tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תחת דרום בית המקהלה נמצאת קריפטת הבישופים שהקבורה האחרונה בה (שהושלמה ב-1952) הייתה של הקרדינל פרנץ קניג ב-2004.
בקריפטה מתחת למזרח הכנסייה נמצאים 78 מְכלי ברונזה המכילים גופות, לבבות וקרביים של 72 מבני שושלת הבסבורג.
לפני מותו ב-1365 הורה הדוכס רודולף הרביעי שקריפטה כזאת תיבנה עבור שרידיו בקתדרלה החדשה שהזמין.
כבר ב-1754 התא המלבני הקטן היה עמוס לעייפה ב-12 סרקופאגים ו-39 כדים, ולכן התא הורחב בתא סגלגל ממזרח לתא המלבני.
ב-1956 חודשו שני התאים, והתוכן שלהם סודר מחדש.
הסרקופאגים של הדוכס הרביעי ואשתו הוצבו על במה, ו-62 הכדים המכילים איברים הועברו משתי שורות מדפים לתא החדש ולתוך ארונות בתא המקורי.
העוגב בקתדרלת סטפנוס הקדוש הוא מסורת עתיקת יומין שהתחילה עוד בימי הביניים.
העוגב הראשון מוזכר ב-1334. אחרי השרפה של 1945, מיכאל קאופמן בנה והתקין ב-1960 עוגב חשמלי גדול עם 125 רגיסטרים, 4 מקלדות ו-9000 צינורות.
בניית העוגב מומנה מתרומות הציבור.
ב-1991 נבנה עוגב בית המקהלה בידי החברה האוסטרית Rieger.
זהו עוגב מכני עם 56 רגיסטרים ו-4 מקלדות.
מאז הקמתה של הקתדרלה ב-1147 היא נמצאת בתהליך ארוך של שינוי, שיפוץ ושימור.
אבן הגיר הנקבובית מועדת לשחיקה בשל פגעי מזג האוויר.
ציפויה בחומר אוטם דוגמת סיליקון אינו פותר את הבעיה, שכן הוא מביא ללכידת לחות בתוך האבן, דבר המאיץ את תהליך ההיסדקות עם קפיאת המים הכלואים.
מחלקת הבנייה של הקתדרלה, ה-Dombauhütte, משתמשת בטכניקות המדעיות החדשניות ביותר, ובכלל זה סתתות עדינה וניקוי פסלים באמצעות לייזר, וכן עוסקת במחקר ופיתוח של תהליך למילוי החללים בתוך האבן בחומר שימנע חדירת מים.
פרויקט התיקון הבולט ביותר לעין הוא החידוש הרב-שנתי של המגדל הדרומי הגבוה, שכלל התקנת פיגומים.
כספים שנתקבלו מהשכרת שטחי פרסום על הרשתות שמכסות את הפיגומים כיסו חלק מעלויות העבודה, אך הפרסום עורר מחלוקת ועקב כך הופסק.
ניקוי שיטתי של פנים הקתדרלה מתקדם בהדרגה סביב הקירות, ותבליט חיצוני של ישו בגת שמנים משוחזר.
בשנת 2006 הושלם מיזם ענק, שענה על צורך של מבקרים ומתפללים בקתדרלה מזה מאות שנים: שדרוג מערכת ההסקה.
מערכות חימום קודמות כללו קמיני בערה, ופיזרו פיח ושומן על יצירות האמנות.
המערכת החדשה משתמשת במקורות חימום רבים בנקודות שונות ברחבי הקתדרלה, כך שיש מעט מאוד זרימת אוויר נושא חלקיקים מזיקים.
הקתדרלה מחוממת לטמפרטורה של כ-10 מעלות צלזיוס.
מקורם של חלק מהשרטוטים האדריכליים מימי הביניים, והם מצוירים על נייר באורך ארבעה וחצי מטרים שלא ניתן לגעת בו בשל רגישותו.
נעשו מדידות לייזר של הקתדרלה העתיקה, ומהן הפיקו דגם תלת-ממדי ממנו ניתן להפיק תוכניות לפי הצורך.
כאשר מתעורר צורך בהחלפת אבן שנשחקה עקב פגעי מזג האוויר, המערכת הממוחשבת יכולה ליצור מודלים בגודל אמיתי, שישמשו להדרכת תשעת הסתתים המועסקים בסדנת הקתדרלה שליד הקיר הצפוני.
קתדרלת פרייבורג היא קתדרלה גותית בעיר פרייבורג, גרמניה.
השלב הראשון היה החל מ-1120 באדריכלות רומנסקית תחת השגחתו של קונרד הראשון מבוהמיה והמשיך אף לתחילת המאה ה-13. השלב השני החל ב-1210 ואילו השלב הגותי החל ב-1230. בשנים 1230–1320 נבנתה הכנסייה מחדש מאבן חול אדומה בסגנון גותי בשל.
הבנייה הסתיימה רשמית ב-1513 אך בשנים 1515–1530 נעשו בכנסייה שיפוצים.
הקתדרלה הייתה בבעלות אנשי העיר פרייבורג והם מינו אוצר מטעמם שיטפל בה.
רק ב-1827 קיבלה העיר מעמד של בישופות והכנסייה הפכה לקתדרלה.
כדי לשמר את הקתדרלה, נוסדה עמותת Freiburger Münsterbauverein המשקיעה מיליונים בשימור ותחזוקת הקתדרלה וכיום היא בעלת הקתדרלה.
חזיתה המערבית של קתדרלת פרייבורג ייחודית בשל היותה מורכבת ממגדל גבוה בודד הנמצא במרכזה עם שער יחיד, ובראשו צריח תחרה בסגנון גותי גרמני.
המגדל, שמתנשא לגובה 116 מטר, הושלם עוד בימי הביניים (1320).
המגדל מתחיל כמרובע בבסיסו ואז משתנה למעושר ואחר כך למתומן, מעליו הצריח.
המגדל שרד את ההפצצות על העיר במלחמת העולם השנייה והחלונות, שהוסרו ממנו, לא נפגעו גם הם.
כמו כן, עקב גובהו הרב הצריח התנודד עקב הרוחות ולכן חובר בעוגני עופרת לבסיסו במגדל.
ההיסטוריון השווייצרי יעקב בורקהרדט אמר שזהו המגדל הכי יפה של הנצרות.
ממדי הספינה הראשית הם אורך של 116 מטר ורוחב של 30 מטר.
לקתדרלה בית רוחב מנוון, שאיננו בולט מעבר לספינה הראשית (ובכך לא יוצר צורת צלב).
חזיתו הדרומית כוללת 3 שערים בסגנון הרומנסק ולפניהם מבואה מקורה.
בית המקהלה מוקף בקפלות צידיות, המשתרעות מסביב לאפסיס ומסביב לקירות הדרומיים והצפוניים.
במפגש שבין בית המקהלה לבין מקום המצלב, מצויים שני מגדלים על בסיס רומנסקי המסתיימים בצריחי תחרה מחודדים אך נמוכים.
פנים הקתדרלה כולל שני מזבחים חשובים: המזבח הראשי מאת האנס בלדונג, ומזבח בקפלה צידית מאת הנס הולביין.
הגילדות השונות בעיר תרמו את חלונות הוויטראז' וסמליהן מופיעים על החלונות.
הצבע האדום העז המופיע בחלק מהחלונות הוא לא תוצאה של צבע אלא של נידוף ננו-חלקיקי זהב בעת קישוט החלונות .
קתדרלת סנטיאגו דה קומפוסטלה (בספרדית: Catedral de Santiago de Compostela) היא קתדרלה בעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה אשר בגליסיה שבספרד.
לפי המסורת הקתולית קבור בקתדרלה השליח יעקב בן זבדי והיא אתר צליינות נוצרית חשוב מאז ימי הביניים.
הקתדרלה היא היעד הסופי של דרך סנטיאגו, והיא הוכרזה יחד עם העיר כאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו בשנת 1985.
מיתוס הקשור למקור קדושת האתר גורס כי השליח יעקב בן זבדי הביא את בשורת הנצרות לקלטים בחצי האי האיברי.
ב-44 לספירה, ראשו נערף בירושלים.
שרידיו הובאו בחזרה לגליסיה, ובעקבות רדיפות הספרדים הנוצרים בידי הרומאים, ננטש קברו במאה ה-3. קברו נתגלה מחדש ב-814 בידי פלאיו (Pelayo), נזיר נוצרי, שראה אורות מוזרים בשמי הלילה.
הבישוף תאודמיר מאיבריה הכיר בכך כנס והודיע על כך למלך ממלכת אסטוריאס אלפונסו השני (791–842) אשר הורה על בניית קפלה באתר.
על פי האמונה היה המלך לצליין הראשון שעלה לרגל אל הכנסייה.
בעקבות זאת, הוקמה כנסייה ראשונה באתר ב-829. כנסייה שנייה בסגנון פרה-רומנסקי, הוקמה במקום ב-889 בהוראת המלך אלפונסו השלישי, מלך לאון, דבר שהוביל לפיתוח האתר כאתר צליינות מקובל וחשוב.
המיתוס נוצל בידי מלכי ספרד הנוצרית כדי לבססה כממלכה נוצרית ולגרש את המורים מחצי האי האיברי.
ב-997 נשרפה הכנסייה בידי מוחמד איבן-אבי אמיר (938–1002), מפקד צבא החליפות קורדובה.
הדלתות והפעמונים, נישאו בידי השבויים הנוצריים לקורדובה, ושם הותקנו במסגד אלג'אמה.
כאשר קורדובה נכבשה בידי המלך פרדיננד השלישי, מלך קסטיליה ב-1236, אותם דלתות ופעמונים נישאו בידי שבויים מוסלמים לטולדו, שם הותקנו בקתדרלת טולדו.
בניית הקתדרלה הנוכחית, בסגנון רומנסקי, החלה ב-1075 תחת שלטונו של אלפונסו השישי, מלך קסטיליה (1040–1109) ובחסותו של הבישוף דייגו פלאס (Peláez).
הבנייה הופסקה מספר פעמים, והאבן האחרונה הונחה ב-1122, אך גם אז בניית הקתדרלה טרם הסתיימה.
הקתדרלה נחנכה ב-1128 בנוכחות המלך אלפונוסו התשיעי, מלך לאון.
בשל חשיבותה כאתר צליינות, הייתה הכנסייה למקום מושבו של בישוף ב-1075, וכעבור זמן לא רב, בשנת 1100, היא הועלתה לדרגת מושבו של ארכיבישוף בידי האפיפיור אורבנוס השני.
אוניברסיטה קתדרלית נוספה ב-1495. הקתדרלה שופצה והורחבה בין המאה ה-16 למאה ה-18 בסגנון אדריכלות הבארוק.
לפי ה-Codex Calixtinus , הארכיטקטים האמונים על הבניה היו "ברנרד הזקן", העוזר שלו "רוברטוס גלפרינוס", וייתכן שלאחר מכן גם "אסטבן, המסטר של עבודות הקתדרה".
בשלב האחרון, "ברנרד הצעיר (הבן)" סיים את בניית הקתדרלה, כאשר גלפרינוס היה אחראי על התיאום.
הוא גם בנה מזרקה מונומנטלית בקדמת השער הצפוני ב-1122.
החזית המערבית, הנקראת "פשאדה דה לה פלאסה דל אוברדוירו" (Fachada de la Plaza del Obradoiro - "חזית כיכר הסדנא"), בנויה בסגנון הבארוק המאוחר של ספרד.
למרות זאת, בגלל שני המגדלים וריבוי הצריחים היא מזכירה במקצת חזיתות גותיות.
החזית המערבית נבנתה בשנים 1738–1750, ובה שני מגדלים מימי הביניים, בגובה של 76 מטר כל אחד.
על המגדל השמאלי, שנקרא "מגדל קראקה" (Torre de la Carraca) ניצב פסלו של זבדי, אבי השליח יעקב הגדול.
על המגדל הימני, שנקרא "טורה דה לאס קמפאנס" (Torre de las Campanas - "מגדל הפעמונים") ישנו פסל של מריה סאלומה, אמו.
בגמלון הגדול במרכז, פסלים של השליח יעקב בן-זבדי ומתחתיו שניים מתלמידיו אתאנסיוס ותאודומיר, הלבושים כצליינים.
הם ניצבים מצדדיו של קבר סמלי של השליח, שמעליו נראה הכוכב שהוביל לגילויו.
צדף מזהב, סמלו של יעקב בן זבדי, קבוע בחזית, וזרם מתמיד של צליינים עומד בתור כדי לנשק את הצדף.
הכניסה לקתדרלה היא דרך גרם מדרגות, שמאוגף בפסלים של דוד ושלמה, ואשר אליו מובילים שערים מברזל.
בגובה הכיכר נמצאת הכניסה לקפלה רומנסקית, הנקראת "הכנסייה התחתונה" (Igrexa Baixa), שנבנתה מתחת לשער בזמן בניית הקתדרלה.
החזית המערבית של קתדרלת סנטיאגו דה קומפוסטלה מוטבעת על חלק ממטבעות האירו הספרדיים.
כיכר אוברדוירו בה נצבת הקתדרלה מוקפת במבני ציבור.
מצפון ומדרום, בקו אחד עם החזית המערבית, שני בניינים מהמאה ה-18. בדרומי ארקדה שמאחוריה הקלויסטר הגותי של הקתדרלה שנבנה ב-1533. מצפון לקתדרלה ניצבים ארמון גלמירז מהמאה ה-12 וגנים בסגנון הבארוק הספרדי.
החזית הצפונית מובילה לכיכר "פלאסה דה אימקולאדה" (Praza da Immaculada - "כיכר הטהרה").
בעבר ניצב בחזית זו "שער גן עדן", שער רומנסקי שנבנה ב-1122 ואשר סימן את סופה של דרך סנטיאגו, אך הוא נהרס במאה ה-17. על גג החזית ניצב פסל של יעקב הקדוש מהמאה ה-18, עם שני מלכים לרגליו בתנוחת תפילה.
המלכים הם אלפונסו השני הגדול (866–910 ואורדוניו השני, מלך לאון (873–924).
במרכז נמצא פסל המייצג את האמונה.
החזית המזרחית נפתחת אל כיכר "פלאסה דה קווינטאנה" (Praza da Quintana), ובה שני שערים ראשיים - "הדלת הקדושה" ו"הדלת המלכותית", אשר קיבלה את שמה מהמגן שמעליה.
הדלת הקדושה נפתחת רק בשנות יובל, בהן חל ה-25 ביולי הוא יום יעקב הקדוש, ביום ראשון.
החזית בסגנון הבארוק נבנתה בידי פרננדז לצ'וגה ב-1611, וגם מעל דלתותיה ניצבים פסלים של יעקב הקדוש ושל שני תלמידיו.
החזית הדרומית נפתחת לכיכר "פלאסה דס פרטריאס" (Praza das Praterias) הנתחמת מצדדיה האחרים במנזר ובארמון ראז'וי (Rajoy) המשמש כבניין העירייה.
עוד ניצב בכיכר מגדל שעון בסגנון הבארוק (Torre del Reloj) שנבנה במאה ה-17. בשער הרומנסקי, "פוארטה דה לאס פרטריאס" (Puerta de las Platerias), שתי קשתות, והוא מהשמורים שבשערי הקתדרלה.
הוא מוליך לבית הרוחב הדרומי ומוצגים בו תגליפים שפוסלו בשנים 1112–1117. הטימפנון השמאלי שבשער מראה את פיתוי ישו בהיותו במדבר.
בצד הימני של טימפנון זה נראית אישה חצי לבושה העוסקת בניאוף עם גולגולתו של המאהב שלה בחיקה.
הטימפנון הימני מראה במרכזו את הלקאתו של ישו; בשמאלו את הכתרתו בכתר הקוצים ואת ריפוי העיוור; ובחלקו העליון את ההתגלות.
האפריז מתאר את ההשתנות, ומראה את ישו, אברהם, סצנות מהתנ"ך וארבעה מלאכים עם חצוצרות.
העמוד התומך השמאלי מראה (מלמטה למעלה) את דוד מנגן בנבל, את בריאת אדם ואת ישו מברך את דוד המלך.
בצד השמאלי של המבואה מוצג גירוש אדם וחוה מגן עדן.
אורכו של המבנה הוא 97 מטר וגובהו 22 מטר.
צורתו כשל צלב רומנסקי והוא מקורה בקמרונות חבית.
חלל הפנים עשוי מספינה ראשית ומשתי ספינות משניות, מבית רוחב רחב ומבית מקהלה עם קפלות הקורנות ממנו.
קתדרלה זו היא הכנסייה הרומנסקית הגדולה ביותר בספרד, אך היא קטנה מקתדרלות גותיות רבות.
אכסדרת התהילה (Portico da Gloria), והשער המרכזי הקבוע בה, הוקמו במאה ה-12. הם נמצאים בנרתקס מאחורי החזית המערבית.
השער והנרתקס הם שרידים מהתקופה הרומנסקית.
זוהי יצירת מופת של האדריכלות רומנסקית ושל הפיסול רומנסקי שנוצרה בשנים 1168–1188. העמודים, הטימפני והארכיוולטים של שלוש הדלתות שנפתחות לתוך שלוש הספינות עשירים בפסלים
הטימפנון המרכזי מתאר את ישו המלך, כשהוא פצוע ומלווה בידי ארבעת האוונגליסטים.
משני צדדיו נראית פמליה של מלאכים הנושאים סמלים של הפסיון.
בארכיוולטים מתוארים 24 הזקנים של האפוקליפסה, שמכוונים את כלי הנגינה שלהם.
פסלי העמוד מייצגים את השליחים על סמליהם המסורתיים, נביאים ודמויות מהתנ"ך ששמם מוטבע על גבי ספר או קלף, וכולם היו צבועים בעבר.
העמוד התומך המרכזי מייצג את יעקב הקדוש, ועל המגילה שהוא אוחז בידיו כתוב "Misit me Dominus" ("האל שלחני").
מתחתיו מתואר בית דוד ומעליו ייצוג של השילוש הקדוש.
צליינים נוהגים לגעת בכף הרגל השמאלית של הפסל, ובכך הם מסמנים שהגיעו ליעדם.
השערים הצדדיים מוקדשים ליריבי הכנסייה: משמאל - היהודים, ומימין - הכופרים.
הטימפנון הימני מחולק לשלושה חלקים ומוקדש לישועת הנשמה.
במרכז מוצגים ישו ומיכאל, כשהם ניצבים בין הגהנום המוצג על ידי שדים, ובין גן עדן המוצג בדמויותיהם של ילדים.
בצד מוצג כור המצרף (הפורגטוריום).
הטימפנון השמאלי מציג סצנות מהתנ"ך.
הספינות מחולקות לאורכן ל-11 חלקים, ואילו בית הרוחב מחולק לשישה.
כל עמוד תומך מוקף בעמודונים, ושלושה מהם תומכים בקמרונות הצלב של הספינות המשניות ובקשתות.
גלריות מוארות נמצאות מעל הספינות המשניות וסביב חלל הכנסייה.
בית המקהלה משתרע על פני שלושה אגפים ומוקף באמבולטוריום ובחמש קפלות הקורנות ממנו.
בקמרונות האפסיס חלונות עגולים (אוקולוס).
בחופת המזבח פסל של יעקב הקדוש מהמאה ה-13, וצליינים מורשים לנשק את גלימתו דרך מעבר צר מאחורי המזבח.
הקפלות הקורנות מהאפסיס עשירות בציורים, בפסלים ובעיטורים אחרים וב"קפלת הרליקים" (Capela do Relicario) שמור צלב מזהב המתוארך לשנת 874, והמכיל פיסה מהצלב האמיתי.
הקריפטה שוכנת מתחת למזבח הראשי, ומתוארכת למאה ה-9. שרידיו של יעקב הקדוש ושל שניים מתלמידיו, תאודורוס הקדוש ואתנסיוס, שמורים בה.
התיבה המכילה את השרידים כסופה והוצבה בקריפטה בסוף המאה ה-19, אחרי שהאפיפיור לאו ה-13 אישר את מקוריותם של השרידים ב-1884. במהלך השנים, נשכח מקום קבורתו של יעקב הקדוש לאחר שעקב פלישות של האנגלים וההולנדים, הועברו שרידיו ב-1589 ממקומם מתחת למזבח למקום בטוח יותר.
השרידים נתגלו מחדש בינואר 1879, וכאמור מקוריותם אושרה על ידי הכס הקדוש.
הבוטאפומריו (Botafumeiro - "מפיץ העשן") תלוי בשרשראות מתקרת הכנסייה, וכפי שמעיד עליו שמו, הוא נועד להפצת קטורת.
הבוטאפומריו נוצק ב-1851 ונחשב לאביזר הגדול בעולם מסוגו.
בדרך כלל הוא מוצג בספריית הקתדרלה, אך בחגים חשובים הוא נתלה בחלל המבנה וממולא ב-40 ק"ג של גחלים וקטורת.
קתדרלת פלמה דה מיורקה, הידועה בשם Le Seu היא קתדרלה רומית-קתולית בפלמה דה מיורקה, ספרד.
הקתדרלה נבנתה בסגנון גותי צרפתי והושלמה ב-1601. היא בנויה על אתר בו שכן פעם מסגד ערבי.
הספינה הראשית מתנשאת לגובה 44 מטר, ובכך היא בעלת הקמרונות הגבוהים ביותר בספרד.
היא מוקפת בתמיכות דואות בעלות 2 קומות, התומכים בקמרונות הגבוהים.
החזית מורכבת מ-2 מגדלים עגולים וקטנים, ועליהם צריחים מחודדים.
במרכז החזית רוזטה ומשני צידיה ניתן לראות תמיכות דואות עבות ומקושטות בקרוקטים (זיזים חדים הבולטים מהן).
כ-50 שנה אחרי שהחל שיפוץ הקתדרלה הוזמן ב-1901 האדריכל אנטוני גאודי כדי להשגיח על הפרויקט.
בעוד שמספר מרעיונותיו אומצו - כגון הזזת ספסלי המקהלה קרוב יותר למזבח, והוספת חופה גדולה - גאודי נטש את המיזם ב-1914 אחרי ויכוח עם הקבלן.
הפרויקט בוטל זמן קצר לאחר מכן.
ארמון אלמודיינה נמצא סמוך לקתדרלה.
ארמון זה היה ארמון מוסלמי של בנו ע'אניה , בקצה הנמל.
הבניין נהפך לארמון בתחילת המאה ה-14.
קתדרלת פרנקפורט המוקדשת לברתולומאוס הקדוש היא כנסייה גותית (המשולבת במאפיינים נאו-גותיים בנוסף) המתנשאת לגובה 95 מטרים ברקיע של העיר פרנקפורט, גרמניה.
הקתדרלה היא הכנסייה הראשית בפרנקפורט ושימשה תפקיד חשוב בפוליטיקת הקיסרות הרומית הקדושה.
משנת 1356 החלו להיבחר בה באופן מוסדר קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, על ידי גוף הנסיכים הבוחרים, כחלק מרפורמות בולת הזהב.
משנת 1562 שימשה הכנסייה אף כמקום הכתרתם של הקיסרים, כאשר קודם לכן ההכתרות התקיימו בעיר אקס לה שפל.
בעת מעבר זה ניתן לכנסייה תואר קתדרלה, עקב הכבוד הרב שיוחס לה אותה התקופה.
האלמנטים הנאו-גותיים של הקתדרלה הגיעו אחרי השיקום של הקתדרלה לאחר השריפה שפרצה בשנת 1867 (ב-14 באוגוסט אותה שנה).
הקתדרלה שוקמה בסגנון קרוב למקורי, אך עם שינויים קלים יחסית שנוצרו על ידי האדריכל פרנץ יוזף דצינגר (Franz Josef Denzinger).
הקתדרלה נבנתה במאות ה-14 וה-15 באתר בו שכנה כנסייה מרובינגית.
משנת 1356 ואילך, מלכי האימפריה הרומית הקדושה נבחרו בקתדרלה, ובשנים 1562–1792 אף הוכתרו בה.
הקתדרלה נהפכה לסמל האחדות הלאומית הגרמנית, במיוחד במהלך המאה ה-19.
למרות שמעולם לא שימשה כמושב בישוף, תפקידה בפוליטיקה הקיסרית הפכה אותה לאחד הבניינים החשובים בהיסטוריית הקיסרות הרומית הקדושה והצדיקה את השם שדבק בה "הקתדרלה הקיסרית".
היא ידועה בידי אנשי פרנקפורט פשוט בתור "הקתדרלה" או "הדום".
ב-1867 נהרסה הקתדרלה בשריפה ונבנתה מחדש בסגנון התחייה הגותית, בצורה הנאמנה לתוכנית המקורית של הכנסייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה סבלה הקתדרלה, כמו העיר פרנקפורט, מהפצצות כבדות של בעלות הברית והפנים שלה נשרף לחלוטין.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 היא נבנתה מחדש, נאמנה לסגנון הנאו-גותי.
הכנסייה בנויה מלבנים אדומות בסגנון גותיקת לבנים.
כמו כנסיות גרמניות רבות, חזית הקתדרלה מורכבת ממגדל בודד ובראשו צריח מחודד.
קתדרלת סנליס היא קתדרלה קתולית בסנליס, צרפת.
הקתדרלה בנויה בסגנון גותי מוקדם.
הקתדרלה נבנתה בשנים 1153–1191 בסגנון גותי מוקדם ומקורה בקמרון בעל 6 צלעות.
האפסיס נתמך על ידי תמיכות דואות.
במאה ה-13 נוסף לה צריח מחודד על המגדל הדרום המערבי.
בית הרוחב נבנה מחדש בשנים 1530–1556 בסגנון גותי לוהב (Flamboyant) אחרי שניזוק בשרפה, והשערים הצדדים יחד עם הקפלות המזרחיות גם הם מתקופה זו.
הקתדרלה שימשה כמושב הבישוף של סנליס עד שבישופות זו בוטלה בקונקורדאט של 1801 בה הועברה להיות תחת חסותה של הדיוקסיה של בובה.
קתדרלת סופיה (באוקראינית: Собор Святої Софії או Софійський собор; ברוסית: Собор Святой Софии או Софийский собор) בקייב, בירת אוקראינה, היא קתדרלה המהווה דוגמה יוצאת דופן לאדריכלות מתקופת רוס של קייב.
המבנה שוכן במרכזה של קייב, כחצי קילומטר צפונית-מערבית למאידאן נזאלז'נוסטי.
בתוך הקתדרלה פרסקאות ופסיפסים רבים, והיא מהווה נקודת ציון חשובה בנוף העירוני.
בשנת 1990 הכריז ארגון אונסק"ו על הקתדרלה כאתר מורשת עולמית, ובשנת 2023 הכריז עליה אתר מורשת עולמית בסיכון בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
הקתדרלה נבנתה במאה ה-11 בפקודת הנסיך ירוסלב הנבון ושמה ניתן לה בהשפעתה של איה סופיה, הקתדרלה של קונסטנטינופול.
הכוונה הייתה להחליף את הכנסייה הראשונה של קייב שאת שרידיה ניתן לראות כעת במוזיאון ההיסטורי של העיר.
ככל הנראה החלה בניית הקתדרלה בשנת 1037, והיא נבנתה מעץ על ידי בנאים מקונסטנטינופול בהשתתפותם של אמנים מקומיים.
בשנת 1240, במהלך כיבוש קייב על ידי המונגולים, נבזזה הקתדרלה ולא שוקמה משך כ-400 שנים, למרות שהמשיכה ותיפקדה ככנסייה.
בשנת 1596 הועברה הקתדרלה לרשות הכנסייה האוקראינית האוניאטית, אך באמצע המאה ה-17 היא הושבה לכנסייה האורתודוקסית.
הקתדרלה נבנתה שוב ב-1633 אך נשרפה ב-1697. עבודות השיקום החלו בשנת 1699 ונמשכו עד לשנת 1740, ובמהלכן נבנה המבנה מאבן ומראהו החיצוני הותאם לסגנון הבארוק אוקראיני.
במהלך המאה ה-18 נבנו לצידה של הקתדרלה מגדל פעמונים (1699-1706), בניין המיטרופוליט, חדר-אוכל (1722-1730), השער המערבי, המגדל בכניסה הדרומית ובניין המכללה.
כל המתחם הוקף בחומת אבן טיפוסית לסגנון הבארוק האוקראיני.
החל ב-1882 המשיכו עבודות הבנייה באתר שכללו תוספת בצידו המערבי של הנארתקס וחידוש ציורי הקיר והפסיפסים.
עם איחודה של הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית ב-2018 וניתוקה ממוסקבה, הפכה הקתדרלה לאחד משני מושבי הפטריארך של קייב ואוקראינה, לצד קתדרלת ולדימיר הקדוש.
המבנה מחולק לחמש ספינות המסתיימות בחמישה אפסיסים בצידן המזרחי.
בין הספינות מבדילים 12 עמודים.
מעליו 13 כיפות המייצגות את ישו ואת 12 השליחים.
משלושת צדדיו הוא מוקף בגלריות כפולות ובקצה הדרום-מערבי והצפון-מערבי ניצבים שני מגדלים לא סימטריים.
אורך הקתדרלה ללא הגלריות הוא 29.5 מטר ורוחבה 29.3 מטר.
עם הגלריות מגיע אורך המבנה ל-54.6 מטר ו-41.7 מטר.
גובה הקתדרלה עומד על 28.6 מטר.
בפנים הקתדרלה פרסקות ומוזאיקות בשטח של 3,000 מ"ר ו-260 מ"ר מהתאמה.
חלק מהפסיפסים לא נשמרו וצוירו מחדש במאה ה-19 על ידי הצייר ולרי וורובל.
מבין הפרסקות של תלמידי ישו שרדו רק אלה של פאולוס הקדוש ומרקוס המבשר.
בקתדרלה ובקרבתה נטמנו כמאה איש, ובהם הנסיך ירוסלב הנבון שנטמן בסרקופג עשוי שיש, וכן ולדימיר מונומך.
קתדרלת הדורמציון סיוני היא קתדרלה גאורגית אורתודוקסית בטביליסי, בירת גאורגיה.
היא נקראת גם סיוני של טביליסי כדי להבדילה מכנסיות אחרות ברחבי גאורגיה אף הן נקראות "סיוני".
הקתדרלה ממוקמת בחלק העתיק של העיר.
היא נבנתה במאה ה-6. מאז, היא נהרסה על ידי פולשים חיצוניים, ונבנתה מחדש על ידי הגאורגים מספר פעמים.
המבנה הנוכחי שלה הוקם במאה ה-13, והתווספו לו מספר שינויים במאות ה-17 וה-19. בתור קתדרלה הגאורגית-אורתודוקסית הראשית, קתדרלת סיוני הייתה מושבה של הקתולים-פטריאכים (ראשי הכנסייה האורתודוקסית) של גאורגיה, עד שהוחלפה בידי קתדרלת סמבה בשנת 2004.
בהתאם למסורת הגאורגית הימי-ביניימית של נתינת שמות של מקומות על שם ארץ הקודש, נקראה סיוני על שם הר ציון בירושלים.
קתדרלת סיוני ממוקמת בחלק ההיסטורי של "רחוב סיוני" ("סיוֹניס כּוּצָ'ה) במרכז טביליסי, כאשר החזית המזרחית שלה פונה לעבר הסוללה הימנית של נהר הקורה.
קתדרלת סיוני היא קתדרלה טיפוסית לארכיטקטורה של כנסייה גאורגית מימי הביניים, בעל אפסיס עם מצולעים בולטים בחזית הפונה למזרח.
מקורו של הטוף הצהוב, שממנו נבנתה הקתדרלה הוא מבולניסי, עיר מדרום-מערב לטביליסי.
מצפון לקתדרלה, במבנה נפרד שבחצר הפנימית שלה, עומד מגדל פעמון בעל שלוש קומות, המתוארך ל-1425. הוא ניזוק בחלקו הגדול בשנת 1795 בידי הפרסים הקאג'ארים לאחר קרב קרצניסי, ושוחזר למצבו הנוכחי בשנת 1939. מצידו השני של הרחוב עומד מגדל הפעמון השני, אף הוא בעל שלוש קומות, שמתאפיין באדריכלות ייחודית.
הוא נבנה בשנת 1812 לזכר ניצחון האימפריה הרוסית על האימפריה העות'מאנית במלחמת רוסיה-טורקיה, 1806–1812. מגדל זה הוא אחד הדוגמאות העתיקות אדריכלות הרוסית הנאו-קלאסית בעבר הקווקז.
על פי הרשומות הגאורגיות מימי הביניים המבנה המקורי של הקתדרלה החל להיבנות במיקומו הנוכחי בסביבות שנת 575, על ידי גואראם הראשון מאיבריה, הנסיך ששלט בממלכת איבריה (כארתלי), והושלם בשנת 639 על ידי יורשו אדרנסה.
הקתדרלה נהרסה לחלוטין בידי הערבים ונבנתה שוב מההתחלה.
האלמנטים הבסיסיים של המבנה הנוכחי מתוארכים למאה ה-13. אף על פי שהמבנה ניזוק קשות, הקתדרלה שרדה את ההתקפות של הפולשים החיצוניים: ג'לאל אד-דין מינגבורנו - השאה הח'ווארזמי הפליט שברח מהמונגולים, הפלישה הטימורית לגאורגיה, הפרסים והסלג'וקים.
בשנת 1657, בישוף טביליסי רבתי, אליסה סאגינאשווילי, שיחזר את כיפת הצריח של הקתדרלה והוסיף את כיפת הצריח הדרומית.
בשנת 1710, עוצר כארתלי, הנסיך וחטנג בטונישווילי, ביצע עבודות שיקום של כיפת הצריח וקירות הקתדרלה.
בשנים 1850–1860 הקתדרלה קיבלה מראה אחר כאשר האמן הרוסי, גנרל קניאז גיאורגי גגרין (1810–1893), הוסיף סדרת פרסקאות מעניינות וחדשות, במקום הפרסקאות הגאורגיות שאבדו.
חלק מהפרסקאות על הקיר המערבי שוקמו על ידי האמן הגאורגי לבאן צוצקירידזה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
קתדרלת השילוש הקדוש טביליסי (בגאורגית: წმიდა სამების საკათედრო ტაძარი) הידועה גם בשם סַמֶבָּה (בגאורגית: სამება) שפירושה השילוש הקדוש, היא הקתדרלה הראשית של הכנסייה הגאורגית האפוסטלית-אורתודוקסית ומקום מושבו של הפטריארך הגאורגי, הממוקמת בטביליסי בירת גאורגיה.
הקתדרלה נבנתה בין השנים 1995 ו-2004, והוא המבנה הדתי הגדול ביותר בגאורגיה ובכל עבר הקווקז, ונמנית בין הכנסיות האורתודוקסיות הגדולות בעולם.
הרעיון לבנות קתדרלה המנציחה 1,500 שנה של לאוטוקפליה של הכנסייה הגאורגית האותודוקסית ואלפיים שנה מיום הולדתו של ישו, הופיע בשנת 1989, שנה קריטית לתחייה הלאומית של הרפובליקה הסובייטית של גאורגיה, על ידי איש העסקים הגאורגי בידזינה איוואנישווילי.
במאי 1989, הודיעו, הפטריארכיה של הכנסייה הגאורגית ורשויות העיר טביליסי, על תחרות בינלאומית לפרויקט "קתדרלת השילוש הקדוש".
אף על פי שהוגשו מאות הצעות לא נבחר אף זוכה בסיבוב הראשון.
בסופו של דבר זכה פרויקט של הארכיטקט, ארצ'יל מינדיאשווילי.
השנים הסוערות שבאו לאחר מכן, תקופת מלחמת האזרחים הגאורגית, הביאו לדחיית הפרויקט בשש שנים, ורק ב-23 בנובמבר 1995, הונח בסופו של דבר הבסיס של הקתדרלה.
מבנה הקתדרלה כ"סמל התחייה הרוחנית של העם הגאורגי" ממומן מתרומות של אנשי עסקים אנונימיים בעיקר ותושבים אחרים.
ב-23 בנובמבר 2004, ביום גיאורגי הקדוש, קודשה הקתדרלה על ידי הפטריארך הקתולי של גאורגיה, איליה השני ונציג רם מעלה מהכנסייה האורתודוקסית.
בטקס נכחו גם מנהיגי כל הדתות וכתות נוצריות אחרות בגאורגיה, וכן גם מנהיגים פוליטיים.
קתדרלת סמבה נבנתה על תל אליהו, שנמצא על הגדה השמאלית של נהר הקורה על יד הרובע ההיסטורי אוואלברי שבטביליסי העתיקה, והיא בולטת על פני השטח בגובה ובשטח שהמתחם שלה מכסה.
הארכיטקטורה שלה מייצגת את המיזוג בין הסגנון האדריכלי המסורתי של הכנסיות הגאורגיות משנים שונות ומספר חידושים.
קתדרלת סמבה היא כנסייה דמוית צלב ובראשה כיפה מצולבת, התלויה על שמונה עמודים ויוצרת את המרכז.
באותו הזמן, חלקים של הכיפה חופשיים מהאפסיס, המקנים לכיפה ולמבנה בכלל מראה מונומנטלי יותר.
על הכיפה ניצב צלב מצופה זהב בגובה 7.5 מטר.
תשע הקפלות המרכיבות את הקתדרלה הם: קפלת המלאך הראשי, קפלת יוחנן המטביל, קפלת נינו הקדושה, קפלת גאורגיוס הקדוש, קפלת ניקולאוס הקדוש, קפלת שנים עשר השליחים וקפלת כל הקדושים.
חמש מתוך הקפלות ממוקמות באולמות תת-קרקעיים רחבים.
השטח הכולל של הקתדרלה, כולל אכסדרת הכנסייה, הוא 5,000 מ"ר ונפחה 137 מ"ק.
ההיקף הפנימי של הקתדרלה הוא 56 X 44 מטר.
גובה הקתדרלה מהקרקע ועד לנקודה הגבוה ביותר הוא 84 מטר (77 מטר ללא הצלב המוזהב בראש).
עומק החלק התת-קרקעי שלה הוא 13 מטר שיטחו 70 X 64 מטר.
רצפת הקתדרלה בנויה ממרצפות אבן דמויות שיש.
והמזבח מעוטר אף הוא בפסיפס.
הפרסקאות צוירו בידי קבותה ציירים בראשות אמירן גוגולידזה.
קומפלקס קתדרלת סמבה, שבנייתו טרם נסתיימה, כולל את הכנסייה הראשית, מבנה נפרד של מגדל פעמונים, מקום מושבו של הפטריארך, מנזר, סמינר קלירקלי ואקדמיה תאולוגית, מספר בתי מלאכה, מקומות מנוחה ועוד.
קתדרלת פטריק הקדוש היא קתדרלה רומית-קתולית במלבורן בוויקטוריה אשר באוסטרליה.
הקתדרלה בנויה בסגנון התחייה הגותית ובעלת צריח הכנסייה הגבוה באוסטרליה.
ב-1801, כעבור 12 שנים בלבד מייסודה של מלבורן, המזכיר הקולוניאלי של ויקטוריה העניק לכנסייה הרומית-קתולית שטח לבניית כנסייה באזור הגבעה המזרחית (Eastern Hill).
זמן קצר לאחר מכן, הנזיר האוגוסטיני ג'יימס אליפיוס גולד (James Alipius Goold) הגיע מבריטניה וייסד את הדיוקסיה של מלבורן ונהפך לבישוף הראשון שלה.
הוא החליט לבנות את הקתדרלה על השטח שהוקצה לה בגבעה המזרחית.
מאחר שהקהילה הקתולית במלבורן באותה עת הורכבה כמעט אך ורק מאירים, הוחלט להקדיש את הכנסייה לקדוש הפטרון של אירלנד, פטריק הקדוש.
ויליאם וארדל, האדריכל הדתי הראשון במעלה במלבורן, קיבל עליו את המשימה לתכנן את הקתדרלה.
הפרויקט התעכב בגלל מחסור בעובדים במהלך הבהלה לזהב של 1851 שמשכה הרבה גברים כשירים לחיפוש אחר זהב.
כתוצאה מכך, אבן הפינה הונחה רק ב-1858. הקתדרלה תוכננה בסגנון התחייה הגותית בהתבסס על הקתדרלות הגדולות של אנגליה.
סגנון הספינה הראשית הוא גותיקה אנגלית מוקדמת (Early English) בעוד ששאר המבנה הוא בסגנון גאומטרי מקושט (Geometric Decorated), סגנון גותי אנגלי מאוחר יותר.
וארדל גם תכנן את קתדרלת מרי הקדושה בסידני בסגנון דומה.
הצריחים המחודדים בנויים בסגנון גותי מוקדם במרקם חלק.
אף על פי שהספינה הראשית הושלמה תוך 10 שנים, הבנייה התנהלה באטיות והתעכבה בעקבות המיתון הכבד שפגע במלבורן ב-1891. הקתדרלה נחנכה לא לפני 1897 וגם אז לא הייתה שלמה.
בהינתן גודל הקהילה הקתולית במלבורן באותה תקופה, הקתדרלה הגדולה בסגנון גותי הייתה מיזם יקר ועצום, והיו עיכובים ארוכים בזמן שכספים גויסו למטרה.
קתדרלה זו הייתה אחת מן הגדולות שבנייתן הושלמה במהלך המאה ה-19.
דניאל מניקס (Daniel Mannix), שנהפך לארכיבישוף של מלבורן ב-1917, הפגין עניין קבוע בקתדרלה והיה נחוש לראות אותה מושלמת אחרי העיכובים והדחיות הארוכים ב-30 השנים שקדמו לו.
הוא השגיח על הוספת הצריחים המחודדים ואלמנטים אחרים בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 והקתדרלה הושלמה רשמית ב-1939.
ב-1970 האפיפיור פאולוס השישי היה האפיפיור הראשון שביקר בקתדרלת פטריק הקדוש וב-1974 העניק לה את התואר של בזיליקה מינורית.
ב-1986 האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר בקתדרלה.
הקתדרלה בנויה בסגנון צלב לטיני המורכב מספינה ראשית בת 3 אגפים וטרנספט (בית רוחב) בן 3 אגפים, ובית מקהלה עם 7 קפלות וחדר תשמישי קדושה.
אורך הקתדרלה הוא מטר, רוחבה בטרנספט הוא 56.4 מטר ו-25.3 מטר בספינה הראשית.
גובה הספינה הראשית הוא מטר.
גובה צריח המצלב הוא וגובה צריחי החזית הוא מטרים.
הצריחים בנויים בסגנון גותי מוקדם במרקם חלק.
ב-1997, לרגל חגיגות המאה לחניכת הקתדרלה, עברה הקתדרלה עבודות שימור עם כספים שנתרמו מהממשל הפדרלי האוסטרלי והממשל הוויקטוריאני המקומי, וכן מתרומות של תורמים פרטיים וקהילת מלבורן.
קתדרלת קאזאן (רוסית Казанский собор או Собор Казанской иконы Божией Матери - "קתדרלת איקונין אם האלוהים מקזאן") היא כנסייה הממוקמת בפינה הצפונית של הכיכר האדומה במוסקבה.
הקתדרלה נבנתה במהלך מחצית המאה ה-17 לכבוד האיקונין של מריה, אם ישו מקאזאן, בעקבות שחרור רוסיה מפלישת הפולנים בשנת 1612 ולזכר קורבנות המאבק.
היא גם הייתה הקתדרלה הראשונה שנבנתה מחדש במוסקבה לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי.
הקתדרלה היא אחת משלוש כנסיות שנבנו בעיר לזכר ניצחונותיה הצבאיים של רוסיה.
שתי האחרות הן כנסיית וסילי הקדוש שהוקמה לזכר הניצחון על הטטרים, וקתדרלת ישו המושיע לזכר ניצחון על נפוליאון.
האיקונין של אם ישו מקאזאן נחשב לאחד הקדושים ברוסיה.
לפי המסורת הוא התגלה ב-8 ביולי 1579 בקאזאן על ידי הכומר המקומי.
לאחר שלושים שנים התמנה הכומר לראש הכנסייה הרוסית.
בתקופת הצרות (תחילת המאה ה-17) הוא היה מראשי ההתנגדות הרוסית נגד הפולנים ונהרג על ידם.
לפי המסורת, היה האיקונין עם הכוחות הרוסים בראשות קוזמה מינין ודמיטרי פוז'רסקי במהלך הקרבות לשחרור מוסקבה.
לאחר הקרבות, בשנות ה-20 של המאה ה-17, הקים הנסיך פוז'רסקי קתדרלה מעץ והאיקונין הוצב בה.
מבנה זה נשרף ובשנת 1635 הוקם המבנה הנוכחי.
במהלך שלטונו של הצאר פיוטר הגדול הועבר האיקונין לקתדרלה חדשה שנבנתה בסנקט פטרבורג.
בשנת 1801 נבנה בקתדרלה מגדל פעמונים חדש והוא הורחב בשנת 1865. עוד נערכו במהלך המאה ה-19 עבודות להרחבת המבנה.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 האדריכל פיוטר ברנובסקי שחזר את המבנה והוא שב למראהו המקורי במאה ה-17. בהמשך נסגרה הקתדרלה ובקיץ 1936 נהרסה כליל.
לפני ההריסה ובמהלכה ביצע האדריכל ברנובסקי מדידות מדויקות של המבנה, דבר שאפשר את הקמתו מחדש לקראת סוף המאה ה-20. עם נפילת השלטון הקומוניסטי, החלו עבודות הקמת הקתדרלה מחדש וב-4 בנובמבר 1990 הונחה אבן הפינה.
שלוש שנים לאחר מכן, הסתיימה הקמת הקתדרלה.
שטח הקתדרלה הוא 92 מ"ר בלבד.
במהלך השנים היא עברה שינויים גדולים, אך במהלך שחזורה בין השנים 1925-1933, היא שבה למראה הנוכחי.
המבנה מעוצב בצבעי לבן, זהב ואדום.
הזהב מסמל את הזהר האלוהי, האדום את אש הטיהור ואת דמו של ישו, והלבן הוא סמל לטוהר ולקדושה.
בפינה הצפון-מערבית של המבנה ניצב מגדל הפעמונים ובפינה הצפון-מזרחית שלו שוכנת קפלה קטנה.
קתדרלת קאזאן היא כנסייה השוכנת ברחוב נבסקי פרוספקט בעיר סנקט פטרבורג שברוסיה.
הקתדרלה תוכננה על ידי אנדריי ורוניחין בסגנון האימפריאלי בהשראת בזיליקת פטרוס הקדוש בוותיקן.
הכנסייה האורתודוקסית הרוסית התנגדה להעתקתה של קתדרלה קתולית, אולם התוכניות אושרו בהשפעת אנשי החצר.
הבנייה החלה בשנת 1801 ונמשכה עד 1811. היסטוריונים אחדים של האומנות טוענים כי פאבל הראשון, קיסר רוסיה תכנן לבנות כנסייה שתהווה תמונת ראי לקתדרלת קאזאן מעברה השני של השדרה, אולם התוכנית לא יצאה על הפועל.
עם פלישת נפולאון לרוסיה בשנת 1812 נשא מפקד הכוחות הרוסיים מיכאיל קוטוזוב תפילה לעזרה מ"גבירתנו מקאזאן" (איקונין רוסי), ולאחר המלחמה הפכה הקתדרלה אתר זיכרון לניצחון הרוסי.
קוטוזוב עצמו נקבר בקתדרלה בשנת 1813 ואלכסנדר פושקין כתב את מילות הזיכרון החרוטות על קברו.
בשנת 1815 הובאו לקתדרלה למשמורת מפתחות העיר של שבע-עשרה ערים ושמונה מצודות באירופה, שנתפסו על ידי הצבא הרוסי במהלך המלחמה.
בשנת 1837 הוצבו במקום שני פסלי ברונזה של הפסל בוריס אורלובסקי, האחד של קוטוזוב והשני של המצביא הרוסי ממוצא סקוטי מיכאיל ברקלאי דה טולי.
ב-6 בדצמבר 1876 נערכה מול הקתדרלה ההפגנה הפוליטית הראשונה בתולדות רוסיה, הידועה גם בשם "הפגנת קאזאן של 1876" (Казанская демонстрация 1876 года).
בעקבות המהפכה הרוסית של 1917 הקתדרלה נסגרה.
ב-1932 היא נפתחה לציבור כמוזיאון להיסטוריה של הדת והאתאיזם.
בשנת 1992 חזרה לשמש בית תפילה נוצרי, וב-1996 הושבה לכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
עתה היא הקתדרלה המרכזית במטרופולין סנקט פטרבורג.
הקתדרלה הייתה יעד של פיגוע טרור שסוכל במהלך מבצע משולב בשנת 2017.
הקתדרלה בנויה בסגנון אימפריאלי (נאו-קלאסי).
כיפת הקתדרלה מתנשאת לגובה של 76 מטרים.
96 עמודים קורינתיים מסודרים בשני טורים בחצי מעגל לפני הכיפה בהשראת בזיליקת פטרוס הקדוש.
פנים הקתדרלה מעוטר ב-56 עמודים קורינתיים מגרניט בצבע ורוד, והרצפה מעוטרת בפסיפס עשוי שיש מקרליה.
שער הכניסה הצפוני הועתק מהבפטיסטריום של פירנצה.
קתדרלת ז'רווה ופרוטה הקדושים מסואסון היא קתדרלה קתולית בסואסון שבצרפת.
בנייתה החלה ב-1195 ונמשכה עד סוף המאה ה-13, והיא בנויה בסגנון גותי.
הכנסייה קרויה על שמם של גרוואסיוס ופרוטאסיוס, תאומים שמתו כמרטירים, והיו בעצמם בניהם של שני מרטירים.
המגדל היחיד של הקתדרלה נבנה באמצע המאה ה-13 והוא חיקוי למגדלים של קתדרלת נוטרדאם דה פארי, והוא בגובה דומה (66 מטר).
המגדל שוחזר אחרי שהוא וחלק מהספינה הראשית ניזוקו קשות במלחמת העולם הראשונה.
מגדל תואם בצד הצפוני של החזית המערבית היה בתכנון המקורי אך מעולם לא נבנה.
בית הרוחב (טרנספט) הדרומי הוא החלק המוקדם ביותר של המבנה ומסתיים באפסיס.
בניגוד לשאר המבנה הוא מחולק ל-4 אזורי קיר (במקום 3).
בית המקהלה, האפסיס והספינה הראשית נבנו תוך מודעות לבנייתה של קתדרלת שארטר (יצירת מופת של High Gothic) והאדריכל של סואסון ניסה לעדן את אדריכלותה.
זאת הוא עשה על ידי עמודים צרים יותר, קירות דקים יותר וצלעות סדירות יותר.
הגובה הפנימי של קמרונות המבנה הוא כ-30 מטר (כ-7 מטר נמוכים מאלה של שארטר), ובגלל שהקתדרלה לא גדולה כמו הקתדרלות של שארטר, ריימס ואמיין, נוטים להשמיט אותה מרשימת היצירות הקנוניות של תקופת הגותיקה בעיצומה.
בית המקהלה כולל חלונות ויטראז' מהמאה ה-13 ושטיח קיר מהמאה ה-15 שמתאר את חיי הקדושים ז'רביסיוס ופרוטאסיוס, הקדושים הפטרונים של הקתדרלה.
בבית הרוחב הצפוני תלויה היצירה "הערצת רובן את הרועים" ביחד עם ציור מאת פיליפ דה שמפיין.
קתדרלת סנט פול הישנה הייתה קתדרלה גותית שניצבה בסיטי של לונדון מאז בנייתה בשנים 1087–1314 עד להריסתה בשרפה הגדולה של לונדון ב-1666, לפי כן הייתה הבניין הגבוה בעולם (1200–1300).
בשיאה, הקתדרלה הייתה השלישית באורכה באירופה ובעלת אחד הצריחים הגבוהים בעולם.
הקתדרלה נהרסה בשרפה של 1666 ועל חורבותיה הקים האדריכל כריסטופר רן את קתדרלת סנט פול, בסגנון בארוק אנגלי.
הקתדרלה הייתה מבנה רביעי באתיר בגבעת לדגייט המוקדשות לפאולוס.
בנייתה החלה על ידי הנורמנים אחרי שרפה הרסנית ב-1087 שהחריבה את רוב לונדון.
העבודות נמשכו יותר מ-200 שנה, כאשר שרפה נוספת ב-1136 גרמה שוב להרס רב של הקתדרלה הלא-גמורה.
הגג שוב נבנה מעץ, דבר שהוביל בסופו של דבר לחורבנו של המבנה.
הקתדרלה נחנכה ב-1240 אך ב-1256 הוחלט להגדיל את הקתדרלה.
עבודות ההגדלה הסייתמו ב-1314 אך הקתדרלה נחנכה עוד ב-1300. היא הייתה הכנסייה השלישית באורכה באירופה.
חפירות ארכאולוגיות שנערכו ב-1878 בידי פרנסיס פנרוז הראו שאורכה היה 179 מטר (לא כולל המבואה שנוספה מאוחר יותר בידי איניגו ג'ונס) ורוחבה היה כ-30 מטר (כאשר אורך הטרנספט היה 87 מטר).
הצריח המחודד של הקתדרלה היה אחד הגבוהים באירופה והתנשא לגובה 149 מטר, אך כריסטופר רן קבע שזו הגזמה וגובהו היה 140 מטר בלבד.
לשם השוואה, אורך קתדרלת סנט פול הנוכחית הוא 175 מטר ואורכה בטרנספט הוא 75 מטר.
כאשר הקתדרלה הושלמה בימי הביניים הקתדרלה הייתה ידועה ביופי הפנים שלה.
ויליאם בנהאם כתב ב-1902: "לא היה לה מתחרה באנגליה, ואולי אף לא באירופה." האורך העצום של הספינה הראשית בלט במיוחד.
הוא היה בעל טריפוריום נורמני ותקרה מקורה בקמרונות.
בגלל אורכה זכתה הקתדרלה לכינוי "הטיילת של פאולוס".
חלונות הויטראז' נחשבו לטובים באנגליה וחלון הרוזטה המזרחי נחשב למצוין באיכותו.
בספרו "סיפורי קנטרברי" משתמש ג'פרי צ'וסר בחלונות כמטפורה ב"סיפורו של הטוחן".
ליד הקירות ניצבו קברים של בישופים ובני אצולה.
שני מלכים אנגלו-סקסונים נקברו בתוך הקתדרלה, סבי מאסקס ואתלרד השני, מלך אנגליה.
עבור מספר דמויות היסטוריות חשובות כמו ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר נבנו מונומנטים בתוך הקתדרלה.
כמו כן, מאוחר יותר נוספו בה הקברים של הכומר והמשורר ג'ון דאן ועוצר הכתר ניקולס בייקון.
בסוף המאה ה-16 הקתדרלה דעכה והמבנה סבל מהזנחה.
תחת שלטונם של הנרי השמיני, מלך אנגליה ואדוארד השישי, מלך אנגליה, פירוק המנזרים וחוק הכנסיות המכוניות הביאו להשחתת הפנים והקישוטים של קלויסטרים, חדרי מתים, קריפטות, מקדשים, כנסיות, קפלות ובניינים אחרים בחצר הכנסייה.
אתרים דתיים רבים בחצר הקתדרלה נתפסו בידי הכתר, ונמכרו כחנויות ורכוש להשכרה, במיוחד למדפיסים ומוכרי ספרים, כגון תומאס אדמס, שלעיתים קרובות היו פרוטסטנטים אוונגליסטים.
מבנים שנהרסו שימשו כמאגר חומרי בנייה למיזמי בנייה, כמו הארמון העירוני של ה"לורד פרוטקטור" בית סומרסט.
קהל נמשך לפינה הצפון-מזרחית של חצר הכנסייה, צלב פאולוס הקדוש, שם נערכו דרשות באוויר הפתוח.
בחצר הצלב ב-1549 הסיתו מטיפים פרוטסנטים להרוס הרבה מקישוטי פנים הקתדרלה.
ב-1561 הצריח המחודד נהרס מפגיעת ברק ולא נבנה מחדש.
הן הפרוטסנטים והן הקתולים ראו באירוע זה הוכחה לסלידתו של אלוהים מהתנהגות הצד האחר.
אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה תרמה את עלות התיקונים.
האדריכל הקלאסי הראשון באנגליה, איניגו ג'ונס, בנה מחדש את החזית המערבית של הקתדרלה בסגנון קלאסי החל מ-1630. ברם, החזית והקתדרלה הושחתו, הוזנחו וזכו לטיפול לא הולם בידי כוחות הפרלמנטרים במלחמת האזרחים האנגלית.
מסמכים עתיקים וכתבי זכויות פוזרו ונהרסו.
הספינה הראשית שימשה כאורווה לסוסי חיל הפרשים.
שיפוץ ושחזור הקתדרלה החלו ב-1660 אך הספיקו רק בהקמת פיגומי עץ שנהרסו כליל בשרפה הגדולה של לונדון ב-1666. השרפה, שנעזרה בפיגומים, הרסה את הגג ואת רוב הקתדרלה וכן רכוש רב שהוטמן בקתדרלה למשמר.
תיקונים זמניים נערכו במבנה, אך למרות שהיה ניתן להצלה - במחיר של בנייה מחדש כמעט מאפס - הוחלט לבנות מחדש את הקתדרלה בסגנון יותר עכשווי.
מחשבות בכיוון זה הועלו עוד לפני השרפה.
בעקבות מינויו של כריסטופר רן, הסוקר של עבודות המלך, החלו הריסת שרידי הקתדרלה הישנה.
רן השתמש בטכניקות חדשות שכללו שימוש באבק שרפה להרוס את הקירות שעוד עמדו.
טכניקה חדשה זו לא הייתה מושלמת ומלוטשת עדיין, ותושבים סמוכים התלוננו על רעש ונזקים.
בעקבות זאת חזרו להריסה באמצעות איל ניגוח.
בניית הקתדרלה החדשה החלה ביוני 1675.
קתדרלת פואטייה המוקדשת לסן פייר היא קתדרלה קתולית בפואטייה, צרפת.
בנייתה החלה ב-1162 על ידי הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור מאקוויטניה.
הקתדרלה נבנתה על חורבות בזיליקה רומית, והושלמה ברובה עד סוף המאה ה-12. עבודות על החזית נמשכו גם למאה ה-13 והמאה ה-14. הקתדרלה נחנכה רק ב-1379. הקתדרלה היא המונומנט הגדול ביותר מימי הביניים בעיר פואטייה.
הקתדרלה בנויה בשילוב סגנונות בין אדריכלות רומנסקית לאדריכלות גותית מוקדמת, כאשר הסגנון האחרון הוא השולט.
היא מורכבת מספינה ראשית בת שלושה אגפים, כמעט שוויי גובה (כנסיית אולם) ורוחב.
הספינות מנמיכות את גובהן בחלקן המערבי, דבר המגביר את הפרספקטיבה.
אורכה הוא 94 מטר, וגובה האבן הראשה בקמרון המצלב הוא 27 מטר.
לקתדרלה אין אפסיס והופעתן של חזיתות המבנה כבדה.
ספסלי המקהלה, שגולפו בשנים 1235–1257 הם מבין העתיקים בצרפת.
קתדרלת פאולוס הקדוש (במלטית: Il-Pro katridral ta San Pawl; באנגלית: St Paul's Pro-Cathedral) בוולטה בירת מלטה, היא קתדרלה אנגליקנית, השייכת לדיוקסיה של גיברלטר, ומעמדה הוא של פרו-קתדרלה (כנסייה המשמשת כקתדרלה באופן זמני או במשותף עם קתדרלה אחרת).
הקתדרלה מוקדשת לפאולוס הקדוש, אשר ביקר במלטה בשנת 60 לערך, והחל בניצורה.
הקתדרלה הוקמה ביוזמתה של המלכה אדלייד, אשתו של ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת, אשר נוכחה בעת ביקורה באי, כי אין בו כנסייה אנגליקנית.
היא ניצבת במקום בו עמדה קודם לכן "אכסניית גרמניה" שתכנן האדריכל ג'רולאמו קסאר עבור האבירים ההוספיטלרים יוצאי גרמניה (Auberge d'allemagne), ואשר נהרסה כדי לפנות מקום למבנה החדש.
הקמת המבנה בסגנון האדריכלות הנאו-קלאסית החלה ב-20 במרץ 1839 והסתיימה חמש שנים לאחר מכן, בשנת 1844. הקתדרלה ניצבת סמוך לחופי נמל מרסמשט בצפונה של ולטה, והיא ניכרת במגדל פעמונים הנושא צריח מחודד, והמתנשא לגובה של 61 מטרים.
קתדרלת פאולוס הקדוש (מלטית Katidral ta' San Pawl; אנגלית St.
Paul's Cathedral) בעיר מדינה, היא הקתדרלה הקתולית של האי מלטה, ביחד עם קון-קתדרלת יוחנן הקדוש שבבירה ולטה, הנושאת עימה בתפקיד מאז שנת 1816.
הקתדרלה הוקמה במקום בו לפי המסורת ניצב ביתו של פובליוס הקדוש, שליטה הרומי של האי.
לאחר שספינתו של פאולוס נטרפה אל חופי האי, עת היה בדרכו לרומא כדי לעמוד למשפט, הוא בא לביתו של פובליוס וריפא את אביו.
לימים היה פובליוס לבישוף הראשון של מלטה.
הקתדרלה שוכנת סמוך לחומה המזרחית של העיר הזעירה, שאורכה כ-300 מטרים ורוחבה כ-200 מטרים בלבד.
חזית המבנה מחולקת על ידי עמודים קורינתיים לשלושה אגפים.
בכל אחד משני האגפים החיצוניים קבועה בקומה הראשונה דלת, ומעליהם מתנשאים שני מגדלי פעמונים שבכל אחד מהם קבועים שישה פעמונים ושעון.
בצריחי המגדלים נראים פסלי נחשים המסמלים את הנס הראשון שעשה פאולוס הקדוש באי, כאשר הוכש על ידי נחש אך נותר בלא פגע.
באגף האמצעי קבועה הדלת הראשית אל הקתדרלה, מעליה חלון גדול ומעליו גמלון הנושא צלב.
משני צדדיה של הדלת הראשית נראים מגינהם של הגראנד מאסטר רמון פריוס אי רוקפול (Ramon Perellos y Roccaful) (משמאל) ושל אחד הבישופים המקומיים (מימין).
שני תותחים קטנים מימי ההוספיטלרים ניצבים בכיכר סמוך למבנה.
כיפת הקתדרלה הצבועה באדום ובלבן, חולשת על קו הרקיע של העיר.
היא ניצבת על תוף מתומן שבו שמונה חלונות, ונושאת בתורה מנורה.
פנים המבנה עוטר בעושר רב בסגנון אדריכלות הבארוק, בין היתר גם על ידי מתיה פרטי (Mattia Preti) בן קלבריה, אשר עשה גם בעיטורה של קתדרלת יוחנן הקדוש בבירה.
רצפת המבנה מרוצפת בשיש צבעוני, וקבועים בה קברים ולוחות קבורה, כמו גם מגנים של בישופים מקומיים.
במוזיאון הקתדרלה השוכן מצידו הדרומי של כיכר הארכיבישוף, מוצג אוסף של מטבעות, כלי כסף, מלבושים, עתיקות רומיות, מסמכים מתקופת האינקוויזיציה, ועבודות עץ של אלברכט דירר.
קתדרלת עליית הבתולה או כנסיית קתדרלת גוזו (במלטית: Knisja Katidrali ta' Għawdex) היא קתדרלה קתולית בוויקטוריה, העיר הראשית של האי גוזו במלטה.
היא משמשת כקתדרה של הבישוף של האיים גוזו וקומינו, מאז הקמת הדיוקסיה ב-16 בספטמבר 1864. הקתדרלה שוכנת בדרומו של הרובע המבוצר של העיר (Citadella או Il-Kastel), וחזיתה פונה אל "כיכר הקתדרלה" (Misraħ il-Katidral) שבצידה הדרום-מערבי.
בתקופה הרומית ניצב באתר מקדש לאלה יונו.
כיפת המבנה לא הושלמה מעולם בשל מחסור במימון.
אורכה של הקתדרלה כ-40 מטרים ורוחבה כ-20 מטרים.
צורתה כשל צלב לטיני והיא בנויה כולה מאבן גיר.
חזית המבנה מתנשאת בקצהו של גרם מדרגות המוביל מן הכיכר.
החזית פשוטה למראה ומחולקת לשלושה אגפים, המופרדים זה מזה בעמודים הנושאים כותרות קורינתיות.
שני אגפי הצד עשויים מקירות אטומים ואין בהם דלתות או חלונות.
האגף המרכזי מחולק לשתי קומות, המופרדות זו מזו בקרניז.
בראשונה דלת חומה גדולה מוקפת מסגרת ומעליה מגיניהם של הגראנד מאסטר רמון פריוס אי רוקפול (Ramon Perellos y Roccaful) ושל אחד הבישופים המקומיים.
מתחתם לוח שעליו סמל הדיוקסיה של גוזו.
בקומה השנייה קבועה גומחה מעוטרת שבה ניצב פסל לבן של הבתולה הצופה אל הכיכר.
בראשו של אגף זה גמלון הנושא צלב.
משני צדדיה של החזית ניצבים שני תותחים קטנים מתקופת ההוספיטלרים.
בפינה הצפון-מזרחית של המבנה ניצב מגדל הפעמונים שרק קומתו העליונה, שבה תלויים חמשת הפעמונים, מעוטרת, ומעליה צריח מסוגנן מוקף במעקה.
בין מגדל הפעמונים לגמלון שבחזית, נותר חלל שרצפתו שטוחה, והעצם היחיד הניצב בו הוא התוף שיועד לשאת את הכיפה החסרה.
פנים המבנה מחולק לשלוש ספינות ומעוטר בפאר רב.
העמודים התומכים בגג מצופים בבד בגוון ארגמן ומהקשתות שבין הספינות תלויים וילונות בגוון זהה ונברשות מסוגננות.
המזבח המרכזי ניצב על בימה קטנה ומעליו חופה, ובכיפת האפסיס שמאחוריו פרסקו המתאר את עליית הבתולה.
בתוף הכיפה צויר פרסקו בסגנון "הטעיית העין" (Trompe-l'œil), ולמתבוננים מעלה נראה כאילו הכיפה קיימת.
רצפת המבנה מרוצפת בשיש צבעוני, וקבועים בה קברים ולוחות קבורה, כמו גם סמלים כנסייתיים.
בסמוך למבנה שוכן מוזיאון הקתדרלה ובו חפצי אמנות דתית, חפצי קדושה מזהב ומכסף, וכן מרכבתו של הבישוף ומזבח שעווה המתאר את הסעודה האחרונה.
קתדרלת סלוודור דה אווילה (בספרדית: Catedral del Salvador de Ávila) היא קתדרלה באווילה שבקסטיליה הישנה בספרד.
הקתדרלה נחשבת לאחת הקתדרלות הגותיות הראשונות בספרד.
הקתדרלה תוכננה כקתדרלה-מבצר כאשר האפסיס שלה משמש כצריח בחומות העיר.
היא מוקפת במספר בתים מפוארים, מעין ארמונות קטנים, החשובים שבהם הם: ארמון הערב, ארמון המלך הפעוט, ארמון הואלדרבאנוס, שהיו אחראים להגנת Puerta de los Leales ("שער הנאמנים") שידוע גם כ-La Puerta del Peso de la Harina ("שער דרך הקמח").
הקתדרלה, כאמור, בנויה בסגנון גותי ונחשבת לקתדרלה הגותית הראשונה בספרד.
היא מכילה קווי דמיון לבזיליקת סן-דני שבפריז, הכנסייה הגותית הראשונה.
ההיסטוריונים אינם יודעים מתי החלה בניית הקתדרלה, כאשר ישנן שתי תאוריות בנושא.
הראשונה טוענת שאלוואר גרסיה החל את בנייתה ב-1091 בתוך השרידים של כנסיית המושיע שנהרסה עקב מתקפות המוסלמים ושהמלך אלפונסו השישי, מלך קסטיליה גייס את הכסף הדרוש לבנייתה.
היסטוריונים אחרים טוענים שהיא פרי עבודתו של המאסטרו פרושל ונבנתה במהלך המאה ה-12, בזמן אכלוסה מחדש של קסטיליה הישנה שהונהג בידי ריימונד מבורגונדי.
חלקים מהמאה ה-13 בקתדרלה כוללים את הקומות הראשונות של המגדלים והספינות המשניות.
מהמאה ה-14 נכללים הקומות השניות של המגדלים, הקלויסטר, הקמרונות והתמיכות הדואות.
הקתדרלה הושלמה במאה ה-15. ב-1475 נוסף לקתדרלה שעון מכני מאת חואן גואס.
קתדרלת פלרמו (באיטלקית: Cattedrale di Palermo), או בשמה המלא הקתדרלה העירונית של הבתולה מריה הקדושה שעלתה לשמים (basilica cattedrale metropolitana primaziale della Santa Vergine Maria Assunta) בפלרמו בירת האי סיציליה היא הקתדרלה של של הכנסייה הקתולית.
היא שוכנת סמוך לפאלאצו דיי נורמני.
הבניין הנוכחי נבנה בשנים 1184–1185 ב ועבר מספר שיפוצים במשך מאות שנים.
בגלל תקופת הבנייה הראשונה שלו, הוא קרוי גם הדואומו הנורמני.
הקתדרלה הוקמה בתקופת האפיפיור גרגוריוס הראשון, באתר הבניין של ימינו כבר במאה השישית.
הערבים הפכו את הקתדרלה הזו למסגד.
"המסגד הגדול" הזה של פלרמו כלל לא רק את בית התפילה לתפילות יום שישי, אלא גם מכללה (מדרסה), ספריות, מרחצאות וכו'.
לאחר כיבוש פלרמו על ידי רוג'רו הראשון מסיציליה, הפך המסגד שוב למקום מושבו של הארכיבישוף.
כאשר הקתדרלה הישנה נפגעה קשה ברעידת אדמה בשנת 1169, החליט ולטר אופהמיל (Walter Ophamil), הארכיבישוף האנגלי-נורמני של פלרמו, ובעבר הכומר של ויליאם השני, מלך אנגליה, להרוס אותה ולבנות אותה מחדש.
הבניין החדש נבנה בשנים 1184–1185. לא רק הקתדרלה המקורית נהרסה עד היסוד, אלא גם בנייני החוץ שהיו שייכים למסגד הגדול.
המבנה עבר התרחבות מתמשכת במאות ה-14 עד ה-16. ארבעת המגדלים הפינתיים, שבמקור לא בלטו מעבר לספינה המרכזית, קיבלו מראה גותי.
הכניסה הראשית הועברה מהחזית המערבית אל הצד הארוך הדרומי של הקתדרלה, ומולה נוצרה חצר קדמית גדולה.
לשער הדרומי נוסף פורטיקו בסגנון גותי קטלוני מאוחר בסביבות 1465.
משנת 1781 עד 1801 שינה האדריכל האיטלקי באופן יסודי את המראה החיצוני והפנימי של הקתדרלה באמצעות שיפוץ נרחב.
פוגה בנה כיפה נאו-קלאסית מעל ה, והחליף את גגות הספינות הצדדיות בסדרה של כיפות קטנות יותר שכעת מכסות את החזית החיצונית של הספינה המרכזית.
פנים הקתדרלה שופץ גם הוא בסגנון הקלאסיציזם.
העמודים, שעמדו בין הספינה המרכזית לספינות הצדדיות בקבוצות של ארבעה על בסיס ונשאו קשתות מחודדות גבוהות, הוחלפו בעמודים מסיביים וקשתות עגולות.
כמו כן הוסרו הקישוטים הגדולים מאחורי המזבח שכללו 38 פסלי קדושים, יצירה של משפחת הפסלים גאג'יני מתחילת המאה ה-16. חלק מהפסלים הוחזרו לקתדרלה בשנת 1950 והונחו על העמודים.
השיפוץ הגדול האחרון של הקתדרלה התרחש במאה ה-19 כאשר מגדל ההגנה הישן מול חזית המערבית קיבל תוספת נאו-גותית.
בבסיסה הקתדרלה היא כנסייה נורמנית מבוצרת בצורת קובייה עם ספינה מרכזית, טרנספט ושתי ספינות צדדיות.
מכיוון שהבנייה עם שני מגדלים צדדיים בצד המערבי הייתה שמורה לקתדרלות המלכותיות, בנה הבישוף ולטר מגדל גדול לפני החזית המערבית, המחובר לבניין הראשי באמצעות קשתות בלבד.
בארבע פינות הכנסייה ישנם מגדלים פינתיים קטנים יותר.
ניתן לראות בבירור את ההשפעה הערבית על שלושת האפסיסים.
קשתות עיוורות (קשתות המשמשות כקישוט) עם שיבוץ אבן דומות לאלה של קתדרלת מונריאלה, שנבנתה בערך באותה תקופה, אך בסגנון מחמיר יותר.
הכיפה הגדולה שבנה פרדיננדו פוגה היא מאפיין בולט של הקתדרלה מבחוץ.
הכיפות הקטנות יותר מעל הספינות הצדדיות נוגדות את הרושם הכללי של הסגנון הערבי-הנורמני.
השער הדרומי המשמש כיום ככניסה הראשית לחזית בוויה בונלו נבנה בשנת 1426 על ידי אנטוניו גמברה (Antonio Gambara), דלת העץ עם דמויות מגולפות בביצוע של פרנצ'סקו מירנדה (Francesco Miranda), היא משנת 1432. הפורטיקו בסגנון הגותי המאוחר, שנמצא לפני השער הדרומי, מורכב משני מגדלים קטנים יותר.
ישו מוכתר למלך בגמלון של הפורטיקו בין מריה למלאך גבריאל.
בשנת 1989 נחשף חלק מהפורטיקו המקורי במהלך עבודות שיפוץ, עליו מתואר עץ החיים.
הפנים מאופיין בשיפוץ מסוף המאה ה-18 ומציג בזיליקת עמודים קלאסית מעל תוכנית של צלב לטיני.
העמודים החליפו את העמודים שתמכו במקור בקשתות בין הספינה הראשית ובין הספינות הצדדיות.
על העמודים נמצא גם חלק מהדמויות שעיטרו במקור את קישוט המזבח שהכינה משפחת הפסלים גאג'יני.
פסלים יקרי ערך נוספים כוללים את פסל השיש של המדונה והילד מאת (1469), בריכת המים הקדושה שמאחורי העמוד הרביעי, שיוחסה בעבר ל, ואת מדונה דלה סקאלה מאת (1503) על המזבח שבחדר תשמישי הקדושה החדש.
בצד ימין של האמבולטוריום נמצאת הקפלה של .
שרידי הקדושה של פלרמו נשמרים בכד כסף משנת 1632. כדי כסף נוספים מכילים שרידים של סנט כריסטינה וסנטה נינפה.
הסרקופגים של הארכיבישופים של פלרמו שוכנים בקריפטה.
חלקם הוא שימוש חוזר בסרקופגים רומיים.
על הרצפה מול הקודש נמצא מרידיאן, אותו התקין האסטרונום ג'וזפה פיאצי בשנת 1801. זהו סוג של שעון שמש, שבעזרתו רצה פיאצי להכניס לשימוש רחב את חלוקת השעות המודרנית יותר על בסיס זמן השמש בהשוואה לחלוקה המסורתית שבה החלו השעות עם השקיעה.
אור השמש, הנופל דרך פתח קטן באחת הכיפות בספינה הצדדית, חוצה תמיד קו פליז המוטמע ברצפה ושכיוונו צפון-דרום בדיוק בשעה 12 בצהריים.
עקב מיקום השמש המשתנה במהלך השנה ניתן לקרוא את נקודות ההיפוך, את נקודת השוויון ואת סימני גלגל המזלות, דבר שחשוב גם לקביעת תאריך הפסחא.
מאז השיפוץ במאה ה-18, הוצבו קברי המלכים בקפלה צדדית בספינה הימנית.
במקור הם עמדו מימין ומשמאל לאפסיס הראשי.
בשורה הקדמית שני סרקופגים מפורפיר תחת חופות הנתמכות על ידי שישה עמודי פורפיר.
משמאל, הסרקופג של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (מת ב-1250), מימינו קבר אביו היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (מת ב-1197).
שני סרקופגים אלו הוצבו במקור על ידי רוג'רו השני, מלך סיציליה בטרנספט של קתדרלת צ'פלו.
הם נועדו במקור לו וליורשיו.
לאחר שרוג'רו השני נקבר בקתדרלת פלרמו ושני יורשיו גוליילמו הראשון וגוליילמו השני נקברו בקתדרלת מונריאלה, הביא פרידריך השני את הסרקופגים לפלרמו בשנת 1215 עבורו ועבור אביו.
הסרקופג של פרידריך השני הוא אומנותי במיוחד.
הוא מונח על זוג פסלי אריות, שהיו מוטיב מועדף על רוג'רו השני.
הם מופעים גם בפסיפס של אולם רוג'רו בפאלאצו דיי נורמני ובגלימת ההכתרה שלו.
מלבד פרידריך השני קבורים בקתדרלה מלכי סיציליה (מת ב-1338) ויורשו (מת ב-1342).
עם פתיחת הסרקופג בשנת 1782, נמצאה גופתו של פרידריך השני שלמה.
מכיוון שהוא הועבר לראשונה למסינה לאחר מותו ב ליד ונקבר בפלרמו רק בפברואר 1251, יש להניח שגופתו עברה טיפול נגד ריקבון.
עם זאת, במקרה זה יש לייחס את העובדה שהגופה השתמרה כעבור 500 שנה פחות לשיטות השימור, ויותר לתנאי האקלים המאפשרים שימור טבעי של הגוף, כפי שמוכיחים ממצאים רבים אחרים באזור פלרמו.
בשורה השנייה ישנם עוד שני סרקופגים מפורפיר תחת חופות הנתמכות על ידי שישה עמודים מעוטרים בפסיפסים, משמאל זה של רוג'רו השני, מלך סיציליה (מת ב-1154), מימין לו הסרקופג של בתו קונסטנצה, מלכת סיציליה (מתה ב-1198), אשתו של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ואימו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
עצמות קונסטנצה מאראגון, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה (מתה ב-1222), אשתו של פרידריך השני, שוכנות בסרקופג רומאי מהמאה השלישית או הרביעית על הקיר הימני.
הכניסה לחדר האוצר של הקתדרלה היא מימין לקפלה של סנטה רוזליה.
אוצרות הקתדרלה כוללים גביעים, ובגדי תפילה המוצגים דרך קבע בחדר האוצר.
המוצג הבולט באוסף הוא כתר, שנעשה על בסיס דגם הכתר של הקיסרים הביזנטיים (קמילבקה).
תליוני הצד (המטוטלת) הם אופיינים.
פרידריך השני נתן כתר זה לאשתו קונסטנצה מאראגון והוא נתגלה בקברה ב-1491.
קתדרלת פיוטר ופאבל או פֶּטְרוֹפַּבְלוֹבְסקיה היא קתדרלה פרבוסלאבית הממוקמת בתוך מבצר פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג, רוסיה.
הקתדרלה נחשבת לאחת מנקודות הציון העירוניות הוותיקות ביותר בעיר.
היא נבנתה בשנים 1712–1733 ב"אי הארנבים" לאורך נהר הנייבה.
הקתדרלה והמבצר בתוכו שוכנת נבנו בתקופת שלטונו של פיוטר הגדול ותוכננו על ידי דומניקו טרזיני.
מגדל הפעמונים של הקתדרלה הוא מגדל הפעמונים הגבוה ביותר בעולם המשתייך לכנסייה אורתודוקסית ומכיוון שמגדל הפעמונים אינו עומד בפני עצמו, אלא מהווה חלק בלתי נפרד ממבנה הקתדרלה עצמה לעיתים הקתדרלה מתארת בתור הכנסייה האורתודוקסית הגבוהה בעולם.
משנת 1733 ועד 2013 הייתה הבניין הגבוה ביותר בסנקט פטרבורג.
הקתדרלה מוקדשת לפטר הקדוש ופול הקדוש (פטרוס ופאולוס), הפטרונים של המבצר; פטר הקדוש נחשב גם לפטרון של העיר עצמה.
הכנסייה הנוכחית היא השנייה שנבנתה במקום לאחר הראשונה, שנבנתה על ידי פיוטר הגדול לאחר שייסד את העיר סנקט פטרבורג וקודשה על ידי הארכיבישוף של נובגורוד באפריל 1704.
מבנה הכנסייה הנוכחי היה בזמנו מבנה האבן הראשון בעיר ועוצב על ידי דומניקו ג'ובאני טרזיני ונבנה בשנים 1712–1733. צריח הזהב שלו מתנשא לגובה של 123 מטר ונראה למרחק רב בעיר.
בקדקוד הצריח ישנו פסל קטן של מלאך האוחז בצלב.
מלאך זה הוא אחד מסמליה החשובים ביותר של סנקט פטרבורג.
אדריכלות הכנסייה מציגה איקונוסטאזיס ייחודי.
בנצרות האורתודוקסית, האיקונוסטאזיס הוא בדרך כלל קיר שטוח או מסך עם 3 דלתות, כשהדלת האמצעית היא הקדושה ונפתחת רק באירועים חגיגיים ושתי הדלתות הצדיות משמשות את הכמורה האורתודוקסית.
בכנסיית פטר ופול, האיקונוסטאזיס עולה כמעין מגדל מעל המקום הקדוש בכנסייה.
בקתדרלה קבורים כל הצארים והקיסרים הרוסיים החל מפיוטר הגדול ועד לניקולאי השני, פרט לפיוטר השני (שקבור בקתדרלת המלאך מיכאל במוסקבה) ואיוואן השישי (ששרידיו קבורים במבצר שליסלבורג על ימת לדוגה).
בקתדרלה נמצא קריון אופייני, מתנה מהעיר הפלמית מכלן שבבלגיה.
ב-28 בספטמבר 2006, 78 שנים לאחר מותה, נקברה שנית בקתדרלה נסיכת דנמרק, מריה פיודורובנה דאגמאר, קיסרית רוסיה.
מריה פיודורובנה, אשתו של אלכסנדר השני ואמו של ניקולאי השני, מתה ב-13 באוקטובר 1928 בגלות בדנמרק ואז נקברה בקתדרלת רוסקילדה.
בשנת 2005 ממשלות רוסיה ודנמרק הסכימו ששרידי הקיסרית יוחזרו לסנקט פטרבורג בהתאם לדרישתה להיקבר לצד בעלה.
עד שנת 1859 היה מושבו של הבישוף של סנקט פטרבורג בקתדרלה, עד שהפכה קתדרלת איסק הקדוש לקתדרלה הרשמית של העיר.
כיום קתדרלת קאזאן משמשת בתור הקתדרלה הרשמית של העיר.