tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין לוסיל וחמותה קיים מתח ועוינות הנובעים מחוסר החיבה הגלוי שחשה גברת אנז'ילה כלפי כלתה, בין השאר בשל הקִּרבה של לוסיל לקצין הגרמני.
האירוח של הקצין מאלץ את לוסיל להתמודד עם שאלות על אודות נאמנות, ברמה האישית, לבעלה, וברמה הלאומית, לצרפת.
על אף החיבה העמוקה שחשה לוסיל לקצין הגרמני אין היא מסוגלת להיענות לחיזוריו:
קו עלילה זה מתמקד בסיפורה של מדלן לאברי שטיפלה והתאהבה בחייל השבוי ז'אן-מארי.
מדלן נישאת לבונאה סאברי ולשניים נולד בן, עם זאת מחשבותיה עדיין נתונות לז'אן-מארי.
בדומה למשפחת אנז'ליה גם משפחת סאברי נאלצת לשכּן בביתה חייל גרמני, והם מארחים את המתורגמן קורט בונה.
בנואה נתפס גונב ירקות מגנה של מהברונית דה מונמור, בין השניים מתפתח ריב שכתוצאה ממנו היא מחליטה להלשין לגרמנים שהוא מחביא בביתו רובה.
כשבנואה נתפס הוא הורג את קורט בונה, נמלט ומוצא מחבוא בבית משפחת אנז'ליה.
בסוף הנובלה לוסיל מבקשת מסגן פון פאלק אישור נסיעה לפריז במטרה להבריח בסתר את בנואה אל משפחת מישו.
לנמירובסקי יחס מורכב כלפי היהדות; היא גדלה כחילונית וביצירותיה המוקדמות הופיעו תיאורים סטראוטיפים של דמויות יהודיות דבר שהוביל להאשמתה באנטישמיות.
עם זאת, לאחר שלילת מעמד היהודים תחת משטר וישי נטבלו נמיברוסקי ובני משפחתה לנצרות והזדהו כקתולים.
כמו כן היא המשיכה לכתוב בעיתונים.
לאחר מעצרה של נמירובסקי הזכיר מישל אפשטיין את עמדותיה במכתבו לשגריר גרמניה, אוטו אבץ, בניסיון לשחרר אותה ממחנה הריכוז:
ביצירה סוויטה צרפתית לא מוצגות דמויות יהודיות כלל; יתרה מזאת, הרומן מציג גישה סלחנית כלפי חיילי צבא גרמניה, במיוחד בנובלה "דולצ'ה".
מבקרים רבים ניסו להסביר את עמדותיה של נמירובסקי כלפי היהדות; סוזאן רובין גורסת כי התנהלותה של נמירובסקי לא נבעה מתוך אנטישמיות אלא מתוך חוסר נוחות עם היהדות שהיה נפוץ אצל יהודים רבים בני תקופתה.
לטענתה, נמירובסקי הבינה שיהודים לעולם לא יתקבלו וייטמעו לחלוטין בחברה הצרפתית ולכן היא בעצמה אינה מצליחה לראות את הסיפור היהודי כחלק מההיסטוריה הצרפתית שהיא מתארת ביצירתה.
רבקה רז מציגה את האפשרות כי אי-אזכור היהודים ברומן נובעת מתוך ניסיון של נמירובסקי לנתק עצמה מהיצירה ולתאר את המלחמה באופן אובייקטיבי.
דייוויד קרול גרס כי מטרת הרומן הייתה למתוח ביקורת על החברה המעמדית בצרפת ולכן ההתמקדות היא בחברה הצרפתית ולא ביחסה של גרמניה כלפי היהודים.
נתן ברכר טען כי ראייתה של נמירובסקי בעת כתיבת הרומן הייתה מוגבלת ולכן לא יכלה להבין את האיום האמיתי של הנאציזם, ומכאן הייצוג החסר של המלחמה ברומן.
בשנת 2014 יצא לאקרנים עיבוד הקולנועי ליצירה.
הסרט בוים על ידי סאול דיב ומתמקד בחלקו השני של הרומן, "דולצ'ה".
הסרט הוא בכיכובם של מישל ויליאמס, המשחקת את דמותה של לוסיל אנז'ליה, ומתיאס שונארטס, המגלם את הקצין הגרמני סגן ברונו פון פאלק.
דיאמונטה קיאבה ולנטין הרפר היא זמרת-יוצרת וראפרית אמריקאית, הידועה בשם הבמה סוויטי (Saweetie).
בשנת 2018, הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה High Maintenance, אשר זכה להצלחה כאשר נכנס למצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
בשנת 2019, הוציאה את להיטה הגדול ביותר "My Type", אשר קיבל את תואר הפלטינה הכפולה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
בשנת 2017, הוציאה סוויטי את סינגל הבכורה שלה, "Icy Grl".
השיר זכה להצלחה, תוך שקיבל את תואר הפלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על מכירות של למעלה מ-1,000,000 עותקים במדינה.
השיר הגיע אל המקום ה-16 במצעד השירים הקצביים.
בהמשך, הוציאה את השיר "Up Now" ואת "Pissed", אשר לא זכו להצלחה כמו הקודם.
בשנת 2019, הוציאה את להיטה "My Type", אשר הגיע אל המקום הראשון במצעד השירים הקצביים, תוך שנכנס אל מצעד הבילבורד הוט 100. באותה השנה הוציאה את המיני-אלבום השני שלה Icy, אשר הגיע אל המקום ה-50 במצעד אלבומי ה-R&B\היפ הופ.
לאחר ההצלחה לזה זכתה בשנת 2019, נבחרה סוויטי לשיר את השיר "Sway with Me", מתוך פסקול הסרט "ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת", לצד מייגן די סטליון ונורמני שביצעו את "Diamonds", ודוג'ה קאט שביצעה "Boss Bitch".
השיר זכה להצלחה כאשר הגיע אל המקום ה-32 במצעד השירים של ניו זילנד.
כמו כן, סוויטי הוציאה ביחד עם הטיקטוקרית והזמרת לורן גריי, את השיר "Can't Do It", במאי 2019.
סוויטי הנחתה את פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2021. היא קיבלה מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריית תגלית השנה.
בשנת 2024 שיחקה בעונתה השלישית של סדרת הפשע "BMF" ברשת Starz בתור קיאה.
סוויבלובו הוא ראיון של המחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
בשטח הראיון ישנם יותר מ-40 ארגונים, כולל כמה בעלי משמעות פדרלית: מפעל המראה במוסקבה, מפעל רוסטוקינסקי, המכון המדעי לבניית תעבורה ומפעל כלי הנגינה של לירה.
כמו כן בסוויבלובו ישנם מרכזים עסקיים מסוג B ו-B +.
מרגע הצטרפות הריאיון למוסקבה ותחילת ההתפתחות ההמונית, הבסיס של בנייני הדיור של הראיון היה מורכב מבניינים בני חמש ותשע קומות.
מאז הקמתם בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים, הבניינים התיישנו, ולכן בתחילת שנות התשעים הם נכללו בתוכנית ההריסה והיישוב מחדש של דיור רעוע.
בשנת 2016 הושלמה פירוק בתי חרושצ'ובקה, מקומם תפס 248 אלף מ"ר בבניינים חדשים.
כנסיית השילוש נותנת החיים בסוויבלובו
תחנות מטרו "סוויבלובו" ו"בוטניצ'סקי סאד"
בסוויבלובו צולמה סצנה באתר בנייה מהסרט מבצע חיריק והרפתקאות נוספות של שוריק.
סוויט טות': נער עם קרניים היא סדרת דרמת פנטזיה אמריקאית, המבוססת על קומיקס באותו השם מאת ג'ף למיר.
הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס ב-4 ביוני 2021.
ביולי 2021, נמסר כי הסדרה חודשה לעונה שנייה, שעלתה לשירות ב-27 באפריל 2023. במאי 2023 פורסם כי הסדרה חודשה לעונה שלישית ואחרונה.
עלילת הסדרה מתרחשת לאחר "ההתפוררות הגדולה" – אירוע מסתורי שהרס את העולם והוביל להופעתם המסתורית של בני כלאיים – תינוקות שנולדו כהכלאה בין בני אדם לבעלי חיים.
כשהם לא בטוחים אם בני הכלאיים הם הגורם או התוצאה של הנגיף, בני אדם רבים ברחבי העולם חוששים לחייהם וצדים אותם.
לאחר עשור של חיים בבטחה בביתו המבודד שביער, ילד-אייל בשם גאס מתיידד במפתיע עם מתבודד נווד בשם טומי ג'פרד.
יחד, השניים יוצאים להרפתקה יוצאת דופן ברחבי אמריקה השוממה וההרוסה בחיפוש אחר תשובות – על מוצאו של גאס, על עברו של טומי ועל משמעותו האמיתית של המושג "בית".
בדרך, השניים נתקלים בבני ברית ואויבים לא צפויים, וגאס לומד במהירות שהעולם השופע והמסוכן מחוץ ליער מורכב יותר ממה שאי פעם יכול היה לדמיין.
פירוש שם הסדרה "סוויט טות'" הוא "חיבה לדברי מתיקה".
זהו הכינוי של גאס, גיבור הסדרה, שניתן לו בשל חיבתו לממתקים.
נונסו אנוזי – טומי ג'פרד
אדיל אקטר – ד"ר סינג
ויל פורטה – אביו של גאס
ניל סנדילנדס – הגנרל סטיבן אבוט
סטפניה לאווי אוון – ביר
עליזה ולני – ראני סינג
בנוסף, עלילת הסדרה מסופרת על ידי ג'יימס ברולין.
ב-16 בנובמבר 2018 פורסם כי שירות הזרמת המדיה "הולו" הזמינה פיילוט לעיבוד טלוויזיוני פוטנציאלי לסדרת הקומיקס "סוויט טות'".
הפיילוט נכתב ובוים על ידי היוצר ג'ים מיקל, שאף היה אמון על ההפקה בפועל לצדם של רוברט דאוני ג'וניור ואשתו, סוזן דאוני, אמנדה ברל ולינדה מורן.
ב-9 באפריל 2020, הוכרז כי "נטפליקס" רכשה את זכויות הפקת ושידור הסדרה מ"הולו".
ב-12 במאי 2020, נודע כי "נטפליקס" הזמינה מההפקה עונה ראשונה בת שמונה פרקים.
במאי 2023 פורסם כי הסדרה חודשה לעונה שלישית ואחרונה.
ב -12 במאי 2020, דווח על ליהוקם של כריסטיאן קונברי, נונסו אנוזי, אדיל אקטר וויל פורטה לצוות השחקנים הראשי בעוד שדווח שג'יימס ברולין לוהק לגילום דמותו של מספר העלילה.
ב־30 ביולי 2020, דווח על הצטרפותה של דניה רמירז לצוות השחקנים הראשי.
ב-19 באוגוסט 2020, דווח על ליהוקו של ניל סנדילנדס לצוות השחקנים הראשי.
ב-30 בספטמבר 2020, דווח על ליהוקה של סטפניה לאווי אוון לצוות השחקנים הראשי.
ב־2 בנובמבר 2020, דווח על קידומה של עליזה ולני לצוות השחקנים הראשי, לאחר שלוהקה במקור לתפקיד משני, לקראת בכורת הסדרה.
ביולי 2020, ניו זילנד העניקה לצוות ההפקה של הסדרה אישור להתחיל את הצילומים, חרף המגבלות והאיסורים שהוטלו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
ב-1 באוקטובר 2020, דווח כי צילומי הסדרה התחדשו לאחר שהושבתו חודשים קודם לכן.
צילומי הסדרה הסתיימו באמצע דצמבר 2020.
ב-29 באפריל 2021, פורסם כי הסדרה עתידה לעלות לשידור בכל הפלטפורמות של "נטפליקס" ב-4 ביוני 2021.
סוויט טות' היא סדרת חוברות קומיקס, שנכתבו וצוירו על ידי ג'ף למיר הקנדי ופורסמה על ידי חותם ורטיגו מבית DC Comics.
מכונה בשם "מקס הזועם פוגש את במבי" ועלילתו מתרחשת בסביבה פוסט-אפוקליפטית כפרית ברובה, שבה יצורים מסוימים הם יצורי כלאיים אנושיים עם בעלי חיים.
לאחר סיום הסדרה המקורית בינואר 2013, סדרת המשך, שכותרתו "השיבה", החל להתפרסם בנובמבר 2020 ואילו עיבוד טלוויזיוני ייצא לנטפליקס ב-4 ביוני 2021.
גאס, ילד צעיר עם תווי צבי, חי חיים שקטים עמוק ביער עם אביו.
הוא לומד דברים רבים, החל מטיפול רפואי ועד נבואה דתית.
אף על פי שהוא אוהב את אביו הדתי, הוא משתוקק לברוח כשהוא לומד שאין אש מעבר לעצים, אלא פשוט עוד אדמה.
זמן מה לאחר שאביו של גאס נפטר ממחלה, גברים מוזרים באים ללכוד אותו.
הם נהרגים על ידי ג'פרד, שמבטיח אז לקחת את גאס למקדש.
בדרך הם נתקלים בבעיות רבות.
אנשי כת היברידיים כמעט הורגים את ג'פרד אבל גאס מציל אותו.
לאחר מכן סוויט טות' ('שן מתוקה') זוכה בכינויו על ידי אכילת כל הממתקים / מנת האוכל של ג'פרד, אף על פי שהוא צבר יותר אוכל בזמן שג'פרד התאושש.
הצמד גם מחלץ כמה נשים מטבעת זנות.
בסופו של דבר, ג'פרד מסגיר את גאס לידי מתקן מדעי נורא בתמורה לעצמות אשתו.
מתברר שמגפה מסתורית חיסלה את האנושות ומנהיג המתקן, אבוט, יחד עם המדען ד"ר סינג, מאמינים שליצורי הכלאיים של חצאי חיות חצאי בני-אדם יש קשר לזה.
בפלאשבק אנו למדים שג'פרד היה שחקן הוקי לשעבר שהגן על אשתו לואיז בעולם הפוסט אפוקליפטי.
בסופו של דבר, לואיז גילתה שהיא בהריון וג'פרד מתרצה כשמיליציה, בראשות אבוט, מציעה הגנה.
אולם כל זה היה זה תכסיס, כאשר אבוט וסינג ביצעו ניסויים בנשים בהריון ובתינוקות כלאיים כדי לנסות למצוא תרופה למגפה.
ג'פרד מוחזק בכלוב, אך בסופו של דבר הוא משוחרר על ידי ג'וני, אחיו של אבוט, השומר במתקן.
ג'וני אומר לג'פרד שאשתו מתה וג'פרד משתולל במתקן.
הוא נתפס מחדש, ואבוט מאפשר לו לצאת מהמחנה, ואומר לו שהוא יכול להשאיר את שרידי גופת אשתו אם יביא לאבוט ילד כלאיים.
זו הסיבה שג'פרד בגד בגאס, והוא פונה הביתה כדי לממש את ההבטחה לאשתו שהוא "יחזיר אותה הביתה".
גאס, למרות הזוועות, מתיידד עם אחרוני ילדי החיות במקום, נערת החזיר וונדי, נער בובי המחוספס למחצה ונער איילים שקט.
גאס מהופנט על ידי ד"ר סינג, שנכנס עמוק לזכרונו כדי לגלות את האמת על לידתו.
הוא מגלה שאביו של גאס היה מטורף, ואולי אף היה אחראי לאפוקליפסה.
הוא מתעקש שאבוט ייקח אותו ליער.
הם מגלים תנ"ך שנכתב על ידי אביו של גאס, אך אין שום עדות לאם בקברה, בדרך חזרה למחנה, סינג מתחיל להאמין בכתבים.
ג'פרד, המום מאשמה וחיים חסרי כיוון, מחליט להציל מחדש את גאס.
הוא מגייס את בקי ולוסי, את הנשים שהציל ומאות כתות כלאיים.
בעזרת ג'וני הילדים בורחים, אם כי גאס נאלץ להרוג ילד תנין אבוד.
תוך כדי תנועה ג'פרד וגאס חולקים חלום זהה על אלסקה.
קרב והתערבותו של ג'וני מאפשרים לג'פרד ולנשים לברוח עם הילדים וד"ר סינג, שמתעקש להגיע.
לכאורה, באדי אבוד לתשומת לבם הרצחנית של אנשי הכת ההיברידיים.
באותה עת נראה שהוא חושב שג'פרד הוא אביו.
למרות המהומה הרגשית, הקבוצה סוגרת עליהם כדי להגן על הילדים שעדיין איתם.
באדי נלקח על ידי אבוט.
איכשהו, המנהל כעת ידידותי ואוהד כלפי הנער הפצוע, הגונח.
גאס, ג'פרד, בקי, לוסי, וונדי, בובי, ג'וני וסינג נקלעים לסכר מסתורי.
אף על פי שהסיפור מתרחש בתחילה בנברסקה, הנוף בהשראת ביתו הקודם של למיר במחוז אסקס.
הסדרה שואבת השפעה מ"ילד וכלבו של ריצ'רד קורבן" שנכתב על ידי הרלן אליסון ו"המעניש: הסוף", שנכתב על ידי גארת' אניס.
גאס – ילד בן 9 עם קרניים, הראשון מזן חדש של הכלאה אנושית / חיה שהופיע לאחר מגפה אפוקליפטית של נגיף לא ידוע.
שגודל לבדו על ידי אביו הדתי בשמורת טבע בנברסקה, הוא מחליט לעזוב את בית היער שלו עם ג'פרד לאחר שאביו נפטר ממחלה לא ידועה.
טומי ג'פרד – איש אלים שמקבל את גאס ומבטיח להוביל אותו ל"השימור" (מקום מפלט מעולה לילדים היברידיים).
הדמות התבססה על פרנק קאסל המבוגר ("המעניש" של מארוול)
ד"ר סינג – מדען העורך ניסויים בבני אדם / בעלי חיים היברידיים.
הוא מתעניין במיוחד בגאס בגלל גילו לכאורה שקדם למגפה.
וונדי – ילדת חזיר היברידית שגאס פוגש במחנה המיליציה.
נראה שהיא בערך באותו גיל של גאס.
היא גודלה על ידי אם חד הורית ורואה בלוסי וג'פרד כדמויות אם ואב.
ב-16 בנובמבר 2018 הוכרז כי שירות הסטרימינג הולו הזמין פיילוט לעיבוד פוטנציאלי של סדרת טלוויזיה לסדרת הקומיקס.
הפיילוט נכתב ובוים על ידי ג'ים מיקל שגם הפיק לצד רוברט דאוני ג'וניור, סוזן דאוני, אמנדה ברל ולינדה מורן.
ב-9 באפריל 2020 הוכרז כי הסדרה הועברה מהולו לנטפליקס.
ב-12 במאי 2020, נטפליקס הזמינה עונה ראשונה המורכבת משמונה פרקים.
קאסים דאוד דין , הידוע בשם הבמה סוויז ביטז (Swizz Beatz), הוא מפיק מוזיקלי, ראפר ומנהל מוזיקלי אמריקאי.
דין בילה את רוב ילדותו עם אימו בצפון מזרח ברונקס, שם נחשף לראשונה להיפ הופ.
לאחר שהשיג את הציוד הנדרש מאביו החורג ומדודיו, החל לעסוק בתקליטנות כנער ונהנה ממעט הצלחה.
לאחר שעבר לאטלנטה עקב מעורבותו החוזרת והנשנית בהתנהגות אלימה בבית הספר התיכון שלו, הוא החל לעבוד עם דודיו, ג'ואקווין ודארין דין, יחד היו המנהלים של חברת התקליטים ראף ריידרס.
הוא החל להפיק מוזיקה בגיל 16. שנה לאחר מכן, ב-1998, מכר את הביט הראשון שלו לראפר DMX, שהפך להסינגל המוביל מאלבום הבכורה שלו, "Ruff Ryders' Anthem".
באותה השנה החל דין להפיק שירים לאמני היפ הופ כגון ג'יי-זי ונוריגה.
ב-2001 היה למפיק המרכזי באלבום הבכורה של הראפרית איב, Let There Be Eve...Ruff Ryders' First Lady.
ב-2002 הוציא דין את אלבום האוסף הראשון שלו, Swizz Beatz Presents G.H.E.T.T.O.
Stories, שזכה לתשומת לב בזכות סגנון ההפקה שלו.
באותה השנה, הוציא דין שני סינגלים, "Guilty" ו-"Bigger Buisness", שנכנסו למצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ.
ביוני 2007, סוויז ביטז הפיק והשתתף בסינגל של הראפר קאסידי, "My Drink n My 2 Step", שהגיע ל-40 הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי.
ב-21 באוגוסט 2007 הוציא את אלבום הבכורה שלו, One Man Band Man.
האלבום הגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד 200 ומכר כ-45,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו.
בשנת 2009, דין הפיק סינגלים פופולריים רבים, בהם "Nasty Girl" של לודאקריס, "Who's Real" של ג'יידאקיס, "Million Dollar Bill" של ויטני יוסטון, "I Can Transform Ya" של כריס בראון וליל ויין ו-"On to the Next One" של ג'יי-זי.
על האחרון קיבל סוויז ביטז את פרס גראמי הראשון שלו, בקטגוריית "ביצוע הראפ הטוב ביותר על ידי צמד או הרכב"
ב-2018 יצא אלבומו השני של סוויז ביטז, Poison.
האלבום כולל הופעות אורח של ליל ויין, קנדריק לאמאר, ג'יידאקיס, נאז, פושה טי, יאנג ת'אג, 2 צ'יינז ועוד.
הוא הגיע למקום ה-73 במצעד הבילבורד 200.
במרץ 2020 השיק יחד עם המפיק טימבלנד את תוכנית הרשת Verzuz.
ב-2021, בעבור פועלו בתוכנית, נכלל סוויז ביטז ברשימת טיים 100 של מגזין טיים.
דין והזמרת משונדה טיפרר החלו לצאת בשנת 1998. ההריון הראשון שלהם הסתיים במות עובר תוך-רחמי בשנת 2000. באותה השנה נולד בנם הראשון.
דין וטיפרר נישאו ב-2004. בדצמבר 2006 נולד בנם השני.
ב-2008 נולדה בתו השלישית, עם הזמרת הבריטית ג'אנה סבסטיאן, אותה הכיר ב-2007. דין גילה על ביתו שנה לאחר לידתה.
בשנת 2008, דין וטיפרר הודיעו על פרידתם.
לדברי דין, הם נפרדו תשעה או 10 חודשים לפני לידת בתו.
במאי 2010 התגרשו באופן רשמי.
במהלך תקופה זו, יצא דין עם הזמרת אלישה קיז, אותה הכיר מאז נעוריו.
במאי 2010 הודיעו שהם מאורסים ומצפים לבנם הראשון.
הם נישאו ביולי 2010 בטקס פרטי ליד הים התיכון.
קיז ילדה את בנם הראשון באוקטובר 2010. בדצמבר 2014 נולד בנם השני.
סוויטה צרפתית (במקור: Suite Française) הוא סרט קולנוע משנת 2015 בבימויו של פול דיב, עם מישל ויליאמס, מתיאס שונארטס וקריסטין סקוט-תומאס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על הרומן סוויטה צרפתית של אירן נמירובסקי שנרצחה באושוויץ.
הוא מתאר קשר רומנטי בין בחורה צרפתייה לקצין גרמני הגר בביתה בכפר כבוש על ידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה.
הצילומים נערכו בכפר מרוויל בצפון צרפת ליד הגבול עם בלגיה.
המלחין ראל ג'ונס היה מועמד לפרס על הפסקול בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-69. נעימת הנושא הראשי הולחנה על ידי אלכסנדר דספלה שגם מבצע אותה בסרט.
צרפת, 1940 - צבא גרמני נכנס לכפר בוסי בצפון צרפת.
התושבים נאלצים לארח בבתיהם חיילים וקצינים.
לוסיל אנז'לייה (מישל ויליאמס) גרה עם חמותה חמורת הסבר מאדאם אנז'לייה (קריסטין סקוט-תומאס) לאחר שבעלה גסטון נשבה על ידי הגרמנים והוא כעת שבוי מלחמה בגרמניה.
היא מתלווה לחמותה בגביית תשלום שכירות מאיכרים הגרים בבתים של מאדאם אנז'לייה.
ראש הכפר הויקונט (אלכסנדר למברט) ואשתו (הרייט וולטר) הם משתפי פעולה עם הגרמנים.
בכפר גרה משפחת לבארי, האב בנואה (סם ריילי) והאם מדלן (רות וילסון).
בנואה צולע לאחר שנפל מסוס.
הוא שונא את הגרמנים ומחזיק בביתו רובה שלא מסר להם.
אובר-לויטנט קורט בונט (טום שילינג) מתארח בביתם ומטריד מינית את מדלן לזעמו של בנואה.
אובר-לויטננט ברונו פון פאלק (מתיאס שונארטס) מתארח בבית הגדול של מאדאם אנז'לייה.
הוא חובב מוזיקה ומלחין קטע לפסנתר בשם "סוויטה צרפתית".
לוסיל שחובבת מוזיקה מתאהבת בו והם מתחילים רומן אהבה שידוע למאדאם אנז'לייה ולאנשי הכפר.
לוסיל מגלה שהדיירת שלהם סלין (מרגו רובי) מקיימת יחסים עם חייל גרמני אבל זו מטיחה בפניה כי גם גסטון בגד בה ויש לו גם בת.
עובדה זו מקרבת יותר את לוסיל לברונו.
בנואה גונב תרנגולות מהויקונט ואשת הוויקונט תופסת אותו ומלשינה לגרמנים כי הוא מחזיק נשק.
בונט פורץ לביתם בראש כיתת חיילים ומתחיל להתאבק עם בנואה שמצליח להרוג אותו ביריה מרובהו.
בנואה נמלט והגרמנים מתחילים במצוד נרחב ומזהירים את התושבים לבל יחביאו אותו.
מדלן מבקשת מלוסיל להחביא את בעלה והיא מסכימה ברשותה של חמותה.
הגרמנים עוצרים את הוויקונט ומזהירים כי אם לא יוסגר בנואה תוך 48 שעות הוא יוצא להורג.
כשזה לא קורה מתמנה ברונו למפקד כיתת היורים והויקונט מוצא להורג בכיכר הכפר.
לוסיל רוצה להבריח את בנואה לפריז ומבקשת מברונו אישור מעבר.
הוא מסכים אך חושד בה וכותב כי יש לערוך חיפוש במכונית.
לוסיל נוסעת כשבנואה בתא המטען.
הגרמני בנקודת הבדיקה בודק את האישור ופוקד לפתוח את תא המטען ואז בנואה ולוסיל יורים והורגים אותו וחייל גרמני נוסף.
לוסיל מאיימת עליו באקדחה אך לא יורה.
ברונו עוזר לה להכניס את בנואה שנפצע בזרועו, לאוטו.
הם נפרדים ובסיום נאמר שברונו מת במלחמה ולוסיל ובנואה הצטרפו למחתרת הצרפתית.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותמישל ויליאמסלוסיל אנז'לייהמתיאס שונארטסברונו פון פאלקאובר-לויטננטקריסטין סקוט-תומאסמאדאם אנז'לייהסם רייליבנואה לאבארירות וילסוןמדלן לאבאריקלייר הולמןמרתהמשרתת בבית אנז'לייהמרגו רוביסליןלמברט וילסוןהויקונטראש הכפרהארייט וולטראשת הוויקונטאלכסנדרה מריה לרהלאהיהודיה פליטהטום שילינגקורט בונטאובר-לוטננט
סוויטות כרמן הן שתי סוויטות של מוזיקה תזמורתית שנלקחו מהמוזיקה של האופרה כרמן של ז'ורז' ביזה משנת 1875 ולוקטו לאחר מותו על ידי חברו ארנסט גיראו.
הם דבקים מאוד בתזמור של ביזה, אולם סדר הרמזים המוזיקליים הוא בסדר כרונולוגי הפוך, ואינם דבקים בגרסאות האופראיות לחלוטין, למרות שהסוויטה שואבת השראה ישירה מהאופרה של ביזה.
גיוראו גם כתב את הרזיטיבים לכרמן, וחיבר את הסוויטה השנייה מתוך המוזיקה שביזה כתב למחזה הנערה מארל.
פרלוד (לה מייג'ור) – מערכה 1 (מניע גורלי)
ארגונז (רה מינור) – הפסקה לפני מערכה 4
אינטרמצו (מי במול מייג'ור) – הפסקה לפני מערכה 3
סגווידיה (רה מייג'ור) – מערכה 1, כרמן: "ליד חומות סביליה"
הדרקונים של אלקלה (סול מינור/סול מייג'ור) – הפסקה לפני מערכה 2
הטוריאדורים (לה מייג'ור) – פתיח מהקדמה למערכה 1 ותהלוכה של הטוראדורים ממערכה 4: "הנה הם!
סוויטה מס' 1 פורסמה בשנת 1882.
צעדת המבריחים (דו מינור) – מערכה 3, פזמון: "הקשב, הקשב, חבר!"
הבנרה (רה מינור/רה מז'ור): מערכה 1, אריה (כרמן) – "אהבה היא ציפור מרדנית"
נוקטורן (מי במול מז'ור): מערכה 3, אריה (מיקאלה) – "אני אומרת ששום דבר לא מפחיד אותי"
שיר הטוראדור (פה מינור/פה מז'ור) – מערכה 2, הקדמה ואריה (אסקמילו): "לברכתם, הריני להשיב"
המשמר העולה (רה מינור) – מערכה 1: "עם המשמר העולה, הגענו, הנה אנחנו!"
שיר בוהמי (מי מינור) – מערכה 2, ריקוד צועני: "מוטות הסיסטרום צלצלו"
סוויטה מס' 2 ארוכה יותר מהסוויטה הראשונה.
75) היא סוויטה לפסנתר שהולחנה בידי המלחין הצרפתי בין הסוגה האימפרסיוניסטית במוזיקה הקלאסית קלוד דביסי בשנת 1890, אך עשה בה שינויים קלים טרם פרסומה הסופי ב-1905. הפרק השלישי ביצירה, Clair de lune הוא אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר של דביסי, ולפסנתר בכלל.
בתחילה לא התכוון דביסי לפרסם את היצירה משום שלטענתו לא משקפת את סגנונו הבוגר.
עם זאת, ב־1905 שינה את דעתו כאשר מוציאו לאור שכנע אותו להוציא בכל זאת את היצירה, שבדיעבד תהפוך למבין הנודעות שביצירותיו.
ניכר כי דביסי עשה שינויים מרובים ביצירה עד לפרסומה הסופי, בעיקר בשמות הפרקים, שקיבלו את שמם על שם הפואמות שכתב פול ורלן.
כך למשל, שם הפרק השלישי והמפורסם שביצירה הפך ל"אור הירח" אחרי שנקרא בהתחלה "טיילת מעוררת הרגשות".
בפואמה "אור הירח" ישנו אזכור לברמסק, שם הסוויטה כולה.
"אור הירח" – רה במול מז'ור
פספיד – פה דיאז מינור
סוויטת הולברג (בנורווגית: Fra Holbergs tid, מקוטלגת כאופוס 40) היא סוויטה מוזיקלית בת 5 פרקים שהלחין המלחין הנורווגי אדוורד גריג בשנת 1884. היצירה נכתבה לציון 200 שנה להולדת לודוויג הולברג, סופר, מחזאי והוגה דעות נורווגי ואחד החשובים במדינה.
יצירה זו מורכבת מסגנונות מוזיקליים האופיינים לתקופתו של הולברג, המאה ה־17. היא אחת היצירות הידועות של המלחין, אך ידועה במידה פחותה משל יצירתו המפורסמת ביותר, פר גינט.
במקור תכנן גריג לכתוב את הסוויטה לכלי מקלדת, אך בסופו של דבר תזמר אותה לכלי מיתר.
היצירה מורכבת מחמישה פרקים, כולם למעט הפרק הרביעי בסולם סול מז'ור.
הפרקים הם סגנונות ריקוד כמקובל למבנה של סוויטה:
ריגדון – סול מז'ור – >> סול מינור
סווינג הוא תת-ז'אנר של מוזיקת ג'אז, שהתפתח בשנות ה-20 של המאה ה-20 ומאופיין בקצביות שיש לה ביטוי חיצוני בתנועה בולטת לעין (של מתופף, של רגל, הכאה באצבע צרדה או תנועת גוף), או קלילות והתאמה לריקוד.
שמו ניתן לו מהתכונה של קטע ג'אז או של ביצועו, הגורמת לו להישמע קליל, במקצב מיטלטל קלות ומעט קופצני.
כדי ליצור את תחושת הסווינג משתמשים במקצב של ארבעה רבעים, והדגשים הם על הרבע השני והרביעי (בשונה ממוזיקה קלאסית ורוק בו הדגשים הם ברבע הראשון ובשלישי).
כמו כן המקצב מחולק לצמדים של שמיניות.
שמיניות אלו נקראות "שמיניות סווינג" ולעיתים נשמעות כטריולה שאורך השמינית הראשונה בה הוא רבע.
בין מובילי הביג בנדס המפורסמים בתחום הסווינג נמצאים בני גודמן, קאונט בייסי ודיוק אלינגטון.
יש גם סגנון ריקוד הנקרא סווינג.
בג'אז המודרני משתמשים לרוב במקצב סווינג.
הסווינג היה אסור בגרמניה הנאצית לפני מלחמת העולם השנייה כיוון שנכתב גם על ידי יהודים ושחורים.
מועדוני סווינג היו בלתי-חוקיים ונסגרו על ידי הממשל הנאצי.
הסרט "נערי הסווינג" עוסק בתקופה זו ובהתמודדות בני הנוער (שנקראו "נערי הסווינג") עם האיסור על האזנה וריקוד לצלילי הסווינג.
ה"סווינג הצועני" נוצר על ידי הגיטריסט הצועני ג'אנגו ריינהארדט שנחשב אחד מנגני הג'אז האירופאיים הבודדים שהשפיעו גם על הג'אז האמריקאי.
במאה ה-21 זכה הסווינג לתחייה מחודשת, כחלק מאופנת הרטרו והווינטג' המאפיינים זרם תרבותי זה.
התחייה המחודשת הזו כללה גם את לידתו של סגנון מוזיקלי חדש, אלקטרו סווינג, שמשלב את הסווינג עם מוזיקת האוס וסוגים אחרים של מוזיקה אלקטרונית.
סווינגל סינגרס הוא הרכב המתמחה במוזיקת א-קפלה (שירה ללא ליווי כלי נגינה), שהוקם בשנת 1963 בפריז, בידי וורד סווינגל האמריקאי.
כעבור עשר שנים סווינגל נסע ללונדון לאחר שהתפרק ההרכב הצרפתי, והקים בה הרכב בריטי בעל אותו שם.
הגם שמאז עברו כמה דורות של זמרים, ההרכב פעיל עד עצם היום הזה.
הסווינגל סינגרס קנו לעצמם שם של וירטואוזים של הקול האנושי.
הרפרטואר של ההרכב, הנע מעיבודי א-קפלה למוזיקה קלאסית ועד ביצועים קוליים לסטנדרטים של ג'אז.
למעשה, חלק ניכר מתהילתם בא להם דווקא מהחיבור בין השניים: עיבודי ג'אז ליצירות של י.ס.
בשנת 1998 ביצעו הסווינגל סינגרס את האופרה "הנער והקסמים" מאת המלחין הצרפתי מוריס ראוול בביצוע מיוחד ובהשתתפות התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בניצוחו של מנדי רודן.
בשנת 1963 שימש וורד סווינגל כזמר ליווי באולפן הקלטות בפריז, וליווה יחד עם עמיתיו את שארל אזנבור, אדית פיאף, ואחרים.
כשהחלה קבוצת המלווים לעבוד עם מישל לגראן, שהיה אז בתחילת דרכו, נחשפו לעיבודי ג'אז קוליים.
בספרו "Swingle Singing" כותב סווינגל:
נכון ל-2011 השתתפו 74 זמרים בהרכבים השונים של הלהקה.
ההרכב בשנים האחרונות מונה ארבעה זמרים וארבע זמרות:
סופרן: ג'ואנה גולדסמית-אטיסון ושרה ברימר
אלט: לוסי ביילי וקלייר ווילר
טנור: ריצ'רד אטיסון וכריסטופר ג'יי
בס: טוביאס הוג וקווין פוקס
עד שנת 2007 שרה במסגרת ההרכב הזמרת הישראלית כנרת ארז.
סוויס אינטרנשיונל אייר ליינס או בקיצור: סוויס היא חברת הדגל של שווייץ.
החברה נמצאת בבעלותה של חברת לופטהנזה הגרמנית, והיא חברת התעופה הגדולה במדינה.
בסיסה המרכזי של סוויס הוא בנמל התעופה הבינלאומי ציריך-קלוטן ובסיסה המשני בנמל התעופה הבינלאומי של ז'נבה.
סוויס נוסדה לאחר התמוטטות "סוויסאייר" בשנת 2002 בעקבות הליך פירוק, שנגרמה מהתנהלות פיננסית לקויה.
האסטרטגיה העסקית של סוויסאייר, שכללה התרחבות העסקים, רכישת מטוסים חדשים וכן רכישת חברת התעופה הבלגית סבנה, התגלתה כגורמת הפסדים; בעקבות פיגועי הטרור של ה-11 בספטמבר, שפגעו בכל חברות התעופה הגדולות, התגלה בציבור מצבה החמור של סוויס והיא נאלצה להכריז על הליך פירוק (סבנה פורקה עוד קודם לכן).
חברת קרוסאייר, שהייתה חברת הבת של סוויסאייר לטיסות קצרות, קיבלה את רוב נכסי סוויסאייר ושינתה את שמה ל"סוויס".
עם רכישתה של סוויס על ידי לופטהנזה, היא התקבלה כחברה בברית סטאר אלייאנס, ברית חברות-התעופה בה חברה גם לופטהנזה, והצטרפה לתוכנית הנוסע המתמיד שלה - Miles & More.
בניסיון להתחרות בפעילותיהן של חברות התעופה הזולות, סוויס מפעילה היום את swiss sun - שירות המאפשר לנוסעים לטוס משווייץ אל יעדי נופש כגון לרנקה בקפריסין, ברצלונה, בורגס, וורנה במחיר מוזל.
כמו כן, סוויס מפעילה את swiss europe - שירות שמציע טיסות בתוך אירופה לערי בירה מרכזיות במחירים מוזלים.
החברה זכתה ב-2017 בתואר "חברת התעופה הטובה בעולם לטווחים קצרים" ע"פ מדד הסקרים של The Telegraph.
מעבר להיותה חברה בברית חברות התעופה סטאר אלייאנס וחלק מקבוצת לופטהנזה, לחברה הסכמי שותפות קוד עם חברות תעופה זרות שאינן חברות בברית סטאר אליאנס לקווים בטיסות המשך בעולם.
נכון לאוקטובר 2025 החברה מפעילה 2 טיסות יומיות בקו בין נמל התעופה הבינלאומי ציריך-קלוטן לנמל התעופה בן-גוריון.
הטיסות מבוצעות במטוסים מדגם אירבס A330-300 ובמטוסים ממשפחת האירבס A320.
סווינברן הוא הקטן מבין שני איים מלאכותיים הממוקמים במפרץ ניו יורק התחתון (השני מביניהם הוא האי הופמן).
אי זה, יחד עם האי הופמן, שימשו כאי בידוד ותחנת הסגר למהגרים שבאו לארצות הברית, ושהתגלו עם הגיעם לאליס איילנד, כנגועים במחלות מידבקות.
האי נוצר בשנת 1870 על שרטון מיוער על ידי הוספת מילוי קרקע.
עם הקמתו נקרא האי דיקס (Dix Island), על שם ג'והן דיקס , סנטור ומושל מדינת ניו יורק באמצע המאה ה-19. אולם שם האי שונה מאוחר יותר, והוא נקרא על שם ד"ר ג'והן ס.
סווינברן, גיבור מלחמת האזרחים ומנתח, שכקצין בריאות הנמל, פיקח על פיתוח האיים.
האי מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, כחלק מאזור הבילוי הלאומי Gateway.
לאחר מספר מגפות כולרה במאה התשע-עשרה, הממשל הפדרלי החליט על מערכת של סינון המהגרים על מנת למנוע התפרצות מגפות.
בשנת 1860 נערמו ערימות של חולות שנחפרו מנמל ניו יורק, לשני שרטונות, עד שיצרו את איי ההסגר החדשים: הופמן בגודל 45 דונם, ודיקס בגודל של 16 דונם.
האי סווינברן, או ההסגר התחתון, הושלם ב-1870, והאי הופמן, או ההסגר העליון, הושלם ב-1873.
כל הספינות מאיי הודו המערבית, דרום אמריקה או החוף המערבי של אפריקה – אזורים הידועים במחלות זיהומיות – נאלצו לעצור לבדיקה.
שם, חולים עברו חיטוי בגופרית, ואלו שהלכו לעולמם באי, הובלו לבית המתים או למשרפה, בהתאם לעונה, וכן להעדפות של קרוביהם או חבריהם.
ככלל, מהגרים שנחשדו במחלות כאלה, נלקחו לבית החולים בהסגר, ולא הורשו להגיע לאליס איילנד לכניסה למדינה, עד שהוכח שהם בריאים או נרפאו מהמחלה.
ככל שהתקדמו שנות ה-20, ההגירה לארצות הברית שככה מאוד., כך שהצורך במתקנים להסגר לא היה כה גדול.
ארצות הברית העבירה את חוקי ההגירה בשנת 1923 ו-1924, שהגבילו מאוד את כניסתם של אסייתים ודרום ומזרח אירופאים.
האיים סווינבורן והופמן ננטשו עד 1938. בשנת 1934, שריפה הרסה רבים מבנייני סווינברן ובעקבותיה, בין השנים 1934–1937, האי הופמן שימש להסגר תוכים מיובאים כאמצעי זהירות מפני קדחת התוכים, מחלה זיהומית שעלולה להתפשט לבני אדם.
בשנת 1938 – השירות הימי של ארצות הברית פתח בית ספר, בעיקר באי הופמן אך גם בסווינברן, להכשרת ימאים לצי הסוחר, שהופעל במהלך מלחמת העולם השנייה.
מאז מלחמת העולם השנייה הוצגו כמה הצעות לניצול איי סווינבורן והופמן.
בשנות ה-80, בתגובה לתוכניות של העיר ניו יורק לפתוח מקלטים חדשים לחסרי בית בתוך שכונות המגורים של סטטן איילנד, כמה מהתושבים שעלולים להיפגע, הציעו תוכנית שמעולם לא יושמה, לבניית מקלט לחסרי בית באי הופמן, באי סווינברן או שניהם.
כיום הם משמשים כמקלט לציפורים לציפורי חוף מקננות: אנפות למיניהן, שחפים למיניהם ואחרים, כמו גם כלבי ים – ומפוקחים על ידי שירות הפארקים הלאומיים – NPS וחברת אודובון של ניו יורק.
כיום באי סווינבורן יש חמישה מבנים מהותיים רעועים.
בין ההריסות הללו ניצבת ארובת לבנים, שכנראה קשורה למשרפה לשעבר המוזכרת לעיל.
סווינגמן הוא מונח המתאר כדורסלן אשר יכול לשחק הן בעמדת הקלע (2) והן בעמדת הסמול פורוורד (3).
אלו הם שחקנים רב-גוניים, היכולים "להתנדנד" (to swing) בין שתי העמדות, וזהו מקור שם המונח.
מושג ה"סווינגמן" הופיע לראשונה בין סוף שנות ה-70 לתחילת שנות ה-80 של המאה העשרים, כאשר קלעים כדוגמת ג'ורג' גרווין חומקים מחלוקת העמדות המסורתית.
הסווינגמנים מנצלים את יתרונותיהם – גובהם הבינוני והאתלטיות שלהם, ובייחוד נגד שומרים לא מתאימים: הם יחלפו בזריזות למול השומרים הגבוהים והחזקים, ומול השומרים הקטנים יותר הם יבצעו פוסט אפ (Post up) או יזרקו לסל מעליהם.
הסווינגמנים המגוונים ביותר יכולים לשחק אף ביותר עמדות: לדוגמה, מג'יק ג'ונסון, לארי בירד ולברון ג'יימס יכלו לשחק בכל חמש העמדות בכדורסל, וג'ורדן יכול היה לשחק לפחות בשלוש העמדות של שני הגארדים ושל הסמול-פורוורד (כסנטר ופאוואר פורוורד לא שיחק מפאת קומתו הנמוכה יחסית לעמדה זו (1.98 מטרים)).
מייקל ג'ורדן, לארי בירד, ג'וליוס ארווינג, קלייד דרקסלר, ג'ון האבליצ'ק, סקוטי פיפן, אלווין רוברטסון, קובי בראיינט, טרייסי מקגריידי, וינס קרטר, מייקל רד, פול פירס, גרנט היל, ג'ו ג'ונסון, ג'ייסון ריצ'רדסון, לברון ג'יימס, פול ג'ורג' וקורי מגטי.
מהכדורסל האירופי: אנתוני פארקר, סוני וימס ורודי פרננדס.
סוויני טוד: הסַפָּר השטן מרחוב פליט הוא סרט אימה/קומדיה שחורה מוזיקלי שבוים על ידי טים ברטון.
זהו עיבוד קולנועי למחזמר באותו שם זוכה פרס טוני של סטיבן סונדהיים ויו וילר משנת 1979, שחידש את הסיפור על דמותו האגדית של סוויני טוד, ספר אנגלי ורוצח סדרתי הרוצח את לקוחותיו עם תער גילוח, ובעזרתה של שותפתו, גברת לאבט, מעבד את הגופות שלהם לפשטידות בשר.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-21 בדצמבר 2007 ובבריטניה ב-25 בינואר 2008, וזכה לביקורות נלהבות.
הסרט זכה במספר פרסים, בהם פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ופרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר.
הלנה בונהם קרטר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי וג'וני דפ היה מועמד גם לפרס אוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
העלילה מתרחשת בלונדון של המאה ה-19, ומספרת את סיפורם של סוויני טוד ונלי לאבט.
טוד הוא בעל מספרה שנוהג לרצוח את לקוחותיו באמצעות תער גילוח, וגברת לאבט קוצצת את הגופות והופכת אותן למאפי בשר הנמכרים במסעדה שלה.
בפתיחה נראה הספר בנג'מין ברקר (ג'וני דפ) נשוי באושר לאישה יפה ואב לתינוקת.
השופט טרפין (אלן ריקמן) הוא שופט מושחת החושק באשתו של ברקר, ובעקבות כך מטיל עליו מאסר עולם.
אחרי 15 שנים בכלא באוסטרליה מצליח ברקר להימלט, והוא חוזר בספינה ביחד עם מלח צעיר בשם אנתוני הופ ללונדון.
הוא מכנה עצמו "סוויני טוד", ובלונדון מספרת לו נלי לאבט (הלנה בונהם קרטר) האופה ומוכרת פאי בשר, כי אשתו הרעילה את עצמה לאחר שהשופט טרפין ניצל אותה, וכי בתו היא בת חסותו של טרפין שגם מתכוון לשאת אותה לאישה.
טוד פותח מספרה מעל לחנותה של לאבט ברחוב פליט.
טוד פוגש ברחוב בספר איטלקי המכנה עצמו "אדולפו פירלי" (סשה ברון כהן) ואת העוזר שלו טובי.
טוד ופירלי מתחרים בתחרות גילוח בה מנצח טוד.
השופט בתחרות, בידל במפורד (טימותי ספול), הוא סגן ראש העיר ושותפו של טרפין, ולאחר התחרות טוד מבטיח לבמפורד גילוח חינם אם יגיע למספרתו.
לאחר כמה ימים פירלי מגיע למספרה וחושף עצמו כאנגלי ששמו דייוויד קונר, שעבד בילדותו במספרתו של ברקר.
מאחר שקונר זיהה את מר טוד כבנג'מין ברקר וניסה לסחוט אותו, טוד רוצח אותו עם תער, והוא קורבנו הראשון.
לאחר הרצח גברת לאבט החלה להעסיק בחנות שלה את טובי, שולייתו של פירלי.
השופט טרפין חושק בבת חסותו ג'ואנה (בתו של בנג'מין ברקר\סוויני טוד), והוא מאוכזב מסירובה להינשא לו.
במקביל אנתוני הופ המלח התאהב בג'ואנה כשהוא צפה בה מחלון ביתו של השופט טרפין, ומחליט להציל אותה.
בנפרד סגן ראש העיר מציע לטרפין להתגנדר על מנת שג'ואנה "תיפול לרגליו", ומציע לטרפין ללכת להתגלח אצל ספר מוכשר שהוא מכיר, סוויני טוד.
כאשר מגיע טרפין למספרה טוד מנסה להורגו, אך אנתוני נכנס לפתע ומבקש את עזרתו של טוד בעניין שחרור ג'ואנה.
טרפין זועם על כך שטוד בקשר עם אנתוני (אשר מנסה "לגנוב" ממנו את ג'ואנה) ועוזב לפני שטוד מצליח במזימתו.
טוד זעם על כך שלא הרג את טרפין, והחל להתאמן ברציחות אקראיות של לקוחות שלהערכתו איש לא ירגיש בהיעלמם.
בעצת גברת לאבט הם נפטרים מהגופות על ידי טחינת הבשר ושימוש בו כמילוי לפאי שזוכה להצלחה מרובה בקרב הלקוחות.
קבצנית זקנה ומטורפת מבינה מאין מגיע הבשר ומנסה להזהיר את הלקוחות, וגברת לאבט מנסה להיפטר ממנה.
בסוף הסרט נודע כי אותה קבצנית היא אשתו של סוויני טוד (לשעבר בנג'מין בארקר) שהרעל הטריף את דעתה; עובדה זו הייתה ידועה לגברת לאבט והייתה מניע לסילוקה של הקבצנית, היות שגברת לאבט התאהבה בסוויני טוד ורצתה להינשא לו.
במקביל אנתוני מחפש אחר ג'ואנה שנכלאה בבאדלם על ידי במפורד, מכיוון שהשופט טרפין גילה כי היא מעוניינת לברוח עם אנתוני.
אנתוני מצליח לשחררה מבאדלם באמצעות מכתב מסוויני טוד, בו הוא מביע רצון בשיערן של הבנות הכלואות שם למטרותיו כספר.
אנתוני מאיים על השומר באקדח, מלביש את ג'ואנה בבגדי נער, ומחביא אותה במספרה של טוד עד שיוכל למצוא מרכבה שתבריח אותם.
לקראת סוף הסרט טוד רוצח את במפורד, לאחר שהגיעו לאוזני האחרון שמועות על המתרחש במסעדה של גברת לאבט; לאחר מכן הוא רוצח את טרפין ואת הקבצנית שידעה את האמת על מילוי הבשר, ללא הבנת זהות האחרונה.
טוד כמעט הורג גם את ג'ואנה שהתחפשה לנער על מנת להימלט מטרפין, אך לשמע צרחה מגברת לאבט במרתף הוא נזעק למטה.
בדיעבד הוא מבין שהקבצנית הייתה אשתו, ושגברת לאבט שיקרה באומרה לו שהיא מתה.
תוך כדי ריקוד מטורף, בזעמו הרב הוא מטיח את גברת לאבט לתוך תנור המאפייה, מגיף דלתו ומניח לה להישרף בחיים.
הוא מתיישב על הקרקע, אוחז בגופת אשתו ומתאבל על מותה.
טובי שגילה על הרציחות והתחבא בינתיים בביוב, מגיח מאחורי סוויני טוד, ובאמצעות התער של טוד שהיה זרוק על הקרקע משסף את גרונו של טוד, סוויני ואשתו מתאחדים במותם.
ג'וני דפ - סוויני טוד/בנג'מין ברקר
הלנה בונהם קרטר - גב' לוביט
אלן ריקמן - השופט טרפין
טימותי ספול - בידל במפורד
סשה ברון כהן - אדולפו פירלי
ג'יימי קמפבל באוור - אנתוני
לורה מישל קלי - לוסי ברקר
ג'יין ויסינר - ג'ואנה ברקר
הצילומים החלו ב-5 בפברואר 2007, באולפני פיינווד והסתיימו ב-11 במאי, אף על פי שהייתה הפסקה קצרה בעקבות מחלה קשה שתקפה את בתו של דפ.
טים ברטון העדיף לצלם בלונדון, מקום שהוא "מרגיש בו בבית" מאז הצילומים של באטמן בשנת 1989. מעצב ההפקה, דנט פרטי יצר את לונדון, כהה ומרושעת כפי שהיא נראית בסרט, על ידי התאמת רחוב פליט וסביבתו.
ברטון תחילה העדיף לצלם מול מסך ירוק במידת האפשר אולם בסופו של דבר החליט כי משחק בלוקיישנים אמיתיים כדי להיכנס לאווירה הנדרשת ממשחק ושירה.
"אנשים ששרים מול מסך ירוק נראים יותר מנותקים", הוא אמר.
רשימת השירים לפי סדרם בסרט
הניו יורק טיימס כינה את הסרט: "עבודה של גאונות".
וכך גם כתב אורי קליין, כי סוויני טוד הוא סרטו הטוב ביותר של טים ברטון מאז המספריים של אדוארד.
הסרט שייך לסוגת הסרטים האפלים ויש בו מאפיינים גותיים, הוא כולו צבוע בגוונים קודרים - בהתאם למרירות של סוויני טוד עצמו, ולתאוותו היחידה לנקם.
הסצנה היחידה המצולמת באור יום מלא היא זו של הפנטזיה של גברת לאבט עליה ועל סוויני טוד יחד - פנטזיה שסוויני טוד עצמו ככל הנראה אינו שותף לה.
בהתאם לסוגת הסרט, קליין מדגיש גם כי הצהרתו העזה ביותר של ברטון היא:
מאידך קיים בסרט מימד של אלימות מרובה, ומוקרנות בו סצנות שפיכות דם, כולל צילומי תקריב של שיסוף הגרון.
בביקורת אודות הסרט נכתב: יש שהסתייגו מכך:
סוויני טוד הוא דמות בדיונית של רוצח שהופיעה לראשונה בסדרת סיפורים בשם "שרשרת הפנינים" במגזינים העממיים "פרסומי פני" בלונדון הוויקטוריאנית, בשנים 1846–1847. הסיפור הפך למרכיב עיקרי של המלודרמה הוויקטוריאנית.
לאחר מכן החלו להופיע גרסאות נוספות של הסיפור, והוא אף הוצג באותה תקופה כמחזה בלונדון.
דמותו הופיעה במספר סרטים: סרט אילם משנת 1928; סרט קולנוע בריטי מ-1936; בסרט טלוויזיה מ-1982 עם אנג'לה לנסברי; סרט טלוויזיה מ-1997 עם בן קינגסלי בתפקיד הראשי; ובסרט טלוויזיה של ה-BBC מ-2006 עם ריי וינסטון בתפקיד הראשי, ועם טום הארדי ודייוויד וורנר.
ב-1973 הוא הוצג כאנטי גיבור במחזהו של כריסטופר בונד שחידש את הסיפור הוויקטוריאני, וגרסה זו היוותה את הבסיס למחזמר מ-1979, ולסרט הקולנוע של טים ברטון מ-2007 עם ג'וני דפ בתפקיד הראשי.
הטענות שסוויני טוד היה דמות היסטורית שהייתה קיימת במציאות שנויות במחלוקת על ידי חוקרים שונים, אם כי ייתכן שהיו קיימים אב טיפוס דוגמתו.
בגרסה המקורית של הסיפור, טוד הוא ספר שמפיל את קורבנותיו על ידי משיכת הידית כשהם יושבים בכיסא-הספר שלו.
הקורבנות נופלים לאחור במורד דלת מסתובבת למרתף של חנותו, וזה גורם להם בדרך כלל לשבור את צווארם או את גולגולתם.
במקרה שנשארו בחיים, טוד היה יורד למרתף ומשסף את גרונותיהם עם סכין הגילוח שלו.
בחלק מהעיבודים תהליך הרצח הוא הפוך: טוד שיסף את גרונותיהם של לקוחותיו לפני שיגורם למרתף דרך הדלת המסתובבת.
אחרי שטוד שדד את חפציהם של קורבנותיו המתים, הגברת לובט, שותפתו לפשע (בחלק מהגרסות המאוחרות יותר, גם בת זוגו או המאהבת שלו), מסייעת לו בסילוקן של הגופות על ידי אפיית בשרם בפשטידות בשר ומכירתן ללקוחות תמימים של חנות העוגות שלה.
המספרה של טוד ממוקמת ברחוב פליט 186 בלונדון, בסמוך לכנסיית סנט דנסטן, והיא סמוכה לחנות העוגות של הגברת לובט או מחוברת אליה באמצעות מעבר תת-קרקעי.
ברוב הגרסאות של הסיפור, טוד והגברת לובט שכרו נער יתום שלא מודע למתרחש, טוביאס ראג, כדי לשרת את לקוחות חנות העוגות.
סוויס קוטג' היא שכונה ברובע קמדן שבצפון מערב לונדון.
השם מקושר למבנה ציבורי שנבנה בה בין 1803 ל-1804 ונקרא במקור בשם "הטברנה השווייצרית" ("The Swiss Tavern").
כיום המבנה משמש כפאב והוא מכונה "Ye Olde Swiss Cottage".
שירותים ציבוריים הקיימים באזור: בית קולנוע, ספרייה עירונית (הגדולה בקמדן), תיאטרון האמפסטד וחנויות לאורכה של דרך פינצ'לי (Finchley Road) העוברת באזור.
כמו כן נפתח מחדש בתחילת שנת 2006 מרכז ספורט גדול הכולל בריכות שחייה, חדר כושר ועוד.
את השכונה משרתת תחנת הרכבת התחתית "סוויס קוטג'".
סווינדון טאון הוא מועדון כדורגל אנגלי מהעיר סווינדון שבמחוז וילטשייר, המשחק בליגה האנגלית הרביעית.
האצטדיון הביתי של המועדון הוא קאונטי גראונד, ותכולתו 14,700 מקומות.
המועדון הוקם ב-1879 והפך למקצוען כעבור 15 שנים.
לאורך שנות קיומו זכה המועדון למספר תקופות מוצלחות, שהאחרונה מביניהן היא בין 1968 ל-1970. ב-1969 גבר המועדון על ארסנל בגמר גביע הליגה שנערך באצטדיון ומבלי, ואף העפיל לליגה השנייה.
בזכות הזכייה בגביע הליגה העפיל המועדון לטורנירים אירופיים, אך לא היה יכול להשתתף בהם כיוון ששיחק אז בליגה השלישית.
כפיצוי על כך המועדון הוכנס לטורניר גביע הליגה האנגלי-איטלקי ב-1969 וכעבור שנה לגביע האנגלי-איטלקי.
המועדון זכה בשני הטורנירים הללו.
בסיום עונת 1989/1990 העפיל המועדון לליגה האנגלית הבכירה לאחר שגברה בגמר הפלייאוף על סנדרלנד אך עלייתה בוטלה על ידי ההתאחדות הכדורגל האנגלית לאחר שהנהלת סווינדון הורשעה בניהול פיננסי גרוע ותשלומים לא חוקיים לשחקנים.
בסוף עונת 1992/1993 העפיל המועדון לפרמייר ליג לאחר שגבר על לסטר סיטי במשחקי הפלייאוף.
בעונתו היחידה בליגה הזו ספגה הקבוצה מעל ל-100 שערים, שיא הליגה.
שנה מאוחר יותר נשרה הקבוצה לליגה השלישית אך כעבור שנה חזרה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שסיימה ראשונה בליגה השלישית.
בעונת 1999/2000 נשרה הקבוצה שוב לליגה השלישית לאחר שסיימה אחרונה בליגת המשנה.
המועדון המשיך להידרדר ובעונת 2005/2006 ירד עד לליגה הרביעית אך כעבור שנה שב לליגה השלישית.
בעונת 2009/2010 הפסידה סווינדון בגמר הפלייאוף על ההעפלה לליגת המשנה למילוול וכעבור שנה נשרה הקבוצה שוב לליגה הרביעית לאחר שסיימה אחרונה בליגה השלישית.
שנה לאחר שירדה לליגה השלישית חזרה סווינדון בעונת 2011-12 לליגה השלישית לאחר שסיימה ראשונה בליגה הרביעית.
בעונת 2014/2015 העפילה סווינדון לגמר הפלייאוף על ההעפלה לליגת המשנה והפסידה לפרסטון נורת' אנד.
בעונת 2016/2017 ירד המועדון פעם נוספת לפוטבול ליג השנייה לאחר שסיים את העונה במקום ה 22.
בעונת 2019/2020 חזרה המועדון לפוטבול ליג הראשונה אחרי היעדרות של 3 שנים.
שנה מאוחר יותר נשרה הקבוצה חזרה לפוטבול ליג השנייה.
סווני אגוניסטס - מקטעים של מלודרמה אריסטופאנית (מאנגלית: Sweeney Agonistes) הוא התנסותו הראשונה והמודרנית ביותר של ת"ס אליוט בכתיבת דראמה.
חלקו הראשון של המחזה – 'מקטע מקדים' – הודפס בכתב-העת 'קריטריון חדש' (New Criterion) באוקטובר 1926. החלק השני – 'מקטע של מאבק' – הודפס באותו כתב-עת כחצי שנה לאחר מכן.
את שני הפרסומים ליוותה הכותרת הכללית – "באה הביתה מותק?" ששונתה לאחר מכן ל'סוויני אגוניסטס' עם כינוסם של שני המקטעים לספר אחד ב-1932.
סוויני הוא דמות מוכרת בשיריו של אליוט, החל מ'סוויני מזדקר' דרך 'סוויני בין הזמירים' וכלּה במחזה 'סוויני אגוניסטס' – סוויני הוא סוג של כותרת: האופן בו אליוט מאפיין אדם מחוספס, חושני, חילוני, מושחת ופחוּת ערך – דמות פגומה ומסואבת שמשׁקפת באופן מהימן את המקום אליו הידרדרה האנושות עד כה.
'סוויני אגוניסטס', הוצאת 'עכשיו', תל אביב 2009, עברית: יהודה ויזן
סוויני אגוניסטס, הטקסט המלא בשני חלקים בנ.ר.ג
סוויסאייר הייתה חברת התעופה הלאומית של שווייץ, ואף כונתה "הבנק המעופף" בשל יציבותה הפיננסית, עד שפשטה את הרגל במרץ 2002 והתאחדה עם קרוסאייר (חברת תעופה אחרת).
הסיבות העיקריות לפשיטת הרגל היו ניהול כושל ופיגועי 11 בספטמבר.
ממשלת שווייץ ניסתה למנוע את פשיטת הרגל עד מרץ 2002 אך לא צלחה בכך.
סוויסאייר נוסדה במרץ 1931 כמיזוג בין החברות Balair ו-Ad Astra Aero, הראשונה לפעילותה העסיקה החברה 64 עובדים.
באפריל 1932 רכשה החברה שני מטוסי L-9 Orion מתוצרת לוקהיד מרטין שהיו המהירים ביותר באותה תקופה, והיא הייתה החברה האירופאית הראשונה שרכשה מטוסים מתוצרת אמריקאית.
בשנת 1934 הייתה סוויסאייר חברת התעופה הראשונה שהעסיקה דיילת.
בשנת 1936 רכשה החברה מטוסי DC-2 ששימשו טיסות ללונדון, וב-1937 נרכשו מטוסי DC-3 שהיו גדולים יותר.
ב-27 באוגוסט 1939, ימים אחדים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, סגרו צרפת וגרמניה את המרחב האווירי שלהן, וסוויסאייר הפסיקה את השירות לאמסטרדם, פריז, ולונדון.
יומיים לאחר מכן החברה הייתה סגורה לגמרי בשל העובדה שמתוך 180 עובדים, 131 גויסו לצבא.
במהלך המלחמה טסה החברה לברלין, רומא, וברצלונה, פעילותה של החברה הושעתה סופית באוגוסט 1944, והיא חזרה לפעול ביולי 1945.
בשנת 1947 רכשה החברה מטוסי DC-6 ,DC-4, ו-קונבאייר CV-240 והחלה להפעיל טיסות לניו יורק, דרום אפריקה, ודרום אמריקה.
ממשלת שווייץ רכשה 30.6% ממניות החברה ובכך הפכה לחברת הדגל של שווייץ.
בשנת 1950 נבחר וולטר ברכטולד, מנהל חברת הרכבות השווייצרית, לנשיא מועצת המנהלים של סוויסאייר ושימש בתפקיד זה עד 1971.
ב-1953 הקימה סוויסאייר חברה לטיסות שכר בשם Balair שהשתמשה בתחילה במטוסים הישנים של סוויסאייר.
ב-1956 הייתה החברה לקוח ההשקה האירופי של מטוסי DC-7, המטוסים איפשרו לחברה לטוס לניו יורק ללא חניית ביניים.
בשנת 1957 החלה בטיסות למזרח הרחוק.
באותה שנה סייעה לאיש העסקים היווני אריסטוטלס אונאסיס להקים את חברת התעופה היוונית אולימפיק איירליינס.
בשנת 1960 רכשה סוויסאייר מטוסי "קרוול", קונבאייר 990, ו-DC-8, ובשנת 1966 הייתה לקוח ההשקה של מטוס DC-9.
ב-1969 הציגה החברה תוכנית להסכם שיתוף פעולה עם החברות UTA, פינאייר, סקנדינביאן איירליינס, KLM, ואוסטריאן איירליינס, אולם תוכנית זו לא יצאה אל הפועל.
בשנת 1984 הייתה סוויסאייר לקוח ההשקה של איירבוס A310.
משנת 1960 נהנתה החברה משגשוג כלכלי, שנבעו בין היתר מהמונופול שהיה לסוויסאייר, ובשל הנייטרליות הפוליטית של שווייץ, סוויסאייר יכלה לטוס ליעדים רבים.
גם מיקומה הגאוגרפי במרכז אירופה, סייעה לה כתחנת מעבר לנוסעים בטיסות המשך.
באותן שנים קיבלה החברה פרסים רבים על אמינות, בטיחות, ואיכות.
בשל התחרות בשוק התעופה, לאחר שבשנת 1978 הוקמה חברת תעופה פרטית בשם קרוסאייר (Crossair) שהפעילה טיסות אזוריות, אימצה סוויסאייר אסטרטגיה של פיזור סיכונים, והשקיעה את יתרות המזומנים שלה ברכישת חברות קייטרינג, תחזוקת מטוסים, טיפול במטענים, ודיוטי פרי.
חסרונה של אסטרטגיה זו הייתה שהנהלת החברה התעסקה בניהול פיננסי במקום להשקיע בחברת התעופה.
בשנת 1990 הקימה סוויסאייר יחד עם החברות AOM, טורקיש איירליינס, סבנה, טאפ פורטוגל, אוסטריאן איירליינס, וקרוסאייר, ברית חברות תעופה בשם ברית Qualiflyer.
באותה שנה לא יכלה סוויסאייר לשלם דיבידנד לבעלי המניות, בשל עליית מחירי הדלק כתוצאה ממלחמת המפרץ.
בדצמבר 1992 הצביעו אזרחי שווייץ במשאל עם שלא להצטרף למדינות האזור הכלכלי האירופי, החלטה זאת גרמה נזק רב לסוויסאייר, שלא יכלה להעלות נוסעים בחניות ביניים.
בשנת 1993 הוצע מיזוג בין סוויסאייר לחברות KLM ,SAS, ואוסטריאן איירליינס, לפרויקט ניתן השם אלקאזר (Alcazar בספרדית: טירה) אולם תוכנית זאת לא יצאה אל הפועל, בשל התנגדות של קבוצות לאומיות שונות.
בשל כישלון פרויקט אלקאזר החליטו בחברה על "אסטרטגיית הצייד", שמטרתה להגדיל את נתח השוק של החברה על ידי רכישת חברות תעופה אחרות.
ב-1995 רכשה סוויסאייר 49% ממניות חברת התעופה הבלגית סבנה, למרות שסבנה עצמה הייתה בחובות כבדים.
בשנת 1997 הייתה סוויסאייר אחת מחברות הבת בקבוצת Sair.
בשנת 1998 רכשה סוויסאייר 34% ממניות חברת התעופה האיטלקית Volareweb, ו49% ממניות אייר אירופה, 37% ממניות החברה הפולנית לוט, 20% ממניות סאות' אפריקן איירווייז, 49% ממניות חברת התעופה הגרמנית LTU.
בלחץ ממשלת בלגיה, הגדילה סוויסאייר את כמות מניות סבנה שהיו ברשותה ל-85%.
כמו כן על מנת לשמור על המניות שרכשה בחברות הזרות, נדרשה סוויסאייר להשקיע עוד כספים רבים.
בעקבות רכישות אלו, התחזית הפיננסית של החברה בשנת 2000, הייתה הפסד של בין 3,250,000,000 ל-4,450,000,000 פרנקים שווייצרים בשלוש שנים הבאות.
למרות זאת היו בחברה תוכניות לרכישת חברת התעופה האיטלקית אליטליה.
בקיץ 2000 התפרסמה בעיתונות מצבה הכלכלי של הקבוצה, בממוצע הפסידו סוויסאייר וסבנה בכל יום מיליון פרנק.
בקיץ 2001 ניסתה סוויסאייר למכור את החזקותיה בחברות הזרות, אולם מהלך זה נכשל בעקבות הפיחות שנוצר בשוק התעופה אחרי פיגועי 11 בספטמבר.
ב-17 בספטמבר בקשה החברה ערבות פדרלית ממשלת שווייץ על מיליארד פרנק, אולם המועצה הפדרלית לא אישרה את מתן הערבות.
ב-1 באוקטובר הציעו שני הבנקים הגדולים בשווייץ לקנות את מניות סוויסאייר וחברת הבת שלה קרוסאייר, ולהקים חברת תעופה חדשה.
ב-2 באוקטובר יתרת המזומנים של החברה הספיקה לדלק לטיסות הבוקר בלבד, לאחר מכן לא הסכימו ספקי הדלק למכור לה דלק בהקפה.
בשעות הצהרים החליט מנכ"ל החברה מריו קורטי להפסיק את פעילותה אלפי נוסעים "נתקעו" ברחבי העולם, וצוותים של החברה שהיו בחו"ל נאלצו לשלם מכספם על בתי המלון בהם שהו.
למחרת עזבו אלפי לקוחות את בנק UBS במחאה על התנהלותו בפרשה.
ב-4 באוקטובר הפגינו מול בניין הנהלת הבנק בבזל כ-10,000 עובדים של החברה ותומכיהם.
ב-5 באוקטובר קיבלה החברה כ-450,000,000 פרנק אשראי ממשלת שווייץ, ההלוואה נועדה לבסס את החברה החדשה סוויס.
ב-1 באפריל 2002 נחת המטוס האחרון של החברה מסאו פאולו.
מהקמתה בשנת 1931 עד 2002 טסו עם סוויסאייר יותר מ-260 מיליון נוסעים.
בגלל המשפט האזרחי המתמשך, גורם כלשהו של כישלון קבוצת SAir טרם הובהר.
הגורמים הבאים נחשבים לחשובים ביותר:
דירקטוריון החברה בחר באסטרטגיה של רכישת חברות תעופה, במקום להצטרף לברית קיימת.
חברות ברית סטאר אלייאנס רצו לצרף את סוויסאייר, אך בשל השפעתה החזקה של לופטהנזה בברית, חלופה זו נדחתה על ידי הנהלת סוויסאייר.
הנהלת החברה לא העריכו נכונה את הבעיות שייווצרו על ידי רכישה של חברות תעופה בחובות כבדים.
ההחלטה לרכוש את חברת התעופה הבלגית סבנה, והגרמנית LTU, התקבלו למרות הצורך בהזרמת כספים באופן תמידי.
פיקוח מעט על ידי הדירקטוריון, על יישום מציאותי של אסטרטגית "הצייד".
מתקפת הטרור על מרכז הסחר העולמי גרמו לירידה חדה בכמות הנוסעים והחמירו את נזילות המזומנים של החברה.
המשפט נפתח במרץ 2006 לאחר חמש שנים של חקירת האשמות נגד 19 איש, חברי מועצת המנהלים, על זיוף מסמכים וניהול כושל.
פסק הדין ניתן בחודש יוני 2007, הנתבעים כולם זוכו לחלוטין וקיבלו פיצויים בין 80,000 ל -500,000 פרנקים.
ממשלת בלגיה ערערה על ההחלטה.
במהלך 71 שנות פעילותה של סוויסאייר נהרגו כ-390 איש בתאונות:
התאונה הראשונה: ב-27 ביולי 1934 התרסק מטוס קרטיס AT-32C קונדור II בדרום גרמניה.
12 הנוסעים ואנשי הצוות ניספו.
ב-19 ביוני 1954 נפל מטוס Convair-240 לתעלת למאנש, שלושה נוסעים שלא ידעו לשחות מתו.
רק לאחר מכן החלו לצייד את המטוסים בחגורות הצלה.
ב-15 ביולי 1956 התרסק מטוס Convair-440 במהלך הנחיתה בנמל התעופה שאנון, ארבעת אנשי הצוות מתו.
ב-18 ביוני 1957 התרסק מטוס DC-3 תשעת הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-4 בספטמבר 1963 התרסק מטוס "קרוול" במהלך ההמראה לתוך הכפר דירנש בקנטון ארגאו.
80 איש שהיו על המטוס נהרגו.
ב-10 בפברואר 1967 התרסק מטוס Convair-440 לתוך הר ארבעת אנשי הצוות שהיו על המטוס נהרגו.
ב-21 בפברואר 1970, בטיסה 330 של סוויסאייר, התפוצצה פצצה שהוטמנה בתא המטען של מטוס קונבאייר 990 תשע דקות לאחר ההמראה מציריך לתל אביב.
47 נוסעים ואנשי צוות נהרגו כאשר המטוס התרסק בעת שניסה לבצע נחיתת חירום בציריך.
ב-8 באוקטובר 1979 לא הספיק מטוס DC-8 במהלך הנחיתה באתונה לבלום בזמן והתרסק על כביש סמוך, 14 נוסעים נהרגו.
ב-2 בספטמבר 1998 התרסקה טיסה 111 מנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ.
קנדי לז'נבה סמוך לנובה סקוטיה, הטיסה בוצעה במטוס MD-11 כ-230 נהרגו.
תאונה זאת נחשבת גם לתאונה החמורה ביותר בתולדות מקדונל דאגלס.
בעת פשיטת הרגל היו בצי סוויסאייר המטוסים הבאים:
סוויס קוטג הוא בית קיט מהמאה ה-18 השוכן בקהיר שבמחוז טיפררי באירלנד.
הבית נבנה בסגנון אורנה על ידי ריצ'רד בטלר, הברון ה-12 של קהיר.
הבית שוחזר ושופץ וכיום פתוח לציבור הרחב.
סגנון אורנה היא אדריכלות בסגנון קוטג' אורנמנטלי (ornamental cottage), או בשם המקוצר "קוטג' אורנה" (Cottage orne).
הסגנון הושפע חלקית מסגנון הציורים האנגלי (English Picturesque).
ציורים אלו שיקפו התעניינות בהיבטים ה"פרועים" של הטבע, כלומר יותר הרים וגאיות מאשר מראה אנגלי טיפוסי של גבעות מכוסות דשא ועליהן עצים פזורים.
בציורים בסגנון הזה הוסיפו הציירים מבני קוטג', במטרה להוסיף מימד אנושי לציור.
בסגנון בנייה זה באו לידי ביטוי הסגנון האנגלי וסגנון חיי הכפר הצרפתיים.
באותה תקופה היה מקובל בקרב בני האצולה לחיות בבתים בסגנון שנראה כפרי כלפי חוץ, אך עם הקפדה כי פנים הבית יהיה מפואר.
השם סוויס מקורו באופן בו דמיינו אנשי הכפר את סגנון הבתים בשווייץ, שבה לרוב מעולם לא ביקרו.
בעלי הבית היו הברון ריצ'רד בטלר ואשתו אמילי, אשר נישאו בשנת 1793 כאשר ריצ'רד היה בן 17 ואמילי בת 16. עד מהרה הם הפכו לדומיננטיים בחיים החברתיים בקהיר, וביתם הפך למקום מפגש לקהילה המקומית.
בטלר התקדם במהרה בסולם הדרגות הפוליטיות, עד שקיבל מושב בבית הלורדים האירי.
בשנת 1801, כאשר פוזר בית הפרלמנט האירי על ידי הבריטים, הוא נבחר לחבר בפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית.
בשנת 1816 מונה בטלר לרוזן של גלנגל (Glengal) ולויקונט של קהיר ומת שלוש שנים מאוחר יותר.
אשתו חיה עוד עשרים שנה אחריו.
ב-1802, לאחר בחירת המיקום של הבית בסמיכות לטירת קהיר, החל בטלר להסיר כל סממן של ציוויליזציה באזור, כולל מספר בתים של קווייקרים אשר ניצבו במקום בו אמור היה להיבנות הבית.
לאחר הסרת ה"עיוותים של הטבע" ושתילת עצים, הפך האזור לרקע ציורי עבור הסוויס-קוטג'.
הבית ממוקם על גבעה המשקיפה על נהר הסויר (Suir).
הוא תוכנן כנראה על ידי נאש (Nash), שהיה אדריכל מפורסם באותה תקופה.
למרות שאין הוכחות חותכות שהבית נבנה על ידו, ניתן להניח זאת מכיוון שהוא פעל בקהיר באותה תקופה ותכנן את כנסיית הרובע שם.
בנוסף ישנם מספר מאפיינים בארכיטקטורה של הבית שדומים למבנים אחרים שתכנן נאש באנגליה באותה תקופה.
ישנן ספקות לגבי מטרת בניית הבית.
המסורת טוענת שבטלר בנה את הבית כי הוא חיפש מקום בו הוא ואשתו יוכלו להתבודד.
הבית בוודאות לא שימש למגורים קבועים אלא יותר כמקום מפגש בידורי של הקהילה המקומית.
לאחר מותו של בטלר, כאשר אלמנתו הייתה בעלת הבית, שימש הבית כבית אירועים בו הופיעה הלהקה הצבאית בערבי הקיץ.
עקב נסיונותיו של בנו של בטלר לשפר את האחוזה, נכנסה המשפחה לחובות כבדים וחלקים גדולים מהאחוזה עברו לטיפול כונס נכסים.
רק בדור הבא הצליחה בתו לקנות מחדש את האחוזה והבית.
בשנות השמונים של המאה ה-20, לאחר שהבית היה מוזנח מספר עשורים, הוא נקנה על ידי פילנתרופים אשר החלו בעבודות השחזור והשיפוץ של הבית.
כיום שייך הבית למשרד לעבודות הציבור (Office Of Public Work) והוא פתוח לציבור מ-1989.
המבנה תוכנן כך שיתמזג עם הטבע שסביבו, ולכן השתמשו בחלקו החיצוני בבולי עץ ובקש לכיסוי הגג.
תכנון פנים הבית היה חופשי, במטרה לשקף סגנון חיים פשוט.
כך למשל, הבית אינו סימטרי והחלונות נבנו בגדלים שונים.
הבית מוקף בגלריה מקורה (verandah) המוקפת בעמודים מעץ שנראים כמו עצים.
קומת הקרקע כולל היכל כניסה, חדר מוזיקה וחדר טפטים (dofour).
העלייה לקומה הראשונה מתבצעת בעזרת מדרגות ספירלה.
הקומה הראשונה כוללת שני חדרי שינה, גדול וקטן.
מסביב לחדרים בנויים שולי גג רחבים (eaves) אשר יוצרים מראה מיוחד לבית.
המטבח מוסתר במרתף מתחת לבית.
שחזור הבית נעשה בעזרת תצלומים וציורים של הבית.
הושקע כסף רב בשחזור ונטלו בו חלק מיטב האומנים ובעלי המלאכה האירים.
במסגרת עבודות השחזור הוחלפו הגג, עמודי העץ שמקיפים את הגלריה המקורה, הדליות ותריסי הרפרפות.
מכיוון שהבית היה במצב של הזנחה, נדרש שיפוץ של הקירות, החלונות ומדרגות הספירלה.
שיחזור פנים הבית היה קשה יותר, מכיוון שלא נמצאו תמונות או ציורים שלו.
מחקרים הראו שהבית היה מרוהט בדלילות, בעוד הטפטים והקישוטים על הקירות היו מפוארים.
חוץ מחדר אחד בו נשתמרו רוב הטפטים המקוריים (שתיארו באופן צבעוני חיי יום יום בטורקיה), בשאר החדרים לא נשאר אפילו רמז אחד לכיסוי הקירות.
לכן השתמשו בשחזור במוטיבים מאותה תקופה.
הקלות של הקישוטים ביחד עם ריבוי החלונות ודלתות ההזזה מעניקים לסוויס קוטג' את ההמשכיות בין החוץ לפנים הבית.
בזכות העיצוב הזה למרות שהבית יחסית קטן יש תחושה של מרחב.
כפר המלכה - נבנה עבור מארי אנטואנט בגני ארמון ורסאי.
סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט הוא מחזמר - מתח מ-1979, עם מוזיקה ומילים של סטיבן סונדהיים.