tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זו הייתה העיר המתוכננת הראשונה בצפון אמריקה, הבנויה על בסיס רחובות שתי וערב.
וילסון היא הייתה הניסיון הראשון ליצור "קולוניה מתוכננת" על פי עקרונות רציונליים, והייתה לה השפעה רבה על התרבות בדרום ארצות הברית.
אשלי פגש את לוק לראשונה בשנת 1666. לוק היה סטודנט וחונך בכרייסט צ'רץ', ואשלי נסע לאוקספורד כדי להירפא מבעיה רפואית שהציקה לו בעזרת מי מרחצאות.
השניים התיידדו והמשיכו לשמור על קשר לאחר מכן.
באביב 1667 אשלי שלח ללוק הזמנה לגור לבביתו - בית אקסטר בלונדון - ולוק נענה.
בשנת 1668 המצב הרפואי של אשלי החמיר.
לוק התעניין ברפואה והאמין ברוח האמפירית של חברו, הרופא המפורסם תומאס סידנהם.
הוא ליווה את מהלך הטיפול באשלי וניהל רישום מדוקדק של מצבו.
מהרישומים שלו, שנותרו בשלמותם, חוקרים הסיקו שאשלי סבל מציסטה כבדית, שנגרמת על ידי הטפיל אכינוקוקוס.
כשהמצב החמיר והפך למסכן חיים, הוחלט בהתייעצות עם לוק ורופאים אחרים על ניתוח, שבמהלכו יוכנס צינור מתכת לגופו על מנת לנקז את הנוזלים בציסטה.
הניתוח עבר בהצלחה, אך הסימפטומים חזרו ועקב כך הוחלט שהצינור יישאר בגופו ויחובר לו ברז נחושת, כדי שניתן יהיה להמשיך לנקז את הנוזלים מבלי לנתח.
מאוחר יותר יריביו הדביקו לו את כינוי הלעג "טפסקי", מהמילה tap (ברז), בצירוף הסיומת "סקי", כדי לרמוז לטענה שהוא רוצה להפוך את אנגליה למונרכיה נבחרת בסגנון ממלכת פולין.
לוק ליווה את אשלי לאורך כל התהליך, ואשלי היה אסיר תודה לו.
לשיתוף הפעולה של השניים הייתה השפעה עמוקה על החיים של שניהם.
בזכות אשלי לוק יכול היה לצאת מאוקספורד, שם רוב המקצועות נלמדו דרך הגישה הסכולסטית שאפיינה את המוסד.
מצד שני, היחסים עם שפטסברי אפשרו ללוק להתקרב לחוגים אינטלקטואלים שסייעו לו לפתח את תפיסת עולמו.
לאחר שעבר לביתו של שפטסברי הוא התקבל כחבר בחברה המלכותית ופיתח יחסים עם רוברט בויל ואחרים שקידמו את המהפכה המדעית ואת ההסתמכות על הניסיון כמרכז השיטה המדעית.
לפי לוק, השיחה שהובילה בסופו של דבר לכתיבת היצירה הפילוסופית המרכזית שלו, מסה על שכל האדם, נערכה בבית של אשלי.
בתחילת דרכו, הכתיבה הפוליטית של לוק תמכה באבסולוטיזם ובחוסר סובלנות כלפי זרמים לא קונפורמיסטיים בנצרות.
את השינוי בדעתו, שהוביל בסופו של דבר לטקסטים שהפכו קנוניים במחשבה הפוליטית הליברלית, ניתן לייחס לגורמים שונים, אך הקשר עם שפטסברי היה ככל הנראה גורם מרכזי.
הטקסט הפוליטי המרכזי של לוק, שתי מסכתות על ממשל מדיני, נכתב בזמן משבר ההחרגה והושפע ממעורבותו של שפטסברי במשבר.
לא מן הנמנע שגם חייו של שפטסברי הושפעו מנוכחותו של לוק.
לוק תפקד כמזכירו והיה דמות מרכזית בניהול ענייניו העסקיים ופעילותו בצפון אמריקה.
תוכן החוקה היסודית של קרוליינה מראה על ההשפעה של תפיסת עולמו של לוק על החזון הפוליטי של שפטסברי.
עם מותו ירש בנו אנתוני את הונו ואת תואר הרוזן.
נכדו, אנתוני אשלי-קופר, רוזן שפטסברי השלישי נמסר לחזקתו בעודו בן שלוש.
לוק היה המורה של הנכד, שקיבל חינוך ברוח ספרו של לוק, מחשבות אחדות אודות החינוך.
רוזן שפטסברי השלישי היה סופר, פוליטיקאי ופילוסוף.
לאנתולוגיה שפרסם ב-1711, Characteristics of Men, Manners, Opinions, Times הייתה השפעה עמוקה על הפילוסופיה של המאה ה-18 באירופה.
הנין של נינו, אנתוני אשלי-קופר, רוזן שפטסברי השביעי, היה מנהיג אוונגליסטי שהוביל רפורמות חברתיות בבריטניה ותמך בהתיישבות יהודית בארץ ישראל.
מרבית התגובות לפעולותיו של שפטסברי במהלך משבר ההחרגה ציירו אותו כתככן ורמאי שפועל בסתר למען טובתו האישית על חשבון טובת המדינה והציבור.
אחת הסיבות לדימוי זה היא ההשפעה של היצירות הספרותיות מסוף תקופת משבר ההחרגה.
בפואמה הסאטירית "אבשלום ואחיתופל", ג'ון דריידן מציג את שפטסברי כאחיתופל שפועל עם אבשלום (דוכס מונמות') נגד דוד המלך (צ'ארלס השני).
עיקר האשמה במרד נופלת בפואמה על שפטסברי התככן.
הפואמה "המדליה" (The Medal) של דריידן מגחיכה גם היא את שפטסברי ותומכיו.
היא מתייחסת למדליה שתומכיו של שפטסברי הטביעו לכבודו לאחר שחבר המושבעים הגדול סירב להאשים אותו בבגידה, והיא מציגה את שפטסברי כאדם נכלולי.
במחזה "Venice Preserv'd" של תומאס אוטווי שפטסברי מוצג כסנטור המושחת אנטוניו.
גם בממוארים וספרים של בני תקופתו שפטסברי מוצג לא אחת כפוליטיקאי שאפתן ורב יכולות שמונע על ידי אופורטוניזם ציני.
עד המאה ה-20, רבים מההיסטוריונים של תקופת צ'ארלס השני קיבלו באופן כללי את התדמית הצינית שדבקה בשפטסברי.
חלקו במזימה האפיפיורית, העובדה שמימן את טיטוס אוטס בזמן שהפיץ את המזימה, והטענה שהמקור לפילוג בין וויגים לטורים באנגליה הוא משבר ההחרגה תרמו לתדמית זו.
תמונה זו החלה להשתנות מעט בסוף המאה ה-19, בעקבות ביוגרפיה שכתב הדיפלומט ויליאם דוגל כריסטי.
היילי בשנת 1968 הייתה קו פרשת מים בהיסטוריוגרפיה של שפטסברי.
הוא הראה שגם אם שורשיה של המפלגה הוויגית נמצאים במשבר ההחרגה, לא ניתן לייחס את הפיצול המפלגתי לשפטסברי לבדו, וששפטסברי עצמו לא הסכים לעיתים קרובות עם חבריו ה"וויגים".
היסטוריונים אחרים שכתבו בעקבותיו החלו לשנות את ההתייחסות לשפטסברי.
בסוף המאה ה-20 היסטוריונים הדגישו יותר את יחסיו של שפטסברי עם לוק ואת התפיסה הפוליטית הליברלית יחסית שלו.
הנהרות אשלי וקופר בקרוליינה הדרומית קרויים על שמו.
אנתוני דוואנטה אדוארדס , הידוע גם בכינויים "אנטמן" ו"אנט", הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA ונבחרת ארצות הברית.
אדוארדס נולד וגדל באטלנטה שבג'ורג'יה.
בשנת 2015, בעת שהיה בן 13, נפטרה אמו ממחלת הסרטן.
בשנת 2018 הוביל את קבוצת הכדורסל של "תיכון הולי ספיריט" לזכייה באליפות ליגת התיכונים הפרטיים בג'ורג'יה, ובשנה העוקבת הפסיד עם הקבוצה במשחק הגמר, על אף שקלע 27 נקודות.
לאורך אותה עונה, אשר הייתה האחרונה שלו בתיכון, העמיד ממוצעים של 25.7 נקודות, 9.6 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.
במרץ 2019 השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, בו קלע 12 נקודות לזכות "נבחרת המזרח".
בשנת 2019 החל ללמוד באוניברסיטת ג'ורג'יה, אותה בחר על מנת לשחק תחת המאמן טום קרין, אשר אימן בעבר שניים מהכדורסלנים האהודים על אדוארדס – דוויין וייד וויקטור אולדיפו.
בעונתו היחידה עם ה"ג'ורג'יה בולדוגס" הציג יכולת מצוינת עם ממוצעים של 19.1 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק, אולם קבוצתו העמידה מאזן ניצחונות מאכזב, 16–16. בסיום העונה זכה בתואר רוקי העונה של המחוז הדרום-מזרחי (SEC), וכן נבחר לחמישייה השנייה של העונה במחוז.
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר אדוארדס בבחירה הראשונה, על ידי מינסוטה טימברוולבס.
בשנת 2024 שיחק במדי נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת פריז (2024) וזכה במדליית הזהב יחד עם שאר חברי הקבוצה.
שיחק את קרמיט בסרט השיחוק של אדם סנדלר.
אנתוכרה קטנה (שם מדעי: Anthochaera chrysoptera) הוא מין של עוף ממשפחת הדבשניים החיה בטבע בדרום-מזרח אוסטרליה ובאי טסמניה.
היא הוגדרה לראשונה ב-1803 על ידי החוקר האנגלי ג'ון לתאם .
ציפור זו מגיעה לאורך 26 עד 30 ס"מ, ולמשקל של 62 גרם בממוצע.
היא בעלת נוצות חומות ואפורות עם עורף מוקף ב"שכמייה" לבנה מפוספסת, והראש חום עם מקור אפור, מעט מכופף.
הסנטר לעיתים שחור ולעיתים בהיר, והחזה והבטן בהירים יחסית.
בניגוד לציפורים דומות מסוגה היא חסרת דלדל לצד המקור ועיניה חומות.
הציפור מצויה באזורי יערות פתוחים וחורשות אקליפטוסים וכן בשיחיות של צמחים אוסטרליים שונים כמו הדסיים, צמחי לנטנה (Lantana) או בנקסיה (Banksia) ועוד.
על צמחים אלה היא גם מקננת.
היא נמצאת באזורים הקרובים למקורות מים ולא באזורים יבשים.
היא ניזונה בעיקר מצוף של פרחים אוסטרלים בעזרת לשונה הדביקה.
בנוסף היא ניזונה מחרקים שהיא חוטפת באוויר ומזרעים או פירות יער.
לעיתים נדירות היא אוכלת בקבוצה גדולה.
זוג ציפורים מקנן בין העצים.
הנקבה מטילה ביצה או שתיים ודוגרת עליהן לבדה.
אך הזוג מטפל יחד בגוזלים עד בגרותם.
אנתוני בויל הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה צפון-אירי הידוע בעיקר בתפקידו כסקורפיוס מאלפוי במחזה "הארי פוטר והילד המקולל" בשנת 2016, עליה זכה פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
באביב 2018 ערך בויל את הופעת הבכורה שלו בברודוויי של ההצגה בתיאטרון ליריק, ניו יורק, והיה מועמד לשחקן הטוב ביותר בהצגה, בטקס פרסי טוני ה-72.
בויל נולד בבלפסט, בצפון אירלנד ולמד במכללת דה לה סאל עד גיל 17. לאחר מכן הוא עבר לקולג' המקיף סנט לואיס, ובשנת 2013 החל ללמוד בקולג' הוולשי למוזיקה ולדרמה בקארדיף.
הוא סיים בשנת 2016 תואר ראשון במשחק.
בויל החל את קריירת המשחק שלו בשנת 2012, עם סרט קצר בשם "Pillow Talk".
לאחר מכן הוא המשיך להופיע בסדרות טלוויזיה ובסרטים כדמויות משניות בהן משחקי הכס.
בויל גילם את דמותו של סקורפיוס מאלפוי בהפקה בברודוויי של הארי פוטר והילד המקולל.
על משחקו זכה בפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה, בנות דרי, שבה גילם את המאהב של ארין, דייוויד דונלי.
בשנת 2019, שיחק בסרט טולקין לצד לילי קולינס וניקולס הולט.
שנה סרט תפקידהערות2012Splash Areaמייק 2016 Onus קיירן פלין העיר האבודה של Z רץ בתעלה The Journey איאן פייזלי הצעיר 2019 טולקין (אנ') ג'פרי סמית'2022טטריסקווין מקסוולTBAVictimsטום די ג'נינגס
שנה כותרת תפקיד 2015 פרנקנשטיין היצור 2016 זמן ההפסקה אלפרד מאייר 2017 יום במאי פול
אנתוני אמסטרונג-ג'ונס, רוזן סנודן הראשון היה צלם ומעצב בריטי, שהיה בעלה של הנסיכה מרגרט, אחותה של המלכה אליזבת השנייה בשנים 1960–1978.
אנתוני ארמסטרונג-ג'ונס נולד ב-7 במרץ 1930 בשכונת בלגרביה שבלונדון, לרונלד ארמסטרונג-ג'ונס אשר השתייך לאצולה הוולשית הזוטרה ולאן מסל, אשר הייתה ממשפחת הבנקאות היהודית-גרמנית מסל והייתה נכדתו של האדריכל אלפרד מסל.
הוא סיים את לימודיו במכללת איטון ולמד אדריכלות באוניברסיטת קיימברידג'.
הוא נכשל בבחינות פעמיים והחל ללמוד לצלם, אך גם בכך לא הצליח.
עם זאת, לאחר שהיה מעורב באופן מקצועי בצילום חברתי מאז 1951, הוא הצליח לעשות לעצמו בהדרגה שם.
ארמסטרונג-ג'ונס הפך לצלם משפחת המלוכה וליווה את המלכה במסעותיה.
מאוחר יותר, תחומי העניין העיקריים שלו היו אופנה, עיצוב וחיי תיאטרון, כמו גם דיוקנאות של ידוענים; תצלומיו בנושא זה היו בעיקר שחור-לבן.
מפורסמים במיוחד היו דיוקנאותיהם של סלבדור דאלי, הנסיכה דיאנה ומרלן דיטריך.
במקביל, ארמסטרונג-ג'ונס עסק בתכנון רהיטים וכלי שולחן, ואף פרסם מאמרים על אמנות הצילום ואלבומי תמונות.
בשנת 1959 פגש ארמסטרונג-ג'ונס את הנסיכה מרגרט, אחותה הצעירה של המלכה אליזבת השנייה; הוא צילם את הנסיכה ביום הולדתה ה-29. ההיכרות הפכה לרומנטיקה, וב-6 במאי 1960 התחתנו השניים במנזר וסטמינסטר.
ב-3 באוקטובר 1961 קיבל ארמסטרונג-ג'ונס את התואר רוזן סנודן מהמלכה.
בשנת 1976 נפרדו השניים, ובשנת 1978 הם התגרשו באופן רשמי; הסיבה לכך הייתה הרומן של הנסיכה מרגרט עם הברון רודי לוולין.
כעבור שנה התחתן ארמסטרונג-ג'ונס בפעם השנייה עם לוסי לינדזי-הוג.
בשנת 1998 נולד לאנתוני ארמסטרונג-ג'ונס בן לא חוקי, ג'ספר ויליאם אוליבר.
מנישואיו עם הנסיכה מרגרט נולדו לו שני ילדים:
דייוויד ארמסטרונג-ג'ונס, רוזן סנודן השני (נולד ב-3 בנובמבר 1961).
ליידי שרה ארמסטרונג-ג'ונס (נולדה ב-1 במאי 1964), התחתנה עם דניאל צ'אטו.
מנישואיו עם לוסי לינדזי-הוג נולדה לו בת אחת:
פרנסיס (נולדה ב-17 ביולי 1979), התחתנה עם רודולף פון הופמנסטל.
אנתוני בואנס הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW).
בואנס נולד ב-18 בדצמבר 1990 בניו ג'רזי, ארצות הברית.
הוא שיחק בייסבול במשך 11 שנים עד שאישיות ההיאבקות, סנטינו מארלה, שאל אותו אם בכוונתו לעשות הסבה לענף ההיאבקות המקצועית.
תחת תיווכו של מארלה, הוא הציג בפניו את המאמן פאט באק, שתחתיו בואנס התאמן כדי להפוך למתאבק.
בואנס החל להתאמן בשנת 2012, כשערך את קרב הבכורה שלו בזירה שנה לאחר מכן.
בנובמבר 2016, הוא ספג זעזוע מוח במהלך קרב, שהשתתף בתוכנית NXT של ארגון ההיאבקות WWE.
בנובמבר 2020, הנשיא והמנכ"ל של ארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW), טוני חאן, הודיע שבואנס חתם על חוזה לחמש שנים בארגון ביחד עם מקס קאסטר; עוד נודע שהשניים יהיו צמד שייקרא בשם The Acclaimed.
לאחר רצף ניצחונות מרשים, השניים איתגרו את היאנג באקס (מאט ג'קסון וניק ג'קסון) לקרב על אליפות הזוגות של AEW, לעומת זאת, הם הפסידו בקרב זה במסגרת פרק של התוכנית Dynamite, שנערך ב-23 בדצמבר.
ב-8 באוקטובר 2021 בפרק של התוכנית Rampage, The Acclaimed כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות של AEW, לאחר שהפסידו לאלופי הזוגות, הלוצ'ה בראדרס (פנטה אל זרו מיידו וריי פיניקס).
ב-5 בנובמבר בפרק של התוכנית Rampage, בואנס נחל הפסד לבריאן דניאלסון.
ב-10 בנובמבר בפרק של התוכנית Dynamite, בואנס נחל הפסד נוסף, הפעם לג'ונגל בוי כתוצאה מהכנעה.
ב-17 בנובמבר בפרק של התוכנית Dynamite, בואנס וקאסטר הפסידו לדאנטה מרטין וליאו ראש.
ב-28 בינואר בפרק של התוכנית Rampage, בואנס הפסיד לג'ון מוקסלי.
ב-25 בפברואר בפרק של התוכנית Rampage, בואנס נחל הפסד לאורנג' קאסידי בקרב העפלה לקרב סולם פני המהפכה של האירוע Revolution.
ב-3 באוגוסט בפרק של התוכנית Dynamite, בואנס וקאסטר גברו על גאן קלאב (אוסטין גאן וקולטן גאן) בקרב דאמפסטר (קרב שבו המנצח נקבע לאחר זריקת יריבו אל תוך פח אשפה וסגירתו).
בפרק הספיישל Grand Slam של התוכנית Dynamite, שהתקיים ב-21 בספטמבר, השניים (כשלצידם המנג'ר בילי גאן), זכו באליפות הזוגות של AEW לצמד Swerve In Our Glory (קית' לי וסוורב סטריקלנד).
אליפות הזוגות של AEW (פעם אחת) - ביחד עם מקס קאסטר
אליפות השלשות של AEW (פעם אחת) - ביחד עם מקס קאסטר ובילי גאן
אליפות ג'וניור במשקל כבד של IWF (פעמיים)
PWI דירג אותו במקום ה-304 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2021
אנתון ג'רארד אלכסנדר ואן רפרד (בהולנדית: Anthon Gerard Alexander van Rappard; 14 במאי 1858, זייסט – 21 במרץ 1892, סנטפורט) היה צייר הולנדי.
הוא היה תלמידו של לורנס אלמה-טדמה ובמשך כארבע שנים, חברו והחונך של וינסנט ואן גוך, שלדבריו העריך אותו על מעורבותו החברתית, בין היתר.
על פי המכון ההולנדי להיסטוריה של האמנות, הוא עבד בפריז, בריסל, אוטרכט, אמסטרדם וטרשלינג לפני שעבר לסנטפורט.
הוא למד ב-Rijksakademie והיה חבר בחברות האמנים באוטרכט "Kunstliefde" ו-"Utrechtse Kunstkring" (שהקים עם חברו לודוויג וילם ריימרט וונקקבאך), ו-"Arti et Amicitiae" באמסטרדם.
מכתבי ואן גוך לוואן רפרד, במהלך התכתבותם בשנים 1881–1885 הם מקור עיקרי לביוגרפיה ועבודתו של ואן גוך.
כיום, עבודותיו של ואן רפרד נדירות בשל חייו הקצרים.
אנתולוגיות יהודיות בשפה ההונגרית (הונגרית: Zsidó antológiák ) - הן מבחר ספרותי מתוך כתבי סופרים יהודים.
ישנם ארבעה פרסומים (כרכים) כאלה בהונגרית שיצאו לאור בטרנסילבניה בתקופה שבין 1918 לבין 1944.
הסופר, עיתונאי ומתרגם אימרה סבו תרגם, כתב את ההקדמה וסיפק נתונים ביוגרפיים לכרך (קולוז'וואר, 1934 ספרי פארוס).
כפי שמסבירה ההקדמה, מבחר זה נערך מיצירות פרוזה קצרות בעברית, ביידיש ובשפות נוספות שתורגמו להונגרית הנושאות גם "חותם יהודי נפרד".
כפי שהעורך מציין: "...מדברת כאן הגאונות של דור הסופרים הבוגר שחי בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה....
ושהפנה את ראשו ממאה ואחד אחוז פטריוטיות של היהודים".
העורך צירף גם ביוגרפיה קצרה לכותבי 28 הסיפורים מ-13 המחברים והוסיף גם פרטים על יצירתם (שלום אש, פטר אלטנברג, איסאק באבל, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, מרטין בובר, אוסיפ דימוב, איליה ארנבורג, ארתור הוליטש, י.ל.
פרץ, לואיג'י פיראנדלו, אלפרד פולגאר, יפים סוסוליה, יעקב וסרמן).
אוסף הסיפורים הקצרים היהודיים היפים ביותר (סאטמאר, 1936 ספריית ז'דו יבה, כלומר עתיד יהודי) הוא הוצאת כתב העת עתיד יהודי בסאטמאר.
אמנם שמו של הנריק פרישמן מופיע על עמוד הכריכה כמחבר, אבל למעשה הוא רק בחר את הסיפורים וכתב את ההקדמה וכנראה גם תרגם את הסיפורים בכרך או את חלקם.
לפי ההקדמה, הספר מכיל את מיטב היצירות בעלי הערך הנצחי של ספרות הסיפור הקצר היהודי, ש"נותנת השתקפות החיים היהודיים בגולה".
במקביל, הוא כתב שבחר סיפורים גם משני סופרים לא יהודים (ארקדי אברצ'נקו ומקסים גורקי) כדי שיהוו תפארת לכל סופר יהודי מצטיין.
מיוליס, יעקב רימון, שמואל יוסף עגנון, מקסים גורקי.
הכריכה הסימבולית של הכרך צוירה על ידי אימרה פאל ארדש.
זוהי אנתולוגיה עבור הנוער היהודי (קולוז'וואר, 1937); פורסמה בהוצאת עמותת "הסיוע לסטודנטים היהודים".
ההקדמה נכתבה על ידי יוז'ף המבורג, רופא עיניים ונשיא "הסיוע לסטודנטים היהודים", שכתב שהתוכן נכתב על ידי צעירים יהודים שהשתתפו בסיורי ההתרמה של העמותה.
רוב הסיפורים, הוא כתב, "מבטאים בנאמנות ובחיות את המשמעויות שנחוו באותם הימים".
כמאפיין משותף הוא ראה ב"מחויבות הפעילה של הקהילה לשותפות הגורל היהודית".
הדור שיצא לדרך הביא גם נקודות מבט חדשות, מעורבות עממית והתענינות סוציוגרפית (סוציוגרפיה היא ז'אנר אפי, פרוזה, השייכת לספרות).
בין 13 אנשי הצוות ניתן למצוא שירים מאת אדלר הוברט, ויקטור בראשאי, יוסף גרדא, ארנה שאלאמון ; שאנדור בוסקוביץ' שעסק בנושאים מוזיקליים וצירף תווים של שירים ביידיש וגם מקס אייזיקוביץ'מסה, אישטוואן ברזילי וינה ויימן מפרסמים כתבים סוציוגרפיים שמתייחסים להשפעה של אסכולת גוסטי.
הכרך כולל גם רפרודוקציות של ארבע יצירות של אמנים יהודים צעירים: ארבעת הפסלים של הרמן ואלד, וכן יצירות גרפיקה של אלכס לאון (מקודם לווינגר), לאסלו קלטי, לאסלו קזאר ואווה לאזאר.
זהו אוסף סיפורים קצרים (קולוז'וואר, 1942. בהוצאת הספרים הקטנים של Fraternitas).
אין התייחסות בכרך לא לעורך ולא למתרגמים של הסיפורים הקצרים שבאנתולוגיה.
המוציא לאור האחראי היה אנדרה שוורץ, עמית לשעבר בעיתון אוי קלט; ככל הנראה, הוא גם ערך את הכרך.
"מהעמודים הבאים כאן", הוא כותב בהקדמה, "בצניעות רבה, אנו מגלים שיש כאן פחות מאנתולוגיה מבחינת הדרישות.
אספנו כמה סיפורים קצרים, קטעי רומן וכתבים אנקדוטיים מהספרות העברית"...."רוב הכתבים שמתפרסמים כאן כבר מבטאים את דבריהם של המחברים מתוך החיים היהודיים שנולדו מחדש בארץ ישראל." הכותבים בכרך הם: חיים נחמן ביאליק, דוד פרישמן, ה.ד.
נומברג, שמואל יוסף עגנון, דוד סימונוביץ, יעקב רימון, אשר ברש, ס.
שפירא; אפשר לקרוא מהם סיפור קצר וסקיצות וכן סיפורים שנבחרו מאוסף התרומות והנצחה של אלתר דרויאנוב (על פנחס רוטנברג).
בסוף הכרך העורך פרסם אוסף קטן של חדשות על יהדות ועל ארץ ישראל, בשל העובדה שבזמן פרסומו של הכרך כבר לא היה עיתון יומי או שבועי באזור זה של העולם.
אנתוני דייוויד ג'וניור אלנגה הוא כדורגלן שוודי המשחק בניוקאסל יונייטד ובנבחרת שוודיה.
אלנגה הצטרף לאקדמיה של מנצ'סטר יונייטד בגיל 12, לאחר ששיחק לפני כן באלפסבורג ובמאלמה בשוודיה.
ב-23 בפברואר 2022 כבש אלנגה את שערו הראשון בליגת האלופות נגד אתלטיקו מדריד בשלב שמינית הגמר במשחק שהסתיים בתיקו 1-1.
ב-25 ביולי 2023 חתם אלנגה לחמש שנים בנוטינגהאם פורסט.
ב-11 ביולי 2025 חתם בניוקאסל יונייטד תמורת 55 מיליון אירו.
אלנגה זכאי לשחק בנבחרות שוודיה, קמרון או אנגליה.
עד כה הוא ייצג את שוודיה בנבחרות עד גיל 17, 19 ו-21.
אלנגה שיחק חמש פעמים בנבחרת שוודיה עד גיל 17 וכבש שני שערים, שניהם מול צרפת באליפות אירופה עד גיל 17 ב-2019. הוא שיחק את משחקו הראשון עבור נבחרת שוודיה עד גיל 21 וכבש שער אחד במשחק ידידות מול פינלנד ב-3 ביוני 2021.
אביו של אנלגה הוא לשעבר הכדורגלן הקמרוני ג'וזף אלנגה.
הוא נולד במאלמה, עת אביו שיחק במועדון המקומי.
אלבניזי נולד בסידני ב־1963 לאב איטלקי ממוצא אלבני, קרלו אַלְבָּנֶ֫זֵה, ולאם קתולית ממוצא אירי־אוסטרלי, מריאן אלרי, שגידלה אותו לבדה.
השניים ניהלו רומן קצר כשהכירו בשייט מסידני לסאות'המפטון, בעת שאביו עבד כדייל באונייה.
רק בשנת 2009 הוא פגש את אביו לראשונה, כשביקר אצלו באיטליה.
אלבניזי למד ב לפני שהמשיך לאוניברסיטת סידני כדי ללמוד כלכלה.
הוא הצטרף למפלגת הלייבור כסטודנט, ועבד כפקיד מפלגה וכאיש מחקר.
אלבניזי נבחר לבית הנבחרים ב, וזכה במושבו מטעם בניו סאות' ויילס.
הוא מונה לראשונה לממשלת הצללים של הלייבור ב-2001, וב-2006 קיבל את תפקיד מנהל ענייני האופוזיציה בבית הנבחרים.
לאחר ניצחון הלייבור ב והקמת ממשלתו של קווין ראד, מונה אלבניזי למנהיג בית הנבחרים.
הוא גם מונה ל ול.
במתיחות בהנהגת המפלגה בין קווין ראד וג'וליה גילארד מ-2010 עד 2013, אלבניזי מתח ביקורת פומבית על ההתנהלות של שניהם, וקרא לאחדות.
לאחר הצבעת ההנהגה הסופית בין השניים ביוני 2013, שבה חזר ראד להנהגת המפלגה, נבחר אלבניזי ל והושבע לתפקיד סגן ראש ממשלת אוסטרליה למחרת.
לאחר התבוסה של הלייבור ב, אלבניזי התמודד מול ביל שורטן ב.
אף על פי שאלבניזי זכה ברוב גדול מהחברים, שורטן ניצח ביתר שאת בקרב חברי הפרלמנט של הלייבור; לאחר מכן, שורטן מינה את אלבניזי לקבינט הצללים שלו.
לאחר התבוסה השלישית ברציפות של הלייבור בבחירות 2019, שורטן התפטר.
אלבניזי הפך לאדם היחיד שמועמד ב והוא נבחר ללא התנגדות ל, והפך למנהיג האופוזיציה.
בעקבות הבחירות שנערכו באוסטרליה במאי 2022 חזרה מפלגת הלייבור לשלטון לאחר כ-8 וחצי שנים באופוזיציה, ואלבניזי הושבע כראש הממשלה.
מאז שנכנס לתפקיד, מיהר אלבניזי לתקן את היחסים המתוחים עם צרפת, עם ניו זילנד ועם מדינות האי של האוקיינוס השקט, שהתנגדו לגרירת הרגליים של הממשלה השמרנית הקודמת בהתמודדות עם שינויי האקלים.
הצעת חוק שינויי האקלים של אנתוני אלבניזי, שמחוקקת קיצוץ של 43% בפליטות פחמן דו-חמצני מרמות 2005 עד 2030, הועברה בפרלמנט בספטמבר 2022. אחוז הפליטות צפוי להתאפס עד 2050.
בבחירות הפדרליות שנערכו במאי 2025 מפלגתו זכתה ברוב קולות והוא נבחר לקדנציה נוספת כראש ממשלת אוסטרליה.
אלבניזי השתתף בתחילת הקריירה הפוליטית שלו בהפגנה "למען שחרור פלסטין" נגד ישראל ותוך שהוא מגנה את צה"ל במגה-פון ולצדו דגל צהוב של חזבאללה.
בתקופת כהונתו כראש ממשלת אוסטרליה גברה האנטישמיות החדשה ואיתה כמות התקיפות האנטישמיות האלימות נגד יהודי אוסטרליה ובתי כנסת.
אלבניזי ספג ביקורת על כך שהממשלה לא נאבקת בתופעה ומתעלמת ממצוקת יהודי אוסטרליה והתראותיהם שזה יסתיים באסון.
ב-14 בדצמבר 2025 התרחש פיגוע הירי במסיבת החנוכה בסידני בו נרצחו 15 אזרחים יהודים.
ב-29 בנובמבר 2025, אלבניזי התחתן עם בת זוגו ג'ודי היידון, והיה לנשיא אוסטרליה הראשון שהתחתן בזמן כהונתו.
אנתוני דייוויד בלאק הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והרכז בקבוצת אורלנדו מג'יק מליגת ה-NBA.
בלאק גדל בטקסס ושיחק כדורסל בתיכונים מקומיים, ולאחר שהרשים – נבחר לשחק במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן של 2022, ובאותה שנה השתתף גם בנייקי הופ סאמיט.
לאחר שדחה הצעות מהאוניברסיטאות גונזגה ו-TCU ומאוניברסיטת המדינה של אוקלהומה, ולאחר ששקל גם להצטרף לג'י ליג איגנייט – בחר בלאק לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ארקנסו.
ב-22 בנובמבר 2022 קלע 26 נקודות בניצחון קבוצתו 80–54 על לואיוויל.
יום למחרת, קלע שוב בלאק 26 נקודות, בהפסד קבוצתו 87–90 לקרייטון.
בתום עונה אחת, הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA.
אנת'רופיק (Anthropic PBC) היא חברת הזנק אמריקאית העוסקת בבינה מלאכותית (AI) ותאגיד לתועלת הציבור, שהוקם על ידי עובדים לשעבר בחברת OpenAI.
אנת'רופיק מתמחה בפיתוח מערכות בינה מלאכותית גנרטיביות ובמודלי שפה גדולים, כאשר מטרת החברה, לדבריה, היא שימוש אחראי בבינה מלאכותית.
אנת'רופיק נוסדה ב-2021 על ידי בכירים לשעבר ב-OpenAI, ביניהם האחים דניאלה אמודיי ודאריו אמודיי, אשר שימש בעברו כסגן נשיא למחקר של OpenAI.
האחים אמודיי עזבו את OpenAI בגלל מחלוקות עם מנהלי החברה במיוחד בנוגע למיזמים של OpenAI עם מיקרוסופט ב-2019.
עד סוף 2022 גייסה אנת'רופיק 700מיליון דולר, מתוכם 500 מיליון הגיעו מ-Alameda Research (חברה למסחר שהקים סם בנקמן-פריד).
חטיבת הענן של גוגל השקיעה בחברה 300 מיליון דולר עבור נתח של 10% מהחברה, בעסקה המחייבת את אנתרופיק לקנות משאבי מחשוב מ-Google Cloud Platform.
במאי 2023 גייסה אנת'רופיק 450 מיליון דולר נוספים.
בפברואר 2023, אנת'רופיק נתבעה על ידי Anthrop LLC מטקסס בגין שימוש בסימן המסחרי הרשום שלהם "Anthropic AI".
נכון ליולי 2023, אנת'רופיק גייסה מימון של 1.5 מיליארד דולר מתוכם מאות מיליונים מחברת Google.
בספטמבר 2023 הכריזו אנת'רופיק ואמזון שיחלו שיתוף פעולה במסגרתו אמזון תשקיע 4 מיליארד דולר באנת'רופיק שתעביר את רוב תוכנותיה לשירותי אמזון.
בספטמבר 2025 השלימה החברה גיוס של 13 מיליארד דולר, לפי שווי של 183 מיליארד דולר לאחר הכסף.
קלוד (Claude)הוא צ'טבוט בינה מלאכותית שפותח על ידי החברה.
קלוד מבוסס על 52 מיליארד פרמטרים ומסוגל לנהל שיחות טבעיות עם משתמשים באמצעות ממשק של הודעות טקסט.
קלוד פותח על ידי צוות שכלל חוקרי בינה מלאכותית לשעבר שהיו מעורבים גם בפיתוח ChatGPT של OpenAI.
בדומה ל-ChatGPT, קלוד יכול לענות על שאלות, לתת הסברים מפורטים ולספק מידע רלוונטי על נושאים רבים.
תחילה קלוד היה זמין בגרסת בטא סגורה באמצעות אינטגרציה עם Slack.
לאחר מכן הונגש למשתמשים דרך אפליקציית Poe של Quora, יחד עם שישה צ'טבוטים נוספים.
כיום האפליקציה זמינה עבור iOS ואנדרואיד.
ביולי 2023 השיקה אנתרופיק את קלוד 2, גרסה מתקדמת ומשופרת יותר של הצ'טבוט.
קלוד 3, דור חדש של מודלים מבוססי AI מ-Anthropic, הושק ב-4 במרץ 2024. משפחת המודלים כוללת שלושה מודלים: Claude 3 Haiku, Claude 3 Sonnet, ו-Claude 3 Opus, המציעים רמות הולכות וגדלות של ביצועים ו-API - ב-159 מדינות.
המודל בעל הביצועים הטובים ביותר מהסדרה, Opus, התעלה על מודל GPT-4 של חברת OpenAI, הנחשב למודל השפה הגדול הפופולרי ביותר, במספר מדדים מקובלים בתעשיית מודלי השפה הגדולים.
אנת'רופיק מפרסמת גם מחקרים על יכולת הפירוש של מערכות למידת מכונה, תוך התמקדות בארכיטקטורת הטרנספורמר.
החברה מתמקדת בלהפוך את מודלי השפה לבטיחותיים יותר על ידי גיבוש מה שהם מכנים AI חוקתית.
אנתוטירוס (Anthotyro ביוונית מודרנית, "גבינה פרחונית") היא גבינה טרייה מסורתית.
יש אנתוטירוס יבשה ואנתוטירוס טרייה.
אנתוטירוס יבשה היא גבינה בשלה הדומה למיזיתרה, עשויה מחלב וממי גבינה של כבשים או עיזים, לפעמים בשילוב.
היחס בין החלב למי גבינה הוא בדרך כלל 9 ל-1. על פי רוב הגבינה המוגמרת היא בצורת קונוס קטום, אך כאשר נשלחת במכולות היא עלול להתפורר.
היא יכולה להיות מחלב לא מפוסטר, במקום שהחוק מתיר זאת.
החלב מחומם בטמפרטורה מתונה במשך עשר דקות ולאחר מכן מוסיפים אנזים הגבנה ומלח, תוך כדי ערבוב.
את התערובת משאירים במכלים רדודים גדולים וכתוצאה מכך נוצרת תערובת רזה חלקית.
למוחרת, מוסיפים מלח לתערובת, ולאחר מכן יוצקים אותה לתוך סלסילה דרך בד טול ומשאירים לניקוז.
מוסיפים מלח כל יום במשך שלושה עד ארבעה ימים נוספים.
בשלב זה הגבינה עדיין טרייה, אך פחות רכה.
אם משאירים אותה להתיישן, בדרך כלל מוסיפים לה מלח סמיך, כדי לכסות את החלק החיצוני.
הגרסה הטרייה היא יבשה, לבנה, רכה או עם קשיחות בינונית, עם טעם מתוק, קרמי, ללא קליפה חיצונית וללא מלח.
אפשר לאכול אותה לארוחת בוקר עם דבש ופירות, או במנות מלוחות עם שמן, עגבניות ועשבי בר.
הגרסה היבשה היא קשה, יבשה, לבנה ומלוחה; יכול להיות לה ריח חזק הדומה לשרי.
אפשר לאכול אותה על ספגטי או סלטים.
אנתוטירוס מיוצרת ביוון, בדרך כלל בתארקיה, מקדוניה, באיים היוניים ובכרתים.
אנתוני אנגארולה, באנגלית: Anthony Angarola (4 בפברואר 1893–15 באוגוסט 1929) היה צייר, ליתוגרף ומדריך אמנות אמריקאי.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר לאמנות של שיקגו.
מאחר שהיה מהגר איטלקי, עבודתו התמקדה באנשים שנאבקו להסתגל לתרבות זרה.
אנגרולה לימד כמדריך לאמנות בבית הספר לאמנות לייטון במילווקי ב-1921, בבית הספר לאמנות במיניאפוליס בין השנים 1922 ל-1925, בבית הספר לאמנות של שיקגו ב-1926 ובמכון האמנות של קנזס סיטי מ-1926. הוא זכה במלגת גוגנהיים ב-1928. הוא גם השתתף בתערוכה הבינלאומית של קרנגי ב-1928.
אנגרולה הייתה נשוי למריה אמברוזיוס, פסנתרנית.
נולדו להם שני ילדים, ביניהם שחקן האופי ריצ'רד אנגרולה.
יש לו שלושה נכדים: אונדין אנגרולה, שהיא תסריטאית שאפתנית, ריצ'רד אנגרולה, ואנתוני אנגרולה, ונכדה אחת אאורליה לנגפורד, שהיא זמרת-יוצרת.
אנגרולה מת בגיל 36 לאחר שנפצע בתאונת דרכים בצרפת.
הוא נתן השראה לאמנים רבים.
שניים מתלמידיו הבולטים היו ויליאם ס.
עבודתו נמצאת כעת באוסף הקבוע של מספר מוזיאונים כולל המכון לאמנות של שיקגו, מכון מיניאפוליס לאמנויות ומוזיאון דייוויס בוולסלי קולג' בבוסטון.
אנגרולה בלט גם כאחד האמנים האהובים על סופר האימה ה.פ.
לאבקראפט התייחס ליצירותיו של אנגארולה בחלק מסיפוריו.
"רק אמן אמיתי מזהה את האנטומיה האמיתית של דברים נוראים או הפיזיולוגיה של הפחד - הסוג המדויק של הקווים והפרופורציות שמתחברים לאינסטינקטים סמויים או לזיכרונות תורשתיים של פחד, ואת ניגודי הצבע ואפקטי התאורה המתאימים לעורר את התחושה הרדומה של מוזרות....
יש משהו שהאמנים האלה תופסים - מעבר לחיים - והם מסוגלים לגרום לנו לתפוס לשנייה תחושות אלה.
לאנגרולה משיקגו יש את זה."
אֶנְתוֹנִי אֶשְׁלִי-קוּפֶּר, רוזן שַׁפְטְסְבֶּרִי השלישי היה אציל אנגלי, פוליטיקאי ויגי, פילוסוף וסופר.
הוא נולד ב בלונדון, בנם הבכור של לעתיד, ואשתו , בתו של .
מכתבים שנשלחו להוריו חושפים מניפולציה רגשית שניסתה אימו לבצע, כשסירבה לראות את בנה, אלא אם ינתק את כל קשריו עם אביו החולה והמבודד.
בגיל שלוש הועבר אשלי-קופר לאפוטרופסות רשמית של סבו, אנתוני אשלי קופר, רוזן שפטסברי הראשון.
ג'ון לוק, כרופא המשפחה של בית אשלי, הופקד על הפיקוח על השכלתו.
חינוכו נוהל על פי עקרונות ספרו של לוק "מחשבות אחדות אודות החינוך" (1693), ושיטת הוראת לטינית ויוונית בדרך של שיחה יושמה על ידי מורתו, אליזבת בירץ'.
נאמר שבגיל אחת-עשרה, אשלי יכול היה לקרוא את שתי השפות בקלות.
בירץ' עברה ל ואשלי בילה שם כמה שנים איתה.
בשנת 1683, לאחר מות הרוזן הראשון, אביו שלח את לורד אשלי, כפי שכונה עתה מתוך נימוס, ל.
תחת מורה סקוטי, דניאל דנואן, הוא החל סיור ביבשת אירופה עם שני מלווים מבוגרים ממנו, , ו.
אף שהיה חבר המפלגה הוויגית, אשלי לא נקט בגישה מפלגתית צרה.
מצבו הבריאותי אילץ אותו לפרוש מהפרלמנט עם פיזור הפרלמנט ביולי 1698. הוא סבל מאסתמה.
בשנה שלאחר מכן, כדי להימלט מהסביבה הלונדונית, הוא רכש נכס ב, הוסיף הרחבה באורך 15 מטרים לבניין הקיים עבור חדר השינה והספרייה שלו, ושתל עצי פרי וגפנים.
הוא מכר את הנכס ל בשנת 1710.
בתקופה זו הוא שימש כ- (לורד בעלי רכוש) של המושבה האנגלית פרובינציית קרוליינה באמריקה הצפונית ואיי בהאמה.
לאחר למעלה משנה מחוץ לאנגליה, אשלי חזר לאנגליה, וזמן קצר לאחר מכן ירש את אביו כ.
הוא לקח חלק פעיל, בצד הוויגי בבית הלורדים, ב, ושוב, בהצלחה רבה יותר, ב.
לאחר השבועות הראשונים של שלטונה של אן, מלכת בריטניה, שפטסברי, שנושל ממעמדו כסגן האדמירל של דורסט, חזר לחיים פרטיים.
באוגוסט 1703, הוא התיישב שוב בהולנד.
ברוטרדם הוא חי, כך כתב במכתב למנהל משק הבית שלו, וילוק, בתקציב של פחות מ-200 לירה שטרלינג לשנה, ובכל זאת היה לו די והותר להוציא ולבזבז מעבר למחיה נוחה.
שפטסברי חזר לאנגליה באוגוסט 1704. הוא נחת ב, סאפוק, לאחר שנמלט מסערה מסוכנת במהלך מסעו.
הוא סבל משחפת, ובהדרגה הפך לנכה.
הוא המשיך להתעניין בפוליטיקה, הן במדיניות פנים והן במדיניות חוץ, ותמך בהשתתפות אנגליה במלחמת הירושה הספרדית.
מצבו הבריאותי המידרדר של שפטסברי הצריך ממנו לחפש אקלים חם יותר, וביולי 1711 הוא יצא לאיטליה.
הוא התיישב בנאפולי בנובמבר, וחי שם למעלה משנה.
שפטסברי נפטר בגיל 41 ב שבממלכת נאפולי, ב-15 בפברואר 1713. גופתו הוחזרה לאנגליה ונקברה ב, חלק מהאחוזה המשפחתית בדורסט.
בתחילת דרכו היה ג'ון טולנד בעל ברית, אך שפטסברי גילה לאחר זמן שהוא בעל ברית בעייתי.
טולנד פרסם ללא רשות טיוטה של "חקירה בדבר המידות הטובות" (Inquiry concerning Virtue) שכתב שפטסברי.
ייתכן ששפטסברי הגזים בפגמיה, אך היחסים התקררו.
טולנד ערך 14 מכתבים משפטסברי ל ופרסם אותם ב"טולנד" בשנת 1721. מולסוורת' היה ידיד טוב מאז שנות ה-90 של המאה ה-17. חברים אחרים מקרב הוויגים האנגלים היו , , , ו.
מחוג מכריו של ג'ון לוק באנגליה, שפטסברי הכיר את אדוארד קלארק, דאמריס מאשם ו.
בהולנד בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-17, הוא הכיר את איש הקשר של לוק, .
באמצעות פרלי הוא הכיר את פייר בל, ו.
בל הכיר לו את .
מכתבים משפטסברי לבנג'מין פרלי, שני בניו, והפקיד שלו הארי וילקינסון, נכללו בכרך שכותרתו "מכתבים מקוריים של לוק, סידני ושפטסברי", שפורסם על ידי (1830, ובצורה מורחבת, 1847).
שפטסברי היה פטרונו של מייקל איינסוורת', צעיר מדורסט מ, אשר שפטסברי תמך בו ביוניברסיטי קולג' באוניברסיטת אוקספורד.
הספר "מכתבים לצעיר באוניברסיטה" (Letters to a Young Man at the University) (1716) יועד לאיינסוורת'.
בין האחרים שזכו לתמיכתו היו ופול סרליוס (Paul Crellius).
רוב העבודות שבגינן שפטסברי מוכר הושלמו בתקופה שבין 1705 ל-1710. הוא אסף כמה מאותן עבודות ואחרות בחיבור "מאפיינים של בני אדם, מנהגים, דעות, תקופות" (Characteristicks of Men, Manners, Opinions, Times, מהדורה ראשונה 1711, אנונימית, 3 כרכים).
שנהוג לקצר את שמו ל"מאפיינים" (Characteristicks).
עבודתו הפילוסופית הוגבלה לאתיקה, דת ואסתטיקה, שם הדגיש את מושג ה כאיכות אסתטית.
היסטוריון הספרות הבריטי כתב: "כתיבתו, אף שהייתה חלקה ומלוטשת, חסרה ייחוד סגנוני".
רשימה זו מתייחסת למהדורה הראשונה.
המהדורות המאוחרות יותר עברו שינויים.
"המכתב על עיצוב" פורסם לראשונה במהדורת "Characteristicks" שיצאה לאור בשנת 1732.
הקטע הפותח הוא "מכתב על התלהבות" (A Letter Concerning Enthusiasm), הדוגל ב, ופורסם בעילום שם בשנת 1708. הוא התבסס על מכתב שנשלח ל, מספטמבר 1707. בתקופה זו, התרחש במקביל דיכוי ה הצרפתיים.
הכרך נפתח ב"חקירה בדבר המידות הטובות והזכות" (Inquiry Concerning Virtue and Merit), המבוסס על עבודה משנת 1699. עם חיבור זה, שפטסברי הפך למייסד .
הוא מלווה ב"אנשי המוסר, רפסודיה פילוסופית" (The Moralists, a Philosophical Rhapsody), משנת 1709. שפטסברי עצמו ראה בו את השאפתני מבין חיבוריו.
המטרה העיקרית של "אנשי המוסר" היא להציג שיטה של תאולוגיה טבעית, לצורך תאודיציה.
שפטסברי האמין באל אחד שתכונתו המאפיינת היא נדיבות אוניברסלית; בשלטון המוסרי של היקום; ובמצב עתידי של האדם שיפצה על החיים הנוכחיים.
כרך זה, שכותרתו "הרהורים שונים" (Miscellaneous Reflections), כלל עבודות שלא פורסמו בעבר.
שפטסברי, כפילוסוף מוסר, התנגד לתומאס הובס.
הוא היה חסיד של , וכמוהם דחה את האופן שבו הובס צמצם סוגיות מוסריות בתוך שיקולי תועלת.
עבודתו המודפסת הראשונה הייתה "הקדמה" אנונימית לדרשותיו של פלאטוניסט בולט מקיימברידג', שפורסמה ב-1698. בהקדמה זו הוא תקף בחריפות את הובס ואת האגואיזם האתי שלו, אך גם את טיעוני ה"גזר והמקל" (תמריץ ועונש) הנפוצים של פילוסופי מוסר נוצריים.
בעוד שפטסברי התאים עצמו בפומבי לכנסייה האנגליקנית, דעתו הפרטית על כמה מתורותיה הייתה פחות מכבדת.
נקודת המוצא שלו ב"מאפיינים", עם זאת, הייתה אכן צורה של שהייתה משותפת להובס, ברנרד מנדוויל וברוך שפינוזה: פנייה לאינטרס עצמי.
הוא חילק את פילוסופי המוסר לסטואים ואפיקוראים, והזדהה עם הסטואים ותשומת לבם לטובת הכלל.
זה גרם לו להתמקד במידות טובות.
הוא ראה בשפינוזה ורנה דקארט את האפיקוראים המובילים של תקופתו (בכתבים שלא פורסמו).
שפטסברי בחן את האדם תחילה כיחידה בפני עצמו, ושנית מבחינה חברתית.
העיקרון המרכזי שלו היה הרמוניה או איזון, ולאו דווקא רציונליזם.
"מי שבקי ולו במעט בסוג זה של אדריכלות מוסרית ימצא את המבנה הפנימי מכוון כך, [...] שהרחבה יחידה של תשוקה מסוימת יתר על המידה, או המשכה [...] ארוך מדי, עלולה להביא לחורבן ואומללות בלתי ניתנים לתיקון".
גרסה זו של תורת , שמקורה עוד באריסטו, הותקפה בחריפות על ידי ברנרד מנדוויל, שגינה אותה וקישר אותה לחיים מוגנים ונוחים, סיגוף קתולי, וסנטימנטליות כפרית מודרנית.
מצד שני, ג'ונתן אדוארדס אימץ את השקפתו של שפטסברי לפיה "כל מצוינות היא הרמוניה, סימטריה או פרופורציה".
על האדם כיצור חברתי, שפטסברי טען כי האגואיסט והאלטרואיסט הקיצוני שניהם בלתי מושלמים.
בני אדם, כדי לתרום לאושר הכלל, חייבים להשתלב.
הוא דחה את הרעיון שהאנושות אנוכית באופן טבעי; ואת הרעיון שאלטרואיזם סותר בהכרח את האינטרס עצמי.
תומאס ג'פרסון מצא את הגישה הכללית והחברתית הזו מושכת.
מהלך זה הסתמך על הקבלה הדוקה בין קריטריונים מוסריים לאסתטיים.
במסורת האנגלית, פנייה זו ל"חוש מוסרי" הייתה חדשנית.
הוא (החוש המוסרי) רגשי בעיקרו ולא רפלקטיבי, אך הופך רציונלי באמצעות חינוך ותרגול.
מסקנות נלוות הן שהמוסר עומד בנפרד מתאולוגיה, והאיכויות המוסריות של פעולות נקבעות בנפרד מ"רצון האל"; וכי פילוסוף המוסר אינו עוסק בפתרון בעיות הבחירה החופשית ודטרמיניזם.
שפטסברי התנגד בדרך זו גם למה שנמצא אצל ג'ון לוק.
המסגרת הרעיונית שבה השתמש שפטסברי הייתה מייצגת חלק ניכר מהחשיבה בנאורות המוקדמת, ונשארה פופולרית עד שנות ה-70 של המאה ה-18. כאשר הופיעו ה"מאפיינים" (Characteristicks), הם התקבלו בברכה על ידי ז'אן לקלרק וגוטפריד וילהלם לייבניץ.
מבין הדאיסטים האנגלים, שפטסברי היה משמעותי, אמין והמכובד ביותר.
על ידי הסופרים של התקופה האוגוסטיאנית בספרות אנגלית
במונחים של , הגנתו של שפטסברי על נתפסה כהיתר ללגלג, ולהשתמש בלגלוג כ"מבחן אמת".
מחברים כנסייתיים פעלו מתוך הנחה שהוא היה חושב חופשי.
התאולוג האמריקאי , שקרא את "מאפיינים" (Characteristicks) בשנת 1748 מבלי להבין ששפטסברי סומן כדאיסט, גם התרשם וגם לעיתים היה מזועזע.
בסביבות תקופה זו, הגבירו ו קמפיין נגד השפעת הדאיזם, והכתימו את המוניטין של שפטסברי.
בעוד שפטסברי כתב על לגלוג במהדורת 1712 של "מאפיינים", הקונצנזוס המלומד המודרני הוא שהשימושים בדעותיו על כך כ"מבחן אמת" היו מוגזמים.
לדברי , הביטוי "מבחן אמת" אינו נמצא ב"מאפיינים"; הוא הושת על הדיון האוגוסטיאני על ידי ג'ורג' ברקלי.
השפעת שפטסברי, ובמיוחד של "אנשי המוסר" (The Moralists), על "" (An Essay on Man), הפואמה של אלכסנדר פופ, נטענה במאה ה-18 על ידי וולטר (במכתבו הפילוסופי "על פופ"), ו, ונתמכה בתקופה הנוכחית, למשל על ידי .
אלכסנדר פופ לא הזכיר את שפטסברי במפורש כמקור: השמטה זו הובנה במונחי הפער הפוליטי, שכן פופ היה טורי.
"או את הדימוי הבהיר הזה לדמיוננו נצייר,
אשר תאוֹקְלֶס ראה בחזון מלהיב,
בעוד הגאון משוטט בנופים פואטיים,
או תועה בפראות בחורשות אקדמיות".
בהערות לשורות אלו, פופ הפנה את הקורא לקטעים שונים בעבודתו של שפטסברי.
בפילוסופיה של המוסר ובהשתקפותה הספרותית
המערכת האתית של שפטסברי עברה רציונליזציה על ידי פרנסיס האצ'סון, וממנו עברה בשינויים לדייוויד יום; סופרים אלו, עם זאת, עברו מהסתמכות על חוש מוסרי לאתיקה דאונטולוגית של חובה מוסרית.
משם היא אומצה על ידי אדם סמית, אשר פיתח תאוריה של שיפוט מוסרי עם קלט רגשי מוגבל, ומערך מורכב שלוקח בחשבון את ההקשר.
אימץ את המערכת, אך לא פסל את מקומו של "ההיגיון המוסרי", גרסה רציונליסטית של החוש המוסרי האפקטיבי.
סמואל ג'ונסון, המחנך האמריקאי, לא קיבל את החוש המוסרי של שפטסברי כנתון, אך האמין שהוא עשוי להיות זמין באמצעות התערבות אלוהית לסירוגין.
ב האנגלי של המאה ה-18, מופיעים טיעונים מתוך מסורת שפטסברי-האצ'סון.
דוגמה מוקדמת מופיעה בספרה של "פלישיה לשרלוט" (Felicia to Charlotte) (כרך א', 1744) מפי גיבורה לושיוס, שמנמק בהתאם ל"חקירה בדבר המידות הטובות והזכות" (An Enquiry Concerning Virtue and Merit) בנוגע ל"חוש המוסרי".
הכרך השני (1749) כולל דיונים בחומר מתוך (conduct book), ומשתמש ב"פילמון להידספס" (Philemon to Hydaspes) (1737) מאת , שתואר על ידי אולדרידג' כ"מלא בהפניות אוהדות לשפטסברי".
הגיבור שעל שמו קרויה היצירה "תולדות סר צ'ארלס גרנדיסון" (The History of Sir Charles Grandison) (1753) מאת סמיואל ריצ'רדסון תואר כמי שמגלם את "המודל השפטסבריאני" של גבריות: הוא "סטואי, רציונלי, שולט בעצמו, אך סימפתי כלפי אחרים, ובמיוחד כלפי אלה שפחות בני מזל".
"מסע סנטימנטלי דרך צרפת ואיטליה" (A Sentimental Journey Through France and Italy) (1768) מאת לורנס סטרן נועד על ידי מחברו לעורר את "עקרון האמפתיה" שעליו נשענה המסורת שנוסדה על ידי , פלאטוניסטים מקיימברידג' ושפטסברי.
בשנת 1745, דני דידרו עיבד או שחזר את "החקירה בדבר המידות הטובות" במה שנודע לאחר מכן כחיבורו "מסה על הזכות והמידות הטובות" (Essai sur le Mérite et la Vertu).
בשנת 1769, תרגום צרפתי של כלל כתבי שפטסברי, כולל ה"מכתבים" (Letters), פורסם בז'נבה.
תרגומים של חיבורים נפרדים לגרמנית החלו להיעשות בשנת 1738, ובשנים 1776–1779 הופיע תרגום גרמני מלא של ה"מאפיינים" (Characteristicks).
ציין שלא רק גוטפריד וילהלם לייבניץ, וולטר ודני דידרו, אלא גם גוטהולד אפרים לסינג, משה מנדלסון, כריסטוף מרטין וילנד ויוהאן גוטפריד הרדר, שאבו משפטסברי.
הרדר, בעבודתו המוקדמת, אימץ משפטסברי טיעונים בעד כיבוד אינדיבידואליות, ונגד שיטתיות ופסיכולוגיה אוניברסלית.
הוא המשיך לשבח אותו בחיבורו "אדרסטאה" (Adrastea).
וילהלם פון הומבולדט מצא אצל שפטסברי את מושג "הצורה הפנימית", שהיה מפתח לחינוך בגישת הפילוסופיה הקלאסית הגרמנית.
מאוחר יותר, כותבים פילוסופיים בשפה הגרמנית (גדעון שפיקר עם "הפילוסופיה של הרוזן משפטסברי" (Die Philosophie des Grafen von Shaftesbury), 1872, וגאורג פון גיזיצקי עם "הפילוסופיה של שפטסברי" (Die Philosophie Shaftesbury's, 1876) חזרו אל שפטסברי בספריהם.
בתחילת המאה ה-18, שפטסברי בנה "פולי" (מבנה דקורטיבי) באחוזת שפטסברי, הידוע בשם "מגדל הפילוסוף".
הוא ניצב בשדה, וגלוי מהכביש B3078 מדרום לקראנבורן.
במסמכי שפטסברי שעברו ל נמצאים מספר תזכירים, מכתבים, טיוטות בסיסיות ועוד.
דיוקן של הרוזן השלישי מוצג ב.
שפטסברי נישא בשנת 1709 לג'יין יואר (Jane Ewer), בתו של תומאס יואר מבושי הול בהרטפורדשייר.
ב-9 בפברואר 1711, נולד בנם היחיד, אנתוני, מי שעתיד להיות .
בנו ירש אותו בתאריו והוציא מחדש את "מאפיינים" (Characteristicks) בשנת 1732. נינו היה הפילנתרופ המפורסם, אנתוני אשלי-קופר, רוזן שפטסברי השביעי.
רשימת הפרסומים העיקריים של שפטסברי שלהלן נלקחה מתוך הספר "הרוזן השלישי משפטסברי, 1671–1713" מאת רוברט וויטל.
אנתוני גידנס הוא מדען חברה בריטי, שתחומי עיסוקו נעים על פני הכלכלה, הסוציולוגיה ומדע המדינה.
גידנס נולד וגדל בלונדון במשפחה ממעמד הביניים.
הוא היה הראשון ממשפחתו שהלך ללמוד באוניברסיטה.
גידנס קיבל את התואר האקדמי הראשון שלו מאוניברסיטת האל ב-1959, בפסיכולוגיה וסוציולוגיה.
ב-1961 החל לעבוד באוניברסיטת לסטר, שם לימד פסיכולוגיה חברתית.
ב-1969 החל לעבוד באוניברסיטת קיימברידג'.
הוא עבד שם במשך שנים רבות וקודם לדרגת פרופסור ב-1987. ב-1997 הוא נעשה למנהל של בית הספר לכלכלה ומדע המדינה הלונדוני עד 2003, וחבר בוועדה המייעצת במוסד למחקר מדיניות ציבורית.
כמו כן, הוא ייעץ לראש ממשלת בריטניה לשעבר טוני בלייר.
ביוני 2004 ניתן לגידנס מושב בבית הלורדים לכל ימי חייו כ"ברון גידנס", והוא משמש שם נציג של מפלגת הלייבור הבריטית.
בשנת 2008 השלים סייף אל-אסלאם קדאפי, בנו השני של שליט לוב קדאפי, תואר דוקטור מבית הספר לכלכלה של לונדון.
במקביל לקבלת התואר, תרם סיף אל-אסלאם קדאפי 1.5 מיליון ליש"ט לבית הספר לכלכלה.
הפרשה, המכונה , שפרצה עם גילוי הזיקה הזאת בין הענקת התואר לקבלת התרומה, נקשרה, בין היתר, גם לשמו של גידנס.
השאיפה של גידנס היא לעצב מחדש את התאוריה החברתית ולבחון מחדש את הבנת ההתפתחות של המודרניות.
כתב 34 ספרים שתורגמו ל-29 שפות.
תפיסתו החברתית-פוליטית באה לידי ביטוי מובהק בספרו, "הדרך השלישית" (ידיעות אחרונות, 2000).
בחיבורו מנתח גידנס את שקיעתו של השמאל האירופאי בסוף שנות השבעים ובמהלך שנות השמונים, עם עלייתן של ממשלות ימין כדוגמת ממשלתה של מרגרט תאצ'ר בבריטניה ועלייתם של הרפובליקנים לשלטון בארצות הברית עם ניצחונו של הנשיא רונלד רייגן.
לטענתו נפילתו של השמאל נובעת מכך שהוא המשיך להחזיק בתפיסה דוגמטית המפרידה באופן דיכוטומי בינו לבין תפיסות ימניות הכוללות בין היתר: הקטנה של המגזר הציבורי, הפרטה והתייעלות.
לדידו של גידנס ההפרדה הברורה בין שתי הגישות מקשה על השמאל להתאים את עצמו למציאות המשתנה.
מתוך כך על מנת לחזור לשלטון על השמאל לאמץ גישה משלבת בין שמאל כלכלי לימין כלכלי.
כלומר, הפרטה הנתמכת ברגולציה או הקטנת המגזר הציבורי והגדלת החברה האזרחית המספקת שירותי רווחה וכו'.
מנהיגים פוליטיים מחוץ לאירופה שהושפעו מתפיסותיו הם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, ראש ממשלת קנדה קווין ראד.
בישראל, הושפע מגישתו ראש הממשלה לשעבר, אהוד ברק.
מבקרים כדוגמת, דייוויד הארווי, טוענים שגידנס מייצג עמדה של ימין כלכלי המתכסה ברטוריקה סוציאל-דמוקרטית שכל תכליתה היא לאפשר את קיומו של הסדר הכלכלי-חברתי הקיים, תוך הקניית אשליה של סולידריות חברתית.
במחקריו, עוסק גידנס בשאלות של גיבוש זהות אינדיבידואלית וקולקטיבית, ובוחן את האופן שבו מנגנונים חברתיים שונים מבנים את זהותו של הפרט בהתאם לזמן ולמקום.
לפי גידנס, בחברה הפוסט-מסורתית, זהות עצמית אינה מולדת או קבועה; היא נעשית לפרויקט רפלקסיבי – הפרט בוחן את עצמו ואת האופן שבו הוא מבנה את זהותו באופן מתמיד אל מול התמורות החברתיות המשתנות.
גיבוש הזהות העצמית היא משימה שאנו עובדים עליה כל הזמן וחושבים עליה.
אנו יוצרים, שומרים ומחדשים סדרה של נרטיבים ביוגרפיים – הסיפור של מי אנחנו, ואיך הגענו לאן שאנחנו עכשיו.
גידנס טוען כי יחסים אינטימיים עברו תהליך של "דמוקרטיזציה", כך שהקשר בין בני זוג – אפילו בתוך מערכת נישואין – כבר אינו קשור לחוקים חיצוניים או ציפיות חברתיות, אלא הוא מבוסס על הבנה פנימית בין שני אנשים – קשר של אמון שמבוסס על תקשורת רגשית.
כאשר הקשר הזה מפסיק להיות קיים, ישנה מוכנות בחברה המודרנית לנתק את הקשר.
לפיכך ישנה "דמוקרטיה ברגשות שבחיי היום-יום".
בספרו "הדרך השלישית - תחייתה של הסוציאל-דמוקרטיה" הוא קורא לשלב את הטוב שבשני העולמות: כלכלת השוק והכלכלה הממשלתית המתוכננת.
הוא מציע השקעה בחינוך והכשרות מקצועיות במימון המדינה, לצד עידוד תחרותיות, הקפדה על ריסון תקציבי והבטחת אינפלציה נמוכה.
גולת הכותרת של ספרו זה היא בקריאה לכינונה מחדש של הקהילה כגורם חברתי מאזן בין האזרח למדינתו ובין הפרט לציבור הרחב.
גידנס תוהה כיצד נוצר ומשתמר סדר חברתי מסוים; שורש הפתרון הוא בהבנה כי המבנים החברתיים, כמו העבדות, הבירוקרטיה, המשפחה והפרלמנט הם, מצד אחד, תוצאת התנהגותם של פרטים חברי קולקטיב, אך מצד שני הם גם אלה המכתיבים את דפוסי התנהגותם של הפרטים האלה.
כל התנהגות על פי כללים של מבנה חברתי כלשהו היא בעת ובעונה אחת גם תרומה לשכפולם של כללי המשחק שלו או ביצירתם.
פעילות זו מתבצעת בידי סוכני המרכז, כלומר, הפרטים בחברה המודעים למעשיהם ויכולים להסבירם ולנמקם.
אמנם הסוכנים הם תוצרים של תרבות, של מבנה חברתי, של חינוך ושל אמונות וערכים שהפנימו, אך יש ביכולתם גם להציג פירוש עצמאי לערכים האלה ולתרגמם למעשים.
סוציולוגיה, מהדורה שישית מתוקנת ומעודכנת בשיתוף פיליפ ו.
סאטון (תרגום: יורם שדה, עריכה מדעית: פנחס שטרן ), רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ד - 2013.
הדרך השלישית - תחייתה של הסוציאל-דמוקרטיה (תרגום: עופר שור), תל אביב, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000.
סר פיליפ אנתוני הופקינס הוא שחקן קולנוע ותיאטרון ולשי.
זוכה שני פרסי אוסקר מתוך שש מועמדויות – האחד ב-1992, על תפקידו כד"ר חניבעל לקטר במותחן הפסיכולוגי "שתיקת הכבשים", והשני ב-2021, על תפקידו בדרמה "האב", שהפך אותו לשחקן המבוגר ביותר אי-פעם שזוכה בפרס בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
פיליפ אנתוני הופקינס נולד בפורט-טלבוט ויילס שבממלכה המאוחדת, אביו היה ריצ'רד ארתור הופקינס, אופה במקצועו, ואימו מיוריאל ייטס (קרובת משפחה של המשורר ויליאם באטלר ייטס).
הופקינס הושפע מהשחקן הוולשי ריצ'רד ברטון, אותו פגש כשהיה בן 15, שהיה אז כוכב הוליוודי מצליח ושאף בעקבותיו להיות שחקן.
הוא החל ללמוד משחק בקארדיף וב-1961 עבר ללונדון ללמוד ב-RADA ("האקדמיה הבריטית המלכותית לאמנויות").
הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה במנצ'סטר ב-1960, בשנת 1963 הצטרף ל"תיאטרון פניקס" בלסטר.
ב-1965 עשה מבחן במה בפני לורנס אוליבייה, אחד השחקנים הנערצים עליו, בתיאטרון הלאומי.
הופקינס הופיע בתיאטרון הלאומי בהצלחה בתפקידים רבים, ואף זכה בפרסים על תפקידיו במחזות "פראבדה" (1985), "המלך ליר (1986), אנטוניוס וקלאופטרה (1987).
הופיע בברודוויי ובלוס אנג'לס במחזה "אקווס".
ב-1966 שיחק לראשונה בסרט קולנוע "The White Bus", והופעתו החשובה הראשונה הייתה ב-1968 בסרט "אריה בחורף" בתפקיד המלך ריצ'רד לב הארי.
בשנת 1975 הצליח הופקינס להתגבר על האלכוהוליזם שלו, ומאז אינו שותה משקאות חריפים.
כיום הוא מתגורר בארצות הברית, בה קיבל בשנת 2000 אזרחות.
ב-1987 קיבל את תואר מסדר האימפריה הבריטית, וב-1993 קיבל תואר אבירות ממלכת אנגליה, אך הוא מכונה "סר" רק בבריטניה ולא בארצות הברית.
הופקינס היה נשוי שלוש פעמים.
אשתו הראשונה הייתה פטרונלה בארקר (1967–1972) ולהם בת אביגיל הופקינס שנולדה בשנת 1968. אשתו השנייה ג'ניפר לינטון (1973–2003), ואשתו השלישית - סטלה ארוייב.
תפקידו הידוע ביותר בקולנוע הוא חניבעל לקטר, הקניבל והרוצח הסדרתי, בסרט "שתיקת הכבשים", לצידה של ג'ודי פוסטר.
הופקינס זכה בפרס האוסקר על תפקידו זה.
גם ג'ודי פוסטר זכתה באוסקר, והסרט עצמו זכה בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר".
הופקינס מופיע בסרט 20 דקות, וזוהי ההופעה הקצרה ביותר של שחקן בסרט שזיכתה אותו באוסקר על תפקיד ראשי.
הופקינס חזר על תפקידו כחניבעל לקטר בסרטים "חניבעל" (שלכתיבת התסריט שלו היה שותף) ו"דרקון אדום".
דמותו של "חניבעל לקטר" מופיעה לראשונה בסרט הצייד משנת 1986, בגילומו של השחקן בריאן קוקס.
הסרט "דרקון אדום" הוא עיבוד קולנועי חדש של "הצייד", שנעשה כדי לאפשר להופקינס להופיע בשלושת הסרטים שנעשו לפי הרומנים על לקטר.
הסרטים מבוססים על ספריו רבי המכר של תומאס האריס, שהביע שביעות רצון מהופעתו של הופקינס כלקטר.
הופקינס היה מועמד לאוסקר על תפקידו בסרט "שארית היום", המבוסס על ספרו של קאזואו אישיגורו, לצידה של אמה תומפסון.
כמו כן היה מועמד לאוסקר על הופעתו בסרטים "ניקסון" (1995) ו"אמיסטאד" (1997).
הוא זכה בפרס BAFTA (פרס האקדמיה הבריטית לקולנוע וטלוויזיה) על תפקידיו בסרטים "שתיקת הכבשים" ו"שארית היום".
Dickens 1970), ריצ'רד לב הארי (אריה בחורף 1968), דייוויד לויד ג'ורג' ("וינסטון הצעיר", 1972), יצחק רבין ("ניצחון באנטבה" 1976), דניאל ובסטר ("השטן ודניאל ובסטר 2001) ואת הסופר ק.
ב-2017 שיחק בסרט האקשן "תור: ראגנארוק", הסרט השלישי בסדרת סרטי "תור".
באוקטובר 2024, פורסם כי הופקינס יככב בסרט ביוגרפי בשם "Maserati: The Brothers", בבימויו של בובי מורסקו.
הסרט עוסק במשפחת מזראטי, שעמדה מאחורי יצירת רכבי היוקרה המפורסמים, לצד מותגים איטלקיים אחרים כמו פרארי ולמבורגיני.
הופקינס יגלם דמות של מממן איטלקי שתמך כלכלית באחים מזראטי.
ב-2022 הופיע בסרט "ימים של תום" בבימויו של ג'יימס גריי.
הופקינס הוא גם במאי תיאטרון וקולנוע, וביים הצגות תיאטרון רבות ואת סרטי הקולנוע "אוגוסט" ואת "Dylan Thomas: Return Journey".
הופקינס הלחין את יצירת הוואלס "והוואלס ממשיך" ("And The Waltz Goes On"), שבוצעה על ידי תזמורתו של אנדרה ריו.
אנתוני ואן דייק ( בהולנדית: Antoon van Dyck; באנגלית:Anthony Van Dyck; ) היה צייר פלמי, משותפיו לסדנה של פטר פאול רובנס.
ואן דייק נולד באנטוורפן למשפחת סוחרים אמידה, בן שביעי מתוך שנים עשר ילדים.
גאוניותו ניכרה בו כבר משחר נעוריו, עת יצר עם רובנס במשך קצת יותר משנתיים (בשנים 1618–1620), תקופה שהשאירה בו רושם עז.
כאשר מלאו לו עשרים ואחת הגיע לעצמאות סגנונית מרשימה.
הוא ביקר באנגליה ובאיטליה, וכל מסעותיו נועדו כדי להעתיק ולחקור את יצירותיהם של האמנים הוונציאנים הגדולים – כמו טינטורטו, ורונזה, ומעל לכול – טיציאן, שהשראתו עליו הייתה רבה.
את מחייתו מצא בעיקר בציור דיוקנאות.
בדיוקנאותיו באה לידי ביטוי יכולתו המעודנת להחדיר תאורים מדויקים בתכלית של תווי הפנים והגוף לתוך קומפוזיציות של תפארת בארוקית מורכבת.
בשנת 1632 נענה להזמנת המלך צ'ארלס הראשון להיות לו לצייר החצר, ועבר לאנגליה.
צ'ארלס ערך לו קבלת פנים מלכותית, הרעיף עליו מתנות והעניק לו תואר אבירות, בית והכנסה קבועה.
דיוקנאותיו של ואן דייק נועדו לחזק את תביעתו של צ'ארלס לשלטון אבסולוטי.
שום צייר אחר מאלו שציירו את המלך לא הצליחו לשוות רומנטיות והידור פיוטי כאלו לדמותו הבלתי מרשימה של צ'ארלס.
על שמו נקרא זקן ואן דייק, עיצוב זקן שהיה פופולרי בתקופתו ומוכר מרבים מציוריו ואף שלו עצמו.
ואן דייק מת זמן קצר לפני פרוץ מלחמת האזרחים, בתחילת שנות הארבעים של המאה ה-17.
אנתוני הורוביץ סופר ותסריטאי יהודי-בריטי שספריו מתאפיינים בז'אנר המתח והמסתורין.
הורוביץ נולד בלונדון למשפחה בעלת אמצעים, וכשהיה בן 8 נשלח ללמוד בפנימייה של ילדי עשירים.
חוויה זו של החיים בפנימייה נוקשה, הרחק מן ההורים, באה לידי ביטוי בספרים שכתב ברבות השנים.
אנתוני הורוביץ ידע מגיל צעיר מאוד שיהיה סופר.
בגיל 22 חתם על הסכם עם הוצאה לאור, ומאז כתב ספרים ותסריטים רבים לילדים ולמבוגרים.
ספריו של הורוביץ מאופיינים במתח, אימה והומור.
אחד מספריו היותר מפורסמים הוא "אלכס ריידר- בלב הסערה", שהפך לסרט קולנוע מצליח, והיה החלק הראשון מסדרה בת 10 ספרים.
הספר השני בסדרה שתורגם לעברית נקרא: " אלכס ריידר - בטווח פגיעה".
ספרו "כפר אשמדים" ראה אור בסדרת מרגנית בהוצאת זמורה-ביתן.
כמו כן, חיבר אנתוני הורוביץ מספר סדרות ספרים:
אלכס ריידר (Alex Rider) - 13 ספרים בסדרה
The Power of Five (טרם תורגם לעברית) - 5 ספרים בסדרה
האחים דיאמונד (Diamond Brothers) - 7 ספרים בסדרה
כתב את התסריט לסדרת האנתולוגיה "Murder in Mind" (2003-2001) ששודרה ברשת BBC One.
כתב גם את התסריט לסדרת הטלוויזיה עטורת הפרסים "המלחמה של פויל" (2015-2002) (Foyle's War).
בינואר 2011, נבחר לכתוב ספר חדש לסדרת ספרי שרלוק הולמס.
בשנת 2016 הוא פרסם ספר "רצח לפי הספר".
בשנת 2024 יצר וכתב עבור ערוץ PBS את הסדרה "Moonflower Murders" המבוססת על הרומן באותו שם מאת הורוביץ משנת 2020.
בשנת 2025 יצר וכתב את סדרת המותחן "תשע גופות במקסיקו" (אנ') ברשת MGM+.
אנתוני ברג'ס הוא שם העט של ג'ון אנתוני ברג'ס וילסון (John Anthony Burgess Wilson; 25 בפברואר 1917 – 22 בנובמבר 1993), סופר, משורר, מחזאי, בלשן, מתרגם ומבקר ספרות אנגלי.
לאחר שנות לימודיו בבריטניה הועסק במשרד החוץ הבריטי והיה לנספח החינוכי מטעם שגרירות בריטניה במזרח הרחוק.
בהשכלתו הוא מוזיקאי שאף הלחין מספר נעימות ידועות.
כמו כן, רכש השכלה בתחום הספרות והבלשנות.
"תפוז מכני", ספרו הידוע ביותר של ברג'ס, יצא לאור בשנת 1962. הספר עובד לסרט מצליח בשם זה ב-1972.
עלילת הסיפור הושפעה מאונס שביצעו עריקים אמריקאים באשתו של הסופר ברג'ס בימי מלחמת העולם השנייה.
המקרה אמנם מהווה סצנה ידועה ומפורטת להפליא בספר, בדמותו של אלכס – צעיר בן עשרה המספר את סיפורו וסיפור חבריו בשכונה בבריטניה.
אך הסיפור הוא רובו ככולו פרי הדמיון, ומדובר בעלילה שהיא כביכול עתידנית.
הספר בנוי משני חלקים: החלק הראשון הוא סדרה של מאמרים וראיונות (שבהם ברג'ס הוא הן המראיין והן המרואיין) הדנים בהיבטים שונים בספרו של ג'ורג' אורוול, "1984".
החלק השני בספר הוא רומן שעלילתו מתרחשת בבריטניה ב-1985 (7 שנים בעתיד בעת שנכתב), שבו, בהתבססו על החברה הבריטית ועל העולם הסובב אותו ב-1978, הוא מנסה לתאר כיצד עשויה להיראות שנת 1985, אם תימשכנה מגמות מסוימות.
בשנות התשעים נתגלה במוחו של ברג'ס גידול ממאיר.
באותה שנה כתב ברג'ס ארבעה ספרים שלמים מתוך מחשבה שלא ישרוד, ולכן בילה ברג'ס את שארית חייו עם אשתו האיטלקייה בנסיעות בעולם וכתיבה בתחום המחזאות.
תפוז מכני, תרגם אהרן בר, הוצאת תמוז, תל אביב, 1973.
אנתוני ואן הובוקן (בהולנדית: Anthony van Hoboken; 23 במרץ 1887 – 1 בנובמבר 1983) היה מוזיקולוג הולנדי.
נולד ברוטרדם שבהולנד ומת בציריך, שווייץ.
הובוקן נודע בעיקר בחיבורו Thematisch-bibliographisches Werkverzeichnis, רשימה נושאית-ביוגרפית של יצירות יוזף היידן, שיצא לאור ב-1957, ובקטלוג הובוקן ליצירות יוזף היידן.
במקרים רבים מתייחסים אל יצירות היידן על פי "מספר הובוקן" (המקוצר על פי רוב ל-"Hob" או "H" בלבד), הלקוח מקטלוג זה.
הקטלוג של הובוקן מחולק במבנה הבא: היצירות מחולקות קודם על פי קטגוריות, ובתוך כל קטגוריה סודרו ברשימה מספרית-כרונולוגית (על אף שבמקרים רבים קיים חוסר דיוק רב בסדר הכרונולוגי).
לדוגמה: הסימפוניות הן קבוצה I, ובתוך קבוצה זו מסודרות כל 108 הסימפוניות הידועות.
הסימפוניה שלדעת הובוקן היא הראשונה במספר נכתבת I\1. רביעיית כלי הקשת אופוס 76 מס' 1 היא Hob.
III\75 ברשימת הובוקן (ה-75 בקבוצה 3) וכן הלאה.
קיימות יותר מ-30 קבוצות שונות, וביניהן קבוצת אופרות, אורטוריות, טריו פסנתר, יצירות קאמריות עם פסנתר, רביעיות כלי קשת, רביעיות שונות, כאשר הקבוצה האחרונה היא עיבודים לשירי עם.
המוזיקולוג האוסטרי אוטו אריך דויטש, מחבר רשימת דויטש ליצירות פרנץ שוברט, עבד במהלך הקריירה שלו כספרן בארכיב של הובוקן בווינה, אוסטריה.
אנתוני ג'קסון היה נגן גיטרה בס אמריקאי שפעל בעיקר בניו יורק והתמחה בעיקר בסגנון הפאנק (Funk).