tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מפגשי "יש מ.צ.ב." נערכו כבר בהצלחה רבה בבית החולים שיבא בתל השומר, בבית גולני בבאר שבע, ואפילו בין קרונות הרכבת מבאר שבע לתל אביב, שם הנעימו את שעתם של הנוסעים.
קבוצת "יש מ.צ.ב." הופיעה בכפר הנוער עיינות בקונצרט התרמה מיוחד לטובת ילדי "ימין אורד", במטרה לרכוש עבורם כלי נגינה, לאחר שהכלים שהיו בכפר ניזוקו בשרפה בכרמל.
העמותה מקיימת מופעים במוסדות חינוך ברמות שונות.
נֹער המזרחי (נע"ם) הייתה תנועת הנוער של תנועת המזרחי.
בשנת 1941 יזמו שני צעירים דתיים, ישראל סדן (אז: קוז'ניצקי) ומיכאל צור (אז: ליברמן), הקמת תנועת נוער של המזרחי, כמשקל נגד לבני עקיבא של הפועל המזרחי.
התנועה קיימה פעילויות בבית הספר בילו בתל אביב.
ביולי 1941 קיימו בבני ברק סמינריון מדריכים ראשון.
באפריל 1943 התקיימה ועידה ארצית ראשונה של הארגון.
התנועה הוציאה כתב עת בשם "חזון", ובו פרסמו קוז'ניצקי וליברמן מאמרי הגות והשקפה.
אחד המוטיבים המרכזיים של התנועה היה הרצון לשמור על הזהות הדתית והתורנית ועל הקשר לעולם התורה ולרבניו.
מדורו של קוז'ניצקי נקרא "על הסדן", וממנו הוא אימץ את שמו "סדן".
בשנת 1939 הקימה בני עקיבא את ישיבתה הראשונה - ישיבת כפר הרא"ה.
היעד של הישיבה לא היה הנחלת השכלה כללית אלא טיפוח הרוח החלוצית.
מסיבה זו בשנים הראשונות הייתה הישיבה בכפר הרא"ה מושתתת על לימודי קודש בלבד.
נע"ם, לעומת זאת, דגלה בהקמת מוסד תורני שיושתת על לימודי קודש ברמה גבוהה וישלב בו לימודים כלליים, מתוך מטרה לטפח דור של בני תורה משכילים.
במחצית הראשונה של שנות ה-40 ערכה התנועה כינוסים וועידות ובהם הועלה הצורך בהקמת מוסד כזה.
מדי שנה בחופשת הקיץ נערך כינוס התנועה בפרדס חנה, והמקום היה מוכר היטב לראשי התנועה.
בשנת 1945 הקימה נע"ם את מדרשית נעם והמקום שנבחר לשכן בו את המוסד החדש היה פרדס חנה.
התלמידים הראשונים היו חניכי תנועת הנוער.
פעילות נוער מזרחי כתנועת נוער לא האריכה ימים, ועיקר התמקדותה היה בטיפוח מוסדות המדרשייה בפרדס חנה.
נוער הנרות הוא כינוי לבני נוער רבים שהתאבלו בפומבי על הרצחו של ראש הממשלה יצחק רבין ב-1995. המושג מופיע רבות בכלי התקשורת המתעדים את תקופת רצח רבין בהתייחסו לתגובת בני הנוער לרצח ראש הממשלה.
במהלך תקופת "השבעה" לאחר הרצחו של ראש הממשלה פקדו נערים ונערות רבים את כיכר מלכי ישראל (כיום כיכר רבין), בתי ספר ומרכזי ערים נוספות, כשהם מדליקים נרות נשמה רבים, מניחים פרחים ושרים שירי אבל לצד תמונתו של ראש הממשלה המנוח.
נוער הנרות הביע את דעותיו ורגשותיו באמצעות כתיבה על קירות המקיפים את הכיכר.
קטע מתוך הקיר אשר כוסה בכתובות שומר באמצעות זכוכית ומוצג כיום לצד האנדרטה לזכר יצחק רבין.
בני נוער רבים גם כתבו מכתבים למשפחת רבין ולמשרד ראש הממשלה והביעו את צערם בנוגע לרצח.
תופעת "נוער הנרות" הפתיעה רבים מהמבוגרים בחברה הישראלית אשר הניחו שהנוער הישראלי מנותק ויהיה אדיש לרצח.
עבור רבים מבני נוער הנרות, רצח רבין היה אירוע מכונן - הם חוו לראשונה רצח פוליטי, והביעו בהתנהגותם אבל אישי ולאומי.
למשל, גיא רונן כתב כך:
פרופ' תמר רפופורט מהאוניברסיטה העברית ניתחה את התופעה בספר בשם "כל הנוער – קול הנוער?
תגובות בני הנעורים לרצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין" אשר יצא לאור בשנת 1997. ספר זה נכלל ברשימת הקריאה לקורס בנושא "מחאת בני נוער בישראל" באוניברסיטת תל אביב.
לפי ד"ר דוד גורביץ', "אימוץ הנרות על ידי בני הנוער כתגובה לרצח הוא אימוץ פולחן דתי למטרות חברתיות, חילוניות ופוליטיות.
זהו שימוש באייקונים דתיים למטרות לא דתיות".
עם זאת, הוא טוען שהמנהג ריק מתוכן: "אנחנו אחת מהחברות שמאמינות שסימנים מוליכים לדברים ממשיים, אבל מאחורי הנרות אין כלום.
יש הרגשה שהנרות נותנים את החוויה, אבל אף אחד לא בודק מה מסתתר מאחוריהם.
זו אופנה, משהו אסתטי, כמו נרות שולחן.
לקחנו את הריטואל הקדום של אש והפכנו אותו למטאפורה שמעידה על אבל וצער".
גם גדעון לוי טען במאמר בעיתון "הארץ" שהמנהג ריק מתוכן ואף צבוע: "הקמפיין לשחרור שליט ...
נהפך לשסתום קיטור להפגין באמצעותו מעורבות אזרחית ואכפתיות - חלולות ונבובות, בדיוק כמו שעשה "נוער הנרות" שייבב לריק על רצח רבין, והצביע נתניהו."
פעילים חברתיים רבים ואף פוליטיקאים מזהים עצמם כחלק מ"נוער הנרות" אשר תודעתם הפוליטית התגבשה בעקבות רצח רבין.
תנועת "דור שלום" אשר קמה בעקבות הרצח ראתה עצמה כממשיכה פוליטית של "נוער הנרות" ופעלה בשמם למען שינוי בחברה הישראלית.
בנוסף, מנהיגי "נוער העבודה" מתקופה זו שהתמודדו לראשות המפלגה כונו בעיתונות בשם "נוער הנרות".
חלק מנוער הנרות זוהה כקשור לקהל המעריצים של הזמר אביב גפן, בעקבות הופעתו של גפן בעצרת השלום בה נרצח רבין, כשמספר דקות אחרי הופעתו נורה ראש הממשלה.
מאז קיבל השיר "לבכות לך" משמעות חדשה והפך להמנון הבלתי רשמי של נוער הנרות.
נוער יחד הוא פרויקט למען בני נוער בעלי לקות ראייה או עיוורון מגילאי 12 עד 21, הלומדים במסגרות חינוך רגילות בישראל.
"נוער יחד" נותנת אפשרות לעשיית פעילות חינוכית במסגרת לא פורמלית.
העמותה שייכת למוסד בית חינוך עיוורים בירושלים ושם היא מקיימת את רוב פעילותה.
פרט לעבודה המשותפת עם הגורמים השונים בבית חינוך עיוורים, עבדה יחדיו עם עמותת "אופק לילדינו", משרד החינוך ומשרד הרווחה.
"נוער יחד" הוקם בקיץ 2000, על מנת לספק לבני נוער לקווי ראייה ועיוורים הלומדים במערכות החינוך הרגילות אפשרות להיחשף, ליצור קשר ולחוות תחושה של שווה בין שווים.
הפרויקט הוקם ביוזמת חיים רשלבך, מנכ"ל בית חינוך עיוורים בירושלים, אשר מינה לראש הפעילות את שאבי דויטש, סמנכ"ל בית חינוך עיוורים.
לרעיון חברו משרד החינוך, בראשות המפקחת על העיוורים, ברכה ברכה, משרד הרווחה, באחריות יוסי קורסיה, עמותת "אופק לילדינו" (הורים לילדים לקווי ראייה ועיוורים), ברשותה של גילה זידל וארגון הג'וינט.
בתחילה, היה הפרויקט ניסיוני בלבד ומנה שלושים וחמישה בני נוער לקויי ראייה ועיוורים מכל רחבי הארץ.
במשך השנים לקחו חלק פעיל ב"נוער יחד" מתנדבים ומתנדבות רבים - בנות שירות לאומי מטעם בית חינוך עיוורים, בני ישיבות הסדר ומכינות מכל הארץ וכן חניכים מתוך "נוער יחד" אשר הדריכו בקבוצות הצעירות.
בשנים 2003-2000 העמותה קיימה שלוש פעילויות מרכזיות בשנה: מפגשים בחופשת חנוכה, בחופשת פסח ובחופשת הקיץ.
ב-2004, נוספו לקיום שלושת המפגשים הגדולים, ארבע שבתות, לרב בבית חינוך עיוורים, וכן מפגשים אזוריים – בצפון, במרכז ובדרום – בהם לקחו חלק החניכים המתגוררים באותו האזור.
בשנת 2005 שאבי דויטש, מנהל "נוער יחד", רצה להרחיב את פעילות העמותה ופנה לארגוני עיוורים בארצות הברית למען יצירת פעילות משותפת, מה שתרם להגעתם לארץ של שני בני נוער עיוורים מארצות הברית, שלקחו חלק פעיל במפגש בחופשת הקיץ.
מספר החניכים הגיע ל-120 בשנת 2006, והצוות המקצועי ברשות העובדת הסוציאלית, סולי חסיד, החליט לפצל את הקבוצה לפי גילאים - חטיבה צעירה, חטיבה עליונה (תיכון) ובוגרים.
עם השנים העמותה הלכה והתרחבה ואנשי המקצוע קבעו שלמען יחס אישי לכל חניך והתאמת תכנים לפי גיל צריך לפצל שוב את הקבוצות.
ב-2010 חגג "נוער יחד" עשור להקמתו.
לקראת מאורע זה, אשר התרחש ב-22.7.10 חברו מספר חניכים ומתנדבים מתוך העמותה בהפקתה של נטעלי ארואסטי, כדי לארגן זאת.
האירוע כלל את ההצגה "נקודת מבט", בכיכובם של חלק מהחניכים ובבימויה של חדוה מאירה כחלון, שהתנדבה בארגון, ההצגה עסקה בעולמם של בני נוער עיוורים ולקווי ראייה והמחישה לצופים בה רגעים, חוויות ורגשות שונים של נוער זה.
כמו כן כלל אירוע העשור עיתון ודיסק שהופקו במיוחד.
לאירוע הוזמנו חניכים, רכזים ומתנדבים שלקחו חלק בפעילות "נוער יחד" מאז הקמתו.
"נוער יחד" הוסיף והתרחב וכיום מונה הארגון שבע קבוצות בשמות כרמל,רמון, סיני, ארבל, גולן, חרמון, תבור וגלבוע וכן, את פעילותה של קבוצת "באבא" - חניכים מתוך הארגון שנפגשים באופן קבוע מדי שבועיים, על מנת להתחזק, ללמוד ולהבין את הכוחות הטמונים בהם.
פעילות הארגון משלבת בתוכה מפגשים בבית חינוך עיוורים בעלי תוכן סדנאי וחינוכי וטיולים בכל רחבי הארץ בעלי אופי אתגרי.
פרט לכך ישנם פעילויות מיוחדת כמו גדנ"ע, מסע ישראלי וימי התנדבות המותאמים לצרכיהם של חניכי הארגון.
הפעילות מתרחשת בכל ימי השנה וכוללת שלושה מפגשים גדולים (חנוכה, פסח והחופש הגדול) וכן ארבע שבתות בשנה בנוסף לכך מתרחשים פעם בשבועיים מפגשים הנקראים "בתי קפה" בהם מגיעים החניכים לבית חינוך בירושלים כדי להיפגש עם חבריהם מכלל הקבוצות השונות ולדבר על נושאים שבקבוצת השווים הזו, יבינו אותם.
כלל הפעילויות כוללות אין באופן ממשי, ואין באופן עקיף, נושאים הקשורים להתמודדות עם לקות הראייה, העיוורות והשלכותיהם על חייהם של בני הנוער.
– נושאים כמו מצב חברתי, מציאת בני זוג, התנדבות לצבא, זכויות המגיעות בשל בעיית הראייה והעיוורות, אתגרים פיזיים ועוד.
נועם שער (נולד בשנת 1973) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף ששירת כמפקדה של חטיבת ההגנה בסב"ר באגף התקשוב וההגנה בסב"ר.
שער התגייס ב-1991 לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית וסיים תואר ראשון בהנדסת חשמל מהטכניון ב-1995. כמו כן הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
הוא שירת ביחידה 8200 של אגף המודיעין.
במהלך שירותו ביחידה זכה ב-2008 בפרס ביטחון ישראל.
ב-2012 מונה לראש זירה בחטיבת ההפעלה המבצעית.
בשנת 2014 מונה למפקד מרכז ביחידה 8200. ביוני 2016 מונה למפקדה של חטיבת ההגנה בסב"ר.
הוא סיים את תפקידו בינואר 2019.
ביולי 2020 הקים, יחד עם אל"ם (מיל') גלית לובצקי שרון, את חברת אבטחת המידע ווינג סקיוריטי, והוא משמש כמנכ"ל החברה.
נוער שוליים (באנגלית נקרא "Juvenile Delinquency", כמו שם הלהקה) הוא אלבום הבכורה של להקת נוער שוליים מחולון.
האלבום יצא לאור ב-1 בינואר 1988, הופק והופץ על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
במקור יצא האלבום בקלטת שמע ותקליט ויניל, ויצא בהוצאה מחודשת בשנת 1996 על גבי תקליטור.
הרכב הלהקה באלבום זה כלל את הסולן מיקיאגי (שם שהמפיק רונן בן טל המציא לו), הגיטריסטים אמיר צורף ודודי לוי, הקלידן קובי פיטרו והבסיסט ארן אמיר, שכולם היו בני 18 באותה העת.
מתופף הלהקה המקורי, איסר טננבאום, מ"רוקפור" עזב את ההרכב מיד עם צאת האלבום (שבו ניגן אלון הלל).
מתוך האלבום יצאו קודם לרדיו ארבעה סינגלים: "קיר של אהבה", "החלום של כל אישה" שכתב והלחין שמעון גלבץ, "חסר סיכוי", וגרסתה של הלהקה לשיר "לך איתה" של אילנה רובינא, שכתב קובי רכט והלחינו רכט וקובי אשרת, ושהיה לאחד מלהיטי הלהקה.
האלבום מכר כ-5,000 עותקים בשנה שלאחר צאתו.
עיבודים – נוער שוליים ורונן בן-טל
הפקה מוזיקלית, סינתיסייזר, עטיפה – רונן בן-טל
גיטרות – אמיר צורף, דודי לוי
תופים: איסר טננבאום, אלון הלל
מיקס – איתמר גפני, יזהר אשדות, BJ מני
טכנאי הקלטות – גיל תורן, תימורה גיל
טכנאי – מני בז'ראנו, מירון יניב, עומר שפי, ערן רייס
עיצוב – דרור קליסקי, שירה ברויאר
ארגון נוער חב"ד הוא ארגון נוער של חסידות חב"ד בישראל והוא ארגון הנוער הרביעי בגודלו בישראל, המונה כ-17,500 חניכים בכיתות א-י"ב, המוכר ונתמך על ידי משרד החינוך.
לארגון כ-320 סניפים, כ-400 רכזים וסייעים וכ-600 מדריכים ומדריכות.
בארגון ארבע מחלקות עיקריות: בת מלך (בנות, שכבה צעירה); בנות חב"ד (בנות, שכבה בוגרת); הפנסאים - צבאות השם (בנים, שכבה צעירה) וילדי המעשים הטובים (מעורב בנים ובנות, שכבה צעירה); בנוסף קיימת מחלקה לנוער בסיכון והכנה לגיוס לצה"ל.
כל מחלקה נבדלת מרעותה במגדר, גיל ומגזר המיוחד לה ופועלת בנפרד.
פעילות 'בת מלך' נוסדה בשנת תש"מ בידי נשי ובנות חב"ד, פעילות 'ילדי המעשים הטובים' נוסדה בשנת תשמ"ח ופעילות 'הפנסאים' נוסדה בשנת תשע"א.
במחלקה פעילות 7000 חניכות והיא כוללת מעל 60 סניפים ברחבי הארץ ועשרות סניפים בחו"ל.
הפעילות כוללת שני מפגשים שבועיים.
המפגש נפתח באמירת 12 פסוקים אותם קבע הרבי ובשירת ההמנון של הארגון.
החניכות מחולקות לקבוצות בהתאם לשכבות גיל.
בשבת נערך מפגש מסכם עם המדריכה על הפעילות השבועית ובסיום החודש נערך סיכום של החודש.
החניכות מגיעות לפעילויות עם תלבושת הארגון.
בתאריך כ"ב בשבט, יום הולדתה של הרבנית מלובביץ', נערך כנס שנתי בהשתתפות כ-3500 חניכות המחלקה מכיתות ד'-ח' והוא מתקיים לרוב בבנייני האומה בחסות עיריית ירושלים.
בכנס נאמרים פרקי תהילים, נערכות הרצאות, מופע ריקוד והצגות.
לאורך השנה נערכים מבצעים, בעיקר בסמיכות לתאריכים מרכזיים בתולדות חב"ד.
עבור כל מבצע יוצאת לאור חוברת פעילות עם משימות והחניכות המצטיינות במשימות זוכות בפרסים.
במהלך חודש טבת מתקיימת שבת ארגון, בה נערכות סעודות, מושרים שירים והחניכות פוגשות את חברותיהן מרחבי הארץ.
במהלך החופש הגדול מתקיימת במשך שבועיים בערים רבות קייטנות של הארגון.
הקייטנות פתוחות גם למי שאינה חברה בארגון.
פרט לקייטנה נערך מחנה קיץ מרכזי ובו משתתפות קרוב לאלף בנות מכל הארץ.
כל מדריכה מקבלת חוברת הדרכה, בה בכל שבוע מוצג רעיון תורני-חינוכי או סיפור ורעיונות לפעילויות.
את הפעילויות מלוות דמויות של שתי ילדות בשם בסי ומלכי שעוברות את כל החוויות עם החניכות ודרכן מתווכים לחניכות את הערכים שבפעילות.
למחלקה יש ירחון בשם "נסיכות" ובו טור אישי של מדריכה, ריאיון עם חניכה, הודעות, תמונות וסיפורים מפעילויות.
בתקופת הקורונה הפעילויות עברו להתקיים מרחוק באמצעות הזום.
המחלקה מיועדת לבנות נוער בגילאי תיכון.
בכל סניף מרכזי נערכת פעילות שבועית בהנחיית מדריכה.
הפעילויות הן שיעורים לימודיים בדגש על חוויה והטמעת ערכיה של חב"ד, או מפגשים הנותנים מענה על שאלות בנושא אורח חיים.
מדי שנה נבחר נושא שנתי וסביבו מתקיימות תוכניות הפעילות.
במהלך השנה נערכת תחרות כישרונות בה החניכות מציגות יצירות פרי כשרונן (דוגמת שירה, סיפור, ציור, צילום ועוד) וזוכות בפרסים.
מדי פעם נערכת שיחה עם שליחת חב"ד מהארץ או מחו"ל, לימוד בחברותא, שיעורים עיוניים מדברי הרבי, מפגשים עם מרצים והתוועדויות עם רבנים מקהילות חב"ד בכל העולם.
לאורך השנה נערכים מבצעים לקראת החגים ובתאריכים משמעותיים בהיסטוריה של חב"ד.
כל מבצע כולל משימות ובין המשתתפות נערכת הגרלת פרסים.
מדי שנה מתאספות כל החניכות מרחבי ישראל לכנס מרכזי,
פעם בשנה נערכת "שבת בנות חב"ד", אליה מתקבצות כאלף בנות מרחבי הארץ ובה מתקיימים לימוד חווייתי, מופעים ושירה.
במהלך חופשת הקיץ נערך קורס מד"ציות (מדריכות צעירות) באישור משרד החינוך
ולימודי תעודה במגוון נושאים כמו: צילום, כתיבת תסריט, גרפיקה ממוחשבת, איפור, תסרוקות, עריכת וידאו.
בחודש תשרי המחלקה מפעילה תוכנית לבנות תיכונים הנוסעות לשהות בחצר מדרשו של הרבי מלובביץ'.
המחלקה מוציאה לאור ירחון בשם "לבנות", המחולק לחניכות בכל ראש חודש ומצורף כמוסף לשבועון כפר חב"ד.
הכותבות בעיתון הן מדריכות או חניכות בעבר או בהווה.
בתקופת הקורונה עברו כל הפעילויות להתקיים באופן מקוון, כשנערכים מפגשים, שיחות, שיעורים ולימודים בזום.
פנסאים – צבאות ה': מחלקת הבנים
בתחילת שנת הלימודים המחלקה יוצאת במסע פרסום נרחב לגיוס חניכים בכלי התקשורת, בתי הכנסת וביקור מדריכים בבתי הספר.
הפעילות השגרתית כוללת שני מפגשים שבועיים בני שעה וחצי בסניף המקומי, בהם מתקיימת פעילות חווייתית.
מספר פעמים בשנה נערכות התוועדויות בבתי החניכים, בה הילדים שומעים ומספרים סיפורים ושרים שירים.
לחניכים מכיתות א'-ג' מתקיימת פעם בשבוע פעילות בשם "פנסאים צעירים", בה מוקרן סרטון קצר עם שחקן המנחה את הפעילות, בנוסף לכך מחולק דף קומיקס של סיפור עם חסידי ואחר-כך מתקיים משחק חברתי.
באירועי הפנסאים משולבים האבות והמשפחה כולה בפעילויות ילדיהם.
פעם בשנה נערכת שבת ארגון, בה החניכים מגיעים ביום שישי לכפר חב"ד, מתארחים אצל משפחות ביישוב, ונערכות סעודות, פעילויות ותפילות משותפות באוהל ענק במהלך כל השבת.
לחניכים המגיעים לגיל 13 מפעילה המחלקה תוכנית בשם "מסע בר מצווה", המתקיימת בחודשי החורף וכוללת טיסה משותפת ביחד עם רבנים ומדריכים לשבוע לחצרו של הרבי מלובביץ' בברוקלין.
בחודשי הקיץ מפעילה המחלקה רשת מחנות קיץ בה משתתפים כאלפיים חניכים.
בדומה לפעילות לכל אורך השנה, שפת המחנה היא צבאית: החניכים נקראים "חיילים" או "חיילי צבאות השם", המדריכים "מפקדים", האחראיים הלימודיים "קצינים" והמרכזים "גנרלים"; הקבוצה היא "סיירת" וכל שכבת גיל מכונה "גדוד".
מדי בוקר מתקיים מסדר עם הצדעה לדגל ושירת המנון המחנה.
מדי חודש נשלח לחניכים דיסק של סרט עלילתי, העוקב אחרי חבורת ילדים חניכי המחלקה, העוזרים לילדים להתגבר על קשיים, פותרים תעלומות ועוברים הרפתקאות.
הדיסק כולל גם סרטון לימודי הלכתי.
מאז תחילת ההגבלות עקב מגפת הקורונה עברה פעילות המחלקה לדיגיטל.
המחלקה הקימה אולפן שידורים ויצר הפעלות דרך הזום.
למחלקה עיתון בשם "פנסאים צעירים" היוצא מדי שבוע ומצורף לשבועון כפר חב"ד, מדי שבוע העיתון מתמקד בחניך מסוים ומתאר את עולמו.
במחלקה חברים ילדים בכיתות א'-ד' בגילאי יסודי ממגוון המגזרים בישראל.
המחלקה כוללת 5500 חניכים בכ-270 סניפים הפזורים ב-170 יישובים.
הרישום מתבצע דרך רכזי הסניפים ונפתח עם תחילת שנת הלימודים.
כל ילד שנרשם מקבל ערכה ופנקס בו הוא צובר "קופונים" עבור מעשים טובים, עולה בדרגות וצובר פרסים.
נערכים שני מפגשים שבועיים בליווי מדריכות חניכות המחלקה הבוגרת ("בנות חב"ד").
המחלקה שמה דגש על הנחלת ערכים של מידות טובות, ערבות הדדית בזיקה למסורת ישראל.
בשנותיה הראשונות המחלקה פעלה רק באזור הדרום, אך החל משנת תשע"ג 2013 נוצר שיתוף פעולה עם ארגון צעירי אגודת חב"ד בישראל וסניפי המעשים הטובים הפכו לכ-300 מוקדים ברחבי הארץ.
בתקופת הקורונה נשלחה לכל חניך הביתה ערכה מהודרת מדי חודש על בסיסה התקיימו פעילות מקוונת משלימה, בנוסף לכך משודרת תוכנית בשם "השידורים הטובים" ביו טיוב.
פעם בחודש יוצא לאור העיתון "הטובים" ובו חדשות הארגון, תמונות, סיפורים, שעשועונים וברכות מזל טוב לחניכים שנולדו באותו חודש.
כל חניך מקבל מתנה והתייחסות אישית ביום הולדתו.
החל מכיתה א' החניכים מעורבים בפעילות התנדבותית כמו סיוע לקשישים, מאושפזים וחלוקת ערכות לשבתות וחגים.
מדי חודש נפגשות מדריכות המעשים הטובים באופן מקוון.
בנוסף למד"ציות, בהרבה סניפים פעילים מדריכים בוגרים בני 18 עד 60.
בעת כניסת שבת מתקיימות בסניפים רבים מסיבות שבת והילדות מדליקות נרות עם המדריכות; בחלק מהסניפים מתקיימת פעילות בימי שבת בבוקר או בצהריים.
מחלקת נוער בסיכון והכנה לצה"ל
המחלקה מיועדת לנערים שנשרו מבתים דתיים ועוסקת בהכוונה והכנה לקראת הגיוס לצה"ל.
בשונה מארגונים אחרים, לכל אחת מהמחלקות יש עיתון המיוחד לה.
העיתונים הם: "פנסאים צעירים" של הפנסאים, "נסיכות" של בת מלך, "לבנות" של בנות חב"ד ו"הטובים" לילדי המעשים הטובים.
כמעט כל התוכן בעיתונים מגיע מהחניכים והחניכות עצמם.
בנוסף לכך יוצאים לאור ספרים רבים וחוברות סביב ערכים חב"דיים.
המדריכים בארגון "הפנסאים" הם מתנדבים הלומדים בישיבה גבוהה.
מנהלי הסניפים הם בעלי ניסיון חינוכי, חלקם בוגרי הארגון.
בתחילת השנה, לפני התחלת הפעילות, נערך כנס מנהלים ומדריכים המלווה בהרצאות וסדנאות, מדי כמה חודשים מנהלי הסניפים נפגשים לסיעור מוחות.
המדריכות ב"בת מלך" ו"בנות חב"ד" הן מתנדבות, חניכות המחלקות בעבר שעברו קורס מד"ציות ולרוב שימשו בתפקידי הדרכה במחני הקיץ של המחלקות.
בחודשי הקיץ מתקיימות פגישות מחוזיות עם הרכזות והמדריכות בכל אזור להפקת לקחים מהשנה החולפת.
בחנוכה מתקיים סמינריון במתחם "נס הרים" של קק"ל עם הרצאות.
כל סניף מקיים מדי חודש אספת צוות.
בסוף השנה כל המדריכות מקבלות שי אישי ומדריכות מצטיינות זוכות בתעודת הצטיינות על פי המלצת החניכות והאימהות.
פרט לכך מדי שנה נבחרת מדריכה השנה וזוכה במלגה.
לאורך השנים נהג הרבי מליובאוויטש עצמו לשלוח מכתבי ברכה, הדרכה, ברכות ומענות להנהלת הארגון, לצוותי ההדרכה, לחניכים, לחניכות, ואפילו לסניפים מסוימים בתוך התנועה.
בתאריך ו' אלול תש"כ (1960) שיגר הרבי את מכתבו הראשון לבנות חב"ד סניף כפר חב"ד, ובו מעודד ומברך את מקימות הארגון לבצע את פעילותן בשמחה ובמסירות.
בשנת תשל"א קרא הרבי להנהלת הארגון להוסיף כמה שיותר חניכות לפעילות, כדי שיהנו מפעולותיו הטובות.
לקראת הכנס הארצי הראשון של הארגון (בשנת תשמ"א - 1981) שלח הרבי מכתב ברכה.
באותה שנה שלח הרבי אגרת נוספת, בה הוסיף בכתב ידו ברכה אישית להצלחת כל אחת ואחת מהחניכות.
בשנת תשמ"ב (1982) שלח הרבי את ברכתו לכנס הארצי של "בת מלך" שנערך בירושלים, בראש חודש סיון.
במכתב זה מברך הרבי את "הכנס הארצי של הארגון הארצי בת מלך" ומאחל למשתתפות ולהנהלת הכנס "בהצלחה בכל הפרטים".
כשנתיים לאחר מכן שוב יצא מכתב ברכה ארוך ל"בת מלך", הפעם בכתב ידו של הרבי, ובו בקשה לאגד את הנאומים מהכנס ולהוציאם לאור בחוברת מיוחדת.
הרבי שלח גם מענות פרטניים לחניכות ולסניפים: בערב חנוכה תשכ"ה לבנות הארגון בסניף ירושלים.
בי' שבט תשנ"ב (1992) ברך הרבי את "בת מלך" סניף כפר חב"ד, ולאורך השנים אף עודד במכתביו בנות להשתתף בפעילות הארגון.
זה בידיים שלי: תוכנית להקטנת החשיפה לסכנות ברשת.
אסק מי: מוקד בו יכולות בנות נוער להציף באופן אנונימי שאלות וקשיים, ולקבל מענה מעשרות נשות ואנשי מקצוע.
ערוץ חב"ד לילדים: עולם של מדיה חסידית עם סדרות, סרטים ומשחקים לילדים
שומרות סף: מיזם מציל חיים המכשיר נשים לזהות בנות ונערות במצוקה (בשיתוף משרד הבריאות)
בנות קאסט: סדרת פודקאסטים שנוגעים לעולמן הפנימי והחיצוני של נערות חב"ד.
לנוער חב"ד אספה הכללית הכוללת חברי ועד וחברי ועדת ביקורת.
המנכ"ל הוא יאיר בורוכוב והמזכ"לית היא חיה וולס.
יו"ר ומייסד "הפנסאים" הוא הרב שמעון רבינוביץ' המחלקה מונה 35 רכזי סניפים, 80 אנשי צוות והדרכה.
מנהלת מחלקת "בת מלך" היא חני גרינברג.
והיא מתחלקת לשתיים: 1. "בת מלך" - השכבה הצעירה ולה 80 רכזות סניפים ו-300 מדריכות; 2. "בנות חב"ד" – השכבה הבוגרת ולה 30 רכזות וכ-120 נציגות פעילות.
מנהלת מחלקת "ילדי המעשים הטובים" היא פרדי ברוד ולה כ-300 רכזי סניפים ו-350 מדריכות.
עומר רמון מרכז את מחלקת הנוער בסיכון וההדרכה לצה"ל.
סמל הארגון הוא המילה "חב"ד" כאשר כל אות נושאת צבע אחר, באופן המרמז על שלושת תחומי הפעילות של הארגון (בנים, בנות וקהילה).
בסמל מחלקת "הפנסאים" משולבת צורה של עמוד תאורה עם פנס המאיר את הרחוב, על פי דברי הרבי מלובביץ', שכל חסיד צריך להיות פנסאי ומופיע בו המשפט "מאירים את העולם על ידי לימוד התורה".
סמלה של מחלקת "בת מלך" מעוצב בצורת כתר, בהתאם לחזון שכל חניכה היא "בת מלך", כשם המחלקה, בשילוב המילים "בת מלך" בצורה גרפית, בה המילים יוצרות צורה של כתר ועליו יהלומים.
הסמל של מחלקת "המעשים הטובים" מעוצב בצורה המזכירה ילדים בגוונים שונים המשלבים ידיים אלו עם אלו, באופן המרמז על אופן עבודתה של המחלקה הפועלת עם מגוון האוכלוסיות בישראל.
נוער טרנסג'נדרי הם ילדים או מתבגרים אשר אינם מזדהים עם המין ששויך להם בלידתם.
בשלב חייהם, בני נוער טרנסג'נדרים לרוב עדיין תלויים במידת מה בהוריהם בכל הקשור לרווחה, מגורים, תמיכה כלכלית וצרכים נוספים, ובשל כך לעיתים הם מתמודדים עם אתגרים שונים לעומת מבוגרים טרנסג'נדרים.
עם זאת, חרף המלצות ארגוני הרפואה בנושא, מספר מדינות וארגוני רפואה באירופה החליטו על צמצום והטלת מגבלות על השימוש בחוסמי הורמונים.
סקירה מחקרית שפורסמה בשנת 2022 מצאה כי רוב הילדים לפני גיל ההתבגרות שביצעו מעבר מגדרי נשארים בזהותם המגדרית הנוכחית, על פי מעקבים שבוצעו לאורך 5 עד 7 שנים.
אם דיספוריה מגדרית מתמשכת לאורך ההתבגרות המינית, סביר להניח כי היא קבועה.
בקרב ילדים עם דיספוריה מגדרית, התקופה שבין גיל 10 ל־13 נחשבת קריטית בהתייחס לזהות המגדרית ארוכת־הטווח של האדם.
בין המשתנים הקשורים לדיספוריה מגדרית המופיעה במהלך גיל ההתבגרות נמנים עוצמת הדיספוריה, היקף ההתנהגות הבין־מגדרית, וקיומה של הזדהות מילולית עם המגדר הרצוי/הנחווה של הילד (כלומר הצהרה שלו כי הוא נמצא במגדר אחר, ולא רק מעוניין להיות במגדר אחר).
מחקרים פרוספקטיביים, המתוכננים ומתקיימים עוד טרם תחילת המצב הנחקר, הראו כי דיספוריה מגדרית בילדוּת נקשרת יותר לנטייה מינית הומוסקסואליות בבגרות מאשר לזהות טרנסג'נדרית בבגרות, במיוחד בקרב בנים.
מחקרים אלה קבעו כי מרבית הילדים שאובחנו עם דיספוריה מגדרית לבסוף לא רצו להיות במין האחר עם הגעתם לגיל ההתבגרות, וכאשר הגיעו לבגרות בחרו להזדהות כהומוסקסואלים, לסביות או ביסקסואלים, עם או בלי התערבות טיפולית.
המחקרים צוטטו לחיזוק הטענה שיש צורך בזהירות רבה יותר ובהמתנה לשם מעבר חברתי או רפואי של נוער טרנסג'נדרי.
באחד המחקרים הללו, 40% מהנבדקים שסווגו כ"מתחרטים" לא עמדו אף בקריטריונים שהוגדרו ב־DSM-IV.
כל ארבעת המחקרים סיפקו ראיות לכך שהצהרה על זהות טרנסג'נדרית בילדות ניבאה זהות טרנסג'נדרית בגיל ההתבגרות ובבגרות, ושכך גם עוצמת הדיספוריה המגדרית בילדות ניבאה את עוצמתה בהמשך החיים.
במחקרים שפורסמו בשנות ה־60 עד שנות ה־80 לא נעשה כל שימוש במונח "desistance", אלא הייתה בהם התמקדות ב"התנהגות מגדרית חריגה" – נשיות בילדות שנצפתה אצל אנשים שנולדו כזכרים – ובכך שלרוב היא ניבאה הומוסקסואליות מאשר "טרנסקסואליות" בבגרות.
בנוסף, המונח desistance ספג ביקורת בפני עצמו, על כך שהוא מהווה פתולוגיזציה (התייחסות לדבר כלא־נורמלי או לא בריא מבחינה פסיכולוגית) לטרנסג'נדריות, בשל שורשיו בתחום המחקר הפלילי וכן בהקשר להפרעת התנגדות, שבהם חידלון (desistance) של המצב נחשב לתוצאה חיוביות.
בשנת 2022 פורסמה סקירה שיטתית של מחקרים הקשורים לחרטה על התאמה מגדרית.
בסקירה נמצא כי המונח desistance (מילולית "הסתיימות", "חדילה") היה מוגדר בהם באופן לקוי: חלק מהמחקרים לא נתנו לו הגדרה או הגדירו אותו כחדילה של הזהות הטרנסג'נדרית או חדילה של הדיספוריה מגדרית.
כמו כן, נמצא כי באף הגדרה שנבחנה לא הייתה התייחסות כלשהי לזהויות נזילות־מגדרית או א־בינאריות, וכי מרבית המאמרים שפורסמו היו מאמרי מערכת.
על פי סקירה שפורסמה בשנת 2022 בהתחשב במחקרים עדכניים יותר, רוב הילדים לפני גיל ההתבגרות שביצעו מעבר מגדרי נשארים בזהותם המגדרית הנוכחית, על פי מעקבים שבוצעו לאורך 5 עד 7 שנים.
בני נוער טרנסג'נדרים עלולים להיתקל בדחייה משפחתית ולהתמודד עם אפליה.
חלק מהצעירים הטרנסג'נדרים מרגישים כי הם צריכים להישאר בארון עד שירגישו שבטוח ומתאים עבורם לצאת מהארון – לחשוף את זהותם המגדרית בפני בני משפחתם וחבריהם.
ליחס המשפחה – קבלה או דחייה – יש השפעה משעותית על חייהם של בני נוער טרנסג'נדרים.
כמעט בלתי אפשרי לחזות את תגובת ההורים להצהרה של ילדם בדבר זהותו המגדרית, והתהליך עלול להיות טעון עבור בני נוער טרנסג'נדרים רבים.
במקרים מסוימים, ההורים יגיבו לכך בצורה שלילית, ואף עלולים להתכחש לילדם או לסלקו מהבית.
מחקרים עדכניים מצביעים על כך שבני נוער טרנסג'נדרים שנמצאים במעורבות במערכת המשפט לקטינים בארצות הברית נוטים יותר לחוות דחייה משפחתית, התעללות ונטישה בהשוואה לאותם בני נוער שאינם טרנסג'נדרים.
בין הדרכים המוצעות להורים המתמודדים עם מצב כזה היא למצוא יועצים ורופאים בתחום ולקשר את ילדיהם לקבוצות תמיכה להט"ביות.
הורים רבים בוחרים להצטרף לארגונים כדוגמת "בנות הים" בבריטניה ו"הורים, משפחות וחברים של לסביות והומואים" (PFLAG) בארצות הברית, כדי שיוכלו לפגוש הורים אחרים שילדיהם להט"בים, וללמוד כיצד הם יוכלו להבין את ילדיהם ולתמוך בהם.
בנוסף, יחס ההורים לילדים טרנסג'נדרים עשוי להשתנות עם הזמן, ולמשל הורים שהגיבו בתחילה בשלילה ובעוינות לילדם עשויים לבסוף להבין את ילדם הטרנסג'נדר ולתמוך בו.
מחקרים הצביעו באופן גורף על כך שתמיכה משפחתית וקבלה של בני נוער טרנסג'נדרים הביאה לתוצאות חיוביות יותר בחייו של הפרט, בכל הקשור לבריאותו הנפשית, הפיזית והרגשית.
מחקרים הראו מספר דרכים בהן הורים לנוער טרנסג'נדרי יכולים להביע תמיכה וקבלה בילדם, כאשר אחת מהן היא לתת לילדם את ההזדמנות להתבטא בקשר לזהותו המגדרית.
בני נוער טרנסג'נדרים הראו הצלחה ויציבות רגשית טובות יותר כאשר הוריהם קיבלו על עצמם תפקיד תומך במקום גישה שולטת ומבטלת.
כמו כן נמצא כי פתרון של בעיות המתעוררות במהלך המעבר המגדרי, לעומת כפיית דעות על הילד וקביעת צורת התהליך שלו, מאפשר מעבר מגדרי בריא יותר.
בנוסף, יידוע של אנשי מקצוע ואנשים משמעותיים אחרים בחיי הילד יכול לסייע בפיתוח רשת של תמיכה בנער הטרנסג'נדר.
נגישות ההורים למידע היא קריטית במתן סיוע ותמיכה לילדיהם הטרנסג'נדרים.
הגישה למידה מאפשרת להורים לספק לנער משאבים שונים באשר לזהותם המגדרית, כגון טיפול רפואי, ייעוץ, ספרות חינוכית וקבוצות נוער מקומיות, אשר יכולות בתורן גם לקשר בינו לבין אחרים בקהילה הטרנסג'נדרית.
גם מתן תמיכה בבית הספר חשובה לרווחתם ולבריאותם הנפשית של בני נוער טרנסג'נדרים.
בתי ספר רבים מבקשים לתמוך בתלמידיהם הטרנסג'נדרים ומחנכים יכולים להסתכל על מסמכי הדרכה שונים לבתי ספר בנושא שילוב טרנסג'נדרים, כדי לעצב את תמיכתם בתלמידים טרנסג'נדרים בכל הגילים, זאת כאשר הספרות החינוכית ממשיכה לשקול מהי השיטה הטובה ביותר לכך במסגרת החינוכית.
קבלה של בני נוער טרנסג'נדרים בקרב המשפחה מנבאת עלייה בהערכתם העצמית, בתמיכה החברתית בהם ובמצבם הבריאותי הכללי.
כמו כן, היא מגינה מפני דיכאון, שימוש בסמים ומחשבות והתנהגויות אובדניות.
מחקר משנת 2015 הראה כי מבין מטופלים שנבחרו בקפידה, אנשים שמבצעים את המעבר המגדרי בצעירותם סובלים ממעט תופעות לוואי, ושומרים על רמת תפקוד גבוהה יותר מאשר שהייתה להם לפני המעבר.
בנוסף, תוצאות טיפולים כגון ייעוץ נחשבות טובות יותר כאשר הוא מוצע בגיל מוקדם יותר.
היחס מצד המשפחה עשוי להגדיל או להקטין את סיכוניהם הבריאותיים של בני נוער טרנסג'נדרים.
מעשים כמו הטרדה פיזית או מילולית, לחץ להיענות לנורמות המגדריות והדרת בני הנוער מאירועים משפחתיים, יובילו לסיכונים בריאותיים גדולים יותר, כגון דיכאון והתאבדות.
מהצד החיובי, מעשים כמו תמיכה בזהות המגדרית של הנער – בין היתר לשוחח על אודותיה ולפעול כדי לתמוך בבחירתם – למרות שההורה עלול להרגיש לא בנוח, משפיעות באופן משמעותי על חיזוק הביטחון העצמי של בני הנוער, מה שמסייע להם להימנע מסיכונים בריאותיים הנגרמים מדחייה חברתית.
לעיתים ילדים טרנסג'נדרים, הנמצאים טרם התבגרותם המינית, מקבלים חוסמי הורמונים (הידועים גם בשם "בלוקרים") , כדי לעכב זמנית את התפתחותם של מאפייני מין משניים אצלם.
זאת על מנת למנוע דיספוריה מגדרית במקרים בהם טיפול הורמונלי להתאמה מגדרית מוגבל חוקית בשלבים מוקדמים יותר של גיל ההתבגרות,, או על מנת לתת למטופלים יותר זמן לגבש את זהותם המגדרית לפני תחילת התבגרותם.
בעוד שמחקרים מעטים בדקו את השפעותיהם של חוסמי הורמונים על מתבגרים טרנסג'נדרים ומתבגרים נון־קונפורמיים מגדרית, המחקרים שנערכו מצביעים ככלל על כך שטיפולים אלה בטוחים למדי וכי הם יכולים לשפר את הרווחה הנפשית של המטופל.
בפברואר 2024 אישרה ברוב גדול האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה מסמך מדיניות בו הובעה תמיכה בטיפול מאשש-מגדר לקטינים, וכן הובעה התנגדות לחקיקה נגד טיפולים כאלו, עליה נאמר כי היא "מנוגדת לעקרונות הטיפול מבוסס-ראיות, זכויות אדם, צדק חברתי".
תופעות לוואי קצרות־טווח של שימוש בחוסמי הורמונים כוללות כאבי ראש, עייפות, נדודי שינה, כאבי שרירים ושינויים ברקמת השד, מצב הרוח והמשקל של האדם.
בין הסיכונים הפוטנציאליים של שימוש בחוסמי הורמונים בנוער בעל דיספוריה מגדרית המטופל באגוניסטים ל-GnRH עשויים להיכלל השפעות שליליות על מינרליזציה של העצם.
בנוסף, רקמת איברי המין של נשים טרנסג'נדריות עשויה שלא להתאים בצורה טובה לניתוח נרתיק אפשרי בהמשך החיים, עקב תת־התפתחות של הפין.
לא קיים מחקר של ממש על אודות ההשפעות ארוכות־הטווח על התפתחות המוח, התפקוד הקוגניטיבי, הפוריות והתפקוד המיני.
בהולנד, בני נוער רשאים להתחיל לקבל טיפול הורמונלי להתאמה מגדרית בגיל 16, לאחר סיום טיפול בחוסמי הורמונים.
קטינים טרנסג'נדרים, ובמיוחד בני נוער טרנסג'נדרים חסרי בית, ללא גישה בסיסית לחוסמי הורמונים, עלולים להשיג אותם ממקורות מפוקפקים, מה שיוביל לתופעות לוואי מסוכנות עבורם.
גם בני נוער טרנסג'נדרים התבטאו בעצמם בדבר זכותם לקבלת חוסמי הורמונים.
בית המשפט הגבוה לצדק של אנגליה קבע בפסק הדין בל נגד טביסטוק , אשר ניתן בשנת 2021, כי אין זה סביר שילד מתחת לגיל 16 יהיה בעל הכשירות המתאימה לתת הסכמה לטיפול בחוסמי הורמונים.
עם זאת, פסק הדין בוטל לבסוף על ידי בית המשפט לערעורים, אשר קבע כי ילדים מתחת לגיל 16 יכולים להסכים לקבל חוסמי הורמונים.
עבור טרנסג'נדרים בני 18 ומעלה, אשר אינם זקוקים להסכמת ההורים, קיימים מספר הליכים רפואיים אפשריים.
טרנסג'נדריות (זכר לנקבה – FTM) יכולות לעבור ניתוח לנישוי פנים , ניתוח נרתיק, ניתוח להגדלת חזה וטיפול הורמונלי להתאמה מגדרית.
על פי הקריטריונים של האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה, על מנת לקבל את הטיפולים הרפואיים הללו, על האדם להחזיק באבחנה של דיספוריה מגדרית ולעבור טיפול של עד כשנה.
במלטה קיים תהליך הגשת מסמכים מהיר ופשוט יחסית לשינוי המגדר הרשום של האדם ברישומי המדינה.
לעומת זאת, בארצות הברית קיים תהליך קשה ונרחב לכך, הדורש הוכחה רפואית של הצורך בשינוי וחזרה למדינת הולדתו של האדם, לצורך קבלת מסמכים משפטיים שונים.
בארצות הברית, כדי לשנות את המגדר והשם של אדם ברישומי המדינה, יש להגיש בקשות בלשכות השונות לשינוי הפרטים ברישיון הנהיגה, בכרטיס הביטוח הלאומי, במסמכים בנקאיים ובדרכון.
בשנת 2016 אותתה מדינת ניו יורק כי בכוונתה לאפשר לבני נוער ולצעירים טרנסג'נדרים לקבל כיסוי ביטוחי של Medicaid לקבלת הורמונים.
בני נוער טרנסג'נדרים נחשבים פגיעים ביותר למגוון רחב של בעיות, בהן הפרעות שימוש בסמים, התאבדות, התעללות בילדות, התעללות/תקיפה מינית והפרעות פסיכיאטריות.
דיספוריה מגדרית מאופיינת באי־נוחות ומצוקה חזקה ומתמשכת של אדם בקשר למגדרו, לאנטומיה שלו, למין שניתן לו בלידה ואף ליחס החברתי כלפי השונות המגדרית שלו.
בני נוער טרנסג'נדרים שחווים דיספוריה מגדרית נוטים להיות מודעים מאוד לגופם; המראה החיצוני, המשקל ודעותיהם של אנשים אחרים על גופם עשויים להיות חשובים מאוד עבורם.
חלק מדיספוריה מגדרית הוא אי־הלימה מגדרית, שהיא הניתוק בין מגדר למין.
תחושת אי־ההלימה, בצורתה הבסיסית ביותר, היא החלק הרגשי ו/או הנפשי של דיספוריה.
בני נוער טרנסג'נדרים ונוער שאינם מתאימים למגדר נמצאים בסיכון מוגבר להתעללות פיזית, מילולית ומינית.
נון־קונפורמיות מגדרית בילדות נמצאת בקורלציה עם התעללות, והתעללות הורית עקב נון־קונפורמיות נמצאת בקורלציה עם מצבים נפשיים גרועים יותר, כגון סיכון מוגבר לדיכאון ולהתאבדות.
בעיות דימוי גוף במובן של מראה חיצוני קיימות הן אצל נוער טרנסג'נדרי אובדני והן אצל נוער טרנסג'נדרי לא־אובדני, אך אלה שהיו להם בעיות דימוי עצמי בפרט באשר למשקלם, או שחוו סלידה מצד אנשים אחרים בסביבתם ביחס לגופם, נמצאים בסיכון מוגבר להתאבדות.
תמיכה הורית זוהתה כגורם חשוב בהפחתת השפעות בריאותיות שליליות שונות.
לדוגמה, צעירה טרנסג'נדרית שהשתתפה בקבוצת מיקוד עבור מחקר סיפרה: "כשאמא שלי, דוקטור לפילוסופיה, גילתה מה אני (כלומר, טרנסג'נדרית), היא נהגה לפגוע בי עם חפצים.
היא הכתה אותי בראש עם מגהץ פעם אחת, והיו על גופי חמש סיכות שדכן.
בסיום קבוצות המיקוד אמרו רבים מבני הנוער: "לבני נוער טרנסג'נדרים אין כלום.
לבני נוער שהוריהם תומכים בזהותם המגדרית ובהופעה המגדרית המועדפת עליהם קיים סיכוי גבוה בהרבה להיות במצב טוב יותר מכמה בחינות: נפשית, כלכלית, אקדמית וכו'.
בני נוער טרנסג'נדרים המתמודדים עם התעללות פיזית אולי יסולקו מבתיהם, או יבחרו לעזוב, דבר שיכול להוות חוויה טראומטית במיוחד עבורם.
כמו כן נמצא כי המחסור בקורת גג מוביל לא פעם לקשיים כלכליים עבור בני נוער אלה.
חוסר תמיכה בבית והטרדות מתמידות בבית הספר עלולים להוביל לקשיים לימודיים גם עבור בני הנוער, המתמודדים עם רמת נשירה גבוהה בהרבה בהשוואה לעמיתיהם הסיסג'נדרים.
נכון לשנת 2014, על פי נתוני המועצה הלאומית לבריאות לחסרי בית (National Healthcare for the Homeless Council), כחמישית מבני הנוער הלהט"בים בארצות הברית נמצאים במצב לא יציב מבחינת דיור או שהם חסרי בית לחלוטין.
כתוצאה מכך, ההערכה היא שבין 20% ל־40% מבני הנוער חסרי הבית הם חלק מקהילת הלהט"ב.
בין הסיבות לכך שלבני נוער להט"בים אין גישה למגורים יציבים נמנות דחייה או עימות עם המשפחה, צורות שונות של אלימות וקושי להסתדר במוסדות שונים כמו למשל בית ספר או משפחת אומנה.
גם כאשר בני נוער להט"בים מוצאים את עצמם במקלטים לחסרי בית, הם לא מקבלים מענה הולם לצרכיהם, מה שמותיר אותם ברחובות בשיעורים לא־פרופורציונליים ביחס לבני גילם ההטרוסקסואלים והסיסג'נדרים חסרי הבית, שמסתדרים בקלות רבה יותר עם ההפרדה המגדרית במקלטים, וכן אינם זקוקים לשירותים מיוחדים במקלטי הדיור שלהם.
כתוצאה מחוסר יכולתם של להשיג מקלט הולם, אחד הדברים שנוער טרנסג'נדרי עשוי להגיע אליהם הוא מין הישרדותי , עיסוק בפעילות מינית עם אדם אחר על מנת לענות על צורכי ההישרדות הבסיסיים של האדם.
מחקר רב־עירוני שפורסם ב־2004 מצא שכרבע מהנוער חסר הבית או שברח מהבית עוסק במין הישרדותי.
בדרך כלל הפעילות המינית מתקיימת תמורת כסף, אך גם עשויה להתקיים תמורת מקום לינה ללילה, מזון או ביגוד.
על אף שקיימת מודעות לסכנות האפשריות הכרוכות במין הישרדותי, חלק מהנוער העוסק בה בפועל עשוי להפיק תחושת סיפוק וגאווה מהיכולת לתמוך בעצמו בכך.
בין הסיכונים הקשורים למין הישרדותי נמנית העברה שלמחלות מין.
בני נוער טרנסג'נדרים מתמודדים עם קשיים רבים בקבלת טיפול רפואי לדיספוריה מגדרית.
חוסר הגישה נובע לעיתים קרובות מכך שרופאים מסרבים לטפל בבני נוער, או משום שבני הנוער חוששים מתגובות שליליות של המטפלים.
כיום, לפסיכיאטרים, אנדוקרינולוגים ורופאי משפחה יש הנחיות ברורות על אופן מתן טיפול לצעירים טרנסג'נדרים מגיל ההתבגרות המוקדמת עד לסיומו.
הנחיות אלו נמצאות בשימוש נרחב באירופה, בבריטניה ובצפון אמריקה.
בעוד שבמדינות אחרות, בדרך כלל רופאים עשויים לסרב להעניק טיפול הורמונלי לצעירים מתחת לגיל 16, וביצוע ניתוח להתאמה מגדרית לפני גיל 18 הוא כמעט בלתי אפשרי ברוב המדינות.
בין אנשי המקצוע הרפואיים המורשים לתת מרשם רפואי להורמונים נמנים נותני שירות רפואי, אחיות מטפלות ועוזרי רופא.
רבים מבני נוער המשתמשים בהורמונים כדי לפתח לעצמם מאפייני מין משניים , זכריים או נקביים, משיגים הורמונים אלו בדרכים בלתי חוקיות.
הדבר עלול לגרום לבעיות בריאותיות רבות אצל בני הנוער, בהן גדילה פובטרלית לא תקינה ו-HIV, עקב מחטים מזוהמות.
זיהומים המועברים במגע מיני הם גם בעיה בריאותית משמעותית עבור בני נוער טרנסג'נדרים, משום שלעיתים קרובות הפרטנרים המיניים שלהם אינם רואים את הסיכונים הבריאותיים שבקיום יחסי מין עם טרנסג'נדרים, בפרט משום שאין ביכולתם של טרנסג'נדרים מזכר-לנקבה (MTF) להיכנס להיריון.
מגמה זו של יחסי מין לא־מוגנים בקרב אוכלוסיית הטרנסג'נדרים מעמידה אותם בסיכון מוגבר, והגדילה את שיעור מחלות מין בקרב קבוצה זו.
עם זאת, במהדורה השביעית של המסמך הרפואי "תקני טיפול בריאותי עבור אנשים טרנסקסואלים, טרנסג'נדרים ונון-קונפורמיים מגדרית" , בהוצאת האיגוד המקצועי העולמי לבריאות טרנסג'נדרים , ישנה התייחסות לצורכיהם של ילדים טרנסג'נדרים.
מסגרת בית הספר יכולה להיות מהקשות ביותר עבור בני נוער טרנסג'נדרים.
תלמידים אלו עלולים להתמודד עם בעיות שונות בבית הספר, בהן הטרדה ותקיפה מילולית ופיזית, הטרדה מינית, הדרה וחרם חברתי ובעיות בין־אישיות נוספות עם בני גילם.
תלמידים טרנסג'נדרים נוטים בהרבה משאר בני גילם לדווח על הטרדה, תקיפה ותחושת חוסר ביטחון במסגרת בית הספר.
חוויות אלו משתנות מאדם לאדם ובין בתי ספר שונים.
בבתי ספר גדולים יותר יש אקלים בטוח יותר עבור תלמידים טרנסג'נדרים, כמו גם בתי ספר עם הכנסה נמוכה יותר ובתי ספר המשלבים בתוכם מיעוטים דתיים ואתניים.
בארצות הברית, מחקר משנת 2009 על תלמידים טרנסג'נדרים בכיתות ו'–י"ב הראה כי מרביתם חוו אווירה עוינת בבית הספר, כאשר הוטרדו באופן קבוע מצד עמיתיהם.
82% מבני הנוער הללו דיווחו כי הם חשים לא בטוחים בבית הספר בשל זהותם המגדרית, וכמעט 90% דיווחו כי הם חווים הטרדה הומופובית מצד בני גילם לעיתים קרובות.
רוב התלמידים הללו דיווחו גם על פגיעה פיזית בבית הספר, כאשר כמעט מחציתם דיווחו שהם הותקפו באגרופים, בבעיטות או נפצעו מנשק.
גם הטרדה מינית בקרב תלמידים אלו דווחה בשיעור מדאיג (76%).
שירותים וחדרי הלבשה מהווים איום גדול במיוחד לתלמידים טרנסג'נדרים.
תלמידים אלה דיווחו לעיתים קרובות על פחד וחרדה מהשימוש במתקנים אלה בבית הספר, בשל חוויות של הטרדה מצד עמיתים ומבוגרים בעת שהשתמשו בהם.
הערות שליליות על הופעתם מגדרית של התלמידים נשמעות על ידם לעיתים קרובות במקומות האלה, ותלמידים שענו על הסקר דיווחו כי תלמידים אחרים מתייחסים אליהם בגסות וכי הם חוטפים מהם מכות ובעיטות.
מחקר שנערך בשנת 2017 על תלמידים בכיתות ט'–י"ב בארצות הברית מצא כי 27% מהתלמידים הטרנסג'נדרים דיווחו על תחושת חוסר ביטחון בבית הספר, בניגוד מוחלט לרק 5% מהבנים הסיסג'נדרים ו-7% מהבנות הסיסג'נדריות שדיווחו על תחושות דומות.
הנהלות בתי הספר לרוב לא מתייחסות ברצינות לדיווחים על התעללות בתלמידים טרנסג'נדרים.
רק כשליש מהתלמידים הטרנסג'נדרים שדיווחו על קורבנות לאנשי צוות בית הספר העידו כי מצבם טופל בצורה נאותה ואפקטיבית.
שאר התלמידים נתקלים לעיתים קרובות במצבים שבהם אנשי צוות בית הספר מאשימים אותם.
למשל, אחד התלמידים העיד כי כאשר דיווח על בריונות שחווה, נאמר לו "שאני צריך להפסיק להתהדר במיניות שלי".
לעיתים קרובות הנהלות בתי הספר מפלות תלמידים טרנסג'נדרים, ומענישות אותם בשל מעשים כמו לבישת בגדים התואמים לזהותם המגדרית, שימוש בשירותים התואמים את זהותם המגדרית, והתעקשות להשתמש בשמם ובכינוי הגוף המגדרי המועדפים עליהם.
ענישה זו לא משרתת שום מטרה חינוכית, אלא רק מבודדת תלמידים טרנסג'נדרים עוד יותר.
בנוסף, נראה כי שיעורי הנשירה הגבוהים וממוצעי הציונים הנמוכים פוגעים באוכלוסיית הטרנסג'נדרים.
החומרה והתדירות של בריונות והטרדות נגדם קשורות ישירות לדברים אלה.
במחקר אחד על נוער טרנסג'נדרי, כ-75% מהמשתתפים דיווחו כי הם נשרו מבית הספר, כאשר כמעט כולם ציינו שהסיבה העיקרית לכך הייתה מעשי האלימות המתמשכים נגדם, בשל זהותם המגדרית.
בריונות נגד טרנסג'נדרים בבתי ספר נמצאה קשורה באופן ישיר גם לתוצאות שליליות אחרות, כגון חוסר בית, אבטלה, כליאה ושימוש בסמים.
על אף שנעשו מספר מחקרים שמעריכים התנהגות מסכנת־חיים בקרב בני נוער הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים, מעטים נעשו לגבי נוער טרנסג'נדרי, ולכן לא קיימות הערכות מקבילות.
עם זאת, המחקרים המעטים שכן נעשו הגיעו למסקנה שבני נוער טרנסג'נדרים נמצאים בסיכון מוגבר אפילו על פני עמיתיהם ההומוסקסואלים, הלסביות והביסקסואלים.
מחקר משנת 2007 על נוער טרנסג'נדרי מצא כי מבין בני הנוער שרואיינו, כמחציתם שקלו ברצינות לשים קץ לחייהם.
מבין אלו שחשבו על התאבדות, לכמחציתם היה ניסיון התאבדות – 18% מכלל המתבגרים הטרנסג'נדרים שרואיינו.
מחקר דומה נערך עם בני נוער הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים, כאשר התוצאות הראו כי כ־15% היה ניסיון התאבדות אשר נבע לפחות בחלקו בשל הנטייה המינית שלהם.
שני הנתונים הללו גבוהים משיעור התלמידים שדיווחו על התנהגות מסכנת־חיים מתוך כלל תלמידי בתי הספר התיכוניים – 8.5%.
במחקר שנערך לאחרונה נמצא כי כ־40% מבני הנוער הטרנסג'נדרים ניסו להתאבד, וכי שיעור זה גבוה אף יותר עבור אלו שהם חסרי בית, או שסורבו לקבל טיפול רפואי בשל זהותם המגדרית – 69%.
בסקר האפליה הלאומי של טרנסג'נדרים (National Transgender Discrimination Survey) לשנת 2011, אשר במהלכו נסקרו 6,450 טרנסג'נדרים, 41% מהנשאלים דיווחו על ניסיון התאבדות, לעומת 1.6% מהאוכלוסייה הכללית (שיעור גבוה פי 25).
שיעור ניסיונות ההתאבדות שדווח היה גבוהים אף יותר כאשר היה מדובר במובטלים, אנשים שחוו הטרדה והתעללות פיזית או מינית, או אנשים בעלי הכנסה נמוכה במשק הבית.
בני נוער נוטים בדרך כלל להתנהגויות מסכנות־חיים עקב מספר מצבים, כגון שנאה עצמית, תחושת קורבנות בשל בריונות, שימוש בסמים וכו'.
צעירים טרנסג'נדרים עלולים גם להתמודד עם תחושת קורבנות בשל תגובות שליליות של בני גילם או בני משפחתם להופעתם המגדרית הלא־טיפוסית, מה שמגביר את הסיכון שלהם להתנהגויות מסכנות־חיים.
בשנת 2010 החלה לעלות המודעות לשיעורי ההתאבדות של צעירים להט"בים, כתוצאה מפרסום משמעותי שניתן להתאבדויותיהם של בני נוער שונים, בהם בני הנוער הטרנסג'נדרים לילה אלקורן, סקיילר לי ואש הפנר.
מבקרים שונים, אנדרו גיליגן למשל, טענו כי הנתונים לגבי התאבדות בני נוער טרנסג'נדרים מוקצנים מאוד על ידי קבוצות טרנסג'נדריות.
גיליגן טען בפרט כי שיעורי ההתאבדות של טרנסג'נדרים בבריטניה הם פחות מ-1%.
עם זאת, מחקרים רבים, במדינות שונות, הראו כי שיעורי ניסיונות ההתאבדות בקרב ילדים טרנסג'נדרים נעים בין 30% ל-50%, יותר מפי שניים מהשיעורים של סיסג'נדרים בני גילם.
אנשים המעורבים במערכת המשפט לקטינים דיווחו כי חווייתם של בני נוער טרנסג'נדרים בהם היא קשה במיוחד.
הסיבה לכך היא שבני נוער טרנסג'נדרים נמצאים במצב פגיע, ובניגוד לבני נוער סיסג'נדרים או משאר הקהילה הגאה, עונש במתקן מעצר לקטינים למשל עלול לגרום לכך שהמעבר המגדרי שלהם יופסק בעת שהם עצורים.
הדבר עלול להזיק לבריאותם הנפשית, מצב שבני נוער אחרים לא עומדים בפניו.
אנשי מקצוע בתחום המשפט לקטינים מחויבים לכללי האתיקה כדי להבטיח שכל בני הנוער יזכו ליחס הוגן.
עם זאת, צעירים טרנסג'נדרים רבים מרגישים כאילו הם לא מיוצגים או מכובדים כראוי בבית המשפט.
זה כלל יחס מצד התובעים, הסנגורים מטעם בית המשפט והשופטים, בין אם מדובר בהתעלמות מכינויי הגוף המתאימים להם, ובין אם במקרה של שופט המסרב לדון בתיק של נערה טרנסג'נדרית בשל לבושה.
לאחר מתן גזר הדין בבית המשפט, בני נוער מוכנסים למרכזי מעצר, שם הם עוברים בדיקה ומקבלים את שיבוצם המתאים בתוך המתקן.
מטרת הקליטה היא לתת מענה לחששות הבטיחות של בני הנוער, לזהות את הפגיעים שביניהם ולבסוף לשכן אותם על פי המין ששויך להם בלידתם.
ללא קשר למקום השיבוץ, צעירים טרנסג'נדרים מהווים מטרה לאלימות במתקני המעצר, ובסקר שנערך על ידי Equity Project, כשמונים אחוז מהנשאלים דיווחו כי חוסר הבטיחות במעצר מהווה עבורם חשש רציני.
בסקר, שנערך על בני נוער בכלא, לא נעשתה הבחנה בין טרנסג'נדרים לשאר הנוער מהקהילה הגאה, שכן חוויותיהם בתנאים אלה דומות.
בכלל, שיבוצם של בני נוער להט"בים במרכזי המעצר נחשב לסוגיה מסובכת, כאשר יש לאזן בין הרצונות והצרכים שלהם לבין מה שהכי טוב לבטיחותם.
ברוב מתקני המעצר, בני נוער מוחזקים במעצר בהתאם למין ששויך להם בלידתם.
העצורים נאלצים לפעמים לשנות את הופעתם המגדרית שלהם (למשל על ידי גזירת שיער).
מומחים רפואיים קובעים כי תהליך זה עלול להכניס צעירים טרנסג'נדרים למצוקה ולערער את יציבותם הרגשית.
מנגד, אנשי מרכזי המעצר לנוער טוענים כי תהליך זה נועד לטובת בני הנוער הטרנסג'נדרים ושאר חבריהם למרכז המעצר, משום שהוא מקטין את הסיכוי למקרים של אלימות פיזית ומינית.
בסקר משנת 2009, חלק ממרכזי המעצר ציינו כי הם כבר חוו קשיים באשר לשיכון בנות ובנים באותו אזור, וכי שילובם של בני נוער טרנסג'נדרים בחדרי השינה על פי מגדרם הנוכחי רק יגרום לבעיות נוספות.
קשה יותר לשבץ בנים טרנסג'נדרים (מנקבה-לזכר – FTM) בשל רמת האלימות הגבוהה במתקני הבנים, והסיכון הגבוה לתקיפה מינית.
נער טרנסג'נדר שהשתתף בסקר הביע דאגה לשלומו ביחידות הגברים, ואמר "אני לא אהיה בור...
אני יודע איך גברים מתנהגים".
כתוצאה מקשיים אלה, בני נוער טרנסג'נדרים מוכנסים לעיתים קרובות לבידוד.
מרכזי המעצר טוענים כי הבידוד נועד לשמור על ביטחונם, משום שהם לא יכולים להיות מוגנים במתקני המעצר אם הם משולבים עם האוכלוסייה הכללית.
עם זאת, הכליאה בבידוד מונעת מהם כל גישה לפעילויות פנאי ותוכניות חינוכיות, אשר הכרחיות לשמירה על היציבות הנפשית.
לעיתים קרובות הבידודים הללו נעשים מתוך אמונה שבני נוער להט"בים הם טורפים מיניים, וכי הם לא צריכים להיות בקרבת נערים כלואים אחרים, או עם אנשים ממגדר אחר.
צעירה טרנסג'נדרית אחת מניו יורק הושמה בבידוד למשך שלושה שבועות, חרף בקשתה להשתלב עם שאר העצורים.
לאחר סיום הבידוד, היא הושמה להשגחה במשך שלושה חודשים, בעוד שאחרים נמצאים בהשגחה של שבוע בלבד.
כמו כן, הבטיחות במתקני הכליאה מהווה נושא עיקרי עבור בני נוער להט"בים, כפי שדיווחו בני נוער אלה הנמצאים במרכזי מעצר ואנשים העובדים במערכת המשפט לקטינים.
בני נוער טרנסג'נדרים נמצאים בסיכון להתעללות הן מצד הצוות והן מצד בני נוער אחרים במרכז.
בין הסיכונים נמנים התעללות של הצוות בנוער או התעלמות ממקרי אונס והתעללות.
בני נוער שהתראיינו למחקר בנושא ציינו כי הם חוששים לשלומם, וכי תלונות שהעלו על התעללות לא נשמעו ולא נפתרו.
אנשי הצוות במרכזי מעצר לקטינים לא מקבלים הכשרה מתאימה על מנת להתמודד עם חלק מהבעיות עימן מתמודדים בני נוער טרנסג'נדרים, כגון שימוש בכינויי גוף מגדריים מתאימים או בחירת לבוש הולמת.
מצב זה עשוי לנבוע ממידת הנוחות המשתנה הקיימת סביב נושא הנוער הטרנסג'נדרי וההזדהות המינית, שיש לה השפעה על הטיפול שבני הנוער מקבלים.
לדוגמה, נערה טרנסג'נדרית אחת ציינה כי לא היו לה בעיות עם הבנים במרכז המעצר בו שהתה, אך כן היו לה בעיות עם הצוות שם.
היא אמרה כי הצוות פנה אליה כבן, על אף שהזהתה כנקבה, וכי הם סירבו לקבל את המעבר שלה מזכר לנקבה.
סקר ארצי שנערך על ידי ארגון GLSEN מצא כי 75% מבני הנוער הטרנסג'נדרים חשים חוסר ביטחון בבית הספר, ואלו שמסוגלים לשקוד על לימודיהם הם בעלי ממוצע ציונים נמוך משמעותית, ויש להם סיכוי גבוה יותר להיעדר מבית הספר בשל חשש לביטחונם.
כמו כן, תלמידים אלה דיווחו כי הם נוטים פחות לתכנן את המשך לימודיהם בשל סביבתם הלא־בטוחה.
בשנים האחרונות, חלק מהילדים הטרנסג'נדרים מקבלים ייעוץ ובמקרים מסוימים גם טיפול רפואי למצבם, וכן את היכולת לשנות את זהותם המגדרית.
במדינות מסוימות, בתי ספר פועלים כדי להכיל זהויות וביטויים מגדריים מיוחדים, למשל על ידי ביטול פעילויות המשויכות למגדר מסוים.
אקלים בית ספרי בטוח הוא חיוני לילדים טרנסג'נדרים, בעלי דיספוריה מגדרית ונון־קונפורמיים מגדרית, אשר נוטים לחוות מתח וחרדה עקב רצונם לבצע מעבר או לשנות את הופעתם המגדרית.
בעוד שבתי ספר רבים הפכו למקבלים ולמאפשרים יותר בנוגע לביטוי זהותם המגדרית של תלמידיהם, מחקרים עדכניים מראים כי קיימת עלייה בכמות מקרי ההטרדות, הבריונות, ההתעללות והאדישות מצד הצוות כלפי בני נוער טרנסג'נדרים ונון־קונפורמיים מגדרית.
כמו כן, בתי ספר רבים עשויים שלא לאפשר לתלמידיהם להשתמש בשירותים המתאימים להם, לפי בחירתם.
בתי ספר אחרים עשויים לממש מדיניות הקשורה ללהט"ב ולקיים הדרכות לצוותיהם, על מנת למזער את הסיכונים החברתיים הללו עבור ילדים טרנסג'נדרים ונון־קונפורמיים מגדרית.
ביולי 2018, 40 בתי ספר בבריטניה אסרו על לבישת חצאיות כדי להפוך את תלבושת בית הספר לנייטרלית־מגדרית, במטרה להכיל את תלמידיהם הטרנסג'נדרים.
עם זאת, מתנגדי ההחלטה טענו כי יש לאפשר לכלל התלמידים ללבוש הן מכנסיים והן חצאיות, בלי קשר למגדרם.
מחקר על אקלים בית ספרי בישראל משנת 2023 מצא כי תלמידים טרנסג'נדרים חשופים יותר לאלימות בהשוואה לאוכלוסייה הכללית ואף בהשוואה לתלמידים לה"ב סיסג'נדרים, וכי הם מראים סימנים של נשירה סמויה בשיעור גבוה.
משפחות שבהן ילד טרנסג'נדר החי בתוך קהילה לא־סובלנית עשויות להתמודד עם בעיות מאתגרות.
גוון אראוחו מניוארק, קליפורניה, הייתה נערה טרנסג'נדרית, אשר נרצחה בגיל 17 במסיבה שבה השתתפה, לאחר שהתגלה כי היא טרנסג'נדרית.
תלמידים טרנסג'נדרים רבים מרגישים כי הם מוכרחים להסתיר את זהותם האמיתית כשם בסביבת בית הספר.
חלק עיקרי בתחושה זו אצל הוא משום שלמנהלי בתי הספר, וכן לתלמידים שאינם־להט"בים, אין את הידע הדרוש כדי לסייע לעמיתיהם הטרנסג'נדרים ולתמוך בהם.
ברמה העולמית, אנשים טרנסג'נדרים מתמודדים עם רמות שונות של קבלה או דחייה, בהתאם ליחס לקהילת הלהט"ב במקום מגוריהם.
בין הגורמים המשפיעים על קבלה או דחייה של זהותם נמנים עניינים פוליטיים, השתייכות דתית, והיותה של זהותם המגדרית מתויגת כהפרעה נפשית.
שיעורי הקבלה עדיין שונים ממדינה למדינה, כאשר לדוגמה מלטה וארצות הברית הן מדינות שבהן החקיקה ורמות הקבלה בחברה מייצרות סביבה בטוחה יותר עבור אנשים טרנסג'נדרים.
בתחילת אפריל 2015, אושרה במלטה הצעת חוק בשם "חוק הזהות המגדרית, הביטוי המגדרי והמאפיינים המיניים" (בקיצור "חוק GIGESC").
הצעת החוק מאפשרת לקטינים להגיש על ידי הוריהם בקשה לשינוי רישום המגדר החוקי שלהם או ל'הקפאת' רישום המגדר בתעודת הלידה שלהם, עד שיגיעו להחלטה על זהותם המגדרית.
כמו כן, הצעת החוק מונעת ביצוע ניתוחים בתינוקות אינטרסקסים עד לגילוי זהותם המגדרית; ההורים אינם נדרשים עוד לקבל החלטה מיידית בנושא, והצוותים הרפואיים לא יכולים לעקוף החלטה זו משום שהחוק אוסר גם על בקשה לעיון ברשומות הרפואיות.
אנשים שכבר אינם קטינים צריכים רק לבקש נוטריון לשם הצהרה עצמית, וכאמור לא ניתן לבקש מהאדם את רשומותיו הרפואיות בעת שינוי המגדר החוקי שלהם או כל שינוי משפטי אחר הנוגע לזהותם המגדרית.
כמו כן, ניתן להשלים את כל התהליך תוך פחות משלושים יום.
על מנת להמשיך את התקדמותה של מלטה בזכויות ובהגנה על להט"ב, ממשלת מלטה הקימה מועצה בשם "המועצה המייעצת לענייני להטבא"קים" (LGBTIQ Consultative Council), פעולה המראה על מחויבותה לאכיפת החוק בפועל.
בשאר אירופה, אומנם ישנן מדינות אחרות הנותנות קצבאות ומעודדות קבלה של טרנסג'נדרים, אך רובן דורשות עיקור כפוי, וההליכים המשפטיים הנדרשים בהן אורכים זמן רב.
אפליה בארצות הברית נחשבת בלתי חוקית.
צעירים טרנסג'נדרים רבים נאבקים בניסיון לבצע מעבר ולהתקבל בסביבתם.
על פי נתוני הקמפיין לזכויות אדם, נכון ל־2015, ניתן לפטר אדם מעבודתו ב־32 מדינות בארצות הברית בשל היותו טרנסג'נדר, וב-33 מדינות ניתן לסרב למכור או להשכיר להם דירה.
כמו כן, טרנסג'נדרים מהווים מטרה לפשעי שנאה באופן בלתי מידתי.
דו"ח אחד, שסקר נתונים מהשנים 1995 עד 1999, מצא כי 20% מהאנשים הטרנסג'נדרים שנרצחו היו קורבנות של פשעי שנאה שכוונו כלפי היותם טרנסג'נדרים.
בנוסף, אלימות נגד טרנסג'נדרים היוותה 40% מפניותיהם למשטרה.
בשנת 2013, מדינת קליפורניה חתמה על הצעת חוק בשם "חוק ההצלחה וההזדמנויות בבתי ספר" (School Success and Opportunity Act) המעניק רשמית לסטודנטים טרנסג'נדרים את מלוא הזכויות וההזדמנויות שמעניקות לעמיתיהם הסיסג'נדרים.
בארצות הברית, קטינים יכולים להתחיל לקבל חוסמי הורמונים בגיל צעיר (בדרך כלל מסביבות גיל 12), ובהמשך לקבל הורמונים להתאמה המגדרית (סביבות גיל 16), כאשר מגיל 18 הם זכאים לעבור ניתוחים להתאמה מגדרית.
בגירים, לעומת זאת, יכולים לעבור כל הליך של שינוי גופני שיחפצו בו, כל עוד הם מסוגלים להרשות זאת לעצמם מבחינה כלכלית.
לאחר כשנה של טיפולים הם יוכלו לשנות את מגדרם החוקי, אך יצטרכו לעבור מספר מכשולים לשם כך.
נכון לשנת 2023, המדינות במערב הן הסובלניות ביותר כלפי טרנסג'נדרים, ובהן נחקקו מרבית החוקים להגנה עליהם.
במהלך ארבעת החודשים הראשונים של שנת 2021, היה גל של חקיקה שמטרתה להגביל לנוער טרנסג'נדרי את הגישה לטיפולי בריאות מאששי־מגדר, כאשר 28 בתי מחוקקים של מדינות בשליטה רפובליקנית ניסחו או העבירו הצעות חוק כאלו.
באפריל 2021, עבר במדינת ארקנסו "חוק שמירה על מתבגרים מניסויים" , שאסר על טיפולים או הליכים רפואיים לנערים טרנסג'נדרים מתחת לגיל 18. החוק מזהיר נותני שירותי בריאות כי קיום הליכים רפואיים כגון מתן חוסמי הורמונים (בלוקרים), טיפול הורמונלי להתאמה מגדרית וניתוחים להתאמה מגדרית עלולים להוביל לאובדן רישיונם הרפואי.
במדינות קולורדו, פלורידה, אילינוי, קנטקי, מיזורי, אוקלהומה, קרוליינה הדרומית, דקוטה הדרומית ווירג'יניה המערבית הציעו חוקים דומים שמטרתם למנוע מנוער טרנסג'נדרי גישה לטיפול רפואי מאשש־מגדר.
המתנגדים להצעות החוק האוסרות על טיפולים להתאמה מגדרית לבני נוער טרנסג'נדרים מודאגים מכך שהן ימנעו מרופאים לפעול על פי הנחיות שירותי הבריאות שאושרו על ידי ארגונים כמו איגוד הרפואה האמריקאי.
ב-10 במאי 2021, ממשל ביידן הודיע כי תינתן לאנשים טרנסג'נדרים הגנה מפני אפליה במערכת הבריאות, כחלק מהמאמץ להחזרת הגנות שונות על זכויות להט"ב, אשר בוטלו על ידי קודמו, דונלד טראמפ.
המדיניות קבעה מחדש כי הממשלה הפדרלית תגן על טרנסג'נדרים, ותשוב לאסור אפליה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית על ידי נותני שירותי בריאות וארגוני בריאות המקבלים מימון פדרלי.
ה-HHS הסיקה כי ההחלטה בתיק בוסטוק חלה גם על שירותי בריאות, מה שהוביל לתיקון סעיף זכויות האזרח בחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
מזכיר ה-HHS חבייר ביסרה אמר בהצהרתו: "בית המשפט העליון הבהיר כי לאנשים יש זכות לא להיות נתונים לאפליה על רקע מינם ולקבל יחס שווה על פי החוק, ללא קשר לזהותם המגדרית או לנטייתם המינית.
פחד מאפליה עשוי להוביל אנשים לוותר על טיפול, דבר שעלולות להיות לו השלכות בריאותיות שליליות וחמורות".
הצעת החוק מחריגה נוער אינטרסקס ואת ניתוח המילה.
במהלך הדיון, חבר בית הנבחרים שי שלנאט , התומך בחוק, השווה טיפול מאשש־מגדר לעישון סיגריות אלקטרוניות או לעשיית קעקוע.
המרכז המשפטי לדרום העני, GLBTQ Legal Advocates & Defenders והקמפיין לזכויות אדם הודיעו על תוכניותיהם לערער על הצעת החוק, בשם שיטות העבודה הרפואיות המומלצות אשר נתמכות על ידי רוב איגודי הרפואה האמריקאיים הגדולים, שני נותני שירותים רפואיים והמשפחות שייפגעו מהצעת החוק.
איליי ארליק (נולדה ב־1995) , פעילה טרנסג'נדרית אמריקאית
איימי שלנור (נולדה ב־1997), פוליטיקאית ופעילה טרנסג'נדרית בריטית