tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מפקדה של הז'נדרמריה הבריטית היה קולונל ג'ון אנגוס מקניל, חייל סקוטי ותיק, שהיה בן 48 בעת שקיבל את הפיקוד על היחידה.
מבחנה הראשון של היחידה היה עוד ביולי 1922 עם ההכרזה על תחילת המנדט הבריטי.
הערבים הכריזו על שביתה כללית ואיימו בפרעות.
נוכחותם המאסיבית של "האירלנדים" במוקדי החיכוך הייתה בין הגורמים שמנעו גל פרעות חדש.
דאגלס דאף, איש היחידה, מתאר בספרו "חרב להשכיר" את הדרך בה הפחידו אנשי היחידה פורעים ערבים, כאשר הראו להם כי אינם חוששים לדרוך את נשקיהם, וזאת לאחר שהשמועה על חוסר המעצורים של הכוח החדש הופצה בכוונה על ידי קציני המשטרה במחוזות..
העיתון דבר תיאר בשנת 1925 את שיטותיהם של אנשי היחידה בפיזור הפגנה בלתי חוקית של פועלים יהודים בחיפה במילים "האירלנדים...
התנפלו על כל עובר ושב במכות אכזריות, ואחרי כן אסרו." מקור אחר מתאר כיצד נשלחו ארבע פלוגות של שוטרים לנצרת ומשלא אהבו את המגורים שהוצעו להם השתלטו על בניין המוסקוביה ששימש את השלטון האזרחי של מחוז הגליל.
לאחר שפקיד מקומי העיר להם כי הדבר אינו ראוי, הכניסו אותו בתוך ארון מסמכים והשליכו את הארון מן הקומה השנייה.
הז'נדרמריה הבריטית הועסקה ככוח למניעת מהומות, וכן במלחמה בכנופיות של שודדים שעדיין פעלו בארץ.
הם הצליחו במשימתם לשמור על השקט ועל השלום, והביאו להקטנה משמעותית של מספר החיילים הבריטים ששהו בארץ עם זאת, שיטותיהם הבלתי שגרתיות לא הובילו לשגרה של שמירת החוק, ולא אפשרו פעולות שיטור ומודיעין שיטתיות.
מרכזה של היחידה היה בירושלים.
עם הזמן צומצם כוח האדם של היחידה, ובשנת 1925 בסמוך לפירוקה, מנתה כ-550 שוטרים.
עם תחילת פעולת הז'נדרמריה היה הגנרל טיודור המפקד העליון של שתי הז'נדרמריות וכן של משטרת המנדט ויחידות צבא נוספות שחנו בארץ ישראל.
ב-1924 הוחלף טיודור במפקד משטרת המנדט ארתור סטפן מאברוגורדאטו.
בשנת 1925 הוחלף הנציב העליון הרברט סמואל בלורד הרברט פלומר.
פלומר החליט לבצע ריאורגניזציה בכוח המשטרה, על מנת לחסוך בהוצאות.
הוא החליט לפרק את שתי הז'נדרמריות, ולהקים את חיל הספר העבר-ירדני.
בפברואר 1926 פורקה הז'נדרמריה הבריטית.
כ-200 מאנשי הז'נדרמריה הבריטית המשיכו בשירות ביחידות משטרת המנדט, וחלקם הצטרפו לחיל הספר העבר ירדני.
ביניהם אישים כגון ריימונד אוסוואלד קפראטה או דאגלס דאף שמילאו תפקידים מרכזיים במשטרת המנדט.
בשנות ה-40 החזיקו אנשי היחידה לשעבר בתפקידי פיקוד גבוהים, ויש המסבירים בכך את נטיית המשטרה לפתור בעיות בדרך של שימוש בכוח, ולעיתים שימוש בכוח מוגזם.
רבי הושע אברהם פרידמן בן שלום (נולד ב-24 ביוני 1959, י"ח בסיוון ה'תשי"ט) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין מילואים ראשי ומשמש ראש המכינה הקדם-צבאית בית ישראל.
בשנת ה'תשע"ז מונה לכהן כאדמו"ר מפאשקאן לאחר פטירת אביו.
רבי הושע פרידמן נולד ב-1959 בקיבוץ רשפים וגדל בקיבוץ סעד.
הוא בנם של רבי ישראל פרידמן בן-שלום, שהיה ראש ישיבת ההסדר נתיבות ובסוף ימיו האדמו"ר מפשקאן, ושל ציפורה, בתו של האדמו"ר מוויזנ'יץ רבי חיים מאיר הגר בעל ה"אמרי חיים".
שם משפחתו המקורי, פרידמן, עוברת על ידי אביו, בעת שירותו כנספח תרבות בפריז ל"בן שלום".
מאוחר יותר, מתוך כבוד למסורת של בית רוז'ין שמשפחתו נמנית עם צאצאיה, הוסיפו הרב ישראל וילדיו חזרה את השם "פרידמן" לשם "בן שלום".
אחיו הגדולים הם ירמיהו פרידמן בן שלום, שמוליק בן שלום, וד"ר מנחם בן שלום.
נישא לאורלי, בתו של מיכה שגיא (נפטר ה'תשע"ג), דור שמיני לרבי שניאור זלמן מלאדי בעל התניא.
פרידמן התגייס בשנת 1977 לצה"ל ובחר לשרת בחטיבת גולני.
הוא עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת גולני.
עם סיום הקורס שב פרידמן לחטיבה כמפקד מחלקה בגדוד 13 (גדעון).
בשנת 1981 השתחרר מצה"ל והתיישב בקיבוץ העירוני ראשית בשכונת הבוכרים.
באותה שנה שימש כמדריך נוער של קבוצה מפנימיית בויאר ומתיכון הימלפרב.
בשנת 1984 צירף פרידמן לקבוצה שבהדרכתו קבוצת נערים נוספת מהקיבוץ הארצי ומהתנועה הקיבוצית שהיו בשנת שירות בירושלים.
בשנת 1985 שב פרידמן לצה"ל כמפקד פלוגה בגדוד 13 של חטיבת גולני, ועימו הקבוצה שהדריך.
זאת במטרה לחנך ולהכשיר את חניכיו כמפקדים ערכיים בצה"ל.
הקמת קיבוץ עירוני ומכינת קד"צ
לאחר שסיים את תפקידו כמ"פ, השתחרר פרידמן בשנית מצה"ל ובשנת 1992 היה ממייסדי הקיבוץ העירוני בית ישראל בשכונת גילה ירושלים, בו הוא תושב וחבר עד היום.
בשנת 1997 הקים בקיבוץ את המכינה הקדם-צבאית בית ישראל, מתוך רצון להתמודד עם בעיות חברתיות בישראל ולחזק את ערכי התרומה והשליחות.
מכינת בית ישראל היא הראשונה המשולבת לתלמידים דתיים וחילונים.
בשנת 1998 זכה בפרס ליבהבר, ובשנת 2003 הוענק לו פרס אבי חי.
בשירות המילואים שימש פרידמן כמפקד מחלקה בחטיבת כרמלי ולחם במלחמת לבנון הראשונה, בין היתר בקרב לכיבוש מחנה הפליטים עין אל-חילווה שמדרום לצידון.
בהמשך התקדם פרידמן בתפקידי הפיקוד בחטיבה ושימש כמפקד פלוגה, וכמפקד גדוד.
פרידמן לחם במלחמת לבנון השנייה כסגן מפקד החטיבה בין היתר בקרב עייתא א-שעב.
בשנים 2011–2008 נענה לבקשתו של הרמטכ"ל דאז, גבי אשכנזי, ושימש כמפקד חטיבת כרמלי, חטיבת חי"ר במילואים בפיקוד הצפון.
ביום העצמאות למדינת ישראל, בשנת 2011, נבחר פרידמן להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל על שום פועלו כאיש מילואים.
באוקטובר 2012 מונה לקצין מילואים ראשי, ושימש בתפקיד עד יולי 2017.
לאחר פטירת אביו באייר ה'תשע"ז, מונה לכהן כאדמו"ר מפשקאן.
בחודש אלול שלאחר מכן פורסם כי הוא מעדיף להיקרא "האדמו"ר מגילה", ולא "האדמו"ר מפאשקאן", על מנת שלא לפגוע בבן דודו הרב יעקב מנדל פרידמן, המתכנה "האדמו"ר מבוהוש-פאשקאן".
הרב פרידמן נשוי לאורלי ואב לשישה:
הזאב מוול סטריט הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה שחורה משנת 2013, בבימויו של מרטין סקורסזה.
זהו שיתוף הפעולה החמישי בין סקורסזה לשחקן לאונרדו דיקפריו, ושיתוף הפעולה השני בין סקורסזה לבין תסריטאי הסרט טראנס וינטר (בעבר עבדו יחד על הסדרה "אימפריית הפשע").
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'ורדן בלפורט – ברוקר (סוכן מניות) לשעבר ומרצה מוכר, שעסק בסחר לא חוקי של מניות ונודע בשל הסתבכויות עם החוק האמריקאי.
הסרט יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2013, בארצות הברית ובקנדה במקביל.
הסרט היה מועמד בחמש קטגוריות של פרסי אוסקר, בהן קטגוריית פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר וקטגוריית פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר אולם הפסיד לסרטים אחרים בכל חמש הקטגוריות.
הסרט מתחיל ב-1987, תחילת הקריירה של ג'ורדן בלפורט (לאונרדו דיקפריו) כברוקר (סוכן מניות) בחברה מצליחה בוול סטריט.
מנהלו (אותו מגלם מתיו מקונוהיי) מייעץ לו לאמץ את אורח החיים ההדוניסטי של סוכני המניות המצליחים, המתבסס על סמים ושירותי מין.
אחרי יום שני השחור (1987) אשר הפיל את החברה בה עבד ג'ורדן, הוא מחפש מקור פרנסה חדש ובעקבות המלצתה של אשתו טרזה (כריסטין מיליאוטי) מגיע לחברה קטנה הסוחרת במניות זולות אשר אחוז העמלה עליהן גדול.
בעזרת טכניקות המכירה המפוקפקות שרכש בוול סטריט מהר מאוד הוא צובר הון פרטי ואף מלמד את הקולגות שלו כיצד להרוויח ממכירה, אפילו ללקוחות בעלי הון עצמי מועט.
מהר מאוד החברה מצליחה והעסק גדל מאוד.
מאות סוכני מניות מבקשים להצטרף לחברה לאחר שמתפרסמת כתבה במגזין "פורבס" אשר מכנה את ג'ורדן "הזאב מוול סטריט" והולידה את כינויו.
במקביל ג'ורדן יוצר בחברה דינמיקה קבוצתית מיוחדת שמבוססת על תאוות בצע, עשיית כסף רב ככל האפשר ללא נקיפות מצפון, נהנתנות חסרת גבולות הכוללת צריכת סמים ושירותי מין, ופולחן אישיות לג'ורדן עצמו.
עם הצלחת החברה ופרסומה החל סוכן FBI לאסוף מידע על ג'ורדן, חבריו ועסקיהם.
באחת מהמסיבות שעורך ג'ורדן בביתו, הוא פוגש בנעמי לפגליה (מרגו רובי) היפהפייה ומפתח עמה רומן שמוביל לגירושין מאשתו טרזה ולנישואיהם.
יחד הם מנהלים אורח חיים מלא בסמים מכל הסוגים וג'ורדן מתמכר לקוקאין ולתרופות.
כאשר חייו הפרטיים ממשיכים לפרוח ולזוג החדש אף נולדת בת משותפת, מתעצמת חקירת ה-FBI ואליה מצטרפת חקירה הרשות לניירות ערך והלבנת הון של ארצות הברית.
אחרי שהזמין שני סוכני FBI ליאכטה שלו ובעקיפין ניסה לשחד אותם, הבין ג'ורדן שכדי להגן על כספם ולהסתיר את מעשי הנוכלות שביצעו הוא צריך לפתוח חשבונות בנק בשווייץ על שמה של אמה, דודתה של אשתו נעמי, ועל שם קרובי משפחה שווייצרים אחרים של שותפיו.
לצורך זה מבריחים הקרובים השווייצרים כ-20 מיליון דולר לז'נבה, שם נמצא הבנקאי שמלשין על ג'ורדן בהמשך.
נקודת המפנה בעלילה מגיעה כאשר השותף דוני מעורב בקטטה עם בראד (ג'ון ברנטל), אחד מהאנשים העוזרים בהעברת הכספים לשווייץ.
כתוצאה מהקטטה נאסר בראד והעברות הכספים מתחילות להתגלות.
עקב הלחץ מחליט דוני לסמם את ג'ורדן כדי שהבשורה תתקבל ביתר קלות.
בטרם מספיק דוני לספר לו מה קרה, החוקר הפרטי מעדכן את ג'ורדן כי ה-FBI מבצע האזנות סתר בביתו ובמשרדו.
ג'ורדן מבין שדוני נמצא בביתו ומנהל שיחות טלפון בנוגע לחשבון בשווייץ.
הוא נוהג הביתה תחת השפעה חזקה של סמים, ובדרך הורס את המכונית ופוגע באחרות.
הוא נעצר מיד באותו לילה בחשד לנהיגה תחת השפעת סמים, אולם משתחרר בהיעדר ראיות.
ג'ורדן מסרב לעסקה שהציע לו ה-FBI.
במהלך טיולם של ג'ורדן, דוני ונשותיהם ביאכטה באיטליה, נעמי מתבשרת כי דודתה אמה (דרכה רשם ג'ורדן את כספו בשווייץ) נפטרה מהתקף לב ובעצם הכסף שהופקד בחשבון על חשבונה אבוד.
הם מפליגים למונקו ושם מתכננים לעבור לשווייץ אך היאכטה מתהפכת כתוצאה מסערה פתאומית.
לאחר שחולצו על ידי ספינה שנמצאה בסביבתם, ג'ורדן מבחין בהתפוצצות המטוס שאמור היה לקחת אותם לז'נבה, ומתחיל להבין שמזלו עומד להשתנות ועליו להתעשת.
שנתיים לאחר המקרה, הבנקאי שניהל את חשבונו בשווייץ נתפס על ידי ה-FBI ומספר את כל האמת על ג'ורדן וחבריו.
כתוצאה מכך, ג'ורדן נעצר וה-FBI מציעים לו לשתף פעולה ולהפוך לעד מדינה וכך להמתיק את עונשו.
לאחר מריבה קשה עם אשתו נעמי, המודיעה לו שהיא מתכוונת להתגרש ממנו, נעתר הפעם ג'ורדן להצעת ה-FBI ומוסר להם תמורת חסינות את שמות כל האנשים שעזרו לו במהלך השנים.
כאשר הוא חוזר למשרדו הוא מנהל בשליחות חוקריו שיחה עם דוני אך מעביר לו בחשאי פתק שבו רשום כי הוא נושא מכשיר ציתות.
הפתק, ועמו הפרת ההסכם מתגלים לאנשי ה-FBI וג'ורדן נשלח לבית סוהר בנבדה לתקופה של 36 חודשים בלבד ובתנאי מעצר קלים יחסית.
סצנת הסיום מראה את ג'ורדן משתחרר ממאסרו והופך למרצה מוערך ומבוקש בתחום המכירות - הוא מוצג ברוב פאר לקראת מתן הרצאה בכנס אנשי מכירות בניו זילנד (את מנחה הכנס משחק ג'ורדן בלפורט האמיתי).
הושץ' (באוקראינית: Гоща, הושצ'ה; בפולנית: Hoszcza, הושצ'ה; ביידיש: האשטש) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
התיעוד הראשון להושץ' הוא מהמאה ה-12, ובמאה ה-16 קיבלה זכויות עיר.
העיירה יושבת על גדת נהר הורין, ושוכנת בסמוך לכביש רובנו-ז'יטומיר-קייב.
תחילה היו יהודי הושץ' כפופים לקהילת אוסטראה.
בזמן פרעות ת"ח ות"ט נפגעה הקהילה בעיירה, אך בהמשך השתקמה.
בשנות ה-60 של המאה ה-19 נמנו בעיירה כ-300 יהודים וכ-400 אוקראינים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פונו יהודים רבים מהעיירה, ובמלחמת האזרחים הרוסית סבלו היהודים מהפרעות שהתחוללו אז.
עם כניסת החיילים הפולנים לעיירה, התעללו אף הם ביהודיה.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, ופעלו בה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות.
בשנים אלה נמנו בעיירה 811 יהודים, מתוך 2,230 תושבים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיירה פליטים יהודים מאזור רובנו.
ב-29 ביוני 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, הופצצה העיירה בידי מטוסים גרמניים, ו-165 יהודים בה נהרגו.
ב-4 ביולי נכנסו לעיירה הגרמנים, והחלו לחטוף יהודים בה לעבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי רצח.
עד מהרה צוו יהודי העיירה לענוד סרט זרוע עם מגן דוד, ומונה בעיירה יודנרט.
בהמשך, הועברו יהודי העיירה לגטו פתוח.
באקציה ראשונה שביצעו שוטרים אוקראינים בעיירה, ב-20 במאי 1942, נרצחו בה כ-400 יהודים.
באקציה שנייה שנערכה ב-25 בספטמבר 1942 נרצחו כ-350 יהודים.
באקציה שלישית שנערכה ב-14 בנובמבר 1942 נרצחו 123 יהודים.
כעשרים בעלי מקצוע יהודים שהושארו בעיירה נרצחו ב-17 ביולי 1943.
ב-18 בינואר 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום.
מיהודי העיירה שרדו כעשרים איש אשר הסתתרו ביערות.
בשל גילויי עוינות מצד האוקראינים המקומיים, לא שבו אלו להתגורר בעיירה.
הרב ד"ר הושע רבינוביץ הוא מזקני תלמידיהם של הרב צבי יהודה קוק והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, מחבר הספרים "מאורות הרצי"ה" וחוקר תורני, לשעבר רבם של קיבוץ חפץ חיים ובארות יצחק וראש כולל האידרא.
הוריו עלו מפולין לארץ ישראל בשנות השלושים.
אביו יוסף גדל בבית הרב של העיירה סופרסלא, והיה תלמיד ר' אלחנן וסרמן בישיבה בברנוביץ'.
אמו חיה הייתה בת למשפחה חסידית מהעיר לודז', המקורבת לחסידות ברסלב והאדמו"ר רבי יחזקאל מקוזמיר.
השניים נפגשו בירושלים בגיל מבוגר יחסית, ונולדו להם שני ילדים.
הבכור, נפל בעת שירותו הצבאי, והצעיר הוא הרב הושע.
בילדותו התגורר בכפר אברהם שבפתח תקווה.
למד בבית הספר היסודי החרדי "שארית ישראל", לימודיו בישיבה התיכונית היו במדרשית נעם פרדס חנה.
באלול תש"ך עבר לישיבת מרכז הרב.
הוסמך לרבנות על ידי הרב יצחק אריאלי, הרב עמרם אבורביע והרב שלום יצחק הלוי.
קיבל מהרב אברהם אלקנה כהנא שפירא כושר לרבנות עיר.
לאחר מכן עבר ללמד תורה בחו"ל במשך מספר שנים ועודד עלייה לארץ.
בהמשך עמד בראש "כולל האידרא" בנשיאותו של הרב שלמה גורן.
בשנת תש"מ נבחר לרב הקיבוץ בארות יצחק, תפקיד שבו כיהן 5 שנים.
לאחר מכן היה הרב של קיבוץ חפץ חיים במשך שמונה שנים.
ההדיר את פירוש רבי יצחק אבוהב (השני) לטור.
בשנת 1992 סיים את עבודת הדוקטורט במסגרת המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, עבודתו עסקה בפרשנותו של ר' יצחק אבוהב לתלמוד.
לימד במכללת אורות ישראל ובאוניברסיטת בר-אילן.
העביר ביישוב אלקנה שבו התגורר, שיעורים קבועים במשך כעשרים שנה.
בשנת 2011 הוציא את "מאורות הרצי"ה", סיכומים של שיעורים ששמע מפי הרצי"ה קוק, ובכך קיים את בקשתו של הרב להוציאם לאור.
הרב רבינוביץ מתגורר כיום בירושלים בסמיכות לישיבת מרכז הרב.
חתנו הוא הרב ציון לוז, חבר בית הדין הגדול בירושלים.
"מאורות הרצי"ה", סיכומים משיחותיו של הרצי"ה קוק בשנים תשכ"א–תשכ"ד על פי רשימות משעת אמירתן.
כרך א' – בראשית, שמות, ויקרא.
כרך ב' – במדבר, דברים, מועדים, הוצאת מכללת אורות, תשע"א 2011.
רבינו הגדול מהר"י אבוהב (השני) – אלקנה, 2012.
ביאור לטור, אורח חיים - מאת רבינו יצחק אבוהב – על פי כתבי יד עם חלופי גרסאות, מקורות והערות מאת הרב רבינוביץ, מכון ירושלים, תשס"ג (פורסם גם בתוך מהדורת "הטור השלם" של מכון ירושלים).
הזאב האחרון , הוא סרט דרמה והרפתקאות של קופרודוקציה סינית-צרפתית בבימויו של ז'אן-ז'אק אנו אשר עלה לאקרנים בשנת 2015, ומבוסס על הרומן האוטוביוגרפי למחצה טוטם הזאב משנת 2004 של הסופר הסיני לו ג'יאמין (או בשם העט שלו: ג'יאנג רונג).
הסרט כרומן היסטורי מציג את חלקה השני של מהפכת התרבות בסין, מבחינה אנתרופולוגית מציג את חייהם ותרבותם של המיעוט המונגולי בסין, כסרט טבע מציג את חיי הזאב המונגולי, אך מעל הכל, כסרט אקולוגי, מציג את התוצאות של הפרה חמורה במאזן אקולוגי שמביאה בהכרח לאסון.
תאגיד הסרטים של העיר האסורה בבייג'ינג ביקש בתחילה לשכור במאי סיני, אולם צילום סרט של זאבים ובני אדם נחשב למורכב מדי עבור הבמאים הסינים.
בסופו של דבר נשכר לצורך כך הבמאי הצרפתי ז'אן-ז'אק אנו אשר כניסתו לסין הותרה לאחר שנאסרה עד אותו זמן בשל סרטו שבע שנים בטיבט מ-1997. הבמאי הצרפתי שהיה בעל ניסיון בהפקת סרטים עם בעלי חיים, רכש תריסר גורי זאבים בסין והעביר אותם למאלף חיות שגידל אותם במשך מספר שנים.
הסרט צולם במשך למעלה משנה במחוז מונגוליה הפנימית בסין שבו התרחשה עלילת הספר.
בשנת 1969, סטודנט בשם צ'אן ז'ן (בסינית: 陈 阵) נשלח עם חברו למחוז מונגוליה הפנימית שבסין, כביכול על מנת ללמד את הרועים המונגולים הנוודים קרוא וכתוב במנדרינית כחלק ממהפכת התרבות בסין (למעשה הייתה זו דרכה של ההנהגה לפרק את הכוח המהפכני של הסטודנטים שיצא מכלל שליטה).
במהלך השהייה עם המונגולים, צ'אן מתחבר לאורח החיים של הרועים ולקשר המורכב והדואלי שלהם עם הזאבים, קשר אשר מאוים על ידי נציגי הממשלה באזור אשר נחושים להשמיד את אוכלוסיית הזאבים שטורפים את עדרי הסוסים והבקר.
צוות השחקנים בסרט מורכב מסינים ומונגולים.
פנג שאופנג בתפקיד הסטודנט צ'אן ז'ן
שון דו בתפקיד הסטודנט יאנג קי
ין זהושנג בתפקיד באו שונגוי
הזאב האחרון מבוסס על הרומן הסיני האוטוביוגרפי למחצה טוטם הזאב משנת 2004 של הסופר הסיני לו ג'יאמין.
למרות הביקורת של גיבור הספר על בני ההאן - הקבוצה האתנית השלטת בסין, כמו גם ביקורת כמעט גלויה על המפלגה הקומוניסטית, הצנזורה הסינית התירה לפרסם את הספר והוא הפך במהרה לרב מכר בסין ומחוצה לה.
הלוס אנג'לס טיימס דיווח שרבים הופתעו מחוסר הצנזורה על הרומן.
בשנת 2005, התאגיד חתם על הסכם עם הבמאי הניו זילנדי פיטר ג'קסון מנהל חברת Weta Digital, לשיתוף פעולה בהפקת הסרט.
ההפקה עם ג'קסון לא התקיימה לבסוף, והתאגיד התקשה למצוא מנהל חדש.
בשנת 2008, יצאו לשוק גרסאות מתורגמות של הספר "טוטם הזאב" בשפה הצרפתית והאנגלית (ובעברית בשנת 2012), ובתאגיד חיכו לרגע זה כדי לנסות לאתר במאים שיתעניינו בספר.
חברי התאגיד שהכירו את סרטיו של הבמאי הצרפתי ז'אן-ז'אק אנו, שלחו לו עותק מתורגם של הספר בצרפתית, ולדבריו הסיפור משך את לבו.
הוא דחה הצעה לשמש כבמאי של הסרט חי פיי ובמקום זאת חתם על חוזה עם צ'יאנג למרות ההיסטוריה הבעייתית שלו עם הרשויות בסין.
בתחילת הפיתוח של הסרט ז'אן-ז'אק אנו נסע לסין ובילה שם במשך זמן רב לצד מחבר טוטם הזאב - לו ג'יאמין, כשהשניים סיירו בערבות צפון סין בחיפוש אחר אתרים פוטנציאליים לצילום הסרט.
המיקום שנבחר לבסוף היה בצפון מחוז מונגוליה הפנימית בסין ולא במונגוליה, הן בשל היותו של האזור נגיש יותר והן בשל הנוף הדומה יותר למתואר בספר.
בהפקה ובפיתוח השתתפו מספר חברות סרטים סיניות.
בסביבות 2009, יוצרי הסרט רכשו גורי זאבים ואימנו אותם לקראת הצילומים.
ז'אן-ז'אק אנו עבד על הטיוטה הראשונית של הסרט יחד עם התסריטאי והמפיק אלן גודאר שנפטר לפני סיום הכתיבה; אנו הביא את הטיוטה לסין באמצע 2012 כאשר במקביל התסריטאי הסיני לו ויי כתב את הטיוטה השנייה והשלישית של התסריט.
הטיוטות של ויי תורגמו לצרפתית עבור אנו כדי שיתן עליהם משוב, ולאחר השינויים שלו הטיוטות תורגמו חזרה לסינית עבור הסופר לו ג'יאמין על מנת שיתקן אותם.
הצילומים הראשונים של הסרט החלו ביולי 2012.
ב-2013, צ'יאנג - מנכ"ל התאגיד, מונה לסגן-נשיא קבוצת הקולנוע הממלכתית של סין, והעניק גיבוי לסרט.
השחקנים פנג שאופנג ושון דו קיבלו את התפקידים הראשיים בסרט.
הסרט סימן את הייצור הסיני הראשון שנוהל על ידי מנהל לא-סיני.
לצורך הצילומים נשכרו 420 סינים ו-7 אנשי צוות צרפתיים.
הצילומים לסרט נעשו במונגוליה הפנימית שבה התרחשה עלילת הספר, בקרבת העיירה וולוגאי, ונמשכו למעלה משנה.
באתרי האינטרנט שהבמאי והצוות היו צריכים להתגבר על קשיי הטבע באזור כמו טמפרטורות נמוכות, מזג אוויר סוער והתקפות של נחילי יתושים.
כדי לשמר את שטחי המרעה עבור הצילומים ולמנוע פגיעה באקולוגיה, אנו וצוותו התמקמו רחוק ככל האפשר ונמנעו משימוש בכלי-רכב, למרות שהתהליך האיטי של הצילום הוביל לעלות יקרה יותר.
אנו אמר שלעיתים הם חלפו על פני 10 קילומטרים כדי למנוע פגיעה סביבתית.
הסרט צולם ב-3D ותקציב ההפקה הסתכם בכ-40 מיליון דולר.
לדברי אנו, הסצנה הקשה ביותר בסרט שנחשבה ל"משימה בלתי אפשרית", הייתה הצילום של להקת הזאבים תוקפת עדר של 200 סוסים במהלך סופת שלג עזה בחצות הלילה, ונדרש עבורה הכנה של שישה חודשים ושישה שבועות של צילומים.
במהלך הסצנה נעשה שימוש בסוס מזויף שזנבו נמרח בריח של נקניק, וכאשר הסוס נדחף במהירות הזאבים רצו בעקבותיו.
סצנה זאת גרפה שבחים מפי מבקרי הסרט.
העלילה בספר ובסרט, היא על סטודנט סיני אשר נשלח לערבות מונגוליה הפנימית במהלך מהפכת התרבות בסין ללמד את התושבים קרוא וכתוב, כשהגורם המשפיע ביותר בעלילה הוא הזאב.
יוצרי הסרט השתמשו לצורך כך בזאבים מונגוליים אמיתיים (Canis lupus chanco).
לבמאי הצרפתי, אנו, היה כבר ניסיון בהפקת סרטי חיות בסרטיו הקודמים הדוב (1988) ושני אחים (2004) שבהם עלילת הסרט עסקה בדובים ובטיגריסים בהתאמה.
למרות שבתעשיית הקולנוע משתמשים בדרך כלל בכלבים כדי לתאר זאבים, אנו תמך בשימוש בזאבים אמיתיים כדי להראות את שיטת הציד האותנטית שלהם.
אנו ואחרים ביקרו בגני חיות ברחבי סין כדי למצוא ולרכוש גורי זאבים עבור הפקת הסרט.
לדבריו, הזאבים במונגוליה שונים מאוד מהזאבים באמריקה במראה ומזכירים במעט אריות בשל הרעמה שלהם בצוואר.
בסופו של דבר נרכשו תריסר גורי זאבים מגני חיות מקומיים בחרבין.
יוצרי הסרט שכרו מאלף חיות קנדי בשם אנדרו סימפסון אשר אימן את הזאבים במשך ארבע שנים בטרם הופק הסרט, והזאבים שגדלו תחת השגחתו מנו לבסוף להקה של 35 פרטים.
מכיוון שאוכלוסיות הזאבים בסין מידלדלות, הממשלה הסינית לא אפשרה בתחילה להוציא את הזאבים מתחומי סין לצורך אילוף, ועל כן סימפסון עבר מחוותו שבקנדה לסין כדי לאמן את הזאבים לשבת, לרטון ולהילחם.
ארבעה בסיסי אימון נבנו במונגוליה הפנימית ובבייג'ינג להכשרת הזאבים.
הזאבים קיבלו בדרך כלל מזון יבש של כלבים המורכב מעוף קצוץ, אך מדי פעם סימפסון האכיל אותם גם בקוביות של בשר טרי.
הלהקה של 35 הזאבים נשמרה מאחורי שטח מגודר בגדרות ארוכות וכפולות, והם אומנו גם להסתגל לנוכחות המצלמות בקרבתם.
במהלך הצילומים נעשו מאמצים רבים למנוע מהזאבים להתעייף, והם קיבלו זמן קצוב למנוחה מדי שעה.
אנו העדיף שהזאבים ישתתפו בפועל בצילומים כל עוד זה אפשרי, והשימוש בטכנולוגיה נעשה רק עבור יצירת סצנות שבלתי אפשרי ליצור אותם באופן טבעי.
למרות כל אמצעי הזהירות שננקטו לביטחון הצוות והשחקנים, השחקן הראשי פנג שאופנג ננשך על ידי אחד הזאבים.
בתום הצילומים אושר להעביר את הזאבים לגן חיות בקנדה לאחר שהתברר שהם מבינים רק פקודות באנגלית.
בעל חיים נוסף שעשרות פרטים שלו נרכשו במיוחד עבור סצנת המארב והציד של להקת הזאבים בתחילת הסרט הוא הצבי המונגולי; למרות שהצבאים המונגולים היו מצויים בעבר במונגוליה הפנימית, כיום טווח התפוצה שלהם בסין הצטמצם מאוד, ובשל כך, יוצרי הסרט הוצרכו לנסוע למונגוליה השכנה כדי לרכוש אותם.
לבד מהזאבים והצבאים, נעשה שימוש רב בסרט בסוסים, בבקר וכבשים.
תפקידו של ז'אן-ז'אק אנו כבמאי של סרט המצולם על אדמת סין העממית לא היה מובן מאליו.
בנוסף לכך, הוטל איסור גורף על אנו ושני שחקנים ראשיים בסרט לדרוך על אדמת סין.
בעקבות חיפוש במאי מתאים עבור הזאב האחרון, בוטל האיסור על אנו להיכנס לסין, אם כי "שבע שנים בטיבט" עדיין נאסר לצפייה.
הוול סטריט ג'ורנל אמר שגיוסו של אנו לבימוי הסרט הוא ההפתעה הגדולה ביותר בסיפור.
מגזין וראייטי כתב שיש אירוניה בכך שהזאב האחרון מופק בגיבוי של קבוצת הקולנוע הממלכתית של סין למרות הביקורת שיש בספר על המשטר, בעוד ששבע שנים בטיבט עדיין אסור לצפייה.
ביטול האיסור על אנו נעוץ כנראה במכתב שהוא פרסם באינטרנט הסיני בחודש דצמבר 2009, בו נאמר שהוא מעולם לא תמך בעצמאותה של טיבט ולא היה לו שום קשר אישי עם הדלאי לאמה.
הביקורת העצמית של אנו, עזרה כנראה להגן על הזאב האחרון מפני המבקרים הסינים שהתנגדו להשתתפותו בהפקת הסרט.
אנו אמר בשנת 2012 שהוא טעה מלחמת אלג'יריה, ובמבט לאחור הוא מבין שהוא יצר מבלי משים סרט פולשני מבחינה פוליטית וזו לא הייתה כוונתו.
בהתייחסו לזאב האחרון, אנו אמר שמדובר בסרט "הרבה יותר מסובך, מרתק ומשעשע", ושהוא לא היה עושה אותו אם הרשויות הסיניות לא היו אוהבות אותו.
סוכנות הידיעות AP אמרה בשנת 2009 שאנו יצטרך לעשות פרשנות פוליטית של הרומן אשר תוכל לעבור את הצנזורה הסינית, אולם לבסוף התברר שהתאגיד מתכוון להימנע מהמסר הפוליטי של הספר ותחת זאת להתמקד בנושאים סביבתיים כמו הקשר בין האדם לטבע ובין האדם לחי.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-7 בפברואר 2015. הסרט הוקרן לראשונה באופן רשמי בסין ב-19 בפברואר 2015, בראש השנה הסינית.
ההקרנה הראשונה בצרפת הייתה ב-25 בפברואר 2015 ובאולן בטור במונגוליה ב-27 בפברואר בנוכחותה של השחקנית המונגולית בסרט.
קבוצת עליבאבא רכשה את הזכויות להפיץ את הסרט מחוץ לתחומי ארצות הברית.
הסרט גרף 122,745,328 מיליון דולר ברחבי העולם, מתוכם 110,95 מיליון דולר בסין ובארצות הברית ו-8,811,832 מיליון דולר בצרפת.
הזאב האחרון קיבל ביקורות מעורבות וחיוביות.
האתר עגבניות רקובות נותן לסרט ציון של 70%, עם דירוג ממוצע של 6.6 מתוך 10, על פי מדגם של 27 חוות דעת.
ב-Metacritic, הסרט קיבל ציון של 58 מתוך 100, המבוסס על 13 ביקורות מעורבות או ממוצעות.
מגי לי, מבקרת קולנוע עבור מגזין וראייטי כתבה: "למרות הנופים הטבעיים המפוארים שלו, וקצת אקשן באמצעות טכנולוגית 3D המדהימה, העלילה של טוטם הזאב מסתכמת בסביבה המוכרת ולא זזה או חודרת עמוק מדי", "הסרט חסר כל פרספקטיבה חדשה לנושאים סביבתיים" ו"מבחינת אותנטיות, הסרט נכשל בהמחשת החיכוך בין האדם והחי".
מאידך היא שבחה את האפקטים החזותיים של תנועת הזאבים, כמו גם את הלחנים של ג'יימס הורנר בסצנות שהן לא דיאלוג.
הזאבות היא להקת רוק ישראלית וקולקטיב נשי עצמאי הפועל בישראל ובאירופה.
הלהקה מאופיינת במיזוג סגנונות מוזיקליים כמו רוק, דיסקו ופאנק, עם טקסטים כנים ונועזים בשפה העברית.
הלהקה מורכבת מיפעת בלסיאנו (שירה וגיטרה), טליה ישי (בס), אור זיגלבאום (גיטרות), חן יאיר (תופים), נופר תום (סינתיסייזר).
הרביעייה המקורית של הלהקה הכירה בשנות האלפיים בבית ספר תיכון בחולון והחלה לנגן ביחד.את החזרות הראשונות שלהן הן קיימו בקונסרבטוריון השכונתי בחולון לאחר שעות הפעילות שלו, שם גם התרחשו הופעותיה הראשונות של הלהקה.
בשנת 2012, הוציאה הלהקה את המיני-אלבום הראשון שלה בהפקתו המוזיקלית של יהוא ירון.
ב-2015, נכנסה הלהקה חזרה לאולפן יחד עם המפיק נדב פרסר והקליטה את המיני-אלבום השני שיצא בחודש מאי של אותה שנה.
באוקטובר 2016 יצאו למסע הופעות ראשון באירופה, בין היתר לקחו חלק בפסטיבל Waves בווינה.
באוגוסט 2017, הודיעה נגנית הבס מורן לחמי שהיא עוזבת לניו יורק, והלהקה קיבלה לשורותיה את טליה ישי כנגנית גיטרת הבס החדשה שלהן.
במאי 2018 הצטרפה ללהקה המתופפת רוני שפר, ויחד יצאה הלהקה לטור שני באירופה שכלל הופעות בגרמניה, הולנד צרפת ובלגיה.
ב-2021 עברו חברות הלהקה להתגורר יחד בשכונת שפירא שבדרום ת"א, ובין היתר עבדו על אלבום בכורה מלא.
במהלך אותה שנה גייסה הלהקה 62,000 ש"ח בקמפיין הדסטארט על מנת לממן את הוצאות האלבום.
במהלך הקמפיין הוציאה הלהקה את שיר הכסף ואת המערכון "סליחה על השאלה - הבת שלי זאבה" בהשתתפות הוריי חברות הלהקה.
האלבום "הארץ השטוחה" יצא בארבעה בפברואר 2020 בהפקתו המוזיקלית של אביחי טוכמן.
את האלבום השיקו הזאבות במועדון "הבארבי" בתל אביב, ואירחו את סולן להקת טיפקס, הזמר קובי אוז.
במהלך תקופת הקורונה קיימו הזאבות ליין הופעות מחתרתי בשם "זאבות וידידות".
הליין התקיים בסטודיו בו פעלו בשכונת שפירא בדרום ת"א, ובו התארחו מוזיקאים נוספים (בין היתר טדי נגוסה, ג'ני פנקין).
בנוסף הוציאו הזאבות את הסשן "The Love Boat" שצולם על גבי יאכטה שיצאה מנמל חיפה, וכלל גרסאות לייב למספר שירים מתוך האלבום.
באוגוסט 2022 הוציאה הלהקה את השיר "המורה ליוגה", סינגל ראשון מתוך האלבום החדש.
את הסינגל השיקו הזאבות במועדון הבארבי, ואירחו בה את הראפר טדי נגוסה.
הלהקה שחררה גרסת לייב לשיר "זה בדם שלי" מתוך ההופעה.
באוקטובר 2022 הופיעו הזאבות בפעם השנייה בפסטיבל אינדינגב שבמצפה גבולות.
חודש לאחר מכן השתתפה הלהקה בפסטיבל "חשיפה בינלאומית למוזיקה" בהפקת "הצוללת הצהובה" בירושלים.
באותה השנה הצטרפה ללהקה המוזיקאית נופר תום, כנגנית סינטיסייזר וגיטרה.
בדצמבר 2022 השיקו הזאבות פודקאסט עצמאי בשם "לשון הרע לה" הכולל שיחות של חברות ההרכב על נושאים שונים.
במהלך שנת 2023 קיבל הפודקאסט בית חדש בתחנת הרדיו "הקצה", והחל להיות משודר דרך התחנה.
ביוני 2023 הוציאה הלהקה את "זה מה יש", סינגל נוסף מתוך האלבום החדש.
כחודש לאחר מכן יצאה לסיבוב הופעות בגרמניה וצ'כיה, בין היתר הופיעה בפסטיבל "וולדסטוק" (Waldstock) בגרמניה ובפסטיבל "צבעי אוסטרובה" (Colours of Ostrava) באוסטרבה.
הלהקה הוציאה באותה השנה את השיר "תוכניות מילוט", אשר יצא בליווי קליפ המתעד את סיבוב ההופעות האחרון שלה.
במהלך השנים 2023 ו-2024 יצאה הלהקה לחמישה סיבובי הופעות ברחבי אירופה, בין היתר הונגריה, גרמניה, צ'כיה, קרואטיה, בלגיה, צרפת ואיטליה, כמו כן הופיעה בפסטיבלים כמו פסטיבל פיוז'ן ו-Brückenfestival בגרמניה.
ביולי 2024 הוציאה הלהקה סינגל נוסף מתוך האלבום החדש, "זנב לאריות", אשר לווה בקליפ אנימציה שנוצר על ידי יוצרי הקומיקס "גלנדון ואיזבלה".
במהלך שנת 2025 השלימה הלהקה את הקלטת אלבומה המלא, אשר הושפע באופן משמעותי מאטמוספירת המלחמה בישראל, והשפעות אלו ניכרו בכתיבה, בעיבודים ובתכנים המוזיקליים.
במקביל, יצאה הלהקה לסיבובי הופעות נוספים ברחבי אירופה.
לצד פעילותה המוזיקלית, חברות ההרכב מנחות כיתות אמן לקהלים מגוונים בישראל ובאירופה, שבהן הן עוסקות ביצירה משותפת, בתהליכים חברתיים ופוליטיים, ובכוחה של האמנות לשמש כלי לשינוי מציאות.
בפברואר 2025 הוציאה הלהקה את הקליפ לשיר "אדמה", בבימויה של סולנית הלהקה, יפעת בלסיאנו, ובהשתתפות השחקנית שושה גורן.
הקליפ מגולל את סיפורה של אישה המגיעה להסתפר במספרה שכונתית, ומתמקד ברגע יומיומי ושגרתי של התחדשות.
ההשראה לקליפ נולדה במהלך מטח טילים כבד שנורה לעבר ישראל, כאשר בלסיאנו, בדרכה לתפוס מחסה, הבחינה באדם היושב בנינוחות ומסתפר במספרה בדרום תל אביב —מראה שצרב בה רושם עמוק.
חוויה זו עיצבה את העלילה והאווירה החזותית של הקליפ, אשר בקונטקסט של מילות השיר מבקש להעביר את המסר על כוחה של השגרה, ועל עמידותם של החיים גם בזמנים של חרדה והישרדות.
השיר נכנס ל"בחירות העורכים" בתחנת הרדיו כאן 88.
ב-27 במרץ 2025 הלהקה הוציאה לאור את האלבום "זה מה יש" בהפקתו של גל עובד.
האלבום שאב השראה מהגל החדש של הרוק וההיפ-הופ, עטוף בהומור הייחודי של הלהקה עם הבזקי שיחות קצרות מתוך האולפן שנכנסו כטראקים קצרים בין שירי האלבום.
האלבום הושק בהופעה חגיגית במועדון הבארבי בנמל יפו, וכלל אירוח של המוזיקאית אפרת גוש ומתופפת הלהקה לשעבר, רוני שפר.
בדצמבר 2025 הוציאה הלהקה מיני אלבום קונספט בשם אחרי הטיל, אשר הופץ באופן אקסקלוסיבי לחברי קהילת הפטראון של הלהקה.
האלבום נכתב והוקלט בחודש יוני 2025 במרחב מוגן דירתי, במהלך התקופה שבה התרחשו מתקפות איראניות על ישראל.
זהו אלבום אקוסטי, המתמקד בעיבודים מינימליסטיים ובאווירה אינטימית.
את עטיפת האלבום צייר האמן זאב אנגלמאייר.
מושפעת בעיקר מהסאונד של שנות ה-90 ומנגנת חומרים מקוריים בעברית.
הלהקה מונה בין המשפיעים על המוזיקה שלהן את להקת פלסיבו, הפיקסיז, רדיוהד, דייוויד בואי, הביטלס, פי ג'יי הארווי, סוניק יות', הקילרז, ובלר.
אדמות יבשות - EP ראשון
זה מה יש - אלבום
הז'נדרמריה הצרפתית, רשמית הז'נדרמריה הלאומית הוא אחד משני כוחות המשטרה הלאומיים בצרפת, לצד המשטרה הלאומית.
הז'נדמריה חלק מה והיא פועלת בכפיפות משותפת למשרד הפנים ומשרד ההגנה.
לז'נדרמריה יש משימות שיפוטיות, משימות אדמיניסטרטיביות, ומשימות צבאיות.
הז'נדרמריה אחראית לאכיפת החוק בערים הקטנות, באזורי הכפר והפרוורים, בזמן שהמשטרה הלאומית, ככוח שיטור אזרחי אחראית לאכיפת החוק והסדר בערים עצמן.
בשל מעמדה הצבאי, הז'נדרמריה מבצעת משימות צבאיות שונות ומשימות הגנה.
לז'נדרמריה אגף למאבק בפשעי מחשב ונכון לשנת 2014 שירתו בה מאה אלף חיילי ז'נדרמריה.
הז'נדרמריה היא יורשת ה-maréchaussée, גוף השיטור הוותיק ביותר בצרפת שהחל את דרכו עוד מתקופת ימי הביניים.
היא הוקמה בשנת 1721 והחוק מ-17 באפריל 1798 קבע את עקרונות הפעולה, והמשימות שלה.
לז'נדרמריה השפעה תרבותית ומסורות שהשפיעו על העולם כולו עוד מתקופת האימפריה הצרפתית.
המקבילה בישראל היא משמר הגבול, על יחידותיה כמו הימ"מ והימ"ס.
הז'נדרמריה הניידת, יחידת עלית לפיזור הפגנות
יחידת ההתערבות של הז'נדרמריה הלאומית, יחידת השתלטות עלית למלחמה בטרור
משמר הרפובליקה, יחידת משמר טקסית
הז'נדרמריה הרומנית (ברומנית: Jandarmeria Română) הוא כוח הז'נדרמריה הלאומי של רומניה, אשר ממונה על תפקידי אכיפת חוק בסיכון גבוה.
זהו אחד משני כוחות המשטרה העיקריים ברומניה (השני הוא המשטרה האזרחית).
הז'נדרמריה כפופה למשרד הפנים הרומני ויש לה סמכויות על האוכלוסייה האזרחית.
כוח הז'נדרמריה הרומני הראשון נוצר בנסיכות מולדביה ב-3 באפריל 1850 בידי הנסיך גריגורה אלכסנדרו גיקה.
לאחר איחוד מולדביה וולאכיה ב-1859 החליט הנסיך אלכסנדרו יואן קוזה להכפיף את הז'נדרמריה למשרד המלחמה ולהפוך אותה למשטרה צבאית.
הז'נדרמריה השתתפה במלחמת העצמאות הרומנית, בעיקר ככוח שיטור צבאי, אך גם ככוח לוחם.
ב-1893 הוקם מחדש כוח ז'נדרמריה אזרחית שזכה לשם "הז'נדרמריה הכפרית" (Jandarmeria Rurală).
הז'נדרמריה החדשה הייתה כפופה בו זמנית למשרד המשפטים ולמשרד הפנים.
לנוכח הכישלון המוחלט של הז'נדרמריה בטיפול במרד האיכרים של 1907, פורקה הז'נדרמריה הכפרית וסמכויותיה הועברו לידי הסיגורנצה.
הז'נדרמריה הצבאית המשיכה לשמש כמשטרה הצבאית של הכוחות המזוינים הרומניים, ומילאה תפקיד במלחמת הבלקן השנייה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה אף הוכנסו כוחות הז'נדרמריה לקרב כנגד צבא הקיסרות הגרמנית.
לאחר הסכם שביתת הנשק של פוקשאן פיקחה הז'נדרמריה על פירוז הצבא הרומני, ובאוקטובר 1918 ניהלה את הגיוס מחדש שלו.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה הז'נדרמריה ככוח משטרה צבאית בלבד, אולם לקחה חלק חשוב בשואת יהודי רומניה.
לאחר המלחמה פורקה הז'נדרמריה בהוראת המפלגה הקומוניסטית הרומנית, וסמכויותיה הועברו לידי הסקוריטטה.
לאחר מהפכת דצמבר 1989 הוקמה הז'נדרמריה מחדש, ושימשה בו זמנית כיחידת משטרה צבאית וכיחידת שיטור אזרחי.
ב-2006 פוצלו תפקידי הז'נדרמריה, ובעוד שהמשטרה הצבאית של רומניה הפכה ליחידה צבאית לכל דבר, הז'נדרמריה עצמה הפכה ליחידת שיטור מקצועית רגילה הכפופה למשרד הפנים.
הפיקוד על הז'נדרמריה נמצא בידי מפקח כללי הממונה בידי שר הפנים.
למפקח הכללי ישנם שלושה סגנים האחראים על ניהולה השוטף של הז'נדרמריה.
הז'נדרמריה מחולקת ל-41 יחידות מחוזיות, בנוסף לשמונה קבוצות ניידות שמיועדות לפעול בכל המחוזות במצבי חירום.
בנוסף לכך, לז'נדרמריה כפופה גם בריגדה של כוחות מיוחדים בשם בריגדת המבצעים המיוחדים של הז'נדרמריה, אשר נועדה לסיכול פעולות טרור.
הז'נדרמיה האיראנית (בפרסית: ژاندارمری دولتی) שנקרא גם הז'נדרמיה הממשלתית, היה כוח המשטרה הכפרי הראשון באיראן.
הכוח החצי-צבאי גם מילא תפקיד משמעותי בפוליטיקה מאז הקמתו ב-1910 במהלך שושלת קג'אר ועד הופעתה של שושלת פהלווי ב-1921. הכוח המשיך לפעול עד סוף עידן פהלווי ועבר מודרניזציה לז'נדרמריה האימפריאלית האיראנית.
הכוח הוקם במקור כצבא חוקתי, והעסיק קצינים שוודים בפיקוד על איראנים כדי לבצע הן את תפקידי המשטרה המסורתיים והן לנהל מבצעים צבאיים נגד כוחות שבטיים.
בשנת 1991 אוחדה הז'נדרמריה האיראנית עם כוחות משטרה אחרים כדי ליצור את כוח אכיפת החוק של הרפובליקה האסלאמית של איראן.
לאורך המאה ה-19 עסקו הרפורמים האיראנים במודרניזציה צבאית וההיסטוריה של תקופת הקג'אר מלאה בניסיונות ליצור צבא קבע על פי המודל האירופי.
בניסיון לפתח כוח צבאי חזק מספיק כדי להגן על עצמו מפני אויביה החיצוניים, בחרו הפרסים בשוודיה לבצע את המשימה של אבטחת נתיבי הסחר שלהם.
הפרסים בוחרים במשטרה השוודית כבחירה נייטרלית בין בריטניה לרוסיה.
ב-6 ביולי 1911 התקבלה באספת המחוקקים ההצעה על הקמת הז'נדרמריה הממשלתית.
ב־15 באוגוסט 1911 קיבל המיג'ור השוודי הראלד הילמרסון דרגת גנרל והופקד על הז'נדרמריה הפרסית.
קצינים רבים אחרים, שגויסו לעיתים קרובות מהאצולה השוודית, המשיכו את דרכו של הילמרסון.
במהלך המערכה הפרסית של מלחמת העולם הראשונה קציני הז'נדרמריה השוודית היו אוהדים כלפי גרמניה ועזרו למעצמות המרכז.
בסתיו 1915 הם תפסו את השליטה בשיראז בשיתוף מושל המחוז שעבר הכשרה גרמנית.
לאחר ההפיכה ב-1921 איחד שר המלחמה רזא שאה פהלווי, את שני הכוחות הצבאיים שהיו קיימים באיראן באותו זמן: הדיוויזיה הקוזקית והז'נדרמריה, כדי ליצור את הצבא הלאומי האיראני המודרני.
נוצרה משטרה כפרית ופקודיה שירתו תחת קצינים איראנים.
פירוק הז'נדרמריה השוודית החליש מאוד את המלוכה הקאג'רית והדבר הקל מאוד על ההפיכה של רזא שאה ב-1921. הילמרסון חזר לשוודיה ולקח את הפיקוד על הבריגדה השוודית המתנדבת המשרתת בצד הלבן במלחמת האזרחים הפינית.
קצין אחר, אריק קרלברג, הפך מאוחר יותר לשגריר שוודיה באיראן, ואיש סודו של מוחמד מוסאדק.
לאחר הפלת השאה ב-1979 נותרה הז'נדרמריה האימפריאלית האיראנית.
ב-1992 היא אוחדה לתוך כוח אכיפת החוק של הרפובליקה האסלאמית של איראן.
מטרת הז'נדרמריה הייתה לשמור על הגבולות ועל ביטחון הפנים.
היא הורכבה ממספר גדודים, כל אחד מ-4 עד 6 פלוגות.
לצורכי משמעת היה החיל בפיקוחו של הקצין הכללי המפקד על האוגדה שבתחומה הוצב.
בכל הנוגע לפעילות משטרתית, היא הייתה נתונה לרשויות האזרחיות המקומיות.
הכוח היה חמוש ברובים ישנים מסוגים שונים בתוספת כמה קרבינים סובייטים, צרפתיים ובריטים.
הכוח כלל בסך הכל 22 גדודים שיצרו חיל.
הזאב הגדול והרע הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי שהופץ ב-13 באפריל 1934 על ידי חברות "יונייטד ארטיסטס" ו-"RKO".
הסרט הופק בידי וולט דיסני ובוים על ידי ברט גילט, והוא הסרט ה-44 בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות".
סרט זה משמש בחלקו כסרט המשך לעיבוד המצליח לסרט "שלושה חזירים קטנים" שהופץ שנה קודם לכן ב-1933 (הסרט שומר על הדמויות הראשיות של הסרט הקודם כמו גם על הנבל שלו).
הסרט הזה משמש גם כעיבוד של כיפה אדומה, עם הזאב הגדול והרע מהסרטון "שלושה חזירים קטנים" המתפקד כיריב של כיפה אדומה וסבתא שלה.
ביער הזאב הסתכל עליהם דרך שיח, לבש תחפושת של פיה, והדהים את כיפה אדומה ואת שני החזירונים עד שענף העץ נשבר והזאב נחשף, בעקבות זאת החזיר הכנר והחזיר החלילן ברחו הביתה בריצה, בעוד כיפה אדומה עצמה בורחת מהזאב בבהלה.
הזאב הגדול והרע הגה רעיון והולך לבית סבתא, שם הוא רודף אחרי סבתא, שנכנסת בבהלה לתוך הארון.
כאשר כיפה אדומה מגיעה לבית של סבתא שלה, היא דופקת בדלת וכאשר הזאב שומע את הדפיקות הוא לבש את הבגדים של סבתא ונכנס למיטה.
כאשר כיפה אדומה נכנסה לבית היא שואלת את הזאב (בתחפושת של הסבתא) "איזה עיניים גדולות יש לך", "איזה אף גדול יש לך" וכאשר היא שואלה "איזה פה גדול יש לך" הזאב חשף את עצמו ורדף אחרי כיפה אדומה שנכנסה לארון יחד עם סבתא.
בינתיים, החזיר הכנר והחזיר החלילן הגיעו הביתה בבהלה והזעיקו את החזיר המעשי שהזאב אחרי כיפה אדומה.
החזיר המעשי לקח כמה דברים וגרעיני פופקורן ורץ אל ביתה של סבתא, שם הוא הכניס גרעיני פופקורן וגחלים לוהטות למכנסיו של הזאב והזאב ברח בריצה בעוד שגרעיני הפופקורן מתפוצצים במכנסיו והכנר והחלילן שמחו.
לאחר שהזאב שוב מובס, כיפה אדומה והסבתא ניצלו, סבתא ישבה וסרגה, כיפה אדומה נגנה בפסנתר והחזירים שרים שוב את השיר "Who's Afraid of the Big Bad Wolf?" והסרטון מסתיים.
שרה ברנר בתור כיפה אדומה
פינטו קולוויג בתור החזיר המעשי
בילי בלטצ'ר בתור הזאב הגדול והרע
מרי מודר בתור החזיר הכנר
דורותי קומפטון בתור החזיר החלילן
שני סרטים קצרים נוספים שהציגו בעיקר את דמויותיהם של הזאב הגדול והרע ואת שלושת החזירים הקטנים (שלושה זאבים קטנים והחזיר המעשי).
שלושת החזירים הקטנים והזאב הגדול והרע הופיעו במגוון סרטים קצרים, רצועות קומיקס, קטעי תעמולה מימי מלחמה וסדרות טלוויזיה ביניהם: "בית העכבר" ו"היו היה סטודיו".
הסרט הופץ ב-4 בדצמבר 2001, באוצרות וולט דיסני: סימפוניות טיפשיות - הקלאסיקות המוזיקליות המצוירות ההיסטוריות.
משל הזאב והכלב הוא משל שכתב המשורר וממשיל המשלים הצרפתי ז'אן דה לה פונטן.
זהו המשל החמישי המובא בספרו הראשון () שיצא לאור בשנת 1668.
המשל, הוא עיבוד מחדש של יצירה מהעת העתיקה שכתבו איזופוס ופובליוס טרנטיוס אפר.
ובו מוסר השכל הנוגע אל הנוחות שקשורה שבשעבוד וחוסר הביטחון של החופש.
זאב רזה ומורעב משוטט, פוגש בכלב שמירה גדול ושמן, ומייד הבין שעימות איתו אינו בא בחשבון.
במקום זאת, החליט להחמיא לו על נראותו המרשימה.
שכן, הזאב היה שמח להיות גדול וחזק כמותו.
שאם הוא רוצה להיות כמותו, עליו לפרוש מחיי הפרא ולהתביית.
שכן חייו אינם נוחים ועליו לחפש אחר מזון ולהתמודד עם קשיים רבים.
השיב הזאב לא הרבה; ענה הכלב, עליך לרדוף אחרי בני האדם ולעשות את רצונם.
כך תקבל את כל צורכך.
הזאב התפתה, אך בראותו את הקולר שעל צוואר הכלב, שאל למשמעותו.
וכשהבין הזאב שהקולר משמש לחיבורו לרצועה, ואף לקשירתו.
חזר בו הזאב מקנאתו לכלב.
שכן לא מוכן היה לוותר על החופש שבחיי הפרא.
אף על פי שמוסר ההשכל אינו חד משמעי ומפורש, ניתן לראות מהמשל, שעדיף להיות עני וחופשי, מאשר להיות עשיר ומשועבד.
או להיות כלוא ב"כלוב של זהב".
במשל, הכותב מביא שני בעלי חיים הדומים מאוד, אך גם שונים מאוד באותו הזמן.
שכן, הם משתייכים לאותה משפחה טקסומונית אך שונים זה מזה באורח חייהם; הזאב – שנוהג להימנע מבני האנוש ובכך צריך לצוד את מזונו והשני – כלב הבית, שתלוי בבני האנוש.
ובכך מציג הכותב שני תנאים: חוסר ביטחון הקשור לחופש ונוחות הקשורה לשעבוד.
הכותב, מנסה גם להתייחס לחסות השלטונות שאפשרה לו לכתוב, אך לעיתים, הטילה עליו צנזורה.
הזאב הרע או הזאב הגדול והרע הוא זאב בדיוני המופיע בכמה סיפורי אזהרה, כולל כמה ממעשיות האחים גרים.
גרסאות של דמות זו הופיעו ביצירות רבות, והיא הפכה לארכיטיפ גנרי לאנטגוניסט טורף מאיים.
"כיפה אדומה", "שלושת החזירונים", "הזאב ושבעת הגדיים", "הילד שצעק זאב" והסיפור הרוסי "פטר והזאב", משקפים את הנושא על הזאב הטורף והיצור ששוחרר ללא פגע מהבטן שלו, אך הנושא הכללי של הרסטורציה הוא ישן מאוד.
לדיאלוג בין הזאב לכיפה אדומה יש אנלוגיות ל"תְרימְסְקְביתַה" (הפואמה של תרים) מתוך האדה הפואטית; הענק תְרים גנב את מיולניר, הפטיש של תור, ודרש בתמורה את פריה ככלה.
במקום זאת, האלים מחליטים להלביש את תור בבגדי כלה ולשלוח אותו לארץ הענקים להחזיר את הפטיש.
כאשר הענקים מציינים את חוסר הנשיות של עיניו של תור, כמו גם אופן האכילה והשתייה שלו, לוקי מתרץ אותם בכך שפריה לא ישנה, אכלה או שתתה מתוך כמיהה לחתונה.
חוקרי פולקלורים ואנתרופולוגים תרבותיים מהמאה ה-19 כמו אמיל נורי ואדוארד טיילור ראו את "כיפה אדומה" במונחים של מיתוסים סולאריים ומחזורים טבעיים אחרים, כמו אל השמש, וקבעו שהזאב מייצג את הלילה שבולע את השמש, והווריאציות שבהן כיפה אדומה מגיחה מבטן הזאב מייצגות את השחר.
בפרשנות זו, יש קשר בין הזאב של הסיפור הזה לבין סקול או פנריר, הזאב במיתולוגיה הנורדית אשר יבלע את השמש בראגנארוק.
האתולוג ד"ר ואלריוס גייסט מאוניברסיטת קלגרי, אלברטה כתב שהאגדה התבססה כנראה על הסיכון האמיתי של תקיפת זאב באותה התקופה.
הוא טוען שזאבים היו למעשה טורפים מסוכנים, ומעשיות שימשו אזהרה בעלת תוקף לא להיכנס ליערות שבהם ידוע כי זאבים שוכנים, ולהיזהר מיצורים אלו.
גם זאבים וגם השממה יוחסו כאויבי האנושות באזור ובתקופה ההיא.
ספרים בהם מופיע הזאב הרע
ספרים, אגדות, מעשיות וסיפורי עם
מעשיות האחים גרים (כיפה אדומה, הזאב ושבעת הגדיים
משלי איזופוס (הילד שצעק זאב, הזאב והכלב
לא רעים בכלל 2: מבצע תרנגולת
(סדרת קומיקסים שיצאו בזכות הצלחת הסדרה)
קומיקסים של דיסני (הגרסה של וולט דיסני לדמות "הזאב הרע" מופיעה במלא קומיקסים שהחברה הוציאה)
הזאב הרע, הידוע גם כזיק מידאס וולף (Zeke Midas Wolf) או אחא זאב (Br'er Wolf), הוא דמות בדיונית מהסרט ההנפשה של וולט דיסני, "שלושה חזירים קטנים", בבימויו של ברט גילט שיצא לראשונה ב-27 במאי 1933. את קולו של הזאב סיפק בילי בלטשר.
כמו בסיפור העם בעל השם הזהה, הוא היה ערמומי ומאיים.
הסרט הציג גם את שיר הנושא של הזאב, "מי מפחד מהזאב הרע?", שנכתב על ידי פרנק צ'רצ'יל.
הזאב מוצג כשהוא חובש כובע צילינדר, מכנסיים אדומים, כתפות ירוקות וכפפות לבנות.
עם זאת, הוא לא לובש חולצה או נעליים.
יש לו נטייה להתחפש, אבל גם הקהל וגם החזירים יכולים לראות בקלות מבעד לתחפושות שלו.
ככל שמתקדמים הסרטים בהם הוא מופיע, הזאב מפגין תחפושות יותר בסגנון של דראג ואפילו "מפתה" את החזירים עם תחפושותיו כמו "זהבה מלכת הפיות", בו פיפ הקטנה ובת ים.
בראיון למלווין בראג בתחילת שנות ה-80, אמר השחקן הבריטי לורנס אוליבייה שהזאב הרע של דיסני היה מבוסס כביכול על במאי ומפיק תיאטרון אמריקאי שהיה מתועב המידה רבה בשם ג'ד האריס.
כאשר אוליבייה הפיק גרסה קולנועית למחזה ריצ'רד השלישי של שייקספיר, הוא ביסס חלק מהגינונים שלו על האריס, והופעתו הפיזית על הזאב.
הסרט היה כל כך פופולרי שוולט דיסני הפיק כמה המשכונים, שגם הציגו את הזאב בתור הנבל.
הראשון שבהם נקרא על שמו: "הזאב הגדול והרע", גם הוא בבימויו של ברט גילט ויצא לראשונה ב-14 באפריל 1934. בהמשכון הבא, "שלושה זאבים קטנים" (1936), הוא הופיע לצד שלושת בניו האוכלי בשר לא פחות ממנו.
(שלושת הבנים הללו הצטמצמו מאוחר יותר לכדי אחד בלבד, שבניגוד לאביו, היה מלא טוב וקסם ואף חבר של שלושת החזירים הקטנים).
הסרט הרביעי הכולל את שלושת החזירים הקטנים והזאב, "החזיר המעשי", אשר יצא לאקרנים בשנת 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה יצא האחרון, סרט תעמולה שהופק על ידי מועצת הקולנוע הלאומית של קנדה: "החזיר החסכן" (1941).
בסוף כל סרט, הזאב מסולק על ידי חשיבתו רבת התושייה והעבודתו הקשה של החזיר המעשי.
בסרט המקורי הוא נופל לתוך סיר רותח עם טרפנטין שהכין לו החזיר.
ב"הזאב הגדול והרע", החזיר שופך פופקורן וגחלים לוהטות לתוך מכנסיו של הזאב.
בשני הסרטים האחרונים, הוא ממציא מתקנים אנטי-זאב כדי להתמודד מול הזאב, שמוצג כחסר אונים מול נפלאות הטכנולוגיה המודרנית.
הזאב הרע הופיע גם בסרטים מצוירים אחרים של דיסני.
ב"הקרב של טובי הצב", החזיר המעשי והזאב הרע עשו הופעות קמאו במהלך קרב האגרוף בין טובי הצב ומקס הארנב.
הזאב הופיע גם ב"קבוצת הפולו של מיקי", כחלק ממשחק פולו בין ארבע מדמויות ההנפשה של דיסני (אחת מהן הייתה הזאב) לבין ארבע קריקטורות מונפשות של כוכבי קולנוע ידועים.
הזאב הרע גם הופיע בתחילת הסרט "חג שמח מיקי מאוס" (1983), לבוש בתור סנטה קלאוס בפינת הרחוב לצד שלושת החזירים.
הזאב ערך כמה הופעות קמאו קצרות בסרט "מי הפליל את רוג'ר רביט", תחילה הסתתר מאחורי עמוד תאורה בעיר המצוירים, ומאוחר יותר בסוף הסרט, כאשר כל הדמויות נאספו, לבוש בתחפושת של כבשה שאותה הפשיט מיד, חושף את תווי הזאב האמיתיים שלו.
הוא דובב על ידי טוני פופ בסרט זה (שהיה אולי ידוע כמי שסיפק את קולו של פרבי המקורי).
הזאב הרע הופיע בשלל רצועות קומיקס של דיסני שם גם נחשף בנו הזאב הקטן והרע (Li'l Bad Wolf).
"מועדון מיקי מאוס" – בפתיח הסדרה יחד עם דמויות אחרות של דיסני.
"בונקרס" – מופיע בפרק אחד במסדר זיהוי לצד פושעים אחרים של דיסני ובפרק אחר בו הוא מושלך ממכוניתו.
"בית העכבר" – מופיע כדמות חוזרת, שם הוא מדובב על ידי ג'ים קאמינגס.
מלבד ההופעות בסדרה, הוא שימש כאחד הנבלים בסרט "מיקי מאוס וחבורת הרשע" משנת 2002.
"מיקי מאוס" – מופיע בפרק "גנב הגרביים" כאחד הנבלים החשודים בגניבת הגרביים של תושבי העיירה, וב"החלום המושלם" בתור אופנוען נוכל.
"העולם המופלא של מיקי מאוס" – הוא דמות מרכזית בפרק "הזאב הגדול והטוב", שבו מיקי מנסה לעשות לו רפורמה.
דובב על ידי קלנסי בראון ובדיבוב העברי ערן מור.
בסדרת ההנפשה הסובייטית "נו, פוגודי!", זאב, ווֹלְק , מתואר כחוליגן הנוטה לוונדליזם, מתעלל בקטינים, עובר על חוקים ומעשן כבד.
הרפתקאותיו סובבות סביב כישלונותיו המתמידים בלכידתו של ארנב, זָאיָאץ .
מצד שני, רבים מניסיונותיו של זאב לתפוס את ארנב מאופיינים לרוב ביכולות מוזרות מצידו (כולל החלקה אמנותית, בלט וריקוד ואלס) המדגימות את הצד המעודן יותר שלו.
זאב גם יכול לנגן בגיטרה טוב מאוד ולרכב על אופנוע עוצמתי, מה שהופך את הדמות שלו למתוחכמת יותר מסתם חוליגן.
בפרק הראשון, בעודו מטפס על בניין גבוה כדי לתפוס את ארנב, זאב שורק את השיר הפופולרי של מטפסי ההרים, "Pesnja o druge" (שירו האחרון של ולדימיר ויסוצקי).
למרות הכישרונות הללו, רוב התוכניות של זאב נכשלות בסופו של דבר או מופנות נגדו.
הדמות דובבה במקור על ידי אנטולי פפאנוב.
הסרט "אגדה ש'מגדה" הציג שלושה זאבים רעים.
הזאב השמן (בדיבובו של ג'ון פוליטו; בגרסה העברית מיכה אוזין סליאן) הוא האלפא של הזאבים הרעים ומבוסס על הזאב הרע מ"הזאב ושבעת הגדיים".
הזאב הקשוח (מדובב על ידי טום קני; בגרסה העברית חנן רוזן) הוא השני בפיקוד ולעיתים מתחרה בזאב השמן, מבוסס על הזאב הרע מ"שלושת החזירונים".
השלישי, הזאב המשוגע, המבוסס על הזאב הרע מ"כיפה אדומה", אינו מדבר והוא אינו מפותח כמו האחרים.
כמה עיבודים אחרונים לזאב הרע מציגים אותו כדמות עם כוונות טובות יחסית והוא נחשב כ"רע" רק בשל אי הבנה או דעה קדומה.
אפשר לטעון שנוהג זה התחיל עם ספר הילדים משנת 1989 "!The True Story of the 3 Little Pigs", עם זאת, העיבודים ה"חיוביים" הידועים ביותר הם מסרטים, שם הוא משמש בעיקר לאפקט קומי.
סרטי ההנפשה הממוחשבת של חברת ויינשטיין, "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי" ו"כיפה אדומה סוגרת חשבון", מציגים את הזאב כעיתונאי-חוקר אשר נשפט על ידי האחרים בגלל היותו זאב.
דמותו דובבה על ידי פטריק וובורטון ובדיבוב העברי על ידי אלי גורנשטיין (בסרט הראשון) ויהויכין פרידלנדר (בסרט השני).
הזאב עובד במשימות סמויות לצד העוזר והצלם שלו טוויצ'י, הסנאי ההיפראקטיבי.
הוא כותב הטור "עובדות וסיפורי מעשיות" עבור העיתון המקומי והסיבה שלו לעקוב אחרי כיפה אדומה היא לא כדי לאכול אותה, אלא כדי לקבל ממנה מידע אודות שודד המתכונים המסתורי שפוגע בעסקיהם של תושבי היער.
סדרת סרטי ההנפשה הממוחשבת הפופולרית של "שרק" הפכה תפקידים קונבנציונליים רבים המצויים באגדות, כולל תיאור הזאב הרע מכיפה אדומה כקרוס-דרסר (עדיין לובש את הבגדים של סבתה של כיפה אדומה) ידידותי אשר אחרים נוטים לשפוט בקלות והוא ביחסים טובים עם שלושת החזירים.
במקור הדמות דובבה על ידי ארון וורנר ובדיבוב העברי על ידי יהויכין פרידלנדר ("שרק") ויורם יוספסברג ("שרק 2", "שרק השלישי", "חג שמח עם שרק" ו"שרק לנצח")
במשחק הלחימה Shrek SuperSlam, שיצא בשנת 2005, הזאב הרע הוא דמות הניתנת למשחק.
כמו כן, בסרט "החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי", האנטגוניסט הראשי של הסרט הוא מוות, המופיע כדמות של זאב ומתגלה כגילום המוות עבור החתול במגפיים.
הוא מוזכר בתור "הזאב הגדול והרע" בחומר השיווק הפרסומי, אך לא בסרט עצמו, והוא נבדל לחלוטין מהדמות הקודמת שהוזכרה לעיל.
הזאב הרע הפך לדמות בובה חוזרת באופן קבוע בסדרה "רחוב סומסום", המופיעה בדרך כלל בפרווה סגולה (אם כי במקור הייתה לו פרווה כחולה ומדובללת, שכן הוא היה גרסה של הארי מונסטר).
מלבד הגרסאות הסגולות והכחולות, היו גם גרסאות ירוקות ולבנות של הזאב הרע.
הוא מבוצע בדרך כלל על ידי ג'רי נלסון (במיוחד הגרסה הכחולה) ומדי פעם מבוצע על ידי מספר אנשים שונים.
סדרת הקומיקס "פייבלס" מאת ביל וילינגהאם מציגה גרסה "משוקמת" לזאב רע המשמש כדמות מרכזית, המכונה בדרך כלל "ביגבי" והוא למעשה איש זאב.
הוא משמש בתור השריף של פייבלטאון ולעיתים קרובות הוא מצטייר כבלש אופייני בסגנון פילם-נואר הלובש מעיל גשם.
במהלך הסדרה מתברר שהוא בנה של רוח הצפון, והודות להורות ייחודית זו, יש ביכולתו לנשוף בעוצמה רבה (הנשיפות הידועות לשמצה של הדמות מהמעשייה שלושת החזירונים).
ביגבי וולף משמש כגיבור הראשי ודמות השחקן של העיבוד למשחקי הווידאו משנת 2013 של פייבלס, The Wolf Among Us.
הזאב הרע מופיע בסדרת דיסני ג'וניור לגיל הרך "גולדי והדב" בדיבובו של ג'ים קאמינגס (שדיבב גם גרסה אחרת של דיסני של הדמות) ובדיבוב העברי על ידי צביקה פורמן.
הוא עושה צרות שאוהב להפחיד אנשים, לגנוב ולהיות גס רוח.
עם זאת, הוא גם מתואר כבעל מצפון ולעיתים אף חביב ונחמד.
גיבור הסרט "לא רעים בכלל" הוא מר זאב (בדיבובו של סם רוקוול; בגרסה העברית שב צביקה פורמן לדבב את תפקידו כזאב), אשר האנשים האחרים רואים בו, כמו גם את שאר חבריו, כאויב ואיום לציבור.
הוא אף מציין זאת בתחילת הסרט בכך שהוא הזאב הגדול והרע אזי הוא ה"אויב בכל סיפור".
עם זאת הסרט מציג אותו ואת חבריו במסע כפרה על מעשיהם הרעים.
הזאב ושבעת הגדיים הוא סיפור עם שנאסף על ידי האחים גרים ופורסם במעשיות האחים גרים (מספר 5).
הוא מסווג 123 בסיווג ארנה-תומפסון.
לסיפור יש דמיון ברור לשלושת החזירונים ולסיפורי עם מסוג 124 אחרים.
ניתן להשוות את הצלת הגדיים מבטן הזאב ואת עונשו על ידי מילוי בטנו באבנים להצלה ולנקמתה של כיפה אדומה בזאב (מספר 333 בסיווג ארנה-תומפסון).
הסיפור פורסם על ידי האחים גרים במהדורה הראשונה של מעשיות האחים גרים בשנת 1812. המקור שלהם היה משפחת האסנפלוג מהנאו.
סיפור דומה, "הזאב והילדים", סופר במזרח התיכון ובחלקים מאירופה, ומקורו כנראה במאה הראשונה.
אמא עיזה משאירה את שבעת ילדיה בבית בזמן שהיא יוצאת ליער כדי למצוא אוכל.
לפני שהיא עוזבת, היא מזהירה אותם מפני הזאב שינסה להתגנב לתוך הבית ולטרוף אותם; בכך שהוא יעמיד פנים שהוא אמא שלהם וישכנע אותם לפתוח את הדלת.
והיא מציינת בפניהם שהם יוכלו לזהות אותה לפי כפות רגליה הלבנות וקולה המתוק.
האם עוזבת ושבעת גדייה נשארים בבית.
תוך זמן קצר הם שומעים בדלת קול שאומר "תנו לי להיכנס ילדים, לאמא יש משהו לכל אחד מכם".
זה היה הזאב, שקולו המחוספס בוגד בו והילדים אינם נותנים לו להיכנס.
הזאב הולך לשוק, לחנות או לבית מרקחת וגונב קצת דבש, תרופה או גיר, בכדי לרכך את קולו.
כעבור שעה קלה שומעים הילדים קול נוסף בדלת: "תנו לי להיכנס ילדים, לאמא יש משהו לכל אחד מכם".
הפעם הקול היה גבוה ומתוק כמו של אימם.
הם עמדו לפתוח את הדלת כשהגדי הצעיר ביותר הסתכל מתחת לסדק בדלת והבחין בכפות רגליו הגדולות והשחורות של הזאב.
ובכך הם סירבו לפתוח את הדלת והזאב שוב הלך.
הפעם הוא הלך למאפייה או למטחנה וגנב מעט קמח למרוח על פרוותו, מה שהופך את רגליו השחורות ללבנות.
הוא חוזר לביתם של שבעת הגדיים ושוב קורא להם לפתוח את הדלת.
הילדים רואים את רגליו הלבנות ושומעים את קולו המתוק, אז הם פותחים את הדלת.
הזאב מיד מזנק לתוך הבית וזולל שישה מהילדים.
הגדי הצעיר התחבא מהזאב בתוך שעון הסבא או האח וכך ניצל ואינו נאכל.
מאוחר יותר באותו יום, אמא עיזה חוזרת הביתה מהיער והיא נסערת לגלות את הדלת פתוחה לרווחה וכל ילדיה פרט לאחד נעדרים.
היא מביטה סביב ורואה את הזאב, ישן שינה עמוקה מתחת לעץ.
הוא אכל כל כך הרבה שהוא אינו מסוגל לזוז.
האמא קוראת לגדי הצעיר להביא לה במהירות זוג מספריים, מחט וקצת חוט.
היא חותכת את בטנו של הזאב וששת הגדיים יוצאים החוצה באורח נס וללא פגע.
מיד כל המשפחה ממלאים את בטנו של הזאב בסלעים, והאמא תופרת אותה בחזרה.
כשהזאב מתעורר, הוא צמא מאוד.
הוא הולך לנהר לשתות, אבל בהיותו כל כך כבד הוא נופל פנימה וטובע תחת משקל הסלעים.
כל הגדיים מאושרים מהסכנה שחלפה ובזה שהם מוגנים.
המשפחה חיה באושר ועושר עד עצם היום הזה.
הזאבים הוא סרט קומדיית פעולה אמריקאי משנת 2024 שנכתב ובוים על ידי ג'ון וואטס.
בסרט מככבים ג'ורג' קלוני, בראד פיט, איימי ריאן, אוסטין אברמס ופורנה ג'אגנתן.
עלילת הסרט עוקבת אחר שני פיקסרים () מקצועיים שנאלצים לעבוד יחד, למרות העדפתם לפעול כזאבים בודדים.
הסרט הוקרן בבכורה מחוץ לתחרות בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-81 של ונציה, ב-1 בספטמבר 2024.
הצלחת הסרט הובילה לכך שוואטס נשכר לכתוב ולביים סרט המשך.
ריצ'רד קיינד בתור אבא של קיד
פרנסס מקדורמנד בתור קולה של פמלה דאוד-הנרי
הסרט עלה לשירות הסטרימינג אפל TV פלוס ב-27 בספטמבר 2024 בלמעלה מ-100 מדינות.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים של ונציה לפני עלייתו באפל TV פלוס.
אפל תכננו במקור הפצה רחבה לבתי קולנוע לפני העלייה לשירות הסטרימינג, אך לבסוף הוחלט על הפצה קולנועית מוגבלת לשבוע בלבד.
עם צאתו, הסרט הפך לסרט הנצפה ביותר בהיסטוריה של אפל TV פלוס.
הצפייה בסרט גדלה בכמעט 30% משבוע לשבוע מאז עלייתו.
העלייה המשמעותית ביותר בצפייה בסרט הייתה במדינות כמו ארצות הברית, בריטניה, קנדה, אוסטרליה, איטליה, מקסיקו, ברזיל וגרמניה.
באתר Seret.co.il, ציון הגולשים הוא 9.4 מתוך 10, בעוד שציון המבקרים עומד על 3.9 מתוך 5.
הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרי הקולנוע והקהל.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג חיובי של 67% מבין 174 ביקורות, עם ציון ממוצע של 5.9 מתוך 10. באתר Metacritic, הציון הממוצע מבין 51 ביקורות הוא 60 מתוך 100.
מבקרים רבים שיבחו את הכימיה בין ג'ורג' קלוני ובראד פיט, המגלמים את הדמויות הראשיות.
באתר "Movies We Texted About" נכתב כי הסרט "אינו ממציא את הגלגל בז'אנר הקומדיה-אקשן, אך בולט בזכות הכימיה הבלתי ניתנת לערעור בין ג'ורג' קלוני ובראד פיט, המעלים תסריט גנרי אך מבדר במיוחד".
עם זאת, היו גם ביקורות פחות מחמיאות.
בגרדיאן צוין כי "הסרט עצמו אינו מתעלה מעבר לקומדיית פשע טיפשית ומלאת ביטחון עצמי, אך הכוכבים הראשיים נראים כאילו הם נהנים, והתחושה שלהם של כיף, במידה רבה, מדבקת".
תומר קמרלינג מאתר "מאקו" ציין כי הסרט "מריח כמו כישלון, ולגמרי לא בצדק", והוסיף כי הוא "כיף גדול" למרות הפגמים שבו.
לעומתו, אורון שמיר מ"הארץ" הגדיר את האיחוד של קלוני ופיט כ"מופת של סתמיות", והעיר כי הופעותיהם הלאות מגובות בתפניות עלילה מאולצות וצילום חסר השראה.
באתר "עין הדג" נכתב כי הסרט "לא סרט שאפתני במיוחד", אך הוא "כיף טהור שיודע מה הוא רוצה להיות ויודע איך לעשות את זה בלי להסתבך".