tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שיר לעזבון, ביצוע: ישראל פוליאקוב ועפרה חזה
דיסקו-טנגו, ביצוע: שייקה לוי וגברי בנאי
שיר הפרחה, ביצוע: עפרה חזה
תן גז, ביצוע: גברי בנאי
אכלנו אותה, ביצוע: שייקה לוי וישראל פוליאקוב
בתיה לאמבטיה, ביצוע: שייקה לוי וישראל פוליאקוב
שלאגר, ביצוע: עפרה חזה והגשש החיוור
מיקומו של הסרט בתרבות הישראלית
הסרט מקפיא רגע שליו וחסר דאגות בתרבות הישראלית.
הסרט מציג את ישראל כמדינה חסרת קונפליקטים ודאגות, שבה יש בכוחו של האינדיבידואל לפרוץ את המסגרות ולהגיע אל התהילה.
הפער העדתי, שהיה נושא חשוב בשנים אלו, עומד ברקע הסרט, אך ההתייחסות אליו היא אירונית.
כך, למשל, שם חפציבה לב לכך שאשתו המנוחה של פוקסמן היא תימנייה-יהודייה, וכשפוקסמן מוסר לו שהיא "הלכה לעולמה" הוא מגיב: "העולם שלה, התרבות שלה, המנהגים שלה, הם שלה.
הסרט לא התבייש לנקוב בביטוי המפורש "פרחה", וביצועה של עפרה חזה ל"שיר הפרחה", שנכתב על ידי אסי דיין והולחן על ידי צביקה פיק, הפך לנכס צאן ברזל במוזיקה הישראלית.
הסרט לועג לכמה תופעות ציבוריות בתרבות הישראלית: לתרבות הדיסקוטקים ולהערצה כלפי ג'ון טרבולטה, לרדיפה אחר העושר, ואף לחרדים מבני ברק (כאשר נודע לפוקסמן כי הוא עתיד לקבל רבע דונם אדמה בבני ברק, תגובתו היא "נקים מחצבה ונמכור אבנים לילדים שיזרקו על מכוניות בשבת").
ירון לונדון מופיע בפרודיה על עצמו ועל תוכניתו "עלי כותרת", שהייתה תוכנית מרכזית בלוח השידורים של הערוץ הראשון.
הצורה שבה הוא מכנה את "בן-גוריון שמש", "זמר שעלה אלינו מן הביבים", היא הד לתקרית ניסים סרוסי המפורסמת, שבה אירח לונדון את הזמר המזרחי ניסים סרוסי בתוכנית אירוח דומה בשם "טנדו", והציג אותו באופן שרבים ראו כמתנשא ומגוחך.
בתולדות הגשש החיוור נראה כי הסרט לא הגיע לפופולריות של "גבעת חלפון אינה עונה", שאף אותו ביים אסי דיין, ומטבעות הלשון שנטבעו בסרט, כגון "גם המהלך כצפרדע, ברבות הימים לרקוד הוא יודע", אינם בשימוש נפוץ.
נראה כי פוליאקוב מזוהה עם דמותו של סרג'יו קונסטנצה יותר מאשר עם זיגי פוקסמן.
עם זאת, הופעתה של עפרה חזה ו"שיר הפרחה" הותירו את הסרט בתודעה הישראלית.
בשנת 2025 הפיק "התיאטרון העברי" גרסה בימתית לסרט, בכיכובם של עדן בן זקן בתור דינה, מיקי גבע, קובי מאור וניר סעדון בתור שלישיית הגשש החיוור ומיכל אמדורסקי, בתור גילה.
שלדון אלן "שֶל" סילברסטיין , שנודע בכינוי הדוד שלבי, היה משורר, מוזיקאי, זמר, סופר וקריקטוריסט יהודי-אמריקאי.
שירת בצבא ארצות הברית, והוצב בשנות ה-50 ביפן וקוריאה.
בתקופה זו צייר קריקטורות לעיתון הצבא כוכבים ופסים.
לאחר שהשתחרר ב-1956 מצא עבודה ככתב, צלם וקריקטוריסט בירחון "פלייבוי".
כתב לג'וני קאש את השיר "נער ושמו סו" ("A Boy Named Sue").
עבור שיר זה הוא קיבל את פרס גראמי ב-1970.
הלחין את פסקול הסרט "נד קלי" בכיכובו של הזמר מיק ג'אגר ואת הפסקול של "מיהו הארי קלרמן".
עבור שירו "I'm Checkin' Out" מפסקול הסרט "גלויות מהקצה" הוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר.
הוציא אלבומי שירים שאותם כתב, הלחין ושר, וניהל קריירה קצרה בתחום התיאטרון: הוא כתב את המחזה "הגברת עם הנמר".
פרסם שלושה אוספים של שירי איגיון: "בקצה מדרכת הרחוב", "אור בעליית הגג" ו"ליפול למעלה".
אולם עיקר פרסומו בא לו כמחבר ספרי ילדים.
מבין ספריו, המפורסם ביותר הוא "העץ הנדיב".
ספרו הראשון, אותו כתב ואייר – "ספר ABZ של הדוד שלבי", יצא בשנת 1961 וזכה להצלחה.
ב-1963 פרסם את "לפקדיו: האריה שירה בחזרה" וב-1964 פרסם את ספרו הידוע "העץ הנדיב".
ספרים נוספים: ב-1964 "מי רוצה קרנף בזול" ו"ג'ירף וחצי".
ב-1976 "החתיכה החסרה" וב-1981 את ספר ההמשך "החתיכה החסרה פוגשת את O הגדול".
בשנת 1970 נולדה לו ולסוזאן הסטינג בת בשם שושנה.
בשנת 1975 מתה אמה של שושנה, סוזאן, יום לפני יום הולדתה החמישי של בתה.
שושנה עצמה מתה ב-1982 ממפרצת מוחית.
לסילברסטיין בן נוסף בשם מת'יו שנולד בשנת 1984 לו ולשרה ספנסר.
בשנת 1975 קיים את הריאיון הציבורי האחרון שלו.
הוא נפטר בשנת 1999 לאחר שלקה בהתקף לב, בן 68 במותו.
לפקדיו: האריה שירה בחזרה (1963)
העץ הנדיב (1964. תרגם יהודה מלצר, 1980) – אילן נותן לילד אהובו את כל אשר לו, מפירות ועלים ועד ענפים וגזע, ולכאורה מוצא אושר בנתינה זו, והוא אלגוריה רבת-משמעות על מערכת-יחסים בין שני ידידים, הנותן והלוקח.
גן-החיות של הדוד שלבי (1964)
המקום שבו נגמרת המדרכה (1974. תרגם בני הנדל בשם בקצה מדרכת הרחוב, 1984) – חרוזים היתוליים.
החתיכה החסרה (1976. תרגם מולי מלצר, 1982) – קורותיו של גלגל מזמר, שיצא לחפש את החלק החסר בגופו, והוא משל על נושא החיפוש ומימושו.
אור בעליית-הגג (1981. תרגמו בני הנדל ושחר הנדל, 1993) – שירים מאוירים.
החתיכה החסרה פוגשת את O הגדול (1981. תרגם מולי מלצר, 1982) – המשך לספר החתיכה החסרה.
ספר המורכב ממשחקי מילים וביטוי משוכל
שלומפ ויצורים אחרים (פורסם ב-2008. תרגם שמעון ריקלין, 2009) הוצאה מחודשת של גן החיות של הדוד שלבי מ-1964.
הכל בפנוכו (פורסם ב-2011, תרגמה נעם פרתום, 2014) – שירים נוספים חדשים שפורסמו לאחר מותו.
Runny Babbit Returns (פורסם ב-2017, מחומרים שלא פורסמו לפני מותו), ספר המשך ל־Runny Babbit.
שלמה (שלאמק) שוסטר (1943-1926) היה חבר בתנועת "דרור" (פרייהייט), ומגיבורי מרד גטו ורשה הצעירים ביותר.
שלאמק שוסטר נולד בשנת 1926 בעיר פְּרוּשְׁקוֹב שליד ורשה למשה ובילה שוסטר.
בגטו ורשה חבר לארגון היהודי הלוחם (אי"ל) ועבר את ההכשרה בחוות צ'רניאקוב.
בימי מרד אפריל נלחם בפלוגתו של הניך גוטמן בשטח המברשתנים ואחר כך בגטו המרכזי.
בבוקר 10 במאי 1943, בהיותם בתעלות הביוב שברחוב פרוסטה, נשלח על ידי צביה לובטקין לחפש ולרכז את הלוחמים שהמתינו בתעלות הצדדיות.
כשסיים את משימתו התברר שהכח נאלץ להתפנות מתעלת הביוב אל משאית שחיכתה סמוך לפתח התעלה.
שלאמק שוסטר וחבריו ניסו להבקיע דרך מתעלות הביוב לצד הארי, שם נהרג עם כל יתר חבריו בקרב פנים אל פנים עם הגרמנים.
חברו הטוב שמחה רותם ומפקדת הכח צביה לובטקין מתארים אירוע זה בספריהם.
בזמן המרד היה שלאמק שוסטר כבן 16 שנים בלבד.
חרף זאת לחם בתעוזה ובנחישות כנגד הגרמנים, ושימש מופת לרבים.
צביה לובטקין מעידה עליו כך:
שלבי טאנר (אנגלית Tanner stages), הידועים אף בשם דירוג טאנר, הם שלבים בהתפתחות הפיזיולוגית של בני אדם בתקופות הילדות, התבגרות ובגרות.
השלבים מגדירים מדדים פיזיולוגיים של התפתחות המתבססים על מאפיינים מיניים חיצוניים, עיקריים ומשניים, כגון גודל השדיים, אורך הפין והתפתחות שיער ערווה.
שיטת שלבי ההתפתחות הוגדרה לראשונה על ידי ועל כן נושאת את שמו.
עקב הבדלים טבעיים בין בני אדם, אנשים שונים עוברים את שלבי טאנר בקצב שונה התלוי בתזמון תחילת ההתבגרות המינית.
שלבי טאנר משמשים לקביעת סוג הטיפול שיינתן לילדים ונערים חולי HIV וכן בקביעת גיל אצל נערים שגילם אינו ברור.
שיער ערווה (זכר ונקבה יחד)
שלב טאנר ראשון – אין שיער ערווה כלל (גיל 10 ומטה – טרום התבגרות מינית).
שלב טאנר שני – שיער דליל ארוך וקטיפתי, עם מעט צבע, בבסיס הפין ושק האשכים, ועל השפתיים הגדולות של הפות (Labia majora) (גיל 10–11.5).
שלב טאנר שלישי – השיער גס יותר ומתולתל ומתחיל להתפשט לרוחב (גיל 11.5–13).
שלב טאנר רביעי – השיער בוגר במראהו ומפושט במפשעה אולם אינו מגיע לירכיים (גיל 13–15).
שלב טאנר חמישי – השיער מגיע לירכיים (גיל 15 ומעלה).
שלב זה הוא האחרון ומעיד על סוף ההתפתחות המינית.
שלב טאנר ראשון – טרום התבגרות מינית, נפח נוזל האשכים פחות מ-1.5 סמ"ק; פין קטן באורך 3 ס"מ או פחות (גיל 9 ומטה).
שלב טאנר שני – נפח נוזל האשכים 1.6 עד 6 סמ"ק; העור על שק האשכים דק יותר, אדמדם ומורחב; אין שינוי באורך הפין (גיל 9–11).
שלב טאנר שלישי – נפח נוזל האשכים 6 עד 12 סמ"ק; התרחבות נוספת של שק האשכים; הפין מתארך לכ-6 ס"מ (גיל 11–12.5).
שלב טאנר רביעי – נפח נוזל האשכים 12 עד 20 סמ"ק; שק האשכים גדל וצבעו מתכהה; אורך הפין כ-10 ס"מ וקוטרו גדל (גיל 12.5–14).
שלב טאנר חמישי – נפח נוזל האשכים גדול מ-20 סמ"ק; שק האשכים בוגר והפין באורך כ-15 ס"מ (גיל 14 ומעלה).
שלב טאנר ראשון – אין בלוטת שד בולטת, העטרה אינה בולטת מעל עור החזה (גיל 10 ומטה – טרום התבגרות מינית).
שלב טאנר שני – ניצני שדיים, עם אזורים קטנים של רקמת בלוטת שד; העטרה מתחילה להתרחב (גיל 10–11.5).
שלב טאנר שלישי – השד מתחיל להתרומם מעל החזה ולהתרחב מעבר לגבולות העטרה הממשיכה אף היא להתרחב אולם אינה בולטת מעל רקמת השד (גיל 11.5–13).
שלב טאנר רביעי – גידול בגודל השד ובגובהו מעל החזה; העטרה והפיטמה בולטים מעל רקמת השד (גיל 13–15).
שלב טאנר חמישי – השד מגיע לגודלו הסופי; העטרה שבה להיות בגובה רקמת השד עם פיטמה בולטת (גיל 15 ומעלה).
היא תוכנית אלתורים קומית אמריקאית.
היא מבוססת על פורמט טלוויזיוני בריטי משנות ה-90 המשודרת ברשתות טלוויזיה ברחבי העולם, ובין השאר בגרסתה האמריקאית הנודעת ביותר.
התוכנית בנויה מפאנל של ארבעה שחקנים מקצועיים שמבצעים קטעי אלתור שונים לאורך התוכנית.
הקטעים מתבססים לעיתים על הצעותיהם של קהל הצופים באולפן ולעיתים על הצעות קבועות מראש אותם נותן להם מנחה התוכנית.
השחקנים יכולים למצוא עצמם מאלתרים מצבים ומשנים סגנונות משחק ושרים שירים כשהכל מאולתר.
התוכנית כוללת פינות כמו "אביזרים", פינה בה המשתתפים צריכים למצוא שימושים משעשעים לחפצים שונים שהם מקבלים ו"סצנות מכובע" בה המשתתפים צריכים להציג סצנות שונות שנכתבו.
בראשיתה, הייתה "של מי השורה הזאת בכלל?" תוכנית רדיו, והיא שודרה לראשונה בשנת 1988 ברדיו הבריטי.
התוכנית עובדה במהרה גם לסדרת טלוויזיה אשר שודרה בערוץ 4 הבריטי במשך כעשר שנים.
בעקבות הצלחתה של הסדרה נוצרו לה בהמשך גרסה בארצות הברית, אשר שודרה ברשת ABC האמריקאית וזכתה להצלחה רבה בפני עצמה במשך שמונה שנים.
לאחר שירדה מהמסך בשנת 2007, חודשה הגרסה האמריקאית בשנת 2013 ושודרה ברשת CW האמריקאית.
כמו כן זכתה הסדרה לגרסאות מקומיות שונות במדינות נוספות ברחבי העולם ובהן ישראל: "של מי השורה הזאת?" בערוץ 2 של טלעד.
הגרסה האמריקאית של התוכנית כללה בעיקר קומיקאים אשר הופיעו לפני כן בגרסה הבריטית של התוכנית.
בישראל היא שודרה בערוץ HOT3.
עבור משתתפיה הקבועים הפכה התוכנית לקרש קפיצה להמשך הקריירה שלהם.
דרו קארי (מנחה התוכנית בעונות 1–8)
איישה טיילר (מנחת התוכנית מעונה 9 ואילך)
ראיין סטיילס (משתתף קבוע בכל העונות)
קולין מוקרי (משתתף קבוע בכל העונות)
ויין בריידי (משתתף אורח בעונות 1 ו-8, משתתף קבוע בשאר העונות)
צ'ארלס אסטן (משתתף אורח בעונות 2–10)
בראד שרווד (משתתף אורח בעונות 1–10)
גרג פרופס (משתתף אורח בעונות 1–10)
ג'ף דייוויס (משתתף אורח בעונות 3–15)
קאת'י גרינווד (משתתפת אורחת בעונות 2–7)
קרן מאראויאמה (משתתפת אורחת בעונות 1, 2)
פאטריק בריסטו (משתתף אורח בעונה 8)
ג'וזי לורנס (משתתף אורח בעונה 2)
איאן גומז (משתתף אורח בעונות 1, 8)
ג'ונתן מנגום (משתתף אורח מעונה 9 ואילך)
קיגן-מייקל קי (משתתף אורח מעונה 9 ואילך)
התר אן קמפבל (משתתפת אורחת מעונה 9 ואילך)
גארי אנתוני ויליאמס (משתתף אורח מעונה 9 ואילך)
לינדה טיילור (משתתפת אורחת בעונות 2–6)
סיסי ווראל-רובין (משתתפת אורחת בעונות 2–6)
אן קינג (משתתפת אורחת בעונות 3, 5)
אנה ואנסליוס (משתתפת אורחת בעונות 2–3)
וופי גולדברג (עונות 4, 5)
סטיבן קולבר (עונות 1, 8)
סצנות מהכובע: המשתתפים מאלתרים על פי סצנות שהקהל רשם מראש והמנחה שולף מתוך כובע.
Hoedown: ארבעה משתתפים שרים ארבע שורות על נושא נבחר כאשר כל צמד שורות מושר עם חרוז.
חפצים: המשתתפים מנסים למצוא שימושים מצחיקים מאביזרים שונים.
שאלות בלבד: משחק בו לפי נושא נבחר, בכל פעם צמד משתתפים מדבר האחד עם השני רק בשאלות בלבד, כאשר אם אחד המשתתפים לא מדבר בשאלה, הוא מוחלף במשתתף אחר.
(משחק דומה לו היה "חיקויים בסימן שאלה" ובו בנוסף לכך שהמשתתפים צריכים לדבר אחד עם השני בשאלות בלבד, הם היו צריכים לעשות חיקוי של דמות מסרט/תוכנית טלוויזיה/דמות מצוירת).
כוכב ברודוויי תלת ראשי: שלושה משתתפים שרים על נושא מסוים, כל אחד בתורו שר מילה אחת וכך נוצר שיר שלם.
מגישי חדשות מוזרים: במשחק ישנו מגיש חדשות ראשי ולצידו כתב מהשטח, כתב הספורט והחזאי, כשלכל אחד יש תכונה המאפיינת אותו.
הכי גרוע בעולם: ארבעת המשתתפים נותנים דוגמה לדרך גרועה ביותר לעשות משהו (לדוגמה: הבן אדם הכי גרוע לחלוק איתו משרד).
אורחי מסיבה מוזרים: אחד המשתתפים מארח מסיבה, כאשר לשלושת המשתתפים האחרים יש תכונה או אישיות מסוימת, ועליו לנחש מהי.
מבזק חדשות: קולין מוקרי משמש ככתב שטח, ועומד מאחורי מסך ירוק.
הוא אינו רואה דבר ורק הקהל וצמד "מגישי חדשות" רואה את הסצנה המתרחשת מאחוריו.
על קולין לנחש מהי הסצנה המתרחשת מאחוריו, בהתאם לרמזים שהוא מקבל.
הלהיטים הגדולים: ראיין וקולין מציגים אלבום אוסף "להיטים" על נושא לבחירת הקהל (בדרך כלל מקצוע), כאשר כל שיר הוא בסגנון מסוים (או מבוצע כביכול על ידי זמר מסוים) ובשם מסוים.
ויין, בלויי המוזיקאיות של התוכנית, מאלתר שירים בשמות המתאימים ובסגנונות המתאימים.
צ'יפ אסטן, בראד שרווד וג'ף דייוויס משתתפים לעיתים באלתורי השירים לצדו של ויין.
אם אתה מבין למה אני מתכוון: המשתתפים משחקים בסצנה, ובמהלכה הם צריכים למצוא דרך לשלב את המשפט "אם אתה מבין למה אני מתכוון".
של מי השורה: קולין מוקרי וראיין סטיילס משחקים בסצנה, כשלפני המשחק הם מקבלים מעטפה עם שני משפטים רנדומליים שכתב הקהל, והם צריכים לשלב את המשפטים שנכתבו במהלך הסצנה.
כובעים/שירותי היכרות בווידאו: שני צמדי משתתפים מקבלים ארגז מלא בכובעים/מסיכות והם מציגים את עצמם כמועמדים לשידוך בווידאו והם עושים זאת בדרך הומוריסטית.
90 שניות אלף-בית: המשתתפים משחקים בסצנה, וכל אחד בתורו צריך להשתמש באות העוקבת הבאה באלף-בית האנגלי על פי אות שנבחרה על ידי הקהל, וכך הם צריכים להשלים את כל ה-26 אותיות.
עמוד, שב, התכופף (Stand, Sit, Bend): שלושה משתתפים צריכים בכל רגע נתון האחד לעמוד, האחד לשבת והאחד להיות מכופף.
אפקטים קוליים: משחק בו קולין מוקרי מבצע סצנה כלשהי (למשל: נח מתבקש לבנות את התיבה) אך הוא לא מדבר ולא משמיע קולות, כאשר מי שמדובב את הסצנה ומשמיע את קולות הרקע הוא ראיין סטיילס שיושב ליד הדסק של דרו קארי ומשתמש במיקרופון ומשמיע את האפקטים הקוליים בסצנה.
שיר שתייה אירי: משחק בו ארבעת המשתתפים שר כל אחד בתורו שורה והם שרים בסגנון אירי תוך כדי שהם מניפים את ידם בצורה המדמה החזקה של כוס בירה.
Let's Make a Date: משחק בו אחד המשתתפים הוא מועמדת לשידוך, כאשר לשלושת המועמדים האחרים יש תכונה או אישיות מסוימת ועליו לנחש מהי.
במאי הוליוודי: שלושה משתתפים משחקים בסצנה, כשהם נדרשים בידי המשתתף הרביעי (קולין הבמאי) להחליף סגנונות משחק תוך כדי הסצנה.
שלב העזיבה של כדור הארץ הוא מערכת הנעה רקטית שפותחה כחלק מתוכנית קונסטליישן.
תוכנית הפיתוח של שלב זה בוטלה עם ביטולה של תוכנית קונסטליישן כולה.
שלב העזיבה של כדור הארץ היה אמור להיות מונע באמצעות מנוע J-2X יחיד שמפותח ממנוע ה-J-2 של טיל השיגור סטורן 5 שפעל בזמן תוכנית אפולו.
כחלק מתוכנית קונסטליישן, שלב העזיבה של כדור הארץ היה משוגר לחלל על גבי טיל השיגור ארס 5 שם הייתה מתחברת החללית אלטאיר עם החללית אוריון.
לאחר ההתחברות, מנוע ה-J-2X של שלב העזיבה של כדור הארץ היה ניצת והיה מטיס את החלליות לכיוון הירח.
לפי התכנון הראשוני שהתבסס על המנועים והטכנולוגיה של מעבורות החלל, אמור היה שלב העזיבה של כדור הארץ להכיל שני מנועי J-2X בעוד ארס 5 יכיל 5 מנועי SSME (המנועים הראשיים של מעבורות החלל).
אולם, עם שינוי התכנון של ארס 5 לשימוש עם שישה מנועי RS-68 בשלב הראשון, עוצב מחדש גם שלב העזיבה של כדור הארץ כך שיכיל מנוע J-2X יחיד.
עם העיצוב החדש של השלב, הוא היה דומה מאוד בצורתו לשלב העזיבה של כדור הארץ בתוכנית אפולו שנקרא S-IVB, אולם שלב העזיבה של כדור הארץ הנוכחי מפותח יותר ויכול לשאת מטען לזמן רב יותר.
שלב העזיבה של כדור הארץ, שתוכנן לשימוש במשימות מאוישות לירח, ישוגר יחד עם החללית אלטאיר על גבי ארס 5 למסלול נמוך סביב כדור הארץ.
לאחר ההגעה לחלל, הארס 5 יתנתק משלב העזיבה של כדור הארץ ומהחללית אלטאיר וייפול ויישרף באטמוספירה.
ההצתה של המנוע תארך רק דקות מעטות.
בזמן ההצתה של המנוע, האסטרונאוטים יפנו לכיוון שלב העזיבה של כדור הארץ, שיטה שמכונה בנאס"א "עיניים החוצה" (eyeballs out) מאחר שהתאוצה גורמת לאסטרונאוטים להימשך קדימה, ולתחושה שהעיניים שלהם נמשכות החוצה.
לאחר סיום פעילותו של המנוע, שלב העזיבה של כדור הארץ יתנתק מהחלליות אוריון ואלטאיר, או שיכנס למסלול סביב השמש או שבאופן מכוון יתרסק על פני הירח כחלק מהניסיון לחקור את הירח.
שלב העזיבה של כדור הארץ ב-SLS
בהתחלה חשבה נאס"א לצייד את שלב העזיבה של כדור הארץ (שישמש בבלוק II ב-SLS) בשלושה מנועי J-2X באיזשהו שלב החליטה לצייד אותו רק בשני מנועים כאלו, אך הרעיון בוטל לטובת הexploration upper stage.
בנוסף לייעודו המרכזי של שלב העזיבה של כדור הארץ כמרכיב במשימות מאוישות לירח, נאס"א מתכננת להשתמש בו או בשדרוגים שלו לשימושים נוספים:
כמרכיב במשימות מאוישות לאסטרואידים הקרובים לכדור הארץ
בשיגור טלסקופ חלל לנקודת לגראנז' בין כדור הארץ לשמש
שלאק (Shellac) הוא פולימר טבעי המיוצר על ידי כנימות (Laccifer lacca ,Kerria lacca [אנ']) בגודל 1–4 מ"מ, הגדלות על עצים בהודו, תאילנד, וארצות סמוכות.
נקבות החרקים מוצצות שרף מהעץ עליו הן חיות, מייצרות מהשרף בתוך גופן חומר פלסטי דביק הנקרא סטיקלאק (Sticklac), מוסיפות לסטיקלאק 3%-6% שומן מתוך גופן, ופולטות את הסטיקלאק כחומר הגנה מפני מזיקים וכדבק העוזר להן להיצמד אל פני העץ.
הסטיקלאק מכיל בערך 80% חומר פלסטי טבעי המיוצר על ידי החרקים בתוך גופם.
הסטיקלאק איננו שרף עץ ואיננו דומה לדבש דבורים.
תהליך ייצור הסטיקלאק משרף העץ בתוך גוף החרקים דומה לתהליך ייצור גבינה מחלב.
כמו שהחלב הופך לגבינה על ידי תוספת חומר כימי - רנט (rennet), כך שרף העץ הופך לחומר פלסטי על ידי תוספת כימיקלים מתוך גוף החרקים (תהליך כימי הנקרא פילמור).
נקבת החרקים מטילה ביצים בתוך הסטיקלאק.
הזחלים בוקעים מהביצים וגדלים בתוך הסטיקלאק.
אחרי שהזחלים גדלים ויוצאים מהסטיקלאק, מגרדים פועלים את הסטיקלאק מעל פני העץ.
הסטיקלאק הגולמי מעורב בפירורים של קליפת עץ ובחרקים שלא הספיקו לברוח.
את הסטיקלאק הגולמי מנקים על ידי חמום לטמפרטורה בה הסטיקלאק ניתך (בין 80 ל-120 מעלות צלזיוס) ואז אפשר לסנן את הסטיקלאק הנוזל מפירורי העץ ומהחרקים שנשארו בתוכו.
תהליך הניקוי כולל גם שטיפה במים והמסת הסטיקלאק באלכוהול.
שלב ביניים בתהליך הניקוי יוצר חומר הנקרא סידלאק (Seedlac).
עם סיום תהליך הניקוי מקבלים את החומר הפלסטי הנקי הנקרא שלאק (Shellac).
את השלאק מייבשים ומוכרים כפתיתים או באבקה אותם ממיסים באתנול כדי ליצור תערובת נוזלית.
לשלאק צבעים רבים החל בגוון בהיר ביותר (פלטינה) ועד לחום כהה, עם גוני ביניים של חום, צהוב ואדום.
הצבע מושפע מכמות שאריות החרקים בתערובת ובעונת האסיף.
בתהליך זיקוק נוסף על ידי המסת השלאק באתנול ובנוזלים אחרים, אפשר להמשיך ולנקות את השלאק מחומרים בלתי רצויים ומחומר הצבע שהוא מכיל, עד שמקבלים אבקת שלאק לבנה המשמשת בעיקר לציפוי מאכלים.
השלאק משמש לטיפול במשטחי עץ, בתעשיית המזון (למשל, בזיגוג תפוחי עץ לשמירת הברק והטריות) ובמלאכות יד.
הוא משמש כחומר זיגוג בכמוסות רפואיות.
כיום רוב גופי הכשרות לא נותנים כשרות למאכלים שצופו בשלאק.
"שלא ייגמר לי הלילה" הוא שיר שכתב יהודה שביט, הלחין מתי כספי וביצעה שלישיית "אף אוזן גרון".
מאוחר יותר הוא התפרסם בביצועה של שלישיית "הנשמות הטהורות".
בשנת 1973 נכתב השיר על ידי המשורר יהודה שביט ובאותה שנה אף הקליטה אותו שלישיית "אף אוזן גרון", שהייתה מורכבת מהזמרים יובל דור, קיקי (צבי) רוטשטיין ועמי מנדלמן.
השיר "שלא ייגמר לי הלילה" היה הלהיט הבולט בכל תקופת פעילותה של הלהקה (1970–1975) והיא התפרסמה בזכותו.
מאוחר יותר הוקלט השיר על ידי חברי להקת "הנשמות הטהורות".
בעת הקלטת השיר על ידי שלישיית "אף אוזן גרון", הוקלטו גם השירים "שמש אחת", "מלך במלונה", "שרה שרה שיר שמח" (שזכה במקום ראשון בפסטיבל שירי הילדים), "עושים היסטוריה" ו"חגיגה", שירים אלו (כולל "שלא ייגמר לי הלילה") היו ללהיטי מצעד הפזמונים עד אמצע שנת 1975.
השיר בגרסתה של שלישיית "הנשמות הטהורות" זכה להצלחה גדולה יותר מזו של גרסת המקור, תוך שהגיע למקום הראשון במצעד השבועי של הגל הקל.
מתי כספי הפיק את השיר.
השיר זכה לגרסאות מחודשות של להקת "הכל עובר חביבי" ושל שלישיית גמר "כוכב נולד 6" בשנת 2008. ב־2014 חידשה רוני דואני את השיר (בעיבוד והפקת עופר מאירי), שנכלל באלבומה "אוספרטי".
פזמון השיר סומפל על ידי הראפר והיוצר שקל, כחלק מהשיר "הלילה" אשר מופיע באלבומו "ילד פרפר" אשר יצא בשנת 2019.
שלב הצילומים הוא שלב בהפקת הסרט שבו הסרט מצולם עם שחקנים על הסט, להבדיל מתחילת ההפקה ולאחר ההפקה.
שלב הצילומים הוא בדרך כלל השלב היקר ביותר בהפקת הסרט בשל שכר השחקנים, הבמאי, קבוצת אנשי הצוות הכוללת, העלויות של צילומים מסוימים והעובדה שבצילום על הסט נכללים כל האביזרים או האפקטים המיוחדים שנדרשים לסרט.
התחלתו של שלב הצילומים בדרך כלל מסמנת את נקודת האל-חזור של מפיקי הסרט, מכיוון שעד השלמתו לא סביר שיהיה מספיק חומר מצולם כדי להוציא את המוצר הסופי ויהיה ניתן להחזיר את עלויות הסרט.
על אף שפעמים רבות סרט מאבד את אישור תחילת הצילומים בראשית ההפקה (למשל, מפני ששחקן חשוב החליט לא לשחק בסרט לבסוף), נדיר מאוד שאולפנים ייסוגו מסרט שהחל את תהליך שלב הצילומים.
כאשר בכל זאת קורה מקרה כזה הוא נחשב לכישלון, עקב ההפסד של רוב הכספים שהושקעו בסרט.
לאחר שמסתיימים הצילומים העיקריים שהוחלט לצלם, מסתיימת מרבית עבודתו של רוב מי שמעורב בהפקה.
בתהליך הפוסט פרודקשן (גמר-הפקה), עלולות להתגלות סצנות מסוימות או אפילו רצפים (sequences) של סצנות שיש לצלם עוד כדי להשלים את הסרט - או משום שהסצנות חסרות ואם משום שהן אינן מושלמות, למשל במקרה שחומר הגלם אינו מספיק באיכותו בשל רמת משחק.
בנסיבות אלה, ייתכן שיצולמו צילומים נוספים.
אם הסצנות כבר צולמו לפחות פעם אחת או שהן בעלות חשיבות, התהליך מכונה "צילום מחדש" (re-shoot).
אם הסצנות המצולמות חדשות וקטנות יחסית התהליך מכונה לעיתים קרובות "איסוף" (pick-up).
העבודה מורכבת אך ורק מהצילומים.
שלבי בחירת המיקום לצילומים, תאריך מועדי ההתחלה והסיום ובניית סטים לצילום מתוכננים מראש במהלך הפרה-פרודקשן (קדם-הפקה).
בשל כמה סיבות, בהן התנגדות של הציבור לסרט שנוי במחלוקת (כפי שקרה על הסט של "מלאכים ושדים"), הפקת הסרט עשויה להחליט להעביר חלק מתוכנית הצילומים או אפילו את רובה לאולפנים.
דירוג גידול סרטני הוא תהליך של קביעת מידת ההתפשטות של מחלת סרטן בגוף האדם.
הדירוג המקובל בימינו הוא מתן דרגה המסומנת בספרה רומית I-IV למחלה, כאשר I הוא גידול מבודד ואילו IV היא דרגת מחלת סרטן אשר התפשטה בגוף במידה המרבית.
הדירוג נותן משקל לגודל הגידול, לעומק חדירתו לרקמה בה התפתח, למידת חדירתו לאיברי גוף קרובים, למספר קשרי לימפה שנמצאו נגועות בגרורות (אם בכלל), ולמידת התפשטותו לאיברים מרוחקים בגוף.
ניתן לחלק דירוג מחלת סרטן לשני סוגי דירוגים: דירוג קליני ודירוג פתולוגי.
בשיטת דירוג TNM (ר"ת T - גידול (Tumor), N - קשר לימפה (Node), M - גרורה (Metastasis)) מקדימה האות "c" דירוג קליני, והאות "p" דירוג פתולוגי (כך לדוגמה, cT3N1M0 או pT2N1M1).
הדירוג הקליני מבוסס על כל הנתונים הרפואיים שנאספו בטרם ביצוע ניתוח להסרת הגידול.
נתונים מבדיקת גופנית, בדיקות הדמיה ואנדוסקופיה.
הדירוג הפתולוגי מבוסס על נתונים נוספים שנאספו בבדיקה מיקרוסקופית של הרקמות שהוסרו בניתוח על ידי פתולוג.
כיוון שקיימים קריטריונים שונים לדירוג קליני ולדירוג פתולוגי, הדבר מניב לעיתים הבדלים אף בדירוג שניתן לאותו חולה.
דירוג פתולוגי נחשב בדרך כלל מדויק יותר, כיוון שהוא מתבסס על בחינה ישירה של הגידול ומידת התפשטותו, בניגוד לדירוג קליני המוגבל לתצפיות בלתי ישירות על הגידול הנמצא עדיין בגוף.
אולם, השימוש הנכון בשני הדירוגים הוא כמשלימים זה את זה.
לא כל גידול סרטני מטופל בניתוח ומכאן שלא בכל מקרה ניתן לדרג פתולוגית את המחלה.
נוסף לכך, לעיתים קודם להתערבות הניתוחית עובר המטופל טיפולים בכימותרפיה וברדיותרפיה הגורמים להקטנת גודל הגידול, כך שדירוג פתולוגי עשוי להניב תוצאה שהיא נמוכה מן השלב המדויק של המחלה.
שיטת דירוג זו נמצאת בשימוש ברוב מחלות הסרטן, להוציא גידולים מוחיים ולוקמיה.
דירוג מדויק של מחלת הסרטן הוא בעל חשיבות גבוהה כיוון שהוא מהווה שיקול מרכזי בבחירת סוג הטיפול שנבחר: טיפולים טרם הניתוח, או לאחריו, וכן היקף הניתוח הנדרש.
לכן, שגיאה בדירוג עלולה להוביל לבחירת שיטה טיפולית שאינה נכונה.
למחלות הסרטן הנפוצות יותר קיים הליך מוגדר היטב שבאמצעותו נערך הדירוג.
לדוגמה, במחלות סרטן השד וסרטן הערמונית, רופאים מדרגים את המחלה באופן שגרתי כמחלה בשלב מוקדם ובעלת סיכון נמוך להימצאות גרורות.
במקרים כאלה הארגונים הרפואיים המקצועיים ממליצים נגד השימוש בבדיקות הדמיה, טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים, טומוגרפיה ממוחשבת או מיפוי עצמות, כיוון שהסיכונים הכרוכים בביצוע הבדיקה עולים על התועלת הכרוכה בהם.
חלק מן הבעיות המתעוררות בעקבות ביצוע בדיקות מיותרות הן ביצוע טיפולים פולשניים מיותרים, בזבוז משאבים במערכת הבריאות, חשיפה מיותרת לקרינה מייננת ואבחנות שגויות.
דירוג פתולוגי הוא הליך שבו רופא מומחה בפתולוגיה בוחן דגימות של רקמה.
הליך זה עשוי להיות בעייתי משתי סיבות עיקריות: זיהוי ויזואלי ודגימה אקראית.
זיהוי ויזואלי משמעותו זיהוי הרקמה הסרטנית בדגימה המתבסס על התרשמות מקצועית של הרופא ממה שרואות עיניו וכרוך ביכולתו להבחין בתאים סרטניים, מקום שבו הם מעורבים בתאי גוף בריאים.
אי הבחנה בתא סרטני בודד עלולה להוביל למסקנה שגויה ולהתפשטות לא צפויה ומסוכנת של המחלה.
בעיית הדגימה האקראית מקורה בכך שקשרי הלמפה הנכרתות מגוף המטופל נבחרות על ידי המנתח וכך דגימות אקראיות הן שנבדקות.
אם בדרך מקרה תאים סרטניים הקיימים בקשרי למפה לא נמצאים בפרוסות הדגימה אותן בוחן הפתולוג במיקרוסקופ הדבר עלול להוביל לדירוג שגוי ולטיפול שאינו מתאים לשלב המחלה.
לכל סוג של מחלת סרטן קיימת שיטת דירוג נפרדת.
לחלק ממחלות הסרטן אין שיטת דירוג.
אף שלחלק ממחלות הסרטן קיימות מספר שיטות דירוג שונות, השיטה המקובלת ביותר בעולם היא זו של הארגון הבינלאומי לטיפול בסרטן, UICC (Union for International Cancer Control).
לימפומה - שימוש בדירוג אן ארבור (Ann Arbor staging)
לימפומת הודג'קין דירוג בסולם I-IV ואף בציון A (ללא תסמינים) או B (עם תסמינים).
בגידולים סרטניים מוצקים שיטת TNM היא המקובלת ביותר.
במספר מחלות סרטניות נהוגים דירוגים נוספים.
סרטן השד בדרך כלל בשיטת TNM, אולם יש שמשתמשים אף בדירוג I-IV.
סרטן צוואר הרחם וסרטן הרחם שיטת דירוג של האיגוד הבינלאומי למיילדות וגינקולוגיה (FIGO) שונתה לשיטת TNM.
סרטן המעי הגס דורג תחילה בארבע דרגות: A,B,C ו-D (Dukes staging system) ואף בשיטת TNM
אולם אף קיימת חשיבות אף ל"דרגת קלארק" (Clark level) ו"עומק ברסלאו" (Breslow depth) המתייחסים לעומק המיקרוסקופי של פלישת הגידול.
סרטן האשכים דירוג TNM לצד מדידת סמנים בנסיוב הדם (TNMS).
קבוצות דירוג כלליות מסומנות בדרך כלל בספרות רומיות:
שלב 0 - מצב טרום סרטני מתקדם (Carcinoma in situ)
שלב I - גידול סרטני מוגבל למיקום אחד בגוף.
בדרך כלל ניתן להסירו בשלמות בניתוח.
שלב II - גידול סרטני במיקום אחד בגוף אך בשלב מתקדם.
שלב III - גידול סרטני במיקום אחד בגוף בשלב מתקדם.
הבחירה בין שלב II לשלב III תלויה באבחנת המטופל.
שלב IV - גידול עם גרורות, או שהתפשט לאיברים אחרים בגוף.
שלב הסיום הוא סרט דוקומנטרי קצר אמריקאי של נטפליקס.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-21 בינואר 2018, ועלה לשירות ההזרמה של נטפליקס ב-4 במאי 2018.
הסרט עוקב אחר חולים סופניים בבית חולים בסן פרנסיסקו שפוגשים רופאים שמנסים לשנות את התפיסה שלהם לגבי חיים ומוות.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-91.
הסרט הוקרן לראשונה ב-21 בינואר 2018 במסגרת פסטיבל הסרטים סאנדנס, ועלה לשירות ההזרמה של נטפליקס ב-4 במאי 2018.
קארל יוהאן שוסטר (בשוודית: Karl Johan Schuster; נולד ב-1 בפברואר 1985), הידוע בשם הבמה שלבאק (Shellback), הוא מפיק מוזיקלי, פזמונאי ורב-נגן שוודי.
שלבאק דורג כמפיק השנה של מגזין הבילבורד לשנת 2012, ודורג בנוסף במקום הראשון במצעד איירפליי הפזמונאים של המגזין; הוא זכה בארבעה פרסי גראמי.
קרל ג'והן שוסטר נולד וגדל בקרלסאמן שבשוודיה.
בגיל 16 פגש את מקס מרטין דרך חברם המשותף יוילוס, עד אז, על פי ראיון במגזין המוזיקה השוודי "Stim-magasinet" טעמו של שוסטר במוזיקה היה "Too cool for School" ולא היה לו עניין במוזיקת פופ כלשהי.
יוליוס המשיך לשלוח את דמויים האינדי-רוק-דת' מטאל של שוסטר למרטין, שהסתקרן לגבי איך זה יישמע עם שוסטר יעשה מוזיקת פופ.
לאחר מכן, בשנת 2006, מרטין הזמין את שוסטר לאולפן שלו בסטוקהולם כדי להקליט איתו דמויים, וב-2007 שוסטר הוחתם בחברת ההפקה של מרטין, Maratone.
בין השירים הראשונים שכתב שוסטר יחד עם מרטין הם הסינגלים "So What" של פינק ו-"If U Seek Amy" של בריטני ספירס משנת 2008. בשנת 2012 שוסטר זכה בפרס STIM Platinum לנגינה בגיטרה.
בשנת 2014 הפיק שוסטר את "Problem" של אריאנה גרנדה לצד מרטין ואיליה.
בשנת 2015, שלבאק שיתף פעולה עם להקת ההארדקור פאנק השוודית ריפיוזד.
מתופף הלהקה דייוויד סנדסטרום שלח לו את הגרסאות לשירים "Elektra" ו-"366" שהקליטו ריפיוזד, ושוסטר השיב בעיבודים משלו לשני השירים.
סולן ריפיוזד דניס ליקסן הסביר ביוני 2015 כי הגרסאות של שלבאק היו "הרבה יותר 'ריפיוזד' מגרסאותינו" ו"היו טובות יותר" מהגרסאות המקוריות.
שני השירים מופיעים באלבומה של הלהקה, Freedom.
אלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר – 1989
השיר הטוב ביותר שנכתב למדיה חזותית – ""
מועדון כדורגל שלבורן הוא מועדון כדורגל אירי מאזור דרומקונדרה שבעיר דבלין.
בעונת 2004/2005 שלבורן נעשה למועדון הראשון מהליגה האירית, שהגיע לשלב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות (לפני שלב הבתים).
מאז 2007, השנה בה איבד את רישיונו להיות בליגה הבכירה עקב בעיות כלכליות (והצליח להחזירו מאז), המועדון משחק לרוב בליגת המשנה של אירלנד, הליגה האירית הראשונה.
המועדון נוסד בשנת 1895 באזור רינגסנד שבדבלין, על ידי קבוצת אנשים שבראשם עמד ג'יימס רוואן.
שם המועדון הוא בעצם שם הדרך שבה התרחשה ההקמה, דרך שלבורן.
האצטדיון הראשון של המועדון היה האבלוק סקוור, שהיה קיים מאחורי מה שכיום הוא היציע הצפוני של אצטדיון אביבה.
העונה השנייה של המועדון הייתה הראשונה שלו בתוך מסגרת תחרותית, בגביע ליינסטר ובליגת ליינסטר לבוגרים (של מחוז ליינסטר), בתחרויות מקומיות אלו זכתה הקבוצה בשנותיה הראשונות.
שנות ה-40 היו מוצלחות עבור השלס, שזכו ב-2 אליפויות הליגה וב-3 תוארי מגן הליגה האירי.
בשנות ה-50 זכתה הקבוצה בתואר אליפות נוסף ב-1952/1953, וסיימה את העשור עם תואר הגביע האירי השני שלה בהיסטוריה.
בתחילת שנות ה-60 זכתה הוסיפה הקבוצה עוד תואר אליפות ו-2 תוארי גביע נוספים.
כמו כן בעשור זה הצליחה הקבוצה להעפיל לראשונה לתחרויות האירופיות שם שיחקה בגביע אירופה למחזיקות גביע ובגביע ערי הירידים.
ב-2 העשורים הבאים דעכה הקבוצה, ולא הצליחה לזכות בתארים משמעותיים באירלנד למעט גביע המגן האירי לעונת 1970/1971, אולם היא הגיעה לתחרויות אירופיות ושיחקה במסגרת התחרות האירופית החדשה, גביע אופ"א.
בשנות ה-90 חזרה הקבוצה להצלחות יחסיות וזכתה ב-3 תוארי גביע ובתואר אליפות אירי בעונת 1991/1992. בתחילת שנות ה-2000 זכתה הקבוצה בדאבל היסטורי לעונת 1999/2000 כשזכתה באליפות ובגביע לעונה זו.
בשנת 2007 הקבוצה הודיעה כי לא תירשם לתחרויות האירופיות בגלל בעיות כלכליות, וירדה לליגת המשנה בעקבות בעיות אלו, לראשונה מאז 1988. בהמשך לא הצליחה הקבוצה לעלות לליגה הבכירה במשך 5 עונות.
בסיום עונת 2011 הצליחה הקבוצה לעלות לליגה הבכירה שם נשארה למשך שנתיים, עד שירדה חזרה לליגת המשנה ב-2013. בשארית העשור לא מצליחה הקבוצה להעפיל לליגה הבכירה, עד 2020 בה הצליחה להעפיל חזרה לליגת העל האירית אחרי 7 עונות.
בעונה זו סיימה הקבוצה במקום ה-9 מתוך עשר בליגה, ועל כן ירדה שוב לליגת המשנה, שם היא משחקת מאז.
גביע מגן הליגה האירי (8):
ליגת ליינסטר לבוגרים (12): (שיא מקומי)
שלבי מור קלם היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן במגוון משרות ציבוריות, כולל חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, חבר הסנאט של ארצות הברית ומושל אילינוי ה-17.
שלבי מור קלם נולד במונטיצ'לו, קנטקי, כבנם של ריצ'רד נורת'קרפט קלם ושל אליזבת ג.
כשהיה בן שנה הוא עבר עם משפחתו למחוז טאזוול שבאילינוי.
בנעוריו הוא סייע לאביו בעבודות החווה.
קלם למד במשך שנתיים בסמינר מאונט מוריס והיה למורה.
אביו כיהן מטעם הוויגים בבית המחוקקים המדינתי, כך שקלם החל כבר אז לגלות עניין בפוליטיקה.
ב-1853 הוא עבר לספרינגפילד, שם הוא למד משפטים עם ג'ון ט.
אדוארדס, וב-1855 התקבל ללשכת עורכי הדין.
הוא עסק בעריכת דין בספרינגפילד יחד עם צ'ארלס ס.
זיין, ונבחר ב-1855 כפרקליט העירוני.
ב-1856 נבחר קלם לבית הנבחרים של אילינוי מטעם הוויגים, וכיהן בו תקופת כהונה אחת.
עם פירוקה של המפלגה הוויגית, זיהה קלם את עצמו הן עם המפלגה הרפובליקנית והן עם המפלגה האמריקנית.
בבחירות לנשיאות של 1856 הוא היה מועמד להיבחר כאלקטור מטעם המפלגה האמריקנית.
ב-1860 הוא נבחר שוב לבית הנבחרים של אילינוי מטעם הרפובליקנים ושימש כיושב ראש הבית.
ב-1855 נשא קלם לאישה את האנה פישר.
האנה נפטרה ב-1861, וב-1863 הוא נשא לאישה את אחותה ג'וליה, אתה הוא היה נשוי עד 1909. עם אשתו הראשונה נולדו לקלם תינוק שנולד בלידתו ולא נקרא בשם, ושתי בנות.
ב-1864 נבחר קלם לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו שש שנים לאחר שנבחר לכהונה נוספת פעמיים נוספות.
בשנים 1873–1874 כיהן קלם שוב בבית הנבחרים של אילינוי, ושוב שימש כיושב ראש הבית.
ב-1876 נבחר קלם כמושל אילינוי לאחר שניצח את לואיס סטיוארד בהפרש של 6,834 קולות.
ב-1880 הוא נבחר לכהונה נוספת והיה למושל הראשון של אילינוי שנבחר לכהונה שנייה לאחר כהונה של ארבע שנים.
בתקופת כהונתו כמושל הוקם בית הסוהר הדרומי של אילינוי, הסתיימה שביתת הרכבת הגדולה של 1877 , הוקם בית המשפט לערעורים של אילינוי, ונוסדה מועצת הבריאות המדינתית של אילינוי.
ב-1883 התפטר קלם מתפקידו כמושל כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית, ובמקומו הושבע כמושל סגנו, ג'ון מרשל המילטון.
כסנאטור פיקח קלם על העברתו של חוק הסחר הבין מדינתי של 1887 .
הוא האמין שרק לממשלה הפדרלית הסמכות לאלץ את חברות הרכבות להעניק שירות הוגן לכל לקוחותיהן, גדולים כקטנים.
היה זה בשל העובדה שהתאגידים, כמו סטדנדרד אויל, גרמו לשחיתות רבה בקרב הבכירים בחברות הרכבות, וככלל, החברות האמורות היו חזקות יותר בהשוואה לממשלתה של כל אחת מהמדינות.
קלם גילה עניין בטריטוריות של ארצות הברית של אז.
יחד עם חבר בית הנבחרים אייזק ס.
סטרבל הוא קידם את הצעת החוק שנקראה על שם שניהם, שבה הוצעה נקיטת צעדים נגד פוליגמיה כולל מניעת הפיכתה של טריטוריית יוטה למדינה בארצות הברית.
הצעת החוק הייתה על סף מעבר בקונגרס ב-1890, אך תהליך החקיקה הופסק כאשר כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים התכחשה באופן רשמי לנישואים פוליגמיים בגילוי הדעת שאותו היא הוציאה באותה שנה.
ביולי 1898 מונה קלם על ידי הנשיא ויליאם מקינלי לוועדה שהוקמה בעקבות החלטת ניולנדס להקמת ממשלה בטריטוריית הוואי.
שלבי מור קלם נפטר בוושינגטון די.
ב-24 בינואר 1914. הוא נטמן בבית הקברות אוק רידג' שבספרינגפילד.
על שמו נקרא הכפר קלם שבאילינוי.
מקורות השלאכטה לוטים בערפל והועלו לגביהם תאוריות שונות.
השלאכטה שילבה בתוכה את שכבת האצולה גדולה (המגנאטים) המצומצמת, את נציגיה הרבים של האצולה הכפרית - האצולה הבינונית בעלת אדמות ושל האצולה הקטנה, הכפרית והעירונית, שבחלק רב הייתה ענייה וחסרת אדמות.
השלאכטה שמרה בתוכה על עקרון שוויוני בין חבריה מבחינת השתתפות בהצבעות בפרלמנט (סיים) וזכויות אחרות.
לעיתים בשפה היומיומית יש משתמשים במילה "שלאכטה" במובן של "האצולה הפולנית הקטנה" בלבד.
באופן מסורתי היו חברי השלאכטה, במיוחד אלו מהשכבה הבינונית בעלי אדמות בבעלות אלודית ולא כחלק של פייף, לעיתים קרובות אחוזותיהם וחוותיהם המבוססות על עבודת הצמיתים נקראו פולווארק.
עליונות כוחה של השלאכטה החלה משנות שלטונו של המלך קז'ימייז' הגדול (1370-1333) ונמשכה עד להידרדרותו וסופו של האיחוד הפולני-ליטאי בשלהי המאה ה-18.
פרט לאספקת קצינים לצבא הממלכה, חובותיה האזרחיים העיקריים של השלאכטה כללו בחירת המלך ומילויים של תפקידי כבוד וייעוץ בחצר המלכות, שהיוו בהמשך בסיס להקמת הבית העליון - הסנאט, במסגרת הפרלמנט הפולני-ליטאי, הסיים.
חברי השלאכטה לקחו חלק בניהול הממלכה גם באמצעות הבית התחתון של הסיים, שהורכב מנציגים שנבחרו באספות מקומיות שנקראו סיימיקים.
הסיימיקים מינו את הפקידים הבכירים המקומיים ופיקחו על הרשויות השיפוטיות והפיננסיות, כולל על גביית המיסים.
בני השלאכטה לא קיבלו תארים אריסטוקרטיים כמו במערב אירופה אבל זכו לעמדות הנהגה שונות כמו תפקידי וויבודה, מרשל של ווייובדות, קסטלן וסטארוסטה.
למרות ההבדלים הענקיים לפעמים בעושר ובהשפעה הפוליטית, ההבחנות בחוק בין המגנאטים לבני השלאכטה הנחותה היו מעטות.
העיקרון המשפטי התקף לגביהם היה זה של ה"שוויון".
להבדיל ממלכי רוב המדינות באירופה של אז, מלכי פולין לא היו אוטוקרטיים ולא היו אדונם של בני השלאכטה.
ב-1413 בעקבות שורה של ניסונות איחוד מסוג אוניה פרסונלית בין הדוכסות הגדולה של ליטא לממלכת פולין, האצולה הליטאית והרותנית שבשטחי הדוכסות הגדולה, הצטרפה באופן פורמלי, לשלאכטה.
כשאחרי איחוד לובלין ב-1569 עם התפתחותו והתפשטותו של האיחוד הפולני-ליטאי (1795-1569) גדל מספר החברים בשלאכטה על ידי הצטרפות המנהיגים של דוכסויות פרוסיה וליבוניה.
מספר בני השלאכטה הגיע ל-15%-8% מאוכלוסיית פולין, אחוז יותר גדול משכבת האצולה הבוחרת בארצות מערב אירופה.
בשלהי המאה ה-18, כל פולני שישי השתייך לשלאכטה.
בשיא כוחה של השלאכטה, בתקופה המכונה "סרמטית", מכלול זכויות היתר שלה סוכם במונח ההיסטורי "חירות הזהב" או דמוקרטיית האצילים.
חירות זו סימלה מידה לא מבוטלת של אנרכיה, הוהייתה אחד הגורמים המכריעים להחלשת המדינה הפולנית-ליטאית ולחלוקתה בין שכנותיה הגדולות שהביאה למחיקתה מהמפה בשנים 1795-1792.
במשך החלוקות העוקבות של פולין, רוב השלאכטה התחיל לאבד את זכויות היתר המשפטיות ואת מעמדו החברתי.
האליטות של השלאכטה נטמעו באצולות של שלוש הממלכות הכובשות: רוסיה, אוסטריה ופרוסיה.
חוקת פולין העצמאית במרץ 1921 ביטלה את זכויות היתר של האצולה.
הן בוטלו פעם נוספת בשנת 1945.
(בקיצור או WLIIA) היא תוכנית אלתורים קומית בריטית שנוצרה על ידי דן פטרסון ומארק לבסון בהנחיית קלייב אנדרסון בערוץ 4. התוכנית שודרה בין ה-22 בספטמבר 1988 ל-4 בפברואר 1999 וכללה פאנל של ארבעה שחקנים מקצועיים המבצעים קטעי אלתור שונים לאורך התוכנית.
קטעי האלתור התבססו לעיתים על ההצעות של קהל הצופים באולפן ובפעמים אחרות על נושאים שנקבעו מראש והוצגו לשחקנים על ידי מנחה התוכנית.
משחקים כאלה כוללים יצירת אפקטים קוליים, ביצועי סצנות לסגנונות טלוויזיה וקולנוע שונים, שימוש באביזרים והמצאת שיר במקום.
התוכנית החלה במקור כתוכנית רדיו קצרת מועד של ה־BBC, לפני שהקונספט הותאם לטלוויזיה.
בתוכנית השתתפו מגוון קומיקאים ידועים מבריטניה, קנדה וארצות הברית.
בעוד שבעונות הראשונות בין היתר הופיעו בתוכנית ג'ון סשנס, סטיבן פריי פול מרטון, מייק מקשיין וג'וזי לורנס.
הפופולריות של התכנית גדלה עם צירופם של ראיין סטיילס וקולין מוקרי, שהפכו לפאנליסטים קבועים בעונות המאוחרות.
בשתי עונות כמה פרקים הופקו בניו יורק, והעונה האחרונה צולמה כולה בקליפורניה.
הצלחת התכנית הולידה כמה תוכניות אחרות, מקומיות ובינלאומיות.
הגרסה האמריקאית (של מי השורה הזאת בכלל?) שודרה ב־ABC בין השנים 1998 ו-2007 והחלה להיות משודרת מחדש ברשת הטלוויזיה The CW החל מ-2013. בנוסף, הגרסה האמריקאית של התכנית משודרת במספר מדינות.
הגרסה האוסטרלית של התכנית הופיעה לראשונה בערוץ " The Comedy Channel" ב-2016. שתי תוכניות קומדיה בריטיות עם נושאים דומים, Mock the Week (2005) ו-Fast and Loose (2011), נוצרו גם הן על ידי פטרסון.
ב-1988, דן פטרסון ומארק לבסון פנו ל־BBC עם קונספט לתוכנית קומדיה חדשה, הכוללת קבוצת שחקנים שיובילו משחקים הכוללים בתוכם אלתור קומי.
הכותרת של הקונספט שלהם הייתה תגובה קומית לתוכנית הרדיו What's My Line (אנ'), שעברה לאחרונה לפורמט טלוויזיה, התמזגה לשם של מחזה משנת 1972, Whose Life Is It Anyway?.
הרעיון מצא חן בעיניי הגוף המשדר, שנתן אור ירוק לגרסת הרדיו של התכנית ב־BBC ערוץ 4, והזמין 6 פרקים.
פטרסון ולבסון בחרו בקלייב אנדרסון כמנחה התכנית, כאשר ג'ון סשנס וסטיבן פריי הצטרפו אליו כשחקנים קבועים בכל פרק, את המוזיקה לתוכנית סיפק קולין סל.
לאחר שגרסת הרדיו הגיעה לסיומה, פטרסון ולבסון החלו בדיונים עם ה-BBC על יצירת עיבוד טלוויזיוני לקונספט שלהם.
עם זאת, גוף השידור היסס בביצוע המהלך, מה שהוביל את פטרסון ולבסון לפנות לערוץ 4 שנלהב מהרעיון, והשיגו עסקה מהמפיקים להבאת התוכנית לערוץ שלהם.
המעבר לטלוויזיה נתקל תחילה בבעיה, המפיקים רצו שהצוות הקבוע יופיע בעונה המשודרת הראשונה, פריי לא אהב את הרעיון של הובלת אלתור קומי.
העניין נפתר על ידי מתן אפשרות לתת לו לפרוש, כשסשנס שוכנע על ידי פריי להישאר כשחקן קבוע בעונה הראשונה.
בנוסף, סל לא הצליח להופיע בתוכנית, וכתוצאה מכך ריצ'רד וורנץ' - חבר בקבוצת האלתור The Comedy Store Players, שבסיסה ב-Comedy Store של לונדון - הפך למוזיקאי בחלק גדול משידורי התוכנית.
שידור התכנית בערוץ 4 התברר כמוצלח, ועזר למעשה לתת דחיפה לקריירה של כמה מהשחקנים הקבועים בתוכנית שהופיעו בעונות המוקדמות כולל כמה חברים מ-The Comedy Store Players - אלה כללו את פול מרטון, ג'וזי לורנס וסנדי טוקסוויג.
לעיתים, התוכנית כללה גם מספר מפורסמים שהופיעו מדי פעם במהלך העונות המודמות, כמו פיטר קוק, ג'ורג' וונדט וג'ונתן פרייס.
בעוד שהתכנית הציגה מהכישרון של קומיקאים בריטיים, היא התרחבה גם לגיוס יוצאי ארצות הברית; קומיקאים כמו גרג פרופס ומייק מקשיין הוסיפו במידה ניכרת להופעות, כשכמה פרקים מהעונות השלישית והרביעית צולמו במלואם בתוך ניו יורק ובכך שלפו כישרונות אך ורק ממבצעים אמריקאים.
ככל שהתכנית התקדמה, נתוני הצפייה שלה החלו לרדת לאחר שהגיעה לשיא הפופולריות שלה בעקבות העונה השישית חלק מהבעיה נבעה מהשימוש המתמיד בשחקנים קבועים, כולל סטיילס ומוקרי, מה שהותיר מעט מקום לכישרונות חדשים שיוצגו בתוכנית, כשנתוני הרייטינג הצטמצמו עוד יותר עם עזיבתו של סלאטרי אחרי העונה השמינית.
עד לעונה העשירית, התוכנית צולמה בעיקרה בהוליווד, קליפורניה, והציגה בעיקר כישרונות אמריקאים, כמו הקומיקאי ויין בריידי, כאשר לורה הול החליפה את ריצ'רד וורנץ' כמוזיקאית הקבועה של התכנית.
עם זאת, לאחר שידור הפרק האחרון שלה בפברואר 1999, החליט ערוץ 4 לבטל את התוכנית בעקבות הקריסה הסופית בנתוני הצפייה של התוכנית.
החזרות של התכנית נמשכו לאחר ביטולה, אם כי עם פרקים שנערכו ועוצבו מחדש כתוצאה מכך.
רוב פרקי התכנית הציגו 4 משתתפים (למעט פרק ספיישל של חג המולד משנת 1989 שהציג 6 משתתפים) שישבו בשורת כיסאות בחלק האחורי של הבמה.
המנחה ישב ליד שולחן הפונה לאזור ההופעה המרכזי מול השחקנים.
המנחה הציג לכל שחקן בדיחה או משחק מילים, בדרך כלל כולם קשורים לנושא או נושא משותף.
התכנית התבססה על משחקים שבסופם השחקנים קיבלו נקודות מהמנחה, כשברוב המקרים מתן הניקוד נעשה ב"אופן שרירותי" על ידי המנחה, שגם נותן לעיתים סיבה הומוריסטית למתן הניקוד.
הנקודות ניתנו באופן דקורטיבי לחלוטין, ללא שום כוונה תכליתית ולעיתים קרובות הוענקו לקהל או גורמים שלישיים שרירותיים אחרים.
חלקם הציגו את כל ארבעת השחקנים, בעוד שאחרים הציגו רק חלק מהשחקנים.
השחקנים שלא היו מעורבים במשחקים נשארו במקומותיהם בירכתי הבמה.
לעיתים היו מופיעות גם תובנות הומוריסטיות בין המנחה לשחקנים בין המשחקים.
בסיום כל פרק, שחקן או שחקנים שזכו בתוכנית נבחרים באופן שרירותי על ידי המנחה, כשה"פרס" על הזכייה בתוכנית הוא לקרוא את הקרדיטים בסיום התכנית בסגנון מסוים, שנבחר על ידי המנחה, תוך כדי גלילתם.
הפרקים נבררו מסשני הקלטה ארוכים יותר עם ביצועי המשחק הטובים ביותר שנבחרו להרכיב פרק אחד או יותר.
כל סדרה כוללת מופע אוסף אחד או שניים של משחקים שלא שודרו מסשנים שונים של הקלטות בסדרה זו.
מספר וסוג המשחקים ששוחקו השתנו מפרק לפרק, ובעוד שמשחקים מסוימים כמו "שאלות בלבד" ו-"Hoedown" הפכו נפוצים יותר עם הזמן, אחרים כמו "סופרים" ו"שלט רחוק" הופסקו עם הזמן.
משחקים חדשים נוצרו במהלך ריצתה של התכנית.
חלק מהמשחקים כמו "תופסת" מבוססים על משחקי אלתור מסורתיים, בעוד שאחרים נוצרו באופן ייחודי עבור הסדרה.
רוב המשחקים מורכבים ממערכון אחד ארוך בביצוע המבצעים שנבחרו, אך חלקם, כגון "הכי גרוע בעולם" ו"סצנות מהכובע" היו משחקי שליפה מהירים של מערכונים קצרים.
בעוד שכל המשחקים נועדו לבחון את מיומנות האלתור של השחקן, חלקם בודקים גם מיומנויות אחרות, כגון שירה או ביצועיי חיקויים.
התכנית כללה מספר משחקים מוזיקליים, הכוללים אחד או יותר מהמוזיקאים המומחים בשירה שמנגנים מוזיקת רקע חיה.
מדי פעם נעשה שימוש גם במוזיקה מוקלטת.
למרות שהם "התרברבו" בנושא, רבים מהמבצעים בזו למשחקים המוזיקליים.
בפרק אחד, סטיבן פריי התבקש לבצע ראפ, והתחיל לעשות זאת בחצי לב, אבל ויתר אחרי כמה מילים, וראיין סטיילס היה זורק עלבונות במהלך ה־Hoedown בכל פעם שהוא נאלץ לשיר אותו, שהיו מכוונים בעיקר כלפיי המנחה או ה־Hoedown עצמו.
קולין מוקרי היה מדבר את השורות שלו במקום לשיר אותם במשחקים המוזיקליים.
משחקים מסוימים דרשו הצעות או נושאים.
בהתאם למשחק, ניתן היה לבקש אותם ישירות מקהל באולפן במהלך ההקלטה, או לרשום אותם מראש על ידי הקהל ו/או צוות ההפקה ולאחר מכן לתת באופן אקראי לשימוש המבצעים.
המנחה השתמש בבאזר כדי לסמן סיום של משחק, או של קטעים בודדים במשחקי השליפות המהירות (כמו בסצנות מהכובע).
המהדורה הראשונה של התוכנית בבריטניה, הכוללת את שתי העונות הראשונות, שוחררה ב-DVD באמריקה ב-27 במרץ 2007 על ידי A&E Home Entertainment, ובבריטניה ב-25 בינואר 2008 על ידי ערוץ 4. הגרסה הבריטית נוסחה מחדש כדי להסיר אזכורים של הפסקות פרסומות.
כמו כן, פרקים בריטיים שוחררו בווידאו (בבריטניה בלבד) באמצע שנות ה-90. בנוסף, ספר של משחקים ביתיים הודפס בשנת 1989, הקשורים לסדרה הבריטית.
לאחר ביטול התוכנית על ידי ערוץ 4 ב-1999, סטיילס הציג את פורמט התוכנית לעמיתו הקומיקאי דרו קארי, שהתעניין מאוד ובעקבות כך העלה גרסה אמריקאית באותו השם לרשת הטלוויזיה ABC בהצלחה רבה.
הרעיון שלהם היה לנהל את אותו מגוון של משחקים בסגנון אלתור קומי כמו המקור הבריטי, כאשר קארי מנחה את התוכנית, וגם סטיילס ומוקרי היו שחקנים קבועים.
הפורמט האמריקאי שמר על אותו סגנון, אם כי עם תפיסה בולטת יותר כשעשועון כאשר גם בריידי וגם פרופס עבדו לצד הקבוצה בפרקים.
ב-6 במרץ 2011, אחרי למעלה מ-12 שנים לאחר סיום הסדרה, הוקלטה מהדורה מיוחדת של התוכנית עבור "24 Hour Panel People", מרתון של מופעי פאנל בבריטניה, בסיוע Comic Relief.
ההקלטה שודרה בשידור חי באתר Comic Relief בערך בשעה 9:30 בבוקר, בעוד שתוכניות האוסף הערוכות לאירוע הוצגו בין ה-13 ל-17 במרץ ב-BBC Three.
לצד אנדרסון שהנחה את המופע, הפורמט הותאם כך שיכלול חמישה שחקנים, והציג את הופעתיהם של האמפרי קר, ג'וסי לורנס, נייל מולרקיי, טוני סלאטרי ודייוויד ואליאמס.
בשנת 2017, הופיעה גרסה בימתית של המופע בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו עם כמה מחברי צוות השחקנים המקוריים.
המופעים הראשוניים היו סולד-אאוט והועלו תאריכים ומופעים נוספים.
מופעים נוספים שהיו סולד אאוט גם כן, היו לאחר מכן בלונדון פלדיום וברויאל אלברט הול.
באפריל 2019, הוכרז כי הגרסה הבימתית של המופע תחזור לפסטיבל הפרינג' של אדינבורו כאשר טוני סלאטרי יחזור כאחד מחברי הקאסט המקוריים.
שלב ב' הוא מסלול גיוס לצה"ל בו חיילים עוברים טירונות ומשובצים אחריה למילואים.
המסלול מופנה לבני הציבור החרדי שקיבלו פטור משירות צבאי על סעיף 'תורתו אומנותו', או כאלו שעשו שירות אזרחי, ומעוניינים להשלים שירות צבאי.
המסלול נחשב לשירות סדיר מקוצר שמשכו כשבועיים עד שלושה שבועות, אשר במהלכם עוברים המתגייסים טירונות ברמת הכשרה של רובאי 02, ולאחר מכן משתלבים בתפקידים שונים במערך המילואים.
המסלול מנוהל על ידי עתכ"א מילואים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל נפתח גם מסלול להכשרת רובאי 03 עבור שילוב ביחידות ההגמ"ר.
את מסלול שלב ב מפעיל עתכ"א מילואים.
המסלול מיועד לגברים חרדים בני 26 ומעלה שלא שירתו בצה"ל עד גיל זה מחמת פטור, עליה לארץ לאחר גיל הגיוס, וכדומה.
המסלול נועד לשלב את המתגייסים דרכו במקצועות שונים בצבא, בעיקר בהתאם להכשרתם ולעיסוקם באזרחות.
טירונות שלב ב אורכת שבועיים עד שלושה שבועות, והיא כוללת הכשרה לרובאי 02. מכיוון שהמסלול מיועד לבני הציבור החרדי, הטירונות כוללת ארוחות בכשרות מהודרת לפי נוהלי הרבנות הצבאית, הקפדה על זמני תפילות ושעות לימוד תורה מדי יום.
השיבוץ ליחידות המילואים לאחר הטירונות מתבצע בהתאם לעיסוקו ולהכשרתו באזרחות של החייל, במגוון תחומים כגון בריאות הנפש, הדרכת אוכלוסייה לשעת חירום, נהיגה, אפסנאות, מכונאות ואף שירות ביחידות טכנולוגיות מתקדמות.
בתחילת 1953 אישר המטכ"ל את גיוסם של בני העדה הדרוזית שלא שירתו בצה"ל לגיוס שלב ב'.
המתגייסים נועדו לשרת ביחידת המיעוטים.
ב־1991 נערך גיוס שלב ב' של בדואים.
מפרוץ מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023 ועד פברואר 2024 התגייסו כ־600 מבני המגזר החרדי לשלב ב'.
מסקר שנערך בקרב משתתפי המסלול עלה כי 75% מהנשאלים ביצעו למעלה ממאה ימי מילואים ונתנו מענה מיידי בפיקוד העורף ובמערך תומכי הלחימה בצה"ל.
על פי מרכז המחקר והמידע של הכנסת, בין 7 באוקטובר לסוף פברואר, כ-4,000 חרדים הגישו בקשות גיוס לצה"ל, ומתוכם 3,120 הוגדרו כבלתי כשירים לשירות.
בסוף מרץ 2024 נפתח במסגרת שלב ב מסלול טירונות בן ארבעה שבועות הכולל הכשרת רובאי 03, במטרה להכשיר את בני הציבור החרדי להוות חלק מכוחות ההגמ"ר בערים ויישובים חרדיים.
ביולי 2024 נהרג מוטי רווה, לוחם מפעיל צמ"ה בחטיבת גבעתי, מפגיעת טיל נ"ט בדחפור D9 שעליו עבד בדרום רצועת עזה.
הוא התגייס לצבא במסגרת שלב ב והיה לחלל הראשון משלב ב במלחמת חרבות ברזל.
שלאכטפלאטה או מצגטה (החלק השווייצרי והדרום-מערבי של באדן-וירטמברג בגרמניה) הוא מאכל גרמני מקובל.
המאכל מורכב בעיקר מבשר חזיר מבושל מבטן החזיר (Kesselfleisch) ונקניקיות של נקניק דם ונקניק כבד מבושלות טריות.
תהליך הבישול מייצר מיצי נקניקים אשר יחד עם כל הנקניקיות משמשים כמרק המכונה Metzelsuppe.
כתוצאה מכך, במקומות רבים, פסטיבלים והסעודה ידועה בשם Metzelsupp.
נלווים נפוצים לשלאכטפלאטה הם כרוב כבוש ולחם או תפוחי אדמה או, בדרום גרמניה, לביבות תפוחי אדמה (Dotsch או Reiberdatschi).
אלמנטים אחרים עשויים להיות בראטוורסט ומטוורסט טריים או מילוי בראטוורסט גולמי ומתובל.
בריין-הסן מקובל גם להעשיר את המנה בדברים נוספים.
המילה נגזרת משלאכטן, "לשחוט", ופלאטה, "מאכל", משום שבאופן מסורתי אוכלים מאכל זה רק ביום השחיטה.
לפני המצאת המקררים היה צורך להכין מיד דם ואיברים רגישים כמו כבד.
בשר, שלא היה צריך לצרוך מיד, נשמר בהמלחה, ייבוש ועישון.
יום השחיטה הציע הזדמנות נדירה לאכול בשר טרי מה שמסביר מדוע השלאכטפאלטה הייתה ארוחה די מפוארת.
במקור ימי שחיטה אלו התקיימו בעיקר בסתיו.
המשמעות הייתה שלא היה צורך להאכיל כל כך הרבה בעלי חיים במהלך החורף, ניתן היה לשמר את הבשר למשך זמן רב יותר בטמפרטורות הקרירות יותר ולחקלאים היה יותר זמן לאחר הקציר האחרון להפיכתו של הבשר לשינקן ולנקניקים אשר לאחר מכן ניתן היה לעשן מעל אש חורפית.
שלב מקצועי הוא דירוג צבאי לשיוך מקצועי שהיה בשימוש בצבא הגנה לישראל משנות ה-50 ועד סוף שנות ה-90 של המאה ה-20.
השלב סומן בצורת תג שנענד על שרוול חולצת המדים או על גבי המעיל הצבאי.
תגי המקצוע היו אותות בד שחורים-אדומים שחולקו לכלל חיילי צה"ל, ובהם גם חיילי השדה הקרביים לציון הכשרה מיוחדת שעברו.
התג ציין את המקצוע הראשי בלבד ללא התייחסות ליתר הקורסים שעבר החייל.
כדי לקבל את האות הבא, נדרש בוחן שלב או קורס.
הקידום בדרגות הותנה לעיתים בעליית שלב מקצועית.
בהמשך בוטלו חלק מהתגים ונשארו רק למקצועות תומכי לחימה ועורפיים עד לביטולם הסופי בסוף שנות התשעים.
מתחת לסמל נוספו פסים אדומים שנקראו "שלבי מקצוע": פס אחד - לציון שלב אחד, שניים לציון מעבר שני שלבים וכך הלאה עד שלב 7. בראשיתם נתפרו התגים ביד ותחתיהם הונח מטבע של 50 או 100 פרוטה כדי שיבלטו.
רצף השלבים החל בשלב הראשון של כל מקצוע, לרוב 7 (היו שהתחילו ב-6), אותו קיבלו החיילים לאחר סיום טירונות וקורס הכשרה בסיסית, דירוג 9 כתנאי לדרגת סמל, שלב 10 לדרגת סמל ראשון, שלב 12 בדרגת רס"ר.
בין אלו ניתנו דרגות ביניים כמו 9ב', 7ג' וכו'.
הנדסאים קיבלו קיצורי פז"ם לדרגה.
מעל שלב 12 השלבים הם מנהליים תלויי ותק, דרגה והשכלה.
בחיל הרגלים עוצבו סמלי בד ובהם שני רובים מוצלבים ופסים מתחתיהם לציון רמת הרובאות.
לכל מקצוע עוצב סמל נפרד, בהם מפקד טנק, מפעיל קשר, מפעיל ציוד מכני, מקצועות גרפיים, מש"ק דת, משטר ומשמעת, סיור ממונע וכו'.
שלאכטה יהודית (בפולנית: Szlachta żydowska) היא התופעה ההיסטורית של יהודים שהשתלבו במעמד האצולה הפולני, המכונה שלאכטה, החל מהמאה ה-16 ועד תקופת חלוקת פולין במאה ה-18 ולאחריה.
הנסיבות שבהן השיגו יהודים מעמד אצילות היו מגוונות ותלויות בשינויים הפוליטיים, החברתיים והדתיים שחלו במדינת פולין-ליטא לאורך השנים.
במהלך השלטון של הרפובליקה הפולנית-ליטאית (1569-1795), השלאכטה היוותה כ-8% עד 15% מכלל האוכלוסייה, והייתה מעמד אצולה ייחודי במבנהו.
בניגוד לאצולה הפיאודלית במערב אירופה, השלאכטה הפולנית לא הייתה כפופה למלך באופן פיאודלי, אלא הייתה בעלת זכויות פוליטיות נרחבות וכוח עצמאי.
יהודים החלו להגיע לפולין במאה ה-10 והגיעו לשיא מספרם במאות ה-16-17, כאשר כ-75% מכלל יהודי העולם חיו בפולין באמצע המאה ה-16. הם היוו מעמד ביניים חשוב בחברה הפולנית, שעיקר אוכלוסייתה הייתה מורכבת מאצולה ואיכרים.
בתקופה המוקדמת, המסלול הנפוץ ביותר להשגת מעמד אצילי עבור יהודים היה באמצעות המרת דת לנצרות ואימוץ לתוך משפחות אציליות מבוססות.
תהליך זה כלל לרוב את חתימת האב האצילי על תעודת אימוץ, שבה אימץ את היהודי שהתנצר למשפחתו והעניק לו את שם המשפחה והסמל ההרלדי (herb) של הבית.
כבר במאה ה-16, הוענקה אצילות לרופאו של המלך זיגמונט הראשון, יעקב יצחק, שהוכתר לאציל ב-1507, דבר שמעיד על הנכונות המוקדמת של המלכות הפולנית לקבל יהודים מצטיינים לשורות האצולה.
תנועת הפרנקיסטים, שהייתה תנועה משיחית יהודית בעלת אמונות שנויות במחלוקת במאה ה-18, הובילה להמרת דת המונית של מאות יהודים לנצרות.
רבים מהפרנקיסטים, שהתנצרו לקתוליות או לפרוטסטנטיות, הצליחו להשיג מעמד אצילי.
משפחות כמו קריסינסקי (Krysiński), לאבנצקי (Łabęcki), פיוטרובסקי (Piotrowski) ויז'ורנסקי (Jeziorański) קיבלו אצילות במהלך המאה ה-18 בעקבות המרת דת.
לאחר חלוקת פולין, כאשר שטחים פולניים עברו לשליטת האימפריות הרוסית, האוסטרית והפרוסית, נמשכה תופעת הענקת אצילות ליהודים, בעיקר אלה שהמירו את דתם.
במהלך המאה ה-19, משפחות יהודיות עשירות וממשפחות מבוססות הצליחו לזכות בתוארי אצולה, בעיקר דרך ממלכת פולין (הקונגרס) וגליציה (אוסטריה).
משפחות עשירות כמו בלוך (Bloch), אפשטיין (Epstein), פראנקל (Fraenkel), קרוננברג (Kronenberg), לסקי (Laski) ולסר (Lesser) זכו למעמד אצולה ואף לתארים ארסטוקרטיים כמו ברון.
זיגמונט לסר אף זכה לתואר הרוזן הפאפלי ב-1871.
בגליציה האוסטרית, מספר משפחות יהודיות זכו לאצילות מבלי להמיר את דתם, בעיקר בשל כישוריהם המקצועיים ותרומתם לחברה.
משפחות כמו פרידמן (Frydmann), מיזס (Mieses) וראפופורט (Rapoport) קיבלו אצילות מתוך מעמדות המשפט, הפיננסים והשירות הציבורי.
משפחת גומנובסקי הייתה משפחת שלאכטה יהודית בולטת שפעלה באזור קרקוב וגליציה במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בניגוד למשפחות אצילות רבות שהמירו את דתן לנצרות, בני משפחת גומנובסקי נותרו נאמנים לדת היהודית לאורך כל תקופת שירותם הצבאי והאצילי.
המשפחה נודעה בזכות שירותה הצבאי המצטיין הן בצבא הפולני והן בצבא האימפריה הרוסית.
בני המשפחה שירתו כקצינים בכירים בצבא הפולני במהלך מרד נובמבר (1830-1831) ובצבא הרוסי לאחר חלוקת פולין.
בניגוד למדיניות המפלה של רוסיה הצארית כלפי יהודים, שאסרה על יהודים שלא המירו את דתם להתקדם מעבר לדרגת תת-קצין, בני משפחת גומנובסקי היו בין היוצאים מן הכלל הנדירים שהצליחו להגיע לדרגות קצונה גבוהות.
שלושה דורות של משפחת גומנובסקי שירתו כקצינים בכירים בצבא הרוסי והגיעו לדרגות של קולונל וגנרל-מיור, תוך שהם שימרו על זהותם היהודית.
באזור קרקוב, משפחת גומנובסקי התגוררה בקרבת הקהילות היהודיות בעיר העתיקה ובמחוז קזימייז', והמשיכה לקחת חלק פעיל בחיי הקהילה היהודית, כולל תמיכה בבתי כנסת ובמוסדות חינוך יהודיים.
המשפחה נחשבה משפחת קצינים אצילית יהודית במובן המלא של המונח.