tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
Nord Stream AG, המפעילה של נורד סטרים בבעלות גזפרום, אמרה כי הצינורות ספגו נזק "חסר תקדים" ביום אחד.
ראש ממשלת דנמרק, מדה פרדריקסן, אמרה כי הדליפות נגרמו כתוצאה מפעולה מכוונת, ולא מתאונה, וציינה כי נרשמו פיצוצים.
ראש ממשלת שוודיה, מגדלנה אנדשון, אמרה כי ככל הנראה מדובר בחבלה, דעות שהובעו גם על ידי פקידי האיחוד האירופי ומזכ"ל נאט"ו בשנים אלו, ינס סטולטנברג.
נשיא רוסיה האשים את ארגון ה-CIA בחבלה מכוונת בצינורות.
גרמניה, שוודיה ודנמרק פתחו בחקירות עצמאיות בנושא.
חקירותיהן של שוודיה ודנמרק הסתיימו בפברואר 2024, מבלי שזוהו נאשמים בחבלת הצינורות.
רוסיה ביקשה ממועצת הביטחון של האו"ם לפתוח חקירה בנושא, אך בקשה נדחתה.
בתחקיר שפרסם הוושינגטון פוסט באוגוסט 2024, קושרים את החבלה בצנרת לאנשים פרטיים הקשורים לאוקראינה.
על פי התחקיר, איש עסקים אוקראיני מימן את הפעולה.
שישה צוללנים ואנשי צבא שכרו יאכטה פרטית והפליגו מנמל רוסטוק בצפון בגרמניה, בעזרת טכנולוגיה תת-מימית מתוחכמת הם ביצעו פיצוצים בשלושה צינורות בעומק של 80 מטר מתחת לפני הים.
בשנת 2021, רוסיה סיפקה כ-45% מהגז שיובא למדינות האיחוד האירופי, המהווה כ-40% מצריכת הגז הכללית.
הגז הטבעי הועבר בעיקר מגרמניה לשאר מדינות מערב ארופה.
אך גם דרך אוקראינה ומשם בעיקר להונגריה, סלובקיה, צ'כיה, פולין.
ארצות הברית, התנגדה מאוד ליבוא הגז מרוסיה.
נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ, אמר ב-2019 כי נורד סטרים 2 יכולה להפוך את אירופה ל"בת ערובה של רוסיה" והטיל סנקציות על כל חברה אמריקאית שתסייע לרוסיה להשלים את הצינור.
בשנת 2021, ממשל ביידן הסיר את הסנקציות, וקבע כי למרות ההתנגדות המוחלטת לנורד סטרים 2, הסרת הסנקציות היא אינטרס לאומי, במטרה לשמור על יחסים טובים עם גרמניה ובעלות ברית אחרות של ארצות הברית.
צינור הגז השני, נורד סטרים 2, הושלם בספטמבר 2021, אולם השימוש בו לא החל.
גרמניה עצרה את הפעלת הפרויקט לאחר שרשות הגז הגרמנית קבעה שמפעיל צינור הגז אינו עומד בתנאים שנקבעו בחוק הגרמני.
המפעיל נדרש להיות גוף עצמאי ואילו חברת גזפרום היא חברה ממשלתית רוסית.
ב-7 בפברואר 2022, במסיבת עיתונאים משותפת לנשיא ארצות הברית וקנצלר גרמניה, הצהיר ביידן כי אם רוסיה תכבוש את אוקראינה, אספקת הגז באמצעות נורד סטרים 2 תיפסק.
היחסים הדיפלומטיים בין רוסיה לגרמניה התערערו כשרוסיה הכירה ברפובליקה העממית של דונצק וברפובליקה העממית של לוגנסק בפברואר 2022. החל מ-31 באוגוסט 2022, גזפרום הפסיקה את העברת הגז בנורד סטרים 1, לטענת גורמים בחברה לצורך עבודות תחזוקה.
על אף הפסקת אספקת הגז, נורד סטרים 1 ו-2 היו מלאות בגז.
צינור הנפט נורד סטרים 2 הכיל, בעת ההתפוצצויות, כמות גז השווה לכ-150 עד 300 מיליון מטר מעוקב, שהיו לחוצים בלחץ גבוהה מאוד של מעל 100 בר.
ב-26 בספטמבר מדד הסייסמוגרף בבורנהולם הראה שתי תנודות חריגות – הראשון ב-02:03 שעון מקומי (CEST) בעוצמה 2.3 והשני ב-19:03 בעוצמה 2.1. נתונים הראו שהרעידות אירעו בסמוך למקומות שבהם התגלו מאוחר יותר הדליפות.
בערך באותו זמן נרשמו בגרמניה ירידות לחץ בצנרת.
לאחר הדיווח הראשוני של גרמניה על ירידת לחץ בנורד סטרים 2, התגלתה דליפת הגז בצינור בסיור של מטוס F-16 דני.
הדליפה התרחשה בקו A בתוך האזור הכלכלי הדני, אחד משני הקווים המקבילים מהם מורכב הצינור.
הרשות הימית הדנית סגרה את הים בטווח של ממוקד הדליפה למעבר כלי שיט, והמליצה למטוסים להישאר בגובה של לפחות 3,300 רגל מעליו.
הצינור, שלא היה פעיל עדיין, היה מלא ב- של גז לקראת המשלוחים הראשונים שלו לאירופה.
בשנת 2019 נערך ניתוח השפעה על הסביבה בנורד סטרים 2. עד 2012, דליפות גז אירעו רק בשני צינורות גדולים ברחבי העולם, בעקבות קורוזיה.
דליפות בעקבות מתקפות צבאיות נחשבו אז "מאוד לא סבירות".
לפי חברת נורד סטרים, הצינורות בנורד סטרים 2 הם בקוטר 48 אינץ', עם דפנות פלדה בעובי 27–41 מ"מ.
כדי להוסיף משקל, שכבת בטון בעובי 60–110 מ"מ עוטפת את הפלדה.
לצינורות קוטר פנימי קבוע של .
הצינורות מונחים בעומק של כ-.
שעות לאחר הדליפה הראשונה בנורד סטרים 2, גרמניה דיווחה על ירידת לחץ גם בנורד סטרים 1, והתגלו שתי דליפות גז בצינור זה על ידי הרשויות השוודיות, האחת באזור הכלכלי השוודי והשנייה באזור הכלכלי הדני.
שני הקווים המקבילים של נורד סטרים 1 נהרסו.
ב-28 בספטמבר, משמר החופים השוודי הבהיר כי הדליפה שדווחה בתחילה באזור הכלכלי השוודי הייתה למעשה שתי דליפות הממוקמות זו ליד זו, מה שהביא את מספר הדליפות הכולל בצינורות נורד סטרים לארבע.
אף על פי שהצינורות לא סיפקו אספקה לאירופה בזמן התקיפה, גם נורד סטרים 1 וגם 2 עדיין היו מלאים בגז.
סרטון של דליפת הגז שפורסם על ידי צבא דנמרק הראה כי נכון ל-27 בספטמבר, הגדולה מבין הדליפות יצרה מערבולת על פני המים ברדיוס חצי קילומטר.
הדליפה הקטנה ביותר יצרה מעגל ברדיוס 100 מטרים.
בתדרוך עיתונאים לאחר האירועים ב-27 בספטמבר, ראש ממשלת דנמרק, מדה פרדריקסן, אמרה כי הדליפות נגרמו כתוצאה מפעולה מכוונת ולא מתאונה, וציינה כי נרשמו פיצוצים.
זמן קצר לאחר מכן אמרה ראש ממשלת שוודיה מגדלנה אנדרסון כי ככל הנראה מדובר בחבלה והזכירה גם את הפיצוץ.
תאגיד השידור הציבורי השוודי SVT דיווח כי תחנות מדידה הן בשוודיה והן בדנמרק תיעדו פיצוצים תת-מימיים חזקים ליד צינורות נורד סטרים.
המכון הגאולוגי של דנמרק אמר כי הרעידות שהתגלו במדדים הסיסמוגרפים היו שונות מאלה שתועדו במהלך רעידות אדמה, אך דומות לאלו שתועדו במהלך פיצוצים.
בכירים באיחוד האירופי וגם מזכ"ל נאט"ו, ינס סטולטנברג, טענו כי מדובר בחבלה מכוונת.
מהקרמלין נמסר כי הוא אינו פוסל שהפגיעה בצינורות נורד סטרים נעשתה בעקבות חבלה.
דמיטרי פסקוב, דובר הקרמלין, אמר כי "לא ניתן לשלול שום אפשרות כרגע.
ברור שיש איזשהו הרס של הצינור.
לפני תוצאות החקירה הסופיות, אי אפשר לשלול כל אפשרות."
בעיתון הגרמני "Der Tagesspiegel" נכתב כי ייתכן שהתקיפות נגרמו על ידי צוללות או צוללנים.
הוושינגטון פוסט דיווח כי הפעולה בוצעה על ידי צוות בהובלת קולונל בצבא אוקראינה, ולממשלת ארצות הברית היה מודיעין על המבצע לפני התרחשותו.
ראשי הממשלות בשוודיה ובדנמרק לא הסכימו לשער מי אחראי לתקריות.
חוקר מהמכללה המלכותית להגנה דנית הצהיר כי רוסיה תהיה זו שתרוויח מהפרעות נוספות בשוק הגז האירופי.
היועץ לנשיא אוקראינה מיכאילו פודוליאק, אמר כי מדובר ב"פיגוע טרור ומעשה תוקפנות שתוכנן על ידי רוסיה נגד האיחוד האירופי".
ב"אסיה טיימס" דווח כי המדינות הבלטיות, פינלנד, אוקראינה וארצות הברית עשויות להפיק תועלת מהפגיעה בצינורות.
אנדריי קורטונוב, חבר במועצה לעניינים בינלאומיים של רוסיה, אמר שלא הגיוני שרוסיה היא האחראית, כי היא הבעלים של הצינורות.
קורטונוב טען שאם רוסיה תרצה להפעיל לחץ על אספקת הגז לאירופה, היא יכולה לעצור את האספקה מבלי לפגוע בתשתית.
בשבועון הגרמני "דר שפיגל" דווח כי סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית הזהירה את גרמניה מפני חבלה אפשרית בצינורות כבר "לפני שבועות".
לפי וול סטריט ג'ורנל, היה מדובר בפעולה אוקראינית.
יום לאחר התרחשות ההדלפות, משטרת שוודיה פתחה בחקירת האירוע, וכינתה אותו "חבלה גדולה".
החקירה נערכת בשיתוף פעולה עם רשויות רלוונטיות אחרות וכן שירות הביטחון השוודי.
שתי המדינות עובדות בקשר הדוק, ובקשר עם מדינות אחרות באזור הבלטי ובנאט"ו.
מכיוון שהאירוע קרה במים בינלאומיים, אף מדינה, דנמרק או שוודיה, לא רואה בכך התקפה ישירה כנגדה.
חקירה של משטרת גרמניה נפתחה גם היא.
ביוני 2022, ספינת מלחמה רוסית הפרה פעמיים את המים הטריטוריאליים של דנמרק מצפון לאי בורנהולם בים הבלטי.
גורמי ביטחון אירופאים צפו בספינות תמיכה של הצי הרוסי בקרבת הדליפות בימים שלפני ואחרי התקריות.
גם צוללות רוסיות נצפו לא הרחק מאותם אזורים.
ב-27 בספטמבר 2022, מחירי הגז באירופה זינקו ב-12% לאחר פרסום החדשות על הצינורות שניזוקו, למרות העובדה שנורד סטרים 1 לא סיפק גז מאז אוגוסט ונורד סטרים 2 מעולם לא הספיק להיכנס לשירות.
שר האנרגיה הדני אמר כי דליפות הגז צפויות להימשך לפחות שבוע.
לפי הרשויות השוודיות, ככל הנראה ייקח שבוע עד שבועיים עד שהדליפות ייפסקו, ורק אז יהיה ניתן לבדוק את הצינורות בבטחה.
Nord Stream AG, המפעילה של נורד סטרים, אמרה ב-27 בספטמבר שאי אפשר להעריך מתי תתוקן התשתית.
הרשויות בגרמניה הצהירו ששלושת הקווים שניזוקו (שני הקווים בנורד סטרים 1 וגם קו A בנורד סטרים 2) לא סביר שיחזרו לפעול שוב בעקבות קורוזיה שנגרמה ממי ים.
הוושינגטון פוסט דיווח כי לא סביר שהפרויקטים של נורד סטרים ישובו לפעול אי פעם.
הצי הדני ומשמר החופים השוודי שלחו ספינות לפקח על הפריקה, ולהרחיק ספינות אחרות מסכנה על ידי הקמת אזורי החרגה של סביב כל דליפה.
כלי השיט עלולים לאבד את כושר הציפה אם יכנסו אל תעלות הגז, וייתכן סיכון להתלקחות של גז שדלף מהמים לאוויר, אך לא היו סיכונים הקשורים לדליפות מחוץ לאזורי ההחרגה.
באזורים אלה, הדליפות יפגעו בסביבה רק במקומות שבהם מצויות תעלות הגז בעמוד המים.
נזק גדול יותר לסביבה ייגרם מהכמויות הגדולות של גזי חממה שנפלטים לאטמוספירה, גז מתאן.
0.25% מהקיבולת השנתית של הצינורות שווה לשחרור מתאן הכולל בכל שוודיה בשנה שלמה.
נזקי דליפות הגז עשויים להיות שווי ערך לפליטת 14.6 מיליון טון של פחמן דו-חמצני, שליש מסך פליטת גזי החממה של דנמרק בשנה.
נשיאת הנציבות האירופית, אורסולה פון דר ליין, כתבה בטוויטר כי "כל שיבוש מכוון של תשתית אנרגיה אירופית פעילה אינו מקובל ויוביל לתגובה החזקה ביותר האפשרית".
לאחר התקריות, נורווגיה הגבירה את האבטחה סביב תשתיות הגז והנפט שלהן.
ההשפעה הסביתית הרחבה ביותר מהחבלה בצנרות נורד סטרים נגרמה מפליטת 115 אלף טון של מתאן, גז חממה חזק, במשך שישה ימים.
כמות המתאן שהשתחררה שווה לכמות המתאן המשתחררת בשוודיה בשנה שלמה ממקורות אחרים.
החברה האורניתולוגית של המזרח התיכון הוא מועדון צפרות ואורניתולוגיה שבסיסו בבריטניה לאנשים המתעניינים בעופות של המזרח התיכון, הקווקז ומרכז אסיה.
המועדון הוקם באפריל 1978 כארגון יורש לאגודת הצפרות של טורקיה, ובשנת 2001 הורחב גם לאזור מרכז אסיה והקווקז.
מטרותיו של המועדון הן לאסוף ולפרסם נתונים אודות אורניתולוגיה, לעודד עניין בעופות האזור ובשימורן, לסייע לארגוני סביבה ושימור אזוריים ולאגודות צפרות.
בין היתר, OSME מפרסם את כתב העת "Sandgrouse".
הטריטוריות הבאות הן האזורים במזרח התיכון בהן OSME פעיל:
החבר השמן שלי הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 2022 בבימויו של גודיס (גד) שניידר, עם מי-רן מנקס וצחי סדן בתפקידים הראשיים.
התסריט שנכתב על ידי ליאת אלקיים וגודיס שניידר הוא על יחסי ידידות במשך כעשר שנים בין בחור בעודף משקל לאישה נאה שעולה עליו במדרג החברתי והכלכלי.
גודיס שניידר זכה בפרס סרט הביכורים הטוב ביותר וצחי סדן זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
הבמאי מופיע בסרט בהופעת קמע כשהוא אוכל פלאפל בסמוך לשחקן הראשי בסרט.
על מנת למשוך קהל צעיר יותר, היוצרים שילבו בסרט שירים מכלל מקורות פופולריים כמו פרסונה 5.
הסרט הועלה בינואר 2024 לצפייה בנטפליקס ישראל.
שנת 2012 – ג'ימי (צחי סדן) ואליק (מי-רן מנקס) נפגשים בתרגיל צבאי בגולן.
ג'ימי הוא חייל פשוט בעל עודף משקל ואליק היא קצינה נאה.
ג'ימי מנסה לפתח קשר אתה אבל יודע שאין לזה סיכוי בגלל מראהו החיצוני.
שנת 2017 – ג'ימי נפגש במקרה עם אליק.
אליק עובדת בהייטק ומרוויחה משכורת גבוהה וג'ימי עובד בעבודות מזדמנות.
לאליק יש חבר בשם אילן (אסף פרי) וג'ימי יוצא עם מירה (אפרת וינטראוב).
הארבעה יוצאים לבלות באתרים שונים בתל אביב.
שנת 2021 – אילן מתחבר למירה וג'ימי מגלה לאליק שהוא מאוהב בה אך היא דוחה אותו למרות שהיא מחבבת אותו והוא יודע שאין לו סיכוי איתה.
חצי שנה אחר כך - אליק עובדת בניו יורק וג'ימי מתחיל לעשות דיאטה ויורד במשקל ללא ידיעתה של אליק.
על אף עבודתה בהייטק בניו יורק היא מלאה בגעגועים, עוזבת הכול, טסה לישראל ומציעה לג'ימי לנסות לחיות ביחד והוא משיב בחיוב.
שם השחקן/יתשם הדמותמי-רן מנקסאליקצחי סדןג'ימיאסף פריאילןאפרת וינטראובמירהג'סמין גריןג'ני
החבר יוסף הידוע גם בשם "יוסף החבר הקדוש", היה איש דת יהודי שחי ככל הנראה בין השנים 1470–1559. הוא נמנה עם אבות המשפחה של הגאון מווילנה וקשור בקשר משפחתי למשפחת ריבלין.
שמו האמיתי היה ככל הנראה יוסף בר משה מקרעמניץ, אך הוא היה ידוע בעיקר בכינויו.
החבר יוסף נולד בעיר אובין (כיום חלק מבודפשט, הונגריה).
הוא חי בעיר וינה עד שהוגלה ממנה בסביבות שנת 1550 על ידי ממשלת הקיסר פרדיננד הראשון ככל הנראה בשל הנהגת ארגון חשאי בשם "בני ציון".
לאחר גלותו, התיישב החבר יוסף בעיר פראג.
שם כיהן בנו רבי פתחיה כסופר סת"ם בקהילה היהודית המקומית.
בספר "תולדות הגאון ר' דוד לידא", התגלו פרטים חדשים על החבר יוסף.
שם אביו היה פתחיה משה מקרעמניץ, ואחיו היה ישכר בער, אשר נחשב לאחד הראשונים שדנו בספר הזוהר.
ישכר בער חיבר מספר ספרים חשובים בתחום הקבלה, כגון "יש שכר", "אמרי בינה", "מקור חכמה", ו"ספר פתחי יה".
על פי המידע החדש שהתפרסם, החבר יוסף נהרג על קידוש השם בקהילת הקודש אובין, מה שמעיד כי מותו היה בנסיבות אלימות.
ייתכן כי נרצח בידי השלטונות הקיסריים, אולם פרטים מדויקים על נסיבות מותו אינם ידועים.
החבר יוסף נחשב לאישיות מרכזית בהיסטוריה של המשפחה והקהילה היהודית במזרח אירופה.
פעילותו והקשר המשפחתי לגאון מווילנה מעניקים לו מקום של כבוד בהיסטוריה היהודית.
ייתכן שהוא רבי יוסף ב"ר משה מקרעמניץ שחיבר מספר ספרים: ספר נחמד ובאור יפה - ביאור על פירוש רש"י לתורה.
"ביאור על ספר שערי דורא" (פראג, שס"ט) "ביאור על ספר מצוות גדול (ונציה שס"ה).
החבר'ה הרעים הוא סרט קומדיה שחורה-פשע משנת 2013 בבימויו של לוק בסון, המבוסס על הרומן הצרפתי "Malavita" מאת טונינו בנאקויסטה.
הסרט עוקב אחר משפחת מאפיה אמריקאית הנכנסת לתוכנית להגנת עדים ומנסה להסתגל לחיים בעיירה קטנה בצרפת.
ג'ובאני מנזוני (רוברט דה נירו), בוס מאפיה לשעבר שהלשין על חבריו, מועבר עם משפחתו – אשתו מגי (מישל פייפר), בתו בל (דיאנה אגרון) ובנו וורן (ג'ון ד'ליאו) – לעיירה נורמנדי בצרפת במסגרת תוכנית להגנת עדים של ה-FBI.
למרות מאמציו של הסוכן רוברט סטנספילד (טומי לי ג'ונס) לשמור עליהם, המשפחה מתקשה להתרגל לחיים החדשים ונוטה לחזור להרגלים הישנים, מה שמסכן את זהותם הסודית.
רוברט דה נירו – מגלם את ג'ובאני מנזוני / פרד בלייק, בוס מאפיה לשעבר המנסה להסתגל לחיים החדשים.
מישל פייפר – מגלמת את מגי בלייק, אשתו של ג'ובאני, המתקשה להתרגל לתרבות הצרפתית.
טומי לי ג'ונס – מגלם את הסוכן רוברט סטנספילד, האחראי על הגנת המשפחה.
דיאנה אגרון – מגלמת את בל בלייק, בתם המתבגרת של ג'ובאני ומגי.
ג'ון ד'ליאו – מגלם את וורן בלייק, בנם הצעיר של ג'ובאני ומגי.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 29% על סמך 138 ביקורות.
ב-Metacritic, הציון הממוצע הוא 42 מתוך 100, בהתבסס על 33 ביקורות.
מבקרים שיבחו את צוות השחקנים, אך ביקרו את הטון הלא אחיד של הסרט.
באתר הביקורות HTmag נכתב: "היו לי המון ציפיות כאשר הלכתי לראות את "החבר'ה הרעים כי יש לו נתוני פתיחה טובים.
אופציה נחמדה ליומית ולא יותר מזה."
החברה הישראלית למדליות ולמטבעות התחילה את דרכה בשנת 1958 כגוף ממשלתי, בשנת 2008 הופרטה החברה על פי החלטת ממשלת ישראל ונרכשה על ידי חברת ג.ר.א.ס עיצובים ושילובים בע"מ.
אז הוחלף שמה מ"החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות" - לשם הנוכחי.
בשנת 1958, במסגרת פעולותיה של הוועדה לאירועי שנת העשור לציון הקמת המדינה, הוכרז על הקמת מחלקה להנפקת מדליות (מדליונים).
המדליה הראשונה שהונפקה הייתה מדליית "חירות ישראל" שעיצובה התבסס על המטבע הרומי "יהודה השבויה" שנטבע על ידי שלטון רומי לאחר חורבן הבית השני.
הנפקת המדליה הראשונה, על ידי ועדת העשור, זכתה להצלחה עצומה.
לאור זאת החליט מנכ"ל משרד ראש הממשלה, טדי קולק, על הקמת "יחידת מדליות ומטבעות" במשרד ראש הממשלה.
ליחידה עוצב סמל חדש המבוסס על המדליה הראשונה.
בעת הקמתה מנתה היחידה שמונה וחצי משרות.
למנהל היחידה מונה לוי אברהמי (עד 1959 מפקד מח' ירושלים במשטרת ישראל).
בשנת 1961 החליט טדי קולק על הפיכת היחידה במשרדו לחברה ממשלתית.
בריאיון עיתונאי אמר טדי קולק: "אחרי שבנק ישראל החליט להמשיך את הנפקת מטבעות הזיכרון מדי שנה נראה כי יחידה ממשלתית קטנה לא תוכל לעמוד בעומס ההפצה ולכן נרקם הרעיון של הקמת חברה ממשלתית עצמאית שתהיה מופקדת על שיווק מטבעות הזיכרון והמדליות ותדאג להגדיל את הכנסות המדינה מהנפקות אלה".
בעקבות המלצתו אישרה ועדת השרים לענייני כלכלה את יסוד "החברה הישראלית למדליות ומטבעות בע"מ.
סמל החברה החדשה עדיין מבוסס על מדליית השחרור.
מנהל היחידה, לוי אברהמי, מונה להיות המנכ"ל הראשון.
יו"ר החברה היה הד"ר יוסף מישן.
ב־1963 הוחלט על מספר שינויים, יצחק אבני מונה למנכ"ל ושם החברה שונה ל- החברה הממשלתית למדליות ומטבעות בע"מ .
בשנת 1978, לאחר 15 שנה בהנהלת יצחק אבני, הייתה החברה הממשלתית עם מצבת כח אדם של כ־60 עובדים.
בנוסף על האמור, באותו זמן גם הגיע לשיאו סכסוך בין החברה הממשלתית לבין גוף השיווק העיקרי שלה – AINA (אגודה אמריקאית ישראלית לנומיסמטיקה).
בנקודת זמן זו החליט שר האוצר דאז, שמחה ארליך, שהגיעה העת לבצע שינוי וביוני 1978 מונה למנכ"ל אליעזר שילוני (שהודח מתפקיד נציב מס הכנסה).
כהונתו של שילוני נמשכה עד ל-1993 (15 שנה) – כשבמהלך תקופה זו השתפר מאוד מצבה הכספי של החברה אך הבעיות המהותיות רק גברו והלכו.
במהלך השנים יוצרו על ידי החברה הממשלתית מעל עשרת אלפים פריטים שונים.
בשיא פעילותה היו לחברה 5 סניפים ועוד כמה עשרות סוכנים מורשים בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2002 מונה למנכ"ל החברה רואה החשבון רפאל יהודאי על ידי הדירקטוריון בראשות אברהם נתן.
מאז החלה החברה בתהליך הבראה שהביא לשיפור ניכר בתוצאותיה התפעוליות ולשיפור בתזרים המזומנים.
שיאו של תהליך ההבראה ושיפור התוצאות היה יישום החלטת הממשלה משנת 1992 להפרטת החברה.
בשנת 2008 נמכרה החברה הממשלתית לחברת ג.ר.א.ס (העוסקת בייצור ושיווק תכשיטים) והפכה לחברה פרטית.
עם שינוי הבעלות שונה שם החברה ל- "החברה הישראלית למדליות ולמטבעות".
החברה פועלת תחת שני מותגים כאשר נוסף " The Holy Land Mint" לחברה הסכם לשיווק מטבעות מיוחדים של בנק ישראל.
בנוסף להנפקת המדליות, החברה עוסקת בקידום האומנות הישראלית והיהודית באמצעות הפצת הדפסים אומנותיים על מדליות ומוצרים נוספים.
החברה מייצרת מוצרי נוי, יודאיקה, תכשיטים ומפיצה מטבעות זיכרון של בנק ישראל.
משרדי החברה ממוקמים בנשר, ויש לה מספר סניפים ברחבי הארץ.
מטרותיה המקוריות של החברה, כפי שנקבעו בתקנון לכשנוסדה, נותרו כשהיו ללא שינוי גם כשהחברה עברה לבעלות פרטית.
החברה פועלת במספר תחומי פעילות:
שיווק והפצה בלעדית של מטבעות זיכרון, מטבעות מיוחדים ופריטים נומיסמאטיים בהנפקת בנק ישראל
הנפקת מדליות ממלכתיות של מדינת ישראל ומדליות רשמיות למוסדות וארגונים
הנפקת מטילי זהב וכסף טהור החל מ-1- גרם ועד 1 ק"ג כמתנה ייחודית או השקעה לעתיד
עיצוב ויצור תכשיטים בשילוב מטבעות ומדליות - "עדיליון"
ייצור רפליקות (תעתיקים מדויקים) של מטבעות עתיקים הקשורים לארכאולוגיה בישראל כמו גם שיווק מטבעות עתיקים על פי רישיון רשות העתיקות
עיצוב יצור ושיווק מוצרי אומנות ישראלית ומתנות ישראליות מקוריות
הפצה בלעדית ומכירת מטבעות זיכרון בהנפקת בנק ישראל
לבנק ישראל נתונה הסמכות הבלעדית להנפיק מטבעות והילך חוקי בישראל (שטרי כסף, מעות, מטבעות זיכרון ומטבעות מיוחדים) באישור המועצה המנהלית והממשלה.
הנגיד הוא שקובע את צורתם של מטבעות הזיכרון והמטבעות המיוחדים ולשם כך הוא נעזר בוועדה לתכנון שטרי כסף, מעות ומטבעות זיכרון.
לכבוד יום העצמאות ה-76, הנפיק הבנק ב-2024 מטבע בסימן "ישראל ביחד" והונפק בערכים של 10 שקלים, 2 שקלים ושקל אחד.
עיצוב המטבע בא לבטא את האחדות בעם לאור מתקפת הטרור ב-7 באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל.
כל המטבעות מופצים בלעדית בהתאם לחוק בנק ישראל על ידי החברה הישראלית למדליות ולמטבעות אשר הוסמכה לכך על ידי שר האוצר.
הנפקת מטבעות זיכרון על ידי בנק ישראל בכסף וזהב
מטבעות הזיכרון מונפקים על ידי בנק ישראל במתכת יקרה כסף וזהב.
מטבעות הכסף בעריך 1 שקל חדש וב-2 שקלים חדשים, מטבעות הזהב בעריך 5, 10 ו-20 שקלים חדשים.
לראשונה בשנת 2010, הנפיק בנק ישראל את מטבע "הבוליון הישראלי הראשון" בסדרה הנקראת "ירושלים של זהב".
מטבעות הבוליון בסדרה "ירושלים של זהב" מציגים אתרים מפורסמים בירושלים.
המטבעות מיוצרים בזהב טהור 9999. במשקל 1 אונקייה (31.1 גרם) בכמויות מרביות של 3,600 יח'.
ערכם הנקוב 20 שקלים חדשים ומחירם משתנה כל יום בהתאם לתנודות במחיר הזהב העולמי.
לחברה הישראלית למדליות ולמטבעות הזכויות הבלעדיות (שהוענקו מטעם ממשלת ישראל) להנפיק מדליות ממלכתיות של מדינת ישראל.
מדליות הן יצירות אמנות זעירות המנציחות את ההיסטוריה של האומה והמדינה ובמדליות הממלכתיות מוטבע סמל המדינה באישור ועדת "הסמל והדגל".
באמצעות מדליות ממלכתיות, מונצחים אירועים היסטוריים בארץ ובעולם, בהם לקחה ישראל חלק.
המדליה הראשונה של מדינת ישראל, מדליית "השחרור", הונפקה בשנת 1958, שנת העשור לישראל.
מדליית "השחרור" נושאת מצד אחד תעתיק של אחד המטבעות "יהודה השבויה" הרומיים (שהוטבעו אחרי חורבן בית שני וניצחון הרומאים) אולם בצדה השני, מוטבעת אם הבנים השמחה, המרימה את ילדה, לצד חקלאי עברי הנוטע עץ.
שניהם יחד מסמלים את תקומת העם היהודי בארץ ישראל.
מאותה שנה ועד היום, הונפקו מדליות רבות המנציחות את תולדות מדינת ישראל.
במדליות מונצחים אישים ומנהיגים בולטים בתולדות העם היהודי והמדינה בהם: ראשי ממשלה, נשיאים, ראשי המטה הכללי של צה"ל ואישים יהודים שתרמו לאנושות.
בסדרת "חכמי ישראל" מוצגים רבנים חשובים שהשפיעו על העם לדורותיו ובסדרת "סיפורי העם" מתוארים סיפורי עם יהודיים.
עוד הוטבעו מדליות ליחידות הקרביות של צה"ל, למטוסים, לטנקים ולספינות שנכנסו לספרי ההיסטוריה של המדינה.
כיום קיימות מדליות אמנות חדשניות כגון: מדליות פיסוליות שמייצגות סיפורים מן התנ"ך, פסיפסים עתיקים בארץ ישראל ומדליות בשיבוץ ליתוגרפיות של יצירות אמנות צבעוניות ידועות.
הנפקת מטילי זהב וכסף להשקעה החל מ-1 גרם ועד 1 ק"ג
החל משנת 2012 מנפיקה החברה הישראלית למדליות ולמטבעות מטילי כסף וזהב טהור להשקעה.
המטילים במשקלים שונים החל מ-1 גרם ועד 1 ק"ג בזהב טהור 999.9 נושאים מספר סידורי וארוזים באריזת ביטחון סגורה.
על כל מטיל מוטבעת יונת השלום במעופה מעל חומת ירושלים.
בגב כל מטיל חתום "הולילנד מינט" (סמלה המסחרי של החברה), משקל הזהב ומספרו הסידורי של המטיל.
הנתונים מופיעים במקביל על מארז הביטחון.
מטילי הזהב מיוצרים במשקלים הבאים : 1 גרם, 2.5 גרם, 5 גרם, 10 גרם, חצי אונקייה, אונקייה אחת ואחד ק"ג.
החברה הישראלית למדליות ולמטבעות מורשית למכור מטבעות עתיקים אותנטיים.
במיזם משותף הנרקם עם רשות העתיקות, יצרה החברה הישראלית למדליות ולמטבעות רפליקות מדויקות של מטבעות עתיקים, כגון מטבעות עתיקים שנמצאו בקומראן ובמצדה (בהתאם לחוק האמריקאי, כל רפליקה נושא את המילה COPY כדי להימנע מספקות).
כמה מהנפקות בנק ישראל והחברה
מספר מטבעות ישראל זכו בפרסים בתחרויות מטבעות בינלאומיות בזכות עיצוביהם ונושאיהם:
"ארץ חמדה", מטבע יום העצמאות התשמ"ט (1989) בעיצוב רובן נוטלס, זכה בתואר "המטבע האמנותי ביותר" (תחרות Coin of the Year 1991).
"משה והלוחות" מטבע ה-10 בסדרת "תמונות מן התנ"ך", התשס"ה (2005) בעיצוב גדעון קייך, זכה בתואר "המטבע המעורר השראה" (תחרות Coin of the Year 2007).
"תל אביב, העיר הלבנה", המטבע הראשון בסדרת "אתרי מורשת עולמית", התשס"ו (2006) בעיצוב מאיר אשל, זכה בזכות עיצובו הארכיטקטוני המרשים, במקום השני בתחרות המטבעות "פלדיו" שנערכה בוויצ'נזה, איטליה, ב-2007.
"וגר זאב עם כבש", מטבע ה-12 בסדרת "תמונות מן התנ"ך", התשס"ז (2007), בעיצוב אהרן שבו, זכה במקום שני בתחרות מטבעות הבינלאומית שנערכה בוויצ'נזה, איטליה, ב-2008.
"60 שנה למדינה", מטבע יום העצמאות התשס"ח (2008) בעיצוב רובן נוטלס, זכה בתואר "המטבע האמנותי ביותר" (תחרות Coin of the Year 2010).
"יונה במעי הדג", מטבע ה-15 בסדרת "תמונות מן התנ"ך", התש"ע (2010) בעיצוב גדעון קייך ואהרן שבו, זכה במקום ראשון ובתואר "מטבע השנה" (תחרות Coin of the Year 2012).
"עכו", מטבע ה-3 בסדרת "אתרי מורשת עולמית", התש"ע (2010) בעיצוב משה פרג זכה בזכות עיצובו הארכיטקטוני, במקום שני בתחרות המטבעות "פלדיו" שנערכה בוויצ'נזה, איטליה, ב-2010.
מטבע "התעמלות", התשע"א (2011) בעיצוב דוד הראל, זכה במקום ראשון בתחרות מטבעות הבינלאומית שנערכה בוויצ'נזה, איטליה ב-2012.
"תל מגידו", מטבע ה-4 בסדרת "אתרי מורשת עולמית", התשע"ב (2012) בעיצוב אסנת אשל זכה בזכות הצגתו הארכיטקטונית באזכור מיוחד בתחרות המטבעות "פלדיו" שנערכה בוויצ'נזה, איטליה, ב-2013.
החברה הגבוהה היא סדרת דרמה בריטית ששודרה במקור בערוץ Sky1 בין השנים 2003 ל-2005. בישראל שודרה הסדרה בערוץ הוט 3.
שם התוכנית נגזר מהמושג "Mile high club", המתייחס למי שקיימו יחסי מין בשעת טיסה.
הסדרה שודרה בארצות הבאות: אוסטרליה, בריטניה, ישראל, ארצות הברית, צרפת, פינלנד, איסלנד, הודו, ניו זילנד, שוודיה ודרום קוריאה.
הסדרה עוסקת באנשי הצוות של חברת התעופה "פרש".
חוויותיהם בזמן הטיסות, וגם בין טיסה לטיסה, כאשר הם שוהים בבתי המלון בחו"ל, וחייהם הפרטיים מחוץ לשעות העבודה.
רוב הדמויות הן בריטים צעירים המחפשים סטוצים וריגושים.
הסדרה נחשבת לסדרת דרמה, אך היא מכילה מעט קומדיה ואף פורנוגרפיה.
ג'ו-אנה נולס - ג'ניס סטיל
נעמי ראיין - ליהן אוונס
אדם סינקלר - ויל או-בראיין
שרה מנרס - קיי סי (קת'רין קאסנדרה) גרגורי
ג'יימס רדמונד - ג'ייסון מורדוך
אמה פרגוסון - אמה קויל
טום ויזדום - מרקו ביילי
מת'יו צ'מברס - ג'ון בריסון
תום וויסדום - מרקו ביילי
קריסטופר וילרייס - נייג'ל קרוקר
ג'ון פיצ'רד - ג'יק פילפס
קטי אדוארד - לורנה ניובולד
לוק רוברט - דן פיטרסון
שרה פרוקי - שורלט טיילור
סקוט אדקינס - אד רוסל
סקי סקטמן - פופי פילפס
ג'ני פורטץ - רייצ'ל פוטר
החברה הגאולוגית הישראלית היא עמותה שהוקמה בשנת 1954 ומטרתה המוצהרת היא ליזום דיונים בנושאים הקשורים לתחום מדעי כדור הארץ על מנת לקדם את התחום, תוך שימת דגש על המחקר במדינת ישראל.
נכון ל-2017, בחברה הגאולוגית רשומים כ-300 חברים, הכוללים את העוסקים בתחומים השונים של מדעי כדור הארץ בישראל במוסדות האקדמאים השונים, סטודנטים בתחום, אנשי תעשייה וחובבים.
החברות בעמותה פתוחה לכל אחד וכרוכה בתשלום שנתי.
את העמותה מנהל בהתנדבות ועד הנבחר מדי שנה בכנס השנתי של העמותה והכולל נשיא, סגן נשיא ומספר חברי ועד.
פעילות העמותה ממומנת מדמי החבר השנתיים, תמיכה של מוסדות ותרומות של גופים שונים.
רשימה מלאה של נשיאי החברה הגאולוגית לדורותיה ניתן למצוא באתר החברה הגאולוגית הישראלית (קישור מטה).
הכנס השנתי המתקיים במשך שלושה ימים באביב ובו מוצגות עבודות של חוקרים מקצועיים, עבודות מחקר של סטודנטים לתארים מתקדמים, וגיאולגיה יישומית.
יומיים מתוך השלושה מוקדשים להרצאות ומפגשים חברתיים והיום השלישי מוקדש לסיורים גאולוגיים באזור בו מתקיים הכנס.
כך למשל הכנס של שנת 2017 התקיים במצפה רמון.
במסגרת הכנס גם נערכות בחירות לוועד המנהל של העמותה.
סיור גאולוגי - אחת לשנה נערך כנס גאולוגי בן יום / מספר ימים, בישראל או בעולם.
יום הסיור פתוח לקהל הרחב ומתפרסם מספר חודשים לפני המועד באתר החברה ובדף הפייסבוק.
יום מדעי כדור הארץ – כנס הנערך פעם בשנה ונועד לחשוף נושאים שיש בהם עניין לציבור הרחב וניתנות בו הרצאות הפתוחות לציבור.
כך למשל בשנת 2016 נערך הכנס במכון ויצמן למדע.
העיתון הישראלי למדעי האדמה - בעבר יצא שנתון בשפה האנגלית (Israel Journal of Earth Sciences).
במסגרת השנתון התפרסמו מחקרים במדעי האדמה של ישראל והמזרח התיכון.
לפני מספר שנים הופסקה הפצת השנתון.
חלוקת פרסים - על עבודות מצטיינות בתחום מדעי כדור הארץ וחלוקת ציונים לשבח על פעילות מתמשכת בתחום.
- בכל שנה במהלך הכנס השנתי מחולקים מספר פרסים הכוללים מענקים כספיים על עבודות מחקר בולטות.
לחברה אתר רשמי בו מתפרסמות פעולותיה השנתיות השוטפות.
דף פייסבוק, בו מתפרסמים האירועים הרשמיים של החברה וכן תכנים ופעילויות נוספות מן האקדמיה, דוגמת סמינריונים וימי עיון של מחלקות הגאולוגיה/מדעי כדור הארץ השונות.
החברה הימית להובלת פרי הייתה חברת ספנות ישראלית פרטית שפעלה ברחבי העולם בשנים 1962–1977 והתמחתה בהובלת מטענים בקירור.
את הקמתה של "החברה הימית להובלת פרי" יזם איש העסקים רב חובל מילה ברנר.
ברנר, שכבר בהפלגתו הראשונה כצוער בצי הסוחר (ערב מלחמת העולם השנייה) נתקל בצרכים המיוחדים של הובלת תוצרת חקלאית בדרך הים, בחן את השוק העולמי של ההובלה בקירור בסוף שנות ה-50 והגיע למסקנה כי השקעה בתחום זה צפויה להשתלם כלכלית מכמה סיבות עיקריות:
הדרישה להובלה בקירור מחצי הכדור הדרומי לחציו הצפוני גדלה עם עליית רמת החיים;
מרבית צי ההובלה בקירור בעולם הן אוניות מיושנות;
נפח אוניות אלה עונה בקושי על הדרישות הקיימות;
האוניות נמצאות בבעלות מפעילים קטנים רבים.
הוא רתם לרעיון את יעקב מרידור, שותפו בחברת הדיג "אטלנטיק", ושניהם הקימו בשנת 1962 את "החברה הימית להובלת פרי".
מרידור הצליח לגייס משקיעים למיזם החדש, ואילו ברנר גייס צוות הקמה מקצועי שכלל מהנדסי אוניות וארכיטקטים ימיים, מהנדסי חשמל, מומחי קירור, טכנאים, כלכלנים ואנשי כספים.
כל אוניות החברה תוכננו ונבנו מראש בהתאם לייעודן, תוך הקפדה על מהירות גבוהה (20 קשר ויותר), על גודל (למרבית האוניות היה נפח אחסנה בקירור של יותר מ-400,000 רגל מעוקב) ועל טכנולוגיות חדישות בתחום הקירור.
בהמשך, עם התפתחות הטכנולוגיות, נבנו אוניות עם חדרי מכונות לא-מאוישים ועם שליטה ממוחשבת בטמפרטורת המחסנים.
ברנר, שהתנסה במלחמת העולם השנייה בהפלגה באוניות סוחר שגויסו למשימות תובלה צבאיות, הנחה את המתכננים לדאוג לחיזוקים במחסני אוניות הקירור, כך שהאוניות יוכלו, במקרה הצורך, להוביל תחמושת וציוד צבאי.
כמו כן הונחו המהנדסים לדאוג לחיזוק הסיפון האחורי, כך שמסוק יוכל לנחות עליו.
בשנת 1963 החלה בניית האונייה הראשונה של החברה, "לימון-קור", במספנות "אקרס" בנורווגיה, שם כבר היו לבעלי "החברה הימית" קשרים (בענייני חברת הדיג "אטלנטיק").
הספינה הושקה בקיץ 1964 ובתוך שנה הושלמה בנייתן של עוד שלוש אוניות אחיות.
בהמשך בנתה "החברה הימית" עוד אוניות קירור בנורווגיה, אך אוניות נבנו גם במדינות אחרות ובהן דנמרק, גרמניה ובריטניה.
בשיא פעילותה הפעילה "החברה הימית" 42 אוניות (חלקן אוניות חכורות ואוניות בניהולה), שהפליגו בדגלי ישראל, בריטניה וגרמניה ("החברה הימית" החזיקה בכמחצית מנפח ההובלה בקירור של אוניות מודרניות בעולם).
כבר מראשית פעילותה השתלבה החברה בשוק ההובלה בקירור, בעיקר בשל היתרונות הטכנולוגיים של ספינותיה.
לדוגמה: בזכות מהירותן הגבוהה של אוניות החברה הגיעה התוצרת מהר יותר לשווקים, דבר בעל חשיבות רבה כשעוסקים במוצרים שאורך חיי המדף שלהם מוגבל.
תחילה ניסו המתחרים להיאבק ב"חברה הימית" באמצעות הורדת מחירי ההובלה, אך הדבר לא עלה בידם.
בשלב מסוים קיבלה "החברה הימית" הצעה מחברת ספנות ותיקה (חברת "סלן" של תאגיד "סלניה", שהפעילה עשרות אוניות), להיכנס לשיתוף פעולה ארוך טווח, וכך בראשית 1971 נחתם הסכם השיתוף ביניהן.
בתוך זמן קצר השתלטו שתי החברות על שוק ההובלה הימית בקירור.
קווי ההפלגה של "החברה הימית" חבקו את העולם כולו.
אוניותיה פקדו נמלים באירופה, באמריקה הצפונית, באמריקה הדרומית, באפריקה, באוסטרליה וניו זילנד וביפן.
המטען כלל פירות מסוגים שונים אבל גם בשר, בין השאר בזכות יכולת ההובלה בטמפרטורות של 30 מעלות מתחת האפס (כמות הבשר השנתית שהובלה באוניות החברה הגיעה ל-40,000 טון).
אחת הבעיות הקיימת בהובלה בקירור היא שבנמל היעד אין בהכרח סחורה בקירור המיועדת לייצוא.
"החברה הימית" ניצלה את הסיפונים המחוזקים והובילה מכוניות ב"דרך חזרה".
חלק מההובלות והפעילויות של "החברה הימית" חרגו מהובלה בקירור.
ערב מלחמת ששת הימים הובילה אחת מאוניות החברה תותחים נגד מטוסים שצה"ל נזקק להם.
חודשים ספורים אחר כך הביאה החברה משלוח של דובונים לחיילי צה"ל, שנתקלו לראשונה בחורף הקר ברמת הגולן.
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 החליט חיל הים להעביר כמה ספינות טילים מחיפה למפרץ אילת.
תעלת סואץ הייתה סגורה והדבר חייב הפלגה ארוכה סביב אפריקה.
"החברה הימית" סייעה לחיל הים בתדלוק האוניות במהלך ההפלגה הארוכה (מבצע מוניטין ומבצע בציר ענבים).
במלחמת יום הכיפורים הוקם במשרדי "החברה הימית" מרכז הפעילות של רת"י (הרשות לתובלה ימית בשעת חירום).
אוניות החברה (אחת ששהתה בארץ ושתיים ששהו בדרום אמריקה) הופנו לארצות הברית שם הטעינו ציוד צבאי חיוני והובילו אותו ארצה.
מהירותן הגבוהה של ספינות החברה וחיזוקי הסיפונים שבוצעו בהן הוכיחו את עצמם.
"החברה הימית" צמחה בקצב מהיר, ובנוסף להובלה בקירור נכנסו בעלי החברה (באמצעות חברות-בנות של "החברה הימית") לתחומי פעילות נוספים, ובהם בניית מכליות והובלת נפט.
משבר האנרגיה של 1973 גרר זעזועים חריפים במחירי הדלק (שעלו) אך גם במחירי המכליות (שירדו).
כתוצאה מכך נקלעה "החברה הימית" לקשיי נזילות חמורים.
אוניות החברה, ששימשו ערבות למיזמי הבנייה החדשים, נמכרו, ובשנת 1977 חדלה "החברה הימית" להתקיים.
החברה הבריטית הבין־כוכבית נוסדה בשנת 1933 והיא כיום הארגון הוותיק בעולם שמטרתו היא לקדם ולתמוך במחקר בתחומי אסטרונאוטיקה וחקר חלל.
זהו מוסד ללא כוונות רווח שמשרדיו יושבים בלונדון והוא ממומן על ידי תרומות חבריו.
לחברה סניפים נוספים, בוסט מידלנדס, איטליה ובלגיה.
לארגון זה קדמו החברה האמריקאית הבין־כוכבית (The American Rocket Society או ARS, שנוסדה בשנת 1930), ארגון גרמני דומה בשם האגודה למסע בחלל (Der Verein für Raumschiffahrt, או VfR, שנוסדה בשנת 1927) והחברה למחקר מסע בין־כוכבי , אבל בשונה מכל אלה הוא אף פעם לא התמזג לתוך מכלול התעשייה הלאומי.
עם היווסדה, יועדה האגודה במקור לא רק לקידום והעלאת המודעות הציבורית לאסטרונאוטיקה, אלא גם לבצע ניסויים מעשיים בתחום הטילים, בדומה לארגונים שהוזכרו לעיל.
עם זאת, בשנת 1936 גילו חבריה כי הם מנועים מלממש שאיפה זו בגלל 'חוק חומרי הנפץ' הבריטי משנת 1875, אשר אסר על גופים פרטיים לערוך ניסויים בטילים מונעים בדלק נוזלי בתחומי הממלכה הבריטית.
בשנות ה־30 של המאה ה־20 המאוחרות, יזם הארגון פרויקט להנחתת בני אדם על הירח בעזרת טיל רב־שלבי, כאשר כל שלב מורכב ממספר טילים צרים מונעים בדלק מוצק.
עיצוב הנחתת דמה למדי לנחתת של תוכנית אפולו.
במהלך הכנס השני של קונגרס האסטרונאוטיקה הבין־לאומי שהתקיים בלונדון בשנת 1951, החברה הבריטית הבין-כוכבית הייתה אחת מ־13 חברות החלל הלאומיות שהקימו יחד את הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה.
בשנת 1978, פרסמה החברה מחקר בשם פרויקט דדלוס - מסמך מפורט בנושא ישימות משימה בין־כוכבית לא מאוישת לכוכב ברנרד, אשר השתמש בטכנולוגיות קיימות והערכות הגיוניות למדי של יכולות שיהיו קיימות בעתיד הקרוב.
שיטת ההנעה המוצעת הייתה היתוך גרעיני, שהייתה אמורה להאיץ את החללית למהירות של כ־12% ממהירות האור.
החברה פרסמה מחקר בשם Project Boreas שנערך בשנים 2006-2003, ועסק בתכנון תחנה מאוישת לקוטב הצפוני של המאדים.
דו"ח המחקר הועמד לרשימת פרסי סר ארתור סי.
קלארק בקטגוריית המצגת הכתובה הטובה ביותר ובשנת 2007, החברה זכתה בפרס.
הפרס נושא את שמו של סופר המדע הבדיוני והמהנדס ארתור סי.
קלארק שהיה יו"ר האגודה בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
איש הרדיו הבריטי צ'ארלס צ'ילטון הצטרף לחברה לפני כתיבתה והפקתה של טרילוגיית הרדיו המפורסמת בתחום המדע הבדיוני "מסע אל החלל".
החברה מפרסמת כתבי עת, מעניקה מדליות ופרסים, מארגנת הרצאות ערב ופרויקטים טכניים, בנוסף להשראת הציבור לגבי היתרונות והישומים המעשיים של חקר החלל.
החברה מחויבת לתמוך במדיניות שתגדיל את המחויבות הממשלתית - במיוחד בבריטניה, אך גם מחוץ לבריטניה - לחקר החלל, ולקידום מסע בין־כוכבי מאויש.
פעילות חינוכית זו מבוצעת באמצעות עבודה עם בתי ספר ואירועים לכלל הציבור בכל הגילאים, קיום שיחות דרך האינטרנט והשתתפות באירועים בבריטניה כדוגמת: AstroFest, ועידת UKSEDS, אירועי טילאות בבריטניה, New Scientist Live וכן באירועים בין־לאומיים כדוגמת קונגרס האסטרונאוטיקה הבין־לאומי ו־MakerFaire .
החברה מפרסמת ביטאון אקדמי שנושא את שמה (Journal of the British Interplanetary Society), ירחון לציבור הרחב בשם "תעופת-חלל" (Spaceflight) וכן את כתב העת "כרוניקת חלל" (Space Chronicle).
החברה ההיסטורית ישראלית היא עמותה ישראלית, המאגדת תחתיה חוקרים במגוון תחומי המחקר ההיסטורי, מחקר העולם העתיק ועד להיסטוריה עולמית עכשווית.
עיקר תקציב העמותה מגיע ממשרד המדע, התרבות והספורט ומדמי חבר.
החברה ההיסטורית הישראלית נוסדה בשנת 1924, בשם "החברה הארצישראלית להיסטוריה ולאתנוגרפיה".
בשנת 1950 הוחלף השם לחברה ההיסטורית הישראלית.
בין מייסדי הארגון היו הפרופ' בן-ציון דינור והפרופ' יצחק בער.
לשורותיה הצטרפו גם היסטוריונים רבים שתחומי מחקרם אינו רק תולדות היהודים והם מיוצגים היום בהנהלת החברה.
נכון ל-2021 עומד בראש הארגון הפרופ' שמואל פיינר.
משימתה הראשונה של החברה היא לשרת את קהילת ההיסטוריונים באקדמיה.
בנוסף, החברה ההיסטורית היא ארגון המהווה נקודת מפגש והחלפת דעות עבור חוקרים, סטודנטים, תלמידים, מורים ובעלי עניין בחקר העבר מהקהל הרחב.
החברה שואפת לקשר בין העבר להווה ולעתיד, ולהעמיק את המסר שחקר העבר רלוונטי תמיד.
החברה שואפת לקדם ידע היסטורי בקרב הדורות הצעירים כמו גם לקדם קשרים בין האקדמיה לבין מורים להיסטוריה בבתי ספר תיכוניים וגופי חינוך אחרים.
החברה מוציאה לאור את כתבי העת "ציון" ו"היסטוריה", המפרסמים מחקרים של ישראלים בשפה העברית.
החברה מעניקה מדי שנה פרסים לספר ולמאמר מצטיינים בעברית (פרסי "עם ועולם").
החברה שותפה גם בהפצת כתב העת "זמנים" ביחד עם האוניברסיטה הפתוחה ואוניברסיטת תל אביב ומעניקה חסות לכתב העת "היה היה" בו מתפרסמות עבודות של סטודנטים בחוגים ההיסטוריים השונים.
הסדרה, פרי יוזמתה של החברה, נועדה להביא לקוראים בישראל ממיטב הספרים בהיסטוריה עולמית, שנכתבו בידי היסטוריונים ישראלים בשפה העברית, ושפורסמו תחילה בשפות זרות.
עורכי הסדרה בוחרים מחקרים חשובים, שראו אור בחו"ל בהוצאות אקדמיות מובילות.
המהדורה העברית מותאמת לקורא הישראלי ומעניקה לו הזדמנות לערוך היכרות עם פירותיו של המחקר העדכני בסוגיות מרכזיות בתולדות העמים ברמה אקדמית גבוהה ובסגנון רהוט ונהיר בשפה העברית.
בין הספרים שיצאו בסדרה: רון רובין, מכללה מאחורי גדר תיל: חינוך מחדש של שבויי המלחמה הגרמנים, 2020; עמי איילון, מהפכת הדפוס הערבי, 2018; אסתר כהן, רישומים של כאב: דת, משפט ורפואה בימי הביניים המאוחרים, 2019
הרצאות במת ירושלים להיסטוריה על שם מנחם שטרן
בשנת 1993 יסדה החברה ההיסטורית הישראלית לזכרו פרופסור מנחם שטרן את במת ירושלים להיסטוריה, במסגרתה מוזמן מדי שנה היסטוריון מן השורה הראשונה במחקר בעולם לסדרה בת שלוש הרצאות, פרי מחקר חדש שטרם ראה אור.
בגלל אופייה המיוחד של במת שטרן הדוברים שמגיעים מדגישים בהרצאותיהם הקשר יהודי או ארץ ישראלי הייחודי בתחום מחקרם.
ההרצאות מתקיימות בשפה האנגלית ומיועדות לציבור ההיסטוריונים בארץ, לחוקרים מדיסציפלינות שונות, לסטודנטים, למורים ולקהל הרחב.
במהלך ביקורו מקיים האורח פגישות עם תלמידי מחקר מכל האוניברסיטאות בישראל.
הנוסח הסופי של ההרצאות רואה אור כספר באנגלית ובעברית.
בסדרת הספרים של במת שטרן יצאו (בעברית) בשנים האחרונות: ריצ'רד אוונס, עבר אחר: היסטוריה מנוגדת-עובדות, 2020; גלן באוארסוק, אימפריות מתנגשות בשלהי העת העתיקה, 2019; היינץ שילינג, אירופה אחרי הרפורמציה: דינמיקה של תמורות, 2018.
הכנס השנתי של החברה מופק ומאורגן על ידיה והוא משותף לכל האוניברסיטאות וגופי המחקר בישראל.
משתתפים בו בכל שנה למעלה ממאה היסטוריונים.
הכנס השנתי מתארח כל שנה באוניברסיטה אחרת, כחלק מחזונה של החברה ההיסטורית להיות גוף על-אוניברסיטאי המאגד תחתיו את כל חוקרי העבר בישראל.
את הכנס מארגנת ועדה אקדמית והוא עוסק בנושאים בעלי חשיבות היסטורית מחקרית ואקטואלית.
בכל כנס מרצים בין שישה-עשר לעשרים דוברים, חלקם בראשית דרכם האקדמית וחלקם בכירים.
הכנס פתוח לקהל הרחב ומאפשר שיח רחב חוצה תקופות ומקומות.
החברה מקיימת מגוון רחב של סדנאות לחוקרים צעירים אשר מלוות על ידי טובי החוקרים בישראל.
מטרתן לחזק את הקשרים בין החוקרים בתחומים השונים ואת שיתוף הפעולה ביניהם.
הסדנאות הן מפגשים ייחודיים המאפשרים לחוקרים בראשית דרכם האקדמית להציג את מחקריהם במרחב אקדמי הפתוח לחוקרים מכלל האוניברסיטאות ומכוני המחקר בארץ.
בין הנושאים בהם עסקו סדנאות: חידושים במחקר על תקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, הנאורות ומתנגדיה, חקר החברה החרדית בישראל, נשים, פעילות אזרחית ושינוי חברתי: בין הצפון לדרום הגלובלי, סדנת העת העתיקה לחוקרים צעירים, וסדנת ימי הביניים עכשיו.
החברה ההיסטורית הישראלית מחלקת מדי שנה פרסים לתלמידים שכתבו עבודות מצטיינות בתחומי ההיסטוריה.
עבודות הגמר, ברמה של חמש יחידות לימוד, נשפטות על ידי ועדה אקדמית על פי אמות המידה המחמירות ביותר.
בשנים האחרונות זכו בפרסים עבודות שתרמו תרומה של ממש למחקר ההיסטורי והפגינו רמה גבוהה של כתיבה וידע.
התלמידים המצטיינים מציגים את מחקריהם בפורום בינלאומי.
ייצוג מדינת ישראל בגופי מחקר היסטורי
החברה מייצגת את מדינת ישראל בארגונים בינלאומיים המובילים את תחום המחקר ההיסטורי ומביאה את קולם של החוקרים הישראלים בשדה המחקר ההיסטורי בעולם.
החברה לוקחת חלק בפעילות ארגון Eustory, המאגד ארגונים היסטוריים לא ממשלתיים באיחוד האירופי.
הזוכים בתחרות פרסי התלמידים השנתית של החברה ההיסטורית יכולים להגיש את מועמדותם לכנסים של Eustory.
החברה גם מיוצגת ב ונוטלת חלק פעיל בכנסים הבינלאומיים של איגוד זה.
החברה אחראית על הקשר בין הארגון לבין חוקרים בישראל ומבטיחה את מקומם של חוקרים ישראלים בתוך השיח האקדמי ההיסטורי העולמי.
החברה הגבוהה הוא סרט מוזיקלי שהופק בידי אולפני הקולנוע MGM ב־1956. הסרט בוים על ידי צ'ארלס ולטרס והופק על ידי סול סיגל, את המוזיקה והשירים כתב קול פורטר.
הסרט מבוסס על מחזה בשם "סיפור פילדלפיה" שהועלה על בימות ברודוויי (המחזה הופק גם לסרט "סיפור פילדלפיה" שראה אור ב־1940).
בסרט זה שיחקה גרייס קלי את תפקידה האחרון בקולנוע, לפני שהיא הפכה לנסיכת מונקו, למעשה הסרט יצא אל האקרנים כשלושה חודשים לאחר נישואיה לנסיך רנייה השלישי ממונקו.
קלי אשר הייתה בת 26 בזמן הצילומים, לא הייתה הבחירה הראשונה לתפקיד וזאת עקב גילה הצעיר.
בזמן יציאת הסרט אל האקרנים, היה בינג קרוסבי בן 53 ואילו פרנק סינטרה וסלסט הולם היו מעבר לגיל ארבעים.
הבחירה הראשונה לתפקיד הייתה אליזבת טיילור, אך היא לא יכלה לקבל את התפקיד עקב התחייבויות קודמות.
"החברה הגבוהה" היה הסרט הראשון בו שיתפו פעולה סינטרה וקרוסבי, השניים שהיו מהזמרים והשחקנים הפופולרים ביותר בשנות הארבעים והחמישים, שיתפו פעולה פעם אחת נוספת בסרט "רובין ושבעת הברדסים" ב־1964.
האזכור של פסטיבל ג'אז בעלילת הסרט, אפשר לבמאי לשתף את לואי ארמסטרונג שהיה אחד מכוכבי הג'אז הגדולים בכל הזמנים, להנאתם של חובבי המוזיקה והגברת המכירות של הסרט.
סיפור הסרט נסב סביב אשת החברה הגבוהה, טרייסי לורד (גרייס קלי), העוסקת בהכנות לחתונתה.
טרייסי מתכוונת להתחתן עם ג'ורג' קיטריג' (ג'ון לאונד) המנופח מחשיבות עצמית והמשעמם.
העיתונאי החטטן, מייק קונור (פרנק סינטרה) והצלמת ליז אימברי (סלסט הולם) מתכוונים לכסות את האירוע הנוצץ.
בעלה לשעבר של טרייסי, שעדיין מאוהב בה, סי.
דקסטר-האבן (בינג קרוסבי), מופיע לפתע, לכאורה כדי להשתתף בפסטיבל ג'אז, אך למעשה כדי לנסות להשיב את טרייסי חזרה אליו.
במהלך האירועים מייק גם כן מתאהב בטרייסי והיא בו ועתה על טרייסי לבחור מבין השלושה.
גרייס קלי - טרייסי לורד
פרנק סינטרה - מייק קונור
סלסט הולם - ליז אימברי
לואיס קלהרן - דוד ווילי
לואי ארמסטרונג - בתפקיד עצמו
החברה הישראלית לכימיה (ICS) היא אגודה מקצועית, שמטרתה לקדם את חקר הכימיה הטהורה והיישומית, בישראל ובעולם.
מקור החברה ב"הסתדרות הכימאים בארץ ישראל", שנוסדה בשנת 1933 בתל אביב, במטרה לסייע בקליטת כימאים שברחו מגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון.
בשנת 1948 שינתה את שמה ל"הסתדרות הכימאים בישראל", וב-1960 ל"חברה הישראלית לכימיה".
נכון לשנת 2009, היו לחברה הישראלית כ-800 חברים.
החברה מורכבת מעשר חטיבות: כימיה אנליטית, חישובית, חינוכית, אנאורגנית-ביואנאורגנית, תעשייתית, רפואית, אורגנית, ביואורגנית ופיזיקלית-אורגנית, פיזיקלית, מצב-מוצק, ותאורטית.
החברה מארגנת כנס מקצועי שנתי, הנחשב לכנס המרכזי של עולם הכימיה בישראל, ובו משתתפים חוקרים מהאקדמיה והתעשייה.
כמו כן מפרסמת החברה ביטאון תקופתי, מעניקה פרסי הצטיינות לחוקרים, סטודנטים ועבודות גמר של תלמידי תיכון, ומארגנת "אולימפיאדת כימיה", ה"כימיאדה", לתלמידי תיכון.
החברה מקיימת קשרי ידידות עם אגודות מקצועיות לכימיה ברחבי העולם, דוגמת האגודה האמריקנית לכימיה והחברה המלכותית לכימיה.
החברה הישראלית לכימיה חברה בארגונים בינלאומיים; כמו באגודה האירופית לכימיה (EuChemS) ובאיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית (IUPAC).
החברה שותפה להוצאת כתב העת השבועי Physical Chemistry Chemical Physics, יחד עם 15 אגודות מקצועיות לכימיה מרחבי העולם, בניהולה המרכזי של החברה המלכותית לכימיה.
החברה הגנאלוגית הישראלית, או העמותה הישראלית לחקר שורשי משפחה (עיל"ם), היא עמותה העוסקת במחקר, איסוף ותיעוד גנאלוגי של יהודים בישראל ובעולם.
העמותה נוסדה בשנת 1983 בירושלים על ידי אסתר רמון.
תפקידים נוספים של העמותה היא להנגיש את המידע הגנאלוגי לחוקרים ולשתף פעולה עם ארגוני גנאלוגיה ברחבי העולם.
העמותה היא מוסד ללא כוונת רווח (החל משנת 1987) המפעיל סניפים ב:
תל אביב - דן (בשיתוף בית אריאלה)
חיפה והצפון (בשיתוף אגף התרבות, המחלקה לספריות בעיריית חיפה)
נגב (בשיתוף חברת "כיוונים" והקתדרה העירונית באר שבע)
פתח תקווה (בשיתוף הארכיון לתולדות פתח תקווה)
כפר סבא ודרום השרון (בשיתוף מוזיאון כפר-סבא)
חדרה וצפון השומרון (בשיתוף מוזיאון החאן)
ראשון לציון (בשיתוף מוזיאון ראשון-לציון)
הרצאות חודשיות בסניפיה השונים, העוסקות, בין השאר, במקור שמות משפחה יהודיים, דמוגרפיה יהודית, שימור זיכרון של משפחות שנספו בשואה, הדרכה בנושא של בניית אילן יוחסין, שימור זיכרון של משפחות יהודיות באינטרנט ומחקרים בנושא DNA.
כנסים שנתיים המציעים ריכוז של הרצאות של מומחים בתחום החקר המשפחתי.
מדרשה המקיימת קורסים לחוקרי משפחה מתחילים ומתקדמים.
הרצאות וסדרות ממוקדות נושא (לדוגמה: אישים בחיפה, חיילים יהודיים בצבאות העולם, ספרות וגנאלוגיה, ילדים ניצולי שואה, חקר המשפחה ומגדר, מייסדי ת"א וכו').
ב-2020, עם פרוץ מגפת הקורונה, עברו רוב המפגשים שמקיימת העמותה לזום.
מרכז יעץ המציע סיוע לחוקרים על ידי בעלי מקצוע.
פורום "דור לדור" לשיחות בין חוקרי אילנות יחוסין.
סיורים וטיולים עם היבט גנאלוגי / היסטורי
הוצאה לאור של כתב עט בשם "שרשרת הדורות" העוסק במידע גנאלוגי.
החברה הגנאולגית הישראלית היא חברה מלאה באיגוד הבין-לאומי של חברות לגנאלוגיה יהודית, ומשתפת פעולה עם בית התפוצות, ארגוני גמלאים וארגונים יהודיים בישראל ובעולם.
יו"ר העמותה הוא מר משה גולן.
החברה הגאוגרפית המלכותית היא אגודה מדעית בריטית, שנוסדה בשנת 1830 למטרת קידומם של מדעי הגאוגרפיה.
כיום, זהו מרכז עולמי לגאוגרפיה, התומך במחקר, חינוך, משלחות גילוי ומחקר ועבודת שדה, ומקדם עניין ציבורי והבנה מיודעת של העולם – אוכלוסיות, מקומות וסביבות.
החברה הגאוגרפית של לונדון נוסדה בשנת 1830 כמכון שמטרתו "קידום מדע הגאוגרפיה".
החברים המייסדים של החברה היו סר ג'ון בארו, סר ג'ון פרנקלין ופרנסיס בופור.
בחסות ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת, נודעה החברה בהמשך בשם "החברה הגאוגרפית המלכותית" (RGS) וקיבלה כתב הרשאה מלכותי מהמלכה ויקטוריה בשנת 1859.
משנת 1830 עד 1840 נערכו פגישות החברה הגאוגרפית בחדרי "החברה לגננות" ברחוב ריג'נט בלונדון ומ-1854 עד 1870 בכיכר וייטהול בלונדון.
ב-1870 מצאה החברה לבסוף בית משלה כשעברה אל סביל רו 1 בלונדון – כתובת שהתקשרה עד מהרה עם מסעות והרפתקנות.
החברה השתמשה גם באולם הרצאות בגני ברלינגטון בלונדון, שהשאילה לה הוועדה לשירות אזרחי.
אולם מקומות אלה נחשבו לצפופים ומוזנחים למדי.
החברה הייתה שותפה ותומכת ראשונה במעלה למספר רב של חוקרים ידועי-שם ומשלחות מחקר מפורסמות, בהן משלחותיהם של:
תנופה חדשה ניתנה לענייני החברה בשנת 1911, עם בחירתו של ארל קרזון, מושל הודו לשעבר, לנשיאהּ (1911–1914).
הבית בסביל רו נמכר, והאתר הנוכחי, לאותר לודג' בקנסינגטון גור, נרכש תמורת 100,000 ליש"ט ונפתח לשימוש באפריל 1913. באותה שנה הוסר המחסום על קבלת נשים לשורות החברה.
לאותר לודג' נבנה ב-1874 על ידי נורמן שו, אחד האדריכלים הבולטים ביותר בתקופתו לבתי מגורים.
בשנת 1929 נבנו תוספות לאגף המזרחי, שכללו את חדר המפות החדש ואולם הרצאות בן 750 מושבים.
האגף החדש נחנך פורמלית בידי דוכס יורק (בהמשך המלך ג'ורג' השישי) בחגיגות המאה, ב-21 באוקטובר 1930.
תולדות החברה עמדו בקשר הדוק, במשך רבות משנותיה הראשונות, עם המחקר ה"קולוניאלי" באפריקה, בתת-היבשת ההודית, באזורי הקטבים ובייחוד במרכז אסיה.
היא מילאה תפקיד חשוב כשותפה ותומכת בחוקרי ארצות ידועי שם ובמשלחות, בהן משלחותיהם של דרווין, ליווינגסטון, סטנלי, סקוט, שקלטון, האנט והילרי.
מאמצע המאה ה-19 עד סוף מלחמת העולם הראשונה, הופיעו משלחות במימון החברה הגאוגרפית המלכותית לעיתים קרובות בכותרות העיתונים, ודעות נשיאה ומועצת מנהליה היו חומר מבוקש ביותר מצד עיתונאים ועורכים.
קורות החברה בשנותיה הראשונות שזורות בתולדות הגאוגרפיה, חקר הארצות והגילויים של בריטניה.
מידע, מפות, טבלאות וידע שנאספו במשלחות מחקר נשלחו אל החברה ויצרו את אוספיה הגאוגרפיים, שאין להם מתחרה כיום.
החברה הוציאה לאור את כתב העת הראשון שלה ב-1831 ומ-1855, התפרסמו פרוטוקולים של ישיבות ושאר עניינים ב"דיווחי החברה".
בשנת 1893 הוחלף פרסום זה בכתב העת הגאוגרפי, שעודנו יוצא לאור בימינו אלה.
החברה עמדה גם במרכז ביסוס הגאוגרפיה כמקצוע הוראה ומחקר באוניברכסיטאות הבריטיות, ומימנה את משרות ההוראה הראשונות בגאוגרפיה באוקספורד ובקיימברידג'.
עם התפתחות מחקר שיטתי גאוגרפי יותר, נוסד מכון הגאוגרפים הבריטי (IBG) בשנת 1933, על ידי כמה אנשי אקדמיה בחברה, כקבוצת-אחות לחברה.
פעולותיה כללו ארגון כנסים, סיורי שטח, סמינרים וקבוצות מחקר מתמחות.
כתב העת שלה, "דו"חות מכון הגאוגרפים הבריטיים" ניצב כיום בקדמת כתבי העת הבינלאומיים למחקר גאוגרפי והמחקרים שהוא מפרסם מהווים ציון דרך בתחום כולו.
החברה הבין-לאומית להיסטוריה של התכנון היא ארגון בין-לאומי אקדמי ששם לו למטרה לטפח את המחקר ההיסטורי של התכנון העירוני והאזורי ברחבי העולם.
הארגון הוקם באוניברסיטת לסטר בעיר לסטר, אנגליה בשנת 1974 בתור יחידה מחקר אקדמית בשם: "קבוצת התכנון ההיסטורית" ובשנת 1993 הפך לארגון בין-לאומי.
כיום פעילים בארגון ראשי פקולטות לאדריכלות ותכנון ערים מרחבי העולם.
ארגון כנסים ותערוכות בין-לאומיות (18 כנסים נערכו בין השנים 2018-1977)
טיפוח יזמות בתחום המחקר ההיסטורי של תכנון עירוני בעולם
עידוד ותמיכה בארגונים וגופים העוסקים בתחום ההיסטוריה של התכנון העירוני.
פרסום כתבי עת, מגזינים וספרים
הענקת פרסים בתחרויות לשיקום ותכנון עירוני
בחברה הבין-לאומית להיסטוריה של תכנון עירוני יש חברות של אנשי מקצוע ומוסדות שמקורם בלמעלה משלושים מדינות ברחבי העולם.
החברים באים מתחומי התכנון, האדריכלות, ההיסטוריה, הגאוגרפיה, הסוציולוגיה, הפוליטיקה, ותחומים קשורים.
החל מתחילת 2011, החברה פעילה בפורום המקוון, H-Urban המשמש לקיום דיונים של מלומדים, אנשי מקצוע וסטודנטים לתארים מתקדמים, בנושאי מקומות עירוניים ותהליכים אורבניים ברחבי העולם ומכל התקופות.
בנוסף לכך, הפורום משמש להפצת מלגה בנושא היסטוריה עירונית ולימודים עירוניים.
הפורום חבר ב-H-Net שהוא ארגון בין-לאומי רב-תחומי של חוקרים, מרצים וסטודנטים לפיתוח הפוטנציאל החינוכי של האינטרנט.
החברה הבין-לאומית להיסטוריה של תכנון עירוני חברה באיגוד בתי הספר האירופאים לתכנון ושותפה בתחום תולדות התכנון עם החברה האמריקאית להיסטוריה של תכנון עירוני ואזורי.
החברה האקונומטרית (Econometric Society) היא אגודה מדעית בין-לאומית העוסקת באקונומטריקה.
זהו ארגון בלתי-תלוי ללא שייכות לארגונים העוסקים במתמטיקה או בסטטיסטיקה.
הארגון נוסד ב-29 בדצמבר 1930 בקליבלנד, אוהיו.
נכון ל-2014 חברים בארגון כ-700 מומחים בתחום, כך שהארגון הוא מהגדולים בתחומו.
בין החברים המייסדים של הארגון ניתן למנות את: ג'וזף שומפטר, קרל מנגר, אייסטיין אור, נורברט וינר ואחרים.
בארגון חברים אנשי אקדמיה רבים מישראל, רובם המוחלט מהאוניברסיטאות תל אביב והעברית.
החברה היא המוציאה לאור של כתב העת המדעי "Econometrica".
פרופ' צחי גלבוע מאוניברסיטת תל אביב משמש כסגן עורך בכתב עת זה.
החברה מעניקה מספר אותות ומדליות לעוסקים בתחום:
מדליית פריש, על-שם רגנר פריש, המוענקת אחת לשנתיים על מחקר תאורטי או אמפירי שפורסם בחמש השנים האחרונות בכתב-העת "Econometrica".
הרצאת פישר-שולץ, על-שם אירווינג פישר והנרי שולץ, הרצאה שנתית שניתנת על ידי כלכלן לא-אירופאי באספה האירופאית (או בשנים בהם מתקיים קונגרס עולמי - בקונגרס העולמי).
הרצאת וולרס-באולי, הרצאה שנתית שניתנת על ידי כלכלן לא מצפון אמריקה, באספת הקיץ בצפון אמריקה (או בשנים בהם מתקיים קונגרס עולמי - בקונגרס העולמי).
הרצאת ג'ייקוב מרשק, המתקיימת כל שנה במיקום אחר מחוץ לצפון-אמריקה ואירופה
החברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד היא חברת השכלה ואגודת צדקה חינוכית, שנוסדה בשנת 1884 ויושבת דרך קבע בפרת'.
בחברה 2,500 חברים ומטרתה היא לקדם את מדע הגאוגרפיה ברחבי העולם על ידי תמיכה בחינוך, מחקר ומשלחות חקר, ובאמצעות כתב העת שלה, "הז'ורנל הגאוגרפי הסקוטי", הביטאון "הגאוגרף" שהיא מוציאה דרך קבע ושאר פרסומים.
החברה מפעילה שלושה-עשר מרכזים מחוזיים ברחבי סקוטלנד, שהם המוקד לתוכנית של כמאה הרצאות מלוות באמצעי המחשה מדי שנה, באברדין, דנדי, אדינבורו, אינוורנס, פרת' ועוד.
החברה מספקת גם שירות שתפקידו להשיב על שאלות גאוגרפיות על סקוטלנד וסביבותיה.
ספריית החברה הגאוגרפית של סקוטלנד שוכנת באוניברסיטת סטרת'קלייד ומתוחזקת על ידה.
החברה מחזיקה גם באוסף חשוב של מפות ותצלומים (בן 200,000 פריטים לפחות), ובארכיב רב-ממדים, שראשיתו בשנת ייסודה.
כל אלה כפופים למיזם מורשת מייסודו של מפעל ההגרלות הלאומי של הממלכה המאוחדת בשם Images for All, שמטרתו לתעד, להקליט, להעלות לאינטרנט ולהרחיב את הנגישות לחומר הזה.
החברה שוכנת כיום בביתו של לורד ג'ון מאריי בפרת'; קודם לכן ישבה באוניברסיטת סטרת'קלייד (1994–2008) ולפני כן היה לה בית משלה באדינבורו.
הוגה הרעיון לייסוד חברה לאומית לגאוגרפיה בסקוטלנד היה ג'ון ג'ורג' ברתולמיאו, מן החברה לשרטוט מפות באדינבורו.
ברתולומיאו סבר, שאומנות יצירת המפות בבריטניה נמוכה והיא לוקה בחסר במספר החברות הגאוגרפיות בהשוואה לשאר אירופה.
הוא יצא לבדוק את המצב בארצות אחרות, בעיקר בגרמניה.
כתוצאה מכך החל לפעול לייסוד חברה גאוגרפית בסקוטלנד.
בעבודתו זו סייעה לו מרת א.
ברוס, בתו של חוקר הארצות דייוויד ליווינגסטון.
היא עצמה הייתה גאוגרפית נלהבת, שגילתה עניין מיוחד באפריקה.
השניים גייסו את תמיכתו של ג'יימס גייקי, פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת אדינבורו, שהיה מעוניין מאוד בקידום המחקר וההוראה בתחום הגאוגרפיה.
הוא הסכים ברצון לתמוך במיזם, ובדצמבר 1884 נוסדה החברה הגאוגרפית של סקוטלנד (S.G.S.).
החברה גייסה חברים רבים מקרב תושביה הבולטים ביותר של אדינבורו, גברים ונשים כאחד, והצליחה להשיג תמיכה מחוגים רבי-השפעה.
החברה הגאוגרפית של סקוטלנד עודדה חברים מרקע מדעי ואקדמי, בשימת דגש רחב ובה בעת אינטלקטואלי על מטרותיהם, וכמו כן צירפה אליה חברים מן הקהל הרחב, שהצטרפו יותר מתוך עניין או ידע בתגליות החדשות מאשר מתוך עניין בארצם הם.
מטרות החברה היו שונות ומגוונות, אך מסעות גילוי נתפסו כחשובים פחות ממחקר וחינוך.
בגיליון הראשון של המגזין הגאוגרפי הסקוטי נכתב:
החברה הגאוגרפית של סקוטלנד התרכזה בחינוך ובמחקר, על רקע של עניין בחקר ארצות ובגילויים, ובאיסוף וניתוח של מידע מפעילויות כאלה.
החברה נוסדה בנקודה זו במאה התשע-עשרה, כאשר האקלים המדעי ששרר בסקוטלנד, ובעיקר באדינבורו, השפיע על מגמתם של יעדי החברה ופעילויותיה.
הודות למספר הרב של אנשי אקדמיה כחברים, היו החינוך והמחקר סוגיות חשובות בחברה.
בתקופה זו הייתה אדינבורו מוקד של גאוגרפיה בסקוטלנד, הודות לקהילה מדעית פעילה ותוססת, שהייתה עתידה להנביט מתוכה זרעים של גישה מאוזנת ומדעית יותר לגאוגרפיה.
יתר על כן, תוך שנה ממועד ייסודה, הקימה החברה הגאוגרפית של סקוטלנד סניפים בדנדי, אברדין וגלאזגו, לענות על ההתעניינות המקומית הברורה וההשתתפות הפעילה בעבודתה.
בראש הישגיה המוקדמים של החברה היו תמיכתה במשלחת הסקוטית הלאומית לאנטארקטיקה (1902–1904), שנחלה, בשקט וללא הבלטה, הצלחה רבה בהנהגתו של ויליאם ספירס ברוס, וכן הקמת הקתדרה לגאוגרפיה באוניברסיטת אדינבורו, הראשונה בסקוטלנד.
החברה הגאוגרפית היא חברת תיירות ישראלית.
החברה הוקמה על ידי מולה יפה ב-4 ביולי 1976.