tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-23 במאי 2013, בית המשפט באוקראינה סיפק עתירה של רשויות העיר קייב לאסור על קיום אירועים, פרט לאלה שתוכננה לחגיגת יום קייב (בחלק המרכזי של העיר) ובכך למעשה אסר על מצעד הגאווה בקייב שתוכנן ל-25 במאי.
אירוע הגאווה שונה אז ל-"אירוע פרטי מחוץ לחלק המרכזי של קייב" אשר ביום זה התכנסו כ-50 איש וצעדו לאורך פארק פושקין ותחנת המטרו שוליאבסקה.
במהלכו צעדו בהגנת 1,500 שוטרים, 13 מתוך כ-100 מפגינים הומופובים נעצרו כתוצאה מניסיון לתקוף את הצועדים.
לאחר שעה פונו הצועדים שהשתתפו במצעד מהאזור.
בניסיון להימנע מהתקפות נקמה, הם החליפו את בגדיהם והחליפו אמצעי תחבורה מספר פעמים.
ב-6 ביולי 2014, קבוצה של 15–20 נאו-נאצים יצאה למתקפה נגד המועדון הגאה "פומדה" בקייב.
התוקפים לבשו הסוואה ומסכות סקי וזרקו רימון עשן וחזיזים אל המועדון.
ב-29 באוקטובר 2014, בית הקולנוע הוותיק ביותר בקייב, ז'ובטן, עלה באש כאשר נזרק לתוכו רימון עשן במהלך הקרנת סרט הלהט"ב הצרפתי, Summer Nights, שהוצג במסגרת פסטיבל מולודיסט.
המשטרה עצרה שני חשודים, אחד מהם אמר כי הכוונה לא הייתה לשרוף את הבניין, אלא "להפגין נגד הקרנת סרטים הכוללים את אנשי קהילת הלהט"ב".
אולכסנדר זינצ'נקו, נציג ארגון הלהט"ב האוקראיני "Our World", הצהיר ב-3 ביוני 2015 כי בוצעו 40 פשעי שנאה נגד אנשי להט"ב אוקראינים בשנת 2014 וכי עשרה פשעים מסוג זה כבר התרחשו בשנת 2015. ב-6 ביוני 2015 נערך מצעד הגאווה השני של אוקראינה, מספר ההגנה המשטרתית עלה כלפי משתתפיו.
במהלך המצעד נפצעו חמישה שוטרים בהתכתשות לאחר שאזרחים לא מזוהים תקפו את העצרת עם פצצות עשן ואבנים.
שוטר אחד אושפז בטיפול נמרץ ונעצרו כ-25 פעילים הומופובים.
במאי 2017 ארגנו פעילי להט"ב עצרת בעיר חרקוב.
כ-30 תושבים תקפו את המשתתפים ואת השוטרים ופצעו שניים.
ב-29 באוגוסט 2021 פרצו עימותים אלימים בין המשטרה לבין ארגון הימין הקיצוני הלאומני "מסורת ומסדר" במהלך מצעד השוויון בעיר.
במהלכם, כ-29 שוטרים נפצעו, בעיקר כתוצאה מתגובות לגז מדמיע, ו-51 מפגיני הארגון נעצרו.
ב-17 ביוני 2018 נערך מצעד הגאווה החמישי של קייב במרכז העיר.
מספר המשתתפים עלה כפול מהמצעד הקודם וכלל כ-5,000 איש.
כ-57 מפגינים הומופובים עוכבו במטרה להפר את קיומו.
ב־30 באוגוסט 2020, צעדת שוויון להט"ב באודסה הסתיימה בעימות בין חברי קהילת הלהט"ב לבין מתנגדים הומופובים אשר כ-16 מהם עוכבו ושני שוטרים נפצעו במהלכו.
ב-20 בספטמבר 2020 נערך בזפוריז'יה מצעד גאווה ראשון בכיכר הפסטיבל בעיר.
אף על פי שמשתתפיו הוטרדו על ידי פעילים הומופובים, לא דווח על נפגעים.
עמדות חברתיות מקובלות בנושאי להט"ב באיטליה נוטות לשקף ערכים קתוליים הנוגעים למיניות האדם ולתפקידי המגדר, עם תמיכה נמוכה יותר בהשוואה למדינות מערב אירופה אחרות.
בשנת 2008 ניתנה לדנילו ג'ופרידה פיצוי של 100,000 יורו לאחר שנצטווה לחזור על מבחן הנהיגה שלו על ידי משרד התשתיות והתחבורה האיטלקי בשל נטייתו המינית.
השופטת באירוע פסקה כי משרד התחבורה הפר הפרה ברורה של חוקי האפליה.
בשנת 2020 הפעיל והמחוקק הלהט"בי אלסנדרו זאן תיאר את ההומופוביה באיטליה כמורחבת ולעיתים קרובות מתעוררת בכל פעם שאנשי להט"ב מנסים לחיות את חייהם בגלוי.
ביוני אותה שנה אדם שהלך עם בן זוגו בפסקארה הותקף באלימות על ידי שבעה אנשים, אשר הותירו אותו עם פציעות קשות הדורשות ניתוח שחזור לסת.
הגישה החברתית כלפי קהילת הלהט"ב באלבניה היא בדרך כלל שלילית.
נתונים שפרסם "ESS" בשנת 2013 חושפים כי הרוב המכריע של האלבנים הם שמרנים מבחינה חברתית, על פי נתוני הסקר, 53% מהאלבנים סבורים ש-"הומואים ולסביות לא צריכים להיות חופשיים ולחיות את החיים כרצונם", האחוז הגדול ביותר מחזיק בדעה זו בסקר.
בדצמבר 2010 הכריז סגן נציבות העבודה, הרווחה והבריאות, טריטן שהו כי "על הצוות הרפואי להתייחס להומוסקסואליות כאל הפרעה הורמונלית, כמו גם פסיכולוגית".
ארגוני להט"ב הגישו תלונה קולקטיבית לממונה על הגנה מפני אפליה.
הנציב בחן את ההצהרות ולאחר עיכוב ממושך, נזף ב-30 בספטמבר 2011 בשהו במכתב לפרלמנט באומרו: "מר שהו צריך להימנע מהערות מפלות בעתיד, הגורמות לאווירה של מתח וחוסר קבלה כלפי קהילת הלהט"ב באלבניה".
על פי דו"ח ארגוני להט"ב השנתי באלבניה, עד סוף שנת 2018 היו במדינה 421 מקרים מתועדים של אפליה כנגד אנשי להט"ב.
סוגי האפליה נעים בין אלימות פיזית ללחץ פסיכולוגי כגון העלבה, גיחוך, תיוג, רכילות זדונית, השפלה ברחוב, אי קבלת שירות בברים, חדרי כושר, סופרמרקטים או בהתקפות בהליכה ברחוב על ידי הומופובים.
מתוך כל המקרים שדווחו, נמצא כי רק חמישה מקרים דווחו לרשויות.
אף על פי שאסטוניה נחשבת ליברלית יותר בזכויות להט"ב בהשוואה למדינות בלטיות אחרות, אפליה ודעות קדומות נותרו נפוצות ברוב חלקי החברה במדינה.
מצעדי גאווה שנערכו בטאלין בין השנים 2004–2007, משתתפיו הותקפו והוכו על ידי מפגינים הומופובים.
ביוני 2006, שגריר הולנד באסטוניה האנס גלאוביץ ביקש להעביר אותו לקונסוליה ההולנדית במונטריאול, קנדה, לאחר שהתעללות הומופובית וגזענית מתמשכת הושלכה נגד בן זוגו, רקדן אפרו-קובני בשם ראול גרסיה לאו, על ידי אזרחים במדינה בבירה טאלין.
בהודעה שפורסמה על ידי השלטונות האסטוניים נכתב כי הם "הצטערו מאוד על התקריות".
לאחר פיגועים אלימים אשר התרחשו כלפי הומוסקסואלים בשנת 2007, לא התקיים מצעד גאווה בטאלין עד שנת 2017, אשר במהלכו, צעדו כ-1,800 איש.
בפברואר 2019 תבעה עמותת הלהט"ב "SevenBow", ממארגני פסטיבל הסרטים "Festheart", את מועצת העיר רקוורה על קיצוץ במימונה ב-80%.
ועדת התרבות בעיר אישרה בתחילה את בקשות המימון של הקבוצה, אך מועצת העיר קיצצה את המימון שלה לחמישית בלבד מהסכום המבוקש.
עורכי הדין טענו כי דעות הומופוביות גרמי לקיצוץ במימון העמותה.
במאי 2019, בית משפט לעניינים מנהליים קבע כי החלטת המועצה לקצץ במימון הפסטיבל אינה חוקית, והוסיף כי אין לה הצדקה לתת מימון נמוך יותר ל-"SevenBow".
בסתיו 2004, בעקבות הודעתו של ארמן אווטיסיאן, מייסד AAU (ארגון הארי הארמי), הידוע כארגון ימין קיצוני, כי חלק מבכירי ארמניה היו הומואים, יזמו חברי פרלמנט שונים ויכוחים סוערים ששודרו בערוץ הטלוויזיה הציבורי.
חברי הפרלמנט הצהירו כי כל חבר שנמצא כהומוסקסואל צריך להתפטר - חוות דעת משותפת של היועץ לנשיאות לביטחון לאומי, גרניק איזגוליאן.
במאי 2012, נאו-נאצים פתחו בשני פיגועי הצתה בפאב בבעלות לסבית בבירת ארמניה, ירוואן.
חדשות ארמניה דיווחו כי בפיגוע השני ב-15 במאי הגיעה קבוצה של צעירים לפאב הרוק ההומוסקסואלי "DIY" בסביבות השעה 18:00, שם שרפו את הכרזה אשר הייתה תלויה על חלונותיו עם הכיתוב "לא לפשיזם" וציירו את צלב הקרס הנאצי על קירותיו.
האירוע קרה במהירות לאחר הפיגוע הראשון בפאב מוקדם יותר ב-8 במאי, שם נזרקה פצצת דלק מבעד לחלון.
במחקר אשר נערך באותה שנה, 55% מהכתבים הארמניים הצהירו כי יפסיקו את מערכת היחסים שלהם עם חבר או קרוב משפחה אם הם יצאו מהארון כהומוסקסואלים.
בשנת 2017 דיווח משרד החוץ של ארצות הברית על הדברים הנוגעים למעמד זכויות הלהט"ב בארמניה בהקשר להומופוביה במדינה באומרו כי, "קבוצת בתי סוהר ציינה כי הומוסקסואלים שהורשעו בפשעים כגון אונס, הופרדו מאסירים אחרים ונאלצו לבצע עבודות משפילות ולספק שירותים מיניים".
הדיווח ציין בנוסף כי גברים הומואים מוצהרים אינם מורשים לשרת שירות צבאי במדינה, בעקבות פטור המבוסס על בדיקה פסיכולוגית המצביעה על כך שלפרט יש "הפרעה נפשית".
מידע זה מופיע במסמכי הזיהוי האישיים של הפרט ומהווה מכשול לתעסוקה וקבלת רישיון נהיגה.
על פי הדיווחים, הומואים ששירתו בצבא התמודדו עם "התעללות פיזית ופסיכולוגית וסחיטה".
באוגוסט 2018 הותקפו תשעה פעילי זכויות להט"ב באלימות על ידי המון זועם בבית פרטי בעיר שורנוך, ושלחו שניים מהם לבית החולים בגלל פציעות קשות.
הפיגוע האלים זכה לסיקור תקשורתי נרחב, ונידון על ידי ארגוני זכויות אדם ושגרירות ארצות הברית במדינה.
התוקפים שוחררו מאוחר יותר על ידי המשטרה.
פשעי שנאה נגד אנשי להט"ב אינם נדירים בבולגריה, ולעיתים קרובות הרשויות מתעלמות מהם ולא חוקרות את אירועיהם.
בשנת 2008, סטודנט בן 25 נהרג באכזריות בפארק בסופיה מכיוון שהוא נתפס כהומוסקסואל.
במהלך החקירה העיד החוקר כי שני החשודים היו חלק מקבוצה שהתכוונה "לנקות" את הפארק מהומואים.
ב-27 בספטמבר 2020, ילדים עד בגילאי 14–15 הותקפו בפלובדיב, כחלק מ-"פעולת טיהור" נגד קהילת הלהט"ב שנעשתה על ידי אוהדי אולטראס של קבוצת הכדורגל בוטב פלובדיב.
מצעד הגאווה הראשון והיחיד שהתקיים עד כה בבולגריה נערך בבירה סופיה בשנת 2008 ומשך כ-150 משתתפים, שהותקפו בפצצות בנזין, סלעים ובקבוקי זכוכית.
במהלכו, יותר מ-60 מפגינים הומופובים נעצרו.
סקר בשנת 2002 של פרוקיט פיו מצא כי 63% מהבולגרים הגדירו את עצמם כ-"הומופוביים בגלוי".
הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית מתנגדת בתוקף לחופש ההתכנסות של אנשי להט"ב וכל צורה של ביטוייה אותה כינתה "הפגנה חוטאת" ו-"חטא סדום".
לפני המצעד בסופיה בשנת 2012, כומר מסליבן אמר בראיון לעיתון כי "צריך להכות הומואים באבנים".
ההתנגדות הלאומית, קבוצת ימין קיצוני, דוגלת בשימוש במטאטאים ובאתים כדי לתקוף משתתפים במצעדי גאווה.
בדצמבר 2018 הושחתו שלטי חוצות אשר קידמו סובלנות כלפי זוגות חד מיניים, אשר הוצבו בערים שונות כגון וארנה ובורגס.
ב-18 באפריל 2001 נמצאה גופתו של אלכסנדר סטפנוביץ' בבירת בלארוס, מינסק שהיה הומוסקסואל בחצר ביתו בו התגורר אשר גופתו זוהתה בחבלות מסכין.
ב-16 במאי אותה שנה, אנדריי באבקין, פעיל ארגון הלהט"ב "ליגת למבדה בלארוס", הוכה קשות ונאנס בכניסה לדירתו.
ופונה לבית החולים בעודו פצוע קשה.
ב-2 ביולי עצרה המשטרה במינסק את אנדריי שרבקוב, אחד ממייסדי ליגת למבדה בלארוס אשר הוכה קשות.
למחרת נרצח איוון סוצ'ינסקי, הבעלים של המועדון הגאה, אוסקר.
המועדון נסגר על ידי הרשויות בפברואר 2000, ולפני מותו, סוצ'ינסקי הגיש תביעות אזרחיות לאחר פעולותיה הבלתי הוגנות של המשטרה כלפי המועדון.
ב-13 בנובמבר 2001 במלדזייצ'נה הותקף מנהיג ליגת למבדה בלארוס, אדוארד טרלצקי, תקיפה אשר גרמה לזעזוע מוחו ולאחר מכן נדרש לאשפוז של שבעה ימים.ב-15 בפברואר 2002 בז'לובין (אזור גומל) נמצא רואה החשבון ויקטור קוביל בן ה-34 מת בדירת הוריו.
קוביל היה הומוסקסואל באופן גלוי הן בעבודה והן בפומבי.
המשטרה סירבה למסור את פרטי הרצח לשותפו של קוביל אלכסנדר בעוד כי אחד מהשוטרים הגיב באומרו, "זה משרת אתכם נכון?
ב-12 באפריל 2002 אירעו תקיפה וכליאה של גברים הומואים מחוץ למועדון הגאה "בבל".
על פי העדים קבוצה של רעולי פנים אשר כללה 10 עד 12 גברים תקפה שלושה ממשתתפיו לפני שהמשטרה הגיעה.
בין הקורבנות היה אדוארד טרלצקי, עורך ראשי של המגזין הגאה פורום למבדה ומנהיג למבדה בלארוס.
ב-18 בפברואר 2003 טרלצקי הוכה שוב על ידי אזרחים לא מזוהים ליד ביתו ולאחר מכן פונה לבית החולים פצוע בראש עם חבלות בגופו.
ב-28 במאי 2008, הותקף שוב על ידי שלושה צעירים במינסק.
הוא הצהיר כי לא ידווח למשטרה על התקיפה לטענתו כי "לא יעשו דבר" בנוגע לתקיפה.
ב-17 במאי 2012, ארגון הלהט"ב הגאורגי "אידנטובה" ארגן מצעד שליו לקראת ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה.
זו הייתה הצעדה הציבורית הראשונה לתמיכה בזכויות להט"ב בגאורגיה.
הצעדה הופסקה כעבור זמן קצר, בזמן שהצועדים טענו שהותקפו על ידי מפגינים דתיים כולל נציגי הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית וקבוצות נוצריות קיצוניות.
המשטרה התערבה כדי להגן על משתתפי המצעד רק לאחר שהקרבות כבר פרצו ועצרה מספר מהקורבנות כביכול במקום את התוקפים.
ארגון זכויות האדם הבינלאומי, אמנסטי אינטרנשיונל, מתח ביקורת על ממשלת גאורגיה על כך שלא הגנה כנדרש על קיום המצעד.
ב-14 בינואר 2013 הגיש אידנטובה ומשתתפי המצעד תביעה נגד המדינה בבית הדין האירופי לזכויות אדם.
בתביעה נטען כי גאורגיה לא הגנה כנדרש על משתתפי המצעד ולא חקרה או הענישה את העבריינים בצורה יעילה.
ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה בשנת 2013 נתקל שוב בתוקפנות.
פעילי להט"ב קיימו עצרת לציון היום בטביליסי אך עם זאת, לא התקיימה בפועל.
אלפי מפגינים הומופובים, ובראשם כמרים אורתודוקסים גרוזיניים, קיימו הפגנה נגדית.
המפגינים נשאו תמונות של ישו ושלטים עליהם נכתב "הפסיקו לקדם תעמולה הומוסקסואלית בגאורגיה" ו-"אנחנו לא צריכים סדום ועמורה".
חלק מהנשים הניפו מה שנקרא חבילות סרפד בכדי "להכות את ההומואים", בהן אישה שכינתה את העצרת כ-"מצעד הומוסקסואלי שנערך על ידי אנשים חולים נגד המסורות שלנו והמוסר".
למרות נוכחות משטרתית כבדה, המפגינים הסתערו על המתרסות שהגנו על העצרת.
לפחות כ-28 משתתפי העצרת נפצעו קל, כאשר רבים נלכדו באוטובוסים ובחנויות סמוכות ובבתים שהותקפו על ידי המפגינים.
על פי סרטון מהמקום, המשטרה הצילה צעיר מלינץ' על ידי עשרות הומופובים.
לטענת איגוד עורכי הדין הצעירים הגאורגים המדינה "לא הצליחה להבטיח את קיום האירוע המתוכנן...
ובכך הופרו זכויותיהם של משתתפי העצרת להתאגדות".
משקיפים ציינו כי המשטרה מאפשרת לאנשי דת אורתודוקסים ומפגינים אחרים להיכנס לאזור המוגדר ולהפגין בתקשורת פרטית, בקריאת כינויים ציניים ומשפילים בפני משתתפי העצרת.
ראש הממשלה בידזינה איוואנישווילי, יחד עם גורמים מובילים נוספים, גינו את האלימות כלפי העצרת באומרו, "הזכות להתכנס בשלום ולהביע את דעתנו באופן חופשי היא זכות יסוד לדמוקרטיה שלנו.
כל אזרח גרוזיני מרוויח זכות זו באופן מלא ושווה.
פעולות אלימות, אפליה והגבלת זכויותיהם של אחרים לא יעברו בשתיקה, כל המבצעים של מעשים אלו יטופלו על פי החוק".
באוקטובר 2017, שחקן הכדורגל הגאורגי גוראם קאשיה הביע תמיכה בזכויות להט"ב, והופיע במשחק בהולנד עם סרט בצבעי דגל הגאווה במסגרת יום היציאה מהארון הבינלאומי.
קבוצות הומופוביות קיימו הפגנות סוערות והתפרעויות אלימות מול התאחדות הכדורגל הגאורגית, ודרשו את גירוש קאשיה מהנבחרת.
באותה שנה, בחנה הפרקליטות 86 פשעי שנאה אשר מתוכם, 12 התבססו על נטייה מינית ו-37 על זהות מגדרית.
דו"ח הסנגוריה הציבורית לשנת 2018 אמר כי אלימות כלפי להט"בים, בין אם במשפחה או במרחב הציבורי, היא בעיה רחבה בגאורגיה, וכי הממשלה לא הצליחה להיענות לאתגר זה.
הדו"ח קבע כי הסנגוריה הציבורית קיבלה תלונות רבות בנוגע לעמדות הומופוביות מצד גורמי אכיפת החוק.
בדצמבר 2018 פסק בית המשפט בטביליסי בעניינו של ילד בן 15 שתקף פעיל זכויות להט"ב בציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה.
הילד בן ה-15 הכה בפניו את הפעיל ניקה גורגילאדזה בזמן נאום על אהבה מול בניין הקנצלריות הממשלתי ב-17 במאי.
התוקף עוכב מיד על ידי המשטרה בעת שניסה להימלט מהמקום.
הפרקליטות הגישה נגדו כתב אישום על רדיפה באלימות, שהעונש עליה הוא קנס, מעצר בית או עד שלוש שנות מאסר.
עם זאת, בית המשפט החליט לרשום אותו לתוכנית "הסחת נוער" ולפיקוח של עובד סוציאלי.
בפברואר 2019 הוכרז כי שבוע הגאווה הראשון בטביליסי יתקיים בין התאריכים 18–23 ביוני ויכלול את "מצעד הכבוד", שייערך ב-23 ביוני.
לדברי המארגנים, "הוא לא יקבל צורה של חג או קרנבל מכיוון שאיננו במצב רוח לחגיגה כעת".
קבוצות ימין קיצוניות הגיבו באיום לתקוף את המשתתפים באלימות.
סנדרו ברגדזה, ממנהיגי הארגון, אמר כי "הם יצטרכו לצעוד מעל גופותינו המתים אם יחליטו לערוך את חגיגת הסטייה הזו".
ב-31 במאי 2019, שבועיים בלבד לפני האירוע המתוכנן, אמר משרד הפנים של גאורגיה כי "בלתי אפשרי" למצעד להמשיך במקומות המתוכננים במרכז העיר "בגלל סיכוני בטיחות", והמליץ על אירוע סגור כגון אצטדיון או מועדון.
ארגוני החברה האזרחית ובהם קרן גאורגיה של החברה הפתוחה, חינוך לזכויות אדם ומרכז המעקב ואיגוד עורכי הדין הצעירים הגאורגיים קראו לאכיפת החוק "לנקוט באמצעים נאותים כדי להבטיח את ביטחונם של המשתתפים באספה שלווה", ואמרו כי "זו חובת המדינה להבטיח הגנה מהירה ומספקת של משתתפי המצעד בטביליסי מפני אלימות אפשרית".
הם כינו את פעולות המשרד כ-"משפילות, אנטי-מדינות ואנטי-חוקתיות".
תנועת השוויון, שהיא המארגנת של המצעד, אמרה כי הם חווים לחץ בשבועות האחרונים מצד "גורם ממשל לא מזוהה" לבטלו.
המארגנים התהירו כי "הם ניסו לגרום לנו לשנות או לבטל את תוכניותינו בכך שהפחידו אותנו.
זו לא הפעם הראשונה שהממשלה נוקטת בהפחדות וטרור כלפי אנשי להט"ב".
המארגנים האשימו את הרשויות בניסיון "להסתיר אנשי להט"ב" במקום להתמודד עם השנאה והתוקפנות כלפיהם.
הם הבטיחו כי ימשיכו לעבוד על אירועים שונים למרות עמדת המשרד.
ב-20 ביוני 2019, בעקבות הפרות סדר, נדחה מצעד הגאווה של טביליסי שאמור היה להתקיים ב-23 ביוני.
המארגנים טענו כי "במצב פוליטי זה איננו יכולים להרשות לעצמנו להסלים עוד יותר את המתיחות במדינה.
לא נעניק לקבוצות פרו-רוסיות ונאו-פשיסטיות אפשרות להחליש את מדינתו".
ב-8 ביולי 2019, כ-20 עד 40 מפגינים, בהם פעילי זכויות אדם ואנשי להט"ב, ערכו מצעד גאווה מאולתר בקנה מידה קטן במשך כ-30 דקות מחוץ למשרד הפנים תוך כדי שהם מחזיקים שלטים ודגלי גאווה.
דיווחים הציעו כי מידע הנוגע לצעדה הודלף ברשת, והעלה דאגות ביטחוניות, מכיוון שמספר רדיקלים אלימים, בהם אנשי דת, קבוצות לאומיות ותומכיהם, התכנסו במספר מקומות בטביליסי כדי למנוע את הצעדה.
קבוצות הומופוביות מהימין הקיצוני תכננו לפזר מפגינים, אולם הצעדה כבר הושלמה כשהגיעו למקום.
המתנגדים העבירו את כל הלילה בשדרות רוסתוולי המרכזיות במחאה נגד קיום המצעד ודרשו לבטל את החוק נגד אפליה כלפי אנשי להט"ב ולהכניס חוק האוסר על פי מה שכינו "התנהגות סוטה".
ב-17 במאי 2019, לאחר אזהרות קבוצות ימין קיצוני כי יתקיימו הפגנות הומופוביות ואלימות, נמנעו הפעילים מלהקיים מחאה בטביליסי לקראת היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה באותה השנה בגלל חששות בטיחותיים והחליטו להגביל את עצמם לקמפיינים מקוונים, ותלו דגל גאווה בודד בעיר.
באותו זמן, מאות כמרים, אנשי כנסייה וקבוצות ימין קיצוני הומופוביות יצאו לרחובות כדי למחות על פי מה שכינו "מעשי סדום".
חלקם יצאו לחגוג את "יום טהרת המשפחה", שנוצר על ידי הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית ב-2014, שנה לאחר שאלפי אנשים בראשות כמרים תקפו עשרות מפגיני זכויות להט"ב בעיר.
הומוסקסואלים היו אחת הקבוצות שנרדפו על ידי הנאצים מאז עלייתם לשלטון בגרמניה (1933).
ההומוסקסואלים נרדפו בשל נטייתם המינית, הושפלו ואף נשלחו למחנות ריכוז שבהם רבים מהם מצאו את מותם.
בניגוד לכתיבה האינטנסיבית על השואה וקורבנותיה, כמעט ולא הוזכר גורלם של הומוסקסואלים בפרק זה של ההיסטוריה האנושית במשך שנים, ורק בשנת 2002 הכירה גרמניה באחריותה לגורלם.
לפני עליית הנאצים לשלטון, בשנת 1871 חוקק בגרמניה סעיף 175 אשר אסר על קיום יחסי מין הומוסקסואליים.
סעיף זה לא נאכף ביום יום.
בשנת 1919 הוקם בברלין מכון לחקר המיניות על ידי החוקר מגנוס הירשפלד.
במכון פותח מחקר על מיניות, מחלות מין, הפלות ובעיקר על הומוסקסואליות.
בשנה זו, ברלין הייתה בירה הומוסקסואלית והיו בה הרבה מועדוני הומוסקסואלים.
בשנת 1933, לאחר עליית היטלר לשלטון, פלשו למכון של הירשפלד סטודנטים שהונהגו על ידי האס אה, הרסו אותו והחרימו את ספרייתו.
חיסול המכון היה הצעד הראשון מני רבים שנקטו הנאצים נגד הומוסקסואלים.
בשנת 1934 הוקמה יחידה מיוחדת של הגסטאפו לרדיפה אחר הומוסקסואלים אשר ערכה רשימה מקיפה של הומוסקסואלים שנקראה "הרשימה הוורודה".
בשנת 1935 הוחמר סעיף 175 והוא כלל גם איסור על נשיקות, חיבוקים וכל מגע מיני הומוסקסואלי (לעומת האיסור הקודם שהיה תקף אך ורק לקיום יחסים).
הנאצים שינו את הגדרת היחסים ההומוסקסואלים ל-"פשע" ובכך הגדילו את העונש הפוטנציאלי ל-5 שנות מאסר.
שינוי זה הוביל לעלייה גדולה במספר המעצרים והרדיפות.
בשנתיים הבאות נעצרו כ-25 אלף הומוסקסואלים ומרביתם נשלחו למחנות ריכוז שם עברו רבים מהם עיקור כפוי.
משנת 1942 הוחרפה הענישה כלפי הומוסקסואלים עד לכדי הוצאה להורג.במחנות הריכוז נהגו לסמן נקודה שחורה על שרוול חולצתם של ההומוסקסואלים ועל גב החולצה שלבשו נכתב המספר 175. בשלב מאוחר יותר, ההומוסקסואלים הוכרחו לענוד טלאי שצורתו משולש שווה-צלעות הפוך וצבעו ורוד .
בנוסף, הומוסקסואלים חויבו לישון עם ביגוד מלא ועם הידיים מחוץ לשמיכה.
אם לא עמדו בכך היו שופכים עליהם בבוקר מים קרים, פעולה שגרמה למותם של רבים מהם שלקו בדלקת ריאות או קפאו למוות.
במחנות הריכוז עברו ההומוסקסואלים טיפולים רפואיים שונים בניסיון "לרפא" אותם מנטייתם המינית.
ד"ר ורנט היה רופא דני שפיתח טיפול בו הושתלו להומוסקסואלים שתלי טסטוסטרון בניסיון "לרפאם".
ורנט פנה אל האס אס בהצעה לחקור עבורם את התופעה וקיבל מהם הומוסקסואלים כ-"שפני ניסיון", ובכך הפכו אלו לקורבנות הראשונים שבגופם נערכו ניסויים רפואיים.
שיעור התמותה בקרב ההומוסקסואלים בתקופת המלחמה היה השני בגובהו מבין קבוצות האסירים.
עד היום אין סטטיסטיקה רשמית בדבר מספר ההומוסקסואלים אשר נספו בתקופת המשטר הנאצי.
לפני עליית השלטון הנאצי היו בברלין כ-1.2 מיליון הומוסקסואלים.
על פי ההערכות, עד לסוף המלחמה, 100 אלף מתוכם נעצרו וכבין 5–15 אלף מהם נשלחו למחנות ריכוז.
בניגוד לקרבנות אחרים של השלטון הנאצי שנכלאו, המשיכו ההומואים להיחשב כעבריינים וכפורעי חוק, גם לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
סעיף 175 לחוק הפלילי הגרמני, שאסר יחסי מין בין גברים, נשאר בתוקף גם לאחר המלחמה, גם בגרמניה המערבית וגם בגרמניה המזרחית.
עקב כך, הומוסקסואלים לא הוכרו כנפגעי מלחמה ולא זכו לפיצויים מממשלות גרמניה.
מעבר לדחייה החברתית ולחקיקה המפלה כלפיהם, נותר בעינו גם הרישום הפלילי מתקופת המלחמה, שראה בהם עבריינים, ופגע בזכויותיהם למשך יתרת חייהם.
מעבר לכך, גרמניה המערבית סירבה לתת פיצויים למי שנכלאו במחנות הריכוז בעוון הומוסקסואליות.
בקורלציה לתקופת ראשות הממשלה של ויקטור אורבן, נעצר קידום זכויות הלהט"ב בהונגריה.
במרץ 2016 חסמה ממשלת הונגריה הצעה להסכמה של האיחוד האירופי על קידום זכויות להט"ב.
במאי 2017 נאם ראש הממשלה אורבן בפרלמנט באירוע של הקונגרס העולמי למשפחות, קבוצה שהואשמה על ידי המרכז המשפטי לדרום העני בשנאה ללהט"ב.
בשנת 2018, הונגריה ופולין חסמו הצהרה משותפת של שרי התעסוקה והחברה של האיחוד האירופי שנועדו לקדם שוויון מגדרי בעידן הדיגיטלי, בגלל התנגדויות להתייחסות לאנשי להט"ב.
בשנים האחרונות לקראת מצעד הגאווה שנערך בבודפשט בשנת 2015, יותר פוליטיקאים הונגרים החלו לנקוט ברטוריקה הומופובית בגלוי.
בשנת 2014, מפלגת הימין הקיצוני יוביק הציגה שלט שעליו נכתב "הפרלמנט לא רוצה שום סטייה" במהלך המצעד בבודפשט, וביקרה כרזות תמיכה בזכויות להט"ב.
בנובמבר 2016 מחתה על צביעת גדר בצבעי הקשת בפומאץ אשר לכאורה נקשרו לצבעי דגל הגאווה, אף על פי שלצביעה לא היה קשר לזכויות להט"ב.
בינואר 2018, בית הדין האירופי לצדק פסק איסור על הרשויות בהונגריה לבצע מבחנים פסיכולוגיים למבקשי מקלט על מנת קביעת נטייתם המינית.
ביוני 2021 הגישה ממשלת אורבן הצעת חוק, שבין הייתר אוסרת להציג לקטינים תוכן "מקדם או מציג סטיות מזהות המין בלידה, שינוי מגדרי או הומוסקסואליות".
על פי קבוצות זכויות האדם, "החקיקה החדשה שהציע פידס תפגע ברצינות בחופש הביטוי ובזכויות הילדים...
מהלך זה מסכן את בריאותם הנפשית של צעירים להט"בים ומונע מהם גישה למידע ותמיכה".
דייוויד ויג מארגון זכויות האדם הבינלאומי, אמנסטי אינטרנשיונל, הצהיר כי "הצעות אלה, שיש להן הדים אפלים מהחוק נגד תעמולה גאה של רוסיה, יביאו עוד יותר סטיגמות לאנשי קהילת הלהט"ב, ויחשפו אותם לאפליה גדולה יותר במה שהיא כבר סביבה עוינת".
הצעת החוק עברה בהצבעה של 1–157 לאחר שמפלגות האופוזיציה החרימו את הפרלמנט כמחאה, נשיא הונגריה חתם על הצעת החוק ב-23 ביוני 2021 ונכנס לתוקף משפטי כעבור 7 ימים ב-1 ביולי.
16 מתוך 27 המדינות החברות באיחוד האירופי יחד עם ארגוני זכויות אדם ולהט"ב גינו את החוק וכינו אותו הפרה של מגילת זכויות היסוד של האיחוד האירופי.
ראש ממשלת הולנד, מארק רוטה, הציע להונגריה לעזוב את האיחוד האירופי בעוד פולין הביעה תמיכה בחוק בהנהגתו של אנדז'יי דודה ומפלגת הימין חוק וצדק.
ביולי 2021 פתח האיחוד האירופי בתביעה מיידית נגד חוק התעמולה בזמן שהוכרז על משאל עם.
דו"ח של "RTL" הונגריה המבוסס על נתונים שסיפק ארגון הלהט"ב ההונגרי "Háttér Társaság", הצהיר כי נרשמה עלייה בהתקפות שהונעו על ידי הומופוביה נגד חברי הקהילה לאחר הצגת החוק.
הדו"ח הוסיף כי התוקפנות המילולית היא השכיחה ביותר, כאשר מספר עימותים הסלימו לאלימות פיזית ופגיעה ברכוש.
העצומה נחתמה מעל שלוש מאות אלף פעמים, אך נדחתה על ידי אופ"א שפרסמה הודעה בה נאמר כי היא "ארגון נייטרלי מבחינה פוליטית ודתית".
במקום זאת, הציעו להאיר את הזירה ביום אחר.
ראש עיריית מינכן דיטר רייטר כינה את ההחלטה כ-"מבישה", בעוד ששר החוץ פטר סז'ייגטרו בהונגריה בירך על ההחלטה.
מינכן האירה את בית העירייה שלה ועוד כמה נקודות ציון בצבעי דגל הגאווה כדי למחות על ההחלטה, לצד מספר מועדוני כדורגל גרמניים שהאירו את אצטדיוניהם למשך כל קיום המשחק.
באותו החודש, לאחר שקרא הצהרות תומכות בקהילת הלהט"ב, פוטר הכדורגלן לשעבר ואיש הטלוויזיה ג'אנוס הרוטקה על ידי ערוץ הספורט-הממשלתי בהונגריה, "Spíler TV".
באוגוסט 2014, ניקולאוס ניקולופולוס, חבר פרלמנט יווני, כתב ציוץ הומופובי בחשבונו האישי, אשר התייחס לאירוסים של ראש ממשלת לוקסמבורג קסאבייה בטל עם בן זוגו גוטייה דסטניי באומרו, "מאירופה של מדינות לאום, לאירופה של מתרוממים - נשיא לוקסמבורג התארס עם אהובתו".
הציוץ הוביל לביקורות שלילות מאת יוונים רבים שביקשו את התערבותו של ראש ממשלת יוון אנטוניס סמאראס.
בטל עצמו השיב לציוץ של ניקולופולוס באומרו כי היחסים בין לוקסמבורג ליוון הם "מושלמים" ולא יושפעו מפוליטיקאי מבודד.
ניקולופולוס התעקש להגן על טענתו ואמר כי ראש הממשלה "צריך להתבייש".
אנסטסיוס נרנטיס, חבר פרלמנט במפלגת הדמוקרטיה חדשה, השתתף גם הוא במחלוקת על הכללת זוגות חד מיניים בחוק האיחוד האזרחי והעירה הערות דומות עם ניקולופולוס, לאחר שהשווה בין הומוסקסואליות לבהמות ופדופיליה והוסיף כי לאיחודים אזרחיים להומוסקסואלים "אין מקום בארצנו".
מפלגת הימין הקיצוני הנאו-נאצית השחר הזהוב איימה בפנייתה לגברים הומוסקסואלים ונשים לסביות באומרה כי, "אחרי המהגרים, אתם הבאים".<ref>{{קישור כללי|כתובת=https://www.lifo.gr/arxeio/hrysi-aygi-pros-toys-omofylofiloys-eiste-oi-epomenoi|כותרת=Χρυσή Αυγή προς τους ομοφυλόφιλους: Είστε οι επόμενοι".
LiFO|אתר=www.lifo.gr|תאריך=2012-06-12|שפה=el|תאריך_וידוא=2021-08-17}}</ref> חברת "Color Youth", ארגון לא ממשלתי, דיווחה על 101 אירועים של אלימות הומופובית בין השנים 2009–2015, כאשר 75 מהם היו בשנת 2015. חמישה מהאירועים גרמו לנזקי גוף חמורים, בעוד שרובם נגעו להתקפות מילוליות.
סקר "Eurobarometer" שפורסם בינואר 2007 ("אפליה באיחוד האירופי") הראה כי 77% מהיוונים סבורים כי הומואים או לסביות בארצם "נוטים לחסרון", בעוד ממוצע האיחוד האירופי עומד על 55%.
68% מהיוונים הסכימו כי אפליה על רקע נטייה מינית היא "נפוצה" ביוון (50% באיחוד האירופי), ו-37% סברו כי היא נפוצה יותר מזה מאשר חמש שנים קודם לכן (31% באיחוד האירופי).
ביוני 2015, בתגובה לחקיקת איחוד אזרחי לזוגות חד מיניים, הארכיבישוף של גורטינה אירמיאס ציטט קטעים מהתנ"ך וכינה הומוסקסואלים "כלבים".
לרוב האזרחים בלטביה יש דעות קדומות נגד הומוסקסואליות, ששורשן בדרך כלל בשמרנות חברתית ובתפיסות מוקדמות ממושכות מהתקופה הסובייטית.
דוגמה לכך היא האמונה שהומוסקסואליות ופדופיליה הן תופעות מקושרות.
רגשות אנטי-הומוסקסואליים אלו גדלו יותר ויותר עד 2008, על ידי קבוצות דתיות שונות ופוליטיקאים בהם בשנת 2002, מאריס סאנטס, שר הומו גלוי, אשר הודח והוצא מהכנסייה האוונגלית לותרנית של לטביה.
הארכיבישוף ג'ניס וונאגס הכריז מאוחר יותר בהצהרה פומבית מדוע מריס סאנטס הוצא בטענה כי קידם בפומבי במקום לגנות את "החוטאים" אשר מנהלים "אורח חיים הומוסקסואלי".
ב-23 באפריל 2021 נתגלה הנער נורמונדס קינדזוליס כשבגדיו ספוגים בנזין וגופו שרוף ב-85% אשר מאוחר יותר מת מפצעיו.
קינדזוליס קיבל איומי מוות הומופוביים והותקף פיזית ארבע פעמים לפני מותו.
לא היה ברור אם האירוע היה התאבדות או רצח, עם זאת, סגן מפקד המשטרה הלטבית אמר בתגובה לאירוע כי "להביא מישהו עד סף התאבדות מוגדר גם כפשע".
פעילות הומוסקסואלית חוקית (מאז 1991)גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים (מאז 1991)חוקים נגד אפליה בתעסוקה (מאז 2006)חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותיםחוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שנאה) (מאז 2021)נישואים חד מיניים/ (איסור חוקתי מאז 2006, נישואים חד מיניים שבוצעו במדינות האיחוד האירופי
החברה המולדובית עדיין נותרה שמרנית מאוד.
אמירות הומופוביות ארסיות נאמרות על יד פוליטיקאים, ולסביות והומואים מולדובים מופלים באופן שגרתי ואלימות כלפי אנשי להט"ב אינה נדירה.
ב-11 במאי 2008, המשטרה והרשויות לא הגיבו כאשר מצעד הגאווה במולדובה נמנע על ידי המונים שהקיפו, הפחידו ותקפו את משתתפי המצעד ולאחר מכן ביטלו את קיומו.
בשנת 2012, בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע כי הרשויות פגעו בזכויות האדם של המשתתפים על ידי ביטול האירוע.
סקוט לייבלי, מתנגד מולדובי נמרץ לזכויות להט"ב במולדובה, קשר נטייה הומוסקסואלית לבין רצח העם ברואנדה והשואה, וביקר במולדובה בשנת 2010 כדי להתנגד לחוק נגד אפלית להט"ב בתעסוקה.
הצעת החוק עברה בוועדה פעמיים לפני שנעצרה בעקבות התנגדות מפלגת הקומוניסטים ברפובליקה של מולדובה, שהציגה את ביקורו של לייבלי כסיבה להתנגדותה.
אולם, הצעת החוק אושרה בשנת 2012. בשנת 2018, נחקק במדינה חוק האוסר על אפליה על רקע נטייה מינית בתקשורת.
ב-30 באפריל 2013 אישר הפרלמנט של גגאוזיה הצעת חוק לאסור "תעמולה" של הומוסקסואליות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות כגון נישואים חד-מיניים ואימוץ על ידי זוגות חד מיניים.
הצעת החוק לא כללה כל סוג של עיצומים מנהליים או קנסות אך חלק מהוראותיה אסרו על כל פעילות ארגון הקשור ללהט"ב באזור.
הוראה נוספת נועדה לאסור על כל מועדונים הקשורים ללהט"ב ומוסדות בידור.
ב-20 ביוני 2013 נפסלו הוראות אלה על ידי החלטת בית המשפט, שקבע כי חוקים אלה פוגעים בחופש הביטוי ובזכויות אדם.
ב-23 במאי 2013, למרות חוק נגד האפליה המונע אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה, הפרלמנט של מולדובה העביר הצעת חוק האוסרת על תעמולה של זנות, פדופיליה ו-"כל מערכת יחסים אחרת מאשר אלה הקשורים לנישואין ומשפחה" בהתאם.
הצעת החוק כוללת גם קנסות.
ההצעה נחתמה ב-5 ביולי 2013 ונכנסה לתוקף ב-12 ביולי 2013. החוק לא אסר במפורש "תעמולה" של הומוסקסואליות, אך ניתן היה לפרש זאת ככזה על ידי שופטים.
עם זאת, ב-11 באוקטובר 2013 אישר הפרלמנט הצעת חוק שנועדה להסיר את התוכן אשר יכול היה להתפרש כאיסור על "תעמולה הומוסקסואלית".
סקר סוציולוגי של המכון למדיניות ציבורית בשנת 2014 הראה עמדות ציבור הומופוביות בקרב מולדובים כלפי קהילת הלהט"ב.
על השאלה מה הם חושבים על הומואים ולסביות, 7.9% השיבו "מחלות נפש", 6.3% השיבו שהם "לא תקינים", 6.1% "חולים", 5.5% "רופפים", בעוד ש-2.5% היו סבורים שיש להוציאם להורג.
הסקר מצא כי 83% מהמולדובנים לא מקבלים את קהילת הלהט"ב, ו-35.8% תמכו בחריפות בהפללה של יחסים הומוסקסואליים על ידי איסור זכויות (61.2%), קנסות (35.5%) או מאסר (27.2%).
88.8% מהמולדובנים הגיבו כי יוטרדו אם בן משפחתם יהיה להט"ב, ו-92% לא יקבלו מחנך / מורה להט"בי בכיתה בה ילדם לומד.
במאי 2017, סקר שנערך על ידי מרכז המחקר פיו במדינות מזרח אירופה הראה כי 92% מהמולדובנים סבורים כי אין לקבל את ההומוסקסואליות על ידי החברה.
בקרב צעירים בין הגילאים 18 ל-34 האחוז ירד ל-88%.
במאי 2017 ארגנו פעילי להט"ב מצעד שליו במקביל לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה.
גורמים במשטרה ביטלו את האירוע זמן קצר לאחר תחילתו, בגלל חששות בטיחותיים משום שקבוצות אורתודוקסיות פונדמנטליסטיות החלו לתקוף את משתתפיו.
נשיא המדינה, איגור דודון תמך בהתקפות האלימות ההומופוביות ואמר כי, "מעולם לא הבטחתי להיות נשיא עבור ההומואים, הם היו צריכים לבחור בנשיא משלהם" ופגש באופן אישי את קבוצת הרדיקלים ובירך אותם.
עם זאת, כ-450 אנשים השתתפו במצעד, שהיה מספר שיא של משתתפיו באותה תקופה.
במאי 2018 ארגנו בהצלחה פעילי להט"ב את המצעד ה-17 במדינה.
המשטרה הגנה על המשתתפים מפני מפגינים הומופובים, והשתמשה בגז מדמיע כדי להדוף אותם.
הנשיא דודון בירך שוב את הקבוצות הרדיקליות והפגנת אלימותן כלפי המצעד.
עם זאת, קיום המצעד זכה לתמיכה משגרירויות רבות.
במאי 2019, עורכת דין לזכויות אדם המייצגת את ארגון הלהט"ב היחיד במולדובה, "GENDER-DOC" הייתה קורבן של פיגועי הצתה בעוד כי מצאה את מכוניתה נשרפת מחוץ למשרדה במרכז צ'ינאו על ידי תוקף לא ידוע.
היא דיווחה למשטרה על הפיגוע שלדבריה סירבה לחקור את האירוע כי לא ראתה את הנזק כ-"משמעותי".
הומואים ולסביות עלולים להתמודד עם אפליה והטרדות במונטנגרו.
עמדות הומופוביות מושרשות בחברה וישנה התנגדות נרחבת לזכויות להט"ב.
האתר בלקאן אינסייט ציין כי אף על פי שהפרלמנט העביר חוק להתרת איחוד אזרחי בשנת 2021 לזוגות חד מיניים, הסקרים הקודמים העלו כי 71% מאזרחי מונטנגרו ראו בהומוסקסואליות כ-"מחלה", וכמחצית סברו כי יש לדכא אותה על ידי המדינה.
סצנת קהילת הלהט"ב במקדוניה הצפונית היא מצומצמת.
ישנם מספר מפעלים ידידותיים לקהילה בסקופיה, וברים מסוימים המארגנים "לילות הומואים".
המדינה עצמה בעיקר שמרנית מבחינה חברתית כלפי הומוסקסואליות.
ישנם דיווחים רבים על השפלות פומביות, פיטורי עובדים והשלכת בני נוער הומוסקסואליים לרחובות בשל חשיפת נטייתם המינית.
סקר שנערך בשנת 2002 על ידי המרכז לזכויות האזרח וזכויות האדם הראה כי יותר מ-80% מאזרחי המדינה ראו בהומוסקסואליות "הפרעה פסיכיאטרית" וכ-65% השיבו כי "להיות הומו הוא פשע המצדיק מאסר".
על פי דוחות מדינה על מנהגי זכויות אדם לשנת 2019, קהילת הלהט"ב במקדוניה הצפונית נותרה שולית, ופעילים התומכים בזכויות הלהט"ב דיווחו על מקרים של דעות קדומות, כולל דברי שנאה.
הארגון "CSO Coalition Margini" תיעד 70 מקרי אלימות כלפי אנשי להט"ב בהם מקרה של תקיפה מילולית של שוטר במהלך השנה.
במקרה אחר תקפו תלמידים מילולית ופיזית תלמיד תיכון הומוקסואל וכתוצאה מכך שברו את אפו.
התלמיד דיווח למנהלת על המקרה אך בחר שלא לדווח על כך למשטרה.
בנוסף, הדוחות ציינו שרוב מקרי האלימות כלפי אנשים להט"ב אינם מדווחים למשטרה או למוסדות אחרים.
ב-29 ביוני 2019, במהלך יום מצעד הגאווה הראשון במדינה, כ-20 הומופובים תקפו את פעיל הלהט"ב הבקים בקים אסאני בסקופיה.
התוקפים רדפו אחר אסאני ו-6 פעילי להט"ב נוספים ברחוב, הוציאו אותם ממונית, הכו את אסאני ואיימו להרוג אותו ואת הפעילים האחרים.
המשטרה עצרה את התוקפים ופתחה בחקירה פלילית.
בשנת 2007, במריבור, סלובניה, מספר צועדים הוכו על ידי נערים הומופובים במהלך השתתפותם במצעד הגאווה בעיר.
ביוני 2009 במהלך אירוע ספרותי באחד הברים הגאים המפורסמים בלובליאנה, פעיל זכויות הלהט"ב ועיתונאי הרדיו מיטה בלאז'יץ' אושפזה בבית החולים בעקבות פיגוע של שמונה מפגינים צעירים רעולי פנים עם לפידים.
בשנת 2019, נער הומוסקסואל הוכה על ידי הומופובים במורסקה סובוטה, מה שהוביל לפציעה בכליותיו ולצלעות שבורות.
ב-1 בנובמבר 2019 השחיתה קבוצה של הומופובים מועדון להט"ב סלובני, טיפאני, בשעות הבוקר המוקדמות במטלקובה בלובליאנה, ואיימה על צוות המועדון באלימות.
הומואים ולסביות ממשיכים להתמודד עם אפליה והטרדות בסרביה בעוד רוב האוכלוסייה הסרבית שומרת על עמדות חזקות נגד הומוסקסואליות.
במשך השנים בוטלו מספר אירועי גאווה בהם חגיגות יום הגאווה בבלגרד ב-2004, ובנובי סאד ב-2007, בגלל חוסר היכולת לספק בטיחות מספקת כנגד אלימות מפני מפגינים הומופובים בשל מגבלות משאבים.
גם מצעד הגאווה בבלגרד ב-2009 בוטל מסיבות דומות.
מצעד הגאווה השני בבלגרד התקיים ב-10 באוקטובר 2010, בהשתתפות כאלף איש.
עם זאת, הוא זכה לתגובה אלימה שהגיעה לשיאה בהתפרעות הומופובית בהשתתפות 6,000 מפגינים וחברי קבוצה לאומנית קיצונית.
הגנה על אנשי להט"ב בסרביה מנוגדת עוד יותר מקיומם של עמותות לאומניות ונאו-נאציות שונות בהן: "Obraz", "1389" ו-"Stormfront", הנתמכות על ידי מפלגות פוליטיות ימניות.
קבוצות אלה הודיעו, בכמה הזדמנויות, על איומים כלפי אנשי להט"ב בהופעתם בתקשורת בעוד המשטרה מגיבה יותר ויותר עבור מיגור איומים אלה בפומבי.
בשנת 2017, פעיל להט"ב סרבי בולט, בובאן סטויאנוביץ', קיבל מקלט בקנדה לאחר שתיעד כ-1000 דפי אלימות שונים המופנים כלפיו ובן זוגו.
בראיון באפריל 2018 אמר בן זוגו של סטויאנוביץ' כי האלימות הפעילה עליהם לחץ רב, והכריחה אותם לעזוב את סרביה.
צ'ארנצקי, ישנם שינויים דומים בין אנטישמיות להומופוביה בשיח הלאומני הפולני, בייחוד לאור העובדה ששתי הקבוצות נתפסות כסטיות וחולות, כמו גם כאיום על האומה.
במשך השנים נערכו מספר צעדות בודדות עבור זכויות להט"ב בפולין עד סוף שנות העשרים של המאה העשרים.
מאז, מפלגת השלטון הימנית-לאומנית חוק וצדק פעלה נגד אנשי להט"ב פולניים.
בתגובה לרטוריקה ההומופובית של המפלגה התפשטו בשנים האחרונות העצרות לעיריות נוספות וב-2019 נערכו מעל 25, לעומת כ-7 בשנת 2017 ו-15 בשנת 2018. מועצת אירופה הדגישה כי קיימות "הצהרות הומופוביות של גורמים ציבוריים מובילים, היוצרים אווירה של שנאה וחוסר סובלנות" מאז שנת 2007 במדינה.
בדצמבר 2020, הצהירה הממונה על זכויות האדם במועצה, דונג'ה מיג'אטוביץ' כי היא "מודאגת מאוד מהעניין.
התפשטות של נרטיבים הומופוביים שליליים ודלקתיים על ידי גורמי ציבור רבים בפולין, כולל אנשים בדרגות השלטון הגבוהות ביותר...
סטיגמטיזציה ושנאה המופנות לאנשים מסוימים או לקבוצות אנשים טומנים בסיכון ממשי ללגיטימציה לאלימות, לעיתים עם השלכות קטלניות".
לאחר בחירות 2005 עלתה מפלגת חוק וצדק (PiS) לשלטון אשר הקימה ממשלה קואליציונית עם המפלגות השמרניות, ליגת המשפחות הפולניות (LPR) ומפלגת ההגנה העצמית (Samoobrona).
הפוליטיקאים ממפלגות אלה סומנו פעמים רבות כהומופובים על ידי פעילי זכויות אדם, הן לפני ואחרי הבחירות.
גורמים ממשלתיים בולטים מתוכן הביאו מספר הערות הומופוביות לא מדעיות ביחס להומוסקסואליות, וניסו לדכא את חופש הביטוי וחופש ההתכנסות של אנשי להט"ב בהם חברי חוק וצדק, קז'ימייז' מיכל אוז'דובסקי: "אל תטעו מהתעמולה של עמדות הסובלנות של הומוסקסואלים.
זהו סוג של טירוף, ועל הטירוף הזה, שלטוננו אכן יהיה עבורם לילה אפל", קז'ימייז' מרצינקייביץ': "אם אדם יינסה להדביק אחרים בהומוסקסואליות שלו, המדינה חייבת להתערב בפגיעה בחופש שלו", ווצ'יץ' ויירז'סקי: "אם סוטים מתחילים להפגין, צריך להכות אותם באלות".
ב-7 באוגוסט 2006 כתב פאוול זייזק, העורך הראשי של מגזין !Right Turn, כי הומוסקסואלים הם "חיות" ו-"שליחי השטן שנשלחו להשמדת הכנסייה הקתולית".
ב-1 במרץ 2013 עורר הנשיא לשעבר וזוכת פרס נובל, לך ולנסה סערה ציבורית לאחר שתקף בראיון בערוץ הטלוויזיה הפרטי TVN, את קהילת הלהט"ב הפולנית.
לאחר שהראיון עורר ביקורת עולמית רחבה, לרבות החלטת הרשויות בסן פרנסיסקו לשנות את שם הרחוב הקרוי על שמו בעיר, ולנסה התנצל על דבריו, תוך שהוא מדגיש כי הוא "אדם ששייך לזמנים עברו" ("A man of old date"), וכי דעותיו בנושא נטיות מיניות שייכות למרחב הפרטי ולא הציבורי.
הוא אמר כי דבריו "עוותו על ידי התקשורת", וכי "יש לכבד את ההומוסקסואליות".
שרת החינוך, אנה זלבסקה, הזהירה מנהלים שיאפשרו לאירועים כאלו להתרחש עלולים לעמוד בפני השלכות שליליות וביקשה מההורים לדווח על כל פעילות כזו לרשויות.
לעומת זאת, נמסר כי תלמידים רבים התנגדו לאיסור והגיעו לבית הספר בצבעי דגל הגאווה ובתי ספר רבים סירבו להיענות לאזהרות אלה נגד עצמאותם.
באפריל 2019 לאחר שפעיל זכויות להט"ב הציג כרזות של המדונה השחורה עם הילה בצבעי הקשת, שר הפנים יואכים ברודזינסקי גינה את הכרזות כ-"ברבריות תרבותית".
הפעיל נעצר לאחר מכן על ידי המשטרה באשמת "פגיעה ברגשות דתיים".
ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל גינה את המעצר כ-"סתם דוגמה נוספת להטרדה מתמדת" והוסיף כי "הפעיל צפוי כעת לשנתיים מאסר אם יימצא אשם על פי ההאשמות המגוחכות האלה".
ביוני 2019, שר החינוך החדש, דריוש פיונטקובסקי, מתח ביקורת על הכרזת תמיכה בזכויות להט"ב שראש עיריית ורשה רפאל צ'אסקובסקי חתם עליה ואמר כי מדובר "בניסיון להמיר ילדים בכוח" ו-"גידול ילדים שימסרו בשלב כלשהו לפדופילים".
ביולי 2020, זכה אנדז'יי דודה לכהונה שנייה כנשיא פולין, לאחר שניצח בבחירות את ראש עיריית ורשה, רפאל צ'אסקובסקי.
במהלך קמפיין הבחירות קידם דודה "מצע למען ערכי המשפחה", ונשבע "להגן על ילדים מפני אידאולוגיית להט"ב".
דודה התחייב במצע החדש לא לתמוך בנישואים חד מיניים או בזכותם לאימוץ ילדים.
בסעיף אחר קרא "לאסור הפצת אידאולוגיית להט"ב בבתי ספר ובמוסדות ציבור".
במרץ 2021, לאחר שהצליחה מפלגתו למנוע מזוגות חד מיניים לאמץ ילדים ביחד, הגישה הצעת חוק חדשה המבקשת לאסור על אנשי להט"ב גם כהורים יחידנים, לאחר שמספר משפחות חד מיניות הצליחו לעקוף את ההגבלה על אימוץ, בכך שאחד או אחת מבני או בנות הזוג אימצו ילד באופן יחידני.
עוד בתקופה של לפני הבחירות לפרלמנט בפולין 2015, מפלגת חוק וצדק התמקדה בהתנגדות לקהילת הלהט"ב אשר הובילה למספר עיריות פולניות וארבעה מחוזות עם נציגיה להצהיר שהן "אזור חופשי מלהט"ב", בין היתר בתגובה לחתימתו על הצהרה לתמיכה בזכויות הלהט"ב על ידי רפאל צ'אסקובסקי.
העיתון הפוליטי הימני "Gazeta Polska" פרסם בתגובה מדבקות "אזורים ללא להט"ב" לקוראיו.
האופוזיציה והדיפלומטים הפולנים, כולל שגרירית ארצות הברית בפולין, ג'ורג'ט מוסבכר, גינו את המדבקות.
בית המשפט המחוזי בוורשה הורה להפסיק את חלוקתן עד להכרעה בתיק בית משפט.
עם זאת, עורך העיתון דחה את פסק הדין ואמר כי מדובר ב-"חדשות מזויפות", וכי הוא "ימשיך להפיץ את המדבקות".
באוגוסט 2019 הצהירו מספר חברי קהילה הלהט"ב שהם מרגישים לא בטוחים בפולין לאחר תחילת מדיניות "אזור חופשי מלהט"ב", הארגון "All Out" השיק קמפיין נגד המדיניות אשר כ-10,000 איש חתמו על עצומה מטעמו זמן קצר לאחר השקתו.
מאז יולי 2020, האיחוד האירופי החל לשלול כספים לעיריות שאימצו את המדיניות.
באוגוסט 2020 הודיע שר המשפטים כי הממשלה תעניק תמיכה כלכלית לאותן עיריות מהן שלל הארגון כספים לאחר אימוץ ההצהרות.
על פי דו"ח דצמבר 2020 של נציב מועצת אירופה לזכויות אדם מדיניות "אזור חופשי מלהט"ב", "רחוקה מלהיות רק מילים על הנייר, הצהרות ותקנות אלה משפיעות ישירות על חיי להט"בים בפולין".
במרץ 2008 הכריז חאווייר דארקוס, שר החינוך הצרפתי, על מדיניות הנלחמת בכל סוג אפליה, כולל הומופוביה בבתי הספר אשר הייתה אחת מ-15 סדרי העדיפויות הלאומיים של תוכנית חינוך לשנת הלימודים 2008–2009. ארגון ההתאחדות העצמאית והדמוקרטית של תלמידי התיכון השיק קמפיינים בנוסף נגד הומופוביה בבתי הספר ובקרב צעירים.
באוקטובר 2018, לאחר עלייה במספר ההתקפות ההומופוביות בצרפת, הנשיא עמנואל מקרון גינה את ההתקפות באומרו כי הן "לא ראויות לצרפת", והכריז על "צעדים קונקרטיים עתידיים".
הוא צייץ בחשבונו בטוויטר כי, "אלימות הומופובית חייבת להוות דאגה לכל החברה שלנו.
אמצעים קונקרטיים יפורסמו אך הם אינם יכולים להחליף את האנושיות והסובלנות שהן לב התרבות שלנו".
בינואר 2019, משרד החינוך השיק קמפיין חדש להתמודדות עם בריונות הומופובית בבתי ספר בשם "כולם שווים, בעלי ברית", אשר סייע לתלמידים לגשת לשירותים לדיווח על בריונות, הקים קו עזר לתלמידים ועובדים לשימוש, ודרש מכל בתי הספר בצרפת לספק הדרכה בנושאי להט"ב.
דו"ח שפורסם ב-16 במאי 2020, לפני היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, הראה כי התקפות והעלבות הומופוביות וטרנספוביות עלו ב-36% בשנת 2019 במדינה.
המשטרה הודיעה כי זיהתה כ-1,870 קורבנות של התקפות טרנספוביות והומופוביות.
על פי סקר שנערך על ידי המכון הלאומי הדמוקרטי לשנת 2015, 81% מאנשי הלהט"ב הקוסוברים הצהירו שהם היו נתונים להתעללות פסיכולוגית, ו-29% דיווחו כי הם קורבנות לאלימות פיזית.
מפלגת הברית הקרואטית הדמוקרטית של סלבוניה וברנג'ה (HDSSB) והמפלגה האזורית העממית-ימנית שהוקמה ב-2006, מתנגדת לזכויות להט"ב בקרואטיה.
במהלך הדיון הפרלמנטרי על חוק של הכרה בשותפות לחיים של זוגות חד מיניים, חבר מפלגת "HDSSB", דינקו בוריץ', הצהיר כי הוא מתנגד לחוק באמירה כי, "מבחינתנו, להיות הומו זה לא בסדר!" הוא הוסיף כי זו העמדה הרשמית של מפלגתו בנושא זכויות להט"ב.
סגניתה לשעבר של רוז'ה טומאשיץ', מנהיגת המפלגה השמרנית הקרואטית, פרו קובאצ'ביץ', אמרה כי הפוליטיקאית הקרואטית במאה ה-19, אנטה סטארצ'ביץ', שעל שמה נקראה המפלגה לא הייתה מתנגדת לזכויות הלהט"ב ותמכה בנישואים חד מיניים.
אמירה זו נאמרה בתגובה לאגף הנוער של המפלגה שארגן מחאה נגד הומוסקסואלים.
בהמשך פרסם אגף הנוער מכתב רשמי שהביע זעם על התנגדותה של קובאצ'ביץ' למחאה.הכנסייה הרומית-קתולית בקרואטיה היא יריבה משפיעה וקולנית כלפי הרחבת זכויות הלהט"ב במדינה.
לאחר מצעד הגאווה הראשון בספליט בשנת 2011, אשר במהלכו, נעצרו מאות מפגינים הומופובים בעודם מנסים לתקוף את משתתפיו, הובילו לכך שהמצעד בוטל.
זמן קצר לאחר האירוע, חלקים רבים מהתקשורת הארצית השמיעו תמיכה במשתתפי המצעד, וקראו לכולם "לצעוד במצעד הגאווה של ספליט הקרוב".
ד"ר אדלברט רביץ' טען כי משתתפי המצעד שנפצעו בידי המפגינים, "קיבלו את מבוקשם".
באותה תקופה, אנטה מטאליאן, פרופסור במכללה לתאולוגיה קתולית, אמר כי המצעד פוגע בערכים נוצריים והמאמינים "אינם אמורים לקבלו".
בעקבות כך מספר עמותות פנו לפרקליטות ודרשו לחקור אותו בגין קריאה בגלוי ללינץ' כלפי משתתפי מצעדי הגאווה.
נשיא קרואטיה לשעבר, איוו יוסיפוביץ', העניק תמיכה חזקה בזכויות להט"ב במדינה לאורך השנים, וב-1 ביוני 2012 פרסם הצהרה שתומכת במצעד ספליט 2012 וגינה את האלימות במצעד 2011, אותה כינה כ-"בלתי מקובלת".
ב-28 במרץ 2007 העניקה המועצה הלאומית לאודיו-קולי ברומניה קנס בסך 10,000 ליי (3000 יורו) לתוכנית סאטירת-קומדיה קרוניקה קרקוטאילור, בגין הערות הומופוביות.
בשני פרקים, מגישי התוכנית צחקו על מירצ'ה סולקנו, מנחה טלוויזיה של הערוץ "Pro 2" שיצא מהארון כהומוסקסואל.
נשיא המועצה, ראלו פיליפ, נימק את הקנס בטענה כי "בלתי מתקבל על הדעת הדרך בה הם צוחקים על נטייה מינית בדרך זו, במיוחד מכיוון שמדובר בקולגה".
זו הייתה הפעם הראשונה שתוכנית לאודיו-קולי נקנסה בגין הומופוביה במדינה, המבוססת על סעיף 46 לחוק האודיו-קולי, המונע מתוכניות להכיל אפליה כלשהי על רקע גזע, מוצא אתני, מגדר ונטייה מינית.
התקרית עוררה ויכוח ציבורי בנוגע לתופעת ההומופוביה ברומניה ולייצוג של אנשי להט"ב בתקשורת המיינסטרים.
אטילה גספאריק, סגן נשיא המועצה הלאומית לאודיו-ויזואלי, הצהיר כי קרוניקה קרקוטאילור, כמו גם תוכניות טלוויזיה מפורסמות אחרות, ימשיכו להתקיים תחת "התבוננות קפדנית".
בנובמבר 2012 הותקפו 7 צעירים בבוקרשט בבית הספר הלאומי למדעי המדינה ומינהל ציבורי לאחר שהשתתפו בדיון אקדמי על היסטוריית ההומוסקסואליות ברומניה.
בערב 20 בפברואר 2013 כ-50 מפגינים עצרו את הקרנת סרט הלהט"ב, "הילדים בסדר" במוזיאון האיכר הרומני בבוקרשט, תוך כדי שהם צועקים סיסמאות הומופוביות ותוקפים מילולית את צופי התיאטרון.
קבוצת המפגינים תקפה את הצופים בעוד שכינו אותם כ-"חיות", "חלאות" וקראו "מוות להומוסקסואלים", "אנחנו לא רוצים אתכם כאן" ו-"אתם לא רומנים".
לאחר מכן המשיכו לשיר את ההמנון הלאומי הרומני ואת המזמורים האורתודוקסים הנוצריים, והשתמשו בסמלים דתיים ופשיסטים (הצדעות נאציות).
בשנת 2021, בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע כי רומניה הפרה את סעיף 8 ו-11 של האמנה האירופית לזכויות אדם על רקע אי הגנה על חופש ההתאגדות של צופי הסרט על ידי עריכת חקירה יעילה כלפי המפגינים.
בית המשפט קבע כי הרשויות הרומניות "הפלו את המבקשים לעשות זאת בשל נטייתם המינית".
במקרה מתוקשר אחר באותה שנה, "CNA" העניקה קנס של 10,000 ליי לרשת הטלוויזיה הרומנית "Antena 1" וקיבלה נזיפה מחברת הטלמנט הבריטית "FremantleMedia" המחזיקה ברישיון תוכנית המציאות "X Factor" ברחבי העולם, לאחר שצ'לו, שופט המהדורה הרומנית של התוכנית, קרא אמירות מפלות על רקע הומופובי כלפי מתחרה הומוסקסואל גלוי איטלקי.
סקר שנערך על ידי סוכנות זכויות היסוד של האיחוד האירופי בשנת 2013 מראה כי רומניה ממוקמת במקום השלישי, אחרי קרואטיה ובולגריה, בין המדינות עם הרמות הגבוהות ביותר של התנהגות הומופובית בשטחן.
21% מבני המיעוטים המיניים ברומניה הצהירו כי הותקפו או היו מאוימים באלימות ב-5 השנים האחרונות וכי מעשי האפליה והאלימות נפוצים במגוון תחומים בהם: שכנים, מכרים, אחראים לאכיפת החוק, עמיתים לעבודה, מורים וחברים לכיתה.
רוסיה מחזיקה לאורך שנים רבות בדעות שליליות מאוד בנוגע להומוסקסואליות, כאשר סקרים שנערכו לאחרונה מצביעים על כך שרוב הרוסים מתנגדים לקבלה של הומוסקסואליות והפגנות תמיכה בחוקים המפלים הומוסקסואלים נפוצות.
במשך השנים היו התנגדויות בולטות לארגון מצעדי גאווה במספר ערים ברוסיה, הבולטות ביותר במוסקבה, שם הרשויות מעולם לא אישרו בקשה לקיימו.
ראש עיריית מוסקבה לשעבר יורי לוז'קוב תמך בסירובה של העירייה לאשר את שתי המהדורות הראשונות של אירועי הגאווה במוסקבה של פעיל הלהט"ב הרוסי, ניקולאי אלכסייב בשנים 2006–2007 וכינה אותם כ-"שטניים".
האירועים נמשכו כמתוכנן, בניגוד לחוסר אישורם אשר במהלכם בשנת 2007, הותקף פעיל זכויות האדם הבריטי פיטר טאצ'ל על ידי מפגינים הומופובים בעת השתתפותו.
בשנת 2010 נקנסה רוסיה על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם, וקבע כי, כנטען על ידי אלכסייב גם כן, "הערים הרוסיות מפלות אנשי להט"ב על ידי סירובן לאשר מחאות למען זכויות להט"ב ברוסיה".
אף על פי שהרשויות טענו כי התרת קיום אירועי גאווה מהווה סיכון לאלימות, בית המשפט קבע כי החלטותיהן לביטול האירועים "תמכו בקבוצות האלימות שקראו לשיבושן" וקבע כי לרוסיה יש עד 20 בינואר להגיב לביטולי האירועים.
באוגוסט 2012, אישר בית המשפט במוסקבה פסק דין החוסם את בקשות מארגני אירועי הגאווה בעיר לאישור קיום המצעד עד שנת 2112.
מאז 2006 חוקקו אזורים רבים ברוסיה חוקים משתנים המגבילים הצגת תוכן המציג את אנשי להט"ב.
ביוני 2013, חוקק החוק הפדרלי נגד תעמולה הומוסקסואלית אשר הפליל הפצת תוכן להט"ב לתמיכה ב-"יחסים מיניים לא מסורתיים" כתיקון ל-"חוק הגנת ילדים" הקיים.
החוק גרם למעצרים רבים של אזרחי להט"ב רוסים שהתנגדו באופן פומבי לחקיקתו ועל פי הדיווחים נרשמה עלייה של הפגנות הומופוביות, אלימות ופשעי שנאה נגד הקהילה במדינה.
הוא ספג ביקורת בינלאומית מצד משקיפי זכויות אדם, פעילי להט"ב וכלי תקשורת ונקבע על ידי בין הדין האירופי לזכויות אדם כי הוא אינו עולה בקנה אחד עם ההגנה על חופש הביטוי אך נכון לשנת 2021 עדיין בתוקפו.
טיהורים נגד הומוסקסואלים ברפובליקה הצ'צ'נית כוללים היעלמויות בכפייה - חטיפות חשאיות, מאסרים ועינויים - מצד רשויות המכוונות לאנשים על סמך נטייתם המינית הנתפסת.
על פי הדיווחים, קיים מספר גברים לא ידוע, שהשלטונות עצרו בחשד שהם הומואים או דו-מיניים, לאחר שהוחזקו במה שקראו ארגוני זכויות אדם ועדי ראייה כמחנות ריכוז.
תחילה, דווח על טענות ב-1 באפריל 2017 בעיתון האופוזיציה בשפה הרוסית, נובאיה גאזטה, כי מאז פברואר 2017 נעצרו על פי החשד מעל 100 גברים הומוסקסואלים ועונו בהם כשלושה נרצחו כתוצאה מעונש מוות מחוץ לבית המשפט.
העיתון, המציין את מקורותיו בשירותים מיוחדים בצ'צ'ניה, כינה את גל המעצרים כ-"סחף מניעתי".
העיתונאית אשר דיווחה לראשונה על הנושא לא חשפה את זהותה מחשש לרציחתה.
ככל שהתפשטו ידיעות על פעולות השלטונות הצ'צ'נים, שתוארו כחלק מטיהור שיטתי נגד קהילת הלהט"ב, נאבקו פעילים רוסים ובינלאומיים בפינוי ניצולי המחנות אך נתקלו בקושי להשיג אשרות כדי לנהל אותם בבטחה מעבר לשטח רוסיה.
בדו"ח שפורסם בשנת 2017, הרכב של חמישה יועצים מומחים למועצת זכויות האדם של האו"ם - ויתט מונטארבהורן, סטונדג'י רולאן אדג'ובי, אגנס קאלמארד, נילס מלצר ודוד קיי - דנו בנושא וגינו בחריפות את גל העינויים וההרג של להט"בים בצ'צ'ניה.
הדיווחים על הרדיפות ההומופוביות ברפובליקה האסלאמית זכו לתגובות רבות ברחבי העולם.
ראש הרפובליקה, רמזן קדירוב הכחיש לא רק את התרחשותה של רדיפה כלשהי, אלא גם את קיומם של הומואים בצ'צ'ניה, והוסיף כי אנשים כאלה "יהרגו על ידי משפחותיהם".
גורמים רשמיים במוסקבה היו ספקנים בנושא, אם כי בסוף חודש מאי דיווחה ממשלת רוסיה על שליחת צוות חקירה לצ'צ'ניה בעניין.
מנהיגים לאומיים רבים ואישי ציבור במערב גינו את פעולות צ'צ'ניה, והפגנות נערכו ברוסיה ובמקומות אחרים נגד הרפובליקה לשחרור האסירים.
דו"ח שפורסם בדצמבר 2018 על ידי הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE) אישר את הטענות כי התרחשו רדיפות של אנשי להט"ב אשר זכו להתעלמות על ידי הרשויות.
ב-11 בינואר 2019 דווח כי החל "טיהור הומואים" נוסף ברפובליקה בדצמבר 2018, עם מספר קורבנות הומואים ולסביות.
ברשת הלהט"ב הרוסית מאמינים כי במהלכם נעצרו כ-40 בני אדם ו-2 נרצחו.
במרץ 2021 סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי האיחוד האירופי הטיל סנקציות מיידיות הן על צ'צ'ניה והן על רוסיה עקב אפליה ממומנת ונתמכת על ידי הממשלה נגד אנשי להט"ב בשטחן.
פעילות הומוסקסואלית חוקית (מאז 1993)
זכויות להט"ב באמריקה לפי מדינה
שותפויות מקומיות בקליפורניה (1999), במחוז קולומביה שכולל את הבירה וושינגטון די.
חוקי במדינות מסוימות משנת 2004, בפריסה ארצית משנת 2015. חוקי במדינות מסוימות משנת 1993, בפריסה ארצית משנת 2016. מאז ביטול המדיניות אל תשאל, אל תספר.
טרנסג'נדרים החלו להיות רשאים לשרת לראשונה מיוני 2016 עד ינואר 2018 ללא הגבלות, מינואר 2018 עד אפריל 2019 בתנאי שהיו יציבים למשך 18 חודשים במגדר שהוקצה להם, ונאסרו לחלוטין מאפריל 2019 עד ינואר 2021 לו היו עוברים שינוי מגדר או אם היו בעלי היסטוריה של דיספוריה מגדרית.
/ איסור מוחלט על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בפריסה ארצית בתעסוקה ופשעי שנאה בלבד.
הגנות רחבות יותר קיימות ב-23 מדינות, וושינגטון די.
טיפולי המרה אסורים ב-25 מדינות, פוארטו ריקו, וושינגטון די.
/ ישנה הכרה בשינוי מגדר (בתנאים משתנים) ב-47 מדינות והבירה וושינגטון די.
אוקלהומה, מונטנה וטנסי מוגדרות כמדינות היחידות ללא הכרה בשינוי מגדר בשטחן מתוך 50 מדינות ארצות הברית.
(טריטוריה מעבר לים של הממלכה המאוחדת) (ערך מורחב: זכויות להט"ב בברמודה) חוקי משנת 1994. חתומה על הצהרת האו"ם.
שותפויות מקומיות משנת 2018. חוקי משנת 2015. הממלכה המאוחדת אחראית להגנה.
(מדינה מכוננת בממלכת דנמרק) (ערך מורחב: זכויות להט"ב בגרינלנד) חוקי משנת 1933. חתומה על הצהרת האו"ם.
זוגיות רשומה משנת 1996. חוקי משנת 2016. חוקי משנת 2016. דנמרק אחראית להגנה.
ישנה הכרה בשינוי מגדר מאז 1975, ניתוח להתאמה מגדרית לא נדרש מאז 2016. (ערך מורחב: זכויות להט"ב במקסיקו) חוקי משנת 1871. חתומה על הצהרת האו"ם.
חוקי במדינות מסוימות משנת 2010, חוקי בפריסה ארצית מאז 2022. / אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים חוקי במקסיקו סיטי ו-21 מדינות בלבד.
/ ישנה הכרה בשינוי מגדר במקסיקו סיטי ו-18 מדינות בלבד, ניתוח להתאמה מגדרית לא נדרש באותם אזורים.
(קולקטיב מעבר לים של צרפת) (ערך מורחב: זכויות להט"ב בצרפת) חוקי משנת 1791. חתומה על הצהרת האו"ם.
הסכם סולידריות אזרחית משנת 1999. חוקי משנת 2013. חוקי משנת 2013. צרפת אחראית להגנה.
(ערך מורחב: זכויות להט"ב בקנדה) חוקי משנת 1969. חתומה על הצהרת האו"ם.
שותפויות מקומיות בנובה סקוטיה (2001), איחוד אזרחי בקוויבק (2002), יחסי תלות הדדית בין מבוגרים באלברטה (2003), מעמד ידועים בציבור במניטובה (2004).
חוקי בפרובינציות וטריטוריות מסוימות מאז 2003, בפריסה ארצית מאז 2005. חוקי בפרובינציות וטריטוריות מסוימות מאז 1996, בפריסה ארצית מאז 2011. כולל טרנסג'נדרים.
טיפולי המרה אסורים משנת 2022. ישנה הכרה בשינוי מגדר, ניתוח להתאמה מגדרית לא נדרש.
(ערך מורחב: זכויות להט"ב בבליז) חוקי משנת 2016. איסור מוחלט על אפליה על רקע נטייה מינית.
(ערך מורחב: זכויות להט"ב בגואטמלה) חוקי משנת 1871. חתומה על הצהרת האו"ם.
(ערך מורחב: זכויות להט"ב בהונדורס) חוקי משנת 1899. חתומה על הצהרת האו"ם.
קיים איסור חוקתי משנת 2005 שמכיר בנישואים הטרוסקסואלים בלבד.
קיים איסור חוקתי משנת 2005 שמכיר באימוץ על ידי זוגות הטרוסקסואלים בלבד.
(ערך מורחב: זכויות להט"ב בניקרגואה) חוקי משנת 2008. חתומה על הצהרת האו"ם.
(ערך מורחב: זכויות להט"ב בפנמה) חוקי משנת 2008. חתומה על הצהרת האו"ם.
מדינה ללא צבא ישנה הכרה בשינוי מגדר מאז 2006, ניתוח להתאמה מגדרית נדרש.
(ערך מורחב: זכויות להט"ב בקוסטה ריקה) חוקי משנת 1971. חתומה על הצהרת האו"ם.
קוהביטציה לא רשומה משנת 2013. חוקי משנת 2020. חוקי משנת 2020. מדינה ללא צבא איסור מוחלט על אפליה על רקע נטייה מינית.
ישנה הכרה בשינוי מגדר מאז 2018, ניתוח להתאמה מגדרית לא נדרש.
זכויות להט"ב ב: מעמד בחוק של פעילות הומוסקסואלית הכרה בזוגיות חד-מינית נישואים חד-מיניים אימוץ על ידי זוגות חד-מיניים התרת שירות צבאי של לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית הכרה בשינוי מגדר (ערך מורחב: זכויות להט"ב באיי בהאמה) חוקי משנת 1991 (גיל ההסכמה שונה).
(טריטוריה מעבר לים של הממלכה המאוחדת) (ערך מורחב: זכויות להט"ב באיי הבתולה הבריטיים) חוקי משנת 2001. חתומה על הצהרת האו"ם.
(אזור מבודד של ארצות הברית) (ערך מורחב: זכויות להט"ב באיי הבתולה של ארצות הברית) חוקי משנת 1985. משנת 2015. חוקי משנת 2015. חוקי משנת 2015. ארצות הברית אחראית להגנה.