tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2016 הופיעה הופ בדרמה הרומנטית ביוגרפית "הממלכה המאוחדת", ובסרט "בעלי ברית".
ב-2017 שיחקה בתפקיד משנה בסרט הדרמה "Three Christs".
ב-2018 כיכבה בסרט האימה "הנזירה".
בתיאטרון הופיעה הופ במחזות כגון "Buried Child" משנת 2016. ב-2017 שיחקה בתפקיד זארה במחזה "אלביון" שהועלה בתיאטרון אלמיידה.
ב-2018 גילמה את אימו של ד"ר מייקלס במחזה "Good for Otto" עם להקת התיאטרון The New Group.
במרץ 2018 לוהקה הופ לתפקיד הראשי בסדרת הדרמה של ערוץ Starz "הנסיכה הספרדייה", לגלם את קתרין מאראגון.
הסדרה היא סדרת המשך של "מלכה לבנה" ו"נסיכה לבנה".
בינואר 2020 הופיעה הופ בתפקיד אנאבל קונורס בעונה השנייה של הסדרה "בנקרופט" לצדה של שרה פאריש.
מועמדת פרס אמי הבינלאומי על ההופעה הטובה ביותר של שחקנית (אנ') (2025)
שנה שם תפקיד הערות 2018 We Happy Few סאלי בויל הופעת בכורה
שארלוט יואל הייתה צלמת יהודייה-גרמנייה שצילמה דיוקנאות של מפורסמי התקופה, בעלת סטודיו לצילום שנסגר על ידי הנאצים.
יואל חברה לצלמת מארי היינזלמן בסביבות 1918 ופתחה את סטודיו הצילום "יואל והיינזלמן" שרלוטנבורג, ברלין.
היא יואל התעניינה בעיקר בצילומי פורטרטים, דיוקנאותיה של אנשים ידועים כללו את ולטר בנימין, מרלן דיטריך, קרל קראוס, הדוויג לכמן וגוסטב לנדאואר.
לאחר עלייתו של אדולף היטלר לשלטון, היא כבר לא הייתה יכולה לעבוד במקצועה כיהודייה משנת 1933, אך הסטודיו לצילום המשיך לפעול בשם "יואל והיינזלמן" עד שנת 1938/39. בעזרת חברתה קלרה גרונוואלד הגיעה ג'ואל ללנדוורק נוינדורף, מושבת עובדים והכשרה יהודית, שם עבדה בחנות המכולת.
ב־19 באפריל 1943 גורשה יואל מברלין למחנה ההשמדה אושוויץ בטרנספורט מס' 37, שם נרצחה.
בשנת 2013 הונחה אבן נגף בברלין ב-Klopstockstraße 19 עם שמה של יואל.
"שארלוט דאנדֶס" הייתה ספינת הקיטור השימושית הראשונה בעולם, חלוצה ופורצת דרך מבחינה טכנולוגית, והמבשרת של ספינות המשוטה הגדולות, תחילה באמריקה ואחר כך גם בבריטניה ובאירופה.
היא תוכננה על ידי הממציא הסקוטי ויליאם סימינגטון כספינה נסיונית לגרירת אַרְבּוֹת-מַשָּׂא בתעלת פורת' אנד קלייד בסקוטלנד , וערכה הפלגות מבחן בשנים 1801–1803. במהלך אחת מהפלגות המבחן גררה לאורך התעלה שתי אֲרָבוֹת, תפוסת כל אחת מהן 70 טון, למרחק כ-20 ק"מ ב-6 שעות מול רוח נגדית.
למרות הצלחתה המוכחת סירבו בעלי חברת התעלה ומנהליה להפעיל את הספינה, מחשש שהאֲדָווֹת שיצרה תוך כדי שיוטה יהרסו את גדות התעלה.
הספינה הושבתה ונזנחה וב-1861 נגרטה.
ארבע שנים אחרי השבתתה של "שארלוט דאנדֶס", ב-1807, השיק רוברט פולטון בנהר הדסון בניו יורק את "נורת' ריוור" (North River), ספינת הקיטור המסחרית הראשונה בעולם, המוכרת יותר בשם "קלרמונט".
ויליאם סימינגטון (1764–1831) נולד בלידסהיל, כפר כורים בדרום לנרקשיר שבסקוטלנד.
אביו ואחיו ג'ורג' עבדו כמהנדסי מכונות במכרות הפחם במקום.
הוא יועד לכמורה בכנסייה הסקוטית, אך החליט ללכת בעקבות אביו.
בשלהי שנות ה-70 של המאה החל לעבוד במכרה ונלוקהד (Wanlockhead), וסייע שם לאחיו להתקין מנוע קיטור מתוצרת בּוּלטוֹן אֶנד וָאט.
תוך כדי עבודתם עסקו האחים סימינגטון ומפקח המכרה ג'ון טיילור בתכנון כרכרת קיטור, ואף בנו דגם קטן כדי להציגו בפני משקיעים פוטנציאליים.
מנהל המכרה, ג'ילברט מִיסון, שהבחין בכישרונו יוצא הדופן של סימינגטון הצעיר, שלח אותו ללימודי מדעים באוניברסיטת אדינבורו.
במהלך לימודיו המשיך סימינגטון לעסוק בשכלול מנוע הקיטור האטמוספירי של ואט, וב-1787 רשם פטנט על המצאתו.
שמעו של סימינגטון הגיע לאוזני הבנקאי הסקוטי פטריק מילר מדֶלְסווינטוֹן .
מילר התעניין בהנעה מכנית של כלי שיט, רשם על כך מספר פטנטים, ואף בנה סירות קָטָמָרָן לפנאי שהונעו על ידי גלגלי משוטות (paddle wheels) בכוח השרירים.
השניים נפגשו בביתו של ג'ילברט מיסון, וסימינגטון הציג בפניו את דגם כרכרת הקיטור והסביר כי לדעתו אפשר גם אפשר להתאים את מנוע הקיטור להנעת סירות.
מילר השתכנע, ויחד בנו את סירת המשוטות הקיטורית הראשונה שלהם.
הייתה זו אחת מסירות הקטמרן של מילר, אורכה 25 רגל ורוחבה 7 רגל, עשויה פח ברזל, ובה התקין סימינגטון מנוע קיטור קטן של שני צילינדרים פרי תכנונו (קוטר 4 אינץ' ואורך מהלך 18 אינץ') שיוצר על ידי בית יציקות ברונזה באדינבורו.
באוקטובר 1788 נוסתה הסירה בהצלחה באגם דלסווינטון (Dalswinton Loch) והגיעה למהירות של 5 מייל לשעה.
מילר היה שבע רצון מתוצאות הניסוי והחליט להמשיך בניסויים בכלי שיט גדול יותר.
מנהלי "בית חרושת הברזל קֶרון" (Carron Iron Works) , שנכחו גם הם בניסוי, הצטרפו למיזם כמשקיעים.
הספינה הנסיונית השנייה הייתה גם היא של מילר – קטמרן באורך 60 רגל ולה שני גלגלי משוטים.
סימינגטון התקין בה מנוע שני צילינדרים (קוטר 18 אינץ', אורך מהלך 3 רגל) שיוצר על פי הנחיותיו בבית חרושת הברזל קֶרון.
מנוע הקיטור סובב את שני גלגלי המשוטות שלה באמצעות שרשרת וגלגל מחגר (ratchet), מתכנונו של סימינגטון.
בניית המנוע ארכה זמן רב מהמתוכנן וגם עלות ייצורו הייתה גבוהה משהעריך סימינגטון.
הפלגת המבחן הראשונה נערכה בתחילת דצמבר 1789 בתעלת פורת' אנד קלייד בהשתתפות מנהלי חברת קֶרוֹן; בתחילה שטה הסירה היטב, אך כאשר הגדילו למקסימום את מהירות המנוע, לא עמדו גלגלי המשוטים במאמץ והתפרקו.
נבנו גלגלי משוטים חדשים וחסונים יותר, ובהפלגת המבחן הנוספת ב-26 בחודש הגיעה הספינה למהירות של 7 מייל לשעה ללא כל תקלות.
מילר, שלא השתתף בניסוי השני, סבר כי מנגנון ההנעה של גלגלי המשוטים באמצעות שרשרת וגלגל מחגר אינו אמין, ולאחר התייעצות עם ג'יימס ואט זנח את המיזם.
המנוע פורק והוחזר למפעלי קֶרוֹן, וסימינגטון שב לעבודתו בייעוץ הנדסי ובהתקנת מנועים במכרות בוונלוקהד.
ספינת הקיטור השימושית הראשונה בעולם
העניין של סימינגטון בהנעת כלי שיט על ידי מנוע קיטור לא פסק, אך רק ב-1800 נקרתה לו הזדמנות נוספת לממש את רעיונותיו.
תומאס, לורד דאנדס , איש אצולה ופוליטיקאי סקוטי, שהחזיק בנתח המניות הגדול ביותר של חברת תעלת פורת' אנד קלייד והיה מנהלה הראשי, הכיר את המיזם של מילר וסימינגטון; הוא פנה אל סימינגטון בהצעה לתכנן ספינת קיטור שתגרור את ארבות-המשא בתעלה במקום סוסי העבודה.
הספינה עצמה, שנקראה "שארלוט דאנדס" על שם בתו של לורד דאנדס, תוכננה כנראה על ידי קפטן ג'ון סכֶנק מן הצי המלכותי ונבנתה על ידי ג'ון הארט מגריינג'מאות'.
הניסויים נעשו בקֶרוֹן באוגוסט 1801, אך ביצועי הספינה היו בלתי מספקים, וסימינגטון החליט לבנות כלי שיט חדש ומשופר.
בניית הספינה השנייה, שנקראה גם היא "שארלוט דאנדס", מומנה על ידו ועל ידי חברת קֶרון.
"שארלוט דאנדס" השנייה הייתה בעלת גוף עץ ונבנתה על ידי ג'ון אלן מגריינג'מאות' בפירת' אוף פורת' מיולי עד ספטמבר 1802. אורכה 65 רגל, רוחבה 16 רגל ועומקה 8 רגל ( מטר).
גלגל המשוטות הותקן בתוך גומחה מוארכת באמצע חלקה האחורי, וההיגוי נעשה על ידי שני לוחות הגה.
מנוע הקיטור החדשני שלה תוכנן על ידי סימינגטון, ונבנה יחד עם דוד הקיטור והארובה על ידי חברת קֶרוֹן.
המנוע היה בעל צילינדר אחד אופקי, מסוג פעולה כפולה, כלומר הקיטור סופק לשני צדדי הבוכנה לסירוגין.
קוטר הצילינדר 22 אינץ', אורך המהלך 48 אינץ' ( מטר), וההספק הנומינלי 10 כוחות סוס.
החידוש במנוע, שסימינגטון רשם עליו פטנט ב-1801, היה באופן המרת התנועה הקווית של הבוכנה לתנועה סיבובית של החלק המונע, במקרה זה גלגל משוטות; הוא נבדל בכך שהעברת התנועה נעשתה בצורה ישירה, ללא תיווכה של קורה עילית, כנהוג אז בכל מנועי הקיטור.
קצה מוט הבוכנה במנועו של סימינגטון התחבר לראש צלב שנשען על גלגלון והחליק קדימה ואחורה לאורך מסילה על מסגרת המנוע; הטלטל שהתחבר לפין ראש הצלב סובב ארכובה על ציר גלגל המשוטות.
סידור זה הקטין במידה משמעותית את גובה המנוע ואת משקלו, תרם למהירות קצובה של גלגל המשוטות והיה יעיל יותר.
הפלגת הניסוי הראשונה נערכה ב-4 בינואר 1803 בתעלת פורת' אנד קלייד, ובמהלכה גררה "שארלוט דאנדס" ארבת משא מסטוקינגפילד אל פורט דאנדס לעיני קהל רב שנאסף על גדות התעלה.
לאחר שיפורים ושינויים נוספים יצאה "שארלוט דאנדס" ב-28 במרץ 1803 להפלגת המבחן השנייה, אליה הצטרפו לורד דאנדס וג'נטלמנים נוספים.
במהלך הניסוי גררה הספינה שתי ארבות-משא בנות 70 טון כל אחת – "אֶקטיב" ו"יוּפֶמיה" (Active, Euphemia) למול רוח נגדית ולמרחק של 19.5 מייל ב-6 שעות (מהירות 3.25 מייל לשעה = 5.2 קמ"ש), מלוא אורכה כמעט של תעלת פורת' אנד קלייד.
סימינגטון כתב לימים, כי אף כלי שיט אחר לא העז להפליג באותו יום בתעלה במעלה הרוח.
למרות התוצאות המוצלחות התנגדו בעלי המניות של חברת התעלה להפעלת "שארלוט דאנדס", מחשש שהגלים שיצר גלגל המשוטות שלה יהרסו את גדות התעלה והנזק שייגרם יהיה גדול מהתועלת.
וכאילו לא די בכך, דוכס ברידג'ווטר , הבעלים של תעלת ברידג'ווטר בצפון-מערב אנגליה , שהתעניין בעבודתו של סימינגטון ותכנן לבנות שמונה גוררות קיטור מסוגה של "שארלוט דאנדס" אם תוצאות הניסויים יעלו יפה, מת זמן קצר אחרי הפלגת המבחן השנייה.
סימינגטון לא יכול היה להמשיך ללא כל חסות פיננסית, ובלית ברירה פורקו מכונותיה של "שארלוט דאנדס" והיא הושבתה במפרצון בתעלה, שם שכבה נרקבת עד 1861, אז פורקה ונגרטה.
שארלוט סלוואי טבימסמס הוא פוליטיקאי מוונואטו, רואה חשבון לשעבר ויועץ פוליטי.
שארלוט נולד ב-1963 באי , ולמד לדבר צרפתית כנער.
הוא רכש את השכלתו במכללת בורייל, והמשיך במכללה הטכנית של בורייל כדי לקבל תעודה טכנית, ובהמשך למד גם בנומאה.
לשארלוט רקע נרחב במימון וחשבונאות.
הוא החל את הקריירה שלו כרואה חשבון בחברת החשמל UNELCO, ולאחר מכן כיהן בתפקידים ניהוליים במגזר הבנקאי ובחברות בבעלות המדינה.
הקריירה הפוליטית שלו החלה בתחילת שנות ה-90, עם מינויו לתפקיד מזכיר מועצת השרים, תפקיד בו כיהן כמעט שש שנים.
לאחר מכן שימש לזמן קצר כיועץ מדיני במשרדי ממשלה שונים בסוף שנות ה-90 עד תחילת שנות ה-2000. הוא כיהן בעבר בממשלת ונואטו בשלל תפקידים, ובין השאר היה שר המסחר והתעשייה, שר הקרקעות ומשאבי הטבע, שר החינוך, שר המשפטים, שר האוצר והניהול הכלכלי ושר הפנים.
הוא שימש גם כיו"ר ועדת החשבונות הציבוריים וכמנהיג האופוזיציה.
במקביל, הוא נבחר לפרלמנט של ונואטו מטעם אי הולדתו 6 פעמים בים השנים 2002 ל-2020.
ב-11 בפברואר 2016 נבחר לכהן כראש ממשלת ונואטו.
באוגוסט 2016 נבחר מחדש לתפקיד מנהיג ה-RMC.
בסוף נובמבר 2016 שרד הצעת אי אמון.
באוגוסט 2020, יחד עם כמה שרים לשעבר, הועמד לדין בבית המשפט העליון באשמת שוחד ושחיתות.
סלוואי הואשם גם בעדות שקר.
הוא עמד למשפט ב-23 בנובמבר 2020, והואשם ב-10 סעיפים של שוחד ושחיתות.
ב-8 בדצמבר זוכה מאשמת שוחד, ב-16 בדצמבר 2020 הורשע בעדות שקר ונידון למאסר על תנאי.
הוא קיבל חנינה מנשיא ונואטו, טאליס אובד מוזס, בספטמבר 2021, מה שהחזיר לו את האפשרות להתמודד למשרה ציבורית.
ב-6 באוקטובר 2023 נבחר סלוואי לראשות הממשלה שוב, לאחר הדחתו של סאטו קילמן בהצבעת אי אמון.
שארלמאן אזונגניטודה הוא כדורגלן בניני המשחק בעמדת הבלם בנבחרת בנין.
אזונגניטודה החל את הקריירה המקצוענית שלו במספר מועדונים בבנין, וב-10 באוגוסט 2022 חתם בעומאן מליגת העל העומאנית.
ב-17 ביוני 2024 חתם על חוזה לעונה אחת בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
הוא ערך שתי הופעות ליגה במדי המועדון, וב-29 בנובמבר שוחרר ממנו.
ב-9 בינואר 2025 חתם בהפועל עכו מהליגה הלאומית, במדיה ערך 14 הופעות ליגה.
ב-29 ביולי 2025 חתם באואולו מליגת העל הפינית עד לתום עונת .
אזונגניטודה נכלל בסגל נבחרת בנין לטורניר גביע אפריקה לאומות 2025, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
שארלוט סטינה הייתה קבוצת כדורסל אמריקאית ששיחקה בליגת ה-WNBA.
בסיום העונה היא הגיעה לפלייאוף.
גם בעונת 1998 ב-WNBA היא שיחקה בחצי הגמר והפסידה לאלופה.
בשנת 2001 הקבוצה ניצחה באליפות הבית והפסידה בגמר הליגה.
עונת 2003 הייתה העונה האחרונה בה קבוצה העפילה לפייאוף.
אחרי עונת 2003 הקבוצה שינתה את צבעי התלבושת אך למרות השמועות נותרה עם אותו שם.
לקראת עונת 2006 קבוצה עברה לשחק בספקטרום סנטר ועונה הייתה מוצלחת יחסית.
בדצמבר 2006 בעלי הקבוצה הכריזו על רצונם למכור את הזיכיון.
קבוצת משקיעים מקנזס סיטי נכנסו לדיונים בנושא והם הופסקו בינואר 2007. הקבוצה הפסיקה להתקיים ושחקניות פוזרו בין הקבוצות השונות.
אנדריאה סטינסון ודון סטיילי היו הכוכבות של הקבוצה.
אן דונובן הייתה מאמנת בעונות 2001-2002, מאגסי בוגס משנת 2005.
שארם א-שייח' היא עיר מצרית בדרום חצי-האי סיני, לחוף מפרץ אילת.
בימי השלטון הישראלי היה במקום יישוב ישראלי בשם אופירה.
שארם א-שייח' שוכנת סמוך למצרי טיראן, ולכן הייתה חלק מנושא חסימתם שהוביל לפרוץ מלחמת ששת הימים.
נשיא מצרים מחזיק ארמון בעיר, ומדי פעם הוא מארח בו מנהיגים זרים וועידות בין לאומיות (כגון הוועידה נגד הטרור ב-1996).
בעבר הייתה שארם א-שייח' כפר דייגים, מאוחר יותר הייתה לנמל חשוב ולבסיס של הצי המצרי.
המקום נכבש על ידי צה"ל בנובמבר 1956, במסגרת מבצע קדש.
עם נסיגת צה"ל מחצי האי סיני בינואר 1957 הוחזרה גם שארם א-שייח' לשליטת מצרים.
המקום נכבש שנית על ידי צה"ל בשנת 1967, במסגרת מלחמת ששת הימים.
ראשון הגיע למקום כוח של חיל הים הישראלי, שיצא מאילת בפיקודו של אל"ם אברהם בוצר, והשתלט על שארם א-שייח' ללא קרב, לאחר שהמקום ננטש על ידי המצרים.
בימי השלטון הישראלי כללה שארם א-שייח' רצועת החוף מראס נצרני בצפון עד ראס מוחמד בדרום.
במקום הוקמו בסיסי צה"ל אחדים: שדה אופיר - בסיס חיל האוויר הישראלי (כנף 29), ששימש גם כשדה תעופה אזרחי, בסיס חיל הים הישראלי שכלל יחידה של שייטת 13, וכן יישוב בשם אופירה.
על אחיזת צה"ל במקום אמר שר הביטחון, משה דיין, "טוב שארם א-שייח' בלי שלום מאשר שלום בלי שארם א-שייח'".
במלחמת יום הכיפורים נמנה אזור שארם א-שייח' עם הראשונים שהותקפו על ידי המצרים.
מיד עם פרוץ המלחמה (יום שבת, 6 באוקטובר, בשעה 2 בצהריים) נערך בזירת שארם א-שייח' קרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים.
בהמשך אותו יום הותקפה יב"א 528 שבהר צפרא.
מבצע יונתן לחילוץ בני הערובה שנחטפו לאנטבה החל ב-3 ביולי 1976 עם המראתם משארם א-שייח' של ארבעה מטוסי הרקולס של חיל האוויר שהובילו את כוח החילוץ ונועדו להוביל חזרה את החטופים.
ב-25 באפריל 1982, במסגרת השלב האחרון של הנסיגה מסיני, על פי הסכם השלום עם מצרים, הוחזרה שארם א-שייח' לשליטת מצרים.
להבדיל מיישובי חבל ימית, יישובי מפרץ אילת ובכללם אופירה לא נהרסו לקראת הנסיגה, והבתים ותשתיות היישוב נרכשו על ידי המצרים.
אחרי הנסיגה היישוב הנטוש יושב מחדש, והורחב לממדי העיר הנוכחית.
העיר סבלה מספר אסונות בשנים האחרונות.
ב-3 בינואר 2004 התרסק מטוס לים סוף זמן קצר לאחר המראתו מנמל התעופה של שארם א-שייח'.
בהתרסקות זו נהרגו 135 נוסעי המטוס ו-13 אנשי הצוות.
ב-23 ביולי 2005 נערכה בשארם א-שייח' מתקפת טרור שבמהלכה התפוצצו שתי מכוניות תופת ומזוודת נפץ.
במתקפת טרור זו נמנו כ-90 הרוגים וכ-200 פצועים ובהם ישראלים.
ב-31 באוקטובר 2015 התרסק בסיני מטוס של חברת תעופה רוסית כחצי שעה לאחר שהמריא משארם א-שייח' בדרכו לסנקט פטרבורג, ככל הנראה כתוצאה מפצצה שהוטמנה בתא המטען.
בפיגוע טרור זה נהרגו 217 נוסעים ו-7 אנשי צוות המטוס.
ב-2021 השלימו המצרים הקמת גדר באורך 43 ק"מ שמקיפה את כל שארם א-שייח'.
שארם א-שייח' ממוקמת בקצהו הדרומי של חצי האי סיני, בסמיכות למצרי טיראן, ולראס מוחמד.
היא מהווה גם את הכניסה הראשית למפרץ אילת המכונה מחוץ לישראל "מפרץ עקבה", כאשר בשלוחה הדרומית במפרץ אילת, נמצא מפרץ סואץ המהווה גם המשך דרומה של הים האדום.
מצפון לעיר נמצאות נבק, וראס נצרני, ומדרום נמצאת ראס מוחמד.
בשארם א שייח' שורר אקלים מדברי חם ויבש מאוד, עם קיצים חמים מאוד ולחים יחסית למפרץ אילת (אם כי עדיין יבשים), חורפים נעימים עם לילות קרירים מאוד, ושמש רבה כמעט בכל השנה.
הגשם מועט ביותר ונדיר, אך יכול להיות חזק בעיקר בסתיו או באביב, תחת השפעת אפיק ים סוף, היכול להביא לסופות רעמים ושיטפונות באזור העיר.
גשם קל יכול לרדת גם בחורף, אך הוא נדיר.
הטמפרטורה הממוצעת ביום בחודש אוגוסט עומדת על 37.5 מעלות צלזיוס, ובחודש ינואר על 21.7 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 7 מילימטרים בלבד, אחת מהערים היבשות בעולם.
שארם א-שייח' מהווה כיום מוקד משיכה לתיירים מכל העולם, במיוחד מאירופה.
כבר בתקופת השליטה הישראלית נבנו במפרץ נעמה, הסמוך לעיר, מלון ואכסניה והוקמה טיילת.
מאז הנסיגה הישראלית וחזרתה של העיר לשליטה מצרית, הושקע רבות בפיתוח העיר כמרכז תיירות.
כיום קיימים בשארם א-שייח' עשרות בתי מלון ברמות שונות וכן מרכזי קניות תרבות ובילוי רבים המתפרסים על רצועת חוף של כעשרים קילומטר.
בנוסף, שארם א-שייח' מהווה מוקד מדיני במצרים, ורבים מן האירועים המדיניים שעורך המשטר המצרי נערכים בה.
שארם א-שייח' זוכה גם לתיירות ישראלית דרך המעבר היבשתי בטאבה, בהיותה מרוחקת ממנו בכ-200 קילומטרים בלבד.
זהו יעד שני לקווי הטיסות הישירות בין ישראל ומצרים וזמן הטיסה המוערך הוא כשעה.
הטיסות הישירות נפתחו ב-17 באפריל 2022. נמל התעופה הבינלאומי שארם א-שייח' משמש כנמל התעופה הבינלאומי השלישי בגודלו במצרים, לאחר קהיר וע'רדקה.
נמל התעופה קולט בעיקר טיסות מאירופה, וגם טיסות ממגוון יעדים בתוך מצרים, כגון קהיר.
בנמל התעופה יש שני טרמינלים, וטרמינל שלישי נמצא בתכנון ובהקמה.
הטרמינל הראשון משמש לטיסות בינלאומיות הכוללות גם טיסות צ'ארטר וטיסות לואו קוסט, הטרמינל השני משמש לטיסות פנים בתוך מצרים, והטרמינל השלישי שייבנה בקרוב ישרת את שני סוגי הטיסות.
הטרמינל נמצא בצד הדרומי של נמל התעופה בסמיכות לרחוב אל-סלאם, בטרמינלים אין גשרי העלייה למטוסים, והתנועה של הנוסעים מהטרמינלים לכיוון המטוסים ולהפך, מבוצעת באמצעות אוטובוסים או בהליכה רגלית, מפני שבטרמינלים רחבות חניה למטוסים, מקבילות זו לזו בכיוון מזרח ומערב.
לשארם א-שייח' ניתן להגיע גם דרך הכביש הראשי שמקשר את כל רצועת החוף של חצי האי, מטאבה בצפון, ועד לעיר שארם א-שייח' בדרום.
שטרנג' או צ'אטראנג בשמו הפרסי המקורי (שמו התחלף כאשר הוא הגיע לעולם הערבי), הוא משחק פרסי עתיק שהוא וריאציה של צ'טורנגה ועליו מבוסס המשחק הידוע "שחמט".
כמו בשחמט, גם בו המטרה היא לגרום למלך להיות במצב בו הוא בסכנת שבייה ואינו יכול לצאת ממצב זה (מט).
החוקים זהים לגמרי לחוקי השחמט, למעט כמה הבדלים:
אין לרגליים את האפשרות לנוע שני צעדים בתור הראשון או לבצע "הכאה דרך הילוכו", וכאשר הם מגיעים לשורה האחרונה הם מוכתרים למלכה .
לרץ קוראים פֿיל (בעל אותה משמעות כמו בעברית ובערבית), ותנועתו שונה: הוא זז שתי משבצות באלכסון ומדלג מעל הכלי שנמצא בינו לבין היעד שלו תוך כדי כך.
למלכה קוראים פֶרְז (מהמילה הפרסית "פארזין", שר), וביכולתה לזוז רק צעד אחד באלכסון.
מצב בו היריב אינו יכול לעשות מהלך חוקי בתורו (פט) הוא הפסד לשחקן זה.
אם לשחקן נשאר רק המלך על הלוח ואין ביכולתו לשבות את הכלי האחרון של יריבו (למעט המלך) בלי להיכנס למצב של איום, השחקן מפסיד.
אם הוא יכול לשבות את הכלי האחרון של היריב, זהו תיקו.
שב"י - "שחרור בעלי חיים ישראל" היא עמותה ישראלית הפועלת לקידום ההכרה בזכויות בעלי החיים ולשינוי היחס כלפיהם.
העמותה נוסדה בשנת 2005 על ידי מספר פעילים שפרשו מעמותת אנימלס עקב מחלוקות על דרכי הפעולה.
לפי עקרונות העמותה, לבעלי החיים, מתוקף היותם יצורים המסוגלים לחוש, יש זכויות בסיסיות שאסור להפר, כמו הזכות לחיות והזכות לחיות ללא שעבוד וסבל.
לפיכך, טבעונות היא בסיס הכרחי להגשמת רעיון זה.
פעילות העמותה מתרכזת בהגברת מודעות הציבור לתנאי הגידול של בעלי חיים במשקים המתועשים, בתעשיית הביגוד ובתעשיית הבידור על מנת להוביל לשינוי בתפיסה המוסרית כלפיהם, ולהימנעות מצריכת מוצרים ושירותים הכרוכים בסבל בעלי חיים.
פעולות העמותה כוללות הפעלת דוכני הסברה ברחבי הארץ, הרצאות בבתי ספר, הפגנות ומיצגים.
בספטמבר 2011, השיקה עמותת שב"י את האתר 'מבשלים מחוץ לקופסה' - תוכנית בישול אינטרנטית ללא מזון מן החי.
בשנים 2013–2014, הפיקה בשיתוף עמותת אנימלס את מיצג 'היום הבינלאומי להזדהות עם חיות המשקים', אותו כונן פעיל זכויות בעלי החיים, אלכס הרשאפט, בשנת 1983. הפעילות בעמותה נעשית בהתנדבות מלאה מתוך הזדהות אידאולוגית עם רעיונות העמותה.
שארפ (SHARP) הוא תאגיד יפני המייצר מוצרי חשמל ואלקטרוניקה בידורית, לשוק הפרטי והתעשייתי.
החברה החלה את דרכה בשנת 1912, עם המוצר הראשון שלה שהיה עט שנשא את שם החברה.
בין המוצרים הבולטים של החברה בעשור הראשון של המאה ה-21 ניתן למנות מסכי LCD, מקררים, מצלמות וידאו מסדרת "ויוקום" (שהיו הראשונות שהשתמשו במסכי LCD צבעוניים בעלי רזולוציה גבוהה), מכשירי מיקרוגל וטיהור אוויר, מערכות קולנוע ביתיות, נגני Blu-ray, מסכי מגע, צגים אלחוטיים, רכבי שטח סולאריים, צגי LCD מקצועיים לשימושים מיוחדים, ועוד.
החברה חתמה הסכם הפצה ליצור מסכי LCD עבור חברת Pioneer שבמסגרתו יתאפשר שיתוף פעולה בין החברות, בכל מה שנוגע לשיתוף פעולה בין שתיהן בפסי הייצור, ושימוש טכנולוגי.
דוגמה לשיתוף פעולה זה נראה לראשונה בשנת 2008 כאשר החברות הציגו את מסך ה-LCD מסדרת SX.
בדירוג ה-Global 500 של המגזין פורצ'ן לשנת 2011, מוקמה שארפ במקום ה-253. בשנת 2012 צברה החברה הפסדים גדולים שהציבו סימן שאלה על יכולתה של החברה לשרוד.
בישראל נציגת החברה והיבואנית הבלעדית היא חברת ראלקו.
שאשי קאפור (בהינדי: शशि कपूर;; נולד כבלביר ראג', 18 במרץ 1938 – 4 בדצמבר 2017) היה מפיק, במאי ואחד מהשחקנים הבולטים של בוליווד.
עיקר פעילותו הייתה בשנות השישים, השבעים והשמונים של המאה העשרים.
שאשי קאפור הוא בן למשפחת קאפור, אחת המשפחות המשפיעות בבוליווד.
בנם של רמסארני (ראמה) דווי ופרטהוויראג' קאפור (Prithviraj Kapoor), שהיה שחקן ידוע אף הוא ואחיהם הצעיר של ראג' קאפור ושאמי קאפור, שחקנים בוליוודיים מצליחים.
ראג' קאפור, אחיו, נחשב לאחד מבכירי השחקנים, המפיקים והבמאים בבוליווד.
זוכה פרס פילמפייר (האוסקר ההודי) לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1976.
שאשי קאפור החל לשחק בסרטים מגיל צעיר, כבר בשנות ה-40 של המאה ה-20. הסרטים המוקדמים בהם שיחק, בהם Aag (שפירושו "אש") מ-1948 בתפקיד קבאל הצעיר והנווד מ-1951 בו שיחק כראג' הצעיר היו סרטים שביים אחיו הבכור, ראג' קאפור.
אך בהמשך דרכו שיחק במגוון רחב מאוד של סרטים, בחלקם לצד אמיטב באצ'אן, שאף הוא נחשב לאחד השחקנים המצליחים בהודו.
קאפור שיחק ביותר מ-100 סרטים.
בין הבולטים שבהם היו Dharmputra בו שיחק בתפקיד דיליפ ראי, שסימן את הדרך להפיכתו לשחקן מוביל בעל תפקיד ראשי בסרטים, Waqt מ-1965, Aa Gale Lag Jaa (שתורגם לעיתים בעברית ל"חבק אותי, בני") מ-1973, Deewaar מ-1975, Kabhi Kabhie מ-1976, Satyam Shivam Sundaram מ-1978, Shaan מ-1982 ו-Namak Halaal מ-1982.
קאפור הוא שחקן בינלאומי מוכר ולא רק בשל סרטיו הבוליוודיים.
הוא שיחק במספר הפקות של מרצ'נט אייבורי כמו Shakespeare Wallah מ-1965, Bombay Talkie מ-1970 ו-Heat and Dust מ-1983 (בעברית הסרט תורגם לחום ואבק או אבק לוהט).
בשלוש הפקות אלו הופיעה גם ג'ניפר קנדל, אשתו של קאפור.
בנוסף, הוא הופיע בסרטים נוספים בשפה האנגלית, ביניהם: "Pretty Polly" מ-1967, "סידהרתא" מ-1972, בסרטו של הבמאי הבריטי סטיבן פרירס "סמי ורוזי עושים את זה" מ-1987, בסרט "מסתרי הודו" משנת 1988 לצד פירס ברוסנן,
הסרט האחרון שבו הופיע קאפור הוא הסרט האמריקאי "רחובות צדדיים" מ-1998. בסרט Jinnah ("ג'ינה"), שעסק במי שנחשב לאבי האומה בפקיסטן, מוחמד עלי ג'ינה, אף הוא מ-1998, השתתף קאפור כמספר.
במהלך הקריירה שלו זכה קאפור במספר פרסים על הישגיו הקולנועיים.
בין השאר הוא זכה בפרס פילמפייר, אחד מטקסי הפרסים הוותיקים של תעשיית הקולנוע ההודית, לשחקן המשנה הטוב ביותר ב-1976 עבור הסרט Deewaar.
הוא זכה בפרס הסרט הטוב ביותר ב-1980 וב-1982 עבור הסרטים Junoon ו-Kalyug שהופקו דרך חברת ההפקות שלו, Film Valas.
ב-1986 קאפור זכה בפרס לוטוס הכסף לשחקן הטוב ביותר עבור הסרט New Delhi Times בטקס פרסי הקולנוע ההודי (National Film Awards).
לראשונה הוא זכה ב-1966 עבור הסרט Jab Jab Phool Khile ובפעם השנייה ב-1989 עבור New Delhi Times.
ב-2009 זכה קאפור, לצד המה מליני, בפרס על מפעל חיים (Lifetime Achievement Award) בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של פונה.
ב-2010, זכה בפרס מפעל חיים (Filmfare Lifetime Achievement Award) בטקס פרסי פילמפייר (הנחשב לאוסקר ההודי).
קאפור נישא לשחקנית האנגליה ג'ניפר קנדל (Jennifer Kendal) ב-1958 וממנה התאלמן ב-1984 עקב מחלת הסרטן בה לקתה.
לשניים נולדו שלושה ילדים: קאראן, קונאל וסאנג'נה.
שארקו-מארי-טות (מכונה גם CMT, באנגלית: Charcot–Marie–Tooth disease, או אטרופיה שרירית פרונאלית) היא מחלה גנטית שקשורה למערכת העצבים ההיקפית.
המחלה מאופיינת ב, כלומר מחלה מפושטת של מערכת העצבים ההיקפית, שמתבטאת באיבוד של יכולת ההפעלה של שרירים בגפיים ובפגיעה בתחושה באזורים אלה.
הפגיעה היא בעיקר ביכולת לקבל ולשלוח מידע לרגליים, אולם גם לזרועות ולידיים בשלבים מתקדמים של המחלה.
מחלה זו היא אחת מהמחלות הנוירולוגיות התורשתיות הנפוצות ביותר, כיום, כ-3 מיליון אנשים מאובחנים עם CMT, ברחבי העולם, כאשר היחס הוא חולה אחד בכל 2500 אנשים.
לרוב, המחלה מופיעה כבר בילדות, אולם היא יכולה להופיע גם בגיל מבוגר יותר, והיא מופיעה יותר אצל גברים מאשר אצל נשים.
נכון להיום (2025), מחלה זו אינה ניתנת לריפוי.
התסמינים הראשונים מופיעים לרוב בגיל הילדות או בגיל ההתבגרות, אך לעיתים גם בגיל מבוגר.
חולשת שרירים, במיוחד בשרירי הרגליים והידיים
ירידה בתחושת מגע, כאב או טמפרטורה בגפיים
נפילה של כף הרגל (drop foot)
עיוותים בכף הרגל כמו אצבעות פטיש (hammertoes) או קשת גבוהה
קושי בהליכה, שיווי משקל או שימוש בידיים
התכווצויות שרירים או כאב עצבי
המחלה מתקדמת באיטיות, ובמקרים קשים עלולה להוביל לפגיעה ביכולת התנועה או לנכות.
בשנת 1889, אישש יוהאן הופמן את ההשערה שמדובר במחלה של מערכת העצבים ההיקפית.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, התגלתה ההעברה האיטית של האותות בעצבים, ורק בשנות ה-70, מצאו שיש הבדלים בתוך חולי המחלה מבחינת מקור המחלה.
CMT היא מחלה תורשתית ונגרמת ממוטציות בלמעלה ממאה גנים.
הורשה אוטוזומלית דומיננטית (כמו CMT1 ו־CMT2)
הורשה בתאחיזה לכרומוזום X (CMTX)
CMT1 – דמיאליניזציה (פגיעה במעטפת המיאלין של העצב).
הסוג השכיח ביותר הוא CMT1A, הנגרם על ידי שכפול של הגן PMP22.
CMT2 – פגיעה באקסון (חלק העצב שמעביר אותות).
CMTX – בתאחיזה ל־X, כולל פגיעה בגן GJB1 (connexin 32).
CMT4 – צורה נדירה יחסית, עם הורשה רצסיבית.
המחלה נגרמת ממוטציה המשנה את מבנה החלבונים שבעצבים (nerves).
ברוב החולים, מעטפת המיאלין סביב האקסונים, שעוזרת בהעברת אותות חשמליים בעצבים, פגומה.
בעוד שהבעיה אצל חולים האחרים היא פגם גנטי באקסונים עצמם.
נהוג לחלק את המחלה ל-2 סוגים, על פי אופייה ומקורה, CMT1 ו-CMT2. אצל הלוקים ב-CMT1, שהם למעלה למעלה מ-80% מהחולים נגרמת מייצור לא תקין של מיאלין.
אצל שאר החולים, הלוקים ב-CMT2, הבעיה נובעת מייצור לא תקין של האקסון.
יש 40 גנים שנמצאו כקשורים למחלה.
גם את ה-CMT1, נהוג לחלק לכמה סוגים, על פי מקור הבעיה.
אצל לוקים ב-CMT1A, שהם בין 70 ל-80 אחוזים מהחולים הלוקים ב-CMT1, המחלה נובעת משכפול של אזור גדול בכרומוזום 17, באזור שכולל גם את חלבון PMP22, שמשפיע על ייצור של המיאלין.
פגיעה בחלבון זה גורמת לייצור יתר של אחד מהחלבונים, שמרכיבים את מעטפת המיאלין, ולפגיעה במבנה ובתפקוד המעטפת.
הדבר גורם להובלה איטית של האותות מהמוח אל הגפיים ומהגפיים למוח.
בחולים אלה הגן הוא דומיננטי.
אצל חולים אחרים (כ-5%–10% מהחולים הלוקים ב-CMT1), שלוקים ב-CMT1B, המחלה נובעת ממוטציה בגן שנמצא בכרומוזום 1. פגיעה בגן זה פוגעת בחלבון העיקרי שמייצר את מבנה המיאלין במערכת העצבים ההיקפית, P0 (מכונה גם PZ או protein zero).
הפגיעה גורמת ליצירת מבנה לא תקין של מיאלין, שגורם לחוסר תפקודו של המיאלין כמבודד, וגם כך נגרמת הובלה לא תקינה של האותות החשמליים מהמוח אל הגפיים ולהפך, ואיבוד של חלק מהאותות בדרך.
בדיקת הולכת עצב (NCS) ואלקטרומיוגרפיה (EMG)
ביופסיה של עצב (במקרים נדירים)
האבחנה מבדלת כוללת מחלות נוירופתיות אחרות כמו נוירופתיה סוכרתית.
אין כיום ריפוי למחלה, אך ניתן להקל על הסימפטומים באמצעות:
פיזיותרפיה לחיזוק השרירים ושמירה על תפקוד
סדים, נעליים אורתופדיות, ועזרים להליכה
תרופות לשיכוך כאבים נוירופתיים (למשל גאבאפנטין)
טיפול תעסוקתי לשמירה על עצמאות
רוב החולים שומרים על תוחלת חיים תקינה, אך איכות החיים עלולה להיפגע.
פגיעה בריאות (במקרים קשים במיוחד)
שארקס דאנטיב היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר אנטיב.
הקבוצה הוקמה בשנת 1933 והייתה גורם משמעותי בצמרת בשנים 1950-1960 ובשנת 1970, בה זכתה באליפות הראשונה שלה, כשהשחקנים הבוטים היו: ז'אן קלוד בונאטו, דן רודריגז וז'אק קשמיר.
בהמשך נשרה לליגה השנייה וחזרה.
בתחילת שנות ה-80, הקבוצה סבלה ממספר עונות מאכזבות, אך השתפרה לאורך העשור, ובסופו של דבר זכתה בתואר האליפות השני שלה בשנת 1991. בתחילת שנות התשעים הקבוצה סיימה בצמרת הגבוהה דרך קבע ונאבקה על האליפות לצד קבוצות כמו לימוז' ופו אורטז.
בשנת 1995 זכתה הקבוצה בתואר האליפות השלישי שלה.
לאחר מכן נקלעה לבעיות כלכליות.
בשנת 2002, למרות שסיימה במקום ה-14 ונשארה מעשית בליגה, הורדה הקבוצה לליגה השנייה מסיבת חוסר ערבויות כספיות.
ובסיום עונת 2006/07 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע הצרפתי, ובנוסף ירדה הקבוצה עד לליגה השלישית וחזרה לאחר שנה לליגה השנייה.
בתחילת עונת 2012/13 השתנה סימלה ושמה של הקבוצה ל"שארקס דאנטיב" (כרישי אנטיב).
בסיום העונה העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה, לאחר שסיימה במקום החמישי והגיעה עד לגמר הפלייאוף, בו ניצחה את קבוצת שאלון-ריימס 0-2 בסיכום שני מפגשים.
בסיום עונה אחת ירדה הקבוצה לליגה השנייה מהמקום ה-15.
במסגרת האירופאית שיחקה הקבוצה בגביע קוראץ' בשנות ה-80 ובשנות ה-90, מלבד עונות 1991/92, 1994/95 שבהן שיחקה בגביע אירופה לאלופות.
בשנת 2009 נהרס ההיכל הביתי הוותיק ז'אן בונוז, ובמקומו נבנה האזור ארנה.
היכל מודרני עם דגש אקולוגי וידידותי לסביבה המכיל 5,249 מקומות ישיבה, שייפתח באמצע חודש אוגוסט 2013. בזמן הבניה אירחה הקבוצה באופן זמני באולם סלוס סנטוני הקטן יחסית עם 1,300 מקומות ישיבה.
שארמל סאליבן-האפמן , הידועה יותר בשם הבמה שלה, שארמל היא מתאבקת עבר אמריקאית.
שארמל היא הבוגרת של ספלמן קולג' באטלנטה, ג'ורג'יה ובשנת 1991 הוכתרה כמיס בלאק אמריקה.
סאליבן הצטרפה לארגון World Championship Wrestling בחודש דצמבר של שנת 1998 בשם "סטורם" כאחת מנערות הריקוד שנקראו באותה תקופה "נערות נייטרו".
כשהנערות החלו להיות יותר מעורבות בעלילות של הארגון, היא שימשה כמלווה לזירה של המתאבק בשם "האמן" והיא נודעה בשם "פייסלי".
כפייסלי היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בזירה כשהיא מנצחת את טמי לין סיטץ' ב-26 באפריל 2000 במסגרת התוכנית המשנית של הארגון בשם Thunder (בעברית: רעם).
לאחר פיטוריו של "האמן", היא שימשה כמלווה לזירה של קווי ווי.
בשנת 2001 לפני ש-WCW נרכשה על ידי ארגון ה-WWF, סאליבן שוחררה מהחוזה שלה והוחתמה לחוזה פיתוח אצל ה-WWF במטרה להפוך אותה למתאבקת במשרה מלאה ולהשתמש בה כמראיינת מאחורי הקלעים.
את תחילת קריירת האימון שלה החלה בארגון Ohio Valley Wrestling (בקיצור: OVW, שהוכר כארגון הבת של ה-WWF) ושימשה כמלווה לזירה של אדג' וכריסטיאן תחת השם "אחות שארמל".
האימון שלה נקטע בעקבות פציעה, מה שגרם לה בעצם לפרוש מקריירה בזירה.
בנובמבר 2001 סאליבן תיפקדה כמראיינת מאחורי הקלעים בתוכנית סמאקדאון, אך הפסיקה להופיע ולמעשה פרשה מקריירה בהיאבקות כמעט שנה לאחר מכן.
סאליבן חזרה בשנת 2005 כמלווה לזירה של בעלה במציאות, בוקר טי.
ביחד השניים היו מעורבים בפיוד נגד קורט אנגל.
במשך הזמן שארמל הפכה לדמות הרעה והשנואה על הקהל כשהיא החלה להפריע בקרבות של בוקר מבלי כוונתו וידיעתו.
ההתערבות שלה גרמה לזכייה של בעלה באליפות ארצות הברית מכריס בנואה, מה שגרם גם לבוקר טי להפוך לדמות הרעה ולאחר מכן הוא התוודה על כך שזה היה התכנון שלו בכל הזמן הזה.
שארמל ובוקר טי פתחו בפיוד נגד הבוגימן (שדמותו נודעה כדמות האוכלת תולעים) ובמהלך קרב בין בוקר לבוגימן באירוע רסלמניה 22, הבוגימן ניסה לנשק את שארמל כשתכולת פיו מלאה בתולעים.
לאחר ניצחונו של בוקר טי בטורניר המסורתי, מלך הזירה, דמותו נודעה בשם "המלך בוקר" ודמותה של שארמל כ"מלכה שארמל".
כחלק מדמויותיהן, הצמד החלו לדבר במבטא בריטי מזויף וטיפחו תכונות שחצניות ומתנשאות מעל אחרים.
ב-11 ביוני השניים הועברו כחלק מתהליך הדראפט לתוכנית Raw, אך הם ביקשו יותר זמן מסך ועלילות שונות ובחודש אוקטובר של שנת 2007 שארמל ובוקר ביקשו להשתחרר מהחוזה שלהם וקיבלו את מבוקשם.
שארמל ערכה הופעה נוספת בארגון במסגרת טקס היכל התהילה של שנת 2013 כשצפתה בבעלה בוקר נכנס אל היכל התהילה.
שארמל ערכה את הופעת הבכורה שלה באירוע "בראשית" של הארגון Total Nonstop Action (בקיצור: TNA) שנערך ב-11 בנובמבר 2007 במהלך קרב על אליפות העולם של הארגון כאשר היא תוקפת את קרן אנגל (אשתו לשעבר במציאות של קורט).
באירוע "ההחלטה הסופית" שנערך בתחילת חודש ינואר של שנת 2008 שארמל ובוקר טי נלחמו בקרב זוגות מעורב נגד רוברט רוד ומיס ברוקס וניצחו לאחר הצמדה של שארמל על ברוקס.
לאחר מכן נעדרה שארמל מפעילות ושבה באירוע דסטיניישן X לאחר הקרב של בוקר ורוד.
באירוע לוקדאון, שנערך ב-13 באפריל שארמל ובוקר ניצחו את רוברט רוד ופייטון בנקס.
שארמל הייתה חסרת פעילות בעקבות הפיכת דמותו של בוקר לדמות הרעה, אך שבה באירוע "דרך הניצחון" במהלך הקרב המרכזי בין בעלה לסמואה ג'ו.
באוקטובר 2008 השניים הצטרפו לקבוצת Main Event Mafia.
באירוע "ההחלטה הסופית" שארמל והביוטיפול פיפל הפסידו ל-ODB, טיילור ויילד ורוקסי.
באירוע "דרך הניצחון" 2009 הפסידה שארמל לג'נה מורסקה לאחר עזרה מאווסום קונג.
לאחר מכן היא ביחד עם טרייסי ברוקס התחרו בטורניר על אליפות הזוגות של הנשים כדי לייצג את קבוצתן, אך הפסידו כבר בסיבוב הראשון לאווסום קונג וראישה סעיד.
באירוע "הדרך לתהילה" שארמל ובוקר טי ערכו את הופעתן האחרונה ולאחר מכן עזבו את הארגון.
לסאליבן בן חורג בשם ברנדון מנישואיה הראשונים.
היא ובוקר החלו להפגש בזמן ששניהם עבדו תחת הארגון WCW.
השניים התחתנו בפברואר 2005 ולהם שלושה ילדים, ששני הראשונים הם תאומים, בן ובת, שנולדו ב-5 באוגוסט 2010.
הקרב הגרוע ביותר לשנת 2009 - נגד ג'נה מורסקה באירוע ויקטורי רוד
שאשקה (בהונגרית: Sáska) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בשאשקה מספר התושבים נמצא בירידה.
בשאשקה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
האי שארקו או ארץ שארקו הוא אי בים בלינגסהאוזן בסמוך לארץ פאלמר שבאנטארקטיקה.
האי נחשב חלק מהאזור המוגן במסגרת האמנה האנטארקטית.
האי ממוקם 102 קילומטרים ממערב לאי אלכסנדר, ו-57 קילומטרים צפונית לאי לאטאדי.
אורכו של האי 56 קילומטרים; ורוחבו 46 קילומטרים.
האי מכוסה ברובו קרח, למעט מספר הרים בולטים המתנשאים מעל החוף הצפוני של האי.
הנקודה הצפונית ביותר של האי היא כף בירד.
שיא גובהו של האי - 600 מטרים מעל פני הים (בהר מוניק).
האי צולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית ב-8 בפברואר 1947, במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
האי צולם מהאוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון (RARE), בפיקודו של פין רון ב-21 בנובמבר 1947.
הראשונים שנחתו לחוף האי היו משלחתו של פין רון, ב-21 בנובמבר 1947.
האי מופה לראשונה בשנת 1957 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי האוויר.
צוותו של שארקו התעקש שקראו לאזור שהתגלה "ארץ שארקו" (בעת גילויו, לא ידוע כי מדובר באי).
שארקו הסכים לכך, מתון כוונה ברורה לקרוא לאי על שם אביו - ז'אן-מרטן שארקו, רופא צרפתי מפורסם(ולא על שמו שלו).
גשר הקרח שחיבר את מדף הקרח וילקינס עם חוף אנטארקטיקה ועם האי שארקו, היה גשר קרח שאורכו 40 קילומטרים, ורוחבו כ-500 מטרים (בנקודה הצרה ביותר).
באפריל 2009 נשבר מגשר הקרח אזור שאורכו 30 קיומטרים ורוחבו 2.4 קילומטרים.
בעקבות שבר זה קרס במהירות הגשר כולו, ונהפך למאות קרחונים צפים.
שארקרסטור (בהונגרית: Sárkeresztúr) הוא כפר במחוז פייר, בנפת שארבוגארד.
גבול הכפר הוא החלק של מזפלד במחוז פייר, לאורך נחל השארביז.
מבחינת הטופוגרפיה, האזור מתנשא מעט ממזרח לעמק הנחל.
העלייה דמוית המדרון נמשכת עד לגבול שארושד.
כאן שוכנת הגבעה המפרידה בין גבול הכפר לבין שארושד.
הנקודה הנמוכה ביותר של הגבול היא 95 מטר.
החלק הסמוך לתעלת נאדור הוא ביצתי למדי, כך שהאדמות כאן עקרות בשנים גשומות.
האזורים הפנימיים בכפר גם הם נמוכים יחסית, עם גבהים של 97–102 מטרים בלבד מעל פני הים.
בכביש מסקשפהרוואר, שארבוגארד וסקסארד ניתן להגיע ליישוב על הכביש הראשי 63 ומכיוון אדוני פוסטהסבולץ' ומקאלוז בכביש 6209.
ניתן להגיע אליו ברכבת בקו הרכבת MÁV סקשפהרוואר-שארבוגארד.
לכפר תחנת רכבת משלו (תחנת שארקרסטור)
אחד הכבישים הרומים הראשיים ההובילו מגורסיום (Gorsium) כיום הכפר טאץ ליישוב סופיאנה (Sopianae) כיום העיר הגדולה פץ' עבר דרך הכפר.
קטע ממנו נראה במבט מהאוויר בגבול הכפר.
באזור הכפר, בסביבת גבעת בית הקברות וברחוב אורג, נמצאו כלים אופייניים לאוכלוסיית הילידים הקלטית המקומית, ובגבעת בית העלמין נמצאו גם קברים.
בשארקרסטור התמזגו הדרך הצבאית של פהרוואר ומה שכונה ה"דרך הגדולה".
בתקופת שלטונו של לסלו הרביעי, מלך הונגריה, סייסי המלך של שארושד התדיינו עם סייסי ואשארד בענייני קרקעות.
לבסוף אזרחי סקשפהרוואר השיגו קרקעות אלה לעצמם.
שמו של הכפר מופיע בגרסאות הבאות: בשנת 1405 Kerezthwr, ואחר כך לאורך המאה ה-15 ובתחילת המאה ה-16 יש כמה גרסאות: Kereztur, Kerezthur, Keresthur, Kerezthwr.השם מופיע לראשונה במקורות בשנת 1351 בין הבעלים מימי הביניים היו גם אלה ששמם היה קרסטורי.
אופייני לכפר שילוב גדרות המורכבות מאריות מאבן מלאכותית ומעמודי אבן מלאכותית עם ברזל יצוק.
דיולה פישר (1861 – 1944) היה הרב הראשי של העיר גיור, לימים רב בפראג ובבודפשט, פרופסור באוניברסיטה.
שארנשטיין (בבווארית: Scharnstein) היא עיירה במחוז גמונדן שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
העיירה שארנשטיין שוכנת בלב עמק אלם.
כ-55% מאדמות העיירה מיוערים, ו-36% הם אדמות חקלאיות.
שארנה סול (בבולגרית: Шарена Cол) היא תערובת תבלינים מעשבי תיבול מיובשים הפופולרית בבולגריה.
התערובת מורכבת ממלח, חילבה, פלפל שחור, פפריקה מתוקה או חריפה, כמון, זרעי דלעת, טימין, קמח תירס, פלפל קאיין ולעיתים גם פירורי לחם טחונים.
מלבד שמו המקורי, התבלין נקרא ברוסית מלח בולגרי (болгарская соль).
שארק-נינג'ה היא חברת עיצוב מוצר וטכנולוגיה בינלאומית שבסיסה בניהד'ם, מסצ'וסטס.
החברה נוסדה בשנת 1994 על ידי מארק רוזנצוויג ומנוהלת על ידי המנכ"ל מארק באררוקאס, שהצטרף לחברה בשנת 2008 כנשיא.
שם החברה משלב את שני המותגים העיקריים שלה: Shark ו-Ninja.
פורטפוליו המוצרים של שארקנינג'ה כולל 27 קטגוריות משנה בתחום משק הבית, כגון ניקיון, בישול, הכנת מזון, סביבה ביתית וטיפוח.
שארק-נינג'ה היא חברה ציבורית אמריקאית הנסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק (NYSE).
היא צמחה ממכירות נטו של פחות מ-250 מיליון דולר ב-12 החודשים שהסתיימו ב-31 במרץ 2008, ליותר מ-3.7 מיליארד דולר במכירות נטו בסיום שנת הכספים 2022. החברה מעסיקה יותר מ-2,800 עובדים בתשע מדינות וב-25 משרדים.
לחברה תיק של יותר מ-3,000 פטנטים פעילים במדינות שונות, כולל ארצות הברית, קנדה, סין, יפן, דרום קוריאה, אוסטרליה, בריטניה, גרמניה וצרפת.
החברה שארק-נינג'ה החלה את דרכה ב-1994 כ-"Euro-Pro Operating LLC", כאשר מארק רוזנצוויג ממונטריאול, שניהל את העסק המשפחתי, פיתח שואבי קיטור ושואבי אבק עומדים.
הוא התחיל למכור את המוצר, דרך הפלטפורמה של ערוצי קניות בטלוויזיה האמריקאית.
המותג התגלגל מפה לאוזן, לצד שיווק ויראלי ברשת, שהביא את החברה להצלחה גם מחוץ לגבולות ארצות הברית.
בשנת 2003, העביר רוזנצוויג את המטה ממונטריאול לנידהאם, מסצ'וסטס.
המותג "שארק" נוסד ב-2007 עם טכנולוגיית הוואקום "ללא איבוד שאיבה", זמן קצר לאחר מכן, ספסל המנהלים הורחב כך שיכלול את מארק באררוקאס כנשיא "שארק-נינג'ה", מה שהניע את השקת המותג "נינג'ה" ב-2009. ב-2013 החלה החברה למכור מוצרים בבריטניה תחת המותג "שארק".
בשנת 2015, החברה שינתה את שמה כדי לנצל את הפופולריות של המותגים שלה.
בשנת 2017, רכשה "CDH Private Equity" נתח בחברה, והפכה אותה לחברה בת של "JS Global".
בשנת 2018, שארק-נינג'ה היוותה כמעט מחצית מהכנסות "JS Global".
ב-31 ביולי 2023 השלימה שארק-נינג'ה את הפרידה מ-"JS Global", ושארק-נינג'ה הפכה לחברה ציבורית עצמאית.
מניותיה החלו להיסחר בבורסת ניו יורק תחת הטיקר "SN".
באוקטובר 2024, הפכה החברה לנותנת חסות של Bellerive Oval, והסכימה על הסכם לשם "נינג'ה סטדיום" למשך ארבע שנים.
החברה מציעה מוצרים לשיפור איכות החיים בבית, הכוללים פתרונות מתקדמים לניקוי רצפות, כגון שואבי אבק מסוגים שונים (עם חוטים, דגמי מקל, מכלים, וריאציות כף יד), שואבי אבק רובוטיים, מגבי קיטור, ומכשירים לניקוי בשיטות רטובות ויבשות.
בתחום סביבת הבית, החברה מספקת מערכות לטיהור אוויר, מאווררים, לצד מכשירי עיצוב שיער ומיכשור בתחום היופי.
במטבח, החברה מציעה מכשירים מתקדמים כגון בלנדרים, מסחטות, מעבדי מזון, מכונות גלידה, מכשירי טיגון ללא שמן, תנורים, גרילים פנימיים וחיצוניים, רב כיריים, מכונות וופלים וטוסטרים, וכן מערכות להכנת קפה ומכשירים הגזה והוספת טעמים למים.
בנוסף, החברה מספקת מכשירי חשמל טכנולוגיים המיועדים לשיפור הנוחות והפונקציונליות היומיומית.
שארק-נינג'ה הייתה מעורבת במספר סכסוכים משפטיים.
בשנת 2014, דייסון תבעה את החברה בגין הפרת שלושה פטנטים בתחום טכנולוגיית שואבי האבק, אך לאחר ארבע שנים נפסק כי לא הייתה הפרה.
בשנת 2019, שארק-נינג'ה תבעה את יצרנית "Emeril Lagasse Pressure AirFryer" בגין הפרת פטנט, אך התיק נדחה.
בינואר 2021, iRobot תבעה את שארק-נינג'ה על פרסום כוזב והפרת פטנטים הקשורים לשואבי אבק רובוטיים, תביעה שעדיין תלויה ועומדת נכון למרץ 2023.
באוקטובר 2023, נתבעה שארק-נינג'ה על פרסום מטעה לכאורה, שבו פורסם כי המחבתות שלה יכולות להתחמם ל-30,000 מעלות פרנהייט (כ-16,600 מעלות צלזיוס), כלומר פי שלושה מטמפרטורת השמש.
שְׁבָא (באמהרית: ሳባ, בתיגרינית: ሳባ, בערבית: سبأ) הייתה ממלכה קדומה אשר בין היתר מוזכרת בתנ"ך.
ניתנו לה זיהויים שונים, בהם דרום חצי האי ערב וקרן אפריקה.
השם שבא מופיע פעמיים בפרק על מקור העמים בספר בראשית.
בפעם הראשונה מוזכרים "שבא" ואחיו דדן כבניו של רעמה בנו של כוש בן חם, ובפעם השנייה מוזכר "שבא" כבנו של יקטן צאצא של שם בן נח.
במופע שלישי של שבא בספר בראשית, שבא ואחיו דדן מוזכרים כבניו של יקשן, מבניהם של אברהם וקטורה.
שלושת המופעים הללו חוזרים ברשימות בספר דברי הימים.
האזכור הראשון לממלכת שבא בתנ"ך הוא בביקור מלכת שבא אצל המלך שלמה.
באזכורים נוספים של שבא הם מופיעים כמקור או סוחרים של זהב, אבנים יקרות, בשמים ולבונה.
על פי התנ"ך ממלכת שבא מזוהה באזור דרומית לארץ ישראל, ממלכת ישראל קיימה קשרי מסחר עם ממלכת שבא הנמצאת ככל הנראה באזור הים האדום.
מרבית החוקרים כיום מזהים את ממלכת שבא באזור תימן (דרום ערב), שהייתה ממלכה בעלת כוח משמעותי מאוד עם כלכלה מפותחת המתבססת על סחר בצמחי בשמים באמצעות שיירות גמלים וכן באמצעות נתיבי שיט.
היו קיימות מספר ממלכות המזוהות עם חלק מצאצאיו של יקטן שאחד מהם היה שבא.
חצרמות מזוהה עם ממלכת חצרמוות הממוקמת במזרחה של תימן, חוילה על פי יוסף בן מתתיהו ואלדד הדני מזוהות באתיופיה של היום, ייתכן עם אזור "אגא" או לחלופין עם אזור כיאנאום המזוהה עם אזורי קווארה, בנישנגול-גומאז, וואלגה שבאתיופיה יחד עם מדינת סנאר שבסודאן.
אופיר המזוהה על פי רוב באזור מזרח אפריקה, ארץ פונת במאה ה-25 לפנה"ס המזוהה עם אופונה במאה ה-1 המוזכר ב"פֶריפְּלוּס הים האריתראי" (פריפלוס - קובץ הוראות שיוט) ונקרא חאפון, מחוז בצפון סומליה וישנם היסטוריונים שמזהים את עפר כאופיר בגלל הדמיון בשם.
ובן נוסף של יקטן היה שבא, ואם רבים מבני יקטן התיישבו בתימן ובמזרח אפריקה הרי ששבא צריכה להיות אף היא באזור זה ולכן היסטוריונים מודרניים מסכימים ששבא היא ממלכת סבא, ממלכה אשר שלטה על תימן, אריתריאה, צפונה של אתיופיה, צפון סומליה, ג'יבוטי, מזרחה של סודאן ומערבה של ערב הסעודית.
על פי היסטוריונים רבים כמו יוסף בן מתתיהו מלכת שבא הייתה מלכת אתיופיה ומצרים, אך אין עדויות לגבי זה.
בני הממלכה הקימו את ממלכת דעמת שבצפון אתיופיה שלא ברור אם הייתה ממלכה עצמאית, גרורה סבאית או ממלכה אוטונומית בסבא.
לפי היסטוריונים אחרים כגון דונלד לוין שבא היא שוואה.
בחפירות ארכאולוגיות אין אזכור למלכה אשר שלטה בסבא, אך חריטות מימי ממלכת דעמת מזכירות מלכה בעלת סטטוס שווה למלכים בנוסף לאזכורים לאזור הנקרא סבא לצד הים האדום שהארכאולוגים מכנים בשם סבא האתיופית.
ישנן עדויות רבות להגמוניה של סבא בשני חופי ים סוף.
כך למשל שפת הגעז ושאר השפות האתיו-שמיות (ביניהן אמהרית וטיגראינית) מסווגות כשפות שמיות דרומיות, בשל קרבתן לשפות דרום ערב העתיקות, ולשבאית ביניהן.
דובריה היו שבט האגזי, אשר היגרו לאתיופיה מתימן בתקופה הקדם-אקסומית.
מסורת זו עולה בקנה אחד עם המחקר, הטוען כי העמים החבשים הם ערבוב של אוכלוסיות שהגרו מאזור תימן, עם אוכלוסיות אפריקאיות מקומיות.
מסורת יחידאית קושרת את ראשית היישוב היהודי באזור תימן עוד לימי נדודי בני ישראל במדבר, אז "נשמטו מהם לגליל תימן ונתיישבו בנפת ארץ שבא בירת הממשלה".
על פי המסורת הזו, יהודים הם שהודיעו למלכת שבא – המזוהה עם ממלכת סבא, ששכנה בשטח תימן של ימינו – על גדולתו של שלמה המלך, וסוחרים יהודים היו מפליגים לאורך ים סוף מעציון גבר אל שבא.
מסורת זו נסמכת על קשרי הכלכלה בין ישראל וערב בתקופה קדומה זו, לאורך דרך הבשמים.
שב"ק ס' (ראשי תיבות של שופים בופים קטעים וסחטיינים) היא להקה ישראלית.
בתחילת דרכה ניגנה מוזיקת רוק ואחרי מספר שנים עברה לנגן גרסה ישראלית של היפ הופ.
הלהקה תרמה לתופעת ההיפ הופ הישראלי.
הלהקה הוקמה בשנת 1992 בעיר יבנה, על ידי תלמידים בתיכון גינסבורג, בשם The Floating Fat Man) FFM).
אמיר בסר (פלומפי, פלומפי בי) – גיטרה
דני ניב (מוקי, מוקי די) – בס
כפיר ארצי (חמי, פאק A) – שירה
עמיר ירוחם (מירו) – שירה
אסף ברק – שירה וגיטרה
בינואר 1993 זכתה FFM בתחרות הלהקות הצעירות של רוקסן.
חודש לאחר הזכייה החליף פילוני (דני קרק) את אסף ברק על הגיטרה, והלהקה שינתה את שמה ל"שב"ק ס'" – ראשי תיבות של שופים בופים קטעים וסחתיינים.
לאחר כמה חודשים זכתה שב"ק ס' שוב בתחרות במועדון הרוקסן.
זמן קצר לאחר מכן הצטרפו ג'יימס (גל סיון, תופים) ודוידי (דוד מוסקטל, בס).
הלהקה החלה לעבוד על אלבום, אבל זה נגנז בשל מה שהוכרז כאי שביעות רצון של חברי הלהקה.
בסוף שנת 1994, לאחר שזנחה את ההקלטות הקודמות, שבה הלהקה לעבוד על אלבום הבכורה שלה, הפעם עם המפיק המוזיקלי יוסי פיין.
האלבום ראה אור בשנת 1995, על ידי חברת התקליטים NMC.
שמו של הדיסק נותר תעלומה: יש הטוענים ששמו "7" (כשם האייקון שמופיע לצד שם הלהקה על גבי העטיפה), יש הטוענים ששמו הוא "שבק ס'" ודעת המיעוט גורסת כי שמו "אימפריה".
באלבום ניכרה השפעה בולטת של הלהקות הביסטי בויז, Rage Against the Machine ו-NWA.
בדומה ללהקות אלו, גם כאן החליפו שלושה ראפרים לבנים שורות שנונות / ילדותיות ביניהם, על רקע צליל של רוק כבד.
האלבום הכיל בין השאר הקלטות חדשות של שירים שהוקלטו טרם שיתוף הפעולה עם יוסי פיין.
האלבום זכה להצלחה בינונית עם מכירות של כ-15,000 עותקים, אולם הלהקה צברה התעניינות מצד הקהל בעיקר בזכות ההופעות האנרגטיות שלה וכן בעקבות הקליפ הפרובוקטיבי לשיר "אימפריה", במהלכו נראית הלהקה מרסקת מכונית.
הקליפ עורר הדי מחאה בכלי התקשורת, וסייע ללהקה למצב את תדמיתה.
בשידורי הרדיו זכה להצלחה רבה השיר "מכופף הבננות", שהתבסס באופן רופף על שיר בשם זהה של אריק איינשטיין.
שיר נוסף שהצליח מהאלבום אך במידה מועטה היה השיר "באים מיבנה".
זמן קצר לאחר צאת הדיסק הראשון, נפרד מירו מההרכב ולאחריו גם חמי.
את מקומם תפס נמרוד רשף – נימי-נים (שירה).
האלבום המשותף של ההרכב החדש, "בעטיפה של ממתק", יצא לאור באוגוסט 1997. הפופולריות של רשף בקרב הנוער יצרה התעניינות רבה בלהקה.
הלהקה סוקרה בתדירות גבוהה ב"מעריב לנוער" ו"ראש אחד", הופיעה בתוכניות אירוח בטלוויזיה ("סוגרים שבוע") והופיעה ברחבי ישראל ללא הרף.
הצליל הייחודי של הלהקה נותר דומה, אולם בשירים רבים ניכרה נטייה לצליל רך, קצבי וקליט יותר.
באלבום היו שירים בעלי תוכן צעיר ומרדני: "לבקש ת'קש", "יהיה פיצוץ" (שלווה בקליפ) והלהיט הגדול מכולם היה הסינגל הראשון – "תתקעו בחצוצרה", שבו שיתפה הלהקה פעולה עם פישי הגדול.
האלבום זכה להצלחה מסחרית והגיע למעמד של אלבום פלטינה עם מכירה של למעלה מ-40,000 עותקים.
עם זאת, מתחים שנוצרו בין מוקי לנמרוד רשף מנעו את ניצול המומנטום של הלהקה שהצליחה לכבוש את הנוער הישראלי.
בשנת 1998 הוציאה הלהקה אלבום הופעה בשם "הופעה בקריות".
את האלבום ליווה קליפ אנרגטי במיוחד לגרסה חיה של השיר "אל תגידו לי".
זמן קצר לאחר מכן, עזב נמרוד רשף את הלהקה.
באוגוסט 2007 חזר רשף ללהקה, כאשר חידשה את פעילותה לאחר 7 שנים.
זמן קצר לאחר שרשף עזב את הלהקה, חזרו אליה חמי ומירו.
הלהקה נסעה לג'מייקה כדי להקליט את הדיסק השלישי "כנען 2000" ממנו יצאו הלהיטים "נופל וקם", "שיר הגאנג'ה", "רק תגידי לי", "אין כבוד" ו"הנה זה בא".
אחרי סיבוב הופעות קצר ולא מצליח החליטה הלהקה על הפסקת הפעילות המשותפת.
בשנת 2001 הוציאו מוקי ופילוני – תחת שמו של מוקי, את אלבומם הראשון "שמע ישראל" ובשנת 2005 את "עוקף מלמעלה".
בשנת 2002 הוציאו חמי ומירו אלבום תחת השם חלוצי החלל, שם שעשו בו שימוש עוד בשנות ה-90, בעיקר להופעות.
בשנת 2003 חברה הלהקה להופעה חד פעמית שבה הופיעו כל חברי הלהקה לדורותיהם במסגרת "עשור לגרוב הישראלי".
במסגרת איחוד זה יצאו שני סינגלים "כל הקופה" (שהושמע ברדיו ונגנז) ו"משיח לא בא" (חידוש לשירו של הזמר הישראלי שלום חנוך).
בקיץ 2004 חברה הלהקה שוב במסגרת כפר המוזיקה של קוקה-קולה בניצנים, שם הופיעה ללא הסולן נמרוד רשף.
באביב 2007 התאחדה הלהקה בערב שנערך לכבודם במועדון בתל אביב.
ב-23 באוגוסט 2007 חברו חברי הלהקה לאיחוד נוסף, באמפי פארק רעננה.
לקראת איחוד זה הוציאה הלהקה סינגל חדש בשם "הקצב הוא המסר".
בשנת 2008 הופיעה הלהקה כמה פעמים נוספות וב-4 באוקטובר השיקה בהאנגר 11 בתל אביב אלבום חדש בשם "בום קרנבל".
האלבום כלל את השירים "בום קרנבל", "מה שהיה היה", ו"כמו ציפור".
בשנת 2009 פורסם הסרט "נופל וקם" של הבמאי ירון בן נון.
הסרט עוסק בתקופה שבין יציאת אלבומם כנען 2000 ועד חזרת הלהקה לבמות בשנת 2007.
בשנת 2010 הכריזה הלהקה על סיבוב הופעות בשם "סיבוב בשכונה".
במסגרת סיבוב ההופעות הופיעה הלהקה בסיטי-הול בחיפה, פאב הבארוק בבאר שבע, הבארבי בת"א והדיר בנען.
כמו כן, השתתפה באירועי הפתיחה של ערוץ 24 אחרי המיתוג החדש באולפן השקוף.
בשנת 2011 הופיעה הלהקה במועדון הבארבי בתל אביב, שם הקליטה את הקהל לסינגל חדש בשם "ברוך הבא להופעה", מתוך אלבומם אלבומם העתידי.
בפברואר 2012 הוציאה הלהקה את השיר "חמרמורת", לקראת הוצאת האלבום החמישי, ובאפריל של אותה שנה חשפה את שמו, "פרה פרה", במהלך הופעה במועדון הבארבי בתל אביב.
ביוני 2012 הוציאה הלהקה את הסינגל השני מהאלבום – "לשבט: לקום!".
שיר נוסף בולט מהאלבום היה: "פרה פרה".
בשנת 2014 הלהקה הודיעה על הפסקת הפעילות עם הזמר מוקי.
בדצמבר 2018 הצטרף מוקי להופעת הלהקה לשלושה שירים במועדון הבארבי בתל אביב.
במהלך שנת 2021 ניהלה הלהקה מגעים למופע איחוד מלא, אשר נדחה ברגע האחרון לבקשת נציגיו של מוקי.
ביוני 2022 פורסם כי מופע האיחוד יתקיים ב-24 בספטמבר 2022 בזאפה לייב פארק בראשון לציון, ובו ישתתפו כל חברי הלהקה לדורותיה.
ב-14 בספטמבר 2023 התאחדה הלהקה למופע נוסף בזאפה לייב פארק בראשון לציון.
ב-17 בנובמבר 2024 יצא סינגל חדש ללהקה "אמן", השיר הוא סינגל מתוך אלבומם החדש שאותו הפיקו מיכאל כהן (כהן) ועילי רביב (צוקוש) אשר מתוכנן לצאת בחודש דצמבר 2024.
שבאני כריסטוף נונדה הוא כדורגלן עבר קונגולזי ששיחק בעמדת החלוץ.
קבוצתו הראשונה בה שיחק בבוגרים הייתה פ.צ.
ציריך מליגת העל השווייצרית, בה הוא שיחק בין העונות - .
מציריך עבר נונדה לקבוצת סטאד רן הצרפתית, ולאחר מכן עבר לקבוצת מונקו, שבה שיחק מאז שנת 2000. בעונת הגיע עם המועדון הצרפתי לגמר ליגת האלופות, בו הפסידה מונקו לפורטו.
בשנת 2005 עבר לקבוצת רומא, ולאחר מכן שיחק גם בקבוצות בלקברן רוברס ובגלאטסראיי לפני שפרש בשנת 2010.
אף על פי שנולד בבורונדי, נונדה מחזיק באזרחות קונגולזית, והוא שיחק במדי נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, במדיה ערך 21 הופעות וכבש 14 שערים.
שְׁבָא סַלְהוּב (נולדה ב-31 בדצמבר 1963) היא משוררת, מסאית, סופרת ומבקרת אמנות ישראלית.
סלהוב נולדה במשפחה דתית בקריית עקרון להורים שעלו מלוב.
למדה בפנימייה של בית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים, אך עזבה לפני סיום הלימודים והשלימה את לימודיה בתיכון רון בתל אביב.
לאחר השירות הצבאי הייתה כתבת במקומון 'תל אביב' ואחר כך כתבת תרבות בעיתון "חדשות".
בשנת 1986 החלה ללמוד במחלקה לקולנוע של בית הספר "בית צבי", אחר כך למדה לתואר שני בחוג לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת תל אביב.
במקביל החלה לכתוב מאמרים לקטלוגים של תערוכת וספרי אמנות.
בשנת 1990, בעקבות התאבדותו של ידיד, החלה לכתוב סדרה של סיפורים קצרים, שיצאו לאור בספר "עונת המשוגעים".
ספר השירים הראשון שלה, "עיר ונשיה", נכתב בעקבות ביקור בעיר ונציה ויצא לאור בשנת 2003. על הספר זכתה לפרס עמיחי לשירה (תשס"ד).
נשואה לערן גורדין, פסיכולוג קליני.
עונת המשוגעים (ספרית מעריב, 1996), ספר פרוזה (סיפורים קצרים).
מסע האותיות של תמרה (הד ארצי, 2000), ספר ילדים.
מה יש לך, אסתר (כתר, 2005), רומאן בעריכת שמעון אדף.
תורת החיתוכים (הוצאת דברי-ם, 2011), ספר שירה.
מסות על אמנות ויהדות, (הוצאת רסלינג, 2017).
שבאית היא שפה שמית דרום-ערבית עתיקה שדוברה על ידי הסבאים (הקשורים, לפי המסורת, למלכת שבא) באזור תימן של ימינו עד המאה ה-8 לספירה.
שְׁבָאִית (או סָבָּאית; בערבית: السبئية אל-סַבַּאִ'יָה) הייתה שפת דרום-ערבית עתיקה שדוברה בין כ-1000 לפני הספירה למאה ה-6 לספירה, בפי אנשי ממלכת סבא.
היא שימשה כשפה כתובה בידיהם ובידי כמה עמים אחרים בציוויליזציה העתיקה בדרום חצי האי ערב, כולל ממלכת חמיָר, החשידים, הצִרְוואחים, ההוּמלַנים, הע'יימאנים והרדמאנים.
השפה השבאית היא אחת מארבע שפות דרום-ערב העתיקות, המשויכות לענף השמי הדרומי, במשפחה השמית.
שבאית נכתבה בכתב הדרום-ערבי העתיק, אשר כרבים מהכתבים השמיים מייצג רק עיצורים, בעוד שהתנועות יוצגו רק לעיתים באמות קריאה, בדומה לעברית ולערבית.
במשך שנים רבות הטקסטים היחידים שהתגלו היו כתובות בכתב הרשמי (בשבאית: ms3nd מֻסְנַד), אך ב-1973 התגלו מסמכים בכתב מחובר עם אותיות קטנות, המתוארכים למחצית השנייה של המאה הראשונה לפני הספירה; רק מעטים מאלה פורסמו עד כה.
הכתב הדרום-ערבי העתיק ששימש באזור שהיום הוא תימן, אריתריאה, ג'יבוטי ואתיופיה, החל במאה ה-8 לפנה"ס, ומאוחר יותר התפתח לכתב געז ההברתי.
בעבר סברו ששפת געז גם היא צאצאית של השפה השבאית, אך טענה זו כבר לא מקובלת כיום, וישנן עדויות לשוניות לכך ששפות שמיות היו בשימוש באריתריאה ובאתיופיה כבר בשנת 2000 לפנה"ס, מוקדם יותר משבאית.
ממצאים בשבאית נמצאו בכ-1,040 כתובות הקדשה, ב-850 כתובות על בניינים, ב-200 טקסטים משפטיים וב-1,300 כתובות קיר קצרות (המכילות שמות אנשים בלבד).
עדיין לא התגלו טקסטים ספרותיים בשום אורך.
המיעוט של חומר מקורי ושל הסוגות של הכתובות מקשה על קבלת תמונה מלאה של הדקדוק השבאי.
נמצאו אלפי כתובות שנכתבו בכתב המחובר, המכוּנה "זבּוּר", בחריתה על מקלות עץ, המתוארכות לתקופה הסבאית התיכונה; אלה מייצגים מכתבים ומסמכים משפטיים, ועל כן כוללים מגוון רחב הרבה יותר של צורות דקדוקיות.
שבאית: שפת ממלכת סבא (המזוהה עם שבא המקראית) ומאוחר יותר גם ממלכת חִמְיַר, ומתועדת גם בממלכת דעמת בקרן אפריקה.
שבאית עתיקה: כתובה בעיקר בבוסטרופידון במאות ה-9–8 לפנה"ס וכוללת טקסטים נוספים במאתיים השנים שלאחר מכן, ממַאְרִבּ ומהאזור ההררי.
שבאית תיכונה: המאה ה-3 לפנה"ס עד סוף המאה ה-3 לספירה.
קובץ הטקסטים הגדול ביותר מתקופה זו מגיע ממקדש אוואם (הידוע גם בשם מַחְרֵם בִּלְקִיס, על שם מלכת שבא) במַאְרִבּ.
אמירית / חרמית: שפת האזור מצפון למעין.
שבאית מרכזית: שפת הכתובות מלב האזור הסבאי, במערב ההררי של תימן.
שבאית דרומית: השפה של כתובות מרדמאן וחִמְייר.
"פסאודו-שבאית": השפה הספרותית של השבטים הערביים בנג'ראן, בהרם ובקרית אל-פאו.
שבאית מאוחרת: במאות ה-4–6 לספירה, התקופה המונותאיסטית, שבה הנצרות והיהדות שחדרו לאזור הביאו איתן השפעות ארמיות ויווניות.
בתקופה השבאית המאוחרת כבר לא מוזכרים שמותיהם הקדומים של האלים, ורק ישות אלוהית אחת מתייחסת לרחמאנאן.
הכתובת האחרונה הידועה בשבאית מתוארכת לשנת 554/9 לספירה.
היכחדותה בסופו של דבר התרחשה כתוצאה מההתפשטות המהירה של האסלאם, והביאה עמה את הערבית הצפונית, של שבט הענק מוּדָר (בתעתיק: מֻצָ'ר), שהפכה לשפת התרבות והכתיבה ובהדרגה החליפה לגמרי את שבאית.
שבאית מרכזית, שהייתה בשימוש במערב ההררי של תימן, היא הומוגנית מאוד והיא ששימשה בדרך כלל בכתובות.
בדרך כלל ניתן למצוא ניבים שונים באזור סביב הרמה המרכזית, כמו הניב החשוב של העיר חרם שבמחוז המזרחי אל-גַ'וּף.