tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא נקרע בין נאמנותו לאם לבין הזדהות עם אחיו כאשר הוא נוכח במריבות הרבות הנוצרות בין השניים.
הבן הצעיר, שמעון, נראה מחובר יותר למציאות מאמו, והוא מביע רצון להיות כמו כולם כשהוא אומר "עוף עם גבינה זה טעים" או שהוא אומר לאחיו אדוארד "מה אתה יודע, סקייטבורד זה אחלה".
כאן קיים מתח בין מסורת וחילון: במציאות שכנגד אוכלים עוף עם גבינה, בניגוד לבית המסורתי של האם.
כמו כן, האוכלוסייה המבוססת בארץ זוכה ליהנות מן הרווחה החמרית (סקייטבורד), להבדיל מן האוכלוסייה הענייה שנאלצת לחיות רק כדי לשרוד ולהתקיים ממה שיש.
אדוארד כועס ומתבייש באחיו על כך שהוא לא מבין את המצב, המצב שאמא לימדה אותם, הם נגזרו לחיות במציאות אפורה שלא ניתן לשנות אותה.
אמו של חיזו מתוארת בסיפור כאישה אשר מנסה לשרוד במציאות הקשה והעגומה ולהצליח לגדל ילדים.
היא נעמדת איתנה נגד כל הקשיים ולא מוותרת בקרב מול כל העולם על מנת לקיים את ילדיה ואת ביתה.
כל מהלך חייה מתואר כציר חוזר של פעולות: הליכה לעבודה, הליכה לירקן ולקצב, ובעיקר הטיפול בילדיה ובביתה.
בסוף הסיפור האם מאבדת את שפיותה ורצה אל הפרדסים שסביב היישוב.
הפרדסים מהווים בריחה מהמציאות המחניקה.
יש בכך סוג של בריחה אל חלום.
ואכן כשהיא נלקחת משם, נאמר על האם: "התנערה לרגע כאילו התעוררה מאיזה חלום".
ההתעוררות שלה היא ההבנה שכל הזמן הזה ניסתה לשמר את המציאות הקיימת ולחיות במעין הונאה עצמית, וכך קורא לזה אדוארד "הכישלון שלנו מול החיים" כשהחובשים הגיעו לטפל באימו וכוחם והידע שלהם הראו לו שמשפחתו שברירית.
מושג ה"בית" כה משמעותי בעיני האחים ("אוהבים את הבית יותר מכל דבר", "אני שמעון ואמא לא יכולים בלעדיו") עד שהוא הופך לפרדוקסלי – האהבה הטבעית של חיזו לבית מסתירה או משכיחה ממנו את צרותיו וקשייו.
הסיפור עוסק בעיקרו בקשר החזק שנוצר בין משפחה לביתה.
הבית מוצג בסיפור לא רק במובנו החומרי והכלכלי, אלא הבית כעולם של שפה, מנהגים ואורח־חיים, שאינם מתגלמים דווקא בגינוני דת ומסורת נשגבים, אלא בחיי היום־יום הבסיסיים והפשוטים.
אף על פי קשייה, מודגש אחדותה וגיבושה של המשפחה למקשה אחת וחיז'ו חוזר על כך מספר פעמים בסיפור.
"חיות מסך" היא ספין אוף של "חיות במה", אשר שודרה בחינוכית בחודש פברואר 2017.
את התוכנית מנחה דאנה איבגי.
בכל פרק המנחה ושמונה ילדים מארחים בעל תפקיד הקשור לתחום הקולנוע והטלוויזיה ועוברים עמו סדנה שבה הם שואלים אותו שאלות הקשורות לדמותו ולתפקידו בתחום הקולנוע.
בין היתר התארחו בתוכנית רשף לוי, גילה אלמגור, יוני גבע, דניאל קדם, עדו דולב ותמי ברנשטיין.
חיות שוכנות עצים הם מינים של בעלי חיים החיים בין צמרות העצים או מבקרים בהם ויודעים איך לטפס עליהם מהקרקע ולנוע עליהם.
צורות הטיפוס משפיעה על מבנה הגוף והרגלי חייו של בעל החיים, כשהמינים המתמחים ביותר כמעט ולא עוזבים את העצים והענפים.
צורות הטיפוס עוזרת לבעלי החיים גם בטיפוס מעל סלעים או קירות.
ישנם מינים מטפסים מכל קבוצה גדולה של חיות, למעט מאלה השוכנים בים (כמו הדגים).
רוב חסרי החוליות קטנים מאוד ויכולים לטפס בקלות על ענפים ולחלקם ישנו ריר המדביק אותם לענף.
כך חשופיות יכולות להתקדם ללא רגליים.
כך גם חלזונות וכמה מהחלזונות חיים בעיקר על העצים.
לאחרים רגליים רבות העוזרות להם להיתפס בקרסים בין חורי הגזע ולנוע מעלה.
החרקים יכולים לעוף עם כנפיהם אל העלים ורבים מהם חיים בין העצים כל חייהם, חלקם גם דומים לעלים כמו המקלונאים או גמלי שלמה.
גם העכבישים המותחים קורים ומגיעים מענף לענף מבלי לרדת לקרקע ושם טווים את רשתותיהם.
ישנם אפילו כמה סרטנים שוכני עצים כמו סרטן הקוקוס.
מבין החולייתנים ישנם מיני צפרדעים בעלי גוף קטן וכפות רחבות בעלות קרום איתם הם נעים על העלים ו"נדבקים אליהם" הצפרדע המעופפת יכולה גם לדאות עם קרומי אצבעותיה מעץ לעץ.
גם רוב הזוחלים יכולים לטפס על ידי התלפפות סביב הענפים או בשימוש בטפרים חזקות וזנב נצמד.
הזיקיות בעלות כפות גדולות ואצבעות המפוצלות לשניים וזנב לופתני.
השממיות בעלות כריות הצמדה חזקות איתם הם יכולים לנוע מעל קירות אנכיים.
רוב העופות יכולות לעוף אל הענפים והרבה מהם מרגישים בנוח להימצא בינות הענפים.
חלקם יודעים גם לטפס עליהם ואף להיתלות הפוכים.
כך גוזל ההואצין יכול לטפס מהקרקע אל העצים, תוכי דררה, נקריים וטפסי העצים שאצבעותיהם מפוצלות ל-2.
מבין היונקים קבוצות רבות חיות בין ענפי העצים.
העיקריים שבהם הם הפרימטים בהם מינים רבים לא רק מטפסים מיומנים אלא גם קופצים למרחקים מרשימים מאוד בין הענפים, ביניהם הגיבונים, קוף העכביש המשתמש בזנבו כדי לתפוס ענפים, גלגו, טרסיוס, לוריס שלוח ולמורים היודעים כולם לקפץ לאורך מרשים, השימפנזה היכולה לנוע במהירות מקרקע היער לצמרות, קופי הקולובוס והשאגן ועוד רבים.
קבוצות נוספות כוללות את דובי הנמלים בעלי הזנב הלופת והעצלנים הנתלים הפוך ומשתמשים בטפרי הקרס שלהם להיתפס.
מבין הטורפים בולטים החתוליים כמו הנמר, הסרוול, חתול בר ועוד, גחניים, נמייתיים, מגוון סמוריים, הראקון, החוטמן ודביבון לופת ואפילו כמה דובים כמו דוב מלאי, פנדה ענקית או דוב שחור.
מבין המכרסמים ישנם את הסנאיים השונים ובעיקר סנאים דואים, סמרניים, אוגריים שונים ועכברון הקמה.
מבין הכיסאים ישנם את הקואלה, הצופון, פוסום זנב-מברשת, נמיית הכיס, כיסנאי דואה ומיני האופוסום.
עוד קבוצות כוללות את העטלפים הנתלים הפוך על הענפים, חדפי עצים, גלשנאים ושפניים.
מינים נוספים חיים באזורים הרריים ומתואמים לטיפוס מעט דומה לטיפוס על עצים, אך תנועתם היא בעיקר בקפיצות גבוהות או צעידות אופקיות ולא בטיפוס אנכי, למשל יעלים או עזים.
לעיתים מינים אלה יצליחו בעזרת כישוריהם לטפס על עצים נמוכים.
היא פעלה כאמנית בחזית המופשט והאוונגרד הישראלי, אישה כמעט יחידה בין אמנים ידועי שם, בהם יעקב וכסלר, יחיאל שמי, יגאל תומרקין, רפי לביא ומשה קופפרמן.
מיעוט האמניות שפעלו במקביל אליה כלל את חגית לאלו, אלימה, מינה זיסלמן ולאה ניקל.
עבודותיה התאפיינו בקנה מידה גדול, בשימוש חומרי בצבעי שמן, בגוונים עזים ועבודה בשכבות.
חיותה בהט נולדה בשכונת נורדיה בתל אביב בשנת 1934. בין השנים 1957 עד 1958 למדה אמנות במכון לאמנות אורנים ליד טבעון, אצל מרסל ינקו, יעקב וכסלר ויחיאל שמי.
בשנות ה-60 הציגה בהט בתערוכות יחיד, וכן בתערוכות קבוצתיות בין אמנים מוכרים של הדור השני למופשט.
בין השנים 1959 עד 1961 עבדה עם הפסל יצחק דנציגר ומאוחר יותר גם שימשה כאסיסטנטית של יגאל תומרקין ושל אמנים נוספים.
בשנת 1964 הייתה בהט שותפה לפעילות קבוצת "תצפית", שנאבקה למען ההכרה באמנות העכשווית של התקופה.
באותה שנה זכתה בפרס קרן נורמן של הקרן לתרבות אמריקה-ישראל.
בין השנים 1965 עד 1967 התגוררה בפריז, יצרה והציגה שם.
בשנת 1967 שבה ארצה, עבדה והציגה יחד עם אמני המופשט.
בשנות ה-70 עברה להתגורר בניו יורק, ארצות הברית, שם בעיקר עבדה על יצירות בין כותלי הסטודיו.
בשנות ה-2000 שבה להתגורר בישראל.
בשנת 2013 הוצגה תערוכה רטרוספקטיבית של ציוריה במשכן לאמנות עין חרוד.
עוד במהלך לימודיה במכון לאמנות אורנים, בהט התאהבה בצבע ובמופשט.
עבודותיה המוקדמות של בהט, בעלות הכתמים השחורים והכהים, הושפעו מהמורה שלה במכון, יעקב וכסלר, שנמנה עם קבוצת "אופקים חדשים", מהדור הראשון למופשט.
עם הזמן פיתחה בהט שפה משלה: עבודה בשכבות עם חומריות הצבע, מעבר לגוונים בהירים ושימוש בצבע במצב נוזלי ומתפשט.
התערוכה הראשונה של בהט התקיימה בשנת 1962, בגלריה כ"ץ בתל אביב, וזכתה לשבחים ולעניין באמנית הצעירה.
בשנת 1964, כשהציגה בגלריה 220 בתל אביב, כבר הכירו בה כאמנית עם עמידה ושפה משלה.
החל מאמצע שנות ה-60 ציוריה של בהט נעשו בתנועות בטוחות ועזות; הם היו מלאי צבע ובפורמט גדול.
היה בזה מן התרחקות מהמופשט הישראלי שהתאפיין בתנועות מחפשות, ומן ההתקרבות לז'אנר האמריקאי של ציור פעולה, קולאז' ואסממבלז'.
המעבר של בהט היווה חלק ממפנה במסורת המופשט הישראלית.
בהמשך אותה שנה, הוזמנה בהט להצטרף לקבוצת "תצפית" [ראשי תיבות של תערוכת ציור ופיסול ישראלית], שפעלה להסרת חסמים בפני אמנות צעירה ועכשווית נוסח התקופה.
הרוב המוחלט של חברי הקבוצה היו גברים, מרביתם ידועים כיום ודור שני למופשט: כגון מיכאל ארגוב, מתי בסיס, איקה בראון, יצחק דנצינגר, יעקב וכסלר, רפי לביא, אורי ליפשיץ, אבשלום עוקשי, משה קופפרמן, בוקי שוורץ, יחיאל שמי, יגאל תומרקין, וכן האמנים חיים קיוה ויחזקאל שטרייכמן מהדור הראשון.
מיעוט הנשים כלל את חיותה בהט, מינה זיסלמן, זיוה ליבליך ולאה פוגל.
תערוכה הנושאת את שם הקבוצה נכפתה על חיים גמזו, מנהל מוזיאון תל אביב - שהעדיף אמנות יהודית פיגורטיבית - ונפתחה בביתן הלנה רובינשטיין.
ב-1964 זכתה בפרס קרן נורמן של הקרן לתרבות אמריקה-ישראל.
ב-1965 נסעה בהט לפריז, בעידודה של פולה אייכנבאום, אוצרת ויוצרת ישראלית.
בפריז המתין לה ידידה האמן איקה בראון, אך הוא נהרג בתאונת דרכים מעט לפני שהגיעה.
בהט התקבלה על ידי אמנים ישראלים ונחשפה לאמנות ולאמנים זרים.
על אף המגמה הפיגורטיבית שהחלה לתפוס תאוצה בעת ההיא, אהבתה של בהט למופשט נותרה על כנה.
היא הוזמנה להציג באותה שנה בתערוכה "Schèmes 65" במוזיאון לאמנות מודרנית של פריז, יחד עם 20 אמנים צעירים; תערוכה שנועדה להשיב את תשומת הלב אל חשיבות המופשט בדור השלישי.
על אף ההצלחה בפריז, בהט שבה ארצה מעט לפני מלחמת ששת הימים.
בעבודותיה, הפעם, השתמשה בצבע אחד מרכזי ופיתחה טכניקת קולאז'.
עבודותיה נרכשו לאוספים פרטיים של אספנים ידועים, וכן לאוספי מוזיאונים (כגון מוזיאון תל אביב ומוזיאון חיפה) ולאוספי אמנות עכשווית.
בינואר 1969 הציגה בהט ב"תערוכת החורף" בביתן הלנה רובינשטיין, בין 11 אמנים חשובים של המופשט והאוונגרד, ביניהם יגאל תומרקין, אביגדור סטימצקי, יואב בראל, יעקב דורצ'ין, מיכאל אייזמן, שמעון אבני ואחרים; בהט הייתה האישה היחידה.
בדצמבר של אותה שנה השתתפה בתערוכה קבוצתית נוספת: "תערוכת הסתיו", גם היא בביתן הלנה רובינשטיין.
כתבה מינה זיסלמן-בליך על עבודותיה כי "רושם רב עושים הבדים האינטנסיביים של חיותה, המשלבים אסוסיאציות עם צורות מופשטות, איתנות ומוגדרות.
כרגע היא אחד האמנים המופשטים המעניינים ביותר שלנו".
כנגד המתקפה על המופשט באותן שנים, הציגה חיותה במספר תערוכות שנועדו לשרת את המאבק למען הצגת אמנות מתקדמת.
היא השתתפה בתערוכה "מולטי-איזם" ב-1970 ובתערוכת "אמני המופשט"; שתיהן נערכו בביתן אגודת האמנים.
בהט עסקה במקביל בפיסול, והיתה, בין היתר, אסיסטנטית של יצחק דנצינגר ויגאל תומרקין.
ב-1972 היא הקימה עבודת פיסול סביבתי בבית ספר עמל בתל אביב.
בשנות ה-70 בהט עשתה מעבר לניו יורק, בעקבות בן זוגה, אך ההתאקלמות לא הייתה קלה.
היא התכנסה בתוך עצמה ויצרה עבודות בקנה מידה גדול אף יותר מן הקודמות.
היא פיתחה את השימוש בטכניקת קולאז' רב שכבתי בשימוש פיסות מציוריה הקודמים, ובשילוב סיכות מהדק, בקצב שהתאים למוזיקת ג'אז שהאזינה לה.
גלריה אלן סטון היוקרתית, הציגה חלק מעבודותיה של בהט, אך האמנית לא הצליחה להתבסס במקום.
בהט מתארת בדיעבד כי לעבודותיה לא היה אז הקשר נכון.
בשנות ה-90 והאלפיים בהט עברה לציור-כתב, העושה שימוש ביומנים ובקשר עם הטבע.
בתחילת שנות האלפיים בהט שבה להתגורר בתל אביב.
בשנת 2013 הוצגה תערוכה מקיפה של בהט במשכן לאמנות עין חרוד.
גליה בר אור אצרה את התערוכה והפיקה ספר הסוקר את יצירתה וקורותיה של בהט, שנועד לנסח רטרוספקטיבית את מקומה החשוב של בהט בתולדותיה של האמנות הישראלית.
1957-1958 לימודי ציור ופיסול, מכון לאמנות אורנים, טבעון
1967 – תערוכת יחיד, גלריה אורית, תל אביב
2013 – "חיותה בהט / ציורים: תל אביב – פריז – ניו יורק – תל אביב", המשכן לאמנות עין חרוד, עין חרוד
1964 – "תצפית 1964", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב, תל אביב
1965 –"Schèmes 65" (סכמה), מוזיאון לאמנות מודרנית, פריז
1968, 1969 – "תערוכת החורף", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב, תל אביב
1969 – "תערוכת הסתיו", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב, תל אביב
1970 – "מולטי-איזם", ביתן אגודת האמנים, תל אביב
1970 – "פורמטים קטנים", גלריה גורדון, תל אביב
1970 – "תערוכת חורף", גלריה גורדון, תל אביב
1971 – "עשרים ציירים ישראלים", קלן
1971 – "אמני המופשט", בית האמנים, תל אביב
1977 – "מאוסף המוזיאון", מוזיאון לאמנות מודרנית, חיפה
1978 – תערוכה קבוצתית, יריד האמנות, בולוניה
1981 – תערוכה קבוצתית, גלריה שרה לוי, תל אביב
1986 – תערוכה קבוצתית, גלריה שרה לוי, תל אביב
1998 – תערוכה קבוצתית, גלריה OK האריס, בולוניה
2021 – "דרך חיפה: שבעים שנה למוזיאון חיפה לאמנות", מוזיאון חיפה לאמנות
1972 – פיסול סביבתי, בית הספר עמל, תל אביב
1975 – פיסול, וייטספילד, ורמונט
1964 פרס קרן נורמן, קרן לתרבות אמריקה-ישראל
"חיותה בהט / ציורים" (קטלוג תערוכה), אוצרת: גליה בר אור, עין חרוד: המשכן לאמנות, 1 ביוני – 27 ביולי 2013
חיזוי רגשי זו היכולת לצפות מה תהיה התגובה הרגשית (המצב הרגשי) שלנו בסיטואציה מסוימת בעתיד.
על כן זהו תהליך מנטלי המשפיע על החלטות, ביצועים והתנהגות.
טעויות בחיזוי הרגשי הן חיזוי לא נכון לגבי הרגש האמיתי אותו נרגיש בעתיד (הערכת יתר או הערכת חסר).
כהנמן (פסיכולוג ישראלי בתחום קבלת החלטות וזוכה פרס נובל) ושנל (Kahanman and Snell) החלו את מחקרם על חיזוי הדוניסטי בתחילת שנות התשעים.
הם בחנו את ההשלכות של חיזוי זה על קבלת החלטות.
המונח "חיזוי רגשי" הוטבע בשנים מאוחרות יותר על ידי טימותי וילסון ודניאל גילברט .
מחקרים מוקדמים התמקדו אך ורק במדידת החיזוי הרגשי (של הרגשות), מחקרי המשך החלו לבחון את רמת הדיוק בחיזוי והראו שבאופן מפתיע רוב בני האדם לוקים בחסר כאשר הם צריכים לחזות את מצבם הרגשי העתידי.
לדוגמה: כאשר אנשים צריכים לחזות כיצד זכייה בלוטו תשפיע על אושרם, הם יטו להעריך יתר על המידה תחושות חיוביות עתידיות, תוך התעלמות מגורמים רבים אחרים שיכולים לתרום למצבם הרגשי מחוץ למצב הרגעי של הזכייה.
מחקרים עכשוויים בוחנים את הקשר שבין חיזוי רגשי וטעויות בחיזוי הרגשי לבין נטייה לדפוסי אישיות.
לדוגמה: כיצד דפוס אישיות מוחצן או מופנם משפיע על החיזוי הרגשי ומתי אילו מובילים לטעויות בחיזוי הרגשי.
חיזוי רגשי באופן מסורתי משך את תשומת הלב של פסיכולוגים וכלכלנים.
הממצאים בתחומים אלו הובילו מומחים ממגוון תחומים אחרים לחקור תופעה זו, בין השאר בחקר האושר, בתחום המשפט ובתחום הבריאות.
השפעת החיזוי הרגשי על קבלת החלטות ורווחה אישית (רווחת חיים) מהווה עניין רב באופן ספציפי לאנליטיקאים ומקבלי מדיניות בשדות מחקר אלו, אך גם בתחום האתיקה.
הנטייה להעריך בחסר את היכולת להסתגל לאחר אירועים משני חיים הובילה לכך שתאורטיקנים מתחום החוק הטילו בספק את ההנחות העומדות מאחורי פיצויים עבור נזיקין.
כלכלנים התנהגותיים משלבים את אי ההתאמה והפער שבין חיזוי רגשי לרגשות שמתקבלים בפועל בתוך מודלים ברווחה אישית ותועלת.
חוסר התאמה זו מעלה גם חששות אצל אנליטיקאים בתחום הבריאות, כיוון שהרבה החלטות חשובות בתחום הבריאות תלויות בתפיסה של המטופלים לגבי איכות חייהם העתידית.
לחיזוי הרגשי ארבעה רכיבים: חיזוי לגבי ערכים רגשיים (האם הרגש הוא חיובי או שלילי), חוויה ספציפית של הרגש עצמו, משך הרגש ועוצמת הרגש.
טעויות בחיזוי הרגשי יכולות להתרחש לגבי כל אחד מארבעת רכיבים אלו, אך חוקרים מצביעים באופן ברור על כך ששני רכיבים יותר מועדים להטיות מהאחרים.
הטיות אילו בדרך כלל מתבטאות בהערכת יתר של משך הרגש ועוצמתו.
וילסון וגילברט (Wilson and Gilbert) מכנים את הפער בין מה שצפינו למה שבסופו של דבר נחווה, הטיית ההשפעה .
"השפעה" פירושה הטעויות שאנחנו עושים הן בהערכת העוצמה של רגשותינו והן בהערכת משכן, ו"הטיה קוגניטיבית" היא הנטייה שלנו לטעות.
הזנחה של המערכת החיסונית הנפשית היא סוג של הטיית ההשפעה, אך היא מופיעה בתגובה לאירועי חיים שליליים, בהם אנשים חוזים באופן שגויי את יכולתה של המערכת החיסונית הנפשית שלהם לזרז את החלמתם.
לרוב אנשים יחסית מדויקים בחיזוי הרגשי שלהם, שכן הם לרוב חוזים באופן יחסית מדויק כיצד יחושו בתגובה לאירועים עתידיים.
על אף זאת, ישנם מחקרים המצביעים על כך שחיזוי רגשי לרגשות ספציפיים בסיטואציות שהן מורכבות חברתית מוביל לחוסר דיוק רב יותר.
למשל, נמצא שכאשר נשים מדמיינות סיטואציה של הטרדה מינית, הן חוזות שירגישו כעס, אך בפועל ישנו נתח יותר גדול מהמוטרדות שמדווחות על תחושת פחד.
ישנם מחקרים המציעים כי חיזוי רגשי הכולל חיזוי של רגשות חיוביים הוא מדויק יותר מאשר חיזוי של רגשות שליליים, מצב זה מצביע על הנטייה של אנשים להגזים בתפיסתם של סיטואציות ואירועים שליליים.
חיזוי רגשי נעשה בהווה לגבי תחושות העתיד, לכן חוקרים בוחנים את תוצאות החיזוי, משמע בודקים האם החיזוי שנעשה בהווה אכן תואם את התחושה בפועל בעתיד.
חיזוי רגשי במצב נתון בהווה, מעלה לתודעה ייצוג מנטלי של סיטואציה עתידית, ולכן חוזה כיצד נגיב רגשית לסיטואציה עתידית זו.
על כן, מחקרים בתחום נעשים בשני שלבים, הכוללים את החיזוי העכשווי ומדידת הרגש המתרחש בסיטואציה בעתיד.
צורה זו, בה בודקים את הרגש בהווה ואת הרגש המתקבל בעתיד, מאפשרת לבדוק את דיוק החיזוי הרגשי כמו גם את התרחשות הטעויות בחיזוי ומקורן.
גילברט וילסון בחנו את התרחשות הטעויות וסידרו אותן לפי קטגוריות על סמך הרכיב, מתוך ארבעת הרכיבים של חיזוי רגשי, עליו הן משפיעות ובאיזה שלב הן נכנסות לתהליך החיזוי.
כאשר מתרחשות טעויות בתהליך החיזוי, אנשים הופכים רגישים להטיות.
הטיות אלו אינן מאפשרות לאנשים לחזות באופן מדויק את רגשותיהם העתידיים.
טעיות בחיזוי יכולות להתרחש עקב גורמים חיצוניים, כמו אפקט המסגור, או עקב גורמים פנימיים כמו הטיות קוגניטיביות או ציפיות.
שני הסוגים של גורמים אילו מושפעים ומשפיעים גם מהנטייה שיש לאדם לתכונות אופי מסוימות.
כיוון שמידת הדיוק בחיזוי רגשי נמדדת על ידי הסתירה שבין חיזוי הרגש בהווה לבין תוצאת הרגש בסופו של דבר בעתיד, חוקרים בוחנים גם כיצד הזמן העובר משפיע על החיזוי הרגשי.
רוב הממצאים שמראים כי אנשים באופן כללי אינם מדויקים בחיזויים הרגשי הוראו על ידי כך שלאנשים ישנו ליקויי בהמשגה של מהו אושר ובהצלחת המרדף להשגתו ובמחקרים העוסקים בקבלת החלטות.
ממצאים אילו בחיזוי רגשי מעלים שאלות פילוסופיות ואתיות בכל הנוגע להגדרת רווחת חיים, וברמה היום יומית הממצאים השפיעו על הגישה במדיניות החוק, הבריאות וקבלת החלטות בעולם הצרכנות.
משום שהספרות על תהליכים קוגניטיביים היא זו שמעלה את הטעויות בחיזוי הרגשי, הן לרוב נובעות וממוסגרות כהטיות קוגניטיביות.
חלקן קשורות באופן הדוק או חופפות למבנים (לדוגמה - הטיית ההשלכה ופער האמפתיה).
בהמשך ישנה רשימה של תהליכים קוגניטיביים נפוצים המוכרים בספרות כתורמים לטעויות בחיזוי.
אחד המקורות הנפוצים ביותר לטעות בחיזוי רגשי בקרב אוכלוסיות וסיטואציות שונות ונרחבות היא הטיית ההשפעה.
הטיה זו, היא הנטייה להעריך יתר על המידה את ההשפעה הרגשית של אירוע עתידי, בעיקר במונחים של עוצמה או של משך זמן.
הנטיות להעריך יתר על המידה את העוצמה ומשך הזמן הן טעויות חסינות ועמידות הנמצאות בחיזוי רגשי.
מחקר אחד המתעד את הטיית ההשפעה, בחן סטודנטים בקולג' המשתתפים בהגרלה של דיור.
הסטודנטים היו צריכים לחזות כמה שמחים או עצובים הם יהיו שנה אחרי שיקבלו את הדיור במעונות הרצויים או הלא-רצויים להם.
הסטודנטים חזו כי תוצאות ההגרלה יובילו להבדלים משמעותיים ברמת האושר שלהם, אך שאלוני המשך חשפו כי סטודנטים משתי הקבוצות (שקיבלו את המעונות שרצו או שלא רצו) דווחו כמעט על אותן רמות של אושר.
כלומר, השוני בחיזוי של הסטודנטים לבין מה שחשו בפועל נבע מכך שהם העריכו יתר על המידה את הקצאת המעונות על אושרם העתידי.
ישנם מחקרים הנוגעים באופן יותר ספציפי ב"הטיית המשך" (durability bias), זו הנטייה להעריך יתר על המידה את הזמן שתגובות רגשיות עתידיות ימשכו.
גם כאשר אנשים יעריכו באופן מדויק את עוצמת הרגשות העתידיים שלהם, הם לא בהכרח יהיו מסוגלים להעריך כמה זמן הרגש יימשך.
הטיית הסבילות חזקה יותר באופן כללי בתגובה לאירועים שליליים.
משמע שאנשים יטו להעריך יתר על המידה את משך רגשותיהם השליליים העתידיים יותר מאשר את רגשותיהם החיוביים העתידיים.
חשוב להבין הטיה זו משום שהיא משפיעה על בחירותיהם של אנשים, שכן לאנשים יש נטייה להשקיע זמן במסלולים שהם מאמינים שיגרמו להם לאושר מתמשך, אך לפי הטיה זו, אנשים עשויים להשקיע בדברים הלא נכונים.
הטיית ההשפעה היא מושג רחב ומכסה מגוון של טעויות ספציפיות יותר.
סיבות להטיית ההשפעה מכילות מכניזמים כמו הזנחה של המערכת החיסונית הרגשית, מוקדיות- אשליית המיקוד (focalism) והבניה שגויה (misconstruals).
הטיית ההשפעה בחיזוי רגשי חשובה במיוחדת למומחים בתחום הבריאות, כיוון שהיא משפיעה הן על הציפיות של המטופלים לגבי אירועים רפואיים עתידיים כמו גם על היחסים שבין מטופל-מטפל.
ציפיות שעוצבו בעבר יכולות לשנות תגובות רגשיות לאירוע עצמו, בכך שהן נותנות מוטיבציה לאנשים לאשר את חיזויים הראשוני.
בדרך זו, הנבואה שמגשימה את עצמה יכולה להוביל לתפיסה של האדם כי הוא חזה את רגשותיו באופן מדויק.
תחזיות לא מדויקות יכולות אף להתעצם על ידי השפעות הציפיות.
למשל, חוזה שמצפה מסרט להיות מהנה, כאשר בסופו של דבר הוא היה משעמם, יאהב אותו פחות באופן מאשר אדם שלא היו לו ציפיות לגבי אותו הסרט.
אירועי חיים גדולים יכולים להיות בעלי השפעה אדירה וארוכת טווח על רגשות של אנשים אך עוצמת הרגש נוטה לרדת עם הזמן, תופעה הידועה באנגלית כאוונסנס רגשי/ התפוגגות רגשית (emotional evanescence).
כשאנשים עורכים חיזוי לעתיד הם נוטים לעיתים קרובות להתעלם מתופעה זו.
פסיכולוגים הציעו שרגש אינו דועך לאורך זמן כצפוי, אלא שהגורמים המתווכים לו מורכבים מאוד ולאנשים יש תהליכים פסיכולוגים שעוזרים לדכא את הרגש.
לעומת זאת אירועים מפתיעים, לא צפויים או לא סבירים יוצרים תגובות רגשיות עוצמתיות.
אנשים אינם מרוצים מאקראיות וכאוס ועל כן הם אוטומטית חושבים על דרכים לייצר הגיון באירוע כשהוא מפתיע או לא צפוי.
כשמתרחשים אירועים לא צפויים, אנשים הופכים כועסים ומנסים למצוא משמעות על מנת להתמודד עם האירוע.
הדרך בה אנשים מנסים לייצר הגיון בסיטואציה יכולה להיחשב כאסטרטגיית התמודדות הנוצרת על ידי הגוף.
רעיון זה שונה מההזנחה החיסונית לאור העובדה שמדובר ברעיון יותר זמני.
הזנחה חיסונית מנסה להתמודד עם האירוע לפני שהוא בכלל קורה.
ישנו מחקר המתעד איך תהליכי יצירת הגיון מפחיתים תגובות רגשיות.
נמצא שכאשר אדם קבל מתנה קטנה היא מניבה תגובות רגשיות גדולות יותר כשהיא נתנה ללא סיבה.
ניתן לטעון שזאת משום שסיבתיות מקלה ומסיעת לתהליך יצירת ההיגיון ומקהה מההשפעה הרגשית של המתנה.
חוקרים סיכמו כי רגשות נעימים מתארכים אחרי סיטואציה חיובית אם אנשים אינם בטוחים לגבי הסיטואציה.
מצבים אילו קשורים בהזנחת האודניזציה- הזנחת המצב הרגיל (ordinization neglect), אורדניזציה היא תהליך בו ישנה הפחתה רגשית בסיטואציה על ידי יצירת הגיון.
כאשר אנשים נקלעים לסיטואציה חדשה הם באופן אוטומטי מפעילים את המערכת הקוגניטיבית כדי שהיא תהפוך את הסיטואציה להגיונית וניתנת לחיזוי.
הפיכת היוצא מהכלל למשהו שבשגרה גוזל מהכוח של הרגש.
על כן כאשר אנשים נכשלים ביכולתם לצפות שכאשר הם יוצרים הגיון לגבי אירועים הם באופן זה מפחיתים את תגובתם הרגשית, טעות זו נקראת הזנחת האורדניזציה.
השפעות חיוביות אל מול השפעות שליליות
מחקרים מציעים שהדיוק של חיזוי רגשי עבור רגשות חיובים ושלילים תלויי ומבוסס על המרחק בזמן של החיזוי.
פרינקנור, גלוצ'י, ואן דיג'יק ופולמן (Finkenauer, Gallucci, van Dijk, &Pollman) גילו שאנשים מראים דיוק רב יותר בחיזוי של הרגשות החיוביים מאשר השליליים כשהאירוע או הטריגר הנחזה רחוק יותר בזמן.
מנגד, אנשים מציגים חיזוי רגשי ברמת דיוק גבוהה יותר עבור רגשות שליליים כאשר האירוע או הטריגר קרוב יותר בזמן.
הדיוק של חיזוי רגשי מקושר גם למידה בה האדם חוזה את עוצמת הרגשות שלו.
לווין, קפלן, לנץ וספר, הראו ב-2012, כי אנשים יכולים לצפות ברמת דיוק גדולה את עוצמת הרגשות החיוביים והשליליים שלהם ביחס לאירועים.
המונח הזנחה חיסונית או הטיה חיסונית במקור נטבע כדי לתאר פונקציה של המערכת החיסונית הנפשית.
הזנחה במובן זה מתייחסת לחוסר המודעות של החוזים לנטייתם להתאקלם ולהתמודד עם אירועי חיים שליליים.
הגוף, באופן לא מודע, מאתר אירועים מלחיצים ומנסה להתמודד איתם או להימנע מהם.
אנשים נבדלים באסטרטגיות ההתמודדות הרגשיות שלהם עקב הבדלים באישיות.
ישנם אנשים שמתמודדים עם רגשותיהם וכאלו שנמנעים מהן.
ישנה השערה כי עקב כך שאנשים לא לוקחים בחשבון את אסטרטגיות ההתמודדות שלהם כאשר הם חוזים את השתלשלות אירועי העתיד, אנשים בעלי אסטרטגיות התמודדות טובות יותר יהיו בעלי הטיית השפעה גדולה יותר או פער גדול יותר בין חיזויים לתוצאה בפועל.
אך אנשים בעלי אסטרטגיות התמודדות טובות יותר גם מתאוששים מהר יותר מאירועים שליליים.
רוב בני האדם לא מבינים את ההשפעה של דרך התמודדותם על רגשותיה לאחר אירוע אמוציונאלי.
הזנחה זו של המערכת החיסונית הנפשית יוצרת הטיה לאירועים שליליים וחיוביים כאחד ונוצר חוסר דיוק בחיזוי עקב אי לקיחה בחשבון של יכולת ההתמודדות ויכולת ההתגברות לאירועים אמוציונליים.
גילברט וילסון הציעו גרסה נוספת להזנחה חיסונית הנקראת פרדוקס אזור הביתא.
זהו מצב בו ההחלמה מסבל אינטנסיבי מהירה יותר מאשר החלמה מחוויה פחות אינטנסיבית וזו בשל ההתגייסות של מערכת ההתמודדות.
כאשר ישנה התגייסות של מערכת ההתמודדות בחוויות קשות, היא מובילה לטעויות בחיזוי שכן היא מחבלת ביכולת זו.
לעומת זאת דיוק בחיזוי הרגשי יכול לקדם את פרדוקס אזור הביתא.
לדוגמה, אדם מצפה לרוב שזמן ההחלמה מפציעה תתבסס על סמך חומרתה.
אך כאשר אדם פצוע באופן קשה הוא לרוב ינקוט באמצעים אקטיביים כדי לזרז את החלמתו לעומת מצבים פחות קשים (נטילת תרופות, התייעצות עם מומחים, פיזיותרפיה, ניתוחים).
על כן באופן פרדוקסלי האדם יחלים מהר יותר מפציעה קשה מבינונית.
בצורה זו עובדת גם מערכת החיסון הנפשי, כאשר אדם נמצא תחת מצב סטרס קשה, אנשים נוטים לעשות רציונליזציה לגירושים שעברו, להורדה בדרגה בעבודה ולמחלות אך לא למצבים יותר קלים כמו חוסר השראה או לכך שהמעלית איטית.
התוצאה שנובעת מכך באופן הפרדוקסלי היא שלעיתים אנשים יחלימו באופן מהיר יותר מחוויות דחק מאשר מחוויות שהן פחות מלחיצות.
באופן זה אדם יעשה עבודה קוגניטיבית נרחבת הכוללת רציונליזציה לבגידת בן זוגו אך לא להרגליו המעצבנים.
אשליית המיקוד הוא מונח שנטבע לראשונה בשנת 1998 על ידי כהנמן ושקד.
אשליה זו מתרחשת כשאנשים מתמקדים יותר מדי על פרטים מסוימים באירוע, ומתעלמים מגורמים אחרים.
מצב זה מגביר את נטייתם של אנשים להגזים בתפיסתם לגבי אספקטים ספציפיים בחייהם כאשר הם מתמקדים בהם.
על כן מצב זה יכול להשפיע על רמות האושר ולגרום לטעיות בחיזוי של האדם לגבי אושרו העתידי.
הנחה זמנית (או העדפת זמן באנגלית: Time discounting) היא הנטייה לתת יותר משקל לאירועים המתרחשים בהווה מאירועים עתידיים.
ישנה העדפה לתגמול מידי מאשר לתגמול עתידי, בעיקר כאשר הזמן עד לקבלת התגמול הוא ארוך ובמיוחד בקרב ילדים ומתבגרים.
למשל, ילד עשוי להעדיף ממתק אחד עכשיו על פני חמישה ממתקים בעוד ארבעה חודשים.
ככל שמשך הזמן ארוך יותר עד לגמול, כך אנשים נוטים יותר לשכוח את ההשפעות העתידיות.
כפי שנובע מדוגמת הממתקים, אפילו שחמש יחידות ממתקים מספקות יותר מאשר אחת, העובדה שייקח ארבעה חודשים לקבל כזה תגמול יכולה לגרום לילד להתעלם מהעובדה שהיא או הוא יהיו מסופקים יותר בהרבה בעתיד.
דפוס זה מכונה לעיתים "הטיית ההווה" משום שהשיפוט של אנשים נוטה לתעדף אירועים עכשוויים.
לעיתים קרובות כלכלנים רואים בהנחת הזמן כמקור לתחזיות שגויות לגבי תועלת עתידית.
חוזים רגשיים מסתמכים תכופות על זיכרונות של אירועי עבר.
כשאנשים מדווחים על זיכרונות מאירועי עבר הם עשויים להשמיט פרטים חשובים, לשנות את הדברים שאירעו, ואפילו להוסיף דברים שלא התרחשו.
זה מצביע על כך שייתכן שהמוח מייצר זיכרונות בהתבסס על מה שקרה בפועל, ובהתבסס על גורמים נוספים, לרבות הידע של האדם, חוויותיו, וסכמות קיימות.
השימוש בזיכרונות נגישים אך לא מייצגים מהעבר, מגביר את "השפעת ההטיה".
מעריצי בייסבול למשל, נוטים להשתמש במשחק הטוב ביותר שהם זוכרים כבסיס לחיזוי הרגשי שלהם לגבי המשחק שהם עתידים לראות.
באופן דומה, נוסעים נוטים לבסס את התחזית שלהם בנוגע לחוסר הנעימות שתבצר עבורם אם יפספסו את הרכבת, בהתבסס על הזיכרון הגרוע ביותר שלהם בו פספסו רכבת.
מחקרים רבים מצביעים על כך שהערכות רטרואקטיביות של חוויות העבר מועדות לשגיאות נרחבות, כמו למשל הזנחת משך הזמן או הטיית הדעיכה.
אנשים נוטים להדגיש יתר על המידה את חוויות השיא ואת הדרך שבה הסתיימו החוויות כשהם מנסים להעריך אותם, במקום לנתח את האירוע כמכלול.
למשל, בהיזכרות בחוויות כואבות, אנשים מדגישים יותר את הרגעים שגרמו להם לחוסר נוחות הגדולה ביותר ולדרך שבה הסתיים האירוע, ואינם לוקחים בחשבון את משך החוויה.
דיווחים רטרואקטיביים על חוויה לעיתים קרובות מתנגשים עם דיווחים עכשוויים של אירועים, ומצביעים על סתירות בין הרגשות הממשיים שנחוו במהלך אירוע לעומת הזיכרון שלו.
בעיה נוספת שיכולה להתעורר בחיזוי הרגשי היא שאנשים נוטים לזכור שלא כהלכה את התחזיות הקודמות שלהם.
אנשים למשל נוטים לשכוח כיצד הם חזו חוויה מסוימת לפני שזו קרתה, ויחשבו כי הדרך שבה הם חזו את רגשותיהם לפני החוויה היו זהות לרגשות הממשיים שלהם במהלכה.
לכן, אנשים לא מבינים שהם טעו בתחזיות שלהם, וימשיכו לחזות באופן שגוי סיטואציות דומות בעתיד.
כאשר אנשים מתבקשים להיזכר כיצד הם חזו את רגשותיהם בעבר בנוגע לעתיד, הם לרוב מדווחים כיצד הם מרגישים בהווה ולא נזכרים בחווייתם האמיתית מהעבר.
הטיה זו של הזיכרון יוצרת מצב בו למידה מאירועי העבר לקראת חוויה עתידית אינה אפשרית.
כשחוזים מצבים רגשיים עתידיים, אנשים צרכים קודם להבנות ייצוג טוב של האירוע.
אם לאנשים יש הרבה ניסיון עם האירוע הם יכולים לדמיין אותו בקלות.
אם אין להם הרבה ניסיון עם האירוע, הם צריכים ליצור ייצוג של מה שקרוב לוודאי שהאירוע יכיל.
לדוגמה, אם אנשים ישאלו איך הם ירגישו אם יפסידו מאה דולר בהתערבות, סביר שמהמרים יבנו יותר בקלות ייצוג מדויק של האירוע.
על פי "תאורית רמת ההבניה" אירועים רחוקים מומשגים באופן יותר מופשט מאשר אירועים מידיים.
חוסר בפרטים מוצקים מניע את החוזים להסתמך על ייצוגים כללים או אידיאליים יותר של אירועים, מה שמוביל לתחזיות מופשטות ולא מדויקות.
למשל, כשאנשים שנתבקשו לדמיין איך יראה 'יום טוב' עבורם בעתיד הקרוב, אנשים תיארו אירועים חיוביים ושליליים.
אך כשנתבקשו לדמיין איך ייראה "יום טוב" עבורם בעוד שנה, הם השתמשו בתיאורים יותר חיוביים ואחידים.
אפקט המיסגור, קונטקסט סביבתי והיוריסטיקות יכולים כולם להשפיע על האופן בו חוזה ממשיג אירוע עתידי וכך גם את הרגש כלפיו.
הטיית ההשלכה הוא מונח חדש משנת 2003 ונטבע לראשונה על ידי לווינסטיין, או'דונוגהו ורבין (Loewenstein, O'Donoghue & Rabin).
הוא מתייחס לנטייה להשליך באופן שגוי את העדפותינו העכשוויות על אירוע עתידי.
כשאנשים מנסים להעריך כיצד יהיה מצבם הנפשי בעתיד הם מנסים לספק הערכה לא משוחדת.
עם זאת, הערכותיהם של אנשים מזוהמות על ידי המצב הרגשי הנוכחי שלהם ולכן זה עשוי להיות קשה עבורם לחזות את מצבם הרגשי בעתיד, מצב הידוע גם בשם זיהום מנטלי.
למשל, אם סטודנט היה במצב רוח שלילי משום שהוא גילה כי נכשל במבחן, ואם סטודנט זה חזה עד כמה ייהנה במסיבה כעבור שבועיים, מצב הרוח השלילי העכשווי שלו עשויה להשפיע על התחזית.
כדי לייצר תחזית מדויקת הסטודנט יצטרך להיות מודע כי התחזית שלו מוטה עקב הזיהום המנטלי, עליו להיות בעל מוטיבציה לתקן את ההטיה, ולהיות מסוגל לתקן את ההטיה בכיוון ובהיקף הנכון.
הטיית ההשלכה יכולה לנבוע מהטיה הנקראת "פערים באמפתיה" או "פערים חמים-קרים באמפתיה".
הטיה זו מאופיינת על ידי הערכת חסר של ההשפעה של המצב הרגשי של הפרט ביכולתו להבין את זולתו ותחושותיו.
כאשר מדובר בחיזוי רגשי, הטיה זו מתאפיינת בכך שהעירור הפסיכולוגי השונה של ההווה והעתיד מתערבבים, אך החוזה לא לוקח זאת בחשבון.
למשל, כאשר אנשים רעבים הם ייטו להעריך יתר על המידה, כמה הם ירצו לאכול בעתיד, תוך התעלמות מההשפעה של הרעב שלהם על העדפות עתידיות.
הטיה חשובה בחיזוי רגשי מקושרת להטיית ההשלכה, והיא הזנחת האישיות.
הטיה המתייחסת לנטייה של אנשים להתעלם מהאישיות שלהם בעת קבלת החלטות בנוגע לעתיד הרגשי שלהם.
במחקר שנעשה בשנת 2010 נבחנו תחזיות של סטודנטים בנוגע לרגשות שלהם על תוצאות מבחן עתידי.
אלו שימשו כדי למדוד טעויות בחיזוי רגשי הקשורות לאישיות.
הם מצאו כי הסטודנטים לא היו מסוגלים לקשר את התחזית שלהם בנוגע לרגשותיהם שיעלו מתוצאות המבחן לנטייתם האישיותית לאושר.
כדי להמשיך לחקור את הזנחת האישיות, החוקרים בחנו אושר בהקשר לנירוטיות.
נמצאה קורולציה בין נוירוטיות להטיית ההשפעה, שהיא הערכת יתר של אורך ועוצמת הרגשות.
באופן כללי, רגש הוא מקור מוטיבציוני רב עוצמה.
אנשים נוטים לרדוף אחר חוויות והישגים שיגרמו להם לחוש כמה שיותר הנאה לעומת חוויות שיגרמו להם לפחות הנאה.
בחלק מהמקרים, טעויות בחיזוי רגשי נובעות משימוש באסטרטגיות של חיזוי כאמצעי מוטיבציוני להשיג או להימנע מחוויות נצפות.
סטודנטים למשל, עשויים לחזות שהם יהיו הרוסים אם יכשלו במבחן כדרך לתת לעצמם מוטיבציה ללמוד קשה יותר לקראתו.
חיות רשת היא תוכנית אירוח ישראלית לילדים ונוער.
בסדרה מתארחים כוכבי רשת ישראלים.
את התוכנית מנחה דרור גלוברמן.
התוכנית שודרה בכאן חינוכית מ-15 באפריל 2019 והפכה להיות התכנית הראשונה בהפקה מקורית של הערוץ.
חיות רעות היא סדרה דוקומנטרית אמריקאית של נטפליקס שעלתה לשירות ההזרמה של החברה ב-20 במרץ 2020.
הסדרה עוקבת אחר פארק החיות האקזוטי של ווינווד רבתי שבעיר ווינווד שבאוקלהומה המנוהל על ידי ג'וזף שרייבווגל , הידוע גם בשם ג'וזף מלדונאדו-פסג' ובכינוי "ג'ו אקזוטיק".
מלדונאדו-פסג' רכש חוות סוסים בגודל 16 אקר והפך אותה לגן חיות עבור חתוליים גדולים.
בגן החיות היו כ-50 מינים וכ-200 חתולים גדולים.
ב-23 בינואר 2020, ג'וזף מלדונאדו-פסג' נידון ל-22 שנות מאסר.
הוא הורשע בניסיון להרוג את קרול בסקין בפלורידה, ובהריגת חמישה נמרים.
בשנת 2021 נערך משפט חוזר בו הוחלט שהעונש על עבירת ניסיון הרצח היה חמור מדי ובשל כך בשנת 2022 הוקל עונשו בשנה ונקבע על 21 שנים.
חלק מהמשתתפים בסדרה, קרול בסקין ודוק אנטל, הודיעו כי הם מאוכזבים מהצורה בה דמויותיהם הוצגו.
על פי מדד נילסן, בסדרה צפו למעלה מ-34 מיליון אנשים בעשרת הימים הראשונים לאחר שחרורה.
ב-12 באפריל 2020 יצא פרק ספיישל נוסף על שבעת פרקי הסדרה, ובו מראיין ג'ואל מקהייל חלק מכוכבי הסדרה.
חיות ריגול היא סדרת-טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC.
הסדרה מורכבת משתי עונות: העונה הראשונה שודרה בבריטניה ב-2017 ואילו העונה השנייה שודרה לראשונה ב-2020. הסדרה עוסקת בחייהם המורכבים של בעלי החיים בשימוש של מעלה משלושים "יצורים סמויים אנימטרוניקיים, הרואים את המתרחש דרך מצלמות ריגול.
הקריין בגרסה הבריטית הוא דייוויד טננט.
הסדרה שודרה בישראל במהלך שנת 2017 בערוץ כאן 11.
העונה השנייה עוסקת, לעומת זאת, על בעלי חיים בבתי גידול שונים.
אהבה: הפרק הראשון עוסק עד כמה החיות מפגינות אהבה כלפי בנות מינן.
הכירו את המרגלים: הפרק עוסק על המרגלים שעוצבו באזורי המחיה של החיות ואיך עיצבו אותם שייראו כמו חיות אמיתיות.
חיות שטח היא סדרת טבע-תיעודית ישראלית על עולם החי והצומח בישראל, שמשודרת בערוץ כאן חינוכית.
הסדרה מונחת על ידי לירי קירשנבאום ונעמי צור דרור.
הסדרה מורכבת מ-20 פרקים כשכל פרק אורך כ-15 דקות, עוסק בנושא מסוים ומורכב משלושה חלקים, העוסקים בנושא מזוויות שונות, מתוך כוונה להעמיק את הידע באותו נושא.
בין שלושת החלקים ישנן גם פינות קבועות כמו המלצות למסלולי טיול, הסבר על שמות ייחודיים לבעלי חיים ועובדות.
הצילומים התקיימו מאילת והנגב ועד לצפון, בחופי הים התיכון, ביערות הארץ ובאזורים עירוניים.
שלוליות: פרק העוקב אחר בריכות החורף בישראל.
בפרק זה מוצגים בעלי החיים: צבים, שפיריות, צפרדעים ועוד.
נודדים: פרק העוקב אחר נדידת הציפורים בישראל ואחר חולות נודדים.
יער: פרק העוקב אחר החיים ביער כדוגמת: פטריות, אלונים ועוד.
חיות ומספרים: פרק העוקב אחר ספירת בעלי חיים כמו צבאים, עופות מים ופרפרים.
זוהרים: פרק העוקב אחר האור בעולם החי בישראל.
מתח גבוה: פרק העוקב אחר החשמל בעולם החי בישראל.
טורפים: פרק העוקב אחר הטורפים בישראל.
החיים בים: פרק העוקב אחר עולם החי בים התיכון.
ורוד: פרק העוקב אחר הפלמינגואים בישראל.
החיים בזבל: פרק העוקב אחר בעלי החיים החיים ליד ובתוך הזבל.
מדבר: פרק העוקב אחר בעלי החיים במדבר הישראלי.
הישרדות: פרק העוקב אחר יכולות הישרדותיות של בעלי חיים כמו הסוואה.
שבילים: פרק העוקב אחר שביל ישראל ושבילים אחרים בישראל.
פולשים: פרק העוקב אחר בעלי חיים וצמחים פולשים בישראל.
להקות: פרק העוקב אחר החיים בלהקה.
מערות: פרק על מערות ומאורות.
סימנים: פרק העוקב אחר סימנים בטבע.
דורסים: פרק העוקב אחר דורסי יום ודורסי לילה בישראל.
המקום הכי נמוך: פרק העוקב אחר החיים סביב ים המלח.
לבן: פרק העוקב אחר בעלי חיים לבנים בישראל כמו התנשמת והראם הלבן.
שנהפרסקטגוריהמועמדותתוצאה2021פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוערסדרת תעודהחיות שטח – עונה 1
בביוכימיה, חיזוי מבנה החלבון הוא היכולת להסיק את המבנה התלת־ממדי של חלבון מרצף חומצות האמינו שלו.
כלומר ניבוי המבנה השניוני והשלישוני שלו מהמבנה הראשוני.
חיזוי המבנה שונה מהבעיה ההפוכה של עיצוב חלבונים.
חיזוי מבנה החלבונים הוא אחת מהבעיות הפתוחות החשובות ביותר בביוכימיה, ואחת המטרות החשובות ביותר אותן מנסה לפתור הביולוגיה החישובית; לפתרון הבעיה יש חשיבות רבה ברפואה (למשל בעיצוב תרופות) וביוטכנולוגיה (למשל בעיצוב אנזימים חדשים).
הכלים לפתרון הבעיה כוללים מחשבי על, וחישוב מבוזר קהילתי, הכוללים אלגוריתמים משוכללים.
החל משנת 1994, ביצועי השיטות הנוכחיות לפתרון הבעיה, מוערכות אחת לשנתיים בניסוי CASP (הערכה קריטית של טכניקות לחיזוי מבנה החלבון).
הערכה רציפה של שרתי האינטרנט לחיזוי מבנה החלבון מבוצעת על ידי הפרויקט הקהילתי CAMEO3D.
חיזגיל אבשלומוב הוא סופר, משורר ומחזאי בן עדת יהודי ההרים.
חיזגיל אבשלומוב נולד בכפר שכיום נמצא בפרברי דרבנט שברוסיה.
לאחר סיום בית הספר הוא עבר ככתב בעיתון "זאחמטש" שיצאה בדרבנט בג'והורי (שפת יהודי ההרים).
בשנים 1938–1941 הוא עבד במכון להיסטוריה, לשון וספרות בדרבנט.
בתקופה זו הוא אסף יצירות פולקלור רבות של יהודי ההרים.
האוסף יצאה לאור בשנת 1940 ובאותה שנה הוא פרסם מילון מונחים רוסי-ג'והורי.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה קצין ביחידת פרשים ונפצע מספר פעמים.
בשנת 1952 חיזגיל אבשלומוב סיים לימודים אקדמיים בהיסטוריה במכון למורים במחצ'קלה.
בשנים 1960–1991 הוא היה עורך של ירחון "המולדת הסובייטית שלנו" במחצ'קלה.
במהלך השנים חיזדיל אבשלומוב פרסם יצירות ספרותיות רבות שבמרכזם יהודי ההרים.
רוב היצירות היו בג'והורי, חלק מהם פורסמו ברוסית ותורגמו לאנגלית, צרפתית וספרדית.
בסיפורים אלו הוא תיאר את החיים של יהודי ההרים תקופת האימפריה הרוסית ובתקופת ברית המועצות.
בנוסף לכך חיזגיל אבשלומוב פרסם שירים לילדים.
בשנת 1980 הוא פרסם ספר שירה בה נכללת היצירה שהוקדשה לחייה של גולבוהור דוידובה.
הוא כתב גם מספר מחזות שהועלו על במת תיאטרון מקומי.
חיזגיל אבשלומוב נפטר בשנת 2001 ונטמן בבית העלמין היהודי במחצ'קלה.
על פעילותו רבת שנים לאבשלומוב הוענקו עיטורים של ברית המועצות ועל שמו נקרא רחוב בדרבנט.
אבשלומוב היה תומך בתאוריה שנתמכה על ידי השלטון הסובייטי שיהודי ההרים הם למעשה טאטים ולא קשורים ליהודים.
לאחר התפרקות ברית המועצות הוא המשיך לתמוך בדעות קומוניסטיות.
חיזוי רעידות אדמה היא סוגיה בעייתית במדעי כדור הארץ.
אין כיום יכולת למדעי כדור הארץ, להגיע לחיזוי אפקטיבי של התרחשות רעידת אדמה.
עם זאת, מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, נעשים כל העת מחקרים וניסיונות להגיע לרמה מסוימת של חיזוי.
לא מעט מאלה מדגישים ששבירה בקרום כדור הארץ, הגורמת לרעידות האדמה, היא תהליך לא ליניארי, שרגיש מאוד לפרטים עדינים, הבלתי ניתנים למדידה, של מצב קרום כדור הארץ, ולא רק בסביבה הקרובה למוקד הרעידה, ועל כן חיזוי אפקטיבי אינו יכול להוות מטרה בת השגה.
הבעיה העיקרית בתחום החיזוי היעיל
באופן עקרוני, חיזוי רעידות אדמה אינו שונה מחיזוי מזג אוויר.
ההבדל העיקרי בין שני התחומים הוא מהירות התנועה של התופעה שאותה מנסים לחזות.
גם חזאי מזג אוויר אינם יכולים לחזות אירוע אקלימי ברמה של יום או אפילו שבוע או חודש, אלא רק לאחר שהמערכת שמייצרת את התופעה האקלימית נוצרה (שקע ברומטרי, רמה ברומטרית וכיוצא בזה).
מהירות המערכת האקלימית היא עשרות ואולי כמה מאות קילומטרים ביממה.
מהירות "המערכת" שיוצרת את רעידת האדמה קרי, הגלים הסייסמיים היא אלפי קילומטרים בשנייה.
זו אחת הסיבות להכרזתו של המכון הגאולוגי של ארצות הברית לפיה הוא מעדיף למקד את מאמציו בהפחתה ארוכת טווח של הסכנה והסיכון הסייסמיים על ידי סיוע בשיפור הבטיחות של מבנים, במקום על ידי ניסיון להשיג תחזיות לטווח קצר.
כדי שחיזוי רעידת אדמה יחשב כאפקטיבי, הוא חייב לכלול שלושה משתנים - מועד, מיקום מוקד הרעידה ומגניטודה.
גישה נוספת, מתונה יותר בדרישותיה אך בעלת משתנה נוסף, גורסת שחיזוי אפקטיבי חייב לכלול ארבעה המשתנים - התקופה שבמסגרתה תתרחש הרעידה, אזור האפיצנטר, טְוַוח המגניטודות הצפו והצהרה בדבר הסיכויים שרעידת אדמה דומה תתרחש באופן אקראי באזור, ומבלי כל סימנים מעידים.
ניסיונות שמתקיימים להגיע לרמה מסוימת של חיזוי
הפעילות המחקרית העיקרית בתחום זה מתרחשת ביפן, סין, ברית המועצות לשעבר ובארצות הברית.
ב-4 בפברואר 1975 התריעו השלטונות הסינים במחוז מנצ'וריה, שרעידת אדמה הרסנית צפויה בתוך 24 שעות, והורו לתושבים להישאר מחוץ לבתיהם.
התופעה שהביאו את השלטונות לנקוט בהתרעה ואזהרה על רעידת אדמה קרבה הייתה חריגות משמעותיות בכמות ובגודל של רעידות אדמה קטנות ביחס לדגם הרגיל שנמדד באזור לאורך השנים.
רוב התושבים באזור נשמעו לאזהרות, ואכן בשעה 19:36 באותו יום התרחשה רעידת אדמה הרסנית בגודל של 7.3 בסולם ריכטר.
למרות שאלפי מבנים קרסו על פני שטחים נרחבים במחוז, לא היו נפגעים בנפש.
עם זאת, סוג זה של פעילות סייסמית מקדימה הקרויה רעידות מקדימות (Foreshocks) מקדים רק לעיתים רעידות אדמה גדולות, ולְרוב רעידות האדמה ההרסניות אין אירועים מקדימים כלשהם.
בנוסף, הוכרזו בסין לא מעט התראות שווא שהביאו לפינויים של מאות אלפי אנשים מבתיהם, ורעידת אדמה לא התרחשה בסופו של דבר.
זאת ועוד, לרעידות אדמה הרסניות רבות שהתרחשו בסין, לא קדמה התרעה כלשהי, ובמיוחד לזו שנחשבת להרסנית והקטלנית ביותר בתקופה המודרנית, ואשר התרחשה מעט יותר משנה אחרי זו שנחזתה - רעידת האדמה בטאנגשאן בשנת 1976.
המחקרים שעוסקים בניסיון להגיע לרמה מסוימת של חיזוי מתחלקים לשני סוגים עיקריים:
מחקרים לחיזוי דטרמיניסטי - המתמקדים באינדיקטורים פיזיקליים להתרחשות רעידת אדמה קרובה.
חיזוי דטרמיניסטי מכונה בשפת המדענים ניבוי רעידת אדמה (Earthquake Prediction )
מחקרים לחיזוי סטוכאסטי - המתמקדים בחישובים סטטיסטיים על נתונים היסטוריים של משתנים כמותיים של רעידות אדמה היסטוריות.
חיזוי סטוכאסטי מכונה בשפת המדענים תחזית רעידת אדמה (Earthquake Forecasting)
פליניוס הזקן, בן המאה הראשונה לספירה, נחשב לחזאי הקדום ביותר של רעידות אדמה.
הוא היה איש צבא, סופר ומדען רומאי.
הוא כתב את תולדות הטבע אנציקלופדיה בעלת 37 כרכים שכללה תצפיות רבות על תופעות טבע שונות.
הוא זיהה כבר אז את מה שאנחנו מזהים ומכנים כיום כרעידות מקדימות, התנהגות נפחדת של ציפורים וטורבולנציה בבארות מים כסימנים המעידים על רעידת אדמה קרבה.
כל הסימנים המעידים הללו מקובלים גם היום על ידי מדענים שעוסקים בנושא.
עד סוף המאה ה-19 לא התקיימו מחקרים של ממש שעסקו בניסיון להגיע לרמה כלשהי של יכולת חיזוי.
בשנת 1897 פרסם חוקר בשם צ'ארלס דיוויסון מאמר, בו טען כי לרעידת האדמה ההרסנית ביפן בשנת 1891 קדמו רעידות מקדימות.
מדובר בשנים הראשונות לקיומם של סייסמוגרפים פרימיטיביים, חלקם ביתיים.
צ'ארלס ריכטר בספרו "סייסמולוגיה אלמנטרית", המוערך על ידי הקהילה המדעית העוסקת בנושא כאבן דרך בסייסמולוגיה המודרנית, הביא 5 נימוקים מדעיים מדוע כל התצפיות עליהן הסתמך דאביסון אינן אמינות.
גם בברית המועצות ניסו להגיע להישגים בתחום זה, אך גם הם, העיד ריכטר, הגיעו למסקנה כי אין כל סיבה לקוות לפריצת דרך קרובה בתחום הזה.
גם Bolt מציין שעד שנות ה-60 של המאה ה-20, כל הניסיונות המוזכרים לעיל לא הביאו למידה כלשהי של הבנה באשר לכיצד לאפיין אינדיקטורים המבשרים רעידת אדמה גדולה.
החיזוי המוצלח של רעידת האדמה ההרסנית בסין בשנת 1975, המוזכר לעיל, הביא לתקווה שאכן התרחשה פריצת דרך בחיזוי רעידות אדמה על בסיס אינדיקטורים (דטרמיניסטיים) המהווים "חזאים".
ברם מחקרים שנכנסו לפרטי המקרה ולאינדיקטורים הסייסמיים והא-סייסמיים, הגיעו למסקנה שהמזל "שיחק" כאן תפקיד חשוב, ומקבלי ההחלטות שהגיעו להחלטה על פינוי, לא היו מודעים לשינויים חריגים במפלס מי התהום בבארות באזור, לשפיעת גז ראדון חריגה שהתרחשה שם ואפילו להתנהגות חריגה של בעלי חיים.
הסינים דיווחו על עוד שתי רעידות אדמה הרסניות ליד הגבול עם בורמה שהתרחשו בהפרש של 97 דקות זו מזו, שתיהן בגודל של 6.9, אשר נחזו מראש.
כאמור, התרעות שווא לא מעטות התקיימו בסין על בסיס אותם אינדיקטורים שהופעלו בהתרעה המוצלחת לרעידה של שנת 1975. בעקבות התרעות אלה התבצע פינוי אוכלוסין נרחב, האוכלוסייה שהתה יותר מחודשיים מחוץ לבתיהם, אך רעידת אדמה לא התרחשה לבסוף.
מידע מפורט על התרעות שווא אלה הוא מוגבל ביותר עקב מדיניות הסינים אז להסתיר כישלונות, אך מקרה אחד לפחות של התרעת שווא באוגוסט 1976 במחוז גואנגדונג שסמוך להונג-קונג דלף ביתר פירוט למערב.
רעידת אדמה בינונית בגודל 5.9 בסולם ריכטר שהתרחשה באוגוסט 1975 ליד העיירה אורוויל, קליפורניה נחזתה בהתרעה של מספר שעות, בעקבות רצף חריג של רעידות אדמה קטנות יותר שבדיעבד התברר שהן אכן היו רעידות מקדימות לרעידה העיקרית.
רעידת אדמה נוספת שנחזתה מראש במערב, על בסיס אותם אינדיקטורים של פעילות סייסמית מוגברת ובלתי רגילה באזור, היא רעידת האדמה של אוחאקה, מקסיקו, בגודל של 7.6 בסולם מומנט, בשנת 1978. אלה שתי רעידות האדמה היחידות במערב, שידוע שנחזו מראש.
ביפן החל בשנת 1962 מאמץ מחקרי נרחב, בידי מאות סייסמולוגים, גאופיזיקאים וגאודזים, במטרה להגיע ליכולת כלשהי של חיזוי, אך לשווא.
בשנת 1964 התרחשה רעידת אדמה במגניטודה 7.5 בניאיגטה שבחוף המערבי של יפן.
בדיעבד התברר, שהחל מ-60 שנה לפני הרעידה, התרחשו התרוממויות ושקיעות של קו החוף בנקודות מסוימות שמצפון ומדרום למוקד הרעידה.
השינויים הללו בגובה קו החוף התמתנו לקראת סוף שנות ה-50, ומעט לפני התרחשות הרעידה ההרסנית התרחשה שקיעה משמעותית של 20 סנטימטר מעט מצפון לאפיצנטר של רעידת האדמה.
מאז, ניסו מדענים יפניים להתחקות אחרי תופעה דומה באזורי מוקדים אפשריים לרעידות אדמה, אך ללא הועיל.
כל רעידות האדמה ההרסניות שהתרחשו מאז ביפן, לא נחזו בשום צורה ואופן.
עובדה זו הביאה סייסמולוגים רבים ביפן לטעון, שיש להתמקד במחקרים לסיבות לרעידות אדמה באזורים מסוימים, ובניסיון לחזות את העוצמה הסייסמית באזורים אלה, על מנת לזהות את הסכנה והסיכון הסייסמיים, תחת להתמקד בחיזוי התרחשותן של רעידות אדמה - מסקנה דומה לזו המוזכרת לעיל, אליה הגיעו המדענים במכון הגאולוגי האמריקאי.
תופעה דומה לזו שנצפתה באזור ניגאטה, יפן, נצפתה במהלך שנות ה-60 וה-70 באזור ההררי שמצפון ללוס אנג'לס.
היו מדענים ששינויים אלה הביאו אותם לשער שייתכן שמדובר כאן באינדיקטור דטרמיניסטי שמעיד על רעידת אדמה קרבה באזור, אולם במשך חמישים השנים שלאחר מכן לא התרחשה באזור רעידת אדמה.
ככל הידוע לא התקיימו מחקרים ראויים לאזכור בתחומים אלה, ובוודאי שלא היו פריצות דרך בהם.
בכל אחד מהשלבים הללו, ידוע באופן כללי כיצד מתנהגים 5 האינדיקטורים הדטרמיניסטיים העיקריים:
שינויים מהירות גלי ה-P: בשלב א' ללא שינוי; בשלב ב' ירידה משמעותית במהירותם; בשלב ג' עלייה מחודשת במהירות עד שמגיעים למהירות הרגילה לעת שלב ד' - התרחשות הרעידה.
התרוממות פני השטח ושקיעות: בשלב א' ללא שינוי; בשלב ב' התרוממות של פני השטח; בשלב ג' התייצבות; ומיד לאחר התרחשות רעידת האדמה (שלב ד') חזרה לגובה פני השטח המקורי.
שפיעת ראדון: בשלב א' ללא שינוי; בשלב ב' עליה מתמדת בהיקף השפיעה; בשלב ג' התייצבות בהיקף המוגבר עד התרחשות הרעידה (שלב ד') ומיד לאחר הרעידה ירידה משמעותית בהיקף השפיעה, אף אל מתחת לרמה שהייתה בשלב א'.
ירידה בהתנגדות החשמלית (עלייה במוליכות): בשלב א' ללא שינוי; בשלב ב' ו-ג' ירידה משמעותית בעוצמת ההתנגדות עד להתרחשות רעידת האדמה (שלב ד') ומיד לאחריה שינויים ספורדיים בהתנגדות והמוליכות החשמלית של הסלעים.
מספר וגודל הרעידות המקומיות על מישור ההעתק: בשלב א' עלייה מתונה אך ברורה בהיקף הרעידות המקומיות (שבדיעבד יתפרשו כרעידות מקדימות); בשלב ב' ירידה מתונה בהיקפם; בשלב ג' עלייה משמעותית יותר מהיקף העלייה שזוהה בשלב א', עד התרחשות רעידת האדמה (שלב ד') ומיד לאחריה תחילת מופעי הרעידות העוקבות.
כיום, מתרכזים המחקרים בעיקר, בניסיון למדוד ולזהות את האינדיקטורים הללו על מישורי ההעתקים העיקריים על פני כדור הארץ כדי להבין האם קיומם מעיד על התרחשות רעידת אדמה קרובה .
הבסיס הרעיוני לקיומם של מחקרים לחיזוי סטוכאסטי היא תאוריית הקפיצה האלסטית החוזרת, המקובלת בקרב המדענים כתקפה מאז נהגתה בשנת 1910. הידע הקיים אודות רעידות אדמה מאפשר שימוש בתאוריה זו כדי להעריך בתוך כמה זמן צפוי העתק פעיל מסוים לחזור ולפעול, כלומר שתתרחש על פני מישורו רעידת אדמה גדולה.
נראה שהעתקי רעידות האדמה הנחקרים ביותר (בהם העתק סן אנדראס, נָאנְקָאי , שבר הוואסאץ' ועוד) מורכבים ממקטעים הנפרדים זה מזה, ומהווים כל אחד בנפרד, מישור שבר שעליו מתרחשות רעידות אדמה.
זה המודל הידוע והמקובל במדעי כדור הארץ, ויש לו תימוכין ממדידות של רעידות אדמה, ומביטוין על פני השטח.
מכיוון שאורכם של המקטעים הללו והמאפיינים האחרים שלהם קבועים, הרי שרעידות האדמה שקורעות כל מקטע, צריכות להיות בעלות מאפיינים דומים.
אלה כוללים את המגניטודה המקסימלית (התלויה באורך הקרע), ואת כמות המתח המצטבר הדרושה לקריעת מקטע השבר.
מכיוון שתנועות לוחות מתמשכות גורמות למתח להצטבר באופן קבוע, פעילות סיסמית על קטע נתון צריכה להיות נשלטת על ידי רעידות אדמה בַּעלוֹת מאפיינים דומים שחוזרים על עצמם במרווחים יחסית קבועים עבור מקטע נתון.
זיהוי רעידות אדמה אופייניות אלו, ותזמון שיעור הישנותן או תקופת חזרתן, אמורים אפוא ליידע אותנו על פרק הזמן בו צפוי להתרחש הקרע הבא.
פעילות מחקרית חשובה לעניין זה מתקיימת זה שנים רבות בקליפורניה החוֹוָה רעידות אדמה הרסניות לעיתים קרובות יחסית (בממוצע גס אחת ל־10 שנים).
בשנת 2015, הציג המרכז לרעידות אדמה בדרום קליפורניה הסתברויות להתרחשות רעידת אדמה בגודל של 6.7 ומעלה על כל אחד ממקטעי ההעתקים במדינה .
זאת כפועל יוצא מחישוב תקופות חזרתן המתבססת על התיאוריה המוצגת לעיל.
בנוסף, אקסטרפולציה מרעידות האדמה של השנים: 1857, 1881, 1901, 1922, 1934 ו-1966 במקטע פארקפילד של העתק הסן אנדריאס שבמרכז קליפורניה, הובילה לתחזית של רעידת אדמה בסביבות שנת 1988, ולא אחרי 1993 (ברווח בר סמך של 95%).
זאת בהתבסס על מודל רעידת האדמה האופייני.
מכשור הותקן באזור בתקווה לזהות "אינדיקטורים מבשרים" לרעידת האדמה הצפויה.
עם זאת, רעידת האדמה החזויה התרחשה רק בשנת 2004. כישלון ניסוי החיזוי של פארקפילד העלה ספק באשר לתקפותו של מודל רעידת האדמה האופייני עצמו.
בישראל, בוצע מחקר המתבסס על ההיסטוריה הידועה של רעידות אדמה באזור, והפעלת חישובים סטטיסטיים לשם קבלת זמן החזרה להתרחשות רעידת אדמה בגודל מסוים ומעלה לתקופת זמן נתונה.
המסקנה לעת המחקר הייתה (ועדיין תקפה) שרעידת אדמה במגניטודה של 6.75 "ממתינה" בקצה הצפוני של השבר הסורי אפריקני (הכולל גם את שברי בקע ים המלח לאורך בקעת הירדן והעמקים הצפוניים של ישראל), כאשר זמן החזרה הממוצע שלה הוא 83 שנים וחורג בסטיית תקן אחת של 32 שנים.
על בסיס אותו מחקר וקודמים לו, התבססה ההנחה שבבסיס התקן הישראלי לבנייה עמידה בפני רעידות אדמה - ת.י.
2413 - שרעידת האדמה שההסתברות להתרחשותה לפחות פעם אחת ב־50 שנה היא 10%, היא בגודל של כ־6.3 בסולם ריכטר.
פער סייסמי כאלמנט של חיזוי
המונח פער סייסמי מתייחס למקטע של העתק פעיל, אשר לא אירעה בו רעידת אדמה לאורך פרק זמן ארוך יחסית, בהשוואה למקטעים אחרים במערכת הטקטונית האזורית.
עם זאת, כמה הנחות יסוד לגבי פערים סייסמיים התבררו לכאורה כשגויות.
בדיקה מדוקדקת העלתה כי ייתכן שלא יהיה מידע על פערים סייסמיים אודות זמן ההתרחשות או גודל האירוע הגדול הבא באזור.
לאחריה, בדיקות סטטיסטיות של תחזיות באזור האוקיינוס השקט, הראו שמודל הפער הסייסמי לא חזה רעידות אדמה גדולות.
מחקר אחר הגיע למסקנה שתקופת שקט ארוכה לא מגדילה את פוטנציאל רעידת האדמה.
נוסף על אלה, פותחו במהלך המאה ה-21 מערכות שמסוגלות לספק התרעה קצרת טווח של שניות, שעיקרון פעולתן הוא ניצול זמן "הנסיעה" של הגלים הסייסמיים מהמוקד לכל אתר ואתר, כך שככל שהאתר רחוק מהמוקד, כך ההתרעה תהיה ארוכה יותר.
אין מדובר כאן בחיזוי, אלא באזהרה (Warning) לאחר שרעידת האדמה התרחשה כבר במוקדהּ.
המערכת מופעלת גם בישראל במוסדות חינוך רבים ובמרחב הציבורי, ובמקומות אחרים בעולם, במיוחד בקליפורניה, שם המערכת נבחנה בעת רעידת אדמה, והביאה לפתיחת תריסי הרמה בתחנות כיבוי אש, שניות בודדות בטרם הגיעו לתחנה הגלים ההרסניים.
חיזוי העוצמה הסייסמית באתרים שונים
בעקבות הקשיים להגיע ליכולת חיזוי ממשית של רעידות אדמה, בין אם בחיזוי דטרמיניסטי ובין אם בחיזוי סטוכאסטי, קראו מדענים להתרכז בְּמחקר המנסה להגיע לחיזוי העוצמה הסייסמית בכל אתר או אזור נתונים.
ממצאים מהסוג הזה יכולים לתרום באופן משמעותי לסוגיית בחירת אתרים להקמת תחנות כוח גרעיניות, סכרים, בתי חולים ולהכנת מפות עדכניות שיציגו את הסכנה הסייסמית וכתוצאה מכך גם את הסיכון הסייסמי הצפוי.
בארצות הברית פורסמו על ידי המכון הגאולוגי האמריקני מפות המציגות שיאי תאוצת הקרקע עם הסתברות של 10% להתרחש בתוך 50 שנה.
עבור חלקים שונים של ארצות הברית, הפרויקט הלאומי למיפוי סייסמי פרסם בשנת 2008 מפות סיסמיות המציגות תאוצות שיא (כאחוז מכוח הכבידה) עם הסתברות של 2% לחרוג מהן בתוך 50 שנה.
זוהי מפה המחמירה בהרבה מהמפות המציגות הסתברות של 10%.
בניו זילנד הופצו בשנת 1986 שתי מפות קונטורים שתוחמות אזורים לפי זמן חזרה של התרחשות עוצמה סייסמית מדרגה VI ומעלה, ולפי העוצמה הסייסמית שקיימת הסתברות של 5% להתרחשותה בתוך 50 שנה.
השלכות כלכליות וחברתיות של שיפור משמעותי ביכולת החיזוי
שיפור משמעותי עתידי ביכולת חיזוי רעידות אדמה תומן בחובו גם קשיים כלכליים וחברתיים, בצד היתרון של חיסכון בחיי אדם ונזק לרכוש.
במקרה שמדידות סייסמולוגיות יצביעו על אפשרות ריאלית שרעידת אדמה הרסנית במגניטודה מסוימת תתרחש באזור מסוים בתוך תקופה קצרה יחסית (שנה למשל), והדבר יתפרסם כחלק ממדיניות השלטונות באזור.
הקהילות באזורים המועדים להרס עלולות לסבול מבעיות חברתיות ובצניחה של הפעילות הכלכלית שם.
עלייה משמעותית בביקוש לרכישת פוליסות ביטוח מתאימות, למשל, תייקר משמעותית את הפוליסות, וייתכן שאף תגרום להיעדר זמינותן.
ערך נכסי הדלא ניידי יצנח, גם אם זמנית.
עלות מיזמי הבנייה, החומרים והציוד הרלוונטי עלולים להאמיר, והיקף ההשקעות באזור עלול לצנוח וכך גם היקף התעסוקה וזמינות השירותים הציבוריים.
זמינות המשכנתאות תהיה מוגבלת ביותר, ותיתכן תנועת הגירה אל מחוץ לאזור הצפוי להיפגע.
חיות פוליטיות היא מיני סדרת דרמה קומית אמריקאית בת שישה פרקים שנוצרה על ידי גרג ברלנטי.
הסדרה שודרה בארצות הברית ברשת USA מ-15 ביולי ועד 19 באוגוסט 2012. סיגורני וויבר מגלמת את איליין בריש, הגברת הראשונה לשעבר, גרושה ומזכירת ארצות הברית.
וויבר וצוות ההפקה של התוכנית מכירים בכך שלדמות הראשית יש כמה קווי דמיון להילרי קלינטון.
שקלו להפוך את המיני-סדרה לעונה שלמה, אבל ב-2 בנובמבר 2012 רשת USA הודיעה על החלטה לדבוק בתוכנית הראשונית שלה להפיק אותה כמיני-סדרה.
איליין באריש היא אשתו של באד האמונד, נשיא ארצות הברית במהלך שנות ה-90 שהיה פופולרי למרות מערכות היחסים שניהל מחוץ לנישואים.
לאחר שעזבה את הבית הלבן, איליין בריש נבחרה למושלת אילינוי והתמודדה לנשיאות, אך הפסידה.
בלילה שבו בריש ויתרה על המועמדות, היא ביקשה מבעלה להתגרש.
שנתיים לאחר מכן, כמזכירת המדינה של הנשיא הנוכחי גארסטי, באריש עוסקת בבעיות מחלקת המדינה תוך שהיא מנסה לשמור על משפחתה ביחד.
סיגורני ויבר בתפקיד איליין באריש, מזכירת המדינה של ארצות הברית שהתגרשה לאחרונה והגברת הראשונה לשעבר, ומושלת אילינוי שנלחמת ביריבים פוליטיים שונים.
קארלה גוג'ינו בתור סוזן ברג, כתבת שבילתה זמן רב בניסיון לערער את איליין, אך בסופו של דבר הופכת לבת ברית לא צפויה.
ג'יימס וולק בתור דאגלס האמונד, בנה של איליין, ראש הסגל, ואחיו התאום של טי ג'יי.
סבסטיאן סטן בתור תומאס ג'יימס "טי ג'יי" האמונד, בנה ההומוסקסואל של איליין, ואחיו התאום של דאגלס.
בריטני אישיבאשי בתפקיד אן אוגאמי, ארוסתו של דאגלס.
אלן בורסטין בתפקיד מרגרט בריש, אמה של איליין ונערת שעשועים לשעבר בלאס וגאס.
קירן היינדס בתפקיד דונלד "באד" האמונד, הנשיא והמושל לשעבר של צפון קרוליינה, ובעלה לשעבר של איליין.
אדריאן פסדר בתור פול גארסטי, הנשיא הנוכחי שניצח את איליין בבחירות לנשיאות אך מאוחר יותר מינה אותה למזכירת המדינה.
הוא מתואר כ"אדם חכם שמשתמש בכל משאב העומד לרשותו".