tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לוי אשכול, שהיה ראש ממשלת ישראל בעת מלחמת ששת הימים, אמר: "מעשיו של אלי כהן חסכו למדינת ישראל חטיבות רבות של חיילים, והמידע שהביא לפני מלחמת ששת הימים היה מידע שלא יסולא בפז, והביא לניצחון הגדול במלחמת ששת הימים."
במאי 2007 טען מונזר מוסלי, שהיה ראש לשכתו של נשיא סוריה, כי כהן נקבר ברובע מאזה בדמשק, אך לא ניתן לאתר את קברו כיוון שנבנו עליו מאז בניינים ורחובות.
מוסלי גם ניסה להמעיט בחשיבות תרומתו וטען כי המידע שהעביר כהן היה מידע כללי ולא משמעותי.
הספר "אלי כהן – תיק פתוח" מנתח את תוכן הריאיון ומפריך את טענותיו של מוסלי.
הכותב מצביע על כך שמונזר מוסלי הודח מתפקידו בפברואר 1966, ולכן אין לו מידע כלשהו.
נוסף על כך הכותב מראה שהריאיון מלא בשקרים ובחצאי אמיתות.
ב-30 במאי 2010 שודרה לראשונה בגלי צה"ל הקלטה מרדיו דמשק, שבה נשמע כהן.
ההקלטה בוצעה ב-2 בדצמבר 1962, כשנה לאחר שאלי כהן הגיע לסוריה.
המראיין, שאירח את כהן, הציג אותו בשמו הבדוי – כאמל אמין ת'אבת, איש עסקים סורי שחזר למולדת אחרי שנים רבות בדרום אמריקה.
באוקטובר 2011 ביקר בישראל פעיל כורדי מעיראק שישב בכלא בסוריה.
הוא סיפר כי ראה על קירות תאו של כהן מילים בעברית ובערבית שחרט ככל הנראה בטרם הוצא להורג: "אני לא מצטער על מה שעשיתי.
אם יש בי צער זה על מה שלא עשיתי ולא יכולתי לעשות.
לעיתים אדם נכשל בגלל חברים שהכשילו אותו".
אחיו הצעיר של אלי כהן, מוריס כהן (1927 – דצמבר 2006) שירת ביחידה 220 וקלט מברקים עבור המוסד, ובשלב מסוים הבין כי אחיו אלי נמצא בסוריה אך שמר זאת בסוד משאר בני המשפחה.
מוריס פעל כדי להנציח את זכרו של אחיו, תוך ציפייה להחזרת עצמותיו לקבורה בישראל, בקשה שסוריה דחתה שוב ושוב.
ביולי 2018 פרסם המוסד הישראלי כי הצליח להשיב את שעון היד של אלי כהן.
בני משפחתו וגורמים נוספים טענו כי חשיפתו נבעה ממחדל של המוסד.
הם סברו כי מפעיליו סיכנו את כהן לשווא, כאשר דרשו ממנו לשדר בכל יום ולפעמים פעמיים ביום ולדווח על הנעשה בפרלמנט הסורי, דברים שלא היו בעלי חשיבות.
אשתו נדיה טענה כי הגיחה האחרונה שלו לסוריה הייתה מיותרת, הואיל וכהן מיצה את יכולתו המודיעינית, והסיכוי שייחשף הפך לגבוה מאוד.
לאחיו אפרים כהן היו טענות שהמשפחה לא קיבלה מידע אמין מגורמי המודיעין בארץ, ובזמן שהגורמים הישראליים שידרו אופטימיות ודיברו על כך שהוא יחזור, קול דמשק הודיע על תלייתו.
ב-18 במאי 2015, חמישים שנה לאחר שנתלה, הודה ראש המוסד, תמיר פרדו, כי "בדיעבד, ברור שחזרתו האחרונה של אלי לסוריה הייתה טעות".
על אף הנצחתו של כהן, טוענת משפחתו שלא נעשה די להבאתו לקבורה בישראל ולהנצחתו.
באפריל 2019 דווח כי יחד עם החזרת גופתו של זכריה באומל, איתרו חיילים רוסים ששהו בסוריה את שרידיו של אלי כהן והביאו אותם עימם לרוסיה, אבל משרד החוץ של רוסיה הוציא הודעה רשמית שדחתה טענות אלו.
בפברואר 2021 טענה התקשורת הערבית שוב כי כוחות צבא רוסיה עמלים לאתר את שרידיו של אלי כהן במחנה הפליטים אל-ירמוכ.
בדצמבר 2024 דווח כי ישראל חידשה מאמצים דיפלומטיים לאיתור מקום קבורתו, בעקבות נפילת משטר אל-אסד.
ב-18 במאי 2025 נחשף כי במבצע חשאי של "המוסד", ובשיתוף פעולה עם שירות מודיעין אסטרטגי זר, הובא לישראל הארכיון הרשמי של כוחות הביטחון הסוריים העוסק בפעילותו של אלי כהן.
הארכיון הסודי, הכולל כ-2,500 מסמכים שנשמרו באופן ממודר ומוסתר, הובא לישראל בסמיכות סמלית לציון 60 שנה להוצאתו להורג של כהן ב-18 במאי 1965 בכיכר אל-מרג'ה שבדמשק.
בחומרים שנאספו יש בין היתר הקלטות מתיקי חקירה, תיעוד מהליכי משפט, רישומים פנימיים של המודיעין הסורי, ובהם פירוט המשימות שהוטלו על כהן מטעם "המוסד", כמו איסוף מודיעין על בסיסים צבאיים סוריים באזור קוניטרה.
כן אותר מסמך גזר הדין המקורי, שבו אושרה בקשתו של הרב נסים נדבו הכהן, ראש קהילת יהודי דמשק, ללוות את כהן טרם הוצאתו להורג לפי כללי ההלכה היהודית.
בין התיקים הרבים נמצא תיק מסווג שכותרתו "נדיה כהן", המתעד את ניסיונותיה של רעייתו, הגברת נדיה כהן, להביא לשחרורו, כולל מכתבים ששלחה למנהיגי מדינות ולנשיא סוריה.
בין הפרטים האישיים נמצאו תמונות מראשית פעילותו בסוריה וחפצים אישיים שנתפסו בביתו עם מעצרו כמו מפתחות דירתו בדמשק, דרכונים ותעודות מזויפות ששימשו אותו, וכן תצלומים עם בכירים בצבא ובממשל הסורי.
עוד נמצאו מכתבים בכתב ידו לבני משפחתו בישראל, ואף צוואתו המקורית – שנכתבה שעות ספורות לפני הוצאתו להורג.
לאחר מותו נערכה עצרת לזכרו בהשתתפות אלפי בני אדם, אשר צעדו מיפו ועד כיכר המגינים ("המצבה") בבת ים.
בקהל נשאו זר בני משפחתו של כהן.
דוד בן-גוריון, אז חבר כנסת, נאם בפני המשתתפים.
תולדות חייו מונצחים במוזיאון הריגול הבינלאומי בוושינגטון די-סי בארצות הברית.
בית הספר "נועם אליהו" בנתיבות
רשת הספריות על שם אלי כהן בפרדס חנה–כרכור
בשנת 2007 הוקם מוזיאון על שם אלי כהן בבית הספר הקרוי על שמו בקריית מלאכי.
המוזיאון הוקם כמרכז למידה על חייו של אלי כהן, ומסופרים בו תולדות חייו בתמונות ובסרטון.
בני משפחתו תרמו תמונות ומכתב ששלח לפני שנכנס לסוריה בפעם האחרונה.
ב-2009 הודיעה עיריית בת ים, עיר מגוריו של אלי כהן, על הקמת מוזיאון לזכרו בעיר, אולם הקמתו לא יצאה לפועל.
ב-2010, במלאת 45 שנה להוצאתו להורג, הוקם אתר אינטרנט ובו חומרים שונים ותיעוד על חייו ופועלו של אלי כהן.
בדצמבר 2022 נחנך במבנה עיריית הרצליה הישן המוזיאון הלאומי על שם אלי כהן, בהשתתפות נשיא המדינה יצחק הרצוג, ראש הממשלה המיועד בנימין נתניהו וראש המוסד דוד ברנע.
רחובות רבים בערי ישראל נקראים על שמו של אלי כהן.
בעיר בת ים נקרא רחוב על שמו, לא רחוק מביתו ברחוב התחייה.
היישוב אלי-עד ברמת הגולן נקרא על שמו.
ב-8 בדצמבר 1966 שונה השם של שכונת "עזרה וביצרון" בראשון לציון ל"רמת אליהו", ובשנת 1995 שונה השם ל"נווה אליהו".
בערים רבות נקראו בתי כנסת על שם אלי כהן, כמו נתניה, באר שבע, אור עקיבא, טבריה וירושלים.
גנים ציבוריים ובהם "גן אלי כהן" ברמת גן, גן אלי כהן בשכונת אלרואי בקריית טבעון ובחיפה.
מצבה לזכרו הוצבה ב"גן הנעדרים" בבית הקברות הצבאי הלאומי בהר הרצל בירושלים.
בשנת 2001 הנפיקה החברה הישראלית למדליות ולמטבעות מדליה ממלכתית לזכרו.
בינואר 2012 נחנכה בנצרת עילית אנדרטה לזכרו.
בשנת 2013 החל לפעול ברמת הגולן "שביל אלי כהן", טיול באתרים שבהם ריגל כהן למען ישראל.
מדרשת "המוסד" קרויה על שמו.
בשנת 2021 הוכנס לבית הכנסת החדש של ארגון "המוסד" ספר תורה לזכרו, במעמד ראש הממשלה, ראש המוסד, שר המודיעין, רבנים אשתו ובני משפחתו.
דיוקנו עוצב בפסיפס בידי האוֹמן יוסף לוגסי, ומוצג במוזיאון בית הפסיפס יפו.
בשנת 2025 הוכרז כי תחנת הרכבת בת ים – יוספטל תיקרא על שמו.
ב-22 בדצמבר 1982 הנפיק דואר ישראל גיליון מזכרת של 20 בולי דואר שכותרתו "הרוגי מלכות בדור התקומה".
אחד מן הבולים האלה הוקדש להנצחת זכרו של אלי כהן ודיוקנו מופיע עליו.
האוֹמנית רות בקמן מלכא עיצבה את הדיוקן והאוֹמן אריה גלזר עיצב את הגיליון.
"המרגל שבא מישראל – פרשת אלי כהן" מאת אורי דן וישעיהו בן-פורת
"בודד בדמשק" מאת שמואל שגב
"אלי כהן – האיש שלנו בדמשק" מאת אלי בן־חנן
"המרגל מהקומה הרביעית – סיפורו של אלי כהן" מאת אורה מורג (ספר ילדים)
בשנת 1987 יצא סרט טלוויזיה בשם "המרגל הישראלי בדמשק" בהשתתפות ג'ון שיאה (שגילם את אלי כהן), אלי וולך, ששון גבאי ומיכל בת-אדם.
ב-2019 הפיקו Canal+ ונטפליקס מיני-סדרת טלוויזיה אלי (The Spy), המבוססת על ספרו של אורי דן, בכיכובו של סשה ברון כהן.
בשנת 2020 שודרה בערוץ כאן 11 סדרה תיעודית בשם "לוחם 566".
המשוררת נועה שקרג'י כתבה על אלי כהן את השיר "האיש שלנו".
במאי 2020, בעת ציון 55 שנה לתלייתו, כתבו המשוררים יואב גינאי ושאול דור שיר על אודותיו, בביצועו של יהורם גאון, בשם "אלי שלי".
פזמון השיר "אלי שלי, אלי שלי, שלא ייגמר לעולם" שואב השראה משירה של חנה סנש: "אלי אלי, שלא ייגמר לעולם".
אלי לוזון (נולד ב-13 בינואר 1966) הוא זמר ישראלי, פסנתרן ומלחין.
לוזון נולד וגדל בנתניה להורים יוצאי לוב, והתחיל להופיע כזמר עוד מגיל צעיר.
בימיו כנער היה עובד כאופה במאפייה בנתניה במקביל ללימודיו, ועד היום הוא חובב אפייה.
ב־1986 הוציא לרדיו את השיר "איזו מדינה", שכתבו והלחינו יוני רועה ואלי לוזון.
השיר הפך ללהיט ענק חוצה קהלים, והוביל אל אלבום הבכורה שיצא ב-1986 בחברת התקליטים של האחים "בן-מוש".
שירים נוספים שבלטו באלבום היו: "ילדה", "גן של שושנים", "איך שהיא" ו"אנא" שכתב אביהו מדינה ללחן טורקי.
אלי לוזון, הגיטריסט משה בן-משה ('בן-מוש') ואריה ברקוביץ' עיבדו את שירי האלבום.
בסוף שנת 1987 השתתף בפסטיגל עם השירים "אין קיפוח" (מילים ולחן: יוני רועה, עיבוד: אלי לוזון) ו"סלסולים" (מילים: יואב גינאי, לחן: חנן יובל, עיבוד: בני נגרי), שאותו ביצע בדואט עם הזמרת רבקה זהר.
ב־1988 הוציא את אלבומו השני - "הנשמה" שבו היה שותף בכתיבת השירים "ארץ אהובה", "כל הלילה", "אין קיפוח", "הבית החם" ו"געגועים".
ב־1991 הוציא את אלבומו השלישי - "השתיקה", בו עיבד את השירים עם אריה ברקוביץ'.
מאלבום זה בלט שיר הנושא (שנכתב ללחן טורקי של איברהים טטליסס), "אל תדאג חבר", וכן "ילד גדול", (מילים: אביהו מדינה, לחן: משה בן מוש), שנחשב לאחד השירים המזוהים ביותר עם לוזון עד היום.
השיר זכה לגרסאות כיסוי שונות וצבר פופולריות בערבי קריוקי ובחפלות בעשור השני של המאה ה-21.
כמו כן, באותה שנה ליווה לוזון את גידי גוב בקולות רקע בלהיט "למה ליבך כמו קרח?" (מתוך תקליטו של גוב "אין עוד יום").
ב־22 באפריל 1993 היה לוזון מעורב בתיגרה אלימה, שבגינה ישב בכלא כשנה וחצי.
כשהשתחרר, הוציא ב־1994 את האלבום בעל השם הסמלי "אל החופש".
מתוך האלבום בלט השיר "אורפאוס" (מילים: אהוד מנור, לחן ועיבוד: משה בן מוש, כשהאחרון מצטרף ללוזון גם בשירה).
אלבום זה לא הצליח לשחזר את ההצלחה של קודמיו.
לוזון הוציא באותה תקופה אלבום נוסף בשם "בערבית מערבית", בו חידש שירים ערביים צפון אפריקניים בעיבודי דיסקו, שאפיינו את התקופה (דבר דומה נעשה עם פסקולו של זוהר ארגוב לאחר מותו באותה תקופה).
עוד באותה שנה חידש לוזון שני להיטים: "אלינור" (שהתפרסם בביצועו של זוהר ארגוב) ודואט עם הזמרת אביבה אבידן לשיר "פרי גנך".
במרץ 1995 השתתף לוזון לראשונה בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "מלאכי הקטן" (מילים: נורית בת שחר צפריר, לחן ועיבוד: דורון פיקר), והגיע עימו למקום הרביעי.
עוד באותה שנה, בתוכנית "לילה גוב", חידש לוזון עם גידי גוב את "את לי לילה".
לוזון המשיך להופיע וזכה להצלחה בסוף 1997 עם חידוש לשיר "גשם" (במקור של להקת "בנזין"), שהוקלט במיוחד לפסקול הסרט "עפולה אקספרס", הפך ללהיט, והיה לאחד השירים המזוהים ביותר עם לוזון.
ב־1998, לאחר ההצלחה של "גשם" יצא האלבום "איך מתמודדים", שהיה לחלוטין מערבי יותר מקודמיו, וכמעט לא כלל בכלל אלמנטים ים תיכוניים.
על העיבודים וההפקה המוזיקלית באלבום זה חתום אלדד שרים.
מהאלבום גם זכה להצלחה השיר "פעם", וכן גרסת כיסוי עברית לשירו של סטיבי וונדר - "Lately" בשם "מה בליבה".
השלים את הקאמבק אלבום ים-תיכוני מצליח נוסף - "מדבר האהבה", שיצא ב־1999 עם עיבודים של אריה ברקוביץ', מתוכו בלטו "קפה בשניים" (מילים: אלי לוזון, לחן: אריה ברקוביץ'), "הכל בשבילך" (מילים ולחן: ישי אמיר, עיבוד: אסף שמואלי וטל טרייביש), וחידוש לשירו של ניסים סרוסי - "איני יכול".
ב־2001 הקליט לוזון את השיר "לגעת באושר", שהיה שיר הנושא של הטלנובלה היומית "לגעת באושר".
השיר הגיע למקום השמיני במצעד השנתי תשס"א של רשת ג'.
ב־2004 השתתף בסדרת הטלוויזיה "אשליות".
ב־2009 השתתף בפרק מסדרת הטלוויזיה "אמא מחליפה".
באותה השנה הוציא את הסינגל "ללכת עד הסוף".
ב־2010 העלה אלי לוזון מופע חדש הנושא את השם "אופרה בלאפה".
במופע זה הוא חבר לשני הסולנים הראשיים של האופרה הישראלית החדשה, פליקס ליבשיץ ובוריס ירופייב, והם מבצעים יחדיו מוזיקה קלאסית באיטלקית, נפוליטנית, רוסית ועוד.
עוד באותה שנה חידש לפרויקט ולאלבום "שרים עוזי חיטמן" את שירו של אבנר גדסי - "בין קשת לענן".
ביולי 2011 יצא הפרויקט והאלבום "שני צדדים למטבע", בו חידש לוזון את "שער הרחמים", שביצע במקור מאיר בנאי.
באוקטובר 2011 יצא לאור "חצי תפוח" כשיר מחאה למען עמותת פתחון לב על מנת לסייע לילדים רעבים.
בספטמבר 2014 הוציא את אלבומו העשירי - "דרך חדשה".
"הודיה" (2003) - האלבום נקרא על שם בתו, ובו הלהיט "רחקי מכולם" וכן שיר מחאה נוסף, "120 כופים" (מלשון כפייה, אך נשמע גם כמו קופים), על המצב במדינה.
לוזון נשוי לסיגל ואב לשלושה ילדים.
אלי כהן (נולד ב-3 בינואר 1951, מכונה "השריף מרמת עמידר" או "השריף") הוא כדורגלן עבר ישראלי ומאמן כדורגל.
כהן, כדורגלן בעברו, שיחק בקבוצות מכבי רמת עמידר ושמשון תל אביב, בה הצטיין בתפקיד הבלם האחורי והיה קפטן הקבוצה.
הוא החל לאמן בשנת 1987 את קבוצת מכבי רמת עמידר.
לאחר ארבע עונות עבר לאמן בהפועל חדרה.
בשנת 1993 חתם בקבוצת מכבי הרצליה אותה העלה לליגה הבכירה.
משם עבר לעירוני ראשון לציון.
בשנת 1995 חתם בקבוצת בית"ר ירושלים.
בעונתו הראשונה בקבוצה סיימה בית"ר במקום השלישי בליגה הבכירה, ובעונה לאחר מכן זכתה בית"ר באליפות השלישית שלה, בעקבות הזכייה גילח אלי כהן את שפמו.
לקראת עונת 1997/1998 עבר כהן להפועל תל אביב.
בעונתו הראשונה סיימה הקבוצה במקום השני, לאחר מאבק עיקש על תואר האליפות עם בית"ר ירושלים, אשר נודע בשל משחק השרוכים.
בעונה העוקבת זכה כהן בגביע המדינה עם הפועל תל אביב, לאחר ניצחון בפנדלים על בית"ר ירושלים בגמר הגביע.
במהלך העונה נקלע לוויכוח עם כוכב הקבוצה, יוסי בניון, אשר סירב להתחלף במשחק גביע המדינה נגד הפועל חיפה, בניגוד להוראות המאמן.
שבעה מחזורים לסיום העונה פוטר כהן מתפקידו.
בעונת 2000/2001 מונה למאמן הפועל פתח תקווה.
לאחר תחילת העונה הבאה חזר לבית"ר ירושלים ונאבק בהצלחה נגד הירידה לליגה הלאומית.
בשנת 2003 התפטר כהן מתפקידו.
בינואר 2004 מונה למאמן מכבי נתניה במקומו של גילי לנדאו, אך התפטר זמן לא רב לאחר מכן.
באוקטובר 2004 חתם בהפועל באר שבע, אך לאחר הפסד למכבי פתח תקווה בפברואר 2005 הוא פוטר והוחלף על ידי לופא קדוש.
לקראת עונת 2006/2007 מונה למאמן מכבי תל אביב במקומו של טון קאנן.
כהן עזר להרכיב את הקבוצה מחדש משברי עונת "הגלאקטיקוס", שבה הקבוצה סיימה במקום השישי על אף החתמתם המתוקשרת של אבי נמני, אייל ברקוביץ' וג'ובאני רוסו.
במהלך העונה רשמה הקבוצה משחקים רצופים ללא הפסד, סיימה את העונה במקום השלישי והעפילה לגביע אופ"א.
בעונה העוקבת, לאחר שני הפסדים באירופה בשלושה משחקים, ונקודת ליגה בודדת בשני משחקים, נפרדו דרכיהם של כהן ומכבי תל אביב.
בדצמבר 2007 מונה כהן למאמן בני יהודה תל אביב, לאחר שמאמנה ניצן שירזי התפטר.
כהן עצמו התפטר בהתחלת הסיבוב השלישי בגלל ההפסדים הרבים של הקבוצה.
ב-11 בדצמבר 2008, לאחר המחזור ה-13 בליגת העל, מונה כהן למאמן עירוני קריית שמונה במקומו של מישל דיין שפוטר.
כהן לא הצליח להוביל את הקבוצה לניצחונות וב-11 באפריל, לאחר הפסד להכח רמת גן שבעטיו ירדה הקבוצה למקום האחרון בליגה, הוא התפטר מתפקידו.
ב-13 בפברואר 2012 חזר כהן לקדנציה שלישית בבית"ר ירושלים, במקומו של יובל נעים שהתפטר מתפקידו לאחר שהקבוצה התדרדרה לתחתית הטבלה.
כהן הוביל את הקבוצה לרצף ניצחונות והשאיר את הקבוצה בליגה.
ביוני 2013 סיים את תפקידו בקבוצה.
ב-24 בינואר 2015 חזר כהן לקדנציה שנייה בהפועל תל אביב, לאחר פיטוריו של אסי דומב במהלך עונת 2014/2015. בסיום העונה סיים את תפקידו.
ב-3 בספטמבר 2017 חזר כהן לקדנציה הרביעית בבית"ר ירושלים, אך הפעם בתור יועץ מקצועי.
לאחר עשרה ימים התפטר בעקבות ראיון שבו אמר שלא יביא שחקן ערבי לקבוצה.
ב-2 ביולי 2020 מונה למנג'ר של קבוצת עירוני מודיעין מליגה ב'.
אלי כהן (לעיתים נקרא: אלי מדורסקי; נולד ב-18 בדצמבר 1940) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, תסריטאי ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
התפרסם כבמאי הסרטים "שתי אצבעות מצידון", "הקיץ של אביה" ו"עץ הדומים תפוס".
כהן, יליד חדרה, שירת בצה"ל כמפקד להקת הנח"ל.
בין השנים 1963–1967 למד תיאטרון ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1970–1971 למד בבית הספר לקולנוע בלונדון .
בסוף שנות ה-60, במקביל לסיום לימודיו, החל לשחק בתיאטרון ובקולנוע, בדרך כלל בתפקידי הגבר הצעיר והנאה.
בתיאטרון זווית: ב-1966 שיחק בהצגה "הדיבוק מנווה שאנן" מאת עמיצור אילן שביים אברהם אסיאו.
בתיאטרון זווית: ב-1967 שיחק בהצגה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר שביים ראובן מורגן.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1968 שיחק בהצגה "הביתה" מאת הרולד פינטר שביים לאונרד שך; בהצגה "אנריקו" מאת לואיג'י פירנדלו שביים גרשון פלוטקין ובהצגה "נוכלים ואוהבים" מאת ג'ורג' פרקהאר שביים שמואל בונים ובהצגה "הנרי הרביעי" מאת שייקספיר שביים שמואל בונים.
ב-1967 שיחק בהצגה "הפטנט" מאת אן ג'ליקו שביים שומאל בונים.
ב-1969 שיחק בהצגה "ליזיסטרטה" מאת אריסטופאנס שביים עודד קוטלר.
בתיאטרון צוותא: ב-1969 גילם את התפקיד הראשי לצד מרים ברנשטיין כהן בהצגה "לא ביום ולא בלילה" מאת אברהם רז שביים ארנון תמיר..
בתיאטרון הבימה: ב-1971 גילם את אלוורו בהצגה "השושנה המקועקעת" מאת טנסי ויליאמס שביים מייקל מיצ'ם.
ב-1973 גילם את בריק בהצגה "חתולה על גג פח לוהט" מאת טנסי ויליאמס שביים מייקל מיצ'ם.
שלוש פעמים גילם את אסטרגון לצד שמעון לב-ארי שגילם את ולדימיר בהצגה "מחכים לגודו" מאת סמואל בקט: בפעם הראשונה, ב-1966, במסגרת הצגה שהועלתה על ידי החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב בבימויה של עדנה שביט; בפעם השנייה, ב-1974 הופיעו בצה"ל ובתיאטרון צוותא בבימויה של שביט; ובפעם השלישית, ב-1980.
ב-1967 גילם את נוסי - הטירון שהשבוי הערבי חוטף ממנו את הנשק - בסרט "סיירים" שכתבו אברהם הפנר ואורנה ספקטור וביים מיכה שגריר.
באותה שנה השתתף כהן בסרט "הוא הלך בשדות" שכתב וביים יוסף מילוא (ע"פ הספר "הוא הלך בשדות" של משה שמיר).
ב-1968 גילם את אלי בסרט "אסירי החופש" שכתבו יגאל לב, נתן שחם ויונה זרצקי שגם ביים.
הסרט עסק בחופשה בת 24 שעות שמקבלים שלושה אסירים וכלל סצנת אהבה בין אלי כהן ודליה פרידלנד שנחשבה נועזת בישראל של אותם זמנים.
הסרט ייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ובפסטיבל קאן ב-1968 וזכה לציון לשבח בפסטיבל הסרטים "פנום פן" 1968. ב-1969 שיחק בסרט "חמישה ימים בסיני" שביים מאוריציו לוצ'ידי.
ב-1972 שיחק בסרט "לא ביום ולא בלילה" שביים סטיבן הילארד שטרן ע"פ מחזה מאת אברהם רז.
לסרט זה גם כתב את התסריט לצד גיזה סלונים.
בשנת 1974 גילם את גד בסרט התנ"כי "סיפור יעקב ויוסף".
ב-1979 גילם את דמותו של יוחנן המטביל בסרט העלילתי "ישו" - הפקה זרה, במימון ארגון אוונגליסטי, שצולמה בישראל.
ב-1988 גילם את מקס גנץ בסרט " הקיץ של אביה" שכתב לצד גילה אלמגור וחיים בוזגלו וביים בעצמו.
ב-1998 גילם את אלפרד בסרט "סודות משפחה" שכתבו יהודית קציר, שמי זרחין ואיתן ענר וביימה ניצה גונן.
ב-2001 גילם תפקיד אורח - דוד של מאור (עדי טרר) - בסדרה "פלורנטין".
ב-2007 גילם את דן בסרט "החוב" שכתבו עידו רוזנבלום ואסף ברנשטיין שגם ביים.
בין השנים 2008–2010 גילם את אורי שדות בסדרה "עד החתונה" שכתב אבנר ברנהיימר וביימו דפנה לוין ועודד לוטן.
ב-2013 גילם את זינגר בסדרה "בני ערובה" שביימו רותם שמיר ועמרי גבעון.
ב-2013 שיחק בסרט "ההיא שחוזרת הביתה" שכתבה וביימה מיה דרייפוס.
ב-2016 גילם את מאיר בסרטה של יעל קיים "ההר" וגילם את קרלו בסרטה של דורית חכים "ירח בבית 12".
ב-1995 ביים את ההצגה "זינזאנה" מאת עירא דביר בתיאטרון הבימה.
ביים סרטים דוקומנטריים בטלוויזיה הישראלית.
"מילואים" (1974) - מפגש כפול עם פלוגת מילואים; לפני מלחמת יום הכיפורים ולאחריה.
"לעמוד על הרגליים" (1974) - שנת שיקומו בתל השומר של קצין צה"ל, יואל שרון, שנפצע קשה במלחמת יום הכיפורים.
"אורקסטרה" (1976) - אודות התזמורת הקאמרית בבאר שבע וקליטת הנגנים העולים בה.
"שלושה ברמה" (1977) - סיפורם של שלושה מקבלי עיטורים בלחימה על רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים שרקעם השונה מציג את הפסיפס האנושי ממנו מורכב צה"ל.
"מסתרי האניה הטבועה במעמקי ים סוף" (1980) - תיאור חיפוש אחר אניה הטבועה כ-60 שנה בים סוף, ערב החזרת חצי האי סיני למצרים, שמחפשיה מאמינים כי יש בה אוצר זהב.
"פרשת איילנד" (1980) - דרמה (התסריט נכתב יחד עם עלי מוהר) המציגה באור סאטירי מאבק בין ותיקי העליות ובין הממסד החומרני המסוקר על ידי אמצעי התקשורת ובמיוחד הטלוויזיה המוצגת בצורה גרוטסקית.
"אלתרמניה" (2001) - סרט תעודי באורך מלא (90 דקות) אודות נתן אלתרמן, הופק על ידי שרות הסרטים הישראלי.
"רוזנטליס, דיוקן עצמי" (2006) - סרט תעודי אודות הצייר משה רוזנטליס.
"גדר, חומה, גבול...", סדרה בעלת 3 פרקים על גדר ההפרדה בין ישראל והשטחים (2006).
ב-1986 ביים כהן את הסרט העלילתי "שתי אצבעות מצידון" הסרט הופק על ידי יחידת ההסרטה של דובר צה"ל והייתה זו הפעם ראשונה בה הופץ לציבור הרחב סרט עלילתי באורך מלא שהופק על ידי יחידת ההסרטה.
הסרט זכה להצלחה מסחרית, התקבל בהתלהבות בפסטיבל הקולנוע בקאן וכ-920,000 צופים צפו בו בקולנוע.
הסרט סובב סביב דמותו של קצין צעיר המגיע לפקד על מחלקה באזור כפרי בלבנון בזמן מלחמת לבנון הראשונה ותמונת עולמו המאורגנת מתנפצת אל מול הכאוס הלבנוני.
חלק נכבד מהסרט צולם באל-ח'יאם בלבנון.
כהן אף כתב את מילות שיר הנושא לסרט (לחן: בני נגרי) שהפך ללהיט בביצוע בועז עופרי, ככותב השיר כתב כהן את השם הכותב כאלי מדורסקי (שם משפחתה של אמו).
הסרט זכה במספר פרסי "מנורת הכסף" שחולק לראשונה ב-1988 (המקביל לפרס אופיר של אותם ימים), בקטגוריות: "הסרט הטוב ביותר של השנה", "הבמאי הטוב ביותר" לאלי כהן, "הצלם הטוב ביותר", ו"שחקן המשנה הטוב ביותר" לאלון אבוטבול.
ב-1988 ביים את הסרט "הקיץ של אביה".
הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם שכתבה גילה אלמגור.
אלמגור, שהספר מבוסס על סיפור ילדותה, גם כתבה את התסריט לסרט, הפיקה אותו ושיחקה בו בתפקיד ראשי.
מולה שיחקה בתפקיד הראשי השני, קאיפו כהן, שזכתה לשבחים רבים על משחקה.
הסרט עסק בחוויות ילדה בת 10, בת לאם חד-הורית ניצולת שואה הפגועה בנפשה בראשית שנות ה-50. כהן עצמו שיחק בסרט בתפקיד גנץ, האיש שאביה (קאיפו כהן) חושבת בטעות שהוא אבא שלה.
הסרט השתתף במספר פסטיבלי קולנוע ברחבי העולם, וגרף פרסים רבים.
ב-1989 היה בין צוות מייסדי בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ושימש בו כמורה לבימוי.
ב-1991 ביים כהן סרט באנגלית בהפקה קנדית.
הסרט "המריבה" שמתבסס על ספרו של חיים גראדה, "הפולמוס שלי עם הירש ראסיינאי", עוסק במשבר הזהות היהודי ובקרע שבין הזרם הדתי ובין הזרם החילוני על רקע זיכרון השואה ומאורעותיה.
ב-1994 יצא למסכי הקולנוע סרטו האמריקאי, "The Soft Kill", מותחן קולנועי בהפקת אהוד בלייברג, שלא זכה להצלחה ניכרת.
ב-1994 ביים את סרט ההמשך ל"הקיץ של אביה", "עץ הדומים תפוס".
גם סרט זה התבסס על ספרה של גילה אלמגור שנשא אותו שם ותיאר את חוויותיה כנערה בכפר הנוער הדסים.
הסיפור מגולל מערכת יחסים הנרקמת בקרב בני נוער ניצולי שואה החיים בכפר נוער בישראל בשנות ה-50, שם גרים גם נערים צברים.
קאיפו כהן שיחקה גם בסרט זה בתפקיד הראשי.
ב-1998 ביים את הסרט הישראלי "באזז", המספר את סיפורם של שני נערים בני 14 מהרצליה שרצחו את נהג המונית דרק רוט.
ב-2003 ביים את הסרט "איש החשמל" אודות חייו של פנחס רוטנברג, בכיכובם של מנשה נוי, איילת זורר וליאור אשכנזי.
ב-2008 ביים את סדרת הדרמה הטלוויזיונית "אלטלנה" שעסקה בפרשת אלטלנה (על פי תסריט של מוטי לרנר).
ב-2013 ביים את "הורה 79", סרט בו הוא משחק באחד התפקידים, יחד עם גילה אלמגור, נתן דטנר ויוסי גרבר.
הסרט עוסק במפגש מחודש של להקת ריקודי עם 33 שנים לאחר פירוקה.
הסרט יצא למסכים בישראל במאי 2014.
אלי (אלימלך) לוונטל (נולד ב-18 במרץ 1953) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר בהפועל חיפה ובנבחרת ישראל, וכיום משמש כפרשן.
לוונטל גדל בשכונת קריית אליעזר והחל את דרכו בקבוצת הנערים של הפועל חיפה.
בגיל 17 בלבד, הצטרף לשורותיה של קבוצת הבוגרים שבה כיכבו כבר שנים: יוחנן וולך, יצחק אנגלנדר ואבא גינדין.
באותן שנים, רק שני שחקני נוער הצליחו לפלס דרכם מהנוער ל'הרכב המשוריין', לוונטל ויוסי ליפשיץ.
לוונטל הפך מהרה לשחקן אהוד על אוהדי הקבוצה אשר שיחקה באצטדיון קריית חיים לעיני למעלה מ-15,000 אוהדים בכל משחקיה הגדולים.
לוונטל היה שותף מלא לזכייה בגביע המדינה תחת שרביטו של המאמן יעקב גרונדמן בשנת 1974.
בעונת נאבקה הפועל חיפה עם הפועל באר שבע על תואר האליפות ופגשה את יריבתה העירונית מכבי חיפה במשחק גורלי עבורה.
גם עבור מכבי היה זה משחק מכריע, שכן כל תוצאה פרט לניצחון משמעותה ירידה לליגה השנייה.
לוונטל הצטיין במשחק ואף הבקיע, ולולא ביטול מאוחר יותר של משחק אחר שהתקיים במחזור על ידי ההתאחדות לכדורגל, הייתה מכבי חיפה יורדת לליגה השנייה.
לוונטל הפך לשנוא האוהדים אחרי אותו דרבי בקריית חיים לעיני 16,500 צופים.
אוהדי מכבי כעסו, ולוונטל, אשר התחתן שבוע לאחר מכן, זכה לחתונה מתוקשרת ומאובטחת היטב תוך חשש לחייו.
בשנת 1978, שער שהבקיע לוונטל נגד מכבי תל אביב גרם להישארותה של הפועל חיפה בליגה.
לאחר עזיבתם של מספר שחקנים בולטים בקבוצה נחלשה הפועל חיפה, ולא עלה בידו של לוונטל להשאיר את הקבוצה בליגה הראשונה.
לוונטל הספיק לשחק בבית"ר ירושלים, מכבי שפרעם ובית"ר חיפה לפני שפרש ממשחק פעיל.
לזכותו של לוונטל 25 הופעות בנבחרת ישראל, ובמדיה כבש שער אחד, במשחק ידידות מול נבחרת ארצות הברית שנערך באצטדיון וסרמיל בשנת 1975. הוא אף זכה לשחק באולימפיאדת מונטריאול בשנת 1976, ואת הופעתו האחרונה בנבחרת ערך במשחק מול נבחרת קוריאה הדרומית בסיאול, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978.
לאחר שפרש שימש כמאמן קבוצת הנוער של הפועל חיפה.
לוונטל מועסק כנהג אגד, מקצוע אשר התחיל כבר בתחילת שנות ה-70. מתחילת שנות האלפיים כותב לוונטל טור שבועי במדור הספורט של מקומון ידיעות תקשורת, "ידיעות המפרץ".
כמו כן, משמש פרשן בתוכניות הספורט של רדיו חיפה.
אלי כהן (נולד ב-27 בינואר 1960 ביפו), הידוע בכינוי קוקוס, הוא כדורגלן ומאמן עבר ישראלי, קפטן קבוצת הפועל תל אביב ושחקן נבחרת ישראל בשנות ה-80.
אלי כהן נולד לאב שעלה ממרוקו, ולאם שנולדה בלוב וגדלה באיטליה.
הוא גדל ביפו ושיחק בקבוצות הנוער של הפועל קריית שלום ושל הפועל תל אביב, במדיה שיחק מאז שעלה לבוגרים עד פרישתו.
ב-6 במרץ 1982 כבש את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 1-3 על הפועל באר שבע בחוץ.
במהלך שנות השמונים הוביל כהן את קישור הקבוצה יחד עם רפעת טורק ומשה סיני.
כהן שיחק בקישור האחורי והיה ידוע כשחקן קשוח ואגרסיבי, אך יחד עם זאת היה פעיל מאוד גם בחלק ההתקפי.
כהן זכה עם הפועל תל אביב באליפות בעונת 1980/1981, לאחר 12 שנים בהן לא זכתה הקבוצה בתואר.
בשנת 1983 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה.
בעונת 1985/1986 זכה עם הקבוצה באליפות נוספת, ובעונת 1987/1988 הציג את עונת השיא שלו: לאחר שכוכב הפועל תל אביב, משה סיני, עבר לשחק בבלגיה, נטל כהן את המושכות של הקבוצה והוביל אותה לאליפות השלישית באותו עשור, שבסופה זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל מטעם עיתון מעריב.
שנה לאחר מכן ירד עם הפועל תל אביב לליגה השנייה בפעם הראשונה בתולדותיה, אך למרות שהיה שחקן נבחרת בחר כהן להישאר בקבוצה ותרם רבות להעפלתה לליגה הבכירה אחרי עונה אחת.
בסך הכל רשם כהן 275 הופעות במדי הפועל תל אביב, בהן כבש 46 שערים בליגה, ובסך הכל 65 שערים בכל המסגרות.
בשנת 1993 פרש ממשחק פעיל.
ב-30 באוקטובר 1983 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק מול נבחרת פורטוגל.
במשחק זה כבש את שערו הראשון בנבחרת, והפך לשחקן סגל קבוע לאורך שנות השמונים.
משחקו האחרון היה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, מול נבחרת אוסטרליה.
בסך הכל רשם במדי הנבחרת 20 הופעות, בהן כבש 3 שערים.
לאחר פרישתו אימן את מכבי יפו שעמה עלה ליגה, את הפועל בת ים ואת מכבי יבנה.
כמו כן שימש כסוכן שחקנים.
ב-15 במאי 2007 הורשע בהטיית 11 משחקי כדורגל, במסגרת פרשת שופטים באדום, וב-2 בספטמבר במשפטו נגזר דינו לשלוש שנות מאסר בפועל, שנתיים מאסר על תנאי וקנס בסך 25,000 ש"ח.
בגזר דינו קבע בית המשפט:
"לעבירות חמורות אלו נופך חומרה נוסף, דווקא עקב היות אלי כהן שחקן עבר באחת מקבוצות הפאר של הכדורגל בארץ, שחקן עבר בנבחרת ישראל ומאמן.
את פרק ההימורים האסורים בחייו החל עוד בתקופה בה אימן.
לאחר מכן הפך את ההימורים האסורים לדרך חיים ולמקור פרנסתו העיקרי אם לא היחיד.
בניגוד לטענת בא כוחו, היותו של אלי כהן שחקן ידוע ומוכר ומאמן בליגות בכירות, אינה לזכותו אלא דווקא לחובתו.
מעמד ציבורי גבוה של נאשם דווקא מחייב להחמיר עמו בעונשו, וכך אף בפרשתנו כשלנאשם עמדה בכירה בתחום הכדורגל בארץ."
ב-12 בספטמבר 2011 שוחרר כהן ממאסרו.
כהן אב לשלושה ילדים והוא מתגורר שכונת נחלת יהודה בראשון לציון.
אלי להר (נולד ב-10 ביולי 1971) הוא סופר, מתמטיקאי, מרצה ופעיל חברתי ישראלי.
להר השלים את לימודיו לדוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת תל אביב בין השנים 2003–2007 ובמקביל שימש כמרצה למתמטיקה במוסד.
במהלך תקופה זו החל להיות מעורב במאבקים על רקע הקיצוצים במערכת ההשכלה הגבוהה.
בשנת 2005 התמנה ליו"ר ארגון הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת תל אביב והוביל את המאבק כנגד הקיצוצים בהעסקת תלמידי מחקר והמרתם במורים מן החוץ.
בשנת 2007 נבחר ליו"ר הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות ובמסגרת תפקיד זה הנהיג את המאבק להסדרת תנאי ההעסקה של המורים "מן החוץ" באוניברסיטאות, מאבק שהסתיים ביצירת מסלול העסקה נורמטיבי חדש.
כיום, להר נמנה בין המרצים באוני' לקורסי אלגברה ליניארית, חדו"א ופונקציות מרוכבות.
להר עוסק גם בכתיבה דרמטית וסאטירית.
"אני אוהב את תמיר", רומן פרי עטו אשר עוסק בלבטי ההתבגרות של נער הומוסקסואל, ראה אור ב-2005 בהוצאת ספרית מעריב.
אלי כהן (נולד ב-6 באפריל 1961) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם וכיום משמש כמאמן.
כשחקן כדורגל צעיר שיחק כהן במכבי חיפה, וזכה עמה בשתי האליפויות הראשונות של הקבוצה בשנים 1984 ו-1985. בנוסף שיחק עם הקבוצה בגמר גביע המדינה בשנת 1985, אך הפסיד עמה לבית"ר ירושלים.
בשנת 1986 עזב את מכבי חיפה אחרי שמונה שנים בהן שיחק במועדון, ועבר לשחק בקבוצת הפועל צפרירים חולון.
הוא שיחק בחולון תשע שנים ופרש ממשחק פעיל בשנת 1995.
לאחר שפרש החל לאמן במספר קבוצות קטנות.
בשנת 1998 הגיע להפועל רמת גן שירדה באותה עונה לליגה א' (אז הליגה השלישית).
במהלך תקופתו כמאמן הקבוצה, עלתה הפועל רמת גן לליגה הארצית (אז הליגה השלישית, באותה עונה חל שינוי מבנה הליגות בכדורגל הישראלי).
שנה מאוחר יותר עלתה הקבוצה לליגה הלאומית, ובכך רשם כהן הישג של עלייה של שתי ליגות בשנתיים.
בנוסף זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו של הליגה הארצית, אחרי ניצחון על הפועל רעננה.
בשנת 2001 עזב את הפועל רמת גן אחרי שלוש שנים, ועבר לאמן את מכבי הרצליה.
הוא פוטר שמונה מחזורים לפני סיום העונה, ולאחר מספר שבועות חזר לאמן את הפועל רמת גן במחזורי סיום העונה, אז ניצלה מירידת ליגה.
בשנת 2003 הגיע רגע השיא בקריירת האימון שלו, לאחר שזכה עם הפועל רמת גן בגביע המדינה, במה שנחשב עד היום כאחת הסנסציות הגדולות בכדורגל הישראלי.
לאחר ניצחון על מכבי תל אביב בחצי הגמר, העפילה הקבוצה לגמר הגביע וניצחה את הפועל באר שבע בבעיטות הכרעה.
בתחילת שנת 2004 פוטר מהפועל רמת גן בעקבות סכסוך עם יו"ר הקבוצה.
כהן עבר לאמן את הפועל צפרירים חולון, בה שיחק בעבר.
בתקופתו הקבוצה ירדה לליגה הארצית, אך לבסוף נשארה בליגה הלאומית בעקבות הורדתה של מכבי קריית גת מהליגה הלאומית לליגה א'.
בשנת 2005 נשרה חולון שוב לליגה הארצית.
בתחילת שנת 2006 הוזעק לאמן את הפועל רעננה, שהייתה במקום האחרון בליגה הלאומית.
בסוף העונה רעננה הצליחה להישאר בליגה, ובשנת 2009 הצליח לעשות היסטוריה ולעלות את רעננה לראשונה בתולדותיה לליגת העל.
במרץ 2010 פוטר מהפועל רעננה לאחר ארבע שנים במועדון, לאחר שהקבוצה נקלעה למאבקי תחתית.
בקיץ 2010 עבר לאמן את קבוצת הפועל עכו.
בתקופתו הגיעה הקבוצה לפלייאוף האמצעי ואף הייתה קרובה להגיע לפלייאוף העליון.
למרות ההצלחה המקצועית, במהלך תקופתו בעכו התעוררו חילוקי דעות קשים בין כהן לבין בעלי הקבוצה ציון ויצמן.
בין היתר טען כהן כי ויצמן תקף אותו מילולית לאחר הפסד ליגה.
הוא אימן את הפועל עכו במשך שנתיים, ועזב את הקבוצה בתום עונת .
באמצע עונת חזר לאמן את הפועל רמת גן, תשע שנים לאחר שפוטר ממנה, בעקבות עזיבתו של פרדי דוד.
הוא לא הצליח להציל את הקבוצה מירידה לליגת המשנה, אך בתום העונה הוביל אותה בפעם השנייה לזכייה בגביע המדינה, לאחר ניצחון במשחק הגמר על עירוני קריית שמונה, 4-2 בדו-קרב בעיטות עונשין.
לקראת עונת מונה למאמן בית"ר ירושלים אך פוטר ממנה ב-3 בדצמבר 2013 לאחר 11 מחזורים עקב חוסר הצלחה ממושך של הקבוצה.
ב-5 בדצמבר 2014 מונה למאמנה של בני סכנין, בעקבות פיטוריו של גיא לוי, וכעבור שנה, ב-18 בדצמבר 2015, פוטר מתפקידו בעקבות מחלוקת לגבי שיתוף שחקני בית במשחקי הקבוצה.
ב-15 בפברואר 2016 מונה למאמנה של הפועל חיפה ובמחזור האחרון לעונה הבטיחה הקבוצה את הישארותה בליגה.
בתום הסיבוב הראשון של עונת פוטר בעקבות חילוקי דעות עם הבעלים יואב כץ בעניין הטיפול המשמעתי בקפטן הקבוצה לשעבר אושרי רואש.
ב-25 בינואר 2017 מונה למאמן הפועל כפר סבא.
ב-13 באפריל 2017 פוטר מתפקידו לאחר שהקבוצה ירדה למקום האחרון, ארבעה מחזורים לפני סיום העונה.
בשנת 2018 מונה למנהלה המקצועי של הפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית.
באוקטובר 2018 מונה למאמן הקבוצה במקומו של אורן רותם שהתפטר מתפקידו.
ב-10 ביוני 2019 מונה למאמן הפועל עכו, וחזר לקבוצה שבע שנים לאחר שעזב.
ב-5 באפריל 2021 פוטר כהן מתפקידו.
ב-24 באוקטובר 2021 מונה למאמנה של הפועל רעננה.
בסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה א'.
ב-14 ביוני 2023 מונה למאמן מכבי עירוני אשדוד.
ב-10 בינואר 2024 מונה למאמן מכבי יבנה.
ב-28 באוגוסט 2024 מונה למאמן שמשון תל אביב.
ואז למאמן הפועל לוד וב-17 בפברואר 2025 מונה למאמן הפועל אום אל פאחם מהליגה הלאומית, ובסיום העונה ירד עימה לליגה א'.
אלי כהן (נולד ב-29 במאי 1949 בירושלים) הוא אמן קראטה ואיש עסקים, שכיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-15 מטעם הליכוד, שגריר ישראל ביפן, ויו"ר הוועד הפועל של אוניברסיטת אריאל בשנים 2010–2013.
כהן נולד בשנת 1949 במושבה הגרמנית בירושלים.
לאחר מלחמת ששת הימים התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים.
בסיום הקורס מונה למפקד מחלקה בצנחנים.
במלחמת יום הכיפורים היה מפקד מחלקה בפלוגת ההנדסה החטיבתית של חטיבת המילואים של הצנחנים 247. הפלוגה הייתה הראשונה לצלוח את תעלת סואץ במסגרת מבצע אבירי לב וכהן היה הראשון לדרוך על אדמת הגדה המערבית של התעלה.
בשירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף.
בעל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים מ-TVU.
כהן פנה לתחום העסקים ושימש סוכן ביטוח, סוחר תחמושת ומפיץ מחשבים.
בשנת 1984 שמע מחלון משרדו ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים יריות, וזיהה מחבל עם רימון בידו.
המחבל נהרג על ידו לאחר מרדף.
כהן הוא אמן קראטה, בעל דרגה של דאן 5 (גו-דאן), הדרגה הגבוהה ביותר בשיטת שוטוקאן.
הוא הוכשר כמאמן בכיר לאמנות לחימה במכון וינגייט וכיהן כנשיא אגודת שוטוקאן קראטה-דו בישראל.
כהן הוא תלמידו המובהק של מאיר יהל, שהביא את השוטוקאן לישראל ובהמשך היה תלמידו של אושימה סנסיי, מייסד השיטה.
בין תלמידיו של כהן ישנם אמנים שהגיעו לדרגות גבוהות, כגון חיים מזרחי.
בשנת 1981 זכה כהן בתחום השוטוקאן במדליית זהב בתחרויות המכביה ולאחר מכן היה מאמן נבחרת ישראל בקרטה במשחקי המכביה.
כהן התאמן בעבר גם בג'ודו והגיע לדרגות גבוהות גם בקנדו (דאן 1) ואיאדו (דאן 4).
בשנת 2016 יצא לאור הספר "אמנות הלחימה: שיחות עם מאסטר ניר מלחי" (עומר ברקמן, הוצאת אסיה) ובו שיחה של אלי כהן בנושא אמנות לחימה וקורותיו בצבא, בפוליטיקה וביפן (עמ' 275–335).
הצטרף לעמוס טרטמן במערכת הבחירות לראשות עיריית מעלה אדומים, ולאחר הבחירות כיהן כסגן ראש המועצה המקומית.
לאחר מכן שהה בקנדה כשליח בית"ר.
בשובו ארצה ב-1991 מונה לראש אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון, על ידי השר משה ארנס.
בשנת 1993 מונה למנכ"ל החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית העולמית.
לאחר עליית "הליכוד" לשלטון בבחירות 1996, מונה על ידי שר הביטחון יצחק מרדכי לעוזרו האישי לענייני התיישבות.
במערכת הבחירות לכנסת החמש עשרה (1999) התמודד כהן ברשימת "הליכוד".
לאחר שלא נבחר לכנסת פנה לעסקים והיה שותף בחברת ביוטכנולוגיה.
בשנת 2002, בעקבות התפטרותו של יהושע מצא מהכנסת, החל לכהן בה.
במהלך הכהונה, אמר ראש הממשלה אריאל שרון מהליכוד כי הוא מוכן להקמת מדינה פלסטינית עצמאית.
בעקבות כך הוקם גוף שנקרא בשם "שמירת ערכי הליכוד" בראשות חבר הכנסת כהן, שהחליט כי הליכוד מתנגד להודעה זו של שרון.
מרכז הליכוד אישר את ההחלטה הזו ברוב מוחץ, לאחר מכן, כהמלצת הגוף כאמור.
לאחר סיום כהונתו מונה כהן לשגריר ישראל ביפן על ידי שר החוץ סילבן שלום.
בראשית 2010 התמנה לתפקיד יו"ר הוועד הפועל של המרכז האוניברסיטאי אריאל.
בפברואר 2013 פורסם כי הרצל בודינגר נבחר על ידי הוועד הפועל להחליפו בתפקיד זה.
אלי לולאי (נולד ב-5 בנובמבר 1969) הוא זמר, שחקן, מוזיקאי ומדבב ישראלי וסולן להקת רוקפור.
בשלהי שנות ה-80, הקים לולאי את להקת רוקפור יחד עם הגיטריסט ברוך בן יצחק.
הם צירפו אליהם את הגיטריסט אמיר צורף והמתופף איסר טננבאום.
בשנת 1991 יצא אלבום הבכורה שלהם "רשת פרפרים", אחריו פרש צורף ומרק לזר הצטרף להרכב.
האלבום השני, "האיש שראה הכל", יצא אחרי שלוש שנים וחצי, כלל להיטים רבים וביסס את מעמדה של רוקפור כלהקת רוק פסיכדלי מובילה.
במקביל לעבודה במסגרת הלהקה, עסק לולאי בפרויקטים צדדיים.
בשנת 1997 השתתף בפרויקט שירי הילדים "זנב לא שוכח" ושר לצד מיקי שביב, דנה ברגר, אסף אמדורסקי, דן תורן, גני תמיר, גיורא קנת ואופירה יוספי את שיר הנושא.
כן הפיק יחד עם בן-יצחק את אלבום הבכורה של להקת אינפקציה, "ככה מפנקים", שיצא בשנת 2000.
בשנת 2000 החליטה רוקפור להקליט באנגלית ולצאת לסיבובי הופעות אינטנסיביים בצפון אמריקה ובריטניה.
בנובמבר 2004, בעיצומו של מסע הופעות בארצות הברית, הודיע לולאי כי הוא פורש מההרכב.
אחרי 16 שנה ו-9 אלבומים בעברית ובאנגלית כסולן ההרכב, חזר לולאי לארץ והחל במסע חיפושים אחר כיוון מוזיקלי חדש.
בנובמבר 2014 הודיעה הלהקה כי לאחר 10 שנות נתק חברי רוקפור יתאחדו עם אלי לולאי, וכן ציינו כי לא מדובר באיחוד חד פעמי כי אם מתוכננת עבודה משותפת עתידית.
ב-2013, בתהליך שקדם לאיחוד הרשמי, עת בהופעת ההשקה של האלבום Too Many Organs, התארח לולאי למס' שירים וזכה לחיבוק חם מהקהל.
עם הצטרפותו המחודשת הקליטה הלהקה את הסינגל "חלקיקי אבק" ויצאה לסיבוב הופעות שהחל בינואר 2015, ובהמשך אותה שנה הוציאה הלהקה את הסינגל "נמר של נייר".
נכון ל-2016, עובד לולאי עם הלהקה על אלבום נוסף.
בשנת 2004 לאחר פרישתו מלהקת רוקפור ושובו לישראל, לולאי החליט לחזור לכתוב בעברית ובאופן עצמאי, תוך שילוב עבודת מחשב.
הוא החל לעבוד על אלבום הסולו הראשון שלו, תחילה לבדו באולפן ביתי וכעבור שנה וחצי, יחד עם אורנה כץ, שותפתו לכתיבת המילים, ורונן הילל, בנו של המתופף אלון הילל, תחילה כטכנאי, ובהמשך כשותף בהפקה המוזיקלית וכאחראי על העיבודים.
אלבום הבכורה של לולאי כאמן סולו, "סובב", יצא ב-4 בדצמבר 2007, וכולל 12 שירים, בהם הסינגלים "מאוד", "קוד המחשבות" ו"כמו גשם", ובנוסף רצועת בונוס בצרפתית.
האלבום עוסק ב"עזיבה, געגועים, שייכות, אהבה והאומץ ללכת בדרך חדשה", ומשתתפים בו, בין היתר, ג'נגו (בס), פיטר רוט (גיטרה אקוסטית) ואלון הילל (תופים).
רונן הילל אחראי גם על הנגינה בפסנתר והתכנותים.
עם צאת האלבום, החל לולאי במסע הופעות, הכולל את שירי האלבום החדש וכן להיטים משני האלבומים הראשונים של רוקפור, כשהוא מלווה בהרכב הכולל את רונן הילל (קלידים), זיו מורן (גיטרות), דנה אביתר (בס) ואושרי קרפל (תופים).
ב-28 במרץ 2024, לולאי הוציא את הסינגל "נורות אזהרה".
ב-26 באוגוסט 2025, לולאי הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו "אביב ביפו"
במקביל לעיסוקו כמוזיקאי מתפרנס לולאי מדיבוב לסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה מצוירות לילדים.
בשנת 2009, לולאי דיבב את קולותיהם של גדי סוקניק ויהונתן גפן בסדרת האנימציה הישראלית למבוגרים "סלב'ס".
כמו כן, מדבב כמה דמויות בערוץ הופ!
בשנת 2011 היא דבבה ב"החיוך של רוזי".
במסגרת עבודתו כמדבב פגש בשחקנית אורנה כץ (לימים שותפתו לכתיבת אלבומו הראשון).
בשנת 2012, לולאי החל לעבוד כבמאי דיבוב לסדרה "קסם של הורים", ובשנת 2013 החל לדבב בסדרה "הדרקון הראשון שלי".
בשנת 2016, דיבב לולאי את הלורד שאמפה
בשנת 2017 דיבב לולאי בסדרה ספיידרמן איש העכביש את הדמות ניק פיורי
לולאי מתגורר בשכונת רמת אביב.
הוא נשוי ואב ל-4 (שניים מהם אימצה משפחתו).
אלי כדורי היה היסטוריון ואיש מדעי המדינה יהודי-בריטי יליד בגדאד, שימש כפרופסור בבית הספר לכלכלה של לונדון.
מחקריו עסקו במזרח התיכון, היסטוריה אירופית מודרנית, מחשבה פוליטית ובתופעת הלאומיות.
נולד ב-25 בינואר 1926 בבגדאד, למשפחה יהודית.
למד בבית ספר אליאנס ובתיכון שמאש בעיר.
את לימודיו לתואר ראשון עשה בבית הספר לכלכלה של לונדון וסיים אותם בשנת 1951. המשיך לתואר שני בקולג' סנט אנטוני באוניברסיטת אוקספורד בין השנים 1951 ל-1953.
הדוקטורט של כדורי סורב על ידי אוניברסיטת אוקספורד.
בעבודת הדוקטורט האשים כדורי את מקבלי ההחלטות הבריטיים בעידוד הלאומיות הערבית, וצייר תמונה שלילית ביותר של לורנס איש ערב.
אחד הבוחנים שלו, המזרחן הנודע סר המילטון א.ר.
גיב, ביקש שיכניס שינויים בעבודתו, דבר נפוץ ביותר בהליכי כתיבת דוקטורט.
אך משסירב כדורי לעשות כן, הוחלט להפסיק את לימודיו והתזה שלו קיבלה ציון נכשל.
ב-1953 חזר לבית הספר לכלכלה של לונדון, שם השלים דוקטורט, עלה לדרגת פרופסור ולימד עד שנת 1990. עבודותיו בנושא הלאומיות עוררו ביקורת רבה, כגון זאת של עמיתו לאוניברסיטה, ארנסט גלנר, מחוקרי הלאומיות הנודעים ביותר.
בשנת 1964 ייסד את כתב העת האקדמי "Middle Eastern Studies", העוסק במזרח התיכון, והיה עורכו הראשי עד מותו ב-1992. מאז ועד מותה ב-2016 ערכה רעייתו ועמיתתו, ההיסטוריונית סילביה חיים-כדורי , את כתב העת.
בשנת 1991 הוענקה לכדורי דרגת "מפקד" במסדר האימפריה הבריטית (CBE) ובשנת 1975 התקבל כחבר באקדמיה הבריטית (FBA).
אלי כדורי נפטר בוושינגטון די.
בשנת 1992 והותיר את רעייתו סילביה חיים-כדורי, לה נישא ב-1950, בתקופת לימודיהם, ואת שני בניו ובתו.
לאחר מותו ייסדה משפחתו קרן מלגות לתלמידי פוסט-דוקטורט באקדמיה הבריטית לקידום לימודי המזרח התיכון, היסטוריה אירופית מודרנית ומחשבה פוליטית.
דמוקרטיה והתרבות הפוליטית הערבית, הוצאת כרמל, 1993
אליעזר (אלי) להב (נולד ב-14 במאי 1952) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי.
בעל השליטה לשעבר בחברה הציבורית "להב אל.אר רילאסטייט בע"מ" העוסקת בנדל"ן, ו"להב הרים ירוקים", העוסקת בפרויקטים בתחום האנרגיה.
להב יזם את הקמת מרכז הקניות "חוצות להב" הנמצא מדרום מזרח לבאר שבע.
הוא יזם את הקמת הקניון "גרנד קניון" במערב באר שבע, יחד עם קבוצת בריטיש ישראל, שבהמשך עברה לשליטת מליסרון ואת הקמת רשת המרכולים מחסני להב.
בשנת 2016 מכר את חלקו ב"גרנד קניון" ברווח של כ-150 מיליון ש"ח.
בשנות ה-90 היה מעורב בניהול קבוצת הכדורגל הפועל באר שבע והיה הבעלים של הקבוצה עד עונת 1996/1997 בה גם זכתה הקבוצה בגביע המדינה.
בתום אותה עונה מכר את רוב כוכביה לקבוצות אחרות ומכר את הקבוצה לאיש העסקים הבאר שבעי, אלי ז'ינו.
התדרדרותה של הקבוצה בשנה העוקבת הביאה למתיחת ביקורת קשה על להב על ידי אוהדי הקבוצה.
ביולי 2017 קנה להב את אולמות הדר סיטי טאוור ברמת גן ב-39 מיליון ש"ח.
מתגורר בהרצליה פיתוח, נשוי לחגית ואב לחמישה.
אלי כהן (יליד 1971) הוא מנהל ישראלי שנבחר לשמש כנשיא התאחדות המלונות החל מאפריל 2023. שימש יועץ בכיר לשר האוצר בנימין נתניהו, מנכ"ל משרד התיירות והממונה על השכר במשרד האוצר.
כיהן כמנכ"ל חברת המים הלאומית מקורות משנת 2017 עד 2022. בדצמבר 2023 התמנה להיות מנכ"ל קבוצת מנרב.
כהן בעל תואר ראשון במדע המדינה ובתקשורת מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2003, עם מינויו של נתניהו לשר האוצר, שימש כהן יועץ בענייני השלטון המקומי, ובהמשך כיועצו הפוליטי.
בשנת 2004 מונה למנכ"ל משרד התיירות על ידי שר התיירות, גדעון עזרא.
במהלך כהונתו חל שינוי במערך השיווק התיירותי של ישראל, והחלה הגברה של מאמצי השיווק של העיר תל אביב כיעד תיירותי מוביל לישראל.
בתקופה זו הוביל כהן את מהפכת השמיים הפתוחים – אשר אפשרה קיום של תחרות מסחרית בין חברות התעופה.
מעבר לשינויי החקיקתי, בתקופתו ערך משרד התיירות את הסכמי הסחר הראשונים עם חברות הלואו-קוסט, שהחלו, לראשונה, לטוס לארץ.
בין השנים 2006–2008 היה הממונה על השכר באוצר וחבר הנהלת משרד האוצר.
בתקופה זו ניהל מאבק בחריגות השכר בבנק ישראל, וחתם על חמישה הסכמים קיבוציים גדולים.
בין הסכמים אלו נכללו המשא ומתן עם הסתדרות המורים, אשר הוביל לגיבוש וחתימה על רפורמת "אופק חדש", עליה חתם יחד עם שרת החינוך יולי תמיר וראש הממשלה אהוד אולמרט (שמילא באותה התקופה גם את תפקיד שר האוצר).
בשנת 2008 עבר כהן לסקטור הפרטי, ומונה לסמנכ"ל המסחר של חברת אל-על.
בסוף שנת 2010 הצטרף לבנק הפועלים, בתפקיד ראש מטה השיווק והשירות של הבנק.
בסוף שנת 2016 הודיע על פרישתו מתפקיד ראש מטה השיווק והשירות של בנק הפועלים.
בשנת 2017 מונה לנהל את קבוצת מקורות.
ועדת האיתור, שהמליצה עליו לתפקיד, ציינה כי הוא נבחר על רקע "האתגרים המורכבים שיונחו לפתחו של המנכ"ל המיועד ובכלל זאת השלמת השינוי המבני בחברה וחתימה על הסכם קיבוצי חדש, פתרון משבר מתקן ההתפלה באשדוד, מימוש פוטנציאל הידע העצום הקיים בה, הוצאתה לשווקים חדשים במטרה למקסם יכולותיה ולהעצים איתנותה הפיננסית".
תחת ניהולו השלימה מקורות רפורמה ארגונית שכללה רישום בבורסה, הכפלה של תקציב הפיתוח השנתי, כניסה לתחום התקשורת עם העברת רשת סיבים אופטיים בצנרת המים, ניצול הסכמי אברהם והפיכה לחברת התשתיות הממשלתית הראשונה הנותנת שירותי ייעוץ לממלכת בחריין והחכרת שטחים לטובת ייצור חשמל ממתקנים סולריים.
בנובמבר 2021 הודיע כהן על פרישתו מתפקיד מנכ"ל מקורות, ובפברואר 2022 נבחר עמית לנג כמחליפו.
באפריל 2023 נבחר כנשיא התאחדות המלונות.
בדצמבר 2023, במקביל לתפקידו כנשיא התאחדות המלונות, מונה כהן לתפקיד מנכ"ל קבוצת מנרב.
אלי כרמון (נולד ב-3 במאי 1941) הוא חוקר בכיר ומרצה על טרור וגרילה בימינו, ב"מכון הבינלאומי ללוחמה בטרור" (ICT) ועמית מחקר בכיר ב"מכון למדיניות ואסטרטגיה", במרכז הבינתחומי הרצליה.
כרמון הוא בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בתרבות אנגלית וצרפתית, ובעל תואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת חיפה, במדע המדינה.
בשנים 1992–2000 שימש מרצה בנושאי טרור בינלאומי באוניברסיטת חיפה, אחר כך באוניברסיטת בר-אילן ומ-2003 הוא מכהן כמרצה וחוקר במרכז הבינתחומי הרצליה.
היה יועץ למשרד הביטחון והשתתף בהכנות הביטחוניות שארגן האו"ם לקראת שתי אולימפיאדות, אולימפיאדת אתונה (2004) ואולימפיאדת בייג'ינג (2008).
כמו כן היה יועץ לענייני ביטחון לרשויות הסיניות בשאנגחאי, לקראת תערוכת אקספו 2010 שם.
בנוסף לתפקידיו במרכז הבינתחומי הרצליה, ד"ר כרמון הוא גם עמית ב"מרכז הבינלאומי לחקר ההקצנה והאלימות הפוליטית" (The International Centre for the Study of Radicalisation and Political Violence - ICSR), השוכן בלונדון.
חבר "המכון הבינלאומי לביטחון ושיתוף פעולה", השוכן בסופיה, בולגריה.
משתתף בסדנאות של נאט"ו בענייני טרור ודיאלוג מזרח תיכוני והיה עמית מחקר ב-Proteus Management Group, במרכז למנהיגות אסטרטגית בקולג' המלחמה של צבא ארצות הברית (United States Army War College) בפנסילבניה.
כרמון הוא גם חבר המערכת של ביטאון המרכז האוניברסיטאי של ברזיליה Revista Universitas/Relaçoes Internacionais ואחד היועצים המדעיים של המרכז האיטלקי לחקר הטרור והאלימות הפוליטית, Centro Alti Studi per la lotta al terrorismo e alla violenza politica - CeAS.
כרמון מרבה לכתוב בעיתונות המקצועית וגם הפופולרית, גם בעברית, אף כי בדרך כלל באנגלית, בנוגע לתחומי התמחותו ובעיקר בכל הנוגע לטרור, לוחמה בטרור ואסלאם רדיקלי.
ב-1996 יצא לאור הספר שכתב יחד עם פרופסור רוברט רוקאווי, לואיס פאראקן, אומת האסלאם והיהודים, בהוצאת הוועד היהודי האמריקאי, משרד ישראל והמזרח התיכון.
בדצמבר 2003, בעקבות שהותו כעמית אורח ב- Washington Institute for Near East Policy במהלך השנה הקודמת, הוציא המכון הוושינגטוני לאור ספרון "נייר עמדה" (policy memorandum) שלו, בשם Fight on All Fronts?
Why does it Work?, בהוצאת "המרכז למנהיגות אסטרטגית", השייך ל - U.S.
"ה"אוסקר", אמנות הקולנוע, התקשורת והנרטיב הלאומי , מרץ 2013
מבחר מאמרים אחרונים, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה
מאמרים מוקדמים יותר, 1998 - 2012, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה
מאמרים שהתפרסמו ב-2014 בלבד, ב-The Times of Israel
שירת בתפקידים בכירים בחיל הים בהם ראש מספן המודיעין, ובתפקידו האחרון בשירות הקבע שירת כראש משלחת משרד הביטחון ונספח צה"ל בגרמניה המערבית ונספח צה"ל הראשון באוסטריה.
אלי לוי נולד ב-1930 בעיר נירנברג שבגרמניה, להַנס לוי, לימים לודביג, ולסוזי לבית אופנבכר.
האב, הַנס, בן למשפחה שהקימה את בית הכל-בו הראשון בנירנברג, בוגר בית ספר למסחר, מקצוע שהצטיין בו.
האם, סוּזִי, סיימה בגרמניה בית ספר חקלאי, כנראה לקראת עלייתה ארצה.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון עזבה משפחתו את גרמניה.
בחודש אפריל 1933 עלתה לארץ ישראל והשתכנה בירושלים.
לאחר כשנה וחצי התגרשו ההורים, ולוי נשלח לבית סבו וסבתו בנירנברג.
בתחילת שנת 1936 החזירה אמו את לוי לארץ ישראל.
בשנתיים בהן למד בכיתה א' בבי"ס שלווה וכיתה ב' בבי"ס תל נורדאו, התאכסן בפנימייה בתל אביב, ושנתיים אחר כך שהה ב"משק ילדים" ליד אחוזת מגד בפרדס חנה.
בשנת 1937 נישאה האם סוזי לצייר ישי קולביאנסקי ובני הזוג לקחו את לוי לביתם.
מכיתה ה' עד ח' ולמד בבית החינוך לילדי העובדים בצפון תל אביב.
בבית הספר היה נהוג כי יום לימודים אחד בשבוע יוקדש ליום עבודה, שנעשתה בשדה של בית הספר ליד הירקון, במטבח ובנגריה.
לאחר סיום בית הספר העממי החל לוי בלימודים בבית הספר המקצועי ע"ש מכס פיין, במגמת חשמלאות טכנית, תלת-שנתי, אותו סיים בשנת 1947.
תוך כדי הלימודים בבית הספר העממי הצטרף לוי לתנועת השומר הצעיר, ובמסגרתה נכנס בשנת 1944 לפלוגה הימית של הפועל בתל אביב.
בשנת 1945 נשלח למחנה של החבל הימי לישראל שם הוסמך ל'דרגה ב'.
ובהמשך, אחרי לימודי ניווט חופי, הוסמך ל'דרגה א' ולהדרכה.
לוי נעשה מדריך בשומר הצעיר ובפלוגה הימית של הפועל.
הקבוצה הראשונה שהדריך הייתה מחניכי התנועה המאוחדת.
בהמשך הדריך קבוצות מהשומר הצעיר ואחרים.
תפקיד הדרכה בים כלל הפלגות עצמאיות, בסירות לווייתניות, בנות מספר ימים לאורך חופי הארץ לכל אורכם, עם אחריות רבה לסירה ולצוות המפליגים.
סמוך לגיוסו בשנת 1948 נקבע שיישאר להדרכה במסגרת מכסות המדריכים שהמוסדות הלאומיים הקציבו לתנועות הנוער.
כך לא זכה להצטרף לגרעינו בפלמ"ח.
חויל ישירות למילואי ההגנה המרחבית בגליל המערבי.
בשנים 1950–1952 שימש רכז "הימייה" בתל אביב, שכללה כ-500 חברים, מפקד מחנה ההדרכה מטעם חבל ימי לישראל וחבר 'ועדת הים המרכזית' במרכז הפועל.
בשנת 1952 סיים את ההדרכה והצטרף לחבריו בקיבוץ סער בגליל המערבי.
שם, לאחר תקופה קצרה, נהיה לחשמלאי של הקיבוץ, תפקיד אותו מילא בזמן שבו חובר הקיבוץ לרשת של חברת החשמל לישראל.
במשך תקופת שהייתו בקיבוץ נקרא לוי לשמש מפקד מחנה ההדרכה הקיצי המרכזי מטעם חבל ימי לישראל, כן הדריך ניווט חופי במסגרת הפלוגה הימית של הפועל בנהריה.
בשנת 1953 הועבר לוי ממילואי ההגנה המרחבית לחיל הים, והוצב כאיש מילואים בשייטת הנחתות.
בשנת 1955 התנדב לוי לשירות קבע בחיל הים והצטרף לקורס חובלים ה'.
במהלך הקורס רכש חיל הים שתי משחתות מבריטניה.
כתוצאת ממחסור חמור בכוח אדם לאיוש המשחתות, הופסקו כל הקורסים בבסיס ההדרכה של חיל הים וחניכיהם נשלחו לבריטניה.
מחסור חמור במיוחד היה בחשמלאים.
מפקד אח"י יפו (ק-42), יוחאי בן נון, שמח מאוד לקבל את לוי ששובץ למקצוע בו היה מומחה במחלקת חשמל בפיקודו של אדם ענב.
במסגרת עבודתו כחשמלאי למד לוי להכיר את כל חלקי האונייה.
ב-1956 הגיע לוי לישראל על סיפון אח"י יפו (ק-42), וחזר לבה"ד חיל הים להמשך הכשרה בקורס החובלים.
בעת מבצע קדש, באוקטובר 1956, נזקק חיל הים למיטב לוחמיו, וקורס החובלים פורק.
חלק מחניכיו שהיו לוחמי שייטת 13 חזרו לשייטת.
לוי חזר ליחידתו, שייטת הנחתות, בה התמנה למפקד אחד משני צוותי החוף של השייטת.
עם צוותו ירד לוי לסיני, והשתתף במבצע חילוץ מטוס מיג 15 מצרי שנחת נחיתת אונס בימת ברדוויל.
המטוס חולץ מהימה, הושט לדופן אוניית הסוחר "רימון" והובא לחיפה.
להבאת מטוס הייתה חשיבות מודיעינית בהיותו מיג 15 הראשון שנפל לידיים מערביות.
בדצמבר 1957 סיים לוי בהצטיינות את קורס חובלים ה'.
תוך כדי הקורס השלים לוי תעודת בגרות (עם מתמטיקה מורחבת, פיזיקה וכימיה) באופן אקסטרני בשנת 1956.
בתחילה נתמנה לסגן קצין .
לאחר תקופה קצרה מונה להיות סגן קצין התותחנות של האניה, ועוד לפני השתתפותו בקורס קציני התותחנות מונה לקצין התותחנות של אח"י יפו בפועל.
באוקטובר שנת 1959 החל קורס קציני תותחנות בבה"ד חיל הים, אותו סיים ב-15 במאי 1960, כראשון בקורס, וחזר לתפקיד קצין התותחנות באח"י יפו.
אותה עת הונהג לראשונה 'האיוש הרצוף', התותחנים התמחו בתפקידיהם ודיוק הירי של מערכת התותחנות השתפר, מעתה היו פגיעות ישירות בטווחי 12 ק"מ.
לאחר כשנה נוספת התמנה לוי להיות קצין התותחנות הבכיר של שייטת המשחתות, שייטת 1, זאת בנוסף לתפקידו כקצין התותחנות של האניה.
באותה עת בוצעו על סיפון אח"י יפו ניסויי ירי ראשונים בטיל ים-ים "לוז" שפותח ברפא"ל ושופר על ידי התעשייה האווירית.
כך נעשה שותף בפיתוח הטיל גבריאל.
באוגוסט 1962, לאחר מעל חמש שנות שרות על המשחתת, קיבל לוי פיקוד עצמאי על טרפדת.
הוא עבר לפלגה 914 בחיפה שהייתה בפיקוד רס"ן עזרא קדם (כריש), וקיבל פיקוד על הטרפדת ט-206. הייתה זו ספינה שנבנתה מעץ בשלוש שכבות והייתה בעלת גוף חזק.
במערכת ההנעה הוחלפו ארבעת מנועי בנזין לשני מנועי דיזל, כך שנעשתה פחות מועדת לשריפות.
הדבר גרם לכך שהוטלו על ט-206 משימות מיוחדות, והשירות כמפקד הטרפדת היה מאתגר.
בשלהי 1964 קיבל לוי הפסקה מהשירות בים והתחיל בלימודי תואר ראשון בסטטיסטיקה ובכלכלה באוניברסיטה העברית, וסיים לימודים אלה בתחילת 1967.
במלחמת ששת הימים הוצב לוי לשייטת המשחתות במינוי זמני לתפקיד קצין התותחנות של אח"י אילת (ק-40).
בסמוך לסיום המלחמה הופקדה בידי לוי אוניית התובלה אח"י בת-ים (ת-83).
הייתה זאת אחת משתי אוניות העזר שנקנו מחברה הולנדית כדי לשרת בזירת ים סוף.
חוויה מיוחדת היה קורס למפקדי ספינות דבור שהתבסס על האונייה.
אחרי הנפת נס השירות הפעיל עסקה האונייה בשירות לבסיסי צה"ל בחצי האי סיני.
הכביש מאילת לשארם-א-שייח' טרם נסלל, ושתי האוניות, אח"י בת-ים (ת-83) ואח"י בת גלים (ת-81), שמשו למגוון משימות מבצעיות ולוגיסטיות.
בהיות שתי האניות אח"י בת-ים (ת-83) ואח"י בת גלים (ת-81) כלי השיט הגדולים של חיל הים בזירת ים סוף, הוטלו עליהם משימות ימאות נדרשות בהתאם לצרכים.
כך היה איתור ספינת דיג שלל שנותק עימה הקשר והיה צורך להניע את מנועה שכבה.
הישג ראוי לציון הייתה הצלחת חילוץ נחתת 36 מ', שעלתה בשוגג על שונית במצרי יובל בכניסה למפרץ סואץ.
באביב שנת 1967 נתמנה לוי למפקד אח"י אילת (סער 2), הספינה הרביעית בסדרה שנבנתה במספנות שרבורג.
לוי ביצע מספר הפלגות ניסוי ים.
השיט את הספינה משרבורג לישראל וב-11 באוגוסט 1968 הגיעה הספינה לנמל חיפה.
לאחר הרכבת חימוש הכניס אותה לשירות פעיל.
תחילה כספינת תותחים ולאחר התקנת מערכת טילי גבריאל הפכה לספינת טילים.
ב-13 באוקטובר 1969 מסר לוי את הפיקוד על הספינה למיכה רם.
לוי מונה להקים את ה, מתקן התרגול הממוחשב הראשון של חיל הים.
לוי פקד משך מעל השנתיים על המת"ט.
היה אחראי על קבלת הבניין, הרצת המערכות הממוחשבות, ניהול התדרוכים והתחקירים.
הפעלת המת"ט שירתה בעיקר את שייטת ספינות הטילים, וגם בחינוך צוערי קורס החובלים לפיקוד בים וקורסי קצינים אחרים.
במתקן זה תורגלו כל תוכניות המבצעים שבוצעו בהצלחה במלחמת יום הכיפורים.
ב-15 באפריל 1971 סיים מפקד הבה"ד אריה ברק את תפקידו ולוי מונה למפקד בה"ד חיל הים בנוסף לתפקידו במת"ט.
בתקופה זאת זכה לארח את ראש הממשלה גולדה מאיר, שר הביטחון משה דיין והרמטכ"ל חיים בר-לב בטקס סיום מחזור י"ח של קורס חובלים.
לאחר מספר חודשים מסר את התפקיד לסא"ל פנחס פנחסי.
מן הפיקוד המוצלח על ה, חזר לוי לפקד על פלגת ספינות טילים 33. במהלך פיקודו, בפברואר 1973 פיקד על הפלגה שהובילה את הכוח הפושט על "יעדי גאולה" במבצע ברדס 54–55, כן השתתף במבצע אביב נעורים ומבצעים אחרים נגד המחבלים הפלסטינים בלבנון.
בספטמבר 1973, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, מסר את הפיקוד על פלגה 33 לסא"ל גדעון רז.
הוא זכה למחמאה ממפקד חיל הים, בנימין תלם
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים הועמד לוי בראש צוות הפקת הלקחים של חיל הים.
משימתו הייתה לאבחן ולהסיק לקחים שניתן ליישם באופן מידי תוך כדי המלחמה.
לוי נכח עם צוותו במרבית קרבות הטילים, אסף את התרשימים הטקטיים אחרי כל קרב ופעולה ותיאר אותם בצורה מובנת.
צוות ו ערך תחקירים עם מפקדים ובעלי תפקידים בספינות.
בכך אפשר לחיל להפיק לקחים מאירועי הקרבות, ובהמשך להוציא בפרסום עב כרס, שייטת 3 במלחמת יום הכפורים קובץ תחקירים ולקחים, שכיסה את מרבית פעילות ספינות הטילים בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
תפקידו הרשמי של לוי באותה עת היה ראש ענף פיתוח אמצעי לחימה במחלקת הים.