tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המערכות של קונטרופ כוללות מטע"דים (EO/IR) לכלי טיס בלתי מאוישים, כלי שיט וכלי רכב קרביים.
Zanzottera Engins (100%) - חברה המתמחה בעיצוב, פיתוח וייצור מנועים לכלי טיס בלתי מאוישים.
CP North America (100%) - חברה אמריקאית המספקת פתרונות מחשוב מוקשחים התואמים לסטנדרטים צבאיים (MIL-STD).
אירונאוטיקס מציעה מגוון רחב של כטמ"מים, החל מרחפנים ועד למערכות לגובה בינוני ופעילות ממושכת.
משפחת הכטמ"מים הטקטיים Orbiter מציעה ביצועים מרובי-משימות לצורכי הגנה, ביטחון המולדת ומשימות ימיות שונות, בהם הדגמים Orbiter 2, Orbiter 3, Orbiter 4 ו–Orbiter 5.
כטמ"ם החימוש המשוטט של הקבוצה הוא אורביטר 2LM (בעבר נקרא Orbiter 1K).
סדרת הכטמ"מים לגובה בינוני של אירונאוטיקס כוללת את המערכות Dominator ו–Aerostar.
הרחפנים של הקבוצה כוללים פלטפורמות טקטיות אוטונומיות המסייעות לתכנון וניטור משימות, ומייצרות הבנה בזמן אמת של תמונת המצב.
רכיב הקרקע מאפשר מאפייני שליטה קרקעית מתקדמת או מלאה ותקשורת בכל מצב נתון, לרבות GCS, MTCS, SCS ו־PGCS.
דומינטור- Dominator MP הוא כטמ"ם MALE מסגמנט השהייה הארוכה עד 20 שעות וטווח של עד 250 ק"מ, המבוסס על מטוס DA-42 של חברת Diamond Aircraft.
מל"ט דו-מנועי בעל כושר נשיאה לטווח ארוך, שילוב מספר מטע"דים בו-זמנית, מרווח גחון גדול, תקשורת לוויינית, כושר טיפוס ותעבורה מהירה בדרך למשימה.
המערכת יכולה לשאת מטען, כולל חיישנים, תקשורת כפולה ואמצעים אחרים, ובכך מתאפשרת ביצוע משימות רב-שכבתיות עם מגוון מטע"דים, וזמינות מבצעית.
ארוסטאר - ארוסטאר A הוא המל"ט הראשון שהחברה ייצרה.
זהו כטמ"ם טקטי עם רקורד מבצעי של מעל 250,000 שעות טיסה ויותר משני עשורים של שירות מבצעי.
המערכת נועדה למשימות מודיעין, סיור ומעקב (ISTAR) בסביבות יבשתיות וימיות ומותאמת למשימות כמו לוחמה אלקטרונית, הגנה על כוחות, הגנה על גבולות וזיהוי מטרות.
הכטמ"ם מצויד במטע"דים הכוללים חיישנים אלקטרו-אופטיים (EO/IR), מכ"ם מפתח סינתטי (SAR) וחיישני מודיעין אלקטרוני (COMINT, ELINT, SIGINT).
הארוסטאר פועל בטווח של עד 250 ק"מ בתצורת ה־LOS, בעל יכולת נשיאת מטען במשקל עד 50 ק"ג.
קיימת גרסה מתקדמת של כטמ"ם הארוסטאר בשם ארוסטאר NG.
גרסה זו כוללת שיפורי אוויוניקה, מערכת הנעה ושורה של מטע"דים מתקדמים.
Orbiter 2 - מערכת חשמלית בעלת כנפיים קבועות עם יכולות ISR למודיעין, הגנה, פעילות ימית ו-HLS.
למערכת הנעה חשמלית, מגוון מטע"דים משימתיים, תקשורת דיגיטלית משופרת, בקרת טיסה מתקדמת, תמיכה בתקני כשירות-אווירית, חתימה לוגיסטית נמוכה, יכולת הפעלה ימית ופעילות בתנאי מזג אויר קשים/מתחת לבסיס ענן.
לאורביטר 2 זמן שהייה באוויר של עד שלוש שעות וטווח של 50 ק"מ.
Orbiter 3- מערכת Legacy, בעלת הנעה חשמלית, מגוון מטע"דים משימתיים, תקשורת דיגיטלית, בקרת טיסה ופעילות בתנאי מזג אוויר קשים.
לאורביטר 3 זמן שהייה ממושך באוויר של עד שש שעות וטווח של 120 ק"מ.
Orbiter 4 - הכטמ"ם הטקטי ממשפחת אורביטר, בעל יכולת נשיאת שני מטע"דים בו זמנית, שילוב של מטע"ד אלקטרו-אופטי עם מכ"ם SAR, מכ"ם סיור ימי MPR או סנסורים נוספים.
הכטמ"ם משוגר ממתקן השיגור בשטח ונוחת בעזרת מצנח.
לאורביטר 4 זמן שהייה ממושך באוויר של כ-24 שעות וטווח של עד 150 ק"מ, והוא מסוגל לביצוע מספר משימות במקביל.החברה מציעה קיט המראה ונחיתה אנכית עבור אורביטר 4 המאפשר גמישות הפעלה למשתמשים ויכולת המראה ללא משגר,ונחיתה מדויקת על שטח מצומצם ללא צורך בהנצלה.
Orbiter 5 - כטמ"ם טקטי, הושק בסלון האווירי בפריז.
לאורביטר 5 זמן שהייה ממושך באוויר עד 25 שעות, והוא מסוגל לביצוע מספר משימות במקביל.
הכלי מסוגל לשאת משקל מטע"דים של יותר מ-25 ק"ג, כולל שני מטע"דים בו-זמנית.
תוכנן לטיסה בתנאי מזג אוויר קשים, והוא כולל מערכת ניווט מתקדמת ופועל באופן מלא גם בסביבה ללא GPS2. האורביטור 5 מחליף כ-80% ממשימות מל"טים גדולים ויקרים יותר מסוג MALE.
Octoper: רחפן האוקטופר מאפשר נשיאת מטע"דים במשקל של עד 12 ק"ג, בעל יכולות ניווט המאפשרות לפעול גם בסביבה ללא GPS, הרחפן בעל שתי תצורות מערכת, תצורה חשמלית המאפשרת זמן טיסה של מעל שעה.
בשנת 2024 אירונאוטיקס השיקה את האוקטופר היברידי (Octoper Hybrid) שהוא רחפן טקטי רב-רוטורים עם מערכת הנעה היברידית, המבוססת על דלק כמקור אנרגיה עיקרי בגיבוי של סוללה חשמלית, ובכך מאפשר זמן טיסה ממושך (מעל 4 שעות טיסה) למימוש פעילות בטווח רחוק או במשך זמן משימה ארוך במיוחד.
Orbiter 1K LM - חימוש משוטט המתאפיין בזמן טיסה ממושך של מעל שעתיים, המאפשר ביצוע משימות "מארב אווירי" ממושכות.
בעל חסינות לחסימות / הפרעות GPS.
באורביטר 2LM מותקן מטע"ד אלקטרו-אופטי דואלי בעל רזולוציה גבוהה בשני הערוצים (יום ותרמי).
משולבות בו יכולות המאפשרות איתור וזיהוי מטרות בצורה אוטומטית (ATR), והוא בעל הנעה חשמלית עם חתימה נמוכה.
אירווינג פישר היה כלכלן אמריקאי בולט מתחילת המאה ה-20. הוא היה פעיל למען הבריאות, ותומך באיגניקה.
הוא היה אחד הכלכלנים הנאו-קלאסיים האמריקאים הראשונים, וזכה לפרסום רב בימי חייו וכיום.
ישנם כמה מושגים הקרויים על שמו כולל "משוואת פישר", "השערת פישר" ו"תאוריית ההפרדה של פישר".
פישר הוא גם ההוגה של תוכנית שיקגו לרפורמה מוניטרית במערכת הבנקאית שעיקרה זניחה של בנקאות ברזרבה חלקית ומעבר לבנקאות ברזרבה מלאה.
הכלכלן מילטון פרידמן החשיב את פישר לאחד מאבות התאוריה המוניטרית.
פישר פיתח תאוריה לגבי השקעות.
תאוריה זו משמשת כבסיס לתאוריות השקעה מודרניות.
הוא נכשל בחיזוי השפל הגדול של 1929, וגם לאחר תקופה קצרה אל תוך השפל הוא חשב שמדובר ב"תיקון קטן" שיסתדר בתוך זמן קצר כחלק ממחזור עסקים.
הוא הפסיד את כל רכושו בשפל, ושרד אותו תודות לתמיכתם של בני משפחה.
לאחר השפל, פישר פיתח תאוריה שונה לגבי השקעה, אולם זו זכתה להתעלמות מצד רוב הכלכלנים.
בניגוד לתאוריה הקודמת שהסתכלה על סוכן רציונלי שמשווה ביצועים של פירמות שונות, פישר התחשב בכך שהתנודות בבורסה מושפעות לא רק מהתבוננות וניתוח רציונלי של ביצועי הפירמות, אלא מהתבוננות במעשים ובציפיות של שאר המשקיעים.
הכלכלן סטיב קין מתייחס לתאוריה זו בספרו הכלכלה במערומיה.
התאוריה של פישר אודות רמת המחירים של המוצרים היא תאוריה להסברת כמות הכסף הקיימת במשק.
M מייצג את כמות כסף במשק, P מייצג את רמת המחירים, T מייצג את כמות העסקאות (טרנסאקציות) שמתבצעות באמצעות הכסף, ו-V מייצג את מהירות מחזור הכסף.
פישר טען כי משתנים אלה קשורים זה לזה באמצעות משוואת מסחר:
כלכלנים מאוחרים יותר החליפו את המשתנה T שקשה להגדירו במשתנה Q שמייצג תפוקה ראלית, שמודדים אותה כמעט תמיד באמצעות תוצר מקומי גולמי.
פישר היה גם הכלכלן הראשון שהבדיל באופן ברור בין ריבית ריאלית לבין ריבית נומינלית:
כאשר r מייצג את שער הריבית הראלי, i מייצג את שער הריבית הנומילי, והאינפלציה היא העלייה ברמת המחירים.
כאשר האינפלציה נמוכה מספיק, הריבית הראלית קרובה לערך של הריבית הנומינלית פחות קצב האינפלציה הצפוי.
משווה זו נקראת משוואת פישר.
אשליית הכסף היא הנטייה האנושית לחשוב על כסף במושגים נומינליים במקום ריאליים.
פישר פיתח את המושג בספרו "אשליית הכסף", אולם מושג זה הוכחש לאחר מכן על ידי כלכלני הזרם הנאו קלאסי, היות שדבר זה מנוגד לתאוריה של רציונליות, היות שסוכן רציונלי יתחשב רק ברמה הראלית, או בכמות המוצרים שהכסף יכול לספק.
עם זאת מחקרים אמפיריים מסוף המאה ה-20 הראו שאנשים רבים לא מתחשבים ברמה הריאלית, מתעלמים מרכיב האינפלציה ומתייחסים רק לרמה הכספית עצמה (ולא למוצרים שניתן לקנות בכסף זה).
בספרו המפורסם "טבעו של ההון וההכנסה" (Nature of Capital and Income.
Kelly, New York, 1906), יוצא פישר נגד הרעיון שעומד בבסיס של חישוב התוצר המקומי הגולמי.
לפי פישר, הרווחה הלאומית לא מורכבת מהמוצרים שיוצרו באותה שנה, אלא מהשירותים שהצרכנים הסופיים נהנו מהם כתוצאה מסחורות שמקורן אנושי.
פישר כינה את השירותים האלה "הכנסה נפשית" (psychic income).
רוב הכלכלנים מתייחסים למושג זה כשהם מתייחסים ל"סיפוק תועלת".
היות שהתהליך הכלכלי כולל פעולות טורדניות ומזיקות ניתן להרחיב את המושג כך שיהיה מושג גם של "הוצאה נפשית" של התהליך הכלכלי (לדוגמה העלות של זיהום, רעש, עלות של נסיעות יוממות לעבודה, עלות של פשיעה ושל הרס משפחות).
דבר זה מאפשר להשיג את הרעיון התאורטי של "הכנסה נפשית נטו" – סך ההיבטים החיובים פחות סך ההיבטים השליליים.
פישר טען כי בעוד שמוצרים ושירותים פיזיים הם הכרחיים להשגת הנאה פיזית מהחיים, קצב הייצור והצריכה של מוצרים פיזיים אלה לא קובע את מידת ההנאה הפיזית.
תחת זאת מידת ההנאה הפיזית נקבעת על ידי כמות ההון מעשי ידי אדם (לפחות עד רמה מסוימת), איכות מאגרי ההון, והפיזור של הבעלות על ההון – ללא כל צורך להגדיל את הייצור ואת הצריכה.
כלומר חתירה לכלכלת מצב יציב ללא צמיחה כלכלית.
כלכלנים אחרים שתומכים ברעיונות אלה כוללים את ארתור ססיל פיגו, דיילי, ג'ורג'סקיו רוגן ומנפרד מקס ניף.
אירווינג פן היה צלם אמריקאי, ידוע בעיקר בשל צילומי האופנה, הדיוקן והטבע דומם שלו.
פן עבד עבור מגזין ווג ועבור חברות פרסום שונות.
פן נולד למשפחה רוסיה-יהודית ממעמד הביניים.
אחיו הצעיר, ארתור פן, נהיה מאוחר יותר במאי ומפיק סרטים.
ב-1934 החל ללמוד בבית הספר של מוזיאון פילדלפיה לאמנות תעשייתית עד 1938, שם למד ציור, רישום וגרפיקה תחת אלכסיי ברודוביץ'.
עוד בהיותו סטודנט עבד פן תחת ברודוביץ' בהרפרס בזאר שם גם פורסמו חלק מרישומיו של פן.
פן עבד במשך שנתיים כגרפיקאי עצמאי והחל לצלם באופן חובבני.
ב-1940 הוא החליף את ברודוביץ' כארט דיירקטור של חברת סאקס פיפת' אווניו.
פן עבד שם במשך שנה ולאחר מכן עזב כדי לצייר ולצלם במקסיקו וארצות הברית.
כשחזר לניו יורק, הציע לו אלכס ליברמן משרה במחלקת האמנות של מגזין ווג.
פן עבד על עיצוב המגזין, ובהמשך החל לצלם.
צילום השער הראשון של פן במגזין היה באוקטובר 1943. פן צילם למגזין לאורך כל הקריירה שלו, כשהוא מתעסק באופנה, פורטרטים וטבע דומם.
בשנות ה-50 פן הקים סטודיו משלו והחל לצלם גם צילום פרסומי.
ב-1947, במהלך צילומים, פן פגש בדוגמנית השוודית ליזה פונסאגריב.
הם נישאו ב-1950 וכעבור שנתיים נולד בנם הראשון, שלימים נהיה מעצב.
ליזה הלכה לעולמה ב-4 בפברואר 1992. פן הלך לעולמו ב-7 באוקטובר 2009, בהיותו בן 92, בביתו במנהטן.
פן ידוע בעיקר בזכות צילומי האופנה שלו, והוא צילם מפורסמים ויוצרים חשובים, ביניהם מרתה גרהם, מרסל דושאן, פבלו פיקאסו, ג'ורג'יה או'קיף, ויסטן יו אודן, איגור סטרווינסקי ועוד.
הוא צילם גם צילומים אתנוגרפיים, טבע דומם וצילומי טיולים ומסעות.
הוא היה מהראשונים שצילם על רקע לבן או אפור ובכך השאיר את הרקע פשוט ונקי.
הוא הרחיב את הסטודיו שלו ובנה פינות וזוויות רבות, ובכך יצר תאורה דרמטית.
צילומי הטבע דומם שלו היה מאורגנים ומסודרים בקפידה רבה, עם תשומת לב לפרטים ונפח, שהמשיכה גם להדפסת הצילומים.
הוא התנסה בטכניקות הדפסה שונות ורבות.
אירום צ'אנו שרמילה (נולדה 14 במרץ 1972), ידועה גם בשם "אשת הברזל ממניפור" או "מנגובי" ("הנאה") היא פעילת זכויות האדם, פעילה פוליטית, ומשוררת ממניפור.
ב-2 בנובמבר 2000, היא החלה שביתת הרעב, שהסתיימה ב-9 באוגוסט 2016, כעבור 16 שנים של צום והאכלה בכפייה.
מאחר שסירבה למזון ומים במשך יותר מ-500 שבועות, שביתת הרעב שלה נחשבת הארוכה ביותר בעולם.
ביום האישה הבינלאומי 2014 היא נבחרה לסמל האישה המובילה של הודו על ידי סקר MSN.
בשנת 2014 שתי מפלגות הציעו שתעמוד איתם בבחירות הלאומיות, אך היא סירבה.
באותו זמן, נשללה ממנה זכות ההצבעה מכיוון שהיא הייתה כלואה על האשמות של ניסיון התאבדות.
ב-19 באוגוסט 2014 בית המשפט הורה על שחרורה ממעצר, אך היא נעצרה שוב ב-22 באוגוסט 2014 בגין אותן ההאשמות, והוחזקה במעצר מנהלי במשך 15 ימים.
אמנסטי אינטרנשיונל הכריז עליה כעל אסירת מצפון.
שרמילה נולדה ומתגוררת במניפור, אחת מ"מדינות שבע האחיות" בצפון-מזרח הודו, אשר נמצאות במצב של מרד אזרחים מזה עשרות שנים; בין השנים 2005 ל-2015 נהרגו כ-5,500 אנשים במדינה.
ב-1958, הפרלמנט ההודי אישר את חוק הסמכויות המיוחדות של הכוחות המזוינים שחל על רק שבע המדינות, ומעניק לכוחות הביטחון אישורים לחיפוש ללא צו מעצר, לעצור אנשים ללא צו, ולהשתמש בכוח קטלני אם יש "חשד סביר" כי אדם פועל נגד המדינה; חוק דומה הוחל על ג'אמו וקשמיר.
שרמילה כבר הייתה מעורבת בתנועת השלום המקומית בהקשר של הפרות זכויות אדם במניפור, כאשר ב-2 בנובמבר 2000, בעיירה בשם מלום, עשרה אזרחים נהרגו בזמן המתנה בתחנת אוטובוס.
האירוע, המכונה "הטבח במלום", בוצע לכאורה על ידי צוות פארה-צבאי הפועל יחד עם הצבא ההודי.}
שרמילה, שהייתה בת 28 בזמן הטבח במלום, החלה בשביתת רעב כמחאה.
הדרישה העיקרית שלה הייתה שהממשלה ההודית תבטל את חוק הסמכויות המיוחדות (הידועה גם כ-AFSPA).
שביתתה התחילה במלום ב-5 בנובמבר, כשהיא נשבעת לא לאכול, לשתות, לסרק את שיערה, או להסתכל במראה עד ש-AFSPA יבוטל.
שלושה ימים לאחר תחילה השביתה, שרמילה נעצרה על ידי המשטרה והואשמה ב"ניסיון להתאבדות", אשר היה בלתי חוקי על פי חוק העונשין ההודי באותו הזמן, והיא הוחזקה מאז במעצר מנהלי.
מצבה הבריאותי הידרדר במהירות, ובעקבות כך החלו להאכיל אותה בכפייה באמצעות צנרור.
מאז שהתחילה לשבות ברעב, שרמילה השתחררה ממעצר באופן קבוע בערך פעם בשנה, ואז נעצרה מחדש באותה עילה, מכיוון שלא הפסיקה את שביתתה.
ב-2004, שרמילה כבר הפכה לסמל.} כשהשתחררה מהמעצר המנהלי ב-2006, דאגה להנהיג ולהשתתף במגוון פעילויות מחאה, כולל עליה לרגל לגנדי סמריטי, ומחאה כללית שכללה פעילי זכויות אדם, סטודנטים, ותושבים מקומיים בג'נטר מנטר.
30 נשים מחו בעירום בתמיכה לשרמילה מול מטה הקבוצה הפארה-צבאים (רובי אסאם) שביצעו את הטבח שהוביל למחאתה.
הן החזיקו שלט בו כתוב "הצבא ההודי אונס אותנו".
הנשים נעצרו וישבו במעצר שלושה חודשים.
כשנעצרה שוב ב-6 באוקטובר באותה שנה, שוב על ניסיון התאבדות, היא נלקחה למכון ההודי למדעי הרפואה בניו דלהי, שם התחילה קמפיין מכתבים לראש ממשלת הודו מאנמוהאן סינג, נשיא הודו עבדול קאלאם, ושר הפנים שיברג' פטיל.
בתקופה זו, היא פגשה וזכתה לתמיכתה של פעילת זכויות האדם וכלת פרס נובל שירין עבאדי, שהבטיחה לקחת את מאבקה של שרמילה למועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם.
ב-2011, היא הזמינה את הפעיל נגד שחיתות אנה הזארה והוא שלח שני נציגים כדי להיפגש איתה.
באוקטובר 2011, מפלגת טרינמול קונגרס של מניפור וארונאצ'ל פרדש הודיעה על תמיכתה בשרמילה ודרשו מראש המפלגה ממאטה בנרג'י לעזור בביטול חוק AFSPA.
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) גם הצהירה על תמיכה בשרמילה עבור ביטול חוק AFSPA, וקראה למחאה כלל ארצית.
בנובמבר, לאחר אחת עשרה שנים של שביתת רעב, שרמילה שוב קראה לראש הממשלה מאנמוהאן סינג לבטל את החוק.
ב-3 בנובמבר 100 נשים יצרו שרשרת אנושית באזור אמברי בעיר גווהטי כדי להראות תמיכה בשרמילה, בעוד קבוצות חברתיות אחרות יזמו צום של 24 שעות לאות הזדהות.
ב-2011 הושק "קמפיין הסולידריות להצלת שרמילה" (SSSC), ובדצמבר באותה שנה, אוניברסיטת פונה הכריזה על תוכנית מלגות עבור 39 סטודנטיות ממניפור, לרגל יום הולדתה ה-39 של שרמילה.
שרמילה הורשתה לראות את אמה רק פעם אחת במשך שנות השביתה שלה, בכוונה להפעיל עליה לחץ לוותר על המאבק.
שרמילה אמרה בנושא, "ביום שיבוטל חוק AFSPA, אני אוכל אורז מידה של אימי".
גם ב-28 במרץ 2016, שרנמילה שוחררה אחרי שבית משפט שקבע שהעילות המשפטיות נגדה אינן חוקיות, אך כשהמשיכה לקיים את הנדר שלה לא להיכנס לביתה או לאכול עד שיבוטל AFSPA, היא שוב נעצרה, ושוב באותן האשמות של ניסיון התאבדות.
ב-26 ביולי 2016, הודיעה שרמילה כי בכוונתה לסיים את שביתת הרעב שהיא נוקטת בה מאז שנת 2000 ב-9 באוגוסט 2016. היא גם הודיעה, כי בכוונתה להתמודד בבחירות על משרת ראש השרים של מניפור.
בית המשפט ששמע את העתירה האמין לה שכוונותיה אמיתיות, והורה על שחרורה.
ב-9 באוגוסט, שרמילה יצאה לחופשי.
היא הצהירה: "מהיום, סיימתי את הצום שלי.
לעולם לא אשכח את הרגע הזה...
קראו לי 'אשת הברזל', ואני רוצה להצדיק את השם הזה.
אני לא יודעת הרבה על פוליטיקה, והחינוך שלי לא מפואר.
אבל אני ההתגלמות האמיתית של המהפכה, ואני רוצה לעזור לעם".
ההחלטה לסיים את הצום באה כהפתעה לרבים מתומכיה, מכיוון שחוק AFSPA עדיין עומד על כנו במניפור.
שרמילה טענה כי היא אינה מוותרת על מאבקה, אלא רק משנה טקטיקות, ותמשיך להילחם עבור צדק לתושבי מניפור בזירה הפוליטית.
בעקבות שחרורה, היו גם גורמים שהתנגדו מטעמים שמרנים, ותומכים לשעבר שהביעו אכזבה בה, והאשימו אותה שהיא בוגדת בעקרונותיה מכיוון שברצונה להינשא.
היא גם קיבלה איומים על חייה, להם הגיבה, "אם אנשים רוצים להגשים את חלומותיהם על הדם שלי, אז אני מוכנה לזה...
אני אדם פשוט, ככל האדם.
יש בי מן הטוב ומן הרע, וחסרונות רבים.
למה אנשים רוצים להתייחס אלי כקדושה?
למה רוצים לראות אותי דרך העדשות שלהם?
ב-2007 הוענק לשרמילה פרס גוונגג'ו לזכויות האדם, אשר ניתן ל"אדם או ארגון יוצא מן הכלל הפעיל בקידום והגנה על שלום, דמוקרטיה וזכויות אדם".
היא חלקה את הפרס עם לנין רגובנשי מארגון "ועדת משמר העם לזכויות אדם", ארגן זכויות מצפון-מזרח הודו.
ב-2009 הוענק לה פרס מאילאמה הראשון מידי קרן מאילאמה עבור "הישגים באמצעות מאבקה הבלתי-אלים במניפור".
ב-2010 היא זכתה בפרס מפעל חיים מוועדת אסיה לזכויות אדם.
באותה שנה, היא זכתה גם בפרס טאגור לשלום של המכון ההודי לתכנון וניהול, אשר כלל פרס כספי של 5,100,000 רופי, ואת פרס "שלום והרמוניה" על שם סארווה גונה סמפנה, מאת Signature Training Centre.
ב-2013 אמנסטי אינטרנשיונל הכריזו עליה כאסירת מצפון, וטענו שהיא "מוחזקת במעצר אך ורק על ביטוי האמונות שלה בדרכי שלום."
ספרה של דיפטי פריה מהרוטרה, Burning Bright: Irom Sharmila and the Struggle for Peace in Manipur, מתאר את חייה ומאבקה של שרמילה, וכן את הרקע הפוליטי לשביתת הרעב.
אוג'ס אס וי, אמנית תיאטרון מפונה, ביצעה הופעת יחיד בכותרת Le Mashale ("שאי את הלפיד"), המבוססת על חייה ומאבקה של שרמילה, ואשר עובדה מהמחזה מאת סיביק צ'נדרן, Meira Paibi ("נושאות הלפידים"), אשר הוצג בתאטרונים במספר מדינות הודיות.
ניחוח של שלווה (2010), מאת אירום צ'אנו שרמילה
אירוין שינדלר היה טייס יהודי אמריקאי שסייע בימי מלחמת העצמאות ברכישת מטוסים לחיל האוויר הישראלי.
זכה לפרסום עולמי ביולי 1948, כאשר ביצע ניסיון שנכשל להבריח לישראל מטוס B-17 מבצר מעופף.
אירוין שינדלר, שכינויו היה Swifty (הזריז), נולד במיאמי בשנת 1915. בהיותו בן שתים עשרה, בשנת 1927, חצה צ'ארלס לינדברג לבדו בטיסה ישירה את האוקיינוס האטלנטי והפך לגיבור לאומי בארצות הברית וזכה להערכה ולהערצה עולמית.
הנער הושפע מכך ומאז שאף תמיד להיות טייס.
בצעירותו, בזמן היותו סטודנט באוניברסיטת פלורידה, למד להטיס מטוס קל וזכה להתקבל לחברת תעופה.
בעת מלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר של ארצות הברית כטייס במטוס תובלה שטס בין ארצות הברית לאירופה, הוביל אמצעי לחימה לכוחות הנלחמים והשיב לארצות הברית חיילים שנפצעו בקרבות.
לאחר המלחמה יסד, ביחד עם חבר, חברת תעופה קטנה בשם "שירות נתיבי אוויר" (Service Airways inc) שלה שני מטוסים, שהובילה בהם סחורות למדינות מרכז אמריקה.
יחד עם זאת הוא הטיס מטוסים של חברות אחרות בטיסות טרנס-אטלנטיות.
בשנת 1947 יצר ארגון "ההגנה" קשר עם אירוין שינדלר.
הקשר נוצר באמצעות אל שווימר, מהנדס טיס יהודי, ששירת בתקופת מלחמת העולם השנייה בחיל האוויר האמריקאי, ונרתם לפעילות הרכש של היישוב.
הקשר עם שינדלר נוצר על מנת להיעזר בו להשגת נשק וציוד ליישוב, שעמד אז על סף הקמת מדינת ישראל והתמודד בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות.
לאחר הכרזת העצמאות ב-14 במאי 1948 נכנסה מלחמת העצמאות לשלב השני עם פלישת צבאות ערב.
שרות האוויר של "ההגנה" הפך לחיל האוויר ונזקק למטוסי קרב ולמפציצים על מנת להתמודד עם חילות האוויר הערביים.
בחודש יולי, ניסה ארוין שינדלר להבריח לישראל מפציץ (כבד, לפי מושגי התקופה) מסוג B-17 מבצר מעופף.
היה זה לאחר שמחלקת המדינה של ארצות הברית הכריזה על אמברגו על יצוא נשק וציוד צבאי מכל הסוגים למדינות ערב ולמדינת ישראל.
עד אז הגיעו כבר לישראל שלושה מפציצי מבצר מעופף שנרכשו על ידי אל שווימר.
המטוס הרביעי שהוטס על ידי אירוין שינדלר, המריא מאוחר יותר, ב-11 ביולי משדה תעופה בווסטצ'סטר במדינת ניו יורק ממול לחופי לונג איילנד.
ההמראה נעשתה בחיפזון מאחר שלתשעת אנשי הצוות שלו היה ברור כי אנשי האף בי איי, הבולשת הפדרלית, בעקבותיהם וינסו למנוע את המראתו.
אנשי הבולשת הפדרלית הגיעו לשדה התעופה בווסטצ'סטר חצי שעה מאוחר יותר.
המטוס נחת בבסיס חיל האוויר של קנדה בדארטמות שבנובה סקוטיה.
שינדלר סיפר לאנשי הבסיס כי נאלץ לנחות בו עקב תנאי מזג האוויר הקשים, אך אז נתקבלה במפקדת הבסיס הודעה על מבצר מעופף שהמריא באופן בלתי מורשה מארצות הברית בדרכו לישראל ושינדלר ואנשי צוותו נעצרו.
ב-14 ביולי שוחרר הצוות לאחר שנקנס ב-100 דולר, ושלטונות קנדה הורו לצוות לטוס חזרה לניו יורק.
ב-16 ביולי המריא המטוס, ובניגוד להנחיה טס לאיים האזוריים במרכז האוקיינוס האטלנטי המשתייכים לפורטוגל, אך נאלץ לשוב לקנדה לאחר תקלות במנועיו.
לאחר תיקון התקלה הורו שוב הרשויות בקנדה למטוס לשוב לניו יורק, ורוקנו את רוב הדלק שהיה במטוס.
ואולם, בלילה לפני מועד ההמראה המתוכנן, שבין 17 ל-18 ביולי, המריא המטוס והפעם הצליח להגיע לאי סנטה מריה באיים האזוריים.
עם נחיתתו הוחרם המטוס על ידי שלטונות פורטוגל והצוות נעצר.
המטוס נרכש לאחר מכן על ידי הרפובליקה הדומיניקנית.
אנשי הצוות שוחררו ב-24 ביולי והוחזרו לארצות הברית בטיסה מסחרית.
עם נחיתתם בנמל התעופה לה גוארדיה נעצרו על ידי השלטונות.
שינדלר שוחרר בערבות של 1,000 דולר כשהוא מואשם ביצוא של ציוד מלחמתי ללא רישיון, מאחר שבמטוס נמצאו שישה כלי נשק קלים.
שניים מאנשי הצוות שלא נשאו דרכונים אמריקאים נשלחו למעצר באליס איילנד.
יתר ששת אנשי הצוות לא הואשמו בכל עבירה ושוחררו מיד.
במשפטו, שהתקיים בבית משפט פדרלי, הודה שינדלר באישום של יצוא מטוסים שלא כדין ונדון למאסר על תנאי של שנה אחת.
לאחר מלחמת העצמאות בא שינדלר לישראל והיה לאחד מן הטייסים הראשונים של חברת "אל על" ואף הביא את משפחתו לארץ.
לאחר שנתיים חזר לארצות הברית והיה לאיש עסקים במיאמי.
כן הגיש תוכנית אירוח וראיונות בתחנת הרדיו של מיאמי.
אירוטמנדואה (שם מדעי: Eurotamandua; מילולית: "טמנדואה אירופי") הוא סוג של יונק קדום שחי לפני 47 מיליון שנה בתקופת האאוקן וחי באירופה.
ממאובן שנמצא בבור מסל בדרום גרמניה ניתן להניח שיצור זה הגיע לאורך 90 ס"מ.
המראה שלו מזכיר דוב נמלים, בעיקר בזכות זנבו הארוך והלופתני, ומכאן שמו המדעי (טמנדואה הוא סוג של דובי נמלים בינוניים שוכני עצים), אך מבנה הפרקים שלו שונה משלהם והוא כנראה היה קרוב יותר לפנגולינאים, אף על פי שלא היו לו קשקשים קשיחים על עורו.
הוא היה מראשוני קבוצה זו שהחלו לפתח את העור המשוריין שלהם, בדומה לאאומאניס שחי באותו אזור.
חוקרים אחרים מעריכים שהוא היה קרוב יותר לקבוצה אפרותריה בה הפילים והשנבוב.
לאירוטמנדואה היו כמה מאפיינים המשותפים לכל אוכלי הנמלים: טפרים ארוכים, חוטם מוארך חסר שיניים וייתכן שהייתה לו לשון ארוכה ודביקה כמו לדובי הנמלים והפנגולינים.
ייתכן מאוד שתזונתו הייתה על כן מנמלים וטרמיטים שחיו ביערות אירופה הקדומים.
אירוטיטאן (שם מדעי: Aerotitan) הוא סוג פטרוזאור גדול ממשפחת האזדרקיים שחי בקרטיקון העליון של פטגוניה, ארגנטינה.
משמעות שמו היא: "טיטאן מעופף (אירודינמי)", עקב גודלו הרב.
השם של המין ניתן עקב הימצאותו באמריקה הדרומית.
מעופף זה הגיע למוטת כנפיים של 5 מטרים, והוא היה כנראה האזדרקי הראשון שנמצא באמריקה הדרומית.
כמה חוקרים טוענים שהיה שייך למשפחה תלסודרומיים (Thalassodromidae).
מאובניו כללו בעיקר עצמות לסת ארוכה באורך 264 ס"מ שהייתה חסרת שיניים.
ייתכן שיצור זה עף לאורך מדבריות פטגוניה בחיפוש אחרי נבלות שהותירו ציידים גדולים, ואולי הוא צד יצורים קטנים בעצמו.
יצור זה הופיע במשחק המחשב עולם היורה: המשחק.
אירוטה (בהונגרית: Irota) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אירוטפג'רה (שם מדעי: Europejara; מילולית: "טפיג'רה אירופאית") הוא סוג פטרוזאור ממשפחת הטפג'ריים שהתקיים בקרטיקון התחתון של אירופה.
הוא התגלה בספרד ב-2012 ותחילה נחשב לבן לסוג טפיג'רה אך הופרד.
סוג זה הוא הראשון שנמצא שהתקיים באירופה.
הסוג הוגדר ב-2012 ונכלל בו מין אחד -, הקרוי על שם האולקאדים, עם נכחד שחי בחצי האי האיברי.
ממצאי הפטרוזאור התגלו בתצורות לה הוירגוינה בקואנקה וכללו בעיקר עצמות לסת שבורות.
האירוטפג'רה היה פטרוזאור מסורבל בעל כרבולת ענקית על ראשו.
הוא היה קטן יחסית אך בעל מוטת כנפיים של מעל 2 מטר.
הגולגולת הגיעה לאורך 135 מ"מ והייתה בעלת לסתות מוזרות באורך 23 ס"מ שהשתפעו מטה בציר ייחודי כמו של הגרזן, בעוד הלסת העליונה פנתה מעט מעלה.
הגולגולת הייתה חלולה כמו אצל מקור טוקאן או קלאו והסתיימה בכרבולת קטנה כמו של קזואר.
לפטרוזאור זה לא היו שיניים והוא כנראה היה אוכל פירות אם לא דייג.
פטרוזאור זה היה מצליח במשך השינוי הסביבתי של שלהי אמצע הקרטיקון, בו עצים חשופי זרע התחלפו בעצים בעלי פרחים בעלי זרע ואיתם בפירות הראשונים, מהם ניזון האירוטפג'רה.
אירווינג לאונרד פינקל (באנגלית Irving Leonard Finkel ;נולד ב-1951) הוא פילולוג ואשורולוג בריטי.
כיום הוא משנה לאוצר השפות והתרבויות המסופוטמיות העתיקות במחלקה למזרח התיכון במוזיאון הבריטי, שם הוא מתמחה בכתב יתדות על לוחות חרס ממסופוטמיה העתיקה.
פינקל נולד בשנת 1951 לאב רופא שיניים ולאם מורה, אחד מחמישה ילדים, וגדל בפאלמרס גרין, צפון לונדון.
הוא גדל כיהודי אורתודוקסי אך הפך לאתאיסט כנער.
הוא סיים תואר דוקטור באשורולוגיה מאוניברסיטת ברמינגהאם בהנחייתו של וילפרד ג.
למברט עם עבודת גמר על לחשים בבליים נגד שדים.
פינקל בילה שלוש שנים כעמית מחקר במכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו.
בשנת 1976 חזר לבריטניה, והוא מונה כמשנה לאוצר במחלקה לעתיקות אסיה מערביות במוזיאון הבריטי, שם היה (ונשאר) אחראי לאוצרות, קריאה ותרגום אוסף המוזיאון המקיף כ-130,000 לוחות של כתב יתדות.
בשנת 2014 פרסם את ספרו "התיבה לפני נח", בו פירט את מחקרו על "לוח התיבה", לוח בכתב יתדות מתחילת האלף השני לפנה"ס, המכיל קטע מסיפור אתרחסיס, גרסה של מיתוס המבול המסופוטמי הדומה לסיפור תיבת נח.
ספרו פורסם בהרחבה בתקשורת ההמונית.
התיבה המתוארת בלוח הייתה מעגלית, בעצם סירת קורקל או כופר גדולה, קלועה מחבלים על מסגרת עץ.
הלוח כלל פרטים מספקים על מידותיו, כך שנבנה עותק של התיבה בקנה מידה של כ-1 ל-3 שצף בהצלחה, כפי שתועד בסרט תיעודי טלוויזיה משנת 2014: "סודות תיבת נח" ששודר כפרק מסדרת NOVA של PBS.
פינקל הוא חבר כבוד במכון לארכאולוגיה ועתיקות באוניברסיטת בירמינגהם וחבר מועצה בחברה לארכאולוגיה אנגלו-ישראל.
פינקל חוקר את ההיסטוריה של משחק לוח ונמצא במועצת המערכת של האיגוד הבינלאומי ללימודי משחקי לוח.
בין עבודותיו פורצות הדרך היא קביעת הכללים של המשחק המלכותי של אור.
פינקל הקים את "פרויקט היומן הגדול", פרויקט לשימור יומני אנשים רגילים.
בשיתוף עם מכון בישופסגייט, פינקל סייע בארכוב של למעלה מ-2,000 יומנים אישיים.
בשנת 2014, מוזיאון הילדות V&A ערך תערוכה של יומני הילדים שנכתבה בין השנים 1813 - 1996.
פינקל כתב מספר יצירות בדיוניות לילדים.
הוא הופיע בזכרונות הספר "הילד בספר" מאת נתן פנלינגטון משנת 2014.
פינקל חי בדרום מזרח לונדון עם אשתו ג'ואנה ויש לו חמישה ילדים.
אירווינג רמזי ויילס היה אמן אמריקאי.
בתחילת המאה ה-20, ויילס היה צייר פופולרי של דיוקנאות אמריקאים כפי שהוגדרו מחדש על ידי עבודתם של ג'ון סינגר סרג'נט, ג'ובאני בולדיני וג'יימס מקניל ויסלר באירופה של סוף המאה ה-19.
אירווינג רמזי ויילס נולד באוטיקה, ניו יורק ב-8 באפריל 1861. הוא התחנך במכון סדג'וויק, ולמד את יסודות הציור מאביו, למואל מ' ויילס (1826–1905), שהתמקד בעיקר בנופים.
בשנים 1879–1881 למד בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק אצל ג'יימס קרול בקוויט וויליאם מריט צ'ייס, ובהמשך בפריז אצל קרולוס-דוראן.
בשנותיו הראשונות עבד כמאייר במגזינים האמריקאים, ובהמשך התמסר בהצלחה רבה לציורי דיוקן.
הוא היה חבר באגודת האמנים אמריקאים, ובאקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1897. ויילס היה גם חבר בחברה האמריקאית לצבעי מים.
בעודו פעיל כצייר מגוון בסוף המאה ה-19, הקריירה שלו הגיעה לשיאים חדשים בשנת 1902, כאשר דיוקנו של השחקנית ג'וליה מארלו הוצג באקדמיה הלאומית.
הדיוקן המפואר והאלגנטי פרסם את שמו, ומשנת 1902 ועד סוף שנות העשרים, כאשר פרש בגלל מחלה, ויילס קיבל ללא הרף עבודות ציורי דיוקן מהאליטה האמריקאית.
ויילס המשיך לצייר אמריקאים בולטים כמו תאודור רוזוולט וויליאם ג'נינגס ברייאן.
בעודו מוערך בזכות ציוריו ודיוקנאות נשים, נחשב ויילס כבעל הישג בתחום הדיוקן הגברי במהלך חייו.
בשנת 1919 נבחר על ידי הוועדה הלאומית לאמנות לצייר דיוקנאות להיסטוריה המצוירת של מלחמת העולם הראשונה.
לקראת סוף הקריירה שלו ויילס נודע בזכות ציורי הנוף שצייר בביתו בפקוניק, ניו יורק.
למרות ירידת העניין ביצירתו ובסגנון שצייר, ציוריו של ויילס ממשיכים להיות מוצגים במוסדות כגון מוזיאון דה יאנג, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, הגלריה הלאומית בוושינגטון הבירה, ומוזיאון האמנות האמריקאי סמיתסוניאן.
ויילס מת חסר כל (בלי אבן מצבה) בפקוניק, ב-29 ביולי 1948.
אירוניכודון (שם מדעי: Euronychodon; מילולית: "שן טופר אירופאית") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת הקלורוזאורים הנחשב לסוג של טרודון שהתקיים באירופה ובאסיה של הקרטיקון העליון שלפני 92 עד 70 מיליון שנה מזמננו.
דינוזאור זה התגלה לראשונה מממצאי מאובנים של שיניים בפורטו שבפורטוגל וממצאי שיניים נוספות התגלו באוזבקיסטן.
הסוג נחקר ונקרא ב-1991 בידי החוקרים מיגל טלס אנטונש ודניס סיגוגנאו ראסל .
עם זאת כיום מוערך שהסוג מבוטל מספק מחמת היעדר ממצאים מזהים.
ככל הנראה היה קרוב לפרוניכודון (Paronychodon), בהתאם למבנה שיניו וציפוי האימייל הדומה, כך שהיה קרוב לטרודוניים או לדרומזאוריים.
דינוזאור זה הגיע לאורך 2 מטרים ובהתאם למבנה שיניו היה אוכל בשר או צייד חרקים.
"אירוניה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נועם קלינשטיין.
את השיר הוציאה ב-8 ביולי 2024 לאור חברת התקליטים די-מיוזיק כסינגל הראשון מתוך המיני-אלבום הראשון שלה, "אני הנעורים", שיצא לאור בנובמבר 2024.
"אירוניה" נכתב והולחן על ידי קלינשטיין, והופק על ידי עידו אוחיון.
השיר עוסק בכאב פרידה ובתחושת הריקנות שנשארת אחרי עזיבתו של אדם חשוב.
הדוברת מתארת כיצד, אם אותו אדם יעזוב, היא תישאר בעירה ותעזוב את המושב, אך תחווה תחושות ניכור ובדידות.
השימוש בעיר כסמל מבטא מקום קר ומנוכר, לעומת המושב – מקום חם ומוכר, המסמל חיבור ואינטימיות.
הדוברת מרגישה שהחיים בעיר ימשיכו, אבל תחושת הכאב תישאר, והיא תאבד את החמימות, ההרמוניה והאהבה שהיו לה עם האדם שעזב.
השיר מתאר גם תחושה של השלמה מדכאת – עם הזמן הכאב אולי יתפוגג או יקהה, אבל לא יחליף אותו שום רגש אחר.
המילים "כלום כבר לא נחשב" מחדדות את תחושת האובדן של משמעות בחיי הדוברת.
יש כאן ביקורת על חוסר היכולת למצוא תחליף לרגש שהיה, כשהכול נעטף באירוניה, והפרידה נתפסת כמוחלטת.
בעטיפה נראית קלינשטיין עומדת על חוף הים בזמן שקיעה.
היא לובשת בגד ים בצבע תכלת עם עיטור כוכב לבן במרכזו וחצאית ורודה קשורה מעל מותניה.
השמיים מאחוריה צבועים בגווני כתום וסגול, והים השקט ברקע יוצר תחושה של רוגע ומלנכוליה.
התאורה הרכה של השקיעה מדגישה את קווי ארשת פניה של קלינשטיין ואת האווירה הכללית של התמונה.
בשני צידי התמונה כתובים שם השיר, "אירוניה", ושמה של קלינשטיין.
"אירוניה" זכה לאהדת הקהל הישראלי, שהצביע עבורו ב.
הוא דורג בשיאו במקום התשיעי.
במצעד השנתי של התחנה ו"וואלה!" דורג "אירוניה" במקום ה-32.
קינטיש היה אתלט יהודי-אמריקאי, אלוף ארצות הברית באולם (1947) בהדיפת כדור ברזל ושחקן פוטבול מצטיין.
קינטיש למד באוניברסיטת ניו יורק.
בתחרות שנערכה בפרנקפורט ב-26 באוגוסט 1945 הוא קבע בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 15.71 מטר ודורג במקום שישי בעולם.
בתחרות שנערכה בפילדלפיה ב-26 באפריל 1946 הוא קבע בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 16.06 מטר ודורג במקום שישי בעולם.
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה מדיסון סקוור גרדן, ניו יורק ב-22 בפברואר 1947 זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.00 מטר.
בתחרות שנערכה בניו יורק ב-26 ביוני 1948 הוא קבע בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 15.92 מטר ודורג במקום 16 בעולם.
אירווינג קינטיש שימש כעוזר מאמן באוניברסיטת מנהטן במשך 23 שנים בין השנים 1950–1969 ו-1976–1980. הוא שימש כנשיא איגוד מאמני IC4A ומטרופוליטן.
שימש כמאמן ראשי של נבחרת ארצות הברית ב-4 מכביות (1957–1969).
בשנים 1970–1975 שימש כמאמן ראשי באוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1987 נכנס להיכל התהילה של אוניברסיטת ניו יורק.
אִירוּס נַצְרָתִי או אִירִיס נַצְרָתִי (שם מדעי: Iris bismarckiana) הוא מין בסקציית אירוסי ההיכל (Oncocyclus), בתת-סוג אירוס בסוג אירוס.
האירוס הנצרתי אנדמי לצפון ארץ ישראל, לבנון, ירדן וסוריה.
המין גדל בארץ ישראל בהרי נצרת, גבעת המורה בהרי נפתלי ולרגלי החרמון.
מן העבר המזרחי של הירדן, האירוס הנצרתי צומח בחבל הגלעד במדינת ירדן.
מכיוון שהמוסלמים נוהגים לשתול אותו בבתי קברות, מניחים שאוכלוסיות מסוימות הובאו למקומן על ידי האדם.
אוכלוסיות אחדות שגדלות בבר כנראה התפתחו מצמחים שנשתלו בבתי הקברות המוסלמיים.
עלה העטיף הפנימי הוא לבן עד תכלת בהיר, מרושת בעורקים דקים ומנוקד בנקודות קטנות בגוון כהה יותר.
עלה העטיף החיצוני מנוקד בצפיפות בנקודות כהות על רקע לבן עד קרם בהיר, המתלכדות ליצירת כתם כהה במרכזו.
העלים רחבים, והם כפופים כמגל.
פוריות הפרחים נמוכה, ונוצרים מעט מאוד זרעים.
הצמח מתרבה בעיקר על ידי קני שורש, השולחים שלוחות ארוכות לצדדים, ויוצרות קבוצות של צמחים זהים על שטח של מספר מטרים.
האירוס הנצרתי גדל על מדרונות שטופי שמש, מנוקזים היטב, שאופיים סלעי ואבני.
המין גדל בשולי חורשים ובתות ספר.
מועד הפריחה תלוי במזג האוויר – מהמחצית השנייה של פברואר ועד לתחילת אפריל.
תקופת הפריחה העיקרית היא באמצע מרץ.
במקרה של שנה שחונה, הפריחה תהיה מועטה אם בכלל.
ככל שאר אירוסי ההיכל, אירוס נצרתי הוא פרח מוגן.
הפרח מופיע בסמלה של העיר נוף הגליל, ובסמלו הקודם של מועדון הכדורגל של העיר.
אִירוּס הַגִּלְבֹּעַ או אִירִיס הַגִּלְבֹּעַ (שם מדעי: Iris haynei) הוא מין בסוג אירוס, בתת-הסוג אירוס (Iris Iris), בסקציית אירוסי ההיכל.
שמו ניתן לו על שם ויליאם אמהרסט היין (Hayne), שאסף את הצמח לראשונה בהר הגלבוע בשנת 1876. אירוס הגלבוע הוא מין אנדמי לארץ ישראל.
הסתעפות קני השורש יוצרת גושים של צמחים המצמיחים עשרות פרחים.
הפרחים גדולים ושונים זה מזה בצורה, בגודל ובצבע.
עלי העטיף הפנימיים לרוב סגולים ומרושתים בקווים כהים.
עלי העטיף החיצוניים הם בצבע סגול-ארגמן, עם כתם כהה במרכז.
צבעם של פרטים שונים עשוי להיות בהיר או כהה יותר, וישנם אף לבקנים שצבעם צהוב עם כתם חום במרכז עלה העטיף החיצוני או בלעדיו.
עונת הפריחה העיקרית היא מתחילת מרץ עד תחילת אפריל, אך בשנים מסוימות יכולה הפריחה להקדים או להתעכב בעיקר בתלות בתנאי מזג האוויר.
הפרחים בעלי אי-התאם עצמי ויכולים ליצור זרעים אך ורק אם מקור האבקה הוא בצמח שונה גנטית.
בעבר נפגעו אוכלוסיות רבות של אירוס הגלבוע, הן בגלל קטיפה של מטיילים והן כתוצאה מפעולות ייעור.
הנזק שנגרם לאירוס הגלבוע היה בין הגורמים לחקיקת החוק להגנה על פרחי בר.
(וגם כיום, ככל שאר אירוסי ההיכל, אירוס הגלבוע הוא פרח מוגן.) מספר מדענים טענו כי אירוס הגלבוע עלול להיכחד עקב הבנייה המואצת באזורי הגידול שלו, ותוכנית לבניית יישוב בשם "מיכל" על הר יצפור נדחתה לבסוף עקב החשש לפגיעה בצמח נדיר זה.
בשנת 2010, ערב העברת שטחים בגלבוע לידי הקרן הקיימת לישראל התלוננו החברה להגנת הטבע ומדענים העוסקים בשמירת הטבע כי יש בכך כדי לסכן את עתידו של אירוס הגלבוע.
אירוס הגלבוע גדל בגלבוע וברצועה צרה בצפון השומרון (מהגלבוע עד נחל תרצה).
האוכלוסיות בדרום הגולן, בצפון-מערב הרי הגלעד ומדרום לסרטבה עד לצפון הנגב נחשבות כיום למין נפרד – אירוס שחום (Iris atrofusca).
אירוס הגלבוע מופיע בסמליל החברה להגנת הטבע.
בשנת 1978 הוציא לאור דואר ישראל בול ובו אירוס הגלבוע.
הרשות לאיכות הסביבה ברשות הפלסטינית הכריזה בשנת 2016 על אירוס הגלבוע כפרח לאומי של הפלסטינים ויזמה מספר פרויקטים לשימורו.
בכל שנה נערכים ברשות הפלסטינית בעונת הפריחה אירועים וטיולים המפארים את אירוס הגלבוע ומדגישים את הצורך להגן עליו.
אִירוּס הָאַרְגָּמָן או אִירִיס הָאַרְגָּמָן (שם מדעי: Iris atropurpurea) הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוס ההיכל.
אירוס הארגמן הוא צמח אנדמי לישראל, שהיה נפוץ בחולות וכורכר מישור החוף, מאשדוד ועד בנימינה.
הפיתוח של מישור החוף פגע ברוב האוכלוסיות שלו, וכיום נשארו אירוסי ארגמן בעיקר בשמורת נחל פולג, בנתניה, בשמורת טבע חוף גדור שבחופי חדרה, בשמורת שפך נחל שורק וגבעת חומרה שבפלמחים, בגבעת האירוסים בראשון לציון, בגן לאומי גבעות הכורכר נס ציונה ובעמק גלילות.
מקור שמו של אירוס הארגמן הוא בצבע פרחיו, שנע מארגמן עד כמעט שחור (צבע הפרחים משתנה בהתאם לתאורה ולזווית קרני השמש).
לפרחים זקן בצבע צהוב בבסיס השפית.
אירוס הארגמן פורח בפברואר, והוא הראשון שפורח מבין אירוסי ההיכל.
הצמח שייך לקבוצה של אירוסי היכל כהים, שכמעט שאי אפשר להבדיל ביניהם מורפולוגית, והוא דומה מאוד לאירוס שחום ולאירוס ירוחם.
המעבר בין המינים רצוף וייתכן שאפשר לאחד את כל המינים הללו.
אירוס הארגמן נבדל מהם בעיקר בבית-גידולו הייחודי במישור החוף, ובעונת הפריחה המוקדמת.
הוא גדל בקבוצות הכוללות לעיתים עשרות פרחים, הנוצרות כתוצאה מהתרבות הצמח על ידי שלוחות של קני שורש (רביה וגטטיבית).
האירוס פורח בין החודשים פברואר-מרץ.
ככל שאר אירוסי ההיכל, אירוס הארגמן הוא פרח מוגן.
אירוס שחום (שם מדעי: Iris atrofusca; נקרא גם Iris loessicola, Gilead iris) הוא מין של צמח בסוג אירוס מתת הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוסי ההיכל.
אירוס שחום הוגדר לראשונה על ידי טוביה קושניר בשנת 1947. בעבר, אירוס שחום נקרא בשמות שונים, עד שקיבל את השם הנוכחי עקב צבע פרחיו.
מקור שמו המדעי הוא אדמת הלס שעליה הוא גדל.
אזור הגידול הוא באזורי הספר בהרי יהודה ושומרון, בקעת באר שבע, ערד וחבל יתיר, וכן בגלעד.
הצמח לא נפגע מעיבוד קרקע בעזרת מחרשה מסורתית, אך עיבוד מכני של הקרקע פגע קשות בבית גידולו בקרקעות הלס.
בשמורות טבע נחל תקוע ניתן להבחין בפריחה של עשרות פריטים מדי שנה בחודשים ניסן ואייר.
מקבצים גדולים נמצאים בעונה באזור היישוב הבדואי "מרעית" ובוואדי בסמוך לבית הספר היסודי שנמצא בקרבת היישוב דריג'את.
יחסית לאירוסי ההיכל אירוס שחום הוא צמח קטן ממדים.
צבע הפרח הוא חום כהה עד שחור.
במרכז עלה העטיף החיצוני ישנו כתם כהה, ועליו זקן של שערות צהובות.
בעלי העטיף הפנימיים ניתן להבחין בעורקים כהים יותר.
ככל שאר אירוסי ההיכל, אירוס שחום הוא פרח מוגן.
אִירוּס הַנֶּגֶב או אִירִיס הַנֶּגֶב (שם מדעי: Iris mariae) הוא מין צמח בסוג אירוס בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוסי ההיכל.
אירוס הנגב תואר בשנת 1891 על ידי הבוטנאי ויליאם בארבי (Barbey).
אירוס הנגב אנדמי לאזור דרום ישראל ומצריים, הוא גדל בחולות מרכז ומערב הנגב עד אל עריש בחצי האי סיני ואף מדבר גללה (מדבר סואץ) .
זהו המין הדרומי והמדברי ביותר בקבוצת אירוסי ההיכל.
הצמח נמוך, העלים מכחילים, צרים וכפופים.
גובה גבעול הפריחה הוא 10–35 סנטימטרים.
גודל הפרח עד 12 סנטימטרים, וצבעו סגול בגוונים שונים.
עלי העטיף החיצוניים כהים מהפנימיים, ובבסיסם כתם כהה.
השערות בתוך הפרח אינן צהובות כמו באירוסי היכל אחרים אלא שחורות או סגולות.
הפריחה בפברואר-מרץ בהתאם למזג האוויר.
קני השורש האדמדמים מתפשטים ויוצרים קבוצות של עשרות פרחים.
הצמח לא נמצא בשטח של שמורת טבע ולכן נפגע עקב עקירה בידי אנשים ופעולות פיתוח שונות.
כמו כן דורבנים נוהגים לחפור ולאכול את קני השורש של הצמח.
ככל שאר אירוסי ההיכל אירוס הנגב הוא פרח מוגן.
אירוסים (מקובל השימוש במילה הארמית אירוסין), הם הסכמה לחתונה, והתקופה שבין הצעת הנישואים לחתונה נקראת 'תקופת האירוסים'.
בהלכה, אירוסים הוא השלב שבין הקידושין לנשואים, שבזמני עבר נערכו בנפרד, וביניהם הפריד זמן רב (כיום נערכים שלבים אלו בהפרש זמן קצר במהלך חופה וקידושין).
אורך תקופת האירוסים בתרבויות שונות איננו קבוע, והיא יכולה לארוך ימים עד שנים.
מנהגים שקשורים לאירוסים הם מגוונים מאוד, ויכולים לכלול הכרזה רשמית או בלתי רשמית בפני חברים, משפחה או קהילה, ואספה חגיגית.
בתרבות המערבית, תאריך החתונה נקבע לעיתים זמן רב אחרי הצעת הנישואים, ובתקופה זו בני הזוג בדרך כלל גרים ביחד.
עם זאת, ישנם זוגות שלא מתגוררים ביחד עד החתונה, לעיתים קרובות כדי לבטא רצון עז להינשא.
במקרים מסוימים, כאשר בני זוג מתגוררים במדינות נפרדות, מגורים בנפרד בתקופת האירוסים הם הכרחיים, מכיוון שחלק מהמדינות דורשות איחוד רשמי לפני מתן אישור להגירה.
במקרה של אירוסים לאזרח ארצות הברית, לדוגמה, בן הזוג יכול לקבל אשרת שהות במדינה לתקופה של עד 90 יום לפני החתונה.
ביהדות משמש המונח אירוסים בשתי משמעויות נפרדות.
בלשון התורה ובלשון חז"ל המונח מתאר את שלב הקידושין, שבו נאסרת האישה על כולם, כולל המקדש, עד לנישואים, שבו מביא הבעל את האישה אל ביתו.
בעבר נמשכה תקופת האירוסין שנה, ואילו מאז ימי הביניים צומצמה התקופה לכדי דקות בודדות, והקידושין והנישואים מתבצעים באותו מעמד.
בימינו טקס האירוסין מתבצע לאחר שהחתן עונד את הטבעת על אצבע הכלה ואומר "הרי את מקודשת לי בטבעת זו כדת משה וישראל".
לאחר-מכן הרב המסדר את הקידושין אומר את "ברכת האירוסין" על כוס יין, והחתן והכלה טועמים מן היין.
אף על פי שניתן לבצע אירוסים גם באמצעים שונים (כסף או חפץ שווה כסף), נהוג כיום לקדש באמצעות טבעת.
כדי שהאירוסין יקבלו תוקף הלכתי על שני עדים לפחות להיות נוכחים בשעת הטקס.
מעמד האישה אחרי האירוסין הוא כאשת איש, אך הוא אינו זהה למעמדה של אישה אחרי הנישואין.
לנערה ארוסה יש דין ייחודי, שאם נבעלה לגבר שאינו הארוס הם חייבים סקילה, בניגוד לכל אשת איש אחרת שדינה בחנק.
בעברית מודרנית מתאר מונח האירוסים את שלב השידוכים - הסכמה גרידא לנישואים, ללא התחייבות דינית.
עם זאת, לעיתים נכרכת באירוסים מחויבות ממונית למקרה שיבוטלו האירוסים.
בקרב קהילות אשכנז מקובל שבמהלך מסיבת האירוסין, אמותיהם של החתן והכלה שוברות את צלחת האירוסין, שהכינו במיוחד לצורך האירוע.
יש הנוהגים לשבור את הצלחת רק במעמד חתימת הכתובה לפני החופה.
המשמעות ההלכתית היחידה של ביטול השידוך הוא, שאם ירצה אחד הצדדים לבטל את השידוך, יהיה עליו לבקש מחילה מבן הזוג.
לפי המסורת, טבעות האירוסים נענדות על קמיצת יד שמאל.
מסורת זו התחילה כנראה בימי הרומאים, שהאמינו שאצבע זו היא ההתחלה של "ונה אמוריס" (וריד האהבה), הווריד שמוביל ללב.
ישנן טבעות מזמן האימפריה הרומית ואפילו משנת 4 לספירה, שעליהן סמל של שתי ידיים אוחזות בלב וכנראה שימשו כסמל לאהבה ומחויבות בין גבר לאישה.
עם זאת, יש השערות נוספות לגבי מקור מנהג טבעות האירוסים.
ייתכן שהרעיון של תקופת האירוסים עלה ב-1215, כשמועצה בראשות האפיפיור אינוקנטיוס השלישי פסקה כי "נישואים...
אירוסמית' היא להקת הארד רוק אמריקאית פופולרית אשר נוסדה בשנת 1970. הלהקה נחשבת כלהקה בוסטונית אף על פי שאף אחד מחבריה אינו מבוסטון.
אירוסמית' זכתה לפופולריות רבה בשנות השבעים, אך הפיצול בתחילת שנות השמונים וצריכתם הרבה של סמים ואלכוהול בקרב חברי הלהקה עמדו להם למכשול.
מאז שנת 1984, לאחר שחזרו חברי הלהקה לפעול יחדיו, הפכה אירוסמית' לאחת הלהקות המצליחות בעולם.
חמשת חברי הלהקה המקוריים הם סטיבן טיילר (שירה), ג'ו פרי (גיטרה ראשית), טום המילטון (בס), ג'ואי קרמר (תופים) ובראד וויטפורד (גיטרה שנייה).
זהו הרכב הלהקה מאז ועד היום, מלבד התקופה שבין יולי 1979 בה עזב פרי את הלהקה (ו-וויטפורד אחריו בשנת 1981) לאפריל 1984 בה התאחדה הלהקה.
שורשיה של אירוסמית' החלו להתפתח בסוף שנות השישים.
סטיבן טיילר היה מתופף וזמר רקע מיונקרס, ניו יורק, אשר לקח חלק בסדרה של להקות לא מצליחות.
בשנת 1969, בזמן חופשה בסונפי, ניו המפשייר, טיילר פגש את נגן הגיטרה ג'ו פרי אשר עבד באותו הזמן כשוטף כלים בנמל-סונפי וכנגן בלהקה ביחד עם הבסיסט טום המילטון.
המילטון ופרי עברו לבוסטון בספטמבר, שם פגשו במתופף ג'ואי קרמר, גם כן מיונקרס, אשר הכיר את טיילר כבר מלפני כן וקיווה לנגן ביחד איתו בלהקה.
קרמר, אשר היה סטודנט במכללת ברקלי למוזיקה, החליט לנשור מן הלימודים ולהצטרף ללהקה.
באוקטובר 1970, שלושת הנגנים נפגשו שוב עם סטיבן טיילר.
טיילר, אשר היה כאמור מתופף וזמר רקע, סירב לנגן בתופים בלהקה והתעקש על כך שייקח חלק בה רק אם יהיה הסולן.
השאר הסכימו, ואירוסמית' הוקמה רשמית.
שם הלהקה, אשר הוצע על ידי קרמר, נבחר לאחר שנשקלו השמות The Hookers ו-Spike Jones.
הלהקה צרפה אליה את ריי טבנו, חבר ילדות של טיילר, כנגן גיטרת-הקצב, אך טבנו לבסוף הוחלף בבראד וויטפורד, אשר גם כן למד במכללת ברקלי למוזיקה.
בשתי שנותייה הראשונות ניגנה הלהקה מדי ערב במועדונים באזור בוסטון ומדי פעם גם בניו יורק, שם גילה אותם קלייב דייוויס, נשיא קולומביה רקורדס.
בשנת 1972 הלהקה הוחתמה על ידי דייוויס בחברת התקליטים.
בשנת 1973 יצא אלבומה הראשון של הלהקה אשר נשא את שמה, Aerosmith, וזכה להצלחה מקומית.
השיר הבולט ביותר מאלבום זה (ולימים הפך למן המזוהים עם הלהקה) הוא "Dream On" אשר כתב והלחין סטיבן טיילר.
שנה לאחר מכן יצא אלבומה השני של הלהקה, Get Your Wings.
הלהקה המשיכה להופיע בארצות הברית – בעיקר בתור להקת חימום.
אך בשנת 1975 יצא אלבומה השלישי, Toys in the Attic, אשר הקנה להם מעמד של להקה מוכשרת בזכות עצמה, במיוחד לאחר ביקורות עבר חוזרות ונשנות אשר האשימו את אירוסמית' בחיקוי סגנון המוזיקה של להקת הרוק הבריטית האבנים המתגלגלות.
סגנון האלבום, אשר הפך להצלחה מיידית, היה תערובת של הבי מטאל וגלאם רוק, ונכללו בו בין היתר הלהיטים "Walk This Way" ו-"Sweet Emotion".
הצלחת האלבום גרמה להתעניינות מחודשת בשני אלבומיה הקודמים של הלהקה גם כן.
בשנת 1976 יצא אלבומה הרביעי של הלהקה, Rocks.
האלבום זכה לביקורות מצוינות ונחשב לאחד מן האלבומים הטובים בהיסטוריה ולמן המשפיעים בתחום.
אירוסמית' הוציאה עוד מספר אלבומים במידת הצלחה משתנה ואף הופיעה בגרסת הסרט של מועדון הלבבות השבורים של סרג'נט פפר (בכיכובם של הבי ג'יז), אך השימוש הרב בסמים בקרב חברי הלהקה החל להשפיע על יצירתה.
בזמן הקלטת אלבומה השישי של הלהקה – Night in the Ruts, בשנת 1979, עזב ג'ו פרי את הלהקה והקים פרויקט עצמאי.
פרי הוחלף, אך בשנת 1981 עזב גם בראד וויטפורד והוחלף גם הוא לצורך הוצאת אלבומה השביעי של הלהקה, Rock in a Hard Place.
גם וויטפורד הקים להקה חדשה, אך לא הוא ולא פרי זכו להצלחה בפעילותם מחוץ לאירוסמית'.
שני האלבומים שהוציאה אירוסמית' עם הרכבה החדש אף הם לא זכו לפופולריות דומה לקודמיהם.
בשנת 1983 הגיעה הלהקה לנקודת השפל כאשר בזמן הופעה התמוטט סטיבן טיילר על הבמה בעקבות מנת יתר.
בשנת 1984 התאחדה הלהקה הודות למאמצים של טים קולינס, המנהל האומנותי של פרי.
קולינס הצליח לפתור מחלוקות ישנות בין חברי הלהקה והפחית את שימושם בסמים.
הלהקה התאחדה רשמית בסיבוב הופעות אשר נשא את השם "בחזרה על האוכף" ("Back in the Saddle", אזכור לשיר מפורסם של הלהקה אשר יצא בשנת 1976).
בשנת 1986 הקליטו הרכב ההיפ-הופ .Run D.M.C, ביחד עם אירוסמית', גרסת כיסוי לשירם הפופולרי של אירוסמית' משנת 1975 – "Walk This Way".
השיר המחודש היה להצלחה אדירה, ומיוחסים לו גם ייסודו של תת-הז'אנר ראפ-רוק וגם החזרת הלהקה אל הזרם המרכזי.
התחיה המחודשת של הלהקה הפכה אותה לאחת מן הלהקות הפופולריות והמצליחות ביותר בעולם מבחינה מסחרית.
אלבום האולפן העשירי של הלהקה, Pump, הפך להצלחה מסחרית מסחררת ואף זיכה את אירוסמית' בפרס גראמי עבור השיר "Janie's Got a Gun".
בשנת 1993 הוציאה הלהקה את האלבום Get a Grip אשר היה להצלחה אדירה וזכה בתואר פלטינה כפולה.
שלושת הסינגלים אשר הביאו להצלחת האלבום,
"Eat The Rich" ,"Crazy" ו-"Crying", הושמעו בכל תחנות הרדיו ובערוץ MTV וחיזקו את מעמדה של הלהקה כאחת מלהקות הרוק הטובות ביותר.
הצלחתו של האלבום הובילה לסיבוב הופעות ענק באירופה, אמריקה ובחלק מאסיה אשר נקרא Get a Grip Tour.
סיבוב ההופעות זכה בתואר "מופע השנה".
בשנת 1994 יצא אלבום האוסף השלישי של הלהקה, Big Ones, אשר כלל גם שירים מאלבומם הקודם.
ב-12 ביולי באותה השנה הופיעה הלהקה בתל אביב, בפארק הירקון.
בשנת 1996 החליטו חברי הלהקה להיגמל מסמים, החלטה אשר קיימו.
בשנת 1997 יצא אלבום האולפן ה-14 במספר של הלהקה – Nine Lives.
האלבום כלל את הלהיטים "pink" ו-"(Falling in Love (Is Hard on the Knees" אשר זכו להצלחה גדולה.
בשנת 1998 ביצעו אירוסמית' את שיר הנושא של הסרט שובר-הקופות ארמגדון – "I Don't Want to Miss a Thing".
השיר היה להצלחה מסחררת כאשר הגיע לראש פסגת ה-Billboard Hot 100 והיה מועמד לפרס האוסקר לשיר הטוב ביותר.
בסרט כיכבה בתו של סטיבן, ליב טיילר.
באותה שנה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ענק אשר כלל את כל להיטיה עד אותה שנה והקליטה את אלבום ההופעה הרביעי שלה, A Little South of Sanity, באותו סבב.
העשור הראשון של המאה ה-21 – עד היום
בשנת 2001 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן ה-15 שלה, Just Push Play, אשר זכה להצלחה גדולה, ובשנת 2002 החלה בסיבוב ההופעות של האלבום.
שיאו של הסבב היה עם סיומו בטקס של פיפ"א בו התארחה והופיעה הלהקה.
בשנת 2004 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף בשם You Gotta Move.
ההופעות הוקלטו והופצו כאלבום הופעה אשר נושא את שם המופע.
בנוסף לתוכן ההופעה, באלבום מדברים חברי הלהקה על התמכרותם לסמים, הגמילה מהם ומהלך הקריירה שלהם.
האלבום וההופעה זכו להצלחה מסחררת.
בשנת 2007 השיקה אירוסמית' ביחד עם חברת סוני את משחק הווידאו Guitar Hero: Aerosmith אשר זכה להצלחה גדולה.
במשחק נכללו גרסאות חדשות של השירים "Dream On" ו-"Walk This Way".
בעקבות הצלחת המשחק, החליטה הלהקה לצאת לסיבוב הופעות גדול, כולל ב-Quilmes Rock שבארגנטינה.
באותו סיבוב הופעות, נפגעו היכולות הווקליות של הסולן סטיבן טיילר בעקבות מחלת הצהבת הנגיפית שבה לקה, ולמרות זאת זכה סיבוב ההופעות בתואר "הופעת השנה", וגרף יותר מ-170,000,000 דולר.
בשנת 2008 הלהקה עבדה יחד עם מפתחי משחק הווידאו המצליח "Guitar Hero", ויצא משחקה של הלהקה שכלל בתוכו את שיריה.
בנוסף, כלל המשחק שירים שהשפיעו על התפתחותה של הלהקה, ומיד לאחר השקת המשחק יצאה לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית כדי לעודד את מכירות המשחק.
בשנת 2009 החלה הלהקה לעבוד על אלבום האולפן האחרון שלה עם חברת סוני.
בנוסף, ב-10 ביוני, פתחה הלהקה בסיבוב הופעות ברחבי אמריקה שאמור היה להימשך עד סוף הקיץ.
ב-5 באוגוסט נפל סטיבן טיילר מהבמה במהלך הופעה בדרום דקוטה, נפילה אשר הסתיימה בחבלות בראש, בצוואר ובשבר בכתף.
בשל הפציעה הקשה בוטלו שאר הופעות הסבב.
להקת ZZ Top שימשה כלהקת החימום ברוב ההופעות.
הסיבוב נערך באירופה ובאמריקה, בלמעלה מ-18 מדינות, וכלל 42 הופעות.
נוסף לכך, הופיעה הלהקה לראשונה בתולדותיה ביוון, בקולומביה ובפרו.
מספר השירים הממוצע בהופעה היה כ-20 שירים, וכלל להיטים מכל הזמנים, כמו "Crazy" ,"Cryin'" ,"Pink" ,"Dream On" ,"I Don't Want to Miss a Thing" ואחרים.
לאחר סיום הסיבוב, הצטרף סטיבן טיילר לצוות השופטים בתוכנית "אמריקן איידול" במקום סיימון קאוול שעזב את התוכנית.
בשנת 2012 הודיעו חברי הלהקה על פתיחת סיבוב הופעות חדש, "The Global Warming Tour", שיקדם את אלבומם החדש שעתיד לצאת ב-6 בנובמבר, בשם "Music From Another Dimension".
הלהקה הוציאה שלושה סינגלים מהאלבום החדש: "What Could Have Been Love", "Lover alot ו"Legendary Child", אשר מככבים במצעדי הרוק.
הלהקה משתתפת בפסטיבל המוזיקה המצליח "iHeart Radio Music Festivle" בלאס וגאס יחד עם אמנים רבים, כמו בון ג'ובי, ריהאנה ונו דאוט.
ב-17 במאי 2017 הופיעה אירוסמית' בישראל בפעם השנייה, בפני כ-50 אלף איש בפארק הירקון.
ב-4 במאי 2023 הודיעה הלהקה שהיא תצא לסיבוב הופעות אחרון, שיתחיל ב-2 לספטמבר של אותה שנה ויסתיים ב-26 בינואר.
בסוף חודש ספטמבר 2023, הלהקה דחתה את סיבוב ההופעות לשנת 2024, עקב הפציעה הקולית של סטיבן טיילר, שהתבררה כשבר בבית הקול שלו.
ב-2 באוגוסט 2024 הודיעה הלהקה כי החלמה מפציעתו של טיילר אינה אפשרית, ובשל כך החליטה על ביטול סיבוב ההופעות הנוכחי ופרישתה מהופעות.
פרי הצהיר שהוא לא שולל מוזיקה חדשה של אירוסמית'.
ביולי 2025 הופיעה הלהקה במופע הפרידה הענק מאוזי אוסבורן Back to the Beginning באצטדיון וילה פארק בברמינגהאם.
בספטמבר 2025 הוציאה אירוסמית' את הסינגל "my only angel" בשיתוף עם הזמר האנגלי יאנגבלאד לקראת מיני אלבום משותף.
אירוסיים (שם מדעי: Iridaceae) היא משפחה של צמחים עשבוניים בעלי פרחים, שכולם גאופיטים.
הם בעלי איבר אגירה תת-קרקעי (קנה שורש, פקעת או בצל), המפותח היטב.
מבחינה אבולוציונית, הם התפתחו לפני 55 מיליון שנה, בתקופת האאוקן.
המשפחה מונה כ-80 סוגים שונים, הכוללים 1500 מינים.
תפוצתם באקלים טרופי ובאקלים ממוזג, באזורים בהם יש עונות ברורות, השונות זו מזו.
במרבית המינים יש עונת פעילות ועונת תרדמה, בהתאם לעונות.
העלים סרגליים, מקופלים על פי רוב לאורכם ונדניים בבסיסם.
בדרך כלל הפרחים גדולים, ססגוניים, נכונים (בעלי סימטריה מעגלית) או בעלי סימטריה דו- צדדית.
כולם דו מיניים, בעלי 3 אבקנים, בעלי זירים מעורים בעטיף או בעמוד העלי.
השחלה תחתית, בת 3 עלי שחלה מאוחים, היוצרים 3 מגורות.
הפרי הוא הלקט קרומי או גלדני, הנפתח ב-3 קשוות.
ברוב המינים אשר להם פרחים בעלי סימטריה דו צדדית, נחוצה הפריה הדדית להבשלת זרעים.
במינים שפרחיהם נכונים, במקרה של היעדר הפריה הדדית, ייווצרו זרעים גם בהפריה עצמית.
לעיתים קרויה איריסיים, כשמה של אלת הקשת בענן איריס, במיתולוגיה היוונית.
משפחת האירוסיים כוללת כ-80 סוגים.
בצמחיית ארץ ישראל מצויים חמישה סוגים, אשר הגדול מביניהם הוא הסוג אירוס, בו 18 מינים:
אירוס (Iris) - סוג מוגן
כרכום (Crocus ) - סוג מוגן
סייפן (Gladiolus) - סוג מוגן
סוגים נוספים, משתמשים כצמחי נוי:
הסוגים אירוס, סייפן, פרזיה, כרכום ואיקסיה משמשים מזה כ- 300 שנה כפרחי נוי.
בני כלאיים רבים משווקים ברחבי העולם, עקב יופיים וקלות גידולם.
משורשיהם של חלק מהצמחים מפיקים חומרים לצרכים רפואיים ולייצור בשמים.
במשפחה זו מקורו של אחד התבלינים היקרים ביותר, והוא הזעפרן.
התבלין מופיע לפעמים באבקה, אך ניתן גם למוצאו בצורה הטבעית, כצלקות מיובשות של אחד ממיני הכרכום - Crocus sativus.
מחירו הגבוה נובע מהצורך לאיסוף ידני של החומר הצמחי.
כמו כן, צלקות מ־75000 פרחים, אחרי יבוש, מהווים רק מחצית הקילוגרם של תבלין זעפרן.
בארץ ישראל, רוב המינים נדירים יחסית.
הם יוצרים אוכלוסיות קטנות ומבודדות, בכיסים בעלי תנאי קרקע מיוחדים.
מינים רבים עומדים על סף הכחדה עקב הרס בתי הגידול הטבעיים עם התרחבות ההתיישבות העירונית.
אירוס הדוּר (שם מדעי: Iris lortetii) הוא מין של גאופיט בעל קני שורש הבא ממשפחת האירוסיים בסוג אירוס, בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוסי ההיכל.
האירוס ההדור, כמו שאר מיני האירוס, הוא ערך טבע מוגן בישראל.
אירוס הדור הוא צמח נדיר ואנדמי לארץ ישראל, בה הוא צומח בכמה ריכוזים, באוכלוסיות בודדות, המרוכזות כולן באזור מוגבל בצפון-מזרחו של הגליל העליון, בין חצור הגלילית וחולתה בדרום, לאבל בית מעכה ומשגב עם בצפון והר פועה במערב, באזור האירנו-טורני בשולי חורש ים-תיכוני ובמדרונות מכוסי בתה.
ניתן למוצאו ליד סירה קוצנית ופרחים עשבוניים אחרים כגון פשתה שעירה.
הוא גדל בגבהים שבין 200 ל-850 מטר על דמותא גירניות או אדמת טרה רוסה.
האירוס ההדור הוא גאופיט בעל קני שורש מעובים המשמשים כאיבר האגירה.
העלים נובטים עוד בסתיו, והם זקופים, ארוכים, דקים ודמויי חרב.
הפריחה עצמה היא בחודש אפריל ולעיתים מסוף מרץ עד תחילת מאי, תלוי במשטר הגשמים ותנאי מזג האוויר באותה שנה.
הפרח עצמו גדול והדור: גובה עמוד הפריחה נע בין 30 ס"מ ל-65 ס"מ, וקוטר הפרח נע בין 10 ס"מ ל-15 ס"מ.
צבע הפרח הוא לבן-ורוד עם נקודות רבות וקטנות המקשטות אותו כעורקים בצבע חום עד סגול.
האירוס ההדור נחשב להדור ולמרהיב שבאירוסי ישראל ומכאן שמו העברי.
שמו המדעי הוא על שם החוקר (רופא צרפתי בשם Lortet) שסייע בתיאור המדעי של הצמח.
בעבר, בשל יופיו, הצמח נקטף רבות על ידי סוחרים שמכרו שורשים ופרחי אירוס לאירופה.
הדבר הביא את המין לכמעט הכחדה מנופי ארץ ישראל.
הדבר הביא לנקיטת פעולות שימור בידי מדינת ישראל שכללו את הכרזתו כצמח מוגן, הקמת שמורות טבע במקומות בהם הוא פורח, וכן ריבוי יזום מזרעים.
למרות שהאירוס ההדור החל להשתקם בעקבות מאמצים אלו, הוא עדיין מוגדר כצמח בסכנת הכחדה.
שמורות הטבע של אירוס הדור כוללות את שמורת עינות חצור שהוכרזה בסוף 1969 ואת שמורת טבע אירוס הדור מנרה שהוכרזה במרץ 2009.
בשנת 1978 הוציא השירות הבולאי בול הנושא ציור של אירוס הדור.
ישנם המסווגים את אירוס השומרון כתת-מין של אירוס הדור.
אִירוּס יְרֹחָם או אִירִיס יְרֹחָם (שם מדעי: Iris petrana) הוא מין של גאופיט בסוג אירוס בסקציה אירוס ההיכל.
קנה השורש שלו מוארך ודק.
גובה עמוד הפריחה כ-40 ס"מ, הפרחים בצבע ארגמן כהה, הנוטה לשחור.