tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בניתוח באתר film colossus השווה כריס למברט בין מערכת היחסים של אנורה עם איוון לבין מערכת היחסים עם איגור וטען שהיחסים עם איוון מבטאים את הניסיון של אנורה להשתלב בתרבות האמריקאית.
הוא הצביע על כך שאנורה מעדיפה את השם "אני" כדי להימלט משורשיה הרוסיים ומבטאת בכך את רצונה להרוויח כסף וליהנות, וציין שבניגוד למערכת היחסים עם איגור - מערכת היחסים "האמריקאית" של אנורה עם איוון מבוססת על צרכנות.
מקס מרטין מהאתר Next Best Picture ניתח את משמעותו המשתנה של השימוש בחורף בסרט, וציין שהתפאורה בפתיחת הסרט מאופיינת בחמימות חורפית המייצגת פנטזיה אידילית של החלום האמריקאי, ובסיומו החורף הופך לקר ובודד והחלום האמריקאי הוא שקר.
ג'וסלין פירס, מעצבת התלבושות של הסרט, הדגישה שגם עיצוב התלבושת של אנורה תאם את נושא החלום האמריקאי.
בסצנה מסוימת אנורה ישבה לבושה בשמלה כחולה כאשר סדינים אדומים וקיר לבן יצרו יחד את צבעי דגל ארצות הברית וביטאו את הנושא.
בראיונות במהלך מסע הפרסום של הסרט הרחיב שון בייקר בנושא ותיאר את סרטיו כעוסקים באנשים שרודפים אחר החלום האמריקאי אבל אין להם גישה נוחה אליו.
"יש משהו מרתק מבחינתי במרדף אחר החלום האמריקאי הזה, אבל באנשים שצריכים לממש את זה.
שלא מקבלים את המסלול הרגיל.
שלא יכולים ללכת בדרך הרגילה, כי אסור להם".
אנורה ומאבקה במשפחת זכרוב ועוזריה מבטאים מלחמת מעמדות, כאשר אנורה מייצגת את המעמדות הנמוכים הנאבקים בעולם של קפיטליזם בניצול שנוהגים בהם אנשי המעמדות הגבוהים.
במאמר דעה בוושינגטון פוסט ניתח הסופר וויל ליטש את הסרט כאלגוריה עכשווית על חוסר שיווין גואה.
"אחד המוטיבים הוויזואליים הקודרים והעצובים יותר של אנורה מתמקד בעובדים הפשוטים שתמיד הולכים אחר וניה בזמן שהוא חוגג בניו יורק ולאס וגאס...
צוותי ניקיון מוציאים את האשפה מביתו אחרי מסיבה; שוערים במלונות בווגאס ממהרים נואשות לאסוף את תיקיו לאחר שהוא משליך אותם ללא מחשבה ורץ אל הקזינו.
על זה הסרט: איך מעטים בעלי זכויות יתר משתוללים בעולם בזמן שכולנו מנסים נואשות לדאוג לצרכיהם ולשמור על הראש מעל המים".
אנורה מייצגת את מעמד הפועלים, וכך גם איגור.
בביקורת באתר רוג'ר איברט הצביעה טומריס לאפלי על הקשר המעמדי בין אנורה לבין עובדי משפחת זכרוב שרודפים אחריה ועל האמפתיה שהוא מעורר ביניהם.
"כאשר מתברר שאויביה לכאורה של אני הם בעצם קרוביה הרוחניים - עובדים שמשפחתו של איוון פשוט זורקת עליהם כסף ומנצלת.
נאמנות שקטה מתחילה להתרקם לנגד עינינו".
שון בייקר כינה את הסרט "ההצהרה הגדולה שלי על קפיטליזם מאוחר".
דמותה הנחושה ומאבקה של אנורה בסרט זכו לשבחים על ייצוג פמיניסטי של אישה העומדת על שלה ונאבקת על זכויותיה.
מאידך, נמתחה ביקורת על הצגת יתר של עירום נשי ונטען שהסרט מציג את דמותה דרך נקודת מבט גברית.
נטען גם שהמקום שהסרט תופס בשיח הקולנועי הפמיניסטי מאפיל ומהווה איום על קולות נשיים בהוליווד שמנסים לקדם את הפמיניזם ולשתף את סיפוריהן האישיים על נשיות.
במאמר שפורסם בבלוג שלה ובכתב העת הפמיניסטי Ms.
ניתחה פרופסור סוזן בורדו את נקודות המבט שמציע הסרט על נושאים חברתיים, ושייכה את אנורה לשורה של גיבורות סרטי "קומדיה פרועה", שהינן פמיניסטיות, נמרצות ונשיות.
בניגוד לגיבורות סרטי קומדיה רומנטית הן מכוונות לגבר, אך לא מוותרות אף פעם על עצמן ועל עצמאותן.
"אנורה אכן עזה ומרשימה כמו כל אחת מהגיבורות הללו".
בסוף הסרט, בעוד שהקהל שמח על כך שאיגור הוא "אחד מהטובים", סיפורה של אני לעולם אינו באמת שלה - סיפורה מתואר שוב ושוב דרך מבטם של דמויות גבריות".
ליסה גולדבלט גרייס, מייסדת התכנית "My Life My Choice" , סיכמה שהסרט לא יכול להיחשב פמיניסטי כיוון שהוא מתמקד יותר מידי במציצנות של המבט הגברי על גופים נשיים ולא מציע שום הקשר על חייה של אנורה לפני שהחלה לעבוד במועדון החשפנות.
מבקרים רבים השוו את אנורה לסרט אישה יפה.
ה-בי בי סי כינה את הסרט "גרסה אמינה יותר של אישה יפה", ובביקורת באתר Mashable הסרט הוכתר כ-"אישה יפה של שון בייקר".
הדמיון בין הסרטים נמצא הן בקווי עלילה בסיסיים דומים, המתארים אדם עשיר שמתאהב בזונה ומציע לה נישואים, והן בסצנות ספציפיות - כגון ההצעה הראשונית לליווי למשך שבוע והדיאלוג שמתאר מיקוח על המחיר; או ההתעקשות של הגיבורה להימנע מנשיקה.
למעשה, הסיום המקורי שתוכנן לסרט "אישה יפה" מזכיר מאוד את זה של אנורה.
בתוכנית המקורית בסופו של הסרט אדוארד משליך את ויויאן לרחוב עם 3,000 דולר, והיא משתמשת בהם כדי לקחת את חברתה קיט לדיסנילנד.
התסריטאי ג'יי אף לוטון כיוון במקור לסרט דרמה אפלה, אבל לאחר שהתסריט נרכש על ידי דיסני הוא עבר שכתוב וקיבל את הסוף השמח שמסיים את הסרט בגרסתו הסופית.
בייקר עצמו אישר שישנם קווי דמיון בין הסרטים, אבל טען שאפילו לא שם לב לכך עד שבאמצע ההפקה מישהו העיר על הדמיון.
משמעותה המדויקת של סצנת הסיום אינה ברורה, ומבקרים ויוצרים שונים הציעו פרשנויות מגוונות.
חלקם ראו בסצנה הזדמנות של אנורה לחוש את רגשותיה, להתפרק ולהרשות לעצמה להיות פגיעה.
אחרים הצביעו על כך שאנורה אינה מכירה דרך אחרת להביע את הכרת טובתה לאיגור מלבד שימוש בגופה, ואינה מצליחה למצוא דרך ליצור איתו קשר רגשי אמיתי כמו שהוא מנסה ליצור, והציעו שההבנה של עובדה זו היא שגורמת לה לפרוץ בבכי.
מבקרים אחדים תהו האם אנורה ואיגור יפתחו קשר בהמשך.
חלקם ראו בסצנה רמז אופטימי על קרבה אפשרית המתגבשת בין השניים, וראו באיגור האדם המתאים לקשר עם אנורה בניגוד למערכת היחסים המזויפת עם וניה, בעוד אחרים סברו שקשר כזה לא יחזיק מעמד, ועשוי להיות אפילו רעיון רע.
מייקי מדיסון הגדירה את סצנת הסיום "מבחן רורשאך", וסיפרה ששמעה פרשנויות שונות לחלוטין מאנשים שונים.
"לעיתים קרובות אני מרגישה שזה השתקפות שלהם...
זו השתקפות של, סוג של..
היא עצמה ראתה בסיום תקווה ולחימה על מה שאנורה מאמינה שהוא שלה.
"אני מקווה שאנשים אוהבים אותה ושהם מרגישים קצת אמפתיה כלפיה.
אני רוצה שאנשים ירגישו - לא משנה איזו הרגשה - שירגישו את זה חזק".
הבמאי שון בייקר הסביר שעיצב במתכוון את סצנת הסיום באופן שתהיה פתוחה לפרשנות, וטען שהפרשנות של הקהל היא הדבר החשוב ביותר.
הוא ציין כי לדעתו הסצנה כוללת "רגע של אינטימיות שלא ראינו קודם בסרט.
יש שם קתרזיס." הוא אישר שיש לו פרשנות משלו, ואף שיתף שכתב אפילוג בעבור השחקנים, אך לא ישתף אותו כדי לא להשפיע על פרשנויות הצופים.
בראיון אחר חיווה את דעתו כי הסצנה כוללת אלמנטים של תסמונת סטוקהולם בכך שאני נמשכת לאיגור ששימש למעשה כשובה שלה "אבל רצינו לקחת את זה הרבה יותר רחוק מזה ולעשות מעשה שאפשר לפרש, להטיל ספק בו ולדון בו בדרכים רבות ושונות.
מייקי ואני דיברנו הרבה על מוטיבציה בהתפתחות וניסינו באמת להגדיר לעצמנו למה היא עושה מה שהיא עושה באותו הרגע.
יש לנו פרשנויות משלנו, אבל אנחנו לא יודעים ב-100 אחוז, וזה החלק המגניב בזה.
בסוף הגענו למסקנה שאנחנו אפילו לא בטוחים שאני מודעת לגמרי למוטיבציה שלה באותו רגע...
אנחנו לא צריכים להבין את הרגע הזה עד הסוף כי אני לא חושב שאני מבינה לגמרי את הרגע הזה, ובוודאי שאיגור לא".
הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר כולל פרס הסרט הטוב ביותר, והפך לסרט הרביעי (אחרי סוף השבוע האבוד, מרטי ופרזיטים) שזכה גם בו וגם בפרס דקל הזהב.
שון בייקר זכה בפרס לבימוי הטוב ביותר ולצידו בפרסי הסרט, התסריט והעריכה הטובים ביותר.
בכך השווה את השיא שקבע וולט דיסני למספר פרסי אוסקר הגבוה ביותר שזכה אדם בשנה אחת, והוא היחיד שזכה בכל הארבעה עבור אותו הסרט.
בנוסף זכה הסרט בפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לסרט הטוב ביותר ובפרס גילדת המפיקים של אמריקה, ושון בייקר זכה בפרס גילדת הבמאים האמריקאית.
אנורה קומארה דיסנאייקה (בסינהלית: අනුර කුමාර දිසානායක; בטמילית: அநுர குமார திசாநாயக்க; נולד ב-24 בנובמבר 1968) הוא פוליטיקאי מרקסיסטי מסרי לנקה, המכהן כנשיא סרי לנקה מאז 23 בספטמבר 2024, לאחר שזכה בסיבוב השני בבחירות לנשיאות ב-2024.
הוא הצטרף לאגודת הסטודנטים הסוציאליסטית, אגף הסטודנטים של מפלגת החזית הליברלית, ב-1987. ב-1997, הוא מונה למארגן הלאומי של האגודה, ומאוחר יותר אף לחבר בוועד המרכזי של מפלגת החזית הליברלית.
הוא הצטרף לאגף הפוליטי של המפלגה ב-1998, ונכנס לפרלמנט בסרי לנקה כחבר פרלמנט מיוחד ב-22 באפריל 2000. בשנת 2004, הוא השתתף בבחירות, ונכנס לפרלמנט ממחוז הבחירה קורונגלה.
ב-10 באפריל 2004 – 24 ביוני 2005, כיהן כשר החקלאות של סרי לנקה, תחת הנשיאה צ'נדריקה קומרטונגה.
ב-2008, הוא מונה ליושב ראש מפלגת החזית הליברלית בפרלמנט.
ב-22 באפריל 2010, הוא נכנס לפרלמנט כחבר פרלמנט מיוחד.
ב-29 בספטמבר 2014, הוא מונה כמנהיג מפלגת החזית הליברלית.
הוא היה ראש האופוזיציה ב-3 בספטמבר 2015 – 18 בדצמבר 2018. ב-14 ביולי 2019, הקים את מפלגת הכוח הלאומי העממי.
הוא התמודד בבחירות לנשיאות ב-2019 והגיע למקום השלישי עם 418,553 קולות (3.6% מסך כל הקולות).
הוא התמודד מחדש ב-2024 ונבחר לנשיא סרי לנקה ב-22 בספטמבר 2024, ונהיה הנשיא הראשון שנבחר ממפלגה קטנה בסרי לנקה.
כמו כן, מכהן כיום כשר החקלאות, שר ההגנה, שר הכלכלה ושר האנרגיה של סרי לנקה.
אֱנוֹשׁ הוא דמות מקראית; נכדם של אדם וחוה, בנו של שת ואביו של קינן.
סך ימי חייו 905 שנים.
על פי חשבון השנים המוזכרות במקרא, נולד אנוש בשנת רל"ה (235) למניין בריאת העולם (3526 לפנה"ס).
בגיל 90 (325 לבריאת העולם) הוליד את בנו קינן.
אביו שת מייצג את הדור השני ועוד בחייו בשנת א'נ"ו (1056) לבריאת העולם נולד צאצאו נח המייצג את הדור העשירי לאדם הראשון.
בעברית משמש המונח "אנוש" גם ככינוי לבן אדם בכלל, וכן נגזרים ממנו המונחים "בן אנוש" ו"אנושות", הנובעים מהיותו של אנוש, על פי הסיפור התנכ"י, אב קדמון משותף לכל בני האדם.
לפי ספר היובלים, נשא לאישה את אחותו שנקראה נועם.
הביטוי הסתום "הוחל לקרוא בשם ה'" זכה לפרשנויות שונות.
רבים מפרשני הפשט הסבירו את המילה "הוחל" מלשון התחלה, כלומר שבדורו של אנוש בני האדם החלו להתפלל.
פרשן המקרא משה דוד קאסוטו נצמד לפרשנות הפשט וטען שהקריאה הייתה לשם האלוהים.
הוא מסביר כי הקריאה לאלוהים בשמו היא לאו דווקא שימוש בשם "ה'" בפולחנו, כפי שסוברת ביקורת המקרא, ובוודאי לא התחלה של עבודה זרה כפי שסוברים הפרשנים המסורתיים, אלא פנייה אליו בשם המיוחד לו, מתוך הרגשה של קרבתו הפרסונלית.
לפיכך אדם וחוה לא קראו ל"ה'" בשמו אלא בשם אלוהים, מתוך שהיו שרויים באבל וצער, ואילו קין, שהרג את אחיו, אלוהים נסתר ממנו ("ואין קורא בשמך...
כי הסתרת פניך ממנו", ), ולכן גם הוא לא היה יכול לקרוא ל"ה'" בשמו.
רק כאשר נולד נכד לאדם וחוה, התחיל דור חדש ופתח תקווה לעתיד, האבל פג והייתה בשמחה שמתוכה יכלו לקרוא בשמו של "ה'".
קאסוטו מעיר כי בעברית המקראית לא קיימת הבחנה כמו באנגלית, בין דבר הנעשה בפעם הראשונה לבין דבר שהתחדש לאחר שהופסק (קידומת re), וכאן ההוראה של "הוחל" אינה במשמעות של התחלה, אלא במשמעות של התחדשות הפעולה לאחר שהופסקה.
במסורת חז"ל פירשו את הפסוק שבדורו של אנוש החלו בני האדם לעבוד עבודה זרה.
לפי הסבר זה, יש שפירשו שהחלו לקרוא לדברים אחרים בשמו של ה', ולעבוד אותם, ואחרים הסבירו את המילה מלשון חול וחילול, כלומר שבימי אנוש חולל שם ה' בכך שעבדו עבודה זרה.
פרשנות זו לפסוק, הרואה את הפסוק באור שלילי, רווחת בספרות חז"ל ובספרות הרבנית, אך חריגה ביחס למסורות הפרשניות לפסוק זה שרווחו באותה תקופה בספרות בית שני, בפרשנות הנוצרית הקדומה ובזו השומרונית.
לא ברור האם הפרשנות הזו התבססה על מסורות קדומות מימי בית שני גם הן, או שהיא צמחה לאחר חורבן בית שני, כתגובה להתפשטות הנצרות.ב'תוספת' בילקוט שמעוני, נכתב שחטאו גם בגילוי עריות וברצח.
הרמב"ם בפתיחת הלכות עבודה זרה במשנה תורה מתבסס על מסורת זו ומתאר את השתלשלות החטא בעבודה זרה: "בימי אנוש טעו בני האדם טעות גדולה, ונבערה עצת חכמי אותו הדור; ואנוש עצמו, מן הטועים.
וזו הייתה טעותם: אמרו הואיל והאל ברא כוכבים אלו וגלגלים אלו להנהיג את העולם, ונתנם במרום, וחלק להם כבוד, והם שמשים המשמשים לפניו - ראויים הם לשבחם ולפארם, ולחלוק להם כבוד...
כיון שעלה דבר זה על לבם, התחילו לבנות לכוכבים היכלות, ולהקריב להם קרבנות, ולשבחם ולפארם בדברים, ולהשתחוות למולן - כדי להשיג רצון הבורא, בדעתם הרעה.
וזה היה עיקר עבודה זרה."
על פי פרשנות זו, מפרשים חז"ל גם את מעשיהם של יבל ויובל, תובל קין ונעמה, בני למך בן מתושאל, כעיסוק בעבודה זרה.
אסונות הטבע בדורו של אנוש
המדרשים מייחסים לדורו של אנוש כל מיני שינויי טבע חריגים ובמיוחד מציינים כי בימיו הוצף שליש מהעולם.
בתנ"ך הוזכר פעמיים הביטוי "הַקּוֹרֵא לְמֵי הַיָּם וַיִּשְׁפְּכֵם עַל פְּנֵי הָאָרֶץ ה` שְׁמוֹ", ודרשו על כך שפעמיים עלה הים והציף את העולם.
וכך כותב רש"י בפירושו למילים "וגם אחרי כן":
נחלקו התנאים במדרשים עד היכן הוצף הים בכל אחת מהפעמים, ומוזכרות במדרשים כ-שלוש שיטות בעניין זה.
בנוסף להצפת העולם, ב"תוספת" לילקוט שמעוני מובאים שני שינויים נוספים שנעשו בדור אנוש כעונש חטאיהם: העולם, שעד אז היה מישורי, השתנה ונוצרו ההרים; בני האדם, שעד אז היו גבוהים מאד, נעשו נמוכים.
מקורות נוספים קושרים לחטא דור אנוש גם את המסורת על ירידת המלאכים שמחזאי ועזאל לעולם, שהובילה לחטא בני האלהים.
גֵיסות הצבא האוסטרליים והניו זילנדיים (גם: אנזא"ק או ANZAC – ראשי התיבות Australian and New Zealand Army Corps) היה כוח צבאי שמנה שתי גייסות של מתנדבים אוסטרלים וניו זילנדים שלחמו תחת הצבא הבריטי ודגל האימפריה הבריטית כחלק מ"מדינות ההסכמה" נגד "מעצמות המרכז" בגליפולי, במזרח התיכון ובחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה.
באוסטרליה וניו זילנד, המונח משמש לא רק לציין את הלוחמים במלחמת העולם הראשונה, אלא לכל החיילים האוסטרלים והניו זילנדים בעת מלחמה.
יום אנזא"ק נחגג כל שנה במדינות אלו לזכר החיילים שנפלו במלחמה, בשתי המדינות, ב-25 באפריל - יום נחיתת הכוחות הראשונה בגליפולי בשנת 1915 בחוף, שנודע לאחר מכן כ"מפרץ אנזא"ק".
בראש הגיס המקורי שלחם בגליפולי עמד הגנרל ויליאם בירדווד והוא כלל את הדיוויזיה האוסטרלית הראשונה והדיוויזיה הניו זילנדית–אוסטרלית.
שלוש החטיבות הרכובות האוסטרליות והחטיבה הרכובה הניו זילנדית הופעלו כרגלים במהלך מערכת גליפולי.
הדיוויזיה האוסטרלית השנייה החלה להגיע מאוסטרליה באוגוסט 1915 וכמה חטיבות ממנה נלחמו בגליפולי בחודשים האחרונים של המערכה.
זה היה כישלון צבאי צורב ביותר אשר הביא לאחר שנים ליצירת מורשת צבאית לאומית אוסטרלית.
לאחר פינוי גליפולי בנובמבר 1915, היחידות האוסטרליות והניו זילנדיות התארגנו מחדש במצרים.
התגבורת שהגיעה מניו זילנד הרחיבה את השורות לכדי יצירת החטיבה הניו זילנדית.
הכוח האימפריאלי האוסטרלי עבר ארגון מחדש משמעותי שתוצאתו יצירת שתי חטיבות חדשות - הדיוויזיות הרביעית והחמישית (הדיוויזיה השלישית התארגנה באוסטרליה ונשלחה ישירות לאנגליה, ומשם לצרפת).
אוגדות אלו אורגנו לכדי שני גיסות.
קורפוס אנזא"ק ה-1 וקורפוס אנזא"ק ה-2. בשלב זה הפסיק אנזא"ק לשמש כראשי תיבות והפך למושג המתאר כל התארגנות שכוללת יחידות צבא אוסטרליות או ניו זילנדיות.
קורפוס אנזא"ק I, תחת פיקודו של הגנרל בירדווד, עזב לצרפת בתחילת שנת 1916. קורפוס אנזא"ק II, תחת פיקודו של הגנרל אלכסנדר גודלי, הצטרף אליו לאחר זמן קצר.
בזירת ארץ ישראל הוכפפו דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק ודיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית לקורפוס-המדבר הרכוב בפיקודו של הנרי שובל.
דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק התארגנה אף היא באותו זמן והכילה שלוש בריגדות פרשים קלים (Anzac Mounted Division) כמו גם את החטיבה הרובאית הרכובה הניו זילנדית.
הדיוויזיה נלחמה כחיל רגלים רכוב ברחבי המזרח התיכון ובין השאר השתתפה בכיבוש ארץ ישראל מידי האימפריה העות'מאנית.
האוגדה לחמה במצרים, בסיני (קרב רומני, קרב מגדבה וקרב רפיח) ובארץ ישראל (קרב עזה הראשון, קרב עזה השני, קרב באר שבע, כיבוש ירושלים, קרב עיון קרא, כיבוש יריחו, כיבוש בקעת הירדן, קרב עבר הירדן הראשון, קרב עבר הירדן השני, מגידו וקרב עבר הירדן השלישי) וסוריה.
ביער בארי נחנכה בשנת 1968 אנדרטת יד אנזא"ק (The Anzac Memorial) תרומת יהדות אוסטרליה וניו זילנד לזכר הכוחות משתי הארצות שפעלו במקום זה.
בחזית המערבית, עוצבות אנזא"ק השתתפו בקרבות רבים.
דיוויזיות אוסטרליות וניו זילנדיות היו מעורבות במספר קרבות בקרב על הסום, כחלק מהגיסות הבריטיים, אך רק במהלך קרב פוזירס ב-23 ביולי 1916 השתתפו עוצבות אנזא"ק כמכלול.
היה זה קורפוס אנזא"ק I (הדיוויזיות האוסטרליות הראשונה, השנייה והרביעית).
בווילר-ברטונו, בקרבות הראשונים של הסום בשנת 1918, הפסיקו להשתמש בסימון אנזא"ק כדי לציין גיסות המורכבים מאוגדות אוסטרליות וניו זילנדיות.
קורפוס אנזא"ק I שינה את שמו לקורפוס האוסטרלי (שהכיל את הדיוויזיות האוסטרליות ה-4 וה-5 באותו זמן).
הקורפוס האוסטרלי יכיל בסופו של דבר את כל חמש הדיוויזיות האוסטרליות ויהיה הקורפוס הגדול והחזק ביותר של מעצמות ההסכמה בחזית המערבית.
במלחמת העולם השנייה הועמדה הדיוויזיה הניו זילנדית השנייה תחת פיקודו של הקורפוס האוסטרלי הראשון בזמן המערכה ביוון ובאותו זמן כונה הגיס "גיס אנזא"ק".
עם מעבר מפקדת הגיס למצרים לאחר כשבועיים, פסק השימוש בשם זה.
במהלך מלחמת וייטנאם, שתי פלוגות של חטיבת הרגלים הניו זילנדית המלכותית פעלו כחלק מהגדוד הרביעי של החטיבה האוסטרלית המלכותית (4RAR), ואז הם סומלו כגדוד 4RAR/NZ (Anzac).
אנורתיט (מיוונית "לא ישר", בהתייחסות לגבישים המשופעים שלו) הוא מינרל סיליקטי.
האנורתיט, מינרל נדיר יחסית, הוא סוג של פְּלַגְיוֹקְלז (מיוונית "שבירה נטויה", סוג של פצלת השדה).
הפלגיוקלז הוא שורת מינרלים איזומורפית, כלומר שורה של תרכובות אנלוגיות בהרכבן, מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה), המתחילה באלביט ומסתיימת באנורתיט.
בשורת בואן מצוי האנורתיט כמינרל הראשון מבין סדרת המינרלים של הפלגיוקלז המתגבש מתוך מגמה מתקררת, ולכן הוא מצוי בסלעים המתגבשים ראשונים, כלומר הסלעים הבסיסיים כדוגמת הגברו והבזלת.
מקומות בהם מוצאים את האנורתיט הם, לדוגמה, מחוז לייק בקליפורניה והר סומה באיטליה.
האנורתיט שייך לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטים - סיליקטים במבנה מרחבי.
כלומר, הוא בנוי מרשת תלת־ממדית של ארבעה טטרהדרונים בדומה לקוורץ, אלא שבשניים מהטטרהדרונים מוחלף הצורן הארבע־ערכי באלומיניום שהוא תלת־ערכי, ולכן נוסף לסריג פיצוי חשמלי בדמות קטיון סידן דו־ערכי.
סלעי אנורתוזיט המצויים בהר הלבן במערב גרינלנד מכילים אחוז גבוה של אנורטיט ולכן נחשבים לחומר גלם מצוין להפקת אלומיניום.
אנושי, אנושי מדי , בכותרת משנה ספר לחופשיים ברוח, הוא ספר מאת הפילוסוף פרידריך ניטשה.
הספר פורסם לראשונה בשנת 1878 וחלקו השני, דעות מעורבות ופתגמים (Vermischte Meinungen und Sprüche) ב-1879. חלק אחרון בשם "הנווד והצל שלו" (Der Wanderer und sein Schatten) פורסם ב-1880. ניטשה הקדיש את המהדורה הראשונה של החלק השני לפילוסוף הצרפתי וולטר ובמקום הקדמה, החלק הראשון נפתח בציטוט של דקארט.
בשנת 1886 הוציא ניטשה לאור את שלושת החלקים יחדיו במהדורת שני כרכים, בתוספת מבוא לכל כרך.
הציטוט של דקארט וההקדשה לוולטר הוסרו.
את הספר תרגמו לעברית יעקב גוטשלק ואדם טננבאום, והוא יצא לאור בהוצאת מאגנס, בתוספת הקדמה של יעקב גולומב בשנת 2008.
ספרו הראשון של ניטשה, הולדת הטרגדיה, כתוב בסגנון רציף וקריא.
בספרו "אנושי, אנושי מדי", מציג ניטשה סגנון כתיבה חדש הבנוי כקובץ אפוריזמים (מכתמים) באורכים משתנים.
ניטשה אימץ את הסגנון החדש והמשיך להשתמש בו ברבים מספריו הבאים.
הסגנון מתאים את עצמו לרבים מהרעיונות המובעים בספר, חלקם בני שורה אחת ואחרים על פני מספר עמודים.
ייתכן והסגנון התמציתי קשור גם להידרדרות במצבו הבריאותי של ניטשה, שבשעת כתיבת הספר כבר סבל מקשיי ראייה ומיגרנות קשות.
בשנת 1879, שנה לאחר פרסום הספר, הוא נאלץ לעזוב את משרת הפרופסורה בה החזיק באוניברסיטת בזל, מפאת מצבו הבריאותי הרעוע.
הכרך הראשון של החיבור כולל הקדמה בת 8 אפוריזמים, תשעה פרקים על פי נושאים הכוללים 638 אפוריזמים, שיר קצר ואחרית דבר ("בין ידידים").
מתוך נפשם של אמנים וסופרים
הכרך השני כולל שני חלקים ונחשבים לחיבורים נפרדים: "דעות ואמירות שונות" (408 אפוריזמים) ו"הנודד וצלו" (350 אפוריזמים).
אנוש - העמותה הישראלית לבריאות הנפש היא עמותה ישראלית הפועלת למען רווחתם וזכויותיהם של מתמודדים עם מגבלה נפשית ופועלת לשילובם בקהילה בתחומי החברה, התעסוקה והדיור.
העמותה מקיימת גם הסברה במטרה להעלות את נושא בריאות הנפש לתודעת הציבור.
הארגון נוסד בשנת 1978 על ידי קבוצת משפחות, מתנדבים ואנשי מקצוע.
בעמותת "אנוש" חברים כ-5,000 חברים המתמודדים עם פגיעה נפשית, והיא מפעילה שירותי שיקום ב-55 סניפים ברחבי הארץ.
העמותה מנוהלת על ידי ועד מנהל המורכב ממתנדבים ממגוון תחומי עיסוק.
העמותה מעסיקה כ-650 עובדים מקצועיים, עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, מרפאים בעיסוק ובאמנות, מדריכים חברתיים ומדריכי שיקום.
קבוצת מתנדבים, כ-850 במספר במגוון גילאים ומקצועות מכל רחבי הארץ, פעילה ומסייעת לעמותה.
עמותת אנוש מעניקה שירותים בתחומים השונים, בתהליך שמטרתו שיפור היכולות התפקודיות הנובעות מהתמודדות עם מוגבלות נפשית.
כל זאת, על מנת להגיע לרמה מיטבית של תפקוד עצמאי בקהילה, הכרה עצמית והחלמה.
בעמותה מופעלים שירותי שיקום בתחומי החיים הבונים רצף: שיקום חברתי, תעסוקתי, מגוון פתרונות בתחום הדיור המוגן (הוסטלים, דירות קבוצתיות, דירות לוויין ועוד), השמה תעסוקתית בליווי תומך וייעוץ למשפחות.
אנוש פועלת לקידום זכויותיהם של פגועי הנפש ובני המשפחות על ידי פעולות סינגור וקידום חקיקה בכנסת וכן להעלאת המודעות לתחום בריאות הנפש באמצעות פעילויות הסברה בישראל ומחוצה לה במטרה לצמצם את הסטיגמה הקשה.
העמותה מפיקה חומרים פרסומיים: עלונים, ביטאונים וכתבי עת, מפעילה אתר אינטרנט ופועלת לחשיפת הנושא באמצעי התקשורת.
שיקום בדיור – דיור מוגן במגוון אפשרויות.
שיקום בתעסוקה – הקניית מיומנויות, מסגרות תעסוקה מוגנות, שילוב בתעסוקה חופשית בליווי ושירות לליווי ביזמות עסקית לקראת הקמת עסקים עצמאיים בהתאם להשכלה המקצועית.
שיקום חברתי – מועדונים חברתיים לגילאים ולמגזרים שונים (מבוגרים, צעירים, דוברי אנגלית, דוברי רוסית, נשים ערביות ועוד), חונכות אישית, טיולים ונופשים בישראל ומחוצה לה, קורסים, סדנאות ומועדון חברתי באינטרנט.
רווחה – סיוע בנושא זכויות וייעוץ משפטי.
תמיכה למשפחות – מרכזי משפחות, ייעוץ, קבוצות תמיכה, הסברה, סיוע בקבלת זכויות ועוד.
אנוש מפעילה שישה מרכזי ייעוץ למשפחות מתמודדים (מיל"ם) בערים: כרמיאל, חיפה, נתניה, תל אביב, ירושלים ואילת.
בנוסף, מעניקה העמותה שירותי ייעוץ על ידי עובדי משפחות בסניפים: בית שמש, חולון, כפר סבא, כרמיאל, קרית-גת, ראשון לציון, רחובות, רמת גן, רמת השרון ותל אביב.
הייעוץ מיועד להורים, לאחים, לבני זוג ולילדי מתמודדים.
מרכזי הייעוץ מיועדים לכל אחד מרשת התמיכה המקיפה את נפגע הנפש, הורים, אחים, בני זוג וגם ילדים של נפגעי נפש.
בכל אחד ממרכזי הייעוץ יכולים בני המשפחה לקבל ייעוץ אישי וקבוצתי על ידי עובדות סוציאליות ופסיכולוגיות בעלות התמחות בבריאות הנפש, שיקום וטיפול משפחתי.
הייעוץ כולל מתן מידע לגבי המחלה ותופעות הלוואי שלה, תרופות, ליווי ועזרה בשלבי ההתמודדות, כלים ומיומנויות ספציפיות להתמודדות, כגון: תקשורת עם החולה, פתרון בעיות וקונפליקטים, מידע בנושא שירותים ומשאבים בקהילה וקבוצות תמיכה ומפגשים עם משפחות מתמודדות אחרות.
מרכזי הייעוץ מיועדים בעיקר למשפחות שזהו האשפוז הראשון של אחד מבני המשפחה, והן מתמודדות עם דעות קדומות, חוסר ידע, תחושה של אובדן, בושה והסתגרות.
כמו כן ניתן במרכזי הייעוץ ייעוץ משפטי (העוסק בענייני אפוטרופסות, צוואות, הקדש וכו').
הייעוץ ניתן ללא תשלום ואין צורך בהפניה מגורם מטפל.
פעם בשנה מקיימת העמותה כנס משפחות ארצי בן יומיים בבית מלון.
ניתן לפנות לקו החם בשאלות בנושאים הקשורים בבריאות הנפש באמצעות טלפון העמותה או בדואר אלקטרוני.
הפניות מועברות אל עובדת מקצועית ומנוסה המסייעת לפונים.
השירות מוענק לכלל האוכלוסייה ולא רק לחברי עמותה.
לעמותת אנוש סניפים בכל רחבי הארץ, באמצעותם ניתנים השירותים לכ-5,000 משתקמים.
העמותה מפעילה 25 מועדוני תעסוקה, 9 הוסטלים, בהם כ-150 דיירים, 6 מרכזי ייעוץ למשפחות (מיל"ם) - וכ-10 סניפים שבהם ניתנים שירותים למשפחות.
אנוש מפעילה 71 מועדונים חברתיים הכוללים 8 מועדונים חברתיים לצעירים, 2 מועדונים לדוברי רוסית, מועדון לדוברי אמהרית ומועדון לדוברי אנגלית.
דיור מוגן ניתן לכ-1,600 משתקמים.
העמותה דואגת לתעסוקה נתמכת לכ-450 מועסקים.
בשנת 1982 הוענק אות הנשיא להתנדבות
בשנת 1999 הוענק לעמותה מגן שר הבריאות לארגונים מתנדבים.
בשנת 2008 הוענק לעמותה פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
אָנְזִ'י מָחָצְ'קָלָה , היא קבוצת כדורגל רוסית מקצוענית שתייצגת את העיר מחצ'קלה, בירת רפובליקת דאגסטן.
היא הוקמה לראשונה בשנת 1991 והתקיימה עד 2022. בספטמבר 2024 הוקמה מחדש.
בעונת 2025 היא משחקת בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.
השם אנז'י נובע משם המבצר אנז'י-קאלה שממנו צמחה העיר מחצ'קלה.
בעבר התמודדה בליגת העל הרוסית בכדורגל במשך כמה שנים.
הישג השיא הוא מקום שלישי (בעונת 2012/2013) והיא העפילה פעמיים לשלב שמינית גמר הליגה האירופית.
בעונת 2001 העפילה לגמר הגביע הרוסי בכדורגל, אך הפסידה ללוקומוטיב מוסקבה.
אנז'י מחצ'קלה נוסדה בשנת 1991 על ידי מאגומד-סולטאן מאגומדוב , שהמשיך לכהן כנשיא הקבוצה עד שנת 2011. כבר בשנה הראשונה זכתה הקבוצה באליפות דאגסטן והעפילה לליגה הרוסית השנייה.
ב-1996 מונה אדוארד מאלופייב למאמן, מי שאימן בעבר את דינמו מינסק והביא אותה לאליפות ברית המועצות ב-1982, ב-1996 הוא הביא את הקבוצה עד לרבע גמר גביע רוסיה אך הפסידה לדינמו מוסקבה.
ב-1999 הוא הביא את הקבוצה לזכייה בליגה הרוסית הראשונה והעפלה לליגה הרוסית הבכירה.
בעונת הבכורה שלה בליגת העל הרוסית, בשנת 2000, אנז'י סיימה במקום הרביעי והבטיחה את השתתפותה לראשונה במפעל האירופי בגביע אופ"א.
בשנת 2001 אנז'י הגיעה עד לגמר הגביע הרוסי, אך הפסידה ללוקומוטיב מוסקבה.
באותה שנה הקבוצה שיחקה מול גלאזגו ריינג'רס בגביע אופ"א.
תחילה סירבה ריינג'רס לשחק בדאגסטן בשל המצב הביטחוני והמשחק הועבר לשטח נייטרלי.
המשחק נערך בוורשה, אך לבסוף הודחה הקבוצה מהטורניר האירופי.
בשנת 2002 הקבוצה ירדה ליגה אל הליגה הרוסית הראשונה והחליפה 3 מאמנים בזה אחר זה (לאוניד טקאצ'נקו, מירון מארקביץ' וגאג'י גאג'ייב).
בשבע השנים הבאות (2003–2009) הקבוצה העבירה בליגה הרוסית הראשונה ועד 2007 החליפה הקבוצה 9 מאמנים.
ב-2007, מונה אומרי טטראדזה למאמן והוא שהוביל את הקבוצה בעונת 2008/09 לזכייה באליפות הליגה הרוסית הראשונה ועברה לשחק בעונת 2010 בליגה הרוסית הבכירה, אחרי בצורת של מספר שנים.
בתחילת עונת 2010 הגיש טטראדזה את התפטרותו מתפקיד המאמן, זאת לאחר שוויון מול ספרטק נלצ'יק.
במקומו מינה הבעלים מאגומד-סולטאן מאגומדוב את גאג'י גאג'ייב, מאמן העבר של הקבוצה, שמונה שוב למאמן ופוטר בספטמבר 2011 בשל חוסר יכולת להציב את הקבוצה בראש טבלת הליגה.
בינואר 2011 הושלמה רכישת 100% ממניות הקבוצה על ידי המיליארדר הרוסי ממוצא דאגסטני, סוליימאן קרימוב, שהבטיח להשקיע בכדורגל הדאגסטני רבות, והודיע כי בכוונתו להשקיע כ-50 מיליון דולר מדי שנה.
נוסף לזה הוא הבטיח להקדיש 200 מיליון דולר לבניית תשתית ספורט רחבה עבור הכדורגל בדאגסטן, תוך הקמת אצטדיון מודרני שיעמוד בקריטריונים של אופ"א.
חלון ההעברות של חורף 2011 היה לעונה היסטורית כאשר בקבוצה חתמו שחקני נבחרת ברזיל רוברטו קרלוס, ז'וסילי דה סילבה ודייגו טארדלי.
אחר כך חתם בקבוצה שאמיל לחיאלוב, קפטן טרק גרוזני לשעבר, ולפני סגירת חלון ההעברות במרץ חתמו גם מבארק בוסופה, מקבוצת הכדורגל אנדרלכט ויורי ז'ירקוב, שחקן נבחרת רוסיה שנרכש מידי צ'לסי.
באוגוסט 2011 אנז'י החתימה לשלוש שנים את סמואל אטו, שהפך לשחקן הכדורגל שמרוויח הכי הרבה לעונה בודדת; 20 מיליון יורו לעונה.
בפברואר 2011 הוחתם חוס הידינק כמאמן הקבוצה, למשך שנה וחצי.
ביולי 2013 התפטר הידינק מאימון הקבוצה, ולאימון הקבוצה מונה עוזרו, רנה מיולנסטיין.
מיולנסטיין פוטר לאחר 16 ימים בתפקיד, ובמקומו מונה גדז'י גדז'ייב.
בהמשך הופחת תקציב הקבוצה ל-42 מיליון יורו, ושוחררו שחקנים בכירים.
הפחתת התקציב הביאה גם לפיחות ביכולות של הקבוצה ובעונת 2013/14 התדרדרה הקבוצה עד למקום האחרון בליגה הרוסית, אם כי הקבוצה העפילה לשמינית גמר הליגה האירופית, לאחר שגברה על גנק הבלגית.
הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-16 והאחרון והודחה לליגת המשנה הרוסית.
בתום עונת 2014/15 הקבוצה סיימה במקום השני והעפילה בחזרה לליגה הבכירה.
בדצמבר 2016 סוליימאן קרימוב מכר את הקבוצה לידי איש העסקים אוסמן קאדייב.
בעונת 2017/2018 הקבוצה התמודדה במשחקי מבחן נגד יניסיי והפסידה והייתה אמורה לנשור חזרה לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
אך בשל פירוקה של אמקאר פרם מליגת העל, היא הוחזרה לליגה הבכירה.
ברם, במהלך עונת 2018/2019 הקבוצה נתקלה בקשיים כלכליים רבים, בעקבות הקפאת חשבונותיו של אוסמן קאדייב והסנקציות הכלכליות שהטילה ארצות הברית על אוליגרכים רוסים בעקבות החשד למעורבות הרוסית בבחירות 2016. בסיום אותה עונה ירדה לליגת הכדורגל המקצוענית, כשבאמתחתה השיא השלילי הגרוע ביותר במאזן הבקעת שערים: 13 בסך הכל.
בקיץ 2022, הקבוצה פורקה בעקבות פשיטת רגל של בעליה, אוסמן קאדייב.
בספטמבר 2024 הקבוצה הוקמה מחדש והחלה להתמודד בליגה החובבנית.
עונה טורניר סיבוב מדינה מועדון משחק בית משחק חוץ תוצאה כללית<center>2001/02<center>גביע אופ"א<center>סיבוב ראשון<center>גלאזגו ריינג'רס<center><center>0:1<center>2012/13<center>הליגה האירופית<center>סיבוב המוקדמות השני<center>בודפשט הונבד<center>1:0<center>4:0<center>5:0<center>סיבוב המוקדמות השלישי<center>ויטסה<center>2:0<center>2:0<center>4:0<center>סיבוב פלייאוף<center>א.ז.
לאנז'י יש יריבות חזקה עם אחמט גרוזני מצ'צ'ניה הסמוכה.
שתיהן טוענות לבכורה בזירה הלאומית ברוסיה והיריבות התחזקה לאחר שטרק גרוזני העפילה לליגת העל הרוסית בכדורגל בעונת 2005. משנת 2010 ועד 2019 אנז'י חזרה להתמודד בליגה הבכירה (אחרי שהתמודדה בה בעונת 2000) והמשחקים ביניהן היוו ליריבות מתוחה במחוזות הבית, דאגסטן וצ'צ'ניה.
משנת 2019 ועד פירוקה בשנת 2022 התמודדה בליגה השנייה ואת היריבות בינה לאחמט החליפה היריבות עם מועדון אנגושט נזראן, מרפובליקת אינגושטיה השכנה ויריבותיה העירוניות דינמו מחצ'קלה ולגיון דינמו מחצ'קלה.
אנורתוסיס פמגוסטה () הוא מועדון כדורגל קפריסאי המארח בעיר לרנקה ומשחק בליגת העל הקפריסאית.
המועדון נוסד ב-30 בינואר 1911 בעיר פמגוסטה.
והיה מארח באצטדיון שנקרא אצטדיון ΓΣΕ ( ביוונית: Γυμναστικός Σύλλογος Ευαγόρας) בעיר.
בעקבות הפלישה הטורקית לצפון קפריסין בחודש יולי 1974, העיר פמגוסטה נפלה תחת הכיבוש הטורקי.
ואנשי המועדון החלו לנדוד בין אצטדיונים כדי לארח משחקי בית.
בין היתר אירחו ב"אצטדיון דסאקי", "אצטדיון GSZ" בלרנקה, ו"אצטדיון ציריון" בלימסול.
בשנת 1986 תרם הנדבן אנתוניס פפדופולוס כספים כדי לבנות אצטדיון ביתי לקבוצה בעיר לרנקה.
תחילה בקיבולת של 6000 מקומות ישיבה.
המאמן הישראלי רוני לוי אימן את הקבוצה מספטמבר 2011 ועד אפריל 2013, וחזר אליה לקדנציה נוספת מספטמבר 2016 ועד ספטמבר 2018.
הקבוצה היא הראשונה מהליגה הקפריסאית שהעפילה לליגת האלופות – היא עשתה זאת בעונת 2008/2009 לאחר ניצחון על אולימפיאקוס בסיבוב המוקדמות השלישי.
בשלב הבתים הוגרלה לבית עם ורדר ברמן הגרמנית, פנאתינאיקוס אתונה היוונית ואינטר מילאנו האיטלקית.
בזכות פתיחתה הטובה בטורניר – תיקו מול ורדר ברמן וניצחון על פנאתינייקוס – נחשבה להפתעת הטורניר יחד עם באטה בוריסוב הבלארוסית.
לאחר מכן הפסידה 2:1 בחוץ לאינטר וסיימה איתה בתיקו 3:3 בבית אך היא עדיין ניצבה במקום השני.
לבסוף סיימה בתיקו 2:2 במפגש השני מול ברמן ולא עלתה.
גבעתי נולד בביירות שבלבנון לצפורה ויעקב ברג.
חודשים ספורים לאחר לידתו עברה המשפחה לירושלים, שם למד והוכשר בבית ספר ערב למקצועות החשמל.
בשנת 1946 התנדב לארגון "ההגנה" והחל לשמש בתפקידי קישור.
בשנת 1948 הוכשר בקורס מפקדי כיתות בגדנ"ע ולאחריו לקח חלק בפעולות מבצעיות בעיר.
בשנת 1950 עסק בהדרכת נוער.
בשנת 1951 היה גבעתי בין מייסדי משמר הגבול והיה חבר פלוגה א' כשש שנים.
בעת טבח כפר קאסם היה גבעתי מפקד מחלקה בגדוד משמר הגבול של שמואל מלינקי.
במשפט של נאשמי הטבח העיד גבעתי שלדעתו יש למלא פקודות בכל מקרה, אך סיפר שהפקודות שהוא קיבל ממפקד הפלוגה היו מתונות, והטבח לא התבצע במחלקתו.
בשנת 1957 עבר לשרת במשטרת ישראל ושימש במהלך השנים כמפקד תחנת לוד, סגן קצין הביטחון במשפט אייכמן, ולאחר מכן ראש לשכת תנועה, ראש אגף מבצעים בנפת הנגב ודובר נפת הנגב.
לאחר מלחמת ששת הימים מונה למפקד נפת יהודה בבית לחם}.
ב-1973 מונה למפקד נפת עזה וסיני.
באוגוסט 1977 נתמנה למפקד מרחב מרכז.
בשנת 1979 הוצע לו לעבור לפקד על מרחב ירושלים, אך הוא העדיף שלא לקבל את ההצעה.
בשנת 1981 היה גבעתי לסגן מפקד מחוז המרכז לאחר שניהל את הקמת המחוז החדש.
עד לאיוש תפקיד מפקד המחוז על ידי ניצב גבי עמיר, שימש כמ"מ מפקד המחוז.
בין האירועים המרכזיים שבהם עסקה משטרת המחוז בתקופה זו היו פיזור הפגנות עובדי התעשייה האווירית על רקע ביטול פרויקט הלביא, אבטחת ביקורו של נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר ומרדף אחר האסיר הנמלט הרצל אביטן.
כן הוקמו במחוז יחידה לחקירות הונאה ותחנת המשטרה בטייבה.
בשנת 2004 היה בין החותמים על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות, הקובע שהתכנית חיונית לביטחון ישראל.
לאחר פרישתו מהמשטרה שימש כמנכ"ל החברה הכלכלית ראשון לציון, ובסיום תפקיד זה עבר לשמש כיו"ר ועד מגדלי היקב בעיר.
בעבור פעילויותיו בראשון לציון, בהן ייסוד סניף "יד שרה" והתנדבותו בסניף כאחראי לאולם התצוגה, הוענק לו בשנת 2008 תואר יקיר העיר..
משנת 2013 שימש כחבר מועצת המומחים של סיעת התנועה החברתית הירוקה במועצת עיריית ראשון לציון.
נקבר בבית הקברות הצבאי בראשון לציון.
אַנְזֵ'ה היא עיר במערב צרפת, המשמשת מושב המחוז האדמיניסטרטיבי מן ולואר.
היא שוכנת במרכזו של חבל ארצות הלואר (פיי דה לה לואר), במרחק שווה מנאנט ולה מאן, על גדות הנהר מן, קילומטרים אחדים מכניסתו אל הלואר.
לאורכה שישה גשרים, ובה נמל עתיק.
העיר היא ביתם של למעלה מ-150 אלף תושבים.
אנז'ה היא בעלת היסטוריה מוקדמת שמגיעה עד התיישבות האדם והתקופה הנאוליתית.
בעת העתיקה היו אלה בני העם האנדגאבי שהתפרסו באזור זה של הלואר, והעניקו את שמם לפרובינציית אנז'ו ולעיר שבמרכזה, שלימים שימשה כבירתה.
במהלך ימי הביניים נהייתה אנז'ה מקום חשוב ופרנסיה היו לרוזנים ולדוכסים, שהטריטוריה שלהם הלכה והתרחבה.
השושלת הפלנטגנטית (1154-1399) הפכה את דוכסות אנז'ו לכוח בעל משקל, שצעד לקראת שליטה על הפרובינציות השכנות טורן, מן וברטאן.
עלייתה של השושלת האנז'ווינית נמשכה עד לכדי מגע עם הכתר האנגלי.
בהמשך, איחד הדוכס רנה תחת סמכותו את אנז'ו, לורן, פרובאנס, ואף את נאפולי וסיציליה; הוא קידם את האמנות והתרבות וכן את האוניברסיטה של אנז'ה, שנוסדה במאה העשירית.
אנז'ה נהייתה לעיר שעמדה בסימן ההגנה על ממלכת צרפת בפני אויביה.
בעת הרנסאנס עמדה העיר בראש ארגון אזורי שבו ביססה את שיפוטה והרחיבה אותו, כשהיא מכסה אחוזות נוספות (בהן לודאן, סומיר ובופור) בסביבתה.
בית משפט נוסד בעיר ב-1552, והיה הגוף השיפוטי הראשון באנז'ו.
המחוז נמנה עם המחוזות שהטילו מס מאוד לא פופולרי על מלח בישול, ושישה בתי-דין לסוגיית מס-המלח היו בו, מהם בעיר אנז'ה.
במהפכה הצרפתית איבדה העיר חלק נכבד מזכויות היתר שלה.
עם זאת, מושב המושל (Préfecture) של מחוז מן-ולואר נקבע בה.
לאורך המאה ה-19 עברה הבירה האנז'ווינית מודרניזציה שביטוייה היו הקמת שדרות, גנים ומונומנטים, שנבנו ברוח אוסמן.
במאה ה-20 הוסיפה העיר לגדול ולצבור נפח תרבותי, אקולוגי וחברתי.
מסוף 1939, עד כיבוש צרפת על ידי גרמניה באמצע 1940 הייתה אנז'ה מקום מושבה של הממשלה הפולנית הגולה.
נמלה העתיק של אנז'ה שימש נקודת מעבר בין פריז, ונדה והלואר האטלנטי.
החל מהמאה ה-17 התפתחו סביב הנמל שעל הנהר תעשיות טקסטיל וחבלים, כמו גם בתי זיקוק לנפט.
בעקבותיהם באו תעשיות חדשות עם הנחת מסילת הברזל במחצית השנייה של המאה ה-19. במאה ה-20 הייתה אנז'ה עיר יצרנית עם דגש רב על מטלורגיה, אלקטרוניקה וטקסטיל לגווניו.
בין החברות שמשכנן בעיר: מוטורולה, סקאניה, בּוֹש וקואנטרו.
לצד פסטיבל ד'אנז'ה, העיר היא במה למספר פסטיבלים שנתיים ביניהם "פסטיבל הסקופ והעיתונות הבינלאומי", "פסטיבל ג'יפסי סווינג" ו"פסטיבל פאות הלחיים".
מועדון ספורט אנז'ה הוא מועדון כדורגל צרפתי מקצועני, המשחק בעיר אנז'ה שבמערב צרפת.
המועדון משחק בליגת העל הצרפתית.
המועדון נוסד בשנת 1919 ושיחק בליגת חובבים ובליגות הנמוכות של צרפת עד עונת 1945/1946. בעונת 1930/1931 הגיע לשלב רבע גמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצת ניס.
מעונת 1945/1946 שיחק בליגה השנייה בצרפת.
בסוף עונת 1955/1956 עלה מהליגה השנייה לעונתו הראשונה בליגה הראשונה בצרפת.
בעונתו הראשונה בליגה הראשונה בצרפת, 1956/1957, הגיע לגמר הגביע הצרפתי, הישג השיא בגביע נכון להיום.
המועדון שיחק בליגה הראשונה בצרפת במשך 12 עונות ברציפות מעונת 1956/1957 ועד עונת 1967/1968. בעונות 1958/1959 ו-1959/1960 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצות סושו וניס בהתאמה.
בעונת 1961/1962 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת סנט אטיין.
בעונת 1962/1963 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת ספורטינג טולון ור.
בעונת 1965/1966 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת נאנט.
בעונת 1966/1967 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת אולימפיק ליון.
בעונת 1967/1968 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת סנט אטיין ובסוף העונה ירד לליגה השנייה.
לאחר עונה אחת בליגה השנייה שבה הגיע לשלב חצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת אולימפיק מרסיי עלה המועדון לליגת העל של צרפת ושיחק במשך 6 עונות ברציפות מעונת 1969/1970 ועד עונת 1974/1975. בעונת 1969/1970 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת נאנט.
בעונת 1971/1972 סיים במקום הרביעי בליגה הראשונה ושיחק בפעם היחידה במפעלים האירופאיים במסגרת גביע אופ"א בעונת 1972/1973. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת דינמו ברלין והודח מהטורניר.
בעונת 1973/1974 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת סנט אטיין.
בעונת 1974/1975 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת בסטיה ובסוף העונה ירד לליגה השנייה.
מעונת 1975/1976 ועד עונת 1978/1979 שיחק המועדון לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה.
בעונת 1978/1979 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת אולימפיק מרסיי.
המועדון שיחק בליגה השנייה במשך 12 עונות ברציפות מעונת 1981/1982 ועד עונת 1992/1993. בעונת 1988/1989 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת סטאד רן.
בעונת 1991/1992 הגיע לגמר גביע הליגה הצרפתית והפסיד לקבוצת מונפלייה.
בסוף עונת 1992/1993 עלה המועדון לליגת העל של צרפת.
המועדון שיחק עונה אחת 1993/1994 בליגה הראשונה וירד לליגה השנייה.
מעונת 1994/1995 ועד עונת 2006/2007 שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה השלישית.
המועדון שיחק בליגה השנייה במשך 8 עונות ברציפות מעונת 2007/2008 ועד עונת 2014/2015. בעונות 2010/2011 ו-2013/2014 הגיע לשלב חצי גמר הגביע והפסיד לקבוצות פריז סן-ז'רמן וסטאד רן בהתאמה.
בסוף עונת 2014/2015 חזר המועדון לליגת העל הצרפתית אחרי 21 שנים.
בעונת 2016/2017 העפילה לגמר הגביע הצרפתי לראשונה לאחר 60 שנה והפסידה לפריז סן ז'רמן בתוספת הזמן משער עצמי.
ב-30 באפריל 2021 אסרה פיפ"א על העברות שחקנים לאנז'ה, יחד עם קבוצת פריז, בשל הפרת תקנות לגבי פניות לשחקנים באוגוסט 2020. האיסור היה בתוקף עד לחלון ההעברות בקיץ 2021.
בעונת 2022/2023 הקבוצה ירדה לליגה השנייה.
בעונה שלאחר מכן חזרה לליגה הראשונה.
אנז'ו הוא אזור היסטורי בעמק הלואר, צרפת, שבירתו אנז'ה.
האזור היה בשליטת רוזנים ודוכסים שהם או צאצאיהם היו גם מלכי אנגליה וצרפת.
מאז המהפכה הצרפתית אין למחוז מעמד רשמי ושטחו נמצא בעיקר במחוז מן ולואר שבחבל פיי דה לה לואר, אך יש לו חשיבות תרבותית והיסטורית.
גבולות האזור נקבעו לראשונה לאחר שיוליוס קיסר כבש את גאליה והוא התנהל כיחידה גאלו רומית אחת.
במאה ה-5 כבשו הפרנקים את מרבית שטחה של צרפת והיחידה המנהלית אנז'ו חפפה את גבולות המחוז הצרפתי מן ולואר של היום.
מתחילת שלטונו של שארל הקירח במאה ה-9, עמדה אנז'ו בפני איום כפול על גבולותיה: מצפון איימו עליה מתיישבים ויקינגים מנורמנדי, וממערב איימה עליה דוכסות ברטאן.
פרנקיה המערבית לא עמדה בלחץ ולמברט, רוזן נאנט חבר לנומינו, דוכס ברטאן ועד סוף 851 הם כבשו את מרבית שטחה המערבי של אנז'ו.
ב-861 מינה שארל הקירח את רובר החזק למפקח המחוז על מנת שיגן עליו מפני הכיבושים, אולם רובר מת ב-866, באחד הקרבות נגד הנורמנים.
אחריו התמנה לתפקיד "איג, אב המנזר" שהיה בנו, ואפוטרופוס של אחיו למחצה, אודו, מלך צרפת ורובר הראשון, מלך צרפת.
ב-886 מת איג והתפקיד עבר לאודו, שלאחר שהתמנה למלך צרפת ב-888 העביר את התפקיד לאחיו רובר.
בסוף המאה ה-9 עברה השליטה באנז'ו לויקונט פולק הראשון מאנז'ו שכונה "פולק האדום" (870 - 942), בנו של אינגלגר (Ingelger; מת ב-888).
ב-929 עלה מעמדו לרוזן והוא היה כפוף לאיג הגדול, מלך צרפת.
צאצאיו של פולק האדום המשיכו להחזיק בתואר למשך שלוש מאות השנים הבאות, כשיורשו היה פולק השני מאנז'ו שכונה "הטוב" (~905 - 960).
אחריו שלט ג'ופרי הראשון מאנז'ו שכונה "הצעיף האפור" (~938/940 - 21 ביולי 987) שהחליט להחזיר לשליטתו את השטחים שנכבשו על ידי שכניו.
הוא הרחיב את תחומי הרוזנות על ידי שרוזן נאנט נעשה לווסאל שלו, ועל ידי קבלת הפייף של לודון שבמחוז ויין, מדוכסות אקיטן.
כמו כן, בעזרת נישואין מוצלחים, הרחיב את תחומי השפעתו באזורים הסמוכים לאנז'ו.
אחריו שלט בנו פולק השלישי מאנז'ו שכונה "השחור" (972 - 21 ביוני 1040) שנאלץ להתמודד מול שני יריבים שחברו נגדו: אודו הראשון, רוזן בלואה וקונאן הראשון מרן, דוכס ברטאן.
קונאן הראשון תקף את נאנט ותפס בה, אך פולק השלישי השיב מלחמה והביס אותו בקרב קונקרוויל, ב-27 ביוני 992, שם נהרג קונאן.
כדי להתמודד עם יריביו ולהגן של אדמתו, הוא בנה מאות מבצרים, מגדלים ומנזרים.
ב-996, לאחר מותו של אודו הראשון, כבש פולק את טור, אך רובר השני, מלך צרפת הוציא אותה מידו.
ב-1016 נלחם באודו השני מבלואה והביס אותו ואף ניצל הזדמנות שבה היה אודו במצור כדי להפתיע אותו ולכבוש את העיר סומיר שהייתה בשליטתו ב-1026. בנו ויורשו ג'ופרי השני מאנז'ו "הפטיש" (1040 - 1060) גבר ב-1044 על תאובלד הראשון, רוזן בלואה וכבש את העיר טורן.
לאחר שב-1038, בימי אביו, גבר עליו בישוף לה מאן, ב-1047 או 1048 גבר עליו ג'ופרי השני ושבה אותו, מעשה שהביא עליו נידוי מידי האפיפיור לאו התשיעי ב-1049. ב-1054 וב-1058 הוא חבר לאנרי הראשון, מלך צרפת בנסיונותיו להחליש את ויליאם מנורמנדי, אולם זה גבר עליהם.
ג'ופרי השני שהיה חשוך ילדים הוריש את תארו לאחיינו ג'ופרי השלישי מאנז'ו שכונה "המזוקן" (1040-1096), אולם אחיו הצעיר פולק הרביעי, רוזן אנז'ו (1043 - 1109) הדיח אותו ב-1067 ואסר אותו.
לאחר זמן קצר כפה עליו האפיפיור לשחרר את אחיו ולהחזיר לו את כסאו, אולם ב-1068 השניים נלחמו שוב, ושוב ניצח פולק הרביעי.
כדי לקבל הכרה במעמדו, נאלץ פולק להיאבק בברונים הכפופים לו ולמסור את העיר גטינה לידי פיליפ הראשון, מלך צרפת.
עם זאת, הוא הצליח להרחיב את תחום השפעתו במן ורובר השני, דוכס נורמנדיה נאלץ להישבע לו אמונים.
בהמשך, הוא תמך בתביעתו של אליאס, מתחרהו של ויליאם השני, מלך אנגליה לרוזנות מן, שמאוחר יותר הגיעה לידי בנו, פולק החמישי מאנז'ו שנשא את בתו של אליאס.
פולק החמישי ירש את התואר רוזן אנז'ו עם מות אביו ב-1109, ואת התואר רוזן מן, עם מות חמיו ב-1110. הגידול המהיר בכוחו גרם להנרי הראשון, מלך אנגליה שהיה גם דוכס נורמנדיה, לחוש מאוים והוא פתח במאבק נגדו.
לאחר מותו של ויליאם אדלין בטביעת הספינה הלבנה, חיזק הנרי שוב את הקשר בכך שהשיא ב-1129 את בתו מתילדה, אלמנתו של היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבנו של פולק, ז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו שכונה "היפה" (1113 - 1151), אבי בית פלנטג'נט.
שנתיים לאחר מכן עזב פולק החמישי את אנז'ו, נשא את מליסנדה לאישה ועבר לתפקידו החדש כמלך ירושלים.
במקומו התמנה בנו, ז'ופרואה החמישי לרוזן אנז'ו.
במשך תקופת שלטונם של השניים, פרצו ברוני אנז'ו במרידות כל מספר שנים, אולם גם האב וגם הבן הצליחו לדכא אותן ובמשך הזמן, לבסס ולחזק את שלטונם.
עם מותו של חמיו, הנרי הראשון, מלך אנגליה ב-1135, ניסו ז'ופרואה ואשתו מתילדה, רוזני אנז'ו לממש את זכותה לירושה ולכבוש את נורמנדיה, שבה שלט הנרי עד מותו.
מספר ערים חשובות בנורמנדיה הביעו את תמיכתן בשלטונה של מתילדה וכדי לממש אותו, היא פלשה עם צבאה לשם ותפסה כמה מבצרים.
פלישה זו לא עלתה יפה, כיוון שברוני אנז'ו הכריזו על מרד וז'ופרואה נאלץ לדכא אותו.
בספטמבר 1136 הוא חזר לנורמנדי עם צבא חזק יותר ובתגבור כמה רוזנים נאמנים לו ולאחר כמה ניצחונות, הוא נפצע ברגלו ונאלץ לסגת.
ביוני 1138 יצא למסע כיבושים נוסף שבמהלכו כבש את באייה ואת קן, באוקטובר הרס את פלז (Falaise) ובמרץ 1141, כששמע על הצלחות אשתו באנגליה, פנה שוב לעבר נורמנדיה וזכה בשורה של ניצחונות.
בשנתיים הבאות המשיך בהתקדמותו לתוך נורמנדיה וב-1143 הגיע לעיר החוף שרבור.
לאחר מכן פנה צפונה וכבש את רואן בתחילת 1144 והוכתר בקתדרלת העיר לדוכס נורמנדיה.
ב-1149 העביר ז'ופרואה החמישי את תואר הדוכס לבנו, הנרי קצר הגלימה, כשלואי השביעי, מלך צרפת עצמו נוכח בטקס.
עם מותו של ז'ופרואה החמישי ב-1151, קיבל הנרי השני שלטון על שטח נרחב, כשמעמדו יציב ומבוסס, אותו חיזק עוד יותר עם נישואיו לאלינור, דוכסית אקוויטניה שהרחיבה את תחום הרוזנות גם לאקיטן.
לאחר מותו של סטפן, מלך אנגליה בסוף 1154, הוכתר הנרי בתואר הנרי השני, מלך אנגליה וכך אוחדה לראשונה רוזנות אנז'ו וממלכת אנגליה.
אחיו הצעיר, ז'ופרואה רוזן נאנט ניצל את מעברו של אחיו לאנגליה וניסה לתפוס את השלטון באנז'ו בתואנה שתנאי הירושה קבעו כי אם הנרי יקבל את ירושת אימו, כתר אנגליה, ז'ופרואה יקבל את ירושת אביו, רוזנות אנז'ו.
כבר אז היו הדעות חלוקות אם אכן היה תנאי כזה בירושה, וכך גם היום.
הנרי השני שהכחיש את הטענה, מיהר לשוב לאנז'ו ולכבוש בחזרה את השטחים שבהם החזיק אחיו ועד סוף חייו הוא החזיק בכל שטח הרוזנות.
לאחר מותו של הנרי השני ב-1189, עברה הרוזנות כמו גם שאר הממלכה לבנו ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה.
עם מותו ב-1199 תבע את השלטון אחיינו ארתור מבריטני (1087–1203), בן אחיו ג'פרי, דוכס בריטני.
כשהוא נתמך בפיליפ השני, מלך צרפת הוא נאבק על השלטון כנגד אחיו של ריצ'רד, ג'ון.
בסיוע האחראי על טירת אנז'ה, הוא נכנס לאנז'ה, הכריז על עצמו כעל רוזן אנז'ו, מן וטורן ונשבע אמונים לפיליפ השני, מלך צרפת.
לאחר שנה גבר עליו ג'ון כשבחוזה לה גולה (Le Goulet) תמך פיליפ בחזקתו של ג'ון על המלוכה כשבתמורה, הכיר ג'ון בשלטונה של צרפת על נורמנדיה וביוני 1200 הוכר ג'ון כרוזן אנז'ו.
ב-1202 תבע פיליפ השני מלך צרפת מג'ון להישבע לו אמונים במסגרת היותו רוזן אנז'ו הכפוף למלך צרפת.
ג'ון, בהיותו מלך אנגליה, סירב ובתגובה הכריז פיליפ על עיקול כל רכושו שבצרפת והחזיר את אנז'ו לארתור.
ג'ון צעד בראש צבאו כדי להשיב לעצמו את השלטון ובאוגוסט 1202 לכד את ארתור שכנראה מת בשבי.
ב-1203 כבש פיליפ השני את אנז'ו והחזיק בה למרות נסיונותיו של ג'ון לכבוש אותה בחזרה.
ב-1214 הצליח אמנם ג'ון להתקדם לתוך השטח ואף תפס באנז'ה, אך הובס לאחר מכן ואנז'ו נשארה בחזקת כתר צרפת.
ב-1246 העניק לואי התשיעי, מלך צרפת את אנז'ו לאחיו הצעיר שארל הראשון מאנז'ו.
זה היה עסוק ביתר מחוזותיו ועל כן לא העניק תשומת לב רבה לאנז'ו, וכך גם בנו קרלו השני מאנז'ו "הצולע" שירש אותו ב-1285. ב-1290 העניק קרלו השני את אנז'ו כנדוניה לבתו מרגרט לאחר שהשיאה לשארל, רוזן ולואה.
ב-1325 מת שארל ואנז'ו עברה לידי בנו פיליפ מולואה "בר המזל" שלאחר שלוש שנים הוכתר למלך צרפת וכך חזרה אנז'ו להתאחד עם כתר צרפת.
ב-1332 העניק פיליפ השישי את הרוזנות לבנו ז'אן שכשהתמנה למלך ב-1350, מסר אותה לידי בנו לואי הראשון מאנז'ו והעלה אותה למעלת דוכסות כעשר שנים לאחר מכן.
לואי הראשון שהתמנה מאוחר יותר גם לרוזן פרובאנס ולמלך נאפולי, מת ב-1384 וירש אותו בנו, לואי השני שעסק בעיקר במלכותו בנאפולי והותיר את השלטון באנז'ו בידי אשתו יולנדה מאראגון.
לאחר מותו ב-1417 ירש אותו בנו לואי השלישי מאנז'ו תחת אפוטרופסות של אימו.
הוא מת ב-1434 וירש אותו אחיו רנה מאנז'ו "הטוב".
לאחר מות בנו הבכור ז'אן, עזב רנה את הדוכסות ב-1471 ולקח איתו את כל חפצי הערך שאסף שם.
ב-1474 כתב שהוא מחלק את רכושו בין נכדו רנה השני, רוזן לורן ובין אחיינו שארל השני, רוזן מן.
לואי האחד עשר, מלך צרפת שהיה גם הוא אחיינו של רנה, תבע את הדוכסות לעצמו ופלש אליה.
הוא החזיק בה תקופה קצרה לפני שהחזיר אותה לרנה, אך לאחר מותו של זה ב-1480, חזרה אנז'ו למלך צרפת.
ב-1515 העניק פרנסואה הראשון, מלך צרפת את הדוכסות לאימו לואיז.
עם מותה ב-1531 חזרה אנז'ו לרשות הכתר וב-1552 העניק אותה אנרי השני, מלך צרפת לבנו אנרי.
כשזה הומלך ב-1574, מסר אותה לידי אחיו פרנסואה, דוכס אנז'ו.
כרכוש הכתר, נחשבה אנז'ו תקופה מסוימת ככפופה לדוכסות אורליאן, אך מהמאה ה-17 הייתה עצמאית כולה.
במהלך מלחמות הדת בצרפת הייתה אנז'ו רובה בשליטה קתולית.
האדיקט של נאנט הבטיח שהעיר סומיר תופרד מאנז'ו ותקבל שלטון עצמאי הוגנוטי.
ב-1790, לאחר המהפכה הצרפתית, חילקה האספה המכוננת הלאומית את מחוזות צרפת מחדש כשאנז'ו עוברת רובה למחוז מן ולואר, ומיעוטה למחוזות ויין, אנדר ולואר, מאיין וסארת.
הסמל הקדום ביותר שידוע שהיה בשימוש באנז'ו הוא סמלו של ז'ופרואה פלנטג'נט, אבי בית פלנטג'נט.
סמלו היה מגן כחול שבו שישה אריות זהב זקופים, בשלוש שורות, 3-2-1.
סמל הדוכסות המאוחר יותר, הורכב ממגן כחול שבו מוטענים שלושה פרחי פלר דה ליס זהובים ומסביב, גבול אדום.
עיצוב הסמל נלקח מסמל ממלכת צרפת והוא מופיע בסמלים רבים כגון סמל ספרד.
אנוש הוא אלבומה השלישי של יעל דקלבאום, שיצא בשנת 2015, לאחר גיוס כספי מוצלח באתר הדסטארט.
האלבום, שהוא האישי והחשוף מבין אלבומיה של יעל, הוקלט בשישה ימים רצופים ואינטנסיביים ושיריו אקוסטיים ומינימליסטיים במהותם.
האלבום משלב שירים באנגלית ועברית ומנגנים בו גלעד דוברצקי, תומר ישעיהו ויוסי פיין, שגם הפיק את האלבום.
אנז'לה אטבקיאן (בארמנית: Անժելա Աթաբեկյան נולדה ב-11 באפריל 1938 בירוואן) היא נגנית קאנון, מוזיקולוגית, והיסטוריונית של האמנות.
זוכת פרס "אמן העם" של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית (1986).
פרופסור בקונסרבטוריון של ירוואן (2003).
אנז'לה אטבקיאן נולדה בירוואן, בת לבית אטבקיאן, משפחת אצולה ארמנית עתיקת יומין.
בשנת 1955 אטבקיאן סיימה לימודיה במכללת ירוואן למוזיקה על שם רומן מליקיאן, ומאוחר יותר גם למדה בקונסרבטוריון קומיטאס של ירוואן.
בין השנים 1956 ל-1993 היא הייתה הסולנית אנסמבל כלי הנגינה העממיים של חברת הטלוויזיה והרדיו הארמנית.
בין 1959–2000 היא לימדה במכללת ירוואן למוזיקה, ומאז 1983, בקונסרבטוריון.
אטבקיאן ליקטה וערכה שני מדריכים מתודולוגיות למוזיקה.
ב-1972, היא ייסדה את ההרכב הווקאלי-אינסטרומנטלי "האחיות אטביקיאן", וב-2012 היא הייתה חברה מייסדת של העמותה "אחדות מיליק".
פרס "אמן העם" של ארמניה הסובייטית (1986)
מדליית הזהב של הרפובליקה (1957)
פרס פסטיבל הנוער של איחוד זמרי הפופ (1958)
אנז'-פרדי פלומה הוא כדורגלן צרפתי-גוואדלופי המשחק בעמדת הקיצוני במועדון נאה סלמיס פמגוסטה.
נולד בפריז למשפחה ממוצא גוואדלופי.
פלומה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לאנס אליה הגיע בגיל 13. ב-5 באוקטובר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד ניור.
ב-25 ביולי 2013 חתם בפולהאם לשלוש עונות עם אופציה לעונה אחת.
הוא שיחק בקבוצת המילואים של המועדון בעוד בקבוצה הבוגרת רשם רק הופעה אחת במסגרת גביע ה-FA.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לרד סטאר מהליגה השנייה בצרפת.
ביוני חתם בסדאן ועונה לאחר מכן חתם בקווילי.
ב-12 ביולי 2018 חתם בהפועל חדרה מליגת העל.
ב-8 בינואר 2019 חתם בבית"ר ירושלים ל-3.5 עונות, תמורת כחצי מיליון דולר.
ב-16 באוגוסט 2020 חתם בסמסונספור מהליגה הטורקית השנייה, תמורת כ-220 אלף יורו.
ב-9 בינואר 2021 הושאל לווסטרלו מהליגה הבלגית השנייה.
ב-26 בינואר 2022 חתם ברוך לבוב מליגת העל האוקראינית, אך בעקבות הפלישה הרוסית והפסקת הליגה, במרץ 2022 הושאל להפועל תל אביב עד סוף העונה.
ב-3 ביולי 2022 חתם בסקציה נס ציונה.
ב-26 בינואר 2023 חתם בבני סכנין עד לתום העונה.
ב-30 בינואר ערך הופעת בכורה, בניצחון 1–2 על הפועל ירושלים.
בהמשך חזר פלומה לרוך לבוב.
אנז'י ארנה , שנקרא בעבר "חזאר" , הוא מגרש הבית של קבוצת "דינמו" מהעיר מחצ'קלה.
האצטדיון ממוקם בעיר כספייסק הסמוכה ובעל תכולה של 26,400 צופים.
האצטדיון נחנך ב-22 ביולי 2003 ונקרא תחילה אצטדיון "חזאר".
ביום זה, אנז'י אירחה את קובאן קרסנודאר, במשחק שהסתיים בתוצאה 1:0 לטובת אנז'י.
טקס הפתיחה של האצטדיון התקיים ב-1 ביוני 2013 ונכחו בו כ-30 אלף צופים, אשר צפו בידוענים רבים שהוזמנו לאירוע על ידי הבעלים של אנז'י, כמו פלו ריידה, שר ולהקת "Alabina" ומוזיקאים רוסים נודעים כמו ניקולאי בסקוב, נאני ברגוואדזה ולהקת "דיסקוטקה אוואריה" את הטקס הנחו אנדריי מלאחוב ויאנה צ'וריקובה.
עבור אוהדי אמנויות לחימה הופיעו השחקן ז'אן-קלוד ואן דאם ומוחמד קיסי, הידוע בתפקידו כטונג פו בסרט "קיקבוקסר".
בנוסף נכחו גם המאמן הראשי של נבחרת רוסיה, פאביו קאפלו, סגן נשיא התאחדות הכדורגל, ניקיטה סימוניאן ונשיא הפרמייר ליג הרוסי, סרגיי פריאדקין שהעניק ל"אנז'י" מדליית ארד בעקבות תוצאותיה בעונת 2012/2013. קפטן אנז'י, סמואל אטו זכה בפרס הכדורגלן הטוב ביותר בליגת העל מטעם פורטל "Championat.com".
12 מיליון רובל, שנאספו באירוע הועברו לקרן הצדקה "שטח הטוב".
עם הגעת הבעלים החדש של המועדון, סולימאן קרימוב, בשנת 2011 הוחלט לשפץ את האצטדיון.
בשל רוחות חזקות שמאפיינות את מיקום האצטדיון הוחלט לבנות יציעים שיקיפו את האצטדיון כולו ומעליהם גג, שמכסה 30% מהמושבים.
הבניה הושלמה במרץ 2013 וקיבולת האצטדיון עומדת על 30,000 מקומות.
משחק הבכורה אחרי השיפוץ נערך ב-17 במרץ 2013 כשאנז'י שיחקה נגד הקבוצה מסמרה "קריליה סובייטוב".
גמר הגביע הרוסי בכדורגל נשים 2013
ב-26 במאי 2013 האצטדיון אירח את משחק הגמר של הגביע הרוסי בכדורגל נשים לעונת 2012/13. במשחק שיחקו ביניהן הקבוצה ממוסקבה "איזמאילובו" והקבוצה מפרם "זבזדה-2005".
המשחק הסתיים בניצחון "זבזדה" בתוצאה 2:1.
גמר הגביע הרוסי בכדורגל גברים 2014
ב-28 בינואר 2014 בפגישה של הוועד המנהל של התאחדות הכדורגל הרוסית, הוחלט שמשחק גמר הגביע לעונת 2013/2014 יתקיים באצטדיון אנז'י ארנה.
המשחק נערך ב-8 במאי 2014, במשחק שהפגיש בין "קרסנודאר" ל"רוסטוב".
"רוסטוב" ניצחה בדו-קרב פנדלים 6:5. במשחק נכח קהל של 19,500 צופים.
אנושיים היא סדרת טלוויזיה מדע בדיונית ששודרה בערוץ 4. את התסריט כתבו סם וינסנט וג'ונתן ברקלי, על פי סדרת המדע בדיוני השוודית "אנשים אמיתיים".
הסדרה עוסקת בנושאים של בינה מלאכותית ורובוטיקה, ומתמקדת בהשפעה החברתית, התרבותית והפסיכולוגית שיש להמצאה של רובוטים דמויי אדם הנקראים "סינתטיים".
הסדרה הופקה בשיתוף פעולה של רשת AMC בארצות הברית, וערוץ 4 עם חברת ההפקה Kudos בממלכה המאוחדת.
העונה הראשונה כללה שמונה פרקים, והם שודרו מ-14 ביוני עד 2 באוגוסט 2015. עונה שנייה בת שמונה פרקים שודרה בבריטניה בין 30 באוקטובר ל-18 בדצמבר 2016. העונה השלישית הוזמנה במרץ 2017, ושודרה בין 17 במאי ל-5 ביולי 2018.
מנפריט באקו – הארון קהאן (עונה 1), חבר של מטי שעוזר לה לחקור את הסינתטיים.
אמילי ברינגטון – ניסקה, סינתטית בעלת תודעה שנוצרה בידי דייוויד אלסטר כדי להיות אחות ללאו.
רות בראדלי – מפקחת בילוש קארן ווס (עונות 1–3), שוטרת שותפה של סמל בילוש פיט דראמונד.
הסובבים אותה לא מגלים שהיא סינתטית מודעת, שנוצרה על ידי דייוויד אלסטר כתחליף לאשתו.
לוסי קרלס – מטילדה "מטי" הוקינס, בתם הבכורה של לורה וג'ון.
היא כועסת על כך שמשפחתה מתפרקת, ועל התפקיד הרב של הסינתטיים בחברה.
היא אינטליגנטית אבל מרגישה חסרת תועלת, כי לטענתה הסינתטיים יוכלו לעשות כל מה שהיא עושה.
היא מומחית במחשבים ובפריצת תוכנות.
ג'מה צ'אן – אניטה / מיה, אניטה היא סינתטית משרתת השייכת למשפחת הוקינס.
היא נמכרה כחדשה, אבל למעשה שמה הוא מיה, והיא נוצרה על ידי דייוויד אלסטר כדי לשמש בייביסיטר לליאו.
פיקסי דייוויס – סופי הוקינס, בתם הצעירה של לורה וג'ו.
היא נותנת לסינתטית החדשה של המשפחה את שמה, אניטה, ומפתחת אליה רגשי חיבה.
ג'ק דרג'ס – סיימון (עונה 1) המטפל הסינתטי והפיזיותרפיסט של ג'יל דארמונד.
סופה דיריסו – פרד (עונה 1), סינתטי מודע שנבנה על ידי דייוויד אלסטר להיות אח לליאו.
פרופ' הוב משווה את פרד למונה ליזה מבחינת המורכבות שלו.
בין העונה הראשונה לשנייה פרד נעלם, אם כי מקס מאמין שהוא בסדר.
רבקה פרונט – ורה (עונה 1), סינתטית בתפקיד רפואי שנשלחת להחליף את אודי כדי לטפל בג'ורג' מיליקן.
מיליקן מתוסכל ממנה ובדרך כלל מסרב לדרישותיה.
טום גודמן-היל – ג'וזף "ג'ו" הוקינס, בעלה של לורה.
הוא קנה את אניטה כדי שתעזור בניהול הבית.
איוואנו ג'רמיה – מקס, סינתטי מודע, חברו ואיש סודו של ליאו.
נבנה על ידי אלסטר להיות אח לליאו.
ניל מסקל – סמל בילוש פיט דראמונד, קצין צוות טכנולוגיה, שהיה תמיד חשדן כלפי הסינתטיים.