tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המקדש נבנה בערך באותה תקופה כמו מקדש וירופאקשה, בעיצוב ובמערך דומים, אך הוא קטן מעט יותר ויש ביניהם כמה הבדלים משמעותיים.
המקדש משקף ארכיטקטורה מפותחת לחלוטין בסגנון וימאנה מדרום הודו.
בגרבה גרייה שלו (קודש הקודשים) יש לינגה שיווה, והוא כולל שביל הקפה (פראדקשינה פאתה).
מול המקדש נמצא חדר כניסה (אנטרלה) עם מקדשים קטנים לדורגה, כמהישהאסוראמרדיני (דורגה הנלחמת בשד בעל ראש התאו), ועוד אחד עבור גנש מכל צד, שניהם ריקים כרגע.
במקדש כלול ננדי-מנדאפה שבו ננדי פונה לקודש הקודשים.
הגישה אל קודש הקודשים נעשית דרך סבהא-מנדאפה עם עמודים (אולם קהילה) עם מרפסות כניסה, מתחמים סגורים (פרקרה) ושער (פרטולי).
במקדש, אף על פי שהוא דומה למקדש וירופאקשה, נערכו ניסיונות ברעיונות ארכיטקטוניים חדשים המבדילים אותו.
התיאור של שיווה רוקד כנטארג'ה במקדש מליקרג'ונה ממוקם בקשת הרדודה של הסוקנאסה.
דוגמה נוספת, בקומה העליונה ביותר של מבנה העל של השיקהארה של מקדש זה חסרים אלמנטים של הארה (חוטים), בעוד שגגו הוא חצי כדור, בניגוד לגג הריבועי של מקדש וירופאקשה.
השימוש בפיתוחי אבן לתאר סיפורים רווח בכל המקדש.
אגדות האפוסים ההינדים וה מתוארות על עמודי המקדש באולם הקהילה.
סיפורים אלה חוצים את כל המסורות העיקריות בתוך ההינדואיזם, כולל שיוויזם, וישנויזם ושאקטיזם.
הראסה לילה של קרישנה (אחת מאגדות קרישנה), שסיפוריו נמצאים בבהאגווטה פוראנה, מוצגים באפריזים כמו גם אגדות הינדיות מהפנצ'טנטרה.
כמו מקדשים הינדים אחרים, גם האפריזים של מקדש מליקרג'ונה מראים סצנות של (תשוקה) ו של זוגות מאוהבים.
במקומות אחרים, סצנות כגון עובד ההולך עם פיל הנושא בולי עץ ונשים רווקות עם הבעות רגשיות שונות מגולפות באבן.
אחת מהנשים אוחזת כלי נגינה מהמאה ה-8.
מקדש וירופאקשה, הממוקם דרומית מיידית למקדש מליקרג'ונה, הוא הגדול והמתוחכם מבין המונומנטים בפטאדקל.
בכתובות הוא מכונה "שרי לוקשווארה מהסילה פרסדה", על שם נותנת החסות שלה המלכה לוקמהאדווי, והוא מתוארך ל-740 לספירה.
המקדש ראוי לציון במגוון ובאיכות הבנייה המדגימים סגנון מפותח, כמו גם בשל העובדה ששמותיהם של האומנים מופעים בכתובות מתחת לפאנלים עליהם עבדו.
כמקובל במקדשים אחרים בפטאדקל, מקדש וירופאקשה נבנה כשפניו מזרחה ובמרכזו גרבה-גרייה (קודש הקודשים) ריבועית, עם שיווה לינגה, מוקף שביל הקפה מקורה (פראדקשינה פאתה).
מול קודש הקודשים נמצא אנטרלה (פרוזדור) עם שני מקדשים קטנים שבתוכם פסלים של גנש ופרוואטי, בהיבט הדורגה שלה, כמהישהאסוראמרדיני (דורגה הנלחמת בשד בעל ראש התאו).
ביתן ננדי החיצוני מיושר על ציר מזרח-מערב, כמו גם המנדאפה והחדר הקדמי.
אתר המקדש יוצר מלבן המורכב מריבועים תחומים בקירות, המעוטרים בגילופים.
בתוך המתחם נמצאים מקדשים קטנים יותר, מתוכם היו פעם 32, בהתבסס על מתווה המערך הבסיסי, אך מאז רובם אבדו.
הכניסה מובילה למנדאפה עם 18 עמודים (4-5-מעבר-4–5, עם קבוצה של 4x4 המהווה את המנדאפה הפנימית ושניים המובילים לחלל הדרשנה).
המגדל מעל קודש הקודשים הוא מבנה פירמידה בן שלוש קומות, כאשר כל קומה נושאת מוטיבים המשקפים את אלה שבקודש הקודשים מתחתיה.
עם זאת, לשם הבהרת הקומפוזיציה, האומנים פישטו את הנושאים בבליטות של הפילסטרים ובגילופים המורכבים.
הקומה השלישית היא הפשוטה ביותר, שיש בה רק קוטות (סוג של קישוט) של מעקה, גג קוטה שכל חזית מעוטר בקשתות גוואקשה - מבנה המקובל במקדשים הינדים של אדריכלות דראווידית מאוחרת יותר.
כד דמוי קלאסה, המקובל בפסטיבלים, בטקסים חברתיים ובטקסים אישיים כמו חתונות, מכתיר את המקדש.
החלק העליון של כד זה נמצא 17.5 מטר מעל הפלטפורמה של המקדש, הגבוה ביותר בין מקדשי דרום-הודו לפני המאה ה-9. הסוקנאסה על המגדל גדולה, מעל מחצית מגובה מבנה העל, כדי לסייע לראות מרחוק.
קירות קודש הקודשים, וגם אלה של חלל המנדאפה הסמוך, מעוטרים בפיתוחים מורכבים.
גילופים אלה מתארים דימויים של אלוהויות מהשיוויזם, וישנויזם ושאקטיזם, ונושאים, כמו וראהא ונראסימה (אוואטרים של וישנו), בהאיראבה ונטארג'ה (אוואטרים של שיווה), האריארה (חצי שיווה וחצי וישנו), לקולישה (שיוויזם), ברהמה, האלה דורגה, סראסווטי, לקשמי ואחרים.
לדברי ג'ורג' מיצ'ל, הגילופים על הקירות החיצוניים והמרפסת של מקדש וירופאקשה הם "אמצעי לקומפוזיציות פיסוליות מגוונות, ללא ספק המספר הגדול ביותר שנמצא בכל מונומנט קדום של צ'לוקייה".
מלבד אלים ואלות הינדיות, פאנלים רבים מציגים אנשים כזוגות, בחיזור ובמאיתונה, או כפרטים שעונדים תכשיטים או נושאים כלי עבודה.
במקדש יש אפריזים רבים המציגים מגוון נושאים כמו, למשל, שני גברים נאבקים, רישי (חכם הודי) עם וישנו, רישי עם שיווה, וישנו המציל את , הפיל הלבן שנלכד על ידי תנין בבריכת לוטוס, סצנות של מבדדים, וסאדהו (אנשי דת) יושבים במדיטציה בתנוחת יוגה.
אלים ודים כמו סוריה (אל השמש) שרכב על מרכבה עם ארונה, אינדרה רוכב על הפיל איראווטה ואחרים מגולפים באבן.
כמה מתארים סצנות מהראמאיאנה כמו אלו של האייל הזהוב, האנומן, סוגריבה, ואלי, רוואנה וציפור ג'אטאיו, סיטה נחטף, מאבקי ראמה ולקשמנה.
אפריזים אחרים מראים סצנות מהמהאבהארטה, סיפור חייו השובב של קרישנה בבהגוואטה פוראנה והאריוומסה וכן אגדות מהפנצ'טנטרה וטקסטים הינדים אחרים.
המקדש מכיל כתובות משמעותיות היסטורית המספקות רמזים על החברה והתרבות של הודו מהמאה ה-8. לדוגמה, כתובת אחת מציינת מענק ל"מוזיקאים של המקדש" על ידי המלכה.
מקדש קאילשה המפורסם במערות אלורה היה מעוצב על פי מקדש זה, אם כי מקדש וירופאקשה עצמו עוצב על פי בקאנצ'יפורם.
מקדש פפאנאתה ממוקם בנפרד מהמקבץ הראשי של שמונה המונומנטים.
הוא ממוקם כחצי קילומטר דרומית למקדש וירופאקשה ותוארך לקראת סוף תקופת שלטון צ'לוקייה הקדומה, בערך באמצע המאה ה-8. המקדש ידוע בשילוב החדשני שלו של סגנונות המקדש ההינדי הדראווידי וסגנון נגארה.
המתווה החריג של המקדש נובע אולי מבנייתו, שהתרחשה בשלושה שלבים, אך חסרות ראיות אפיגרפיות התומכות בהשערה זו.
הפרטים האדריכליים והפיסוליים שלו אכן מראים נושא עקבי ומאוחד, המעיד על תוכנית.
המקדש ארוך יותר, ובו שתי מנדאפות מקושרות זו לזו, אחת עם 16 עמודים ואחת עם 4 עמודים.
העיטורים, המעקות וחלקים מסוימים במערך הם בסגנון דראווידי, ואילו המגדל והגומחות עם הפילסטרים הם בסגנון נגארה.
כמו המקדשים האחרים, מקדש פפאנאתה פונה מזרחה לכיוון הזריחה ויש לו לינגה שיווה בגרבה גרייה (קודש הקודשים), אלא שאין ננדי מנדאפה.
במקום זאת, יש תבליט של ננדי השוכנת בסבהא מנדאפה מול קודש הקודשים.
קירות המקדש בולטים באלילים המגולפים ובנושאים של השייוויזם והווישנויזם; דורגה מתואר באחת הגומחות.
על הקירות מוצגים לוחות מגולפים מסובכים המתארים אגדות כמו הראמאיאנה וקטעים מאגדת קיראטארג'וניה (Kirātārjunīya, המאבק של ארג'ונה בעזרת שיווה המחופש לקיראטה, צייד איש ההרים).
מרכז התקרה מעוטר בשיווה נטארג'ה מפורט, בעוד שלוחות תקרה אחרים מראים וישנו; לוח אחד מראה אותו בתנוחת שכיבה (אננטסאיאנה).
בחוץ, במנדאפות, תבליטים של רווקות וזוגות, בחיזור ובשלבים שונים של מאיתונה.
בפאנלים רבים מוצגים מוזיקאים עם כלי נגינה מסוגים שונים.
מקדש ג'יין בפטאדקל נבנה במהלך המאה ה-9, אולי בחסות המלך קרישנה השני משושלת רשטראקוטה או שושלת צ'לוקייה של קאלייני.
בניגוד לתשעת המקדשים האחרים, במקדש נראיאנה חסרים אלוהים הינדים ופאנלים מורכבים של תשעת האחרים, אך במקום זאת יש פסל של ג'ינה מגולף בשולי הקפוטה (הגג החורג מהקיר, מזחילה) בצד הצפוני.
כמו המקדשים ההינדים, כולל מקדש זה גם קודש קודשים ריבועי, שביל הקפה, חדר כניסה, מנדאפה ומרפסת.
המנדאפה מחולקת לשבעה מפרצים בקירות הצפוניים והדרומיים, עם גומחות צרות המכילות ג'ינאס יושבים.
המפרצים הם בסגנון צפון הודו, ובקומת המגדל יש שיקהארה ריבועית מגולפת.
במנדאפה יש שורה של עמודי אבן חול.
הקקשאסנה (מרפסת עם מושבים) מעוטרת בדמויות של רקדנים, פורנה-גטה, נידהיס, ויאלות, אך חלק מהיצירות הושלמו רק חלקית.
הכניסה כוללת גילוף בגודל אמיתי של פלג גוף עליון של פיל עם רוכבים.
על פי אדם הרדי (Adam Hardy), הגומחות של מנדאפה מקדש ג'יין זה אולי כללו בעבר פסלים.
הסקר הארכאולוגי של הודו (ASI) ערך חפירות באתר שהניבו עדויות למקדש ישן יותר ולנוכחות של ג'יין.
על פי ה-ASI, החפירות חשפו "שרידי מתחם מקדש גדול שנבנה בלבנים וגם פסל יפהפה של הניצב בתנוחת סמא-בהאנגה, מה שמצביע על קיומו של מקדש, שהוקם כנראה לפני או בתחילת שלטון שושלת צ'לוקייה הקדומה".
מספר כתובות בשפת הקאנדה העתיקה נמצאו בפטאדקל, בעיקר במקדשים וירופאקשה, סנגאמשווארה ופפאנתה.
כתובות אלו מהוות מקור מידע חשוב בנוגע למענקים שהעניקו המלכים ויקרמאדיטייה, ויג'איידיטייה, מלכות שונות ואחרים, להקמת המקדש ולהפעלתו.
הם גם מעניקים תובנה חשובה לגבי התפתחותם של כתבים הודיים שונים.
כדוגמה, טור אחד מסוים מהמאה ה-8 רשום בשני כתבים של סנסקריט, כתב סידהמטריקה מצפון הודו וכתב הפרוטו-קאנדה-טלוגו של דרום הודו.
מונומנטים בולטים אחרים בפטאדקל כוללים עמוד אבן מונוליתי ועליו כתובות רבות, מקדש נגאנאתה, מקדש מהאקוטשווארה, הכולל גם מספר כתובות, וכן כמה מקדשים קטנים המוקדשים לשיווה.
ליד מקדשי וירופאקשה, סנגאמשווארה ומליקרג'ונה נמצא עמוד אבן של שיווה, הכולל סמל קלשון משולש.
על העמוד כתובות המציינות שהוצב על ידי ג'ננה שיווצ'רייה מהיישוב מריגאתניקהארה הממוקם על הגדה הצפונית של הגנגס, וכי הוא העביר חלקת אדמה לוויג'ישווארה.
בשנת 2008 כתב אופינדר סינג כי ס.
Venkateshaiah), ארכאולוג בכיר ב-ASI, איתר את המחצבה ששימשה מקור לאבנים במרחק של כ-5 קילומטרים מפטאדקל.
האתר בולט ברישומים של שיווה, ננדי, דורגה, גנש, קלשון משולש, טווס, צלב קרס, סמלים וכתובות.
חלקם עשויים להיות סמלים של גילדות (סנגהאטה) שחצבו וסיפקו את האבנים למקדשים.
יתר על כן, היא קובעת כי המשמעות טמונה לא רק בפסלים אינדיבידואליים אלא גם במיקומם היחסי וברצף שלהם, כמו גם כיצד הם מבטאים את המתח ההיסטורי במסורת הדתית ההינדית בין חייו המהודרים של בעל הבית לחיי הנזיר המתכחש להבלי העולם.
הביטויים של דהרמה, במיוחד רג'ה-דהרמה (סמכות מלכותית וחובה) כפי שהדגים המלך ראמה, ומוקשה נראים בכל המקדשים השונים בפטאדקל.
הראשון מתואר באפריזים שונים תוך שימוש בדוגמאות לסיפור חייו של ראמה מהראמאיאנה, ואילו האחרון מתבטא בתבליטים של לקולישה, נטארג'ה, יוגה וסגפנים רבים.
דימויים אחרים שרווחים במיוחד בפטאדקל הם בין פורושה ל, הנשמה והחומר, הגברי והנשי.
המקדשים בפטאדקל הם סמל לנטייה של שושלת צ'לוקייה לאינטגרציה וניסויים, וכתוצאה מכך מיזוג סגנונות האדריכלות מצפון ומדרום הודו.
זה ניכר במיוחד כאשר בוחנים יחד את הארכיטקטורה בפטאדקל, איהולה ובדמי.
איהולה, במאה החמישית, שימש כחממה למושגים שיובילו לשילוב סגנונות זה.
מושגים אלה שוכללו עוד יותר בבדמי במהלך המאות ה-6 וה-7. שיאו של זה הוא, כמתואר על ידי אונסק"ו: "שיא האמנות האקלקטית שבמאות ה-7 וה-8 השיגה תערובת הרמונית של צורות אדריכליות מצפון ודרום הודו".
המוזיקה ואומנויות מתקופת ימי הביניים המוקדמת
בין הפסלים בפטאדקל נמצאה לאוטה בעל צוואר ארוך (דמוית סיטאר) המתוארכת למאה העשירית.
באתר מוצגים גם אפריזים עם כלי נגינה קונבנציונליים יותר, אך הלאוטה ארוכת הצוואר מרמזת שהייתה מסורת של מוזיקאים שעיצבו כלי נגינה חדשים.
דוגמה נוספת היא ציתר המקל מהמאה השביעית שנמצא מגולף בתבליט במהאבליפורם בטאמיל נאדו.
פטאיר הוא מאפה בצק שמרים ממולא מאזור הלבנט.
המילויים הנפוצים ביותר הם בשר ותרד, אך ניתן למצוא פטאייר גם במילוי עלים אחרים כדוגמת מנגולד ובמילוי גבינות כגון גבינה עכואית או פטה.
צורתו דומה לזו של אוזן המן ולשל הסמבוסק, אך בשונה מהסמבוסק, אופים אותו בתנור ולא בטיגון בשמן עמוק.
הפטאייר נאכל בעיקר באזור הלבנט, במדינות כמו לבנון, סוריה, ירדן וישראל, אך ניתן למצוא אותו גם במדינות מזרח תיכוניות אחרות כדוגמת מצרים, טורקיה, עיראק, ערב הסעודית וכווית.
הפטאייר פופולרי גם בארגנטינה, שם הוא קרוי "אמפנדס ערבי".
באחת הגרסאות הנפוצות של הפטאייר בסוריה מוסיפים למלית אגוזים קצוצים ורכז רימונים, לעומת המתכון הנהוג בקרב הפלסטינים שבו אין אגוזים ורכז הרימונים מוחלף במיץ לימון.
"פטה מורגנה" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל, מתוך אלבום הבכורה שלה, דנה אינטרנשיונל (1993).
הוא יצא לאור באוקטובר 1993, בהוצאת חברת התקליטים IMP דאנס בע"מ, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
הוא נכתב על ידי יואב גינאי, והולחן על ידי חברי להקת אתניX, זאב נחמה ותמיר קליסקי.
"פטה מורגנה" הוא שירה הראשון של דנה שלא נכתב או הולחן על ידה ובוצע בשפה העברית.
תחילה נכתב "פטה מורגנה" עבור להקת דרמה, שפעלה בעיקר בשנות ה-90 של המאה ה-20 ועופר ניסים, מפיק השיר, היה חבר בה.
לאחר הצלחת הסינגל "סעידה סולטנה" החליט ניסים להציע לאינטרנשיונל להקליט את "פטה מורגנה" ולהפיצו באופן מסחרי.
בשיר מופיעים מספר ניגודים כגוון "השלג בקיץ" ו"במדבר אני המים".
לימים הסבירה אינטרנשיונל כי הניגודים מייצגים את אישיותה הפנימית ואופייה.
ביוני 1998 חשף גינאי כי ב"פטה מורגנה" הייתה שורה שלא הוקלטה בהתאם להחלטה של אינטרנשיונל: "שמי דני או דנה, פטה מורגנה".
היא מאנה לשיר את השורה כיוון שרצתה להצליח בתעשיית המוזיקה בזכות הכישרון שלה, לטענתה, ולא בשל היותה טרנסג'נדרית.
ב-10 באוקטובר 1993 נכנס השיר לראשונה למצעד הסינגלים של רשת ג' במקום ה-23. ב-28 בנובמבר עלה למקום הרביעי - המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע במצעד.
הוא שהה במצעד במשך ארבעה עשר שבועות רצופים ויצא ממנו ב-16 בינואר 1994. במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשע"ד הגיע "פטה מורגנה" למקום ה-22.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולםאוקטובר 1993תקליט 12 אינץ'IMP דאנס
פטארי הוא שירות הזרמת מוזיקה פקיסטני, שהוקם בפברואר 2015 על ידי חאליד בג'ווה, פייסל שרג'אן, איקבל תסאל בהאטי והומאיון הארון.
האתר מספק מוזיקה פקיסטנית, וידוע כשירות הזרמת המוזיקה הגדול ביותר בפקיסטן.
לדברי קצין הקריאייטיב הראשי של פטארי, התוכנית הראשונית הייתה ליצור פורטל מקוון לסדרות טלוויזיה פקיסטניות.
עם זאת, כשהתוכנית לא הצליחה, מנהל האסטרטגיה הראשי של ג'אנג מדיה גרופ , פייסל שרג'אן, עודד את מייסדי פטארי להתמקד במוזיקה במקום זאת.
פטארי הושקה באופן רשמי בפברואר 2015 בגרסת בטא עם אוסף של 20,000 שירים ו-600 אמנים.
בתחילה, פאטרי הייתה נגישה רק באמצעות הזמנה לאתר, ומאוחר יותר על ידי הרשמה לאתר.
פטארי נפתחה לגלישה ציבורית ב-4 בספטמבר 2015.
אפליקציות ייעודיות למכשירי IOS ואנדרואיד הושקו באוגוסט 2015. ידוע כי מתוכננת השקת אפליקציה למכשירי Windows Mobile.
ב-30 בדצמבר 2016, דווח כי פטארי קיבלה סכום כולל של 200,000 דולר אמריקאי במימון ראשוני מחברת ההשקעות Sarmayacar.
פטארי היה מפרסם את מצעד המוזיקה Patari Haftanama, שדירג את 20 הסינגלים המובילים בפקיסטן.
המצעד התעדכן מדי יום חמישי.
ביוני 2015, EMI פקיסטן ביקשה מפטארי להסיר את כל התוכן שלה מהאתר מאחר שהיא מחזיקה ברישיונות של למעלה מ-60,000 אמנים פקיסטנים שחתומים תחתיה, כאשר באותה תקופה שלטה בכמעט 70% מסך המוזיקה המקוונת של פקיסטן.
זיסאן צ'אודרי, מנכ"ל EMI פקיסטן אמר כי: "אני לא נגד פטארי.
אני נגד כל פורטל או פלטפורמה שמספקים מוזיקה לא חוקית".
פטארי ו-EMI פתרו מאז את המחלוקות ביניהם וחתמו על הסכם שמציב את EMI בפלטפורמת פטארי.
Patagonia, Inc היא חברה אמריקאית לביגוד.
הוקמה על ידי איבון שווינארד ב-1973 והמטה שלה ממוקם בוונטורה שבקליפורניה.
פטאגוניה מפעילה חנויות ב-10 מדינות ברחבי העולםומפעלים ב-16 מדינות.
ב-1957, איבון שווינארד, מטפס מצוקים אמריקאי, החל למכור ציוד לטיפוס הרים שיוצר בעבודת יד באמצעות חברה שהקים בשם Chouinard Equipment.
הוא עבד לבד במכירת הציוד עד 1965, אז החל לשתף פעולה עם טום פרוסט כדי להעלות את האיכות של מוצריו ולהתמודד עם בעיית ההיצע המוגבל שלו מול ביקוש הולך וגובר.
החנות הראשונה של פטאגוניה, שנקראה Great Pacific Iron Works, נפתחה ב-1973 במפעל לשעבר לאריזת בשר בוונטורה.
ב-1984 שינה שווינארד את שם החברה ל-Lost Arrow Corporation.
פטאגוניה הרחיבה את קו המוצרים שלה כך שכלל ביגוד המיועד לענפי ספורט נוספים כמו גלישה.
בנוסף, החלה להציע מוצרים דוגמת מזון מחנאות.
בסוף העשור השני של המאה ה-21 עלתה תפוצת אפודי הצמר הממותגים של פטאגוניה בקרב מנהלים פיננסיים, ובשנת 2019 הכריזה החברה כי בכוונתה להגביל את הפצת המוצרים הממותגים שלה לחברות המחויבות ליוזמות סביבה, חברה וממשל תאגידי.
בספטמבר 2022, המייסד איבון שווינארד העביר את הבעלות על החברה לקרן Patagonia Purpose, שמנוהלת על ידי משפחתו של שווינארד ויועצים מטעמו.
כוונתו של שווינארד הייתה שהרווחים ממכירות הביגוד יועברו להתמודדות עם משבר האקלים וכדי להגן על אדמות.
פורסם כי השינוי במבנה הבעלות אפשר לשווינארד להימנע מתשלום מס על הכנסות החברה, בעוד הוא ממשיך לשלוט בניהול שלה.
ביקורות פנימיות ב-2007 וב-2011 גילו כי מפעלים בשרשרת האספקה של פטאגוניה היו מעורבים בסחר בבני אדם, מה שהוביל את החברה לעשות מאמץ כדי להתמודד עם תופעה זו.
ביוני 2016 פרסמה החברה רשימת עקרונות לטיפול בחיות שמשמשות לייצור בגדי הצמר, כמו גם דרכים לשימוש בקרקע ולעידוד קיימות.
באפריל 2017, Patagonia הודיעה שניתן יהיה להחזיר סחורה במצב טוב תמורת זיכוי על מוצרים חדשים.
הסחורה המשומשת תנוקה, תתוקן ותימכר באתר שלה תחת הקטגוריה של בגדים משומשים.
ב-2019 השיקה תוכנית שמייצרת ומוכרת בגדים שעשויים משאריות בדים של החברה.
ב-2019 הכריזה החברה על כוונתה להפוך לנייטרלית מבחינה פחמנית עד 2025. ב-2021 הודיעה שלא תייצר עוד את הבגדים שלה עם הלוגו כדי לשפר את אורך החיים של הבגד.
בדצמבר 2021, הגיש המרכז האירופאי לחוקה ולזכויות אדם תלונה נגד פטאגוניה ומותגים נוספים בבית משפט הולנדי בטענה שהם עושים שימוש בעבודות כפייה של בני המיעוט האויגורי במחוז שינג'יאנג שבסין.
מאז 1985, מתחייבת Patagonia ש-1% מהמכירות שלה יעברו לארגוני סביבה דרך ארגון One Percent for the Planet, שאיבון שווינארד הוא בין החברים המייסדים שלו.
ב-2015 השיקה החברה את Common Threads Partnership שמאפשרת מכירה ישירה של בגדים משומשים מתוצרתה.
ב-2016, התחייבה לתרום 100% מהרווחים שלה ממכירות בלאק פריידיי לארגוני סביבה, בסכום כולל של 10 מיליון דולר.
ביוני 2018 תרמה 10 מיליון דולר שחסכה עקב קיצוצי המיסים שהוביל ממשל טראמפ ל"קבוצות המחויבות להגנה על האוויר, האדמה והמים ומציאת פתרונות למשבר האקלים".
בפברואר 2017, הובילה חרם על תערוכת המסחר Outdoor Retailer שמתקיימת באופן מסורתי בסולט לייק סיטי שביוטה, בגלל חקיקה שקודמה במדינה במסגרתה יועברו אדמות פדרליות לשלטון המדינה.
בעקבות החרם אליו הצטרפו מספר חברות נוספות הודיעה החברה שמארגנת את האירוע שתעביר אותו למדינה אחרת.
ב-6 בדצמבר 2017, עתרה נגד ממשלת ארצות הברית והנשיא דונלד טראמפ עקב הכרזותיו על כוונתו להקטין את השטח המיועד לאנדרטה Bears Ears National Monument ב-85% וכן של האנדרטה Escalante National Monument ב-50%.
החברה הסתמכה על הפרשנות לסעיף הרכוש בחוקה האמריקאית במסגרתו מקנה המדינה לקונגרס את הסמכות לנהל אדמות פדרליות.
הטענה שהועלתה הייתה שחוק העתיקות מ-1906 לא העניק לנשיא סמכות לשנות את ייעודי האנדרטה שהוגדרו על ידי נשיא קודם.
ביולי 2020, השעתה את הפרסום שלה בפייסבוק ובאינסטגרם במסגרת מאבק "להפסיק עידוד שנאה למען רווחים" מצד ארגוני זכויות האזרח בארצות הברית משום שלטענתם החברה עושה מעט מדי במאמץ לרסן את הפצת השנאה באתריה.
פטה עם תפודים היא פשטידה, מומחיות של אזורי סאנטר-עמק הלואר, לימוזין ואלייה (מחוז בורבון) במרכז צרפת.
ניתן להגיש את המנה כתוספת למנה עיקרית או כמנה עיקרית.
כיום הוא נצרך לעיתים קרובות עם סלט ירוק.
המרכיבים העיקריים שלו הם פרוסות תפוחי אדמה וקרם פרש, המשמשים למילוי קרום בצק עלים.
לאחר מכן אופים את הפשטידה בתנור עד שהתבנית מכוסה בקרום חום-זהוב.
ישנן דרכים שונות להכין את הפטה עם תפוחי האדמה והתבלינים משתנים ממשפחה למשפחה.
פטרוזיליה ובצל הם מרכיבים נפוצים באלייה, בעוד שהשימוש בשום ובשר נפוץ בלימוזין, ויין עילית ובמחוז קרוז.
לפני שהחל השימוש הנרחב בתפוחי אדמה בצרפת במאה ה-19, מאכל זה הוכן משאריות בצק לחם ונאפה בתוספת פשוטה של שום קצוץ, פטרוזיליה ובייקון קותל חזיר.
בשפה האוקסיטנית, מאכל זה ידוע כ-pastis de treflas או כ-pastis de pompiras, שהן שתי דרכים להתייחס לתפוח האדמה בגרסה האוקסיטנית של מחוז לימוזין.
פֶּטַאר סטויאנוביץ' (בסלובנית: Petar Stojanović; נולד ב-7 באוקטובר 1995) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדות המגן הימני והקיצוני בקבוצת לגיה ורשה מליגת העל הפולנית ובנבחרת סלובניה.
סטויאנוביץ' הוא השחקן הצעיר ביותר אי פעם שרשם הופעה בנבחרת סלובניה.
כמו כן היה אחד מהשחקנים המרכזיים בהעפלתה של סלובניה לשמינית הגמר בפעם הראשונה בתולדותיה ביורו 2024.
סטויאנוביץ' החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים המקומית ארנה טאבור, לפני שעבר לשחק במחלקות הנוער של סלובן ואינטרבלוק.
הוא נשאר שם עד 2011, אז נרכש על ידי מריבור.
לאחר המעבר למריבור, האשים יוץ' פצ'צ'ניק, הבעלים של אינטרבלוק, את זלאטקו זחוביץ', המנהל המקצועי של מריבור, בכך שפעל מאחורי גבו וגנב את אחד מהכישרונות הסלובניים הגדולים ביותר בגילו.
בתחילת דרכו, סטויאנוביץ' שיחק כשוער אך לאחר מכן עבר לשחק כקשר התקפי.
כאשר עבר למחלקות הנוער של מריבור נחשב לאחד מהקשרים המבטיחים ביותר במדינה, אולם צוות המאמנים של מריבור ראה בו פוטנציאל גדול בהרבה בעמדת המגן הימני.
ב-5 בינואר 2016 חתם על חוזה לחמש שנים עם דינמו זאגרב, ככל הנראה תמורת סכום העברה של כ-2 מיליון אירו בתוספת בונוסים.
ב-20 ביולי 2021 הצטרף סטויאנוביץ' לקבוצה האיטלקית אמפולי בהשאלה עם אופציית רכישה.
התנאים מולאו ואמפולי רכשה את השחקן ב-17 ביוני 2022.
ב-30 באוגוסט 2024 הושאל אל סלרניטנה מהסרייה ב'.
סטויאנוביץ' ייצג את סלובניה בכל נבחרות הנוער, החל מרמת הנערים (U-16) ועד לרמת הנוער (U-21).
כחבר בנבחרת סלובניה עד גיל 17, השתתף סטויאנוביץ' באליפות אירופה לנבחרות צעירות 2012, שם הבקיע שער אחד.
הוא ערך את הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק מול קולומביה ב-18 בנובמבר 2014. באותו זמן היה בן 19 שנה, חודש ו-11 יום והפך לשחקן הצעיר ביותר שרושם הופעת בכורה בנבחרת, כשהוא עוקף את השיא הקודם שקבע רנה מיחליץ' שבע שנים קודם לכן.
ב-1 בספטמבר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת במשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 מול סלובקיה, שהסתיים בתיקו 1:1.
נכלל בסגל נבחרת סלובניה לטורניר יורו 2024 והיה אחד השחקנים המרכזיים והחשובים בהעפלתה של סלובניה לשלב שמינית הגמר.
פטאר סוצ'יץ' (בקרואטית ובבוסנית: Petar Sučić; נולד ב-25 באוקטובר 2003 בליבנו שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן קרואטי-בוסני המשחק בעמדת הקשר האחורי באינטר ובנבחרת קרואטיה.
סוצ'יץ' נולד בבוסניה והרצגובינה וגדל במחלקות הנוער של NK ספורטפרבנט בוגוינו, איסקרה בוגוינו וזרינסקי מוסטאר.
בחודש ינואר 2022 חתם על חוזה לחמש שנים בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-17 ביוני 2022 הושאל למשך עונה אחת לזרינסקי מוסטאר, ובמהלך תקופת ההשאלה ערך 27 הופעות במסגרת ליגת העל של בוסניה והרצגובינה, וזכה עם המועדון באליפות בוסניה והרצגובינה ובגביע הבוסני.
לקראת עונת חזר לדינמו זאגרב, ובעונה זו זכה עמה אליפות קרואטיה, בגביע הקרואטי ובסופר קאפ הקרואטי.
ב-4 ביוני 2025 חתם באינטר מהסרייה א' תמורת 14 מיליון יורו.
סוצ'יץ' נולד בבוסניה והרצגובינה למשפחה ממוצא קרואטי.
הוא שיחק בנבחרות הצעירות של בוסניה והרצגובינה.
בחודש מרץ 2024 החליט לייצג את הנבחרת הבוגרת של קרואטיה על-פני זו של בוסניה והרצגובינה.
ב-19 באוגוסט 2024 זומן לראשונה לסגל נבחרת קרואטיה, לקראת משחקי ליגת האומות 2024/2025 נגד נבחרות פורטוגל ופולין.
ב-5 בספטמבר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת פורטוגל.
סוצ'יץ' הוא בן דודו של הכדורגלן לוקה סוצ'יץ'.
פטרישה קמפבל הרסט היא אמריקאית שהייתה קורבן חטיפה, וזמן קצר לאחר מכן הפכה לפושעת בעצמה כששדדה בנק ונשלחה לכלא.
הרסט היא בתם השלישית מתוך חמשת ילדיהם של רנדולף אפרסון הרסט וקתרין ווד קמפבל, ונכדתו של איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט.
היא בילתה את שנות נעוריה בפרבר הילסבורו ולמדה בבית הספר לבנות "קריסטל ספרינגס" ובבית הספר "סנטה קטלינה" במונטריי.
היא למדה במכללת מנלו באתרטון, קליפורניה, לפני שעברה לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
אביה היה רק אחד ממספר יורשיו של הרסט, ולא היה מעורב בעסקי המדיה של המשפחה, ולכן הוריה לא ראו צורך לנקוט באמצעים לביטחונם האישי של ילדיהם.
בזמן חטיפתה, הרסט הייתה בשנת הלימודים השנייה בברקלי, שם למדה תולדות האמנות.
היא גרה עם ארוסה, סטיבן וויד, בדירה בברקלי.
הרסט נחטפה ב-4 בפברואר 1974 מדירתה שבברקלי על ידי קבוצה שמאלנית זעירה בשם צבא השחרור הסימביונזי (SLA).
הארגון סירב להחליפה תמורת חבריו הכלואים ודרש מזון בשווי של 400 מיליון דולר עבור כל עניי קליפורניה.
משפחתה תרמה מזון בשווי 6 מיליון דולר לעניי אזור מפרץ סן פרנסיסקו.
גם לאחר מכן סירב הארגון לשחררה בטענה שהמזון היה באיכות נמוכה.
על פי עדותה המאוחרת של הרסט, היא הוחזקה במשך שבוע בארון, מכוסת עיניים ועם ידיה קשורות, ובמהלכה מייסד ומנהיג הארגון (דונלד דפריז) איים עליה שוב ושוב במוות.
היא הוצאה מהארון לארוחות עם כיסוי העיניים, ובהמשך החלה להצטרף לדיונים הפוליטיים של הארגון.
היא קיבלה פנס לקריאה ומסמכים פוליטיים של צבא השחרור הסימביונזי.
הרסט הייתה כלואה בארון במשך שבועות ארוכים, ואחריה אמרה, "דפריז אמר לי שמועצת המלחמה החליטה או חושבת להרוג אותי או שאני אשאר איתם, וכדאי שאתחיל לחשוב על זה כאפשרות".
הרסט גם אמרה כי הוצעה לה הבחירה להשתחרר או להצטרף לארגון.
כשנשאלה להחלטתה, הרסט אמרה שהיא רוצה להישאר ולהילחם עם צבא השחרור הסימביונזי.
כיסוי העיניים הוסר, מה שאיפשר לה לראות את שוביה בפעם הראשונה.
לאחר מכן קיבלה שיעורים יומיומיים על תפקידיה, במיוחד תרגילי נשק.
אנג'לה אטווד אמרה להרסט כי האחרים חושבים שהיא צריכה לדעת מהו החופש המיני ביחידה; על פי עורך דינה, הרסט נאנסה על ידי ויליאם "ווילי" וולף ומאוחר יותר על ידי דפריז.
ב-3 באפריל 1974, חודשיים לאחר שנחטפה, הרסט הודיעה בקלטת אודיו כי הצטרפה לצבא השחרור הסימביונזי ולקחה את השם "טניה" (בהשראת הכינוי של תמרה בונקה, חברתו של צ'ה גווארה).
ב-15 באפריל 1974 צולמה הרסט מנופפת ברובה סער במהלך שוד סניף סאנסט של בנק היברניה.
מסרים שהגיעו ממנה מאוחר יותר הבהירו שהיא שינתה את שמה ל"טניה", והפכה נאמנה למטרות ה-SLA.
הוצא צו למעצרה והיא אכן נעצרה ב-18 בספטמבר 1975 בדירה יחד עם חברים נוספים של הארגון.
בינתיים הותקף ונשרף מטה נוסף של הארגון על ידי 500 שוטרים.
במהלך אותה פשיטה נהרגו רוב חברי הארגון.
במשפטה, שהחל ב-20 במרץ 1976, טענה הרסט שהיא נכלאה בארון ועיניה כוסו, חוותה התעללות פיזית ומינית, וכתוצאה מכך נאלצה להצטרף ל-SLA.
נטען שהיה מדובר במקרה חמור של תסמונת סטוקהולם, שבו חטופים מגלים סימפתיה לחוטפיהם.
הרסט טענה עוד שהיא הוכרחה לבצע את חלקה בשוד באיומים.
ההגנה במשפטה לא הצליחה לזכותה והיא הורשעה בשוד בנק.
עונשה הופחת לאחר 22 חודשים על ידי הנשיא ג'ימי קרטר.
הרסט השתחררה מהכלא ב-1 בפברואר 1979. הנשיא קלינטון העניק לה חנינה בחודש ינואר 2001, במהלך השבועות האחרונים של כהונתו.
חודשיים לאחר שחרורה מהכלא התחתנה הרסט עם ברנרד לי שו (1945–2013), שוטר שהיה חלק מהצוות ששמר עליה בזמן ששוחררה בערבות.
נולדו להם שני ילדים, גיליאן ולידיה הרסט-שו.
הרסט השתתפה בקרן המסייעת לילדים עם איידס, והיא פעילה בפעולות צדקה אחרות ופעילויות גיוס כספים.
הרסט פרסמה את ספר הזיכרונות "כל דבר חשאי", שנכתב יחד עם אלווין מוסקבה, בשנת 1981. אחר כך הפיקה עבור ערוץ הנסיעות סרט תיעודי שכותרתו "סודות סן סימאון עם פטרישיה הרסט", בו הציגה את אחוזת טירת הרסט של סבה.
הרסט לוהקה למספר סרטים, ביניהם סרטיו של הבמאי ג'ון ווטרס: "נער שוליים", "אמא סדרתית", "פקר" ו"ססיל בי.
האחרון שברשימה עוסק, למרבה העניין בכוכבת הוליוודית בשם האני וויטלוק (מלאני גריפית) שנחטפת על ידי קבוצת טרוריסטים קולנועיים השואפת להופכה לשחקנית הראשית בסרט הגרילה שלהם.
במהלך הסרט עוברת וויטלוק מהפך מפנים יפות ומפונקות לכדי אידאולוגית מהפכנית המוכנה גם להפר את החוק למען המטרה.
עם זאת בסיפור זה, המקביל לסיפורה של הרסט, משחקת פטי הרסט עצמה דווקא את האם המודאגת של פידג'ט, הצעיר בקבוצת המהפכנים.
במסגרת תפקידה היא קוראת לבנה שוב ושוב לנתק עצמו מהגרילה התרבותית ולשוב סוף סוף הביתה.
פטון הוא הכינוי שניתן לסדרת טנקים אמריקאית, שיצורה החל בשנות ה-40 המאוחרות של המאה ה-20 ונמשך עד לשנות ה-80 של המאה ה-20. הטנקים נקראים על שם הגנרל ג'ורג' פטון.
טנקי הפטון שירתו בצבאות רבים בכל העולם, וגרסאות מתקדמות של הטנקים משרתות עד היום.
במשך שנים היה הפטון הטנק המוכר והנמכר ביותר במערב.
טנקים רבים מדגמי פטון השונים שירתו בצה"ל תחת השם מגח.
פטוסקופיה (Fetoscopy) או דיקור חבל הטבור היא בדיקה מתוך מגוון בדיקות רפואיות הנערכת במהלך ההריון, ובה נוטלים דגימת דם מהעובר ומבצעים בדיקת דם של העובר.
במהלכה של הבדיקה מחדירים מחט חלולה, שבראשה מצוי התקן אנדוסקופי עם מקור אור, דרך בטן האם, כדי לאפשר לרופא לצפות בעובר - זאת לאחר קביעת מקומו של העובר ברחם לאחר בדיקת אולטרה סאונד.
באמצעות ההתקן שבראש המחט נוטלים בדגימת דם מן העובר, ברך כלל מחבל הטבור, לבדיקה במעבדה.
נוהגים להשתמש בפטוסקופיה בעיקר כאשר קיים חשד למומים או למחלות של העובר, הניתנים לאימות רק בבדיקת דם, למשל כאשר שני ההורים חולים בתלסמיה בצורתה המתונה, ולכן קיימת האפשרות שתינוקם יחלה במחלה בצורתה הקשה.
הבדיקה, שיש בה סיכון, מתבצעת רק במקרה שההורים מצהירים על נכונותם להפסיק את ההריון במקרה שתתגלה המחלה בתינוקם.
פטי וגסטף היא טייסת אירובטיקה אמריקאית, אלופת העולם 3 פעמים ברציפות בשנים 1991–1993.
וגסטף נולדה ב-11 בספטמבר 1951 בסנט לואיס במדינת מיזורי.
אביה היה קברניט בחברת תעופה יפנית.
למרות ההיסטוריה התעופתית הענפה של משפחתה לא זכתה וגסטף לעידוד לחלום ילדותה להיות טייסת, בשל היותה אישה.
את קריירת התעופה שלה החלה בשיעורי טיסה על מטוס ססנה 185, ובהמשך קיבלה רישיונות טייס למטוסים מסחריים רב-מנועיים, ורישיון מסוק מסחרי.
בשנת 1985 הצטרפה וגסטף ל"צוות האירובטי האמריקאי", שם נשארה עד שנת 1996.
היא מספרת שבזכות רצונה הרב להצליח ולהראות ש"גם נשים יכולות" היא הגיעה להישגיה.
וגסטף מטיסה מטוס מדגם Extra 300, בצבעים המזוהים עמה.
המטוס בצביעה זו מופיע במדמה הטיסה "Flight Simulator".
כיום (2006) היא מייעצת בנושאי אירובטיקה וארגון מפגנים אוויריים, ובעלת אתר אינטרנט מסחרי.
בנוסף לכך פטי טסה גם כטייסת פעלולים לסרטים וטלוויזיה ומאמנת טייסים אווירובטיים אחרים, ובשנת 2002 הייתה מינוי נשיאותי למועצה המייעצת הפדרלית של Centennial of Flight Commission.
פטוצ'יני אלפרדו (איטלקית: Fettuccine Alfredo) היא מאכל מפורסם מהמטבח האיטלקי, של פסטה טרייה מסוג פטוצ'יני מוקפצת ברוטב שמרכיביו העיקריים הם חמאה וגבינת פרמזן.
המנה הומצאה ברומא בשנת 1914 על ידי המסעדן והשף אלפרדו די ללו, בהתבסס על מנה הידועה בכינוייה Fettuccine al burro (פטוצ'יני בחמאה), אשר נוספת לפטוצ'יני הן לפני שמניחים את הפסטה והן לאחר מכן (שיטה המכונה doppio burro - "חמאה כפולה").
המתכון שהומצא על ידי די ללו כלל הכפלת כמות החמאה ועל כן מכונה המנה המקורית שהוכנה על ידי דה ללו Maestosissime fettuccine al triplo burro (פטוצ'יני בשלוש פעמים חמאה).
המנה הפכה מאוד פופולרית, וידוענים רבים פקדו את מסעדתו של דה ללו, בהם מרי פיקפורד ודאגלס פיירבנקס אשר טעמו את המנה בירח הדבש שלהם ב-1927. בשובם לארצות הברית הם ביקשו שיכינו להם את המנה וכך הפכה פופולרית בארצות הברית אף יותר מאשר באיטליה.
השם "פטוצ'יני אלפרדו" מקובל ברחבי העולם אך לא באיטליה עצמה, בה מכנים את המנה לפי שמה המקורי "פטוצ'יני בחמאה" או "פטוצ'יני בחמאה ופרמזן".
במקומות שונים בעולם נהוג להעשיר את המנה על ידי הוספת עוף, חסילונים או (במיוחד בישראל) פטריות.
פטור השתתפות – הטבת מס הניתנת לחברת החזקות, על פי פקודת מס הכנסה.
במסגרת תיקון 147 לפקודת מס הכנסה, שנכנס לתוקף בינואר 2006, נקבעו הוראות שעיקרן פטור ממס לחברות החזקות תושבות ישראל, על הכנסות מסוימות, פטור המכונה "פטור השתתפות".
משטר המס המכונה "פטור ההשתתפות" הוא תרגום מאנגלית של המונח – participation exemption.
מדובר בפטור ממס לחברת החזקות בגין רווחים שקיבלה מהחברות הבנות שלה וכן בגין רווח הון הנצמח ממכירת החברות הבנות.
תיקון 147 התבסס על דו"ח הוועדה לתוכנית המיסים הרב-שנתית (דו"ח קפוטא-מצא), אשר ביקשה לשפר את מערכת המס הישראלית כך שתהיה תחרותית ביחס למדינות אחרות.
בדוח קפוטא-מצא נאמר כי פטור ההשתתפות לעידוד הקמת מרכזי ניהול בין-לאומיים בישראל מתחייב מהטעם שיש הכרח להתאים את מערכת המיסים לתנאי הגלובליזציה.
הוועדה סברה כי באמצעות חקיקת פטור ההשתתפות, מדינת ישראל תוכל להתחרות בחקיקה דומה הקיימת זה מספר שנים במדינות אחרות במערב, ובעיקר מדינות אירופה כדוגמת הולנד, בלגיה, לוקסמבורג, אירלנד, שוודיה ועוד.
בשנת 2002 בעת הדיונים בהמלצות על חקיקה דומה, מסר משרד המשפטים באמצעות הגב' דידי לחמן כי החקיקה מנוגדת לנורמות בין-לאומיות.
ההתנגדות הזאת לא נומקה באופן רציני ונדחתה על ידי ועדת קפוטא-מצא.
ההמלצות גובשו לכלל חקיקה אשר נתקבלה בחודש יולי 2005 במסגרת תיקון 147 לפקודה.
בחקיקה נקבע כי "חברת החזקות ישראלית" היא חברה שהתקיימו בה בעיקר אלה:
החברה התאגדה בישראל והשליטה על עסקיה וניהולם מופעלים בישראל בלבד, והיא אינה חברה ציבורית, חברה משפחתית, חברה שקופה או מוסד כספי.
לא חלו בהתאגדותה הוראות חלק ה-2, ולא חלו בהעברת נכס אליה הוראות החלק האמור או הוראות סעיף 70 לחוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה).
במשך 300 ימים או יותר בכל שנת המס, החל משנת המס שלאחר השנה שבה התאגדה, 75% או יותר מהשקעותיה הן בחברות מוחזקות, והשקעתה בחברות כאמור לא פחתה מ-50 מיליון שקלים חדשים.
לא הייתה לה הכנסה לפי סעיף 2(1) לפקודה, למעט הכנסה משירותים שנתנה לחברה המוחזקת.
החברה בחרה שהוראות הפקודה יחולו עליה בתוך 90 יום מיום התאגדותה.
"חברה מוחזקת" הוגדרה בחקיקה כחבר בני אדם שהתקיימו בו בעיקר אלה:
הוא תושב חוץ ש-75% או יותר מהכנסתו בשנת המס שהופקה או שנצמחה מחוץ לישראל היא הכנסה שאילו הייתה חייבת במס בישראל, הייתה חייבת כהכנסה מעסק לפי סעיף 2(1) לפקודה.
בחישוב ההכנסה כאמור יווסף לה חלק יחסי מהכנסות חברות קשורות זרות, ואולם לא תובא בחשבון:
הכנסה מדמי ניהול ששולמו מקרוב;
תמורה ממכירת נכס, למעט ממכירת נייר ערך הנסחר בבורסה, שהנפיקה חברה שבה החברה המוחזקת אינה בעלת שליטה;
בכל שנת מס, עלות נכסיו בישראל אינה עולה על 20% מעלות כלל נכסיו, והכנסתו בשנת המס שהופקה בישראל, לרבות ממכירת מקרקעין או זכות באיגוד מקרקעין, אינה עולה על 20% מכלל הכנסתו בשנת המס.
פקודת מס הכנסה קבעה כי חברת החזקות ישראלית תהיה פטורה ממס על כל אלה:
רווח הון במכירת מניה מזכה.
"מניה מזכה" מוגדרת בחקיקה זו כחלק מחבילת מניות בחברה מוחזקת, המקנות זכות לרווחים בשיעור של 10% לפחות, ואשר הוחזקו בידי חברת ההחזקות הישראלית במשך 12 חודשים רצופים לפחות.
דיבידנד שקיבלה בשל מניה מזכה, אם חולק במהלך תקופה שלא פחתה מ-12 חודשים רצופים שבה הייתה חברת ההחזקות הישראלית בעלת מניות מהותית (10% לפחות) בחברה המוחזקת.
הכנסות מריבית, דיבידנד ורווח הון מניירות ערך הנסחרים בבורסה בישראל.
הכנסות ריבית והפרשי הצמדה שקיבלה ממוסד כספי בישראל.
בנוסף, נקבע כי שר האוצר רשאי לקבוע פטור ממס לריבית שקיבלה חברת החזקות ישראלית מחברה מוחזקת אם הריבית שולמה במהלך תקופה שקבע ובשיעור ריבית שקבע.
משטר המס המיוחד לחברת החזקות, המכונה גם "פטור השתתפות", מקובל במדינות רבות ומיועד בעיקר למשקיעים זרים.
בהולנד, לדוגמה, הוראת "פטור השתתפות" מקנה פטור ממס לחברה הולנדית המחזיקה במניות של חברות זרות, בהתקיים תנאים שנקבעו, בגין דיבידנדים ורווחי הון המתקבלים אצלה.
החברות-בנות משלמות מס במדינת מושבן והדיבידנד או רווח ההון המתקבלים בהולנד אינו חייב במס שם כתוצאה מפטור ההשתתפות.
במדינות שבהן מקובל השימוש במשטרי מס מיוחדים לחברות אחזקה, קיימים תנאים והגבלות ביחס לזכאות להטבות המס הניתנות לחברות הנהנות ממשטר המס המועדף.
חברה תושבת הולנד, המחזיקה בשיעורי השתתפות מזכים במניות של חברה אחרת, תהא פטורה לחלוטין ממס חברות הולנדי בגין דיבידנדים שקבלה מחברה זו או בגין רווח הון שנצמח בידיה ממכירת המניות בחברה האמורה.
התנאים אשר חייבים להתקיים על מנת ליהנות מהפטור:
ההחזקה של החברה ההולנדית בחברת הבת היא בשיעור של לפחות 5% מהון המניות הנפרע של חברת הבת.
המניות בחברת הבת אינן מוחזקות בידי החברה ההולנדית בתור מלאי עסקי.
חברת הבת צריכה להיות כפופה למס במדינת מושבה.
חברת הבת אינה חברת השקעות.
ההחזקה בחברת הבת על ידי החברה ההולנדית היא בגדר השתתפות פעילה ולא החזקה פסיבית בלבד כתיק השקעות.
נציין, כי קיימת הצעה לרפורמה בדין ההולנדי שתכנס לתוקף כנראה בשנת 2007.
פטומה רובה היא אתלטית אתיופית בעבר.
רובה היא אלופה אולימפית בריצת מרתון (אטלנטה 1996).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה רובה במקום 19 בריצת מרתון בתוצאה של 2:39:27 שעות.
בשנת 1996 זכתה רובה במרתון רומא בתוצאה של 2:29:05 שעות.
לאחר מכן באולימפיאדת אטלנטה (1996) היא זכתה במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:26:05 שעות, לפני ולנטינה יגורובה מרוסיה (2:28:05 שעות) ויוקו ארימורי מיפן (2:28:39 שעות).
במרתון בוסטון שנערך בשנת 1997 ניצחה רובה בתוצאה של 2:26:23 שעות.
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון אותה שנה היא לא סיימה את ריצת המרתון.
שנה לאחר מכן, היא ניצחה שוב במרתון בוסטון בתוצאה של 2:23:21 שעות.
במרתון בוסטון שנערך בשנת 1999 ניצחה רובה פעם שלישית ברציפות, בתוצאה של 2:23:25 שעות.
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד, אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בריצת מרתון בתוצאה של 2:28:04 שעות.
במרתון בוסטון שנערך בשנת 2000 סיימה רובה במקום שלישי בתוצאה של 2:26:27 שעות.
באולימפיאדת סידני (2000), היא סיימה במקום תשיעי בריצת המרתון בתוצאה של 2:27:38 שעות ולא הצליחה להגן על תוארה.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה, בשנת 2001 סיימה רובה במקום 13 בריצת מרתון בתוצאה של 2:31:10 שעות.
במרתון נאגנו, יפן שנערך בשנת 2004 זכתה רובה בתוצאה של 2:28:05 שעות.
פטי נימבה (M'peti Nimba; נולד ב-5 במרץ 1983) הוא כדורגלן קונגולזי המשחק בעמדת החלוץ.
נימבה הגיע לישראל כשהיה בן 21, וקבוצתו הראשונה הייתה עירוני רמת השרון.
לאחר מכן שיחק בהפועל עכו.
נימבה עלה לליגת העל עם שתי קבוצות שונות בתוך שנתיים, עם עירוני קריית שמונה בעונת 2006/07, ועם הפועל פתח תקווה בעונה הבאה.
בשתי העונות הוא שיחק לצד הבלם איבוס יובלדיו, שחקן קונגולזי נוסף.
נימבה הועמד לדין מספר פעמים על ידי ההתאחדות בגין התנהגות אלימה, והורחק מספר פעמים במדי קבוצות ישראליות.
כשחקנה של רמת השרון הוא הורחק לעשרה משחקים לאחר שהלם בפניו של ניר סוחר.
לקראת סוף עונת העלייה של הפועל פתח תקווה, בפרשה שעוררה הדים בתקשורת הספורט בישראל, ערערה הפועל רעננה על ניצחונה של פתח תקווה עליה כתוצאה מצמד של נימבה, במשחק בו היה לכאורה נימבה אמור לרצות עונש הרחקה, אך הערעור נדחה.
בעונת 2008/09 המשיך לעונה נוספת בהפועל פתח תקווה.
הייתה זו עונתו הראשונה בליגה הראשונה לאחר מספר עונות בליגה השנייה, אך הוא התקשה לשחזר את יכולתו מהעונות הקודמות, כבש שער אחד בלבד ושוחרר עם סיום העונה.
לאחר מכן חזר לעירוני קריית שמונה, וכעבור חצי עונה עבר לשחק בסין.
בקיץ 2010 חזר לישראל וחתם במכבי עירוני בת ים.
בקיץ 2011 חתם נימבה בשורותיה של הפועל כפר סבא, אך כעבור חצי עונה שוחרר מהקבוצה בינואר 2012 ועזב את ישראל.
פטוצ'יני (מאיטלקית – Fettuccine, רצועות קטנות) הוא סוג של פסטה.
הפטו'ציני דק ורחב, ומיוצר מביצים ומקמח, בדומה לטליאטלה.
במטבח האיטלקי הוא מיוצר טרי באופן מסורתי, אך גרסאות יבשות קיימות גם הן בשווקים.
מנת פטוצ'יני נפוצה בצפון אמריקה וברחבי העולם היא פטוצ'יני אלפרדו.
פטון הוא סרט מלחמה ביוגרפי אמריקאי משנת 1970 המגולל את קורותיו של גנרל ג'ורג' פטון במהלך מלחמת העולם השנייה.
סקוט, קארל מולדן, מייקל בייטס וקארל מיכאל פוגלר.
הסרט בוים בידי פרנקלין ג'יימס שאפנר לפי תסריט שכתבו פרנסיס פורד קופולה ואדמונד הול נורת', שהתבססו על הביוגרפיה "Patton: Ordeal and Triumph" שכתב לדיסלאס פאראגו ועל ספר זיכרונותיו של עומר בראדלי, "A Soldier's Story".
הסרט צולם בידי פרד קנקמפ (Fred J.
Koenekamp) ומלחין הפסקול הוא ג'רי גולדסמית'.
הסרט זכה בשבעה פרסי אוסקר, בכללם לסרט הטוב ביותר.
ב-2003 בחר בסרט ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית לשימור בידי ספריית הקונגרס בשל היותו "חשוב תרבותית, היסטורית או אסתטית".
מונולוג הפתיחה, אותו נואם ג'ורג' סי סקוט כגנרל פטון כשמאחוריו מתנוסס דגל אמריקאי ענקי, נותר אייקוני והוא המראה הזכור ביותר מהסרט.
הסרט זכה להצלחה ונהפך לקלאסיקה אמריקאית.
בפתיחת הסרט נואם גנרל ג'ורג' פטון (ג'ורג' סי.
סקוט) בפני קהל שאינו גלוי, כשדגל אמריקאי ענקי ניצב ברקע.
בנאומו הוא מדגיש ערך הניצחון בחברה האמריקאית ומחדיר מוטיבציה בחיילים.
בעקבות התבוסה האמריקנית בקרב מעבר קסרין מתמנה פטון לפיקוד על הגיס האמריקאי השני בצפון אפריקה ומתחיל בהכלת משמעת נוקשה על החיילים.
תחת פיקודו מנצחים האמריקאים בקרב על רכס אל-גואטר, אך פטון מתאכזב לגלות שארווין רומל לא פיקד בפועל על הכוחות הגרמניים שלחמו מולו.
בשלב מסוים במהלך המערכה בצפון אפריקה, לוקח פטון את צוותו לעיקוף דרך האתר שבו התרחש קרב זאמה העתיק.
הוא מעלה זיכרונות מהקרב וטוען בפני סגנו שהוא נכח שם.
גם באירוע אחר אומר פטון שהוא היה מפקד בצבאו של נפוליאון, ומבטא בכך את אמונתו בגלגול נשמות.
פטון וגנרל מונטגומרי מציעים שניהם תוכניות לפלישה לסיציליה אך גנרל אייזנהאואר בוחר בתוכניתו הזהירה של מונטגומרי, מה שממקם את פטון בכיוון דרום-מזרח וככיסוי לכוחותיו של מונטגומרי.
בניגוד לפקודות שנתנו לו מתקדם פטון במירוץ מול מונטגומרי לכיבוש פלרמו ונמל מסינה.
בביקור בבית חולים שדה מבחין פטון בחייל הלום קרב שבוכה.
פטון מכנה אותו פחדן, סוטר לו ודורש לפנות אותו מבית החולים ולהחזיר אותו לחזית.
בפקודתו של אייזנהאואר פטון מחויב להתנצל בפני החייל וכמו כן לחזור בו מהתנהגותו אל מול כל פקודיו.
פטון מועבר לתפקיד שולי במהלך הפלישה לנורמנדי כשהוא מוצב על הפיקוד המפוברק של הארמייה הראשונה של ארצות הברית בדרום-מזרח אנגליה ומשמש כפיתיון, כיוון שהגנרל הגרמני אלפרד יודל (ריכארד מינש) וסרן שטייגר (זיגפריד ראוש) משוכנעים שניהם שפטון יבחר להוביל את המתקפה.
פטון מתחנן בפני הגנרל עומר בראדלי, פיקודו לשעבר, לקבל תפקיד פיקודי ממשי לפני סיום המלחמה.
הוא מקבל את הפיקוד על הארמייה השלישית של צבא ארצות הברית ומתבלט בכיבוש מהיר של צרפת ואחר כך בשחרורה של העיר באסטון במהלך הקרב על הבליטה.
אז פטון מסתער דרך קו זיגפריד ומוביל לתוך גרמניה בעצמו.
בנאום קליל שהוא נושא בפני קהל בריטי מציין פטון שארצות הברית ובריטניה ישלטו בעולם שאחרי המלחמה, אך בסיקור תקשורתי העניין מתפרש כעלבון כלפי ברית המועצות.
בהזדמנות אחרת משמיע פטון הערה המשווה תנועות פוליטיות אמריקניות למפלגה הנאצית, וגילוי ליבו גורם לו לאבד את הפיקוד פעם נוספת, אם כי הוא נותר לצפות בשיקומה של גרמניה.
בסיום הסרט נראה פטון מטייל עם כלבו ברחובות גרמניה, כשקולו מקריין ברקע ומספר על גיבורי רומא העתיקה השבים מהמלחמה במצעדי ניצחון כאשר "עבד עומד מאחורי הכובש, מחזיק כתר מוזהב, ולוחש באוזנו אזהרה שהתהילה חולפת".
תהליך הפקת הסרט החל עוד בשנת 1953 ונמשך יותר מ-15 שנה.
המפיקים ניגשו למשפחתו של פטון וביקשו את עזרתם לצורך עשיית הסרט, בקבלת מידע מחברי המשפחה ובהענקת גישה ליומניו של פטון.
היום שבו פנו אל המשפחה היה למחרת הלווייתה של ביאטריס אייר פטון, אלמנתו של הגנרל, והמשפחה סירבה להעניק סיוע כלשהו לעושי הסרט.
בסופו של דבר פרנסיס פורד קופולה ואדמונד הול נורת' כתבו את התסריט בהתבסס על שתי ביוגרפיות: Patton: Ordeal and Triumph מאת לדיסלאס פאראגו ו-A Soldier's Story מאת עומר בראדלי.
ב-2005 כתב-היד "Button Box" של אשתו של פטון הותר לפרסום סוף-סוף בידי המשפחה, ביחד עם הספר שראה אור לאחר מותה של רות הלן פטון טוטן The Button Box: A Daughter's Loving Memoir of Mrs.
הסרט נפתח כשסקוט נואם את נאום המוטיבציה המפורסם בפני חברי הארמייה השלישית, כשמאחוריו הדגל הענקי של ארצות הברית.
קופולה ונורת' היו צריכים למתן את מילותיו והתבטאויותיו האמיתיות של פטון בסצנה, כמו גם לאורך הסרט, כדי להבטיח את אישור הצנזורה.
במונולוג הפתיחה, המילה "לנאוף" (fornicating) מחליפה את המילה "להזדיין" (fucking) בביקורת על המגזין Saturday Evening Post.
בנוסף לכך, קולו הכבד של סקוט הוא למעשה ההפך מקולו של פטון, שהוא צורמני ולפעמים מאונפף.
כשסקוט נוכח לדעת שהנאום יפתח את הסרט הוא סירב לעשות אותו, מכיוון שהוא האמין שהוא יאפיל על יתר הופעתו, אך הבמאי פרנקלין ג'יימס שאפנר הבטיח לו שהוא ייראה בסיום הסרט.
הסצנה צולמה באולפן במדריד, והדגל צויר על הקיר.
כל המדליות והעיטורים שנראים על מדיו של פטון במונולוג הם העתקים אותנטיים של אלו שבאמת הוענקו לו.
עם זאת, הגנרל מעולם לא ענד את כולם בפומבי.
הוא ענד את כולם ביחד רק במקרה אחד בחצר ביתו בווירג'יניה, לבקשת רעייתו שרצתה תצלום עם כל המדליות שלו.
המפיקים השתמשו בהעתק מהתצלום כדי לסייע ליצור את המראה בסצנת הפתיחה.
רובי השנהב שבהם השתמש סקוט במהלך הצילומים הם אכן של פטון והושאלו ממוזיאון פטון.
סצנת הפתיחה האייקונית שימשה מושא לפרודיה בסרטים, קריקטורות פוליטיות ותוכניות טלוויזיה רבות.
הסרט צולם כמעט במלואו בספרד.
סצנה אחת, שמתארת את פטון נוהג לעיר עתיקה שנרמז שהיא קרתגו, צולמה בעיר הרומאית העתיקה ווליביליס, הנמצאת במרוקו.
הסצנה המוקדמת שבה פטון ומוחמד החמישי סוקרים חיילים מרוקאים צולמה בארמון המלך בראבאט.
סצנה קרב אחת צולמה ללא הודעה מראש בלילה קודם לכן, מה שעורר חשש מפני הפיכה בסביבתו של ארמון המלך.
צנחן אחד חושמל למוות בקווי חשמל, אבל אף קטע מצילומי הקרב הללו לא הופיע בסרט.
גם הסצנה בנאטספורד (Knutsford), אנגליה, צולמה באתר האמיתי.
הסצנות באפריקה ובסיציליה צולמו בדרום ספרד, בעוד סצנות החורף בבלגיה צולמו בסמוך למדריד (לשם מיהר צוות ההפקה כשנודע להם שיורד שלג).
במהלך הסרט השתמשו במעט מאוד טנקים מתקופת מלחמת העולם השנייה, פרט לקטע מיומן קולנוע.
הטנקים שבסרט סופקו בידי הצבא הספרדי, שסייע להפקה.
הם כללו טנקים מסוג M46 Patton ,M41 Walker Bulldog, ו-M47 Patton עבור הצד האמריקני, טנקים מסוג M24 Chaffee עבור הצד הבריטי, וטנקים מסוג M48 פטון עבור הגרמנים.
מבין אלו, רק ה-Chaffee שירתו במלחמת העולם השנייה, אם כי לא עבור הבריטים.
במציאות, גנרל פטון פיקד על תערובת של M4 שרמן,
M-5 Stuarts, ובשלב מאוחר מאוד במהלך המלחמה M26 פרשינג.
אולם בזמן הצילומים כוחות הצבא היחידים שעדיין השתמשו בטנקי שרמן היו צה"ל (בגרסה משודרגת מאוד, שנעשתה אחרי המלחמה), הצבא היוגוסלבי ומספר אומות של אמריקה הלטינית.
במספר סצנות השתמשו גם במטוסי CASA 2.111 הספרדים.
אלו היו גרסאות משופרות של Heinkel He 111 הגרמני, שהלוטוואפה השתמש בו במידה נרחבת במלחמת העולם השנייה.
ניתן לזהותם לפי מנוע ה-nacelles שלהם, שלו airscoop בולט בדיוק מתחת למדחף, בעוד ה-airscoop של ה-Heinkel He 111 היה ממוקם אחורנית יותר.
בנוסף לכך ניתן לראות את ה-Cessna Bird Dog בכמה סצנות, שבפועל לא השתתף בקרבות אלא 4–5 שנים אחרי שמלחמת העולם השנייה הסתיימה.
פרט לכך, ניתן לראות ג'יפים M38 משנות החמישים, ומשאיות M35 cargo trucks משנות השישים בהן השתמשו (עבור המשאיות האמריקניות והגרמניות כאחד).
ניתן לראות את מפת אירופה ברקע בסצנה אחת המציגה גבולות לאומיים מהתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה.
פטון נראה מגיע ללונדון בלילה ברכב מסוג Eight Custom Packardblack.
משתמשים במכונית מדגם זה אחרי המלחמה, והיא הושקה ב-25 ביולי 1947 עבור הדגם של שנת 1948.
פטון מעולם לא נשא את נאומו המפורסם כגנרל בעל ארבעה כוכבים, כיוון שהוא לא הועלה לדרגת גנרל מלאה עד 14 באפריל 1945, הרבה אחרי שנשא את הנאום בפועל.
הסרט מציג תמונה לפיה היה מתח בין פטון למונטגומרי, בעוד שלמעשה לא היה מרוץ תחרותי בין השניים לכיבוש מסינה.
למעשה הציע מונטגומרי ב-24 ביולי שפטון יכבוש את מסינה מאחר שהוא היה בעמדה טובה יותר לשם כך, אך פטון חשד שזה היה תכסיס מצידו של מונטגומרי, כך שמבחינתו אכן התקיים מאבק.
ג'ורג' פטון נראה בסצנה אחת עונד דרגה של Lieutenant General, לפני שהדרגה אושרה בידי הסנאט של ארצות הברית.
תיק השירות של פטון מצביע על כך שהוא היה יכול להתייחס אל עצמו כאל Lieutenant General רק אחרי שהדרגה אושרה ונחתמה בידי הצבא.
לפני קרב El Guettar, נראה פטון קורא את הספר "The Tank In Attack" שכתב ארווין רומל, והסצנה מתאר את הקרב שבו הוא צועק: "רומל...
ממזר שכמוך, אני קורא את הספר שלך!" למעשה, רומל מעולם לא השלים את ספרו, שקיים רק בצורת כתב יד מפוזר ורשימות.
רומל פרסם את ספרו "Infantry Attacks" שידוע שפטון אכן קרא אותו.
בסרט, פטון מקיים פגישה מתוחה למדי עם ארתור קונינגהם.
זמן קצר אחרי ששלישו הצעיר, דיק ג'נסון, נהרג בקרב El Guettar.
במציאות, ג'נסון נהרג מעט אחרי קרב El Guettar, והפגישה עם קונינגהם התרחשה אחרי כן.
בסצנה אחת, פטון מצטט בצורה שגויה את פרידריך הגדול כאומר, ""L'audace, l'audace, toujours l'audace!" (נועזות, נועזות - תמיד נועזות!).
הסרט מתאר את הפגישה בין הגנרלים בוורדן שנועדה לדון בהתקפה הגרמנית בארדנים (הקרב על הבליטה).
בסרט גנרל בדל סמיט עומד בראש הישיבה על אף שבמציאות דווייט אייזנהאואר עמד בראשה (אייזנהאואר מעולם לא נכלל בסרט, אבל מתייחסים אליו כנוכח מאחורי הגנרלים האחרים).
הסרט יוצר את הרושם שפטון ועומר בראדלי הם חברים טובים.
למעשה, שני הגברים מעולם לא חיבבו במיוחד זה את זה.
חברו הטוב ביותר של פטון היה ככל הנראה אייזנהאואר, שאינו מופיע בסרט.
לפי הסרט הורה פטון לכומר לחבר תפילה למזג אוויר טוב לפני הקרב על הבליטה.
כשמזג האוויר אכן הוטב, הכריז פטון על תוכניתו להעניק לכומר אות הצטיינות.
במציאות, פטון נתן את הפקודה הזו בלוריין, כחודש לפני הקרב על הבליטה.
הבעיה לא הייתה החורף, אלא גשם כבד ובלתי פוסק.
אחרי שהכומר נשא את התפילה מזג האוויר אכן התבהר, ופטון העניק לכומר (ג'יימס אוניל) את עיטור כוכב הברונזה.
ג'יימס אוניל מחה על אופן הצגתו בסרט בטענה שהוא תואר כעדין מדי.
הסרט מתאר תקרית אחת בלבד שבה סטר פטון לחייל.
בראשונה היה מעורב הטוראי צ'ארלס קוהל והיא התרחשה ב-3 באוגוסט 1943. השנייה אירעה בדיוק שבוע לאחר מכן, ובה היה מעורב הטוראי פול בנט.
התקרית בסרט הוצגה בצורה הדומה לאופן שבו אירעה התקרית השנייה.
במציאות פטון התנצל באופן פרטי בפני החייל שלו סטר (טוראי פול בנט), לאחר שהודה שנהג בו בקשיחות רבה מדי, ובניגוד לחוסר הרצון שהביע בסרט ולסצנת ההתנצלות הפומבית שנערכה.
פטון אכן התנצל בפומבי, אבל באירוע אחר.
הסרט מתאר את פטון מעביר את הנאום בנאטספורד (Knutsford), אנגליה, שם הוא טוען שאמריקה ואנגליה ישלטו בעולם אחרי המלחמה, והדבר מתפרש כעלבון כלפי הרוסים.
לפי עדי ראייה פטון אכן הזכיר את הרוסים בנאומו, אבל העיתונים הבריטים השמיטו את העובדה ועד שתוקנה הטעות הנזק כבר נעשה.
בסמוך לסיום הסרט, נראה פטון כשהוא מנהל שיחת טלפון מתוחה עם וולטר בדל סמית', בה הוא טוען שאמריקה צריכה לצאת למלחמה עם הסובייטים.
פטון אכן ניהל שיחה זו עם גנרל ג'וזף טגרט מקנארני, סגנו של אייזנהאואר, ולא עם בדל סמית' כמתואר.
רוג'ר איברט אמר על ג'ורג' סי סקוט: "זוהי אחת מההופעות הנפלאות האלה שבהן אישיותו של השחקן ואישיותה של הדמות מתקיימות זו בזו." מבקר הסרטים המקוון, ג'יימס ברארדינלי, בחר ב"פטון" כסרט האהוב עליו ביותר בכל הזמנים.
ו..."עד להיום זהו אחד מסרטי הביוגרפיה המלחמתיים הטובים ביותר של הוליווד." מבקר הסרטים באתר האינטרנט The Nostalgia Critic כלל את הסרט ברשימת 20 הסרטים האהובים עליו בכל הזמנים.
לפי הספר The Final Days של בוב וודוורד וקארל ברנסטין, היה זה גם הסרט האהוב ביותר על ריצ'רד ניקסון, שהקרין אותו פעמים מספר בבית הלבן וגם במהלך השיט על היאכטה הנשיאותית.
ראש ממשלת סין, ג'ואו אנלאי, צפה בסרט במיוחד לפני ביקור ניקסון בסין כהכנה למפגש.
משחקו של סקוט זיכה אותו בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר ב-1971. הוא סירב לקבל אותו, בציינו את חוסר חיבתו להצבעה ואפילו את הרעיון עצמו של תחרות משחק.
הוא היה השחקן הראשון, אם כי לא האחרון, לעשות כן (מרלון ברנדו סירב לקבל את האוסקר שנתיים אחרי כן עבור משחקו בסרט "הסנדק" ב-1973).
הסרט זכה בשישה פרסי אוסקר נוספים, עבור פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר, הפסקול הטוב ביותר, עיצוב התפאורה הטוב ביותר (יורי מקלירי, חיל פארונדו, אנטוניו מטאוס).
הסרט היה מועמד לפרסי אוסקר בקטגוריות הצילום הטוב ביותר, הפעלולים הטובים ביותר והמוזיקה הטובה ביותר של נעימה מקורית.
ב-2006 בחרה גילדת הכותבים של אמריקה בעיבוד התסריט של פרנסיס פורד קופולה ואדמונד נורת' לתסריט ה-94 בטיבו בכל הזמנים.
פרס האוסקר על הסרט הטוב ביותר מוצג במוזיאון ג'ורג' סי.
מרשל ב-Virginia Military Institute והוא תרומתו של פרנק מקארתי.
ההכרה של מכון הסרטים האמריקאי:
100 הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים - מקום 89.
100 הגיבורים והנבלים – גנרל ג'ורג פטון, גיבור, מקום 29.
סרט ההמשך שנעשה עבור הטלוויזיה, The Last Days of Patton, הופק ב-1986, וסקוט שב לגלם את פטון בתפקיד הראשי.
הסרט היה מבוסס על השבועות האחרונים של פטון אחרי שנפצע באופן אנוש בתאונת מכונית, עם הבזקים לאחור לחייו של פטון.
פטוניה (שם מדעי: Petunia) הוא סוג צמח עשבוני ממשפחת הסולניים.
מוצאו באמריקה הדרומית ומיניו השונים שימשו לפיתוח עשרות רבות של זני מכלוא תרבותיים בגדלים וצבעים שונים.
בזכות פריחתו השופעת וקלות גידולו נפוץ הצמח כצמח נוי בגינון ברחבי העולם.
הפטוניה היא עשב חד-שנתי או דו-שנתי, בעל עלים רחבים ודביקים.
גבעוליו רכים ולרוב אינם מגיעים לגובה של יותר מ-20–30 ס"מ, אלא משתרעים על פני הקרקע ויוצרים מעין "כריות" או כיסוי שטח צפוף.
הפריחה שופעת ונמשכת זמן רב, מתחילת האביב עד סוף הקיץ.
הפרחים קטיפתיים, דמויי משפך, בגודל 3–8 ס"מ ובשלל צבעים, דוגמת לבן וקרם, גוני אדום, ורוד, כחול, סגול וארגמן.
לפרחיהם של זנים מסוימים שני צבעים או יותר, בדוגמת פסים לאורך הפרח או בשוליו, כאלה שעורקיהם בצבע מנוגד לצבע הרקע, ודוגמאות גיוון נוספות.
ההשערה הרווחת באקדמיה היא שזני הפטוניה הנפוצים בגינות הן תוצרת של הכלאה בין פטוניה אקסילריס - בעלת תפרחת לבנה ועמוסה, פרחיה גדולים ושטוחים, עם גביע ארוך וצר, והמפיצה ריח בשעות הלילה, לבין פטוניה אינטגריפוליה - בעלת פרחים סגולים קטנים, ונטיה להתפשטות גבעולית תת-קרקעית.
פרחים מסוג פטוניה נשלחו לראשונה מאמריקה הדרומית לפריז בשנת 1823. הפטוניה איטנגריפוליה נתגלתה על ידי חוקר הארצות ג'יימס טווידי ונשלחה לגנים הבוטניים של גלאזגו בשנת 1831. קיים מגוון גדול של צבעים, גדלים, ריחות וצורות לפרח זה, הן בצמחים המתורבתים והן בתצורות הבר בארצות המקור.
בגינון משמשים מיני הפטוניה כצמחים עונתיים לכיסוי שטחים בערוגות בשולי כבישים, רחובות וכיכרות עירוניות, בשל צמיחתם המהירה ופריחתם הצבעונית והממושכת.
באירופה ובאמריקה הצפונית נהוג לשתול פטוניות גם בעציצים וסלים תלויים, יחד עם מיני צמחים פורחים נוספים.
בסוף עונת הפריחה הצמחים מתייבשים ויש לעוקרם.
לפטוניה זרעים זעירים המייצרים ספיח רב, כך שניתן למצוא בגינות פרטים רבים שצמחו מזרעים, גם בעונות שבהן לא נשתלו שתילים חדשים.
בחקלאות אורגנית, בייחוד בגידול של עגבניות וצמחים ממשפחת הסולניים כמו חציל וטבק, משתמשים בצמחי הפטוניה בגידול משולב, על מנת למשוך את נתר עלי הסלק המעביר העיקרי בעולם של וירוס צהבון האמיר, ולשמש כצמח מלכודת גם לרחפניים ולעש הטבק המעבירים גם הם את המחלה.
וירוס זה גורם לעלי הצמח לכמוש ולהתגלגל כלפי מעלה ופירות הצמח בשלים מהר מדי בשמש ונרקבים בעודם קטנים.
פטי ורדו (Petit verdot) הוא זן ענבים אדומים ממשפחת בורדו, זן זה בעל צבע סגול כהה משמש בעיקר ליין ממסך (בלנד) כתוספת צבע כהה וטעם ארומטי.
חלקו של הפטי ורדו אינו עולה על 15% בממסך.
בשנים האחרונות החלו ייננים להשתמש בזן זה כמרכיב עיקרי בממסכים, וישנם שאף עושים אותו כיין זני (יש המרככים אותו באחוזים בודדים של מרלו).
זן זה גדל במספר רב של אזורים בעולם כולל את צרפת, ארצות הברית, ארגנטינה, אוסטרליה וגם בישראל.
תרגום השם פטי ורדו מצרפתית הוא ירוק קטן.
הכינוי מתייחס לבעייתיות הקיימת בגידול זן ענבים זה: לעיתים הענבים לא מתפתחים יפה בגלל תנאי מזג אוויר, ונשארים ירוקים וקטנים.
כמו כן ההבשלה של הענבים מתרחשת באיחור, בעיקר במקומות עם תנאי מזג אוויר כמו בורדו.
בישראל הניסיונות לגידול ענבי פטי ורדו הראו תוצאות טובות, בעיקר בשל תנאי מזג האוויר בארץ.
מניחים שפטי ורדו הוא זן קדום יותר מקברנה סוביניון.
אנה מרי "פטי" דיוק הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית.
דיוק הייתה לאחת הכוכבות הגדולות ביותר בטלוויזיה האמריקאית בשנות ה-60 וה-70.