tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאור כל זאת, האסדרה בתחום מכשירי החשמל הביתיים אמנם מצמצמת משמעותית את כמות התאונות המתרחשות כתוצאה ממכשירי החשמל עצמם, אך אינה יכולה למנוע אותן לחלוטין.
בדומה למכשירי החשמל הביתיים, גם מערכת החשמל הביתית ממנה הם מוזנים נתונה לאסדרה באמצעות חוקים ותקנות.
החוקים מיועדים ליצירת מערכת בטוחה לשימוש בכל ההיבטים, בהם גם יצירת "שכבת הגנה" נוספת בפני תקלות הנובעות ממכשירי חשמל או משימוש שגוי בהם.
מערכת החשמל הדירתית מוסיפה להגנות הקיימות במכשירים גם הגנות למקרי כשל פנימי של קצר חשמלי במכשיר, הגנה בפני התחממות במקרה של עומס יתר, הגנה כנגד זליגת זרם ממכשירים כתוצאה מרטיבות ועוד.
גם מתקן החשמל הדירתי עובר שורה של פעולות ובדיקות המוסדרות בחוק על מנת להבטיח את התאמתו לשימוש, אך אותם כשלים העלולים להתרחש באסדרת המכשירים לעיל עלולים להופיע גם במתקני חשמל דירתיים, ולכן גם במקרה זה האסדרה מצליחה לצמצם את כמות התאונות אך לא למנוע אותן לחלוטין.
מים: רובם המכריע של מכשירי החשמל הביתיים אינם מיועדים לפעול בסביבה לחה או רטובה.
גם מכשירים העושים שימוש במים לצורך פעולתם בנויים כך שבכל עת פעולתם נמצאים המים אך ורק באזור במכשיר שנועד לכך.
סביבת ההפעלה של כל מכשיר חשמלי צריכה להיות יבשה בעת פעולתו.
נקודת כשל נפוצה היא של מכשירים.
מצב הפתילים צריך להיות רפוי, ללא כיפופים וללא חפצים כבדים המונחים עליהם.
אין להעביר פתילים דרך דלתות או חלונות העשויים להיסגר ולפגוע בהם, ורצוי מאוד להימנע מהנחת פתילים באזור בו עשויה להיות תנועה שתביא להתקלות בהם.
חומרים דליקים: אין לאחסן או אף להחזיק זמנית חומרים דליקים בקרבת מכשירי חשמל מחשש להתלקחות מהירה.
הפעלת מכשירים ללא השגחה: ככלל, בהשארת מכשירי חשמל ללא השגחה קיימות רמות שונות של סיכון, ובכל מקרה של השארת מכשיר פועל ללא השגחה קיים סיכון מסוים.
מכשירי חימום מהווים גורם סיכון גבוה יחסית בהשארתם פועלים ללא השגחה ובהם יש להקפיד מאוד.
עבור מכשירים שאינם מכשירי חימום ושאינם חייבים לפעול כאשר אין אנשים בסביבתם רצוי שלא להשאירם פועלים, אך הסיכון בהם קטן.
שינוי יזום של מכשירי חשמל: זוהי פעולה מסוכנת ביותר ואין לבצעה בשום אופן.
הפעלת מכשיר פגום: מכשיר חשמלי פגום, ובמיוחד כזה שנפגעו בו רכיבים שנועדו למניעת הפעלתו במצבים מסוימים (כגון פיני אבטחה במכסה של מעבד מזון) מהווה סיכון בטיחותי מוגבר.
ילדים נמצאים בסיכון מוגבר לפגיעה ממכשירי חשמל: בנוסף לכל הסיכונים שפורטו לעיל, ילדים עלולים להחדיר חלקי גוף או עצמים זרים לתוך מכשירי חשמל, בזמן פעולתם או בזמן שאינם פועלים.
ילדים גם עלולים להפעיל מכשירים בצורה שתגרום לתאונה.
יש לבחון את הסיכונים ולצמצם עד למינימום ההכרחי את הנגישות של ילדים למכשירי חשמל, ולהשגיח על ילדים בכל עת שהם נמצאים בקרבת מכשיר חשמל שעלול לסכן אותם.
על אף שאנרגיה חשמלית כאמור אינה ניתנת לתחושה, הרי שלעיתים ניתן להבחין בהתפתחות של תקלה במכשירי חשמל.
להלן כמה תופעות המאפיינות התפתחות של תקלה:
סימני חריכה - שינוי מקומי בגוון של מארז המכשיר.
התחממות חריגה של המכשיר בעת פעולתו.
רעש חריג - מכשירי חשמל רבים מרעישים בעת הפעלתם.
שינוי של סוג הרעש או עוצמתו עשוי להצביע על תקלה.
ניתוק על ידי ממסר פחת - ממסר פחת מזהה תקלות של זליגת זרם עוד בטרם יהיו סיכון בטיחותי.
הממסר עשוי לנתק מכשיר כתוצאה מחדירת לחות לתוכו, למשל, אולם ניתוקים חוזרים ונשנים מצביעים על תקלה מסוג קצר.
אין להפעיל מכשיר חשמלי שגורם להפעלת הפחת.
תפעול נכון של מכשירי חשמל ביתיים מבטיח את פעילותם היעילה, מאריך את חייהם ומונע תקלות ובעיות בטיחות.
קריאת הוראות ההפעלה המסופקות על ידי היצרן והפעלת המכשיר בכפוף להוראות אלו, בדגש על הוראות הבטיחות ואזהרות.
התקנת המכשיר באופן המאפשר נגישות לניתוקו מהחשמל.
מיקום המכשיר בהתאם להוראות הבטיחות.
תשומת לב לתוואי פתיל הזינה.
תחזוקת מכשירי חשמל צריכה להיות בהתאם להוראות היצרן, בדגש על שימוש בחומרים שאינם מסכנים את תקינות המכשיר.
בעת ביצוע פעולות תחזוקה יש לנתק את המכשיר ממקור ההזנה.
אין לפתוח או לפרק מארזים של מכשירים - אם המכשיר כולל חלקים המיועדים לפירוק הדבר מוסבר בהוראות היצרן.
במכשירים מסוימים נדרשות פעולות תחזוקה תקופתיות, שהקפדה על ביצוען מצמצמת את הסיכוי להתרחשות תקלה.
בדיקות: מומלץ לבצע במכשירי חשמל ביתיים בדיקות ויזואליות תקופתיות לגילוי פגמים במכשיר, בפתיל הזינה או בתקע.
אחסון: אחסון לטווח ארוך של מכשירי חשמל ביתיים צריך להיעשות במקום מוגן ממים, כימיקלים ואבק, ובטמפרטורות סביבה התואמות את הוראות היצרן.
פתילים יש לאחסן מגולגלים ללא כיפופים, ללא הנחת עצמים כבדים עליהם וללא מגע במשטחים חמים.
רוברטה קורטי (באיטלקית: Roberta Corti; 21 במרץ 1936 – 15 ביוני 2006), שהייתה ידועה בשם הבמה בטי קרטיס (Betty Curtis), הייתה זמרת איטלקייה שהקריירה שלה השתרעה לאורך 47 שנים.
בגיל צעיר התחילה לשיר במועדוני לילה, ובשנת 1958 התגלתה על ידי .
סינגל הבכורה שלה היה ביצוע של "With All My Heart" בביצוע עם התזמורת של .
שירה, "Al di là", שאותו ביצעה יחד עם , זכה בפסטיבל סן רמו ב-1961. כתוצאה מכך, קרטיס ייצגה את איטליה באירוויזיון 1961 עם השיר, שהגיע למקום החמישי.
ב-1965 השתתפה שנית בפסטיבל סן רמו עם השיר "Invece no".
הביצוע של קרטיס ל"I Will Follow Him" הופיע בפסקול סרטו של מרטין סקורסזה, "החבר'ה הטובים".
בטיחות גרעינית פאסיבית היא גישת תכנון לכור גרעיני, שאינה דורשת התערבות אקטיבית מצד המפעיל או משוב חשמלי/אלקטרוני על מנת להביא את הכור למצב כיבוי בטוח, במקרי חירום מסוימים (בדרך כלל התחממות יתר כתוצאה מאובדן נוזל קירור או הפסקת זרימת נוזל קירור).
התכנון מסתמך לרוב כך שהמערכת, במקום להאיץ את הידרדרות מצב הכור במקרה החירום, תאט אותו ללא התערבות, זאת בעזרת כוחות טבעיים או תופעות כמו כוח משיכה, הפרשי לחצים, הולכה או הסעת חום טבעית.
כורים וותיקים רבים מסתמכים במידה מועטה על מערכות בטיחות פאסיביות, ויותר על מערכות בטיחות אקטיביות כגון מנועי דיזל.
כורים חדשים יותר מסתמכים במידה רבה גם על מערכות בטיחות פאסיבות, המשיגות רמת אמינות גבוהה בעלות נמוכה יותר.
עם זאת, חולשת הכוחות הטבעיים המניעים מערכות בטיחות פסיביות רבות מקשה על יעילותן, במיוחד בטווח הקצר לאחר תאונה.
'בטיחות פאסיבית' הוא תיאור לכל מנגנון בטיחות הדורש מעט או אינו דורש כלל כוח חיצוני או שליטה אנושית.
תכנוני כורים מודרניים מתמקדים בהגדלת מספר המערכות הפאסיביות כדי להפחית את הסיכון לטעויות אנוש או לכשל של מנגנון הכוח החיצוני המופעל.
כל הכורים הגרעיניים הגדולים כוללים גם מערכות אקטיביות וגם פאסיביות, ואין כורים 'בטוחים באופן פסיבי' בלבד.
מערכות בטיחות משמשות להמשך השליטה בכור במקרה של התרחשויות בלתי צפויות, בעוד שמערכות הבקרה משמשות להפעלת המפעל בתנאים רגילים כאשר לעיתים מערכת משתלבת בשני המתארים.
בטיחות פסיבית מתייחסת לרכיבי מערכת הבטיחות, בעוד שבטיחות אינהרנטית מתייחסת לתהליך מערכת הבקרה ללא קשר לנוכחות או היעדר של תת-מערכות בטיחות ייעודיות.
דוגמה לרכיבי בטיחות פסיביים הם קירות הבטון והפלדה של מעטפת ליבת הכור.
למרות קיומם, עדיין נדרשות מערכות אקטיביות (שסתומים, לולאות משוב, מכשור חיצוני, מעגלי בקרה וכו') הדורשות כוח חיצוני והפעלה אנושית.
הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א) מסווגת את מידת ה"בטיחות הפסיבית" של רכיבים מקטגוריה A עד D, כאשר קטגוריה A כוללת מהדרישות הבאות את 1 עד 4, B את 2 עד 4, C את 3 עד 4 ו-D את 4 בלבד:
ללא חשמל חיצוני או כוחות חיצוניים
בקטגוריה A (1+2+3+4) נמצא למשל חיפוי הדלק, שהוא השכבה החיצונית המגנה והאינרטית של מוטות הדלק.
כל מיגון פיזי פשוט, כגון חומת בטון, נמצא הוא בקטגוריה זו.
בקטגוריה B (2+3+4) נמצאת למשל מערכת בקרת המדחס בלולאה הראשונית של כור מסוג PWR המשתמש בנוזל זורם.
בקטגוריה C (3+4) נמצא המצבר, שאינו זקוק לכניסת אותות או כוח חיצוני, ומבוסס על שסתומים קפיציים (שהם חלק נע).
בקטגוריה D (4 בלבד) נמצאת מערכת כיבוי החירום של הכור, המשתמשת בזרימת נוזל, חלקים מכניים נעים וכניסות אותות אך לא כוח או כוחות חיצוניים: מוטות הבקרה נופלים מונעים על ידי כוח הכבידה.
מוט עלול להיתקע עקב תנאי רעידת אדמה או עקב מבני ליבה מעוותים, כך שייתכן שלמרות שמערכת בטוחה פסיבית שהופעלה כהלכה, ייתכן שהיא לא תמלא את ייעודה: בטיחות פסיבית אינה ערובה לאמינות מערכת הבטיחות.
ברוב הטקסטים על רכיבים 'בטוחים באופן פסיבי' בכורים מהדור הבא, הנושא המרכזי הוא שאין צורך במשאבות כדי למלא את המשימה של מערכת בטיחות ושכל הרכיבים הפעילים (בהרבה מהמקרים שסתומים) של המערכות פועלים על ידי כוח חשמלי המסופק מסוללות.
סבא"א מציינת במפורש בפרסומיה כי בטיחות פאסיבית אין משמעותה אמינות, וכי למרות יתרונותיה תכנוני בטיחות אקטיבית מסוגלים להגיע למימוש מדויק הרבה יותר של פונקציות בטיחות.
בכורי מים בלחץ גבוה וכורי מים רותחים, במקרה של מצב של הספק יתר, המים בליבת כור גרעיני רותחים ונוצרים כיסי קיטור.
חללי קיטור אלה ממתנים פחות נייטרונים, מה שגורם לרמת הכוח בתוך הכור לרדת.
בתכנונים של כורים מהדור השלישי משולבות מערכות בטיחות פסיביות או מובנות שאינן דורשות בקרה אקטיבית או התערבות תפעולית (אנושית) כדי למנוע תאונות במקרה של תקלה, ועשויות להסתמך על הפרשי לחץ, כוח משיכה, הסעה טבעית, או התגובה הטבעית של חומרים לטמפרטורות גבוהות.
בעיצובים מסוימים של כורי תרבית הליבה טובלת בבריכה של מתכת נוזלית.
אם הכור מתחמם יתר על המידה, התפשטות תרמית של הדלק המתכתי והחיפוי גורמת ליותר נייטרונים לצאת מהליבה, ולא מתאפשרת השרשרת הגרעינית.
המסה הגדולה של מתכת נוזלית פועלת גם כגוף קירור המסוגל לספוג את חום ההתפרקות מהליבה, גם אם מערכות הקירור הרגילות ייכשלו.
כור PBR הוא דוגמה לכור בטוח מטבעו עם רכיב בטיחות פסיבי לכל מצבי הפעולה.
ככל שטמפרטורת הדלק עולה, הרחבת דופלר מגדילה את ההסתברות ללכידת נייטרונים על ידי אטומי U-238. הדבר מקטין את הסיכוי שהנייטרונים יילכדו על ידי אטומי U-235 ויגרמו לביקוע, ובכך מפחית את הספק הכור ומציב גבול עליון אינהרנטי לטמפרטורת הדלק.
כורי מלח מותך מבוססי פלואוריד כוללים רכיבי דלק הקשורים מולקולרית עם נוזל הקירור פלואוריד.
הקשרים המולקולריים מספקים בטיחות פסיבית בכך שאירוע של אובדן נוזל קירור גורם בהכרח גם לאובדן דלק.
דלק הפלואוריד המותך לא יכול להגיע בעצמו לקריטיות אלא מגיע לקריטיות רק על ידי תוספת של רפלקטור נייטרונים כגון גרפיט פירוליטי.
הצפיפות הגבוהה יותר של הדלק יחד עם נוזל הקירור שצפיפותו נמוכה יותר מספקים רכיב בטיחות פסיבי על ידי יצירת שכבת ציפה שבה גרפיט בצפיפות נמוכה שנוצר במהלך כשל מכני אינו משרה קריטיות.
ניקוז על ידי כח הכובד של נוזלי הכור מספק רכיב בטיחות פסיבי נוסף.
העברת חום מימן-נייטרון מהירה זו מבטיחה שהדלק לא יותך.
בגרסאות הידריד של סגסוגת אורניום-זירקוניום, הדלק עצמו גם עמיד בפני קורוזיה כימית, מה שמבטיח ביצועי בטיחות של מולקולות הדלק לאורך כל חייהן.
מרחב גדול של מים וסביבת הבטון שמספקת הבריכה נגד חדירת נייטרונים באנרגיה גבוהה מבטיחים רמה גבוהה של בטיחות פנימית.
הליבה נראית דרך הבריכה וניתן לבצע מדידות ישירות על אלמנטי הדלק של הליבה, מה שמקל על מעקב מלא.
גם מולקולות הדלק עצמן וגם הרחבה הפתוחה של הבריכה הם מרכיבי בטיחות פסיביים.
בטיחות זיכרון היא מצב של הגנה מפני באגי תוכנה שונים ופרצות אבטחה בעת התמודדות עם גישה לזיכרון, כגון גלישת חוצץ ומצביעים משתלשלים .
לדוגמה, ג'אווה נחשבת בטוחה לזיכרון מכיוון שזיהוי שגיאות זמן הריצה שלה בודק את גבולות המערך והפניות מצביעים.
לעומת זאת, C ו- C++ מאפשרות להשתמש במצביעים עם כתובות שרירותיות בזיכרון ללא בדיקה ולכן שימוש בהן עלול לייצר תוכניות שהן לא בטוחות מבחינת זיכרון.
בשנת 2019, מהנדס אבטחה של מיקרוסופט דיווח כי 70% מכל פרצות האבטחה נגרמות כתוצאה מבעיות בטיחות בזיכרון.
בשנת 2020, צוות בגוגל דיווח באופן דומה כי 70% מכל "באגי האבטחה החמורים" ב־Chromium נגרמו מבעיות בטיחות בזיכרון.
נקודות תורפה וניצולים רבים אחרים בפרופיל גבוה בתוכנות קריטיות נבעו בסופו של דבר מחוסר בטיחות זיכרון, כולל Heartbleed ובאג ב־sudo שבו ניתנו יותר מדי הרשאות.
בכמה שפות תכנות עליות ישנה בטיחות בזיכרון מובנית בשפה כברירת מחדל, אם כי לא לגמרי מכיוון שהן בודקות רק את הקוד שלהן ולא את המערכת איתה הם מקיימים אינטראקציה.
ניהול זיכרון אוטומטי בצורה של איסוף אשפה הוא הטכניקה הנפוצה ביותר למניעת חלק מבעיות בטיחות הזיכרון, מכיוון שהיא מונעת שגיאות בטיחות נפוצות בזיכרון (כמו שימוש במצביע אחרי שהוא שוחרר) עבור כל הנתונים שהוקצו בזמן הריצה של השפה.
בשילוב עם בדיקת גבולות אוטומטית בכל גישה למערך וללא תמיכה במשחק מתימטי במצביעים בזמן גישה לזיכרון, שפות שיש בהן איסוף זבל מספקות ערבויות חזקות לבטיחות זיכרון (אם כי הערובות עשויות להיות חלשות יותר עבור פעולות ברמה נמוכה המסומנות במפורש כלא בטוחות, כגון שימוש בממשק פונקציה זרה).
עם זאת, עלות הביצועים של איסוף האשפה הופכת את השפות הללו ללא מתאימות ליישומים קריטיים לביצועים מסוימים.
עבור שפות המשתמשות בניהול זיכרון ידני , בטיחות הזיכרון אינה מובטחת בדרך כלל בזמן הריצה.
במקום זאת, בדיקות של בטיחות הזיכרון חייבים להיות מובטחים על ידי המהדר באמצעות ניתוח קוד סטטי והוכחת משפט אוטומטי או מנוהלים בקפידה על ידי המתכנת בזמן הריצה.
לדוגמה, שפת התכנות Rust מיישמת מנגנון בדיקת שייכות כדי להבטיח בטיחות זיכרון, בעוד ש־C ו- C++ לא מספקות ערובות בטיחות זיכרון.
הכמות המשמעותית של תוכנות שנכתבו ב-C ו-C++ הניעה את הפיתוח של כלי ניתוח סטטי חיצוני כמו Coverity, המציע ניתוח זיכרון סטטי עבור C.
סוגים רבים ושונים של שגיאות זיכרון עלולים להתרחש:
גלישת חוצץ – כתיבה מחוץ לתחום יכולה להשחית את התוכן של אובייקטים סמוכים, או נתונים פנימיים (כמו המידע על גבולות הערימה) או הכתובת שאליה תקפוץ התוכנית בסיום פונקציה.
קריאת יתר של מאגר – קריאה מחוץ לתחום יכולה לחשוף נתונים רגישים או לעזור לתוקפים לעקוף את הפריסה האקראית של מרחב הכתובות.
שימוש במצביע לאחר ששוחרר – שימוש במצביע משתלשל המאחסן את הכתובת של אובייקט שנמחק.
שחרור כפול של מצביע – קריאות חוזרות ונשנות לשחרר מצביע עשויות לשחרר אובייקט חדש בטרם עת באותה כתובת.
גם אם לא נעשה שימוש חוזר באותה הכתובת המדויקת ששוחררה, עלולה להיות השחתת זיכרון אחרת, במיוחד במקצי זיכרון המשתמשים ברשימות זיכרון פנוי .
משתנים לא מאותחלים – נעשה שימוש במשתנה שלא הוקצה לו ערך.
הוא עשוי להכיל מידע רגיש או ביטים שאינם תקפים עבור הסוג.
מצביעי פרא קורה כאשר נעשה שימוש במצביע לפני אתחול למצב ידוע כלשהו.
הם מראים את אותה התנהגות לא סדירה כמו מצביעים משתלשלים, אם כי יש סיכוי נמוך יותר שהם יישארו ללא זיהוי.
שחרור לא חוקי של מצביע – ניסיון לשחרר כתובת לא חוקית עלולה להשחית את הערימה.
שחרור זיכרון לא תואם – כאשר משתמשים במספר מקצי זיכרון, ומשחררים את הזיכרון בעזרת פונקציות של המקצה הלא נכון.
(כך למשל אם הזיכרון הוקצה על ידי מקצה זיכרון A, ושוחרר בעזרת פונקציית שחרור זיכרון של מקצה זיכרון B)
בהתאם לשפה ולסביבה, סוגים אחרים של באגים יכולים לתרום לאי בטיחות הזיכרון:
גלישת מחסנית – מתרחש כאשר התוכנית מנסה להשתמש בכל שטח המחסנית שלה ומעבר לו, בדרך כלל בגלל רקורסיה עמוקה מדי.
בדרך כלל עוצר התוכנית תיעצר בשגיאה בעקבות כך, והשחתת זיכרון תמנע, אך פונקציות עם מחסנית גדולה עשויות לעקוף את ההגנות, וייתכן שמערכת ההפעלה לא מכילה הגנות מפני בעיה זו.
עייפות ערימה – במקרה שבו התוכנית מנסה להקצות יותר זיכרון ממה שיש.
בשפות מסוימות, יש לבדוק את המצב הזה באופן ידני לאחר כל הקצאה.
דליפת זיכרון – אי החזרת זיכרון למקצה עשויה להוות את הבמה למיצוי הערימה (לעיל).
בחלק מהשפות ישנה לוגיקה הרצה בזמן הרס של אובייקט (RAII).
אי הפעלה של לוגיקה זו עלול להוביל לתוצאות בלתי צפויות, אך אינו נחשב בעצמו לשגיאת בטיחות בזיכרון.
הפניית מצביע Null – הפניית מצביע null תגרום לרוב לחריגה או להפסקת תוכנית ברוב הסביבות, אך עלולה לגרום לשחיתות בליבת מערכת ההפעלה או מערכות ללא הגנת זיכרון או כאשר השימוש במצביע האפס כרוך בהיסט גדול או שלילי.
ב-C++, מכיוון ששימוש במצביע null הוא התנהגות לא מוגדרת, אופטימיזציות מהדר עלולות לגרום להסרת בדיקות אחרות, מה שיוביל לפרצות במקומות אחרים בקוד.
רשימות מסוימות עשויות לכלול גם מרוץ תהליכים (קריאה/כתיבה במקביל לזיכרון משותף) כחלק מבטיחות הזיכרון.
שפת התכנות Rust מונעת סוגים רבים של מרוצי תהליכים מבוססי זיכרון כברירת מחדל, מכיוון שהיא מבטיחה שיש לכל היותר כותב אחד או קורא אחד או יותר.
שפות תכנות רבות אחרות, כגון Java, אינן מונעות אוטומטית מרוץ תהליכים מבוססי זיכרון, אך עדיין נחשבות בדרך כלל לשפות "בטוחות לזיכרון".
לכן, טיפול במרוצי תהליכים בדרך כלל אינו נחשבת הכרחי כדי ששפה תיחשב בטוחה בזיכרון.
בטי שטוב (בהולנדית: Betty Flippina Stöve; נולדה ב-24 ביוני 1945) היא טנסיאית עבר הולנדית.
היא זכתה 10 פעמים בתחרויות גראנד סלאם בתחרויות הנשים וזוגות מעורבים.
בטי שטוב נולדה בעיר רוטרדם, הולנד בשנת 1945. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 היא חלתה ועקב סיבוכי המחלה היא לא התאמנה במשך 18 חודשים.
הרופאים המליצו לעזוב את הטניס התחרותי אך היא חזרה וזכתה להצלחה.
בשנת 1977 הגיעה לגמר אליפות וימבלדון אך הפסידה לוירג'יניה וייד ושיחקה בחצי הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה.
שטוב הייתה טניסאית זוגות מצליחה.
בתחרות זוגות נשים היא הגיעה ל-14 גמרים בתחרויות גראנד סלאם.
היא ניצחה 6 פעמים (עם בילי ג'ין קינג, פרנסואז דיר, מרטינה נברטילובה וונדי טרנבול).
בתחרויות זוגות מעורבים שיחקה ב-13 גמרים וזכתה ב-4 פעמים לצד פרו מקמילן.
הייתה חברה בנבחרת גביע בילי ג'ין קינג של הולנד משנת 1966 ועד לשנת 1983. עם הנבחרת היא שיחקה בשלב חצי הגמר.
לאחר פרישה שטוב הייתה מאמנת של האנה מנדליקובה וטניסאיות נוספות.
נבחרה לוועדה מנהלת של איגוד הטניס העולמי והייתה אישה ראשונה בוועדה.
בשנת 1989 ביחד עם האנה מנדליקבה הם כתבו ספר Total Tennis.
בטיחות בבית היא מונח שמתאר את המודעות לסכנות פוטנציאליות בתוך הבית ובסביבתו, אשר עלולים לגרום לפגיעה גופנית, פציעה או אפילו מוות.
התחשמלות יכולה להתרחש בבית כתוצאה מכשירים פגומים, שקעים לא תקינים (חשופים, שרופים ועוד) או חוטים חשופים.
תאונות נפילה בבית הן שכיחות מאוד ויכולות לגרום לפציעות חמורות ומסכנות חיים, לכן מניעת תאונות החלקה ומעידה חיונית בתכנון נכון של מגורים.
מטרה זו חשובה במיוחד עבור קשישים ובעלי מוגבלויות, אשר עשויים להיות בעלי תנועה מוגבלת והם רגישים יותר לסכנות .
היא כוללת תמיכה נאותה כגון מעקות, וכן הבטחה שמשטחי הליכה בעלי חיכוך גבוה ולכן עמידים בפני החלקה.
גם תאורה מתאימה היא חשובה כדי למנוע תאונות של הדיירים.
קשישים נעזרים במקל הליכה או הליכון כדי למנוע נפילות.
כשליש מהשרפות הביתיות בישראל נגרמות בשל כשל חשמלי, כאשר המכשיר החשמלי המועד ביותר לדליקה בשל כשל הוא מזגן.
סיבות נפוצות אחרות כוללות שימוש לא זהיר במכשיר חשמלי (למשל תנור חימום, או סדין חשמלי), טיפול לא נכון באש גלויה (למשל כיריים, או הדלקה לא זהירה של נרות שבת), סיגריות שלא כובו כראוי, ובמקרים מסוימים אפילו הירדמות עם סיגריה בפה.
סיבות נפוצות נוספות כוללות תבשיל שנשכח על הגז, משחק ילדים באש, אמצעי הסקה ונרות.
גלאי עשן מספקים הגנה חשובה מפני שהם יכולים להתריע כשהאש עדיין קטנה.
במבנים רבים מותקנים גם מתזים לכיבוי אש, אשר מפחיתים את הסיכון.
על פי כבאות והצלה לישראל, אסונות רבים שנגרמו בישראל משרפות ביתיות היו יכולים להימנע אם היה גלאי עשן בדירה, ואסונו אחרים אכן נמנעו בזכותו.
אמצעי נפוץ לכיבוי אש אחי שנתגלתה הוא מטפה לכיבוי אש.
מטפי כיבוי אש משתמשים במגוון חומרים לכיבוי שרפות; אבקה יבשה, כימיקלים יבשים, מים, חומרים הלוגניים, פחמן וקצף.
כבאות והצלה לישראל פרסמו רשימה של כללים למניעת שרפות ביתיות, המבוססים על מקרי שרפה אמיתיים בישראל.
הרשימה כוללת בין השאר, אך לא רק, את הכללים הבאים:
בטיחות אש עם מוצרי חשמל ביתיים:
ודאו שמכשירי החשמל תקינים: ללא כבל חשוף, לא מתחממים יותר מדי, לא מקצרים, לא מעלים ריח מוזר בעת השימוש ולא מעבירים זרם.
אם יש חשד, נתקו את המכשיר מהחשמל.
בצעו בדיקה תקופתית למערכת החשמל הביתית על ידי חשמלאי מוסמך, מומלץ לפני החורף.
שמרו על מכשירי חשמל הרחק מרצפה רטובה.
אין להניח מחשב נייד על מצע רך כגון מזרן או שמיכה.
אל תאפשרו לילדים לשחק עם או ליד מכשירי חשמל כדוגמת תנורי חימום, מגהצים ומייבשי שיער.
אסור לקפל סדין חשמלי בעודו מחובר לחשמל.
שימוש עם תנורים ומפזרי חום, הרחיקו כל חפץ העלול להתלקח סביבם ואל תשאירו אותם פועלים בשעות השינה.
מתגים חמים למגע, ישנים או בלויים – יש לנתק מיד באמצעות חשמלאי מוסמך.
בטיחות אש בזמן בישול במטבח:
השתמשו נכון בגז בישול כדי למנוע דליפת גז .
יש להקפיד על כיבוי ברז הגז בסיום הבישול, לפני השינה או עזיבה של הבית, אפילו לזמן קצר.
בזמן הבישול, ודאו שלהבת הכיריים לא חשופה לרוח (מחלון, מזגן או מאוורר).
חל איסור להניח מגבת על הסיר בזמן הבישול, ויש לשמור על האזור סביב הכיריים פנוי ממגבות או כל חומר דליק אחר.
אם יש ילדים בבית, מנעו מהם כל גישה לאזור הכיריים.
אם יש ילדים בבית, בעת הבישול כוונו את ידית המחבת לכיוון הקיר.
שרפה שפרצה משמן רותח (במחבת או סיר) אסור לכבות עם מים.
תבשילים שנשכחים על גז דולק הם גורם נפוץ לשרפות.
אל תשאירו אותם ללא השגחה.
בטיחות אש בשימוש מייבש כביסה:
נמצא ששמירה על ניקיון מייבש הכביסה מפחיתה משמעותית את הסיכון לשרפה משם.
נקו את המוך מהמסנן וממקומות נוספים באופן קבוע על ידי מברשת או שואב אבק.
שמרו על האזור סביב מייבש הכביסה פנוי מחפצים אשר יכולים להתלקח כמו חומרי ניקוי או בגדים.
היו ערניים לסימנים מקדימים לבעיה במייבש הכביסה: לבגדים לוקח זמן רב להתייבש, הבגדים יוצאים חמים מהרגיל, או דלת המייבש אינה נפתחת.
נרות הם אחד הגורמים השכיחים לדליקות.
אל תתנו לילדים לשחק באש ללא השגחה.
יש להדליק נרות רק בתוך פמוט המיועד לכך על גבי משטח מוצק ולא דליק, והרחק מחלון פתוח או וילון.
אין להשאיר נרות דולקים או כל להבה גלויה ללא השגחה.
יש להרחיק גפרורים ומצתים מהישג ידם של ילדים, ולהקפיד על כך גם כאשר אדם מעשן מתארח בביתכם.
אסור לעשן במיטה או בשכיבה, במיוחד אם אתם מנומנמים, נוטלים תרופות או אחרי שתית אלכוהול.
השתמשו במאפרות גדולות ועמוקות, ונקו אותן לעיתים תכופות.
כבו סיגריות לחלוטין במים לפני זריקתן.
אחרי אירוח בביתכם, בדקו תמיד בדלי סיגריות העלולים לעשן, בין ומתחת לכריות ועל גבי הריפוד ובפחי האשפה.
מומלץ לרכוש מזרנים עמידים באש עם תווית של תו תקן עמידות בהידלקות.
מיגון הבית מפני סכנות אש:
מומלץ להתקין גלאי עשן בכל חדר מגורים בבית.
יש להחזיק מטפה כיבוי אש בדירת המגורים.
שרפות רבות אסור לכבות באמצעות מים!
ניתן להתקין "מפתח פרפר" בדלת הכניסה לדירה: התקן המאפשר הימלטות בעת שרפה.
רשימת ההנחיות מכילה גם סעיפים ייעודיים על בטיחות אש בבניינים ישנים, וכן על שימוש במטפה ובגלאי עשן.
הרעלת פחמן חד-חמצני יכולה להתרחש בתוך הבית, ממקורות בעירה של חומרים אורגנים בתנאים של אספקת חמצן מוגבלת.
לדוגמה, עשן סיגריות ועשן של תנורי גז או בנזין מכילים פחמן חד-חמצני.
הגז חסר ריח והוא רעיל אפילו בכמויות קטנות, ולכן מהווה סכנה חמורה.
גלאי פחמן חד-חמצני (CO) הממוקמים באזורים מרכזיים בתוך הבית הם אמצעי מניעה נגד הרעלה.
עבור בתים מרובי קומות, מומלץ להציב לפחות גלאי פחמן חד-חמצני אחד בכל קומה.
להגנה נוספת, גלאי פחמן חד-חמצני ממוקמים בחדרים אחרים, כגון תנורים או חדרי שירות.
הרעלת מזון נגרמת בעקבות אכילת מזון מזוהם בטפילים, וירוסים, חיידקים, רעלנים שחיידקים מפרישים או חומרים רעילים אחרים.
התסמינים הם, בין היתר, שלשולים, בחילות והקאות, לעיתים גם חום, צמרמורות וחולשה.
כדי להימנע מהרעלת מזון חשוב לשטוף היטב ידיים במים חמימים ובסבון לפני הכנת האוכל ואחרי מגע בבשר נא או בביצה לא מבושלת.
הנחיות נוספות למניעת הרעלת מזון כוללות ניקיון של השיש וקרש החיתוך; אחסון נכון של המזון במקרר; שטיפה של ירקות ופירות ועוד.
פיצוץ גז נובע לרוב מדליפת גז, כך שהגז המפוצץ הוא גז שדלף אל הדירה.
פיצוץ של בלון הגז עצמו הוא נדיר מאוד.
כדי למזער את הסיכון, יש להקפיד לרכוש גז רק מספקים מורשים.
גז הבישול עצמו הוא חס ריח, אך מוסיפים אליו ריח כדי שיהיה ניתן לזהות דליפה.
בכל מקרה בו מריחים ריח הדומה לריח גופרית בסביבת מערכת הגז - חובה לסגור את ברז הגז (ביתי, קומתי, או סמוך למכלים), לאוורר את החלל על ידי פתיחת דלת או פתח אחר הצמוד לרצפה, ולקרוא מיד לספק הגז.
בדירה חדשה יש לבדוק כי מערכת הגז הותקנה על ידי ספק גז מורשה.
אין לחבר לבד מכשיר צורך גז - יש לפנות לספק המכשיר ולדרוש הגעת מתקין גז מוסמך.
הנחיות נוספות כוללות וידוא שצינור הגומי המחובר למכשיר צורך הגז, אינו מקופל ולא מתחכך במגירה או דלת, וידוא שספק הגז מבצע בדיקת בטיחות תקופתית אחת ל-5 שנים, ועוד.
בישראל, יש לדווח לחברת הגז ולמוקד 102 על כל חשש לדליפה וריח חריג של גז בדירה או בחדר המדרגות.
עובש הוא שם כולל לקבוצה של פטריות, שבדרך-כלל מתפתחות בסביבה לחה.
ניתן למצוא אותם על אריחים ובדים, בחדרי אמבטיה ומטבחים, וכמעט בכל מקום לח וחם.
סימפטומים לאלרגיה לעובש הם בין השאר: עיניים לחות, שיעול, כאבי ראש ומיגרנות, בעיות בנשימה, עייפות, אף סתום והתעטשויות לעיתים תכופות.
בנוסף, עובשים שונים מייצרים רעלנים אשר עלולים להיות מסוכנים לבני-אדם ולחיות בבליעה ובנשימה.
לא כל סוגי העובש רעילים, והמושג "עובש רעיל" מתייחס לזנים ספציפיים בלבד.
עובש הבתים גדל בעיקר באזורים לחים ורטובים, כגון במרתפים או חדרי מקלחת עקב נזילות, ולכן ניתן למנוע את התפשטותו באמצעות ניקוז הרטיבות ואוורור האזור, כדי למנוע לחות.
רדון הוא גז רדיואקטיבי, אשר שאיפתו למשך תקופה ארוכה עלולה לסרטן.
הוא נוטה להיפלט מהקרקע ולהצטבר במרתפים לא מאווררים.
הוא נוטה להצטבר במיוחד חדרים ממוגנים, לכן אוורור שגרתי של חדרים אלו הוא חיוני להפחתת זיהום רדון.
בטיחות בינה מלאכותית הוא תחום מחקר בין-תחומי המתמקד במניעת תאונות, שימוש לרעה ותוצאות מזיקות אחרות שעלולות לנבוע ממערכות בינה מלאכותית (AI).
התחום כולל יישור בינה מלאכותית (שמטרתו להבטיח שמערכות בינה מלאכותית יפעלו כפי שהתכוונו יוצריהן), ניטור סיכונים במערכות בינה מלאכותית ושיפור חוסנן.
התחום עוסק במיוחד בסיכונים קיומיים הנשקפים ממודלי בינה מלאכותית מתקדמים.
מעבר למחקר טכני, בטיחות בינה מלאכותית כוללת פיתוח נורמות ומדיניות המקדמות בטיחות.
התחום צבר פופולריות משמעותית בשנת 2023, עם ההתקדמות המהירה בבינה מלאכותית יוצרת ודאגות ציבוריות שהביעו חוקרים ומנכ"לים לגבי סכנות פוטנציאליות.
במהלך פסגת בטיחות הבינה המלאכותית ב-2023, הקימו ארצות הברית והממלכה המאוחדת מכוני בטיחות בינה מלאכותית משלהן.
עם זאת, חוקרים הביעו דאגה מכך שאמצעי הזהירות הננקטים אינם מדביקים את קצב ההתפתחות המהיר של יכולות הבינה המלאכותית.
חוקרים דנים בסיכונים הנוכחיים הנובעים מכשלים במערכות קריטיות, הטיה אלגוריתמית , ומעקב מבוסס בינה מלאכותית, וכן בסיכונים מתעוררים כמו אבטלה טכנולוגית, מניפולציה דיגיטלית, לוחמה רובוטית, מתקפות סייבר וטרור ביולוגי.
בין היתר נידונים גם סיכונים ספקולטיביים ובהם אובדן שליטה על סוכני בינה מלאכותית כללית (AGI) עתידיים, או מ-AI המאפשר דיקטטורות יציבות תמידית.
יש המבקרים את החששות מבינה מלאכותית כללית, ביניהם אנדרו אנג, שהשווה אותם ב-2015 ל"דאגה מאכלוס יתר של מאדים כשעוד לא דרכנו על הכוכב".
סטיוארט ראסל, מנגד, קורא לזהירות, בטענה ש"עדיף לצפות את כושר ההמצאה האנושי מאשר להמעיט בערכו".
דיונים בנושא הסיכונים מבינה מלאכותית החלו להתקיים בצורה רצינית מתחילת עידן המידע:
בשנת 2014, פרסם הפילוסוף ניק בוסטרום את הספר "אינטליגנציית-על: נתיבים, סכנות, אסטרטגיות".
טענתו כי מערכות מתקדמות עתידיות עלולות להוות איום על קיום האנושות, הניעה את אילון מאסק, ביל גייטס וסטיבן הוקינג להביע דאגות דומות.
ב-2023 אמר רישי סונאק כי הוא מעוניין שהממלכה המאוחדת תהיה "הבית הגאוגרפי של אסדרת בטיחות הבינה המלאכותית העולמית" ותארח את הפסגה העולמית הראשונה בנושא בטיחות בינה מלאכותית.
פסגת בטיחות הבינה המלאכותית התקיימה בנובמבר 2023, והתמקדה בסיכונים של שימוש לרעה ואובדן שליטה הקשורים למודלי בינה מלאכותית חזיתיים.
ב-2024, חתמו ארצות הברית ובריטניה על שותפות חדשה בנושא מדע בטיחות הבינה מלאכותית.
המזכר נחתם ב-1 באפריל 2024 על ידי שרת המסחר האמריקאית ג'ינה ריימונדו ושרת הטכנולוגיה הבריטית מישל דונלאן, במטרה לפתח במשותף בדיקות מתקדמות למודלי בינה מלאכותית.
ב-2025, צוות בינלאומי של 96 מומחים בראשות יהושע בנג'יו פרסם את דוח הבטיחות הבינלאומי הראשון בבינה מלאכותית.
הדוח,שהוזמן על ידי 30 מדינות והאו"ם, מציג את הסקירה המדעית העולמית הראשונה של סיכונים פוטנציאליים הקשורים לבינה מלאכותית מתקדמת.
תחומי המחקר בבטיחות AI כוללים חוסן, ניטור ויישור.
מערכות בינה מלאכותית פגיעות לדוגמאות יריבות – קלטים שנבנו כדי להטעות את המודל.
כבר ב־2013 נמצא כי הוספת רעש עדין לתמונה עלולה לגרום לסיווג שגוי.
בעיה זו נמשכת גם כיום, אם כי לעיתים הרעש נראה לעין.
החוסן קשור גם לביטחון: אותות שמע יכולים להיות מוסווים כך שמערכות זיהוי דיבור יפענחו הודעה שגויה, וגם מערכות לזיהוי חדירות רשת ותוכנות זדוניות עלולות להיות מוטעות.
מודלים שמעריכים מטרות (כגון מודלי תגמול) חייבים להיות חסינים גם הם, אחרת מודלים אחרים ינצלו את חולשותיהם כדי להשיג ציון טוב יותר אך ביצועים גרועים בפועל.
חוסן יריב במודלי תגמול ובכלי ניטור נדרש כדי למנוע מניפולציות גם בהערכת ביצועי בינה מלאכותית.
במצבים קריטיים כמו אבחון רפואי חשוב לדעת עד כמה יש לסמוך על מערכת בינה מלאכותית.
מודלים נוטים להיות בטוחים מדי, במיוחד מול מצבים שלא נכללו באימון.
תחום הכיול מבקש ליישר הסתברויות עם דיוק אמיתי.
גילוי חריגות מזהה מצבים חריגים כמו חיישן רכב תקול, ונעשה באמצעים פשוטים כמו מסווג חריג/לא חריג, לצד טכניקות מתקדמות נוספות.
חוקרים וגופי ממשל התריעו שמערכות בינה מלאכותית עלולות לסייע בייצור נשק, במניפולציה על דעת הקהל, או במתקפות סייבר.
לשם כך, חברות כמו OpenAI מפתחות מערכות ניטור ומניעה לשימוש לרעה.
רשתות נוירונים מתוארות לעיתים כ"קופסה שחורה", שקשה להבין את החלטותיהן.
הדבר מקשה על צפיית כשלים, כפי שקרה בתאונת רכב אוטונומי קטלנית ב־2018. השקיפות מאפשרת גם להסביר החלטות משפטיות, לחשוף כשלים (למשל במגפת הקורונה), ואף לתקן טעויות במודלים כמו GPT.
מחקר פרשנות "פנימית" מבקש להבין אילו תבניות מיוצגות בתוך הנוירונים והמעגלים, כולל נוירונים המזהים מושגים מופשטים כמו ספיידרמן.
מודלים עלולים להכיל "דלת אחורית" שמופעלת רק מול טריגר מסוים, למשל תכשיט במערכת זיהוי פנים.
הדבר מתאפשר במיוחד במודלים שפה גדולים המאומנים על נתוני אינטרנט ציבוריים.
מחקרים הראו שניתן להטמיע סוס טרויאני על ידי שינוי זעיר במערך האימון.
בשנת 2024 הראו חוקרי אנת'רופיק כי מודלים גדולים עשויים להכיל "סוכני שינה" דלתות אחוריות שנשמרות לאורך זמן ומופעלות בעתיד, גם לאחר אימון בטיחותי.
יישור מתאר את התאמת מטרות המערכת לערכים, העדפות או עקרונות מוסריים של בני אדם.
מערכת נחשבת מיושרת אם היא מקדמת את המטרות הרצויות, ולא מיושרת אם היא פועלת בניגוד אליהן.
קשה למעצבי בינה מלאכותית להגדיר במדויק אילו התנהגויות רצויות או מזיקות, ולכן נעשה שימוש במטרות חלופיות כמו חיפוש אישור אנושי.
אך מטרות כאלה עלולות לעודד "התנהגות נראית מיושרת" בלבד, ולגרום לפריצת תגמול.
מערכות מתקדמות עלולות לפתח אסטרטגיות אינסטרומנטליות כמו חיפוש כוח או הישרדות, ואף מטרות נסתרות חדשות שקשה עד בלתי אפשרי לזהותן מראש.
מחקרים מ־2024 הראו כי מודלי שפה גדולים כמו OpenAI o1 ו־Claude 3 עשויים להשתמש בהטעיה אסטרטגית להשגת מטרותיהם.
בעיות אלו קיימות כבר כיום ביישומים מסחריים ביניהם: מודלי שפה גדולים, רובוטיקה, רכבים אוטונומיים, ומערכות המלצה ברשתות חברתיות.
חוקרים רבים מזהירים כי מערכות עתידיות חזקות אף יותר יחריפו את הסיכונים, עד לרמה של סכנה קיומית מבינה מלאכותית כללית.
בין החוששים נמנים "אבות ה־AI" ג'פרי הינטון ויהושע בנג'יו, וכן מנכ"לי OpenAI, Anthropic ו־Google DeepMind.
עם זאת, אחרים כמו יאן לקון מטילים ספק.
מומחים מסוימים טענו כי מוקדם מדי להסדיר את תחום הבינה המלאכותית, והביעו דאגה כי רגולציות יפגעו בחדשנות.
אחרים, כמו איש העסקים אילון מאסק, קוראים לפעולה מונעת כדי להפחית סיכונים קטסטרופליים.
במאי 2024, המחלקה למדע, חדשנות וטכנולוגיה של בריטניה (DSIT) הודיעה על מימון של כ-8.5 מיליון ליש"ט למחקר בבטיחות בינה מלאכותית.
שרת הטכנולוגיה, מישל דונלאן, הודיעה על התוכנית בפסגת הבינה המלאכותית בסיאול, וציינה כי המטרה היא להפוך את הבינה המלאכותית לבטוחה בכל החברה.
בריטניה חתמה גם על הסכם עם 10 מדינות אחרות והאיחוד האירופי שעיקרו הקמת רשת בינלאומית של מכוני בטיחות בינה מלאכותית.
בטי רויטמן היא סופרת ופרופסור אמריטה לספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים.
רויטמן נולדה בפריס, לאחר מלחמת העולם השנייה.
אביה היה הרב פאול רויטמן, ממנהיגי יהדות אירופה אשר פעל למען חינוך וקירוב יהודי התפוצות לישראל.
אמה הייתה לאה רויטמן לבית שליידר.
הוריה היו בזמן מלחמת העולם השנייה במחתרת היהודית בצרפת, שאביה היה בין מייסדיה.
לרויטמן שני אחים: ז'וליאן רויטמן (נולד: 1945), מזכ"ל קרן קסיפ-קוז'אסור וד"ר אילנה קלוטשטיין, מרצה באוניברסיטה העברית בירושלים, הנשואה למרק קלוטשטיין, קרדיולוג במרכז הרפואי שערי צדק.
רויטמן למדה ספרות ותיאטרון בסורבון בצרפת, וקיבלה דוקטורט ב-1973 מאוניברסיטת פריז III: סורבון-נוול .
ב-1971 עלתה לארץ ישראל עם הוריה ואחותה הצעירה.
רויטמן לימדה במחלקה לצרפתית באוניברסיטת בר-אילן בין השנים 1971–1985. במהלך תקופה זו פרסמה מחקרים בכתבי העת של האוניברסיטה בעיקר סביב יצירותיו של סמואל בקט.
ב-1986 עברה ללמד בחוג לספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1995 מונתה לפרופסור וב-2014 לפרופסור אמריטוס עת פרשה מהאוניברסיטה.
בין השנים 1999 ל-2002 היא כיהנה כראש המחלקה ללימודי צרפתית.
היא החזיקה בקתדרה ע"ש קתרין קורנל לספרות השוואתית.
בשנת 1993 שימשה כמרצה אורחת באוניברסיטת מונטריאול.
בין השנים 1996–2009 העבירה סמינרים בקולג' הבינלאומי לפילוסופיה בפריז.
בשנים 2004–2005 הוזמנה לשמש כמנהלת מחקר בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה ובשנת 2007 מונתה כנציגה של קרן פול ריקר בישראל.
בשנת 2011 הוזמנה כעמיתת מחקר במכון ללימודים מתקדמים בפריז.
רויטמן החלה כחוקרת תיאטרון ובהמשך פנתה למחקרים בתחום הספרות והמחשבה הצרפתית המודרנית.
מחקריה המאוחרים יותר עוסקים בקשר בין ההגות הצרפתית למסורת היהודית.
במחקריה היא עושה שימוש גם בחינוך התורני- פרשני עליו גדלה.
בטי רויטמן, מישורי ביטוי במחכים לגודו, 1975
בטי רויטמן, סליחת הלבנה - על הטרגיות התנ"כית, הוצאת כרמל, 2008, מצרפתית: ניר רצ'קובסקי
ראשיתה של תנועת בני עקיבא באירופה: מפעלו של הרב פאול רויטמן: סיפורים, עדויות ומסמכים, אספה וכינסה בטי רויטמן, ההסתדרות הציונית, 2009
בטי רויטמן, כמיהה לתהום – התשוקה למוות בהגות הצרפתית של המאה ה-20, הוצאת רסלינג, 2020, מצרפתית: איתי בלומנצוויג
1993 - אבירה במסדר הדקלים של האקדמאים
בטיחות המטופל מוגדרת כהיעדר נזק בר-מניעה למטופלים וכצמצום הסיכון לנזק מיותר הקשור לטיפול הרפואי למינימום האפשרי.
תחום זה מהווה מרכיב בסיסי באיכות הטיפול הרפואי, ומטרתו למנוע פציעות, תאונות וטעויות, ולמזער את ההשפעה של אירועים חריגים כאשר הם מתרחשים.
אחים ואחיות ממלאים תפקיד מרכזי בהבטחת איכות ובטיחות הטיפול.
כגישה מערכתית, בטיחות המטופל אינה מסתכמת רק בהימנעות מטעויות, אלא כוללת מסגרת של פעילויות מאורגנות, שיטות מדעיות ונהלים שנועדו ליצור מערכת בריאות אמינה.
המסגרת כוללת פיתוח תרבות ארגונית של בטיחות, הטמעת טכנולוגיות, בניית מיומנויות צוות, וביסוס מנגנונים לדיווח על אירועים ולמידה מהם.
כ-2.6 מיליון אנשים מתים מדי שנה כתוצאה מטיפול לקוי.
ברחבי העולם, ארבעה מתוך עשרה מטופלים נפגעים בעת קבלת שירותים רפואיים, ראשוניים ואמבולטוריים, בשעה ש־80% מהם ניתנים למניעה.
נזק למטופל במהלך מתן טיפול רפואי מוכר כאחד מעשרת הגורמים המובילים למוגבלות ולמוות בעולם.
בטיחות המטופל היא נושא מרכזי ומכריע במערכת הבריאות, שכן כשל בהבטחת בטיחות זו לא רק פוגע באיכות הטיפול הרפואי, אלא גם גורם להפסדים כספיים.
שכיחות הטעויות הרפואיות הניתנות למניעה הוא תחום שנכנס לתודעה של מערכת הבריאות רק בסוף המאה ה-20, אז נערכו מחקרים במדינות שונות ונחשפה עלייה שנתית בתחלואה עקב אופן הטיפול ולא בגלל המחלה עצמה.
בשנים האחרונות חלה הכרה גוברת בחשיבות בטיחות המטופל כסוגיה קריטית בריאותית עולמית, דבר שהוביל לפיתוח יוזמות לאומיות ובינלאומיות שמטרתן שיפור תקני הבטיחות.
בטיחות המטופל אינה מתייחסת רק לפן הקליני שבטיפול.
בשנים האחרונות, הוכיחו כי חוויית המטופל קשורה באופן חיובי ליעילות קלינית ולבטיחות המטופל והיא כלי מרכזי בהבטחת בטיחות הטיפול.
ב-1999 פרסם המכון לרפואה של האקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית (IOM) דו"ח מכונן בשם "לטעות זה אנושי: בניית מערכת בריאות בטוחה יותר" .
הדו"ח נחשב לנקודת המפנה שהעלתה את נושא בטיחות המטופל לראש סדר העדיפויות הציבורי והמקצועי בעולם.
ממצאי הדו"ח חשפו תמונת מצב חמורה, לפיה בין 44,000 ל-98,000 בני אדם מתים מדי שנה בבתי חולים בארצות הברית כתוצאה מטעויות רפואיות הניתנות למניעה.
נתונים אלו הציבו את הטעויות הרפואיות כגורם תמותה משמעותי יותר מתאונות דרכים, סרטן השד או איידס באותה תקופה.
המסר המרכזי של הדו"ח היה שינוי תפיסתי בטיפול בטעויות: במקום להאשים את הפרט (הרופא או האחות), יש להתמקד בשיפור המערכת.
הדו"ח קבע כי "בני אדם אינם מושלמים, וטעויות הן צפויות", ולכן על מערכת הבריאות לתכנן מנגנוני הגנה שימנעו מטעויות להפוך לפגיעה במטופל.
המלצות הדו"ח הובילו למספר תהליכים מרכזיים ביניהם, הקמת סוכנויות לאומיות לבטיחות המטופל, פיתוח מנגנוני דיווח על טעויות ללא חשש מענישה והגברת המעורבות של מטופלים ובני משפחותיהם בתהליך הטיפולי.
פגיעה במטופל שנגרמת עקב הטיפול הרפואי עצמו – ולא בשל הסיבה המקורית לפנייתו – מוגדרת כ'אירוע חריג'.
אירועים אלו, המצריכים לא פעם הארכת אשפוז או התערבות נוספת, כוללים טעויות במרשמים, זיהומים נרכשים בבתי חולים ואף סיבוכים מורכבים ומוות (בכ-8% מהמקרים).
הנתונים העולמיים מלמדים כי אחד מכל עשרה (כ-10%) מטופלים נפגע מאירוע כזה, ואף על פי שלא את כולם ניתן למנוע, חלק משמעותי מהם הוא בר-מניעה.
כשלים קוגניטיביים הם סוג הטעות הנפוץ ביותר.
כשלים אלו נוצרים כאשר לצוות הרפואי חסר הידע הנדרש להתמודדות עם מצבים מורכבים, או כאשר הידע הקיים אינו מיושם כראוי בזמן אמת.
גורם משמעותי נוסף הוא כשלים בתקשורת ובעבודת הצוות, הכוללים העברת הוראות עמומות (למשל בנוגע לטיפול תרופתי) ותפקוד קבוצתי לקוי, המובילים לפגיעה בבטיחות המטופל.
יצוין כי טעויות הנובעות מזדון, מהפרת נהלים מכוונת או מעצלנות הן נדירות ביותר.
קיים קשר מובהק בין שחיקת אחיות לפגיעה כוללת במדדי בטיחות המטופל.
שחיקה זו, שמקורה בעומס עבודה כבד ובמחסור בכוח אדם, באה לידי ביטוי בעיקר בתשישות רגשית ובהתנתקות רגשית מהמטופלים – שני גורמים שנמצאו כמנבאים החזקים ביותר לסיכון בטיחותי של מטופלים.
מחקרים מראים כי רמות שחיקה גבוהות קשורות ישירות לעלייה בשכיחות זיהומים נרכשים, נפילות, טעויות במתן תרופות ומקרים של טיפול חסר.
מחסור באחיות מוסמכות במחלקות מעלה את הסיכון לתמותת מטופלים ב-7.9% בכל יום.
מחסור בכוח עזר סיעודי מעלה את הסיכון לתמותה ב-7.2%.
משמעות הדבר היא שכשל מערכתי באיוש תקנים מוביל ישירות לאובדן חיי אדם.
מערכת הבריאות מנסה לתקן מצב זה עם צוות זמני אך נמצא כי פתרון זה מעלה את אחוזי התמותה עוד יותר.
הניסיון של המערכת לחסוך או להתגמש באמצעות העסקה זמנית הוא כשל אסטרטגי שפוגע בבטיחות המטופל.
כיום נמצאה קטגוריה ייחודית של סיבוכים המכונה 'כישלון בשימור' (Failure to Maintain).
אלו הם סיבוכים הנובעים ישירות מהזנחה של טיפול סיעודי בסיסי עקב מחסור בכוח אדם, וכוללים דלקת ריאות משאיפה, דליריום, פצעי לחץ ונפילות.
החוקרים מצאו כי כאשר כוח האדם יורד מתחת לרף הבטיחות, שכיחותם של סיבוכים אלו עולה באופן מובהק, שכן הצוות אינו פנוי לביצוע פעולות מניעה חיוניות.
כשלים באבחון אחראים לעד 15% מהאירועים החריגים במערכת הבריאות הקשורים לבטיחות המטופל, ולעיתים קרובות גורמים לנזק חמור.
מורכבות זו מחריפה במיוחד אצל מטופלים עם ריבוי מחלות, שם ישנו קושי המתווסף לתהליך הסקת המסקנות הקליני ועלול להוביל לטעויות באבחנה ובטיפול.
בהתבסס על ניתוח מתחום מדעי התקשורת של אירועי בטיחות מטופל שהתרחשו בפועל, 'תקשורת בטוחה' הוגדרה כתהליך בין-אישי של יצירת משמעות, הכולל את 'כלל ההתנהגויות המילוליות והבלתי-מילוליות אשר, באמצעות כמות הולמת (מספיקוּת) ואיכות (בהירות, דיוק, הקשר והתאמה בין-אישית), ממקסמות את הסבירות להשגת תוצאות הטיפול המתאימות והיעילות ביותר'.
רכיבי הגדרה אלו סוכמו תחת ראשי התיבות SACCIA, המייצגים חמישה ממדים מרכזיים:
המידה שבה המשתתפים בתהליך הטיפולי מוסרים, מפיקים ומחליפים כמות מספקת של מידע במטרה להגיע להבנה הדדית.
המידה שבה המעורבים מוסרים מידע נכון, מפרשים אותו כהלכה ונעזרים בתקשורת ההדדית לאימותו.
המידה שבה המשתתפים מבטאים ומפרשים מסרים באופן חד-משמעי כדי להפחית אי-ודאות.
המידה שבה התקשורת מותאמת לנסיבות הסביבתיות (כגון היררכיה, לחץ זמן או פערים ביעדים) העשויות לקדם או לעכב את ההבנה המשותפת.
המידה שבה המעורבים נענים לצרכים ולציפיות, המרומזים והמפורשים כאחד, כדי להגדיל ככל הניתן את הסיכוי להשגת הבנה משותפת.
עמדות וחסמים ביישום גילוי נאות
סקירה שיטתית שבחנה 15 מחקרים שנערכו בין השנים 2003 ל-2017 (וכללו 1,205 משתתפים ממדינות שונות, בהן ארצות הברית, בריטניה, קנדה ואוסטרליה), בדקה את העמדות והחוויות של מטופלים ואנשי צוות רפואי בנוגע לגילוי אירועים חריגים.
ממצאי הסקירה מצביעים על פער בין ציפיות המטופלים לבין הפרקטיקה הנהוגה בקרב הצוותים הרפואיים.
ציפיות המטופלים מעלות כי מטופלים ובני משפחותיהם רואים בקבלת מידע מלא על אירוע חריג זכות בסיסית.
הציפייה הרווחת היא לדיווח מקיף הכולל את פרטי האירוע, אופן ניהולו ותוצאות החקירה.
מעבר לעובדות היבשות, המטופלים מייחסים חשיבות רבה לקבלת התנצלות כנה ולקיחת אחריות מצד המטפל, וכן לקבלת הבטחה כי המוסד הרפואי פועל למניעת הישנות מקרים דומים בעתיד.
נמצא כי כאשר המטפלים גילו כנות ולקחו אחריות, חל שיפור ביחסי האמון בין הצדדים.
עם זאת, מטופלים רבים דיווחו כי בפועל המידע שסופק להם היה חסר, ותהליך קבלתו היה מורכב וממושך.
חסמים בקרב הצוות הרפואי: על אף שמרבית אנשי הצוות הרפואי הכירו בחשיבותו של הגילוי הנאות, בפועל נרשמה נטייה להשמיט פרטים, להימנע מהתנצלות מפורשת או לייחס את הטעויות לכשלים מערכתיים ולא אישיים.
הסקירה זיהתה מספר חסמים מרכזיים המונעים ביצוע גילוי נאות מלא:
תרבות ארגונית ופחד מהאשמה: חסם מרכזי הוא קיומה של "תרבות של האשמה" (Blame Culture) במוסדות הרפואיים.
אנשי צוות, ובעיקר זוטרים, חששו כי הודאה בטעות תוביל לפגיעה במוניטין המקצועי שלהם או לנקיטת צעדים משמעתיים נגדם.
חשש משפטי: חשש מפני תביעות רשלנות רפואית היווה גורם מרתיע משמעותי.
צוותים רבים נמנעו מהתנצלות מחשש שתתפרש כהודאה באחריות משפטית, זאת אף על פי שמחקר עדכני יותר שבוצע בבריטניה מצביע על כך ששקיפות אינה מגדילה בהכרח את הסיכון לתביעות.
היעדר הכשרה ומיומנות: רופאים ואחיות דיווחו על חוסר ביטחון בביצוע שיחות גילוי נאות עקב היעדר הכשרה ייעודית.
בעוד שקיימת הכשרה למסירת "בשורות רעות" (כגון אבחנה קשה), חסרה הכשרה ספציפית לדיווח על טעויות וכשלים.
הסקירה מסכמת כי חוסר הידע, היעדר המיומנות והחששות של הצוותים הרפואיים הובילו לפגיעה ביישום הגילוי הנאות.
בעוד שהמטופלים ציפו לשיח הכולל מרכיבים רגשיים ומוסריים (התנצלות, לקיחת אחריות ולמידה ארגונית), הצוותים נטו לספק מידע עובדתי חלקי בלבד, לעיתים מתוך כוונה (שגויה) להגן על המטופל מחרדה או מתוך רצון להגן על עצמם ועל המוסד.
טכנולוגיות רפואיות נתפסות כיום ככלי מרכזי לצמצום טעויות אנוש ולשיפור בטיחות המטופל, הטמעתן עשויה לעיתים ליצור סיכונים חדשים ובלתי צפויים.
מחקרים בתחום, מראים כי לצד מניעת שגיאות מסורתיות, מערכות אלו עלולות דווקא ליצור טעויות חדשות.
כשלים אלו נובעים לעיתים קרובות מבעיות בממשק אדם-מכונה, מפיצול של מידע המחייב מעבר בין מסכים רבים ומחוסר אינטגרציה בין מערכות בתי החולים וקופות החולים השונות.
מערכות רשומה רפואית אלקטרונית (EHR) ובטיחות המטופל
מערכות EHR (רשומה רפואית אלקטרונית) מאפשרות איחוד של כלל המידע הרפואי אודות המטופל לפלטפורמה נגישה אחת.
יתרונן המובהק טמון בשיפור בטיחות המטופל: המערכת מתריעה על טעויות מינון ואינטראקציות בין תרופות, משפרת את קריאות הנתונים בניגוד לכתב ידני ומאפשרת שליפה מהירה של מידע בחירום.
מנגד, יעילות המערכת תלויה בפתרון אתגרים טכנולוגיים וארגוניים, ובראשם יצירת שפה משותפת בין מערכות מחשוב נפרדות (אינטראופרביליות) והבטחת חיסיון המידע הרפואי מפני איומי אבטחה, לצד הצורך בהדרכת הצוותים הרפואיים לשימוש נכון במערכת.
מערכת ממוחשבת להזנת הוראות רפואיות (CPOE) ובטיחות המטופל
מערכות להזנת הוראות רפואיות (CPOE) נחשבות לכלי מהפכני בשיפור בטיחות המטופל, בעיקר בזכות יכולתן לצמצם באופן משמעותי טעויות תרופתיות אצל מאושפזים, וזאת באמצעות מנגנוני הגנה מובנים כמו בדיקת אינטראקציות בין תרופות והתאמת מינונים.
המטרה המרכזית שלהן היא להקל על עשיית הדבר הנכון ולהקשות על עשיית הדבר השגוי.
עם זאת, למרות השיפור בבטיחות הטיפול התרופתי, השימוש במערכות אלו לא הוכח כמפחית תמותה באופן מובהק, והוא עלול להאריך את זמן העבודה של הצוותים הרפואיים בתהליכים מסוימים.
מערכות תומכות החלטה קליניות (CDSS) ובטיחות המטופל
מערכות תומכות החלטות קליניות (CDSS) פותחו על מנת לשפר את ההחלטות הרפואיות בעזרת ידע קליני ממוקד ומידע על המטופל.
נמצא כי מערכות אלו, מצליחות לשפר משמעותית את ההקפדה על פרוטוקולים מומלצים לבטיחות (כגון מניעת אירועי קרישה או זיהומים), אם כי לא תמיד נצפה שיפור ישיר בתוצאות הקליניות (כמו תמותה).
כדי למקסם את בטיחות המטופל, יש ליחס חשיבות להטמעת המערכות באופן שמשתלב במהלך העבודה ולא מעמיס על הרופאים בהתרעות שווא, שכן אלו עלולות להוביל להתעלמות מאזהרות בטיחות קריטיות.
מתן תרופות מבוסס ברקוד (BCMA) ובטיחות המטופל
מתן תרופות מבוסס ברקוד (BCMA) בשילוב עם מערכת דיגיטלית שהחליפה את כתיבת התרופות בכתב יד, שיפרו באופן משמעותי את בטיחות המטופל על ידי וידוא "חמשת הנכונים": מטופל נכון, תרופה נכונה, מינון נכון, זמן נכון ודרך מתן נכונה.
שיעור הטעויות ברישום התרופתי ירד ב-60% ובאופן ספציפי פחת מספר הטעויות הקשורות למתן תרופות בזמן שגוי.
מרבית היישומים של בינה מלאכותית (AI) לשיפור בטיחות המטופל נמצאים עדיין בשלבי מחקר.
הצפי הוא שהבינה המלאכותית תסייע בחיזוי סיכונים, כדוגמת ניבוי הסבירות להידרדרות קלינית, תגובות נגד לתרופות או התפתחות פצעי לחץ.
בנוסף, בתחום מערכות התמיכה בקבלת החלטות קליניות, היא צפויה לשפרן על ידי הנגשת מידע רלוונטי בנקודת הטיפול השונות, כגון הצעת אבחנות מבוססות-ראיות והתרעה מפני סיבוכים, ובכך לסייע בצמצום טעויות אבחון ורישום.
עם זאת, קריטי להבטיח הלימה מלאה בין מטרות הבינה המלאכותית ליעדי הבטיחות, וזאת כדי למנוע פספוס של סימני מצוקה או יצירת התרעות שווא, ולשלב את המערכות בתוך תהליכי עבודה סדורים.
כמו כן, יש לתת דעת לסיכונים הנובעים מאיכות הנתונים, מפרטיות ומהטיות.
נמצא כי מודלים המתבססים על נתונים לא מייצגים עלולים להוביל לתוצאות לא שוויוניות ואף להחמיר פערים אתניים וגזעיים.
בעשורים האחרונים קיימת התעניינות גוברת בנושא בטיחות המטופל.
רוב המחקר והנהלים מתמקדים ברפואת מבוגרים, בעוד שהאוכלוסייה הפדיאטרית נותרה תחום שנחקר פחות.
לפי מצדדיה של גישה זו, ילדים אינם "מבוגרים קטנים" אלא אוכלוסייה עם פיזיולוגיה וצרכים ייחודיים המחייבים גישת בטיחות מותאמת.
ילדים פגיעים יותר לטעויות רפואיות בשל שונות גדולה במשקל ובגודל (המחייבת חישובי מינון תרופתי מדויקים לכל מטופל), ותלות מוחלטת במבוגרים לצורך תקשורת וקבלת החלטות.
נתונים מראים כי כ-1% מאשפוזי הילדים כרוכים באירועים חריגים, כאשר רובם המכריע (כ-60% ואף יותר) הם ברי-מניעה.
בשנים האחרונות נמצא כי בטיחותם של ילדים תלויה במידה רבה במומחיותם של ההורים, המשמשים כ"שומרי סף".
הממצאים הראו כי הורים לילדים בעלי מורכבות רפואית, מחזיקים בידע ייחודי לגבי הטיפול בילדם, ולעיתים קרובות הם הראשונים לזהות טעויות במינון תרופות, שינויים במצב הקליני או כשלים בציוד הרפואי.
עם זאת, נמצא כי צוותים רפואיים נוטים לעיתים להתעלם מהערות המשפחה, מה שמוביל להחמצת הזדמנויות למניעת טעויות.
ישנה חשיבות רבה מצד המערכת להכיר במשפחה כשותפה חיונית בצוות הטיפולי.
בנוסף, נמצא כי יש צורך ביצירת רמת בטיחות עקבית גבוהה לאורך זמן, יצירת אווירה המעודדת דיווח, למידה מטעויות ועבודות צוות, תקשורת יעילה בין הצוותים הרפואיים לבין עצמם, ובינם לבין משפחות המטופלים.
לדעת החוקרים שהגיעו למסקנה זוקיים גם צורך בפיתוח כלים לניבוי וזיהוי מהיר של הידרדרות במצב הילד (למשל, אלח דם), תחום שבו לטכנולוגיה יש פוטנציאל רב לסייע.
הם סבורים כי כדי לשפר את בטיחות הילדים, אין די בהטמעת טכנולוגיות, אלא יש צורך בשינוי תרבותי עמוק ובשיתוף פעולה הדוק עם המשפחות.
תפקידו של האח ביישום בטיחות המטופל
אחים ואחיות הם בעלי תפקיד מרכזי וייחודי בשמירה על בטיחות המטופל ובמניעת נזק במהלך מתן הטיפול, הן במסגרות אשפוז קצרות טווח והן בטווח הארוך.
זיהוי סיכונים ומניעתם: אחים ואחיות נדרשים לזהות סיכונים פוטנציאליים באמצעות הערכת המטופל, תכנון הטיפול, ניטור ומעקב.
פעולות אקטיביות: ביצוע בדיקות כפולות בעת מתן תרופות, מתן עזרה, ותקשורת שוטפת עם אנשי צוות אחרים.
יישום עקרונות בטיחות: האחיות הן המיישמות בפועל של נוהלי בטיחות כגון מניעת זיהומים, ניהול תרופות בטוח, מניעת פצעי לחץ ושיפור התזונה.
גורמים המשפיעים על יכולת האחיות לשמור על הבטיחות
בטיחות המטופל אינה תלויה רק ברצון האחות הבודדת, אלא מושפעת ממערכת מורכבת של גורמים סביבתיים, טכנולוגיים וניהוליים.
כדי שאחיות יוכלו למלא את תפקידן כשומרות הסף של הבטיחות, הארגון חייב לספק להן סביבה תומכת, כלים מתאימים ותרבות של למידה ומשוב.
המטופל - השארת מטופלים או בני משפחתם ללא השגחה בעת מתן תרופות מעלה את הסיכון לטעויות.
שיתוף המטופלים בטיפול (למשל, בעת העברת משמרת ליד המיטה) מגביר את הבטיחות, בעוד שתקשורת לקויה או ביצוע העברות מחוץ לחדר המטופל פוגעים בה.
איש הצוות - ידע עדכני ועמדות חיוביות כלפי נהלים משפרים את ההיענות.
לדוגמה, אחיות חדשות נטו לעיתים להקפיד יותר על נהלים מסוימים בזכות ידע עדכני ומיומנויות מחשב, לעומת אחיות ותיקות יותר.
בנוסף, חוסר ידע, למשל בסטנדרטים של ניטור לבבי, הוביל למיקום שגוי של אלקטרודות ולסיכון המטופל.
המשימה - משימות הדורשות שיתוף פעולה זכו להיענות גבוהה יותר לנוהלי בטיחות מאשר משימות המבוצעות לבד.
ככל שגדל מספר האחיות עבדו יחד בצוות, כך הייתה הקפדה טובה יותר על מניעת זיהומים.
סביבת העבודה - זמינות של ציוד מתאים ומערכות אלקטרוניות שיפרה משמעותית את ההיענות לנהלים.
כמו כן, סביבה שקטה וללא הפרעות (למשל חדר ייעודי להכנת תרופות) תרמה לדיוק ולבטיחות, בעוד עומס עבודה גבוה פגע בהיענות.
ארגון וניהול - קבלת משוב שוטף ממנהלים, נוכחות של מודלים לחיקוי ותמיכה ניהולית הוכחו כגורמים קריטיים לשיפור הביצועים.
בנוסף, שימוש בפרוטוקולים אחידים (כגון כלי מובנה להעברת משמרת) הפחית אי-ודאות ושיפר את רצף הטיפול.
המודל הלאומי להערכת בטיחות הטיפול בישראל
משרד הבריאות מגדיר עשרה מדדים מרכזיים להערכת בטיחות הטיפול במוסדות הרפואיים.
מדדים אלו מתמקדים במניעת טעויות שכיחות, בהכשרת כוח אדם ובלמידה מערכתית.
זיהוי מטופל - חובת זיהוי באמצעות שני אמצעים לפחות (שם מלא ואמצעי זיהוי נוסף כגון מספר זהות או תאריך לידה).
זיהוי נכון מבטיח כי המטופל הנכון מקבל את הטיפול הנכון.
מחקרים מראים כי התרעות ממוחשבות המעכבות את המשך הפעולה ל-2.5 שניות לשם אימות הזיהוי, מפחיתות טעויות בשיעור של כ-30%.
בטיחות בחדר ניתוח - וידוא מוכנות מטופל וחדר ניתוח, אימות נתונים טרום חתך\תחילת פעולה, סימון איבר טרום ניתוח וספירת פריטים בחדר ניתוח.
הכשרות עובדים - חובת הכשרה בבטיחות הטיפול לעובדים חדשים (תוך 3 חודשים) וחובת הכשרה בבטיחות הטיפול לעובדים וותיקים.
הכשרות צוות הוכחו כמשפרות את בטיחות המטופל ומפחיתות את שיעור האירועים החריגים.
מעבר לכך, הכשרה מהווה כלי להטמעת תהליכי עבודה שמפחיתים תמותה וסיבוכים לאחר ניתוח.
דיווח על "כמעט אירוע" - עידוד דיווח התנדבותי על תקלות שנעצרו בזמן.
למידה מאירועים אלו קריטית למניעת אירועי נזק עתידיים, שכן הגורמים להם לרוב זהים.
למידה מאירועים חריגים - ביצוע תחקירים בשיטות מובנות כגון ניתוח סיבת שורש (Root Cause Analysis) או מודל ה-M5 הבוחן גורמי אנוש, טכנולוגיה, סביבה, משימה וניהול.
תכלית התחקירים היא למידה הרואה בטעות או בכמעט טעות הזדמנות למידה נסיבות האירוע ומניעת אירועים דומים עתידיים.
ביצוע התחקיר עצמו אינו מספיק, אלא יישום הפעולות שהוצעו כתוצאה מביצוע התחקיר.
תוכנית הפעולה העולמית לבטיחות המטופל 2021–2030
"תוכנית הפעולה העולמית לבטיחות המטופל", שפורסמה לראשונה ב-2021 על ידי ארגון הבריאות העולמי, מושתתת על שבעה עמודי תווך:
מדיניות "אפס פגיעה נמנעת": הטמעת גישת "אפס פגיעה נמנעת" (Zero Avoidable Harm) כתפיסת עולם וככלל יסוד מחייב בתכנון ובמתן טיפול רפואי בכל מקום.
מערכות בריאות בעלות אמינות גבוהה: בניית ארגוני בריאות המאופיינים באמינות גבוהה, המסוגלים להגן על המטופלים מפני פגיעה באופן יומיומי.
בטיחות הליכים קליניים: הבטחת הבטיחות בכלל ההליכים הקליניים, תוך התמקדות בנקודות תורפה כגון בטיחות תרופתית, מניעת זיהומים ואבחון מדויק.
שיתוף והעצמת מטופלים ומשפחות: רתימת המטופלים ובני משפחותיהם כשותפים פעילים המסייעים ותומכים בתהליך לשיפור בטיחות הטיפול.
הכשרה והגנה על הצוותים הרפואיים: מתן השראה, ידע, מיומנויות והגנה לכל עובדי הבריאות, כדי לאפשר להם לתרום באופן מיטבי לעיצוב וליישום מערכות טיפול בטוחות.
ניהול מידע ולמידה: הבטחת זרימה מתמדת של מידע וידע לצורך ניהול סיכונים, הפחתת נזקים ושיפור מתמיד של רמת הבטיחות.
סינרגיה וסולידריות בינלאומית: פיתוח ושימור שותפויות רב-מגזריות ובינלאומיות לקידום איכות הטיפול ובטיחות המטופל ברחבי העולם.
הדו"ח מציע מתווה יישומי הכולל חמש אסטרטגיות פעולה עבור כל יעד, ומגדיר מדדי ביצוע (KPIs) למעקב אחר התקדמות המדינות לאורך העשור.
התוכנית מדגישה את הצורך במעבר מ"תרבות של אשמה" ל"תרבות של בטיחות", שבה אירועים חריגים משמשים כהזדמנות ללמידה והפקת לקחים מערכתית.
כמו כן, התוכנית קוראת להתאמת הפעולות לאופי סביבת הטיפול ולמשאבים העומדים לרשות המדינה, תוך שילוב מומחיות מדעית עם ניסיון החיים של המטופלים.
התוכנית אינה מסתפקת בהגדרת חזון, אלא מציעה מודל עבודה אופרטיבי המבוסס על שלוש רמות של שותפים:
ממשלות: נדרשות להקים תשתית חקיקתית, להקצות תקציבים ייעודיים לבטיחות ולהקים רשויות לאומיות לדיווח ולמידה.
מוסדות בריאות: נדרשים להטמיע מערכות ניהול סיכונים, להכשיר "נאמני בטיחות" בכל מחלקה ולקיים תחקירים שקופים לאחר אירועים חריגים.
בעלי עניין חיצוניים: גופי אקדמיה, תעשיות טכנולוגיות וארגוני חברה אזרחית נקראים לפתח כלים חדשניים (כמו בינה מלאכותית לניטור טעויות) ולתמוך במחקר יישומי.
התוכנית מגדירה "יעדים גלובליים" שנועדו להימדד עד שנת 2030, ביניהם:
הפחתת נזקים חמורים: שאיפה להפחתה משמעותית בשיעור מקרי המוות והנכויות הנובעים מטיפול לא בטוח (נזק נמנע).
בטיחות תרופתית: יעד של צמצום ב-50% של נזקים הקשורים לטעויות במתן תרופות, תחת יוזמת "טיפול תרופתי ללא נזק".
דיווח ולמידה: יעד שלפיו לפחות 80% ממדינות העולם יפעילו מערכת לאומית לדיווח על אירועי בטיחות עד סוף העשור.
שביעות רצון המטופל: הטמעת מדדים הבוחנים את תחושת המוגנות והבטיחות של המטופל מנקודת מבטו.
אחד החידושים המרכזיים בדו"ח הוא הדגש על "תרבות צודקת" בניגוד לגישות ישנות שחיפשו אשמים בקרב הצוות הרפואי, התוכנית מקדמת:
תחקיר מערכתי: התמקדות בכשלים בנהלים, בציוד או בתקשורת ולא בטעות האנושית של הפרט.
שקיפות: עידוד צוותים לדווח על "כמעט ונפגע" (Near miss) ללא פחד מסנקציות, מתוך הבנה שדיווח מוקדם מונע את האסון הבא.
בטיחות העובד כבטיחות המטופל: הדו"ח קובע כי עובד בריאות שנמצא תחת עומס קיצוני, עייפות או חוסר הגנה פיזית, נוטה יותר לטעויות, ולכן הגנה על הצוות היא תנאי הכרחי לבטיחות המטופל.
התוכנית מתייחסת באופן ספציפי לפערים בין מדינות.
בעוד שבמדינות מפותחות הדגש הוא על טכנולוגיה ודיגיטציה, במדינות בעלות הכנסה נמוכה התוכנית מתמקדת ב"יסודות הבטיחות": נגישות למים נקיים, סטריליזציה בסיסית של מכשור רפואי, ומניעת זיהומים בבתי חולים.
בטיק היא טכניקת צביעת בדים המשלבת שימוש בשעווה.
משתמשים בבטיק מקומות שונים, אך האי ג'אווה באינדונזיה ידוע במיוחד בעבודות הבטיק היוצאות ממנו.
בבטיק מורחים שעווה מותכת על הבד בטרם הטבלתו בצבע.