tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שמדינת ישראל הודיעה שהתוואי המקורי באזור לא נקבע משיקולים ביטחוניים, אלא כדי לאפשר הקמת שכונה בהתנחלות צופים הסמוכה.
פלאנודונטה (שם מדעי: Palaeanodonta) הוא ענף של יונקים פרהיסטוריים בעלי שליה מהקבוצה פריה, בה נכללים הטורפים והפנגולינאים המודרניים וכן הקראודונטים הטורפים.
קבוצה זו נחשבת לקבוצת מעבר בין שני הסדרות, אך יש חוקרים המשייכים אותה לסדרת הפנגולינאים (Pholidota).
לצידם הם משויכים לקבוצה פוליודונטמורפה.
המאובנים של בני קבוצה זו התגלו מאמצע הפלאוקן עד לתחילת האוליגוקן, כשמרביתם התגלו באמריקה הצפונית, במזרח אסיה ובאירופה.
הם נכחדו עד לתחילת המיוקן, אולי עם התייבשות הסביבה ושינויי אקלים גדולים.
מינים אלה היו קטנים יחסית, לא עלו על 50 סנטימטרים באורכם שדמו באורח חייהם לארמדילים.
הם היו שוכני קרקע ברובם והיו בעלי גולגולות רחבות, ובהם ניבים חדים וחזקים כמו לכלבים, אשר במשך הזמן התנוונו.
מבנה השיניים לא התאים לאכילת בשר, והם היו אוכלי חרקים, אך לא מותאמים לחלוטין לאכילת נמלים כמו הפנגולינים.
ייתכן שהיו מתחפרים באדמה תוך שימוש בטפריהם הגדולות.
פלאם וציטרון (בדנית: Flammen & Citronen; מילולית: "הלהבה והלימון") היא דרמה היסטורית משנת 2008 שנכתב ובוים על ידי הבמאי הדני אולה כריסטיאן מדסן.
בסרט, סיפור בדיוני המבוסס על אירועים היסטוריים, מככבים תור לינדהרדט ומאדס מיקלסן כשני לוחמי תנועת ההתנגדות הדנית שכונו להבה ואתרוג במהלך הכיבוש הנאצי בדנמרק במלחמת העולם השנייה.
מדסן בילה שמונה שנים יחד עם הכותב השותף לארס ק.
אנדרסן בחקר ארכיונים היסטוריים לצורך הפקת הסרט.
הרעיון של מדסן היה להפנות תשומת לב לסיפורם כיוון שהוא הרגיש שהוא הוזנח או הוצג כוזב.
זה היה הסרט הדני היקר ביותר שהופק והופק במשותף עם חברות גרמניות מכיוון שבתחילה לא היה שום עניין להפיק את הסרט בדנמרק.
כשהציג את הגיבורים כדמויות דו-משמעיות מוסרית, ניסה הבמאי לתאר מלחמה כחוויה מסובכת החורגת מדיכוטומיה של הטובים מול הרעים.
עם הפניות חזותיות וסיפורים שהושאלו מהסרט האפל הצרפתי "צבא הצללים", הסרט הדני בוחן גם נושאים של אהבה, בגידה והיבטים רגשיים של מערכות יחסים.
הסרט שוחרר בדנמרק ב-28 במרץ 2008 וזכה לביקורות חיוביות והפך לסרט הנצפה ביותר במדינה באותה השנה, הוא זכה לשבחים בעיקר על הופעות השחקנים, הסגנון הדרמטי ותיאור המלחמה והדילמות המוסריות שלה.
נחשב לסרט אמנות על ידי כמה מבקרים והושווה, לסרטי מלחמה אחרים; זה גם עורר ויכוח על דיוקו ההיסטורי.
בנוסף, הוא היה מועמד לפרסי קולנוע מקומיים ובינלאומיים כאחד.
הסרט הושווה לסרטים כמו "ספר שחור" ההולנדי, בבימויו של פול ורהובן והסרט הנורווגי "מקס מאנוס".
לאחר הפלישה הנאצית לדנמרק, הסרט מתמקד בבנט פאורשו הוויד מקבוצת ההתנגדות הולגר דנסקה (המכונה להבה) וביורגן האגן שמית' (המכונה אתרוג).
בבר, בנט מפלרטט עם אישה, שמזהה את עצמה כקטי סלמר ומטרידה אותו באמירת שמו האמיתי.
בנט עוקב אחריה ומתעמת איתה ואז היא אומרת שהיא שליח שמעביר מסרים בין סטוקהולם לקופנהגן.
אקסל וינטר, המפקד של בנט ויורגן, מבקש מהם להרוג את אליזבת לורנץ, הורסט גילברט, והרמן סייבולד - חברי המודיעין הצבאי הגרמני אבווהר.
בנט ויורגן מתווכחים על כך שהם הורגים רק דנים, כדי להפחית את הסיכוי לנקמה מהנאצים.
עם זאת, וינטר טוען שאלה פקודות מהממשלה הגולה.
בנט הורג את לורנץ, אך לא מצליח להרוג את גילברט וסיבולד.
יורגן, אשתו, בודיל ובתם אן, חוגגים את יום ההולדת של אן במכוניתם מכיוון שחסר להם כסף, ובודיל מקונן על מערכת היחסים שלהם.
מאוחר יותר, בנט, יורגן ווינטר פוגשים את ספקס מהמודיעין הצבאי הדני.
לדבריו, לא יהיו יותר פיגועים, מכיוון שהם זקוקים לתקופת שלום לצורך התקפה גדולה.
הם מסכימים שלא למלא אחר פקודתיו של ספקס ויורגן הורג את גילברט.
באותו לילה שודד יורגן חנות מכולת ולוקח את המוצרים למשפחתו; עם זאת, בודיל מודיעה שהיא רואה גבר אחר.
לאחר שכמה מחברי ההתנגדות נהרגים על ידי הגסטפו, וינטר חושד שיש להם מודיע פנימי ומרגל.
מאוחר יותר בנט מבקר במלון של קטי, והם מקיימים יחסי מין.
בינתיים יורגן מבקר את אשתו וממליץ לחבר שלה להתייחס אליה כמו שצריך או שהוא יחזור.
בפגישה, וינטר אומר שהמודיע הוא קטי ומורה על מותה.
בנט פוגש את קטי; היא אומרת לו שהיא עובדת בשירותו של וינטר וגם במודיעין הצבאי, וכי ווינטר אינו עובד עבור הבריטים.
וינטר, שהיה מעורב עם גילברט וסיבולד, הורה על מותם כדי לא להיחשב כבוגד.
בנט ויורגן מחפשים אחר וינטר בבר ומגלים שהוא ברח לסטוקהולם.
הם מבינים שזו מלכודת ונמלטים מהגסטפו.
הם מחליטים להרוג את קרל היינץ הופמן, מנהיג הגסטאפו, ואז משתלטים על המסעדה המועדפת על קציני הגסטאפו.
עם זאת, בנט זונח את תוכניתו כשהוא רואה שהמשטרה מגיעה.
באותו לילה, קטי אומרת לבנט שהוא ויורגן צריכים לנסוע לסטוקהולם.
בפגישה מוצעים להם תפקידים בצבא הדני אך הם מסרבים.
אדם בשם ראוונן נותן להם את שמו של המודיע האמיתי ויורגן הורג אותו.
בנט מבקר את אביו, בעל מלון, שלדבריו הופמן, משפחתו ופילגשיו מבקרים שם מדי פעם.
בנט רואה את קטי מגיעה למלון עם הופמן.
מאוחר יותר, בנט מתעמת עם קטי, ולדבריה המודיעין הצבאי ביקש ממנה להישאר קרוב להופמן.
בנט שואל באיזו מכונית הופמן משתמש ומה המסלול שלו.
בהמשך הדרך, בנט, יורגן ואחרים פותחים באש לעבר שתי מכוניות עם דגלים נאציים, אך נחרדים לגלות שהרגו אב ופצעו ילד.
בנט זועם והולך לחדר המלון של קטי, רק כדי לגלות שהיא טסה לסטוקהולם, מחשש לנקמה של הופמן.
בנט ויורגן מתכננים שוב להרוג את הופמן ולהתחפש לשוטרים.
עם זאת, הם נעצרים לקראת הוצאה להורג של קציני משטרת דנמרק.
יורגן מדלג מעל גדר ונורה, ומאפשר לבנט להימלט.
יורגן בורח לבית בטוח, אך כאשר חוליה גרמנית מגיעה, הוא הורג חלקם עם תת-מקלע ורימונים אך נהרג בעצמו.
בינתיים, בנט, בביתו, מתאבד עם כדור ציאניד כשהגסטפו מגיע.
מאוחר יותר, הופמן מעניק לקטי את הפרס על העזרה לתפיסת בנט ומכתב ממנו שנמצא בחדרו, ובו הוא מבטא את רגשותיו ואת ספקו בבגידתה.
הסרט מסתיים בהערות על מורשתם של בנט ויורגן.
תור לינדהרדט כבנט פאורשואו-הוויד / להבה
מאדס מיקלסן כיורגן האאגן שמית' / אתרוג
כריסטיאן ברקל כקארל היינץ הופמן
לארס מיקלסן כפרודה יאקובסן / ראוונן
יספר כריסטיאנסן כאביו של להבה
הבמאי אולה כריסטיאן מדסן קרא את הספר הם ראו שזה קורה על ההתנגדות הנאצית כשהיה בן 12. סיפורו של השניים היה מושך במיוחד בשל העמימות המוסרית שלהם.
מדסן הצהיר, "שניהם ריתקו אותי והפחידו אותי, והרגשתי שיש משהו אפל ולא מסופר בסיפור שלהם." הוא "רצה ליצור סרט שיחייה ויבחן מחדש את המוניטין שלהם".
כעבור שנים הוא פגש את הסופר לארס ק.
אנדרסן, שקרא את הספר גם בילדותו, וזה הביא אותם לעבוד יחד על הסרט.
הפרויקט החל בשנת 1999; הרעיון לסרט לא משך נותני חסות מכיוון שהוא נתפס כ"היסטוריה מהעבר" או משום שהוא הציג את ההתנגדות בצורה "מקוממת".
זו הייתה בדיוק אחת ממטרותיו של מדסן: לדבר על סיפורם מכיוון שארכיונים דניים בזמן המלחמה רשמו הרוגים רבים פשוט כנפגעי מלחמה במקום לספור אותם כרציחות, ובכך "לדכא [את] סיפורם האמיתי".
הוא רצה להפנות תשומת לב לחלק מההיסטוריה הדנית "שהאומה כבר לא טרחה לדבר עליה" וכתוצאה מכך "מצג שווא קולקטיבי".
בדיון על כך קיווה מדסן לא לדבר רק על העבר אלא על ההווה שכן הוא חשב ש"להבין מה קורה במוקדי העולם כיום עובר דרך ההיסטוריה" וכי "סיפורם של שני מורדים בלתי חוקיים הוא סיפור שימושי תמיד גם אם הוא התרחש בשנת 1944".
גם בעקבות סירובן של חברות גדולות לתמוך בפרויקט, מדסן ואנדרסן המשיכו לחקור ארכיונים באנגליה, גרמניה ושוודיה.
אולם בשנת 2005, סרטים גרמניים על מלחמת העולם השנייה החלו להיות פופולריים, וכמה חברות גרמניות התעניינו ברעיון לסרט.
זה הפך להפקה משותפת בין דנמרק לגרמניה, עם שלוש חברות (Nimbus Film, Wüste Film ו-Babelsberg Studio) שהפיקו אותו.
באוקטובר 2006 היא כבר קיבלה 75% מבין 45 מיליון קרונות דניות (או 7.6 מיליון דולר ממכון הקולנוע הדני, TV 2 הדנית ומספונסרים אחרים בנורווגיה, שוודיה וגרמניה.
הצילומים החלו במרץ 2007 ונמשכו עד מאי 2007; חלקים גדולים מהסרט צולמו במקומות בקופנהגן, דנמרק ופראג, צ'כיה ונערכו גם במקומות בבבלסברג בפוטסדם-בבלסברג, גרמניה.
הסרט קיבל מענק של 342,000 אירו (460,000 דולרים) מקרן לתקציבו הכולל של 8.6 מיליון דולר מה שהפך אותו לסרט הדני היקר ביותר שהופק עד לאותו זמן.
במקור, תכנן מדסן ליצור סרט בסגנון דוקודרמה אך כשגילה שקטי הייתה מרגלת רוסייה וניהל רומן עם להבה הוא שינה את דעתו.
ממצא זה "אילץ אותי להפוך את הסרט ליצירה הרבה יותר מסוגננת, נועזת." "למרות זאת, ניסיתי לשמור על מגע רך מבחינה סגנונית מתוך כבוד לנושא הסרט", אמר מדסן.
הוא ניסה לגרום לזה להרגיש אמיתי וביים את הסרט כאילו הוא מתרחש בהווה.
תור לינדהרדט, ששיתף פעולה תכופות בסרטיו של מדסן לוהק לגלם את "להבה".
מדס מיקלסן נבחר לגלם את "אתרוג" על ידי הבמאי לפני שהקריירה הבינלאומית שלו החלה משום שכפי שאמר מדסן, "יש לו את הגבריות הגדולה הזו, והוא ניגש לתפקידיו כמו חיה".
גם לינדהארדט וגם מיקלסן לוהקו בתחילת הפרויקט, בערך בשנת 2005 וסטין סטנגאדה לוהקה לגלם את קטי עוד קודם לכן - בשנת 2001. תהליך הליהוק "לא היה ממש קשה, כי לא הרגשתי שכל כך הרבה אנשים יכולים לגלם בחלקים האלה", קבע מדסן.
הסגנון תואר על ידי הבמאי כתמהיל של סרטיו הקודמים, אשר נעו בין "סרט נואר במהותו, כהה מאוד ואקלקטי מאוד" לנגיעה "מרגיעה יותר מבחינה ויזואלית".
וולי האמונד, מטיים אאוט, אמר כי צילום הסרטים משתנה "בין הפניה תקופתית אטמוספירית ונוארית לבין עיצוב מודרני עם מסך רחב, תוך שימוש מצוין בתאורה נמוכה, צלליות ומיקום".
מדסן הושפע מ"צבא הצללים "של ז'אן-פייר מלוויל (1969), על המחתרת הצרפתית, במיוחד "האופן שבו סיפר את סיפורו באמצעות טקסים ודיאלוגים בלבד".
הוא צפה בו כחצי שנה לפני שצילם סרטוג, וזה גם עורר השראה ל"מיתולוגיזציה של הדמויות בסרטו שלו.
אריקה אביל מההוליווד ריפורטר ציינה כי הסרט חייב הרבה לזרט הצרפתי.
המעורבות של העם הדני בנאצים וההתנקשויות שביצעה תנועת ההתנגדות היו נושא טאבו מאז מלחמת העולם.
כאשר הספרות המלומדת בנושא הופקה רק משנות השמונים והתשעים.
עבודות עכשוויות על להבה ואתרוג היו מועטות.
מדסן סבר, "שהם לא השתלבו בסיפור הרשמי על אופן התנהלותה של דנמרק במהלך מלחמת העולם השנייה." רבים מחברי ההתנגדות סבלו מטראומות שונות, הפכו לאלכוהוליסטים או התאבדו ומעטים מאוד שרדו.
בשל כך, בנוסף לביצוע מחקר במשך שמונה שנים בארכיונים היסטוריים, מדסן וצוותו ראיינו אנשים ניצולים הקשורים אליהם.
עם זאת, הסרט עורר מחלוקת בקרב היסטוריונים מקומיים.
את תיאור מותו של להבה ערער פטר בירקלונד מהארכיון הלאומי הדני.
בסרט להבה מתאבד במרתף ביתו לאחר שהגסטפו מצא אותו, ככל הנראה בשל בגידתה של קטי.
אולם בירקלונד אומר כי להבה נהרג בכביש חוף בזמן שהגסטפו חיפש חבר התנגדות אחר.
לעומת זאת, צילומי מותו של אתרוג, שדרשו 250 חיילים, שונו במודע על ידי מדסן מסיבות תקציביות.
תיאורה של קטי כסוכנת כפולה ומאהבתו של להבה נקטלו על ידי בירקלונד.
עם זאת, מדסן היה בטוח בקשר לפרשה ומצא בארכיון בסטוקהולם קבלה על 20,000 כתרים דניים שהעניק לה הגסטאפו יומיים לאחר מותו של להבה.
מעורבותה עם מנהיג הגסטפו הופמן וסירובה לדבר על הנושא היו הסיבות העיקריות למסקנתו של מדסן.
בסרט אקסל ווינטר, שמבוסס על וילהלם לייפר, הוא זה שנותן ללהבה ואתרוג פקודות להרוג.
בירקלונד ציין כי הוא כבר עבר לשוודיה בזמן ההתנקשויות שלהם, בעוד מדסן הצהיר שהוא בטוח שלייפר נתן פקודות לפני שעזב את הארץ.
כמו כן, הם פגשו את פרודה יאקובסן בפגישה בשוודיה, ולדבריו נתן פקודות משם.
בירקלונד דחה את הרעיון של יאקובסן לתת פקודות, אך מדסן אמר שהפגישות נוצרו על ידו כדי להראות שתנועות ההתנגדות של אז היו בעלות גישות שונות מאלו של מקבילותיהן בנות ימינו.
מערכת היחסים של אתרוג עם אשתו הייתה נתונה לוויכוח מכיוון שהיסטוריונים מפקפקים בכך שהיא בגדה בו, מכיוון שילדה את ילדם זמן קצר לאחר מותו.
מדסן היה בטוח שהבגידה התרחשה, אך הוא החליט לאשר שהזוג לא חזר להיות יחד.
מדסן הכריז, "אני לא חושב שזה פגום מוסרית להראות שלאנשים יש עניינים עם אנשים שהם לא נשואים אליהם.
זהו תיאור יפהפה של מערכת יחסים שמתפרקת בזמן שהיה לה מחיר אישי גדול."
אולה איווה, לשעבר חבר בתנועת הפרטיזנים BOPA - קבוצה אחרת בתנועת ההתנגדות הדנית - לא הסכים עם תיאור הניסיון להרוג את מנהיג הגסטפו הופמן בכביש רוסקילדוויי.
בסרט היו למכונית דגלים נאציים וחייל ובנו נהרגים מירי ההתנגדות.
איווה אמר כי באותו יום הוא וחברי BOPA אחרים התגייסו להרוג את ארנו אוסקר האמקן, מודיע של הגסטפו.
להבה, שקיבל גם מידע על מקום הימצאו של המודיע, הופיע שם וירה במכונית.
איווה אמר כי האיש ברכב לבש אזרחי ולא היו דגלים נאציים על המכונית.
"אני חושב שאנחנו טהרניים להפליא לגבי ההיסטוריה שלנו במדינה הזו.
מטריד אותי שדרישות לדיוק היסטורי עומדות בפני פרשנות האמת באופן שלמרות שהיא לא תואמת לחלוטין את המציאות, היא איכשהו נכונה יותר.
חסרה לנו הבנה שסיפורת יכולה למלא תפקיד פעיל בעיצוב זהותנו.
חבל, כי זה אומר שאין לנו חוש אמיתי להיסטוריה שלנו." אמר הבמאי מדסן על הביקורות לגבי הדיוק ההיסטורי בסרטו.הסרט עורר דיון ציבורי רגשי בדנמרק ורבים התווכחו על הצגת התקופה והאירועים.
מדסן הגן על עצמו ואמר שזו פרשנות ש"אף שאולי היא לא תואמת לחלוטין את המציאות, היא איכשהו נכונה יותר".
מאדס מיקלסן הדגיש כי הם הראשונים "שביצעו את המחקר המקורי, ובכל זאת היו לנו פתאום הרבה מומחים כביכול שסיפרו לנו איך זה באמת ואיך טעינו".
השחקן אישר כי לא ידוע יותר מדי על התקופה והם מקווים שזה מעורר את הוויכוח כך "אנשים יחקרו ויחשבו עוד על זה".
בספר היסטוריזציה של שימושי העבר, בעריכתם של הל ברג, קלאודיה לנץ ואריק תורסטנסן, השוו המחברים את הביקורת שקיבל הסרט על ייצוגה ההיסטורי לזו שקיבל מקס מאנוס, סרט נורווגי על תנועת ההתנגדות הנורווגית.
בעוד שסרטו של מדסן זכה לביקורת רבה על ידי היסטוריונים, מאנוס זכה למעמד של "עבר אמיתי" וזכה לביקורות מעטות בלבד של יוצאי ההתנגדות, פוליטיקאים ואפילו המלך האראלד החמישי.
נטען כי ניתן לייחס את ההבדל בביקורת על תוכן הסרטים, באומרו: "בניגוד מוחלט ל"להבה ואתרוג", [מקס מאנוס] אינו קורא תיגר על תפישות הצד הנכון והצדק והמטרה הטובה החד משמעית."
מרי פלאנרי או'קונור הייתה סופרת אמריקאית.
נולדה בסוואנה, ג'ורג'יה והתפרסמה בכתיבת סיפורים קצרים וחיבורים ששיקפו את אמונתה בנצרות הקתולית.
היא כתבה שני רומנים, שלושים ושניים סיפורים קצרים, ומספר ביקורות.
או'קונור הייתה בתם היחידה של אדוארד ורג'ינה.
אביה נפטר מזאבת כשהייתה בת 15. היא למדה בבית הספר התיכון פיבודי, שם שימשה כעורכת עיתון בית הספר.
היא למדה לתואר ראשון בסוציולוגיה וספרות אנגלית במכללה לנשים בג'ורג'יה וסיימה ב-1945. באוניברסיטה יצרה מספר רב של ספרי קומיקס לעיתון הסטודנטים, ומבקרי ספרות רבים טענו כי הסגנון הייחודי של יצירות הקומיקס שלה עיצב את התקופה המאוחרת של יצירות הסיפורת שלה.
בשנת 1946 התקבלה לסדנת כתיבה יוצרת באוניברסיטת אייווה, שם הכירה סופרים ומבקרים בעלי שם אשר לימדו במקום.
מנהל הסדנה, המשורר האמריקאי פול אנגל , היה הראשון שקרא את הטיוטה הראשונה ליצירה שלימים תהפוך לרומן דם חכם (Wise Blood).
ב-1949 פגשה את המשורר והמתרגם הידוע רוברט פיצג'רלד ועברה לגור אתו ועם אשתו בביתם שבקונטיקט.
פיצג'רלד כתב את המבוא שעסק בחייה וביצירות הספרותיות שלה לקובץ הסיפורים "כל מה שעולה מתכנס" (Everything that Rises Must Converge).
או'קונור ידועה בעיקר בזכות סיפוריה הקצרים, היא פרסמה שני קובצי סיפורים: "איש טוב קשה למצוא" (1955) ו"כל מה שעולה מתכנס" (פורסם לאחר מותה ב־1965), ושני רומנים: "דם חכם" (1952) ו"האלימים יישאוה" (1960).
בנוסף, פורסמו כמה ספרים שכוללים יצירות אחרות שאינן רומנים.
ניתן לחלק את קריירת הכתיבה שלה לארבע תקופות המדגישות את מיומנותה ואת כישוריה כסופרת:
תקופת לימודיה: סדנת הכתיבה באייווה, סיפורים המתפרסמים לראשונה, כתיבת הטיוטה לרומן "דם חכם".
השפעות ספרותיות הכוללות את נתניאל הות'ורן, אדגר אלן פו והנרי ג'יימס.
התקופה המוקדמת: השלמת היצירה "דם חכם" ופרסומה.
בתקופה זו היסוד הדומיננטי הוא סאטירה, ביצירה ניתן לראות את השפעתו של הפילוסוף ז'אק מאריטן .
התקופה האמצעית: "אדם טוב קשה למצוא" יוצא לאור, כמו גם "האלימים יישאוה".
באותה תקופה יסודות על טבעיים תופסים מקום עיקרי ביצירה.
התקופה המאוחרת: נכתב "כל מה שעולה מתכנס", בה ניתן לראות את השפעתו הספרותית של הפילוסוף פייר טייאר דה שארדן, בתקופה זו מתרחב רעיון העיוות הגרוטסקי.
בקיץ 1952 אובחנה או'קונור בזאבת, בדיוק כמו אביה, ובעקבות מחלתה חזרה לבית משפחתה במילדג'וויל, ג'ורג'יה.
היא המשיכה לחיות 12 שנים לאחר שאובחנה, כ-7 שנים מעבר לציפיות הרופאים.
בשעה שנלחמה במחלת הזאבת, השלימה הסופרת יותר מ-24 סיפורים קצרים ואת כתיבת שני הרומנים.
רוב היצירות מתרחשות בדרום ארצות הברית בדגש על דמויות בעלות פגם מוסרי שיש להן אינטראקציה עם אנשים עם מוגבלויות, בעוד נושא הגזענות מופיע ברקע באופן תדיר.
בסיפוריה מופיעים לעיתים קרובות דימויים הקשורים לציפורים.
או'קונור גידלה בילדותה ציפורים ועופות, ולאחר שחזרה בבגרותה לבית משפחתה, היו לה 100 טווסים בהם טיפלה.
ב-1932, כאשר הייתה ילדה, צולמה עבור יומן החדשות British Pathé יחד עם התרנגולות שגידלה, שאחת מהן נראית ביומן החדשות הולכת לאחור.
בראיונות שנתנה בהמשך חייה נהגה אוקונור לספר על האירוע .
פעם אמרה שהייתה בת חמש כאשר צולם הסרט, ובראיונות אחרים בת שש ובת אחת עשרה.
היא נהגה לאמר, כנראה בהומור, שזה היה אירוע השיא של חייה, וכל מה שהיה לאחר מכן היה "אנטי קליימקס".
כתיבתה מאופיינת בסגנון גותי המבוסס על דמויות גרוטסקיות בסיטואציות אלימות, כאשר קיים פער בין תפיסת המציאות המוגבלת של גיבוריה לבין הגורל המר שמצפה להם.
היא השתמשה בחוסר היכולת של הדמויות להשלים עם סוגיות גזע, עוני וקיצוניות על מנת להמחיש את כישלון הסביבה החילונית במאה העשרים.
למרות חייה המבודדים, חיבוריה חושפים הבנה יוצאת דופן של דקויות ההתנהגות האנושית.
מבחינה פוליטית שמרה הסופרת על השקפת עולם פרוגרסיבית רחבה בחיבור לאמונתה הקתולית, ובנוסף תמכה במרטין לות'ר קינג הבן ובתנועה לזכויות האזרח.
תורגם לעברית בידי דבורה שטיינהרט, בשם "דם חכם", בהוצאת כתר, 2021.
תורגם לעברית כ"אדם טוב קשה למצוא" בהוצאת כתר.
תורגם לעברית בידי ליה נירגד, בשם "כל מה שעולה מתכנס", הוצאת מחברות לספרות, 2012.
פלאנטרס פאנץ' (Planter's punch, בתרגום חופשי "פונץ' בעל מטעים") הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי.
ההרכב של הקוקטייל השתנה מספר פעמים ושונה מאוד בין גרסאות שונות.
לרוב מכיל רום כהה, מיץ הדרים (ליים או לימון) וסירופ סוכר.
גרסאות שונות מכילות רכיבים נוספים כמו מיץ אננס, מיץ תפוזים ואנגוסטורה ביטרס.
נטען שהקוקטייל הופיע לראשונה בג'מייקה, בסוף המאה ה-19. גרסה אחרת טוענת שמתכון ראשון לקוקטייל בשם זה מופיע בצ'ארלסטון.
לפלאנטר פאנץ' יש מספר רב של גרסאות שונות הנבדלות זו מזו ביחס בין הרכיבים הבסיסיים (רום, סוכר ומיץ ליים) וגם סוג הרכיבים.
לדוגמה, ב-1878 פורסם המתכון הבא:
כלומר על כל כוס יין עם מיץ לימון, יש להוסיף שתי כוסות סוכר, לערבב היטב.
לאחר מכן להוסיף 3 כוסות רום.
להוסיף 4 כוסות מים קרים ולהגיש.
בספרו של טריידר ויק (Trader Vic) שיצא בשנת 1946 מובא מתכון שונה מעט: 85 מ"ל רום ג'מייקני, 15 מ"ל גרנדין, מיץ של ליים אחד, 15 מ"ל מיץ לימון, רבע כפית סוכר ומי סודה.
מתכון מתחרה מ-1948 המופיע בספר The Fine Art of Mixing Drinks מציין את היחסים הבאים: 45 מ"ל רום, 30 מ"ל מיץ ליים, 15 מ"ל סירופ סוכר, 60 מ"ל מים קרים ו-2–3 טיפות של אנגוסטורה ביטרס.
מתכונים מודרניים יותר מכילים גם מיץ אננס ומיץ תפוזים.
כך, איגוד הברמנים הבינלאומי נתן בעבר את המתכון הבא: 65 מ"ל רום שחור, 45 מ"ל מיץ תפוזים, 45 מ"ל מיץ אננס, 30 מ"ל מיץ לימון, 10 מ"ל גרנדין, 10 מ"ל סירופ סוכר ו-3 טיפות אנגוסטורה ביטרס
במתכון של איגוד הברמנים הבינלאומי לפי עדכון משנת 2021 מופיעים היחסים הבאים:: 45 מ"ל רום ג'מייקני, 15 מ"ל מיץ ליים ו-30 מ"ל מיץ קנה סוכר.
כלומר המתכון הוא גרסה של רום סאוור.
פלאנטז' (בהולנדית: Plantage) הוא רובע היסטורי במרכז העיר אמסטרדם שבהולנד.
הרובע פותח לראשונה בסוף המאה ה-17 כמיקום בו הסוחרים העשירים של העיר בנו את אחוזותיהם.
האזור היה ידוע באדמתו הפורייה ובקרבתו לנהר אמסטל, אשר הפך אותו למיקום אידיאלי לגנים ולחקלאות.
עם הזמן, הרובע התפתח למוקד למוסדות תרבותיים ומדעיים.
במאה ה-19 הוסבו רבים מהאחוזות לפארקים ציבוריים, גני חיות ומוזיאונים.
כיום נמצאים ברובע מספר מוקדי עניין בולטים, בהם גן החיות המלכותי נטורה ארטיס מגיסטרה, הגנים הבוטניים של אמסטרדם, והמוזיאון להיסטוריה יהודית.
השכונה כוללת גם מגוון רחב של חנויות, מסעדות ובתי קפה, וכמו גם כמה פארקים ואזורים ירוקים.
חלק גדול מהבניינים ברובע הם מבנים היסטוריים עם סגנונות אדריכליים ייחודיים אשר מוסיפים לקסם של הרובע.
נטורה ארטיס מגיסטרה - גן החיות הוותיק ביותר בהולנד והגדול ביותר במדינה.
פלאמלים הוא סרט הרפתקאות קומי סיני-קנדי-אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 2021, אשר בוים על ידי דייוויד סילברמן וריימונד פרסי.
הסרט עוקב אחר שני פלאמלים, שהם דמויי ארנב שנכחד, שמוצאים את עצמם מועברים מבית האי שלהם בשנת 1835 לשאנגחאי המודרנית.
הסרט עוקב אחר האחים אופ ואד בהיותם פלאמלים, פלאמלים הם יצורים רכים דמויי ארנב עם חורים במרכזם, שמקורם באיי גלאפגוס.
הם מנודים על ידי הקהילה שלהם, בגלל נטייתו של אופ לפורענות.
האחים למדו שהמין שלהם נכחד כעת לאחר שדרווין מצא את האי שנהרס בהתפרצות הר געש.
קלרנס מביא אותם לחדר הזמן, הנמצא בביתו של הבעלים של קלרנס, ד"ר צ'ונג, הוא חוקר ושומר פרחים וזרעים, שיש להם תכונות של נסיעה בזמן.
אופ מכניס בטעות כמה זרעים לקפסולת הזמן, מה שגורמת לה להתקלקל ושולחת את קלרנס לאנטארקטיקה של 1915, יחד עם הזרע שמוביל את אופ ואד חזרה הביתה.
באנטארקטיקה, קלרנס נתפס על ידי צוות המשלחת של ארנסט שקלטון, הם צוות של כלבים שנכחדו, הכלבים מקשיבים רק לפקודות של ארנסט שקלטון וקוראים לו רק "האדון".
בעקבות שיגורו של קלרנס לאנטארקטיקה – אופ ואד נוסעים בזמן בכל זרע על מנת למצוא את האחד שיכול להחזיר אותם הביתה ולהציל את קלרנס.
בעקבות סכסוך בין אופ לאד, אופ חוזרת לזמנם של הפלאמלים, שם היא מנסה להזהיר אותם מפני התפרצות הר הגעש.
קלרנס כולא אותה מסביב עץ ואומר לה שהפלאמלים הרסו את חייו ושהוא למעשה עומד מאחורי ההכחדה שלהם.
קלרנס אומץ על ידי ד"ר צ'ונג, אבל לאחר שד"ר צ'ונג הוקסם מהפלאמלים בהיותם מיוחדים, קלרנס ישב בתוך מכונית על שלט, ודחף את ד"ר צ'ונג לתוך קפסולת הזמן והרס את הזרע כדי שלא יוכל לחזור חזרה.
לאחר מכן קלרנס גרם להכחדת הפלאמלים על ידי הנחת פצצת מזל"ט.
לאחר הגעתו של אד לאי לאחר שראה את הסרטון שאופ עשתה הגרם לו להתגעגע.
הם בורחים מקלרנס אשר רדף אחריהם ותוך כדי ניסו לעצור את הפצצה, ובסופו של דבר הם נופלים לבור ופורסים את הזרע כדי להעביר את האי כולו לימינו.
קלרנס שורד, אבל ד"ר צ'ונג מגיע ושולח אותו בחזרה לאנטארקטיקה של 1915 כנקמה.
לאחר שהצילו את קהילת הפלאמלים, אופ ואד סוף סוף מתקבלים על ידי הקהילה שלהם, בסוף הסרט דוטי (חיה נכחדת שביחד היא ועוד שלושה חיות הם עזרו להם בהרפתקאה), היא מפתיעה את אד על ידי הטלת ביצה בצורת פלאמל.
הביצה בוקעת, אך היצור שבתוך הביצה אינו ידוע.
הסרט יצא לאקרנים ברוסיה ב-11 בפברואר 2021, לאחר מכן בבריטניה בקולנוע סקיי סינמה , ואז לאקרנים ברחבי העולם בנטפליקס ב-19 בנובמבר 2021. בישראל הסרט יצא לאקרנים ב-21 ביולי 2022.
פלאמריון ז'וביניו פיליו (בפורטוגזית: Flamarion Jovinho Filho; נולד ב-30 ביולי 1996 בברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פחטקור טשקנט מליגת העל האוזבקית.
פלאמריון גדל במחלקת הנוער של פלמיירס.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת לובצ'ן מליגת העל המונטנגרית.
בשנת 2017 חתם בדינמו בתומי מליגת העל הגאורגית.
בעונת הושאל לרוטור וולגוגרד מליגת העל הרוסית.
בעונת היה מלך השערים של ליגת העל הגאורגית עם 19 שערים.
ב-13 בדצמבר 2023 חתם בואלנסיין, ב-14 בינואר 2025 חתם בפחטקור טשקנט.
פלאן אובריאן הוא שם העט שבו נודע בריאן או'נולן, שהיה סופר ומחזאי אירי.
הוא כתב מספר רומנים וכן כתב ואייר טור סאטירי בעיתונים באירלנד.
בריאן או'נולן הוא השלישי מבין שנים עשר ילדים שנולדו להוריו, בעיירה סטרביין שבמחוז טיירון, צפון אירלנד.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד אירית, אנגלית וגרמנית באוניברסיטת קולג' דבלין, והחל לפרסם סיפורים קצרים ומאמרים סאטיריים בעיתונות האירית תחת מגוון שמות עט.
כמו כן ערך כתב עת ספרותי סטודנטיאלי.
על פי ספרי הביוגרפיה שנכתבו עליו, לא ברור מה הוא עשה בשנים 1933–1934. באחד הראיונות עמו סיפר שהוא שהה בקלן ובבון, שהיו אז תחת שלטון גרמניה הנאצית, ואף היה נשוי תקופה קצרה לנערה גרמנייה, אבל לא ברור אם כל זה אכן קרה.
משנת 1935 עבד כפקיד בשירות הציבורי באירלנד, ובין השאר שימש כמזכירו האישי של שון או'קלי לפני שהפך לנשיא אירלנד.
או'נולן לימד זמן מה באוניברסיטת קולג' דבלין ופרסם מאמרים בעיתונים שונים, תחת מגוון שמות עט.
את הרומנים שכתב הוא פרסם תחת השם פלאן אובריאן, על שם דמות מאחד המחזות של דיון בוקו .
בשנת 1939 החל לפרסם רומנים בסוגת הספרות המודרניסטית.
הוא כתב באנגלית, למעט רומן אחד שנכתב בשפה גאלית אירית.
כמו כן כתב טורים סאטיריים בשמות עט בעיתון אייריש טיימס ובעיתונים נוספים.
הוא כתב גם מספר מחזות שלא זכו להצלחה.
בשנת 1953 נאלץ לעזוב את השירות הציבורי לאחר שאחד משרי הממשלה גילה כי או'נולן הוא העומד מאחורי טורי הסאטירה שפורסמו עליו בעיתונות.
כתביו של פלאן אובריאן ידועים בזכות אוסף הדמויות המוזרות והייחודיות המוצגות בהם.
נושאים מרכזיים בעבודותיו הם החיים באירלנד, מוות, אלכוהוליזם, נסיעה באופניים ופארודיות מדעיות.
כמו כן הוא נודע כאמן של משחקי מילים, ובביקורת על ספרו "השוטר השלישי" נכתב: "השימוש של או'בריאן בשפה וירטואוזי.
תיאורי הנוף של הכפר, המדשאות המוריקות, שלוות האיכרים - כל אלה שזורים היטב בעלילה באופן שאינו מליצי אך שומר על ציוריות רבה."
בשנת 1939 יצא לאור הרומן הראשון שלו, בסְוִים-טוּ-בֶּרְדְס - At Swim-Two-Birds, בו הוא משלב פולקלור אירי ואגדות גיבורים עם הומור ושירה.
בספר זה ניכרות השפעות של ג'יימס ג'ויס, ששיבח את הספר, ועם זאת אובריאן פיתח בו סגנון אישי מקורי.
הרומן השני שלו, "השוטר השלישי", הוא ספר הומור אבסורדי החורג מהמוסכמות הספרותיות בסגנונו העלילתי, ועד היום נחשב למעין "ספר פולחן" באירלנד ומחוצה לה.
הספר נדחה על ידי בתי ההוצאה, ופורסם רק לאחר מותו.
על ספר זה כתב אלכס בן-ארי: "הספר הזה לא דומה לשום ספר שקראתם לפניו.
גם אם קראתם בחייכם ספרים מהסוג שנאמר עליהם שהם לא דומים לשום ספר שקראתם לפניהם, הספר הזה לא דומה להם בכלל."
בשנת 1941 יצא לאור ספרו השלישי, "חכמת המסכן", שנכתב בשפה גאלית אירית.
ב-1961 כתב את הרומן "החיים הקשים", וב-1964 את הרומן "ארכיון דולקי" שעובד למחזה מצליח בשם "כשהקדושים נכנסים בסך על אופניים".
לאחר מותו נודע שהוא היה אחד הכותבים של סדרת ספרי בלשים לנוער בשם "Sexton Blake" תחת שם בדוי, וייתכן שעמד מאחורי ספרים נוספים שפורסמו בשמות בדויים.
רוב ספריו של פלאן אובריאן קיבלו ביקורות חיוביות, שציינו את החינניות שבדמויותיו ובעלילות הספרים, וגם כיום הם נחשבים לספרות מופת אירית.
ספריו כלולים ברשימות של הספרים הטובים ביותר שפרסמו הטיים והגארדיאן.
בשנת 2012 הוקדש לו גוגל דודל, ובשנת 2016 שיבח אותו ג'ון באנוויל בטור עיתונות.
סופר המדע הבדיוני רוברט אנטון וילסון הושפע מסגנונו, ובספריו בסדרת "טרילוגיית אילומינטוס" שילב את דמותו הבדיונית של המדען דה סלבי, המופיע בספריו של אובריאן.
חלק מספריו הומחזו או עובדו לתסכיות רדיו.
ספרו "חכמת המסכן" עובד בשנת 2015 לסרט קצר בכיכובו של אוון מקדונל.
אובריאן היה אלכוהוליסט במשך רוב חייו וסבל מבריאות לקויה בשנותיו האחרונות.
הוא לקה בסרטן הגרון ומת מהתקף לב בבוקר 1 באפריל 1966.
לא ידוע הרבה על חייו הפרטיים.
הוא התחתן עם אוולין מק'דונל בדצמבר 1948. הם התגוררו במספר בתים במחוז דרום דבלין, ולא נולדו להם ילדים.
השוטר השלישי (1940), נדחה על ידי בתי ההוצאה ופורסם רק לאחר מותו, בשנת 1967. ראה אור בעברית בשנת 2003 בתרגומו של דורון נרקיס, הוצאת הקיבוץ המאוחד
חכמת המסכן (1941), ראה אור בעברית בשנת 1997 בתרגומו של אמציה פורת, הוצאת עם עובד
בשנת 2010 פורסם ספרו "Slattery's Sago Saga", המורכב מקטעים של רומן לא-גמור שכתב.
בנוסף לרומנים פרסם ספרים רבים, בהם ספרי שירה ומחזות, אוסף טורי עיתונות ואוסף מכתבים.
על פלאן אובריאן נכתבו ספרי ביוגרפיה רבים.
פלאפל הוא מאכל מזרח תיכוני מסורתי מטוגן בשמן עמוק בצורת כדור או קציצה העשוי מגרגרי חומוס, פול, או שילוב של שניהם.
כדורי הפלאפל מוגשים בפיתה או בלאפה, ומלווים לרוב בסלטים, ירקות כבושים, סחוג, עמבה, חומוס וטחינה.
מנות פלאפל נפוצות מאוד כמאכל רחוב ברחבי המזרח התיכון.
בקרב עדות מערב אירופה הפלאפל אינו מומלץ לאכילה, זאת עקב חוסר חשיפה לגרגירי חומוס, מה שעלול לגרום לגזים, ובמקרים קיצוניים לבעיות עיכול בקרב אוכלוסיה מבוגרת.
שורשיו של הפלאפל אינם ידועים בוודאות.
ההשערה המקובלת היא שמקורו בפרובינקיה מצרים (איגיפטוס, לפני הכיבוש הערבי), בסביבות המחצית הראשונה של האלף הראשון לספירה, שם הוכן מפול מצרי.
ככל הנראה פותח הפלאפל על ידי הקופטים כמנה חליפית למנת בשר בחגים שבהם נאסרה אכילת בשר.
מאוחר יותר התפשט המאכל צפונה למדינות הלבנט שם הוכן בעיקר מגרגירי חומוס.
כיום נפוץ הפלאפל בכל רחבי המזרח התיכון, כולל ישראל, ערב הסעודית עיראק ותימן.
בעקבות הגירה של ערבים וישראלים לארצות הברית ומערב אירופה, ניתן למצוא אותו החל מאמצע המאה ה-20 גם בערים הגדולות שם.
באופן מסורתי מטגנים את הפלאפל בשמן עמוק ומגישים אותו עם טחינה וסלט, בתור כריך בפיתה, או כמתאבן.
בתחילת המאה ה-21, יש האופים את הפלאפל, מטעמי בריאות ושמירה על משקל גוף תקין.
עקב תפוצתו הנרחבת של הפלאפל במהלך זמן כה רב נוצרו גרסאות רבות למאכל.
עם זאת, ניתן להבחין בשני סוגים עיקריים: כדורים קטנים של גרגרי חומוס גרוסים גס, או קציצות בגודל בינוני מגרגרי פול, הנפוצות בעיקר במצרים ובסודאן ומכונות שם טעמיה.
במצרים משתמשים גם בשעועית להכנת המאכל.
בארץ ישראל היה המאכל נפוץ בקרב התושבים הערבים ובשנות ה-30 של המאה ה-20 החל להיות פופולרי גם בקרב בני היישוב העברי.
בעשורים הראשונים לקיומה של המדינה, שבהם היה הפלאפל מזון מהיר עיקרי, נתפס הפלאפל כמאכל לאומי, אף על פי שמקורו במצרים.
ב"שיר הפלאפל" של להקת איילון משנות ה-50 ניתן לראות ביטוי לכך.
גם בסקר דעת קהל שנערך בשנת 2022, בחרו רוב הנשאלים בפלאפל כמאכל הלאומי.
התייחסויות נוספות בתרבות הישראלית למאכל הן במשחק הרשת הפופולרי "מלך הפלאפל" (2002), בסרט "פלאפל אטומי" (2015) ובכינוי בעגה הצה"לית לדרגות קצונה של רב-סרן ומעלה.
הישראלים אימצו את הגרסה הלבנונית של הפלאפל העשויה מגרגירי חומוס.
עם הגיען של העליות מארצות ערב, הלכה וגברה הפופולריות של הפלאפל והוא הפך לעממי וליחסית זול.
יש הטוענים, כי הסיבה האמיתית להפסקת המנהג של הכנת פלאפל מפול הייתה העובדה שחלק מעולי עיראק רגישים לפול, ולכן נעשה המעבר המלא לגרגירי חומוס.
רבים מדוכני הפלאפל בישראל מגישים מנה בפיתה עם חומוס, צ'יפס, סלט וטחינה, אולם בדוכנים הוותיקים נפקד מקומם של החומוס והצ'יפס.
עם השנים, ובעיקר בעשור השני של המאה ה-21, מחיר הפלאפל האמיר הרבה מעבר לצפוי על פי האינפלציה.
ישנן מספר חנויות פלאפל פופולריות ברחבי הארץ, ביניהן – פלאפל בריבוע, פלאפל התאומים, פלאפל הזקנים, פלאפל אוריון, ועוד.
פלאפל עשוי שעועית או גרגירי פול מטוגנים.
פלאפל העשוי מפולי שעועית עם גרגירי חומוס טחונים ומטוגן בצורת בייגלה עם חור באמצע ומצופה בסומסום.
פירוש המילה "מחשי" בערבית הוא "ממולא" .
"פלאפל מחשי" הן קציצות מטוגנות של עיסת פלאפל, ממולאות במילוי של בצל מטוגן עם תבלינים ולעיתים גם עם בשר.
הקציצות גדולות בהרבה מכדורי פלאפל רגילים (קוטרן כעשרה סנטימטרים).
המאכל נפוץ במיוחד בתקופת חודש הרמדאן, אז הוא מהווה חלק מהאפטאר (ארוחת שבירת הצום בערב בחודש הרמדאן).
בישראל אפשר למצוא אותו בעיקר ביישובים ערביים ישראלים ובמזרח ירושלים.
מנה של פלאפל בפיתה היא מנה צמחית חמה, המבוססת על קטניות.
הפלאפל מעובד מחִמצה (חומוס), נטול כולסטרול, ובו כ-30 גרם חלבון צמחי ל-100 גרם.
הערכים התזונתיים בו קרובים לערכי ממרח החומוס, אלא שבניגוד לממרח החומוס, הפלאפל מטוגן בשמן.
ככל שהשמן חומם מספר רב יותר של פעמים, כך הוא רווי יותר ברדיקלים חופשיים.
הדבר נכון גם לתוספת הצ'יפס המטוגן, המצורפת לעיתים למנה.
הפיתה עשויה לרוב מקמח לבן.
עם זאת, במנה זו נמצאים הן חומוס והן ירקות, העשויים לשפר את ערכה התזונתי.
12 ביוני נקבע להיות יום הפלאפל הבין-לאומי.
היום נקבע במטרה לקדם את המנה המסורתית ולחגוג את התרבות הישראלית ברחבי העולם.
שיר הפלאפל הוא שיר עברי שכתב דן אלמגור, הלחין משה וילנסקי ובוצע לראשונה על ידי ברוך נדב, סולן להקת רביעיית איילון, בשנת 1957.
"פלאפון תקשורת" בע"מ, המוכרת בשם המקוצר "פלאפון", היא ספקית שירות תקשורת סלולרית בישראל והחברה הראשונה שפעלה בישראל בתחום זה.
נכון ליוני 2024 לחברה יש מעל ל-2.6 מיליון מנויים, מתוכן מעל ל-1.1 מנויים ב-דור חמש – יותר מלכל חברה אחרת בישראל.
פלאפון היא חלוצת דור חמש בישראל שהשיקה אותו באוגוסט 2020 וכן הייתה הראשונה בישראל מבין החברות הגדולות שהשיקה את טכנולוגיית ה-eSIM בפברואר 2024. החברה מנוהלת מאז 2019 באמצעות הנהלה המשותפת גם ל-yes.
לפלאפון מעל ל-40 סניפים בפריסה כלל ארצית ומעסיקה כ-1,700 עובדים.
מנכ"ל פלאפון הוא אילן סיגל שנכנס לתפקידו במאי 2022 ומשמש במקביל גם כמנכ"ל חברת yes.
שם החברה התקבע בתודעת הציבור כשם לכל סוגי הטלפונים הסלולריים, הודות לראשוניותו, אף שאין מדובר בשם גנרי.
למעשה זהו מותג וסימן מסחר רשום של החברה.
תחומי הפעילות העיקריים של החברה: מתן שירותי סלולר על גבי רשתות דור 5 ו-דור 4, מכירת טלפונים סלולריים, טאבלטים, מחשבים ניידים ואביזרים נלווים, תיקון מכשירים וכן מתן שירותים ואפליקציות לעולם העסקי.
חברת "פלאפון תקשורת" הוקמה בשנת 1986 על ידי החברות "מוטורולה" ו"תדיראן" לאחר שמוטורולה זכתה במכרז של "בזק" להקמת רשת טלפוניה סלולרית בישראל בנובמבר 1983. בכך הייתה פלאפון לחברה הסלולרית הראשונה בישראל.
הרשת התבססה על טכנולוגיית Advanced Mobile Phone System האנלוגית.
במרץ 1986 הפעילה פלאפון את השירות הסלולרי לציבור.
באותם ימים תקשורת סלולרית הייתה מיועדת לפלח שוק המנהלים וצרכנים בעשירונים העליונים.
החברה מיצבה את המכשיר ככלי עבודה.
בפרסומות הראשונות של החברה נראה השחקן חנן גולדבלט מודיע לברוקר שלו לקנות ולמכור מניות תוך כדי נסיעה.
עד תחילת שנות ה-90 היו לחברה אלפים בודדים של מנויים.
מכשירי הטלפון, כולם מתוצרת מוטורולה, היו כבדים ומגושמים ולכן רובם הותקנו בכלי רכב ולא היו נישאים.
בשנת 1990 הפכה חברת מוטורולה לבעלת השליטה המלאה על פלאפון.
לקראת פתיחת שוק הטלפוניה הסלולרית לתחרות בשנת 1994, נכנסה חברת בזק לשותפות עם מוטורולה באוקטובר 1994. במסגרת השותפות, הבעלות על חברת פלאפון התחלקה שווה בשווה בין בזק לבין מוטורולה ישראל.
בנוסף, שודרגה הרשת לטכנולוגית NAMPS .
בפברואר 2001 מכרה מוטורולה את חלקה בחברה (50% מפלאפון).
בזק, שהייתה אז חברה ממשלתית, לא הייתה מעוניינת בכך שגם פלאפון תהפוך להיות חברה ממשלתית ולכן ויתרה על האפשרות להפוך לבעלת השליטה בחברה.
קבוצת שמרוק (זרוע ההשקעות של משפחת דיסני בישראל) זכתה במכרז של בזק וקנתה את חלקה של מוטורולה תוך קבלת עמלה מבזק.
לאחר שבזק הפסיקה להיות חברה ממשלתית, בשנת 2004, היא קנתה בחזרה את מניות "שמרוק" והפכה לבעלת המניות היחידה של פלאפון.
כיום החברה נמצאת בבעלות מלאה של חברת בזק.
בינואר 2000 תבעה המדינה את פלאפון בגין הפרת התחייבויותיה במסגרת הרישיון הסלולרי שקיבלה, לתשלום תמלוגים בסך של 8% מהכנסותיה השנתיות, בין ינואר 1994 לפברואר 1996. בכתב ההגנה טענה פלאפון כי קיבלה את הרישיון רק בתחילת 1996, ולכן אינה חייבת בתשלום על התקופה שקדמה לשנה זו.
בשנת 2012 התחילה התארגנות עובדים להקמת ועד עובדים בחברת פלאפון, מדובר בהתארגנות עובדים ראשונה בענף הסלולר.
בספטמבר 2012 הכריז ועד הפעולה כי ברשותו שליש מחתימות העובדים הנדרשות להפיכת ההסתדרות לארגון היציג של עובדי החברה, וקרא להנהלת החברה להיכנס עימם למשא ומתן להסכם קיבוצי.
הנהלת החברה סרבה להכיר ביציגותו של הוועד.
הנהלת החברה פעלה נגד ניסיון ההתארגנות על ידי שליחת מנהלים להחתים עובדים מאוגדים על טופסי ביטול, הקרנת מצגות במוקדים השונים נגד הקמת ועד העובדים.
מנכ"ל החברה, גיל שרון, שלח מייל הקורא לעובדי החברה שלא לעסוק בשיחות על נושא הקמת הוועד במהלך שעות עבודתם.
למהלך ההתאגדות קמו גם מתנגדים מבין עובדי החברה ונעשה ניסיון להקמת ועד פנימי.
ההסתדרות עתרה כנגד חברת פלאפון לבית הדין הארצי לעבודה אשר קבע בהרכב בראשות הנשיאה נילי ארד בפסק דין פלאפון כי הבעת עמדה של מעסיק כלפי התארגנות עובדיו היא בגדר "פגיעה בהתארגנות ראשונית" האסורה בחוק.
פסק דין זה נתן דחיפה משמעותית לגל התאגדויות במשק הישראלי והוא אחד מפסקי הדין המצוטטים ביותר בהליכים הנוגעים בהתאגדויות ראשוניות.
ב-26 בנובמבר 2012 הכריזה ההסתדרות על סכסוך עבודה בחברת פלאפון על רקע סירוב ההנהלה להיכנס עימה למשא ומתן, ובהמשך הכריזה ההסתדרות על שביתה בחברת פלאפון, השביתה הראשונה בשוק הסלולר.
במהלך השביתה התפרסמו בתקשורת דיווחים סותרים על ידי הוועד ועל ידי ההנהלה באשר להיקפה ולהשפעתה, בין השאר פורסמו תמונות של מוקדים ריקים ומלאים.
עובדי פלאפון השובתים הפגינו מול סניפי החברה, המטות השונים ומול בתיהם של מנהלים בכירים בחברה וביתו של הבעלים שאול אלוביץ'.
מול הפגנות הוועד נערכו גם מספר הפגנות של עובדים המתנגדים להקמת ועד העובדים אשר לטענת הוועד הפגינו על חשבון שעות עבודתם ונשלחו על ידי החברה.
במהלך השביתה החרימה החברה את רכביהם של חברי ועד הפעולה, תוך גרירתם מהחניות הפרטיות בביתם ומחניית בניין הוועד הפועל של ההסתדרות.
ב-14 בדצמבר 2012 הכריז יו"ר ההסתדרות עופר עיני כי ההסתדרות תשלם שכר לעובדי פלאפון השובתים באמצעות קרן השביתה של ההסתדרות.
ב-6 בינואר 2013 הסכימה הנהלת פלאפון לספור את טופסי ההצטרפות של העובדים, לאחר 28 ימי שביתה, יחד עם נציגי הוועד וההסתדרות.
בערב אותו יום הכירה החברה ביציגות הוועד והצהירה כי תכנס עמו למשא ומתן.
ב-17 בדצמבר 2013 הודיעו ועד העובדים וההנהלה כי נחתם הסכם קיבוצי, שעלותו מוערכת בכ-50 מיליון ש"ח לשנה.
בסוף אפריל 2017 נחתם הסכם קיבוצי שני בחברה.
ב-3 בפברואר 2013 אירעה תקלה ברשת אשר מנעה קבלת שיחות והוצאתם למרבית לקוחות החברה, וכן ללקוחות רמי לוי תקשורת והוט מובייל המשתמשות בתשתית של פלאפון.
במקביל, נוצר עומס על הרשתות הסלולריות המתחרות ונתקבלו דיווחים על תקלות בשיחות גם ברשת פרטנר.
התקלה הזכירה באופייה ובהיקפה תקלה דומה שהתרחשה בסלקום בשנת 2010. התקלה התאפיינה בשיתוק השיחות.
אך יתר שירותי הרשת כמו אינטרנט, הודעות, וכדומה, המשיכו לפעול ללא הפרעה.
מחברת פלאפון נמסר שהתקלה הייתה במסד הנתונים המרכזי (HLR) ולקח מעל ארבע שעות לאתר את התקלה ולפתור אותה.
עוד נמסר כי אנשי החברה אינם חושדים שמקור התקלה בחבלה מכוונת.
למחרת התקלה, החליטה החברה לפצות את הלקוחות בדומה לאופן בו התמודדה סלקום עם המשבר.
בשנת 2018 החלה בזק את פרויקט "אלפא" במטרה למזג את שלוש חברות הבת שלה, בזק בינלאומי, Yes, ופלאפון, כך שתפעלנה תחת הנהלה אחת, תוך ייעול בכוח העובד בחברות וסינרגיה בין השירותים המוצעים בחברות.
כתוצאה מהליך ההתייעלות, פוטרו מאות מעובדי "בזק בינלאומי".
בשנת 2021, בעקבות החלטת משרד התקשורת לבטל את ההפרדה בין ספק האינטרנט והתשתית, ועקב היחלשות בזק בינלאומי מאז תחילת הפרויקט, הוחלט דווקא בבזק לא למזג את שלוש חברות הבת, אלא לאחד בין בזק בינלאומי ו-Yes, כש-Yes תהיה זו שמובילה את החברה המאוחדת.
לפי תוכנית זו, פלאפון תישאר עצמאית ותעבוד בנפרד לחברה הממוזגת החדשה.
בעקבות המהלך, במאי 2021 התאחדו ועדי העובדים בפלאפון ובבזק בינלאומי, והקימו גם ועד עובדים מאוחד תחת השם 'ועד עובדי אלפא' – מהלך תקדימי של חיבור ועדי עובדים בחברות שונות בקבוצה.
עם פתיחת המלחמה ב-7 באוקטובר 2023 פתחה החברה חמ"ל ארגוני משותף יחד עם חברת yes לתרומות ולסיוע שטיפל בפניות של אזרחים, כוחות הביטחון ועובדי החברות הנמצאים במילואים.
פלאפון תרמה במהלך המלחמה אלפי מטענים ניידים, טלפונים ניידים וכרטיסי SIM לחיילי צה"ל, אנשי כוחות הביטחון ותושבי עוטף עזה.
בנוסף החברה הפעילה ניידות שירות לתיקונים חינמיים וטעינת מכשירים שהגיעו לשטחי כינוס ולבסיסים ברחבי הארץ וסייעו לעשרות אלפי חיילים.
אנשי השטח של פלאפון עבדו באזורי סיכון, הקימו אנטנות והוסיפו קיבולות באתרים סלולריים בשטחי כינוס, מה שהעניק כיסוי ופתרונות מיידיים לגופי חירום, חמ"לים, בתי חולים, ומתחמי זיהוי חללים.
במהלך המלחמה הודיעה פלאפון יחד עם חברת yes כי הן מאמצות את עמותת חטיבת גבעתי וימקדו את התרומות והסיוע שמעניקות החברות בחטיבה הסגולה.
האימוץ כולל בין היתר תרומות של ציוד קצה לחיילי, סיוע במלגות לימודים, הענקת שירותי תיקונים חינם באמצעות ניידת התיקונים של פלאפון, חיזוק תשתיות התקשורת בבסיסים והפקת אירועים משותפים.
בנובמבר 2023 הודיעה פלאפון כי רכשה את חברת Roamability המספקת פתרונות נדידה מבוססי eSIM עולמיים בתחום הסלולר.
החברה היא פלטפורמה לחברות וארגונים המעוניינים לספק שירותי נדידה מבוססי eSIM גלובליים.
הפלטפורמה היא למעשה מתג בינלאומי הכולל הסכמי רומינג רחבים, מערכת CRM, מערכת תמחור המאפשרת לכל גוף להתחבר ולהציע שירותי רומינג מקצה לקצה.
על פי הערכות שווי הרכישה עמד על עשרות מיליוני שקלים.
בניגוד לחברות הסלולר פרטנר וסלקום שביצעו שינויים מעטים בסמליל שלהן, פלאפון החליפה את הסמליל מספר פעמים במהלך שנות פעילותה.
מ-2004 נעשה שימוש בסמליל כחול בצורת האות "P", שהיא האות הראשונה במילה Pelephone באנגלית.
פלאפון ממותגת בשימוש בצבע כחול כמו שאר המותגים של בזק והחברות הבנות, בזק בינלאומי, פלאפון ו-Yes.
תקציב הפרסום של פלאפון מנוהל על ידי משרד הפרסום אדלר-חומסקי, ובשנת 2011 החליטה פלאפון על שפה תקשורתית חדשה אשר כללה מראה ויזואלי וסלוגנים חדשים פרסומים שלה.
המהלך בוצע בעקבות השקת רשת ה-UMTS שלה.
בשנת 2014 פלאפון החלה לשווק את רשת ה-LTE תחת השם "High Speed 4G".
מאז מאי 2023, יהודה לוי משמש כפרזנטור של פלאפון ומוביל את הקמפיינים של החברה.
בינואר 2025 עלה קמפיין של החברה בכיכובם של לוי ונועה קירל.
בנוסף ללקוחות פרטיים, פלאפון מספקת שירותים למספר ארגונים גדולים, ביניהם עובדי המדינה לאחר שזכתה בשנת 2010 במכרז החשב הכללי אשר כולל מעל 100 אלף עובדים.
כמו כן, החברה מספקת שירותי פריפייד ופתרונות ללקוחות מזדמנים.
GoNext היה הפורטל האינטרנט הסלולרי הראשון בישראל, שהוקם בשנת 1999 כמיזם משותף בין חברת פלאפון וחברת סאני-קום (מבית סאני אלקטרוניקה).
הפורטל הציע מגוון שירותים כגון שדרוג הטלפון הסלולרי, חדשות ומזג אוויר, כלכלה ועסקים, שליחת וקבלת SMS בתור אימייל בחינם, בידור ופנאי, משחקים, ספורט, הכרויות, קניות, ספר טלפונים, ובניית אתר סלולרי אישי.
מוצר הדגל של הפורטל היה שירות בשם "ZaZa Box" - שירות תוכן אינטראקטיבי שכלל מוזיקה, צ'אט, קהילות ומנוע חיפוש.
באוקטובר 2002 חברת פלאפון רכשה 49% מחברת GoNext בהן החזיקה סאני ובכך הפכה גו-נקסט לפלטפורמת שירותי התוכן הייחודי והרשמי של חברת פלאפון.
בפברואר 2003 נסגרה חברת GoNext עקב חוסר רווחיותה, ולפי דברי יו"ר חברת פלאפון דאז אמנון נויבך "הקמת גו-נקסט הייתה טעות".
לאורך השנים הושקו מותגי סלולר אשר פעלו תחת רשת פלאפון ופנו לאוכלוסיות שונות, חלקם בשיתוף פעולה עם חברות נוספות:
Esc - בינואר 2003 השיקה פלאפון מותג צעירים חדש שנקרא Esc (אסקייפ).
המותג הציע תכנים בלעדיים ללקוחותיו כגון מוזיקה, הומור ובידור, משחקי Java ומכשירים סלולריים בלעדיים - וכלל שיתוף פעולה עם רדיו 99, במסגרתו שונה שם התחנה ל-"99Esc".
המותג זכה להצלחה, ובתום שלוש שנים הצטרפו אליו למעלה מ-450 אלף לקוחות.
בתחילת שנת 2007 הופסק השימוש במותג Esc.
YouPhone - YouPhone (אלון סלולר) הייתה חברת תקשורת שהפעילה רשת סלולרית וירטואלית, במתווה MVNO.
היא הוקמה כחברה בת של אלון רבוע כחול ישראל, אך החל מ-2015 היא עברה לבעלות חברת פלאפון תקשורת ופעילותה מוזגה גם כן לתוך פלאפון.
Hii Mobile - ב-11 באפריל 2016 השיקה פלאפון בשיתוף עם חברת לונאמי (בבעלות יעקב קדמי) מותג סלולר חדש בשם היי מובייל.
מותג זה פנה בעיקר לצעירים, חיילים וסטודנטים עם חבילות והצעות אטרקטיביות עבור קהל יעד זה.
Pmobile - במאי 2016 השיקו פלאפון ורשת חנויות באג את מותג הסלולר Pmobile.
המותג הציע את שירותי רשת פלאפון במחירים נמוכים משמעותית מהרגיל.
k-Mobile - בינואר 2017 השיקו פלאפון וקרביץ את מותג הסלולר k-mobile.
קרביץ סיפקה ללקוחותיה פתרון סלולר כולל: מכשירים סלולריים, ציוד קצה וכן מסלול סלולר חדש.
Mobile - בדצמבר 2014 הודיעה חברת וואלה!
מובייל", שבמסגרתו הציעה שירותי טלפון סלולרי כמפעיל וירטואלי על גבי רשת פלאפון.
סאווה - מותג סלולר למגזר הערבי.
מרבית המותגים הללו נעלמו מהשוק בסוף שנת 2022, בעקבות החלטה של החברה לסגור את תתי-המותגים אשר היו פעילים באותה עת - מתוך כוונה למקד ולרכז את הפעילות השיווקית במותג הראשי.
בראשית דרכה החברה התחילה עם קידומת 050. עם השנים נוספו קידומות 051, 056 ו-068. כששונו הקידומות של חברות הסלולר ולמספרי המנויים התווספה ספרה שביעית, נקבעה הקידומת של פלאפון כ-050. מכשירי "פלאפון כשר" מתחילים בספרות 41.
בנובמבר 2013 השיקה החברה את "פלאפון דיגיטל", פלטפורמת שירותים דיגיטלית.
המצטרפים למסלול יוכלו לקבל את כל השירותים באמצעים דיגיטליים כגון חשבוניות במייל, שירות לקוחות בצ'אט, רכישת מכשירים, מידע ותמיכה טכנית ועוד.
אתר פלאפון המחודש שהושק לצורך המהלך, כולל הצגת מידע מותאם אישית ללקוחות הרשומים באתר, גלישה מותאמת לטאבלטים כולל חוויית טאצ' מלאה, ניווט ידידותי מהיר ונוח באמצעות 3 קטגוריות: חנות, פלאפון שלי ומידע ותמיכה.
הקפיצה הטכנולוגית המשמעותית הראשונה שביצעה פלאפון הייתה בשנת 1998 כאשר היא השיקה רשת דיגיטלית בטכנולוגית CDMA.
במקביל, כדי להתמודד עם מאות אתרי הרשת האנלוגית של פלאפון סופקו למאות אתרי החברה מוצרי DXC) Digital CrossConnect).
זו הייתה מטריצה ש"ישבה" על קווי התמסורת ואפשרה המרות ושילוב גמיש של קול ונתונים על גבי קווים ברוחב פס של 2 מגהביט (E1).
באמצעות ה-DXC, ניתן היה לספק שירותים בתחומי הסלולר והעברת נתונים ברוחב סרט גבוה.
במקביל בוצעה במסגרת הפרויקט השלמת הקמת מערכת ניהול מרכזית לרשת התמסורת של פלאפון לנוכח תלונות רבות של לקוחות על גניבת שיחות.
רשת זו הייתה מהראשונות בעולם בטכנולוגיה זו, שהפכה ברבות הימים להיות הבסיס לטכנולוגיות דור 3 - EV-DO.
בשנת 2004 הושקה רשת הדור ה־3 בטכנולוגית EV-DO להעברת נתונים במהירות של עד 2.4Mbps.
ב-28 ביוני 2017 הופסק השירות ברשת CDMA.
בשנת 2006 הודיעה החברה על מעבר הדרגתי לרשת הדיגיטלית UMTS (רשת דור 3, ולזנוח את טכנולוגיות ה-CDMA.
שישה חודשים לאחר ההשקה הרשמית של הרשת היו לה כ-200 אלף מנויים.
הרשת החדשה הושקה בתחילת שנת 2009 ובדומה למתחרותיה היא מתבססת על טכנולוגית כרטיסי SIM אותם ניתן להעביר ממכשיר אחד למשנהו.
באפריל 2014 החלה פלאפון לפרוס את רשת ה-LTE (דור 4), לאחר שחברת אריקסון זכתה במכרז לשדרוג הרשת.
באוגוסט 2014 החלה החברה להפעיל רשת דור רביעי בפריסה חלקית.
החברה מפעילה אלפי אתרים ברחבי הארץ בדור 3 ובדור 4, ומפעילה טכנולוגיות מדור 4 וחצי.
ב-2018 ארגון ה-GSA העולמי קבע כי פלאפון היא אחת מ-39 מפעילות הסלולר בעולם והיחידה מישראל, המשתמשות בשלוש הטכנולוגיות על פני הרשת: Mimo 4X4, QAM256 ו-Carrier Aggregation, אשר מגבירות את מהירות הגלישה.
פלאפון הייתה החברה הראשונה להשיק את כניסת דור 5 לישראל ב-4 באוגוסט 2020 והכריזה על חבילות גלישה המותאמות למהירות הגלישה החדשה.
ב-29 בספטמבר 2020 הפעילה החברה את רשת הדור החמישי (5G) ב-150 ערים ברחבי ישראל.
רשת זאת פועלת בתדר 3.5 גיגה-הרץ.
בחודש נובמבר 2023 הודיעה כי חצתה את רף מיליון מנויי דור 5.
בינואר 2023 הודיעה פלאפון כי תקים יחד עם חברת אריקסון העולמית ליבת רשת דור 5 עצמאית (G5 Standalone) שתאפשר לחברה להציע שירותים ללקוחות פרטיים ועסקיים המבוססים על שיהוי נמוך וקצבי תעבורה גבוהים.
באפריל 2024 הודיעה החברה כי הפעילה לראשונה בישראל את ליבת הרשת והכריזה על רשת – ליבת רשת חדשה ומתקדמת המאפשרת מתן תיעדוף ושיהוי נמוך עם מהירות של כ-6 ג'יגה.
הרשת הוקמה בהשקעה של כ-50 מיליון שקלים וכוללת מספר חבילות ייעודית בארץ ובחו"ל לשימוש לקוחות פלאפון.
בפברואר 2023 הייתה פלאפון הראשונה מבין חברות הסלולר הגדולות בישראל שהציעה ללקוחות קיימים וחדשים להצטרף לטכנולוגית ה-eSIM ההופכת את חווית השימוש בסמארטפון לנוחה וקלה יותר.
עוד קודם לכן, פלאפון הייתה הראשונה בישראל להשיק את ה-eSIM לשעונים החכמים, חבילות eSIM לטסים לחו"ל וכן שירות eSIM המאפשר לתיירים המגיעים לישראל לרכוש את השירות טרם הגעתם לישראל ולגלוש ברשת המקומית מבלי להכניס כרטיס סים פיזי.
פלאפון נותנת שירותי תקשורת המותאמים לעסקים: ביניהם: רשתות סלולרית פרטיות עם ליבת רשת בענן או שרתים מיועדים, המספקת רציפות תקשורתית ועסקית, פתרון סייבר המעניק הגנה מקיפה גם בגלישת Wi-Fi וגם בשימוש באפליקציות, שעון נוכחות סלולרי, פתרונות אבטחה ועוד.
בדצמבר 2016 השיקה פלאפון את שירות פלאפון סייבר (Pelephone Cyber), המקנה הגנה בגלישה סלולרית מפני מתקפות האקרים ווירוסים.
יחד עם השירות הושק בתוכו גם שירות בקרת הורים, המגביל גלישה לאתרים למבוגרים בלבד בגלישה סלולרית.
פלאפון היא החברה המובילה במכר ציוד קצה ואביזרים (טלפונים סלולריים, ראוטרים, טאבלטים, אביזרי סאונד ועוד) מבין מפעילות הסלולר בישראל.
החברה יבואנית רשמית וישירה של חברות אפל, סמסונג, וואווי, ובעלת מעבדה רשמית ומוסמכת של המותגים אפל, סמסונג, וואווי, LG, נוקיה ועוד.
לחברה יש למעלה מ-40 נקודות שירות פרונטליות ברחבי הארץ, מקריית שמונה ועד אילת, הכוללות מרכזי שירות, חנויות אקספרס ודוכנים בקניונים השונים.
פלאפון מפעילה מעבדת תיקונים המציעה שירות ללקוחות כל החברות.
בתחילת 2023 הודיעה פלאפון כי היא נכנסת לשוק מוצרי האלקטרוניקה והחשמל לבית והחלה למכור מסכי טלוויזיה, מקרני וידאו, אביזרי סאונד, מצלמות דרך לרכב, שואבי אבק, סירי טיגון ומיקסרים.
כשנה לאחר מכן השיקה החברה את המותג: "Pelephone Home", והחלה למכור גם מוצרי חשמל "לבנים": תנורים, מדיחים, מכונות כביסה, מקררים, מזגנים ועוד.
ב-2009 פלאפון השיקה שני שירותי תוכן: שירות הטלוויזיה ניידת Super TV הכולל בתוכו ערוצי לייב וקטלוג VOD גדול של ספורט, חדשות, בידור ו-MUSIX, שירות מוזיקה המאפשר גישה למעל שני מיליון שירים ללא הגבלה במגוון ז'אנרים ישראליים ולועזיים עם אלפי פלייליסטים.
באוגוסט 2013 פלאפון השיקה את Pelephone Cloud, שירות שמאפשר למשתמשים לאחסן מידע בנפח של 100 ג'יגה-בייט ישירות מהמכשיר הנייד שלהם לענן.
שירות גוביינא, חיוג הספרות 142 מטלפון קווי, מאפשר להתקשר לכל קו בזק וקו ברשת פלאפון על חשבון מקבל השיחה (בהסכמתו).
שירות זה מקנה לחברת פלאפון יתרון על פני מתחרותיה, שאינן מספקות אותו.
פלאפון מפעילה מעבדת התיקונים המציעה שירות ללקוחות כל החברות.
פלאסידו דומינגו (בספרדית: José Plácido Domingo Embil; נולד ב-21 בינואר 1941) הוא זמר אופרה מפורסם, ממוצא ספרדי.
פלאסידו דומינגו נולד בשנת 1941, במדריד, ספרד, בנם של פלסידו דומינגו פרר וחוזפה פפיטה אמביל אצ'אניס
בגיל 8 עבר למקסיקו עם משפחתו, שניהלה להקת סרסואלה (קומדיה מוזיקלית).
במקסיקו סיטי למד מוזיקה בקונסרבטוריון הלאומי.
הוא למד פסנתר וניצוח, אבל הופעתו הראשונה על הבימה הייתה ב-12 במאי 1959 בתיאטרו דגוליאדו בגואדלאחרה, בתפקיד פסקואל מהסרסואלה "מרינה" של אמיליו אריאטה.
בהמשך הופיע בתפקידי בורסה ב"ריגולטו" מאת ורדי, האב המוודה ב"דיאלוג הכרמליטיות" של פולנק, ועוד.
בשנת 1961, ביצע דומינגו את מופע הבכורה שלו באופרה, בתפקיד אלפרדו בלה טרוויאטה במונטריי, מקסיקו.
מאוחר יותר בשנה הוא ביצע את מופע הבכורה של בארצות הברית בדאלאס.
בסוף שנת 1962, דומינגו חתם הסכם ל-6 חודשים באופרה הישראלית.
בסיכומו של דבר, ההסכם הוארך לשנתיים וחצי והוא הופיע ב-12 תפקידים ב-280 הופעות, תחת הדרכתה של אדיס דה פיליפ.
בשנת 1966 שר בתפקיד הראשי בביצוע הבכורה בארצות הברית של "דון רודריגו" מאת אלברטו חינסטרה, באופרה של ניו יורק, ביצוע שזיכה אותו בשבחים רבים.
הופעתו הראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק הייתה ב-28 בספטמבר 1968, באופרה "אדריאנה לקוברר" של פראנצ'סקו צ'ילאה, לצד רנאטה טבאלדי.
מאז פתח את העונה שם 21 פעמים, ובכך עבר את השיא הקודם של אנריקו קארוזו בארבע.
הופעת הבכורה שלו באופרה של וינה הייתה בשנת 1967, באופרה הלירית של שיקגו בשנת 1968, בלה סקאלה ובסן פרנסיסקו ב-1969, ובבית האופרה המלכותי, קובנט גארדן בשנת 1971. עד היום שר למעשה בכל בית אופרה חשוב ובכל פסטיבל משמעותי ברחבי העולם.
דומינגו, הוא אולי הרבגוני ביותר מכל הטנורים החיים כיום, שר 92 תפקידים על הבימה עד כה (ועד 122 תפקידים, כאשר מונים גם הקלטות), החל במוצרט וכלה באלברטו חינסטרה.
עם זאת, הרפרטואר העיקרי שלו הוא איטלקי (אותלו, איל טרובאטורה, דון קרלו), צרפתי (פאוסט, ורתר, דון חוזה בכרמן, שמשון בשמשון ודלילה), וגרמני (לוהנגרין, פרסיפאל וזיגמונד ב"ולקירות").
הוא ממשיך להוסיף עוד אופרות לרפרטואר שלו, כמו, לאחרונה, "סירנו דה ברז'ראק" של פרנקו אלפאנו במטרופוליטן אופרה, שאותו יביא גם לבית האופרה המלכותי בלונדון בחודש מאי.
במהלך השנים ניסה דומינגו את ידו גם בניצוח על אופרה (על לה טרוויאטה כבר בשנת 1973 באופרה של ניו יורק) ואף, מדי פעם, על תזמורת סימפונית.
דומינגו הוא מנהל כללי של שתי להקות אופרה, האופרה הלאומית של וושינגטון והאופרה של לוס אנג'לס.
הוא הביע אומנם עניין בקבלת אותו תפקיד, המצוי כיום בידי יוזף וולפה, במטרופוליטן בניו יורק, אך התפקיד יעבור אל פטר גלב ב-2006. החוזים שלו הן בלוס אנג'לס והן בוושינגטון הוארכו עד עונת 2010–2011.
ייסד את "אופראליה", תחרות בינלאומית שנתית לזמרי אופרה צעירים ומחוננים, בשנת 1993.
בשנת 1981 נחל דומינגו הכרה משמעותית מחוץ לעולם האופרה כאשר הקליט את השיר "אולי אהבה" יחד עם הזמר האמריקאי המנוח, ג'ון דנוור, שהתפרסם בשירי עם וקאנטרי.
בשנת 1987 חברו הוא ודנבר אל ג'ולי אנדרוז לתוכנית טלוויזיה חגיגית מיוחדת, "צלילי חג המולד", שזכתה בפרס אמי.
שמו של פלאסידו דומינגו נעשה מוכר לכל בשנת 1990, כאשר השתתף, יחד עם חוסה קאררס ולוצ'אנו פבארוטי ב"קונצרט שלושת הטנורים" בפתיחת משחקי גביע העולם בכדורגל של 1990 ברומא.
מטרת האירוע הייתה איסוף כספים לקרן הלוקמיה הבינלאומית של חוסה קאררס, ובשנים הבאות חזרו עליו עוד כמה פעמים.
ב-19 בספטמבר 1985 הרסה רעידת האדמה הגדולה ביותר בתולדות מקסיקו את עיר הבירה המקסיקנית.
בני משפחתו של דומינגו - דודתו, דודו, אחיינו ובנו הצעיר של האחיין נהרגו בהתמוטטות בית הדירות נואבו ליאון בשיכון טלאטלולקו.
דומינגו השתתף בעצמו בעבודות החילוץ של הניצולים.
במהלך השנה הבאה הופיע במופעי התרמה למען הקורבנות והוציא אלבום של אחד האירועים.
ב-1989 שבר שיא גינס והיה לזמר שזכה למחיאות הכפיים הממושכות ביותר בהיסטוריה.
דומינגו הופיע בשישה סרטי אופרה: "מאדאם באטרפליי" של ז'אן פייר פונל, "כרמן" של פרנצ'סקו רוסי (שזכה בפרס גראמי), "טוסקה" של ג'אנפרנקו בוסיו, "אותלו", "לה טראוויאטה" (עם טרזה סטראטאס, שזכה בפרס גראמי), "אבירות כפרית" ו"ליצנים" של פרנקו זפירלי וכן מספר רב של קלטות וידאו אופראיות.
לדומינגו למעלה מ-100 הקלטות, רובן של אופרות באורך מלא, ולעיתים קרובות הוא חוזר ומקליט אותו תפקיד יותר מפעם אחת.
בין הקלטות אלה קובץ תקליטורים בקופסה, המכיל כל אריה לטנור שג'וזפה ורדי כתב מימיו, ביניהן כמה גרסאות המבצועות לעיתים רחוקות, בשפות שונות מן האופרות המקוריות, שוורדי כתב להצגות ספציפיות.
בפסטיבל זלצבורג הקליט אלבום של דואט סרסואלה עם פילאר לורנגאר.
באוגוסט 2005 הוציאה חברת EMI קלאסיקס הקלטת סטודיו חדשה של "טריסטן ואיזולדה" מאת ריכרד וגנר, עם דומינגו בתפקיד טריסטן.
ביקורת של תקליטור זה, שכותרתה "שלמות ווקאלית", שהופיעה בגיליון 8 באוגוסט 2005 של "אקונומיסט" נפתחת במילה "מונומנטלי" ומסתיימת במילים "ליריות מוזיקלית ולהט סקסואלי, המצדיקים במלואם את ההוצאה הכספית והמאמץ." הביקורת מגדירה את הביצוע של זיגמונד ב"ואלקירות" כ"בלתי נשכח" ו"מזהיר".
עוד מציין המבקר, שדומינגו עדיין לוקח על עצמו תפקידים, שלא ביצע בעבר.
במרץ 2006 הופיע דומינגו בהופעת כוכב ב"לילה למען ניו אורלינס", של להקת האופרה של ניו אורלינס, יחד עם פרדריקה פון שטאדה.
הקונצרט נועד לאיסוף כספים לבניית העיר מחדש, והקהל נענה בעין יפה.
מאז שנת 2008 משמש פלאסידו דומינגו כיועץ מוזיקלי לשם כבוד של האופרה הישראלית החדשה.
ב-2019 האשימו 8 זמרות ורקדנית את דומינגו בהטרדות מיניות.
סוכנות AP אספה עשרות עדויות נוספות, ודיווחה כי דפוס התנהגותו של דומינגו היה בבחינת סוד גלוי בתעשייה.