tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עוד טענו כי אחריות חמורה יושמה בעבר בפסקי דין שעסקו באחריות כללית של יצרן למוצר, בהם השתמשו במונחים אחרים, אך הכוונה הייתה החלת אחריות חמורה על יצרן.
ב־1963 אימץ בית המשפט העליון בקליפורניה את דוקטרינת האחריות החמורה בתביעה שעסקה במוצר פגום Greenman v.
תוך זמן קצר הדוקטרינה אומצה על ידי בתי משפט עליונים במדינות אחרות.
כיום הדוקטרינה מנחה ומהווה בסיס לחוקי אחריות למוצרים פגומים ברוב מדינות ארצות הברית.
במסגרת אחריות חמורה בארצות הברית יצרן אחראי למוצרים פגומים שמסכנים באופן בלתי סביר את הצרכן או את רכושו.
כאמור בארצות הברית מכירים בתביעות של ניזוקי רכוש בנוסף לניזוקי גוף בגדרי אחריות חמורה למוצרים פגומים.
הכרה זו, יוצאת דופן ושונה מהנהוג במדינות רבות בעולם (ישראל ביניהן).
היצרן אחראי בתנאי שהוא מוכר על בסיס קבוע את המוצרים הפגומים, ובתנאי שהמוצרים הגיעו לצרכן מבלי שחל בהם שינוי מהותי מאז שיצאו משליטתו.
היצרן אחראי גם אם לא התרשל כלל, וגם אם לא היה לו קשר ישיר עם הצרכן.
במסגרת דוקטרינת האחריות החמורה בבתי המשפט בארצות הברית הוחלט לרוב כי הדוקטרינה אינה מוטלת על גורם לא עסקי או על אדם שיוצר מוצרים אך לא מוכר אותם (Freitas v.
הרציונל בבסיס אי הטלת אחריות חמורה על אלו הוא שהם אינם מורגלים בביטוח ובפיזור הנזק.
עם זאת, הוטלה לא פעם בבתי המשפט בארצות הברית אחריות חמורה על יצרן שסיפק חינם מוצרים כדי לקדם מכירות עתידיות, על ספקי שירותים שונים (Inc Gimbels .v Newmark), על משכיר מוצר פגום, על קבלן שהתקין דוד חימום פגום ועוד (Corp Hertz .v Stang).
בתי המשפט בארצות הברית הגדילו לעשות והטילו אחריות חמורה על יצרנים בגין נזקים שנגרמו לעומדים מן הצד (נזקים שבדרך כלל הוטלה בגינם אחריות על יצרן שהתרשל בלבד).
ההגדרה של מוצר ("product") בארצות הברית שנויה במחלוקת.
ניתן לראות כי ההגדרה שמנוסחת ב־Restatement of the law האמריקאי (פירוט בהמשך), שונה מזו המנוסחת בחוקים של מדינות מסוימות, אשר ההגדרה בהן שונה מפסיקות בית משפט.
להגדרות השונות למוצר השפעה מעניינת על אחריות בגין מוצרים פגומים.
כך למשל יש הגורסים כי יש להתייחס לחיות מסוימות כמוצרים.
אם נקבל הבחנה זו, תהיינה השלכות על הגדרת פגם במוצר בהקשר זה, הגדרת יצרן וכו'.
בארצות הברית על דרך הכלל פגם במוצר יכול להתבטא בשלב התכנון או בשלב הייצור, ברכיב במוצר, באריזתו וכו'.
פגם במוצר יכול להתבטא גם בהוראות או אזהרות בלתי מתאימות.
פגם באזהרות או הוראות מהווה סוגיה מעניינת ושנויה במחלוקת ביותר.
ישנם הגורסים כי מוצרים בהם טמונה סכנה צריכים לכלול הוראות כיצד יש להשתמש בהם, תיאור מפורט של הנסיבות תחתן המוצר עלול לגרום נזק ובאילו צעדים יש לנקוט במקרה חירום בו מעורב המוצר.
קריטריונים אלו ודאי נכונים למוצרים מסוימים (כגון תכשירי ניקיון), אך ישנם מקרים מורכבים יותר.
למשל, מהו מספר הפונט בו צריכות להיות כתובות האזהרות על תרופה כלשהי.
היכן האזהרה צריכה להיות ממוקמת.
נראה כי אין כללים מובחנים המתארים מהי אזהרה מספקת הפותרת את היצרן מאחריות.
הפסיקה בארצות הברית אומנם החילה את עיקרון האחריות החמורה על מקרים רבים בהם חסרו הוראות זהירות מתאימות, אך יש להתחקות אחר המשמעות של אזהרות מתאימות/מספקות בכל אחד מן המקרים הללו.
עוסק באישה שביצעה השתלת סיליקון בחזה וסבלה לאחר מכן ממחלה שלדידה נגרמה מחדירה של סיליקון לאיבריה הפנימיים.
טענת האישה כנגד המנתחים שביצעו את ההשתלה הייתה כי אלו לא הזהירו אותה מפני אפשרות כזאת.
האישה הביאה לבית המשפט רופא שהעיד כי אכן מחלתה נגרמה עקב חלחול של סיליקון לגופה, אך עדותו הייתה מנוגדת לספרות הרפואית המקובלת.
הרופא לא הצליח לסתור את הספרות המקובלת על ידי ביסוס עמדתו בניסויים/ספרות חלופית.
אי לכך בית המשפט דחה את תביעתה של האישה משום שהרופאים לא נדרשים להזהיר מפני מחלות/נזקים אחרים שלפי הדוקטרינות הרפואיות המקובלות אינן צפויות כלל.
מלבד פגמים במוצר עצמו/באזהרות תיוג של המוצר וסיווגו באמצעות פרסומות ותצוגות לא מדויקות ייחשב אף הוא כפגם במוצר, וכך תחול אחריות חמורה על מקרים בהם בוצע תיוג לא מתאים.
מלבד הגישה המתהווה בבתי המשפט ובחוקים של מדינות, ה"ריסטייטמנט" האמריקאי מנסח באורח ברור וחותך גישה לאחריות למוצרים פגומים.
הריסטייטמנט נחשב מקור סמכות משני, ומקבל את תוקפו כאשר בתי המשפט וחקיקה מדינתית נשענים עליו ומאמצים את הגדרותיו.
בשנת 1923 המוסד המשפטי האמריקאי החל לפרסם ריסטייטמנטס לנושאים משפטיים שונים בחוק האמריקאי שהיוו מעין ליטוש אקדמאי לחוק הקיים.
במהלך השנים לאחר איחודם ועדכונם, הריסטייטמנטס התפרסמו כמסמך אחד שנקרא הריסטייטמנט האמריקאי השני.
במסגרת דיני הנזיקין בריסטייטמנט השני נוסח חלק העוסק באחריות למוצרים פגומים.
ב־1987 נחנכה גרסה שלישית לריסטייטמנט שכללה מלבד עדכונים ותמורות לריסטטיטמנט השני, גם ריסטייטמנטס חדשים הנוגעים לנושאים שלא הוגדרו ונוסחו בעבר.
מאז ועד היום ממשיכות להתפתח גרסאות חלופיות לחלקים בריסטייטמנט השלישי.
פיתוח הגרסאות החלופיות במסגרת אחריות למוצרים פגומים נעשה במטרה לתת מענה לקושיות שהיו במרוץ השנים לסלע המחלוקת בבתי המשפט בארצות הברית בתחום זה.
בניסוחים החדשים קיימת הבחנה בין פגמים בייצור, לפגמים בתכנון, לפגמים באזהרות.
ישנה התייחסות נפרדת למוצרים "מיוחדים" (כגון מרכיבים של המוצר, תרופות, מכשירים רפואיים, מזון ומוצרים משומשים) ושווקים שונים.
בניסוחים החדשים פיתחו נושא נוסף שעוסק באחריות להזהרת צרכנים לאחר שמוצר יצא לשוק, וכן אחריות יורש של עסק שייצר מוצרים פגומים.
פגם בייצור מוגדר בניסוחים אלו, כחריגה מהעיצוב המתוכנן שלו, והוא ייחשב פגום גם אם היצרן לא התרשל בהליך ייצורו.
פגם באזהרות מוגדר כמצב בו היה ניתן להקטין או למנוע את הנזק על ידי צירוף הוראות שימוש או אזהרות סבירות, והיעדרן הפך את המוצר למסוכן באופן בלתי סביר.
הגדרות אלו דומות להגדרות המוצעות בהצעת חוק דיני ממונות המתוארת בהמשך.
בארצות הברית על התובע בגין מוצר פגום להוכיח כי:
המוצר היה פגום בעת שיצא משליטתו של היצרן.
הפגם גרם למוצר להיות מסוכן באופן בלתי סביר לצרכן/למשתמש או לרכושם.
הפגם במוצר הוא זה שגרם לנזק.
המוצר הגיע לידי הצרכן ללא שינוי מהותי בו מאז יצא מרשות היצרן.
לרוב בגדרי דוקטרינת האחריות החמורה אם הוכח פגם במוצר, יתר היסודות ניתנים להקשה והסקה מן הפגם.
במקרה בו העובדות מעידות על כך שהנזק נגרם על ידי שרשרת של משתנים, יש להכריע האם הפגם במוצר היה גורם מרכזי לנזק.
על יצרן בארצות הברית חלה האחריות לייצר מוצר ברמה הבטיחותית הגבוהה ביותר.
אם אינו יכול לעשות זאת חלה עליו החובה להזהיר באופן ראוי צרכנים/משתמשים מפני הסכנות הטמונות במוצר.
מוצר המוגדר בארצות הברית כמסוכן באופן סביר, הוא מוצר שכאשר עושים בו שימוש שניתן לצפות אותו (לאו דווקא השימוש המיועד), המשתמש לא יפגע.
כך ייתכן שיצרן שולחנות סביר יוכל לצפות שמשתמשים ישבו/יעמדו על השולחן שלו וכך יהיה עליו לבנותו חזק ויציב, או לחלופין לצרף אזהרה לא לעלות על השולחן.
בארצות הברית היה נהוג לראות סכנות מסוימות הטמונות במוצר כמובנות מאליהן.
כך נדמה שלא צריך להזהיר את המבוגר הסביר כי סכינים חותכים, או כי אין להכניס מוצרי חשמל למקלחת.
למרות זאת ישנם יצרנים שהחליטו להזהיר מפני סכנות גלויות כדי להגן על עצמם בצורה טובה יותר.
הזהרות מסוג זה עלולות ליצור בעיה של אזהרות יתר.
דוגמה לבעייתיות באזהרות יתר היא אזהרות המצורפות לתרופות.
לא אחת משתמשים מתעלמים מאזהרות אלו משום שעיון בהן כרוך בקריאה של חוברת שלמה הכתובה באותיות מיקרוסקופיות.
מנגד בתי המשפט בארצות הברית כיום, מכירים בקיום הצרכן הפזיז.
גם אם הסכנה הייתה ברורה מאליו והצרכן היה צריך להיות מודע לה, בתי המשפט בארצות הברית שמים דגש על גודל הסיכון ובאיזו קלות היצרן היה יכול למנוע אותו.
ישנם מוצרים שטמונה בהם סכנה לנזק בלתי נמנעת אך למרות הסכנה הכרוכה בהם הם רצויים לציבור.
בעבר בתי המשפט בארצות הברית לא הכירו באחריות של יצרן לתגובה אלרגית של צרכן לתרופה/מוצר אחר.
כיום בתי המשפט מטילים אחריות במקרים אלו על יצרנים ודורשים הזהרות מפורטות וברורות המכסות את כלל התגובות הרפואיות השליליות האפשריות למוצר.
לאור הדברים הנ"ל ככל הנראה כדאי ליצרן בארצות הברית לצרף בנוסף לאזהרות אינהרנטיות למוצר, אזהרות מפני סכנות מובנות מאליהן ומפני סכנות העומדות בפני סקטור ספציפי באוכלוסייה.
בנוסף על יצרן לתת את הדעת כיצד להבליט אזהרות חשובות כך שיהיו נגישות לצרכן, והלה ישים לב אליהן.
בארצות הברית התקיימו מספר תביעות ייצוגיות כנגד יצרנים שהשתמשו באזבסט, יצרני אמצעי מניעה מזיקים, חברות סיגריות ועוד.
מדינות רבות בארצות הברית ממנות שופט אחד שלפניו ידונו כלל המקרים הנוגעים ליצרן מסוים.
תובענה ייצוגית יקרה ליצרנים משום שהיא יכולה לעורר תביעות של ניזוקים נוספים במדינות אחרות.
לרוב גזר הדין שמקבלים יצרנים אלו חמור במיוחד, ואף עסקאות טיעון אינן זולות.
תביעות ייצוגיות הן כלי רב-עוצמה שנעשה בו שימוש נרחב (באופן יחסי) בארצות הברית במסגרת אחריות למוצרים פגומים.
במדינות שונות בארצות הברית התקיים דיון בסוגיה האם נדרש שהפגם במוצר יהיה ברמה שאם היצרן היה יודע עליו הוא לא היה מוכר אותו.
לחלופין, האם נדרש שאם צרכן היה יודע עליו הוא לא היה רוכש אותו.
היו בתי משפט שהחילו את שני המבחנים באופן מצטבר.
היו שטענו ששני מבחנים אלו הם מבחנים חילופיים.
בסוגיה של הסתכנות מרצון של צרכן נוטים בתי המשפט האמריקאיים למתן את היקף האחריות על היצרן.
משפטנים רבים תומכים בהסרה מוחלטת של אחריות היצרן במקרים אלו.
שימוש בלתי רגיל של מוצר בטוח יחסית יהיה זהה להסתכנות מרצון.
הסרת אחריות היצרן במקרים אלו תלויה במידה מרובה על מיהו האדם המשתמש במוצר.
תקופת ההתיישנות של תביעה בגין פגם במוצר במדינות שונות בארצות הברית קצרה ונעה בין שנתיים לשלוש.
לרוב אין התייחסות לתקופת התיישנות של יכולת להגיש תביעה ביחס לזמן שהמוצר יצא לשוק.
בארצות הברית כמו בישראל נהוג לא להתנות על אחריות יצרן.
יצרנים ובתי עסק רבים בארצות הברית העלו את הטענה כי השינויים התמידיים בסטנדרטים המשפטיים לאחריות למוצרים פגומים, מותירים את היצרנים חשופים אף לתביעות בעלות בסיס רעוע/מפוקפק ביותר.
במדינות שונות בארצות הברית נערכה רפורמה בכללי אחריות חמורה וחוקקו חוקים להגנת היצרנים בהתקיים נסיבות מסוימות.
כך במספר מדינות היצרן יהיה פטור מאחריות אם הוכיח שהמוצר עמד בסטנדרט בטיחותי שהיה קיים בעת ייצורו.
המתנגדים לחוקים מסוג אלו טוענים שהחוק ירפה את ידיהם של יצרנים לפתח אמצעים להעלאת סטנדרט הבטיחות.
בתי עסק רבים ניסו לקדם חוקים שיקבעו תקרה לפיצויים במסגרת אחריות חמורה.
בשנת 1996 נשיא ארצות הברית ביל קלינטון הטיל וטו על הצעת חוק פדרלי שביקשה לקבוע תקרת פיצויים של 250,000 דולר או לחלופין כפליים הנזקים הכלכליים והלא כלכליים - הסכום הגבוה מבין השניים.
ביל קלינטון טרפד את ההצעה בטענה שהדבר ימנע מניזוקים ומשפחותיהם לזכות לפיצוי הראוי והדרוש להם על מנת לשקם את חייהם.
באותה השנה בערעור על פס"ד BMW v.
Goreבבית המשפט העליון באלבמה הוצבו מבחני עזר שיסייעו להכריע האם פיצוי שניתן על ידי חבר מושבעים היה מופרז; נקבע כי:
יש להתחשב בדרגת הזהירות בה נקט היצרן
יש למדוד את היחס בין הנזק שנגרם לפיצוי שניתן
יש לתת פיצויים בהיקף פרופורציונלי לפיצויים שהיו ניתנים במקרי רשלנות, פיצוי בגין עבירה פלילית וכדומה.
עד כה הראנו כי ברוב המקרים אחריות למוצרים פגומים מוסדרת על ידי חוקים מדינתיים.
עם זאת, לעיתים הממשלה הפדרלית תחוקק חוק הנוגע לתחום מסוים באחריות למוצרים פגומים.
הממשלה הפדרלית תעשה זאת במטרה להגן על יצרנים הסובלים מעמימות ההסדרים המשפטיים הקיימים.
כך בשנת 1998 חוקק ה־Federal BiomaterialsAccess Assurance Act המגן על ספקי חומרים לשתלים רפואיים בכך שפורס את מרחב הפעולה המותר לספקים אלו.
החוק אף מציין את המצבים היוצאים מן הכלל בהם ייתכן שהספק ישא באחריות.
מצבים בעיתיים נוצרים כאשר בית המשפט נדרש להכריע אם תחום מסוים באחריות למוצרים פגומים מושפע מחוק פדרלי שבאופן מפורש לא שולל סוג תביעות מסוים אך במשתמע מצביע על כך שהממשל הפדרלי היה רוצה שתביעות מסוג זה ידחו.
בתי המשפט העליונים עשו הבחנה בין מצבים בהם הממשלה הפדרלית יוצרת חוקים בתחום מסוים שקיימים עבורו גם חוקים מדינתיים, לבין מצבים בהם החוק הפדרלי מתנגש עם חוק מדינתי.
בסוג השני של המצבים המתואר לעיל בתי המשפט יפעלו מיידית על פי החוק הפדרלי.
בסוג הראשון של המצבים בבתי המשפט יפסקו על פי החוק הפדרלי אם הוא השתלט על כלל הסוגיות הנוגעות לתחום.
הצעת הקודיפיקציה היא ראשית איגודם, ושנית תיקונם והרחבתם (בהתאם לנדרש) של כלל החוקים האזרחיים שחוקקה הכנסת משנות השישים ואילך, תחת חוק מקיף אחד הנקרא חוק דיני ממונות.
חוק דיני ממונות עודנו בגדר הצעת חוק בלבד (הצעת הקודיפיקציה).
לעניין חוק האחריות למוצרים פגומים בוצעו מספר שינויים בהצעת הקודיפיקציה בהם נדון להלן.
בסעיף הראשון בחוק נעשתה הרחבה של הגדרת המונח "מוצר".
הגדרת המוצר בחוק המקורי הייתה בלתי מספקת.
פירוט הגדרת ה"מוצר" בהצעת הקודיפיקציה מאפשרת הטלת אחריות בגין פגמים גם בתחומים בהם המוצר פחות קונבנציונלי ומוחשי.
לעומת זאת סעיף ההגדרה שהיה קיים בחוק ל"נזק גוף" בוטל בהצעת הקודיפיקציה.
ייתכן שהסיבה לכך היא כי קיימת הגדרה ל"נזק גוף" חיצונית לחוק האחריות למוצרים פגומים, ולא ראו צורך לחזור עליה.
בהצעת הקודיפיקציה שינו את מיקומו של סעיף סיווג התחולה (סעיף 9).
סעיף זה הושם מיד לאחר הסעיף הראשון.
יש להניח שהדבר נעשה משום שסעיפים אלו מקנים לאזרח היכרות בסיסית עם החוק: פירוש מונחי מפתח והיקף חלות החוק.
בסעיף העוסק בהגדרת היצרן בהצעת הקודיפיקציה, הושם דגש על נשיאה באחריות של יצרן חומר הגלם בנוסף לאחריות יצרן המוצר המוגמר ויצרן הרכיב.
דגש זה מבטא גישה הדוגלת בקשת רחבה של הנושאים באחריות חמורה בשרשרת הייצור.
הסעיף העוסק בהגדרת המוצר הפגום עבר שינוי נוסח משמעותי.
הוקצע סעיף נפרד לפגם בפיתוח המוצר .
ההתייחסות למוצר שבהליך ייצורו נפל פגם השתנתה.
על פי הנוסח החדש נפל פגם בהליך הייצור אם הייתה חריגה מהמוצר המתוכנן שיצרה סיכון בטיחותי בלתי סביר.
ניתן להעלות ביקורת על ניסוח זה שכן היה ונגרם נזק גוף עקב ליקוי במוצר ממילא המוצר מסוכן באופן בלתי סביר ולכן אין חיוניות בצירוף המילים בלתי סביר המכביד על הנפגע שלא לצורך.
נוסח הגדרת פגם באזהרות/הוראות שימוש לא השתנה מהותית.
בהצעת הקודיפיקציה בוטלה ההגנה של היצרן מאחריות בגין חשיפה במודע וברצון של הצרכן את עצמו לסיכון החבוי במוצר.
יכולים להיות לכך מגוון רציונליים.
רציונל ראשון הוא החלת גישה פטרנליסטית על הצרכן וחוסר נכונות לאפשר לו לוותר על הגנה העומדת בפניו בדין.
הסבר אחר נובע משיקולי מדיניות.
כחברה נהיה מעוניינים לדחות הסדרים הגורמים לפגיעה בפרטים בסביבתנו, בפרט כאשר יש בפגיעה בפרטים כדי להזיק לחברה כולה.
לא אחת הניזוקים ממוצרים פגומים מאבדים את יכולתם להתפרנס ונשענים על קצבאות מן המדינה.
הואיל וכך הניזוקים מכבידים על קופת המדינה וגוררים את הגדלתם של נטל התשלומים השונים בהם מחויב האזרח.
בהצעת הקודיפיקציה מציעים להותיר את נטל הפיצויים על היצרן, אף במקרים בהם הצרכן חשף עצמו מרצון לסיכון, וכך לא יזקק אותו צרכן לסיוע מן המדינה.
בהצעת הקודיפיקציה חידדו את הגדרת ההגנה בגין חסר ידע מדעי-טכנולוגי המנויה בסעיף הרביעי בחוק הקודם, כך שיהיה נהיר שמדובר במבחן אובייקטיבי.
הדבר בא לידי ביטוי על ידי הוספת המילה "סביר".
דרוש שהיצרן הסביר לא היה יכול לדעת על הפגם במוצר בהתאם לטכנולוגיה באותה העת.
יש להניח שהמטרה בכך היא למנוע טענות מצד יצרנים, שבפניהם ספציפית לא עמדה הטכנולוגיה לגלות את הפגם, כאשר בפני רוב היצרנים בשוק הייתה קיימת הטכנולוגיה שאפשרה גילוי פגם זה.
יש הגורסים שאף אם יצרן נהנה מהגנה מפני אחריות לפגם משום שלא היה יכול לגלותו בעבר, יש להטיל עליו אחריות הצופה פני עתיד.
כך ניתן להטיל עליו חובה לפעול להזהרת הצרכנים, לחלופין חובה לפעול לאיתורם של המוצרים הפגומים ולהשמידם, או לחייב יצרן זה להיות תחת פיקוח זמני של מוסד בעל ידע טכנולוגי רב.
בחוק המקורי מתואר שאילו הייתה התרשלות חמורה מצד הצרכן בית המשפט יכול להפחית את הפיצויים.
הצעת הקודיפיקציה החליפה את צירוף המילים "התרשלות חמורה" ב"סטייה חמורה מהתנהגות ראויה".
יש להניח שהדבר נעשה בשל הקושי של הדין למלא את המונח התרשלות חמורה בתוכן.
הנוסח החדש ברור ומתאים יותר להגדרות שבחוק לאחריות למוצרים פגומים (שהתרשלות אינה נידונה בו).
בהצעת הקודיפיקציה לא מצוינת הגבלה על ההגנות ליצרן כאשר מדובר בקטין מתחת לגיל 12. ייתכן שההסבר לכך הוא כי חוק זה מגן באופן נרחב על הניזוק וכך אין צורך להגנות נוספות לקטינים.
הסבר חלופי גורס כי החוק מאפשר החלה שונה כאשר מדובר בילד.
כך למשל הקטנת פיצויים בשל סטייה חמורה מההתנהגות הראויה, תפורש כסטייה מהתנהגות ראויה של ילד.
התקרה לפיצוי עבור נזק שאינו ממוני נשארה בעינה, אך צוין בהערת שוליים בהצעת הקודיפיקציה, שהסכום יעודכן במהלך הליך החקיקה.
בהצעת הקודיפיקציה הוארכה תקופת ההתיישנות בשנה.
הדבר תואם את המגמה הכללית של חוק זה להחמיר עם יצרנים, ומאפשר לצרכנים תקופת שהות ארוכה יותר להשלים את תביעת הפיצויים בגין נזק שנגרם להם.
מבט ביקורתי – חוק האחריות למוצרים פגומים
חוק האחריות למוצרים פגומים נהנה מיתרונות גדולים למול עוולות תביעה אחרות בנזיקין, כגון קלות הוכחת אחריות הנתבע וקיצור ההליכים המשפטיים עקב כך.
עם זאת, החוק סובל ממגבלות כבדות ההופכות אותו בתביעות בנזיקין לראש נזק נלווה, ולעיתים גורמות לניזוקים להימנע מלהשתמש בו כלל.
כך למשל בע"א 532/89 קיבוץ ניר דוד נ' מרים שקרון, השופט אור מזכיר במפורש בפסקה 5 לפסק הדין כי התובעת יכולה הייתה להשתמש בחוק האחריות למוצרים פגומים אך בחרה להשתית את תביעתה לפי המסלול הקשה יותר של דיני הרשלנות.
איפה אם כן, נכשל החוק?
נראה כי הכישלון נובע ממספר אלמנטים בחוק.
אלמנט ראשון הוא מגבלת הפיצויים (סעיף 5 לחוק).
נראה כי המחוקק חוקק סעיף זה כדי להגן במידה מסוימת על היצרן אשר נמצא במעמד חשוף מאוד עקב החלת דוקטרינת האחריות החמורה עליו.
אולם הדבר מוביל למצב אבסורד, החוק מקל על נפגע להשיג בגינו פיצויים, אך אם אלו נמוכים מהנזק שלו כפי שהוא תופס אותו, אזי אין בהקלה זו לצרכן ולא כלום.
ייתכן שאקט קביעת תקרת פיצויים הוא אקט נכון.
עם זאת, אנו סבורים שהתקרה לפיצויים הנוכחית נמוכה מידי, עומדת בסתירה לרציונאל החוק ומעודדת אנשים להפנות את גבם לחוק זה, לטובת דינים אחרים בהם אין תקרה כזו.
הצעת הקודיפיקציה צפויה ליצור קושי נוסף לצרכן בשימוש בחוק זה לביסוס תביעתו עקב ההקשחה של הגדרת "פגם במוצר" (לעיל) אשר סביר שתפגע בקלות ההוכחה של נזק הנגרם ממוצר פגום.
ביקורת לחוק בנושא אחר היא ביקורת המבוססת על מגמה חדשה בישראל ומחוצה לה הקוראת להרחיב את האחריות החמורה של יצרנים למוצריהם גם לגבי נזקים כלכליים.
מגמה זו אומצה כאמור בארצות הברית.
גישה זו זוכה לפריחה ולא בנקל.
הגישה קוהרנטית לשיקולי מדיניות עליהם מבוסס החוק: החמרת אחריות על יצרנים.
נראה כי על פי שיקולים אלו נרצה להטיל אחריות חמורה על יצרן אשר פגם בייצור המזגן שלו (למשל) הוביל לכך שביתו של צרכן וכל תכולתו נשרפו.
מדובר בהרחבה משמעותית ויש שיטענו - מתבקשת - של אחריות היצרן.
למרות הדברים האמורים לעיל, אין ספק כי עבור נפגעים ממוצר פגום שניזוקו נזק גוף מינורי, יש לחוק האחריות למוצרים פגומים יתרון גדול והוא מהווה עבורם מכשיר להשגת פיצויים על נזקיהם מבלי להיגרר להתדיינויות משפטיות קשות, ארוכות ויקרות.
פגסוס - הצלה ושיקום של סוסים, חמורים וחיות משק היא עמותה ישראלית העוסקת בחילוצם ובשיקומם של סוסים וחמורים הנתונים להזנחה ולהתעללות.
שמה של העמותה משלב את המילה העברית סוס בשמו של הסוס המיתולוגי פגסוס.
ייחודה של העמותה הוא בכך שהיא מקדישה את פעילותה למען סוסים וחמורים, בעוד שיתר העמותות הישראליות העוסקות בתחום ההצלה והסיוע לבעלי חיים, מתמקדות בטיפול בכלבים ובחתולים.
העמותה הוקמה על ידי מגדל הסוסים צביקה תמוז, לאחר ששימש כתובת לעמותות שונות אשר דיווחו לו על מקרי התעללות בבעלי חיים גדולים.
עמותות אלה לא היו ערוכות לטפל במקרים הללו, והן בקשו את סיועו של תמוז המחזיק בסוסים משלו ובמקום המתאים לטיפול בהם.
תמוז נחשף למקרי התעללות והזנחת סוסים, ובשנת 2004 החל מטפל בפניות של משטרת התנועה, החברה הלאומית לדרכים, וטרינרים עירוניים ועוד, אשר נחשפו למקרי התעללות או שוטטות של סוסים וחמורים בכבישי הארץ, אגב סיכון התנועה.
תופעה נוספת עימה נאלץ תמוז להתמודד, הייתה שימוש בסוסים ובחמורים בידי אספני ברזל, שהגיעו למרכז הארץ בעיקר מהשומרון.
אספני הברזל רתמו את הבהמות לעגלות משא כבדות, אך מנעו מהם תזונה וטיפול הולמים.
שלוש שנים לאחר תחילת פעילותו, בשנת 2007, ייסד תמוז את עמותת פגסוס.
מאז הקמתה חילצה העמותה עשרות סוסים וחמורים, לעיתים אגב הפעלת סנקציות ההחרמה הקבועות בחוק צער בעלי חיים, והביאה אותם להחלמה ולטיפול בחוות "סוסיתא" המשמשת להם כבית מחסה.
חלק מבעלי החיים נמסרו לאימוץ וחלקם נותרו בחווה.
העמותה שמרה משך שנים על פרופיל נמוך מחשש להתנכלות מצד בעליהן של החיות שהוחרמו, אולם עם התמשכות פעילותה היא זכתה לפרסום ולבסוף גם להכרת המשרד להגנת הסביבה, המסייע לה במימון פעולת החילוץ הראשונית.
גם כיום נשמר מיקום החווה בצנעה.
העמותה פועלת גם בתחום החינוך ואף מאפשרת לאמץ בעל חיים מבלי להוציאו מהחווה.
פגם במחיצה הבין-פרוזדורית הוא מום לבבי שכיח, הנפוץ יותר אצל נשים.
קיימים סוגים שונים של מומים מקבוצה זו, בהתאם למיקום החור.
כך, למשל, פגם במחיצה הבין-פרוזדורית באזור הגת הוורידית (sinus venosus) מתרחש באזור גבוה יחסית במחיצה שבין העליות, קרוב לאזור הכניסה של הווריד הנבוב העליון לעליה הימנית, והוא מקושר מרבית המקרים עם חיבור אנומלי בין הווריד הריאתי לווריד הנבוב העליון או לעליה הימנית.
סוג מום נוסף הוא פגם הפתח הראשוני (ostium primum).
מום זה מתרחש קרוב למסתמים המחברים בין העליות לחדרים, ויכול להביא גם לעיוותם של מסתמים אלו.
מום זה שכיח בתסמונת דאון.
סוג מום נוסף הוא פגם הפתח המשני (ostium secundum), הנמצא לערך באמצע המחיצה שבין העליות.
כתוצאה מהחור שבין העליות נוצר דלף של דם, מהעלייה השמאלית לעלייה הימנית, לאור הפרשי הלחץ הקיימים ביניהן.
מידת הדלף תלויה במידת החור ובגורמים נוספים, כאשר בפועל יש עומס של נפח על החדר הימני כתוצאה מזרימה מוגברת של דם אליו (מהעלייה הימנית) וכתוצאה מכך עליה בזרימת הדם הריאתית.
מטופלים הסובלים מפגם במחיצה הבין-פרוזדורית לרוב אינם מציגים תסמינים בשנים הראשונות לחייהם, אם כי לעיתים יש נטייה לזיהומים חוזרים של דרכי הנשימה.
במרבית המקרים, מספר משמעותי של חולים בעשור הרביעי לחייהם מתחילים לפתח הפרעות קצב שמקורן בעליות, יתר לחץ דם ריאתי, כאשר לבסוף הדלף מתהפך והופך להיות דלף מימין לשמאל, עם כשל של הלב הימני, כלומר אי ספיקת לב ימנית.
בבדיקה גופנית ניתן להתרשם מפעימה באזור החדר הימני במישוש.
בבדיקה של קולות הלב ניתן להתרשם מפיצול רחב של קול הלב השני, S2, המבטא סגירה של מסתם אבי העורקים ומסתם עורק הריאה.
בנוסף יש איוושה באמצע הסיסטולה הנגרמת לאור זרימה מוגברת דרך מסתם עורק הריאה המחבר בין החדר הימני לעורק הריאתי.
איוושה נוספת קיימת לאחר הדיאסטולה, אשר נשמעת חזק ביותר לאורך המרווח הבין-צלעי הרביעי.
אוושה זו מבטאת עליה בזרימה דרך המסתם התלת-פסיגי המחבר בין עליה ימנית לחדר ימין.
ככל שהזמן עובר והלחץ בכלי הדם הריאתיים גדל, יש רושם להתפתחות של איוושה דיאסטולית הנגרמת מאי ספיקה של מסתם עורק הריאה.
במצבים מתקדמים יש כיחלון כתוצאה מאי-ספיקה של הלב הימני וירידה בחמצון של הדם.
באקג ניתן לראות סטייה של ציר הלב ימינה וכן התרשמות לעליה בגודל חדר ימין.
באקו לב ניתן לראות את הפגם עצמו שבין העליות.
הטיפול יכול להיעשות באמצעות צנתור או ניתוח.
לרוב יהיו התוצאות מצוינות, גם לאחר גיל 40, בתנאי שלא התפתח יתר לחץ ריאתי משמעותי.
במומים מורכבים יותר, כגון פגם הפתח הראשוני, לעיתים יש צורך בתיקון המסתם הצניפי בנוסף.
אין צורך לבצע סגירה של החור אצל מטופלים עם חורים קטנים ודלף מינימלי או אצל חולים הסובלים מיתר לחץ ריאתי חמור, ללא עדות לדלף חמור משמאל לימין.
לרוב, נדיר שמטופלים עם מומי לב כגון פגם הפתח המשני ימותו טרם הגיעם לעשור החמישי של חייהם, אולם במהלך השנים שלאחר מכן יש עליה בתסמינים המובילים לקושי יומיומי בתפקוד.
טיפול תרופתי צריך לכלול טיפול בשכיחות לזיהומים בדרכי הנשימה, תרופות אנטי-אריתמיות וכן טיפול ליתר לחץ דם, אי ספיקת לב וכדומה.
פגישת יהושע עם המלאך הוא סיפור מקראי על פגישה שהתקיימה סמוך לעיר יריחו, טרם כיבושה, בין יהושע בן נון לשר צבא ה' שבא לחזקו לקראת המלחמה בעמי כנען.
על פי חז"ל היה זה בליל י"ז בניסן ב'תפ"ט.
ספר יהושע מתאר את המפגש בקצרה: .
תוכן הפגישה בין יהושע למלאך הנקרא כאן "שר צבא ה'", אינו מפורט בכתוב, והסיפור כולו עמום ולא מוסבר.
אלי עסיס מסביר שאין בפגישה תוכן נוסף על הכתוב.
מטרת הפגישה לדעתו היא לחזק את מינויו של יהושע.
יהושע איזנברג טוען שהופעת המלאך היא ביטוי למעבר מההנהגה הניסית של משה, להנהגה בדרך הטבע של יהושע.
בדעת מקרא מובא הסבר שלפיו המלאך בא להדריך את יהושע כיצד לפעול, ודבריו מופיעים בפרק הבא בכתוב:
ישנם שתי שיטות בחז"ל הנוגעות לתוכן הפגישה: שיטת רבי אבא בר פפא ושיטת רבי חנינא בר יצחק.
שיטת רבי אבא בר פפא
לפי שיטה זו, המלאך בא כדי להחריב את העולם.
יהושע בן נון ראה את המלאך ופקד עליו לומר האם הוא מהכנענים או מבני ישראל, אך המלאך ענה: "לא, כי אני שר צבא ה'" ושהוא רוצה להחריב את העולם כי אתמול עם ישראל ביטלו קרבן תמיד של בין הערביים והיום ביטלו תורה.
יהושע נפל על פניו מיראה, מפני מלאך ה'.
יהושע שאל בגלל איזה מקרה בא והמלאך ענה "עתה באתי", כלומר, המלאך בא בגלל ביטול התורה.
בנוסף, ציווה על יהושע להוריד את נעליו לאות אבל על ביטול התורה.
שיטת רבי חנינא בר יצחק
לפי שיטה זו, המלאך בא כדי להנחיל לעם ישראל את הארץ.
יהושע נפל על פניו כאות לקבלת מרותו של המלאך.
בנוסף, ציווה על יהושע להוריד את נעליו מפאת קדושת המקום, שהרי, כפי שאמר המלאך קודם לכן, ה' נמצא במקום שבו נמצא המלאך.
במדרשי חז"ל, כאשר מובא הביטוי שר צבא ה' (שהוא הכינוי בו המלאך כינה את עצמו) הוא מוזכר בסמוך למלאך מטטרון, ולעיתים גם למלאך מיכאל, שמזוהה עם מטטרון.
בספר שמות מוזכר מלאך שילווה את ישראל בכניסתם לארץ, הרמב"ן טוען שאותו המלאך הוא שר הצבא שמגיע לממש את הבטחתו בסיפורנו.
מלבד התפקיד של המלאך בכיבוש הארץ, בספר שמות מוזכר תפקיד נוסף - שמירת הברית.
יהושע רייס טוען שהמלאך שמופיע בסיפורינו שבא לעזור בכיבוש הארץ חוזר פעם נוספת בספר שופטים, שם הוא ממלא את תפקידו השני בכך שמוכיח את עם ישראל על שפגעו בברית עם ה'.
פגישות ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי הן ועידות פסגה בינלאומיות הנערכות אחת לשנתיים בהשתתפות ראשי הרשויות המבצעות - ראשי ממשלה ונשיאים - של המדינות החברות בחבר העמים הבריטי.
שמות האירועים ואופיים השתנו ככל שנמשך תהליך התפרקותה של האימפריה הבריטית, כאשר עוד ועוד מושבות מתוכה זכו לעצמאות.
שם האירוע הנוכחי מבטא את הגיוון בממשלי המדינות חברות חבר העמים, אשר בראש הרשויות המבצעות של חלק מהן עומדים נשיאים.
מ-1971 גם חדלה לונדון לארח את הפגישות בקביעות ובמקום זאת הן נערכו ונערכות בכל פעם באחת ממדינות חבר העמים (אם כי בריטניה המשיכה לארח את הפגישות בדרך כלל מדי כעשר שנים).
הפגישות הנערכות בשנים האחרונות אורכות כשלושה עד ארבעה ימים (בעבר הן ארכו זמן רב יותר, עד תשעה ימים).
הדיונים במהלך הפגישות נערכים בשתי מסגרות עיקריות.
האחת היא ישיבות המנהיגים הרשמיות.
האחרת היא דיונים בלתי פורמליים הנערכים בין המנהיגים באתר או מתקן נופש שליד מקום הפגישה הרשמי, המכונה "מפלט" (Retreat), מנהג שהחל בפגישת 1973 בקנדה.
למעשה, ההחלטות המשמעותיות ביותר של הפגישות מתגבשות דווקא באתרי המפלט.
שם באו לעולם הסכמות והכרזות שונות של חבר העמים הבריטי לרבות הסכם גלנגייל, הצהרת לוסקה, הצהרת לאנגקאווי, תוכנית מילברוק והצהרת קולומבו.
בשולי פגישת ראשי הממשלות נערכות גם פגישות נמוכות דרג יותר - של שרי החוץ של מדינות חבר העמים, פגישות של קבוצת הפעולה המיניסטריאלית של חבר העמים (Commonwealth Ministerial Action Group) המופקדת על קיום ויישום הצהרת הארארה ושל מועצת היזמות וההשקעות של חבר העמים (Commonwealth Enterprise and Investment Council).
כן מאז פגישת 1993 בלימסול נערכים במקביל לפגישת ראשי הממשלות כינוסים של ארגונים אזרחיים שונים הפועלים בחסות חבר העמים, לרבות משפחת חבר העמים (Commonwealth Family), האורכים לעיתים זמן רב יותר מאשר פגישת המנהיגים ומוסיפים לה גוון של פעילות תרבותית.
ראש הרשות המבצעת של המדינה המארחת את הפגישה מקבל על עצמו מפתיחתה ועד לפתיחת הפגישה הבאה את תפקיד יושב ראש חבר העמים הבריטי.
המלכה אליזבת השנייה, שהייתה ראש חבר העמים, נכחה בכל הפגישות שנערכו מ-1973 ועד 2011, אם כי השתתפותה נעשתה רשמית רק ב-1997. בפגישה ב-2013 בסרי לנקה היא יוצגה על ידי בנה הנסיך צ'ארלס, לאחר שהחליטה לצמצם את נסיעותיה לחו"ל בשל גילה.
המלכה השתתפה בפגישה שנערכה במלטה ב-2015 ובפגישת 2018 שנערכה בלונדון.
פגישות ראשי הממשלות בהיותן מפגשי פסגה בדרך הגבוה ביותר של מנהיגי מדינות חבר העמים ידעו גם רגעים דרמטיים.
כך, במהלך פגישות ראשי הממשלות שנערכו בשנות השמונים התפתחה מחלוקת בין המשתתפים עד כדי חשש לקריסת הארגון בנוגע למאבק במדיניות האפרטהייד בדרום אפריקה, כאשר בריטניה הובילה את הדרישה להטלת סנקציות על דרום אפריקה.
הוצאתם להורג של פעילי איכות סביבה בניגריה במהלך פגישת 1995 הביאה להשעיית המדינה מהארגון.
במהלך פגישת 2003 הכריז נשיא זימבבואה על פרישת ארצו מחבר העמים.
כמו כן, יציאת נשיא אוגנדה מילטון אובוטה לפגישת 1971 בסינגפור נתנה בידי אידי אמין שעת כושר לבצע הפיכה צבאית במדינה, ואירוע דומה התרחש בסיישל כאשר יצא נשיא המדינה לפגישת 1977 בלונדון.
במהלך פגישת 1978 בסידני שבאוסטרליה התפוצץ מטען חבלה בבית המלון שבו שהו חלק מהמנהיגים האורחים, ועקב כך הועתק המשך הוועידה לאתר מחוץ לעיר.
בפגישת ראשי הממשלות באוסטרליה ב-2011 התקבלה הסכמת פרת' בנוגע לשינוי כללי הירושה לכתר ממלכות חבר העמים, שינוי אשר מומש מספר שנים לאחר מכן.
פגסוסיים (שם מדעי: Pegasidae) היא משפחת דגים מסדרת העוקצנוניים המתחלקת לשני סוגים ולשישה מינים החיים בימים הטרופיים של האזור האינדו פסיפי בקרבה לקרקעית.
בעבר נחשבו למינים במשפחת האבובניים שבסדרת האבובנאים.
הם קיבלו את שמם עקב דמיונם לפגסוס ב"כנפיהם" ובחוטמם דמוי הסוס.
אורכם של הפגסוסים עד 13 ס"מ.
הם קטנים ושטוחים ובעלי "כנפיים" רחבות עם עוקצים נפרשים, הראש מוארך עם עיניים גדולות וחוטם משורבב המזכיר סוסון ים.
צבעם של הפגסוסים מוסווה ודומה לקרקע ימית סלעית.
בנוסף הם מכוסים בקשקשים משוריינים.
הפגסוסים חיים על קרקעית הים החולית וחופרים בה בשביל חיפוש אחר חסרי חוליות קטנים אותם הם בולעים עם חוטמם המוארך.
רוב הזמן הם נחים במחילה או במאורה בחול.
לעיתים הם משירים את שריונם העוקצני.
פגלוטיקאז (pegloticase) הוא המרכיב הפעיל בתרופה קריסטקסה (krystexxa), המיועדת לטיפול במחלת שיגדון (גאוט) כרונית, עמידה (רפרקטורית) לטיפול וחמורה.
זהו טיפול קו-שלישי בחולים בלתי-סבילים לטיפולים אחרים.
התרופה ניתנת באמצעות עירוי תוך ורידי.
פגלוטיקאז פותח על ידי חברת סביינט פרמסוטיקלס.
בחודש ספטמבר 2010 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) את הפגלוטיקאז לשיווק בארצות הברית, לאחר שני ניסויים קליניים, שהדגימו כי התרופה הפחיתה את רמות חומצת השתן ואת המשקעים של גבישי חומצת השתן במפרקים וברקמות הרכות.
סוכנות התרופות האירופית (EMA) העניקה לפגלוטיקאז אישור שיווק בשנת 2013, לטיפול בשיגדון עם משקעי חומצת שתן.
בשנת 2016 הסתיים אישור השיווק לתרופה באירופה.
פגלוטיקאז מהווה אופציה עבור 3% מהאנשים עם שיגדון, אשר אינם סבילים לתרופות אחרות.
פגלוטיקאז ניתן כעירוי תוך-ורידי כל שבועיים.
ונמצא כמפחית רמות של חומצת שתן באוכלוסייה זו.
התרופה שימושית כנראה עבור משקעי חומצת שתן, אך בעלת שיעור גבוה של תופעות לוואי.
כ-40% מהחולים מפתחים עמידות לתרופה, על פני זמן.
באנשים עם חוסר באנזים גלוקוז-6-פוספט דהידרוגנאז, פגלוטיקאז עלול לזרז המוליזה חמורה, מסכנת-חיים, עם מטהמוגלובינמיה; אי לכך, פגלוטיקאז הוא בעלת התווית-נגד באנשים אלה.
פגלוטיקאז עלול אף להדגים אימונוגניות.
פגלוטיקאז הוא אוריקאז רקומביננטי, הדומה לזה שבחזיר.
בדומה לאנזים רסבוריקאז, פגלוטיקאז הופך חומצת שתן לאלנטואין.
פעולה זו מפחיתה את הסיכון למשקעים, מכיוון שאלאנטואין מסיס יותר, פי 5 עד פי 10, מאשר חומצת שתן.
בניגוד לרסבוריקאז, פגלוטיקאז עבר פגילציה, כדי להגדיל את זמן מחצית החיים של הפינוי שלו מהגוף, מכ-8 שעות ל-10 או 12 ימים, וכדי להפחית את האימונוגניות של החלבון הזר של אוריקאז.
שינוי (מודיפיקציה) זה מאפשר ליטול את התרופה רק פעם אחת, כל שבועיים עד חודש, מה שהופך את התרופה למתאימה עבור טיפול ארוך-טווח.
פגלוטיקאז הוא חלבון טטרמרי, המורכב מ-4 שרשראות זהות של כ-300 חומצות אמינו, כל אחת.
כ-9 מתוך 30 שיירי הליזין בכל שרשרת, עברו פגילציה.
שרשראות PEG אלה מכילות כ-225 יחידות של אתילן גליקול, כל אחת (10 ק"ג\מול PEG).
פגישת מחזור הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1957 עם בטי האטון ודיינה אנדרוז בתפקידים הראשיים.
זה היה סרטה האחרון של האטון לאחר שפרשה מסרטי פרמאונט בשנת 1952. אנדרוז היה בשלב זה בירידה בקריירה שלו.
העלילה מתרכזת בפגישת מחזור של מסיימי בית ספר תיכון בשנת 1941 לאחר 15 שנה (בשנת 1956).
בוגרי מחזור 1941 של בית הספר התיכון בעיירת החוף קרסון (שם פיקטיבי) בקליפורניה מתכנסים בשנת 1956 לפגישת מחזור והעלאת חוויות מהעבר.
מכינים כיבוד עם פונץ', מקרינים קטעים מוסרטים מתקופת הלימודים, רוקדים ומרכלים.
חלק נשארו רווקים וחלק הקימו משפחות.
מלכת הכיתה הייתה מרגרט "מגי" ברוסטר (בטי האטון), כעת היא בת 33 ועדיין רווקה.
היא עובדת במשרדו של אביה (רוברט סימון), סוכן נדל"ן מצליח.
מגי קשורה לאביה וגרה אצל הוריה.
יום לפני הטקס מגיעה אליה חברתה בארנה פורסט (ג'ין הייגן).
ברנה נשואה ויש לה כעת ארבעה ילדים שמציקים לה כל הזמן וכעת היא רוצה קצת חופש מהם.
התלמיד הבולט והמצליח במחזור היה פרד דייוויס (דיינה אנדרוז).
מגי ודייב היו זוג בולט בכיתה אבל דרכיהם נפרדו.
דייב מחליף מקומות עבודה ולא יציב ואביה של מגי מתנגד לקשר אתו.
כעת מגי מנסה למכור את דירתו בקרסון.
הוא מדוכדך ואינו רוצה להגיע לטקס.
מגי חייבת להגיע לשם כי היא מופיעה בשיר.
ג'ק פרייזר (גורדון ג'ונס), שהיה גם אז תלמיד בולט וכעת מקרין סרטים על תחרויות הפוטבול של המחזור, מתחיל לחזר אחרי בארנה והיא נענית לו.
לאחר שמגי שרה את השיר המפורסם That old feeling היא יוצאת עם פרד ומצטרפים אליהם ברנה ופרייזר.
הוא מנסה לחזר אחריה וזה מחמיא לה אבל היא דוחה אותו למחר ואז הוא מתקשר ומודיעה לה לרווחתה שלא יוכל להגיע כי נתפס לו הגב.
פרד לוקח את מגי לשיט בסירתו והם מצליחים בקושי לחזור לחוף כשחודרים מים לסירה והיא כמעט שוקעת.
החוויה הזאת מחזקת את הקשר ביניהם, הם מתוודים על קשיי החיים בבדידות והם מחליטים להתחתן.
אביה של מגי מקבל את הידיעה הזאת בחוסר רצון.
הוא חושב שפרד בלתי יציב ומעדיף שמגי תישאר לצידו בבית ובמשרד ולא אכפת לו שהיא עומדת להיות רווקה זקנה (בת 33).
לבסוף הוא מציע לפרד משרה מכובדת בחברה כדי שהזוג יישאר לגור לידם.
מגי מקבלת זאת אך פרד לא רוצה להיות קשור להוריה.
ברגע האחרונה מגי מקבלת החלטה, עוזבת את הוריה ומצליחה לעלות על רכבו של פרד בדרך לנישואים.
פגסוס היא תוכנת ריגול, שפותחה על ידי חברת הסייבר הישראלית קבוצת אן.
ניתן להתקין אותה באופן סמוי על מכשירי טלפונים ניידים (ומכשירים אחרים) אשר מריצים את רוב הגרסאות של iOS ואנדרואיד.
חברת NSO שפיתחה את פגסוס מצהירה כי בעזרת התוכנה היא מספקת ל"ממשלות טכנולוגיה המסייעת להן להילחם בטרור ובפשיעה" ואף פרסמה חלקים של חוזים המחייבים את לקוחות החברה להשתמש במוצריה לחקירות פליליות ולחקירות ביטחוניות בלבד.
אך בפועל, מדינות וגופים רבים מנצלים את התוכנה על מנת לעקוב אחרי עיתונאים, מנהיגי מדינות ופעילים למען זכויות אדם, וכן אחרי יעדי מודיעין משטרתי, חלקם לא חשודים בפשע.
תוכנת הריגול נקראה על שם הסוס המכונף פגסוס במיתולוגיה היוונית, דבר הרומז לעובדה שהתוכנה מתפקדת כסוס טרויאני.
ניצול פרצת אבטחה של iOS זוהה באוגוסט 2016, כאשר פעיל זכויות האדם האמירתי אחמד מנסור קיבל הודעת טקסט בה נכתב כי אם יכנס לקישור שבהודעה, הוא יוכל לקרוא על סודות מדינה בנוגע לעינויים בבתי הכלא באיחוד האמירויות הערביות.
מנסור החליט לשלוח את ההודעה למעבדת מחשבים שחקרה את ההודעה וגילתה כי אם מנסור היה פותח את הקישור, תוכנת הריגול "פגסוס" הייתה מושתלת במכשירו.
התוכנה ניצלה את מעמדו כפעיל זכויות אדם והשתמשה בטכניקת ההנדסה החברתית על מנת לפתות אותו לפתוח את הקישור (על פי אמנסטי אינטרנשיונל, התוכנה שימשה להפללה ומעצר של מנסור במרץ 2017).
במשפט הואשם מנסור בשימוש ברשתות חברתיות לאיום על הסדר הציבורי ופרסום מידע כוזב, ונגזרו עליו 10 שנות מאסר וקנס בן מיליון דירהם..
בנוסף לכך, הניו יורק טיימס וטיימס אוף ישראל פרסמו כי איחוד האמירויות הערביות משתמשת ככל הנראה בפגסוס כבר מ-2013.
במספר תביעות שלא נענו מ-2018, נטען כי NSO סייעה ללקוחות בהפעלת התוכנה ובכך השתתפה בהפרות רבות של זכויות אדם שיזמו לקוחותיה.
חודשיים לאחר הרצח של עיתונאי הוושינגטון פוסט, ג'מאל ח'אשוקג'י שהיה ידוע כפעיל זכויות אדם סעודי, הגיש מתנגד המשטר הסעודי, עומר עבד אל-עזיז שגר בקנדה, תביעה בישראל נגד קבוצת NSO והאשים אותה במסירת התוכנה למשטר הסעודי, שהשתמשה בה על מנת לרגל אחריו ואחרי בת זוגו.
באפריל 2019 NSO הקפיאה את עסקאותיה עם ערב הסעודית, לאחר שדווח כי התוכנה שימשה את הסעודים במהלך רצח ח'אשוקג'י.
בתחקיר מ-2021 נודע כי הסעודים ניסו לעקוב אחרי אשתו של ח'אשוקג'י, חנאן אל-עַתְר, חצי שנה לפני רציחתו, וכי גם הטלפון של ארוסתו, הטיג'ה ג'נגיז, נפרץ ימים ספורים לפני מותו.
ניתן להתקין את תוכנת הריגול במכשירים המריצים גרסאות מסוימות של iOS, מערכת ההפעלה הסלולרית של אפל, וכן בחלק ממכשירי האנדרואיד.
פגסוס משתמשת בפרצות רבות במערכת ההפעלה כדי להשתלט על המערכת, החל מקישורים, גלריית התמונות במכשיר ואף אפליקציית ה-IMessage.
בנוסף, התוכנה יכולה גם לפעול ללא כל אינטראקציה עם בעל המכשיר, ומסוגלת לעקוב אחר יומני השיחות, ההודעות, התמונות, היסטוריית הגלישה באינטרנט ואנשי הקשר של בעל המכשיר ואף לאסוף מידע מאפליקציות תקשורת כמו טלגרם, וואטסאפ, פייסבוק, ג'ימייל וסקייפ.
בפסגת אנליסטים שקיימה מעבדות קספרסקי חשפו חוקרי החברה כי פגסוס זמינה גם במכשירי האנדרואיד וזאת בנוסף ל-iOS.
גוגל מתייחסת לגרסת האנדרואיד של פגסוס באופן נפרד, וקוראת לגרסה זו "קריסאור" על שם אחיו של פגסוס.
הפונקציות של התוכנה באנדרואיד דומה לזו של גרסת ה-iOS, אך אופן התקיפה שונה.
בגרסת האנדרואיד התוכנה מנסה להשיג את הגישה למכשיר בעזרת רוט.
התוכנה מסתירה את עצמה ככל האפשר מבעל המכשיר ומשמידה את עצמה בניסיון לטשטש ראיות אם היא לא מצליחה לתקשר עם שרת הפיקוד והבקרה שלה במשך למעלה מ-60 יום.
אף על פי שפגסוס נקבעה במקור כתוכנה שמיועדת לשמש כנגד עבריינים וטרוריסטים, בתקשורת דווח לעיתים קרובות על שימוש של ממשלות אוטוריטריות כדי לרגל אחר מתנגדי משטר.
במאי 2019 טענה חברת וואטסאפ ש-NSO השתמשה בתוכנת פגסוס כדי לחדור למכשירי הטלפון של יותר מ-100 עיתונאים ופעילי זכויות אדם ברחבי העולם, תוך ניצול חולשת אבטחה בשירות שיחות הווידאו של וואטסאפ.
הרוגלה חדרה למכשיר גם ללא מענה של בעל המכשיר.
באוקטובר 2019 הודיעה חברת האם פייסבוק כי היא תובעת את NSO בבית משפט המחוזי בקליפורניה, בטענה שעברה על החוק האמריקאי נגד ניצול והונאות מחשוב, הפרה את החוזה שלה עם וואטסאפ ופייסבוק (בכך שהפרה את כללי השימוש באפליקציות אותן אישרה) וביצעה הסגת גבול בכך שפרצה לשרתים ומערכות המחשוב של וואטסאפ ופייסבוק.
בינואר 2020 התפרסם כי האו"ם אסר על עובדיו הבכירים להשתמש בוואטסאפ משיקולי אבטחה, וזאת ארבעה ימים לאחר שהארגון פתח בבדיקה האם חשבון וואטסאפ של מספר המקושר למוחמד בן סלמאן הדביק את הטלפון של ג'ף בזוס.
בסוף 2019 פייסבוק יזמה תביעה נגד NSO בטענה כי פגסוס יירטה את תקשורת הוואטסאפ של מספר פעילי זכויות אדם ועיתונאים הודיים, מה שהוביל להאשמות כי ממשלת הודו מעורבת במבצע היירוט.
על אף שהתוכנה אמורה לשמש נגד עבריינים, פגסוס שימשה אנשי קרטלי סמים במקסיקו על מנת להפחיד ולהטריל עיתונאים מקסיקניים.
ב-2017 פורסם כי ממשלת מקסיקו השתמשה בתוכנה כדי לרגל אחרי האופוזיציה, ובין השאר אחרי עורכי הדין שחקרו את רצח 43 הסטודנטים באיגואלה.
מלבד זאת, פורסם לאורך השנים כי הממשלה במקסיקו משתמשת בתוכנה על מנת לרגל אחרי עיתונאים הפועלים במדינה.
ביולי 2021 פורסם תחקיר עיתונאי לפיו תוכנת הריגול פגסוס שימשה כדי לעקוב אחרי ראשי מדינות, פעילים, עיתונאים ומתנגדי משטר.
בכך קבוצת NSO סייעה להפרות זכויות אדם ב-11 מדינות, כולל משטרים אוטוריטרים כגון איחוד האמירויות הערביות, בחריין וערב הסעודית.
מעבר לכך, חקירה של למעלה מ-50,000 מספרי טלפון העלתה כי עיתונאים מאל ג'זירה, CNN, פייננשל טיימס, אי.פי, הניו יורק טיימס, וול סטריט ג'ורנל, בלומברג חדשות, ולה-מונד היו גם הם תחת מעקב.
מספרי הטלפון שנכללו ברשימה שייכים לגורמים ב-45 מדינות.
כ־15,000 מהמספרים במאגר היו ממקסיקו, למרוקו ואיחוד האמירויות היו 10,000 מספרים במאגר וכ-1,000 מהמספרים שייכים לגורמים ברחבי אירופה.
גם פוליטיקאים ופעילי זכויות אדם נוספים, בהם שרים ומתנגדים פוליטיים של המנהיגים עצמם נמצאו ברשימה, המרכזיים שבהם רהול גנדי שהוא יריבו העיקרי של ראש ממשלת הודו, נרנדרה מודי, לוג'יין אל-הד'לול שפועלת למען זכויות נשים בערב הסעודית.
יו"ר הפרלמנט של קטלוניה לשעבר, רוג'ר טורנט ואנה גבריאל , ששימשה כחברת פרלמנט בקטלוניה מטעם מפלגת CUP.
מלבד אלו, גם נסיכה אמירתית מדובאי, לטיפה בינת-מוחמד אל-מכתום השנייה וגרושתו של ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות, מוחמד בן ראשד אאל מכתום, האיא בת חוסיין .
גם המספר של עיתונאי מקסיקני בשם ססיליו פינדה בירטו, שנרצח ב-2017, נכלל ברשימה, שמספרו הוכנס למאגר מספר שבועות לפני מותו.
לפחות 10 ממשלות שהיו לקוחותיה של NSO הכניסו מספרי טלפון לרשימה שהודלפה: אזרבייג'ן, בחריין, קזחסטן, מקסיקו, מרוקו, רואנדה, ערב הסעודית, הונגריה, הודו ואיחוד האמירויות הערביות.
בינואר 2022 פרסם העיתונאי תומר גנון בעיתון "כלכליסט" תחקיר עיתונאי בסדרת כתבות, לפיו משטרת ישראל השתמשה בתוכנה כדי לפרוץ מרחוק לטלפונים של אזרחים ישראלים, שאינם עבריינים או חשודים, ללא צווי חיפוש או צווי האזנה.
בעזרת התוכנה, בוצע מעקב אחרי פעילים ב, בכירים במחאת הנכים, פעילים במחאות האתיופים, מנכ"לים של משרדי ממשלה, עובדים בחברה ממשלתית, עיתונאים, אנשי עסקים בכירים ואף בנו של ראש הממשלה, אבנר נתניהו.
השימוש בתוכנה לא נמצא תחת פיקוח בית משפט, אך לפי המשטרה, נמצא "תחת פיקוח ובקרה באופן רציף, על ידי היועץ המשפטי לממשלה וגורמים משפטיים חוץ ארגוניים נוספים".
מנהלת מרכז המודיעין הלאומי של ספרד, פס אסטבן לופס, פוטרה במאי 2022 לאחר שהתגלה שהסוכנות ריגלה באמצעות תוכנת פגסוס אחרי בדלנים קטלונים ובאסקים.
בנוסף נחקר בספרד חשד שהמכשירים הניידים של יותר מ-200 אנשים, כולל ראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס ושרת הביטחון מרגריטה רובלס היו מטרה לפריצה באמצעות תוכנת פגסוס.
לטענת הממשלה האחראי לכך הוא "כוח זר".
ביולי 2017, נפגש ראש הממשלה בנימין נתניהו בהונגריה עם ראש הממשלה שלה, ויקטור אורבן, ועם ראשת ממשלת פולין, ביאטה שידלו.
על פי דיווחים בתקשורת, בפגישה הזו התקבלה ההחלטה של ממשלת ישראל למכור את תוכנת פגסוס לפולין ולהונגריה.
ביולי 2021 נחשף כי ממשלת הונגריה עקבה אחר עיתונאים ועורכי דין במדינה באמצעות התוכנה.
בינואר 2022, מנהיג מפלגת השלטון בפולין, ירוסלב קצ'ינסקי, הודה כי ארצו רכשה את התוכנה אך הכחיש שנעשה בה שימוש לריגול אחר חברי האופוזיציה, אלא שהיא נרכשה עבור עבור "הסוכנות המרכזית למאבק בשחיתות".
בספטמבר 2023, ועדה של הסנאט הפולני קבע כי הרשויות בפולין עשו שימוש בתוכנת פגסוס נגד מנהיגי אופוזיציה ונגד יעדים שלא היו חשודים בפשע כלשהו, ועצם השימוש בתוכנה מנוגד לחוק במדינה.
בפברואר 2024, הממשלה החדשה בפולין, בראשותו של דונלד טוסק, טענה כי מפלגת חוק וצדק שרכשה את התוכנה, השתמשה בפגסוס כדי לרגל גם נגד היריבים שלה וגם כדי לפקח על חברי המפלגה עצמם ושהיקף הריגול היה מדהים".
בעקבות פרסום התחקיר העיתונאי, חברת אמזון כיבתה תשתית של NSO שהתארחה בזרוע הענן של החברה, Amazon Web Services.
גם בצרפת התעוררה סערה לאחר פרסום התחקיר, וגורמי הביטחון במדינה טוענים שהמזמינים והמבצעים של המעקב אחר הטלפון של הנשיא מקרון הם שירותי הביון של מרוקו.
למרות זאת, הממשל פרסם הודעה מתונה על מנת שלא לגרום לפגיעה ביחסים בין המדינות.
בנוסף לכך, התובע הכללי של צרפת פתח בחקירה, בה ייבדקו הטענות של אתר התחקירים מדיהפאר לפיהן מרוקו היא זו שעומדת מאחורי הריגול אחרי בכירים צרפתיים.
מספר ימים לאחר הפרסום החליט מקרון להחליף את מכשיר ומספר הטלפון שלו ומשרד הביטחון החליט לערוך ביקורת במשרדי NSO בישראל.
בישיבת הפרלמנט ההודי התחוללה מהומה, ובין השאר, קראו חברי האופוזיציה קריאות נגד ראש הממשלה מודי ודרשו משר הפנים אמית שאה להתפטר מתפקידו.
בקריסטלוגרפיה, פגם היעדרות הוא סוג של פגם נקודתי בגביש שבו קיים חוסר של אטום באחד מאתרי הסריג.
לגבישים מטבעם יש פגמים, המכונים לעיתים פגמים גבישיים.
פגם זה ידוע גם כפגם שוטקי בסריגים יוניים, למרות שבסריגים אלו הדפוסים אינם זהים.
היעדרויות מתרחשות באופן טבעי בכל החומרים הגבישיים.
בכל טמפרטורה נתונה, עד לנקודת ההתכה של החומר, קיים ריכוז שיווי משקל (יחס בין האטומים הנעדרים בסריג לאטומים הממוקמים במקומם הטבעי).
בנקודת ההיתוך של מתכות מסוימות היחס יכול להגיע לכ-1:1000. תלות זו בטמפרטורה יכולה להיות מוערכת לפי הנוסחה:
כאשר הוא ריכוז ההיעדרויות, היא האנרגיה הנדרשת להיווצרותו של פגם היעדרות, הוא קבוע בולצמן, היא הטמפרטורה המוחלטת (קלווין), ו- הוא ריכוז האתרים האטומיים, כלומר
כאשר היא צפיפות החומר, הוא קבוע אבוגדרו ו- המסה האטומית.
זה הוא הפגם הנקודתי הפשוט ביותר.
במערכת זו חסר אטום באתר האטומי הטבעי שלו.
היעדרויות נוצרות במהלך התגבשויות עקב תנודות של אטומים, סידור מקומי מחדש של אטומים, דפורמציה פלסטית והפצצות יוניות.
היווצרות מלאכותית של פגם היעדרות אפשרית על ידי השקעת האנרגיה הדרושה בכדי לשבור את הקשרים בין האטום בתוך הגביש לבין האטומים השכנים שלו.
ברגע שהאטום הזה מוסר מהאתר בסריג, הוא חוזר לפני הגביש וחלק מהאנרגיה מוחזרת, מכיוון שנוצרים קשרים חדשים עם אטומים אחרים על פני השטח.
עם זאת, האנרגיה שתוחזר תהיה קטנה יותר, מכיוון שעל פני השטח ייווצרו פחות קשרים מאשר אלו שקיימים בתוך הגביש.
ברוב היישומים פגמי היעדרות אינם רלוונטיים למטרה המיועדת של חומר, מכיוון שהם מעטים מדי או פזורים ברחבי חלל רב-ממדי בטווח גדול בצורה כזו שכוח או מטען יכולים לעקוף את ההיעדרות.
במקרה של מבנים מוגבלים יותר כמו ננו-צינוריות פחמן לעומת זאת, מקומות פנויים ופגמים גבישיים אחרים יכולים להחליש באופן משמעותי את החומר.
פגם חדירה הוא סוג של פגם גבישי נקודתי שבו אטום מאותו סוג או מסוג אחר תופס מקום בחלל שאינו תפוס בדרך כלל במבנה הגבישי.
כאשר האטום הוא מאותו הסוג שממנו בנוי הגביש, פגם זה מכונה גם כפגם חדירה עצמית.
לחלופין, אטומים קטנים זרים בחלק מהגבישים עשויים לתפוס חללים ריקים, כגון מימן בפלדיום.
ניתן לייצר אטומים חודרים על ידי הפצצת גביש בחלקיקים יסודיים בעלי אנרגיה מעל סף העקירה עבור אותו גביש, אך הם עשויים להתקיים גם באופן טבעי בריכוזים קטנים בשיווי משקל תרמודינמי.
נוכחותם של אטומים חודרים יכולה לשנות את התכונות הפיזיקליות והכימיות של חומר.
פגם חדירה עצמית הוא פגם חדירה המכיל רק אטומים שהם זהים לאלו שכבר קיימים בסריג.
המבנה של פגמי חדירה עצמית נקבעו באופן ניסיוני בכמה מתכות ומוליכים למחצה.
בניגוד למה שאפשר לצפות באופן אינטואיטיבי, לרוב מקרי החדירה העצמית במתכות בעלות מבנה ידוע יש מבנה 'מפוצל', שבו שני אטומים חולקים את אותו אתר בסריג.
בדרך כלל מרכז המסה של שני האטומים החודרים הוא באתר הסריג, והם ממוקמים בו באופן סימטרי לאורך אחד מכיווני הסריג העיקריים.
לדוגמה, במספר מתכות נפוצות במבנה קובייתי ממורכז פאה (fcc), כגון נחושת, ניקל ופלטינה, מבנה של החדירה העצמית הוא בכיוון [100], שבו שני אטומים החודרים ממוקמים במיקום החיובי והשלילי ([100], [100-]).
בברזל קובייתי ממורכז גוף (bcc) מבנה החדירה העצמית קיים מבנה דומה בכיוון [110] עם חדירה מפוצלת.
חדירות האטומים העצמיים המפוצלות הללו נקראות לעיתים חדירות משקולית, משום שבשרטוט שני האטומים המרכיבים את החדירה מתקבלים שני עיגולים גדולים עם קו עבה המחבר ביניהם, המדמה צורת משקולית.
במתכות ממורכזות גוף (BCC) אחרות מברזל, משערים, בהתבסס על חישובים עדכניים בתורת פונקציונל הצפיפות, כי מצב היסוד הוא חדירה עצמית בשורה בכיוון [111], בשרשרת ארוכה (בדרך כלל כ-10–20) של אטומים, השורה דחוסה מעט יותר מהסריג האידיאלי בכדי שתוכל להכין אטום אחד נוסף.
במוליכים למחצה המצב מורכב יותר, שכן פגמים עשויים להיות טעונים ומצבי טעינה שונים עשויים להיות בעלי מבנים שונים.
לדוגמה, בסיליקון, פגם החדירה יכול להיות מורכב ממבנה מפוצל בכיוון [110] או מבנה טטרהדרלי.
לפחמן, בעיקר בגרפיט וביהלום, יש מספר פגמי חדירה עצמית, שהתגלו באמצעות חישובים המבוססים על תורת קירוב הצפיפות המקומית.
למשל, "חדירה ספירו-אטומית" (spiro-interestitial) בגרפיט, הקרויה על שם , שכן אטום הפחמן החודר ממוקם בין מישורים בסיסיים וקשור אליהם בצורה גאומטרית המזכירה את מולקולת הספירופנטן.
אטומים זרים קטנים חודרים בדרך כלל באתרים לא תפוסים בין אטומי הסריג.
ניתן לאפיין אתרים אלה על ידי הסימטריה של מיקום האטום החודר ביחס לאטומי הסריג הקרובים ביותר אליו.
לדוגמה, אטום חודר א' עם 4 אטומי סריג שכנים (במרחקים שווים) בסריג קובייתי ממורכז פאה (FCC), נמצא במיקום המאופיין בסימטריה טטרהדרלית, ולכן ניתן לכנותו חודר טטרהדרלי.
אטומים זרים חודרים גדולים יכולים גם להתקיים בצורה מפוצלת ביחד עם אטום סריג (על ידי יצירת קשר עמו), בדומה לאטום שמבצע חדירה עצמית.
פגמי חדירה משנים את התכונות הפיזיקליות והכימיות של חומרים.
לאטומי פחמן חודרים יש תפקיד מכריע במאפיינים והעיבוד של פלדות, במיוחד פלדות פחמן.
ניתן להשתמש בחדירה זרה לאחסון מימן במתכות.
הסריג יכול להתרחב על ידי הגדלת ריכוז האטומים הזרים החודרים.
האמורפיזציה של מוליכים למחצה כגון סיליקון במהלך הקרנת יונים מוסברת לעיתים קרובות על ידי הצטברות ריכוז גבוה של אטומים חודרים המובילים בסופו של דבר לקריסה של הסריג כשהוא הופך ללא יציב.
יצירה של כמויות גדולות של חדירות במוצק יכולה להוביל להצטברות אנרגיה משמעותית, שבשחרורה עלולה אף להוביל לתאונות קשות בסוגים ישנים מסוימים של כורים גרעיניים (אפקט וויגנר).
ניתן לשחרר את מצבי האנרגיה הגבוהה על ידי חישול.
בסריגי FCC, לאטומים חודרים עצמיים יש אפקט ריכוך אלסטי גדול המתפרס על החומר.
הוצע כי לאטומים חודרים השפעה על תחילת ההמסה וטמפרטורת המעבר הזכוכיתית.
פגסו (בספרדית: Pegaso) הייתה יצרנית רכב, ספרדית שהוקמה בשנת 1946 ובשנת 1994 נמכרה לאיווקו.החברה בנתה משאיות, טרקטורי, מכוניות משוריינות לצבא ואף מכוניות ספורט.
בסך הכל נבנו כ-350 אלף מכוניות.
שנת שיא הייתה 1974 כאשר נבנו 26 אלף מכוניות.
החברה הייתה חברת בת של חברה ממשלתית Enasa.
המשאית הראשון מדגם Pegaso I נבנתה בשנת 1946. בשנת 1947 החל ייצור Pegaso II שהיה מצויד במנוע דיזל בעל 125 כוח סוס.
במהלך שנות ה-50 נבנו כ-100 מכוניות ספורט מדגם Z-102. הם היו מתקדמות לתקופה והיו יכולות להגיע למהירות של 249 קמ"ש.
בשנת 1954 מנוע דיזל של החברה שודרג ל-140 כוח סוס והוצב במשאית מדגם Pegaso Z-207. משאית זו הייתה מיוצרת עד לשנת 1959. באותה תקופה החברה נכנסה לתחום אוטובוסים וטרוליבוסים.
בשנות ה-60 בעקבות פיתוח מואץ של המדינה החברה שגשגה.
משאיות שלה היו הקשר היבשתי של ספרד עם מדינות אירופה.
מנועים מתוצרת החברה שולבו במכוניות של יצרנים ספרדים אחרים והוצבו ברכבות.
דגם הדגל באות התקופה היה משאית סמי-טריילר Pegaso 2011/50.
בשנת 1972 החברה החלה לייצר אוטובוס מפרקי.
בשנת 1963 לראשונה נבנה משאית לצורכי צבא.
הצבא הספרדי רכש יחידות רבות של משאיות מתוצרת החברה.
כמו כן הם הוצבו לכבאית.
בסוף שנות ה-70 נחתם לאספקת לאספקת משאיות צבאיות למצרים.
במהלך שנות ה-80 התחרות בשוק המשאיות באירופה הייתה קשה.
בתחום ייצור טרקטורים החברה נכנסה לשותפות עם חברה בריטית.
כמו כן נחתם הסכם על ייצור "מנועי פרקינס" בספרד.
בשנת 1986 משאית מתוצרת החברה זכתה בתחרות "ראלי דקר".
בשנת 1990 החברה נמכרה ל"איווקו" האיטלקית.
בהדרגה הופסק ייצור דגמים מקוריים של פגסו.
המשאית האחרונה יצאה מפסי הייצור בשנת 1995. מאז המפעלים עובדים ומייצרים דגמים של איווקו.
במיתולוגיה היוונית, הפגסידות (ביוונית עתיקה: Πηγασίδες, ביחיד: Πηγασίς) היו נימפות הקשורות לבארות ומעיינות, במיוחד אלה שהסוס המיתולוגי פגסוס יצר בהכאה באדמה בפרסותיו.
על פי המסורת במיתולוגיה היוונית הסוס המכונף פגסוס היה בנו של פוסידון, אל הים והנהר של היוונים, המקביל לנפטון הרומי.
הגיבור בלרופון נזקק לפגסוס הבלתי מאולף כדי לעזור לו להביס את המפלצת כימרה.
לפיכך, בזמן שפגסוס שתה במעיין פירנה בקורינתוס, בלרופון תפס אותו.
פגסוס, נבהל, הכה בסלע בפרסתו, ויצר את המעיין היפוקרנה על הר ההליקון.
פירוש השם פגסידות (צורת רבים של שם התואר הנשי היווני פגסיס) פירושו המילולי "מקורו בפגסוס או קשור אליו".
לפיכך, בשירה, המים והנחלים של היפוקרנה ומעיינות אחרים שנבעו מטביעות הפרסה של פגסוס נקראים פגסידות.
המוזות נקראות גם פגסידות מכיוון שהמעיין היפוקרנה היה קדוש עבורן.
נימפות באופן כללי, אם הן קשורות למעיינות ולפלגים, עשויות להיקרא פגסידות: לפיכך פגסיס, צורת היחיד, מיושמת על ידי המשורר הרומי אובידיוס כשם לוואי או תואר לנימפה אוינונה, בתו של אל הנהר קברנוס .
פגסיס משמש את הסופר היווני קווינטוס סמירניאוס כשם של נימפה שקיימה יחסי מין עם הנסיך הטרויאני אמתיאון וילדה לצד הנהר גרניקוס את אטימניוס .
האחרון נהרג בסופו של דבר על ידי אודיסאוס במלחמת טרויה.
פגישת אברהם ומלכיצדק הוא ציור משנת 17–1616 מאת האמן הפלמי פטר פאול רובנס, המתאר את המפגש המקראי בין אברהם ומלכיצדק כפי שמסופר בספר בראשית י"ד: 17-20. הציור, שמידותיו 204 ס"מ על 250 ס"מ, מוצג כיום במוזיאון לאמנויות יפות בקאן, צרפת.
ביצירה מתואר המפגש בין אברהם ומלכיצדק.
אברהם, לבוש שריון ועומד בראש קבוצת חייליו, מופיע במרכז הציור כשהוא מקבל בתודה ככרות לחם ממלכיצדק, מלך-כהן שלם.
שני הדמויות נוטות זו לזו, ננעלות במבט עיניים המרמז על הבנה משותפת לגבי המשמעות העמוקה של מעשה זה, שאינה נתפסת על ידי הדמויות האחרות בסצנה.
רובנס השתמש באמצעים קומפוזיציוניים, צבעים עזים, מרקמים עשירים וסגנון מכחול אקספרסיבי כדי להעניק לסצנה תחושת הדר וחשיבות.
בציור הסצנה מתרחשת על רקע שטיח קיר מצויר בטכניקה אשלייתית המוחזק על ידי פוטי (מלאכונים תינוקות) לפני מסגרת אדריכלית.
מקורות הציור המקורי אינם ידועים.
הוא היה בבעלות משפחת דו בואה כאשר, בסוף שנת 1749, נרכש עבור וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל על ידי סוחר אמנות באנטוורפן תמורת 6,000 פלורינים.
באוסף זה נחשב הציור כתואם ליצירה אחרת של רובנס, "הכתרת הגיבור המוסרי".
בשנת 1806, בתקופת נפוליאון, הוחרם הציור על ידי ויוואן דנון ונשלח לפריז.
בשנת 1811 הועבר הציור למוזיאון בקאן.
לאחר נפילת נפוליאון בשנת 1815, שלח האלקטור של הסה משלחת להשיב את הציור, אך אוצר מוזיאון קאן, אלואיס טען שאינו מצליח למצוא אותו.
המאמצים הגרמניים להשבת הציור נמשכו עד שנת 1830, אך ללא הצלחה.
הציור נותר במוזיאון בקאן עד היום.
היצירה, שבוצעה בשמן על בד במידות 210×298 ס"מ, שמורה במוזיאונים האזרחיים לאמנות ולהיסטוריה סנטה ג'וליה בעיר ברשה שבאיטליה.
הציור מתאר את המפגש המקראי הטעון בין עשו ליעקב, ומעביר באמצעותו מסר סמלי של פיוס, ענווה ואחווה, המהדהד רעיונות לאומיים שהיו מרכזיים באיטליה של תקופת איחוד איטליה.
במרכז הסצנה מתואר מפגש יעקב ועשו לאחר נתק ממושך.
עשו, העומד בצד ימין, לובש טורבן לבן וגלימה בצבע אוכרה, ותומך באחיו יעקב המשתחווה לפניו, לבוש אדום וגלוי ראש.
משמאל ניצבות נשות יעקב עם ילדיהן.
אחת מהן לבושה לבן, מביטה במפגש.
סביבה חמישה ילדים בגילים שונים, וצעירה נוספת מחזיקה תינוק.
מאחוריהם דמויות נוספות עם ילדים, רכובים על גמלים.
ברקע, בשטח נמוך יותר, נראית שיירת אנשים עם גמלים הנעה במדבר.
הדמויות הראשיות ממוקמות על גבעה, כאשר ברקע נוף הררי יבש עם עצי דקל בודדים.
הציור נחשב לאחת הנקודות המרכזיות שבהן פנה פרנצ'סקו אייץ לציור היסטורי בעל ממד סמלי ולאומי.
הוא נוצר לאחר עבודתו ב"סלונה דלה קאריאטידי" במילאנו, ומסמן את תחילתה של גישה חדשה ביצירתו – גישה השואפת לשלב בין סצנות מקראיות או היסטוריות לבין מסרים רעיוניים הקשורים לאיחוד איטליה (Risorgimento), התנועה לאיחוד איטליה.
באמצעות הצגת סצנת פיוס מקראית, העוסקת בענווה, אחווה והתפייסות לאחר סכסוך, מציג אייץ דימוי סימבולי של שאיפת העם האיטלקי לאיחוד.
עבודות מסוג זה תרמו לעיצוב זהות תרבותית משותפת בקרב האיטלקים, בצד הכתבים של אלסנדרו מנצוני והמסורת המלודרמטית.