tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מסיבות תה נהוגות מדי פעם, לרגל מאורע מיוחד או ביקור של ידוען או אורח.
מסיבות אלו הן אירוע רשמי בו הנשים לובשות שמלות אחר צוהריים או חליפות והגברים חליפות עסקים.
אמילי פוסט כתבה ב-1922 כי אל למשרתים להיכנס לחדר במהלך תה אחר הצוהריים, אלא אם נחוץ כי יביאו מים חמים או יסירו כלים מלוכלכים, כדי לא להפריע לאופי האינטימי של המפגש והשיחה.
בסרטים הוליוודיים מסוימים השתמשו בשעת התה כדרך להמחיש הבדלי מעמדות - נשות המעמד הגבוה הוצגו כנפגשות לשעת תה עם חברותיהן במסעדות או מגישות ארוחה כזו בבתיהן, בעוד נשות המעמד הבינוני שותות קפה במטבחיהן.
"ארוחת ארבע" בישראל הייתה בעבר ארוחה קלה של משקה חם וכריך או מאפה, שנאכלה לעיתים עם ההגעה הביתה בסיום יום עבודה, בסביבות השעה 16:00 (ולכן נקראת כך).
כיום רבים חוזרים לבתיהם בשעת ארוחת הערב, כך שארוחת ארבע הפכה נדירה.
עדיין יש האוכלים בשעות אחר הצוהריים פרי, יוגורט, חטיף או ממתק, לעיתים בליווי משקה חם.
ארוחת ארבע כזו נפוצה אצל ילדים רבים, האוכלים אותה בבתיהם או במעונות יום וצהרונים בהם הם שוהים.
בשנים עברו הייתה ארוחת ארבע נוהג מקובל בקרב העולים מגרמניה, שדקדקו בכל פרט ופרט שלה - שולחן ערוך כהלכה, מפה רקומה, סרוויס משובח (רצוי מתוצרת צ'כיה) ועוגה טרייה, שהוכנה במיוחד לשעת מנחה.
בניגוד לאנגלו-סקסים, שהעדיפו תה בלימון או בחלב לארוחת ארבע (או חמש - five o'clock tea) יוצאי גרמניה ואוסטריה שתו על פי רוב קפה בחלב.
ארוחת ארבע ציינה את הקימה משנת צוהריים ("שלאף שטונדה") המקודשת.
ארוחת טלוויזיה (נקראת גם ארוחה קפואה, ארוחה מוכנה או ארוחת מיקרוגל) היא ארוחה שלמה לאדם יחיד, מוכנה מראש, קפואה או מצוננת, הארוזה כך שניתן לחממה ולהגישה באריזתה.
האריזות לרוב מתאימות לחימום בתנור אפייה (אם הן מיריעת אלומיניום) או בתנור מיקרוגל (אם הן מחומר פלסטי).
השם "ארוחת טלוויזיה" הוא שם גנרי, במקור היה שמה של ארוחה שפותחה ב-1953 בחברת "C.A.
חברת סוונסון הפסיקה להשתמש בשם זה ב-1962 אך בארצות הברית עדיין קוראים כך לכל סוגי הארוחות המוכנות הנקנות קפואות בסופרמרקטים ומחוממות בבית.
מקור השם "ארוחת טלוויזיה" הוא בהיותה של הארוחה מהירה וקלה להכנה ולהגשה, כך שניתן לחממה בזריזות בהפסקות בין תוכניות טלוויזיה ולאוכלה מול הטלוויזיה.
חלק מהארוחות מכילות מגשית עם מוצר בודד (למשל פסטה ברוטב), וחלקן מכילות מגשית מחולקת עם 3–4 מאכלים כגון מנת בשר, תפוחי אדמה, ירקות מבושלים וכדומה.
ארוחת הטלוויזיה הראשונה הייתה ארוחה לחג ההודיה שכללה תרנגול הודו, רוטב תירס, אפונים ובטטה, שנארזה במגשיות של ארוחת טיסה.
מגשיות אלו הוכחו כיעילות - ניתן היה לשלוף את הארוחה בשלמותה מהאריזה החיצונית, לחמם את מגשית האלומיניום ישירות בתנור ללא צורך בכלי אוכל נוספים ולאכול את הארוחה ישירות מהמגשית.
גודל המגשית גם התאים לשולחן צד קטן.
ארוחה זו דרשה חימום של 25 דקות בטמפרטורה של 220 מעלות צלזיוס.
ציוני דרך בהתפתחות ארוחות הטלוויזיה:
ב-1960 נוספו קינוחים כגון מאפה תפוחים ובראוניס, במגשית בת ארבעה מדורים.
ב-1969 נוספו ארוחות בוקר כגון פנקייק ונקניקיות.
מאוחר יותר נוספו גם כריכים.
ב-1986 הופצה לראשונה ארוחה במגשית המתאימה לתנור מיקרוגל.
כיום מרבית הארוחות נארזות במגשיות המיועדות למיקרוגל.
בממלכה המאוחדת ארוחות טלוויזיה מופצות בתפוצה רחבה מסוף שנות ה-70. ב-2003 הוצאו במדינה זו 5 מיליון ליש"ט ביום על ארוחות מוכנות - הצריכה הגדולה ביותר באירופה.
מגוון הארוחות הקפואות או מצוננות כולל בין השאר מזון גורמה, תבשילים אורגניים וצמחוניים, מתכונים מסורתיים מהמטבח הבריטי וממטבחים זרים וארוחות מוקטנות לילדים.
בישראל ארוחות טלוויזיה מלאות אינן נפוצות, אך מנות בודדות להכנה מהירה מקובלות הרבה יותר.
מנות כאלו ארוזות בגביע פלסטיק, ומצריכות הוספת מים רותחים לשם הכנתן.
בין המאכלים הללו נכללים מרקים להכנה מהירה, מאכלי אטריות, פירה ועוד.
מנות אלו, הנקראות לעיתים בשם הגנרי "מנה חמה", כשם מותג של חברת אסם, ונאכלות פעמים רבות כארוחת צוהריים המובאת לעבודה או ללימודים.
הן גם נלקחות על ידי מטיילים שומרי כשרות לטיולים בחו"ל.
הקפאת המזון פוגעת בטעמו, כדי לפצות על כך הארוחות המוכנות כוללות תוספות של מלח ושומן.
בנוסף, כדי להאריך את חיי המדף, היצרניות מוסיפות שמנים צמחיים מוקשים למחצה - בעלי ריכוז גבוה של שומני טראנס, שהם בעלי השפעה שלילית על מערכת הדם והלב.
הארוחות המוכנות הן לרוב בעלות ערכים תזונתיים שונים משל מזון טרי, ומכילות לעיתים חומרים משמרים.
בשנים האחרונות, עקב הגברת מודעות הציבור לסוגיות בריאותיות, ישנן ארוחות מוכנות המכילות פחות מלחים, שומנים וחומרים מלאכותיים.
בישראל משווקות גם ארוחות מוכנות לדיאטה (בשיווק ישיר על ידי היצרניות ולא במרכולים).
ארוחת טיסה היא ארוחה המוגשת לנוסעים בטיסות מסחריות.
ארוחות אלו מוכנות על ידי שירותי הסעדה מיוחדים למטרה זו.
המטבח הראשון להכנת ארוחות טיסה הוקם ב-1936 עבור חברת התעופה יונייטד איירליינס.
ארוחת הצהריים או ארוחת הערב המוגשת במהלך טיסה כוללת לרוב מנת בשר עוף או בקר, סלט או ירקות, לחמנייה קטנה ומנת קינוח.
חברות ההסעדה מייצרות, בדרך כלל, גם ארוחות חלופיות, כמו ארוחות כשרות או צמחוניות ואפילו ארוחות טבעוניות, דלות מלח, וכדומה.
כדי ליהנות מארוחה חלופית נדרשים הנוסעים, בדרך כלל, להזמינן מראש, לעיתים עם קניית כרטיס הטיסה או דרך אתר האינטרנט של החברה.
ניתן לבקש אף ארוחות ילדים, המכילות בדרך כלל מזונות האהובים על ילדים כגון צ'יפס ושניצל ובצדם חטיף וצעצוע.
ארוחת הבוקר המוגשת בטיסות של חברות רבות היא ארוחת בוקר קונטיננטלית וכוללת פרטי מזון כמו דגני בוקר באריזה אישית, פירות חתוכים, מאפין בייגל או מאפה מתוק אחר.
לחלופין, כמה חברות תעופה מגישות ארוחת בוקר חמה, הכוללת גם חביתית או ביצים, לעיתים עם בשר חזיר.
כל הארוחות מלוות גם בשתייה: קפה, תה או משקה קל.
ארוחת הטיסה מוגשת בלוויית תבלינים כמו מלח, פלפל שחור וסוכר בשקיקי נייר קטנים, מפית נייר ומגבון לח וסכו"ם מפלסטיק.
עד פיגועי 11 בספטמבר (2001) הוגש האוכל לנוסעי המחלקה הראשונה עם סכו"ם ממתכת.
הגברת אמצעי הבטיחות אחרי הפיגועים הובילה לביטול נוהג זה, וגם נוסעי המחלקה הראשונה קיבלו סכו"ם מפלסטיק.
חלק מחברות התעופה (כמו לופטהנזה) שבו לנוהגן הקודם מאז.
ארוחות טיסה מוצגות לעיתים קרובות כארוחות באיכות ירודה, אך איכות המזון המוגש משתנה מאוד מחברת תעופה למשנה ובין המחלקות השונות במטוס.
רוב החברות האירופיות והאסייתיות מגישות לנוסעי המחלקה הראשונה ומחלקת העסקים ארוחות גורמה מרובות מנות ובאיכות משובחת.
חברות אמריקאיות נוהגות להגיש לנוסעי מחלקות אלו ארוחה גדולה ואיכותית, הכוללת סלט גדול, בשר עוף או אומצה, תפוחי אדמה וגלידה.
בשנים האחרונות שכרו חברות תעופה רבות את שירותיהם של שפים נודעים, כדי שאלו יתכננו את התפריט ויפקחו על תהליך היצור.
איכות המזון מהווה אחד הפרמטרים החשובים באסטרטגיה השיווקית של חברות התעופה במחלקות היוקרה.
לצורך זה מגויסים לעיתים קרובות שפים מפורסמים, אשר מתכננים את הארוחות במחלקות אלו, ואף נותנים את שמם.
המשימה העומדת בפניהם מהווה אתגר לא פשוט, שכן השיקולים הקיימים בתכנון הארוחה שונים לחלוטין מהשיקולים שיש בעת הכנת ארוחת גורמה סטרנדרטית.
כמו כן לגובה יש השפעה על תחושת הטעם והריח של הנוסע.
הארוחות במחלקות היוקרה יכילו בדרך כלל מספר מנות אפשריות, כאשר לנוסע יש אפשרות לבחור ביניהן בתפריט.
הארוחה כוללת כמה מנות ובצידה מוגשים משקאות אלכוהוליים יוקרתיים, כגון שמפניה.
מחיר הכנת המזון, והופעתן של חברות צ'ארטר, שוויתרו על הגשת ארוחה למען הוזלת מחיר הטיסה, תרמו לירידה באיכות המזון המוגש במטוסים.
כמה חברות תעופה החלו גובות תוספת תשלום על הארוחה, ואחרות המירו את הארוחה בחטיפים.
חברות תעופה רבות מגישות ארוחות רק בטיסות טראנס אטלנטיות.
נהוג לחשוב כי המזון בארוחות טיסה הוא מזון מוקפא שהופשר.
בפועל, במקרים רבים, האוכל אינו מוקפא אלא מצונן.
כך או כך, המזון מחומם במטוס.
התנאים במטוס (כגון אוויר מדוחס ולחות נמוכה) פוגעים בפעילותן של פקעיות הטעם וגורמות לירידה של עד עשרים אחוז בתפקודן, ותופעה טבעית זו גורמת לנוסעים לחוש כי טעמן של הארוחות ירוד, גם כאשר אין הדבר כך.
הרעלת מזון העלולה לפגוע בנוסעים רבים היא אחד האסונות הקשים העלולים להתרחש במהלך טיסה ארוכה, בשל הקושי לשמור על היגיינה בתנאי הצפיפות הקיימים בטיסה, ובגלל מספרם המועט של תאי השירותים.
מסיבה זו נמנעות חברות תעופה מהגשת מזון מתובל מאוד או משימוש ברטבים העלולים להתקלקל.
סכנה חמורה נוספת היא אלרגיה לבוטנים ולמוצרים המופקים מהם, ולכן גם אלו אינם מוגשים במטוס.
בטיחות המזון חשובה עוד יותר בקרב צוות המטוס, ולפיכך ארוחותיהם אינן כוללות מאכלי ביצים, ולרוב גם לא מוצרי חלב (אלא אם טופלו בחום גבוה).
כל אחד מהטייסים מקבל ארוחה שונה לחלוטין, כדי למנוע מצב בו שניהם ייפגעו מהרעלת מזון ממוצר פגום מסוים.
הנוסעים בטיסה בדרך כלל אוכלים במהלך הטיסה רק מהאוכל המוגש להם, ולכן מתוכננות ארוחות הטיסה כדי להתאים לרוב הטעמים.
תבלינים בעלי נוכחות טעם וריח דומיננטיים, כמו צ'ילי, חרדל, וכוסברה אינם עונים על טעמם של רבים, כך גם השימוש בבשר חזיר בשל האיסור הדתי של יהודים ומוסלמים לאכילת בשר זה, ומשום כך חברות התעופה אינן משתמשות בהם.
גם ירקות כמו בצל ושום אינם חביבים על הכל, ויש להם השפעה על ניחוח הבל פיהם של האוכלים, מצב העלול לגרום לאי נעימות במחלקת התיירים הצפופה.
מסיבה דומה גם מזונות העלולים לגרום לנפיחות אינם נכללים בתפריט.
מסיבות אלו רוב ארוחות הטיסה כוללות מנה חלבונית גדולה, סלט לא מתובל, ומזון עתיר פחמימות כמו תפוחי אדמה ומנת קינוח.
ד"ר ארוין וולמי (Erwin Voellmy ; 9 בספטמבר 1886 – 15 בינואר 1951, בזל) היה מורה למתמטיקה ושחמטאי שווייצרי שזכה באליפות השחמט של שווייץ בשנים 1911 (מקום ראשון משותף) ובשנים 1920 ו-1922 לבדו.
הישגו הטוב ביותר של וולמי היה מקום ראשון משותף עם אלכסנדר אלכין ואוסקר נגלי בתחרות ברן בשנת 1932.
וולמי ערך במשך 40 שנים את מדור השחמט בעיתון Basler Nachrichten וכן כתב מספר ספרי שחמט.
וולמי שיחק בנבחרתה האולימפית של שווייץ בשלוש אולימפיאדות שחמט:
באולימפיאדת השחמט 1924, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בפריז, בלוח השני השיג תוצאה של +6 -2 =5 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
על הישגו זה קיבל מדליית ארד קבוצתית.
באולימפיאדת השחמט 1928, האולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג, בלוח השלישי השיג תוצאה של +5 -2 =4
באולימפיאדת השחמט 1936, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השלישית שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת ברלין (1936), בלוח הרביעי השיג תוצאה של +5 -7 =5
ארויד קובל (12 בספטמבר 1889–1938) היה שחמטאי רוסי ממוצא גרמני ומחבר סיומים.
קובל היה אחיהם של יבגניי קובל וליאוניד קובל.
בשנת 1938 מת כתוצאה מדלקת בכליות בגולאג סובייטי.
(לפי גרסה אחרת הוצא להורג על ידי המשטרה הסובייטית החשאית).
מפקד חטיבת גולני במבצע שלום הגליל.
לביא נולד בטרנסילבניה שברומניה בן להורים ניצולי השואה.
ב-1959 עלה עם משפחתו לישראל, בתחילה גר עמה בצפת, אך לאור קשיי פרנסה נשלח לקיבוץ לוחמי הגטאות.
ב-1965 התגייס לצה"ל ולאחר שנשר מקורס טיס עבר לחטיבת גולני.
במלחמת ששת הימים היה צוער בקורס קצינים ובסיומו נשלח לסיירת אגוז.
כבר ביומו הראשון בסיירת היה מעורב בהתקלות עם מחבלים באזור הגלבוע.
לאחר שירות כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה באגוז, חזר לגולני ומונה למפקד פלוגה בגדוד 13 (גדעון).
במהלך מלחמת ההתשה פיקד על מעוז בקו בר-לב והדף עם חייליו פשיטה מצרית שהסתיימה בכישלון.
לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד 17 (הכשרת מפקדי כיתות), שירת כמפקד פלוגה בבה"ד 1 וכמדריך ראשי בקורס מ"כים של גולני.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שימש כסגן מפקד גדוד 12 (ברק) של גולני ולחם ברמת הגולן.
לאחר נפילתו של מפקד הגדוד , ביומה הרביעי של המלחמה, מונה לביא לממלא מקומו ופיקד על הגדוד בקרבות הבלימה והתקפת הנגד כנגד הצבא הסורי ברמה וכן בקרב ההבקעה לרמה הסורית.
לאחר ההבקעה נערך הגדוד, בפיקוד לביא, ואיתו כוח שריון בפיקוד אלי גבע, להגנה בכפר מזרעת בית ג'ן במובלעת הסורית והדפו בהצלחה התקפות קומנדו ושריון סוריים והרגו רבים מהם.
זמן קצר לפני הפסקת האש שסיימה את המלחמה נהרג סגן מפקד הגדוד רס"ן .
לאחר המלחמה חזר לתפקיד הסמג"ד עד שמונה ב-1975 למפקד הגדוד.
כיהן כראש זירת מבצעים משולבים בחטיבת המבצעים במטכ"ל.
למד שנתיים ב"בית הספר הגבוה למלחמה" בפאריס (École Supérieure de Guerre).
ב-1981 קיבל את הפיקוד על חטיבת גולני והוביל אותה במבצע שלום הגליל, בשורה של קרבות, ובהם הקרב על כפר סיל, ועד המצור והכניסה לביירות.
לאחר המבצע עבר הסבה לשריון, הדריך בקורס מג"דים וב-1984 התמנה למפקד עוצבת הגליל.
בתפקידו הבא פיקד על אוגדת שריון במילואים, בשנים 1988–1990 שימש כנספח צבאי בסינגפור.
יצא לחופשת לימודים ובינואר 1992 השתחרר משירות הקבע.
לאחר שחרורו מצה"ל בדרגת תת-אלוף, הקים חברת בנייה, עבד עבור יולי עופר במיזמי נדל"ן בהונגריה ומונה למנהל "ת.י.מ", חברה בת של צים, שעוסקת בהובלה יבשתית.
באוגוסט 2010 מונה ליועץ במשרד הביטחון בתחום של ניהול פרויקטים, בשנת 2011 מונה לעמוד בראש הרשות לפינוי מוקשים.
נפטר ב-25 במאי 2024 והובא לקבורה בבית הקברות שדה יהושע בחיפה.
ארוחת חג המולד היא ארוחה הנאכלת באופן מסורתי בערב או בצהרי חג המולד, ובה משתתפים לרוב כל בני המשפחה.
ארוחת חג המולד האוסטרלית מבוססת על ארוחת חג המולד הבריטית המסורתית.
יחד עם זאת, בעוד שבאנגליה הארוחה מוגשת באמצע החורף, באוסטרליה מצויה באותה עת בשיא הקיץ, ולכן חלק ממנות הארוחה כגון הצלי מוגשת קרות, ולעיתים הארוחה מוגשת בסגנון ברביקיו המוכן בחצר.
קינוח אופייני באוסטרליה לארוחת חג המולד הוא הפבלובה.
ארוחת חג המולד באוסטריה דומה באופייה לזו המוגשת בגרמניה.
הארוחה כוללת לרוב קרפיון מטוגן בראשיתה, אווז אפוי או בשר חזיר צלוי כמנה עיקרית, ובסיומה מגישים זאכרטורטה ולבקוכן.
המהגרים הרבים שהגיעו לארצות הברית הביאו עימם את המסורות מארצות מוצאם, אולם האופי של ארוחת החג מתבסס בעיקר על ארוחת החג האנגלית שבמרכזה תרנגול הודו ממולא או עוף ממולא אך גם צלי בקר או צלי חזיר, ולצידו מילוי, ירקות צלויים, ומחית תפוחי אדמה.
קינוחים מקובלים הם פאי דלעת או פאי תפוחים.
העובדה כי בארצות הברית התפתחה מסורת של הגשת ארוחה דומה בחג ההודיה הביאה להגשת מנת בשר במקום מנת עוף בארוחת חג המולד.
כמו כן מקובל לשתות ליקר ביצים.
בברזיל נהוג להגיש את ארוחת חג המולד בערב החג, והארוחה כוללת פירות וירקות רבים, מאכלי אורז וצלי תרנגול הודו.
לעיתים מוגשים צלי חזיר או עוף ודגים.
במרכז ארוחת החג בגרמניה נהוג להגיש אווז צלוי או קרפיון צלוי, אולם יש המגישים גם בשר חזיר ממולא.
לצד הבשר מגישים כרוב כבוש, כרוב ניצנים או כרוב אדום.
ישנן מסורות לפיהן נאכלת הארוחה בערב החג, וישנן מסורות לפיהן נאכלת הארוחה בצהרי החג.
קינוחי החג כוללים לרוב מרציפן ולבקוכן.
ארוחת החג המסורתית מוגשת בדנמרק בערב החג, וכוללת חזיר צלוי, אווז או ברווז צלויים, שלצידם תפוחי אדמה צלויים וכרוב אדום.
לקינוח מוגש הריסאלמאנדה - פודינג אורז.
ארוחת החג נאכלת באיים הבריטיים בצהרי החג, או בשעות אחר הצהריים של חג המולד.
הארוחה כוללת לרוב תרנגול הודו צלוי, או עוף צלוי אחר (אווז, בשר עוף, ברווז או פסיון), ולעיתים נדירות יותר צלי בשר בקר או בשר חזיר ("חזירים בשמיכה").
העוף מוגש לרוב כשהוא ממולא, ולצידו ירקות מבושלים (לרוב כרוב ניצנים וגזר), ומחית תפוחי אדמה.
כקינוח נהוג להגיש פודינג חג המולד או טרייפל.
מסורת ארוחת החג באנגליה השתנתה במהלך השנים.
במהלך ימי הביניים הוגשו בארוחה לרוב בשר חזיר או בשר צייד.
רק במהלך המאה ה-17 התפתח הנוהג להגיש אווז ממולא, ורק בראשית המאה ה-20 התפתח הנוהג להגיש תרנגול הודו צלוי וממולא, וזאת בשל הוזלת מחירו.
המסורת להגיש בסיום הארוחה את פודינג חג המולד מקורה עוד בימי הביניים.
בפולין, אוקראינה, ליטא ואסטוניה נהוג להגיש בערב החג ארוחה צמחונית הכוללת 12 מנות, בהתאם למסורת של תענית בערב החג.
בצהרי החג נאכלת ארוחה הכוללת צלי בשר - לרוב בשר חזיר.
ארוחת החג בפינלנד נקרא יולופויטה (Joulupöytä - "שולחן חג המולד") ובמסגרתה מוגשת הארוחה בסגנון בופה המכיל מנות רבות.
במרכז הארוחה נאכל חזיר צלוי המוגש עם חרדל ולחם.
כמו כן נהוג להגיש סלמון מעושן.
ארוחת חג המולד המסורתית בצ'כיה כוללת מנות אופייניות ובהן קרפיון צלוי וסלט תפוחי אדמה.
ארוחת החג המסורתית בצרפת נקראת "réveillon" והיא נערכת בערב החג.
ארוחת חג המולד במרבית חלקי קנדה דומה באופייה לזו המוגשת באנגליה.
בארוחה זו מוגשים עוף צלוי, מחית תפוחי אדמה, רוטב בשר, פודינג חג המולד ואגנוג.
בקוויבק מוגשת ארוחה הדומה באופייה לזו המוגשת בצרפת.
בשוודיה מוגשת ארוחה המכונה "יולבורד", גרסה חגיגית של סמרגוסבורד.
הארוחה העשירה כוללת את מיטב מטעמי המטבח השוודי - מנות דגים (תבשילים קרים, סלטים וכריכים), מנות בשר קר, גבינות, תבשילים חמים (כדורי בשר, נקניקיות, צלעות חזיר צלויות, קדרת תפוחי אדמה עם שמנת, בצל וסרדינים, כרוב ממולא ועוד.
ארוחת בוקר ישראלית היא סגנון מיוחד של ארוחת בוקר שמקורה בקיבוצים, וכיום היא פופולרית בבתי המלון ובמסעדות רבות בישראל.
בשנים הראשונות לאחר הקמת מדינת ישראל, נהגו חברי הקיבוצים לסעוד את ארוחותיהם בחדר אוכל משותף.
חברי הקיבוצים נהגו לאכול ארוחה קלה בשעות הבוקר המוקדמות, ולאחר מכן לעבוד מספר שעות בשדות.
בסיום העבודה הם שבו לחדר האוכל לארוחת בוקר שנייה שהוגשה בצורת מזנון.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלו בתי המלון בישראל להגיש את ארוחת הבוקר בצורה שחיקתה את מאפייני ארוחת הבוקר בקיבוצים.
בבתי המלון בישראל ארוחת הבוקר בדרך כלל מוגשת בצורת מזנון בשירות עצמי.
במסעדות התפריט עשוי להיות מוצע בצורת ישיבה לשולחן.
ארוחת בוקר ישראלית כוללת בדרך כלל לחם, ריבה ומאפים, מוצרי חלב, דוגמת גבינות, חמאה, יוגורט ומעדני חלב, ירקות ופירות, דגי מאכל, ביצים ודגני בוקר.
לצד אלה מוגשים קפה, תה, שוקו ומיצים.
בדרך כלל ארוחת הבוקר אינה כוללת בשר, דבר שנפוץ בהרבה מדינות בעולם, בין היתר, מאחר שלפי ההלכה היהודית, בשר וחלב אינם מוגשים יחד לשולחן.
"ארוחת צהריים על גורד שחקים" הוא תצלום מפורסם בשחור-לבן שצולם במהלך הבנייה של בניין RCA (הקרוי כיום בניין קומקאסט) ברובע מנהטן שבניו יורק.
בתצלום נראים 11 פועלים הסועדים ארוחת צהריים בנינוחות, כשהם יושבים על קורת מתכת של שלד הבניין הניצבת בגובה 256 מטרים, כשברקע נופה של ניו יורק.
התמונה צולמה ב־20 בספטמבר 1932, בקומה ה־69 של הבניין, כצעד של יחסי ציבור למרכז רוקפלר, שבניין ג'י אי הוא הבניין המרכזי בו.
התמונה פורסמה לראשונה כעבור כשבועיים, ב־2 באוקטובר, בעיתון "ניו יורק הראלד טריביון".
הפועלים יושבים ללא כל אמצעי בטיחות, ונכונותם להסתכן כך מיוחסת לשפל הגדול, שגרם לכך שעובדים הסכימו לקבל כל עבודה שהוצעה להם.
הנגטיב של התמונה וזכויות היוצרים בה שייכים כיום לחברת קורביס.
זהות הצלם לא הייתה ידועה אך בשנת 2003 יוחס צילום התמונה לצ'ארלס אבטס.
לדברי חברת קורביס אין ודאות בכך, משום שבעת הצילום נכחו במקום צלמים נוספים.
התצלום זכה להצלחה רבה והופיע על פוסטרים, על גלויות והודפס על חולצות.
התמונה זכתה לחיקויים רבים, בהם בסדרות הטלוויזיה "החבובות", "CSI: ניו יורק" ו"חברים", ובווידאו קליפ של קייטי פרי.
בישראל השתמש משרד הכלכלה בתצלום לשם פרסום תקנות חדשות לבטיחות בעבודה.
הסרט "Men at Lunch", שהופק בשנת 2012, מנסה לספר את סיפורם של הפועלים שבתמונה, בטענה שמוצאם אירי.
לדברי אחרים מוצא הפועלים משוודיה.
ארוחת ליל שישי הוא סיטקום בריטי שנכתב על ידי רוברט פופר ומככבים בו טמזין גרג, פול ריטר, סיימון בירד טום רוזנטל ומארק היפ.
הקומדיה עוסקת בסעודת ליל שבת שבועית של משפחה יהודית בריטית (הגודמנים).
הסדרה שודרה לראשונה בפברואר 2011. העונה החמישית עלתה לשידור בשנת 2018, והעונה השישית עלתה בשנת 2020.
ג'קי גודמן (טמזין גרג) - אשתו של מרטין ואמם של אדם ויונתן.
אישה עם חוש הומור של גיל ההתבגרות.
בדרך כלל לא נוטה להתרשם מתעלוליהם של בעלה ובניה, ומנסה לשמור על ה"נורמליות" של משפחתה.
מרטין גודמן (פול ריטר) - בעלה של ג'קי ואביהם של אדם ויונתן.
מרטין נוהג להסתובב בלי חולצה בטענה ש"חם לו".
יש לו מכשיר שמיעה משום שהוא לקוי שמיעה, ומשום כך מפספס הרבה פעמים חלקים מהשיחה - כר פורה למצבים קומיים.
הוא מודאג מאוד מכך שאדם לא מצליח להשיג "נקבה".
הוא חובב מדע נלהב, ודמותו מוצגת כמעט אאוטסיידרית מבחינה חברתית.
יש לו הרגלים מוזרים רבים, כמו אכילה מתוך פח אשפה, וכלל - איסוף שאריות מזון בכל דרך אפשרית.
אדם גודמן (סיימון בירד) - אדם הוא הבן הבכור.
הוא בשנות העשרים שלו, והוא מנהל קריירה לא מוצלחת במיוחד כמוזיקאי.
הוא מגלם את דמות ה"חנון", בניגוד גמור לאחיו השטותניק.
הוא בדרך כלל הקורבן של התוהו ובוהו שמתחולל דרך קבע בארוחות ליל שבת של המשפחה.
ג'וני גודמן (טום רוזנטל) - ג'וני הוא הבן הצעיר במשפחה, אף הוא בשנות העשרים, והוא מתווך.
הוא ה"מגניב" מבין האחים, נוהג להתחיל מריבות עם אדם וכן יוזם מתיחות אינסופיות על אחיו הבכור.
ג'ים בל (מארק היפ) - השכן של הגודמנים שמופיע דרך קבע בדלת של המשפחה בארוחת ליל שבת.
הוא ככל הנראה מאוהב בג'קי, אם המשפחה, ומנסה, כל פעם בתירוץ אחר, להיכנס אל הבית כדי לזכות לדבר איתה או לראות אותה.
הוא מלווה תמיד בכלבת הרועים הבלגית שלו וילסון, ממנה הוא מפחד.
הוא לא לגמרי נורמלי מבחינה חברתית, והשיחות איתו בדרך כלל מוזרות למדי.
אלינור בולר (פרנסס צ'וקה) - אמה החירשת למחצה של ג'קי, בת ה-80. היא וביתה לא נמצאות במערכת יחסים משופרת במיוחד, והיותה לקוית שמיעה וכן חוסר המודעות שלה למתרחש סביבה גורמים למבוכה קומית.
ארוטיאנוס (Erotianus, ביוונית: Ἐρωτιανός וגם הרודיאנוס, Ἡρωδιανός; המאה ה-1 לספירה) היה מחברו של חיבור ביוונית ששמו "אוסף מילים היפוקרטיות" (Τῶν παρ' Ἱπποκράτει Λέξεων Συναγωγή).
לא בטוח אם הוא היה בעצמו רופא או רק פילולוג, אולם נראה כי הוא כתב (או לפחות התכוון לכתוב) מספר חיבורים אחרים על היפוקרטס, מלבד זה שנשאר בידינו.
הוא ככל הנראה חי (כנראה ברומא) בזמן שלטונו של נירון קיסר (54–68 לספירה), מאחר שחיבורו מוקדש לארכיאטר (רופא החצר) של נירון, אנדרומכוס .
החיבור בולט בכך שהוא מכיל את הרשימה המוקדמת ביותר הקיימת של כתבי היפוקרטס, וכוללת את שמותיהם של כמה חיבורים שכבר אבדו, אולם היא חסרה כמה שכיום הם חלק מהקורפוס ההיפוקרטי .
שאר החיבור כולל מילון מונחים, שבו המילים מסודרות כיום בסדר אלפביתי חלקי, אם כי נראה כי מצב סידור זה אינו הסידור שאומץ על ידי המחבר עצמו.
ארוטיאנוס מזכיר בחיבורו את סלידת היהודים מאכילת חזיר, כאשר הוא מציין שיש המסבירים את מקור "המחלה הקדושה" באמונה טפלה, ו"שהם אומרים שיש לבדוק לאיזה סוג החולה שייך, לצורך כך שאם הוא יהודי עלינו להימנע מלתת לו בשר חזיר".
ארוחת לילה היא הארוחה שאוכלים בשעות הערב המאוחרות או בשעות הלילה המוקדמות.
ישנם שני סוגים של ארוחות לילה: ארוחה שאוכלים סמוך לזמן השינה עצמו, ולפעמים על יד המיטה עצמה, וארוחה שאוכלים בשעות הלילה המאוחרות, בדרך כלל בהפרש של 3-4 שעות מארוחת הערב.
ארוחת הלילה כוללת בדרך כלל מאכלים קטנים ופשוטים על מנת שלא להעמיס על מערכת העיכול ולאפשר שינה עמוקה וארוכה.
כאשר אוכלים ארוחת לילה סמוך לזמן השינה, לא כדאי לאכול בארוחה פחמימות פשוטות או מאכל מתוק, כיוון שארוחה מסוג זה תאט את קצב פירוק השומן במהלך הלילה.
דוגמאות למאכלים שלא כדאי לאכול בארוחת לילה שסמוכה לשינה הן חלב, פירות, דברי מאפה, תירס, חטיפים מלוחים, גלידות למיניהן, קורנפלקס ושייקים למיניהם.
מאכלים שכן מומלץ לאכול בארוחה צריכים להכיל פחמימה מורכבת עם שומן או חלבון, לדוגמה פרוסת לחם מלא עם טחינה, גבינה או ממרח אבוקדו.
כאשר רוצים לאכול ארוחת לילה בשעות הלילה המאוחרות, כדאי לאכול מאכלים קלים שמערכת העיכול מתמודדת איתם בקלות כגון ירקות, ובפרט מרק ירקות, שפשוט יחסית לעיכול.
עדיפות שנייה בקטגוריית הירקות היא סלט ירקות או ירקות חתוכים שמתעכלים לאט יותר מאשר הירקות הרכים שבמרק.
גם כמה קרקרים יכולים להיות ארוחת לילה טובה, המתעכלת בקלות.
גם דייסת קוואקר יכולה להיות ארוחת לילה טובה כי היא מלאה בסיבים תזונתיים ומשרה תחושה רגועה במעי.
בארוחת לילה מסוג כזה לא כדאי לאכול שומנים, שמתעכלים הכי לאט, וכדאי לאכול ארוחת לילה בנחת.
ארוחת ערב באמאוס (באיטלקית: Cena in Emmaus) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר קאראווג'ו משנת 1601, המתאר את ישו בחברת שניים מתלמידיו.
היצירה מוצגת בגלריה הלאומית בלונדון.
התגלות ישו בפני שניים מתלמידיו, זמן קצר אחרי צליבתו, בדרך לאמאוס, מתוארת בפירוט בבשורה על פי לוקאס:
המסורת הנוצרית מזהה את אחד התלמידים כ"קליאופס" , בעלה של מרים, אחת מאלו שנכחו בצליבה, ואת התלמיד השני כ"שמעון", בנו של קליאופס ואחד משבעים התלמידים של ישו.
הציור הוזמן על ידי ציריאקו מטיי, אחיו של הקרדינל ג'ירולמו מטיי, אשר שילם 150 סקודי עבורו.
מאוחר יותר היה בחזקתו של שיפיונה בורגזה, מייסדה של גלריה בורגזה.
בשנת 1801, מכר המרקיז קמיליו בורגזה את הציור לסוחר עתיקות בפריז, והוא הפך לחלק מאוספו של לורד צרפתי, אשר תרם אותו לגלריה הלאומית בלונדון בשנת 1839.
ישו במרכז התמונה, מברך על הלחם, שני תלמידיו משני צידיו, ובעל המקום עומד.
התלמיד משמאל ("שמעון") נראה מזנק מכסאו, התלמיד מימין ("קליאופס") פושט את ידיו בפליאה, ידו השמאלית נראית כאילו יוצאת אל מחוץ למרחב התמונה.
השימוש באור, האופייני לקאראווג'ו, הוא לא רק לצורכי שיפור אסתטי של התמונה, אלא חיוני להעברת הסיפור.
האור הוא גם של הכרה רוחנית, של הבנה.
בעל המקום שרוי בחשיכה, גבו מופנה אל האור, המגיע משמאל, ופניו מוחשכות.
הוא "לא רואה את האור", תרתי משמע.
בדיקה בקרני רנטגן הראתה שבוצע בציור רק שינוי אחד: בירכו של קליאופס הייתה בגרסה הראשונה לפני מפת השולחן, אבל בגרסה הסופית היא מאחוריה, כך האפקט של היד המושטת וסלסלת הפירות המתנודדת מועצם עוד יותר.
ייתכן שזו פרשנות לתיאור אחר של אותו הסיפור, בספר הבשורה על-פי מרקוס (16:12), שבו נאמר שישו הופיע לפני תלמידיו "בצורה אחרת".
סלסלת הפירות נראית מתנודדת על גבול מרחב התמונה, בסכנת נפילה מהציור אל חלל הצופה (אפקט אשליה אופטית הקרוי טרומפ-לויל).
זהו מכשיר דרמטי, חלק מהדרך בה קרוואג'ו יוצר את המתח של הסצנה.
הסלסלה מכילה פירות סתיו, אף על פי שהסיפור התרחש באביב, בתקופת חג הפסחא.
הפירות בשלים לחלוטין, בין היתר ישנם שלושה אשכולות של ענבים ללא פגמים, שניים אדומים-שחורים ואחד לבן (זהוב), וכן עלי ענבים עם כתמים פטרייתיים.
שלושה תפוחים, שזיף, חבושים נטולי פגמים, ורימון.
כל התפוחים פגומים: באחד יש ייצוג מדויק של נזק הנגרם על ידי פטריה מסוג Venturia inaequalis , בשני יש חור תולעת, והשלישי מראה נקודה רקובה.
אשכול הענבים הזהוב בשל לחלוטין ומכיל לפחות פרי מבוקע אחד.
המיקום הבולט של קערת הפירות מהווה ניגודיות לעוף מאחור, בעל רגליים זקופות המרמזות על צפידת מוות.
פרשנויות שונות ניתנו גם לפירות וגם לעוף, אך סביר יותר להניח כי קרוואג'ו פשוט הציג לראווה את כישרונו יוצא הדופן.
רמת הגימור ביצירה זו היא בין הגבוהות מבין כל יצירותיו של קאראווג'ו.
הוא אמנם ידוע בכך שצייר בשיטת אלה פרימה (ציור ישירות על הבד, ללא רישום מוקדם) ואין אף רישום שלו, אך בחינה מדוקדקת הראתה שביצע רישומים על בד הציור עצמו, למשל לצורך תיאור מרכיבי הטבע הדומם, כמו כוס היין או סלסלת הפירות.
עובדה זו, יחד עם מורכבות הקומפוזיציה והעובדה שהדמויות הוצבו במקומן בקפידה וללא חפיפה, מעידות על הכנה מוקדמת קפדנית.
בשנת 1606, צייר קאראווג'ו גרסה נוספת של הציור, המוצגת במילאנו.
בגרסה זו המחוות הרבה יותר מאופקות.
ייתכן כי ההבדל הזה משקף את נסיבות חייו של קאראווג'ו באותה תקופה (הוא נמלט מרומא בעקבות האשמה ברצח).
ארוחת האפטאר בבית הלבן היא קבלת פנים שנתית המתקיימת בבית הלבן על ידי נשיא ארצות הברית והגברת הראשונה לרגל חודש הרמדאן.
בדומה לטקס חנוכה בבית הלבן, בארוחת האפטאר מתארחים פוליטיקאים מוסלמים ומנהיגי קהילות מוסלמיות.
תומאס ג'פרסון ערך את ארוחת הערב הראשונה בבית הלבן עם מוסלמי בזמן שאירח את סידי סולימאן מלימלי, שליחו של נציג הממשל האוטונומי בתוניסיה בחסות האימפריה העות'מאנית.
הארוחה נערכה ב-9 בדצמבר 1805, במהלך המלחמה הברברית הראשונה.
ג'פרסון התאים את עיתוי הארוחה כך שתיערך אחרי השקיעה וזאת על מנת לשמור על מסורת הרמדאן עליה הקפיד מלימלי.
הנשיא הדמוקרטי ביל קלינטון המשיך במסורת שהתחיל ג'פרסון, גם הנשיא שלאחר קלינטון, ג'ורג' ווקר בוש, חגג את ארוחת האפטאר ב-2001, ומאז המשיך לקיים את הארוחה מדי שנה בכל שבע שנות כהונתו.
גם הנשיא ברק אובמה ציין את הארוחה החל משנתו הראשונה בבית הלבן (2009), וציין אותה מדי שנה עד תום כהונתו.
בשנת 2017 שבר הנשיא דונלד טראמפ את מסורת הבית הלבן שהתקיימה כמעט 20 שנה בכך שבחר שלא לערוך ארוחת אפטאר.
עם זאת, הנשיא טראמפ כן ערך את הארוחה במהלך כהונתו וערך את ארוחת האפטאר הראשונה בתקופת כהונתו בבית הלבן ב-6 ביוני 2018. גם ב-13 במאי 2019 נערכה ארוחה דומה.
ארוחת ילדים היא ארוחה המוגשת במסעדה המותאמת במיוחד לילדים.
ברשתות מזון מהיר, מגיעות רוב ארוחות הילדים בשקיות צבעוניות או בקופסאות קרטון עם איורים עליהם ובפנים צעצוע מפלסטיק.
רוב ארוחות הילדים הסטנדרטיות ברשתות אלו כוללות המבורגר או נגיסי עוף עם תוספת ומשקה קל.
לארוחת ילדים מספר מאפיינים נפוצים:
כמות קטנה יותר - המנות קטנות משמעותית ממנות המיועדות למבוגרים, ומותאמות לתיאבון של ילדים.
לעיתים תוגש הארוחה גם בצלחת קטנה יותר.
מזונות אהובים ופשוטים - בעיקר במסעדות המגישות אוכל מתוחכם, תכלול ארוחת הילדים מאכלים שילדים נוטים לאהוב כגרסאות שונות של שניצל, נקניקיות, המבורגר, פסטה פשוטה (לרוב בלי רטבים חריפים), פיצה אישית.
גם התוספות לארוחה יהיו מאכלים "פשוטים" כמחית תפוחי אדמה, טוגנים, אורז לבן או ירקות מאודים.
תיבול עדין, לא חריף ולא מתוחכם – מותאם לחיך של ילדים.
לעיתים קרובות הארוחה כוללת גם משקה – כמיץ או משקאות ממותקים.
קינוח - בחלק מהמקומות מוצע קינוח קטן כחלק מהארוחה.
לעיתים לארוחה מצורפת "הפתעה" – מדבקה, צעצוע קטן או פעילות (בעיקר ברשתות מזון מהיר).
עיצוב והגשה בצלחות צבעוניות או מגשים עם דמויות מוכרות מסדרות ילדים (בעיקר ברשתות מזון מהיר).
לעיתים כוללת כלים מותאמים – סכו"ם קטן, כוס עם קשית, מפית מצוירת ועוד.
הארוחה מוצעת במחיר נמוך ממנת מבוגרים, מתוך הנחה שמדובר בילד שהתלווה להורה.
ארוחת הילדים הראשונה, הופיעה בבורגר שף ב-1973 והצליחה.
מתוך הבחנה בפופולריות של ארוחת הילדים, מקדונלד'ס הציגה את "Happy meal" שלה בשנת 1978, ותאגידי מזון מהיר אחרים, כולל ברגר קינג, הלכו בעקבותיהם עם ארוחות ילדים משלהם.
כמה חברות מזון מהיר ראו בילדים את הלקוחות "החשובים ביותר" שלהם, בשל הצלחת ארוחת הילדים.
האפקטיביות שלהם יוחסה לעובדה שחסות צעירים פירושה לעיתים קרובות חסות של משפחה ולפיתוי של הצעצועים, שלעיתים קרובות נמצאים בסדרות אספנות.
ב-2006, 360 מיליון דולר מההוצאות של תאגידי המזון המהיר היו עבור צעצועים בארוחות ילדים, שמנו למעלה מ-1.2 מיליארד.
בעשור השני של המאה ה-21, ירדה הפופולריות של ארוחת הילדים, כאשר מחקר הצביע על ירידה של 6% במכירות ארוחות הילדים בשנת 2011. ההסברים לכך כוללים את ההבנה של ההורים שארוחות הילדים אינן בריאות (ג'אנק פוד), הרצון של ההורים לחסוך בכסף, וכמו גם גדילת הילדים מהארוחות מוקדם מבעבר.
ילדים "השתכללו בטעם" ומחפשים פריטים מהתפריט הרגיל אך במנות קטנות יותר.
גם צעצועי ארוחות לילדים כבר לא מושכים את בני הנוער, שכן הם יותר נמשכים לטכנולוגיה, ומעדיפים משחקי וידאו.
ארוחות הילדים התפתחו בתגובה למבקרים, והציעו מבחר בריא יותר ומגוון גדול יותר.
בשנת 2011, תשע עשרה רשתות מזון שהשתתפו ביוזמה התחייבו "להציע לפחות ארוחת ילדים אחת שיש בה פחות מ-600 קלוריות.
משקאות קלים ולפחות שני פריטים מקבוצות המזון הבאות: פירות, ירקות, דגנים מלאים, חלבונים או מוצרי חלב דלי שומן".
היו חששות של מבקרי מזון לגבי הערך התזונתי של ארוחת הילדים.
מחקר משנת 2010 של מרכז ראד למדיניות מזון והשמנת יתר שבדק את ארוחות הילדים של שתים עשרה רשתות מזון בארצות הברית הגיע למסקנה שמתוך 3,039 שילובי מנה ראשונה, שתים עשרה עמדו ברמות המומלצות של שומן, נתרן וקלוריות לילדים בגיל הגן וחמישה עשר אלה.
צעצועים אינם מתאימים לקבוצת הגיל של קהל היעד
כשמקדונלד'ס קידמה את "המיניונים" ב-2015, הייתה מחלוקת כי ההורים חשבו שאחד הצעצועים השתמש בניבול פה.
ארוחת ערב ממלכתית בארצות הברית היא ארוחת ערב רשמית הנערכת לכבודו של ראש מדינה זר, כגון מלך, מלכה, נשיא או כל ראש ממשלה בעת ביקורים רשמיים בארצות הברית.
מארח הארוחה הוא נשיא ארצות הברית, והיא מתקיימת במקומות שונים, בדרך כלל בחדר האוכל הממלכתי בבית הלבן ובמימון הממשלה הפדרלית.
על תכנון וביצוע הארוחה ממונה המזכיר החברתי של הבית הלבן, לצד הגברת הראשונה של ארצות הברית, שעל פי המסורת היא המארחת בבית הלבן.
ארוחות ערב אחרות עבור אנשים חשובים ממדינות אחרות, כגון נסיך או שר בכיר, נקראות ארוחת ערב רשמית, והממשלה הפדרלית לא מממנת ארוחות אלה.
כיום קוד הלבוש בארוחות לעיתים קרובות בסגנון שקרוב יותר לעניבה שחורה ופחות לעניבה לבנה.
ארוחות ערב ממלכתיות בארצות הברית כוללות מגוון אירועי אוכל ברחבי העולם, כולל כנסים ופסגות.
הן משפיעות על מדינות רבות ועל אירועי האוכל שלהן.
לארוחות ערב ממלכתיות כיום יש משמעות פוליטית גדולה יותר משהייתה להן בעבר, ומשתתפים בהן בעיקר מנהיגי מדינות כשהם מלווים בפוליטיקאים נוספים ממדינתם.
ארוחת הערב הממלכתית הראשונה נערכה ב-22 בדצמבר 1874 על ידי הנשיא יוליסס ס.
גרנט, כדי לקבל את פני המלך קלאקאוה מממלכת הוואי.
זו הייתה הארוחה הממלכתית היחידה של הנשיא גרנט, והארוחה הבאה הייתה רק 57 שנים לאחר מכן, כאשר החזיר הנשיא הרברט הובר את המנהג, והוא נמשך ברציפות משנת 1931 ועד היום.
משנת 1977 נהוג להציג בארוחות הערב גם מופע בידור.
לאורך השנים הופיעו אמנים רבים בארוחות אלה, ומופע הבידור הראשון היה של הפסנתרן רודולף סרקין.
מאז, נהנו המנהיגים המתארחים מהופעות של פרנק סינטרה, ויטני יוסטון, סטיבי וונדר, אלטון ג'ון, יצחק פרלמן, ג'יימס טיילור, יו-יו מה, ביונסה, גוון סטפני, דמי לובאטו ועוד.
פעמים רבות תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית משולבת במופע הבידור.
נכון לשנת 2023, נערכו בארצות הברית 337 ארוחות ערב ממלכתיות, ו-17 נשיאים אירחו אותן.
הנשיא שאירח הכי הרבה ארוחות הוא רונלד רייגן, 54 ארוחות.
הנשיאים שאירחו את המספר המועט ביותר של ארוחות (מלבד גרנט) הם הרברט הובר ודונלד טראמפ, שתי ארוחות בלבד.
המדינות שהתארחו הכי הרבה הן הממלכה המאוחדת וגרמניה, עם 16 ארוחות כל אחת.
הנשיאמספר הארוחותזמן הכהונה (בשנים)מדינה שהתארחה הכי הרבהיוליסס ס.
גרנט18 -הרברט הובר24 -פרנקלין דלאנו רוזוולט1112 -הארי טרומן10כמעט 8 שנים, , ,(2 ארוחות)דווייט אייזנהאואר248 (2 ארוחות)ג'ון פיצג'רלד קנדי15כמעט 3 שנים (2 ארוחות)לינדון ג'ונסון195 (2 ארוחות)ריצ'רד ניקסון425 וחצי שנים,
(3 ארוחות)ג'ימי קרטר404(4 ארוחות)רונלד רייגן548(3 ארוחות)ג'ורג' הרברט ווקר בוש254;;
רשימת המדינות שהתארחו הכי הרבה:
המדינהמספר הארוחותהתארחה הכי הרבה על ידי הנשיאמנהיג שהתארח הכי הרבה16ריצ'רד ניקסון
(4 ארוחות)16ריצ'רד ניקסון, רונלד רייגן
(5 ארוחות)13דווייט אייזנהאואר, הארי טרומן
(4 ארוחות)12ג'ורג' הרברט ווקר בוש
(2 ארוחות)8אנואר סאדאת8קרלוס אנדראס פרז
(6 ארוחות)6איוב ח'אן, זולפיקאר עלי בהוטו
מדינת ישראל התארחה כ-13 פעמים בארוחת ערב ממלכתית בארצות הברית, ושלחה חמישה ראשי ממשלה ונשיא אחד.
עד כה, שבעה מנשיאי ארצות הברית אירחו מנהיגים ישראלים לארוחת ערב ממלכתית.
ראש הממשלה הישראלי הראשון שהתארח בארוחת ערב ממלכתית היה לוי אשכול, ב-1 ביולי 1964, בתקופת ממשלו של הנשיא לינדון ג'ונסון.
הנשיא ה-18 של ארצות הברית היה הראשון לארח ארוחת ערב ממלכתית בארצות הברית, וערך ארוחה אחת בלבד בכהונתו השנייה.
תאריך המדינה המבקרת אורח הכבודתפקיד 22 בדצמבר 1874 קלאקאוהמלך הוואי
לאחר 57 שנים, הנשיא ה-31 של ארצות הברית אירח שתי ארוחות ערב ממלכתיות באותה השנה, 1931. הרברט הובר הצליח להיבחר לכהונה אחת בלבד.
תאריךהמדינה המבקרתאורח הכבודתפקיד29 באפריל 1931ראמה השביעימלך תאילנד22 באוקטובר 1931פייר לאוואלראש ממשלת צרפת
הנשיא ה-32 של ארצות הברית אירח 11 ארוחות ערב ממלכתיות בארבע תקופות הכהונה שנבחר אליהן, והארוחה האחרונה שאירח הייתה בסוף מרץ 1945, אחריה נפל למשכב ומת שבועיים לאחר מכן, ב-12 באפריל 1945.
הנשיא ה-33 של ארצות הברית אירח 10 ארוחות ערב ממלכתיות בשתי תקופות כהונתו, לאחר שירש את הנשיאות מהנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט שנפטר עקב מצבו הבריאותי הירוד.
תאריךהמדינה המבקרת אורח הכבוד תפקיד 22 באוגוסט 1945 שארל דה גולנשיא צרפת 10 בנובמבר 1945וויליאם ליון מקנזי קינג
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת 29 באפריל 1947 מיגל אלמן ואלדסנשיא מקסיקו 4 באפריל 1949משלחת משותפת מטעם המדינות:פול-אנרי ספאק
ארנסט בוויןמנהיגי המדינות הרשומות: מלכים ומלכות, נשיאים וראשי ממשלה 18 במאי 1949 גספאר דוטרהנשיא ברזיל 8 באוגוסט 1949 אלפידיו קווירינונשיא הפיליפינים 16 בנובמבר 1949 מוחמד רזא פהלוויהשאה של איראן 28 במרץ 1951 ונסן אוריונשיא צרפת 20 ביוני 1951 גאלו פלאזהנשיא אקוודור 2 באפריל 1952 יוליאנהמלכת הולנד
הנשיא ה-34 של ארצות הברית אירח 24 ארוחות ערב ממלכתיות במהלך שתי תקופות כהונה מלאות.
הנשיא ה-35 של ארצות הברית אירח 15 ארוחות ערב ממלכתיות בתקופת כהונה של כמעט שלוש שנים, והארוחה האחרונה שאירח נערכה כחודש וחצי לפני שנרצח.
הנשיא ה-36 של ארצות הברית אירח 19 ארוחות ערב ממלכתיות בתקופת כהונה של 5 שנים, לאחר שהושבע לנשיאות בעקבות רצח הנשיא ג'ון קנדי.
לינדון ג'ונסון הוא הנשיא הראשון לארח את ראש ממשלת ישראל.
הנשיא ה-37 של ארצות הברית אירח 42 ארוחות ערב ממלכתיות במהלך שתי תקופות כהונה של 5 וחצי שנים, ועד להתפטרותו בעקבות פרשת ווטרגייט.
הארוחה האחרונה בכהונתו נערכה מספר חודשים לפני שהתפטר, ואירח אותה סגן הנשיא ג'רלד פורד, לימים נשיא ארצות הברית.
הנשיא ה-38 של ארצות הברית אירח 33 ארוחות ערב ממלכתיות במהלך תקופת כהונה של שנתיים וחצי, זאת לאחר שירש את הנשיאות מריצ'רד ניקסון שהתפטר.
לא נבחר לכהונה נוספת בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976.
קיסרית רעיה של קיסר יפן27 באוקטובר 1975אנואר סאדאתנשיא מצרים12 בנובמבר 1975גסטון ת'ורןראש ממשלת לוקסמבורג27 בינואר 1976יצחק רביןראש ממשלת ישראל17 במרץ 1976ליאם קוסגרייבהטישך של אירלנד30 במרץ 1976המלך חוסייןמלך ירדן17 במאי 1976ואלרי ז'יסקר ד'אסטןנשיא צרפת2 ביוני 1976המלך חואן קרלוס הראשון
המלכה סופיה מיוון ומדנמרקמלך ספרד
מלכת ספרד7 ביולי 1976המלכה אליזבת השנייה
דוכס אדינבורו15 ביולי 1976הלמוט שמידטקנצלר גרמניה המערבית27 ביולי 1976מלקולם פרייזרראש ממשלת אוסטרליה3 באוגוסט 1976אורהו קקונןראש ממשלת פינלנד21 בספטמבר 1976וויליאם טולברטנשיא ליבריה6 בדצמבר 1976ג'וליו אנדראוטיראש ממשלת איטליה
הנשיא ה-39 של ארצות הברית אירח 40 ארוחות ערב ממלכתיות במהלך תקופת כהונה אחת של ארבע שנים.
המספר הגבוה של הארוחות שאירח מצביע על מספר הסכמים בין-לאומיים שנחתמו בתקופת נשיאותו.
בין ההסכמים נמצא גם הסכם השלום בין ישראל למצרים, לכבודו אירח הנשיא קרטר את מנהיגי שתי המדינות: ראש ממשלת ישראל יצחק רבין ונשיא מצרים אנואר סאדאת.
הנשיא קרטר אירח את ישראל ל-4 ארוחות ממלכתיות.
(ארוחה לכבוד חתימת הסכמי טוריחוס-קרטר בנוגע להעברת תעלת פנמה.
באירוע התארחו כל מנהיגי מדינות יבשת אמריקה)אלפרדו סטרסנר
ראש ממשלת איי בהאמה, "אבי האומה" של בהאמה
הנשיא ה-40 של ארצות הברית אירח 54 ארוחות ערב ממלכתיות במהלך שתי תקופות כהונה מלאות, והוא הנשיא שאירח את המספר הגבוה ביותר של ארוחות ערב ממלכתיות.
הנשיא ה-41 של ארצות הברית אירח 25 ארוחות ערב ממלכתיות במהלך תקופת כהונה אחת.
דוכס אדינבורו18 ביוני 1991פרננדו קולור דה מלונשיא ברזילגלוריה אסטפן2 ביולי 1991נו טה-וונשיא קוריאה הדרומיתפנטום האופרה (מחזמר)10 בספטמבר 1991עבדו דיוףנשיא סנגלמקהלת הילדים של הארלם26 בספטמבר 1991המלך חסן השנימלך מרוקורוברטה פיטרס26 בפברואר 1992 (ארוחה שנערכה לכינוס פסגת המלחמה בסמים, סן אנטוניו)ז'יימי פאז זמורה
שר התיירות של ונצואלה29 באפריל 1992ריכרד פון וייצזקרנשיא גרמניה13 במאי 1992פטריסיו איילוויןנשיא צ'ילהיו-יו מה16 ביוני 1992בוריס ילציןנשיא רוסיהקרול ואנס, זמרת
הנשיא ה-42 של ארצות הברית אירח 29 ארוחות ערב ממלכתיות בשתי תקופות כהונתו.
מספר חודשים לפני חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן, נערכה עבור ראש ממשלת ישראל יצחק רבין ומלך ירדן חוסיין ארוחת ערב ממלכתית.
נכון לשנת 2023, זו הייתה ארוחת הערב הממלכתית האחרונה בה התארח מנהיג ישראלי.
תאריךהמדינה המבקרתאורח הכבודתפקידבידור23 בנובמבר 1993קים יונג-סאםנשיא קוריאה הדרומיתג'סי נורמן13 ביוני 1994אקיהיטו
קיסרית רעיה של קיסר יפןמסטיסלב רוסטרופוביץ'25 ביולי 1994יצחק רבין
הנשיא ה-43 של ארצות הברית אירח 13 ארוחות ערב ממלכתיות במהלך שתי תקופות כהונה מלאות.
תאריךהמדינה המבקרתאורח הכבודתפקידבידור5 בספטמבר 2001ויסנטה פוקסנשיא מקסיקודון אפשאוו, זמרת17 ביולי 2002אלכסנדר קוושנייבסקינשיא פוליןונסה רובין, זמרת ג'אז19 במאי 2003גלוריה מקפגל ארויונשיאת הפיליפיניםסוזאן גרהאם, זמרת6 באוקטובר 2003מוואי קיבאקינשיא קניהתיאטרון המחול של אלווין איילי18 ביולי 2005מאנמוהאן סינגראש ממשלת הודולהקת שימור הג'אז2 בנובמבר 2005הנסיך צ'ארלס השלישי
נסיכת ויילס ודוכסית קורנווליו-יו מה16 במאי 2006ג'ון הווארדראש ממשלת אוסטרליהקני צ'זני, קאנטרי29 ביוני 2006ג'וניצ'ירו קואיזומיראש ממשלת יפןתזמורת בריאן סצר7 במאי 2007המלכה אליזבת השנייה
דוכס אדינבורויצחק פרלמן6 בנובמבר 2007ניקולא סרקוזינשיא צרפתשחזור של מסעו של המרקיז דה לה פאייט בארצות הברית15 בספטמבר 2008ג'ון קופואורנשיא גאנהמלך האריות (מחזמר)20 בספטמבר 2008אלווארו אוריבהנשיא קולומביה13 באוקטובר 2008סילביו ברלוסקוניראש ממשלת איטליההפקה של ברודוויי ל"בחורי ג'רזי"
בדיוק כמו קודמו, הנשיא ה-44 של ארצות הברית אירח 13 ארוחות ערב ממלכתיות במהלך שתי תקופות כהונה מלאות.
תאריךהמדינה המבקרתאורח (י) הכבודתפקידבידור24 בנובמבר 2009מאנמוהאן סינגראש ממשלת הודוהתזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית, ג'ניפר הדסון, קורט אלינג וא.
ראש ממשלת שוודיהדמי לובאטו2 באוגוסט 2016לי שיינלונגראש ממשלת סינגפורקריסט מישל, זמרת18 באוקטובר 2016מתאו רנציראש ממשלת איטליהגוון סטפאני
הנשיא ה-45 של ארצות הברית אירח 2 ארוחות ערב ממלכתיות בתקופת כהונתו האחת.
המדינות שהתארחו הן צרפת ואוסטרליה.
תאריךהמדינה המבקרתאורח הכבודתפקידבידור24 באפריל 2018עמנואל מקרוןנשיא צרפתהאופרה הלאומית של וושינגטון20 בספטמבר 2019סקוט מוריסוןראש ממשלת אוסטרליהתזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית, יחד עם תזמורת חיל האוויר והיבשה
הנשיא ה-46 של ארצות הברית אירח 4 ארוחות ערב ממלכתיות מאז שהושבע לתפקיד בינואר 2021.
תאריךהמדינה המבקרתאורח הכבודתפקידבידור1 בדצמבר 2022עמנואל מקרוןנשיא צרפתג'ון באטיסט26 באפריל 2023יון סוק-יאולנשיא קוריאה הדרומיתנורם לואיס, ג'סיקה ווסק, ליאה סלונגה, יון סוק יאול22 ביוני 2023נרנדרה מודיראש ממשלת הודוג'ושוע בל25 באוקטובר 2023אנתוני אלבניזיראש ממשלת אוסטרליהתזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית
ארוחת בוקר עם שמפניה היא ארוחת בוקר המוגשת עם שמפניה או יין נתזים.
זהו מושג חדש (מהמחצית השנייה של המאה ה-20) במדינות מסוימות ואינו אופייני לתפקיד של ארוחת בוקר.
הגשת שמפנייה או יין נתזים עשויה להיות חלק מכל יום או בטיולים הנחשבים יוקרתיים או מפנקים במיוחד.
ארוחת הבוקר הנלווית לשמפניה היא לעיתים ברמה גבוהה דומה ועשויה לכלול מזונות עשירים כגון סלמון, קוויאר, שוקולד או מאפי מגדנאות מיוחדים, שבדרך כלל לא נאכלים בארוחת הבוקר או עשויים לכלול מנות נוספות יוצאות דופן.
במקום ארוחה רשמית, ארוחת הבוקר יכולה להיות מוגשת למתארחים גם בסלסלה או בסל.
ארוחות הבוקר ברוב בתי המלון של חמישה כוכבים ולעיתים קרובות גם של ארבעה כוכבים בבודפשט, הונגריה לדוגמה, מגישים דרך קבע יום-יום יין נתזים/שמפניה המתלווה חופשי לארוחת הבוקר המוגשת במלון.
הנוהג קיים בבתי מלון רבים ברחבי העולם.
כחלק מיום שבו נקבעו פעילויות מתוכננות, ניתן להגיש את ארוחת הבוקר מוקדם באותו היום, או אפילו עם הזריחה.
ארוחת הבוקר עשויה להיות כחלק משייט או סיור.
זה יכול להיות חלק מהמסלול של ירח דבש לזוג, או שהייה בבית מלון, כאשר הארוחה עם השמפניה עשויה להיות מוגשת לזוג כבר במיטה.
ארוחת בוקר כזו יכולה להיות גם חלק מחבילת יום ולנטיין.
זה נפוץ גם בסוף חופשת סקי.
ניתן להעביר או להגיש את ארוחת הבוקר למישהו כחלק מכל פינוק המכיר בערכו של האדם, כגון יום המשפחה, או כמסיבה של אירוע או הישג.
ארוחת בוקר שמפניה הוגשה אפילו ל-Red Marauder כשהסוס זכה בגראנד נשיונל.
ייתכן שזו מסורת גם בכמה מכללות לסיום לימודים, כמו וולס קולג' (באאורורה, מדינת ניו יורק) ומכללת ברין מאר.
אנשים עשויים לקבל ארוחת בוקר שמפניה גם כחלק מזכייה בתחרות.
ארוחת הבוקר עשויה להיערך כאמצעי למשוך אנשים להשקת עסק, או לגיוס כספים לצדקה.
ארוין וייס (נולד בנובמבר 1950) הוא דוקטור לרפואת שיניים, פרופסור מן המניין אמריטוס בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מיקרוביולוג, ממציא ויזם.
בשנים 2000–2014 ניהל את המחלקה לשיקום הפה בפקולטה לרפואת שיניים של האוניברסיטה העברית והדסה עין-כרם שבירושלים, ובשנים 2014–2019 כיהן כראש בית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל אביב.
ארוין (יצחק) וייס נולד בנובמבר 1950, בביסטריצה שברומניה, לליאה וראובן וייס.
רבים במשפחתו המורחבת עסקו ברפואת שיניים, ואביו שרד את מחנות הכפייה הנאציים בזכות יכולותיו לבצע עקירות וטיפולי שיניים בסיסיים.
בשנת 1958 עלתה משפחתו לישראל.
למד בבית ספר יסודי ממלכתי דתי "תחכמוני" בבת-ים, והמשיך את לימודיו בתיכון עירוני ז ביפו.
בשנת 1969 התקבל ללימודי רפואת שיניים באוניברסיטה העברית הדסה, במסגרת העתודה האקדמית, וסיים את לימודיו בהצטיינות.
בשנים 1976–1981 שירת בצה"ל כרופא שיניים, שנתיים מתוכן בשארם א-שייח' וכשלוש שנים במכון לרפואת שיניים במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר.
בעת שירותו הצבאי מונה למפקד קורס סייעות, תפקיד אותו המשיך למלא במילואים כ-20 שנים נוספות.
בשנת 1980 ועם שחרורו מצה"ל, הצטרף וייס לצוות ההדרכה במחלקה לרפואת שיניים "משמרת", שבבית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1984–1987 השתלב כעמית מחקר במעבדה למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה ב בבת'סדה, מרילנד.
בשנת 1987 חזר לישראל, הקים ופיתח מעבדת מחקר במיקרוביולוגיה בבית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל אביב, ובמקביל ניהל את קורס השינניות של האוניברסיטה במשך 7 שנים (1989–1996).
בשנת 1991 קיבל תעודת מומחה לשיקום הפה, ובשנת 1996 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2000 מונה למנהל מחלקה לשיקום הפה בפקולטה לרפואת שיניים של האוניברסיטה העברית בהדסה, ולפרופסור חבר באוניברסיטה.
כמנהל המחלקה פיתח וייס מעבדת מחקר רב-תחומית פעילה, עם מספר רב של תלמידי מחקר.
בשנת 2007 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית.
בשנת 2014 חזר לאוניברסיטת תל אביב בתפקיד ראש בית הספר לרפואת שיניים ע"ש מוריס וגבריאלה גולדשלגר, ובמקביל מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה.
במהלך השנים כיהן בתפקידים שונים ברפואת השיניים בישראל: כיו"ר האיגוד הישראלי לשיקום הפה (1995–1996), נשיא האיגוד הישראלי למחקר דנטלי (2000–2001), חבר ועדת הבוחנים של משרד הבריאות, חבר ועדת הבוחנים של התמחות שיקום הפה, חבר המועצה המדעית של ההסתדרות לרפואת שיניים בישראל (2014–2019) וחבר הוועד הפועל שלה.
בשנת 2016 זכה בתואר יקיר ההסתדרות לרפואת השיניים, על תרומתו בתחום ההוראה והמחקר בישראל.
עבודות המחקר של וייס ושותפיו הניבו למעלה מ-20 פטנטים רשומים בינלאומיים, אשר חלקם הפכו למוצרים.
כיזם וכממציא, ועל בסיס הפיתוחים שנולדו במעבדת המחקר של המחלקה לשיקום הפה בפקולטה לרפואת שיניים של האוניברסיטה העברית והדסה, הקים וייס בשנת 2015 את חברת ההזנק NanoLock, שלימים שינתה את שמה לחברת Nobio.
וייס פרסם למעלה מ-170 עבודות מחקר מקוריות בתחומים מיקרוביולוגיה, רפואת שיניים ושיקום הפה.
בנוסף, כתב פרקים בספרים העוסקים בתחום.
כמרצה העביר למעלה מ-200 הרצאות, תקצירים ועבודות מחקר בכנסים לאומיים ובינלאומיים.
ארוין וייס נשוי לאורנה, ולהם שלושה בנים.
ארוחת מלכים הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופרת ציפור פרומקין ואויר בידי לירון כהן.
הספר יצא לאור בשנת 2020 בהוצאת "צילי".
הספר עוקב אחר מכשפה צעירה, בישמה, אשר מרבה להסתבך בצרות.
בישמה היא מכשפה פזיזה, צעירת המכשפות, וכשמה כן היא - מרבה להסתבך ונקלעת להרפתקאות, גם משום שהיא מפרשת דברים כפשוטם ושוכחת שכל מה שהיא אומרת נוטה להתגשם.
זקנת המכשפות מודאגת מהמשימה שהיא הטילה עליה, להכין ארוחה לשישים ושש מכשפות מורעבות.
בהמשך העלילה מתוארת התמודדותה של בישמה עם המשימה.
הדמות הראשית בסיפור היא בישמה, מכשפה צעירה ופזיזה אשר הוטלה עליה משימה קשה.
מלבדה, קיימות דמויות נוספות: מחשמה, זקנת המכשפות, אשר הטילה על בישמה את המשימה להכין ארוחת מלכים, המטאטא הנאמן, שהוא בעל אישיות משלו, השדון התככן רחמנינוב, חמישה מלכים וכן דמויות שונות שבישמה פוגשת במסעה, כל אחת עם תכונות שונות ועם סיפור משלה.
הספר משלב אלמנטים של פנטזיה ואגדה.
העלילה מתמקדת בערכים כמו אומץ, חברות ונאמנות, ומיועדת לילדים בגילי 6–12.
הספר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי ספרות ומקוראים אשר שיבחו את הכתיבה הקולחת של פרומקין ואת הרעיונות המועברים בצורה מהנה ונגישה לגיל הרך.
הביקורות ציינו במיוחד את האיורים הצבעוניים המלווים את הסיפור אשר מעשירים את חוויית הקריאה.
ארוחת הצהריים (בספרדית: El almuerzo) היא ציור ז'אנר מוקדם של האמן הספרדי דייגו ולאסקס, שהושלם בסביבות שנת 1617. היצירה, שמן על בד, נמצאת במוזיאון ארמיטאז' בסנט פטרסבורג.
הציור מתאר שולחן מכוסה במפה מקומטת, עליו מונחים שני רימונים, כוס משקה וכיכר לחם.
בין המשתתפים בארוחה, גבר מבוגר משמאל וגבר צעיר מימין, בעוד שברקע, נראה ילד, לכאורה חסר דאגות, מוזג יין לקנקן.
נראה שהאיש המחייך מימין מזמין משהו, באמצעות סימון כלשהו באצבעותיו.
על הקיר ברקע תלויים סרט לבן לצוואר, תיק עור, ומימין, חרב.
הציור מציג רגע אותנטי וישיר בחיי היומיום של אנשים פשוטים.
הוא גם מציג התחלה לשימוש של ולאסקס בטכניקת קיארוסקורו.
הציור זהה כמעט לחלוטין לציור אחר של ולאסקס בשם ארוחת הצהריים של החקלאים (1618).
ארוחת הצהריים של החקלאים (בספרדית: Almuerzo de campesinos, נקרא גם: סצנת פאב עם שני גברים ונערה) הוא ציור ז'אנר מוקדם מאת האמן הספרדי דייגו ולאסקס.
הציור, שמן על בד, צויר בשנת 1617, ומשלב טבע דומם של אוכל ושתייה עם תיאור של שלושה חקלאים, שהאמן בוחן מקרוב את דמותם.
בקומפוזיציה נראה גבר צעיר יותר המחווה בידו הימנית, ככל הנראה תוך כדי סיפור כלשהו, וגבר מבוגר יותר מקשיב בתשומת לב תוך שהוא מגביה את כוסו לאישה כדי שתוכל למלא אותה ביין.
על השולחן נראים דגים, לחם, גזר, לימון וכלי נחושת.
הקומפוזיציה דומה מאוד לציור אחר של ולאסקס ארוחת הצהריים (1617).
שניהם מציגים רגע אותנטי בחיי היומיום של אנשי המעמד הפשוט.
הציור, שמן על בד, מוצג במוזיאון לאמנויות יפות בבודפשט.
ארוחת הצדפות הוא ציור ז'אנר מאת האמן ההולנדי יאקוב אוכטרוולט, המתוארך לשנים 1664–1665 בקירוב.
היצירה נחשבת לאחת מעבודותיו החשובות של אוכטרוולט ומהווה דוגמה מובהקת לציור הז'אנר של תור הזהב ההולנדי.
במהלך מלחמת העולם השנייה נבזז הציור מארנהם על ידי הנאצים ונעלם למשך עשרות שנים, עד שאותר מחדש באוסף הלורד הרולד סמואל בלונדון.
בשנת 2017 הושבה היצירה ליורשיו של ד"ר יוהאן הנדריק סמידט ואן־חלדר, ובשנת 2018 נמכרה בבית המכירות סותבי'ס בלונדון תמורת 1.93 מיליון ליש"ט.
"ארוחת הצדפות" מתארת סצנת פנים אינטימית המתרחשת בחדר חשוך, כאשר אלומת אור חדה מאירה את הדמויות המרכזיות ואת חפצי היוקרה שסביבן.
במרכז מוצגת אישה צעירה הלבושה בבגדי פאר - שמלת משי כחולה מעוטרת בזהב ואריג אדום מרופד בפרווה לבנה.
מולה ניצב גבר הלבוש בבגד מהודר, המושיט לה צלחת כסף עם צדפות.
פניה וזרועה הימנית של האישה מוארים באור חזק, ואילו פניו של הגבר מוצלים, אך רקמת השרוול העשירה שלו נראית בבירור.
לצד הדמויות מתואר כלב קטן המתבונן באישה, בעוד היא מטפטפת טיפות יין מכוסה אל פיו.
החדר מציג פרטים רבים המוסיפים תחושת מציאות: מיטה בעלת מצעים מקומטים ניצבת ברקע, ומעליה תלוי כלוב ציפורים ריק.
בקיר נראית תמונה כהה שאינה ניתנת לזיהוי, ולצד השולחן מתואר כיסא ישן שגבו פרום וחסר בו כפתור מתכת.
פרטים אלו, יחד עם כלי הפיוטר, כוס הזכוכית והבדים המבריקים, משקפים את מיומנותו של האמן בתיאור חומריות ובשליטה באפקטים של תאורה.
הנושא של הגשת צדפות לנשים צעירות היה פופולרי בציור ההולנדי של המאה ה־17, וקיבל פירושים שונים אצל אמנים בני התקופה.
הצדפות נחשבו לסמל אירוטי וכמעוררות תשוקה עוד מתקופת העת העתיקה, ולכן הוספתן בסצנה מטעינה אותה במשמעות של חיזור ואהבה.
הציור כולל גם אלמנטים סמליים נוספים, בהם המיטה הבלתי מסודרת וכלוב הציפורים הריק, המרמזים על הקשר אינטימי בין הדמויות.
אוכטרוולט מתואר כחלק ממעגל ציירי הז'אנר בני זמנו – ורמיר, פיטר דה הוך, חרארד טר בורך וחבריאל מטסו.
ציורו נתפס כתגובה לנושא שטופל כבר על ידי פרנס ואן מיריס , שצייר בשנת 1661 גרסה מפורסמת ל"ארוחת הצדפות" השמורה כיום במאוריצהאוס.
אף שאוכטרוולט לא חיקה את הקומפוזיציה, ברור כי הכיר אותה ויצירתו מפתחת את הנושא באופן דרמטי ונועז יותר.
נוסף לכך, האמן עצמו חזר לנושא זה במספר גרסאות נוספות: ב־1663 צייר סצנה דומה שבה שולב גם מוזיקאי כרמז ל"מאכלי האהבה", וב־1667 יצר קומפוזיציה בה מופיעה הדמות הנשית בגבה לצופה בחלל מצומצם יותר.
יצירה זו נתפסת כשלב ביניים בהתפתחותו בנושא זה.
בכך מצטרפת "ארוחת הצדפות" למסורת רחבה של ייצוגי חיזור וחיים גבוהים באמנות ההולנדית של תור הזהב, תוך שהיא מדגישה את שליטתו יוצאת הדופן של אוכטרוולט בתאורה, בצבע ובטכניקת הציור.
הציור היה חלק מאוספו של הרופא ההולנדי ד"ר יוהאן הנדריק סמידט ואן־חלדר, מנהל בית החולים לילדים בארנהם, שרכש אותו בשנת 1936. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והפלישה הגרמנית להולנד, הפקיד סמידט ואן־חלדר ארבעה־עשר מציוריו היקרים בכספת בבנק אמסטרדם בעירו, כדי להגן עליהם מביזה.
בשנת 1945, לאחר קרב ארנהם וכישלון מבצע מרקט גארדן, נבזזו הכספות על ידי יחידת גרמנים בפיקודו של הלמוט טמלר, והציור נבזז יחד עם יתר היצירות שהוסתרו במקום.
אף שממשלת הולנד חיפשה אחר היצירות לאחר המלחמה, נותר הציור חסר עקבות במשך עשרות שנים.
רק בשנת 2015 זוהה מחדש באוסף שהוריש הלורד הרולד סמואל לעיריית לונדון, וב־2017 הושב לבתו של סמידט ואן־חלדר, שרלוט בישוף ואן הֶמסקרק, באמצעות ועדת האמנות הבזוזה באירופה.
לאחר שהושבה היצירה ליורשיו של ד"ר יוהאן הנדריק סמידט ואן־חלדר בנובמבר 2017, החליטה המשפחה למכור אותה.
הציור הוצע למכירה בבית סותבי'ס בלונדון ב־4 ביולי 2018 במסגרת Old Masters Evening Sale, והוערך ב־1.5–2.5 מיליון ליש"ט.
המכירה עוררה עניין מיוחד בשל סיפור הביזה הנאצית והשבת היצירה לאחר יותר משבעים שנה, והוא נמכר בסכום של 1.93 מיליון ליש"ט.
ארוחת התפילה הירושלמית היא התכנסות תפילה בין־לאומית שנתית, אשר נוסדה על־ידי חבר הכנסת לשעבר רוברט אילטוב, ומנוהלת במשותף עם מייסדת שותפה – חברת הקונגרס האמריקאית לשעבר מישל בקמן.
האירוע מבוסס על ארוחת התפילה הלאומית בארצות הברית, ומאגד מנהיגי ממשלה, אנשי עסקים ומנהיגי נצרות משפיעים ממדינות שונות להתפלל ל"שלום ירושלים" (בהתייחסות לתהילים קכ"ב:ו) ולסולידריות עם ישראל.
האירוע הראשון נערך בירושלים בשנת 2017. נכון לשנת 2026, לציון יום השנה ה־10 לקיומו, אירח ה־JPB תשע התכנסויות שנתיות בישראל ו־27 אירועי לוויין במדינות אחרות ברחבי העולם.
ארוחת התפילה הירושלמית נוסדה בשנת 2016 על ידי רוברט אילטוב, שהיה אז יושב ראש קואליציית בעלי הברית הנוצרים בכנסת.
אילטוב שאף ליצור מסגרת למעורבות ציונות נוצרית דרך תפילה ודיונים מדיניים, בהשראת ארוחת התפילה הלאומית בארצות הברית, שמתקיימת משנת 1953. אלברט וקסלר, בעל ניסיון בבניית קואליציות בארגונים לא ממשלתיים, סייע בארגון היוזמה והפך למנהלו הגלובלי.
האירוע הראשון נערך בירושלים בשנת 2017, במקביל ליום השנה ה-50 לאיחוד ירושלים.
הוא משך מעל 500 משתתפים מ-58 מדינות, כולל מנהיגים רוחניים ופוליטיקאים.
נשיא ישראל ראובן ריבלין תמך בהתכנסות, וסימן את השקתה הרשמית.
עד 2023, ה-JPB התרחב לכלול שישה אירועים שנתיים בירושלים, עם תוכניות לשביעי בהתאמה ליום השנה ה-75 של ישראל.
התנועה גדלה במהירות, ואירחה אירועים במדינות באירופה, אפריקה, צפון אמריקה, אסיה ואוסטרליה.
בתגובה לאירועים גלובליים, כמו מתקפת חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023, ה-JPB הדגיש נושאים של הגנה, ריפוי ותקווה, עם התכנסויות מורחבות להתפלל לביטחון ישראל ולשחרור בני הערובה.
בתחילת 2026, היוזמה קיימה אירועים ב-27 מדינות, כולל התכנסויות בטאיוואן (דצמבר 2025) ובמאר-א-לאגו בארצות הברית (ינואר 2026).
האירוע הבא מתוכנן בירושלים ל-26–28 במאי 2026.
ה-JPB מאורגן על ידי קואליציה של מנהיגים ישראלים ובין-לאומיים, מנוהל דרך JPBM Consulting, שנוסד על ידי אלברט וקסלר בשנת 2008. הוא מתואר כ"פלטפורמה דיפלומטית מבוססת אמונה" ליישור מדינות עם ישראל ברמות גבוהות, שילוב תפילה עם מעורבות מדינית.