tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפיגוע נרצחו שלושה מעובדי הקריה, והמחבלים חוסלו על ידי הימ"מ שפרץ לאוטובוס וחיסל את שלושת המחבלים.
פיגוע זה זכה לכינוי "אוטובוס האמהות".
בזמן מלחמת המפרץ הראשונה שיגרו העיראקים טילי סקאד לעבר הקמ"ג, אולם טילים אלה לא פגעו במטרתם.
אחד הטילים היה בעל ראש בטון (טילים אלו כונו אל-חיג'ארה, מערבית: האבן).
כיוון שההתראה במקרה של פגיעה בכור גרעיני קצרה ביותר, המליצה מערכת הביטחון בשנת 2002 לחלק לוגול לתושבי היישובים הסמוכים לכורים הגרעיניים, כך שהטבליות יהיו זמינות באופן מיידי בשעת חירום.
בהתאם לעוצמתו של הכור בקמ"ג, הוחלט לספק לוגול למתגוררים ברדיוס של 30 ק"מ ממנו.
בקיץ 2013, מל"ט של ארגון הטרור חזבאללה חדר מלבנון דרך הים, לאזור הנגב, טס קרוב לכור, והופל באזור הר חברון.
חסן נסראללה, מזכ"ל הארגון דאז, טען שהוא נועד לאסוף מודיעין על הכור וגם הצליח במשימתו.
באוגוסט 2018 נקראה הקריה למחקר גרעיני על שמו של שמעון פרס, מיוזמי הקמתה, אשר נפטר שנתיים טרם לכן.
בפברואר 2021 חשפו צילומי לוויין, אשר פרסומם התאפשר לאחר שינוי תיקון קייל-בינגמן, בנייה חדשה נרחבת במתחם קמ"ג.
מבנה הקריה למחקר גרעיני נשמר בסוד בישראל, אך לפי מידע שמסר המרגל מרדכי ואנונו מורכבת הקריה ממספר מבנים המכונים "מכונים":
מכון 1 – מבנה כיפתי המתנשא לגובה של כ-20 מטרים מעל פני האדמה ומהווה את סימן ההיכר של הקמ"ג.
המבנה מכיל כור מים כבדים גרעיני.
ההספק המוצהר של הכור הוא 24 מגה-ואט אך הספקו האמיתי גדול יותר ועל-פי הערכות שונות הוא הוגדל לבין 70 ל-150 מגה-ואט.
בדו"ח מיזם התפוצה הגרעינית משנת 2002 של קרן קארנגי לשלום בין-לאומי שוער כי ישראל הפיקה בין 380 ל-650 ק"ג פלוטוניום ברמת נשק מאז החל לפעול הקמ"ג, כמות המספיקה ל-95 עד 162 פצצות גרעיניות.
מכון 2 – מבנה ארוך בן שתי קומות מעל פני האדמה ללא חלונות ושש קומות תת-קרקעיות.
הקומות התת-קרקעיות מאכלסות מפעל להפרדת פלוטוניום.
במתקן מיוצרים גם טריטיום, ליתיום ודאוטריום.
מכון 3 – מתקן לייצור מוטות הדלק המניעים את הכור וגם ליתיום-6 המשמש כמרכיב בנשק גרעיני.
מכון 4 – מתקן לטיפול בפסולת הרדיואקטיבית של הקמ"ג לפני שתוטמן באדמה.
מכון 5 – מתקן בו מצופים מוטות הדלק של הכור באלומיניום.
מכון 6 – תחנת הכוח המספקת את החשמל לקמ"ג.
מכון 8 – מעבדה בה מיוצר אורניום מועשר באמצעות צנטריפוגות (סרכזות) גז.
מכון 9 – מתקן בו מיוצר אורניום מועשר תוך שימוש בלייזר.
מכון 10 – מתקן המייצר אורניום מדולדל המשמש כמרכיב לייצור פגזים חודרי שריון.
במסגרת קמ"ג פועל גם בית ספר תיכון תעשייתי.
בנוסף לנושאים הרגילים נלמדים בו מקצועות עיבוד שבבי, חריטה, כרסום, ריתוך, מסגרות, מכונאות, חשמל ורכב ועוד, ובוגריו משתלבים בפעילות קמ"ג.
הקמ"ג היא אחד האתרים המוגנים ביותר במדינת ישראל, והיא מסומנת במפות הטיסה הבין-לאומיות כאזור איסור טיסה תמידי.
סביבתו מגודרת לגובה, מצולמת 24 שעות ביממה ובתחומיה מתבצעים סיורי אבטחה על בסיס שעתי.
כמעט בכל חשד לחדירה של כלי טיס בלתי מזוהה למרחב האווירי של ישראל מוזנק זוג מטוסי יירוט לאזור הקמ"ג.
בנוסף, אבטחת המידע בו עומדת בתקן מחמיר.
ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים עשה מטוס אוראגן ישראלי פגוע את דרכו (כשחזר מתקיפה בירדן) ישירות לעבר הקמ"ג.
הטייס הפגוע, יורם הרפז, לא הזדהה, מטוסו הופל על ידי סוללת טילי הוק שהגנה על הכור, והטייס נהרג.
הממונה על הביטחון במערכת הביטחון (מלמ"ב) נושא באחריות כוללת לאבטחת הקמ"ג.
במהלך שנות פעולתו של הכור, ידוע על לפחות תאונה אחת במהלכה נהרג עובד הכור.
ב-14 בדצמבר 1966 נהרג טכנאי בקמ"ג, אברהם גופר, ונפצעו אחדים בעקבות תאונה שגרמה לפיצוץ.
מותו של גופר נגרם כתוצאה ממכה בראשו ולא מקרינה.
על פי פרסומים זרים לא מאומתים, התרחשה גם בשנות ה-70 תאונה נוספת בה נהרגו חמישה.
בנוסף, מאז שנות ה-90 הוגשו עשרות תביעות של עובדי הקמ"ג לשעבר ובני משפחותיהם בטענה שלקו בסרטן בעקבות קרינה רדיואקטיבית לה נחשפו במהלך עבודתם ובעקבות תאונות שהתרחשו בקריה.
במהלך המשפט לאחר שהועלו טענות של עובדים לשעבר בכור ומשפחותיהם הודה פקיד בכיר לשעבר בקמ"ג, כי במשפטו של איטח, לא העיד את האמת במלואה בדבר נתוני הקרינה אליה נחשפו עובדי הקריה בין השנים 1988–1994. תקלה בבדיקות הקרינה בתקופה זו לא אפשרו בדיקה מהימנה של הקרינה אליה נחשפו עובדי הכור.
בשנת 2017 הושגה פשרה בין מדינת ישראל לעובדים ומשפחות העובדים במסגרתה יקבלו פיצויים בעקבות מחלתם בסרטן ושונו נהלים במתקן המאפשרים תביעות בעתיד, אולם המדינה לא הודתה בקשר הסיבתי בין עבודת התובעים בכור למחלתם.
בשנת 2011 קרא פרופ' עוזי אבן לסגור את הכור הגרעיני משיקולי בטיחות.
בשנת 2016 פורסם כי טיפול שעובר הכור אמור להאריך את חייו עד שנת 2043. עוד פורסם בשנת 2016 כי מדענים גילו 1,537 פגמים בליבת הכור הגרעיני בדימונה.
למרות זאת נקבע כי אין בפגמים כדי להעיד על בעיה בליבת הכור.
על פי מברק משנת 2007, שנחשף בוויקיליקס, פרופ' אלי אברמוב, אז סמנכ"ל הכור, תדרך את תת-שר החוץ האמריקאי רוברט ג'וזף ואמר לו כי כל מערכות הכור, לרבות מגדלי הקירור שלו, הוחלפו במהלך שנות פעולתו, אולם ליבת הכור אינה ניתנת להחלפה ולכן היא נמצאת בניטור מתמיד באשר למצבה.
על אף הטענות בדבר תקלות קרינה בכור והתיישנותו, דוברים רשמיים מטעם הקמ"ג טענו, כי האתר עומד בדרישות הבטיחות הנהוגות בכורים ברחבי העולם ואלה אף השתפרו במהלך שנות פעילותו.
בשנת 2015 יצאו לאקרנים שני סרטים תיעודיים על נושא הבטיחות בקמ"ג והבריאות של העובדים בו.
סרט של הבמאית אורנה בן דור, "הסוד האפל של דימונה", ששודר בערוץ 10. והסרט "שם.אב" של הבמאית מיטל אבוקסיס, העוקב אחרי חזרתה של הבמאית לעיר הולדתה כדי לתעד חולי סרטן שתובעים את הקמ"ג.
1965 שמואל רותם ממקימי הכור, מנהלו הראשון
1965 עמנואל פרת, אחראי על הקמת הכור
הקריירה של ניקוֹדֶם דיזמָה (בפולנית: Kariera Nikodema Dyzmy) הוא הרומן הפופולרי ביותר של הסופר הפולני טדיאוש דולנגה-מוסטוביץ' (Dołęga-Mostowicz).
הספר יצא לאור בשנת 1932, וזכה להצלחה מרובה.
הספר מתאר את מהלך חייו של הגיבור, ניקודם, שלקח בטעות הזמנה שלא מיועדת אליו, נקלע לתקריות שונות שאותן הוא מנצל על הצד הטוב ביותר בזכות עורמתו, והופך מאדם פשוט, שלא מצליח למצוא עבודה, ל"אדם דגול", "גאון כלכלי" וכמעט שהפך לראש ממשלת פולין.
בפולנית משמש שם הספר כביטוי שמשמעותו קריירה שכל כולה מבוססת על מזל, טעויות וצירוף מקרים.
הספר הפולני שימש השראה לספרו המצליח של יז'י קושינסקי "להיות שם", שיצא לאור בשנת 1970 והפך לסרט בבימוי של האל אשבי ב-1979, עם פיטר סלרס בתפקיד הראשי.
קושינסקי לא הזכיר את "הקריירה של ניקודם דיזמה" (שלא תורגם לאנגלית ולא היה מוכר לקוראים בארצות הברית).
תחקיר שפרסם העיתון "וילג' ווייס" ב-1982 האשים את קושינסקי בגנבה ספרותית של עלילת הספר "להיות שם" (למרות שהעלילות של שני הספרים לא באמת זהות).
ניקודם דיזמה עולה בדרגה; עברית: אליהו עמיקם, תל אביב: [חמו"ל], תש"ט.
הקריירה של ניקודם דיזמה; תרגם מפולנית: יורם ברונובסקי, תל אביב: עם עובד (ספרייה לעם), תשנ"א 1991.
הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה היא קרן להשקעה בקולנוע הישראלי התיעודי.
הקרן נוסדה ב-1993 ועוסקת בעיקר בקולנוע תיעודי עצמאי הישראלי.
עד 1993 פעל הקולנוע הישראלי התיעודי העצמאי ללא מסגרת עידוד ממשלתי או עידוד ממוסד אחר.
מרב הקולנוע התיעודי שנוצר בארץ, היה במסגרת תפיסת הקונצנזוס של הטלוויזיה הישראלית (הערוץ הראשון) ושל שירות הסרטים הישראלי – זרוע ממשלתית של סרטי הסברה שהוקמה בשנות החמישים על ידי יגאל אפרתי.
ב-1992 הגה רנן שור, מנהל בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים, את רעיון הקמתה של קרן חדשה, שתעסוק ביצירת סרטי תעודה עצמאיים.
שור פנה אל ראש מינהל התרבות יוסי פרוסט, אשר בתורו גייס לטובת העניין את שרת התרבות, שולמית אלוני.
בעקבות יוזמה זו, הוקמה ועדה בראשות שור ובהשתתפות רענן דינור, אורי שנער, אילן דה-פריס ואהוד בלייברג, שקבעה את האסטרטגיה של הקרן ותקנון העבודה שלה.
הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה הוקמה בשנת 1993 במטרה לקדם ולעודד את הקולנוע הישראלי בתחומי התעודה, הדרמה והקולנוע הניסיוני.
הקרן מתמקדת ומתמחה בתחום התעודה, להבדיל מקרן הקולנוע הישראלי הפועלת בעיקר תחום הקולנוע העלילתי, וכן תומכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה בסרטי דרמה (סרטים עלילתיים עד 80 דקות), סרטים ייעודיים (סרטי תעודה העוסקים בפריפריה, דת, עדות וכדומה), ובקולנוע נסיוני.
הקרן תמכה עד היום במאות סרטי תעודה, סרטי דרמה, סרטים ייעודיים וסרטים ניסיוניים.
המנהלת הראשונה של הקרן הייתה הבמאית אורנה בן דור.
הבמאי דוד פישר ניהל את הקרן החל מ-1997 ואילך.
בשנים אלו הרחיבה הקרן את פעילותה לשיווק סרטי תעודה בחוץ לארץ, לרבות נוכחות בכל פסטיבל תיעודי מרכזי וזכייה בפרסים בין-לאומיים רבים, אירוח מנהלי פסטיבלים, השתתפות בקו-פרודוקציות בין-לאומיות ועוד.
כמו כן, קידמה הקרן את הטיפול בקולנוע ניסיוני ויזמה פרויקטים נושאיים, ניסיוניים ותיעודיים רבים כמו סרטי התעודה "עגנון", "ירושלים", "רעב" ועוד.
ביולי 2008 נבחרה למנכ"לית הקרן דורית ענבר, לשעבר יו"ר המועצה לשידורי כבלים ולווין ויו"ר מנהלת הסדרת השידורים לציבור, משנה ליו"ר רשות השידור ומנכ"לית ערוץ 2 טלעד.
הקרן פועלת לפי תוכנית עבודה רב-שנתית הכוללת מסלולי תמיכה שונים לאורך השנה, המאפשרים הגשת בקשות לתמיכה ביצירות על ידי יוצרים ישראליים.
בין היתר מפעילה הקרן את מסלולי התמיכה הבאים בתחום התעודה: סרטי תעודה לנוער, סרטי תעודה בנושא יזמות ותעשייה, סדרות תעודה, מסלול פיתוח והעשרה ליוצרים צעירים בתחום התעודה, מסלול פיתוח והעשרה ליוצרים וותיקים בתחום בתעודה, סרטים בנושא מוגבלים, סרטים העוסקים בגבולות ובמיעוטים.
כן מפעילה הקרן מסלולי תמיכה בתחום הדרמה: לרבות סרטי דרמה המבוססים על יצירות סופרים כמו עגנון ושלום עליכם, מסלולי פיתוח והעשרה ליוצרים צעירים, מסלול דרמות בנושא פנטסיה ואימה ועוד.
בנוסף מפעילה הקרן פרויקטים שנתיים בתחום הקולנוע הנסיוני וניו מדיה.
כן יוזמת ומפעילה הקרן פרויקט פיתוח בין-לאומי ליוצרים ממדינות שונות, ישראל, מדינות ערב, מדינות במזרח התיכון ומדינות אירופיות, תחת המותג GREENHOUSE, בשיתוף עם האיחוד האירופי ובסיוע שותפים זרים נוספים.
פרויקטים אלה זכו להכרה ויוקרה בין-לאומית נרחבת והפקת סרטים רבים, ישראליים ואחרים אשר חלקם הושלם וזכה לפרסים והוקרה, דוגמת הסרט "שתיקת הארכיון".
הקריה האקדמית אונו היא מכללה אקדמית בלתי-מתוקצבת, ללימודי תארים ראשון ושני.
זו המכללה הגדולה בישראל והמוסד האקדמי הרביעי בגודלו, עם מעל 23 אלף סטודנטים ו-76 אלף בוגרים.
הקמפוס המרכזי שלה שוכן בצומת סביון, קריית אונו.
בנוסף, מפעילה המכללה קמפוסים בירושלים ובחיפה.
הקריה האקדמית אונו הוקמה בשנת 1995 על ידי רנן הרטמן לצד פרופ' גבריאלה שלו, פרופ' דוד הרטמן, פרופ' מרשל סרנת ואחרים.
בתחילת דרכו היה המוסד שלוחה של אוניברסיטת מנצ'סטר בבריטניה, ופעל תחת השם "שלוחת אוניברסיטת מנצ'סטר בישראל".
ב-1 בנובמבר 1998 נערך טקס הענקת התארים למחזור הראשון של בוגרי לימודי המשפטים ומנהל העסקים במוסד.
אורחי הכבוד בטקס היו נשיא המדינה עזר ויצמן, שר המשפטים צחי הנגבי, וראש לשכת עורכי הדין דרור חטר-ישי.
עם זאת מספר תלמידים, מהמחזור הראשון, הגישו תביעות כנגד המוסד על הונאה, מאחר שנרשמו ללימודים על סמך הבטחה כי "שלוחת מנצ'סטר בישראל מעניקה הכשרה משפטית אקדמית, תוך עמידה בדרישות החוק בישראל, בכל הקשור לזכאות לגשת לבחינות ללשכת עורכי הדין".
בפועל באותה העת המועצה להשכלה גבוהה, טרם הכירה בשלוחה כמוסד ישראלי ובוגרי לימודי המשפטים חויבו לעבור בחינות והכשרה מיוחדות, בדומה לבעלי תארים מחו"ל, כדי לעסוק במשפט בישראל.
גם לשכת עורכי הדין התנגדה להצעת החוק שהוגשה לכנסת, לתיקון חוק לשכת עורכי הדין, שיאפשר הכרה אוטומטית בבוגרי שלוחה למשפטים של מוסדות מחוץ לישראל, דוגמת "שלוחת אוניברסיטת מנצ'סטר בישראל".
בשנים 1995–2002 שימש מיכאל קורינאלדי דיקן הפקולטה למשפטים.
ב-2002 מונתה גבריאלה שלו לנשיאת הקריה ודודי שוורץ התמנה לדיקן הפקולטה למשפטים.
בשנת 1999, פתחה המכללה מרכז לימודים בחיפה.
בשנת 2000 הוקם מרכז לגישור וניהול סכסוכים.
בשנת 2001, קיבלה המכללה הכרה כמוסד לימודים ישראלי מהמועצה להשכלה גבוהה בישראל, והפכה למוסד אקדמי עצמאי פרטי.
זאת הייתה הפעם הראשונה שהמועצה להשכלה גבוהה העניקה היתר לשלוחה של מוסד זר להפוך למוסד ישראלי עצמאי להשכלה גבוהה.
בשנת 2002, הוקם החוג לחשבונאות בראשותו של ירון זליכה.
בשנת 2003 החלה לפעול פקולטה למקצועות הבריאות.
בשנת 2004, נפתחה שלוחה באור יהודה לציבור החרדי והרב יחזקאל פוגל חלוץ תחום "האקדמיה החרדית" נקרא לעמוד בראש השלוחה.
בשנת 2012, התאחדה "מכללת הד למוזיקה עכשווית" עם הקריה האקדמית אונו, ונהייתה לבית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו.
באוקטובר 2017, נפתחה שלוחה של הקריה האקדמית אונו במקומו של המרכז האקדמי כרמל, שנסגר בהוראת המועצה להשכלה גבוהה בגלל רמה אקדמית ירודה ושיעור הצלחה נמוך.
במאי 2020, החלה הקמתו של קמפוס חדש שיאחד את שלוחת הקריה האקדמית בקריית אונו ואת הקמפוס החרדי באור-יהודה, בעלות הנאמדת ב-550 מיליון שקל.
הקמפוס החדש נפתח בשנת 2023.
בשנת 2020, הקימה הקריה האקדמית אונו בשיתוף רשת עושים היסטוריה את "ילדין" (הלחם בין ילדים ועריכת דין), פודקאסט שמלמד ילדים על עולם המשפט.
בשנת 2024, הוחל בשידור פודקאסט "מכת פתיחה – מנכ"לים מספרים", סדרת שיחות עם מנהלים במשק הישראלי, בוגרים של הקריה האקדמית אונו, בהנחיית אנדי רם.
באותה שנה הוכרזה בתור המכללה המומלצת בישראל ע"פ סקר עצמאי של מדד המותגים של גלובס.
הפקולטה למשפטים מקיימת מסלולי לימוד לתואר בוגר (ראשון) במשפטים (.LL.B), תואר מוסמך (שני) במשפטים (.LL.M) ותואר שני בלימודי משפט (.M.A) ללא משפטנים.
דקאן הפקולטה הוא ד"ר אלעד פינקלשטיין.
זו הפקולטה למשפטים עם מספר הסטודנטים הגדול בישראל, ברם שיעור בוגריה המצליחים בבחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין נמוך מזה של כל הפקולטות למשפטים באוניברסיטאות ומהנמוכים בין המכללות, לאורך מספר שנים.
בבחינות דצמבר 2021 עברו רק 19% מבוגרי הקריה את המבחן.
כוללת את בית הספר לניהול כספים, חשבונאות ותקציבאות בניהולו של החשב הכללי לשעבר, פרופ' ירון זליכה, ומסלולי לימוד לתואר ראשון במנהל עסקים – בהתמחויות בחשבונאות, מימון שוק ההון, ניתוח מערכות מידע, שיווק ופרסום, ניהול משאבי אנוש, פרסום ותקשורת שיווקית.
בנוסף פועלת תוכנית לימודים לתואר שני במנהל עסקים, וכן תוכנית לימודים לתואר שני באסטרטגיה דיגיטלית וניהול השיווק.
בשנת הלימודים תש"ף נפתח בפקולטה זו חוג למדעי המחשב.
דקאן הפקולטה הוא פרופ' אריה גביוס.
הפקולטה למקצועות הבריאות (כולל בית הספר הארצי לשיקום, שילוב והחלמה בבריאות הנפש), מקיימת לימודים לתואר ראשון במקצועות הבריאות בדיסציפלינות ריפוי בעיסוק וקלינאות תקשורת.
הוקמה בשיתוף עם מכבי שירותי בריאות והמרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר.
דקאן הפקולטה הוא פרופ' שלמה נוי.
הפקולטה למדעי הרוח, מאגדת בתוכה את בית הספר לחינוך וחברה, בית הספר לספורט ולימודי יהדות.
לימודים לתואר ראשון ושני בחינוך וחברה, במגוון התמחויות ובהן, התמחות בניהול ספורט לימודי מדעי ההתנהגות וכן תעודות הכשרה במגוון מקצועות ספורט.
בראש הפקולטה עומדת פרופ' טובה הרטמן.
בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו הוקם בשנת 2012 ומקיים לימודים לתואר ראשון במוזיקה במסלולים אחדים, בהם מוזיקה יהודית, מוזיקה ערבית, לימודי ג'אז, פופ, רוק ומוזיקה אתנית, מוזיקה קלאסית, ניצוח, הפקה מוזיקלית, סאונד, קומפוזיציה והוראה וחינוך מוזיקלי.
בראש בית הספר עומד המנצח, המלחין והפסנתרן ירון גוטפריד.
בית הספר לנדל"ן הוקם בשנת 2019 והוא פועל בחסות משרד הבינוי והשיכון ובשיתוף פעולה עם חברות מסחריות וכולל לימודי תואר ראשון במנהל עסקים עם התמחות בנדל"ן בשלושה מיקודים: שמאות מקרקעין, יזמות והתחדשות עירונית, וניהול נכסים ומבנים.
כמו כן, מתקיימים לימודי תואר שני במשפטים עם התמחות במקרקעין, וכן תואר שני במנהל עסקים עם התמחות בניהול פרויקטים בנדל"ן.
זהו ניסיון ראשון מסוגו של מוסד אקדמי בישראל לבנות בית ספר אקדמי נרחב למקצועות הנדל"ן.
בראש בית הספר עומד ד"ר חיים זיכרמן.
הקמפוס החרדי: הקריה האקדמית אונו היא המוסד האקדמי הראשון שהציע לימודים בהפרדה מגדרית, בשנת תשס"ב (2002), כדי לפנות לאוכלוסייה חרדית.
הקמפוס החרדי הוא קמפוס נפרד, השוכן בקריית אונו ובירושלים, שבו גברים ונשים לומדים בנפרד מבני המין האחר.
בקמפוס החרדי לומדים למעלה מ־2,500 סטודנטים, לתארים בוגר ומוסמך במשפטים, לתארים בוגר ומוסמך במנהל עסקים, ובמכינות קדם אקדמיות.
מינהל הציונות הדתית: מטפל בקבוצה של כ־1,000 סטודנטים דתיים לאומיים.
במסגרת זו, התלמידים מקבלים הכשרה תורנית אקדמית לצד התחומים המקצועיים אותם הם לומדים.
מנהיגי ארבע הדתות בישראל: תוכנית לימודים המיועדת למנהיגים רוחניים־דתיים מארבע הדתות בישראל (יהדות, אסלאם, נצרות והדת הדרוזית) הלומדים יחד לתואר בוגר במשפטים.
תוכנית להיות סטודנט: תוכנית שהושקה בשנת 2017, מציעה הזדמנויות נרחבות לאנשים עם מוגבלות שאינם מתקבלים כסטודנטים מן המניין.
מאפשרת בחירת מסלול לימודים בהתאמה אישית החל מטעימה של קורס אקדמי אחד ועד ללימודים לקראת תואר מלא.
בחירת מסלול הלימודים, קצב הלימודים וההתאמות הנדרשות נקבעות באופן אישי.
לצד הלימודים המשולבים יתקיימו סדנאות להקניית אסטרטגיות למידה ומיומנויות אקדמיות שונות הנחוצות להתנהלות הסטודנטים במרחב האקדמי.
תוכנית לקידום יהודי אתיופיה: התוכנית, שהושקה בשנת 2002, מיועדת לקידום השכלה גבוהה בקרב סטודנטים מצטיינים, בני הקהילה האתיופית, במסלולי הלימוד: משפטים, מנהל עסקים ומקצועות הבריאות.
תוכנית זו נועדה לאפשר לבני הקהילה להשתלב בחברה הישראלית.
תוכנית מצפ"ן: נועד להידוק קשרי הגומלין בין האקדמיה לתעשייה, במסגרתו ניתנת לסטודנטים ההזדמנות ליישם פרויקט בחברה או בארגון, בתחום שבחרו.
תוכנית אופ"ק: תוכנית מיוחדת עבור אנשי כוחות הביטחון המיועדים לתפקידים בכירים.
רואים רחוק: תוכנית המכשירה ומלווה בוגרים על הספקטרום האוטיסטי המעוניינים לשרת בצה"ל כמתנדבים, או להשתלב בשוק האזרחי במקצוע בו מאפייני הספקטרום מהווים יתרון.
התכנית מופעלת במשותף על ידי מעבר לאופק (חל"צ) והמכללה האקדמית אונו.
תוכנית כפיר: תוכנית המאפשרת לאנשים מהמגוון האוטיסטי להשתלב בלימודים אקדמיים לתואר ראשון במנהל עסקים בהתמחויות: מערכות מידע, חשבונאות, מימון ושוק ההון ונדל"ן.
תוכנית קשב: הקריה האקדמית אונו מפעילה תוכנית מעטפת לליווי סטודנטים עם הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות.
קרית המשפט: כתב עת משפטי היוצא לאור משנת 2001.
משפט רפואי וביו־אתיקה: שנתון בנושא אתיקה רפואית היוצא לאור משנת 2009.
תיקון: כתב עת "רב תחומי לשינוי חברתי ותיקון עולם", בנושאי משפט, רפואה ומנהל עסקים.
יוזם כתב העת הוא דקאן הפקולטה למשפטים, יובל אלבשן.
מרכז מחקר לניהול מערכות מידע
מרכז מחקר להתנהגות ארגונית ו־HR
מכון המחקר למקצועות הבריאות והרפואה
המרכז הבינלאומי לחקר יהדות אתיופיה – בראשותו של הרב ד"ר שרון שלום.
מטרות הקתדרה לתעד ולחקור את מורשתה ותרבותה של יהדות אתיופיה.
הקתדרה פועלת לקדם מחקרים, פרסומים והוראה בכל הנושאים הקשורים ליהדות אתיופיה, מקיימת ימי עיון וכנסים ומארחת חוקרים מכל רחבי העולם בנושא יהדות אתיופיה.
מתנ"א – מרכז לתמיכה ולנגישות אקדמית
מרכז התמיכה והנגישות האקדמית (מתנ"א), מסייע לסטודנטים עם לקות למידה, מוגבלות, או קשיי לימודים אחרים.
למרכז שלוחות הפועלות בקמפוסים של הקריה האקדמית אונו, ומרכז טכנולוגי שהוקם בסיוע המוסד לביטוח לאומי וקרן קרטן.
מרכז אונו למשפט חברתי קליני
מרכז אונו למשפט חברתי קליני הוא מרכז התנדבותי, בו עורכי דין, בליווי סטודנטים למשפטים מעניקים סיוע משפטי לאוכלוסיות חלשות, למטרות חברתיות או לגופים ציבוריים.
במסגרת המרכז פועלים כ־20 קליניקות בתחומים שונים.
בראש המרכז עומדת ד"ר ג'ודי ברודר.
המוסד פועל כעמותה שכמעט כל הכנסתו משכר לימודים.
במשך השנים התגלו במוסד מספר אי סדרים, חריגות שכר ומינויי מקורבים.
בנוסף התגלה בביקורת כי בכירים במכללה השתמשו בכרטיסי אשראי של המכללה להוצאות פרטיות.
בשנת 2019 הקריה האקדמית אונו נכנסה לתהליך הבראה.
שעות ההוראה צומצמו, משכורות המרצים בדרגי הביניים קוצצו ב־10%, חברי סגל נדרשו גם ללמד ללא תשלום, שכר ההוראה לשעה ירד וחברי סגל ומינהלה פוטרו.
באפריל 2022 התאגדו 750 מרצי המכללה במסגרת בהסתדרות הפועל המזרחי ובמאי 2022 הכריזו על סכסוך עבודה, אחרי שתביעותיהם לא נענו.
רנן הרטמן – מנכ"ל ומייסד הקריה האקדמית אונו
פרופ' גבריאלה שלו – מרצה ולשעבר דקנית הפקולטה למשפטים
פרופ' שלמה נוי – נשיא הקריה האקדמית אונו
פרופ' דודי שוורץ – רקטור הקריה האקדמית אונו
פרופ' ירון זליכה – נשיא המועצה האקדמית העליונה וראש החוג לראיית חשבון
הרב שי פירון – סגן נשיא לפיתוח חינוכי, יו"ר חבר הידידים, חבר סגל ומרצה בחוג לחינוך וחברה
ד"ר ריבי כהן – סגנית נשיא הקריה האקדמית אונו
פרופ' שמואל האוזר – סגן הנשיא למחקר
פרופ' שירה ילון-חיימוביץ – דקנית הסטודנטים וראש המכון לאקדמיה שוויונית
הרב יחזקאל פוגל – יו"ר הקמפוסים החרדיים של אונו
עו"ד גאולה אבידן – דקנית הסטודנטים בקמפוסים החרדיים
הרב משה רייס – ראש מינהל הציונות הדתית
אגודת הסטודנטים של הקריה האקדמית אונו היא עמותה רשומה, אשר נוסדה במרץ 1997 ושהוקמה מתוך מטרה לפעול למען ציבור הסטודנטים בקריה האקדמית בתחומים חברתיים כלכליים ותרבותיים האגודה פועלת לייצוג ציבור הסטודנטים הלומדים בקריה מול הנהלת הקריה וכלפי כל רשות, מוסד או גוף אחר.
הנהלת האגודה נבחרת אחת לשנתיים בבחירות דמוקרטיות.
יושב ראש האגודה חבר בהתאחדות הסטודנטים הארצית.
אגודת הסטודנטים אונו היא הגדולה ביותר מבין אגודות הסטודנטים של המכללות בישראל, ונכון לשנת 2015 חברים בה כ־9,000 סטודנטים.
לקריה האקדמית אונו יש ארגון בוגרים שמציע לחברים בו השתלמויות מקצועיות ושירותי השמה וקריירה לבוגרי הקריה האקדמית אונו.
במסגרת פעילות האגודה, פועל מאז 2016 מועדון מודל האו"ם (OnoMun).
מודל האו"ם הוא תוכנית אקדמית חוץ־לימודית לפיתוח מנהיגות והקניית כישורי דיפלומטיה, המובלת על ידי סטודנטים למען סטודנטים, ועוסק בסוגיות עדכניות ביחסים בינלאומיים, דיפלומטיה, משפט בינלאומי וסדר היום של האו"ם.
הקרן החדשה לישראל היא מלכ"ר אמריקאי ששם למטרה את קידום השוויון והדמוקרטיה בישראל.
הקרן מעניקה תמיכה ומימון לארגונים שאת פעילותם היא רואה כמקדמי זכויות אדם, דו-קיום בין יהודים לערבים, זכויות מיעוטים בישראל, קהילת הלהט"ב, פמיניזם ונושאים סביבתיים.
החברה רשומה כמלכ"ר בארצות הברית, בקנדה ובבריטניה ויש לה סניפים גם באוסטרליה ובמדינות באירופה.
הייתה רשומה בישראל כעמותת "ניו ישראל פאנד" עד שבשנת 1995 ביקשה למחוק את רישומה בישראל.
בינואר 2006 זכתה הקרן החדשה והזרוע הביצועית שלה להכרה מהאו"ם כארגון שפועל ברוח מגילת האו"ם ומקדם את ערכיה.
זוהי הקרן הגדולה ביותר התומכת בארגוני זכויות אדם בישראל.
הוצאות הקרן בין השנים 2014 ו-2019 היו כ-30 מיליון דולר לשנה.
לצד חלוקת המענקים הכספיים מפעילה הקרן את "שתיל", המספק שירותי תמיכה וייעוץ לעמותות וארגונים - בפרט לאלה הממומנים על ידי הקרן החדשה לישראל.
מאז 2023, נשיאת הקרן החדשה לישראל היא רחל ליאל.
מנכ"ל הקרן החדשה הוא דניאל סוקאץ', ומנכ"לית הסניף בישראל מינואר 2026 היא שירה בן ששון פורסטנברג.
"הקרן החדשה לישראל" הוקמה בקליפורניה, ארצות הברית, ב-1979 על ידי בני-הזוג ג'ונתן כהן ואלנור פרידמן מגייסי תרומות.
כהן, פעיל ציבור שנולד וגדל בדרום-אפריקה, התגורר בישראל בשלהי שנות השישים, ובמסגרת עבודתו ביקר בישראל בשנות השבעים.
הוא סיפר כי "היה מספר נכבד של תורמים בגילנו שהרגישו מנוכרים מתמיכה בישראל, ולא התייחסו בחיוב למגבית היהודית המאוחדת כהוריהם וסביהם".
הקמת הקרן הייתה "הרעיון שלנו לדרך לעירוב אנשים בפילנתרופיה יהודית...
על בסיס הניסיון (הפילנתרופי) שלנו, הבנו שכמויות קטנות של כסף יכולות להביא לשינויים גדולים".
יחד עם אלווין באום, ראש ברית הלהט"ב בפדרציה היהודית של סן פרנסיסקו, ונעמי לאוטר, מנהלת אזורית של איפא"ק, הם הגיעו לישראל כדי לבחון הקמת קרן חדשה.
שניהם הצטרפו לחברים המייסדים של הקרן שנרשמה בארצות הברית.
מטרת הקרן הייתה לתמוך בארגוני חברה אזרחית הדומים בתפיסת פעולתם לארגוני חברה אזרחית אמריקאיים וזאת בניגוד לחלק ניכר מהארגונים, בעשורים הראשונים למדינה, שהיו משויכות למפלגות השונות וקיבלו מימון דרכן.
הסניף הישראלי נרשם ב-1980 לפי פקודת החברות כחברה מסוג "חברת חו"ל" בשם "ניו ישראל פונד" (NIF), והוקמה עמותה ישראלית שנשאה את אותו שם.
בשלוש השנים הראשונות הסכומים שעמדו לרשות הקרן היו מצומצמים יחסית.
ב-1982 הגיעה הנהלת הקרן החדשה לישראל למסקנה שדרוש שינוי יסודי בדרכי פעולתה.
פעילות "שתיל" התרחבה באותה תקופה וכללה גם הכשרת אנשי דוברות ויחצ"נות בקרב הארגונים להם סייעה.
ב-1987 נפתח סניף הקרן בחיפה.
באותה השנה, לראשונה השתתף ראש הממשלה, יצחק שמיר בפעילות הקרן: כנס של האגודה הישראלית למען ישראלים יוצאי אתיופיה בדרישה להעלות בני משפחה נוספים לישראל.
בשנת 1995 פנו נציגי הקרן לרשם העמותות בבקשה למחוק את שתי העמותות "ניו ישראל פונד" ושתיל, ומאז מנוהלת הפעילות על ידי הקרן בארצות הברית שרשומה בישראל כ"חברה זרה", ומפעילה מטעמה את שתיל.
בספטמבר 2011 פרסם אתר ההדלפות הבינלאומי "ויקיליקס" (WikiLeaks) מסמך מסווג שנשלח משגרירות ארצות הברית בישראל לוושינגטון די.סי., המסכם פגישה שנערכה בפברואר 2010 בין חדווה רדובניץ', סמנכ"לית הקרן החדשה, עם היועץ-הפוליטי של השגרירות האמריקאית בישראל – ובמסמך זה, צוטטה רדובניץ' מצהירה את השקפת עולמה לעתיד: ".
הקרן החדשה לישראל הגיבה שרדובניץ' נאלצה לעזוב את הארגון מתפקידה כסמנכ"לית, עקב כך שדעותיה האישיות סטו מהנרטיב של הארגון.
למחרת ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית, פרסם מנכ"ל הקרן החדשה, דניאל סוקאץ', מכתב פומבי מטעם הקרן תחת הכותרת: "העולם לקח צעד ענק לאחור", בו הביע את אבלו וחששו מניצחון טראמפ.
בעבר הופיע בדף השאלות והתשובות של הקרן החדשה, כי היא מתנגדת לכיבוש הישראלי של הגדה המערבית (אזור יהודה ושומרון).
בהמשך הניסוח שונה ונאמר שם שהארגונים שהקרן החדשה תומכת בהם עושים זאת "מתוך אהבה למדינה ורצון להסיר מעל ישראל את הגיבנת המוסרית של השליטה בעם אחר".
בתחילת 2023 קבעה עיריית ירושלים שהקרן החדשה לישראל היא "גוף פוליטי", ובהתאם לכך נמנעה מלתת הנחה בארנונה לאחת מהעמותות שנתמכות על ידי הקרן.
עיקר פעולתה של הקרן החדשה לישראל היא חלוקת מענקים לארגונים, כאשר התוכנית המרכזית שלה היא ,"הגנה על המרחב הדמוקרטי".
על פי דוח הקרן מ-2010, מאז היווסדה ב-1979 היא העניקה יותר מ-250 מיליון דולר לכ-850 ארגונים.
30% מהכספים שחילקה הקרן בשנת 2007 הופנו לארגונים הפועלים בקרב ערביי ישראל.
מלבד הסניף הראשי בירושלים, מפעילה הקרן סניפי משנה, באמצעות שתיל, בבאר שבע, בחיפה, בלוד ובבאקה אל-גרביה.
נכון ל-2010 מועסקים במסגרת הקרן החדשה לישראל ושתיל 130 עובדים.
מלבד תמיכה בארגונים, הקרן תומכת גם בקואליציות של ארגונים, למשל הפורום לדיור ציבורי, ובמאבקים ציבוריים ספציפיים.
כך למשל תרמה הקרן ביולי 2011 כ-35,000 ש"ח למאהלים עבור מחאת האוהלים ובינואר 2014 תרמה 3,000 דולר למימון הפגנה-מחאת של מסתננים מאפריקה בכיכר רבין שבתל אביב-יפו.
הקרן החדשה לישראל אף סייעה להקמת מרכזי הסיוע הראשונים לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית.
במרוצת השנים תמכה הקרן בארגונים ישראליים רבים.
אלו הארגונים שמקבלים תמיכה מהקרן בשנת 2023:
בין השאר מממנת הקרן את פרויקט "בועטים את הגזענות והאלימות מהמגרשים", המופעל בשיתוף מינהל הספורט של משרד התרבות והספורט, המשרד לביטחון הפנים, וההתאחדות לכדורגל בישראל במטרה להפחית את הגזענות והאלימות בספורט.
הקרן שותפה עם פרויקט תגלית בארגון מסלול סיורים מיוחד במסגרת הפרויקט, בשם: "גלו את ישראל: שלום, פלורליזם וצדק חברתי".
בשנת 1982 יזמה הקרן החדשה לישראל את הקמת "ארגון שתיל", המייעץ לעמותות הנתמכות על ידה.
בשנים 1984–2017 הפעילה הקרן תוכנית דו-שנתית במסגרתה העניקה מלגת לימודים למשפטנים ישראלים היוצאים ללימודי תואר שני במשפטים בארצות הברית, תוך התמחות בזכויות האדם.
משתתפי התוכנית זכו למלגה הכוללת את מימון שכר הלימוד, הוצאות הנסיעה והוצאות המחיה בארצות הברית.
לאחר חזרתם לישראל שובצו משתתפי התוכנית לעבודה במשך שנה באחד מהארגונים העוסקים בתחומי זכויות האזרח בישראל.
בשנה זאת מקבלים המשתתפים משכורת חודשית מהקרן.
בראש ועדת ההיגוי של התוכנית עומד עו"ד יהושע שופמן.
עם משתתפי התוכנית בעבר נמנו עורכי הדין אביגדור פלדמן, חסן ג'בארין, דן יקיר, ד"ר יובל קרניאל, ד"ר נטע זיו ועו"ד שמאי ליבוביץ.
בשנת 2006 שודרה בערוץ 2 הסדרה "כנגד כל הסיכויים" שהופקה על ידי שידורי קשת בשיתוף הקרן החדשה לישראל.
בכל אחד משלושה עשר פרקי הסדרה הובא סיפורו של פעיל ומנהיג חברתי באחד הארגונים.
"פרס הרמן שוורץ" הניתן למשפטן עבור "הישגים בולטים בתחום זכויות אדם וקידום צדק חברתי".
הפרס על שמו פרופ' הרמן שוורץ שייסד את תוכנית המשפטנים של הקרן.
פרס עבור פעילות התורמת לדו-קיום בין יהודים לערבים בישראל על שמה של ישראלה גולדבלום, ממקימי שלום עכשיו וסגנית נשיא הקרן החדשה לישראל.
הפרס לשינוי חברתי והעצמת נשים על שם יפה יערי.
פרס "אמת לכוח" על שם ביל גולדמן.
בשנת 2023 הוענק לנסר נוואג'עה שהקדיש את חייו למאבק נחוש על זכויותיהם של בני עמו".
בשנת 2024 הוענק לעינב צנגאוקר, אמו של מתן צנגאוקר שנחטף מנחל עוז לעזה, בזכות היותה סמל ודוגמה לגבורה אזרחית רבת עוצמה.
צנגאוקר מהווה השראה לציבור רחב, שלא שוכח את מצוות פדיון שבויים.
הקרן החדשה לישראל יצרה שותפות עם קרן פורד ומנהלת עבורה את קרן פורד ישראל החל משנת 2003. במסגרת שיתוף הפעולה בין הקרנות העבירה קרן פורד מענקים בסך 40 מיליון דולר דרך הקרן החדשה לישראל.
20 המיליון הראשונים ניתנו לחלוקה בתקופה של חמש שנים, שבסיומם ניתנו 20 מיליון נוספים לחמש שנים נוספות, ובסופן אמורה קרן פורד להפסיק לתרום באמצעות הקרן החדשה לישראל.
התרומה מקרן פורד מהווה כשליש מסך התרומות שמקבלת הקרן בשנים אלו.
מענקיה של קרן פורד בישראל מופנים למטרות של קידום "זכויות אדם ואזרח, צדק חברתי ויוזמות פתרון של הסכסוך הישראלי-ערבי".
את קרן פורד בישראל מנהל אהרן בק.
הקרן נתמכה על ידי האיחוד האירופי.
"קרן דפנה" על שם פרופ' דפנה יזרעאלי, פעילה פמיניסטית ומראשי הקרן החדשה לישראל.
הקרן תומכת בפרויקטים המקדמים מנהיגות נשים וערכים פמיניסטיים.
בקרב הימין הישראלי הפך קשר עם הקרן החדשה לישראל, ובפרט קבלת מימון כספים ממנה, ל"אות קין".
פוליטיקאים מהימין, ובראשם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, טענו שמדובר בקרן אנטי-ציונית.
באפריל 2018 ראש הממשלה נתניהו טען, כי "הקרן החדשה היא הגורם המרכזי שהפעיל לחץ אירופי על ממשלת רואנדה לסגת מהסכם ההחזרה של האזרחיה מישראל.
הוא הוסיף כי מטרת-העל של הקרן היא מחיקת הצביון היהודי של ישראל, הפיכתה למדינת כל אזרחיה, ואף לצד מדינת לאום פלסטינית 'נקייה מיהודים' בקווי 67' שבירתה ירושלים".
נשיאת הקרן הכחישה שהארגון פנה לרואנדה או לגורמים אירופאים והוסיפה כי "ראש הממשלה עבר הערב כל קו אדום בהסתה נגד הקרן החדשה לישראל".
בהודעה שהוציאה מפלגת הבית היהודי בשנת 2015 נכתב כי הקרן החדשה פוגעת "בחיילי צה"ל ובכל אינטרס ישראלי".
בתחילת 2010 תנועת "אם תרצו" יצאה במסע פרסום נגד הקרן ונשיאתה, נעמי חזן, בטענה שהקרן תומכת בארגונים המגישים תביעות נגד קציני צה"ל מחוץ לישראל בהאשמה של פשעי מלחמה, ובתמיכה בארגונים שסיפקו נתונים לוועדת גולדסטון.
הקרן פרסמה מסמך תגובה לטענות "אם תרצו", ובו טענה שהמסמך של "אם תרצו" הוא מניפולציה שקרית.
ארגון NGO Monitor הלין במכתב פומבי למנכ"לית הקרן רחל ליאל, נגד ארגון השמאל הרדיקלי "קואליציית נשים לשלום" המשתתף בקמפיין ה-BDS נגד ישראל וכנגד תמיכת הקרן בו.
בעקבות זאת הופסקה הזרמת המענקים ל"קואליציית נשים לשלום" והקרן דרשה מהם להסיר את שמה מרשימת התורמים באתר.
בתגובה האשימה הקואליציה את הקרן ב"כניעה למסע ההסתה".
מוסדות הקשורים בתנועת "הקיבוץ הדתי", ובהם "קרן הרצוג" ונאמני תורה ועבודה, קיבלו תקציבים מהקרן.
בפברואר 2011 קראה תנועת "הקיבוץ הדתי" למוסדות אלה שלא לקבל כספים מהקרן, בשל המטרות שלטענתה הקרן מנסה לקדם.
באוגוסט 2018 פתח ארגון "חותם" במסע פרסום נגד עמותות ואישים דתיים שקיבלו מימון מהקרן ופעלו לפי הקמפיין למען מטרות כהפרדת הדת מהמדינה, וקרא לציונות הדתית להתנתק מהם.
על מסע הפרסום נמתחה ביקורת על ידי אותם ארגונים.
ב-2016 החליט ארגון השמאל "מולד" לוותר על תקצוב מהקרן החדשה בנימוק שהקרן החדשה משתפת פעולה עם ארגונים אנטי-ציוניים.
מנגד פרסמו אנשי רוח, ובהם הסופר א.
יהושע והמחזאים יהושע סובול ועדנה מזי"א, עצומה שבה הביעו "שאט נפש ממסע ההסתה והשנאה המתנהל בשבועות האחרונים נגד הקרן החדשה לישראל ונגד ארגוני זכויות האדם בישראל".
מספר אמנים וחברי כנסת ערכו אירוע תמיכה בקרן החדשה לישראל.
בעקבות הביקורת נגדה יצאה הקרן במסע פרסום תחת הכותרת "לא נסתום" שבמסגרתו הועלה אתר אינטרנט בשם זה וגויסו בלוגרים על מנת שישתתפו במאבקה של הקרן.
העיתונאי האמריקאי אדווין בלאק אמר שהקרן מממנת כ-800 ארגונים שהמטרות של מרביתם טובות, אך 80 מהם הם ארגונים פוליטיים הפועלים נגד ישראל.
בין השנים 2002–2008 כיהן כנשיא הקרן פטר אדלמן.
לפניו כיהנו בתפקיד זה ד"ר מרדכי בר-און ופרופ' יורם פרי.
בשנת 2008 מונתה לנשיאת הקרן נעמי חזן שכיהנה כחברה בהנהלת הקרן בין השנים 1993–1992 עד לבחירתה לכנסת, ומשנת 2007. בשנים 2012–2015 הנשיא היה הרב בראיין לורי, ובשנים 2015–2018 עו"ד טליה ששון.
בין השנים 1991–1997, אבינעם ערמוני שימוש כמנכ"ל הסניף הישראלי.
בנובמבר 2009 החליפו דניאל סוקאץ' ורחל ליאל את לארי גרבר ואליעזר יערי בתפקידי מנכ"ל הקרן ומנכ"ל הסניף בישראל, בהתאמה.
מיקי גיצין החליף את רחל ליאל ביולי 2017. ב-2026 החליפה שירה בן ששון פורסטנברג את מיקי גיצין.
הקרמלין בקאזאן (רוסית: Казанский Кремль, טטרית: Qazan Kremle) הוא המבצר המרכזי בעיר קאזאן ברוסיה ומשמש כיום כמרכז השלטוני של רפובליקת טטרסטן.
הקרמלין הוא מכלול מורכב ויחיד במינו של ארכאולוגיה, היסטוריה, תכנון עירוני ואדריכלות.
התפתחותו החלה בתקופה הטרום מונגולית במאה ה-10, ונמשכת עד היום, אגב השפעה של האדריכלות הבולגרית והטטרית, אדריכלות אורדת הזהב, השפעה איטלקית, רוסית ומודרנית.
ייחוד נוסף של המכלול הוא בכך שהוא ניצב בקצה צפון-מערבי של אזור השפעת האסלאם, במקום בו זה פוגש בסגנון פסקוב באדריכלות הרוסית.
בשל כל אלה הוכרז הקרמלין של קאזאן כאתר מורשת עולמית בשנת 2000.
התיישבות אנושית ראשונה באזור קאזאן התקיימה באלף ה-7 לפנה"ס ובאלף ה-8 לפנה"ס.
במקום שרידים ארכאולוגיים מתקופת הברונזה (תקופת קאזאן המאוחרת) ומתקופת הברזל במאות ה-8 לפנה"ס עד ה-6 לפנה"ס, וכן מתחילת ימי הביניים (המאה ה-4 והמאה ה-5).
החל במאה ה-10 ועד המאה ה-13 התקיימה בקאזאן התיישבות בולגרית טרום מונגולית, ובגבעת הקרמלין שכן יישוב מסחרי מבוצר ומוקף בחפיר ובחומות.
במאה ה-12 נבנתה במקום מצודת אבן והעיר התפתחה כמוצב על הגבול הצפוני של בולגריה של הוולגה.
במאה ה-13 הרסו המונגולים את המצודה, ובנו תחתיה סיטדל מבוצר ששימש כמרכז שלטוני של נסיך קאזאן.
באמצע המאה ה-15 השתלטה אורדת הזהב על קאזאן והקרמלין שוחזר והוגדל.
לאחר כמאה שנים, באמצע המאה ה-16 היה האתר למצודת אבן ועץ שכלל את ארמונו של שליט החנאט של קאזאן שהתקיימה מ-1438 עד 1552, מסגד, קברים ונקרופוליס.
הארמון עצמו שימש גם כבית אוצר וספרייה לכתבי יד, והמתחם הוקף במספר חומות שהוקמו בגבהים שונים.
ב-1552 השתלטו הרוסים על קאזאן, ואיוואן הרביעי טבח באוכלוסייה וקבע בעיר את בירתה של "ארץ הוולגה".
הקרמלין הרוסי החדש היה זהה בשטחו ובתוכניתו הכללית למצודה הטטרית.
אחד ממגדלי השמירה הפך למגדל הפעמונים של קתדרלת הבשורה, והמבנים הקיימים המשיכו ועמדו על תילם, ורק ייעודם השתנה.
מסגדים הפכו לכנסיות, ארמון החאן היה למחסן נשק, ובמקום נוסדו שני מנזרים - מנזר השילוש ומנזר ההשתנות.
מנגד, המסגד הגדול באתר נהרס ונוספו לו מבנים חדשים בחלקו הדרומי של המתחם ששמשו לצרכים מנהלתיים.
בשנת 1708 הפכה קזאן לבירתה של נפת קאזאן והעיר התפתחה.
בקרמלין התרחשו מספר שינויים והמרכז השלטוני ולשכת המושל שמוקמה באזור ארמון החאן הישן עברו לחלקו הצפוני של המתחם.
המתחם כולו אורגן מחדש, ונסללה הדרך שהובילה משער ספאסקי בחומה הדרומית אל שער ומגדל טייניצקאיה בצפון, וזו חילקה את המצודה לשני חלקים ברורים ושונים בייעודם - החלק המזרחי ובו ארמון המושל, המשרדים, משרדי מועצת הכנסייה, בית הבישוף וקתדרלת הבשורה; והחלק המערבי ובו המנזרים ובית הספר לקצינים.
בתקופת סטלין נהרסו רוב הכנסיות בקרמלין, והחל בשנות החמישים של המאה ה-20 חודשו החומות ומגדלי השמירה.
ב-22 בספטמבר 1994 הוכרז הקרמלין כמוזיאון היסטורי, אדריכלי ואומנותי, ועבודות שחזור מקיפות החלו להיערך במקום.
השינוי החשוב ביותר היה בנייתו של מסגד קולשריף במקום בו ניצב מסגד בתקופת החנאט של קאזאן, וזה נחנך בטקס רשמי ב-24 ביוני 2005. עוד חודשו קתדרלת הבשורה והאפיפיור יוחנן פאולוס השני השיב לה את האיקונין של "יולדת האל של קאזאן".
הקרמלין של קאזאן שוכן בראש גבעה על הגדה השמאלית של הנהר קאזאנקה, ובשל אילוצים טופוגרפיים צורתו היא כשל פוליגון לא-רגולרי ארוך הנמתח מדרום לצפון.
אורכו של הקרמלין מגיע ל-600 מטר מצפון לדרום ורוחבו נע בין 200 ל-300 מטר.
גובהו המרבי מעל לסביבתו הוא 28 מטר.
רוב המבנים שנמצאים כיום באתר הם מהמאות ה-10 עד ה-16, וקיימים שרידים של מבנים וביצורים שהוקמו החל במאה ה-10. עומק החפירות הארכאולוגיות נע בין 3 ל-8 מטר.
קתדרלת הבשורה שוכנת במרכז חלקו הצפוני של המתחם, והיא נבנתה בשנים 1551 עד 1664. לקתדרלה הבנויה מאבן לבנה חמש כיפות ושלושה אפסיסים והיא נשענת על שישה עמודים.
במשך השנים נערכו שינויים רבים במבנה ובשנות השלושים של המאה ה-20 נהרסו מגדל הפעמונים שהיה צמוד לו ומספר אלמנטים נוספים של הבניין.
הכיפות הוסרו אך הושבו בשנות השבעים והשמונים.
הקתדרלה הייתה סגורה לשימוש דתי בין 1925 ל-1996. בניין הבישוף בצידה הדרום-מזרחי של הקתדרלה נבנה בשנת 1829, ובניין מועצת הכנסייה הסוגר על המתחם מדרום הוקם במאה ה-18 והורחב במאה ה-19. בשטח התגלו שרידי מבנים מהמאות ה-12 עד ה-16.
מנזר ההשתנות שוכן בחלק הדרום-מערבי של המתחם בקרבת שער ספאסקי.
בניית המנזר החלה בשנת 1557 והוא היה מרכז לפעילות דתית ולמקום קבורה של הממסד השלטוני והדתי בעיר.
הקתדרלה ששכנה במרכזו של מתחם זה נבנתה בשנים 1595–1601 אך היא נהרסה בשנות ה-20 של המאה ה-20, ורק בסיסה שרד.
כנסיית ניקולאי הקדוש עושה הניסים וחדר אוכל שוכנים ממערב לשרידי הקתדרלה.
הכנסייה נבנתה בשנת 1558 ושופצה בשנת 1815. הקומה הראשונה של הכנסייה מהווה דוגמה למבנה המקורי.
בנוסף לכך, שרדו מספר מבנים נוספים במקום, כמו בית האוצר והגלריה, ואלה מתוארכים למאה ה-17 וה-18. מתחת למנזר מערות קבורה שנחפרו בשנת 1592.
ארמון המושל ממוקם בחלק הצפוני של המתחם ונבנה על שרידי ארמון החאן ממנו נותרו מספר שרידים.
הארמון הנוכחי נבנה בשנים 1845–1848 והוא כולל מבנה מרכזי המוקף בקשת של מבנים נמוכים יותר מצידו הצפוני.
לארמון שתי קומות, הוא עשוי מאבן וחזיתו הדרומית סימטרית ופונה לרחבה גדולה.
ממערב לו צמודה לארמון כנסייה ומדרום לאחרונה ניצב מגדל סיימביקה.
משמש כמעונו הרשמי של נשיא טטרסטן.
מגדל סיימביקה (Башня Сююмбикэ ;Söyembikä manarası) הוא מאתריו המוכרים של המתחם, והיה המבנה הגבוה בו.
המגדל נוטה על צדו, וההערכה היא כי הנטייה מגיעה לכ-198 ס"מ.
מועד הקמתו של המגדל אינו ידוע, ורוב החוקרים סבורים כי הוקם בסוף המאה ה-17 או בתחילת המאה ה-18, בהשפעת מגדלי הקרמלין במוסקבה.
לפי המסורת הוקם המגדל על ידי איוואן הרביעי במאה ה-16 בתוך שבוע בלבד, והמלכה האחרונה של החנאט, סיימביקה, קפצה ממנו אל מותה, ומכאן שמו.
בתקופת האימפריה הרוסית נשא המגדל בראשו פסל של עיט דו-ראשי, וזה הוחלף בכוכב האדום במאה ה-20. כיום מתנוסס עליו סהר.
מסגד קולשריף (Qolşärif mäçete; Мечеть Кул-Шариф) הוא כיום המסגד הגדול ברוסיה וייתכן שבכל אירופה.
המסגד נבנה בשנת 2005 בצידו המערבי של הקרמלין על חלק משטחו של בית הספר לקצינים, ובמקום בו ניצב עד 1552 המסגד המרכזי של המתחם.
המסגד נקרא על שם מנהיגה הדתי של העיר שנהרג ביחד עם תלמידיו בהגנת העיר.
המסגד יכול להכיל כ-1500 מתפללים, ובכיכר שלפניו יכולים להצטופף 10,000 איש נוספים.
גובהם של המינרטים הוא 57 מטר.
הבנייה נמשכה עשר שנים וטקס חניכת המסגד פתח את חגיגות יובל האלף של העיר.
המסגד שולט על החזית המערבית של המתחם כולו והוא היה לסמל לשאיפות טטרסטן לעצמאות.
במסגד שוכנים מוזיאון האסלאם, ספרייה, בית-דפוס ומשרדי האימאם.
הביצורים הנוכחיים נבנו במספר שלבים, והעבודות החלו ב-1556 על בסיס הביצורים הטטרים.
בניית חומות ומגדלים הסתיימה בתחילת המאה ה-17 אך בחלקים שונים נמשכה גם במאה ה-18. החומות הראשונות נבנו מאבן ובהמשך הוחלפו בלבנים.
במקור היו במקום 13 מגדלים, אך חלק מהם נהרס במאה ה-19. החל משנת 1951 מבוצעות עבודות שיפוץ בביצורים.
הכניסה הראשית לקרמלין היא במגדל ספאסקי שבצידו הדרומי וזה כולל גם כנסייה.
המגדל נבנה בשנים 1556–1562 ושופץ במהלך המאה ה-20. עבודות ארכאולוגיות בשטח הביצורים גילו שרידים של מבנים מהמאות ה-11 וה-12 ואף קודם להן.
"הקִריון" (החל משנת 2014 מותג בשם "עופר הקריון", כאחד מקניוני עופר) הוא מתחם הכולל מרכז קניות גדול בקריות, בסמוך לכביש עכו–חיפה (כביש 4).
האזור מוגדר כחלק משטח השיפוט של קריית ביאליק.
מנכ"ל הקריון הוא גיא קרן.
המרכז המסחרי הוקם על חורבות מפעל הטקסטיל "אתא", ונפתח לקהל הרחב ב-28 בפברואר 1989.
בראשית 2009 עמד שטחו המסחרי של מרכז הקניות על 42,000 מ"ר, והוא כלל בתי עסק בתחומי הביגוד, המזון, מוצרי מחשוב ועוד.
זאת, לאחר שבשנת 2016 התווסף לקניון מתחם חנויות ומסעדות דמוי מדרחוב.
על-פי אומדן משלהי 2009, ביקרו במקום אז יותר מ-30,000 איש ביום.
בשנת 2007, לאחר שהועבר לאזור חדש בקניון, נפתח מחדש מתחם בתי הקולנוע שפעל בו, וזה מותג כ"גלובוס מקס" ובהמשך, כ"הוט סינמה".
עד לשלהי העשור השני של המאה ה-21, כלל המקום גם קולנוע IMAX, אשר בו הוקרנו סרטים בתלת-ממד.
בסמוך למרכז הקניות נמצאים "מגדלי הקריון".
בשני מגדלי משרדים אלו שוכן, בין היתר, "המרכז הרפואי זבולון", המרכז הגדול ביותר של שירותי בריאות כללית בצפון.
מול המגדלים ממוקם ה"ביאליק סיטי", בניין רב קומות ובו מרכול רחב-ממדים של רשת השופרסל, מכון כושר, אולם כדורת, שני סניפי בנק ומשרדים.
בסך-הכל, מדובר על שטח השכרה למשרדים שגודלו 35,000 מ"ר.
בסמוך למתחם שוכן בית משפט השלום קריות.
הבעלות על כל מתחם הקריון, כולל המגדלים הסמוכים וה"ביאליק סיטי", היא של חברת מליסרון בע"מ.
במחצית שנת 2010 שונה סמליל הקריון לכזה המבטא את היותו של מרכז הקניות חלק מקבוצת "קניוני עופר" בבעלות "מליסרון בע"מ".
במרץ 2014 עברו כל "קניוני עופר" מיתוג-מחדש ושמם שונה, כך שנוספה להם המילה "עופר" לפני השם הקיים.
בצורה זו, הפך "הקריון" ל"עופר הקריון".
באפריל 2009, נבדקו הערכות השווי של מרכזי הקניות בישראל המוחזקים על ידי חברות ציבוריות.
בחינה זו, לפי נתוני שנת 2008, גילתה כי הקריון הוא הקניון בעל הערך הגבוה ביותר בארץ, כאשר הוא מניב לבעליו דמי שכירות חודשיים של 10 מיליון שקלים חדשים.
נכון לסוף 2012, שיעור התפוסה הממוצע של החנויות בו עומד על 99% ושוויו הכולל של מרכז הקניות נאמד ב-1.6 מיליארד ש"ח.
השם "קריון", ככל הנראה צירוף של המילים 'קריה' ו'קניון'.
הקרמלין או קתדרלת אוספנסקי היא שמה של ביצת פברז'ה - תכשיט דמוי ביצת פסחא העשוי אבנים יקרות, זהב ואמייל על ידי התכשיטן הרוסי פטר קארל פברז'ה על פי הזמנת הצאר של רוסיה, ניקולאי השני.
הצאר העניק את הביצה כמתנת פסחא לאשתו, הצאריצה אלכסנדרה פיודורובנה בשנת 1906.
הקרמלין היא הגדולה מביצי פברז'ה שנוצרו.
הביצה נוצרה בהשראת הארכיטקטורה של קתדרלת אוספנסקי (קתדרלת העלייה או קתדרלת התרדמה) שבמוסקבה, בה הוכתרו כל צארי רוסיה, לרבות הצאר ניקולאי אשר הזמין את הביצה.
כיפת הכנסייה שבביצה מצופה אמייל לבן, וניתנת להסרה.
כאשר מסירים את הכיפה ניתן לראות את תוכה של הכנסייה: דגל של שטחי הכנסייה, כיסאות הכנסייה, המזבח של הכנסייה ואף האיקונות של הכנסייה עשויות אמייל.
ניתן לראות את פרטי האיקונין מבעד לחלונות דגם הכנסייה השקופים.
דגם הכנסייה ניצב על בסיס עשוי זהב ועל בסיס מתומן עשוי שוהם.
ה"הפתעה" שבביצה היא קופסת המוזיקה בתחתיתה המנגנת שני המנונים דתיים שהיו מקובלים ברוסיה בחג הפסחא, ובהם השיר "Izhe Khveruviny" שהיה אהוב על הצאר.
ניתן "למתוח" את מנגנון הביצה באמצעות מפתח עשוי זהב.
הביצה הוזמנה על ידי הצאר ניקולי כמתנת פסחא עבור רעייתו אלכסנדרה בשנת 1903 ונועדה להנציח את שובם של בני הזוג למוסקבה בשנה זו.
בני הזוג לא שהו בעיר עד שנה זו מאחר שבעת טקס הכתרתם נמחצו למוות מאות מתושבי מוסקבה.
הצאר התכוון להעניק את הביצה לרעייתו בשנת 1904, ותאריך שנה זו נחקק על בסיס הביצה.
בשל פרוץ מלחמת רוסיה יפן נדחה מתן הביצה, ובשנת 1905 נדחה בשנית מתן הביצה בשל הרצחו של דודו של הצאר, הדוכס הגדול סרגיי אלכסנדרוביץ' בקרמלין.
הביצה הוענקה לבסוף לרעיית הצאר בשנת 1906.
כיום מוצגת הביצה במוזיאון נשקיית הקרמלין.
הקרייתים הוא מועדון ספורט אשר ממוקם בקריית חיים.
המועדון מורכב ברובו מקבוצות כדוריד כאשר בעבר היו בו בעיקר מספר קבוצות כדורעף.
המועדון משתייך למרכז הספורט מכבי, ולכן לעיתים נקרא גם "מכבי הקרייתים".
אולמה הביתי של האגודה הוא אולם חטיבת הביניים "דגן" שבקריית חיים.
קבוצת הכדוריד של הקרייתים הוקמה ב-1983 על ידי ד"ר דודי גושן ששימש מנהלה עד שנת 2000 ויורם לפר.
גושן היה שחקנה לשעבר של מכבי קריית מוצקין (כדורסל וכדוריד).
הקבוצות התבססו על תלמידי כיתות הספורט של תיכון קריית חיים ובהמשך צורפו שחקנים ממכבי קריית מוצקין.
לאחר מספר עונות בליגה א' - אז הליגה השלישית, בתחילת שנות ה-90 עלתה הקבוצה לראשונה לליגה הארצית.
בשנותיה הראשונות בליגה זו דשדשה הקבוצה בתחתית הליגה, עד שבשנת 1996 מונה לתפקיד המאמן יורם רוזנברג.
אל השחקנים צעירים שהתפתחו ממחלקת הנוער כגון אייל ענבר, אורי אתרוג, תמיר מינצברג וברק כצנלסון, הצטרפו שחקנים שהגיעו ממכבי קריית מוצקין השכנה כגון אבי דביר, שלומי שושן, רן ויצמן, אסף אוקמינסקי, גילי בניטה והאחים שי ואורי גורן.
והקבוצה הצליחה להתברג בצמרת הליגה.
לפני עונת 1999/2000 מונה אביעד עדן למאמן, ששימש עד אז כשוער המשנה של הקבוצה.
במקביל לכך גם הוחלט להפסיק לשלם לשחקנים משכורות, ובתמורה לפעילותם בקבוצה להטיס את כל הקבוצה לנופש בחו"ל בסיום העונה, מסורת אשר נשמרת עד היום.
בסיום אותה עונה הוחלט לסיים את דרכו של אביעד עדן בקבוצה, ולמשרת המאמן הוחזר ירון בק, אשר שימש בתפקיד מספר שנים.
תחת בק הגיעה הקרייתים להישג השיא שלה עד אז, כאשר את עונה 2000/1 סיימה הקבוצה במקום הראשון וזכתה בכרטיס העלייה לליגת העל אך החליטה הנהלת הקבוצה, בשיתוף עם השחקנים, לוותר על זכות העלייה בשל קשיים כספיים.
בולטים בקבוצה באותה עונה היו אייל ענבר, גילי בניטה, אבי דביר, שלומי שושן, אסף אוקמינסקי ואריאל הדר.
לאחר אותה עונה החליט יושב ראש האגודה הוותיק, דני ענבר, לסיים את דרכו, ובמקומו מונה ירון מינצברג.
במקביל מונה לתפקיד מאמן שלומי לוי, ששימש עד אותה תקופה כמאמן במחלקות הנוער של האגודה.
לוי שימש במקביל גם כשחקן.
גם את עונת 2001/2 סיימו הקרייתים במקום הראשון בליגה, והפעם החליטו לנצל את זכות העלייה לליגת העל.
בעונת 2002/3 שיחקה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בליגת העל, אך בסיומה הגיעה למקום האחרון נשרה בחזרה לליגת המשנה.
בעונת 2003/4 שוב סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה הלאומית, ושוב העפילה לליגת העל.
בעונת 2004/5 בליגת העל, שכלל ניצחון בדרבי על מכבי קריית מוצקין, סיימה הקבוצה בתחתית הליגה ובשנית נשרה לליגת המשנה.
בעונת 2005/6 סיימה במקום השני אחרי בני הרצליה.
באותה עונה גם הצטרפו לקבוצה צחי טוויטו, יריב רינקוב ואסף לחמיש ממכבי קריית מוצקין.
בעונת 2006/7 הקבוצה סיימה במקום הראשון בליגה הלאומית, ובפעם השלישית עלתה לליגת העל.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2007/8 לראשונה הצליחה הקבוצה שלא לסיים במקום האחרון בליגת העל, כשסיימה במקום ה-11, לפני מכבי ארזים רמת גן.
אלא שבאותה עונה הונהגה שיטה חדשה, לפיה הקבוצה שמסיימת במקום ה-11 בליגת העל פוגשת את הקבוצה שסיימה במקום ה-2 בליגה הלאומית לצמד משחקי מבחן על המקום בליגה הבכירה.
סביון והובסו בשני המשחקים, כך ששוב חזרה הקבוצה לליגה הלאומית.
לאחר עונה זו החליטה הנהלת להחליף את שלומי לוי לאחר 6 שנים בתפקיד המאמן באביעד עדן ששימש כמאמן הקבוצה בעבר.
את עונת 2008/9 סיימה הקבוצה במקום החמישי בלבד בליגה הלאומית.
בסיום אותה עונה הוחלט למנות לתפקיד המאמן את צחי טוויטו, אשר בדיוק פרש מפעילותו כשחקן.
בעונת 2009/10 סיימה הקבוצה במרכז טבלת הליגה הלאומית.
עונת 2010/11 הייתה עונת משבר לקרייתים, מפני שסיימה הקבוצה במקום השביעי, ועקב כך נאלצה לשחק במשחקי המבחן להישרדות בליגה, בסיומם הצליחה הקבוצה להישאר בליגה הלאומית עונה נוספת.
בתום אותה עונה רשמה קבוצת הנוער של האגודה הצלחה גדולה, כאשר העפילה לראשונה בתולדותיה אל הליגה העלית לנוער.
הבולטים בקבוצה היו מורן ספיבק, בר ורטנשטיין ורן יזדי, ומאמנה היה שלומי לוי.
בעונת 2011/12 נותר כאמור צחי טוויטו בעמדת המאמן, וכעוזרו מונה אסף לחמיש, אך גם בסיום אותה עונה שרדה הקבוצה בליגה הלאומית רק לאחר משחקי מבחן, כאשר בתום הליגה הסדירה סיימה הקבוצה במקום השביעי.
קבוצת הנוער של המועדון סיימה את עונת הבכורה שלה בליגה העלית במקום האחרון ולכן נשרה שוב אל הליגה המחוזית.
צחי טוויטו המשיך בתפקיד המאמן גם בעונת 2012/13, כאשר אסף לחמיש עזב את תפקיד העוזר.
השחקנים הבולטים בקבוצה היו תומר פרי (קפטן הקבוצה), יריב רינקוב, חן קטן, והשוערים דני טיאר ועמרי שניידר.
בעונות 2013/14, 2014/15 ו-2015/16, שימש בתפקיד המאמן ארז פפו, לאחריו מונה לתפקיד המאמן שחקן עבר מצטיין של הקבוצה - אריאל בלומוביץ'.
יחד עם הקמת קבוצת כדוריד הגברים הוקמה במועדון קבוצות כדורעף נשים.
לאחר מספר שנים שבהן לא התבלטה הקבוצה, בשנת 1992/3 זכתה הקבוצה בגביע המדינה, ובעקבות כך גם הופיעה לראשונה בגביע אירופה.
בין השחקניות הבולטות באותם ימים היו דנית לבוב, רויטל גוטמכר, אורית פקיליס, נטע רינקוב, מירב אנגל, ליטל סיסו ואסתי אתרוג.
בעונת 1997/8 אף זכתה הקבוצה בדאבל.
בתחילת שנות ה-2000, בשל ירידה בפופולריות הקבוצה ובעיות תקציב, החליטו באגודה להתרכז בכדוריד וקבוצת הכדורעף התאחדה עם קבוצת הפועל מטה אשר.
איחוד זה לא החזיק מעמד זמן רב, ולאחר התפרקותו ביצעו הקרייתים איחוד נוסף - הפעם עם מועדון הכדורעף של נווה שאנן.
שם הקבוצה המאוחדת, שמשחקת עד היום בליגה הבכירה, הוא הקרייתים נווה שאנן.
מחלקת כדורעף הנערות של הקרייתים הייתה ידועה מאז הקמתה כאחת הבולטות בארץ.
המחלקה פעלה בצמוד לתיכון קריית חיים וקבוצת הכדורעף של התיכון זכתה באליפות ליגת העל לבתי ספר תיכוניים תשע פעמים, וייצגה את ישראל 4 פעמים באליפות העולם לבתיה"ס, השיא ב-1994 עת זכתה בסגנות אליפות העולם.
במחלקת הנוער של האגודה גדלו במשך השנים מספר רב של שחקניות בולטות, שחלקן שיחקו ועודן משחקות גם בנבחרת ישראל.
הבולטות שבהן הן: אסתי אתרוג, דנית לבוב, אורית פקיליס, נטע רינקוב, רקפת ברגל, ליטל סיסו, הילה מלמד, רויטל ויזל (ז"ל), יונית ברגל, ורד לוטרשטיין, רוית רהב, גלי גולדשטיין, אדווה זינובר, יעל רוזנר ודנה טרטצקי.
הקריה הלאומית לארכאולוגיה של ארץ ישראל ע"ש ג'יי וג'ני שוטנשטיין הוא משכנה של רשות העתיקות המאחד את כל יחידות רשות העתיקות הפזורות ברחבי ישראל למבנה מרכזי.
הקריה ממוקמת בקריית המוזיאונים בקריית הלאום בירושלים, בסמוך למוזיאון ישראל ומוזיאון ארצות המקרא.
את הקריה תכנן האדריכל משה ספדיה.
טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-15 באוקטובר 2006, אך מאחר שהמדינה הקצתה לפרויקט רק 60 מיליון שקלים, שאר תקציב ההקמה היה תלוי בתרומות ובניית המבנה התעכבה.
בנובמבר 2007 אשרה הוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה את תוכנית המבנה.
התכנון המפורט הסתיים בשנת 2010. בראשית שנת 2011 הסתיימה החציבה בשטח.
בינואר 2012 פרסמה רשות העתיקות מכרז לבניית המתחם שישתרע על שטח של 35,000 מ"ר.
עלות הפרויקט על פי התכנון הראשוני הייתה 300 מיליון שקל.
לאחר שלבניין נוספו שימושים נוספים ביניהם: משרדי המטה של רשות העתיקות, מחסני העתיקות לאכלוס כשני מיליון פריטים, מעבדות, ספרייה וחללי תצוגה לציבור, עלה תקציב ההקמה ל-400 מיליון שקל.
באוקטובר 2016 נערך טקס חנוכת המבנה, אולם בפועל בנייתו לא הושלמה עקב חוסר במשאבים ורק האגף המזרחי אוכלס.
הבנייה נמשכה במקביל עם גיוס תרומות נוספות.
המרכז הלאומי למטבעות ע"ש שאול א.
פוקס הוא מרכז המחקר הישראלי הראשון לנומיסמטיקה.
מרכז המחקר כולל למעלה מ-120,000 מטבעות מתקופות שונות החל מלפני כ-2,300 שנה ועד המאה ה-17. רוב המטבעות הם ממצאים בודדים מחפירות ארכאולוגיות גדולות וקטנות.
בנוסף האוסף כולל למעלה מ-150 מטבעות זהב, כסף וברונזה, המתחילים בתקופה הפרסית לתקופה העות'מאנית.
חשיבותו יוצאת הדופן של האוסף נובעת מכך שמקורם של כמעט כל המטבעות נקבע.
לכן, היא מייצגת את אחד ממאגרי המידע המדעי הגדולים ביותר מסוגו בעולם.
במרכז הוקמה הספרייה הלאומית לארכאולוגיה שמשמשת גם בתור ספריית ייעוץ ומחקר, עלות הפרויקט כ-300 מיליון שקלים.
"תקומה מן האפר" הוא מרכז של רשות העתיקות בקריה הלאומית לארכאולוגיה של ארץ ישראל, בו מוצגת תערוכה המציגה את חלקה של רשות העתיקות באיתור וזיהוי חללי טבח שבעה באוקטובר וחפצים הקשורים אליהם.
הקרן הבין-לאומית לפיתוח חקלאי היא סוכנות בין-לאומית הכפופה לאומות המאוחדות.
תפקידה לעזור למדינות מתפתחות שמתבססות על חקלאות, לפתח ענף חקלאי רווחי ואיכותי.
הסוכנות הוקמה ב-1977 בעקבות מחקר שפורסם באותה שנה על ידי האו"ם וקבע ש-75% מתושבי המדינות המתפתחות גרים באזורים חקלאים לא מפותחים, שעשויים להניב תוצרת טובה.
תוצרת זו תביא לצמיחת אותן מדינות ולהוזלת מחירי המזון ברחבי העולם.
הארגון הוא חלק מקבוצת הפיתוח של האו"ם.
מטה הארגון ממוקם ברומא, איטליה.
החל משנת 2017, נשיא הקרן הוא מטוגו.
הקריעה הגדולה היא תאוריה בנוגע לגורלו של היקום.
על פי התאוריה, כלל החומר ביקום, החל מגלקסיות וכוכבים וכלה באטומים וחלקיקים תת-אטומיים, נמצא בתהליך של קריעה, עקב התפשטות היקום המואצת, ככל הנראה, כתוצאה מהשפעת האנרגיה האפלה.
תהליך הקריעה המתמשך, יוביל בסופו של דבר, על פי התאוריה, למצב בו קצב ההתרחקות של החלקיקים ומהירותם תהיה כה גדולה, גדולה אף ממהירות האור, כך שכוח המשיכה לא יוכל להמשיך ולהחזיק את החומר ביחד.
תחילה גלקסיות יתפרקו, בהמשך כוכבים יתפרקו למרכיביהם ולבסוף, האטומים לא יוכלו להישאר במבנה ולא יוכלו לתפקד יותר כאבני בניין בחומרים השונים.
התהליך ימשיך עד שכל חלקיק, ולו הקטן ביותר, יתפרק וכך כל מרכיבי היסוד ינועו במרחב, במהירות הגדולה ממהירות האור, בלי יכולת להתחבר ולהרכיב כל חומר או חלקיק שהוא, ובכך יגיע היקום לקיצו.
התאוריה הזו נתמכת על גבי תאוריית הקיפאון הגדול, אך מדברת על כך שהאנרגיה האפלה תתחזק יותר ויותר, עד שתתגבר על הכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החזק והכוח הגרעיני החלש, אשר מחזיקים את החלקיקים היסודיים ליצירת האדרונים.
תהליך זה יגרום בין היתר לקריעה הגדולה.
הקריה הכלכלית על שם המלך עבדאללה היא עיר מתוכננת העומדת בבניינה במחוז מכה שבמערב ערב הסעודית, ומיועדת להוות – יחד עם ארבע ערים אחרות כמותה – מוקד למשיכת פעילות של עסקים מקומיים ובינלאומיים, במטרה לפתח את כלכלת הממלכה.
מיזם הקמת העיר הוכרז בשנת 2005 על ידי עבדאללה, מלך ערב הסעודית דאז.
הקמת העיר וארבע ערים כלכליות אחרות כמוה נועדה להשיג מספר מטרות: העלאת האטרקטיביות של ערב הסעודית כיעד להשקעות בינלאומיות; גיוון הפעילות הכלכלית במדינה, שכלכלתה מבוססת בעיקרה על תעשיית הנפט; הפחתת צפיפות האוכלוסייה בערי המדינה; יצירת מקומות עבודה חדשים.
העיר ממוקמת לחוף הים האדום, במערב המדינה, כמאה קילומטרים צפונית לעיר ג'דה.
שטחה הכולל המתוכנן הוא 173 קילומטרים רבועים.
הקמתה הייתה אמורה להסתיים עד לשנת 2020, אך עד 2015 הושלמו רק 15% ממנה.
עם השלמתה, העיר אמורה לכלול את המרכיבים הבאים:
אזור תעשייה בשטח של כ-63 קילומטרים מרובעים;
נמל המלך עבדאללה, על פני שטח מתוכנן של כ-14 קילומטרים מרובעים, ובו תשתית לקליטת אוניות גדולות וקיבולת מכולות של 10 מיליון TEU בשנה.
הנמל יוכל לטפל גם ב-300 אלף עולי רגל בשנה, שיגיעו אליו בדרכם אל הערים הקדושות מכה ואל-מדינה שבקרבת העיר;
רובע מגורים ובו דירות מגורים, בתי מגורים ותשתיות ציבוריות לעד 500 אלף נפש;
אתר תיירות שיהיה מיועד למשוך תנועת תיירות גדולה ויכיל 120 מלונות ובהם 25 אלף חדרים, מרכזי קניות ומתקני נופש;
מתחם חינוך שיכיל קמפוס רב-אוניברסיטאי לכ-18 אלף סטודנטים ו-7,500 אנשי סגל ושני פארקי מחקר ופיתוח
רובע עסקים על פני שטח של כארבעה קילומטרים מרובעים, שיהיו בו שטחי משרדים, מלונות ושטחי מסחר.
העיר חוברה למסילת הרכבת המערבית, הקושרת בינה לבין הערים מכה, ג'דה, מדינה ונמל התעופה הבינלאומי בג'דה ובינם לבין רשת הרכבות הארצית.
תחנת הרכבת בקו זה המוקמת בעיר תוכננה על ידי האדריכל הבריטי נורמן פוסטר.
תקוות המתכננים היא שהקמת העיר תביא ליצירת עד מיליון מקומות עבודה חדשים.
פיתוח העיר נעשה על ידי התאגיד הפרטי אעמאר נכסים (Emaar Properties) בפיקוח הרשות הסעודית להשקעות.