tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בטורניר הנוער של אליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בשנת 1996 זכתה לוצ'יץ' בתואר בטורניר לנערות.
בטורניר הנוער של אליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בשנת 1997 זכתה לוצ'יץ' בשני תארים, בטורניר לנערות ובטורניר לזוגות נערות ובכך הייתה לטניסאית השלישית בהיסטוריה אחרי מרטינה הינגיס וג'ניפר קפריאטי שזכתה ב-2 טורנירי נוער של הגראנד סלאם בהיותה בת 14.
תואר גראנד סלאם בזוגות נשים
באליפות אוסטרליה הפתוחה זכתה לוצ'יץ' בתואר הגראנד סלאם הראשון שלה בטורניר לזוגות נשים ביחד עם מרטינה הינגיס משווייץ (1 בעולם) ב-3 מערכות (4-6, 6-2, 3-6).
באליפות וימבלדון הגיעה לוצ'יץ' לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לשטפי גראף ב-3 מערכות (6-7, 6-4, 6-3).
בסיבוב השלישי היא ניצחה את מוניקה סלש מארצות הברית (4 בעולם) בשתי מערכות (6-7, 6-7).
לאחר שנת 1999 סבלה לוצ'יץ' מבעיות אישיות וכלכליות ולא הצליחה להתקדם בסבב.
היא אמרה כי הייתה נתונה בילדותה להתעללות על ידי אביה, מרינקו.
היא המשיכה להתחרות עד לאליפות ארצות הברית הפתוחה 2003, ולאחר מכן לקחה הפסקה גדולה מתחרויות.
לאחר שעלתה משלב המוקדמות באליפות וימבלדון ניצחה בסיבוב השני את מריון ברטולי מצרפת (9 בעולם) בשתי מערכות (4-6, 3-6).
בסיבוב השלישי היא הפסידה לרוברטה וינצ'י מאיטליה (21 בעולם) בשתי מערכות (7-6, 7-6).
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בספטמבר היא עלתה מטורניר המוקדמות.
שבוע לאחר מכן, היא זכתה בטורניר בל צ'אלנג' שנערך בקוויבק סיטי שבקנדה לאחר שניצחה בשלב חצי הגמר את יוליה גורגס מגרמניה ב-3 מערכות (4-6, 7-5, 2-6) ובגמר את ונוס ויליאמס מארצות הברית שדורגה ראשונה בטורניר ב-2 מערכות (4-6, 3-6).
באליפות צרפת הפתוחה ניצחה בסיבוב השני את סימונה האלפ (3 בעולם) בשתי מערכות (5-7, 1-6) אך בסיבוב השלישי היא הפסידה לאליזה קורנה מצרפת (29 בעולם) ב-3 מערכות (4-6, 3-6, 5-7).
באליפות אוסטרליה הפתוחה הגיעה לוצ'יץ' לשלב חצי הגמר.
בסיבוב השני היא ניצחה את אגניישקה רדוונסקה מפולין (3 בעולם) בשתי מערכות (3-6, 2-6) בשלב רבע הגמר היא ניצחה את קרולינה פלישקובה (5 בעולם) ב-3 מערכות (4-6, 6-3, 4-6).
בשלב חצי הגמר היא הפסידה לסרינה ויליאמס מארצות הברית (2 בעולם) בשתי מערכות (6-2, 6-1).
ב-15 בנובמבר 2011 נישאה לוצ'יץ' לדניאלה ברוני.
מיריה אליסה מוסקוסו רודריגז דה אריאס (בספרדית: Mireya Elisa Moscoso Rodríguez de Arias, נולדה ב-20 בספטמבר 1942) הייתה נשיאת פנמה בשנים 1999–2004, והאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד.
מוסקוסו נולדה בשנת 1942 וגדלה במשפחה ענייה.
היא הייתה הצעירה מבין שישה ילדים, ואביה עבד כמורה.
בגיל 22 החלה להיות פעילה פוליטית.
בשנת 1968 עברה לגור במיאמי שבפלורידה, ארצות הברית.
בשנת 1991, כשנתיים לאחר הפלישה האמריקאית לפנמה, חזרה מוסקוסו לפנמה, ונבחרה להנהיג את מפלגת ארנולפיסטה.
בשנת 1994 התמודדה לתפקיד הנשיאות, אך קיבלה רק 29% מהקולות ולא נבחרה לתפקיד.
בשנת 1999 נבחרה לתפקיד נשיאת פנימה לאחר שקיבלה כ-45% מהקולות.
במהלך הקמפיין, שססמתו הייתה "קול העם הוא קולו של אלוהים", היא התחייבה לתמוך בחינוך, להפחית את העוני ולהאט את קצב ההפרטה.
מוסקוסו הושבעה לתפקיד ב-1 בספטמבר.
בעת זו היא הייתה גרושה, ולכן אחותה שימשה כגברת הראשונה של פנמה.
במהלך כהונתה בתפקיד, ניהלה את העברת תעלת פנמה מארצות הברית לידי פנמה, והתמודדה עם ההאטה הכלכלית שנבעה כתוצאה מאובדן כוח אדם אמריקני.
מוסקוסו גם ניסתה להיאבק בכל הקשור לפשע במדינה.
פרשיות שחיתות שהתרחשו בזמן שלטונה של מוסקוסו והאשמות בנפוטיזם הקשו על כוחה למשול, ובסופו של דבר היא הפסידה בבחירות שנערכו בשנת 2004. לאחר עזיבת התפקיד, נשארה פעילה באופוזיציה, ולמען זכויות נשים ברחבי העולם.
מירלן מורזייב הוא כדורגלן קירגיזי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת האנוי.
מורזייב התחיל את הקריירה שלו בקבוצת מולודיוז'נה סבורנאיה וממנה עבר אחרי שנה למוראס-ספורט בישקק.
בשנת מורזייב חתם בדורדוי בישקק.
בינואר מורזייב הושאל ללוקומוטיב-2 מוסקבה.
ב-8 בפברואר 2011 מורזייב חתם בהפועל פתח תקווה מליגת העל.
ארבעה ימים לאחר מכן, מורזייב ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 1-3 נגד הפועל באר שבע.
בשנת מורזייב חזר לדורדוי בה שיחק שנתיים.
בקיץ מורזייב חתם בדניזליספור מליגת המשנה הטורקית בה שיחק עד אמצע העונה, אז חזר לקדנציה שלישית בדורדוי.
בקיץ מורזייב חתם באפג'ט אפיונספור מהליגה הטורקית החמישית.
אחרי שנתיים, חתם בסריק בלדייספור מאותה ליגה.
בסיום העונה העפיל עימה לליגה הרביעית.
בקיץ מורזייב חזר לקירגיזסטן וחתם בחימיק קארה-בלטה, אך כעבור זמן קצר שב לטורקיה וחתם בסומספור.
בינואר מורזייב חזר לקדנציה רביעית בדורדוי בישקק.
ב-23 באוגוסט 2021 מורזייב חתם בצ'נאיין מהסופר ליג ההודי.
ב-28 במרץ 2009 מורזייב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קירגיזסטן בתיקו 1-1 נגד , בו גם כבש את שער הבכורה שלו.
מורזייב השתתף עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2019.
מיריסצ'יה (שם מדעי: Mirischia; משמעות השם מיוונית: "מפרק ירך נפלא") הוא סוג של דינוזאור קטן ממשפחת הקומפסוגנתוסיים.
בשנת 2000 דווח שנמצא על ידי חופר לא חוקי במדינת פרנמבוקו, ברזיל.
בשנת 2004 סווג וקיבל את שמו מהחוקר הבריטי דארן נאיש.
המאובנים כללו בעיקר עצמות רגליים ואגן וכן כמה צלעות.
דינוזאור זה חי בסופו של הקרטיקון לפני 108 מיליון שנה.
הוא היה טורף דו-רגלי באורך 2.1 מטר ומשקל 7 ק"ג בממוצע והיה בעל זנב ארוך ששימש לאיזון.
תכונה ייחודית שנמצאה בדינוזאור הייתה שקיות אוויר לאורך העצמות שבצידם הימני היו בעלי חריצים גדולים.
דבר זה ידוע כיום רק מעופות, מה שמרמז על הקשר בינו לעופות המודרניים.
בנוסף העצמות של הדינוזאור היו קלות ורזות מאוד.
הוא היה קרובו של הקומפסוגנתוס מאנגליה של היורה ואולי מאבותיהם של ראשוני הטירנוזאורים.
המירמדונים היו עם של לוחמים שלפי המיתולוגיה היוונית, זאוס יצר אותם מנמלים ומכאן שמם (μύρμηξ מירמקס = נמלה, ביוונית עתיקה).
המירמדונים היו הלוחמים החזקים ביותר של יוון ובתקופת האיליאדה הם לחמו תחת פיקודו של הגיבור היווני אכילס, נכדו של איאקוס.
סיפור מוצאם של המירמדונים מופיע בספר השביעי של מטאמורפוזות מאת אובידיוס.
לפי הסיפור שם, הרה - אשתו הקנאית של זאוס ראש האלים - כעסה על כך שקרא לאי אגינה על שם המאהבת שלו, הנאיאדה אייגינה והמיטה על האי מגפה שהכחידה את תושבי האי.
המלך איאקוס, בנם של זאוס ואייגינה, התפלל לזאוס שיאכלס מחדש את האי, וזה הגיב בחזיז ברק כאות שתפילתו נענתה.
איאקוס רואה מושבת נמלים המכסה עץ והוא מבקש לרשותו מספר אנשים ככמות הנמלים במושבה.
בלילה איאקוס חולם שבו אותן נמלים נופלות לקרקע ונהפכות לבני אדם.
כשהוא מתעורר למחרת בבוקר הוא מוצא שהאי שלו אוכלס מחדש ושתפילתו נענתה.
הוא קורא לאנשים אלו "מירמידונים", על שם הנמלים.
לפי גרסה אחרת מאוסף מיתוסים מהמאה השנייה לפני הספירה, שנאגדו ב"ספרייה הפסאודו-אפולודורנית", המירמדונים הם צאצאיו של מירמידון, מלך פתיה התסליאנית ובנם של זאוס ואורימדוזה, נסיכת פתיה.
זאוס פיתה אותה על ידי כך שהפך לנמלה ולכן היא קראה לבנם על שם הנמלה.
בזמן המלחמה על טרויה אכילס פקד על המירמידונים שלא להילחם, ואכן כוחם נגרע מצבא יוון.
היוונים ספגו אבדות כבדות מהטרויאנים, ובעקבות הפצרותיו של חברו הטוב פאטרוקלוס, הרשה לו אכילס ללבוש את שריונו ולהוביל את המירמדונים לקרב.
הם מצליחים להדוף את הצבא הטרויאני אך פאטרוקלוס נהרג בקרב על ידי הקטור נסיך טרויה.
בעקבות מותו של פאטרוקלוס, אכילס מצטרף למלחמה ועוזר להכריע את הטרויאנים.
מירית בן נון (נולדה ב-8 באוגוסט 1966) היא אמנית ישראלית.
נולדה בשם מרית אלטשולר וגדלה בבאר שבע.
אביה צבי נהרג בתאונת דרכים בהיותה בת שש, אמה דבורה היא מורה לחינוך מיוחד בגמלאות.
בהיותה בת עשרים טסה עם בעלה לארצות הברית והתגוררה בלוס אנג'לס במשך עשר שנים, שם ניהלה עסק למיחזור טונרים וראשי דיו.
מששבה לישראל עם משפחתה בשנת 1995 המשיכה לנהל את העסק עד לשנת 2010 והתגוררה במושב בית חנניה.
בן נון יוצרת אמנות מאז 1998, היא אוטודידקטית ולא רכשה שום השכלה פורמלית בתחום.
בן נון מתגוררת בחדרה, היא אם לשלושה ילדים, ביניהם הראפר טליסמאן.
באתר "הארץ" נכתב בשנת 2009, בנוגע לתערוכתה "מרבצים צבעוניים", אודות יצירתה: "ציוריה של בן נון ניחנים בחושניות ובצבעוניות עזה.
יש להם מאפיינים נאיביסטיים וארכיטיפיים המאזכרים אמנות עממית; במרכז יצירתה של בן נון עומדים דמות האישה והיחסים בין המינים...
מירית בן נון היא צמח בר שאיננו גדל בשדרה המרכזית של האמנות הישראלית, אלא בצידי הדרך הראשית.
יש לה שביל צדדי משלה, ממנו היא מתריסה כלפי עולם האמנות הממוסדת."
2002 – "בריאת העולם שלי", גלריה עמליה ארבל, תל אביב.
2008 – "ארבעה אמנים, ארבע תערוכות", המשכן לאמנות הבמה ע"ש מאירוב, חולון; הפקה : אודי רוזנווין.
2009 – "מרבצים צבעוניים", מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה, קיבוץ ברעם, אוצרת: סול לנזיני.
נקודתיים..נקודות...", גלריה גרשטיין, תל אביב, אוצר: דוד גרשטיין.
2010 – "קוצר נשימה", בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב, ליווי אוצרותי וטקסט: טלי תמיר.
2013 - הגלריה ללימודי אפריקה תל אביב.
2006 – אגודת האמנים חיפה.
2007 - "הכמיהה לשלום", תערוכת חוצות ברחבי הגליל המערבי והעליון.
2007 – "בין צימר למקלט", תערוכה לזכרו של רועי קליין, גלריה על הצוק ע"ש בר-זימרא, נתניה; אוצרת: חדוה ארזי.
2007 - "דיוקן" גלריה על הצוק ע"ש בר-זימרא - התערוכה השנתית אגודת אמני נתניה.
2007 – "לחם ושושנים, נשים ועבודה", ארגון העובדים מען, אוצר: ניר נאדר.
2007 – הצוללת הצהובה, ירושלים.
2008 - הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, היצירות השתתפו במכירה פומבית על ידי בית המכירות המרסייט.
2008 – "קסדות מצוירות", עמותת אור ירוק ובנק דיסקונט, תל אביב.
2008 – "בדוי: דימויים של רקמה באמנות הישראלית", גלריה עירונית כפר סבא, אוצרת: גלית סמל.
2008 – "ערב נס קפה", מרכז הודיה, תל אביב, אוצרת: מיריי שנאן.
2009 – "שלום, חומה, חופש", גלריה פטריס ויאר, הילטון, ברלין, אוצר: פטריס ויאר.
2019 – "אישה מוזה", בית האמנים, חדרה, אוצרת: חוה גדיש.
2019 – תערוכת מכירה של אמנות ישראלית עכשווית למען האגודה לסוכרת נעורים (סוג 1) בישראל, מוזיאון נחום גוטמן לאמנות, אוצרות: מיטל מנור ודריה קאופמן בשיתוף שולמית נוס, נווה צדק, תל אביב.
2019 – "נקודת זכות" למען ילדים ובני נוער בסיכון, גלריה למון פריים, נמל תל אביב, אוצרות: שולמית נוס, ורה פלפול.
2019 – "מציירים חיים", בנק דיסקונט וידידי מד"א בישראל, בית דיסקונט, אוצרות: שולמית נוס, ורה פלפול.
2019 – קיר אמנות, ציור: מירית בן נון, עיצוב פנים: יעל אללוף.
חלל "האקסלרטור" הראשון בHIT מכון טכנולוגי חולון.
מירמקוסיקלה פורמיקיבורה (שם מדעי: Myrmecocichla formicivora) הוא מין של ציפור שיר, המצויה באפריקה הדרומית באזורי ערבות עשב, שיחיות יבשות ובסוואנה.
התחום העיקרי של מחייתה הוא בבוטסואנה, דרום אפריקה, לסוטו, אסוואטיני, נמיביה וזימבבואה.
הציפור שייכת למשפחת החטפיתיים, ציידות החרקים המהירות.
ציפור זו קטנה יחסית, באורך 17–18 סנטימטרים ומשקלה 40–60 גרם בממוצע.
היא בעלת דו-צורתיות זוויגית, והזכרים גדולים מעט מהנקבות וצבעם כהה יותר עד שחור, למעט בשולי הכנפיים.
הנקבות לעומתם חומות, מעט אפורות והראש והחזה בגוון בהיר יותר, מעט שזוף.
היא בעלת מקור שחור ורגליים אפורות בהירות.
המירמקוסיקלה פורמיקיבורה היא ציידת חרקים המתמקדת בעיקר בטרמיטים ונמלים צעירות.
דבר זה הוביל לשמה האנגלי - "Ant-eating chat".
לעיתים מתלווה הציפור לאוכל נמלים גדול, כגון פנגולין או שנבוב, אשר יכול להרוס בקלות את קן הטרמיטים.
לאחר מכן הציפור חוטפת מספר חרקים מהקן השבור.
מירית שטרן היא עורכת דין ישראלית.
בין השנים 2011–2019 כיהנה כפרקליטת מחוז צפון (פלילי) בפרקליטות המדינה.
מרים מירית שטרן נולדה בבאר שבע לצילה ואריה מיכאל ארד, שהגיעו לעיר בשליחות תנועת עזרא, כדי להקים שם בית ספר ממלכתי דתי.
לימים זכה אביה בתואר יקיר העיר.
בעלת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
לאחר התמחותה עבדה מספר שנים במשרד עורכי דין פרטי בחיפה ועסקה במשפט אזרחי ומסחרי.
בשנת 1994 החלה לעבוד בפרקליטות המדינה.
במרץ 2011 נבחרה לתפקיד פרקליטת מחוז צפון (פלילי).
באפריל 2019 סיימה את תפקידה בפרקליטות המדינה.
נשואה ליצחק, מהנדס בניין, אם לחמישה.
מירינדה (בספרדית: Mirinda) הוא מותג של משקה קל, שנוסד במקור בספרד ב-1959. נכון לראשית המאה ה-21, המותג בבעלותה של חברת פפסיקו, והוא מופץ בכל רחבי העולם.
מקור שמו הוא משפת האספרנטו ומשמעותה היא "מדהים" או "קסום".
המשקה מופץ בטעמי פירות שונים כגון תפוז, הדרים, אשכוליות, תפוח, תות, פטל, אננס, רימון, בננה, שעונית נאכלת, לימון, היביסקוס, וניל, גוארנה, קלמנטינה, אגסים, אבטיח, ענבים ותמרהינדי.
טעם התפוז של מירנדה מייצג את רוב המכירות של מירנדה ברחבי העולם, לאחר מיצוב גדול של המותג לקראת הטעם הזה בתחילת שנות ה-90.
מירינדה נמצאת בבעלות פפסיקו מאז 1970. היא מתחרה בתאגיד קוקה קולה, פאנטה, ד"ר פפר כשהיא משווקת תחת מספר מותגים ברחבי העולם.
כמרבית המשקאות הקלים, גם מירינדה מיוצרת במגוון טעמים.
היא יוצאה לארצות הברית בשלהי 2003 באריזה עם עיצוב רב לשוני, ובתחילה נמכרה במחיר נמוך יותר, במטרה להתחרות מול תאגיד קוקה קולה.
מאז 2005, מירינדה שווקה תחת המותג Tropicana Products בכל שטחי ארצות הברית מלבד מבגואם, שם פפסי החלה למכור אותו תחת המותג "מירינדה" ב-2007 (השם הקודם היה "Chamorro Punch Orange").
תאגיד פפסי ניסה למכור את מירינדה גם בברזיל בשלהי 1996, אך המותג חדל מלהתקיים ב-1998, אחרי שכמות המכירות קטנה.
באיטליה, מירינדה נמכרת תחת המותג "Slam".
ברוסיה מירינדה נמכרה מאז תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
מירלי אוורס-ויליאמס היא פעילת זכויות אזרח ועיתונאית אמריקאית שפעלה במשך למעלה משלושה עשורים כדי לחפש צדק על רצח בעלה מדגר אוורס, פעיל זכויות אזרח ב-1963. היא גם כיהנה כיושבת ראש הארגון לזכויות האזרח NAACP, ופרסמה מספר ספרים בנושאים הקשורים לזכויות אזרח ולמורשתו של בעלה.
ב-21 בינואר 2013, היא קראה בטקס ההשבעה השני של ברק אובמה .
אוורס-ויליאמס נולדה בשם מירלי לואיז ביזלי ב-17 במרץ 1933, בבית סבתה מצד אמה בויקסבורג, מיסיסיפי.
היא הייתה בתם של ג'יימס ואן דייק ביזלי, שעבד בחברת משלוחים, ומילדרד וושינגטון ביזלי, שהייתה בת 16 כשמירלי נולדה.
הוריה של מירלי נפרדו כשהייתה רק בת שנה.
אמה עזבה את ויקסבורג אבל החליטה שמירלי צעירה מכדי לנסוע איתה.
מכיוון שסבתה מצד אמה עבדה כל היום, ללא זמן לגדל ילד, מירלי גודלה על ידי סבתה מצד אביה, אנני מקיין ביזלי, ודודתה, מירלי ביזלי פולק.
שתי הנשים היו מורות בית ספר והן נתנו לה השראה ללכת בעקבותיהן.
מירלי למדה בבית הספר מגנוליה, למדה שיעורי פסנתר, וביצעה שירים, קטעי פסנתר או דיקלמה שירה בבית הספר, בכנסייה ובמועדונים המקומיים.
היא סיימה את לימודיה בתיכון מגנוליה (תיכון באומן) ב-1950. במהלך שנותיה בתיכון, מירלי הייתה גם חברה ב-"שאנסונונטס", מקהלת נשים מהכנסייה הבפטיסטית של מאונט הרודן בויקסבורג.
בשנת 1950, מירלי נרשמה למכללת אלקורן, אחת המכללות הבודדות במדינה שקיבלה סטודנטים אפרו-אמריקאים, לפקולטה לחינוך ומגמה משנית במוזיקה.
מירלי היא גם חברה באחוות "דלתא-סיגמא-תטא".
ביום הראשון ללימודים פגשה מירלי והתאהבה במדגר אוורס, מוותיקי מלחמת העולם השנייה המבוגר ממנה בשמונה שנים.
הפגישה שינתה את תוכניותיה ללימודים במכללה, והזוג התחתן מאוחר יותר בערב חג המולד של 1951. מאוחר יותר הם עברו לעיירה מאונד באיו, ונולדו להם שלושה ילדים, דארל קניאטה, רינה דניז וג'יימס ואן דייק.
במאונד באיו עבדה מירלי כמזכירה בחברת ביטוח החיים "מגנוליה".
כשמדגר אוורס הפך למזכיר של ה-NAACP במיסיסיפי ב-1954, מירלי עבדה לצדו.
מירלי הפכה למזכירה שלו ויחד הם ארגנו מסע רישום בוחרים והפגנות זכויות אזרח.
היא סייעה לו כשהוא נאבק להפסיק את הפרקטיקה של הפרדה גזעית בבתי ספר ובמתקנים ציבוריים אחרים, ובקמפיין למען זכויות הצבעה לאפרו-אמריקאים בדרום.
במשך יותר מעשור, בני הזוג אוורס נלחמו למען זכויות הצבעה, גישה שווה למקומות לינה ציבוריים, ביטול ההפרדה באוניברסיטת מיסיסיפי, ולמען שוויון זכויות בכלל לאוכלוסיית האפרו-אמריקאים של מיסיסיפי.
כמנהיגים בולטים של זכויות האזרח במיסיסיפי, הפכו בני הזוג אוורס ליעדים בעלי פרופיל גבוה לאלימות וטרור שדגל בפרו-הפרדה.
בשנת 1962, ביתם בג'קסון, מיסיסיפי, הופצץ בתגובה לחרם מאורגן על חנויות של לבנים במרכז העיר ג'קסון.
המשפחה אוימה, ואוורס הפך למטרה של הקו קלוקס קלאן.
אוורס נרצח בשנת 1963 על ידי ביירון דה לה בקווית' חבר ב-"מועצת האזרחים הלבנים" (White Citizens' Council), פלג של הקו קלוקס קלאן.
בשנת 2020 הוכרז בית מדגר ומירלי אוורס כמונומנט לאומי.
ב-1967, לאחר שחרורו של רוצח בעלה ביירון דה לה בקוויט ב-1965, היא עברה עם ילדיה לקלרמונט, קליפורניה, והתגלתה כפעילת זכויות אזרח בזכות עצמה.
היא סיימה תואר ראשון בסוציולוגיה ממכללת פומונה.
היא נשאה נאומים במסגרת פעילותה ב-NAACP ובשנת 1967 היא הייתה שותפה לכתיבת הספר For Us, the Living, שתיעד את חייו ופועלו של בעלה המנוח.
היא גם הגישה שתי הצעות חוק לקונגרס האמריקאי שלא התקבלו.
מ-1968 עד 1970, אוורס הייתה מנהלת התכנון במרכז להזדמנויות חינוכיות עבור מכללות קלרמונט .
בשנת 1970 התמודדה אוורס-ויליאמס על מקום בבית הנבחרים של ארצות הברית אך ללא הועיל.
ב־10 ביולי 1971 אוורס-ויליאמס, בלה אבצוג, בטי פרידן, שירלי צ'יזהולם, גלוריה סטיינם ועוד כ-300 נשים הקימו את הקואליציה הפוליטית הלאומית של נשים (NWPC).
מ-1973 עד 1975, אוורס הייתה סגנית הנשיא לפרסום בחברת הפרסום הניו יורקית, זליגמן ולפז.
בשנת 1975 היא עברה ללוס אנג'לס וניהלה את המנהלת הלאומית לענייני קהילה של חברת ארק.
בחברה היא הייתה אחראית לפיתוח וניהול כל התוכניות הארגוניותהנ בהן פיקוח על מימון לפרויקטים קהילתיים, תוכניות הסברה, תוכניות שותפות ציבורית ופרטית ופיתוח צוות עובדים.
היא עזרה להשיג כסף לארגונים רבים כמו הקרן הלאומית לחינוך לאישה, ועבדה עם קבוצה שסיפקה ארוחות לעניים ולחסרי בית.
בשנת 1987 מונתה לנציבת המועצה לעבודות ציבוריות על ידי ראש עיריית לוס אנג'לס, טום בראדלי.
אוורס-ויליאמס הייתה האישה השחורה הראשונה שכיהנה כנציבה במועצת המנהלים, תפקיד בו כיהנה במשך 8 שנים.
עד אמצע שנות ה-90 עבר הארגון היוקרתי תקופה קשה בסימן שערוריות ובעיות כלכליות.
אוורס-ויליאמס החליטה שהדרך הטובה ביותר לעזור לארגון היא לרוץ ליו"ר הדירקטוריון.
היא נבחרה לתפקיד בשנת 1995, מיד לאחר מותו של בעלה השני עקב סרטן הערמונית.
כיו"ר ה-NAACP, אוורס-ויליאמס פעלה לשיפור התדמית המוכתמת של הארגון.
היא גם סייעה לשפר את מצבו הפיננסי, וגייסה כספים כדי להסדיר את חובות הארגון.
אוורס-ויליאמס זכתה בתואר אשת השנה על ידי המגזין "Ms.".
לאחר שהארגון התייצב מבחינה כלכלית, היא החליטה להסיר את התמודדותה מחדש כיו"ר בשנת 1998. באותה שנה, זכתה במדליית ספינגרן של NAACP.
לאחר שעזבה את תפקידה כיו"ר ה-NAACP, אוורס-ויליאמס הקימה את מכון מדגר אוורס בג'קסון, מיסיסיפי, וכתבה את האוטוביוגרפיה שלה, שכותרתה Watch Me Fly: What I Learned on the Way to Becoming the Woman I Was Meant to Be (1999).
בשנת 2009, הוענק לאוורס-ויליאמס פרס החירות הלאומי מהמוזיאון הלאומי לזכויות האזרח בממפיס, טנסי .
אוורס-ויליאמס הופיעה ברשימת 100 הנשים השחורות המרתקות ביותר של המאה ה-20 של המגזין "אבוני".
היא קיבלה שבעה תוארי דוקטור לשם כבוד.
ב-21 בינואר 2013, אוורס-ויליאמס נשאה את הקריאה בטקס ההשבעה השני של ברק אובמה.
איירין קארה גילמה את דמותה בסרט הטלוויזיה "For Us the Living: The Medgar Evers Story" משנת 1983.
וופי גולדברג גילמה את אוורס-ויליאמס בדרמה ההיסטורית "פסק דין" (1996).
בשנת 2013, גילמה גלוריה ראובן את דמותה של מירלי בסרט "Betty and Coretta" (ללא קרדיט).
"מירלי" הוא שם של שיר מאלבומה של הראפרית האמריקאית רפסודי מ-2019, שמופיע באלבומה Eve.
מירלנד קונסטנט היא אמנית טקסטיל מהאיטי המתמחה בתפירת דגלי וודו, אמנות הנקראת "דראפו וודו".
היא החלה לעסוק ביצירת דגלי וודו ב-1993. היא הייתה האישה הראשונה בהאיטי ובעולם שעסקה באמנות הזו שהייתה עד אז גברית לחלוטין.
בנוסף יצרה את דגלי הוודו בקנה מידה מאוד גדול, לעיתים בגודל של 2 מטר על 3 מטר.
גם החומרים בהם השתמשה כגון חרוזים ותכשטים שונים, על מנת ליצור דגלי וודו תלת מימידיים ולא דו־ממדיים כמקובל, היו פורצי דרך.
היא נחשבת כיום למוכשרת והחדשנית ביותר מבין אמני הדראפו וודו העכשוויים והשפיעה רבות על אמנים ואמניות בהאיטי ובארצות הברית.
קונסטנט הציגה תערוכות בכלל רחבי העולם, וייצגה את מדינתה, האיטי, יחד עם הצייר פרנץ זפירין, בביאנלה ה-59 בוונציה ב-2022.
קונסטנט נולדה בפורט-או-פרנס בירת האיטי.
לאם תופרת חרוזים אשר עבדה במפעל ולאב שהיה כהן וודו.
כילדה, למדה את אמנות החרוזים מאמה.
אביה היה הונגן (כוהן וודו), ממנו היא למדה את האמונות העשירות של הוודו ההאיטי.
כבר בגיל 16 היא פיתחה את כישורי התפירה שלה בזמן שעבדה במפעל שייצר שמלות כלה.
ב-1993 היא החלה לייצר דראפו וודו.
שלא כמו רוב אמני הדגל, היא מעולם לא התלמדה עם אף אחד; הסגנון והטכניקה שפיתחה היו ייחודיים.
כאשר קונסטנט החלה את הקריירה האמנותית שלה, הדגלים הורכבו בעיקר מפאייטים שטוחים, המוחזקים במקומם על ידי חרוז עגול יחיד.
זה הוביל לדגלים שהדימויים שלהם, למרות בולטותם, היו בעיקר גרפיים ודו-ממדיים.
החידוש העיקרי של קונסטנט היה בשימוש בחרוזים עגולים זעירים ובתכשיטים גליליים זעירים כחומר העיקרי.
יחידות קטנות יותר אלו, מאפשרות לחרוזים שלה לתפקד כפיגמנטים, ומעניקות לדימוי של הדראפו שלה תחושה ציורית במרקם עשיר.
לעיתים קרובות מגדירים את עבודתה "ציור עם חרוזים".
הדראפו של קונסטנט מציג חוש צבע עדין להפליא, ומשתמש בפרספקטיבה ובתלת מימד שלא היו ידועים בעבר למדיום הדראפו.
קונסטנט הושפעה מאסונות של האומה שלה.
לדוגמה, לאחר רעידת האדמה בהאיטי ב-2010, יצרה את אחת היצירות המפורסמות שלה.
בנוסף לחידושים הסגנוניים שלה, קונסטנט הרחיבה באופן דרמטי את גודל הדראפו וודו.
כמה מהדגלים החדשים ביותר שלה מתקרבים ל-10 מטר מרובע.
כדי להשלים את הדגלים העצומים הללו, היא לעיתים נעזרת בשנים עשר עוזרים על מנת לתפור חרוזים במשך ימים ארוכים.
קונסטנט מעצבת בעצמה את הדגלים, מציירת את התבניות ומפקחת על כל התהליך, וכן מבצעת את התפירה במקביל לעוזריה.
השיטה והסגנון של קונסטנט השפיעו על כל אמן דראפו וודו הפועל כיום.
עבודותיה של קונסטנט מוצגות לעיתים קרובות ברחבי ארצות הברית; כל האוספים החשובים של אמנות האיטי העכשווית מכילים דוגמאות של עבודתה.
החידושים שלה הולידו כמה אמנים אחרים שעבדו בסגנונה; הטובים שבהם הם חניכיה לשעבר רודי אזור, מירי דליסה ואוולין אלסיד וכן מרלין הולברג.
דראפו וודו נוצרו לשימוש בטקסי וודו.
הדימויים המסנוורים שימשו לכבוד ולהחמיא לרוחות, ושכנעו אותם לסייע למשרתים (בני האדם) במאבקיהם השונים.
רבות מההשראות של קונסטנט ליצירות האמנות שלה הגיעו מאביה, שהוא כומר וודו ונוצרי.
היא מצהירה שאין לה למי להודות מלבד הרוחות ואלוהים לפני הרוחות.
היא גם מציינת שהרגשות והשאיפות המיסטיות נובעות מהמחשבות שלה.
כל מה שהיא שמה על דגל נמצא שם מסיבה כלשהי, כי הרוח ממשיכה לה לעבוד.
קונסטנט שואבת גם השראה מספרו של מילו ריגאוד, המכונה Veve.
ספר זה מכיל ציורים סמליים של רוחות שנעשו על רצפות מקדש וודו.
קונסטנט משתמשת בהשראה זו כדי לזכור את זיכרונותיה מטקסי וודו ואת הידע על הרוחות כדי ליצור עיצוב משלה בדגלים.
התהליך העיקרי של יצירת הדגלים שלה מתחיל בציורי עיפרון על בד לבן.
לאחר מכן, היא תופרת את הפאייטים והחרוזים אל הבד.
לבסוף, היא משלבת את הצבעים הקשורים לרוחות.
בדרך כלל, רוב העבודות שלה גדולות כמו כיסויי מיטה המתארים אירועים משמעותיים שונים בהיסטוריה של וודו והאיטי באמצעות שימוש במחט, חוט, בד וקישוטים זעירים.
הדגלים של קונסטנט גדולים בגודלם, לרוב ברוחב של עד שני מטרים, מתוחים על מסגרות עץ.
בשילוב סמליות איקונית עם טכניקה חדשנית.
יצירתה המפורסמת בעקבות רעידת האדמה בהאיטי 2010
זוהי יצירת אמנות העשויה מבד, חרוזים ופאייטים.
היצירה מתארת את ההריסות והתוצאות של רעידת האדמה ב-2010 ומוצגת במוזיאון פאולר בארצות הברית.
ביצירה מתואר גבול של עצמות מוצלבות וגולגולות, כאשר מלאכים ואלוהים מביטים מלמעלה על המצב, יש כאן דמיון לחזון העצמות היבשות של בספר יחזקאל: "הָיְתָה עָלַי, יַד-יְהוָה, וַיּוֹצִאֵנִי בְרוּחַ יְהוָה, וַיְנִיחֵנִי בְּתוֹךְ הַבִּקְעָה; וְהִיא, מְלֵאָה עֲצָמוֹת." בנוסף קיימים ביצירה בתים, כנסיות ומקדשי וודו, אשר הפכו להריסות.
ישנם כלבים וחזירים המכרסמים את שרידי האדם הבלתי-מוגנים שלא קבורים.
הארכיבישוף הקתולי סרג' מיוט, שוכב מת מתחת לגג הנופל של הקתדרלה שלו עם יד על תנ"ך.
פרטים אחרים ביצירה מוצגים כוודואיסטים: רוחות הנושאות ילד בזרועותיהם, או מריצות את ההרוגים והפצועים ליעדים המתאימים.
אנשים נוספים מרימים את ההריסות או שוקעים אל הקרקע, התחושה היא של חוסר יציבות של האדמה.
היצירה הזו גורמת לצופה להרגיש את מה שקרה ברעידת האדמה, הכאוטיות של הדימויים מזכירה עד כמה כאוטי היה האירוע בפועל.
בשנת 2011 השתתפה קונסטנט בסדרת תערוכות, סדנאות והרצאות באוניברסיטת בראון בפרובידנס, רוד איילנד, שם היא העבירה סדנה של שלושה ימים להכנת דגלים.
ב-2014, הוצגה עבודתה לאורך כל הדרך.
עם אנדרה יוג'ין, אדלר גרייר, פסקל מונין ואחרים בתערוכה קבוצתית שאצרה בשיתוף הרנס לואיס מרסלין וקייט רמזי שכותרתה "חזונות טרנספורמטיביים: יצירות של אמנים האיטיים מהאוסף הקבוע" שהתקיימה באוניברסיטת מיאמי לואו.
בשנת 2018, היא הייתה אחת האמנים המשתתפים בתערוכה הקבוצתית, PÒTOPRENS: The Urban Artists of Port-au-Prince at Pioneer Works, בשיתוף האמן והאוצר האיטי-אמריקאי אדוארד דובל-קארי והאמנית והאוצרת הבריטית לאה גורדון.
בשנת 2019, יחד עם עשרים ושניים אמנים נוספים, עבודותיה הוצגו בפסטיבל Faena בנושא "הסעודה האחרונה" במיאמי.
בשנת 2022, התקיימה תערוכת רטרוספקטיבה של עבודתה במוזיאון פאולר ב-UCLA.
בשנת 2022 ייצגה את האיטי יחד עם הצייר פרנץ זפירין, בביאנלה ה-59 בוונציה.
קונסטנט נשואה ואם לארבעה ילדים, חיה בהאיטי.
מיריאנה ספוליאריץ' אגר (בקרואטית: Mirjana Spoljaric Egger; נולדה ב–1972) היא דיפלומטית שווייצרית-קרואטית, המכהנת כנשיאת הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום החל מ-1 באוקטובר 2022, האישה הראשונה בתפקיד זה.
מירלה פרני (באיטלקית: Mirella Freni, במקור Fregni; 27 בפברואר 1935 – 9 בפברואר 2020) הייתה זמרת סופרן אופרה איטלקייה.
נולדה בשם מירלה פרניי (Mirella Fregni) בשנת 1935 במודנה, איטליה.
פרני אמרה שחייה היו קשורים לאופרה מלידה, בהתחשב בכך שהיא כמעט נולדה על אחד מספסלי התיאטרון העירוני של מודנה.
למעשה, אמה, שהלכה לתיאטרון למרות שהייתה בימים האחרונים להריונה, חזרה הביתה בדיוק בזמן לפני הלידה.
היא הייתה "ילדת פלא", לאחר שהופיעה בציבור כבר בגיל עשר בתחרות RAI בשירה Un bel dì vedare ממאדאם בטרפליי.
היא שרה בכל הזדמנות וכשפגש אותה ברומא בנימינו ג'ילי, הוא יעץ לה להתמסר ללמודי שירה.
הבריטון, שהיה ידוע בתחילת המאה העשרים, ג'יג'י ברטזוני, היה המורה שלה.
בליווי על פסנתר של מאסטרו לאונה מג'ירה, שהיה בעלה והמאמן המוזיקלי שלה בעשרים וחמש השנים הראשונות של הקריירה, שנמשכה 50 שנים.
במהלכן הופיעה במרבית בתי האופרה הגדולים.
היא זכתה לתשומת לב בינלאומית בפסטיבל גליינדבורן, שם הופיעה בתור צרלינה ב"דון ג'ובאני" של מוצרט ואדינה ב"שיקוי האהבה"' של דוניצטי.
פרני מזוהה עם תפקידה של מימי ב"לה בוהם" של פוצ'יני.
הופיעה בתפקיד זה מ-1957 עד 1999, ברב הבמות החשובות בעולם.
שרה בלה סקאלה במילאנו ובאופרה הממלכתית של וינה ב-1963, בניצוחו של הרברט פון קאראיאן.
היא ביצעה את התפקיד בסרט של ההפקה ובהופעת הבכורה שלה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בשנת 1965. בתקליטורי DVD המוקדמים ביותר, של אופרות, היא גילמה את הדמויות שלה בצורה משכנעת הן במשחק והן בשירה.
פרני הייתה נשואה שנים רבות לבס הבולגרי ניקולאי גיאורוב, איתו הופיעה והקליטה.
ההספד שלה מהניו יורק טיימס מתאר אותה כ"פרימדונה איטלקית שאין כמותה".
נולדה במודנה, גדלה עם לוצ'אנו פבארוטי, והרבתה להופיע איתו על הבמה.
(האמהות של שניהם היו חברות לעבודה והם חלקו אותה מינקת).
היא למדה פיתוח קול תחילה אצל דודה, דנטה ארקלי, אחר כך אצל לואיג'י ברטזוני ואטורה קמפוגאליאני.
מאוחר יותר היא שינתה את שמה מתוך מחשבה שיהיה קל יותר לבטאו.
פרני ערכה את הופעת הבכורה שלה באופרה בתיאטרון המוניציפלי בעיר הולדתה ב-3 במרץ 1955 בתור מיקלה באופרה "כרמן" של ביזה.
מאוחר יותר היא נישאה למורה שלה, הפסנתרן והבמאי לאונה מג'ירה; לבני הזוג הייתה בת.
פרני חידשה את הקריירה שלה בשנת 1958 כאשר ביצעה את מימי ב"לה בוהם" של פוצ'יני בתאטרו רג'ו די טורינו, שרה בעונת 1959–60 באופרה הלאומית ההולנדית.
פריצת הדרך הבינלאומית שלה הגיעה בפסטיבל גליינדבורן, שם הופיעה ב-1960 כצרלינה ב"דון ג'ובאני" של מוצרט, לצד ג'ואן סאת'רלנד בתור דונה אנה, וב-1962 בתור סוזנה ב"נישואי פיגארו", וכאדינה בשיקוי האהבה, בבימויו של פרנקו זפירלי.
ב-1961 הופיעה פרני לראשונה בבית האופרה המלכותי בלונדון בתור נאנטה ב-"פלסטף" של ורדי.
היא נכנסה לתפקיד ננטה בלה סקאלה במילאנו במקום רנאטה סקוטו.
ב-31 בינואר 1963, הופיעה שם כמימי, בהפקה שהועלתה על ידי פרנקו זפירלי ובניצוחו של הרברט פון קאראיאן.
היא הפכה לאחת הזמרות האהובות על המנצח באופרות ובקונצרטים.
ההפקה הוצגה באופרה הממלכתית של וינה באותה שנה וקצרה שבחים.
והיא הופיעה שם באחד-עשר תפקידים, כולל התפקיד הראשי של מאנון לסקו מאת פוצ'יני, ואמיליה בסימון בוקאנגרה של ורדי.
ב-29 בספטמבר 1965, הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, שוב בתפקיד מימי, עם ג'יאני ריימונדי כרודולפו, שגם לו הייתה זו הופעת הבכורה שלו באולם.
מאוחר יותר הופיעה שם בתור אדינה בשיקוי האהבה של דוניצטי, ליו בטורנדוט של פוצ'יני, מרגריט ב-פאוסט של גונו.
בתור סוזנה, מיקאלה ומנון לסקו.
בשנה שלאחר מכן היא שרה שוב את מימי בהופעת הבכורה שלה בפילדלפיה, עם פלביאנו לאבו בתור רודולפו.
כמנון לסקו בעונת 1990 של המטרופוליטן אופרה, והקליטה את מאדאם בטרפליי ואת שלושת התפקידים של איל טריטיקו.
פרני בחרה את תפקידיה בקפידה, ואמרה בראיון: "אני נדיבה במובנים רבים, אבל לא כשאני חושבת שזה יהרוס את הקול שלי.
יש זמרים שחושבים שהם אלים שיכולים לעשות הכל.
אבל תמיד הייתי כנה עם עצמי ועם עצמי ועם היכולות שלי".
היא סירבה להצעותיו של קאראיאן לתפקיד ליאונורה בטרובדור של ורדי ולתפקיד הראשי ב"טורנדוט" של פוצ'יני.
אלווירה בארנאני הושרה בפיה בפעם אחת בלה סקאלה, ולמרות הצעות לשיר את התפקיד במקומות נוספים, ויתרה.
היא מעולם לא שרה את צ'ו צ'ו סאן על הבמה.
הקליטה אותה פעמיים, לא כולל את מאדאם בטרפליי משנת 1975, לצד פלסידו דומינגו, בניצוח של קאראיאן ובבימוי ז'אן פייר פונל.
היא גילמה את סוזנה ביצירה נוספת של פונל, נישואי פיגארו, בו הופיעו גם דיטריך פישר-דיסקאו, קירי טה קנאווה והרמן פרי.
ב-1978, לאחר שנישואיה למג'ירה הסתיימו בגירושין, היא נישאה לניקולאי גיארוב, אחד הבסים האופראיים המובילים של התקופה שלאחר המלחמה.
יחד הם ייסדו את Centro Universale del Bel Canto, בווינולה, ליד מודנה, שם החלו לתת כיתות אמן ב-2002. לאחר מותו של גיארוב ב-2004, פרני ואחרים המשיכו בעבודתם לשימור מסורת הבל קאנטו, ולימדו זמרים צעירים מרחבי העולם.
פרני הרחיבה את הרפרטואר והסגנון שלה במהלך שנות ה-90 עם אופרות ברוח וריזמו איטלקי.
לקחה על עצמה את התפקידים הראשיים של אדריאנה לקוברר מאת פרנצ'סקו סילאה במילאנו, פריז, ברצלונה וניו יורק, ואת פדורה של אומברטו ג'ורדנו בלונדון, מילאנו, ניו יורק, טורינו, ברצלונה וציריך.
בשנת 1997, היא ביצעה את מאדאם סנס ג'אן של ג'ורדנו בתיאטרון מאסימו בליני.
בתקופה זו שרה באופרות רוסיות, כמו טטיאנה של צ'ייקובסקי ביבגני אונייגין, ליסה בפיק דאם, ויאנה ב'הבתולה מאורליאנס.
הקריירה של מירלה פרני התאפיינה בשכלול מתמשך ובלימוד של טכניקות ווקאליות ושל פרשנות בימתית.
בין הפרשנויות המוערכות ביותר, זו של לה בוהם של פוצ'יני, בולטת עד כדי כך שהיא נחשבת לאחת ה"מימיים" המובהקות של המאה ה-20.
נפטרה ב-9 בפברואר 2020 בביתה במודנה.
לדברי המנהל שלה, היא מתה "לאחר מחלה ניוונית ארוכה וסדרה של אירועי שבץ מוחי".
ב-12 בפברואר, ארונה הועבר מבית הלוויות לתיאטרון קומונלה מודנה למחווה פומבית ולאחר מכן הועבר בתהלוכה לקתדרלת מודנה, שם התקיימה ההלוויה.
לפרני הוענק אות (OMRI) מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה בדרגת אביר הצלב הגדול ב-26 בינואר 1990, ואות לגיון הכבוד הצרפתי במרץ 1993. בשנת 1995, היא מונתה למפקדת במסדר האמנויות והספרות.
אוניברסיטת פיזה העניקה לה תואר כבוד בשנת 2002 על "תרומתה הגדולה לתרבות האירופית".
ב-2009 הועלתה לדרגת קצינה בלגיון הכבוד.
בהופעה של פדורה במטרופוליטן אופרה ב-26 באפריל 1997, הענק לפרני מפתח העיר ניו יורק על ידי ראש העיר רודי ג'וליאני.
בשנת 2005, המטרופוליטן אופרה חגגה 40 שנה להופעת הבכורה שלה באולם ו-50 שנה להופעותיה על הבמה בקונצרט חגיגי מיוחד בניצוחו של ג'יימס לוין.
בשנת 2010, בארנה של ורונה, היא זכתה באוסקר האופרה הראשון על הקריירה שלה.
בשנת 2015 ערך תיאטרון אלה סקאלה ערב לכבודה לרגל יום הולדתה ה-80. ב-2 באוקטובר 2021, גם התיאטרון העירוני פברוטי-פרני נקרא על שמה, כמו על שם לוצ'אנו פבארוטי.
+תפקידיצירהמלחיןביאטריסביאטריס מטנדהבליניאלווירההפוריטניםבלינימיקלהכרמןביזהמרגריטהמפיסטובואיטוטטיאנהיבגני אונייגיןצ'יקובסקיז'אן ד'ארקהעלמה מאורליאןצ'יקובסקיליסהמלכת העליםצ'יקובסקיאדריאנהאדריאנה לקובררצ'ילאהאדינהשיקוי האהבהדוניצטימריהבת הגדודדוניצטינורינהדון פסקואלהדוניצטיפדורהפדורהג'ורדנוקתרינהמאדאם סן ג'אןג'ורדנומרגריטפאוסטגונומיריימירייגונוג'ולייטרומאו וג'ולייטגונואלצ'ינהאוברטוהנדלרומילדהסרסההנדלנדההליצניםליאונקבאלוסוזלהידיד פריץמסקנימנוןמנוןמסנטהרוזנת אלמביבה
סוזנהנישואי פיגארומוצרטצרלינהדון ג'ובאנימוצרטאנטוניהסיפורי הופמןאופנבךצ'קינההבת הטובהפיצ'ינימנוןמנון לסקופוצ'ינימימילה בוהםפוצ'יניפלוריה טוסקהטוסקהפוצ'יניצ'ו צ'ו סאןמאדם בטרפלייפוצ'יניג'ורג'טההגלימהפוצ'יניאחות אנג'ליקהאחות אנג'ליקהפוצ'ינילורטהג'יאני סקיקיפוצ'יניליוטורנדוטפוצ'ינימתילדוילהלם טלרוסיניגריזלדהגריזלדהסקרלטיאלווירהארנניורדיויולטה ולרילה טרוויאטהורדיאמיליהסימון בוקנגרהורדידונה לאונורה מוארגסכחו של גורלורדיאליזבט מוולואהדון קרלוורדיאאידהאאידהורדידסדמונהאותלוורדיגברת אליס פורד
מיריאנדוס או מיריאנדרוס הייתה עיר עתיקה בדרום מפרץ אלכסנדרטה.
השם "מיריאנדה" מורכב משני חלקים, שמקורם בחתית־לווית: הראשון הוא שמשמעו "גפנים", והשני הוא הסיומת המסמנת מקומות.
מיריאנדוס או מיריאנדרוס מוזכרת בכתבים קלאסיים בהקשר של כמה אירועים היסטוריים.
קסנופון הזכיר את מיריאנדוס, עיר על שפת הים המיושבת על־ידי פיניקים ובה נמל מסחרי מרובה אניות, כמקום בו עבר הצבא היווני של כורש הצעיר לפני שפנה לפנים היבשת, ושם ערקו שניים מהמפקדים היוונים באניית סוחר.
אריאנוס כתב שאלכסנדר הגדול חנה עם צבאו במיריאנדרוס משום שסבר שדריוש יחצה את הרי אמנוס ממזרח במעבר הצר של שערי סוריה, ואילו דריוש הגיע מצפון והתקדם לכיוון איסוס מעט לפני העימות.
אחרי הניצחון בקרב איסוס ייסד אלכסנדר באזור את אלכסנדריה כדי להחליף מיריאנדרוס.
מיריאנדוס או מיריאנדרוס מוזכרת גם בתיאורים גאוגרפיים עתיקים.
הרודוטוס כינה את מפרץ אלכסנדרטה "המפרץ המיריאנדי", הסמוך לפיניקיה.
פליניוס הזקן הזכיר את מיריאנדרוס כעיר חוף לרגלי הרי אמנוס.
סטראבון מזכיר את העיר מיריאנדרוס בקיליקיה.
פומפוניוס מלה הזכיר בתיאור פיניקיה את מיריאנדרוס בסמוך לקיליקיה.
הפריפלוס של פסאודו-סקילקס מזכיר בתיאור קיליקיה את העיר כ־Μυρίανδος Φοινίκων (מיריאנדוס של הפיניקים).
סטפנוס מביזנטיון מזכיר את מיריאנדרוס כעיר בארץ סוריה ליד פיניקיה, שלה שייך המפרץ המיריאנדרי.
היצירה מזכירה את מיריאנדרוס בקרבת ואלכסנדריה.
מירלה קרסימירובה דמירבה (בבולגרית: Мирела Красимирова Демирева; נולדה ב-28 בספטמבר 1989) היא אתלטית בולגרייה, סגנית אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ופעמיים סגנית אלופת אירופה (אמסטרדם 2016 וברלין 2018) בקפיצה לגובה.
דמירבה נולדה וגדלה בסופיה שבבולגריה.
באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בהנגלו שבהולנד ביולי זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.82 מטר.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בבידגושץ' שבפולין ביולי זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.86 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי שבפינלנד ביוני סיימה במקום שמיני בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.92 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה בגטבורג שבשוודיה במרץ סיימה במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.87 מטר.
בשלב המוקדמות קבעה שיא אישי חדש של 1.92 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין באוגוסט סיימה במקום תשיעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר.
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם שבהולנד ביולי זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.96 מטר יחד עם איירין פלשיטה מליטא, אחרי רות בייטייה מספרד (1.98 מטר).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה באוגוסט זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.97 מטר, אחרי רות בייטייה (1.97 מטר) ולפני בלנקה ולאשיץ' מקרואטיה (1.97 מטר).
באליפות העולם שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת באוגוסט סיימה במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.92 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת במרץ סיימה במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.89 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בברלין שבגרמניה באוגוסט זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2.00 מטר, אחרי מריה לאסיצקנה (2.00 מטר) ולפני מארי-לורנס יונגפלייש מגרמניה (1.96 מטר).
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר באוקטובר סיימה במקום עשירי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.89 מטר.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיימה במקום 12 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד שבסרביה במרץ סיימה במקום שמיני בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר.
באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה באוגוסט סיימה במקום תשיעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.86 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני סיימה במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיימה במקום 19 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר.
מיריאנה קונטה (במלטית: Miriana Conte; נולדה ב–17 בדצמבר 2000) היא זמרת מלטזית.
ייצגה את באירוויזיון 2025, שהתקיים בבזל שבשווייץ, עם השיר "Serving".
ב-21 בדצמבר 2016 הוכרזה קונטה כאחת מתוך 16 המתמודדים שנבחרו להשתתף בקדם האירוויזיון של מלטה לאירוויזיון 2017 עם השיר "Don't Look Down".
ב-11 באוקטובר חזרה פעם נוספת לתחרות, הפעם סיימה במקום ה-12 עם 14 נקודות.
בשנת 2018 השתתפה בעונה הראשונה של הגרסה המלטזית לתוכנית הכישרונות X Factor, במסגרתה הקימה את להקת "4th Line", עמה הגיעה לשלב הגמר.
בשנת 2019 עזבה את ההרכב, ובאותה שנה השתתפה בעונה השנייה של התוכנית כזמרת סולו, אך לא העפילה לשלב הגמר.
כמו כן, לקחה חלק בהקלטת השיר "Roll the Dice", אשר שימש כהמנון הגאווה של מלטה בשנת 2019.
בשנת 2022 השתתפה פעם נוספת בקדם האירוויזיון של מלטה עם השיר "Look What You've Done Now", והגיעה למקום השישי בגמר.
ב-18 באוקטובר 2023 הוכרזה בין המשתתפים בקדם לאירוויזיון 2024 עם השיר "Venom", ונקבע כי תופיע במקצה הרביעי והאחרון ב-17 בנובמבר.
בסוף נובמבר העפילה לשלב הגמר, שנערך ב-3 בפברואר 2024, ובו סיימה במקום התשיעי עם 25 נקודות.
היא שבה לתחרות גם ב-2025 עם השיר "Serving".
היא דורגה במקום הראשון עם 182 נקודות, ונבחרה לייצג את באירוויזיון 2025, שיתקיים בבזל שבשווייץ.
בתחרות העפילה לגמר מהמקום ה-9 בחצי הגמר.
בגמר היא הופיעה כשיר מספר 20 עם 91 נקודות; 83 נקודות משופטים ו-8 נקודות מהקהל.
היא מגדירה את עצמה כקווירית.
מירנדזית היא שפה המדוברת בצפון-מזרח פורטוגל.
בשנת 1999 היא קיבלה מעמד רשמי באזורים בהם מדוברת.
הם מרוכזים בסביבת העיר מירנדה דו דורו.
מירנדזית נחשבת לניב של השפה הלאונית מהאזור הצפוני של ספרד ובכך לשריד האחרון של שפת ממלכת לאון העתיקה.
מירנדה IM היא תוכנת קוד פתוח המהווה לקוח לרשתות מסרים מיידיים עבור מערכת ההפעלה Windows, ששמה דגש בצורה קפדנית על עקרונות הפשטות והיעילות.
עם הצגת גרסה 1.0 ייתכנו כמה שינויים בהצמדות עקרונות אלו.
מירנדה מספקת שלד לקוח בסיסי וארכיטקטורת תוספים מתקדמת, שהיא לב העניין.
תמיכה בפרוטוקולי מסרים מיידיים נבחרים ותכונות נוספות מיושמים בעזרת תוספים אופציונליים, אשר כמה מהם מגיעים עם החבילה הארוזה של מירנדה כברירת מחדל והשאר ניתנים להורדה מאתר הבית של מירנדה.
כך נשארת מירנדה בלתי-תלויה ומהירה, מאחר שהמשתמש יכול בקלות להסיר תכונות שאינו משתמש בהם.
נכון לכתיבת שורות אלה ישנם כ-450 תוספים עבור מירנדה.
פרוטוקולים הנתמכים על ידי מירנדה בעזרת תוספים:
ופרוטוקולים נוספים שלא מפורטים לעיל.
מירנדה, שבמקור נועדה להיות לקוח אלטרנטיבי לרשת ICQ, יצאה לציבור לראשונה בשנת 2000 ופיתוחה המשיך מאז.
בעוד תיקוני שגיאות ותכונות משניות עדיין מתוכנתות לתוך קוד המקור, המפתחים הציגו את הגרסה העיקרית הבאה (1.0) שתכיל קוד שנכתב מחדש שיאפשר תכונות חדשות ויכולות נרחבות מעבר למה שמציעה הארכיטקטורה הנוכחית.
מירנדה ברוב חלקיה אינה תומכת בכיוון כתיבה עברי (המאפשר הצגה של תיבת ההתכתבות בתצורת מימין־לשמאל) אך ניתן להשתמש בתוספי קריאה וכתיבה מימין לשמאל כמו "TabSRMM".
כמו כן, עקב לחצים מצד משתמשים ישראלים נוספה תמיכה ביישור רשימת אנשי הקשר על ידי מפתחי התוספים בתוספי רשימות הקשר השונים (Clist Nicer, Clist Modern ועוד) כך שניתן ליישר את שמות אנשי הקשר ולסדר את הסמלים המופיעים עבור אותם המשתמשים בהתאם.
מירנדה הוא הירח הפנימי ביותר מבין ירחיו העיקריים של אורנוס.
זמן ההקפה של מירנדה סביב אורנוס הוא 34 שעות, זמן זהה לזמן הסיבוב העצמי שלו, כך שמירנדה נע בהקפה סינכרונית סביב אורנוס.
פני השטח של מירנדה ככל הנראה עשויים מקרח מימי, ואלה עוטפים את גופו שצפיפותו נמוכה.
גוף זה עשוי מסיליקטים, סלע, מתאן ותרכובות אורגניות אחרות.
פני השטח של מירנדה נחצים לאורכם ולרוחבם על ידי קניונים שעומקם מגיע עד לכדי 20 ק"מ.
על פני הירח ישנם מבנים גאולוגיים רבים כגון מכתשים ורכסים, ביניהם הצוק הגבוה ביותר במערכת השמש, שגובהו יותר מ-5 ק"מ.
מבנים אלו מעידים כי בשלב כלשהו בעברו, הייתה על הירח פעילות אינטנסיבית מבחינה גאולוגית.
פעילות גאולוגית זו כנראה הונעה והוזנה על ידי כוחות הגאות (שמתחו את פני הירח כלפי מעלה ומטה וכך נוצר חום), שיוצר אורנוס בכוח משיכתו הגדול, אולם תאוריה נוספת גורסת כי אובייקט שמימי גדול פגע בירח וריסק חלקית את פניו.
התמונות היחידות של ירח זה הם מגשושית המחקר וויאג'ר 2 שתצפתה על מירנדה בזמן שחלפה על פני אורנוס בינואר 1986. במהלך חליפה זו החלק הדרומי של הירח היה מופנה לכיוון השמש ורק חלק מהירח היה גלוי.
נכון ל-2016 לא מתוכננות גשושיות נוספות לכיוון זה.
מירני (רוסית: Мирный) היא עיר סגורה במחוז ארכנגלסק, רוסיה, המשרתת את קוסמודרום פלסצק.
העיר מירני, שפירושה ברוסית שלווה נבנתה בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 כדי לשרת את בסיס השיגור לטילים בליסטיים בין-יבשתיים של הצבא הסובייטי.
לאחר שינוי ייעודו של הבסיס והפיכתו לבסיס שיגור טילים לחלל המשיכה לשרת את הקוסמודרום ואוכלוסייתה גדלה משמעותית לאורך שנות ה-70 וה-80. בשנת 1966 קיבלה העיר מעמד של עיר סגורה.
רכבת וכביש מקשרים בין העיר לקוסמודרום.
העיר שוכנת בתוך טייגה, ומוקפת יערות.
כמעט כל כלכלת העיר מתבססת על שירות הקוסמודרום ומטבע הדברים רוב התושבים בעיר זו משתייכים למגזר הציבורי וקשורים לסוכנות החלל הרוסית.
לאחר התפרקות ברית המועצות הצטמצמו תקציבי החלל של סוכנות החלל הרוסית והייתה הגירה שלילית מהעיר.
ואולם, בשנים האחרונות עם הצמיחה הכלכלית הגבוהה ברוסיה ישנה שוב פעילות מחודשת בקוסמודרום וכך גם ביטחון כלכלי לעיר.
מירנדה ריצ'רדסון היא שחקנית אנגלייה, אשר זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב והייתה מועמדת לשני פרסי אוסקר על תפקידיה בסרטים "משיכה גורלית" (1992) ו-"טום וויו" (1994).
ריצ'רדסון נולדה בסאות'פורט שבמחוז מרזיסייד להורים מהמעמד הבינוני וגילתה כישרון משחק מגיל צעיר.
בתחילה רצתה ללמוד רפואה וטרינרית אולם ויתרה על כך כי הייתה עדינה מדי למקצוע.
היא נרשמה לבית הספר לתיאטרון אולד ויק בבריסטול, ולמדה עם השחקן דניאל דיי-לואיס.
הופעת הבכורה שלה הייתה ב-1981 בתיאטרון המלכה בלונדון.
ב-1985 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "לרקוד עם זר", דרמה עטורת שבחים של מייק ניואל, בו גילמה את דמותה של רות אליס, האשה האחרונה שהוצאה להורג בתלייה בבריטניה.
בעקבות משחקה המשובח בסרט, לוהקה כשנה אחר כך לסרטו של סטיבן ספילברג "אימפריית השמש".
תפקידה הידוע ביותר של ריצ'רדסון הוא בסדרה הקומית הבריטית "הפתן השחור", בו היא מגלמת דמות ילדותית של המלכה אליזבת הראשונה, המכונה בסדרה "קוויני".
תפקידים נוספים בטלוויזיה היו פמלה פליטון בסדרה " A Dance to the Music of Time" משנת 1997, מיס גילקרייסט ב"סיינט אייבס", מעצבת פנים אובססיבית בסדרה פשוט נהדרת, והמלכה המרשעת בהפקה של הולמרק לסיפור שלגיה.
ב-2003 גילמה את דמותה של המלכה מרי, אמו של הנסיך ג'ון, במיני-סדרה של ה-BBC "הנסיך האבוד".
בקולנוע השתתפה במספר תפקידי משנה בולטים כגון דמותה של ונסה בל בסרט "השעות", ליידי ואן טסל ב"סליפי הולו" ופטסי קרפנטר ב"כוכב של ערב".
בשנת 1992 הייתה ריצ'רדסון מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בדרמה המבוססת על הרומן "משיכה גורלית", בנוסף זכתה לשבחים על הופעתה ב"משחק הדמעות" ובפרס גלובוס הזהב על תפקידה ב"אפריל הקסום", בו גברה על ארבע כוכבות הוליוודיות ג'ינה דייוויס, וופי גולדברג, שירלי מקליין ומריל סטריפ.
בשנת 1994 קיבלה ריצ'רדסון מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בדרמה הביוגרפית "טום ואיוו".
בסרט גילמה ריצ'רדסון את דמותה של הסופרת ויויאן היי-ווד אליוט.
ריצ'רדסון הופיעה בסרטים רבים של הקולנוע העצמאי שזכו לשבחי הביקורות, ובהם "קנזס סיטי" של רוברט אלטמן (1996), "המטיף" של רוברט דובאל (1997) ובסרטו של ריצ'רד אי גרנט Wah-wah מ-2005. המבקרים קבלו בהתלהבות את תפקידה הכפול בסרט האימה "ספיידר" של דייוויד קרוננברג.
ב-2004 שיחקה בתפקיד המלכה רוזלינד מדנמרק בסרט "יצאת נסיך", ובתפקיד מאדאם ז'ירי בעיבוד קולנועי חדש לפנטום האופרה בכיכובם של ג'רארד באטלר ואמי רוסום.
ב-2005 השתתפה בסרט הארי פוטר וגביע האש בתפקיד ריטה סקיטר, הכתבת בעיתון "הנביא היומי".
שנים מספר לפני קבלת התפקיד בהארי פוטר, ריצ'רדסון גילמה את הרמיוני גריינג'ר בפרודיה על סרטי הארי פוטר.
לפני שהפכה לשחקנית קולנוע ידועה הופיעה ריצ'רדסון בהצלחה רבה בתיאטרון.
בצעירותה שיחקה בתפקיד הראשי ב"סינדרלה" ובהצגה "חטאו של לורד ארתור סאבייל" במועדון הדרמה בסאות'פורט.
אחר כך למדה בבית הספר לתיאטרון אולד ויק שבבריסטול, והופעת הבכורה המקצועית שלה הייתה בלונדון בהצגה "Moving".
במהרה החלה לשחק בתיאטרון הרפרטוארי, וזכתה להכרה ולשבחים על סדרה של תפקידים על הבמה בתיאטרון הווסט אנד.
הייתה מועמדת לפרס אוליבייה על הופעתה ב"A Lie of the Mind", וב-1996 אחרי הופעה בהצגה "אורלנדו" בפסטיבל אדינבורו, כינה אותה אחד המבקרים "השחקנית הגדולה ביותר בימינו בכל תחומי המשחק".
ב-2010 השתתפה בסרט איזה מין שוויון העוסק במאבק נשים משנת 1968 שעבדו במפעל פורד אנגליה על שכר שווה עבור עבודה שווה.
מירנדה טיילור קוסגרוב היא שחקנית וזמרת אמריקאית, המוכרת מתפקידה הראשי בדמות קרלי שיי בקומדיית המצבים "iCarly" (2007–2012) בערוץ ניקלודיאון.
התפרסמה כזמרת בזכות ארבעה שירים בביצועה באלבום הפסקול "iCarly".
ב-2009, הוציאה את האלבום הראשון שלה, "About You Now" (לגביך עכשיו).
אלבום הסטודיו הראשון של קוסגרוב, "Sparks Fly", יצא באפריל 2010 ולאחריו התקליט השני "High Maintenance", ב-2011. השיר המוביל מתוך אלבום זה, "Dancing Crazy" שנכתב על ידי אבריל לאבין הגיע למקום ארבעים בדירוג 40 שירי המבוגרים הטובים ביותר של בילבורד ולמקום 100 בבילבורד הוט 100.
קוסגרוב נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, בתם של קריס (לבית קייסי), עקרת בית ושל טום קוסגרוב, בעל עסק ניקוי יבש.
קוסגרוב היא בת יחידה ולמדה בחינוך ביתי מכיתה ו' ואילך.
ב-2011, היא התקבלה לאוניברסיטת ניו יורק ולאוניברסיטת דרום קליפורניה.
היא החלה ללמוד ב-USC בסתיו 2012, כדי שתוכל להמשיך במשחק ולהישאר קרוב למשפחתה.
בגיל שלוש החלה קוסגרוב לשיר במסעדה בלוס אנג'לס.
סוכן כישרונות התרשם ממנה כשראה אותה שרה ורוקדת במסעדה, והחתים אותה בסוכנות שלו.
היא הופיעה בפרסומות טלוויזיה עבור מקדונלד'ס ו־Mello Yello.
בגיל שבע התחילה קוסגרוב להיבחן עבור תפקידי קולנוע וטלוויזיה.
ההופעה הקולנועית הראשונה של קוסגרוב הייתה בסרט "רוק בבית ספר".
בסרט זה היא גילמה את סאמר הת'וואי, ילדה צעירה עם שאפתנות גדולה ומשמעת עצמית שמוצאת את עצמה מווסתת את טבע נשמתו החופשית של המורה החדש באמצעות כך שהיא מתמנת להיות מנהלת להקת הרוק של הכיתה.
"רוק בבית ספר" היה גם ללהיט שובר קופות שגרף מעל $131,282,949 בכל רחבי העולם וגם הצלחה קריטית, בזכות העובדה שקיבל ניקוד של 91 אחוז בRotten Tomatoes.
דייוויד אנסן מ־Newsweek תיאר את משחקה בסרט כ"מדויק".
היא תיארה את הסצנה בה הייתה צריכה לנסות לשיר רע כ"קשה מאוד" ושג'ים או'רורק מסוניק יות' לימד אותה לשיר רע.
ב-2004 קוסגרוב קיבלה את תפקיד הטלוויזיה הראשי הראשון שלה בסדרת ניקלודיאון "דרייק וג'וש" לצד דרייק בל וג'וש פק.
בסדרה, היא שיחקה את מייגן פרקר, האחות הקטנה והערמומית של שתי הדמויות הראשיות.
בשנה זו, קוסגרוב בנוסף לכך דיבבה ככוכבת אורחת בפרק ספיישל של הסדרה המצוירת "מה חדש, סקובי דו?", כמו כן, היא גם הופיעה כאורחת באחד הפרקים של העונה החמישית של ככה זה בחיים, בתפקיד הדמות ג'סיקה.
ב-2005, הוענק לקוסגרוב התפקיד של מאנץ' בסרטו של ערוץ דיסני "הנה בא פיטר כותנה".
בסרט, קוסגרוב דיבבה עכברה שג'וניור ופלאטר מצילים מנץ ולאחר מכן מצטרפת להרפתקה ששתי הדמויות חייבות לעבור.
יתר על כן, קוסגרוב גם דיבבה כאורחת בקומדיה המצוירת לילו וסטיץ': הסדרה בשני פרקים.
ב-2005 שובצה קוסגרוב שוב לצד כוכב דרייק וג'וש, דרייק בל, בסרט "שלך, שלי ושלנו", שם שיחקה את ג'וני.
הסרט הורגש קלות בקופות הקולנועים עם סכום סוף שבוע הפתיחה בסך $17,461,109 בארצות הברית.
לאחר מכן הגיעה הופעתה השלישית של קוסגרוב על מסכי הקולנוע, בסרט "Keeping Up With The Steins", שקיבל ביקורות ומשובים שליליים.
הסרט גם היה כישלון בקופות הקולנועים.
בספטמבר 2007 עלתה לשידור קומדיית המצבים iCarly ושודר הפרק האחרון של "דרייק וג'וש".
יוצר הסדרה, דן שניידר איפשר למעריצים לשלוח סרטונים שיוצגו בסדרה.
הרעיון מצא חן בעיני קוסגרוב.
בקיץ 2008, הסדרה דורגה במקום השלישי בצופים בגיל 9–14. הפרק "מצילים את הטלוויזיה" הפך לפרק הבידור הנצפה ביותר בטלוויזיה ביוני 2008. הופעת הבכורה של קוסגרוב בתור אמנית הקלטה החלה עם הוצאת שיר הנושא של איי קרלי, "Leave It All to Me", בשיתוף עם דרייק בל.
השיר גם הושק כסינגל ב־2 בדצמבר 2007. ביוני 2008, קולומביה רקורדס הוציאו את iCarly Soundtrack, שכולל בתוכו ארבעה שירים המבוצעים על ידי קוסגרוב.
ביצועיה זכו לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה.
והגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הילדים של בילבורד.
הסינגל הבא שהושק, "Stay My Baby", נכשל בהגעה למצעדים כלשהם, אך ההשקה השלישית שלה, "About You Now" הגיעה למקום ה-47 במצעד הבילבורד הוט 100.
בדצמבר 2008, הוצאה גרסת כיסוי של השיר "Christmas Wrapping" בביצועה על מנת לקדם את פרק הספיישל באורך שעה "חג מולד שמח, דרייק וג'וש".
ב-3 בפברואר 2009 הוציאה קוסגרוב את המיני אלבום "About You Now" זהו מיני אלבום שבו 5 סינגלים בלבד, 2 מהם רמיקסים לסינגלים קיימים.
כדי לקדם את הסרט המונפש גשם של פלאפל שיצא באותה השנה, קולומביה רקורדס הוציאו את הסינגל "Raining Sunshine" (שמש גשמית) עם וידאו קליפ נלווה באוגוסט 2009. בנוסף, בשנה זו זכתה קוסגרוב בכינוי "טירונית הפופ של MTV" על ידי הערוץ.
ב-2010 עבדה עם כותבי השירים המטריקס, דוקטור לוק, מקס מרטין, לי הייווד ודניאל ג'יימס עבור אלבום הבכורה שלה.
בריאיון ל־MTV ציינה שהאלבום "שמח" מלבד בלדה אחת עצובה.
הסינגל הראשון מהאלבום שלה, "Kissin U", הושק בתוכנית הרדיו של ראיין סיקרסט ב-12 במרץ 2010. האלבום, ששמו Sparks Fly הושק באפריל 2010 והגיע למקום השמיני בבילבורד 200. בשנה זו החלה להיות הפרזנטורית של חברת הקוסמטיקה "Neutrogena".
ב-17 במרץ 2010, דווח כי חתמה על הסכם לשחק ב־26 פרקים נוספים של איי קרלי.
זאת ועוד, ביולי 2010 דיבבה את מארגו בסרט גנוב על הירח.
בינואר 2011, חשפה קוסגרוב כי שמו של המיני-אלבום הבא שלה יהיה "High Maintenance", והשיקה את הסינגל הראשון מתוכו.
השיר, "Dancing Crazy" נכתב על ידי מקס מרטין, שלבאק ואבריל לאבין והופק על ידי מרטין ושלבאק.
בחלוף שלושה שבועות שלו באוויר, השיר הגיע למקום 40 בשירי המבוגרים הטובים ביותר של בילבורד.
ב-22 בינואר 2011 החל סיבוב ההופעות הראשון של קוסגרוב, "Dancing Crazy Tour" שהתקיים בצפון אמריקה.
הסבב התקיים על מנת להרים את מכירות האלבום הראשון שלה.
המופע התחיל בקנזס סיטי, מיזורי והסתיים בקטרינג, אוהיו.
קוסגרוב רצתה להאריך במטרה לתמוך באלבום המיני השני שלה, "High Maintenance" ולכן המשיכה לסבב נוסף הנקרא "Dancing Crazy Summer Tour" ב-15 ביולי 2011. הסבב התקיים בארצות הברית ובקנדה והוצג גם בפסטיבלי מוזיקה או בירידים.
ב-11 באוגוסט 2011, קוסגרוב שברה את הקרסול שלה בתאונת דרכים ליד ונדלייה באילינוי.
כשבוע לאחר מכן פרסמה קוסגרוב שלאור המקרה ובהמלצת רופא, סיבוב ההופעות מבוטל.
ב-24 בינואר 2012, הוציאה קוסגרוב את פסקול ה־iCarly השני במספרו, iSoundtrack II, שהופק על ידי דוקטור לוק.
ב-17 במאי 2012, פורסם כי העונה השביעית (בישראל נחשבת לחמישית) תהיה האחרונה לאיי קרלי.
ב-14 ביולי 2012 יצאה קוסגרוב לסיבוב ההופעות הקצר "Summer Tour".
הסבב כלל ארבע הופעות והתרחש בארצות הברית פרט להופעה האחרונה ב-31 באוגוסט באותה השנה, שהתרחש באיי בהאמה.
הפרק האחרון של איי קרלי, iGoodbye (להתראות) שודר לראשונה ב-23 בנובמבר 2012.
קוסגרוב דיבבה את מארגו גם בסרט ההמשך של גנוב על הירח, גנוב על המיניונים, שיצא ב-5 ביוני 2013. דיבבה בסרטים הקצרים "גלגלי עזר" בתור מארגו וב"בנות גרו" בתור סוואנה.
בדצמבר היא חשפה ב"The Today Show" שהיא עובדת על אלבום חדש עם דוקטור לוק ואמורה להוציא את הסינגל החדש שלה בקרוב.
ב-2014 דיבבה את הדמות הראשית בסרט המצויר "זנב עכבר" שיצא ב-10 בפברואר 2015. ביוני 2015 נבחרה קוסגרוב להקליט שבעה שירים חדשים בברודקאסט מיוזיק, אך הפרויקט בוטל.
מוקדם יותר באותה השנה השתתפה בסרט האימה "הפולשים" לצד אוסטין באטלר, בתפקיד רוס.
הסדרה עלתה ב-15 במרץ 2016 אבל בוטלה לאחר עונה אחת.
בספטמבר 2018, כיכבה בווידאו-קליפ לשיר "Happier" של הדי-ג'יי מרשמלו ולהקת הרוק הבריטית "באסטיל".
קוסגרוב היא תומכת פעילה של בית החולים סטריט ג'וד למחקרי ילדים בממפיס, טנסי.
היא גם מבקרת בבתי חולים לילדים אחרים ומגדירה את חינוך דרך מוזיקה-לוס אנג'לס בתור אחת עמותות הצדקה האהובות עליה.
היא הדוברת הלאומית של הליכת האר את הלילה, ארגון שיוצר מודעות לסרטן הדם ולוקמיה.
בשנת 2014, קוסגרוב זימנה צו מניעה מבית משפט בלוס אנג'לס נגד סטוקר שלכאורה עקב אחריה, שלח לה מתנות לא רצויות ואיים בהתאבדות.
האיש נעצר לאחר מכן בגין הפרת צו זה ונידון לשלוש שנות מאסר על תנאי.
בשנת 2016, גבר שעקב אחרי קוסגרוב ירה באישה במכונית ליד ביתה של קוסגרוב לפני שהצית את עצמו וירה בעצמו בחצר של קוסגרוב.
+שנהסרטתפקידהערות2003רוק בבית הספרסאמר האת'וויי2005שלי, שלך, שלנוג'וני נורת'2006Khan Kluayקון סוידיבובראש בראש עם משפחת שטייןקארן זוסמן2009The Wild Stallionהאנה מיילס2010גנוב על הירחמארגודיבוב2013גנוב על המיניוניםמארגודיבוב2015A Mouse Taleסמנת'הדיבובהפולשיםרוז הלשפורד2017גנוב על העולםמארגודיבוב20193022ליסה בראון2021North Hollywoodרייצ'ל2024 אם הכלהאמהגנוב על החייםמארגודיבוב2025הפריז הלא נכונהדון
שםפרטי האלבוםמיקומי שיאארצות הבריתאוסטריהגרמניהמקסיקושווייץבריטניהSparks Fly תאריך יציאה: 27 באפריל 2010
שםפרטי המיני-אלבוםמיקומי שיאארצות הבריתAbout You Now תאריך יציאה: 3 בפברואר 2009
אולפן הקלטות: קולומביה—High Maintenance תאריך יציאה: 15 במרץ 2011
מירסאד טורצ'אן (בסרבית: Мирсад Туркчан; נולד ב-7 ביוני 1976 בנובי פאזאר, סרביה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סרבי-טורקי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת פנרבחצ'ה אולקר מהליגה הטורקית.
טורצ'אן הוא הטורקי הראשון ששיחק בליגת ה-NBA ונחשב לאחד מהשחקנים הטובים באירופה בעשור הראשון של המאה ה-21.
גם במילווקי מיעט לשחק אך למרות ששיחק רק כ-6.5 דקות בממוצע ב-10 משחקים קלע כמעט 3 נקודות בממוצע למשחק.
לאחר עונת NBA לא טובה, החליט טורצ'אן לחזור לאפס פילזן, אך כבר בדצמבר 2000 שוחרר מהקבוצה.
בינואר 2001 חתם בראסינג פריז הצרפתית וב-12 משחקים בהם שותף קלע כמעט 16 נקודות בממוצע למשחק.
לאחר עונה זו חתם בצסק"א מוסקבה הרוסית, במדיה עבר עונת יורוליג מצוינת, במהלכה קלע 17.6 נקודות והוריד 14 ריבאונדים בממוצע למשחק ונבחר ל-MVP של העונה הסדירה ולמלך הריבאונדים של היורוליג.