tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תסמיני המחלה הנפוצים אינם ספציפיים, וכוללים חום ממושך, הזעת לילה, חולשה כללית, דיכאון, כאבי ראש וגפיים, הגדלת בלוטות לימפה והגדלת כבד וטחול.
הואיל ותסמינים אלה אינם ספציפיים ומאפיינים מגוון מחלות אחרות, ובנוסף מהלך המחלה הוא לרוב ממושך ולא סוער, קיים קושי ניכר להגיע לאבחנה, וכן לקשר את המחלה למגע עם מזון נגוע בעבר.
ישנה חשיבות רבה בזיהוי המחלה בשלביה ההתחלתיים, קודם שתתפשט לאיברים פנימיים, מאחר שיעילות הטיפול כנגדה יורדת עם התפשטות המחלה, בעוד חומרתה עולה.
ברוצלוזיס שהחמירה עשויה להמשך תקופה ארוכה מאוד, לפגוע באיברים פנימיים, ולהביא לסיכון חיי החולה.
לעיתים רבות ישנה התפרצות מחודשת של המחלה כעבור זמן מדיכויה, בשל חיידקים שהתחמקו מהתרופות האנטיביוטיות, והתפתחו לאט במהלך זמן רב.
ברוצלוזיס עלולה לפגוע באזורי גוף רבים ומגוונים, המשמעותיים שבהם הם הלב, המוח והעצמות - בשלוש מערכות אלו איחור באבחון ובטיפול עלול לגרום לנזק חמור.
מערכת השלד: לחיידק הברוצלה נטייה להתמקם במח העצם.
לעיתים קרובות ניתן לבודד את החיידק בניקור מח עצם.
באחוז ניכר (90%) מן החולים בישראל נצפית מעורבות של השלד היכולה להתבטא ב'זיהום פרק' - בעיקר פרקי אגן הירכיים, עמוד השדרה ופרקי הרגליים הגדולים (ירכיים, ברכיים וקרסוליים).
ניתן לבודד את החיידק בנוזל הנשאב מן הפרק.
דלקת עצם על רקע ברוצלה היא מחלה קשה המגיבה באופן איטי לטיפול, ודורשת טיפול ממושך של עד שלושה חודשים.
מערכת העצבים המרכזית: מעורבות ישירה של מערכת העצבים המרכזית היא נדירה (פחות מ-5%), אך בעלת משמעות חמורה.
היא יכולה להתבטא כדלקת קרום המוח ובמקרים יותר נדירים כדלקת המוח, או מורסה.
דלקת קרום המוח יכולה לדמות טרשת נפוצה.
ממצא יותר שכיח הוא דיכאון.
לב: אנדוקרדיטיס נצפית בפחות מ-2% מהחולים.
מדובר במחלה קשה שקשה לאבחנה מאחר שתרביות הדם יכולות להתעכב עד חודש ימים.
לפיכך בכל חשד לברוצלוזיס יש לבצע אקוקרדיוגרפיה של הלב היכולה לתמוך באבחנה זו.
מערכת המין - ברוצלוזיס יכולה להתבטא גם בהפלות, בפגיעה במערכות המין הנקבית והזכרית לרבות פגיעה בפוריות, וכן בדלקות באשך וביותרת האשך.
ברוצלוזיס עלולה לפגוע במערכות נוספות הכוללות את הכבד, מערכת העיכול, דרכי הנשימה, מערכת הדם והעיניים.
מאחר שמדובר במחלה הנגרמת על ידי חיידק, הטיפול הוא אנטיביוטי בעיקרו.
האנטיביוטיקה המועדפת היא טטרציקלין (דוקסיציקלין), בשילוב עם אנטיביוטיקה מקבוצת האמינוגליקוזידים כדוגמת סטרפטומיצין או גנטמיצין, או לחלופין שילוב של דוקסילין עם ריפמפיצין.
יתרון האפשרות השנייה לטיפול הוא בכך ששתי התרופות ניתנות באופן פומי, אך מאידך, נדרש טיפול ממושך יותר של לא פחות מ-6 שבועות.
תרופה נוספת היכולה להחליף את הדוקסילין היא מקבוצת הטרימטופרים - סולפמטוקסזול (רספרים), בשילוב עם אמינוגליקוזיד או ריפמפיצין.
עם זאת, קשה מאוד להיפטר מהחיידק לאחר הדבקה, ובלא טיפול מיידי ונמרץ ובעיקר ממושך תיתכן נשאות ממושכת באדם ובבעלי-חיים, או הישנות המחלה.
טיפול ממושך עד שלושה חודשים נדרש בזיהומי עצם ואנדוקרדיטיס.
בזיהומים קשים כגון דלקת קרום המוח נהוג לשלב שלוש תרופות.
מאחר שבעלי החיים הם נשאי החיידק גורם המחלה, ישנה חשיבות רבה בטיפול בבעלי החיים על מנת למנוע את המחלה.
בישראל מונהג חיסון חובה של הבקר והצאן נגד המינים: B.
melitensis (לא קיים חיסון כנגד סוגי החיידק האחרים).
חיסון זה הוא חיסון חי-מוחלש, שאינו מאושר למתן לבני אדם, מאחר שעלול לגרום למחלה בעצמו.
עם זאת, הסיכון למחלה מגיע מעדרי צאן ובקר המגודלים באופן פיראטי, תוך התעלמות מהנחיות משרד החקלאות.
צעדי מניעה נוספים נעשים באמצעות איסור על העברת עדרי צאן ממדינות אחרות, וכן איסור על קליטת צאן ממקור לא ידוע לתוך עדר קיים.
קבוצות הסיכון להידבקות במחלה הן מטפלי צאן ובקר וכן צרכני החלב והבשר, לכן ישנן פעולות מניעה נפרדות:
עבודה וטרינרית סטרילית תוך נקיטת אמצעי זהירות, למניעת מגע בין הגוף לרקמות מזוהמות בחיידק, בייחוד בעת ההמלטות, ובעת טיפול בגופות בעלי חיים החשודים במחלה, בידוד מפילות ופינוי זהיר של נפלים ושיליות.
פסטור מוצרי חלב ובישול הבשר - פעולות המשמידות את החיידק, אם קיים בבעל החיים, הימנעות מצריכת מוצרי חלב שלא עברו פיסטור ועיקור.
על פי תקנות מחלות בעלי החיים (1945), חובה על בעל עדר נגוע להפריד את בעלי החיים הנגועים מהעדר ולדווח לווטרינר המחוזי, וכן לבודד כל פרה שעברה הפלה.
המחלה קיימת בשעורים גבוהים יחסית באוכלוסייה הבדואית בנגב, אך ישנן גם התפרצויות בקרב האוכלוסה הערבית בצפון הארץ, באזור ואדי עארה, ובאזור הגליל.
גורם סיכון עיקרי הוא צריכת מוצרי חלב לא מפוסטרים, וכן גידול בלתי מפוקח של עדרי צאן לא מחוסנים.
מוצרי בשר וחלב נגועים המגיעים משטחי הרשות הפלסטינית מהוים אף הם גורם סיכון חשוב.
במגזר היהודי ישנם מקרים של הדבקות ילדים בחיידק עקב שתיית חלב לא מפוסטר כטיפול עממי כנגד אפטות (מחלת הפה והגפיים), יעילותו של טיפול זה לא הוכחה באופן מדעי.
באוגוסט 2016 דווח על הידבקות של שני ילדים כתוצאה של צריכת מוצרי חלב נאקות לא מפוסטר שמקורו ב"חלב בראשית" ממושב סתריה, חלב הנאקות לא מפוסטר, מאותו מקור נצרך בין השאר על ידי חולים אונקולוגיים אשר מערכת החיסון שלהם מוחלשת, בהתפרצות זו דווחו כ-20 מקרי תחלואה.
המחלה הייתה נפוצה בישראל במין הנישא על ידי בקר ובמין הנישא על ידי צאן עד ראשית שנות ה-80, אז בוער כמעט המין הנישא על ידי בקר, וכיום המחלה נדירה מאוד בקרב עדרי בקר.
ב-1996 עלה חשד להידבקות בקרב עדר היעזים בקיבוץ להב, מה שהוביל להשמדת העדר.
במספר מועט של מקרים התגלתה המחלה בעדרי גמלים.
עד אוגוסט 2014 דווח על כ-400 חולים בישראל.
שיעור חיסון העדרים בנגב עמד ב-2013 על כ-30%, וכ-20% מהעדרים חשודים כנגועים בחיידק גורם המחלה.
בעקבות כך, יזם משרד החקלאות מבצע חיסון מקיף לאזור הנגב, במהלכו מחוסנים העדרים על חשבון המדינה, במקביל לרישום והסדרה של העדרים.
ב-2014 נרשמה התפרצות משמעותית של המחלה באזור ירכא וואדי עארה, לצד התפרצות קטנה יותר באזור ירושלים, כאשר המקור העיקרי להדבקה היה צריכת גבינות ממקור נגוע, וללא פיסטור.
באוקטובר 2020 בוצע פשיטה על בית גידול פיראטי לכלבים בצפון שהרביע כלבי שי טסו, ונמצא כי הכלבים חולים בחיידק.
המקום נסגר באמצעות צו, אולם בעל בית הגידול הצליח להבריח משם את כל הכלבים.
במקביל למקרה זה החיידק התגלה בבית גידול נוסף באזור הצפון המגדל בין השאר כלבי פומרניאן.
על פי המלצת השירותים הוטרינרים כל מי שרכש כלב גזעי מכל סוג במהלך החצי שנה שקדמה לגילוי מתבקש לגשת עימו לוטרינר ולבצע בדיקה סרולוגית.
החיידק גורם המחלה הוא אחד החיידקים הפופולריים בפיתוח אמצעי לחימה ביולוגיים.
במהלך מחקר בחיידק בברית המועצות אירעה דליפה של החיידק שהובילה להתפרצות המחלה בקרב 500 איש.
פותח חיסון לבני אדם מהמחלה, שניתן לחיילים הרוסיים במלחמת צ'צ'ניה.
ברוסקטה (באיטלקית: Bruschetta) היא מנת פתיחה במטבח האיטלקי המורכבת מלחם צלוי עליו מגורר שום ומעליו שמן זית ומלח.
גרסאות שונות עשויות לכלול תוספת עגבניות, ירקות, שעועית, בשר נקניק או גבינה.
באיטליה מכינים ברוסקטה לרוב באמצעות גריל מיוחד המכונה ברוסטולינה.
מנה פופולרית היא ברוסקטה עם עגבניות; מחוץ לאיטליה נפוץ מתכון הכולל בזיליקום, עגבנייה טרייה, שום ובצל או מוצרלה.
ברוסקטה מוגשת בדרך כלל כחטיף או מתאבן.
בחלק מהמדינות, התוספת או הממרח מעל הלחם משווקת כברוסקטה.
במחוז אברוצו באיטליה מוגשת גרסה של ברוסקטה עם סלמי בשם ונטריצינה וממרח.
המנה פותחה כדרך להצלת לחם שהחל להתייבש.
בטוסקנה המנה נקראת פטונטה והיא מוגשת לרוב ללא תוספות, במיוחד בנובמבר, בכדי לטעום את השמן הראשון של העונה.
המתכון לברוסקטה התפתח באיטליה במהלך המאה ה-15. עם זאת, ניתן לייחס את המנה לרומא העתיקה, כאשר מגדלי זיתים היו מביאים את הזיתים שלהם לבית בד מקומי וטועמים דגימה מהשמן הטרי שלהם יחד עם פרוסת לחם.
שם העצם ברוסקטה (ברבים: bruschette; ברוסקט) מגיע מהפועל בניב הרומנסקו, bruscare - "ברוסקייר", המקבילה למילה האיטלקית abbrustolire שפירושה 'לצלות', או 'לצלות על גחלים'.
קיימים תיעודים עתיקים על קליית לחם והשרייתו בשמן זית טרי, על פי כותבת האוכל דבורה הרץ-סילי, "נוהג עתיק כנראה כרומא עצמה".
ברוס לורן קמפבל הוא שחקן, מפיק, סופר ובמאי אמריקאי.
ידוע ביותר בעקבות גילום דמותו של אשלי "אש" ויליאמס בטרילוגיית סרטי האימה-הומור סלפסטיק "מוות אכזרי" (Evil Dead), ומאז נהפך לאייקון בסרטים מסוג זה.
קמפבל נולד ברויאל אוק, מישיגן לג'ואן לואיז וצ'ארלס ניוטון קמפבל, ולו אח בשם דון ואח חורג בשם מייקל.
קמפבל חי בחוות לבנדר בג'קסונוויל שבמחוז ג'קסון באורגון עם אשתו מעצבת התלבושות אידה גירון.
קמפבל התחיל לעבוד בתעשיית הקולנוע כאשר נפגש עם סם ריימי בתיכון.
השניים נהיו חברים טובים מאוד והתחילו לכתוב סרטים ביחד, בעוד שקמפבל עבד על כישוריו כשחקן באוניברסיטת מישיגן.
כמה שנים לאחר מכן, קמפבל וסם ריימי נפגשו עם חברים ומשפחה כדי לעבוד על הסרט "מוות אכזרי", שבו שימש כעוזר מפיק ושחקן ראשי, בעוד שריימי כתב, ביים וערך את הסרט.
למרות העובדה שהתקציב לסרט היה דל הוא זכה להצלחה גדולה, מה שתרם לצילומם של שני סרטי המשך לסרט - "מוות אכזרי 2" ו"צבא האופל" שזכו לתוצאה דומה.
אף ב-2008 קמפבל ביים, הפיק וכיכב בסרטו "שמי הוא ברוס" שזה בעצם פארודיה עצמית על סדרת "מוות אכזרי", הסרט לא היה חביב על המבקרים אבל זכה להצלחה רבה מהמעריצים ותוכנן סרט המשך.
בשנת 2002 הופיע קמפבל בסרט האימה/קומדיה "Bubba Ho-Tep" בתפקיד אלביס פרסלי.
קמפבל הופיע בתפקידי אורח ברבים מסרטיו של סם ריימי, ביניהם דארקמן, טרילוגיית סרטי הקומיקס ספיידרמן ודוקטור סטריינג' בממדי הטירוף.
בנוסף, קמפבל השתתף במספר תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה כלויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן, רצח מאדום לשחור, תיקים באפלה, אמריקן גותיק, מכושפות ותפקיד יותר בולט בתור אוטליקוס בסדרות הרקולס: המסעות המופלאים וזינה הנסיכה הלוחמת (שבה גם ביים שני פרקים).
היה כוכב הראשי בסדרת המערבון-מדע בדיוני "בריסקו קאונטי ג'וניור" מ-1993 וגם בסדרת אקשן-קומדיה "ג'ק המרגל" (Jack of all Trades) מ-2000 למרות המחמאות קבלו שתי הסדרות הם בוטלו כבר באמצע העונה השנייה.
ב-2006 שיחק בסרט האימה "היער", לצדה של פטרישה קלארקסון.
החל מיוני 2007 הוא השתתף בסדרת הריגול המצליחה סוכן מחוק במשך כל שבע עונותיה.
בשנת 2012 השתתף בסרט הדרמה "טר", שבוים על ידי 12 סטודנטים באוניברסיטת ניו יורק.
בסרט גילם את גודי, לצידם של ג'יימס פרנקו, מילה קוניס וזאק בראף.
ב-2019 החל לדבב בסדרת האנימציה "הילדים האחרונים בעולם" בנטפליקס.
שיחק גם בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "לודג' 49" ברשת AMC.
בשנת 2023 הוא היה בין מפיקי הסרט "להעיר את השד".
בשנת 2024 השתתף בסדרת אימה "!Hysteria" של פיקוק בתור השריף דנדריג'.
ברוס נאומן הוא פסל אמריקאי.
עבודותיו כוללות יצירות פיסול מודרני ו-וידאו ארט ומיצגים שונים, תוך שימוש בחומרים יוצאי דופן כגון מנורות ניאון והקלטות קול.
נאומן נולד בפורט ויין במדינת אינדיאנה שבארצות הברית, ולמד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ואמנות בקמפוס אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס.
ברוס עבד כעוזרו של ויין תייבוד.
בשנת 1966 החל ללמד במכון האמנות סן פרנסיסקו (San Francisco Art Institute).
בראשית שנות ה-80 עבר להתגורר בניו מקסיקו.
עבודותיו של נאומן עוסקות בעיקר בחומרים יוצאי דופן כגון הקלטות ומנורות ניאון.
עבודות אלה בוחנות את דרכי השימוש בשפה ככלי תקשורות ואת הבעיות המתעוררות כאשר השפה אינה מובנת.
בשנת 1993 זכה נאומן בפרס וולף בגין תרומתו יוצאת הדופן לאמנות המאה ה-20. בשנת 1999 זכה בפרס אריה הזהב בביאנלה של ונציה.
בשנת 2004 הוצגה עבודתו של נאומן "חומרים גולמיים" באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן כחלק מ"סדרת יוניליוור" במימונה של חברת יוניליוור.
נאומן דורג על ידי אתר Artfacts.net כאמן המוביל בעולם בשנת 2006.
בינואר 2008 הכריזה מחלקת התרבות והחינוך של ממשלת ארצות הברית כי נאומן ייצג את ארצות הברית בביאלה בוונציה בשנת 2009.
בשנת 1989, נאומן התחתן עם האמנית והציירת סוזן רוטנברג ומאז בני הזוג חיים ויוצרים יחדיו.
ברוס דייוויד ריוק הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל סקוטי בהווה.
ריוק היה המאמן של אולבורג בולדספילקלאב מליגת העל הדנית עד לפיטוריו ב-23 באוקטובר 2008. הוא ייצג את נבחרת סקוטלנד ב-24 משחקים, והיה הקפטן הסקוטי הראשון שנולד באנגליה.
ברוס ריוק הוא אביו של גרגורי, שהיה גם כן כדורגלן מקצועני ומשמש כמאמן הראשי של אקדמיית הכדורגל של קובנטרי סיטי.
ריוק עבר ללוטון בגיל 14 והצטרף למועדון המקומי לוטון טאון.
הוא זכה עם וילה במקום השני בגביע הליגה של 1971, לאחר הפסד במשחק הגמר לטוטנהאם הוטספר.
ריוק עבר לדרבי קאונטי ב-1974, וזכה עם המועדון באליפות.
הוא הצטרף לאברטון בדצמבר 1976, אך חזר לדרבי בספטמבר 1977. בעקבות מחלוקת עם המאמן טומי דוקרטי הוא הושאל למשך תקופות קצרות לברמינגהאם סיטי (דצמבר 1978) ושפילד יונייטד (מרץ 1979).
לאחר מכן הוא עזב את אנגליה ועבר לשחק בסיאטל סונדרס מארצות הברית.
בזמן ששיחק עבור סיאטלה הוא נבחר לאחד משחקני העונה של 1980. הוא חזר לאנגליה באוקטובר 1980 והצטרף לטורקי יונייטד כמאמן-שחקן, בתחילה תחת מייק גרין ולאחר מכן תחת פרנק או'פרל.
ריוק הפך רשמית למאמן של טורקי יונייטד ביולי 1982, אך עזב את המועדון בינואר 1984 בעקבות תקרית אימון עם השחקן קולין אנדרסון.
ריוק לא עבד במשך 13 חודשים לאחר מכן, ובפברואר 1985 חזר לעבוד והתמנה למאמן של קבוצת סיאטל סטורם האמריקנית.
ריוק התפטר כעבור שבעה חודשים בלבד וחזר לאנגליה.
לאחר חזרתו הוא החל לאמן את מידלסברו בפברואר 1986. הצלחתו הראשונה עם מידלסברו הגיעה ב-1987 כאשר הוביל את המועדון למקום השני בליגה השלישית ולהעפלה לליגה השנייה בסיום עונה שבתחילתה המועדון היה שקוע בחובות.
שנה אחת לאחר מכן הוא העפיל ליגה פעם נוספת, הפעם כמנצח במשחקי העלייה של הליגה השנייה/ירידה מהליגה הראשונה.
שחקני מידלסברו הפגינו יכולת טובה בחצי הראשון של עונת 1988/1989, אך בהמשך לא היטיבו לשחק וביום האחרון של העונה המועדון ירד ליגה למרות שקודם לכן לא היה ולו פעם אחת במקום המוביל לליגה השנייה.
ריוק פוטר במרץ שלאחר מכן כשהמועדון היה על סף ירידת ליגה נוספת, אך גם על הופעת בכורה באצטדיון ומבלי במסגרת טורניר גביע מקומי.
ריוק זוכה לאהדה רבה מאוהדי מידלסברו, ובדרך כלל כאשר הוא מגיע לעיר כמאמן של מועדון יריב הוא זוכה לתשואות מהקהל על תרומתו הרבה למועדון.
חודש אחד לאחר שעזב את מידלסברו הוא התמנה למאמן מילוול, והוליך את המועדון למקום בפלייאוף הליגה השנייה של עונת 1990/1991. אולם, הוא עזב את המועדון במרץ 1992.
תפקידו הבא של ריוק היה מאמן בולטון וונדררס, אותו החל במאי 1992. בעונתו הראשונה המועדון סיים במקום השני בליגה השנייה, וזכה בכרטיס העפלה לליגה הראשונה.
שתי עונות לאחר מכן המועדון הפסיד לליברפול בגמר גביע הליגה, וגבר על רדינג בגמר הפלייאוף נגד ירידה מהליגה הראשונה.
משחק הניצחון בפלייאוף היה הפעם האחרונה שבה ריוק אימן את בולטון.
מספר שבועות לאחר מכן הוא התמנה למאמן ארסנל, והוחלף בבולטון על ידי ריי מקפרלנד.
אוהדי בולטון מחשיבים אותו לאחד המאמנים הטובים בהיסטוריה של הוונדררס.
בעונתו היחידה של ריוק בארסנל (1995/1996) הוא הוביל את המועדון לזכייה בכרטיס לגביע אופ"א בעקבות סיום העונה במקום החמישי בטבלה.
הישג זה נקבע במשחק האחרון של העונה על חשבון אברטון, בלקברן רוברס וטוטנהאם הוטספר.
ריוק הוביל את ארסנל גם לחצי גמר גביע הליגה (הפסד בגלל שערי חוץ לאסטון וילה), ומנגד להדחה בסיבוב השלישי של גביע ה-FA לשפילד יונייטד.
זמן קצר לפני תחילת עונת 1996/1997 ריוק פוטר על ידי הנהלת ארסנל בגלל מחלוקות על גובה התקציב להבאת שחקנים.
הוא הטביע את חותמו על ארסנל באמצעות הבאתו של דניס ברגקאמפ מאינטר מילאנו בקיץ 1995; בשנים שלאחר ריוק ברגקאמפ הפך לאחד מגדולי השחקנים בהיסטוריה של ארסנל.
אולם, הוא זכור לרעה בגלל שמיקם את איאן רייט באגף השמאלי של ההתקפה, מה שגרם לכך שרייט כמעט עזב את ארסנל.
לאחר שעזב את ארסנל הוא עבד כעוזר מאמן תחת סטיוארט יוסטון (שהיה עוזרו בארסנל) בקווינס פארק ריינג'רס, אך עזב ביחד עם יוסטון כשנה לאחר שהחל בתפקידו.
ריוק החל לאמן את נוריץ' סיטי במאי 1998. הוא התפטר מתפקידו לאחר פחות משתי עונות כיוון שלא הצליח להוביל את ה"קנריות" לעלייה ישירה לליגה הראשונה או למשחקי הפלייאוף על העלייה.
ריוק טען כי הסיבה להתפטרותו היא חוסר שאפתנות של המועדון (הוא צדק בתחזית שלו כי הכוכב קרייג בלאמי יועבר למועדון אחר), אך הסכים כי סיבה נוספת הייתה המצב הכלכלי הרעוע של המועדון שמנע את האפשרות לתקציב רכש גבוה.
ריוק חזר לאימון כשחתם בוויגאן אתלטיק לקראת עונת 2000/2001. הוא זכה בתואר מאמן החודש עבור נובמבר 2000, אך עזב את המועדון בפברואר בגלל המיקום בליגה.
הנהלת המועדון טענה כי ריוק התפטר, אך הוא טען כי פיטרו אותו.
ריוק לא עבד במשך זמן מה, והיה מועמד לקבל את משרת המאמן של דרבי קאונטי לאחר פיטוריו של ג'ון גרגורי בסוף עונת 2002/2003. אולם, חלפו ארבע שנים בטרם חזר לאימון.
ביוני 2005 הוא התמנה לתפקיד המאמן הראשי של אודנסה בולקלוב מליגת העל הדנית.
הוא הוביל את המועדון למקום השלישי בליגה בעונתו הראשונה, אך החליט לעזוב ב-12 במרץ 2007 בעקבות מחלת אשתו.
ריוק חזר לאמן ביוני 2008 כשהחל לעבוד באולבורג בולדספילקלאב, לאחר שהמאמן הקודם אריק האמרן עזב לרוזנבורג.
ריוק זכה להזדמנות להוביל את אולבורג לליגת האלופות כיוון שהמועדון שובץ למשחקי הסיבוב השני של המוקדמות.
הוא הצליח להוביל את המועדון לשלב הבתים לאחר ניצחונות על מודריצ'ה ו-FBK קובנה.
לאחר הניצחון על סלטיק בשלב הבתים המועדון סיים במקום השלישי בבית, והיה זה ההישג הטוב ביותר עבור מועדון דני בליגת האלופות.
אולם, ריוק לא זכה לאמן את המועדון לאחר הישג זה כיוון שפוטר ב-23 באוקטובר בגלל התוצאות הגרועות בליגה הדנית.
ברוס מקפארלן פורניס הוא שחיין עבר אמריקאי.
אלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב, אלוף עולם ושיאן עולם שהתמחה בסגנון מעורב אישי ו-200 מטר חתירה.
אחיו, סטיב זכה במדליה אולימפית, במדליה באליפות העולם ושיאן עולם לשעבר ובעל 4 מדליות זהב משני משחקים הפאן אמריקאים.
ברוס פורניס נולד בפרזנו, קליפורניה.
הוא החל לשחות בגיל 7 על מנת להקל על כאב שממנו סבל עקב דלקת מפרקים.
במבחנים האמריקאים לאליפות העולם בשחייה שנערכו בלונג ביץ', קליפורניה בארצות הברית ביוני 1975 קבע פורניס 2 שיאים עולמיים באותו משחה, ב-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.89 דקות.
לאליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה ביולי 1975 הגיע פורניס כשיאן עולם ובתחרות עצמה זכה פורניס בשלוש מדליות.
מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:24.85 דקות, לפני מערב גרמניה (2:29.55 דקות) ואיטליה (3:31.85 דקות).
הוא וחבריו שהיו מועמדים בטוחים לניצחון גם במשחה ל-4x200 מטר חופשי, פסלו.
באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה בקנזס סיטי, מיזורי באוגוסט 1975 שיפר פורניס במשחה ל-200 מטר מעורב אישי את שיא העולם של אחיו, סטיב ושל דייוויד וילקי מבריטניה בתוצאה של 2:06.08 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה פורניס בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 1:50.29 דקות לפני חבריו לנבחרת ג'ון נייבר (1:50.50 דקות) וג'ים מונטגומרי (1:50.58 דקות).
בשלב המוקדמות קבע פורניס שיא אולימפי חדש (1:50.93 דקות).
הוא קבע את הזמן המהיר בתחרות והיה לשחיין הראשון בעולם שירד מ-1:50 דקות עם "זינוק שליחים" (1:49.56 דקות).
מכיוון שהוועד האולימפי הבינלאומי החליט (מסיבה לא ברורה) לבטל את המשחים ל-200 מטר מעורב אישי ומשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (משחה שארצות הברית לא הפסידה עד אז), נמנע ממנו לזכות בעוד שתי מדליות זהב במשחים בהם שלט.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 זכה פורניס במדליית זהב במשחה ל-4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 7:20.82 דקות, לפני ברית המועצות (7:28.41 דקות) ומערב גרמניה (7:33.29 דקות).
בשנת 1979 סיים פורניס את התואר הראשון בעיתונאות בבית ספר אננברג לתקשורת.
פורניס עובד בשיווק ויחסי ציבור.
כמו כן הוא בעל טור במגזין השחייה האמריקאי, סווימינג וורלד.
הישגיו של פורניס מרשימים עוד יותר לנוכח העובדה שהוא נאלץ להילחם במחלת דלקת חוליות מקשחת (בלטינית Ankylosing spondylitis).
בסך הכל שיפר פורניס 10 פעמים את שיא העולם (1 ב-200 מטר מעורב אישי, 4 ב-200 מטר חופשי, ו-5 במשחי שליחים), 19 פעמים את שיא ארצות הברית, זכה ב-11 תוארי אליפות ארצות הברית ו-6 תוארי NCAA.
בשנת 1987 זכה פורניס להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
בשנת 2000 ניבחר פורניס לנבחרת השחייה האמריקאית של המאה העשרים לצדם של עוד 25 שחיינים גברים.
ברוס ברנארד סמית' הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר.
סמית' שיחק פוטבול באוניברסיטת וירג'יניה טק בה למד.
סמית' נבחר בבחירה הראשונה בדראפט של שנת 1985 על ידי באפלו בילס.
יחד עם הבילס שיחק בארבעה משחקי סופרבול רצופים (25, 26, 27, 28).
בשנת 2000 עבר סמית' לשחק בוושינגטון רדסקינס שם שיחק עד שפרש בסוף עונת 2003. בעונתו האחרונה הצליח סמית' לשבור את שיאו של רג'י וויט, 198.5 סאקים (הפלות קוורטרבק) בקריירה ושיאו עומד על 200 סאקים בקריירה.
בשנת 2009 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
ברוס טרוויס מקגיל הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי-יהודי, ידוע בעיקר בשל תפקידו כג'ק דלטון בסדרת הטלוויזיה "מקגייוור" ובתור "D-Day" בסרט הקולנוע הקומי "בית החיות".
מקגיל נולד בסן אנטוניו, טקסס שבארצות הברית לאב נוצרי ולאם יהודייה.
אימו אדריאל רוז (לבית ג'ייקובס) הייתה אמנית, ואביו וודרו וילסון מקגיל היה סוכן ביטוח.
הוא למד בתיכון דאגלס מקארתור בצפון-מזרח סן אנטוניו ולאחר מכן באוניברסיטת טקסס באוסטין שם קיבל תואר בדרמה.
שנהפרויקטתפקיד1977Handle with Care'Blood'1978F.I.S.T.מתנקשבית החיותדניאל סימפסון "די-דיי" דיי1981The Handבריאן פרגוסון1982The Ballad of Gregorio Cortezכתב בלקלי1983סילקוודמייסון "מייס" הארלי1985רומן ליליצ'רלי1986גברתי המאמןדן דארוולללא רחמיםסגן הולClub Paradiseדייב, חבר כיבוי אש של ג'ק1987Waiting for the Moonארנסט המינגווייEnd of the Lineבילי הייניThe Secret of My Successוו.
שו1989שלושת הגנוביםצ'רליOut Coldארני1991בכוננות מתמדתמייק מתיוס1992בן דודי וינישריף דין פארלי1993סחרור מסוכןסוכן אוצרעולם מושלםפול סנדרס1994טיימקופמנהל יוג'ין מטוזאק1996כבשה שחורהניושוונדראומץ תחת אשמקווילן1997רוזוודדיוק פורדיכלבי דשאנאש1998Letters from a KillerברינקרGround Controlטי.סי.
בחירות נואשות: להציל את הילד שלי (1992) - סרט טלוויזיה
הבלדה על לוסי וויפל (2001) - סרט טלוויזיה
שביל למלחמה (2002) סרט טלוויזיה של HBO
ספירה חוזרת (2008) - סרט טלוויזיה
שנהיצירה מועמדתפרסקטגוריהתוצאה2013לינקולןפרסי Gold Derbyצוות שחקנים2019Waiting Gameפסטיבל הבינלאומי של פסדינההשחקן הטוב ביותר
בְּרוּסִיט או גם בְּרוּציט הוא צורת המינרל של מגנזיום הידרוקסיד.
נוסחת המבנה הכימי של הברוסיט היא Mg (OH)2.
גרסה סיבית של המינרל קרויה נמליט והיא מכילה כנראה גם FeO.
המינרל מופיע בצורה של סיבים או רצועות, בדרך כלל לאורך [1010], אבל לעיתים גם לאורך [1120].
על שם המינרל קרויה "קבוצת הברוסיט" - קבוצה של מינרלים הידרוקסידיים הכוללת, מלבד הברוסיט, את הפורטלנדיט (Ca(OH)2) והפירוכרואיט (Mn(OH)2).
הברוסיט מתגבש במערכת הטריגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "הקסגונלית סקלנוהדרלית" () וחבורת סימטריות מרחבית Pm1. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=3.142, ו-c=4.766Å.
המבנה הבסיסי של הברוסיט הוא של לוחיות מגובבות האחת על השנייה.
כל לוחית בנויה מתמניונים של מגנזיום הידרוקסידי.
התמניונים בנוי מיונים של מגנזיום שמטענם החשמלי שווה ל-2+ המקושרים לשישה הידרוקסידים (שמטענם שווה ל-1-).
כל הידרוקסיד מקושר לשלושה יונים של מגנזיום.
התוצאה היא לוחית נטולת מטען חשמלי מכיוון שהמטען של המגנזיום המחולק בין ששת ההידרוקסידים (+2/6) השווה ל-1/3+ מתבטל מול המטען של כל הידרוקסיד המחולק בין 3 יוני מגנזיום השווה ל-1/3-.
העובדה שהלוחית הנוצרת נטולת מטען חשמלי גורמת לכך שהקשר בין הלוחיות רופף ותלוי במטענים שיוריים, דבר זה מסביר את הפצילות המושלמת של המינרל.
מבנה זה של הברוסיט מצוי כחלק ממבנה של מינרלים אחרים.
במינרלים אחרים אלו מצויה לוחית של מגנזיום הידרוקסיד במבנה ברוסיט בין שתי לוחיות של סיליקטיים והיא מכונה "שכבת הברוסיט".
שכבת ברוסיט כזו מצויה למשל במינרלים מקבוצת הכלוריט ומקבוצת הסמקטיט.
הגבישים של הברוסיט לוחיים באורך עד 19 ס"מ כשהם מסודרים במקבצים לוחיים, עלעליים או דמויי שושנה.
כמו כן הברוסיט מופיע במקבצים סיביים עד 50 ס"מ, במקבצים גרגריים או במקבצים חסרי צורה.
במקרים מסוימים יוצר הברוסיט פסאודומורף מסתנן במקומם של גבישים של פריקלאס.
לברוסיט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד (0001).
הפתיתים המתקבלים מהפצילות גמישים, אך אינם אלסטיים.
הקשיות של המינרל נמוכה, 3-2.5 בסולם מוס.
משקלו הסגולי הממוצע אף הוא נמוך, 2.4 גרם לסמ"ק.
המינרל הוא פירואלקטרי (הוא נטען חשמלית כשמחממים או מקררים אותו).
מקדמי השבירה של הברוסיט הם: nε=1.580-1.600, ו-nω=1.560-1.590. גבישי הברוסיט שקופים, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של לבן, ירוק חיוור, כחול, אפור, צהוב-דבש עד אדום חום.
הברק של הברוסיט הוא זגוגי, שעוותי, או פנינתי על משטחי הפצילות.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1824 בקאסל פוינט (Castle Point), מחשוף של סרפנטין שהוא הנקודה הגבוהה ביותר בעיר הובוקן שבמחוז הדסון, בניו ג'רזי, שבארצות הברית (כיום חלק מהקמפוס של מכון סטיבנס לטכנולוגיה בעיר).
המינרל קרוי על שמו של ארצ'יבלד ברוס (Archibald Bruce; 1818-1777), רופא שלימד רפואה בקולג' הרופאים והמנתחים (כיום אוניברסיטת קולומביה) ובין ראשוני המינרלוגים בארצות הברית, שהיה הראשון שתיאר את המינרל.
הגרסה הסיבית של המינרל המכילה כנראה גם FeO, ונתגלתה אף היא בקאסל פוינט, קרויה נמליט, שם שמקורו מיוונית - חוט, בהתייחס לצורתו.
הברוסיט הוא מקור משני להפקת מגנזיום ולמגנזיה (פריקלאס).
בברוסיט נעשה גם שימוש כתוסף לחומרי חסיני אש.
הברוסיט איננו מקובל כמינרל לאספנים.
כאשר צמנט או בטון חשופים לריכוזים משמעותיים של יוני Mg+2, למשל כאשר חומרים אלו מצויים במגע מתמשך עם מי ים או מים מלוחים, נוצר בבטון ברוסיט (Mg(OH)2) בתנאי ה-pH הגבוה שבצמנט.
הברוציט שהוא חומר מתרחב יוצר מאמץ פנימי בבטון וגורם להיווצרות שברים וסדקים בבטון, תופעה המכונה "התקפת מגנזיום ("magnesian attack").
גם שימוש בדולומיט (סלע המכיל מגנזיום) כאגרגט בתערובת הבטון עלול לגרום ל"התקפת מגנזיום" ויש להימנע ממנו.
ברוסיט הוא תוצר של התמרה של פריקלאס בשיש; מינרל של עורקים של התמרה הידרותרמית בטמפרטורות נמוכות של אבן גיר ו צפחות כלוריט; והוא גם תוצר של סרפנטיניזציה של סלעי דוניט.
הברוסיט הוא מינרל נפוץ, אך מופיע לעיתים נדירות כגבישים מפותחים.
ברוסונתיה (שם מדעי: Broussonetia) הוא סוג של צמחים פורחים הכולל ארבעה מיני עצים ממשפחת התותיים.
מקורו של העץ במזרח אסיה.
ברוס רוי מקנזי היה פוליטיקאי קנייתי, שר החקלאות בקניה תחת שלטונו של נשיא קניה ג'ומו קניאטה, ויועץ לנשיא.
נטען שעבד בשביל שירותי המודיעין של בריטניה, דרום אפריקה או ישראל.
מקנזי נולד בינואר 1919 בריצ'מונד (Richmond) שבמחוז נטאל בדרום אפריקה, ובצעירותו רכש השכלה חקלאית.
במלחמת העולם השנייה הצטרף לחיל האוויר הדרום-אפריקאי, ובהמשך שירת תחת חיל האוויר המלכותי הבריטי.
הוא שירת בצפון אפריקה, הים התיכון ובאירופה.
ב-1946 היגר לקניה, ועסק בחקלאות בסביבת נקורו.
ב-1945 נישא להנרייטה אדמונדסון ונולדו להם שלושה ילדים.
ב-1964 התגרשו, וב-1967 נישא לכריסטינה ברידג'מן שממנה נולדו לו בת ובן.
ב-1957 הצטרף למועצה המחוקקת של קניה.
ב-1959 היה לשר החקלאות הקנייתי.
מ-1962 שימש כשר ההתיישבות, עד פרישתו מהחיים הפוליטיים ב-1970. ב-1963 נבחר לבית המחוקקים כחבר מטעם מפלגת האיחוד האפריקני הלאומי, מפלגתו של ג'ומו קניאטה.
מקנזי היה מנהלה של חברת East African Airways, עד להתמוטטותה הכלכלית ב-1977, ובהמשך היה למנהלה של חברת התעופה הלאומית של קניה, קניה איירווייז.
ב-24 במאי 1978 לאחר שביקר את שליט אוגנדה אידי אמין, נהרג בהתפוצצות המטוס בחזרתו לקנייה מעל גבעות נגונג, כתוצאה מהתפוצצות פצצה שהוטמנה במתנה שקיבל.
לאחר מותו תיאר ג'ומו קניאטה את מקנזי כאחד מחבריו הטובים, וכאחד האירופים הראשונים מתושבי קניה אשר שזיהה עצמו עם המאבק לעצמאות (Uhuru).
שמו נקשר לסיוע לישראל במבצע אנטבה, ועל פועלו עבור קהילת המודיעין הישראלית הוענק לו לאחר מותו אות יקיר הסתר.
חורשה לזכרו ניטעה בישראל בין מחלף גולני למחלף המוביל, סמוך לצומת בית רימון.
ברוס שאנל הוא זמר אמריקאי, שנודע בשל להיטו משנת 1962 "Hey!
בראשית הקריירה שלו שר שאנל בתוכנית הרדיו "לואיזיאנה היירייד" (Louisiana Hayride), ואז חבר לנַגָן המפוחית דלברט מק'קלינטון (Delbert McClinton) והשניים הופיעו יחד בסגנון קאנטרי.
בשנת 1959 כתב שאנל את השיר "Hey!
Baby" יחד עם מרגרט קוב, והופיע עם השיר במשך שנתיים לפני שהקליט אותו עם מפיק התקליטים ביל סמית' מפורט וורת', טקסס.
השיר הופץ תחילה על ידי הלייבל LeCam של ביל סמית', אך כשהחל לצבור אהדה בקרב הקהל ולמכור עותקים רבים, נרכש על ידי חברת ההפצה "סמאש" (Smash).
השיר הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד האמריקאי במרץ 1962, ונשאר במיקום זה במצעד במשך שלושה שבועות.
במצעד הבריטי הגיע השיר עד למקום השני ב-1962. הסינגל נמכר במעל למיליון עותקים, ועוטר בדיסק מוזהב.
אף על פי ששאנל נחשב לעיתים זמר של להיט אחד, ארבעה סינגלים נוספים שהוציא התברגו לרשימת 100 הסינגלים המובילים של מגזין בילבורד, לרבות השיר "Number One Man" שהגיע למקום ה-52 במצעד.
שאנל ערך סיבוב הופעות באירופה, ובאחת מהופעותיו אף הופיעו הביטלס כהופעת החימום, כאשר הם עדיין היו אלמוניים.
ג'ון לנון, שהיה מאזין לשיר "Hey!
Baby" במכונת הלהיטים שלו, היה מרותק מנגינת המפוחית של מק'קלינטון בשיר.
אגדה אורבנית מספרת שהיה זה מק'קלינטון אשר לימד את ג'ון לנון את אמנות הנגינה במפוחית, אך באותו זמן כבר הספיק לנון לנגן בכמה הופעות חיות במפוחית.
קטע הנגינה במפוחית בשיר "Hey!
Baby" שימש ללנון מקור השראה בסינגל הראשון של הביטלס, "Love Me Do" (1962), שבו ניגן בכלי, וכן בכמה שירים מאוחרים יותר של הביטלס; הקטע אף שימש השראה לקטע המפוחית בשיר "I Remember You" של פרנק אייפילד.
סוד ההצלחה של השיר "Hey!
Baby" טמון בחזרה על התו הראשון, כשברקע ליווי קצבי.
אמצעי זה שולב גם בלהיט "Sherry" של להקת ארבע העונות שיצא לאחר מכן ב-1962, וגם בלהיטה של להקת הביטלס "I Should Have Known Better" (מהאלבום A Hard Day's Night - משנת 1964).
להיטו היחיד של שאנל מלבד "Hey!
Baby" שהגיע לרשימת 40 הסינגלים המובילים במצעד הסינגלים הבריטי היה "Keep On" מיוני 1968, שהגיע למקום ה-12 במצעד; את השיר כתב ויין קרסון תומפסון והפיק דייל הוקינס.
שאנל לא אהב לערוך סיבובי הופעות, ולכן החליט לבסוף להשתקע בנשוויל, טנסי ולעסוק בכתיבת שירים.
הוא חיבר כמה שירי קאנטרי שזכו בפרסי BMI בשנות ה-70 וה-80: "As Long As I'm Rockin' With You" בביצועו של ג'ון קונלי; "Don't Worry 'bout Me Baby" בביצועה של ג'ייני פריק; "Party Time" בביצועו של ט.ג.
שפרד; "You're the Best" (שכתב יחד עם קיירן קיין, שגם ביצע את השיר); ו-"Stand Up" בביצועו של מל מק'דניאל.
בשנת 1995 הקליט שאנל את גרסתו שלו לשיר "Stand Up" שחיבר, בלייבל Ice House שבממפיס, טנסי.
לצדו ניגן במפוחית דלברט מק'קלינטון, שאף הקליט עמו שירים נוספים, לרבות גרסה "כבדה" יותר של "Hey!
ב-2002 הקליט שאנל עם הזמר-יוצר לארי הנלי (יוצא להקת הניוביטס) פרויקט שנקרא "Original Copy".
שאנל נכלל בהיכל התהילה של הרוקבילי.
Baby" זכה לחידושים, בהם לחידוש של DJ Ötzi האוסטרי בשנת 2000, שיצא כסינגל שזכה להצלחה רבה באירופה.
השיר אף כלול ברפרטואר של הרכבי מארש אמריקאיים שונים, ובאוניברסיטת פנסילבניה נהוגה מסורת שלפיה שר כל הקהל באצטדיון את השיר ברבע השלישי של משחקי הבית של קבוצת הפוטבול המקומית.
ברוס ריצ'רד רוברטסון הוא שחיין קנדי בעבר.
הוא אלוף עולם ובעל מדליית כסף אולימפית במשחה ל-100 מטר פרפר.
רוברטסון נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה רוברטסון בשתי מדליות, כסף וארד.
הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 54.48 שניות.
כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:57.55 דקות.
באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד, אז יוגוסלביה בשנת 1973 זכה רוברטסון בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.69 שניות, לפני ג'ו בוטם (56.37 שניות) ורובין בקהאוז (56.42 שניות) שניהם מארצות הברית ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:56.37 דקות, אחרי ארצות הברית (3:49.49 דקות) ומזרח גרמניה (3:53.24 דקות).
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בשנת 1974 זכה רוברטסון ב-6 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד.
מדליות זהב במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב, מדליות כסף במשחים ל-100 ול-200 מטר חופשי ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחה שליחים 4x1200 מטר חופשי.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה רוברטסון במדליית כסף לאחר ששחה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 55.83 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.37 שניות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.72 שניות.
ברוסיה (שם מלא: 323 ברוסיה; באנגלית: Brucia 323) הוא האסטרואיד הראשון שהתגלה בשימוש בצילום על ידי אסטרונומים.
האסטרואיד התגלה ב-22 בדצמבר 1891 בעיר היידלברג, גרמניה על ידי האסטרונום הגרמני מקס וולף, ברוסיה הוא גם האסטרואיד הראשון שגילה מקס וולף מתוך 248 האסטרואידים שגילה.
האסטרואיד נקרא על-שם קתרין וולף ברוס, תורמת ונדבנית אמריקאית אשר תרמה לבניית טלסקופים רבים.
התצפית הראשונה על האסטרואיד התרחשה ב-31 בדצמבר 1891, התצפית האחרונה על האסטרואיד התרחשה ב-4 בינואר 2014.
ברוס סטיל קינגסברי היה חייל אוסטרלי בעת מלחמת העולם השנייה.
בעוד שאת שירותו החל במזרח התיכון, הוא נודע לציבור מאוחר יותר בשל פועלו בקרב איסוראבה - אחד מסדרת הקרבות על שביל קוקודה בגינאה החדשה.
על אומץ ליבו בקרב עוטר בצלב ויקטוריה, העיטור הגבוה ביותר שניתן להעניק לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה וחבר העמים הבריטי.
כחייל בגדוד ה-14 של צבא אוסטרליה, היה קינגסברי הראשון לקבל את העיטור על פעולה מבצעית בטריטוריה אוסטרלית.
ב-29 באוגוסט 1942, במהלך קרב איסוראבה, היה קינגסברי מבין הניצולים הבודדים במחלקתו לאחר פלישתם של היפנים.
הוא מיד התנדב להצטרף למחלקה אחרת, שמטרתה הייתה לבצע מתקפת נגד.
בהסתערותו אל האויב, תוך ירי מן המותן ממקלע ברן ופגיעה בחיילים יפנים רבים, פתח קינגסברי נתיב שאפשר התקדמות הכוח האוסטרלי.
תוך כך, נורה קינגסברי על ידי צלף יפני ונהרג במקום.
פעולותיו של קינגסברי, שעיכבו את היפנים מלשפר את עמדותיהם, היו חיוניות להצלת מפקדת הגדוד וכתוצאה מכך זיכו אותו בעיטור צלב ויקטוריה לאחר מותו.
קינגסברי נולד בפרסטון , פרבר של מלבורן, ב-8 בינואר 1918. הוא היה בנו של פיליפ בלנקו קינגסברי (Philip Blencowe Kingsbury), סוכן נדל"ן, ואשתו פלורנס אני (Florence Annie) לבית סטיל (Steel).
קינגסברי למד בבית הספר הציבורי של וינדזור, וציוניו היו טובים מספיק כדי לזכותו במלגת לימודים במכללה הטכנית של מלבורן.
על אף שהוסמך כעובד בבית דפוס, החל קינגסברי לעבוד בעסקי הנדל"ן של אביו - עבודה שאותה לא אהב.
למורת רוחו, עבד קינגסברי כמשגיח נכס בחווה בבונדרי בנד.
שלושה חודשים לאחר תחילת עבודתו, החליט לצאת למסע ברחבי אוסטרליה שעבר דרך ויקטוריה וניו סאות' ויילס יחד עם חברו מתקופת הילדות, אלן אברי (Allen Avery).
בפברואר 1936, עזבו השניים את עבודתם והחלו לטייל צפונה, כשבדרכם עבדו בעבודות מזדמנות בחוות ובנכסים.
כעבור מספר חודשים הגיעו בסופו של דבר לסידני, וחזרו למלבורן מיד עם הרכבת הראשונה שיצאה משם.
לאחר מכן, חזר קינגסברי לעבוד כסוכן נדל"ן ובאותו זמן הכיר את חברתו, לילה ברדברי (Leila Brudbury).
בעת הסלמת המצב באירופה, עלה בדעתו של קינגסברי להתגייס לצבא.
למרות התנגדות הוריו, התגייס קינגסברי לצבא האימפריאלי האוסטרלי ב-29 במאי 1940.
במקור קינגסברי הוצב בגדוד החלוצי השני, אך ביקש לעבור לגדוד הרגלים ה-14 כדי להצטרף לחברו אברי, שבמקרה התגייס באותו יום במרכז גיוס שונה.
הצמד עבר יחדיו הכשרת טירונים בבסיס הצבאי פוקפוניאל באותה הכיתה (כיתה 7 במחלקה 9).
לאחר שנודע כי מחלקתו של קינגסברי תישלח אל מעבר לים, חזר למלבורן כדי להציע נישואין לחברתו, לילה (Leila).
על אף שהעניק ללילה שעון יד כמתנת נישואים, הם לא הצליחו להמציא רישיון נישואים לפני שהוא עזב - והחתונה מעולם לא התקיימה.
קינגסברי, יחד עם שאר הדיוויזיה השביעית, הועברו למזרח התיכון בשלהי שנת 1940. לאחר שהייה בתל אביב ובאזורים הסובבים, הדיוויזיה השביעית המשיכה להתאמן וחיכתה לפקודות נוספות.
ב-9 באפריל, הדיוויזיה נשלחה למרסא מטרוח במצרים כדי לסייע לכוחות חבר העמים הבריטי.
היא החליפה יחידה סקוטית ותפסה עמדות כחיל מצב.
ב-23 במאי, החטיבה של קינגסברי נשלחה חזרה לפלשתינה, בדרך לקרב בסוריה ובלבנון.
הגדוד של קינגסברי נלחם כנגד צרפת של וישי על הרי לבנון, כחלק ממתקפה בת שלוש חזיתות על ביירות.
בזמן הזה, הדיוויזיה נלחמה בעיירות רבות, כולל הקרב בג'זין - שם חברו של קינגסברי, אברי, נפצע בעמוד השדרה מרסיסי רימון וזכה על כך במדליה הצבאית על "קור רוח ומסירות".
כשהמלחמה עם צרפת של וישי נגמרה, ב-11 ביולי, קינגסברי ואברי הוגרלו לאסוף ולקבור את המתים.
הגדוד נשאר בבירות למשך מספר חודשים, עד שעברו למחנה קבוע חלקית בגבעה 69, מחוץ לירושלים.
ב-30 בינואר 1942, הדיוויזיה השביעית עזבה ממצרים לאוסטרליה בהפלגה דרך בומביי, בדרך להילחם מול היפנים.
הגדוד של קינגסברי ירד באדלייד והמשיך למלבורן ברכבת - שם ניתנה לו חופשה בת שבוע.
לאחר מכן, הגדוד התאמן בגלן אינס ובהמשך חנה בינדינה בקווינסלנד.
ב-5 באוגוסט, הגדוד עבר צפונה לבריזביין ועלה על אנייה לפורט מורסבי כדי להצטרף ללחימה בגינאה החדשה, שם כוח צבאי שהורכב בעיקר מאנשי מילואים היה מעורב בפעולה הגנתית נואשת.
בעקבות קרב ים האלמוגים, היפנים הפסיקו לנסות לכבוש את פורט מורסבי מהים, וב-21 ביולי, כוחות קרקעיים נחתו בבונה שבצפון-מזרח פפואה.
לאחר שכבשו את העיירה קוקודה בפעם השנייה ב-9 באוגוסט, היפנים התחילו להתקדם דרך שביל קוקודה לכיוון פורט מורסבי.
הכוח שמנה 2,500 לוחמים יפנים נתקל בגדודים ה-39 וה-53 האוסטרלים בעיירה איסוראבה .
כשהקרב החל להתפתח ב-26 באוגוסט, הגיעו לאיסוראבה חברי הגדוד ה-14, בהם קינגסברי, כדי לתגבר את הגדוד ה-39 שהותש.
שני הגדודים חברו יחדיו והחלו לחפור בסביבת איסוראבה.
הם הקימו מפקדה בפסגת הגבעה, שהייתה חיונית להגנה על העמדה.
בעוד האוסטרליים היו עסוקים בחפירות, היפנים, שהיו בפיקודו של מייג'ור ג'נרל טומיטרואו הוריאי, התכוננו למתקפה.
ב-28 באוגוסט היפנים פתחו בהתקפה.
הכוחות האוסטרלים, שבתחילת הקרב מספרם היה נחות ביחס ליפנים וכעת השתווה ליפנים, התנגדו באמצעות אש ממקלע כבד ובקרב פנים-אל-פנים.
ב-29 באוגוסט, היפנים פרצו דרך האגף הימני, ודחפו את האוסטרלים חזרה עם אש כבדה - בעודם מאיימים על המפקדה.
האוסטרלים החלו להתכונן למתקפת-נגד והאנשים התנדבו להשתתף בכוח התקיפה.
קינגסברי, אחד מהשורדים הבודדים מהמחלקה שלו, הסתער עם הכוח במורד הגבעה.
תוך שימוש במקלע ברן שלקח מרב"ט לינדסי בר הפצוע, לצד חברו אברי ושאר הקבוצה - נתקל בכוח היפני.
האש הייתה כה כבדה כך שהשיחים במקום הושמדו כליל בתוך חמש דקות.
זה היה אז כאשר קינגסברי ירה מהמותן ישירות לעבר היפנים.
פעולותיו של קינגסברי ערערו את המורל של היפנים, הרגו כמה מהם והכריחו אחרים לתפוס מחסה.
שאר הקבוצה האוסטרלית, בהשראת פעולותיו של קינגסברי, הכריחו את היפנים לסגת בחזרה אל הג'ונגל.
קינגסברי אז נורה ונפצע אנושות על ידי צלף יפני.
הצלף ירה ירייה בודדת לפני שנעלם.
אברי, שהיה במרחק 1.8 מטרים לערך מקינגסברי רדף לפרק זמן קצר אחרי הצלף אך חזר כדי לשאת את קינגסברי לקבלת טיפול רפואי בגדוד.
קינגסברי היה מת כשהגיע לשם.
פעולותיו של קינגסברי היו נקודת מפנה בקרב.
היפנים החלו לצבור מומנטום בהתקפה, ואיימו לפלס דרכם לעבר המפקדה של הגדוד ה-14. קינגסברי הצליח להסב נזק ליפנים ולעצור באופן זמני את התקדמותם.
זה אפשר לאוסטרלים לייצב את עמדתם, ובסופו של דבר להשיג שליטה ולהגן על מפקדת הגדוד.
פעולותיו של קינגסברי נתנו השראה לחיילים.
עם זאת, הקרב הסתיים בתבוסה של האוסטרלים במהלך 29 באוגוסט.
שארית הגדוד הצליחה לסגת במהלך הלילה, אך ספגה אבדות כבדות ותבוסה נוספת במהלך יום הלחימה הבא בעמדות מסביב לבית ההארחה של איסוראבה.
סופרים ואנליסטיים צבאיים סוברים כי אילו קינגסברי לא היה תוקף כפי שעשה, היפנים היו עלולים להשמיד את הגדוד.
היפנים תקפו בגלים, והחלו לטפס על הגבעה התלולה כדי לאגף את האוסטרלים, במאמץ לנצח בקרב.
האוסטרלים סבלו ממחסור באספקה והיפנים היו על סף פריצה של הקו האוסטרלי.
אם היפנים היו מצליחים במשימתם, הם היו יכולים לבודד את מפקדת הגדוד מהחיילים באגפים.
בכך הם היו מונעים מהאוסטרלים לסגת לאלולה, מה שהיה מאפשר ליפנים להביס אותם.
על פעולותיו, הוענק לקינגסברי צלב ויקטוריה אשר תועד בלונדון גאזט ב-9 בפברואר 1943 במילים הבאות:
קינגסברי היה החייל האוסטרלי הראשון שעוטר בצלב ויקטוריה על פעולות בדרום הים השקט כמו גם הראשון על טריטוריה אוסטרלית.
בסוף המלחמה צוותו של קינגסברי היה המעוטר ביותר בתולדות האימפריה הבריטית, שכן חבריו הצוות זכו בצלב ויקטוריה, מדליית ההתנהגות המצוינת וארבע מדליות צבאיות נוספות.
הגדוד גם ספג את מספר האבדות היחסי הגבוה ביותר במערכה על שביל קוקודה.
"אבן קינגסברי", שהיא אבן הנמצאת ליד מקום נפילתו של קינגסברי, עומדת בטווח ראייה של המקום בו הוקמה מפקדת הגדוד ה-14, והשתלבה כחלק ממצבת הזיכרון באיסוראבה.
קינגסברי קבור כיום בבית הקברות הצבאי של פורט מוסבי (בומאנה), וצלב ויקטוריה מוצב במוזיאון המלחמה האוסטרלי בקנברה.
הפרבר קינגסברי במלבורן נקרא על שמו, כמו גם אתר מנוחה בשביל הזיכרון וכן רחוב בפרבר גוורי בקנברה.
סיפורו של קינגסברי הוצג בסדרה For Valour בערוץ ההיסטוריה.
ברוס וינסנט ראונר הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כמושל מדינת אילינוי.
הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה בדארטמות' קולג' ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
לאחר לימודיו החל ב-1981 לעבוד בחברת ההשקעות בתחילת דרכה Golder, Thoma, Cressey, שלימים הפכה לקרן ההשקעות הפרטית GTCR, מהגדולות באילינוי.
הוא עבד בחברה עד 2012 ושימש כיושב הראש שלה.
לאחר מכן הקים את חברת ההשקעות R8 ועמד בראשה עד כניסתו לחיים הפוליטיים.
ראונר שימש כחבר דירקטוריון במוסדות חינוך ושמירת טבע, וכן הקים קרן פילנתרופית שתרמה להקמת המטה האזורי של הצלב האדום באילינוי, הקמת רשת מוסדות חינוך ול-YMCA, תרומות שהסתכמו בכ-13 מיליון דולר בשנים 2010 עד 2012. הונו של ראונר מוערך בחצי מיליארד דולר.
בנובמבר 2014 גבר בבחירות למשרת מושל אילינוי על המושל המכהן פט קווין מהמפלגה הדמוקרטית ברוב של 50.27% לעומת 46.35%.
הוא סיים את תפקידו בינואר 2019 אחרי שהפסיד בבחירות לג'יי.
ראונר נשוי בשנית ואב לשישה ילדים, שלושה מרעייתו הראשונה ושלושה מרעייתו השנייה.
רוברט ברוס מריפילד היה ביוכימאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1984.
רוברט מריפילד נולד בטקסס כבן יחיד.
הם הראו שם בין היתר על נחיצות של חלק מחומצות האמינו לצורך גידול.
לאחר מכן הוא חזר ללמוד ועשה דוקטורט בביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אותו סיים ב-1949. הוא פיתח במהלך תואר זה שיטה לכימות פירימידינים.
לאחר סיום לימודיו, החל לעבוד במכון רוקפלר.
הוא עבד שם על פקטור גדילה לו יש שתי חומצות אמינו, אותו גילה במהלך לימודיו, וכן על פפטיד נוסף ששימש כפקטור גדילה.
באותה עת היה עליו לסנתז את הפפטידים בהם השתמש והוא הבין שהשיטה בה השתמשו עד אז לא הייתה יעילה ושיש צורך בשיטה חדשה.
השיטה בה השתמשו הייתה של הרמן אמיל פישר, זוכה פרס נובל לשנת 1902, בה משתמשים בסמנים שיגנו על שני הקצוות של הפפטיד שנוצר בתמיסה וניקוי של התוצר לאחר הוספה של כל חומצה אמינית.
ב-1963 הוא פיתח שיטה שמכונה סנתוז פפטידים על מצע מוצק (solid phase peptide synthesis), עליה זכה בפרס נובל בהמשך.
בשיטה זו יוצרים בצורה מלאכותית פפטיד בצורתו הלא מסיסה.
הרעיון הוא לחבר לכדורים קטנים (bead) חומצת אמינו, וממנה לחבר חומצות אמינו נוספות.
כל חומצה אמינית נוספת שמחוברת לשרשרת מוגנת בצורה כימית באמצעות טרטבוטיל (tert-butyl), כך שחומצות אחרות אינן יכולות להתחבר עד שהסימון הכימי לא מוסר, וכך לא מתחברת בטעות אותה חומצה אמינית פעמיים ברצף.
טרם הסרת הסמן הכימי, חומצות האמינו שיש בתמיסה נשטפות ובצורה זו אפשר ליצור בכמות גדולה בצורה מלאכותית פפטיד עם כל רצף שרוצים.
שיטה זו שפיתח קיצרה את זמני הניסוי והיצירה של פפטידים לניסויים רבים בהמשך וכן העלתה את יעילות הייצור מ-80% ל-99.5%.
כמו כן, כיוון שהפפטיד המיוצר קשור לכדורים, הוא אינו נשטף החוצה בעת הניקוי של חומצות האמינו העודפות, דבר שחסך את הצורך בניקוי תוצרי הביניים של התהליך וכן אפשר שימוש של הרכיבים השונים בעודף לצורך זירוז נוסף של התהליך.
השיטה החדשה הזו פתחה אפשרויות רבות למחקר של חלבונים, כמו גם אפשרה סנתוז מלאכותי של חלבונים למטרות שונות.
בעזרת השיטה הוא סינתז חלבונים רבים ובהם אינסולין וכן את האנזים ריבונוקלאז A.
ב-1965 אף יצר מכונה אוטומטית שיוצרת פפטיד רצוי, דבר שלא היה אפשרי ללא שיטתו בשל הגדלים המשתנים שצריך לבודד בכל שלב.
במעבדתו ייצרו חלבונים ונגזרות שלהם וכך היו יכולים לחקור את המנגנון בו עובדים החלבונים.
כך למשל חקרו את התפקוד של ההורמון ברדיקינין באמצעות יצירת שרשרת פפטידית עם סטיות שונות מהשרשרת המקורית, וכך ידעו אילו חומצות אמינו חשובות ולאילו תפקידים.
ב-1966 קיבל פרופסורה ממכון רוקפלר.
ב-1949 התחתן עם אליזבת ובהמשך נולדו לזוג שישה ילדים.
מריפילד זכה להוקרה ולפרסים רבים ובהם פרס לסקר (1969), פרס על שם גיירדנר (1970), פרס לעבודה יצירתית בנתוז כימי אורגני של האגודה האמריקנית לכימיה (1972), מדליית ניקולס (1973) ופרס נובל לכימיה (1984).
הוא חבר בכמה ארגונים מדעיים ובהם באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) (1972).
כמו כן, החברה האמריקאית לפפטידים מעניקה פרס על שמו על הישגים יוצאי דופן בחקר פפטידים.
ברוס מקנדלס השני (באנגלית Bruce McCandless II; 8 ביוני 1937 – 21 בדצמבר 2017) היה טייס ואסטרונאוט של נאס"א, שטס לחלל במסגרת משימות מעבורת החלל STS-31 ו-STS-41-B.
הוא הראשון שביצע הליכת חלל ללא כבל מחבר למעבורת אלא באמצעות יחידת תמרון מאוישת (Manned Maneuvering Unit, MMU).
ביירון ויליס מקנדלס נולד ב-8 ביוני 1937 בבוסטון, מסצ'וסטס.
הוא דור שלישי לקצינים בצי ארצות הברית: אביו, ברוס מקנדלס , היה אדמירל משנה בצי וסבו, ויליס וינטר בראדלי ג'וניור היה קפטן.
שניהם זכו במדליית הכבוד: הסב על מעשה גבורה במהלך מלחמת העולם הראשונה, והאב על תפקודו במהלך הקרב הימי על גוודלקנל, במלחמת העולם השנייה.
אמו שינתה את שמו לברוס מקנדלס II ב-6 ביוני 1938.
מקנדלס למד בתיכון על שם וודרו וילסון בלונג ביץ', קליפורניה, וסיים בשנת 1954. ב-1958 השלים תואר ראשון בהנדסה ב בהצטיינות, במקום השני במחזור, מתוך מחזור של 899 איש.
הראשון באותו מחזור היה ג'ון פוינדקסטר, לימים תת אדמירל והיועץ לביטחון לאומי, וגם מבכירי המואשמים בפרשת איראן-קונטראס באותו מחזור למד גם ג'ון מקיין).
בהמשך הקריירה סיים מקנדלס תואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1965 ותואר שני נוסף במנהל עסקים (MBA) באוניברסיטת יוסטון קליר לייק ב-1987.
לאחר שסיים את לימודיו במכללת הצי עבר מקנדלס קורס טיס של הצי בבסיסים בפנסקולה, פלורידה, ובקינגסוויל, טקסס.
במרץ 1960 הוסמך כטייס ימי והוצב בבסיס בקי וסט לאימון מתקדם על מערכות נשק ונחיתה על נושאת מטוסים במטוס דאגלס F4D-1 סקייריי .
בין דצמבר 1960 עד פברואר 1964 הוצב מקנדלס בטייסת קרב VF-102, בה הטיס מטוסי סקייריי ומקדונל דאגלס F-4 פנטום.
הוא שירת על נושאות המטוסים פורסטל ואנטרפרייז.
מקנדלס שירת על ה"אנטרפרייז" במהלך משבר הטילים בקובה.
במשך שלושה חודשים, בתחילת 1964, שימש כמדריך טיסה בטייסת קרב 43 (VA-43) בבסיס האווירי של חיל הים באושיאנה, וירג'יניה, ולאחר מכן הוצב ליחידת הכשרת קציני המילואים של הצי באוניברסיטת סטנפורד במהלך לימודי תואר שני בהנדסת חשמל.
במהלך שירותו צבר ניסיון בטיסה על מטוסי לוקהיד T-33B , נורת'רופ T-38 טאלון, דאגלס F-4D סקייריי, מקדונל דאגלס F-4 פנטום II, נורת'רום F-11 טייגר, גראמן F-9 קוגאר, לוקהיד T-1 סיסטאר , ביצ'קראפט T-34 מנטור , ומסוקי בל 47. מקנדלס צבר למעלה מ-5,200 שעות טיסה, כולל 5,000 שעות במטוס סילון.
באפריל 1966, בגיל 28, נבחר מקנדלס נבחר כחבר הצעיר ביותר בקבוצת האסטרונאוטים החמישית של נאס"א (שכונתה בנומור "התשעה עשר המקוריים" על ידי ג'ון יאנג).
על פי היסטוריון החלל מתיו הרש, ההתייחסות למקנדלס ולחברו לקבוצה 5, דון לינד, הייתה כאל אסטרונאוטים-מדענים בשל הניסיון המדעי הרב שלהם, אם כי הייתה בהתייחסות זו רמיזה להיעזר ניסיונם של השניים כטייסי ניסוי, לעומת האסטרונאוטים האחרים בקבוצה, והדבר עיכב את הצבתם לטיסה בחלל.
מקנדלס שימש כאיש התקשורת אל תא החללית (mission control capsule communicator, CAPCOM) במשימת אפולו 11, במהלך השיגור ובזמן הליכת הירח הראשונה על ידי ניל ארמסטרונג ובאז אולדרין.
הוא היה חבר בצוות התמיכה של משימת אפולו 14 וגם שימש כ-CAPCOM במהלך משימה זו.
לאחר מכן הועבר מקנדלס לתוכנית סקיילאב, במסגרתה קיבל את המינוי הראשון בצוות הגיבוי של משימת סקיילאב 2 (המשימה המאוישת הראשונה של תחנת החלל סקיילאב) כטייס הגיבוי, יחד עם ראסטי שוויקארט, מפקד צוות הגיבוי, וסטורי מאסגרייב, טייס מדעי.
בהמשך שימש כ-CAPCOM גם במשימות סקיילאב 3 וסקיילאב 4. מקנדלס היה חוקר שותף ליחידת התמרון M-509 שנבדקה על תחנת סקיילאב.
שיתוף הפעולה הוביל לפיתוח מערכת הריחוף מערכת תמרון מאוישת, MMU, בה נעשה שימוש במהלך פעילות חוץ-רכבית במשימות המעבורת.
אף על פי שסיווגו של מקנדלס כטייס היה בתוקף עד 1983, הוא העדיף לעבוד על ה-MMU כמומחה משימה, בשל יוקרתה של התכנית וגם בשל העובדה שהעבודה על הפרויקט הבטיחה מקום באחת ממשימות המעבורת.
גם היעדר ניסון כטייס ניסוי השפיע על העדפתו.
הוא היה אחראי על המשוב שניתן על ידי צוותי החלל במהלך פיתוח החומרה והנהלים של מנוע השלב העליון (Inertial Upper Stage), נוהלי התחברות ותיקון של טלסקופ החלל האבל, משימות תיקון הלווין סולאר מקסימון (Solar Maximum), שנתפס, תוקן ושוחרר למסלול במהלך טיסת מעבורת STS-41-C, וכן היה מעורב בתוכנית תחנת החלל הבין-לאומית.
מקאנדלס צבר מעל 312 שעות בחלל, כולל ארבע שעות של טיסה עצמאית על ה-MMU.
הוא שימש כמומחה משימה בטיסות המעבורת STS-41-B ו-STS-31.
משימת STS-41-B של מעבורת החלל צ'אלנג'ר שוגרה מבסיס החלל קנדי בפלורידה ב-3 בפברואר 1984. במהלך הטיסה, המעבורת שיגרה שני לווייני תקשורת, ובדקה חיישני התקרבות ומפגש לראשונה.
ביום הרביעי למשימה בוצעה הליכת חלל על ידי שני האסטרונאוטים מקנדלס וסטיוארט.
וכך הפך מקנדלס ללוויין האנושי הראשון של כדור הארץ.
מקנדלס מתאר את החוויה בזכרונותיו:
מקנדלס אמר על התמונה שלו במהלך ריחוף החלל כי חלק מגדולתה היא האנונימיות שלו –
הליכת החלל הראשונה נמשכה 5 שעות ו-55 דקות.
בהליכת החלל השני של מקנדלס וסטיוארט, סטיוארט טס על ה-MMU.
הליכת החלל נמשכה 6 שעות ו-17 דקות.
במהלך הליכת החלל הוא התרחק יותר מ-90 מטר מהמעבורת בזמן הריחוף.
משימת מעבורת החלל דיסקברי STS-31 שוגרה ב-24 באפריל 1990 ממרכז החלל קנדי בפלורידה.
במהלך המשימה, המעבורת הצליחה לשגר את טלסקופ החלל האבל למסלולו בגובה של 610 ק"מ, שיא לגובה של טיסות המעבורת לאותו זמן (השיא נשבר בטיסת המעבורת STS-82).
במהלך פריסת ההאבל, אחד מהפאנלים הסולאריים של הטלסקופ נתקע.
בזמן שהקרקע ניסו לראות איך אפשר לשחרר בעזרת פיקוד, מקנדלס וסוליבן התחילו להתכונן להליכת חלל לא מתוכננת למקרה שצריך לפרוס ידנית.
הפאנל השתחרר ונפרס בעזרת פיקוד מהקרקע, בזמן שהאסטרונאוטים כבר היו בתוך תא הלחץ.
הדיסקברי נחתה ליד בסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה, ב-29 באפריל 1990, לאחר 121 שעות בחלל.
מקנדלס פרש מנאס"א ומחיל הים ב-1990. לאחר נאס"א הוא עבד בחטיבת מערכות חלל של לוקהיד מרטין.
למקנדלס הוענקו מספר רב של פרסים ואותות הוקרה, ביניהם:
מדליית נאס"א לשירות יוצא מן הכלל (1974)
אות שירות ההגנה הלאומי (1974)
מדליית הכוחות המזוינים לשירות יוצא דופן (1974)
פרס העמותה האסטרונאוטית האמריקאית (AAS) על שם ויקטור פרטר (פעמיים, ב-1975 ו-1985)
מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (1985)
מדליית נאס"א להישג הנדסי יוצא דופן (1985)
גביע קולייר של האגודה הלאומית לאווירונאוטיקה על תרומתו בפיתוח יחידת ה-MMU והיכולת לתפוס שלושה לוויינים תקולים (ניתן יחד עם אנשי נאס"א ומרטין מריאטה) (1984)
גביע מוזיאון הסמית'סוניאן, המוזיאון הלאומי לאוויר וחלל (1985)
כניסה להיכל התהילה של האסטרונאוטים (2005)
מקנדלס רשם פטנט על עיצוב כלי עיגון למעבורת החלל, שהיה בשימוש בזמן ביצוע הליכות חלל.
מקנדלס היה נשוי לברניס דויל מקנדלס במשך 53 שנים, ולזוג נולדו שני ילדים: ברוס מקנדלס השלישי, וטרייסי מקנדלס.
לאחר פטירתה של ברניס נישא בשנית לאלן שילדס מקנדלס.
ב-30 בספטמבר 2010 תבע מקנדלס את הזמרת הבריטית דיידו עבור שימוש לא מורשה בתמונת הריחוף בחלל בשנת 1984, כתמונת שער לאלבומה ב-2008 Safe Trip Home.
התביעה הייתה לא על הפרת זכויות היוצרים (התמונה חופשית) אלא על הפרת זכויות על השימוש בדמותו.
התביעה, שהייתה גם נגד סוני מיוזיק אנטרטיינמנט וגטי אימג'ס, הגיעה לפשרה ב-2011.
מקנדלס כתב את ההקדמה לספר "טלוויזיה בשידור חי מהחלל", מאת דווייט סטיבן.
מקנדלס מת בביתו בקליפורניה ב-21 בדצמבר 2017, בגיל 80.
ברוס לסלי מקלארן היה נהג מרוצים, מהנדס, מעצב מכוניות ויזם ניו זילנדי.
הקים את קבוצת המרוצים מקלארן הנושאת את שמו.
הקבוצה, הנחשבת לאחת המצליחות בתולדות אליפות הפורמולה 1, זכתה במהלך השנים 12 פעמים באליפות הנהגים ושמונה פעמים באליפות היצרנים.
הקבוצה ניצחה שלוש פעמים במרוץ האינדיאנפוליס 500 ובמרוץ 24 השעות של לה מאן.
מקלארן נולד באוקלנד, ניו זילנד.
בגיל תשע אובחן כלוקה בתסמונת לג-קלב-פרטס שגרמה לכך שרגלו הימנית תהיה ארוכה יותר מהשמאלית.
הוריו של מקלארן ניהלו מוסך וסדנה.
אביו, לס, התחרה במרוצי אופנועים אך בשל פציעה עזב את התחום ועבר להתחרות במרוצי מכוניות.
אביו של מקלארן שיפץ אוסטין 7 עימה התחרה ברוס לראשונה בגיל 14 במרוץ טיפוס גבעה.
שנתיים לאחר מכן החל להשתתף בקביעות במרוצים במגוון כלי רכב: פורד 10, אוסטין-היילי וקופר-קליימקס.
קצב ההתקדמות היה מהיר ובסיום עונת 1957/58 סיים כסגן-אלוף ניו זילנד.
בעונת 1958 התחרה בגרנד פרי ניו זילנד.
ביצועיו באותו המרוץ הרשימו מאוד את ג'ק ברבהאם, שבהמשך הזמין את מקלארן להתחרות עבורו.
ארגון הראלי הבינלאומי של ניו זילנד זיהה אף הוא את הפוטנציאל וצירף אותו לתוכנית "נסיעה לאירופה" (Driver to Europe).
תוכנית שאיפשרה לנהגים צעירים להשתלם בקבוצות אירופאיות.
בגרנד פרי גרמניה התחרו מכוניות פורמולה 1 לצד מכוניות פורמולה 2. מקלארן סיים את המרוץ ראשון בקטגוריית הפורמולה 2 וחמישי בדירוג הכללי.
לקראת עונת 1959 הצטרף יחד עם ברבהאם לקבוצת קופר.
בגרנד פרי ארצות הברית, המרוץ האחרון בעונה, רשם את הניצחון הראשון והפך למנצח הצעיר ביותר בתולדות הגרנד פרי (22 שנים ו-104 ימים).
עונת 1960 הייתה עונתו הטובה ביותר מבחינת הישגים.
הוא ניצח בגרנד פרי ארגנטינה, סיים חמש פעמים נוספות בפודיום ובסיומה דורג במקום השני.
בעונת 1963 הקים את קבוצת המרוצים "ברוס מקלארן מוטור רייסינג בע"מ", אך המשיך להתחרות עבור קופר שנתיים נוספות.
בשנת 1965 הכריז על הצטרפות הקבוצה לאליפות ועבר להתחרות בשורותיה.
במהלך עונת 1968 השיג את הניצחון הראשון עבור הקבוצה כשניצח בגרנד פרי בלגיה.
אף על פי שלא רשם אף ניצחון במהלך עונת 1969 הצליח לסיים את העונה במקום השלישי.
אליפות ה-Can-Am (קיצור של Canadian-American Challenge Cup) ערכה את עונת הבכורה שלה בשנת 1966 וקבוצת מקלארן הצטרפה הייתה מהראשונות שלקחו בה חלק.
מקלארן לקח חלק בארבעה מרוצים וסיים את העונה במקום השלישי.
בעונתו השנייה ניצח בשני מרוצים וזכה באליפות.
האליפות התרחבה משישה לאחד עשר מרוצים בשנת 1969. מקלארן ניצח בשישה מרוצים, סיים שלוש פעמים במקום השני וזכה בתואר בשנית.
בין השנים 1959–1967 השתתף שמונה פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן כשהוא נוהג בדגמי קופר, מזארטי ופורד.
בשנת 1966 ניצח את המרוץ יחד עם כריס אמון עבור קבוצת שלבי-אמריקן, כשהם נוהגים בפורד GT40.
ב-2 ביוני 1970 בחן את דגם המקלארן M8D על מסלול המרוצים גודווד באנגליה.
במהלך הנסיעה החלק האחורי של המכונית איבד יציבות בשל המהירות.
כתוצאה מכך הרכב הסתחרר, ירד מהמסלול ופגע בעמוד בטון.
ברוס קופר קלארק היה גנרל בצבא ארצות הברית, אשר שירת במלחמת העולם הראשונה, במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
הוא היה מפקד הצבא היבשתי בין השנים 1958–1960, מפקד צבא ארצות הברית באירופה בין השנים 1960–1962, ומפקד צבא ארצות הברית באוקיינוס השקט בין דצמבר 1954 עד אפריל 1956.