tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתקופתו של השאה תַהְמָאסְבּ (פרסית تهماسب), שמלך בשנים 1514–1567, נבנו חומות העיר המעוטרות במגדלים ואזור הבאזאר התפתח.
תיירים מערביים שביקרו בטהראן בשנת 1660, מציינים ששטח הבאזאר היה בחלקו הגדול פתוח ומיעוטו היה מקורה.
כך עשה סר תומאס הרברט שבקר בבאזאר של טהראן בשנת 1628, בעת מסע לפרס, שערך ביחד עם סר דודמור קוטון וסר רוברט שירלי.
למרות האגדות על קיומו העתיק של הבאזאר, הבניינים הישנים ביותר בו כולל החומות והמעברים, אינם יותר מאשר בני 400 שנה, ורבים מהם נבנו או שוקמו רק ב-200 השנים האחרונות.
לפיכך נחשב הבאזאר הגדול של טהראן לאחד מהבאזארים הצעירים ביותר במזרח התיכון.
הבאזאר החל לגדול בעיקר במאה ה-19 ובמידה רבה התרחב ללא התערבות ותכנון חיצוניים.
כאשר החלה העיר טהראן, בתחילת המאה ה-20, להתרחב במהירות תחת שלטונו של רזא ח'אן, הביאה ההתפתחות הזו גם לצמיחה מהירה של הבאזאר, שהטמיעה כמה אזורים שהיו בעבר מחוץ לשטחו, כמו שוק מוכרי הבשמים ותעלת המגן של השוק.
הבאזאר המקורי התפרש מרחבת סבזה (Sabzeh) לשדרות מולווי (Molavi) והיו בו שני צמתים מרכזיים, הגדול שנבנה בשנת 1849 והקטן שנבנה בשנת 1864, בהדרגה נוספו מבנים ורחובות נוספים ובאזארים-קטנים.
באזאר- קטן הוא אחד מהמבנים המרשימים בשווקים האיראניים.
זהו מקום רחב ידיים מכוסה בכיפה לעיתים ממוקם בירכתי כיכר השוק ולעיתים בלבו.
באזאר-קטן זה, שמש בעבר מקום לחנייה של שיירות הסוחרים שהקימו שם אורוות זמניות לסוסים, לפני מעברם לתחנה הבאה.
הוא מורכב מחצר פנימית סגורה שבקירותיה מסודרות חנויות, זאת, בניגוד לסידור הטורי של החנויות בשאר חלקי הבאזאר.
הסחורות שנמכרות בו הן לרוב פריטי יוקרה כמו, שטיחים, עבודות אומנות ותכשיטים.
החלק הישן יותר של הבאזאר, מהמאה ה-19, די אחיד מבחינה ארכיטקטונית ובעל איכות בניה טובה, בעוד שהחלקים שנוספו במאה ה-20 לעיתים קרובות בעלי איכות בניה ירודה יותר.
המבוך העצום והמעברים שבתוכו עומדים מתחת לכיפות עשויות לבנים בעלי חלונות קטנים".
הבאזאר הגדול של טהראן צמח באופן הדרגתי, ללא תוכנית על מוגדרת, וצורתו עוצבה במשך שנים רבות.
באזארים אחרים דוגמת זה בעיר שיראז הם בעלי תוכנית ארכיטקטונית ברורה.
↵תחילת בנייתו של הבאזאר הנוכחי בטהראן הייתה ברובה בראשית המאה ה-19 בתקופת שלטונו של פתח עלי שאה קאג'אר, אז הייתה טהראן עדיין כפר קטן.
התפתחות נמרצת החלה בתקופתו של נאסר א-דין שאה קאג'אר והוא הפך למערך מבוכים של רחובות מסחריים צרים מחופים החוברים לבאזארים-קטנים, בתי תה וקפה, מרחצאות ומסגדים.
מזג האוויר שבתוכו הוא יחסית חם בחורף וקריר בקיץ ומקל על השהייה בו.
גג הבאזאר מורכב משורה של כיפות המחוברות ביניהן.
בחתך אורך שלו נראה שהגג מכיל מספר מקומות שבהם הכיפות גבוהות יותר והרדיוס שלהן שונה כך שהם מובדלות משאר מהכיפות שבאות לפניהם ואחריהם אלה הם בדרך כלל כיפות הבאזארים-הקטנים.
מבפנים חלק מהכיפות מעוטרות בקישוטי מֻקָרנָס, עיטור אופייני לארכיטקטורה האסלאמית והפרסית.
תורתו מעין גומחות קטנות מחודדות המסודרות בשורות אחת על השנייה ובולטות מעל פני השטח.
מוקרנס בנויים מאבן, או לבנים, לעיתים מקישוטי טיח ועץ.
יש בהם לבנים ואחרים מעוטרים באריחים צבעוניים או בעץ צבוע.
המוקרנס נמצאים גם בבסיסי הכיפות, בפנדנטיבה בכרכובים ובבסיסי קשתות.
בהצטלבות של מעברים באזאר או בכניסה למבנה בעל חשיבות הקשור לבאזאר, כמו מסגד או חאן.
התקרות בסמטאות הבאזאר מקומרות ובנויות מלבנים אדומות ובהן מספר קשתות (שמונה הוא המספר המסורתי).
ישנם סימנים שחלק גדול מסוחרי ועובדי הבאזארים התפכחו מרעיונותיה השמרניים של הרפובליקה האסלאמית של איראן.
מזה זמן מה, אם כי אין על כך נתונים סטטיסטיים, ישנן טענות שרבים מאנשי באזאר הצביעו בשנת 1997 עבור המועמד הרפורמיסטי מוחמד חאתמי ובשנת 2001 עבור מיר חוסיין מוסאווי.
אולם, בשל פרגמטיות או סיבות אחרות, אנשי הבאזאר נמנעו בדרך כלל מלהשתתף בהפגנות שהיו בתקופות אלה.
מגמה זו השתנתה ביולי 2010, שוב באוקטובר2012, ופעם נוספת באוגוסט 2014. בכל אותם המקרים הפגינו אנשי הבאזאר ומחו כנגד פעולות השלטון.
נראה ששותפות בין הבאזאר ומפלגת השלטון לא האריכה ימים.
אולם ייתכן גם שזו נגזרת של הירידה בכוחו הכלכלי והחברתי של הבאזאר.
חלק מסוחרי הבאזאר עדיין אמידים, אולם מדיניות הפיקוח על מטבע זר ועל המסחר שהטיל הממשל האיראנית שלאחר המהפכה, ביחד עם העובדה שחלק לא מבוטל של הסוחרים העבירו את עסקיהם לצפון העיר שבה מתרבים הקניונים וחנויות הכולבו, גורמים לשחיקה במעמדו של הבאזאר כיום.
הבזק אור חולף הוא אלבום הסולו הראשון של הזמר שאנן סטריט, סולנה של להקת "הדג נחש", כיוצר עצמאי.
האלבום יצא במרץ 2007 בלייבל "עננה", השייך לחברת "הד ארצי" בהפקתו המוזיקלית של אבי ליבוביץ'.
האלבום שונה מאוד מאלבומיה של להקת "הדג נחש" והוגדר על ידי סטריט כאלבום שנעשה על מנת "להתמודד עם דברים שלא התאים להתמודד איתם במסגרת הלהקה".
סטריט, שכתב את מילות השירים, תכנן ששליבוביץ' ילחין אותם עבור זמרים אחרים, אך ליבוביץ' שכנע אותו כי הוא אמור לבצע אותם בעצמו.
באלבום מתארחים מספר רב של אמנים: חוה אלברשטיין בשיר "נפשי" שמילותיו נכתבו במאה ה-14 על ידי עמנואל הרומי, תמר אייזנמן בשיר "חורק", דנה עדיני בשיר "Share" וגליה ירון וזוהר עזרא ששרים בשיר "בכוח הדמיון".
עזרא שר גם בשיר "הסערה" החותם את האלבום, שיר שנכתב והולחן על ידי אהובה עוזרי.
תוכני האלבום עוסקים במגוון רחב של נושאים - השירים "סדרה אמריקנית" ו"Share" עוסקים במחאה אקטואלית - פוליטית, בשיר "אשה אחת" משולב טקסט בערבית שנכתב בסיועו של סייד קשוע ויש בכך ניסיון לחבר בין תחושת היחיד למציאות הפוליטית.
השיר "כאב הראש הזה" עוסק במותה של טובה, אחותו של שאנן סטריט שנפטרה ממחלת הסרטן
שאנן סטריט - מילים שירה
אבי ליבוביץ' - לחן, עיבוד, קלידים, טרומבון
תמר אייזנמן - שירה, קולות רקע
דנה עדיני- שירה, קולות רקע
גליה ירון - שירה, קולות רקע
זוהר עזרא - שירה, קולות רקע
גיא אדריאן - גיטרה בס
יניב טייכמן - עוד, גיטרה אקוסטית, סאז
דודוש קלמס - ווקודר, סינתיסייזר
הבזק אור חולף - כל שירי האלבום בערוץ היוטיוב הרשמי של שאנן סטריט
הבז (באיטלקית: Federigo degli Alberighi) הוא סיפור קצר מאת ג'ובאני בוקאצ'ו, שפורסם בקובץ הדקאמרון בשנת 1353. הסיפור עוסק בפדריגו, אציל שיורד מנכסיו ובאהבתו לג'ובאנה.
סיפור זה נחשב לאחד הסיפורים הקלאסיים ביותר מתקופה זו וניתן לזהות בו את כל מאפייני הסיפור הקצר.
עלילת הסיפור מתרחשת בפירנצה בימי הביניים ומסופרת על ידי מספר כל-יודע.
האציל הצעיר פדיריגו בן פיליפו אלביריגו מתאהב בעלמה ג'ובאנה, היפה מבין בנות פירנצה, שלא נענית לחיזוריו.
פדריגו מנסה להרשים את ג'ובאנה בתהלוכות וחגיגות, עד שמבזבז את כל כספו ולא נותר לו דבר מלבד ביתן קטן בעיירה קאמפי ובז נאמן.
לאחר מותו של בעלה של ג'ובאנה, ג'ובאנה עוברת כמנהגה בקיץ לאחוזה בכפרו של פדריגו, שם בנה מתיידד עמו ומתאהב בבז שלו.
לאחר שהם חוזרים לפירנצה, מתגברים געגועיו של בנה של ג'ובאנה לבז והוא חולה ומבקש ממנה לקבל את הבז מפדריגו.
ג'ובאנה שמבינה את מצבו הרע של בנה ניגשת לפדריגו שמכין לכבוד בואה סעודה גדולה.
עם זאת, לפדריגו לא נותר דבר מחייו הקודמים, והוא מחליט להקריב את הבז הנאמן שלו למען הסעודה.
בסעודה, מבקשת ג'ובאנה את הבז, אך לא יודעת שבו ברגע היא בעצם אכלה אותו.
משפדריגו מסביר לג'ובאנה את מה שארע, חוזרת ג'ובאנה לביתה ולא חולפים ימים רבים ובנה נפטר ממחלתו.
לאחר פטירת בנה, פונים אחיה של ג'ובאנה אליה בכך שהיא אלמנה בצעירותה והיא משיבה להם שתסכים להינשא רק לפדריגו, אף על פי שעני הוא.
לבסוף, פדריגו וג'ובאנה נישאים זה לזה וחיים יחדיו עוד שנים רבות.
אחד המוטיבים החוזרים בסיפור הוא מוטיב הבז שמסמל אצילות והדבר היחיד שנותר מחייו הקודמים של פדריגו.
מוטיב נוסף הוא מוטיב ההקרבה, שהוא בעצם הרעיון המרכזי של הסיפור, מעין "גורל משותף" - פדריגו וג'ובאנה בסיפור נאלצים להקריב להם את הקרוב להם ביותר כדי שיחיו יחדיו.
הדבר הבולט ביותר שחוזר בסיפור היא האירוניה הטראגית של הבז - ג'ובאנה מבקשת את הבז מפדריגו ואכן מקבלת אותו, אך לא בצורה שביקשה.
גם פרדריקו מקבל את מבוקשו אולם גם כאן לא בצורה שבה רצה, ג'ובאנה אומנם נישאת לו אך לא מאהבה, אלא מיתוך חישוב קר ומחויבות כלשהי.
הבחורה על הרכבת הוא סרט קולנוע אמריקאי מ-2016 בבימויו של טייט טיילור.
הסרט מבוסס על רב-המכר מאת פולה הוקינס באותו השם.
בסרט מככבים אמילי בלאנט, רבקה פרגוסון, היילי בנט, ג'סטין ת'רו, לוק אוונס ואדגר רמירס.
רייצ'ל היא גרושה טרייה שעדיין פגועה מאוד מהפרידה שעברה, היא סובלת מאלכוהוליזם ומפוטרת בשל כך מעבודתה.
רייצ'ל נהיית אובססיבית לחיי בעלה לשעבר, שכעת מתגורר עם רעייתו החדשה, אנה, וילדתם המשותפת.
היא מטרידה אותם בשיחות טלפון ובביקורים לא רצויים, בנוסף וללא ידיעתם, היא נוסעת מדי יום ברכבת למנהטן החולפת בסמוך לבית מגוריו.
בבית סמוך מתגורר זוג צעיר, מייגן וסקוט ורייצ'ל מפנטזת על חייהם המושלמים.
באחת הנסיעות היא עדה למעשה שמטלטל את עולמה.
אמילי בלאנט - רייצ'ל ווטסון
רבקה פרגוסון - אנה ווטסון
היילי בנט - מייגן היפוול
ג'סטין ת'רו - טום ווטסון
לוק אוונס - סקוט היפוול
אליסון ג'ני - חוקרת המשטרה ריילי
אדגר רמירס - ד"ר קאמל עבדיק
ליסה קודרו - מרתה, אשת הבוס לשעבר של טום
לורה פריפון - קתי, השותפה לדירה של רייצ'ל
הזכויות לסרט קולנוע על בסיס ספרה של פולה הוקינס, נרכשו על ידי אולפני דרימוורקס ב-2014 ומרק פלאט מונה למפיק הסרט.
הפקת הסרט היא שיתוף פעולה ראשון בין סרטי יוניברסל לחברת אמבלין פרטרנס שייסדו סטיבן ספילברג, ג'ף סקול, אניל אמבאני ודארן ת'רופ.
צילומי הסרט בוצעו מנובמבר 2015 עד ינואר 2016 במדינת ניו יורק וכללו בין השאר אתרים בעיר ניו יורק, וייט פליינס ואירווינגטון.
תקציב הסרט הוערך בכ-40 מיליון דולר.
הבושם: סיפורו של רוצח הוא רומן מסוגת ריאליזם קסום-היסטורי שיצא לאור בשנת 1985, פרי עטו של הסופר פטריק זיסקינד.
הרומן חוקר את חוש הריח ואת מערכת היחסים שלו עם המשמעות הרגשית שריחות יכולים לשאת.
עלילת הרומן עוקבת אחרי ז'אן-באטיסט גרנוי, יתום דחוי מפריז שנולד עם חוש ריח מפותח באופן על-טבעי.
הספר תורגם ל-48 שפות ולמעלה מ-20 מיליון עותקים שלו נמכרו ברחבי העולם; בכך היה "הבושם" לאחד מרבי-המכר הגדולים ביותר בין הרומנים הגרמניים של המאה ה-20. הספר נשאר ברשימות רבי המכר במשך כתשע שנים, וזכה לשבחי הביקורת בגרמניה ומחוצה לה.
תרגום לעברית, מעשה ידיה של ניצה בן-ארי, ראה אור בשנת 1988 בהוצאת מודן.
ב-2006 יצא לאקרנים הסרט "הבושם: סיפורו של רוצח" המבוסס על הספר, בבימויו של הבמאי הגרמני טום טיקוור .
מבקר הספרות מרסל רייך רניצקי התלהב מקריאת "הבושם" והתבטא כך: "הנה עדיין זה קורה או קורה לנו שוב: סופר גרמני השולט בשפה הגרמנית; מספר בן זמננו היודע למרות זאת לספר סיפור; כותב רומנים שאינו מטריח את קוראיו עם השתקפות הפופיק של עצמו בראי; מחבר צעיר שבכל זאת איננו משעמם".
הבזאר הטורקי בעכו (מכונה גם: "השוק הארוך" או "בזאר אל-ג'זאר") הוא אתר היסטורי-תיירותי בעכו העתיקה, בצמוד לצידו האחורי-דרומי של מסגד אל-ג'זאר.
הבזאר נבנה בסוף המאה ה-18, בימי שלטונו של אחמד אל-ג'זאר.
הבזאר הטורקי נבנה על גבי שרידים של שלושה מתחמים צלבניים: רובע הסוחרים מפרובנס, בית המחסה ההוספיטלרי והרחוב הצלבני הראשי.
מדרום ובצמוד לבזאר שכן בתקופה הצלבנית בית החולים ההוספיטלרי.
בתקופת המנדט עדיין ניתן היה לראות חלק גדול מהחנויות המקוריות, קבורות מתחת לערמות מפולת, זכר להפגזת עכו ב-3 בנובמבר 1840. בחלקו המזרחי של הבזאר פעלו מחסני זיתים וכן בתי חרושת לסבון, שנוהלו על ידי סוחרים משכם.
מתוך אחת מחנויות הבזאר ניתן (גם כיום) להגיע אל הקריפטה (קומת המרתף של בניין הסראיה) ואל מנהרת הביוב, דרכה נמלטו הצלבנים מהמתחם ההוספיטלרי בעת הכיבוש הממלוכי.
הבזאר היה פעיל עד אמצע המאה ה-20, ומאז נעשו מספר ניסיונות להפעילו לסירוגין.
בשנת 2012 שוקם הבזאר על ידי קבוצת יזמים פרטיים בשיתוף החברה הכלכלית לעכו.
בשנת 2012 נרכש הבאר הטורקי על ידי קבוצת יזמים והחברה הכלכלית לעכו שביצעו בו שיפוץ נרחב והתאימו אותו לקליטת חנויות וכמתחם בילוי.
במסגרת השיפוץ שוקמו דלתות הבזאר וכניסותיו, בוצע טיוח מחודש של קירותיו הפנימיים, הותקנה תאורה אותנטית וחודש מתחם השירותים לנוחות הציבור.
לאורך הבזאר הותקנו מאווררי תקרה ומקרני חום.
כיום מאכלסות את הבזאר הטורקי מספר מסעדות גורמה וחנויות בוטיק והוא פתוח לקהל הרחב במשך כל היום.
בבזאר מתקיימים לעיתים ירידים עונתיים בנושאים שונים ואירועים פרטיים בשעות הערב.
עיקר הפעילות מתרכזת בימי שישי ושבת, לאור ריבוי התיירים הגודשים את העיר העתיקה וסיורים מודרכים העוברים בבזאר.
בשנות ה-80 צולם במתחם הבזאר הסרט הישראלי "מאחורי הסורגים".
הבזאר שימש כחלק מסט הצילומים, כאשר אחד מחדריו היווה תא כלא שבו היו כלואים אסירים יהודים וערבים, ונחשפה הדינמיקה המיוחדת בין האסירים היהודים לערבים סביב השביתה שהם ארגנו נגד שלטונות הכלא.
הבושם: סיפורו של רוצח הוא סרט קולנוע משנת 2006 המבוסס על הספר "הבושם".
צילומי הסרט החלו ב-12 ביולי 2005 והסתיימו ב-16 באוקטובר 2005. הסרט צולם בגרמניה, בצרפת ובספרד.
תקציב הסרט נאמד בכ-50 מיליון אירו (כ-60 מיליון דולר), נתון המדרג אותו כאחד מן הסרטים היקרים ביותר שהופקו בגרמניה.
בסרט מככבים בן וישו, אלן ריקמן, רשל הארד-ווד ודסטין הופמן.
הסרט שוחרר לאקרנים לראשונה בגרמניה ב-14 בספטמבר 2006, ב-26 בדצמבר 2006 באנגליה וב-27 בדצמבר 2006 בארצות הברית.
הכנסות הסרט הגיעו ל-135 מיליון דולר, כאשר 53 מיליון דולר מקורם מהקרנת הסרט ברחבי גרמניה.
הסרט מתחיל בפריז של המאה ה-18, ליתר דיוק, ב-17 ביולי 1738, יום הולדתו של הדמות הראשית, ז'אן בטיסט גרנוי.
הוא נולד בשוק דגים מצחין והומה אדם.
אימו מנסה לנטוש אותו בשוק מיד לאחר לידתו, אך עוברי אורח ששומעים אותו בוכה לוכדים את אימו והיא ניתלת מצווארה כעונש.
ז'אן נמכר למאדאם של בית יתומים בעבור סכום עלוב ואף הילדים בבית היתומים לא אוהבים אותו ומנסים להורגו בעודו תינוק.
כעבור מספרים שנים הוא נמכר לאדון גרימל, בעל מפעל עורות.
גרימל חשב כי הוא לא ישרוד את כל העבודה הקשה והמייגעת עקב היותו צנום וכחוש, שכן תוחלת החיים הממוצעת לילד-עבד במפעל היא לא יותר מחמש שנים.
אך ז'אן עובד במפעל העורות במשך חמש שנים מלאות לתדהמתם של כולם, לאחר ימי עבודה של 15 עד 16 שעות מדי יום.
בתום התקופה הוא "מקודם" בתפקידו ונהפך לשליח של גרימל.
לז'אן בטיסט יש חוש ריח חזק ביותר, כמעט כמו לכלב ממוצע ואף יותר מכך.
הוא יכול להתחקות אחר ריח מסוים לאורך קילומטרים ואפו יודע לזהות ממה מורכב כל ריח.
כאשר הוא מבצע שליחות מטעם המפעל רואים אותו הולך ברחוב ומתענג מכל הריחות החדשים אותם לא זכה להכיר: ריח מאכלים טריים, ריח החנויות, ספרים מודפסים, שלוליות וריחות זיעת האנשים והבל פיהם.
בשלב מסוים הוא ניצב מאחורי בחורה צעירה אדמונית ובהירת עור.
הוא עוקב אחריה, נצמד אליה מאחור ומריח בחוזקה את שיערה ואת עורפה.
הבחורה מסתובבת לאחור וז'אן מביט בה במבט מלא קסם וטירוף כאחד.
היא פותחת את הסל שבידה ומציעה לו אפרסקים טריים בתשלום.
לתדהמתה הוא מושך את ידיה אליו ומריח את ידה בפראות.
היא נמלטת אך הוא עוקב אחריה עד שהוא מוצא אותה יושבת לבדה.
פעם נוספת, הוא מתגנב מאחוריה והיא זועקת לעזרה אך איש אינו שומע אותה.
לפתע, זוג צעיר עובר באזור וז'אן מכסה את פיה כדי שלא ישמעו את צעקותיה.
הזוג מתנשק, לא מבחין בהם וממשיך ללכת, אבל הנערה שבה אחז ז'אן בחוזקה כבר נהרגה מחנק.
המצלמה מתמקדת בפניו של ג'וזפה בלדיני (דסטין הופמן), רוקח בשמים כושל שבעברו עשה הון מחנות הבשמים שלו.
הוא מקבל לידיו בקבוקון עם הבושם הנמכר ביותר בפריז "אמור ופסיכה" (אהבה וטירוף) אותו הוא מרסס על מטפחת ומנסה להבין את מרכיביו.
ז'אן מגיע לחנות עם משלוח עורות מאדון גרימל.
מתנהלת שיחה בין ג'וזפה לבין ז'אן וזה האחרון מציע את עזרתו בפיצוח סוד הבושם המצליח.
הוא ניגש למדפים שונים בחנות ולוקח מהם תמציות צמחים, שמנים ועוד ורוקח במדויק את אמור ופסיכה.
אדון בלדיני המום וז'אן אומר לו שהוא יכול לשפר את הבושם אף יותר ואכן עושה זאת.
הם נפרדים וז'אן מבקש להיות לו לשוליה.
אדון בלדיני רוכש את ז'אן מידי אדון גרימל האכזר (שמוצא את מותו בנפילה לנהר) ועושה הון מיכולתיו של ז'אן בעולם הבשמים.
הוא מראה לז'אן כיצד לרקוח תמצית של פרחים ואומר לו שכך הוא יוכל "להחזיק" בריח של כל דבר.
ז'אן הנהלב מנסה לתמצת ריח של זכוכית, של נחושת ואפילו ריח של חתול מת.
בלדיני זועם ומסביר לו שאי אפשר לתמצת ריח של כל דבר בעולם.
ז'אן מעניק לו 100 נוסחאות לבשמים מופלאים ובלדיני מספר לו שהעיר "גראס" היא העיר האמיתית עבור יצרן בשמים.
ז'אן עוזב לעבר גראס וחנותו של בלדיני קורסת לתוך הנהר מן הגשר עליה ניצבה.
עם הגיעו לגראס, עיניו ואפו נתקלים שוב בצעירה אדמונית יפה בעלת עיניים כחולות.
זוהי לורה ריצ'י (רשל הארד-ווד), ביתו של האציל אנטון ריצי' (אלן ריקמן).
בעיר גראס ז'אן מתקבל לעבודה במפעל פרחים בו העובדים קוצרים את הפרחים והופכים אותם לתמציות ריחניות.
במפעל קיים מכל גדול ובו נרקיסים המושרים בשמן.
ז'אן תופס בחורה צעירה, הורג אותה במזיד ומכניס אותה למכל זה.
הוא מנסה למצות את ריחה אך שוב ללא הועיל.
לאחר מכן הוא שוכר את שירותיה של זונה ומנסה למרוח את עורה בשומן מוצק מן החי ובתחבושות.
הזונה מזועזעת, חושבת שהוא סוטה מין, מתירה את התחבושות וזורקת לעברו את כספו.
ז'אן הורג גם אותה וממשיך בתהליך של "איסוף" ריחה.
הוא לוקח את התחבושות המלאות בשמן וטובל אותן באלכוהול.
את התוצר הוא מניח במבחנה ומחמם אותה, מהצד השני יוצא לראשונה תמצית ריח של אישה.
ז'אן רוצה להראות לכולם את יכולתו ואת גדולתו והוא מחליט ליצור את הבושם הטוב ביותר בעולם.
הוא מאתר בחורות צעירות בתולות וחוזר איתן על תהליך "מיצוי" ריחן.
הנערות נמצאות כולן כאשר שיער ראשן מגולח והן ערומות לחלוטין.
בהלה אוחזת באנשי גראס, שמצטיידים ברובים ומתחילים לנהוג בחשדנות אחד כלפי השני.
אדון ריצ'י חולם חלום בלהות על ביתו היפהפייה ומתעורר ספוג זיעה ורץ אל חדרה.
להפתעתם החלון בחדר השינה שלה פתוח, אך היא לא זאת שפתחה אותו אלא ז'אן שהספיק להימלט.
האדון ריצ'י כולא את ביתו במעלה טירה בה נמצאים שומרים, אנשים ואפילו כלב, אך הוא אינו יודע שלז'אן אין בכלל ריח משלו.
ז'אן מצליח להתגנב לחדר העליון ביותר בטירה, הורג את לורה ומורח גם אותה בשומן בעלי חיים ותחבושות.
כל העיר מזועזעת ושוטרים מנסים לאתר את האשם.
לאחר חיפושים נרחבים ז'אן נלכד ונלקח לתא מעצר.
הוא נידון למוות בתלייה, לא לפני שיולקה במכות רצח במוט ברזל.
ביום ביצוע גזר הדין ז'אן מועלה לגרדום.
במהרה הוא מוציא את בקבוק הבושם ש"רקח" ומטפטף מעט על צווארו.
התליין, הראשון להריח את הבושם המוזר והעז, צועק לעברו ולעבר הקהל הזועם "הוא חף מפשע!
ז'אן נעמד בפני ההמון ובוזק מן הבושם על גבי מטפחת אותה הוא מנער היטב באוויר.
האנשים בקהל מגיבים לבושם כאילו היו נתונים לכישוף.
בבת אחת הם אוהדים אותו, ואפילו הכומר שנוכח בטקס קורא לעברו "מלאך".
ז'אן לוקח ממחטה נוספת, מפזר עליה מן הבושם ומעיף אותה לעבר קהל הצופים.
ההמון משתגע לחלוטין: גברים ונשים מתפשטים, נשים מלטפות נשים ואף גברים מנשקים גברים.
הם מתחילים לבצע אורגיה המונית, בכללם גם כומר העיר, בהשפעת הבושם שנרקח מרצח הבתולות התמימות.
אביה של לורה צועד לעברו, הוא היחיד שלא הושפע מן הבושם.
בהתקרבו לז'אן הבושם משפיע גם עליו, הוא נופל על ברכיו וקורא בפני ז'אן "בני".
ז'אן צופה באנשים העירומים המתגופפים סביבו ורואה לפתע סל ובו אפרסקים מוטל על הארץ.
הוא נזכר בדמות הנערה הראשונה אותה הרג בשוגג.
הוא מדמיין כיצד הם יכלו להתנשק, לאהוב ולהתעלס.
דמעות ממלאות את עיניו והוא מתמלא ברגשות אשמה וצער.
הוא מסתלק מן הזירה, וההמון מתעורר בבוקר למחרת במערומיו.
כולם מתלבשים, עוזבים את החצר ומדחיקים את שאירע יום קודם לכן.
ב-25 ביוני 1766 ז'אן חוזר למקום הסצנה הראשונה בסרט, שוק הדגים בפריז בו נולד.
הוא מבין כי אינו מסוגל לאהוב אדם וכי אף אדם לא יוכל לעולם לאהוב אותו באמת.
הוא שופך את כל הבושם "הקסום" שלו על ראשו ומיד כל הרוכלים והנשים בשוק רצים לעברו, מתנפלים עליו ואוכלים את בשרו.
לא נותר ממנו זכר, מלבד בקבוק בושם ריק שמכיל רק טיפה אחרונה מן הבושם השטני שרקח.
הבזאר הישן של סקופיה או הבזאר העתיק של סקופיה (במקדונית: Стара скопска чаршија; בטורקית: Üsküp Türk Çarşısı; באלבנית: Çarshia e Vjetër e Shkupit) הוא חלק מסחרי ותרבותי-היסטורי שנמצא בסקופיה, מקדוניה הצפונית.
הנתונים המתועדים הראשונים על קיומו של הבזאר הישן הם מהמאה ה-12. בתקופת השלטון העות'מאני בסקופיה, המקום גדל במהירות לחלק המסחרי הגדול ביותר של העיר, עם כ-30 מסגדים, ארמונות ופונדקים רבים, וכמו כן אנדרטאות טורקיות אחרות.
הבזאר נפגע קשות מרעידות האדמה של 1555 ו-1963, מהשריפה של 1689 ושתי מלחמות העולם, שלאחריהן הוא נבנה מחדש מספר פעמים.
אך, למרות כל הנזק שנגרם, הבזאר הוא אנדרטת התרבות היחידה במקדוניה הצפונית, המכירה במורשתן של תרבויות וציוויליזציות רבות שהשתתפו בהקמתה.
מבני הבזאר הישן מתאפיינים באדריכלות עות'מאנית , באדריכלות ביזנטית ובאדריכלות מודרנית.
רבים מהבניינים ששימשו בעבר כלינת לילה למטיילים בסחר או כחמאמים לסגנים ומנהלים בעיר הועברו מחדש ומשמשים מקום לאירועי תרבות ואמנות.
באזור הבזאר וסביבתו ישנם מספר מסגדים, שתי כנסיות ומגדל שעון, ובמחצית השנייה של המאה ה-20 נבנו מוזיאון מקדוניה הצפונית והמוזיאון לאמנות עכשווית .
עם אישור החוק על הבזאר הישן של סקופיה על ידי בית הנבחרים של מקדוניה הצפונית ב-13 באוקטובר 2008, הוכרז הבזאר כאתר מורשת תרבותית בעלת חשיבות מיוחדת ומאז היא מוגנת על ידי המדינה.
בתחילת 2010, הושקה תוכנית לחמש שנים להחייאת הבזאר, שמטרתה לשפץ ולתמוך במבני הבזאר, ולהשיג פיתוח כלכלי ותרבותי באזור הבזאר.
הבחור של שולי הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1997, המבוסס על סיפור קצר מאת דורית רביניאן.
הסרט נעשה בהזמנת שידורי קשת כחלק מסדרה בשם "סיפורים קצרים על אהבה", שיצר חגי לוי.
עלילת הסרט מתרחשת ביישוב אור יהודה ערב המהפך הפוליטי בישראל בשנת 1977.
מזל, אם לילד חזרה לבית אימה ואחיה הצעירים לאחר שהתגרשה.
בבית הוריה שבו מאפיינים מזרחיים בולטים נאלצת שולי להתמודד עם מתח וחיכוכים עם בני משפחתה שאינם מקבלים את נוכחותה ונוכחות בנה.
במשפחתה של שולי מתכוננים לארח לראשונה את אבנר, המכונה על ידי בני המשפחה "הבחור של שולי", שאותו טרם פגשו ושאמור להגיע לארוחת ערב חגיגית שבה יציע לשולי נישואין.
בעודם מתכוננים לאירוח מגיע לביתם עזרא, בעל כלי רכב לממכר גלידות וארטיקים ("גזלן") שהתעניין במזל לאחר שהבחין בה באקראי בשכונת מגורם.
עזרא שנמלט מחבורת נערים תומכי מפלגת הליכוד שרדפה אחריו על רקע ויכוח פוליטי, מצא מקלט בבית משפחתה של מזל ושולי.
בני המשפחה היו בטוחים שמדובר בחבר של שולי שהקדים את בואו.
עזרא שחשש מחבורת הנערים שביקשה להכותו בוחר שלא להעמידם על טעותם ונותר בביתם.
כאשר אבנר מגיע לבסוף, מתחוללת מהומה.
שם השחקן/יתשם הדמות אסתי ירושלמי מזל דני שטג עזרא מרלן בג'אלי ג'ינה איציק כהן ניסו אורלי בן גרטי שולי דורון אברהמי אבנר אריה אליאס ציון לילו אורי גבריאל שלום תקווה עזיז מסעודי אורלי קטן דוריס
בכתבה בעיתון גלובס משבח ניר קיפניס את הסרט .
1997: זוכה פרס אופיר לדרמת הטלוויזיה הטובה ביותר מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
הבורסה לתכשיטים (נוסדה ב-1975) היא חברה ורשת ישראלית לייצור וייבוא תכשיטים הפועלת בישראל, המחזיקה ב-15 סניפים בקניונים בישראל.
החברה נוסדה בשנת 1975 על ידי עופר ואיה עזריאלנט בשיתוף אחיו אבי, שניהלו באותה התקופה רשת לממכר תכשיטים שיובאו מהמזרח הרחוק.
בשנת 1981 התפרקה השותפות במסגרתה עזב הזוג עזריאלנט לארצות הברית, כשהם משאירים את הניהול בידיו של האח אבי.
בשנת 1995 חברת התכשיטים "פז חן" שנוהלה באותה התקופה על ידי עודד גרא, רכשה את הבעלות על 11 מסניפי הרשת מידי עופר.
העסקה עמדה על סכום של כ-100 אלף דולר, תוך התחייבת לפריעת חובות הרשת שעמדו באותה התקופה על סך 2.4 מיליון דולר.
בשנת 2000 רכשו מאיר בובליל וניסן חכשורי את חברת "גולד שופ", שהוביל להפיכתם לבעלים של הרשת.
בסוף שנת 2001 הרשת נרכשה כחלק מהסכם בין חברת "גולן מלאכת מחשבת" עם חברת "אורוליין מותגי יוקרה", בו האחרונה התחייבה לרכוש את כלל הנכסים והמלאי של "הבורסה לתכשיטים" ו'גולד שופ", תוך הפיכה של גולן מלאכת מחשבת לבעלים הבלעדי.
הרכישה התבצעה בשנת 2001 על ידי החברות "אורוליין" ו"גאון סחר" (חברת בת של "גולן מערכות"), לפי שווי של 77% ממניות החברה.
לאחר מספר חודשים חברת "גולן מלאכת מחשבת" חוותה הפסדים רבים, מה שהוביל לבקשת הגנת משפטית על ידי מינוי מפרק זמני, בבקשה שהוגשה על ידי דירקטוריון החברה.
במסגרת אותו תהליך, חברת "אורוליין" המשיכה לתפעל את חנויות הרשת, עד לסוף שנת 2003 נמכרה הרשת לבעלים של חברת "א.נ.ארניל בע"מ", אריה פוזיילוב.
במסגרת הרכישה השם "הבורסה לתכשיטים" נרשם כסימן רשום ברשות הפטנטים.
נכון ל-2022, הרשת מחזיקה ב-15 סניפים בישראל, כאשר רובם ממוקמים בקניונים מקבוצת עופר ועזריאלי.
לאורך השנים הרשת פעלה גם בעולמות המדיה באמצעות פעולות מיתוג שונות.
הבחור המושלם הוא סרט דרמת מתח אמריקאי משנת 2015 שבוים על ידי .
תסריט הסרט נכתב על ידי וטייגר ויליאמס והוא הופק על ידי .
בסרט מככבים , מוריס צ'סנט ומייקל איליי.
איליי וליית'ן שימשו כמפיקים בפועל בסרט.
עלילת הסרט עוקבת אחר אישה רווקה שמתאהבת בגבר המפתח אובססיה כלפייה לאחר פרידתם.
הסרט הופץ בצפון אמריקה ב-11 בספטמבר 2015 וזכה לביקורות שליליות מהמבקרים, ששיבחו את הופעת השחקנים, אך ביקרו לרעה את העלילה ואת החוסר במתח.
הסרט נחשב להצלחה קופתית והרוויח 60 מיליון דולר כנגד 12 מיליון דולר שהושקעו ביצירתו.
לוביסטית צעירה בשם ליה וון נפרדת מבן זוגה דייב קינג לאחר שהאחרון מסרב להתמסד איתה ולהקים משפחה.
חודשיים לאחר מכן, ליה מכירה את קרטר דנקן, בחור כריזמטי שעובד בתמיכה טכנית בחברה אחרת.
השניים מתקרבים במהרה וקרטר מצליח לכבוש את ליבם של חבריה ומשפחתה של ליה.
בזמן נסיעה הביתה ממפגש אצל הוריה של ליה בסן פרנסיסקו, איש זר בתחנת דלק מבקש מליה רשות לצלם את רכבו של קרטר (מכיוון שהוא חובב רכבי אספנות).
קרטר מבחין במתרחש, תוקף את המתדלק ולאחר מכן הוא וליה עוזבים את המקום בעקבות בקשתו של מנהל התחנה.
מבוהלת מהתקיפה, ליה נפרדת מקרטר באותו הלילה.
במהלך השבועות הבאים, קרטר עוקב אחר ליה במהלך עבודתה וכן מתקשר אליה מספר פעמים, למרות שליה שינתה את מספר הטלפון שלה.
ללא ידיעתה של ליה, קרטר נכנס לביתה בעזרת מפתח משוכפל.
בבית, קרטר עובר על רכושה של ליה, פורץ למחשבה וחוטף את החתול של ליה.
ליה מחליטה להגיש תלונה במשטרה.
במשטרה, ליה מספרת על קרטר לבלש הנסן, שמפציר בה לתעד כל ניסיון של קרטר להטריד אותה.
בהמשך, ליה מוצאת מכתב וורד אדום על רכבה ומגישה נגד קרטר צו הרחקה.
בעקבות זאת, קרטר מפוטר מעבודתו.
בהמשך, דייב יוצר קשר עם ליה במטרה לחדש את מערכת היחסים ביניהם וליה מסכימה.
באחד הלילות, ליה ודייב מגלים שקרטר צופה בהם בזמן שהם נמצאים במסעדה ודייב ניגש אל קרטר כדי להזהיר אותו שיתרחק מליה.
ליה ודייב יוצרים קשר עם המשטרה והבלש הנסן חוקר את קרטר באשמת הפרת צו ההרחקה.
קרטר מעמיד פני חף מפשע ומצהיר שהוא לא ידע שליה תהיה במסעדה ושדייב פנה אליו בתקיפות.
כשהוא מבין שאין לו סיבה לעצור את קרטר, הנסן משחרר אותו לחופשי.
לילה אחד, גברת מק'ארתי, השכנה של ליה, מוצאת את קרטר בביתה של ליה.
קרטר מצלם בחשאי את ליה ודייב שוכבים ולאחר מכן משתמש בחשבון האימייל העסקי של ליה במטרה להפיץ את הסרטון לקולגות שלה וללקוחות החברה, מה שגורם להשעייתה.
בנוסף, קרטר מחבל ברכבו של דייב, מה שגורם לו להתרסק ולאחר מכן קרטר חונק אותו למוות.
ליה והנסן בטוחים שניהם שקרטר מעורב במותו של דייב, אך אין בידם ראיות כדי לכלוא אותו.
לאחר חקירה ממושכת, הנסן לומד ששמו האמיתי של קרטר הוא רוברט אדמס, ושהוא החליף את זהותו לאחר שהטריד אישה אחרת קודם לכן.
הנסן, שמבין שקרטר אשם, מספר לליה סיפור לפיו חבר שלו רכש שוטגאן, אותו הוא הטעין עם שני קליעי דמה וחמישה קליעים אמיתיים.
הנסן מסביר שהסיבה לקליעי הדמה היא כדי לירות "יריות אזהרה", מה שייתן לליה הצדקה לירות בקרטר למותו לאחר מכן (מכיוון שהיא השתמשה בקליעי דמה, היא יכולה לטעון להגנה עצמית בבית המשפט).
בעקבות שיחתם, ליה רוכשת שוטגאן משלה.
ליה מגלה שקרטר שינה את זהותו בשנית וכעת הוא יוצא עם אישה אחרת.
ליה מפחידה את האישה, גורמת לה להיפרד מקרטר ולאחר מכן מגישה עבורו צו הרחקה חדש בנוכחות העובדים במקום עבודתו החדש, מה שגורם לפיטוריו בשנית.
ליה מצליחה למצוא את מחבואו של קרטר, היכן שהוא צפה בה כל הזמן וכן את החתול שלה.
ליה משמידה את המחשבים של קרטר במחבואו, מתגרה בו ומדרבנת אותו לרדוף אחריה ולאחר מכן עוזבת את המקום.
באותו הלילה, קרטר פורץ לביתה של ליה, אך היא מובילה אותו לחדר ריק ולאחר מכן מכוונת עליו את השוטגאן.
קרטר מצליח להפיל את השוטגאן מידיה של ליה ומאבק מתחולל בין השניים.
ליה מצליחה לקחת את השוטגאן בחזרה ויורה בקרטר את שני קליעי הדמה.
ליה משקרת לקרטר ואומרת שהשוטגאן היה טעון רק עם קליעי הדמה וקרטר מנסה לתקוף אותה.
למרות זאת, ליה יורה בו בשנית עם הקליעים האמיתיים ופוצעת את קרטר באופן אנוש.
רגע לפני מותו, ליה מתוודה בפני קרטר שהיא שיקרה ושהייתה לה תחמושת חיה בשוטגאן לאורך כל הזמן.
ליה מתקשרת למשטרה ומדווחת על פורץ, לאחר מכן המשטרה לוקחת את גופתו של קרטר אל מחוץ לבית.
מייקל איליי - קרטר דנקן / רוברט אדמס.
מוריס צ'סנט - דייב קינג.
טס הרפר - גברת מק'ארתי.
דוטון - רוג'ר וון, אביה של ליה.
- אוולין וון, אמה של ליה.
הולט מק'קלני - הבלש הנסן.
צילומי הסרט החלו ב-6 באוגוסט 2014 בלוס אנג'לס.
רוב הסרט צולם במהלך הלילה באמצעות המצלמות הדיגיטליות של סוני ועדשות אנאמורפוזיות.
ברוב הצילומים נעשה שימוש באור מינימלי על מנת ליצור "אווירה מסתורית" מכיוון ש"דייוויד רצה לצלם בלילה", כך אמר בראיון במאי הצילומים פיטר סימוניט'.
צילומי הסרט הושלמו לאחר 34 ימים.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 18% טריות על סמך 45 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 36/100 על סמך 13 ביקורות.
האתר CinemaScore העניק לסרט ציון A- (טוב).
הבחורים בחיי הוא סרט דרמה ביוגרפית אמריקאי משנת 2001 בבימויה של פני מרשל, המבוסס על האוטוביוגרפיה מאת בוורלי דונופריו.
הסרט מגולל את סיפורה של בוורלי (בגילומה של דרו ברימור), נערה מבריקה השואפת להיות סופרת, אך חייה משתנים כאשר היא נכנסת להיריון בגיל 15 ונאלצת להתמודד עם האתגרים של הורות מוקדמת, נישואין כושלים ושאיפות מקצועיות.
בסרט משתתפים גם סטיב זאן, בריטני מרפי וג'יימס וודס.
הסרט מתפרס על פני השנים 1961 עד 1986, ומציג את מאבקה של בוורלי להגשים את חלומותיה למרות המכשולים.
בוורלי דונופריו היא נערה בת 15 המתגוררת בקונטיקט בשנת 1965, עם חלום להפוך לסופרת בניו יורק.
לאחר מפגש עם ריי האסק (סטיב זאן) במסיבה, היא נכנסת להיריון ונאלצת להתחתן עמו, מה שמשנה את מסלול חייה.
הסרט עוקב אחר התמודדותה עם האתגרים של הורות בגיל צעיר, נישואין לריי המכור לסמים, והמאמצים להגשים את שאיפותיה האקדמיות והמקצועיות, כל זאת תוך ניסיון לשמור על מערכת יחסים טובה עם בנה, ג'ייסון.
דרו ברימור – בוורלי "בב" דונופריו, נערה השואפת להיות סופרת.
סטיב זאן – ריי האסק, בעלה של בוורלי ואביו של ג'ייסון.
בריטני מרפי – פיי פורר, חברתה הטובה של בוורלי.
אדם גרסיה – ג'ייסון האסק-דונופריו, בנם הבוגר של בוורלי וריי.
לוריין בראקו – תרזה דונופריו, אמה של בוורלי.
ג'יימס וודס – לאונרד דונופריו, אביה של בוורלי.
הסרט "הבחורים בחיי" קיבל ביקורות מעורבות.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 49% על סמך 109 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.3 מתוך 10. הקונצנזוס של האתר מציין: "הסרט סובל משילוב של דרמה ופתוס עם חמידות וקומדיה.
באופן אירוני, רבים מהמבקרים מצאו את דמותו של זאן יותר מרתקת ותלת-ממדית מזו של ברימור".
רוג'ר איברט העניק לסרט שלושה מתוך ארבעה כוכבים וכתב: "סרט כזה הוא מרענן ומפתיע בדרך שבה הוא מתרחק מהפורמולה ומציג לנו חיים מבולבלים שאנו מזהים...
הסרט הזה קרוב יותר לאמת: הרבה תלוי במה שקורה לך, ואז הרבה תלוי איך אתה נותן לזה להשפיע עליך".
סטיבן הולדן מה"ניו יורק טיימס" שיבח את הופעתו של סטיב זאן: "קשה לדמיין מה 'הבחורים בחיי' היה ללא ההופעה המבריקה והסימפתית של זאן כריי, שעובר יותר שינויים מבוורלי".
"הבושה" הוא שיר מאת הזמר-יוצר הישראלי דניאל יצחקי.
השיר יצא לאור ב-7 בינואר 2026 כסינגל ראשון מתוך אלבומו השני של יצחקי "אחרי הסוף לפני הנפילה".
השיר עוסק בנושא הבושה ובהתמודדות עם תחושות של הלקאה עצמית, ומציג נקודת מבט אישית על חוויה רגשית המתוארת כרחבה ואוניברסלית.
"הבושה" נכתב והופק כחלק מאלבום שני שעליו עובד יצחקי.
על פי המידע שפורסם באתר "סרוגים", יצחקי נטל חלק מלא בתהליך היצירה, והוא מתואר כיוצר טוטאלי אשר כתב את כל שירי האלבום, הפיק אותם מוזיקלית וניגן על רוב כלי הנגינה בהקלטות.
נתון זה ממקם את השיר בתוך מסגרת יצירתית רחבה הנשלטת ברובה על ידי האמן עצמו.
השיר מוצג כעיסוק ישיר בהלקאה עצמית ובהתמודדות עם רגשות של בושה בעולם מורכב.
"הבושה" תואר כשיר המתמקד בחוויה רגשית פנימית ולא בעלילה חיצונית, וככזה הוא משמש ביטוי אישי של היוצר בתוך הקשר רחב יותר של יצירת האלבום כולו.
את הבחינה עורך המרכז הארצי לבחינות ולהערכה (מאל"ו), מיסודן של האוניברסיטאות בישראל.
מטרת הבחינה הפסיכומטרית היא לנבא את סיכויי ההצלחה של המועמדים בלימודים האקדמיים.
ציון משוקלל, המשלב את ציון הבחינה הפסיכומטרית של המועמד יחד עם ציוני הבגרות הוא המנבא הטוב ביותר להצלחת המועמד בשנת הלימודים הראשונה שלו באקדמיה.
משמעות הדבר היא שבממוצע, ככל שציוני הפסיכומטרי והבגרויות של המועמד גבוהים יותר, כך הוא ייטה לקבל ציונים גבוהים יותר גם בלימודיו באוניברסיטה.
הבחינה הפסיכומטרית משמשת למיון מועמדים ללימודים גבוהים באוניברסיטאות ובמכללות אקדמיות.
מטרת הבחינה היא לנבא את סיכויי ההצלחה של המועמדים בלימודים האקדמיים.
החלטות הקבלה למוסדות מתבססות לרוב על ציון סכם שהוא ממוצע משוקלל של הבחינה הפסיכומטרית ובחינת הבגרות.
ברוב הפקולטות בארץ ניתן לציון הפסיכומטרי משקל שווה לזה של בחינת הבגרות.
ציון הסכם משמש לשתי מטרות: במחלקות שבהן הביקוש ללימודים עולה על ההיצע, בחירת המועמדים בעלי הציון הגבוה יותר, מתוך הנחה שלהם סיכוי טוב יותר להצליח בלימודים; וביתר המחלקות, הצבת רף מינימלי מתוך הנחה שמי שאינו מגיע אליו יתקשה ממילא לסיים את הלימודים.
ההצדקה לשיטה הקבלה הזו נעוצה במתאם הגבוה, יחסית, שיש בין ציון הסכם להישגי התלמידים במקצועות הלימוד האקדמיים.
עם זאת, יש מוסדות להשכלה גבוהה, וביניהם האוניברסיטה הפתוחה ומכללות שונות, שאינם דורשים מן המועמדים להבחן בבחינה הפסיכומטרית בחלק מן החוגים או בכולם.
חוגים מסוימים אינם דורשים בחינה זו אם למועמד הישגים גבוהים בבחינות הבגרות.
הבחינה נערכת במספר קמפוסים של אוניברסיטאות ומכללות ברחבי הארץ ומתקיימת בארבעה מועדים בשנה:
מחיר הבחינה הוא 645 ש"ח (נכון לדצמבר 2025) לנרשמים בהרשמה רגילה.
המבחן ניתן במספר שפות ונבחנים יכולים לגשת למבחן בשפה בה הם שולטים בצורה הטובה ביותר מבין השפות המוצעות.
השפות בהן מוצע המבחן משתנות מעת לעת בהתאם לביקוש.
השפות המוצעות נכון ליוני 2024 הן עברית, ערבית, רוסית, צרפתית ובנוסח משולב של אנגלית ועברית (בנוסח זה המבחן מופיע בעברית ובאנגלית ובנוסף מתורגמות מילים נבחרות למספר שפות נוספות שעבורן לא מוצע מבחן).
בעבר הוצעה הבחינה הפסיכומטרית גם בספרדית, פורטוגזית ואיטלקית.
הבחינות בעברית ובערבית מוצעות בכל המועדים של המבחן ואילו הבחינות ביתר השפות מוצעות בשניים מתוך ארבעת המועדים.
הבחינה הפסיכומטרית מועברת גם בצורה המותאמת למועמדים עם מוגבלות פיזית, רפואית ונפשית, לבעלי לקוית למידה ולבעלי הפרעת קשב וריכוז.
בחינה בתנאים מיוחדים מתקיימת בתוך שלושה שבועות ממועד קיום הבחינה הרגילה.
התנאים לבחינה מותאמת נקבעים עבור כל נבחן בפני עצמו אולם בין התנאים הנפוצים ניתן למצוא: בחינה ממוחשבת, תוספת זמן, הפסקות בין הפרקים, התאמה של התנאים הפיזיים בהם המבחן מתקיים וכן התאמות שונות לבעלי לקויות ראיה.
הבחינה הפסיכומטרית בודקת את יכולות המועמד בשלושה תחומים: חשיבה מילולית, חשיבה כמותית ואנגלית.
הבחינה מורכבת ממטלת כתיבה ומשמונה פרקים של שאלות ברירה – שני פרקים מכל אחד משלושת התחומים ושני פרקים נוספים המכונים "פרקי פיילוט".
פרקי הפיילוט הם פרקים אשר נראים כפרקי בחינה לכל דבר, אך אינם נכנסים לציון ומשמשים לצורכי כיול בין נוסחים ומועדים שונים וכן לצורך בחינת תפקודן של שאלות שישמשו בנוסחים עתידיים של המבחן.
הפרקים בנויים כך שאין כל דרך לדעת מה הם "פרקי הפיילוט", ולכן הנבחנים נדרשים להתייחס לכל הפרקים באותה מידה של רצינות.
עם זאת, מאל"ו מציין כי בבחינה עצמה עשויים להופיע פרקים ושאלות מבחינות קודמות, וכן עשויים להיות שינויים במספר השאלות בפרק, בזמן המוקצב לפתרונו, וכן בהוראות אחרות לפתרון הבחינה.
הבחינה הפסיכומטרית מתחילה עם מטלת כתיבה שעבורה מוקצות 30 דקות במבחן בנוסח המבחן בעברית ו-35 דקות ביתר השפות.
אורך החיבור הנדרש הוא לפחות 25 שורות.
במטלת הכתיבה הנבחנים נדרשים לכתוב חיבור בנושא נתון.
החיבור צריך להיות כתוב בסגנון עיוני - הסגנון המשמש להצגה מושכלת של רעיונות ולדיון בהם.
ציון מטלת הכתיבה מהווה 25% מהציון בתחום החשיבה המילולית והוא מורכב מציונים בשני ממדים - לשון ותוכן; טווח הציונים של כל ממד הערכה נע בין 1 ל-6. כל מטלה נבדקת על ידי שני מעריכים בלתי תלויים.
ממד התוכן נוגע לעושרם ולאיכותם של הטיעונים המופיעים בטקסט, וכן למידה שבה מודגמת בו חשיבה ביקורתית.
ממד הלשון נוגע לבהירות הניסוח, לתקינות סגנון הכתיבה ולדיוק הלשוני.
רכיבים אלה הם הבסיס לכתיבה עיונית איכותית, ומועמדים שאינם שולטים בהם ברמה מספקת יתקשו להציג את הידע שלהם בכתב.
ציון המטלה הסופי הוא שקלול של ארבעת הציונים שניתנו על ידי שני הבודקים.
בפועל, הנבחנים מקבלים ציון מילולי, אשר בתוכו כבר משוקלל ציון מטלת הכתיבה.
על כן, הנבחנים לא יכולים לדעת מהו הציון שניתן להם עבור המטלה.
נכון לשנת 2023, פרק החשיבה המילולית בשפה העברית מכיל 23 שאלות (בשפות אחרות – 20 שאלות) ומוקצבות לו 20 דקות.
סוגי השאלות בפרק המילולי הם:
אנלוגיות – חלק זה בוחן שלושה רכיבים של יכולת מילולית: העושר הלשוני (אוצר המילים), היכולת לזהות יחסים בין זוגות מילים או ביטויים והיכולת להחיל יחסים אלה על זוגות אחרים של מילים או ביטויים.
שאלות היגיון והסקה – שאלות אלו נוגעות בנושאים שונים: שאלות הבנה של טקסט קצר, שאלות הסקה (איזו מסקנה נובעת מהטקסט, איזה טיעון מחליש מסקנה המתוארת בטקסט), שאלות השלמת משפטים ועוד.
הבנת הנקרא – חלק זה מכיל קטע ברמה גבוהה, בדרך כלל תקציר של מאמר מדעי, שאחריו ניתנות מספר שאלות הבנה.
רמת הקושי של השאלות בכל חלק בפרק עולה באופן הדרגתי, למעט בחלק הבנת הנקרא (שם השאלות מסודרות לפי סדר הופעת נושא השאלה בקטע).
כאמור, הציון המילולי שמקבלים הנבחנים הוא שקלול הציון שניתן עבור פרקי השאלות יחד עם זה שניתן עבור מטלת הכתיבה.
לא ניתן לדעת בוודאות מהו הציון המדויק של כל אחד מהם בנפרד.
הזמן המוקצב לפרק החשיבה הכמותית הוא 20 דקות.
נכון לשנת 2023, הפרק מכיל 20 שאלות המכסות בעיות בתחומים שונים במתמטיקה כמו גאומטריה, אלגברה, אחוזים, ממוצעים, שאלות יחס, הסקת מסקנות מתוך תרשים וכדומה.
על פי רוב, רמת השאלות בפרק עולה – בתחילתו מופיעות השאלות הקלות ובסופו מופיעות שאלות יותר קשות.
הידע המתמטי הנדרש בפרקי החשיבה הכמותית בבחינה דומה לזה הנדרש בבחינת בגרות במתמטיקה ברמה של שלוש יחידות לימוד - הרמה המינימלית הנדרשת לשם קבלת תעודת בגרות ולצורך קבלה ללימודים אקדמיים.
נכון לשנת 2025, פרק האנגלית מכיל 22 שאלות הבוחנות את הידע והשליטה של הנבחן בשפה האנגלית.
השלמת משפטים – חלק זה בוחן את אוצר המילים של הנבחן.
ניסוח מחדש – נתון משפט ואחריו ארבעה משפטים שונים, ועל הנבחן לבחור את המשפט שמשמעותו היא הדומה ביותר למשמעות המשפט המקורי.
הבנת הנקרא –שני קטעי הבנת הנקרא ואחריהם מספר שאלות שבוחנות את טיב הבנת הקטע על ידי הנבחן.
סולם הציונים בבחינה הפסיכומטרית נע בין 200 ל-800. הציון הכללי הוא שקלול של הציונים בכל אחד מהתחומים: 40% לתחום הכמותי, 40% לתחום המילולי, ו-20% לאנגלית.
הציונים בכל תחום בנפרד נעים בין 50 ל-150, ותלויים במספר התשובות הנכונות של הנבחן באותו תחום, וכן בפעולות סטטיסטיות (כיול) שמתקנות הבדלי קושי בין נוסחים שונים.
מטרתן של פעולות אלה לדאוג לכך שציונו של נבחן לא יושפע ממועד הבחינה.
החל ממועד אוקטובר 2011 מחושבים עבור כל נבחן שני ציונים נוספים, מלבד הציון הכללי שהיה נהוג עד אז.
ציון בדגש כמותי – ציון זה מחושב בדרך הבאה: 60% לחלק הכמותי, ואילו החלק המילולי והאנגלית בעלי משקל של 20% כל אחד.
ציון בדגש מילולי – ציון זה מחושב בדרך הבאה: 60% לחלק המילולי, ואילו החלק הכמותי והאנגלית בעלי משקל של 20% כל אחד.
כל מוסד אקדמי יכול לבחור באיזה מהציונים להתחשב בקבלה לכל חוג.
הציון בתחום האנגלית משמש בנוסף גם לסיווג רמת האנגלית של הנבחנים ולקביעת היקף הקורסים אותם יצטרך ללמוד הנבחן באקדמיה על מנת לעמוד בסף הידע הנדרש באנגלית.
סיווג לרמה באנגלית ניתן להשיג גם באמצעות בחינה אחרת שמאל"ו עורך - אמירנט.
הציון הסופי הוא יחסי, כלומר משקף את מיקומו של הנבחן ביחס לכלל הנבחנים מאז ומעולם.
הציון בבחינה הוא בר-השוואה לציונים בכל המועדים, השפות והנוסחים.
הציון אינו מושפע מנוסח הבחינה, משפת הבחינה, ממועד הבחינה או מקבוצת הנבחנים שנבחנה באותו מועד.
באתר מאל"ו מוסבר:"ההבדלים בין מועדי הבחינה השונים, בין נוסחי הבחינה בכל שפה ובין הנוסחים לבין עצמם אינם משפיעים על הציון.
מתוכם ציונם של רק 3 נבחנים היה שווה או גבוה מ-791. באותו אופן, כ-2,100 נבחנים המהווים 2.9% מהנבחנים באותה שנה קבלו ציון השווה או נמוך מ-350.
הציון הממוצע של הנבחנים בשפה העברית עמד בשנת 2019 על 579 לעומת ציון ממוצע של 495 בקרב הנבחנים בשפה הערבית.
לפי מאל"ו פער זה דומה לפערים הקיימים במבחני המיצ"ב, במבחנים בינלאומיים וכן בציוני שנה א' באוניברסיטאות ובכך משקף את המציאות ואינו מהווה הטיה כלפי קבוצה זאת או אחרת.
בנוסף בין השנים 2004–2019 קטן באופן עקבי הפער בין ציון הנבחנים בעברית לציון הנבחנים בערבית.
פער נוסף נמצא גם בין ציוני גברים ונשים.
בשנת 2019 עמד הציון הממוצע של גברים הניגשים למבחן על 571 והציון הממוצע של נשים על 534. ככל הנראה, פער זה קשור בכך שגברים בעלי יכולת יחסית נמוכה בוחרים שלא להיבחן כלל ואילו נשים בעלות יכולת דומה ניגשות בכל זאת.
עדות לכך ניתן למצוא בכך ששיעור הגברים הניגשים לבחינה נמוך משיעורם באוכלוסייה (43.2% מהנבחנים לעומת כ-50% מהאוכלוסייה).
במחקר של נאמני תורה ועבודה נמצאו פערים בהשוואה בין דתיים לחילונים: במחקר על ציוני השנים 2000–2012 נמצא כי בעוד הציון הממוצע של בוגרי החינוך הממלכתי לאורך השנים עומד על 577, הציון הממוצע של בוגרי החינוך הממלכתי-דתי עומד על 554.
חוסר היכרות עם מבנה הבחינה ואופי השאלות המופיעות בה עשוי להיות בעוכריו של הנבחן.
לכן מאל"ו ממליץ לכל הנבחנים, לתרגל בעצמם בחינות לדוגמה מבעוד מועד, לצורך כך מוצעים באתר מאל"ו נוסחי בחינה לצורכי תרגול.
בנוסף, החל מפברואר 2009 מחויב מאל"ו לפרסם את אחד מנוסחי הבחינה לאחר כל מועד.
על מנת לעזור לנבחנים להתכונן בצורה יעילה למבחן נפתחו בארץ מכונים רבים המספקים קורסי הכנה ותרגול לקראת הבחינה.
בעקבות ביקורת ציבורית על העלויות של קורסים אלו פתח המשרד לשוויון חברתי בשיתוף פעולה עם מאל"ו, בראשית 2019, נפתח קורס דיגיטלי חינמי בפלטפורמה של קמפוס IL להכנה לבחינה בעברית הנקרא "הפסיכומטרי של המדינה" בניהולם של אלעד שוויצר וליאור כהן.
קורס נוסף עבור נבחנים בשפה הערבית נמצא בשלבי פיתוח.
על פי מחקר שערך מאל"ו, נבחנים שהתכוננו לבחינה בעזרת קורסי הכנה, שיפרו את ציונם בנקודות בודדות בלבד מעבר לשיפור המתקבל מהכנה עצמית (ללא קורס).
ציוניהם של אלו הניגשים לבחינה פעמיים ויותר גבוהים מציוניהם של אלו שניגשו בפעם הראשונה.
לתופעה זו יש כמה גורמים, ביניהם: ההיבחנות החוזרת עצמה, הכנה נוספת ושיפור ידע, למשל לימוד אנגלית.
בנוסף למבחן הפסיכומטרי נדרשים סטודנטים לידע מספק בעברית ובאנגלית.
לצורך מיון הסטודנטים בתחומים אלו מוצעים על ידי מאל"ו מבחנים באנגלית ובעברית.
אמירנט – מבחן זה מוצע על ידי מאל"ו לצורך סיווג הידע באנגלית של סטודנטים ומועמדים להשכלה הגבוהה.
הציון הניתן על מבחן זה הוא בר השוואה לציון באנגלית הניתן במסגרת המבחן הפסיכומטרי ומאפשר לנבחנים לקבל ציון באנגלית מבלי לגשת לכל המבחן הפסיכומטרי.
יע"ל, יעלנט – מבחנים אלו מוצעים עלי ידי מאל"ו לצורך סיווג הידע בעברית של סטודנטים ומועמדים להשכלה הגבוהה.
ציון עובר במבחנים אלו נדרש על ידי חלק מהאוניברסיטאות והמכללות ממועמדים בוגרי מערכת החינוך הישראלית שלא למדו בתיכון ששפת ההוראה בו היא עברית או ממועמדים שלא למדו במערכת החינוך הישראלית.
מאל"ו מאפשר לכל נבחן במבחן הפסיכומטרי בנוסח שאינו עברית לגשת למבחן יע"ל מיד לאחר סיום המבחן הפסיכומטרי ללא תוספת מחיר.
ב־1957 עבר החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית התחדשות, שכללה הכנסת בחינת מיון כתנאי קבלה ללימודים והפכה במהלך שנות השישים והשבעים לבחינת הכניסה לאוניברסיטה העברית.
מעט מאוחר יותר, תיקון לחוק חינוך חובה שהונהג ב־1979 גרם לגידול במסיימי תיכון בשנות השמונים, ועל כן הלחץ על הכניסה לאוניברסיטאות היה גדול מאי פעם: ב־1980 כמעט 100% ממקבלי תעודת בגרות המשיכו ללימודים גבוהים, בעוד שב־1990 היה מקום באוניברסיטאות רק לכ־58% ממקבלי התעודה.
בנוסף, שינויים במתכונות הלימודים התיכוניים בשנות השמונים גרמו לכך שתלמידים רבים שלא היו זכאים לבגרות מטעם תחומי לימודיהם — למשל מגמות אמנות — נהפכו לזכאים, ועל כן החלו ראשי האוניברסיטאות לראות במבחני הבגרות ככלי לא מותאם ללימודים גבוהים.
מבחני הכניסה של האוניברסיטאות נהפכו לשגרתיים, ותלמידים רבים נדרשו לעשות מבחנים רבים באוניברסיטאות ומחלקות שונות, בעוד שמבחנים אלו היו דומים מאוד מבחינה מבנית אחד לשני.
על כן, ב־1981 החליט ועד ראשי האוניברסיטאות בישראל, שנוהל על ידי כל אחת משבע אוניברסיטאות המחקר בארץ, להקים את מאל"ו, שב־1983 נרשם כעמותה כדי "לסייע בתהליך המיון של מועמדים למוסדות להשכלה גבוהה בישראל".
הבחינה הפסיכומטרית מתקיימת החל מדצמבר 1983 ולאורך השנים חלו שינויים הן במבנה המבחן והן בתנאי ההיבחנות.
חלק משינויים אלו מהווים חלק מאבולוציה של המבחן וחלק נקבעו כהוראות שעה שבאו לתת מענה לצורך תקופתי.
מבחני צורות – עד סוף שנות השמונים הופיעו במבחן הפסיכומטרי מבחני צורות.
עם השנים התברר כי מגוון השאלות האפשריות בתחום זה מוגבל וכי הביצוע במבחנים אלה מושפע מאוד מאימון ונמצא במתאם גבוה עם התחום הכמותי.
על כן, מבחני הצורות הוסרו מהמבחן.
ידע כללי – עד סוף שנות השמונים הופיעו במבחן הפסיכומטרי שאלות ידע כללי.
שאלות אלו הוסרו מהמבחן בין השאר בגלל הגישה כי שאלות ידע כללי הן תלויות תרבות ומפלות אוכלוסיות על בסיס מוצא ורקע.
פרסום ציונים ותתי ציונים – החל משנת 1985 ציוני המבחן נשלחו גם לנבחנים, בנוסף למוסדות האקדמיים.
הוספת דגש כמותי ומילולי – החל מ-2011 מחושב בנוסף לציון הכולל של המבחן שני ציונים נוספים.
האחד נותן יתרון לפרקים המילוליים על פני הפרקים הכמותיים והשני שם דגש על הפרקים הכמותיים על פני הפרקים המילוליים.
הוספת מטלת כתיבה – עד 2012 לא הופיע במבחן מטלת הכתיבה.
עם הוספת מטלת הכתיבה קוצרו הפרקים השונים והוסרו מהפרק המילולי שאלות פ.ט.ל (מציאת שורש), אוצר מילים, וחלק משאלות ההיגיון וכן שאלות מהפרקים הכמותיים ופרקי האנגלית.
רפורמת 2018 – עד 2018 התקיימו בכל שנה חמישה מועדי פסיכומטרי (המועד הנוסף התקיים בחודש פברואר במהלך חופשת הסמסטר) ולא ניתן היה לגשת לשני מבחנים עוקבים.
החל משנת 2018 מתקיימים רק ארבעה מועדי מבחן בשנה.
בכל מועד מתקיימים מבחנים בעברית ובערבית וכן בחינות בתנאים מותאמים.
בנוסף נקבע כי אפשר לגשת למבחנים במועדים עוקבים, ללא הגבלה.
ביוני 2019 פרסם מאל"ו כי הוא בוחן ביצוע שינויים במבנה פרקי האנגלית של המבחן הפסיכומטרי כך שהם ייערכו אל מול מחשב ויכללו גם כתיבה באנגלית והבנת הנשמע.
שינוי זה, שאין תאריך סופי ליישומו, נועד להתאים את מבחני האנגלית לתקן ה-CEFR האירופאי להערכת בקיאות בשפה בקרב לומדי שפה זרה.
בהמשך נודע כי תחום האנגלית יפוצל מן הבחינה הפסיכומטרית (שתכלול מאותה עת רק את תחומי החשיבה הכמותית והחשיבה המילולית) וייבחן עצמאית בבחינה ששמה הלאל (ראשי תיבות של השמה לרמות אנגלית להשכלה גבוהה).
נגד הבחינה הפסיכומטרית (כמו נגד מבחני משכל ומבחנים אחרים) נטען פגיעה בשוויון הזדמנויות ואפשרות למוביליות חברתית ככלי מיון, לטובת אנשים בעלי רקע מסוים כמו כלכלית (לטובת עשירים) ומגדרית (לטובת גברים) שנוטים לקבל ציון גבוה יותר בבחינה.
למרות שהדבר לא מתבטא ביכולתם לסיים את התואר אליו נרשמו.
כשתרבותית קיימים אנשים שנוטים להצליח בה יותר מאחרים.
נוסף על כך, נטען שמבנה הבחינה ותכניה עשוי להקשות על נבחנים עם לקויות למידה.
כשהמבחן בוחן בעיקר יכולת זיכרון לטווח קצר ופחות זיכרון לטווח ארוך, ומיומנויות חשיבה ופתרון בעיות תבניתיות ופחות יצירתיות.
כמו כן נטען שעלויות הקורסים יכולות להציב מכשול בפני מועמדים עם קשיים כלכליים ולספק יתרון למועמדים המגיעים מרקע מבוסס כלכלית שבאפשרותם לממן קורסי הכנה רבים.
טענה זו איבדה מעט מתוקפה לאור פתיחת קורס ההכנה המקוון החינמי.
כמו כן, עלו טענות שאושרו על ידי ועדת החינוך של הכנסת כי המבחן במתכונותו הנוכחית לשנת 2022 בוודאות מוטה תרבותית ותורם ליצירת פערים חברתיים ומונע מוביליות חברתית בקרב אוכלוסיות שונות בפריפריה החברתית והגאוגרפית וכי.
סטודנטים רבים סבורים כי המבחן הפסיכומטרי מיותר ומהווה חסם קבלה המכביד על הקבלה לאקדמיה, וכן כי הוא יוצר פגיעה בשוויון ההזדמנויות לקבלה למוסדות ולמסלולים מבוקשים במיוחד.
טענות אחרות נוגעות להשפעת ההכנה על הביצוע בבחינה.
אם ההשתתפות בהכנה כזו מניבה תועלת משמעותית לנבחנים ואינה משפרת את הכישורים הנחוצים להצלחה בלימודים אקדמיים, פירושו של דבר הוא שהבחינה אינה מודדת מה שהיא אמורה למדוד.
סוגיית תרומתה של ההכנה בתשלום להצלחה בבחינה שנויה במחלוקת, ועל פי מחקרי מאל"ו להכנה במכון הכנה יש תרומה קטנה מאוד מעבר להכנה עצמית.
קיימים הטוענים כי השיטה הקיימת לחישוב והגעה לציון הפסיכומטרי המיוחל, בריבוי בחינות והשקעה כספית גבוהה, גורם לאי אמון ציבורי בבחינה בצורה של ירידה במספר הניגשים לבחינה הפסיכומטרית, ובכך מהווה פגיעה במשק.
בשנת תשע"ו החלו המוסדות האקדמיים לפרסם ערוצי קבלה ללא פסיכומטרי.
בנוסף, בהמשך להחלטה זו של המוסדות, נוצרו מספר אפשרויות לקבלה ללימודים אקדמיים לתואר ראשון גם ללא פסיכומטרי.
בחלק מן המוסדות ניתן להתקבל למקצועות מסוימים על סמך ממוצע תעודת הבגרות בלבד.
אפשרות נוספת כוללת אפיק מעבר של האוניברסיטה הפתוחה, מסלול בו הסטודנטים לומדים כמה קורסים באוניברסיטה הפתוחה שבה אין דרישה לבגרות ולפסיכומטרי לצורך קבלה ללימודים, ולפי הישגיהם בקורסים, הסטודנטים עוברים למוסד לימודים אחר.
במוסדות אחרים מתאפשרת קבלה על סמך קורסים מקוונים, כאשר מוסדות הלימוד משקללים את ההישגים בקורסים המקוונים יחד עם ממוצע הבגרות של המועמדים.
ערוץ קבלה זה אפשרי מאותה שנה באוניברסיטאות ובמכללות בישראל בחוגים שונים, כגון במקצועות המדעים וההנדסה.
קיימים מסלולי קבלה נוספים, לפיהם תנאי הקבלה דורשים ציונים הולמים רק בבגרויות הקשורות לאותו תחום תואר וקבלה לימודיים.
או ציונים ומעבר הולם של קורסים מקדימים, בתחום הלימוד המבוקש, באותו מוסד.
הבחירה הדמוקרטית היא מפלגה בישראל שהוקמה במהלך כהונת הכנסת ה-15 על ידי רומן ברונפמן לאחר שפרש מישראל בעליה ואשר התמזגה בהמשך עם מרצ.
במצעה תמיכה בהסכם שלום עם הפלסטינים, סרבנות לשירות צבאי ולגליזציה של סמים קלים.
ביולי 1999 פרשו רומן ברונפמן ואלכסנדר צינקר מישראל בעליה, על רקע אי הסכמה עם עמדת המפלגה, במיוחד בנושאים חברתיים, והתנגדות להסכם הקואליציוני בין ישראל בעליה וממשלתו של אהוד ברק, שכללה גם את ש"ס והמפד"ל.
לאחר הפרישה הקימו ברונפמן וצינקר סיעה עצמאית, תחילה הייתה הסיעה ללא שם, לאחר שישה ימים נבחר השם "מחר - מפלגת חברה ורפורמות", שם שהוחלף לאחר שלושה חודשים ל"בחירה דמוקרטית".
במהלך הכנסת ה-15 דובר רבות על אפשרות צירופה של הבחירה הדמוקרטית למפלגות אחרות, כשהבולטת ביניהן הייתה שינוי, אך לבסוף נשארה הסיעה עצמאית.
ב-24 בנובמבר 2002, לקראת הבחירות לכנסת ה-16, החליט רומן ברונפמן לרוץ יחד עם מרצ ברשימה משותפת שכללה גם את תנועת שח"ר, שבה שוריין לו המקום החמישי.
אלכסנדר צינקר, שלא היה שותף לאידאולוגיה הסוציאל-דמוקרטית של ברונפמן, פרש והקים את סיעת אזרח ומדינה, שרצה לכנסת ברשימה עצמאית, אך לא עברה את אחוז החסימה.
ברונפמן נבחר לכנסת ה-16 לאחר שהרשימה המאוחדת של מרצ ושותפותיה זכתה בשישה מנדטים.
בתחילת 2004 התאחדה מרצ עם תנועת שח"ר.
ברונפמן בחר שלא להצטרף לאיחוד ושמר על עצמאות מפלגתו, אם כי נשאר חבר בסיעה המשותפת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 הצהיר ברונפמן כי בכוונתו להוביל את מפלגתו בצורה עצמאית, אך התחרט כחודשיים לפני הבחירות והסיר את מועמדות מפלגתו.
מאז תום כהונתה של הכנסת ה-16 נותרה הבחירה הדמוקרטית "מפלגת מדף" שלא התמודדה בבחירות לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הסכים רומן ברונפמן כי המפלגה תשמש כפלטורמה לחבירתו של יאיר גולן למפלגת מרצ, כך שיאיר גולן, עד אותה עת חבר מפלגת ישראל דמוקרטית, יעבור למפלגה ויחתום בשמה על הסכם איחוד המפלגה עם מרצ.
גולן לא השלים את המהלך מסיבות טכניות, הוצב במקום ה-7 ברשימת העבודה-גשר-מרצ על חשבון המכסה של מרצ ונבחר לכנסת.
כנסת חברי כנסת הערותהכנסת ה-15 (1999)2 מנדטים: רומן ברונפמן, אלכסנדר צינקר הסיעה נוצרה ב-20 ביולי 1999 עם פרישת חבריה מישראל בעליה.
ב-26 ביולי 1999 ניתן לה השם "מחר - מפלגת חברה ורפורמות".
ב-18 באוקטובר 1999 שונה שמה ל"הבחירה הדמוקרטית".הכנסת ה-16 (2003) במסגרת מרצ-הבחירה הדמוקרטית-שח"רמנדט אחד (מתוך 6 לרשימה כולה): רומן ברונפמן רשימת מועמדים מלאה, הכוללת את כלל מועמדי הרשימה המאוחדת, ראו כאן.
בתחילת 2004 התאחדו המפלגות מרצ ושח"ר בהקמת יחד.
בעקבות כך שונה שם הסיעה בכנסת ב-15 ביוני 2004 ל"יחד (ישראל חברתית דמוקרטית) והבחירה הדמוקרטית".
ב-27 ביולי 2005 שונה שם הסיעה שוב ל"מרצ-יחד והבחירה הדמוקרטית".
הבחורים מוויה פניספרנה (מאיטלקית: I ragazzi di Via Panisperna) היו קבוצת מדענים צעירים ברומא, בהנהגת אנריקו פרמי.
מקור כינויה של הקבוצה בשם הרחוב בו שכן המכון לפיזיקה בספיינצה – אוניברסיטת רומא.
הרחוב עצמו קרוי על שם המנזר מהמאה ה-14 סן לורנצו אין פניספרנה, השוכן כיום ברחוב.
הרוח החיה מאחורי הקבוצה היה סנאטור אורסו מריו קורבינו (Orso Mario Corbino), פיזיקאי, שר לחינוך ציבורי לשעבר, ומנהל מכון הפיזיקה בוויה פניספרנה.
לקורבינו היה חלום להחיות את הפיזיקה באיטליה, שמאז התגליות הגדולות של אמדאו אבוגדרו ואלסנדרו וולטה כמעט ונעלמה.
לשם כך מינה את אנריקו פרמי בסוף 1926 לראשות הקתדרה הראשונה של פיזיקה עיונית באיטליה.
קורבינו פגש בפרמי לראשונה ב-1922, כשהאחרון קיבל תואר דוקטור בהיותו בן עשרים, והתרשם ממנו מאוד.
משנת 1929 הקדישו פרמי וקורבינו את מאמציהם להפיכת המכון למרכז מחקר מודרני.
תחילה הביא פרמי למכון לפיזיקה פרנקו רזטי (Franco Rasetti) שאותו הכיר מלימודיו באוניברסיטת פיזה ואליהם הצטרפו אדוארדו אמלדי (Edoardo Amaldi), אוסקר ד'אגוסטינו (Oscar D'Agostino), אטורה מאיורנה (Ettore Majorana), ברונו פונטקורבו (Bruno Pontecorvo) ואמיליו סגרה (Emilio Segrè).
כולם היו פיזיקאים, למעט ד'אגוסטינו, שהיה כימאי.
הגרסה הראשונה של מעבדת המחקר שלהם הוקדשה בעיקר לספקטרוסקופיה אטומית ומולקולרית; אחר כך הם פנו למחקרים ניסיוניים של גרעין האטום.
בין כיווני המחקר: הפגזת חומרים שונים בנייטרונים, אותם השיגו על ידי הקרנת בריליום בקרינת אלפא שנפלטו מרדון, שהוא גז רדיואקטיבי ביותר ההופך למספר יסודות מלאכותיים יציבים רדיואקטיביים אפשריים.
בחלק התאורטי אפשרו עבודותיהם של פרמי ומאיורנה את הבנת המבנה של גרעין האטום והכוחות הפועלים בו, הידועים כ"כוחות מאיורנה".
בשנים 1933 ו-1934 הם פרסמו את התאוריה הבסיסית של קרינת בטא.
ב-22 באוקטובר 1934 הצליחה הקבוצה לגלות שמהירותם של נייטרונים המסוננים דרך פרפין יורדת והנייטרונים האיטיים יעילים הרבה יותר מהנייטרונים המהירים ביצירת תגובות גרעיניות מסוימות, תגלית שפתחה את הדרך לפיתוח הכור הגרעיני ומאוחר יותר לפיתוח פצצת האטום.
על תגלית זו זכה אנריקו פרמי בפרס נובל לפיזיקה ארבע שנים אחר כך.
מ-1935 ואילך החל הקבוצה להתפזר, ורוב חבריה היגרו.
היו לכך כמה סיבות: הפשיזם, חוקי הגזע באיטליה, האיום של מלחמת העולם השנייה הקרבה, ומותו ב-1937 של קורבינו, הרוח החיה מאחורי הקבוצה, בגיל 61. סגרה עבר ב-1936 ללמד בפלרמו בסיציליה וב-1938 לא הורשה לחזור מביקור בארצות הברית בשל מוצאו היהודי.
פונטקורבו עבר לפריז ועבד עם פרדריק ז'וליו-קירי.
גם הוא כסגרה לא הורשה לחזור לאיטליה בשל מוצאו היהודי.
מאיורנה נעלם בנסיבות מסתוריות בעת הפלגה מפלרמו לנאפולי במרץ 1938 לאחר שמשך סכום כסף גדול מהבנק.
אנריקו פרמי אומנם לא היה יהודי אך אשתו, לאורה קאפון, הייתה יהודייה.
לכן, כאשר נסע ב-1938 לסטוקהולם, לקבלת פרס נובל, החליט לא לחזור לאיטליה והמשיך משם לארצות הברית.