tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם ניהלו חנות של ספרים עתיקים ויחד עם גורדון לונסדייל ניהלו צוות ריגול שנקרא טבעת הריגול של פורטלנד.
בחלל מוסתר מתחת לרצפת הבית החזיקו הזוג כהן משדר רדיו בגלים קצרים בו שלחו למוסקבה "מידע בעל חשיבות מיוחדת".
את הבית ביצרו כדי למנוע כניסת זרים.
בינואר 1961 הם נעצרו בגין ריגול, בעת מפגש עם שני עובדים של האדמירלות הבריטית.
בידיהם נמצאו מסמכים סודיים של האדמירלות וסכומי כסף גדולים.
בחיפוש בביתם נמצאו צילומים ממוזערים של מסמכים.
במרץ 1961 נידונו לונה ומוריס כהן ל-20 שנות מאסר, למרות טענתו של לונדסייל שהוא אחראי בלעדית לריגול ובני הזוג כהן לא ידעו מאומה.
בקשה לערער על פסק הדין נדחתה בתחילת מאי 1961. בעקבות בריחתו של ג'ורג' בלייק בשנת 1966 הועברה לונה לכלא אחר עם סידורי שמירה קפדניים יותר.
עם מעצרו של ג'רלד ברוק בשנת 1965 החלו שלטונות ברית המועצות ללחוץ על בריטניה להסכים להחליפו תמורת שחרור בני הזוג כהן.
בשנת 1969, בחילופי אסירים בין ברית המועצות ובריטניה, הוחלפו השניים עם אסיר בריטי בשם ג'רלד ברוק, ואסירים בריטים נוספים.
לונה נפטרה ב-23 בדצמבר 1992 במוסקבה.
ללונה הוענקו עיטור הדגל האדום ועיטור מסדר ידידות העמים מטעם ברית המועצות.
לונה 3 הייתה גשושית סובייטית אשר שוגרה לחלל בשנת 1959 כחלק מתוכנית לונה.
זו הייתה המשימה הראשונה שצילמה את הצד הרחוק של הירח באמצעות מערכת ההדמיה ייניסיי־2 (Енисей-2) לצילום טלוויזיה והגשושית הסובייטית השלישית, ששוגרה בהצלחה אל עבר הירח.
על אף שהגשושית החזירה תמונות באיכות נמוכה למדי, גרמו התמונות ההיסטוריות והראשונות של הצד הרחוק של הירח להתלהבות ועניין רב כאשר פורסמו ברחבי העולם.
במרחק של כ־65,500 ק"מ מהירח, ב־7 באוקטובר, מצלמות החללית החלו לצלם את הראשונה מבין 29 התמונות של הצד הרחוק של הירח.
לאחר מכן החללית פיתחה, קיבעה וייבשה את הסרט החשוף באופן אוטומטי, ולאחר מכן קרן אור מיוחדת של עד 1,000 קווים לתמונה סרקה את הסרט להעברה לכדור הארץ.
מהתמונות ניתן היה לראות שטחים הרריים, בשונה מאוד מהצד הקרוב.
בצד זה נראו שני מכתשים נמוכים וחשוכים, אשר קיבלו את השמות "ים מוסקבה" (Mare Moscoviense) ו"ים החלומות" (Mare Desiderii).
לאחר שעברה וצילמה את הצד הרחוק של הירח, החלה החללית את מסעה אל עבר כדור הארץ.
ב־22 באוקטובר 1959, 18 ימים לאחר שיגורה, אבד הקשר עם החללית, והיא ככל הנראה נשרפה בכניסתה לאטמוספירה.
אנתוני ג'יימס (לוני) דונגן Donegan; 29 באפריל 1931 – 3 בנובמבר 2002) היה מוזיקאי בריטי, זמר ופזמונאי.
פעל בעיקר בסגנון ה"סקיפל" בשנות ה-50 וה-60 והיה מזוהה עם הסגנון והפצתו בממלכה המאוחדת.
בהשפעת להיטיו קמו הרכבי סקיפל רבים ברחבי הממלכה, רובם ככולם של נערים בני מעמד הפועלים, בהם להקת הקווארימן, ממנה צמחה להקת הביטלס ומוזיקאים רבים אחרים, בהם ג'ו קוקר, רורי גלאגר, ואן מוריסון, אלכסיס קורנר, מיק ג'אגר, ג'ימי פייג', ריצ'י בלקמור, דייוויד גילמור, גרהם נאש, קליף ריצ'רד ועוד.
דוגנן הצעיד 31 שירים ב-40 המקומות הראשונים במצעד הפזמונים הבריטי, דבר שהפך אותו לאמן הבריטי המצליח ביותר טרם הביטלס.
בשנת 1995 זכה בפרס אייבור נובלו ובשנת 2000 היה לחבר מסדר האימפריה הבריטית.
נולד בגלאזגו, סקוטלנד, בן לאם אירית ואב סקוטי.
אביו היה כנר מקצועי שניגן בתזמורת הסקוטית הלאומית.
ב-1933 עברה המשפחה לאיסט האם שבמזרח לונדון.
כנער האזין רבות לסווינג ולמד לנגן בגיטרה בגיל 14. כמו כן האזין לשירי קאנטרי ווסטרן ובלוז ששודרו בתחנות רדיו אמריקאיות עבור חיילי צבא ארצות הברית שהוצבו באירופה עם תום מלחמת העולם השנייה.
בסוף שנות הארבעים הופיע עם גיטרה במועדוני ג'אז ברחבי לונדון.
כריס בארבר שכר אותו כנגן בנג'ו לתזמורת הביג בנד דיקסילנד ג'אז שלו לפני שגויס לצבא ב-1949. גם בבסיסו בסאות'המפטון וגם בעת שהוצב בווינה המשיך לנגן ולהכיר בעיקר מוזיקה אמריקאית.
מיד לאחר הופעה עם הזמר לוני ג'ונסון ברויאל פסטיבל הול החליט דונגן לאמץ לעצמו את שמו של הזמר כשם במה.
ב-1954 יזם דונגן "הפסקת סקיפל" במסגרת תוכנית ההופעה של הלהקה.
במסגרת ה"הפסקה" נטלו הנגנים כלי נגינה כג'אג, קרש כביסה וגיטרה ספרדית וניגנו קטעי פולק אמריקאי מאת וודי גאת'רי ולדבלי.
הלהקה הקליטה קטע של לדבלי, Rock Island Line, בנגינת סקיפל כבי-סייד של סינגל שלה שראה אור בחברת דקה והוא הפך ללהיט ב-1956. בהמשך הקליטה הלהקה בשם Lonnie Donegan Skiffle Group תקליט שלם בסגנון, An Englishman Sings American Folk Songs, שהפך לתקליט זהב בבריטניה.
להקות רבות החלו לחקות את הסגנון.
השימוש בכלי נגינה זולים ומאולתרים קסם לצעירים בני מעמד הפועלים ולהקות סקיפל קמו בכל רחבי בריטניה.
ב-1955 ביקר דונגן בארצות הברית והופיע בתוכניותיהם של פרי קומו ופול וינצ'ל.
בקיץ 1956 הוציא את אלבומו הראשון כנגן סולו, Lonnie Donegan Showcase, שזכה למעמד תקליט זהב.
דונגן המשיך להיות אחד מייצרני להיטים הבולטים בבריטניה עד 1962.
במהלך שנות ה-60 פחת להופיע ולהקליט ועבר לקיירה של מפיק מוזיקלי.
ב-1976 סבל מאוטם שריר הלב ועבר ניתוח מעקפים.
ב-1978 ראה אור התקליט Lonnie Donegan: Puttin' On The Style, בו ביצעו את שיריו המוקדמים אמנים כרינגו סטאר, בריאן מיי, אלטון ג'ון, רורי גלאגר ועוד.
במהלך שנות השמונים שב להופיע, כולל עם כריס בארבר.
ב-1992 סבל מהתקף לב שני ועבר ניתוח מעקפים שני.
ב-1994 שב להופיע במסגרת סיבוב הופעות משותף עם כריס בארבר.
בשנת 1998 הופיע עם ואן מוריסון בבלפסט בהקלטות שראו אור בשנת 2000 בתקליט The Skiffle Sessions – Live in Belfast 1998 והופיע גם בפסטיבל גלסטונברי והספיק להקליט את תקליטו This Yere de Story שראה אור רק ב-2004, שנתיים לאחר מותו.
דונגן נפטר מהתקף לב בגיל 71, במהלך סיבוב הופעות בלינקולנשייר.
דונגן היה נשוי שלוש פעמים.
מורין טיילר (התגרשו ב-1962), שתי בנות
ג'ין ווסטלייק (התגרשו ב-1971), בן ובת
בהם פיטר דונגן, זמר שהופיע בתוכנית The Voice בשנת 2019 והציג את עצמו בשירו של אביו, I'll Never Fall in Love Again.
לוני טונס: הסרט המטורף מטורף של באגס באני הוא סרט לוני טונס משנת 1981. זהו לקט של סרטונים קלאסיים של לוני טונס מבית היוצר של האחים וורנר.
הסרט מתחיל בהקרנת הסרטון זוכה האוסקר משנת 1958 האביר האבירי באגס לפני כותרות הפתיחה.
לאחר מכן באגס מספר איך לוני טונס ומרי מלודיס נולדו והחליפו את קומדיות הסלאפסטיק.
ואז הוא מציג לנו איש קטן רגזן וחם מזג בשם יוסמיטי סאם.
יוסמיטי סאם מחזר אחרי סבתא על מנת שיוכל לבצע תוכניות נוראיות עם 50 מיליון הדולר שיקבל, אולם באגס שומע זאת ומונע מסם להשיג את הכסף שהוא התחפש למחזר צרפתי ומיד לאחר מכן גם לסבתא עצמה.
בסוף, סם מת כאשר באגס זורק עליו כספת ומגיע לגיהנום.
השטן הציע לו עסקה ונתן לו הזדמנות נוספת לחיות בתנאי שיביא מישהו במקומו.
סם מסכים לעסקה ונכשל בכל פעם להרוג את באגס.
למרות הכישלונות השטן החליט לתת לו הזדמנות אחרונה, אך סם סירב והחליט להישאר בגיהנום.
באגס באני מסביר על שוטרים וגנבים ועל סרטי הגנגסטרים.
במערכה השנייה, ישנם 3 סרטונים המוקדשים לדמות הגנגסטרית, רוקי.
מיד כאשר נהפך לבלש משטרתי (עם הקוד "הסוכן מס"), באגס נתפס בידי רוקי והכנופיה שלו, אשר ניסו להטביע אותו.
באגס הצליח לצאת מהמים והתפרץ למסיבת יום ההולדת של רוקי בלילה בתור נערת שעשועים.
רוקי גילה שזאת תחפושת ויחד עם מאגסי רדף אחרי באגס אל מפעל לדגני בוקר, שם באגס לכד את שניהם באמצעות מכונות המפעל לדגני בוקר.
לאחר מכן בבית המשפט, תודות לעורך דינו המפוקפק של רוקי, הכנופיה שוחררה.
לבאגס היו בעיות למצוא את מחבואו החדש של רוקי עד שמתגלה על ביצת הזהב של החקלאי פורקי פיג, אשר הוטלה בידי דאפי דאק.
כאשר קראו זאת, רוקי ואנשיו תפסו את דאפי ופקדו עליו להטיל עבורם ביצת זהב.
הוא עשה זאת לאחר שרוקי ירה בראשו, ואז הוא נאלץ להטיל ביצי זהב נוספות לקרטוני הביצים.
באגס והמשטרה הגיעו ועצרו את הכנופיה של רוקי.
אולם נאלצו לשחרר את רוקי פעם נוספת.
רוקי אז חטף את הציפור טוויטי והחזיק אותו בשביל כופר, ובאגס מינה את סילבסטר החתול כדי למצוא את טוויטי והצמיד לו תג בחזהו, דבר אשר הכאיב לו.
החתול מצא את טוויטי במחבואו של רוקי.
לאחר מספר ניסיונות כושלים, הצליח סילבסטר לשחרר את טוויטי, המשטרה הגיעה והקיפה את מחבואו של רוקי.
סילבסטר הוכתר כגיבור אשר הציל את טוויטי, ובאגס הביא את רוקי למשפט, ובאגס הביא את רוקי ומאגסי לכלא (וגם הוא נעצר) מפני ששכח את המפתחות לאזיקים.
במערכה השלישית ואחרונה, באגס מציג את טקס פרסי האוסוולד, טקס פרסים אשר נוצר על ידי פריץ בשביל הדמויות המצוירות.
הוא מגיש את הטקס בעצמו, מכריז על המועמדים - הזאב משלושה חזירונים נגנים, טוויטי וסילבסטר בסרט ציפורים אנונימיות והוא עצמו בסרט ארנב זינק מגובה רב.
בסרטו של באגס, דאפי העיר ליוסמיטי וסם אמר לו לשתוק וגם סבתא כעסה על דאפי.
לאחר הסרטון של טוויטי וסילבסטר, קלארנס חטף את טוויטי וסילבסטר וסבתא החזירו אותו.
בינתיים דאפי מקטר מדוע הוא לא מועמד לפרס.
כאשר באגס זכה בפרס, דאפי אתגר אותו לתחרות כישרונות.
באגס נהיה לחביב הקהל, אולם דאפי נאלץ לפוצץ את עצמו.
לבסוף דאפי בתור רוח ניצח ובאגס נותן לו את הפרס ואז דאפי מגיב "זה מראה לכם, שצריך "להיהרג" על מנת לקבל פרס אוסוולד בעיר הזאת".
לאחר הסרט, באגס אומר את המשפט "זה הכל חברים!", אולם פורקי אמר לו שזו השורה שלו.
באגס הרשה לו להגיד לו, אולם הסרט נגמר לפני שפורקי הצליח להגיד את המשפט.
אוהד שחר - באגס באני / כתב
אבי פניני - דאפי דאק / חזיר
שמעון כהן - יוסמיטי סאם / אוגוסט טרייט / אוהרה / ברווז צהוב (קול חלופי) / כתב
איציק סיידוף - פורקי פיג / מלך / קלנסי / ניק / חזיר
יוני חן - סילבסטר / רוקי / השטן / אביר / אליוט נס / עורך דין / משרת / חזיר / זאב / חתולים מהאגודה לגמילה מציפורים / שדרן רדיו
ענת וקסמן - טוויטי / סבתא
מיכה אוזין סליאן - פפה לה פיו / מאגסי / קריינות / אביר / ברווז צהוב / שוטר / ראש עיירה / שדרן טלוויזיה
לוני ג'וול שלטון היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1976–1986. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן סיאטל סופרסוניקס, ולאורך הקריירה השתתף פעם אחת במשחק האולסטאר (), והעמיד ממוצעים כוללים של 12.0 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק.
שלטון נולד וגדל בעיר בייקרספילד שבקליפורניה, ובין השנים 1972–1976 למד באוניברסיטת המדינה של אורגון ("אורגון סטייט").
ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל רלף מילר, ורשם ממוצעים כוללים של 16.2 נקודות ו-8.4 ריבאונדים למשחק.
בעונת 1974/1975 הוביל את קבוצתו לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), בו היא הודחה על ידי אוניברסיטת אינדיאנה, במדיה שיחקו קנט בנסון וקווין באקנר.
בדראפט ה-NBA 1976 נבחר שלטון בבחירה ה-25, על ידי ניו יורק ניקס.
בשנתי עונותיו עם הניקס ביסס את מעמדו כשחקן חמישייה קבוע, והעמיד ממוצעים של 13.3 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק.
לקראת עונת הועבר לסיאטל סופרסוניקס, כפיצוי על חתימתו של הסנטר מרווין ובסטר בניקס.
בעונתו הראשונה בסיאטל השלים חמישייה פותחת חזקה לצדם של גאס ויליאמס, דניס ג'ונסון, ג'ון ג'ונסון וג'ק סיקמה, וזכה עמה באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה.
בסדרת הגמר גברו הסופרסוניקס על וושינגטון בולטס, מולם הפסידו בגמר של העונה הקודמת, בתוצאה 4–1. בעונת המשיכה סיאטל להציג יכולת טובה, כאשר רשמה מאזן ניצחונות 56–26, אך היא הודחה מהפלייאוף בגמר האזור המערבי, על ידי לוס אנג'לס לייקרס.
בעונת רשם שלטון ממוצעים של 14.9 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק, ונבחר בפעם היחידה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, לצד חבריו לקבוצה ג'ק סיקמה וגאס ויליאמס.
כמו כן נבחר בסיום אותה עונה לחמישיית ההגנה השנייה, יחד עם סיקמה.
בקיץ 1983 נשלח בטרייד לקליבלנד קאבלירס, בתמורה לבחירת דראפט עתידית.
ב-3 עונותיו בקליבלנד קלע 7.9 נקודות בממוצע למשחק, בעוד קבוצתו רושמת מאזן כולל של 93 ניצחונות ו-153 הפסדים.
בסיום עונת פרש שלטון ממשחק, בגיל 30.
ב-8 ביולי 2018 נפטר שלטון, בגיל 62, כתוצאה מהתקף לב.
לונה פאפא הוא סרט קולנוע משנת 1999 בבימויו של בחטיאר חודוז'אינאזרוב בשיתוף פעולה בין רוסיה, טג'יקיסטן, גרמניה, אוסטריה וצרפת.
הסרט הוא דרמה קומית המגוללת את סיפורה של נערה אי שם במרכז אסיה, המחפשת את אבי בנה.
הסרט הופץ בישראל ב-8 במרץ 2001 על ידי קולנוע לב.
ממלאקאט בת ה-17 גרה עם אביה ספאר והאח המוגבל נסרדין בכפר בטג'יקיסטן.
היא עובדת במסעדה קטנה וחולמת להפוך לשחקנית.
כשחברת תיאטרון נודד נכנסת לעיר היא מתגעגעת לביצוע התיאטרלי אך מפותה בחושך על ידי טייס המטוס יאסיר, שמתיימר להיות שחקן ומבטיח לעזור לה להפוך לשחקנית, מבלי לדעת מה קורה בפועל.
כשהיא מאוחר יותר מגלה שהיא בהיריון, אין לה מושג איך זה קרה ומי האב.
נחושה לשמור על כבודם, משפחתה האקסצנטרית יוצאת למסע במטרה למצוא את אביו של הילד הלא נולד של ממלאקאט ולאלץ אותו להתחתן איתה.
במהלך מסע זה עם מכונית ישנה עמוסת ארנבים דרך אוזבקיסטן, טג'יקיסטן וקירגיזסטן, המשפחה פוגשת שודדים שונים ואת המתחזה המקסים אליק, שמתחזה למפתה בחושך, ומתאהב גם הוא בממאלקאט.
פולינה ראיקינה בתפקיד חביבוללה (דיבוב)
צילומי הסרט נערכו בקייראקום שבצפון מערב טג'יקיסטן.
הסרט קיבל את הפרס הראשי "ורד הזהב" בפסטיבל קינוטבר בשנת 2000. בטקס פרסי הגילדה הרוסית של מבקרי הקולנוע בשנת 2000 זכה הסרט בפרסי הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר.
לוני ווקר הרביעי הוא כדורסלן אמריקאי המשחק במכבי תל אביב מליגת העל והיורוליג בעמדות הרכז והקלע.
ווקר נולד וגדל בעיר רידינג שבפנסילבניה, ובנערותו למד ב"תיכון רידינג" המקומי.
בעונת 2016/2017 הוליך את קבוצת הכדורסל של התיכון לזכייתה הראשונה אי פעם באליפות ליגת התיכונים של פנסילבניה, עם ממוצע של 18.4 נקודות למשחק.
לאורך אותה עונה שבר את שיאו של דונייל מרשל כשיאן הנקודות של רידינג בכל הזמנים, עם 1,828 נקודות בסך הכול.
בסיום העונה זכה בתואר שחקן העונה של ליגת התיכונים בפנסילבניה (Mr.
Pennsylvania Basketball), ונבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
בשנת 2017 החל ללמוד באוניברסיטת מיאמי.
בעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל שלה – "מיאמי הוריקנס" – הוביל את קלעיה עם ממוצע של 11.5 נקודות למשחק, אליהן הוסיף 2.6 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק.
באפריל 2018 הודיע על עזיבתו את האוניברסיטה, לאחר שנה אחת בלבד, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2018 נבחר ווקר על ידי סן אנטוניו ספרס, בבחירה ה-18. לאורך עונת הרוקי שלו שותף ב-19 משחקים בלבד ב-NBA, אולם הצטיין במדי קבוצת הבת של סן אנטוניו מליגת הפיתוח – אוסטין ספרס – עבורה קלע 16.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת שימש כשחקן רוטציה קבוע של הספרס, ותרם 6.4 נקודות בממוצע למשחק.
ב-4 בדצמבר 2019 קלע שיא קריירה של 28 נקודות, כולל 19 ברבע האחרון, בניצחון קבוצתו מול יוסטון רוקטס.
ב-6 ביולי 2022, ווקר חתם בלוס אנג'לס לייקרס על חוזה לשנה של 6.5 מיליון דולר.
הוא החל את עונת 2022-23 כששיחק ב-32 משחקים, בהם הוא בכולם פתח בחמישייה, לפני שהושבת החל מסוף דצמבר עם דלקת בגיד בברך.
באותו זמן הוא העמיד ממוצעים של 14.7 נקודות ב-29.8 דקות למשחק וקלע 45.5% מהשדה ו-38.9% לשלוש.
הוא היה שהוא המוביל הרביעי אצל הלייקרס בנקודות אחרי לברון ג'יימס, אנתוני דייוויס וראסל וסטברוק.
ווקר חזר לאחר שהחמיץ 14 משחקים, אך זמן המשחק שלו היה מוגבל עם התפתחותו של אוסטין ריבס ובמיוחד לאחר שהלייקרס רכשו את ד'אנג'לו ראסל, מאליק ביזלי, ג'ארד ונדרבילט ורואי האצ'ימורה לפני תום הדד ליין.
לאחר ששיחק כמעט 28 דקות עד שמונת המשחקים הראשונים של הפלייאוף של 2023, ווקר חזר לרוטציה וקלע 12 נקודות ב-25 דקות בניצחון 127–97 על גולדן סטייט, מה שהעלה את הלייקרס ליתרון 2–1 בסדרה לחצי גמר המערב.
במשחק 4, הוא קלע את כל 15 הנקודות שלו ברבע הרביעי כדי לעזור ללייקרס להתגבר על פיגור של שבע נקודות ולנצח בסופו של דבר בתוצאה 104–101.
ב-10 ביולי 2023, ווקר חתם על חוזה לשנה אחת עם ברוקלין נטס.ב-29 ביוני 2024, ווקר אמר לאחר סיום העונה שהוא לא מרוצה מחוסר הכבוד שקיבל מצוות האימון של ברוקלין נטס והפך לשחקן חופשי לאחר העונה הזו.
ב-28 באוגוסט, ווקר חתם על חוזה לשנה אחת עם בוסטון סלטיקס, אך ויתר עליו ב-19 באוקטובר.
ב-31 באוקטובר 2024 חתם לעונה בז'לגיריס קובנה.
הוא עזר לז'לגיריס לזכות בגביע המלך מינדאוגס, תחרות הגביע המקומי המובילה בליטא, ב-16 בפברואר 2025. ב-19 בפברואר, הוא נפרד מהקבוצה.
ב-21 בפברואר 2025 חתם על חוזה בפילדלפיה 76.
ב-4 באוגוסט 2025 חתם לשנתיים במכבי תל אביב.
לוניה (בהונגרית: Lónya) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודים חיו בלוניה בתקופות זמן שונות ובמקום קיים בית קברות יהודי ישן.
הקהילה פעלה עד לגירושם והירצחם בשואה.
לונס-לה-סונייה היא עיירת קומונה, במחוז ז'ורה שבמזרח צרפת.
העיירה שוכנת בלב אזור רבמונט, למרגלות הרי היורה.
אשר משתרע ממזרח ומדרום, בעוד ממערב שוכן מישור ברסה ומצפון אזור כרמים נרחבים.
העיירה ממוקמת בערך באותה מידה בין בזנסון, דיז'ון, בורג-אן-ברסה וז'נבה, אם כי בין האחרונה שבהן מבדיל רכס הרי היורה.
בעיר עובר הכביש האוטומטי A39, שבאמצעותו ניתן להגיע אל דיז'ון תוך כשעה וליון תוך כשעה וחצי.
תחנת הרכבת של העיר שוכנת על הקו משטרסבורג לליון.
דרך העיירה עובר נהר Vallière, הנהר סגור מאז שנות ה-60 מטעמי היגיינה, בגלל שקעי הביוב שהתחילו להיות מוזרמים לתוכו.
קטע קטן נותר באוויר הפתוח ליד פארק דה באן, ונותר רק גשר בודד (הפונט דה לה גוישה).
אזור גידול היין מצפון לעיירה מפורסם במיוחד, וכולל את הבצירים של ל'אטואל, שאטו שאלון וארבואה.
רכס הרי היורה מדרום וממזרח הוא אזור תיירות פופולרי, אזורי התיירות שלו כוללים את האגמים של Chalain, Clairvaux ו-Vouglans (ב- Lect, Jura), ואתרי נופש הרריים כמו Prénovel ו- Les Rousses.
לונס-לה-סונייה היא העיר המחוזית השנייה בגודלה בצרפת, אחרי בוביני.
לונומיה אובליקווה הידוע גם בשמו העממי: "הזחל המתנקש" (שם מדעי: Lonomia obliqua) הוא מין של עש ממשפחת השבתאיים, הנחשב על פי מדדי גינס שיאי עולם ל"זחל הקטלני ביותר בעולם", עקב השערות הצורבות הארסיות ביותר שלו, אשר גורמים כל שנה למוות.
ואולם העש הבוגר חסר את השערות הארסיות הללו.
עש זה מצוי בכמה מדינות באמריקה הדרומית, ביניהם בדרום ברזיל (במדינות: ריו גראנדה דו סול, סנטה קטרינה ופרנה), פרגוואי ואורוגוואי ובצפון ארגנטינה.
הוא תואר למדע בידי החוקר הבריטי פרנסיס ווקר ב-1855.
זחלים אלו מגיעים לאורך של 4.5 ע 5.5 ס"מ, שצבעם המתאים לצבע הסביבה הוא בין ירוק לחום, דומה לגזעים והעלים שסביבם.
הזחלים בעלי מבנה עבה ועטופים בקוצים ובשערות צורבות בתוך פקעות לאורכם, כשאלה ניתנות להסרה בקלות.
הזחלים צמחוניים והם מופיעים כתשעים יום כזחלים לפני התגלמותם והפיכתם לבוגרים, החיים 8 עד 10 ימים ועסוקים בעיקר ברבייה.
רעל הזחל נחשב לאחד הקטלניים מבין החרקים והוא יכול לגרום לקרישה תוך-כלית מפושטת קטלנית במהירות מרגע העקיצה, מה שיכול לגרום למוות מדימום.
הרעלים מאוחסנים בשקים ונמצאים בקוצים החלולים.
ברגע שידרכו או יגעו בהם, הם יכולים להינתק מגוף הזחל אל הקורבן וכך להעביר אליו את הארס דרך פצע הדקירה.
ואולם הרעל משפיע רק בכמויות גדולות למדי; על מנת לחוות את ההשפעות הקיצוניות הנגרמות על ידי הרעלים, כל קורבן צריך להיעקץ כ-20 עד 100 פעמים כדי למות (למעט אם הוא אלרגי).
ההשפעה של הרעל גורמת לשינויים דלקתיים באזור שנעקץ ואז תסמינים הכוללים: כאבי ראש, חום, הקאות וחולשה כללית ולעיתים גם תרדמת מקומית או נמק מקומי.
לאחר 24 שעות נוצר דימום חמור, אשר גורם לחבורות, המטוריה ולבסוף מוות עקב דימום ריאתי ודימום תוך-גולגולתי או אי-ספיקת כליות חריפה.
הזחלים הם היחידים הגורמים לסכנות משערותיהם הצורבות, כאשר בברזיל בכל שנה מתים ממנו.
מאז 1989, בו התגלה הזחל בברזיל ידועים לפחות שישה הרוגים ולפחות 300 אחרים פצועים בעיר פאסו פונד, עקב פגיעת הזחל.
רוב התקרות קרו בדרום ברזיל, כשרוב הקורבנות הם גברים (63%), רבים היו בין 0 ל-19 שנים (45%) ומרבית הפגיעות קרו על הידיים (38%).
שיעור התמותה המדווח הוא 2.5%.
עם זאת ישנם מספר נוגדנים ותרופות עוצרות דימומים (antihemorrhagics), המסייעים להתמודד נגד העקיצה.
שערותיו של הזחל משמשות למחקר ליצירת תרופות נוגדות קרישה ואפופטוזה.
פארק השעשועים בודפשט, או לונה פארק בודפשט, (בהונגרית: Budapesti Vidám Park) פעל בפארק העירוני של בודפשט מ-22 במאי 1950 עד 30 בספטמבר 2013, על שטח של 65 דונם.
אם ניקח בחשבון גם את קודמיו המיידיים שפעלו במקום, ה"וורשטלי" (Vurstli) וה"פארק אנגלי" (Angol Park), המקום היה אחד מפארקי השעשועים הוותיקים בעולם שפועלים ברציפות עם היסטוריה של כמעט מאתיים שנה.
כשהפארק נסגר לצמיתות, החלה בניית טירת הולנמוולט לילדים (Holnemvolt Vár) בצד הדרום מערבי של האזור שנסגר שנה לאחר פתיחתו, ובחלקו המרכזי נבנית וכבר נפתח מה שנקרא פארק פאנון (Pannon Park).
התמונות המוכרות מהתקופה הקודמת השתנו אפוא לטובה, נותרו רק שלוש אנדרטאות ומבנים שנהנים מהגנת שימור.
בתחילת המאה ה-19, הפארק העירוני (Városliget) של היום, שהיה ידוע בכינויו Ökördűlő והיה אזור יער וחורשה עם אגם ביצות ושני איים בו, במרחק של שעה הליכה מהעיר.
בימי הביניים היה האזור מיוער עם נחל, גבעה ואגם קטן.
בשל השימוש העודף והכריתה שהתרחשו כבר אז, היער נהרס והאגם הפך לביצתי.
מריה תרזה הורתה לנטוע יער חדש בשטח חסר המאפיינים, החולי והביצתי עוד בשנת 1755, אך התהליך התקדם לאט מאוד בגלל חוסר עניין ותשומת לב, והיער הראשון שננטע נהרס לחלוטין.
פיתוח האזור לשטח בילוי ובידור הוצע ב-1794 על ידי יאנוש בורארוש השופט הראשי של פשט וחבר פרלמנט.
לזמן מה, האזור היה בבעלותו של הארכיבישוף של אסטרגום הרוזן יוז'ף בתיאני, ולאחר שהוחזר לעיר ב-1805, הוא התפתח אט אט ליעד תיירותי.
השטח ניטע מחדש בהדרגה בעצים, העץ העתיק ביותר הוא משנות ה-30 של המאה ה-19. ב-1865 עוצב האזור ונפתחו שבילי הליכה.
אגם הביצות שוקם במהלך המאה ה-19. מאוחר יותר נמצאו מי מרפא חמים, וגם בניית אתרי ספא על סמך זה שינתה את תדמית החורשה.
התפתחותו ותקופת הזוהר של וורשטלי (Wurstli )(1910–1805)
אנשים החלו לפקוד את האזור מתחילת המאה ה-19, אך באופן קבוע תושבי העיר שהיו במצב כלכלי טוב יותר ואשר עמדה לרשותם כרכרה משלהם (בשל המרחק) החלו להגיע למקום לפיקניקים ולחגיגות.
אנשי המעמדות הפשוטים יותר, שעבדו שבעה ימים בשבוע, החלו לבקר במקום רק בירידים ובחגיגות מזדמנות, מפאת המחסור בזמן הפנוי באותה תקופה, Ökördűlő הפך לאחד מהמופעים שאליו הגיעו אפילו אלפי אנשים.
גם המשפחות העניות התאספו שם והביאו איתם אוכל לפיקניקים, אבל קנו את היין והבירה במקום לסחוב אותם מרחק רב.
במהלך הפסטיבלים והירידים היו שעשועים כמו: קליעה למטרה, נדנדות, מגידי עתידות, פאקירים, בולעי אש, ליצנים, הולכים על חבל, קוסמים, אבל חלק ממבצעי הפעלולים יצאו רק לאירועים, חלקם קיבלו רישיון לכמה שנים עבור הדוכנים שלהם, למכירת משקאות.
התנועה הלכה וגברה, לאט לאט החלה להיווצר במקום עיר זמנית של דוכנים ואוהלים.
ההתחלה הרשמית של ה-Wurstli נחשבת בשנת 1838, כאשר מישהו קיבל לראשונה היתר התיישבות קבוע במקום.
היו לו גם מופעים, בהם בידר את הקהל עם אנשי כוח, בולעי אש ואחרים.
הפעלולים שלו היו שונים מהאחרים רק בכך שהוא קיבל אישור קבוע במקום זמני.
עד מהרה הגיעו כמה אחרים.
בשנת 1832 החל גם שרות האומניבוס (שרות קרונות רתומים לסוסים בקו קבוע בתשלום), מה שהפך את הגישה לפארק לקלה ולמהירה מהעיר.
במהלך המצור על בודה ב-1849 (מהפיכת 1848 בהונגריה) רבים מתושבי העיר שנמלטו מהפצצת פשט ברחו אל החורשה, והסתתרו באזור הדוכנים הראוותניים עד תום הלחימה.
למרות שהעשירים והעניים כאחד ביקרו בחורשה, שנקראה אז "יער העיר" (Városerdő), נותר הריבוד החברתי.
החורשה עוצבה לפארק בסביבות 1865, ולאחר מכן נאסר לדרוך ולהתיישב על הדשא ולכן הדוכנים גורשו לצד הדרום מזרחי של החורשה ובשנת 1885, עקב בניית התערוכה הלאומית שהתקיימה בה, הם הועברו למקום אחר, לצד הצפון מערבי, באזור ספא סצ'ני של היום.
כך החזירו העשירים את מרחב המחיה האלגנטי שלהם, והוורשטלי של העניים הצטמצם, אך התמונה הכוללת המדכאת עם ביתני ודוכני העץ לא השתנתה.
בין 1891 (הכנסת ימי ראשון כיום מנוחה בהונגריה) לבין 1910, ביקרו את הוורשטלי ההמונים, בדרך כלל חיילים בחופשה, משרתות, ופועלים שבילו שם את היום החופשי היחיד שלהם בשבוע.
לאחר שגן החיות במקום (שהיה פרטי אז) פשט את הרגל והפך לנחלת עיר הבירה, העירייה רצתה לפתור גם את מצבם של הפעלולנים והמופיעים השונים שנעקרו בשל הבנייה.
קטע גדול שהשתרע באותה תקופה עד מסילת הברזל, והיה מנותק מגן החיות, וזה ניתן למבצעי פעלולים.
האזור עדיין היה שייך לגן החיות ומבצעי הפעלולים נאלצו לשלם דמי חכירה עבור המקומות.
כמו כן נוצר רחוב חדש, שהיה קיים גם כשפארק השעשועים במקום נסגר והפך לטיילת מול הקרוסלה ורכבת המערות.
השנים האחרונות של הוורשטלי (1925–1950)
המשבר הבא הגיע ב-1925 כאשר התפשטה הידיעה שבשל הרחבת ספא סצ'ני בהוספת בריכות פתוחות וכן סלילת ההמשך המתוכנן של שדרות אנדראשי, החלק הישן של ה-Vurstli, למעט מרכז הפעלולים החדש, ייסגר, ההתעניינות באזור גברה לפתע.
הדבר לא התרחש במשך שנה, אבל לבסוף, בראשון בספטמבר 1926, הוורשטלי אכן נדחק לאזור צר מאוד, למחנה הפעלולים החדש, שכבר היה מלא ברובו.
יום השנה המאה ב-1938 משך שוב את תשומת הלב לוורשטלי השחוק, והמונים יצאו לחגיגה הקשורה ב-13 ביולי, עם הופעות של האחים לטאבאר, ארפד וקלמן לטאבאר, לאסלו קלטי ומריה מזאי, בין היתר.
השנים הטובות לאחר מכן הסתיימו במלחמה הנוספת שפרצה.
הייזם אדולף פרידמן פתח בתחילת המאה ה-20 עסק חדש באזור הסמוך לגן החיות לאחר פשיטת הרגל וההריסה של מה שהיה שם קודם, המיזם הפך ל"הפארק אמריקאי" (American Park), מרכז בילוי עם מסעדה, בית קפה, במה למופעים ווריאטה.
מיקומו היה החלק של פארק השעשועים לעתיד, שהשתרע עד למסילת הברזל מאחורי רכבת המערות של היום.
עם זאת, מכיוון שהוא לקח על עצמו כל הזמן מיזמים חדשים, לעיתים מפוקפקים, גם הפארק האמריקאי לא הביא את התוצאות המצופות והוא לא האריך את חוזה החכירה לאחר פקיעתו בנובמבר 1910, ומכר את הזכיות.
המיזם הבא במקום היה "הפארק האנגלי".
בהתחלה הפארק הצליח מאוד, אבל בסוף שנות ה-30 הוא היה על סף פשיטת רגל.
למרות זאת, נשאר פתוח במהלך מלחמת העולם השנייה זמן רב ככל האפשר.
לפארק נגרם נזק חמור עקב מסילת הרכבת הסמוכה.
חיילים שוכנו בכפר האלפיני של הפארק, שנשרף במהלך הלחימה.
שמו של פארק האנגלי השתנה מספר פעמים במהלך הזמן.
בתקופת פרידמן הוא נקרא פארק אמריקאי, פארק לאומי במהלך מהפכת החרציות, פארק העם בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, פארק הונגריה מ-1942, "גן מאי" לזמן מה לאחר המלחמה, שוב פארק אנגלי ופארק וידאם (שעשועים) מ-1950.
בתום הלחימה, הפארק האנגלי – כיוון שהיה במקור בבעלות שלושת האחים מיינהרדט שהיו אזרחים גרמנים – עבר אוטומטית לשליטה סובייטית.
ב-7 באפריל ביטלה מועצת הבירה את זכויות החכירה של משפחת מיינהרדט בחלקת הפארק האנגלי, והפקידה את כל ניהול החברה בידי איש בלתי מנוסה, אך מהימן אידאולוגית שהתאים לסובייטים.
גורלה הנוסף של משפחת מיינהרדט אינו ידוע.
האח האמצעי, אוטו, מת בשנות השלושים, קורט, המנהל הכללי ברח בתום המלחמה.
שם המשפחה מופיע ברשימת הגרמנים שגורשו מבודפשט.
פארק השעשועים המולאם בשנות החמישים
לאחר שנים ספורות, כבר בסביבות 1954, החלו לשחזר את הקטנוע ומלוויו השונים, המתקנים קיבלו תפאורה חדשה ומרהיבה עם דמויות מרגשות, להיטי התקופה הושמעו ברמקולים שוב בפארק, במקום שירי תנועה ושירי לכת.
בשלב זה נוצר גם עיטור רכבת המערה עם הנושא ההרואי של יאנוש ויטז (האביר יאנוש).
ב-1956 כבר פעלו בפארק 65 שעשועים שונים ויותר מ-2 מיליון איש בשנה ביקרו בפארק וידאם (פארק השעשועים).
גם חגיגת 10 השנים של וידאם פארק עברו יפה.
בתוך עשר שנים גדל מספר המבקרים פי ארבעה.
בתקופה זו הופיעו גם מכונות המזל המרעישות, ואולם המשחקים נפתח בבניין מימין, מול רכבת הגלים.
היום האחרון של פארק השעשועים
יום שני ה-30 בספטמבר 2013 היה היום האחרון לפתיחה.
למרות יום העבודה, תחילת הסתיו ומזג אוויר המעונן והסוער, נוכחות מספר הרב של המבקרים הזכירה את תקופת הזוהר של הפארק, למעט השביל הצר משמאל לכניסה, מאחורי הקרוסלה, שכבר היה מחובר לגן החיות, כל השעשועים פעלו.
1755 - תחילת הייעור הבלתי מוצלח בתחילה של האזור המוזנח והביצתי בשם Ökördűlő.
1794 - יאנוש בורארוש מציע לפתח את האזור לאזור בילוי.
1805 – השטח מועבר לעיר, מטיילים ופיקניקים משתלטים עליו אט אט, מתחילים ירידים.
1808 - מבצעי פעלולים נאסרים בעיר פשט, הם יוצאים ל-Ökördűlő לומתרגלים למקום.
1810 – הוצאת רישיון מכירת יין ראשון לשנתיים, בניית הקרוסלה הראשונה על ידי לאופולד גרוסינגר.
1815 - בניית ביתן העץ הראשון על ידי הפעלולן הטירולי אלויס שמידט.
1832 – השקת שירות אומניבוס לפארק.
1838 - הרישיון הקבוע הראשון.
1862 - הגלגל הענק הראשון.
1865 - האזור שהיה כבר מעוצב, נקרא באותה תקופה יער העיר (Városerdő).
הדוכנים, שהתרבו כבר אז, גורשו לקצה המזרחי של החורשה.
1885 - בגלל התערוכה הלאומית, הדוכנים הותקנו בצד המערבי של הפארק.
1896 - פתיחת תערוכת המילניום, Ÿ-Budavára .
1908 - פשיטת רגל של דגם טירת בודה העתיקה (Ős-Budavár).
1910 – הריסת טירת בודה העתיקה, הקמת מרכז פעלולים חדש במקומה, הפעלת הפארק האמריקאי קצר המועד.
1912 – הקמת רכבת המערות ופתיחת הפארק האנגלי.
1922 – בניית הרכבת ההרים.
1926 - עקב הרחבת ספא סצ'ני עם בריכות, מבצעי פעלולים מוגבלים לאזור צר עוד יותר, דעיכתו של ה-Vurstli.
1938 - חגיגת מאה שנה לוורשטלי, בום קצר.
1945 – נזקי מלחמה קשים, הפארק האנגלי עובר לשליטת ברית המועצות, מינוי הנהלה חדשה המתאימה מבחינה אידאולוגית, נפתחת באחד במאי.
1950 - הלאמה רשמית של פארק וורשטלי והאנגלי, הקמת וידאם פארק בודפשט (לונה פארק).
1962 - תאונה בגלגל הענק, שני אנשים נפצעים.
1965 - שריפה על רכבת ההרים, הנזק לא משמעותי.
1967 – הכנסת הניהול העצמאי, תחילתו של עידן חדש של שגשוג עד תחילת שנות השמונים.
1968 - רכישת 30 מכוניות דודג'ם (מתנגשות) חדשות.
1969 - בניית הדודג'ם בעל הכיפה.
1974 – מסירת הגלגל הפנורמי.
1979 - הטירה הקסומה נשרפת עקב הצתה.
1994 – הפיכה לבעלות יחידה.
התקדמות איטית ואחריה ירידה נוספת.
2012 - אפשרות לסיום וסגירה בסוף העונה.
2013 – הסגירה הסופית של פארק וידאם בסוף ספטמבר.
תחילת 2014 – פירוק ומכירת האטרקציות, סיפוח השטח לגן החיות, סיום אתר הפארק.
29 באפריל 2014 - פתיחת פארק הולנמוולט.
1 בנובמבר 2015 - סגירת פארק הולנמוולט.
אפריל 2016 - כל הפעלולים פרט לרכבת ההרים, הקרוסלה וסירת הפיות פורקו.
סתיו 2016 - הריסת אזור הכניסה.
פרנץ מולנר : ליליום - אהבתם הטרגית של משרתת ואחד מנערי הנדנדות בוורשטלי
לונוחוד 2 - רובר לא מאויש שנחת על הירח על גבי הנחתת "לונה 21" ופעל על קרקעית הירח כ-4 חודשים.
הוא היה זהה לרכב לונוחוד 1 עם שינויים קטנים.
הוא היה מצויד במכשירים הבאים: 3 מצלמות טלוויזיה (ב"לונוחוד 1" היו 2 מצלמות בלבד), ספקטרומטר רנטגני, טלסקופ קרני רנטגן, מד מרחק, רגש קרינה, רפלקטור.
בוצעו שיפורי מערכת אספקת חשמל והיא הייתה מסוגלת לתת כ-1 קוו"ט.
אחת ממצלמות הטלוויזיה שהותקנה גבוה על הרכב לצורך ניווט צלמה תמונות ברזולוציה גבוהה בקצבי פריימים שונים - 3.2, 5.7, 10.9 או 21.1 שניות לפריים.
תמונות אלו שימשו צוות של חמישה אנשים של בקרים על פני כדור הארץ ששלחו פקודות נהיגה לרכב בזמן אמת.
הרכב התחיל לפעול ב-15 בינואר 1973 וקשר אחרון איתו נוצר ב-11 במאי.
לאחר הורדת הרכב מיחידת נחיתה של לונה 21 התברר שחלקים של מערכת ניווט נפגעו.
לעומת זאת ניסיון שנצבר ברכב "לונוחוד 1" וקיום מצלמה שלישית ייקלו על תכנון תנועה.
במהלך פעילותו הועברו לכדור הארץ 86 צילומים פנורמיים ושידורי טלוויזיה רבים.
בחודש מאי הרכב הגיע למכתש והתקשה לצאת ממנו.
בסופו של דבר צוות קרקע הצליח להוציא אותו אך ככל הנראה חלק מחומר מקרקעית המכתש נכנס בתוך הרכב.
לאחר סגירת מכסה לתקופת הלילה הירחי נוכחות חומר זה בתוך הרכב גרם לחימום יתר של הציוד והוא יצא משימוש.
לאחר סיום הלילה הירחי הקשר עם הרכב לא חודש.
במרץ 2010 הרכב התגלה בצילומים שבוצעו על ידי מקפת לסקר הירח.
המיקום היה קרוב מאוד למיקום שדווח על ידי מדענים סובייטיים במהלך פעילות הרכב.
לוניברסיטת טייני טון הוא סיטקום מונפש אמריקאי שפותח על ידי ארין גיבסון ונייט קאש עבור Cartoon Network ו-Max.
הוא משמש כאתחול לסדרה "עלילות טייני טון" וכולל גרסאות בוגרות יותר של הדמויות.
שתי עונות הוזמנו על ידי Amblin Television והאחים וורנר הנפשה.
העונה הראשונה הופצה ב-8 בספטמבר 2023 בשירות הסטרימינג Max, ואחריה שודרה בטלוויזיה בערוץ Cartoon Network ב-9 בספטמבר.
המחצית הראשונה של עונה 2 הופצה ב-8 במרץ 2024, יחד עם ספיישל לחופשת האביב, ששניהם שודרו בבכורה בערוץ Cartoon Network מ-6 באפריל.
התאומים באסטר ובאבי באני עוקבים אחר השאיפות הקומיות שלהם כל הדרך אל לוניברסיטת אקמי, המוסד המוערך ללימוד היג'ינקס גבוה יותר, שבו חולמים צעירים הופכים למצוירים מקצועיים.
כאן, הם יוצרים חברויות ארוכות טווח עם הביישן שמנתון ג'יי חזיר, הנערה המטורפת ציפי הציפור, והנרקיסיסט פלאקי דאק, ומשכללים את מלאכת ההנפשה שלהם בזמן שהם לומדים תחת הדמויות המצוירות הגדולות בהיסטוריה, הלוני טונס .
אשלי קריסטל היירסטון בתור באבי באני
דייוויד אריגו ג'וניור בתור פלאקי דאק ושמנתון ג'יי חזיר
מארייב הרינגטון בתור פיפי לה פיום
טסה נטינג בתור ציפי הציפור ואפצ'י
בוב ברגן בתור פורקי פיג
קרי סאמר בתור מירה דאף
נטלי פלמידס בתור שירלי דה לון ופרווני
בטסי סודארו בתור שדון סביבון
קארי וולגרן בתור לולה באני ובשארה באני
פול ג'וליאן בתור ליטל ביפר ורוד ראנר (הקלטות ארכיון, ללא קרדיט)
קרליאק בתור מרלין העכבר הקסום
לארן ניומן בתור ג'ואן שווינפלד
טוני רודריגז בתור רנלדו רקון
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית שידור ראשוןשידור אחרון1108 בספטמבר 2023258 במרץ 2024ספיישל8 במרץ 2024
לונלי איילנד היא שלישיית קומדיה מוזיקלית אמריקאית הכוללת את אנדי סמברג, ג'ורמה טאקון, ועקיבא שפר.
הקבוצה התפרסמה בזכות הקטעים המוזיקליים הקומיים שלה בסאטרדיי נייט לייב, בהם "Lazy Sunday", "D*** in a Box" ו-"I'm on a Boat".
פעילותם כוללת אלבומים, סרטים, וקטעי וידאו רבים שזכו לפופולריות רבה ברשת.
השלישייה הכירה בבית הספר התיכון בברקלי, קליפורניה.
לאחר סיום הלימודים, הם עברו ללוס אנג'לס במטרה לפרוץ בתחום הקומדיה.
הם החלו להפיק סרטונים שהפכו לויראלים ברשת והשתתפו במופעי קומדיה מקומיים.
בשנת 2005 הם הצליחו להתקבל ככותבים לסאטרדיי נייט לייב, וסמברג אף התקבל כחבר צוות מלא בתוכנית.
The Lonely Island התפרסמו בסאטרדיי נייט לייב בזכות קטעי וידאו קומיים קצרי זמן, שנקראו "Digital Shorts".
הקטע "Lazy Sunday" היה אחד מהראשונים שהפכו לוויראליים, וזכה להצלחה רבה ביוטיוב ובאייטונס.
הקטעים שלהם שילבו הומור מוזיקלי ותרבות פופ, והפכו לאהובים ביותר על קהל הצופים.
בשנת 2009 הוציאו השלישייה את אלבום הבכורה שלהם, "Incredibad", שכלל את הלהיטים הגדולים שלהם מהסאטרדיי נייט לייב.
האלבום זכה להצלחה גדולה והגיע למקום ה-13 במצעד הבילבורד.
בשנת 2011 יצא אלבומם השני, "Turtleneck & Chain", שזכה להצלחה רבה אף הוא והגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד.
ב-2013 יצא אלבומם השלישי, "The Wack Album", שזכה גם הוא לפופולריות רבה.
סביב זמן זה, השלישייה עזבה את סאטרדיי נייט לייב והתמקדה בפרויקטים אישיים נוספים, כולל סרטים ותוכניות טלוויזיה.
אחד מהפרויקטים הבולטים היה הסרט "Popstar: Never Stop Never Stopping", שהופק על ידם ויצא בשנת 2016.
הלהקה נחשבת לאחת מהשלישיות הקומיות המשפיעות ביותר בדורנו.
הם היו חלוצים בשימוש באינטרנט להפצת קטעי וידאו קומיים, ושינו את הדרך בה תרבות הפופ והומור מתקשרים עם הקהל.
הם זכו במספר פרסים על פועלם, כולל פרסי אמי וגראמי, והם ממשיכים להשפיע על תחום הקומדיה והמוזיקה עד היום.
כדור הארץ השתגע הוא סרט קומדיית מדע בדיוני מונפש אמריקאי שהופק על ידי Warner Bros.
בבימויו של פיט בראונגרדט בהופעת הבכורה שלו בבימוי, זהו סרט ההנפשה המקורי הראשון של הזיכיון לוני טונס שזוכה לאקרנים בקולנוע ברחבי העולם.
הסרט הוא עיבוד לסדרת Looney Tunes Cartoons שפותחה על ידי בראונגארדט וכולל את הקולות של אריק באוזה, קנדי מילו, פיטר מקניקול, פרד טטאסקיור ולריין ניומן.
סיפור העלילה מתרכז בדאפי דאק ופורקי פיג כשהם מנסים להציל את כדור הארץ מפלישת חייזרים.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל האנימציה הבינלאומי של אנסי ב-11 ביוני 2024, וצפוי לצאת לאקרנים בארצות הברית מאוחר יותר באותה שנה על ידי Ketchup Entertainment, מה שהופך אותו לסרט הראשון של לוני טונס.
עקב סדרה של תעלולים במפעל המסטיקים, דאפי דאק ופורקי פיג מגלים מזימה סודית של חייזרים להשתלט על כדור הארץ באמצעות שליטה תודעתית.
הצמד חייב לעבוד יחד כדי לעצור את החייזרים, תוך ניסיון להימנע מלהוציא זה את זה מדעתו.
אריק באוזה / צביקה פורמן – דאפי דאק
אריק באוזה / יובל בינדר - פורקי פיג
קנדי מילו / טליה ברקאי – פטוניה פיג
פיטר מקניקול / ערן מור – הפולש
פרד טטאסקיור / רודיה קוזולובסקי – ג'ים, חקלאי ומדען
לרן ניומן / דפנה מירוצ'ניקוב – גברת גרכט, בעלת הבית
רוני אהרונוב - דמויות נוספות
בספטמבר 2021 דווח כי סרט המבוסס על סדרת "הסרטים המצוירים של לוני טונס" נמצא בפיתוח ב־Warner Bros.
Animation, תוך התמקדות בדאפי דאק ופורקי פיג.
קווין קוסטלו, שכתב בעבר את טום וג'רי של Warner Animation Group שיצא מוקדם יותר באותה שנה, הוכרז ככותב, עם פיט ברונגרדט שחזר מ-Looney Tunes Cartoons כמפיק ובמאי בפועל.
אריק באוזה שב לדבב את דאפי ובנוסף דיבב גם את פורקי, ובכך החליף את בוב ברגן, מדבב הדמות המקורי.
קנדי מיילו החליפה את לארה ג'יל מילר בתור פטוניה פיג.
חברי צוות נוספים בכיכובם כוללים את פיטר מקניקול, פרד טאטאסקיורה, לארן ניומן וויין נייט.
הסרט הוקרן בחגיגת פסטיבל סרטי האנימציה הבינלאומי של אנסי ב-11 ביוני 2024.הוא הופץ לראשונה בתיאטרון בגרמניה ובשווייץ על ידי הסניף המקומי של Warner Bros.
Pictures ב-1 באוגוסט 2024. באותו חודש, הוכרז כי Ketchup Entertainment רכשה את הזכויות בצפון אמריקה על הסרט, אשר צפוי לצאת לאקרנים בקולנוע בארצות הברית מאוחר יותר ב-2024.
הסרט היה אמור לצאת במקור ב־Max, שהיה ידוע אז כ־HBO Max, ובלוק "ACME Night" ברשת Cartoon Network.
אולם באוגוסט 2022, דווח כי עקב ארגון מחדש בחברת Warner Bros.
Discovery, הסרט לא יצא לאור ב-HBO Max או Cartoon Network ובמקום זאת יעבור קניות בשירותי סטרימינג אחרים.
ביוני 2023, הסרט נקרא מחדש "לוני טונס: מוחות הבועה".
באוקטובר 2023, הוכרז כי הסרט ישוחרר במקום זאת בבתי הקולנוע ב-2024, כשהכותרת תחזור למקור; GFM Animation השיקה מכירות והציגה צילומי מבט ראשון בשוק הסרטים האמריקאי, שהתנהלו מ-31 באוקטובר עד 5 בנובמבר 2023.
הסרט קודם במהלך פאנל Warner Bros.
Discovery בקומיקון 2022 בסן דייגו, שם נחשף שם הסרט.
קליפ אנימציה מוקדם לסרט שוחרר ב-22 בספטמבר 2022. הוא הוצג במהלך פאנל האנימציה של האחים וורנר בפסטיבל האנימציה הבינלאומי של אוטווה.
לוס אנג'לס היא העיר הגדולה ביותר במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
על פי מספר תושביה היא העיר הגדולה ביותר במערב ארצות הברית והשנייה בגודלה בארצות הברית כולה (אחרי ניו יורק).
העיר ממוקמת על חופה המערבי של ארצות הברית, במחוז לוס אנג'לס שבדרום קליפורניה.
אוכלוסייתה, המגוונת מבחינה אתנית, מונה נכון לשנת 2020 3,898,747 איש, ובשטחה המטרופוליני מתגוררים כ-18.7 מיליון איש.
לוס אנג'לס היא מרכז בין-לאומי לעסקים, מסחר, בידור, תרבות, תקשורת, אופנה, מדע, טכנולוגיה וחינוך.
העיר היא ביתם של מוסדות מרכזיים בתחומים מגוונים, והיא אחד ממרכזי הכלכלה החשובים ביותר בארצות הברית.
העיר דורגה השלישית בעושרה, אחרי ניו יורק וטוקיו, והחמישית בכוחה והשפעתה בעולם.
העיר מכונה "בירת הבידור של העולם", היות שהוליווד נמצאת בתחומה – היא הובילה את העולם ליצירת סרטי הקולנוע, הפקת הטלוויזיה, משחקי הווידאו והמוזיקה המוקלטת.
חשיבות עסקי הבידור בעיר הפך אותה לביתם של סלבריטאים רבים.
העיר אירחה את האולימפיאדות בשנים 1932 ו-1984, ותארח את המשחקים האולימפיים בשנת 2028 – מה שהופך אותה לעיר השלישית שמארחת שלוש פעמים את המשחקים האולימפיים.
אירחה בעבר מספר משחקים נוספים, כגון גמר מונדיאל 1994. בנוסף, העיר היא ביתם של מוסדות חינוך מפורסמים כמו אוניברסיטת דרום קליפורניה ואוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
החל מאוקטובר 2019 יותר מ-300 בתי עסק קיבלו אישור למכירת קנאביס, הכי הרבה בכל ארצות הברית.
לוס אנג'לס הוקמה ב-4 בספטמבר 1781, בידי המושל הספרדי פליפה דה נווה.
היא הפכה לחלק ממקסיקו ב-1821 לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו.
ב-1848, לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, לוס אנג'לס, עם שאר מדינת קליפורניה נרכשו על ידי ארצות הברית במסגרת הסכם גואדלופה אידלגו.
לוס אנג'לס הוכרזה כעיר ב-4 באפריל 1850, חמישה חודשים לפני שהוכרזה קליפורניה כמדינה בארצות הברית.
לוס אנג'לס נהנית מאקלים ים-תיכוני, עם 35 ימי גשם בשנה בממוצע.
לוס אנג'לס הוא גם שמו של המחוז הכולל את שטחה של העיר, אף על פי שאין זהות בין שטחה של העיר לשטחו של המחוז .
העיר לוס אנג'לס של היום מורכבת מאוסף של כ-80 עיירות וקהילות במחוז, שנסתפחו תחת רשות מוניציפלית משותפת.
העובדה שחלק מעיירות הסביבה סירבו להסתפח אדמיניסטרטיבית לעיר (כמו בוורלי הילס ומערב הוליווד), בעוד עיירות מרוחקות יותר כן נסתפחו, יצרה מצב בו מובלעות מסוימות בתחומה הן רשויות עצמאיות.
זאת, בתוספת עירוב המושגים בין מחוז לוס אנג'לס, לעיר לוס אנג'לס, ולמטרופולין לוס אנג'לס (הכולל חלקים ממחוזות סמוכים).
לרוב, מחולקת העיר בחלוקה המנהלתית הבאה: דאונטאון לוס אנג'לס, מזרח וצפון מזרח לוס אנג'לס, דרום לוס אנג'לס, אזור הנמל, הוליווד המורחבת, ווילשייר, מערב לוס אנג'לס ועמקי סאן פרננדו וקרסנטה.
אזור החוף בו ממוקמת העיר לוס אנג'לס יושב לפני אלפי שנים על ידי השבטים האינדיאנים טונגבה וצ'ומאש.
המגע האירופאי הראשון עם האזור היה בשנת 1542, כאשר משלחת מטעם מלכות המשנה של ספרד החדשה בראשותו של חואן רודריגס קברייו נשלחה לחקור את האזור.
קברייו היה מגלה ארצות פורטוגזי שהכריז על דרום קליפורניה כחלק מהאימפריה הספרדית.
על אף ההכרזה, הוא המשיך במסעותיו במעלה החוף ולא הקים התיישבות במקום.
הקשר האירופאי הבא עם האזור היה כ-227 שנים מאוחר יותר, ב-2 באוגוסט 1769, כאשר החוקרים גספר דה פורטולה ופרננדו די ריוורה אי מונקדה הגיעו בראש משלחת לאזור כדי למצוא אתר מתאים להקמתה של התיישבות, מזכיר המשלחת היה המיסיונר הפרנציסקני חואן קרספי שנתן לעיר את שמה.
ב-1771, הנזיר הפרנציסקני חוניפרו סרה הקים את מיסיון סאן גבריאל במה שנקרא כיום עמק סן גבריאל, מזרחית ללוס אנג'לס.
ב-1777, המליץ המושל החדש של קליפורניה, פליפה דה נווה למלך ספרד החדשה להקים קבילדו באתר בו ביקר חואן קרספי 8 שנים קודם לכן.
העיירה הוקמה ב-4 בספטמבר 1781 על ידי קבוצה של כ-44 מתיישבים.
על פי המסורת, הקבוצה לוותה על ידי 4 חיילים ספרדים, 2 כמרים והמושל דה נווה.
העיר נקראה תחילה El Pueblo de Nuestra Señora Reina de los Ángeles de la Porciuncula – "העיר של גבירתנו, מלכת המלאכים, על חלקת האדמה הקטנה" (כאשר ב"גבירתנו" הכוונה היא למרים, אם ישו).
העיר נותרה עיירת חווה קטנה, ועד שנת 1820 אוכלוסייתה מנתה כ-650 תושבים.
הקבילדו, מוסדות ובתי העיר הישנים ממוקמים ברובע ההיסטורי של העיר.
ספרד החדשה הכריזה על עצמאותה מספרד ב-1821, והעיירה עברה לבעלות המדינה החדשה – מקסיקו.
במהלך תקופת השלטון המקסיקני, הפך המושל פיו פיקו את לוס אנג'לס לבירת מחוז אלטה קליפורניה.
בשנת 1846 נפתחה מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, במהלכה נכבש שטחה של מדינת קליפורניה על ידי כוחות צבא ארצות הברית.
סלילתה של מסילת הברזל הדרום-פאסיפית ב-1876 וגילוי נפט בסביבות העיר בשנת 1890 עוררו את צמיחתה של לוס אנג'לס, והפכו אותה ליצרנית הנפט החשובה ביותר בארצות הברית, כשהיא מייצאת כרבע מצריכת הנפט העולמית.
עם כניסת המאה ה-20, אוכלוסיית העיר גדלה עד למעל ל-102,000 תושבים.
העיר הפכה לצומת דרכים חשוב בשל הנגישות של מסילות הברזל והנמל של העיר, והיא התחילה בתנופת צמיחה במהלכה קמו מפעלי תעשייה רבים ואוכלוסיית העיר צמחה במהירות.
צמיחת האוכלוסייה הובילה להידלדלות באספקת המים של העיר.
השלמת בנייתו של מוביל המים לעיר בשנת 1913 הבטיח את המשך צמיחתה.
בשנות העשרים תעשיות הקולנוע והתעופה הגיעו לעיר, מה שהבטיח את המשך צמיחתה של העיר אפילו בתקופת השפל הגדול.
ב-1932, כשאוכלוסייתה נושקת למיליון תושבים העיר אירחה את אולימפיאדת 1932.
בשנת 1942 נפוצו שמועות על תקיפה אווירית צפויה, שלא התרחשה כלל.
אירוע זה מכונה "קרב לוס אנג'לס".
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה המשיכה העיר בשגשוגה האדיר ותהליך הפרוור הוביל להתרחבותה של העיר עד לעמק סן פרננדו.
ב-1969, הייתה העיר לאחד מאתרי יצירתו של האינטרנט, כשהשדר הראשון של ARPANET נשלח מאוניברסיטת קליפורניה לעיר מנלו פארק הסמוכה.
באוגוסט 1965 אירעו בעיר מהומות ווטס מפגינים שמחו על הבדלי המעמדות בין שחורים ולבנים בעיר, במהומות נהרגו 34 בני אדם ולמעלה מ-1,000 נפצעו.
ב-1984, אירחה העיר את משחקי האולימפיאדה פעם נוספת.
אף על פי שהיא הוחרמה על ידי 14 המדינות הקומוניסטיות, האולימפיאדה של שנת 1984 הייתה האולימפיאדה הרווחית ביותר בהיסטוריה.
בסוף שנות ה-80 העיר נפגעה, בדומה לערים גדולות אחרות בארצות הברית, מהתפשטות סם הקוקאין שהובילה לעלייה בפשיעה, מלחמת כנופיות ושחיתות משטרתית.
ב-1992 פרצו בעיר מהומות חסרות תקדים על רקע גזעי.
ב-1994, רעידת אדמה בעוצמה 6.4 בסולם ריכטר זעזעה את העיר וזרעה הרס בהון עתק של כ-12.5 מיליארד דולרים וכ-72 הרוגים.
ב-2002, רוב הבוחרים בעיר הצביעו נגד ההצעה להפריד את עמק סן פרננדו ושכונת הוליווד מהעיר לוס אנג'לס.
במהלך אותו עשור, שיעורי הפשיעה בעיר צנחו, דבר שהפך את לוס אנג'לס בשנת 2012 לעיר הכי בטוחה בארצות הברית מבין הערים המאוכלסות ביותר (2 מיליון תושבים ומעלה).
בשנים הבאות, בעיית יוקר המחיה בלוס אנג'לס ובמיוחד מחירי דיור גבוהים, הובילו לתהליך ג'נטריפיקציה והתפתחות עירונית משמעותית באזורים "נשכחים" של העיר.
תהליך זה הוביל לשינוי ניכר בחזות שכונות רבות במרכז ואף בדרום לוס אנג'לס.
ביניהן; הוליווד, קוריאה טאון, סילבר לייק, אקו פארק, קרנשו, בולדווין הילס, פארק מסה הייטס ועוד.
ביוני 2025 החלו בעיר מהומות על רקע מדיניות הגירוש של הממשל המרכזי.
צורתה של העיר לוס אנג'לס יוצאת מגדר הרגיל, ועל פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שטחה הכולל הוא כ-1,302 קמ"ר, מתוכם כ-1,214 קמ"ר הם של אדמה וכ-88 קמ"ר הם של מים.
אורכה המרבי של העיר הוא כ-71 קילומטרים ורוחבה המרבי הוא כ-47 קילומטרים.
היקפה הכולל של העיר הוא כ-550 קילומטר.
שטחה הוא התשיעי בגודלו בארצות-הברית.
בנוסף להיותה עיר מישורית, חלקים מן העיר הם הרריים.
הנקודה הגבוהה ביותר בעיר היא כ-1,550 מטרים, הנמצאת בקצהו הצפון מזרחי של עמק סאן פרננדו.
רכס ההרים סנטה מוניקה חוצה את העיר לוס אנג'לס, מה שהופך אותה לעיר היחידה בארצות הברית אשר עובר בה רכס הרים.
רכס ההרים משתרע ממערב למזרח, ומבדיל בין החלק העירוני של העיר לבין החלק היותר פרוורי של העיר, עמק סן פרננדו (שגם הוא חלק מהעיר).
רכס ההרים גורם לכך שיש רק שלושה כבישים מרכזיים שמקשרים בין שני חלקי העיר: ה-5 בצד המזרחי, ה-101 שעובר ליד העיר התחתית, וה-405 בצד המערבי של העיר.
נהר לוס אנג'לס, נהר אכזב הזורם בשטחי העיר הפך עם השנים לערוץ הניקוז שלה.
תוואי הנהר יושר ודפנותיו כוסו בבטון על מנת שישמש כמונע הצפות.
לוס אנג'לס, כשאר קליפורניה, נתונה לרעידות אדמה תכופות על שום היותה שוכנת בקרבת טבעת האש.
חוסר היציבות הגאולוגית באזור הוביל להעתקים רבים, שהעיקרי מביניהם הוא העתק סן אנדראס, אשר גורמים לכ-10,000 רעידות אדמה בשנה בממוצע באזור.
על אף המספר, עוצמת רובן של רעידות האדמה היא חלשה ועל כן אינן מורגשות בעיר.
חלקים מן העיר אף חשופים לצונאמים שעשויים להגיע מן האוקיינוס השקט.
בשל כך בלוס אנג'לס יש פחות בניינים גבוהים בשל הסיכון הגבוה לרעידות אדמה.
לוס אנג'לס ידועה באקלים הנוח השורר בה.
היא נהנית מאקלים סובטרופי-ים תיכוני.
בשל גודלה של העיר וסביבתה המגוונת הטמפרטורות יכולות להשתנות באופן ניכר בין אזורים שונים, עד כ-C° 20 הפרש בין מרכז העיר לבין חוף הים.
בחורף, הטמפרטורות הן בסביבות ה-C° 12. בקיץ הטמפרטורה הממוצעת היא כ-C° 24, אולם לא נדירים גם ימים בהם הטמפרטורה עוברת את ה-C° 30. טמפרטורות הקיצון שנמדדו בעיר הן C° 45 (בספטמבר 2010) ו-C° 4− (בדצמבר 1944).
האקלים עיצב במידה רבה את מראה העיר, והיא נהנית מימי שמש מרובים, ורק כ-35 ימי גשם בשנה.
במדינת קליפורניה שוררת התופעה המטאורולוגית "עגמומיות יוני" או "אפרוריות מאי", המעניקים לימיו האחרונים של האביב ולימיו הראשונים של הקיץ שמיים מעוננים ומעורפלים, וערבים בהירים ושמשיים.
במהלך עונת סופות החורף העיר מוכה בגשמים חזקים וסופות רעמים.
מרכז העיר והאזורים ההרריים הם גשומים במידת מה יותר מאשר אזור החוף.
ירידת שלגים בעיר היא מחזה נדיר ביותר, על אף שהאזורים ההרריים שבגבולות העיר מושלגים כמעט בכל חורף.
ירידת השלגים הגדולה ביותר בעיר הייתה בשנת 1932, עת כיסה את העיר מרבד שלג בגובה 5 סנטימטרים בעוד שהשלג האחרון התרחש בפברואר 2019 (השלג הראשון מאז 1962).
בינואר 2025 שילוב של שנת בצורת, יובש ורוחות סנטה אנה הובילו לגל ענק של שרפות שהסבו נזק כבד לשכונות רבות בעיר.
בעקבות צורתה המיוחדת של העיר, נסיעה מרובה במכוניות, ופליטות מנמל לוס אנג'לס-לונג ביץ', העיר לוס אנג'לס סובלת מזיהום אוויר כבד בצורה של ערפיח.
אגן לוס אנג'לס ועמק סאן פרננדו פגיעים להיפוך טמפרטורות, אשר נובע מפליטות האגזוזים של מכוניות, מטוסים, רכבות, ספינות ומהפליטות התעשייתיות ברחבי העיר.
שלא כמו בערים אחרות המסתמכות על הגשם בניקויו של זיהום האוויר, בלוס אנג'לס ישנם רק כ-35 ימי גשם בשנה, ולכן זיהום האוויר מצטבר יום אחר יום.
בעיות באיכות האוויר בלוס אנג'לס ובערים אחרות ברחבי ארצות הברית הובילו להוצאתו לפועל של חוק האוויר הנקי, אשר הגדיר תקני זיהום אוויר מחמירים.
הערפיח צפוי להיעלם בשנים הקרובות עקב מספר צעדים שנקטה מדינת קליפורניה, ביניהן: הגברת התפוצה של מכוניות חשמליות או היברידיות ושכלולים בתחבורה הציבורית.
על אף שיפורים אלו באיכות האוויר ובתקני זיהום האוויר, הדוחות השנתיים של איגוד הריאות האמריקני ב-2006 וב-2007 הציב את לוס אנג'לס בראש רשימת הערים המזוהמות, אך ב-2008, היא ירדה למקום השני.
בנוסף לזאת, מי התהום בעיר נמצאים בסכנה מתגברת מפני התרכובת הכימית MTBE הנשפכת מתחנות דלק ומחומצה על-כלורית המופקת מדלק טילים.
הזיהום בעיר הוא עדיין בעיה משמעותית, אך ננקטים צעדים משמעותיים על מנת לשפר את מצב האוויר והמים.
ב-2010 השיגה העיר את אחת ממטרותיה העיקריות, כש-20 אחוז מצריכת האנרגיה שלה הופקה מאנרגיה מתחדשת.
אזור העיר עשיר בצמחייה מקומית, עקב הגיוון הטבעי בבתי הגידול בחלקיה השונים של העיר, וביניהן חופים, ביצות והרים.
האזור הבוטני הנפוץ ביותר בעיר הוא סבך מרווה חופי, המכסה את צלעות הגבעות בחורשות טבעיות.
הצמחים המקומיים הנפוצים הם: פרג קליפורני, פרג מטילייה, גרגיר חג המולד, אלוני החוף ושיפון בר ענק.
רבים ממינים אנדמיים אלו – חמניית לוס אנג'לס לדוגמה – הפכו לכה נדירים עד שהוגדרו כמינים בסכנת הכחדה.
על אף שהם אינם טבעיים באזור העיר, העץ הרשמי של העיר הוא עץ אלמוג החוף, והפרח הרשמי שלה הוא ציפור גן עדן.
ניתן לראות בסביבות העיר את הוושינגטוניה החסונה, הוושינגטוניה פיליפרה והפיניקס הקנרי, על אף שהאחרון אינו עץ טבעי לאזור דרום קליפורניה.
כלכלת לוס אנג'לס מורכבת בעיקר ממסחר בין-לאומי, מתעשיית הבידור (סרטי קולנוע, טלוויזיה, מוזיקה ומשחקי וידאו), מתעשיות החלל והתעופה, ומהטכנולוגיה, הנפט, האופנה והתיירות.
בנוסף, לוס אנג'לס היא מרכז התעשייה והייצור הגדול ביותר במערב ארצות הברית.
הנמלים הסמוכים של לוס אנג'לס ולונג ביץ', יוצרים את נמל הסחר החמישי בחשיבותו בעולם, ולנמל עיקרי ביותר בסחר בארצות האוקיינוס השקט.
תעשיות משמעותיות נוספות בעיר הן תעשיית התקשורת, פיננסים, משפטים, בריאות ותחבורה.
לאזור לוס אנג'לס רבתי תוצר גולמי מעל 1.0 טריליון דולר בשנה (נכון לשנת 2018), מה שהופך אותה לאזור הכלכלי השלישי בגודלו בעולם, לאחר טוקיו וניו יורק.
לוס אנג'לס דורגה כעיר עולם מדרגת אלפא.
עד לאמצע שנות ה-90, הייתה לוס אנג'לס ביתם של מוסדות בנקאיים ופיננסיים רבים ומשמעותיים במערב ארצות הברית.
אך איחודם של רבים ממוסדות אלו עם מוסדות גדולים יותר גרמו להעתקתם לערים אחרות, כמו סן פרנסיסקו, סיאטל ושארלוט.
העיר היא ביתן של 7 חברות מדירוג 500 החברות הראשונות והם: קונצרן התעופה, החלל והביטחון נורת'רופ גראמן, חברת האנרגיה אוקסידנטל פטרולום, ספק הבריאות הלת' נט, פירמת המהנדסים AECOM, יצרן הפלדה ריליאנס פלדה ואלומיניום, קבוצת הנדל"ן ריצ'רד אליס, והקבלן טוטור פריני.
האזור המטרופוליטני והפרוורי של העיר מאכלס את החברות הפרטיות שהעתיקו את משרדיהן מחוץ לעיר על מנת להתחמק מן המיסים הגבוהים שגובים בה, אך עדיין ליהנות מהקרבה אליה.
לעומת המיסים הגבוהים שנגבים בתחומי העיר, בערי המגורים הסובבות אותה המס הוא נמוך וסמלי.
אוניברסיטת דרום קליפורניה היא המעסיק הגדול ביותר מן המגזר הפרטי בעיר, והיא תורמת כ-4 מיליארד דולר לכלכלתה.
נכון לשנת 2010 ממוצע ההכנסה למשק בית בעיר עומד על כ־49,497 דולר, וכ-22% מתושבי העיר חיים מתחת לקו העוני.
למרות הצפיפות הגדולה של העיר, ממוצע נסיעה של אזרח למקום עבודתו נכון לשנת 2016 עומד על כ־29.2 דק', בדומה לסן פרנסיסקו וקצר יותר מאשר בערים כמו ניו יורק, אוקלנד, פילדלפיה ושיקגו.
בעיר רכבת קלה, רכבת תחתית, מטרו אוטובוסים בעלות גבוהה מאוד, על פי סקר שנערך בשנת 2016 עולה שכ־9.2% מתושבי העיר נוסעים למקום עבודתם בתחבורה הציבורית.
הרכבת התחתית בעיר היא התשיעית הכי עמוסה בארצות הברית.
בעיר גם נמל לוס אנג'לס שאורכו 69 ק"מ.
נמל זה ביחד עם נמל לונג ביץ' החמישי העמוס ביותר בעולם והראשון בארצות הברית.
בעיר עוד מספר נמלים קטנים אינם תעשייתיים.
פעמים רבות מכונה העיר בירת הבידור של העולם.
לוס אנג'לס היא ביתו של הוליווד, שנודע בעולם כמקום בו נולדו לראשונה סרטי הקולנוע.
כעדות לעליונותה של העיר בתחום זה, מדי שנה נערך בה טקס פרסי האוסקר, שהוא טקס חלוקת פרסי הקולנוע הוותיק, המפורסם והמשמעותי ביותר בעולם.
יתרה מזו, בכל שנה נערכים בעיר כ-54 פסטיבלי סרטים בין-לאומיים.
בנוסף, בעיר נמצא בית הספר ללימודי הקולנוע הוותיק והטוב ביותר מסוגו בארצות הברית, שהוא שלוחה של אוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס.
אמנויות הבמה משחקות תפקיד משמעותי בזהותה התרבותית של העיר.
ישנם מעל ל-1,000 קבוצות מוזיקה, תיאטרון, וריקוד המופיעות ברחבי העיר.
מרכז המוזיקה של לוס אנג'לס הוא אחד משלושת מרכזי אומנויות הבמה הגדולים ביותר בארצות הברית.
אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני, שהוא הדובדבן שבמרכז המוזיקה, הוא ביתה של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס.
מוזיאון פול גטי מכיל מגוון של אומנות מערבית, מימי הביניים ועד ימינו.
היותה של לוס אנג'לס העיר השנייה בגודלה בארצות הברית, אחרי ניו יורק, והיותן של שתי ערים אלו מרוחקות כל כך האחת מהשנייה, גרם להשוואות אין-סופיות בין שתי הערים; שתיהן מייצגות נאמנה היבטים רחבים של התרבות ואורח החיים האמריקאי, ועם זאת שתיהן שונות לחלוטין באופיין האחת מהשנייה.
במשחקי המחשב הידועים מסדרת "Grand Theft Auto", בהם Grand Theft Auto: San Andreas ו-Grand Theft Auto V, מבוססת העיר "לוס סנטוס" שבמשחק על לוס אנג'לס.
ב-GTA: San Andreas, נמצאת לוס אנג'לס לצד שתי ערים נוספות במשחק, ועלילתו מבוססת על מהומות לוס אנג'לס משנת 1992.
אמצעי התקשורת בלוס אנג'לס משרתים אוכלוסייה רחבה של מיליוני אנשים.
לוס אנג'לס טיימס הוא העיתון המרכזי בסביבות העיר, ואילו לה אופיניון הוא העיתון דובר הספרדית המרכזי בסביבותיה.
בנוסף לעיתונים אלו, ישנם עיתונים קטנים – שבועונים וירחונים – היוצאים לאור בעיר וישנם אף המתמקדים באזוריה השונים ובנושאים ספציפיים כמו עסקים ומוזיקה.
ישנם גם עיתונים קטנים היוצאים לאור בשפות השונות של תושבי העיר: עברית, ארמנית, קוריאנית, פרסית, רוסית, סינית ויפנית.
רוב הערים הנמצאות בפרווריה של לוס אנג'לס גם הן מוציאות לאור עיתון משלהם הנוגע לתחומי העיר.
לעיר ערוצי חדשות מרכזיים, שלוש תחנות של רשת הטלוויזיה הציבורית של ארצות הברית וערוצים דוברי ספרדית.
בנוסף, פועלות באזור כמה תחנות שידור עצמאיות.
לוס אנג'לס אירחה פעמיים את משחקי האולימפיאדה, בפעם הראשונה ב-1932 ובפעם השנייה ב-1984. טרם משחקי האולימפיאדה ב-1932, שמו של הרחוב העשירי בעיר שונה לשדרות האולימפיאדה.
בנוסף, העיר אירחה את משחקי הסופרבול הראשון והחמישי, וכמה משחקים ממונדיאל 1994, וביניהם גם את גמר הטורניר.
בעיר מספר אצטדיוני ספורט, החשובים שבהם הם אצטדיון דודג'ר, לוס אנג'לס ממוריאל קוליסיאום, וסטייפלס סנטר.
אצטדיונים אלו הם קומפלקסים המשמשים בנוסף לתחרויות ספורט גם לקונצרטים ולטקסים כמו טקס פרסי גראמי.
מרכז סטייפלס הוא אצטדיון הבית של הקליפרס, הלייקרס, הספרקס, והקינגס.
הלוס אנג'לס איינג'לס מאנהיים והאנהיים דאקס גם הם משויכים לעיר על אף מיקומם בעיר אנהיים.
הארכיבישוף הקתולי של לוס אנג'לס הוא מנהיג הארכי-דיוקסיה הגדולה ביותר בארצות הברית.