tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כהיערכות לקראת הפלישה הרוסית, הציבו האוקראינים ברחובות העיר מחסומים נגד טנקים ושאפו לעכבם, בין היתר כדי להקל על הטלת בקבוקי תבערה ועל ירי של טילים ורקטות RPG.
במקומות מסוימים, הוצבו בטונדות שלפניהן ערוגות של מחסומי מתכת שהיו קשורים זה לזה בשרשראות ברזל, או מעוגנים לקוביות בטון שעל הכביש.
לפי רון בן ישי, הצבא הרוסי הפעיל הרעשה כבדה, בעיקר על מתקנים צבאיים אבל גם על שכונות אזרחיות, כשהם לא משתמשים בתחמושת מדויקת יקרה לצורך ריכוך לפני התקדמות.
הוא כתב שלפי כל הסימנים, עמדות וביצורי ההגנה שהוקמו בשכונות החיצוניות של קייב ובמרכז העיר, נחשבו למטרות לגיטימיות בעיני הארטילריה הרוסית שפגעה בהם באש סטטיסטית לא מדויקת.
לאחר יום שבו פסקו ההפגזות, הן שבו בליל 8 במרץ.
קרבות התנהלו בכמה מוקדים, בהם גם באזורים רבים מסביב לקייב, בעיקר בצפון-מערב הבירה.
בין 11 ל-15 היה קיאפון יחסי בהתקדמות הכוחות.
ב-15 במרץ נשמעו אזעקות בעיר, ולפי הרשויות באוקראינה הצבא הרוסי הגביר את תקיפותיו בחלק מפרוורי קייב בין היתר באירפין, הוסטומל ובוצ'ה.
המסע אל קייב בוצע דרך כבישים וגשרים שלפי הדיווחים שובשו על ידי האוקראינים כדי להאט את התקדמותם.
הם הצליחו להגיע אל הפרברים המערביים של קייב, ושם התקיימו קרבות עזים ביישובים שונים.
רוסיה כבשה חלק מאירפין ואת בוצ'ה.
ב-16 במרץ, ממשלת אוקראינה הודיעה כי כוחותיה החלו במתקפת נגד במטרה להדוף כוחות הרוסים המתקרבים לקייב.
קרבות התרחשו בבוצ'ה, בהוסטומל ובאירפין.
ב-22 במרץ, צבא אוקראינה הודיע שהוא השתלט מחדש על מקריב שליד קייב, הכוחות הרוסיים נהדפו.
ניצחונות אוקראיניים ביישובים שמסביב לבירה סייעו להרחיק את הארטילריה הרוסית ממרכז העיר ולמנוע מהצבא הרוסי להקיף באופן מלא את קייב.
סכר בנהר הדנייפר החל לשחרר כמויות מים רבות לנהר אירפין ונהרות אחרים.
לפי דיווח, לא ברור אם הסכר נפתח בכוונה על ידי האוקראינים, או שנפגע באחת מההפצצות או ההפגזות במהלך הקרבות בין הצדדים.
בתמונות לוויין חדשות נראו גם שרפות ומבנים הרוסים באירפין, כמו גם כוחות ארטילריה של הצבא הרוסי פרוסים באזור נמל התעופה בהוסטומל, פרבר נוסף של קייב.
האוקראינים נלחמו כדי למנוע מהרוסים להשתמש במסלול הנחיתה של נמל התעופה, ואילצו אותם להעביר חיילים ואספקה על פני האדמה.
תועדו עמדות הגנה שנחפרו על ידי כמה כוחות רוסים ליד קייב.
ב-28 במרץ, ראש העיר אירפין הודיע שצבא אוקראינה השתלט על כל העיר.
כ-50% מכלל הבניינים בעיר, מגורים, מבני ציבור ותשתיות אזרחיות, נהרסו לחלוטין.
כל שאר הבניינים נפגעו, חלקם קשה.
העיר ספגה הפגזות גם לאחר שהצבא השתלט על כולה.
במהלך המתקפה הוטל עוצר לילה בבירה כמה פעמים.
נסיגה רוסית (29 במרץ ואילך)
ב-29 במרץ סגן שר ההגנה הרוסי טען שהוחלט על הפחתה "דרסטית" של הפעילות הצבאית ליד קייב וצ'רניהיב.
ראש עיריית צ'רניהיב אמר בראיון כי עירו הייתה תחת "התקפה קולוסלית".
עיתונאים ישראלים העידו על הפגזה ארטילרית על צ'רניהיב המכותרת.
לפי הפנטגון, חלק מהכוחות הרוסיים שהיו באזור קייב התקדמו צפונה – וחלקם אף חצו את הגבול לבלארוס.
לתנועת הכוחות כנסיגה לא הוגדרה כנסיגה אלא כניסיון רוסי לחדש את מלאי האספקה ו"לארגן מחדש" את הכוחות – ושלא הייתה כוונה להחזיר את החיילים לרוסיה.
כמו כן, הכוחות הרוסיים החלו לסגת מתחנת הכוח הגרעינית המושבתת בצ'רנוביל אשר נכבשה ביום הראשון של המלחמה.
הם נסוגו גם מהוסטומל ובמקביל הכוחות האוקראינים השתלטו על בוצ'ה ואיוונקיב.
לפי האמריקאים, רוסיה השתמשה בכנסייה צפונית-מערבית לבירה כ"נקודת מוצא" למתקפה על קייב.
ב-29 במרץ הודיעו הרוסים על "הפחתה דרמטית" של הפעילות הצבאית שלהם באזור קייב וצ'רניהיב, וזמן קצר לאחר מכן החלו הכוחות הרוסיים העיקריים בנסיגה מהירה ממחוזות קייב וצ'רניהיב, בחיפוי משמרות מאסף.
מקורות מודיעין מערביים טענו, שהנסיגה הרוסית לא הייתה מסודרת, וחיילים רבים וייתכן אף יחידות שלמות ננטשו מאחור, תחת לחץ המרדף האוקראיני.
ב-1 באפריל השתלטו האוקראינים מחדש על הפרברים הצפון-מערביים של קייב (אירפין, בוצ'ה והוסטומל) וכן על העיר איוונקיב,
ב-2 באפריל, טען משרד ההגנה של אוקראינה שהושגה שליטה על מחוז קייב כולו.
למחרת, השתלטו כוחות אוקראיניים על פריפיאט ועל אזור הגבול עם בלארוס.
לאחר נסיגתם מהגדה המערבית, הכוחות הרוסיים כנראה החלו לנטוש גם את הגדה המזרחית של נהר הדנייפר, ונסוגו מסביב לצ'רניהיב מצפון ומברוברי למזרח.
עד 3 באפריל השלימו הרוסים את נסיגתם ממחוז קייב כולו.
עד ה-5 בחודש התפנו גם ממחוז צ'רניהיב.
לאחר שהרוסים עזבו את מחוז קייב, תועדו גופות של אזרחים (חלקם אף קשורים) בעיר בוצ'ה.
המראות גררו גינויים וכונו על ידי האוקראינים טבח.
זלנסקי אף אמר שרוסיה עושה רצח עם במדינתו.
רוסיה הכחישה את האשמותיה של אוקראינה בדבר רצח האזרחים.
אותרו גופות גם ביישובים נוספים כמו בורודיאנקה ודמיטריב.
היו עדויות על אונס נשים.
ההתקפה על בסיס חיל האוויר מילרובו שברוסיה התרחשה ב-25 בפברואר 2022 כחלק מהתקפת הנגד האוקראינית במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022. לדברי גורמים אוקראינים, כוחות צבא אוקראינים תקפו את בסיס האוויר מילרובו באמצעות טילי OTR-21 טוצ'קה, והשמידו מטוס Su-30 בודד של חיל האוויר הרוסי והציתו חלקים מהבסיס.
לפי הדיווחים, המתקפה, שהכוחות המזוינים האוקראינים לא התייחסו אליה באופן רשמי, הושקה בתגובה להפגזה על ערים אוקראיניות על ידי כוחות רוסים.
כמו כן דווח על מספר רב של פצועים, ואחד ממטוסי הסוחוי Su-30 שחנו במקום עלה באש על הקרקע על פי תמונות וסרטונים שהופצו.
פקידים אוקראינים טענו שלפחות שני מטוסי סוחוי Su-30 רוסיים הושמדו על הקרקע.
תמונות וסרטונים של מבנים בוערים מהזירה הופצו בהרחבה ברחבי המדיה החברתית הרוסית.
המתקפה על מזרח אוקראינה היא מערכה צבאית מתמשכת, שמתנהלת במסגרת מלחמת רוסיה-אוקראינה, על השליטה במחוזות דונצק ולוהנסק באזור דונבאס, אשר במזרח אוקראינה.
בחלק מאזור זה התנהל, מאז שנת 2014, עימות צבאי בין השלטון באוקראינה לבין בדלנים מקומיים פרו-רוסיים, שקיבלו סיוע עקיף מרוסיה.
בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה בסוף פברואר 2022, הצטרף הצבא הרוסי ללחימה באזור.
מכיוון שהכוחות האוקראינים בגזרה זו החזיקו במערך הגנה מבוצר, ייתכן שהרוסים תכננו לרתק את הכוחות המגינים, באמצעות התקפה חזיתית של כוחות הבדלנים הרוסיים המקומיים, ובמקביל לאגף ולכתר אותם מצפון באמצעות כוחות ממונעים, או ממזרח באמצעות כוחות שינועו מחצי האי קרים.
בבוקר 25 בפברואר, התקדמו כוחות רוסים מהרפובליקה העממית של דונצק (DPR) לעבר מריופול.
הם נתקלו בכוחות אוקראינים בפבילופיל.
אף על פי שהאוקראינים ניצחו, והשמידו לפחות 20 טנקים רוסיים בתהליך, בערב החל הצי הרוסי בהסתערות אמפיבית במרחק של 70 קילומטרים ממריופול, מים אזוב.
בסטרובילסק, על פי הדיווחים, הכוחות המזוינים האוקראינים השמידו קבוצה של חיילים רוסים שניסו לחצות את נהר אידר בקרב סטרובילסק.
כוחות רוסים המשיכו להפגיז את מריופול בארטילריה לאורך כל 26 בפברואר.
בבוקר 27 בפברואר דווח כי טור טנקים רוסי התקדם במהירות לעבר מריופול מכיוון הרפובליקה העממית של דונצק, אך התקיפה נבלמה על ידי כוחות אוקראינים.
מושל מחוז לוהנסק, סריי היידאי, הצהיר כי סטניציה לוהנסקה ושצ'סטיה נתפסו על ידי כוחות רוסים שהרסו כמעט את הכפרים במהלך הפגזותיהם.
מושל מחוז דונצק, פבלו קירילנקו, האשים אותם גם בהרס וולנובאחה.
ב-1 במרץ, כוחות אוקראינים החלו במתקפת נגד לעבר הורליבקה, שנשלטה על ידי הרפובליקה העממית של דונצק מאז סוף 2014.
שיירה רוסית גדולה של יותר מ-60 כלי רכב נכנסה לסטרובילסק ב-2 במרץ, אך התקדמותה נעצרה על ידי מקומיים שהפגינו.
המועצה העליונה (אוקראינה) קבעה שהפגזה רוסית על איזיום הרגה שמונה בני אדם.
כוחות רוסים נכנסו במהלך היום לעיירה בלקלייה.
שלטונות אוקראינה הצהירו כי 34 אזרחים נהרגו בהפגזה רוסית במריופול ב-24 השעות האחרונות.
כוחות רוסים נכנסו לסבטובה במהלך היום אך נעצרו על ידי מקומיים שהפגינו.
מאוחר יותר שוכנעו החיילים על ידי המקומיים לסגת מהעיירה.
כוחות הרפובליקה העממית של לוהנסק וכוחות רוסים כבשו בינתיים את נובואידר במהלך היום.
ב-5 במרץ, הפסקת אש הוכרזה בוולנובאחה כדי לאפשר לאזרחים להתפנות, אך מאוחר יותר נפגעה כאשר גורמים אוקראינים האשימו אותה בהפגזה הרוסית שנמשכה במהלך תהליך הפינוי.
הם הוסיפו שכ-400 אזרחים עדיין יכלו לעזוב את העיר.
עם זאת, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין האשים את הכוחות האוקראינים בהתפרקות הסכם הפסקת האש.
למחרת, יחידות רוסיה והרפובליקה העממית של לוהנסק התכנסו בנובואידר.
נמנע גם ניסיון שני לפנות אזרחים ממריופול, כששני הצדדים האשימו זה את זה.
בהמשך היו ניסיונות נוספים לפנות אזרחים.
היידאי הצהיר כי קרבות מתרחשים בפאתי ליסיצ'נסק, סוורודונצק ורוביז'נה, בעוד שפופאסנה והירסקה הופגזו ללא הרף.
הוא הוסיף כי הכוחות האוקראינים איבדו שליטה על סבטובה, סטארובלסק ונובופסקוב, אך הם לא הכילו נוכחות משמעותית של כוחות רוסים.
ב-9 במרץ, בניין המשמש כמחלקת יולדות ובית חולים לילדים במריופול הופצץ על ידי חיל האוויר הרוסי בסביבות השעה 17:00, נהרגו שלושה אזרחים ופצעו 17. למחרת, משרד ההגנה האוקראיני טען כי כוחות אוקראינים הדפו התקפות רוסיות באזורי דונצק, סלובוז'נסקה וחלק מטאבריג'.
ב-11 במרץ, משרד ההגנה הרוסי הצהיר כי כוחות הרפובליקה העממית של דונצק (DPR) כבשו את וולנובאחה.
היא גם טענה שהם התקדמו 6 קילומטרים (3.7 מייל) והחמירו עוד יותר את המצור על מריופול.
סרטונים שפורסמו מאוחר יותר ברשתות החברתיות הראו כוחות רוסים בשכונות רבות של וולנובאחה.
בינתיים הצהיר היידאי כי הכוחות הרוסיים כבשו 70% ממחוז לוהנסק.
ב-12 במרץ, סוכנות הידיעות AP אישרה באופן עצמאי כי וולנובאחה נתפסה על ידי בדלנים פרו-רוסים וחלק ניכר ממנה הושמד בלחימה.
באותו יום, כוחות אוקראינים אישרו את מותו של קולונל ולרי האדז' מהבריגדה הממוכנת האוקראינית ה-24 בזמן שנלחם בקו החזית של לוהנסק.
פקידים אוקראינים האשימו את רוסיה בשימוש בתחמושת זרחן לבן בעיירה פופאסנה, מחוז דונצק, במהלך הלילה.
עוד בדרום האובלסט הופצץ בסביבות השעה 22:00 מנזר סוויאטוהירסק לאברה, נפצעו 30 בני אדם ונגרם נזק למנזר.
פבלו קירילנקו, מושל מחוז דונצק, הצהיר כי היישובים ניקולסקה, מנהוש ואורזוף נכבשו על ידי חיילים רוסים.
הוא הוסיף כי כל הערים במחוז, מלבד וולנובאחה, היו בשליטת הכוחות האוקראינים.
למחרת, משרד ההגנה הרוסי הצהיר כי כוחות רוסים כבשו את היישובים ניקולסקה, בלאהודאטנה, וולודימיריבקה ופבלובקה במחוז דונצק.
היא גם טענה שהם שחררו כ-300 אזרחים שהוחזקו כבני ערובה על ידי גדוד איידר במנזר בניקולסקה.
הצבא האוקראיני הצהיר כי כוחות רוסים כבשו במהלך היום את היישובים סטארומליניבקה, יבנהיבקה, פבלובקה ויגוריבקה.
ב-14 במרץ, דניס פושילין, ראש הרפובליקה העממית של דונצק, הצהיר שהם הפילו טוצ'קה-U אוקראינית שנורה על העיר דונצק, אך חלקים ממנה נפלו במרכז העיר, והרגו מספר אזרחים.
משרד ההגנה הרוסי הצהיר כי 23 אזרחים נהרגו ו-28 נוספים נפצעו.
הצבא האוקראיני עם זאת הכחיש את ביצוע המתקפה והצהיר כי מדובר ב"רקטה רוסית ללא ספק או תחמושת אחרת", וחוקרי קוד פתוח צוות מודיעין סכסוכים תמכו בכך.
כוחות אוקראינים אמרו מאוחר יותר כי חיילים רוסים של חטיבת החי"ר הימי 336 של המשמר וחטיבת התקיפה האווירית של המשמר ה-11 ניסו להתקדם במחוז דונצק בשעה 17:00, אך נהדפו כשעד 100 חיילים נהרגו ושישה מכלי הרכב שלהם הושמדו..
ב-15 במרץ היידאי הצהיר כי ארבעה אזרחים נהרגו עקב הפגזות של כוחות רוסים שפגעו בבית חולים, מתקן לטיפול בילדים עם לקות ראייה ושלושה בתי ספר ברוביז'נה.
ב-17 במרץ פורסם כי נכבשה העיר רוביז'נה על ידי רוסיה.
לפי ראש העיר מריופול, 80% מהבתים בעיר נפגעו עד 18 במרץ, 30% באופן בלתי הפיך.
רוסיה הכריזה על איסור טיסה בכל שטח חבל הדונבאס.
סגנית שר ההגנה האוקראיני, חנה מליאר, אמרה כי הצבא האוקראיני מנע התקדמות של הכוחות הרוסיים במהלך היום, וכי לא נכבשו שטחים חדשים.
לפי מליאר, "הצבא הרוסי סובל מבעיות תקשורת ולוגיסטיקה".
ב-22 במרץ, הבדלנים טענו שאוקראינה מנעה את כיבושן של פאסניה, ליסיצ'נסק, רוביז'נה, סברודונטסק וקרמינה.
משרד ההגנה הרוסי טען ב-25 במרץ כי רוסיה מוכנה להיכנס לשלב השני של ב"מבצע המיוחד" והוא ישקיע את עיקר מאמציו בדונבאס.
סוכנויות הידיעות הרוסיות ציטטו את משרד ההגנה שאמר שהבדלנים הנתמכים על ידי רוסיה שלטו כעת ב-93% ממחוז לוהנסק באוקראינה וב-54% ממחוז דונצק.
לפי אוקראינה, הכוחות הרוסיים שלטו ב-21 באפריל בכ-80% מאזור לוהנסק כאשר בתחילת המלחמה, כוחות הבדלנים של הרפובליקה העממית של לוהנסק שלטו בכ-30% מהאזור.
מוסקבה החלה להסיט את תשומת הלב שלה מהבירה קייב ומהצפון.
במקום זאת, היא ניסתה להקיף את כוחות אוקראינה במזרח המדינה.
ב-30 במרץ רוכזו המאמצים בהשתלטות על פופסאנה ורוביז'נה.
כמה שכונות ברוביז'נה שינו את תמיכתם מממשלת אוקראינה לכוחות הצבא הרוסיים.
לחימה התקיימה גם בעיר ליסיצ'נסק.
הרוסים ניסו להתקדם מצפון מזרח אוקראינה, באזור איזיום בניסיון לכתר את הצבא האוקאיני.
מדרום התפתח מאמץ מקביל מוולנובאחה צפונה.
לצד הזרוע הצפונית והזרוע הדרומית של מהלך הכיתור הפעילו הרוסים גם לחץ ממזרח, בפרט באזור רוביז'נה-סוורודונצק-פופסאנה.
בתחילת אפריל, כוחות אוקראינים הדפו את המשך ההתקפות הרוסיות מאיזיום מדרום-מזרח לכיוון סלובאנסק וברווינקובה.
כמו כן, כוחות אוקראינים המשיכו להדוף התקפות רוסיות מוגבלות במחוזות דוניצק ולוהנסק ב-7 באפריל.
כוחות אוקראינים טענו שנהדפו מספר תקיפות רוסיות במחוז דונצק ונגד פופאסנה במחוז לוהנסק.
משרד ההגנה הרוסי טען שהשתלט על סולודקה, 30 ק"מ דרומית-מערבית לעיר דונצק, ב-7 באפריל.
כוחות אוקראינים טענו שבוצעה מתקפת נגד בקרמינה (צפונית מערבית לרוביז'נה) באותו היום, ודחקו את הכוחות הרוסיים לאחור בכמה ק"מ.
הכוחות הרוסיים בדונבאס נותרו מרוכזים בכיבוש רוביז'נה ופופאסנה במחוז לוהנסק והתרכזו במארינקה במחוז דונצק.
אוקראינה קראה לתושבים לעזוב את חבל דונבאס וטענה שמתקפה רוסית גדולה בפתח.
לפי עדי ראייה, שיירה רוסית גדולה הייתה בדרך לדובאס, דרך אזור איזיום.
לפי דיווחים ותמונות לוויין, רוסיה בנתה כוחות וציוד לפחות בשלושה מקומות סמוך לגבול אוקראינה–רוסיה: אזורי בלגורוד ווורונז', וסביב העיירה מטבייב קורגן מדרום.
קרבות רחוב דווחו ב-18 באפריל היישוב קרמינה שבמחוז לוהנסק, אשר הופצצה על-ידי הרוסים זה שבועות.
צבא רוסיה ניסה לכבוש את העיירה וכמה עיירות סמוכות.
מאוחר יותר דווח שקרמינה נכבשה.
כמו כן, נמשכו קרבות הרחוב.
ב-19 באפריל, מוסקבה פתחה במתקפה נרחבת שאליה נערכה בשבועות האחרונים בחבל דונבאס.
המתקפה התרחשה לאורך קו רוביז'נה - איזיום - הוליאיפול - מריופול.
ב-22 באפריל, מאמצה הצבאי העיקרי של רוסיה היה הסתערות מכמה כיוונים על הערים קראמטורסק וסלוביאנסק - שם רוכזו הכוחות הגדולים ביותר של הצבא האוקראיני במזרח המדינה.
המודיעין הצבאי הבריטי דיווח על קרבות קשים במזרח.
כמו כן, הוא דיווח שרוסיה מעוניין להסיט כוחות ממריופול לאזורים אחרים במזרח אוקראינה.
רובה של מריופול היה תחת שליטת רוסיה.
הכוחות הרוסיים גם המשיכו למקד את ההתקפות שלהם ברוביז'נה, סברודונצק ופופאסנה שממזרח לקראמטורסק וסלוביאנסק.
כוחות רוסים פעלו לתקוף דרום מזרחה מאיזיום, מערבה מקרמינה ופופאסנה, וצפונה מהעיר דונצק דרך אבדייבקה.
הלחימה בדונבאס אופינה בהתקדמות איטית של כפר אחר כפר.
בתחילת מאי, טענה רוסיה שנכבשה פופסאנה.
מושל לוהנסק אמר לאחר כמה ימים כי החיילים האוקראינים נסוגו כדי לתפוס עמדות מבוצרות.
הוא אמר גם כי הכוחות האוקראינים נלחמים על מה שכינה "דרך החיים" – כינוי לכביש מהיר אסטרטגי המוביל מסבורודונצק לעבר הישוב בחמוט שמעבר לגבול עם מחוז דונצק.
ב-12 במאי דווח כי כוחות אוקראינים נסוגו לחלוטין מהישוב רוביז'נה כדי לתפוס עמדות הגנה חדשות ליד סברודונצק והרסו גשר על מנת להאט את ההתקדמות הרוסית.
צבא אוקראינה פתח ב-14 במאי במתקפת נגד נרחבת.
המטרה היא לפגוע בכוחות הצבא הרוסי באזור העיר איזיום, ולנסות לנתק את קווי האספקה והלוגיסטיקה שלו מרוסיה.
ברקע היו הערכות מודיעין מערביות כי צבא רוסיה נערך באיזיום לקראת יציאה להתקפה לעבר ערים ועיירות בדרום חבל דונבאס, בהן סלוביאנסק, לימן וקראמטורסק.
על פי דיווחים, כוחות רוסים ערכו תקיפות קרקעיות לעבר לימן, באחמוט, קורכוב, שנדריגולובה, וסביב העיר דונצק ב-16 במאי.
הופגזו עמדות אוקראיניות באזור רוביז'נה-סברודונצק-לישיצ'נסק.
בבוקר 24 במאי, כוחות רוסים כבשו את העיר סוויטלודרסק, מחוז דונצק.
במריופול, הוחלט לפנות לראשונה חיילים מכיס ההתנגדות האוקראיני האחרון בעיר, מפעל הפלדה אזובסטאל.
לאחר פינוי החיילים תם קרב מריופול.
בלוהנסק, כוחות רוסיים שאפו לפתוח קו התקדמות חדש צפונה מפופאסנה כדי להשלים את כיתור סברודונצק ובמקביל נסעו מערבה לכיוון באחמוט.
הרוסים הצליחו לפרוץ מהמבלט הקטן שהחזיקו באזור פופאסנה, לאחר שהשלימו את כיבוש העיר ב-8 במאי.
כוחותיהם התקדמו במהירות צפונה, מערבה ודרומה, ויצרו בליטה גדולה בקו החזית האוקראיני.
בסוף מאי, כוחות רוסיים ככל הנראה נטשו את המאמצים להשלים כיתור גדול אחד של כוחות אוקראיניים במזרח אוקראינה ובמקום זאת ניסו להבטיח כיתורים קטנים יותר: אזור סוורודונצק הרחב יותר (כולל רוביז'נה ולישיצ'נסק), באחמוט-לישיצ'נסק, סביב זולוטה (ממש מצפון-מזרח לפופאסנה) וסביב אבדייבקה.
הלחימה בין כוחות רוסים ואוקראינים הגיעה לגבולות העיר סברודונצק.
משרד ההגנה של בריטניה עדכן שרוסיה ככל הנראה כבשה את רוב לימן שבמחוז דונצק במבצע מקדים, והיא הייתה בדרך לשלב הבא במתקפה על דונבאס.
על פי העדכון, לימן נחשבה נקודה אסטרטגית חשובה, משום שהיו בה נקודות גישה לגשרי רכבת וכבישים מעל נהר סוורסקי דונץ, והדבר היה יכול לתת לרוסיה יתרון בהתקדמות לעבר הערים סלובאנסק וקראמטורסק שהיו בשליטת אוקראינה במחוז דונצק.
בהמשך רוסיה טענה שהיא השתלטה על כל העיר.
כוחות רוסים הסתערו על סברדונצק אף על פי שעדיין לא כיתרו אותה.
מוסקבה ריכזה כוחות, ציוד וחומר שנלקח מכל הצירים האחרים לצורך כיבוש מטרה זו.
כוחות רוסים פתחו גם בהתקפות קרקעיות ממערב וממזרח לפופאסנה.
לדברי הצבא האוקראיני קרבות עזים התחוללו גם סביב העיר דונצק, ובמהלך הלילה פתח הצבא הרוסי במתקפה סביב העיר בחמוט שבמחוז לוהנסק, אבל נהדף.
במהלך שיח על קרב סוורודונצק, אופן הלחימה הרוסי תואר על ידי המושל הצבאי האוקראיני כהפגזה במשך כמה שעות ברצף ואז מתקפה.
במקרה של כישלון, הם שבו להפגיז ולנסות לתקוף שוב, וכך זה עד שהם הצליחו לפרוץ את ההגנות האוקראיניות בנקודה מסוימת.
במהלך יוני, כוחות רוסים ביקשו להתקדם אל סלובאנסק משתי עמדות סביב איזיום וכן מלימן מערבה לאחר כישלון המאמצים להתקדם אך ורק מאיזיום.
הרוסים השתלטות על רובה של סוורודונצק ומדרום המבלט הרוסי שנוצר לאחר כיבוש פופסאנה הלך וגדל עד שפסק להיות מבלט.
בשבוע האחרון של יוני הצליחו הכוחות הרוסיים לכתר חיילים אוקראינים באזור הירסק-זולטה.
במקביל נסוגו האוקראינים מסוורדונצק והכוחות הרוסיים השתלטו על העיר כולה.
בתחילת יולי, היו הכוחות הרוסיים בלב העיר השכנה, ליסיצ'נסק.
האוקראינים הכריזו על נסיגה ממנה, העיר האחרונה בלוהנסק שהייתה בשליטתם.
הרוסים הכריזו על שחרור מחוז לוהנסק.
האוקראינים דיברו על עוצמת הארטילריה הרוסית שהקשתה עליהם לשמור על שלטונם בעיר.
הצבא האוקראיני הודיע שנסוג ממנה על מנת למנוע את כיתור החיילים שלו בידי הרוסים והמורדים שסייעו להם.
לאחר כן, כוחות רוסים ניסו להתקדם ממערב לאזור ליסיצ'נסק לכיוון סיברסק.
במקביל, המשיכו הרוסים בפעולות התקפיות מצפון-מערב וממזרח לסלובאנסק ומדרום מזרח לבחמות.
הכוחות הרוסים בגזרת סוורדונצק-ליסיצ'נסק נכנסו להפוגה מבצעית.
לאחר מכן, נודע שהיא הייתה באזור נרחב יותר.
ההפוגה תמה באמצע יולי 2022.
משתתפי הקרבות על אזור סוורודונצק-ליסיצ'נסק הרוויחו מהעובדה שהם כבר יצרו מבלט כאשר שתי הערים היו סמוכות לקודקודו.
הם הצליחו ללחוץ ללא הרף על אגפי עמדות ההגנה האוקראיניות עד שהבטיחו את שליטתם בסוורודונצק.
הם נאבקו לאחר מכן כדי לנצל את העובדה שליסיצ'נסק נשארה בקצה של מבלט עד שהצליחו לפרוץ מפופאסנה דרומה ולנסוע צפונה.
סיברסק הפכה לקרובה ביותר לקצה המבלט, והכוחות הרוסיים נאבקו להתקדם לצורך כיבושה.
הם תקפו גם סביב באחמוט.הנשיא וולודימיר זלנסקי הוציא הוראה לכל הנותרים באזור דונצק במדינה להתפנות בהקדם האפשרי מכיוון שקו החזית של המלחמה היה עלול לנוע מערבה.
באמצע אוגוסט 2022, צבא רוסיה ומסייעיו פעלו בחזית זו ככל הנראה בקבוצות של כוחות ששהו לאורך קו איזיום-סלובאנסק, אזור סיברסק-לישינצ'סק, בחמות וכן אזור אבדייבקה-דונצק.
בספטמבר, אוקראינה יזמה מתקפת נגד וקווי ההגנה של הכוחות הרוסיים במחוז חרקוב נפרצו.
אוקראינה כבשה מחדש את איזיום.
מאז כיבושה על ידי רוסיה לפני חמישה חודשים שימשה עבורה כבסיס לוגיסטי מרכזי עבור שיגור מתקפות נגד האוקראינים בדונבאס.
איזיום נכבשה במקביל לכיבוש העיר קופיאנסק ששימשה את הרוסים כמרכז אספקה חשוב לכוחותיהם באזורים הכבושים במזרח אוקראינה.
רוסיה הודיעה על הסגת כוחות לדונצק.
דניס פושילין, מנהיג הרפובליקה העממית של דונצק, דיווח על "בעיות" בקו החזית באזור העיר לימן.
המושל האוקראיני של לוהנסק, סרהיי חיידאי, טען שהכוחות האוקראיניים נכנסו לפאתי ליסיצ'נסק.
אבדה השליטה הרוסית המלאה במחוז לוהנסק, לאחר שהכוחות האוקראינים כבשו כמה כפרים בו.
האוקראינים שאפו להקיף את לימן באמצעות השתלטות על יישובים מצפונה.
היחידות האוקראיניות נעו בתנועת מלקחיים, בכיוון צפון-מערב ודרום-מזרח, זו לקראת זו, ומאיימות לבתר את הנתיב האחרון לנסיגה רוסית.
לאחר השלמת הכיתור, אוקראינה השתלטה על העיר במהלך 1 באוקטובר.
כוחות רוסיים המשיכו בהתקפות קרקעיות במחוז דונצק בימי ספטמבר.
למשל, המטה הכללי האוקראיני דיווח כי כוחות אוקראיניים הדפו התקפות קרקעיות רוסיות על יישובים בסביבת באחמוט ואבדייבקה.
בתחילת אוקטובר, כוחות רוסים התכוננו להגנת קו סבטובה-קרמינה.
מצפון, החיילים האוקראינים גם המשיכו להשיג הישגים מזרחה סביב קופיאנסק.
מדרום, כוחות רוסים המשיכו בהתקפות קרקעיות במחוז דונצק ולפי דיווחים השיגו הישגים מצטברים סביב בחמות.
לאחר שהאוקראינים הצליחו לחצות את נהר סוורסקי דונייץ מדרום למאגר אוסקיל, ולהתקדם מערבה עד לקו נהר זאראבץ (zherebets) בסוף ספטמבר, נסוגו הרוסים מקו נהר אוסקיל, לכיוון הגבול של מחוזות חרקוב ולוהנסק, ובכך איפשרו לאוקראינים לאחד את ראשי הגשר שלהם ממזרח לנהר.
אולם בשלב זה כבר תגברו הרוסים את כוחותיהם באזור, והצליחו לייצב, לפחות זמנית, את קו החזית בגזרה זו.
ההתנגדות הרוסית העזה בלמה כמעט לחלוטין את המשך ההתקדמות האוקראינית לכיוון ציר סבאטובו-קרמינה, ולא אפשרה לאחרונים להרחיב בצורה משמעותית את שטח ראש הגשר שלהם.
לאחר שהכוחות הרוסיים באזור לימן נסוגו מזרחה לקו נהר זאראבץ, נסוגו הרוסים גם מקו נהר אוסקיל, למעט חלקו הצפוני הסמוך לגבול רוסיה, ובכך איפשרו לראשי הגשר האוקראיניים בגדה המזרחית של הנהר להתאחד.
אולם כל הניסיונות של האוקראינים לנצל את ההצלחה כדי לנתק את כביש סבטובה-קרמינה האסטרטגי, ולהשתלט מחדש על חלקו הצפוני של מחוז לוהנסק, נבלמו על ידי הכוחות הרוסיים, שהגנו על הגזרה.
האחרונים קיבלו תגבורות חזקות, כולל מגויסים טריים, שהועברו לאזור בעקבות הגיוס החלקי של כוחות המילואים ברוסיה, עליו הכריז הנשיא פוטין ב-21 בספטמבר.
כתוצאה מכך, קו החזית בצפון הדונבאס התייצב, ונותר כמעט ללא שינוי עד לסוף אוקטובר.
במקביל למתקפת הנגד האוקראינית בצפון הדונבאס, המשיכו כוחות הבדלנים הפרו-רוסיים המקומיים (שבעקבות ההכרזה על סיפוח מחוזות דונצק ולוהנסק לרוסיה, הפכו באופן רשמי לחלק מהצבא הרוסי), בסיוע יחידות של הצבא הרוסי הסדיר, ושכירי חרב מכוח ואגנר, לתקוף את הכוחות האוקראיניים, שהחזיקו בקו החזית במרכז ובדרום הדונבאס.
ההתקפות הרוסיות התמקדו בעיקר באזור הערים בחמוט, אבדיבקה ווולדאר.
במהלך חודש אוקטובר ניסו הרוסים, ללא הצלחה רבה, לאגף מדרום את בחמוט, ולחדור אל העיר מכיוון מזרח ומכיוון דרום.
באזור אבדייבקה הצליחו הרוסים להתקדם מצפון, ובעיקר מדרום לעיר, לאחר שכבשו את פיסקי, ואיימו לנתק את צירי האספקה אל אבדיבקה ולכתר את העיר.
בסוף החודש חידשו הרוסים את המתקפה שלהם באזור וולדאר ונובומיכאילובקה, והצליחו להשיג התקדמות מסוימת בגזרה זו.
עד דצמבר 2022, הלחימה החריפה ביותר באוקראינה התרחשה בחזית המזרחית, בדונבאס.
כוחות רוסים ואוקראינים העבירו תגבורת מחזיתות אחרות לציר באחמוט - סולדר, בעוד שהמתקפה הנגדית המזרחית של אוקראינה נעצרה ברובה לאורך ציר לימן-קרמיננה-סבאטובה.
בשלב זה, חלק גדול מהקרב על באחמוט אופיין במלחמת חפירות.
במהלך ינואר 2023, רוסיה כבשה את סולדר הסמוכה, לאחר קרב אשר החל באוגוסט 2022 ונמשך גם במחצית הראשונה של 2023. לוחמה התקיימה גם בדרום מחוז דונצק, ממערב לדרך בין הערים מריופול ודונצק.
בתחילת יוני 2023 דווח על לחימה מוגברת במחוז דונצק, ורוסיה טענה שהדפה מתקפות נרחבות של האוקראינים.
בעוד בקייב טענו אין להם מידע על מתקפות גדולות, הם הצהירו על התקדמות מסוימת בסביבת באחמוט, העיר שעמדה במוקד הקרבות בדונצק בחודשים האחרונים, עד שנפלה לידי הרוסים במאי 2023. ב-24 ביוני, במקביל למרד קבוצת וגנר, קייב שחררה שטחים ליד העיר קרסנוהוריבקה באזור דונצק לפי סוכנויות הידיעות האוקראיניות.
כוחות רוסים כבשו את העיירה מרינקה הסמוך לדונצק ב-25 בדצמבר.
לפי ה"ניו יורק טיימס", לכידת העיר ההרוסה הייתה עדות נוספת לכך שכוחות רוסים תפסו את היוזמה במלחמה לאחר מתקפת הנגד האוקראינית בקיץ שלא צלחה ברובה.
בפברואר 2024, צבא אוקראינה נסוג מהעיר אבדייבקה, הסמוכה לדונצק, כדי להימנע מכיתור על ידי כוחות רוסיים.
הנסיגה באה לאחר חודשים של התקפות רוסיות עזות, וסימנה את השינוי הגדול ביותר בקווי החזית מאז שחיילי מוסקבה כבשו את בחמוט במאי 2023. מאז אוקטובר 2023 הסלימו הרוסים מאוד את הלחימה בעיר, תוך כמה ניסיונות כושלים לכבוש אותה באמצעות קרב.
כוחות רוסים המשיכו בתנועת לעבר החלק הדרומי של חגורת היישובים במאמץ, שנמשך חודשים ארוכים, לכבוש את בחמות, אך כיבוש העיר ושיא הפעילות התקפית הרוסית באזור במאי 2023 לא אפשרו לכוחות הרוסיים לאיים באופן מיידי על הקצה הדרומי של חגורת היישובים.
כוחות רוסים החלו בפעולות התקפיות מקומיות ממערב לבחמות בנובמבר 2023 ובאפריל 2024 הם פעלו בפאתים המזרחיים של חסיב יאר.
השתלטות הרוסית על חסיב יאר תאפשר לכוחות הרוסיים להתחיל לתקוף ישירות את הערים בדרום חגורת ההגנה האוקראינית.
חסיב יאר שכנה בערך 7 ק"מ מקוסטיאנטיניבקה (העיר הדרומית ביותר בחגורת היישובים) וכ-20 ק"מ מדרוז'קובקה.
בקיץ 2024, מוקד לחימה נוסף היה סמוך לפוקרובסק, שהפכה למטרה אסטרטגית עבור הצבא הרוסי, ונחשבת למוקד צבאי ותחבורתי חשוב.
החזית הייתה במרחק של פחות מ-8 ק"מ מפוקרובסק.
באוקטובר 2024, רוסיה כבש את העיירה ווהלדר, בצומת החזיתות המזרחית והדרומית של אוקראינה.
צבא אוקראינה אישר את נסיגתו מווהלדר, וציין כי רוסיה הצליחה לשלוח מילואים על האגפים, מה שהוביל ל"איום כיתור".
ההחלטה לסגת, נאמר, התקבלה "כדי להציל כוח אדם וציוד צבאי".
באוגוסט 2025, צבא רוסיה הצליח לפרוץ את קו ההגנה האוקראיני באזור הכפר דוברופיליה (צפון-מערב לפוקרובסק) והתקדם במהלך היום מרחק של כשמונה עד עשרה קילומטרים בתוך המחוז.
בנובמבר 2025, פורסם כי יותר משנה אחרי שניסה לראשונה לכבוש את פוקרובסק חידש הצבא הרוסי את התקפותיו על העיר שבמחוז דונצק.
ערב המלחמה חיו בפוקרובסק כ-60,000 תושבים.
כעת היא נטושה והרוסה, ולפי הפרסומים נותרו בה 1,200 תושבים בלבד.
פוקרובסק נחשבת למרכז לוגיסטי חשוב עבור הצבא האוקראיני, ולמקור אספקה חיוני עבור המחוז כולו.
הצבא האוקראיני שלח כוחות מיוחדים לעיר.
הנשיא האוקראיני וולודימיר זלנסקי הודה ש-314 חיילים רוסים הצליחו להיכנס לעיר.
פוקרובסק הייתה לאזור שכונה "חגורת המבצרים" של דונצק.
כיבוש פוקרובסק היה מאפשר לרוסיה להתקדם לעבר הערים המבוצרות שנמצאות באותה חגורה, בהן קרמטורסק, קוסטיאנטיניבקה ודרוז'קיבקה.
ב-24 בדצמבר 2025, אוקראינה אישרה שכוחותיה נסוגו מהעיר סיברסק שבמזרח המדינה לאחר קרבות עם הכוחות הרוסיים.
המתקפה על הורליבקה היא זירת קרב מתמשך בין הכוחות המזוינים של אוקראינה לבין הכוחות המזוינים של רוסיה על השליטה בחלקים ממחוז דונצק שבאוקראינה.
המתקפה החלה ב-2 במרץ 2022 כחלק מפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022.
ב-2 במרץ 2022 יצאו הכוחות האוקראינים למתקפה בפעם הראשונה במהלך המלחמה, והחלו להתקדם לכיוון העיר הורליבקה.
בהמשך פורסמו דיווחים לפיהם כוחות אוקראינים כבשו חלקים מהעיר.
המתקפה על בסיס הטיסה צ'והוייב היא התקפה שנעשתה על בסיס חיל האוויר האוקראיני צ'והוייב אשר נמצא ליד העיר צ'והוייב במחוז חרקוב שבאוקראינה באמצעות טילים על ידי צבא רוסיה ב-24 בפברואר 2022 כחלק מהמתקפה על מחוז חרקוב בפלישה הרוסית לאוקראינה.
בבסיס זה שכנו מערכות S-300 ומל"טים מסוג באירקטאר TB-2.
בשעות הראשונות לפלישה לאוקראינה ב-24 בפברואר נורו טילים על הבסיס.
בעקבות התקיפה פרסמה חברת טכנולוגיות החלל האמריקאית מקסאר תמונות לוויין המתארות את הנזק שנגרם כתוצאה ממתקפת הטילים.
על פי מידע מודיעיני בקוד פתוח, התקיפה הותירה נזק לאזורי אחסון דלק ולתשתיות אחרות בשדה התעופה.
ב-10 באפריל אמרו גורמים רוסיים כי תקפו שוב את הבסיס כדי להשמיד את מערכות ה-S-300 שבו.
המתקפה על מבצר א-רוטבה נערכה במהלך המלחמה האנגלו-עיראקית, בין הכוחות הבריטיים והירדנים לבין הכוחות העיראקיים הנאמנים לרשיד עאלי אל-כילאני, במבצר א-רוטבה .
ב-1 במאי 1941, כוחות הנאמנים לרשיד עאלי אל-כילאני כבשו את המצודה בא-רוטבה.
כוחות ירדנים ואנגלים נשלחו להילחם בהם.
בעיירה א-רוטבה שליד הגבול הירדני שהה כוח אזרחי בריטי שעסק בכריית בארות.
היו אלו יריות הפתיחה של הקרב.
אל כוח זה הצטרפו לאחר מכן ב-8 במאי 1941, חמושיו הפלסטינים של פאוזי אל-קאוקג'י.
מזרחית לא-רוטבה הותקפה השיירה על ידי מטוסי ה-RAF, וספגה אבדות כבדות.
לאחר מכן הוטל כיבושה מחדש של א-רוטבה על הלגיון העבר ירדני.
חיילי הלגיון הערבי כבשו את סביבות המבצר, בהמתנה להפצצת חיל האוויר המלכותי הקרבה.
על הגנת המבצר הופקדו כ-100 שוטרים, רובם ממשטרת המדבר העיראקית.
מטוסי בריסטול בלנהיים משדה התעופה H-4 של טייסת RAF מס' 203 הגיעו והפציצו את המצודה, ולאחר שחשבו שתופסי המבצר נכנעו, עזבו.
עם זאת, המבצר לא נכנע וה-RAF חזר פעמיים נוספות באותו יום להפציץ את המבצר, ללא הצלחה.
למחרת, ב-9 במאי, המשיך חיל האוויר המלכותי להפציץ את המבצר לסירוגין.
מטוס אחד ספג אש כבדה כל כך מנשק קל, שהוא התרסק בדרך חזרה לשדה התעופה והטייס נהרג.
באותו ערב, הגיעו למבצר 40 משאיות חמושות במקלעים כדי לתגבר את חיל המצב.
מחצית מהמשאיות היו בלתי סדירות בפיקודו של פאוזי קאוקג'י והחצי השני היו ממשטרת המדבר העיראקית.
גלאב החליט להסיג את חייליו בחזרה ל-H-3 כדי להמתין לתגבורת.
אנשיו של גלאב נאלצו לסגת, ורדיו בגדאד אף הודיע הודעה שקרית כי גלאב נהרג במתקפה.
הלגיון הערבי הגיע חזרה ל-H-3 בבוקר 10 במאי, ומצא את פלוגת המשוריינים מספר 2 RAF בפיקודו של מנהיג הטייסת מיכאל קזאנו מחכה שם.
הטייסת נשלחה לפני התוקפים, כדי לסייע ללגיון הערבי לכבוש את א-רוטבה.
קזאנו לקח את המכוניות המשוריינות שלו לא-רוטבה, בזמן שכוחות הלגיון הערבי שדרגו את האספקה שלהם ב-H3. המכוניות המשוריינות של קזאנו נלחמו נגד המשאיות של אל-קאוקג'י במשך רוב שאר היום, ואף על פי שהתוצאה לא הייתה מכרעת, המשאיות נסוגו מזרחה בחסות החשיכה, בהשאירם את חיל המצב לגורלו.
באותו הלילה הצליח ה-RAF בהפצצת לילה, כאשר מספר פצצות נחתו בתוך המבצר.
בעקבות נסיגת המשאיות של אל-קאוקג'י וההפצצה המוצלחת של ה-RAF, נסוג חיל המצב מהמבצר בחסות החשיכה.
בבוקר ביום ה-11 במאי, הגיע טור הלגיון הערבי וכבש את המבצר, בעוד הקרונות המשוריינים של קאסון המשיכו להילחם בשרידים של כוחות משטרת המדבר העיראקית.
במהלך היום, ג'יימס ג'וזף קינגסטון, מפקד קינגקול, יחד עם חלק מהצוות שלו וכוחות מגן של רגימנט הכחולים והמלכותיים ומשמר החיים, יצאו מ-H3 למבצר בא-רוטבה.
כשהוא מחנה את חיל המגן שלו בקצה העיירה, קינגסטון וסומרסט דה צ'יר, עוזרו, המשיכו אל המבצר ונפגשו עם גלאב פאשה.
סרט על הסכסוך הופק על ידי British Pathé ופורסם ב-9 ביוני 1941 בשם 'המלחמה בעיראק'.
ב-6 בפברואר 1974, השתלטו מחבלים פלסטינים על שגרירות יפן בעיר כווית, בירת כווית, ולקחו את השגריר ועשרה עובדים כבני ערובה.
המניע של המחבלים היה לתמוך באנשי הצבא האדום היפני ובמחבלים פלסטינים, שהחזיקו בני ערובה במעבורת סינגפורית בתקרית לאג'ו.
בני הערובה שוחררו, והמחבלים הורשו לטוס לעדן, בירת תימן.
לפני הצהריים ב-6 בפברואר 1974, מספר לא ידוע של מחבלים פלסטינים שהזדהו כחברי החזית העממית לשחרור פלסטין כבשו את שגרירות יפן בכווית.
הם לקחו את שגריר יפן בכווית וכמה מחברי הצוות שלו כבני ערובה.
המניע של החמושים היה לתמוך באנשי הצבא האדום היפני ומחבלים פלסטינים אחרים שהחזיקו בני ערובה במעבורת סינגפורית בתקרית לאג'ו.
בשיתוף עם קבוצה שלישית המכונה "בני השטחים הערביים הכבושים", קבוצות אלו לקחו אחריות לתקרית לג'ו ודרשו מממשלת יפן לשלוח מטוס לסינגפור.
לאחר מכן, המטוס היה אמור לאסוף את האנשים האחראים לתקרית לג'ו, שגם החזיקו בני ערובה במעבורת שנחטפה, לכווית.
ממשלת יפן פנתה למחרת ביום חמישי, 7 בפברואר, לממשלת כווית כדי שיוכלו להנחית מטוס מיוחד עם המחבלים מלאג'ו.
זו הייתה הפעם הראשונה שמחבלים פלסטינים תקפו בכווית, אף על פי שמשפחת המלוכה הכוויתית, בראשות השייח סבח אלסלים אל-סבח , מימנה את תנועת ההתנגדות הפלסטינית.
כווית שימשה בעבר נקודת קצה קבועה לחטיפת מטוסים פלסטיניים.
למחרת, ביום חמישי 7 בפברואר, ממשלת יפן נכנעה לדרישות המחבלים וסיפקה מטוס למבצעי תקרית לג'ו.
המחבלים שחררו את בני הערובה ללא פגע והוטסו לתימן יחד עם מבצעי תקרית לאג'ו.
המתקפה על הנציגויות הדיפלומטיות הסעודיות באיראן התרחשה בינואר 2016 ובה אספסוף איראני אשר הפגין על הוצאתו להורג של נימר א-נימר, הסתער על בניין שגרירות ערב הסעודית בטהראן והצית אותו בעזרת בקבוקי תבערה, בנוסף לכך המון איראני במשהד פרץ לקונסוליה הסעודית בעיר ובזז אותה.
לאחר המתקפה, הגיעו אנשי משטרת איראן אשר פיזרו את המפגינים וכיבו את השריפה.
התקיפות גונו מאוחר יותר על ידי המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי ועל ידי נשיא איראן, חסן רוחאני.
רגעים ספורים לאחר הוצאתו להורג של נימר א-נימר, שהיה איש דת שיעי בולט בסעודיה ובעולם הערבי, זומן הממונה על היחסים הסעודי למשרד החוץ האיראני כדי לנזוף בו על ההוצאה להורג של אל-נימר.
דובר משרד החוץ האיראני, חוסיין ג'עברי טען כי "ממשלת סעודיה תומכה בארגוני טרור, תוך דיכוי מבקרים".
הנאום גונה מאוחר יותר על ידי ממשלת ערב הסעודית, אשר זימנה את שגריר איראן בסעודיה לשיחת נזיפה.
במוצאי שבת, התאספו אלפי מפגינים בסמוך לשגרירות ערב הסעודית בטהראן כדי למחות ולגנות בחריפות את הוצאתו להורג של א-נימר.
המחאה התחילה כמחאה שקטה אך בשלב מסוים, חלק מהמשתתפים ניסו לפרוץ לבניין תוך טיפוס על גדר השגרירות, פריצה לדלת הראשית, השלכת ניירות משרדיים מהגג והורדת דגל ערב הסעודית מהתורן תוך כדי קריאות מוות למשפחת סעוד (המשפחה אשר שולטת בערב הסעודית).
לאחר מכן, החלו מפגינים לזרוק בקבוקי תבערה לעבר השגרירות ואף פרצו אליה.
לאחר מספר שעות, המשטרה הגיעה למקום ופיזרה את המפגינים וכיבתה את השריפה.
מלבד המתקפה על השגרירות הסעודית בריאדף גם בעיר משהד (העיר השנייה בגודלה באיראן) המפגינים הציתו גם את הקונסוליה הסעודית בעיר והפילו את הדגל הסעודי שהיה מוצב במקום.
בעקבות התקיפה, שר החוץ הסעודי, עאדל אל-ג'ובייר הודיע כי בכוונתו לנתק את היחסים הדיפלומטיים עם איראן, אל ג'ובייר החליט על החזרת כל הדיפלומטים הסעודים מטהראן ואף הכריז על הדיפלומטיים האיראנים ששהו בממלכה הסעודית כאישיות בלתי רצויה והורה להם לעזוב את סעודיה תוך 48 שעות.
יום לאחר מכן, ב-4 בינואר, אמר אל-ג'ובייר כי בכוונת סעודיה לנתק גם את כל הקשרים המסחריים עם איראן והודיע על הפסקת הטיסות בין המדינות.
בנוסף לכך, הממשלה הסעודית הטילה איסור על אזרחיה לנסוע לבקר באיראן, עם זאת עולי רגל איראניים עדיין יכולים לבקר באתרים הקדושים ביותר לאסלאם במכה ואל-מדינה.
: ב-4 בינואר החזיר איחוד האמירויות את שגריר באיראן, סיף אל-זאבי, היא גם צמצמה את מספר הדיפלומטיים מטעמה הפועלים באיראן וכן את מספר ה דיפלומטיים האיראנים שהורשו לפעול בשגרירות האיראנית באבו דאבי, בנוסף לכך איחוד האמירויות הורידה את דרג היחסים עם האיראנים.
: משרד החוץ של בחריין הוציא הודעת גינוי חריפה על המתקפה והודיע ב-4 בינואר על ניתוק כל הקשרים הדיפלומטיים עם איראן.
בחריין אף האשימה את האיראנים בהתערבות בענייני פנים-סעודיים ובענייני פנים של מדינות המפרץ הפרסי.
משרד החוץ הקציב לדיפלומטיים האיראנים 48 שעות לעזוב את הממלכה.
: ב-6 בינואר, שר החוץ של ג'יבוטי, מחמוד עלי יוסוף, החליט לנתק את היחסים הדיפלומטיים עם איראן במטרה להפגין סולידריות עם ערב הסעודית.
: הממשלה הסודנית החליטה כאקט להפגנת סולידריות עם ערב הסעודים לנתק את יחסיה הדיפלומטיים עם איראן.
: ב-7 בינואר, ממשלת סומליה החליטה לנתק את יחסיה הדיפלומטיים עם איראן והורתה לכל הדיפלומטים האיראנים וצוות השגרירות האיראנית במדינה לעזוב תוך 72 שעות.
סומליה החזירה את שגרירה באיראן לסומליה ואף האשימה את איראן בניסיון לערער את היציבות בסומליה.
ב-27 בינואר 2023 הותקפה שגרירות אזרבייג'ן בטהראן, איראן בירי.
בסביבות השעה 08:30 בבוקר שעון מקומי, עבר הנאשם בתקיפה את עמדת השמירה, חמוש ברובה קלצ'ניקוב ופתח באש לתוך השגרירות.
ראש מערך האבטחה של השגרירות, אורחן אסגרוב, נהרג בפיגוע ועוד שני שומרים נפצעו.
זמן קצר לאחר הפיגוע, נעצר המפגע על ידי המשטרה האיראנית.
במקביל פתח שירות הביטחון של אזרבייג'ן בחקירת הפיגוע.
נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, גינה בחריפות את הפיגוע.
אזרבייג'ן התייחסה לתקרית כ"פעולת טרור" ועל כן משרד החוץ של אזרבייג'ן הורה לאנשי השגרירות בטהרן להתפנות מהשגרירות.
ב-29 בינואר 2023 פינתה אזרבייג'ן את רוב צוות השגרירות מטהראן, והשעתה את פעילות השגרירות.
גורמים רשמיים באיראן לא ייחסו להתקפה מניעים פוליטיים.
רשויות אכיפת החוק של איראן הצהירו כי התקיפה בוצעה על רקע אישי, כי המפגע הגיע למקום עם שני ילדים צעירים.
צילומי טלוויזיה במעגל סגור שפורסמו מהשגרירות מראים שהחשוד היה לבד במהלך התקיפה.
משלחות דיפלומטיות של אזרבייג'ן הותקפו בעבר, אך אף אחת מהמתקפות לא הייתה התקפה קטלנית.
המתקפות היו על רקע קשירת היחסים הדיפלומטיים בין איזרביג'ן וישראל ועל רקע החלטת אזרבייג'ן לפתוח שגרירות בתל אביב.
באוגוסט 2022, חברי איגוד החברים של המהדי תקפו את שגרירות אזרבייג'ן בלונדון, הסירו את דגל אזרבייג'ן מבניין השגרירות והחליפו אותו בדגל עם סיסמה אסלאמית.
הם קראו סיסמאות בערבית וכתבו אותן על קירות וחלונות בניין השגרירות.
ב-11 באוקטובר 2022 נורתה אש לעבר מכונית של שגרירות אזרבייג'ן בוושינגטון בירת ארצות הברית.
בעקבות האירוע משרד החוץ של אזרבייג'ן זימן את הממונה על היחסים עם ארצות הברית ובקש ממנו להבטיח את ביטחונם של הנציגים הדיפלומטים של אזרבייג'ן.
הפיגוע התרחש ב-27 בינואר 2023, בסביבות השעה 08:30 בבוקר שעון טהראן, בירת הרפובליקה האסלאמית של איראן.
בשעה שהמפגע הגיע לשגרירות הוא נגח במכוניתו ביונדאי סונטה של השגרירות.
כשאחד העובדים יצא לראות מה קרה למכונית, המפגע פרץ לתוך השגרירות ופתח באש כשהוא יורה בעובדי השגרירות.
המפגע, שהיה חמוש ברובה קלצ'ניקוב, עבר את עמדת הביטחון שמחוץ לשגרירות.
בזמן שצוות השגרירות ניסה לנטרלו התוקף ירה למוות בראש מערך האבטחה של השגרירות, שהיה דיפלומט בדרגה גבוהה בשגרירות, אורחן אסגרוב, ופצע שניים נוספים.
אחד מאנשי צוות האבטחה ניסה להדוף את הקלצ'ניקוב מידיו של המפגע, אך רק הצליח לדחוף את התוקף מהשגרירות ולנעול את הדלת.
לאחר מכן המפגע ירה מספר יריות לעבר שער השגרירות וניסה פעמיים להצית את מכונית השגרירות באמצעות בלון גז שהיה בתא המטען של מכוניתו, אך נכשל, וחלק מבגדיו עלו באש במהלך הניסיון האחרון.
בשלב זה הוא זרק את הרובה ונכנע לכוח המשטרה שהגיע למקום.
תמונות הראו פגיעות כדורי רובה בדלת השגרירות.
באותו אחר הצהריים פורסמו צילומי טלוויזיה במעגל סגור מבניין השגרירות, המציגים את רגעי הפיגוע.
מצב הפצועים בפיגוע נקבע כיציב.
בתחקיר הראשוני לא נחשף מניע לתקיפה וכלי התקשורת הממלכתיים באיראן לא דיווחו מיד על התקיפה.
ממשלת אזרבייג'ן כינתה את הפיגוע "פעולת טרור".
גורמים איראנים הצהירו לאחר הפיגוע שלא הייתה כל אינדיקציה שהתקיפה הייתה ממניעים פוליטיים.
זמן קצר לאחר הפיגוע הודיעו האיראנים שהם פתחו בחקירת האירוע, בזמן שהצד האזרי פתח בחקירה מיד.
דובר משרד החוץ של איראן, נאסיר כנעני, אמר לאחר הפיגוע שהמשטרה וכוחות הביטחון התערבו מידית באירוע והמפגע עוכב, ונחקר.
שירות הביטחון הממלכתי של אזרבייג'ן פתח תיק פלילי לפי סעיפים שונים בחוק הפלילי של אזרבייג'ן בהתייחס לפיגוע.
סרדאר חוסיין רחימי מפקד משטרת טהראן, אמר שהחקירה המוקדמת העלתה שהמניע של המפגע הוא על פי החשד אישי, על רקע בעיות משפחתיות.
רחימי הוסיף, שהמפגע הגיע תחילה לבניין המנהלה של השגרירות עם ילדה בת 14 וילד בן 7 במכונית קיה פרייד.
ראש הפרקליטות הפלילית בטהראן, מוחמד שהריארי, אמר, שהחשוד טען במהלך החקירה הראשונית, שאשתו נסעה לשגרירות באפריל 2022 ולא שבה הביתה.
המפגע ציין שהוא ביקר בשגרירות מספר פעמים כדי לברר מה עלה בגורל אשתו ולא קיבל כל תגובה.
לפי סוכנות הידיעות של הרפובליקה האסלאמית אירנ"א, המפגע הגיש דו"ח נעדרים למשטרת העיר אורמיה, שבמחוז מערב אזרבייג'ן, על כך שאשתו בת באקו, נעדרת החל מאמצע אפריל 2022. המשטרה סגרה את התיק לאחר שהיא גילתה שהאישה חזרה לאזרבייג'ן.
המפגע המשיך בחקירותיו במשרד החוץ האיראני ושגרירות אזרבייג'ן בטהראן.
לאחר מכן אמר המפגע כי "החליט ללכת לשגרירות בבוקר עם רובה הקלצ'ניקוב שכבר הכין".
סוכנות הידיעות האזרבייג'נית, הציגה את צילומי הטלוויזיה במעגל סגור מהשגרירות.
הערוצים הדיפלומטיים של סוכנות הידיעות ציינו כי מידע שמציגים האירנים אודות בעיותיו המשפחתיות של המפגע הוא חסר בסיס לחלוטין והוסיפה שהמתקפה על השגרירות הייתה מעשה טרור.
צילומי הטלוויזיה במעגל סגור מראים כי המפגע היה לבד במהלך התקיפה.
איחאן חג'יזדה, ראש מחלקת שירות העיתונות של משרד החוץ של אזרבייג'ן, אמר "שהם לא חושבים שהפיגוע בוצע על רקע אישי".
מפקד משטרת טהראן, רחימי, פוטר מתפקידו תוך שעות לאחר שהוצגו צילומי הטלוויזיה במעגל סגור המראים מאבטח איראני בכניסה לשגרירות שלא עושה דבר כדי לעצור את המתקפה.
בהתייחס לביקורת על כך שהמשטרה הדיפלומטית האיראנית אינה חמושה, טען אחמד-רזא רדן, ראש כוח אכיפת החוק של איראן, שלא ניתן לחמש את משמר המשטרה בשגרירויות לפי הפרוטוקול והמאבטח מהמשטרה הדיפלומטית האירנית, יכול להתקשר למדור האבטחה במקרה חירום.
ב-29 בינואר 2023 סגן שר החוץ של אזרבייג'ן חלף חלפוב הודיע ש-53 אנשי צוות בשגרירות פונו מטהראן וכי פעילות השגרירות הושעתה.
במקום נותרו חמישה אנשים כדי לאבטח את הבניין ורכוש השגרירות.
ב-28 בינואר התקשר נשיא איראן אבראהים ראיסי בטלפון לנשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב.
ראיסי הביע את תנחומיו לאלייב ולמשפחתו של אורחן אסגרוב, ואיחל החלמה מהירה לפצועים.
אלייב הביע גינוי החריף לפיגוע, שאותו כינה פעולת טרור, והביע את תקוותו לחקירה יסודית ושקופה ולענישת המפגע במלוא חומרת החוק.
אלייב הזכיר גם את אומץ ליבו של אחד השומרים שניסה לפרק את התוקף מנשקו ובכך למנוע נפגעים נוספים.
ב-17 בפברואר 2023 אמר אלייב לכתבים: "העובדה שמיד לאחר מעשה הטרור התראיין המחבל לתקשורת האיראנית מוכיחה שהוא נשלח על ידי הממסד האיראני.
דבר מוזר נוסף, היה, שיומיים לאחר מכן המפגע הוכרז כחולה נפש.
אלייב שאל בקול את העיתונאים איזה מומחיות מיוחדת יש לאירנים שהם הצליחו כל כך מהר לקבוע שהמפגע חולה נפש.
לדבריו זהו ניסיון להגן עליו מפני הצדק".
מספר מדינות הגיבו על הפיגוע.
נשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג, הביע את תנחומיו בפני הנשיא אלייב, תוך שהוא מזכיר את הפיגוע בבית הכנסת בירושלים.
ערב הסעודית הדגישה את הסולידריות שלה עם אזרבייג'ן ואנשיה ונציגיה קראו לכבד את הנציגויות הדיפלומטיות ולהעניש את העבריינים.
נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, ששהה בבאקו למחרת הפיגוע, הביע את תנחומיו בפני הנשיא אלייב באופן אישי.
ארצות הברית גינתה את המתקפה ותמכה בקריאה של הנשיא אלייב לחקירה מהירה והזכירה לממשלת איראן את אחריותה על פי אמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים להגן על דיפלומטים זרים באיראן.
בשיחה עם שר החוץ של אזרבייג'ן, ג'יהון באירמוב , שר החוץ הרוסי סרגיי לברוב הביע את תנחומיו והציע להעניק כל סיוע שאזרבייג'ן תידרש לו.
הצהרות רשמיות שפורסמו באמצעות הטוויטר על ידי נשיאת הונגריה קטלין נובאק ונשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, וכן משרדי החוץ של קרואטיה, אסטוניה, מולדובה, סלובקיה, ושוודיה, הביעו גם הם גינוי למתקפה בנוסף לתנחומים.
גם משרד החוץ של צרפת גינה את הפיגוע וניחם את משפחות הקורבנות וקרא לאיראן "לשפוך אור" על הפיגוע.
סטפן דוז'ריק, דובר מזכ"ל האו"ם הצהיר כי האו"ם גינה את הפיגוע, הוא הדגיש כי התקפות נגד נציגויות דיפלומטיות אסורות בהחלט על פי החוק הבינלאומי והביע תקווה שהמפגע יישא באחריות.
דובר הנציבות האירופית, פיטר סטאנו, הביע תנחומים וקרא לחקירה מלאה ולאחריות.
שר החוץ של צפון מקדוניה, גינה בחריפות את הפיגוע.
המתקפה על שדה התעופה H-3 הייתה תקיפה אווירית שבוצעה על ידי חיל האוויר האיראני במהלך מלחמת איראן–עיראק ב-4 באפריל 1981 כנגד בסיס חיל האוויר העיראקי במערב עיראק.
בתקיפה האווירית הושמדו לפחות 48 מטוסים עיראקים על הקרקע ללא אבדות מצד האיראנים.
התקיפה נחשבת לאחת המוצלחות ביותר בהיסטוריה של הלוחמה האווירית.
מתחם בסיסי H-3 ממוקם ליד העיירה אל ואליד בקרבת הכביש המהיר בגדד-עמאן במדבר אל אנבאר במערב עיראק, סמוך לגבול ירדן ובמרחק של 1,000 ק"מ מגבולות איראן.
הבסיס הוקם לאבטחת גבולותיה המערביים של עיראק והיה בשימוש גם במלחמת יום הכיפורים ב-1973.
במהלך מלחמת איראן-עיראק השדה שימש כבסיס לחיל האוויר העיראקי והיו בו כמה טייסות תובלה וטייסת מטוסי מיג-21, וכן מטוסי הוקר האנטר שיצאו משימוש.
חיל האוויר של עיראק תוגבר במשלוחי תחמושת וחלקי חילוף ממצרים, מטוסי מיראז' F1 מצרפת ומפציצי טופולב Tu-22 מברית המועצות.
מודיעין חיל האוויר האיראני קיבל דיווחים ולפיהם עיראק מתכוננת למתקפה נרחבת וכוללת כנגד איראן.
לפי המודיעין, חיל האוויר העיראקי העביר את רוב נכסיו לבסיס האווירי שלו אל-וואליד, הממוקם בתוך מתחם H-3.
בתצלומי אוויר, שהתקבלו מישראל, אותרו שם יותר מחמישים מטוסים מסוגים שונים כשהם פזורים על פני השטח ללא כל הגנה.
כחלק מניסיונותיו של סדאם חוסיין להוציא לפועל מתקפה נגד איראן בחזית הצפונית, בין ה-12 ל-22 במרץ 1981, שיגרה עיראק שתי רקטות קרקע-קרקע מסוג פרוג-7 לעבר הערים דזפול ואהוואז.
לאחר מתקפה זו החלו האיראנים בתכנון תקיפה לשחיקת יכולותיו של חיל האוויר של עיראק.
התכנון בוצע על ידי מפקדי אגף הקרב הטקטי ה-31 וה-32 בבסיס חיל האוויר חמדאן.
המרחק בין בסיס חמדאן האיראני לבסיס H-3 הוא כמעט 1,500 קילומטרים.
טיסה ישירה מחייבת לטוס מעל בגדאד ולבצע תדלוק אווירי פעמיים בשמי עיראק אשר היו מוגנים בצפיפות על ידי אתרי הגנה אווירית עיראקית.
צוות התכנון יזם מבצע עם אלמנט הפתעה קריטי.
ההבנה בצוות התכנון הייתה כי פעילות חיל האוויר העיראקי נמוכה יותר בצפון עיראק, ולכן התכנון התבסס על חדירה מאזור זה.
צוות התכנון קבע כי המטוסים יתדלקו באוויר באזור ימת אורמיה, ומשם יהיה להם מסלול "נקי" שיעבור מעל ההרים שבגבול עיראק-טורקיה.
לאחר מכן נתיב הטיסה היה לאורך הגבול העיראקי-סורי עד למפגש הגבול עם ירדן.
הטיסה תוכננה להתבצע בגובה נמוך ביותר, פחות מ-300 רגל (כ-100 מטרים) כדי להימנע מגילוי על ידי מכ"מים עיראקים וטורקים.
אורך הנתיב היה כ-4,000 ק"מ, ארך 4 שעות ו-50 דקות וחייב ארבעה תדלוקים באוויר למטוסי הפנטום.
ב-2 באפריל 1981 שוגר מטוס תדלוק בואינג 747 איראני לניקוסיה בקפריסין במתווה טיסה מסחרית רגילה.
בטיסתו חזרה הכריזו הטייסים על מצב חירום ועל נחיתה צפויה בדמשק.
עקב הקריאה על מצב החירום, שוגר מאיראן מטוס התדלוק השני.
כך הציבו האיראנים מראש שני מטוסי תדלוק בסוריה כהכנה לביצוע שלבי התדלוק השני והשלישי.
המבצע יצא אל הפועל בשעה 10:30 בבוקר 4 באפריל 1981. שמונה מטוסי F-4 פנטום (שישה F-4E ושני F-4D), ועוד שני מטוסים חלופיים, המריאו מבסיס חיל האוויר חמדאן לכיוון ימת אורמיה, לאחר תדלוק במרחב אווירי איראני, חצו לעיראק, בעוד שני המטוסים החלופיים חזרו.
זוג מטוסי F-14 סיירו באזור מספר שעות לפני ולאחר התקיפה להתמודדות עם ניסיונות יירוט של חיל האוויר העיראקי.
במקביל, המריאו שלושה מטוסי נורת'רופ F-5 מבסיס האוויר בתבריז וביצעו תקיפות הסחה על מתקני זיקוק הנפט ליד כירכוכ.
ה-C-130H טס סמוך לגבול איראן-עיראק.
שני מטוסי התדלוק, ששוגרו קודם לכן לסוריה, המריאו מדמשק, ונותבו בחשאי לשימוש במסדרונות אוויריים מסחריים בינלאומיים, כשהם בדממת רדיו, בדרכם לאיראן.
המתדלקים טסו בגובה נמוך מאוד מעל דרום טורקיה ומזרח סוריה, חצו את ההרים בצפון מערב עיראק ונפגשו עם מטוסי הפנטום מעל המדבר המערבי העיראקי.
כל פנטום תדלק ארבע פעמים ממטוסי התדלוק, בגובה 300 רגל, נמוך בהרבה מתקני הבטיחות (תדלוק אווירי מתבצע בדרך כלל בגובה 22,000 רגל (כ-6,700 מטרים).
הדבר נעשה כדי למנוע גילוי על ידי מכ"מים עיראקים אולם המטוסים הופיעו לזמן קצר מספר פעמים על המכ"מים, אך נחשבו כמטוס טורקי המסייר לאורך הגבול.
קולונל איזאדסטה פיקח על התקיפה ממטוס הפיקוד שהיה במרחב האווירי של סוריה.
לקראת הגישה למטרותיהם, פוצל מבנה הפנטומים לשלוש קבוצות כדי לתקוף את 3 המטרות.
כל שלושת שדות התעופה במתחם H-3 הופצצו בהפתעה עיראקית מוחלטת.
שני מסלולי ההמראה באל-וואליד הופצצו ויצאו מכלל פעולה למניעת המראות של כוח עיראקי.
פצצות מצרר של קבוצת הפנטומים השנייה פגעו בשלושה האנגרים גדולים.
התוקפים השתמשו גם באש תותחים לתקיפת מספר מטרות.
כוחות ההגנה של צבא עיראק לא הגיבו באופן מתואם עד לסוף הפעילות.
גם אש נ"מ שנורתה הייתה לא יעילה.
לאחר התקיפה שבו צוותי התקיפה האיראנים לבסיסיהם.
המטוס התוקף היחיד שניזוק במבצע (עקב רסיס פצצה שפגעה בכנף) נחת בשלום בבסיס הנטוש של נמל התעופה פלמירה במזרח סוריה.
לאחר תיקונים קלים המטוס שב לאיראן.
האיראנים מסרו שהושמדו שלושה מטוסי תובלה מדגם אנטונוב An-12BP, מפציץ טופולב Tu-16, ארבעה מטוסי מיג 21, חמישה מטוסי סוחוי Su-20/22, שמונה מטוסי מיג 23, שני מטוסי דאסו מיראז' F1EQ (שנמסרו להם לאחרונה) וארבעה מסוקים.
כמו כן הושבתו אחד-עשר מסוקים ועוד שני מפציצי Tu-16.
שני טייסים עיראקים וארבעה עשר אנשי צוות נהרגו, ואיתם שלושה קצינים מצריים וקצין מזרח גרמני.
19 עיראקים, ארבעה מצרים ושני ירדנים נפצעו בתקיפה.
התקיפה גרמה להחלשת חיל האוויר העיראקי.
לפי המודיעין האיראני, טרם התקיפה היו ביעד לפחות שתי טייסות המצוידות בעשרה טופולב Tu-22, לפחות שישה מפציצים כבדים Tu-16, וכן מטוסי מיג-23BN וסוחוי Su-20, שהוסתרו בהאנגרים.
מקורות עיראקים חלקו על מידע זה ומסרו כי רק מיג-21 בודד ניזוק במתקפה, ההאנגרים שניזוקו היו ריקים בזמן התקיפה וכי מטוסי ה-Tu-22 וה-Tu-16 שלה הוצבו בבסיס תמוז (אל-תאקדום) עקב המלחמה המתמשכת עם איראן.
עיראק טענה כי המפציצים הוצבו בבסיס תמוז עד שהוצאו מחיל האוויר העיראקי בסוף שנות ה-80, ולאחר מכן, במהלך מלחמת המפרץ הופצצו.
עיראק הכחישה כל אובדן של מטוסי מיראז' F1, בטענה שכולם היו בבסיס אווירי שנבנה במיוחד עבורם לבקשת ממשלת צרפת.
בסיס האוויר מיראז' (שנקרא לאחר מכן בסיס אוויר סדאם, וכיום שמו קיארה) והיה ממוקם כ-300 קילומטרים מצפון לבגדד.
מאוחר יותר פיקוד ההגנה האווירית העיראקית טען כי זיהה את מערך התקיפה שהגיע מכיוון סוריה ועקב אחריהם במשך כ-67 דקות.
המתקפה על בתי כנסת בפריז היו סדרה של התקפות בפריז שתוכננה על אז'ן דלונקל והאנס זומר בלילה שבין ה-2 ל-3 באוקטובר 1941, שישה בתי כנסת בפריז הותקפו ונפגעו ממטעני חבלה שמוקמו ליד דלתותיהם בין השעות 2:05 ל-4:05 בבוקר.
מניחי המטענים זוהו אך לא נעצרו.
בלילה שבין ה-2 ל-3 באוקטובר 1941 הונחו מטעני חבלה ליד שישה בתי כנסת בפריז:
בית הכנסת טורלנס (במחוז המארה היהודי)
בית הכנסת דה לה רו קופרניק (ברובע ה-16 של פריז)
בית הכנסת דה נצרת (ברובע ה-3 של פריז)
בית הכנסת אגודת הקהילות (ברובע ה-4 של פריז)
בית הכנסת של מונמארטר (ברובע ה-18 של פריז)
בית הכנסת דה לה ויקטואר (ברובע ה-9 של פריז)
הלמוט קנוכן, המפקד הראשי של משטרת הביטחון הורה על התקפות על בתי הכנסת בפריז.
חברי המיליציה הצרפתית היו אלה שהציבו את הפצצות.
גם התנועה החברתית המהפכנית (MSR), מפלגת ימין קיצוני, הייתה מעורבת בהתקפות.
המתרחצות היא יצירת שמן גדולה על בד, שנוצרה בראשית שנת 1912 על ידי האמן הצרפתי אלבר גלז.
היצירה הוצגה בסלון האמנים העצמאיים בפריז באביב 1912, בסלון של החברה הנורמנדית לציור מודרני ברואן בקיץ 1912, ובסלון של סקטיון ד'ור בסתיו 1912. הציור הופיע בפרסום Du "Cubisme" שנכתב על ידי אלבר גלז וז'אן מצינגר באותה שנה – המניפסט הראשון והיחיד על קוביזם.
Les Baigneuses, למרות שהוא עדיין ניתן לזיהוי במובן הפיגורטיבי או הרפרזנטטיבי, מגלם את הפירוק הנייד והדינמי של הצורה ואת הריבוי הפרספקטיבי האופייני לקוביזם בראשית 1912. היבט זה של סימולטניות, שהיה בעל מורכבות גבוהה הן בתיאוריה והן בפרקטיקה, הפך במהרה למזוהה עם קבוצה זו.
הציור נרכש בשנת 1937 ומוצג באוסף הקבוע של המוזיאון לאמנות מודרנית של העיר פריז.
"המתרחצות" הוא ציור שמן על בד במידות 105 x 171 ס"מ, חתום אלבר גלז ומתוארך ל-1912 בפינה השמאלית התחתונה.
הציור מתאר סדרת נשים עירומות אלגנטיות הניצבות בנקודות שונות בקדמת הנוף, כאשר השתקפותן, יחד עם הכחול של השמים, מהדהדת על פני המים בקצה התחתון של הבד.
מעבר למתרחצות ניתן להבחין במבנים סלעיים בולטים או סלעים גדולים עם נגיעות של צבעים ראשוניים, שנראה כי הם יוצרים הדהוד צורני עם האלמנטים שבקדמת הבד.
מעל הצוקים מצויים מספר עצים נשירים מהסוג פופולוס.
"המתרחצות"—בדומה לעיר פריז של רובר דלונה משנת 1912 ולנוף מודון של ז'אן מצינגר משנת 1913—משלב אלמנטים מנוגדים בחדות.
מצד אחד, הציור כולל אלמנטים מחברה העוברת תהליך תיעוש ועיור בלתי נמנע, ומצד שני הוא מציג דמויות עירום נצחיות וקלאסיות.
עם זאת, יחסי הגומלין בין השניים נפתרים באופן צורני, מתוך ניסיון לייצר פיוס בין מסורת קלאסית לבין החיים המודרניים.
אחת התמות המרכזיות בציור היא שילוב בין אלמנטים סטטיים ודינמיים.
גלז, כמו יתר הקוביסטים, שאף ללכוד את התנועה וההשתנות של הצורות, תוך שמירה על מבנה יציב וקוהרנטי.
הוא השתמש בטכניקות של פירוק הצורות וריבוי נקודות מבט כדי ליצור אפקט של תנועה מתמשכת בתוך המסגרת הקומפוזיציונית.
"המתרחצות" הושפע מסדרת ציורי המתרחצות של פול סזאן, במיוחד המתרחצות הגדולות.
ציוריו של סזאן עיצבו מחדש את מושג החלל בציור והיוו השראה להתפתחות הקוביזם.
בדומה לסזאן, גלז פירק את הדמויות ואת הנוף לצורות גאומטריות פשוטות, אך הוסיף ממד של תנועה ודינמיות באמצעות טכניקות סימולטניות אופייניות לקוביזם.
גלז צייר את "Île de la Jatte" פעמים רבות מאז 1901, ובמיוחד לפחות חמש פעמים בין 1907 ל-1912:
1908, Péniches et fumées à Courbevoie, עיפרון, דיו וגואש על נייר, 23 × 32.5 ס"מ, קרן אלבר גלז (פריז).
1908, Île de la Grande Jatte, פחם וגואש על נייר ורוד, 25 × 41.5 ס"מ, המוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית (פריז).
היצירה הוצגה לראשונה בסלון האמנים העצמאיים בפריז בשנת 1912, לצד יצירות של אמנים קוביסטיים אחרים, בהם ז'אן מצינגר, פרנאן לז'ה, רוברט דלוניי והנרי לה פוקונייה.
התערוכה עוררה עניין רב בקרב מבקרים ונתפסה כנקודת ציון בהתפתחות הקוביזם.
Les Baigneuses הוצגה במספר תערוכות בולטות:
סלון האמנים העצמאיים, פריז, 1912.
תערוכה של קוביסטים צרפתיים, מוזיאון ראט, ז'נבה, 1913.
תערוכת סקטיון ד'ור, פריז, 1925.
תערוכה רטרוספקטיבית של גלז, מוזיאון גוגנהיים, ניו יורק, 1964.
הציור נחשב לאחת היצירות המרכזיות של גלז, המדגימה את השילוב בין דינמיות למבנה קוביסטי קפדני.
חוקרים ואמנים התייחסו ליצירה כחלק מתנועה רחבה יותר של פירוק צורה ופרספקטיבה סימולטנית.
המתרחצות הוא ציור שמן מאת האמן הצרפתי ז'אן-אונורה פרגונאר, שנוצר בסביבות שנת 1765. היצירה משויכת לסגנון הרוקוקו, ומדגימה את נטייתו של פרגונאר לשלב בין קלילות חזותית, דינמיות גופנית וחושניות רכה.
בציור מתוארת קבוצת נשים רוחצות בעירום מלא בנוף טבעי.
הן מוצגות בתנוחות מתפתלות, חלקן שכובות, חלקן יושבות וחלקן בתנועה.
גופן מתמזג עם הקווים המעוגלים של הסביבה: ענפים, סלעים, צמחייה וזרימה של אור וצל.
הטבע כאן אינו רק רקע, אלא חלק בלתי נפרד מהקומפוזיציה.
הפרטים חורגים מהדיוק הריאליסטי ומשמשים בעיקר ליצירת אווירה של פנטזיה, עונג וחירות.
הציור מאופיין במכחול חופשי, תנועה מתמשכת ותחושת זרימה כללית.
הגוונים רכים ובהירים, ונראה כי האמן ביקש ליצור מרחב דמוי חלום שבו הגוף האנושי והטבע מתקיימים בהרמוניה.
הסצנה אינה מכילה עלילה ברורה או סמליות קלאסית, אלא מבטאת תחושת משחקיות, הנאה חזותית ועניין בתיאור של הגוף הנשי מתוך אהדה ואסתטיקה, לא מתוך שיפוט מוסרי או דתי.
למרות שהציור מזכיר ביצירתו את פטר פאול רובנס בתיאור הגופים המלאים והחיים, פרגונאר מקל בגישה ומשלב אלמנטים של עליזות והומור.
הציור אינו נועד לרגש עמוק או לעורר יראת כבוד, אלא לפנות לחושים ולעין - מגמה נפוצה באמנות הרוקוקו.