tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעבר הקבוצה שיחקה בליגה הבכירה ולאחרונה חזרה לשחק בה.
הוא היה אלוף הליגה האזורית 25 פעמים.
בעונת 1968 בליגת העל הארגנטינאית נכלל לראשונה בתחרות ארצית בכירה.
הוא שיחק ברמה עליונה ארצית במשך מספר שנים עד לשנת 1982 כאשר הגיע לשלב רבע הגמר.
בהמשך הקבוצה שיחקה בליגת משנה במשך 21 עונות ו-12 עונות בליגה השלישית.
בעונת 2023/24 היא חזרה לשחק בליגה הבכירה ומשחקת בה גם בעונת 2025/2026.
אצטדיון הקבוצה החל לפעול בשנת 1925 וכיום מתאים ל-24 אלף צופים.
התמודדות נגד קבוצה עירונית חימנסיה מנדוסה ידעה כ-Clásico mendocino.
הקבוצות נפגשו 268 פעמים, כאשר אינדפנדיינטה ניצח 88 פעמים והפסידה 87 פעמים.
אינדפנדיינטה דל ואיה (בספרדית: Independiente del Valle) הוא מועדון כדורגל מאקוודור.
המועדון נוסד בשנת 1958 בעיר סנגולקי, והוא משחק בליגת העל האקוודורית.
בעונת 2016 בגביע ליברטדורס הקבוצה הגיעה לגמר והפסידה במשחק הגמר.
המועדון נוסד בשנת 1958 על ידי חוסה טראן בעזרת חבריו, ונקרא בתחילה Club Deportivo Independiente.
בשנת 1995 העפילה הקבוצה לליגה השלישית של אקוודור.
בשנת 2007 שונה שם המועדון לשמו הנוכחי, ובאותה שנה הקבוצה עלתה לליגת המשנה.
בשנת 2010 העפילה הקבוצה לראשונה לליגת העל האקוודורית.
בעונת 2013 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה והעפילה לראשונה לטורניר בינלאומי.
בעונת 2016 בגביע ליברטדורס הגיעה לגמר הטורניר אך הפסידה במשחק הגמר.
בגביע סודאמריקנה השתתפה "אינדפנדיינטה דל ואיה" חמש פעמים, וזכתה בגביע בשנים 2019 ו-2022.
בשנת 2021 נחנך האצטדיון החדש של המועדון, ובאותה שנה זכתה הקבוצה לראשונה באליפות הליגה.
אינו לינו (בפינית: Eino Leino; 6 ביולי 1878 – 10 בינואר 1926) היה משורר, סופר, מחזאי ומתרגם פיני.
מאז שנת 1992, מצוין יום שישה ביולי (יום הולדתו של לינו) כ"יום אינו לינו" (בפינית: Eino Leinon päivä), כמו גם כיום השירה והקיץ הפיני, ונחשב מאז לאחד מימי הנפת הדגל בפינלנד .
אינו לינו נולד בכפר הבלה שבנפת פלטמו (מחוז קיאני, צפון פינלנד).
אינו לינו, מחדשהּ של השירה המודרנית בארצו ואחד מחשובי היוצרים הפינים בכל הדורות, הוא שם-העט של אָרְמַס אֵינַר לֶאוֹפּוֹלְד לֶנְבּוֹם, בן-הזקונים של שמאי מקרקעין ועקרת-בית, שהיו הורים לעשרה ילדים.
כאשר היה לינו בן שתים-עשרה הוא התייתם מאביו, וחמש שנים לאחר מכן איבד גם את אמו.
יתמותו המוקדמת הטביעה עליו חותם עמוק, ותחושות העצב והבדידות שליוו אותו במהלך כל שנות חייו מצאו ביטוי אמין ועַז ברבים משיריו.
לינו סיים את חוק לימודיו בתיכון בשנת 1895. באותה שנה התחיל ללמוד באוניברסיטת הלסינקי, ושנה לאחר מכן פרסם את ספר ביכוריו, הקובץ "שירי חודש מרץ", ואת המחזה הפיוטי הנאו-רומנטי "הברבור מטּוּאוֹנֶלָה", אשר שילב שירה עממית וסימבוליזם.
בתקופת לימודיו באוניברסיטה פרסם את ספרו "מאה שירים ושיר" (1898); כמו כן ערך עם אחד מאחיו, המשורר קסימיר לינו, את כתב-העת "נִיקִיאַיְקָה" ("העת החדשה"; 1899-1898), אולם אחרי שכתב-העת פשט רגל התרוששו שני האחים ושקעו בחובות כבדים.
לקראת סוף המאה התשע-עשרה נטש לינו סופית את לימודיו האקדמיים בלי לסיים את התואר הראשון.
כיוצר התמחה בתיאור עולמות החלום והדמיון, אולם בעת ובעונה אחת היה גם אחד הסופרים הפעילים ביותר בחיי השעה של אומתו, ועד שפינלנד זכתה בעצמאותה השפיעו עמדותיו השפעה מכרעת על עיצוב דעת הקהל בארצו.
נישואי המשורר עלו על שרטון בשנת 1908, ובה בעת התנפצו גם חלומותיו על אורח-חיים בורגני ושלֵו.
לפני שיצא למסעותיו בגרמניה ובאיטליה עם חברתו, המשוררת ל' אוֹנֶרְוָה, פרסם היוצר כמה וכמה ספרי שירה מצוינים, ביניהם "זמירות חג השבועות" (1903), "ליל חורף" (1905) ו"קָרָה" (1908), וכן אחדים ממחזותיו החשובים ביותר, למשל "לַלִּי" (1907) ו"מַאוּנוּ טָוַסְט" (1908).
גירושיו מאשתו הראשונה נכנסו לתוקפם בשנת 1909, ובאותה שנה ראה אור מחקרו הספרותי החשוב "סופרים פינים".
כבר קודם לכן ניהל לינו אורח-חיים בוהמי והיה אחת הדמויות הנודעות ביותר שפקדו דרך קבע את מסעדות הלסינקי ואת מסבאותיה.
על אף חשיבותה העצומה של יצירתו הספרותית הענפה ולמרות דעותיו הפוליטיות המתונות, רכש לעצמו אויבים רבים בחברה הגבוהה השמרנית של ימיו.
בתו היחידה נולדה מנישואיו הראשונים.
בין השנים 1908 ו-1909 חי לינו עם המשוררת ל' אוֹנֶרְוָה בגרמניה ובאיטליה, ובמשך רוב אותו זמן עסק ברומא בתרגום הקומדיה האלוהית מאת דַנְטֶה לפינית.
עם שובו לפינלנד כתב את שתי יצירותיו החשובות ביותר בסיפורת, הנובלות כף-דבש (1914) ושחורי (1916).
שתי נובלות אלה ראו אור בתרגום עברי מאת רמי סערי בשנת 2005 בהוצאת כרמל.
כמו כן פרסם לינו את סִפרו "דַּקַּר המים המתוקים ודגי הזהב" (1918), יצירה הקרובה לנובלות בעיסוקה בעולם החי, אף שיוצרה התמקד בה בחיי המצולות דווקא.
כמו כן פרסם תרגומים רבים, ביניהם את התרגום הפיני הראשון של הקומדיה האלוהית (1914-1912).
במהלך מלחמת האזרחים הפינית (1918-1917) בין הצבא האדום – צבא הפועלים והאיכרים, לבין הצבא הלבן – צבא המעמדות העליונים בחֶברה, שהה היוצר בהלסינקי ונקט בדרך כלל עמדות ימניות מתונות.
עם ניצחון הצבא הלבן נכזבה אחת ולתמיד תוחלתו לאחדות לאומית, והשפעתו כעיתונאי הלכה והתמעטה.
למן שנתו הארבעים (1918) ועד מותו, כעבור שמונה שנים, הוענקה ללינו פנסיה של המדינה הפינית.
למרות זאת ועל אף כתיבתו הפורייה הוא סבל בשנות חייו האחרונות מבעיות כלכליות רבות.
בשל דיכאונותיו התכופים התדרדר בהתמדה גם מצבו הבריאותי, והוא נפטר בטוסולה (דרום פינלנד) ב-10 בינואר 1926.
המשורר והסופר, שמיזג בשירתו מוטיבים רבים מן השירה העממית של ארצו עם הכתיבה הסימבוליסטית של תקופתו, נחשב לאחד מגדולי היוצרים בלשון הפינית.
בסגנונו המקורי הייחודי הצליח לשלב בין סממני האפוס הלאומי הפיני, הקָלֶוָלָה, לבין יצירה ספרותית מודרנית וחדשנית.
רבים מענייני שירתו שאובים מן הפולקלור הפיני העשיר ומושפעים מִטבעהּ הקסום של ארץ אלף האגמים ומחיי הנפש המורכבים של יוצרה, אולם לינו הרבָּה לכתוב ביצירותיו גם על דמויות היסטוריות ואף על ענייני השעה.
מכלול יצירתו הענפה מורכב משלושים ושניים ספרי שירה, עשרים וחמישה מחזות, עשרים וחמש יצירות סיפורת ושישה-עשר ספרים מתורגמים.
בזכות שליטתו הווירטואוזית בסוגות שונות קנה לינו את תהילתו עוד בחייו.
אחרי מותו התפרסמו מהדורות חדשות רבות של כתביו, ויצירותיו אשר העשירו את לשון פינלנד ואת ספרותה הניחו את היסוד לכתיבה המודרניסטית בפינית.
אִינְהָלַצְיָה (על פי האקדמיה ללשון העברית: הַשְׁאָפָה) היא טיפול רפואי תרופתי או פרא רפואי הניתן על ידי החדרת תרופה במצב גזי דרך הפה.
השימוש באינהלציה מתבצע כאשר רוצים שהתרופה תגיע ישירות לריאות ללא השפעות כלל מערכתיות, לרוב באינהלציה מטופלים בעיקר חולים במחלות בדרכי הנשימה, כמו סטרידור, אסתמה או סיסטיק פיברוזיס.
תרופות נפוצות שניתנות באמצעות אינהלציה הן: ונטולין, אירובנט, סטרואידים ואנטיביוטיקות שונות.
אינהלציה יכולה להתבצע באמצעות מכשיר הדוחף אוויר, חמצן, באמצעות שאיפת אבקה או על ידי מכשיר אשר אוגר את התרופה בתוך מכל סגור ומאפשר למטופל לנשום את התרופה ללא בזבוז.
אינו (בפינית: Aino) היא דמות מהמיתולוגיה הפינית, הקאלוואלה.
אינו היא אחותו של יוֹאוּקַאהַיְינֵן (Joukahinen), מכשף צעיר ושחצן שיוצא להילחם במכשף הזקן והחכם וַאיְנֶמוֹיְנֵן (Väinämöinen) על מנת להוכיח לו כי הוא מכשף גדול ממנו.
במהלך הקרב שמורכב מלחשי קסמים (בקלוולה לחשי הקסמים הם בעצם שירים שחרזו המכשפים) מוכנע יואוקאהינן ומתחנן בפני ואינמוינן שיחוס על חייו.
בתמורה מבטיח לו יואוקאהינן את אחותו הצעירה והיפה כאישה.
ואינמוינן הזקן והבודד מוקסם מהרעיון ומשחרר את יואוקאהינן.
כששומעת אינו מה עשה אחיה היא נעצבת מאוד, על אף שאימה דווקא שמחה כי בתה עומדת להתחתן עם המכשף המפורסם המוכר בכל מרחבי הצפון.
איינו העצובה מסרבת להתחתן עם וינומוינן ואומרת כי אין ברצונה לבשל, לכבס ולשמש כתכשיט למכשף הזקן והמכוער.
היא יורדת אל שפת האגם, נכנסת למים ומטביעה את עצמה.
ואינמוינן נעצב מאוד על האבידה ומשוטט ימים רבים ביערות כשהוא מהרהר.
בגרסאות מאוחרות יותר של הקלוולה מסופר כי ואינמוינן מחליט לצאת אל האגם כדי לחפש את אינו.
הוא משליך חכה למים וכעבור זמן קצר הוא מעלה בחכתו דג מוזר למראה.
למרבה הפתעתו הדג מתחיל לדבר בקולה של אינו המוכיחה אותו על טיפשותו.
ואינמוינן מנסה ללכוד את הדגה אינו אולם היא מתחמקת ממנו וחוזרת למצולות ועל אף שואינמוינן מבלה ימים רבים בניסיון לדוג אותה שוב הוא נכשל.
יש המיחסים את חזרתה של איינו בצורת דג בגרסאות המאוחרות של הקלוולה כהשפעה של הנצרות שכבר חדרה לפינלנד.
לדבריהם הופעתה המחודשת של אינו באה כדי להמעיט מערכו ומכוחו של המכשף ואינמוינן ולהראות כי ישנם כוחות חזקים גם ממכשף רב עוצמה זה.
כיום "אינו" הוא שם נפוץ לבנות בפינלנד.
הוא מסמל אישה יפה חזקה ועצמאית שאינה נכנעת לתכתיבים של אחרים.
אינה גורביץ' היא כדורסלנית ומאמנת ישראלית, המאמנת ומשחקת בעמדת הקלע בקבוצה בת של אליצור רמלה.
גורביץ' נולדה בשם אינה טקאצ'נקו למשפחה יהודית בעיר אודסה שבברית המועצות.
בגיל צעיר החלה לשחק כדוריד וכדורסל, אך עד מהרה החלה להתמקד בכדורסל.
בגיל 14 עברה לדנייפרופטרובסק ושיחקה בקבוצת הכדורסל המקומית.
בהיותה בעיר זו נישאה, ובגיל 20 הייתה לאם.
לאחר הלידה חזרה לשחק כדורסל, וב-1989 עברה לשחק בדינמו קייב.
במדי קבוצה זו זכתה באליפות ברית המועצות ב-1991, וב-1992 זכתה עמה באליפות חבר העמים והעפילה לגמר גביע אירופה לאלופות.
ב-1991 גם זומנה לשחק במדי נבחרת ברית המועצות באליפות אירופה בכדורסל נשים שנערכה בתל אביב, אך נופתה ממנה ברגע האחרון.
לאחר פירוק ברית המועצות נחלשו הקבוצות במדינות שהרכיבו אותה, והשחקניות העדיפו לשחק במדינות אירופאיות אחרות.
גורביץ' ובעלה החליטו לעבור לישראל, והיא הצטרפה לקבוצת הפועל עמק הירדן, במעמד של שחקנית זרה.
לאחר שתי עונות בקבוצה, ועוד עונה בבני יהודה, בסיומה השתקעה סופית בישראל כעולה חדשה, הגיעה בשנת 1996 לאחת הקבוצות הבכירות ביותר בישראל באותה תקופה, אליצור חולון.
היא שיחקה בקבוצה זו במשך חמש עונות, בהן זכתה באליפות אחת ובשני גביעים.
בעונת עברה לאנדה רמת השרון, ובשתי העונות בהן שיחקה בה זכתה עמה בדאבל.
ב-2003 עברה ליריבתה המושבעת של אנדה, אליצור רמלה, במדיה שיחקה במשך שבע עונות, במהלכן זכתה בארבע אליפויות ובשלושה גביעים, אך גם ירדה עמה לליגה השנייה בסוף עונת .
גורביץ' ידועה כקלעית טובה מכל הטווחים.
המלחמה שלה על כל כדור והיכולת שלה לבצע מהלכים שמכריעים משחקים הקנו לה תדמית של בלתי מנוצחת.
גם בגילאים המבוגרים בהם שיחקה הייתה אחת השחקניות הבולטות בקבוצתה.
בסוף עונת , החליטה אליצור רמלה שלא להחתימה לעונה נוספת.
עם זאת, גורביץ' בת ה-42 לא פרשה מכדורסל, והיא עדיין משחקת בקבוצה בת של המועדון, בליגה הארצית, בה היא משמשת גם כמאמנת.
בנוסף, מאמנת גורביץ' את קבוצת הנערות של אליצור רמלה, וכן משמשת כמורה לחינוך גופני.
אינה יופה היא שחיינית אמנותית ישראלית.
יופה היא ילידת רוסיה הסובייטית, התגוררה בירושלים ובגיל 9 וחצי החלה להתאמן במועדון מכבי קריית היובל.
למדה בחוות הנוער הציוני בירושלים והתאמנה בבריכת החווה.
את הקריירה כספורטאית החלה בגיל 15 בתחרויות הזוגות יחד עם אנסטסיה גלושקוב.
השתיים הגיעו למקום ה-15 באליפות העולם שנערכה בברצלונה ב-2003 ולמקום ה-6 באליפות אירופה לנערות שנערכה באותה שנה באנדורה.
באליפות אירופה ב-2004 הגיעו למקום העשירי, ובאולימפיאדת אתונה למקום ה-17. לאולימפיאדה זו יצאה בגיל 16 וחצי, והייתה הספורטאית הצעירה ביותר במשלחת הישראלית.
יופה הייתה שותפה גם להישג השיא של נבחרת ישראל בשחייה צורנית (קבוצה של 8 שחייניות) - המקום התשיעי באליפות אירופה במדריד (2004).
באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן ב-2008, סיימו יופה וגלושקוב במקום השביעי, והבטיחו את השתתפותן באולימפיאדת בייג'ינג.
באולימפיאדה קבעו הישג שיא כשסיימו במקום ה-15. באליפות אירופה בבודפשט ב-2010, שבו יופה וגלושקוב וסיימו במקום השביעי.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי ב-2011 סיימו במקום ה-14.
באפריל 2012 השיגה, יחד עם גלושקוב, את הקריטריון הבינלאומי בתחרות המיון המקדימה לאולימפיאדת לונדון, לאחר שאת הקריטריון הישראלי השיגו באליפות העולם בשאנגחאי שנה קודם, ובכך עמדה בקריטריון לשלוש אולימפיאדות עוקבות.
כיום מדריכת שחייה במרכז שיקום וספורט איל"ן בחיפה.
אינדרי (שם מדעי: Indri indri), הקרוי גם באבאקוטו, הוא מין יחיד בסוגו.
האינדרי הוא אחד מהגדולים ממיני הלמורים החיים כיום.
זהו שוכן עצים פעיל-יום המקורב לסיפאקות.
כמו כל הלמורים הוא אנדמי למדגסקר ונמצא בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות נרחב באי.
יחד עם סיפאקה מעוטרת, האינדרי הוא הלמור הגדול ביותר שעדיין קיים.
אורך ראשו וגופו יחד הוא בין 64–72 ס"מ ויכול להגיע לגובה של 120 ס"מ עם רגליים זקופות לגמרי.
האינדרי נע בין העצים בקפיצות וטיפוס כשגופו אנכי לקרקע.
יש לו רגליים ארוכות ושריריות, שבהן הוא משתמש כדי לדחוף את גופו מגזע לגזע.
עיניו הגדולות והירקרקות ופניו השחורות הממוסגרות על ידי אוזניו העגולות והפרוותיות נותנות לו הופעה של דוב צעצוע.
פרוותו הרכה כמשי ברובה שחורה עם חלקות לבנות בגפיים, בצוואר, בכתר ובגב התחתון.
אוכלוסיות שונות מראות וריאציות שונות בצבע, עם כמה אוכלוסיות צפוניות שרוב הפרטים או כולם שחורים.
הפנים עירומות עם עור שחור חיוור, ולפעמים מעוטר בפרווה לבנה.
שלא כמו כל למור אחר, יש לו רק זנב מנוון.
משכנו של למור זה הוא ביערות השפלה והיערות ההרריים בחוף, מ-Réserve Spéciale d'Anjanaharibe-Sud בצפון, לנהר מנגורו בדרום.
הם נעדרים מחצי-האי מסואלה והפארק הלאומי מרוג'ג'י, למרות שאינדרי חיים ביערות הסמוכים, פחות מ-40 ק"מ משם.
ילידי מדגסקר מתייחסים אל האינדרי בכבוד.
והם חוששים להרוג אותו, ואם נמצא אינדרי מת הם קוברים אותו בכבוד.
החזקת אינדרי בשבי נחשבת לחטא גדול.
אינה וולף היא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
וולף שירתה במשטרת ישראל 36 שנים, במהלכן מילאה 14 תפקידים שונים.
האחרונים שבהם: ראש מחלקת המחקר באגף המודיעין, ראש מחלקת הרכישות והמכירות, וסגנית ראש אגף התכנון.
בתקופת כהונתו של משה קראדי כמפכ"ל הוזכרה כמועמדת לראשות אגף ההדרכה שעתיד היה לקום, אך הקמת האגף נדחתה למועד מאוחר יותר.
בשנת 2008 הועלתה לדרגת ניצב ושימשה כשנתיים ראש האגף לתמיכה לוגיסטית, באחריותו תקציב הרכש של המשטרה בהיקף של כמיליארד וחצי ש"ח ואחריות על מערך הבינוי והתחבורה של הארגון.
בסיום תפקיד זה פרשה משורות המשטרה.
אינה מיימן קיטרוסקי (באנגלית- Inna Meiman Kitrossky ברוסית- И́нна Ильи́нична Китро́сская-Ме́йман, 1932, מוסקבה - 9 בפברואר 1987, וושינגטון) הייתה מסורבת עלייה, חברה בקבוצת חולי סרטן מסורבי עלייה ומחברת ספרי לימוד לשפה האנגלית.
סיפור חייה תועד בספר מאת ליסה פול.
אינה מיימן נולדה בשם אינה פוקסון למשפחה יהודית במוסקבה, סיימה לימודי שפה אנגלית באוניברסיטה הלינגוויסטית של מוסקבה, שם עבדה במשך שנים רבות בהוראת השפה האנגלית.
בהמשך כתבה דוקטורט ושני ספרי לימוד: אנגלית כשפה זרה שנייה (רוסית- Английский язык как второй иностранный) ואנגלית עכשווית (רוסית- Современный английский язык) אשר שימשו במספר אוניברסיטאות בברית המועצות.
מיימן גם תרגמה מאנגלית לרוסית.
מיימן נישאה לנחום קיטרוסקי, ונולד להם בן.
נישואין אלה הסתיימו לאחר מספר שנים בגירושין.
בשנת 1977 מיימן ביקשה אשרת יציאה, אולם אחרי שנתיים של המתנה, היא סורבה.
בשנת 1981 נישאה בשנית למסורב העלייה ופעיל זכויות האדם פרופ' נחום מיימן (רוסית- Нау́м Ната́нович Ме́йман), והחלה גם היא להיות פעילה בתחום זכויות האדם.
החלה ללמד רוסית גם אזרחים זרים, כולל עובדי שגרירות ארצות הברית.
הזוג היה תחת עינו הפקוחה של הק.ג.ב., אשר גם ניתק את הטלפון בביתם וביצע בו חיפוש.
בשנת 1983 היא אובחנה כחולת סרטן בצווארה.
המחלה התקדמה במהירות, והיא עברה כמה ניתוחים תוך כשנה וחצי.
בעלה פעל רבות כדי לאפשר לאשתו לצאת לחו"ל לקבלת טיפול.
מיימן הצטרפה לקבוצה של חולי סרטן "סרובניקים".
הקמפיין לעזרתה הואץ בהדרגה, והצטרפו אליו פוליטיקאים ידועים ובהם סנטורים אמריקאים כמו גארי הארט ופול סיימון, ולבסוף קיבלה ויזת יציאה.
מיימן נפגשה עם הרבה אנשים בחו"ל והעניקה ראיונות לטלוויזיה.
אינה מיימן נפטרה כמה שבועות לאחר שהגיעה לטיפולים בארצות הברית, אולם בעלה לא הורשה להגיע להלווייתה.בעלה נחום מיימן נפטר בתל אביב ב-2001 ובנה מהנישואים הראשוניים לוי (גם כן מסורב עלייה) ושבעת נכדיה מתגוררים בישראל משנת 1987.
סטודנטית אמריקנית בשם ליסה פול, אשר התרשמה מאוד מאינה מיימן, שבתה רעב במשך 25 ימים כדי למשוך תשומת לב למקרה שלה.
אוניברסיטת מינסוטה מעניקה מלגה במסגרת התוכנית לזכויות אדם במרכז לחקר השואה על שמה של מיימן קיטרוסקי.
אלנה אלכסנדרה אפוסטוליאנו (ברומנית: Elena Alexandra Apostoleanu; נולדה ב-16 באוקטובר 1986) היא זמרת רומנייה הידועה בעיקר בשם אינה (Inna).
ב-12 בנובמבר 2008 היא הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Hot", שהופק על ידי Play & Win.
הסינגל זכה להצלחה רבה ולמקום גבוה בטבלאות הפזמונים בארצות רבות, והזמרת מכרה מעל 80 אלף עותקים.
אִינְהִיבִּיצְיָה או עַכָּבָה , מתייחסת ליכולת הדיכוי של תגובות או פעולות מסוימות, על ידי הפסקתן או מניעתן.
בניגוד לאינהיביציה, שפעול או אקטיבציה מתייחסים ליכולת ליצור פעולה חדשה או להגביר פעולה קיימת.
בקרב יצורים חיים האינהיביציה באה לידי ביטוי ברמות שונות מהתא הבודד ועד להתנהגותו של האורגניזם השלם.
בהתאם לכך היא מתקשרת למגוון תחומי דעת, כמו: ביולוגיה, נוירולוגיה, רפואה, פסיכולוגיה, פסיכיאטריה, חינוך ועוד.
בנוסף, משום שמדעי המחשב מתבססים לעיתים קרובות על אותם תחומי דעת שבהם האינהיביציה באה לידי ביטוי באופן טבעי, ניתן לפגוש מושג זה גם במסגרת תכנות ומחקר של רשת עצבית מלאכותית ובינה מלאכותית.
אינהיביציה התנהגותית היא היבט של מזג, אשר בגילאי הינקות והילדות המוקדמת מאופיין על ידי נטייה ברורה לסגת ממצבים או גירויים
מבחינה התנהגותית האינהיביציה משתייכת לשלב היישום והביצוע.
היא נשענת על מנגנון נפרד מזה של קבלת החלטות, אשר משתייך לשלב התכנון והארגון המחשבתים הקודמים לביצוע.
לצורך דיכוי של תגובה דרושה שליטה רצונית על התגובות כאשר חל שינוי בהקשר.
לכן היכולת של האדם לממש את בחירותיו בפועל תלויה באופן משמעותי ביכולת העכבה שלו.
יכולת זו מאפשרת לאדם שליטה בדחפים כאשר המצב מצריך זאת.
להבדיל מדחיינות שבה אדם מתקשה להתחיל פעולה שבה הוא חפץ, האינהיביציה מתייחסת ליכולת להפסיק או להימנע מפעולה לא רצויה, לאחר שזוהתה ככזו.
זאת בשונה מאימפולסיביות בה האדם פועל בטרם חשב על השלכות הפעולה, כך שלמעשה הוא אינו יודע האם היא תוביל למצב רצוי או בלתי רצוי עבורו.
מסיבה זו אנשים בעלי נטייה לאימפולסיביות מתבססים רבות על המזל, משום שהסבירות שבה תגובה אימפולסיבית תביא לתוצאות רצויות היא אקראית.
אינהיביציה מאפשרת לאדם לדכא תגובות עצמיותיות ולהתנגד לגירויים לא רלוונטיים.
בהתאם לכך, האינהיביציה תורמת לכישורי הישרדות הכוללים את היכולת של האדם להתאים את מעשיו בסביבה משתנה באופן מסתגל.
אומנם יכולת זו חשובה במיוחד כאשר מתרחש אסון טבע, אך היא משפיעה רבות גם על איכות החיים של האדם במצבי שיגרה.
זאת משום שבכל מצב פעולות מסוימות יכולות להועיל ואחרות להזיק.
האינהיביציה מאפשרת להימנע מתגובות פוגעניות או להפסיק אותן לאחר שהחלו.
למידת הימנעות מתבססת על מנגנון זה.
היא מתרחשת כאשר חזרתיות רבה על התנהגות מסוימת אינה מניבה את התוצאות הרצויות ואף מחמירה את המצב.
כך נמנע בזבוז נוסף של משאבים בפעולה חסרת תועלת.
עם זאת, התנסות קיצונית בחוויות כישלון מסוג זה עלולה להוביל לחוסר אונים נרכש.
זהו מצב שבו אדם מאמין שאין ביכולתו לשנות את הנסיבות אף על פי שיש לו את הכוח לעשות זאת.
האינהיביציה מאפשרת לאדם גם לפתח יכולת של דחיית סיפוקים, אשר מאפשרת לו לוותר על תגמולים מיידיים לצורך הגשמת מטרות ארוכות טווח.
חשיבה מסתעפת מקושרת להנמכה באינהיביציה.
הסבר אפשרי לכך הוא שאינהיביציה נמוכה מאפשרת לרעיונות ומושגים להישאר זמן ארוך יותר בזיכרון עבודה.
האינהיביציה חשובה לתפקוד התקין של המוח, המערכת המוטורית והמערכת הסנסורית.
כמו כן, היכולת להפעיל עכבות התנהגותיות, היא תנאי חיוני לתכנון יעיל ולדחייה של תגובות אימפולסיביות.
בהתאם לכך, ליקויים במנגנונים האינהבטוריים מובילים לליקויים בתפקודים הניהוליים ולהתנהגות בלתי מווסתת.
קיימות מספר תופעות המיוחסות לפגיעה באינהיביציה:
הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות - קשיים רבים האופייניים לאנשים עם הפרעת הקשב מיוחסים בין היתר לקשיים אינהיבטוריים.
למשל, ישנם דיווחים רבים על ליקויים בדיכוי של רשת ברירת המחדל של אנשים עם הפרעת קשב בזמן ביצוע מטלה קוגניטיבית.
כמו כן, במסגרת כלי מדידה מחקריים ואבחוניים אנשים בעלי הפרעת קשב נוטים יותר לטעויות הנגרמות בעקבות תגובה עודפת (errors of commission) ומייצגות הנמכה ביכולת עיכוב התגובה.
הפגיעה באינהיביציה שוכנת בלב הבעיות המוחצנות של הפרעת קשב כמו מוסחות, פזיזות וחוסר היכולת לדחות סיפוקים.
היא מופיעה גם בקרב סטודנטים עם הפרעת קשב המאופיינים בתפקוד גבוה יחסית לאוכלוסייה זו.
טיניטוס היא תופעה בה אדם שומע צלילים בהיעדר מקור קול חיצוני.
היא נגרמת כתוצאה מפגיעה במרכיב האינהיביציה של מערכת השמיעה.
אלכוהול הוא אחד החומרים המוכרים מחיי היום יום אשר אחת מהשפעותיו היא הנמכה של האינהיביציה.
במינונים מתונים האלכוהול משמש להעלאת מצב רוח ולשיפור האווירה.
נעשה בו שימוש בשמחות וטקסים מסוימים, כמו למשל בהרמת כוסית.
הוא נפוץ גם במקומות בילוי של מבוגרים המשתייכים לחיי הלילה, כמו מועדונים, פאבים ועוד.
עם זאת, שתייה של כמויות גדולות יותר יכולה להוביל לשכרות שבה האדם עלול לפגוע בו או בסביבתו משום שהוא לא מסוגל לעכב את תגובותיו כראוי.
לשם כך החברה מגבילה את השימוש באלכוהול במסגרת החוק.
לא רק זאת אלא שמצבים קיצוניים שתייה מוגזמת יכולה להוביל לאלכוהוליזם.
זהו מצב שבו האדם מפתח תלות התמכרותית למשקאות חריפים.
המונח מציין קשר מעכב בין שני תאי עצב.
במערכת העצבים המרכזית של היונקים סוגים שונים של סינפסות הניתנות לסיווג לפי זהות המוליך העצבי המופרש אליהן.
לפי זה, הקשר בין שני תאי עצב יכול להיות קשר מעכב כאשר המוליך העצבי המופרש גורם להתרחקות של התא הבתר-סינפטי מהאפשרות להפיק פוטנציאל פעולה.
המוליך העצבי המעכב הנפוץ ביותר במערכת העצבים המרכזית של יונקים הוא GABA.
מנגנון העיכוב של GABA מותנה בקולטן אליו הוא נקשר: קולטנים מסוג GABAA הם תעלה יונית עם סלקטיביות גבוהה ליוני כלור.
כאשר המוליך העצבי GABA נקשר לקולטן זה, התעלה נפתחת, והמיוחד בתעלות אלו הוא שטף היונים הגבוה הזורם דרכן.
זרם יוני זה גורם לעליה במוליכות החשמלית של קרום התא, ובכך הם מקטינים את היכולת של זרמי יונים מסינפסות מעוררות לגרום לשינוי במתח החשמלי עפנ"י קרום התא.
סוג זה של אינהיביציה נקרא "עיכוב על ידי דלף", או Shunting Inhibition.
קולטנים מסוג GABAB גורמים לפתיחה של תעלות יונים לאשלגן.
התעלה הנפתחת מאפשרת זרימה של יוני אשלגן מתוך התא החוצה, ובכך מקטינה את המטען החיובי מהצד הפנימי של קרום התא ומרחיקה את האפשרות של התא המקבל מלשחרר פוטנציאל פעולה.
סוג נוסף של סינפסות מעכבות נוצרות על אקסונים, במנגנון עיכוב קדם-סינפטי.
במנגנון עיכוב זה, הסינפסה נוצרת על אקסון בתר-סינפטי, ובסמוך לסינפסה אחרת.
המוליך העצבי המעכב מווסת ומקטין את הכמות המשתחררת של המוליך העצבי מהתא הבתר-סינפטי.
מקובל לחשוב שבכל רשת הנוירונלית צריך להתקיים שיווי משקל בין אינהיבציה (עיכוב) לאקסיטציה (עירור).
כאשר יש ירידה של אינהיביציה ברשת, האפקט הברור הוא נטייה של תאי העצב לסנכרן את הפעילות שלהם עד כדי יצירת התפרצויות חשמליות סינכרוניות, העומדות בבסיס של התקפים אפילפטיים.
תפקיד אינהיביציה במערכת העצבים המרכזית
התפקוד המוחי העומד מאחורי יכולת הקליטה, החשיבה והתגובה של האורגניזם, מושפע רבות מאינהיביציה של נוירונים או קולטנים בודדים ושל מערכות נוירולוגיות או ביולוגיות מורכבות יותר המתבססות עליהם.
ביולוגיה מערכתית היא התחום אשר בודק את ההשפעה של קשרי הגומלין בין המרכיבים של מערכות ביולוגיות, וכיצד קשרי גומלין אלו גורמים לתפקוד ולהתנהגות שלהן.
מבחינה תפקודית, יכולת האינהיביציה היא חלק מהפונקציות הניהוליות הממוקמות באונה המצחית של המוח.
כמו כן, החלק הקדמי הימני של קליפת המוח חיוני ליכולת דיכוי התגובה.
קליפת המוח הקדם-מצחית יושבת בבסיס יכולת העכבה של ההתנהגות.
הקורטקס הקדם מצחי התחתון אחראי על עכבה מוטורית.
קליפת המוח הקדם-מצחית הדורסו-לטראלית מפעילה שליטה מעכבת על התנהגויות רגשיות וקוגניטיביות שהן לא הולמות או לא מסתגלות.
כמו כן, לגרעיני הבסיס יש פלט מעכב, כך שככל שהם מוציאים יותר פלט לתלמוס, כך מתקבל פחות עירור של קליפת המוח המוטורית ולפיכך תתבצע פחות תנועה של השרירים.
יחס האות-רעש של תהליכי עיבוד מידע עצביים מושפע מהפעילות של המוליך העצבי דופמין.
לאפנון עצבי של יחס אות לרעש בתהליך עיבוד המידע יש השלכות על הקיבולת והתנודתיות של העיבוד.
היחס בין התפקוד הקוגניטיבי לרמת הרעש במערכת העצבים הוא בצורת U הפוכה, כך שהביצוע המיטבי מתרחש ברמות רעש מתונות והוא נפגע ברמות רעש גבוהות או נמוכות מידי.
כתוצאה מכך מחסור או עודף של אפנון עצבי פוגע ביכולת עיבוד המידע העצבי ובתפקוד הקוגניטיבי.
בין היתר סטייה מרמת האפנון העצבי המיטבית עלולה להוביל להנמכה בקיבולת של זיכרון העבודה וביכולת העכבה.
בהקשר של רשת עצבית עכבה מתייחסת להפחתה של דחף עצבי בתא עצב מסוים, זאת להבדיל מעוררות אשר מגבירה את פוטנציאל הפעולה שלו.
תהליך ההביטואציה גורם להפחתת התגובה לגירוי מסוים בעקבות חשיפה חוזרת אליו ומאפשר למידת התרגלות.
הוא מתאפשר בעקבות דיכוי הפעילות של הסינפסה בין תא עצב לתא המטרה שלו והפחתת התקשורת ביניהם.
כאשר הפוטנציאל הסינפטי כבר לא עובר את מתח המנוחה של תא המטרה הוא לא יכול להפעיל אותו.
תופעה זו משקפת את הפלסטיות של מערכת העצבים.
עבור מערכת החושים, אנטגוניסט הוא חומר הנקשר לקולטן מסוים, ואיננו מפעיל אותו, ובכך מעכב או מחליש את השפעתם של החומרים שאמורים להקשר לאותו קולטן (כגון הורמון, מוליך עצבי, או אגוניסט שלהם).
אינה מיכאילובנה צ'וריקובה הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע סובייטית ורוסייה.
היא זכתה במספר פרסים ובשנת 1991 הוענק לה התואר האמן העממי של ברית המועצות.
בעלת כל ארבע הדרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת.
אינה צ'וריקובה נולדה בעיירה קטנה בבשקיריה.
זמן קצר לאחר לידתה הוריה התגרשו.
בשנות ה-50 עברה אינה עם אימה למוסקבה.
לאחר סיום בית הספר אינה שכבר בילדותה רצתה להיות שחקנית ניסתה להתקבל לבית הספר למשחק.
לאחר מספר ניסיונות היא התקבלה לבית הספר למשחק ליד תיאטרון מאלי וסיימה אותו בהצטיינות בשנת 1965. השחקנית החלה לעבוד בתיאטראות שונים במוסקבה.
בשנת 1975 צ'וריקובה הוזמנה לתיאטרון לנקום על ידי מארק זכארוב והיא עבדה בתיאטרון זה עד שנותיה האחרונות.
בשנת 1996 לצ'וריקובה הוענק פרס הפדרציה הרוסית עבור עבודתה בתיאטרון.
עוד בהיותה סטודנטית בבית הספר למשחק צ'וריקובה החלה להצטלם בקולנוע.
מספר שנים היא גילמה רק תפקידים קומיים זוטרים.
פריצתה לתפקידים גדולים התרחשה בסרטי בעלה הבמאי אולג פנפילוב.
הסרט הראשון שפרץ לתודעה כלל ארצית ובו היא שיחקה תפקיד ראשי היה סרט "התחלה" בה היא גילמה תפקיד של פועלת בית החרושת שחולמת להיות שחקנית ולשחק ז'אן ד'ארק.
בסרט שולבו קטעים היסטוריים בה צ'וריקובה משחקת את ז'אן.
עבור משחק בסרט זה היא הוכרזה "שחקנית השנה" בברית המועצות.
במהלך צילומי הסרט היא התחתנה עם בעלה.
לאחר הצלחתה בסרט זה צ'וריקובה המשיכה להשתתף בסרטי בלעה ושל במאים אחרים.
בשנת 1984 היא זכתה לפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין עבור משחקה בסרט.
היא ממשיכה להצטלם בקולנוע גם כיום, בשנת 2013.
בשנת 2001 צ'וריקובה הייתה שותפה של בעלה בכתיבת תסריט לסרט על משפחת רומנוב.
בשנים 2007-1009 השחקנית הייתה נשיאה של פסטיבל הקולנוע על שם אנדריי טרקובסקי.
בשנת 2013, לקראת יובל ה-70 של השחקנית בטלוויזיה רוסית הוקרן סרט על פעילותה.
אינדריים (שם מדעי: Indriidae) הם משפחה של למורים גדולים החיים באי מדגסקר שליד חופי יבשת אפריקה והם הלמורים הגדולים ביותר.
הם מגוונים ובעלי פרווה ארוכה ובעלי הבדלי גדלים מהלמורים הצמריים שאורכם 30 ס"מ ועוד זנב ועד לאינדרי הגדול ביותר ויש לו זנב קטן ביותר.
ראשיהם שחורים וקירחים וידיהם גדולות.
הסיפאקות הם המרשימות בקבוצה והן קולניות מאוד, אך חלקם נמצא בסכנת הכחדה חמורה, עקב כריתת היערות בהם הם חיים.
האינדריים הם צמחונים ואוכלים בעיקר עלים על העצים אבל לעיתים גם יורדים לקרקע והם מסוגלים לקפץ קפיצות גדולות הן בין העצים והן על הקרקע.
אינדרי (Indri indri) - סוג ומין יחיד
למור צמרי (Avahi) - תשעה מינים
סיפאקה (Propithecus) - תשעה מינים
במוזיקה, אינהרמוניוּת הוא מונח המתאר מצב בו תדרי הצלילים העיליים חורגים מכפולות שלמות של הטון היסודי (הצליל הנמוך בסדרת הצלילים העיליים).
מבחינה פסיכואקוסטית, צלילים נתפסים בדרך כלל כבעלי גובה מובהק יחיד, אולם למעשה הם כוללים מספר רב של צלילים נוספים - "צלילים עיליים".
כלי הקשה רבים, כגון מצילתיים או פעמונים, יוצרים צלילים מורכבים ביותר מבחינה אינהרמונית.
בכלי מיתר כגון פסנתר, כינור או גיטרה, וכן בכלי הקשה מסוימים כגון הטאבלה האינדיאנית, הצלילים העיליים קרובים - ובמקרים מסוימים כמעט זהים - לכפולות שלמות של הטון היסודי.
בכלים אלו, כל חריגה של הצלילים העיליים משורת הצלילים העיליים המושלמת נקראת אינהרמוניות.
ככל שהמיתרים גמישים פחות (דהיינו, ככל שהמיתרים יותר קצרים, עבים, רפויים או נוקשים), כך הם יפיקו יותר אינהרמוניות.
באופן תאורטי, מיתר או עמוד אוויר הבנוי באופן מושלם, ודק או גמיש באופן אינסופי, ירטוט בדיוק לפי תדרי טור הצלילים העיליים.
בפועל, גוף התהודה המייצר את הצליל - בדרך כלל מיתר או עמוד אוויר - חורג מהתדרים התאורטיים במידה מעטה או רבה.
לדוגמה, מיתר עבה במיוחד מתפקד פחות כמו מיתר ויותר כמו צילינדר, שיש לו תדר עצמי שהוא לאו-דווקא מכפלה שלמה של הטון היסודי.
מסיבה זו, צליל בודד המנוגן על ידי כלי קשת או כלי נשיפה ממתכת או עץ לא בהכרח מייצר אנהרמוניקה.
לעומת זאת, כאשר צליל מופק ממיתר באמצעות פריטה (כגון גיטרה), צביטה (כגון פיציקטו בכלי קשת) או הקשה (כגון בפסנתר), נוצרת אינהרמוניות.
האינהרמוניות של המיתר תלויה במאפיינים הפיזיקליים שלו, כגון מתיחות, נוקשות, אורך ועובי.
לדוגמה, מיתר נוקשה ומתוח במידה מתונה (כמו מיתר נמוך בפסנתר) יפיק כמות רבה של אינהרמוניות, בה בשעה שמיתר דק ומתוח ביותר (מיתר גבוה בפסנתר) או מיתר גמיש יותר (למשל מיתר העשוי ממעי או ניילון, המשמש בגיטרה או נבל) יפיק כמות מעטה יותר של אינהרמוניות.
מיתר מלופף יפיק פחות אינהרמוניות מאשר מיתר חלק, ומסיבה זו לרוב מיתרים מלופפים עדיפים על פני חלקים.
בשנת 1943, מדדו לראשונה החוקרים יאנג ושוק (Young & Schuck) את הספקטרום האינהרמוני של צלילי הפסנתר.
הם מצאו שהספקטרום של הפסנתר מתפשט ו"נמתח" בהדרגה - דהיינו, הגובה של צלילי הפסנתר הנמוכים הולך וסוטה בהדרגה כלפי מטה, והגובה של הצלילים הגבוהים סוטה בהדרגה כלפי מעלה.
אינהרמוניות אינה בהכרח בלתי רצויה.
בשנת 1962, מחקר של הארווי פלטשר (Fletcher) וחוקרים נוספים הצביע על כך ש"מתיחת הכוונון" בפסנתר נחוצה על מנת לקבל את הסאונד הרצוי.
הם הציעו את האפשרות כי האינהרמוניות של צלילי הפסנתר אחראית לצליל ה"חם" המאפיין אותו.
בהתאם למחקר זה, צלילי פסנתר המופקים מסינתיסייזר נשמעים טבעיים יותר כאשר משולבת בהם מידה מסוימת של אינהרמוניות; ובאופן כללי, כלי נגינה אלקטרוניים המנסים לחקות כלי נגינה אקוסטיים נדרשים לחקות הן את המאפיינים האינהרמוניים והן את "מתיחת הכוונון" של הכלים המקוריים.
כאשר מכוון פסנתרים מכוון פסנתר, הוא מאזין לפעימות בין שני צלילים המנוגנים יחד, ומנסה להביא אותן למינימום.
לצורך כך, מכווני פסנתרים מוכרחים להתייחס לאינהרמוניות של מיתרי הפסנתר, הקיימת ברמה מסוימת בפסנתר כולו, אולם בעיקר בתווים הנמוכים והגבוהים.
התוצאה היא שהאוקטבות מכווננות למרווח גדול מעט יותר מאשר היחס ההרמוני התאורטי 1:2. המרווח המדויק משתנה מפסנתר לפסנתר, ואף מאוקטבה לאוקטבה באותו הפסנתר - כתלות באינהרמוניות הייחודית של כל מיתר.
בגלל בעיית האינהרמוניות, טיונרים אלקטרוניים המיועדים לכיוון פסנתר אינם מתוכנתים לפי סדרת הצלילים העיליים הרגילה.
במקום זאת, הם מחקים את ה"מתיחת הכוונון", כאשר את ההתאמות הסופיות על המכוון לעשות בעצמו, על ידי השמיעה.
מכשירים משוכללים במיוחד מנסים לעזור למכוון אפילו בהתאמות אלו; וחלקם פשוט מאפשרים להקליט כוונון של הכלי שנעשה באופן ידני, ולהשתמש בו כדי לכוון בעתיד את אותו הכלי (או כלים זהים מאותו יצרן ואותו הדגם) בקלות ובמהירות רבה יותר.
בסיכומו של דבר, כוונון הפסנתר הוא פשרה בין העדפות - הן מבחינת בחירת סוג הכוונון, על מנת להקטין למינימום את הסטייה מן הכיוון בנגינת מרווחים ואקורדים, והן מבחינת התמודדות עם אינהרמוניות.
להרחבה ראו האקוסטיקה של הפסנתר.
גורם מסוג אחר שיכול לגרום לבעיות בכיוון הפסנתר הוא חלודה במיתרים או אבק על גבי המיתרים המלופפים.
גורמים אלו מעלים מעט את התדירות של הצלילים העיליים, וכך האינהרמוניות במיתרים אלו גדלה.
בניגוד לפסנתר, שהכיוון שלו מתבצע על ידי איש מקצוע, בגיטרות כגון גיטרה קלאסית, גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית וגיטרה בס המכוון הוא הנגן עצמו.
כאשר גיטריסט מכוון את הגיטרה שלו באמצעות השמיעה, הוא צריך להביא בחשבון את המזג הרצוי ואת האינהרמוניות של מיתרי הגיטרה.
אינהרמוניות במיתרי הגיטרה עלולה לגרום לצלילים להישמע גבוהים יותר ממה שהם "אמורים" להיות, הן מבחינת גובה הטון והן מבחינת הפעימות.
במקרה זה, שיטת הכיוון הנפוצה של מיתרי הגיטרה על ידי יצירת אוניסונו בין שני מיתרים (על ידי לחיצה על הסריג הרביעי או החמישי) הופכת ללא מדויקת, אף אם הסריגים וצוואר הגיטרה בנויים היטב.
גם המצאת הטיונרים האנלוגיים בשנות ה-70, והטיונרים האלקטרוניים בשנות ה-80, לא פתרה במלואה את בעיית כיוון הגיטרה.
אף אם הטיונר מראה כי מיתרי הגיטרה מכוונים באופן מושלם, ייתכן כי חלק מהאקורדים לא יישמעו מכוונים לחלוטין.
הסיבה לכך הנה אינהרמוניות שעשויה לנבוע ממיתרים שחוקים או מלוכלכים, סריג שלא נמצא במיקום מדויק, צוואר גיטרה שאינו מכוון היטב, או גורמים נוספים.
במקרים אלו, כיוון הגיטרה לא יוכל להיות מושלם, והוא יתבסס על פשרה.
ישנם נגני גיטרה הבוחרים לכוון את הגיטרה ספציפית לפי הסולם של השיר אותו הם מנגנים, כך שאקורד הטוניקה והדומיננטה יישמעו המדויקים ביותר.
אולם, מכיוון שפשרה כזו עלולה להביא לסאונד בעייתי באקורדים היוצאים מן הסולם, ישנם נגנים המעדיפים "לפזר" את חוסר הדיוק של הכוונון כך שכל האקורדים יישמעו טובים במידה שווה.
כלי קשת כגון כינור, ויולה, צ'לו וקונטרבס יוצרים אינהרמוניות כאשר מנגנים בהם ללא הקשת, בטכניקות דוגמת פיציקטו.
אולם, כאשר מנגנים בכלים אלו באמצעות קשת האינהרמוניות נעלמת, מכיוון שתנועת הקשת על פני המיתר היא מחזורית, ולכן היא "מסיטה" את כל התנודות שמפיק המיתר בדיוק ליחסים הרמוניים (שלמים) עם התדירות היסודית.
בנגינת תו בכלים אלו באמצעות הקשת, הצליל הסופי שנשמע הוא מעין "מיצוע" של כל התדרים (המעט אינהרמוניים) של המיתר.
תופעה זו, הנקראת "Mode-locking", מתרחשת גם בקול האנושי ובכלי נשיפה דוגמת הקלרינט.
דוגמאות לכלי נגינה לפי הרמוניות
כלי קשת (כינור, צ'לו, ארהו)
כלי נשיפה ממתכת (חצוצרה, קרן יער, טרומבון)
כלי נשיפה מעץ (אבוב, קלרינט)
כלי מיתר (גיטרה, צ'מבלו, נבל)הרמוניים בקירוב כלי הקשה מכווננים (קסילופון, מרימבה)לא הרמוניים'''
כלי הקשה בלתי מכוונים (תופים, פעמונים)
אינה מארי אריקסן סוריידה (בנורווגית: Ine Marie Eriksen Søreide; נולדה ב-2 במאי 1976) היא פוליטיקאית נורווגית שכיהנה כשרת החוץ של נורווגיה מאוקטובר 2017 עד אוקטובר 2021, האישה הראשונה בתפקיד זה.
היא הייתה האישה החמישית שכיהנה בתפקיד זה.
סוריידה חברת סטורטינג מטעם המפלגה השמרנית הנורווגית מאז שנת 2005.
אינה מארי אריקסן סוריידה נולדה ב-2 במאי 1976 במחוז לורנסקוג.
הוריה של סוריידה התגרשו כשהייתה צעירה.
אביה היא חשמלאי ואמה חייה על קצבת נכות.
בשנת 1995 החלה את לימודי המשפטים באוניברסיטת טרומסה.
במהלך לימודיה באוניברסיטה היא הצטרפה למפלגה השמרנית והייתה פעילה בפוליטיקה המקומית.
בשנת 2000 היא הייתה לחברה במרכז המפלגה השמרנית ובהמשך התמנתה ליושבת ראש ארגון "הצעירים השמרנים של נורווגיה".
סוריידה עבדה במשך תקופה קצרה כמפיקה בערוץ הטלוויזיה "Metropol TV".
לאחר סגירתו של הערוץ, סוריידה החלה לעבוד כמתמחה בעריכת דין.
ב-2006 נישאה לחבר המפלגה השמרנית, אוסטיין סוריידה.
בבחירות הכלליות שנערכו בנורווגיה ב-2005 נבחרה לראשונה לסטורטינג, הפרלמנט של נורווגיה.
עם בחירתה לסטורטינג סוריידה הייתה חברה בוועדת החינוך של הפרלמנט.
בשנת 2009 היא נבחרה מחדש לסטורטינג.
מ-2009 עד 2013 כיהנה סוריידה כיושבת ראש ועדת החוץ והביטחון בסטורטינג.
בבחירות הפרלמנטריות שנערכו ב-9 בספטמבר 2013 זכתה המפלגה השמרנית ב-30 מושבים בפרלמנט והייתה למפלגה השנייה בגודלה לאחר מפלגת הלייבור שזכתה ב-64 מושבים.
לאחר שארנה סולברג הצליחה להקים את ממשלה, מונתה סוריידה לתפקיד שרת ההגנה.
בזמן כהונתה כשרת ההגנה, היא הגדילה את תקציב הביטחון, נרווגיה קנתה נשק אמריקני, צוללות מגרמניה ובנתה בסיסים צבאיים בצפון.
בעקבות משבר קרים ב־2014, קראה סוריידה להגביר את מאמצי החימוש של כל מדינות נאט"ו ובמקביל להמשיך את הדיאלוג ושיתוף הפעולה עם רוסיה.
ב-2016 קראה סוריידה לנשיא ארצות הברית הנבחר דונלד טראמפ לאמץ מדיניות ברורה מול רוסיה, זאת לאחר חששה של נורווגיה מפעילותה הצבאית של רוסיה באזור הארקטי.
ביוני 2018, כתב דונלד טראמפ לראשת ממשלת נורווגיה, ארנה סולברג, שנורווגיה היא המדינה היחידה בנאט"ו, הגובלת ברוסיה, שאין לה תוכנית ארוכת טווח להשקיע שני אחוזים מהתמ"ג בהגנה.
ביולי, לאחר ועידת נאט"ו, ביקר בנורווגיה, ג'יימס מאטיס, שר ההגנה האמריקאי, נפגש עם סוריידה והדגיש את מקומה החשוב של נורווגיה בברית נאט"ו ובשמירה על הגבול עם רוסיה.
סוריידה מובילה מדיניות ידידותית כלפי האיחוד האירופי ומאז היבחרה לשרת החוץ מקדמת שיתוף פעולה כלכלי וביטחוני עם האיחוד.
באוקטובר 2021 סיימה את תפקידה כשרת החוץ.
בפברואר 2022 עלה שמה של סוריידה כאחת המועמדות לתפקיד מספר שתיים במפלגה השמרנית, עם פרישתו של יאן תור סננר אולם היא הודיעה שהיא אינה מעוניינת בתפקיד
אינה זובובה (נולדה ב-1 באוקטובר 1976) היא דוגמנית ושחקנית רוסייה, זכתה בתואר "מיס רוסיה" 1994.
זובובה נולדה בעיר חימקי, היא החלה ללמוד פסיכולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת מוסקבה ובאותה עת גם דגמנה.
ב-2004 היא זכתה בפרס "דוגמנית העל של השנה" בטקס פרסי האופנה של מגזין מארי קלייר.
אינה קראבצקי (נולדה ב-23 בפברואר 1979) היא שפית ומגישת טלוויזיה ישראלית.
התפרסמה לראשונה כאשר זכתה בעונתה הראשונה של תוכנית המציאות "מאסטר שף".
קראבצקי נולדה באוקראינה ובשנת 1990 בגיל 11 עלתה יחד עם משפחתה לישראל.
בשנת 2010 השתתפה בעונתה הראשונה של תוכנית המציאות מאסטר שף ששודרה בערוץ 2 וזכתה בה במקום הראשון.
לאחר זכייתה בתוכנית עסקה בתחום המסעדנות בארץ.
קראבצקי משתתפת ומגישה תוכניות בישול בטלוויזיה, בין היתר השתתפה והגישה את התוכניות: "אוכל טוב" בערוץ 2, "גורמה בפיתה" יחד עם איציק כהן, "7 מנות לשבעה ימים" ששודרה אף היא בערוץ 2 ואת תוכנית הבישול "טעמים ירוקים" המשודרת בערוץ הראשון ובערוץ כאן 11.
הרוזנת אינה מריה הלנה אדל אילזה פון באסוויץ-לבצוב הייתה כלתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
אינה מריה נולדה ב-27 בינואר 1888 בעיר בריסטוב (חלק משורסוב המודרנית) שבדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין.
אביה היה הרוזן קרל פון באסוויץ-לבצוב ואמה הייתה הרוזנת מרגריטה פון דר שולנבורג.
היא נפגשה עם אוסקר, נסיך פרוסיה, בנו החמישי של וילהלם השני, קיסר גרמניה, וב-26 במאי 1914 הודיעו השניים על כוונתם להינשא.
הנישואים נערכו ב-31 ביולי של אותה שנה בארמון בלוו שבברלין.
בשל ההבדלים הניכרים בין המעמדות שלהם, נחשבו הנישואים לנישואים מורגנטיים.
לאחר נישואיה קיבלה אינה מריה את התאר "נסיכת רופין", מחמיה, וב-21 ביוני 1920 גם את התואר "נסיכת פרוסיה".
במהלך מלחמת העולם הראשונה שרת בעלה בצבא הקיסרות הגרמנית ואף נפצע.
לאחר המהפכה הגרמנית גלתה המשפחה להולנד, אולם מאוחר יותר חזרה לגרמניה.
בעלה ובנה הבכור שרתו בוורמאכט בתחילת מלחמת העולם השנייה.
בנה הבכור, אשר נקרא גם כן אוסקר, נהרג במהלך המערכה בפולין.
בעקבות צו הנסיכים, סולק בעלה מהצבא.
לאחר המלחמה עברה המשפחה להתגורר במינכן, ואוסקר נפטר בה ב-1958. אינה מריה נפטרה ב-19 בספטמבר 1973 בגיל 85.
ב-31 ביולי 1914 היא נישאה לאוסקר, נסיך פרוסיה ונולדו להם ארבעה ילדים:
אינה מולר היא זמרת-יוצרת, קומיקאית ומנחת טלוויזיה גרמנייה.
מולר נולדה בקלן כרביעית מבין חמש בנות, לאחר סיום התיכון היא הוכשרה כטכנאית בתי מרקחת, ועבדה במספר בתי תרופות, ב-1994 ייסדה ביחד עם חברתה אדה שניטגארד את הצוות הקומי "מלכת הדבורים".
אינה בוקום, הידועה בשם הבמה אינה מודג'ה היא זמרת מאלית-צרפתייה.
מודג'ה עסקה בעבר בדוגמנות ועוסקת כיום גם במשחק בקולנוע וטלוויזיה.
נולדה בבמקו בירת מאלי למשפחה מהקבוצה האתנית פולה כילדה השישית במשפחה בת שבעה ילדים.
פירוש שם הבמה שלה, "מודג'ה", בשפת הפולה הוא: "רעה", "לא טובה" והוא הכינוי שקיבלה מאמה בילדותה.
כשהייתה בת שש רשמו אותה הוריה למקהלה.
בילדותה ובנעוריה נחשפה בביתה למוזיקה של ריי צ'ארלס, אלה פיצג'רלד, אוטיס רדינג ושרה ווהן ובהמשך לסוגות כמו פאנק רוק (Punk rock), ראפ של שנות ה-80 וה-90 והבי מטאל, בנוסף לבלוז, מוזיקת נשמה ודיסקו ונעה באהדתה בין הארד רוק ושירי אהבה.
מדי פעם ביקרה אצל שכנה, המוזיקאי הנודע, סאליף קייטה שהזמין אותה להיות זמרת ליווי ברייל באנד - תזמורת שניגנה בסגנונות הבוסה נובה וג'אז שבה החל קייטה את דרכו.
בעקבות עבודת הוריה כדיפלומטים, היא גרה בילדותה ובנעוריה גם בניגריה, טוגו וארצות הברית עד שהגיעה בגיל 18 לפריז.
היא החלה ללמוד בפקולטה לשפות שבבית ספר למנהל עסקים ולעסוק במקביל בדוגמנות.
מכל ניסיונותיה המוזיקליים המוקדמים אימצה לבסוף צליל פופ-סול.
אחרי שהשתתפה בהופעה טלוויזיונית במסגרת חג המוזיקה בערוץ France 2, בצמד יחד עם ג'ייסון מראז, בביצוע שירו , היא החלה להופיע כמופע חימום של הזמר Sliimy .
היא הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Mister H", שנכלל בהמשך באלבום הבכורה שלה, "Everyday is a New World" , שיצא לאור באוקטובר 2009. עטיפת האלבום צולמה על ידי הצלם המאלי מאליק סידיבה .
היא סייעה להפצת האלבום במספר הופעות טלוויזיוניות שהיו לה, כולל בתוכניות הפופולריות "Vivement Dimanche" ו-"Taratata" .
בנובמבר 2011 הוציאה את אלבומה השני, "Love Revolution" שכלל את הלהיט "French Cancan (Monsieur Sainte Nitouche)" (שיצא כסינגל מוביל ביוני 2011), שהגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הצרפתי ואת הסינגל "La Fille du Lido".
באלבומה השלישי, שיצא ב-2015, "Motel Bamako" , שרה מודג'ה בעיקר בשפה במברה (הנפוצה במאלי) אך גם באנגלית ובצרפתית.
האלבום עוסקת בנושאים אהבה, פצעי המלחמה ודימוי האישה.
האלבום מסמן שינוי גישה מוזיקלי - נטישת המלודיות המתוקות וחזרה לשירה קצבית ולראפ בבמברה (כמו בקליפ "Tombouctou" שצולם בסטודיו של מאליק סידיבה בבמקו).
באלבום זה, אף יותר מבאלבומים הקודמים, היא מזמינה את הנשים המאליות להישמע ו"להסיר את הצעיף מפיהן".
בדצמבר 2017 החלו הופעותיה של רביעיית בנות "Le Parisien" ("הפריזאיות") בה משתתפת מודג'ה יחד עם אריאל דומבסל , מרווה גלנטר והלנה נוגוארה .
זהו חידוש של המוזיקאי לורן רוקיה לרביעייה בעלת שם דומה שיצר המוזיקאי קלוד בולינג בשנות ה-60 כחלק מזרם ה-Yé-yé .
הרביעייה הוציאה אלבום באפריל 2018 והופעותיה התקיימו ממאי 2018 ועד דצמבר 2018.
ב-2013 היא השתתפה בפינה הומוריסטית בתוכנית הטלוויזיה "Le Grand Journal" שבערוץ Canal+ .
ב-2016 שיחקה בסרט הצרפתי-סנגלי, "וולו", בבימויו של דאודה קוליבאלי, העוסק בסחר הסמים במאלי וגילמה את אחותו של גיבור הסרט.
ב-2019 שיחקה בסרטו של הבמאי, לואי-דו דה לנקסאן , "La Sainte Famille"
החל בספטמבר 2016 היא מנחה את "Catwalk" תצוגת אופנה המשודרת בערוץ האופנה הצרפתי "Elle Girl" הקשור למגזין Elle.
בהיותה בת ארבע עברה מודג'ה (כמו ארבע אחיותיה) השחתת איבר המין הנשי, על ידי קרוביה, ללא אישור הוריה.
אירוע זה מוזכר באחד משיריה.
מאוחר יותר, בגיל 22, עברה ניתוח לשיקום.
מודג'ה מתבטאת בקביעות כנגד השחתת איבר המין הנשי.
היא התבטאה גם בצורה גלויה כנגד אלימות נגד נשים שאותה תיארה בסרטון הווידאו לשירה, "La Valse de Marylore".
מ-2009 היא מנהלת מערכת חיים זוגית עם האדריכל-אמן האיטלקי-קרואטי, מרקו קונטי סיקיץ'.
אינדרק פרטלסון (באסטונית: Indrek Pertelson; נולד ב-21 באפריל 1971) הוא ג'ודוקא עבר אסטוני אשר התחרה בקטגוריית המשקל הכבדה (מעל 100 ק"ג).
פרטלסון התחרה ארבע פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 1992, 1996, 2000 ו-2004. בסידני 2000 ובאתונה 2004 הוא זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג.
פרטלסון זכה בשתי מדליות כסף מאליפויות העולם בשנים 1999 ו-2003. באליפויות אירופה הוא זכה בחמש מדליות.
במהלך הקריירה פרטלסון זכה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
כמו כן הוא זכה בתואר אלוף אסטוניה 23 פעמים במהלך הקריירה.
אינה צימבאליוק (באוקראינית: І́нна Анато́ліївна Цимбалю́к; נולדה ב-11 ביוני 1985) היא דוגמנית אוקראינית.
צימבאליוק נולדה בצ'רנוביץ לאם מורה ואב שעוסק בתיירות.
היא למדה ניהול ותיירות בינלאומית באוניברסיטה הלאומית בקייב לתרבות ואומנויות (Kyiv National University of Culture and Arts).
מ-1998 ועד 2005 השתתפה בשמונה תחרויות יופי שונות.
היא נבחרה ל"מיס תבל אוקראינה" 2006, בתחרות מיס תבל בלוס אנג'לס עלתה ל-20 המתמודדות הסופיות בחצי הגמר.
תמונותיה הופיעו בשלל מגזינים באוקראינה.
ב-2007 שיחקה בסדרה "Серцю не накажеш" שהיא הפקה משותפת לערוץ 5 וערוץ 1+1.
ב-2008 ו-2009 הגישה שתי תוכניות בערוץ 1+1, היא הגישה תוכנית בערוץ "ICTV", בנוסף עבדה גם בערוץ ה-MTV האוקראיני.
ב-2009 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Ryabiny grozdya alye".
ב-2012 שיחקה בסרט רז'בסקי נגד נפוליאון.
היא דיבבה את בובת הברבי בדיבוב האוקראיני של צעצוע של סיפור 3.
היא המייסדת של מותג הביגוד "MyShuShu".
אינדרקטוס (שם מדעי: Indarctos; מילולית: "דוב הודי") הוא סוג נכחד של טורף ממשפחת הדוביים, אשר חי בתקופת המיוקן שלפני 11.1 עד 5.3 מיליון שנה מהיום באסיה, אירופה ואמריקה הצפונית, כשאולי הוא שרד עד תחילת הפליוקן.
סוג זה הוגדר ב-1913 משרידים של הסוג מהודו, מהם קיבל את שמו והוא הכיל מינים רבים.
זהו דוב קרוב לפנדה הענקית ויחד איתה משויך לשבט, אך הוא היה חסון ותוקפני ממנה בהרבה ודמה יותר לדוב הבולדוג במראהו.
המאובנים הקדומים ביותר שלו התגלו באריזונה והצעירים ביותר התגלו בקזחסטן כשנמצאו מאובנים גם באורגון, טקסס, פלורידה, ספרד, סין וטורקיה.
האינדרקטוס היה טורף גדול באורך 2 מטרים, גובה 130 ס"מ ומשקל של 100 עד 400 ק"ג כשהזכרים היו גדולים מעט מהנקבות.
הגולגולת הייתה מוארכת בחלקה התחתון ומעט יותר צרה בעליון, עם אורך גולגולת ממוצע של 32 עד 45 ס"מ, תלוי במין.
מבנה הלסתות היה חזק ובקדמת הלסת היו ניבים בולטות ארוכות וכן מלתעות גבוהות.
ייתכן שהוא התפתח מהאגריותריום שהיה בעל מבנה לסתות דומה והוא כנראה ניזון בעיקר מבשר.
דוב זה היה כנראה טורף-על או לפחות אוכל נבלות באזור חיותו שכנראה התקיים בערבות עשב רחבות בהם רעו מינים רבים של פרסתנים וכן טורפים כמו השנחרבים וכלביים מהירים.
באמריקה הצפונית הוא חי לצד קרוב משפחה רחוק שלו - הפליונארקטוס .
אינה יורייבנה סביאטנקו (נולדה ב-6 בספטמבר 1967) היא פוליטיקאית רוסייה, חברת הדומה העירונית של מוסקבה מאז 2001. חברת סיעת רוסיה המאוחדת וחברת מועצת הפדרציה מטעם מוסקבה (מאז 2019).
יו"ר ועדת מועצת הפדרציה למדיניות חברתית (מאז ינואר 2020).
היא החליפה בתפקיד זה את ואלרי ריאזנסקי.
ג'ורג'ינה אליס גרגורי הייתה אמנית אוסטרלית.
אינה גרגורי נולדה ב־18 באוקטובר 1874 במזרח מלבורן לאליס (לבית טופ) וג'ון בורסלם גרגורי, עורך דין.
היא הייתה השנייה מבין שבעה ילדים.
משפחתה הייתה מיודדת עם משפחת טיג.
בת למשפחת טיג, ויולט טיג, הפכה גם היא לאמנית מוכרת.
אינה למדה כחמש שנים בבית הספר של הגלריה הלאומית בשנות השמונים של המאה ה-19, ובבית הספר לאמנות במלבורן (MSA) ובצ'רטריסוויל שם לימד עמנואל פיליפס פוקס וטיודור סנט ג'ורג' טאקר.
בתערוכה השנתית של MSA, בשנת 1898, הוענק לה פרס ראשון לציור נוף.
לאחר מכן התקבלה אינה גרגורי כחברה באגודת האמנים הוויקטוריאנית והציגה איתם באופן קבוע בין השנים 1898–1912.
אחת היצירות הידועות ביותר של גרגורי היא "ארבעה סטודנטים לאמנות", צ'רטריסוויל, ציור שמן שהשלימה כסטודנטית.
הציור מציג ארבעה סטודנטים העובדים באחוזת צ'רטריסוויל של פיליפס פוקס, והוצגה יותר מכל יצירות אמנות אחרות של אימפרסיוניסטית אוסטרלית.
אינה ואחותה עדה חיו בבידוד יחסי בחלק האחורי של רוזדייל, בית משפחתם בסנט קילדה.
בשנת 1908 על פי כמה עדויות היו לאינה הזיות, והיא האמינה ב"חיים אינטלקטואליים ורגשיים, שהתרוממו הרבה מעל לגשמיות של קיום ממוצע."
בשנת 1916 הייתה גרגורי אחת האמניות במלבורן שהתנדבו לצייר דיוקנאות של ילדים לגיוס כספים עבור הצלב האדום הצרפתי.
תערוכת יחיד של 176 יצירות אמנות שלה באתנאום במלבורן נפתחה על ידי סר רוברט גארן באפריל 1925 וזכתה לביקורות מעורבות.
בתערוכה משותפת עם ג'יין פרייס ביוני 1942 זכתה להערכה רבה.
הרולד הרברט דיווח בארגוס כי "אינה גרגורי תפסה את הצבע וראתה את האפשרויות הדקורטיביות של עלוות הסתיו ...
ורבים מציורי פריחת הפרדס שלה נהדרים".
אינה כריסטין רולדסן (בנורווגית: Ina Christine Wroldsen; נולדה ב-29 במאי 1984), שמוכרת בשם הבמה אינה רולדסן (בנורווגית: Ina Wroldsen), היא זמרת-יוצרת נורווגית.
היא גם מוכרת בשם הבמה הקודם שלה, אינה (בנורווגית: Ina).
היא הייתה חלק מצמד האלקטרופופ Ask Embla , עם המפיק והכותב האיסלנדי ארנתור בירגיסון .
היא החלה את הקריירה כמפיקה מוזיקלית, והמשיכה לכתוב שירים לאחרים.
היא זכתה במספר פרסי BMI/ASCAP על עבודתה, בין המועמדות למועמדות בפרסי המוזיקה הבריטית ולמספר מועמדויות בפרס שפלמן .
בין האמנים שהיא כתבה, היו שאקירה, ג'ס גלין, קלין בנדיט, זארה לטרסון, ראג-אנ'-בון מאן, שון פול, דייוויד גטה, ג'יימס ארתור, בריטני ספירס, דמי לובאטו, מדיסון ביר, טייני טמפה, טינשיי, אן-מארי, ליטל מיקס, אולי מארס, הפוסיקט דולז, הוונטד, הסאטרדייז, שונטל, ליאונה לואיס וואן דיירקשן.
ב-2013, הצמד הוציא את האלבום Northern Lights.
ב-6 באוקטובר 2014, היא הוציאה את הסינגל "Aliens (Her er jeg)".
ב-24 באפריל 2015, היא הוציאה את הסינגל "Rebels".
ב-17 ביולי באותה שנה, היא הייתה אחת מהכותבים של הסינגל "How Deep Is Your Love" של קלווין האריס ו-Disciples .
ב-8 באפריל 2016, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם ברוילר , את הסינגל "Lay it on me".
הסינגל הגיע למקום השני בנורווגיה.
בשנת 2016 היא הייתה אחת מהשופטים בגרסה הנורווגית של פופ איידול, Idol - Jakten på en superstjerne.
היא גם הופיעה בסינגל "Lie to Me" של סטיב איוקי, בסינגל "Breathe" של ג'קס ג'ונס ובסינגל "Places" של מרטן סולבג.
ביוני 2017 היא הוחתמה אצל סייקו מיוזיק.
זמן קצר לאחר מכן, ב-27 באוקטובר 2017, היא הוציאה את הסינגל "Strongest".
השיר הגיע, בשיאו, למקום הראשון ברומניה, למקום השני בנורווגיה ולמקום ה-20 בדנמרק.
השיר היה מועמד בקטגוריית שיר השנה בפרס שפלמן .
באוגוסט 2018, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם אלוק, את הסינגל "Favela", שנכתב בהשראת סרט תיעודי על נשים אמריקאיות לטיניות.
אינו טאמברג (באסטונית: Eino Tamberg; 27 במאי 1930 - 24 בדצמבר 2010) היה מלחין אסטוני.
יצירותיו מבוצעות במדינות רבות בעולם.
הלחין אופרות, ארבע סימפוניות, ומספר קונצ'רטים.
לימד קומפוזיציה במשך עשרות שנים ב.
טאמברג נולד בשנת 1930 בטאלין.
הוא נודע יותר מחוץ לאסטוניה משנת 1960 בערך.
הוא כתב מוזיקה למגוון רחב של ז'אנרים, אך במיוחד מוזיקה לתיאטרון ולסימפוניות.
בשנת 1968 החל ללמד באקדמיה האסטונית למוזיקה ותיאטרון, שם מונה לפרופסור בשנת 1983.
בשנת 2007, הוענק לו פרס התרבות של אסטוניה, על הישגי חייו.
טאמברג נפטר בשנת 2010 בעיר הולדתו ומגוריו, טאלין.
טאמברג היה מהמלחינים החשובים ביותר של הנאו-קלאסיציזם במוזיקה האסטונית, אם כי יצירותיו המאוחרות יותר היו בסגנון אקספרסיוניסטי.
היצירות הבולטות של טמאברג הן הבלט ג'ואנה טנטטה (1971) והקונצ'רטו לחצוצרה מס 1' (1972).
הקונצ'רטו לחצוצרה הועלה לא רק באירופה, אלא גם בסינגפור ובהונג קונג.
טאמברג כתב גם ארבע סימפוניות.
האופרה השנייה שלו, סיראנו דה ברגראק, הועלתה בהופעת בכורה בשנת 1976.
בסך הכל, טאמברג יצר 18 יצירות.
אינו לפיק פון וירן (באסטונית: Aino Lepik von Wirén; נולדה ב-28 באוקטובר 1961) היא דיפלומטית ומשפטנית אסטונית המכהנת כשגרירת אסטוניה באירלנד.
לפיק פון וירן נולדה בסטוקהולם למשפחה אסטונית שנאלצה לעזוב את אסטוניה כשזו הפכה לחלק מברית המועצות.
אביה, קליו לפיק, לחם בשורות הוואפן אס אס במהלך מלחמת העולם השנייה, ונמלט לשוודיה בשלבים האחרונים של המלחמה.
בשנת 1987 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת סטוקהולם.
לאחר מכן למדה באוניברסיטת סארי.
בשנים 1987–1990 הייתה עורכת דין בבית המשפט לעניינים מינהליים בארברו.
בשנים 1990–1992 הייתה תובעת במשרד התובע הכללי בסטוקהולם, ובמקביל הייתה שרת המשפטים בממשלתה האחרונה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה.
בשנים 1993–1994 הייתה היועצת המשפטית של ממשלת אסטוניה, ובשנים 1997–1999 הייתה ראש לשכת זכויות האדם במחלקה המשפטית במשרד החוץ ומנכ"לית המחלקה.
בשנים 1994–1999 הייתה נציגת אסטוניה בוועידת מועצת אירופה.
מ-25 במרץ 1999 עד 8 באוגוסט 2003 הייתה מזכירת המדינה של אסטוניה.
בשנים 2003–2006 הייתה שגרירת אסטוניה בפורטוגל, בשנים 2007–2010 הייתה שגרירת אסטוניה בישראל ובשנים 2010–2014 הייתה שגרירת אסטוניה בממלכה המאוחדת.
מאז 2018 היא שגרירת אסטוניה באירלנד.
בשנים 1995–2020 הייתה חברת מפלגת המולדת.
אינה בלאו (נולדה ב-24 ביולי 1969) היא חוקרת בתחומי טכנולוגיות למידה ופסיכולוגיה במרחב דיגיטלי ומכהנת כפרופסור מן המניין במחלקה לחינוך ופסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה.
בלאו נולדה בעיר אודסה שבברית המועצות, כיום באוקראינה, לאמיל (כלכלן) ורנה (רופאה), וגדלה כבת יחידה.
בנעוריה למדה מוזיקה ב באודסה (תיכון יוקרתי לתלמידים מצטיינים במוזיקה), ובהמשך קיבלה תואר ראשון במוזיקולוגיה.
בשנת 1990 עלתה לישראל עם בעלה.
לאחר עלייתה, סיימה בשנת 1992 לימודי תעודת הוראה במוזיקה במכללת אורנים, השתלבה בתחום הוראת המוזיקה, ושימשה כמרכזת מגמה אזורית למוזיקה באזור הגליל.
במקביל לעבודתה, החליטה בלאו להשלים תואר ראשון ישראלי באוניברסיטה הפתוחה.
היא התגוררה אז בגליל העליון.
בלאו סיימה בהצטיינות תואר ראשון במדעי הרוח והחברה בשנת 2002.
עם סיום התואר הראשון שמעה בלאו על פתיחת התכנית לתואר שני בחינוך וטכנולוגיות למידה בשלוחת קצרין (של האוניברסיטה הפתוחה), והחליטה להמשיך שם בלימודיה.
היא הייתה המוסמכת הראשונה של התכנית הזאת, וסיימה את לימודיה בשנת 2007 (בהצטיינות יתרה).
התזה שלה בנושא "השפעת נוכחות חברתית על תפיסת הלמידה בקבוצות דיון לימודיות שאין בהן חובת השתתפות" נכתבה בהנחיית ד"ר אבנר כספי.
אחר כך, התחילה ללמוד לתואר שלישי בחוג ללמידה, הוראה והדרכה באוניברסיטת חיפה, ושנתיים וחצי לאחר מכן היא הגישה לשיפוט את עבודת הדוקטור שלה (ב-2010).
עבודת הדוקטור נכתבה בהדרכת פרופ' עזי ברק, ועסקה בהתנהגות המשתתפים בדיונים קבוצתיים בסביבות טכנולוגיות סינכרוניות שונות: צ'אט טקסטואלי, שיחת קול ושיחה פנים-אל-פנים כמושפעת מאישיותם של המשתתפים ומנושא הדיון.
בשנת 2011ׂׂ, חזרה בלאו לאוניברסיטה הפתוחה, כחברת סגל בכיר בדרגת מרצה במחלקה לחינוך ופסיכולוגיה.
מאז שנת 2020 היא מכהנת כפרופ' מן המניין לטכנולוגיות למידה ופסיכולוגיה במרחב הדיגיטלי.
בלאו מתמקדת במחקריה בבחינת ההשלכות של שילוב טכנולוגיות חדשניות על תהליכי למידה, הוראה והדרכה במערכת החינוך ובאקדמיה, וכן בהבנת מאפייני התקשורת המקוונת והשלכותיה על אינטראקציה והתנהגות אנושית.
בלאו זכתה והובילה מענקי מחקר רחבי-היקף וקיבלה מספר פרסים על מחקריה ועבודתה האקדמית.
היא חברה במערכת של כתב העת המוביל בתחום - The Internet and Higher Education.
בלאו שימשה במשך השנים מדריכה לכ-50 תלמידות ותלמידי תואר שני, תואר שלישי ופוסט-דוקטורט בכתיבת עבודותיהם ובעריכת מחקריהם.
רבים מתלמידיה השתלבו בהוראה ובמחקר באוניברסיטאות ובמכללות בישראל.
במקביל לעיסוקה במחקר, מילאה בלאו תפקידי ניהול אקדמי באוניברסיטה הפתוחה.
כמו כן, היא חברה בוועדות של המועצה להשכלה גבוהה בנושאי למידה דיגיטלית.
בין תפקידי הניהול האקדמי המרכזיים שמילאה באוניברסיטה הפתוחה:
2021 - 2022 - דיקנית הפיתוח האקדמי וטכנולוגיות למידה.
2018 - 2021 - ראש המרכז לחקר חדשנות בטכנולוגיות למידה.
מ-2019 - ראש התכנית לתואר שני בחינוך: טכנולוגיות ומערכות למידה.
2022 - ראש התכנית לתואר שלישי בחינוך: טכנולוגיות במערכות למידה (עם קבלת אישור לפתוח באוניברסיטה הפתוחה מסלול ראשון ללימודים לתואר שלישי בתחום זה).
נשואה לשמעון מנצח תזמורת ומנהל מוזיקלי.
בלאו פרסמה מעל 70 מאמרים ופרקים בספרים מדעיים.