tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו מינים אחרים של אלנוס האלנוס הנפאלי מארח בפקעיות השורש חיידקים המקבעים חנקן מהסוג Frankia.
בין הסוגים היחידים מחוץ למשפחת הקטניות המסוגלים לכך.
העלים, שניזוקים לעיתים בידי חרקים, מסורגים, פשוטים, סגלגלים עד מוארכים, משוננים עם 12–16 זוגות עורקים בולטים מקבילים, באורך 7–16 סנטימטרים וברוחב 5–10 סנטימטרים.
גון החלק העליון ירוק כהה מבריק עד עמום, החלק התחתון מכוסה בקשקשים בגוון צהוב-חום.
הפטוטרת חזקה באורך 1.5–2 סנטימטרים.
הפרחים הם עגילים, מקבצים גליליים של פרחים קטנים, הפורחים בסתיו באופן יוצא דופן לסוג אלנוס, בספטמבר ואוקטובר בהודו ובסין ומספטמבר עד נובמבר בנפאל.
הפרחים הזכריים והנקביים נפרדים, אבל גדלים על אותו עץ, ולעיתים על אותו ענף (צמח חד-ביתי).
עגילי הפרחים הזכריים מקובצים למכבד באורך של עד 16 סנטימטרים.
העגילים הזכריים צהובים ואורכם 10–16 סנטימטרים (25 מקסימום), התלויים באשכולות הענפים.
התפרחת הנקבית מקובצת על אשכול קצר של 3–8 עגילים.
גודל העגיל הנקבי 1–1.7 על 0.6–0.7 סנטימטרים, והוא גדל זקוף.
הפירות מבשילים שנה אחר-כך בין דצמבר למרץ בנפאל, ובדצמבר ביונאן בסין.
הפירות דומים לאצטרובלים של משפחת האורניים, והם בגוון חום כהה, זקופים על גבעול קצר, ובנויים מקשקשים מעוצים רבים.
הזרעים בגוון חום בהיר, עגולים ושטוחים.
לכל זרע צמודים זוג כנפים שקופות שרוחבן כ-2 מילימטרים.
אלנוס נפאלי גדל ברחבי ההימלאיה בגבהים בין 500–3,000 מטרים, מפקיסטן דרך נפאל, צפון הודו, בהוטן, צפון מיאנמר למחוז יונאן בדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין.
הוא גדל באקלימים מונסוניים גשומים, קרירים או סובטרופיים, כשממוצע המשקעים בין 500 ל-2,500 מילימטרים, וכ-4–8 חודשים בשנה הם ללא גשם.
הטמפרטורות השנתיות הממוצעות בין 13°C ל-26°C.
הקרקעות העדיפות לחות ומנוקזות, מחמרה וחול חמרה עד לחצץ, חול וחרסית.
העץ מעדיף אתרים ליד נהרות, אבל גדל גם על מדרונות שנחשפו בשל מפולות או בקרקעות חקלאיות שננטשו.
העץ גדל בחברת עצים אחרים או בחורשות שבהן הוא המין היחיד.
האלנוס הנפאלי הוא מין השייך לחברת החלוץ בסוקצסיה, וגדל היטב בשמש, אבל הוא מסוגל להתמודד עם צל.
העץ גדל במהירות ולעיתים נוטעים אותו לעצור סחיפה על מדרונות ההרים ולסיוע בהתאוששות הקרקע בשיטת עיבוד נדודים, משום שלעץ יש פקעיות על השורשים שבהן חיידקים מקבעי חנקן.
העץ (חומר גלם) רך באופן בינוני.
הוא משמש לעיתים לייצור ארגזים ובבנייה קלה, אך משמש בעיקר כעצי הסקה, משום שהוא נשרף באופן שווה אך די מהיר, וכן לייצור פחם עץ.
קליפת הגזע מכילה 7% טאנין המשמש בצביעה (הוא מעמיק את הצבע האדום המופק מ-Rubia cordifolia) ובבורסקאות.
מצב העץ הוא ללא חשש.
אלנור פלייסטד אבוט הייתה מאיירת ספרים אמריקאית, מעצבת, וציירת.
היא איירה בין השאר את המהדורות הראשונות של אגדות האחים גרים ורובינסון קרוזו.
אלנור פלייסטד נולדה בלינקולן, מיין.
היא למדה אמנות בבית הספר לעיצוב לנשים בפילדלפיה, באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה, ובפריז, צרפת באקדמיה לאומנויות, שם הוצגה עבודתה.
אבוט חזרה לפילדלפיה בשנת 1899. היא הושפעה מהאוורד פייל, המדריך שלה במכון דרקסל.
בהמשך חייה אמרה שהיא יצרה את היצירות האהובות עליה בהשפעתו .
אבוט, הידועה באיורי הספרים שלה, הייתה גם ציירת נוף ודיוקנאות, היא הפיקה איורים למגזינים שונים כמו "הארפר", The Saturday Evening Post, ולמגזינים של סקרייבר אבוט יצרה איורים לספרים, כמו אי המטמון של רוברט לואי סטיבנסון, משפחת רובינזון השווייצרית של יוהאן דייוויד ווייס, ואגדות האחים גרים.
אבוט הייתה חברה במועדון צבע המים בפילדלפיה וב"מועדון הפלסטיק" של פילדלפיה, ארגון שהקימו אמניות נשים במטרה לקדם "אמנות למען האמנות".
בין חבריה היו ג'סי וילקוקס סמית', ויולט אוקלי ואליזבת שיפן גרין.
הנשים הללו זוהו עם התנועה "אישה חדשה".
ככל שיותר הזדמנויות חינוך הועמדו לרשותן במאה ה-19, הפכו האמניות נשים לחלק מאנשים מקצועיים, כולל הקמת עמותות אמנות משלהן.
יצירות אמנות שנעשו על ידי נשים נחשבו כנחותות, וכדי לסייע להתגבר על הסטראוטיפ הנשים הפכו ל"קולניות ובטוחות יותר ויותר"בקידום עבודותיהן.
כך הן הפכו לחלק מהדימוי המתהווה של "האישה החדשה" המשכילה, המודרנית והחופשית יותר.
אמנים "מילאו תפקידים מכריעים בייצוג "האישה החדשה", הן על ידי ציור תמונות של האייקון והדגמת סוג מתעורר של דרך חייהן." בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים כ־88% מהמנויים של 11,000 כתבי-עת וכתבי-עת היו נשים.
עם כניסת נשים לקהילת האמנים, שכרו המו"לים נשים כדי ליצור איורים המתארים את העולם מנקודת מבט של אישה.
מאיירות מצליחות נוספות היו ג'ני אוגוסטה בראונסקומב ורוז אוניל.
אלנור התחתנה עם עורך הדין והאמן ירנל אבוט בשנת 1898 והזוג התגורר בעמק רוז, פנסילבניה לאחר 1911. בעלה עיצב את בית המשפחה עם סטודיו לאלנור ולעצמו.
בתם מרג'ורי, שנקראה על שם דודתה של אלנור, נולדה בשנת 1907. כאשר דודתה נפטרה, הם לקחו את בנותיה, סוניה ואלנור.
[4] אלנור אבוט הקימה את בריכת השחייה בעמק השושנים, בשנת 1928, ששוכנה על אדמות שנתרמו על ידי משפחת אבוט ומומנו על ידי מכירת כמה מציוריה של אלנור.
אלנטייד (בקורנית: Kalan Gwav, שמשמעותו היום הראשון של החורף, או Nos Kalan Gwav), המכונה גם יום אלן הקדוש או חג סנט אלן, הוא פסטיבל שמתקיים בקורנוול ונחגג באופן מסורתי בליל 31 באוקטובר, כמו גם בשעות היום שאחריו, וידוע במקומות אחרים בשם אולהלוטייד.
הפסטיבל נחשב כחלק מחגי קדושים נוצרים.
מקור השם אלנטייד נובע ככל הנראה מאותו המקור של הולנטייד (ויילס והאי מאן) וליל כל הקדושים עצמו, שידוע בשמו האלווין.
להלן תיאור הפסטיבל כפי שנחגג בפנזנס בתחילת המאה ה-19:
אלנה מיילס היא זמרת, זמרת-יוצרת ושחקנית קנדית, הידועה בעיקר בזכות להיטה "Black Velvet", שהפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר במאה ה-20. השיר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100, ודורג כאחד מהשירים המצליחים ביותר בכל הזמנים על פי בילבורד.
אלבום הבכורה שלה Alannah Myles, יצא לאור בשנת 1989 ונמכר במיליוני עותקים ברחבי העולם.
מיילס נולדה כאלאנה ביילס בחג המולד של שנת 1958 בטורונטו, אונטריו.
היא בתו של ויליאם דאגלס ביילס, שהיה חלוץ בענף השידור הקנדי ונכנס להיכל התהילה של קנדה בשנת 1997. ביילס שחיה עם הוריה באונטריו, בילתה את ילדותה בהלחנה ולמידת מוזיקה.
מיילס החלה לכתוב שירים בסביבות גיל 9 והופיעה בקבוצת כתיבת השירים בפסטיבל המוזיקה קיווניס בטורונטו בגיל 12.
בגיל 18 החלה להופיע בתור אמנית סולו בדרום אונטריו ובסופו של דבר פגשה את כריסטופר וורד, אמן הקלטות וכותב שירים מטעם וורנר מיוזיק גרופ.
בעזרתו של וורד, הקימה להקה משלה וביצעה גרסאות כיסוי לשירי רוק ובלוז, תוך שיצרה חומרים מוזיקליים משלה.
באמצע שנות ה-20 לחייה, וורד והיא שיתפו פעולה עם דייוויד טייסון במהלך הפקת אלבום הבכורה שלה, Alannah Myles.
היא הופיעה בפרק בתוכנית הטלוויזיה "הילדים מרחוב דגראסי" משנת 1984, בו גילמה את תפקיד הזמרת והאם החד הורית והופיעה בכמה משדרי טלוויזיה וקולנוע כמנחה ושחקנית לפני שהפכה למוזיקאית.
מיילס שינתה את שם משפחתה מביילס בגיל 19. בתחילת שנת 1989, יצא לבסוף אלבום הבכורה שלה, Alannah Myles.
הסינגל הראשון מתוכו "Love Is" הפך ללהיט בינלאומי והתברג במצעד סוף השנה של ה-ARIA.
איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-35,000 עותקים.
הסינגל השני "Black Velvet", יצא לאור ביולי 1989 בקנדה והפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר במאה ה-20. השיר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 ועשרות פסגות מצעדים נוספים כדוגמת מצעדי הפזמונים שבשווייץ, נורווגיה, ושוודיה.
השיר דורג בעשרות מצעדי סוף שנה בניו זילנד, אוסטריה, ארצות הברית, ואוסטרליה.
בשנת 1991, זכתה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע סולו הרוק הווקאלי הטוב ביותר - אישה", על להיטה "Black Velvet".
לאחר הצלחת אלבומה הראשון, הוציאה את אלבומה השני, Rockinghorse.
אלבומה השלישי A-lan-nah, זכה להצלחה בעיקר בשווייץ, וקנדה.
בשנת 1997, הוציאה את אלבומה הרביעי A Rival, שזכה להצלחה בעיקר בקנדה גם כן.
בעקבות הלהיטים הרבים שהוציאה מיילס, הוחלט כי היא תוציא אלבום אוסף בשם The Very Best Of, בו יאוגדו מיטב להיטיה.
בשנת 2001, הוציאה אלבום אוסף נוסף, Myles & More: The Very Best Of.
באוגוסט 2007, הוציאה מיני-אלבום בשם Elvis Tribute EP.
בשנת 2009, הוציאה אלבום שנושא את שמו של להיטה הגדול ביותר, Black Velvet.
לבסוף, הוציאה בשנת 2014 את אלבומה השישי, .
אלנה צאגרינו (; נולדה ב-16 בנובמבר 1994) היא זמרת יוונית.
צאגרינו היא נציגת קפריסין באירוויזיון לשנת 2021 ברוטרדם, הולנד, עם השיר "El Diablo".
אלנה צאגרינו נולדה באתונה שביוון ב-16 בנובמבר 1994, הבכורה משני אחים.
צאגרינו עוסקת בתחום המוזיקה מאז שהייתה צעירה, היא למדה בתיכון מוזיקלי.
בשנת 2009 השתתפה צאגרינו בגרסה היוונית לתוכנית "Got Talent" והגיעה לשלב חצי הגמר.
ב-2013 נבחנה צאגרינו ללהקת OtherView והתקבלה, היא חתמה על חוזה עם חברת התקליטים "Feel Good Records".
צאגרינו זכתה להצלחה עם הלהקה שלה והוציאה עמה מספר גדול של סינגלים ולהיטים.
בעקבות ההצלחה שלה בלהקה היא שימשה בין השנים 2016–2017 כמנחה בתוכנית "The Voice" היוונית.
ב-2018 עזבה צאגרינו את הלהקה שלה לקריירת סולו והוציאה את הסינגל הראשון שלה "Pame Ap Tin Arhi"(Πάμε απ' την αρχή שזכה להצלחה יחסית ביוון.
מאז, הוציאה הזמרת לאור מספר שירים עם אמנים מצליחים ביוון וביססה את מקומה בתרבות הפופ המקומית.
ב-25 בנובמבר 2020 נודע כי אלנה צאגרינו תייצג את קפריסין, הסמוכה ליוון והדוברת יוונית, בתחרות האירוויזיון לשנת 2021, עם השיר "El Diablo".
מאז 2017 צאגרינו נמצאת במערכת יחסים עם הראפר היווני מייק.
אלנה קוזה (ברומנית: Elena Cuza, שמה בלידה: אלנה רוסטי - Elena Rosetti 17 ביוני 1825 – 2 באפריל 1909) הייתה אצילה רומנייה,כאשתו של השליט אלכסנדרו יואן קוזה נסיכה רעיה של הנסיכויות הרומניות המאוחדות .
נודעה גם בתואר החצי רשמי "אלנה הגבירה" Elena Doamna.
אלנה רוסטי נולדה בשנת 1825 ביאס כבת למשפחת האצולה רוסטי (ממוצא יווני-איטלקי), בתו של הפוסטלניק יורדאקה רוסטי.
היא נישאה ב-1844 לאלכסנדרו יואן קוזה, מערכת היחסים בין בני הזוג נכנסה למשבר זמן קצר לאחר מכן עקב כך שהיא לא יכלה להביא ילדים לעולם.
עם זאת, מאוחר יותר, כרעיית הנסיך קוזה, היא גידלה כילדיה את שני בניו של בעלה מהפילגשו ,אלנה מריה קטרג'יו-אוברנוביץ'.
אלנה קוזה הייתה מסורה לבעלה בחייו הציבוריים, לאחר שהשליט מיכאיל סטורדזה החל לעצור משתתפים בתנועת המהפכה המולדובנית היא ארגנה יחד עם הקונסול הבריטי בעיר בראילה את בריחת בעלה ושלה מהמדינה.
הם חזרו אחרי עלייתו לשלטון של גריגורה אלכסנדרו גיקה .
אולם אחרי שובם היא שקעה בדיכאון עקב בגידתו של בעלה עם האישה האחרת ועזבה לפריז.
שבה ב-1853 ונותרה ביחסים מנוכרים עם בעלה.
לאחר שהפך בעלה לשליט ולאכיה נודעה קוזה בפעולות הצדקה שלה, שכללו בין היתר סיוע ליתומים.
אלנה סמוקיש-סודקובסקיה , הייתה ציירת ומאיירת רוסית.
אביה היה מהנדס צבאי רוסי ממוצא צרפתי והיא קיבלה את השכלתה התיכונית במכון פאולין לנשים, בית ספר לנערות צעירות לבני האצולה.
לאחר מכן, היא למדה רישום בהלסינקי ולקחה שיעורים פרטיים בציור.
ב-1883 נישאה לצייר רופין סודקובסקי, אך הוא מת ממחלת הטיפוס שנתיים לאחר מכן.
כדי לעזור לה להתמודד עם אבלה, היא עברה לפריז ולקחה שיעורים נוספים באקדמיה הפרטית של ז'ול בסטיאן-לפאג'.
ב-1889 היא נישאה לצייר אחר, ניקולאי סמוקיש, וחזרה לרוסיה, שם עבדה כמאיירת עבור "ניבה", המגזין הפופולרי ביותר באימפריה הרוסית באותה תקופה.
היא נודעה במיוחד באיורים הצבעוניים שלה במוספים לחגי המולד פסחא בשאר ימות השנה.
היא גם יצרה פוסטרים, פרסומות ותוכניות תיאטרון.
היא הפכה לחברה ב"המעגל האמנותי של הגברת הראשונה" (שהיה קיים מ-1882 עד 1918) והציגה לצד כמה מהציירים הבולטים של אותה תקופה, ביניהם איוואן שישקין ואיליה רפין.
עיצוביה לאלבום ההכתרה של הצאר ניקולאי השני קיבלו פרס הצטיינות, עם מדליה וסרט כחול.
אף על פי שציירה דיוקנאות וסצנות ז'אנר רבות, היא כנראה זכורה בעיקר בזכות איורי הספרים שלה; במיוחד של "יבגני אונייגין" מאת פושקין, שנעשה ב-1911, ואלה עבור "הסוס הקטן מגבן" מאת ירשוב.
מדי פעם היא שיתפה פעולה עם בעלה, והפיקה איורים ל"נשמות המתות" מאת ניקולאי גוגול (בהוצאת אדולף מרקס ב-1901) וכן ציורי קיר עבור תחנת הרכבת צארסקויה סלו, המתארים את ההיסטוריה של הרכבת.
היא ברחה לוויבורג במהלך המהפכה הקומוניסטית, ואז עזבה את בעלה והתגוררה בפריז במהלך מלחמת האזרחים.
נהוג לחשוב שהיא נשארה בפריז לאחר סיום המלחמה ומתה שם, אם כי כמה מקורות מצביעים על כך שהיא חזרה לוויבורג.
גלריה - איורים מיבגני אונייגין
אלני ויטלי היא זמרת ומלחינה יוונית ממוצא צועני, הפעילה מתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.
אלני ויטלי נולדה באתונה למשפחת מוזיקלית, בעלת שורשים צועניים, ובילדותה חיה את אורח החיים הצועני הטיפוסי בנסיעות ברחבי המדינה.
אביה, טקיס לווידאס, ניגן בסנטור ואמה, לוסי קאראג'ורג'יו, הייתה זמרת.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 היא החלה גם לנגן בסנטור, השתתפה בפסטיבל השירים בסלוניקי (עם השיר "בלי כסף") ונכנסה לתעשיית המוזיקה ביוון.
היא התפרסמה לראשונה ב-1973, בדואט עם הזמרת סוטיריה בלו, בשיר "אף אחד לא יכול להיות סבלני" ("Δεν περισσεύει υπομονή").
אחר כך התפרסמה עם השיר "הציפורן שלי" ("Άι γαρούφαλό μου"), וכן באמצעות השתתפותה בפסטיבל מוזיקת העם "מנוליוס".
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, היא יצרה מוזיקה פופולרית ועבדה עם כריסטוס ניקולופולוס, טי סוקאס ואחרים.
במקביל הקליטה גרסאות חדשות בסגנון רבטיקה לשירים פופולריים ושירי עם ישנים.
ב-1989 הקליטה ויטלי את הלהיט "מול מרפסת" וב-1993 את השיר "מי מפחד מווירג'יניה וולף" במילים ובלחן משלה, ובשנת 2000 הוציא את האלבום "ספוטלייט".
היא הופיעה רבות ברחבי יוון וקפריסין, בשנים הראשונות של הקריירה שלה גם הופיעה בקונצרטים ברחבי העולם בקהילות של יוצאי יוון.
ביוני 2015 הופיעה בישראל יחד עם יורגוס דאלארס וגליקריה.
בינואר 2020 הופיעה בישראל עם תזמורת ירושלים מזרח ומערב.
בשנת 2024 ביטלה את הופעתה בישראל לצד שלומי סרנגה, לכאורה עקב לחץ BDS, אולם לטענתה היא חששה לביטחונה עקב מלחמת חרבות ברזל.
בשנת 1975 היא נישאה למוזיקאי ואנגליס קסידי ובשנת 1976 ילדה את בנם ניק, שהוא כותב שירים ומפיק של מוזיקה יוונית.
אלנטז'ו (בפורטוגזית:Alentejo, שם שמשמעותו היא "מעבר (além) לנהר טז'ו") הוא חבל ארץ היסטורי באזור הדרומי-מרכזי ודרומי של פורטוגל.
אלנטז'ו כולל את החבלים אלטו אלנטז'ו (אלנטז'ו עילית) ובאישו אלנטז'ו (אלנטז'ו תחתית).
אלנטז'ו מכיל את המחוזות בז'ה, אבורה, פורטלגרה, וחוף אלנטז'ו (Alentejo Litoral).
הערים העיקריות שבו הן אבורה, בז'ה, סינש, סרפה, אשטרמוש, אלווש ופוטרלגרה.
בחבל אלנטז'ו נמצאים הסה"כ 47 רשויות (מוניסיפיו).
מאז 1801 המוניסיפיו אוליבנסה שנכלל בקומארקה הישנה אלנטז'ו, הוא חלק מספרד.
החבל גובל עם ביירה באישה בצפון, עם ספרד (אנדלוסיה ואקסטרמדורה) במזרח, אלגארווה בדרום והאוקיינוס האטלנטי, ריבאטז'ו ואשטרמדורה במערב.
אלנטז'ו נודע, בין היתר בלהקות המוזיקה הקולית הפוליפונית הדומות לאלו הפועלות בטוסקנה, קורסיקה וכו'.
שטח החבל ההיסטוריה הוא 27,292 קמ"ר (29,6% משטח פורטוגל) והוא מאוכלס ב-790,849 תושבים (7,5% מאוכלוסיית המדינה).צפיפות האוכלוסייה הוא 18,7 תושבים לקמ"ר.
השם "אלנטז'ו" משמעותו היא "מעבר ל (נהר) טז'ו".
קומארקת אלנטז'ו הפכה ב-1801 לפרובינציית אלנטז'ו, שחולקה לפרובינציות אלטו אלנטז'ו - אלנטז'ו עילית ובאישו אלנטז'ו - אלנטז'ו תחתית.
החלוקה הסטטיסטית האירופית NUTS הגדירה מרחב סטטיסטי הקרוי המרחב אלנטז'ו המבוסס על החבלים ההיסטוריים מימי הביניים אלנטז'ו ואשטרמדורה וחלקים של ריבאטז'ו.
שטח אלנטז'ו הוא 27,272 קמ"ר והוא מהווה 29,6% משטחה של פורטוגל.
נוף החבל מגוון והוא עובר ממישורים של הדרום אל גבעות גרניט בצפון-מזרח בגבול עם ספרד.
לצורך אספקת המים נבנו מספר סכרים, כשהחשוב ביניהם הוא סכר אלקווה.
על המישורים והגבעות גדלים שיחים, כמו כן אלוני שעם (Quercus suber) ואלוני גלעין (Quercus ilex), עצי זית וגפנים, אקליפטוס ועוד עצים מקומיים.
נופי האלונים המטופחים ידועים בשם "מונטאדוש".
בעוד שבדרום שולטת החקלאות, בצפון החבל הפעילות הכלכלית המסורתית היא גידול הבקר, הכבשים והחזירים הלבנים והשחורים.
חופי אלנטז'ו הם מעט מאוכלסים ביישובים עירוניים בגלל הרוח החזקה מהאוקיינוס.
יש בהם מערכות דיונות מרהיבות.
ממזרח לפורטלגרה משתרע פרק הטבע של הרי סאו ממדה, הכולל כפרים מימי הביניים.
בדרום על יד מרטולה, נמצא פארק הטבע של עמק גואדיאנה, עם אוכלוסייה דלילה יותר.
במערב האזור נמצאים רצועת החוף שבין הנמל סינש לכף סאו וינסנטה, הכולל את פארק הטבע של דרום מערב אלנטז'ו ואת חוף וינסנטה.
במרבית ימי השנה הוא חם עד חם מאוד ויבש.
הטמפרטורות עולות בקיץ עד כ-40°C, בעוד שהחורפים הם יחסית רכים ולחים.
עם זאת האקלים אינו אחיד בכל האזור.
באזורי החוף הטמפרטורות באמצע הקיץ הם בדרך כלל יותר נמוכות (כ-25°C)לעומת אזורי פנים.
בדרך כלל הטמפרטורות הגבוהות ביותר הן בדרום הפנימי, לאורך עמק גואדיאנה בין מרטולה לז'ורומניה, במיוחד על יד מורה.
כשבקיץ נושבות רוחות מזרחיות ודרום-מזרחיות, עמק הנחל סאדו, עם יישובים כמו אלוולאדה דו סאדו ואלקאסר, הופך לחם ביותר
לפי נתוני המפקד מ-2021 במרחב אלנטז'ו חיו 471,322 תושבים והצפיפות היא 17,3 תושבים/קמ"ר.
האזור הוא הכי פחות מאוכלס בפורטוגל ועם האחוז הגדול ביותר של תושבים זקנים, כש-22.9% מהאוכלוסייה היא מעל גיל 65 (הממוצע הלאומי הוא 17.5%)
קיים תהליך של התמעטות האוכלוסייה.
ישנה הגירה של כפריים אל ערי פורטוגל ומשם לחוץ לארץ.
מתיישבים כאן אירופאים צפוניים המחפשים אקלים יותר רך, אולם הם לא תמיד נשארים באופן קבוע.
מהגרים מסין, ברזיל, ובעיקר ממזרח אירופה מפצים על צמצום האוכלוסייה.
תת-המרחב אלנטז'ו עיליון - מחוז פורטלגרה - כולל 15 מוניסיפיוש
ארונשש, אלטר דו שאו, קראטו, קשטלו דה וידה, קמפו מאיור, אביש, גביאו, פרונטירה, אלוואש, פונטה דה סור, ניזה, סוזל, מונפורטה, מרוואו, פורטלגרה,
תת-המרחב באישו אלנטז'ו או אלנטז'ו תחתון- מחוז בז'ה - כולל 13 מוניסיפיוש
אלמודובר, אלז'ושטרל, קובה, קשטרו ורדה, בז'ה, בראנקוש, אלוויטו, אוריקה, מורה (Moura), מרטולה, פריירה דו אלנטז'ו, ווידיגיירה, סרפה
תת המרחב מרכז אלנטז'ו מחוז אבורה- כולל 14 מוניסיפיוש:
בורבה, אראיולוש, אלנדרואל, מורה (Mora), מונטמור-או-נובו, אבורה, אשטרמוש, רגואנגוש דה מוסאראש, רדונדו, פורטל, מוראו, וילה ויסוזה, ויאנה דו אלנטז'ו, ונדש נובש
תת המרחב "חוף אלנטז'ו" כולל 5 מוניסיפיוש.
מחוז בז'ה - 1 מוניסיפיו : אודמירה
מחוז סטובל - 4 מוניסיופיוש:אלקאסר דל סא, סנטיאגו דו קאסן, גרנדולה, סינש
במרחב פועלים מוסדות לחינוך גבוה כמו:
מספר ערים מסווגות על ידי אונסק"ו כמורשת עולמית:
חוף אלנטז'ו עם סינש וטוריה
בכל האזור קיימים אין ספור אתרים בעלי חשיבות היסטורית ותרבותית
ב-2014 בתחרות עולמית שאורגנה של ידי העיתון USA Today זכה אלנטז'ו בתואר "אזור היינות שהכי כדאי לבקר"
באותה שנה חופי אלטנטז'ו ליטורל צוינו על ידי בעיתון The Guardian כטובים ביותר באירופה.
ב-2015 האזור השיג שיא של מבקרים, כשחצי מיליון תיירים לנו בו.
רובם היו מספרד, הממלכה המאוחדת, הולנד, ארצות הברית, בלגיה וברזיל.
פורטוגל היא אחת ממייצרות הגדולות של שעם.
ב-2010 היא ייצרה 54% מהתפוקה העולמית של שעם, הרוב בשטחי המרעה של אלנטז'ו, שבהם האקלים הוא מיטבי.
השעם מילא תפקיד חשוב בתולדות פורטוגל.
בעיטורי חלונות האבן של בית המועצה של מנזר הצלוב בטומאר ניתן לראות גזעי אלוני שעם ששימשו בקרוולות של הימאים הפורטוגזים
מסורת ייצור השעם מצגת במוזיאונים אתנוגרפיים כמו מוזיאון על שם ז'וזה רז'יו בפורטלגרה.
שירי הזמר האופייניים של האזור, בעיקר בחלק הדרומי שלו (אלנטז'ו באישו) -(קאנטה אלנטז'אנו) cante alentejano - הוכרז על ידי אונסק"ו כמורשת תרבותית רוחנית עולמית.
מדובר בשירי זמר מקהלתיים פוליפוניים א קפלה המבוצעים לסירוגין על ידי מקהלה וסולנים.
סולן ראשון (פונטו- punto) מבצע מנגינה עם מלים החוזרים אחר כך בשירת מקהלה ( alto"אלטו") של כ-30 אנשים ויותר.
בדרך כלל שר גם סולן שני הקרוי גם "פונטו".
השירים מבוצעים בעת עמידה והליכה איטית ומתואמת, כשזרועות חברי המקהלה מתחברות..
המטבח מאלנטז'ו מתגאה בכמה מאכלים מפורסמים:
.alentejo migas - מבוסס על לחם דגנים הקרוי "סליירו" ובשר חזיר.
נחשב למנת סתיו וחורף עתירת קלוריות.
açorda à alentejana -המרק האלנטז'י - הוא המרק הפופולרי ביותר במטבח הפורטוגזי.
הוא מאכל ממקור כפרי עשוי מים חמים, שמן זית, לחם מיושן מפורר לפירורים, ביצים עלומות, כוסברה וקצת שום.
לפעמים מוסיפים סרדין או דג בקלה
sopa de cação - מרק דג קוצן קטיפתי
ensopado - תבשיל מרקי עם פרוסת לחם בתחתית הקערה,
גרסה: ensopado de borrego -עשוי מחתיכות בשר כבש כבושות עם כמון וצפורן, בישול עד לריכוך
cerdo a la alentejana - בשר חזיר בסגנון אלנטז'י - אחת המנות המסורתיות של המטבח הפורטוגזי - שילוב של בשר ונקניק עם תפוח אדמה וכוסברה.
lombo de porco em presunto - חלצי חזיר עטופים בשינקן עם לפתים קטנים
גבינות כבש מסרפה, אבורה, ניסה
massa de pimentão- ממרח פלפלים פירי-פירי עם מחל
אלנטז'ו הוא אזור היינות המרכזי של פורטוגל והוא כולל שליש מכרמי המדינה.
בעשורים האחרונים של המאה ה-20 פותחו יינות לבנים מיוחדים.
היינות האדומים והלבנים כוללים אחוז יחסית גבוה של אלכוהול.
ישנם שמונה אזורי כרמים עיקריים:
אבונדנטה, אלפרושיירו פרטו, אליקנטה בוסשט, אנטאו ואש, ארינטו, קברנה סוביניון, קריניאן, שרדונה, דיאגאלווש, פרנאו פירש, באגה (גראן נואר), מנטאודו, מורטו, פלומינו, פריקיטה, ראבו דה אובליה, טמרפניו, וטרינקדיירה.
אלנה קמפוריס היא שחקנית אמריקאית.
היא ידועה בתפקידיה כאליסון דוס בסרט "גברים, נשים וילדים" (אנ') (2014), מתפקידה בתור פריס מילר בסרטי "החתונה היוונית שלי 2" (2016) ו"החתונה היוונית שלי 3" (2023) ובשל הופעתה בתור סופי במותחן הפשע "חיבור מסוכן" (אנ') (2024).
היא גם כיכבה בסדרת גיבורי העל "מורשת יופיטר" (2021) בנטפליקס.
קמפוריס נולדה בעיר ניו יורק ב-16 בספטמבר 1997, בתם של מאיירת האופנה האמריקאית, אייבי בארי ושל אלכסנדר קמפוריס.
אביה, יליד האי היווני קאסוס (אנ'), הוא בעליו של חנות יין בבסקינג רידג' (אנ') בניו ג'רזי.
לקמפוריס יש אח גדול בשם עמנואל, והיא גדלה בעיר ברידג'ווטר (אנ'), ניו ג'רזי.
היא למדה בבית הספר גיל סנט ברנרד, אף על פי שעזבה בשנים האחרונות את התיכון ועברה לחינוך ביתי.
בשנת 2012, קמפוריס עשתה את הופעת הבכורה שלה במשחק עם תפקיד אורח קטן בתור נערת קונסטנס בפרק אחד של סדרת הדרמה לבני נוער "אחת שיודעת".
באותה שנה, קמפוריס עשתה את הופעת הבכורה שלה בסרט הדרמה "יום הפועלים" (אנ') כשגילמה את רייצ'ל מקאן הצעירה.
בדצמבר 2013 היא חתמה בסוכנות הכישרונות ויליאם מוריס אנדוור.
בשנת 2014, קמפוריס גילמה את אליסון דוס בסרט הדרמה הקומית "גברים, נשים וילדים".
מאוחר יותר, היא גילמה את אלקסיה בסרט הקומדיה-דרמה "הסנדלר".
בשנת 2015, היא שיחקה בסדרת המותחן של NBC "American Odyssey" בתור מאיה דקר, בתו של דמותו של פיטר פאצ'ינלי.
בשנת 2016, היא הופיעה לראשונה בברודוויי בהפקה של המחזה "יחסים מסוכנים" (Les Liaisons Dangereuses) .
קמפוריס שיחקה בתפקיד המשנה של ססיל וולאנג'ס, נערה עשירה ונאיבית.
באותה שנה שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "החתונה היוונית שלי 2" ובסרט ההמשך שלו "החתונה היוונית שלי 3" משנת 2023.
בשנת 2017, היה לה תפקיד משנה בתור ג'ולייט סייקס בסרט הדרמה "לפני שאפול" (אנ').
ב-11 בפברואר 2019, הוכרז שקמפוריס לוהקה לתפקיד קלואי סמפסון בסדרת גיבורי העל של נטפליקס, "מורשת יופיטר".
בשנת 2024 שיחקה בתפקיד הראשי לצד סאול נאני במותחן הפשע האיטלקי "חיבור מסוכן" (אנ') של הבמאי גבריאל מוצ'ינו (אנ'), על נערה אמריקאית שיוצאת להרפתקה רומנטית מסחררת באיטליה ומסתבכת עם העולם התחתון המסוכן של סיציליה.
שנה סדרה תפקיד הערות 2012 אחת שיודעת קונסטנס גירל מס' 2 פרק: "It Girl, Interrupted" 2013 ג'ינקסד (אנ') אייבי מארי סרט טלוויזיה של ניקלודיאון 2015 American Odyssey מאיה דקר 9 פרקים 2018 Sacred Lies מינו בליי10 פרקים 2021 מורשת יופיטר קלואי סמפסון תפקיד ראשי; 8 פרקים
שנה מחזה תפקיד הערות 2016 יחסים מסוכנים (אנ') ססיל וולאנג'ס תיאטרון בות' (אנ'), ברודוויי
מרי אלינור פיצג'רלד (16 במרץ 1877 - 30 במרץ 1955) הייתה עורכת ואשת תיאטרון אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות הקשר שלה עם אמה גולדמן ואלכסנדר ברקמן, ועם קולקטיב שחקני פרובינסטאון.
נולדה בדירפילד, ויסקונסין ב-1877, והייתה נכדתו של אחד החלוצים הראשונים לאזור.
בתם של ג'יימס ועדה פיצג'רלד.
אביה ג'יימס היגר לאזור בגיל 14 מאירלנד.
כבכורה מבין ארבע אחיותר היא הפכה למורה בגיל 16, ותכננה להיות מיסיונרית לפני שעזבה את הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.
עבדה במשך שנתיים סנטוריום של ד"ר ג'ון הארווי קלוג בבאטל קריק, מישיגן.
היא עבדה כמנהלת חשבונות וכסוכנת ופובליציסטית בחברת Lyceum agency בקנזס סיטי, מיזורי אשר סיפקה דוברים ונואמים בשנות העשרים לחייה.
פיצג'רלד עברה משיקגו לניו יורק עם בן רייטמן שהיה מאהבה ב-1913; השניים גרו עם אמה גולדמן.
פיצג'רלד הפך למשנה לעורכת של המגזין אמא אדמה לצד גולדמן.
ב-1914 היא הייתה חלק מהעצרות ביוניון סקוור נגד האבטלה.
היא גם הייתה חברה בקבוצת הדיונים הפמיניסטית הטרודוקסי בתקופה זו.
ב-1915 היא עברה לסן פרנסיסקו עם אלכסנדר ברקמן שהיה לבן זוגה, וערכה איתו את המגזין האנרכיסטי The Blast.
לאורך שנות הפעילות המשותפת עם גולדמן, דירתה ולמשרדה מספר פעמים.
בין 1914–1918, בתקופת מלחמת העולם השנייה עסקה במאבק במדיניות גיוס החובה.
כאשר גולדמן וברקמן נעצרו ב-1917, היה זה פיצג'רלד ששילמה עבורם ערבות.
היא עזרה לייסד את הליגה לקידום חנינה לאסירים הפוליטיים, והואשמה לזמן קצר בקשירת קשר באירועים סביב הרשעתם של מנהיגי העובדים תומאס מוני ו-ווארן בילינגס בפיצוץ במצעד תמיכה בכניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
בסופו של דבר, פרשה מפעילות פוליטית - יש הסבורים שבעקבות גירושם של גולדמן וברקמן מארצות הברית.
היא החלה בעבודתה התיאטרלית ב-1918 בעקבות היכרותה עם סטלה קומינסקי בלנטין, חברת הטרודוקסיה ואחייניתה של אמה גולדמן.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 היא שימשה בתפקידים שונים כחלק מקבוצת ה-Provincetown Players, כולל בתפקיד מפיקה בפועל.
בהמשך עבדה פיצ'גרלד בסדנה הדרמטית, כחלק מבית הספר החדש למחקר חברתי בניו-יורק ובהפקות אחרות.
פיצג'רלד הייתה ידועה כאישה גבוהה בעלת שיער אדמוני ובולט.
אלינור פיצג'רלד מתה מסרטן באביב 1955, בהנקוק, ויסקונסין, בגיל 78. העזבון שלה נמצא באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי.
אלני קונלאקיס היא פוליטיקאית אמריקאית המכהנת כסגנית המושל ה-50 של מדינת קליפורניה, מאז 2019. קונלאקיס, חברת המפלגה הדמוקרטית, היא האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה.
בין השנים 2010–2013 שירתה כשגרירת ארצות הברית בהונגריה.
קונלאקיס היא בתו של אנג'לו צאקופולוס, יזם מסקרמנטו, שם נולדה.
היא ממוצא יווני וגדלה על ברכי הכנסייה האורתודוקסית של יוון.
היא בעלת תואר ראשון מדארטמות' קולג' ותואר שני במנהל עסקים מבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
לפני 2009 שימשה קונלאקיס כנשיאת חברת "AKT Development Corporation" – חברה בבעלות משפחתית המתמחה בנדל"ן, חקלאות, גידול מקנה, מים, מינרלים, בנייה, פיתוח קרקעות והשקעות בנכסים.
החברה, שמשרדיה בסקרמנטו, נוסדה על ידי אביה בשנת 1964.
קונלאקיס ובעלה, העיתונאי מרקוס קונלאקיס, הקימו שני קתדרות אקדמיות ללימודים הלניים: הקתדרה ע"ש מרקוס ואלני קונלאקיס באוניברסיטת ג'ורג'טאון, והקתדרה על שם צאקופולוס קונלאקיס לכבוד קונסטנטינוס מיצוטקיס באוניברסיטת סטנפורד.
שתי הקתדרות מתמקדות בהבנת מקורות הדמוקרטיה האתונאית.
בנוסף, הם ייסדו את סדרת ההרצאות צקופולוס קונלאקיס במרכז הבין-לאומי לחוקרים ע"ש וודרו וילסון, המתמקדת בדמוקרטיה וביחסים בין-לאומיים.
קונלאקיס שירתה כמעט עשר שנים כנאמנה במועצת הדתות העולמית לשלום (WCRP).
כהוקרה על עבודתה במועצה הוענקה לה "מדליית סנט פול", עיטור הכבוד הגבוה ביותר של הכנסייה האורתודוקסית היוונית בארצות הברית.
בהמשך, ראש עיריית סן פרנסיסקו גווין ניוסום מינה אותה לכהן כנאמנה במרכז לזיכרון המלחמה ואומנויות הבמה של סן פרנסיסקו.
ראש העיר שלאחר ניוסום, אד לי, מינה את קונלאקיס לחברה במועצת נמל סן פרנסיסקו.
היא חברה ולשעבר בת חסותה של קמלה האריס.
קונלאקיס שירתה ארבע פעמים כצירה בוועידה הדמוקרטית הלאומית וכחברה בוועד המרכזי של המפלגה הדמוקרטית של קליפורניה.
היא שימשה גם כחברה בוועדת "First 5 California" ובוועדת הסרט הכחול לאוטיזם בקליפורניה.
בנוסף, הייתה חברה במועצת הנאמנים של שמורת סאנדנס וחברה בפורום הלאומי לילדים וטבע של "קרן השימור" (The Conservation Fund).
קונלאקיס שימשה גם כיועצת בכירה בקבוצת אולברייט סטונברידג'.
בשנת 2009 הכריז נשיא ארצות הברית ברק אובמה על כוונתו למנות את קונלאקיס לשגרירת ארצות הברית בהונגריה.
ב-7 בינואר 2010 הושבעה לתפקידה בידי מזכירת המדינה של ארצות הברית הילרי קלינטון, וב-11 בינואר הגישה את כתב האמנתה לנשיא הונגריה לאסלו שויום.
היא מילאה את שליחותה הדיפלומטית בבודפשט עד יולי 2013.
ב-24 באפריל 2017 הודיעה קונלאקיס על מועמדותה לתפקיד סגן מושל קליפורניה בבחירות 2018. לאחר הכרזת המועמדות היא ביקרה בכל 58 מחוזות קליפורניה במהלך מסע הבחירות שלה.
הקמפיין שלה, שהתבסס על מעורבות קהילתית, זכה להכרה ממגזין טיים בזכות גיוס מאות מתנדבים ששלחו למעלה ממיליון מסרונים לבוחרים לפני יום הבחירות.
בבחירות המקדימות הלא-מפלגתיות שהתקיימו ב-5 ביוני 2018 הגיעה למקום הראשון, כאשר חבר הסנאט של קליפורניה אד הרננדז הגיע למקום השני.
ב-6 בנובמבר נבחרה קונלאקיס לתפקיד עם 56.6% מהקולות לעומת 43.3 האחוזים של יריבה, והפכה לאישה הראשונה שנבחרה לסגנית מושל קליפורניה.
קונלאקיס והמושל הנבחר גאווין ניוסם הושבעו לתפקידם ב-7 בינואר 2019. בנובמבר 2022 נבחרה קונלאקיס לכהונה שנייה.
בעקבות מאמציה לפסול את דונלד טראמפ מהבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024, נחשפה קונלאקיס למתקפת דוקסינג והזמנה בזדון של שירותי חירום לביתה, כחלק מסדרת אירועים דומים ברחבי המדינה.
ב-24 באפריל 2023 הכריזה כי בכוונתה להתמודד לתפקיד מושלת קליפורניה בבחירות 2026. ב-8 באוגוסט 2025 נמלכה בדעתה ובחרה במקום זאת להתמודד לגזברית המדינה.
הרב אלנתן (אלי) הורוביץ (כ"ט באב תשי"א, 31 באוגוסט 1951 - ד' באדר ב' תשס"ג, 7 במרץ 2003) היה רב בישיבת שבי חברון, לימד הגות יהודית, ופעל לגשר בין קצוות בחברה הישראלית, בין היתר במפגשים עם אנשי "דור שלום".
נרצח בפיגוע עם רעייתו דינה בביתם בקריית ארבע.
נולד בכפר הרא"ה ב-1951 ללאה ולרב משה, מורה בישיבה בכפר הרא"ה ובישיבה התיכונית במירון.
כשהיה בן כמה חודשים התגלה גידול שפיר בראשו, ולצורך הבדיקות עברה משפחתו והשתקעה במיאמי ביץ' שבארצות הברית, ומשה ניהל את בית הספר היהודי שם.
בגיל 16 יצא בשאלה, עלה לבדו לישראל והתגורר בבית דודיו בקיבוץ חולתה.
שירת בצה"ל במסגרת חטיבת הצנחנים, ולחם בתעלת סואץ במהלך מלחמת ההתשה.
במהלך שירותו הצבאי הכיר את דינה וולף, שעלתה לארץ ולמדה במכללה לבעלות תשובה בירושלים, לאחר שחזרה בתשובה במיאמי ביץ' על ידי משפחתו.
בעקבותיה חזר בתשובה, למד בישיבת מרכז הרב, בין היתר אצל הרבנים צבי יהודה הכהן קוק, צבי טאו, ועודד וולנסקי, והתחתן עם דינה בי' באב תשל"ג.
לאחר נישואיו לימד בישיבת שבי חברון, בישיבת מעלה אליהו, במדרשת הרובע, בישיבת מצפה רמון, במכון בנין שלם, ותקופה מסוימת גם בישיבת ההסדר ירוחם.
שיעוריו עסקו בעיקר בהגות יהודית, על פי בית מדרשם של הרב קוק ושל הרצי"ה.
הגותו התאפיינה בהתמודדות עם דעות ועמדות בחברה הישראלית ובעולם, בין היתר עם התנועה הפמיניסטית, עם תנועות השלום הישראליות, עם הציונות החילונית ועוד.
רעייתו דינה הורוביץ לימדה באולפנה בקריית ארבע ובמדרשת הרובע, הייתה מדריכת כלות וליוותה נשים בהליכי גיור.
במהלך השנים התמודדו השניים עם הפלות טבעיות, ומכתב שכתבה דינה פורסם בספר "כחלום יעוף" העוסק בהתמודדות עם הפלות.
לאחר רצח רבין הוקמה תנועת דור שלום שפעלה בין השאר לגישור על התהום שנפערה בחברה הישראלית.
באותה תקופה נוצר קשר בין אנשי דור שלום לבין הרב חיים גנץ מישיבת תל אביב והרב אלי הורוביץ, והוחל בסדרת מפגשים.
המפגשים החלו בתדירות שבועית, ולאחר מכן דו-שבועית, והשתתפו בהם אנשי דור שלום, הרבנים גנץ והורוביץ, ואברכים מהישיבה.
המפגשים נערכו בעיקר בתל אביב ובמסגרתם התארחה הקבוצה בבית משפחת הורוביץ בקריית ארבע.
אנשי דור שלום ציינו, בראיון שנערך לאחר הירצחו, כי הידע הכללי הרחב שלו ופתיחותו המחשבתית, אפשרו דיאלוג פורה "איתו היה לנו הכי קל לדבר, השפה שלו הייתה קרובה מאוד לשפה שלנו".
בליל שבת, 7 במרץ 2003, חדרו שני מחבלים תושבי חברון לקריית ארבע, פתחו באש ופצעו קשה תושב קריית ארבע.
לאחר מכן חדרו לבניין 35, בו התגוררה משפחת הורוביץ.
הם רצחו את הרב אלי ודינה הורוביץ, ופצעו תושבים נוספים מהבניין.
לשמע היריות הוקפצו מבתיהם חברי כיתת הכוננות של קריית ארבע, ויחד עם חיילי צה"ל שהגיעו למקום ניהלו קרב עם המחבלים, וחיסלו אותם.
לאחר הרצח, פרסם ארגון הטרור חמאס כרוז בו נטל אחריות על רצח בני הזוג הורוביץ וכן על הפיגוע שאירע בחיפה באותו שבוע.
מלחמת התרבות, ספר שנערך על ידי תלמידים לאחר מותו, מתוך שיעורים שלימד בשנים תשנ"ט - תשס"ב (1999 - 2002), ומתוך כתבי יד שהשאיר אחריו.
הספר מחולק לארבעה שערים: לימוד אמונה בדורנו, מלחמת התרבות, "איש ואישה" - סוגיית הפמיניזם, על השלום.
אגרת הפורים הזאת - שיחה לפורים
ליל שימורים - שיחה לפסח
התשובה שיבה לעצמיות - שיחה לימי התשובה
יום הדין - שיחה לראש השנה
שבת שבתון - שיחה ליום הכיפורים
תורה ומדע - ספר על היחס שבין מקצועות החול ללימודי קודש
נבואת הנרות - ספר על חנוכה
מסילת ישרים המבואר - ספר על חמשת הפרקים הראשונים במסילת ישרים לרמח"ל
בני החי - ספר על תחיית ישראל לאור סוגיית הנצרות
צור חוצבתם - ספר על ספר בראשית וביאור עניין האבות האמהות והשבטים
ספר הלידה - על ספר שמות וביאור יצירת עם ישראל
ביאור על אורות ארץ ישראל למרן הראי"ה קוק.
אלסבת (אליזבת) כהן גולדשטיין (גם כהן-זילברשמיט) הייתה מעצבת ואמנית קרמיקה ישראלית, ילידת גרמניה.
אלסבת כהן נולדה בווסטפליה, גרמניה ועלתה לארץ ישראל בשנת 1937. במחצית הראשונה של שנות הארבעים למדה קדרות אצל הדוויג גרוסמן בירושלים.
בשנת 1952 התמנתה למעצבת הראשית של חברת "לפיד".
העבודות שיצרה בחברה זו נשאו אופי מודרני והושפעו מסגנון העיצוב הבינלאומי.
בראיון משנת 1966 טענה כהן כי אין דבר הנקרא "קרמיקה בעלת סגנון ישראלי", לבד מהשפעות פולקלוריסטיות.
עבודותיה במסגרת "לפיד" נושאות חותמת ובה דימוי של שמש וגלים.
בשנת 1963 התקבלה באיגוד האמנים "meisterbrief" בגרמניה.
1942-194 קרמיקה אצל הדוויג גרוסמן להמן, ירושלים
בית הספר הגבוה לקרמיקה, הור-גרנצהאוזן (Höhr-Grenzhausen), גרמניה
1962 פרס בתערוכת אמנות שימושית, תל אביב-יפו
1960 מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
1962 כלים מתוצרת חברת לפיד, מוזיאון הארץ, תל אביב-יפו
אלסדייר מקינטאייר (קרי אָלִיסטֶר מֶקְ'אִינְטַיֶיר; באנגלית: Alasdair Chalmers MacIntyre; 12 בינואר 1929 – 21 במאי 2025) היה פילוסוף סקוטי, שנודע בעיקר בשל עבודתו בתחום הפילוסופיה של המוסר, המעורבות במחקר המודרני של אריסטו והגנתו הנחרצת על הנצרות הקתולית, שהיה מאמין אדוק בה.
מקינטאייר פרץ לתודעה הציבורית לאחר שבשנות ה-50 לחייו פרסם את אחד הספרים המרכזיים שלו, "מעבר למידה הטובה", המתרכז בביקורת מקיפה ובונה על התרבות המערבית במתכונתה הנוכחית.
במהלך הקריירה שלו לימד במספר מוסדות לימוד כמו אוניברסיטת לידס, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת בוסטון, אוניברסיטת דיוק ואוניברסיטת נוטרדאם, בה שימש כפרופסור אמריטוס.
נחשב לפילוסוף פורה ומגוון, שפרסם מעל ל-30 ספרים בנושאים כמו מרקסיזם, מושג הלא-מודע, ההיסטוריה של המוסר ותאולוגיה נוצרית.
אלסדייר מקינטאייר נולד לג'ון ואמילי מקינטאייר בגלאזגו.
הוא למד ב"קווין מרי קולג'" באוניברסיטת לונדון והיה בעל תואר שני מאוניברסיטת מנצ'סטר ואוניברסיטת אוקספורד.
משם עבר מקינטאייר ולימד במספר מוסדות אקדמיים חשובים בעולם המערבי, עד שלבסוף פרש בתור פרופסור אמריטוס באוניברסיטת נוטרדאם.
להלן חלק מרשימת המוסדות בהם לימד:
פרופסור להיסטוריה של הרעיונות, אוניברסיטת ברנדייס (1969 או 1970).
דיקן המכללה לאמנויות ופרופסור לפילוסופיה, אוניברסיטת בוסטון (1972).
פרופסור לפילוסופיה, אוניברסיטת נוטרדאם (1985).
פרופסור לפילוסופיה, אוניברסיטת ונדרבילט (1985).
חוקר אורח, מכון ויטני למדעי הרוח, אוניברסיטת ייל (1988).
פרופסור לפילוסופיה של האומנות והמדעים, אוניברסיטת דיוק (1995-1997).
באפריל 2005 נכנס כחבר באגודה האמריקנית לפילוסופיה.
בנוסף היה פרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון, והיה הנשיא לשעבר של האגודה הפילוסופית האמריקנית.
בשנת 2010 זכה ב"מדליית אקווינס" על ידי האגודה הקתולית הפילוסופית האמריקנית.
משנת 2000 כיהן כמנהל מחקר בכיר בפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת ג'ון נוטרדאם שבאינדיאנה, ויצא לגמלאות בשנת 2010.
ביולי 2010 הפך לעמית מחקר בכיר במרכז ללימודים אריסטוטליים באתיקה ופוליטיקה שבאוניברסיטת לונדון.
לאחר פרישתו מהוראה פעילה ב-2010 נשאר עמית בכיר במכון נוטרדאם לאתיקה ותרבות.
מקינטייר היה נשוי שלוש פעמים.
בשנים 1953–1963 היה נשוי לאן פרי, שעמה היו לו שתי בנות.
בשנים 1963–1977 היה נשוי לסוזן וילנס, שאיתה היו לו בן ובת.
מ-1977 ועד מותו היה נשוי לפילוסופית לין ג'וי, שאף היא מלמדת במחלקה לפילוסופיה בנוטרדאם.
בשנות ה-50 לחייו בחר להיטבל לנצרות הקתולית.
בתחילת הקריירה שלו התמקד מקינטאייר בהגות נאו-מרקסיסטית ותאולוגית.
בשנות ה-50 לחייו חל מפנה בהגותו, בערך במקביל להטבלתו לנצרות הקתולית.
הגותו של מקינטאייר משלב זה ואילך התאפיינה בביקורת חריפה על התרבות המודרנית ושורשיה הפילוסופיים.
הוא ביקר בעיקר את היעדר המסורת המוסרית, את האינדיבידואליות-נטולת-ההקשר ואת האמוטיביזם.
מקינטאייר הציע להתמודד עם המשבר, הקיים לדבריו, על ידי חידוש המסורת האריסטוטלית.
ספציפית, מקינטאייר ראה בפילוסוף הנוצרי תומאס אקווינס מקור חשוב לחידוש זה.
אחד הדגשים החשובים בהגותו הוא גילוי מחדש של "חוקים אחידים" לפעילויות מוסריות וחברתיות, דבר שמתבטא בין השאר בתמיכתו בקהילתנות.
מקינטאייר הדגיש שלושה אלמנטים חשובים שצריך לקחת בחשבון כאשר פונים להתבוננות מוסרית על העולם והם נרטיב, פרקטיקה ומסורת.
כל אחד משלושת אלה ממלא תפקיד חשוב בבניית האופי של אדם טוב.
הנרטיב מאפשר נקודת התחלה מוסרית: האדם מגיע לעולם כחלק מעם מסוים, מחברה מסוימת, מדת מסוימת, וזוהי נקודת הפתיחה שלו.
הימצאות הנרטיב מאפשרת למנף את האדם לעבר תכליתו ותפקידו בקונטקסט ההיסטורי.
הפרקטיקה היא אפוא הפעילות החברתית שהאדם נוטל בה חלק בתור פעילות משותפת.
הפרקטיקה מאפשרת את ההצטיינות האנושית והגעתו של האדם למיצוי הפוטנציאל שלו.
המסורת מאפשרת לאדם לעסוק בשאלות מהותיות תוך התייחסות לאנשים שעסקו בשאלות הללו לפניו, ובכך עוזרת לו למנף את היכולת האישית שלו להתמודד עם השאלות הללו.
המסורת גם תרומת להשתתפות החברתית של האדם.
מקינטאייר ראה באדם המוסרי בראש ובראשונה אדם הנמצא בהקשר חברתי.
המוסר, לדידו, מופיע רק כאשר האדם פועל באופן משמעותי ביחד עם אנשים אחרים.
בעקבות זאת, מקינטאייר ראה בפוליטיקה של המערב בעיקר זריקה ריקה של סיסמאות שאין להן קשר אמיתי לאינטראקציה החברתית שהאדם נתקל בה בחיי היום-יום, ועל-כן היא עקרה מבחינתו.
לטענתו, הנושאים הפוליטיים צריכים להיות קשורים קשר הדוק למחויבויות המוסריות של הריבון.
אחד הצרכים העליונים שהוא נטה להדגיש הוא הצורך במחויבות מוסרית.
מקינטאייר ראה במלחמות התרבות האמריקאיות אחד מן הסימנים העיקריים לירידת רמתם של הלימודים ההומניים באמריקה.
אחת הדרכים בהן ראה אפשרות לתקן את המצב התרבותי הנוכחי הוא באמצעות חינוך פילוסופי, אשר להשקפתו בהכרח מוביל החוצה מן התחושה המלאה בעצמה שאינה רואה בנושאים כמו מוסר, מהות ותאולוגיה נושאים חשובים או מתאימים לשיחה.
עבודתו החשובה ביותר של מקינטאייר נכתבה בהיותו בן 50, בשנת 1981. בשפת המקור נקרא הספר "After Virtue" שבתרגום מילולי משמעו "אחר המידה הטובה".
המאמרים בעבודה זו מנתחים את ביקורתו של מקינטאייר על הליברליזם, הקפיטליזם, המדינה המודרנית, המרקסיזם (בתקופה שבה מקינטייר היה בעל השפעה מרקסיסטית) וההשפעות של הרעיונות המרקסיסטיים על מחשבתו הכללית.
עד אותו זמן היה מקינטייר פילוסוף אנליטי בעל נטייה מרקסיסטית בלבד, ועבודתו הסתכמה בתהיות על הפילוסופיה של המוסר.
עם זאת, לאחר קריאת יצירותיהם של תומאס קון ואימרה לקאטוס על הפילוסופיה של המדע ועל אפיסטמולוגיה, מקינטאייר החליט בהשראתם לשנות לחלוטין את כל כיוון מחשבתו, ולהתבונן בבעיות של הפילוסופיה המוסרית והפוליטית המודרנית "לא מנקודת המבט של המודרנה הליברלית, אלא מתוך נקודת המבט של...
פרקטיקה אריסטוטלית - מוסרית ופוליטית".
משימתה של עבודה זו היא להסביר הן את איכותו המוסרית של השיח המוסרי ברחבי החברה המודרנית והן לשקם את מה שמקינטייר תופס כאלטרנטיבה נשכחת מההיגיון הטלאולוגי של האתיקה המוסרית האריסטוטלית.
יוצא שחשיבתו של מקינטאייר היא מהפכנית, שכן היא מבטאת פוליטיקה של הגנה עצמית עבור קהילות מקומיות המבקשות להגן על מנהגיהן ולשמור על אורח חייהן מפני ההשפעות המשחיתות של הכלכלה הקפיטליסטית.
עבודה חשובה נוספת של מקינטאייר בתקופתו הבוגרת עוסקת בבעיית מתן תיאור של "רציונליות פילוסופית" בהקשר של "מסורות", שעדיין נותרה ללא תאוריה מסודרת וכתובה.
מקינטאייר טען כי התפיסה הנגדית והבלתי תואמת של צדק היא תוצאה של פרקטיקות רציונליות (להלן "רציונליות מעשית") שאינן תואמות את עצמן.
צורות "מתחרות" אלו ורעיונות הצדק הנלווים אליהן הן תוצאה של "מסורות מגובשות מבחינה חברתית של חקירה רציונלית".
אף על פי שהתייחסותו של מקינטאייר לניתוח המסורות היה מורכב ומסובך, הוא הצליח לנסח הגדרה תמציתית יחסית: "מסורת היא טיעון המתפרס לאורך זמן, שבו נתונים ומוגדרים מחדש הסכמים יסודיים מסוימים", הן בפולמוסים פנימיים והן בחיצוניים.
ספרו עוסק אפוא במשימת ההוכחה כיצד הרציונליות המעשית ותפיסת הצדק מסייעות לגיבוש מסורות - ולא על מנת לתת לקורא דוגמאות למה שמקינטייר רואה במסורות יריבותיות אמיתיות ובדרכים השונות שבהן הן יכולות לפצל, לשלב או להביס זו את זו (למשל המסורת האריסטוטלית, האוגוסטינית, התומיסטית, היומיאניסטית).
לדבריו, התיאורים השונים של צדק המוצגים על ידי אריסטו ויום נובעים בגלל ההבדלים הבסיסיים בפרדיגמות שלפיהן הם עובדים ומנתחים את העולם.
מקינטאייר הגן בנוסף על שלוש תזות נוספות:
כל חקירה אנושית-רציונלית נערכת בין אם במודע ובין אם לא במודע מתוך המסורת;
הפרדיגמות של המסורות היריבות שאינן ניתנות להשוואה ביניהן אינן כרוכות ברלטיביזם או בפרספקטיביזם;
על אף שהטיעונים של הספר הם עצמם ניסיונות לתובנות שיהיו תקפות מבחינה אוניברסלית, הן ניתנות בכל זאת מתוך מסורת מסוימת (זו של תומיזם אריסטוטלי) וכי אין בכך כדי לרמוז על חוסר עקביות פילוסופי כלשהו.
שלוש טענות מתחרות של חקירה מוסרית
עבודה זו הוצגה כחלק מסדרת הרצאות "Gifford" באוניברסיטת אדינבורו בשנת 1988, והוא נחשב על ידי רבים כחלק השלישי בטרילוגיה של סדרת הטיעונים הפילוסופיים שמקינטאייר פתח עם "המידות הטובות".
ספרו של מקינטאייר עורך בסופו של דבר סדרה מורכבת של ביקורת פנימית וחיצונית על עמדות האנציקלופדיה והגניאלוגיה בניסיון להצדיק את התומיזם הפילוסופי כצורה המשכנעת ביותר של חקירה מוסרית היכולה להיות מוצעת כיום.
ביקורתו על שיטת היוחסין של ניטשה ופוקו - המשתמעת במובהק לרעיון שחרור מתמשך של העצמי (שאותו הם אינם יכולים להסביר על פי ההגדרות שלהם עצמם) - הייתה בעלת השפעה נרחבת.
בעוד ש"מעבר למידה הטובה" ניסה לתת דין וחשבון למעלות האדם אך ורק באמצעות פנייה לפרקטיקות חברתיות ולהבנה של האני האנושי לאור "מסורות" ו"מסעות", ספרו "חיות רציונליות תלותיות" היה מאמץ בעל מודעות עצמית כדי לבסס "מעלות" (או מוסריות) בתחום הביולוגיה.
מקינטאייר מרחיב:"יוצא שלרוב אנו חייבים את הישרדותנו, שלא לדבר על פריחתנו לאנשים אחרים...
זו תהיה התזה המרכזית של הספר הזה, כי המידות שאנו זקוקים להן, אם ברצוננו להתפתח ממצבנו החייתי ולעבור למצב רציונלי ועצמאי, המעלות שאנו זקוקים להן, אם עלינו להתעמת ולהגיב על פגיעות ונכות הן אצלנו והן אצל אחרים, שייכות לאותה סדרה של מידות, והן המידות הייחודיות של חיות רציונליות".
מקינטאייר כאמור המיר את דתו לנצרות קתולית בתחילת שנות ה-80, וגם כינה את עבודתו כ"הגישה האוגוסטינית של התומיסטים לפילוסופיה של המוסר".
בריאיון למגזין "Prospect" הסביר כי המרת דתו לקתוליות התרחשה בשנות החמישים לחייו "כשהשתכנע בנכונות התומיזם בזמן שהוא ניסה להסביר לתלמידיו על אי נכונות הגישה".
כמו כן, בספרו "הצדק של מי, איזו רציונליות?" מופיע קטע שבו הוא מסביר כיצד אדם "נבחר" על ידי מסורת, וזה עשוי לשקף את המרתו לקתוליות.
על ספרו "מעבר למידה הטובה" אמר הפילוסוף האמריקאי ריצ'רד רורטי:"בהיותו סינתזה מצוינת, מעבר למידה הטובה מציע לקורא אבחון על מצבה הנוכחי של פילוסופיית המוסר, אשר מתרחב לכלל אבחון על מצב החברה המודרנית.
הספר כורך יחדיו נושאים מאריסטו, ממרקס ומן ההגות הדתית, ועושה זאת בדרך מתגרה ומקורית להפליא.
ככלות הכל, קריאת ספרי פילוסופיה היא פרקטיקה שיש בה טובין פנימיים רבים, והיא דורשת מהעוסק בה לפתח מידות טובות רבות."
אלנתן בן עכבור היה משרי המלך יהויקים.
אלנתן נזכר לראשונה בספר ירמיהו, כעומד בראש משלחת אנשים שנשלחה על ידי המלך יהויקים, לרדוף ולתפוס את הנביא אוריהו בן שמעיהו שנמלט למצרים.
אלנתן ואנשיו תפסו את אוריהו והביאו אותו אל המלך, שהוציא אותו להורג.
יש הטוענים כי עדות ארכאולוגית למאורע זה נמצאה במכתבי לכיש.
בהמשך הספר נזכר אלנתן כאחד מהשרים שישבו בלשכת הסופר שבבית המלך יהויקים, והקשיבו לדברי מִכׇיְהוּ בן גמריהו בן שפן, אשר הודיע להם על דברי ברוך בן נריה שקרא בבית המקדש את מגילת נבואות ירמיהו.
בהמשך הסיפור מובאת המגילה למלך יהויקים שקורע אותה למרות הפצרותיהם של אלנתן, דליהו וגמריהו.
יש המשערים כי אלנתן בן עכבור הוא אלנתן, אביה של נחשתא בת אלנתן, אשת יהויקים ואם בנו יהויכין.
אלנסון היא קומונה בנורמנדי, ובירת מחוז אורן.
אלנסון נוסדה על ידי אלאנים במאה ה-4. האזכור הראשון לשם אלנסון הוא במסמך מהמאה ה-7. במהלך המאה ה-10, העיר הייתה גוף עצמאי בין נורמנדי למיין.
בין השנים 1049–1051 הטיל ויליאם, דוכס נורמנדי מצור על העיר ולבסוף כבש אותה.
העיר נכבשה על ידי האנגלים במהלך המלחמות האנגלו-נורמניות בין 1113 ל-1203.
העיר הוכרזה כדוכסות ב-1415, ובניו של מלך צרפת (עד המהפכה הצרפתית) החזיקו בתואר דוכס אלנסון.
ב-17 ביוני 1940 נכבשה אלנסון על ידי הצבא הגרמני.
ב-12 באוגוסט 1944 הייתה לעיר הראשונה שנכבשה על ידי צבא צרפת החופשית בפיקוד פיליפ לקלרק.
אלסד זברוטיץ' (במונטנגרית: Elsad Zverotić; נולד ב-31 באוקטובר 1986 בבראן שביוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי ששיחק בעמדות הקשר האחורי והמגן הימני.
הוא מלך ההופעות של נבחרת מונטנגרו בכל הזמנים עם 60 הופעות (נכון לינואר 2019).
זברוטיץ' התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בבאצנהייד מהליגות הנמוכות בשווייץ בהיותו בן 17. הוא ערך 30 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שני שערים, ולאחר עונה אחת עבר לוויל מהליגה השווייצרית השנייה.
בוויל הוא שיחק בתפקיד הגנתי יותר, וערך 114 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים, בארבע העונות בהן שיחק במועדון.
לקראת עונת עבר זברוטיץ' ללוצרן מליגת העל השווייצרית.
בשלוש עונותיו במועדון ערך 84 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-14 ביולי 2010 הגיע להתרשמות בלסטר סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, אך בסופו של דבר נשאר בלוצרן.
בקיץ 2011 חתם ביאנג בויז ברן, קבוצה נוספת מליגת העל השווייצרית.
בשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת הבקיע שער זכור בתיקו 2-2 נגד ליברפול באצטדיון אנפילד.
ב-2 בספטמבר 2013 חתם זברוטיץ' בפולהאם מהפרמייר ליג על חוזה לשנתיים עם אפשרות לשנה נוספת.
הוא ערך 16 הופעות ליגה בלבד במועדון וב-16 בפברואר 2015 עזב את הקבוצה.
לאחר מכן חזר לליגת העל השווייצרית וחתם בסיון.
ב-27 במאי 2008 ערך זברוטיץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מונטנגרו, כששיחק 60 דקות בניצחון 3-0 על נבחרת קזחסטן במשחק ידידות.
ב-7 בספטמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-35 בניצחון 1-0 על נבחרת בולגריה במסגרת מוקדמות יורו 2012.
אלסה בניטס יאנייס (בספרדית: Elsa Benítez Yáñez; נולדה ב-10 באפריל 1977) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה מקסיקנית.
במהלך הקריירה של היא הופיעה בתצוגות אופנה רבות וביניהם של שאנל ומקס מארה, ב-1999 היא הופיעה בלוח שנה של חברת פירלי המציגה נשים לאורך העשורים השונים
בשנים 2012-2009 הנחתה את שלושת העונות הראשונות של תוכנית הריאליטי "הטופ מודל הבאה של מקסיקו".
בין היתר, השתתפה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט.
אַלְנַסְל (מערבית: النصل - "א-נאסל" - חוד) או γ2 בקשת הוא כוכב בולט הנמצא במרחק של כ-97 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים קשת עם בהירות נראית מדרגה 2.98. הוא מייצג את ראש החץ של הקנטאור שאותו מייצגת הקבוצה כולה.
במרחק זוויתי של כ-5 מעלות מדרום-מערב לכוכב נמצא צביר תלמי (M7) וכ-5.7 מעלות ממערב-דרום-מערב לו נמצא צביר הפרפר (M6).
אלנסל הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K0 III.
מסתו אינה ידועה, אך לכוכבים מסוגו מסה של 2.5-2 מסות שמש.
רדיוסו כ-11 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-4,760 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 48 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, ובערך פי 68 בצירוף הקרינה בתחום התת-אדום.
נראה שהמהירות הרדיאלית של הכוכב משתנה מעט, מה שמרמז על קיומו של בן זוג עמום שלא ניתן לצפייה ישירה.
לא ידוע דבר על תכונותיו של אותו בן זוג.
הכוכב נמצא בשלב התפתחות מתקדם וכבר סיים להתיך מימן להליום והוא מתיך הליום ליסודות כבדים יותר.
כשיאזל ההליום הוא צפוי להפוך לענק אדום ולאחר מכן לננס לבן.
בעבר דווח שבהירותו של אלנסל משתנה מעט והוא סווג כחשוד ככוכב משתנה, אך מדידות עדכניות יותר לא מצאו כל שינויים בבהירותו.
במרחק זוויתי של כ-50 דקות קשת מצפון לאלנסל, נמצא הכוכב γ1 בקשת שאינו קשור כלל לאלנסל.
זהו על-ענק צהוב מסוג ספקטרלי G0 Ib שנמצא במרחק של קרוב ל-900 שנות אור ממרכת השמש, כלומר לפחות 800 שנות אור מאלנסל.
כוכב זה הוא משתנה קפאידי ובשל כך קיבל גם ציון של כוכב משתנה: W בקשת.
בהירותו משתנה בין דרגות 4.3 ו-5.15 במחזוריות של 7 ימים, 14 שעות ו-17 דקות.
אלנקה (שם מדעי: Alanqa) הוא סוג נכחד של פטרוזאור שחי בקרטיקון העליון לפני 95 מיליון שנה במרוקו והתגלה ב-2010 בתצורות על הגבול בין מרוקו לאלג'יריה (הקרויות באנגלית "Kem Kem Beds" ) .
פטרוזאור זה השתייך למשפחת האזדרקיים, בה היו היצורים המעופפים הגדולים בעולם אי-פעם.
מקור שם היצור מערבית ופירושו: עוף החול שדומה ל"סימורג" (עוף מהמיתולוגיה הפרסית).
מהממצאים הראשונים התגלו רק כמה שרידים מהמפרקים הקדמיים ואולי חוליית צוואר אחת.
בהמשך התגלו שרידי לסת שדמו ללסתותיהם הארוכות וחסרות השיניים של קוואצלקואטלוס וג'ג'יאנגופטרוס, כך שהוא היה קרוב משפחה שלהם.
ע"פ הערכות גדלים, נראה שמוטת כנפיו הגיעה ל-4 ואולי אף ל-6 מטרים.
ליצור הייתה לסת ענקית וחלולה, בדומה למקור הטוקן והקלאו אך הייתה בעלת קצה מחודד.
הלסת גם הכילה קטעים גרמיים בקצוות, אשר עזרו לבעליה לפצח מזונות קשים או עזרו בהרשמת נקבות.
ישנם חוקרים הסוברים שהוא היה קרוב יותר למשפחה תלסודרומיים מאשר לאזדרקיים, אך מרבית המדענים משייכים אותו למשפחה האחרונה.
פטרוזאור זה מופיע בסדרה הכוכב דינוזאור, שם להקת פטרוזאורים מתקהלת סביב פגר ואחד מהם נטרף בידי ספינוזאורוס.
אלסאן פלאה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בפ.ס.וו.
פלאה שיחק כנער בליון, ובשנת 2010 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, בה הבקיע שערים רבים והציג יכולת טובה מאוד.
באוקטובר 2012 ערך פלאה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של ליון, כשהחליף את בפטימבי גומיס לקראת סיום משחק הליג 1 מול לוריאן.
זו הייתה הופעתו היחידה של פלאה בקבוצה הבכירה של ליון בעונת 2012/13. בעונת 2013/14 ערך פלאה שש הופעות בקבוצה הבכירה של ליון, אך במחצית העונה הושאל לאוקזר, ששיחקה בליגת המשנה הצרפתית, שם ערך 15 הופעות והבקיע שלושה שערים, וסיים עם קבוצתו במקום ה-16.
בתום ההשאלה לאוקזר, חזר פלאה לליון, ומיד עבר לניס, אף היא מליגת העל הצרפתית.
בעונת 2014/15, עונת הבכורה שלו בניס, פלאה ערך 33 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
ניס סיימה עונה זו במקום ה-11. בעונת 2015/16 היה פלאה חלק חשוב בעונה מוצלחת של ניס, בה סיימה הקבוצה במקום הרביעי.
פלאה הבקיע שישה שערי ליגה ב-19 הופעות בעונה זו.
בעונת 2016/17, עברה ניס שדרוג בהתקפת הקבוצה, ולפלאה הצטרפו מריו באלוטלי, יונס בלהנדה ואנסטסיוס דוניס.
פלאה הבקיע 11 שערי ליגה ב-25 הופעות בעונה זו, וסיים עם הקבוצה במקום השלישי בליגה, זאת על אף שנפצע בפברואר 2017 והחמיץ את שארית העונה.
במפעל הליגה האירופית, פלאה הבקיע שער אחד בעונה זו, בניצחון 0–1 על רד בול זלצבורג, שהיה ניצחון החוץ הראשון אי פעם של ניס במפעלים האירופיים השונים.
עם זאת, ניס ופלאה סיימו אחרונים בשלב הבתים.
בעונת 2017/18 פלאה אף הפך למשמעותי יותר בהתקפת ניס, עם עזיבתם של דוניס ובלהנדה.
פלאה הבקיע 16 שערי ליגה ב-34 הופעות בעונה זו, ושיתוף הפעולה שלו עם באלוטלי היה יעיל מאוד, אך הקבוצה סיימה רק במקום השמיני בליגה.
פלאה וניס השתתפו בעונה זו במוקדמות ליגת האלופות, שם הודחו על ידי נאפולי, ונשרו אל הליגה האירופית, שם צלחו את שלב הבתים אך הודחו בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי לוקומוטיב מוסקבה.
ביולי 2018 חתם פלאה לחמש שנים בבורוסיה מנשנגלדבך, ששילמה עבורו לניס 25 מיליון אירו.
בהופעת הבכורה הרשמית הראשונה של פלאה בבורוסיה מנשנגלדבך, הוא הבקיע שלושער בניצחון 1–11 על האזטדט מהליגות הנמוכות בגרמניה, במסגרת הגביע הגרמני.
פלאה פתח היטב את עונת 2018/19 בבונדסליגה, ובנובמבר 2018 הבקיע שלושער בניצחון 1–3 על ורדר ברמן.
את העונה סיים פלאה עם 12 הבקעות ב-34 מחזורים, ומנשנגלדבאך סיימה במקום החמישי.
פלאה שיחק בכל נבחרות צרפת הצעירות, ובשנת 2012 השתתף באליפות אירופה עד גיל 19, שם הגיע עם נבחרת צרפת עד גיל 19 לחצי הגמר.
צרפת ופלאה הפסידו בפנדלים לנבחרת המקבילה של ספרד לאחר 3-3 בתום 120 דקות.
פלאה הבקיע את הפנדל שלו, אך ספרד ניצחה 2–4 בפנדלים והמשיכה לגמר ולזכייה בתואר.
בנובמבר 2018 זומן פלאה לראשונה לסגל נבחרת צרפת הבוגרת, בעקבות פציעותיהם של אנתוני מרסיאל ואלכסנדר לקאזט.
פלאה אמנם ערך את הופעת הבכורה שלו כשהחליף את אוליבייה ז'ירו בניצחון 0–1 על אורוגוואי במשחק ידידות.
אלנקה ארמנץ (בסלובנית: Alenka Ermenc; נולדה ב-5 בספטמבר 1963) היא גנרלית סלובנית, אשר כיהנה כראש המטה הכללי של צבא סלובניה.
ארמנץ היא האישה הראשונה בתפקיד הרמטכ"ל בסלובניה והאישה היחידה שהחזיקה בתפקיד זה בין כל מדינות נאט"ו.
קודם לכן שירתה כקצינה בכוחות המזוינים של סלובניה בדרגת מייג'ור גנרל.
ארמנץ החלה את שירותה הצבאי בשנת 1991, השנה בה סלובניה הכריזה על עצמאותה לאחר התפרקות יוגוסלביה.
היא שירתה כחלק מכוחות שמירת השלום בקוסובו.
בינואר 2006 מונתה לפקד על גדוד המודיעין והחיילים של הכוחות המזוינים של צבא סלובניה, ובכך הפכה למפקדת הראשונה בגדוד.
במאי 2009 הועלתה לדרגת מייג'ור גנרל, ומונתה למפקדת הגדוד שבמסגרתו השתתפה ב"כוח קוסובו".
בפברואר 2018 מונתה לסגנית ראש המטה הכללי אלן גדר, לאחר שקודמו בתפקיד הודח.
ב-23 בנובמבר 2018 היא הועלתה על ידי נשיא סלובניה בורוט פאחור לדרגת גנרל כדי לקדמה לתפקיד ראש המטה הכללי.
ב-28 בנובמבר מונתה באופן רשמי לרמטכ"ל.
במרץ 2020 היא הודחה על ידי ממשלתו החדשה של יאנז יאנשה והוחלפה על ידי רוברט גלאוואש.
אלסאילה פירושו: "המסילה", היא שכונה שבנו יהודי צנעא בתוך חומות העיר העתיקה של צנעא, ובה התגוררו החל מהמאה ה-12 עד לגירושם בגלות מוזע בשנת ה'תל"ט (1679).
לאחר תקופת מגורים במבצר בראש וב"אלקצר" (המבצר), שכונה גם "קַצְר סַאם אִבְּן נֻח" (ארמון/מבצר שם בן נח) עברו היהודים לעיר צנעא התחתונה היושבת בעמק.
תחילה נאלצו היהודים לעבור למזרח העיר, אל שכונה שנודעה בשם "אל-פלייחי".
לאחר מכן נטשו את "אל-פלייחי" והתיישבו משני עבריו של הוואדי שחוצה את צנעא מצפון לדרום – אלסאילה.
לדברי המהרי"ץ אילצו המוסלמים את היהודים לעבור לגור על יד הנהר, לאחר שהוא סיכן את בריאותם והציף את הבתים הסמוכים; יוסף טובי מציע לזהות את השיטפון המדובר עם אירוע שהתרחש בשנים 1204–1205 ובמסגרתו נחרבו בתים רבים.
עם זאת, טובי משער שהמעבר לשכונת אלסאילה ארך שנים רבות, החל מימי האיובים ועד למחצית הראשונה של המאה ה-17. ידיעות ברורות על מגורי היהודים בסאילה יש החל מהמאה ה-17.
בשנת ה'תל"ט (1679) גורשו היהודים מהשכונה יחד עם שאר יהודי תימן, אל דרום תימן לאזור שפלה מדברית שנקרא "מוזע", למשך שנה שלמה.
לאחר שובם, לא הורשו היהודים לחזור לבתיהם בשכונת אלסאילה שבתוך חומות העיר העתיקה של צנעא, ונאלצו לבנות את שכונתם מחדש מחוץ לחומות העיר, בבקעה ממערב לשכונת ביר אל-עזב, שהייתה מחוץ לחומות ממערב.
שכונה זו נקראה קאע אל-יהוד ("בקעת היהודים").
בתי השכונה נבנו סביב רחוב "אלקזאלי" שבמרכז העיר צנעא של ימינו.
הבתים היו בתי עוני פשוטים, בעלי דלתות נמוכות וחלונות קטנים.