tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך מלחמת האזרחים נפגע מצבו של החיל ונראה שפעולתו כמעט נפסקה.
ב-10 בדצמבר 2024 השמיד חיל הים הישראלי את חיל הים הסורי.
סדר כוחות (עד דצמבר 2024)
עד דצמבר 2024 עמד לרשות הצבא הסורי סד"כ ימי משמעותי.
במסגרת מבצע חץ הבשן חיל הים הישראלי השמיד את מרבית הסד"כ לרבות כלים, נמלים, מחסנים ואמצעי לחימה.
ציודו של חיל הים הסורי היה מתוצרת סובייטית/רוסית ואיראנית:
שתי ספינות לוחמה בצוללות מדגם פטיה II (Petya II).
אוניות אלה יוצרו בשנות ה-60 של המאה ה-20 ויצאו משימוש בחיל הים הרוסי בתחילת שנות ה-90.
שתי ספינות טילים מדגם אוסה I (Osa I) ושתי ספינות טילים מדגם אוסה II (Osa II).
ספינות אלה תוכננו ויוצרו בשנות ה-60. 6 ספינות טילים מדגם אוסה II הושמדו בתקיפה ישראלית ב-9.12.2024
עשר ספינות טילים מדגם (Tir II (IPS 18 מתוצרת איראן, המבוססות על דגם של ספינת טילים צפון קוריאנית.
שלוש נחתות מדגם פולנוצ'ני B (Polnocny B).
נחתות אלה יוצרו בפולין החל משנת 1967.
שולת מוקשים מדגם סוניה (Sonya).
ספינות מדגם זה היו בשימוש חיל הים הסובייטי עד לתחילת שנות ה-90.
שלוש שולות מוקשים מדגם יבגניה (Yevgenya).
ספינות מדגם זה נבנו עבור חיל הים הסובייטי וצבאות זרים, בין השנים 1967–1980.
11 מסוקים ימיים מדגם Mil Mi-14PL Haze-A.
שני מסוקים ימיים מדגם Kamov Ka-28PL Helix-A.
פסח מלובני, מצפון תפתח הרעה, המכון לחקר מלחמות ישראל, 2014, עמ' 465.
פסח מלובני, דגל אדום מעל המזרח התיכון, אפי מלצר בע"מ, 2017, עמ' 343.
חיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה הוא זרוע בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית שהוקמה ב-17 בדצמבר 1959 כחיל הטילים האסטרטגיים של ברית המועצות.
החיל מחזיק בכל הטילים הבין-יבשתיים והטילים הבליסטיים של רוסיה, כולל ראשי קרב גרעיניים.
החיל נחשב לחלק מכוחות היבשה, אך הוא חיל עצמאי כמעט הנמצא תמיד במוכנות קרב, בשל רגישות תפקידו: אחזקת הטילים הגרעיניים של רוסיה.
המטה הכללי של החיל נמצא בעיירה ולאסיחה במחוז מוסקבה, ידוע גם בשם אודינוצובו-10 ונושא את השם הרשמי העיר הצבאית הסגורה מס' 22/1.
הטילים לטווח ארוך והטילים הבליסטיים הראשונים ברוסיה פותחו ונכנסו לשירות מבצעי ב-15 באוגוסט 1946, כאשר הוקמה בריגדת ההנדסה המיוחדת מס' 72, בשיתוף עם מדענים גרמנים שנחטפו מגרמניה הנאצית, בשלבי סיום הלחימה.
הבריגדה שתחילה הוקמה בשטח גרמניה הועברה כעבור שנה לבסיס סגור בקפוסטין יאר.
במהלך השנים הוקמו יחידות נוספות.
עד לשנת 1955 היחידות היו מצוידות בטילים מסוג R-1 ו-R-2 היו חלק של חיל התותחנים הרוסי.
במרץ 1955 הוגדר תפקיד חדש - סגן שר הביטחון להנדסת טילים וחימוש מיוחד.
לתפקיד זה מונה מיטרופן נדלין.
במהלך מחצית השנייה של שנות ה-50 יחידות צוידו בטילים נוספים.
ב-17 בדצמבר 1959 הוכרז על הקמת חיל חדש ומפקדו הראשון היה מיטרופן נדלין.
בשנת 1962 העברת טילים של החיל לקובה הייתה סיבה למשבר הטילים.
בשנים 1965–1972 החיל צויד בטילים מהדור השני שמסוגלים לשאת מספר יחידות חימוש.
בשנים 1973–1985 החיל צויד בטילים מהדור השלישי המסוגלים לעבור מערכות נגד טילים מתקדמות.
כו כן פותחו מערכות ניידות.
בשנים 1985–1992 החיל צויד במערכות מהדור הרביעי.
כמו כן בוצע פינוי המערכות משטח אוקראינה, קזחסטן ובלארוס.
החל משנת 1996 החל שימוש מבצעי של מערכות טילים מהדור החמישי.
בהתאם להסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני בנחתם בשנת 1987 החלק מהטילים לטווח בינוני שהיו ברשות החייל פורקו.
הסכמי על הגבלת הנשק שנחתמו עם ארצות הברית בשנים 1991 ו-1993 צמצמו באופן משמעותי את מספר הטילים לטווח ארוך שברשות בחיל.
בשנת 2001 חלק מיחידות החיל הועברו לחיל החלל הרוסי החדש שהוקם.
מרשל של חיל התותחנים מיטרופן נדלין - 1959-1960
מרשל ברית המועצות קיריל מוסקלנקו - 1960-1962
מרשל ברית המועצות סרגיי ביריוזוב - 1962-1963
מרשל ברית המועצות ניקולאי קרילוב - 1963-1972
מרשל של חיל התותחנים ולדימיר טולובקו 1972–1985
מרשל רוסיה איגור סרגייב 1992-1997
גנרל איגור פאזלטדינוב – החל משנת 2019
החיל כולל את היחידות הבאות:
המטה שממקום בעיירה במחוז מוסקבה
3 ארמיות טילים הממוקמות בולדימיר, אורנבורג ואומסק
תחנת ניסוי בחצי האי קמצ'טקה
עד לאחרונה ברשות החיל היו כ-80 מטוסים ומסוקים.
בהתאם לרפורמה הצבאית הם הועברו לחיל האוויר הרוסי.
בחיל משרתים כ-120 אלף אנשים מהם כשני שלישים חיילים וקצינים.
להלן מערכות טילים בשימוש החיל:
52 מערכות שמסוגלות לשאת 520 יחידות חימוש.
נבנו בתקופת 1975–1988. המערכות עברו את תקופת החיים המתוכננת.
40 מערכות שמסוגלים לשאת 240 יחידות חימוש.
נבנו בתקופת 1979–1985. אורך חיים של המערכות הוגדל ל-31 שנים.
РТ-2ПМ (SS-25 Sickle לפי קיטלוג נאט"ו).
מערכות נכנסו לשימוש מבצעי החל משנת 1988.
78 מערכות קבועות ו-18 מערכות ניידות.
מדור חדש טילים פותחו בשנות ה-90.
55 מערכות - טילים מדור חדש שנכנסו לניצול החל משנת 2010.
בשנים האחרונות מבוצעת תוכנית החלפת חימוש ישן בטילים מדור חדש.
מספר היבטים מגבילים את יכולות החיל:
מעל ל-70% מטילים בליסטיים שברשות החיל מתקרבים לסוף החיים.
בהתאם להסכמי הגבלת הנשק יצאו משימוש מערכות טילים שהתבססו על רכבות
מפציצים לטווח ארוך מאוכסנים בנפרד מראשי הנפץ.
מערכות טילים לא כוללות תוכנית מטרות ונדרשות מספר דקות להכנסת מטרה לטיל.
לעומת זאת, לאחרונה קיימת מגמה חיובית בפיתוח החיל:
הוכנסו לניצול תחנות התרעה מדור חדש במחוז לנינגרד, מחוז קלינינגרד ומחוז קרסנודר
הוכנסו למסלול 4 לוויינים נוספים שתומכים במערכת התרעה מוקדמת
6 צוללות גרעינים עם טילים בליסטיים עברו שיפוץ כללי וצוידו בטילים מדור חדש
החל משנת 2007 החלו טיסות סדירות של מטוסים לאזורים מרוחקים לצורך פטרול.
בשנת 2010 החל הצטיידות החיל בטיל בליסטי מדור חדש RS-24.
החל שימוש מבצעי במערכת בקרה מדור חדש.
חיל הים המצרי הוא הזרוע הימית של צבא מצרים.
משימותיו העיקריות של חיל הים המצרי כוללות הגנות קו החוף של מצרים שאורכו למעלה מ-2,000 ק"מ בים התיכון ובים סוף, הגנת פתחי תעלת סואץ ותמיכה בזרועות האחרות של צבא מצרים.
חיל הים המצרי התעצם והתחדש בשנים האחרונות.
נכון לשנת 2020, הוא חיל הים הגדול ביותר במספר הכלים במזרח התיכון, והשישי במספר הכלים הכולל בעולם.
הבסיס הראשי של חיל הים המצרי נמצא באלכסנדריה.
לחיל הים בסיסים נוספים בע'רדקה, ספאגה, פורט סעיד, מרסא מטרוח, ברניס, וסואץ.
רובו של צי חיל הים המצרי מורכב משייטות של פריגטות, קורבטות, צוללות, שולות מוקשים, ספינות טילים וספינות סיור.
כמו כן, חיל הים המצרי מתכנן הצטיידות בשתי נושאות מסוקים עד לסוף שנת 2016. על החיל מפקד תת-אדמירל אוסמה אל-גינדי, שהוא אף חבר המועצה העליונה של הכוחות המזוינים של מצרים.
חיל הים המצרי מתכנן הצטיידות בשתי ספינות סער אמפיביות.
בנוסף לכוח האווירי שיופעל מספינות אלו, חיל האוויר המצרי מפעיל כלי טיס לצורכי סיור ימי והגנה נגד צוללות.
כלי הטיס של חיל האוויר המצרי המופעלים בתמיכה לחיל הים הם:
9 מסוקי אירוספסיאל גאזל למשימות סיור חופים
10 מסוקי קאמן SH-2G סופר סיספרייט (Kaman SH-2G Super Seasprite) המצוידים בטורפדו נגד צוללות
5 מסוקי וסטלנד סי קינג (Westland WS-61 Sea King) המצוידים בטילי אוויר-ים וכן בטורפדו.
חיל הים המצרי הצטייד בשתי נושאות מסוקים חדישות מתוצרת צרפת שצפויות להיכנס לשימוש מלא בסוף שנת 2016. נושאות המסוקים, שהוזמנו במקור על ידי רוסיה, אך הזמנתם בוטלה בעקבות הסנקציות על רוסיה נרכשו על ידי מצרים ככל הנראה בעזרת מימון סעודי.
נושאת המסוקים הראשונה בשירות, שנקראה על שמו של גמאל עבד אל נאצר, נמסרה בשנת 2016 לצי המצרי.
נושאת המסוקים השנייה, שנקראת על שמו של אנואר סאדאת נמסרה בספטמבר 2016.
ספינות אלו, אשר הדחקן המקסימלי עומד על 21 אלף טונות, נושאות כל אחת על סיפונה 16 מסוקים מתוצרת רוסית.
שמונה מן המסוקים הם מסוקי תקיפה מתקדמים - קומוב KA-50. ועוד כשמונה מסוקי KA-27, מהם כארבעה משמשים כמסוקי תובלה וסער, הארבעה הנותרים, משתמשים כמסוקים ללוחמה נגד צוללת.
ספינות אלו, מהוות תוספת כוח משמעותית לצי המצרי וליכולת הלחימה האמפיבית של הצי ושל הצבא המצרי.
חיל הים המצרי רכש כארבע צוללות חדישות מדגם 209 מתוצרת גרמניה.
צוללות אלו, שעליהם התבסס הדור הראשון של צוללות הדולפין בעלות הדחק של כ-1,586 טונות.
לצוללת ישנם כ-8 צינורות טורפדו 533 מ"מ, עם יכולת לשיגור טילים.
הצוללת חמושה ב-14 טורפדות וב-14 טילי הרפון בלוק II.
חיל הים המצרי מפעיל ארבע צוללות תקיפה מסדרת רומאו בעלות הדחק של כ-1,830 טונות.
הצוללות המיושנות, שיוצרו בסין, עברו תהליך מודרניזציה בארצות הברית והותאמו לנשיאת טילי הרפון, צוידו בצינורות טורפדו 533 מ"מ בעלי יכולת לשיגור טילים, סונאר חדש, מיזוג אוויר ומערכת מכ"ם.
פריגטת הטילים המונחים מסדרת FREEM
חיל הים המצרי מפעיל פריגטת טילים מונחים מסדרת FREEM.
פריגטה זו, שהיא הפריגטה הכבדה בחיל הים המצרי, בעלת הדחק של כ-6,000 טונות והיא חמושה היטב:
16 משגרים אנוכיים, הספינה נושאת כ-16 טילי נ"מ קצרי טווח מדגם Aster 15. וכשמונה טילי אקסוסט בלוק III כנגד ספינות
צינור טורפדו כפול עבור טורפדות MU-90 נגד צוללות
שלושה תותחי 20 מ"מ המופעלים על ידי מערכת נקטר, הפועלת באופן דומה למערכת הטייפון של רפאל
פריגטת הטילים המונחים מסדרת אוליבר הזרד פרי
חיל הים המצרי מפעיל כארבע פריגטות טילים מונחים מסדרת אוליבר הזרד פרי, מעודפי הצי האמריקאי, בעלות הדחק של 4,200 טון וחימוש כבד, הכולל בין היתר:
משגר Mk.13 עם 40 טילים, 32 מהם טילי נ"מ RIM-66 וכשמונה טילי הרפון
שני צינורות טורפדו כפולים עבור טורפדו MU-90 נגד צוללות
שני צינורות טורפדו תלת קניים עבור טורפדות 324 מ"מ
לספינה אפשרות לנשיאת שני מסוקים
פריגטת הטילים המונחים מסדרת קנוקס
חיל הים המצרי מפעיל כשתי פריגטות מסדרת קנוקס מעודפי הצי האמריקאי, להם הדחק של כ-4,250 טון, וחימוש הכולל:
16 רקטות נגד צוללות טילים בליסטיים מדגם ASCOR RUR-5, או 12 רקטות ASCOR RUR-5 וארבעה טילי הרפון
שני צינורות טורפדו כפולים עבור טורפדו 324 מ"מ נגד צוללות (Mark 46)
חיל הים המצרי מפעיל כשתי פריגטות ישנות, מסדרת 053, מתוצרת סינית, בעלות הדחק של 1,700 טון.
ארבעה טילי סטיקס נגד ספינות
שני תותחי 57 מ"מ מונחי מכ"ם
שני צינורות טורפדו עבור טורפדו MU-90 נגד צוללות
שני תותחי 37 מ"מ מונחי מכ"ם
ארבעה משגרי רקטות RBU-1200 נגד צוללות
פריגטה נגד צוללות מסדרת קוני
חיל הים המצרי מפעיל כשתי פריגטות נגד צוללות מסדרת קוני.
פריגטות ישנות אלו, מתוצרת סובייטית, בעלות הדחק של כ-1,900 טון.
משגר SA-8 'אוסה' נגד מטוסים
ארבעה משגרי טילי סטיקס נגד ספינות
ארבעה תותחי 76.2 מ"מ כפולים
אפשרות לנשיאת 20 מוקשים ימיים
הקורבטות מסדרת גווין (מדגם 2500)
חיל הים המצרי עתיד להצטייד החל משנת 2017 עד סוף שנת 2019 בארבע קורבטות רב תכליתיות בהדחק של 2,500 טון מסדרת גווין.
הקורבטות, מפיתוח צרפתי-מצרי, כוללות חימוש מגוון :
שני משגרי נקטר 20 מ"מ (המערכת פועלת באופן דומה למערכת הטייפון)
16 משגרי אנכיים עבור טילי מיקה נגד מטוסים
8 טילי אקסוסט נגד ספינות
חיל הים המצרי מפעיל כשתי קורבטות ספרדיות מסדרת Descubierta בעלות הדחק של כ-1,500 טון, חימושן של הקורבטות כולל בין היתר :
תותח כפול של מרגמות נגד צוללות
שני צינורות טורפדו משולשים 324 מ"מ נגד צוללות
ספינות הטילים מסדרת MK II
מדובר בספינות טילים אמריקאיות חדישות, מספרן בצי המצרי עומד על ארבע והדחקם הוא כ-600 טון.
חימושם מגוון והוא כולל :
ספינת התקיפה הרוסית המהירה, שמספרה עומד על ספינה בודדת בצי המצרי, עם הדחק של 550 טונות וחימוש מגוון :
4 טילי P-270 נגד ספינות
12 טילי SA-18 'איגלה' נגד מטוסים
2 מערכות AK-630, שכל אחת מצוידת בתותח שישה קני, 30 מ"מ מונחה מכ"ם להגנה אווירית (בדומה למערכת הפלנקס)
כשש ספינות אוקטובר מתוצרת מצרית, המהוות גרסה מצרית, שיוצרה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, לספינת הקומאר, משרתות בצי המצרי.
לספינות קלות אלו, הדחק של 82 טון, חימושם של הספינות קל :
שני טילי אוטומט איטלקיים נגד ספינות
שני תותחי 30 מ"מ כפולים
כשש ספינות טילים מסדרת 024, משרתות בצי המצרי.
הדחקם עומד על כ-235 טון וחימושם קל :
שני תותחים כפולי קנה 30 מ"מ מדגם AK-230
ארבעה טילי נגד ספינות מדגם סטיקס
כשמונה ספינות טילים ישנות אלו, מתוצרת סובייטית, שדגם זה שירת בחיל הים המצרי במלחמת יום הכיפורים, עדיין נמצאות בשירות פעיל.
שתי מערכות AK-230, הכוללות תותח שישה קני 30 מ"מ מונחה מכ"ם, נגד טילי ים-ים וכנגד מטוסים (בדומה למערכת הפלנקס)
חיל הים המצרי מפעיל כשמונה ספינות טילים, מתוצרת בריטית, מדגם רמדאן.
ספינות אלו, בעלות הדחק של כ-317 טון וחימוש הכולל:
ארבעה טילים נגד ספינות 'אוטומט' איטלקיים
תותח דו קני 40 מ"מ
ספינות הטילים המהירות מדגם טייגר
כחמש ספינות טילים מדגם זה משרתות בחיל הים המצרי, הדחקם עומד על 265 טון והם מתוצרת גרמנית.
ארבעה טילי אקסוסט נגד ספינות
ספינת התקיפה המהירה מסדרת 062
כארבע ספינות תקיפה מהירות, מתוצרת סינית ועם הדחק של 135 טון משרתות בצי המצרי.
חימושם כולל תותחים בלבד :
שני תותחים דו קניים 37 מ"מ
שני תותחים דו קניים 23 מ"מ
חיל הים המצרי מפעיל כשתי ספינות טורפדו, בהדחק של 95 טון מתוצרת סובייטית.
השימוש העיקרי בהם הוא לבט"ש והגנה על ספינות התובלה.
ספינות לוחמה בצוללות מסדרת 037
חיל הים המצרי מפעיל כשמונה ספינות לוחמה בצוללות, מתוצרת סינית ועם הדחק של 430 טון.
שני תותחי 57 מ"מ דו קניים
שני תותחי 23 מ"מ דו קניים
שני צינורות טורפדו תלת קניים 324 מ"מ
ארבעה משגרי רקטות BU-1200 נגד צוללות
שתי מרגמות עומק נגד צוללות
ספינות לחימה אמפיבית - נחתות
חיל הים המצרי מפעיל מספר נחתות, שיחד עם אוניות הסער האמפיביות מהוות את הזרוע ללוחמה אמפיבית של הצי.
3 נחתות טנקים סובייטיות עד 800 טון, מסדרת פולנסקי, חמושות בטילי איגלה נגד מטוסים, ובמשגר רקטות 140 מ"מ 18 קני
9 נחתות סובייטיות עד 600 טון, מסדרת וידרה, חמושות בתותחי 40 מ"מ דו קניים
2 נחתות צרפתיות עד 300 טון, מסדרת EAD-R, חמושות בשני מקלעי 12.7 מ"מ ובשני מקלעי 7.62 מ"מ
4 נחתות צרפתיות עד 150 טון, מסדרת CTM-NG
8 נחתות אמריקאיות עד 10 טון, מסדרת סיפוקס, חמושות בשני מקלעי M2 ברויאנינג ובשני מקלעי M60
5 נחתות אמריקאיות עד 107 טון, מסדרת LCM דגם 8
חיל הים המצרי מפעיל כ-23 שולות מוקשים
5 שולות מוקשים סובייטיות מדגם T43 בעלות הדחק של 460 טון, חמושות בשני תותחים דו קניים 30 מ"מ ועשרה מוקשים.
4 שולות מוקשים סובייטיות מדגם יורקה, בעלות הדחק של 569 טון, חמושות בשני תותחים דו קניים 37 מ"מ, ארבעה מקלעי 12.7 מ"מ ופצצות עומק.
3 שולות מוקשים אמריקאיות מדגם דת סווארי, בעלות הדחק של 203 טון וחמושות בשני מקלעי 12.7 מ"מ.
2 שולות מוקשים אמריקאיות מדגם אוספרי, בעלות הדחק של 904 טון וחמושות בשני מקלעי M2 ברואנינג
2 ספינות חיפוש מוקשים אמריקאיות מדגם סאפאגה, עם הדחק של 165 טון
3 ספינות חיפוש מוקשים איטלקיות מסדרת פלוטו פלוס, בעלות יכולת לשיגור כלי שיט בלתי מאויש.
4 שולות מוקשים סובייטיות, מדגם Tuima, בעלות הדחק של כ-250 טון, וחמושות בשתי מערכות של תותחי AK-230 שלכל מערכת תותח 30 מ"מ מונחה מכ"ם להגנה אווירית
חיל הים המצרי מפעיל שתי ספינות תובלה:
שתי ספינות תובלה גרמניות, מסדרת 701E, עד 3680 טון, חמושות בשני תותחי בופורס 40 מ"מ.
ספינת תובלה גרמנית, מדגם וסטרלד, בעלת הדחק מקסימלי של 4,000 טון.
לחיל הים המצרי יש כתשע מכליות, מתוצרת עצמית, מדגם טוליבו, בהדחק של 1,200 טון.
לחיל הים המצרי כשבע גוררות:
חמש גוררות מתוצרת סובייטית ועצמית, בהדחק של 940 טון.
שתי גוררות מתוצרת אמריקאית, מסדרת נתיק, בהדחק של 560 טון.
משמר החופים המצרי הוא יחידה בחיל הים המצרי האחראית לשמירת מתקני חוף וסיור לאורך חופי מצרים למניעת הברחות.
לצרכים אלה מפעיל משמר החופים 105 ספינות בט"ש.
דרגות קצונה בחיל הים המצריאדמירלתת אדמירלאדמירל משנהקומודורקפטןקומנדרלוטננט קומנדרלוטננטלוטננט משנהאנסיין فريق أول فريق لواء عميد عقيد مقدم رائد نقيب ملازم أول ملازم
דרגות נגדיםחוגריםנגד בכירנגד ראשוןימאי בכירימאי رقيب أول رقيب عريف جندي —-
חיל הים ההודי הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של הודו.
נשיא הודו משמש כמפקד העליון של חיל הים.
מפקד חיל הים ההודי הוא בדרגת אדמירל.
תחילתו של חיל הים ההודי היא בחיל הים המלכותי ההודי, אולם במבנהו הנוכחי חיל הים נוסד בשנת 1947 לאחר שהודו זכתה בעצמאות מבריטניה.
אף שמשימתו העיקרית של חיל הים ההודי היא לשמור על הגבולות הימיים של המדינה, הודו אף עושה שימוש בחיל הים לקידום יחסים בינלאומיים באמצעות קיום תרגילים ימיים משותפים, ביקורי נמל ומשימות הומניטריות.
בשנים האחרונות עבר חיל הים ההודי תהליך מודרניזציה אשר כלל החלפת כלי שיט, זאת כחלק מניסיונה של הודו לפתח יכולות ארוכות טווח ולחזק מעמדה באוקיינוס ההודי.
נכון לשנת 2013 משרתים בחיל הים ההודי 58,350 חיילים והצי כולל מספר גדול של כלי שיט כולל נושאת מטוסים, נושאת כוח נחיתה אמפיבית, שמונה משחתות המצוידות בטילים מונחים, 15 פריגטות, צוללת גרעינית אחת ו-15 צוללות בהנעת דיזל, 24 קורבטות, 30 ספינות סיור, 7 שולות מוקשים ואוניות סיוע שונות.
חיל הים ההודי מאורגן בשלוש זירות.
על כל זירה מפקד קצין בדרגת תת-אדמירל:
הזירה המערבית - מטה הזירה במומבאי
הזירה המזרחית - מטה הזירה בויסאקפאטנאם
הזירה הדרומית - מטה הזירה בקוצ'י
מאז שנת 2001, זירת איי אנדמן וניקובר נמצאת בפורט בלייר בפיקוד משותף של שלוש הזרועות של הכוחות המזוינים.
בשנת 2005 נחנך בסיס חיל הים ההודי קדמבה, בקרנאטקה, כ-100 ק"מ מגואה.
זהו בסיס חיל הים השלישי, לאחר בסיסים במומבי ובוישקפטנאם, הראשון אשר משמש את חיל הים לבדו.
שני הבסיסים האחרים שוכנים בנמל אזרחי.
בשנת 2009 נחנך בסיס ההדרכה אזימלה, בקרלה ובו פועלת האקדמיה של חיל הים ההודי.
לחיל הים ההודי אף בסיס במדגסקר לצורך סיורים לאורך חופי מוזמביק ודרום האוקיינוס ההודי וכן זכויות עגינה בעומאן ובווייטנאם.
בשלבי בנייה מתקדמים נמצא בסיס ימי חדש INS וארשה.
זרוע האוויר של חיל הים
זרוע האוויר מהווה מרכיב חשוב של חיל הים ההודי.
זרוע האוויר מצוידת בגרסה ימית של מטוסי הארייר הפועלים מסיפון נושאת המטוסים ויראט.
מסוקים ימיים מדגם קאמוב Ka-31 משמשים להתראה מוקדמת.
ללוחמה בצוללות משמשעים מסוקי סי קינג (WS-61), מסוקי קאמוב Ka-28, ומסוקי דרוב מתוצרת הודו.
מטוסי טופולב 142, איליושין 38, דורניר 228 ומסוקי אלואט III מתוצרת מקומית משמשים למשימות סיור.
מטוסי טופולב Tu-22M משמשים כמטוסי הפצצה אסטרטגיים, היכולים גם לבצע משימות סיור.
לזרוע האוויר של חיל הים ההודי אף כלי טיס בלתי מאוישים, בהם מטוסי הרון 1 וסרצ'ר מתוצרת התעשייה האווירית לישראל, המסוגלים להמריא אף מכלי שיט.
לזרוע האווירית של חיל הים ההודי אף נבחרת אווירובטית ובה ארבעה מטוסים.
בחודש מאי 2013 קיבל חיל הים ההודי מטוס בואינג P-8I (מבוסס על בואינג 737-800) המיועד ללוחמה בצוללות, זהו מטוס ראשון מתוך שמונה שהוזמנו בארצות הברית.
לאחר רכישת נושאת המטוסים הסובייטית "אדמירל גורשקוב" בשנת 2004, והפיכתה לנושאת מטוסים הודית "ויקראמדיטיאה", הודו אף רכשה מטוסי מיג 29 בגרסה K, גרסה ימית המותאמת לנושאות מטוסים.
טייסת ראשונה של מטוסי מיג 29 בגרסה K הפכה מבצעית בחודש מאי 2013. נושאת המטוסים ויקראמידיטיאה נכנסה לשירות באמצע שנת 2014.
בשנת 2008 החלה בניית הנושאת הראשונה מנושאות המטוסים מסדרת ויקראנט, נושאת מטוסים מתקדמת אך עקב קשיים טכניים ואחרים נדחתה ההשקה המבצעית עד ל-2023.
כוח הקומנדו הימי ההודי (ידוע בראש תיבות MARCOS), נוסד בחיל הים ההודי בשנת 1987 לצורך ביצוע משימות מיוחדות, משימות סיור, כוח נחיתה, ולוחמה בטרור.
בשנת 1988 הכוח הצליח לשחרר מספר בני ערובה, בהם שר החינוך של האיים המלדיביים, אשר נחטפו בידי שכירי חרב בספינה בעת ניסיון ההפיכה במלדיבים.
בעת מתקפת הטרור במומבאי בנובמבר 2008 השתתף כוח של הקומנדו הימי בשחרור בני ערובה ממלון טאג' מהאל בעיר.
שמות כל כלי השיט בשרות חיל הים ההודי מתחילים בראשי התיבות INS, אשר משמעותן אוניית חיל הים ההודי .
צי חיל הים ההודי מורכב מכלי שיט ממקורות שונים, חלקם נבנו בהודו וחלקם נקנו ממדינות אחרות.
נכון למחצית הראשונה של 2022 לחיל הים ההודי יש נושאת מטוסים אחת בשרות פעיל, נושאת מטוסים סובייטית לשעבר, INS Vikramaditya, לאחר שעברה הסבה יסודית שבה הותאמה לשימוש חיל הים ההודי.
לחיל הים ההודי אף נושאת כוח נחיתה אמפיבית, INS Jalashwa, אשר שימשה בעבר בצי האמריקני.
בצי ההודי אף מספר נחתות טנקים.
בצי שבע משחתות טילים מונחים, בהן שלוש מדגם דלהי וארבע מדגם רג'פוט.
אלה יוחלפו על פי תוכנית ההצטיידות, החל משנת 2012, בשבע משחתות חדשות מדגם כלכתה.
בשנת 2011 אישרה ממשלת הודו בניית ארבע משחתות משופרות נוספות מדגם זה.
בצי אף פריגטות מדגמים שונים וקורבטות.
לצי אוניות אספקה ומכליות דלק, רובן נבנו במהלך המאה ה-21.
נכון ליוני 2022, בצי ההודי 16 צוללות תקיפה מסוגים שונים.
הודו אף בונה צוללות גרעיניות משלה, סדרת הצוללות אריהנט, עם יכולת לשגר טילים בליסטיים.
הצוללת הראשונה מדגם זה נכנסה לשירות ב-2014. הצי ההודי מתעתד להצטייד בשש צוללות מדגם זה.
בשנת 2009 ממשלת הודו שילמה 2 מיליארד דולר לחכירת שתי צוללות גרעיניות רוסיות מדגם Akula-II, למשך 10 שנים.
300 אנשי צוות הודים עברו אימונים ברוסיה להפעלתן של הצוללות.
הצוללת הראשונה, INS Chakra, נמסרה להודו ב-23 בינואר 2012. הצוללת הוחזרה לרוסיה ב-2019.
בצי ההודי משרתות 7 ספינות מדגם "סופר דבורה סימן 2" תוצרת חברת רמתא, חברת בת של התעשייה האווירית לישראל.
להודו מספר מערכות טילי שיוט, כולל טילי ים-יבשה SS-N-27 מתוצרת רוסיה אותם ניתן לשגר מספינות ומצוללות.
לחיל הים ההודי אף מערכות טילים מתוצרת הודו, בהם טיל נירבהי (Nirbhay) לטווח 1,000 ק"מ וכן טיל בליסטי סגריקה (Sagarika) לשיגור מצוללות.
לחיל הים ההודי אף מערכות טילים נגד ספינות, שהם גרסה מקומית לטיל יחונט הרוסי.
להגנה אווירית של כלי השיט פיתחה התעשייה הצבאית ההודית, בשיתוף פעולה עם התעשייה האווירית לישראל, את טיל ברק 8 בעקבות אי הצלחתו של "ברק 1" לירט את הטיל שפגע באח"י חנית, אשר שימש להגנה אווירית בחיל הים ההודי מאז 2015.
חיל הים המלכותי הירדני הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של ירדן.
ירדן מוקפת יבשה, למעט אזור הדרום עם 26 קילומטרים של קו חוף לאורך מפרץ אילת ועל ידי כך מתאפשרת לה גישה לים האדום.
כוחות הים שלה מורכבים מ-27 ספינות סיור.
משמר החופים המלכותי הוקם ב-1951 ומוקם בעקבה.
מפקדתו עברה ב-1952 לאזור ים המלח, ונשארה שם עד 1967.
שמו של משמר החופים המלכותי שונה לחיל הים המלכותי הירדני ב-13 בנובמבר 1991.
חיל הים של הרפובליקה האסלאמית של איראן (בפרסית: نیروی دریایی جمهوری اسلامی ایران) הוא הזרוע הימית של צבא איראן.
הוא פועל לצד חיל הים של משמרות המהפכה האסלאמית.
במושגים של "מדינות מתפתחות" נחשב חיל הים האיראני כרחב היקף.
החל מ-2008 מקבל חיל הים עדיפות, מתוך שאיפה להוות צי של מים-ירוקים .
גזרות האחריות שלו הן מפרץ עומאן והים הכספי.
גזרת מצרי הורמוז משותפת לו לחיל הים של משמרות המהפכה.
בשנת 2007 שירתו בחיל הים האיראני כ-20,000 חיילים שמתוכם כ-5,000 אנשי צוות-ים.
שתי חטיבות נחתים כללו 2,600 איש וכוח אווירי של הצי כלל 2,000 איש.
משימותיו של חיל הים האיראני הן: הגנה על קו החוף של איראן, כולל איי המפרץ הפרסי וכולל מתקני נפט ותשתיות ימיות, במפרץ הפרסי, במפרץ עומאן ובים הכספי (יחד עם חיל הים של משמרות המהפכה).
פיקוח ומעקב על התנועה הימית במפרץ הפרסי, במצרי הורמוז, מפרץ עומאן ובים הכספי.
בעת מגננה, השגת יכולת בקרה על מצרי הורמוז בשיתוף פעולה עם משמרות המהפכה.
מניעת הברחות והגירה לא חוקית במים הטריטוריאליים של איראן.
הפגנת כוח בים, כולל יכולת פעולה בטווחים רחוקים.
ביקור בנמלי מדינות בעלות ברית לצורכי דיפלומטיה, ושיתוף פעולה עם חילות הים שלהן.
מטה חיל הים נמצא בטהראן.
חיל הים מחולק לארבעה מחוזות ימיים.
שלושת המחוזות הדרומיים, הממוספרים 1,2 ו-3 הם תחת פיקוד השייטת הדרומית.
המחוז הצפוני הוא תחת פיקוד השייטת הצפונית.
כמו כן יש תחת פיקוד חיל הים שלוש זרועות שאינן משתייכות לפיקודים האזוריים: הזרוע האווירית של חיל הים, מפקדת חיל הנחתים של חיל הים ומפקדת הטילים של חיל הים.
בסיס בנדר עבאס משמש כבסיס הראשי וכמפקדת השייטת הדרומית.
כמו כן, הוא משמש כבסיס הראשי של שייטת 1. לשייטת 2 יש שני בסיסים: בבושהר שבמפרץ הפרסי ובג'אסק שבמפרץ עומאן.
הבסיס הראשי של שייטת 3 נמצא בנמל צ'אבהאר שבדרום מזרח איראן, בסמול לגבול עם פקיסטן.
בסיס השייטת הצפונית, שתחת פיקודה נמצא המחוז הימי הצפוני (מספר 4), נמצא בבנדר-י אנזלי שלחוף הים הכספי.
דוקטרינת הכוח הימי של איראן, כולל חיל הים האיראני, נגזרת מאסטרטגיית ההגנה הלאומית של איראן, המעמידה במרכז את שלמותה הטריטוריאלית של המדינה ואת שרידות המהפכה האסלאמית ושלטונה.
מדיניות זו, שהושפעה מהתקפת הפתע שהונחתה על איראן במלחמת איראן-עיראק, נוקטת אסטרטגיה הגנתית המבוססת בעיקר על הרתעה ועושה שימוש בטקטיקות א-סימטריות ובלוחמת גרילה במטרה לערער את כוחו הצבאי העדיף של האויב תוך ניצול חולשותיו.
בתווך הימי - מדובר בהפעלת כלים קטנים וזריזים מול כלי שיט גדולים ועתירי חימוש, תוך נכונות להקרבה עצמית.
יחד עם זאת, אין לגזור גזירה שווה על הצי האיראני ועל צי משמרות המהפכה.
מדובר בשני ארגונים נפרדים ועצמאיים מבחינת האסטרטגיה ודוקטרינת ההפעלה.
על פי משרד המודיעין של הצי האמריקני, הלוחמה בטקטיקות א-סימטריות אופיינית יותר לחיל הים של משמרות המהפכה, בעוד שחיל הים האיראני נוקט בגישה קונבנציונלית.
הגישה ההגנתית של חיל הים האיראני כוללת תוכנית שמיועדת לצמצם את הפגיעוּת ואת יכולת השרידות של הכוח הימי ומבוססת על שימוש נרחב באמצעי אמנעה, הטעיה ולוחמת תודעה.
גישה זו כוללת הצטיידות בכלי שיט קטנים יחסית ובעלי יכולת תמרון גבוהה, כגון סירות קרב החמושות במשגרי טילים ובארטילריה.
וזאת, בסיוע של אמצעי הסוואה, הסתתרות ופיזור כוחות.
איראן תופסת את עצמה כמעצמה אזורית, וכנגזרת מכך שואפת להגמוניה ימית במפרץ הפרסי, במפרץ עומאן ובים הערבי מול יריבותיה בטווח הקרוב: ערב הסעודית והאמירויות.
בנוסף היא שואפת לקיים זרוע ימית ארוכה שתוכל לבסס את השפעתה מול שכנותיה: עיראק, טורקיה, פקיסטן, והרפובליקות האסלאמיות במרכז אסיה.
יחסי שכנות אלו כוללים גם חיזוק הקשרים הדיפלומטיים באמצעות ביקורים בנמלי מדינות כגון: סין, הודו, פקיסטן, עומאן ורוסיה ותרגילים ימיים משותפים איתן.
אמצעי לחימה נוסף לטווחים ארוכים שאיראן בכלל, והכוח הימי בפרט, באמצעות פיקוד הטילים של חיל הים של איראן , עושים בו שימוש ומפתחים אותו הוא רקטות וטילים לטווח ארוך.
הצי האיראני הקיסרי נהרס כמעט לחלוטין במהלך הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן, במלחמת העולם השנייה.
השאה החדש, מוחמד רזא שאה פהלווי, שאף להפוך את הצי שלו לאחד הציים המתקדמים בעולם.
לשם כך הזמין ארבע משחתות מארצות הברית, וכן שמונה פריגטות מדגם Kortenaer.
עם פרוץ המהפכה האיראנית, בשנת 1979, בוטל החוזה על מכירת המשחתות, בעוד בניית הפריגטות טרם החלה.
השאה גם ייבא עבור ציו כמה אלפי מסוקים חדישים, כאשר נשאל פעם מדוע הוא זקוק לכל כך הרבה מסוקים, הוא השיב שהוא עושה זאת כהגנה מפני ברית המועצות.
אולם מרבית הצי נהרס במהלך המהפכה האיראנית, וחלקו האחר במהלך מלחמת איראן–עיראק.
שלוש פריגטות מסדרת Alvand, נרכשו בבריטניה לפני המהפכה, והפגינו ביצועים מעולים מול הצי העיראקי.
אולם במהלך אותה מלחמה, כאשר ספינה אמריקאית נפגעה מאש איראנית, יזם הצי האמריקאי ב-18 באפריל 1988, את "מבצע גמל שלמה" (Operation Praying Mantis), במהלכו הוכח שהצי האיראני לא בנוי להתמודד עם צי מודרני.
בשנים שלאחר מכן, בעקבות הטלת האמברגו על איראן, נאלצה איראן למצוא מקורות חלופיים לקניית נשק וציוד, ובהם ברית המועצות, קוריאה הצפונית והרפובליקה העממית של סין, וכן הקימה תעשייה צבאית ימית מקומית.
חיל הצוללות של איראן נחשב למפותח יחסית לשאר הצי, וכולל בין היתר שלוש צוללות קילו (מתוצרת רוסית), ועוד מספר צוללות מייצור עצמי שהן מעין שדרוג של צוללות סובייטיות מיושנות.
איראן מייצרת גם סדרת צוללות ננסיות מדגם "גדיר".
כיום יש בשירות הצי האיראני לפחות 14 צוללות מדגם זה.
בנוסף על כך כולל הצי האיראני ספינות טילים, שולות מוקשים, ועשרות ספינות סיור.
על חלק ניכר מהסירות הותקנו משגרי רקטות והן מהוות איום רציני על ציר הנפט שבמפרץ ועל הכלכלה העולמית (במהלך שנות השמונים האיראנים מימשו את האיומים שלהם כשסירות מהירות ירו רקטות על מכליות נפט).
הצי האיראני מפעיל 20 ספינות נחיתה, וכולל בין היתר קומנדו ימי המכונה Takavaran.
בשנת 2019 לסדר הכוחות הצטרפו 3 מטוסים מדגם צ'אקוואק.
חיל הים של צבא השחרור העממי (בסינית: 中国人民解放军海军; באנגלית: People's Liberation Army Navy
או PLA Navy ובקיצור נפוץ PLAN) הוא הענף האחראי על לוחמה ימית של צבא השחרור העממי.
שורשיו של PLAN מגיעים עד מלחמת האזרחים הסינית והוא נוסד בשנת 1950. בעשר השנים הראשונות שלו הוא קיבל סיוע מברית המועצות בהדרכה, ייעוץ, טכנולוגיה וציוד.
עד שנות ה-80 היה PLAN נחשב לחיל ים דל אמצעים, של מים רדודים בלבד, אולם בשנות ה-90, לאחר נפילתה של ברית המועצות פחתה ההתמקדות של צמרת השלטון הסיני בחששות טריטוריאליים יבשתיים ועברה במידה לא מבוטלת לעבר הגבולות הימיים.
לאור זאת התקבלה החלטה אסטרטגית לחזק משמעותית את חיל הים הסיני ולהביאו לידי כח משמעותי הרתעתי באזור ובעולם בכלל, עד 2009.
עד שנות ה-90 היה חיל הים תחת חיל הרגלים של צבא השחרור העממי ומעמדו עלה להשתוות לזה האחרון עם השינוי בגישה כלפיו.
כיום הצי הסיני הוא הגדול בעולם עם 350 ספינות.
לקראת המאה ה-21, עבר PLAN תהליך מעבר לחיל ים של "מים-ירוקים" עם תחומי פעילות שמשתרעים הרחק מהמים הטריטוריאליים המסורתיים של סין.
ניצנים למגמה נראו כבר בשנים 1989–1993 בהן ערכה ספינת זנגה ביקורים בהוואי, תאילנד, בנגלדש, פקיסטן והודו.
ובשנים שלאחר מכן ספינות סיניות רבות ביקרו בוולדיווסטוק, וכן בצפון קוריאה, אינדונזיה, ניו זילנד, אוסטרליה והפיליפינים.
לקראת שנת 2000 כבר ערכו מסעות למלזיה, דרום אפריקה ואפילו ארצות הברית, קנדה, צרפת, איטליה ואנגליה.
במרץ 1997 החלו לראשונה משחתות מסוג LUDA ו-LUHU, יחד עם מכלית תדלוק מסוג Type 908, לערוך מסע ניווט (של 98 יום) הכולל את כל האוקיינוס הפסיפי.
בספטמבר 2012 נכנסה לשירות מבצעי נושאת המטוסים הראשונה של חיל הים - הליאונינג.
בשנת 2017 הסתיימה בניית נושאת מטוסים נוספת - נושאת מטוסים 001A.
בשנת 2022 הסתיימה בניית נושאת מטוסים "פוג'יין", לראשונה מתכנון סיני.
צי הים הצפוני - תחום עיקרי: הים הצהוב, מפקדה ראשית בצ'ינגדאו
צי הים המזרחי - תחום עיקרי: ים סין המזרחי, מפקדה ראשית בנינגבו
צי הים הדרומי - תחום עיקרי - ים סין הדרומי, מפקדה ראשית בזאנגג'יאנג
לחיל הים מספר ענפים מרכזיים:
משמר החופים של PLAN (להבדיל ממשמר החופים של סין)
חיל הלוחמה האלקטרונית של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית — הם יחידה בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, האחראים על תחום השימוש ב במסגרת הלוחמה האלקטרונית בצבא הרוסי.
יחידות חיל הלוחמה האלקטרונית מבצעים פעולות לצורך הגנה על מערכות בקרה ושימוש בכלי נשק המשבש את פעולות האויב, כגון שיבוש מערכות השליטה והבקרה של האויב וצמצום יעילות הנשק שברשותו.
השימוש הראשון אי פעם בעולם בלוחמה אלקטרונית בעת מלחמה התבצע בהצלחה במהלך מלחמת רוסיה–יפן כאשר ממלא מקום מפקד צי האוקיינוס השקט של רוסיה, סגן אדמירל פאבל אוחטומסקי הורה לחייליו ב-15 באפריל 1904 לנסות ליירט תשדורות יפניות.
חייליו הצליחו לשבש את תשדורות הרדיו היפניים בהצלחה.
במהלך התקפה של הארטילריה היפנית על פורט ארתור, מערכות הרדיו של ספינת הקרב הרוסית "ניצחון" והעמדה היבשתית המכונה "הר הזהב" יצרו הפרעות יזומות במערכות הקשר היפניות ושיבשו את העברת הקואורדינטות מספינות הקרב היפניות לכוחות הארטילריה שביבשה.
בשנים 1911-1912 אורגן לראשונה באימפריה הרוסית גוף ללוחמה אלקטרונית: המטה של הצי הבלטי ביצע משימות ציטוט ופיקוח על אוניות גרמניות בסיוע ספינות שעגנו בלייפאיה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ובתקופת מלחמת העולם השנייה מבצעי לוחמה אלקטרונית ושיבוש תשדורות רדיו היו מתפקידי הצי.
בשנת 1950 הוקם לראשונה בברית המועצות חיל ייעודי ללוחמה אלקטרונית.
בשנת 1991 המטה הכללי הרוסי יזם את הקמתו של חיל הלוחמה האלקטרונית של רוסיה.
מאמצע שנות ה-90, הוטלה על החיל המשימה לא רק להבטיח את תפקוד הציוד האלקטרוני אלא גם פיתוח ציוד חדש וליצור אינטראקציה עם רשויות תדרי הרדיו, תוך שימוש בספקטרום תדרי הרדיו ולקבוע נוהל חדש לשימוש בספקטרום התדרים של מכשירי רדיו אלקטרוניים למטרות שונות.
מייג'ור גנרל יורי לסטוצ'קין (משנת 2014)
חיל הים של משמרות המהפכה האסלאמית (בפרסית: نیروی دریایی سپاه پاسداران انقلاب اسلامی) הוא הזרוע הימית של משמרות המהפכה האסלאמית ופועל לצד חיל הים האיראני תחת צבא איראן.
משרתים בו כ-20,000 אנשים וברשותו כ-1,612 כלים ימיים שנועדו להגן על מרחב המפרץ הפרסי כולל החופים והאיים בסמוך אליו שבשליטת איראן.
לחיל הים של משמרות המהפכה ולחיל הים של צבא איראן יש ייעוד דומה – שני הארגונים פועלים בנפרד ושונים באמל"ח ובהכשרה שלהם.
לחיל הים של משה"מ מגוון כלי תקיפה קטנים ומהירים המאפיינים לוחמה אסימטרית.
כמו כן, הם בעלי יכולות הגנת חוף וטילים נגד ספינות.
בארגון פועלת יחידת כוחות מיוחדים (Tavakar): יחידת ספאה (Sepah Navy Special Force – S.N.S.F).
מפקד החיל הוא עלי-רזא תנגסירי, שהחליף את עלי פדווי (כיום סגן מפקד משמרות המהפכה האסלאמית).
בתקופת "מלחמת המכליות" ו"מלחמת הערים" החל חיל הים של משה"מ לפתח טקטיקת פשיטה והפתעה תוך שהוא עושה שימוש בספינות מהירות מסוג "בוקאמר" שמורכב עליהן משגר רקטות, RPG, ומכונות ירייה כבדות.
בין 1980 ל-1988 מיקשו הצדדים היריבים חלקים מהמפרץ הפרסי.
מכליות שנעו באזור נפגעו מן המוקשים הימיים, ומאוחר יותר נפגעו גם ספינות מלחמה מערביות שהגיעו לאזור כדי להגן עליהן במסגרת מבצע רצון טוב (Operation Earnest Will).
במבצע תוכנן לשלוח שיירות של ספינות מסחר ומכליות בליווי כוחות אמריקאים.
בשיירה הראשונה נעו שתי מכליות כשהן מלוּווֹת בארבע ספינות מלחמה אמריקאיות.
הליווי התקיים מרגע כניסתן למפרץ הפרסי דרך מצר הורמוז ועד להגעתן לכווית, מסע שנמשך כיומיים וחצי.
תת-אדמירל הרולד ברנסאן (Harold Bernsen), מפקד כוח הלחימה המשולב של ארצות הברית במזרח התיכון (JTFMF – Joint Task Force Middle East), שפיקד על הכוחות במפרץ, מיהר להכתיר את המבצע כהצלחה עוד בטרם החל.
אולם, בבוקר ה-24 ביולי פגעה מכלית הענק "ברידג'טון" (Bridgeton), אחת משתי המכליות בשיירה, במוקש ימי שהונח על ידי איראן.
כתוצאה מהפיצוץ נפער בדופן המכלית חור בקוטר של כעשרה מטרים והשיירה נאלצה להאט את מהירותה מ-29 ל-9 קמ"ש.
בעקבות הלקחים שנלמדו ממבצע הליווי הראשון החלה ארצות הברית לתגבר את כוחותיה במפרץ, עם דגש על חיזוק האמצעים המשמשים לאיתור והשמדת מוקשים.
חיל הים של משמרות המהפכה פרוס על חמישה מרחבים גאוגרפיים, כאשר לרשות כל מפקד מרחב עומדים כמה בסיסים, נמלים ויחידות שונות תחת פיקודו.
הן כוללות, בין היתר, הגנת חופים, טילי חוף–ים, יחידות הגנה אווירית כלי שטח ואמצעים נוספים.
מרחב בושהר – אחראי על מרכז המפרץ הפרסי ולצפונו.
הכוחות המוצבים בו פועלים בעיקר להגן על תחנת הכוח הגרעינית בבושהר ועל האי ח'ארג.
מרחב צפון המפרץ הפרסי – אחראי לאבטחת הגבול הימי המשותף של איראן, עיראק וכווית, ובפרט באזור שט אל-ערב.
מרחב מרכז המפרץ הפרסי – אחראי על השטח שבין בושהר בצפון לאי כיש בדרום.
בנוסף המרחב אמון על שמירת שדות הגז.
מרחב האיים – אחראי על האיים אבו מוסא, סירי, טונב הגדול וטונב הקטן.
מרחב בנדר עבאס – חולש על אזור מצר הורמוז.
הוא נועד בעיקר לפיקוח ושליטה של איראן על השיט במצר, ובנוסף אחראי להגנה על אזור נמל בנדר עבאס.
המפקדה הראשית נמצאת בבסיס בנדר עבאס שלחופי מצר הורמוז.
מאז שנת 2019 מפקד על חיל הים של משמרות המהפכה אדמירל עבדול-רזא דבסתאני.
חטיבת הכוחות המיוחדים אבא-עבדאללה (מוכרת גם כ-SNSF) היא יחידת הקומנדו הימי של חיל הים של משמרות המהפכה.
החטיבה הוקמה בשנת 2006, ומונה כיום על פי הערכות שונות כ-500–600 פעילים.
בסיס היחידה נמצא באי פארור השוכן סמוך למצר הורמוז, אלא שאנשי היחידה פרוסים לפי הצורך המבצעי ברחבי המפרץ הפרסי ומעבר לו.
פעולות נפוצות של היחידה כוללות בין היתר השתלטות על ספינות והנחת מוקשים.
מסלול ההכשרה של לוחם הקומנדו הימי נמשך כשנתיים והוא מתאפשר ללוחמים בעלי ניסיון בזרועות משמרות המהפכה.
במסגרת הכשרתם מוכשרים החניכים בתחומי הצלילה, החבלה, הצליפה, הסיור, הצניחה, הפשיטה מהים, הגלישה ממסוקים, חילוץ בני הערובה, ההשתלטות על כלי שיט, הטמנת המוקשים והפעלת כלי שיט ומערכות נשק.
האקדמיה הימית של משמרות המהפכה נמצאת לחוף הים הכספי, בעיירה זיבאכנאר שבצפון איראן, כ-240 ק"מ מצפון-מערב לטהראן.
מרכז האימונים וההכשרות הוקם בשנת 2013. במהלך 2017 אוחדו תחת האקדמיה כלל בסיסי ההדרכה של חיל הים של משמרות המהפכה, והם מכשירים את אנשי החיל במקצועות השונים כולל תפקידי קצונה.
מסלולי ההכשרה כוללים שיעורים תאורטיים לצד התנסויות בשטח לאורך כל תקופת ההכשרה, ובסיומה מפוזרים החניכים לגזרות הפעילות השונות.
בנוסף, באקדמיה של משמרות המהפכה מכשירים מיליציות וארגוני פרוקסי הנתמכים בידי איראן ביניהם: החות'ים, מיליציות אל-חשד א-שעבי בעיראק ונוספים.
במסגרת האימונים מוכשרים אנשי המיליציות בירי טילים נגד ספינות, בהטסת כטב"מים, בצלילה, בחבלה, בהנחת מוקשים, בהשטת כלי שיט שונים ועוד.
ב-21 ביוני 2004, במהלך פטרול במפרץ הפרסי, השתלט חיל הים של משה"מ על שמונה אוניות מסחר ושל חיל הנחתים המלכותי.
ב-23 במרץ 2007 השתלט על ספינה בריטית ושבה 15 מלחים מחיל הנחתים המלכותי.
ב-7 בינואר 2008, חמש ספינות של חיל הים של משה"מ איימו על שלוש ספינות של הצי האמריקאי במצר הורמוז, סמוך לחופי איראן.
אלו התקרבו למרחק של כ-200 מטר מהספינות האמריקאיות והשמיעו אזהרות כלפיהן בקשר.
ב-13 בינואר 2016 השתלטו כוחות חיל הים של משה"מ על שתי סירות של הצי האמריקאי במפרץ הפרסי, לאחר שחדרו, ככל הנראה, למרחב הטריטוריאלי האיראני בעקבות תקלה טכנית.
עשרת אנשי הצוות שוחררו לאחר כ-12 שעות.
שם סוג כמות תונדר ספינת טילים 10 תיר-2 ספינת טורפדו 10 IPS-16 זולפקאר ספינת טורפדו 10בוקאמר ספינת פטרול שהיד נאזרי קטמרן
שם סוג כמות Mil Mi-17 מסוק תובלה באוואר 2 Ground Effect Vehicle 12+
שם הערה תמונה נור מבוסס C-802 הסיני כות'ר מבוסס C-701 הסיני נאסר-1 מבוסס C-704 הסיני HY-2 Silkworm קאדר קדיר
חיל הכיבוש של חבר העמים הבריטי היה כוח צבאי מאוסטרליה, בריטניה, הודו וניו זילנד שהשתתף בכיבוש הצבאי של יפן על ידי בעלות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה.
הוא פעל בשנים 1946–1951 ומנה בשיא כוחו כ-40 אלף איש, שהיו כחמישית מכלל חיילי הכיבוש של בעלות הברית ביפן (היתר הגיעו מארצות הברית).
ראשוני חיילי החיל הגיעו ליפן ב-21 בפברואר 1946. מטהו התמקם בעיר קורה.
על החיל הוטלו שתי משימות עיקריות:
קיום ממשל צבאי בכמה מהמחוזות המערביים של יפן - שימאנה, ימאגוצ'י, טוטורי, אוקיאמה, הירושימה והאי שיקוקו
פירוק תעשיות המלחמה של יפן
במהלך תקופת קיומו של החיל היו חיילים אוסטרלים המרכיב הגדול ביותר בו.
כוחו המקורי מנה שש חטיבות רגלים.
בנוסף אליהן כלל החיל זרוע אווירית - טייסות אחדות של מטוסי ספיטפייר, מוסטנג וקורסייר, וכן כוח ימי, שהגיע מתוך צי האוקיינוס השקט הבריטי.
באופן מסורתי עמד בראש החיל מפקד מאוסטרליה.
היו אלו הלוטננט גנרלים הוראס רוברטסון , ג'ון נורת'קוט וויליאם ברידג'פורד .
החל בשנת 1947 החל הכוח לצמצם את פעילותו.
בסיסיו שימשו כשטח היערכות ליחידות צבאות חבר העמים הבריטי שיצאו להשתתף במלחמת קוריאה.
הכוח חדל למעשה לפעול ב-1951, לאחר שהפיקוד על כוחות חבר העמים ביפן הועבר לידי כוחות חבר העמים הבריטי בקוריאה .
מאז תחילת מלחמת חרבות ברזל, חיל הים פעל ברצועת עזה, בחזית הצפונית ובזירת ים-סוף.
ספינות מפלגה 916 ושייטת ספינות הטילים, תחת פיקוד בסיס אשדוד, השתתפו במאמץ ההגנה בחזית העזתית וסייעו בתצפית ובאש מדויקת לכוחות צה"ל המתמרנים ברצועת עזה, אך נכשלו במשימה למנוע חדירת כוחות אויב מהים, מה שהוביל לטבח בחוף זיקים.
סטי"לים נוספים ירדו לאילת והגנו על העיר ועל המרחב האווירי הדרומי של ישראל.
במהלך המלחמה ספינות הטילים יירטו מטרות עוינות בדרום ובצפון, והגנו על המתקנים האסטרטגיים במרחב הימי.
בהמשך, עם התחממות החזית הצפונית במלחמה, כוחות זרוע הים תקפו מטרות בלבנון באמצעות ירי תותחים וחימושים מדויקים.
בבוקר שמחת תורה ה'תשפ"ד, יום שבת, 7 באוקטובר 2023, פתחו ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני במתקפה על ישראל.
בחסות ירי של אלפי רקטות, חדרו כ-3,000 מחבלים לעשרות יישובים ישראליים ומתקנים צבאיים בעוטף עזה וסביבתו, תוך ניהול קרבות ירי נגד כוחות ביטחון דלים.
המחבלים ביצעו מעשי טבח ואונס, רצחו 843 אזרחים, וחטפו לרצועת עזה כ-248 אנשים, ובהם נשים, קשישים ותינוקות.
בקרבות נהרגו כ-1,550 מחבלים בשטח ישראל, 55 שוטרים, 10 אנשי שירות הביטחון הכללי ו-301 חיילים.
בעקבות מתקפת הפתע הכריזה ישראל על יציאה למלחמת חרבות ברזל.
ב-7 באוקטובר 2023 בבוקר מתקפת הפתע קיבל מפקד בסיס אשדוד, אל"ם איתן פז, התרעה מוקדמת על פעילות חריגה של מחבלים ברצועת עזה.
פז הקפיץ את סיירת הדבורות, והעלה כוננות של סירה נוספת באשדוד וסירת צרעה באשקלון, עם תחילת מתקפת הפתע ניסו לבלום לוחמי פלגה 916, סירות מחבלים שניסו לחדור לחוף זיקים.
הלוחמים, על ספינה מסוג דבורה וסירה מסוג צרעה, הצליחו להשמיד חלק מהכלים הימיים שבאמצעותם ניסו המחבלים לחדור לישראל וחיסלו כמה עשרות מחבלים בים ועל קו החוף, חלקם באש תותחי טייפון וחלקם בהכוונה של אש מהאוויר.
למרות מאמץ הלוחמים, לא הצליחו למנוע חדירת שתי סירות מחבלים מהקומנדו הימי של חמאס שהצליחו להגיע לחוף ולבצע את הטבח בחוף זיקים.
הלוחמים המשיכו לחסל אויבים שזיהו על קו החוף ומחבלים שניסו לחצות את גדר הגבול שנפרצה.
מתחקיר חיל הים ומתחקיר הקרב בזיקים עולה כי לוחמי החיל – מבקריות החוף ועד מפקדי ולוחמי ספינות הדבורה והצרעה – פעלו בנחישות ובמקצועיות מעוררת כבוד והערכה על הדרך בה הם ניהלו את הקרב מול כ-50 מחבלים שהגיעו משטח הרצועה בהפתעה בשבע סירות מהירות.
חיל הים מנע בכך הגעה של המחבלים לחופי אשקלון ואשדוד, לאסדות הגז ולמתקן קצא"א אך לא עמד במשימה למנוע חדירה של ספינות מחבלים לחופי ישראל.
צוות המומחים לבחינת איכות תחקירי צה"ל, מצא כי תחקיר חיל הים היה לקוי, ומסקנתו הייתה כי "חיל הים כשל בהגנה על החופים עם תחילת המלחמה; באי ביצוע תהליכי הערכת מצב באופן סדור במהלך ליל 7 באוקטובר; ההיערכות בפועל להגנה על האתרים האסטרטגיים במים הכלכליים לא הותאמה לאיום והגדילה את הסיכון."
בהמשך המלחמה הרגו לוחמי פלגה 916 עשרות מחבלים.
במקביל ללחימה הימית, לוחמי שייטת 13 השתתפו בלחימה העצימה נגד המחבלים שחדרו לישראל, בקיבוץ בארי, במוצב סופה ובמקומות נוספים.
לוחמי השייטת לקחו בשבי את סגן-מפקד החטיבה הדרומית בכוח הימי של החמאס.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, פעלה זרוע הים בזירה הימית הדרומית במאמצי הגנה, התקפה וסיוע באש ובתצפית.
הכוחות חיסלו בים וביבשה כ-200 מחבלים, ביניהם מחבלים רבים מהקומנדו הימי של חמאס.
עוד לפני תחילת התמרון הקרקעי ברצועת עזה, שייטת 13 ביצעה פשיטה על חוף הרצועה והשמידה תשתיות טרור של הכוח הימי של החמאס.
בהמשך הלחימה, השייטת ביצעה מבצעים מיוחדים ופשיטות בשטח הרצועה, בין עזה ועד לרפיח.
ספינות הטילים החדשות של חיל הים מסוג סער 6 תקפו לראשונה מאז נקלטו בזרוע באמצעות תותח אוטו מלרה 76 מ"מ.
הקורבטות אח"י עוז ואח"י מגן תקפו מטרות טרור ברצועת עזה והשמידו עמדות תצפית, אתרי אמל"ח ומתקני שיגור של ארגוני הטרור ברצועה.
כחלק ממאמץ שיתוף הפעולה הרב-זרועי, הוצבו קצינים בכירים מחטיבות היבשה המתמרנות במוצבי השליטה של הזירה הימית הדרומית ("שדכנים") והובילו יחדיו תקיפות מדויקות מהים בהכוונת כוחות חי"ר ושריון.
בהמשך, לאחר שנוצרה שפה משותפת בין כוחות החי"ר והשריון לכוחות חיל הים, נוצר קשר ישיר בזמן אמת בין הקצינים המתמרנים ברצועה למפקדי הספינות בים.
ב-9 באוקטובר החלו כלי שיט של חיל הים בתקיפת מטרות באזור החוף ומפקדות של הקומנדו הימי של חמאס.
ב-6 בנובמבר כוחות חיל הים תקפו מפקדות, עמדות שיגור וטילי נ"ט.
ב-27 באוקטובר לוחמי שייטת 13, בסיוע וחיפוי כלי שיט, ביצעו פשיטה מהים על דרום רצועת עזה והשמידו תשתיות טרור של חמאס ושל הכוח הימי שלו.
ב-7 בנובמבר כוחות חיל הים תקפו במהלך הלילה באמצעות חימוש מדויק מטרות של חמאס הכוללות בין היתר עמדות ואמצעים טכנולוגיים.
ב-9 בנובמבר כוחות חיל הים תקפו עמדת שיגור טילי נ"ט של ארגון הטרור חמאס, ממנה זוהו שיגורים לכיוון הכוחות המתמרנים.
ב-22 בנובמבר במהלך הלילה תקפו סטי"לים של חיל הים מטרות צבאיות של הזרוע הצבאית של חמאס.
ב-23 בנובמבר בערב ביצע צה"ל סיכול ממוקד בעמר אבו ג'אללה, מפקד הכוח הימי של חמאס בח'אן יונס, והרג אותו ביחד עם מחבל שהיה לידו.
את הסיכול ביצע מטוס קרב לפי מידע מודיעיני שסיפקו שב"כ, ומספן המודיעין של חיל הים.
ב-13 בנובמבר כוחות צוות קרב חטיבתי 401 וכוח שייטת 13 פשטו על בית החולים רנתיסי במרכז העיר עזה, במהלך הפשיטה נחשפה תשתית טרור של חמאס בבית החולים.
ב-16 בנובמבר במהלך הלילה כוח משולב של שייטת 13, צק"ח 188 וכוחות הנדסה, השתלטו על מעגן עזה ששימש את חמאס לצורכי טרור ימי.
ב-4 בדצמבר תקפו ספינות טילים של שייטת 3 תקף מטרות חמאס, כולל עמדת תצפית של הכוח הימי של החמאס ותשתיות טרור במעגן עזה.
בפעילות משותפת של שירות הביטחון הכללי יחד עם שייטת 13 פשטו לוחמי חטיבה 551 על מבנה חמ"ל בג'באליה בו אותרו אמצעי תצפית וחומרי מודיעין.
ב-7 וב-8 בדצמבר תקפו תשתיות טרור ומתחמים צבאיים של חמאס במרחב דרום הרצועה באמצעות ירי פגזים וחימוש מונחה מדויק תשתיות טרור ששימשו את הקומנדו הימי של חמאס במרכז ובדרום הרצועה.
בין המטרות שתקפו ספינות חיל הים אתרים צבאיים, מוצבים, ומחסני נשק.
ב-16 בדצמבר בפשיטה משותפת לצוות הקרב של חטיבה 401 ולשייטת 13, בשכונת רימאל בעזה, פשטו הכוחות על בתי הספר "אלמעתצם באללה" ו"אלפאראבי" בהם הסתתרו מחבלי חמאס.
ב-21 בדצמבר לאחר מספר ימים של מבצעיים ליליים של סיוע לכוחות המתמרנים ביבשה ותקיפות בצפון הרצועה, תקפו ספינות הטילים של שייטת 3 כלי שיט שהיו מיועדים לשימוש הקומנדו הימי של חמאס בדרום הרצועה.
מתחילת המלחמה פלגת הבט"ש 914 מבסיס חיפה שמרה על הגבול הימי מפני חדירות, וספינות הטילים של שייטת 3 יצאו להגן על האתרים האסטרטגיים של ישראל, בים ובחוף.
הסטי"לים, באמצעות מערכת כיפה ימית, יירטו מטרות אוויריות עוינות מספר רב של פעמים, בעיקר כטב"מים ששיגר חזבאללה.
חלק מהכטב"מים היו מכוונים לאסדות הגז של ישראל.
בהמשך, עם התחממות החזית הצפונית במלחמה, כלי השיט של זרוע הים תקפו מטרות טרור בלבנון באמצעות ירי תותחי אוטו מלרה 76 מ"מ וחימושים מדויקים.
באוגוסט 2024, כחלק מהגברת המוכנות בזירה הצפונית, בסיס חיפה של זרוע הים תרגל תרחישי הגנה והתקפה במרחב הימי הצפוני.
במהלך התרגיל הזירה הצפונית תרגלה תרחישי לחימה בזירה הימית וביניהם - הגנה על הגבול הימי, פינוי פצועים תחת אש, התנהלות בשעת חירום במפקדות השונות ותרחישים נוספים על מנת להגביר את מוכנות הכוחות.
בספטמבר 2024 פתח צה"ל במבצע חיצי הצפון להחלשת ארגון הטרור חזבאללה בלבנון.
במהלך מבצע זה שייטת ספינות הטילים תקפה מפקדות ימיות של חזבאללה בחופי ביירות.
המפקדות שימשו מוקד פעילות מרכזי בו אוחסנו עשרות כלי שיט ובוצעו הדרכות לכוח הימי של ארגון הטרור במטרה לפגוע במטרות ימיות ואסטרטגיות במרחב הימי של ישראל.ב-17 בספטמבר תקפו ספינות טילים של חיל הים את היחידה הימית של חזבאללה, טיבעו עשרות כלי שיט קטנים והרגו עשרות לוחמים.
בלילה שבין ה-1 ל-2 בנובמבר, פשטו לוחמי שייטת 13 על העיר בתרון, כ-140 ק"מ מצפון לגבול ישראל-לבנון, ולקחו בשבי את עמאד אמהז, בכיר בכוח הימי של חזבאללה.
ב-12 בדצמבר 2023 פרסם דובר צה"ל שספינת סער 6 אח"י מגן נקשרה בבסיס אילת ותצא לפעילות בים האדום בעקבות תקיפות הטרור של החות'ים נגד ספינות בים האדום והכרזת החות'ים על הטלת מצור ימי נגד ישראל.
ב-8 באפריל 2024 כוחות חיל הים זיהו מטרה אווירית חשודה שחצתה לשטח מדינת ישראל מכיוון מזרח ויירטו את המטרה בהצלחה באמצעות מערכת "כיפה ימית" המותקנת על גבי ספינת סער 6 אח"י ניצחון ששטה ליד אילת.
ֿב--10 ביוני 2025, תקפו לראשונה ספינות הטילים של חיל הים מטרות צבאיות של החות'ים במחוז חודיידה שבתימן.
בהודעת דובר צה"ל נמסר כי "ספינות טילים של חיל הים תקפו מטרות של שלטון הטרור החות'י בנמל חודידה שבתימן".
"התקיפה נועדה להעמיק את הפגיעה בשימוש הצבאי שנעשה בנמל, אשר הותקף על ידי צה"ל בשנה האחרונה וממשיך לשמש לפעולות טרור.
מיום מתקפת הפתע ותחילתה של מלחמת חרבות ברזל איבדה זרוע הים 3 מלוחמיה (נכון ל-5 בנובמבר 2024).
+זירהפלגות הבט"ששייטת 13סה"כמתקפת הפתע011התמרון הקרקעי ברצועת עזה000הזירה הצפונית-לבנון202
ב-8 באוקטובר, במהלך הקרב על קיבוץ בארי נהרג סמ"ר אופק רוסו, לוחם שייטת 13 אשר שימש כחובש ובעת שהעניק טיפול רפואי לפצוע נורה ונהרג מאש מחבלים.
במהלך פעילות מבצעית במרחב הימי הצפוני סמוך לגבול לבנון, נהרגה סמל קאמיי אחיאל כתוצאה מתקלה באמצעי לחימה של צה"ל.
בליל 1 באפריל 2024 פגע ששוגר על ידי ההתנגדות האסלאמית בעיראק במבנה בבסיס חיל הים באילת על ידי כטב"ם ששוגר מעיראק.
ב-25 באוגוסט 2024 לפנות בוקר זוהה על ידי אגף המודיעין כי מתקיימת היערכות של חזבאללה לבצע ירי לעבר צפון הארץ והמרכז.
כדי לסכלה יצאו 100 מטוסי קרב של חיל האוויר למבצע זה הרגע, המטוסים תקפו באופן יזום מאות משגרים חמושים.
בתגובה לכך, זמן קצר לאחר מכן החל החזבאללה בירי כטב"מים רקטות ופצצות מרגמה אל עבר יישובי הצפון.
כתוצאה מהמתקפה נפגעה ספינת דבורה של פלגה 914 של חיל הים ונפצעו מספר לוחמים.
בהמשך היום הודיע צה"ל שסמ"ר דוד משה בן-שיטרית, לוחם בדבורה שנפגעה, מת מפצעיו.
מתחקיר ראשוני עלה כי טיל מיירט של כיפת ברזל שוגר לעבר כטב"ם ששיגר חזבאללה למרחב הימי, אך הטיל המיירט החליף בטעות את המטרה שלו ופגע בדבורה ובלוחמים שהיו עליה.
חיל הים הטורקי (בטורקית: Türk Deniz Kuvvetleri), או הצי הטורקי (בטורקית: Türk Donanması), הוא חיל הלוחמה הימית של הכוחות המזוינים של טורקיה.
החיל הוקם בשם "מנהלת לענייני חיל הים" במהלך מלחמת העצמאות של טורקיה בתאריך ה־10 ביולי 1920, והובל על ידי מוסטפא כמאל אטאטורק.
מאז יולי 1949, החיל ידוע רשמית בשם "חיל הים הטורקי".
בשנת 2008, הצי הטורקי דיווח שכוח האדם הפעיל מנה 48,600 איש, מספר הכולל את חטיבת הנחתים האמפיבית וכן מספר יחידות של כוחות מיוחדים וקומנדו.
נכון ל־2022 מפעיל חיל הים מגוון רחב של כלי שיט וכ-70 כלי טיס.
בשנת 1961, הפיקוד של חיל הים הטורקי היה מאורגן בחלוקה ל-4 פיקודים עיקריים: פיקוד הצי הטורקי, פיקוד הים הצפוני הטורקי, פיקוד הים הדרומי הטורקי ופיקוד צי האימונים הטורקי.
בשנת 1995 שונה שמו של האחרון לפיקוד צי האימונים וההדרכה הטורקי.
מפקדת הצי, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי
פיקוד קבוצת פעולות על היבשה, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי
פיקוד קבוצת משימה צפונית, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי
פיקוד קבוצת משימה מערבית, הבסיס הימי פוקה, איזמיר
פיקוד קבוצת משימה דרומית, הבסיס הימי אקזאז, מוגלה
פיקוד צי צוללות, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי
פיקוד קבוצת סירות סיור מהירות, איסטנבול
פיקוד קבוצת לוחמת מוקשים, הבסיס הימי ארדק, באליקסיר
פיקוד קבוצת תמיכה לוגיסטית, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי
פיקוד קבוצת צי כלי התעופה, הבסיס הימי קנגיז טופל, קוג'אלי
פיקוד הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי
פיקוד מספנת גאלג'וק, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי
פיקוד מרכז בקרת מלאי, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי
פיקוד מרכז האספקה הימי, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי
מרכז אימונים על יבשה ילדיזר, גאלג'וק, קוג'אלי
פיקוד הים הצפוני הטורקי, איסטנבול
פיקוד מצרי איסטנבול, אנאדולו קבגי, איסטנבול
פיקוד מצרי צ'נקלה, נרא, צ'נקלה
פיקוד הים השחור, אראלי, זונגולדק
קבוצת פיקוד חיפוש והצלה מתחת לים, ביקוז, איסטנבול
קבוצת פיקוד הגנה תחת המים
יחידת פיקוד של הצי להידרוגרפיה ואוקיינוגרפיה, קובוקלו, איסטנבול
פיקוד הבסיס הימי ברטין, ברטין
פיקוד המוזיאון של הצי, בשיקטאש, איסטנבול
פיקוד המספנה של הצי באיסטנבול, פנדיק
פיקוד הים הדרומי הטורקי, איזמיר
פיקוד קבוצת משימה לוחמה אמפיבית, פוקה, איזמיר
פיקוד חטיבת נחתים אמפיבית, פוקה, איזמיר
פיקוד כלי שיט אמפיביים, פוקה, איזמיר
פיקוד הבסיס הימי אקזאז, מרמריס, מוגלה
פיקוד הבסיס הימי איסכנדרון, איסכנדרון, הטאיי
פיקוד הבסיס הימי פוקה, איזמיר
פיקוד תחזוקה, תיקון והנדסה, איזמיר
פיקוד צי האימונים וההדרכה הטורקי, איסטנבול
אימון שייטת קומודור, טוזלה, איסטנבול
פיקוד מרכז אימונים קארמרסלביי, קארמרסל, קוג'אלי
פיקוד מרכז אימונים דרינס, דרינס, קוג'אלי
חיל הים הטורקי כולל יחידות נחתים, פינוי מטעני חבלה ומבצעים מיוחדים ביניהן:
חטיבת הנחתים האמפיבית – (בטורקית: Amfibi Deniz Piyade Tugayı Komutanlığı, AMFİBİ) כפוף לפיקוד קבוצת משימה לוחמה אמפיבית
קבוצת פיקוד הגנה תת-ימית – (בטורקית: Sualtı Savunma Grup Komutanlığı, SAS) כפוף לקבוצת פיקוד חילוץ והצלה תחת המים
קבוצת פיקוד התקפה תת-ימית – (בטורקית: Sualtı Taarruz Grup Komutanlığı, SAT) כפוף ישירות למחלקת המבצעים של חיל הים
לצד כלי השיט האלו, חיל הים הטורקי כולל 11 שולות מוקשים (סדרת אנגין וסדרת אידין) ועוד 50 נחתות מסוגים שונים.
מלבד אוניות הצי, צי העזר הטורקי כולל 43 כלי שיט נוספים; בהם אוניות אספקה, תדלוק, חילוץ, גרירה, ואימון.
חיל הים המלכותי הסעודי (ערבית: البَحْريَّة الْمَلكيَّة السُّعُودِيَّة) או כוחות הצי המלכותי הסעודי (ערבית: القُوَّات البَحْريَّة الْمَلكيَّة السُّعُودِيَّة), היא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית ואחת מחמש זרועות השירות של משרד ההגנה של ערב הסעודית.
תפקידה העיקרי הוא מעקב והגנה על המים הטריטוריאליים הסעודיים מפני חדירה צבאית או כלכלית, והשתתפות בבריתות ימיות בינלאומיות.
חיל הים פועל ממספר בסיסים לאורך 2,500 קילומטרים (1,600 מייל) קו החוף הסעודי, עם שני ציים:
הצי המזרחי פועל במפרץ הפרסי מבסיס הצי המלך עבדולעזיז בג'ובייל.
הצי המערבי פועל בים סוף מבסיס הצי המלך פייסל בג'דה.
לכל צי יכולת צבאית מלאה כולל אוניות מלחמה, ספינות תמיכה, תמיכה מנהלית וטכנית, תעופה ימית , נחתים ויחידות אבטחה מיוחדות.
הצי נוסד ב-1960 והחל בהרחבה משמעותית עם סיוע של ארצות הברית ב-1972 במטרה להשתוות לחיל הים האיראני הקיסרי.
בעקבות המהפכה האיראנית ניזומה תוכנית הרחבה נוספת, סווארי, בסיוע צרפתי.
כלי שיט נוספים נרכשו מבריטניה וצרפת בשנות ה-80 וה-90. בשנת 1980, קבלן ההגנה האמריקאי תאגיד בינלאומי ליישומי מדע החל לעבוד עם הצי המלכותי הסעודי לתכנון ושילוב מרכזי הפיקוד, השליטה והתקשורת (C3) של המדינה.
חיל הים המלכותי הסעודי מחזיק שתי חטיבות ימיות של 10,000 איש המורכבות משלושה גדודים כל אחת.
החטיבות משובצות לצי המערבי שמפקדתו בג'דה ולצי המזרחי שמפקדתו בג'ובייל.
החטיבות מצוידות ב-500 פגאסו BMR .
ג'דה (נמל צבאי אל-קאדימה) – בסיס ים סוף שבו שוכן הצי המערבי של חיל הים עבור פריגטות ו-2 ספינות טילים, ספינת מילוי אחת ושולה מוקשים סיור אחד; ממוקם צפונית לתחנת האווירית של בסיס הצי המלך פייסל ומדרום לאזור נמל המכולות.
ג'ובייל – בסיס המפרץ הפרסי הוא ביתו של הצי המזרחי; בסיס קטן יותר הוא ביתן של קורבטות, סירות טילים חדישות וציידות מוקשים שנותרו בספינות.
דמאם (הנמל הצבאי ראס אל-גר) - נמל הבית של המפרץ הפרסי עבור שתי היאכטות המלכותיות של משפחת המלוכה הסעודית.
ב-30 בינואר 2017 פעלה הספינה הסעודית אל-מדינה מול חופי תימן.
היא הותקפה על ידי מורדים חות'ים באמצעות סירת מתאבד ובתקיפה נהרגו 2 מלחים ונפצעו 3 אחרים.
התקיפה התרחשה ליד עיר הנמל אל חודיידה, 150 קילומטרים דרומית מערבית לבירת תימן, צנעא.
חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי (ערבית: قوة الصواريخ الإستراتيجية الملكية السعودية) או בקיצור RSSMF הוא הזרוע האחראית להזמנת טילים אסטרטגיים ארוכי טווח של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית, ואחת מחמש זרועות השירות של משרד ההגנה של ערב הסעודית.
המפקדה של חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי הייתה בעבר במתקן פיקוד תת-קרקעי בריאד - בירת ערב הסעודית.
המתקן ריכז את מערכות המכ"ם וההגנה האווירית המתקדמת של ערב הסעודית "מגן השלום".
ביולי 2013, המטה החדש של חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי ובנייני האקדמיה נפתחו רשמית על ידי הנסיך חאליד בן סולטאן בן עבדולעזיז ומפקד חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי הנוכחי, לוטננט גנרל ג'ראללה אלאלוווייט .
התפקיד של חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי גדל במהירות מאז שסעודיה ומדינות ערביות אחרות במפרץ הפרסי הכריזו ב-2009 על יוזמה להשגת נשק גרעיני כאמצעי נגד לתוכנית הגרעין האיראנית.
מלך ערב הסעודית עבדאללה והנסיך תורכי בן פייסל אל סעוד, ראש המודיעין הסעודי לשעבר ושגריר בוושינגטון, ציינו שניהם כי מדינות המפרץ יכולות לרכוש נשק גרעיני משלהן כאמצעי נגד לזה של איראן.
כמה מומחים משערים (על ידי התחשבות בתרומה הכספית של סעודיה לתוכנית הנשק הגרעיני של פקיסטן ) שסעודיה עשויה לקבל או שכבר קיבלה נשק גרעיני מפקיסטן.
דו"ח אחד של ה-BBC טוען כי "מדובר בעסקת מזומנים ולקחת ראשי נפץ, הראשונה מבין האפשרויות הללו ששורטטו על ידי הסעודים עוד ב-2003; אחרים שזהו השני, הסדר שבמסגרתו ניתן להציב כוחות גרעיניים פקיסטניים בממלכה".