tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ארגון מחדש של אזורי הפיקוד
ב-26 ביולי הופיע הרמטכ"ל הגרמני, אריך פון פלקנהיין, במפקדת מפקד הצבא האוסטרי הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן והפציר בבעל בריתו לפיקוד עליון מאוחד בחזית המזרחית.
ב-27 ביולי, הגנרלים הגרמנים הינדנבורג ולודנדורף, מלווים בקנצלר גרמניה תאובלד פון בתמן-הולווג, נפגשו עם קונרד פון הצנדורף כדי לדון במצב.
לאחר אובדן העיירה ברודי וההתקפות הרוסים באזור קובל, שוב פרץ המשבר, והיה צורך לקבל החלטות שהיו נחוצות מזה זמן רב.
ב-28 ביולי אורגנו אזורי הפיקוד מחדש: הינדנבורג קיבל את הפיקוד העליון כמעט על כל החזית המזרחית, ותחת פיקודו נכללו מצפון לדרום קבוצות הארמיות אייכהורן, הנסיך לאופולד מבוואריה, לינסינגן וכעת גם קבוצת הארמיות האוסטרית בהם-ארמולי.
כעת הוא הצליח לתאם את ההגנה מפני התקפות רוסיות נוספות בצורה מאוחדת.
מברודי לדנייסטר, היורש האוסטרי לכס המלכות, הארכידוכס קרל, פיקד על קבוצת ארמיות שנותרה בפיקוד הקיסרי והמלכותי, אך הגנרל הגרמני הנס פון זקט מונה לרמטכ"ל שלה.
הארמייה השביעית על הפרוט, הארמייה השלישית שהובאה מאיטליה ובסוף אוגוסט, הארמייה הראשונה שהוקמה לאחרונה נגד הרומנים בפיקודו של גנרל-אוברסט פון ארץ הוכפפו לקבוצת ארמיות זו.
לאחר כישלונות החזית המערבית הרוסית, החליט ברוסילוב לתקוף שוב בווליניה עם הארמייה השמינית ותכנן את כיבוש העיר קובל.
לדעתו, החזקת מרכז התחבורה החשוב הזה הייתה מגרשת את האיום בהתקפה על האגף ומאלצת את הכוחות הגרמניים נגד החזית המערבית של אוורט לסגת.
בנוסף הוקצתה עבורו הארמייה המיוחדת שכללה 60,000 לוחמים (קורפוסי המשמר הראשון והשני, קורפוס הפרשים של המשמר הראשון) תחת גנרל ולדימיר בזוברזוב.
ברוסילוב קיבל גם את הפיקוד על הארמייה השלישית תחת גנרל חיל הרגלים לאוניד לש, שהייתה בעבר תחת פיקוד אוורט.
לקבוצת הארמיות לינסינגן, שנאלצה שוב לעמוד בהתקפה החזקה ביותר, היו כעת 30 דיוויזיות, מחציתן אוסטריות, ונגדן 33 דיוויזיות רוסיות.
עם זאת, בעוד שהדיוויזיות הרוסיות כללו 16 גדודים, הדיוויזיות הגרמניות והאוסטריות כללו 9 עד 12 גדודים בלבד לכל דיוויזיה.
לקבוצת הארמייה הגרמנית בפיקודו של פרידריך פון ברנהרדי שהגנה בגזרת ההתקפה הראשית היו בסך הכל 15 דיוויזיות, כ-170,000 איש עם 480 תותחים.
ההתקפות של הארמייה של לש נגד האגף הימני של קורפוס פאת נהדפו על ידי דיוויזיית הלנדווהר ה-10 בפיקודו של גנרל הרמן קלאוזיוס ליד סטוביצ'ווה.
ההתקפה מראש הגשר של סטכוד בזארצה והוליביצ'ה נבלמה בתחילת אוגוסט.
ב-28 ביולי החל צבאו של הגנרל בזוברשוב לתקוף את מרכז התחבורה החשוב של קובל עם שני קורפוסי הגרנדירים שלו.
משמאל הקורפוסים ה-23 וב-39 של הארמייה השמינית של קאלדין הוצבו ממול לזטורסי.
האגף הימני של קבוצת הארמיות ברנהרדי עם דיוויזיית רושה המשולבת והדיוויזיה הקיסרית והמלכותית ה-29 והקורפוס ה-10 של גנרל ולטר פון ליטוויץ, מתוגבר על ידי דיוויזיית הרגלים הגרמנית ה-121, הגן על קובל המאוים.
קו סטכוד מקיסילין לזטורסי הוחזק על ידי דיוויזיית הרגלים ה-20 בפיקודו של רודריך פון שלר.
מצפון לטריסטן, לעומת זאת, פרץ קורפוס המשמר הרוסי ה-2 באגף השמאלי של דיוויזיית הרגלים הגרמנית ה-19 ואיים על האגפים של דיוויזיות שמטאו ויוזף פון שהן.
דיוויזיית הרגלים ה-19 נטשה את עמדותיה בוורוצ'ין ונסוגה מאחורי הסטוצ'וד.
ב-29 ביוני, לינסינגן חיזק את חזית הנסיגה עם דיוויזיית הרגלים ה-86. הפער בין דיוויזיות שהן ושמטאו ליד אוסטרוב נסגר על ידי עתודות של דיוויזיית הרגלים ה-121 בפיקודו של לוטננט גנרל קורט פון דיטפורת.
אחד הגורמים לכישלון היה שקורפוס המשמר לא הוכשר להתאים את הטקטיקה של ברוסילוב.
כמו כן, ראה ברוסילוב כי הנהגת המשמר אינה מסוגלת לנהל מלחמה מודרנית.
בכל מקרה, ברוסילוב עבר לשימוש מאסיבי סלקטיבי בכוחותיו.
לאחר ההתקפה הרוסית הכושלת, לינסינגן הצליח לייצב במידה רבה את החזית שלו מול קובל.
הקורפוס האוסטרי ה-2 בפיקודו של גנרל קייזר, שזועזע על הגזרה הצפונית בידי הגנרל לש, חזר עם שתי הדיוויזיות שלו, פפר (ה-4) ושאמשולה (הונווד ה-41), לעמדה מקוצרת בסטוכודווינקל בין סיטוביץ' לרודקה מירינסקה.
הקורפוס הרוסי ה-30 תקף בחוזקה מהאזור מצפון-מערב לוויליק.
ההתקפה של הקורפוס הרוסי ה-40 שביצע קאלדין על ולדימיר-וולינסקי הביא בינתיים את השרידים השחוקים של הארמייה האוסטרית הרביעית בפיקודו של טרשצ'יאנסקי למשבר חדש.
הכוח התוקף פרץ לתוך דיוויזיית הונווד ה-70 ההונגרית של הקורפוס של שורמאי ודרס לחלוטין את הדיוויזיה האוסטרית ה-2 תחת פיקודו של גנרל מיור ימריך.
האגף הדרומי של דיוויזיית הונווד ה-37 בפיקודו של גנרל מיור הבר נפרץ גם הוא על ידי הרוסים ונהדף בחזרה לצ'ולופיאצ'י.
עיקר הדיוויזיה האוסטרית ה-11 תחת גנרל אובאואר נפלו בשבי.
הארמייה האוסטרית הרביעית איבדה כאן עוד 15,000 איש ו-45 תותחים.
התנועה לאחור כבר זלגה אל האגף של קבוצת הקורפוס של גאורג פון דר מרוויץ ושל קורפוס הפרשים לאונהרדי.
קורפוס המילואים ה-40 בפיקודו של גנרל חיל הרגלים קרל ליצמן לקח כעת את האחריות על הקרב.
עד 30 ביולי המצב בארמייה הרביעית התייצב, קרב קובל נמשך עד 12 באוגוסט ולא הביא לרוסים הישגים טריטוריאליים נוספים.
הצאר ניקולאי השני דחק בגנרלים שלו לחדש את המתקפה כדי לתמוך בברוסילוב.
ב-4 באוגוסט תקפה שוב הארמייה ה-11 הרוסית בפיקודו של גנרל סחרוב בין ברודי לטרנופול; המטרה שלהם נותרה כיבוש מחדש של למברג.
התברר שמאזן הכוחות השתנה בינתיים לרעת הצבא הרוסי.
התערבות עתודות גרמניות בפיקודו של גנרל-לויטננט תאודור מליאור מנעה מהקורפוס ה-7 הרוסי לנסות לפרוץ את החזית בגזרת הדיוויזיה ה-14 האוסטרית ליד זלוצ'ה ורטישצה ב-6 באוגוסט.
דיוויזיות הרגלים הגרמניות ה-195 וה-197 שהוקמו לאחרונה נלחמו בסרת העליון ולאחר מכן הועברו לאזור מצפון לזבורו.
התקפת הנגד של חיילי הקורפוס ה-1 בפיקודו של גנרל יוהנס פון אבן מקו זלוצ'וב - זבורוב, שהיו חלק מקבוצת הארמיות אייכהורן, שחררה את הארמייה האוסטרית השנייה הנצורה עד 8 באוגוסט.
במהלך הקרבות הללו, הועבר גם הקורפוס ה-15 העות'מאני בפיקודו של יאקופ פאשה למזרח גליציה עם שתי דיוויזיות באמצע אוגוסט ותגבר את כוחותיו של אדוארד פון בהם-ארמולי על ה-Zlota Lipa.
ב-8 באוגוסט, הארמייה המיוחדת של הגנרל בזוברשוב והארמייה השמינית הרוסית תקפו שוב בצפון מעבר לסטוקהוד בין סטארני לקובל, והקורפוס הסיבירי ה-1 שנפרס לאחרונה פרץ לעמדות אויב לזמן קצר.
קורפוס המשמר ה-1 דרס את גדודי דיוויזיית האנדורף הגרמנית ואת האגף המקשר של דיוויזיית הונווד ה-41. האגף השמאלי של דיוויזיית הרגלים ה-107 נהדף לאחור, אולם החלק הקדמי הימני הצליח לבסס את עצמו.
ברודקה מירינסקה, צבאו של בזוברזוב עם הקורפוס הטורקסטאני ה-1 חדר לעמדות של קורפוס פאת.
בליל 11 באוגוסט הוחלפו יחידות לינסינגן משני הצדדים על ידי זארצה.
הגנרל ברנהרדי אפשר לדיוויזיית המילואים ה-75 להתקדם למיילניקה ולקריווין כדי לתגבר את קורפוס קייזר האוסטרי.
קורפוס המשמר הרוסי השני ניסה לפרוץ מראש הגשר המערבי של סטכוד בוויטוניז, אך נהדף על ידי קבוצת ליטוויץ.
ממש באותו זמן ההתקפה של הקורפוס הרוסי ה-23 מיצתה את עצמה בקיסילין.
ההתקפות הנוספות לא צלחו; שני הצדדים חזרו למלחמת חפירות.
דיוויזיית הרגלים הגרמנית הראשונה, שנפרקה ב-Maramaros-Sziget מאז 5 באוגוסט, הופנתה לדרום בוקובינה ב-8 באוגוסט ונפרסה בקירליבאבה.
חזית דיוויזיית הרגלים ה-105 נפרצה על ידי כוחות רוסים ליד ווסולה, ודיוויזיית הרגלים ה-119, שהותקפה במקביל ממזרח לטלומטש, לא הצליחה יותר להחזיק מעמד.
גנרל קראוול נאלץ להסיג את דיוויזיית הרגלים ה-119 לרמה מצפון לטישמיניצה.
הארמייה האוסטרית השלישית שהוקמה לאחרונה ספגה אבדות ניכרות ב-7 באוגוסט, כוחותיו של לטשיצקי הצליחו לפרוץ דרך לניזניוב.
ב-9 באוגוסט, הקורפוס ה-11 הרוסי תקף על פרוט העליון את הדיוויזיה האוסטרית ה-59 וכבש את העמדה הדומיננטית של פירס דורה.
הקורפוס הרוסי ה-12 חדר כמעט באין מפריע לאזור שממזרח לנאדוורנה, בין מרג'מפול לדוביאנקו הקורפוס האוסטרי ה-13 הצליח לחזור לעמדותיו.
מדרום לזה, הארמייה האוסטרית השביעית, שנחשפה על האגף, נאלצה לסגת לקו Ottynia-Tysmjenica ומאחורי Bistritza.
לאחר הקרבות הבאים אבדה גם סטניסלאו ב-10 באוגוסט, והקו החדש בסרת העליון נמתח בין מריאמפול - נדבורנה.
כתוצאה מהאגף הדרומי הפתוחה נאלצה גם ארמיית הדרום הגרמנית להסיג את חזיתה בין ירוסלביץ לבטקוב בין 14 ל-18 באוגוסט מאחורי הזלוטה ליפא, והארמייה האוסטרית השנייה שנלחמה צפונה משם.
כניסתה של רומניה למלחמה בצד בעלות הברית, שהתרחשה ב-27 באוגוסט, הביאה רק הקלה לזמן קצר מאוד.
להפך, הרוסים נאלצו להעניק לבת בריתם החדשה הרבה תמיכה לאחר ההצלחות הראשוניות הדלות והתבוסות הרות האסון שלאחר מכן.
מעצמות המרכז ניצחו בזירת המלחמה הרומנית עד תחילת דצמבר 1916. הצבא הרוסי נאלץ כעת לעבור מאות קילומטרים בנוסף, מה ששלל ממנו כוחות למתקפה.
ב-29 באוגוסט, פילדמרשל פון הינדנבורג מונה לרמטכ"ל, ולאופולד, נסיך בוואריה תפס את מקומו כמפקד העליון במזרח.
בתחילת ספטמבר פתחה הארמייה הרוסית התשיעית, במקביל להתקפות הרומניות בטרנסילבניה, במתקפה חדשה במערב בוקובינה.
ההתקפות בבז'זאני - זלוטה ליפא - נאראיובקה נהדפו לחלוטין על ידי הארמייה האוסטרית השביעית.
הגנרל לטשיצקי היה על שפת הרי הקרפטים, אבל ההרים הללו היו - כמו בחורף המלחמה של 1914/15 - מכשול בלתי עביר עבור הכוחות הרוסיים.
ב-17 בספטמבר תקף נגד קורפוס המילואים ה-24 הגרמני בפיקודו של פרידריך פון גרוק בהצלחה באזור נהר הנארייבקה.
ב-20 בספטמבר הפסיק ברוסילוב את ההתקפה בגלל הגידול העצום באבדות.
על פי המידע שבידנו מקובל כי עד מיליון חיילים רוסים נהרגו, נפצעו או נשבו במהלך מתקפת ברוסילוב.
לעומת זאת, אבדותיהן של מעצמות המרכז היו גבוהות יותר, אם כי יש לציין שחיילים רבים מאוסטריה-הונגריה נלקחו בשבי על ידי הרוסים.
בספרות, לעומת זאת, אין הסכמה על פירוט חללי מעצמות המרכז, מחד כי המידע על מספר השבויים באוסטריה-הונגריה שונה מאוד בהתאם לתאריך, ומאידך כי גם קורבנות הלחימה בחזית מצפון לביצות פריפיאט מתווספים לקורבנות מתקפת ברוסילוב.
לפי קיגן, סך האבדות של מעצמות המרכז במהלך מתקפת ברוסילוב היו 600,000 איש, כולל 400,000 שבויים, בצד אוסטריה-הונגריה ו-350,000 איש בצד האימפריה הגרמנית.
עדיין לא ברור אם נתונים אלה משקפים רק את ההפסדים מהמתקפה בחזית הדרום-מערבית הרוסית בפיקודו של ברוסילוב, או שהם כוללים גם את האבדות מההתקפות על החזית המערבית הרוסית שהחלו זמן קצר לאחר מכן.
לפי סטיבנסון, אבדותיה של אוסטריה-הונגריה הסתכמו ב-600,000 הרוגים ופצועים וב-400,000 שבויים, נתונים המתאימים לכמחצית מכלל חיילי הצבא האוסטרו-הונגרי הפרוסים בחזית המזרחית.
סטיבנסון אינו נותן מידע על האבדות הגרמניות.
מספרים שונים ניתן למצוא אצל Bihl.
הוא מעריך את ההפסדים הכוללים של הצבא האוסטרו-הונגרי מהמתקפה בחזית הדרום-מערבית הרוסית לבדה ב-475,000 איש, כולל 226,000 שבויים.
לא ניתן למצוא מידע על סך האבדות של מעצמות המרכז במאמר המקביל באנציקלופדיה מלחמת העולם הראשונה, אלא רק מידע על מספר השבויים בשלב הראשון של מתקפת ברוסילוב.
לפי זה, הכוחות המזוינים הרוסים כבר לקחו 200,000 שבויים עד 12 ביוני.
יחד עם ההפסדים האחרים, כוחם של הכוחות האוסטרו-הונגרים באזור זה צומצם "כמעט בחצי".
מתקפת ברוסילוב הייתה בתחילה מוצלחת ביותר עבור רוסיה, אך גרמה לטינה בתוך הצבא הרוסי עקב האבדות העצומות.
הדמורליזציה התחזקה בתקופה שלאחר מכן ותרמה באופן משמעותי להתמוטטות האימפריה הרוסית באמצעות מהפכת פברואר.
המתקפה גם הביאה לרוסים ניצחון פירוס פוליטי.
פוליטיקאים רבים קיוו שכניסתה של רומניה למלחמה תפיג את הלחץ על הצבא הרוסי.
הצלחתו של ברוסילוב הייתה הגורם המכריע לכניסה של ממשלת רומניה למלחמה.
פקידי צבא בכירים, כולל הרמטכ"ל הרוסי אלכסייב, חסמו אפשרות זו.
בזירת המלחמה הרומנית ספגו חיילי הצאר תבוסה קשה ונחלשו לצמיתות.
מבחינה טקטית, השלב הראשוני במתקפת ברוסילוב היה משמעותי.
בעוד שהיתרונות הצבאיים של חידושיו של ברוסילוב לא הוכרו בסופו של דבר ברוסיה, הצבא הגרמני השיג הצלחה גדולה יותר מסוף 1917 עם טקטיקת "חיילת דריסה" הדומה.
מתנגדיו של ברוסילוב התלוננו שהמתקפה שלו הצליחה רק בגלל חולשתם של האוסטרים ושדרך ניהול המלחמה שלו חסרת תועלת נגד החיילים הגרמנים.
לא ברור מדוע ברוסילוב עצמו התרחק מהתוכניות שלו לקראת סוף ההתקפה.
מתקפת גורליצה-טרנוב במלחמת העולם הראשונה הייתה מתקפה של צבא הקיסרות הגרמנית והצבא האוסטרו-הונגרי נגד צבא האימפריה הרוסית.
הוא נערך בחזית המזרחית, בפולין של היום, בתאריכים 1 במאי 1915 – 18 בספטמבר 1915 והסתיים בניצחון של מעצמות המרכז ובנסיגה גדולה של הרוסים מפולין וגליציה.
בתחילת המלחמה, הובסו הרוסים בפרוסיה המזרחית על ידי הצבא הגרמני בפיקודו של פאול פון הינדנבורג בקרב טננברג (אוגוסט 1914) ובקרב הראשון על האגמים המזוריים (ספטמבר 1914).
בחלק הדרומי של החזית התמודדו הרוסים מול הצבא האוסטרו-הונגרי שפתח בהתקפה ואילץ את הרוסים לסגת משטח שהיום הוא מרכז פולין.
הרוסים התאוששו ובסוף ספטמבר 1914 הם פתחו במתקפת נגד ואילצו את האוסטרו - הונגרים לסגת נסיגה עמוקה.
הגרמנים ניסו לעזור להם אך הובסו בקרב על הוויסלה.
שיאה של מתקפת הרוסים היה כיבוש מבצר פשמישל לאחר מצור של 133 יום.
הרוסים התכוננו להמשך המתקפה לעבר שלזיה שהייתה מרכז תעשייתי גדול.
הגרמנים תקפו אותם ליד לודז' (קרב לודז') ואילצו אותם לסגת במקצת עד מזרחית לוורשה.
במהלך השבועות הבאים המשיכו החיילים הרוסים ללחוץ קדימה אל מעברי הקרפטים בדרום גליציה.
בקרבות חורף עזים תקף גנרל קונרד פון הצנדורף, ראש המטה של הצבא האוסטרו-הונגרי, את הרוסים בניסיון לדחוף אותם לאחור.
שני הצדדים סבלו קשות, אבל הרוסים החזיקו מעמד.
בשלב זה מחצית מחיילי הצבא האוסטרו-הונגרי שנכנסו למלחמה נפגעו.
קונרד התחנן לתגבורת גרמנית נוספת כדי להחזיק את המעברים.
ראש המטה הכללי הגרמני הגדול אריך פון פאלקנהיין סירב, אך באפריל 1915 איים קונרד על שלום נפרד אם הגרמנים לא יעזרו.
הרמטכ"ל האוסטרו-הונגרי קונרד פון הצנדורף לחץ על הרמטכ"ל הגרמני אריך פון פאלקנהיין לצאת למתקפה בגליציה.
פאלקנהיין בתחילה סירב כי סבר שהלחימה העיקרית היא בחזית המערבית אך לבסוף השתכנע ומינה את הגנרל אוגוסט פון מקנזן לעמוד בראש המתקפה.
בסופו של דבר, דיוויזיית הרגלים ה-119 והדיוויזיה הבווארית ה-11 קובצו יחד בקורפס קנויסל, וכוחות נוספים בדמות הקורפוס האוסטרו-הונגרי ה-6 נוספו לארמייה ה-11. פאלקנהיין שהתרשם מהחוסן של החיילים הגרמנים בחזית המערבית כאשר הצרפתים תקפו בסוף 1914 ושוב בתחילת 1915, ואימץ את הצעתו של אוברסט ארנסט פון וריסברג...
והורה לכמה דיוויזיות למסור את אחד מארבעת הגדודים שלהם ולצמצם את סוללות הארטילריה שלהם משישה תותחים לארבעה." כוחות אלו שימשו להקמת דיוויזיות חדשות עבור הארמייה ה-11 החדשה.
קונרד נאלץ להיכנע לתנאיו של פאלקנהיין.
המתקפה המשותפת תערך על ידי קבוצת צבא אוסטרו-גרמנית בפיקודו של גרמני, שפקודותיה מפאלקנהיין יועברו באמצעות הפיקוד האוסטרו-הונגרי.
הקבוצה תכיל את הארמייה הרביעית האוסטרו-הונגרית (שמונה דיוויזיות רגלים ודיוויזיות פרשים אחת) בפיקודו של הארכידוכס יוזף פרדיננד, שהיה חייל מנוסה.
הגרמנים הקימו את הארמייה ה-11 החדשה שהורכבה משמונה דיוויזיות, מאומנות בטקטיקות תקיפה במערב.
הם הובאו מזרחה ב-500 רכבות.
הארמייה ה-11 הונהגה על ידי מפקד הארמייה הגרמנית התשיעית לשעבר, גנרל אוגוסט פון מקנזן, עם אוברסט הנס פון זקט כראש המטה.
מולם ניצבה הארמייה השלישית הרוסית עם שמונה עשרה וחצי דיוויזיות רגלים וחמש וחצי דיוויזיות פרשים, תחת הגנרל רדקו דימיטרייב.
למקנזן סופקה רכבת חזקה של ארטילריה כבדה בפיקודו של גנרל-מיור אלפרד ציתן, שכללה את המרגמות הגרמניות והאוסטרו-הונגריות הענקיות שרסקו מבצרים צרפתיים ובלגים.
מטוסים סופקו לכוון את האש הארטילרית, מה שהיה חשוב במיוחד מכיוון שהתחמושת הייתה מועטת בשני הצדדים: ניתן היה לאגור רק 30,000 פגזים להתקפה.
יתרון משמעותי נוסף היה שירות טלפון השדה הגרמני, שהתקדם עם התוקפים, ובכך אפשר לתצפיתנים בקו החזית לכוון אש ארטילרית.
כדי להגביר את ניידותם בדרכים המועטות, לכל דיוויזיה גרמנית סופקו 200 עגלות אוסטרו-הונגריות קלות עם נהגים.
הארמייה ה-11 הגרמנית הייתה מוכנה להתחיל בהפגזות ארטילריה עד ה-1 במאי, כאשר קורפוס קנויסל פרוס דרומית-מערבית לגורליצה, עם קורפוס המילואים ה-41 בראשות הרמן פון פרנסואה, הקורפוס האוסטרו-הונגרי ה-6 בראשות ארתור ארץ פון שטראוסנבורג, וקורפוס המשמר בראשות קרל פון פלטנברג, פרוסים מדרום לצפון, בזמן שהקורפוס ה-10 הוחזק בעתודה.
הארמייה הרביעית של יוזף פרדיננד נפרסה מצפון לגרמנים בגרומניק.
הארמייה השלישית הרוסית נפרסה עם הקורפוס ה-10 בראשות ניקולאי פרוטופופוב, הקורפוס ה-21 בראשות יאקוב שצ'קינסקי, והקורפוס ה-9 בראשות דמיטרי שצ'רבצ'וב, פרוסים מדרום לצפון.
פאלקנהיין העביר את המטה הגרמני העליון, OHL (Oberste Heeresleitung), לפלס בשלזיה, מרחק שעה נסיעה מהמפקדה האוסטרית.
כדי למנוע ריגול, הועברו התושבים המקומיים מהשטח המצטבר.
בצפון הארמיות התשיעית והעשירית הגרמניות ערכו התקפות הסחה שאיימו על ריגה.
ב-22 באפריל, הגרמנים פתחו במתקפת גז רעל הראשונה ליד איפר, וחשפו את מה שאולי היה יכול להיות נשק מכריע רק כדי להסיח את דעתם של מדינות ההסכמה במערב.
למקנזן היו עשר דיוויזיות רגלים ודיוויזיית פרשים אחת (126,000 איש, 457 תותחים קלים, 159 תותחים כבדים ו-96 מרגמות) לאורך 42 ק"מ (26 מייל) של גזרת ההבקעה.
מולו עמדו חמש דיוויזיות רוסיות המורכבות מ-60,000 איש, אך עם מחסור חריף בארטילריה.
לתמיכה באש, הרוסים יכלו לסמוך רק על 141 תותחים קלים וארבעה תותחים כבדים.
אחד מהארבעה נפגע מיד עם תחילת הקרב.
למפקד העליון הרוסי, הנסיך הגדול ניקולאי ניקולאייביץ', נודע שגרמנים תגברו את כוחותיהם באגפיו אך הוא לא ביצע מהלך נגדי.
המתקפה התחילה ב-1 במאי 1915 בסביבות הערים גורליצה וטרנוב, דרומית - מזרחית לקרקוב ומכאן שמה.
באותו יום, ארטילריה של מעצמות המרכז פתחה באש הטרדה, וטיווחה את התותחים.
למחרת בבוקר בשעה 06:00 הם החלו בהפגזה מתמשכת מתותחי שדה ועד הוביצרים כבדים, בשעה 09:00 הצטרפו המרגמות.
פצצות המרגמה הענקיות היו מפחידות במיוחד, מהפיצוץ שלהם נהרגו חיילים עשרות מטרים מהפיצוץ.
לפי פרנסואה, "המרגמות החלו בעבודתן ההרסנית.
האדמה רעדה, נראה היה שהגיהנום השתחרר".
לדברי ארץ פון שטראוסנבורג, "המתח שלנו הגיע לשיאו כאשר חיל הרגלים יצא לדרכו מעמדות התקיפה שלהם בדיוק בשעה 10".
מקנזן כבר הגדיר "קווים שצריך להגיע אליהם בצורה אחידה ואם אפשר בו-זמנית, מבלי למנוע מהחיילים להמשיך ביחד לאבטח את הגזרה הבאה במידת האפשר".
לאחר היום הראשון, דיווח מקנזן, "עד כה, הכל מתנהל כשורה", וב-3 במאי הוא דיווח ש-12,000 שבויים נלכדו.
פרנסואה דיווח, "גורליצה כמעט נהרסה; החלק של העיירה שנלחם דומה לים של חורבות." לאחר מכן הוציא מקנזן פקודות להתקדמות על נהר ויסלוקה כיעד הבא, שהיווה את קו ההגנה הרוסי השלישי והאחרון.
בינתיים, עתודות רוסיות בדמות הקורפוס הקווקזי השלישי, לא יכלו לספק הקלה לפחות ליום אחד.
אולם, מכיוון שקורפוס זה הוטל לקרב לשיעורין, הם הוכיחו ערך מוגבל במניעת התקדמות הגרמנים.
רדקו דימיטרייב שלח במהירות שתי דיוויזיות כדי לבלום את פריצת הדרך האוסטרו-גרמנית, אבל הן הושמדו לחלוטין לפני שהספיקו לדווח בחזרה למטה.
מנקודת המבט הרוסית, שתי הדיוויזיות פשוט נעלמו מהמפה.
ב-3 במאי הנסיך הגדול ניקולאי היה מודאג מספיק כדי לספק שלוש דיוויזיות נוספות ולאשר נסיגה מוגבלת.
הקורפוס ה-12 הרוסי ליד מעבר דוקלה החל בנסיגתו, וכך גם הקורפוס ה-24 ליד נובי ז'מיגרוד, מה שסימן שהשליטה הרוסית בקרפטים הפכה קלושה יותר ויותר.
דיוויזיית הרגלים ה-20 של קורפוס אמיך, קורפוס קנויסל שונה לאחר שאוטו פון אמיך השתלט על הפיקוד, כבשה את נובי ז'מיגרוד.
באמצעות גשר שלם מעל הוויסלוקה, דיוויזיה זו הצליחה להתקדם לוויאצ'נו.
עד ה-5 במאי התוקפים עברו את שלושת קווי החפירות שהתנגדו להם, עד ה-9 במאי הם הגיעו לכל היעדים שהוקצו להם.
הנסיך הגדול ניקולאי התיר נסיגה מוגבלת, אך דחה את העצה לבנות עמדה מבוצרת היטב הרחק מאחורי הקו הקדמי ולאחר מכן לחזור אליה.
בשלב זה התקפות הנגד הרוסיות הפכו נואשות יותר, ולעיתים קרובות השליכו טירונים חדשים לקרב, חלקם חמושים רק ברימונים או באלות עץ.
ב-6 במאי, ציין מקנזן, "לאורך כל הקו מהויסלה הרחק אל הרי הקרפטים, האויב נסוג.
היום אני חושב שיש לנו כבר 60,000 שבויים".
עד ה-11 במאי, אנשיו של אמיך הגיעו לפאתי סאנוק, בעוד שפרנסואה הגיע לנהר סאן, התקדמות של 97 ק"מ תוך עשרה ימים.
מטרתו של מקנזן הפכה אז לאבטחת קו הסאן, לפני שהתקדם לרווה-רוסקה.
בשלב זה של הקרב, לפי בוטאר, "הקורפוסים ה-10 וה-24 הפסיקו למעשה להתקיים, בעוד שהקורפוס ה-9 איבד 80 אחוז מכוחו הלוחם", והקורפוס הקווקזי ה-3 איבד שני שלישים מהכוח הלוחם.
ב-10 במאי, ולדימיר דראגומירוב כתב לנסיך הגדול ניקולאי, "העמדה האסטרטגית של כוחותינו חסרת סיכוי.
במיוחד, אני רואה את חובתי לציין את עמדת הארמייה הרביעית, שתהפוך למסוכנת מאוד אם האויב יפרוץ דרך לאורך הסאן התחתי."
ב-12 במאי, הורה מקנזן להקים ראשי גשר בירוסלב וראדימנו.
ב-15 במאי, ירוסלב נלכדה והגרמנים החלו לחצות את הסאן שם ב-17 במאי.
הארמייה השלישית של דימיטרייב והקורפוס ה-12 הועברו תחת שליטת הארמייה השמינית של אלכסיי ברוסילוב בניסיון של הנסיך הגדול ניקולאי לבלום את פריצת הדרך הגרמנית.
זמן קצר לאחר מכן, דימיטרייב הודח, והוחלף על ידי לאוניד לש.
ב-28 במאי, דיוויזיית המילואים ה-81 של קורפוס המילואים ה-41 הגרמני כבשה את סטובנו ונאקלו מצפון למצודת פשמישל.
ב-31 במאי החלו הגרמנים לכבוש את המבצרים המקיפים את המצודה, וברוסילוב הורה לנטוש אותה.
דיוויזיית הרגלים הבווארית ה-11 של קנויסל צעדה פנימה ללא התנגדות ב-3 ביוני.
הארמייה השלישית של לש נסוגה אז לנהר טאניו, ואילו הארמייה השמינית של ברוסילוב נסוגה לכיוון למברג ליד גרודק.
יתר על כן, ברוסילוב נצטווה לוותר על הקורפוסים הקווקזי ה-5 וה-22 שלו, כדי שהארמייה השלישית תוכל ליצור אגף דרומי בשילוב עם הקורפוסים הקווקזי ה-2 וה-29 שלה.
האגף הדרומי הזה של הארמייה השלישית, בראשותו של ולדימיר אולוקוב, היה אמור למנוע ממקנזן לכבוש טריטוריה נוספת.
היעד הבא של מעצמות המרכז היה המשך התקדמות מזרחה מראש גשר במאגיירוב, והכיבוש הסופי של למברג, דבר שינתק את קווי התקשורת בין החזית הצפון-מערבית לחזית הדרום-מערבית הרוסית.
מקנזן לא רק יפקד על הארמייה ה-11 שלו אלא גם על הארמייה הרביעית האוסטרו-הונגרית, מתוגברת עם הקורפוסים ה-10 וה-17, על האגף הצפוני שלו, והארמייה השנייה האוסטרו-הונגרית, מתוגברת עם קורפוס בסקידן, על האגף הדרומי שלו.
סדר הכוחות של הארמייה ה-11, מצפון לדרום, כלל את הקורפוס של קרל פון בהר, הקורפוס ה-10 של אוטו פון אמיך, קורפוס המילואים ה-22 של אויגן פון פאלקנהיין, קורפוס המשמר של קרל פון פלטנברג, הקורפוס ה-6 האוסטרו-הונגרי של ארתור ארץ פון שטראוסנבורג וקורפוס המילואים ה-41 של הרמן פון פרנסואה.
המתקפה החלה ב-13 ביוני, ועד ה-17 ביוני, הגרמנים דחקו את קו החזית אחורה 29 ק"מ לעמדות ליד גרודק.
המתקפה הגרמנית החלה שוב ב-19 ביוני, לאחר שביום הקודם הם קידמו את הארטילריה הכבדה שלהם עם סיור אווירי תואם.
הרוסים חזרו לנסיגה מהירה, וב-21 ביוני הורה הנסיך הגדול ניקולאי לנטוש את גליציה.
ב-22 ביוני נכנסו האוסטרו-הונגרים של מקנזן ללמברג לאחר התקדמות של 310 ק"מ (190 מייל), קצב ממוצע של 5.8 ק"מ (3.6 מייל) ליום.
שדות הנפט בגליציה, חיוניים עבור הצי הגרמני, חזרו עד מהרה לתפוקה מלאה ונלכדו 480,000 טונות של נפט הדרוש מאוד.
הקרבות על הנהרות בוג וזלוטה ליפא סיימו את מתקפת גורליצה-טרנוב, שבמהלכה הצליחו צבאות מעצמות המרכז להנחיל את התבוסה הגדולה ביותר לחיילי האימפריה הרוסית.
המבצע, שנמשך 70 יום, מבחינת מספר החיילים המעורבים (כולל הקרביים והלא קרביים - 4.5 מיליון איש משני הצדדים), מבחינת הנפגעים של היריבים (בשני הצדדים יותר מ-1.5 מיליון איש), ובמונחים של שלל, היה אחד הגדולים ביותר במהלך מלחמת העולם הראשונה.
אבדות כבדות בקרבות מאי אילצו את הצבאות הרוסיים לסגת מגליציה בתחילת יוני 1915, ובמהירות כה רבה עד שהעמדות המבוצרות שהוכנו מאחור נותרו נטושות.
היציבות הנמוכה של חיילי הארמייה השמינית הרוסית, שיצאה מלבוב ב-22 ביוני, הפכה לסיבה לנזיפות חריפות מהמפקדה הקדמית.
בצבאות הרוסים מדרום לנהר פיליקה הועברו 26 דיוויזיות חי"ר והוטלו לקרב תוך 70 יום, שתי דיוויזיות שמירה נוספות נותרו בעתודה.
אבל עבור צבאות מעצמות המרכז, הניצחון גבה מחיר יקר.
העתודות שהגיעו (6.5 דיוויזיות) שהופעלו במהלך המתקפה נוצלו עד תחילת יולי במלואם.
למרות שלחיילות הרוסים ברגעים מסוימים של הקרבות חסרו פגזי ארטילריה (בעוד שצריכת הפגזים הייתה הגבוהה ביותר מאז תחילת המלחמה), הם היו מצוידים היטב במחסניות רובים ושמרו על יתרון במספר המקלעים.
אש מכוונת מנשק קל במיומנות הייתה יעילה מאוד, והתקפות חזיתיות מסיביות עלו לכוחות המנצחים ביוקר, מה שבא לידי ביטוי בהצטמצמות הדרגתית של החזית הפורצת.
המידע הרשמי הזמין על אבדות הצדדים הלוחמים מאפשר להבהיר את מספר המתים במבצע.
מספר זה מורכב מההרוגים והנעדרים, שלא נלקחו בשבי.
הפיקוד העליון של צבא אוסטריה-הונגריה (AOK) והפיקוד הגרמני העליון של כל הכוחות הגרמניים במזרח (Ober Ost) הכריזו כי לכדו בתקופה שבין תחילת מאי – תחילת יולי 1915 בגליציה, בוקובינה וממלכת פולין 3 גנרלים, 1,354 קצינים ו-445,622 חיילי הצבא הרוסי, 350 תותחים, 983 מקלעים.
הצד הרוסי הודיע רשמית על לכידתם במאי-יוני 1915 של 100,476 שבויים (מתוכם 1,366 קצינים), 68 תותחים, 3 מרגמות ו-218 מקלעים של מעצמות המרכז.
על סמך נתונים אלו, ניתן להניח כי 170,628 איש מתו מצד החיילים הרוסים במבצע, ו-140,420 איש מתו מצד מעצמות המרכז.
לאחר נסיגת החיילים הרוסים מגליציה, רק בתוך המחוזות הצבאיים של קרקוב, לבוב (למברג) ופשמישל, נקברו רשמית 566,833 חיילי צבאות רוסיה, גרמניה ואוסטרו-הונגריה שמתו מתחילת המלחמה.
במקביל הונחה היסוד ליצירת רשת אנדרטאות מלחמה.
בעקבות התבוסה החליט הפיקוד העליון הרוסי, הסטאבקה, לסגת מגליציה ומפולין כדי ליישר ולקצר את קו החזית ולתת זמן לצבא להתחיל ולבנות את עצמו לקראת המשך המלחמה.
הגרמנים נכנסו לוורשה ב-4 באוגוסט 1915. הרוסים הוכו מכה קשה על ידי הגרמנים והאוסטרו-הונגרים ששבו 250,000 חיילים רוסים.
לאחר מתקפת גורליצה-טרנוב לא היו אירועים משמעותיים בחזית המזרחית עד למתקפת ברוסילוב ביוני 1916.
מתקפת הטיטאנים (ביפנית: 進撃の巨人; ברומאג'י: Shingeki no Kyojin – שִינְגֶקִי נוֹ קיוֹגִ'ין.
באנגלית: Attack on Titan) היא סדרת מנגה ואנימה יפנית שנכתבה על ידי האג'ימה איסיאמה (Hajime Isayama) .
הסדרה עוקבת אחר ארן יגאר, ושני חברי הילדות שלו, מיקאסה וארמין, שגרים בעולם אפוקליפטי מוקף בטיטאנים, יצורים מסתוריים טורפי אדם.
ב-14 ביולי 2015 יצא חלק ראשון של סרט לייב אקשן יפני באותו שם המבוסס על הסדרה, אורכו 98 דקות.
הפרק הראשון של העונה הראשונה של האנימה יצא באפריל 2013. העונה הרביעית והאחרונה של האנימה החלה ב-7 בדצמבר 2020 – והיא מחולקת ל-3 חלקים.
החלק השלישי והאחרון שודר בשני חצאים; המחצית הראשונה עלתה לאקרנים במרץ 2023 והמחצית השנייה והאחרונה עלתה ב-4 בנובמבר 2023.
לא ברור אם העולם הוא פוסט או פרה היסטורי, אך השנה היא שנת 845, והסיפור מתחיל במחוז "שיגאנשינה".
כל האנושות "כלואה" בתוך חומות, כאשר יש שלוש שכבות: "מריה", "רוז", ו"שינה".
לומדים שהאנושות בנתה את החומות הללו כדי להגן על עצמה מפני הטיטאנים.
יצורים גבוהים דמויי אדם אשר ניזונים מבני האדם, לא ברורה המשיכה לבני אדם ספיציפית, כי לבעלי החיים הם לא מתקרבים.
כל חומה קטנה יותר מהשנייה בסדר יורד, כלומר חומת "מריה" היא הגדולה ביותר, וחומת "שינה" היא הקטנה ביותר, ובהתאם חיים בתוך החומות המעמדות בעולם: העשירים חיים עמוק בפנים בחומת "שינה" הבטוחה, והעניים חיים בחומת "מריה".
אנו לומדים ש"חיל הסיור" הוא החיל האחראי במשטר הקיים בחומות לגבי חקר העולם החיצוני, והחיל מקבל המון ביקורת מהציבור, במיוחד שלילית, עקב חוסר היכולת של האנושות מול הטיטאנים.
אומנם לאנושות היו מספר התקדמויות לאורך השנים לגבי נשקי-נגד לטיטאנים אך לא הצליחו להשיג הישג משמעותי בידע על הטיטאנים.
הסדרה נפתחת עם ארן יגאר ומיקאסה, אוספים קרשים לאח הביתי.
מיקאסה וארן שמים לב שמשלחת של "חיל הסיור" חוזרת לעיר, וארן רץ לראות אותם נכנסים בשער, עקב היותו מעריץ של "חיל הסיור".
זו הפעם הראשונה שהצופה רואה את ההאכזריות של הטיטאנים כלפי בני האדם, ואת הייאוש של בני אדם וחוסר האונים מול הטיטאנים.
ארן אומר שהוא רוצה להצטרף לחיל הסיור, למורת רוחן של אמו ומיקאסה, שחושבות שזהו רעיון לא טוב מאחר שהרבה אנשים מתים מחוץ לחומות.
אביו של ארן, גרישה, לא מגיב בשלילה לדבריו של ארן, ואומר שאין דבר היכול לרסן את סקרנותו של האדם.
הפרק הראשון מתפתח ומתקדם ואנחנו לומדים על ארן וחברו הטוב ארמין, ששניהם מאמינים שבני האדם צריכים לצאת מהחומות ולחקור מה יש בעולם החיצוני.
לאחר 100 שנים של שקט, הטיטאנים תוקפים.
הטיטאן הענקי, ביחד עם הטיטאן המשורין, עושים חור בחומת מריה, ומובילים עשרות טיטאנים אל תוך מחוז שיגאנשינה.
המון אנשים מתים, ביניהם גם אמא של ארן, שנאכלת על ידי טיטאן.
ארן, שמתעורר עם זיכרון לא ברור של מה שקרה לילה לפני יחד עם מפתח משונה שתלוי לו על הצוואר, מחליט שהוא מתגייס לחיל הסיור.
מיקאסה וארמין מחליטים להצטרף אליו, והשלושה מתחילים בטירונות ואימונים.
אחרי 5 שנים, השלושה מסיימים את ההכשרה שלהם בתוך מחזור ה-104 של חיל הטירונים.
בדיוק 5 שנים לאחר המתקפה האחרונה, הטיטאנים תוקפים עוד פעם, הפעם את חומת רוז, במחוז טרוסט.
החומה נפרצת, ומכיוון שהיא החומה הפנימית יותר, ישנו לחץ גבוה יותר על הצבא והאזרחים מהפעם הראשונה.
המפקד פיקסיס, המפקד של חיל החומות, מפקד חכם וכריזמטי, מחליט על תוכנית הגנה על חומת רוז, שמטרתה הסופית היא לאטום את החור שהטיטאן הענק יצר.
יחידת הצוערים היא היחידה העיקרית שנלחמת בתוכנית זו, יחד עם חיל החומות.
יחידת הצוערים הלא מאומנת בקרב אמיתי, כמעט נמחקת כבר בתחילת הקרב מול הטיטאנים, והטובים ביותר שבה נשארים בחיים ומתחילים לרקום תוכנית-נגד.
בשלב מאוחר יותר בקרב, ארן מגלה שיש לו את היכולת להפוך לטיטאן תבוני, שהוא יכול לשלוט בו.
תחילה הצבא מפחד מאוד מארן, מאחר שעוד לא נתקלו בבן אדם בעל יכולת כזאת, אפילו שוקלים להרוג אותו, אך לבסוף מחליטים לסמוך עליו ויוצרים תוכנית פעולה.
ארן לבסוף מצליח לאטום את החומה בעזרת סלע ענק שהוא משליך על החור, אך הציבור יודע שארן יכול להפוך לטיטאן, ומתנהל משפט האם צריך להרוג את ארן, או להשאירו בצבא.
סרן לווי, מפקד צוות בחיל הסיור, ידוע לשמצה בתור החייל החזק ביותר בצבא, לוקח אחריות על ארן ואומר שהוא מוכן לאמן אותו, אך אם ארן מאבד שליטה על הטיטאן שלו, הוא יוכל להרוג אותו.
ארן נזכר במפתח שאביו הביא לו שפותח את המרתף בביתו, שם הוא חושב שיגלו סודות על הטיטאנים.
מפקד חיל הסיור ארווין סמית' ולווי מחליטים על תוכנית פעולה של יציאה מחוץ לחומות לטובת החזרה של מחוז שיגאנשינה בחומת מריה.
למסע המסוכן הזה מצטרפים גם חבריו של ארן, מיקאסה וארמין, ועוד חברים ממחזור הצוערים ה־104. במהלך הרכיבה לכיוון מחוז שיגאנשינה, חיל הסיור נתקלים בטיטאנית נשית אינטליגנטית, אשר הם לא מצליחים להרוג.
הטיטאנית מגנה על העורף שלה (נקודת החולשה של הטיטאנים) לכן בני האדם מבינים שהטיטאנית הנשית היא בת אדם במסווה כמו ארן.
במהלך המסע ארווין סמית' טומן מלכודת לטיטאנית הנשית ולוכד אותה, אך היא מצליחה להשתחרר וכמעט לתפוס את ארן, שלווי מצליח להציל אותו ברגע האחרון.
ארן מתעורר חזרה בתוך החומה הפנימית ביותר, חומת "שינה", כאשר חבריו מספרים לו שעומד להתנהל נגדו המשפט האחרון של פסק הדין לגבי מה מצפה לארן.
ארן מיקסה וארמין, מנסים להבריח את ארן מעיר הבירה בעזרת חברתם אנני, אשר מובילה אותם לתוך מנהרות מתחת לאדמה, אך ברגע האחרון, אנני מתחרטת, ולא מסכימה להיכנס, אחרי ששמה לב שארמין מתנהג מוזר.
באותו רגע, הצופה מגלה שאנני היא הטיטאנית הנשית.
ארמין מסביר שחשד באנני מההתחלה, לאחר שבמסע מחוץ לחומות הטיטאנית הנשית תפסה אותו, אך לא הרגה אותו, מכיוון שאנני החשיבה את ארמין לאחד החברים היחידים שלה.
ארן הופך גם הוא לטיטאן, והוא ואנני נלחמים.
הפעם, ארן גובר על אנני וכמעט אוכל אותה, אך ברגע האחרון עוצר את עצמו, מה שנותן לאנני להפוך את עצמה לקריסטל בלתי חדיר.
ארווין, שנעצר על ידי השלטון בגין התוכנית שלו שנכשלה, טען שהטיטאנים התבוניים הם בעצם בני אדם.
לאחר שהשלטון הבין שצדק, שוחרר ארווין ממעצר.
העונה מסתיימת בתהיות לגבי הטיטאנים, ובמפתח של המרתף של ארן.
לאחר הקרב של ארן ואנני, האנג'י זואה, מפקדת צוות בחיל הסיור, מגלה שבתוך החומות ישנם טיטאנים ענקיים, שבעצם מרכיבים את החומות עצמן.
הכומר ניק, מטיף של דת החומות (דת בתוך החומות האומרת שהחומות הן קדושות ואלוהיות), מבקש מהאנג'י לשמור על זה בסוד.
משתמע מכך שהכומר ניק יודע יותר על זה, אך לחוסר מזלה של האנגי, היא לא מצליחה לחקור אותו בנושא.
באותו הזמן במוצב של חיל הסיור חוליה המורכבת מחולית הטירונים של חיל הסיור וחוליות נוספות נתקלת בחבורה של טיטאנים ונאלצים להימלט מהמקום על סוסים, ומטרתם היא להזהיר את הכפרים בסביבה, ולדווח שיש פרצה בחומה.
מיקה (Mike), מפקד צוות בחיל הסיור נשלח כדי להסיח את דעתם של הטיטאנים הרחק מחיל הסיור.
מיקה מצליח לחסל כמה טיטאנים אך נעצר למראה הטיטאן החייתי.
טיטאן עצום ממדים הדומה לחיה, או קוף, ובעל יכולת לדבר.
הטיטאן החייתי לוקח למיקה את ציוד התמרון שלו, ובכך גוזר את גורלו המר, ומיקה מחוסל על ידי הטיטאנים בפקודת הטיטאן החייתי, ששולט בהם.
בזמן הזה, החוליה מגיעה לאחד הכפרים הסמוכים, הכפר בו גדל קוני ספרינגר.
אך למרבה ההפתעה, אין סימני מוות בכפר, הסוסים באורווה (משמע הכפריים לא ברחו), והחוליה נתקלה בטיטאן מוזר השוכב הפוך על בית, ללא יכולת לזוז או לתקוף.
החוליה מחליטה לרכב לאורך החומה כדי לבדוק אם ישנה פריצה ממנה הטיטאנים נכנסים.
לאחר שלא מוצאים דבר, תופסים מכסה במחנה נטוש ומוצאים מזון ושתייה בשפה מוזרה שהם לא מבינים, אך ריינר בראון שם לב שיימיר יודעת לקרוא את השפה המוזרה.
בינתיים, ארמין טוען שכמו שאנני הקשתה את עצמה לחומר הדומה לאבן, אפשר יהיה להשתמש ביכולת של ארן להפוך לטיטאן כדי לאטום את חומת מריה.
במקביל, לווי מתחקר את הכומר ניק, שלבסוף נשבר ורק אומר לו שהכנסייה ביקשה ממנו לשים עין על קריסטה לנז, חיילת בחיל הסיור.
למרות שאמצע הלילה, (טיטאנים לא פעילים בלילה) הטיטאנים תוקפים את החוליה בתוך הטירה, והחיילים הבכירים והוותיקים ביותר נלחמים בהם, עד שהטיטאנים מצליחים להתגבר עליהם והם כולם נאכלים.
החוליה שנשארה מטפסת לגובה המבצר ולהפתעת כולם יימיר קופצת ממנו והופכת לטיטאן המלתעות.
בפלאשבק אנחנו מגלים שקריסטה היא בעצם בת מלוכה אשר שינתה את שמה ומתחבאת בחיל הסיור.
לאחר שיימיר הופכת לטיטאן המלתעות היא נלחמת בכל הטיטאנים עד הגעתם של חוליית לווי ושאר חיל הסיור אשר מחסלים את הטיטאנים הנותרים, אנו מגלים ששמה האמיתי של קריסטה לנז הוא היסטוריה רייס.
בזמן שהחיילים מתאוששים מהקרב במבצר, אנו צופים בפלאשבק מכמה שעות לפני, שבו האנג'י אומרת לחוליית לווי ארן, מיקאסה, וארמין, שריינר וברתולט, (שנמצאים במבצר יחד עם החוליה שנלחמת בטיטאנים) כנראה טיטאנים הדומים לארן ואנני ביכולותיהם, ומבקשת מהם לשמור על קור רוח.
בחזרה בהווה, ריינר מדבר עם ארן ואומר לו מרצונו החופשי שהוא הטיטאן המשוריין, וברתולט הוא הטיטאן הענקי, ושניהם פרצו את החומה כדי להשמיד את האנושות.
ארן הופך לטיטאן ומהר מאוד נוצר קרב.
ברתולט וריינר לוקחים את יימיר, שמחוסרת הכרה מהקרב הקודם, ומנסים לברוח, אך האנג'י והחיילים מעכבים את הטיטאן הענקי, בעוד שארן נלחם בטיטאן המשוריין.
ארן כמעט מנצח את ריינר, אך הטיטאן הענקי נופל עליו ובכך ריינר וברתולט מצליחים לחטוף את ארן.
ארווין סמית' מגיע עם תגבורת והם דוהרים לעבר ארן ומתכוננים לקרב.
אנו לומדים שיימיר נאמנה להיסטוריה, ורוצה להציל אותה בכל מחיר.
בפלאשבק רואים את יימיר בתור ילדה, ואז בתור טיטאן טהור, ואז בתור אדם עוד פעם, כאשר היא נהפכה לטיטאן המלתעות.
חיל הסיור מצליח להתקרב לריינר וברתולט, וארווין מאגף אותם מקדימה ומוביל אליהם עדר של טיטאנים שתוקפים אותם.
חיל הסיור תוקף, אבל ישנן אבדות כבדות.
ריינר מתחיל לזרוק טיטאנים לכיוון ארן מה שגורם להם ליפול ולהיפצע.
לפתע, מכל הטבק באוויר מגיח הטיטאן שהרג את אמא של ארן.
הנס, חייל בחיל החומות וחבר של משפחת יגאר, מנסה להרוג את הטיטאן כדי לנקום, אך ללא הצלחה, מה שמוביל למותו.
ארן מנסה להפוך לטיטאן, אך לא מצליח, ומאבד תקווה בעצמו לגמרי.
מיקאסה מדרבנת את ארן, והוא בטעות מפעיל את הכוח של הטיטאן המייסד, המסוגל לשלוט בטיטאנים הטהורים.
הוא מפנה את כל הטיטאנים לכיוון הטיטאן שהרג את אימו, ולאחר שזה מת, הפנה אותם לכיוון ריינר וברתולט.
חומת רוז מוכרזת כחומה בטוחה ואטומה, אשר אזרחים יכולים לחזור אליה.
קוני ספרינגר וסשה בראוס, מדווחים לארווין סמית' שהטיטאנים שתקפו אותם הם בני אדם שנהפכו לטיטאנים מהכפר של קוני, מאחר שקוני מזהה את הטיטאן שלא יכל לזוז בתור אמא שלו.
ארווין מכריז שלמרות הכל, הם לקחו צעד קדימה בידע שלהם על הטיטאנים.
בסצנה האחרונה של העונה אנו רואים את הטיטאן החייתי, כאשר דמות אדם בלונדיני עם משקפיים יוצא מצווארו.
חוליית לווי עורכת ניסויים עם ארן כדי לקוות שהוא בעל היכולת להקשות את גוף הטיטאן שלו בכדי לאטום את חומת "מריה".
הכומר ניק נרצח בידי המשטרה הצבאית, אבל תודות להאנג'י, חיל הסיור מגלה שהממשלה מנסה לחתור תחתיהם.
חיל הסיור עובר בחשאיות למחוז טרוסט שבחומת רוז בכדי להתחבא מהממשלה, אך ארן והיסטוריה נחטפים.
אנו מגלים שאלה לא באמת ארן והיסטוריה, אלא ארמין וג'אן בתחפושת.
מיקאסה מצילה אותם, אך כל זה מתברר להיות תרמית שקני אקרמן, אותו לווי מכיר מהיותו ילד, יצר.
קני וחולייתו מצליחים לתפוס את ארן והיסטוריה האמיתיים.
ארווין סמית' מדווח לממשלה על החטיפה של ארן והיסטוריה, וחיל הסיור מחליט לחקור את דימו ריבס, האיש שחטף את ארן והיסטוריה בניסיון הראשון.
דימו ריבס מחליט לחבור לחיל הסיור ולעזור להם למצוא את הרוצחים של הכומר ניק.
אחרי עינויים קשים, וטריק מוצלח של חיל הסיור, המשטרה הצבאית מגלה לחיל הסיור שמשפחת רייס (היסטוריה רייס), היא משפחת המלוכה האמיתית, היסטוריה היא יורשת העצר, והמלך הנוכחי הוא דמות כלי משחק פשוט.
לאחר מכן, קני אקרמן מוצא והורג את דימו ריבס, ואביה של היסטוריה, רוב רייס, נפגש איתה.
לאחר ניסויים והסקות, האנג'י מבינה שאם טיטאן טהור אוכל אדם בעל יכולת שינוי לטיטאן, הוא הופך חזרה לאדם המקורי שהוא, ולוקח את כוחות הטיטאן.
ארווין סמית' מדבר עם המפקד פיקסיס לגבי רעיון הפיכה צבאית של הממשלה בתוך החומות ולהשתמש בהיסטוריה בתוך המלכה החדשה של החומות.
ארווין מוסיף ואומר שלדעתו, המלך מחק לבני האדם את הזיכרון כאשר החומות נבנו.
חיל הסיור מופלל על ידי קני אקרמן ברצח דימו ריבס, ורבים מהם נלקחים למעצר.
מארלו והיץ', חיילים מהמשטרה הצבאית נעצרים על ידי חיל הסיור.
בזמן הזה, פלגל ריבס, בנו של דימו, שראה את רצח אביו, נרדף על ידי המשטרה הצבאית.
האנג'י מצילה אותו והוא מספר לה את האמת ומחליט לחבור גם הוא לחיל הסיור ולעזור להם.
ג'אן חוקר את מארלו והיץ', וברגע שמבין שאפשר לסמוך עליהם, הם מובילים אותם למוצב של המשטרה הצבאית, וחיל הסיור כובש אותו.
פלגל ריבס מכין מלכודת למשטרה הצבאית והם מגלים לו את הקונספירציה על מות אביו, בלי לדעת שכל השכונה מקשיבה להם, ובכך השכונה התנפלה וכעסה עליהם.
ארווין הובל לארמון המלך בשביל שיחליטו על הוצאתו להורג באופן רשמי, אך לפני שיוכלו להחליט על הוצאתו להורג, חיילת מתפרצת לאולם ומכריזה על זה שהטיטאן המשוריין פרץ את חומת "רוז" והפליטים מחומת רוז כבר בדרך לחומת "שינה".
הממשלה דורשת לסגור את חומת "שינה" ולא לאפשר להם להיכנס, ובכך גוזרת את גורלם של חצי מהאנושות להיכחד.
הידיעה מתבררת להיות שקרית, והמפקד פיקסיס מגלה לממשלה שזהו טריק כדי לראות איך יגיבו.
באותו הרגע דאלאס זאקרי, רמטכ"ל הצבא, נכנס יחד עם חיילים ומכריז על הפיכה צבאית.
בינתיים, האנג'י מספרת על סיפורו המשונה של רצח של כל משפחת רייס, משפחת המלוכה, וארן מתעורר כבול בשלשלאות בתוך מערה מסתורית.
רוד רייס והיסטוריה מופיעים ורוד נוגע לארן בצוואר, מה שמפעיל פלאשבק של ארן שבו הוא רואה את עצמו בתור טיטאן טהור אוכל את אביו.
אנו רואים גם פלאשבק של היסטוריה שבו היא נזכרת באחותה הגדולה פרידה רייס.
רוד אחרי זה מספר להיסטוריה שאביו של ארן, גרישה, אכל את פרידה בתור טיטאן ובכך גנב לה את הטיטאן ואת היכולות שלה.
לאחר מכן גרישה הרג את כל משפחת רייס חוץ מאת רוד רייס.
רוד רוצה שהיסטוריה תאכל את ארן כדי שהיא תקבל את כוח הטיטאן שלו כי לפי רוד, רק למשפחת רייס יש את הזכות להיות בעלת הטיטאנים.
לאחר מכן, קני אקרמן מגלה שהוא עובד בשביל רוס רייס.
בינתיים, המפקד פיקסיס משתף את ארווין בגילויו: משפחת רייס יכולה לשנות את הזיכרונות של בני האדם.
חיל הסיור נשלח כדי להציל את ארן, ואנו מגלים שקני אקרמן הוא דוד של מיקאסה, ומשפחת אקרמן היא משפחה אשר חסינה לשינוי הזיכרון המופעל על ידי משפחת המלוכה.
חיל הסיור מגיע למערה בה ארן והיסטוריה נמצאים, ונלחמים בקני ואנשיו של רוד רייס.
במקביל, רוד רייס מסביר שהטיטאן המייסד עובר במשפחתו במשך שנים רבות, ויש לו את היכולת לשנות את הזיכרון של בני האדם, וגם לשלוט בטיטאנים טהורים.
לאחר מכן, רוד רייס מוציא מזרק עם נוזל משונה, ארן מזהה את המזרק מאחר שלאביו היה אותו מזרק בדיוק, ונזכר שאביו השתמש במזרק עליו.
קני פורץ פנימה ומתחיל לתקוף את רוד רייס, מה שנותן לארן הזדמנות לברוח ולהפוך לטיטאן, אך ארן מלא אשמה ממה שאביו עשה.
היסטוריה לא מסכימה לבקשת אביה להפוך לטיטאנית ולאכול את ארן ומעיפה את המזרק על הרצפה, ובכך מנפצת אותו.
נוזל הטיטאנים נשפך על הרצפה.
היסטוריה משחררת את ארן מאחר שהיא מבינה שגם אם תיקח לארן את כוחות הטיטאן היא לא תצליח להציל את האנשות עקב שטיפת המוח של המלך הראשון שנשבע לא להילחם.
רוד רייס המוכה אכזבה נשכב על הרצפה ומלקק את הסרום, מה שהופך אותו לטיטאן עצום.
ארן שותה שיקוי ומצליח להתקשות לגמרי בעזרת גוף הטיטאן שלו, ובכך מציל את חבריו.
חיל הסיור עוקב אחרי הטיטאן העצום של רוד רייס בעקבותיו לכפר סמוך.
לווי שואל את היסטוריה אם היא תרצה להיות המלכה של החומות אחרי שהקרב ייגמר, היא מסכימה.
הטיטאן העצום של רוד רייס הגיע לחומה, והתכנית של ארווין סמית' עבדה.
הם הצליחו לזרוק לתוך פיו של הטיטאן חומרי נפץ, והוא התפוצץ ומת.
לווי מוצא את קני אקרמן הפצוע קשה וקני מגלה ללוי שהוא בעצם דודו, אח של אמו המנוחה, נותן לו עוד מזרק עם סרום של הטיטאנים, ומת.
היסטוריה מוכרזת בתור מלכת החומות, והטיטאן החייתי מתאחד יחד עם ריינר וברתולט.
ארן מבין שהאיש שראה בחזיון שלו במערה הוא לא אחר מאשר המפקד קית' שאדיס, מפקד חיל הצוערים, ולשעבר מפקד חיל הסיור.
חוליית לווי של חיל הסיור הולכת לבקר אותו, והוא מספר להם על הלילה שהוא ראה את ארן וגרישה הולכים ליער להשתמש במזרק עם סרום הטיטאנים.
הוא מספר להם שאחרי זמן מה, הוא בעצמו הלך לשם לראות מה קרוה, ומצא את ארן שוכב על האדמה ללא זכר לאביו.
לאחר מכן, חיל הסיור מתכונן למשימתו הגדולה ביותר אי פעם: לצאת לכיוון מחוז שיגאנשינה ולאטום את חומת "מריה".
חיל הסיור נע בלילה לכיוון חומת מריה ומחוז שיגאנשינה בכדי להימנע מטיטאנים.
כאשר מגיעים, ארמין מבין שריינר וברתולט מתחבאים בתוך מחוז שיגאנשינה, ועל הסיירים לחפש ולמצוא אותם.
ארן מהר מגיע לחור בחומת מריה, ובעזרת חבריו הם אוטמים את החומה.
ארמין וארווין מתחילים לחשוד, מאחר שלא חוו שם התנגדות מאף אחד, ולא ידעו עדיין איפה ריינר וברתולט.
ארווין מטיל על ארמין את המשימה למצוא אותם, ולבסוף הוא מבין שהם איפשהו בתוך החומה.
לאחר שמוצאים אותם, לווי כמעט עורף לריינר את הראש, אבל זה מצליח להציל את עצמו בכך שהופך לטיטאן המשוריין.
במקביל, הטיטאן החייתי מופיע מחוץ לחומה יחד עם עוד טיטאן משונה שעוד לא הכירו (טיטאן העגלה), ועוד טיטאנים טהורים גבוהים, שכולם עמדו מחוץ לחומה ולא זזו.
ארווין מבין שהתכנית של הטיטאן החייתי היא לאגף את חיל הסיור ולא לתת להם לצאת או לברוח.
ארווין יוצר תוכנית-נגד כדי להגן על הסוסים שלהם (מקור התזוזה העיקרי של בני האדם), בכך שייצור הסחת דעת בעזרת הטיטאן של ארן.
הטיטאן המשוריין מתחיל לתקוף את ארן וחיל הסיור יחד עם ארן תוקפים חזרה בנשק חדש שפיתחו נגד טיטאנים: חניתות הרעם (רקטה שאפשר לשגר מהיד ולכוון לעורף הטיטאן).
אנו צופים בפלאשבק של ריינר הורג את מרקו בקרב על מחוז טרוסט כמה חודשים קודם.
חיל הסיור כמעט מצליח לחסל את הטיטאן המשוריין, אך ברתולט מופיע.
לאחר ניסיון משא ומתן של ארמין, וניסיון התנקשות של מיקאסה, ברתולט משתנה לטיטאן הענקי, ובפיצוץ האדיר חוליית האנג'י נמחקת.
במקביל, שאר הסיירים מתקשים להגן על הסוסים שנשארו עקב מפולת הסלעים שזורק עליהם הטיטאן החייתי, לכן ארווין מחליט להקריב את עצמו ואת שאר חיל הסיור במשימה נואשת שהיא לדהור לעבר הטיטאן החייתי בכדי לספק הסחת דעת ללווי שיישתמש בטיטאנים על מנת להגיע לטיטאן החייתי ולהרוג אותו.
ארווין ושאר חיל הסיור נפגעים ומתים מהמתקפה הרצחנית, ולאחר שכולם שוכבים ללא תזוזה בשדה הקרב עקב המתקפה, חייל אחד קם ללא פגע.
הטיטאן החייתי שמח ומתלהב אך לא שם לב שהטיטאנים כבר לא עומדים לידו אלא שוכבים מתים.
כאשר שם לב, מאוחר מדי, ולווי מגיע מהעשן ותוקף אותו, למזלו הרב, הטיטאן הנוסף (שהוא טיטאן העגלה), תופס את צורת האנוש של הטיטאן החייתי בפיו ונמלט.
במקביל, ארמין מבין שלטיטאן הענקי כבר נגמר הכוח ומחליט להקריב את עצמו על מנת שארן יצליח להרוג אותו.
מיקאסה וחברים מצליחים להוציא את ריינר מחוץ לטיטאן המשוריין הודות להאנג'י שהגיעה בזמן ומסתבר שהיא בחיים.
ברתולט מבין את תוכניתו של ארמין אך מאוחר מדי, ארן מגיח מהטיטאן שלו ומצליח להוציא את ברתולט מתוך הטיטאן הענקי.
ארן מתאבל על גופתו השרופה של ארמין, ולפתע מגיע טיטאן העגלה שעליו הטיטאן החייתי בצורתו האנושית.
הוא אומר לארן ששניהם קורבנות של מעשיו של אביו של ארן, גרישה.
לווי מגיח מהחומה וגורם לטיטאן העגלה ולטיטאן החייתי להימלט, וארן קולט סימן חיים מגופתו של ארמין.
בזמן הזה, האנג'י מנסה להרוג את ריינר, אך ג'אן עוצר אותה ואומר שאולי יוכלו להשתמש בטיטאן שלו בכדי להציל מישהו.
האנג'י שולחת את מיקאסה כדי לבדוק עם ארן ומבקשת ממנה לשלוח סימן עם הם לא צריכים את ריינר.
מיקאסה מגיעה ורואה את ארן וארמין, ושולחת את הסימן כי מבינה שאפשר להציל את ארמין בעזרת הסרום של הטיטאנים בכך שיאכל את ברתולט.
האנג'י מגיעה גם היא לזירה, ורגע לפני שלווי נותן לארן את סרום הטיטאנים, החייל הניצול היחיד מהמתקפה מגיח יחד עם ארווין עליו, בטענה שארווין לא מת לגמרי, ויהיה אפשר להציל אותו.
ברגע זה, מתחיל ויכוח חריף בין לווי לארן ומיקאסה, בטענה שארמין זה שצריך לקבל את הסרום, והם מתחילים לריב אחד עם השני עד אלימות פיזית.
לבסוף, לווי מחליט שארמין יקבל את סרום הטיטאנים, והוא אוכל את ברתולט, והופך לטיטאן הענקי.
החולייה מגיעה למרתף של הבית של ארן, ומגלה שם שלושה ספרים יחד עם צילום של אביו של ארן עם עוד שני אנשים שהם לא מכירים.
הם יחדיו חוזרים למרכז עם חדשות טובות שהצליחו לאטום את חומת מריה.
לאחר זמן מה, ארן מספר לארמין את הזיכרונות של אביו שהועברו אליו כאשר ירש ממנו את טיטאן ההתקפה.
גרישה יגאר הוא ילד ממוצא "אלדי" שגר במחנה ריכוז בעיר "מארלי".
יום אחד, הוא ואחותו הקטנה ברחו מהמחנה כדי לנסות לצפות בספינת אוויר שנוחתת מחוץ למחנה, אבל נתפסים.
גרישה מקבל מכות מהשוטרים כעונש, אך אחותו הקטנה נרצחת באכזריות על ידי המשטרה.
גרישה חוזר הביתה והשוטרים מגיעים כדי לבשר למשפחת יגאר על החדשות הנוראיות.
אביו של גרישה מסביר לו על ההיסטוריה שלהם: יימיר פריץ, הטיטאנית המקורית והראשונה, ועל תשעת הטיטאנים שהגיעו אחריה, שבמהלך המון שנים, נהפכו לאימפריה האלדית, שכבשו אזורים רבים, והרגו חפים מפשע.
מדינת "מארלי", כבשה חזרה את האזורים הללו כאשר היא משתמשת בשבע מתוך תשע הטיטאנים.
המלך המקורי (אלדי) ובעל הטיטאן המייסד, החליט לקחת איתו קבוצה גדולה מאוד של אלדים ולהימלט לאי Paradis (פרדיס), שם בנה לעצמו שלוש חומות.
גרישה בבגרותו מצטרף למחתרת שמטרתה היא להפיל את שלטון מארלי בעזרת הטיטאן המייסד שנמצא באי פרדיס, שמקבלת את האינמפורמציה שלה מחייל שכינויו הוא "הינשוף".
הוא מכיר אישה ששמה הוא דינה פריץ, שהיא צאצא לבית המלוכה האלדי, והם מביאים ילד ששמו זיק.
הם מחנכים את זיק כדי שיהיה גיבור אלדיה (מדינת האלדים), אך הוא מסגיר אותם לרשויות, שמענות אותם וגוזרות עליהם להפוך לטיטאנים טהורים, ולהסתובב באי פרדיס בתור טיטאנים עד יום מותם.
דינה פריץ הופכת לטיטאן חריג, שבסופו של דבר אוכל את אמו של ארן.
גרישה מתבונן באחד השוטרים ומבין שהוא השוטר שהרג את אחותו הקטנה שנים לפני.
רגע לפני שגרישה הופך לטיטאן, "הינשוף" חושף את עצמו והורג את הרוצח.
"הינשוף" שמסביר ששמו הוא ארן קרוגר, מסביר לגרישה שהוא כמוהו מעריץ של יימיר פריץ, והוא בעל כוחו של אחד הטיטאנים, טיטאן ההתקפה.
קרוגר מסביר שהוא רוצה שגרישה יירש את טיטאן ההתקפה, וייקח את הטיטאן המייסד, מאחר שהוא לא יכול לעשות את זה.
קרוגר מסביר שלשמי שיורש את אחד הטיטאנים יש 13 שנים לחיות.
הוא מסביר לגרישה שכל הטיטאנים מחוברים איכשהו לטיטאן המייסד, ומוסיף שחייבים לקחת את הכוח של הטיטאן המייסד מהמלך של החומות, מאחר שאי אפשר לסמוך עליו שיציל את האלדים, במיוחד מאחר שמחק לאנושות בחומות את הזיכרון וגרם להם להאמין שאין אנושות מחוץ לחומות.
בחזרה בהווה, ארן מיקאסה וארמין נותנים להיסטוריה המלכה מכתב שהיה בבעלותו של ריינר, שכתבה אותו יימיר.
מהמכתב היא מקבלת חזיונות של הטיטאן המייסד.
הצבא נפגש בדלתיים סגורות כדי לדון בנושא של מה שהמשלחת של חיל הסיור מצאה במרתף של ארן, וארן לפתע מבין שהוא יכול להשתמש בכוח של הטיטאן המייסד אם הוא נוגע בטיטאן/אדם בעל דם מלכותי.
הוא מחליט לשמור את המחשבה הזו לעצמו מאחר שפוחד ממה שהצבא והממשלה יעשו להיסטוריה אם יגלו, מאחר שהיא היחידה בעלת דם מלכותי.
השלטון מחליט להפיץ לאוכלוסיית החומות את כל האמת.
אנשים מתחילים להתיישב בחומת מריה חזרה, וחיל הסיור יוצא למשימה מחוץ לחומות, בה הוא מגלה על המקום בו מארלי הופכת אנשים לטיטאנים טהורים, ליד הים.
ארמין זוכה לראות את המקום עליו חלם, וארן מצביע על האופק ומדבר על האויבים שנמצאים שם.
עונה 4 – חלק ראשון
לאחר סיום עונה 3, ותוצאות הקרב הגדול של שיגאנשינה, העולם גילה שמדינת מארלי איבדה שניים מהטיטאנים שלה (הטיטאן הענקי, והטיטאנית הנשית) לכוחות האי פראדיס, וליתר דיוק, לחיל הסיור.
אפילו עם כוח הטיטאנים למדינת מארלי ישנם המון אויבים ולאחר שאלה ראו שמדינת מארלי נחלשה, הם יצרו ברית כדי לנסות לכבוש ולהשמיד את מדינת מארלי.
בשנת 850 פרצה מלחמה של ברית המזרח התיכון נגד מדינת מארלי.
בשנת 851 מארלי שלחה ספינות סיור לאי פראדיס כדי לחקור ולבדוק את המצב באי, מאחר שלא יכלו לארגן פלישה עוצמתית עקב המלחמה.
לאחר מס' שעות הצי כולו נכבש כולו על ידי חיל הסיור באמבוש שתכננו במשך שנה, כי ידעו שמתישהו מארלי יחזרו.
מפקדת חיל הסיור החדשה, האנג'י, ציפתה בקוצר רוח למפגש מאחר שרצתה לדעת עוד על העולם החיצוני.
למזלה, שני חיילים: ילנה ואוניאנקופון הסכימו לגלות לה כל מה שהיא רוצה מאחר ששניהם חויבו להצטרף לצבא המרליאני מכיוון שמארלי פלשה למדינות המוצא שלהם.
למעשה, ילנה הקימה מחתרת נגד מדינת מארלי שמטרתה היא לשחרר את האלדים ממדינת מארלי, אבל בעצם, המחתרת נתמכת על ידי זיק, שאומר שיש לו פתרון לבעיה האלדית, והוא יכול להבטיח את בטיחותם של כל האלדים.
בתמורה, האנג'י צריכה להסכים לזיק להגיע לפראדיס, ולהרשות לו להיפגש עם ארן.
כאשר ההצעה הזו הגיעה לצבא, אף אחד לא תמך בה, מאחר שלאף אחד אין סיבה לסמוך על זיק, הלא הוא הטיטאן החייתי, בגלל מה שהוא עשה לחיל הסיור.
למעשה, ארן הוא זה שהציע לסמוך על זיק, מאחר שהאחים יגר ידעו משהו שאף אחד אחר לא ידע: ארן גילה שאם הוא בא במגע עם אדם בעל דם מלכותי, הוא יכול להשתמש בכוח של הטיטאן המייסד.
הוא יודע שאם יבוא במגע עם זיק, הוא יוכל לשחרר את הטיטאנים שבתוך החומות ולהרוג את כל מי שינסה לפגוע באי פארדיס.
האנג'י מבינה את ההצעה של זיק, אך שום תוכנית לא נרקמה בשביל להביא את זיק לתוך החומות, במקום זה, בעזרת ינלה הם למדו איך להגן על עצמם מהספינות שמארלי שולחת לאי כבר שנים.
ילנה תשלח אות רדיו לכיוון הספינות, ובאותו הזמן, הטיטאן הענקי או טיטאן ההתקפה יארבו לספינות.
החיילים המארליאנים נכלאו רוב הפעמים, מכיוון שרובם שנאו אלדים ולא רצו להצטרף למחתרת.
ילנה ואניאנקופון המשיכו לעזור לאי ומתחילים לתכנן בנייה של נמל כדי לנסות להפוך את האי לאומה מודרנית.
בתקופה הזאת, המתח בין האלדים לבין האסירים התחיל לרדת, לדוגמה, השף ניקולו התחיל לחבב את סשה באמצעות האוכל שלו.
זה סימן שאלדים ומרליאנים יכולים לחיות יחד אם הם מכירים אחד את השני לפני כן, וארמין חושב שזה סימן שאפשר לדבר עם האויבים שלהם.
לעומת זאת, ארן חשב שלנסות לדבר איתם בדרכי שלום כבר אי אפשר, וצריך לנקוט בפעולה גדולה כדי שהעולם יבין לא להתעסק איתם.
בשנת 852, הנמל נפתח לראשונה, והאי פארדיס מארח את האורחים הראשונים שלו, מהארץ האסיאתית "היזורו".
ההיזורו היו חברים של האלדים לפני כ-100 שנים, ולאחר שנפגשו עם זיק בחשאיות, הסכימו להפליג לאי פראדיס.
כאשר הגיעו לשם, השגרירה קיומי הסבירה את התוכנית המלאה של זיק כדי להציל את האי פראדיס: הצעד הראשון הוא להתחיל מסע רעידות ברמה נמוכה, רק כדי שהעולם יבין לא להתקרב לאי שלהם.
הצעד השני הוא להתחיל תהליך של מודרניזציה לאי פראדיס בעזרת ההיזורו, שיעזרו לאי לא להיות תלוי במדינות אחרות.
הצעד השלישי הוא לשמור על הטיטאן המייסד וטיטאן בעל דם מלכותי באי בשביל שכוח הרעידות יישאר על האי כל הזמן.
התוכנית נשמעה נורמלית לידי כולם, אך ארן לא אהב את השלב האחרון מכיוון שזה אומר שהיסטוריה תצטרך לרשת את הטיטאן החייתי מזיק לאחר שתקופתו עם הטיטאן תיגמר (היסטוריה היא בעלת דם מלכותי).
למרות שהיסטוריה מציינת שאין לה בעיה לרשת את הטיטאן המלכותי, ארן מסרב בתוקף.
ראוי לציין שהסיבה העיקרית שמדינת "היזורו" הסכימו להגיע לאי היא בגלל שזיק הבטיח להם שהם יקבלו חומר מאוד יקר בשם "אבן קרח" (Iceberg Stone).
אז למרות שהם הגיעו לאי, המניע שלהם הוא כלכלי.
שנת 853, וחיל הסיור עדיין מחפש אלטרנטיבה לתוכנית של זיק.
כמוצא אחרון, האנג'י מציעה שאולי חולייה מובחרת של חיל הסיור תצא למארלי, כדי לראות את החיים שם, ולהבין את הסיפור מנקודת המבט של המרליאנים.
האנג'י חושבת שאולי ככה הם יימצאו דרך לשלום.
בזמן הזה נותרו בערך שנתיים עד שזיק צריך למסור את הטיטאן החייתי, מה שגורם לילנה לנסות לארגן פגישה עם ארן דרך פלוק (חייל בחיל הסיור, שכמעט הציל את ארווין).
למתנדבים המרליאנים אסור שיהיה קשר עם ארן מסיבות ביטחוניות, אך ילנה מצליחה להיפגש איתו בכל זאת, ומסבירה לארן את התוכנית האמיתית של זיק, שאף אחד מהמתנדבים האחרים לא יודע עליה: זיק לא באמת רוצה להציל את האלדים.
הוא רוצה לקבל את הכוח של הטיטאן המייסד בשביל לעקר את כל הגזע האלדי.
הוא רוצה לעשות את זה מכיוון שאם האלדים לא יכולים להתרבות, לאט לאט הם ייכחדו, והטיטאנים ייכחדו יחד איתם.
אף אחד לא ייצטרך לחיות בפחד מהטיטאנים, והאלדים לא ייצטרכו לסבול יותר מאפליה וגזענות.
למרות שבאותו הרגע בפרק הסדרה לא מראה לנו את זה, לאחר כמה זמן אנחנו רואים את התגובה של ארן שמסכים לעזור לזיק בתוכנית שלו.
שנת 854, מדינת מארלי מנצחת את המזרח התיכון במלחמה אחרי 4 שנים כאשר הטיטאן החייתי מחסל את הספינות הנותרות.
בקרב זה, המון אזרחים אלדים הוקרבו על ידי הצבא המרליאני בין אם השתמשו בהם בתור טיטאנים טהורים, או כצאן לטבח.
בימים שלאחר הקרב האחרון הגנרל המרליאני לא היה מרוצה מאיך שהקרב האחרון התנהל: בשני מקרים, הטיטאן המשוריין והטיטאן החייתי היו קרובים למוות, בקרב שמוכיח שהשימוש בטכנולוגיה מתחיל להתעלות על כוח הטיטאנים.
זיק מציע שהם ינסו להסתנן עוד פעם לפראדיס וינסו לגנוב את הכוח של הטיטאן המייסד, מאחר שכוחו הרב ייתן להם מספיק זמן כדי לשדרג את הטכנולוגיה שלהם לרמה של האומות האחרות.
הצעה זו היא חלק מהתוכנית של זיק להיפגש עם ארן.
אנו מגלים שארן לא רחוק מזיק, ומבינים שהוא הסתנן לצבא המרליאני.
בפרק 2 אנו שמים לב לארן שמשקיף מרחוק על ריינר, שמדבר עם גבי ופאלקו, שני מועמדים לרשת את הטיטאן המשוריין.
ארן מבין שהוא צריך לתמרן ולתחכם את פאלקו כשיחזרו למארלי.
ארן מנצל את פאלקו שסומך עליו מכיוון שארן נותן לו המון עצות חבריות.
ארן משתמש בפאלקו שיכול לצאת מאזור הריכוז של האלדים (מכיוון שהוא מועמד לרשת טיטאן) בשביל לשלוח מכתבים לזיק כדי להסביר לו איפה הוא נמצא.
כאשר שני האחים נפגשים בפעם השנייה בחייהם, הם מסכימים להשתמש בכוח של המייסד בשביל לעקר את כל האלדים, אך זיק מתעקש להשתמש בו רק לאחר שהם חוזרים לפראדיס.
מבחינות פוליטיות רבות, הכרזת המלחמה של מארלי על האי פראדיס היא הכרחית, מפני שמארלי התכוונה לתקוף את האי בתקופה הקרובה.
ווילי טייבור, אלדי ממשפחת האצולה "טייבור", הוא ראש משפחת טייבור והשולט של מדינת מארלי מהצללים.
אחותו לרה טייבור, היא בעלת טיטאן פטיש המלחמה.
ווילי השתמש בקשריו הרבים בשביל להזמין פוליטיקאים ועיתונאים ממדינות רבות לטובת הכרזת המלחמה.
למעשה, הוא יצר לארן הזדמנות פנטסטית לתקוף דיפלומטים מכל העולם במקום אחד.