tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רישיונות כאלו דרושים, למשל באנאפוליס ובמדינת מסצ'וסטס, בה הרישיונות ניתנים בידי הרשויות המקומיות ויש צורך בהודעה לצורך התנגדויות לכל בית ספר, כנסייה ובית חולים במרחק של עד כ-150 מטר ממקום העסק לניבוי עתידות.
בישראל מדוברים מספר ניבים של השפה הערבית.
מרבית האוכלוסייה הערבית בישראל מדברת בערבית פלסטינית, ניב פלסטיני הדומה לניבים המדוברים בסוריה ובלבנון.
הבדואים הדרומיים מדברים בניב בדואי הדומה לניב המדובר בסיני, והבדואים הצפוניים מדברים בניב בדואי הדומה לניב המדובר במזרח סוריה ובעיראק.
בנוסף לשוני זה קיימים הבדלים רבים בין הגיית המילים והאותיות בין אזור גאוגרפי לאזור אחר כמו, ערים לכפרים, כפרים לכפרים אחרים ועיר לעיר אחרת, כך שהמיעוט הערבי בישראל מדבר במספר ניבים ולא בניב אחיד, כאשר לכל אזור יש ניב שמייחד אותו ולעיתים בעיר או בכפר מסוים קיים יותר מניב אחד.
באזורים שונים נעשה לעיתים שימוש במילים שונות.
לדוגמה, המילה "שֵׁ֫יתִי" (شيتي), שמשמעותה "שלי", נמצאת בשימוש באזור המרכז בלבד ובמיוחד ביפו, לעומת אזורים אחרים כמו נצרת שבהם היא נשכחה.
מילים רבות נפוצות באזור מסוים בעוד שבאזור אחר משתמשים במילה אחרת במקומן.
להלן טבלה שמציגה מספר דוגמאות כאלה.
המילה בעבריתהמילה בערבית ותעתיקהיכן משתמשים במילהעכשיוاسا – אִ֫סַּאגליל וחיפהهسا – הַ֫סַּאמשולשهلاء – הַ֫לַּאתל אביב, לוד ורמלהדליصطل – סַ֫טֶלתושבי הגלילدلو – דַ֫לוּ, טוסהמשולש והנגבשזיףجرانك – גַ'רַ֫נְכּהמשולשبروميا – בְּר֫וּמְיַהגליל מרכזبرقوق – בַּרְק֫וּקנגבהרبطين – בטיןנגבجبل – גַ֫'בַּלכל השארילדعييل – עיילנגבولد – וַ֫לַדכל השאר מלבד בדואיםعجي – עג'יבדואים צפונים
אחד המאפיינים של השפה הערבית המדוברת הוא ביטויים שונים של האותיות, ובמיוחד האות קאף (ق).
כלומר, הגה אחד יכול להיאמר באופנים שונים.
מאפיין זה קיים גם בקרב דוברי הערבית בישראל.
האות קאף (ق) נהגית על ידי חלק מתושבי נצרת וחלק מהכפרים שמסביב לה כ-"ק".
כמו כן אות זו נהגית בצורה מודגשת על ידי הדרוזים ותושבי הכפר טורעאן.
לעומת זאת, בקרב תושבי הערים וחלק מהכפרים הצפוניים, האות קאף נהגית כ-א.
בקרב חלק מכפרי הצפון, הבדואים בצפון ובנגב היא נהגית כ-ג, ובקרב תושבי אזור המשולש היא נהגית כ-כּ.
להלן טבלה שמדגימה את ההבדלים בהגיית האות קאף:
המילה בעבריתהמילה בערבית1הגייה עירונית2הגייה בדואית3הגייה במשולש4עטقلم – קַ֫לַםألم – אַ֫לַםجلم – גַ֫לַםكلم – כַּ֫לַםלבقلب – קַלְבּألب – אַלְבּجلب – גַלְבּكلب – כַּלְבּחוקقانون – קָאנ֫וּןأنون – אָנ֫וּןجانون – גָנ֫וּןكنون – כָּנ֫וּן
1 האות קאף (ق) נהגית בערבית ספרותית תקנית כסותם ענבלי אטום (/q/).
כך גם הוגים אותה הדרוזים ותושבי הכפר טורעאן, וגם – אם כי באופן פחות מודגש – חלק מתושבי נצרת וחלק מהכפרים שמסביב לה.
2 ההגייה של תושבי הערים וחלק מהכפרים הצפוניים.
3 ההגייה של הבדואים בצפון ובנגב, ושל כפרים מעטים בצפון.
4 ההגייה של תושבי אזור המשולש.
האות כאף (ك) נהגית בקרב חלק מאזור המשולש, בדואים צפוניים וחלק מהכפרים שבגליל התחתון כ-צ' (ch).
המילה בעבריתהמילה בערביתהגייה במשולש1כלבكلب – כליבتشلب – צ'לבכיסאكرسي – כורסיتشرسي – צ'רסי
1 ליתר דיוק, זוהי ההגייה בקרב חלק מאזור המשולש, בקרב הבדואים הצפוניים ובחלק מהכפרים בגליל התחתון.
נִיבָּר אְלידָה מָדַר (נולדה ב-17 בדצמבר 1995) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
מדר נולדה וגדלה במושב נתיב השיירה.
אמה, הדר יולנדה דה-וריס מדר, נולדה בישראל להורים נוצרים-קתוליים שהגיעו מהולנד להתנדב בקיבוץ, והתגיירה לאחר שירותה בצה"ל.
אביה הוא בן בכור למשפחה תימנית אדוקה מירושלים.
על מוצאה סיכמה מדר בריאיון ב-2014:
שמה הפרטי "ניבר" הוא על שם ראש הממשלה יצחק רבין, בהיפוך אותיות, שנרצח כחודש טרם היוולדה.
אביה בחר לקרוא לה על שמו, משום שרבין אימץ את הפלוגה של אביה כשהיה שר הביטחון.
מדר גדלה ביישוב כפר ורדים.
לה שתי אחיות צעירות, עדי ונועה.
בבגרותה, הוריהן התגרשו, וכיום היא מתגוררת בבית משפחתן עם אמה, ביישוב שלומי.
בילדותה למדה בחוגי מחול שונים: בלט, ריקודים סלוניים, היפ הופ, ג'אז, וכוריאוגרפיה.
בין השנים 2014–2016 מדר שירתה בצה"ל במשך כשנתיים וחצי כמש"קית קישור ולאחר מכן כמדריכה במיצג חילות צה"ל, על תקן אמנית פעילה.
בין השאר, מדר הופיעה על השערים של כתבי-העת הישראליים "לאשה", "פנאי פלוס", "בלייזר" (3 פעמים), "את", "מגזינה", "זמנים מודרניים" ו"מנטה".
כמו כן, הופיעה על השערים של המגזין האיטלקי "Gioia", ושל המגזין הצרפתי "Madame Figaro".
מדר הצטלמה גם למגזין "ווג" הבריטי, "קוסמופוליטן", "מארי קלייר", "Official","D MAGAZINE", לשבועון האיטלקי "Donna Moderna", ל-"Elle", ולמגזין הצרפתי "Lui".
מאז 2015 הצטלמה ל"מגזין בגדי הים של בלייזר" - מוסף שנתי של כתב העת הישראלי "בלייזר" (4 פעמים).
לפני כן, מדר השתתפה בקמפיינים העולמיים לחברת ההנעלה הגרמנית "בירקנשטוק", לחברת האופנה הספרדית "ברשקה", ולמותג האופנה הבריטי "פריימרק".
לאחר מכן, הצטלמה ביחד עם שלומית מלכה ואילנית לוי לקמפיין של "Grey Gardens".
בנוסף, קטפה קמפיין מקומי נוסף כפרזנטורית למוצרי הטיפוח של החברה הישראלית "נטורל פורמולה".
החל מאותה שנה ועד 2020, שימשה מדר כפרזנטורית של רשת האופנה הישראלית "רנואר".
ב-2016 השתתפה בעונה האחרונה של תוכנית הדוקו-ריאליטי "יום בחיי" בהוט.
ב-2016 וב-2018 השתתפה בשבוע האופנה בפריז בתצוגות של החברה הצרפתית "ETAM".
לפני כן, הופיעה בקמפיין העולמי של מותג הקוסמטיקה הצרפתי "CAUDALIE".
בנוסף ב-2016, נבחרה לקמפיין של מותג היופי האיטלקי "Benetton".
ב-2017 מדר דורגה במגזין האמריקאי "מקסים" במקום ה-20 בקטגוריית מסובבות הראשים, מתוך רשימת 100 הנשים הסקסיות בעולם.
ב 1 בינואר 2018 השתתפה כאורחת במערכון בסטירה ארץ נהדרת, שם חגגו הטורטלים מסיבת יום הולדת משולבת עם ראש השנה האזרחי.
מאז 2019 היא פרזנטורית של רשת התכשיטים הישראלית "פדני", ושל חברת האופנה הישראלית "פקטורי 54".
ב-2022 לוהקה לראשונה לתפקיד משחק בסדרת הדרמה-הרומנטית הנועזת של הדס בן ארויה "קורדרוי" ב-HOT.
באותה שנה גם הופיעה בווידאו קליפ לשיר "שדים בעיניים" של הזמר אליאב זוהר.
ב-2023 התמודדה בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 לצידו של הרקדן, לוטם מדמוני.
הצמד יצא סופית מהתחרות בהדחה השמינית.
ב-2024 שיחקה בסדרה אינדל בתור שיר, סוחרת סמים ובת הזוג של ידידיה.
בשנים 2013–2015 הייתה בזוגיות עם הדוגמן והשחקן הישראלי מייקל לואיס.
ב-2016 הייתה במערכת יחסים עם הדוגמן הצרפתי, בריאן ויוס.
מ-2017 ועד 2018 הייתה בזוגיות עם הדוגמן והשחקן הישראלי גפן ברקאי.
בסוף שנת 2018 החל קשר עם איש עסקים אמריקאי ממוצא יהודי, ריצ'י עקיבא, המבוגר ממנה בכ-20 שנה, וביולי 2019 הם נפרדו.
לאחר שחרורה מהצבא, מדר התגוררה מספר חודשים בלונדון ובפריז, ומ-2017 ירדה מישראל, ועברה להתגורר בניו יורק, כשבשנים 2020–2021 היא אף התגוררה לסירוגין גם בטורקיה עם בן-זוגה באותה עת, איש נדל"ן מיליונר טורקי-מוסלמי-אלווי בשם בראן סוזר, המבוגר ממנה ב-18 שנה.
מאוקטובר 2021 ועד יוני 2023 הייתה בזוגיות עם הדוגמן הישראלי תומר טליאס.
מדר התבטאה בגלוי על התמודדותה עם דיכאון כרוני ועם חרדות.
ניבני התהומות (שם מדעי: Anoplogastridae), היא משפחת דגים מסדרת הברקנאים.
במשפחה זו סוג יחיד - ניבן התהומות (Anoplogaster).
אורכו של ניבן התהומות הוא 16 ס"מ, והוא נחשב לתוקפני.
ניבן התהומות מצוי בעומק של עד 5,000 מטר.
ניבן התהומות ניזון מזואופלנקטון בצעירותו, אך הבוגרים טורפים גם דיונונים, חסילונים ודגים קטנים.
במשפחה זו ישנם 2 מינים:
ניבין אבו רחמון היא אשת ציבור וחינוך ערבייה-ישראלית.
הייתה חברת הכנסת מטעם מפלגת בל"ד (ברית לאומית דמוקרטית) בסיעת הרשימה המשותפת כתשעה חודשים בסוף כהונת הכנסת ה-20.
אבו רחמון התמודדה על המקום החמישי במפלגת בל"ד ונבחרה ברוב קולות למקום זה, דבר שהציב אותה במקום ה-19 ברשימה המשותפת לקראת הבחירות לכנסת העשרים.
אבו רחמון עמדה במרכזו של סכסוך פוליטי בין בל"ד לחד"ש ברשימה המשותפת בדבר פרשנותם של הסכמי רוטציה בתוך הרשימה המשותפת.
על פי עמדת חד"ש ההסכם קוים עם התפטרותם של ח"כ עבדאללה אבו מערוף מחד"ש ואוסאמה סעדי מתע"ל, אף על פי שבמקום אבו מערוף נכנס יוסף עטאונה שגם הוא נציג חד"ש, ולא נציג בל"ד.
על פי עמדת בל"ד ורע"ם, מטרת הרוטציה הייתה לקבוע את חלוקת המושבים בין המפלגות ברשימה המשותפת, כך שבמחצית השנייה של הקדנציה יעלה מספר המושבים של בל"ד משלושה לארבעה.
עקב ההתפטרות המוקדמת של ח"כ באסל גטאס בשל מעצרו ובהתאם לפרשנות זו, נוצר צורך במשיכת המועמדות של מועמדים נוספים שנמצאים לפני אבו רחמון ברשימה.
ב-10 באוגוסט 2018, עם כניסתה לתוקף של התפטרות חבר הכנסת ואאל יונס, נעשתה אבו רחמון לחברת כנסת.
אבו רחמון הייתה נציגת הדור הצעיר בסיעתה.
היא הצטרפה למפלגת בל"ד בגיל 17 בהיותה תלמידת תיכון והחל משנת 2007 חברה בוועד המרכזי ובהנהגתה.
בבחירות לכנסת התשע עשרה, שהתקיימו ב-2013, התמודדה במקום ה-21 מטעם רשימת בל"ד.
המפלגה קיבלה שלושה מנדטים, ואבו רחמון לא התמנתה לחברת כנסת.
בבחירות לוועד המרכזי של בל"ד שנערכו בשנת 2016 היא נבחרה במקום הראשון, ולאחר מכן נבחרה לחברת הלשכה הפוליטית של בל"ד.
אבו רחמון היא בעלת תואר ראשון במדע המדינה ותקשורת ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן.
בפעילותה היא מתמקדת בפמיניזם וכן בנושאים הקשורים לצעירים ולמאבק הלאומי הפלסטיני.
כחלק מהמאבק הפמיניסטי כמורה לאזרחות היא גם מתמקדת בנושאים הקשורים בחינוך.
ניבן נפיל (שם מדעי: Strophidon sathete) הוא מין יחיד בסוגו של צלופח ממשפחת המורניים.
מורנה זו היא הגדולה ביותר בעולם והיא יכולה להגיע לאורך של ארבעה מטרים (עם זאת היא קטנה במשקלה מהניבן הענקי שמשקלו עד 30 ק"ג).
צבע הקשקשים חום-אפור והתחתית בהירה יותר.
העיניים קטנות וכחולות עם קרום חזק סביבם.
למורנה ישנה לסת גדולה וחזקה וכמה זיזים מעל החרטום.
היא חיה בטבע באזור האינדו פסיפי בין הים האדום ומזרח אפריקה למזרח האוקיינוס השקט.
המורנה חיה בחולות ובוץ באזור חיותה ונמצאת לפעמים גם במפרצים וסמוך לשפכי נהרות.
המורנה היא טורפת רעבתנית של דגים קטנים יותר וסרטנים המתקרבים אליה יותר מדי.
נִיבָן עֲנָקִי (שם מדעי: Gymnothorax javanicus) הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים.
זוהי המורנה השנייה בגדולה, לאחר המין ניבן נפיל שאורכו 4 מ', אך היא הכבדה שבמורנות.
אורכה של מורנה זו מגיע ל-3 מ' ומשקלה ל-30 ק"ג.
צבעה הוא זהוב-אפור עם נקודות שחורות על העור.
למורנה לסתות חזקות ורצועת סנפיר מהגב עד הזנב הגדול.
המורנה חיה בשוניות אלמוגים ברחבי האזור האינדו פסיפי מחופי מזרח אפריקה וים סוף (כולל במפרץ אילת) עד לאיי פיטקרן, הוואי ופולינזיה.
המורנה קרניבורית המחכה לטרפה במארב בין סלעים ואלמוגים ותוקפת עם לסתותיה דגים אחרים, תמנונים ושאר חסרי חוליות.
מורנה זו היא אחת מהחיות המעטות היודעות לטרוף זהרונים הדורים.
ניבן נמרי (שם מדעי: Enchelycore pardalis) הוא מין של צלופח גדול ממשפחת המורניים אשר חי במי האזור האינדו פסיפי שבין האי ראוניון עד הוואי, איי החברה ואיי ליין וצפונה עד לדרום יפן, דרומה של קוריאה ודרומה עד לקלדוניה החדשה.
מקום משכן הניבן הוא בשוניות אלמוגים בעומק 8–60 מטרים.
עקב מראהו המפחיד הוא מכונה "מורנת הדרקון".
הניבן מגיע לאורך של עד 92 ס"מ והוא בעל כתמים לבנים על גופו המפותל שצבעו כתום עד אדמדם ומעליו ישנה רעמת סנפיר גבית נמוכה.
המאפיין הבולט שלו הוא לסתותיו הצרות, הכפופות והמוארכות המלאות בניבים גדולים ועוזרים לו לתפוס טרף ובזוג הגדילים דמויי ה"משושים" שעל ראשו.
זוג נחיריים בקצה הראש עוזר לניבן להריח כל טרף קרוב ולארוב לו במסתור.
הוא אורב לטרף מזדמן כמו דג או סרטן ימי, פוער את לסתותיו הגדולות וחוטף את הטרף ובולע אותו במהירות.
ניבן ירוק (שם מדעי: Gymnothorax funebris) הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים החי במימי האזור הטרופי של מערב האוקיינוס האטלנטי שלחופי ניו ג'רזי, ברמודה ומצפון מפרץ מקסיקו דרומה למימי הים הקריבי ועד לחופי ברזיל.
הניבן מצוי בין שוניות האלמוגים ובין הסלעים בקו החוף עד לעומק 40 מטרים.
ניבן זה מגיע לאורך 2.5-2 מטר ולמשקל 29 ק"ג, והוא בעל קשקשים בצבע ירוקים בהיר עד צהוב-לימון, כשצידיו מפוספסים בעדינות בקווים ירוקים.
הוא בעל ראש מסיבי עם עיניים כחולות שרואות בקושי, ולסת רחבה מלאה שיניים חדות מאוד.
למורנה חוש ריח חד ביותר, העוזר לה למצוא נתיבי ריחות של טרפה.
מורנה זו יוצאת לציד בעת הלילה.
הטרף כולל סרטנים, רכיכות ימיות כמו דיונונים ותמנוניים ודגים שונים.
הניבן תוקף את הטרף ממארב בין הסלעים וחוטף אותו בלסתות פעורות בעלות שיניים בתוך הגרון.
ניבן שינני (שם מדעי: Enchelycore anatina) הוא צלופח ממשפחת המורניים שתפוצתו באזורים החמים במזרח האוקיינוס האטלנטי, לרבות הים התיכון, האיים הקנריים, מדיירה ואיים שונים.
לניבן השינני צבע צהוב בהיר ולסתות ארוכות, ובהן שיניים מוארכות רבות שקופות כזכוכית.
לסתו העליונה קעורה ואינה נצמדת ללסת התחתונה.
אורכו עשוי להגיע עד ל-120 סנטימטרים.
הניבן חי במים רדודים ובעומקים של עד 60 מטרים.
נוהג להסתתר בנקיקי הסלעים וניזון מסרטנים ומדגים.
ניג'אט אבסוב (באזרית: Nicat Abbasov; נולד ב־14 במאי 1995 בבאקו, אזרבייג'ן) הוא שחמטאי אזרי בדרגת רב-אמן.
בפברואר 2020 היה דירוג השיא שלו לפי מד כושר, 2670 והוא היה האזרי השלישי בדירוג וה־67 בעולם.
נכון לדירוג אוגוסט 2023, אבסוב מדורג 97 בעולם עם מד כושר 2646.
אבסוב קיבל את תואר האמן בין-לאומי ב־2009 ואת תואר רב-אמן בשחמט ב־2011. ב־2016 זכה בתחרות השחמט של ציריך, ב־2017 באליפות אזרבייג'ן בשחמט ובתחרות הפתוחה של באקו ב־2017.
באוקטובר 2019 אבסוב סיים במקום ה־15 (מתוך 156) בהתחרות השווייצרית הגדולה של פיד"ה 2019 עם 6.5 נקודות (2 ניצחונות ו־9 תיקו).
בעקבות זאת אבסוב עלה למקום ה־93 בדירוג העולמי שזו הייתה הפעם הראשונה בה דורג במאייה הראשונה.
בגביע העולם בשחמט 2019, אבסוב ניצח בסיבוב הראשון את אך הודח בסיבוב השני על ידי שדורג שמיני בתחרות.
בגביע העולם בשחמט 2021 התחיל בסיבוב השני בגלל דירוגו בתחרות.
אבסוב ניצח בסיבוב השני אך הפסיד ל בסיבוב השלישי.
בגביע העולם בשחמט 2023 אבסוב העפיל לחצי הגמר כאשר בדרך הוא ניצח את אניש גירי.
בחצי הגמר הפסיד למדורג ראשון בעולם מגנוס קרלסן.
בעקבות הודעתו של מגנוס קרלסן שלא ישתתף בתחרות המועמדים בפורמט הנוכחי, העפלה לחצי הגמר נתנה לו את הכרטיס להשתתף בתחרות המועמדים 2024. בתחרות המועמדים הוא סיים במקום האחרון עם 3.5/14.
ניג'אט אבסוב השתתף באולימפיאדת השחמט 2016 על הלוח השני של נבחרת אזרבייג'ן ב'.
ב2022 הוא היה השחקן החמישי (עתודה) של נבחרת אזרבייג'ן שסיימה במקום השביעי.
אבסוס נשוי לשחמטאית האזרית בעלת דרגת רב-אמן לנשים.
נִיבָן בָּרֹד (שם מדעי: Gymnothorax buroensis) הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים.
הוא מצוי בשוניות אלמוגים באוקיינוס השקט ובאוקיינוס ההודי.
הוא תואר לראשונה על ידי פיטר בליקר בשנת 1857, ובאנגלית ידוע גם בשם ניבן נודד'''.
נִיבָן אָפֹר (שם מדעי: Gymnothorax buroensis) הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים.
הוא מצוי ברחבי מערב האוקיינוס ההודי עד עומקים של 40 מטר.
באנגלית נקרא גם ניבן גאומטרי'''.
אורכו של הניבן האפור הוא עד 65 ס"מ, והוא פונדקאי של הטפיל Ichthyoxenus puhi, מין של שווה-רגלאים.
צבעו בדרך כלל, סגול חיוור, לבן או חום, עם ראש אפרפר ועליו קווים ברורים של נקודות שחורות.
בישראל, ניתן למצוא את הניבן האפור במפרץ אילת.
נִיבַן טַבָּעוֹת' (שם מדעי: Gymnothorax rueppelliae'') הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים.
הוא מצוי בשוניות אלמוגים, וצבעו אפור חיוור עם 16-21 פסים כהים על הגוף, כשראשו בצבע צהוב עז, עם כתם כהה בזווית הפה.
כמו כן, הוא מגיע עד לאורך של 80 ס"מ.
ניבן הטבעות חי בלגונות ובשוניות אלמוגים מהים האדום ומזרח אפריקה ועד להוואי, איי טואמוטו, איי מרקיז, מצפון לאיי ריוקיו ומדרום לשונית המחסום הגדולה.
הוא פעיל לילה וחיי בעומקים של מטר עד 40 מטרים.
הוא ניזון מדגים, סרטנאים וחסילונים.
בישראל, ניתן למצוא את ניבן הטבעות במפרץ אילת.
נִיבָן נָקֹד (שם מדעי: Gymnothorax punctatus) הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים.
הוא מצוי בשוניות האלמוגים בים סוף.
הוא תואר לראשונה על ידי מרקוס אליעזר בלוך בשנת 1801, ובאנגלית נקרא גם בשמות מורנה מנוקדת-לבנה של הים האדום ומורנה מנוקדת-לבנה'''.
בישראל, ניתן למצוא את הניבן הנקוד במפרץ אילת.
נִיבַן ג'וֹנְסוֹן' (שם מדעי: Gymnothorax johnsoni'') הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים.
הוא מצוי במערב האוקיינוס ההודי.
הוא תואר לראשונה על ידי ג'יימס לאונרד בריארלי סמית' בשנת 1962.
נִיבָן הָדוּר' (שם מדעי: Gymnothorax elegans'') הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים.
הוא תואר לראשונה על ידי בליס ב-1883.
נִיבָן צְהֹב-לֹעַ' (שם מדעי: Gymnothorax nudivomer'') הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים.
הוא יכול להגיע עד לאורך של 180 ס"מ, אם כי לרוב הפרטים הנצפים קטנים יותר.
אחד המאפיינים הבולטים ביותר של הניבן, כשמו כן הוא, הוא הצבע הצהוב של הפה הפנימי שלו.
צבע הגוף המפותל שלו הוא חום כשהוא מנוקד בכתמים לבנים קטנים המעוגלים בחום כהה יותר מבצע הרקע.
גודלם של כתמים אלה קטן יחסית בראש, והם הולכים וגדלים לכיוון הזנב.
פתח הזימים הוא בצבע חום כהה.
הניבן הצהוב-לוע הוא מתבודד ופעיל לילה, כשהוא צד את טרפו הכולל בעיקר דגים, ברחבי השונית.
הניבן הצהוב-לוע נפוץ בכל האזור האינדו-פסיפי ממזרח אפריקה, כולל הים האדום, עד פולינזיה והוואי ומדרום יפן עד קלדוניה החדשה.
הוא חי במדרונות החיצוניים של שוניות האלמוגים, שם הוא יושב בנקיקים בעומק של מטר עד 272 מטרים.
עם זאת, הוא נראה בדרך כלל בעומקים של כ-30 מטר.
בישראל, ניתן למצוא את הניבן הצהוב-לוע במפרץ אילת.
נִיבָן דַּק-זָנָב' (שם מדעי: Gymnothorax angusticauda'') הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים.
הוא מצוי באוקיינוס השקט ובאוקיינוס ההודי, בים האדום ובסביבת אינדונזיה.
נִיבָן מְנֻמָּר' (שם מדעי: Gymnothorax undulatus'') הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים.
הוא מצוי באזור האינדו-פסיפי ובמזרח-מרכז האוקיינוס השקט עד עומקים של 30 מטר.
הוא יכול להגיע עד לאורך של 1.5 מטר.
ניתן לזהות בקלות את הניבן המנומר לפי ראשו הצהוב והכתמים החומים המכסים את גופו.
הוא משתמש בפה הגדול שלו כדי לשאוב מים אל הזימים, כשכיסוי הזימים הוא חור קטן להגנה על הזימים העדינים.
כמו רוב הצלופחאים, הוא חסר סנפירי חזה ואגן על מנת לנוע בקלות יותר דרך חריצי השונית.
הסנפירים האחרים שלו מצוידים בעור עבה יותר כדי להגן מפני שריטות.
הוא נע בצורת S כדי להיות מסוגל לנוע קדימה ואחורה דרך השונית.
השיניים שלו מעוצבות כך שיוכל לאחוז בטרף ולהזיזו לאחור בקלות לצורך עיכול.
ניתן למצוא את הניבן המנומר באוקיינוס השקט ובמזרח אפריקה.
הוא חי בשוניות ובלגונות בעומקים של מטר עד 50 מטרים.
הוא פעיל לילה, שכן הוא מסתתר במהלך היום ויוצא לצוד מזון בלילה.
בישראל, ניתן למצוא את הניבן המנומר במפרץ אילת.
נִיבַן כְּתָמִים (שם מדעי: Gymnothorax flavimarginatus) הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים.
הוא מצוי באזור האינדו-פסיפי, בעומק של עד 150 מטרים.
ניבן הכתמים יכול לגדול לאורך מרבי של כ-240 ס"מ, כשהאורך הממוצע הוא כ-80 ס"מ.
צבעו הוא צהוב עמום עם נקודות של חום כהה או שחור המכסות את רוב גופו.
ראשו בצבע אפור-ארגמן עם כתם שחור גדול.
שולי הסנפירים בחלק האחורי של הגוף צהבהבים או ירקרקים.
לדגים צעירים עשוי להיות צבע גוף צהוב בהיר יותר עם כתמים חומים.
ניבן הכתמים חי באזור האינדו-פסיפי, ממזרח אפריקה והים האדום עד ליפן, אינדונזיה ואוסטרליה, ועד לאיים ריוקיו, הוואי, קלדוניה החדשה, קוסטה ריקה, פנמה ואיי גלאפגוס.
בית הגידול האופייני לו הוא שוניות אלמוגים או אזורים סלעיים של שוניות שטוחות, עד עומק של כ-150 מטרים.
בישראל, ניתן למצוא את ניבן הכתמים במפרץ אילת.
הניבים של היידיש הם צורות מקומיות של היידיש, שפתם של יהודי אשכנז, שהתפתחה מ.
מקובל לחלק את הניבים לשתי קבוצות עיקריות: ו.
השימוש ביידיש מערבית דעך החל מהמאה ה-18 עד שנפסק כליל, ואילו ניבים מזרחיים שונים מדוברים כיום בקהילות יהודיות מסוימות.
היידיש הסטנדרטית, המקובלת כיום בעיקר בהקשרים אקדמיים, נוצרה על בסיס סטנדרטיזציה של ניבים מזרחיים מסוימים.
יהודים ישבו באזור חבל הריין לפחות למן המאה הרביעית.
בתקופה הרומית ידוע על קהילות יהודיות בקלן, טריר, מיינץ, וורמס ושפייר.
אמנם, לא ידוע באיזו שפה דיברו, ועל כל פנים לא הותירו חותם של ממש ביידיש, שהתפתחה מאות שנים מאוחר יותר.
במאות התשיעית והעשירית, לכל המאוחר, החלו היהודים להקים קהילות גדולות בשטחי האימפריה הרומית הקדושה.
שפתם המדוברת אינה ידועה בוודאות.
מאחר שככל הנראה רובם הגיעו מצפון צרפת או צפון איטליה, סביר להניח שהם דיברו ניבים רומאניים.
היהודים, שהתיישבו בעיקר באלזס ובאזור חבל הריין, נתקלו בניבים של גרמנית עילית, ומהר מאוד החלו לדבר בניבים המקומיים עם אלמנטים לשוניים שהביאו לאזור, בעיקר ממקורות שמים ורומאנים.
הניב היהודי התפתח בהתאם לצורכי התרבות האשכנזית הצעירה, וכפי שמאפיין התפתחויות רבות כאלה, הוא כלל טיפוח מודע של הבחנות לשוניות כדי להדגיש אוטונומיה תרבותית.
למן המאה ה-13 החלה הגירה מאסיבית של יהודים ממרכז ומערב אירופה למזרחה.
הסיבות העיקריות היו גירושי יהודים המוניים (כמו גירוש יהודי אנגליה בשנת 1290 וגירוש צרפת בשנת 1306) ופרעות ורדיפות (כמו גזירות תתנ"ו והאנטישמיות בימי המוות השחור).
באופן טבעי, לאחר שאוכלוסייה מתפשטת באזור גאוגרפי גדול ונוצר נתק בין חלקיה השונים, מתפצלת שפת הדיבור שלהם לניבים שונים.
כך, ככל שהאוכלוסייה האשכנזית הרחיקה יותר מזרחה השתנתה השפה יותר ויותר, ונוצר המצב הנוכחי, הנקרא 'רצף ניבים'.
חלוקה גאוגרפית של ניבי היידיש
היידיש המערבית כוללת את הניבים שדוברו בחלקים המערביים והמרכזיים של מרכז אירופה.
מבחינה גאוגרפית, הם תאמו בערך את אזור ההתיישבות של יהודי אשכנז שהתקיים לפני הגירתם למזרח בסוף ימי הביניים.
מקובל לחלק אותה לשלושה ניבים:
דובר בעיקר בדרום גרמניה , אלזס-לורן ושווייץ.
צורה מקומית של ניב זה, שקרובה ביותר לניבים המזרחיים, דוברה בבוהמיה, מוראביה ומערב הונגריה.
על קבוצה זאת נמנה הניב של יהודי עמק הסורב, שנחשב לאחד הניבים המערביים היחידים ששרד עד המאה ה-20.
דובר בעיקר בגרמניה התיכונה .
הניבים המערביים, בניגוד לניבים המזרחיים, היו קרובים מאוד לניבים גרמניים שונים ונקיים מכל השפעה סלאבית, משום שנשארו בתחום השפות הגרמאניות.
מאפיין ייחודי נוסף של הקבוצה הזאת הוא העקבות הרומאניים, שרידים לשפה המקורית של המתיישבים היהודיים הראשונים בגרמניה, שנטשטשו מאוד בקבוצת הניבים המזרחיים.
היידיש המזרחית כוללת את הניבים שדוברו במזרח ומזרח מרכז אירופה, ומתאפיינת בהשפעה סלאבית חזקה.
יש המחלקים את היידיש המזרחית לשני ניבים עיקריים, שההבדל ביניהם ברור: הניב הדרומי (לעיתים: ניב U) והניב הצפוני (לעיתים: ניב O).
הניב הדרומי כולל את הניב התיכון והניב הדרום-מזרחי, והניב הצפוני כולל את הניב הצפון-מזרחי.
אמנם, החלוקה לשלושה ניבים מקובלת יותר בהקשרים רבים.
דובר בעיקר בפולין, גליציה המערבית ואונטרלנד.
צורה נפוצה של הניב הזה הפכה לניב הדומיננטי מבין ניבי היידיש לאחר השואה, ולכן הוא מוכר כיום בעיקר כיידיש החסידית, בעיקר בגלל הדוברים העיקריים של הניב במדינת ישראל.
דובר בעיקר בגליציה המזרחית, מזרח אוקראינה ורומניה (כולל בוקובינה, בסרביה ומולדובה).
מדובר כיום, עם השפעות חזקות מהניב התיכון, במספר חצרות חסידיות.
ההבדל בינו לבין הניב התיכון הוא בעיקר באופן ההגייה ופחות בתחביר ואוצר המילים, אם כי עדיין ישנם הבדלים מינוריים ביניהם גם בתחומים אלו.
דובר בעיקר במדינות הבלטיות, בבלארוס, בחלקים מצפון פולין ומצפון אוקראינה ובקהילה האשכנזית של ירושלים ביישוב הישן.
זהו הניב של יהדות ליטא ההיסטורית.
כיום מדובר בקרב חוגים חרדיים מסוימים, כמו העדה החרדית.
לניב זה תתי-ניבים רבים, וחלקם אף שונים משמעותית מצורותיו הנפוצות, כמו זה שדובר בקורלנד, שנחשב לעיתים כניב נפרד של היידיש המזרחית.
תת-ניב נוסף הוא היידיש האירלנדית, שדובר בפי יהודי אירלנד, שמוצאם בעיקר מליטא.
לניב זה השפעות איריות רבות.
יידיש סטנדרטית היא צורה מוסכמת ומאוחדת של שפת היידיש, שפותחה על ידי ייווא בשנות ה-30 של המאה ה-20 במטרה לשמש כאמצעי תקשורת שייגשר על ההבדלים בין הניביים המרובים של היידיש המדוברת.
משמשת בחינוך, באקדמיה, בספרות מודרנית ובתקשורת כללית.
היא מורכבת מסטנדרטיזציה של הניב הצפון-מזרחי בשילוב ניבים מזרחיים אחרים.
על אף שאומצה על ידי המוסדות האקדמיים והתרבותיים, לא השפיעה באופן משמעותי על ניבי היידיש המדוברים בקרב הקהילות החרדיות והחסידיות, ולאחר דעיכת היידישיזם משמשת בעיקר ככלי המרכזי ללמידת יידיש כשפה שנייה באוניברסיטאות ובמרכזי תרבות יידיש ברחבי העולם.
יידיש בימתית הייתה צורה סטנדרטית של היידיש ששימשה בתיאטרון היידישאי.
בשונה מהיידיש הקבועה, שנוצרה כצורה אחידה ואקדמית למטרות לימוד וכתיבה, היידיש הבימתית נועדה לשרת את צורכי התיאטרון – להיות מובנת לקהל גדול המורכב מדוברי יידיש מניבים שונים, ולאפשר העברת רגשות ומצבים בדרך חיה ומשכנעת על הבמה.
עם דעיכת התיאטרון היידישאי הגדול לאחר השואה, לא נעשה עוד שימוש בניב.
ניבי היידיש המדוברים כיום שייכים לקבוצה המזרחית.
הכתיב המקובל של היידיש מבוסס בעיקר על הגיית הניב הצפון מזרחי, ונמצא כיום בשימוש, בווריאציות שונות, בקרב רוב דוברי היידיש.
הניבים העיקריים המדוברים כיום הם הניב התיכון והניב הצפון-מזרחי:
הניב התיכון: מכונה לעיתים 'יידיש חסידית', בעקבות העובדה שרוב דובריו כיום משתייכים לתנועת החסידות, אם כי מבחינה היסטורית אין לו שייכות לזרם דתי מסוים.
בחסידויות מסוימות ישנה השפעה מועטת של הניב הדרום מזרחי, בעיקר אצל אלו שמוצאן מאזור הדיבור שלו.
הניב הצפון-מזרחי: מדובר כיום בעיקר בקהילות ההמשך של היישוב הישן בירושלים ובית שמש, כמו העדה החרדית, וכן בקרב יוצאי יהדות ליטא.
שאר הניבים ותתי-הניבים המזרחיים נכחדו לאחר מלחמת העולם השנייה.
למן המאה ה-18 ואילך, פחת השימוש בניבים המערביים, שהוחלפו בעיקר בגרמנית והולנדית.
בין היתר, תקופת הנאורות והתפשטות ההשכלה במערב אירופה הובילו לתפיסה שהיידיש היא שפה גרועה.
לפיכך, עד לתחיית הלשון העברית כבר לא שימשה היידיש המערבית אלא רק כשפתם של "חוגי משפחה אינטימיים או קבוצות מסחר מגובשות".
לעומת זאת, במזרח אירופה, שם המשיכו היהודים לחיות בנפרד ולא ניתן להם חופש רב, המשיכה היידיש להיות השפה הדומיננטית.
כך, בערב מלחמת העולם השנייה, היו בין 11 ל-13 מיליון דוברי יידיש, אך רק חלק קטן מהם דיבר בניבים מערביים.
לפי דיווחים מסוימים יש כיום קצת יותר מ-5,000 דוברים ניבים מערביים, אך נתונים אלו אינם מאושרים בספרות המקצועית.
עם זאת, בתחילת המאה ה-21 נאמר כי ישנם מספר דוברי יידיש אלזסית (צורה של הניב הדרומי, שדוברה בעיקר באלזס-לורן).
ישנם הבדלים בין הניבים השונים של היידיש לפי כל ההיבטים הלשוניים: לקסיקון, פונטיקה, מורפולוגיה ותחביר.
הבדל בולט נוסף הוא הרכב חלקי השפה: מרכיב סלאבי חזק בדיאלקטים המזרחיים, שכמעט נעדר בדיאלקטים מערביים, והעלייה הניכרת במילים שמקורן בשפות רומאניות במערב.
+הבדלי הגייה בין הניבים המזרחייםהמילה ביידישתרגום לעבריתיידיש תיכונה ודרום מזרחיתיידיש צפון מזרחיתדאָס, זאָגןזה, לומרdus, zugndos, zognקוגלפשטידהkiglkuglזיַיןלהיותzahnzainקליין, צווייקטן, שתייםklayn, tsvaykleyn, tsveyברויטלחםbroytbreytשטעטטלעיירהshteytlshtetl
להלן טבלת הדיאפונמות של ניבי היידיש השונים:
ניגוד עניינים או ניגוד אינטרסים הוא מצב שבו אדם ממלא תפקיד, כאשר יש לו אינטרס נוסף, סותר, אשר עלול להשפיע על החלטותיו ולהוות שיקול זר.
כאשר עובד ציבור פועל במצב של ניגוד עניינים, הדבר עלול לקיים את יסודות עבירת הפרת אמונים, או עבירת שוחד.
לפי פסיקת בג"ץ הכוונה למצב בו יש לעובד ציבור שני עניינים במקביל: האחד הוא העניין הטבעי, הרצוי והראוי למלא היטב את תפקידו.
מאידך העניין הנוסף הוא אישי, והוא עלול להשפיע על החלטותיו.
בית המשפט העליון קבע כי "כאשר עובד הציבור נתון במצב של ניגוד עניינים, קיים חשש כי הוא ייקח בחשבון, שעה שיפעיל את סמכותו, אף את האינטרס הנוגד...
חשש זה בא הדין למנוע".
השופט העליון חיים כהן כתב כי "ניגוד עניינים הוא המקרה הקלאסי של הפרת אמונים".
במשפט הפלילי התוצאה יכולה להיות הגשת כתב אישום, ואילו במשפט המנהלי התוצאה עלולה להיות ביטול החלטה, "באופן שאם הפעולה כבר בוצעה, ניתן לבטלה, ואם הפעולה טרם בוצעה, ניתן למנוע את ביצועה".
בהליך משפטי או בוררות, ניגוד עניינים הוא מצב העלול לגרום למשוא פנים.
כלל משוא הפנים, במקור, קובע לשופטים כי אל להם להפלות ואל להם לשפוט במצבים שבהם הם עלולים להפלות.
הבעייתיות המרכזית בניגוד העניינים היא שאין מדובר במצב שהוא כשלעצמו מהווה בהכרח שחיתות, אולם, ניגוד עניינים עלול להביא למשוא פנים ולשחיתות ולגרום להטייה ולהעדפת אינטרסים משיקולים שאינם ענייניים.
סוגי ניגוד עניינים, החוק והכללים
ניגוד עניינים אישי – ניגוד עניינים בין אינטרס שלטוני לאינטרס פרטי – הן אינטרס אישי והן רכושי.
ניגוד עניינים מוסדי – ניגוד עניינים בין שני אינטרסים שלטוניים אשר על שניהם הוא מופקד.
הפסיקה מתייחסת לדרגות חומרה שונות, ונקבע כי "לא כל מצב של ניגוד עניינים, אף אם יש בו פסול מבחינה מינהלית או מבחינה מוסרית, מוביל בהכרח לעבירה פלילית".
עם זאת, הכלל אוסר על עובד ציבור לקבל החלטות כשהוא במצב של ניגוד עניינים.
כדברי השופט ברק: "כלל יסוד הוא בשיטתנו המשפטית כי אסור לו לעובד הציבור להימצא במצב בו קיימת אפשרות ממשית של ניגוד עניינים".
כדי שפעולה תתגבש לכדי עבירה פלילית דרוש "פן מחמיר נוסף", והכוונה למשל להחלטת עובד בניגוד עניינים, שיש בה גם חשש לפגיעה באינטרס הציבורי.
בפסיקה רחבה בנושא זה, מצב שבו עובד מקבל החלטה שיש בה חשש לפגיעה באינטרס הציבורי, מוגדר כ"סטיה מן השורה".
הכוונה למשל לעובד ציבור המעניק יחס מועדף, אפילו אם באופן מתון, לאינטרס האישי.
בהקשר זה נקבע כי "הפגיעה בציבור אינה מותנית בהכרח בגרימת נזק כספי או חומרי.
די שהפרת האמונים בידי עובד הציבור תפגע באמון הציבור במערכת השלטון".
חבר כנסת החבר בוועדה שעוסקת בחקיקת חוק על מתן הנחה במיסים לתושבי יישוב, שאותו חבר כנסת מתגורר בו.
יש חשש שאותו ח"כ יתקשה להתעלות מעל האינטרס האישי הצר שלו, ויצביע בעד מתן ההנחה גם אם אינה מוצדקת.
ניגוד עניינים זה אינו מתקיים כאשר הנחת מס ליישובים ניתנת לפי קריטריונים כלליים ולא בהצבעה פרטנית על היישובים הזכאים.
בית אבות המקבל דמי כניסה חד-פעמיים שאינם מוחזרים.
לבעלים של בית האבות יהיה עניין שהשוהה לא יאריך את שהותו שם, למרות שהוא מחויב מתוקף תפקידו לתת לו טיפול סביר.
סוכן ביטוח עלול להמליץ בפני הלקוח על ביטוח יקר יותר, המשתלם לסוכן הביטוח ולא ללקוח, אך מעשה כזה הוא הפרה של .
בנוסף, סוכן ביטוח רשאי להציג עצמו כמשווק ביטוח אך לא כיועץ ביטוח.
מורה הנותן שיעורים פרטיים לתלמיד בכיתתו.
יש חשש שיתקשה להיות אובייקטיבי בעת מתן ציון לתלמיד במסגרת בית הספר: במתן ציון שלילי לאותו תלמיד, יודה המורה בחוסר הצלחתו כמורה פרטי.
הכנסתו העיקרית של עיתון היא מפרסומות ולא מהגיליונות שהוא מוכר.
גוף מסחרי המרבה לפרסם בעיתון מסוים, יכול להוות גורם משפיע גם על עמדתו של עיתון לגבי סוגיות חברתיות, פוליטיות ואחרות, דבר שיבוא לידי ביטוי בכתבות.
במקרה שיהיה צורך לבקר גוף מסחרי זה, תשקול מערכת העיתון את אופי הביקורת, שכן בעקבות ביקורת שלילית, הגוף עלול להפסיק לפרסם בעיתון ובכך לפגוע בו כלכלית.
שופט שיש לו קשר כלשהו (למשל, משפחתי) לאדם הניצב מולו לדין.
סביר שהשופט צריך לפסול את עצמו ולדרוש שימונה שופט אחר, כי הקרבה המשפחתית עלולה להשפיע על שיקול דעתו.
שופט כדורגל השופט בעת משחק בו מעורבת קבוצה אותה הוא אוהד.
השופט יתקשה (כנראה) לשמור על אובייקטיביות בפסיקה במהלך המשחק, בפרט במצבים "עדינים" וגבוליים.
רופא עלול להיות בניגוד עניינים בין עיסוקו כרופא לבין עיסוק אחר דוגמת מחקר, פיתוח או שיווק של מוצר או שירות, או כרופא ציבורי העוסק גם ברפואה פרטית.
השפעתה של תעשיית התרופות על המחקר הרפואי היא סיבה לדאגה.
בשנת 2009 דווח כי בשליש מועדות הפיקוח במוסדות אקדמיים (ועדות הלסינקי) בארצות הברית אין דרישה מחבריהן לדווח על קשריהם עם התעשייה.
לניגוד העניינים ברפואה עלולה להיות השפעה חמורה, כמו בפרשת מגפת האופיואידים.
מטרת כללי מניעת ניגוד עניינים
מטרת כלל ניגוד העניינים היא למנוע מאדם להימצא במצב שבו עניינים מנוגדים זה לזה, בלי חשיבות לשאלה, האם הפעיל בקבלת החלטה שיקול דעת פסול, אם לאו.
זהו כלל הצופה פני עתיד ומבקש למנוע את הרע בטרם יתרחש.
הכלל האוסר על ניגוד עניינים הוא כלל המרחיב את איסור משוא הפנים:
כלל זה מגדיר עובד ציבור במובן רחב מאוד, על כל איש ציבור על פי דין, אסור להיות בניגוד עניינים ואף במצב של ניגוד עניינים.
בפסיקה הישראלית, קיימת הבחנה בכלל בין אפשרות ממשית לניגוד עניינים לבין חשש סביר.
גישות להתמודדות עם ניגוד עניינים
גישה מקלה – קיים איסור לניגוד עניינים רק אם יש אפשרות ממשית לניגוד העניינים.
השיקול העומד מאחורי גישה זו היא לא לגרום להרתעת יתר ופליטת אנשים מהמערכת הציבורית.
פסיקת בית המשפט העליון קובעת כי בחלק ממצבים של ניגוד עניינים מוסדי יש לנקוט בגישה זו.
גישה מחמירה – איסור על ניגוד עניינים חל כבר כשיש חשש סביר לניגוד עניינים.
השיקול העומד מאחורי גישה זו הוא מנהל תקין ומניעה מרבית של מצבי ניגוד עניינים.
פסיקת בית המשפט העליון קובעת כי יש לנקוט בגישה זו במקרה של ניגוד עניינים אישי.
אשר לניגוד עניינים מוסדי – הפסיקה אינה אחידה לעניין זה.
איסורים לניגוד עניינים במשפט הישראלי
בפסיקה הישראלית התפתחו סעדים שונים המתמודדים עם ניגודי עניינים ברשויות המנהל בישראל.
ישנם איסורים לניגודי עניינים הקבועים בחוק – בהם נקבעה גם הסנקציה בשל הפרתו.
איסור שנקבע בהלכה פסוקה של בית המשפט העליון גורר סעדים מגוונים – החל מפסילת בעל התפקיד מלכהן בתפקיד אחד; הימנעות מהשתתפות בקבלת החלטות או ביצוען; איסור על השתתפות בהצבעה או דיון ספציפי וכלה במניעת ביצוע פעולה או אפילו ביטולה.
שיטה זו קרויה גם עיפרון כחול, על-פיה בודקים את ניגוד העניינים לפי המבחן המשולש, ו"מסמנים" את התחום בהם בעל תפקיד לא יוכל להחליט בשל היותו נגוע בניגוד עניינים.
הפסיקה בישראל פיתחה רצף מבחנים לבדיקת ניגודי עניינים בגופים מנהליים:
מיפוי כל תפקיד והבנת התחומים שכל אחד מן התפקידים כולל בהתאם להיקף הפוטנציאלי של כל תפקיד.
השוואת שתי מערכות התפקיד אחת לשנייה ומציאת נקודות הניגוד העניינים.
בחינת נקודות הניגוד בהתאם למבחן משולש:
האינטנסיביות של המגע בין נקודות הניגוד.
סוג העניינים לגביהם קיימים ניגודי העניינים.
כמות העניינים שלגביהם קיים ניגוד עניינים.
שרים וסגני שרים: לצורך מניעת ניגוד עניינים אצל שרים וסגני שרים הוקמה, בשנות ה-80 המוקדמות, "ועדת אשר", בראשות שופט בית המשפט העליון שלמה אשר, לגיבוש המלצות לשמירת טוהר המידות של שרים וסגניהם.
על פי המלצות הוועדה נאלץ שר האוצר בזמנו יגאל הורביץ למכור את מפעליו לבניו, לפני כניסתו לתפקיד שר המסחר והתעשייה ב־1977.
בשנת 2003 נכתבו כללים למניעת ניגוד עניינים בקרב שרים וסגני שרים בממשלה, והם מחליפים את הנחיות "ועדת אשר".
כיום, קיימת מגמה לנסח כללים אלו גם כלפי סקטורים ציבוריים נרחבים בשלטון המרכזי והמקומי.
פקידי ציבור ושירות המדינה: בחודש יוני 2006 הוציא היועץ המשפטי לממשלה הנחיה מספר 1.1555 בדבר עריכת הסדרים למניעת ניגוד עניינים בשירות המדינה.
נבחרי ציבור ברשויות מקומיות: בחקיקה ובפסיקה ישנן הגבלות רבות שמטרתן למנוע ניגודי עניינים אצל נבחרים ברשויות מקומיות.
בשנת 1984 קבע מרכז השלטון המקומי כללים למניעת ניגוד עניינים.
אמנם מרכז השלטון המקומי אינו גוף סטטוטורי שהוקם על פי חוק, אך לכלליו דלעיל תוקף וכיבוד מצד הרשויות המקומיות.
לפי סימן 6 לכללים דלעיל הוקמה ועדה מייעצת לנבחרי ציבור ברשויות המקומיות במשרד המשפטים לענייני ניגוד עניינים.
שר הפנים, בהתייעצות עם מרכז השלטון המקומי, ממנה את חברי הוועדה הדנה במצבי ניגוד עניינים של נבחרים בשלטון המקומי.
לוועדה המייעצת ניתן לפנות והחלטותיה מכובדות, לרוב, מצד אנשי השלטון המקומי.
בראש הוועדה עומד ד"ר גיל לימון, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.
על פי משרד המשפטים, הוועדה למניעת ניגוד עניינים של נבחרי ציבור ברשויות המקומיות מטפלת בעשרות פניות מדי שנה.
חוות הדעת המגובשות על ידה בקשר לפניות אלו נשלחות במלואן לפונה עצמו ולייעוץ המשפטי לרשות המקומית הרלוונטית.
עם זאת, העלאת חוות הדעת לאתר הוועדה נעשית באופן וולנטרי, עם השחרת השמות והפרטים המזהים לשם מניעת פגיעה בפרטיות.
שופטים: כדי למנוע מצב בו שופט דן בתיקים בהם יש לו זיקה, השופטים ממלאים וולנטרית "רשימת מניעויות" המוגשת להנהלת בתי המשפט, ובה השופטים מפרטים אישים וארגונים שלדעתם הם מצויים איתם בניגודי עניינים.
בשנת 2020 בעקבות טענות על אופן קביעת המניעויות ואי עמידה בהן, פרסמה הנהלת בתי המשפט את רשימת המניעויות של שופטי בית המשפט העליון.
ניגודיות בינארית (נקראת גם אופוזיציה בינארית) היא מערכת הכוללת שני מצבים או מושגים המוגדרים כמנוגדים זה לזה, כך שמצד אחד לא ניתן להימצא בשניהם בעת ובעונה אחת, ומצד שני אין אפשרות שלא להיות באחד מהם.
ניגודיות בינארית היא מושג מפתח בסטרוקטורליזם – תאוריה לפיה כל תופעה או אובייקט מהווים יחידה בתוך מערכת או מבנה כולל וניתן להבינם רק באמצעות היחסים שלהם עם חלקי המערכת האחרים.
השיטה הבסיסית ביותר להבחנה בין יחידות במבנה היא באמצעות ניגודיויות בינאריות – ניתן להבין את משמעותה של כל יחידה רק על רקע היחידה האחרת ממנה היא נבדלת, ולהפך.
ההגדרה של שתי היחידות מותנית בהנגדתם, כאשר קיים תיחום ברור ביניהן.
הניגודיויות הבינאריות מאפיינות ומשמשות להסבר תופעות בתחומי הטבע והמדע.
הניגודיות הבינארית הבסיסית בעולם התכנות והמחשוב מתייחסת למצבי "0" או "1" של יחידות החומרה הבסיסיות, אשר המעברים ביניהם יוצרים את תוכנות המחשב השונות.
ניגודיויות בינאריות נוספות הן הקטבים המגנטיים, כיווני כוח המשיכה (משיכה-דחייה), סימטריה – אסימטריה ועוד.
ניגודיויות בינאריות המיושמות בתחומי התרבות האנושית נוטות להיות פחות חד-משמעיות, אך עדיין תורמות להסבר תופעות אנושיות.
ניגודיויות בינאריות בתחומי הרוח והחברה
חקר הלשון היה אחד מהתחומים הראשונים בהם יושמה התפיסה של ניגודיות בינארית.
תפיסה זו הייתה מרכזית בחשיבה שהתפתחה באסכולת פראג שפעלה בשנים 1928–1939 ועסקה בפונולוגיה – ענף בבלשנות העוסק בחקר היחסים בין ההגאים, תפקודם, וצירופם זה לזה בשפה נתונה.
רומן יאקובסון, אחד מהוגי אסכולת פראג, דיבר על אופייה הדו-צדדי של הלשון וטען כי כל סימן לשוני מתארגן בשני אופנים של ארגון: צירוף וברירה.
פרדינן דה-סוסיר, מנקודת המבט של הלשון כמערכת של ייצוג וסימון, יצר את הניגודיות הבינארית הבסיסית עולם-לשון, וראה בכל מילה כמכילה את צמד המושגים – 'מסמן' (המילה השרירותית שנבחרה לייצג משהו בעולם), ו'מסומן' – האובייקט או המושג אותם היא מסמלת.
מושגים בינאריים נוספים שדה-סוסיר טבע בהקשר למערכת הלשונית הם סינכרוני-דיאכרוני, שפה-דיבור.
ככלל, במסגרת התפיסה סטרוקטורליסטית, המערכת הלשונית בנויה מצמדים של ניגודים (יום/לילה, טוב/רע וכו'), וניתן להבין כל מושג רק על רקע ההבדל שלו מניגודו.
בהמשך, המבנה של ניגודיות בינארית יושם ושימש להסבר תופעות אנושיות וחברתיות בתחומי דעת שונים.
הפילוסוף רנה דקארט טען לשתיים מהניגודיויות הבסיסיות בתרבות המערבית – הניגודיות סובייקט-אובייקט והדואליזם גוף-נפש.
הסובייקט הוא אדם החושב והפועל, והאובייקט הוא הדבר שחושבים עליו או פועלים עליו.
כל אדם מורכב משני העצמים גוף ונפש, הפועלים עצמאית ללא תלות ביניהם.
התאוריה הלשונית של דה-סוסיר הביאה את קלוד לוי-שטראוס, אנתרופולוג מהזרם הסטרוקטורליסטי שפעל במהלך המאה ה-20, לזהות את אופן התפקוד של התרבות לדומה לשפה, ובעקבות רומן יעקובסון ראה את המוח האנושי כמאורגן בצורה של צמדי ניגודים בינאריים.
לוי-שטראוס סימן סדרה של ניגודים בסיסיים כאלה אשר ניתן להבין כל תרבות במונחיהם.
לוי-שטראוס שחקר מיתוסים של עמים שונים, טען כי המיתוס מציית לחוקי פעולה בינאריים ובאמצעותם תיאר סדרה של דיכוטומיות, כשאחת המרכזיות היא הדיכוטומיה בין טבע לתרבות.
הוא ראה במיתוס מודל לוגי שנועד ליישב ולהתמודד עם סתירות הנוגעות לשאלות יסוד של הקיום האנושי, כאשר הפשרה בין שני הקטבים מושגת על ידי גורם מתווך שמסייע להתמודד עם אזור הביניים המאיים.
ויקטור טרנר, אנתרופולוג בריטי, חקר את אופיים של טקסי מעבר בחברות שונות וטען לקיומם של שני סוגי מבנים חברתיים.
הראשון הוא מצב של 'מערכת הסטטוס' שהוא המצב היציב של הסדר החברתי, ולעומתו המצב הלימינלי בו מתבצעים טקסי המעבר – ה'קומיוניטס'.
ההבדלים בין תכונותיהם של שני מצבים אלה מתוארים על ידי טרנר באמצעות סדרה של ניגודיויות בינאריות, כגון מבנה יציב מול מאפיינים של מעבר ותנועה, שוויון-אי שוויון, היעדר רכוש-בעלות על רכוש, קדושה-חולין ועוד.
החיים החברתיים, הן של פרטים והן של קבוצות, נעים בין שני מצבים אלה – שני קטבים המכוננים זה את זה ובלתי ניתנים להפרדה.
מרי דאגלס, אנתרופולוגית וסוציולוגית בריטית, מנסה בעקבות לוי-שטראוס להבנות את העולם הנחקר באמצעות מיון וקטגוריזציה.
דאגלס חקרה את חוקי הטהרה והטומאה בדתות פרימיטיביות, וראתה בהם סמלים שמגדירים את גבולות החברה.
היא קישרה בין הניגודיות טהור-טמא למערכות יחסים חברתיות בסיסיות נוספות, כגון היחס בין סדר לאי-סדר, קיום-אי קיום, צורה-חוסר צורה, חיים ומוות.
תרבות מרכז מול תרבות שוליים – תרבות המרכז מייצגת את הנורמות והערכים של הקהילה שבדרך כלל מחזיקה גם את העמדה ההגמונית בחברה.
תרבות המרכז רואה עצמה כאוניברסלית וכמתקדמת יותר, ומנסה להשליט את ערכיה על החברה כולה.
תרבות השוליים, בדרך כלל בגלל סיבות היסטוריות וכלכליות, היא בעלת יכולת מוגבלת להתנגד לתהליכים אלה ולהמשיך לאחוז במאפייני הזהות שלה.
כדי לבדל את עצמה, תרבות המרכז מייצרת מערכת של אבחנות בינאריות המגדירות את קו הגבול, והיחס מרכז-שוליים הופך להיות אנלוגי ליחסים נוספים, כגון תרבותי-פראי, שחור-לבן, תבוני-רגשני ועוד.
מערכת ניגודיויות מסוג זה עמדה בבסיס הקולוניאליזם המערבי.
בתחום התרבות ניתן למצוא תפיסה של חלוקה בינארית בין תרבות גבוהה לתרבות פופולרית או תרבות ההמונים.
התרבות הגבוהה מאופיינת כבעלת עידון, מקוריות, גיוון ויצירתיות, בעוד שהתרבות הפופולרית מתקשרת לוולגריות, קיטש, הומוגניות וסטנדריזציה.
הפוסט-סטרוקטורליסטים מערערים על התפיסה הסטרוקטורליסטית לפיה הניגודיויות הבינאריות הן מאפיין מהותי של אופן החשיבה של הסובייקט ושל המערכות התרבותיות.
לטענתם, ניגודיויות בינאריות הן דוגמה לאופן בו הלשון מייצרת היררכיה ומתקשרת לכוח ושליטה.
בכל אחד מצמדי הניגודים השונים האחד מקבל מעמד מרכזי והשני משמש אך ורק כרקע להגדרת הראשון, והופך לנחות, או אפילו ללא לגיטימי ביחס אליו.
הטענה היא שתהליך זה מנוצל על ידי בעלי הכוח ליצירת העדפה של ערכים המחזקים את המבנה החברתי הקיים ומנציח את מעמדם בו.
כדוגמאות לתהליך זה ניתן לראות את הצמדים גבר-אישה, מזרח-מערב, טבע-תרבות ועוד.
ביקורת נוספת מתייחסת לעובדה שארגון המציאות באמצעות ניגודיויות בינאריות מוחק את כל מופעי הביניים, ההופכים להיות במידה מסוימת בלתי לגיטימיים.
הגישה הפוסט-סטרוקטורליסטית מצביעה על קיומן של קטגוריות היברידיות שונות המשלבות את שתי האפשרויות הבינאריות ומאפשרות את קיומן של אופציות רבות נוספות.
פירוק הניגודיויות הבינאריות (דקונסטרוקציה) – ז'אק דרידה
ז'אק דרידה טען שבחינה קפדנית של עקרונות שנראים בסיסיים לכאורה, תראה שתמיד אפשר לפרק אותם מאחר שהם תוצר של מערכת משמעות מסוימת.
עקרונות אלה, שאחד המרכזיים בהם הוא המערך של ניגודיויות בינאריות, מוגדרים על ידי הדרה – כדוגמה, בחברה הפטריארכלית הגבר הוא הצד הראשוני, המרכזי, והאישה היא הניגוד המודר, הצד השלילי המוגדר על ידי היעדר התכונות הגבריות בה.
אולם על פי דרידה, ההגדרה של הגבר אינה יכולה להתקיים ללא קיומה של האישה, הנושאת את כל מה ש"אינו גבר".
התלות הזו וההדגשה של הגבול והשוני בין שני הצדדים של הניגודיות רומזים על האפשרות שייתכן שהגבול אינו כל כך בלתי חדיר כפי שהצד האחד מציג אותו.
באופן זה המבנה של ניגודיויות בינאריות משמש את האידאולוגיות המעדיפות לייצר גבולות נוקשים בין מותר לאסור, בין אמיתי לשקרי ועוד.
פירוק של ניגודיויות אלה ואחרות מערער גבולות אלה ומראה כי כל צד כולל גם משהו מהקצה השני, וכי על מנת לתחזק ניגודיויות אלה יש למחוק או לדחוק לשוליים כל מה שאינו מציית לחלוקה זו.
ניגוד הוא מצב בו שני גופים אסטרונומיים נראים בהפרש של °180 זה מזה.
הסימול המוסכם לניגוד הוא ☍.
אף על פי שהמונח ניגוד מתייחס באופן כללי לשני גופים אסטרונומיים, החשיבות העיקרית בניגוד היא ביחס לשמש.
מכדור הארץ, הירח וכוכבי הלכת החיצוניים (אלו שמרוחקים יותר מהשמש ביחס לכדור הארץ) נראים לעיתים בניגוד.
במצב זה הירח או כוכב הלכת יזרחו כאשר השמש תשקע, ולהפך, ומכאן שבחצות הליל יהיה ברום מסלולו.
בכדור הארץ, הירח נמצא בניגוד כאשר הוא מגיע למילואו באמצע החודש העברי אם הירח מגיע לניגוד בזמן שהוא חוצה את מישור המלקה, יראה ליקוי לבנה.
הזמן הטוב ביותר לצפות בכוכבי הלכת הוא בעת ניגוד, שכן אז המרחק אליהם מינימלי ומשך הזמן בו הם נמצאים (בשעות החשיכה) מעל לאופק מרבי.
כמו כן, בגלל אפקט הניגוד החזר האור מגופים אלו גובר עוד יותר ובהירותם מרבית בעת הניגוד.
הקיסר ניג'ו (Nijō-tennō 二条天皇; 31 ביולי 1143 - 5 בספטמבר 1165) היה הקיסר ה-78 של יפן, לפי השושלת המסורתית של קיסרי יפן.
טרם עלייתו לשלטון, שמו הפרטי של הקיסר היה מוֹריהיטו-שׁינוֹ (守仁親王).
הקיסר ניג'ו היה בנו הבכור של הקיסר גו-שירקאווה, ואביו של הקיסר רוֹקוּג'וֹ.
פוג'יווארה מאסוּקוֹ (1201-1140) הייתה אשתו של הקיסר ניג'ו (לפני כן הייתה אשתו של הקיסר קונואה).
מאוחר יותר היא נקראה הקיסרית האלמנה אוֹמִיָה.
ב-20 ביולי 1156 נפטר קיסר יפן לשעבר, טוֹבָּה, בגיל 54. לאחר פטירתו התחולל מרד הוגן עד אמצע אוגוסט 1156. בשנה השלישית לשלטונו, ויתר גו-שירקאווה על כסו והירושה עברה לניג'ו בנו הבכור, שהיה בן 15 בלבד.
ניג'ו עלה לכס הקיסר זמן קצר אחרי כן, אך ניהול כל ענייני החצר נשאר גם לאחר הכתרתו של ניג'ו בידי אביו הקיסר לשעבר גו-שירקאווה.
ב-19 בינואר 1160 פרץ מרד הייג'י שהסתיים כשבועיים לאחר מכן, ב-5 בפברואר.
ב-14 בספטמבר 1164 נפטר הקיסר לשעבר סוטוקו בגיל 46. בשנת 1165, השנה השביעית לשלטונו, הקיסר ניג'ו לקה במחלה קשה שאילצה אותו לוותר על כסו לטובת בנו רוקוג'ו.
זמן קצר לאחר מכן עלה הקיסר רוקוג'ו לכס הקיסר.
הקיסר לשעבר ניג'ו נפטר ב-5 בספטמבר 1165 בגיל 22.
נִגּוּדִּיוּת (בלועזית: קוֹנְטְרַסְט) היא הבדל במאפיינים חזותיים אשר גורם לעצמים להיות נפרדים מסביבתם.
הניגודיות מתבטאת בהבדל בתאורה ובצבע בין עצם לעצם בשדה הראייה או בתמונה.
הניגודיות המקסימלית של תמונה נקראת טווח דינמי או יחס הניגודיות.
קיימות מספר הגדרות העוסקות בשאלה כיצד לקבוע ניגודיות בתמונה נתונה.
בפשטות, ניתן לבטא ניגודיות על ידי היחס שבין ההבדל בבהירות בין עצמים לבהירות הממוצעת.
בהתאם לחוק ובר-פכנר, כאשר הבהירות נמוכה קל יותר להבחין בהבדלים קלים בבהירות מאשר במצב שבו הבהירות הממוצעת בתמונה גדולה.
בכתיבה כללית ניתן לסכם כ: כאשר ו- מיצגים את הבהירות של העצם והבהירות של הרקע, בהתאמה.
ניגון לחסידי הצמח צדק הוא ניגון חב"די ללא מילים.
בשנת 2011 הוא התפרסם בציבור החרדי בגרסה מהירה יותר מהקצב המקורי של הניגון, והפך ללהיט.
בשל פרסומו המחודש כשיר ריקוד, מכונה "הניגון האבוד".
לפעמים הוא נקרא בטעות "ניגון הצמח צדק", אך הוא הולחן בידי חסידי הצמח צדק ולא בידי הצמח צדק עצמו.
השיר מיוחס בחסידות חב"ד לזמן הצמח צדק שכיהן במאה ה-19. זהות המלחין אינה ידועה.
בספר הניגונים חב"ד הוא מופיע במספר מ"ב (42) במחלקת "ניגונים מיוחסים", כלומר ניגונים עתיקים שהולחנו על ידי האדמו"רים או על ידי חסידים מובחרים.
הניגון היה יחסית עלום אף בחסידות חב"ד, והושר לעיתים רחוקות.
במקורו, הניגון מושר בקצב איטי ובדבקות.
בפרויקט היכל הנגינה מבוצע הניגון בסולו.
בשנת תשמ"ה עיבד שלום הורביץ, מלחין וזמר חב"די, את הניגון על המילים "ילכו מחיל אל חיל" לכבוד יום ההולדת של רבי מנחם מנדל שניאורסון, בהשמטת קטע הסיום ובמקצב מהיר יותר.
הגרסה המחודשת בעלת האופי העליז נוגנה במספר חתונות במשפחת הורביץ אך לא הייתה מוכרת בציבור משך עשרות שנים.
בשנת ה'תשע"א, בחתונה של בחור מישיבת מאור עיניים (חסידות רחמסטריווקא), המקורב לרבי ישכר בער לייפר, האדמו"ר מבישטינא, החל האדמו"ר לרקוד לצלילי ניגון זה.
משם התפרסם הניגון בחסידות רחמסטריווקא ובחתונת בתו הבכורה של האדמו"ר, בה השתתפו חסידים רבים, הושר ניגון זה כניגון השמחה המרכזי.
מאז הופץ בכלל הציבור החרדי, והושר גם בטישים ובחתונות חרדיות.
בה'תשע"ב פתח הניגון את ריקודי סיום הש"ס של הדף היומי, כשבוצע במקצב חזני על ידי ילד הפלא יענקי שטרן למילות המשנה הראשונה של מסכת ברכות "מאימתי קוראים את שמע בערבית", ולאחר מכן החלו לרקוד בניגון זה על המילים "קודשא בריך הוא ואורייתא וישראל חד הוא".
המילים חוברו לשיר על ידי הרב חיים שמרלר, בעת נישואי נכדתו עם נכד האדמו"ר מויז'ניץ.
בשנת 2019 זכה השיר בביצוע בערי וועבער במקום התשיעי במצעד העשור של רדיו קול חי וקול חי מיוזיק.
קיים ניגון ידוע נוסף בשם זהה, גם ללא מילים, המופיע במספר מ"ג (43)) בספר הניגונים חב"ד, איטי ובעל אופי לירי, התפרסם אף הוא בשנת 2011 באלבום "כיסופים" של מרדכי בן-דוד, וכן באלבומם של אורן צור ונדב בכר ובביצועים נוספים
בה'תשע"ב יצא הניגון כסינגל באלבומו של הזמר בערי וועבער.
וב־2013 הופיע באלבום "יוצאין בשיר" של הרכב הלב והמעיין.
ב-2019 יצא באלבום של יעקב שוואקי במחרוזת חב"ד.
בה'תשפ"ב יצא הניגון בביצוע של אברהם פריד כחלק מאלבום צמאה 6.
ניגון חופה הוא ניגון המושר בזמן הובלת החתן והכלה לחופה וכשהכלה מסתובבת סביב החתן מתחת לחופה (לפי מנהג אשכנז).
שירת הניגון מהווה את תחילת טקס החופה, ובמגזרים מסוימים, את תחילת טקס החתונה.
בנוסף, ישנם מספר פיוטים המושרים בחופה, בהתאם למנהגי העדות.
הניגון הנפוץ בציבור האשכנזי הוא חלק מלחן של ר' עזריאל מנדלבוים, ממלחיני חסידות באבוב, על הפיוט לחופה "מי בן שיח שושן חוחים".
לחן זה, בעל אופי פשוט ועממי אך בעל מוטיבים מרגשים.
הוא כתוב במקור בסולם רומני אך כיום מושר בסולם מז'ורי, ומורכב משלושה בתים המהווים המשך אחד לשני, הראשון בנוי על שלושת התווים הראשונים בסולם ומסתיים בטוניקה.
השני, הבנוי באותה מתכונת של הבית הראשון אך בתווים גבוהים יותר מסתיים במדיאנטה ה"דורש המשך", והבית השלישי הבנוי באותו מקצב, מסיים את הניגון וחוזר לטוניקה.
הערה:הניגון מופיע כאן עם מספר קישוטים שמקובלים כיום.
והבית הנוסף כפי שמושר בחסידות באבוב וחצרות גליציה
ניגון חופה בולט נוסף הוא הניגון החב"די ארבע בבות שהלחין רבי שניאור זלמן מלאדי.
ניגון זה נפוץ בשנים האחרונות גם מחוץ לחב"ד.
בחצרות חסידיות רבות יש ניגון מיוחד לחופה, בדרך כלל הניגון הכי חשוב בחסידות:
בחסידות ויז'ניץ ניגון קה ריבון של החסידות
בחסידות קרלין ניגון קה אכסוף
בחסידות זוויהל "ניגון מעורר רחמים" של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב
בחסידות סלונים ניגונו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב וניגון ("קה אכסוף") מרבי אברהם מקאליסק
בחצרות בית וורקא (אלכסנדר, אמשינוב, סטריקוב) ניגונו של רבי יצחק מוורקא ("צור משלו" בחסידות ויז'ניץ).
בחסידות ברסלב ניגון ירידת הנשמות (המושר לעיתים קודם הקטע 'יחדשהו' בהכרזת ראש חודש), או ניגון 'יצוה צור חסדו'.
חלק מהניגונים התפשטו למגזרים אחרים, ומושרים במהלך החופה בנוסף לניגון העממי.
בקהילות הליטאיות לאחר שירת ניגון החופה מושר מארש בעל שני בתים.
פיוט מי אדיר - מי בן
ביהדות אשכנז יש פיוט אחד הנהוג לזמרו בחופה:
מחבר הפיוט או צמד הפיוטים לא ידוע אך הפיוט מופיע כבר בסדר ברכת המזון מדפוס ונציה שנת תכ"ג (1663).
בדרך כלל נהוג לשיר את הפיוט בניגון החופה, אך ישנם גם לחנים מיוחדים לפיוט זה.
לאחר טקס החופה, בדרכם של החתן והכלה מהחופה לחדר ייחוד, מושרים בדרך כלל ניגוני שמחה על "עוד ישמע" (מתוך ברכת אשר ברא על בסיס פסוק מירמיהו).
בחתונות אדמו"רים בדרך כלל שרים ניגון שמחה במילים "קול רינה וישועה באהלי צדיקים" מספר תהילים.
ביהדות תימן כשהחתן צועד למקום החופה נהוג לשיר את הפיוט "בוא לשלום חתן" עד שהחתן נעמד תחת החופה.
לאחר שהחתן נעמד שרים את הפיוט "יא מחיג'ה סאלתך", פיוט בערבית של רבי שלום שבזי המתאר את הבאת רבקה ליצחק על ידי אליעזר עבד אברהם והכלה פוסעת גם היא עם אמה וחמותה אל החופה.
לאחר קריאת הכתובה נהוג לשיר את הפיוט אהוב מהר המור.
ניגון נשים הוא מרכז ליהדות ומגדר, הפועל משנת תשנ"ט 1999 כחלק מהמדרשה במכללת אורנים.
ניגון נשים הוא בית מדרש פלורליסטי המפגיש נשים מכל הזרמים ביהדות, ללימוד נשי פמיניסטי של מקורות יהודיים וישראליים.
"במשך מאות רבות של שנים היה עולם התרבות האינטלקטואלית היהודית, והטקסטים הקאנונים המייצגים אותה, סגור כמעט לחלוטין בפני הנשים היהודיות.
הרחקתן של הנשים היהודיות מן התרבות הקאנונית-העברית [..] הוחרפה במיוחד עקב ניתוקה של העברית מן השימוש היומיומי, וקישורה ללימוד התורה, שבאופן מסורתי נאסר על הנשים ברוח אמירתו של ר' אליעזר: "כל המלמד את ביתו תורה כאלו מלמדה תפלות".
לימוד המקורות "פוקח את העין השנייה", העין המגדרית.
הלימוד מעודד נשים לפרש, לדרוש ולכתוב את מקורות היהדות מנקודת מבטן, לפעול במרחב הציבורי ולהיות שותפות משפיעות ומחדשות של התרבות היהודית והישראלית.
ניגון נשים פועל בתוך עולם ההתחדשות היהודית, ומתוך זיקה לפעילות של ארגוני נשים חילונים, דתיים ושל התנועות הליברליות.
המדרשה באורנים - מרכז חינוכי להתחדשות החיים היהודים בישראל, נוסדה בשנת 1989 בקמפוס מכללת אורנים - מכללה אקדמית לחינוך מיסודה של התנועה הקיבוצית.
בשנים הראשונות מרבית הפעילות הייתה יצירת שיח זהות והכרות עם ארון הספרים היהודי עבור הציבור החילוני, רבים מקהל הלומדים היו בני התנועה הקיבוצית.
בעקבות רצח יצחק רבין נפתח במדרשה באורנים בית מדרש המקיים שיח דיאלוגי בו לקחו חלק נשים וגברים, דתיים וחילונים, מישיבת מעלה גלבוע, ממדרשת עין הנציב ומהמדרשה באורנים.
הנשים שלמדו במסגרת זו חשו רצון להעמיק וללמוד סוגיות בית מדרשיות מתוך נקודת מבט נשית – מגדרית.
כשנה לאחר מכן הוקם בית המדרש "ניגון נשים" על ידי המייסדות: טללית שביט, רבקה לוביץ', ד"ר ענת ישראלי ואסתר פישר.
בתחילת הדרך המטרה הייתה הקמת בית מדרש לנשים, ללימוד המקורות היהודיים מפרספקטיבה נשית.
לימוד המשלב שדות דעת שונים: הספרות היהודית המסורתית לדורותיה (מקרא, משנה, תלמוד, מדרש, וכדומה), הספרות העברית החדשה ותאוריות מגדריות.
הלימוד היווה חוויה מעצימה עבור הלומדות אשר התחילו להרגיש בנות בית ובעלות אמירה ופרשנות על המקורות.
הלימוד עורר מעגלי השפעה בבית, בקהילה, ובמקומות העבודה.
במהלך השנים נפתחו קבוצות בקהילה מתוך רצון להרחיב את מעגל ההשפעה ולהביא את חוויית הלימוד למקומות שונים ברחבי הארץ.
"אבני היסוד" של "ניגון נשים":
לימוד: הלימוד מציע קריאות מגדריות של טקסטים קנוניים, משלב כתיבה יוצרת ועידוד ליצירה מקורית מגוונת.
מפגש: המפגש בין נשים מאורח חיים שונה יוצר קרבת לב בין הלומדות ובינן לבין הטקסט.
קרבת הלב מהווה את המצע ההכרחי לשיח הדיאלוגי.
טקס: עיצוב מחודש של מקומן של נשים בטקסים, חידוש ויצירת טקסים לנשים, הובלה של נשים לטקסי חיים אישיים, משפחתיים וקהילתיים.
תוכני ניגון נשים בנושאי מגדר ויהדות
בית המדרש "ניגון נשים" פיתח דרך ייחודית ללמידת מקורות יהודיים עתיקים וחדשים מנקודת מבט מגדרית, קריאה ביקורתית בטקסטים קאנונים והוספת הקול הנשי החסר.
למידה של תוכן ועיבודו בתהליך קבוצתי במגוון נושאים:
הנכחת מקום האישה בתרבות, העלאת סיפורן של נשים שנשכחו (כגון במקרא: אשת לוט, ערפה, פרשת האישה הסוטה, תמר אחות אמנון, בנות צלפחד, ובמדרש: לילית, ברוריא, ילתא, חירותא, הקימחית, אשת ר' עקיבא, ועוד);
לימוד מעמיק על דמויות נשים המוכרות מן המקורות, הכרות עם מכלול היצירה עליהן במדרשים ובספרות החדשה (לדוגמה: חווה, שרה, רבקה, רחל ולאה, מרים והמילדות במצרים, דבורה ויעל, תמר כלת יהודה, רות ונעמי , אסתר וושתי ועוד);
לימוד מעמיק בסוגיית מקום האישה בעולם היהודי: הדרת נשים מלימוד התורה וממצוות, נושאים הקשורים לצניעות, סוגיות הקשורות למעמד האישה בנישואין ובגירושין;
כגון: משפחה מול קריירה, יחסים במשפחה, פרשות דרכים, שלבים בחיי אישה ועוד
תכנים אלו נכתבו ונערכו על ידי צוות מנחות ניגון נשים, חלקם הועלו לאתר מדרשת - בית מדרש ברשת, והם נלמדים בבתי מדרש ברחבי הארץ.
בתי מדרש - בית המדרש ניגון נשים פועל במדרשה באורנים משנת תשנ"ט (1999).
לכל שנה נושא לימוד שונה.
יש שנים שבהם מתקיימים מספר בתי מדרש באורנים סביב נושאים שונים.
בכל שנה נפתחים בתי מדרש של "ניגון נשים" ברחבי הארץ וכך, בעשור השני של המאה ה-21, מתקיימים בתי מדרש בקרית שמונה, בשכונת נווה שאנן בחיפה, יקנעם, בנימינה, בגוש אדומים ועוד.
הלבנה בחידושה - ראשי חודשים לנשים - מפגשי חגיגת ראש חודש לנשים מחדשים מסורת קדומה.
המפגש מזמן חוויה נשית המורכבת מטקס ולימוד על מנהגי ראש חודש ומקורותיהם.
בכל מפגש ניתן ביטוי לסוגיות שנשים עסוקות בהן, דרך הנושאים שמזמן לוח השנה העברי.