tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כתוצאה מהפופולריות שלו, שעלתה גם כתוצאה מזכייתו בתחרות היורו-קיארה, בובות בדמותו ומוצרים נוספים גרפו 11.8 מיליארד ין יפני במחצית הראשונה של 2012, לעומת 2.5 מיליארד ין שגרפו מוצריו לכל אורך 2011. בנק יפן העריך את הרווח ממכירות מוצרי קומאמון ב-2012 וב-2013 ב-123.2 מיליארד ין.
אחת הסיבות להצלחתו של הקמע היא ויתורם של יוצריו על זכויות היוצרים לשימוש בו, מה שעודד יצרנים להשתמש בו מבלי לשלם תמלוגים.
במקום לשלם דמי רישוי למחוז קומאמוטו, על החברות המשתמשות בדוב לפרסום מוצריהם לתמוך בצורה כלשהי במחוז.
קומארי או קומארי דווי היא אלה חיה במסורת הנפאלית.
פירושה המילולי של המילה בסנסקריט הוא בתולה או צעירה.
יש קומארי נוספות בתת-היבשת ההודית, למשל בקומורין שבדרום, אולם מעמדן לא גבוה כשל האלה החיה הנפאלית.
מאחר שקומארי היה גם שמה של האלה דורגה בילדותה, מאמינים הנפאלים כי בקומארי מתגלמת גם רוחה של האלה טלג'ו שהיא דורגה, אשתו של שיווה.
התפקיד כולל חיים ייצוגיים במקדש, מתן ברכות וקמעות לעולי הרגל והשתתפות בטקסים במקדש.
פעם בשנה, בחג הקומארי, יוצאת הקומארי ישובה על אפריון הנישא על ידי מתנדבים, למסע ברחובות העיר בה היא מתגוררת.
פרט לחג זה הנמשך ימים ספורים, היא כמעט ולא יוצאת מהארמון.
סיום התפקיד הוא בעת שהקומארי מקבלת את המחזור החודשי הראשון שלה, ואז היא חוזרת למשפחתה.
שלושת הקומארי הידועות הן הקומארי של בהקטפור, של לליטפור והקומארי המלכותית מקטמנדו המתגוררת בארמון "קומארי גאר" שליד כיכר דורבר (כיכר הארמון).
מלבדן יש עוד קומארי במקדשים שונים בנפאל.
פירוש המילה "קומארי" בסנסקריט (השפה הקלאסית של הודו והעתיקה מבין שלל הלשונות שבה), היא "צעירה" או "בתולה".
יש הנוטים לקרוא לה "האלה החיה".
הילדות המשמשות לתפקיד ה"קומארי" נבחרות לפי חישובים אסטרולוגיים ובעיקר לפי סימני שלמות פיזית ונפשית.
תהליך ההכתרה נמשך מספר שבועות, בהם נכנסת האלה בהדרגה לגופה של הילדה, על פי אמונתם של הנפאלים, ובכך מוגדרת ה"קומארי" כבעלת כוח לוחמני נשי.
בתפקידה, תתגורר הילדה במקדש ובבידוד, ובכל יום ראשון תשב אל מול חלון גדול ופתוח להינדואיים בלבד, ובמבט עיניים נוקב אל העוברים ושבים, תועברנה הברכות שייזמנו לעצמם.
על פי האמונה לכוח מבטה יש יכולת בלתי נלאית.
הבידוד והסגפנות הכרחיים להעצמת קדושתה.
מעטים יטפלו בה ויסעדו אותה בכל שנות תפקידה.
הבידוד יכלול המעטת שיח, המעטת תנועה והמעטת פיתוח אינטראקציה חברתית.
כל זאת כדי לשמור ולהעצים את כוחה וקדושתה.
הנפאלים מאמינים שבילדה הנבחרת לתפקיד זה שוכנת רוחה של האלה טלג'ו.
זוהי אלה בוגרת המחסלת שדים זכרים ואויבים המגלמת את מכלול תכונות ה"שאקטי".
על פי האמונה, יש בה מחד את הכוח הנשי המכיל פריון וברכה ארצית ומאידך יש בה את הכוח הלוחם המכיל אגרסיביות ולוחמנות.
הנפאלים יודעים לספר כי טלג'ו הייתה אשתו של שיווה (אחד האלים החשובים ביותר בהינדואיזם האחראי על הרס העולם באחרית הימים, ומתואר כיוגי (אדם העוסק ביוגה) סגפן היושב דרך קבע בהגות מדיטאטיבית).
האגדה מספרת שהאלה טלג'ו ברחה מהמלך מאלה זאת משום כמיהתו המינית אליה ומתוך חשש שיהפוך את כוחה הלוחמני לאלה בעלת כוח של פריון, ובכך יבטל את בתוליה ויקטין את כוחה.
הבתולין ואי קבלת המחזור בילדה המגלמת את תפקיד האלה השליחה, הם מקור החוזק והעוצמה.
רק בגוף בתול, ללא מחזור וללא דימום יש יכולת להכיל אלה כה חזקה, על פי האמונה ולשמש בתפקיד השליחה המברכת.
בהגיעה של ילדת ה"קומארי" למקדש בערב קבלת התפקיד, מושיבים אותה במערומיה ועורכים לה טקס של טיהור פיזי ומחיקת העבר, מעין טרום לידה מחדש וקבלת רוח האלה לתוכה.
בהמשך מולבשת הילדה בבגדי "קומארי" אדומים, המסמלים את האנרגיה המינית והיוצרת.
בבוקר שאחרי, יוצאת ה"קומארי" המלכותית החדשה ממקדש טלג'ו וחוצה את הכיכר על שטיח לבן שנפרש במיוחד עבורה.
הילדה תכהן בתפקידה עד להופעת הסימן הראשון של הטומאה – הדימום, המחזור החודשי.
אז היא תועבר לפינת המשכן, יוסרו ממנה התכשיטים (שיועברו למכהנת הבאה), ומרגע זה ואילך היא תחזור לבית הוריה, ותהפוך לילדה ככל הילדות.
היא תתחיל לחיות ללא ההגבלות כבעבר.
היא אינה חייבת לשבת על הכס בדממה ולקבל קהל, היא לא צריכה לברך אף אחד ומותר לה לצאת ולשחק ולעשות ככל העולה על רוחה.
קשיי ההתאקלמות לחיים החדשים מובילות את מרביתן לדיכאון, לנידוי חברתי ואף לקושי במציאת חתן, היות שהנפאלים מאמינים שבנות ה"קומארי" שסיימו את תפקידן עשויות להמיט על בעליהן אסון בגלל העוצמה שדבקה בהן בשנים בהן שימשו בתפקיד כה עוצמתי, ולכן רק בעלים עם תעצומות נפש יוכלו לחיות במחיצתן.
יש הרבה סיפורי עם הקשורים לקומארי ולסיבה מדוע החליטו לקדש נערה, וסיפורים בנושא ממשיכים להכתב.
אחד הסיפורים מספר על אלה נפאלית יפהפייה בשם טלג'ו (דורגא) שסייעה למלך מאלה להצליח בשלטונו עד שלילה אחד, כאשר שאל לעצותיה, השתלט עליו יצרו והוא תקף את האלה.
האלה שהצליחה להימלט החליטה שהעם הנפאלי ראוי לעצותיה ולתבונתה אבל על מנת למנוע השנות מקרים כאלו היא תחזור בדמות ילדה קטנה שאינה מהווה פיתוי או גירוי מיני.
הילדות הנבחרות לתפקיד כקומארי, שייכות לבנות הנווארים, תושביו הקדומים של עמק קטמנדו, שדתם מאופיינת במיזוג בין הינדואיזם לבודהיזם.
במאה השלישית לספירה קיבלו הנווארים עליהם את עקרון המעמדות החברתיים, למרות האמונה השונה של הבודהיזם, בה אין מעמדות.
בעבר התקיימו בשלושת ערי הממלכה הנוואריות הכתרות לקומארי: בעיר קטמנדו (בירת נפאל והעיר הגדולה ביותר במדינה), בעיר פטן ( הנחשבת לאחת הערים הגדולות בנפאל, והשוכנת בעמק קטמנדו דרומית לנהר בגמטי) ובעיר בהקטפור (נקראת גם "עיר המאמינים" והממוקמת 12 ק"מ מזרחית לקטמנדו).
מעצם כוחה של עיר הבירה והחלשותן של הערים הנוספות בהקשרים לטקסים אלו, נחשבת הקומארי בקטמנדו לחשובה בין חברותיה מהערים האחרות ולמלכה מביניהן.
חשיבותה הרבה מתוארת כך, היות שהנפאלים מאמינים שבגופה של הילדה הנבחרת שוכנת האלה טלג'ו, אשתו של שיווה, אשר בכוחותיה יודעת לחסל שדים זכרים ואויבים.
הקומארי בקטמנדו מבודדת מקהל המאמינים וחיה בבידוד כמעט מוחלט, לעומת הילדות-אלות קומארי בערים אחרות, שממלכתיותן מוכרת פחות, ואליהן מתאפשרת גישה, וניתן לשוחח איתן ולהעניק להן כבוד.
הנפאלים אף מאמינים שישנן עוד אלות בגופן של בנות נוספות בתפקיד דומה לקומארי, ולכולן מכנה משותף – הן לעולם לא תהיינה בהריון.
הילדה הנבחרת לתפקיד תהיה לכל היותר בת שנתיים עד שלוש, תידרש ממנה בגרות פיזית כמו למשל מספר השיניים, עמידה יציבה ואתלטית וביטחון בתנועתיות וכן עליה להפגין רוגע והיעדר פחד.
השלב הבא יהיה השלב של כניסת האלה לגופה.
יעברו כארבעה שבועות עד ליום ההכתרה אשר נקרא "הלילה השחור", בו מקריבים קורבנות המוניים והילדה המועמדת לתפקיד תידרש לעבור מבחן סופי.
במבחן זה תידרש הילדה להיכנס להיכל התפילה בו תשהה בשנים הבאות, לעבור ללא פחד בין ראשי תאו כרותים ורצפה שטופת דם.
בהגיעה למקדש מושיבים את הילדה במערומיה לפני הכהן, והוא עורך לה טקס טיהור ומחיקת העבר, מעין לידה מחדש לצורך קבלת רוח האלה לתוכה.
בהמשך תולבש הילדה בבגדי קומארי בצבע אדום, אשר מסמלים את האנרגיה המינית והיוצרת.
לפנות בוקר תצא הילדה הקומארי המוכתרת ממקדש טלג'ו ותחצה את הכיכר הסמוכה הישר אל משכנה הרשמי החדש.
בכל בוקר תולבש הילדה על ידי בעלת תפקיד מיוחדת לכך.
יצמידו לה טיקה (סימון של העין השלישית) על המצח ויושיבו אותה על מושב מכובד.
זהו דפוס התנהגות נוסף להעצמת הקדושה.
מותר לה לסמן בתנועות ידיים וראש.
סובביה נדרשים למלא אחר בקשותיה, היות שהיא אלה קדושה.
איננה מתחנכת כשאר הילדים, שהרי הנפאלים מאמינים שאלה כקומארי יודעת הכל מעצם תפקידה זה, למעט מספר מקצועות בודדים, כגון אנגלית, חשבון ואף תרגול הכתיבה.
שיעורים פרטיים אם כך ניתנים לה על ידי מורים שנבחרו בקפידה ומאושרים להגעה למקדש.
כלל הצוות המטפל בקומארי אינם קוראים לה בשמה הפרטי, עוד דפוס התנהגותי להדגשת קדושתה ומעמדה המכובד.
בכל יום נערכת קבלת קהל למשך כשלוש שעות.
כל מי שמגיע לקבל ברכה מילדת הקומארי ינשק את כפות רגליה המונחות על מגש מתכת גדוש בפרחים, ויעניק לה מתנות.
הקומארי איננה יוצאת למרחב הציבורי מחשש לזיהום וטומאה.
יציאתה למרחב הציבורי מותרת מספר פעמים מועט בשנה בלבד, ובאותם אירועים נושאים אותה על הידיים, או שמאפשרים לה ללכת רק על שטיחים לבנים שנפרסו מבעוד מועד, או שהיא מובלת על ידי כרכרה.
מותר לה לאכול אוכל מיוחד ואסור לה לאכול שום ובצל, היות שהם עלולים לעורר בה ייצר מיני.
הילדה תכהן בתפקידה כקומארי עד להופעת הסימן הראשון של הטומאה – הדימום, המחזור.
תפקידה החל מגיל שלוש ועד גיל העשרה הראשונות.
כעשר שנים של חיי קדושה.
הפרידה מהתפקיד והפסקתו אינם סלחניים ואין בהם רחמים.
מיום הדימום הילדה מועברת למשך ארבעה ימים לפינה במשכן, בהמשך יוסרו ממנה התכשיטים בעלי הערך אותם ענדה בגאון ובמסירות והם יונחו בהקפדה במקום בטוח, וימתינו לילדה הבאה בתפקיד זה.
מרגע זה הופכת הקומארי לילדה רגילה.
אין הבנה לשיברון הלב והנפש שלה.
היא הופכת מקדושה ומיוחדת לנחותה, מדממת ומסוכנת.
עליה ללמוד מחדש את הכללים עבור התפקיד החדש של הילדה הרגילה.
ההתאקלמות והחזרה לשגרה המיטו אסון לא פעם על ילדות הקומארי.
הן מפחידות את הציבור אשר מאמין שבגופן עדיין ישנו כוח בלתי נלאה ולכן הן נתפסות כמסוכנות לכל מי שבא עמהן במגע.
בקרב בני נפאל רווחת האמונה שמי שמילאה את תפקיד הקומארי עשויה להמיט אסון על מי שינשא לה.
חיי הפינוק להם הורגלו לצד העוצמה – מרחיקים ומאיימים על הסביבה.
יש אפילו אמונה שגורסת כי בעת המשגל יוצאים נחשים מתוך איבר מינה ועלולים לבלוע את הבעל.
מאמינים שרק גברים עם תעצומות נפש יכולים להתחתן איתן.
תופעת העצב והדיכאון בחיים החדשים ואף התאבדויות, הם מאפיינים שכיחים של נערות ונשים שהיו קומארי בעברן.
ב-3 ביולי 2007 שאג'אני שאקאיה, הקומארי מבאקטאפור, הודחה מתפקידה עקב ביקור בארצות הברית שנועד לקדם סרט דוקומנטרי בשם "האלות החיות".
לטענת המבקרים, הביקור נגד את המסורת וחילל את תומתה.
שבועיים מאוחר יותר נמסר כי היא לא תודח מתפקידה היות שהיא מתעתדת לעבור טקס טיהור, במטרה להתנקות מחטאים שאולי עברה במהלך המסע.
קום דה גרסון , הוא מותג אופנה יפני שנוסד על ידי ריי קוואקובו אשר עומדת בראשו גם כיום.
בסיס הפעילות של החברה הוא בטוקיו ובפלאס ונדום בפריז, ובה מוצגים גם הקולקציות העיקריות שלהם במהלך שבוע האופנה של פריז.
חנות הדגל היפנית נמצאת באויאמה, רובע האפנה בטוקיו.
לחברה יש גם חנויות קונספט ביניהן גם מוזיאון המסחר קום דה גרסון ו קורסו קומו 10 בטוקיו, כמו גם חנויות בקיוטו, אוסקה ופוקואוקה.
כמו כן למותג סניפים ברחבי העולם ברחוב Rue du Faubourg וב- St-Honoré בפאריס, ב-West 22nd Street בניו יורק, וכן חנויות בהונג קונג, בייג'ינג, בנגקוק, סיאול, סינגפור ומנילה.
ריי קוואקובו, היא מעצבת אופנה יפנית, והמייסדת של המותג קום דה גרסון.
קוואקובו נולדה בשנת 1942 ב-11 באוקטובר, בטוקיו, יפן.
היא למדה לימודי אמנות וספרות באוניברסיטת קייו.
לאחר סיום לימודיה בשנת 1964, עבדה קאוקובו במחלקת הפרסום בחברת הטקסטיל, אסאהי קאסי והיא המשיכה לעבוד כסטייליסטית עצמאית בשנת 1967. שנתיים לאחר מכן החלה לעצב וללבוש בגדים משלה תחת המותג "קום דה גרסון".
ריי קוואקובו נחשבת לאחת ממעצבות האופנה המשפיעות והחשובות במאה ה-20, ונחשבת לאמה הרוחנית של שישיית המעצבים המפורסמת מאנטוורפן.
קאווקובו אוהבת לשחק בתוך גבולות האוונגרד הקיצוני.
היא עוטפת את הדוגמניות בשמלות מרופדות שכמעט בלתי ניתנות ללבישה, ויוצאת בהצהרות מתריסות שבאות לידי ביטוי בעיצובים המרתקים שלה.
בקולקציית החורף החדשה של קום דה גרסון היא בחרה לצאת מתוך הקונספט של "טעם רע עדיף מחוסר טעם", ויצרה דגמים מלאים בגוונים של אדום, שחור, ורוד ולבן, עם הרבה תחרה, רשתות וסרטים.
בנוסף, החנויות שלה גם הן מבוססות על תפישה מהפכנית ששינתה את פני העיצוב ואת חוויית הקנייה.
קום-דה-גרסון הוקמה בשנת 1969 על ידי מעצבת האופנה ריי קוואקובו, והצלחתה הלכה וגברה במהלך שנות ה-70. בשנות ה-80 היא הפכה לעמוד תווך של עולם האופנה, ובמקביל פותחו בחברה עוד ועוד קווי לבוש לגברים ולנשים.
בשנות ה-90 חל מעבר מהסגנון הייחודי של החברה – בגדים מפורקים וקרועים בטוב טעם, לסגנון מתוחכם אפילו יותר, עם מניפולציות של טקסטיל וגזרות חסרות במכוון.
בקולקציית "lumps and bumps" מ-1997, למשל, שולבו בדים עם "פגמי ייצור" מכוונים בשלב האריגה, מה שיצר בגדים עם צברי חוטים, גבשושיות וכדרורים, שאותם גזרו ותפרו המעצבים בקום-דה-גרסון לכדי בגדים שיש להם אמירות ייחודיות ומראה חד-פעמי.
הקולקציה נחשבת לקלאסיקה והיוותה השראה למעצבים רבים אחרים.
כבר משנת 2011 אפשר לרכוש את יצירות האופנה של ריי קוואקובו בארץ.
אשר אותן ניתן להשיג ברשת "רדיקל קום איל פו" בנמל תל אביב ובסניף ברמת השרון.
החברה "קום דה גרסון" עשתה שיתופי פעולה עם מגוון רשתות אופנה בהן מותגי עלית אך גם עם מותגי מיינסטרים וחברות פאסט פשן.
"קום דה גרסון" מייצרת קו של בשמים, שרובם בלתי קונבנציונליים בעולם הבושם, באותה רוח כמו בגדי המותג.
החברה פרסמה את הבושם הראשון שלה, Comme des Garçons, בשנת 1994.
מאז 2002, קו הבושם הצטרף לחברת פויג כדי להפוך לחלק מקטלוג הבשמים שלה.
המותג פיתח ניחוח יוניסקס, G I R L, עם פארל וויליאמס, הושק ב-28 באוגוסט 2014. האמן KAWS עיצב את הבקבוק.
"קום והתהלך בארץ" הוא פזמון שכתב יורם טהרלב, הלחין יאיר קלינגר ושרה להקת פיקוד הצפון.
עם חידוש הלהקות הצבאיות שנסגרו קודם לכן בפקודתו של הרמטכ"ל רפאל איתן, חודשה גם פעילות להקת פיקוד הצפון.
השיר נכלל בתוכנית של הלהקה "קום והתהלך בארץ".
יהודה אליאס ביצע את השיר כסולן ובכך התפרסם, ויסמין גמליאל ביצעה בו קטע סולו קצר.
שם השיר נלקח מהפסוק בספר בראשית "קום התהלך בארץ".
בשיר מדומה המולדת לאישה אוהבת.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' דורג השיר במקום העשירי ובמצעד השנתי של גלי צה"ל דורג במקום התשיעי.
השיר הצליח והפך עם צאתו ללהיט.
הקליפ של השיר צולם בביצוע להקת פיקוד צפון בתוכנית המוזיקה "להיט בראש" וברצועת הקליפים בתוכנית "זהו זה", לצידו של השחקן מוני מושונוב.
קומאקיווי (מפינית: Kummakivi) הוא סלע מאוזן גדול במערב רואוקולאהטי (Ruokolahti), שבאזור היערות בדרום מזרח פינלנד.
הסלע באורך 7 מטרים מונח על משטח סלע קמור עם טביעת רגל קטנה מאוד אך בעוצמה כה רבה עד שאי אפשר לטלטל אותו בכוח אנושי.
קומאקיווי ("אבן מוזרה") הוא אתר מוגן מאז 1962. עץ אורן שמקורו בשנות השמונים צומח על גבי הסלע.
ממוקם ביער בחלקה המערבי של רואוקולואהטי, סמוך לגבול פואומאלה.
קומאריצי הוא כפר על הר אוטה בפתיוטיס, יוון.
מאז רפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 הוא חלק מנפת לאמיה והרשות המוניצפלית גורגופוטמוס.
ב-2011 אוכלוסיית הכפר הייתה 43.
קומארום (בהונגרית: Komárom), באופן לא רשמי העיר נקראת דרום קומארום, עיר בהונגריה, שהיא מרכז תרבותי, תיירותי ומסחרי על הגדה הימנית (הדרומית) של הדנובה.
בגדה הצפונית של הדנובה יושבת העיר הסלובקית קומארנו (לא זהה לעיר קומארנו באוקראינה).
שתי הערים מחוברות על ידי גשר על הדנובה.
במונחי אוכלוסייה, זו העיר הרביעית בגודלה במחוז קומארום-אסטרגום ומרכז נפת קומארום.
היא ממוקמת בקצה המזרחי של המישור ההונגרי הקטן, ומהווה צומת כבישים ומסילות ברזל חשובה.
גשר ארז'בט מחבר כאמור את הקומארום ההונגרית עם קומארנו ונובה זמקי, השייכות לסלובקיה.
העיר, שנמצאת במרחק שווה מבודפשט ומווינה, מחוברת על ידי הכביש המהיר M1 לכיוון דרום וקו הרכבת הראשי מספר 1 שחוצה את העיר מבודפשט לווינה.
הגדה הימנית של הדנובה הייתה מיושבת מאז התקופה הרומית, ואחת מעיירות הגבול הגדולות של האימפריה הרומית, בריגטיו, עמדה כאן.
במהלך הכיבוש הטורקי (הונגריה העות'מאנית) התרוקה הגדה הימנית של הדנובה, וקומארום הפכה למבצר הגבול של "הונגריה המלכותית" (Királyi Magyarország).
המצור הטורקי הלא מוצלח על העיר התרחש בשנת 1594, ולאחר מכן החלה הבנייה ההדרגתית של מערכת הביצורים של קומארום.
המבצרים שנבנו כדי להגן על יישובי החוף מילאו אז תפקיד חשוב במהפכת 1848 בהונגריה (מכונה שם: מלחמת העצמאות של 1848–1849), במהלכה התנהלו שלושה קרבות בין חיילי מלוכת הבסבורג לבין צבא הונגריה.
אבן דרך חשובה בהתפתחות היישוב היא בניית קו הרכבת בודפשט-וינה, שהסתיימה ב-1884.
בתקופת ממלכת הונגריה, שמו של היישוב היה במקור Új-Szőny, אשר אוחד רק ב-1896 עם קומארום על הגדה השמאלית של הדנובה (קומארנו הסלובקית של היום).
האטרקציה העיקרית של קומארום היא מערכת הביצורים שמקיפה את העיר והנכללת ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
מבצר מונושטור, השייך למערכת הביצורים, ממלא תפקיד חשוב במיוחד בחיי התרבות של העיר.
המרחצאות התרמיות במרכז העיר ופארק הפנאי על קו המים שנבנה בפאתי העיר מושכים מבקרים רבים מדי שנה.
אין עמדה מקובלת הניתנת להוכחה לגבי מקור השם קומארום.
הסברים, לעומת זאת, יש יותר.
לפי הגרסה הידועה ביותר, השם בא מהמילה הסלובקית קומאר (פירושו יתוש) וקומארום היא "טירת יתושים".
הסבר אחר אומר שהשם הלטיני Camarum מגיע מהמילה הלטינית aurum (זהב).
הסבר נוסף הוא שהשם התפתח אולי מהשם הלטיני של עם הקומנים (cumanus) והסבר זה מבוסס על אנונימוס.
חלק מהתיאוריות קושרות את מקורו לשם של אנשי קבאר שהצטרפו להונגרים.
כמו כן הוצע גם ששמה של העיר הוא ממקור גרמני, מה-Komm morgen, (תבואו מחר) שצעקו הנצורים בעיר לחיילים שצרו על העיר (כי לא תכנסו היום).
שבטים קלטים התיישבו בהונגריה בסביבות שנת 300 לפני הספירה.
בהתבסס על ממצאים ארכאולוגיים, הם יצרו את בתי המגורים הראשונים באזור.
במאה ה-1, בריגטיו, המחנה הצבאי, הנמל והעיר האזרחית החשובה ביותר במחוז פאנוניה, שכן באותו מקום.
כבר בתקופת הרומאים, הייתה אפשרות חצייה נוחה של הדנובה בשל דרכי המים בנהר ודרכי התחבורה היבשתיות הסמוכות היה למקום תפקיד מסחרי ואסטרטגי יוצא דופן.
בנוסף, היישוב היה גם חלק מהלימס שהקיפו את האימפריה הרומית.
המשמעות של העיר כמבצר בריגטיו מוצגת על ידי העובדה שהלגיון הראשון אדיוטריקס הוצב במקום על בסיס קבוע.
העיר התהדרה גם במתחם ספא משלה ובאמפיתיאטרון.
לאחר התיישבות המדיארים במרכז אירופה, האזור סביב קומארום הפך לבעלותו של ראש השבט קטל.
צאצאיו בנו את המבצר הראשון, טירת עפר באזור שבין הדנובה לבין הואה.
שמה הנוכחי של העיר גם הוא מתקופה זו, אם כי מקורה אינו ברור.
במאה ה-11 הוקם Rév Komárom, יישוב זעיר שתושביו ביצעו את המשימות סביב המעבורת.
הם דאגו למעבר על הדנובה מגדה לגדה, לטירת קומארום והיו אחראים למעבר הבטוח.
העיירה מימי הביניים הפכה למרכז מחוז קומארום, שהוקם באותה תקופה.
בשל השוק העמוס שלו והנמל בלה הרביעי, מלך הונגריה העניק ליישוב מעמד וזכויות של עיר ב-1 באפריל 1265. במאה ה-15, טירת קומארום הייתה מקום נופש מלכותי פופולרי, בעיקר לנוחות ולבילוי של מתיאש הראשון, מלך הונגריה ואשתו ביאטריקס.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1919, כבש הצבא הצ'כוסלובקי את חלקה הצפוני של העיר.
ב-30 באפריל עשו כוחות הונגריה ניסיון לא מוצלח לכבוש מחדש את החלק בעיר שנקרע ממנה.
ההחלטה הראשונה של וינה משנת 1938 (2 בנובמבר) סיפחה את כל דרום סלובקיה בחזרה להונגריה, כך ששני הקומארום הפכו שוב לעיר אחת ולמושב המחוז.
במהלך מלחמת העולם השנייה, קומארום נפגעה מכמה הפצצות, בעיקר כדי להרוס את חברת הנפט ואת מסילת הברזל והגשרים.
ההפצצה הראשונה התרחשה בשני ביולי 1944. מאוקטובר 1944 פגעה בעיר סדרת הפצצות, בין היתר, ב-7 באוקטובר, תחנת הרכבת וסביבתה, ב-14 באוקטובר, גשר הרכבת היה היעד.
באביב 1945 הכתה הפצצה נוספת בעיר.
בתקופת הכיבוש הגרמני גורשו מהעיר כ-2,000 יהודים רבים נהרגו.
ראש עיריית קומארום, גאשפאר אלאפי, שהתנגד לגירוש היהודים נחטף על ידי אנשי מפלגת צלב החץ, גורש ומת גם הוא במחנה הריכוז דכאו.
קומארום שוכנת באזור חקלאי, על מפגש הנהר דנובה עם הנהר וה-Vah בסלוסקית, Vág בהונגרית), ועל צומת מסילות רכבת.
העיר היא מרכז לשייט ולמסחר ובה תעשייה ומספנות.
ב-1265 זכתה קומארום בזכויות יתר של עיר-מבצר אוטונומית בממלכת הונגריה.
ב-1919, בעקבות חוזה טריאנון, סופחה העיר שמצפון לדנובה לרפובליקה הצ'כוסלובקית כאצור ונקראה קומארנו.
ב-1938 כבשו ההונגרים את קומארנו וב-1945 חולקה העיר שנית בין הונגריה לבין צ'כוסלובקיה.
הקהילה היהודית בקומארום הייתה מן העתיקות באזור הדנובה.
נראה שיהודים הגיעו למקום עם הלגיונות הרומיים כבר במאה הראשונה, ויישבו בעיר גם בזמן הכיבוש ההונגרי בסוף המאה ה-9. ב-1251 החכיר בלה הרביעי, מלך הונגריה את מבצרו ו-21 כפרים סמוכים לידי יהודי אוסטרי בשם הנוק (Henuk), שהיה בעל תואר גראף (רוזן).
בניו לא עמדו בתשלומי החכירה והחזירו את הארמון לידי המלך.
"יהודי חסות" מעטים המשיכו להתגורר במקום.
ב-1364 גירש לאיוש הראשון, מלך הונגריה את כל התושבים הלא-קתולים מן הממלכה.
היהודים שבו כעבור כמה שנים, אבל ב-1647 גורשו שוב מהערים המלכותיות, ומצאו מקלט באחוזות האצולה בקרבת ערים אלה.
על הימצאות יהודיים בעיר במאה ה-17 מעידות מצבות בעיר מאותה תקופה.
באמצע המאה ה-18 חיו במקום כשבע משפחות יהודיות וב-1788, בעקבות חוקים מקלים של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עלה מספרם ל-70.
הקהילה התארגנה בשנת 1791. בית תפילה נחנך ב-1803. בימי מהפכת 1848 בהונגריה נשרפו בית התפילה, בית הקהילה ופנקסיה.
11 מיהודי העיר נהרגו בקרבות, ובמגפת הכולירה של 1849 מתו יהודים נוספים.
ב-1858 רכשה הקהילה קרקע עבור בית קברות.
ב-1863 נחנך בית הכנסת גדול בעיר.
רוב היהודים היו שומרי מסורת וגם בעלי זיקה לתרבות הכללית.
אחרי האמנציפציה של יהודי הונגריה (1867) ואחרי קונגרס יהודי הונגריה 1968–1969 (הקרע ביהדות הונגריה) נרשמה קהילת קומארום כנאולוגית.
ובסוף המאה ה-19 כבר פעלה בבית הכנסת מקהלת ילדים וגברים והיו בעיר מוהל, שוחט, שני מורי-דת ושמש בבית הכנסת.
רב הקהילה הראשון היה הרב אייזיק לקס (LAX).
ב-1831 התמנה הרב פנחס לייב פרידן ובשנים 1862–1914 כיהן כרב ראשי ד"ר אברהם (ארמין) שניצר, לימים הפך גם לנשיא אגודת רבני הונגריה, חבר מועצת העיר קומארום, ובעל אותות הוקרה מטעם מלך הונגריה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
בזכותו של הרב בוטלה "שבועת היהודים" (נוסח משפיל, שלפיו אולצו יהודי הונגריה להישבע בבתי המשפט).
בימי מלחמת העולם הראשונה (1918-1914) לא כיהן רב במקום ובסוף 1919 התמנה הרב מור דויטש.
ב-1923 נבחר ד"ר זולטאן ולנשטיין לרב ראשי ומשעזב נבחר במקומו הרב ד"ר ארנה ואלדמן.
בין מוסדות הקהילה היו "חברה קדישא"; "אגודת נשים" בראשות גברת האס, שזכתה ב-1912 באות הוקרה על פועלה באגודה; "אהבת אחים" ו"ביקור חולים".
בית מחסה ולו בית כנסת קטן הוקם ב-1896 בסיוע בן הקהילה קלמן פריד.
במלחמת העולם הראשונה העמידה הקהילה את בית המחסה לרשות השלטונות והוא שימש כבית חולים צבאי.
בימי הרפובליקה הסובייטית ההונגרית שוכנו שם גם ילדים וניתנו ארוחות לכ-40 תלמידים.
ב-1922 חיו בעיר כ-2,200 יהודים (למעלה מ-10 אחוזים של האוכלוסייה).
ב-1931 נחנך בית לעובדי הקהילה הנאולוגית, בו שכנו גם האטליז הכשר, משחטת העופות ומאפיית מצות וב-1935 שופץ בית הקברות והוקם בו אולם הספדים.
המו"צ (מורה צדק) הרב מור קראוס ניהל את המקהלה במשך 30 שנה והחזן הראשי, שמואל קורצמן, התפלל שם במשך 44 שנים.
ב-1927 התמנה במקומו ארנה גולדשטיין.
כ-20 אורתודוקסים, שפרשו מהקהילה עוד בשנת 1878 בראשות הרב דוד התארגנו בקהילה נפרדת והקימו בית כנסת משלהם, הם בחרו בשנות ה-30 של המאה ה-20 לכהונת הרב את הרב יהושע לבקוביץ' ובראש הקהל שלהם עמד שאמו פליישמן.
בקומארום הייתה ישיבה וכן בית ספר "תלמוד תורה" ומשנת 1930 גם בית ספר לבנות "בית יעקב".
גם יצא לאור במקום "ספר המינהגים".
מור יוקאי הסופר ההונגרי ופרנץ להאר, המלחין היו בני קומארום.
הציירים היהודים ג'רג' ראושר, גזה סובל (Szobel) ופרנק רייכנטאל (Reichenthal) היו גם הם ילידי המקום.
סוחרים יהודים הורשו להתיישב בקומארום כבר במאה ה-18, בזכות תרומתם לכלכלה.
בעלי המלאכה היהודים נתקבלו לגילדות על-פי חוק מ-1851. ב-1887 היו שבעה יהודים בין עשרה משלמי המיסים הגבוהים ביותר בעיר.
עם הזמן מונו או נבחרו יהודים לעמדות ציבוריות בכירות, וביניהם היו: אדולף האס יושב ראש חברת מלון ואגדונה, ד"ר מור בירינגר רופא המשטרה, ד"ר מור ליפשר רופא-ראשי ומנהל בית החולים המקומי, קלמן פריד נשיא אגודת הצדקה.
במלחמת העולם הראשונה (1914–1918) גויסו יהודים מן העיר ו-45 מהם נפלו בקרבות.
שמותיהם הונצחו על גבי לוח שיש, שהותקן בכניסה לבית הכנסת הנאולוגי.
41 קורבנות נוספים של אותה מלחמה קבורים בקבר אחים בבית הקברות היהודי.
בתום המלחמה נותרו בצד ההונגרי של העיר רק כ-25 משפחות יהודיות.
בקומארנו הצ'כוסלובקית, הוכרו היהודים כמיעוט לאומי בעל זכויות, ובאותה עת החלה מעורבותם בפעילות ציבורית וציונית.
ב-1925 נחנך בקומארנו דגלה של תנועת הנוער לקונגרס הציוני ה-ט"ו, נרכשו בעיר 30 שקלים, וב-1937, בבחירות לקונגרס הציוני ה-כ', השתתפו 67 מיהודי קומארנו.
בשנת 1930 היו בקהילה היהודית בקומארנו 2,001 נפש.
בעקבות הסכם מינכן שנחתם בספטמבר 1938, כשנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, התפרקה הרפובליקה הצ'כוסלובקית וחלקים מדרום סלובקיה, לרבות קומארנו הצ'כוסלובקית, חזרה לריבונות הונגריה.
עם כניסת הצבא ההונגרי לקומארנו ניפצו פורעים חלונות בבתי עסק ובבתי מגורים של יהודים.
היהודים הואשמו בשיתוף-פעולה עם השלטונות הצ'כוסלובקים והוחלו עליהם ה"חוקים היהודיים" (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) של ממשלת הונגריה הפרו-גרמנית שהביאו להגבלת היהודים בבתי ספר בחיי הציבור ובכלכלה; רבים נושלו מפרנסתם.
בעיר חיו אז 2,170 יהודים.
ב-1939 הוקם בקומארנו מחנה לעבודות כפייה.
190 מיהודי קומארנו גויסו לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ב-1942 הובאו למחנה כ-250 יהודים מהעיר סקשפהרוואר וסביבתה וב-1943 הובאה למקום פלוגת עבודה נוספת.
מפקד המחנה, פרנץ הורוואט, נודע באכזריותו.
ב-5 באפריל נגזר על היהודים לענוד טלאי צהוב.
מסוף אפריל עד סוף מאי רוכזו היהודים בגטו שנתחם בעיר.
1,950 יהודים מקומארום ומכל הסביבה.
15 גברים היו במחנות הסגר, ו-15 מיהודי קומארנו הסתתרו ושרדו עד סוף המלחמה.
ב-12 וב-16 ביוני 1944 גורשו יושבי הגטו, בקרונות משא נעולים, דרך העיר קושיצה למחנות ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, ברגן בלזן, גונסקירכן, דכאו, בוכנוואלד, מאוטהאוזן ואחרים.
רובם ניספו, ביניהם הרב ד"ר ולדמן.
גאשפאר אלאפי (ALAPI), ראש העיר הלא-יהודי, שהתנגד לגירוש היהודים מן העיר, נשלח אף הוא למחנה ריכוז ומצא שם את מותו.
בין 15 במאי ל-9 ביולי 1944 שולחו לאושוויץ כ-8,000 יהודים מפלוגות שרות העבודה.
כמה מיהודי קומארום שהצליחו להסתתר, הצטרפו בקיץ 1944 למרד שפרץ בסלובקיה, ולחמו בשורות הפרטיזנים.
248 יהודים שרדו ושבו לעיר אחרי המלחמה.
באוגוסט 1945 נבחר ועד קהילה, ליושב-ראש נבחר יאנו פליישמן.
מרכז הקהילה היה בבית המחסה.
התפילות בציבור נערכו בבית הכנסת הקטן שבבניין.
מטבח ציבורי, שנפתח בעזרת הג'וינט, פעל במשך עשרה חודשים.
חברה קדישא חידשה את עבודתה.
ב-1946 נבחר כראש הקהילה עורך הדין ד"ר לאיוש מאיוביץ'.
בהתפרעויות אנטישמיות שהיו באותה השנה פוצץ בית של יהודי.
בשנים 1947–1954 עמד בראש הקהילה ד"ר אוטו בנדלר.
יהודים מיישובים אחרים התיישבו בקומארנו, וב-1948 הגיע מספר אנשי הקהילה ל-502. באותה השנה הוקמה אנדרטת זיכרון לחללי השואה בבית הכנסת של בית המחסה, ומדי שנה התקיימו שם אזכרות.
12 ספרי תורה, שנשמרו במוזיאון העירוני, הוחזרו לקהילה.
בבית העלמין הוקמה אנדרטה לזכר 114 יהודים מבודאפשט, שנרצחו ונקברו שם בקבר אחים.
"השומר הצעיר" פתח קן בעיר, ובשנים 1949–1950 עלו 343 מבני העיר לישראל.
מאז הלכה וקטנה הקהילה בהדרגה, ובמשך השנים מכרה לשלטונות את שני בתי הכנסת, הנאולוגי והאורתודוקסי, ורכוש נוסף של יהודים.
ב-1954 נפתח בבית המחסה אולם תרבות.
ב-1977, בגלל עבודות פיתוח, הופקע כשליש מבית הקברות, 858 קברים הועברו למקום אחר.
ב-1981 הוכרז בית המחסה כאתר הסטורי.
היהודים המעטים שעדיין חיו בעיר ב-1987 חגגו את החגים היהודיים וקיימו אזכרה שנתית לזכר הנספים בשואה.
קומארום הוא מרכז תחבורה וצומת דרכים, רכבות וכלי שיט.
העיר ממוקמת על מסדרון התחבורה וינה / ברטיסלאבה - בודפשט, וניתן להגיע לבירת כל שלוש המדינות בתוך כשעה דרך הכביש המהיר M1, העוקף את העיירה מדרום.
ניתן להגיע אל גיור במערב ולעיר טטבאניה במזרח בכביש הראשי 1, המחלק את העיר.
ניתן להגיע לקומרום ברכבת מבודפשט ומווינה על קו הרכבת הראשי 1. תחנת הרכבת המרכזית של קומארום מטפלת בתנועת נוסעים משמעותית.
תחבורת הנהר של קומארום קטנה יחסית, למרות הקרבה והתנועה המשמעותית על הדנובה.
אין תנועת נוסעים בנמל העיר ליד תחנת הרכבת, רק לנמל הקטן יותר שנבנה במבצר מונושטור יש תפקיד תיירותי.
עם זאת, פיתוח נמל המטענים החל בשנת 2015, ולאחר השלמתו ניתן יהיה לבצע טעינה/פריקה בקנה מידה תעשייתי ובמהירות ובכך לספק פונקציית הפצה והובלה באזור.
בלה ז'ולט (במקור שטיינר 1895 – 1949) עיתונאי ופוליטיקאי רדיקלי יהודי-הונגרי.
גזה גודה (במקור גרינפלד 1874 – 1954) עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי.
אדן בקה (במקור ברגר 1883 – 1964) בלשן הונגרי-יהודי, מומחה לשפות פינו-אוגריות.
ג'רג' גרב (במקור גרוס 1923 – 1982) היה פסיכולוג יהודי-הונגרי, פרופסור.
קומאני (ǂKhomani) היא קבוצה אתנית הקשורה לשונית לבני הסאן (בושמנים).
שפתם הייתה חלק מקבוצת שפות קויסאן.
צאצאיהם של הקומאני כוללים צבעוניים דוברי אפריקאנס בחוות או בעיירות באזור, שביניהם השפות הקדם-קולוניאליות נכחדו לחלוטין או שמעטים בלבד דוברים אותה.
כמו השבטים הקרובים אליהם התרבות של הקומאני הייתה תרבות של ציידים-לקטים.
הגברים צדו בקבוצה באמצעות קשתות, חצים ואלות כמו גם מלכודות, ואילו הנשים ליקטו שורשים ופירות שונים.
עיקר הצריכה הקלורית הייתה מורכבת מאגוז המונגונגו ומבשר.
הקומאני חיו בקבוצות המונות בסביבות 25 איש כל אחת.
הם היו נוודים, והתגוררו בעיקר בבקתות ארעיות הנבנות מענפים.
הקומאני לא ידעו להכין כלי חרס, אלא השתמשו בביצי יען ושריונות צבים ככלי אוכל.
בני הקומאני חיו במדבר קלהארי, שטח מדברי נרחב המשתרע על פני הרמה הפנימית של דרום יבשת אפריקה ותופס את רוב שטח של בוטסואנה, את הצד המזרחי של נמיביה ואת חלקה הצפוני של דרום אפריקה.
הוא כולל צמחייה דלילה, עצים בודדים, ואפיקי הנהרות היבשים של נהרות נוסוב (Nossob) ואווב (Auob).
מים זורמים מתחת לאדמה ומספקים חיים לעשבים ועצים הגדלים באפיקי הנהר.
כדי להתמודד עם התנאים הקיצונים של הסביבה פיתחו בני הקומאני אסטרטגיות קיום, צברו ידע אתנו-בוטני וגאוגרפי ספציפי, כמו גם מנהגים תרבותיים ותפיסת עולם שבה מאפיינים גאוגרפיים מגלמים קשרים סמליים בין בני האדם, חיות הבר והאדמה.
במסגרת הסדר החזרת שטחים התיישבו הקומאני בחוות דוגמת סונדרווטר (Sonderwater), רולטייס (Rolletjies) וארין (Erin) ובעיירות דוגמת רייטפונטן (Rietfontein).
ב-2004 הציעה דרום אפריקה לכלול שני שטחים, שבהם חיו בעבר שתי קבוצות אתניות: הקומאני וה-ǀXam, ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו כאזורים המשמרים היסטוריה של פעילות אנושית שכמעט ולא השתנתה מתקופת האבן.
השטח הצפוני, "הנוף התרבותי של הקומאני", נוסף לרשימת המורשת העולמית ב-8 ביולי 2017, במהלך המושב ה-41 של ועדת המורשת העולמית של ארגון האומות המאוחדות לחינוך, מדע ותרבות (UNESCO) שהתקיים בקרקוב, בפולין, בין 2 ל-12 ביולי 2017.
אתר המורשת העולמית משתרע על שטח חולות נרחב בן 9,591 קילומטרים רבועים בצפונה של דרום אפריקה הגובל בבוטסואנה ובנמיביה.
השטח מכיל עדויות לפעילות אנושית מתקופת האבן ועד ימינו הקשורה לתרבות הקומאני.
הנוף כולל נקודות ציון בהיסטוריה של הקומאני, נדודים, מחייה, זיכרון ומשאבים, אבל כיום לא חי באזור זה אף בן קומאני, והיישוב הקרוב שלהם נמצא 72 קילומטרים דרומית לאתר.
אונסק"ו החליט לכלול שטח זה על בסיס שני הקריטריונים הבאים:
קוֹמְבִּינָטוֹרִיקָה היא ענף במתמטיקה בדידה, העוסק במנייה, הן בתור דרך והן בתור תוצאה להשגת תוצאות, ובתכונות מסוימות של מבנים סופיים שונים.
קומבינטוריקה קרובה מאוד לתחומים רבים במתמטיקה ויש לה שימושים רבים, ביניהם לוגיקה, פיזיקה סטטיסטית, ביולוגיה אבולוציונית, מדעי המחשב ועוד.
קומבינטוריקה היא תחום רחב מאוד במתמטיקה, כך שאין לה גבולות ברורים.
בעיות קומבינטוריות עוסקות בדברם הבאים:
מנייה (ספירה) של מבנים שונים
הקיום של מבנים המסוגלים לקיים קריטריונים מסוימים
שאלות קומבינטוריות עולות בחקר של תחומים רבים, רובם במתמטיקה עיונית, בעיקר מאלגברה, תורת ההסתברות, טופולוגיה וגאומטריה.
תמורה (פרמוטציה) - סידור כלשהו של עצמים שונים בשורה.
באופן פורמלי, תמורה היא פונקציה הפיכה מקבוצה סופית לעצמה.
מספר התמורות השונות של n עצמים הוא (קרי: n עצרת).
פונקציית העצרת מוגדרת בצורה רקורסיבית: בסיס הרקורסיה הוא וערך הפונקציה ב- הוא .
פונקציית העצרת גדלה בקצב מהיר מאוד.
אי-שוויון הממוצעים ואינטגרל פשוט אומר כי .
נוסחת סטרלינג נותנת פונקציה פשוטה יותר להבנה שהיא קירוב אסימפטוטי של העצרת.
חליפוֹת (וריאציה) - מספר האפשרויות לבחור k עצמים מתוך n עצמים שונים, עם חשיבות לסדר הבחירה.
לדוגמה, מספר הדרכים לשים k כדורים שונים בתוך n תאים שונים, כשבכל תא מקום לכדור אחד בלבד (כאן בוחרים k תאים, עבור כל כדור, מתוך n תאים).
הנוסחה היא או כש-r מציין את k, ולפעמים .
חליפות עם חזרות - מספר האפשרויות לבחור k עצמים מתוך n עצמים שונים, עם חשיבות לסדר וכשיש אפשרות לחזרות (ייתכן ש-k גדול מ-n).
למשל, מספר הדרכים לכתוב מילה בת 5 אותיות.
יש לבחור 5 אותיות מתוך 22, אך אפשר לבחור שוב ושוב באותה אות.
צירופים (קומבינציה) - מספר האפשרויות לבחור k עצמים מתוך n עצמים שונים בלי חזרות, כאשר אין חשיבות לסדר הבחירה.
בחיי היום-יום בעיות של צירופים הן שכיחות למדי.
הנוסחה היא (קרי n על k או k מתוך n), או , כלומר .
חלוקות (פרטיציה) - מספר הדרכים לבחור k עצמים מתוך n עצמים (ייתכן ש-k גדול מ-n), עם חזרות ובלי חשיבות לסדר.
ניתן לראות זאת כבעיה .
מה מספר הדרכים להכניס מספרים שלמים אי שליליים ב-N משתנים, כך שחיבורם יתן תוצאה k?
כדי לפתור בעיה זו, אפשר לדמיין שטיחת k כדורים בשורה והנחת מחיצות ב-n-1 מהמקומות שביניהם.
ממילא ייווצרו n תאים הבאים זה אחר זה, בעלי גדלים משתנים, לפי מיקום המחיצות, שהמספר הכולל של כדורים בהם הוא k (שימו לב לאפשרות שתא אינו מכיל כדורים כלל).
כלומר, מונחת לפנינו שורה ובה מקום ל-n-1 מחיצות ול-k כדורים, ויש לבחור היכן למקם את המחיצות.
זו בעיית צירופים, והפתרון לה הוא כלומר k+n-1 על k.
עוד דוגמה לחלוקות היא יצירת רצף בן k צורות כאשר הצורות נבחרות מ-n אפשרויות שונות.
עם בעיות קומבינטוריקה מורכבות יותר מתמודד משפט פוליה, העושה שימוש בפונקציית אוילר.
השאלה שעליה עונה משפט פוליה היא: "כיצד ניתן להכין מחרוזת בת n חרוזים מתוך מלאי חרוזים לא מוגבל ב-k צבעים שונים".
סדרות נסיגה - חלק מבעיות הספירה ניתנות לפתרון באופן רקורסיבי.
לדוגמה, אם אדם יכול לעלות בגרם מדרגות בעליית מדרגה או בעליית שתי מדרגות בבת אחת, מספר הדרכים שבהן הוא יכול להגיע למדרגה ה-n, הוא מספר הדרכים שביכולתו להגיע למדרגה ה-n-1 ועוד מספר הדרכים שבהן הוא יכול להגיע למדרגה ה-n-2 (קל לזהות כאן את סדרת פיבונאצ'י).
בעיית נסיגה מפורסמת אחרת היא מגדלי האנוי, משחק הדורש העברה של n טבעות בגודל שונה ממוט אחד לשני, תוך כדי הסתייעות במוט שלישי, ובהקפדה על כך שטבעת לא תונח על גבי קטנה ממנה.
מספר הצעדים הנדרשים במשחק כדי להעביר n טבעות הוא המכפלה בשתיים של מספר הצעדים הנדרשים להעברת n-1 טבעות, בתוספת אחת.
פותחו נוסחאות המאפשרות חישוב ישיר של איבר בנוסחת נסיגה, מבלי צורך לחשב איבר אחר איבר.
שיטה אחת להוכחת נוסחה כללית היא האינדוקציה.
עקרון ההכלה וההפרדה - מאפשר לחשב את האיחוד של כמה קבוצות, באמצעות הגודל של כל אחת מהן ושל החיתוך של כל משפחה של קבוצות מתוכן.
אחת הדוגמאות המוכרות לשימוש בעיקרון זה היא ספירה של התמורות ללא נקודות שבת: דוור מבולבל מחלק באקראי n מכתבים ל-n תיבות.
מהו הסיכוי שאף מכתב לא יגיע לתעודתו הנכונה?
מתברר שסיכוי זה שואף ל-, כאשר e הוא בסיס הלוגריתם הטבעי.
פתרון הבעיה נעשה באמצעות "עקרון ההכלה וההפרדה".
יש להפחית מסך האפשרויות הכללי את מספר המקרים שבהם אחד מהנמענים מקבל את המכתב המיועד לו.
אלא שהפחתה זו מקטינה מדי, שכן הופחתו כל האפשרויות שבהן נמען א' מקבל את מכתבו ובנוסף, כל האפשרויות שבהן נמען ב' מקבל את מכתבו, אולם אפשרויות אלו נחתכות.
בחלק מהמקרים גם נמען א' מקבל את מכתבו וגם נמען ב' מקבל את המכתב שנשלח אליו, ואין סיבה לגרוע מקרים אלו פעמיים.
על כן יש להוסיף את מספר המקרים שבהם נמען א' ונמען ב' שניהם מקבלים את מכתביהם, אך זו הוספה מופרזת, משום שכך מונים יתר על המידה את המקרים שבהם נמען א', נמען ב' ונמען ג' מקבלים יחדיו את מכתביהם.
לפיכך צריך להוסיף ולהפחית לסירוגין.
בתורת ההסתברות ובתורת הגרפים נעשה שימוש נרחב בקומבינטוריקה.
כמו כן, קיימת קומבינטוריקה גאומטרית החוקרת למשל את האפשרויות לסידור מיטבי של כדורים בתיבה.
משפט החתונה עוסק באפשרות לבחירה של איברים מייצגים שונים זה מזה למשפחה של קבוצות.
משפט רמזי עוסק בצורה שבה סדר חייב להתקיים בקבוצה אם היא גדולה מספיק.
בעיית הנהגים הגחמנים היא בעיה העוסקת במספר הדרכים לשבץ n עצמים ב-n מקומות, כאשר לכל עצם יש מקום מועדף, ועצם שהמקום המועדף עליו תפוס, מוסט באופן עקבי כלפי מעלה.
קומדיה היא יצירה דרמטית עם שימוש בהומור באמנויות הבמה ובתחום הבידור.
המונח משמש גם לתיאור הופעה הנשענת ברובה על הומור.
בסוגות הקומיות לעלילה חשיבות מעטה יחסית, ותפקיד הדמויות על פי רוב לשרת מטרה אחת — להצחיק.
הקומדיה נוטה לאשרר מוסכמות ונורמות חברתיות מקובלות, ולהוקיע סטייה מהן.
על פי אריסטו הקומדיה היוותה התפתחות מאוחרת למזמורים הפאליים, שנכתבו עבור דיוניסוס, אל הפריון והוצגו בחגיגות הדיונסיה.
בטקסים אלו, ימי המנוחה היחידים בשנה, היו ריקודים עם סמלי פאלוס וכן שירים גסים שמטרתם הייתה לעורר את יצרי הטבע והאדם.
היצירות הראשונות היו טרגדיות ולאחר מכן נכנסה הקומדיה.
התשתית למחזות הטרגיות היו שירי הלל לאלים.
בשלב מסוים מתוך שירי המקהלה, יצא ראש המקהלה והחל לדבר עם המקהלה וכך החלה להתפתח הטרגדיה.
התפתחותה המשוערת של הקומדיה היא מהמזמורים הפאליים, דרך מערכונים קצרים ללא קשר רעיוני ביניהם, ולבסוף סיפור עם עלילה רצופה השומרת על אפיוני הקומדיה.
הדעות בתוך יוון היו חלוקות על מקור הקומדיה.
אנשי סיציליה ומגארה טענו שהקומדיה התפתחה אצלם, אולם בשלותה ובגרותה נעשתה באתונה שם היה התיאטרון המרכזי.
משערים שהקומדיה הייתה פופולרית עוד לפני שנהייתה לחלק רשמי בפסטיבלים.
בשלביה הראשונים הופקה על ידי אנשים פרטיים, אך לא נחשבה מספיק מהוגנת כדי שיתייחסו אליה כמו אל הטרגדיה ומחזות הסאטירה.
היא מוזכרת כחלק רשמי מהדיוניסיה רק ב-486 לפנה"ס ו-40 שנה מאוחר יותר מועלית גם בהיליניה.
אך כמעט ברור כי הועלתה עוד לפני תאריכים אלו.
אין בידינו הרבה מידע על הקומדיה בתקופת יוון הקלאסית.
היסטוריונים משערים כי אריסטו כתב מאמר על הקומדיה מאחר שבספרו, "פואטיקה", אשר מדובר בו על טרגדיה, ישנם אזכורים לכך.
אנו למדים על סגנון הקומדיה מהמחזות עצמם אך בעיקר מציורי כדים רבים.
ציורים אלו מציגים נושאים לא ריאליסטיים, כך שניתן לאבחן בקלות שמדובר בקומדיה, וכמו כן מצוירת במה.
בציור הכד "כורוגוי", שפירושו מפיקים, הקומדיה מיוצגת על ידי עבד, כדברי אריסטו: .
אם בקומדיה הדמויות לרוב פחותות ומעוררות גיחוך, בטרגדיה הדמויות לרוב נעלות, בעלות אומץ, תושייה ואינטליגנציה.
במחזה שחקו בין ארבעה לחמישה שחקנים, להבדיל מהטרגדיה בה שחקו שלושה.
המקהלה מנתה 24 איש בקומדיה, יותר מאשר בטרגדיה, אשר הורכבה מחמישה עשר איש.
המבקרים הקדומים נהגו לחלק את הקומדיה לפי שלושה שלבים:
הקומדיה היוונית העתיקה מהמאה החמישית לפנה"ס, אשר ממנה נותרו מחזותיו של אריסטופאנס, מחזות אלו שהועלו בתקופת הדמוקרטיה האתונאית, הכילו ביקורת חברתית עוקצנית, גם על מנהיגים ואלים.
הקומדיה היוונית התיכונית - בקומדיה התיכונה סיפור העלילה היה חשוב יותר מהביקורת החברתית.
קומדיה היוונית החדשה מהמאה הרביעית לפנה"ס.
נושא ההתאהבות היה נפוץ בה יותר ואילו הביקורת הסאטירית התמעטה באופן משמעותי, היא נעשתה כלי לבידור ולא לביקורת חברתית.
התלבושות הצטיינו בכך שהיו מרהיבות וצבעוניות בעלילות הקומדיה יש פוטנציאל עצום לעיצוב תלבושות דמיונית.
הסבר אחד לכך שאלמנט זה נשאר לכל אורך תקופת הקומדיה העתיקה, זה בשל עיסוק הקומדיה בפיזיות של האדם, בעוד שהטרגדיה עוסקת ברגשות ונפש האדם.
הסבר נוסף הוא שחזור טקסי הפריון לכבוד דיוניסוס שבהם נעשה שימוש בסמלי פאלוס.
המסכות היו מאוד טיפוסיות לקומדיה – מוגזמות שמותאמות לטיפוסים מסוימים: העבד, הזקן, הכפרי וכו', לכל דמות מספר מצומצם של תכונות מוקצנות שסביבן נבנית הופעתה החיצונית.
יש סברה שמסכות אשר ייצגו אנשים המוכרים לתושב האתונאי היו כקריקטורה לאותם אנשים.
הייתה כנראה הצגה מוגזמת של הופעה חיצונית של אלים וגיבורים מסוימים דרך מסכה ולבוש.
הקומדיות הראשונות ברומא היו עיבודים של קומדיות יווניות - כך שרוב הקומדיות היווניות הידועות לנו היום הם בעצם עיבודים מאוחרים שנעשו ברומא.
גם ברומא היו שורשים פולחניים הדומים לאלה של הקומדיה היוונית בראשית דרכה.
בהמשך החלה הקומדיה היוונית החדשה לחדור לרומא, ושם התפתחו הצגות מבדחות ללא השאיפה לבקר.
יש נקודות השקה בין קומדיה זו למבנה של סיטקום בימינו: הקומדיה ברומא עסקה ביחסים בין אנשים בחיי היומיום, והדמויות היו מאוד סטראוטיפיות.
חלק גדול מהעלילות נעו סביב תרמית של אחת מהדמויות.
בימי הביניים התפתחה הפארסה - סוג של מערכון שפותח בימי הביניים, ועושה שימוש בכל האמצעים האפשריים בשביל להצחיק את הקהל.
הדמויות בפארסה היו מאוד קיצוניות ומוגזמות.
התפתחו גם המימיקה והפנטומימה - משחק דרך הבעות פנים.
באמצע המאה ה-15 התפתח סגנון באיטליה שנקרא קומדיה דל'ארטה.
הוא כונה בשם זה בשביל להדגיש ששחקניה מקצועיים.
הדמויות בו היו במסגרת של טיפוסים קבועים - משרתים, מאהבים, זקנים ועוד.
לכל טיפוס היה מסכה, סגנון לבוש וצורת משחק.
החידוש של הקומדיה דל'ארטה היה משחק דרך אלתור.
בתקופה האליזבתנית באנגליה התרבו להקות שחקנים נודדות אשר שיחקו בסגנון זה.
התיאטרון היה מאוד נחשב, ובשנת 1570 קיבל המשחק הכרה מקצועית בחוקי המדינה.
התלבושות במחזה ייצגו סטריאוטיפים ומעמדות.
ויליאם שייקספיר, שנולד בשנת 1564, הוא אחד מנציגי הקומדיה האליזבתית: ההומור המילולי שלו היה מפותח במיוחד, והוא פיתח את הלשון האנגלית.
הקשר בין הקומדיות שלו מתאפיין בכך שאין להן מכנה משותף: חלקן מצחיקות במיוחד, חלקן מעוררות מחשבות פילוסופיות ואת חלקן קשה מאוד להגדיר כקומדיה.
לאחר מותו של ויליאם שייקספיר התפתח בצרפת המחזאי מולייר, שהעביר ביקורת חריפה דרך אמצעים קומיים פשוטים.
עם התפתחות הטכנולוגיה, ועלייתם של הקולנוע והטלוויזיה, נוצרו מאפיינים הייחודיים לרוב לסרט קומדיה, לצד התחדדותן של סוגים שונים של יצירות קומיות דוגמת קומדיית מצבים או דרמה קומית.
התמורות החברתיות שהתחוללו בעת החדשה השפיעו על סוגות אלו, כמו גם על הקומדיה התאטרלית המודרנית.
השינויים הטכנולוגיים והחברתיים גם יחד יצרו קומדיות בעלות מאפיינים חדשים.
אמנם הקומדיה בבסיסה פועלת לאורן של מוסכמות ונורמות חברתיות מקובלות, ומוקיעה סטייה מהן, אולם לצד זאת מפגישה הקומדיה עם הצופים דמויות "אחרות", שאינן בנורמה מבחינת מאפייניהן או תפיסות עולמן, ובסדרות המשכיות לעיתים מתחילות דמויות אלו "להתחבב" על ידי הצופים, המסתגלים אליהן בהדרגה.
בקומדיית המצבים "שמש" – המצליחה ביותר לסוגה בישראל נכון לשנת 2004 – תכננו תבנית מסוימת של חזרתיות שיאי הצחוק וסיפרו על כך: "עשינו שיעורי בית על כל סיטקום שבעולם, עם סטופר.
כל שש שניות צחוק קטן, כל שלושים שניות צחוק גדול, וכל שתי דקות חייבים שוס".
קומדי סנטרל 100 או 100 הסטנדאפיסטים הגדולים ביותר של כל הזמנים היא תוכנית ספיישל של ערוץ הכבלים האמריקני קומדי סנטרל ששודרה באפריל 2004. בתוכנית נבחרו 100 הקומיקאים האמריקאים הגדולים ביותר של כל הזמנים (ברשימה ישנם 97 קומיקאים אמריקנים ו-3 קנדים הפועלים בעיקר בארצות הברית).
שם התוכנית יכול להטעות משתי סיבות: מכיוון שהוא לא מציין את השיוך הלאומי, ומכיוון שחלק מהאנשים שנבחרו אינם סטנדאפיסטים במובן הצר של המילה אלא שחקנים-קומיים.
קומדי סנטרל הוא ערוץ טלוויזיה אמריקאי בבעלות חברת פרמאונט גלובל (בעבר "ViacomCBS") המשדר בעיקר תוכניות קומדיה למבוגרים.
אחוזי הצפייה בערוץ, שבתחילת דרכו, בשנים 1991–1997, היו מעטים מאוד, גדלו בצורה משמעותית מאז שעלתה בו הסדרה סאות' פארק, וכיום הוא מהפופולריים בערוצי הכבלים.
בתחילת דרכו של ערוץ "ביפ" בשנת 2001 שודרה בו רצועה מתכני "קומדי סנטרל".
בתחילת 2011 הערוץ בגרסתו המקומית החל את שידוריו בישראל במתכונת מלאה ללקוחות HOT והחליף את ערוץ ביפ, ושודר ב-HD.
בדצמבר 2022 הסתיים שיתוף הפעולה בין הוט ל"קומדי סנטרל", והערוץ הקיים הוחלף בערוץ "הוט קומדי", ללא סדרות "קומדי סנטרל".
ב-1 באפריל 1991 מוזגו הערוצים "קומדי צ'אנל" של רשת HBO וערוץ הקומדיה "הא!" של רשת MTV.
ויאקום, החברה השולטת ב-MTV, קנתה ב-2004 את החלק של טיים וורנר, החברה השולטת ב-HBO, ב-1.225 מיליארד דולר.
הערוץ הממוזג שידר לראשונה בשם Comedy TV או בקיצור CTV, אך הסימן המסחרי CTV היה שייך לערוץ קנדי והערוץ אולץ לשנות את שמו לקומדי סנטרל.
מלבד תוכנית הקאלט "Mystery Science Theatre 3000", לתוכניות הערוץ היו אחוזי צפייה מעטים מאוד עד שעלתה בו הסדרה סאות' פארק ב-1997. השמועה על התכנית נפוצה והדרישה לערוץ עלתה במהירות רבה, וב-1998 הייתה גישה אליו בכ-50% מבתי האב בארצות הברית.
חלק גדול משידורי הערוץ הוא של סרטים קומיים ומופעי סטנד-אפ שהופקו משנות ה-80 ועד אמצע שנות ה-90. ביום שבת משודר מדי שבוע סרט לא ערוך או תוכנית קומית מיוחדת.
בערוץ משודרות גם תוכניות מקור, ביניהן הדיילי שואו והקולבר ריפור, תוכניות סאטירה שמוגשות כתוכניות אקטואליה מזויפת ולועגות לתקשורת ולפוליטיקה האמריקאיות.
בסוף שנת 2004 דווח שארבע התוכניות המובילות מבחינת רייטינג הן סאות' פארק, המופע של שאפל, הדיילי שואו ורינו 911!.
מעט אחר כך הודיע דייב שאפל, לתדהמת מעריציו, שהוא עוזב את תוכניתו, המופע של שאפל.
את מקומה של התכנית בטבלת התוכניות הנצפות ביותר בערוץ תפסה הדיילי שואו.
נשיא הערוץ, דאג הרצוג אמר שהוא מקווה להמשיך לשדר עונות חדשות של סאות' פארק לנצח ושהקולבר רפור הגשימה תוכנית ישנה להרחיב את מותג הדיילי שואו.
הערוץ החל לשדר בפורמט הגבוה של HDTV בשנת 2009.
בשנת 2010 רכשה חברת הכבלים הישראלית HOT את זכויות השידור בארץ של הערוץ האמריקאי, והודיעה כי הוא עתיד להחליף את ערוץ הקומדיה הקודם אשר היה מזוהה עם החברה הישראלית, ביפ.
ב-1 בינואר 2011 החליף הערוץ באופן רשמי את ערוץ ביפ.
מלבד הסדרות הזרות ההוליוודיות שהיו שייכות לערוץ בזכויות יוצרים באותה עת, שלבה חברת הוט מספר סדרות מקור ישראליות, ואף פיתחה תוכנית שנתנה במה פתוחה לקומיקאים צעירים מישראל.
בניגוד לביפ שהיה מזוהה עם חברת שידורי קשת, ערוץ הוט קומדי סנטרל היה מזוהה עם מתחרתה חברת רשת מדיה וזו אף ערכה את הספיישל הטלוויזיוני "קבלו אותם", ערב בפריים טיים של הזכיינית.
הערוץ הופעל על ידי חברת ענני תקשורת.
הערוץ שודר בשנותיו הראשונות ביחס מסך רגיל (4:3), מאוחר יותר הועבר לשידור ביחס מסך רחב (16:9), אולם עדיין ברזולוציית SDTV הנמוכה.
ב-3 באוגוסט 2015 הועבר הערוץ לשידור ברזולוציה הגבוהה של HDTV, לבעלי ממירים תומכים.
בשנת 2016 החל הערוץ לשדר שידורים חוזרים של תוכניות וסדרות ישראליות גם מבית הזכיינית קשת בערוץ 2, כגון "ארץ נהדרת", "מסודרים" ו"עם סגולה".
בדצמבר 2022 ערוץ "הוט קומדי סנטרל" חדל מלהיות מופעל בישראל בגרסתו המקומית, ובמקומו עלה ערוץ הוט קומדי (HOT COMEDY).
נכון לאוגוסט 2025, בערוץ זה, חלק מסדרות הרכש ההוליוודיות הקומיות ששודרו קודם-לכן בהוט קומדי סנטרל, משודרות בפרט בשידורים חוזרים (למעט "אבוט אלמנטרי" שרצה כעת), לצד סדרות רכש מסוגת הדרמה-הקומית של HBO שגם כן שודרו כבר בהוט וכיום משודרות בשידורים חוזרים בהוט קומדי.
תוכניות וסדרות רכש (אמריקאיות) בהווה
אבוט אלמנטרי (2021 ואילך שידור מקורי) והווה
תרגיע (2000–2024 שידור מקורי ב-HBO; לרבות שידור בהוט) והווה (ש.ח.)
HBO סטנד אפ (שידור מקורי ב-HBO) והווה (ש.ח.)
תוכניות וסדרות רכש (בפרט אמריקאיות) בעבר
כולם אוהבים את ריימונד (מ-1996–2005 שידור מקורי; מ-2012 בקומדי סנטרל ישראל)
קונאן (מ-2010 שידור מקורי; עד סוף 2011 בקומדי סנטרל ישראל)
המשרד (2005–2013 שידור מקורי; שתי עונות אחרונות בקומדי סנטרל ישראל בנוסף לשידורים חוזרים)
מרוששות (מ-2011 שידור מקורי; מ-2012 בקומדי סנטרל ישראל)
ממי (מ-2013 שידור מקורי; מ-2014 בקומדי סנטרל ישראל)
ברוקלין תשע-תשע (מ-2013 שידור מקורי; מ-2016 בקומדי סנטרל ישראל)
גרהם נורטון אפקט (תוכנית אירוח של גרהם נורטון מ-2004)
נדודי שינה עם דייב אטל (2008)
תוכנית השואוביז עם דייוויד ספייד
סדרות אנימציה (בפרט אמריקאיות) בעבר
פיוצ'רמה (ב-2008 הם קנו את הזכויות של הסדרה, שלשעבר הייתה של FOX)
סאות' פארק (מ-1997 בארצות הברית, מ-2011 בקומדי סנטרל ישראל, לפני כן שודרה בערוץ 2 ובביפ)
רובוט צ'יקן (הסדרה היא לא תוכן מקור של קומדי סנטרל, אך משודרת בערוץ קומדי סנטרל במדינות שונות)
תוכניות וסדרות רכש של קומדי סנטרל האמריקאי בעבר
קומדי סנטרל מציג (1998–2011 שידור מקורי; 2011–2013 פרקים נבחרים בקומדי סנטרל ישראל)
הדיילי שואו (מ-1996 בארצות הברית, 2011–2015 בקומדי סנטרל ישראל, לפני כן שודרה בביפ)
התוכנית של שרה סילברמן (2007–2010 שידור מקורי; 2011–2013 בקומדי סנטרל ישראל, עונות 1–2 שודרו לפני כן בהוט 3)
איימי שומר (החל מ-2013 שידורי מקורי; מ-2015 בקומדי סנטרל ישראל)
ברוד סיטי (החל מ-2014 שידור מקורי; מ-2015 בקומדי סנטרל ישראל)
אידיוט סיטר (החל מ-2016 שידור מקורי; מ-2017 בקומדי סנטרל ישראל)
מסע בבאנג (2016 שידור מקורי; 2017 בקומדי סנטרל ישראל)
תוכניות וסדרות ישראליות מקוריות בעבר
תוכניות וסדרות רכש ישראליות בעבר
מלה (Mela) הוא סוג של יריד, התכנסות של חבורות אנשים, בה כל חבורת אנשים רוצה לרכוש ידע מהחבורות האחרות.
לרוב, משתמשים במושג לתיאור התכנסות דתית.
למקומות רבים בהודו יש "מלה" משל עצמם.
פסטיבל הכד (בסנסקריט, קומבה מלה) נחגג בהודו אחת לשלוש שנים, בכל פעם בעיר אחרת מתוך ארבע הערים הקדושות אוג'יין, נאשיק, הארידוואר ואללהאבאד, כך שחוגגים אותו בכל אחת מהערים פעם אחת בכל 12 שנים.
אחת למחזור בן 12 שנים מגיע תורה של העיר אללהאבאד, השוכנת לגדת נהר הגנגס וליד ואראנסי, במדינת אוטר פרדש, לארח את החג.
אירוע זה נקרא פורנה קומבה מלה (או קומב מלה).
האירוע מתקיים ב"סאנגם", מקום מפגשם של שני נהרות קדושים מוחשיים ונהר קדוש רוחני, ונחשב להתכנסות הגדולה וההמונית ביותר בעולם.
באמצע מחזור 12 השנים מתקיים באללהאבאד החג ארד קומבה מלה (Ardh Kumba Mela), אליו מגיעים כמה מיליוני חוגגים בלבד.
פעם ב-144 שנים (תריסר תריסרים) מסתיים מחזור, הכוכבים נמצאים בסדר מסוים, המביא, על פי האמונה ההינדית, לאנרגיה קוסמית גבוהה, כשאז חוגגים את החג מהא קומבה מלה.
בשנת 2001 התקיימה התכנסות כזאת באללהאבאד, שאליה הגיעו כ-70 מיליון מאמינים.
על פי האמונה ההינדית כפי שכתובה בגרסאות השונות של הבהגאוואד פוראנה, הגיע מורה הלכה לבקר את האל אינדרה והביא איתו כמתנה זר פרחי עד (שאינם נובלים לעולם).
אינדרה שלא ייחס למתנה חשיבות הניח אותם במקום בו הפרחים נמחצו על ידי פיל.
מורה ההלכה שנעלב הטיל על אינדרה כישוף שרוקן אותו מנכסיו ומכוחו.
על מנת לרכוש מחדש את כוחותיו היה על אינדרה לשתות משיקוי (נקטר) שהיה טמון במעמקי אגם חלב באזור פראיאג (בו שוכנת היום העיר אללהאבאד), על גדות הנהרות הגנגס, הימונה והנהר המיתולוגי סארארסבת.
השדים רצו למנוע ממנו את חידוש כוחו ולכן התרחש מאבק בין השדים לבין האלים, בקרב זה הייתה ידם של השדים על העליונה ולכן פנו האלים בתחינה לשיווה שיצילם מידי השדים.
שיווה הורה לצדדים הניצים לקחת הר ולחבוץ בעזרתו את אגם החלב לגבינה.
כאשר ביצעו את הפעולה גרם שיווה לכד (קומב) ובו השיקוי לצוף על פני המים, השדים היו גם הפעם זריזים יותר וכמעט הצליחו להשיג את הכד, אבל האל וישנו המיר את עצמו לדמות בחורה יפה והשדים פנו לתפוש אותו.
ברהמה ניצל את ההזדמנות וחטף את הכד ובמשך 12 ימים נס מפני השדים.
במהלך המנוסה נשרו ארבע טיפות נוזל מהכד, וקידשו את ארבע ערי הקודש ההינדיות, אוג'אין שעל גדות השיפרה, נאשיק שעל גדות הגודווארי, הארידוואר ואללהאבאד שעל גדות הגנגס.
מאחר שיום אחד של האלים משול לשנת אדם – חוגגים את החג בכל אחת מהערים פעם ב-12 שנים.
עלייה לרגל וטבילה בערים הקדושות בתקופת המלה מביאה על פי האמונה למוקשה או לפחות גורמת למזל להשתנות לטובה.
בשנת 2017, נוסף הפסטיבל על ידי אונסק"ו לרשימת המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של האנושות.
בפסטיבל שהתחיל ב-13 בינואר 2025, צפויים להשתתף כ-400 מיליון משתתפים מכל רחבי העולם, והרשויות נערכו בהתאם.
קומביין תבואות הוא מכונה המשלבת את משימות הקצירה, הדישה וניפוי התבואה.
התוצאה המבוקשת היא גרעין או דגן (לרבות תירס, סויה, פשתן, שיבולת-שועל, חיטה ושיפון); תוצר לוואי הוא הקש, שכולל את הגבעולים ואת שאריות העלים של היבול, שמכילים כמות מוגבלת מאוד של חומרים מזינים.
במדינת ישראל, על מנת להפעיל קומביין, נדרש רישיון נהיגה למכונה ניידת.
קומביין התבואות נרשם כפטנט בשנת 1834 על ידי חירם מור, באותה השנה בה סיירוס מק'קורמיק רשם פטנט על המקצרה המכנית.
בעקבות שימוש במכונה בוטל הצורך באלומה.
הקומביינים הראשונים, שחלקם היו גדולים למדי, נמשכו על ידי סוסים או פרדות ועשו שימוש בגלגל-הנעה כדי להעצים את פעולתם.
בשנת 1902, היו כבר בשימוש קומביינים שיכלו לקצור כמות מספיקה של דגן בשעה אחת כדי לאפות עשרה כיכרות לחם.
קומביינים הנגררים באמצעות טרקטור היו אף הם בשימוש לזמן מה.
קומביינים אלה כללו מכשיר-ניעור שהפריד בין המוץ והתבן (מעין שבכה משוננת שהונחה על פיר) כדי לפלוט את התבן ולשמור על הדגנים.
הקומביינים מונעי הטרקטורים התפתחו עם השנים וכללו מנועי בנזין או דיזל נפרדים כדי להניע את מכשיר-הניעור.
לקומביינים המודרניים של ימינו הנעה-עצמית ומנועי דיזל.
התקדמות משמעותית בפיתוח הקומביינים הושגה עם התכנון הסיבובי.
המוץ והתבן הופרדו מן הגרעינים על ידי שימוש במאוורר רב-עוצמה.
קומבייני-סיבוב הושקו בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי חברת "Case IH".
באותה התקופה אף הוכנסו לשימוש מערכות אלקטרוניות לניטור תפוקת הקצירה.
מכשור חדיש זה אפשר למפעילים להקטין את הפחת ולהשיג יבול רב יותר ליחידת קרקע בעזרת אופטימיזציה של מהירות תנועת הכלי ואמצעי תפעול אחרים.
למרות ההתקדמות הטכנולוגית הרבה שחלה מאז הומצאו הקומביינים הראשונים, הרי שעקרון הפעולה הבסיסי שלהם כמעט שלא השתנה.
בשלב הראשון המאסף הקדמי מזין את היבול הנקצר לתוך גליל הדיש הבנוי משורה של לוחות שפשוף אופקיים המותקנים עליו במרווחים של רבע מקוטר הגליל.
כתוצאה מן התנועה ומתהליך הגירוד, מתפוררת התבואה לתערובת של גרעינים וקש והגרעינים נופלים לתוך מאסף פנימי קעור המותקן מתחתיו.
בשלב הבא מועברים הגרעינים באמצעות מספר גלילים בורגיים המותקנים אנכית למערכת הדיש, אל מכל האיסוף המרכזי.
בדרכם למכל האיסוף המרכזי עוברים הגרעינים דרך מספר נפות, מנערים, ומאווררים, במטרה להבטיח את ניקיון התבואה מפסולת הקש ולכלוך אחר.
הקש המופרד מן התבואה עובר בצינורות פינוי מחוץ למכונה אל השדה.
קוֹמָגֵנֶה (יוונית Kομμαγηνή) הייתה ממלכה הלניסטית עצמאית קטנה בדרום־מרכזה של אסיה הקטנה במשך 235 שנים, החל בשנת 163 לפנה"ס ועד שנת 72, עת סופחה לקיסרות הרומית והפכה לחלק מפרובינקיה סוריה.
הממלכה השתרעה בעמק נהר הפרת, באזור נפת אדיאמן בטורקיה של ימינו.
בירתה הייתה סַמוֹסַטַה (ארמית שימשתה – "של השמש") וחורבותיה השתמרו סמוך לעיירה המודרנית סמסט עד שהוצפו על ידי האגם המלאכותי שנוצר כתוצאה מהקמתו של סכר אטאטורק.
העיר נקראה גם אנטיוכיה בקומגנה (Αντιόχεια η Κομμαγηνή).
לממלכה לא נודעה השפעה רבה מעבר לתחומיה, והיא ידועה בשל מקדש הקבורה המגלומני ורב-ההוד שהקים אחד ממלכיה ובשל כך ששרדה ושמרה על עצמאות חלקית עד לאמצע המחצית השנייה של המאה ה-1.
עמק הפרת שימש מאז ומתמיד כמקום יישוב וכצומת דרכים, והחתים ישבו באזור בתחילת האלף הראשון לפנה"ס לכל המאוחר.
במקום היו מכרות כסף, עופרת ונחושת, ונמצאו שרידי לתנורים ששימשו להתכת מתכות.
קומגנה נזכרה לראשונה בכתבים אשורים במאה ה-9 לפנה"ס בשם "כומוח" (Kummuḫ).
תושביה חויבו בתשלום מיסים לאשור עד שבתחילת המאה ה-8 לפנה"ס הם התקוממו כנגד שלטונם של האשורים, וסרגון השני מלך אשור סיפח את האזור בשנת 708 לפנה"ס.
לאחר תקופת שלטון בבלית קצרה שנמשכה כ-50 שנה, השתלטה הממלכה האחמנית הפרסית על האזור באמצע המאה ה-6 לפנה"ס והחזיקה בו עד שנת 331 לפנה"ס, עת כוחותיו של אלכסנדר הגדול מוטטו את האימפריה הפרסית, וקומגנה הייתה לחלק מהעולם ההלניסטי.
עם חלוקת האימפריה של אלכסנדר הגדול בין יורשיו, נשלט האזור בידי בית סלאוקוס עד שנת 163 לפנה"ס.
בשנת 163 לפנה"ס, הניף תלמי מלך קומגנה את נס המרד נגד הממלכה הסלאוקית הנחלשת וביסס ממלכה עצמאית קטנה בקומגנה, אשר אימצה את התרבות ההלניסטית אל חיקה.
בשנת 69 לפנה"ס הגיע הצבא הרומי אל גבולה של קומגנה והטיל מצור על בירתה.
עם זאת לפי ההיסטוריון הרומי פליניוס הזקן הופיעה ישות בלתי מוכרת שכל חייל שבא עימה במגע נשרף על נשקו.