tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אוביידו היה שותף לזכייה הראשונה של הקבוצה אי פעם בגביע הדני.
את עונת התחיל בקופנהגן, וב-31 באוגוסט 2012 אוביידו חתם באברטון.
ב-22 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד סוונסי סיטי.
ב-20 בנובמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-4 נגד סטוק סיטי.
ארבעה ימים לאחר מכן, הבקיע את שער הניצחון עבור אברטון בניצחון 0-1 נגד מנצ'סטר יונייטד, שהיה גם הניצחון הראשון של אברטון באולד טראפורד אחרי 21 שנים.
ב-25 בינואר 2014 שבר את כף רגלו השמאלית במשחק נגד סטיוונאג' במסגרת הסיבוב הרביעי של גביע ה-FA.
פציעה זו השביתה את אוביידו לשמונה חודשים מהמגרשים, ולכן החמיץ את מונדיאל 2014. ב-23 בספטמבר 2014 חזר למגרשים בהפסד 3-0 נגד סוונסי סיטי במסגרת הסיבוב השני של גביע הליגה האנגלי.
ב-30 בינואר 2017 חתם לשלוש וחצי שנים בסנדרלנד ביחד עם חברו לקבוצה דארן גיבסון.
ב-4 בפברואר 2017 אוביידו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-4 נגד קריסטל פאלאס.
בקיץ אוביידו חתם בריאל סולט לייק מה-MLS.
בשנת 2024 חזר לקוסטה ריקה וחתם בקבוצת אלחואלנסה.
אוביידו שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של קוסטה ריקה.
ב-26 בינואר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד .
אוביידו נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2011, קופה אמריקה 2016, גביע הזהב 2017 ומונדיאל 2018.
בריאות הציבור היא תחום ברפואה המוגדר כמדע והאומנות של מניעת מחלות וקידום בריאות בבני אדם באמצעות מאמץ מאורגן ובחירה מושכלת של חברה, ארגונים, קהילות ציבוריות ופרטיות ופרטים בודדים.
בחינתה של בריאות האוכלוסייה והאיומים עליה מהווים את הבסיס לבריאות הציבור.
כ־"ציבור" בהקשר בריאות הציבור מגדירים: קבוצת אנשים, כפר שלם, או אזור, או מדינה, או יבשת או מספר יבשות, כשמדובר במגפה (פנדמיה).
במונח "בריאות" מתכוונים לבריאות גופנית, בריאות נפשית וכן רווחה חברתית.
לפי הגדרת ארגון הבריאות העולמי, לא מדובר בהיעדר מחלה או במצב בריאותי לא תקין, אלא מדובר במושג בין תחומי (אינטרדיסציפלינרי) נרחב.
בריאות הציבור כוללת למשל נושאים באפידמיולוגיה, ביוסטטיסטיקה, שירותי בריאות, בריאות הסביבה, שירותי בריאות קהילתיים, בריאות התנהגותית, כלכלת בריאות, מדיניות בריאות, בריאות הנפש, בטיחות וגיהות תעסוקתית, נושאים של מגדר בבריאות, בריאות מין ופוריות ועוד.
בריאות הציבור מכוונת לשיפור איכות החיים באמצעות מניעה וטיפול במחלות, לרבות מחלות נפש.
השגת מטרות אלה נעשית באמצעות מעקב וניטור של מקרים וסממני (אינדיקטורים) בריאות, ודרך קידום התנהגויות בריאות נאותות.
יוזמות בריאות ציבור מקובלות כוללות בין השאר, מתן חיסונים, מניעת התאבדויות, הפצת קונדומים, ומניעת הפצת מחלות מין ובקרתן.
שירותי בריאות ציבור מודרניים מחייבים העסקת צוותי עובדים מקצועיים רב תחומיים בבריאות הציבור.
הצוותים עשויים לכלול אפידמיולוגים, ביוסטטיסטיקנים, אחיות בריאות הציבור, מסייעי רפואה, מיילדות, אחיות טיפת חלב, עובדי מעבדות לבריאות הציבור, עובדי מעבדה רפואית, מיקרוביולוגים רפואיים וביוכימאים רפואיים.
כמו כן נדרשים לצוות (בהתאם לצורך) מפקחי בריאות הסביבה, מפקחי בריאות הציבור, ביואתיקנים, וטרינרים ומומחים בתחום בריאות המין והפוריות.
הגישות השונות ליוזמות בבריאות ובריאות הציבור במדינות מתפתחות, עלולות להוות אתגרים מורכבים וקשים.
תשתיות בריאות הציבור במדינות אלה עדיין מצויות בשלבי התהוות ראשוניים.
המוקד בהתערבות בריאות הציבור הוא מניעת מחלות, פציעות ובעיות בריאות אחרות באמצעות מעקב אחר מקרים, קידום וניהול התנהגויות בריאות נאותות, בקהילה ובסביבה.
מחלות רבות ניתנות למניעה בדרכים פשוטות ולאו דווקא בשיטות רפואיות.
לדוגמה, מחקרים הראו כי פעולת גיהות פשוטה כמו שטיפת ידיים עם סבון עשויה למנוע התפשטות של מחלות מידבקות רבות.
במקרים אחרים, הטיפול במחלה או הבקרה על הפתוגן חיונית למניעת התפשטות המחלה לבני אדם אחרים באוכלוסייה.
הדבר נכון גם במהלך התפרצותן של מחלות זיהומיות דרך זיהום של מקורות אספקת מזון או מים.
תוכניות תקשורת בבריאות הציבור, תוכניות חיסון לאומיות, והפצה של קונדומים הן דוגמאות נפוצות לצעדי מניעה בבריאות הציבור.
צעדים כגון אלה תרמו באופן משמעותי לבריאותן של אוכלוסיות ולעליית תוחלת החיים שלהן.
בריאות הציבור ממלאת תפקיד חשוב במאמצי מניעת מחלות הן במדינות המתפתחות והן במדינות המפותחות, באמצעות מערכות הבריאות המקומיות וכן באמצעות מערכות בריאות של ארגונים חוץ-ממשלתיים.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) היא הסוכנות הבינלאומית שמרכזת ופועלת למען בריאות הציבור הכלל עולמית.
לרוב המדינות בעולם יש סוכנויות בריאות ציבור ממשלתיות, שלעיתים הן מכונות משרדי בריאות, על מנת להגיב על בעיות בריאות במסגרת המדינה.
בישראל ישנו משרד בריאות אשר שירותי בריאות הציבור בישראל כפופים למשרד הבריאות של מדינת ישראל.
בארצות הברית, החזית הקדמית של יוזמות בריאות הציבור מורכבת מפעילות מקומיות במסגרת משרדי בריאות של כל מדינה בנפרד.
ברמה הפדרלית קיים בארצות הברית משרד בריאות כללי הכולל את שירותי בריאות הציבור הפדרליים (PHS) בראשותו של ראש שירותי בריאות הציבור הכללי של ארצות הברית, וכן קיים המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) שהמטה שלו נמצא באטלנטה, במדינת ג'ורג'יה.
הללו מעורבים בפעילויות בריאות בינלאומיות, בנוסף לתפקידיהן הלאומיים.
סוכנות בריאות הציבור של קנדה היא הסוכנות הלאומית האחראית על בריאות הציבור, מוכנות לשעת חירום ותגובה, על מחלות זיהומיות, ועל מחלות כרוניות ומניעתן.
מערכת הבריאות הציבורית בהודו מנוהלת על ידי משרד הבריאות ורווחת המשפחה של ממשלת הודו עם מתקני בריאות בבעלות המדינה.
לבריאות הציבור שורשים עוד בימי קדם.
משחר התרבות האנושית, הכירו בכך כי מים מזוהמים והיעדר סילוק נאות של פסולת גורמת להתפשטות מחלות מידבקות (התאוריה של מיאזמה).
דתות עתיקות ניסו להסדיר התנהגות מיוחדת הקשורה לבריאות, החל מסוגי המזון הנאכלים, דרך ויסות התנהגויות תאוה מסוימות, כגון שתיית אלכוהול או יחסי מין.
המנהיגים היו אחראים על בריאות נתיניהם כדי להבטיח יציבות חברתית, שגשוג, ושמירת הסדר הציבורי.
כבר בתקופה הרומאית הבינו שמן הראוי לסלק פסולת אנושית לצורכי בריאות הציבור באזורים עירוניים.
הרופאים בסין העתיקה פיתחו סוג של חיסון כנגד אבעבועות שחורות בעקבות מגפה שפרצה בסביבות 1000 לפנה"ס.
אדם שהיה ללא המחלה יכול להשיג מידה מסוימת של חסינות נגד אבעבועות שחורות על ידי שאיפת הקרום היבש שנוצר סביב נגעים של אנשים נגועים.
כמו כן, היו מחסנים ילדים על ידי הרכבת חומר מוגלתי מתוך פצע על אמות ידיהם שלהם.
בשנת 1485 הוקם ברפובליקה של ונציה בית משפט קבוע של מפקחי בריאות עם תשומת לב מיוחדת למניעת התפשטות מגפות מחוץ לרפובליקה.
בתחילה מונו שלושה מפקחים על ידי הסנאט הוונציאני.
בשנת 1537 נטלה על עצמה המועצה הגדולה את התפקיד, ובשנת 1556 הוסיפה עוד שני שופטים, עם המשימה של פיקוח, מטעם הרפובליקה, על מאמצי המפקחים.
עם זאת, על פי מישל פוקו, מודל השלטוניות (governmentality) הופרך מאוחר יותר על ידי מודל הכולרה.
התפרצות מגפת כולרה החריבה את אירופה בין השנים 1829 ל-1851, כאשר נלחמו בה בתחילה על ידי השימוש של מה שפוקו כינה "רפואה חברתית", אשר התמקדה בזרימה, זרימת אוויר, מיקומם של בתי קברות, וכו'.
כל אותם חששות, שנולדו מתוך תיאורית מחלות המיאזמה, ביחד עם שיקולים אורבניים הנוגעים לניהול אוכלוסיות, אשר פוקו הגדיר במושג "biopower" (מושג המתייחס לרגולציה שלטונית של בעיות אזרחיות שונות, לרבות בריאות הציבור).
הגרמנים הגדירו זאת בתפיסתם המכונה "Polizeiwissenschaft" ("מדעי המשטרה").
במאה ה-18 הייתה צמיחה מהירה של בתי חולים התנדבותיים באנגליה.
החלק האחרון של המאה הביא להקמתה של התבנית הבסיסית של שיפורים בבריאות הציבור במהלך שתי מאות הבאות: זוהתה עוולה חברתית, ונדבנים פרטיים הביאו זאת לתשומת לב הציבור, והשינוי בדעת הקהל הוביל לפעולה ממשלתית.
הפרקטיקה של חיסון הפכה לנפוצה בשנות ה-1800, בעקבות עבודתו החלוצית של אדוארד ג'נר בטיפול באבעבועות שחורות.
תגליתו של ג'יימס לינד (רופא הצי המלכותי הבריטי שערך ניסויים קליניים חלוציים, חי בין 1716-1794) של הגורמים של מחלת הצפדינה ומיתונה בקרב מלחים באמצעות הכנסתם של פירות לאוניות שהיו בהפלגות ארוכות, פורסמה ב-1754, והובילה את אימוצו של רעיון זה על ידי הצי המלכותי.
נעשו גם מאמצים להביא נושאי בריאות חשובים לידיעת הקהל הרחב; בשנת 1752 פרסם הרופא הבריטי סר ג'ון פרינגל מאמר לאור "תצפיות על מחלות בקרב אנשי צבא במחנות ועמדות צבאיות", שבו הוא הדגיש את החשיבות של אוורור נאות בתוך בסיסי הצבא ואת הספקת בתי שימוש לחיילים.
עם תחילתה של המהפכה התעשייתית, התחילה רמת החיים בקרב אוכלוסיית העובדים להחמיר עם צפיפות ותנאי היגיינה עירוניים גרועים.
בארבעת העשור הראשונים של המאה ה-19 לבד, הוכפלה אוכלוסיית לונדון, שיעורי צמיחה אפילו גדולים יותר נרשמו בעיירות של אזורי התעשייה החדשים, כגון לידס ו-מנצ'סטר.
דבר זה דרבן תחלואה והתפשטות מחלות בפרברים שנבנו סביב בתי החרושת והמפעלים.
התיישבויות אלה היו צפופות ופרימיטיביות עם תברואה לא מאורגנת.
מחלות היו בלתי נמנעות ודגירתן במחוזות אלה נגרמו בשל אורח החיים העני של התושבים.
חוסר בדיור זמין הגבירו את ההתפתחות המהירה של שכונות העוני ואת שיעורי התמותה המהירה לנפש שעלו באופן משמעותי, וכמעט והוכפל ברמינגהאם וליברפול.
תומאס מלתוס הזהיר מפני סכנות של התפוצצות אוכלוסין בשנת-1798. הרעיונות שלו, כמו גם אלה של ג'רמי בנת'ם, הפכו למשפיעים מאוד בקרב חוגי שלטון בשנים המוקדמות של המאה ה-19.
סמית יעץ לממשלה בעניין חשיבות ההסגר ושיפור התברואה להגבלת התפשטותן של מחלות זיהומיות כגון כולרה וקדחת צהובה.
נציבות חוק העוני (Poor Law Commission), דיווחה בשנת 1838 כי "ההוצאות החיוניות לאימוץ ותחזוקה של אמצעי מניעת מחלות מסתכמות בסופו של דבר בסכומים פחותים מאשר יצרו עלותה של המחלה הנוכחית".
הם המליצו ליישום מיזמים ממשלתיים מתוכננים בקנה מידה גדול, כדי למנוע את התנאים שאפשרו את התפשטות המחלה (כולרה).
עמותת "איגוד בריאות הערים" הוקמה באקסטר ב-11 בדצמבר 1844, ונאבקה במרץ למען פיתוחה של בריאות הציבור בממלכה המאוחדת.
בעקבות הקמתה הוקמה בשנת 1843 "נציבות בריאות הערים", בראשות סר אדווין צ'דוויק (ראה תמונה לעיל), אשר הפיק סדרה של דיווחים על תנאי תברואה גרועים בערים בריטיות.
התנועות הלאומיות והמקומיות הובילו לחקיקה של "חוק בריאות הציבור" שעבר סוף סוף בשנת 1848. הוא נועד לשפר את תנאי התברואה בערים ובמקומות מאוכלסים בצפיפות באנגליה ובוויילס, על ידי הצבת ארגוני אספקת המים, תחזוקת ביוב, ניקוז וניקיון הרחובות תחת גוף מרכזי אחד, בניהול רשות בריאות בתור גורם מרכזי.
החוק הועבר על ידי ממשלתו הליברלית של לורד ג'ון ראסל, בתגובה על הצעתו של אדווין צ'דוויק.
הדוח רב ההשפעה של צ'דוויק על מצב התברואה של אוכלוסיית הפועלים פורסם בשנת 1842 ושנה לאחר מכן פורסם דוח מעקב משלים.
החיסון עבור מחלות שונות הפך לחובה בממלכה המאוחדת בשנת-1851, ובשנת 1871 החקיקה דרשה קיומה של מערכת רישום מקיפה המנוהלת על ידי פקידי חיסון ממונים.
התערבויות נספות הוטמעו באמצעות סדרה של חוקי בריאות הציבור, בעיקר החוק של שנת 1875. הרפורמות כללו הקמת בתי שמוש, בניית מערכת ביוב, הנהגת איסוף זבל ופסולת בשגרה, שנשרפה לאחר מכן או סולקה לתוך מזבלות, אספקת מים נקיים, וכן ניקוז מים עומדים כדי למנוע רביית יתושים.
חוק המחלות זיהומיות (הודעה) משנת 1889 חייבה את הדיווח על מחלות זיהומיות לרשויות הבריאות והתברואה המקומיות, ואשר יכלו לאחר מכן לנקוט באמצעים שונים כגון העברה של החולה לבית החולים וכן החיטוי של בתים ונכסים.
בארצות הברית, ארגון בריאות הציבור הראשון, המבוסס על משרד הבריאות של המדינה ומשרדי בריאות מקומיים, נוסד בניו-יורק בשנת 1866.
מדע האפידמיולוגיה נוסדה על ידי ג'ון סנואו שזיהה מים באר מים ציבורית מזוהמת כמקור להתפרצו הכולרה של 1854 בלונדון.
ד"ר סנואו האמין בתאוריית החיידקים כגורמי מחלות בניגוד לדעה שרווחה בזמנו, תיאורית המיאזמה.
הוא פרסם בראשונה את התאוריה שלו, בחיבור על, "אופן העברת הכולרה", בשנת 1849, ולאחריו פרסום מפורט יותר בשנת 1855 ששילבו את תוצאות המחקר שלו בתפקיד שמילאה אספקת המים באזור סוהו במגפה של 1854.
באמצעות שיחות עם תושבים מקומיים (בסיוע של הכומר הנרי וייטהד), הוא זיהה את מקור ההתפרצות, במשאבת מים ציבורית ברחוב Broad (עכשיו רחוב Broadwick).
על אף שהבדיקות הימיות והמיקרוסקופיות של דגימת מים ממשאבת רחוב ברוד לא הוכיחו בוודאות את הסכנה שבהם, מחקריו ותצפיותו על דפוס המחלה היו משכנעים מספיק כדי לשכנע את המועצה המקומית לבטל את השאיבה מן הבאר על ידי הסרת הידית שלה.
סנואו השתמש מאוחר יותר במפה עם נקודות כדי להמחיש את אשכול מקרי הכולרה סביב למשאבת המים.
הוא הראה על ידי שימוש בנתונים סטטיסטיים את הקשר בין איכות המים במקור ומקרי הכולרה.
הוא הראה כי חברת Southwark and Vauxhall Waterworks לקחה מים מקטעים מזוהמים במי שפכים בנהר התמזה והעבירה את אספקת המים לבתים, תוך שהובילה בכך בהגברת שכיחות הכולרה.
המחקר של סנואו היה אירוע מרכזי בהיסטוריה של בריאות הציבור, וגאוגרפיה.
הוא נחשב לאירוע של ייסוד מדע האפידמיולוגיה.
עבודתם החלוצית של הכימאי הצרפתי לואי פסטר בבקטריולוגיה והמדען גרמני רוברט קוך, פותחו שיטות לבידוד חיידקים מחוללי מחלות, וחיסונים כתרופות בתחילת המאה ה-20. הרופא הבריטי רונלד רוס זיהה את היתושים כנשאים של מלריה והניח בכך את היסודות למאבק במחלה.
ג'וזף ליסטר גרם למהפכה בתחום הניתוח על ידי הכנסתו של החיטוי בניתוח למניעת זיהומים.
האפידמיולוג הצרפתי מגפות פול-לואיס סימונד הוכיח כי הדבר נישא על ידי פרעושים על גבן של חולדות, ומדען קובני קרלוס ג 'יי פינלי והאמריקאים וולטר ריד וג'יימס קארול הוכיחו כי יתושים נושאים את הנגיף האחראי לקדחת צהובה.
המדען הברזילאי קרלוס צ'אגס זיהה את מחלות טרופיות ואת הנשאים שלהם.
עם תחילתה של המעבר אפידמיולוגי, כאשר שכיחותן של מחלות זיהומיות ירד דרך המאה ה-20, החלו רשויות בריאות הציבור, לשים יותר דגש על מחלות כרוניות כגון סרטן וכן מחלות לב.
המאמצים הקודמים בהרבה מדינות מפותחות כבר הוביל להפחתה דרמטית בשיעור תמותת התינוקות באמצעות שיטות מניעה.
לורה אנדרקו, פרופסור באוניברסיטת ג'ורג'טאון ומנהלת המרכז לבריאות ילדים ולסביבה, בהעירה על פרקטיקות בבריאות הציבור, אומרת בהרצאתה בתגובה להצעה לאסור על חומר ההדברה כלורפיריפוס כלהלן:
מרבית הממשלות מכירות בחשיבותן של תוכניות בריאות הציבור להפחתת שכיחותן של מחלות, נכות, השפעות הזדקנות ועוד מצבי בריאות פיזית ונפשית שונים.
ברם, שירותי בריאות הציבור מתוקצבים בדרך כלל באופן בנחיתות משמעותית ביחס לשאר התקציבים הממשלתיים וביחס לתקצוב הכולל של הרפואה.
בתוכניות בריאות הציבור נעשו צעדים משמעותיים לקידום בריאות בתחום מתן חיסונים, לרבות מיגור מחלת האבעבועות שחורות, מחלה אשר הטרידה את האנושות מזה אלפי שנים.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) מזהה תפקודי ליבה של בריאות הציבור ובריאות כללית שכוללות:
לספק מנהיגות מובילה בנושאים קריטיים בבריאות ועוסקות בקידום שיתופי פעולה היכן שקיים צורך בכך;
הגדרת תוכניות מחקר, תוך ייזום, כתיבה, הפקה, תרגום והפצה של ידע בעל ערך;
קביעת נורמות וסטנדרטים וקידום המעקב אחר יישומם;
קידום אפשרויות למדיניות אתית, המבוססת על ראיות;
מעקב אחר מצב הבריאות והערכת מגמות בבריאות.
מעקב אחר תוכניות בריאות הציבור עשויות לתמוך באופן מיוחד ב:
לשמש כמקור למערכת ההתראה המוקדמת על מצבי חירום עתידיים בתחום בריאות הציבור;
לתעד את השפעותיה של התערבות, או לעקוב אחר התקדמות לקראת יעדים ייחודיים שהוגדרו;
לנטר ולהבהיר את האפידמיולוגיה של בעיות בריאות, על מנת לאפשר קביעת סדרי עדיפויות, ולפרסם מדיניות ואסטרטגיות בריאות.
לאבחן, לחקור ולנטר בעיות בריאות, וסיכוני בריאות בקהילה.
מעקבים שנערכו בבריאות הציבור הובילו לזיהוי ותעדוף נושאי בריאות ציבור רבים, בסוגיות הניצבות בפני העולם כיום, לרבות נושאי איידס, סוכרת, מחלות שמקורן מזיהומי מים, זיהומי מזון, מחלות זואונטיות, עמידות לאנטיביוטיקה, שהובילו להופעה מחדש של מחלות זיהומיות כגון שחפת.
עמידות לתרופות היוותה נושא מרכזי לדיונים ביום הבריאות העולמי בשנת 2011. לורי גארט טוען, שעל אף חשיבותו של תעדוף בנושאי בריאות הנובעים מלחץ ציבורי, יש לכך השלכות לא רצויות: כאשר סיוע חוץ מתועל לתוכניות לטובת מחלות ספציפיות, מתעלמים באופן כללי מחשיבותה של בריאות הציבור.
בעיית זו בבריאות ציבור, היא בעיית ניתוב המידע ונחשבת כבעיה הגורמת למחסור תקציבי לצורכי המימון של לחימה במחלות אחרות הקיימות במדינה כלשהי.
לדוגמה, ארגון הבריאות העולמי (WHO), מדווח כי לפחות 220 מיליון בני אדם ברחבי העולם סובלים מסוכרת.
רמת התחלואה במחלה זו צומחת בשיעורים מפחידים, ומשערים שצפוי שמספר מקרי מוות מסוכרת יוכפל עד שנת 2030. בחודש יוני 2010 ציינו עורכים בכתב העת הרפואי "לאנסט" כי "העובדה כי סוכרת סוג 2, שהיא מחלה הניתנת במידה רבה למניעה, הגיעה לממדי מגפה, מהווה אות קלון לבריאות הציבור".
הסיכון של סוכרת מסוג 2 קשור קשר הדוק עם תופעת העלייה בממדי השמנת היתר.
ההערכות העדכניות ביותר של WHO מאז יוני 2016 מציינות כי ברחבי העולם מצויים כ־1.9 מיליארד מבוגרים שסבלו בשנת 2014 מעודף משקל, ו־41 מיליון ילדים מתחת לגיל חמש, היו בעלי משקל עודף ב־2014. ארצות הברית היא המדינה המובילה עם 30.6% מאוכלוסייתה במשקל יתר.
מקסיקו עוקבת אחריה עם 24.2%, בריטניה עם 23%.
בישראל כמו במדינות מתועשות אחרות, הסוכרת היא מחלה כרונית שכיחה המהווה נטל כבד על מערכת הבריאות, על החולה ועל משפחתו.
היארעות הסוכרת בישראל, כמו גם בעולם, נמצאת במגמת עלייה עקבית.
בשנת 2011 הייתה סוכרת סיבת המוות הרביעית בישראל, ו-5.4% מכלל הפטירות (2,196 פטירות) יוחסו למחלה.
לגבי סוכרת מסוג 2, מספר החולים המאובחנים עם סוכרת בישראל נאמד בכ-400 אלף.
חולי סוכרת מסוג 2 נתונים בסיכון יתר לפתח מגוון רחב של סיבוכים ומחלות כרוניות הכרוכות במוגבלות.
בסקר הבריאות הלאומי, שנערך בישראל בשנים 2007–2010, נמצא כי בקרב האוכלוסייה הבוגרת, שלושים אחוז מהנשים וארבעים ואחד אחוז מהגברים סובלים מעודף משקל וכי חמישה עשר אחוז מהגברים ומהנשים סובלים מהשמנת יתר.
עוד נמצא בסקר כי כמעט בכל קבוצות הגיל שיעורי השמנת היתר ועודף המשקל היו גבוהים יותר בקרב האוכלוסייה הערבית מאשר בקרב האוכלוסייה היהודית.
לפי הסקרים האחרונים ולפי ההערכות של ארגון ה-OECD, נראה כי שיעור עודף המשקל בקרב ילדים בני חמש עד שבע גבוה מעשרים וחמישה אחוז בישראל וכי שיעור השמנת היתר בילדים בני שבע עד שתים עשרה עומד על 4–9 אחוז.
לאחרונה פורסם דוח של WHO על מגפת ההשמנה.
הדו"ח החדש של ארגון הבריאות העולמי חושף כי בישראל ישנם למעלה מחצי מיליון ילדים שסובלים מהשמנה ומעודף משקל.
ישראל ניצבת במקום הראשון והמפוקפק באירופה בדירוג ההשמנה, ובמקום השני באירופה והשלישי בעולם במדד הכולל גם ילדים הסובלים מעודף משקל, כלומר חריגה מעל המשקל התקין אך על סף השמנה מסוכנת.
בעבר נחשבה הבעיה, לבעייתן של מדינות בעלות הכנסה גבוהה, אולם כיום ישנה עלייה בשיעורי ההשמנה במדינות בעלות הכנסה נמוכה, במיוחד בסביבה העירונית.
תוכניות בריאות ציבור רבות מקדישות יותר ויותר תשומת לב ומשאבים לנושא של השמנת יתר, תוך הגדרת יעדים לטפול בגורמים הבסיסיים להשמנה, כולל תזונה בריאה ופעילות גופנית.
חלק מתוכניות ומדיניות הקשורות לבריאות הציבור וקידום בריאות ומניעה עשויות להיות שנויות במחלוקת.
דוגמה אחת כזו היא תוכניות בהתמקדות על מניעת העברת HIV על ידי קידום מסע פרסום לקיום מין בטוח, מסעי פרסום לשימוש במחטים חד פעמיות.
עוד תוכנית כזו היא תוכנית המאבק בעישון.
שינוי בהתנהגויות העישון דורש הפעלת אסטרטגיות ארוכות טווח, שלא כמו המאבק נגד מחלות מידבקות, אשר בדרך כלל לוקח פרק זמן קצר יותר להבחין בהשפעותיהן.
מדינות רבות יישמו יוזמות לצמצום רמת העישון, כגון העלאת המיסוי על מוצרי טבק וכן האיסור על עישון במבנים או במקומות ציבוריים.
התומכים מציגים ראיות כי עישון הוא אחד גורמי המוות העיקריים, ולכן על הממשלות חלה החובה להפחית את שיעורי התמותה, הן באמצעות הגבלת העישון הפסיבי (על ידי צד שני) והן על ידי צמצום ההזדמנויות של מעשנים לעשן.
כנגד זאת טוענים המתנגדים כי הדבר פוגע בחופש הפרט ובאחריותו האישית, ושהמדינה בסופו של דבר עלולה להגביל יותר ויותר את חופש הבחירה של הפרט, בשם שיקולים כלליים של בריאות טובה יותר לציבור.
בה בעת שמבחינה היסטורית, מחלות מידבקות ככבו בראש סולם העדיפויות בבריאות הגלובלית, היו מחלות לא מדבקות (כמו: מחלות לב, מחלות אוטואימוניות, שבץ מוחי, סרטנים למיניהם, סוכרת, מחלות כליה כרוניות, אוסטאופורוזיס, אלצהיימר, וכו') וגורמי סיכון התנהגותיים המונחים בבסיסם של מחלות אלה נמצאו בתחתית סולם העדיפויות.
עניין זה מצוי כיום במגמת שינוי, עם זאת, כפי שמודגם על ידי עצרת האו"ם שקיימה את האירוח הראשון שלה בעצרת הכללית פגישת פסגה מיוחדת בנושא של מחלות לא מדבקות בספטמבר שנת 2011.
בעיות בריאות רבות נובעות מהרגלים גרועים והתנהגויות אישיות לא בריאות.
מנקודת ראות של פסיכולוגיה אבולוציונית, צריכת יתר של חומרים מלאכותיים המזיקים לבריאות, עקב הפעלת מערכת תגמול עבור חומרים כמו תרופות, סמים, טבק, אלכוהול, מלח מעודן, שומנים ופחמימות.
כמו כן טכנולוגיות חדשות כגון תחבורה מודרנית מהווים גם כן גורם להפחתה בפעילות הגופנית.
מחקרים גילו כי ניתן לשנות התנהגויות בצורה יעילה יותר על ידי התחשבות בהתפתחות המניעים במקום הצגת מידע על השפעות בריאותיות שליליות בלבד.
לפיכך, הגברת השימוש בסבון בשטיפת ידיים יעילה הרבה יותר במניעת שלשולים, מאשר לעורר תחושת הגועל בלבד.
תחושת הגועל היא בעצם מערכת מתפתחת להימנעות ממגע עם חומרים גורמי התפשטות למחלות זיהומיות.
דוגמאות עשויות לכלול סרטים שמתארים כיצד חומר צואתי יכול לגרום לזיהום מזון.
תעשיית השיווק יודעת מזה זמן רב את חשיבות הקישור של מוצרים עם סטטוס חברתי גבוה וגורם המשיכה שלהם לאנשים אחרים.
לעומת זאת, נטען כבר כי הדגשת הנזק, על התופעות הבלתי רצויות בעישון טבק על אנשים אחרים (לא מעשנים) והטלת איסורי עישון במקומות ציבוריים היו יעילים במיוחד בהפחתת עישון טבק.
מלבד שיפור בריאות אוכלוסייה באמצעות יישומן של התערבויות ספציפיות לאוכלוסייה, בריאות הציבור תורמת גם לטיפול הרפואי על ידי זיהוי והערכה של צורכי האוכלוסייה לשירותי בריאות, לרבות:
הערכת השירותים הנוכחיים ובחינת מידת עמידתן במטרות הטיפוליות של מערכות הבריאות
בירור עמידה בדרישות כפי שבאה לידי ביטוי על ידי אנשי מקצוע בתחום הבריאות, על ידי הציבור ועל ידי בעלי עניין אחרים
התחשבות בהשפעת המשאבים הנדרשים להתערבויות והערכת העלות-תועלת שלהם
תמיכה בקבלת החלטות בתחום בריאות ותכנון שירותי בריאות לרבות יישום השינויים הנדרשים
ליידע, לחנך ולהעצים את האוכלוסייה בנושאי בריאות
יישום יעיל של אסטרטגיות שיפור
שיקולים פוליטיים עלולים לגרום לפקידות הממשלתית להסתיר מעיני הציבור את המספרים האמתיים של אנשים המושפעים על ידי מחלה מסוימת באזורי הבחירה שלהם, למשל בזמן בחירות קרבות.
לכן, נייטרליות מדעית בביצוע מדיניות בריאות הציבור היא קריטית; היא עשויה להבטיח מענה לצרכים הטיפוליים בלי קשר לתנאים הפוליטיים והכלכליים.
ההיסטוריה של בריאות הציבור מדגימה בבירור קיומו של מאמץ עולמי לשיפור הבריאות לכל.
עם זאת, ברפואה המודרנית, לא נצפה בבירור שנוי מדיד אמיתי, והמבקרים טוענים כי חוסר זה בשיפור הוא בשל היעדר ביישום שיטות יעילות.
כפי שנטען על ידי פול אי.
פרמר, התערבויות סטרוקטורליות עשויות להיות בעלות השפעה גדולה, אך עדיין קיימות בעיות רבות שמונעות שילובה של אסטרטגיה זו במערכת הבריאות.
אחת הסיבות העיקריות לכך, כמוצע על ידו, שאולי הרופאים לא מאומנים כראוי כדי לבצע התערבויות סטרוקטורליות, כלומר, ברמה הבסיסית, אנשי מקצוע בתחום הבריאות אינם מסוגלים ליישם שיפורים כאלה.
בעוד שהתערבויות סטרוקטורליות אינן יכולות להיות התחום היחיד בו נחוץ שיפור, חוסר תיאום בין גורמים סוציו-אקונומיים לשירותי בריאות לעניים עלולים להיות חסרי תועלת, ובסופו של דבר לגרום להגברת חוסר השוויון בין שירותי בריאות שניתנים לעשירים ביחס לשירותים שניתנים לעניים.
כל עוד שירותי בריאות לא יחדלו מלהיות מטופלים כאל מצרך, בריאות הציבור גלובלית בסופו של דבר לא תושג.
מאחר שזה המקרה, לדעת אחדים, ללא שינוי באופן הגשת הטיפול הרפואי והנגשת שירותי בריאות לאותם שנגישותם לשירותים אלה נמוכה או אינה קיימת, לא ניתן יהיה להשיג את המטרה האוניברסלית של שירותי בריאות הציבור.
סיבה נוספת לכך שלא ניתן לחוש בשינויים מדידים בבריאות הציבור, יכולה להיות כיוון ששירותי הבריאות עצמם לא מודדים את יעילות התוכניות של עצמם.
פרו ושות' ניתחו למעלה מ-4,000 מטרות בריאות מהקהילה בתוכניות שיפור של 280 סוכנויות בריאות מוסמכות ולא מוסמכות בבריאות הציבור בארצות הברית, נמצא כי הרוב המכריע של המטרות – כשני שלישים – היו ממוקדים על השגת תפוקות של הסוכנות (למשל, פיתוח תוכניות תקשורת, התקנת מדרכות, הפצת מידע בקהילה).
רק כשליש התמקדו על חיפוש שינויים מדידים לאוכלוסיות שאותם הם משרתים (כלומר, שינוי בידע של בני אדם, עמדות, התנהגויות).
מחקר זה מלמד, שאם הסוכנויות יתמקדו על ביצוע משימות בלבד (כלומר, תפוקות) ולא יושם דגש על מדידה של שינויים שהם תוצאת הפעילות שהם מבצעים בפועל באוכלוסיות שלהם, אין להתפלא כאשר לא קיימים דיווחים על מדידת שינויים.
פרו ושות' מעודדים את סוכנויות בריאות הציבור לעבוד במשותף עם מומחים מתחום תקשורת הבריאות ולעצב במשותף יעדי תפוקות מדידות, על מנת לסייע לסוכנויות בפיתוח שיטות וכלים שיאפשרו ביצוע מעקבים אחר שינויים שקשורים יותר באוכלוסיית היעד (למשל, ידע ושינויי גישה) שעשויים להיות מושפעים מעצם ביצוען של הפעילויות על ידי הסוכנויות.
בריאות הציבור 2.0 הוא תנועה בתוך בריאות הציבור שמטרתה להפוך את התחום לנגיש יותר לציבור הרחב וידידותי יותר למשתמש.
במובן הראשון, "בריאות הציבור 2.0" זהה ל "בריאות 2.0" (מונח שהוגדר באמצע שנות האלפיים לשקף שימוש במדיה בתחומי הבריאות), ומתאר את האופן שבו מרפאות ומכוני בריאות הציבור מסורתיים פועלים כלפי חוץ (או יכולות להושטת פעילות כלפי הקהילה) לציבור באמצעות מדיה חברתית, ובלוגים של בריאות.
המובן השני "בריאות הציבור 2.0" מתאר את מחקר בריאות הציבור, ועושה שימוש בנתונים שנאספו מאתרי רשתות חברתיות, מנועי חיפוש לשאילתות, טלפונים סלולריים, או טכנולוגיות אחרות.
דוגמה מהעת האחרונה היא ההצעה למסגרת סטטיסטית המנצלת תוכן שנוצר על ידי משתמשים באינטרנט (מתוך מדיה חברתית או מנועי חיפוש לשאילתות), על מנת להעריך את ההשפעה של מסע הפרסום בנושא חיסון נגד שפעת שנערך בבריטניה.
במובן השלישי, "בריאות הציבור 2.0" משמש על מנת לתאר פעילויות בבריאות הציבור שהן לגמרי מונחות משתמש.
דוגמה לכך היא האיסוף ושיתוף של מידע על רמות הקרינה הסביבתית לאחר הצונאמי של מרץ 2011 ביפן.
בכל המקרים, בריאות הציבור 2.0 נשענת על רעיונות של Web 2.0, כגון מיקור המונים, שיתופי מידע, עיצוב מכוון משתמש.
בעוד שספקי שירותי בריאות רבים התחילו לתרום תרומה משלהם ל"בריאות הציבור 2.0" דרך בלוגים אישיים, פרופילים חברתיים ואתרי אינטרנט, לארגונים אחרים, גדולים יותר, כגון איגוד הלב האמריקני (AHA), חינוך רפואי מאוחד (UME), יש צוותי עובדים גדולים יותר, המתמקדים סביב בריאות באינטרנט, מניעה בבריאות, חינוך לבריאות, מחקר והדרכה.
ארגונים פרטיים אלה זיהו את הצורך בגישה חופשית וקלה לחומרים בבריאות ולעיתים קרובות הם בונים ספריות עם תכנים ומאמרים חינוכיים.
בישראל קיימת רשימת חוקים בהתייחס לבריאות הציבור, שחלקם קשורים לבריאות תקינה ובחלקם קיימת התייחסות למניעת מחלות.
חוקים העוסקים בזכויות המטופל וביטוח הבריאות הממלכתי, וחוקים הנוגעים לפיקוח על מזון, תרופות ומכשור רפואי.
בנוסף, חוקים רבים מכוונים למניעת מחלות, כמו חיסונים, פיקוח על תברואה ומים, וכן חוקים שמטרתם להבטיח את בטיחות הסביבה הפיזית והחברתית, כולל מניעת מפגעי רעש וזיהום.
תקנות בריאות הציבור (מזון) (סימון), 1935
פקודת העיריות [נוסח חדש], תשכ"ד-1964
תקנות רישוי עסקים (תנאים תברואיים להובלת בשר, דגים, עופות ומוצריהם), תשל"ב-1971
תקנות רישוי עסקים (תנאים תברואיים לעסקים לייצור מזון), תשל"ב-1972
צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (בשר טחון חי מתובל), תשל"ו-1975
תקנות רישוי עסקים (הדברת מזיקים), תשל"ה-1975
תקנות בריאות הציבור (מזון) (חמרי אריזה), תשל"ז-1977
תקנות בריאות הציבור (מזון) (איסור ייחוס סגולת ריפוי למצרך מזון), תשל"ח-1978
תקנות בריאות הציבור (מזון) (איסור אריזה), תשל"ט–1979
תקנות בריאות הציבור (מזון) (איסור שימוש בשאריות מזון), תשל"ט-1979
תקנות בריאות הציבור (מזון) (תכולת כספית בדגים), תשל"ט-1979
תקנות בריאות הציבור (מזון) (מסירת ממצאים), תש"ם-1980
תקנות בריאות הציבור (מזון) (בדיקת דגים), תשמ"א-1981
תקנות מחלות בעלי חיים (פסדים), תשמ"א-1981
פקודת בריאות הציבור (מזון) [נוסח חדש], תשמ"ג-1983
תקנות בריאות הציבור (מזון) (תכולת היסטמינים בדגים), תשמ"ג-1983
תקנות רישוי עסקים (תנאי תברואה נאותים לבתי אוכל), תשמ"ג-1983
צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (סימון תאריך על מוצרי בשר ומוצרי דגים), תשמ"ד-1984
תקנות בריאות הציבור (מזון) (גירום בשר), תשמ"ד-1984
תקנות בריאות הציבור (מזון) (צבעים במזון), תשמ"ד-1984
תקנות בריאות הציבור (מזון) (דגים טחונים, מוצריהם, עיבודם ושיווקם), תשמ"ו-1985
תקנות בריאות הציבור (מזון) (שימור מצרכי מזון על ידי קרינה), תשמ"ה-1985
תקנות בריאות הציבור (מזון) (סימון תחליף לחלב-אם), תש"ן–1990
תקנות הגנה על בריאות הציבור (מזון) (שאריות חמרי הדברה), תשנ"א-1991
תקנות בריאות הציבור (מזון) (סגירה של אריזות מזון), תשנ"ג-1992
תקנות בריאות הציבור (מזון) (בשר מעובד), תשנ"ג–1993
תקנות בריאות הציבור (מזון) (תנאי ייצור נאותים), תשנ"ג-1993
תקנות בריאות הציבור (מזון) (שיווק ביצי מאכל), תשנ"ה-1994
תקנות בריאות הציבור (מזון) (אריזת מזון המכילה חפץ), תשנ"ה-1995
תקנות בריאות הציבור (מזון) (מיקוטוקסינים במזון), תשנ"ו-1996
תקנות בריאות הציבור (מזון) (סימון גלוטן), תשנ"ו-1996
תקנות בריאות הציבור (מזון) (תוספי תזונה), תשנ"ז-1997
תקנות בריאות הציבור (מזון) (תוספי מזון), תשס"א-2001
תקנות בריאות הציבור (מזון) (סימון אזהרה מסכנת חנק), תשס"ו-2006
תקנות בריאות הציבור (מזון) (מניעת הטעיה באריזות מזון), תשע"ג-2012
תקנות בריאות הציבור (מזון) (שימוש בשמן מינרלי בעת ייצור לחם), תשע"ד-2014
חוק הגנה על בריאות הציבור (מזון), תשע"ו-2015
חוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה בצהרונים, תשע"ז-2016
תקנות הגנה על בריאות הציבור (מזון) (סימון תזונתי), תשע"ח-2017
תקנות לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה בצהרונים, תשע"ז-2017
צו הגנה על בריאות הציבור (מזון) (תחילת הוראות החוק לעניין ייצור, ייבוא, ייצוא ושיווק של משקאות משכרים), תשע"ח-2018
תקנות הגנה על בריאות הציבור (מזון) (סימון מזון המכיל ממתיק מסוגים מסוימים), תשע"ט-2018
תקנות לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות חינוך, תשע"ט-2018
תקנות סדר הדין האזרחי, תשע"ט-2018
תקנות הגנה על בריאות הציבור (מזון) (הכרזה בדבר מזון רגיש), תש"ף-2019
צו הגנה על בריאות הציבור (מזון) (הארכת תקופת תוקפן של הנחיות והוראות נוהל), תש"ף-2020
תקנות הגנה על בריאות הציבור (מזון) (דיגום משלוחי מזון רגיש לבדיקות מעבדה בתחנת הסגר), תש"ף-2020
אכרזת הגנה על בריאות הציבור (מזון) (ביטול רשמיות), תשפ"ג-2022
תקנות הגנה על בריאות הציבור (מזון) (מתן תעודת שחרור למזון רגיש מסוים המיובא על ידי יבואן נאות) (הוראת שעה), תשפ"ג-2022
תקנות הגנה על בריאות הציבור (מזון) (הפחתה של סכום עיצום כספי), תשפ"ד-2023
הודעת הגנה על בריאות הציבור (מזון) (החלת שינויים בנספח להוראות האיחוד האירופי) (תקנה 1333/2008 – תוספי מזון), תשפ"ה-2025
הודעת הגנה על בריאות הציבור (מזון) (החלת שינויים בנספח להוראות האיחוד האירופי) (תקנה 231/2012 – מפרטים של תוספי מזון המפורטים בנספחים II ו-III לתקנה מס' 1333/2008), תשפ"ה-2025
צו הגנה על בריאות הציבור (מזון) (החלת שינויים בנספח להוראות האיחוד האירופי) (תקנה 1321/2013 – רשימת האיחוד של מוצרים ראשוניים של חומרי טעם וריח מעושנים), תשפ"ה-2025
צו הגנה על בריאות הציבור (מזון) (החלת שינויים בנספח להוראות האיחוד האירופי) (תקנה 396/2005 – רמות מרביות של שאריות חומרי הדברה), תשפ"ה-2025
צו הגנה על בריאות הציבור (מזון) (החלת שינויים בנספח להוראות האיחוד האירופי) (תקנה 432/2012 – רשימת מסרים בריאותיים מותרים למזון), תשפ"ה-2025
תקנות הגנה על בריאות הציבור (מזון) (מזון שהוא משקה משכר), תשפ"ה-2025
תקנות מחלות בעלי חיים (בתי שחיטה לעופות), תש"ך-1960
תקנות מחלות בעלי-חיים (שחיטת בהמות), תשכ"ד-1964
תקנות איסור הונאה בכשרות (תעודות הכשר), תשמ"ט-1988
תקנות בריאות העם (בשר מיובא), 1938
תקנות מחלות בעלי-חיים (יבוא בשר), תשל"ד-1974
צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (בשר טחון), תשל"ו-1975
תקנות מחלות בעלי חיים (בדיקה וטרינרית של בשר חזיר בר), תשל"ז-1977
תקנות מחלות בעלי חיים (מדגריות), תשכ"ז-1967
תקנות מחלות בעלי חיים (מחלת הניוקסל), תש"ל-1970
תקנות לפיקוח על ייצוא של בעלי חיים ושל תוצרת מן החי (מוצרי עוף), תשל"ז-1976
תקנות רישוי עסקים (תנאים לרישוי משקי עופות ולולים), תשמ"א-1981
תקנות מחלות בעלי חיים (האבסה והירמון), תשס"א-2001
תקנות רישוי עסקים (תנאים לרישוי משקי עופות ולולים) (הוראת שעה), תשע"ג-2013
תקנות המועצה לענף הלול (כללים בדבר מכסות לייצור ביצי מאכל לשיווק בשנת 2021), תשפ"א-2020
תקנות השבחת ייצור חקלאי (בעלי חיים) (בקר לחלב), תשי"ז-1957
צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (איכות חלב), תשי"ח-1958
צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (חלב פרות), תש"ך-1959
צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (ייצור חלב), תשכ"ז-1967
צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (ייצור דבש ומכירתו), תשל"ז-1977
תקנות העבירות המינהליות (קנס מינהלי – תכנון משק החלב בישראל), תשס"ט-2009
חוק תכנון משק החלב, תשע"א-2011
תקנות תכנון משק החלב (קביעת מכסות חלב), תשע"ד-2014
צו תכנון משק החלב (קביעת היקף הייצור המקומי הכולל לשנת 2023), תשפ"ג-2023
צו תכנון משק החלב (קביעת היקף הייצור המקומי הכולל לשנת 2024), תשפ"ד-2023
צו תכנון משק החלב (קביעת היקף הייצור המקומי הכולל לשנת 2025), תשפ"ה-2024
צו המכס (הסדרת יצוא דבש), 1937
צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (סימון מוצרים), תש"י-1950
צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (תחליף דבש), תשכ"א-1960
תקנות מחלות בעלי חיים (הסדר יבוא מוצרי כוורת), תשמ"ב-1982
תקנות לפיקוח על ייצוא של בעלי חיים ושל תוצרת מן החי (דגים, יענים, דבש וחלב ומוצריהם ומוצרי ביצים), תשנ"ח-1998
תקנות העבירות המינהליות (קנס מינהלי – ייצור דבש והשבחת ייצור חקלאי – דבורים), תשס"ט-2008
חוק להסדרה של הצבת כוורות, האבקה וייצור דבש, תשפ"ה-2025
חוק המועצות למוצרי פירות וירקות (ייצור וייצוא), תשל"ג-1973
תקנות לפיקוח על יצוא הצמח ומוצריו (יצוא פרי הדר), תשל"ה-1975
תקנות המועצות למוצרי פירות וירקות (ייצור וייצוא) (רכישת פרי הדר לתעשייה), תשל"ח-1977
צו הפיקוח החקלאי (קביעת עבירות לעניין הפעלת הפיקוח החקלאי), תשמ"ט-1989
צו המועצות למוצרי פירות וירקות (ייצור וייצוא) (כינון מועצה למוצרי עגבניות), תשע"א-2011
תקנות הפיקוח על יצוא הצמח ומוצריו (אתרוגים), תשל"ד-1974
צו המועצות למוצרי פירות וירקות (ייצור וייצוא) (כינון מועצה למוצרי פרי הדר), תשע"א-2011
חוק לפיקוח על יצוא הצמח ומוצריו, תשי"ד-1954
תקנות לפיקוח על ייצוא הצמח ומוצריו, תשל"ט-1979
צו לפיקוח על ייצוא הצמח ומוצריו (אי-תחולה של החוק ותקנותיו), תשע"ז-2016
שירותי בריאות הציבור מהווים מינהל במסגרת חטיבת הבריאות של משרד הבריאות.
בראש שירותי בריאות הציבור עומד ראש שירותי בריאות הציבור.
כפופות לו יחידות מטה שונות שמפורטות להלן וכן לשכות הבריאות המחוזיות והנפתיות.
שירותי בריאות הציבור בישראל עוסקים באדם הבריא בתחומי הרפואה המונעת האישית, הקהילתית והסביבתית תוך הטמעת נושא קידום בריאות.
שירותי בריאות הציבור פועלים לקידום הבריאות ומניעת המחלות של תושבי מדינת ישראל, החל מהתחנות לבריאות המשפחה, שירות בריאות לתלמידי בתי-הספר, לשכות הבריאות המחוזיות והנפתיות ועד למטה המנהלי המקצועי.
לשכת הבריאות בארץ, כפופות מקצועית ותקציבית לשירותי בריאות הציבור, על אף עצמאות מנהלית.
מטרת הלשכות היא ליישם את המדיניות של בריאות הציבור בשטח מול האוכלוסייה בתחומים: בריאות הסביבה (כגון פיקוח תברואה על מסעדות, בריכות שחייה, חופי רחצה ומוסדות חינוך), פיקוח על מזון (המיובא ממדינות העולם או המיוצר בישראל), אפידמיולוגיה (כגון חקירה וטיפול בהתפרצויות של מחלות ברמה המקומית והארצית), אם וילד, קידום בריאות ועוד.
כמו כן, לשכת הבריאות מהווה "משרד בריאות קטן" ולפיכך היא כוללת מחלקות מתחומים שאינם שייכים לשירותי בריאות הציבור כגון: רוקחות, רפואת שיניים, גריאטריה, פסיכיאטריה ומכשירי שיקום וניידות.
מחלקות אלו מטרתן לפקח ולבקר את המוסדות השונים בתחומם וכן לתת שירות לאזרח על פי המדיניות הנקבעת במטה המשרד.
השירותים הנכללים לציבור במסגרת מרבית לשכות הבריאות כוללים
כמו כן ניתנים שירותים שונים לעסקים ברשויות הכפופות ללשכת הבריאות כגון: היתרים להשקיה בקולחין, חוות דעת לשם הוצאת היתר בנייה, הנפקת רישיונות או היתרים ליבוא/יצוא סמים, תרופות וחומרי מוצא, חוות דעת מקדמית על פי חוק רישוי עסקים.
כל לשכת בריאות פועלת מול רשימה של יישובים מקבלי השירות באותה לשכה.
לשכות הבריאות הנפתיות כפופות ללשכות בריאות מחוזיות.
לא לכל מחוז יש גם נפות.
בראש כל לשכת בריאות עומד רופא מחוזי או רופא נפתי בהתאמה.
לשכות בריאות מחוזיותלשכות בריאות נפתיותמחוז אשקלוןמחוז דרום – באר שבענפת אילתמחוז חיפהנפת חיפה, נפת חדרהמחוז ירושליםמחוז מרכז – רמלהנפת רמלה, נפת רחובות, נפת השרון (נתניה), נפת פתח תקווהמחוז צפון – נצרת עיליתנפת נצרת, נפת יזרעאל (עפולה) נפת עכו, נפת צפתמחוז תל אביב
יחידות כפופות לשירותי בריאות הציבור
2. המעבדות המרכזיות ירושלים : ביצוע בדיקות מים ומזון במיקרוביולוגיה, למחוז ירושלים, מרכזים ארציים לבדיקות מעבדתיות כמעבדות ייחוס לאפידמיולוגיה מולקולרית, אנטומולוגיה רפואית, סלמונלה,שיגלה, קמפילובקטר, כולרה וויבריו וולניפיקוס, מחלת הנסן, פרזיטולוגיה, סטרפטוקוקים, לגיונלה, קולי פתוגני
3. המעבדה המרכזית לנגיפים – תל השומר: מעבדה ארצית לבדיקות נגיפים כמרכזים ארציים ולאומיים הפועלים כמעבדות ייחוס לאדמת, חזרת, שפעת ונגיפי דרכי נשימה, נגיפים זואונוטיים, נגיפים בסביבה, שלבקת, איידס, הפטיטיס, נגיפי פוליו ונגיפים גורמי שלשולים,
4. המעבדה המחוזית לבריאות הציבור חיפה: ביצוע בדיקות מים ומזון בכימיה ומיקרוביולוגיה, למחוזות חיפה והצפון.
מעריכה את הגורמים התברואתיים והסביבתיים העלולים לגרום למפגע פוטנציאלי ולנזק בריאותי של הדור הנוכחי ושל הדורות הבאים, ופועלת לתיקונם ולמניעתם.
קובעת את המדיניות של המשרד בנושאי בריאות הסביבה, יוזמת תקנות, שותפה בהליכי תכנון אזוריים ועוסקת בפיקוח תברואתי שוטף ובבקרה של גורמים שונים (מי שתייה, מי קולחין, שפכים וביוב, מתקני טיפול בשפכים, מתן אישורים וחוות דעת, חופי רחצה, תברואה במוסדות חינוך, רווחה, עסקים, הסעדה, קייטנות נוער.
אישורי שיטות טיפול בשפכים ומים.יחידה לשיקום השכונותפעילות היחידה לשיקום שכונות פרוסה במאה וחמישה עשר אזורי שיקום בארץ.
היחידה מטפלת בנושאים הבאים: הגיל הרך, התפתחות הילד, ילדים עם צרכים מיוחדים, סמים, קשישים, בריאות הנפש, בריאות השן, גרייה מוקדמת, תוכנית לחינוך בריאות ובריאות מונעת, תזונה,מחלקה לגנטיקה קהילתיתמפעילה תוכנית הארצית למניעת מומים מולדים, הכוללת בדיקות סקר לילודים לאחר הלידה (פנילקטנוריה, תת-תריסיות ומחלות נוספות) לשם אבחון וטיפול מוקדם של ילודים חולים.
בנוסף התוכנית כוללת בדיקות סקר לאיתור נשאי מחלות תורשתיות לשם גילוי זוגות בסיכון ללדת ילדים חולים במחלות חמורות ובדיקות טרום לידתיות לנשים בסיכון גבוה.
איכות מזון: להגן על האותנטיות והסטנדרטים המחייבים מזון ושירותי הזנה, הבטחת מזון: להגן על מצבם התזונתי של האזרחים תוך הבטחת נגישותם למזון ברמה נאותה בכל עת, כולל בשעת חירום.
האחריות מתחילה מהקטיף, השחיטה, קבלת החלב במחלבה, ביצים לאחר מיון, דגים לאחר הדייג ומזון מיובא והאחריות מסתיימת בצריכתו על ידי: קביעת מדיניות הפקוח, הכנת תקנות, צווים, תקנים, הנחיות, הוראות נוהל לביצוע על ידי שלוחות המזון בלשכות, נפות ומעברי גבול.
המרכז הלאומי לבקרת מחלות (מלב"ם)
המרכז הלאומי לבקרת מחלות (המלב"ם; Israel Center for Disease Control ICDC) הוקם בשנת 1994. המרכז הוא גוף מחקר של משרד הבריאות, ממוקם בתל-השומר בשטח של בית החולים ע"ש שיבא ותפקידו לספק תמונה עדכנית של מצב בריאות האוכלוסייה בישראל.
הנתונים שאותם אוסף ומציג המלב"ם הם בסיס למדיניות, שירותים ומחקר.
הקמה, ניהול ואחזקה של רישומים לאומיים למחלות כרוניות
כתיבת פרסומים העוסקים במצב בריאות האוכלוסייה
חקר התנהגויות ואורחות חיים הקשורים לבריאות
הכשרת סטודנטים ורופאים בבריאות הציבור
מענה לפניות הציבור ומתן מידע בנושאי בריאות שונים
מאז קום המדינה הוסדרה מערכת הבריאות בחקיקה ראשית ובחקיקה משנית, וכן בהנחיות מינהליות שמפרסם משרד הבריאות.
הפקודות המנדטוריות, העוסקות בעיקרן ברגולציה של נושאים שונים שיש להם השלכה על בריאות הציבור, כגון רישוי בתי-חולים () ורישוי בעלי מקצוע (; ; ), מהוות עדיין הבסיס לחקיקה בתחום הבריאות, אולם עם השנים הוכנסו בהן תיקונים כדי להתאימן למציאות המשתנה.
נוסף על כך, הותקנו תקנות חדשות, כגון רישוי מוסדות רפואיים ועוסקים בסיעוד בבתי-חולים (תקנות מתוקף פקודת בריאות העם) ונחקקו חוקים שונים, כגון , ו.
החקיקה בתחומי בריאות הציבור עוסקת בתחומים הבאים: איכות תברואתית של מי שתייה, מי שפכים וקולחים, מי נופש (חופי ים, בריכות שחייה, מרחצאות, מקוואות וכו'), איכות תברואתית של מזון מיובא ומיוצר מקומית, מחלות מידבקות, ועוד.
בלימודי תואר ראשון בבריאות הציבור מכשירים אנשי מקצוע שיעסקו בקידומם בריאות האוכלוסייה ובמניעת תחלואה ותמותה, בקרב הציבור הכללי ואוכלוסיות ייחודיות.
הלימודים מיועדים הן לחסרי השכלה קודמת – המעוניינים להשתלב בתחום, והן לאנשי מקצוע מנוסים ממגוון תחומים – סיעוד, עבודה סוציאלית וכו'.
הלימודים בתוכנית לתואר ראשון בבריאות הציבור משלבים בין תכנים עיוניים ותאורטיים מקיפים ומעמיקים לבין התנסויות מעשיות מפתחות – לרבות עבודה מעשית מונחית במוסדות בריאות שונים ברחבי הארץ (בחלק מהמכללות ומוסדות הלימוד בתחום).
בין נושאי הלימוד לתואר ראשון: פסיכולוגיה, סוציולוגיה, תזונה, מערכות הבריאות בישראל, ביוסטטיסטיקה, שיטות מחקר, אנטומיה ופיזיולוגיה, מיומנויות מחשב, ביולוגיה, ביוכימיה וביולוגיה מולקולרית, כלכלת בריאות, אפידימולוגיה, בריאות תעסוקתית, עקרונות בקידום בריאות, ניהול ארגוני בריאות, ניהול פרויקטים בבריאות, בריאות הנפש, הערכת טכנולוגיות בבריאות, שוויון ואי שוויון במערכת הבריאות ועוד.
תעודת בוגר: בוגרי הלימודים, אשר יעמדו בהצלחה בכל דרישות התואר, יקבלו תעודת בוגר תואר ראשון – B.A בבריאות הציבור, מטעם המכללה/אוניברסיטה בה סיימו את לימודיהם.
מוסדות הלימוד: לימודי תואר ראשון בבריאות הציבור נלמדים במכללות שונות כמו: המכללה האקדמית אשקלון,
תוכנית הלימודים לקראת תואר שני בבריאות הציבור נועדה לרופאים ואנשי מקצוע נוספים הפועלים במסגרות בריאות שונות.
במהלך הלימודים הסטודנטים רוכשים הבנה מעמיקה במצב בריאות החברה הישראלית בהשוואה למדינות אחרות בעולם, תוך הקנייה של מיומנויות מקצועיות וידע לתכנון וניהול של שירותי בריאות ותוכניות בריאותיות לקהילה.
תוכנית הלימודים מקנה כלים לאפיון של גורמים תעסוקתיים, סביבתיים, וחברתיים הקשורים לבריאות הציבור ובנוסף, מקנה הכרה מעמיקה עם התעשייה והמחקר הפועלים במסגרת תחום זה כגון: מחלות זיהומיות, קידום בריאות בתעסוקה, רפואה ראשונית ומונעת ועוד.
נושאי לימוד: היבטים משפטיים ואתיים במנהל הרפואי ובבריאות הציבור, שיטות סטטיסטיות בבריאות הציבור, חוק ומשפט במערכת שירותי הבריאות, מבוא לקידום בריאות והתנהגות בריאותית, מדיניות בריאות הציבור בישראל, ניתוח עלות תועלת למערכות בריאות, איכות וניהול סיכונים בשירותי הבריאות, חשבונאות ניהולית ותמחיר במערכות הבריאות בישראל ובעולם.
מוסדות הלימוד: אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית.
קיים פער משמעותי בגישה הבריאות ובריאות הציבור יוזמות בין מדינות מפותחות לבין מדינות מתפתחות.
בעולם המתפתח, בריאות הציבור, התשתיות עדיין ביצירה.
ייתכן שלא יהיו מספיק עובדי בריאות מיומנים, משאבים כספיים או, במקרים מסוימים, ידע מספיק כדי לספק טיפול רפואי ומניעת מחלות, אפילו ברמה הבסיסית.
כתוצאה מכך, מרבית מקרי תחלואה ותמותה בעולם נובעים מעוני קיצוני.
לדוגמה, ממשלות רבות באפריקה משקיעים פחות מ-$10 לכל אדם לשנה על בריאות, להשוואה בארצות הברית, השקיע הממשל הפדרלי בשנת 2000 כ-US$4,500 לנפש.
עם זאת, לא צריך לבלבל בין הוצאות על בריאות לבין הוצאות על בריאות הציבור.
מימון לבריאות הציבור עשויים בדרך כלל לא להיחשב כ"טיפול רפואי" במובן המוחלט.
לדוגמה, החובה בשימוש בחגורות בטיחות במכוניות יכול להציל אינספור חיים ולתרום בכך לבריאות האוכלוסייה, אולם בדרך כלל הכסף שהוצא לאכיפת חוק זה לא נחשב כהוצאה כספית על הבריאות.
חלקים גדולים של העולם המתפתח נותר מוטרד במידה רבה ממחלות מידבקות הניתנות למניעה.
עם זאת, בהרבה מדינות מתפתחות חווים גם שם שינוי מגמה אפידמיולוגי וקיטוב, כאשר האוכלוסיות חוות עתה יותר ויותר את השפעות המחלות הכרוניות עם עליית תוחלת החיים במדינות אלה, קהילות עניות עלול להיות מושפע במידה רבה גם על ידי מחלות כרוניות וגם מחלות זיהומיות.
בעיה מרכזית נוספת בבריאות הציבור בעולם המתפתח והעני הוא בריאות האם והילד, עקב תת-תזונה ועוני.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) מדווח כי חוסר הנקה מתאימה במשך ששת החודשים הראשונים לחיי הוולד תורמת לתמותה של מעל מיליון ילדים בשנה.
טיפול מניעתי מכוון לטיפול ומניעת מלריה בקרב נשים בהריון וילדים צעירים הוא אחד מהאמצעים בבריאות הציבור במדינות אנדמיות.
מאז שנות השמונים במאה ה-20, עם התפתחות הענף של בריאות הציבור התרחב העיסוק של בריאות הציבור מהתנהגויות הפרט להתנהגויות וגורמי סיכון ברמת האוכלוסיות כמו, בעיית אי-שוויון, עוני וחינוך.
בריאות הציבור בזמננו, עוסקת לעיתים קרובות בטיפול בגורמים חוצי אוכלוסייה המשפיעים על בריאות הציבור.
קיימת ההכרה בכך שבריאותנו מושפעת מגורמים רבים, הכוללים את מקום המגורים שלנו, התורשה שלנו, ההכנסה שלנו, מצב ההשכלה שלנו, והקשרים החברתיים שלנו.
גורמים אלה ידועים כ"גורמי הבריאות החברתיים".
הגורמים המקשים כוללים למשל גורמי איכות סביבה, חינוך, תעסוקה, הכנסה, ביטחון תזונתי, דיור, מסגרות חברתיות, ועוד גורמים אחרים רבים המשפיעים על התפלגות הבריאות בין ובתוך האוכלוסיות ולעיתים קרובות נקבעים בצורה פוליטית.
קיים אי שיויון חברתי בבריאות, החוצה את החברה.
העניים בדרך כלל סובלים מהבריאות הגרועה ביותר, אולם גם במעמד שכבת ביניים תמצאנה מצב הבריאות גרוע בהשוואה לבריאות השכבות העליונות.
תומכי בריאות הציבור החדשה פועלים למען מדיניות מבוססת-אוכלוסייה לשיפור בריאות הציבור באופן שוויוני.
סיוע בבריאות למדינות מתפתחות הוא מקור חשוב של בריאות הציבור מימון עבור מדינות מתפתחות רבות.
נצפתה עליה משמעותית בסיוע בריאות למדינות מתפתחות לאחר מלחמת העולם השנייה, כחלק מן החששות מפני התפשטות מחלות כתוצאה מן הגלובליזציה המוגברת ועם התפשטות מגפת ה-HIV/איידס באפריקה במדינות שמדרום לסהרה.
משנת 1990 עד 2010, גדל סה"כ הסיוע בבריאות ממדינות מפותחות מ-5.5 מיליארד ל-26.87 מיליארד דולר, כאשר מדינות עשירות תורמות ברציפות מיליארדי דולרים כל שנה במטרה לשפר את בריאות האוכלוסייה.
עם זאת, נעשו מאמצים, לקבל נתח תקציבי משמעותי גדול יותר באופן בחלוקת התקציבים, למשל בנושא HIV, אשר קיבל עלייה במימון בשיעור של יותר מ-6 מיליארד דולר בין השנים 2000 ו-2010, אשר היה יותר מכפול ביחס לכל תחום בריאות אחר באותן שנים.
הסיוע בבריאות זכה להרחבה בערוצים מרובים, לרבות נדבנות פרטית, ארגונים לא ממשלתיים, קרנות פרטיות כגון קרן ביל ומלינדה גייטס, קרנות דו-צדדיות, ותורמים רב צדדיים כגון הבנק העולמי או קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים (ארגון UNICEF).
בשנת 2009 הסיוע לבריאות באמצעות הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (ה־OECD) הסתכם בכ 12.47 מיליארד דולר, אשר הגיע לשיעור של בכ-11.4% מכלל תקציב הסיוע הדו-צדדי שלו.
ב-2009, תורמים רב-צדדיים הוציאו כ־15.3% מסה"כ הסיוע לשיפור בריאות הציבור.
הנתונים האחרונים, לעומת זאת, מראים כי סיוע הבריאות הבינלאומי התחיל ליישר קו, ואף מראה מגמת צמצום.
דיונים בנושאי סיוע בינלאומי בתחומי הבריאות
נערכים דיונים בשאלת היעילות של הסיוע הבינלאומי לבריאות.
חסידי הסיוע טוענים כי הסיוע בתחום הבריאות של מדינות עשירות הכרחי על מנת שמדינות מתפתחות יצאו ממעגל העוני.
המתנגדים לסיוע בבריאות טוענים כי הסיוע הבינלאומי לבריאות משבש למעשה את מהלך ההתפתחות הטבעית במדינות אלה וגורם לתלות שלהם המוחלטת שלהם בסיוע.
במקרים רבים נכשל הסיוע בהשגת היעדים.
כך למשל, לאחרונה, נותב הסיוע בבריאות לכיוון יוזמות כגון מימון טכנולוגיות חדשות כמו תרופות אנטירטרווירליות, רשתות הדברה מטופלות בחומרי הדברה נגד יתושים, וחיסונים חדשים.
השפעות חיוביות של יוזמות אלה ניתן לראות במיגור אבעבועות שחורות ופוליו; עם זאת, טוענים המבקרים כי שימוש לרעה או ניתוב לא נכון של המימון עשוי לגרום לכך שמאמצים רבים אלה לא יבוא לכלל הגשמה.
מודלים כלכליים המבוססים על "המכון למדידה והערכה של בריאות" וארגון הבריאות העולמי הראו קשר בין סיוע בריאות בינלאומי סיוע במדינות מתפתחות לבין צמצום שיעורי התמותה במבוגרים.
אולם במחקר שנערך בין השנים 2014–2016 עלה כי קיים פוטנציאל משתנה המטה את התוצאה מאחר שקיימת האפשרות שהסיוע היה מכוון למדינות ברגע שהם כבר עלו על המסלול לשיפור.
עם זאת, באותו מחקר, גם נטען כי בסיוע בריאות בהיקף של מיליארד דולר היה קשור להפחתה של כ־364,000 מקרי תמותה בין הגילאים 0 ו-5 בשנת 2011.
ששת היעדים הללו מכוונים לנושאי מפתח בבריאות הציבור העולמית: עוני, רעב, ביטחון תזונתי, בריאות, חינוך, שוויון בין מגדרי, העצמת נשים, העצמה, מים, תברואה.
עובדי בריאות הציבור יכולים להשתמש במטרות אלה כדי להגדיר את סדר היום והתוכניות של עצמם בהיקפים מצומצמים ביוזמות עבור הארגונים שלהם.
מקווה שמטרות אלה יפחיתו את נטל התחלואה ואי השוויון העומד בפני מדינות מתפתחות על מנת ולהוביל לעתיד בריא יותר.
הקשרים בין מטרות פיתוח בר קיימא ובריאות הציבור הם רבים, ומוכרים היטב:
לחיות מתחת לקו העוני גורמת תוצאות בריאות דלות, ועלול להיות אף גרוע יותר עבור בני אדם החיים במדינות מתפתחות, שם עוני קיצוני הוא נפוץ יותר.
ילד שנולד לתוך עוני סיכוייו כפולים למות לפני גיל חמש בהשוואה לילד ממשפחה עשירה.
ההשפעות מזיקות של רעב, תת-תזונה יכולים לנבוע מאתגרים מערכתיים עם ביטחון תזונתי הם עצומים.
ארגון הבריאות העולמי מעריך כי 12.9% מהאוכלוסייה במדינות מתפתחות סובל מתת תזונה.
אתגרי בריאות בעולם המתפתח הם עצומים, כאשר רק מחציתן של הנשים בארצות מתפתחות זוכות לקבל את המידה המומלצת של שירותי בריאות שהן זקוקות לה.
השכלה שוויונית עדיין לא הושגה בעולם.
מאמצים בבריאות הציבור מעוכבים משום כך, שכן, חסר בהשכלה יכול להוביל לתוצאות בריאותיות דלות יותר.
דבר זה מודגם בעובדה שילדהן של אמהות חסרות השכלה שיעור ההישרדות נמוך בהשוואה לילדים שנולדו לאמהות עם ראשי או רמות גבוהות של השכלה.
הבדלים תרבותיים בתפקוד של נשים משתנה בהתאם למדינה, אי-שוויון מגדרי קיים הרבה במדינות מתפתחות.
המאבק לצמצום אי השוויון זה הוביל לתוצאות בריאות הציבור טובות יותר.
במחקרים שנעשן על ידי הבנק העולמי על אוכלוסיות במדינות מתפתחות, נמצא כי כאשר לנשים יש יותר שליטה על משאבי משק הבית, מוקנית לילדים גישה טובה יותר למזון, בריאות, וחינוך.
משאבים בסיסיים בתברואה וגישה מקורות מים נקיים יותר הם זכות אנושית בסיסית.
עם זאת, 1.8 מיליארד בני אדם ברחבי העולם משתמשים במקור מי שתייה מזוהמים בשפכים, ול-2.4 מיליארד בני אדם אין גישה למתקני תברואה בסיסיים כמו שירותים משתנות או מחראות.
חוסר במשאבים אלה, גורם לכ-1000 מקרי תמותת ילדים ביום ממחלות שלשול שניתן היה למנוע באמצעות תשתיות טובות יותר של מי שתייה נקיים ותברואה.
בריאות נשים באתיופיה מתייחסת לעוני בקרב הנשים ולמעמדן הנמוך באוכלוסייה מצד אחד, ומצד שני להתקדמות הרבה שהושגה הן במצב הבריאות הכללית באתיופיה והן בהפחתת תמותת אימהות.
בריאות הנשים כוללת גם את שכיחות נגיף הכשל החיסוני בנשים במדינה, את המנהגים המסורתיים המזיקים לנשים ואלימות נגדן.
אתיופיה היא המדינה העצמאית הוותיקה ביותר והשנייה המיושבת ביותר באפריקה.
על פי מפקד אוכלוסין היא מנתה 90 מיליון תושבים ב-2015. היחס בין גברים לנשים כמעט שווה: נשים בגיל הפוריות מהוות 23.4% מהאוכלוסייה.
תוחלת החיים הממוצעת באתיופיה עלתה מ-45 שנים בשנת 1990 ל-64 שנים ב-2014 והיא גבוהה מהממוצע האפריקאי (58 שנים), אך נמוכה מהממוצע העולמי של 70 שנים.
ממוצע זה הופך את אתיופיה לאחת משש המדינות בעלות ההישגים הגבוהים ביותר מאז 1990. ההצלחה הושגה הודות לצניחה דרמטית בתמותה מתחת לגיל חמש והודות לשיפור בגורמים סוציו-אקונומיים אחרים בתחום הבריאות.
התמותה מתחת לגיל חמש ירדה מ-204/1000 לידות חי ב-1990 ל-64/1000 לידות חי ב-2013. המטרה על פי ארגון הבריאות העולמי להורדת התמותה מתחת לגיל חמש, כפי שהוגדרה כאחת המטרות במסמך הארגון העולמי למילניום , הוגדרה כ-67/1000 לידות חי.
כך השיגו האתיופים את מטרת ארגון הבריאות העולמי כבר ב-2013 ובכך הקדימה את המועד המשוער בכשנתיים.
נשים בגיל הפריון מהוות באתיופיה כרבע מכלל האוכלוסייה.
כ-80% מכוח העבודה מועסק בחקלאות ו-84% חיים באזורים הכפריים במדינה.
העוני הוא רב ממדי והשפעתו מתבטאת באופן שונה כלפי גברים ונשים.
43% מהנשים הכפריות מעל גיל עשר פעילות כלכלית, בעיקר בחקלאות.
רק כמחצית מהבנות בבית הספר היסודי מסיימות מעל לשש שנות לימוד.
אף על פי שקצב הרישום של בנות לבתי ספר טיפס מ-21% ל-91% בשלושת העשורים האחרונים, רובן אינן יכולות להגיע לבתי ספר גבוהים עקב המרחק ומחסור כלכלי.
לבנות באתיופיה יש קשיים להגיע ללימודים אקדמיים מאחר שהלימודים פוגעים בעבודתן, החשובה כלכלית למשפחותיהן.
רק 35% מהסטודנטים הן סטודנטיות וכחמישה אחוזים מהן נושרות מהלימודים במהלך שנת הלימודים הראשונה.
נשים באתיופיה מהוות את רוב כח העבודה החקלאי במדינה ותורמות מאוד להתפתחות תוצרת הבהמות, אך יש בידן בקרה מועטת ביותר על ההכנסה הנשלטת על ידי האבות וה"בעלים" (בני הזוג).
על פי דוח הוועדה הציבורית ב-2005, רק 33% מעובדי הציבור היו נשים ו-98.2% מהנשים המועסקות עבדו בעמדה נמוכה יותר.
ברמה הלאומית רק 13%מהנשים נמצאו במעמד מקצועי.
במגזר הבלתי רשמי 64.93% הן נשים המרוכזות בתפקידים בעלי משכורת נמוכה.
נשים באתיופיה עסוקות ביצור לצד לידה ומחויבויות ביתיות.
בממוצע תבלה אישה כפרית 15–18 שעות ביממה בפעילויות חקלאיות וביתיות.
11% מהנשים נשואות לגבר הנשוי ליותר מאישה אחת ו-63% מהנשים באתיופיה נישאות עד גיל שמונה עשרה, בהשוואה ל-14% מהגברים.
62% מהנשים ו-18% מהגברים בגילאי 25–49 היו פעילים מינית עד גיל 18 כך שהנשים מתחילות בפעילות מינית כארבע וחצי שנים מוקדם מהגברים.
רווחה אימהית חיונית להתפתחות הלאומית.
התקדמות רבה הושגה בהפחתת תמותת אימהות.
בעוד שלידות בעזרת גורמים מקצועיים הוכחו כמשפרות שרידות האם והילוד, באתיופיה, רוב הלידות מתבצעות בבית ואינן נתמכות בידי גורמים מקצועיים.
נשים ונגיף הכשל החיסוני האנושי
שכיחות HIV במבוגרים בגילאים 15–49 באתיופיה מוערכת בכ-1.5% (5.5% באזורים עירוניים, 0.7% כפריים).
השכיחות בנשים כפולה בערך מזו בגברים, 1.9% לעומת 1%, בהתאמה.
הסוגים השכיחים ביותר של אלימות כלפי נשים באתיופיה כוללים אלימות גופנית (אלימות מצד שותף אינטימי) ואלימות מינית.
סוגי אלימות שכיחים כוללים כפיית נישואין בניגוד לרצון האישה ואונס.
מחקר שנערך בעיר קופלה באתיופיה ב-2004 הראה כי אלימות פיזית לאורך החיים ולאורך 12 חודשים בקרב נשים נשואות הייתה 64% ו-55% בהתאמה.
מחקר נוסף שנערך באזור צפון-מערב אתיופיה בתיכון "דאבאט" ב-2005 הראה כי הטרדה מינית דווחה ב-44% מהסטודנטיות ו-33.3% מהסטודנטיות הפעילות מינית חוו אונס.
מחקר נוסף שעסק באלימות מינית, ונערך באוניברסיטת אדיס אבבה ב-2004, עורר דאגה רבה מאחר ש-58% מהסטודנטיות הוטרדו מינית במהלך חייהן ו-41.8% בשנה בה נערך המחקר.
תוכנית הרפורמה להקלה באישור הפלות
ארגון הבריאות האתיופי דיווח כי 16.2% מהנשים האתיופיות חוו הריון אחרון בלתי רצוי.
הריון בלתי רצוי שכיח יותר בקרב נשים רווקות במצב כלכלי נמוך, ובקרב חסרות השכלה פורמלית.
ההפלות הלא בטוחות מהוות סיכון בריאותי שכיח בקרב נשים אתיופיות.
מחקר שנערך בקרב נשים באדיס אבבה הראה כי הריונות בלתי רצויים והפלות עקב כך קשורים לגילן הצעיר של הנשים, או לחוסר יכולתן הכלכלית של הנשים לדאוג לילדיהן.
הפלות לא בטוחות הובילו לכשליש ממקרי התמותה האלה.
מקרים אלה לא הובילו להקלה בחוקי ההפלות וקבוצות אנשי הדת במדינה תמכו בהפלות רק במקרים מסכני חיי האם.
כמו כן כמקובל בחברות לא מתועשות בעלות רמת הכנסה נמוכה, קיימת באתיופיה התנגדות רבה להפלות.