tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף בספר מובי דיק מתואר כמסוכן בעוד בסדרה הוא טוב לב.
מובי דיק הוא מיני-סדרה טלוויזיונית המבוססת על הרומן באותו שם מאת הרמן מלוויל שיצא לאור ב-1851. היצירה צולמה באוסטרליה ב-1997 ושודרה לראשונה בארצות הברית ב-1998. המיני-סדרה כוללת שני פרקים בני שעה וחצי, ששודרו בערוץ הטלוויזיה USA ב-15 וב-16 במרץ 1998.
פטריק סטיוארט – קפטן אחאב
גרגורי פק – האב מייפל
יו קיאס-ביירן – מר סטאבס
פטריק סטיוארט קיבל את התפקיד זמן קצר אחרי שהתייחס אל הספר וציטט ממנו בסרט המדע בדיוני "מסע בין כוכבים: המפגש".
גרגורי פק שיחק בסרט בתפקיד האב מייפל יותר מארבעים שנה אחרי שגילם את קפטן אחאב בעיבוד הקולנועי של הרומן משנת 1956 שביים ג'ון יוסטון.
גרגורי פק זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
המיני-סדרה זכתה בפרסים על המוזיקה והייתה מועמדת לפרס אמי בקטגוריות אחדות.
מובילי הסטטיסטיקות בליגת העל הם תארים בכדורסל ישראלי הניתנים לכדורסלנים ב-3 קטגוריות מובילות בליגת העל בכדורסל:
מלך הסלים של ליגת העל בכדורסל ניתן לכדורסלן שקלע הכי הרבה נקודות בממוצע בעונה סדירה בליגת העל.
עד עונת הוענק לשחקן שקלע את מספר הנקודות הרב ביותר במסגרת העונה הסדירה.
מלך הריבאונדים של ליגת העל בכדורסל ניתן לכדורסלן שלקח הכי הרבה ריבאונדים בממוצע בעונה הסדירה בליגת העל (רישום מסודר החל מעונת 1989/1990).
מלך האסיסטים של ליגת העל בכדורסל ניתן לכדורסלן שמסר הכי הרבה אסיסטים בממוצע בעונה הסדירה בליגת העל (רישום מסודר החל מעונת 1989/1990).
מלכי הסלים בליגה העליונה בכדורסל
מתחילת הליגה ב-1953/1954 ועד עונת 1988/1989 המדידה הייתה סכימת סך הנקודות ששחקן קלע במשחקיו בליגה בעונה נתונה.
החל מעונת 1989/1990 התחילו למדוד ב-3 קטגוריות סטטיסטיות על פי הסטנדרט הבין-לאומי המקובל (ממוצע נק', כדורים חוזרים, ואסיסטים), ולכן שינו את המדד לממוצע נקודות למשחק.
להלן מלכי הסלים של ליגת העל (עד עונת נקראה "הליגה הלאומית"), בכל עונה מאז ייסודה:
מסומן בBOLD – שיאן הליגה בקטגוריה זו.
להלן טבלת השחקנים שזכו בתואר מלך הסלים יותר מפעם אחת:
שםזכיותעונות זכייה1עופר אשד6, , , , , 2סטיב קפלן5, , , , 3דורון ג'מצ'י4, , , 4חיים בוכבינדר3, , 5גבי טייכנר2, קווין מגי2, דריק גרווין2, מארק ליונס2,
מלך הסלים של ליגת העל בכל הזמנים
מודגש – שיאן הליגה בקטגוריה זו.
להלן טבלת השחקנים שזכו בתואר מלך הריבאונדים יותר מפעם אחת:
שםזכיותעונות זכייה1סטנלי ברנדי4, , , 2ג'יימס גוליי3, , 3ארל ויליאמס2,
קופרעירוני נס ציונה13.9ספידי סמית'הפועל ירושלים7.6ניב משגבהפועל גלבוע גליל7.4
להלן טבלת השחקנים שזכו בתואר מלך האסיסטים יותר מפעם אחת:
שםזכיותעונות זכייה1מאיר טפירו5, , , , 2עדי גורדון4, , , קורי גיינס, , , 3גרגורי ורגאס3, , 4גל מקל2, אבי בן-שימול2,
מובילים בחטיפות ובחסימות (לא ניתן תואר)
עונהמובילים בחטיפותמובילים בחסימותמלך החטיפותמדינהקבוצהממוצע למשחקמלך החסימותמדינהקבוצהממוצע למשחקליאור ליוביןעירוני רמת גן2.8לא נספרליאור ליובין (2)עירוני רמת גן3.6חאליד אל אמיןעירוני רמת גן2.7אריק קמפבלעירוני נהריה1.6אילן ברקוביץ'מ.כ.
קופרעירוני נס ציונה2.5זאק הנקינסהפועל ירושלים1.5גיא פלטיןעירוני קריית אתא2.5רג'י לינץ'בני הרצליה2.0ספנסר וייסהפועל באר שבע2.3ג'סטין מאטסהפועל עפולה1.6
מובייק , הידועה גם בשם מייטואנְבייק, היא חברה המפעילה שירות לשכירת אופניים שיתופיים ללא תחנות עגינה הממוקמת בבייג'ינג, סין ואשר נוסדה על ידי בייג'ינג מובייק טכנולוגיות בע"מ (בסינית: 北京摩拜科技有限公司).
על פי מספר האופניים של מובייק, החברה הוכרזה כמפעילת האופניים השיתופיים הגדולה בעולם, ובדצמבר 2016, הפכה את העיר שאנגחאי לעיר בעלת כמות האופניים השיתופיים הגדולה ביותר.
ביוני 2017, גייסה מובייק 600 מיליון דולר במימון E Series בראשות טנסנט, והביאה את גיוס הכספים של החברה ב-2017 באופן עצמאי למיליארד דולר.
באותו חודש, החברה הוערכה ב-3 מיליארד דולר.
באפריל 2018, מובייק נרכשה על ידי חברת האינטרנט הסינית מייטואן-דיאנפינג תמורת 2.7 מיליארד דולר.
באוגוסט 2018, השיקה מוביק גרסה חשמלית של האופניים הכתומים שלה.
נכון לשנת 2018, מובייק פועלת ביותר מ-200 ערים וב-19 מדינות בעולם.
ערים בסין בהן פועל השירות של מובייק כוללות את בייג'ינג, שאנגחאי, גואנגג'ואו, שנג'ן, צ'נגדו, לאנג'ואו, נינגבו, שיאמן, פושאן, ג'והאי, צ'אנגשה, חפיי, שאנטואו, האיקואו, דה-יאנג, נאן-נינג, גווי-יאנג, שיאן, ונג'ואו וווהאן.
עם זאת אין הגבלה על ערים אלו וניתן לעבור מעיר אחת לאחרת.
הפעילות של החברה בסינגפור, השוק הראשון שלה בחו"ל, החלה ב-21 במרץ 2017.
השירות של מובייק ביפן הושק ב-22 ביוני 2017 ופוקואוקה הייתה העיר הראשונה בה החברה פעלה ביפן.
על מנת להשיג משיכה של לקוחות לעסקי האופניים החשמליים של החברה בעיר אוסקה, פנסוניק שיתפה פעולה עם חברת מובייק הסינית כדי לחקור את האפשרויות של שירות שיתוף אופניים חשמליים ביפן.
ב-31 באוגוסט 2017 הודיעה מובייק על ההשקה הרשמית של שירותה בתאילנד בנוסף לשותפותה עם AIS, Central Pattana ו-Kasertsat University.
בתחילת 2018, צוות חברת מובייק התאילנדית השיקה את שירותה בעיר השנייה שלה - צ'יאנג מאי - העיר הגדולה ביותר בצפון תאילנד.
ההשקה של מובייק נעשתה ישירות בקנה אחד עם יוזמת "התחבורה הלא-ממונעת" של הממשלה (NMT), אשר מתמקדת בקידום תיירות ירוקה באמצעות פיתוח מערכת תחבורה עירונית בת-קיימא.
מובייק השיקה רשמית את שירותה במלזיה ב-6 בספטמבר 2017, יחד עם האופניים הראשונים שהגיעו לסטיה אלם ולסייברג'איה חודש מאוחר יותר.
באוסטרליה, השירות הושק בסידני בנובמבר 2017 ובגולד קוסט, קווינסלנד בפברואר 2018.
במאי 2018 השיקה מובייק את שירותה בישראל בערים תל אביב, רמת גן, גבעתיים, רחובות וקריית ביאליק.
ב-11 במרץ 2019 דרשה חברת מובייק לוותר על רישיון שיתוף האופניים שלה ולהפסיק את כל פעילותה בסינגפור.
גורלם של 25,000 אופניים שהובאו לשם עדיין לא ידוע.
בקיץ 2017, מובייק השיקה את שירותה במנצ'סטר, בריטניה.
זו הייתה העיר המאה של מובייק, והראשונה מחוץ לאסיה.
בספטמבר 2017, מובייק הרחיבה את שירותה ללונדון, ובמהירות הלכה להשיק את שירותה בניוקאסל.
באוקטובר 2017 השיקה מובייק את שירותה באוקספורד.
ביוני 2018, השיקה מובייק את שירותה בקיימברידג'.
בספטמבר 2018, הודיעה מובייק כי ויתרה על פעילותה במנצ'סטר.
באיטליה, מובייק החלה את פעילותה בפירנצה ביולי 2017, ואחריה במילאנו באוגוסט 2017, טורינו וברגאמו בנובמבר 2017, פזארו ומנטובה במרץ 2018, רג'ו אמיליה במאי 2018, ובבולוניה ביוני 2018.
ב-9 בנובמבר 2017 הושק רשמית שירות מובייק ברוטרדם, הולנד.
בטקס נכחה האורחת המיוחדת צ'נטאל בלאק, אלופת העולם ברכיבה על אופניים במרוץ הנשים 2017. מובייק הרחיבה את שירותה בהולנד ביוני 2018 עם השקת שירות מובייק בדלפט.
במרץ 2019 המשיכה מובייק בהרחבתה בהולנד עם שירות חדש בהאג.
בגרמניה, מובייק השיקה את שירותה ב-21 בנובמבר 2017 באמצעות פריסת 700 אופניים בברלין, מה שהפך אותה לעיר המאתיים ברחבי העולם עם פעילות שיתוף האופניים של מובייק.
מובייק התרחבה במהירות בגרמניה על ידי השקת שירותה בדיסלדורף במאי 2018, ואחריה בקלן ביולי 2018 ובהאנובר בספטמבר 2018.
בצרפת, השירות הושק בפריז ב-24 בינואר 2018. בדצמבר 2018, מובייק ו-Transdev הודיעו על שותפות בלעדית ביניהן.
בספרד, החלה פעילותה הראשונה של מובייק במדריד ב-18 ביוני 2018. ספרד הייתה המדינה ה-19 של מובייק בה החברה פעלה ובה הייתה תמיכה באסטרטגיית הניידות העירונית של העיר על ידי קריאה להגברת השימוש בתחבורה נטולת פחמן.
בספטמבר 2018 נכנסה מובייק אל ל'הוספיטלט דה ליוברגט הודות להסכם עם מועצת העיר.
ליוברגט היא עיר שכנה לברצלונה והעיר השנייה בעלת צפיפות האוכלוסין הגבוהה ביותר באירופה.
ב-26 בספטמבר 2018, השיקה מובייק את שירותה בסרגוסה והפכה אותה לעיר השלישית של החברה בספרד.
בפברואר 2019, למובייק הוענק אישור להשיק אופניים חשמליים במדריד.
באלבניה, מערכת שיתוף האופניים של מובייק הושקה בטירנה ב-8 ביוני 2018.
ב-20 בספטמבר 2017, שירות האופניים הראשון של מובייק בארצות הברית החל מוושינגטון.
עם זאת, לאחר פחות משנת שירות, ביולי 2018, מובייק הפסיקה את פעילותה בוושינגטון.
ב-22 בדצמבר 2017, מובייק החלה את פעילותה בשארלוט, קרוליינה הצפונית ומאוחר יותר גם בסן דייגו ב-23 בפברואר 2018. פעילותה של מובייק בדה וודלנדס, טקסס החלה בינואר 2018 ופסקה באוקטובר 2018.
בפברואר 2018, מובייק החלה את פעילותה במקסיקו סיטי וסנטיאגו, צ'ילה.
חברת CAR2GO מקבוצת שגריר השיקה את מיזם האופניים השיתופים, מובייק בישראל.
בינואר 2018 דיווחה שגריר כי חתמה על הסכם, באמצעות צד שלישי –מובייק ישראל, עם ענקית הטכנולוגיה הסינית MOBIKE.
בפברואר 2018 השירות החל לפעול בערים תל אביב ורמת גן.
החברה ייבאה לישראל 2,500 זוגות אופניים (שאושרו על ידי מכון התקנים), האופנים מחוברים למערכת GPS המאפשרת מעקב צמוד אחר תנועת האופנים במטרה לשלוט בצי האופנים ועל מנת למנוע מקרי גניבה.
באפריל 2018 החברה החלה בפיילוט ניסיוני בחינם במספר רשויות ביניהן, ראשון לציון, רחובות, קריית ביאליק, קריית מוצקין, קדימה צורך, אזור ים המלח והכנרת, הרצליה, אשדוד וירושלים.
במרץ 2019 מובייק הסינית סגרה את פעילות החברה באסיה ובאוסטרליה ובשאר השווקים שבה היא פועלת כולל ישראל.
עקב עלויות תפעול כבדות והתחרות מתגברת המערימים עליה קשיים בפעילותה מחוץ לסין.
בעקבות שירותי קורקינטים חשמליים שיתופיים שצברו תאוצה וצמיחה מהירה ברחבי העולם כולל בישראל, ההצלחה הזו הגיעה על חשבון שירותי האופניים השיתופיים.
כפי שתוארו על ידי החברה, אופני מובייק נועדו לפתור את "בעיית הקילומטר האחרון" שבה הנוסעים נאלצים להתמודד עם הבעיה בה הם נתקעים מעט רחוק מיעדם להליכה, אבל קרוב מדי להצדקת הסיבה לשלם על נסיעה במונית או העיכוב בהמתנה אליה.
בדומה לשירות Call a Bike בגרמניה, כל אופני מובייק מגיעים עם מנעול אלקטרוני הנשלט דרך האינטרנט והנפתח באופן אוטומטי אך דורש נעילה ידנית לאחר השימוש.
אופני מובייק מופעלים על ידי גנרטור קטן המותקן על הגלגל האחורי לצורך הפעלת המנעול, או על ידי תא סולארי במספר דגמי אופניים.
הבלם בצורת דיסק אשר עליו נרשם פטנט אמור להחזיק מעמד מעל 10,000 ק"מ של רכיבה מבלי שיתקלקל.
מובייק יצרה שותפות עם קוואלקום (תוך שימוש בשבב ה-IoT MDM9206 שלהם) ועם Gemalto על מנת להשתמש בטכנולוגיות NB-IoT כדי לספק חיבור לטלפון הנייד עבור האופניים.
האופניים של חברת מובייק באים בשתי גרסאות, שתיהן מחייבות סריקה של קוד QR ייחודי כדי לשחרר את נעילתן:
מובייק קלאסיק, או "מובייק", היא הגרסה הרגילה של אופני מובייק.
לגרסה זו שלדה בצורת V העשויה כולה מאלומיניום, צמיגים לא פנאומטיים ומערכת הנעה רגילה.
במקום חוטי תיל קונבנציונליים, היא משתמשת בחמש ערכות של שני מוטות מתכת עבים, תואמים והממוקמים בזווית של 72 מעלות אחד מהשני, כדי לשפר את העמידות שלהם ולהביא לעלויות תחזוקה נמוכות יותר.
מספר הזיהוי של האופניים מוטמע על גבי החלק האחורי של השלדה.
משכירי האופניים יכולים לסרוק את קוד ה-QR, אשר מופיע בבסיס של הידית וכן על גבי המנעול חכם.
המושב, הידית והמנעול החכם הם בצבע שחור, הגלגלים בצבע כתום וגוף האופניים בצבע כסף מתכתי.
משקלם של האופניים הוא 25 ק"ג.
חלק מהמשתמשים התלוננו על משקלו של המובייק קלאסיק ועל החוסר בנוכחותה של סלסלת אופניים (שמוכרת על ידי מובייק כ"מניעת פרסומות זבל"), וכן התלוננו על הקושי לשמור על שיווי-משקל בניסיונות הרכיבה הראשונים שלהם.
תלונות אלו הובילו מאוחר יותר להשקת הדגם השני של האופניים של החברה: "מובייק לייט" (Mobike Lite), הפותר את הבעיות אליהן המשתמשים נקלעו במובייק קלאסיק.
מובייק לייט (Mobike Lite) ידוע באופן בלתי רשמי כ"הדור השני".
דגם זה משתמש בחוטי תיל ובשרשרת הנעה רגילה כדי לספק מומנט לגלגל האחורי.
מספר הזיהוי נמצא בצד ימין על לוח פלסטיק המגן על השרשרת.
קוד ה-QR עבר לקצה הפגוש האחורי.
מובייק לייט מגיע עם סל מתכת ועליו מותקן פאנל סולארי המפעיל את המנעול המופעל על ידי סריקת קוד ה-QR ואת מכשיר ה-GPS.
לדגמים החדשים יותר של מובייק קלאסיק ומובייק לייט יש מושבים מתכווננים.
משקלו של המובייק לייט הוא 17 ק"ג.
על פי הודעה מחברת מובייק, קבוצות קטנות של הדור השני של אופני מובייק, קלאסיק ולייט יחדיו, יתפרסו באזורי השירות של החברה.
דיווחים מצביעים על כך כי האופניים של הדור השני ישתמשו במעמד אלומיניום עמיד יותר, בניגוד לדור שעבר בו השתמשה החברה בפלסטיק קשה לייצור המעמד.
הדור השני של האופניים של מובייק יכיל מושב חדש מתכוונן שבו הונמכה לשונית המתכת הקטנה ליד בסיס המושב.
בנוסף, הדור השני של מובייק קלאסיק מכיל סל לצורך הנחת חפצים בזמן הרכיבה על האופניים.
ערכת הצבעים של הדור השני של מובייק לייט משתנה לכתום על השפה הפנימית וחוזרת לשחור עבור הצמיג.
הגישה לאופני מובייק מחייבת שימוש ביישום של מובייק, אשר לוקח הפקדה מינימלית של יחידה אחת של מטבע ספציפי למדינה, כדי לוודא שהפרטים שהמשתמש סיפק על התשלום נכונים.
כל משתמש נדרש להירשם באמצעות מספר הטלפון הנייד שלהם.
בסין המשתמשים חייבים גם לרשום את מספר הזיהוי הלאומי שלהם כפי שנדרש על ידי תקנות השלטון המקומי.
בהתאם לכך, היישום אינו מאפשר למשתמשים מתחת לגיל 14 להשתמש בו באמצעות שימוש במספר הזיהוי.
כדי להשתמש באופניים, יש לשחרר את הנעילה של האופניים באמצעות היישום הנייד.
היישום רושם את המרחק, את משך הנסיעה ואף את האנרגיה שהמשתמש ניצל תוך שימוש באופניים.
כאשר זמן השכרת האופניים נגמר, העלות שהוגדרה מתחילת הנסיעה מועברת מחשבון המשתמש למובייק.
חברת מובייק לא מפעילה שירותים לא-מקוונים, ומשום כך היישום שלה מקבל רק אמצעי תשלום באופן מקוון דרך AliPay, WeChat Pay או כרטיס אשראי.
היישום דורש מהמשתמש יתרה חיובית בחשבון הבנק שלו בעת שהוא מתחיל להשכיר אופניים, אולם הוא רשאי לעבור ליתרה שלילית בזמן הנסיעה.
החברה בעבר דרשה פיקדון על מנת להשתמש בשירות בסין, אולם היא סיימה את הנוהג ביולי 2018. המשתמשים חופשיים למשוך את הפיקדון שלהם מהשירות בכל עת כל עוד אין להם יתרה שלילית בחשבון הבנק שלהם.
היישום של חברת מובייק משתמש במערכת בשם "ניקוד מובייק" ("Mobike Score") כדי לעקוב אחר התנהגות המשתמשים.
ניקוד מובייק של המשתמשים משפיע על תעריפים עתידיים ושימוש במערכת.
כל משתמש חדש מתחיל אוטומטית עם ציון "טוב" של 550 נקודות.
משתמשים צוברים נקודות עבור פעולות שונות, כגון דיווח על בעיות במערכת או בחניה באזורים מועדפים עם ביקוש גבוה יותר, וכן יכולות להיגרע מהם נקודות עבור פעולות מזיקות למערכת, ועם זאת גם החשבון איתו נרשמו לשירות של מובייק עלול להיחסם, בכפוף לערעור, אם הניקוד של המשתמש יורד מתחת ל-100.
אנשים רבים מתלוננים על האופניים של החברה הגורמים לבעיות בתנועה, שכן אין להם תחנות חניה קבועות.
המשתמשים באופניים של מובייק יכולים להשאיר אותם היכן שהם עלולים לגרום לחסימת התנועה.
בחלק מהשווקים הגלובלים, כדוגמת בריטניה, דווחו השחתות רבות כלפי האופניים של מובייק.
מובי דיק הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956, בבימויו של ג'ון יוסטון, עם גרגורי פק, ליאו גן וריצרד בייסהארט בתפקידים הראשיים.
במרכז העלילה רב חובל שברצון כפייתי להרוג לויתן ענק שפצע אותו קשות.
התעקשותו גורמת לטביעת אנייתו עם כל האנשים פרט למלח אחד שנשאר לספר על מה שקרה.
התסריט מבוסס של הרומן מובי דיק של הרמן מלוויל משנת 1851.
בשנת 1841 מגיע המלח ישמעאל (ריצ'רד בייסהארט) לעיירה ניו בדפורד בניו אנגלנד כדי להצטרף לאחת האניות העוסקות בציד ליווייתנים.
בפונדק הוא נאלץ לחלוק מיטה אחת עם קוויקווג (פרידריך פון לדבור), הרפוניסט מקצועי ממוצא פולינזי שכל גופו מכוסה בכתובות קעקע.
לאחר ריב קצר הם נעשים ידידים.
למחרת הם הולכים לאספה בכנסיית הדייגים שלאורך הקירות יש שלטי הנצחה לדייגים שנספו.
הכומר מאפל (אורסון וולס) עולה על דוכן שמעוצב בצורת ספינה ונשוא דרשה על יונה והליווייתן.
לאחר מכן הם בוחרים בספינה "פיקווד".
לפני שהם עולים לספינה הם פוגשים באדם תמהוני בשם "אליהו" שמנבא להם שכל אלה שיהיו בספינה הזאת ייספו, פרט לאחד.
הם מתקבלים על ידי הקציין הראשון סטרבאק (ליאו גן) והקצין השני סטאב (הנרי אנדרוז).
רק כעבור מספר ימים מופיע רב החובל אחאב (גרגורי פק) לפני המלחים.
על לחיו צלקת גדולה והוא מתהלך בעזרת קב עשוי מעצם לווייתן לאחר שנפצע קשה בהתקלות על ליווייתן לבן ענק בשם מובי דיק.
הוא מסביר להם כי מטרתו העקרית היא ללכוד ולהרוג את מובי דיק וכי הראשון שיבחין בו יזכה למטבע זהב יקר.
הם שטים לעבר אטול ביקיני וצדים ליווייתנים בהצלחה אלא שמגיעה ספינה ורב החובל שלה, קפטן בומר (ג'יימס רוברטסון ג'סטיס) אומר לאחאב כי ראה את מובי דיק ליד מדגסקר.
אחאב מורה להפסיק את הציד ולשוט למדגסקר.
סטרבאק מתנגד ומנסה להמריד את המלחים נגדו אך לא מצליח.
קוויקווג נכנס לדיכאון ורוצה למות הוא מבקש מנגר הספינה (נואל פרסל) להכין עבורו ארון קבורה בתשלום.
הוא נשאר קפוא ואחד המלחים רוצה להסיר את עורו.
ישמעאל נאבק אתו ואז מתעורר קוויקווג והורג את התוקף.
ליד מדגסקר הם נפגשים בספינה "רייצ'ל".
רב החובל גארדנר, מבקש מאחאב עזרה בחיפוש אחרי בנו שנעלם לאחר היתקלות עם מובי דיק.
אחאב מסרב כי הוא חדור מטרה ללכוד ולהרוג את מובי דיק.
הוא מודיע למלחים כי אם יצליחו במשימה הוא ייתן להם עשרה אחוזים משווי הלווייתנים שנלכדו.
הם חווים סופת טייפון קשה וסטרבאק רוצה להרוג את אחאב ביריה אך נרתע.
לבסוף הם נתקלים במובי דיק ויורדים לסירות עם אחאב כדי להסתער עליו.
אחאב נצמד עליו ודוקר אותו אך מובי דיק הוא ענק, צולל אתו למעמקים ואח"ע הופך את הסירות והורס את הספינה.
כולם נספים פרט לישמעאל שנאחז בארון המתים של קוויקווג וניצל לבסוף על ידי מלחי "רייצ'ל".
שם השחקן/יתשם הדמותהערותגרגורי פקקפטן אחאברב חובלריצ'רד בייסהארטישמעאלמלחליאו גןסטרבאקקצין ראשוןהארי אנדרוזבטאבקצין שניפרידריך פון לדבורקוויקגמלח הרפוניסטאורסון וולסהאב מאפלכומרג'יימס רוברטסון ג'סטיסגרדינררב חובלנואל פרסלנגר האונייהרויאל דנואליהו
מלאכת הובלת המים מהמקורות בהם הם זמינים אל הצרכנים ומכירתם, מוכרת עוד מימי קדם והונצחה ביצירות אומנות.
המלאכה בוצעה על ידי אנשים בודדים, שנשאו את המים בעצמם או בעזרת כלי רכב, שנדחפו על ידם או נמשכו בעזרת בהמות משא.
לצורך ביצוע המלאכה הותקנו כלי קיבול מתאימים וגם כלי רכב להובלת כלי הקיבול.
העיסוק יצר כלים והכלים יצרו שמות לעיסוק.
בעולם העות'מאני נוצר כלי המורכב מחבית על גלגלים, שנקרא SACA וממנו נגזר שמו של מוכר מי שתייה בעזרת כלי זה, סקג'יו.
ה-SACA העות'מאנית עברה דרך ארצות ערב עד ספרד, שם שובש מעט השם והפכה ל-a-zacán אזאקאן, שמו של מוביל ומוכר המים בארצות דוברות ספרדית.
מובי: מוזיאוני בת ים הוא מערך של שלושה מוזיאונים הפועלים בבת ים: מוזיאון בת ים לאמנות המוקדש לאמנות עכשווית, בית ריבק ובית שלום אש.
אוצרת המערך היא הילה כהן־שניידרמן, ועופרי עומר מנהלת אותו.
מערך קהילה וחינוך במוזיאונים פועל לקרב ולהנגיש את עולם האמנות למגוון רחב של קהלים.
המוזיאון מציג תערוכות מתחלפות של אמנות עכשווית, הכוללות אמנים ישראלים ובינלאומיים, וכן עבודות מאוסף המוזיאון ויצירה אמנותית של אמנים מקומיים.
אוסף המוזיאון כולל עבודות אמנות עכשווית לצד אמנות מודרנית של אמנים בהם לאה ניקל, דוד נתון, אהרון גלעדי ועוד.
ביתו של אמן האוונגארד היהודי יששכר בר ריבק מכיל את האוסף הגדול ביותר של עבודותיו, ומאכלס גם את אוסף הקבע של מוזיאון מובי.
הבית נבנה עבור אלמנתו, שהוזמנה על ידי ראש העיר הראשון דוד בן ארי להתגורר בבת ים והביאה עמה את אוסף יצירותיו וכן יצירות אמנות נוספות אותן תרמה למוזיאון.
לאחר פטירתה האוסף נזנח ואוחסן בתנאים לא מותאמים למשך כחמישים שנה.
שניידרמן פעלה לשיקום מקיף של האוסף, הכולל כ־100 עבודות, בהן ציורי שמן, רישומים ופסלי קרמיקה.
העבודות משלבות תקופות שונות של בפעילותו של ריבק, מאוונגרד לחיי העיירה היהודית.
המקום משמש גם לפעילויות חינוך וקהילה.
במקום מתקיימים חוגי אמנות לילדים, סדנאות, פעילויות המלוות את התערוכות המתחלפות במוזיאון בת ים לאמנות ועוד.
בנוסף מארח המבנה יוזמות ושיתופי פעולה מקומיים.
משמש מרכז תרבות ומכיל אוספים מעיזבונו של הסופר והמחזאי האידי שלום אש, הכוללים ספרים עתיקים, כתבי יד, פרטי יודאיקה ועבודות של אמנים מודרניים.
מרבית הציורים ניתנו לאש על ידי מכרים בהם מארק שאגאל (1985-1887), מואיז קיסלינג ואמדיאו מודיליאני.
הבית נבנה עבור אש ורעייתו והם התגוררו בו מ-1955 למשך כשנתיים, עד לפטירתו במפתיע.
במשך שנים נערכו בבית אירועי ספרות ותרבות.
בשנת 2009 עבר הבית שימור אדריכלי.
החל בשנת 2020 מארח בית שלום אש תוכנית שהות לכותבים וליוצרים שעוסקים באמנות, בטקסט ובקשרים שביניהם, ומפרסם בלוג המלווה את המתארחים בבית ומאפשר להם לתעד את תהליך עבודתם.
מובילים על קרח דק היא תוכנית מציאות אמריקאית ששודרה במקור בערוץ ההיסטוריה בין בשנים 2007 עד 2017.
בפרק הבכורה של הסדרה צפו 3.4 מיליון צופים, ובעקבות כך זה היה השידור עם התוכן המקורי הנצפה ביותר בערוץ ההיסטוריה באותה התקופה.
הסדרה תיעדה את עבודתם המסוכנת של נהגי משאיות שמובילים סחורות ואספקה חיונית לאזורים ארקטים מרוחקים בקנדה ובאלסקה, אליהם הם צריכים להגיע על פני "כבישי קרח" שהם מסלולים זמניים שקיימים רק במשך מספר חודשים בחורף בכל שנה ואשר עוברים על פני אגמים ונהרות קפואים.
בפרקים רבים הנהגים נאלצים להתמודד עם תנאי מזג אוויר קיצוניים, כשלים מכניים, והסכנה המתמדת שהקרח עליו הם נושאים יסדק ושהמשאית תשקע בתוך האגמים/נהרות עם המים הקפואים.
הפופולריות של הסדרה הובילה להפקה של סדרת הספין-אוף "IRT: Deadliest Roads" אשר עקבה אחר נהגי משאיות שעובדים באזורים מסוכנים במיוחד בעולם, מחוץ לאמריקה הצפונית, כמו בין היתר בהרי ההימלאיה, בדרך היונגאס אשר בבוליביה ובמעברי ההרים בהודו.
מובלעת צופר הייתה מובלעת ישראלית בשטח בריבונות ירדנית.
לפי הסכם השלום בין ישראל לירדן שנחתם באוקטובר 1994, הקרקע הועברה לריבונות ירדנית תוך התרת עיבודה על ידי מדינת ישראל במשך 25 שנה, עד 2019. בשנת 2019 הוחזר השטח למדינת ירדן ונאסרה כניסת ישראלים אליו.
המובלעת הפכה לשטח מפורז בתיאום צבאי של צה"ל עם צבא ירדן.
המובלעת נמצאה בסמוך למושב צופר בערבה, ומכאן שמה.
היא כללה 4,500 דונם, שמתוכם 1,500 דונמים מעובדים כשטח חקלאי, בו היו מצויים בתי רשת חקלאיים וחממות ובהם גידולים חקלאיים של חקלאים ממושב צופר.
בפועל זה היה שטח מפורז שאפשר לתושבי מושב צופר לעבדו חקלאית ולשהות בו משעות הבוקר ועד רדת החשיכה.
עם תום מלחמת העצמאות ולאחר חתימת הסכם שביתת הנשק מול ירדן בשנת 1949, החלה מדינת ישראל בהקמת יישובים לאורך הערבה.
עם השנים, התברר שקרקעות שהיו ממזרח לקו הגבול בשליטת ממלכת ירדן היו פוריות יותר וכללו מי תהום שהיה משאב חיוני עבור התיישבויות חקלאיות.
כמו כן, נחפרו גם בארות מים בשטח ירדן.
כשהוקם המושב צופר בשנת 1976, מחלקת ההתיישבות של ממשלת ישראל הקצתה לו 2000 דונם לעיבוד חקלאי בשטח ירדן.
במסגרת הסכם השלום בין ישראל לירדן, טענה ירדן כי במשך השנים ישראל חרגה מהגבול בשטח שמסתכם ב-387 קמ"ר באזור הערבה.
ההסכם כלל תיקוני גבול וחילופי שטחים באזורים מסוימים, במטרה להותיר את השטחים המעובדים בתחום מדינת ישראל.
במובלעת צופר הדבר לא היה אפשרי מכיוון שהשטחים החקלאיים במובלעת היו רחוקים מקו הגבול המוסכם.
על כן, הוסכם שבשטח המובלעת, כמו גם בשטח נהריים, יתקיים "משטר מיוחד" שבו הריבונות תהיה ירדנית, אך השטח יישאר בעיבוד של חקלאים ישראלים.
ההסכם כלל גם הסדרה דומה של נושא המים, שבמסגרתה בארות המים שנחפרו בשטח ירדן יישארו תחת ריבונות ירדנית, אך ישראל תוכל להמשיך להשתמש במים שישאבו מהן.
בתמורה, ישראל נדרשה לספק לירדן מים מנהר הירדן באזור הכנרת.
35 חקלאים מצופר עיבדו במובלעת קרקעות בשטח של כ־1,100 דונמים.
השטחים עובדו בידי ישראלים 8 שנים בטרם הועברו לידי ירדן.
מרבית החקלאים גידלו פלפלים, אך במובלעת הייתה קיימת גם חלקה אחת של פרחים.
גודל החלקות היה מגוון, ומתוך 35 החקלאים שעבדו במובלעת, כ–20 החזיקו בשטחים של 20 דונם או יותר.
על מנת לעבור מישראל לשטחי המובלעת, היה צורך לעבור נקודת ביקורת של צה"ל ולאחר מכן, הכניסה לשטח הירדני הייתה באמצעות כרטיסי כניסה בלבד.
באוקטובר 2018 הודיעה ממלכת ירדן כי היא לא מאריכה את סעיף החכירה של השטח על ידי ישראל הכלול במסגרת הסכם השלום עם ישראל, ובמלאת 25 שנה לחתימת ההסכם על ישראל יהיה להעביר את שטח המובלעת לירדן.
ב-10 בנובמבר 2019 הודיע צה"ל שהחכרת השטח לישראל הוארכה עד אפריל 2020, תוך הגבלות מסוימות על הכניסה לשטח.
ישראל פתחה במאמצים דיפלומטיים על מנת למנוע את הפינוי, אך עבדאללה מלך ירדן התעקש, והקרקע הוחזרה לירדן בהתאם לקו הגבול, עם זאת יש תיאום ביטחוני בין צה"ל וצבא ירדן באזור חיץ זה בין המדינות.
לאחר כ-4 חודשים קיבלו החקלאים פיצויים מהמדינה, וקרקע חלופית לפרנסתם.
מובלעת הוא מונח בגאוגרפיה פוליטית לציון טריטוריה המוכלת כולה בתוך טריטוריה אחרת או שייכת לישות מדינית כלשהי אך מופרדת ממנה.
טריטוריה המוכלת כולה בתוך טריטוריה אחרת.
ה"היבלעות" נחשבת ככזו ביחס לגבולות היבשתיים של הטריטוריה המכילה או ביחס למים הטריטוריאליים/הפנימיים שלה.
באנגלית נקרא מצב זה Enclave, דהיינו "מובלעת בתוך...[הטריטוריה המכילה]".
דוגמאות: לייביה היא מובלעת ספרדית בתוך שטח צרפת; המדינה הריבונית לסוטו היא מובלעת בתוך דרום אפריקה.
טריטוריה השייכת לישות מדינית כלשהי אך מופרדת ממנה באמצעות ישות מדינית אחרת (בשטחה היבשתי או במים הטריטוריאליים שלה) או באמצעות מים בין-לאומיים.
באנגלית נקרא מצב זה Exclave, דהיינו "מובלעת חוץ של...[טריטוריית האם]".
לדוגמה: אלסקה היא מובלעת של ארצות הברית.
בעברית אין מונחים נפרדים לשתי ההגדרות השונות, והמונח "מובלעת" משמש לרוב כדי לתאר טריטוריה העונה על שתי ההגדרות גם יחד (כמו במקרה של לייביה), ולעיתים רק על ההגדרה הראשונה (כמו במקרה של לסוטו).
טריטוריות העונות על ההגדרה השנייה בלבד מכונות אף הן "מובלעת", אף שאינן תואמות במדויק את משמעותו המילולית של המונח.
המונח "מובלעת" (בפרט Enclave ו-Exclave) אינו משמש רק לתיאור טריטוריות השייכות לשתי מדינות ריבוניות זרות, אלא גם לתיאור שטחי רשויות מקומיות ומחוזות בתוך מדינה או פדרציה יחידה.
לדוגמה: באיטליה, חלק מן הרשות המקומית צ'יטה די קאסטלו, המשתייכת למחוז אומבריה, הוא מובלעת (Enclave ו-Exclave) המוקפת במחוז השכן מארקה.
רפובליקת אדיגיה היא מובלעת בתוך מחוז קרסנודאר ברוסיה.
אי יכול להיות מובלעת השייכת לטריטוריית-אם (Exclave).
כדי שאי יחשב כמובלעת מוכלת (Enclave), עליו להימצא בתוך מים טריטוריאליים של ישות מדינית אחרת.
כך למשל, אי החירות הוא מובלעת של מדינת ניו יורק בתוך מדינת ניו ג'רזי (Exclave וגם Enclave), והאי ראוניון הוא מובלעת השייכת לצרפת (Exclave).
קיימת הגדרה מחמירה ומצמצמת יותר למובלעת, אשר מתעלמת ממים פנימיים או טריטוריאליים, ומתייחסת אך ורק לגאוגרפיה היבשתית.
על פי הגדרה זאת, טריטוריה נחשבת למובלעת מוכלת (Enclave) רק בתנאי שהיא מוקפת כולה ביבשה המצויה בריבונות זרה, ונחשבת למובלעת חוץ (Exclave) רק בתנאי שבינה לבין מדינת האם חוצצת יבשה בריבונות זרה.
על פי הגדרה זאת, איים כלל אינם יכולים להיחשב כמובלעות.
כך, למשל, אלסקה תיחשב כמובלעת חוץ (Exclave) של ארצות הברית, ואילו הוואי לא תיחשב כלל כמובלעת.
המובלעות שיתוארו להלן מוגדרות על פי ההגדרה המרחיבה המופיעה בפסקת הפתיחה.
המוכלות במדינה זרה יחידה (Enclave) וגם שייכות למדינת אם (Exclave)
העיר לייביה – מובלעת ספרדית בתוך צרפת.
העיר ביזינגן – מובלעת גרמנית בתוך שווייץ.
העיר קמפיונה ד'איטליה – מובלעת השייכת לפרובינציה של קומו במחוז לומברדיה שבאיטליה ונמצאת בשטח קנטון טיצ'ינו שבשווייץ.
העיר מופרדת מגבול איטליה על ידי אגם לוגאנו ויבשה, המהווים טריטוריה שווייצרית.
הטריטוריה מדחא – מובלעת של עומאן באמירות שארג'ה המשתייכת לאיחוד האמירויות הערביות.
העיר נחווה – היא מובלעת של איחוד האמירויות הערביות, בלב טריטוריית מדחא העומאנית, שהיא בעצמה מובלעת בשטח איחוד האמירויות הערביות, כך שנחווה היא למעשה מובלעת בתוך מובלעת.
הרשויות המקומיות בארלה-הרטוך ובארלה-נוסאו – בארלה-הרטוך הבלגית מורכבת מ-26 חלקות קרקע נפרדות, מהן 22 המהוות מובלעות בשטח בארלה-נוסאו ההולנדית.
מנגד, 2 מובלעות מתוך ה-22 של בארלה-הרטוך מכילות 7 מובלעות מתוך ה-8 השייכות לבארלה-נוסאו, כלומר נוצר מצב של מובלעות בתוך מובלעות (מעבר לכך, ישנן מובלעות של שתי רשויות אלה בשטחים אחרים של המדינות ובסמוך לגבולן המשותף).
מחוז אוקוסי-אומנו – מחוז של מזרח טימור הממוקם בחלקו האינדונזי של האי.
במבט שטחי, נראה שאואקוסי הוא רק מובלעת חוץ (Exclave) של מזרח טימור, מכיוון שהוא שוכן לחוף ים.
אלא שהים הוא ים סאבו (Savu Sea) המהווה מים פנימיים של אינדונזיה, ולפיכך אואקוסי מוכל כולו בתוך אינדונזיה (Enclave).
הכפרים קסילוטימבו ואורמידיה , תחנת הכוח של דקליה ויישוב הפליטים של רשות החשמל של קפריסין – ארבע טריטוריות קפריסאיות בתוך בסיס דקליה של הצבא הבריטי.
הטריטוריות קארקי, בארחודארלי , יוחארי אסקיפארה ויאראדולו (צפונית ודרומית) – חמש מובלעות אזריות בתוך ארמניה.
יש להפריד ביניהן לבין מובלעת נחצ'יבאן של אזרבייג'ן, שכן אלו מובלעות פנימיות ואילו נחצ'יבאן היא מובלעת חיצונית.
הטריטוריה ארטסוואשן – מובלעת ארמנית בתוך אזרבייג'ן.
הטריטוריות שוהימרדון, ג'אנגאייל , סוך וצ'ון-קורה – ארבע מובלעות אוזבקיות בתוך קירגיזסטן.
הטריטוריה באראק – מובלעת קירגיזית בתוך אוזבקיסטן.
הטריטוריות וורוך ולולאזור – שתי מובלעות טג'יקיות בתוך קירגיזסטן.
הטריטוריה סרוואן – מובלעת טג'יקית בתוך אוזבקיסטן.
הטריטוריה דהאגרם-אנגארפוטה – מובלעת בנגלית בתוך הודו, השנייה בגודלה ואף היחידה שנותרה מבין מספר רב של מובלעות בין שתי המדינות שהיו ליד גבולן הבין-לאומי.
הטריטוריה מג'ורצ'יה – מובלעת בוסנית בתוך סרביה.
הטריטוריה סנקובו-מדווז'יה – מובלעת רוסית בתוך בלארוס.
הטריטוריה ברזוביקה ז'ומבראצ'קה – מובלעת קרואטית בתוך סלובניה.
הטריטוריות מונסטרבילדכן , לאמרסדורף , רוקשלאג , מוצניך ורויצהוף – חמש טריטוריות גרמניות המובלעות בתוך בלגיה, ליד הגבול הבין-לאומי בין שתי המדינות.
המוכלות במדינה זרה יחידה (Enclave) ואינן שייכות למדינת אם (לא Exclave)
קריית הוותיקן היא מובלעת בתוך איטליה.
סן מרינו היא מובלעת בתוך איטליה.
לסוטו היא מובלעת בתוך דרום אפריקה.
הערה: כל המובלעות שלעיל הן גם מדינות ללא מוצא לים, אך ההגדרה אינה תקפה בכיוון ההפוך: מדינה ללא מוצא לים המוקפת ביותר מישות מדינית זרה אחת, אינה נחשבת למובלעת-מוכלת (Enclave).
השייכות למדינת אם (Exclave) ואינן מוכלות בתוך מדינה זרה יחידה (לא Enclave)
מדינת אלסקה – אחת ממדינות הפדרציה של ארצות הברית אשר מופרדת ממנה באמצעות קנדה ביבשה ובים ועל ידי מים בין-לאומיים בשאר גבולותיה.
מדינת הוואי – אחת ממדינות הפדרציה של ארצות הברית אשר מופרדת ממנה באמצעות מים בין-לאומיים.
מחוז קלינינגרד – מחוז אשר שייך לרוסיה בשטח 15,000 קמ"ר.
מהווה את המחוז המערבי ביותר בה ואת אחד מ-83 הסובייקטים הפדרליים של רוסיה.
מחוז קלינינגרד נמצא בין פולין וליטא על חוף הים הבלטי, היה חלק מפרוסיה המזרחית והשתייך לגרמניה עד שנת 1945. מחוז קלינינגרד נקרא על שם מיכאיל קלינין, נשיא ברית המועצות לשעבר.
פרובינציית טיירה דל פואגו – פרובינציה ארגנטינאית הגובלת בצ'ילה ונמצאת על חופי האוקיינוס האטלנטי.
רפובליקת נחצ'יבאן – רפובליקה אוטונומית השייכת לאזרבייג'ן, אך נמצאת בין ארמניה, איראן וטורקיה.
מחוז קבינדה – מובלעת השייכת לאנגולה, אך נמצאת בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (זאיר לשעבר) לבין הרפובליקה של קונגו.
הערים סאוטה ומלייה – מובלעות השייכות לספרד אך מופרדות ממנה על ידי הים התיכון, שוכנות על אדמת אפריקה וגובלות במרוקו.
מחוז מוסנדם – מחוז השייך לעומאן אך מופרד ממנה לחלוטין וממוקם צפונית לאיחוד האמירויות הערביות (פרט לטריטורית מדחה של המחוז אשר מובלעת כולה בתוך שטח איחוד האמירויות הערביות, ואף מכילה בעצמה את מובלעת נחווה השייכת לאיחוד האמירויות הערביות).
מחוז דוברובניק-נרטבה - מחוז השייך לקרואטיה אשר מחולק לשני שטחים נפרדים בידי בוסניה והרצגובינה.
החיבור היחידי בין שני שטחי המחוז מתבצע באמצעות גשר פליישץ.
לגונת לוס פורטילוס – לגונה עם חוף ים אשר מהווים טריטוריה של ניקרגואה אך מופרדים ממנה ושוכנים על חופי קוסטה ריקה.
מעשית אך לא לפי ההגדרה הרשמית (Pene-enclaves/exclaves)
מחוז טמבורונג – מחוז של ברוניי המופרד ממנה על ידי מים טריטוריאליים, ולכן אינו מהווה מובלעת על פי ההגדרה הרשמית (לו המים היו בין-לאומיים, טמבורונג היה נחשב רשמית כמובלעת).
מבחינת יבשתית מופרד טמבורונג מברוניי על ידי מלזיה.
הכפר סטרוביליה – כפר קפריסאי המופרד בינה לבין מחוז פמגוסטה של קפריסין הטורקית ובסיס דקליה.
אינו מהווה מובלעת רשמית מאחר שאין הכרה בין-לאומית מלאה בקפריסין הטורקית.
מובלעת קוקינה - מובלעת חוץ של קפריסין הטורקית המופרדת במספר קילומטרים מערבית בינה לבין קפריסין.
רצועת עזה – יכולה להיחשב בידי כמה מדינות כמובלעת חוץ הגובלת בין ישראל למצרים של הרשות הפלסטינית אשר שוכנת ברובה בגדה המערבית, הגובלת בין ישראל לירדן, אך בפועל, אין הכרה בין-לאומית מלאה של מדינות העולם ברשות כמדינה ריבונית.
במדינת ישראל של היום המונח "מובלעת" משמש בעיקר לתיאור השטחים בגבול עם לבנון שנמצאים בתוך התחום הריבוני (מדרום לקו הכחול המסומן בחביות כחולות) אך מחוץ לגדר המערכת.
עד למלחמת ששת הימים לישראל הייתה בירושלים מובלעת הר הצופים.
השטח היה שייך למדינה אך נקבע בהסכמי רודוס שהשטח יהיה מפורז ושירדן תתיר מעבר של שיירות ללא נשק אל המובלעת וממנה.
מוג'אהדין-אה-ח'לק (בפרסית: مجاهدین خلق - מוג'אהדין האומה מוכרת גם כ-MEK) הוא ארגון טרור שיעי הפועל באיראן החל משנות השישים של המאה העשרים.
בראשית ימיו קיבץ הארגון מתנגדים לשלטונו של השאה מוחמד רזא פהלווי.
בשנות השבעים ביצע הארגון מספר פיגועים נגד משטר השאה ונגד מטרות אמריקניות באיראן, שגרמו למותם של מספר אזרחים אמריקנים.
כיום פועל הארגון בעיקר נגד שלטון הרפובליקה האסלאמית של איראן.
מבחינה אידאולוגית קשה להגדיר את המוג'אהדין ח'לק, שכן הארגון ניסה לשלב בין הסוציאליזם לאסלאם תוך הסתמכות חזקה על מנהיגתם, מריאם רג'אווי, עד כדי פולחן אישיות.
כלפי חוץ מנסה הארגון להציג עצמו כמפלגה פוליטית מתונה ופרו-דמוקרטית, כדי לזכות בתמיכת המערב.
לאחר המהפכה האיראנית ב-1979 לא הורשה הארגון להשתתף בשלטון בשל נטיותיו השמאלניות.
רבים מפעיליו נעצרו ואף הוצאו להורג.
לבסוף גלה הארגון מאיראן, ומאז תחילת שנות השמונים הוא פועל נגדה ממדינות אחרות.
לאחר המכה שניחתה על הארגון ב-1979, הוא שינה את דרך פעולתו והתמקד בניסיונות להתנקש בבכירי המשטר של הרפובליקה האסלאמית האיראנית.
קשה לאמוד את היקפי פעילותו, שכן הארגון והמשטר האיראני גם יחד מוסרים נתונים בלתי מדויקים לצורכי תעמולה (למשל האשמת הארגון ברצח חאיק חובספיאן, בישוף ארמני).
רציחתם של מוחמד בהשתי (איש דת וראש בתי הדין האיראניים, שני לרוחאללה ח'ומייני) ובעלי תפקיד רבים בפיגוע בשבעה בתיר וההתנקשות במוחמד ג'וואד בהונאר (ראש הממשלה השני של הרפובליקה האיסלאמית של איראן) מיוחסת לארגון, כמו גם מספר מתקפות גרילה צבאיות כניסיון ההשתלטות על העיר כרמאנשאה ב-1988.
מאז מלחמת איראן–עיראק ועד מלחמת עיראק נתמך הארגון בידי סדאם חוסיין, שסיפק לו נשק כבד, מימון ואימונים צבאיים.
הארגון העביר בעקבות כך את מפקדתו מפריז לבגדאד.
הארגון נלחם בשורות צבא עיראק במלחמותיה נגד איראן ונגד הכורדים.
מאז מלחמת איראן–עיראק מועברת בתוך איראן ביקורת קשה כנגד הארגון, רבים מאשימים את הארגון בבגידה במדינה שכן הם תמכו בהרג איראנים.
בשנת 1997 הכריזה ארצות הברית על הארגון כארגון טרור, ב-2000 נכלל ברשימת ארגוני הטרור של החוק למניעת טרור בבריטניה, ובשנת 2002 באיחוד האירופי, וחלק מנכסיו בצרפת הוחרמו.
כוחות צבא ארצות הברית בעיראק פירקו את הארגון מנשקו, אך הבטיחו להם הגנה תחת אמנת ז'נבה כך שלא יישלחו חזרה לאיראן.
על פי תחקיר של רשת NBC, הארגון אחראי לשורת רציחות של מדענים באיראן שהיו מעורבים בתוכנית הגרעין של איראן.
בתחקיר נאמר שאנשי "המוסד" מאמנים את פעילי הארגון בשימוש באופנועים וחומרי נפץ, ובתמורה מעבירים אנשי הארגון לישראל מידע על המתרחש באיראן.
מוג'אהדין (مجاهدين) הוא מונח המשמש החל משלהי המאה העשרים באמצעי התקשורת לתיאור מגוון של לוחמים חמושים שתמכו באידאולוגיות אסלאמיסטיות.
למילים ערביות יש בדרך כלל שורש בן שלוש אותיות.
השורש של 'מוג'אהדין' הוא ג'-ה-ד (ج-ه-د), שכוונתו 'מאמץ'; זהו אותו שורש כמו למילה 'ג'יהאד' (جهاد) שכוונתה 'השקעת מאמץ'.
לכן 'מוג'אהד', בתרגום מילולי, הוא אדם שמתאמץ (בינוני פועל יחיד).
המונח, אפילו בערבית, קיבל משמעות שהיא דתית או צבאית בעיקרה, ולכן המילה תתורגם לרוב כ'לוחם קדוש' או 'לוחם מלחמת מצווה'.
מוג'אהדין פעלו ופועלים בתקופות שונות ובמקומות שונים ברחבי העולם.
החל משנות ה-60 של המאה העשרים פועל ארגון מוג'אהדין ח'לק, המשלב אידאולוגיה אסלאמיסטית עם נטיות סוציאליסטיות, נגד שלטונות איראן.
מלחמת אפגניסטן, שנמשכה בין השנים 1979 ל־1989, הסתיימה בנסיגתם של הסובייטים מפני לוחמי מוג'אהדין.
לאחר תקופה של מלחמת אזרחים התבסס במדינה שלטון הטליבאן.
בתקופת מלחמת האזרחים בין הנוצרים למוסלמים בבוסניה והרצגובינה, שהחלה בשנת 1991, באו לעזרת המוסלמים מוג'אהדין מרחבי העולם.
אף לאחר שהסתיימה המלחמה ב־1995, עדיין פועלים שם 'המוג'אהדין הלבנים'.
בתקופת שלטון הטליבאן שימשה אפגניסטן בסיס פעולה לאוסאמה בן לאדן ולארגון הג'יהאד הסלפי תחת הנהגתו אל-קאעידה, אשר הואשמו מאוחר יותר בתכנון פיגועי 11 בספטמבר 2001.
אחד מוותיקי המוג'האדין באפגניסטן, מחמד אבו סייף, הצטרף בשנות ה-90 לחמאס.
הוא התפרסם ב-1997 כשרדף אחרי סוכני המוסד שהרעילו את חאלד משעל ברבת עמון מרחק רב עד שתפס אותם.
במסגרת המלחמה בטרור שהכריז נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, נכבשה עיראק בידי צבאות קואליציה של מדינות בשנת 2003. אך אף לאחר סיומה של המלחמה נמשכת הלחימה בעיראק בידי גורמים שונים ובהם מוג'אהדין שחדרו למדינה דרך גבולותיה הארוכים.
לרוב ההתקפות שבוצעו אחראי ארגונו של אבו מוסעב א-זרקאווי שב־2004 הודיע על הצטרפותו לאל-קאעידה.
במסגרת מלחמות האזרחים, שפרצו בעקבות האביב הערבי, הגיעו מוג'אהדין מרחבי העולם לארצות ערב במטרה להילחם לצד ארגוני ג'יהאד סונים או לצד ארגוני ג'יהאד שיעים, הנלחמים אלו באלו.
ניתן לראות זאת במיוחד בסוריה.
עם הקמת ג'בהת א-נוסרה, סניף אל-קאעידה בסוריה, הגיעו למדינה מוסלמים סונים רבים מארצות ערב ואירופה במטרה להצטרף לארגון.
בד בבד, כדי לסייע לשלטונות הפרו-איראנים בסוריה ובעיראק נגד המורדים הסונים הגיעו לאזור עשרות אלפי מוג'אהדין שיעים מאיראן (משמרות המהפכה האסלאמית), מלבנון (חזבאללה), מאפגניסטן ומפקיסטן.
ארגון המדינה האסלאמית - אחד מגלגוליו של ארגונו של זרקאווי - שהתפצל מאל-קאעידה, משך אליו עשרות אלפי מוג'אהדין מכל העולם, שראו בהקמתו את חזרתה של האימפריה המוסלמית.
מובלעת ג'זין הייתה מובלעת בחלקה הצפוני של רצועת הביטחון בין השנים 1985 עד 1999 עליה היה אחראי צבא דרום לבנון.
המובלעת הייתה סביב העיירה הנוצרית ג'זין, מרכז תיירות ונופש של עשירים לבנוניים ממוצא נוצרי בעיקר.
העיירה עצמה נמצאת כ-35 ק"מ צפונית למטולה והמובלעת "מתחה" את צפון רצועת הביטחון עד אליה על מנת לשמור על רציפות טריטוריאלית.
המובלעת כללה כמה כפרים והייתה בהתחלה בשטח כולל של כ-210 קמ"ר שהלכו והצטמצמו, יחד עם כמות כוחות צד"ל, עד לנסיגה מלאה ב-1 ביוני 1999, כשנה לפני נסיגת צה"ל מלבנון.
בין השנים 1976 ל-1982 נשלט האזור על ידי הסורים, בהסכמה ישראלית שנכללה בהבנות הקו האדום.
ב-1984, כאשר התפנה צה"ל מרוב שטח לבנון, נמלטו אליו כ-35,000 פליטים נוצרים שנסו מחשש לחיסולם מצד הדרוזים.
שיתוף הפעולה בין צבא לבנון וצד"ל הופסק בתקופה זו והחלה להתפתח לחימה סביב מובלעת ג'זין כנגד גורמי טרור, בעיקר ארגון חזבאללה.
עם השנים צומצמה נוכחות צד"ל במובלעת תוך כדי שכוחותיו ספגו אבדות רבות וקשות.
הגדוד שב-1985 מנה יותר מ-600 חיילים הצטמצם לכדי כ-120 בתחילת שנת 1999. ב-1 ביוני 1999, התמוטטה המובלעת ומרבית כוחות צד"ל נסוגו ממנה למעט כ-200 חיילים שבחרו להישאר במקום ולהיכנע לצבא לבנון, הם נדונו לתקופות מאסר בין שנה לעשר שנים.
בזמן הנסיגה נשארו רק כ-3,500 תושבים בכפרים שבאזור ג'זין.
מבחינת ישראל, יציאת צד"ל ממובלעת ג'זין לא השפיעה ברמה הטקטית על ההגנה על גבול הצפון.
לעומת זאת, הייתה לה משמעות אסטרטגית ומדינית רבה והשלכות על נסיגת צה"ל מלבנון כעבור שנה.
הנסיגה ממובלעת ג'זין הייתה כבר לאחר הבטחתו של אהוד ברק, עם היבחרו לראשות הממשלה בישראל, להוציא את כל כוחות צה"ל מלבנון.
פינוי ג'זין הביא לשינוי ביחסים שבין צה"ל וצד"ל באופן כזה שהעמיד בשאלה את שיתוף הפעולה בין הכוחות לקראת יציאת צה"ל מרצועת הביטחון.
מֻגִ'יר אַ־דִּין אַל־עֻלַיְמִי אל-חנבלי היה היסטוריון, גאוגרף ושופט בממשל הממלוכי.
א־דין נולד בירושלים וחי בה כל ימיו.
הוא סייר בארץ ישראל וכתב ספרי מסע על ירושלים, חברון, רמלה והשפלה.
ספריו מהווים מקור היסטורי חשוב לתקופה.
הוא נטה לתאר מבנים בפירוט ובדיוק רב ושם דגש על הסברים היסטוריים וגאוגרפיים.
כך, למשל, תיאר את אתרי הר הבית וירושלים בכלל, רמלה על שווקיה, וכן אתרים קדושים כגון קברי נכבדים רבים בכל רחבי הארץ (למשל: סידנא עלי, בלאד א-שייח' (נשר) ועוד).
כמו כן ניתן למצוא בספריו סיפורי קדושים ונביאים ואנקדוטות כגון הגעת הבננה מהודו אל ארץ ישראל (הוא משווה את סהר הבננה לסהר האסלאם ואומר שאכילת בננה בצל הסהר של מסגד אל-אקצא מהווה שילוב של הנאה רוחנית וגשמית) או תיאור שלג כבד בירושלים.
כתאולוג, הוא מהווה מקור חשוב להבנת תהליך התקדשותה של ירושלים במהלך המאה ה-14 באסלאם.
מוג'יר א-דין חוזר ומדגיש את חשיבות הישיבה בירושלים, התפילה בה והעלייה לרגל (זיארה) אליה.
כקאדי (שופט), הוא נחשב למייצג נאמן של האסכולה החנבלית במשפט המוסלמי.
בין השנים 1495–1496 כתב מוג'יר א-דין את ספרו החשוב "תולדות ירושלים וחברון" שנדפס לראשונה בקהיר ב-1866. הוא מדווח בדיוק רב על הטופוגרפיה של ירושלים, על המוסדות שפעלו בה, בנייניה המרכזיים, רחובותיה ושווקיה.
בנוסף הוא מתבל את דבריו במסורות, אגדות ואמונות שרווחו בתקופתו.
לעיתים הוא מביא דברים מכלי שני, אך תמיד מוסר את מקורותיו.
בעיקר חשוב למוג'יר א-דין לבסס את קדושתה של העיר דרך סיפורים על קדושים וחכמי דת שפעלו בה.
הספר חשוב ביותר להכרת חיי הרוח והמבנה הפיזי של ירושלים בתקופה הממלוכית, עם זאת יש בו כדי לתת תמונה מעוותת בקשר למעמדה של ירושלים באותה התקופה.
לפי גודש המידע, ניתן להבין כי ירושלים הייתה העיר החשובה ביותר בארץ, ולא היא.
הספר נודע לראשונה במערב כאשר חלקים ממנו תורגמו לראשונה לצרפתית ב-1876 על ידי , במסגרת ספרו "ההיסטוריה של ירושלים וחברון מימי אברהם אבינו ועד סוף המאה ה-15" (Henri SAUVAIRE, Histoire de Jérusalem et d'Hébron depuis Abraham jusqu'à la fin du XVe siècle, Paris 1876).
קטעים מהספר המתארים את רחובות ירושלים ושווקיה תורגמו לעברית על ידי דוד ילין בשנת תרצ"ו.
קברו נמצא באפיק נחל קדרון, מעט מדרום לקבר מרים, בדרך יריחו.
עם זאת יש קבר הנושא את שמו גם בשכם, שם הוא נחשב לקדוש.
על שמו נקרא רחוב בשכונת שייח' ג'ראח בירושלים המזרחית.
מובמבר (Movember הלחם של המילים Moustache (שפם) ונובמבר) הוא אירוע שנתי שנערך בחודש נובמבר, ובו מגדלים גברים שפם כדי לעורר מודעות ולאסוף תרומות לנושאי בריאות הגבר.
האירוע נוסד בשנת 1999 על ידי קבוצה של גברים ממלבורן, אוסטרליה.
מאז 2004, ארגנה קרן הצדקה מובמבר אירועים באוסטרליה וניו זילנד להעלאת המודעות לבעיות בריאות של גברים, כמו סרטן הערמונית ודיכאון.
בשנת 2007, הושקו האירועים באירלנד, קנדה, ספרד, בריטניה, וארצות הברית.
כיום משתתפים באירוע עשרות אלפי אנשים ברחבי העולם (כולל בישראל), וסך התרומות הגיע לעשרות מיליוני דולרים.
בישראל עיריית ראשון לציון הגדילה לעשות וקבעה את המובמבר בחוק עזר עירוני כחג מוניציפלי מקומי הנחגג כל חודש נובמבר.
מוג'דה (בת-אל) הפאוקור (בטורקית: Müjde Hepokur; נולדה ב-22 באוגוסט 1984 באיסטנבול, טורקיה) היא זמרת טורקיה שהתפרסמה בישראל.
אביה, מוסטפא, היה נגן בגלמה ואמה, פיליז, היא זמרת.
בגיל צעיר הוריה התגרשו והיא גדלה אצל סבתה.
לאחר מכן עברה לישראל עם אביה שהתפרנס כנגן, בין היתר של מיקי גבריאלוב ועופר לוי.
ב-1992 כשהייתה בת שמונה פנה אביה אל האמרגן אלי בנאי (אמרגנה של זהבה בן) ומוג'דה צורפה למיקי גבריאלוב, כששרו יחדיו את הדואט "גברת מגונדרת".
בעקבות ההצלחה הוזמנה מוג'דה על ידי מיקי פלד להיות כוכבת אורחת בפסטיגל באותה שנה, ולאחר מספר חודשים יצא לאור אלבומה הראשון "אמא ישראל", הכולל את הלהיט "הופ הופ" ("בטיילת על המדרכה"), שיר שביצע במקור מיקי גבריאלוב.
ב-1993 יצאה קלטת הווידאו הראשונה שלה, הנושאת את שם אלבום הבכורה.
הקלטת הופקה על ידי אבי גואטה.
מוג'דה הפכה לכוכבת בתרבות הישראלית, הופיעה בתוכניות טלוויזיה רבות (לילדים ולמבוגרים) ואף השתתפה בפרסומת לשיחת ועידה של בזק.
ב-1994 הוציאה את אלבומה השני, "הנסיכה".
האלבום הופק על ידי אבי גואטה, גם לאלבום הזה הופקה קלטת וידאו הנושאת את שם האלבום.
אמה המאמצת של מוג'דה - זיוה, הפכה לאמרגנית שלה.
בשנת 1996 הוציאה מוג'דה אלבום לילדים בעברית ובטורקית, שנשא את השם "מחייכת ורוקדת".
באותה שנה מוג'דה ואביה התגיירו, ומוג'דה שינתה את שמה לבת-אל.
בשנת 1999 הוציאה מוג'דה את אלבומה האחרון בישראל שנקרא "מאושרת", בו נכלל השיר שנקרא "אלוקים אנא עזור" שנכתב בעקבות רעידת האדמה שהתרחשה בטורקיה באותה השנה.
לאחר עזיבתה את הארץ וחזרתה לטורקיה, היא הקליטה מספר להיטים בטורקית.
באחת מתוכניות האירוח בטלוויזיה הטורקית, ביצעה בעברית את השיר "לב זהב" של שרית חדד.
בתוכנית "כך היה" שצולמה בשנת 2014 עם מיקי גבריאלוב, גבריאלוב סיפר שמוג'דה היגרה לגרמניה ושם היא ממשיכה להופיע בטורקית לקהל של מהגרים.
היא מגיעה לארץ לסירוגין, ומופיעה יחד עם הזמרת רינת בר.
מוג'דה נישאה למסעדן ישראלי שפגשה בהופעה בבת ים, ובהמשך השניים התגרשו.
בשנת 2003 עזבה את ישראל וחזרה לארץ מולדתה, טורקיה.
היא נשואה בשנית לקלידן מההרכב שלה.
מוֹבָל נִיקּוּז הוא תעלת מים סגורה או פתוחה (כלומר עם או בלי תקרה) העשויה בדרך כלל בטון ומוליכה מי נגר לצרכים הנדסיים שונים, בעיקר כדי למנוע הצפות של מבנים או דרכים.
מובל פתוח - תעלה בעלת רצפה ושתי דפנות.
מובל סגור - מכונה בשפה המקצועית מעביר מים, למעשה מנהרה המוליכה את המים, בהתאם לדרישות הניקוז.
לעיתים קרובות נבנים מעבירי מים מצינורות בטון המונחים על הקרקע בנתיב הזרימה, ובקצוותיהם בונים קירות בטון נמוכים לצורך הכוונת הזרימה אל תוך הצינור ומניעת התערבלות מים בסביבת פתח הצינור.
בעת תכנון כבישים ומסילות, נהוג לבנות מובלים פתוחים בצד הנתיב ובמקביל לו, ואילו מובלי ניקוז סגורים מוליכים את המים מתחת למיסעות, בדרך כלל בניצב לכיוון התנועה בנתיב.
מובלי ניקוז סגורים ופתוחים מוקמים גם באזורים חקלאיים, כדי למנוע הצפת שטחים וכתוצאה ממנה פגיעה ביבול ובעבודות החקלאיות.
על מובן והוראה הוא מאמר של גוטלוב פרגה שנכתב ב־1892 ומהווה את נקודת המוצא לדיון הפילוסופי האנליטי בשפה.
פרגה זיהה שני היבטים למשמעות הביטוי הלשוני - המובן , שהוא תוכן מחשבתי בעיקרו, וההוראה , שהיא האובייקט הממשי שמכוונת אליו המחשבה.
בעבודתו שקדמה למאמר זה הייתה השאיפה של פרגה, בהשפעת לייבניץ, ליצור שפה מדעית מושלמת שאין בביטויה חוסר בהירות ודו־משמעות, ושמאפשרת ניתוח לוגי של כל מושג ומשפט המראה כיצד הוא קשור ביחסי היסק עם כל משפט אחר בשפה.
ב"על מובן והוראה" החיל פרגה את עקרונותיו אלו גם על השפה הטבעית, אך בשל ההבדלים שבין ביטויים טבעיים לביטויים מלאכותיים, נדרש פרגה לנסח תורת משמעות חדשה שבבסיסה הבחנה בין מילים, תכנים מחשבתיים, והדברים שאותן מילים מציינות.
ההבחנה בין מובן והוראה שעושה פרגה מקבילה לכמה הבחנות מָסורתיות בפילוסופיה של הלשון, כגון זו שבין אינטנסיה (intension) ואקסטנסיה (extension) של מושגים, מן הפילוסופיה הסכולסטית של ימי הביניים, או זו שבין דנוטציה (denotation) וקונוטציה (connotation), שהציע ג'ון סטיוארט מיל.
פרגה תופס את המשפט כמורכב מפונקציה - הנשוא (או: הפרדיקָט) - אשר פועלת על אובייקטים (המיוצגים על ידי הנושא) ומחזירה ערכי אמת, דהיינו אמת או שקר.
מן הניתוח של שפה מלאכותית לניתוח של שפה טבעית
עבור ניתוחם של משפטים מן השפה המדעית – כלומר מתוך שפה מלאכותית שהוגדרה מראש כך שכל שם חד־משמעי ויש אובייקט שהוא מציין אותו, וכל נשוא הוא מוגדר היטב, דהיינו אין עמימות בנוגע לגבולות הקבוצה של העצמים המשויכים אליו – אין לפרגה בעיה לקבוע את התנאים שבהם יש למונח הוראה.
ואולם, כאשר הוא ניגש לטפל בשפה הטבעית, אף שגם כאן הוא סבר בכל מקרה כי כדי לתת דין וחשבון מספק לשפה עלינו לעסוק ברובד האובייקטיבי שלה בלבד, הוא נוכח שדרושים קריטריונים נוספים, מלבד ההוראה כדי להבין את השימוש שאנו עושים בה.
בנקודה זו פרגה הִבחין בין שני אופנים שבהם תורם ביטוי לשוני ל"משמעות" הביטוי – מובן והוראה.
בעבור ביטוי כמו שם, המובן הוא התוכן המחשבתי -המושג - המקושר אליו, וההוראה היא הדבר החיצוני שאליו השם מצביע (ההוראה מכונה גם דנוטציה או אקסטנסיה).
כך, למשל, מובן המילה "חד־קרן" היא המושג או אוסף המושגים והתכונות המקושרות עם החד־קרן, אך למילה עצמה ייתכן שאין הוראה, שכן הקבוצה בעולם שאליה המילים מתייחסות היא קבוצה ריקה.
ברמת המשפט, המובן הוא המחשבה השלמה, המבטאת את התנאים שבהם נאמר שהמחשבה היא אמיתית.
מובן והוראה כפתְרון לחידה בנוגע לזהות
את הצורך המקורי בהבדלה בין מובן והוראה הציג פרגה בתגובה על חידה בנוגע לזהות: כיצד להבחין בין המשפטים "א' הוא א'" ו"א' הוא ב'", במקרה ששני המשפטים אמיתיים?
מדוע אם כן יש אנשים השואלים את עצמם, למשל, אם כוכב השחר הוא כוכב הערב?
שהרי אם הם זהים לגמרי, נראה כי אנשים אלו שואלים את עצמם אם כוכב השחר הוא כוכב השחר, וזה מובן מאליו.
ואולם, פרגה היה מעוניין לתת הסבר חד יותר לתופעה.
מכיוון שבלוגיקה של פרגה כל ביטוי בעל משמעות תורם לקביעת ערך האמת של המשפט שהוא מופיע בו, וההחלפה בין שני ביטויים בעלי הוראה זהה, א' וב', באותו משפט, אינה משנה את ערך האמת של המשפט, הרי זו ההוראה של המשפט שבה אנו מעוניינים כשאנו מעוניינים בערך האמת.
לפיכך, טענות זהות מכילות לא רק מידע אנליטי על השפה; הן מכילות מידע אמפירי על העולם, בכך שהן מביאות לידיעת הנמען את העובדה ששני מובנים שונים חולקים הוראה אחת ויחידה.
כך, הטענה "סופרמן הוא קלארק קנט" מביאה לידיעת הנמען את העובדה כי שני מובנים שונים, סופרמן וקלארק קנט, יובילו אל אותו רפרנט בעולם, אל אדם אחד ויחיד.
הערך הקוגניטיבי שבטענות זהות הוא, לפיכך, הלמידה כי שני אופני הצגה של אותו אובייקט זהים הם מבחינת הוראתם.
לעומת זאת, הוראת המשפט אינה אלא ערך האמת שלו, ומכאן שהוראתו של כל משפט אמת זהה, אף כי הם שונים במובניהם.
מובן והוראה בהקשר של עמדות טענתיות
פרגה הבחין גם כי יש ביטויים בשפה הטבעית היוצרים הקשר (קונטקסט) שבו אין למלים את המובן וההוראה הרגילים שלהם.
דוגמה פשוטה לכך היא סימני הציטוט - אלו משנים את הוראת המלים, שכן איננו מדברים על משמעותו של הציטוט כשאנו מצטטים, אלא על העובדה שאדם מסוים אמר דבר מה.
דוגמה מורכבת יותר היא הקשרים אינטנסיונליים, דהיינו הקשרים האמנות, רציות, ושאר עמדות טענתיות (propositional attitudes) ומודליות, כגון "דני מאמין ש...", "דני רוצה ש...", "הלוואי ש..." וכו'.
בהקשרים כאלו, סבר פרגה, ההוראה של התת־משפט המציין את הטענה שהיא תוכן ההאמנה או המשאלה אינה ההוראה הראשונית שלה, אלא המובן הראשוני שלה - דהיינו התת־משפט מורה על המובן של הטענה, במקום להביע את המובן הזה.
המובן של התת־משפט הזה אף הוא מתחלף מן המובן הראשוני לדבר־מה שפרגה מכנה "המובן המשני".
מכאן עולה בעיה סבוכה, שכן השפה מאפשרת להכפיף משפטים זה לזה עד אין קץ ("דני האמין שרני האמין שיוני האמין ש..."), ונשאלת השאלה אם באמת יש היררכיה אינסופית של מובנים משניים שכל אחד מהם שונה מזולתו.
נראה כי פרגה לא היה מוטרד מכך.
כאמור, פרגה סבר כי על הפילוסוף לעסוק אך ורק במאפיינים האובייקטיביים של השפה.
את המובן וההוראה, את המחשבה ואת ערך האמת החשיב כתכונות אובייקטיביות כאלו.
משפטים בעלי מובן שונה שונים מבחינה אובייקטיבית, ולא רק מבחינה סובייקטיבית.
ואולם, כיצד מעוגן התוכן האובייקטיבי של אלו?
שיקולים כאלו הובילו את פרגה להציע את קיומו של עולם שלישי של ישים.
אשר אליו שייכים התכנים האובייקטיביים - המחשבות והמובנים - המשותפים לבני אדם שונים.
זרמים מזרמים שונים בפילוסופיה האנליטית נחלקים במידה שבה הם מוכנים לקבל ריאליזם בנוגע לקיומו של עולם שלישי שכזה, כמתחייב מן האובייקטיביות של השפה, או מתנגדים לכך.
בשווייץ קיימות מובלעות שנוצרו עם השנים כתוצאה מהסכמים ושינויים היסטוריים בגבולות.
תחנת הרכבת באד בבזל אשר מהווה שטח מכס גרמני מאז 1852, בהתאם להסכם שנחתם בין שווייץ לבין מדינת באדן.
התחנה מופעלת על ידי חברת דויטשה באן, כאשר המסילות נמצאות בתחום השיפוט הגרמני, ואילו אזור החנויות שייך לשטח שווייץ.
בתחנה פועלת עמדת ביקורת גבולות, המשמשת בעיקר לצורכי מכס.
נמל התעופה בזל-מילוז-פרייבורג ממוקם כולו בשטח צרפת אך כולל אזור מיוחד הנתון לסמכות שווייצרית.
במסגרת הסכם בין שווייץ לצרפת, מבנה נמל התעופה מחולק לשני חלקים נפרדים: שווייצרי וצרפתי.
למרות ששדה התעופה כולו נמצא על אדמת צרפת ותחת סמכות השיפוט הצרפתית, לרשויות השווייצריות יש את הסמכות להחיל חוקים שווייצריים בנוגע למכס, שירותים רפואיים ועבודות משטרה בחלק השווייצרי, כולל כביש הגישה המחבר את בזל עם נמל התעופה.
המשטרה הצרפתית רשאית לבצע בדיקות אקראיות גם בחלק השווייצרי.
עם הצטרפותה של שווייץ לאמנת שנגן במרץ 2009, הצד האווירי הוסדר מחדש כך שיכלול אזור "שנגן" ואזור "לא-שנגן".
מכיוון שבקרת הגבולות מאוישת על ידי שוטרי גבול שווייצריים וצרפתים כאחד, נוסעים המגיעים ממדינות שאינן בתחום אמנת שנגן חייבים לפנות למשרד המכס של המדינה שעבורה קיבלו את אשרת הכניסה לשנגן, שהיא צרפת או שווייץ.
ביזינגן היא עיר במחוז קונסטנץ הגרמני מוקפת מכל עבריה בקנטונים השווייצרים שפהאוזן, ציריך ותורגאו.
המובלעת הגרמנית נוצרה בסוף המאה ה-18 ומופרדת משטחה העיקרי של גרמניה ברצועה צרה שרוחבה פחות מקילומטר אחד בחלק מהמקומות, והכוללת את היישוב השווייצרי דורפלינגן .
אין בכניסה לעיר ביקורת גבולות.
רוב תושבי העיר בחרו להצטרף לשווייץ אך מחוסר הדדיות בחילופי שטחים הדבר לא יצא לפועל.
ורנהאוף הייתה מובלעת גרמנית קטנה שכללה מספר בתים, אשר הייתה מוקפת בשטח שווייצרי.
בשנת 1967, במסגרת הסכם גבולות בין שווייץ לגרמניה המערבית, הועברה ורנהאוף לריבונות שווייץ ובכך בוטלה המובלעת.
קמפיונה ד'איטליה הוא כפר איטלקי מוקף אזור שווייצרי.
ב-1800 בחרו תושבי קנטון טיצ'ינו, שהכפר נמצא בשטחו, להצטרף לשווייץ, אך תושבי הכפר החליטו להישאר חלק ממחוז לומברדיה האיטלקי.
במהלך מלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה ב-1848 נעתרו תושבי הכפר וביקשו להסתפח לשווייץ, אך האחרונה סירבה לכך על מנת לשמור על נייטרליותה.
עד שנת 2020 מכוניות המשטרה נשאו לוחיות זיהוי שווייצריות אך השוטרים היו איטלקים; בעקבות הסכם המיסים החדש של האיחוד שונו גול לוחיות הרכב במובלעת לאיטלקיות.
המיסים (כולל מע"מ) משולמים בפרנק שווייצרי לשלטונות האיטלקיים על פי שיעורן בשווייץ.
בשל חוקי המס, נפתח ב-1917 קזינו.
הוא נסגר ונפתח מחדש ב-1933 ומטרת הקמתו הייתה לממן את ההוצאות המקומיות.
בשל ירידה ברווחים נסגר הקזינו ב-2018, ונפתח מחדש ב-2020.
ליביניו היא עיירה איטלקית שבמשך שנים האפשרות היחידה להגיע אליה הייתה דרך שווייץ.
גם כיום הדרך מאיטליה משובשת בחורף.
בידודה של העיירה גרם להפיכתה לעיירת דיוטי פרי.
המחירים בכל חנויותיה פטורים ממס ערך מוסף, מה שהופך משקאות אלכוהוליים, טבק ופרפומריה לזולים במיוחד.
אף על פי שקיימות עדויות לכך שליביניו נהנתה מפטור ממס כבר במאה ה-16, הפטור הנוכחי הוכנס לתוקף על ידי האימפריה האוסטרית בסביבות 1840, אושר מחדש בשנת 1910 ולאחר מכן ב-1960 על ידי הקהילה הכלכלית האירופית.
אמנם מע"מ אינו משולם כאמור אך מס הכנסה כן, ולכן ליביניו לא יכולה להיחשב מקלט מס.
עקב השיפור בתשתיות הכבישים, רבים רואים את הפטור ממס של ליביניו כלא מוצדק.
לעיר העתיקה הגרמנית קונסטנץ אין גבול יבשתי עם גרמניה והיא מוקפת יבשתית על ידי שווייץ.
מעבר "גרמני" מאופשר רק על ידי גשר.
מצב הפוך קיים בשטיין אם ריין השווייצרית.
לכפר Bagni di Craveggia ניתן להגיע רק על ידי נסיעה דרך קנטון טיצ'ינו בשווייץ.
הכפר מעולם לא הפך לחלק משווייץ ושטחי המרעה המקיפים אותו היו בבעלות איטלקים.
עקב מיקומו של הכפר הפרנק השווייצרי נמצא בשימוש נפוץ.
ל-Samnaun מצב דומה כמו ליביניו רק שהכפר הוא שווייצרי עם אפשרות בעבר לכניסה אך ורק דרך אוסטריה.
גם כפר זה קיבל מעמד מיוחד של דיוטי פרי.
מעמד זה נשמר על אף פתיחתו של מעבר בתחילת המאה ה-20.
בנמל התעופה הבין-לאומי של ז'נבה יש חלק צרפתי כך שנוסעים הבאים מטיסות מצרפת יכולים לצאת לצרפת ללא מעבר במכס השווייצרי.
הגעה לחלק הצרפתי אפשרית בכביש העובר בטריטוריה שווייצרית, אך ללא מעבר דרכונים.
האכסניה rifugio guide del cervino היא אכסניה איטלקית שנמצאה סמוך לקו הגבול בין שווייץ לאיטליה בשטח האיטלקי.
קו הגבול נקבע כקו פרשת המים על רכס הרי האלפים.