tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההרחבות הרבות של המשחק מאפשרות גם לשחק באמצעות שליטים מוסלמים, פגנים, הודים ורפובליקות סחר.
מלכילון (שם מדעי: Regulus) הוא סוג של ציפור שיר ממשפחת הסבכיים ובעבר נחשב לסוג בעל משפחה עצמאית (Regulidae).
השם מלכילון ניתן לו בעקבות הפולקלור האירופי הרואה אותו כמלך העופות בגלל ה"כתר" על ראשו, והתוספת "לון" מייצגת את גדלו הזעיר.
אורך המלכילון 8–11 ס"מ והוא קטן מאוד ועגלגל, בעל ראש גדול אפור, עיניים צהובות ומקור שחור זעיר.
הכיפה בעלת פסים שחורים-צהובים והגב והכנפיים צהובים עזים.
הזנב ארוך ודק והרגליים חומות וקטנות.
ציפור זו נפוצה ברחבי אירואסיה ובאמריקה הצפונית ביערות ואזורי שיחים בהם היא מצויה רוב הזמן.
בישראל מצויים המינים: מלכילון לבן גבות ומלכילון אורנים.
רשימת מלכים וקיסרים באימפריה הרומית הקדושה מפרטת את שושלות המלכים והקיסרים ששלטו על השטחים הגרמניים במרכז אירופה בתקופה המתחילה בקיסר הגרמני הראשון שנטל לעצמו את התואר קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-936 ועד לקריסת האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1806.
גרמניה והיישויות המדיניות שקדמו לה החלה את דרכה כמקטע המזרחי של האימפריה הפרנקית, אשר נחצתה על ידי חוזה ורדן בשנת 843. שליטי המחצית המזרחית כינו את עצמם rex Francorum - מלך הפרנקים, ואחר כך רק rex - מלך.
ההתייחסות ל"גרמנים" כאומה לא הופיעה עד המאה האחת-עשרה, כאשר האפיפיור גרגוריוס השביעי כינה את אויבו היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה "מלך הטווטונים" (rex teutonicorum), במטרה לתייג אותו כזר.
תואר זה נשאר עד תום האימפריה בשנת 1806, אם כי לאחר 1508 השליטים הוסיפו לתוארם גם את התואר "מלך גרמניה".
כמקובל במסורת הפרנקית, השלטון היה מונרכיה נבחרת, שבו בכירי האצולה בוחרים במלך, והשלטון לא עובר אוטומטית מאב לבן.
הסדר זה נקבע בבולת הזהב של 1356 .
החל ב-982, תוארם של מלכי גרמניה היה "אימפרטור אוגוסטוס רומנורום" (Imperator Augustus Romanorum), עד השלב שבו נסעו אל האפיפיור ברומא, שם הכתיר אותם האפיפיור בתואר rex Italiae, מלך איטליה, וכן הוכתרו בכתר הברזל של לומברדיה .
במקביל, יורשיהם הנבחרים של הקיסרים לבית הבסבורג כיהנו גם כ"מלכי הרומאים" במהלך חיי אבותיהם, תואר שזנחו עם הפיכתם לקיסרים.
תמונהשם מלוכניתחילת כהונהתחילת שלטון כקיסרסיום כהונהבית מלוכהתארים נוספים והערותאוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה7 באוגוסט 9362 בפברואר 9627 במאי 973השושלת האוטונית מלך איטליה
דוכס סקסוניהאוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה26 במאי 96125 בדצמבר 9677 בדצמבר 983השושלת האוטונית מלך איטליה
מלך גרמניהאוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה25 בדצמבר 98321 במאי 996 23 בינואר 1002 השושלת האוטונית מלך איטליה
מלך גרמניההיינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה7 ביוני 100226 באפריל 101414 בפברואר 1024השושלת האוטונית מלך איטליה
קונרד השני, מלך איטליה, שהיה בנו של היינריך הרביעי (נבחר כמלך: 1087, שימש כמלך:1087-1093)היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה6 בינואר 109913 באפריל 1111 23 במאי 1125השושלת הסליאנית
תמונהשם מלוכניתחילת כהונהתחילת שלטון כקיסרסיום כהונהבית מלוכהתארים נוספים והערותלותאר השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה30 באוגוסט 11254 ביוני 11334 בדצמבר 1137סופלינבורגר כמלך איטליה נקרא לותאר השלישי
תמונהשם מלוכניתחילת כהונהתחילת שלטון כקיסרסיום כהונהבית מלוכהתארים נוספים והערותקונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה7 במרץ 113815 בפברואר 1152הוהנשטאופן ב-13 במרץ 1147, בהוראת קונראד, לפני שזה יצא למסע הצלב השני, נבחר בנו בן ה-10, היינריך השישי (ברנגר) להיות מלך משותף של גרמניה וממלא מקום הקיסר.
מ-1235 מלך במקביל עם בנו קונראד הרביעי, מלך גרמניה
התקופה שבין הקיסרים - האיטררגנום הגדול (1245 - 1273)
אחרי החרם שהטיל האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי על פרידריך השני
תמונהשם מלוכניתחילת כהונהתחילת שלטון כקיסרסיום כהונהבית מלוכהתארים נוספים והערותקרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה14 בינואר 174214 בינואר 174220 בינואר 1745בית ויטלסבאך
מלכיאור (מֶנְיהֵרְט) לנדייל (במקור לייבוביץ, בהונגרית: Lengyel Menyhért; בלמזויווארוש, 12 בינואר 1880 – בודפשט, 23 באוקטובר 1974) היה סופר, פובליציסט, מחזאי, תסריטאי, הונגרי-יהודי.
מלכיאור לייבוביץ' נולד בבלמזויווארוש, עיירה באזור הערבה הגדולה במזרח המישור ההונגרי הגדול.
הוא סיים את בית הספר התיכון בעיר מישקולץ.
את הקריירה הספרותית התחיל כעיתונאי, עבד תחילה בקושיצה ואחר כך בבודפשט.
בשנת 1907 הציג את עצמו כמחזאי ואגודת תאליה הציגה את מחזהו "הארכידוכס".
הדרמה שלו "הדורות הבאים אסירי תודה" הוצגה לראשונה על ידי התיאטרון הלאומי של בודפשט בשנת 1908 והוענק לו פרס וויניץ של האקדמיה ההונגרית למדעים.בשנת 1909 הופיע מחזהו ה"טייפון" שהפך להצלחה עולמית.
הוא גם פרסם בכתב העת הספרותי ההונגרי החשוב ביותר באותה תקופה ניוגט.
במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914–1918) עבד בשווייץ מטעם היומון, אֶשְט שפירושו בהונגרית "ערב".הוא שלח משם מאמרים אנטי מלחמתיים, שפורסמו גם בעיתונים גרמניים וצרפתיים.
מאמרים אלה פורסמו אחר כך בכרך "מחשבות פשוטות" שיצא לאור בשנת 1918. בשנת 1916 כתב את "המנדרין המופלא".
"סיפור פנטומימה" (בניסוח המחבר עצמו), ממנו נולד הבלט באותו השם שהפך למפורסם בכל העולם של המלחין בלה בארטוק.
אחרי המלחמה יצא לטיול ארוך לארצות הברית ופרסם שם את חוויותיו ב"יומן אמריקאי" (1922).
בשנות העשרים של המאה העשרים היה פעיל גם בקולנוע מלבד התיאטרון ובמשך זמן מה היה הדרמטורג של May-Film הברלינאי.
בשנים 1929 עד 1930 עבד עם פרידייש קארינתי כמנהל משותף של תיאטרון מרכז העיר.
בשנת 1931 נשלח על ידי העיתון פשטי נפלו ככתבו בלונדון.
בשנת 1937 עבר לגור בארצות הברית והחל לעבוד כתסריטאי בהוליווד.
עם זאת, בסוף 1960, הוא התיישב שוב באירופה, בעיקר באיטליה, ברומא.
בשנת 1963 זכה בפרס הגדול של העיר רומא על עבודתו הספרותית.
לאחר 1956 הוא ביקר בהונגריה מספר פעמים, בשנת 1974 רצה לחזור סופית להונגריה, אך זמן קצר לאחר הגעתו נפטר בבודפשט בגיל 94.
קטאלין נגי, קתרינה הגדולה (1934) - ר ': פול ציינר, נ': אליזבת ברגנר
מרחב לישנים (1934, עם גזה צ'זיפרה ואדורגן סטלה מתוך מחזהם של זיגפריד גייר ולסלו פקטה בוס)
סיפורו של זנב (סיפורי מנהטן) (1934, עם לאסלו ואדנאי ולסלו פודור) - ר ': ג'וליאן דויוויאר, מ.ס.: צ'ארלס לאכטון, פול רובסון
רמברנדט (1934) - פס צ'ארלס לאכטון
מלון אימפריאל (1935, עם לאגוס ביירו) - R .: אוטו פרמינגר
להיות או לא להיות (1942) - R: ארנסט לוביטש, פס .: קארול לומברד
גרבי משי (1957, גרסה קולנועית-מוזיקלית של נינוצקה) -
בולי עץ, שברים ביוגרפיים ; עורכים, הקדמה, הערות, אינדקס József Vinkó; Gondolat, Bp.
ערך זה מפרט את מלך השערים בכל הזמנים עבור כל נבחרת גברים בכדורגל.
רשימה זו אינה רשימת מלכי השערים לנבחרות לאומיות, מכיוון שלכמה מדינות יש שני שחקנים או יותר עם יותר שערים מאשר מלך השערים של מדינה אחרת.
שחקנים מודגשים עדיין פעילים ברמה בינלאומית.
רשימת מלכי השערים של מדינות שהתפרקו
אלו הם מלכי השערים בנבחרות שהתפרקו, ופיפ"א אינה מכירה באף אחת מהן כיורשת שלה.
+מלכי השערים של מדינות שהתפרקומקוםשחקןנבחרתשעריםהופעותשערים למשחק1יואכים שטרייך551020.542הרברט בינקרט 6120.5הרברט מרטין170.353מוחמד חוסיין321.5
מַלְכִּילוֹן לְבֶן-גַּבּוֹת (שם מדעי: Regulus ignicapilla), הוא מין של ציפור שיר זעירה ממשפחת המלכילוניים או הסבכיים (בהתאם לחלוקה הטקסונומית).
הוא מקנן ברוב אירופה הממוזגת ובצפון-מערב אפריקה, והוא נודד חלקית, כאשר פרטים ממרכז אירופה חורפים מדרום וממערב לתפוצת הקינון שלהם.
מלכילונים מהאיים הבלאריים ומצפון אפריקה זוכים יותר ויותר להכרה נרחבת כתת-מין נפרד, אך האוכלוסייה במדיירה, שבעבר הייתה מיוחסת גם כתת-מין, מטופלת כיום כמין עצמאי, מלכילון מדיירה ( Regulus madeirensis).
מאובן של אב קדמון של מלכילון לבן-גבות זוהה מעצם כנף אחת.
מלכילון זה בעל צבע ירקרק מלמעלה ויש לו חלקים תחתונים לבנבנים.
יש לו צמד פסי-כנף לבנים, פס עין שחור ופס-גבה לבן.
ציצת הראש, כתומה אצל הזכר וצהובה אצל הנקבה, מוצג במהלך החיזור, והיא המקור לשם האנגלי והמדעי של המין.
מלכילון זה מזכיר באופן שטחי את מלכילון האורנים, אשר חולק במידה רבה את טווח התפוצה האירופי שלו, אך כתמי הברונזה בכתף ודגם הפנים המודגש שלו הם מייחדים אותו.
השירה שלו היא חזרה על תווים דקים גבוהים, מעט נמוכים מאלו של קרוב משפחתו.
המלכילון לבן-הגבות מקנן ביערות רחבי עלים או מחטניים ובגנים, ובונה את הקן הקומפקטי התלת-שכבתי שלו על ענף עץ.
התטולה שלו מכילה שבע עד שתים-עשרה ביצים שהדגירה עליהן מתבצעת על-ידי הנקבה בלבד.
שני ההורים משתתפים בהאכלת הגוזלים, שפורחים 22–24 ימים לאחר הבקיעה.
מלכילון זה נוהג להישאר בתנועה מתמדת, ומרחף לעיתים קרובות בזמן שהוא מחפש חרקים לאכול, ובחורף הוא מצוי לעיתים קרובות ביחד עם להקות של ירגזים.
על-אף שנצפו ירידות מספריות מקומיות, המין אינו נושא לחששות שימור משמעותיים בשל אוכלוסייתו האירופית הגדולה ורחבת התפוצה שלו במהלך המאה האחרונה.
הוא ניצוד על-ידי עופות דורסים, והוא נושא לעיתים טפילים.
ייתכן שמין זה היה "מלך הציפורים" המקורי בפולקלור האירופי.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם שלוש תצפיות עד היום: הראשונה הייתה ב-18 בדצמבר 2011 בהר בראון שבגולן, השנייה ב-8 בדצמבר 2021 ביער ביריה, והשלישית ב-24 במרץ 2025 של פרט בנתפס במהלך טיבוע ציפורים באגם ירוחם.
המלכילון לבן-הגבות הוא ציפור עגלגלה וקטנה, באורך של כ-9 ס"מ, מוטת כנפיים של 13–16 ס"מ, ומשקל של 4–7 גרם.
יש לו חלקים עליונים בצבע ירוק-זית בוהק עם כתם בצבע ברונזה על כל כתף, וחלקים תחתונים לבנבנים עם גוון אפור-חום על החזה ובצדדים.
יש לו שני פסי-כנף לבנים, מקור קטנטן שחור ומחודד, ורגליים בצבע חום-שחור.
דגם הראש בולט, עם פס עין שחור, פס-גבה לבן ומוארך, וציצה צהובה בוהקת אצל הנקבה וכתומה לרוב אצל הזכר.
הזוויגים דומים מאוד, מלבד צבע הציצה, אם כי לנקבה ניצוי מעט דהוי יותר ובממוצע היא מעט קטנה יותר.
לצעירים גוון אפור בחלקים העליונים הדהויים יותר, ואין להם את הכתר הצבעוני; שאר סימני הראש קיימים, אך דהויים יותר מאשר אצל הבוגרים.
עד החורף הראשון שלהם, רק נוצות התעופה והזנב נותרות ללא חילוף, וכמעט שלא ניתן להבחין בין הצעירים לבוגרים בתנאי שדה.
מלכילון זה נוהג לקפוץ כשגופו מוחזק אופקית, ותעופתו חלשה ומסתחררת, עם פניות התחמקות מהירות מדי פעם.
קשה לטעות בזיהוי בוגרים עם כל מין אחר; לעלווית מלכילונית יש דגם ראש וכנף דומים, אך פס הכיפה שלה בתבע לימוני חיוור, לא צהוב או כתום בוהק, וגם פס-הגבה שלה צהוב חיוור, ולא לבן בוהק.
ניתן לבלבל את צעיר של מלכילון אורנים עם צעיר של מלכילון לבן-גבות, אך בדרך-כלל דגם הפנים מספיק כדי להבדיל בינו לבין קרוב משפחתו, שהוא בעל פנים פשוטות מאוד בכל הגילאים.
ניתן להבדיל בין מלכילון לבן-גבות לעלווית מלכילונית גם על ידי פס הכיפה החיוור והשת הצהוב של העלווית.
קיימת סבירות גבוהה יותר לבלבול בין צעירים של מכלילון לבן גבות לבין עלווית צהובת-גבות, בעלת דגם הראש הדומה; לעלווית יש שוליים בהירים לנוצות הכנף כשהיא סגורה, בטן לבנבנה ורגליים חומות כהות יותר.
לעלווית צהובת-גבות גם אין את חצי העיגול הבהיר המצוי מתחת לעינו של מלכילון לבן-גבות צעיר.
המלכילונים הם קבוצה קטנה של ציפורים שנכללה בעבר במשפחת הסבכיים, אך מקבלת כיום יותר ויותר מעמד של משפחה נפרדת, במיוחד מכיוון שמחקרים עדכניים מראים שלמרות קווי דמיון שטחיים, המלכילונים מרוחקים מבחינה פילוגנטית מהסבכיים.
השמות המדעיים של משפחת ה-Regulidae, והסוג Regulus, מגיעים מלטינית Regulus, צורת הקטנה של rex, "מלך", ומתייחסים לכיפה הכתומה או הצהובה האופיינית של מלכילונים לבני-גבות בוגרים.
המין תואר לראשונה באופן רשמי על ידי הזואולוג ההולנדי קונראד יעקב טמינק ב-1820 תחת השם המדעי Sylvia ignicapilla; הזיהוי המאוחר יחסית של המין האירופי הנפוץ הזה נבע מתוך תפיסה שהוא מופע שונה של מלכילון אורנים.
שם המין הספציפי ignicapilla נגזר מלטינית ignis - "אש" ו-capillus - "שיער".
השם המדעי מצוין לעיתים קרובות כ-R.
ignicapillus עקב אי הבנה של הדקדוק הלטיני.
כיום מקובל לחלק את המין לשני תת-מינים מוכרים:
ignicapilla (טמינק, 1820) - תת-המין הטיפוסי, הנמצא במרבית התפוצה
balearicus (ג'ורדנס, 1923) - התת-מין הים-תיכוני, מצוי באיים הבלאריים ובצפון אפריקה, מעט בהיר יותר מלמטה ואפור יותר מלמעלה מתת-המין הטיפוסי.
תת-מינים אחרים נזכרים לעיתים, כולל R.
madeirensis) נחשב בעבר גם הוא כתת-מין של מלכילון לבן-גבות, אך ניתוח פילוגנטי המבוסס על הגן ציטוכרום b הראה שהוא נבדל ברמת המין.
סטיית הגן של ציטוכרום b בין מלכילון מדיירה למלכילון לבן-גבות היא 8.5%, בהשוואה לרמת ההתבדלות בין מיני מלכילון מוכרים אחרים, כגון 9% בין מלכילון אורנים למלכילון אמריקני (Regulus satrapa).
טקסון זה שונה גם במורפולוגיה ובווקאליזם.
הפיצול המוצע התקבל על ידי איגוד ועדות הנדירים האירופי (AERC) בשנת 2003, כאשר גם רוב הרשויות האחרות פיצלו אותו בהמשך.
מלכילון טאיוואני (Regulus goodfellowi) נתפס אף הוא בעבר כתת-מין של מלכילון לבן-גבות; עם זאת, השירה הטריטוריאלי של הטאיוואני, הדומה לאלו של האוכלוסיות מההימלאיה של מלכילון אורנים, ונתונים גנטיים נוספים מצביעים על כך שמלכילון טאיוואני קשור קשר הדוק לתת-מין ההימלאי של מלכילון האורנים ורק קרוב רחוק למלכילון לבן-גבות ומדיירה.
הוכח כיום שהמלכילונים מהאיים הקנריים, שנחשבו קרובים למלכילונים לבני-גבות, מורכבים משני תת-מינים של מלכילון אורנים.
ישנם כמה מאובנים מתקופת הפליסטוקן (לפני 2.6 מיליון עד 12,000 שנים) מאירופה ומישראל של מינים בסוג מלכילון, בעיקר מלכילון אורנים או בלתי מזוהים ברמת המין, אבל בספרד נמצאה גם דגימה של מלכילון לבן-גבות.
עצם גומד שמאלית מבולגריה זוהתה כשייכת למין מאובן, , המתוארך ל-2.6-1.95 למ"ש.
נראה שהוא מהווה אב קדמון למלכילון לבן-גבות, כאשר מלכילון אורנים התפצל מהשושלת הזו בפלייסטוקן התיכון.
המלכילון לבן-הגבות מקנן ביערות רחבי עלים בשפלה, ומעדיף אלוני שעם ואלמון כשמתאפשר, או אשורים וציניות.
הוא מצוי גם בחורשות עלים רחבים ומחטניים מעורבים, ובחורשי אשוח, ארז ואורנים, לעיתים קרובות עם סבך של ערער, קיסוס וורד בר.
בבתי גידול ים תיכוניים יבשים יותר הוא פוקד עצי מחט, אלון ירוק עד ובחורשות מעורבות עד לרום של 2,800 מטר מעל פני הים.
בניגוד למינים מתמחים יותר כמו סיטה אירופית וטפס-עצים צפוני, ששניהם משחרים אחר מזון על פני הגזעים, המלכילונים אינם זקוקים לאזורי חורש גדולים, וצפיפות האוכלוסין שלהם אינה תלויה בגודל היער.
בחורף הוא מסתמך פחות על עצי מחט מאשר מלכילון האורנים, והוא עובר ממעבה היער לשוליו ולבתות.
הוא נצפה בבודדים או בזוגות, ומבלה זמן רב בצמרות העצים, אם כי לעיתים קרובות יוצא אל שיחים וצמחייה נמוכה יותר.
מין זה יכול לשגשג באזורים עירוניים למדי, בתנאי שיש בית גידול מתאים בפארקים או בגנים גדולים; צפיפות האוכלוסין בגינות יכולה להיות דומה לרמות המקסימליות שנמצאות בבתי גידול טבעיים.
ignicapilla מקנן באירופה מדרום אנגליה, צרפת, ספרד ופורטוגל מזרחה לבלארוס, צפון מערב אוקראינה ויוון, ומצפון לאזור הבלטי ודרום לטביה.
ישנן אוכלוסיות מבודדות ממזרח לרכס הראשי באבחזיה, חצי האי קרים וטורקיה.
תחום התפוצה שלו מצוי בין קווי האיזותרמיות 16° ל-24° ביולי.
האוכולוסיות דרומיות יציבות ברובן, בניגוד לאוכלוסיות הצפוניות והמזרחיות שהן נודדות, וחורפות בעיקר באזורי הים התיכון ובמערב הרחוק של אירופה, מפורטוגל צפונה ועד בריטניה.
balearicus יציב באיים הבלאריים ובחלקים הצפוניים של מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה.
מין זה תועד כמזדמן בנורווגיה, פינלנד, אסטוניה, קפריסין, מצרים ולבנון.
ביולי 2020, נצפו קינונים של מלכילון לבן-גבות לפחות בשני מקומות בדרום פינלנד.
המלכילון לבן-הגבות הוא מין מונוגמי.
הזכר שר במהלך עונת החיזור, לעיתים קרובות עם ציצתו מורמת, ויש לו מצג ראווה הכולל הפניית מקורו לעבר הנקבה, תוך שהוא מציג את הכיפה ודגם הפנים החזק.
מצג זה שונה מזה של מלכילון אורנים בעל הפנים הפשוטות יותר, שמרכין את ראשו כדי להדגיש את הציצה.
שטח טריטוריית הקינון הוא כ-0.5 הקטאר, והוא עשוי לחפוף לטריטוריות מלכילוני אורנים השכנות.
לעיתים יגנו מלכילונים לבני-גבות על הטריטוריות שלהם מפני מלכילוני אורנים כשציצתם מוגבהת ועם הרבה נפנוף כנפיים, אך ייתכן שכמות התחרות הממשית בין המינים לא גדולה במיוחד.
מחקר ספרדי הציע שעימותים טריטוריאליים בין המינים, ותופעות אחרות כמו זכרים ששרים שירים מעורבים או מתחלפים, היו השכיחים ביותר כאשר מין אחד במקום עלה במספריו בהרבה על השני; בנסיבות אחרות, שני המלכילונים למדו להתעלם זה משירי זה.
בתצוגת החיזור שלו הזכר מרים את ציצתו, מכוון אותו לעבר בת זוגו ומרחף מעליה לפני שמתבצעת ההזדווגות.
הקן ממקום לעיתים קרובות תלוי מענף בדרך כלל לא בגובה רב, אם כי דווח גם על קנים בגבהים שבין 2.5 ל-20 מטר.
מלכילונים לבני-גבות עשויים להעדיף קינון קרוב לקני נץ גדול.
הדורס הגדול הזה יטרוף טורפים פוטנציאליים של המלכילון לבן-הגבות כמו ניצים מצויים, ושודדי קנים כמו סנאים אפורים, עורבנים שחורי-כיפה ונקרים עקודים.
כאופייני למשפחה, לקן צורת כוס סגורה הבנויה בשלוש שכבות עם חור כניסה קטן בסמוך לראשו.
השכבה החיצונית של הקן עשויה מטחב, זרדים קטנים, קורי עכביש וחזזיות, קורי העכביש משמשים גם להצמדת הקן לענפים הדקים התומכים בו.
השכבה האמצעית היא אזוב, והיא מרופדת בנוצות (עד 3,000) ובשיער.
הקן קטן יותר, עמוק יותר וקומפקטי יותר מזה של מלכילון אורנים, ברוחב של כ-8 ס"מ ובעומק של 5–7 ס"מ, עם עובי דופן של כ-2 ס"מ.
הקן נבנה על ידי הנקבה לבדה, אם כי הזכר ילווה את הנקבה בזמן שהיא בונה את הקן במשך תקופה של מספר ימים עד שלושה שבועות.
ההטלה מתחילה במערב אירופה בסוף אפריל, ובמזרח תחום התפוצה בסוף מאי; מחזורי קינון שניים נפוצים, ומתחילים בחודשים יוני עד יולי.
הביצים ורודות עם סימנים אדמדמים עמומים בקצה הרחב, בניגוד לאלו של מלכילון מדיירה המתוארות כדומות לאלו של עלוויות (לבנות עם כמה כתמים חומים).
הביצים בגודל 10 על 14 מ"מ ובמשקל 0.7 גרם, מתוכו 5% הם מעטפת.
גודל התטולה באירופה הוא 7–12 ביצים, אבל היא כנראה קטנה יותר בצפון מערב אפריקה.
הנקבה דוגרת על הביצים במשך 14.5 עד 16.5 ימים עד לבקיעה, ומגדלת את הגוזלים, אשר פורחים שמונה עד עשרה ימים לאחר מכן.
שני ההורים משתתפים בהאכלת הגוזלים והפרחונים.
מין זה מגיע לבגרות מינית לאחר שנה, ותוחלת החיים הממוצעת שלו היא פחות משנתיים.
למרות שתחומי התפוצה שלהם חופפים באופן מהותי, נראה שרביית כלאיים בין מלכילון אורנים למלכילון לבן-גבות נמנעת על ידי הבדלים בטקסי החיזור ובדפוסי הפנים השונים.
אפילו במחקרי ציפורים בהם קיבלה נקבת מלכילון אורנים פס עיניים מלאכותי כדי להקל על ההזדווגות עם מלכילון לבן-גבות זכר, הגוזלים מעולם לא גודלו על ידי הזוג המעורב, ונראה היה כי הם סתגלנים פחות בהשוואה למין האב.
כל מיני המלכילונים הם אוכלי חרקים באופן כמעט בלעדי, טורפים פרוקי רגליים קטנים עם שלד חיצוני רך, כגון קפזנבאים, כנימות ועכבישים.
הם ניזונים גם מהגלמים והביצים של עכבישים וחרקים, ומדי פעם אף אוכלים אבקה.
כל מיני המלכילון מרחפים בעת ציד של חרקים מעופפים.
אף-על-פי שמלכילונים לבני-גבות נמצאים לעיתים קרובות בקרבת מלכילון אורנים, ישנם מספר גורמים המפחיתים את התחרות הישירה על מזון.
מלכילונים לבני-גבות מעדיפים טרף גדול יותר מאשר מלכילוני אורנים.
למרות ששניהם ילקטו חרקים לכודים מקורי עכביש בנדידת הסתיו, מלכילונים לבני-גבות יאכלו גם את העכבישים הגדולים (במקרים נדירים נמצאו מלכילונים תקועים בקורי עכביש, לא מסוגלים לזוז או מתים).
מלכילונים לבני-גבות משחרים אחר מזון על עצים, ומנצלים בעיקר את השטח העליון של ענפים בבתי גידול מחטניים ושל עלים בעצים נשירים.
זאת בניגוד למלכילון אורנים, הניזון תדיר מצידי הענפים והעלים.
במהלך חיפוש אחר מזון בחורף, להקות של מלכילונים לבני-גבות מכסות מרחק נתון בערך פי שלושה מהר יותר מזה של אורנים, והם מתעלמים מפריטי הטרף הקטנים ביותר המועדפים על קרוב משפחתם; הם נוהגים להרוג חסרי חוליות גדולים על ידי הכאתם שוב ושוב כנגד ענף.
ההבדלים בהתנהגות מקלים על הבדלים מורפולוגיים עדינים; למלכילונים לבני-גבות יש מקורים רחבים יותר עם זיפי-מקור ארוכים יותר (המגנים על עין המלכילון מפני פריטי מזון שהוא מנסה ללכוד), ותכונות אלה משקפות את הטרף הגדול יותר שניצוד על ידי המין.
זנבו הפחות מפוצל של המלכילון לבן-הגבות עשוי לשקף את פרקי הריחוף הארוכים שלו בזמן ציד.
המלכילונים לבני-הגבות מלקטים מזון בעמידה לעיתים קרובות יותר, ויש להם כף רגל מותאמת יותר לאחיזה סטטית בענף, בעוד שהאצבע האחורית הארוכה יותר של מלכילון האורנים משקפת את ההרגל שלו לנוע אנכית לאורך הענפים בזמן ציד.
יש לו גם חריצים עמוקים בחלק התחתון של האצבעות המקלים על אחיזה במחטים בודדות, בעוד שלמלכילון אורנים החלק התחתון חלק יותר בכף הרגל.
הגוזלים מואכלים כמעט אך ורק עם קפזנבאים; פריטי מזון גדולים יותר אינם מתקבלים, ועכבישים נפלטים מדי פעם.
מהיום החמישי ואילך, תזונת הגוזלים כוללת כנימות וכמות גבוהה של קונכיות של חלזונות, שהן תורמות לצמיחה תקינה של העצמות.
לאחר השבוע השני, התזונה כוללת עשים וזחלים גדולים יותר, כמו גם פרוקי-רגליים שונים שבדרך כלל מבוגרים נמנעים מהם, כגון קוצרים, צבתנאים ונדלים.
בחורף נוהג המלכילון לבן-הגבות לצטרף ללהקות מעורבות רופפות עם מינים אחרים כמו ירגזים וסבכים.
מלכילון זה, בדומה למינים אחרים המעדיפים להקות מזון מעורבות בחורף, משחר מזון על פני טווח גדול יותר של גבהים וסוגי צמחייה מאשר מינים הצדים בבודדים.
עבור מינים הנוטים לשחר מזון בלהקות, הצלחת שיחור המזון בעודם בלהקה הייתה בערך פי שניים מזו של פרטים בודדים.
באזורים מסוימים, פרטים חורפים פיתחו הרגל להגיע לתחנות האכלה ולשולחנות ציפורים כדי לאכול מזון שומני, לפעמים עם מלכילוני אורנים או סבכים כמו עלווית חורף וסבכי שחור-כיפה.
מערכת העיכול של המלכילון מותאמת לתזונה מבוססת חרקים לחלוטין, בעוד שסבכים כוללים פירות בתזונת הסתיו שלהם.
מחקר ספרדי השווה את הסבכים עם מלכילון לבן-גבות ועלוויות שהם מינים המתמחים באכילת חרקים.
התוצאות הראו שביחס למשקל הגוף, לאוכלי החרקים היו מעיים קצרים יותר, אך זמני מעבר מעיים ארוכים יותר מאשר למיני הסבכי.
אוכלי החרקים גם בדרך כלל קטנים מעט יותר מאוכלי-כל.
הקריאות של המלכילון מורכבות משלושה או ארבעה צלילים גבוהים דקים, בדומה לזה של מלכילון אורנים, אך בגובה הצליל מעט נמוך יותר, "זיט-זיט-זיט" ולא "סי-סי-סי".
השירה היא רצף של תווי קריאה ברצף ארוך ומעט יותר מגוון.
בדרך כלל ישנם 11–14 תווים בשירה, שהופכים לחזקים ומהירים יותר, כאשר שלושת התווים האחרונים שונים במקצת מהקודמים: "זיט-זיט-זיט-זיט-זיט-זיט-זיט--זיט-זיט-זיט-זירט.זירט.זירט".
השירה נמשכת בדרך כלל 0.5–2.5 שניות, קצרה יותר מה-3.5–4.0 שניות הממוצעות עבור שירת מלכילון אורנים, ולעיתים חוזרת על עצמה עד שמונה פעמים בדקה.
בחודשים מאי ויוני, השירה מתבצעת בתדירות הגבוהה ביותר לאחר עלות השחר, אך נמשכת בתדירות נמוכה יותר לאורך היום.
מאוחר יותר בעונת הקינון, השירה מבוצעת בעיקר בבוקר.
שירתו של התת-מין הים תיכוני של מלכלילון לבן-גבה, R.
balearicus, דומה מאוד לזו של התת-מין הטיפוסי {R.
ignicapilla), אך פקטור אחד להבדלה בין מלכילון מדיירה לבין מלכילון לבן-גבות הוא ששירתו של הראשון מחולקת לשלושה מקטעים, שניים מהם מורכבים מחיזור שונה ומקריאות כעוסות.
קריאות החיזור שלו מבוצעות גם בטווח תדרים גדול יותר ויותר הרמוניות מאלו של תת-המין היבשתי.
זכרים של מלכילוני אורנים ומלכילוני מדיירה מפגינים לפעמים תגובות טריטוריאליות להקלטות של השירה או קריאותיו של מלכילון לבן-גבות, אבל נראה כי ההפך אינו נכון, מכיוון שהשירה של מלכילון לבן-גבות בעלת מבנה פשוט יותר מזו של קרוביו.
בכל רחבי התפוצה, הטורף העיקרי של ציפורי החורש הקטנות הוא הנץ המצוי, שעופות מהווים כ-98% מהתזונה שלו.
הלילית המצויה מסתמכת יותר על ציד יונקים, אבל כשליש מהמזון שלה הוא ציפורי חורש.
ביצים וגוזלים עלולים להיאכל על-ידי סנאים אפורים, עורבנים שחורי-כיפה ונקרים עקודים.
נראה כי מלכילון לבן-גבות כמעט שאינו ידוע כמין מארח של הקוקיה האירופיתפונדקאי, טפיל תטולה אירופאי נפוץ.
הנמלה הארגנטינאית הפולשת ( Linepithema humile) נפוצה באזור הים התיכון, ומפחיתה את מספר הפרוקי-הרגליים על ידי הרחקת רוב מיני הנמלים המקומיות.
הפחתת פריטי הטרף היא משמעותית יותר בצמרות העצים, ויש לה השפעה רבה יותר על מינים כמו המלכילון הניזונים גבוה בעלווה.
משמעות הדבר היא פחות אוכל זמין לגוזלים, וההורים שצריכים להשקיע יותר זמן בחיפוש אחר מזון.
חסרים נתונים על טפילים ספציפיים של מלכילון לבן-גבות, אך פרעוש הסופית הנפוץ, Dasypsyllus gallinulae, תועד במיני מלכילון קרובים.
מספר קרדיות נוצות תועדו בסוג, כולל Proctophyllodes glandarinus על מלכילונים לבני-גבות.
קרדיות אלו חיות על פטריות הצומחות על הנוצות.
הפטריות שנמצאות על הנוצות עשויות ליזון מהקרטין של הנוצות החיצוניות או משמן נוצות.
המלכילון לבן-הגבות הרחיב את תפוצתו במאות התשע-עשרה והעשרים, והתפשט בצפון צרפת, ולאחר מכן נצפה קינון ראשון בהולנד ב-1928 ובדנמרק ב-1961 בבריטניה הוא תועד רק כמה פעמים עד 1839, אך קינן לראשונה ב-1962, וכעת הוא נפוץ כמקנן בחלק גדול מדרום אנגליה.
חורפים מתונים יותר הביאו לכך שיותר פרטים יכולים לחרוף צפונה יותר, ולכן תפוצת הקינון יכולה להתרחב מבלי להיגרר לסיכונים הכרוכים בנדידות ממושכות.
אוכלוסייה נמצאה בצפון מרוקו בשנת 1986.
גידול האוכלוסייה עשוי להיות מוגבל בשל היעדר בית גידול מתאים, וייתכנו ירידות מקומיות במספרים עקב אובדן עצי מחט בשל סערות או החלפה במטעים של עצים נשירים מקומיים.
ייתכנו גם ירידות מקומיות באזורים של זיהום משמעותי של מתכות כבדות, אשר משפיעות במיוחד על מינים שניזונים מהקרקע כמו קיכלים ומינים שניזונים על גבי עצי מחט, כולל שני מיני המלכילון האירופאים.
מתמחי המחטניים סובלים מאובדן ואיכות ירודה של מחטים, וכתוצאה מכך הירידה בשפע מזון חסרי החוליות שלהם.
למלכילון לבן-גבות טווח תפוצה גדול ואוכלוסייה המוערכת ב-10–15 מיליון פרטים, רובם באירופה.
מאמינים שהאוכלוסייה יציבה בהיעדר ראיות לירידה או איומים חמורים, ולכן המין מסווג במצב שימור של "ללא חשש" ברשימה האדומה של IUCN.
אריסטו ופליניוס מספרים על אגדה בה מתקיימת תחרות בין העופות כדי לראות מי יהיה המלך שלהם, כשהתואר יוענק למי שיצליח לעוף הכי גבוה.
בתחילה, נראה היה שהנשר מנצח בקלות, אבל כשהוא התחיל להתעייף, ציפור קטנה שהתחבאה מתחת לנוצות הזנב של הנשר הגיחה ועפה גבוה עוד יותר וזכתה בתואר.
בעקבות אגדה זו, בפולקלור האירופי תואר הגדרון כ"מלך של הציפורים" או כ"נושא הלהבה".
עם זאת, מונחים אלה יושמו גם על מיני המלכילון, כשהכתרים בצבעי האש של מלכילון האורנים והמלכילון לבן-הגבות הפכו אותם למינים שסביר יותר כי הם הנושאים המקוריים של תארים אלה, ובשל התייחסות האגדה ל"קטן בעופות" בהיותו מלך, התואר הועבר ככל הנראה לגדרון הזעיר לא פחות.
הבלבול הועצם בשל הדמיון ביניהם ובעקבות החליפיות של המילים ביוונית עתיקה עבור גדרון (βασιλεύς basileus, "מלך") והמלכילון (βασιλισκος basiliskos, צורת הקטנה של "מלך").
באנגלית, הקשר בין המלכילון לבן-הגבות לגדרון המובהק התעצם בשמו הישן של המלכילון "גדרון כיפת-אש" ("fire-crested wren").
מלכים א' ומלכים ב' הם צמד ראפרים וקומיקאים ישראלים הידועים בשל השירים הסאטיריים שלהם.
אמרי ואביתר שועלי הידועים בתור "מלכים א' ומלכים ב'" הם שני אחים מהיישוב הקהילתי מדרשת בן-גוריון ברמת הנגב שבישראל.
ב-12 בפברואר 2017 הוציאו את סינגל הבכורה שלהם, "משחקי מילים".
ב-22 באוגוסט 2017 הוציאו את הסינגל השני שלהם, "אין לנו שירים".
ב-7 באפריל 2018 הוציאו את הסינגל השלישי שלהם, "ס.מ.י.ם", וב-28 באוקטובר 2018 הוציאו את הסינגל "לא צריך".
ב-2 במרץ 2019 הוציאו את הסינגל "מתכון לאסון (מכינים עוגה)".
ב-27 בדצמבר 2019 פרסמו את הסינגל "סגנון" יחד עם הראפר והקומיקאי הישראלי איתי לוקץ', ב-31 באוקטובר הוציאו את סינגל שיתוף הפעולה השני שלהם עם לוקץ', "חולצות", וב-6 במרץ הוציאו את הסינגל "ראפ מהיר (זה סתם חופר)".
ב-13 ביולי 2020 הוציאו את הסינגל "שתיקה מביכה", ב-10 בנובמבר 2020 הוציאו את הסינגל "דקה" יחד עם אחותם הזמרת-יוצרת רות שועלי, ב-11 במרץ 2021 הוציאו את "גשר ירוק (קישטה)" יחד עם הזמר כליפי, וב-25 באוקטובר 2021 הוציאו את הסינגל "נאחס" יחד עם המוזיקאי והשחקן טל טירנגל.
ב-21 באפריל 2024 הוציאו את הסינגל "גז" בשיתוף עם לוקץ', ב-20 ביוני הוציאו את "גדי בחלב אימו", וב-7 באפריל הוציאו את "צ'יה בטורטיה".
הרב מלכיאל אשכנזי היה רב ספרדי ומנהיג הקהילה היהודית בחברון בשנת 1540.
שנת לידתו, מותו ומוצאו לא ידועים.
הכינוי "אשכנזי" מלמד שמוצאו אירופאי.
היה לו אח בשם משה ואחות שהתגוררו במצרים.
רבי יוסף סמברי מונה אותו בין חכמי צפת לצד רבי יהוסף אשכנזי.
רבי מאיר ב"ק מספר ששהה תקופה קצרה בירושלים.
ב-1540 רכש מתחם מוקף בחומה בחברון וייסד את בית הכנסת אברהם אבינו.
העמותה המפעילה את בית הכנסת נקראה על שמו.
לפי החיד"א הוא מחדש היישוב היהודי בחברון.
הוא מספר שבזכות פעולותיו הפכה חברון ממרכז קראי למרכז יהודי.
רבי סלימאן מנחם מני פרסם אגרת שלו שתוכנה בקשה מנדיבי אירופה תרומות ליישוב המתחדש.
אביו, רבי אליהו מני קרא לבנו מלכיאל על שמו.
הוא נחשב סמכות מוערכת בהלכה, ופסיקותיו התקבלו באופן נרחב, גם מחוץ לחברון.
השל"ה מצטט ממנו מנהג בנושא מלקות בערב ראש השנה.
רבי אליעזר בן ארחא מצטט ממנו פסק בנושא חימום מקווה.
הוא חתום כמסכים על פסק מאת רבי משה גלאנטי.
רבי דוד קונפורטי מספר שבכתבי יד קיימים תשובות ופסקים ממנו.
לפי רחמים יוסף חיים אופלטקה הוא ייבא מספר מנהגים אשכנזיים לחברון ועל כן נהוג בחברון מספר מנהגים שלא כמנהג הספרדים.
רבי יהוסף שוורץ זיהה אותו עם רבי מלכיאל חזקיה ב"ר אברהם, מחבר הספר "מלכיאל" בעניין גן עדן וגיהנום, (טיהינגן ש"ך).
עותק התלמוד הבבלי המוגה של רבי בצלאל אשכנזי היה בידו.
הוא מוזכר באגרות רבי שלמה שלומיל בהקשר קניית התפילין של רבי ישראל סרוג.
רבי שלמה נרבוני מביא כתב יד מספרייתו ומכנהו "החכם השלם החסיד והקדוש".
אשכנזי מצוטט כעורך שישה מכתבי רבי חיים ויטאל, למרות כן, קיים רק כתב יד ששמו מופיע עליו, הוא הועתק על ידי רבי יעקב בירב השני והוא עוסק ב"סדר האצילות בקיצור מופלג", יוסף אביב"י עסק בזיהוי סגנונו בעריכת כתבי רח"ו.
מאיר בניהו תיארך את שנת פטירתו לש"פ.
הוא קבור בבית העלמין היהודי העתיק בחברון.
מֶלְכִּיוֹר דֶה פּוֹלִינְיָאק היה דיפלומט צרפתי, קרדינל ומשורר נאו-לטיני.
דה פוליניאק היה בנו השני של ארמן ה-16, מרקיז פוליניאק ומרקיז שאלאנקון (1608–1692), מושל לה פווי; וז'קלין דה בובואר-גרימואר-דה רור (1641–1721) (אשתו השלישית).
הוא נולד בטירת לה רונט (Chateau de la Ronte), בתחומי ליד לה פווי-אן-ולה, באזור שבחבל אוברן.
כילד מחונן, הוא נלקח על ידי דודו לפריז, והוכנס לקולז' דה קלרמון הישועי (שנקרא מאוחר יותר קולז' לואי הגדול).
בזמן המתאים עבר לקולז' דה ארקור (Collège de Harcourt), שם הודות למאמציו המוטעים של מורה שהיה חסיד נלהב של אריסטו, אימץ פוליניאק את ההשקפה המנוגדת והפך לקרטזיאני.
התזה שלו בתאולוגיה בסורבון (1683) דנה במלכי יהודה שהרסו את הבמות.
הוא היה או בעל יכולת ראיית הנולד, או מודע לדיונים בסביבת לואי הארבעה עשר שהובילו תוך שנתיים לביטול אדיקט נאנט (1685) ולהסרת "הבמות" של ההוגנוטים.
הוא הצליח איכשהו להשיג את חסותו של הקרדינל , שלקח את פוליניאק עמו לרומא לקונקלווה שבעקבות מות האפיפיור אינוקנטיוס האחד עשר ב-12 באוגוסט 1689. בויון בחר בפוליניאק כאחד ה"קונקלוויסטים" (עוזרים בקונקלווה) שלו.
כאשר האפיפיור החדש, אלכסנדר השמיני (אוטובוני) נבחר, הוא סייע לקרדינל דה בויון ולשגריר הצרפתי, הדוכס דה שולן (Duc de Chaulnes), בניסיון לשפר את היחסים בין לואי ה-14 לבין הכס הקדוש.
פוליניאק נשלח חזרה לצרפת כדי לדווח ללואי, ששלח אותו מיד חזרה לרומא עם הוראות נוספות.
הוא עדיין היה ברומא כאשר אלכסנדר השמיני מת לאחר פחות משישה-עשר חודשים על כס האפיפיור, והיה שוב קונקלוויסט של הקרדינל דה בויון בקונקלווה של 1691 שבחרה באינוקנטיוס השנים עשר (פיניאטלי).
בגיל צעיר הוא זכה להכרה כדיפלומט.
ב-1693 נשלח כשגריר לפולין, שם עבד עם הקרדינל , הפרימוס של פולין ואחיינו של המלך יאן השלישי סובייסקי, כדי להביא לבחירתו של פרנסואה לואי, נסיך קונטי, כיורשו של סובייסקי (1697).
המועמד האחר, אוגוסט החזק מסקסוניה, נתמך עם זאת על ידי אוסטריה ורוסיה, ונבחר על פני המועמד הצרפתי.
כישלון המזימה הוביל לפגיעה זמנית במעמדו של פוליניאק, ולפרישתו למנזר בון-פור (Bon-Port), אך ב-1702 הוא חזר לגדולה.
ב-1709 נשלח יחד עם ניקולא די בלה, המרשל ד'אוקסל (Maréchal d'Huxelles), כמיופי כוח לניהול משא ומתן לשלום בעיירה ההולנדית , אך בשל עקשנותו של לואי ה-14, הם לא הצליחו.
פוליניאק עזב את חרטראודנברך ב-25 ביולי 1710 והוא נפגש עם לואי ה-14 בארמון ורסאי ב-31 ביולי.
ב-1712 הוא נשלח, שוב יחד עם המרשל ד'אוקסל, כמיופה כוח של לואי ה-14 מצרפת, לקונגרס אוטרכט, והפעם נחתם הסכם שלום, שסיים את מלחמת הירושה הספרדית באירופה ואת מלחמת המלכה אן באמריקה הצפונית.
ה מספק דיוקן אופי של אב המנזר (Abbé) דה פוליניאק סביב סוף 1705, כאשר ניסה להתניע מחדש את הקריירה שלו ולטפס חזרה לתודעת הממשל הצרפתי, ובפרט לתודעתו של הדוכס דה בורבון—דיוקן מלא בסנוביזם ובזדוניות הרגילים של סן-סימון:
ב-26 במאי 1704 נבחר אב המנזר דה פוליניאק ל, למושב שבו החזיק בעבר ז'אק-בנין בוסואה.
ב-1715 הפך לחבר ב, והיה נשיאה מספר פעמים.
הוא הותיר הפרכה לא גמורה של לוקרטיוס, שנכתבה בחריזה לטינית, רובה במהלך גלותו הראשונה, ופורסמה לאחר מותו על ידי אב המנזר דה רוטלין (Anti-Lucretius, 1745).
הפואמה של לוקרטיוס, על טבע היקום, נותרה גם היא לא מפורסמת במות המשורר, ופורסמה באמצעות מאמציו של קיקרו, על פי הירונימוס.
הפואמה של פוליניאק הייתה פופולרית מאוד במאה ה-18 ותורגמה מספר פעמים: לדוגמה, תרגם אותה לפרוזה צרפתית ב-1749, ו תרגם אותה לחרוזים צרפתיים ב-1786. היא תורגמה לאנגלית על ידי ב-1766 בכרך בהוצאה עצמית.
האפיפיור קלמנס האחד עשר (אלטיירי) עקב אחר הקריירה של פוליניאק.
ב-17 במאי 1706 הוא הראה את חסדו על ידי מינוי פוליניאק לאודיטור של הרוטה (אחד מבתי המשפט הגבוהים של הכנסייה), משרה שהתפנתה בעקבות קידומו של המונסיניור ז'וזף-עמנואל דה לה טרמואל לדרגת קרדינל.
הוא בילה את שלוש השנים הבאות ברומא.
בזמן שהותו בהולנד, הוא פגש ושוחח עם הפילוסוף הפרוטסטנטי המפורסם, פייר בל, שהחל לפרסם את ה"מילון" (Dictionnaire) ב-1697. לאחר שנחתם השלום, הוענקה לו ה האדומה, כובע החשמן, בוורסאי על ידי לואי ה-14 ב-6 ביוני 1713. הוא לא נסע לרומא לטקסי הכניסה לתפקיד, ולכן לא הוקצתה לו דיאקוניה במשך שנים רבות.
הוא לא השתתף בקונקלווה של אפריל–מאי 1721, שבחרה באינוקנטיוס השלושה עשר (דה קונטי), כיוון שנאסר עליו לנסוע לרומא על ידי העוצר הצרפתי, פיליפ מאורליאן.
אך הוא נכח בקונקלווה של 1724, אם כי הופיע באיחור רב ב-23 באפריל, לאחר שהקונקלווה כבר התנהלה במשך שבעה שבועות.
הוא היה זכאי להשתתף, שכן הוסמך סוף סוף לדיאקון ולכומר, ב-8 וב-19 בספטמבר 1722, על ידי המונסיניור פייר סבטייה, הבישוף של אמיין.
לאחר הקונקלווה, ב-27 בספטמבר, מינה אותו האפיפיור החדש לקרדינל-דיאקון של סנטה מריה אין פורטיקו (S.
פוליניאק כתב מיד דיווח על הקונקלווה ושלח אותו לשר הראשון החדש של לואי ה-15, לואי אנרי, דוכס בורבון.
הדוכס התרשם כה עמוקות מהדיווח, הן בתוכן והן בסגנון, שגרם למלך למנות את פוליניאק לממונה על היחסים של צרפת ל, תפקיד בו החזיק עד 1732. בכך נעדר מצרפת למשך שמונה שנים.
ב-20 בנובמבר קידם אותו בנדיקטוס השלושה עשר (אורסיני) לדרגת קרדינל-כומר של סנטה מריה אין ויה (S.
ב-19 בדצמבר 1725 הוא עבר לתואר של סנטה מריה דלי אנג'לי (S.
קידומים אלו הותנו, כנראה, במינויו כממונה על היחסים.
כמו כן ב-1724, נבחר פוליניאק כחבר באקדמיה של ארקדיה ברומא, שנוסדה ב-1692 לזכר המלכה כריסטינה משוודיה; שמו באקדמיה היה תאודוסו צ'זיזיו (Teodosso Cesisio).
ב-1730 היה ברומא והשתתף בקונקלווה בת ארבעת החודשים שבחרה בקלמנס השנים עשר (קורסיני).
הוא לא נסע, בגיל 78, לרומא לקונקלווה של 1740.
במהלך שנותיו האחרונות של לואי ה-14, נהנה אב המנזר דה פוליניאק ממעמד של אדון הקפלה של המלך (1713–1716).
אך במהלך העוצרות היה פוליניאק מעורב ב, שניסה להדיח את פיליפ מאורליאן מהעוצרות, ולהחליפו בפיליפ החמישי, מלך ספרד, דודו של המלך הצעיר לואי ה-15. פוליניאק הוגלה לפלנדריה ונכלא במנזר ד'אנשן (Abbey d'Anchin) למשך שלוש שנים.
עם זאת, ברגע שלואי ה-15 הגיע לבגרות, הוא דאג לטהר את שמו של פוליניאק והחזיר אותו לתפקידיו.
ב-1726 קיבל את הארכיבישופות של אוש.
הוא קודש ברומא על ידי האפיפיור בנדיקטוס ה-13. ב-1728 הוענק לו הקולר של .
הוא מת בביתו, בכתובת שכיום היא רחוב בונפרטה 80–88 ברובע השישי של פריז (המקום ידוע גם בשם "אוטל דה פוליניאק"), ב-20 בנובמבר 1742, בגיל 80, ממחלת מיימת.
הוא נקבר בכנסיית סן-סולפיס בפריז.
בעת מותו, הוא היה גם אב המנזר של בגאר (Begars), מורון (Mouron) וקורבי (Corbie); וראש המנזר (Prior) של מונדידייה (Montdidier), ווט-סור-לואר (Voute-sur-Loire) ונוז'אן-לה-רוטרון (Nagent le Rotron).
לאחר מותו רכש פרידריך הגדול את אוסף פסלי השיש המוערך שלו, שאותו אסף באמצעות עבודתו הארכאולוגית ברומא.
"מלכת היופי" (מכונה גם "מיס ישראל") הייתה תחרות יופי בישראל, שנערכה מדי שנה בין נשים צעירות בישראל משנת 1950 ועד שנת 2021, בחסות השבועון "לאשה" וסוכנות הדוגמנות "לוק".
הזוכה בתחרות הייתה מוכתרת בתואר "מלכת היופי" של ישראל, ולאחר מכן נשלחת לייצג את מדינת ישראל בעיקר בתחרויות מיס עולם (מיס וורלד) או מיס תבל (מיס יוניברס).
מלכת היופי הראשונה של ישראל לשנת 1950 היא מרים ירון.
בנובמבר 2022, הודיעו על ביטול התחרות בישראל, ממניעים פמיניסטיים.
מלכת היופי האחרונה של ישראל, משנת 2021, היא נועה כוכבא.
ב-30 בספטמבר 2024 הודיעו כי על אף שלא התקיימה תחרות, נבחרה נציגה ישראלית לתחרות מיס תבל 2024, אופיר קורסיה.
קורסיה, שאף השתתפה בעצמה בתחרות מלכת היופי האחרונה ב-2021, נבחרה מטעם תחרות יופי אחרת במיאמי בשיתוף הקונסוליה הישראלית, עליה היה אחראי איש העסקים היהודי-אמריקאי אדגר סאקיין.
כבר בשנות ה-20 של המאה ה-20 נערכו תחרויות יופי ביישוב היהודי בארץ ישראל ונשים התמודדו על התואר "אסתר המלכה העברייה".
תחרות "מלכת היופי" החלה בשנת 1950, לאור הצלחת תחרויות דומות במדינות אחרות (תחרות "מיס אמריקה" למשל, מתקיימת מאז 1921).
בתחילה הייתה התחרות בחסות השבועון "לאשה" ומאוחר יותר הצטרפה סוכנות הדוגמנות "לוק" כנותנת חסות נוספת.
פעולתן העיקרית של מלכות היופי הייתה גיוס כספים למדינת ישראל בקהילות יהודיות בתפוצות וייצוג ישראל באירועים וטקסים שונים.
כבר משנתה הראשונה של התחרות, הזוכה בה מייצגת את ישראל בתחרות יופי בינלאומית הנערכת כל שנה - מיס עולם או מיס תבל.
עד היום זכו שתי מלכות יופי ישראליות בתואר זה - רינה מור בשנת 1976 כמיס תבל ולינור אברג'יל בשנת 1998 כמיס עולם.
ב-1952 השתתפה ישראל לראשונה בתחרות מיס תבל, אליה נשלחה מלכת היופי אורה ורד (גמילי).
ב-1954 השתתפה ישראל לראשונה בתחרות מיס עולם, אליה נשלחה מלכת היופי, חבצלת דרור (דרילמן).
ב-1960 השתתפה ישראל לראשונה בתחרות מיס אינטרנשיונל, שהיא השלישית בחשיבותה, אליה נשלחה לילי דג'ני.
ב-1968 השתתפה ישראל לראשונה בתחרות מיס אסיה פסיפיק, אליה נשלחה מרים דומקין.
ב-1984 השתתפה ישראל בפעם הראשונה בתחרות מיס אירופה, אליה נשלחה להשתתף מלכת היופי ספיר קופמן-פפושדו.
ב-2003 השתתפה ישראל בפעם הראשונה בתחרות מיס ארת' ("מיס כדור הארץ") שהיא הרביעית בחשיבותה לאחר התחרויות מיס עולם, מיס תבל ומיס אינטרנשיונל.
כך במשך מספר שנים נשלחו נציגות מטעם משתתפות "מלכת היופי" בישראל של "לאשה".
ב-2011 נרכשו הזכויות לנציגות במיס ארת' על ידי "ליילק", מגזין ערבי-ישראלי, ומאז נשלחו נציגות מהמגזר הערבי בלבד.
בתחרות מוענקים חמישה תארים שונים: "מלכת היופי" (שמוכרזת כזוכה, ובנוסף כנציגה הישראלית בתחרות מיס עולם), "נערת ישראל" (המוגדרת כ"סגנית הראשונה" ובנוסף כנציגה הישראלית בתחרות מיס תבל), "מלכת החן" (הסגנית השנייה, הזוכה במקום השלישי), "נערת היופי-עשרה" (הזוכה במקום הרביעי) ו"חביבת הקהל".
בנוסף לתואר ולייצוג של מדינת ישראל בטקס הבינלאומי, מלכת היופי לרוב זוכה גם במכונית חדשה ובחוזה דוגמנות בסוכנות "לוק".
כ-3,000 נשים מגישות מועמדות לתחרות בכל שנה, ורק עשרים מתוכן נבחרות כמועמדות סופיות לתחרות.
תנאי הסף למועמדות הם - גיל 17 וחצי עד 24, גובה מינימלי של 1.70 מטר, רווקות ובעלות אזרחות ישראלית.
דוגמניות רבות החלו את דרכן כמתמודדות בתחרות מלכת היופי - בהן טיטי איינאו, מירי בוהדנה, רנא רסלאן, אילנית לוי, סיון קליין וגל גדות.
משנת 1994 עד 2014 שודר טקס "תחרות מלכת היופי" בשידור חי בטלוויזיה, בערוץ 2 וכן בערוץ 10, והחל מ-2015 עד 2021 שודר הטקס באינטרנט באתר ynet (במדור "XNET - לאשה"), במקום בטלוויזיה.
בגיל 18, לפני גיוסה לצה"ל, זכתה בתחרות מלכת היופי במקום הראשון.
לאחר שנת כהונתה התגייסה ושירתה בחיל האוויר.
בסיום שירותה הצבאי עבדה כדיילת באל על.
ב-1968 התחתנה ועברה להתגורר בפלורידה.
4 1953 חבצלת דרור (דרילמן) 1934, אוסטריה עלתה לישראל עם הוריה בגיל ארבע.
בגיל 19, במהלך שירותה הצבאי בחיל הקשר זכתה בתחרות מלכת היופי, והייתה לחיילת הראשונה שזכתה בתואר.
באותה שנה השתתפה בתחרות מיס תבל בלונדון, אך לא זכתה.
5 1954 אביבה פאר 1935, רומניה עלתה עם הוריה לישראל בגיל 13. תחילה גרה המשפחה בפרדס כץ.
בשל קשיי הסתגלות חזרו הוריה לברזיל ופאר נשארה בארץ.
בגיל 19 זכתה בתחרות מלכת היופי והייתה לדוגמנית מצליחה בישראל.
שנה לאחר הזכייה נסעה לניו יורק לדגמן.
ב-1956 חזרה לישראל, אך בשל לחץ הוריה ובגלל מלחמת סיני עזבה לברזיל והחלה לעבוד כמגישה בטלוויזיה הברזילאית.
בשנות השבעים הקימה בסאן פאולו חברה לייבוא אופנה.שייקה אופיר 6 1955 אילנה כרמל 1935, סין אילנה כרמל נולדה בסין, לאחר שהוריה ברחו מאירופה בגלל מלחמת העולם השנייה.
בגיל 16 עלתה לישראל וגרה בבת ים.
בגיל 20 השתתפה בתחרות מלכת היופי וזכתה בתואר "סגנית ראשונה".
הזוכה המקורית בתחרות, גילה ארקין, הודחה כי התגלה שנישאה שבועיים קודם, וכרמל מונתה כרמל למלכת היופי במקומה.
כרמל לא עסקה בדוגמנות בזמן כהונתה כמלכת יופי, ולא אחריה.
7 1956 שרה טל 1936, ישראל זכתה בתואר בגיל 20, בהיותה סטודנטית לכלכלה.
בתחרות מיס תבל 1956 שנערכה באותה שנה העפילה לשלב חצי הגמר, אליו הגיעו 15 המועמדות הסופיות.
לאחר סיום כהונתה שימשה כשליחה של הבונדס בארצות הברית.
מבעלה הראשון, איש עסקים אמריקאי, נולדו לה שתי בנות.
בעלה השני היה המיליונר היהודי-אמריקאי ביל ליס.
ב-1958 חלתה בסרטן השד, ממנו החלימה כעבור שנה של טיפולים.
8 1957 עטרה ברזילי 1939, רומניה נולדה בשם קורינה.
עלתה לישראל ב-1949. זכתה בתואר בזמן שנבחנה בבחינות הבגרות.
בתחרות מיס תבל שנערכה באותה שנה בקליפורניה זכתה בתואר "מיס פוטוגניק".
בסיום שנת כהונתה התחתנה.אלכסנדר יהלומי 9 1958 מרים הדר 1937, ירושלים זכתה בתואר בגיל 21. 10 1959 רינה יצחקוב 1940, תל אביב נולדה בתל אביב.
זכתה בתואר בגיל 19, בהיותה חיילת.
נישאה למוטי שיפמן, השניים עברו להתגורר בבוסטון, שם נולדה בתם היחידה, לימור.
אחרי גירושיה עברה להתגורר בניו יורק, שם החלה בקריירה בענף הנדל"ן.
שנות ה-60 שנה מלכת היופי תמונה שנת ומקום הלידה הערות מנחה הטקס 11 1960 עליזה גור 1940, חיפה אורי זוהר 12 1961 דליה ליאון 1943, חיפה זכתה בתחרות מלכת היופי עם סיום לימודיה התיכוניים.
לאחר שנת כהונתה התחתנה וב-1970 עזבה יחד עם בעלה ושתי בנותיהם ללוקסמבורג, לצורך עסקי בעלה בענף הנדל"ןרבקה מיכאלי 13 1962 יהודית מזור 1943, תל אביב בגיל 16 זכתה בתואר "מלכת המים" של השבועון "העולם הזה".
באותה שנה ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל, העפילה לשלב חצי הגמר, והייתה בין שלוש הזוכות בתואר "Costume honorable mentions".רבקה מיכאלי 14 1963 אסתר כפיר 1944, סין בגיל 5 עלתה לישראל מסין עם הוריה.
זכתה בתואר בגיל 19, במהלך שירותה הצבאי בחיל הים.
בתחרות מיס תבל זכתה בתואר "מיס פוטוגניק".
בסיום לימודיה החלה ללמד בבית הספר למשחק תלמה ילין והייתה למורה לאנגלית בבית ספר תיכון.
15 1964 רונית רינת 1946, חיפה ילידת חיפה, דור חמישי בישראל, בת לסוחרי תכשיטים אמידים.
זכתה בתואר בגיל 18. נבחרה לסגנית מיס תבל לשנת 1964. נישאה לד"ר ג'ק ויינטראוב, גינקולוג יהודי-אמריקאי, שהיה מבוגר ממנה בעשרים שנה, ועברה להתגורר עמו בבוורלי הילס, שם נולדו שלושת ילדיהם.
פעילה במשך שנים ב"אורט" וב"קרן חיפה".
16 1965 עליזה שדה 1946, תל אביב זכתה בתואר בגיל 18 וחצי, בהיותה חיילת בנח"ל.
לאחר זכייתה דחתה הצעה לשחק בסרט "הטל צל ענק" לצד קירק דאגלס, משום שרצתה להשלים את שירותה הצבאי.
לאחר שחרורה מצה"ל החלה לדגמן, נישאה לבארי לוויט, יהודי-אמריקאי, עברה להתגורר עמו בניו יורק ונכנסה לעסקי הקוסמטיקה שלו.
נולדו להם שני ילדים.רבקה מיכאלי 17 1966 אביבה ישראלי 1947, איטליה זכתה בתואר בגיל 18 וחצי.
בגיל 15 זכתה בתחרות "מלכת המים" של השבועון "העולם הזה".
בתחרות מיס תבל זכתה במקום הרביעי.אורי זוהר 18 1967 בתיה כבירי 1948, ישראל זכתה בתואר בגיל 19, בהיותה חיילת בחיל המודיעין.
בתחרות מיס תבל שנערכה באותה שנה זכתה בתואר סגנית רביעית.
בגיל 20 נישאה לרוני רוטמן, ולשניים נולדו שני בנים ובת.
סיימה תואר שני בהפרעות בתקשורת ועבדה במשך כ-15 שנים בטיפול בחרשים.
לאחר מכן עברה לעבוד כאחראית כוח אדם בחברת "עלית".
זכתה בתואר שבועיים לפני גיוסה לצה"ל, בגיל 18 וחצי.
בתחרות מיס תבל שנערכה באותה שנה זכתה בתואר סגנית שלישית.
לאחר שחרורה מצה"ל התגוררה בניו יורק, באיטליה ובפריז.
לאחר גירושיה מבעלה הראשון, איש עסקים אמריקאי, פתחה בקריירה של דוגמנית בינלאומית.
נישאה בשנית, למעצב גי פולופ, והחלה לעצב בגדי עור.
לאחר שפולופ התמכר לסמים התגרשה ממנו, וב-1988 נישאה בשלישית, לרפי שאולי, "מלך חיי הלילה" של תל אביב, ולשניים נולד בן.
לאחר 12 שנים התגרשה גם ממנו.
שנות ה-70 שנה מלכת היופי תמונה שנת ומקום הלידה הערות מנחה הטקס 21 1970 מושית ציפורין 1949, רמת גן זכתה בתואר בגיל 20, במהלך שירותה הצבאי.
בזמן תחרות מיס תבל שהתקיימה במיאמי, הכירה את שמוליק סגל, וכשחזרה לישראל נישאו השניים וחזרו להתגורר במיאמי.
לאחר מספר שנים חזרו לישראל ועברו להתגורר בנתניה.
הציגה את יצירותיה כפסלת בכמה תערוכות.
ביקרה במפעל של חברת הקוסמטיקה רבלון בארץ.
והופיעה בין היתר בתצוגת אופנה של אופנת חורף ואביב שנערכה במועדון נוער בחולון.
23 1972 אילנה גורן 1953, קריית מוצקין נבחרה לסגנית מיס תבל לשנת 1972. בהמשך, שימשה עיתונאית במקומון "הד הקריות".מני פאר 24 1973 לימור שריר 1954, תל אביב נבחרה לסגנית רביעית במיס תבל לשנת 1973. רופאה קרדיולוגית ומרצה בבית ספר לרפואה.
נערת ישראל: חיה קציר, מלכת החן: אביבה מגור, נערת היופי-עשרה: אלינה פזמני פאר 25 1974 עדנה לוי 1955, אשקלון 26 1975 אורית קופר 1956, ירושלים 27 1976 רינה מור 1956, קריית טבעון נבחרה למיס תבל לשנת 1976. עורכת דין לענייני משפחה.
28 1977 זהבה ורדי 1956, קריית ביאליק עבדה כמורה בבית ספר יסודי.
שנות ה-80 שנה מלכת היופי תמונה שנת ומקום הלידה הערות מנחה הטקס 31 1980 אילנה שושן 1961, כפר סבא 32 1981 דנה וקסלר 1964, גבעתיים זכתה בתואר בהיותה בכיתה י"א, בגיל 16 ותשעה חודשים.
הזוכה הצעירה ביותר בתולדות התחרות.
בגיל 20 התחתנה עם איש העסקים איציק ספקטור ולהם 4 ילדים.
בגיל 18 התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל האוויר כפקידה.
בסיום השירות הצבאי למדה באוניברסיטת בר-אילן לתואר כללי והתחתנה עם איש עסקים.
לאחר שילדה שני ילדים החלה ללמוד עיצוב פנים.
כיום חברה בעמותת "מעגל נשים 9" שדואגת לצורכי נזקקים.
35 1984 ספיר קופמן 1965, פתח תקווה הראשונה שהשתתפה בתחרות מיס אירופה מני פאר 36 1985 הילה קלמן 1966, חולון זכתה בתואר בגיל 19, במהלך שירותה הצבאי בחיל האוויר.
בסיום שנת הכהונה למדה קוסמטיקה ובגיל 25 התחתנה.
לאחר מספר שנים עזבה את מקצוע הקוסמטיקה והחלה לעבוד בעמותה לילדים אוטיסטים בירושלים.
כיום היא נציגה ויועצת יופי של חברת קוסמטיקה וטיפוח יוקרתית ובינלאומית.
שנה לאחר סיום שנת כהונתה נישאה ליצרן האופנה מוריס ששון ונולדו להם שלושה ילדים.
ניהלה בוטיק אופנה בצפון תל אביב.
נפטרה ב-13 באפריל 2017, בגיל 48. 38 1987 ימית נוי 1969, ראשון לציון 39 1988 שירלי בן מרדכי 1971, תל אביב לימור מגן, סגנית מלכת היופי, נבחרה לסגנית שלישית במיס אירופה 40 1989 ניקול הלפרין 1970, ארצות הברית רבקה מיכאלי
לאחר התחרות דגמנה בישראל ומחוצה לה, ובגיל 26 התחתנה עם עו"ד שחר בן עמי.
בזמן ההריון התגלתה אצלה מחלת הסרטן.
לאחר שהתגברה על המחלה, החלה להתנדב בבית חולים ולספר את סיפורה האישי ואת התמודדותה עם המחלה.
עובדת כיום כמאפרת.מיקי קם 46 1995 יאנה קלמן 1975, רוסיה מירי בוהדנה (נערת ישראל, מקום רביעי במיס עולם)מיקי קם 47 1996 טלי לוונטל 1978, חיפה זכתה בתואר בגיל 17 וחצי, במהלך לימודיה בתיכון.
בשנת כהונתה, התגייסה לצה"ל והחלה את שירותה הצבאי כמש"קית חינוך.
לאחר שחרורה מהצבא דגמנה בישראל ומחוצה לה.
אחר כך, למדה איפור מקצועי אצל ירין שחף ועבדה כמאפרת.
בהמשך, נטשה את עולם הדוגמנות, ומאז שסיימה לימודי משפטים, עוסקת בעריכת דין.
נשואה לבנקאי ואיש העסקים יניר ברנר ואם לשניים.גילת אנקורי 48 1997 מירית גרינברג 1979, באר שבע זכתה בתואר בגיל 18, לפני שירותה הצבאי.
דגמנה לחברות אופנה מטעם סוכנות לוק.
עבדה כברמנית ובמקביל הצטלמה לקמפיינים והפקות אופנה שונות.
ב-2005 התחתנה, וב-2006, בהיותה בהריון, דגמנה לחברת האופנה for2 קולקציית בגדים לנשים בהריון.נועה תשבי 49 1998 לינור אברג'יל 1980, נתניה נבחרה למיס עולם לשנת 1998. הוסמכה כעורכת דין.
כיום היא פעילה חברתית.נועה תשבי 50 1999 רנא רסלאן 1977, חיפה מלכת היופי הערבייה הראשונה.
ג'ני צ'רוואני - נערת ישראל, מקום רביעי במיס עולם.ליאון רוזנברג
העשור הראשון שנה מלכת היופי תמונה שנת ומקום הלידה הערותמתמודדות בולטות מנחה הטקס 51 2000 נירית בקשי
1982, ברוש בגיל 17 הייתה סגנית ראשונה בתחרות "תגלית השנה".
שנה לאחר מכן זכתה בתחרות מלכת היופי.
ב-2004 החלה ללמוד אדריכלות בטכניון.
כיום עובדת בחברת אדריכלים.דנה דנטס (נערת ישראל במיס עולם) יעל אבקסיס 52 2001 אילנית לוי 1982, חיפה הנחתה מספר תוכניות טלוויזיה ב-HOT, ב-yes, בערוץ 2, בערוץ 10, בערוץ 20 ובערוץ 24. אקי אבני 53 2002 ימית הר נוי 1982, אורנית בגיל 12 חלתה בסרטן הלבלב והחלימה.
בגיל 15 התמודדה בתחרות "נערת השנה" של מעריב לנוער, אך לא זכתה בשום תואר.
בגיל 18 התגייסה לצה"ל ובסיום השירות הצבאי שלחה אמה את מועמדותה לתחרות מלכת היופי, בה זכתה.
בסיום שנת הכהונה החלה ללמוד משפטים בקריה האקדמית אונו.נטלי דדון אקי אבני 54 2003 סיון קליין 1984, ירושלים זכתה בתואר בגיל 18, במקביל לשירותה בצה"ל.
הנחתה מספר פינות של תוכניות ריאליטי בערוץ 2. מגישה ברדיו ירושלים את התוכנית "מה נהיה".
סיימה לימודי משפטים ומנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה והתמחות במשרד עורכי דין.
מירי לוי (נערת ישראל) אורנה דץ 55 2004 גל גדות 1985, ראש העין לאחר שייצגה את ישראל בתחרות, התגייסה לצה"ל בגיל 20 ושירתה שנתיים כמדריכת כושר.
שיחקה בהוליווד בסדרת סרטי "מהיר ועצבני", וגילמה את גיבורת-העל וונדר-וומן בתפקיד ראשי בסרט "וונדר וומן" ובסרט ההמשך ובסרטים נוספים ביקום הקולנועי של DC.ריטה לוקין (נערת ישראל) יעל בר זוהר 56 2005 ילנה ראלף 1983, אוקראינה התקדמה עד לשלב 10 המועמדות הסופיות בתחרות מיס תבל.
אורנה דץ 57 2006 יעל נזרי 1987, קריית שמונה זכתה בתואר בגיל 18, לפני גיוסה לצה"ל.
לאחר הזכייה דגמנה לחברת התכשיטים "ה.
שטרן", חברת "דלתא" להלבשה תחתונה, חברת הקוסמטיקה "קרליין", "גולף" ודוגמנית הבית של חברת הקוסמטיקה "סבוקלם".
בפברואר 2007 נבחרה לדגמן, לצד מלכת היופי לשנת 2003 סיון קליין, את קטלוג החורף של מעצבי השיער ז'קלין ואביגדור ליכטנשטיין.
בת זוגו של טדי שגיא.
נערת ישראל: אנסטסיה ינטין, מלכת החן: תהילה מור, נערת היופי-עשרה: הילה ערן אורנה דץ 58 2007 לירן כוהנר 1988, ראשון לציון בוגרת תיכון במגמת ביולוגיה ומחשבים.
גלית גוטמן 59 2008 תמר זיסקינד 1985, חיפה בוגרת תיכון במגמת כימיה וביולוגיה.
למדה רפואת שיניים באוניברסיטה העברית בירושלים.שונית פרג'י (נערת ישראל במיס תבל) גיא זו-ארץ וגלית גוטמן 60 2009 עדי רודניצקי 1989, ישראל למדה בתיכון "אליאנס".
זכתה בתואר בגיל 19, בעת שירותה הצבאי ביחידה לקשרי חוץ בחיל הים.
מיוצגת על ידי סוכנות לוק.יוליה דיאמנט (נערת ישראל במיס תבל)גלית גוטמן
העשור השני שנה מלכת היופי תמונה שנת ומקום הלידה הערותמתמודדות בולטות מנחה הטקס 61 2010 שביט ויזל 1990, אשקלון נולדה באשקלון.
בגיל 6 עברה עם משפחתה לקיבוץ בארי.
לאחר ששני הוריה נפטרו באתיופיה, עלתה לארץ עם אחיה.
את שירותה הצבאי עשתה כקצינה וכמפקדת בחיל המשטרה הצבאית.
בשנה זו מלכת היופי איינאו נשלחה אל תחרות "מיס תבל" במקום "מיס עולם".בר חפר (נערת ישראל) 65 2014 מור ממן 1995, באר שבע בוגרת תיכון במגמת עיצוב גרפי.
זכתה בתואר בגיל 18 ולאחריו התגייסה לחיל האוויר.דורון מטלון (נערת ישראל במיס תבל)אילנית לוי66 2015 מעיין קרן 1997, אשדוד תלמידת תיכון במגמת אלקטרוניקה.
כיום נשואה לגבר המבוגר ממנה ב-30 שנה ולכן שינתה את שם משפחתה ל"קריספין".אביגיל אלפטוב (נערת ישראל במיס תבל);
עדן פינס67 2016 קארין עליה 1998, קריית גת תלמידת תיכון במגמת תקשורת, תולדות האמנות ומחול.
לאחר כמה חודשים התגייסה לצה"ל.ים קספרס אנשל (נערת ישראל במיס תבל)טיטי איינאו68 2017 רתם רבי 1995, ירושלים את שירותה בצה"ל סיימה כמצטיינת בסיס ביחידה מבצעית של חיל האוויר.
מנהלת סניף של מותג הנעלה.
במקביל החלה בתהליך של קבלה למשטרה למחלקת חקירות.אדר גנדלסמן (נערת ישראל במיס תבל)שני חזן69 2018 ניקול רזניקוב 1999, ישראל תלמידת תיכון "כפר הנוער ויצו ניר העמק" במגמת תקשורת.
בשנה זו מלכת היופי רזניקוב נשלחה אל תחרות "מיס תבל" במקום "מיס עולם".מיכל מורדוב (נערת ישראל)70 2019 סלע שרלין 1996, ארצות הברית מפתחת מערכות לחימה מתקדמות ברפאל.אוליאנה פרידריך (נערת ישראל)
שנות ה-20 שנה מלכת היופי תמונה שנת ומקום הלידה הערות מתמודדות בולטות בהנחיית712020תהילה לוי2002, יבנהב-2017 התמודדה בתחרות "מלכת היופי של הדרום" וזכתה ב"תגלית השנה".טלי קרסנופולסקי (נערת ישראל)*לראשונה אי פעם נערכה התחרות ללא-קהל ודרך זום עקב התפרצות נגיף הקורונה בישראל וברחבי העולם.722021נועה כוכבא1999, יהודקונדיטורית ושותפה בחברה לפיתוח סטארט-אפ.
כוכבא התמודדה כמיס ישראל בתחרות בתחרות "מיס תבל (מיס יוניברס)" ("מיס תבל (מיס יוניברס) 2021") שנערכה לראשונה בישראל, בעיר אילת.ירין בוזגלו (נערת ישראל)ריף נאמן732024אופיר קורסיה2001, ראשון לציוןרקדנית ושחקנית.
בשנה זו לא התקיימה תחרות מלכת היופי, אלא תחרות יופי חלופית במיאמי שעליה היה אחראי איש העסקים היהודי-אמריקאי אדגר סאקיין בשיתוף הקונסוליה הישראלית.
קורסיה, שזכתה בתחרות, השתתפה אף בתחרות מלכת היופי האחרונה בטרם הופסקה בשנת 2021.אביגיל קיקירוב (נערת ישראל)
הישגים של זוכות "מלכת היופי" בתחרויות יופי בינלאומיות
1956: מלכת היופי שרה טל מגיעה בתחרות מיס תבל 1956 שנערכה בלונג ביץ' לשלב חצי הגמר, אליו הגיעו 15 המועמדות הסופיות.
סגניתה רינה וייס-יעקובסון חוזרת מתחרות "מיס עולם" בלונדון כסגנית שנייה.
1957: עטרה ברזילי חוזרת מתחרות "מיס תבל 1957" בקליפורניה עם התואר "הנערה הפופולרית".
1958: מלכת היופי מרים הדר גורפת בתחרות "מיס תבל 1958" את תואר הנואמת הטובה ביותר.
1959: רינה יצחקוב מעפילה לשלב הגמר של 15 המועמדות הסופיות בתחרות "מיס תבל 1959" בלונג ביץ'.
סגניתה זיווה שמרת נבחרה לסגנית שנייה ל"מיס עולם" בלונדון.
1960: סגנית מלכת היופי גילה גולן, נבחרה לסגנית ראשונה ל"מיס עולם".
1962: מלכת היופי אסתר כפיר נבחרה לחביבת הצלמים בתחרות "מיס תבל 1962".
1964: מלכת היופי רונית רינת נבחרה לסגנית שנייה בתחרות "מיס תבל 1964".
1966: מלכת היופי אביבה ישראלי נבחרה לסגנית רביעית בתחרות "מיס תבל 1966".
נערת ישראל, יפה שריר, נבחרה לסגנית ראשונה ב"מיס אינטרנשיונל".
1967: מלכת היופי בתיה כבירי נבחרה לסגנית רביעית בתחרות "מיס תבל 1967".
נערת ישראל, דליה רגב, נבחרה לסגנית שלישית בתחרות "מיס עולם".
1968: מלכת היופי מירי זמיר נבחרה לסגנית שנייה בתחרות "מיס עולם".
1969: מלכת היופי חוה לוי נבחרה לסגנית שלישית בתחרות "מיס תבל 1969".
נערת ישראל, תהילה סלע, עלתה לשלב חצי הגמר של חמש עשרה המועמדות הסופיות בתחרות מיס עולם.
1970: נערת ישראל עירית לביא נבחרה כסגנית שנייה בתחרות "מיס עולם 1970" .
1971: אורלי גורן, מלכת היופי-עשרה, נבחרה ביפן ל"מלכת היופי-עשרה הבינלאומית".
מירי בן דוד, סגנית מלכת היופי, העפילה לשלב חצי הגמר ובו 15 המועמדות הסופיות בתחרות "מיס עולם 1971"
1972: מלכת היופי אילנה גורן נבחרה לסגנית שלישית בתחרות "מיס תבל 1972" בפורטו-ריקו.
חנה אורון, נערת ישראל, נבחרה בלונדון כסגנית שנייה ל"מיס עולם".