tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אכן, הפשיטתא מתרגם את "פְּתוֹרָה" בספר במדבר', ל-"פְּשׁוֹרָא" שמשמעו פותר חלומות.
הוולגטה מתרגם את "פְּתוֹרָה" ל-"ariolum" שמשמעו מגיד עתידות.
תרגום נאופיטי מתרגם "פְּתוֹרָה" ל-"פתורה חלמייה"-פותר חלומות.
בספר דברים משמיטים הוולגטה והן תרגום השבעים את המילה "פְּתוֹר" בצירוף "מִפְּתוֹר אֲרַם נַהֲרַיִם", ותרגום נאופיטי מתרגם אותה כמו בספר במדבר.
חוזה בשם בלעם בן בעור נזכר בכתובת בלעם, המתוארכת ל-880–770 לפנה"ס.
הכתובת נמצאה בדיר עלא שבעבר הירדן, אלא שהכתובת איננה מצינת את מקומו של בלעם.
בדיר עלא נמצאו גם טבלאות אחדות המתוארכות לתקופת הברונזה המאוחרת.
הסימנים על הטבלאות הללו חידתיים ואינם שייכים לאלפבית ידוע.
Shea פענוח וקריאה של הטבלאות הללו.
הוא מצא באחת מהן את המילה "פתר" ולכן הציע לזהות את פתור עם דיר עלא.
אלא שמחקר עדכני של G.
de Vreeze הציע פיענוח שונה לגמרי של הסימנים וקריאה שונה של הטבלאות.
על פי קריאה זו אין זכר למילה "פתר" בטבלאות.
פתח את ליבך הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי שרון הולצמן אשר יצא בשנת 2001 בחברת התקליטים "הליקון".
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי הולצמן מלבד "מעיין" שאת מילותיו כתב הסופר אסף ענברי על פי סיפור מאת רבי נחמן מברסלב.
את האלבום פתח את ליבך (אלבום) הפיק מוזיקלית עובד אפרת.
לאחר התפרקות להקת "אבטיפוס" ב-1997 הוחתם בסיסט הלהקה שרון הולצמן על חוזה להוצאת שלושה אלבומי סולו בחברת הליקון.
הולצמן בחר לעבוד עם המפיק עובד אפרת והסאונדמן מני בז'רנו שעבדו בעבר עם אהוד בנאי.
משירי האלבום שהפך ללהיט הוא שיר הנושא,
גולן זוסקוביץ – גיטרה בס
דרור חליבה – גיטרות, חשמליות, אקוסטיות,
נדב ביטון – קלידים, קולות
נועם לדרמן – תופים, כלי הקשה
כפיר בן ליש – קולות
דנה פרנקלין – קולות והפקה מטעם הליקון
מני בז'רנו – טכנאי הקלטה ומיקס
עובד אפרת – הפקה מוזיקלית
שרון הולצמן – כתיבה, הלחנה, ביצוע, אקוסטיות, חשמליות, מפוחית, כינור
פתח אל-אינתיפאדה היא תנועה פלסטינית מיליטנטית שהוקמה על ידי סעיד מוראע'ה, הידוע בשם אבו מוסא.
באופן רשמי היא מתייחסת לעצמה כתנועת השחרור הלאומי הפלסטינית - "פת"ח" , שם זהה לזה של תנועת הפת"ח.
פתח אל-אינתיפאדה אינה חלק מאש"ף.
פתח אל-אינתיפאדה, שהייתה במקור חלק מפת"ח, פרשה מהארגון ב-1983, במהלך השתתפותו של אש"ף במלחמת האזרחים בלבנון.
הפילוג נבע מחילוקי דעות בין אבו מוסא ליאסר ערפאת במספר נושאים, כולל החלטות צבאיות וטענות על שחיתות.
פת"ח אל-אינתיפאדה הוקמה בתמיכת סוריה ומשכה אליה במהירות פעילים פלסטינים שהתנגדו לתפקידו ומעמדו של ערפאת בפת"ח ובאש"ף.
אחד הדמויות המובילות שהצטרפו לקבוצה מהפתח היה .
סוריה סיפקה לתנועה גיבוי נרחב כאשר כוחותיו של אבו מוסא תקפו את נאמניו של ערפאת, בעוד כמה ארגוני אש"ף קיצוניים בחזית הסירוב נותרו בצד.
הלחימה הובילה לאבדות כבדות לשני הצדדים, וסייעה לסוריה להרחיב את השפעתה לאזורים שבשליטת הפלסטינים בלבנון.
בשנים 1985–1988 השתתפה פת"ח אל-אינתיפאדה במלחמת המחנות, ניסיון סורי לעקור את אש"ף ממעוזיו במחנות הפליטים שנתמכו על ידי מיליציית אמל השיעית וכמה פלגים פלסטיניים.
ב-1984 הוביל אבו מוסא את פת"ח אל-אינתיפאדה להצטרף ל בדמשק כנגד אש"ף, אך לא הצליח להשיג את רוב התמיכה הפלסטינית.
התנועה הצטרפה ל ב-1985 והתנגדה להסכמי אוסלו ב-1993. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, פתח אל-אינתיפאדה התקרבה לזמן קצר לפת"ח של ערפאת, אך בשל התנגדותה להסכמי אוסלו, והיחסים העכורים באופן כללי בין אש"ף לממשלת סוריה, פתח אל-אינתיפאדה לא הצליחה להבטיח תפקיד בפוליטיקה הפלסטינית העכשווית.
במקום זאת, היא נותרה כפלג קטן במחנות הפליטים הפלסטינים בסוריה ובלבנון, שם הצליחה להתארגן תחת חסותה של הנוכחות הצבאית הסורית, עד סיומה ב-2005.
ב-2006 פרשה קבוצת לוחמים והקימה ארגון בשם פתח אל-אסלאם, השלטונות הסוריים גיבוי אותו בתחילה, אך הגיבו בהמשך במעצרם של בכירי הפורשים ובמאבק בהם, כולל מאבק שניהל נגדם צבא לבנון.
אם כי בהמשך נטען כי המודיעין הסורי הוא זה שהפעיל את הפורשים.
התנועה נותרה חלק מהמאמצים של סוריה להשפיע על הפוליטיקה הפלסטינית, היא תומכת באופן קבוע ביוזמות סוריות ומהווה חברה מרכזית בקואליציה של קבוצות פלסטיניות בהובלת סוריה שבסיסה בדמשק.
במלחמת האזרחים בסוריה נלחמה פתח אל-אינתיפאדה לצד הממשלה נגד האופוזיציה הסורית, והשתתפה בכמה קרבות.
עם זאת, ב-2018 היא החלה לפטר את לוחמיה בשל הירידה בעוצמתה של מלחמת האזרחים והיעדר מימון לפעילותה.
דווח כי פתח אל-אינתיפאדה נמנה עם הפלגים הנלחמים במלחמת חרבות ברזל.
לאחר נפילת משטר אסד בסוף 2024, ממשלת המעבר הסורית דרשה מכל הקבוצות הפלסטיניות החמושות בסוריה להתפרק מנשקן, לפרק את המערכים הצבאיים שלהן ולהתמקד בפעילות פוליטית וצדקה.
נציגי הממשלה הסורית החדשה פשטו גם על משרדי פתח אל-אינתיפאדה, א-סאעקה והחזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית והחרימו מסמכים, ציוד וכלי נשק.
בין ה-21 ל-24 בדצמבר, הכוחות המזוינים של לבנון כבשו בדרכי שלום כמה בסיסים של פתח אל-אינתיפאדה בלבנון, והחמושים המקומיים נסוגו ללא התנגדות.
בפברואר 2025 נקלעה תנועת האינתיפאדה של פתח למאבקים פנימיים: הוועד המרכזי של התנועה הדיח מתפקידו את המזכ"ל זיאד אל-סע'יר (המכונה "אבו חאזם") בשל "הפרות ארגוניות", ובמקביל הודיע על הקמת גוף חירום לניהול התנועה.
זיאד הגיב בהשעיית פעילות הוועדה המרכזית והודיע על פיטוריהם של שניים מהבכירים שהסכימו להדחתו: רומיד אבו האני (ראש הסניף הלבנוני) ויאסר אלמצרי אבו עמר (ראש הסניף הסורי).
מטרות תנועת פתח אל-אינתיפאדה הן "שחרור פלסטין הן באמצעות מאבק והן באמצעות התנגדות חמושה, והקמת מדינה פלסטינית עצמאית שבירתה ירושלים האצילה".
היה לתנועה גם ממד פוליטי: הארגון נקט בעמדה שמאלנית יותר מהפת"ח הא-פוליטית בדרך כלל, והשתמש ברטוריקה סוציאליסטית.
אבו מוסא ידוע כמי שתמך בהשקפה שמלחמת האזרחים בלבנון לא הייתה סכסוך עדתי, אלא סוג של מלחמת מעמדות.
פתחי אבראהים עבד אל-עזיז א-שקאקי היה טרוריסט פלסטיני, ממייסדי ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והמזכיר הכללי הראשון שלו עד להריגתו על ידי ישראל.
שקאקי נולד ברפיח אשר ברצועת עזה, למשפחה שמקורה בזרנוגה.
לאחר שסיים את לימודיו, למד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת ביר זית.
לימד מתמטיקה בבית ספר במזרח ירושלים.
בשנת 1974 יצא שקאקי ללימודים באוניברסיטת זקאזיק בקהיר, שם למד רפואה והתמחה ברפואת ילדים.
בתקופת לימודיו במצרים נחשף לראשונה לתנועת האחים המוסלמים.
בשנת 1981 סיים את לימודיו ועבד כמתמחה בבית החולים אוגוסטה ויקטוריה בירושלים.
שקאקי החל להיות פעיל בשורות הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (גא"פ) באמצע שנות השמונים והיה ראש אחד הפלגים שלו.
באביב 1986 נעצר על ידי ישראל.
בית הדין הצבאי דן אותו על הברחת נשק לרצועת עזה והסתה לאלימות.
משפטו הפך למפגן התגרות בשלטונות: הוא הרצה את תורתו על המוות על קידוש השם כתכלית החיים ורבים צבאו על דלתות בית המשפט.
בתקופה זו, חוברת שכתב בשם "חומייני!
הפתרון האסלאמי והתחליף", נעשתה פופולרית בקרב חוגים של הנוער הפלסטיני.
הוא גורש בשנת 1988, במהלך האינתיפאדה הראשונה, ללבנון.
לאחר גירושו התמקם במחנה הפליטים הפלסטיני ירמוך שבקרבת דמשק והצליח לארגן מחדש את הג'יהאד האסלאמי ולהפוך למנהיגו הכמעט-בלעדי.
שימש כדמות מפתח ביצירת קואליציה, שכללה 8 ארגונים, ביניהם חמאס והג'יהאד האיסלמי, כנגד הסכם אוסלו בתחילת 1994.
בינואר 1995 התפאר בריאיון למגזין טיים על הצלחת ארגונו להוציא לפועל את הפיגוע בצומת בית ליד.
ב-26 באוקטובר 1995 הגיע שקאקי לאי מלטה במעבורת מלוב, כשהוא משתמש בכיסוי של אזרח לובי בשם איברהים שאוויש.
לאחר שנרשם במלון "דיפלומט" בעיירה סלימה, הוא יצא לסיבוב בעיר.
בדרכו חזרה למלון, בעודו הולך ברחוב, נצמד אליו אופנוע עליו היו רכובים שני גברים שלפי פרסומים זרים היו אנשי המוסד (לפי אותם פרסומים, חוליה זו הייתה אחראית גם לניסיון ההתנקשות בח'אלד משעל כשנתיים לאחר מכן).
ההתנקשות בוצעה בצהריים, לאור יום - על אף הסיכון בתפיסת החוליה - תוך כדי רכיבה, כאשר הרוכב האחורי יורה שלושה כדורי אקדח - 2 בחזית ראשו ואחד בעורפו.
לימים נודע כי שייטת 13, בפיקוד יואב גלנט, סייעה למתנקשים להיחלץ מן האי בסיום המבצע.
לאחר מותו החליף אותו בהנהגת התנועה ד"ר רמדאן שלח, ששימש אז כמרצה באוניברסיטה במיאמי.
פתח תקווה (בניקוד: פֶּתַח תִּקְוָה), המכונה "אֵם הַמּוֹשָׁבוֹת", היא עיר במחוז המרכז והרביעית מבחינת גודל אוכלוסייתה במדינת ישראל.
השם "פתח תקווה" לקוח מספר הושע: .
בשנת 1872 התכוונו אנשי החברה לקניית אדמת יריחו להתיישב בסביבות העיר יריחו, ובכך להגשים את הנבואה המוזכרת בספר הושע בהקשר לעמק עכור הנמצא באזור זה.
השם אותו בחרו המייסדים היה ביטוי לתקווה כי ניתן להפוך מקום מקולל ליישוב פורח.
בסופו של דבר רכישת הקרקע בעמק עכור לא התבצעה.
חלק מאנשי הקבוצה המשיכו לחפש קרקעות לרכישה, וכך הגיעו לשפלה, רכשו את אדמות הכפר הערבי אוּמְלָבָּס וקראו למושבה החדשה בשם שתוכנן למושבה ביריחו – "פתח תקווה".
באופן אירוני קיבל השם גם משמעות נוספת, בשל המצב העכור בו מצאו המתיישבים את הירקון, וניסיונם ותקוותם להפוך אותו לפתח לעתיד, להתיישבות יהודית ברחבי הארץ ולתחייה לאומית.
בפברואר 2017 אישר מינהל התכנון במשרד הפנים את תוכנית השלד המראה את חזון המשרד בשטח מחנה סירקין המתפנה לבניית 12,000 יחידות דיור בשטח המחנה.
באפריל 2017 הגישה עיריית פתח תקווה עתירה נגד התוכנית, על רקע מחסור בפתרונות תחבורתיים לשכונה החדשה וחששות מעומסי תנועה שהיא עלולה ליצור עם תוספות יחידות הדיור בהיקף המתוכנן.
העתירה נדחתה בבג"ץ בטענת "שלב מקדמי" מאחר שהתוכנית עדיין בשלבי תכנון.
במרץ 2019 אישרה הוועדה הארצית לתכנון ובנייה של מתחמים מועדפים לדיור את התוכנית.
האישור הסופי לתוכנית התקבל לאחר עתירת מטה מאבק סירקין והסכם פשרה שנחתם עם מטה המאבק.
ב-9 בספטמבר 2021 יצאה התוכנית לדרך ופורסם מכרז מינהל מקרקעי ישראל ליזמים וקבלנים לבניית 2,499 יחידות דיור על שטח מחנה סירקין המתפנה.
במאי 2020 אושר פרויקט ויתניה, פארק עסקים חדש בצפון מערב העיר.
שטח הפרויקט המתוכנן כ-80,000 מ"ר.
באותו החודש גם אושרה תוכנית להתחדשות עירונית בשכונת רמת ורבר, על פי התכנון יתווספו לשכונה כ-3,600 יחידות דיור חדשות ושטחי מסחר, יוקמו מגדלים בגובה 28 קומות פארק יד לבנים הנמצא בשכונה ישופץ.
נכון לספטמבר 2023, במערכת החינוך בעיר לומדים כ-68,639 תלמידים, מתוכם 12,752 בגני הילדים, 28,440 בחינוך היסודי, 22,997 בחינוך העל־יסודי.
בית הספר הראשון היא בית הספר יק"א פיק"א והוא הוקם בשנת 1885.
בשנת תשס"ז נבחרה היחידה לנוער בעיר פתח תקווה ליחידה מצטיינת ארצית.
בעיר מספר רב של מתנ"סים וספריות בשכונות השונות, המשמשים את תושבי העיר לצרכיהם השונים.
בעירייה קיימת יחידה לחינוך סביבתי וכן חווה לחינוך חקלאי ולימודי הסביבה, המנוהלת על ידי משרד החינוך, שאליה מגיעים תלמידים מרוב בתי הספר היסודיים בעיר.
בעיר פועל מרכז לימוד של האוניברסיטה הפתוחה בשם "מכללת העיר פתח תקווה", בו לומדים למעלה מ־2,000 סטודנטים בתוכניות לימוד שונות.
בנוסף, פעלה בעבר בעיר שלוחה של האוניברסיטה הבין-לאומית לכלכלה ולעסקים שמרכזה בסין תחת השם "האוניברסיטה הסינית הבין-לאומית בישראל" (UIBE) משנת 2021 ועד לסגירתה ב-2024.
בבית הספר התיכון שבכפר הנוער אמי"ת, פועל בית ספר למקצועות הרכב בו לומדים תלמידים מכתות י"ב–י"ד.
כמו כן ישנם סניפים של תנועות הנוער הדתיות בני עקיבא (9 סניפים ברחבי העיר), עזרא (9 סניפים ברחבי העיר) ואריאל (4 סניפים) הפזורים בשכונות העיר.
בנוסף קיימים סניפים של תנועות הנוער של חב"ד צבאות השם (שני סניפים ברחבי העיר).
היכל התרבות העירוני ע"ש דב תבורי ברחוב המכבים הוא אולם הקונצרטים והתיאטרון המרכזי בעיר.
בעיר קיימים תיאטראות קטנים יותר ומרכזי תרבות שכונתיים כגון : היכל תרבות "גולדה", "עפרה חזה", "המסילה" "שושנה דמארי", "תפוז", "הגולה" ועוד, אשר מציעים פעילויות מקומיות, סדנאות וערבי תרבות.
תיאטרון הפרינג' "הדופנ" הוקם בעיר בשנת 2021, התיאטרון פועל בקריית המוזיאונים במתחם "יד לבנים" בעיר.
דרומית ומעבר לכביש נמצאת אכסניית נוער יד לבנים, וכן מתחם קיבוץ גבעת השלושה ששכן במקום עד לשנת 1952, ובתוכו בניין חדר האוכל העומד כיום בשממונו ושמיועד לשימור.
בניין מרשים זה תוכנן בשנת 1936 על ידי האדריכל בוגר הבאוהאוס וזוכה פרס ישראל אריה שרון.
כיום משמשים חלק ממבני הקיבוץ כבית אבות הנמצא בבעלות עיריית תל אביב־יפו.
ברחוב מונטיפיורי 3 שוכן בית סְוָוטִיצקי, מבנה היסטורי, ובו "בית שיח נשים – בית נשים ומשפחה", השייך למוזיאון לתולדות פתח תקווה ומנציח את פעילותן של נשות העיר.
בעיר קיימת רשת ספריות עירוניות, ובה 12 ספריות ציבוריות.
ברשת הספריות קיים מגוון גדול מאוד של ספרים, עיתונים, ירחונים וכתבי עת, מאגרי מידע, ספרות וחומר עיוני בכל קשת הנושאים בנוסף על נושאים תורניים.
ספרות בשפות רוסית, אנגלית וצרפתית.
כמו כן פועלים הקונסרבטוריון העירוני, מגמת מוזיקה בבית הספר השש שנתי בן-גוריון ושלוחה של רימון בית ספר למוזיקה.
בין השנים 1992–2020 פעל בעיר אנסמבל ליריקה בניהולה המוזיקלי של נילי הרפז.
בין השנים 1993–1994 צילומי הסדרה קופיקו התקיימו בחלקם בפתח תקווה ובעיקר באזור רמת ורבר ורחוב קפלן.
כמו כן, באותן השנים ערוץ הילדים ערך צילומים למגוון תוכניות בעיר ביניהם: "שש באביב" בפארק יד לבנים בעיר, "המחסן של כאילו" ו"גינת ההפתעות".
ב-30 בספטמבר 2024 נחנכה בכניסה להיכל התרבות בפתח תקווה ע"י העירייה וצוות ההיכל שדרת הכוכבים שבה נחתמו כוכבי וכוכבות תרבות שגדלו בעיר וגם כיום מתגוררים בעיר.
בשנת 2024 נחנך יער השירים לצד בריכת החורף של פארק הירקון בפתח תקווה.
הוא פרויקט ייחודי ומקורי אשר כולל 240 עצים, המוקדשים ליוצרים ישראליים.
יער השירים מהווה חלק מהפארק המטרופוליני הגדול של הירקון, אשר ישתרע בעתיד על לא פחות מ-10 אלף דונם.
בעיר פתח תקווה פועלים מספר בתי חולים המשרתים את תושבי העיר והאזור.
שני בתי חולים המהווים יחדיו את "המרכז הרפואי רבין".
קמפוס בית חולים בילינסון – נוסד ב-1936 וממוקם במערב העיר, על צומת הרחובות ז'בוטינסקי וקפלן.
במסגרת בית החולים פועל מרכז דוידוף, מרכז ייעודי, הראשון מסוגו בישראל למניעה, לטיפול ולמחקר מחלות הסרטן ומכון רפאל רקנאטי לגנטיקה, שהוא מכון הגנטיקה הגדול בארץ.
בית חולים גולדה השרון – נוסד ב־1942 וממוקם בשכונת כפר גנים בעיר.
המרכז הרפואי שניידר לרפואת ילדים – בית החולים הגדול בישראל לרפואת ילדים.
בית החולים ממוקם בסמוך לבית החולים בילינסון.
את בית החולים הקים בשנת 1991 פרופסור יהודה דנון, אשר ניהל אותו עד לשנת 1997. בית החולים קרוי על שם משפחת שניידר שתרמה את מרבית הכספים להקמתו.
בית החולים גהה – בית חולים הפסיכיאטרי הגדול בישראל, שנמצא בסמוך לבילינסון ולשניידר.
בית רבקה – בית חולים גריאטרי הנמצא במזרח העיר.
המרכז הרפואי רמת מרפא – בית חולים פרטי השייך לרשת בתי החולים אסותא, ומתפרש על פני 4 קומות במבנה של קניון לב העיר לשעבר, בסמוך לעיריית פתח תקווה.
רמת מרפא, יחד עם אסותא תל אביב, מהווים את 2 בתי החולים הגדולים ביותר ברשת.
בית חולים נווה רעיה – בית חולים סיעודי גריאטרי, לבית החולים מתקבלים חולים על בסיס פרטי או בקוד משרד הבריאות.
בפתח תקווה יש שלושה מתחמי תעסוקה גדולים:
באזור תעשייה זה מספר רב של אולמות וגני אירועים, שני פאואר סנטרים, ומפעלי תעשייה כבדה רבים.
מצפון לאזור התעשייה ישנה תחנת רכבת שנקראת על שמו.
קריית אריה – במערב העיר, מצפון לציר ז'בוטינסקי.
זהו אזור התעשייה הגדול ביותר בפתח תקווה ושטחו כ־5,000 דונם.
אזור התעשייה קריית אריה הוקם בשנות השלושים של המאה ה-20 ונקרא ע"ש אריה שנקר שהיה אחד מחלוצי התעשייה במדינת ישראל.
האזור מתאפיין בתעשייה כבדה ובמפעלי מתכות, ולצדם חברות היי־טק רבות.
כמו כן שוכן בו גם מתחם ההיי־טק "פארק אזורים".
באזור תעשייה זה נמצאות חברות מובילות כגון אינטל, ביטוח ישיר, טבע, מגדל, גילת רשתות לווין, גילת, Septier, IBM, ואורקל ישראל.
בקרית אריה נמצאים גם מכללת מגמות, הקניון הגדול, בית משפט השלום פתח תקווה ובעבר שכן שם גם בית המשפט המחוזי מרכז.
ליד אזור התעשייה נמצאת תחנת רכבת.
קריית מטלון – (הידוע גם בשם רמת סיב) במערב העיר, מדרום לציר ז'בוטינסקי.
שטחו כ־2,000 דונם, והוא מאכלס כ־800 חברות ועסקים.
אזור תעשייה זה מתאפיין גם הוא בחברות מובילות רבות דוגמת בזק בינלאומי, שטראוס גרופ, AIG, G4S ו-ECI באזור תעשייה זה שוכנים גם בית פורשה ישראל ומתחם הקניות והבילוי "y סנטר".
סה"כ השטח הבנוי באזורי התעשייה עומד על כ־2,000,000 מ"ר.
בעבר שכנו בעיר מפעלי תעשייה כבדה ובתי אריזה רבים שיועדו לשיווק תפוזים.
החל מראשית המאה ה־21, העיר מושכת אליה עובדים רבים מכל רחבי גוש דן והשומרון, עקב ריבוי אזורי התעשייה בה.
בפתח תקווה מספר מרכזי קניות גדולים המשרתים את תושבי העיר והסביבה:
הקניון הגדול (ידוע גם כ"קניון אבנת") – נמצא על ציר ז'בוטינסקי מול בית החולים בילינסון.
הקניון הוקם בשנת 1999, ועל פי הנהלת הקניון בכל יום מבקרים בו כ־25,000 מבקרים.
קניון סירקין – הוקם בשנת 1997 בסמוך לצומת סירקין.
בתחילת דרכו היה מאוד פופולרי בקרב תושבי העיר, אולם לאחר הקמת הקניון הגדול חלה נסיגה בהצלחתו.
הקניון נמצא בשכונות עין גנים ומחנה יהודה ובאזור של שכונת שעריה.
פאוור סנטר סגולה – שוכן מדרום לצומת סגולה ולפאואר סנטר ירקונים, מרכז מספר חנויות גדולות בתחומי הלבשה, מזון, מוצרי חשמל ועוד.
בעבר פעל בסמוך פאואר סנטר ירקונים מדרום למחלף ירקון מול תחנת הרכבת סגולה ובו מספר חנויות מובילות בתחומן.
ב-1 בינואר 2019 פאוור סנטר ירקונים נסגר בעקבות פסק דין של בית המשפט המחוזי על כך שנבנה בקרקע חקלאית באופן לא חוקי.
y סנטר (לשעבר יכין סנטר) – מכרז קניות ומסעדות הנמצא בחלקו המזרחי של אזור התעשייה קריית מטלון ובו שוכנות מספר חנויות בתחומי הלבשה, מזון, ריהוט וילדים.
במתחם ובסביבו פזורים בתי קפה וברים רבים ומסעדות.
השוק בפתח תקווה שמרוכז סביב רחוב הברון הירש, מתמחה בעיקר במזון, פירות, וירקות, בנוסף לאלו ישנן מספר חנויות נוספות לממכר ושיווק בגדים נעליים ועוד.
בקרבת השוק ובתוכו פועלות גם מסעדות, מאפיות וחנויות פלאפל.
לפי מפת הקרן לחקר ארץ ישראל, בשנת 1880 היו ברוב שטחה של פתח תקווה שרידים של יער עתיק.
בעוד שהעיר זוהתה בעבר עם פרדסים, בתים פרטיים וחקלאות, במאה ה־21 הפרדסים נעקרים לטובת שטחים לשכונות חדשות.
הבתים הפרטיים הולכים ונעלמים לטובת בניינים רבי קומות, ומזה זמן רב, תושבי העיר אינם עוסקים עוד בחקלאות.
אזורים קטנים המיועדים לשימוש חקלאי מצויים באזורי הספר של העיר, אך גם הם על פי רוב נטושים.
שימור המורשת החקלאית נעשה בחווה לחינוך חקלאי ולימודי הסביבה, שבה ניתן להתנסות בחקלאות אורבנית.
שטחה הבנוי של פתח תקווה על שלושת אזורי התעשייה שבה עומד על 20,000 דונם.
והשטח הבנוי למגורים עומד על 15,000 דונם.
ב־1942 הוקם בעיר גן הנשיא.
בעשור השני של המאה ה־21 השיקה עיריית פתח תקווה קמפיין לשינוי תדמיתה של העיר ל"עיר ירוקה", תוך התמקדות בשכונות החדשות הנבנות בדרום העיר: כפר גנים ג', נווה עוז החדשה ונווה עוז הצעירה.
בנוסף, מול הקניון הגדול הוקם פארק גדול ובו גני שעשועים ומגרשי דשא רחבים.
לכבוד מלאת 130 שנים למושבה, שופצה בשנת 2008 הכיכר המרכזית בעיר – כיכר המייסדים.
במקום זה הייתה הבאר הראשונה של המושבה שנחפרה ב־1878. לימים הותקנה בבאר משאבה ונמשכו ממנה צינורות לבתי המושבה.
המקום שימש כגורן ומסביבו הוקמו הבתים הראשונים.
המקום שימש כמרכז לבילוי ובו הייתה מנגנת תזמורת מקומית בשם "כינור ציון".
ב־1938 נחנך במקום גן שנקרא על שם המייסדים.
מגן זה לא נשאר כמעט דבר.
הכיכר רוצפה, והוקמה במרכזה מזרקה, תבליטי הוקרה לחמשת מייסדי המושבה ואנדרטת הוקרה לתזמורת "כינור דוד".
בעיר פועלות שלוש תחנות ניטור (באזור התעשייה סגולה, על גג בית דינה ובתיכון אחד העם), המודדות בכל רגע נתון את מדד זיהום האוויר בעיר.
על־פי המדדים המקובלים, הזיהום בשכונות המגורים הוא על פי רוב ברמת בינוני־טוב, אך לאורכו של רחוב ז'בוטינסקי הזיהום הוא אחד מהגבוהים בארץ.
במאי 2019 החלו העבודות להקמת הפארק הדרומי של שכונת נווה גן וזאת בנוסף לפארק אחר שהוקם בצפון השכונה (על שטחו של אצטדיון האורווה) מספר שנים קודם לכן.
חרף העובדה שהעבודות החלו רק באמצע 2019 הדיבורים והתכנונים על הקמת הפארק החלו להתפרסם מספר שנים קודם לכן.
צפון פתח תקווה מאופיינת על ידי שטחים ירוקים ובניהם שדות חקלאיים, פרדסים ואזורי הטבע של נחל הירקון.
כמו כן, שטחים ירוקים אלה מכסים כשליש משטח פתח־תקווה ומהווים מקור כלכלה, עיסוק ופנאי, שכן כיום הם נדירים בעיר לעומת פעם.
באזורי הטבע של נחל הירקון הנמצאים בקצה של גבול העיר נמצא נחל הירקון עובר בכל צפון העיר ומהווה מקור לצמחים ובעלי חיים שונים כמו: תנים, דרבניים, קיפודים, אנפתיים, נמיות, חרקים ועוד רבים אחרים.
אזורי הטבע זוכים לשקט מצד בני האדם (מלבד מטיילים), שכן הם מוקפים בשדות חקלאיים ענקיים.
כמו כן, מטיילים רבים מטיילים באזורים אלה ברגל, בג'יפים או בטרקטורונים.
שביל ישראל עובר באזורים אלה בצמוד לנחל.
בסמיכות לאם המושבות בדרך הפונה לירקון נמצאות "בריכות חורף אם המושבות" שהן בריכות חורף שמתמלאות במים בין נובמבר לדצמבר ומתייבשות במאי.
המים המסופקים לתושבי העיר מגיעים משני מקורות מים עיקריים:
שאיבה עצמית מחמש בארות הנמצאות מסביב לעיר.
השאיבה היא מאקוויפר ההר, אקוויפר תת־קרקעי טבעי המצוי ממערב להרי שומרון.
טיב המים באקוויפר החוף טוב ומתאים לשימוש כמי שתייה.
מקורות מספקת את מי השתייה לתושבי העיר ממעיינות ראש העין או מהמוביל הארצי, לפי החלטתה ובהתאם לעונות השנה.
איכות המים בפתח תקווה טובה ועומדת בכל תקני האיכות שנקבעו בתקנות איכות מי השתייה.
תשתיות הביוב והחשמל המצוינות של העיר מציבות אותה כאחת הערים המודרניות והמפותחות ביותר בישראל.
בשנת 2018 נפתח אגם אקולוגי למבקרים.
האגם נמצא בפארק הגדול מול קניון אבנת.
רובם המוחלט של תושבי העיר פתח תקווה הם יהודים, ומתוכם כ־40% הם דתיים לאומיים וחרדים.
הציבור הדתי מתגורר בכל רחבי העיר, כשריכוזים גדולים מצויים בשכונות כפר אברהם, כפר גנים, הדר גנים ובאזור מרכז העיר.
בעיר פועלים למעלה מ־300 בתי כנסת בנוסחים שונים ו־9 מקוואות טהרה.
לעיר מועצה דתית ושוכן בה גם בית דין רבני אזורי.
גם בעבר נודעה פתח תקווה כמושבה עם אחוז נכבד של דתיים, הקפדה על קיום מצוות וקיום מוסדות דת, בניגוד למושבות אחרות.
מייסדי העיר פתח תקווה היו בני היישוב הישן בירושלים, והנהיגו בה את מנהגי ירושלים, חלקם משתמרים עד היום.
זמן כניסת השבת הוא על פי מנהג ירושלים ארבעים דקות לפני שקיעת החמה, בשונה משאר ערי הארץ המאחרים מעט.
גם מנהגי הקבורה של החברה קדישא הם על פי מנהג ירושלים.
בין המוסדות הדתיים החשובים בעיר הוא בית הכנסת "בית יעקב" המכונה "בית הכנסת הגדול" ברחוב חובבי ציון.
בית הכנסת נחנך בתרנ"ח (1898) ונקרא ע"ש אביו של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, והוא עדיין משמש אחד מבתי הכנסת המרכזיים בעיר.
את בית הכנסת תכנן דניאל הכהן ליפשיץ.
מעל הכניסה הראשית נמצא שעון ובו אותיות עבריות במקום ספרות.
על קיר הכניסה קבוע שעון שמש.
בשנות ה־20 של המאה ה־20 נבנו מגוון של בתי כנסת נוספים.
בית הכנסת השני שנבנה בעיר הוא בית הכנסת "זיכרון ברוך דינוביץ" (ידוע גם בכינוי "שונה הלכות" הקטן), אשר נוסד בבית משפחת דינוביץ, בשנת תר"ע, שהיה המקום צר למתפללים, עברו חלק ממתפלליו אל בית הכנסת "שונה הלכות" (נוסד תרע"ד), לאחריהם הוקם בית הכנסת "נחלת ישראל" "קריצמן" אשר בו התפללו בנוסח ספרד.
בעיר היה עוד בית כנסת בנוסח ספרד, בית התפילה "קהל חסידים כנסת ישראל", וביחד היו בהם 400 מקומות ישיבה.
בית הכנסת השני בגודלו היה בית הכנסת "שונה הלכות" שהוקם בסביבות שנת 1926. כן התקיימו בתי כנסת לצד ישיבת לומז'ה, ולצד בית ספר נצח ישראל.
נוסף אליהם היו בעיר שלושה בתי כנסת ספרדיים שהכילו יחד כ־300 מקומות ישיבה.
במהלך שנות השלושים התרכזו עולי פולין סביב בית הכנסת "זכר חיים".
בימי העלייה החמישית נוסדה אגודת "מקור חיים" בפתח־תקווה שקיימה תפילות באולם מכבי האש עד שחנכה בשבועות 1940 את בית הכנסת שלה ברחוב פרנקפורטר, בו מתפללים עד היום כמנהג יהודי גרמניה.
עד שנת 1940 נוספו עוד בתי כנסת, בהם "חפץ חיים" ברחוב ביאליק, בית הכנסת "תפארה" של הרב יחיאל הלר, ובית הכנסת "שבת אחים".
בשנות ה־60 נוסד בית הכנסת "דגל ראובן" ע"ש הרב ראובן כץ, ברחוב רוטשילד.
כיום הוא משמש בימות החול למדרשה לבעלי תשובה ולשיעורי תורה ברבים בהנהגת הרב עזריאל פפויפר, ובשבתות למניין אברכים.
ב־2010 הוקם בית הכנסת "חברון" ברחוב טרומפלדור, רבים מהמתפללים בו הם יוצאי ישיבת חברון כנסת ישראל גם נוסח התפילה והמנהגים הם כמסורת ישיבת האם.
בעיר קיימים גם שני בתי כנסת פעילים של ארגון "ישראל הצעיר", אחד ברחוב קדיש לוז ובו מתקיים כולל כל יום שלישי, ואחד ברחוב פלדמן בכפר גנים בו מתקיים כולל כל יום רביעי.
באזור כפר גנים ג' ישנם כמה בתי כנסת גדולים וחדשים, כמו בתי הכנסת "מוריה" ו"קהילות ישראל" ברחוב שולזינגר, "ניגוני חיים" ברחוב ויצמן ו"נריה" ברחוב איפרגן.
הישיבה הראשונה בעיר, ישיבת "לומז'ה" נוסדה בתרפ"ו (1925).
החל משנות השבעים היא משמשת ככולל לאברכים בלבד, נכון לשנת 2016 לומדים בה מעל מאה אברכים והיא הכולל הגדול בעיר.
בפתח־תקווה גם נוסד הכולל הראשון מחוץ לחומות ירושלים: "בית מדרש לתורת ארץ ישראל" הפעיל עד היום.
בעיר פועלת גם רשת מוסדות החינוך של חסידות חב"ד הכוללת גנים, בית ספר לבנות, תלמוד תורה לבנים, מדרשת ערב ועוד.
בעיר ישנם גם בתי מדרש לחסידויות שונות, ביניהן חב"ד, גור, צאנז, ויז'ניץ וראדזין.
האדמו"ר השני מברגסז, הרב אברהם אלטר פולק, שכונה גם "האדמו"ר מפתח תקווה" הקים בשנות ה־70 של המאה ה־20 את חצרו בעיר וגר בה עד סמוך לפטירתו ב-2006, אז עבר לאלעד.
בית מדרשו מתנהל כיום בהנהגת בנו האדמו"ר רבי אהרן פולק, ופעיל כל שעות היממה, מתקיימים בו מניינים לרוב ושיעורי תורה ברבים.
הרב יוסף לייפר, מאדמו"רי נדבורנא, הקים בעיר את חצרו, במשך שנים היה נקרא על שמה "האדמו"ר מנדבורנא פתח תקווה", בתש"ן עבר הרב לייפר לבני ברק.
חסידות מישקולץ, שהוקמה בעיר בסביבות שנות ה־90 של המאה ה־20, עורכת מדי שנה אירוע שמחת בית השואבה בהשתתפות אלפים.
בשנת תרמ"ד (1884) מונה הרב אהרון אורלנסקי לרבה של פתח תקווה.
אורלנסקי היה מקבוצת בני ביאליסטוק (אשר כונו "הביאליסטוקאים") שהצטרפה למושבה שנה קודם לכן.
הרב אהרון אורלנסקי כיהן כרב העיר במשך 27 שנים, עד פטירתו בשנת תרע"א (1911).
לאחר פטירתו נבחר הרב ישראל אבא ציטרון שהיה חתנו של הרב יוסף רוזין (הרוגצ'ובר).
הרב ציטרון, שעיברת את שמו לקיטרוני, כיהן כרב העיר במשך 17 שנה, עד פטירתו בגיל 47 בשנת ה'תרפ"ז (1927).
לאחר פטירתו הוזמן על ידי תושבי פתח תקווה הרב יחזקאל אברמסקי מברית המועצות לכהן כרבה הראשי.
הרב אברמסקי נענה להזמנה, אולם נאסרה יציאתו מברית המועצות על ידי השלטונות, שאף שלחו אותו בהמשך לסיביר.
ב־1932, לאחר שהתייאשו פרנסי פתח־תקווה מלחכות לרב אברמסקי, נבחר הרב ראובן כץ והוא כיהן כרב העיר במשך 31 שנים עד פטירתו בגיל 84 בשנת תשכ"ד (1963).
בשנת תשל"ט (1979) נבחר הרב ברוך שמעון סלומון לכהונת הרב הראשי האשכנזי של פתח תקווה, הוא כיהן כרב העיר עד פטירתו ביום י"ז באדר תשס"ט, 13 במרץ 2009.
בפברואר 2012 נבחר הרב מיכה הלוי לכהונת הרב הראשי האשכנזי של פתח תקווה.
רבנים ספרדייםבשנת תרצ"ט נבחר הרב עובדיה הדאיה לכהן כרב הספרדי הראשון של פתח תקווה, כהונתו נמשכה עד שנת תשי"א.
אחריו כיהן הרב עמרם אבורביע בין השנים תשי"א–תשכ"ז ולאחריו כיהן הרב משה מלכה, עד פטירתו בשנת תשנ"ז.
בפברואר 2012 נבחר הרב בנימין אטיאס לכהונת הרב הראשי הספרדי של פתח תקווה.
העיר פתח תקווה מהווה צומת תחבורה ראשי במדינת ישראל הודות למיקומה בגוש דן, בין השרון לשפלה והודות לכך שעוברים בה עורקי תחבורה ראשיים שונים.
בזכות זאת, קווי אוטובוס רבים שנוסעים מערי השרון לתל אביב או קווי אוטובוס מצפון לדרום (למשל חיפה–ירושלים) עוברים בעיר.
צומת קריית אריה (כיוון צפון בלבד)
דרך יצחק רבין (כביש 4622)
כביש 5 (כביש חוצה שומרון):
דרך אם המושבות – מחברת שכונת אם המושבות דרך אזור התעשייה קריית אריה לאזור התעשייה הצפוני של בני ברק, קניון איילון (רמת גן) ולרמת החייל (תל אביב).
קיים תכנון עתידי להמשיך את דרך אם המושבות כך שתגיע עד לצומת סגולה.
כביש 491 (כביש בתכנון) – איילון מזרח
כביש 481 (ציר ז'בוטינסקי), שמפריד בין אזורי התעשייה קריית אריה וקריית מטלון, ועובר בבני ברק, רמת גן ומסתיים בתל אביב.
מחלף פתח תקווה דרום (לשעבר מחלף שערייה)
כביש 6 (כביש חוצה ישראל / דרך יצחק רבין):
בנוסף, החל מאזור השוק ועד לצומת גהה, חוצה את פתח תקווה ציר ז'בוטינסקי (דרך מספר 481).
ציר תחבורה זה הוא אחד הצירים הראשיים בגוש דן והוא מחבר את פתח תקווה, דרך בני ברק ורמת גן, אל תל אביב־יפו.
רמזור ראשון הופעל בפתח תקווה בשנת 1957, בצומת הרחובות בר כוכבא ושטמפפר במרכז העיר.
עד שנת 1972 רומזר צומת אחד נוסף.
מערך התחבורה הציבורית בפתח תקווה מורכב מאוטובוסים, רכבת ורכבת קלה.
את השירות העירוני בעיר מפעילה החל משנת 2016 חברת אלקטרה-אפיקים.
אפיקים גם מפעילה שירות מהעיר ליישובים במועצה אזורית דרום השרון ולראש העין.
וכן חלק מהקווים מהעיר לערים הסמוכות.
חברת "דן" מפעילה מהעיר קווים לתל אביב, בני ברק, רמת גן, גבעתיים ובת ים.
חברת "מטרופולין" נותנת שירות לבקעת אונו, שוהם, אלעד, נתב"ג, ולשרון הדרומי, חברת "קווים" למודיעין ולנתניה, תנופה נותנת שירות להתנחלויות בשומרון ואגד נותנת שירות ללוד, רמלה, רחובות, נתניה ירושלים וצפון הארץ.
בנוסף, עוברים בעיר מספר קווים מערים צפוניות יותר אל ערי הדרום.
בפתח תקווה יש מספר מסופי תחבורה ציבורית: התחנה המרכזית של פתח תקווה המשמשת כמסוף בעיקר לקווי "דן", מסוף ארנס בסמוך לתחנה המרכזית, אליו עבר רוב השירות העירוני אשר סיים בתחנה המרכזית, מסוף יותם ויואב בסמוך לקניון הגדול, מסוף בתחנת הרכבת קריית אריה, ומסוף החרש באזור התעשייה קריית אריה.
תחנת הרכבת של פתח תקווה ברחוב פינסקר, פעלה בין השנים 1922 עד שנת 2000 (בעיקר כתחנת משא).
באפריל 1957 הוחל בהקמת שלוחת רכבת ממסילת הירקון למפעל "עץ הזית" בקריית אריה, במימון חלקי של המפעל והיא נחנכה בפברואר 1958. המסילה הייתה בשימוש עד שנות ה-90 של המאה ה-20.
ב-2000 נפתחה תחנת סגולה וב-2008 תחנת קריית אריה.
בתחנות עוברות רכבות בקו הפרברי של רכבת ישראל אופקים–הרצליה (דרך תחנות טבעת השרון, תל אביב, חולון, בת ים, ראשון לציון, יבנה, אשדוד, אשקלון ותחנות הנגב המערבי).
הרכבות עוברות בתדירות יחסית גבוהה (עד שלוש פעמים בשעה לכל כיוון בשעות השיא).
תחנת הרכבת סגולה ממוקמת בקצה העיר, במרכז ירקונים.
מיקום התחנה עורר ביקורת: אל התחנה וממנה יוצא קו אוטובוס אחד בלבד בתדירות נמוכה, ואינה במרחק הליכה מאתרים מרכזיים בעיר.
תחנת הרכבת קריית אריה נמצאת בחלקו הצפון מערבי של אזור התעשייה קריית אריה, ומיקומה נחשב טוב יותר, בשל קרבתה היחסית למשרדים של קריית אריה, לשכונת אם המושבות וכן יש ממנה אוטובוסים לרחבי העיר.
בעבר, הייתה בעיר מערכת מוניות שירות מפותחת יחסית.
אחד הקווים המרכזיים היה קו 51, שנסע ממסלול שהתחיל בכיכר המייסדים, עבר דרך השוק, המשיך לאורך ציר ז'בוטינסקי, ומשם לדרך מנחם בגין בתל אביב, עד שהגיע לתחנתו הסופית בשכונת נווה שאנן.
מוניות השירות פעלו גם בשעות הלילה ובסופי שבוע, בזמנים שבהם התחבורה הציבורית הרגילה לא הייתה פעילה.
עד שנת 2020, פעלו בעיר גם קווי מוניות שירות נוספים.
קו 66 שירת את תושבי הדר גנים, עמישב, עין גנים ומרכז העיר, והוביל נוסעים לרחובות ארלוזורוב, דיזנגוף ובן יהודה בתל אביב.
קו נוסף שפעל באותה תקופה היה קו 164, שנסע דרך ראשון לציון וכביש גהה.
מערכת מוניות השירות הזו סיפקה לתושבי העיר אפשרויות תחבורה נוספות ונוחות, במיוחד בשעות ובימים שבהם התחבורה הציבורית הרגילה הייתה מוגבלת.
בפתח תקווה עובר הקו הראשון של הרכבת הקלה ("הקו האדום") מעל לקרקע.
הקו מתחיל בתחנה המרכזית ברחוב אורלוב וממשיך בנתיב מיוחד לכל אורך רחוב ז'בוטינסקי, דרך בני ברק, רמת גן, תל אביב-יפו ובת ים.
כמו כן באזור התעשייה קריית אריה ממוקם הדפו של הקו.
בנוסף לקו האדום, מתוכננים לעבור בעיר שני קווי מטרו M2 ו-M3.
הפועל פתח תקווה – בליגה הלאומית.
זכתה ב-6 אליפויות (5 ברציפות), שני גביעי מדינה, גביע אלוף האלופים, 4 זכיות בגביע הטוטו, וגביע הטוטו לאומית.
מכבי פתח תקווה – בליגת העל.
זכתה בשני גביעי מדינה, 4 זכיות בגביע הטוטו, שני גביעי טוטו לאומית.
מגרשן הביתי של הקבוצות הוא אצטדיון המושבה, הנקרא גם "אצטדיון שלמה ביטוח", אשר נחנך בדצמבר 2011. משחקים בין הקבוצות נקרא הדרבי של פתח תקווה.
בנוסף ישנן ארבע קבוצות המשחקות בליגות הנמוכות:
מכבי עמישב פתח תקווה – ליגה ב' דרום א'.
הפועל מחנה יהודה – ליגה ב' דרום א'.
בית"ר פתח תקווה – ליגה ב' דרום א'.
גיסין פתח תקווה – ליגה ג'
הפועל פתח תקווה בליגה א' מחוז שרון.
מכבי פתח תקווה בליגה הארצית.
ההישג הכי גדול של הקבוצה היה חצי גמר גביע המדינה בכדורסל.
הקבוצה זכתה בכל תוארי אליפות בליגות הנמוכות.
הקבוצה משחקת בליגה א' ויש למועדון מספר קבוצות נוער וילדים.
מכבי פתח תקווה – בליגה הלאומית.
הפועל פתח תקווה בליגה הלאומית.
הקבוצה משחקת בברכת גבעת השלושה.
לקבוצה יש נבחרת נשים וגם ילדים.
במועדון חברים 200 שחקנים ושחקניות החל מגיל 8.בעבר הייתה בעיר פעילה גם מכבי פתח תקווה.
לעיר הייתה קבוצה בליגת הבייסבול הישראלית IBL בשם "פתח תקווה פיונירס".
הקבוצה שיחקה בעונת 2007 באצטדיון הבייסבול בכפר הבפטיסטים הנמצא בסמוך לעיר.
לעיר יש קבוצת כדורגל חופים שנקראת עירוני פתח תקווה שמשחקת בליגה הישראלית בכדורגל חופים.
הקבוצה זכתה באליפות בשנת 2009.
נתוני האוכלוסייה מעודכנים לשנת 2018.
כפר גנים – השכונה הגדולה בפתח תקווה.
השכונה ממוקמת בחלקה הדרומי של העיר ונהוג לחלק אותה לארבע תתי שכונות:
כפר גנים א' ("הישנה") – החלק הוותיק ביותר של השכונה.
מתפרס מרחוב רוטשילד דרום־מערבה עד לרחוב הנשיאים ולרחוב יהלום.
בחלק זה מצוי בית חולים השרון, בשכונה גרים תושבים.
כפר גנים ב' – חלק שנבנה ברובו בשנות השמונים מתפרס מרחוב הנשיאים דרומה עד רחוב העצמאות.
בתחומיה נמצאת אולפנית ישורון, בשכונה גרים תושבים.
כפר גנים ג' ("החדשה"/"העיר הירוקה") – החלק החדש והגדול ביותר בשכונה.
מתפרסת מרחוב העצמאות דרום־מערבה עד לשכונת נווה עוז נבנית על שטחים חקלאיים (בעיקר פרדסים) שהיו שייכים לראשוני כפר גנים.
בשכונה נפתחו מרכזים מסחריים רבים, הגדול מביניהם הוא "קניון גנים" ברחוב העצמאות.
בת גנים – שכונה הממוקמת דרומה מחלקו המזרחי של רחוב העצמאות, מתוחמת ברח' זרובבל במזרח ובכביש מכבית בדרום.
בתחומיה נמצאת הישיבה התיכונית פ"ת.
כפר אברהם – מושב עובדים דתי, שאוחד עם פתח תקווה בשנת 1952. כיום מתגוררים בו תושבים.
הגדרת כפר אברהם מבחינה גאוגרפית בעייתית במקצת, בעיקר בשל העובדה, שבשם זה נכללו שכונות רבות נוספות כשאוחד המושב עם העיר.
גבולותיו של הכפר המקורי אם כן היו מצומצמים בהרבה:
במזרח – דרך ירושלים שמהווה את החלק הראשון של כביש ירושלים-תל אביב.
בצפון – רחוב הרב הרצוג ודרומה לכל אורכו – החל מצומת גנים במזרח ועד ההצטלבות עם רחוב שטמפפר במערב.
במערב – מזרחה מרחוב אורבך החל מצומת הרחובות אורבך, שטמפפר, הרצוג והירקונים ועד לרחוב חנקין.
בדרום – הגבול הדרומי הוא קצת יותר מפותל – הוא מתחיל ברחוב חנקין במערב, ממשיך דרך רחוב רמח"ל ומסתיים בבתים הדרומיים של רחוב ריינס.
חן הצפון – צפונה לכפר אברהם, משקיפה על צומת סגולה.
עין גנים– מושב עובדים שאוחד עם פתח תקווה בשנות הארבעים, בה גרים תושבים.
רמת ורבר – שכונה במערב העיר, מצפון לכפר גנים ומדרום לרחוב ז'בוטינסקי.
בתחומי השכונה נמצאים פארק יד לבנים, קריית המוזיאונים וגן החי העירוני.
עמישב־הדר גנים – שכונה הממוקמת בחלק הדרום מזרחי של פתח תקווה, ממזרח לכביש 40 (רחוב ירושלים).
עמישב הוקמה כמעברה בשנות ה־50 של המאה ה־20 על אדמות הכפר הערבי פג'ה.
בשלהי שנות ה־70 נכללה השכונה בפרויקט שיקום שכונות (אומצה על ידי הפדרציה היהודית של קהילת יהודי שיקגו) ושינתה את פניה.
מאז נעשה בשכונה פיתוח רב.
הדר גנים הוקמה בראשית שנות ה־90 בשטחה של שכונת עמישב.
בין הפרויקטים החשובים של ראש העירייה גיורא לב.
השכונה צמחה מאוד וכיום היא עדיין מתרחבת צפונה ומערבה, ומתחילה לגבול בצומת סירקין ובשכונת שעריה ובמזרחה מחלפון שמחברה לכביש מכבית (471).
השכונה מאופיינת ב־3 שיטות בניה, העיקרית בהם היא השיטה הרוויה.
השיטה הנוספת מכונה " גג־גן" – מבנים בני שתי קומות, דירה אחת מעל, כוללת גג, ואחת למטה, כוללת גן.
בשכונה נמצאת אנדרטה לחללי אסון המסוקים.
בסוף שנות ה־90 התרחבה מאוד השכונה ובהמשך רחוב מנחם בגין נבנו מספר מתחמים שכל אחד מהם מיועד לציבור משלו כגון: גני הדר ויוצאי חברון (ליטאים), קריית בעש"ט (חסידים), בינת לעיתים (ספרדים), החושן (דתיים לאומיים), וכן אזור של עולי אתיופיה ואזור של עולי חבר העמים.
שעריה – בתחומיה נמצא בית רבקה, מרכז רפואי שיקומי גריאטרי, מקבוצת כללית.
מחנה־יהודה נוסדה בשנת 1913 על ידי המשרד הארצישראלי כמושב עצמאי, בשנת 1937 צורפה השכונה לעיר פתח תקווה.
מדרום לשכונה נמצאות השכונות שעריה ואחדות וממזרחה עין־גנים.
בילינסון– שכונת מגורים שהוקמה בתקופת המנדט על אדמות שנקנו מהכפר הערבי פג'ה, צמודה לכפר סירקין.
השכונה כוללת רק בתים צמודי קרקע.
בשנים האחרונות גבר הביקוש לשכונה ובתים קטנים וישנים מפנים את מקומם לבתים מפוארים רחבי מידות.
קריית־אלון – שכונת מגורים שהוקמה לאחר קום המדינה על חורבות הכפר הערבי פג'ה, ושוכנה בעולים חדשים.
בעת היווסדה נקראה בשם "פג'ה", וגם כיום מוכרת בקרב תושבי האזור בשם זה.
יוספטל – ממוקמת בין פג'ה לצומת גנים.
מאוכלסת במשפחות ותיקות לצד עולים חדשים.
נווה גן – שכונה קטנה בצפון העיר פתח תקווה, מצפון לציר ז'בוטינסקי ומדרום לשכונת אם המושבות.
השכונה נחשבת כאחת השכונות הטובות בעיר, ובה נמצא הבניין הגבוה בעיר.
נווה עוז – במקור שכונת בתים צמודי קרקע ותיקה בדרום־מערב העיר.
כיום כוללת גם אזור חדש של בתים צמודי קרקע דו משפחתיים.
נחשבת למבוקשת ויוקרתית, בשכונה גרים תושבים.
קריית מטלון – שכונת מגורים שנוסדה לפני קום המדינה.
מאוחר יותר נוספו אליה שכונות קטנות: קריית משה בדרום ושכונה בשם גן־שלמה מצפון לרחוב מסדה.
כיום שכונות אלו נבלעו בתוך שכונת מטלון הוותיקה יותר.
במזרחה של שכונת קריית מטלון מתפתח לאחרונה אזור עסקי גדול, אשר נושא את השם "רמת סיב".
אזור תעשייה קריית אריה – אזור תעשייה, מצפון לדרך ז'בוטינסקי.
אזור תעשייה סגולה – בצפון מזרח העיר, מצפון לשכונת כפר אברהם, ממערב לכביש 40 ומדרום לכביש 5 ולמחלף ירקון.
אם המושבות הוותיקה – היא שכונה בצפון מערב פתח־תקווה (הבניה החלה בסוף שנות ה־90), בסמוך לבית העלמין ירקון, אזור התעשייה קריית אריה, כביש 5 ומחלף תקווה, לא הרחק מבית חולים בילינסון, בית חולים שניידר והקניון הגדול של פתח תקווה.
השכונה כוללת בתי קומות שמאכלסים בעיקר משפחות צעירות מהמעמד הבינוני־גבוה, בשכונה גרים 8,500 תושבים.
אם המושבות החדשה – כוללת מספר פרויקטים שונים, ביניהם לב הסביונים, אילנות, מגדלי אם המושבות, חפציבה, א.
דורי, גינדי ועוד, רובם רבי קומות 9–23 קומות.
גבולות השכונה, במערב דרך ראשון לציון, בצפון מסילת הברזל לכיוון ראש העין וסגולה, במזרח רחוב פיינשטיין ובית העלמין סגולה, בדרום האחים ישראלית ורחוב גיסין.
רוב תושבי השכונה הם זוגות צעירים עם ילדים.
בשכונה קיימת קבוצה פתוחה של פעילים מתנדבים, הפועלים בתחומים שונים.
שיפר / נווה דקלים – היא שכונה בצפון מערב העיר, שוכנת בין רחוב שטמפפר, אזור תעשייה ירקון (סגולה) ורחוב המכבים.
המרכז השקט (מרכז העיר דרום) – שכונה במרכז העיר בין הרחובות סלנט, הרצל, פיק"א, טרומפלדור, כץ ופינס.
לב המושבה (מרכז העיר צפון) – שעונה במרכז העיר בין הרחובות אורלוב, המכבים, אחד העם, הרצל, פיק"א, יצחק שדה וקרול.
העיר פתח תקווה מוצגת בתרבות הישראלית, בעיקר לצורכי הומור, כעיר גרועה במיוחד.
היא מתוארת כעיר מכוערת, משעממת ומיושנת.
תדמית זו ככל הנראה התגבשה בשנות ה-80 וה-90. השיר "פתח תקווה" של להקת אינפקציה, שתיאר את עליבותה של העיר ותושביה במילים: "אני לא מאמין שאני גר בפתח תקווה, שנים!
שנים על גבי שנים, ארסים, זקנות, ובני-עקיבא!", נחשב לדוגמה בולטת של הסטריאוטיפים האלו.
הבדיחות על פתח תקווה נפוצות גם באינטרנט, ובין השאר קיימת קבוצת פייסבוק שקוראת לביטול העיר בטענה שאינה רלוונטית, ובנוסף קיימת תאוריית קונספירציה פארודית שטוענת שפתח תקווה בכלל אינה קיימת, בדומה לקונספירציית בילפלד.
רוב הסטריאוטיפים על פתח תקווה הם על העיר עצמה ולא על תושביה.
קיימות טענות שבדיחות אלו כבר לא מייצגות כראוי את פתח תקווה המודרנית, שעברה התחדשות ופיתוח עירוני מוגברים מאז שנות התשעים.
הפוליטיקאית זהבה גלאון, תושבת העיר, טוענת ש"פתח תקווה שודרגה, הבדיחות עדיין קיימות, אבל הן כבר פחות רלוונטיות".
עיריית פתח תקווה עצמה הביעה התנגדות לחלק מהבדיחות על העיר, בטענה שהן לא מיצגות את המציאות בעיר.
למשל, כשהקומיקאי נדב אבקסיס העלה סרטון הומוריסטי שבו הוא הציע לריאד מנסור, השגריר הפלסטיני באו"ם, לקבל את פתח תקווה תמורת שלום מכיוון שאף אחד בישראל לא רוצה אותה, ראש עיריית פתח תקווה דאז, איציק ברוורמן, הגיב שהוא נפגע מהאמירות הללו ושאין להן הצדקה.
אבקסיס הגיב בהומור, ואמר שתושבי פתח תקווה יכולים להיות רגועים, מכיוון שלפיו, המצב בעירו רמת גן הרבה יותר גרוע.
העיר פתח תקווה הוזכרה ביצירות מוזיקליות שונות, בהן:
פתח תקווה - צוות הווי נח"ל
בפתח תקווה הייתי – רן אלירן
האלבום "ברוכים הבאים לפתח תקווה" – רביד פלוטניק
יצירות של טונה, לדוגמה "מרפקים"
פתח תקווה – של להקת "אינפקציה"
פתח־תקווה היא עיר תאומה של הערים הבאות:
ערים תאומות עם קשר פעיל
ערים תאומות עם קשר לא פעיל
פְּתַחְיָה הוא מושב באזור השפלה ליד המועצה המקומית מזכרת בתיה השייך למועצה אזורית גזר.
היישוב הוקם בשנת 1951 ואדמותיו נרכשו על ידי קרן קיימת לישראל.
ליישוב הגיעו עולים מתוניסיה ובשלב מאוחר יותר הצטרפו ליישוב עולים מאלג'יריה ומהודו.
תחילה, נקרא היישוב "גזר 10".
הענף המרכזי במושב הוא הכרם.
חלק מהתושבים עוסקים בעבודות שונות מחוץ ליישוב.
פתחה נגשת (בגעז: ፍትሐ ነገሥት, בעברית: "חוק המלכים") הוא ספר אשר נכתב במצרים במהלך 1240 על ידי הסופר הקופטי אבו אלפאדל אבן אלעסאל ('Abul Fada'il Ibn al-'Assal) בשפה הערבית שיותר מאוחר תורגם לשפת הגעז ונהפך לחוקה הרשמית של האימפריה האתיופית.
בנוסף לכך מוזכרים גם פסוקים וחלקים מהתנ"ך וכתבי קדושים נוצרים שונים כמו כן נכלל בה גם החלטות ועידת ניקיאה וועידת אנטיוכיה.
בהמשך ישנם את החובות והזכויות של השליט חלק זה מכונה בשם "קאנון המלכים" חלק זה הוא למעשה אוסף מכמה ספרים של ימי הביניים, הספרים הם:
פרוצירוס נומוס ("Procheiros Nomos") - קודקס חוקים שנקבעו על יד הקיסר הביזנטי בסיליוס הראשון.
הגרסה הערבית של ספר החוקים הסורי-רומאי ("The Syro-Roman Law Book") משנת 480.
הגרסה הערבית של אקלוגה ("Ecloga") ספר חוקים ביזנטי נוסף שפורסם על ידי הקיסר לאו השלישי ב-726.
ספר נוסף מצוות ספר התנ"ך ("Precepts of the Old Testament") הכולל בתוכו מצוות וציווים מהתורה עם פירוש נוצרי.
נוסף על כך הספר מושפע גם מהמשפט הרומי של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בתחילה ספר זה היה ידוע כ"אוסף הקאנונים" ובגרסתו הערבית בשם "הנומוכאנון של איבן א-עסל" הכוונה המקורית הייתה שהספר יהווה מדריך לנוצרים קופטים.
הפתחה נגשת במהלך שנות שלטונו של יורש העצר טפרי מקונן ב-1921 כונה על ידו כספר אכזרי וחסר תועלת, טפרי ניסה לשנותו והוסיף לו תיקונים מודרניים אך בגלל ההתנגדות הוא לא ביטל אותו, ב-1931 כאשר הומלך בשם היילה סלאסי הוא ביטל אותו לגמרי וחוקק חוקה מודרנית חדשה.
פתחיה בר-שביט (16 בינואר 1940- 16 בינואר 2012) היה כלכלן ישראלי, שימש ככלכלן הראשי של בנק הפועלים.
נולד בירושלים, בן יחיד ליעקב ושרה בר-שביט.
כילד עבר עם משפחתו לרחובות, שם בילה את מרבית חייו ושם גר בבית ילדותו, עד מותו.
התחנך בבית חינוך רחובות והיה מרכז אזורי של "התנועה המאוחדת".
לאחר סיום לימודיו התגייס לשירות צבאי בגרעין נח"ל עבדת, איתו הגיע מאוחר יותר לקיבוץ האון שלחופי הכנרת, שם עבד במטעי הבננות וכיהן כמזכיר הקיבוץ.
בקיבוץ האון הכיר את שלומית, לה נישא בשנת 1963. לזוג שני ילדים.
בשנת 1966 החל את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1972 סיים בהצטיינות יתרה את לימודיו לתואר שני בכלכלה, גם כן באוניברסיטת תל אביב.
במקביל ללימודיו, עבד כמורה לפיזיקה ומתמטיקה באורט רחובות ובישיבת פורת יוסף.
לאחר שסיים את לימודיו המשיך באקדמיה כמרצה לכלכלה במכללת תל חי ובאוניברסיטת תל אביב, שם הועסק גם כמתרגל.
בשנת 1973 החל לעבוד במחלקה הכלכלית של בנק הפועלים, אשר באותה תקופה הייתה מחלקה קטנה בניהולו של יוסי ריגר.
כאשר פרש ריגר מתפקידו בשנת 1977 קודם בר-שביט לתפקיד מנהל המחלקה, המשמש ככלכלן הראשי של הבנק, תפקיד בו החזיק עד פרישתו מבנק הפועלים בשנת 2003. תחת ניהולו עסקה המחלקה בעיקר בעריכת תחזיות אינפלציוניות של ישראל.
נושאים נוספים בהם הייתה מעורבת המחלקה הם דירוג סניפי הבנק על פי רווחיותם, תכנון פיננסי של הבנק, וסקירות מקרו-כלכליות של הכלכלה העולמית.
בר-שביט היה פעיל גם בנושא כביש חוצה ישראל וכתב מאמרים רבים בזכות הקמתו, אם כי במתכונת של "כביש אגרת צל" (בדומה לכביש 431).
בתחילת 2003, לאחר פרישתו מבנק הפועלים, נכנס בר-שביט לתפקיד הכלכלן הראשי של חברת "חיסונים פיננסים", חברה העוסקת במתן ייעוץ פיננסי וייעוץ בניהול סיכונים.
בתפקיד זה עסק בר-שביט בניתוח וחיזוי המגמות המאקרו כלכליות, תוך דגש על הערכות בתחומים המוניטריים והפיננסיים.
במקביל המשיך להיות פעיל בזירת הכלכלה הישראלית ולפרסם מאמרים בעיתונות הישראלית.
תפקידים נוספים בהם כיהן בר-שביט הם חבר בוועדות ההשקעה של "פעילים" (ניהול תיקים) ו"פקן" (קרן נאמנות), חבר בדירקטוריון בית ברל, "תגמולים" ו"יתר" (קופות גמל) ושל חברת "ברינקס" ויו"ר עמותת ידידי בית חולים קפלן.
בר-שביט אף פיתח משחקי הגיון וחשיבה, שהמוכרים שבהם הם "טקטיקס" ו"מטיקס" – משחקי לוח טקטיים המשווקים על ידי חברת "אורדע".
בסתיו 2011 הצטרף לצוות הכלכלי של ספיבק-יונה, הצוות המקצועי המסייע למחאה החברתית.
ב-1990 הציע בר שביט את מודל רצועת הניוד המוכרת גם בשמה "רצועת האלכסון".
המודל אומץ והוכנס לשימוש בשנת 1991 על ידי נגיד בנק ישראל דאז יעקב פרנקל במטרה לווסת את שערי מטבע החוץ ולהטיב את השליטה בקצב האינפלציה.
פתח הריגה הוא פתח בתקרת מעבר מקורה במצודה, בדרך כלל בתקרת מעבר בשער דרכו יכולים לוחמי חיל המצב לירות חיצים, להשליך חפצים או לשפוך נוזלים על אויב שפרץ את דלתות השער החיצוני.
פתחים מיוחדים שנקבעו מעל שער הכניסה החיצוני ובמגדלים אפשרו למגינים לכסות באש את קו החומה ונקראים משיקולי.
פתחי בנסלמה (Fethi Benslama; נולד ב-31 באוגוסט 1951 בתוניסיה) הוא פסיכולוג ופסיכואנליטיקאי צרפתי ממוצא תוניסאי, המכהן כפרופסור לפסיכולוגיה ודיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת פריז VII.
בנסלמה ייסד את המגזין Intersignes ושימש עורכו בין השנים 1990 ל-2003. הוא מחזיק במרפאה פרטית לילדים במחוז סן-סן-דני בפריז.
כתב מספר ספרים העוסקים בנושאים של אסלאם, פסיכולוגיה ותרבות אירופאית.
פַ֫תְחִי חַמַּ֫אד הוא בכיר בארגון הטרור חמאס.
כיהן כשר הפנים בממשלת חמאס מאז 2009 עד שנת 2014, כאשר הוקמה ממשלת האחדות של חמאס ופת"ח.
עורר מהומה בעולם הערבי כאשר מכון ממרי פרסם תיעוד של ראיון שבו חמאד טען כי אין עם פלסטיני מובחן והפלסטינים הם רק מהגרים מערב הסעודית וחצי האי ערב וממצרים.
נולד ב-1961 במחנה הפליטים ג'באליה.
ב-2006 נבחר חמאד למועצה המחוקקת הפלסטינית מטעם תנועת חמאס כנציג בית לאהיא.
באפריל 2009, לאחר ששר הפנים של חמאס, סעיד סיאם, נהרג על ידי כוחות צה"ל במהלך מבצע עופרת יצוקה, מונה חמאד להחליפו כשר הפנים של ממשלת חמאס, הממונה בין היתר על מנגנוני הביטחון ובהם המשטרה ומנגנון ביטחון הפנים.
בראיון עמו אמר חמאד כי פעילי מנגנוני הביטחון "יטפחו את 'ההתנגדות' וישמרו על אופציית 'הג'יהאד'.
זאת, בניגוד למנגנוני הביטחון של פת"ח ש"נאבקו בהתנגדות וקיימו תיאום ביטחוני עם האויב".
בנוסף משמש חמאד כאחראי על מערך התקשורת של חמאס הכולל את "ערוץ אל-אקצא", תחנת רדיו ועיתונים.
ב-2010 התייחס חמאד לראשונה למספר ההרוגים מקרב אנשי חמאס במבצע עופרת יצוקה, ואמר כי במבצע נהרגו בין 200 ל-300 פעילי גדודי עז א-דין אל קסאם, כ-150 אנשי כוחות ביטחון, ועוד כ-250 אנשים המשתייכים ל"חמאס ולפלגים האחרים".
חמאד היה שותף בצוות המשא ומתן של תנועת חמאס בנוגע לגלעד שליט.
בעצרת מחאה שנערכה ב-2007 מול בניין הפרלמנט הפלסטיני בעזה איים חמאד לחטוף חיילים נוספים אם ישראל תמשיך בסירובה לשחרר אסירים.
בנובמבר 2009 הציע אגודת 'ואעד' למען האסירים הפלסטינים המנוהלת על ידי חמאד, סכום של 1,400,000 דולר לכל אזרח ערבי-ישראלי שיחטוף חייל צה"ל.
נאומו של חמאד ששודר בערוץ אל-אקצא בפברואר 2008 הובא כראיה לטענה כי חמאס עשה שימוש באזרחים כמגינים אנושיים.
בנאומו אמר חמאד: "העם הפלסטיני פיתח שיטות הרג משלו.
עבור העם הפלסטיני, המוות הפך לתעשייה, ובה הנשים מצטיינות.
הוא הפך נשים, ילדים, קשישים ומוג'הידין למגנים אנושיים במטרה לקרוא תיגר על מכונת ההפצצה הציונית.
נדמה שאלו כמו אמרו לאויב הציוני: אנו חושקים במוות כפי שאתם חושקים בחיים".
דבריו של חמאד צוטטו גם בדו"ח גולדסטון שקבע כי אין בדברים אלו כדי להוות ראייה לשימוש של חמאס באזרחים.
בראיון לסוכנות ידיעות אירנית התנבא חמאד באוגוסט 2011 שישראל תקרוס ותיעלם מהמפה בזכות פעילות חמאס בתוך 12 שנים.
בראיון שערכו עמו מרשת "אל-חאכמה" המצרית, בתאריך 23 במרץ 2012, ציין חמאד כי "חצי מהפלסטינים הם מצרים, והחצי השני הם סעודים".
בנוסף ציין כי הפלסטינים דורשים את עזרת הערבים כדי להמשיך לנהל את הג'יהאד.
בספטמבר 2016 הוגדר חמאד כמחבל על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית והוסף לרשימת הטרור העולמית שלו, כלומר נאסר על אזרחי ארצות הברית וחברות לעשות עימו עסקים וכל רכוש שהוא מחזיק באזורים שבסמכות ארצות הברית מוקפא.
במרץ 2018 דווח כי חמאד הוא מבכירי חמאס המתנגדים לפיוס עם פת"ח, וקורא לחידוש המלחמה נגד ישראל.
הוא שותף לניסיון ההתנקשות בראש ממשלת הרשות הפלסטינית ראמי חמדאללה.
ביולי 2019 קרא חמאד לחברי הפזורה הפלסטינית להרוג "יהודים בכל העולם".
הערותיו אפיינו הסתה לרצח עם על ידי ארגון העוקב אחר הדיווחים על המזרח התיכון באמריקה ומרכז שמעון ויזנטל.
הרטוריקה שלו גונתה באופן נרחב על ידי פלסטינים אחרים, ובהמשך הצהיר כי הוא תומך במדיניות חמאס לפנות רק יהודים בישראל.
חמאד נשוי לשלוש נשים, התגורר במחנה הפליטים ג'באליה אך עזב את רצועת עזה טרם מלחמת חרבות ברזל.
הוא נחשב למקורב לאנשי גדודי עז א-דין אל-קסאם.
פתח לתקוות העולם הוא פסלים של האומנית והמעצבת הדס איצקוביץ.
הפסל שגובהו ארבעה מטר, מתאר את כדור הארץ עשוי מ-5370 בקבוקים משומשים, כאשר כל חלק בנפרד הוא פיסת אשפה אך מרכיבי כל החלקים יחד יוצרים אחדות שלמה והרמוניה.
חזון האומנית הוא שיתוף הקהילה בהעלאת המודעות הציבורית על ידי פרסום הפסל והצגתו במקום ציבורי מרכזי הנגלה לעין לעוברים והשבים.
הדס תכננה את הפסל ושיתפה בביצוע הכנת הפסל את הקהילה על ידי שני שלבים:
הבקבוקים נאספו ממכולות האיסוף השכונתיות שתושבי העיר מילאו.
הדבר נותן משמעות ויזואלית לפעולת המיחזור.
שיתוף הקהילה בבניה של הפסל.
בפרויקט זה השתתפה המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר שממוקמת בעיר חיפה.
פעולה זו מסייעת להחדרת מודעות למיחזור בקרב מספר רב של אנשים.
הפסל עשוי קונסטרוקציית מתכת ועליו מעטפת צפופה של חיפוי בקבוקי פלסטיק כחולים וירוקים, הבקבוקים הכחולים מסמלים את האוקיינוסים והירוקים מסמלים את היבשות.
באופן סימבולי ביותר בתקופת בניית הפסל התרחשו אסונות טבע: רעידות אדמה וגלי צונאמי ענקיים שפקדו את יפן והאסון בכור הגרעיני בה.
סיום הפסל היה ב-2011, ל"שעת כדור הארץ", אז יצא הפסל לתצוגה לציבור בשעת כדור הארץ 20:00 העולמית.
הפסל הוזמן על ידי עיריית פתח תקווה והמשרד להגנת הסביבה מתוך מטרה חינוכית - לספק מוטיבציה לאנשים להשקיע בפעולת מיון האשפה והשראה לאנשים להיפתח לרעיון שאפשר ליצור מחומרים משומשים ואפשר לקחת חפץ חסר ערך ואף ערך שלילי של פסולת ולתת לו גלגול חיים נוסף עם אפשרויות אסתטיות.
הפסל ממוקם כדרך קבע ברחבת עיריית פתח תקווה.
פתחיה לב-טוב (גוטהארץ; 4 במאי 1882 – 10 בדצמבר 1963) היה מורה ומחנך, איש העלייה השנייה.
ניהל את בית הספר העממי הראשון במושבה הרצליה.
לב-טוב נולד וגדל במקרוב במחוז קייב שבאוקראינה.
אביו היה רב ומלמד גמרא.
עד לגיל 13 למד בחדר ולאחר מכן בעזרת מורה פרטי שהיה מחובבי ציון והעשיר ידיעתו בשפה ובספרות העברית והלאומית במקביל ללימודי רוסית וגרמנית.
בשנת 1903 נשא לאישה את שרה.
בשנות הפרעות ברוסיה 1904–1905 היה פעיל בהגנה העצמית היהודית במקרוב.
לב-טוב נפטר ב-1963 ונקבר עם רעייתו בהרצליה.
בגיל 16 החל ללמד במסגרת של שיעורים פרטיים עברית ורוסית.
כשהיה בן 19 פתח במקרוב חדר מתוקן להוראת עברית בעברית ובו פעל במשך שבע שנים.
לאחר מכן עבר ללמד בעיר צאריצין (לימים סטאלינגרד).
רעייתו עזרה לו בהוראה במסגרת החדר המתוקן.
גם בביתם הקפידו לדבר בעברית.
במקרוב שימש גם כמזכיר האגודה הציונית והיה בה פעיל מסור.
בסתיו 1909 עלה עם אשתו ובנו לארץ ישראל.
עקב פרעות הערבים במטולה במרץ 1920 עבר למושבה עקרון ושם התגורר עד 1926. כשנוסד בית-הספר הראשון במושבה הרצליה, בשנת 1926, נתמנה למנהלו והתמיד בתפקיד זה עד סוף שנת 1948, כשיצא לגמלאות (בית הספר העממי שכן במבנה בו שכנה לאחר מכן עיריית הרצליה, ברחוב הנדיב).
במשך השנים הרבות עזרה לו רעייתו בהוראה עזרה חיצונית, העניקה באופן התנדבותי שיעורים פרטיים לילדים בעלי קשיי למידה וילדי עולים חדשים מגרמניה ומארצות אחרות, שיד הוריהם לא השיגה לשכור להם מורה פרטי.
אחרי שיצא לפנסיה לימד עברית לעולים חדשים במעברת הרצליה עד שנת 1960.
לב טוב הדגיש את החינוך לחקלאות ופעל להקמת גן בוטני עבור תלמידי בתי הספר בהרצליה.
הגן הוקם ליד בית הספר היסודי של הרצליה בשנת 1952 ונקרא על שמו עוד בחייו.
בימי המשמרות למען עבודה עברית בכפר סבא היה לב טוב מראשוני המורים להתייצב במשמרות.
לתמיהתו של המפקח על כך שהוא נוטש את משמרתו בניגוד להוראות שאסור למורה לעזוב את עבודתו כדי להשתתף בפעילות פוליטית ענה:
"העבודה העברית הנה אחת העיקרים הציוניים, שעליו ייהרג ואל יעבור ...
24 שנים מחנך אני במושבות לעבודה עצמית ולעבודה עברית.
מחנך אני כדרכי לא בנאומים אלא על ידי דוגמה ומופת.
לולא השתתפתי עתה בהגנה על העבודה העברית, הייתי בעיני תלמידי כזקן שזקנותו ביישה את ילדותו, והייתי מאבד את כל דרכי כמחנך."
במקביל לעבודתו בתחום החינוך פעל למען הקרן הקיימת לישראל.
לב-טוב נבחר לאזרח-כבוד של העיר הרצליה.
לזכרו יצא ספר זיכרון וניטעה חורשה ביער הקק"ל.
על שמו נקרא בית הספר היסודי "לב-טוב" בשיכון דרום בהרצליה.
פתחי ערפאת (ערבית: فتحي عرفات; 11 בינואר 1933 - 1 בדצמבר 2004) היה רופא פלסטיני, מייסדו של הסהר האדום הפלסטיני ומנהלו במשך שנים ארוכות.
פתחי נולד בקהיר, מצרים, והיה אחיו הצעיר של יאסר ערפאת.
הוא למד רפואה באוניברסיטת קהיר בין השנים 1950 ל-1957 ולאחר מכן עבד כרופא בקהיר, בכווית ובירדן.
בשנת 1968 נהיה חבר במועצה הלאומית הפלסטינית.
משנת 1968 שימש כנשיא האיגוד הכללי הפלסטיני של הרופאים והרוקחים.
שימש כנציג הפלסטיני בארגון הבריאות העולמי בז'נבה משנת 1982. משנת 1992 שימש כנשיא האקדמיה הפלסטינית למדע וטכנולוגיה וכן כנשיא המועצה הפלסטינית הגבוהה לבריאות.
פתחי ערפאת מת בבית חולים בקהיר בדצמבר 2004, כחודש לאחר פטירת אחיו הגדול יאסר, בזמן שקיבל טיפולים נגד סרטן הקיבה וסרטן המעי הגס.
הותיר אחריו את רעייתו, נאדיה (רופאה מנתחת), בן ובת.
פתחון־לב היא עמותה הפועלת משנת 1998 במטרה לסייע למשפחות ונוער בישראל לצאת ממעגל העוני.
ארגון פתחון-לב הוא ארגון א-פוליטי וללא כוונות רווח הפועל לשבירת מעגל העוני הבין-דורי בישראל.
העמותה פועלת באמצעות תרומות הציבור, תמיכת ידידי הארגון ומערכת מתנדבים ברחבי הארץ.
חזון העמותה הוא שבירת מעגל העוני הבין-דורי בישראל.
לשם כך, הארגון פועל בשלושה מישורים עיקריים:
בטווח המיידי הנחוץ לקיום בסיסי בכבוד - מופעלים מרכזי סיוע בכרמיאל ובראשון לציון המספקים, נכון ל-2015, מדי חודש כ-4,000 סלי מזון משפחתיים וכ-1,000 סלים המותאמים לצורכי תינוקות.
בנוסף מספקים מרכזי הסיוע פרטי לבוש והנעלה.
שירותים נוספים במרכזי הסיוע כוללים בין השאר סיוע משפטי, צעצועים, בגדים, מוצרי חשמל ושירותי מספרה לנזקקים.
במרכזי הסיוע המתנדבים מסייעים לאלפי משפחות נזקקות, הנשלחות לעמותה עם מכתבי הפניה מעובדות סוציאליות, בכל רחבי הארץ.
מדי שבוע, במהלך כל השנה, מחולקים אלפי סלי מזון למשפחות ולתינוקות, ביגוד, שירותי מספרה, סיוע משפטי ורפואי ועוד.כמו כן, פעילות מרכזי מיצוי הזכויות מבית פתחון לב, מורכבת משלוש מחלקות: מרכזי מיצוי זכויות המספקים מידע, הכוונה וליווי בנושאים: דיור ושיכון, ביטוח לאומי, בריאות, התמודדות עם חובות וזכויות עובדים.
מחלקה המספקת ליווי משפטי, ומחלקת מדיניות הפועלת לשינוי מדיניות ברמה הלאומית.
בטווח הארוך, במסגרת המפעל החינוכי "לגעת באופק" מבית פתחון-לב, מאז 2004, פועלת העמותה לחינוך, פיתוח מנהיגות וקידום בני נוער בישראל.
המפעל החינוכי מסייע לבני נוער בעלי פוטנציאל ורצון, אך חסרי אפשרויות לממשם.