tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין ההצגות שהועלו בתיאטרון נמנות הרפתקאות הנסיך עומר (1946), הזמיר של מלך סין, הנסיך הקטן, דוד מלך ישראל, עלילות תום סוייר, חייט כי ימלוך, חסמבה, מלכת השלג, סינדרלה, עלילות הרשלה מאוסטרופולי, מעשה בעוץ העצלן, מפתח הזהב, בארץ לובנגולו מלך זולו ועוד.
בשנת 1964 נוסד מחדש התיאטרון על ידי אנסקי בחסות עיריית ירושלים והנוער העובד והלומד, כמסגרת דרמה לנוער.
במת מיצג הוא מרכז ישראלי לאמנות בינתחומית העוסק באמנות המיצג.
במרכז שוכן אנסמבל 209 ומתקיים בו פסטיבל זז.
בשנת 1988 הקימו דן זקהיים, תמר רבן וענת שן את עמותת "מקלט 209" אשר שכנה במקלט ציבורי 209 ברמת אביב.
העמותה יצרה אירועי מיצג עצמאיים ואירחה אמנים נוספים.
אמני מקלט 209 פעלו בפסטיבל ישראל, מוזיאון ינקו דאדא והמוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן.
לאחר מותו של זקהיים ב-1994 שונה שם העמותה ל'עמותת מקלט 209 ע"ש דן זקהיים'.
בשנת 2001 הקימה העמותה את "אנסמבל 209" ואת במת מיצג אשר משמש לו בית.
האנסמבל הוא קבוצת יוצרים בינתחומיים.
מבין יצירותיהם לאורך השנים "החוק התרמודינמי השני", "סיפורי סבתא", "Cookies", "תחת השמש", "דינג דונג", "בית רבנדרה אבלה" ועוד, שהוצגו בישראל ובעולם.
במת מיצג הוקמה תחילה ב"בית מרכזים" בדרום תל אביב כ"מרכז לאמנות בינתחומית המשתמש כבית לאמני מיצג בישראל".
לאחר שריפת המקום ביוני 2003, עברה הפעילות לתחנה המרכזית החדשה של תל אביב במרץ 2004. הבמה מקיימת ערבי מיצגים הפתוחים לקהל הרחב ואת פסטיבל זז.
בבמת מיצג ישנם ספרייה וארכיון לתיעוד אמנות המיצג, היחידים מסוגם בישראל.
המנהלת האמנותית של במת מיצג מאז הקמתו ועד 2018 הייתה תמר רבן.
בשנת 2015 במת מיצג הייתה בסכנת סגירה, לאחר שמשרד התרבות, בהוראת הדרה מירי רגב, הפסיק להעביר את כספי התמיכה שהיוו את עיקר המימון של הפעילות של המקום.
לאחר גיוס כספים בתערוכת מכירה של יצירות אמנות, המרכז הצליח להמשיך לפעול.
פסטיבל ZAZ הוא פסטיבל בינלאומי לאמנות המיצג אשר הושק ב-2006. הפסטיבל "נועד ליזום עשייה אמנותית של אמני מיצג במרחבים גאוגרפים ותרבותיים-חברתיים משתנים ברחבי ישראל".
בפסטיבל משתתפים דרך קבע אמני מיצג מרחבי העולם.
בן אל תבורי (נולד ב-22 בדצמבר 1991) הוא זמר ישראלי, היה חבר בצמד המוזיקלי סטטיק ובן-אל תבורי.
בן-אל תבורי הוא בנם של הזמר שימי תבורי ואביבה תבורי (לבית אזולאי).
בילדותו התגורר, עם אחותו בת-אל, אצל דודתם רינת אזולאי בראשון לציון.
בשנת 2002 הופיע במופע "פסטיגל מהסרטים" בתור ילד פסטיגל.
את צעדיו הראשונים כזמר עשה ב-2005 כאשר הופיע ביחד עם אביו, שימי.
לתבורי עוד שישה אחים מצד אביו ועוד שתי אחיות מצד אמו.
בשנת 2007, בגיל 16, ניגש למבחני המיון לעונה השביעית של תוכנית המציאות "כוכב נולד", יחד עם אחיו, דניאל, אך רק אחיו התקבל לתוכנית.
ב-2010 השתתף בתוכנית המציאות "התבורי'ס" בערוץ 24, ביחד עם אביו שימי ואחיו דניאל, אלירן ואריאל.
ב-17 במרץ 2011 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "מוצא בך", האלבום מכיל גרסת כיסוי לשירו של אייל גולן, "יפיופה".
בשנת 2013 השתתף בעונה השנייה של תוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" מבית HOT.
בשנת 2015 הצטרף לשיר "דוביגל" (לכאורה, אודות דובי גל) יחד עם רון נשר, ג'ורדי ולירז רוסו ("סטטיק").
סטטיק ובן-אל תבורי הפכו לצמד והוציאו שיר נוסף, "ברבי".
השיר זכה להצלחה רבה, והיה לשיר הראשון של תבורי והשני של רוסו שנכנס לפלייליסט של גלגלצ.
לאחר מספר חודשים הוציא הצמד את השיר "כביש החוף".
שיר זה שיחזר את הצלחת השיר הקודם והגיע למקום התשיעי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-13 ביוני 2016 הוציאו השניים להיט נוסף שלהם, "סלסולים", שהיה לשיר הראשון של השניים שהגיע למקום הראשון במצעד השבועי של גלגלצ ובמצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-24 בספטמבר 2016, הוציאו השניים להיט נוסף שלהם, "סתם".
בנובמבר 2016 הצטרף, לצד סטטיק, לצוות השיפוט בעונה הרביעית של "הכוכב הבא לאירוויזיון" לצד אסף אמדורסקי, קרן פלס והראל סקעת.
בחודש מרץ 2017 נבחר להיות אחד הפרזנטורים של רשת האופנה "קסטרו", ביחד עם שותפו המוזיקלי סטטיק.
השניים נבחרו להיות מופע החימום של ג'סטין ביבר בהופעתו בפארק הירקון ב-3 במאי 2017.
ב-2023 השתתף בשירו של 6ix9ine, "Feefafo", מתוך אלבומו, Blackballed.
בינואר 2024 הוציא תבורי את הסינגל "אוטוטו", מתוך אלבום הסולו השני שלו.
ב-3 במרץ 2024, תבורי הוציא שלושה סינגלים חדשים מאלבומו השני.
הסינגלים נקראים "לא מפחיד אותי", "בדרך הביתה" ו"דוך לחלל".
ב-18 ביוני 2024 הוציא סינגל נוסף מתוך האלבום בשם "דאדי כאן" בו הוא מארח את אביו, שימי תבורי.
שבוע לאחר מכן, הוציא עוד סינגל בשם "גשם" עליו עבד עם פאר טסי וטליסמאן.
בשנת 2025 התארח באלבום "אסיפת הורים" של רון נשר בשיר "מואנה".
באותה שנה בן אל תבורי פרש מהתוכנית "הזמר במסכה" אחרי שלוש עונות.
בדצמבר 2025 הוציא עם עידו בן דב דואט בשם "דיפלומט".
תבורי היה בזוגיות עם אורטל עמר, ולהם בן שנולד ב-15 בנובמבר 2018.
בנובמבר 2022 חשף תבורי שהוא מאובחן עם מאניה דיפרסיה מגיל 18.
תבורי מתגורר בפארק צמרת בתל אביב.
במשפחות הכי טובות היא סדרת קומית אמריקאית של רשת CBS, שנוצרה על ידי ג'סטין אדלר.
העונה הראשונה החלה ב-21 בספטמבר 2015. הסדרה עוסקת בחייה של משפחת שורט המורחבת, ומככבים בה קולין הנקס, בטסי ברנדט, טום סדוסקי, זואי ליסטר-ג'ונס, דן בקאדהל, אנג'ליק קאבראל, ג'יימס ברולין ודיאן ויסט.
ב-2019 הסדרה בוטלה בתום עונתה הרביעית.
בישראל, הסדרה משודרת בערוץ yes Comedy.
הסדרה מתעדת את חיי היומיום של שלושת הדורות לבית משפחת שורט.
כל פרק מחולק לארבעה סיפורים קצרים כשכל סיפור עוסק באדם אחר במשפחה ובסיפור מנקודת מבטו.
בדרך כלל יש קשר בין ארבעת הסיפורים.
שמה של כל אפיזודה מורכב מארבע מילים שמתארות כל אחד מארבעת חלקי הפרק.
ג'ון שורט (ג'יימס ברולין) - אבי המשפחה, בעלה של ג'ואן.
ד"ר ג'ואן שורט (דיאן ויסט) - אם המשפחה, אשתו של ג'ון.
השניים היו נשואים אך התגרשו במחאה כיוון שחברותיהם הטובות, זוג לסביות, לא יכלו להינשא.
ג'ואן היא פסיכולוגית, ונוהגת לנתח את התנהלותם של בני המשפחה ולהשיא להם עצות, לדאבון לבם.
הת'ר יוז (בטסי ברנדט) - הבת הבכורה במשפחת שורט, נשואה לטים יוז, ואמם של טיילר, סמנת'ה וסופיה.
מרגישה אחריות אימהית כלפי אחיה.
ד"ר טים יוז (דן בקאדהל) - בעלה של הת'ר יוז.
רופא אף אוזן גרון שנוהג להשתטות לעיתים קרובות ולהיקלע למצבים מביכים, מה שמעמיד במבוכה את אשתו וילדיו.
טיילר יוז (ניאל קנינגהם) - הבן הבכור במשפחת יוז.
יוצא עם קלמנטיין במהלך עונה 1 ונישא לה בסוף העונה לאחר שהוא מגלה שהיא מתכננת להישאר בתולה עד לנישואיה.
ברט) - הבת האמצעית במשפחת יוז.
סופיה יוז (ג'יזל אייזנברג) - הבת הקטנה במשפחת יוז.
פיקחית מאוד ויודעת להשיג את מבוקשה תמיד.
נוהגת לומר משפטים בוגרים לגילה שמעמידים את המבוגרים במבוכה רבה.
מאט שורט (תומאס סדוסקי) - הילד האמצעי במשפחת שורט.
התגרש לאחרונה, ומתארס עם קולין בסוף עונה 1.
קולין ברנדון (אנג'ליק קברל) - יוצאת עם מט שורט, ומתארסת איתו בסוף עונה 1.
גרג שורט (קולין הנקס) - הצעיר בין שלושת ילדי שורט, בעלה של ג'ן שורט ואביה של לארק שורט.
עובד באתר מימון המונים במהלך עונה 1 ומתפטר כדי להפוך לממציא.
ג'ן שורט (זואי ליסטר-ג'ונס) - אשתו של גרג שורט, ואמה של לארק.
ג'ן בדרך כלל מהווה את הצד השקול במשפחת שורט הצעירה.
קלמנטיין יוז (האנטר קינג) - בת זוגו של טיילר.
הקימו יחד את להקת "אווז לוויה".
בת 18. מתארסת לטיילר למורת רוחה של הת'ר, שלטענתה הם צעירים מידיי.
לארק שורט (אנה סופיה הגר) - בתם הפעוטה של גרג וג'ן שורט.
הסדרה קיבלה באתר Rotten Tomatoes דירוג ממוצע של 6.6/10, מבוסס על 38 ביקורות.
באתר Metacritic הסדרה קיבלה ציון של 64 מתוך 100, ציון המבוסס על 24 ביקורות.
בן-אזן (בתעתיק לאנגלית: "Ben-Azen") היה פקיד ממוצא כנעני או מזרח תיכוני ששירת בחצרות הפרעונים רעמסס השני ובנו מרנפתח, תפקידו הרשמי של בן-אזן היה "נושא הגביע" - כלומר: האדם שמגיש לפרעה את ספל השתייה שלו.
עצם תפקידו המוגדר והרם מעלה מעיד על השתלבותם המוצלחת של מהגרים מהלבנט במצרים העתיקה, שלמרות שהוסללו לעבודות בזויות בשל מוצאם הזר, חלקם הצליח לטפס למשרות רמות מעלה במוסדות כמו מקדשים ומשרות אמון בחצרו של המלך עצמו.
מארק ואן דה מיירופ טוען כי רבים מה"משרתים" (התואר שניתן לפקידים ממוצא זר) הללו בתקופה הרעמססית היו ממוצא לבנטיני.
כתובת שמכילה את שמו נתגלתה והשם המצרי שניתן לו בחצרו של רעמסס השני היה: "Ramesses-em-per-Ra" שמשמעותו היא "רעמסס בביתו של האל רע", הכתובת מציינת כי נולד באזור צפון ירדן של ימינו.
משמו עולה כי כפי הנראה שם אביו היה אזן.
במת השחקנים או בימת השחקנים הייתה קבוצת תיאטרון שנוסדה ב-1965 על בסיס יוצרים צעירים ובהם: אמנון מסקין, עודד קוטלר, מיכאל כפיר, לאורה ריבלין, גדליה בסר, אילן תורן, אלכס אנסקי, הלל נאמן, לבנה פינקלשטיין ואסי דיין.
בנובמבר 1968, שלוש שנים לאחר היווסדה, חדלה בימת השחקנים לפעול כמסגרת עצמאית ושולבה בתיאטרון הקאמרי כחטיבה.
עם זאת כעבור שנה עברו כמה מחבריה הבולטים, בהם מסקין וקוטלר להתגורר בחיפה ולפעול במסגרת תיאטרון חיפה.
"במת השחקנים" החלה בסדנת תיאטרון שנהגו אמנון מסקין ועודד קוטלר לערוך פעם או פעמיים בשבוע לשחקנים צעירים.
מטרתה הייתה לפתח את היכולות של השחקנים, לעבוד על תפקידים חדשים ולערוך ניסויים תיאטרוניים שלא יכלו לבצע במסגרת התיאטרון הרפרטוארי, מאחר שבמסגרת זו הבמאי מחליט מי ישחק ובאיזה תפקיד, ואין לשחקן מתחיל יכולת להשפיע על בחירה זו.
לאחר שלוש שנים החליטו להקים תיאטרון חדש, שהתבסס על הסדנה, ושחרת על דגלו להיות תיאטרון רפרטוארי צעיר, חדשני, יצירתי ופורץ דרך.
התיאטרון החל לפעול בנובמבר 1965, שלמסקין וקוטלר הצטרפו, הלל נאמן ומיכאל כפיר כמייסדים.
ההפקה הראשונה שהעלתה הקבוצה, במרץ 1966, הייתה עיבוד של מחזה אמריקאי בשם "מי יציל את הפלאח" מאת פרנק ד.
גילרוי , בתרגום תרצה אתר.
במקור המחזה, "?Who'll Save the Plowboy", עסק בחקלאי אמריקאי הפוגש לאחר חמש עשרה שנים בחבר שהציל אותו בזמן מלחמת העולם השנייה.
בגרסה העברית השניים נפגשים חמש עשרה שנים לאחר מלחמת העצמאות.
במחזה שיחקו: הלל נאמן, מיכאל כפיר, דפנה סלנט, רות גלר-אשכר ודן קדם.
הוא עלה בחסות ומימון "הבימה" באולם הקטן שלו.
הקבוצה עבדה במקביל על הפקה נוספת, מחזהו של יוסף בר-יוסף "תמר יולדת בן" בבימויים של נאמן ומסקין.
אך לאחר חודשיים, מאחר שהמחזה "מי יציל את הפלאח" לא הצליח מסחרית, החליט "הבימה" לבטל את החסות על הקבוצה, והיא החליטה להמשיך להציג את המחזה בעצמה ברחבי הארץ ללא החסות.
בסוף 1966 העלתה הקבוצה את המחזה "אהבה מיוחדת במינה", שלושה מערכונים מאת טנסי ויליאמס בבימוי אמנון מסקין והצגה לפי מחזה מקורי בשם "הנזירים" מאת אלי קינן.
בתחילת 1967 עלה המחזה "מלקולם הקטן ומלחמתו בסריסים", מאת המחזאי הבריטי דייוויד האליוול , בתרגום רבקה משולח, ובבימוי עודד קוטלר.
במחזה השתתפו ליאורה ריבלין, אלכס אנסקי, קוטלר, מסקין ובן ציון מוניץ, והוא היה ההצלחה המסחרית והביקורתית הראשונה של הלהקה.
הצגתה הבאה של הלהקה, "עלילות טלמאכוס קליי" מאת לואיס ג'ון קרלינו רשמה הצלחה נוספת.
המחזה תורגם על ידי תרצה אתר ועלה באוגוסט 1967, בבימוי אמנון מסקין ובכיכובם של אסי דיין ולבנה פינקלשטיין, שלשניהם היה זה תפקיד ראשון על הבמה.
בנובמבר 1967 החליף השחקן מוטי ברכאן את אסי דיין בתפקיד הראשי.
מחזה נוסף שעלה בסוף אותה שנה היה "סיפור אוריה", מאת בנימין גלאי, בבימוי עודד קוטלר.
מחזה שהוא מעין הקבלה בין אגדה אצטקית והסיפור התנ"כי, בהשתתפות אמנון מסקין, מיכאל כפיר, הלל נאמן, ולבנה פינקלשטיין.
באוקטובר 1967, אריה זקס, שמונה כמנהל האמנותי של תיאטרון החאן בירושלים, שהיה אז בשלבי הקמה, הזמין את "במת השחקנים" לעבור לירושלים ולפועל כחלק מצוות השחקנים של התיאטרון החדש.
לאחר שהיו על סף חתימת הסכם, המהלך בוטל בעקבות התפטרותו של זקס מתפקיד המנהל האמנותי, לאחר שלא קיבל את החופש האמנותי שהובטח לו, וההנהלה הציבורית שמונתה לתיאטרון ביקשה לשלוט ברפרטואר.
בנוסף היו חילוקי דעות בתוך קבוצת "במת השחקנים" לגבי המעבר לירושלים.
בעקבות ההיכרות עם זקס, הוא הוזמן לביים בתל אביב עם צוות "במת השחקנים" את הקומדיה היוונית "השלום", שעלתה באפריל 1968, עם צוות שכלל בין היתר גם את לבנה פינקלשטיין וטוביה צפיר.
לאחר שהוצג פעם אחת בירושלים, באולם "בית העם", פנו גורמים דתיים לעירייה ודרשו שלא יוצג יותר, מאחר שבסצנה אחת לקראת סיום המחזה מופיעה אחת השחקניות בחזה חשוף.
עקב כך עבר המחזה מאולם "בית העם", שהיה בבעלות העירייה, לאולם "מיטשל" בירושלים שהיה שייך להסתדרות.
באוגוסט 1968, עלה המחזה "כל יום אותו סיפור" מאת ג'יימס סונדרס, בבימוי בן ציון מוניץ, שהיה מעצב התאורה של הלהקה וגם שיחק במספר הפקות קודמות, וקיבל את ההזדמנות גם לביים.
במאי 1968 הושאל עודד קוטלר כבמאי לתיאטרון "המעגל" של פיליפ דיסקין בירושלים, בכדי לביים את "כך משתעשעת אמי המשוגעת", מאת אן ג'ליקו, שעלה באולם "החאן".
בספטמבר החל משא ומתן על איחוד בין "המעגל" ו"במת השחקנים" בחסות עיריית ירושלים, במטרה להקים תיאטרון עירוני ירושלמי שיפעל באולם תיאטרון ירושלים, שהיה עתיד להחנך ב-1970, והאולם הקיים ב"חאן הירושלמי".
אך לבסוף חתמה הקבוצה על הסכם הצטרפות לתיאטרון הקאמרי כחטיבה נפרדת, תוך הבטחה שהלהקה תשמור על עצמאותה ועל האג'נדה האמנותית שלה.
במסגרת הקאמרי המשיכה הקבוצה לעלות הפקות תחת הכותרת "בימת השחקנים".
ההצגה הראשונה שהציגה הקבוצה בקאמרי הייתה "חדרים", שני מחזות קצרים של הרולד פינטר ("החדר" ו"האוסף"), בבימויו של עודד קוטלר, עם עדנה פלידל, אמנון מסקין, טוביה צפיר, אלכם פלג וליאורה ריבלין.
גם במסגרת הקאמרי פעלו זמן קצר יחסית, וכעבור שנה עברו חברי הקבוצה לפעול במסגרת תיאטרון חיפה, לאחר שעודד קוטלר מונה כמנהל אמנותי של התיאטרון, עובדה שנתנה דחיפה אמנותית משמעותית לתיאטרון החיפאי בשנות השבעים.
1966 – אהבה מיוחדת במינה, שלושה מערכונים מאת טנסי ויליאמס, בבימוי אמנון מסקין
1967 – נזירים, מאת אלי קינן, בבימוי עמוס מוקדי
1967 – מלקולם הקטן ומלחמתו בסריסים, מאת דייוויד האליוול, בבימוי עודד קוטלר
1967 – טלמכוס קליי, מאת לואיס ג'ון קרלינו , בבימוי אמנון מסקין
1967 – סיפור אוריה, מאת בנימין גלאי, בבימוי עודד קוטלר
1968 – השלום, מאת אריסטופאנס, בבימוי אריה זקס
1968 – כל יום אותו סיפור, מאת ג'יימס סונדרס, בבימוי בן ציון מוניץ
1968 – חדרים, מאת הרולד פינטר, בבימוי עודד קוטלר (במסגרת הקאמרי)
1969 – אלפי, מאת ויל נורטון, בבימוי עודד קוטלר (במסגרת הקאמרי)
1969 – שידוכין, בבימוי מייקל אלפרדס (במסגרת הקאמרי)
1969 – שירת הברבור, מאת אנטון צ'כוב, בבימוי אמנון מסקין
דאפורד, מאת דייוויד האליוול, בבימוי עודד קוטלר
באוקטובר 1968⁩ זכה עודד קוטלר בפרס כינור דוד, בקטגוריית במאי השנה בתיאטרון, על בימוי "סיפור אוריה" ו"כך משתעשעת אמי המשוגעת".
בדצמבר 1968 זכתה "במת השחקנים" בפרס ההצגה המקורית הטובה ביותר של המועצה הציבורית לתרבות ואמנות לשנת תשכ"ח, על העלאת המחזה "סיפור אוריה".
"במקום הכי נמוך בתל אביב" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית אסתר שמיר, מתוך אלבום הבכורה שלה אשר קרוי על שמו, במקום הכי נמוך בתל אביב.
השיר יצא לאור באוגוסט 1981, כסינגל מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
את השיר כתבה והלחינה שמיר והפיק איתן גדרון.
גם האלבום וגם השיר היו מעין פריצת דרך בכל הנוגע ליצירת הרוק הנשי בישראל, גם מבחינת התכנים וגם מבחינת ההפקה, היות ששניהם זכו להצלחה חסרת תקדים.
השיר זכה להצלחה גדולה, כאשר הצליח לשהות במשך שבוע אחד בפסגת המצעד של רשת ג'.
במצעד השנתי של רשת ג' שהתפרסם ב־1981 הוא דורג במקום ה־29. נוסף על כך הוא דורג במקום ה־278 ב"מצעד של המדינה", מצעד שערכו עיתונאים ואנשי רדיו שונים בראש השנה ה'תש"ע (2009), לדירוג 500 השירים הטובים ביותר בזמר העברי.
באותה שנה נכלל השיר באוסף אני תל אביבי שערך סאבלימינל לכבוד חגיגות המאה לתל אביב.
"במקום הכי נמוך בתל אביב" הוקלט בשנת 2008 בידי הזמרת הישראלית דנה אינטרנשיונל, במסגרת הפרויקט "עבודה עברית".
הוא יצא לאור ב-25 במרץ 2008, כסינגל מתוך הפרויקט, בהוצאת חברת התקליטים התו השמיני.
"במקום הכי נמוך בתל אביב" זכה להצלחה והגיע בשיאו למקום השמיני במצעד של רשת ג'.
בשנת 2008, לרגל חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, הוכרז על פרויקט בסדרת "עבודה עברית" שבו יקליטו שישים אומנים ישראלים גרסאות כיסוי לשירים שונים.
דנה אינטרנשיונל נבחרה לחדש את הלהיט "במקום הכי נמוך בתל אביב" שהוקלט במקור בידי הזמרת-יוצרת הישראלית אסתר שמיר ופורסם בשנת 1981.
הפרויקט עצמו זכה להצלחה מסחרית גדולה והאוסף הגיע בשלושה ימים למעמד אלבום זהב, לאחר שנמכרו ממנו יותר מ־20,000 עותקים.
NEWS הכתירו את השיר כאחד משלושת השירים הטובים ביותר בפרויקט, והמגזין Time Out הכתיר אותו כאחד מהטובים והמעניינים ביותר בו.
מבקר המוזיקה אסף נבו טען שהשיר הוא השיר הטוב ביותר בקריירה של דנה אינטרנשיונל.
במצעד של רשת ג' הגיע השיר למקום השמיני ושהה בו בהמשך שמונה שבועות.
במצעד של גלגלצ הגיע למקום ה־14, ובמצעד של רדיו אמצע הדרך הגיע למקום השביעי.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם25 במרץ 2008תקליטורהתו השמיני
בן-גוריון, אפילוג הוא סרט תיעודי ישראלי-צרפתי משנת 2016 אותו כתב וביים יריב מוזר וערכה יעל פרלוב.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה ב-13 ביולי 2016 במסגרת תחרות הסרט התיעודי של פסטיבל הקולנוע ירושלים.
הסרט זכה בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2017.
בשנת 1968 נערך ריאיון מצולם עם דוד בן-גוריון, בביתו שבשדה בוקר.
בזמן הריאיון בן-גוריון היה בן 82. הראיון התקיים מספר חודשים לאחר מותה של פולה, רעייתו של בן-גוריון, חמש שנים אחרי שפרש מהפוליטיקה הישראלית וחמש שנים לפני מותו, ב-1 בדצמבר 1973. את הריאיון, שצולם במשך שש שעות ושמעולם לא הוקרן, ניהל העיתונאי הבריטי קלינטון ביילי, והוא התקיים בשפה האנגלית.
חומרי הגלם המצולמים של הריאיון, על גבי גלגלי פילם 35 מ"מ נמצאו על ידי הבמאי יריב מוזר והעורכת יעל פרלוב בארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג, אך ללא סלילי הסאונד.
מוזר ופרלוב החלו בניסיונות לאתר את סלילי הסאונד, ובסופו של דבר מצאו אותם בארכיון בן-גוריון שבמכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, ופעלו לשיחזור הריאיון המקורי, תוך כדי שהם מתעדים את עבודתם.
הסרט נוצר בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
על בסיס הראיון המשוחזר, תוך שילוב סרטי תעודה נוספים (בהם "The Old Young Man" בבימויו של שלמה סוריאנו וכן "הכנסת" בבימויו של נתן גרוס) יצרו מוזר ופרלוב את "בן-גוריון, אפילוג".
סרט תיעודי זה מציג את בן-גוריון עורך חשבון נפש עם חייו, עברו הפוליטי ומעמדו בהיסטוריה המודרנית של עם ישראל.
שמוליק דובדבני, מבקר קולנוע עבור ynet, כתב כי מדובר ב-"סרט תיעודי מרגש למדי" וכי אף פעם לא מאוחר מדי "לשמוע את דברי התוכחה של המנהיג, עתה מובס, מריר ופורש, ולהבין עד כמה הפניות הלא נכונות שנטלו כמה מהבאים אחריו הביאו את המדינה הזו למצבה הנוכחי".
בביקורת טלוויזיה שפורסמה באתר וואלה!
NEWS, כתב איימן סיכסק כי מדובר ב-"דיוקן אינטימי, ערוך להפליא".
במקום הכי רחוק הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי בניה ברבי.
השיר יצא לאור ב-3 בדצמבר 2019, כסינגל הראשון מתוך האלבום "קרן שמש", על ידי חברת התקליטים NMC.
השיר הוא בלדה מזרחית שנכתבה והולחנה על ידי בניה ברבי ואבי אוחיון, והופקה על ידי מתן דרור.
ברבי שיתף פעולה יחד עם השניים גם בלהיטים "ממה את מפחדת" ו"תפסת לי מקום", שנחשבים לשירים המוכרים ביותר של ברבי.
השיר הוא בסגנון המזרחית, המאפיין שירים נוספים של ברבי.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר, בוים על ידי רומן בוצ'אצקי והועלה לערוץ היוטיוב של ברבי ב-3 בדצמבר 2019, בסמוך לצאת הסינגל עצמו.
נכון ליולי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-8 מיליון.
השיר הצליח להגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט, ובכך הפך לשירו הרביעי של ברבי שהגיע למעמד זה.
כמו כן, השיר הגיע בשיאו למקום ה-33 במצעד שירי הספוטיפיי, תוך שצבר כ-49,123 השמעות באותו השבוע.
נכון ליולי 2020 הצליח השיר לצבור שם למעלה מ-1.2 מיליון השמעות.
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה ונתן לשיר ביקורת מעורבת: "בניה ברבי ואבי אוחיון יצרו עוד טקסט שבלוני על גבר שבור שכותב לאהובה.
האם אכזבה אותו או שמא חיפש יותר את עצמו, וממה בדיוק הוא פוחד.
תנו לרגש לרוץ לפני המילים.
בניה ברבי מצוין בזה, במיוחד במתכוני בלדת הפופ הנוגה-רכה במנעד גבוה ובקול מסתלסל, שעולה ומטפס לשיאי הרגש, לפני שהוא עולה גם למסלול קצבי קצר שמאיץ למסלול Radio Friendly.
ענוג הוא הקול, יפה היא המנגינה.
אני לא מתייחס לשירים האלה נרטיבים דרמטיים אותנטיים".
בן שלו מהארץ ביקר את השיר אף הוא: "אבי אוחיון וברבי אספו חצי מהקלישאות הטקסטואליות של הפופ הישראלי העכשווי ולחצו על "ערבל": "חיפשתי לי שקט בקצה העולם"...
"אהיה לך שיר ומנגינה..." וכמובן: "כמוני משוגעת".
המוזיקה נשמעת אף היא כמו הפעלה עצלה של נוסחה משומשת, לרבות המנהג הנפסד להדהד להיט אהוב של עידן רייכל ("הנך יפה").
נפסד אבל יעיל: בפעם הקודמת שאוחיון וברבי עשו את זה, בשיר "ממה את מפחדת" (עם אייל גולן), יצא להם להיט מדינה".
במקצבי הוואי הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 1961 בבימויו של נורמן טאורוג, עם אלביס פרסלי וג'ואן בלקמן בתפקידים הראשיים.
התסריט היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה הסרט היה מועמד ל-Laurel Award וכן לרשימת "מאה שנים...
אלביס שר בסרט את אחד השירים המזוהים אתו ביותר – "Can't Help Falling in Love" שמבוסס על השיר הצרפתי "Plaisir d'amour" (שמחת האהבה) משנת 1784.
צ'אד (צ'דוויק) גייטס (אלביס פרסלי) חוזר להוואי לאחר שירות של שנתיים בצבא ארצות הברית באוסטריה.
אביו פרד (רולנד וינטרס) הוא בעל חוות מטעים גדולה והוא ואשתו שרה לי (אנג'לה לאנסברי), רוצים שצ'אד ימשיך לנהל את החווה אך צ'אד מסרב כי הוא רוצה להיות עצמאי.
לאחר הנחיתה מקבלת אותו חברתו מאלי (ג'ואן בלקמן) שהיא ממשפחת ילידים.
צ'אד מבלה אתם מספר ימים, נפגש עם סבתה ושר לה את "אני יכול להפסיק לאהוב אותך".
לבסוף הוא חוזר לביתו, נפגש עם הוריו ועם השותף ג'ק (ג'ון ארצ'ר) ומבהיר להם שאינו רוצה לעבוד בחווה.
ג'ואן עובדת בחברת תיירות ומשכנעת את הבוס שלה, מר צ'פמן (הווארד מקניר) לקבל את צ'אד כמדריך תיירים.
צ'אד מקבל להדריך את המורה אביגייל פרנטיס (ננסי וולטרס) וארבע תלמידות.
תלמידה אחת, אלי (ג'ני מקסוול), יוצאת דופן, היא אינה משתתפת בפעילות עם שאר הבנות ולבסוף גורמת לקטטה במסעדה בגללה מפוטר צ'אד.
צ'אד מחליט להמשיך עם הקבוצה באופן עצמאי ביחד עם מאלי שמתפטרת מעבודתה.
אלי מנסה לפתות את צ'אד אך הוא מסלק אותה.
היא בורחת לים ונכנסת למים בכוונה להתאבד אך צ'אד רודף אחריה, מוציא אותה מהמים וחובט בישבנה כמו בילדה קטנה.
מאלי חושדת בצ'אד שהוא מפלרטט עם המורה אך לבסוף מסתבר שג'ק מחזר אחריה ולא צ'אד.
העניינים מסתדרים וגם שרה לי הגזענית במקצת, מוכנה לקבל כעת את מאלי למשפחה.
לבסוף נערכת חתונה מפוארת בסגנון הוואי.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותאלביס פרסליצ'אד גייטסג'ואן בלקמןמאלי דובאלחברה של צ'אדאנג'לה לאנסברישרה לי גייטסאמא של צ'אדרולנד וינטרספרד גייטסאבא של צ'אדננסי וולטרסאביגייל פרנטיסמורהג'ון ארצ'רג'ק קלמןשותף של גייטסג'ני מקסוולאליתלמידההווארד מקנירמר צ'פמןבעל חברת תיירות
בן-גוריון הוא סרט טלוויזיה ישראלי של צחי גראד וגיל לבנברג משנת 1997 על פי תסריט של אסי דיין.
הסרט מתרחש כולו בנמל התעופה בן-גוריון.
הוא נוצר עבור חברת קשת בערוץ 2, במסגרת סדרת הסרטים "סיפורים קצרים על אהבה" שהפיק חגי לוי.
עלילת הסרט מחולקת לחמישה סיפורים אשר קורים במקביל.
כל הסיפורים מתרחשים בלילה אחד ארוך במיוחד, בנמל התעופה בן-גוריון.
עם ההתקרבות לסיומו, העלילות השונות נפגשות יחדיו.
העלילה הראשונה, היא של שמעון (אליעד נחום), ילד בעל כוחות על-טבעיים, אשר משתמש בהם כדי לקרוא מחשבות, לפתוח דלתות ולקשור קצוות רופפים.
בתור קוסם חובב, הילד שמעון בדרכו לסיבוב הופעות עולמי.
בחיפוש אחר קלף משחק שאבד לו, הוא משוטט ברחבי הטרמינל.
בזמן זה הוריו המודאגים (רמי פורטיס ורונית אלקבץ) מחפשים אחריו.
העלילה השנייה, היא של דיילת צעירה (סמדר קלצ'ינסקי), אשר מנסה לשים קץ למערכת יחסים רעילה עם טייס שחצן ומבוגר.
לבסוף הדיילת נוטשת אותו, ומקיימת רומן עם לא אחר מאשר בנו.
העלילה השלישית, היא של נוסע נאה אך חשדן, אשר חוצה בשקט את הטרמינל.
הנוסע נושא בליבו סוד, שנחשף במהלך הסרט.
העלילה הרביעית, היא של זוג מבוגר ועייף (ישראל גוריון ונירה רבינוביץ') שחוזר מטיול באירופה.
השניים מודאגים מכך ששכחו לקנות נעלי ריצה לנכדם.
במהלך העלילה הילד שמעון פוגש בהם, והם עולים יחד על מסוע המזוודות.
העלילה החמישית היא של מוזיקאי, בן לאב ערבי־ישראלי ואם יהודייה.
במהלך הבידוק הביטחוני, הסלקטורית בוחנת את חפציו.
כשמגיעה לקופסת עץ נעולה, המוזיקאי מסרב לפתוח אותה.
לדבריו היא ניתנה לו על ידי סבו, ועליו לפתוח אותה רק כשימצא את בחירת לבו.
איש הביטחון שנוכח בחדר מתעקש על פתיחת הקופסה, ולאחר סיום הבידוק מציע המוזיקאי נישואין לסלקטורית, היא מסכימה והשניים מתנים אהבה.
אליעד נחום - שמעון, ילד בעל סגולות טלפתיות
רמי פורטיס - אביו של הילד
רונית אלקבץ - אמו של הילד
ישראל גוריון - סבא שחוזר מטיול באירופה
נירה רבינוביץ' - סבתא שחוזרת מטיול באירופה
אסי דיין - קברניט המנהל רומן עם דיילת
סמדר קילצ'ינסקי - דיילת המקיימת רומן עם הטייס
ריטה שוקרון - אשתו של הערבי
חני פירסטנברג - נערה בשדה התעופה
איילת מנחמי - גרושה שמחכה בטרמינל
ליאת גליק - בודקת ביטחונית
רע גלובוס- הנכד של הסבא והסבתא שחוזרים מחו"ל
הסרט היה הסרט הראשון בו השתתף רמי פורטיס.
במרומי ערץ הוא פיוט הקדמה לקדושה שחובר על ידי רבי יוסף אבן אביתור ונאמר בנוסח הספרדים בחזרת הש"ץ של מוסף ביום הכיפורים.
הפיוט משווה בין המלאכים העומדים בשמים, לבין עם ישראל העומד על הארץ, ומתאר ששניהם יחד משבחים את הקב"ה.
הפיוט בנוי משמונה בתים, מהם בית פתיחה, בית סיום ושישה בתי תוכן.
בתי הפתיחה והסיום כוללים חמש שורות.
שתי השורות הראשונות מדברות אחת על המלאכים "בִּמְרֹומֵי עֶרֶץ" ואחת על בני האדם "וּבִשְׁכוּנֵי אֶרֶץ", ולאחר מכן באות שתי שורות של תיאור שיבוחו של הקב"ה, כשכל שורה מתחילה במילה "אלה" "ואלה", אך לא ניתן לדעת מתוכן השורות איזו מתייחסת למעשיהם של המלאכים, ואיזו מתייחסת למעשיהם של בני האדם.
השורה החמישית היא שיבוץ של פסוק המתאר את כבודו של הקב"ה.
ששת בתי התוכן מתייחסים לסירוגין למלאכים ולבני האדם, כאשר בית אחד פותח במילים "בִּמְרֹומֵי עֶרֶץ" והשני במילים "וּבִשְׁכוּנֵי אֶרֶץ" שלוש פעמים לסירוגין.
כל בית בנוי מארבע שורות, אשר מתארות מה מתרחש באזור עליו מדבר הבית.
הבתים חרוזים בחריזה עצמאית לכל בית, והשורה האחרונה, אשר מכילה שיבוץ מקראי, גם היא חרוזה באותו חרוז.
זהו הפיוט הראשון שנאמר במנהג הספרדים בחזרת הש"ץ של מוסף ליום הכיפורים.
אחרי הפיוט נהוג לומר את פיוט הסילוק "ארץ התמוטטה והתפוררה" של רבי יהודה הלוי ולאחריהם את הקדושה.
המנהג הרווח הוא שאת שני הפיוטים אומר הסומך.
במקום חלום הוא סרט סטודנטים ישראלי קצר בשחור-לבן משנת 1978 בכתיבתה, הפקתה ובימויה של עידית שחורי, עם רבקה נוימן ועמי וינברג בתפקידים הראשיים.
זה אחד מסרטי הלהט"ב הישראלים הראשונים.
חלי (רבקה נוימן) היא שחקנית תיאטרון צעירה.
היא נפגשת בבית קפה ברחוב דיזנגוף באשר (איתן זקצר), שחקן שחזר זה עתה מחו"ל.
חלי נמצאת בקשרים אינטימיים עם גידי (עמי וינברג) שגר בדירה שכורה עם שותפה, רותי (עדי לב).
גם גידי הוא שחקן מתחיל.
חלי עוברת לגור בדירת גידי ולא שמה לב לשינוי בהתנהגותו לאחר שבישרה לו כי פגשה את אשר.
רותי יודעת על יחסיהם של גידי ואשר אבל לא מגלה לה.
גילי וחלי שוכבים (סצנה ארוטית) אך גידי לא מראה עניין ולא מסוגל להגיע לזקפה.
חלי מעודדת אותו אך אינה יודעת מה הסיבה.
לבסוף נתפס גידי בשקר ומגלה לה את האמת על יחסיו עם אשר.
חלי ההמומה נאלצת לארוז ולעזוב את הדירה זמן קצר לפני שמגיע אשר.
שם השחקן/יתשם הדמותרבקה נוימןחליעמי וינברגגידיעדי לברותיאיתן זקצראשר
במרחק לטיפה (ביפנית: 泣きたい私は猫をかぶる) הוא סרט פנטזיה רומנטי בסגנון אנימה משנת 2020. הסרט בוים על ידי ג'וניצ'י סאטו וטומוטקה שיבאיאמה על בסיס תסריט מאת מארי אוקאדה.
הסרט הופק על ידי סטודיו קולורידו, אולפני האנימציה של טוהו ו-Twin Engine.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה מתוכננת בתחילה להתקיים בבתי הקולנוע ביפן ב-5 ביוני 2020, אך היא נדחתה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
הסרט נמכר בהמשך לפלטפורמת הסטרימינג נטפליקס שהפכה אותו זמין לצופיה לראשונה ב-18 ביוני 2020.
עלילת הסרט מתרחשת בעיר טוקונמה שבמרכז יפן ומתמקדת בנערה בת ה-14 מייו סאסאקי אשר מאוהבת בחבר לכיתה קנטו הינודה אשר נוהג להתעלם ממנה.
ביום אחד מייו מקבלת מסכת נו קסומה ומסתורית אשר מעניקה לה את היכולת להפוך לחתול קטן לבן.
מייו מחליטה לנצל את ההזדמנות לטובתה על מנת לבלות את זמנה כחתול יחד עם הינודה, ולספק לו תמיכה בתקופה בה הוא נאלץ להתמודד עם אתגרים שונים בחייו.
העניינים מסתבכים לאחר שמסתבר שאחת מההשלכות של הכישוף היא שמייו לא מסוגלת יותר לחזור להיות בת אנוש.
המוזיקה בפסקול הסרט הולחנה על ידי מינה קובוטה.
שיר הנושא של הסרט, "Hana ni Bōrei" (הרוח שבפרח), ושיר הסיום של הסרט, "Usotsuki" (הירח השוכב), מבוצעים שניהם על ידי צמד הרוק היפני יורושיקה.
הסרט זכה גם לעיבוד מאנגה שיצא לשווקים עוד במהלך שנת 2020.
במרחבים הוא רומן משנת 2017 מאת הסופר הרנן דיאז.
הסיפור מגולל את חייו של האקאן, מהגר שוודי שמופרד מאחיו בעת מסעם לארצות הברית, במחצית המאה ה-19. האקאן נודד ברחבי המערב האמריקאי, בתנאים קשים וכשהוא חסר פרוטה, במטרה למצוא את אחיו בניו יורק.
כתיבת הרומן נמשכה על פני שש שנים.
דיאז נמשך לז'אנר המערבון מכיוון שחש כי הוא לא "מימש את מלוא ההבטחה והפוטנציאל שלו".
דיאז כתב את הספר במנהטן ובברוקלין.
הסופרת קאריס דייוויס כתבה מאמר ביקורת על הספר בעיתון הגרדיאן, בו תיארה את הרומן כבעל "נרטיב מרגש, מלא בפיתולים".
הסופרת קתרין טיילור שיבחה את הספר במאמר שפרסמה בפייננשל טיימס, ותיארה אותו כ"סיפור אפי יוצא דופן".
הרומן היה מועמד לפרס פוליצר וכן לפרס PEN/פוקנר לספרות.
במרחק נשימה הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 2019, בבימויו של ג'סטין בלדוני ותסריט מאת מיקי דוהרטי וטוביאס יאקוניס.
בסרט מככבים היילי לו ריצ'רדסון וקול ספראוס בתפקידים הראשיים.
הסרט קיבל השראה מסיפורה של קלייר ויינלנד אשר סובלת מסיסטיק פיברוזיס.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 7 מיליון דולרים, הכניס 91.5 מיליון דולרים בקופות ברחבי העולם.
הסרט מתאר את סיפורם של סטלה גרנט ו-וויל ניומן, שני נערים צעירים החולים בסיסטיק פיברוזיס ונמצאים בבית חולים לצורך טיפולים.
המפגש ביניהם הופך לרומן מרגש, על אף המגבלות הפיזיות של המחלה המחייבות אותם לשמור על מרחק של חמישה רגל זה מזה למניעת זיהומים מסוכנים.
השניים מתמודדים עם מתחים אישיים ורגשיים, ועם המשמעת הקפדנית הנדרשת מהם.
סטלה, שהייתה רגילה לשלוט בחייה באופן קפדני, מגלה שוויל גורם לה להרגיש חופש אמיתי, אך הבנת חשיבות המרחק ביניהם מכניסה למערכת היחסים שלהם לא מעט משברים.
עם התקדמות העלילה, מתפתחים אירועים דרמטיים שמובילים את השניים לקבל החלטות אמיצות שישפיעו על עתידם.
היילי לו ריצ'רדסון בתפקיד סטלה גרנט - חולה בסיסטיק פיברוזיס, אחראית ומסודרת
קול ספראוס בתפקיד וויל ניומן - חולה בסיסטיק פיברוזיס, צעיר מרדני
מויסס אריאס בתפקיד פו רמירז - חולה בסיסטיק פיברוזיס, חבר טוב של סטלה
קימברלי הברט גרגורי בתפקיד האחות ברברה - אחות בבית החולים
אמילי בלדוני בתפקיד האחות ג'ולי - אחות בבית החולים
פרמינדר נגרה בתפקיד דוקטור חמיד - רופאה בבית החולים
קלייר פורלני בתפקיד מרדית ניומן - אמו של וויל
גארי ויקס בתפקיד טום גרנט - אביה של סטלה
הסרט קיבל ביקורות מעורבות, כאשר המבקרים הטילו דגש על השפעה רגשית ותסריט צפוי, אך שיבחו את הביצועים של ריצ'רדסון וספראוס.
באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון 53% בהתבסס על 103 ביקורות.
הקונצנזוס באתר: "הכימיה המצוינת בין השחקנים והשפעות רגשיות, אך העלילה צפויה.".
ובנוסף באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 53 מתוך 100, בהתבסס על 25 ביקורות.
"במקום פרידה" (ידוע גם כ"אם תלך עכשיו") הוא שיר שכתב המשורר נתן יונתן ב-1949. נורית הירש הלחינה את השיר בשנת 1970 וקראה לו בשם "אם תלך עכשיו".
ב-1975 הלחין אותו מתי כספי עבור רביעיית הזמר של חיל האוויר, עבור האלבום "משירי מרדכי זעירא ועוד שירים יפים".
ב-1976 הוא הוקלט בלחנו של כספי על ידי שלישיית "שוקוולד מנטה מסטיק" באלבומן השני.
במצעד שירי הלהקות הצבאיות מכל הזמנים, שנערך ביום העצמאות תשס"ד (2004), הגיע השיר למקום ה-74 מתוך 120 שירים שהועמדו להצבעה.
לשיר נוצרו במהלך השנים מספר לחנים וביצועים:
+במקום פרידה (אם תלך עכשיו)מלחיןמבצעשנת הוצאהנורית הירשעדנה לב1970מתי כספירביעיית זמר חיל האוויר
1976נחום היימןהגבעטרון1977רינת גבאירינת גבאי2003מיכה ביטוןמיכה ביטון2010נועם בסוןנועם בסון ושולמית גלבוע2017
בשנת 2000 יצא לאור אלבום האוסף הישראלי "במקום פרידה - אוסף שירי משוררים" בהוצאת הד ארצי.
האלבום כלל קלאסיקות של הזמר העברי שנכתבו בידי משוררים כגון נתן יונתן, יהודה עמיחי, שאול טשרניחובסקי ונעמי שמר.
שיר הנושא באלבום הוא "במקום פרידה" בביצוע שוקולד מנטה מסטיק.
"במקום פרידה" הוא ספר הביכורים של האמן ואיש התקשורת זיו יונתן, בנו של נתן יונתן, המתאר דיאלוג לכאורה שנערך בינו לבין אביו, באמצעות עשרה ספרים המלויים במכתבים אישיים שאביו העניק לו לפני מותו.
הספר יצא לאור באוגוסט 2023 בהוצאת הקיבוץ המאוחד/ספרית פועלים
טֵף, או בשמו המלא בן-חילף טֵף (שם מדעי: Eragrostis Tef; געז ጣዕፍ טַעף, אמהרית: ጤፍ, טֵף; תיגרינית: ጣፍ, טַף; אורומו: Xaafii) הוא דגן, מהסוג בן-חילף.
מקורו באפריקה, בעיקר באתיופיה, שם הוא מהווה כרבע מתוצרת הדגן ומשמש להכנת אנג'רה, לחם ומחמצות.
גרגירי הטף קטנים מאוד בהשוואה לדגנים אחרים: משקלו הממוצע של גרגר טף עומד על 0.33 גרם, אורכו כ-1.08 מילימטר וקוטרו כ-0.63 מילימטר.
עונת הזריעה היא בתחילה החורף, בתקופת זריעתם של החיטה והשעורה.
הוא מוכר כגידול חקלאי כבר למעלה מ-2000 שנה.
אתיופיה אחראית לכ-90% מכלל גידולי הטף בעולם.
ישראל מייבאת טף בצורת גרגרים מאתיופיה ודרום אפריקה
בישראל צורכים את קמח הטף כ-95% מיוצאי אתיופיה, אשר משתמשים בו כתחליף לקמח החיטה, ואוכלוסיות נוספות כגון חולי צליאק, מאחר שהוא אינו מכיל גלוטן.
כ-300 טון טף נצרכים בישראל בכל שנה.
קיימים 4 סוגים עיקריים של טף: לבן, מָגְנָה, אדום ומעורב.
זני טף המָגְנָה והטף הלבן נחשבים כאיכותיים יותר ובהתאם גם יקרים יותר.
הטף האדום והטף המעורב נחשבים כזנים זולים ונגישים יותר לרוב האוכלוסייה באתיופיה.
מבחינת תכולת מתכות, כגון, נחושת, סידן, אבץ וברזל, לטף האדום ולטף המעורב תכולה גבוהה יותר מאשר לחיטה.
טף הוא הדגן ללא גלוטן הזעיר בעולם בדומה לזרעי הפרג ועשיר בערכים תזונתיים ומינרלים, במיוחד ברזל, סידן, מגנזיום, וזרחן.
הוא מכיל שמונה חומצות אמינו חיוניות לבריאות האדם.
בקרב האוכלוסייה באתיופיה הטף האדום נחשב לטף הבריאותי ביותר.
לצריכת הטף מספר יתרונות בריאותיים: ריכוזים גבוהים של חומצות אמינו הכרחיים EAA, ריכוזים גבוהים של מינרלים, אינדקס גליקמי נמוך (GI), ריכוז סיבים גבוה, חיי מדף ארוכים של הקמח ושל מוצרי לחם בהשוואה למוצרים אפויים מקמח חיטה, סורגום, אורז, שיבולת שועל ותירס.
טף יכול להחליף דגנים המכילים גלוטן ואף לשמש כמספוא לבעלי חיים.
הטף כמו כל דגן, קטניות וצמחים אחרים מכיל אנטי-נוטריינטים - חומרים מעכבי ספיגה, כדי להתגונן מפני מזיקים, ואלה מהווים את המקור לטעמו החמצמץ.
ניתן לנטרל חומרים אלה על ידי השריה ארוכה, הנבטה ובמיוחד התססה.
הטף הוא דגן עמיד יחסית, ובעל מחזור גידול מתון.
הטף גדל באופן מיטבי על קרקע חרסיתית כהה, אך יכול להתפתח במגוון רחב של קרקעות, בסביבות אקולוגיות ואקלימיות שונות, ואף בגובה העולה על-2,800 מטר מעל פני הים.
לצמיחת הטף נדרשים 450–550 מ"מ של משקעים במהלך עונת הגידול, וטמפרטורה של 27-10 מעלות צלזיוס.
הבשלתו אורכת בין 60 ל-120 ימים לאחר נביטתו.
האקלים האידיאלי עבורו הוא באזורים חמים, בהם הטמפרטורה ביום גבוהה ובלילה חמימה.
אתיופיה היא היצרנית של הרוב המוחלט (90%) של הטף בעולם, אולם קיימים גידולי טף גם באירופה, ארצות הברית, דרום-אפריקה, ואף בישראל.
בארץ נעשו ניסיונות לגידולו של הטף עוד משנת 1936. מחקר שנעשה בשנת 2020 במטרה לבדוק כדאיותו עבור מספוא להזנת צאן וסוסים חיזק את היתכנות הגידול למטרה זו.
באתיופיה כיום מהווה הטף כרבע מתוצרת הדגן, היקף גידולו עולה על כל גידולי הדגנים האחרים, ושדות הטף מעסיקים יותר משישה מיליון חקלאים.
אולם, בבחינת שטח גידול הטף באתיופיה (14.2 מיליון דונם) לעומת התוצרת (1.63 טון ל-10 דונם), נחשבת פרודוקטיביות הגידול כנמוכה מתחת למצופה.
הטכניקות החקלאיות ושיטות העיבוד לגידול הטף הן מסורתיות וכוללות חרישה על ידי בהמות ואיסוף תבואה בעזרת קלשון.
בנוסף, השימוש בדשנים זניח, האזורים המושקים מועטים ולא מתקיים טיפוח זנים להגדלת היבול והשבחתו.
עם זאת, לאור העלייה בצריכה והצורך להגדלת היבול, עולה הצורך לקדם התייעלות בתחום תוך שילוב של כלים מודרניים בשיטות החקלאיות.
חשיבות הטף עולה בין היתר מהביטחון התזונתי שהוא מספק לתושביה.
אתיופיה נחשבת לאחת המדינות העניות בעולם (על פי מדדי GDP) ותושבים רבים בה סובלים מחוסר-ביטחון תזונתי.
בהתאם, הטף מהווה באתיופיה מוצר יסוד מזין, המספק חלק ניכר מהתזונה היומית באתיופיה.
עם זאת, כיום רבים מהתושבים אינם ניזונים מהטף עצמו, אלא מתערובות זולות יותר של הטף עם דגנים אחרים.
באתיופיה הוא משמש בעיקר כקמח להכנת אנג'רה, לחם אמיזה ודאבו ומחמצות.
הלחם האתיופי המסורתי, האנג'רה, מורכב בעיקרו מטף.
זהו מאכל הדומה לפיתה גדולה ושטוחה עם אין-ספור שקעים קטנים על פניה כתוצאה מתהליך התסיסה, וטעמה חמצמץ בשל תהליך ההחמצה שעובר הבצק.
מקור האנג'רה מאתיופיה והיא מהווה כיום חלק חשוב במטבח האתיופי, הסומלי והאריתראי.
בחברה האתיופית למדו לשמר את הידע הנוגע לתהליך הכנת האנג'רה והטיפול בטעמה החמצמץ.
דרך ההכנה המסורתית נשמרה בעיקר על ידי נשים, שהקפידו לשמור את ה'אירשו'- מחמצת הטף, שהיא הבסיס למאכל.
כיום יש המכינים אנג'רה בעזרת אבקת אפייה ושמרים (שלא היו זמינים בעבר באתיופיה).
נוסף על היותה מאכל נפוץ, האנג'רה מהווה מרכיב מרכזי בטקסים דתיים ותרבותיים רבים באתיופיה.
אכילת האנג'רה המסורתית על פי המטבח האתיופי, מקבצת סביבה סועדים רבים, המשתמשים בה לגריפת תבשילים והאכלת איש את רעהו, כפרקטיקה המסמלת נאמנות וידידות.
הטקס מסתיים בשתיית הקפה האתיופי המסורתי.
מעבר לשימוש המרכזי בקמח המופק מדגן הטף עבור הכנת האנג'רה, הוא ניתן לשימוש גם כבצק לפסטה, לחמים, ומיני מאפים, כמו גם להכנת משקאות חריפים וסוגי בירות.
בנוסף, חציר הטף משמש גם כמזון מצוין לבעלי חיים וכבסיס להכנת טיח לבנייה.
בעקבות הביקוש הגדל לדגן הטף, ומתוך הניסיון למנוע עליית מחירים שעלולה לפגוע בתושבים המקומיים, הממשלה באתיופיה שואפת להגן על הצרכנים המקומיים באמצעות רגולציה.
בין השנים 1975 ל-1990 הלאימה ממשלת אתיופיה הסוציאליסטית את כל הסחר בדגנים על ידי הקמת איגודים ממשלתיים שהגדירו מכסות לגידול, הגבילו מחירים ומנעו סחר פרטי.
בעקבות כך, המשק החקלאי נכנס למצב של קיפאון שפגע ביצרנים ובצרכנים.
החל מ־1991, עם שינויי השלטון באתיופיה, שינתה הממשלה את מדיניותה והחלה לעודד תחרות על ידי הגברת הייצור במשקים קטנים, הרחבת האזורים המושקים וחיזוק רשתות השיווק.
בנוסף, משנת 2006 הממשלה האתיופית מקפידה לייצא קמח טף ומוצרי מזון מעובדים, תוך שהיא מונעת ייצוא של זרעי הטף עצמם.
מטרת ההגבלה על יצוא זרעי הטף היא למנוע סכנת ריקון של המלאי הנדרש לתצרוכת המקומית, וכן לשמר מקומות תעסוקה לתושבים המקומיים.
ואכן, האיסור המוזכר על יצוא זרעי טף, הוביל מקומות נוספים בעולם להתחיל ולגדל את הדגן האמור.
מצב חדש זה, העלה חשש כי אף על פי שהיקפי גידול הטף באתיופיה הם מהגבוהים בעולם, חקלאיה לא ייהנו מהצריכה העולמית ההולכת וגוברת.
כיום ההתעניינות הגלובלית הגדלה ביבול הטף מאפשרת הזדמנות לצמיחה עבור השוק האתיופי, אך גם מאיימת עליו מכיוון שמקומות נוספים בעולם החלו לגדל את הדגן.
בעשור האחרון נעשו מאמצים רבים לייעל את תפוקת הטף.
בעזרת הרשויות התבצע ניסיון להטמיע טכניקות של שתילה מתקדמות ושימוש בכלים חדשניים, שיצמצמו את אובדן היבולים לפני הקציר.
מהלך זה הראה שיפור משמעותי בקרב מיליוני חקלאים, בין היתר דרך קידומן של שיטות גידול יעילות יותר, כדוגמת גידול בשורות ובחירת זני זרעים מניבים יותר, שיאפשרו ייצור כמות גדולה יותר, אשר תאפשר להגדיל את היקף הייצוא.
בנוסף, בתמיכת הבנק העולמי וקרנות סיוע שווייצריות ללא מטרות רווח, קודמו קואופרטיבים לייעול כלכלי, שירותי ייעוץ, מידע, הכשרה וקידום מרכזי מחקר ותמיכה בפיתוח קהילתי כפרי.
נערכו מחקרים וניסויים על מנת לאמוד את ההבדלים בכמות היבול, בהתחשב בשיפור הטכנולוגי ובייעול תהליך הייצור.
כל זאת, תחת פיקוח הממשלה האתיופית שמנסה להתמודד בעצמה עם גידול האוכלוסין, המחסור התזונתי והעלייה בביקוש העולמי לטף.
לאור כל זאת, הטף נמצא במקום מרכזי על סדר היום המדיני באתיופיה בכל הקשור למדיניות ופיתוח חקלאי.
הטף ממלא תפקיד משמעותי בארוחות לבתי הספר ובתוכניות סיוע לשעת חירום, ואף מסייע בהתמודדות עם תת-תזונה בקרב ילדים ומתבגרים ברחבי העולם.
כמו כן, בשל היותו מותאם לדרישה העולמית למזון ללא גלוטן, מתרחש מאמץ רב לפיתוח ייצור המוני של מוצרים המבוססים על טף כגון עוגות וביסקוויטים.
בעבר רוב צרכני האנג'רה היו יוצאי אתיופיה, אולם כיום המוצרים נדרשים גם בחנויות טבע ובריאות ובמסעדות אתניות במקומות רבים בעולם.
דוגמה לחברות העוסקות במכירת תוצרי הטף באתיופיה ובעולם הם 'מאמא פרש' ו'טוביה טף'.
'מאמא פרש' היא חברה משפחתית ויצרנית האנג'רה הראשונה באתיופיה המייצרת באופן תעשייתי אנג'רה טרייה למסעדות ולמלונות בבירה אדיס אבבה, ואף מייצאת לשווקים בארצות הברית ואירופה.
'טוביה טף' היא חנות אינטרנטית, שהוקמה ב-אנגליה בשנת 2008 על ידי סופי ומני קבדה ומוכרת מוצרי טף שונים: לחם, דגני בוקר, קמח ואנג'רה.
בישראל קיימת צריכה קבועה של כ-8,000 טון טף בשנה, בעיקר מצד יוצאי אתיופיה, אריתריאה, ותושבים ישראלים שוחרי בריאות (נחשב כ-super food).
הביקוש עולה, אך אין גידול של טף בישראל, והאספקה כיום מתבססת בעיקר על ייבוא מאתיופיה, אך מותר לייבאו גם מדרום אפריקה.
ישראל כיום היא הצרכנית העיקרית של הטף המיוצא מאתיופיה, כאשר היא צורכת 28% מסך הטף המיוצא.
העדה האתיופית בישראל צורכת טף כמרכיב בתזונה היום יומית ולכן נחתם מתווה עם ממשלת אתיופיה שמבטיח אספקה לישראל לרווחת תושביה האתיופים.
אולם, אספקת הטף ידעה עליות ומורדות עקב תקופות בצורת באתיופיה והתפתחות סחר בשוק השחור.
ההגבלות ביצוא הטף מאתיופיה, יחד עם העלייה העולמית לביקוש עבורו, יצרו מחסור במוצר בישראל ומחוצה לה.
על מנת להפחית את התלות במזון מיובא ובשל העניין הגובר לצריכת טף, חוקרים ישראלים החלו לבחון את האפשרות לגידול וטיפוח הטף בעמק החולה כגידול למזון אדם.
החוקרים טוענים כי הטף יכול להיות גידול אטרקטיבי לתנאי האקלים בישראל בזכות עונת הגידול הקצרה, מחירם הגבוה של הגרגרים ואיכותו הגבוהה גם כמספוא מזין.
המחקר בגידול הטף בישראל מתקיים ביחידת המחקר והפיתוח של היצור החקלאי באזור הצפון בתמיכת החברה לפיתוח הגליל החל מחודש פברואר 2018, ויימשך עד ינואר 2021, לבחינת ופיתוח זנים ושיטות גידול.
המסקנות הראשוניות של הניסוי הראו כי ניתן לגדל טף בהצלחה בתנאי האקלים ואדמת עמק החולה.
בהמשך ייבחנו השיטות המתאימות לגידול ייחודי זה.
הפסיקה ההלכתית הרווחת מתייחסת אל הטף, שהוא סוג של דגן בפני עצמו, כקטנית ולא כאחד מחמשת מיני דגן ולכן מברכים "שהכול" או "בורא פרי האדמה" על מאכלים שהמרכיב העיקרי בהם הוא טף.
בהתאם, טף מוגדר ככשר לפסח, אך יש מחלוקת האם נחשב כקטניות בפסח לנוהגים איסור בהן.
בהלכת יהודי אתיופיה, נחשבים הטף (כל עוד לא החמיץ) והאנג'רה המיוצרת ממנו לחמץ ובפרט האנג'רה שמוגדרת כחמץ גמור והזכרת שמה במהלך הפסח אסורה.
בֶּן-חָצָב יָקִינְתּוֹנִי (שם מדעי: Scilla hyacinthoides) הוא גאופיט, מין בסוג בן-חצב, ממשפחת האספרגיים.
ייחודו מבין בני הסוג בן-חצב הוא בתפרחת מרובת הפרחים (50 עד 100) והצבע הכחול - סגול של העטיף, כלל העלים העוטפים את הפרח.
לבן החצב היקינתוני בצל גדול (15-6 ס"מ קוטרו), הוא נושא תפרחת בלתי-מסוימת על גבי עמוד התפרחת שעשוי להגיע לגובה 1.50 מ' ויותר.
אורך התפרחת נע בין 40–70 סנטימטרים ובה עשרות פרחים.
הפרחים נפתחים מלמטה למעלה לפי הסדר.
הפרחים נמצאים בסוף עוקצים ארוכים היוצאים מן העמוד צבעם אף הוא כצבע הפרחים.
האבקת הפרחים נעשית על ידי דבורים קטנות.
כל פרח בנוי משישה עלי עטיף פתוחים לרווחה.
העטיף הפתוח מאפשר לסוגים שונים של חרקים להיכנס את הפרח ולשאוב צוף.
עמוד התפרחת הבודד גדל באביב (פברואר-מארס) ומתארך במהירות.
צבע עמוד התפרחת ירוק או סגול.
לאחר גמר ההתארכות של העמוד נפתחים דורי הפרחים זה אחר זה, מתחתית התפרחת כלפי מעלה.
הפרחים נישאים על עוקצים שאורכם כגודל העטיף לפחות.
העטיף כולל שישה עלים בצבע תכול-סגול.
לעיתים יש פס ירקרק בצדם החיצוני.
לאבקה צבע סגול כהה, אך לעיתים האבקה צהובה.
ההאבקה על ידי מינים רבים של חרקים הנמשכים לצוף.
הפרות נפתחים בתחילת הקיץ (מאי- יוני), ומפזרים את הזרעים על ידי תנועה של עמוד התפרחת ברוח או בעקבות פגיעת בע"ח.
בבסיס עמוד התפרחת ישנה שושנת עלים גדולה וצפופה של עלים ישרים וארוכים.
השושנת פרושה אך לא שרועה.
בן החצב היקינתוני גדל על סלעי גיר, באזור הים תיכוני.
בישראל הוא נפוץ בשמורת האירוסים בנתניה, בחורש פתוח ולח במדרונות הרריים בהרי הגליל, הר הכרמל אך נדיר יותר בהרי השומרון ובהרי ירושלים.
בן-החצב היקינתוני הוא צמח מוגן.
הצמח גדל בארצות המזרח התיכון: טורקיה, סוריה ולבנון וכן באיי כרתים.
הוא הובא לצרפת על ידי הטורקים ומוכר בתור פרח נוי משנת 1576.
בן-חורש רחב-עלים (שם מדעי: Epipactis helleborine) הוא גאופיט ממשפחת הסחלביים.
לבן-חורש רחב-עלים פרחים שצבעם משתנה מפרט מפרט, בין לבן, ירוק, וארגמן.
שפית הפרח מורכבת משני חלקים: חלקה האחורי בנוי ככוסית ומכיל צוף נוזלי; חלקה הקדמי משמש משטח נחיתה לחרקים הבאים למצוץ את הצוף.
מחקרים שנעשו במספר ארצות שבהן גדל המין, הראו שהוא מואבק על ידי צרעות; עם זאת, לא ידוע מי מאביק את המין בישראל.
בישראל, המין גדל בגליל וברמת הגולן, ובעיקר בהר מירון וליד החרמון, לרוב בגובה של כ-700 עד 1200 מטרים מעל פני הים ותחת צל חלקי או מלא של העצים.
בן-חצב סתווני (שם מדעי: Scilla autmnalis) הוא גאופיט ממשפחת האספרגיים, אשר פורח בסתיו פעמיים באותה השנה: פעם אחת לפני בוא הגשם ופעם שנייה לאחר ירידתו.
לבן-חצב סתווני שתיי תפרחות שגובהן 10–15 ס"מ, אשר פורחות בחודשים אוקטובר-נובמבר בהפרש של כחודשיים זו אחרי זו.
בכל תפרחת פורחים 12 ויותר פרחים.
קוטרו של כל פרח פתוח 5–7 מ"מ.
לכל פרח שישה עלי עטיף בצבע סגול בהיר ו-6 אבקנים, שהמאבקים שלהם בצבע סגול כהה.
הפרחים מואבקים על ידי חרקים.
העוקץ ארוך פי 2 מהפרח, ולאחר ההפריה הוא מוסיף להתארך.
הפרי הוא הלקט, והזרעים מבשילים כבר לפני בוא הגשם.
בבסיס הצמח ישנה שושנת עלים, כשרוחב כל עלה קטן מ-5 מ"מ ואורכו 5–7 ס"מ.
הבצל קטן (15–25 מ"מ), חדירתו בקרקע 2–5 ס"מ, בעל קליפות יבשות - הקליפות החיצוניות חומות והקליפות הפנימיות לבנבנות מנומרות בנקודות לבנות בהירות.
הבצל מוגן מפני בעלי חיים על ידי רעלנים המצויים בתוך הקליפות, ביניהם הגליקוזידים שמשפיעים על הלב וכן חומרים הגורמים לגירוד.
חומרים אלו, בתוספת גבישי אוקסלט-הסידן (הנקודות הלבנות הבהירות שעל הקליפות הפנימיות), הפוצעים את המעי של בעל החיים האוכל ומגבירים את חדירת הרעל לגוף, מגנים על הבצל ומרחיקים את בעלי החיים.
תפוצתו של בן-החצב הסתווני היא באזור הים תיכוני.
בישראל המין גדל בחבל הים-תיכוני והוא חודר גם לאזור החרמון, ספר המדבר והר הנגב (האזור האירנו-טורני).
בית הגידול הוא סדקים וכיסי קרקע על סלעי גיר קשים ובסמוך להם.
אפשר למוצאו גם בשולי דשאים ובמקומות ישוב.
בן-חצב (שם מדעי: Scilla) הוא סוג במשפחת האספרגיים.
הסוג מונה ה-80 מינים, שהם גאופיטים הגדלים ביערות, כרי-דשא בהרי האלפים התחתיים, ובחופיהן של אירופה, אפריקה ואסיה ("העולם הישן").
פרחיו לרוב כחולים, אולם יש גם מינים לבנים, ורודים וסגולים.
מרבית המינים פורחים בתחילת האביב, ומיעוטם גדל בסתיו (כמו בן החצב הסתווני).
מספר מינים אפריקנים שבעבר סווגו תחת הסוג בן-חצב הוסרו מסוג זה, והועברו לסוג Ledebouria.
תמצית בן-החצב משמשת כמרכיב בתרופות למניעת שיעול ובניתוחי לב.
מקורו של שמו הלטיני (המדעי) של בן-החצב, Scilla, הוא במיתולוגיה היוונית: בסיפור האודיסיאה של הומרוס מתוארות שתי מפלצות ים, סקילה וכריבדיס, ששכנו במצר מסינה.
מעבר בין שתי המפלצות היה עלול להביא לטריפתן של הספינות שניסו לעבור במיצר, או למות חלק מצוותן.
עם זאת, אודיסאוס הצליח לעבור בין שתי המפלצות, על ידי פיזור של תמצית הפקעות של פרח בן-החצב על הסלעים.
התמצית הרגיעה את המפלצות, ומכאן שמו של הפרח- סקילה, ובלטינית- Scilla.
שמו העברי של הסוג נגזר בשל קרבתו לחצב מצוי ועל הדמיון בין צורת הפרחים שלהם.
לפרחים עטיף כותרתי ובהם 6 עלים שצבעם כחול, תכול או ורוד והם ערוכים בשני דורים, 6 אבקנים ועמוד עלי אחד.
הפרי הוא הלקט המתפתח לאחר ההאבקה, והוא נפתח בשלוש קשוות ומפיץ את זרעיו.
בארץ ישראל גדלים ארבעה מינים מהסוג:
בן-עמי גוב (נולד ב-28 בדצמבר 1927) הוא מנהל ישראלי ששימש ראש פרויקט המטוס "כפיר" בחיל האוויר הישראלי ומנכ"ל משרד התקשורת.
גוב נולד בירושלים למשפחת גודוביץ' ובילדותו עברה משפחתו לחיפה ולתל אביב, למד בתיכון חדש וסיים את לימודיו בשנת 1946, היה חבר בתנועת השומר הצעיר.
במהלך לימודיו התיכוניים הצטרף לימיה של הפועל תל אביב ובסיום לימודיו הצטרף לארגון "ההגנה" ושירת בנוטרות בנמל תל אביב.
לאחר מכן הצטרף להכשרה בקיבוץ עין המפרץ ובמלחמת העצמאות השתתף כנהג במבצע נחשון ובמבצע מכבי.
בתקופת המצור על ירושלים לקח חלק בפעילות הגדוד הרביעי של חטיבת הראל ובמהלך ההפוגה הראשונה חזר לקיבוץ.
גוב נמנה עם מקימי קיבוץ סער ובספטמבר 1949 נישא לזהבה לבית הולצמן.
בשנת 1950 הוא התגייס לשורות חיל האוויר והוכשר כטכנאי מטוסים בקורס בן שנתיים בארצות הברית.
בשנת 1952 סיים קורס קצינים ובשנת 1959 הוסמך בטכניון בהנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות.
באוגוסט 1960 מונה למפקד טייסת תחזוקה בדרגת רב-סרן.
בסוף 1963 עבר למפקדת חיל האוויר כראש ענף מבצעי תחזוקה, ושירת בתפקיד זה גם במלחמת ששת הימים.
לאחר המלחמה מונה לראש פרויקט מטוס הכפיר ובשנת 1971 הוענק לו על כך פרס ביטחון ישראל.
בשנת 1971, לאחר מסירת מטוס הכפיר הראשון לחיל האוויר, פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
לאחר סיום שירותו הצבאי הקים את הסניף הישראלי של חברת "טלדיין" ומונה למנכ"לו, ובהמשך לסגן נשיא החברה לשיווק בינלאומי (1982–1987).
בשנת 1987 מונה למנכ"ל משרד התקשורת.
גוב ביקש להגביל את המונופול של בזק לתחומי הפעילות הנוכחיים של החברה, אך עמדתו לא נתקבלה על ידי השר הממונה, גד יעקבי, ובעקבות זאת הוא התפטר מתפקיד המנכ"ל במאי 1988.
לאחר מכן היה יו"ר חברת "מנועי בית שמש", יו"ר חברת "טכנולוגיית לייזרים", יו"ר מפעל "פלדות עין חרוד", וכן דירקטור באינטל ישראל וחברות אחרות וחבר נשיאות התאחדות התעשיינים כיו"ר הוועדה לחדשנות.
ב-1994 נדון לחמישה חודשי עבודות שירות על העלמות מס בזמן תפקידו כמנהל טלדיין ישראל.
ב-1 באוקטובר 1998 החליט נשיא המדינה, עזר ויצמן, על קיצור תקופת המחיקה של ההרשעה, ואישר מחיקה מידית.
בשנים האחרונות הוא מרכז בהתנדבות פרויקט למחשוב פנימיות לילדים בסיכון.
מהרעם נסק הכפיר - כך פותח מטוס הקרב הישראלי הראשון, הוצאת טפר, 2023
בן-חרדל מצוי (שם מדעי: Eruca sativa), נקרא גם רוֹקֶט (מצרפתית: Roquette) או ארוגולה (Arugula), הוא צמח חד-שנתי ממשפחת המצליבים.
גובהו של הצמח הוא בין 20 ל-100 ס"מ, עליו מפורצים ובעלי 4 עד 10 אונות קטנות ואונה אחת גדולה יותר בסופם.
לפרחיו מבנה אופייני למצליבים, בקוטר של 2 עד 4 ס"מ מסודרים באשכול מתארך.
צבע הפרחים צהוב או קרם וסימנם הבולט הוא היותם מעורקים בסגול.
המאפיין העיקרי המבדיל את המין ממינים דומים לו, כמו צנון הבר וכרוב החוף, הוא "מקור" בקצה התרמילים שלו.
הצמח נפוץ באזור הים התיכון ממרוקו ופורטוגל במערב ועד ירדן וטורקיה במזרח.
בישראל הצמח נפוץ מצפון ים המלח, לאורך בקעת הירדן עד לדרום הגולן.
הצמח אכיל ומשמש כירק עלים.
הוא עשיר בוויטמין C ואשלגן.
כיום הוא מתורבת ונמכר בכמויות גדולות באופן מסחרי, גם בארצות הרחוקות מבית הגידול הטבעי שלו.
לצמח יש טעם חרדלי חריף.
משתמשים בו בעיקר לסלט, בדרך כלל עם ירקות נוספים בשל טעמו.
כמו כן, משתמשים בו מבושל בפסטה, מאכלי בשר ופיצה.
באזור נאפולי מייצרים ממנו משקה אלכוהולי בשם רוקולינו המשמש כדיז'סטיף.
יש המזהים את הצמח עם אורות המקראי ().
זאת מאחר שהצמח מזוהה עם הצמח המוזכר רבות בחז"ל "גרגיר", אותו מזהה רבי מאיר בברייתא עם ה"אורות".
בן-סחלב צריפי (שם מדעי: Anacamptis pyramidalis) הוא המין בסוג בן-סחלב הנפוץ ממערב אירופה, באזור הים התיכון, ומזרחה עד איראן.
זהו המין היחיד בסוג בן סחלב הצומח בארץ ישראל.
הוא גדל על מגוון קרקעות בחבל הים-תיכוני, ופורח יחסית מאוחר לסחלבים - בחודשים אפריל-מאי.
הפרח גדל בארץ ישראל מהרי יהודה ועד לחרמון.
התפרחת שיבולת חרוטית צפופה רבת-פרחים (20–50) הדומה לפירמידה ומכאן שמו הלטיני.
מואבק על ידי פרפרים ועשים, הבאים למוץ צוף מתוך הדורבן.
תצפיות בהאבקת בן-סחלב נעשו בידי צ'ארלס דרווין במאה ה-19. במחקריו התברר שלפרח יש צוף בתוך הדרבן, בניגוד לרוב הסחלבים האחרים שהם חסרי צוף.
דומה מעט לסחלב שלוש השיניים בכך שגם לו שפית המחולקת לשלוש אונות.
בארץ ישראל נמצאו הכלאות שלו ושל סחלב שלוש השיניים – מקרה יחיד של הכלאה בין שני סוגים שונים של סחלבים.
בֶּן-הֲדַד השני בתעודות ארמיות הוא מופיע בשם בר-הדד וגם הדד-אידרי.
היה מלך ארם דמשק אשר שלט באמצע המאה ה-9 לפנה"ס בימי אחאב מלך ישראל.
נלחם שלוש פעמים נגד ישראל והיה אחד ממנהיגי ברית הממלכות שנלחמו נגד אשור בקרב קרקר.
הוא היה בנו או נכדו של בן-הדד הראשון.
בן הדד הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.
במלחמתו הראשונה (ככל הנראה בשנת 855 לפסה"נ) נגד ישראל הצליח בן הדד יחד עם 32 מלכים שהיו וסלים של ארם להביס את צבא ישראל ולהטיל מצור על הבירה שומרון, המצור גרם ללהט פטריוטי בקרב תושבי ישראל ואחאב הצליח להביס את בן הדד.
שנה לאחר מכן כינס בן הדד שנית את צבאו ונערך בעיר אפק (ככל הנראה פיק בגולן, או תל עין גב).
גם בקרב זה הצליח אחאב להכות את הארמים, וניצחון זה הביא לשינוי ביחסים בין הצדדים: בן הדד התחייב להחזיר לאחאב את הערים שנלקחו מידי עמרי אביו, ולהעניק לסוחרי ישראל זכויות סחר ("חוצות") בדמשק.
בן הדד היה אחד משלושת המנהיגים העיקריים של ברית שתים עשרה הממלכות (יחד עם אחאב ואירחולינה מלך חמת) שבשנת 853 לפנה"ס נלחמו באימפריה האשורית בקרב קרקר והצליחו לבלום את התפשטותה מערבה.
לפי המונולית מכורח צבאו של בן הדד היה הגדול ביותר מבין צבאות הברית וכלל 1200 מרכבות, 1200 פרשים ו-20 אלף רגלים.
לאחר בלימת הצבא האשורי שבו הממלכות האזוריות להילחם זו בזו.
שלוש שנים לאחר המלחמה הקודמת של בן-הדד עם ממלכת ישראל, יצא אחאב בשנת 852 לפנה"ס יחד עם יהושפט מלך יהודה למלחמה כנגד בן הדד ברמות גלעד, אך הוא נהרג בקרב וצבאו נסוג.
בשנת 842 לפנה"ס התרחשה הפיכה שלטונית בארם, ובן-הדד השני נרצח על ידי חזאל שמלך אחריו.
בֶּן-הֲדַד בֶּן טַבְרִמֹּן בֶּן חֶזְיוֹן היה מלך ארם דמשק אשר שלט במחצית הראשונה של המאה ה-9 לפנה"ס בימי אסא מלך יהודה, ובעשא מלך ישראל.
אביו היה טברימון וסבו היה המלך חזיון.
כאשר עלה בעשא וצר על יהודה הוציא המלך אסא כסף וזהב מאוצרות בית ה' ושלח לבן הדד, מלך ארם, בבקשה שיפר את בריתו עם בעשא וילחם בו, כדי להסיר את המצור מעל אסא.
ובן הדד שלח את צבאו, שכבש שטחים גדולים בצפון ארץ ישראל, ואילץ את בעשא להסיר את לחצו מממלכת יהודה וכפי שמתואר בהרחבה בספר מלכים:
בן הדד הראשון הקים מצבה בסמוך לחלב.
הכיתוב על המצבה על פי ויליאם פוקסוול אולברייט:
על פי המצבה אפשר להסיק שממלכת ארם השתרעה בזמנו עד הפרת.
על פי ספר מלכים, ממלכת ארם דמשק הוקמה בסוף ימיו של שלמה על ידי שר מצובא ככתוב במקרא:
ומכאן ניתן להניח שהיא כללה גם את ממלכת צובה.
בֶּן הֲדַד בֶּן חֲזָאֵל (קרוי גם מרא) היה מלך ארם דמשק ובנו של המלך חזאל.
הוא מלך בתחילת המאה ה-8 לפנה"ס בתקופת יהואחז ויהואש מלכי יהודה וישראל.
אחריו מלך רצין, אחרון מלכי ארם.
כשבן הדד ירש את חזאל אביו ועלה על כס המלוכה, ארם כבר נחלה מספר ניצחונות על ישראל, ובן הדד המשיך בהם.
הוא הכה קשות את הצבא הישראלי, וצר על הבירה שומרון, אולם נסוג בעקבות שמועה על כוונת מלכי החתים ומצרים לסייע לישראל.
בן הדד יצא למלחמה גם כנגד זַכֻּר מלך חמת על השליטה במחוז לעש שבצפון סוריה שזכר סיפח לממלכתו.
בן הדד צר על חדרך בירתו של זכר אולם הובס בסופו של דבר על ידיו.
הסיפור על המצור מופיע בכתובת זכור.
ארם סבלה מעלייתה מחדש של אשור.
אדד-ניררי השלישי מלך אשור פלש לממלכה תוך שהוא זורע הרס ופוגע פגיעה אנושה בכוחה.
הוא הטיל בשנת 806 לפנה"ס מצור על דמשק, הביס את בן הדד והכריח אותו לשלם לו מס כבד.