונן - מרגריטי גאשה
הלן מקרורי - לואיז שאבלייאר
כריס או'דאוד - ג'וזף רולין
ג'ון סשנס - פייר טאנגי
אלינור טומלינסון - אדלין רבוקס
לאהדנפויה (בפינית: Lahdenpohja; ברוסית: Лахденпо́хья) היא עיירה פינית לשעבר וכיום המרכז המנהלי של מחוז לאהדנפויה ברפובליקת קרליה ברוסיה.
בעיירה ישנם 7,800 תושבים נכון לשנת 2010.
העיירה ממוקמת בדלתת נהר אאורה, הנשפך למצר יאקימנסלמי בימת לדוגה.
העיירה נמצאת כ-331 קילומטרים מערבית לפטרוזבודסק.
היא גובלת ברשות המקומית מיינלה ובעיירות סלמי במחוזות סורטוואלה ופיטקיאראנטה.
העיירה מוזכרת עוד מהמאה ה-17, אז נקרא סיקלהטי.
בשנת 1924 היא קיבלה מעמד עיירה והפכה לעצמאית.
כאשר לאהדנפויה הייתה שייכת לפינלנד, העיירה היוותה נמל תוסס ותעשיית עיבוד העץ בה פרחה.
בסוף שנות ה-30 מנתה העיירה כ-1,959 תושבים.
לאחר מלחמות החורף וההמשך, הועבר האזור לידי ברית המועצות.
ב-1945 קיבלה לאהדנפויה מעמד עיירה והפכה למרכז המנהלי של מחוז קורקיוקי (משנת 1970 לאהדנפויה).
השירותים הציבוריים בעיירה כוללים בית ספר תיכון, בית ספר מקצועי, בית חולים מחוזי, מרכז יצירה לילדים, בית יתומים ושתי ספריות..
מסילת הרכבת בין סנקט פטרבורג לסורטאוואלה עוברת דרך לאהדנפויה.
מתחנת יאקימה בעיירה מסתעף קו צדדי למפעל דיקט בעיירה.
מפעל הייצור החשוב ביותר בעיירה הוא מפעל הדיקט לאהדנפויה בבעלות בומקס.
בנוסף, ישנן חברות נוספות לרכש ועיבוד עץ.
בעיירה ישנו גם מפעל לעיבוד בשר.
האטרקציות בעיירה הן כנסיית יאקימה שנבנתה בשנת 1851 ומספר מבני ציבור ומגורים מתחילת המאה ה-20. ליד הכנסייה נמצא בית קברות של חיילים פינים.
בעיירה יש גם שני אתרי קבורה לחיילים סובייטים.
באזור מתוכננת הקמת פארק לאומי, הקמת הפארק במחוזות לאהדנפויה, סורטוואלה ופיטקיאראנטה הוכרזה בינואר 2018.
"לאהוב אותך" הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית אילנה אביטל.
את האלבום הוציאה בשנת 1978 לאור חברת התקליטים הד ארצי.
בין השירים שנכללו בו ניתן למנות את "אותך", שדורג במקום העשירי במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' (ה'תשל"ז).
"לאהוב יותר" הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת הישראלית שלומית אהרון.
את האלבום הוציאה לאור בשנת 2000 חברת התקליטים הד ארצי.
הוא הופץ בפורמט אחד בלבד, תקליטור (CD), בקטלוג 64152. בין שיריו שזכו להצלחה בישראל נמנים "מה שיהיה", שכתב אהוד מנור והלחין ירוסלב יעקובוביץ' ו"בלי די ובלי אולי".
בנוסף, נכלל באלבום שיר בעל כותרת באנגלית, "WWW.Love".
שנכתבו על ידי רביב יצחקי והולחנו על ידי ירוסלב יעקובוביץ
לאהפולופל (בנורווגית: Láhpoluoppal "לאשפולופאל") הוא כפר בקאוטוקיינו שבטרומס ופינמרק.
הכפר ממוקם בקצה הדרומי של אגם שבפינמרקסווידה, על אדמות מרעה החורף של הסאמי, במישור נטוע עצי לבנה.
הוא ממוקם ארבעה קילומטרים צפונית־מזרחית למרכז קאוטוקיינו, בין קאוטוקיינו למאסי, ותשעה קילומטרים דרומית־מערבית למרכז .
הכביש הלאומי מספר 92 עובר דרך הכפר.
בלאהפולופל פעל בשנים 1976–2012 בית הספר הסאמי-נורווגי לאהפולופל.
בית הספר הוקם על מנת לאפשר לסאמי הנוודים אפשרות להשכלה באזור המחיה שלהם, ופנים המבנה עוטר בידי אמנים סאמים בתמיכת מועצת האמנות של נורווגיה.
בכפר פועלת אכסניית Láhpoluoppal fjellstue (בקתת לאהפולופל), וכנסיית לאהפולופל שהוקמה ב-1967.
, רקטור ומומחית לאוכלוסיות ילידות באו"ם.
אלן מריה ואש, סופרת זוכת ב-2005.
"לאהוב אותך כל יום" הוא שיר מאת הזמר הישראלי עדן חסון וצמד היוצרים דולי ופן.
השיר נכתב לכבוד הצעת הנישואין של דולב פן לבת זוגו, אופיר, ועדן חסון אף ביצע את השיר בחתונתם.
השיר מתואר כשיר אהבה ובלדה.
העיבוד וההפקה המוזיקלית של השיר נעשו על ידי דולי ופן יחד עם יעקב למאי.
מוזיקאים נוספים שמעורבים בביצוע השיר הם אור חיים כהן, מור אוזן, עידן שניאור ואבי יפרח.
בביקורת על השיר, דודי פטימר ציין לטובה את הבתים והפזמון הקליטים, המלודיים והעטופים, הליריקה הרומנטית, האיכותית והלא קיטשית והביצוע שמלא ברגש ובכוונה אמיתית.
הביקורת מסתיימת בקביעה שלשיר יש את כל הפרמטרים הנכונים ליצירת שיר טוב שראוי להפוך ללהיט.
באוגוסט 2023, חברת ספוטיפיי פרסמה את נתוני ההשמעות שלה ביחס לחודשים יולי-אוגוסט, והשיר היה לשיר השני המושמע ביותר בחודשים אלו בישראל, לאחר "תיק קטן".
נכון לנובמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-22 מיליון צפיות ביוטיוב.
לאהוב מחדש הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 2023 בבימויו של גים סטרוס, עם פריאנקה צ'ופרה, סם היואן וסלין דיון בתפקידים הראשיים.
זה רימייק לסרט הגרמני "SMS für Dich" (מסרון לך) משנת 2016 המבוסס על רומן בשם זה מאת סופי קרמר משנת 2009.
מירה ריי (פריאנקה צ'ופרה) היא מאיירת ספרי ילדים מצליחה.
לאחר שהארוס שלה, ג'ון (ארינזה קין), נהרג בתאונת דרכים היא נכנסת לדיכאון, עוברת לגור עם הוריה ומתקשה לצייר.
רק לאחר שהמו"לית שלה ג'ינה (לידיה וסט) מאיימת לפטר אותה היא מחליטה לעבור לגור אצל אחותה סוזי (סופיה ברקלי), להמשיך בציור ומוכנה לדייטים.
היא עדיין קשורה נפשית לג'ון ו"מנהלת" איתו קשר בצורת מסרונים בהם היא מספרת על תחושותיה כלפיו ועל תוכניותיה.
היא אינה יודעת שמספר הטלפון שלו הועבר לנמען אחר.
רוב בארנס (סם היואן) הוא עיתונאי שנמצא בסערת רגשות לאחר שארוסתו עזבה אותו סמוך לחתונתם המיועדת.
הוא מקבל משימה לראיין את סלין דיון ולשם זה הוא מקבל מכשיר טלפון מהעיתון.
לטלפון הזה מתקבלים המסרונים של מירה.
רוב אינו יודע מה לעשות ונעזר בעיצותיהם של שני עמיתיו לעבודה - בילי (ראסל טובי) וליסה (לידיה וסט).
מהמסרונים יודע רוב על דייט של מירה והוא ובילי עוקבים אחריה וצופים עליה נפגשת עם ג'ואל (ניק ג'ונאס -בעלה בחיים) אך היא לבסוף זורקת אותו מהמונית לאחר שניסה לנגוע בה.
רוב נפגש עם סלין דיון ובמקום לראיין אותה הוא מספר לה על התלבטויותיו בקשר למסרונים והיא מעודדת אותו להמשיך.
לבסוף נודע לו מהמסרונים שמירה הולכת להופעה של אורפיאו ואאורידיצ'ה במטרופוליטן אופרה שם הוא פוגש בה ומתחיל אתה.
הוא מוצא חן בעיניה והם מתחילים לצאת ואף לקיים יחסים.
רוב מספר עליה לסלין דיון והיא מתקשרת אליה ומציעה לה להפתעתה לצייר פוסטרים למענה.
מירה מגלה במקרה את פרטי המסרונים שלה על המחשב של רוב והוא מגלה לה את האמת ומודה שחשש לגלות לה בהתחילה כי חשב שתעזוב אותו.
היא כועסת עליו והם נפרדים.
רוב מפרסם את שיחותיו עם סלין דיון בעיתון כדרך ליצור קשר עם מירה ולהתנצל.
הוא חוטף צעקות מהעורך שלו (ריצ'רד יוז) שבשקט מברך אותו על כך.
מירה קוראת את הכתבה, רוב ומירה נפגשים, מתנשקים והוא מבטיח לה כי לא ישקר להבא.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותפריאנקה צ'ופרהמירה רייסם היואןרוב בארססלין דיוןסלין דיוןבתפקיד עצמהניק ג'ונאסג'ואלמחזרראסל טוביבילי ברוקסעיתונאילידיה וסטליסה סקוטעיתונאיתסופיה ברקליסוזי רייארינזה קיןג'וןארוס של מירהסיליה אימריג'ינהאומיד ג'לילימוהסןבעל מסעדהסטיב אורםריצ'רד יוזעורך עיתון
לאו ארמן – Holz (Heusweiler) – 1988, ירושלים) היה סופר ישראלי יליד גרמניה.
ארמן היה בנם של סוחר יהודי בזארבריקן, יצרן הטקסטיל גוסטב ארמן והנרייטה לבית וייל.
הוא למד בבית ספר תיכון בזארבריקן והשלים הכשרה כפקיד בנק.
כמו אחיו הבכור וילי, הוא עבד כנציג מכירות בעסק המשפחתי.
ארמן היה נשוי לטוני קצנברג.
ארמן נכלא במחנה הריכוז דכאו לאחר ליל הבדולח ב-1938. הוא שוחרר לאחר חודש והתאחד עם אשתו ובתו, שנמלטו לבריסל.
כשהגרמנים כבשו את בלגיה ב-1940, הם ברחו דרך פריז עד פאתי ליון, שם ניסו להתחמק מרדיפת היהודים בצרפת של וישי.
הבת השנייה נולדה שם ב-1941. בשנת 1942, ארמן ובתו הגדולה חצו את הגבול הירוק לשווייץ בעזרת עוזרי בריחה צרפתים, ז'וזף לנסון ובתו תרז נורי.
ארמן נכלא במחנה העבודה הדינגן.
גם טוני ארמן הצליחה לברוח כעבור חודש עם בתה השנייה.