tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למד תורה אצל חכמי עירו, הרב חיים פינטו, הרב דוד לחזאן, והרב אברהם קורייאט.
בהמשך, נדד למרקש, שם הקים ישיבה ועמד בראשה, ולאחר מכן נדד לרבאט וגם שם הקים ישיבה ועמד בראשה.
בשתי הישיבות לימד גמרא ופוסקים.
לאחר מכן, ככל הנראה עבר בנדודיו בג'יברלטאר שם התיידד עם רבי ישועה הלוי.
בשנת תרי"ז נדד לאי סאו מיגל בקרבת פורטוגל, ושם כיהן כרב הקהילה היהודית בעיר והקים שם ישיבה.
התיידד עם רבי דוד בן שמעון.
בשנת תרל"ז עבר לליסבון, ושם שימש בתפקידים דתיים בקהילה עד לפטירתו בשנת תרנ"ח (1898).
בניו: מסעוד, מרדכי, יצחק חיים יוסף.
ביתו מזל פורטונה נישאה לרבי יצחק אזעפרני.
ספרו 'לדוד להזכיר' נדפס לראשונה בווינה בשנת תרנ"א.
חלק א - לקוטים שהעתיק בהלכות שחיטה וטריפות.
חלק ב - חידושי תורה, דרשות ושו"ת מהמחבר.
חלק ג - 'לדוד מזמור' הכוללים עשרה פיוטים מהמחבר ופיוטים נוספים.
סיפור דוד וישבי הוא סיפור מקראי על קרב בין דוד המלך לבין הענק ישבי, וסיועו של אבישי בן צרויה.
הסיפור מתואר בשמואל ב בשלושה פסוקים, תוך כדי מלחמה של ישראל עם פלשתים, דוד מתעייף.
ישבי מנצל את המצב ומנסה להרוג את דוד, אבישי בן צרויה נזעק לעזרתו והורג את ישבי.
בעקבות הסיפור העם מחליט שדוד לא יצא יותר למלחמה בשל זקנתו ובעקבות כך סיכון לחייו.
לפי אברבנאל הקרב התרחש תקופה לאחר מרד אבשלום.
הסיפור לא מופיע בדברי הימים.
לפי שרה יפת הדבר נובע מפני שהסיפור מטיל דופי בגבורת דוד.
בספרות הדרש חז"ל הרחיבו את הסיפור, הסיפור מופיע במספר מקומות: בגמרא, במדרש תהלים, במדרש רבה ובמדרש מכתב יד, כולם מספרים את אותו סיפור בהרחבות שונות.
גרסת חז"ל משתמשת בין השאר בצורת הכתיב בה נכתב "וישבו" במשמעות שדוד נשבה.
במדרשים מכתב יד הסיפור מוצמד לפסוק "אל יתהלל הגבור בגבורתו" () תוך הסבר שדוד התגאה בגבורתו.
לפי עלי יסיף המדרש לא נוצר מהסבר הפסוקים ותהליך יצירתו אפשרי או מסיפור עממי שעבר ייהוד והתאמה או סיפור עממי שנוצר במיוחד לדוד והוצמד לפסוק זה.
לפי מהר"ל לא סביר שמדובר באירוע שהתרחש במציאות ומדובר במשל למאבק רוחני.
המסר בסיפור לפי גישת המדרש הוא לכאורה, שעל אף שמידת הדין היא שהאדם ייענש על מעשיו, ממידת הרחמים (ההתערבות האלוהית בסיפור) שהעונש יועבר לצאצאיו.
לכאורה מדובר במסר בעייתי, וכלשון הפסוק " אבות אכלו בסר ושני בנים תקהינה?" ().
לפי גלעד ששון המסר בסיפור הוא אהבה המקלקלת את השורה.
האל מעניש את האדם על חטאו, אך לא מסוגל לבצע את העונש בפועל בשל אהבתו לאדם, לפיכך הוא מתערב שלוש פעמים: בהרחבת הקרקע, בקפיצת הדרך ובשימוש בשמו כדי לעצור את דוד באויר.
מחוסר ברירה הצאצאים נענשים - בשל אהבתו.
גרסת הבבלי כדלהלן: ה' אומר לדוד שבשל חלקו בהריגת כהני נוב, מות שאול ובניו וחטא דואג, מגיע לו או שיכלה זרעו או שהוא ימות בידי אויב, דוד מעדיף את האפשרות השנייה.
בערב שבת דוד יצא לצוד באמצעות נצים לפתע הוא ראה צבי יפה, וניסה לצוד אותו.
הצבי שהיה בעצם השטן גרר אותו עד לשטחי פלשתים, כשהגיע לנוב ישבי ראה אותו וניסה למחוץ אותו מתחת לקורת בית הבד בתגובה להרג אחיו גלית בידי דוד, דוד לא נהרג מכיוון שהקרקע התרככה מתחתיו בנס.
באותו זמן אבישי בן צרויה חפף את ראשו וראה כתמי דם במים, (לפי גרסאות אחרות, פרדתו של דוד באה לפניו או יונה נופפה בכנפיה לפניו) אבישי מחפש את דוד ולא מוצא, הוא חושש שקרה לו משהו.
אבישי לוקח את פרדת דוד, באישור החכמים והוא יוצא לחפשו.
תוך כדי החיפוש מתרחשת לו קפיצת הדרך.
ערפה אם הענקים רואה אותו ומשליכה לעברו פלך בניסיון להורגו, אבישי ניצל וזורק עליה את הפלך בחזרה והורגה.
כשהוא מגיע לנוב, ישבי רואה אותו וחושש שהם ינצחו אותו בשל עדיפותם המספרית.
הוא משליך את דוד לאוויר ומניח חנית בכדי שדוד יפול על החנית וימות.
אבישי אומר שם ועוצר את דוד באויר.
אבישי שואל את דוד מה הוא עושה בשטחי פלשתים.
דוד מספר לו על הבחירה שה' הציב לו.
אבישי משכנע אותו לבחור באופציה השנייה ושבניו "ימכרו זפת" (- יסתדרו).
דוד מסכים ומבקש את עזרתו.
אבישי אומר שם ומוריד את דוד לקרקע, השניים מתחילים לרדוף אחר ישבי.
כשהגיעו למקום בשם "קובי" דרשו את שם המקום ואמרו לו "קום ביה" (=עמוד בו) כשהגיעו ל"ביטרי" אמרו אחד לשני "בתרי תרי" (=בשניים שניים).
לאחר מכן אמרו לו: שילך להתרברב לפני אמו ערפה בקברה, כששמע שאמו מתה, נחלש והם הרגוהו.
בני ישראל אומרים לדוד שלא יצא יותר לקרב מפני שעדיין רובץ עליו עוון הריגת כהני נוב.
הגמרא אומרת שהעונש התקיים ברצח ניניו על ידי עתליה, הסיבה שיואש ניצל זה מכיוון שגם בנוב אביתר ניצל.
ב מתואר הקרב בצורה אחרת, דוד לחם בדו-קרב עם ישבי, ישבי הדף את דוד במגן, מפגיעת המגן דוד זינק לאחור 18 אמות.
דוד חשש מעוצמת ההדף שלו וישבי חשש מיכולת הזינוק של דוד.
דוד הביע תקווה שאחד מאחייניו יבוא לעזרו.
ה' הביא בנס את אבישי בן צרויה ויחד הם הרגוהו.
כך גם נכתב במדרש תהלים (פרק יח).
נוספה שם שאלה מפי ישבי: "שנים על אחד?!" דוד ואבישי השיבו לו: אתה הולך למות, לך ותספר בעיר שלך ש-10 אנשים הרגו אותך.
במדרש מכתב יד הסיפור משתמש במוטיבים מהסיפור בבבלי, אך בצורה שונה: דוד מתגאה בכוחו וביכולותיו, ה' אמר לו שיזהר בגאוותו.
יום אחד דוד ואבישי ראו צבי יפה והתחילו לרדוף אחריו.
אבישי נעצר לתקן את שרוך הנעליים שלו.
דוד ממשיך הלאה ופוגש את ערפה המבקשת ממנו להרים לו את הפלך.
כשהוא מתכופף היא לוכדת אותו ושמה אותו מתחת למיטה בכדי להורגו, הרצפה נמעכת תחתיו והוא ניצל, ישבי מגיע ואמו מספרת לו על מות דוד.
הוא מרים את המיטה ומגלה שדוד עדין חי.
הוא זורק את דוד לאוויר ומניח את חניתו על הרצפה כדי שדוד ישופד בנופלו.
ה' מעמיד את דוד באויר.
אבישי מגיע ואומר לישבי שיביא לו את חניתו כדי שיהרוג את דוד, ישבי נותן לו את החנית ואבישי הורג את ישבי.
המקרא מגדיר את ישבי כ"ישבי בנוב מילידי הרפה" המשמעות הפשוטה של ילידי הרפה הם ילדיהם של ענקית, או של גיבור, חז"ל דרשו שהרפה היא ערפה.
הוא מתואר כ"ישבי בנוב", חז"ל מסבירים שהכוונה היא על "עסקי נוב" כלומר בשל אשמתו בטבח בנוב עיר הכהנים.
רופרט גורדון טען על פי צורת הכתיב שהכוונה, שלוחם פלשתי בשם בנוב שבה את דוד.
משה גרסיאל הקשה מסוף הסיפור במקרא בו נכתב שארבעת בני הרפה הם מגת.
יש שכתבו שפירוש המילה היא "בן אוב" כלומר רוח המת.
גם האפשרות שמדובר בעיר המקראית נוב לא מיישבת מפני שהאזור כבר נכבש על ידי ישראל.
לפי פירוש התלמוד מדובר בעיר בשם נוב בשטח פלשתים.
אחרים הציעו שהכתיב המדויק הוא "גוב" כמו בשאר הקרבות עם בני הרפה, גרסיאל שלל את הפירוש בשל העובדה שלא נמצא מקום בשם זה, ולא סביר שתהיה טעות אחת מתוך ארבע אזכורים.
גרסיאל טען שמדובר בטעות מהמילה "נגב".
בגדי מלחמתו הם "קין" במשקל 300 שקלים והוא "חגור חדשה" לפי משה גרסיאל קין הוא כלי נעיצה שמקורו במשפחת הקיני.
לפי רש"י הוא ראש הרומח.
לפי רבי יוסף קרא הכוונה לכובעו.
"חגור חדשה" הכוונה ל"חגור בחרב חדשה" וזהו מקרא קצר.
לפי רש"י הכוונה למדים חדשים וזהו היום הראשון בו לבש מדים.
חיים נחמן ביאליק כתב סיפור קצר המתאר את העלילה המוזכרת בגמרא.
הוא השתמש בנוסח הדפוס הרגיל.
דוד ופסי (9 בנובמבר 1919 – 6 בנובמבר 2001) היה כימאי ומדען חומרים ישראלי, פרופסור בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע.
כיהן כראש המחלקה לחומרים פלסטיים וכראש אגף המחקר והפיתוח בחברת מכתשים, והיה מהראשונים בישראל לקדם שיתוף פעולה בין המחקר הבסיסי באקדמיה לבין התעשייה.
דוד ופסי נולד בדווינסק (דאוגבפילס) שבלטביה, בנם של דורה (לבית יודין) ומנחם-מנדל ופסי, אח לסוניה.
שני הוריו נספו בשואה ואחותו הייתה לימים ממקימות מושב בית שערים.
שלמה מיכאלס ומירון וובסי היו קרובי משפחתו.
עלה לארץ ישראל ב-1938. למד לתואר שני בכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן המשיך ללימודי תואר שלישי במכון ויצמן למדע.
עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה ב-1955, בוצעה בהנחיית פרופ' אהרן קציר ונשאה את הכותרת "הפולימריזציה של ניטרו-אתילן".
במקביל ללימודיו שירת בצה"ל בחיל המדע ולאחר מכן באגף למחקר ותיכון (לימים רפאל), עד 1954. בין היתר לקח חלק בפיתוחו של טיל ג-26 נגד כלי שיט.
ב-1957 הצטרף ופסי לסגל הפקולטה לכימיה במכון ויצמן.
בשנות ה-60 מונה לפרופסור חבר וב-1970 מונה לסגן יו"ר המועצה המדעית של המכון והועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
באותה עת גם מונה לראש המחלקה לחומרים פלסטיים בפקולטה לכימיה.
ב-1977 מונה לראש מרכז מחקר תעשייתי שהוקם במכון ויצמן, במטרה לגשר בין מחקר אקדמי ליישומים תעשייתיים.
ב-1959 הקים ופסי את המעבדה לפלסטיקה במכון ויצמן וניסה לעודד יוזמות של מחקר יישומי.
באותה שנה הוקמה חברת מסחור הטכנולוגיות של מכון ויצמן, "ידע חברה למחקר ופיתוח".
אולם ב-1967 הביע את חוסר שביעות רצונו ממדיניות המכון במזכר שכתב:
בשנות ה-60 עסק ופסי בטלומריזציה ובייצור סיבים סינתטיים.
בתקופה בה עמד בראש המעבדה הורחבה פעילותה באופן משמעותי וצוידה בציוד חדיש לאותה עת.
בשנות ה-70 עבודתו של ופסי התמקדה בפיתוח וחקר חומרים פולימריים, ובעיקר ממברנות פולימריות המכילות ממסים (solvent-polymeric membranes).
ממברנות אלו עוררו עניין בשל יכולתן לברור בין יונים שונים, תכונה החשובה ליישומים כמו טיהור מים ותהליכי הפרדה כימיים.
בנוסף, הוא היה שותף למחקרים על קופולימרים של ויניל פלואוריד, שבהם פותחו חומרים פולימריים חדשים בעלי תכונות כימיות ופיזיקליות רצויות לשימושים תעשייתיים.במקביל, בשנות ה-60 וה-70, כיהן ופסי כראש אגף המחקר והפיתוח בחברת מכתשים.
ב-1968 היה חבר בוועדת החקירה לאסון מכתשים, פיצוץ שבו נפצעו 13 מעובדי החברה.
ב-1960 ביקר יחד עם אפרים קציר וצבי צור בסימפוזיון בינלאומי לכימיה מולקולרית שנערך בברית המועצות.
ב-1973 הציע תוכנית לשיתוף פעולה חקלאי-תעשייתי בין ישראל לירדן ואשר יתרום לפיתוח הערבה.
התוכנית פורסמה בביטאון מדעני האטום.
ב-1990 הציע רעיון להצלת ים המלח.
מ-1951 עד לפטירתו, ופסי היה נשוי לקלרה (לבית מאי).
היה אב לשניים, התגורר בשכונת דניה בחיפה.
נפטר בגיל 81 ונטמן בבית העלמין כפר סמיר שבעירו.
דוד זילברמן (נולד ב-9 במאי 1947) הוא כלכלן חקלאי ישראלי-אמריקאי, פרופסור ובעל הקתדרה על שם רובינסון במחלקה לכלכלה חקלאית ומשאבים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
זילברמן משמש כפרופסור במחלקה לכלכלה חקלאית ומשאבים בברקלי מאז 1979. מחקריו משתרעים על פני מגוון תחומים, כולל כלכלת טכנולוגיית ייצור וסיכונים בחקלאות, מדיניות חקלאית וסביבתית, שיווק, ובעשורים האחרונים גם כלכלת שינויי האקלים, דלק ביולוגי וביוטכנולוגיה.
הוא זכה בפרס וולף לחקלאות בשנת 2019, הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית מאז אותה שנה, כיהן כנשיא האגודה לכלכלה חקלאית ויישומית (AAEA), והוא עמית של ה-AAEA, האגודה לכלכלה סביבתית ומשאבים, והאגודה האירופית לכלכלה סביבתית ומשאבים.
דוד הוא בלוגר פעיל בבלוג של ברקלי ומעריץ מושבע של קבוצת הכדורסל גולדן סטייט ווריורס.
זילברמן נולד בירושלים בזמן המנדט הבריטי.
הוא למד בתיכון בית הכרם.
לאחר שירות בצה"ל ועבודה בקיבוץ, השלים תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב, וקיבל דוקטורט בכלכלה חקלאית ומשאבים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1979. זילברמן נשוי לליאורה אבועב-זילברמן, ולהם שלושה בנים ושישה נכדים.
זילברמן מלמד, חוקר ומשמש כמומחה להדרכה חקלאית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
מחקריו משלבים תיאוריה, עבודה אמפירית והפצת ידע.
מחקריו מתמקדים בבעיות ניהול ומדיניות בתחום החקלאות, משאבי טבע והסביבה.
הוא היה מעורב בדיונים מדיניותיים מרכזיים, כולל מעבר לשוקי מים, רגולציה ושימוש בחומרי הדברה, ומדיניות ביוטכנולוגיה ודלק ביולוגי.
מחקריו משלבים מאפיינים של מערכות אגרונומיות וביופיזיות במודלים כלכליים, תוך דגש על הטרוגניות של אנשים ומיקומים, וכן על דינמיקות וסיכונים.
הספרות המסורתית על התפשטות טכנולוגיה ראתה בה תהליך של חיקוי.
זילברמן דגם את ההתפשטות כתוצאה של בחירות כלכליות של מקבלי החלטות הטרוגניים המושפעים מתהליכים דינמיים.
זילברמן, ז'או והיימן (2013) טענו כי בחירות של אחרים מעלות את המודעות לטכנולוגיה חדשה, אך אנשים מעריכים אותה לפי העדפותיהם ומגבלותיהם.
הבדלים בהתנהגות האימוץ משקפים הטרוגניות כלכלית ודמוגרפית.
תהליכים דינמיים כמו למידה תוך כדי עשייה ולמידה תוך כדי שימוש עשויים להפחית עלויות ולהגביר את היתרונות של טכנולוגיות חדשות, ובכך לקדם אימוץ לאורך זמן.
פדר, ג'סט וזילברמן (1985) חקרו את המודל של בחירת האימוץ (האם לאמץ או לא) ועוצמת האימוץ (כמה לאמץ), תוך דגש על תפקיד הסיכון, חוסר גישה לאשראי ואריסות בהאטת אימוץ טכנולוגיות מודרניות במדינות מתפתחות.
סקירה של סאנדינג וזילברמן (2001) רואה בחדשנות טכנולוגית תוצאה של פעילויות רב-שלביות (מחקר, פיתוח, מסחור, שיווק, אימוץ) המושפעות מתמריצים כלכליים.
הם מציעים כי מחקרי אימוץ צריכים לנתח במפורש את השפעת מאמצי השיווק, כולל פרסום, הבטחת החזר כספי, דגימות והדגמות.
גראף, היימן וזילברמן (2002) מדגישים את תפקיד המתחם התעשייתי-חינוכי בהכנסת חדשנות מודרנית.
מחקר אוניברסיטאי עשוי להביא לרעיונות חדשים, וזכויות הפיתוח עשויות לעבור לסטארט-אפים שיהפכו לחברות גדולות או יירכשו על ידיהן.
מצוינות במחקר ופיתוח ומנגנוני העברת טכנולוגיה יעילים הם מפתח לחוזק בחקלאות ובתעשייה.
זילברמן ועמיתיו (2013) בחנו את הכלכלה הפוליטית של ביוטכנולוגיה, במיוחד בהבדלים בין-יבשתיים בתוצאות כלכליות-פוליטיות באימוץ ביוטכנולוגיה חקלאית.
ניתוח זה תרם להבנת האופן שבו אידאולוגיות של גידולים מהונדסים גנטית התפתחו בארצות הברית לעומת אירופה ואפריקה, וקבוצות האינטרסים שמילאו תפקיד בתהליך הדינמי הזה.
זילברמן, קפלן ווסלר (2015) ניסו להבין את ההפסד הרווחתי הנובע מאיחור באימוץ טכנולוגיות מהונדסות גנטית עקב מחסומים רגולטוריים.
המאמר בחן את ההקשר הספציפי של אימוץ אורז הזהב, המונע מחסור בוויטמין A, וכן גידולי מזון עיקריים כמו תירס, חיטה ואורז.
ניתוח זה תרם להבנת ההשלכות הרווחתיות של חוסר אימוץ טכנולוגיות מהונדסות ברחבי העולם, תוך שימוש בכלים כלכליים פשוטים והנחות לגבי השפעות התשואה.
קסוול וזילברמן (1986) פיתחו מסגרת להערכת הכלכלה של טכנולוגיות השקיה.
מסגרת זו מבחינה בין מים מיושמים למים אפקטיביים (מים המשמשים את הגידול).
יעילות ההשקיה (היחס בין מים אפקטיביים למים מיושמים) גבוהה יותר עם טכנולוגיות השקיה מודרניות ובקרקעות בעלות קיבולת החזקת מים גבוהה.
הם חוזים שטכנולוגיות השקיה מודרניות (כמו השקיה בטפטוף) יגדילו תשואות אך עשויות להגביר את השימוש במים ליחידת שטח.
טכנולוגיות אלה צפויות להיאמץ יותר בקרקעות חוליות, בגידולים בעלי ערך גבוה ובמקומות עם עלות מים גבוהה.
טיילור וזילברמן (2017) ניתחו את התפשטות ההשקיה בטפטוף בקליפורניה, והראו כי היא אומצה תחילה בגידולים בעלי ערך גבוה, בצורות האיצו את קצב ההתפשטות, ושיתוף הפעולה בין הדרכה חקלאית והמגזר הפרטי היה מכריע להתאמת הטכנולוגיה לגידולים ואזורים שונים.
זילברמן, ח'אנה וליפר (1997) וח'אנה וזילברמן (2001) הרחיבו את מושג יעילות השימוש במים לחקר התמריצים לאימוץ טכנולוגיות השקיה מודרניות, תוך חשיבה רחבה יותר על טכנולוגיות שיכולות להגביר את יעילות השימוש במשאבים בהקשרים שונים והמכשולים הכלכליים לאימוצם הנרחב.
טכנולוגיות אלה כוללות כאלה המשפרות יעילות אנרגטית בייצור חשמל בהודו, יעילות שימוש בדשנים בייצור תירס במערב התיכון של ארצות הברית, וטכנולוגיות שימור אחרות שיכולות להוביל לצמיחה בת קיימא.
תרומה מרכזית של עבודה זו הייתה להראות כיצד עיוותי מדיניות יכולים להפחית תמריצים לאימוץ טכנולוגיות שהן כלכליות ומועדפות מבחינה סביבתית.
זילברמן ועמיתיו (2008) בחנו את ניהול משאבי המים "בעידן של מחירי אנרגיה גבוהים".
המאמר מצא כי עליית מחירי האנרגיה תפגע בשאיבת מי תהום לחקלאות, תגביר את ההסתמכות על אנרגיה הידרואלקטרית, ועשויה לגרום להסטת מים מגידולי חקלאות, מה שיוביל לעליית מחירי המזון.
המילטון ועמיתיו (2013) דגמו את בעיית סילוק הפסולת הקולקטיבית תחת השפעות חיצוניות של רשת הנובעות ממערכת סילוק פסולת מרושתת המובילה למתקן עיבוד מרכזי.
המאמר מצא כי תצורה זו מובילה באופן אופטימלי לדפוס מרחבי של "זיהום מקומי" גרוע יותר ושימוש נמוך יותר במערכת הסילוק עבור מפיקי פסולת המרוחקים מהמתקן המרכזי.
שיה וזילברמן (2016, 2017) בחנו האם שתי גישות נפוצות להתמודדות עם מחסור במים, כלומר שיפור יעילות השימוש במים והרחבת קיבולת אחסון המים, משלימות או מחליפות זו את זו.
עבודות אלה חוקרות השלכות תאורטיות לא אינטואיטיביות, אך רלוונטיות מעשית, על השקעה בתשתיות, יעילות צריכה ושימור מים ומשאבים אחרים.
קולנדר וזילברמן (1985) פיתחו כלל להקצאת קרקע שאינו תלוי באופי ההתפלגות של כל אלמנט בקבוצת הבחירה ומתחשב בכל המומנטים של התפלגות זו.
כלל זה יושם על הבחירה בין כותנה לתירס בדלתא של המיסיסיפי, והראה כי התחשבות רק בשני המומנטים הראשונים של ההתפלגות עלולה להיות בלתי מוצדקת ונזילה מבחינה אמפירית, תאורטית ובמונחי התועלת של מקבל ההחלטות.
ליכטנברג וזילברמן (1986) פיתחו פונקציית בקרת נזקים להערכת השפעות חומרי הדברה.
חלק מהתפוקה הפוטנציאלית אובד עקב נזקי מזיקים, התלויים באוכלוסיית המזיקים, בתנאים האקלימיים והביופיזיים.
ניתן להפחית נזקי מזיקים באמצעות כלי בקרת מזיקים, אך ההשפעה ארוכת הטווח עלולה להיפגע עקב עמידות.
הם הראו כי הערכת התפוקתיות של חומרי הדברה דורשת מפרט מדויק של פונקציות נזק, וטעות במפרט עלולה להוביל לשגיאת הערכה משמעותית.
לפונקציית בקרת הנזקים היו יישומים רבים, כולל הערכת השפעת גידולים מהונדסים גנטית, והיא נסקרה על ידי סקסטון, ליי וזילברמן (2007).
תשלום עבור שירותי מערכת אקולוגית
וו, זילברמן ובבקוק (2001) פיתחו מסגרת מושגית להקצאת קרן ציבורית המשלמת למפיקים להשתמש בקרקעות או משאבים אחרים בפעילויות המועילות לסביבה.
מדיניות מסורתית כיוונה למקסם את כמות הקרקע הכוללת שנרשמה לתוכניות, בעוד אחרות כיוונו להשתמש במשאבים בקרקע עם השירותים הסביבתיים הטובים ביותר.
המאמר מראה כי יעיל כלכלית למקד קרקעות בעלות היחס הגבוה ביותר של תועלת סביבתית לדונם.
בבקוק ועמיתיו (1997) הראו עם נתונים ממערב התיכון של ארצות הברית כי בעוד בעלי קרקעות מעדיפים תוכניות מכוונות לרכישת קרקע פחות פרודוקטיבית, מיקוד לקרקע עם היחס הגבוה ביותר של תועלת לדולר שהושקע עשוי להגדיל את השירותים הסביבתיים ב-10-30%.
זילברמן, ליפר ומקארתי (2008) חקרו את ההשפעה החלוקתית של תשלומים עבור שירותי מערכת אקולוגית.
הם הראו כי תשלום להסטת קרקע מייצור לפעילויות סביבתיות עשוי לפגוע בעניים, בעוד תוכניות עבודה על קרקע עשויות להועיל לסביבה ולעניים.
זיווין, הואת' וזילברמן (2000) פיתחו מודל ביו-כלכלי שבו מין נחשב גם כמזיק וגם כמשאב.
אוכלוסיות במצב יציב ובקרה אופטימלית תלויות במגוון גורמים רגולטוריים וכלכליים.
יישום למקרה של חזירי בר בקליפורניה מציע כי התרת לבעלי קרקעות ליהנות מהיתרונות הפנאי הקשורים לחזירי בר, ובכך להפוך את קרקעותיהם למשאב רב-שימושי, מביאה לאוכלוסיית חזירים גדולה יותר במצב יציב ולהחזרים גבוהים יותר לבעלי הקרקע.
אוגישי, זילברמן ומטקלף (2003) בחנו את יעילות החקיקה בניהול שאריות פסולת בעלי חיים.
המאמר טוען כי החקיקה לא התאימה לשינויים האחרונים במבנה מערכות ייצור בעלי חיים, במיוחד חקלאות חוזית ותיעוש החקלאות.
המאמר מציע רפורמות מדיניות המגבירות את האחריות של חברות חקלאיות גדולות, הידועות כמשלבות, להשפעות סביבתיות שליליות הנגרמות מפעילויות ייצור בעלי החיים של היצרנים שלהם.
הרפורמות צריכות להרחיב את האחריות לכל המשתתפים בפעילויות ייצור וצריכת בעלי חיים.
זיווין, ג'סט וזילברמן (2006) חקרו את משפט קואס תחת השפעה חיצונית סטוכסטית.
רונלד קואס זכה בפרס נובל על עבודתו הטוענת כי מערכת תחרותית עם הקצאות זכויות קניין מוגדרות היטב, מידע מושלם וללא עלויות עסקה תשיג אופטימליות של פארטו באמצעות תהליך של מיקוח מרצון ותשלומים צדדיים.
מאמר זה חוקר טענה זו בהקשר של בעיית השפעה חיצונית סטוכסטית ומוצא כי כאשר לפחות סוכן אחד הוא סליד מסיכונים, התוצאות האופטימליות אינן בלתי תלויות בהקצאה הראשונית של זכויות הקניין.
כאשר המזהם והנפגע הם חברות גדולות ומקושרות היטב, כללי האחריות הם בעלי משמעות מועטה - הסוכנים יגיעו לתוצאות יעילות באמצעות מיקוח, כלומר תוצאת קואס מתקבלת.
כאשר המזהם הוא גדול והנפגע הוא קטן, המזהמים צריכים לשאת באחריות מלאה לנזקים.
כאשר המזהם הוא קטן והנפגע הוא גדול, כל כללי האחריות יהיו לא אופטימליים, ומאמצים להתקשר על פעילויות מזהמות שניתן לאמת, במקום נזקים שהתממשו, יהיו מועדפים.
זיווין וזילברמן (2002) פיתחו ויישמו מודל כלכלי של רגולציה של סיכונים בריאותיים סביבתיים המבוסס על מבנים מדעיים המשמשים בבריאות הציבור.
מפרט מבני זה מאפשר לזהות תפריט של אפשרויות מדיניות, כולל בחירה של מדיניות אופטימלית שבה תת-קבוצות פגיעות של האוכלוסייה ממוקדות בטיפולים מיוחדים להפחתת חשיפה, המכונים 'תיוג'.
תוצאות אנליטיות מראות כי הרווחים הכלכליים הפוטנציאליים מתיוג תלויים באופן קריטי באיכות ההון הקיים, במידת התשואות לגודל בטכנולוגיות הטיפול, ובגודל וברגישות של האוכלוסייה הפגיעה.
יישום אמפירי של המודל למקרה של קריפטוספורידיום במי שתייה מצביע על כך שתיוג יכול להפחית משמעותית את עלויות עמידה בתקני בריאות במחוזות מים קטנים ובינוניים.
דו ועמיתיה (2015) בחנו את השימוש האופטימלי בכלי ניהול סיכונים כאשר קיימים כלים מרובים.
חוזים וביטוחי יבול הם אמצעים חשובים לחקלאים להפחתת סיכונים בחקלאות המודרנית בארצות הברית.
מאמר זה חוקר את השפעת ההצטרפות לביטוח יבול על תנאי החוזה והשתתפות החקלאים בחוזי שיווק ומראה כי שיפור בתנאי ביטוח היבול (פרמיות נמוכות יותר, סובסידיות גבוהות יותר) הופך את החוזים לפחות מושכים לחקלאים כאמצעי להפחתת סיכונים.
לכן, מתווכים עשויים לשנות את הצעות החוזה שלהם כך שיהיו אטרקטיביות יותר.
עם זאת, שיפורים בתנאי החוזה מוגבלים על ידי עלותם למתווכים ולא יובילו להרחבת ההשתתפות בחוזים.
ז'או וזילברמן (1999) הרחיבו את תאוריית האפשרויות הממשיות כדי לקחת בחשבון הפיכות חלקית ואנדוגנית.
המאמר הראה כי התחשבות בהפיכות יקרה היא קריטית בפיתוח משאבי מים.
מסגרת האפשרויות הממשיות יושמה מאז לניהול ושיקום משאבי טבע שמתחשבים בשינויים טכנולוגיים חוסכי משאבים בעתיד (ז'או וזילברמן, 2001), לערבויות החזר כספי שבהן למידה על איכות המוצר והתאמתו מתרחשת לאחר הרכישה (היימן ועמיתיו, 2002), ולאימוץ טכנולוגיה והסתגלות לשינויי אקלים שבהם ההפיכות משחקת תפקיד קריטי (זילברמן, ז'או והיימן, 2012).
זילברמן ועמיתיו (2022) הציעו כי מחקר כלכלי צריך לשים דגש על חדשנות ושרשרת אספקה.
הם הבחינו בין שרשרת אספקה של חדשנות לשרשרת אספקה של מוצרים.
שרשרת האספקה של חדשנות הופכת רעיונות למוצרים, ושרשרת האספקה של המוצרים מיישמת אותם.
שרשרת האספקה של חדשנות עשויה לכלול גילויים אוניברסיטאיים, פיתוח על ידי סטארט-אפים והעברה לחברות.
עיצוב שרשרת האספקה של מוצרים דורש החלטות על מבנה (אינטגרציה אנכית, שימוש בחוזים או שווקים בשלבי שרשרת האספקה השונים).
עיצוב שרשרת האספקה מקים מוצרים וסידורים חדשים.
בדרך כלל, שרשראות אספקה חדשות נוטות לנצל כוח שוק ומתפתחות עם הזמן כשהן מתרחבות במרחב ונפגשות עם תחרות.
תנאי אשראי ושיקולי סיכון משפיעים על עיצוב שרשרת האספקה.
שיקולי שרשרת האספקה הם מכריעים בקביעת מדיניות.
דו, לו, רירדון וזילברמן (2016, 2017) הציגו מסגרת מושגית המתארת את הסוגיות והאסטרטגיות של חברה עם חדשנות (במוצר, טכנולוגיה או מערכת).
כדי "ליישם" את החדשנות במונחים של רכש חומרי גלם (תשומות ביניים), ייצור ועיבוד ושיווק, החברה החדשנית מבצעת עיצוב אסטרטגי של שרשרת האספקה שלה.
עליה להחליט כמה לייצר, אילו קטעים של שרשרת האספקה לבצע בתוך הבית לעומת מיקור חוץ, ואילו מוסדות כמו חוזים ותקנים היא תשתמש כדי לתאם את הספקים המבטיחים את המיקור החיצוני שלה.
דוד שימש כיועץ להבנק העולמי, ארגון המזון והחקלאות, מחלקת החקלאות של ארצות הברית, CGIAR, הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית והשתתף בשני פאנלים של המועצה הלאומית למחקר.
זילברמן עבד בתחומי כלכלה חקלאית, כלכלה סביבתית, כלכלה של משאבים, מים, שינויי אקלים, דלק ביולוגי וביוטכנולוגיה חקלאית.
הוא תומך פעיל בביוטכנולוגיה חקלאית, משתתף בדיונים ציבוריים בנושאים הקשורים לטכנולוגיות מהונדסות גנטית וקניין רוחני.
הוא תורם תדיר לבלוג של ברקלי, פלטפורמת בלוגים לסגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
באמצע שנות ה-90, יחד עם הכלכלנים ויטוריו סנטניאלו ורוברט אוונסון, הקים את הקונסורציום הבינלאומי למחקר ביוטכנולוגיה חקלאית, שמטרתו לקדם אינטראקציה בין חוקרים ואנליסטים.
בשנת 2001, הוא היה ממייסדי תוכנית המנהיגות הסביבתית על שם בירס, המספקת הכשרה במדעי הסביבה והמשאבים הטבעיים, מדיניות ומנהיגות.
מאז, התוכנית הכשירה 702 בוגרים מיותר מ-114 מדינות.
ב-2012, בתמיכת קרן מקארתור, הוא ייסד את תוכנית המאסטר לפיתוח מעשי באוניברסיטת ברקלי, תואר מקצועי בן שנתיים המיועד לעוסקים בפיתוח.
דוד זכאי (ז'וּכוֹביצקי; חתם בשם העט ז.
דויד; 16 בספטמבר 1886, ב' בתשרי תרמ"ז – 15 בינואר 1978, ז' בשבט תשל"ח) היה איש העלייה השנייה, מורה עברי, מפעילי תנועת העבודה, עיתונאי ופובליציסט עברי בתקופת היישוב ובמשך 30 שנה לאחר הקמת המדינה.
דוד זכאי נולד ב 1886 בשם דוד ז'וּכוֹביצקי בעיירה אוסטרושיצקי שבפלך מינסק, באימפריה הרוסית (בתחום המושב, כיום בבלארוס), בן ליצחק ז'וכוביצקי (נצר לר' ישעיה ז'וּכוֹביצֶר, ה'צדיק הנסתר' מהכפר ז'וכוביץ שליד מיר), למדן משכיל, סוחר, שכתב ב"המליץ" וב"הצפירה", ולהוֹדה לבית גיטלין.
קיבל חינוך יהודי מסורתי בחדרים ובישיבה במינסק.
כבר מגיל צעיר נמשך לרעיון התחייה הלאומית היהודית ותחיית הלשון העברית.
לאחר תום לימודיו כיהן כמורה עברית בעברית ב"חדר מתוקן" בעיירה קרוצ'י שבפלך מוהילוב ובבית ספר עברי לבנות בעיירה גולטה שבפלך חרסון.
בשנת 1909 נישא לרחל בת הרב אברהם אהרונסון הכהן (רב באבוליץ ובקרוצ'ה , ואחיו של הרב שלמה הכהן אהרונסון, רבהּ של קייב והרב הראשי האשכנזי הראשון של תל אביב).
אחיה של רחל היה הסופר זלמן יצחק אנוכי (ז"י אנוכי).
באותה שנה, 1909, עלו בני הזוג לארץ ישראל, לאחר שדוד ביקר בה כבר בקיץ 1908. בארץ המשיך לכהן כמורה במושבות גדרה ובאר טוביה.
היה מפעילי תנועת העבודה, כתב רשימות בעיתון "הפועל הצעיר".
עם חבריו של דוד נמנה הסופר יוסף חיים ברנר.
בקיץ 1914 נסע ללוות קבוצה מתלמידי גימנסיה "הרצליה" לחופשה בבתי הוריהם ברוסיה, ועקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה לא יכול היה לחזור ארצה עד פסח תר"פ.
בחזרתו היה למנהל ועדת התרבות של "אחדות העבודה".
עם ייסוד ההסתדרות הכללית בשנת 1920 היה המזכיר הכללי הראשון.
בהמלצת דוד בן-גוריון שינה דוד ז'וכוביצקי את שם משפחתו לעברי ובחר בזכאי, שמזכיר בצליל את השם המקורי.
עד לייסוד העיתון "דבר" בשנת 1925, ערך את ביטאון ההסתדרות (ה"פנקס") ואת ביטאון "אחדות העבודה" "קונטרס", שם גם פרסם את מדורו "טורים".
עם ייסוד "דבר" הצטרף באופן טבעי לסגל העיתון שבו פרסם את טוריו, היה חבר ומזכיר המערכת, היה עורך לילה ובתקופה מסוימת גם ערך את העיתון.
דויד", לוותה אותו במשך כל שנותיו ב"דבר".
במדורו "קצרות" ביטא בתמציתיות חוויות מחייו, אירועים מחיי היישוב והעם היהודי וכתב על אודות אישים, ספרים ואנשי רוח.
זכאי היה אסטרונום חובב וסקירות על גרמי השמיים פרסם בטורו החודשי "בשמיים".
תצפיותיו בכתמי השמש, במשך שנים רבות, התפרסמו בהוצאת מצפה הכוכבים בציריך, והוא אף תרגם לעברית את הספר "אסטרונומיה" של נורמן לוקייר (Lockyer), מדען ואסטרונום בריטי, בעל עניין מיוחד בשמש (תל אביב: קופת-הספר, תרפ"ט 1929, בסדרת "דעת: ספרי מדע לנוער ולעם).
ב"קול ירושלים" שידר הרצאות על אסטרונומיה.
בזמן מאורעות תרפ"ט, 1929, הוחבא במרתף ביתו בתל אביב, בשד' הקרן הקיימת (לימים שד' בן-גוריון) נשק של ה"הגנה".
על גג הבית עמד הטלסקופ לתצפיות אסטרונומיות שבעזרתו תצפתו אנשי ה"הגנה" על הסביבה
בחצר ביתו הייתה לזכאי תחנה מטאורולוגית קטנטנה שבעזרתה דווח באופן קבוע ובמשך שנים רבות מאוד על כמויות המשקעים שנמדדו.
בשנות החמישים הרצה בשידור ב"קול ישראל" ובפורומים שונים על אגדה ומדרשי חז"ל.
הרצאותיו קובצו בספר "נקרא באגדה".
זכאי כיהן כציר אספת הנבחרים וציר לקונגרס הציוני ה-19 בלוצרן, 1935. היה חבר מרכז הסתדרות המורים, חבר ועד החינוך, וכתב ב"החינוך".
בשנת 1956 זכה בפרס סוקולוב לעיתונאות.
דוד זכאי נפטר בתל אביב בשנת 1978, בן 91 היה במותו ונטמן בבית העלמין "נחלת יצחק".
הותיר אחריו שני בנים ובת ושבעה נכדים.
בנו יעקב היה פעיל ב"הגנה", ביתו חנה שרתה ב ATS (חיל הנשים של הצבא הבריטי) ואברהם היה המפקד הראשון של הפלי"ם וראש מספן הציוד בחיל הים.
קצרות, תל אביב: דבר, תשי"ד 1955. (לקט מאמרים שנדפסו ב"דבר")
נקרא באגדה: כפשוטה ולאור ימינו, תל אביב מחברות לספרות, תשכ"ה 1964. (דברי אגדה והסברים; מבוסס על שיחות ששודרו ב"קול ישראל" בשנים תשט"ז-תשי"ז)
חיי אז"ר: לחג הגבורות, כ"ד שבט תרי"ד-תרצ"ד, תל אביב: המרכז לנער של ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בא"י, תרצ"ד.
(ספרית המרכז לנוער; חוברת ב)
זלמן שזר: דיוקנו של נשיא / כתבו: דוד זכאי, חנוך ברטוב, ישעיהו אברך, תל אביב: עם עובד, 1973. (אלבום איורים לכבוד הנשיא שזר בלוית מובאות מדבריו ומכתביו ורשימות על אודותיו)
דוד זכאי (עורך), דבר: מאסף במלאת עשרים וחמש שנים לדבר עיתון פועלי ארץ ישראל, תל אביב: דבר, תש"י.
יוסף זלצמן: חמישים שנה להירצחו בשדות כנרת, תרע"ד – כ"ד בחשון – תשכ"ד / (ליקט והביא לביה"ד: מ' מלמד; ערך: ד' זכאי), כנרת: המרכז החקלאי וקבוצת כנרת, תשכ"ד.
ורנר קלר, התנ"ך כהיסטוריה (תרגם: ישראל זמורה; עריכה מדעית: דוד זכאי, יוסף ברסלבי), תל אביב: מחברות לספרות, תשי"ח 1958, תשכ"א 1961.
דוד זכאי (עורך לשוני), כל עת, הדפוס החדש, תשכ"ב אוקטובר 1961.
דוד זריצקי (ט"ו בשבט ה'תרע"ד, 11 בפברואר 1914 - כ"ב בסיוון ה'תשל"ח, 27 ביוני 1978) היה עיתונאי וסופר חרדי עברי-יידי בולט, משורר, מסאי ועורך.
זריצקי נולד בפינסק שברוסיה, לאשר ושיינדל.
הוא גדל בפינסק ובמשך תקופה מסוימת למד בסניף ישיבת נובהרדוק שבעיר ומשיטתה שאב רבות.
אחר למד בישיבת ראדין והיה מתלמידיו של החפץ חיים.
את ימי מלחמת העולם השנייה עבר בסיביר.
לאחר המלחמה עבר לצרפת ועסק שם בפעילות להצלת נוער ניצולי השואה.
באותה תקופה הדפיס זריצקי בפריז את האנתולוגיה 'אויסגעטריקנטע אויגן' - (עיניים שיבשו), ובחודש סיוון ה'תש"ט עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר בני ברק.
זריצקי נמנה עם מקימי היומון החרדי "המודיע" ומכותביו המוכשרים.
אף שנמנה עם החוגים הליטאיים, שימש ככותב ב'די אידישע היים' (=הבית היהודי) - רבעון נשי ובנות חב"ד ביידיש.
רבים מסיפוריו הקצרים התפרסמו בעיתוני נוער של המגזר החרדי.
סיפרו 'שימקה', המספר את סיפורם של ילדים בתקופת השואה, אף הומחז והוצג במסגרת בתי הספר של "בית יעקב".
חלק מיצירותיו פרסם זריצקי תחת השם הרב י' מילשטיין, כהצבת גל-עד לשמו של חברו הטוב שנספה בשואה.
ולעיתים השתמש בשם העט דוד איינר (דוד אחד - ביידיש) כלומר דויד אלמוני.
היה נשוי לברטה לבית ארלנגר.
נפטר בכ"ב בסיוון ה'תשל"ח (27 ביוני 1978) מהתקף לב, בהותירו אלמנה וארבעה ילדים.
בנו הוא מומחה הכשרות הרב יוסף זריצקי.
בתו היא שיינדל ויינשטיין (שו"ש), מייסדת ועורכת שבועון הנשים של "המודיע", "הבית שלנו".
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 נקרא רחוב על שמו בשכונת רמות שבירושלים.
מבחר מיצירותיו ראו אור במהדורה מחודשת על ידי הוצאת יפה נוף, ירושלים תשס"ח.
יצירתו הספרותית של זריצקי היא רחבת היקף.
הוא עסק בעריכת ויצירת ספרות תורנית, סיפורת ומסות, בעברית וביידיש.
חלק מספריו ביידיש תורגמו לעברית.
היה מי שמנה שישה תחומי כתיבה אצל זריצקי:
תיאור גיבורי סיפור תוך ירידה לנבכי נפשם
זריצקי הרבה להאניש חפצים ואף מושגים מופשטים.
אצלו חלונות מזיעים, הלילה שבע ודשן, האבנים מתייפחות, חלל האוויר פורץ בצחוק, מצבות לוחשות סוד, העץ בוכה מבושה, הלבנה מחבקת, ועוד מאות דימויים.
הסופר משה פראגר כתב עליו: .
עוד אמר זריצקי על עצמו: :.
בהיותו תלמידו של ה"חפץ חיים" ראה הוא כמפעל חיים, ללקט ולערוך את הגותו של רבו בכל מכמני התורה, בשפה עממית.
כתיבתו התורנית הייתה בעיקרה אנתולוגיה המלקטת מקורות מן הזרמים השונים של היהדות החרדית.
הוא ערך קובץ משלים מגדולי החסידות, החל מהבעל שם טוב ועד הדור השלישי והרביעי בתנועת החסידות, וספרים דומים מגדולי תנועת המוסר.
מנחם פרידמן מתארו כאחד האישים הבולטים שקראו ליציאת הציבור החרדי ממרכזי הערים ירושלים ובני ברק למגורים בערים זולות יותר, כפי שאכן התרחש.
דוד (סשה) חנין (18 באפריל 1923 – 9 במאי 2000) היה ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית הישראלית, רק"ח וחד"ש.
דוד חנין נולד בעיר הומל שבבלארוס, שהייתה אז בשליטת ברית המועצות, ליעקב אלתר חינין, חסיד חב"ד, ולמוסיה חיה חינין.
כילד השתתף חנין באחת מהקבוצות הקומוניסטיות לילדים (הפיונירים).
מלחמת האזרחים בספרד השפיעה מאוד על קבוצת הפיונירים, שמדריכה, יעקב, נסע להילחם בה לצד כוחות הרפובליקה במסגרת הבריגדות הבינלאומיות.
בשנת 1936 קיבלה משפחת חנין מחבר הפוליטביורו, מיכאיל קלינין, אישור להגר מברית המועצות.
בסוף השנה עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב.
אחרי עלייתו פגש נערים מתנועת הנוער ע"ש דב בר בורוכוב, והצטרף יחד עם אחיו לתנועה זו.
במסגרת זו פגש לראשונה פעילי מחתרת מהנוער הקומוניסטי, המשמרת הצעירה של המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה.
מספר חודשים לאחר הצטרפותו לנוער הקומוניסטי התמנה לראש קבוצה שעסקה בפעילויות טכניות כהדבקת כרוזים, חלוקת עיתונים, המצאת סיסמאות וכו'.
במסגרת זו עסק בלילות בגרפיטי ברחובות העיר לפני החגים הקומוניסטיים: אחד במאי, יום המהפכה ברוסיה וכו'.
בתקופה זו קיבל את כינוי המחתרת שלו, סשה, שם שבו דבק עד מותו.
בשנת 1939, באחת מפעולות המחתרת הליליות, יצא חנין ביחד עם אחד מחברי הקבוצה.
בסיום הפעולה, נתפס החבר על ידי סיור משטרה משום שרכב על אופניו ללא פנס.
אף על פי שהוזהר על ידי חנין שלא יישא עליו חומר תעמולה, נמצא עליו במהלך חיפוש שנערך בכליו כרוז שנועד לתלייה באותו לילה.
הנער נלקח לתחנת המשטרה והוכה עד שהחל למסור את שמות החברים בקבוצה.
הנער לא ידע את שמו האמיתי של חנין, אלא רק שהוא עולה מברית המועצות וחבר בתנועת נוער כל שהיא.
הבולשת הבריטית החלה לחקור וגילתה שחבר מזכירות של הנוער הבורוכובי הוא יוצא ברית המועצות.
חנין נעצר על ידי חוקרי הבולשת והוכה קשות במשך זמן רב ולטענתו באופן מקצועי על מנת שלא יתגלו סימני העינויים.
בבית הכלא ביפו החל ללמוד אנגלית בעזרת ספר שקיבל מקומוניסט כלוא אחר ומילון אנגלי שנתן לו אביו.
חנין נשפט למספר חודשי מאסר בבית הסוהר וכשנה מאסר בית.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה הוגלה דוד חנין לבת ים.
למרות ניסיונותיו לראות מה שלום משפחתו בזמן הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב, הוא לא הצליח.
בתחילת שנת 1942, בעקבות פתיחת החזית המזרחית במלחמה והפשרת יחסי הממלכה המאוחדת ורוסיה כתוצאה מכך, שוחררו חנין ואסירים קומוניסטים נוספים.
כששוחררו, למרות שהיו תנועה אסורה לפי חוק, החלו לפעול בגלוי והפיצו כרוזים הקוראים להקמת חזית שנייה נגד הנאצים.
בזמן זה חנין ניסה להתגייס לצבא הבריטי, אך מזכירות הנוער הקומוניסטי, שביססה עליו את בניית התנועה, לא התירה לו להתגייס.
בסיום המלחמה נודע לחנין שאחיו הבכור, בוריס, נהרג במלחמה, ככל הנראה בקרבות לשחרור בודפשט.
דוד חנין הצטרף למקהלת רון, שהייתה קשורה למפלגה הקומוניסטית, והיה מהזמרים הבולטים בה.
במקהלה פגש את חברתו לחיים, שולה שגדלה במשפחה דתית בכרם התימנים
בשנת 1947 נבחר למזכ"ל ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי (בנק"י).
בתקופת כהונתו כמזכ"ל מנה סניף בנק"י בתל אביב מאות חברים.
אחרי קבלת תוכנית החלוקה באו"ם ותמיכת ברית המועצות בה, התגייס חנין לארגון "ההגנה", ובמרץ 1948 נפצע בקרב לפריצת המצור על קיבוץ ניצנים, אחרי שפינה פצועים תחת אש כבדה.
משהכניס את אחד הפצועים למחסה טיפס למשוריין וצרור כדורים פגע ברגלו.
בזמן האשפוז בארץ נאמר לו שכנראה יאלצו לכרות את רגלו.
חנין התנגד לכך בתוקף ובסיוע חבריו הועבר לניתוח בצ'כוסלובקיה שבו רגלו נצלה והוא נשאר בצ'כוסלובקיה לתקופת שיקום.
בשנת 1950 נבחר דוד חנין לתפקיד מזכיר מחוז תל אביב של מק"י, המחוז הגדול ביותר של המפלגה באותה העת.
לאחר בחירתו פרש מתפקידו כמזכ"ל בנק"י.
בתחילת שנות ה-50 נבחר ללשכה הפוליטית של מק"י ובמסגרתה היה אחראי על הפעילות האיגוד מקצועית של המפלגה.
בפילוג שחל במק"י בשנת 1965 היה חנין מראשי הצד שנקט במדיניות האנטי-ציונית, יחד עם מאיר וילנר, תופיק טובי ואמיל חביבי, פלג שכלל את מרבית חברי המפלגה הערבים והקים את מפלגת רק"ח.
אחרי הפילוג היה חנין מרכז בפועל של מזכירות המפלגה והיה אחראי על ארגון המפלגה, על קשרי החוץ של המפלגה ועל פעילותה בתחום האיגוד המקצועי.
הוא היה נציג המפלגה בפגישות הבינלאומיות של המפלגות הקומוניסטיות, ובשם המפלגה נפגש בין היתר עם ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין, צ'ו אן לאי, ועם מנהיג קובה, פידל קסטרו.
בוועידה ה-22 של המפלגה הקומוניסטית הישראלית, הראשונה שאחרי נפילת ברית המועצות, השתתף חנין בוויכוח בנושא מדוע נפלה ברית המועצות.
חנין תיאר את ההתמוטטות כנובעת מכשלים בסיסיים במבנה המשטר ובעיקר מהתפיסה שהפרידה בין סוציאליזם לבין דמוקרטיה פוליטית.
עמדתו זו נותרה במיעוט באותה ועידה מול עמדתו של מאיר וילנר, שגרסה שבברית המועצות אמנם היו שגיאות אבל לא כשלים מבניים.
בסוף הוועידה, לראשונה מאז נבחר לוועד המרכזי של המפלגה, לא נבחר דוד חנין למוסד זה.
הוא נותר חבר פעיל במפלגה והמשיך להשתתף בוויכוחים שהובילו לשינוי בעמדת המפלגה בוועידה ה-23 וה-24 שלה, בכיוון של עמדותיו הבסיסיות.
רעייתו של חנין, שולה, הייתה שותפה קרובה לדרכו.
היא עבדה כגננת בשכונת התקווה בתל אביב.
לזוג שני ילדים - דב ובלה.
ב-9 במאי 2000 נפטר דוד חנין ממחלה.
מארי דוד בן יחיא חותר (1667, צנעא - לאחר 1747, צנעא) - חכם תימני בולט, מקובל וראש אבות בתי הדין בצנעא.
מארי דוד נולד בצנעא ברובע היהודי בשכונה אלסאילה שעל יד הרובע המוסלמי.
כשהיה בן 12 הוא ומשפחתו הוגלו במסגרת גירוש מוזע.
כשחזר מגלות מוזע החל בשיקום הקהילה בשכונתם החדשה קאע אל-יהוד, והיה שותף להקמת בית הכנסת של הרב יחיא הלוי, שלימים נקרא כניס "בית אלשיך" וכניס "בית אלסיאני".
בסמוך להם הקימו את בית הכנסת של משפחת הרב דאוד חותר, אשר בראשו עמד עד שנפטר.
שימש, כנראה, כדיין תקופה מסוימת עם מארי סעדיה בן שלום הלוי-עמר, מארי סעדיה קהא, מארי אברהם טהירי, מארי סעדיה נחום, מארי דוד קאהרי ומארי סעדיה תנעמי.
בשנת ה'תפ"ד (1724), בהיותו כבן 57, נתמנה לשמש כראש בית דין קבוע במדינת צנעא וגלילותיה, וזאת לאחר פטירתו של ראש בית הדין השלישי במספר - הרב שלום בן עמרם הלוי-חמדי.
חברי בית דינו היו: מארי צאלח בן יחיא, מארי יוסף בן סעדיה בשארי ומארי סעדיה תנעמי.
הרב דוד חותר היה בקיא בקבלה.
לאחר גלות מוזע, במסגרת שיקום חיי הקהילה, הוא אימץ כמה ממנהגי ספרד שהיו מבוססים על תורת הקבלה.
בין מנהגיו הקבליים הייתה טבילה יומית לפני תפילת שחרית במקווה שבנה בחצר בית הכנסת.
הרב דוד חי אבוחצירא (מכונה: רבי דוד; נולד ב-16 בספטמבר 1952, כ"ו באלול ה'תשי"ב) הוא הרב הראשי הספרדי של נהריה לשעבר, מאדמו"רי משפחת אבוחצירא שחצרו מהווה מוקד משיכה למבקרים רבים.
נולד בתאפילאלת שבמרוקו לשמחה ולרבי מאיר אבוחצירא, בנו של הבאבא סאלי.
למד במרוקו במוסדות חב"ד, בשנת 1966 עלה עם משפחתו לישראל, ולמד בישיבת פורת יוסף בירושלים אצל הרב שלום כהן.
בגיל 24 הוסמך לכהן כרב עיר, ובשנת ה'תשל"ז, בגיל 25, מונה לרבה הראשי הספרדי של נהריה והיה רב העיר הצעיר ביותר שמונה עד אז.
בנהריה ייסד את ישיבת "אביר יעקב", ישיבה תיכונית על שם סב סבו, רבי יעקב אבוחצירא.
כיום קיימות שתי ישיבות בשם זה, אחת במסגרת ישיבה תיכונית ששייכת לרשת מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא והשנייה כישיבה קטנה, ומוסדות אביר יעקב בעיר הפועלים תחת חסותו כוללים גם בית ספר יסודי וכולל אברכים, הנכללים כולם יחד תחת מוסדות "אור מאיר שמחה", על שם שני הוריו.
לאחר פטירת סבו הבבא סאלי בשנת ה'תשמ"ד, התפטר מרבנות העיר והחל לכהן כאדמו"ר.
חצרו מהווה מוקד משיכה למבקרים רבים.
בשנת ה'תש"ע הקים את מכון אור לישרים, להוצאת כתבי רבני משפחת אבוחצירא.
בשנת ה'תשע"ד השלים המכון את הוצאת עשרים וחמישה ספרי רבי יעקב אבוחצירא, והמשיך בהוצאת ספרים נוספים.
עד היום המכון הוציא לאור מאות ספרים.
הקים את בית הכנסת קול שמחה ברכסים, על שם אמו.
במוצאי שבת כ"א באלול ה'תשע"ט עצרה המשטרה חשוד שניסה לתקוף את הרב אבוחצירא, בבדיקה על גופו נמצאה סכין.
אחיו, הרב אלעזר אבוחצירא נרצח 8 שנים קודם לכן בנסיבות דומות.
באופן תדיר הוא תומך במפלגת ש"ס, וגם ב לאחר הפיצול של מפלגת יחד, קרא לתלמידיו לתמוך במפלגת ש"ס.
מילתא חדתא - הגדה של פסח
מילתא חדתא - על יראת שמים
מילתא חדתא - על פרקי אבות, ב' כרכים
מילתא חדתא - על שבת קודש
מילתא חדתא - ירח האיתנים, ה'תשפ"ה
מילתא חדתא - על חומש בראשית
מילתא חדתא - על חומש שמות
נשוי לרוחמה אבלין לבית תורג'מן, להם תשעה בנים ושתי בנות.
גיסו של ר' יעקב אבוחצירא מרמלה.
הרב דוד חי הכהן (מזדהה בשם המשפחה כהן) הוא ראש ישיבת נתיבות ישראל ראש מוסדות אורות התורה בבת ים ולשעבר רב שכונת רמת הנשיא בבת ים.
בנוסף מלמד בישיבת מרכז הרב בירושלים.
מחברי וממקימי ארגון "רבני הארץ הטובה".
נולד וגדל בירושלים להוריו יחזקאל כדורי וסעידה (ויקטוריה) כהן, שעלו מספר שנים לפני לידתו מעיראק.
בילדותו היה לומד בחופשות הקיץ בישיבת פורת יוסף בגאולה והסתופף בצלם של רבני הישיבה, בניהם הרב יהודה צדקה.
לאביו היה קשר הדוק עם גדולי ישראל מהתקופה הקודמת וע"י כך התחנך הרב על ברכם של גדולי ישראל שהיו בדור הקודם, הרב סלמן מוצפי, חכם אפרים הכהן ועוד.
דודו של אביו הוא הרב אליהו כנוש, שהיה רב בעדת הבבלים ושימש כשוחט האישי של רבי יוסף חיים, ה'בן איש חי'.
רבנים אלו ובראשם ה'בן איש חי' ושנות ילדותו בירושלים ומה שינק מהם מהווים חלק בלתי נפרד מאישיותו, בין השאר גם בפסיקת ההלכה שבה נוהג הרב על פי פסיקותיו של ה'בן איש חי'.
למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר, ואחר כך כשש שנים בישיבת כרם ביבנה.
שירת בצבא במסגרת ההסדר בזמן לימודיו בישיבה זו.
בהמשך למד עוד כשבע שנים בישיבת מרכז הרב.
נקשר במיוחד אל ראשי הישיבות בהם למד, הרב חיים יעקב גולדוויכט, הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם שפירא.
בנוסף נקשר גם אל הרב מרדכי אליהו, שהתגורר בסמיכות אליו באותן השנים.
יש לציין שאת הרב צבי יהודה הכהן קוק הוא מגדיר כרבו המובהק ביותר.
נשא לאשה את עדינה, בתו של הרב דוד סילבר, רב העיר האריסברג, נכדתו של הרב אליעזר סילבר נשיא אגודת הרבנים של ארצות הברית וקנדה, נשיא ועד ההצלה ונשיא אגודת ישראל באמריקה.
דודה של אשתו הוא הרב יהודה גרשוני.
בשלהי שנת תשל"ה נשלח לבת ים על ידי הרב צבי יהודה הכהן קוק, לכהן במשרת רבנות לפי בקשת תושבי בת ים, וכדי לחזק רוחנית את העיר ולהקים בה גרעין תורני.
יש לציין שבאותו הזמן היה אמור הרב ללכת להיות רב באור יהודה, אך בשל הבקשה הנוספת שהגיעה אל הרב צבי יהודה מתושבי בת ים, סבר הרב צבי יהודה שיש להעדיף את בת ים בשל היותה עיר גדולה יותר ובה ניתן יהיה להשפיע יותר.
התחיל את דרכו בבת ים בחדר שבו התקיים מניין לבני עדות המזרח בשבתות, במתחם בית המדרש בקריית באבוב בעיר, מגרעין המתפללים הללו, מהלומדים בשעוריו ומהאנשים שהחזיר בתשובה נוסדה לימים קהילת 'אורות התורה.
בשנת ה'תש"ם הונחה אבן פינה לבית הכנסת, שאותו סיימו לבנות כעבור ארבע שנים, בית הכנסת נבנה בעבודה עברית על ידי אנשי הקהילה, שבנו אותו כל ערב לאחר השיעור של הרב דוד חי.
בית הכנסת הוא מהגדולים בעיר בת ים ונודע בשל סגנון בנייתו הייחודי והמפואר, יש בו כארבע מאות וחמישים מקומות ישיבה ומתקיימים בו מניינים רבים לתפילות שחרית, מנחה וערבית, שיעורי דף היומי ועוד.
במתחם בית הכנסת יש גם בית כנסת אשכנזי הנקרא 'נר יוסף', כמו כן יש במקום כולל לפנסיונרים ובעלי בתים הפעיל בכל שעות היום ומועברים בו שעורים קבועים לכל אורך היום.
בית הכנסת נקרא בשם "אורות התורה", על שם ספרו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בהמשך הקים גני ילדים (כיום יש במוסדות שמונה גני ילדים) ובית ספר יסודי ממלכתי דתי לבנים ובנות (בהפרדה) בעיר אשר גם הם קרויים "אורות התורה".
ב-2016 פוצל בית הספר "אורות התורה" ונותר מוסד לבנים בלבד, בעוד הבנות הועברו ממנו אל בית ספר יסודי ממלכתי דתי חדש תחת מוסדותיו, שנקרא "שירה חדשה".
כמו כן פתח הרב דוד חי בבת ים את אולפנת "צביה בת ים".
בשנת ה'תשס"א הקים חטיבת ביניים, שהפכה בשנת הלימודים ה'תשס"ח להיות חלק מישיבת בני עקיבא אדר"ת בעיר.
בשנת ה'תש"ע חטיבת הביניים שינתה את מסלולה למסלול ישיבה לצעירים שלומדים בה לימודי קודש מוגברים ולימודי חול ברמה רגילה, הישיבה לצעירים היא מסגרת שנמצאת בתוך הישיבה התיכונית אדר"ת בבת ים ופועלת באופן עצמאי חלקית, הישיבה מיועדת לכיתות ז'–י"ב.
במוסדות אלו מתחנכים נכון לשנת ה'תשפ"ו למעלה משמונה מאות וחמישים תלמידים.
רובם של התלמידים תושבי העיר בת ים, וישנם תלמידים המגיעים מהערים הקרובות, חולון, ראשון לציון, תל אביב והסביבה, בשל רמתם התורנית הגבוהה של המוסדות הללו.
כחלק מהמוסדות פועלים בעיר גם סניפים לנוער של תנועת אריאל, סניף לבנים וסניף לבנות, בנוסף לזה יש גם ספרייה לילדים שהוקמה על ידי נשות הקהילה שראו בכך צורך, כמו כן המוסדות מפעילים ארגון צדקה שמחלק מזון לעשרות משפחות בעיר ודואג לנזקקים שונים.
בשנת ה'תשס"ד הקים יחד עם קבוצת אברכים מישיבת מרכז הרב ישיבה גבוהה בבת ים הנקראת "נתיבות ישראל", המונה כ-80 תלמידים (נכון לשנת ה'תשפ"ו).
בשנת ה'תשס"ז הקים הרב הכהן בית כנסת נוסף בבת ים, "אור חדש", הממוקם מעל בית הספר היסודי "אורות התורה" ובסמוך לבנייני קהילת "אורות התורה".
בשנת התשע"ח הקים בית כנסת נוסף הנקרא 'אהל משה'.
חלק מתלמידיו מכהנים כרבני בתי כנסת נוספים בעיר בת ים ואף בעיר חולון.
אחד מתלמידיו הוא הרב טל שאוליאן, ראש ישיבת ההסדר בחולון.
הרב מעביר שיעורים בישיבת מרכז הרב, שיעורים אלו הופסקו בשלב מסוים, אך עם הטלטלה שעברה הישיבה בשנת ה'תשנ"ח בעקבות פרישתם של אנשי הר המור, חידש את השיעור לבקשת ראש הישיבה דאז הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, במטרה לחזק את הישיבה.
במענה לשואל על ישיבת מרכז הרב כתב כך: "הישיבה היא ספוגה בתמצית הרוח שלה ברב קוק זצ"ל ובדרך בנין העם שהתווה בנו הרב צבי יהודה, ובשקידה, גדלות בתורה ולמדנות מתוך עמידה על צדקתנו ללא חת כפי שהתווה הרב אברהם שפירא זכר צדיקים לברכה.
כל רבני הישיבה שהזכרת אחד אחד הם בעלי שיעור קומה בכל התורה ומלאים באורה של התורה הגואלת.
אין ספק שהיא בעלת בכורה בין כל הישיבות בארץ"
מעביר גם שיעורים באתר מכון מאיר.
בעבר הגיש פינה שבועית קבועה בערוץ 7. כיום מגיש פינה שבועית בימי שישי בנושא פרשת השבוע ברדיו כאן מורשת.
משמש כנשיא וכמורה דרך לתלמוד תורה "מאור התורה" בשכונת קריית משה בירושלים.
הרב דוד חי הוא גם חבר באיחוד הרבנים למען ארץ ישראל.
בשנת 2020 היה ממקימי איחוד רבני תורת הארץ הטובה והוא חבר בו מאז היווסדו.
ב-2021 ראש העיר צביקה ברוט החליט להעניק לו את אות יקיר העיר בת ים.
הזדהות פוליטית – היה מזוהה בעבר עם המפד"ל אך עם הקמת האיחוד הלאומי הורה להצביע לה, ונחשב אחד מהרבנים שהמפלגה כפופה להם.
בבחירות 2019 ו-2020 הורה להצביע למפלגת יהדות התורה מאחר שלדעתו רשימת ימינה בראשות נפתלי בנט ואילת שקד אינה מחוברת מספיק לדעת תורה, אינה מוכנה לקבל עליה מרות של רבנים, ואינה פועלת כראוי בענייני דת.
בבחירות 2021 לאחר הקמת הציונות הדתית בראשות בצלאל סמוטריץ הורה להצביע לרשימתו וכך גם הורה בבחירות שנערכו ב-2022.
סירוב פקודה – הצטרף בתקופת תוכנית ההתנתקות לקריאת הרב אברהם שפירא לסרב פקודה.
דוגל בפעולות של איחוד בין קבוצות ומגזרים שונים של שומרי מצוות.
בבחירות המוניציפליות (תשס"ט) יזם איחוד המפלגות הדתיות בבת ים.
כמו כן, יזם כנס רבנים שבו השתתפו רבנים חרדים ודתיים-לאומיים.
במערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע קרא לאיחוד המפלגות נעם, עוצמה יהודית, האיחוד הלאומי והבית היהודי
באדר תשפ"ג ביום בו בוטל חוק ההתנתקות בצפון השומרון הורה לא לומר תחנון.
בג' אלול תשפ"ג, לאחר העמקה מחודשת בסוגיה, הגיע למסקנה שפתיל תכלת מארגמון קהה קוצים, הוא התכלת האמיתי, ולדעתו יש להטילו בציצית.
עם זאת אינו מורה לאחרים להטיל תכלת בטליתם, לשואלים אותו עונה שהוא מטיל תכלת בציצית.
זאת לאחר שנים רבות בהן סבר שאין להטיל תכלת בציצית.
עריכת נר לדוד – המלכות הראויה לישראל לאור דמותו של דוד מלך ישראל.
וכן ביאור חטא דוד ובת שבע.
מה ידידות – בנושא מלאכות שבת, הלכותיהן למעשה והרעיון שמאחוריהן.
במעמד השחר – בנושא אמונה ותפילה.
שיר למעלות ארצנו – סדרה של שלושה ספרים בנושא תורת ישראל, עם ישראל וארץ ישראל.
אמת ואמונה– שיחות על פרשיות שבוע בשני כרכים.
בהיותו קרוב- קובץ מאמרים לראש השנה ויום הכיפורים.
יונת אלם – פירוש על ספר יונה שהוצא לאור על ידי תלמידיו.
אור לישרים – פירוש על מגילת אסתר שהוצא לאור על ידי תלמידיו.
מאירת עיניים – פירוש על הגדה של פסח שהוצא לאור על ידי תלמידיו.
מועדי חיים – שיחות על המועדים, 2 חלקים.
הוצא לאור על ידי תלמידיו.
דבריך יאיר – שיחות הרצי"ה על הנביאים, ששוכתבו על ידי הרב יאיר אוריאל (בעריכת הרב ובביאורו).
דוד חימום (מוכר גם בשמו הלועזי: בּוֹיְלֶר) הוא מכל סגור שבתוכו מחממים מים או נוזל אחר.
הנוזל החם או האדים שלו יוצאים מהדוד ומשמשים לתהליכים שונים, או שבאמצעותם מועברת אנרגיית החום מהדוד לצרכנים אחרים.
אפשר לסווג דודי חימום לפי אחת מהקטגוריות הבאות:
סוג הדלק או מקור האנרגיה:
דלק מוצק, כגון עץ או פחם.
דלק נוזלי, כגון סולר או נפט.
דלק גזי, כגון גז בישול או גז טבעי.
אנרגיה סולארית (למשל במקרה של דוד שמש).
שימוש בנוזל החם, כגון מים חמים לרחצה או כחלק מתהליך כימי.
ערבוב עם חומר חם אחר.
אופן העברת האנרגיה מהדוד לצרכנים:
צריכת הנוזל המחומם או אדיו.
זרימת הנוזל המחומם או אדיו לאזור המחומם והחזרתו לדוד.
דוד חכם (נולד ב-31 ביולי 1981) הוא עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי חרדי.
נולד בתל אביב למשפחה חרדית שעלתה מטורקיה.
גדל בבני ברק ולמד בישיבת "בית מתתיהו".
את דרכו התקשורתית החל בתחנת הרדיו הפיראטית "ערוץ 2000".
בשנת 2001, אחרי הרשעתו של אריה דרעי וכליאתו בכלא מעשיהו, התמנה חכם לדובר מחאת "שאגת אריה".
באותה התקופה פעל גם כשדרן בערוצי רדיו פירטיים חרדים ועודד את הגעת המפגינים מדי יום אל שערי הכלא.
לאחר התפזרות "שאגת אריה", הצטרף לתחנת הרדיו הפיראטית רדיו כל האמת שהקים שמואל בן עטר והגיש בה מספר תוכניות רדיו ובהן: "כותרות", "כותרות סוף השבוע", "שירים וחסדים" ועוד.
בדצמבר 2008, עם הקמת רדיו קול ברמה, הצטרף לצוות הנהלת וכתבי התחנה ושידר תוכניות שונות, מהם תוכנית מלווה מלכה, אותה שידר מדי מוצאי שבת.
ביוני 2011 עזב את "קול ברמה" והצטרף לרדיו גלי ישראל כמנהל מסחרי וכשדרן.
בימי ראשון עד רביעי הגיש תוכנית ערב משותפת לשלוש תחנות הרדיו מקבוצת "רדיו ישראל": "גלי ישראל", רדיו דרום ו"רדיו דרום 101.5", כמו כן הגיש את תוכנית "מלווה מלכה" המלווה בהופעות חיות באולפן.
בינואר 2014 עזב את "גלי ישראל", הצטרף לרדיו קול חי.
אך עזב במפתיע תוך חודשים ספורים.
ביולי 2014 החל להגיש תוכנית שבועית בערוץ הטלוויזיה של הידברות בשם "נייר עמדה", פאנל שבועי עם אנשי תקשורת ומשפטנים.
בפברואר 2015 חזר חכם ל"קול חי" והחל להגיש את התוכנית "מדברים אקטואליה" בין השעות 8-10 מידי בוקר, ביחד עם בצלאל קאהן.
התוכנית זכתה לאחוז האזנה גבוה במגזר החרדי, והגיעה תוך חצי שנה למקום השני בתוכניות המואזנות ביותר במגזר החרדי לפי סקר TGI.
בסוף שנת 2015 פורסם שמוטי לביא יחליף את חכם וקאהן בהגשת התוכנית.
ובינואר 2016 פרש חכם בשנית מרדיו "קול חי".
באוגוסט 2016 הצטרף לרשת מורשת והחל להגיש בה מידי בוקר תוכנית אקטואליה יומית שנקראה "חכם על הבוקר".
לאחר סגירתה של רשות השידור, המשיכה התוכנית ברדיו כאן מורשת של תאגיד השידור הישראלי.
בסוף דצמבר 2017 עזב את "כאן מורשת" לאחר שחוזה הפרילנס שלו לא הוארך.
בשנת 2017 החל לכתוב טור פוליטי שבועי ברשת קו עיתונות דתית.
בנוסף החל באותה שנה לשמש כחבר פאנל קבוע בפינה "יורים בנגמ"ש" ששודרה בתוכנית ערב ערב של כאן 11.
במאי 2018 חזר חכם בשלישית לרדיו "קול חי", בה שימש כמגיש מחליף של אבי מימרן בתוכנית "המהדורה המרכזית".
ב-10 בספטמבר 2019 בעקבות הסרת החרם שהוטל על התחנה מצד מועצת חכמי התורה, חזר חכם לתחנת האם שלו רדיו קול ברמה.
בתחילה הגיש את התוכנית "סופרים קולות" מידי ערב, בהמשך את "הזירה לייב" עם יקי אדמקר.
וכיום מגיש את התוכניות "חכם בחצות" ו"חכם בחמישי".
באוקטובר 2021 חזר בפעם הרביעית תוך פחות מעשור לרדיו קול חי וכיום הוא מגיש את מהדורת הבוקר ברדיו קול חי יחד עם בצלאל קאהן.
התוכנית מהדורת הבוקר היא המאוזנת ביותר בציבור החרדי לפי נתוני סקר tgi.
חכם פועל גם כיועץ ארגוני לעמותות שונות, וכן כ"יועץ ארגוני" לרדיו "קול השלום" בניו יורק.
הרב דוד חנזין (ו' באדר ה'תרע"א, 6 במרץ 1911 - י"ט בתמוז ה'תשס"ג, 19 ביולי 2003) היה מנהל רשת אהלי יוסף יצחק, חבר בית הדין הרבני בפתח תקווה, ואב"ד בית דין רבני חב"ד.
בצעירותו היה מתלמידי הראי"ה קוק.
נולד בעיר קונוטופ, שבמחוז צ'רניהיב באוקראינה לפריידל ולרב מנחם מענדל (נפטר בחודש ניסן ה'תרצ"ה) חנזין.
משפחתו נמנתה על צאצאי חסידי חב"ד.
מגיל צעיר ניכר בכישרונות מיוחדים, ובתחומי עניין רחבים.
למד לבדו בבית המדרש המקומי.
בשנת ה'תרפ"ט עברה משפחתו להתגורר בעיר מוסקבה, שם המשיך הרב חנזין בלימודיו, במכתב שנים מאוחר יותר הוא מציין, שבט"ו בשבט ה'תר"צ סיים תלמוד בבלי בפעם הראשונה ושבט"ו בסיוון ה'תרצ"א סיים תלמוד בבלי פעם שנייה.
במוסקבה למד אצל הרב אבא דוד גולדפיין, רבה של מוסקבה, חתנו של הגאון מרוגוטשוב, רבי יוסף רוזין, שאליו נקשר מאוד.
באותן השנים הקים הרב אברהם יצחק קוק את ישיבתו ישיבת מרכז הרב בירושלים, והוא תר אחרי בחורים מצוינים, על מנת להביאם לישיבתו, הראי"ה שלח מכתבים לרבנים שונים ברחבי ברית המועצות, על מנת להודיעו על שמות של בחורים תלמידי חכמים, המומלצים להביאם לישיבתו.
הרב מאיר סטלביץ', שהיה אב"ד, חסלביץ, המליץ לפני הראי"ה על הבחור דוד חנזין, וכך השתדל הרב קוק בשביל לשלוח לו סרטיפיקט, לעליה לארץ.
בבקשת היציאה שלו מברית המועצות כתב הרב חנזין: אני תלמודיסט ואין לי מה לחפש בברית המועצות.
לאחר דחיות שונות, והשתדלויות, מצד הרב גולדפיין, קיבל הרב חנזין בשנת ה'תרצ"ד את היתר היציאה.
על בואו כותב הרב נריה ביומנו: "הגיע דוד חנזין, אני מכירו ממוסקבה, הוא כבר עבר על כל הש"ס, עכשיו יגור בדירתי, סבור אני לקבוע עמו זמני לימוד, הוא שקדן ובחור הגון".חבריו בישיבה היו הרב יהודה גרשוני, והרב שאול ישראלי, שבפני שלושתם, היה חוזר הראי"ה את שיעורו לפני שמסרו לקהל התלמידים.
בתקופת לימודו בישיבת מרכז הרב למד בחברותא אישית עם ראש הישיבה הראי"ה, שנים אחר כך סיפר לרב יצחק יהודא ירוסלבסקי, אשר בזמן לימודם ביחד, אם מישהו היה נוקש על דלת חדרם היה הרב קוק משיב "אני לא פה".
כמו כן היה הרב דוד מתלווה אל הראי"ה במסעותיו, על מנת לשמש לראי"ה כש"ס מהלך בלימודיו.
הראי"ה היה מחבבו ממש, והיה מכנהו "מיין דוד'ל" (בעברית: דוד'ל שלי).
חבריו מציינים את התמדתו בתקופת לימודיו בישיבה, את עדינותו הרבה ויראת השמים בהן הצטיין.
באותו הזמן התקרב אל גדולי ירושלים באותה תקופה, בהם: הרב אפרים בורודיאנסקי, וכן אל הרב יעקב משה חרל"פ, ואל הרב צבי יהודה קוק.
בי"ג באלול ה'תש"ג, נשא לאישה את מרת רחל בת הרב ישראל אריה ספיר אב"ד פתח תקווה (נפטרה בשנת ה'תשי"א).
לאחר נישואיו למד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל.
בשנת ה'תש"ד החל לכהן כמשיב ובהמשך גם כר"מ בישיבת אחי תמימים בתל אביב.
בשנת ה'תשי"א מונה לרב וחבר בית הדין, בעיר פתח תקווה, ושם התגורר עד יומו האחרון.
נפטר בליל שבת י"ט בתמוז ה'תשס"ג ונקבר בבית הקברות סגולה.
לרב חנזין ארבעה בנים ובת.
שנתיים קודם פטירתו נפטר בנו.
לאחר פטירתו - רחוב בפתח תקווה, עיר מגוריו, הונצח על שמו.
במשך תקופת לימודיו בישיבת מרכז הרב, התקרב אל חסידות חב"ד והיה מבקר הרבה בישיבה החב"דית ישיבת תורת אמת.
בתקופה זו אף החל לגדל את זקנו.
הרב חנזין נטל חלק פעיל בהקמת רשת אהלי יוסף יצחק, רשת חינוך המאגדת תחתיה את מוסדות חינוך חב"ד בארץ הקודש.
וכן היה מעורב בתוכניות הלימודים השונות, ואף היה נוסע לביקורים בבתי הספר, על מנת לעקוב מקרוב על מצב הלימודים.
באחת השנים ביקש לנסוע לניו יורק לבקר בחצר הרבי, אך הרבי סירב בטענה שעליו להישאר ולקיים תפקידו נאמנה - "ואיך ינעם לו לבוא לכאן להשתטח על ציון כ"ק מו"ח אדמו"ר ולומר לו שלמרות שליחותו בקודש ..
נטש הכל בשעה מיוחדת זו ונסע לכאן".
בשנת ה'תשל"ו, הורה הרבי מליובאוויטש לרב שלמה יוסף זוין, להקים גוף עליון של רבני חב"ד בישראל, שיהווה את הסמכות העליונה של חסידי חב"ד.
עם הקמת בית הדין נתמנה הרב חנזין כחבר בבית הדין, ובשנת 1978 לאחר פטירת הרב זווין נתמנה הרב חנזין לעמוד בראשות בית הדין.
במהלך רבנותו בעיר פתח תקווה, פעל הרב חנזין רבות בעיר, בעיקר בענייני השחיטה, שמירת השבת, ושיעורי תורה שונים שהיה מוסר.
היה בקשר הדוק עם הרבנים השונים בעירו שאף העריצו את עבודתו, מהם הרב יהושע משה אהרונסון, הרב ראובן כץ, וכן גיסו הרב דוד סלומון, ואחיינו הרב ברוך שמעון סלומון.
היה אחראי מטעם הרבנות על כשרות הערובין, המקוואות ובית המטבחיים, שם עמד על כשרות השחיטה.
הרב חנזין יצא פעמים רבות להפגין נגד חילול שבת בעירו, ואף נאסר בשל כך מספר פעמים.
הוא היה הולך במשך השבת אל חנויות בעיר, ומבקש מהם לסגור את חנותם בשבת.
ומפורסמת תמונתו בוויכוח עז מול ראש העיר דאז דב תבורי, על שמירת השבת בעיר.