tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר הנגזרות החלקיות מבוצעות כאשר כל יתר המשתנים הטבעיים האחרים נותרים קבועים.
ניתן לראות כי עבור כל פוטנציאל תרמודינמי בעל n משתנים טבעיים, ניתן לגזור יחסי מקסוול מתאימים.
ארבעת יחסי מקסוול הנפוצים ביותר הם השוויונות בין הנגזרות השניות של כל אחד מארבעת הפוטנציאלים התרמודינמיים, ביחס למשתנה הטבעי התרמי (הטמפרטורה או האנטרופיה ) ולמשתנה הטבעי המכני (הלחץ או הנפח ):
כאשר הפוטנציאלים והמשתנים הטבעיים הם (בהתאמה):
– האנרגיה חופשית של הלמהולץ
– האנרגיה חופשית של גיבס
יחסי מקסוול שלעיל אינם בשום פנים יחסי מקסוול היחידים.
כאשר מערבים במשוואות התרמודינמיות משתנים טבעיים נוספים, כמו מספר החלקיקים, ניתן להסיק יחסי מקסוול נוספים.
לדוגמה, עבור גז המורכב מיסוד יחיד, מספר החלקיקים הוא גם כן משתנה טבעי של ארבעת הפוטנציאליים התרמודינמיים שהוזכרו.
כך, יחס מקסוול עבור האנתלפיה ביחס ללחץ ולמספר החלקיקים יהיה:
יתר על כן, קיימים פוטנציאליים תרמודינמיים נוספים (אם כי פחות נפוצים), שגם עבורם ניתן לגזור יחסי מקסוול.
קשרי הון-שלטון הם קשרים עסקיים בין אנשי עסקים ובין משרתי ציבור (פוליטיקאים, אנשי רגולציה, פקידים בכירים), במסגרתם משרתי הציבור עושים שימוש בשררת השלטון כדי להטיב עם אנשי עסקים מסוימים.
קשרים אלו מתווכים פעמים רבות על ידי שדלנים או עורכי דין הנשכרים לצורך זה.
קשרי הון-שלטון הם סוג של שחיתות שלטונית.
מבחינתו של איש עסקים, קשרים עם משרתי ציבור עשויים להניב רגולציה הנוחה לבעל ההון, כגון חקיקה המקלה עם פעילותו העסקית או כזו המפריעה או מונעת תחרות של עסקים אחרים והפרטה המאפשרת לו לרכוש נכסי מדינה, וכן הטיה של המדיניות לפי השקפת עולמו, גם בתחומים שבהם לא צומחת לו תועלת עסקית.
מבחינתו של משרת הציבור, קשרים עם איש העסקים מספקים לו טובות הנאה כגון תמיכה בדרכו הפוליטית מצד אדם בעל השפעה, ואפשרויות העסקה עתידיות (בשכר גבוה) לאחר תום הקדנציה הציבורית, ועוד.
בעולם המודרני, פוליטיקאים בדרך כלל צריכים לחזר אחר תרומות כספיות עבור מסעי הבחירות שלהם.
תמיכה של פוליטיקאי בעמדות גופים שסייעו למימון מסע הבחירות שלו תביא לרינונים בדבר קשרי הון-שלטון.
במדינות רבות ובכללן ישראל מנסה שלטון החוק להתמודד עם בעייתיות זו באמצעות חקיקה מסוג חוק מימון מפלגות, שתפקידו להסדיר ולהגביל את גובה ואופן התמיכה הכספית של גורמי הון במתמודדים.
זאת במטרה למנוע "קניית" מועמדים בידי גורמים בעלי עניין, או אף מראית עין של השפעה כזו.
הצלחת חקיקה מסוג זה בהשגת היעד היא חלקית ומוגבלת.
בקרב הדרג המקצועי בשירות הציבורי נעשה ניסיון להגדיר תקופת צינון שבמהלכה מנועים משרתי ציבור לשעבר מלעבוד עבור גורמים עסקיים עליהם פיקחו במסגרת תפקידם.
בתחום זה הושם דגש תקשורתי ניכר על המעברים התכופים של בכירי משרד האוצר ופקידי רגולציה בכירים אל השוק הפיננסי הפרטי.
הקשר בין קבלת החלטות של השלטון ובין קבוצות אינטרס שמשתמשות בהון על מנת להטות את התהליך הזה הוא קשר עתיק.
עם זאת לא תמיד לאנשי עסקים יש יכולת השפעה פוליטית מכיוון שיש צורך לאנשי עסקים לגבש אינטרס אחיד ולהתגבר על בעיית הפעולה הקולקטיבית.
אחת ההתפתחויות של קשרי הון-שלטון קשורה בהתפתחות הדמוקרטיה.
בכללי המשחק הדמוקרטיים מועמדים נדרשו לנהל מערכות בחירות על מנת לגייס קולות ולשמור על קשר עם הבוחרים גם במהלך כהונתם.
לשם כך היה צורך לגייס משאבים רבים שלא תמיד היו בידי הפוליטיקאים.
בשל כך התפתחה מגמה של תמיכה כספית, גלויה או סמויה, של בעלי הון בפוליטיקאים כאשר תמורת התמיכה אותם בעלי הון קיבלו השפעה על תהליך קבלת ההחלטות.
מרכיב נוסף בהתפתחות קשרים אלה היו בשל שינוי התנאים הכלכליים מה שיצר מעמד חדש של מתעשרים שהיו בעלי הון אבל לא נמנו בהכרח עם הכוחות הפוליטיים הדומיננטיים.
השימוש בהון אפשר לאותם מתעשרים לרכוש כוח פוליטי וליצור אינטגרציה בין כלכלה לפוליטיקה.
האינטגרציה הזאת היא שהובילה לתופעה גדלה של תנועת אנשים בין כלכלה לפוליטיקה כאשר פוליטיקאים שסיימו את תפקידם בפוליטיקה עברו לעבוד בחברות גדולות ואנשי עסקים נכנסו לפוליטיקה, מה שיצר ניגוד אינטרסים בין נושאי המשרות בממשל ובין קבלת החלטות הנוגעות לאותם גופים מסחריים.
הסבר נוסף לתופעה הוא הסבר מקרו כלכלי ליברלי שגורס כי קשרי הון שלטון התפתחו בשל מעורבות המדינה המודרנית, ובפרט מדינת הרווחה, בשדה הכלכלי.
ככל שאחריות המדינה מתרחבת, החלטות כלכליות ושליטה על משאבים עברו לאחריותם של מוסדות פוליטיים והקצאת המשאבים נעשית על בסיס הקצאה שלטונית ולא על בסיס היצע וביקוש של השוק החופשי.
בין השאר מדובר ברגולציה של אספקת שירותים, סובסידיות, מתן רישיונות, תשלומי העברה ואספקה ישירה של שירותים חברתיים.
ככל שמעורבות המדינה עמוקה יותר כך נוצרים עיוותים של ערך הסחורות והשירותים לעומת הערך שלהם לולא נקבעו על ידי היצע וביקוש.
במצב הזה ישנו תמריץ לקשרים בין הון ושלטון כאשר בעלי ההון ינסו לתקן את העיוותים שנגרמו מהתערבות המדינה ולהפחית את העלויות.
הסבר זה לא רואה את הקשר בין הון ושלטון בהכרח כגורם מושחת, אלא כאמצעי לתיקון עיוותים שנגרמים מהתערבות הממשלה בשוק.
הגישה הפסיכולוגית: הגישה הפסיכולוגית גורסת כי שחיתות פוליטית מקורה בטבע האדם.
האדם יכול לקבל החלטות רעות ואכזריות.
האדם הוא יצור תשוקתי ותאוותן וכוח פוליטי מספק לו את תשוקותיו ולכן האדם ינסה להשיג כוח ובאמצעותו לשלוט בזולת.
מהצד של הפוליטיקאי עלול הכוח להפוך למטרה בפני עצמו ולשם כך הוא זקוק למקורות מימון תמורתן הוא ייתן פריווילגיות.
מצד אנשי העסקים, הרצון להשיג כוח מביא לפחד שמא הכוח ייפול לידי יריב שינצל אותו לפגוע באותו אדם.
שני הצדדים, אפוא, משתמשים בכוח הנתון בידם לא לטובת קידום הטוב הציבורי אלא לקידום טובתם העצמית.
הגישה הרציונלית: גישה זו יוצאת מתוך נקודת הנחה כי האדם הוא רציונלי, קרי, האדם פועל מתוך חישוב הפסד ורווח מפעולותיו והוא מעוניין למקסם את הרווח כמה שיותר.
לכן, שחקנים פוליטיים ושחקנים בשוק הפרטי מעוניינים למקסם את רווחיהם באופן שמעניק להם יתרון על פני שחקנים אחרים לעומת משקלם אם היו פועלים ללא אותו קשר של הון ושלטון.
הפוליטיקאי היה צריך לזכות באהדת הציבור/שחקני מפתח ללא ההון שמספק לו בעל ההון ומצד שני בעל ההון היה צריך להתמודד בשוק החופשי ללא הפריווילגיות שהוא מקבל מהפוליטיקאי.
ע"פ הגישה הרציונלית יש מספר הסברים לתופעה: מודל הסוכן (Principle-Agent) - הציבור מסמיך את הפוליטיקאי לטפל בענייניו מתוך אמונה כי הידע הייחודי של הנציג ישיג את המטרה.
אבל בפועל הנציג מנצל את שליחותו כדי לקדם את האינטרסים של עצמו, או של גורמים זרים, על חשבון השולח.
זה מתרחש כיוון שהשולח או מטרות השליחות לא מוגדרים בבירור - הציבור הוא מושג ערטילאי לעומת חברה כלכלית שאת מטרותיה יקדם מקבל ההחלטות.
כמו כן מידת השחיתות תגדל ככל שלנציג יש מרחב פעולה ושיקול דעת גדול יותר עקב הידע שיש לו או עקב כך ששליחותו לא הוגדרה בבירור.
על בסיס הגישה הרציונלית טענה סוזן רוז-אקרמן (Rose-Ackerman) כי שחיתות נוצרת כאשר תמריצים כלכליים משפיעים בצורה לא חוקית על מערכת ההקצאה השלטונית-פוליטית.
קרי, על ידי שוחד בעל ההון משיג תוצאה כלכלית שונה מזאת שהייתה מתקבלת לולא השוחד.
הגישה הרציונלית לא מציגה את קשרי הון שלטון כבעיה מוסרית או כגורם שמועיל לכלכלה אלא מתארת את הקשר כתוצאה של מעורבות יתר של המדינה בכלכלה.
הגישה התרבותית: הגישה התרבותית מתקשרת לגישה הפסיכולוגית ומסבירה את קיומם של קשרי הון-שלטון באמצעות ניתוח מערכת הערכים והנורמות של החברה.
הגישה הפונקציונלית: גישה זו רואה בשחיתות בכלל וביחסי הון ושלטון בפרט דפוס שממלא פונקציה מסוימת בחברה.
הסוציולוג רוברט מרטון (Merton) לא רואה בשחיתות גורם שלילי, אלא כיוצרת טוב חברתי מסוים או מספקת צורך חברתי חבוי.
אחת הטענות שלו היא ששחיתות באה במטרה להתגבר על חסמים מבניים ובירוקרטיים, מכיוון שבין היחידות הממשלתיות יש הרבה פעמים בעיות תיאום היוצרות חסמים אספקת צורכי האזרח.
על פי הגישה, קשרי הון-שלטון מצילים בעצם את המדינה מידי פקידות לא יעילה, על ידי התערבות בתהליך קבלת ההחלטות ותיקון מסוים של סרבולו.
הגישה הפוסט פונקציונלית: הגישה הפוסט פונקציונלית בדומה לגישה הפונקציונלית רואה את החברה כמערכת כאשר השלטון הוא מערכת משנה של החברה והוא ממלא פונקציה של סדר ויציבות.
השונה הוא שהגישה הפוסט פונקציונלית לא רואה את השחיתות כממלאת פונקציה חבויה אלא תוצאה של קידום אינטרסים של קבוצות.
חלק מהמקרים האמפיריים שמסבירה הגישה הן מדינות שעברו משלטון אוטוריטרי לשלטון דמוקרטי.
במהלך המעבר לדמוקרטיה התפתחו אינטראקציות בין האליטות העסקיות שרצו לקדם או לשמר את כוחן במדינה ובין הדרג השלטוני שרצה גם כן לבסס או לשמר את כוחו.
מקרים נוספים נגעו בפוליטיקאים מקומיים שעל מנת לגייס תמיכה היו צריכים לגייס הון ולשם כך חילקו פריווילגיות לבעלי הון.
פן נוסף של הגישה נוגע לשינויים שהתחוללו במערכת המפלגתית במדינות פרלמנטריות.
ב-30 השנים האחרונות הנאמנות המפלגתית של הבוחרים ירדה מאוד והיכולת של המפלגות לגייס חברים חדשים או לשמור על הישנים ירדה בהתאם.
זה בתורו השפיע לרעה על יכולתן של המפלגות לגייס כספים ממצביעים, מצד שני בעקבות התפתחות התקשורת והגלובליזציה מערכות בחירות נעשו יקרות יותר.
כל זה מוביל לצורך לממן את המפלגות על ידי קשרים עם בעלי הון תמורת הטבות פוליטיות וכלכליות.
פן נוסף של הגישה הפוסט פונקציונלית היא המתח שנוצר בין דמוקרטיה וקפיטליזם - הציבור מצפה מהשלטון לצמיחה ורווחה כלכלית, ומצד שני חלק מהאתוס הליברלי היא החירות הכלכלית.
שילוב זה מביא לתלות של השלטון בהצלחתם של בעלי הון ולכן יש צורך לתאם את המדיניות הכלכלית עם האליטה העסקית-פרטית מה שמביא להשפעה הולכת וגדלה של בעלי הון על תהליכי קבלת ההחלטות.
כך חודר היגיון השוק החופשי אל תוך ההיגיון הפוליטי ומשפיע על הפוליטיקה.
מאפיינים עיקריים של קשרי הון ושלטון
מניתוח ההסברים התאורטיים לתופעת קשרי הון ושלטון ניתן לנתח את התופעה במספר מאפיינים מרכזיים.
המאפיין הראשון והבסיסי ביותר הוא האינטרס והיכולת להוציאו לפועל.
על מנת שייווצר קשר בין הון ושלטון צריך שלשני הצדדים יהיה אינטרס לקיים את הקשר.
קרי, למקבל ההחלטות צריך להיות אינטרס לקבל תמיכה כספית או טובות הנאה אחרות מבעל ההון ולבעל ההון צריך להיות אינטרס לקדם את יעדיו הפרטיים באמצעות הפוליטיקה.
המרכיב השני הוא היכולת - לבעל ההון צריכים להיות מספקי אמצעים או השפעה רבה במשק ויכולת להתגבש יחד על מנת להציג אינטרס משותף ומכניזם מארגן שיתגבר על בעיות של פעולה קולקטיבית.
אם מדובר במספר אנשי עסקים אזי הם צריכים לבנות לובי חזק מספיק שיוכל להשפיע על מקבלי ההחלטות.
אחת הדוגמאות לכך הוא פורום ראשי המשק אשר הוציא בשנת 2011 המלצה לוועדה להגברת התחרותיות במשק לאמץ את דו"ח יעקב שיניין שקובע כי אין ריכוזיות במשק הישראלי.
מדובר בחברת לובינג פרטית בבעלותה של נגה קינן שמתמחה ביצירת נטוורקינג בין אנשי עסקים ופוליטיקאים וקידום האינטרסים של אותם אנשי עסקים.
לכאורה מדובר בפורום אשר מאגד מספר רב של חברות גדולות וקטנות מכל קצוות המשק אבל בפועל הפורום מתקשה לייצג אינטרסים אחידים בגלל הסתירות הפנימיות בין חבריו, כך שהטענה היא שהפורום מייצג בעיקר חמש-שש קבוצות עסקיות גדולות.
מצד שני גם לפוליטיקאי צריכה להיות היכולת לקדם את האינטרסים של בעל ההון וכאן נשאלת השאלה עד כמה חזקות רשויות החוק במדינה ועד כמה ישנם חסמים ובלמים על פעילותם של הפוליטיקאים.
ריכוזיות כשלעצמה לא מעידה על קשרי הון-שלטון.
ריכוזיות מתייחסת למצב שבו חלק ניכר מכלכלת המדינה מרוכזת בידי מספר מצומצם של גורמים - מונופולים או שליטה במשק של המדינה, כפי שזה קיים במדינות קומוניסטיות.
הממד הרלוונטי של ריכוזיות לקשרי הון שלטון הוא כאשר השליטה במשק מרוכזת בידי מספר מצומצם של גורמים אשר בעזרת אותה שליטה מסוגלים לקדם אינטרסים פרטיים באמצעות לחץ על מקבלי ההחלטות.
מדובר אם כן ביכולת לעשות שימוש בכוח שוק לטובת כוח פוליטי.
לדוגמה קבוצת שליטה אשר בבעלותה בנק, מפעלי תעשייה וכלי תקשורת תוכל לקדם את יעדיה בצורה טובה יותר מכיוון שתוכל להציע למקבלי ההחלטות גישה לתחומים רבים במשק.
אבל גם ריכוז השליטה במשק בידי מונופולים לא תעיד על קשרי הון-שלטון, לשם כך צריך להיות למונופולים אינטרס ויכולת לקדם את יעדיהם בעזרת הממשל.
המאפיין השלישי הוא סוג המשטר.
הקשר בין סוג ואופי המשטר ובין בעלי ההון אינו מתרכז במשטר אחד.
במשטר הדמוקרטי, שבו מקבל ההחלטות תלוי בבחירתו על ידי הציבור, ע"פ הגישה הפוסט פונקציונלית הקשר בין התופעה לבין דמוקרטיה ליברלית מתרחש כאשר מקבלי ההחלטות תלויים בציבור מצד אחד ומצד שני בהמשך הצלחתם של בעלי ההון כמקור לרווחה כלכלית.
למרות הסברה כי במשטרים דיקטטוריים הקשר יהיה קטן יותר בשל ריכוזיות המשק ואי תלות השלטון בדעת הקהל.
יחד עם אין הדבר נכון תמיד.
לא בכל המשטרים הדיקטטורים השלטון מרכז בידיו את השליטה במשק, זה נכון בעיקר למשטרים קומוניסטים ואז הקשר הזה אינו מתקיים בצורתו הרגילה.
אז נוצר שוק שחור שמהווה אלטרנטיבה למשק ובו יכולים גורמים פליליים, שכן מסוגלים לצבור הון מסוים, להשפיע על פקידים מקומיים באמצעות שוחד.
הדוגמה לכך היא השחיתות בברית המועצות שבה הביורוקרטיה הלא יעילה הביאה לאמונה בציבור כי הדרך היחידה להתגבר על כשלי המערכת היא באמצעות שוחד פקידי ממשל.
בזמן המלחמה הקרה, לדוגמה, בעלי הון שחששו מפני הפיכות קומוניסטיות במדינות אמריקה הלטינית והעולם השלישי בכלל תמכו במשטרים דיקטטורים ימניים, בעידודה של ארצות הברית, על מנת לשמור על האינטרסים הכלכליים שלהם במדינות הללו.
לא רק הממשל תלוי בבעלי ההון במדינות השונות אלא שגם אנשי העסקים תלויים בהחלטות הממשלה ולכן יש לממשל עצמאות מסוימת ויכולת ההצלחה של אנשי העסקים תלויה גם ביכולת התארגנותם.
במשטרים דמוקרטיים וליברליים אין מגבלות על התארגנותם של אנשי עסקים ולכן יכולתם להשפיע דרך מכניזם מאורגן גדולה יותר, כל עוד פעולותיהם נשארות במסגרת החוק.
במדינות דיקטטוריות הממשל יכול להטיל מגבלות על אנשי העסקים, כולל הלאמה של נכסיהם.
כך למשל ברוסיה, למרות היותה מדינה דמוקרטית, ישנן מגבלות רבות על התארגנותם של אנשי עסקים שמזוהים עם האופוזיציה, כולל השלכתם לכלא.
עם זאת צריך לזכור כי פגיעה באנשי עסקים והלאמת נכסים עלולה להביא לפגיעה משמעותית בהשקעות במדינה מה שעלול להוריד את רמת החיים במדינה ולהביא לפגיעה בחוסן השלטון.
עד שנות ה-70 המפה הפוליטית בישראל הייתה של מפלגה דומיננטית - מפא"י שהייתה מעורבת בצורה מאסיבית בקביעת המדיניות הכלכלית על ידי ויסות, פיקוח וע"י היותה של ישראל מדינת רווחה.
כמו כן ההסתדרות, שהייתה קשורה למפא"י, שלטה ברוב המעסיקים בארץ דרך איגודי עובדים.
באותה תקופה קהילת אנשי העסקים בישראל שיתפה פעולה עם השלטון על רקע סגנון חיים משותף וקשרים אישיים שהתבטאו ברקע ההיסטורי של רבים מאנשי העסקים שבאו מתנועת העבודה.
משנות ה-70 החלה מדיניות הפרטה בישראל שהואצה בשנות ה-90 יחד עם כניסת ישראל לשוק הגלובלי, הורדת מכסים וחתימת הסכמי סחר חופשי.
מדיניות ההפרטה הביאה לנסיגת המעורבות הממשלתית בכלכלה ולעלייה בכוחם של המעסיקים ובעלי ההון שקיבלו שליטה על חברות ממשלתיות גדולות, שהופרטו.
כניסתה של ישראל לשוק הגלובלי והתפתחות תחום התקשורת הביאו גם לעלייה במימון מערכות הבחירות ולתלות של הפוליטיקאים בתרומות.
יחד עם זאת הדעות על קשרי הון ושלטון בישראל חלוקות.
לפי ספרו של יורם גבאי קשרי הון-שלטון בישראל פחות דומיננטיים מכיוון שחוק מימון מפלגות מגביל מאוד את גודל התרומה שניתן לתת ולכן פוליטיקאים לא יכולים להסתמך באופן ממשי על בעלי הון ואינם חייבים להם תמורה כלשהי.
מנגד, עלו מצד גורמים בישראל טענות על קשרים ענפים בין השלטון לבעלי הון.
אחת הטענות הללו עלתה במהלך תהליך השלום של אוסלו בתחילת שנות ה-90. כניסתה של ישראל לשוק הגלובלי יחד עם תחילתו של תהליך השלום הביאו לצמיחה כלכלית כאשר במקביל עם עליית כוחה של קהילת העסקים בישראל הביא את קהילת העסקים למסקנה כי יש ביכולתם להשפיע ולקדם את תהליך השלום.
קשריה האישיים והמקצועיים של קהילת העסקים עם יצחק רבין ועם מקבלי החלטות אחרים אפשר לה להכתיב את סדר היום הכלכלי-פוליטי ואף לקדם סדר יום עיתונאי אוהד.
אך למרות זאת, כאשר תהליך השלום נקלע לקשיים ב-1996, התגלה כי כוחה של קהילת העסקים היה מוגבל ולמרות עוצמתה ההגמוניה של קהילת עסקים לא התממשה לחלוטין.
מהצד השני של המטבע, היה זה החשב הכללי לשעבר, ירון זליכה, שבספרו "הגווארדיה השחורה" תיאר מספר פרשיות שחיתות שקשורות ליחסי הון-שלטון.
מספר פרשיות נקשרו לשמם של האחים יולי וסמי עופר בעיקר בפרשיית השליטה בבז"ן (בתי זיקוק לנפט) כאשר הטענה הייתה כי המדינה הסכימה להחכיר את בז"ן חזרה ל"חברה לישראל" בבעלות האחים עופר במחיר נמוך מאוד ובכך לתת הטבה בשווי מאות מיליונים ללא מכרז לבעלי הון.
בפרשה הזאת נטען כי יוסי בכר, מי ששימש מנכ"ל משרד האוצר, פעל מאחורי גבו של זליכה ושל שר החוץ נתניהו וניהל משא ומתן עקיף עם האחים עופר זאת בנוסף לעובדה כי בכר היה בעברו רואה חשבון של אחת מחברות הקבוצה של "החברה לישראל".
פרשה חמורה נוספת הייתה על התמלוגים של מפעלי ים המלח וכאן נטען כי האחים עופר דיווחו ביודעין על רווח של מאות מיליוני שקלים פחות ממה שהיה בפועל וכך לא העבירו למדינה את התמלוגים המגיעים לה.
פרשיות אלה הביאו את העיתונאי מיקי רוזנטל להוציא סרט על קשרי האחים עופר לגורמי שלטון, שיטת השקשוקה, אשר מתאר התנהלות מושחתת של פקידי ממשל בכל הנוגע לאחים עופר.
בין השאר החשב הכללי לשעבר, ניר גלעד, אשר מונה ליו"ר "החברה לישראל" ויחסים הדוקים בין גורמי ממשל בכירים לבעלי ההון והעיתונות מה שמביא לקידום האינטרסים של האחים עופר על חשבון הציבור.
על רקע פרשיות אלה ופרשיות נוספות של שחיתות וקשרי הון-שלטון הוקמו מספר עמותות בישראל במטרה להילחם בתופעה.
המפורסמות מביניהן הן "אומ"ץ" והתנועה לאיכות השלטון שפועלת בעיקר דרך פנייה לבג"ץ ואף מעניקה כל שנה את "אות אביר איכות השלטון" לאנשים אשר הצטיינו במלחמה נגד השחיתות.
הדרישה להגברת המאמצים למלחמה בתופעה הביאו גם את מבקר המדינה, מיכה לינדנשטראוס, להקים בשנת 2010 ועדת היגוי לבחינת וצמצום קשרים אלה, מתן טובות הנאה, התמודדותם של אנשי עסקים למשרות ציבוריות ורגולציה מפלה לטובת בעלי הון מסוימים.
על פי המתווה הוועדה תפעל להטמעת נורמות של מינהל ציבורי תקין בעוד שאת הרגולציה עצמה יבצע משרד מבקר המדינה כאשר בסופו של דבר המטרה היא לבנות מערכת שלטונית נקייה משחיתות ולהחזיר את אמון הציבור בשלטון.
בשנים האחרונות ישנה הידרדרות עקבית של ישראל בדירוג מדד תפיסת השחיתות ובמדד קלות עשיית העסקים של הבנק הבינלאומי.
ההידרדרות התרחשה בד ובד עם התהדקות והתעבות הרגולציה הישראלית.
הון-שלטון במזרח אירופה לאחר סיום המלחמה הקרה
המשק הסובייטי ששלט במזרח אירופה עד סוף המלחמה הקרה היה משק אשר היה כולו בבעלות המדינה.
בשל כך נוצרו 2 בעיות מרכזיות - הקצאה לא יעילה של משאבים על פי צורכי המדינה שלא תמיד תאמו את צורכי השוק ושחיתות רבה שנועדה להתגבר על הכשלים הביורוקרטיים ועל העובדה כי איסור יוזמה פרטית הביא לדיווחים כוזבים של גביית מיסים בעוד שחלק מהמיסים נשארו בכיסיהם של פקידים מקומיים ופרטים.
תהליך ההפרטה של תקופת גורבצ'וב ולאחריו ילצין נועד לשחרר את כוחות השוק ולעודד יוזמה פרטית.
אך בפועל אי יעילותה של התעשייה הסובייטית בשילוב עם התערבות של פוליטיקאים מקומיים ומנהלי חברות הביאו למכירת התעשייה הסובייטית במחירי הפסד.
כך נמכרו כ-100 מיליון מניות עד שנת 1994 במחיר לא גבוה מ-20$ למניה כך שהתעשייה הסובייטית נמכרה בשווי של 20 מיליארד דולר בלבד.
זה הוביל לכך שאנשי עסקים יכלו להשתלט על תעשיות אסטרטגיות במחירי מציאה ובכך שחברות אלה העסיקו מאות אלפי עובדים להשפיע על הפוליטיקה הרוסית באמצעות לחץ לשמירת האינטרסים הכלכליים שלהם כדי לא לפגוע בחברות וכן על ידי תמיכה כספית בפוליטיקאים.
צמיחתו של מעמד האוליגרכים ומעורבותם בפוליטיקה הוביל אף חלק מהם להתמודד בבחירות למשרות פוליטיות.
אחד מהמפורסמים היה רומן אברמוביץ שהפך בשנת 1999 למושל מחוז צ'וקוטקה, אוליגרך נוסף הוא בוריס ברזובסקי, שהואשם במימון מסע הבחירות של ילצין ומאוחר יותר של נשיא אוקראינה יושצ'נקו.
הצד השני של המטבע היה מעורבותם של פוליטיקאים בחברות דרך אספקת הלוואות זולות לאותן חברות ורגולציה.
עם עלייתו של ולדימיר פוטין לשלטון בשנת 1999 החלה רדיפה של אוליגרכים תומכי אופוזיציה והלאמת נכסיהם.
כיום ע"פ הערכה יותר מ-30% מתעשיית הנפט נמצאת בבעלות המדינה.
מדינות רבות במזרח אסיה מאופיינות בקשרי הון שלטון כמאפיינים מרכזיים של הכלכלה הפוליטית.
מדובר לרוב בקשרים שמבוססים על קשרי משפחה או הכרות אישית בין פוליטיקאים ותאגידים, שלרוב הם תאגידים בשליטה משפחתית כדוגמת הזאיבצו היפניים או הצ'אבול הדרום קוריאניים.
במדינות אלה מטרת הממשל הייתה לספק הצלחה ורווחה כלכלית וזאת ניתן היה להשיג על ידי תמיכה בתאגידים.
יפן לפעמים מוגדרת כ"יפן בע"מ", תאוריה הגורסת כי יפן מתנהלת כתאגיד כאשר קבלת ההחלטות מתבצעת של 3 כוחות - אנשי עסקים, הביורוקרטיה הכלכלית והפוליטיקאים.
ביפן הממשלה תמכה בתאגידים כדי לאפשר להם להתמודד טוב יותר בשוק העולמי ורוב קבוצות האינטרס המעורבות בהשפעה על מדיניות החוץ של המדינה הם תאגידים.
אותם תאגידים גם הקימו ארגון גג (keidanren) שמהווה שחקן מרכזי ביחסם עם מדינות אחרות ובפרט עם ארצות הברית.
גם מבחינת הפוליטיקה ביפן יש חשיבות רבה לסוכנויות כלכליות, אם זה ה-MITI, משרד המסחר הבינלאומי ואם זה משרד האוצר שנחשב לשחקן מרכזי בקביעת מדיניות הפנים.
למרות התפיסה של קשרי הון שלטון כשחיתות במזרח אסיה זה לא תמיד נתפס כך.
בחלק מהמדינות קשרי הון שלטון עזרו להתגבר על עלויות עסקה של הממשלה והקשר בין חברות עסקיות והממשלה עזרו להתגבר גם על בעיית שיתוף פעולה והיעדר מידע ובכך תרמו לצמיחה הכלכלית.
בקוריאה הדרומית הממשלה נתנה הלוואות זולות לצ'אבול ועודדה את התאגיד לצמיחה מתוך הבנה כי פגיעה בו תהפוך לפגיעה בכלכלת המדינה.
ממד נוסף בקשרי הון-שלטון במזרח אסיה היה הניסיון לגבור על כשלים ביורוקרטיים.
כך במלזיה רוב המשק הוחזק בידי סינים בעוד האוכלוסייה המלזית חיה ברמת חיים נמוכה יותר.
בשנות ה-50 וה-60 החלו לעלות במלזיה דרישות להעלות את רמת החיים של האוכלוסייה על ידי שינוי השליטה במשק.
במצב שנוצר חברות נשלטו על ידי גורמים מקורבים פוליטית לשלטון והאוכלוסייה הסינית החלה לחשוש מפני הדרה ממעמדה.
לכך, לאור חוסר היכולת להשיג גישה חוקית לשלטון ולנוכח החשש מעליית הלאומנות המלזית החלו להתפתח קשרים בין אנשי עסקים סיניים לבין השלטון.
בין השאר הפורום של אנשי עסקים סיניים (Towkay) תמך כספית במועמדים בבחירות וע"י כך הבטיחו את קידום האינטרסים שלהם.
קֶשֵרַה הוא מנהג שנערך כחלק מטקס הנישואים בביתא ישראל, בו המרכיב המרכזי הוא רצועת בד שהכהן קושר סביב מצחו של החתן.
הקשרה נערך לפני טקס הנישואים עצמו, ומתחיל בכך שהכהן קורא את פסוקים ב'-ח' מפרק י"ט שבספר תהלים, וכן פסוקים נוספים בעיקר מהתורה ומנביאים.
לאחר מכאן הכהנים מתחילים בשירה, מחיאת כפיים, הכאה בקברו ובקצ'ל (כלי הקשה המלווים את שירת הקודש של ביתא ישראל.
האורחים מצטרפים לשירת הכהנים ומתחילים לרקוד.
לאחר סיום הריקודים, הכהן שעורך את הנישואים לוקח קשרה, רצועת בד לבנה, שעליה ארוג פס אדום לצד פס לבן.
הצבע הלבן מסמל את טוהר החתן והאדום - את טוהר הכלה.
הכהן מניח את הקשרה ליד רגלי החתן.
אחר כך הוא מעביר את הקשרה למעלה, דרך הברכיים ללב שלו, ולבסוף קושר את החוט על המצח של החתן.
קשרות נוספות נקשרות מסביב למצחם של השושבינים; אלו מכונות "י-גר מיזה".
הכהנים ממשיכים בתפילות ובברכות והקהל מצטרף בשירה ובריקוד.
עם סיום הריקודים נערכת סעודת הקשרה, שבסיומה מלווים השושבינים את החתן למקום שבו נמצאת הכלה.
עם קיום יחסי המין הראשוניים בין החתן לכלה, ולאחר שהחתן מוודא שהכלה אכן בתולה, הוא מעביר את הידיעה לשושבינים, שמודיעים זאת לאורחים תוך שהם מציגים פיסת בד עם דם הבתולין לעיניהם.
לאחר מכן, הכהן שעורך את הטקס חותך ממצחו של החתן את הקשרה.
האורחים מברכים את הכלה ומשפחתה על שמירת בתוליה, והחגיגה נמשכת בשירה וריקודים.
ביום זה החוגגים מתייחסים לכלה ולחתן בתור מלך ומלכה ואף מכנים אותם כך; הזוג עצמו פטור מכל עבודה.
עם עליית ביתא ישראל לישראל המשיך המנהג, אך עם התאקלמות בני הקהילה החלו רבים לא לקיימו.
קשרי לימפה , הידועים גם כ"קשריות לימפה" הם מבנים קטנים, סגלגלים בצורתם, המהווים חלק ממערכת הלימפה והמפוזרים בגוף ומקושרים באמצעות מערכת כלי הדם והלימפה.
בספרות שכיח גם המונח "בלוטות לימפה", אף כי בניגוד לבלוטות, התפקיד העיקרי של קשרי הלימפה אינו קשור בתהליכי הפרשה.
התפקיד העיקרי של קשרי הלימפה קשור למערכת החיסון ולתגובה החיסונית, והוא ליצור סביבה פנימית מתאימה למפגש בין לימפוציטים (בעיקר נאיביים) לבין פתוגנים שונים, המגיעים לקשרי הלימפה באופן ישיר באמצעות צינורות הדם והלימפה, מנוזל חוץ תאי, או כשהם מובלים על ידי מקרופאגים או תאים דנדריטיים בצינורות הלימפה.
בגוף האדם מפוזרים כחמש מאות עד שש מאות קשרי לימפה בגדלים שונים, הדומים במבנה התאי שלהם ובתפקודם.
קשרי הלימפה הופכים מוגדלים במצבים שונים, החל ממצבים דלקתיים, כגון דלקת גרון, ועד מצבים חמורים יותר כגון בחלק ממחלות הסרטן.
עירוב קשר הלימפה במחלת הסרטן הוא בעל חשיבות לאבחנת שלב המחלה ומידת התפשטותה (הידוע כשלב ה-Staging), וכן לפרוגנוזה הצפויה.
הנוכחות האפשרית של מיקרואורגניזמים זרים (או פתוגנים) בתוך מערכת הדם, עלולה לגרום לאירועים שעלולים לפגוע בשיווי המשקל הפיזיולוגי (הומאוסטאזיס) במקומות רבים בגוף.
כדי למנוע שינויים הומאוסטטיים, מנטרת מערכת החיסון את רקמת הדם כדי לאתר פתוגנים אפשריים.
אחד מאמצעי הניטור מתקיים בקשרי הלימפה, המהווים חלק ממערכת הלימפה.
מערכת הלימפה מנקזת את נוזל הלימפה, נוזל הנאסף על ידי נימות הלימפה מתוך הנוזל החוץ תאי.
זהו תהליך המתקיים בכל מקום בגוף.
כלי הלימפה הולכים ומתכנסים, ומתנקזים לשני צינורות לימפה מרכזיים (thoracic duct, right lymphatic duct), המתחברים לוורידי הצוואר (קודם התכנסותם לווריד הנבוב העליון).
כך, נוזל הלימפה ותכולתו מתווספים לרקמת הדם עם כניסתה לעלייה הימנית של הלב.
בנוסף לנוזל חוץ תאי, מכילה הלימפה תאים שונים המשתייכים למערכת החיסון (בעיקר לימפוציטים ומונוציטים); אלה מתווספים לנוזל הלימפה בעת מעברו דרך קשרי הלימפה (להלן תיקרא התערובת - רקמת הלימפה).
קשרי הלימפה ממוקמים בנקודות מוגדרות לאורך העץ המתכנס של מערכת כלי הלימפה.
כך, כל קשר לימפה מנקז דרכו תכולה של קבוצת צינורות לימפה נכנסים (או "מביאים"), ורקמת הלימפה, לאחר שעברה ניטור בתוך קשר הלימפה, עוזבת את קשר הלימפה דרך צינור לימפה מוציא יחיד.
רקמת הלימפה היוצאת עשויה להיות שונה בהרכבה מזו שנכנסה, הן בהרכב התאים והן בהרכב המומסים בנוזל.
לדוגמה, קשר לימפה המצוי בתחתית הירך ובחלקה הגבי (), מנקז את מרבית כלי הלימפה המתכנסים מאזור הרגל התחתונה בעת התכנסותם לכיוון האגן, שבו ממוקמים קשרי לימפה אזוריים נוספים (להלן "פיזור לימפטי").
כל רקמת הלימפה מסוננת דרך קשרי לימפה בדרכה לעירוב עם מערכת הדם.
אף כי קשרי הלימפה מפוזרים בכל מקום בגוף, ישנם מספר אזורים המועדים יותר לזיהום פתוגנים, ובהם יש ריכוז גבוה יותר של קשרי לימפה, כגון בעור, במערכת העיכול, במערכת הנשימה, ובמערכת המין.
מבנה תאי וארגונו בקשר הלימפה
לקשר לימפה מבנה דמוי בלוטה בעל צורה סגלגלה, המזכירה זרע שעועית.
בדומה לאיברים פנימיים רבים הוא עטוף בקופסית (capsule) הבנויה מרקמת חיבור צפופה המכילה סיבי אלסטין וקולגן צפופים וביניהם פיברובלסטים ספורים.
מעברו השני של המבנה המעוגל ישנו אזור שקוע דרכו נכנס העורק הראשי של קשר הלימפה, ויוצאים הווריד הראשי וצינור הלימפה ה (efferent).
השקע נקרא שער או hilum.
המעטפת הקמורה של הקופסית "מחוררת" על ידי מספר גדול של צינורות לימפה (afferent).
מנקודות הכניסה בהיקף נמשכות שלוחות (trabeculae) דמויות מיתרים העשויות מסיבי למרכז קשר הלימפה, ואלה מעניקים לו תמיכה מכנית.
תצפית היסטולוגית בקשר לימפה נראים שלושה אזורים:
הקליפה החיצונית - outer cortex
האזור הסמוך לקליפה - paracortex
בקליפה החיצונית, או בקיצור בקליפה, שלושה מבנים:
זקיקים לימפואידיים - lymphoid nodules
הסינוס התת-קפסולרי הוא המרווח הראשון אליו עוברת רקמת הלימפה עם כניסתה מן הצינורות המביאים (סינוס הוא כלי דם רחב).
רקמת הפלסמה עוברת לסינוסים קפסולריים, שהם פיצול של הסינוס התת-קפסולרי, המובילים באופן רדיאלי למרכז קשר הלימפה, ושם נעשים סינוסים מדולריים.
כל הסינוסים המדולריים מתלכדים באזור השער של קשר הלימפה ויוצאים מקשר הלימפה בצורת כלי לימפה מוציא.
פתוגן חופשי המצוי ברקמת הלימפה, או כזה המצוי במקרופגים, עשוי לחצות את דופן הסינוס ולהגיע לרקמה הלימפטית של קשר הלימפה.
מקור הפתוגן הוא לרוב מאזור חדירתו לגוף.
הרקמה הלימפטית כוללת אזורים מוגדרים שבהם יושבים לימפוציטים מסוג B, השוכנים במבנים מעוגלים הקרויים אוניות או זקיקים, ואזורים מוגדרים של לימפוציטים מסוג T, היושבים באופן מפוזר סביב הזקיקים.
בין הלימפוציטים ממוקמים תאי תמך ותאים ממערכת החיסונית המולדת, שתפקידם להפגיש בין הלימפוציטים לפתוגן.
מפגש כזה עשוי להוביל לשפעול הלימפציטים ולתגובה חיסונית.
כך, קשר הלימפה מצטייר כאיבר המכיל בתוכו את כל האמצעים הנדרשים למפגש מוצלח בין מערכת החיסון לפתוגן, ולהפעלתה של תגובה חיסונית.
מקור הלימפוציטים המגיעים לקשרי הלימפה הוא במח העצם והתימוס.
לימפוציטים אלה, המכונים לימפוציטים נאיביים, מגיעים עם זרם הדם לקשריות הלימפה, ואם לא יעברו שפעול, עשויים לנדוד לכיוון הליבה, לצאת ממנה, ולהמשיך לנדוד לקשרי לימפה נוספים.
אזור זה ממוקם עמוק יותר מן הקליפה.
אין בו זקיקים לימפואידיים (ריכוזים של לימפוציטים מסוג B), אך הוא עשיר בלימפוציטים מסוג T.
זו השכבה העמוקה ביותר בקשר הלימפה.
לשכבה זו מתכנסים תאים שונים לקראת יציאתם מקשר הלימפה דרך וריד הדם או דרך צינור הלימפה:
לימפוציטים בלתי משופעלים הממשיכים בנדידתם.
תאים מייצרי נוגדנים - תאי פלסמה, שמתמיינים מלימפוציטים B משופעלים.
תאים שונים המשתייכים למערכת החיסון המולדת.
התאים מובלים לאורך מיתרי הרטיקולין (תוארו לעיל) לכיוון סינוסים מדולריים.
התאים מחלחלים לתוך הסינוסים ומובלים אל מחוץ לקשר הלימפה.
קשר הלימפה הוא איבר דינמי, שבו מתקיימת תנועה מתמדת של רקמה לימפטית.
תנועת הרקמה וכינוסה לאזור מוגדר אנטומית (קשר הלימפה), משפרים מאוד את סיכויי המפגש בין פתוגנים לתאי מערכת החיסון, מפגש העשוי להוביל לתגובה חיסונית המאפשרת את מיגור הפתוגן.
קשרי לימפה שונים מנקזים אזורים שונים בגוף.
קשרי לימפה אקסילריות (של בית השחי) הן אזור הניקוז הראשוני של הגפיים העליונות ושל האזור הצידי החיצוני (לטרלי) של השדיים.
הירך ושק האשכים מתנקזים ישירות לקשרי הלימפה שהם Superficial inguinal.
קשרי לימפה הקרויים Celiac מנקזים את הקיבה.
קשרים בין-אישיים הם קשרים חברתיים בין שני אנשים או יותר.
בדרך כלל, הקשרים הבין-אישיים כרוכים ברמה מסוימת של תלות הדדית.
אנשים במערכת יחסים קרובה נוטים להשפיע זה על זה, לחלוק את מחשבותיהם ורגשותיהם במידה זו או אחרת, ולעסוק בפעילויות משותפות.
עם זאת, קיימים מצבים בהם התלות אינה הדדית, כפי שמתרחש למשל בקשר פארא-חברתי.
כמו כן, קשרים בין-אישיים יכולים להתקיים ברמות שונות של קרבה, כפי שבא לידי ביטוי בהבחנה בין קבוצת פנים וקבוצת חוץ.
קשרים בין-אישיים עשויים להיות מבוססים על אהבה, סולידריות, קשרים מקצועיים, או סוג אחר של מחויבות חברתית.
קשרים אלו מתרחשים במגוון הקשרים, כגון משפחה, ידידות, זוגיות, נישואין, עבודה, מועדון חברתי, שכנות וכו'.
חניכה היא קשר בין אישי מתמשך של למידה, דיאלוג ואתגר.
פסיכולוגיה חברתית עוסקת בין היתר בסוגים השונים של קשרים בין-אישיים והשפעתם על הפרט בחברה.
הצורך בהשתייכות מעודד יצירה של קשרים בין-אישיים.
קשרים בין-אישים יכולים להיווצר בין שני אנשים או במסגרת של קבוצה חברתית.
קבוצה חברתית היא התארגנות של שני אנשים או יותר שמקיימים ביניהם יחסי גומלין יציבים.
קשרים אישיים נוצרים לאורך חייו של האדם בהתאם להתפתחות החברתית ולכישורים החברתיים שלו.
הקשרים הבין-אישיים הראשונים מתחילים בגיל הינקות במסגרת המשפחה.
בשלב זה מתפתחים דפוסי התקשרות שונים אשר יוכללו בהמשך לקשרים בין-אישיים לאורך כל חייו של האדם.
החיברות הוא תהליך של התנסות חברתית ותרבותית מתמשכת, המקנה ליחיד את דפוסי, כללי וערכי התרבות בחברה שבה הוא חי.
אחת ממטרות החיברות בתרבות המערבית, היא להקנות לאדם את המיומנויות הדרושות ליצירת קשרים בין-אישיים חיוביים כאדם בוגר.
בין היתר על האדם לדעת כיצד לפרש מסרים הקשורים לתקשורת בלתי מילולית, כמו שפת הגוף והבעות הפנים.
יצירה של קשרים בין אישיים כרוכה בין היתר במידה מסוימת של חשיפה עצמית.
במקרים רבים קשיים ביצירת קשרים בין-אישיים בגיל צעיר יכולים להוביל לתוצאות שליליות בעתיד.
הפרעת קשב עלולה לפגוע בתקשורת החברתית, בעקבות זאת אנשים בעלי הפרעת קשב עלולים להיתקל בקשיים ביצירת קשרים חברתיים.
אימפולסיביות עלולה להוביל לקשרים בין-אישיים חלשים של ילדים עם קבוצת השווים שלהם.
בהתאם לכך, אימוץ אסטרטגיות התנהגות המיועדות להפחתת אימפולסיביות יכול לשפר את היחסים החברתיים של ילדים.
מתאפיינת בדפוס חוזר ונשנה של התנהגות נגטיביסטית ("דווקאית"), מתריסה, מתנגדת ועוינת, כלפי דמויות סמכות, הנמשכת לפחות שישה חודשים.
נרקיסיזם משמש על פי רוב לתאר סוג של בעיה במערכות היחסים של האדם או הקבוצה עם עצמו ועם אחרים.
לכן בלשון הדיבור, "נרקיסיזם" מפורש לעיתים קרובות כאנוכיות, יהירות, או שחצנות.
בנוסף לנרקיסיזם כתכונת אופי, קיימת תופעה נפרדת הקרויה "הפרעת אישיות נרקיסיסטית" שהיא אחד מהסוגים של הפרעות אישיות.
תופעה זו היא הפרעה אישיותית חשוכת מרפא שהלוקים בה אינם מסוגלים לחוש אהבה, ויצר היהירות שלהם מפותח במידה כזו, שהם אינם מהססים לפגוע בסובבים אותם על מנת להאדיר את שמם או להדגיש את ערכם בעיני עצמם ובעיני הסובבים אותם.
הספקטרום האוטיסטי מאופיין בפגיעה בתחום התקשורתי (לקות שפה ולקות בתקשורת לא מילולית כמו בהבעות פנים), החברתי וההתנהגותי.
התנהגות ארגונית מושפעת בין היתר מהקשרים שבין האנשים הפעילים באותו ארגון.
קשרים בין-אישיים יכולים להשפיע על האווירה החברתית בארגון.
בין היתר, הם יכולים להשפיע על היווצרות של לחץ בעבודה ועל דרכי ההתמודדות עמו.
ניהול משאבי אנוש הוא תחום של ניהול המתייחס לעיסוק בכוח האדם כמרכיב מרכזי בהבנת התנהגות הארגונים.
תחום זה מניח כי עובדי ארגון הם משאב ככל משאבי הארגון (חומרי גלם, הון וכו'), ועל כן הוא פונקציונלי, כלומר, רותם את תכונות האדם לתועלת המופקת ממנו, ולא לעצם אנושיותו.
כלומר, העובד השואף להתפרנס כדי להתקיים, מוותר על חלק מזמנו ומבצע מטלות אשר מוקצות לו על ידי הארגון שמעניק לו תמורות מסוימות (ובעיקר כסף).
יחסים אלו הם, על-פי הנחת ניהול משאבי האנוש, הם יחסים תועלתניים, בהם כל צד שואף למלא את מטרותיו הפרטניות, ועל כן יוצר הסכם העסקה.
פסיכולוגיה ארגונית (שידועה גם בשם פסיכולוגיה תעשייתית), היא ענף בפסיכולוגיה שעוסק ביישום תאוריות, מחקר ושיטות התערבות פסיכולוגיות בקבוצות וארגונים מוכווני-משימה, במקומות עבודה או במסגרות אחרות.
הנושאים בהם עוסקת הפסיכולוגיה הארגונית הם יחסי עבודה בין חברי הקבוצה, מנהיגות, ניהול, פסיכולוגיית צוות, הנעה, מיון והשמת עובדים, הכשרה מקצועית, קידום, פיתוח ארגוני, שינוי ארגוני, התנהגות ארגונית, הזדהות ארגונית, עבודה ומשפחה ועוד.
התפתחות בטכנולוגיות מידע ותקשורת מאפשרות יצירה וחיזוק של קשרים בין-אישיים בעזרת המחשב והאינטרנט.
על פי רוב הטכנולוגיה משתלבת במגוון האפשרויות הקיימות לתקשורת בין-אישית ומרחיבה אותן במידה מסוימת.
למשל, רשת חברתית מקוונת כמו פייסבוק מאפשרת שיתוף קבצים, צ'אט ועוד.
חברויות באינטרנט הן דוגמה לקשרים בין-אישיים בהן הטכנולוגיה היא הרכיב העיקרי ליצירת הקשר, משום שהן יכולות להתקיים גם ללא צורך במפגש בעולם האמיתי.
כדי ליצור קשרים מסוג זה יש צורך באוריינות דיגיטלית, שהיא חלק מאוריינות מדיה.
קשר של תפילין הוא שם כולל לשני קשרים, אחד בראש ואחד ביד, העשויים ברצועות התפילין כדי להדקם לגוף האדם.
לצורת הקשר ישנה משמעות בפני עצמה, מלבד היותם חלק מהתפילין עצמם.
מקור הקשר הוא הלכה למשה מסיני, ובתלמוד אמרו שהקשר הוא אחד משישה דברים שצריך כל תלמיד חכם ללמוד.
בצורת עשיית הקשר ישנן שלש שיטות עיקריות הנהוגות היום:
הקשר המרובע הוא הידוע כוותיק ביותר.
הוא ידוע כבר מתקופת הגאונים והלאה.
כך יוצא מתוך תיאורו של השימושא רבא ושל רב האי גאון, ושל רבי יהודה בן ברזילי בנוסחא עתיקתא שהעתיק רבינו שמשון בן אליעזר המכונה "ברוך שאמר" בסוף ספר תיקון תפילין לר' אברהם מזונשהיים תלמיד המהר"ם מרוטנבורג.
וכן מדברי רבי יוסף אסכנדרני, והאורחות חיים ור' יעקב חזן מלונדרץ בסדורו עץ חיים, ור' משולם קוזי מרבני איטליא בסוף מהדורא ראשונה של טור אורח חיים.
קשר זה נהג בעבר ברוב הקהילות היהודית.
באשכנז גזר רבי ידידיה טיאה וייל גזירה נגד המשנים מקשר זה כמו שכתב בתשובה "שלא להוציא לעז על גאוני הדורות", וכן מעיד התשובה מאהבה.
הרב יוסף קאפח כותב "דברי רבנו (הרמב"ם) ברורים שהקשר שהראה הקב"ה למשה קשר מרובע הוא...
וכפי מסורת יהודי תימן מאז ומעולם."
עדות ראשונה שאומרת שצריך לעשות קשר שיש בו דלי"ת ממש, נמצאת בספר תרומת הדשן.
כן מוזכר הקשר בספר מעשה רוקח (תק"ב) שם הוא מספר על 'מתחסדים' שחידשו קשר זה כדי שיתאים עם לשון הדל"ת המוזכרת בראשונים ושם הוא יוצא נגד קשר זה.
בשו"ת בית אהרן (תקפ"ז) יוצא נגד הקשר המרובע על אף שהוא מודה שרוב העם נוהגים בו, ומעדיף קשר דלי"ת ממש.
כיום, קשר דל"ת הוא הקשר הנפוץ בקרב רוב העדות, למעט חלק מבני יהדות תימן, חלק מבני יהדות גרמניה וחלק מהחסידים, השומרים על הקשר המרובע.
קשר צאנז עשוי כשתי דל"תים ונראה כמ"ם סתומה.
לקשר עם שתי דל"תים יש מקור בספר הזוהר.
הקשר פותח על ידי רבי נתן אדלר שעמל רבות כדי ליצור קשר זה.
תלמידו, החתם סופר השתמש בקשר זה.
הדברי חיים מצאנז שלח שליח לפרשבורג כדי שילמד קשר זה, ומאז הפך למנהג חסידי צאנז.
כיום נהוג הקשר בקהילת צאנז.
קשרי דם הוא סרט דרמה צרפתי-אמריקאי משנת 2013 בבימויו של גיום קנה.
הסרט עוקב אחר שני אחים הגדלים בברוקלין (ניו-יורק) בשנות השבעים, האחד הופך לשוטר והשני לפושע רב השפעה.
כאשר כריס משתחרר מהכלא על התנהגות טובה בשנות ה-50 לחיו, ממתין לו מחוץ לתחומי הכלא אחיו הצעיר פרנק- שוטר עם עתיד מזהיר לפניו.
פרנק פותח את ביתו בפני כריס ומסייע לו לזכות מחדש בליבה של אשתו לשעבר, אך כריס אינו יכול להתייצב ולנהל שגרת חיים רגילה כיוון שהפשע זורם לו בדם.
כריס ופרנק תמיד היו שונים אחד מהשני ואביהם לאון דווקא העדיף את כריס הפושע על פני פרנק שומר הצדק.
למרות הניסיון של פרנק להחזיר את אחיו הגדול לדרך הישר, סדרה של אירועים מצערים הופכת את האחים לאויבים.
קשר שתיקה הוא מונח המתאר תופעה תרבותית, במסגרתה קבוצה של אנשים, בעלי אופי דומה (בין בשל מקום מגוריהם, מקצועם, דתם או לאומם), במסגרת מוסכמה תרבותית, אינם מזכירים או דנים בנושא מסוים.
קשר השתיקה נוצר בעקבות המוסכמה, ולא בעקבות החלטה מפורשת של אותה קבוצה; או מחשש לחרם חברתי, רדיפה פוליטית או חרם דתי.
קשר השתיקה הוא לרוב תוצאה של לחץ חברתי.
הוא שונה מטאבו, מכיוון שהוא נוצר בהקשרים חברתיים ופוליטיים צרים יותר, והם בדרך כלל אינם חלים על התרבות או החברה כולה.
השימוש במונח מצביע על חוסר יושרה, פחדנות, או העדפת קבוצה חברתית אחת על אחרת.
דוגמה לקשר שתיקה הוא האומרטה בקרב הפשע המאורגן (המאפיה) בדרום איטליה.
קששוב (בפולנית: Krzeszów; ביידיש: קרעשעוו) הוא כפר במחוז ניסקו שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, על גדת נהר סן, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
קששוב נזכר מהמאה ה-17 כיישוב בבעלות משפחת זמויסקי, ובשנת 1640 הוענקו לו זכויות עיר.
עם הנחת קו מסילת ברזל בסמוך ליישוב במחצית השנייה של המאה ה-19, החל הכפר לגדול, והוקמו בו מספר מפעלים קטנים.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא מהמאה ה-16, ובאמצע המאה ה-17 נחרבה הקהילה במקום בפרעות ת"ח ות"ט.
במהלך המאה ה-18 חודשה הקהילה ביישוב, ובשנים אלה הוקמו במקום בית כנסת ובית עלמין.
בסוף המאה ה-19 הגיע מספר יהודי היישוב לשיא.
בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, והתגוררו בו כמה מאות יהודים.
היישוב נזכר בסיפוריו של יצחק בשביס-זינגר.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצץ היישוב בידי הגרמנים, ורבים מיהודיו נמלטו ממנו.
באמצע ספטמבר 1939 נכנסו ליישוב חיילי הצבא האדום, אך אלו מסרו אותו לידי הגרמנים כעבור מספר ימים, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב.
עם כניסת הגרמנים ליישוב, הוטלו על יהודיו עבודות כפייה, והובאו אליו כמה מאות יהודים נוספים.
ב-2 בנובמבר 1942 רוכזו כ-600 היהודים שנותרו ביישוב בכיכר המרכזית בו, תוך ירי בילדים, בקשישים ובחולים במהלך האקציה, ושילוח יתר היהודים באותו היום למחנה ההשמדה בלז'ץ.
קשרי דם: הווסת ומקורות התרבות הוא ספר שפורסם באנגלית בשנת 1991 על ידי האנתרופולוג הבריטי והפעיל הפוליטי, הפרופסור כריס נייט (Chris Knight) .
בספרו נייט פורס תאוריה חדשה על התפתחות האנושות.
תאוריה שנויה במחלוקת זו, מציעה הקבלה בין המודל של מרקס ואנגלס, המתאר מאבק בין-מעמדי של עובדים כנגד בעלי ההון, לבין האבולוציה אנושית, שמבוססת על מאבקן של נשים כנגד הגברים.
הוא טוען שהתאגדות נשית דרשה מהזכרים לקחת חלק באיתור ובאספקת המזון עבור הַצאצאים, באמצעות שביתת מין וסנכרון מחזורי הווסת.
הווסת הנשית שימשה ונתפסה ככוח בידי הנשים להכתבת תנאי הרבייה והיחסים החברתיים.
במשך הזמן התפתחו תבניות אלו ומנהגי טאבו שנוצרו מהן היוו הבסיס לתרבות האנושית.
חדשנותו של נייט בכך שהוא טוען שהשפה האנושית, הדת והתרבות הופיעו לא רק באמצעות תהליך אבולוציוני-דרוויניסטי הדרגתי, אלא בתהליך ששיאו "מהפכה אנושית".
הוא טוען שגנים אינם הגורמים היחידים שחוללו את האבולוציה האנושית, ושלממים יש חלק משמעותי בהשפעה עליה ובהופעתה של התרבות.
נייט מתנגד לגישה הסוציוביולוגית, וטוען שאינה מצליחה להסביר בצורה מספקת את ההתפתחות האנושית.
נוסף על כך הוא מבקר בחריפות את האנתרופולוגיה הפונקציונליסטית.
תרבות סמלית מכילה רמות רחבות מאוד של פעולות מסונכרנות של שיתוף פעולה.
היא דורשת השתתפות אנושית בעולם של משמעויות משותפות (חברתיות, מיניות, פוליטיות, טכנולוגיות, מתודולוגיות ופולחניות).
שפה היא אוסף ייצוגי של סמלים מוסכמים, שבזכותם ניתן לקיים מכנים משותפים, מֵעֶבר לדמיון גנטי (מנהגים, רעיונות, מיתוסים וכדומה).
בניגוד לצורות תקשורת אחרות בטבע, השפה האנושית איננה מבוססת על מחוות חיצוניות מוגזמות, אלא על ההסכמה הגורפת לייחס לסמלים מסוימים משמעות ספציפית.
ריצ'רד דוקינס קבע בספרו "הגן האנוכיי" (1976) כי בטבע מתקיימת תחרות על מזון ורבייה, בין בני אותו הזן.
כל עוד קיימת תחרות היא מהווה מכשול להתקיימותם של אמון, שיתוף פעולה, חוזים, חוקים והסכמים.
הסולידריות החברתית היא מרכיב שמבחין בין האדם לבין בעלי החיים ומהַווה, יחד עם היכולת לכונן ולאכוף הסכמים, מאפיין משמעותי לכל אורך ההיסטוריה האנושית, מתחילת התרבות.
בחברות לקטים ציידים בשונה מעולם החי והצומח, התחרות מרוסנת.
דוגמאות לכך הם חובת ההתחלקות בציד, והטאבו על גילוי עריות.
שני דפוסים אלה הם אוניברסליים בין כל חברות הציידים-לקטים, לאורך כל התקופות.
האמון, שהוא הבסיס ליצירת התרבות והשפה, נוצר באמצעות תהליך בו הפכו הומינואידים (קופי-האדם) לבני-אדם.
תהליך זה מורכב מכמה שלבים:
הופעת בעיה משותפת ← היווצרות אינטרס משותף ← יצירת אמון (קואליציות) ← יצירת שפה ← יצירת תרבות
היכולת להסכים על חוקים "מלאכותיים" שיצרו שפה, מערכת שארות, טקסים, וטאבו על תחומים שונים מייחדים את האדם מהטבע.
התנאי שמיסד את השימור של התבניות הממיוֺת המורכבות הללו, הוא כינונה של מערכת פוליטית, שאפשרה לייצר הסכמים, חוקים וחוזים - התשתית לכל מערכת אנושית (כלכלית, דתית וכו').
בשונה מעולם החי והצומח, לאדם יכולת לייצר תכנון המוני ורציונלי, ובאמצעות פעולה קולקטיבית לרסן את התחרות בין הפרטים בטווח הקרוב לטובת האינטרסים הקולקטיביים של החברה בטווח הארוך.
אלו מתאפשרים הודות לסולידריות, שהיוותה מרכיב משמעותי מראשית ההיסטוריה האנושית ולאורכה.
השימוש בשפה מתאפשר בזכות תנאים פיזיים-גנטיים, של אזורי דיבור במוח, אך לא רק.
המערכת השפתית היא מערכת חוקים של יחסים מוסכמים בין מה שהמשתתפים אומרים או שומעים ומה שהם אמורים, כתוצאה מכך, לעשות.
לכן מבנה חברתי וחוזה חברתי, הכולל כיבוד חוקים, הם הכרחיים להתפתחות ולקיום של השפה.
ללא השפה האנושית לא תיתכן תרבות, אך השפה האנושית תלויה לחלוטין בשאר התרבות, ואין לה פונקציה בלעדיה.
כדי שתתאפשר שפה צריך להיות שלב עמוק, קודם לשפה של הבנה הדדית מובנית ביחס לדברים החשובים ביותר, ותמיכה ואשרור של כל הסכם ברמה השטחית של שימוש דל בשפה.
טרם האנושות, נקבות ההומינואידים חלקו בעיה משותפת.
מקבץ זכרים שלטו באופן מונופוליסטי על קבוצת הנקבות בקהילה מסוימת.
זכרי האלפא היו עסוקים בהפריית הנקבות במטרה להמשיך את זרעם, כחלק מהתחרות על הרבייה.
כדי להבטיח זאת השקיעו מאמצים בהפגנת כוח ובקרבות, והיו מנועים מתנועה כי התמקדו בשמירה על "רכושן"- הנקבות.
לכן הם לא סייעו בדאגה לצאצאים, למזון ולציד.
הנקבות התמודדו עם מעמסה כבדה של טיפול בצאצא, ונותרו אוחזות בתפקיד ליקוט המזון עבורן ועבור צאצאיהן התלותיים.
בו בזמן נותרה קבוצה של זכרים מנודים ללא סיפוק צורכי המין שלהם, בעודם יכולים לנוע בחופשיות ולכן מחזיקים בעמדה הפריווילגית של מציאת מקורות מזון.
על רקע מעמסת הטיפול בצאצאים, החלו להיווצר קבוצת אינטרס של נקבות שמטרתן לקעקע את הדומיננטיות של זכרי האלפא וליצור מצב בו ההבדל בין הזכרים הוא מינימלי, כך שיסייעו בהשגת מזון.
מטרתן הייתה לשבור את המבנה החברתי הקיים.
אם הנקבות יגיעו לייחום סימולטאנית, הזכר השליט לא יוכל לעמוד בדרישה לספק את כולן, ויאבד את המונופול שלו לטובת זכרים מתחרים.
באמצעות לחצים על מאפיינים מיניים כמו תזמון תקופת הייחום, יוכלו הנקבות להבטיח את הסיוע הנדרש מהזכרים.
מתוך התנגדות לניצולן המיני-רבייתי, נקבות ההומינואידים כוננו בצורה סולידרית סדר שוויוני חדש.
הן שמו קץ למצב בו הן צריכות לשאת בכל נטל העבודה, והכריחו לראשונה את בני המין השני לעזור בטיפול בצאצאים.
הן עשו זאת באמצעות העברת בעלי אינטרס לשינוי מהמעמד השליט (הזכרים המנודים שהפסידו בקרב על הנקבות), ל"צד" שלהן.
הנקבות "הדיחו" את זכרי האלפא, והיו צריכות להסתמך על הסולידריות-המגדרית שלהן כדי למנוע מזכר חדש לכבוש את מקומו של הזכר הקודם.
באמצעות שביתת מין מאורגנת, לקחו הנקבות שליטה על "אמצעי הייצור" של עצמן (מערכת הרבייה שלהן) ודרשו מהזכרים לעסוק בציד.
את שביתות המין המאורגנות הן הובילו באמצעות סנכרון מחזורי הווסת שלהן (באופן ביולוגי וסימבולי).
המחזור הובנה מבחינה תרבותית כמקור לכוח טקסי בקרב הנקבות.
כל זכר שניסה להשיג מין מבלי שהצטרף לחבריו לציד, זכה לסירוב - "אין בשר, אין מין!".
נקבה לא הייתה רשאית להציע עצמה לזכר בכל עת בה היא חפצה.
על ידי הצנעת הביוץ (הבולט מאוד בקרב נקבת השימפנזה שמפיצה ריחות, ושאחוריה מתנפחים ומאדימים בתקופת הייחום), הצליחו הנקבות למנוע מזכר האלפא, ששולט באמצעות שמירתו על הנקבה המיוחמת, להבחין איזו מהנקבות נמצאת בייחום.
נוסף על-כך החלו לסנכרן את מחזורי הביוץ שלהן זו עם זו, וכך פחתה גם התחרות המינית ביניהן.
כדי לשמור על פרטנר קבוע הן ויתרו על הסממנים המיניים, עד אשר הסתירו לחלוטין את זמן הביוץ והרחיבו את תקופת הזמינות המינית (האפשרות לקיים יחסי מין), כפי שמתרחש אצל נקבות האדם.
רעיון זה מסתמך על אבחנתו של Paul Turk, המסביר כי נשים הפכו באופן סיסטמטי לקואליציות מופרדות, שסנכרנו את מחזורי הביוץ שלהן זו עם זו.
ההתפתחות אותה מתאר נייט נותנת הסבר לשליטה העצמית, המודעות העצמית והבושה בנוגע ליחסי מין, אשר חוצות תרבויות ושאינן מאפיינות את עולם החיות והקופים כלל.
נשים כפו את ה"צניעות" הזו על עצמן כתנאי לסולידריות ולכוח שלהן.
נוסף על כך נהוג, בחברות ציידים-לקטים, להינזר ממין לפני ציד (כמנהג שמבטיח הצלחה בציד), וישנם מיתוסים הקושרים בין דם האישה לדם של חיות הציד.
בסופו של תהליך, נוצרה התנהלות חברתית, המבוססת על אמון, בה קיים זמן המוקדש לציד וזמן המוקדש למין.
הווסת הבולטת לעין, הייתה הסימן לפוריותן של הנקבות והזינה את האינטרס הזכרי להישאר בסביבה ולסייע בציד.
את שביתת הסקס במהלך הווסת היה צריך לארגן יחד לתוך קצב מסונכרן.
כדי להסדיר זאת, נשים נעזרו בירח כשעון טבעי.
גברים נעזרו גם הם בירח שסימן מתי תקופת הציד מתחילה ונגמרת.
בתהליך המתואר של יצירת הקואליציות היו נקבות ההומינואידים סוכנות אקטיביות אשר הובילו את השינוי במערכת הרבייה שלהן.
הן דחו את מערכת זכרי האלפא או כאלה שדמו לה, בהתנגדותן ל"בזבוז" של הפוטנציאל הגלום בזכרים הלא מזווגים.
סנכרון מחזורי הווסת דרש מקבוצת הנשים סובלנות, סולידריות ומודעות שהיוו את התנאים הפוליטיים-מיניים הדרושים לאבולוציה של ממים עד לנקודת המהפכה.
נייט מתאר בספרו, תוך התבססות על עדויות ארכאולוגיות כמו ציורי קיר, כי במגוון תרבויות התקיימו טקסים המאדירים את הווסת.
לטענתו, לטקסים אלו תפקיד משמעותי במעבר אל השלב התרבותי.
מעבר זה מאופיין במיומנויות תקשורתיות מפותחות, אלימות מופחתת סביב הזיווג, קואליציות חזקות ומתמשכות, מודעות לזמן, דימום וסתי חזק ובולט לעין, אכילת בשר מבושל ומערכת סימבולית ממוקדת בדם (למשל, חתימה על חוזים באמצעות דם).
בעקבות המהפכה הופיע מבנה חברתי של שבטים, שארוּת מטריליניאלית, ומסורות של טקסים ומיתוסים.
במסגרת חברתית שנוצרה, בכל פעם שנקבות יצאו לשביתת המין שלהן הן כללו גם את צאצאיהן בגבולות הקואליציה, אך הוציאו את בני-הזוג המיניים שלהן.
לכן נוצרו לפחות שתי קואליציות בכל אזור מאויש.
היחסים הזוגיים אופיינו באקסוגמיה, כך שהפרטנר לנישואין היה משבט אחר.
מערכת השארות הייתה מטריליניאלית, לכן זכויות הרכוש והסמכות של הזכר היו בשבט של אמא שלו וכלפי אחיותיו וילדיהן.
אלה לא חוקים שנחקקו באופן מסודר דרך חוזים שנבנו, אלא כאלה שנוצרו מדינמיקת המחויבות שהושרשה מהלוגיקה של שביתת המין.
במהלך המהפכה האנושית דם הובנה כטאבו, כדבר שאין לחלל אותו.
אם זכר היה עם דם עליו בזמן הווסת הוא היה נחשד כמפר שביתה.
כיוון שאי אפשר להבדיל בין דם של חיה ניצודה לדם אישה, נדרשו הזכרים להתרחק מקרבת נשים בתקופה זו של שביתה וציד.
כתוצאה מכך בשר חי נחשב כטמא בתוך תחומי המחנה.
כשם שנשים היו אסורות בזמן הווסת שלהן, כך נאסר הבשר כל עוד לא בושל.
יתרה מכך, הצלחה בציד נתלתה באיסור על מין בתקופה זו.
נייט מייחס לַחובה על הצייד לחלוק בבשר שאותו הוא צד ("the hunter's own kill taboo") ולאקסוגמיה והטאבו על גילוי עריות תפקיד מפתח בהיווצרות התרבות.
הוא מסביר בספרו כי שני איסורים אלה השתנו לאורך השנים, אך מתאר מסורות קשורות, שככל הנראה נבעו מהם.
ניכוס הכוח הנשי לידי הגברים
הווסת הובנתה מבחינה תרבותית כמקור לכוח בקרב נשים.
גברים רצו לנכס לעצמם כוח זה, ואכן עשו זאת באמצעות שבירת האחדות הנשית על ידי בידוד הנשים לתקופות הווסת, הבניית הווסת כאובייקט טמא ומסוכן, ושבירת סנכרון המחזורים שלהן.
הגברים יצרו דפוס של דימום מאיברי המין שלהם באמצעות טקסי מילה וחיתוכם.
קבוצות של גברים סנכרנו את "מחזורי הווסת" שלהם, שמרו מרחק מנשים, וכך שמרו על גבולות השליטה התרבותית.
כתוצאה מניכוס הכוח הגברי והדרת הנשים, באמצעים כמו מיתוסים (לדוגמה מיתוס "נחש הקשת"), נשים החלו לפחד מעצמת הדם של עצמן ולהתנכר למערכת הרבייה שלהן.
הושפעו מכך הלך הרוח של הטקסים, הפוליטיקה והשארות, היחסים בין המינים, בין הדורות ובין הפרטים בתוך הקבוצה המגדרית.
קשרי קהילה הם מערכת היחסים שבין ארגון כלשהו (רשות ממשלתית, חברה, עמותה וכו') לבין האנשים שמושפעים מפעילותו.
המטרה של הארגון בפיתוח קשרי קהילה היא בניית מערכת יחסים שתהיה מועילה באופן הדדי.
תחום עיסוק זה נמצא בנקודת ההשקה שבין דוברות ויחסי ציבור לבין אחריות תאגידית.
טיפוח הקשרים של הארגון עם האנשים המושפעים מפעילותו, תוך הבעת עניין בשלומם, נשען על העיקרון שפעולה זו תועיל לארגון בטווח הארוך, למשל, על ידי גיוס תמיכה ציבורית לפרויקטים שהארגון מבצע.
הצלחה בתחום של קשרי קהילה תעלה את קרנו של הארגון - תתרום לתדמיתו הציבורית, תגביר את המוטיבציה של עובדי הארגון, ותיצור תחושה של עבודת צוות.
הגדרה אופרטיבית לקשרי קהילה היא "סדרת פעילויות מקיפות ושיטתיות ליצירה, פיתוח ותחזוק מערכת יחסים שוטפת, חיובית וישירה ככל הניתן בין הארגון לבין הקהלים השונים שאיתם הוא בא במגע יום-יומי".
מערך קשרי קהילה נועד ליצור דיאלוג בין הארגון לבין בעלי עניין (Stakeholders).
למשל, חברת בנייה שיוצאת לפרויקט פינוי בינוי תקים מערך קשרי קהילה שיכוון לדיירים שעתידים להיות מפונים, במטרה להסביר להם את שלבי הפרויקט ואת האופן שבו הם יושפעו מביצוע הפרויקט.
בנוסף לשקיפות מול בעלי העניין, הדיאלוג מאפשר לארגון קבלת היזון חוזר (Feedback), שמשפר את פעילותו, הן בשלב התכנון (Planning) והן בשלב הביצוע (Delivery).
המטרה של מערך קשרי קהילה היא לתמוך ביישום הפרויקטים של הארגון בצורה אפקטיבית, עם מינימום הפרעה מצד בעלי העניין, וגם עם מינימום הפרעה לבעלי העניין.
לדוגמה, במסגרת פרויקט לשיפוץ שוק עירוני, המטרה של מערך קשרי הקהילה תהיה גם לנהוג בשקיפות כלפי בעלי הדוכנים בשוק ולשתף אותם בתהליך קבלת ההחלטות, וגם להבין מבעלי הדוכנים כיצד ניתן להימנע משיבוש פעילות השוק תוך כדי העבודות בשטח.
ההשפעה של מערך קשרי קהילה מורכבת מאלמנטים שיש קושי לכמת אותם.
מדובר בעלויות שנחסכות בזכות מערך קשרי קהילה.
בעלי עניין עשויים להביע התנגדות לפרויקט ככל שלתפישתם הוא מסב להם נזק, או שהוא גורם לנזק העולה על התועלת שצומחת להם ממנו, או שבשלב הביצוע הוא עשוי לגרום להם לנזק רב ללא קשר לתועלת שתצמח להם עם השלמת הפרויקט.
למשל, תושבים ברחוב מסוים עשויים להתנגד להקמת שביל אופניים על חשבון מקומות חנייה, מתוך תחושה כי המצב החדש יקשה עליהם למצוא חנייה, ובעלי עסקים עשויים להתנגד לפרויקט מתוך תחושה שסגירת הרחוב לצורך ביצוע העבודות תפגע בהכנסותיהם.
התנגדות בעלי עניין עשויה לעכב את השגת האישורים הנדרשים לביצוע הפרויקט, ולעיתים עיכוב שכזה גורם לפרויקט לחרוג מתקציבו.
מכאן החשיבות של מערך קשרי קהילה.
על מנת להפחית התנגדויות ככל הניתן, מזמין הפרויקט (חברה ממשלתית, רשות מקומית וכו') ידרוש ממבצע הפרויקט (חברה קבלנית) לדאוג למערך קשרי קהילה בשלב התכנון או בשלב הביצוע.
קשרי קהילה בשלב התכנון כוללים תהליך של שיתוף ציבור, או למצער יידוע הציבור.
תהליך יידוע ציבור נועד להציג לבעלי עניין מידע על אודות הפרויקט.
שלב זה כולל מיפוי ואיתור של בעלי עניין, פרסום הפרויקט באמצעים שונים (שלטי חוצות, דיוור ישיר ועוד), עריכת כנסים וקיום מפגשים עם בעלי עניין ועוד.
תהליך שיתוף ציבור נועד לערב את הציבור בקבלת ההחלטות בנוגע לפרויקט, כך שבעלי העניין נשאלים לדעתם, ואף מוצגות בפניהם חלופות העומדות לבחירתם.
קשרי קהילה בשלב הביצוע כוללים פרסומים נוספים עם התקדמות הפרויקט, תוך הצגת ההשפעה על בעלי העניין בכל שלב בביצועו, וכן קשר רציף עם בעלי העניין.
למשל, פרויקט לשיפוץ כיכר ציבורית מצריך לעיתים שינוי של אזורי פריקה וטעינה בחנויות הסמוכות מדי יום, באופן שמחייב קשר יומיומי בין מבצע הפרויקט לבין הסוחרים בסביבה.
קשרי קהילה הם תחום עיסוק שנמצא בתווך שבין יחסי ציבור לבין אחריות תאגידית.
מחד, תחום זה קשור בשיפור התדמית הציבורית של הארגון, ומאידך, הוא קשור באחריות של הארגון לסביבה שבה הוא פועל.
שתי התכליות הללו - לטובת הארגון ולטובת הקהילה - אינן תלויות זו בזו.
לשם המחשה - אם הארגון יפעל בדרך של מתן בסתר (למשל, תרומה לקרנות צדקה מקומיות) אמנם יהיה זה לטובת הקהילה, אך לא תהיה לכך השפעה חיובית על תדמיתו של הארגון.
באותה המידה, פעילות התנדבותית של עובדי הארגון שתפורסם בהרחבה אף על פי שהייתה מצומצמת בהיקפה ובהשפעתה, תועיל בעיקר ליחסי הציבור של הארגון.
תחום העיסוק הקרוי "קשרי קהילה" שואף ליצור מצב של Win-Win, כך שגם הארגון וגם הקהילה יוצאים נשכרים.
יש להבחין בין ניהול קשרי קהילה לבין תחומים אחרים שמשלבים את המונח "קהילה", כמו בניית קהילות והובלת קהילות.
לרוב, מוביל קהילה לאו דווקא פועל בשם ארגון, ומטרתו היא לחבר בין אנשים וארגונים שיש להם זהות אינטרסים וערכים משותפים על מנת לגבש חזון משותף ולפעול למימושו.
לעומת זאת, מנהל קשרי קהילה פועל מטעם ארגון על מנת לזהות אינדיבידואלים וקבוצות של בעלי עניין בסביבתו של הארגון במטרה לקיים איתם מערכת יחסים מועילה באופן הדדי.
מבחינה ארגונית, הממשק של מנהלי קשרי קהילה עם מנהלים אחרים בארגון נועד לתמוך בביצוע המשימות הארגוניות.
למשל, מנהל שיווק יכול להיעזר במנהל קשרי קהילה באיתור הקהילות בסביבת הארגון, שיכולות להוות מאגר לקוחות פוטנציאליים.
דוגמה נוספת - דובר הארגון יכול להיעזר במנהל קשרי קהילה על מנת להציע אייטמים לסיקור שישפרו את תדמית הארגון.
החל במחצית השנייה של המאה ה-20 החלו להתגבש תפישות ניהוליות חדשות שהובילו ליצירת תחום העיסוק של קשרי חוץ, שנועד לשרת את הארגון בקיום דיאלוג, יצירת שיתופי פעולה עם ארגונים אחרים וגיוס משאבים.
מקרה פרטי של קשרי חוץ הוא קשרי ממשל - תחום עיסוק שבו הארגון מקיים דיאלוג עם גופים ממשלתיים.
רק בשלב מאוחר יותר התפתח תחום העיסוק של קשרי קהילה, שבו הדיאלוג מתקיים עם הציבור הרחב.
בישראל בתחילת המאה ה-21, המונח "קשרי קהילה" התייחס לפעילות שהיא בגדר תרומה לקהילה - תחום שלימים כונה "אחריות תאגידית" או "אחריות חברתית".