tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פוליטיקאים ממפלגות האופוזיציה בהן מפלגת העם הרפובליקאית ומפלגת העמים הדמוקרטית העניקו את תמיכתם הרבה לקיום המצעדים במשך השנים ולקחו חלק בציונם.
בשנים הראשונות ניכר היה כי מספר רב של מפגינים עטו מסכות כדי להסתיר את זהותם בעוד הומוסקסואליות הוגדרה כטאבו חברתי.
מצב זה השתנה בהדרגה עם השנים ובשנת 2010 המצעד משך מעל 30,000 מפגינים והגביר את תשומת הלב התקשורתית והפוליטית בנושא, בעודו מדגיש את הקריאה הגוברת של החברה הטאיוואנית עבור חקיקת זכויות להט"ב במדינה.
מאז 2010 החל מצעד גאווה בעיר הדרומית, גאושיונג שמשך בשנתו הראשונה למעלה מ-2,000 איש.
העיר טאיג'ונג מקיימת גם כן מצעדי גאווה, כאשר מצעד 2016 משך כ-20,000 מפגינים.
מצעד הגאווה של טוקיו, בירת יפן, מתקיים בכל שנה מאז 1992 בעוד נוכחות מפגיניו גוברת מדי שנה לצד מצעד הגאווה בסאפורו וערים נוספות ברחבי המדינה.
מצעד הגאווה הראשון ברחבי אוסקה התקיים בשנת 2006.
בשנת 2015 פרסם משרד הפנים הירדני הצהרה על זכויות להט"ב בתגובה לפרסום סביב אירוע גאווה בבירת ירדן, עמאן.
בהצהרתו נאמר כי "זכויות להט"ב מתנגשות עם דת האסלאם", שעל פי חוקת המדינה היא דת המדינה הרשמית, בעוד כי החוק הירדני מפליל קיום ישיבות ציבוריות ללא אישור מוקדם מהרשויות וכן התנהלות ציבורית "המפרה את השלום או את תפאורה של החברה" שלעיתים קרובה עשויה לשמש נגד הומוסקסואליות.
היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה צוין בשטחי העיר בשנים 2014 ו-2015. באירועים השתתפו פעילים רבים וחברי הארגון בני ברית להט"ב בירדן.
באירוע השני שהתקיים בשנת 2015 שגרירת ארצות הברית בירדן אליס וולס הייתה אחת הדוברות באירוע שפורסם בכל כלי התקשורת המקומיים.
בישראל קיימת קהילה להט"ב פעילה, עם אירועי גאווה שנתיים שמתקיימים בתל אביב וירושלים מאז שנת 1998. אירועים נוספים מתקיימים באופן קבוע גם בערים חיפה, פתח תקווה, חדרה, רעננה, אילת, באר שבע וראשון לציון.
מצעד הגאווה הציבורי הראשון בלאוס נערך ביוני 2012 במגרש הספורט של שגרירות ארצות הברית בוינטיאן עם כ-100 מפגינים.
אורחי הכבוד במהלכו היו שגרירת ארצות הברית בלאוס קארן סטיוארט וד"ר בופנג פילאבונג, מנהל המרכז של המאבק ב-HIV/איידס במשרד הבריאות של לאוס.
האירוע אורגן על ידי ארגונים לאוטים ובין-ממשלתיים.
מצעד הגאווה בביירות, בירת לבנון התקיים לראשונה ב-2017 בו השתתפו כ-4,000 מפגינים.
בשנת 2018, לפני שהמשטרה עצרה את המארגן, האדי דמיאן, השתתפו קרוב ל-3,000 איש במהלכו.
האירוע משך כ-4,000 משתתפים באירועים שכללו תצוגות אופנה, הקרנות סרטים, מופעי דראג, ועוד.
מצעד הגאווה עצמו נקבע ל-21 במאי, אך בימים שקדמו אליו, כמות המשתתפים הצפויה עלתה על הציפיות ולכן, מארגני הלוגיסטיקה לא הספיקו ללוות כראוי את המצעד.
במקום זה התקיים מנגל המוני בחוף הים בגבולות הבירה שכלל מוזיקה חיה, משחקי חברה ומסיבת חוף.
במאי 2018 נערך המצעד השני שהוקדש לתמיכה בהורים אשר "לא זרקו את ילדיהם בגלל נטייתם המינית".
מסיבת הפתיחה הביאה כ-800 אזרחים אשר הריעו להופעתו של הזמר הלבנוני חאנזה.
מצעד הגאווה 2020 נערך על רקע מגפת הקורונה בלבנון ולאחר הפיצוץ בנמל ביירות.
מדי שנה מקיימת הקהילה המקומית אירועים למודעות לאיידס ביום האיידס העולמי בעיר.
היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה מצוין במונגוליה מאז 2011 עם אירועים שמוקמים על ידי המרכז הגאה מונגוליה.
בשנת 2013 אורגן שבוע הגאווה הראשון על ידי חברי הקהילה המקומית ומאז שנת 2014 המרכז מארגן מדי שנה את ציון "ימי השוויון".
מצעד הגאווה של שנת 2018 בבירה אולן בטור משך מעל 200 מפגינים.
באותו שבוע, ראש הממשלה, רועי מריה דה אראוג'ו הכריז כי "אפליה, חוסר כבוד והתעללות באנשים בגלל נטייתם המינית או זהותם המגדרית אינם מספקים שום תועלת לאומה שלנו.
לכל אדם יש פוטנציאל לתרום להתפתחות האומה שלנו, כולל קהילת הלהט"ב" ובכך הפך למנהיג הדרום-מזרח אסייתי הראשון שתמך בפומבי בזכויות להט"ב.
מצעד הגאווה השני בעיר נערך ב-20 ביולי 2018 אשר במהלכו לקחו חלק כ-1,500 מפגינים.
האירוע החל בהקרנת סרט תיעודי ובעקבותיו מצעד בהובלתה של להקה מקומית שניגנה שירי התנגדות טימוריים מסורתיים כלפי מדיניות הממשלה בנוגע למעמד זכויות להט"ב במדינה.
מצעד הגאווה השלישי נערך ב-12 ביולי 2019 עם כ-3,000 איש, כפול מזה של השנה הקודמת.
השרה לסולידריות חברתית והכלה ארמנדה ברטה דוס סנטוס תמכה באירוע.
נשיא מזרח טימור, פרנסיסקו גוטרש, פרסם הצהרה לתמיכה במצעד באומרו "אני נשיא של כלל האנשים!
בשנת 2018 נתנו גורמים מקומיים הרשאה לקיום אירוע גאווה ציבורי במהלכו קרוב ל-6,000 איש לקחו חלק.
מספרם עלה בהמשך ל-10,000 יום למחרת.
לאחר פרסום האירוע באותה שנה, פרסמה משטרת מלזיה המלכותית הצהרה האוסרת על האירוע, בהתבסס על הנחות היסוד של "סיכון הפרעה לסדר הציבורי ופגיעה בחופש הדת".
בשנת 2014, סעיף 27 א(1)(ג) לחוק המשטרה, ששימש לאיסור האירוע, הוחלף על ידי חוק האספה השלווה 2012 (PAA) שהביא לביטול האיסור על קיום האירוע.
במאי 2017, מצעד הגאווה שאורגן על ידי אוניברסיטת טיילורס בסובאנג ג'איה, אשר עתיד היה להתקיים ביוני, בוטל עקב התנגדות איסלאמיסטים.
מדי שנה מקימים ארגוני להט"ב שונים מצעדי גאווה בנפאל.
אגודת "Blue Diamond" ארגנה בשנת 2010 את האירוע "Gai Jatra Gay March", כאשר מרבית המשתתפים עטו מסכות על מנת להסתיר את זהותם מפני התקפות הומופוביות.
בשנים האחרונות נערכו מצעדי גאווה רבים בתקופות שונות שמשכו כ-1,500 מפגינים.
המצעדים מסתיימים בהדלקת נרות עבור זיכרונותיהם של מי שנפטרו בקרב קהילת הלהט"ב בשנה האחרונה בנפאל וברחבי העולם.
מצעד הגאווה בקטמנדו מתקיים מדי שנה ב-29 ביוני ומאורגן על ידי קבוצת הנוער "Queer" בשיתוף עם "Queer Rights Collective".
בעוד שצעדות עבור זכויות להט"ב בנפאל נוספות מתקיימות במהלך השנה, זו הפכה לראשונה שמצוינת במהלך חודש הגאווה (יוני).
קיום המצעד הראשון משך כ-400 מפגינים.
בשל מגפת הקורונה בשנת 2020, נערכה מהדורת המצעד השני באופן מקוון.
אירועים נוספים ברחבי המדינה כוללים את שבוע המודעות המינית (השבוע האחרון של חודש אוקטובר), יום המודעות הביסקסואלית (23 בספטמבר), יום המודעות לקאסטת ההיג'רה (17 באפריל) ויום המודעות האינטרסקסי (26 באוקטובר).
"Pink Dot SG" הוא אירוע גאווה שנתי שהחל בשנת 2009 לתמיכה בזכויות להט"ב בסינגפור.
ציונו הראשון נערך ב-16 במאי, עם סרטון קמפיין שכותרתו "RED + WHITE = PINK" והיה לאירוע הציבורי הראשון שמציג תמיכה בזכויות להט"ב בסינגפור ושבר את שיא ההשתתפות הגדולה ביותר בפארק הונג לים בו מתקיים (2,500 איש) מאז הקמתו.
במשך השנים זכה האירוע לסיקור נרחב בתקשורת הבינלאומית והמקומית כאחד בעוד כי הומוסקסואליות מוגדרת כפלילית במדינה על פי החוק הקולוניאלי הבריטי נכון לאוגוסט 2021 ונושאת עונש מאסר של שנתיים מאסר וקנס.
ציונו השני בשנת 2010, התקיים עם מעל ל-4,000 משתתפים.
באירוע השלישי בשנת 2011, מספר המשתתפים המשיך לעלות והגיע ל-10,000 לצד קיום אירועים בינלאומיים של "Pink Dot" שנערכו באותו יום באנקורג', אלסקה, גאושיונג ולונדון.
מארגני "Pink Dot" בשנת 2013 טענו כי שיעור ההשתתפות היה כ-21,000 איש, אשר הפך אותו לאספה הגדולה ביותר של החברה האזרחית במדינה.
כדי להכיל את המספר הגדול של המשתתפים, נוצר מוקד לוויני שני כדי לתעל את תנועתם.
ב-29 ביוני 2019, במהלך קיום האירוע ה-11 במדינה, השתתפו באירוע לי הסיין יאנג, אחיו של ראש הממשלה ה-3 של סינגפור, לי הסיין לונג, כמו גם בנו לי הוואנו ובעלו הנג ירוי.
מצעד הגאווה בסיאול, הוא אירוע הגאווה הגדול ביותר בקוריאה הדרומית אשר נערך לראשונה בשנת 2000 בעודו משך כ-50 מפגינים.
בשנת 2015, בעקבות מחאות של קבוצות נוצריות שמרניות, סוכנות משטרת המטרופולין של סיאול אסרה על קיום האירוע תוך ציון דאגות לבטיחות הציבור והפרעות תנועה כסיבות הביטול.
ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט לעניינים מנהליים, מה שאפשר את קיומו לאחר מכן, בו השתתפו כ-20,000 איש.
שנה לאחר מכן, מספר משתתפיו נאמד בכ-50,000 מפגינים.
ביולי 2017, כ-85,000 איש צעדו ברחובות סיאול לתמיכה בזכויות להט"ב בקוריאה הדרומית במהלכו.
עם זאת, התקיים לבסוף וכלל השתתפות של כ-120,000 מפגינים.
במאי 2018, התקיים מצעד הדראג הראשון במדינה עם עשרות משתתפים במהלכו ללא תקריות ברחבי הבירה כחלק מהמצעד השנתי.
ביולי 2019, קבוצות נוצריות שמרניות ניסו שוב לבטל את קיומו של המצעד השנתי, בטענה שציונו "יהיה מזיק לילדים ויפגע בזכויותיהם".
בית המשפט המקומי דחה את בקשתם בטענה שהיא "בלתי הגיונית".
ימים לאחר מכן, נערכה המהדורה ה-19 של המצעד עם מספר שיא של 150,000 מפגינים.
העיר הדרום-מזרחית דאיגו מקיימת מצעדי גאווה שנתיים בשטחה מאז 2009, בעוד העיר פוסאן ערכה את מצעדה הראשון ב-23 בספטמבר 2017. בשנת 2018, במהלך ציונו השני של מצעד פוסאן, נפרסו כ-2,000 פקידי משטרה עבור שמירה על קיום האירוע מפני אלימות מצד מפגיני נגד הומופובים, והגנת 15,000 המשתתפים.
קוואנגג'ו וג'ג'ו ערכו את אירועי הגאווה הראשונים בשטחן ב-2017 בעוד בציונם בקוואנגג'ו התקיימה מחאה נגדית על ידי מפגיני נגד.
ערים נוספות, בהן אינצ'ון וג'ונג'ו , ערכו את אירועי הגאווה הראשונים שלהן בשנת 2018. גורמים רשמיים בבאינצ'ון שללו תחילה את האישור לקיום האירוע, בנימוק של "חוסר חניה".
בשנת 2020, כשלוש ערים ביטלו את קיום המצעד השנתי בשטחן עקב התפרצות מחלת הקורונה.
אף על פי שהצעדה נועדה להנציח את יום האישה הבינלאומי, היא כללה דגש חזק לגבי מעמד זכויות להט"ב בקירגיזסטן שכלל מפגינים שעטו מסכות בצבעי דגל הגאווה אשר כונתה על ידי התקשורת המדינית "מצעד הגאווה הראשון במדינה".
אולם, האירוע עורר מחלוקת בולטת במיוחד מצד חברי פרלמנט שמרנים שהביעו איומים רצחניים נגד המשתתפים.
חברת הפרלמנט ג'ילדיז מוסאבקובה כתבה בחשבונה בפייסבוק בתגובה לצעדה, "הגברים שאינם רוצים להביא ילדים והבנות שאינן רוצות לשפוך תה...
ארגוני זכויות אדם והמארגני הצעדה הגנו על קיומה ועל נוכחותם של דגלי הגאווה.
בקטור איסקנדר, מייסד אתר החדשות הפופולרי "Kloop" שהשתתף במהלכה הגיב באומרו כי, "אני חושב שזה מאוד מגניב שקהילת הלהט"ב הגיעה לצעדה, כי זה קשור גם לזכויות נשים אם אנחנו מדברים על לסביות.
פעילי להט"ב קירגיזים תיארו את האירוע כ-"נקודת מפנה".
ציון אירוע הגאווה הראשון של קמבודיה נערך בשנת 2003 בעיר הבירה פנום פן.
כיום, זהו אירוע שנתי "שחוגג בגלוי את המגוון של קמבודיה".
בשנת 2006 נרשמה נוכחות של כ-400 מפגינים במהלך ציונו.
מצעד הגאווה הרשמי הראשון של קמבודיה נערך בסיאם ריפ בשנת 2018.
בשנת 1989 תיאר פעיל זכויות הלהט"ב בתאילנד, נטיי טירארוג'יאנאפונגס, את מעמד הקהילה במדינה כמורכב הרבה יותר בעבר מאשר בהווה, באומרו כי אף על פי שאנשים הודו בקיומה של הומוסקסואליות, "הם עדיין לא רגילים לרעיון של אנשים הומוסקסואליים בגלוי.
אפילו פחות מכירים את הרעיון של זכויות להט"ב".
המצב החל להשתנות בשנות התשעים עם אירועים ציבוריים רבים יותר, כגון פסטיבלי גאווה שהתקיימו מדי שנה בין השנים 1999–2007 בבנגקוק, עד שסכסוכים פנימיים בין המארגנים וויכוחים עם התומכים הפיננסיים לציונו מנעו קיום אירועים עתידיים בעיר.
מצעד הגאווה של בנגקוק היה צפוי להתקיים שוב בנובמבר 2017, הפעם הראשונה מזה 11 שנים, אך נדחה בגלל תקופת האבל הלאומית על פטירתו של ראמה התשיעי, מלך תאילנד.
סונגקראן הוא החג הלאומי של פתיחת השנה החדשה בתאילנד שחל ב-13 באפריל מדי שנה.
החג קיבל משמעות מיוחדת בשנים האחרונות עבור אזרחי להט"ב ומבקרים, שכן הוא מתקיים בו זמנית עם "מסיבת המעגלים הגאה של סנגקראן" בבנגקוק, שנחשבה לאירוע הלהט"ב הגדול ביותר באסיה.
האירוע חגג 14 שנה לציונו בשנת 2019.
בעיר פוקט נערכים אירועי גאווה בכל שנה מאז 1999. מצעד הגאווה השני בעיר הצפונית צ'יאנג מאי בשנת 2009 עורר עוינות רבה וכתוצאה מכך בוטל.
כשהמשתתפים התכוננו לצעדה, קבוצת מפגיני נגד הקיפה את המתחם שבו התכנסו, צעקה עלבונות באמצעות מגפונים כלפי המשתתפים והשליכה פירות וסלעים אל עבר הבניין בו הסתתרו.
עם זאת, עשר שנים מאוחר יותר, מעל 500 מפגינים כולל פוליטיקאים, צעדו במצעד בעיר ב-21 בפברואר 2019 אשר הוקדש לזכרו.
באוגוסט 2012 התקיים באנטבה מצעד הגאווה האוגנדי הראשון במטרה למחות על יחס הממשלה השלילי ביותר נגד זכויות להט"ב במדינה ועל הניסיונות של הפרלמנט לאמץ חוק איסור "מעשה סדום" נוקשה שכונה בשם "הצעת החוק - להרוג את ההומואים" שיכלול מאסר עולם בגין עבירה פלילית שמוגדרת כקיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה.
מהדורת המצעד השני נערכה באנטבה באוגוסט 2013. החוק הוכרז בדצמבר 2013 ונדחה לאחר מכן על ידי בית המשפט החוקתי באוגנדה ב-1 באוגוסט 2014 על רקע טכני.
ב-9 באוגוסט 2014 נערך המצעד השלישי בעיר על רקע אינדיקציות לפיהן ניתן לערער על פסק הדין או להחזיר את החוק לפרלמנט על מנת לשנותו ולהפיכת הומוסקסואלית במדינה לחוקית.
מצעד הגאווה הראשון של אסוואטיני נערך ביוני 2018 במבבנה שהוקם על ידי ארגון הלהט"ב "Rock of Hope".
האירוע החל בצעדה עם הגנה משטרתית, בעקבות פיקניק ומסיבה אשר במהלכו השתתפו כ-1,000 מפגינים.
האירוע זכה לסיקור תקשורתי בינלאומי ומקומי לא מבוטל, והופיע בעמוד הראשון של שני העיתונים הגדולים של המדינה.
שגרירת ארצות הברית באסווטיני ליסה ג'יי פיטרסון השתתפה במהלכו.
מצעד גאווה השני במדינה נערך ביוני 2019 ותואר לאחר מכן כ-"הצלחה משמחת" לצד השמעות שירים אסוואטינים מסורתיים.
אף על פי שהומוסקסואליות היא פלילית באתיופיה ונענשת ב-15 שנות מאסר, בינואר 2009 נערכו מספר אירועי גאווה באדיס אבבה.
בשנת 2012, אמור היה להתקיים כנס זכויות להט"ב בעיר, אך בוטל לבסוף לאחר קבלת תגובות שליליות מצד קבוצות דתיות קיצוניות שהפגינו נגדו וכינו את משתתפיו "מיסיונרים של רוע".
ב-17 במאי 2013 ארגנו ארגוני להט"ב בקוטונו, בנין, אירוע גאווה לתמיכה ביום הבינלאומי נגד הומופוביה, וטרנספוביה וביפוביה במכון פרנסיס, שמשך קהל של 200 משתתפים.
מצעד הגאווה הראשון של דרום אפריקה נערך לקראת סוף עידן האפרטהייד ביוהנסבורג ב-13 באוקטובר 1990, והיה לאירוע הראשון מסוג זה ביבשת אפריקה.
לאחר מכן הגוף המארגן של מצעד הגאווה של ג'ובורג התפרק בשנת 2013 עקב סכסוך פנימי לגבי המשך השימוש באירוע לצורך הסברה פוליטית.
ועדה חדשה הוקמה במאי 2013 לארגון "גאווה עממית" שנחשבה "כתנועה פוליטית כוללת ומפורשת למען צדק חברתי".
אירועים דומים שמתקיימים באזור יוהנסבורג כוללים את מצעד הגאווה בסווטו שמתרחש מדי שנה במדולנדס ומצעד איקורהולני המתרחש מדי שנה בקווא-תימה, עיירה במזרח הרנד.
מצעדי הגאווה שנערכים בערים נוספות ברחבי המדינה כוללים את מצעד קייפטאון, עיירת ח'ומבולאני (הנכללת בתוך העיר), דרבן, מפרץ נלסון מנדלה בפורט אליזבת ומצעד בלימפופו המתקיים בפולוקוואנה, לימפופו.
בקנה מידה אחד עם מושבות אפריקאיות פורטוגזיות אחרות, כף ורדה מדווחת כאחת המדינות הידידותיות ביותר באפריקה כלפי להט"ב.
בשנת 2013 הוקמה האגודה "Associação Gay de Cabo Verde" שארגנה את מצעד הגאווה הראשון במדינה ביוני 2013 במינדלו, העיר השנייה בגודלה.
מאז, החלו עמותות נוספות לעבוד למען זכויות להט"ב בשטח המדינה בהן "Associação LGBTI de Praia".
בשנת 2018 נערך מצעד הגאווה של פראיה בעזרת מכון כף ורדה לשוויון מגדרי (ICIEG) וממשלת פראיה.
המשתתפים קראו להכשרתם של נישואים חד מיניים ולחקיקה נגד אפליה כלפי להט"ב.
ב-18 במאי 2013 התקיים מצעד הגאווה הראשון בלסוטו במרכז העיר מאסרו שאורגן על ידי העמותה "The Matrix Support Group".
האירוע דווח כמוצלח, לצד תמיכת הרשויות והענקתם ליווי למשתתפים.
מאז, נערכו מדי שנה צעדות ואירועי גאווה במספר ערים, המושכים כמאות משתתפים.
"Collectif Arc-En-Ciel" שנוסד בשנת 2005 מוגדר כארגון הראשי של קהילת הלהט"ב במאוריציוס, שהקים את מצעד הגאווה הראשון במדינה בשנת 2006 כמו גם במשך השנים שלאחר מכן, ומשך כ-1,200 איש בשנת 2016. באותה שנה, הארגון העביר את ציונו מהעיירה הקטנה של בו-באסין רוז-איל לבירה פורט לואי.
ביוני 2018, מהדורת המצעד התקיימה אך בוטלה לאחר זמן קצר עקב מאות איומי מוות שנחשדו כי מקורם בקיצונים דתיים.
בנוסף, הפגנת נגד אלימה אורגנה על ידי ג'אבד מיטו, אסלמיסט קיצוני ידוע שכבר נמצא במעקב על פי הרשויות המדינה, בעוד כוח משטרה חזק נפרס כדי לספק הגנה למשתתפי המצעד.
דמויות דתיות רבות באי, בהם החשמן מוריס פיאט, גינו בתקיפות את ההפגנה וקראו לכבוד וסובלנות לכולם.
כנס זכויות להט"ב התקיימה בנושא מספר ימים לאחר מכן בחוף קאודאן בבירה, בתמיכה של ראש הממשלה פראווינד ג'וגנאוט .
ב-26 ביוני 2021 קיימו פעילי זכויות להט"ב במלאווי את מצעד הגאווה הראשון של המדינה בעיר הבירה, לילונגווה, בעוד שפעילות הומוסקסואלית מוגדרת כפלילית משנת 1881 ונענשת במאסר של עד 14 שנים וענישה גופנית (בפועל, החוק מושהה מאז 2012).
מצעד הגאווה הראשון של נמיביה התקיים בוינדהוק בדצמבר 2013 בו השתתפו כ-100 מפגינים.
העיר סווקופמונד ערכה את מצעד הגאווה הראשון שלה ביוני 2016. שתי הערים המשיכו מדי שנה מאז בציונם ולא עמדו בפני מכשולים מצד ממשלת נמיביה.
ביוני 2017 צעדו כ-200 איש במצעד גאווה בוינדהוק, כפול מכמות הצועדים ב-2013. בנובמבר 2017 התקיים בווינדהוק פסטיבל לסביות נמיבי ראשון בו נכללו למעלה מ-60 לסביות צעירות מ-8 אזורים שונים במדינה שהתכנסו לשבוע של הופעות פומביות וביטוי יצירתי שכלל שירה, חשיפת סיפורים, הצגות דרמה וריקודים שמציגים את מעמדם כלסביות בנמיביה.
המהדורה השנייה של הפסטיבל התקיימה בנובמבר 2018. בדצמבר 2018 המשיכו להפגין כמאות איש במצעדי הגאווה בערים בעוד פעילות הומוסקסואלית בין גברים מוגדרת כפלילית מאז 1920 על פי החוק הרומאי-הולנדי הקולוניאלי.
קצין יחסי ציבור בשגרירות הצהיר בתגובה כי, "ממשלת ארצות הברית מצידה הבהירה כי קידום זכויות אדם עבור חברי קהילת הלהט"ב הוא עקרון מרכזי במדיניות זכויות האדם שלנו ברחבי העולם ובהגשמת מטרות מדיניות החוץ שלנו".
בשנת 2015, הארגון התוניסאי, שמס, הוקם כארגון זכויות הלהט"ב בתוניסיה.
ב-18 במאי 2015 קיבל הכרה רשמית מהממשל כארגון.
ב-10 בדצמבר 2015, יום זכויות האדם הבינלאומי, הצטרף הארגון עם קבוצות פעילים מקומיים להפגנה נגד האפליה המתמשכת נגד אזרחי להט"ב במדינה בעוד הומוסקסואליות מוגדרת כפלילית ונושאת עונש מאסר של 3 שנים.
בחודש מאי 2016 ארגנו מספר עמותות קבלת פנים לאירוע גאווה בבירת המדינה, תוניס.
עמותות להט"ב תוניסאיות נוספות ארגנו הפגנות פומביות לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה באותו החודש.
בישראל קיימת קהילת להט"ב פעילה, עם אירועי גאווה שנתיים, למען זכויות להט"ב בישראל, שמתקיימים בתל אביב מאז שנת 1998 ובירושלים מאז 2002. אירועים נוספים מתקיימים באופן קבוע גם בערים חיפה, פתח תקווה, חדרה, רעננה, אילת, באר שבע וראשון לציון.
מצעד הגאווה באילת הוא מצעד שנתי המתקיים בעיר הדרומית אילת החל משנת 2001. במהלך המצעד של שנת 2009 אשר משך כ-3,500 מפגינים, הותקף משתתף בן 34 על ידי קבוצת נערים מקומיים ופונה למרכז הרפואי יוספטל עם שבר באפו.
במהלכו, נכח חבר הכנסת ניצן הורוביץ והותקפו כ-3 גברים הומוסקסואלים שלקחו חלק בציונו.
בשנת 2013 נבחר מלון קראון פלאזה לשמש כאזור הרשמי בו יתקיימו אירועי הגאווה ה-12 בעיר.
בשנת 2013 נערך לראשונה מצעד גאווה באשדוד, עם כ-1,300 מפגינים, בעוד מספר דומה השתתפו שנה לאחר מכן.
בין משתתפי המצעד בשנת 2016 אשר הוקם על ידי ארגון "גאווה אשדודית" צעדו חברי הכנסת מירב בן ארי (כולנו), מרב מיכאלי (המחנה הציוני) אילן גילאון (מרצ) ונציגות משגרירות ארצות הברית בישראל.
בשנת 2017 לא התקיים ברחבי העיר מסיבות לא ידועות.
בשנת 2018 התקיימה מהדורת המצעד הרביעי אל מול מחאת נגד מטעם הארגון ההלכתי "חותם".
מנכ"ל הארגון, עמיטל בראלי, הצהיר בתגובה כי "קבוצת מיעוט חשוכה של להט"בים שהגיעה מחוץ לאשדוד מעוניינת להחזיר אותנו לתקופת החושך, לסדום ועמורה, שם עשו מצעדי גאווה".
בשנת 2019 התקיים מצעד הגאווה החמישי בעיר במהלכו צעדו כ-500 איש בהם חברי הכנסת אילן גילאון וניצן הורוביץ תחת אבטחת משטרה מרחבת בניין העירייה עד חוף הקשתות, בו נערך הפנינג רחב.
בחודש יוני 2019 התקיים לראשונה אירוע גאווה באשקלון בהשתתפות של כ-150 איש בהנחייתו של העיתונאי גל אוחובסקי.
באוגוסט 2019 התקיימה המהדורה השנייה של האירועים בעיר בהם לקחו חלק כ-500 משתתפים כולל חברי הכנסת איתן גינזבורג ויוראי להב-הרצנו (כחול לבן).
מאז מתקיימים אירועי גאווה ברחבת חוף דלילה באשקלון מדי שנה בחודש יוני והמארגנים הם ממרכז הצעירים באשקלון.
ב-2 באוגוסט 2009, בעקבות פיגוע הירי בברנוער בתל אביב, קיימה עמותת הבית הגאה עצרת מחאה וצעדה ספונטנית שקטה ברחבי באר שבע מרחבת בית המשפט המחוזי בעיר, דרך השוק העירוני, מדרחוב קרן קיימת לישראל ועד לסניף העמותה.
במהלכה השתתפו כ-400 מפגינים והיא הוכרה כמצעד הגאווה הראשון בעיר.
בשנת 2010 התקיים לראשונה אירוע גאווה רשמי בעיר שמשך כמות משתתפים רבה מזו בשנה שעברה (כ-600 איש) תחת הכותרת "אירוע הגאווה והסובלנות של באר שבע" בסיוע העירייה.
באירוע נאמה אילה כץ, אמו של ניר כץ אשר נרצח בפיגוע הברנוער.
שנה שלאחר מכן, התקיים אירוע רחב יותר תחת המשפט "גאווה, אהבה הבנה" בהפקתה של ענת ניר אליו הגיעו כ-900 משתתפים, אף שספג התייחסויות ביקורתיות מצד גופים דתיים.
לפי דרישת העירייה שסייעה במימון, ובהסכמת הבית הגאה, התקיים הפנינג צבעוני לקהל הרחב על גג מרכז הצעירים ולא ברחובות העיר.
באירוע הגאווה שהתקיים בשנת 2012, "הגאווה מחזקת את באר שבע", נרשמה השתתפות של מעל 1,500 איש והאירוע הוגדר בעיתונות כגדול והמוצלח ביותר בעיר עד כה.
זו הייתה הפעם הראשונה שאירוע הגאווה העירוני ירד למפלס הרחוב, במקום בו ישנה נראות ציבורית.
באירוע נאם חבר הכנסת ניצן הורביץ.
באירוע הגאווה של שנת 2013, "גאה בבאר שבע", לקחו חלק במהלכו מעל 2,000 משתתפים ובכך הפך לאירוע הגאווה השלישי בגודלו בישראל.
באירוע נאמו חברות הכנסת מיכל בירן ומיכל רוזין.
בשנת 2014 לא התקיים אירוע גאווה בעיר עקב מבצע צוק איתן שהתקיים בזמנו.בינואר 2015 התקיים טקס הפתיחה החגיגי של העמותה "בית גאה בבאר שבע" בו נאם ראש העיר רוביק דנילוביץ'.
בשנת 2016, מצעד הגאווה הרשמי הראשון אי פעם שנקבע בשטחי העיר בוטל על ידי בית המשפט העליון והבית הגאה עקב שינוי וקיצור המסלול שנקבע והוסכם על ידי המשטרה אשר ברגע האחרון, חזרה בה מההסכמות.
בהפגנת המחאה על ביטולו שהתקיימה במקום המצעד השתתפו כ-2,500 מפגינים אשר סוקרה בכל ערוצי הטלוויזיה ובעיתונות הארצית בעוד פוליטיקאים רבים השתתפו במהלכה והתראיינו, כאשר הנראות שההפגנה זכתה לה הייתה רבה משמעותית מהנראות הסבירה עבור מצעד רגיל.
ביקורת על החלטת הביטול נשמעה מפי משפטנים בכירים בהם פרופ' אייל גרוס ומפי ראש העיר דנילוביץ'.
ביוני 2017 נערך מצעד הגאווה לראשונה בהשתתפותם של מעל 5,000 איש לצד הופעתם של עידן אלתרמן ואבי גרייניק בהתנדבות.
בסיום המצעד התקיים אירוע בהפקת העירייה בו נשא ראש העיר נאום.
במהלכו, עצרה המשטרה חרדי חמוש בסכין אשר ניסה לחדור בכוח למתחם החגיגות.
ב-28 ביוני 2018 התקיים מצעד הגאווה השני ברחבי העיר מרחוב וינגייט פינת שדרות רגר אל עבר רחבת העירייה.
במהלכו השתתפו חברי הכנסת אילן גילאון, איציק שמולי, מרב מיכאלי, תמר זנדברג ורויטל סויד.
ב-20 ביוני 2019 התקיימה המהדורה השלישית של המצעד לצד הופעתה של מאיה בוסקילה והשתתפותם לראשונה של אגודת הסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון, ארגון הצעירים הגדול בבאר שבע.
בשנת 2020 בשל מגפת הקורונה בישראל, בוטל המצעד והתקיים אירוע מקוון במקומו.
בשנת 2012 התקיים לראשונה מצעד גאווה בחדרה.
לאחר הפסקה של כ-3 שנים מאז קיומו בשנת 2013, נערך במהדורתו השלישית עם כ-350 מפגינים ב-2016.
מצעד הגאווה בחיפה מתקיים באופן שנתי מאז 2007 בשטחי העיר הצפונית של חיפה.
אורך מסלולו הוא כ-3 ק"מ, והוא מגיע לשיאו בפארק גן האם שבאזור המגורים מרכז הכרמל שבהר הכרמל.
בשנת 2003 ארגנה עמותת הפורום החיפאי לקהילת הלהט"ב את מצעד הגאווה הממונע הראשון בעיר.
החל משנת 2007, ומדי שנה מאז, עורכת העמותה מצעד רגלי לאורך רחובות מרכז הכרמל המסתיים בעצרת בגן האם.
מאז שנת 2008 החל להיות מאורגן בשיתוף עם עיריית חיפה.
המצעדים הוגדרו תחת אבטחה משטרתית כבדה, ונענו במחאה נגדית פושרת יחסית מקרב הקהילה הדתית של העיר בשנים הראשונות.
בשנת 2010 השתתפו במצעד כ-1,000 מפגינים, וראש העירייה יונה יהב נשא נאום מעל בימת עצרת הסיום בעודו הפך לראש העיר השני בישראל שנאם במצעד גאווה.
עם זאת, נאומו נענה בקריאת בוז ומחאה מצד מספר פעילים בקהל כתוצאה מהפרת הבטחתו להיפגש עם פעילי זכויות להט"ב בעירייה.
בשנת 2011 עבר המצעד, לראשונה, בשדרות הנשיא לאורך כ-800 מטרים עד גן האם, מסלול מרכזי ובולט בהשוואה לטיילת יפה נוף, שבה עברו מצעדי השנים הקודמות.
בשנים שלאחר מכן נערכו מצעדי גאווה נוספים בעיר אותם ארגנו תומכים ופעילים שונים שהסתיימו ברחבת עיריית חיפה.
החל משנת 2002 מתקיימים מדי שנה מצעדי גאווה מקומיים בבירה ירושלים ברחובות העיר ביוזמת הבית הפתוח.
יוצאת דופן היא שנת 2006, אז התקיים אירוע הגאווה במתכונת מוגבלת שכללה התכנסות במתחם אצטדיון גבעת רם ללא צעדה.
בניגוד לאופן ציונו בתל אביב, המצעד בעיר נושא אופי של צעדת מחאה.
בשנת 2005 בעיצומו של המצעד התפרץ מחבל חרדי בשם ישי שליסל לתוך קהל המפגינים בניסיון להתנקש בחיי הצועדים בדקירות סכין.
שליסל דקר כשלושה מהצועדים ונעצר בכוח על ידי מספר שוטרים שאבטחו את המפגינים.
במקביל להפגנות הושמעו דברי הסתה ואיומים ברצח כלפי חברי קהילת הלהט"ב בישראל, וכנגד אנשי שלטון, שגיבו את המצעד מתוקף תפקידם.
בסופו של דבר הוסט המצעד למתחם סגור בגלל חוסר יכולתה של המשטרה לאבטח את קיומו במצב הביטחוני המתוח ששרר ולאור האיומים באלימות שקיבלו המשתתפים לאחר תקיפת הצועדים בשנה הקודמת.
המצעדים בשנים 2008 ו-2009 עברו בשקט יחסי, לאחר משא ומתן שקט בין נציגי הבית הפתוח לנציגים של רבנים חרדים בעלי השפעה, ומאז התקיימו כרגיל.
ב-30 ביולי 2015 שוב פרץ לתוך קהל הצועדים ישי שליסל, ששוחרר ממאסרו כשלושה שבועות לפני האירוע, רצח את שירה בנקי בת ה-16 ופצע חמישה נוספים.
ב-19 באפריל 2016 הורשע בכל סעיפיו וב-26 ביוני נגזרו עליו מאסר עולם בגין רצח, 31 שנות מאסר נוספות בגין שישה ניסיונות רצח ופציעה בנסיבות מחמירות, שנת מאסר נוספת בגין הפעלת תנאי ממשפטו הראשון ופיצוי לנפגע עבירה, לכל אחד משבעת הנפגעים, בסכום המרבי בחוק, העולה יחד לסכום של 2,064,000 ש"ח.
ביולי 2016 צעדו כ-25,000 מפגינים במצעד הגאווה הגדול ביותר שנערך בעיר אשר הוקדש לזכרה של בנקי.
לקראת קיומו ב-2021, הודיע הבית הפתוח על קיומו במתכונת שונה, ללא אירוע סיום בגן העצמאות, זאת בשל אתגרים כלכליים עקב מגפת הקורונה בישראל.
ב-1 ביוני 2018 נערך לראשונה מצעד גאווה בעיר כפר סבא שהתאפשר לאחר התערבות עתירת המארגנים לבג"ץ לאור דרישת משטרת ישראל להקים גדרות מסביב למצעד.
במהלכו, השתתפו מעל 3,000 מפגינים.
שנה לאחר מכן התקיימה המהדורה השנייה של המצעד בעיר עם כ-2,500 איש.
סגן ראש העירייה עילאי הרסגור-הנדין בירך על האירוע באומרו כי "האווירה הייתה נהדרת.
באו אלי אנשים וסיפרו כמה הם מתרגשים מכך שכפר סבא מחבקת את הקהילה.
אך אסור לשכוח, כפי שאמרה פליאה קטנר בנאומה בתחילת האירוע, שהמצעד נועד למחות על אפליה ודעות קדומות שיש בארץ ובכלל כלפי קהילת הלהט"ב.
זוהי מטרתו, ולכן מיקומו המרכזי בעיר כל כך חשוב.
אנחנו כבר רואים את השינוי בדעת הקהל לאחר השנה שעברה ואת ההבנה שהמצעד בכפר סבא אינו כמו המצעד שרגילים לראות בתל אביב.
האופי שלו היה מאוד כפר סבאי ומאוד קהילתי, ולכן הוא גם כל כך מרגש".
ב-2 ביולי 2021 נערך לראשונה מצעד גאווה במועצה המקומית הדרומית מצפה רמון עם כ-300 מפגינים בהם חברי הכנסת יוראי להב-הרצנו, יסמין פרידמן ומוסי רז.
המצעד התקיים לאחר דבריו של ראש המועצה רוני מרום במכתב אשר פרסם כלפי תושבי הלהט"ב בעיר באומרו "אינני מכיר בדגל הלהט"ב ואינני מוכן לכנותם קהילה" לצד סירובו להקצות כספים מתקציב המשרד לשוויון חברתי לטובת קיום אירועים עבור חברי הקהילה המקומית.
בשנת 2022 התארגנו פעילי להט"ב בנתיבות לארגן בפעם הראשונה מצעד גאווה בעיר.
בעקבות כך נשלחו איומים לאמו של מארגן המצעד, נזרקו אבנים למכוניתה, והונח קליע אקדח על דלת ביתה.
איומים אלו גרמו למארגנים לבטל את המצעד.
בקיץ 2019 התקיים לראשונה מצעד גאווה בנתניה מרחבי הטיילת המרכזית ועד לכיכר העצמאות עם כ-400 משתתפים בהם חבר הכנסת ניצן הורוביץ.
ביוני 2019 נערך לראשונה מצעד גאווה בעיר הצפונית עפולה.
בשנים 2012–2013 נערכו מצעדי הגאווה הראשונים בפתח תקווה.
ביוני 2018 התקיים לראשונה מצעד גאווה ברחובות בהשתתפות של מעל 4,000 איש בהם חברי המועצה מתחנת הרכבת לאורך שדרות ח"ן.
בשנת 2010 התקיים לראשונה מצעד גאווה בראשון לציון עם כ-200 מפגינים.
בשנת 2012 העיר הייתה זו שפתחה את אירועי הגאווה בכלל המדינה בחודש יוני אשר במהלך קיום מצעדה השנתי השתתף חבר הכנסת ניצן הורוביץ לצד הנחייתה של השחקנית אורלי ויינרמן.
המצעד לא נתמך באותה שנה על ידי העירייה שהגיבה באומרה כי "לעיריית ראשון לציון אין סמכות החלטה בעניין קיום המצעד, הסמכות מצויה בידי משטרת ישראל.
עם זאת, לבקשת המארגנים לתמיכה כספית בקיום המצעד השיבה העירייה כי אינה יכולה להעניק תמיכה כספית לגוף אשר לא הגיש בקשה כנדרש לוועדת התמיכות העירונית.
העירייה מעניקה שירותים לבני הקהילה במסגרות השונות, בין השאר, אגף הנוער מפעיל קבוצה לבני נוער, וכן קיימת אפשרות להורים להשתתף בקבוצת תמיכה במסגרת מכללת הורים.
עיריית ראשון לציון תמשיך להיות עיר פתוחה, סובלנית וליברלית לכל הבאים בשעריה והמתגוררים בגבולותיה".
בשנת 2013 התקיים מצעד הגאווה הרביעי בעיר שכלל התכנסות ברחבת מרכז בן-גוריון וצעדה לכיוון גן המושבה.
האירוע התקיים בשיתוף מכללת BPM ובמעמד חברי הכנסת דב חנין, בועז טופורובסקי, סתיו שפיר, אמיר אוחנה ורז קינסטליך (המשנה לראש העיר ראשון לציון, לימים ראש העיר), שי דויטש (יו"ר האגודה למען הלהט"ב בישראל) ורבים נוספים.
בשנת 2017 האירוע הופק בתמיכת ראש העיר ובשיתוף פעולה של האחווה הגאה במכללה למנהל והארגונים: האגודה למען הלהט"ב בישראל, תהל"ה ואיגי לצד הופעתה של זוכת האירוויזיון 1998, דנה אינטרנשיונל.
שנה לאחר מכן המצעד התקיים יום לאחר פרסום מודעות נאצה שפוזרו ברחבי העיר על ידי גורמים דתיים שהציגו את המשתתפים כ-"חולים במחלות מידבקות" בהשתתפות מאות צועדים בהם חבר הכנסת אילן גילאון.
העירייה הודיעה בתגובה להצגת המודעות כי "תמשיך להיות עיר ליברלית".
במצעד התשיעי ב-21 ביוני 2019 שהתקיים במחאה על מעמד חוק הפונדקאות בישראל עבור זוגות הומוסקסואלים, הופיעה הזמרת אגם בוחבוט ברחבת העירייה.
ביוני 2019 נערך מצעד הגאווה הראשון ברעננה בהשתתפות 2,000 מפגינים כולל ראש העיר חיים ברוידא ו-8 חברי כנסת ממפלגת כחול לבן בהם ראש העיר לשעבר, איתן גינזבורג, ההומוסקסואל המוצהר הראשון שכיהן כראש עיר במדינת ישראל.
האווירה הציבורית במדינת ישראל בעשורים הראשונים לקיומה הוגדרה כשמרנית והומופובית ובעלת היעדר סובלנות כלפי אזרחי להט"ב בשטחה.
אף על פי הקשיים החברתיים, מספר פעמים נעשו ניסיונות לקיים מצעד גאווה בתל אביב.
בשנת 1975 נוסדה אגודת הלהט"ב, שכונתה עם היווסדותה "האגודה לשמירת זכויות הפרט" על ידי אנשים פרטיים.
בשנים הראשונות לקיומה היה עיקר פועלה של העמותה עריכת מסיבות ומפגשים חברתיים לחברי הקהילה.
באותה תקופה, די היה באזכור נטייתו המינית של אדם כהומוסקסואל או לסבית, על מנת שייפגעו מעמדו החברתי והתעסוקתי באופן ניכר.
חברי האגודה נרשמו תחת שמותיהם הפרטיים, ומסרו רק את כתובות תאי הדואר שלהם.
בין 1977 ועד אמצע שנות השמונים של המאה ה-20, פעלה האגודה מביתו של הפעיל יונתן דנילוביץ'.
בשנת 1979 אירחה האגודה ביוזמת דנילוביץ' את "כנס ארגוני הלהט"ב היהודיים".
אורחים מחוץ לישראל השתתפו באירוע שישנם המחשיבים אותו כמצעד הגאווה הראשון בישראל, שהתקיים בכיכר מלכי ישראל.
פעילות זו הייתה ראשונה מסוגה במדינת ישראל באותם זמנים, ולוותה בעוינות, גינוי ציבורי רב ואף חששות מאלימות, ולא חזרה להתקיים במשך זמן רב לאחר מכן.
בשנות התשעים ביקשו ראשי ציבור הומואים ולסביות בתל אביב, לקיים אירועים פומביים בדרישה לשיויון זכויות.
הפעילים קיימו מספר אירועים סמליים שהתאפיינו במספר מפגינים מועט, בשל החשש להיראות בפומבי באירועים הקשורים לנושאים הומוסקסואלים.
האירוע הראשון לציון "יום הגאווה" התקיים ב-4 ביולי 1993 בגינת שינקין בעיר.
צילום של חייל במדים שיצא מארון התפרסם בעיתון "חדשות" ובעקבותיו הועמד לדין על כך שהתראיין לעיתון והצטלם ללא אישור, זאת בעוד חיילים אחרים שהצטלמו לעיתון והתראיינו באותו שבוע בנושאים אחרים לא זכו להתייחסות דומה.
החייל שנקרא יוסי מקיטון נשפט ל-28 ימי מאסר על תנאי וסולק ממסגרת הנח"ל.
אירוע גאווה פומבי נוסף התקיים ב-1996 שאורגן על ידי אור מרוני-פנר ובמסגרתו יצאה שיירה של כ-40 כלי רכב פרטים ממסוף רידינג לכיוון גן מאיר, מעוטרת בדגלי גאווה ושלטים הדורשים שיויון זכויות.
השיירה כונתה "המתגלגאים" ואף על פי שלא נדרש אישור משטרתי לקיומה, המשטרה עצרה במהלכה שתי רוכבות אופנוע לסביות שנסעו בקדמת השיירה בטענה שעברו על החוק האוסר רכיבה בצמד במקביל.
רק ב-1998 הפך מצעד הגאווה בעיר, לראשונה, לאירוע רב המשתתפים המוכר כיום.
בשנת 1998 התקיימו שני אירועים שתרמו לכך, בהם זכייתה של הזמרת הטרנסג'נדרית הישראלית דנה אינטרנשיונל בתחרות הזמר של האירוויזיון, וציון אירועי ויגסטוק בעיר, שהסתיימו בעימות חריף עם המשטרה.
מאז, מתקיים המצעד בעיר בכל שנה.
כיום, נחשב המצעד לאחד מאירועי התרבות החשובים בישראל, ומהווה מקור משיכה משמעותי לתיירות להט"ב, בהביאו לישראל עשרות אלפי תיירים במשך השנים.
ב-2016, על פי דיווחי עיתונות שונים, הגיעו לישראל כ-35,000 תיירים במיוחד עבור צעידה במהלכו.
ב-2017 דווח כי תרמו כמאה מיליון ש"ח לכלכלת העיר תל אביב.
ב-2018 מספר משתתפי המצעד דווח עם מעל 250,000 משתתפים, ושוב מעל ל-250,000 שנה לאחר מכן ובכך, הוכתר כמצעד הגדול ביותר במזרח התיכון וביבשת אסיה יחד עם מצעד הגאווה בבירת טאיוואן, טאיפיי.
בשנת 2022 הופיעה במהלכו לראשונה בישראל הראפרית האוסטרלית איגי אזליה לצד סדרת זמרים ישראלים בהם: שחר סאול, הראל סקעת, רביב כנר, לירן דנינו, זהבה בן, אנה זק, יסמין מועלם, נסרין קדרי, רוני דואני, הצמד כרקוקלי, נונו ועוד בהנחיית בל אגם ומגי אזרזר.
מצעד שירי קוריאה הדרומית הוא מצעד מוזיקה בדרום קוריאה, שמפורסם על ידי בילבורד מאז מאי 2022 ומהווה תחליף למצעד בילבורד קיי-פופ הוט 100 שסקר שירים בקוריאה הדרומית ופעילותו הופסקה באותה שנה.
המצעד מתעדכן מדי יום שלישי באתר של בילבורד והוא חלק מאוסף מצעדי הלהיטים של בילבורד, המדרג את 25 השירים המובילים מדי שבוע ביותר מ-40 מדינות ברחבי העולם.
המצעד עוקב אחר ביצועי השירים מיום שישי עד חמישי.
הדירוג מבוסס על הורדות דיגיטליות ב (לא נכללות מכירות של אתרים שמוכרים ישירות לצרכן כגון חנות של אמן בודד) וסטרימינג מקוון המתרחש בדרום קוריאה במהלך תקופת המעקב.
כל הנתונים מסופקים על ידי לומינייט דאטה.
השיר הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד היה של ביג באנג בגיליון שפורסם ב-7 במאי 2022. השיר שנמצא במקום הראשון כרגע, נכון למצעד שפורסם ב-27 ביולי 2024, הוא של ניו-ג'ינס.
שיראמןשנת פרסום16"Do or Die"202312"Seven"ג'ונגקוק בהשתתפות לאטו 9ניו-ג'ינס 8אייב 7"Supernova"אספה20246"Event Horizon"2022ניו-ג'ינס
הכי הרבה השירים שהגיעו למקום הראשון
אמןשירים21ניו-ג'ינס (2 שבועות) (2 שבועות) (6 שבועות) (9 שבועות) (שבוע אחד) (שבוע אחד) 17"Do or Die" (16 שבועות)"Home" (שבוע אחד) 13אייב (3 שבועות) (2 שבועות) (8 שבועות)12ג'ונגקוק"Seven" (9 שבועות)לאטו(G)I-dle (4 שבועות) (2 שבועות) (4 שבועות) (2 שבועות) 6"Event Horizon" (6 שבועות) 5בלאקפינק"Pink Venom" (2 שבועות) (3 שבועות)3סיי"That That" (3 שבועות)שוגה
מצעד שירי מלזיה הוא מצעד מוזיקה במלזיה, שמפורסם על ידי בילבורד מאז פברואר 2022. הוא חלק מאוסף מצעדי הלהיטים של בילבורד, המדרג את 25 השירים המובילים מדי שבוע ביותר מ-40 מדינות ברחבי העולם.
המצעד עוקב אחר ביצועי השירים מיום שישי עד חמישי, והוא מעודכן בכל יום שלישי בבוקר (ET).
המצעד מורכב מ-25 שירים, מדורגים על סמך מתודולוגיית צריכת שירים - שילוב של סטרימינג ומכירות - במלזיה במהלך תקופת המעקב.
מצעדי המוזיקה החלו להופיע בתדירות גבוהה ברומניה החל משנות ה-90. מצעד רומניה טופ 100 היה המצעד הלאומי של המדינה עד 2012. הוא נוסד ב-1995, והיה מבוסס על אוסף המצעדים שהוגשו על ידי תחנות רדיו רומניות מקומיות.
הטופ 100 הרומני פורסם מדי שבוע והוכרז גם במהלך תוכנית רדיו החל משנת 1998. הרכבת הרשימה נעשתה לראשונה על ידי Body M Production A-V, ואחריה מדיה פורסט.
בשנות ה-2010, המצעד שודר במהלך פודקאסט ב-Kiss FM, אך השידור הסתיים בפברואר 2012.
מאוחר יותר באותו החודש, מצעד איירפליי 100 – שנעשה על ידי מדיה פורסט ושודר גם על ידי Kiss FM – החליף את הטופ 100 הרומני כמצעד הלאומי.
עד לביטולו בנובמבר 2021 הוא מדד את השמעת השירים בתחנות הרדיו ובערוצי הטלוויזיה ברחבי המדינה.
לפרק זמן קצר במהלך שנות ה-2000 המאוחרות ותחילת שנות ה-2010, נילסן מיוזיק קונטרול ואיגוד תעשיית ההקלטות הרומני (UPFR) פרסמו במשותף מצעדי מוזיקה; UPFR החלה לפרסם מצעדים בנובמבר 2021, בשיתוף עם BMAT.
מדיה פורסט משדרת גם היא מצעדי רדיו וטלוויזיה שבועיים מאז 2009.
בפברואר 2022, בילבורד ייסדו את שירי רומניה (Romania Songs), מצעד מבוסס סטרימינג והורדות דיגיטליות שנערכו על ידי MRC דטה.
מִצְפֶּה אֶשְׁתְּמוֹעַ הוא התנחלות המוגדרת כשכונה צפונית של ההתנחלות שמעה בהר חברון, ממערב לכפר הערבי א-סמוע.
בשנת 2002 הוקם היישוב כמאחז, ובינואר 2013 אושר כשכונה של שמעה על ידי ועדת המשנה להתיישבות במועצת התכנון העליונה.
למעשה המקום מתנהל כיישוב קהילתי דתי עצמאי השייך למועצה אזורית הר חברון.
מצפה אשתמוע הוקם כמאחז בשנת 2002 על ידי קבוצת בחורי ישיבה מהיישוב עתניאל, ושמו ניתן לו כיוון שהוא צופה אל המקום בו התקיימה עיר הלווים אשתמוע (כיום הכפר א-סמוע).
בתחילה הוקם המאחז באמצע הדרך בין היישוב עתניאל ליישוב שמעה, כדי ליצור רצף התיישבות יהודית מכיוון דרום לעתניאל.
בעקבות הסדר עם משרד הביטחון, פונה המאחז בהסכמה במרחשוון תשס"ג בתמורה להכרה חוקית בנקודה הנעזבת, והוקם זמנית בנקודה הנוכחית בשטחו של היישוב שמעה.
היעוד הראשוני של הקבוצה היה הקמת ישוב מעורב לדתיים וחילוניים ברוח הרב קוק.
בשיאו מנה הגרעין כ-10 משפחות, אך בעקבות ההתנגדות הפוליטית והקשיים של תקופת ההתנתקות, נגנז רעיון היישוב והגרעין התפרק.
בתמוז תשס"ו עברה ליישוב ישיבת הר שלום ומילאה את מקום הגרעין.
ב-2011 הושחתו 45 עצי זית פלסטיניים סמוך לאשתמוע בפעולת תג מחיר.
ב-2013 הוחלף ראש הישיבה ובמקביל הפכה הישיבה לישיבת הסדר.
באותה תקופה החלו להגיע משפחות נוספות ליישוב ונקבע צביונו כיישוב דתי סביב פעילות הישיבה.
ב-2020 התחוללה שריפה באזור שבמהלכה פונו התושבים, ושגרמה נזק לתשתיות היישוב.
ב-2021 נעקרו עצי זית של פלסטינים בסמוך למאחז.
כיום היישוב הפך למרכז חינוכי ושוכנים בו אולפנת צביה הר חברון, תלמוד תורה אור יאיר והישיבה.
מתגוררות בו רק משפחות של רבני ואברכי הישיבה.
הישיבה נקראת על שם שלום (שולי) הר מלך, שנרצח על ידי מחבלים והיה בין מקימי הישיבה.
הישיבה נוסדה ביישוב חומש באלול התשס"ב, כשלוחה של הישיבה הגבוהה באלון מורה.
המניע להקמת הישיבה בחומש היה חיזוק היישוב אחרי גל הטרור שפקד אותו.
אחרי הפינוי מחומש בעקבות תוכנית ההתנתקות עברה הישיבה למצפה אשתמוע.
שר הביטחון אהוד ברק אישר ביולי 2008 את מעמדה בתור ישיבת הסדר.
האישור מקנה לישיבה החדשה מעמד עצמאי ואפשרות לגיוס תלמידים ל"מסלול ההסדר".
הבקשה נבדקה על ידי ועדת רבנים של איגוד ישיבות ההסדר, הישיבה עמדה בקריטריונים התורניים והמנהליים המנחים את ישיבות ההסדר ואושרה על ידי שר הביטחון.
בתמוז תשס"ח חנכה הישיבה את מבנה הקבע הראשון במקומה החדש.
מִצְפָּה היא יישוב כפרי ובעבר מושבה באזור הצפון בבקעת ארבל ליד טבריה, בתחומי המועצה האזורית גליל תחתון.
שמו של היישוב ניתן לו בשל מיקומו הצופה על הכנרת.
היישוב הוקם כמושבה בשנת 1908 בתקופת העלייה השנייה על ידי חברת יק"א.
הפיתוח המשמעותי של היישוב התרחש לאחר חיבור היישוב לקו המים ב-1979.
אמצעי הפרנסה העיקריים של היישוב הם חקלאות, יזמות, תיירות (חדרי אירוח) ועבודה מחוץ ליישוב.
היישוב משתייך לאזור עדיפות לאומית א'1 (כפרי) על פי הגדרת משרד הבינוי והשיכון.
ילדי היישוב לומדים ב"עלי גבעה" בגבעת אבני ואילו הנוער לומד במקיף חקלאי כדורי.
מצפה הילה (מִצְפֵּה-הִלָּה) או הילה הוא יישוב קהילתי ובו 150 בתים, השוכן בגליל המערבי, צפונית-מערבית למעלות-תרשיחא, בתחום השיפוט של מועצה אזורית מעלה יוסף.
בתחילה תוכנן לקרוא ליישוב "מצפה זיו" על שם ההר עליו הוא יושב, הר זיו, אך מאחר שאחד מחברי ועדת השמות הממשלתית נקרא יהודה זיו ביקש האחרון להימנע מכך.
לבסוף נמצא שם עברי בעל משמעות דומה והשם "מצפה הילה" נבחר.
ביוני 1979 נעשה ניסיון ראשון להתחיל בפריצת הדרך למצפה החדש.
אולם, תושבים ממעיליא הפגינו נגד ביצוע העבודות, בטענה שהמצפה מוקם על אדמות בבעלות ערבית או שהקמת המצפה יפגע בהתפתחות עתידית של מעיליא, טענות שהוכחשו על ידי אנשי הסוכנות היהודית והעבודות הוקפאו לזמן מה.
לאחר שהושג הסכם עם ראשי הכפר הוחל בפריצת הכביש אל המצפה, אולם בכל זאת העבודות נתקלו בהתנגדות אנשי מעיליא שיידו אבנים על העובדים והשוטרים שאבטחו אותם.
לאחר תום פריצת הדרך ביולי 1979 הוחל בהקמת מבנים במצפה, על שטח שנטען שלא הייתה לגביו תביעה לבעלות מצד תושבי מעיליא.
היישוב, הסמוך למבצר המונפורט בגליל, נוסד ב-1980 במסגרת תוכנית המצפים בגליל כאשר שבע משפחות עברו להתגורר במבנים טרומיים ביישוב.
במסגרת פיתוח היישוב, ב-1989, קוימו עקרונות שימור חדשניים, וביניהן שימור עצי זית, שהועתקו ממקום סמוך ל"שדרות השלום" בכניסה ליישוב.
ביישוב בית כנסת אחד המשמש לבני עדות המזרח ולמתפללים בנוסח אשכנז.
במקום מתקיימים לימודים משותפים, וכן תפילות שבת חגיגיות "באווירה חברתית" כלשון המייסדים, בהובלת החזן הרצל חבושה, בן דודו של החזן הנודע משה חבושה.
אחד מענפי הכלכלה ביישוב הוא יחידות אירוח (צימרים), ישנו פאב וחנות יד שנייה במקום, וכן גן ילדים, אך תעסוקת רוב התושבים היא מחוץ ליישוב, התלמידים לומדים בבתי ספר באזור מחוץ ליישוב והוא מהווה בעיקרו "ישוב לינה" בלבד.
היישוב התפרסם ב-2006 כאשר תושב היישוב, החייל גלעד שליט, נחטף לרצועת עזה על ידי מחבלים פלסטינים, וכאשר שוחרר וחזר לישראל ולמצפה הילה.
בעת היותו חטוף, הגיעו משלחות תמיכה ולפעמים קבוצות תומכים גדולות למצפה הילה.
"היציאה ממצפה הילה" הפכה למונח תקשורתי לגבי מעורבות המשפחה במאבק על שחרור בנם, ומאוחר יותר גם לגבי כניסתו של האב נועם שליט שוב לפוליטיקה.
נשיא המדינה, שמעון פרס ביקר ביישוב, ונפגש עם גלעד שליט בביתו, אחר השחרור.
במשך תקופה לאחר שחרורו הייתה שמירה ביטחונית מוגברת ביישוב וברחוב של משפחת שליט, אך זו הוסרה עם הזמן
בשנת 2012 הוקם חניון מטיילים גדול על שטח פרטי של תושב מעיליא סמוך ליישוב, למרות התנגדות התושבים.
החניון הוקם בהסכמה ובשיתוף פעולה עם רשות הטבע והגנים לאחר שבעקבות התנגדות תושבי מעיליא המקום הושאר מחוץ לתחומי שמורת נחל כזיב, ונחשב שטח פרטי (חקלאי).
מצפה גדות הוא אתר הנצחה ומקום תצפית ברמת הגולן.
עד למלחמת ששת הימים, שימש המקום כמוצב סורי הנקרא "(אל) מורתפע" (בעברית: "הנישא").
מוצב זה היה אחד מן המוצבים המבוצרים ביותר בגולן, בשטחו שרדו תעלות קשר ושדות מוקשים.
המוצב שולט על הדרך הראשית העולה לגולן דרך גשר בנות יעקב.
בפסגת המוצב, אנדרטת זיכרון לחטיבת "הגולן" (אלכסנדרוני), לחיילים שנפלו ממלחמת ששת הימים, ועד למבצע שלום הגליל.
כיוונה של האנדרטה מסמל את צאתה של החטיבה להבקעה בגולן בעת מלחמת ששת הימים.
את האנדרטה עיצב האמן עזרא אוריון.
המצפה פונה מערבה אל עבר עמק החולה, ומדגים את היתרון האסטרטגי המשמעותי שהיה לסורים על העמק לפני המלחמה.
השליטה של המוצב הסורי הייתה בעיקר על קיבוץ גדות, שסבל רבות מפגיעתו הרעה של מוצב "המורתפע".
כשכבשו כוחות חטיבת אלכסנדרוני את המוצב במלחמת ששת הימים נדהמו החיילים מאופן שליטת המוצב על גדות ומפקד החטיבה, עמנואל שקד, שידר מהמוצב אל החברים במקלט בגדות את המילים: "מכאן אתם נראים גדולים שבעתיים".
אמירה זו נחקקה באבן בזלת באתר ההנצחה.
כוונתו הייתה שרק כאשר רואים את השליטה המוחלטת של המוצב על הקיבוץ אפשר להבין כמה קשה היה לאנשי הקיבוץ להחזיק מעמד מול ההפגזות מהמוצב.
מצפה ארתור רובינשטיין הידוע גם בשם מצפה הפסנתר הוא מצפור נוף הנמצא על יד יד קנדי שבהרי ירושלים, מערבית למושב עמינדב.
המצפור נבנה בשנת 1983, על פי תכנון של הפסל ישראל הדני לזכרו של הפסנתרן ארתור רובינשטיין.
המצפור נבנה מאבן ירושלמית ומשיש שיובא מיוון.
צורתו של המצפה מזכירה קלידים של פסנתר בעת שלוחצים עליהם, ובכך מנציח המצפור את יכולתו המוזיקלית של הפסנתרן.
ליד האנדרטה נמצאת מצבה צנועה עם שמו של ארתור רובינשטיין בעברית ובאנגלית ושנות חייו.
מתחת למצבה נמצא כד ובו אפרו של רובינשטיין.
מצפה אַרֶסִיבּוֹ היה מצפה רדיו-טלסקופ בעל מפתח יחיד, השני בגודלו בעולם.
המצפה נבנה בארסיבו שבפוארטו ריקו בין השנים 1960–1963.
ב-1974 שודרה מהמצפה הודעת ארסיבו, שהתבססה על רעיונות של פרנק דרייק.
ב-2009 שודר תוכן RuBisCO המבוסס על העבודה של ג'ו דייוויס.
ב-2017 ניזוק ארסבו מהוריקן מריה.
אחד הכבלים שתמכו במבנה נקרע.
לאחר הערכת נזקים שנמשכה מספר חודשים, התברר שמצבם של הכבלים האחרים אינו מאפשר המשך הפעלה בטוחה של המתקן.
ב-19 בנובמבר 2020 הודיעה הקרן הלאומית למדע שלא ניתן לתקן את המצפה, ולכן הוא יפורק, אחרי 57 שנות פעילות.
ב-1 בדצמבר 2020, לאחר שכבלים תומכים נוספים לא עמדו בעומס ונקרעו, קרס הטלסקופ באופן סופי שאינו ניתן לתיקון.
מִצְפֵּה-אָבִי"ב הוא יישוב קהילתי בגליל התחתון, בתחומי המועצה האזורית משגב.
היישוב נקרא על שם הגאוגרף וההיסטוריון אברהם יעקב ברוור.
מצפה אבי"ב נוסד בשנת 1981, בסמוך ליישובים הערביים טמרה ואעבלין.
הוא הוקם במקביל לעשרות יישובים נוספים, חלקם בשטח המועצה האזורית משגב, במסגרת תוכנית המצפים בגליל, כחלק ממדיניות ממשלתית ל"ייהוד הגליל", ונבנה על קרקעות שהופקעו מטמרה ושימשו במקור לצורכי חקלאות.
בשלב הראשון התגוררו במצפה אבי"ב שלוש משפחות.
במרץ 1988 החלו בבניית בתי הקבע של היישוב.
מספר המשפחות בתכנון הסופי הוא כ־600. הכבישים המובילים למצפה אביב הם מפותלים, לא נוחים והכשרתם הייתה בעייתית ויקרה.
מחלוקת סביב תנאי הקבלה ליישוב
בינואר 2011 החליט רשם האגודות השיתופיות לפסול שינוי בתקנון האגודה השיתופית "מצפה אביב – כפר שיתופי בע"מ", המנהלת את היישוב, לפיו מי שיבקשו להצטרף ליישוב נדרשים לאמץ אידאולוגיה ציונית.
ההחלטה הגיעה בתגובה לפניית האגודה לזכויות האזרח בינואר 2010, שטענה כי התיקון מייצג אפליה על רקע לאומי והפרת החובה לנהוג בשוויון בהקצאת משאבי קרקע ציבוריים.
החלטת הרשם התקבלה לאחר דחיית תגובת האגודה השיתופית שנמסרה ביוני 2010.
במצפה אביב ישנו מספר קטן של מבנים ציבוריים לרווחת התושב כמו שני מגרשי ספורט רב-תכליתיים, מבנים קהילתיים, שירותי מכולת ודואר, מועדון נוער, ספריה ובית כנסת.
ביישוב ישנה חוות סוסים וכן חוות כבשים קטנה.
בקרבת היישוב ממוקם בוסתן נוף משותף שנוסד על ידי "קרן עמרי" לזכרו של עמרי גולדין.
מצפה הכוכבים גבעתיים הוא מצפה הכוכבים הפעיל הוותיק בישראל.
עיקר הפעילות בו היא חינוכית, לקהל הרחב, והוא מוקד לפעילות חובבי אסטרונומיה.
המצפה הוא ביתה של האגודה הישראלית לאסטרונומיה.
המצפה ממוקם בראש גבעת קוזלובסקי שבגבעתיים (הגבעה הגבוהה ביותר בגוש דן, 87 מטרים מעל פני הים), ונמצא בחלקו הצפון-מזרחי של גן העלייה השנייה.
מצפה הכוכבים גבעתיים הוקם בשנת 1966 ונחנך בשנת 1968. באותן שנים צפיפות האוכלוסין באזור המרכז הייתה עדיין נמוכה, וזיהום האור חלש, כך ששמי הלילה היו חשוכים כמו באזור כפרי בתנאים של היום.
שביל החלב נראה באותה תקופה מהמצפה בנקל.
מנהל המצפה הראשון היה אינג' יוסף פוקס, ששימש גם כיו"ר האגודה הישראלית לאסטרונומיה.
מאז הקמתו מנוהל המצפה בשיתוף פעולה בין האגודה הישראלית לאסטרונומיה לבין עיריית גבעתיים.
יושבי הראש של האגודה שימשו בדרך כלל גם כמנהלי המצפה.
מנהלי המצפה המדעיים (לפי סדר כרונולוגי) הם: אינג' יוסף פוקס, חיים לוי, גבי וויסמן, ד"ר יצחק שלוסמן ד"ר יגאל פת-אל ומשנת 2016 ד"ר דיאנה לאופר.
במשך רוב חודשי השנה פותח מצפה הכוכבים בגבעתיים את שעריו לקהל בימי חמישי בערב, ובחודשי הקיץ גם בימי ראשון ושלישי.
הפעילות לקהל הרחב כוללת הרצאה, מופע פלנטריום ותצפית בה שמים דגש על הירח וכוכבי הלכת הבולטים, אם הם נראים בשמיים בעת הפעילות.
במידת האפשר צופים גם על גרמי שמיים עמוקים, כמו צבירי כוכבים, כוכבים כפולים וערפיליות.
בימי חמישי, לאחר הפעילות לקהל, מתקיימות הרצאות של האגודה הישראלית לאסטרונומיה.
את ההרצאות מעבירים מרצים שונים מבין חברי האגודה, האקדמיה ואחרים.
רמת ההרצאות והנושאים מגוונים מאוד ובהם אסטרונומיה, אסטרופיזיקה, קוסמולוגיה, פיזיקה ומדע כללי.
במצפה מתקיימים חוגים לילדים וקורסים למבוגרים.
כל שנה מתקיים קורס אסטרונומיה ואסטרופיזיקה למבוגרים, וכן חוגים לילדים בגילאי בית הספר היסודי.
מנחי הקורסים והחוגים הם מדריכים מצוות המצפה.
פעילות מחקר ועבודות גמר לתלמידי תיכון: בצוות המצפה מנחים בעלי תואר שני ושלישי המוכרים על ידי משרד החינוך להנחיית עבודות גמר לתלמידי תיכון בנושא אסטרונומיה שמזכות את התלמידים ב-4 או 5 יחידות פיזיקה לתעודת הבגרות.
המצפה מקיים פעילויות לרגל אירועים מיוחדים כגון: ליקויי חמה וירח, הסתרות, מעברים והתקבצויות של כוכבי לכת, הופעת שביט וכדומה.
בשנת 2009 נחנך בקומה התחתונה של מצפה הכוכבים פלנטריום.
בשנת 2019 התחדש הפלנטריום שבמצפה במקרן דיגיטלי ממוחשב חדיש, הכולל מגוון רחב של הדמיות הקשורות לאסטרונומיה וחקר החלל.
המצפה מקיים מגוון פעילויות גם לקבוצות מאורגנות, כגון ביקורי גני ילדים, כיתות בתי ספר בכל הגילאים ו-ועדי עובדים.
מתכונת הפעילות דומה, באופן כללי, לערבי הקהל, אך נתונה לשינויים בהתאם לבקשת הקבוצה שמגיעה לביקור.
"מצפה רומנטי": זוגות המעוניינים בערב פרטי יכולים להגיע לביקור מתואם מראש, עם מדריך צמוד ובאווירה אישית ונעימה.
רבים מחברי צוות המצפה בעבר, מצויים כיום בעמדות חשובות בתחום האסטרונומיה במוסדות מחקר יוקרתיים בארץ ובעולם מחד, או במצפי כוכבים חינוכיים בישראל שקמו בשנות ה-90 ותחילת ה-2000 מאידך.
ביניהם: פרופ' ארי לאור, פרופ' עופר להב ד"ר אוהד שמר, ד"ר ירון שפר, ד"ר נח ברוש, ד"ר ערן אופק, ד"ר רוני מועלם, ד"ר דיאנה לאופר, ד"ר עופר ירון, אילן מנוליס, אמיר ברנט, עופר גבזו וד"ר איתן גן-צבי.
צילום ראשון של ערפילית "הביצה הסרוחה" באור נראה.
בצילום שנעשה במצפה, על ידי התצפיתן מורן נחשוני בשנת 2001, נראתה ערפילית זו הפעם הראשונה באור נראה.
מדידה ראשונה של זמן סיבוב שביט (שביט הייל-בופ) סביב צירו על פי סילוני הגזים הנפלטים ממנו, בשנת 1995.
תצפית ראשונה של גלי הלם שנוצרו בנק' האנטיפוד לנק' פגיעת חלקי השביט שומייקר-לוי 9 בכוכב הלכת צדק, בשנת 1994 (פורסם בעיתון "הארץ" יום למחרת).
מדידת זמני מינימה של הכוכב המשתנה OO Aquilae בשנת 1993. ערן אופק ועופר גבזו.
הישג מכובד נרשם לזכות חבר צוות המצפה עופר גבזו, כאשר בשנת 1992 הגיע לשיא במספר התצפיות השנתי של צופה אחד בכוכבים משתנים (22,000 תצפיות).
שיא זה הוכר על ידי AAVSO, האגודה האמריקאית לצופי כוכבים משתנים, שהיא גם האגודה הגדולה בעולם לעניין זה.
מצפה הכוכבים בגבעתיים מחזיק ברשותו מגוון רחב של טלסקופים מסוגים וקטרים שונים, מצלמות אסטרונומיות וציוד נלווה.
הטלסקופים הפעילים במצפה כיום הם:
Meade LX200 40cm f/10 - טלסקופ שמידט-קסיגריין ממוחשב המשמש בעיקר לצילום.
זהו הטלסקופ הפעיל הגדול ביותר במצפה, והטלסקופ הנייח היחיד.
הוא מוגן מפני תנאי מזג האוויר על ידי כיפה בקוטר של כ-6 מטרים.
בשנת 2020 שודרג הטלסקופ עם מערכת רובוטית חדישה.
Meade LX200 30cm f/10 - טלסקופ שמידט-קסיגריין ממוחשב המשמש בעיקר לתצפיות קהל.
בדרך כלל, זהו הטלסקופ הגדול ביותר שמשמש לצפייה בעין בתצפיות קהל.
Celestron 20cm f/10 - טלסקופ שמידט-קסיגריין ידני המשמש בעיקר לתצפיות קהל.
טלסקופ Bresser שובר אור בקוטר 15 ס"מ ואורך מוקד 750 מ"מ.
טלסקופ SkyWatcher ניוטוני בקוטר 15 ס"מ ואורך מוקד 750 מ"מ.
טלסקופ שמש שובר אור בקוטר 60 מ"מ ואורך מוקד 930 מ"מ, עם מסנן DayStar Quark Prominence מובנה, המעביר אור שנפלט מאטומי מימן (H-אלפא) ומאפשר תצפית וצילום של כתמי שמש ווהתפרצויות שמש.
טלסקופ SkyWatcher שובר אור בקוטר 120 מ"מ ואורך מוקד 600 מ"מ.
משמש בעיקר לתצפיות על השמש (עם מסנן מתאים) ועל הירח.
טלסקופ SkyWatcher שובר אור אפוכרומטי בקוטר 80 מ"מ ואורך מוקד 600 מ"מ.
טלסקופ שובר אור בקוטר 10 ס"מ המשמש להקרנת השמש על מסך.
Coronado PST 40 - טלסקופ מיוחד לצפייה על השמש באורכי גל של H אלפא, המשמש לתצפיות קהל באירועים מיוחדים כגון ליקויי חמה וטרנזיטים.
במצפה גם טלסקופים שאינם פעילים כיום.
חלקם מכשירים בני למעלה מ-50 שנים שנבנו בידי חובבים:
Coude 15cm f/15 - טלסקופ שובר אור ששימש בעבר לצילום ולתצפית, וכיום אינו פעיל ועומד בקומה העליונה של המבנה, בסמוך ליציאה למרפסת התצפית.
יחיד מסוגו בארץ ואף נדיר בעולם.
Meade Starfinder 40cm f/4.5 - טלסקופ מראות דובסוני.
Meade ETX 90mm f/13.8 - טלסקופ מקסוטוב-קסיגריין ששימש לתצפיות קהל.
טלסקופ מחזיר-אור בקוטר 20 ס"מ - מצוי במוזיאון המצפה.
טלסקופ מחזיר-אור בקוטר 15 ס"מ - מצוי במוזיאון המצפה.
טלסקופ קסיגרייני בקוטר 15 ס"מ - מצוי במוזיאון המצפה.
טלסקופ מחזיר-אור בקוטר 12 ס"מ - מצוי במוזיאון המצפה.
כמו כן מצויים במצפה טלסקופים שונים בקטרים שונים, המשמשים אף הם לתצפיות קהל ולצילום, השייכים לאנשי סגל המצפה, ביניהם:
טלסקופ דובסוני בקוטר 33 ס"מ f/4.5 (בניה עצמית).
טלסקופ SkyWatcher מקסוטוב-קסיגריין בקוטר 150 מ"מ ואורך מוקד 1800 מ"מ.
שייך לעופר גבזו מסגל המצפה.
טלסקופ שובר אור William Optics ED Doublet בקוטר 70 מ"מ ואורך מוקד 420 מ"מ.
שייך אף הוא לעופר גבזו.
ציוד הצילום של המצפה כולל:
SBIG ST8 - מצלמת CCD שנרכשה בשנת 2008.
ZWO ASI 183MM - מצלמת וידאו אסטרונומית מונוכרומטית חדישה, המיועדת לצילומים פלנטריים ולצילומי גרמי שמיים עמוקים ומגיעה עם מסנני צבע.
מצלמה זו מיועדת להיות המצלמה הראשית של המצפה, ותחליף את מצלמת ה-ST8 שכבר נחשבת למיושנת.
SBIG ST6 CCD camera - מצלמת ה-CCD הראשונה של המצפה.
Meade Pictor 1616 CCD camera - מצלמת CCD נוספת שכבר אינה בשימוש.
Meade DSII imager - מצלמת CCD video, אף היא כבר אינה בשימוש.
מסנן DayStar Quark Ca-H, המשמש לצילומים של השמש.
מסנן זה מעביר רק אור שנפלט מאטומי סידן מיוננים ומאפשר להבחין בפרטים בכתמי שמש ובכרומוספירה של השמש.
מבחר מסננים המיועדים לצילום: מסנני RGB המעבירים רק אור בגווני אדום, ירוק וכחול, ומסננים מדעיים המעבירים רק אור של אטומי מימן (H-אלפא ו-H בטא), חמצן מיונן (O-III) ואטומי גופרית מיוננים (S-II).
מצפה הכוכבים הבין-לאומי בהר גרהאם , הוא אחד משלושה מצפי כוכבים המנוהלים על ידי מצפה הכוכבים סטיוארט , זרוע המחקר של המחלקה לאסטרונומיה באוניברסיטת אריזונה.
אתר המצפה ממוקם בגובה 3,191 מטר מעל גובה פני הים, על הר גרהאם הנמצא בחלק הדרום-מזרחי של הרי פינלנו באריזונה.
שני המצפים האחרים שבאחריות מצפה סטיוארט הם: מצפה הר למון (MLO) ותחנת קטלינה (CS) בהר ביגלו .
הר גרהאם נבחר בסקר שנערך על 280 אתרים פוטנציאליים על בסיס שיקולים אסטרונומיים כמו שמים נקיים, זיהום אור נמוך, אדי מים אטמוספיריים נמוכים וקלות גישה ותמיכה.
הר גרהאם נמצא באזור האקלים המדברי של סונורה.
התכונות האקלימיות שלו הפכו את המדבר הדרום-מערבי לפורה כל כך לאסטרונומיה במשך כמעט מאה שנה.
בנוסף להר גרהאם יש יתרונות נוספים של גובה רב יותר וזיהום אור נמוך מאוד.
בניגוד לאתרים מתחרים מחוץ לארצות הברית היבשתית, יש לאתר תשתית ותמיכה לוגיסטית מצוינת: שטח האתר מספיק גדול למספר טלסקופים (150 אקר, כ-0.6 קילומטר רבוע), יש אליו גישה טובה דרך האוויר והיבשה, עם כביש מהיר שהיה קיים לפני המצפה, ורמה גבוהה של תמיכה טכנית מקומית.
הרכס עליו יושב המצפה הוא חלק מהיער הלאומי קורונדו המנוהל על ידי מחוז ריינג'ר סאפורד (Safford Ranger District), של שירות היערות של ארצות הברית.
בניית מצפה הכוכבים התחילה ב-1989 ונכון ל-2009 פעלו בו שלוש יחידות מדעיות.
שני הטלסקופים הראשונים התחילו לפעול ב-1993; טלסקופ טכנולוגיה מתקדמת של הוותיקן המופעל על ידי מצפה הוותיקן וטלסקופ תת-מילימטר המופעל על ידי מצפה הרדיו באריזונה.
היחידה המדעית השלישית הוא הטלסקופ הבינוקולארי הגדול, אשר מופעל על ידי תאגיד הטלסקופ הבינוקולארי הגדול והוא אחד הטלסקופים הגדולים ובעלי הרזולוציה הגבוהה בעולם.
טלסקופ זה הוא בעל מבנה ייחודי - שתי מראות ראשיות בקוטר 8.4 מטר כל אחת היושבות על מבנה תומך משותף.
במצב פעולה אינטרפרומטרי, שתי המראות מתפקדות יחד כטלסקופ עם שטח איסוף אור של 111 מטר רבוע (מראה יחידה בקוטר 11.8 מטר), הגדול פי 24 מטלסקופ החלל האבל.
מרכזי המראות נמצאים במרחק 14.4 מטר, ומרחק זה, יחד עם העובדה שהטלסקופ מצויד במערכת אופטיקה מסתגלת המנטרלת הפרעות אטמוספיריות, מאפשר תצפיות בהפרדה זוויתית גבוהה, השקולה לזו של מראה בקוטר 22.4 מטר.
כל אחת מהמראות שוקלת כ-16 טון, משקל שנחשב נמוך יחסית למראות של טלסקופים אחרים בעלי גודל דומה.
הטלסקופ החל לפעול בשנת 2004, אור ראשון הושג בשנת 2005, ותצפיות עם שתי המראות החלו בינואר 2008.