tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פדרו קברל מפורטוגל מוכר רשמית כאירופאי הראשון ש"גילה" את ברזיל בשנת 1500. קברל נשלח להודו על ידי מלך פורטוגל לאחר שובו של ואסקו דה גאמה ממסעו החלוצי להודו.
ברזיל הפכה למושבה פורטוגזית חשובה ותחנת עצירה בנסיעה הארוכה לגואה.
החיבור הפורטוגלי הזה הביא להחלפתם של כמה גידולים חקלאיים בין הודו לברזיל בימים הקולוניאליים.
גם בקר הודי יובא לברזיל.
מרבית הבקר בברזיל הוא ממוצא הודי.
היחסים הדיפלומטיים בין הודו לברזיל כוננו בשנת 1948. שגרירות הודו נפתחה בריו דה ז'ניירו ב-3 במאי 1948 ועברה לברזיליה ב-1 באוגוסט 1971.
אחד ממקורות המתח העיקריים בין שתי המדינות היה תהליך הדה-קולוניזציה של המובלעות הפורטוגליות בהודו, בעיקר גואה.
למרות הלחץ של הודו על פורטוגל לסגת מהיבשת, ברזיל תמכה בתביעתה של פורטוגל בגואה.
ברזיל שינתה את מסלולה רק בשנת 1961, כאשר התברר כי הודו תצליח להשתלט על גואה בכוח מפורטוגל שהלכה ונחלשה, אשר התמודדה עם יותר מדי בעיות פנימיות כדי להוות איום צבאי חזק על הודו.
ובכל זאת, כאשר צבאותיו של ג'ווהארלל נהרו הכריעו את ההתנגדות הפורטוגזית וכבשו את גואה, ממשלת ברזיל מתחה ביקורת חריפה על הודו על הפרת החוק הבינלאומי.
בעוד שברזיל ניסתה להסביר להודו כי יש להבין את עמדתה בהקשר של מסורת ארוכת שנים של ידידות בין ברזיל לפורטוגל, ממשלת הודו התאכזבה עמוקות מכך שברזיל, מושבה לשעבר דמוקרטית, תתמוך בפורטוגל הלא דמוקרטית נגד הודו הדמוקרטית שקיבלה את עצמאותה לאחרונה.
במהלך האימפריה הפורטוגלית צ'ילי נסחר מהעולם החדש להודו, ופרות נשלחו לכיוון ההפוך, בין שאר הסחורות.
פסטיבל מצליח של הודו אורגן במהלך ביקורו של הנשיא ק.
נאראיאנאן בברזיל במאי 1998. קיימת גם נוכחות של ISKCON, סאטיה סאי באבא, מהרישי מהש יוגי, בהקטי וגורואים הודים אחרים בברזיל.
פסל של מוהנדאס גנדי ממוקם בסמוך לפארק איקפירפו בסאו פאולו ופסל נוסף נמצא גם בריו דה ז'ניירו.
קבוצה בשם "Filhos de Gandhi" (בני גנדי) משתתפת באופן קבוע בקרנבל בסלבדור.
ארגונים ברזילאים פרטיים מזמנים מדי פעם להקות תרבות הודיות.
קמינהו דאס אינדיאס, היא טלנובלה פופולרית בברזיל ששודרה בשנת 2009, ומביאה את התרבות ההודית לברזיל.
ספרים על הודו החלו לצוץ ברשימה הנמכרת ביותר, מספר הנסיעות להודו על ידי תיירים ברזילאים גדל באופן דרמטי ומסעדות ואפילו מועדוני לילה עם נושאים הודים החלו להיפתח.
לאחרונה, ברזיל והודו שיתפו פעולה ברמה הרב-צדדית בנושאים כמו סחר ופיתוח בינלאומי, סביבה, רפורמה באו"ם והרחבת מועצת הביטחון של האו"ם.
הסחר הדו-צדדי בשנת 2007 כמעט שילש את עצמו ל-3.12 מיליארד דולר לעומת 1.2 מיליארד דולר בשנת 2004. בשנת 2016 גדל הסחר בין שתי המדינות ל-5.64 מיליארד דולר.
ענקית התוכנה העולמית, Wipro, הקימה גם מרכז מיקור חוץ לתהליכים עסקיים בקוריטיבה כדי לספק שירותים משותפים ל-AmBev, המבשלה הגדולה ביותר באמריקה הלטינית.
סגן הנשיא האזורי של אמבייב, רנטו נהס בטיסטה, אמר כי "אנו מתכבדים להיות חלק מתוכניות ההרחבה של וויפרו בברזיל ובאמריקה הלטינית." תיק העבודות של אמבייב כולל מותגים מובילים כמו ברהמה, בקקס, סטלה ואנטארקטיקה.
שתי המדינות קוראות להרחבת החברים הקבועים במועצת הביטחון של האו"ם על ידי הוספה של מדינות חדשות כחברות קבע ונמנות עם מדינות ה-G4, התומכות הדדית בהצעות של זו למושבים קבועים יחד עם גרמניה ויפן.
הפילוסופיה העומדת בבסיס בקשתן היא: האו"ם צריך להיות יותר דמוקרטי, לגיטימי וייצוגי - ה-G4 הוא קיבוץ חדשני למימוש זה.
ברזיל והודו מעורבות ביוזמת IBSA.
פסגת ה-IBSA הראשונה אי פעם נערכה בברזיליה בספטמבר 2006, ואחריה נערכה פסגת ה-IBSA השנייה שהתקיימה בפרטוריה באוקטובר 2007, כאשר השלישית התקיימה בניו דלהי באוקטובר 2008. המפגש הרביעי של IBSA התארח שוב בברזיליה, קצת לפני פסגת ה-BRIC השנייה.
ארבע ישיבות של הוועדה המשולשת של IBSA כבר התקיימו עד 2007, מאז שהראשונה נערכה בשנת 2004 וכיסו תחומים רבים כמו מדע, טכנולוגיה, חינוך, חקלאות, אנרגיה, תרבות, בריאות, סוגיות חברתיות, ניהול ציבורי ומינהל הכנסות.
היעד של סחר בסך 10 מיליארד דולר הושג כבר בשנת 2007.
שתי המדינות רואות זאת ככלי של טרנספורמציה דיפלומטית להביא לצמיחה כלכלית, פיתוח בר-קיימא, הפחתת העוני ושגשוג אזורי באזורים העצומים של אמריקה הלטינית, אפריקה ואסיה.
קרן IBSA להקלה בעוני ורעב כבר סיפקה כספים לבניית יכולות במזרח טימור ולמאבק נגד HIV / איידס בבורונדי וזכתה בפרס השותפות דרום-דרום באירוע יום האו"ם 2006 שהתקיים בעיר ניו יורק ב-19 בדצמבר 2006.
בשנת 2009, ברזיל אישרה מכירת 100 טילי MAR-1, טילים נגד-קרינה לפקיסטן למרות לחץ הודי על ברזיל לא לעשות את זה.
שר ההגנה של ברזיל, נלסון ז'ובים הגדיר את הטילים האלו כ"דרכים יעילות מאוד כדי לפקח על אזורים שבהם טסים מטוסי קרב", ואמר כי העסקה עם פקיסטן שווה 85 מיליון אירו (167.6 מיליון דולר).
הוא התייחס אל מחאות ההודים בביטול ואמר: "ברזיל מנהלת משא ומתן עם ממשלת פקיסטן, לא עם טרוריסטים.
לבטל את העסקה יהיה לייחס את פעילויות הטרור לממשלה הפקיסטנית."
יחסי ברזיל–סנט לוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין סנט לוסיה.
בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין סנט לוסיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
שתי המדינות חברות בארגון מדינות אמריקה ובארגון האומות המאוחדות.
שתי המדינות מרבות לשתף פעולה, בעיקר במגזרי החקלאות היצרנית, ביטחון המזון לאכילה, ויצירת קווי תעופה בין ברזיל למדינות שונות באזור האנטילים הקטנים.
שתי המדינות כוננו את יחסיהן לראשונה ב-1980 במזכר הבנות בו סוכם כי שגרירות ברזיל בטרינידד וטובגו היא זו שתהיה אחראית על האינטרסים של המדינה בסנט לוסיה.
בשנת 1994 הועברה האחריות על האינטרסים הברזילאים בסנט לוסיה לשגרירותה בפרמריבו, בירת סורינאם, ובשנת 2007 נפתחה שגרירות ברזיל בקסטריז, בירת סנט לוסיה.
בעת התפרצות הוריקן תומאס בסנט לוסיה בשנת 2010 סיפקה ברזיל מסוק ומשלחת של שנים עשר קצינים שיעזרו לתושבים כעזרה הומניטרית.
מעט מוקדם יותר באותה השנה ביקר ראש הממשלה של סנט לוסיה בברזיליה בירת ברזיל כחלק מוועידת הקהילייה הקריבית-ברזיל.
במסגרת הביקור נחתמו שישה הסכמים בין שתי המדינות.
ב-9 ביולי 2012 ביקר בברזיליה שר החוץ של סנט לוסיה למפגש עם שר החוץ הברזילאי.
שר החוץ של סנט לוסיה עזב את ברזיל ב-13 ביולי.
ברזיל מיוצגת בסנט לוסיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקסטריז, בירת המדינה.
סנט לוסיה אינה מיוצגת בברזיל, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי ברזיל-ג'מייקה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ברזיל לבין ג'מייקה.
היחסים בין המדינות כוננו ב-14 באוקטובר 1962. על מנת לחזק את היחסים בין המדינות, במרץ 2012 הורתה ממשלת ג'מייקה לשגריר גמ'ייקה בברזיל להתחיל לפעול לחיזוק היחסים בין המדינות.
ג'מייקה וברזיל נהנו מיחסים חזקים לאורך השנים, ומידת שיתוף הפעולה ניכרת הן ברמה הדו-צדדית והן הרב-צדדית.
ברמה הדו-צדדית, היחסים התגברו עוד יותר בתקופה האחרונה כתוצאה מהמספר המוגבר של ביקורים מדיניים, כמו גם קידומם של תוכניות שיתוף פעולה טכניות בתחומים כמו אנרגיה וחקלאות.
היחסים הטובים בין המדינות נבנים על חברותם בארגונים משותפים.
בין אותם ארגונים בולטים ארגון ה-G-15 והקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות.
יחסי ברזיל–דרום אפריקה הם יחסי החוץ בין ברזיל לדרום אפריקה.
באופן מסורתי היחסים בין המדינות היו קרובים.
ברזיל סיפקה סיוע צבאי לדרום אפריקה בצורה של אימוני לוחמה ולוגיסטיקה.
היחסים הדו-צדדיים בין המדינות התגברו לאחרונה, כתוצאה ממדיניות החוץ "דרום-דרום" החדשה של ברזיל שמטרתה לחזק את השילוב בין המעצמות הגדולות בעולם המתפתח.
דרום אפריקה היא חלק מפורום הדיאלוג של IBSA, לצד ברזיל והודו, וכן חלק מקבוצת BRICS, יחד עם ברזיל, רוסיה, הודו והרפובליקה העממית של סין.
בשנים האחרונות של תקופת האפרטהייד, חברות דרום אפריקאיות ביצעו כמה השקעות בברזיל.
עם זאת, בעוד שברזיל פיתחה יחסים עם המושבות הפורטוגליות לשעבר של אפריקה, היא לא טיפחה מערכת יחסים איתנה עם ממשלת תקופת האפרטהייד, ובמקום זאת פיתחה קשרים עם בנות בריתם של ארגונים נגד האפרטהייד כמו ANC ו-SWAPO.
היחסים קיבלו דחיפה נוספת עם הקמת פורום הדיאלוג של IBSA.
הפורום השני נערך בדרום אפריקה ואילו הפסגה הראשונה והרביעית נערכו בברזיל.
ברזיל מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה וקונסוליה כללית בקייפטאון.
דרום אפריקה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה ו-2 קונסוליות בריו דה ז'ניירו וסאו פאולו.
יחסי ברזיל–טורקיה הם יחסי החוץ בין ברזיל לטורקיה.
לקשר בין המדינות יש שורשים שקדמו להקמתה של הרפובליקה הטורקית המודרנית בשנת 1923.
ברזיל מחזיקה שגרירות באנקרה ואילו טורקיה מחזיקה בברזיל שגרירות בברסיליה וקונסוליה כללית בסאו פאולו.
שתי המדינות חברות מלאות בארגון הסחר העולמי.
האימפריה הברזילאית הייתה המדינה השנייה ביבשת אמריקה (אחרי ארצות הברית) שניהלה יחסי אמנה עם האימפריה העות'מאנית (קודמתה של טורקיה המודרנית).
ב-5 בפברואר 1858 חתמו שתי האימפריות על חוזה מסחר וניווט, שכלל 11 סעיפים והיו דומים באופיים לשאר הקפיטולציות העות'מאניות למעצמות הנוצריות.
ברזיל הקימה ארבע קונסוליות באימפריה העות'מאנית: בקהיר, יפו, צור וטנטא.
לעות'מאנים היו שתי קונסוליות בברזיל: בריו דה ז'ניירו ובסאו פאולו.
אף על פי שברזיל ניסתה אחרי 1909 להקים קונסוליות בקונסטנטינופול (איסטנבול) וביירות, היא לא הצליחה לעשות זאת מכיוון שהעות'מאנים לא אפשרו זאת ולא הייתה הסכמה לגבי הדדיות הקונסולרית.
כתוצאה מפתיחת היחסים הדיפלומטיים היגרו למעלה מ-100,000 נתינים עות'מאנים, בעיקר מסוריה, לברזיל, לעיתים קרובות כדי לעבוד במטעי הקפה.
כעשרים עיתונים ערבים פורסמו בברזיל עבור אוכלוסיית הגולים העות'מאנית מסוף המאה ה-19 ואילך.
אלה נקטו בדרך כלל עמדה אנטי-עות'מאנית, והכבידו על יחסי המדינות.
ברזיל הכירה רשמית בטורקיה בשנת 1926. ברזיל וטורקיה חתמו על אמנת ידידות חדשה ב-8 בספטמבר 1927. בשנת 1930 שתי המדינות פתחו את שגרירויותיהן בהתאמה ובשנת 1933 חתמו על הסכם סחר.
בשנת 2003 שר שר ההגנה של טורקיה, ווידי גונול, ערך ביקור רשמי בברזיל ונפגש עם שר ההגנה הברזילאי ז'וזה ויגאס פילו.
הצדדים חתמו על הסכם לשיתוף פעולה בענייני ביטחון ב-14 באוגוסט 2003. אולם ההסכם נכנס לתוקף רק בשנת 2007.
בשנת 2006 ערך שר החוץ של טורקיה עבדוללה גול ביקור רשמי בברזיל.
בשנת 2009 ביקר בטורקיה נשיא ברזיל, לואיז אינסיו דה סילבה.
בשנת 2012 הגיע שר ההגנה הטורקי איסאם ילדיז לברזיל לפגוש את שר ההגנה הברזילאי דאז, צלזו אמורים.
הדיון בין השניים היה סביב ייצור ציוד צבאי.
במהלך הביקור נחתם מכתב כוונה בין שניים שעסק בהחלפת החוויות בתחום הצבאי.
במאי 2010 חתמו ברזיל וטורקיה על הסכם משולש עם איראן שנועד לפתור חלקית את המשבר הדיפלומטי סביב תוכנית הגרעין של איראן.
בשנת 2013 קבעו ברזיל וטורקיה הסכם ויזה, אשר ביטל את הדרישה לוויזות כניסה למבקרים תיירים עבור שהות שלא יותר משלושה חודשים.
עם זאת, מתמודדים עם מעמד אחר כמו סטודנטים, עובדים חוקיים ומבקרים ארוכי טווח יצטרכו לקבל אשרות עם כניסתם.
היחסים בין המדינות מתוחים החל מיוני 2015, אז הכירה ברזיל ברצח העם הארמני.
טורקיה החזירה את השגריר שלה מברזיל זמן קצר אחר כך.
יחסי ברזיל–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
אמנה לכינון יחסים קונסולריים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו - 14 בדצמבר 1984.
אמנה לכינון יחסים דיפלומטיים רשמיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו וחילופי כתבי האמנה - 14 בפברואר 2002.
מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה אקדמאי, תרבותי ומדעי בין אוניברסיטת ברזיליה לאוניברסיטת סן מרינו - 18 במרץ 2015.
אמנה למניעת כפל מס ולחילופי מידע בנושא מיסים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו - 31 במרץ 2016.
סן מרינו אינה מיוצגת בברזיל בדרג השגרירות.
סן מרינו מיוצגת בברזיל בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בסאו פאולו, בירת המדינה.
ברזיל אינה מיוצגת בסן מרינו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי ברזיל–הפיליפינים הם יחסי החוץ בין ברזיל והפיליפינים.
שתי המדינות החלו את היחסים הדו-צדדיים ביניהן באמצעות דיפלומטיה, סחר הדדי והשקעות.
שתי המדינות פעלו למען השלום, פתרון שלום של סכסוכים, פיתוח כלכלי וחברתי, הזכות להגדרה עצמית של עמים, דה-קולוניזציה, שוויון וגינוי האפליה הגזעית והטרור.
שתי המדינות נכבשו על ידי המעצמות האיבריות, ספרד ופורטוגל, במהלך המאה ה-16.
בשנת 2011 חתם שר החוץ הפיליפיני, אלברט דל רוסאריו, על שלושה הסכמים עם שר החוץ של ברזיל, אנטוניו פטריוטה, על מנת לבצע את שיתוף הפעולה של שתי המדינות בנושא פיתוח חברתי-כלכלי, יישום יעיל של רפורמה בחקלאות ומאבק בסחר בסמים.
ברזיל והפיליפינים חתמו על מזכר הבנות שישפר את שיתוף הפעולה הספורטיבי בין שתי המדינות.
התזכיר רתם את הפיליפינים וברזיל לשיתוף פעולה בספורט באמצעות חילופי מומחיות בתחומים כמו שיתוף פעולה מוסדי והכשרה של מומחי ספורט ומאמנים.
שגריר ברזיל ז'ורז'ה פרננדס ביקש להרחיב את הקשרים הפוליטיים, הכלכליים, התרבותיים והחינוכיים בין ברזיל לפיליפינים.
הפיליפינים לא מבקרים בברזיל כמו שהברזילאים מבקרים בפיליפינים.
הוא גם רוצה להמשיך בהסכם נוסף עם פיליפין איירליינס להקמת קו טיסה ישיר ממנילה לברזיל.
ביוני 2009 חתמו הפיליפינים וברזיל על הסכמי שיתוף פעולה הדדי בתחומי הביו-אנרגיה והחקלאות.
שתי המדינות התחייבו לנקוט בצעדים הנדרשים ליישום מזכר ההבנות החתום בנושא שיתוף פעולה בחקלאות ומזכר ההבנות בנושא שיתוף פעולה ביו אנרגיה.
הפיליפינים וברזיל חתמו על שישה מזכרי הבנה והסכמים בנושא פיתוח וייצור אנרגיה מתחדשת, ושיתוף פעולה בחקלאות.
בכוונתה "להקל על שיתוף הפעולה הטכני על ייצור ושימוש בדלקים ביולוגיים, במיוחד אתנול, ולקדם את הרחבת הסחר הדו-צדדי וההשקעה בדלק ביולוגי." היצוא הברזילאי לפיליפינים הגיע ליותר מ-300 מיליון דולר בשנת 2007.
מאז 2004, קיים גל של דוגמניות ברזילאיות שהגיעו לעבודה בפיליפינים.
רבות מהדוגמניות הללו הן ממוצא יפני.
הן דומות לפיליפיניות אך עם יותר "מאפיינים מסותתים", מה שהיה יתרון מבחינתן במציאת מקומות עבודה בפיליפינים.
הברזילאים נמשכים לתעשיית הדוגמנות בפיליפינים מכיוון שבניגוד למדינות אחרות באזור כמו סין ותאילנד, אנגלית מדוברת באופן נרחב.
צלמים מרגישים שהדוגמניות הברזילאיות פחות מעוכבות מעמיתותיהן הפיליפיניות ודוחים האשמות כי גזע או מוצא אתני קשורים בהחלטות הגיוס שלהם.
עם זאת, במקרים רבים הדוגמניות דוברות פורטוגזית בלבד ויש להן רקע חינוכי מוגבל.
ישנם כמה מיסיונרים ברזילאים בפיליפינים.
לארגון הפעולה החברתית הנוצרית הברזילאית פסטורל דה קריאנסה יש תוכנית הסברה והפצת מזון בדייט, קאמרינס נורטה.
לארגון הפזורה הברזילאי Conselho de Representantes de Brasileiros no Exterior יש מועמד מייצג מהפיליפינים מאז 2010: פביאנה מסקיטה, ילידת סנטוס, סאו פאולו, שעבודתו של בעלה עם ארגון הבריאות העולמי הביאה אותו לפיליפינים.
היא השתתפה ביוזמות חברתיות ברזילאיות בפיליפינים, וכן קידמה את הוראת הפורטוגזית לילדים ברזילאים בחו"ל.
דוגמה נוספת להשפעה תרבותית ברזילאית בפיליפינים היא החגיגה השנתית של ברזיליפינאס.
זה התחיל בשנת 2007 כמעין מיני קרנבל ברזילאי במטרו מנילה, שאורגן על ידי בית ספר מקומי לקפואירה, אך נערך גם בסביבות חג המולד.
החגיגה האחרונה הייתה בשנת 2016. זה נערך בדרך כלל במרכז רוקוול בעיר מקאטי.
ברזיל מחזיקה בפיליפינים שגרירות במנילה.
הפיליפינים מחזיקה בברזיל שגרירות ברזיליה וקונסוליות בקוריטיבה, מנאוס, פורטו אלגרה, רסיפה, ריו דה ז'ניירו, סאו פאולו וויטוריה.
יחסי ברזיל–גיאנה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין הרפובליקה השיתופית של גיאנה.
עם עצמאותה של גיאנה בשנת 1966, ברזיל שלחה כוחות סיוע לשמירת קו הגבול הבינלאומי בין גיאנה לוונצואלה.
בשנת 1968, ממשלת ברזיל גינתה את ממשלת ונצואלה והביעה את תמיכתה בגיאנה בסכסוך הטריטוריאלי בין שתי המדינות.
בשנת 1970 ממשלת ברזיל החלה לבנות כביש מהיר שיקשר את העיר מנאוס בברזיל לבירת גיאנה, ג'ורג'טאון.
ב-2 במרץ 2007, נשיא ברזיל, לואיז אינסיו דה סילבה, ערך ביקור רשמי בגיאנה.
במהלך הביקור נחתמו מספר הסכמים בילטרליים בין שתי המדינות בתחום המסחר.
ברזיל מיוצגת בגיאנה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בג'ורג'טאון, בירת המדינה.
גיאנה מיוצגת בברזיל בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברזיליה, בירת המדינה.
גיאנה מיוצגת בברזיל בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בבואה ויסטה, סאו פאולו וריו דה ז'ניירו.
יחסי ברזיל–הונגריה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל להונגריה.
שתי המדינות נהנות מיחסי ידידות, שחשיבותם מתמקדת בתולדות ההגירה ההונגרית לברזיל.
כ-100,000 ברזילאים הם ממוצא הונגרי, מה שהופך אותה לקהילה ההונגרית הגדולה ביותר באמריקה הלטינית.
גל ההגירה ההונגרי הראשון לברזיל התרחש במחצית השנייה של המאה ה-19, עקב ההבטחה מברזיל לספק חלקות קרקע למהגרים (כדרך לעודד הגירה אירופית למדינה) עם רבים שהתיישבו בברזיל במדינת סנטה קטרינה.
בשנת 1871, במהלך סיור באירופה, ביקר בהונגריה (באותה תקופה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית).
בשנת 1873 פתחה ברזיל קונסוליית כבוד בבודפשט.
בשנת 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה הכריזה ברזיל מלחמה על מעצמות המרכז (שכללה את הונגריה).
הגל הגדול השני של המהגרים ההונגרים הגיע לברזיל ממש לאחר מלחמת העולם הראשונה, בעיקר מהשטחים שהונגריה הפסידה כתוצאה מחוזה טריאנון.
בשנת 1923 ברזיל הכירה בעצמאותה של הונגריה ובשנת 1927 שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים.
באותה שנה פתחה הונגריה נציגות דיפלומטית בריו דה ז'ניירו וברזיל פתחה גם זו בבודפשט בשנת 1929.
בשנת 1942 הכריזה ברזיל מלחמה על מדינות הציר (להן השתייכה הונגריה).
כתוצאה מכך נותקו היחסים הדיפלומטיים בין ברזיל להונגריה.
במהלך המלחמה (וזמן קצר לאחר מכן) היגרו הרבה הונגרים לברזיל, במיוחד הונגרים ממוצא יהודי.
היחסים בין שתי המדינות הוקמו מחדש בשנת 1961 ובשנת 1962, ברזיל פתחה מחדש את הנציגות הדיפלומטית שלה בבודפשט.
בשנת 1974 שדרגו שתי המדינות את נציגויותיהן לשגרירויות.
בשנת 1994 הגיע נשיא ברזיל הנבחר, פרננדו אנריקה קרדוזו, לביקור בהונגריה.
בשנת 1997 ביקר נשיא הונגריה, ארפאד גנץ בברזיל, והיה לראש המדינה ההונגרי הראשון שביקר במדינה הדרום אמריקאית.
בשנת 2011 השיקה ממשלת הונגריה מסמך תכנון אסטרטגי שכלל את ברזיל בין עדיפות מדיניות החוץ שלה.
בשנת 2013 הגיע סגן נשיא ברזיל מישל טמר לביקור בהונגריה.
בשנת 2017, שתי המדינות חגגו 90 שנה ליחסים דיפלומטיים.
בינואר 2019 הגיע ראש ממשלת הונגריה, ויקטור אורבן, לביקור בברזיל כדי להשתתף בהשבעה של הנשיא ז'איר בולסונארו.
בפברואר 2022 הגיע בולסונארו לביקור בהונגריה, ביקור ראשון של נשיא ברזיל במדינה מאז תחילת היחסים, במהלכו נחתמו בין המדינות מספר הסכמים.
ביקורים רמי דרג מברזיל בהונגריה
פדרו השני, קיסר ברזיל (1871)
סגן הנשיא מישל טמר (2013)
שר החוץ ארנסטו אראוז'ו (2019)
ביקורים רמי דרג מהונגריה בברזיל
שרת החוץ גזה יזזנסקי (1992)
שר החוץ יאנוס מרטוני (2012)
שר החוץ פטר סיירטו (2019)
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו צדדיים כגון הסכם למניעת מיסוי כפול (1986); הסכם לשיתוף פעולה מדעי, טכני וטכנולוגי (1992); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי (2006); מזכר הבנות בין Eximbank בהונגריה לבנק הפיתוח הברזילאי (2012); והסכם שיתוף פעולה בין המשרד לפיתוח הכפר ההונגרי לבין משרד הדייג והחקלאות הברזילאי (2013).
בשנת 2018 הסתכם המסחר בין שתי המדינות ב-480 מיליון דולר.
היצוא העיקרי של ברזיל להונגריה כולל: מנועי חלקים וטורבינות למטוסים; חלקי רכב; מכונות; עור; וקפה.
הייצוא העיקרי של הונגריה לברזיל כולל: מכונות, כלי רכב ומוצרים מעובדים.
ברזיל היא השותפה השנייה בגודלה בהונגריה באמריקה הלטינית (אחרי מקסיקו).
ברזיל מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
הונגריה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה וקונסוליה כללית בסאו פאולו.
יחסי ברזיל–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל וממלכת ערב הסעודית.
בשנת 1968 סובסדו לראשונה יחסים דיפלומטיים רשמיים בין ברזיל, שהייתה דאז תחת משטר הדיקטטורה הצבאית וערב הסעודית שהונהגה בה בעת בידי פייסל, מלך ערב הסעודית.
פייסל הנהיג תהליך של רפורמות לקראת קירוב ממלכתו אל העולם המערבי באותה העת והמשטר הצבאי בברזיל תחת הנשיא דאז, ארטור דה קוסטה אה סילבה, פעל לחזק את יחסיו עם מדינות הגוש המערבי בתוך מסגרת המלחמה הקרה.
בשנת 1973 נפתחה שגרירות ברזילאית בעיר ג'דה בחבל חג'אז הסעודי, עיר שנכון לאותה העת כללה את כל שגרירויות החוץ במדינה.
במקביל נפתחה שגרירות סעודית בברזיליה, הבירה הפדרלית של ברזיל.
בשנת 1986 ממשל פהד, מלך ערב הסעודית הביא להעברת כל שגרירויות החוץ, כולל השגרירות הברזילאית, אל הבירה הסעודית ריאד.
בשנת 2000 ביקר עבדאללה, מלך ערב הסעודית בברזיל והיה לראשון המדינה הסעודי הראשון לבקר במדינה.
בשנת 2009, נשיא ברזיל דאז, לואיז אינסיו דה סילבה, היה ראש המדינה ברזילאי הראשון שביקר בערב הסעודית.
יחסי המדינות נותרו חזקים בעיקר מבחינה כלכלית לאורך השנים, שכן ערב הסעודית היא שותפת המסחר הגדולה ביותר של ברזיל בתוך המזרח התיכון.
היקף חילופי המסחר בין שתי המדינות בשנת 2011 הגיע לכ-5.58 מיליארד דולר, כאשר הייצוא הסעודי לברזיל מייצג כ-2.75 מיליארד דולר מתוך סכום זה, והייצוא של ברזיל אל הממלכה הסעודית עלה על סך ה-2.83 מיליארד דולר.
חילופי הסחר היו עדים בשנים האחרונות לצמיחה מתמדת, והייצוא הסעודי לברזיל התרחב לכדי מצב שהוא כולל, בנוסף לנפט הרב ונגזרותיו, גם אלומיניום, גופרית, פלסטיק וכימיקלים.
כמו כן גם הייצוא הברזילאי לסעודיה עלה לכדי מצב שהוא כולל, בנוסף למוצרים חקלאיים, גם בשר ועופות, מכונות תעשייה, מכוניות, חלקי חילוף, ציוד חשמלי וכלי טיס.
בשנת 1981 חתמו שתי המדינות על שיתוף פעולה בנושא פיתוחים טכנולוגים ומדעיים.
בשנת 1984 נחתם בנוסף על כך הסכם שיתוף פעולה בכל הנוגע לפיתוח צבאי, שני ההסכמים הללו עודם נמצאים בתוקף.
באוקטובר 2019 ביקר נשיא ברזיל ז'איר בולסונארו בסעודיה, שם פגש בסלמאן, מלך ערב הסעודית במטרה לקבוע הסכמי סחר ושיתוף פעולה חדשים שמטרתם לחזק את היחסים בין שתי המדינות.
במהלך פגישה זאת נקבע, בין לבין, להגביר את שיתוף הפעולה הצבאי ולארגן אימונים משותפים בין הכוחות המזוינים של ברזיל והכוחות המזוינים של ערב הסעודית.
יחסי ברזיל–מזרח טימור הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור.
לברזיל יש שגרירות בדילי ולמזרח טימור יש שגרירות בברזיליה, שהיא השגרירות היחידה שלה באמריקה הדרומית.
שתי המדינות חברות בקהילת המדינות הדוברות פורטוגזית.
בשל ההיסטוריה המשותפת שלהם כמושבות פורטוגזיות, לברזיל ומזרח טימור היו יחסים רשמיים עוד לפני שטימור הפכה למדינה עצמאית בשנת 2002. ההיבטים הבולטים ביחסים בין המדינות הם תוכניות לבניית יכולות כלכליות המסופקות על ידי ברזיל במזרח טימור כחלק מהשתתפות שתי המדינות בקהילת המדינות הדוברות פורטוגזית.
ברזיל תמכה בהתפתחותה של מזרח טימור כדמוקרטיה עצמאית, והשתיים שיתפו פעולה בתוכניות מגוונות כגון תוכניות אימון טכנולוגיות, הדרכה בשפה הפורטוגזית וכדורגל.
היחסים הפורמליים בין ברזיל למזרח טימור החלו בשנת 1999 לפני שמזרח טימור הפכה לעצמאית כאשר ממשלת ברזיל יצרה מגוון תוכניות לתרומה ולשיקום.
לדוגמה, הסוכנות לשיתוף פעולה ברזילאי תוכניות לבניית יכולות כלכליות, לרבות הכשרת מחלקות לתשתיות, שיפור יכולותיהם של סניגורי טימור, תובעים ושופטים על מנת לחזק את היכולות והיעילות של הרשות השיפוטית.
ברזיל קיימה גם אינטראקציה עם מזרח טימור באמצעות ארגונים ששניהם חברים בהם, כגון האו"ם.
למעשה, מאז 1999 השתתפה ברזיל בחמש משימות שמירה על שלום במזרח טימור.
מעורבותה של ברזיל במשימות אלה עולה בקנה אחד עם תרומתה להתערבויות במדינות דוברות פורטוגזית, כמו מוזמביק ואנגולה.
הגדלת חלקה של המדינה בעצמאות מזרח טימור אפשרה לברזיל "להפגין באופן פעיל את מדיניות החוץ העצמאית שלה, את מחויבותה להגדרה עצמית והרחבת הקשרים הכלכליים עם הדרום הגלובלי".
מזרח טימור ארחה נשיאים ברזילאים פעמיים, פעם אחת לפני הקמת המדינה העצמאית ופעם לאחר מכן.
הנשיא לשעבר פרננדו אנריקה קרדוזו ביקר במדינה בתחילת 2001 כדי להפגין את מחויבותה של ברזיל "למאמצים לבניית מזרח טימור לדמוקרטית ויציבה".
במהלך ביקור זה, קרדוזו הניח את היסודות למספר יוזמות שיתוף פעולה וסיוע.
בשנת 2008 קרו כמה אירועים משמעותיים.
בינואר ביקר בפעם הראשונה נשיא טימור לשעבר ז'וזה רמוס הורטה בברזיל, ורוח האירוע אישרה מחדש את חשיבות שיתוף הפעולה בין שתי המדינות.
כמה הסכמים דו-צדדיים נערכו, כולל הרחבת תוכנית חילופי מורים ברזילאים למזרח טימור והתחייבות להכשיר מאמני כדורגל במזרח טימור.
גם במהלך ביקור זה הכריז רמוס הורטה על הקמת שגרירות בברזיליה.
זמן קצר לאחר חזרתו של רמוס הורטה למזרח טימור, בוצעו ניסיונות התנקשות עליו ועל ראש הממשלה, שננה גוסמאו, על ידי חיילים עריקים במה שכמה כינו ניסיון הפיכה.
ניסיון ההתנקשות על בחייו של רמוס הורטה בפברואר עורר תגובה ציבורית על הבמה הבינלאומית מברזיל.
ממשלת ברזיל, המומה ודואגת לביטחון המדינה החדשה, "גינתה בתוקף את הפיגועים" ודחתה את "כל סוגי האלימות כשיטה ליישוב חילוקי דעות פוליטיים".
באותה תקופה פעלו ברזיל ומזרח טימור יותר על מעשרה תוכניות שיתופיות.
רמוס הורטה התאושש תוך מספר שבועות וחזר לתפקידו.
מספר חודשים לאחר מכן, ביולי 2008, ביקר נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה במזרח טימור.
במהלך טיול זה, לולה אמר כי "הקשרים בין ברזיל למזרח טימור הם חזקים ומשקפים תחושה עמוקה של חברות וסולידריות, כמו גם מורשת משותפת" בנוסף לחתימה על שישה הסכמים וביקור ראשון של ראש מדינה לאחר הפיגועים, הוא ייצג חשיבות סמלית בנוסף לאישוש תוכניות שיתוף פעולה בנושא "חקלאות, דיג וממשל שיפוטי".
תוכניות תמיכה אלו התמקדו בעיקר בפיתוח כלכלי (ראה להלן) וסיוע בתשתיות, כגון הכשרת מהנדסים אזרחיים ופיתוח מערכת החשמל.
לדוגמה, פרויקט אחד הקים מרכז לשיפור ההון האנושי במקצועות טכניים ועד סוף 2011 הכשיר 2,200 אנשי מקצוע בענפים הנ"ל.
עם זאת, התחייבות משמעותית בין שתי המדינות הייתה התוכנית לשיתוף פעולה טכני בברזיל (Programa de Cooperação Técnica Brasil), הכוללת 8 מיליון דולר שהושקעו בתוכניות הכשרה בעשרה תחומים: עבודה, צדק, ביטחון לאומי, תרבות, חקלאות, חינוך, ממשל, ספורט, איכות הסביבה ובריאות.
דוגמאות לכמה מתוכניות אלה בחינוך הן:
פרופסות: מטרתו להבטיח שלמורים יהיו חומרי הוראה מספקים בפורטוגזית.
אליפיות: מציעה משאבים וחינוך למורים לשפות פורטוגזית.
פג-אנטל: תוכנית לתארים מתקדמים למהל וניהול בחינוך לעקרונות ותארים אחרים לתואר שני בחינוך.
פרופפ (PROFEP): הכשרת מורים בתיכון ללא רישיון לשיפור איכות ההוראה ושיטות העבודה.
תוכניות אלה ואחרות נמשכות, ומיועדות להמשך בעתיד הנראה לעין, עם פוטנציאל לפרויקטים נוספים המתמקדים במערכת המשפט, החינוך, החקלאות ואחרים.
עם זאת, הסחר בין שתי המדינות נמוך יחסית.
רק 0.39% מהיבוא של מזרח טימור מגיע מברזיל והיא לא מייצאת כמעט דבר לברזיל.
יתר על כן, הייצוא וייבוא של ברזיל ממזרח טימור נמוך עד כדי רישום של 0% מחו"ל.
השפה הפורטוגזית המשותפת הייתה קשר חשוב בין שתי המדינות הללו.
כפי שצוין לעיל, ממשלת ברזיל הנחתה תוכניות הכשרה של מורים לשפה הפורטוגזית לעבודה עם מורים בפורטוגזית במזרח טימור.
המחויבות של ברזיל לתוכנית זו הופיעה מספר פעמים ביחסים בין מדינות אלה.
בשל ההיסטוריה המשותפת שלהן כמושבות פורטוגזיות, הן ברזיל והן מזרח טימור הן מדינות חברות בקהילת המדינות הדוברות פורטוגזית.
CPLP לא רק פועל כקשר תרבותי, אלא גם כגוש פוליטי לשיתוף פעולה פוליטי עם המטרות הכלליות הבאות: תיאום פוליטי ודיפלומטי, כלומר חיזוק נוכחותו על הבמה הבינלאומית; שיתוף פעולה במגוון תחומי ממשל; יצירת פרויקט לקידום התפשטות השפה הפורטוגזית.
לדוגמה, הפסגה העשירית של ראשי מדינות וממשל בקהילת המדינות הדוברות בפורטוגל התקיימה ביולי 2014 בדילי, מזרח טימור.
מדיניות המפתח שנבעה מפסגה זו כללה השקת "Juntas Contra A Fome" (ביחד נגד רעב) והצטרפותה של גינאה המשוונית לארגון.
הערה מעניינת היא מעורבותו של דיפלומט שנולד בברזיל, סרז'יו ויירה דה מלו במהלך הקמת מזרח טימור כמדינה עצמאית.
כנציגו המיוחד של המזכיר הכללי בפיקוח על המעבר לשלום, בילה ויירה דה מלו שלוש שנים בפיקוח על המאמץ המוצלח לבניית המסגרת המוסדית של המדינה.
הפרלמנט של מזרח טימור אף הקים פרס לזכויות האדם על שמו.
ברזיל מחזיקה במזרח טימור שגרירות בדילי.
מזרח טימור מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה.
יחסי ברזיל–ונצואלה הם היחסים הדיפלומטיים בין ברזיל וונצואלה.
בשנת 2001, ונצואלה וברזיל פתחו קו מתח גבוה בין שתי המדינות לאספקת חשמל מוונצואלה לצפון ברזיל מורעבת האנרגיה.
הקו מספק חשמל הידרואלקטרי זול לברזיל וגם מכניס לוונצואלה עשרות מיליוני דולרים מדי שנה.
בשנת 2007, ברזיל וונצואלה התחייבו לקשרי סחר ואנרגיה הדוקים יותר, כולל בניית בית זיקוק חדש בברזיל.
תוכנית בתי הזיקוק של 4.5 מיליארד דולר שהושלמה ב-2010 היא בבעלות של 40% על ידי חברת הנפט הממשלתית של ונצואלה PDVSA, בעוד שחברת הנפט הלאומית של ברזיל Petrobras מחזיקה בשאר.
ונצואלה רכשה 1,500 טונות של פולי קפה מברזיל ב-10 באוגוסט 2009, לאחר שהסתכסכה עם קולומביה בשל החלטתה לאפשר נוכחות מוגברת של ארצות הברית בבסיסיה הצבאיים.
ב-18 ביוני 2015, משלחת של סנאטורים ברזילאים בראשות הסנאטור.
אאסיו נווס (המורכבת בעיקר על ידי מחוקקים מהאופוזיציה לנשיאה דילמה רוסף) טסה לקראקס כדי לבקר את האסיר הוונצואלי לאופולדו לופס ומשפחות של קורבנות ההפגנות נגד הנשיא ניקולאס מדורו.
במרחק של כקילומטר מנמל התעופה הבין-לאומי סימון בוליבר, נמנע מהרכב שהוביל את הסנטורים להמשיך בנסיעה לאחר שנעצר והוקף על ידי מפגינים ממשלתיים.
לבסוף, הסנאטורים הברזילאים החליטו לחזור לברזיל באותו יום.
הבתים המחוקקים Câmara dos Deputados ו-Senado Federal של ברזיל הוציאו הצעות דחייה לאירועים כאלה.
משרד החוץ של ברזיל פרסם הערה רשמית המביע את רוגזו על "מעשי העוינות הבלתי מקובלים" שאירעו באותו יום וביקש הסברים רשמיים מממשלת ונצואלה.
במהלך שלטונו של הנשיא ז'איר בולסונארו מאז 2019, ברזיל ניתקה את היחסים עם ממשלת ונצואלה הנוכחית של הנשיא ניקולאס מדורו.
ברזיל הורידה את דירוג יחסיה הדיפלומטיים עם ממשלת ונצואלה השלטת.
במשבר הנשיאותי בוונצואלה, ברזיל הכירה במנהיג האופוזיציה בוונצואלה חואן גואידו כנשיא הלגיטימי של ונצואלה.
באפריל 2020, ברזיל סגרה את השגרירות שלה בוונצואלה.
בשנת 2023 ברזיל חידשה את יחסיה עם ונצואלה
יחסי ברזיל–הכס הקדוש הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין ברזיל לכס הקדוש.
הקתוליות הוצגה בברזיל בשנת 1500 על ידי האימפריה הפורטוגזית, וזו האמונה השולטת במדינה.
בברזיל יש גם את האוכלוסייה הקתולית הגדולה בעולם.
מאז קבלת החוקה ב-1891, ברזיל היא מדינה חילונית.
זמן קצר לאחר שברזיל הכריזה על עצמאותה בשנת 1822, ברזיל והכס הקדוש כוננו יחסים דיפלומטיים.
בשנת 1826 הגיע לרומא השליח הברזילאי הראשון לחצר האפיפיור.
שגרירות ברזיל לכס הקדוש היא בין הנציגויות הדיפלומטיות העתיקות ביותר של ברזיל בחו"ל.
בנובמבר 1871 ביקר פדרו השני, קיסר ברזיל בוותיקן ונפגש עם האפיפיור פיוס התשיעי.
בשנת 1872, נוצר משבר בין שתי המדינות בנוגע ל"שאלה הדתית" כאשר הממשלה הקיסרית הברזילאית רצתה לעשות רפורמה בכנסייה ומינתה שורה של בישופים מתחדשים.
בשנת 1891 הפכה ברזיל לאומה חילונית עם אימוץ חוקה רפובליקנית.
בשנת 1919 הועלתה הנציגות הברזילאית בכס הקדוש לדרגת שגרירות.
ביוני 1980, האפיפיור יוחנן פאולוס השני הפך לאפיפיור הראשון שביקר בברזיל והוא סייר בארץ במשך שבועיים.
בשנת 1986, נשיא ברזיל ז'וזה סרניי הפך לנשיא ברזיל הראשון שביקר בוותיקן.
מאז הביקורים הראשוניים, יהיו עוד כמה ביקורים של אפיפיור ונשיאים בין שתי המדינות.
בנובמבר 2008, במהלך ביקור שני של נשיא ברזיל, לואיז אינסיו דה סילבה, בוותיקן, נחתם הסכם בין שתי המדינות על התקנון המשפטי של הכנסייה הקתולית בברזיל, אשר מאגד כללים לפעילות הכנסייה במדינה.
המטרה העיקרית של ההסכם היא להעניק ליחסי ברזיל עם הכס הקדוש וודאות משפטית מוגברת, תמיד בהתאם לעיקרון החילוני של המדינה.
בשנת 2013, נשיאת ברזיל, דילמה רוסף, ביקרה בוותיקן כדי להשתתף בטקס השבעתו של האפיפיור פרנציסקוס, האפיפיור הלטיני ודרום אמריקני הראשון.
ביולי 2013, האפיפיור פרנציסקוס ערך ביקור בן 5 ימים בברזיל, מסע האפיפיור הראשון שלו לאחר שהפך לאפיפיור במרץ 2013. בפברואר 2014 ערך הנשיא רוסף ביקור שני בוותיקן.
ביקורים רמי דרג מברזיל בכס הקדוש
הנשיא פרננדו קולור דה מלו (1990)
הנשיא פרננדו אנריקה קרדוזו (1997)
שר החוץ אנטוניו פטריוטה (2012)
סגן הנשיא מישל טמר (2014)
ביקורים של האפיפיור מהכס הקדוש בברזיל
האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר (2007)
ברזיל מחזיקה שגרירות לכס הקדוש ברומא.
הכס הקדוש מחזיק נונציו אפוסטולי בברזיליה.
יחסי ברזיל – טרינידד וטובגו הם היחסים הבילטרליים בין ברזיל לטרינידד וטובגו.
לטרינידד וטובגו ישנה שגרירות בברזיליה, ולברזיל שגרירות בפורט אוף ספיין.
ב־1942 הוצב סגן קונסול ברזילאי בפורט אוף ספיין.
ב־27 ביולי 1965 הוקמה בה השגרירות הברזילאית, ומיסוד הקשרים בין המדינות הושלם.
ב־2008 ביקר בברזיליה ראש ממשלת טרינידד, , וחתם על 4 הסכמים, ובכללם על מסמך הבנות בתחום האנרגיה.
ב־2009 נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה ושר החוץ השתתפו ב החמישית שהתקיימה בפורט אוף ספיין.
בשנת 2017 ייבאו טרינידד וטובגו סחורה בשווי 205 מיליון דולר.
בשנת 2012 הסחר עמד על מיליארד דולר, כשהייצוא העיקרי בין שתי המדינות היה תוצרי נפט ושמן.
טרינידד וטובגו שלחה טכנאים כדי להתמקצע בתעשיית מזון.
מספר כדורגלנים ברזילאים שיחקו בקבוצות של טרינידד וטובגו כדוגמת ו.
יחסי ברזיל–גאורגיה הם יחסי החוץ בין ברזיל לגאורגיה.
ברזיל הכירה בגאורגיה לאחר שהתפרקה מברית המועצות.
יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו באפריל 1993.
ב-2008, במהלך מלחמת גאורגיה–רוסיה, ברזיל ביקשה משתי המדינות לחפש דרכים לשלום ביניהן.
ברזיל לא הכירה בעצמאותן של אבחזיה ודרום אוסטיה ורואה בהן חלק מגאורגיה.
באוגוסט 2011 ביקר שר החוץ של גאורגיה בברזיל.
באפריל 2012 ערך ראש ממשלת גאורגיה, ניקה גילאורי, ביקור רשמי בברזיל, והיה לראש ממשלת גאורגיה הראשון שביקר במדינה.
בשנת 2017 ביקר שר החוץ של ברזיל בטביליסי.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון מזכר הבנות בין משרד החוץ של ברזיל למשרד החוץ של גאורגיה בנושא התייעצויות פוליטיות (2011) ומזכר הבנות על שיתוף פעולה כלכלי (2012).
ב-2015 חתמו המדינות על הסכם המאפשר כניסת תיירים ועסקים בין המדינות ללא ויזה.
לברזיל יש שגרירות בטביליסי שנפתחה ב-2011.
לגאורגיה יש שגרירות בברזיליה שנפתחה ב-2010.
יחסי ברזיל–ישראל מתקיימים באופן רציף מאז הקמת מדינת ישראל.
בין שתי המדינות ישנם יחסים דיפלומטיים מלאים במישור המדיני, הפוליטי והעסקי.
לישראל יש שגרירות בברזיליה וקונסוליה בסאו פאולו, וברזיל מחזיקה שגרירות בתל אביב.
ב-29 בנובמבר 1947 הצביעה ברזיל בעד תוכנית החלוקה בעצרת הכללית של האו"ם.
ביולי 1948, החלה לקיים קשרי דואר עם מדינת ישראל.
ברזיל הכירה רשמית במדינת ישראל בפברואר 1949, דוד שאלתיאל מונה לנציג הדיפלומטי הראשון של ישראל במדינה בדרג ציר, באוקטובר 1951. וב-1952 הוקמו הנציגויות הדיפלומטיות הראשונות, בתל אביב ובבירת ברזיל, ריו דה ז'ניירו.
שאלתיאל הגיש את כתב האמנה שלו לנשיא ברזיל ז'טוליו ורגאס, ב-8 באפריל 1952, שבמקביל שלחה ברזיל נציג לישראל בדרג ציר.
במאי 1953 ערך שר החוץ משה שרת ביקור ראשון בברזיל.
באוקטובר 1954 השתתפה לראשונה נבחרת ישראל בכדורסל בטורניר גביע העולם בכדורסל שנערך בברזיל.
במסגרת הטורניר נערך משחק ספורט רשמי ראשון בין המדינות, בו הפסידה נבחרת ישראל בתוצאה 68-46. בדצמבר 1957 ביקרה משלחת פרלמנטרית ראשונה מברזיל בישראל.
במרץ 1958, הועלה דרג הנציגויות הדיפלומטיות של שתי המדינות לדרג שגרירויות.
במאי 1959 שגרירת ברזיל הראשונה בישראל הגישה את כתב האמנתה.
ביוני 1959 ביקרה שרת החוץ גולדה מאיר בברזיל וחתמה על הסכם לשיתוף פעולה בתחום התרבות.
במאי 1962 ביקר שר החוץ של ברזיל בישראל וחתם על הסכם לשיתוף פעולה בתחום החקלאות והפיתוח.
במאי 1963 הגיעה נבחרת ברזיל בכדורגל למשחק ידידות מול נבחרת ישראל.
בתקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל, בשנים 1964 עד 1985, מדינת ישראל קיימה קשרים קרובים עם המשטר הצבאי של ברזיל, וחתמה עמו על הסכם לשיתוף פעולה בתחום המחקר הגרעיני.
באותן השנים הייתה ברזיל גם יעד להגירה של פליטים פלסטינים.
בנובמבר 1975 חלה תפנית לרעה ביחסים בין ישראל לברזיל, לאחר שברזיל הצביע בעד החלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם, המשווה את הציונות לגזענות בעצרת הכללית של האו"ם.
עם זאת במקביל המשיכה מדינת ישראל במגעים למכירת ידע לייצור מטוס הכפיר בברזיל.
לאחר סיום הדיקטטורה הצבאית נמשכו היחסים הטובים בין ישראל לברזיל ובדצמבר 1987 ערך שר החוץ שמעון פרס ביקור רשמי במדינה.
ממשל לולה דה סילבה - קדנציה ראשונה
בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 נסגרו הקונסוליות הישראליות בריו דה ז'ניירו ובסאו פאולו מסיבות תקציביות.
הקונסוליה בסאו פאולו נפתחה מחדש ב-2010.
ממשל רוסףמאז סוף 2015 התפתחה מתיחות ביחסים בין המדינות, בעקבות סירובה של ברזיל לאשר את מינויו של דני דיין לתפקיד שגריר ישראל בברזיל.
הסירוב נבע בעיקר מהיותו בעבר יו"ר מועצת יש"ע.
כתוצאה מכך, בעת האולימפיאדה הייתה הנציגות הדיפלומטית הישראלית בברזיל מיוצגת בדרג נמוך, ללא שגריר.
בעקבות הדחת דילמה רוסף מנשיאות ברזיל מונה לשגריר ישראל בברזיל ב-2017 יוסי שלי, שהיה מנכ"ל משרד ראש ממשלה, לשעבר מנכ"ל עיריית באר שבע, שאינו בעל רקע דיפלומטי ושהושעה מהשירות הציבורי למשך 3 שנים.
שלי, שכיהן בתפקיד ארבע שנים, מכהן כיום כשגריר ישראל באיחוד האמירויות.
מספר ימים לאחר שנבחר לנשיאות ברזיל, הודיע ז'איר בולסונארו על כוונתו להעביר את שגרירות ברזיל מתל אביב לירושלים, זאת על רקע העברת השגרירות האמריקאית לירושלים זמן קצר קודם לכן.
ב-28 בדצמבר 2018 הגיע ראש הממשלה בנימין נתניהו לביקור בברזיל לרגל השבעתו של הנשיא הנבחר, ז'איר בולסונארו.
במהלך הביקור התקיימה פגישה עם בולסונארו וגם עם שרי החוץ, ההגנה והאוצר של ברזיל.
בנוסף, התקיים ביקור בבית כנסת בריו דה ז'ניירו בליוויו של בולסונארו, ונתניהו גם קיבל את עיטור הכבוד, שנחשב לעיטור הלאומי הגבוה ביותר, שניתן לאורחים בברזיל.
ב-31 במרץ 2019 הגיע נשיא ברזיל ז'איר בולסונארו לביקור בן 4 ימים בישראל.
במהלך הביקור הודיע על פתיחת משרד אינטרסים מסחרי בירושלים ועל שליחת נספח ביטחון פנים.
ממשל לולה דה סילבה - קדנציה שנייה
ב-18 בפברואר 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל אמר נשיא ברזיל לולה דה סילבה "מה שקורה ברצועת עזה לעם הפלסטיני לא קרה בשום תקופה אחרת בהיסטוריה.
למעשה, זה קרה לפני כן: כשהיטלר החליט להרוג את היהודים".
למחרת, בתגובה להתבטאות זימן שר החוץ ישראל כ"ץ את שגריר ברזיל בישראל לשיחת נזיפה ביד ושם מסוקרת תקשורתית.
כץ אף העביר מסר לנשיא באמצעות השגריר.
"אני מבקש למסור לנשיא, בשמי ובשם מדינת ישראל, שאנחנו לא נסלח והוא אישיות בלתי רצויה בישראל כל עוד הוא לא יחזור בו ויתנצל".
בתגובה לכך הורה הנשיא לולה על החזרת שגריר ברזיל בישראל להתייעצות.
במקביל, שגריר ישראל בברזיל דניאל זוהר-זונשיין זומן לשיחת נזיפה אצל שר החוץ הברזילאי.
בתאריך 24 בפברואר התקיימה הפגנה גדולה של כ-2 מיליון איש במחאה על הנשיא המכהן לולה שבו הונפו דגלי ישראל כמחאה על דבריו.
במחצית הראשונה של 2025, עם התמשכות המלחמה בעזה, ממשלתו של הנשיא לולה דה סילבה סירבה לאשר את מינויו של השגריר המיועד של ישראל לשגריר החדש בברזיל גלי דגן.
ההחלטה הובילה לכך שלאחר עזיבתו של השגריר דניאל זהר זונשיין באוגוסט, נותרה המשרה ריקה.
ישראל בתגובה הכריזה כי היחסים יתנהלו בדרג נמוך יותר, וכי לא ישלח שגריר חדש.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה והתעשייה מפעיל שתי נספחויות בברזיל במטרה לקדם שותפויות אסטרטגיות בעסקים.
הסכם הסחר הראשון בין המדינות נחתם בשנת 1953. במסגרת ההסכם ישראל התחייבה לרכוש מברזיל, בשר, קפה, קקאו ומוצרי מזון אחרים וברזיל התחייבה לרכוש תרופות, שמן זית, ג'יפים מסוג ויליס תוצרת מפעל קייזר-אילין תעשיות וצמיגים.
בסוף 1956 עגנה לראשונה ספינת משא ישראלית בברזיל.
הספינה הביא מלט מישראל וחזרה עם מטען של פולי סויה.
ב-1958 הוקמה לשכת המסחר ישראל - ברזיל.
ב-1975 הקימה החברה הישראלית מכתשים מפעלים כימיים מפעל בברזיל.
ב-2000 נכנסה חברת שטראוס גרופ הישראלית לפעילות בענף הקפה בברזיל, מאז הפכה בהדרגה לחברת הקפה הגדולה ביותר בברזיל.
ב-2005 נחתם הסכם לשיתוף פעולה כלכלי-מסחרי בין התאחדות התעשיינים של ישראל לזו של מדינת ריו-דה-ז'ניירו.
ב-2007 הייתה ישראל למדינה הראשונה מחוץ לאמריקה הדרומית שחתמה על הסכם אזור סחר חופשי עם גוש המרקוסור, שברזיל היא חלק ממנו.
ב-2009 אשרר הפרלמנט הברזילאי על שני בתיו, פה אחד, את ההסכם לאס"ח, שנכנס לתוקף ב-2010 וקידם את הסחר ההדדי בין שתי המדינות.
קשרי המסחר בין ישראל לברזיל נאמדו בשנת 2008 בכמיליארד וחצי דולרים.
כ-150 חברות ישראליות פעלו באותה שנה, בהן 42 חברות בתחום הטכנולוגיה החקלאית, 42 בתחום הטלקומוניקציה, 24 בתחום הביטחון ו-17 בתחום הציוד הרפואי.
כ-30 אלף תיירים ברזילאים מבקרים מדי שנה בישראל.
ב-2009 החלה חברת אל על להפעיל טיסות סדירות בין תל אביב לסאו פאולו, אך אלה הופסקו ב-2011 משיקולים כלכליים של חברת התעופה.
הטיסות הישירות בין תל אביב לסאו פאולו של קבוצת LATAM איירליינס הופסקו בעת פרוץ הקורונה ולא חודשו מאז.
היקף הסחר ההדדי בין שתי המדינות גדל בהדרגה בשנים האחרונות והוא עומד על למעלה משני מיליארד דולר בשנה.
ברזיל משמשת שוק יעד חשוב ליצוא הביטחוני הישראלי.
בשנת 2001 רכשה חברת אלביט מערכות חברה בברזיל.
החברה משמשת כמרכז ייצור ותמיכה לוגיסטית לפרויקטים של אלביט מערכות בברזיל.
בשנת 2011, הקימה אלביט מיזם משותף עם חברת אמבראר, שרכשה נתח של 25% בחברת הבת של אלביט בברזיל.
מערכות של חברת הבת משולבות במטוס הגריפן - מטוס הקרב העתידי של חיל האוויר הברזילאי, המיוצר בברזיל.
בשנת 2009, חתמה התעשייה האווירית על חוזה למכירת מל"טים בסכום של 350 מיליון דולר.
ברזיל מחזיקה בשגרירות בתל אביב ובמשרד סחר בירושלים.
ישראל מחזיקה בשגרירות בברזיליה, בקונסוליה כללית בסאו פאולו, ובקונסוליות כבוד במינאס ז'ראיס ובריו דה ז'ניירו.
יחסי ברזיל–קטר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל למדינת קטר.
ברזיל וקטר כוננו יחסיהן בשנת 1974, כ-3 שנים לאחר קבלת העצמאות של קטר.
לאחר 20 שנה של קשר פורמלי בלבד, מלווה בביקורים פרטיים ולא רשמיים של בעלי תפקידים ואמירים במדינה, קטר החלה להראות עניין גובר ביחסים עם ברזיל.
במהלך ביקור רשמי בקטר בפברואר בשנת 2005. שר החוץ סלסו אמורין עם אמיר קטר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, הודיע שר החוץ כי הוא מתכנן לפתוח שגרירות ברזילאית בדוחה.
ההחלטה יצאה לפועל ובאפריל באותה השנה השגרירות נפתחה והגיע שגריר תושב ברזילאי לקטר.
הנשיאה של ברזיל, דילמה רוסף בירכה על העברת הכתר הקטרי לתמים בן חמד אאל ת'אני ביוני 2013.
קטר הייתה שותפת הסחר ה-43 בגודלה של ברזיל בשנת 2012. משנת 2007 עד שנת 2011 גדל הסחר עם ברזיל ב-435%, ממאתיים מיליון דולר אמריקאי למיליארד דולר אמריקאי.
יחסי ברזיל–שוודיה הם יחסי החוץ בין ברזיל לבין שוודיה.
ב-5 בינואר 1826, האימפריה הברזילאית ושוודיה כוננו יחסים דיפלומטיים.
בשנת 1876, במהלך סיורו השני באירופה, ביקר פדרו השני, קיסר ברזיל בשוודיה כדי לבקר את בן דודו אוסקר השני, מלך שוודיה.
בשנת 1890, המהגרים השוודים הראשונים הגיעו לברזיל.
בשנת 1891, החברה הרב-לאומית השוודית אריקסון התקינה את הטלפון הראשון בברזיל בביתו של הקיסר פדרו השני בריו דה ז'ניירו.
בשנת 1984 ערכו קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה וסילביה, מלכת שוודיה את ביקוריהם הרשמיים הראשונים בברזיל.
המלכה סילביה היא ממוצא ברזילאי מצד אמה.
בשנת 1991, נשיא ברזיל פרננדו קולור דה מלו הפך לראש המדינה הברזילאי הראשון שביקר בשוודיה.
מאז הביקורים הראשוניים, נערכו ביקורים ומפגשים רבים בין מנהיגי שתי המדינות וממשפחת המלוכה השוודית כולל ביקוריו של המלך קרל השישה עשר גוסטב בברזיל ב-2010, 2012 ושוב ב-2017. ב-2011 ראש ממשלת שוודיה פרדריק ריינפלדט הפך לראש הממשל השוודי הראשון שביקר בברזיל.
בשנת 1953, לשכת המסחר השוודית-ברזילאית נפתחה בסאו פאולו.
נכון לעכשיו, יש יותר מ-220 חברות שוודיות הפועלות בברזיל.
שיתוף פעולה טכני-צבאי הוא היבט חשוב של מערכת היחסים הדו-צדדית, לאחר שזכה לדינמיות חדשה עם החלטת ממשלת ברזיל לרכוש, במסגרת תוכנית FX-2, מטוסי קרב שוודים JAS-39 גריפן עבור חיל האוויר הברזילאי.
מרכז ברזיל-שוודיה למחקר וחדשנות (CISB), שבסיסו בסאו ברנרדו דו קמפו ונפתח ב-2011; שואף לתרום לפיתוח מגזרים טכנולוגיים חדישים בשתי המדינות באמצעות זיהוי, פיתוח ותמיכה בפרויקטי מחקר היי-טק בתחומי ידע שונים.
תחומי פעילותה העיקריים הם תעופה וחלל, הגנה וערים בת קיימא, בדגש על בטיחות הציבור, תברואה עירונית וטיפול בפסולת מוצקה.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים, הסכם למניעת כפל מס בענייני מס הכנסה (1975); הסכם על שיתוף פעולה כלכלי, תעשייתי וטכנולוגי (1984); מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה בתחום הביו-אנרגיה, כולל דלקים ביולוגיים (2007); הסכם שיתוף פעולה בטכנולוגיה תעשייתית וחדשנית גבוהה (2009) והסכם הגנה (2014).
ברזיל מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם.
שוודיה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה.
יחסי ברזיל–ספרד הם היחסים הרשמיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לספרד.
לפי סקר שפרסם ה-BBC ב-2013 כ-58% מהספרדים רואים את ההשפעה של ברזיל כהשפעה חיובית, בעוד שכ-13% מהספרדים רואים את ההשפעה של ברזיל כשלילית.
שתי המדינות חתמו על "חוזה טורדסיאס" ביוני 1494. בחוזה נקבעה חלוקת העולם שמחוץ לאירופה, בין האימפריה הספרדית והאימפריה הפורטוגזית, בקו האורך 370 ליגות (1,770 ק"מ) ממערב לאיי כף ורדה.
ב-1843 הכירה ספרד בעצמאות של רפובליקת ברזיל והיחסים החלו להתבסס.
בנובמבר 2012, נפגשה נשיאת ברזיל, דילמה רוסף עם ראש ממשלת ספרד מריאנו רחוי.
ראש ממשלת ספרד אמר: "ברזיל היא מעצמה מודרנית, וספרד מסורה לה כמו שהיא לא הייתה מעולם", עוד הוא הוסיף "ברזיל היא היעד המוביל של השקעה ספרדית באמריקה הלטינית והיעד השני בגודלו בכל מקום אחר בעולם.
עם יותר מ-55 מיליון אירו של השקעה מצטברת, ברזיל היא הבית לכמעט חצי מההשקעות שלנו באמריקה הלטינית".
ספרד מחזיקה שגרירות בברזיליה, וגם קונסוליה כללית בריו דה ז'ניירו, סלבדור וסאו פאולו.
כמו כן מחזיקה גם קונסוליות בפורטלזה, ז'ואאו פסואה, מסייאו, נאטאל, פורטו אלגרה, רסיפה, סאו לואיס ותרזינה.
ברזיל מחזיקה שגרירות במדריד, וגם קונסוליה כללית בברצלונה.
כמו כן מחזיקה גם קונסוליות בלה קורוניה, אליקנטה, בילבאו, גרנדה, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מאלגה, פלמה דה מיורקה, סנטה קרוס דה טנריפה, ולנסיה, סביליה, סנטנדר וטרגונה.
הקהילה הברזילאית בספרד מונה יותר מ-150,000 איש.
יחסי ברזיל–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין יפן.
יפן כוננה לראשונה יחסים דיפלומטיים עם ברזיל בשנת 1895. יפן השתמשה בסיוע זר כדי לסחור עם ברזיל לאחר מלחמת העולם השנייה וחיזרה אחריה.
ההשקעות הישירות היו בשימוש כדי לפתח עסקים בברזיל.
הקהילה היפנית בברזיל היא קהילת המהגרים הגדולה ביותר בברזיל והיא משפיעה מאוד במדינה.
על פי סקר שנערך ב-2013 71% מהברזילאים מציגים את יפן כמדינה שמשפיעה על העולם באופן חיובי, עם רק 10% הבעת דעה שלילית, לפי הסקר, ברזיל היא המדינה הפרו-יפנית ביותר בעולם.
באותו הסקר, 40% של העם היפני הביעו דעה חיובית על ברזיל, ורק 3% החזיקו בהשקפה שלילית עליה.
בנוסף שתי המדינות קוראות להרחבת החברים הקבועים במועצת הביטחון של האו"ם על ידי הוספה של מדינות חדשות כחברות קבע ונמנות עם מדינות ה-G4, התומכות הדדית בהצעות של זו למושבים קבועים יחד עם גרמניה ותאילנד.
יחסי ברזיל–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין הרפובליקה הפורטוגלית.
יחסי שתי המדינות משתרעים על פני ארבע מאות שנים, החל משנת 1532 עם הקמתו של סאו ויסנטה, היישוב הפורטוגלי הראשון ביבשת דרום אמריקה, עד עצם היום הזה.
היחסים בין השתיים קשורים במהותם בזכות האימפריה הפורטוגזית והתבוללות בין שני העמים בתקופת שלטון זו.
בשתי המדינות השפה הרשמית זהה ויש דמיון גנטי מאוד גדול בין תושבי שתי המדינות.
כיום, מערכת היחסים של ברזיל עם פורטוגל קרובה מאוד מבחינת שתי המדינות, כפי שניתן לראות בתיאום פוליטי ודיפלומטי מדוקדק, כמו גם בשיתוף פעולה כלכלי, חברתי, תרבותי, משפטי, טכנולוגי ומדעי.
על פי סקר BBC שנערך בשנת 2011, 76% מהאנשים הפורטוגלים רואים את השפעתה של ברזיל בעולם באופן חיובי, כאשר 8% רואים אותה בצורה שלילית.
תפיסה זו היא התפיסה החיובית ביותר בנוגע לברזיל בכל העולם.
באפריל 1500 תבעה פורטוגל ריבונות על ברזיל בעקבות הגעתו של הצי הפורטוגלי בפיקודו של פדרו אלברש קברל.
עד 1530 עניין המונרכיה הפורטוגלית בברזיל היה קטן, בעיקר בשל רווחים גבוהים שנצברו באמצעות המסחר עם הודו, סין ואינדונזיה.
רק ב-1532 הבינו הפורטוגלים את הפוטנציאל הטמון בברזיל והקימו בה את המושבה הפורטוגלית הראשונה.
במאה הראשונה של ההתיישבות בברזיל, הבינו הפורטוגלים כי יהיה קשה להשתמש ביושבי המקום כעבדים.
הם לא היו צייתנים, היו בעלי תמותה גבוהה כאשר נחשפו למחלות מערביות ויכלו לברוח ולהסתתר בקלות.
פורטוגל פנתה לייבוא עבדים אפריקאים, בעיקר מאזור סנגל, גמביה, בורקינה פאסו ובנין של היום.
במאות ה-16 וה-17 החלו להירשם הכנסות רשמיות מברזיל - ב-1588 הן היוו 3% מסך ההכנסות במגזר הציבורי הפורטוגלי בשנת 1619 הן היוו 5% מההכנסות.
הפעילות הכלכלית התרכזה באוכלוסייה קטנה של מתנחלים בצפון מזרח ברזיל, מתנחלים אלו העסיקו עבדים וייצרו קנה סוכר אותו ייצאו למדינות אירופה ולמושבות אחרות באמריקה.
במאה ה-17 ובמאה ה-18 נתגלו מרבצי זהב ויהלומים בדרום ברזיל ובמערבה.
בשנת 1750 עמדה מציאת הזהב על 15 טון.
במהלך כל המאה ה-18 נשלחו מברזיל 850 טון של זהב.
הממלכה המאוחדת של פורטוגל, ברזיל והאלגרבים
בשנת 1808 ברח הנסיך הפורטוגלי, ז'ואאו, לריו דה ז'ניירו כדי להימלט מהפלישה הצרפתית לפורטוגל.
הוא הביא איתו כ-10,000 איש מחצי האי האיברי - האצולה, פקידי הממשלה וחלק מהצבא.
במשך 13 שנים, ריו דה ז'ניירו תפקדה כבירת ממלכת פורטוגל במה שהיסטוריונים מכנים "היפוך מטרופולין", עזיבה של מטרופולין אחד גדול ויישוב של מקום אחר.
הממלכה הפורטוגלית כולה נשלטה בידי המושבה בברזיל.
בשנת 1815, במהלך קונגרס וינה, ז'ואאו השישי יצר את הממלכה המאוחדת של פורטוגל, ברזיל והאלגברים.
ז'ואאו העלה את רמת החשיבות של ברזיל בעיני פורטוגל לאותה הדרגה של ארץ המקור בחצי האי האיברי.
ז'ואאו העלה גם את רמת האוטונומיה הברזילאית ונתן לה עצמאות מנהלית כמעט שלמה.
אזרחי המושבה הברזילאית יכלו להיבחר לבית הנבחרים הפורטוגלי ולהביע דעתם בנוגע לשלטון במדינה.
בשנת 1816, עם מותה של אמו מריה הראשונה, מלכת פורטוגל, הוכתר ז'ואאו השישי למלך בטקס שנערך בריו דה ז'ניירו.
ברזיל העצמאית ורבולטה דה ארמדה
בשנת 1825 קיבל ז'ואאו את התואר "קיסר ברזיל", בתמורה להכרתו בעצמאות ברזיל.
היו התנגדויות נקודתיות לעצמאותה של ברזיל, אך הן שככו במהרה וגם לא היו גדולות.
תקרית רבולטה דה ארמדה הייתה תקרית בה ניסו 493 מורדים ואנשי צבא לבצע הפיכה כנגד המשטר הברזילאי.
ב-1894 היו היחסים בין שתי המדינות מתוחים לאחר שפורטוגל נתנה מקלט למורדים הברזילאים לאחר תקרית רבולטה דה ארמדה.
פורטוגל שלחה כוח ימי לברזיל במטרה להגן על האינטרסים שלה במדינה.
ב-2 באפריל 1894, המרד שנערך דוכא ו-493 המורדים, כולל 70 קצינים ומנהיג המרד, האדמירל לואיס פליפה דה סלדנה דה גמא, חיפשו מקלט על ספינות מלחמה פורטוגזית.
למרות מחאות של ממשלת ברזיל, פורטוגל נתנה מקלט למורדים והפליגה לריו דה לה פלאטה, שם ירדו רוב הפליטים.
התקרית נחשבה כהפרה של הריבונות הברזילאית והובילה את ברזיל לנתק את היחסים הדיפלומטיים עם פורטוגל.
היחסים הדיפלומטיים כוננו מחדש בשנת 1895 על ידי ממשל פרודנטה דה מוריס.
עד שעברה שלושת רבעי מאה של המאה ה-20 הייתה פורטוגל כמעט מבודדת בזירה הבינלאומית, עקב שלטון סלזאר הפשיסטי (או באופן רשמי: המדינה החדשה, Estado Novo).
אחת המדינות היחידות ששמרו על קשר עם פורטוגל הייתה ברזיל, שעברה בשנות השלושים של המאה העשרים משטר דומה.
לאורך המאה היחסים בין שתי המדינות התקררו והתחממו אך לא נותקו.
באותה המאה היו היחסים שקטים ולא נרשמו אירועים חשובים במיוחד בהם.
ברזיל ופורטוגל משתפות פעולה בפורומים רב-צדדיים רבים במאה העשרים ואחת, הן שותפות בקידום רפורמות באו"ם.
פורטוגל שידלה את ברזיל להציע את הצעתה להיות חברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.
ברזיל ופורטוגל הן חברות מייסדות של קהילת המדינות הפורטוגליות, ארגון בין-ממשלתי של מושבות פורטוגליות לשעבר.
שתי המדינות גם מקיימות מפגשי פסגה קבועים כדי לדון בהסכמים בילטראליים ורב-צדדיים ובנושאים עכשוויים.
סוגיה מרכזית על סדר היום הדו-צדדי בענייני תרבות היא קידום משותף והפצת השפה הפורטוגזית.
גם היחסים הפוליטיים וגם היחסים הכלכליים חשובים ומהווים עמוד תווך ביחסים.
חברות מהמגזר הפרטי משתי המדינות היו מעורבות במכירות, קניות ומיזוגים רבים עם חברות מהמדינה השנייה.
היחסים הכלכליים בין שתי המדינות מבוססים על שטחה העצום של ברזיל, ועקב כך, גם על כלכלתה החזקה הרבה יותר מהכלכלה הפורטוגזית.
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים, ההשקעה הברזילאית בפורטוגל הייתה גדולה בהרבה מהשקעה הפורטוגזית בברזיל.
בין היתר בגלל אי הפיתוח של פורטוגל במהלך שלטון אנטוניו דה אוליביירה סלזר, והזמן שלקח למדינה להתפתח לאחר מהפכת הציפורנים.
בשנות התשעים והאלפיים גדלו מאוד ההשקעות הפורטוגזיות בברזיל והסחר בין שתי המדינות הלך ותפח בהדרגה.
ברזיל מיוצגת בפורטוגל בדרג השגרירות באמצעות שגרירות בליסבון, בירת המדינה.
ברזיל מיוצגת בפורטוגל גם בדרג הקונסולרי באמצעות 4 קונסוליות בערים: פורטו, פארו, אלבופיירה, ופונטה דלגדה.
פורטוגל מיוצגת בברזיל בדרג השגרירות באמצעות שגרירות בברזיליה, בירת המדינה.
יחסי ברזיל–מוזמביק הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין רפובליקת מוזמביק.
שתי המדינות חברות באיחוד המדינות דוברות הפורטוגזית.
ברזיל ומוזמביק היו מאוחדות למשך שלוש מאות שנה תחת שלטון אחד, שלטון המעצמה הימית דאז, האימפריה הפורטוגזית.
הפורטוגלים ששכנו בברזיל שיעבדו עשרות אלפי עבדים ממוזמביק במהלך תקופת העבדות הברזילאית, לפיכך עשרות אלפי ברזילאים הם ממוצא מוזמביקי.
במהלך מנוסת משפחת המלוכה הפורטוגלית מפורטוגל לברזיל הייתה אחראית מוזמביק על ענייני העבדים של המדינה.
מספטמבר 1964 עד ספטמבר 1974, החזית לשחרור מוזמביק פתחה בעימות מזוין עם פורטוגל למען עצמאות מוזמביק.
בדצמבר 1973 הצביעה ברזיל בעד החלטה 3117 של העצרת הכללית של האו"ם לחיסול הקולוניאליזם באזור דרום אפריקה.
ב-25 ביוני 1975 קיבלה מוזמביק עצמאות מפורטוגל.
ב-7 בנובמבר באותה השנה הכירה ברזיל בעצמאותה וכוננה איתה יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים.
במרץ 1976 נפתחה השגרירות הברזילאית במפוטו, ובינואר 1998 נפתחה השגרירות המוזמביקית בברזיליה.
ברזיל ומוזמביק חתמו על מספר הסכמים דו צדדיים משותפים, ההסכמים התמקדו בעיקר בתחומים א-פוליטיים כגון: בריאות, חברה, חינוך וביטחון.
ב-2004 הסכימה ברזיל לבטל 95% מהחוב של מוזמביק אליה (280 מיליון דולר אמריקאי).
בשנת 2006 חתמו שתי המדינות על הסכם בנושא שיתופי פעולה בתחום האווירונאוטיקה ועל הכרה הדדית ברישיון הנהיגה של השנייה.
בשנת 2015 חתמו שתי המדינות על הסכם לעיגון ופיתוח השקעות במדינה השנייה.
נשיא ברזיל פרננדו אנריקה קרדוזו - (2000)
ראש ממשלת מוזמביק עלי איירס - (2012)
מוזמביק מיוצגת בברזיל בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בברזיליה, בירת המדינה.
מוזמביק מיוצגת בברזיל גם בדרג הקונסולרי באמצעות 3 קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: ריו דה ז'ניירו, סאו פאולו, ובלו הוריזונטה,
ברזיל מיוצגת במוזמביק בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה במפוטו, בירת המדינה.
יחסי ברזיל–צרפת הם יחסי החוץ שבין ברזיל לצרפת.
לברזיל יש שגרירות בפריז, בעוד שלצרפת יש שגרירות בברזיליה.
המדינות חולקות גבול של כ-673 קילומטרים בין המדינה הברזילאית אמאפה לבין גיאנה הצרפתית (מחוז צרפתי שמעבר לים).
שתי המדינות משתפות פעולה באופן משמעותי בתחומים רבים הקשורים למדע, איכות הסביבה וטכנולוגיה.
צרפת תומכת במתן מושב קבע לברזיל במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
צרפת מסייעת רבות לפיתוח הצבאי והטכנולוגי של ברזיל.
הדעה הציבורית בברזיל וצרפת תומכת בצורה נלהבת בחיזוק היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
צרפת היא המדינה הראשונה אשר הכירה בעצמאות ברזיל בשנת 1825. ברזיל היא המדינה המובילה בסחר עם צרפת באמריקה הלטינית ואחת השותפות החשובות שלה מבין המדינות שלא חברות ב-OECD.
בברזיל פועלות כ-500 חברות צרפתיות אשר מעסיקות כ-250,000 איש.
סך הסחר בין שתי המדינות עלה על 6.5 מיליארד דולר בשנת 2009.