tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אי-אפשר כלל שיטהרו המידות בלא עליית רוח גדולה, וכל הגדול מחברו צריך הוא יותר לשכלל את עולמו הרוחני והשכלי, כדי שיהיה לו מבורר הדבר, מה המהות האמיתית של טהרת המידות.
כשם שצריך להעלות את המידות והמחשבות הרעות לשורשן, כדי לתקנן ולמתקן, כן צריכים להעלות את המידות והמחשבות הקטנות למקור שורשן, ולהאירן באור של גדולה.
התום הפנימי הוא הרבה למעלה מהמוסר.
התום הוא המבוע העליון, המתעלה מכל הגה חברותי, מכל רעיון של צורך חוצי, ושל צורך עצמי, הוא הוא האושר העליון.
ההשגות האלוהיות הן זורחות ומתנוצצות באמונתן לפי אותה המידה של תכונת יראת שמים ומידת הענווה הפנימית המתהלכת בתוכיותם.
כשהנשמה דבקה בציור החיים, באור ד', באהבת הדבקות האלהית, המידות כולן מתיישרות מאליהן.
לדעת הרב אהרן שמואל תמרת, כל הגלות המרה שהאומה הישראלית סובלת, הוא רק בעבור עוון השחתת המידות, כמאמר הגמרא: מקדש שני מפני מה חרב?
ופירש את הפסוק "תחת אשר לא עבדת את ד' אלהיך בשמחה ובטוב לבב": תחת שלא הבינות כי עבודת ד' ראויה להיות מתוך שמחה ולא מתוך עינויים וסיגופים, לא הבינות ש"לב טוב" הוא עיקר עבודת הבורא.
כל הכינויים "רשעים", "צדיקים", הנזכרים בתורה ובחז"ל הם בעניין המידות והמוסר.
ואב לכולן: "רשע למה תכה רעך".
יצר הטוב הוא החפץ הנטוע באדם להיטיב לזולתו, לעזור לחיות לחברו כשאין הדבר חסרון בעדו.
התשובה האמיתית היא להידבק בד' ולאחוז במידותיו, מידות הרחמים והצדק; להעיר ולהגביר את רעיון הצדק וחופש האדם הצפון ברוב מצוות התורה; להכיר שאלוהי ישראל הוא אלוהי הרחמים על הנלחצים והתיעוב ללוחצים.
על ישראל להתאמץ להצטיין במשנה צדק ושלמות מכל העמים, משנה אהבת הטוב ושנאת הרע, במעלת הצדק וזיכוך הנפש.
הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל
רואים אנו את האכזריות, החמדה והקנאה, הרגזנות והכעס (מידות רעות), שעל פי הרוב הן רעות ומזיקות בתוצאותיהם, וקוראים אותם בשם הכולל "יצר הרע".
לעומת זאת, רואים במידת הרחמים והאהבה, החמלה והחנינה, הנדיבות והענוה (מידות טובות), שהן פעולות טובות, וקוראים להם "יצר הטוב".
משקל זה נתון לשני הכוחות שבאדם: הדעת והדעה.
הדעת המעשית והדמיונית מעוררת מחשבת זימה וחטא, ועל זה נאמר: "כי ברוב חכמה רב כעס ויוסיף דעת יוסיף מכאוב" (קהלת א, יח).
והדעה, דעת חכמה ומוסר ודעת אלוקים ואדם, שראשיתה יראת ה', ואחריתה דעת ה' ודרכי משפטו, כשהיא מתגברת באדם – מסיטה את כל כוחות הגוף והמחשבה לעשות הטוב והישר בעיני אלוקים ואדם, ולהיות הוא עצמו טוב וישר צדיק ותמים חסיד ונדיב.
וזו היא כוונת חז"ל במאמרם: "ואהבת את ה' אלוקיך בכל לבבך" ־ בשני יצריך (ספרי על דברים ו, ה).
ובאהבה זו מצווים ישראל: לעבוד את ה' אלוקינו בכל לבבנו, בכל יצרינו, ובכל כוחות נפשנו ומחשבותינו
הצדיקים מתנהגים בכל דרכיהם בבחינת היצר הטוב.
הרשעים להפך - יצר הרע הוא מנהיגן ושופטן.
והבינונים הם העומדים בתווך, זה וזה שופטם.
יצר הרע שבאדם שנובע מפנימיות האדם, ומקיף אותו בכל עבריו ובכל מקום שהעין וכל כוחות שולטים, הוא כובש ומכניע את האדם תחתיו ומאפיל אורו של יצר הטוב שבו, אבל הדעה שבו, זה יצר הטוב, מתגבר עליו בחכמתו.
תשובה ומעשים טובים שהם תוצאות הדעה העליונה שבאדם, והלימודים האלוקיים ותורות המשפט והמוסר, הם משרים ומלבישים את האדם רוח קדושה וטהרה ודעת נכונה, ורוח אלוקים זו לא רק מצילה מן החטא, אבל מרימה ממעל כל מחשבת חטא וממעל כל חטאות האדם.
כלומר, יצירתו היא טובה בעצם, אבל ברע שבו הוא מסובב וחוץ ממנו משעה שהוא ננער ויוצא אל העולם, והוא נתון למאויו וצרכיו והשפעה זרה החופפת ומושכת אותו בדרכיה הלא טובים.
מכאן שהאדם נכסף ושואף לשוב אל מקוריותו העצמית תמיד.
ההסבר לכך נובע מהגדרתו את המושגים בחירה חופשית, יצר הטוב ויצר הרע, ותשובה, כדלקמן:
יסוד היסודות ושורש השורשים של היהדות: "כי בצלם אלוקים עשה את האדם".
כשם הקב"ה סוברני הוא במעשיו ואינו תלוי בשום סיבות שבעולם, אלא הוא מסבב את הסיבות; ככה, במידה ידועה, גם האדם בן-חורין הוא וחופשי בדרכיו.
מלבד צלם האלוקים שבאדם, יש בו גם חלק מעפר, היונק את יניקתו מעולם הגופים בלבד, ואותו חלק משועבד הוא לכל חוקי הסיבה והמסובב, הזמן והמקום, כמו כל עולם הגופים.
יצר הרע מקורו מהרצון הפרטי, והוא רק יצור ולא יוצר, מושפע ולא משפיע, נפעל ולא פועל, הוא כולו תלוי בסיבות ובגורמים חיצוניים, כולו משועבד בשיעבוד הגוף והנפש יחד.
ולא כן יצר הטוב שבאדם, מקורו מהרצון הכללי, והוא אינו יצור בלבד אלא יוצר, מפקיע הוא את כל השיעבודים שבעולם, מנתק גם את שלשלאות של ברזל שיצה"ר שם על האדם.
היצר הטוב קודם ליצר הרע, כי השכל האינסופי, שאינו קשור לשום אובייקטים שבמציאות, קדם לשכל הסופי שכל עיקרו קשור לעולם המציאות.
כל היסוד של תשובה בא מכוח הבחירה המוחלטת של האדם, וכל חוקי הטבע וגם חוקי ההגיון כלא נחשבו לו.
התשובה מקורה בשכל האינסופי, ויש לו רק כלל אחד: "אין דבר העומד בפני הרצון".
האדם יוכל להוליד את עצמו בכל עת שירצה ולהיעשות לבריה חדשה לגמרי.
זה היסוד של החירות המוחלטת של האדם, חירות סוברינית בלי שום הגבלה, המגעת עד הולדה עצמית.
התשובה לא חלה רק על עבירה, אלא נאמרה גם על מצווה, וניתנה גם לצדיק גמור.
גדרה של התשובה: השתלמות נפשית תמידית ואינסופית של האדם.
אצל עמים אחרים הצדק מבוסס על היסוד של "אין בפרט אלא מה שבכלל", כלומר קנה המידה של הצדק הוא התועלת וההיזק של הכלל, הפרט הוא למען הכלל.
אצל ישראל הצדק מבוסס על יסוד "אין בכלל אלא מה שבפרט", כלומר קנה המידה המוסרי למעשה הוא התועלת וההיזק לכל יחיד ויחיד, שהאדם יחיד נברא ורק אחר כך בא הכלל, הכלל הוא למען הפרט.
וחייב כל אדם לומר: "בשבילי נברא העולם!".
כל פרט ופרט הוא כלל שלם לעצמו, וכל "עולם קטן" הוא עולם גדול לעצמו, ואינו נדחה מפני הרבה עולמות אחרים.
הפרט לא נדחה מפני הכלל, וכל הכלל כולו לא בא אלא בשביל הפרט - זו מידה של ישראל.
ולהבדיל ממידת סדום, המבטלת את הצדק מפני הסדר; בישראל הסדר מתבטל מפני הצדק, ואין משורה אחת.
הנביאים היו קיצוניים באמת שלהם, קיצוניים בבקשת הרוחני המוחלט, וקיצוניות כזו דרשו מכל העם.
כשם שהנביאים, נביאי האמת והצדק, היו קיצוניים שבקיצוניים במידת האמת והצדק שלהם; כך גם ספר המידות של ישראל, מסכת אבות, דורש בכל מידה ומידה את הקיצוניות שבטוב.
למשל, במידת האדם בנוגע לרכוש, אין לבחור אלא את המידה "שלי שלך ושלך שלך" (אבות ה, י), וכל המידות האחרות אינן רצויות.
ובמידת הענוה יש להיות קיצוניים שבקיצוניים: "מאד מאד הוי שפל רוח בפני כל אדם" (אבות ד, ד).
מידורי אן איוואמה , הידועה בשם הבמה מידורי פרנסיס, היא שחקנית אמריקאית.
פרנסיס גדלה ברומסון, ניו ג'רזי.
היא בתם של ג'ואן וקן איוואמה.
היא נקראה על שם סבתה מצד אביה, פרנסיס היא ממוצא יפני מצד אביה וממוצא אירי ואיטלקי מצד אמה.
פרנסיס למדה בבית הספר התיכון "Rumson-Fair Haven".
בשנת 2014, היא קיבלה תואר ראשון באומנויות מבית הספר מייסון גרוס לאומנויות באוניברסיטת ראטגרס.
היא המשיכה ללמוד, ואף עברה ללונדון, שם היא התאמנה עם טים קרול והופיעה בהפקה של "שני האדונים מוורונה".
עם סיום לימודיה בראטגרס, פרנסיס החלה לשחק בתיאטרון בהפקות אזוריות של "וניה וסוניה ומאשה וספייק" ו"פיטר ולוכד הכוכבים" בתור נינה ומולי בהתאמה.
היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס פרסי התיאטרון החדשני של ניו יורק לשנת 2016 וכן קיבלה מועמדות לאנסמבל הטוב ביותר על תפקידה כמייגן במחזה "מחוברים".
משנת 2017 עד 2018, היא הייתה בקאסט המקורי של "הזאבים".
בשנת 2018, פרנסיס עשתה את הופעת הבכורה שלה במסך בסרט העלילתי ב"אושן 8".
בשנה שלאחר מכן, היא הופיעה ב"הר דרום" וב"ילדים טובים".
באוקטובר 2019, הוכרז שפרנסיס תגלם את לילי בקומדיה הרומנטית של נטפליקס, "דאש ולילי", זהו התפקיד הראשי הראשון של פרנסיס.
פרנסיס הופיעה לצד ויקטוריה ג'סטיס בסרט של נטפליקס "אחרי מות המפלגה" בשנת 2021. במרץ 2021, הוכרז שפרנסיס תשחק בסדרה "חיי המין של בנות המכללה", ששוחררה מאוחר יותר באותה שנה.
ביולי 2022, הוכרז כי פרנסיס לוהקה לסדרת הטלוויזיה של ABC, "האנטומיה של גריי".
בסדרה היא מגלמת את ד"ר מיקה יאסודה, מתמחה חדשה לרפואה בבית החולים גריי סלואן ממוריאל.
היא שיחקה בסדרה במשך 3 עונות, כאשר היא הצטרפה בעונה ה-19 והיא עזבה את התוכנית אחרי שנתיים, בשנת 2024, במהלך העונה ה-21.
היא קולנית לגבי ייצוג התרבות האסייתית בתקשורת ומדברת לעיתים קרובות על הניסיון שלה כאמריקאית-אסייתית בהוליווד.
שנהפרויקטתפקיד הערות 2018 אושן 8אפריל 2019 הר דרום אמי ילדים טוביםלילי 2021 לאחר מות המפלגה ליסה סרט בסטרימינג 2023בלתי נראה אמילי
שנהפרויקטתפקיד הערות 2016 יאנגר לין פרק: "The Marshmallow Experiment" 2017 גות'האם אמה הסואה פרק: "A Dark Knight: A Day in the Narrows" 2018 גירושים קייטי פרק: "Going, Going...
Gone" פטרנו מרואיינת סרט טלוויזיה 2019 הליבנה לני בושאר תפקיד חוזר; 8 פרקים 2020 דאש ולילי לילי תפקיד ראשי 2021–הווה חיי המין של בנות קולג' אלישיה תפקיד ראשי (עונה 1), תפקיד אורח (עונה 2) 2022–2024 האנטומיה של גריי ד"ר מיקה יאסודה תפקיד ראשי (עונות 19–21); 48 פרקים
שנהמסגרתקטגוריהעבודה מועמדתתוצאההפניות 2016 פרסי התיאטרון החדשני של ניו יורק שחקנית מצטיינתמחוברים זכייה אנסמבל מצטיין מועמדות 2017 פרסי אובי ביצוע מכובד של אנסמבלהזאבים זכייה פרסי דרמה דסק אנסמבל מצטיין זכייה 2019 שחקנית מצטיינת במחזהבנות רגילות מועמדות 2021 פרסי אמי לבידור בשעות היום שחקנית ראשית מצטיינת בתוכנית ספרותית בשעות היוםדאש ולילי מועמדות
מידע (או אינפורמציה) הוא תיאור הניתן להבנה על ידי המוח האנושי.
תהליכי היצירה, האיסוף, הארגון, האחסון, האחזור, ההפצה והשינוי של מידע תלויים במטרה ובתחום בו המידע מתוכנן לספק תשובות.
לדוגמה, ברפואה המידע אמור לספק תשובות לפתרון בעיות בריאותיות, בלימודי נשים לעזור בהבנה ואמנציפציה של נשים, במערכות מסחריות, לתרום לבניית האסטרטגיה העסקית.
בתחומי ידע שונים קיימות הגדרות שונות של מידע.
במדעי המחשב, המונח "מידע" כולל כל דבר (ערך, מתאם, נתון או פרט תוכן) שניתן לקידוד, שמירה או שימוש בעיבוד.
בספרנות משמעות המונח "מידע" זהה למונח "מסמך".
בתקשורת ובלשנות, "מידע" הוא קשר בין מסמן למסומן, כאשר מסמן הוא סמל מוחשי המצביע על המסומן:
קשר זה יכול להיות קיים ברמה פוטנציאלית מופשטת ואובייקטיבית, או לקבל אופי ממשי וסובייקטיבי על ידי מערכת פירוש כלשהי המקנה לו משמעות.
סמלים נפוצים הם סימני הכתב והצלילים של המילים הדבורות בשפה.
המסומן הוא המובן של הסמל, והמידע למעשה הוא ערך מופשט המקודד בסמלים המוחשיים.
המשולש הסמיוטי: מסמן, מסומן ומשמעות
מידע אינו יכול להתקיים ללא מסמן כלשהו, בעל צורה או ביטוי פיזי.
מידע פוטנציאלי מייצג את המכלול של מסמן כלשהו והמהות הסמנטית שלו (מסומן).
בהתאם לכך, המידע הפוטנציאלי הוא בעל אופי אובייקטיבי אשר מתקיים ללא תלות במערכת פירוש חיצונית.
האינטראקציה שבין המסמן למסומן מתרחשת באמצעות תהליך פירוש סמיוטי.
בתהליך זה המידע הפוטנציאלי המרומז (Implicit) מקודד באופן מפורש (Explicit).
הפירוש של המסמן והקישור שלו למשמעות של המסומנת אינו יכול להתרחש מאליו ומצריך גורם חיצוני שלישי.
גורם זה יכול להיות אדם, בעל חיים, בינה מלאכותית וכו'.
באופן זה המסמן מתפקד כ"נשא" של מידע פוטנציאלי, אשר התוכן הסמנטי שלו יכול להתחיל ולהתעורר רק עם הופעתו של מפרש כלשהו.
לצורך כך על המפרש לאתר את קיומו של המסמן הנתון ולזהות את הפוטנציאל שלו.
רק אז תהליכי הפרשנות והתקשורת יכולים לגבש את המידע הגלום במסמן ולהקנות לו צורה ממשית.
בפסיכולוגיה נהוג להתייחס למסמן כגירוי בסביבה החיצונית או הפנימית.
הקליטה של גירוי מסוים באמצעות החושים היא השלב הראשוני בתהליך התפיסה.
תהליך זה מאפשר את עיבוד המידע שהתקבל במערכת העצבים לצורך קידודו בזיכרון והפקת משמעות.
בעקבות הצורך בגורם חיצוני המזהה את הקשר בין המסמן למסומן, המשמעות המופקת מתהליך הפירוש תלויה בצופה והיא בעלת אופי סובייקטיבי.
לדוגמה: טבלה המכילה נתונים אודות מחירים של ניירות ערך, יכולה להראות כג'יבריש מספרי להדיוט או כמקור הכנסה לכלכלן מנוסה.
כאמור, השלב הראשון של תהליך התפיסה הוא קליטה של גירויים מהסביבה ורק לאחריו מתאפשר העיבוד של המידע שנקלט מהחושים.
לאור זאת, קיימת אפשרות שמסומן מסוים לא יפורש כלל.
זאת משום שלמפרשים שונים יש מערכות חישה שונות המשפיעות על היכולת שלהן לאתר מסמנים שונים.
כאמור, במקרה זה המידע יישאר בצורתו הפוטנציאלית הסובייקטיבית.
אף על פי שהמערכת התפיסתית האנושית משוכללת ומורכבת מאוד בהשוואה לבעלי חיים אחרים, לחלק מבעלי החיים מערכות חישה המאפשרות קליטה של אותות שאינם נקלטים בחושי האדם.
לדוגמה, מערכת התפיסה האנושית לא מאפשרת קליטה של: גלי אור אולטרה סגוליים הקובעים את תמונת המציאות של חרקים מסוימים, גלים אולטרה סוניים הקובעים את תמונת המציאות של הדולפינים ותופעות פיזיקליות כגון שדות חשמליים ומגנטיים.
אם מפרש אינו מודע לקיומו של מסמן מסוים הוא לא יוכל לייחס לו משמעות כלשהי.
למשל, בעלי חיים יכולים לחוש בסימנים המקדימים של רעידת אדמה, אך בני אדם לא.
מסיבה זו בעלי חיים מבויתים מראים סימני חרדה ומנסים לברוח או להתחבא לפני רעידת אדמה, בשעה שבני האדם ממשיכים את שגרת חייהם כרגיל ואינם מנסים להגן על עצמם.
מכאן שחוסר יכולתה של המערכת האנושית לאתר מסמנים מסוימים אינו מצביע על כך שהם אינם קיימים, או על כך שאינם נושאים מידע פוטנציאלי אשר יכול להתפרש על ידי מערכת אחרת.
השימוש בטכנולוגיה מגביר באופן משמעותי את היכולת האנושית לאתר מסמנים ולעבד מידע באמצעות מכשירים שונים.
עם זאת, מערכת העיבוד האנושית עדיין אינה מסוגלת לחשוף את כל המסמנים המצויים ביקום.
ייתכן שמסמנים חבויים נוספים יתגלו, ויאפשרו להרחיב את מקורות המידע של המין האנושי ולהשפיע על המחקר המדעי והטכנולוגיה.
בהקשר זה ניתן לציין את גילוי הרדיואקטיביות כגילוי תחום חדש של מסמנים, שהשפיע רבות.
יצירה, פיתוח ואחסון של מידע
המוח האנושי יכול לאחסן קשר בין מסומן למסמן, כך שהאדם ידע את המשמעות של המסומן כשהוא נתקל בו.
לאחר שמידע חדש נכנס למוח האנושי הוא משתלב עם הידע, המושגים ודרך החשיבה הקיימים של אותו אדם.
התהליך של קידוד מידע בזיכרון לטווח ארוך הוא זה שמאפשר את השליפה שלו בעתיד לאחר שקשר מסוים בין מסמן למסומן הובן, הוא יכול להיות מנוסח בשפה כלשהי באופן שמאפשר לרשום, לתעד ולהפיץ אותו.
את הייצוג הפיזי של המידע החדש שנוצר בדרך זו ניתן להמיר ולעבד באופן מכני.
תכנות מחשבים הוא דוגמה לתהליך זה.
משום שהמחשב הוא מכונה הנשלטת על ידי רצף של פקודות, הוא יכול להשתמש במידע מסוים כדי לשלוט על האופן שבו הוא מעבד מידע אחר.
כך ניתן לעשות עיבוד אותות ספרתי.
כדי שיהיה אפשר להשתמש במחשב לצורך אחסון ועיבוד מידע יש להמיר את המידע לפורמט מתאים.
דיגיטציה היא התהליך שבו ממירים אות אנלוגי "פיזיקלי" ורציף לאות דיגיטלי ספרתי ובדיד.
התפתחויות טכנולוגיות יוצרות אפשרויות חדשות לעיבוד מכני של מידע מגוון ומורכב יותר.
דוגמאות לכך הן תוכנות ויישומים כמו זיהוי תווים אופטי ומערכת זיהוי תווי פנים.
באופן זה מחשבים מסוגלים לבצע פעולות שקודם לכן נחשבו לנחלתו של המוח האנושי בלבד.
רוב ענפי המדע מתבססים על שיטות שונות של עיבוד מידע כדי לגלות מידע חדש.
התפתחות המחשב והאינטרנט וההתרחבות העצומה של התשתיות לאגירת מידע הביאו לגידול מהיר בכמויות המידע המופץ בעולם.
תשתיות התקשורת הדיגיטלית מאפשרות לכל אדם לאתר מידע ברשת, להוסיף מידע משלו ולשלוח אותו באופן מידי לכל קצווי תבל.
העידן בו אנו חיים מכונה בפי רבים 'מהפכת המידע' על שום המידע הרב הזמין בו: ערוצי טלוויזיה ורדיו רבים מספור; אינטרנט, החוצה גבולות, מדינות, משטרים ולאומים; תגליות מדעיות רבות המעשירות את הידע האנושי, ועוד.
בעוד שבעבר היה הידע מצוי ברשות בעלי הכוח: ממשלות, ארגונים ובעלי מקצוע, הרי שבסוף המאה העשרים חל מהפך בגישה זו.
הגישה הפטרנליסטית לידע נבעה, בין השאר, מפערים גדולים ובלתי ניתנים לגישור בין האזרח הפשוט לבין בעל הידע.
מהפכת הידע תרמה משמעותית לביטול מצב זה.
זמינות המידע מתאפשרת בין היתר הודות למנועי חיפוש מתוחכמים, מהירים ונוחים לשימוש.
מנועי החיפוש מאפשרים לגולש לסרוק כמויות מידע עצומות במהירות רבה ולאתר את המידע המבוקש בכל עת, מכל מקום, ללא צורך לקום מהכיסא.
בהסתמך על המחקר המדעי ניתן לראות שהמידע נמצא בכל מקום.
הוא נוכח בכל דיסציפלינה ובכל תחום בחיי האדם והחברה.
למשל: מידע יכול להיות קשור לנתונים, למשמעות, ידע, הדרכה, תקשורת, ייצוג, סמלים, לגירוי חשיבה ועוד.
כמו כן, תהליכי עיבוד מידע נמצאים במערכות טכניות, בטבע ובחברה האנושית.
בהתאם לכך מידע הוא מושג המשמש תחומי דעת ועיסוק רבים.
כל תחום מתייחס למידע בהקשר הרלוונטי אליו.
האופן בו מוגדר המושג "מידע" מושפע מהתפתחויות מחקריות בנושא החושפות תכונות חדשות שלו ומההתרחבות המתמדת של השימוש בו בתחומים חדשים של הפעילות האנושית.
מידענות היא הדיסציפלינה העוסקת במידע ובחקר המאפיינים שלו במסגרת מדעים אחרים.
מידע חדש אודות "מידע" משמש מדענים ליצירת ידע חדש, אשר מרחיב את גבולות המדע.
מידען הוא איש המקצוע שתפקידו לאסוף, לנתח ולפרש מידע בנושא מסוים.
תורת האינפורמציה (תורת המידע) היא ענף של מתמטיקה שימושית, העוסקת בעיבוד וכימות מידע.
היא עושה שימוש בשיטות מתורת ההסתברות ומסטטיסטיקה מתמטית.
תורת האינפורמציה מתייחסת למידע כאל כמות ההפחתה באי-הוודאות שנוצרת בהתקבל אות או שידור בעל משמעות.
תורת המידע הקלאסית רואה את המידע רק כתכונה סטטיסטית של מסר בלי תלות במשמעותו או בתכונותיו הפרגמטיות תקשורתיות.
על פי תורה זו כמות המידע היא ההסתברות לאירוע מסוים עם המידע, חלקי ההסתברות לאותו אירוע בלי המידע.
אפשר לכמת מידע בסיביות - סיבית היא ספרה בינארית או ביט - והמידע בסיביות הוא הלוגריתם על בסיס 2 של החלוקה של ההסתברויות.
לדוגמה, הסיכוי של איטליה לנצח בגמר גביע העולם בכדורגל מול ארגנטינה, ללא מידע מוקדם, הוא חצי (50%).
הסיכוי של איטליה לנצח כאשר נתון המידע "איטליה ניצחה" הוא 1 (100%).
הסיכוי עם המידע חלקי הסיכוי בלי הוא 2, ואחרי לוגריתם על בסיס 2 נקבל 1 - סיבית אחת של מידע במשפט "איטליה ניצחה".
המחשבים הרחיבו את תורת האינפורמציה בכך שהם יכולים להעביר ואף לעבד מידע ללא התייחסות למשמעות שלו.
לדוגמה: SPSS היא אחת התוכנות הנפוצות בעולם לניתוח סטטיסטי של נתונים.
יש המגדירים מידע כתוצר מיוחד של עיבוד נתונים המשמשים לקבלת החלטות.
על פי הגדרה זו, מערכות מידע הן מערכות מבוססות מחשב המעבדות נתונים (קלט) ומפיקות את המידע כתוצר העיבוד (פלט).
עיבוד נוסף של המידע יוצר מידע נוסף.
מערכות מידע המבוססות על טכנולוגיית היי-טק מייעלות את המחקר המדעי בכך שהן משפרות תהליכים של איסוף, עיבוד, אחסון ושידור מידע.
באופן זה מכונות שאופן פעולתן אינו תלוי במשמעות המידע יכולות ליצור פלטים בעלי משמעות עבור המשתמשים.
בתחום התקשורת מידע מתייחס למסר בעל חידוש אשר מועבר לנמען כלשהו.
בהקשר זה מידע הוא כל חידוש אשר כלול בתוך מסר.
שני מושגים אלה, "חידוש" ו"מסר", הם מרכיבים מרכזיים של המושג "מידע": מידע הוא תמיד מרכיב של מסר, כלומר: מידע הוא תמיד דבר שנמסר לנמען כלשהו שמקבל אותו, ומסר שאין בו משום חידוש איננו אינפורמטיבי לדידו של מקבל המסר (כלומר: הוא לא נותן לו מידע).
בשימוש היומיומי של המושג מידע הוא כולל גם את גורם התקשורת (הוא מחייב מחד גיסא מקור מְיַדֵּעַ השולח את המסר ומאידך גיסא נמען אשר מבין אותו ומבחין בחידוש כלשהו בו).
בתחום השפה הסמנטיקה חוקרת את המשמעות של הסמלים הלשוניים והמידע שהם מיצגים עבור דוברי השפה.
בכלכלה יש המגדירים מידע כערך המוסף העיקרי של פעילות בשוק מודרני.
תפיסת המושג מידע בציבור הרחב
אנשים רבים תופסים את המושג מידע באופן מעורפל ומופשט.
לעיתים המושג מידע משמש כמילה נרדפת ל"נתונים" או "פרטים"; מילונים באנגלית מגדירים מידע (information) או כ"ידע לגבי עובדות, נסיבות או אירועים מסוימים שנמסר או פורסם, התקבל או הושג על ידי לימוד, ניסיון וכד'; חדשות; נתונים עובדתיים", או כ"פעולת היידוע".
ליידע – to inform – מוגדר כ"למסור או לספק ידע לגבי עובדות או נסיבות".
בדרך כלל מבלבלים בין נתונים למידע ומזהים את המידע עם הנתונים המייצגים אותו, כאילו מובנת מאליה המשמעות המיוחסת לנתונים.
ואז אומרים שמידע עשוי להיות נייד, באמצעות תקשורת.
לרוב תקשורת היא אמצעי מכוון להעברת נתונים בין בני אדם שונים.
עבור כל תקשורת קיים מוען - מעביר הנתונים - ונמען - מקבל הנתונים.
יש הטוענים אפילו שמכלול המידע של אדם מסוים, האגור בזכרונו, הוא הידע שלו.
טענה זו מתעלמת מרכיבים של ידע שאינם ניתנים לניסוח כ"מידע", כמו יכולת התמצאות, ידע של רכיבה על אופניים, ואינטואיציה מתמטית.
מידע כוזב (דיסאינפורמציה) נועד להטעיה.
השימוש במידע כוזב שכיח למדי במלחמות, במאבקים פוליטיים וגם במאבקים מסחריים.
כך למשל משטרות חשאיות משתמשות בהפצת מידע כוזב לצורך קידום מטרותיהן.
מפיצי המידע הכוזב משיגים את מטרותיהם רק אם יצליחו לשכנע את צרכני המידע שהוא לא כוזב, לכן מקובל לתבל את המידע הכוזב בפיסות מידע אמיתי, כדי לחזק את אמינותו ולבלבל את צרכני המידע.
מידות שהתורה נדרשת בהן הן כללים, או דרכי לימוד, שעל ידם חז"ל הסיקו מהתורה דינים שאינם כתובים במפורש, או דרשו דרשות המיועדות לבסס פירושים המקובלים מסיני.
לפי המסורת היהודית, כללים אלו, שעל פיהם תידרש התורה, נמסרו למשה בסיני.
כל המידות שהתורה נדרשת בהן הן תולדות של הכלל השכלי הנ"ל.
המידות נקראו בראשונה "דברים", או "מקומות", או "סדרים", או "ערכין", ובימי התנאים נקראו "מידות", להורות שהם במידה ובמשקל ומשורה הגיונית, לא בהפרזה רק כפי תנאיה המקובלים.
ישנן רשימות שונות של מידות שהתורה נדרשת בהן.
הלל הזקן "דרש שבע מדות לפני זקני בתירה", רבי ישמעאל מנה שלוש עשרה מידות.
רשימה של ל"ב מידות בהן האגדה נדרשת מיוחסת לרבי אליעזר, בנו של רבי יוסי הגלילי, אולם יש המאחרים אותה לתקופות מאוחרות, וטוענים שאינה מדרש תנאי.
בפועל ישנם אף יותר מ-32 מידות המוזכרות בספרות חז"ל.
מקובל לחשוב שהלל ניסח רשימה ראשונית של כללים, אשר הלכה והתרחבה בתהליך היסטורי, אך יש החולקים על גישה זו.
לדעת הרב חיים הירשנזון, שבע המידות של הלל הן כללים הכוללים להי"ג מידות, והי"ג מידות כללים הכוללים להל"ב מידות ולשאר המידות.
שבע המידות של הלל הזקן
הלל הזקן מנה שבע מידות שהתורה נדרשת בהן, לפני זקני בני בתירה:
המידות מופיעות בתוספתא סנהדרין ולקראת סוף ברייתא דרבי ישמעאל.
המידות קדמו לו, והוא השתמש בהן להוכיח שקרבן פסח קרב גם בשבת.
שלוש עשרה המידות של רבי ישמעאל
רבי ישמעאל מנה י"ג מידות.
רשימה זו נמצאת בפתיחה של הספרא, והיא מכונה "ברייתא דרבי ישמעאל".
העברת דין ממקרה קל למקרה חמור.
כאשר יש שני עניינים, שאחד מהם חמור מחברו, הרי דבר שחייבים לעשותו (או נאסר לעשותו) בקל מבין השניים, מובן מאליו שחייבים לעשותו (או אסור לעשותו) גם בחמור שבהם.
באופן דומה, בנויה גם ההקבלה ההפוכה: דבר שהותר לעשותו בחמור מבין השניים, מובן מאליו שמותר לעשותו גם בקל שבהם.
בלשון חז"ל מכונה מידה זו גם "דין", וכאשר דבר מסוים עשוי להלמד גם בקל וחומר, הם אומרים "והלא דין הוא".
על מידה זו חל גם כלל הבא להגביל את העברת הדין.
הכלל קובע שהדין הנלמד אינו יכול להיות חמור יותר מן הדין במקור שממנו הוא נלמד.
בלשון התלמוד "דיו לַבָּא מן הדין להיות כנדון".
בנוסף, הקל וחומר נחשב כתקף רק אם ה"חמור" באמת חמור מהקל בכל האספקטים הרלוונטיים.
אם יש אספקט רלוונטי שבו ה"קל" חמור מה"חמור", הקל וחומר אינו תקף.
במקרה זה אנו אומרים שישנה 'פירכה' לקל וחומר.
נוסף על-כך, בפרק השמיני במסכת סנהדרין, מתוארים דיונים בהם נלמדות מקל וחומר (המכונה, כאמור-דין) הלכות של אנשים ש"מצילין אותן בנפשן".
כערעור על הקל-וחומר הנילמד, שואלים: כלומר – אסור להוציא אדם להורג בגלל לימוד של קל וחומר (לפחות בחלק מהמקרים).
בדרך כלל נחשבת מידה זו למידה הגיונית.
משום כך, לכאורה, רשאי כל אחד להשתמש בה.
עם זאת, כיוון שכאמור לעיל, הקל וחומר נחשב כתקף רק אם ה"חמור" באמת חמור מהקל בכל האספקטים הרלוונטיים.
יש מקום לדון מהו אספקט רלוונטי, ומהו אספקט שאינו רלוונטי.
כיוון שכך, ישנם ראשונים הסוברים שגם מידה זו, אינה יכולה להתבסס על היגיון של כל אדם; והם סוברים שישנה מסורת (או כללים העוברים במסורת) המלמדת מתי ניתן להשתמש במידה זו.
לימוד הלכה בעניין אחד מעניין אחר על יסוד מילים שוות או מילים דומות המצויות בתורה בשני העניינים.
בשונה מהמידות האחרות אין התבססות רק על הסברה וההיגיון, אלא גם על דמיון מילולי.
רבי עקיבא לומד באמצעות מידה זו כי המקושש היה צלפחד.
על מידה זו נאמר: "דאין אדם דן גזירה שוה מעצמו" ורש"י מפרש שאין לומד מעצמו "אלא אם כן למדה (את ההלכה) מרבו".
לדעת רבי ישמעאל, אין לומדים בעזרת מידה זו, אם היא איננה "מופנה", כלומר ניתן ללמוד רק אם לפחות אחת המילים המושוות יתירה.
ברמה הבסיסית מידה זו היא לימוד טכני מהשוואת מילים.
על כך גם מעידה דרך הלימוד – רק על פי מה שקיבל מרבותיו (לא ברור אם הכוונה מרבותיו כלומר מדור שהיה בעל היכולת והסמכות ללמוד ממידה זו, או מימי משה – אך ברור שמדובר ביותר מהשוואה בין שורשים).
יש הסוברים כי יש גם היגיון פנימי בגזירה שווה והוא ששימוש באותם מילים מעיד על כוונה משותפת.
בניין אב מכתוב אחד ובניין אב משני כתובים
בבניין אב מנסים להגיע להכללה הלכתית – כלומר להיסק אינדוקטיבי (מן הפרט אל הכלל) של דין כללי – מתוך הדין של מקרה בודד או של כמה מקרים בודדים שונים בעלי דמיון משותף ("הצד השוה").
למרות השוני בין המקרים, ועל סמך הדמיון ביניהם, גוזרים מהם את הדין הכללי, שיוכל אז לחול על כל מקרה אחר בעל התכונה המשותפת למקרים הידועים כבר.
אם הכלל נגזר מתוך כמה מקרים (ולא מתוך מקרה בודד), דרך הגזירה מכונה גם "הצד השוה", ואז נאמר שהכלל נגזר בְ"מַה מצינו".
נוסח גזירה שמקובל בתלמוד ללימוד כזה – יהיה למשל: .
דוגמה: התלמוד מאתר שלוש מצוות שונות (ברית מילה, תלמוד תורה, פדיון הבן) אשר: את כל אחת מהן מחויב האב לעשות לבנו, ואשר: את כל אחת מהן מחויב הבן לעשות לעצמו כשיתבגר – אם האב לא עשאה לבן.
בשלב הבא, התלמוד גוזר את הדין הכללי מתוך שלוש מצוות אלו – בבניין אב, לפי נוסח ההסק הבא: "אדוּן בניין אב מבין שלשתם: לא הרי מילה כהרי תלמוד תורה, ולא הרי תורה כהרי מילה, ולא זה וזה כהרי פדיה, ולא הרי פדיה כהרי זה וזה.
הצד השוה שבהן שהוא מצות האב על הבן – אם לא עשה לו אביו יעשה הוא לעצמו.
אף כל מה שהוא מצות האב על הבן – אם לא עשה לו אביו הוא יעשה לעצמו.".
כלל ופרט אין בכלל אלא מה שבפרט
כלומר, במקרה שיש כלל ולאחריו פירוט רשימה של ערכים, רשימת הפרטים באה לצמצם את הכלל, למה שמופיע בה ולא יותר.
לדוגמה, לגבי סוג הקורבן שמותר להקריב מהבהמה נכתב: .
ולכן הקרבת קורבנות מן הבהמה חייבת להיות מוגבלת לבקר וצאן בלבד.
נחלקו רבא ורבינא אודות כלל המוזכר לפני הפרט, אבל הכלל אינו שלם ואינו מובן כשלעצמו עד אחר הזכרת הפרט, למשל בפסוק במקרה כזה, שלאחר הכלל "יעשה" כתוב "זבח שלמים", כך שהמילה "יעשה" אין לה משמעות כשלעצמה בלי המילה "שלמים", ואין הפרט בא לאחר הכלל אלא בצמוד לו.
פרט וכלל נעשה כלל מוסיף על הפרט
כלומר, אם יש רשימה של פרטים ולאחריהן כלל, מובן שהפרטים הראשונים אינם כוללים הכול והם רק דוגמאות בלבד, ויש להוסיף עליהם את כל מה שנכלל בכלל.
כדוגמה יש להביא את ההלכה שנפסקה לגבי שומר שלא חייב במיתת הבהמה או פציעתה ולכן במקרה כזה הדין של הדין של השמירה יחול על כל סוג של בהמה, מידה זו נועדה כדי שלא ימעיטו מן כלל.
כלל ופרט וכלל, אי אתה דן אלא כעין הפרט
כלל זה אומר שבמקרה של רשימת פרטים שנתחמים מלפניהם ואחריהם בכללים, יש למצוא תכונה משותפת שקיימת בכל הפרטים ולהכיל אותו על הכלל, באופן שהרשימה מצמצמת את הכלל, אבל מורה על פרטים נוספים, שהם מדוגמת הפרטים שקיימים ברשימה.
דוגמה בדין מעשר שני שצריך להאכל בירושלים.
במקרה שהמקום רחוק ישנה אפשרות להמיר את היבול בכסף ואחר כך לקנות בכסף בירושלים דברי מאכל שונים והפסוק בא לצמצם את דברי המאכל שמותר לקנות: .
ולכן הכלל הוא מאכלים "בכל אשר תאוה נפשך", והפרטים הם: "בקר, צאן, יין ושכר" ומהם למדים כל דבר שהוא כדוגמתם ולא מאכלים כדוגמת כמהין ופטריות.
פרט וכלל ופרט – מבנהו הפוך מ"כלל ופרט וכלל", אך משמעותו ההלכתית דומה, אין אתה דן אלא כעין הפרט.
התלמוד מחלק בין שתי הופעות אלה, שב"כלל ופרט וכלל" די בכך שהפרט שרוצים לצרף לדין יהיה כעין הפרט שבפסוק בצד אחד, ואילו ב"פרט וכלל ופרט" צריך שיהיה הפרט שעליו רוצים לדון דומה לפרט שבפסוק בשני דברים.
כלל שהוא צריך לפרט ופרט שהוא צריך לכלל
במקרה שהכלל נותר פתוח וברור שהוא נזקק לצמצום או במקרה שבו הפרט זקוק להכללה נוספת, מכיוון שברור שאיננו יכול לעמוד לבדו, יש לצמצם את הכלל לפי דוגמה פרטית שתבוא בהמשך.
דוגמה: כלל שהוא צריך לפרט, קדש לי כל בכור – כלל זכרים ונקבות.
יכול כל שנולד ראשון, בין זכר בין נקבה יהיה בכור?
תלמוד לומר כל הבכור...הזכר תקדיש – זכר ולא נקבה.
יכול יוצא דופן (=ניתוח קיסרי) יהא בכור?
תלמוד לומר: כל פטר רחם – עד שיהא זכר פותח רחם באדם.
כל דבר שהיה בכלל ויצא מן הכלל ללמד, לא ללמד על עצמו יצא, אלא ללמד על הכלל כולו יצא
כלל זה מתבסס על כך שהחוק המקראי משתמש בדוגמאות לציין דין ולא בלשון תאורטית מופשטת יבשה.
ולכן במקרה שמובא מקרה פרטי ולא כללי, למדים שהמקרה הפרטי מובא רק כדוגמה לכל המקרים הפרטיים האחרים הדומים לו, ולכן הדין שמובא לגביו, יחול בכל מקרה מאותו הסוג.
כך למשל הפסוק הבא קובע כי עובד עבודת אלילים דינו הרג בסקילה: על פי כלל זה למדים שלא רק עבודה זרה של המולך, היא בסקילה אלא כל סוג של עבודה זרה דינה בסקילה.
כמו כן לדעת רבי יהודה בן אילעאי, כמו שבעל אוב, שהוא סוג של כישוף, דינו בסקילה, כך כל המכשפים דינם בסקילה.
כלומר הדין של קורבן השלמים שמובא כאן לא בא ללמד רק על עצמו אלא על כל קורבן אחר שדומה לו.
כל דבר שהיה בכלל ויצא לטעון טוען אחר שהוא כעניינו, יצא להקל ולא להחמיר
כאשר ישנו דין מסוים כללי, וקיים דין נוסף לגבי מקרה פרטי באותו עניין שדן בו הדין אך הוא אחר, נאמר שבמקרה זה הדין הוא להקל ולא להשאירו כשאר המקרים האחרים בכלל.
דוגמה מהלכות נגעים: כיצד .
מקרה נוסף הוא מהלכות רוצח: ההסבר הוא כך: בפסוק אחד כתוב כי "מכה איש ומת, מות יומת" ומכאן למדים שכל הורג דינו מוות.
כל דבר שהיה בכלל ויצא לטעון טוען אחר שלא כעניינו, יצא להקל ולהחמיר
כאשר ישנו דין מסוים כללי, ויש דין נוסף לגבי מקרה פרטי שלא באותו עניין, נאמר שבמקרה זה הדין הוא להקל בעניין אחד ולהחמיר בעניין אחר גם יחד.
דוגמה מהלכות נגעים: כיצד "ואיש או אישה כי יהיה בו נגע בראש או בזקן" והלא הראש והזקן בכלל עור ובשר היו וכשיצאו מן הכלל לטעון טוען אחר שלא כעניינו יצאו להקל ולהחמיר להקל עליהם שלא ידונו בשער לבן ולהחמיר עליהם שידונו בשער צהוב:
כל דבר שהיה בכלל ויצא לדון בדבר החדש, אי אתה יכול להחזירו לכללו עד שיחזירנו הכתוב לכללו בפירוש
כאשר מובא דין של מקרה כללי ומוצא ממנו מקרה פרטי שדן בעניין חדש אתה צריך שהמקרא יורה באופן מיוחד שהדין שלו חוזר לדין הכללי, שאילולי כן תאמר שהדין החדש ביטל את הדין הכללי.
דוגמה: כיצד "ושחט את הכבש במקום אשר ישחט את החטאת ואת העולה במקום הקודש" שאין תלמוד לומר כי כחטאת האשם הוא לכהן, אלא לפי שיצא לידון בדבר חדש בבוהן יד ובבוהן רגל ובאוזן ימנית.
יכול לא יהא טעון מתן דמים למזבח?
ת"ל "כי כחטאת האשם הוא לכהן" הרי החזירו הכתוב לכללו בפירוש לומר לך: מה חטאת טעון מתן מזבח – אף אשם טעון מתן מזבח:
דבר הלמד מעניינו ודבר הלמד מסופו
כלל זה אומר שכאשר ניתן לפרש פסוק אחד בכמה דרכים, כדאי ללמוד מעניינו של הקטע והקשרו.
לדוגמה: חז"ל התלבטו האם לא תגנוב שבעשרת הדיברות מתייחס לחטיפה (גונב נפשות) או גנבה רגילה, והם הגיעו למסקנה על סמך ניתוח הקטע שמדובר בחטיפה.
ונתתי נגע צרעת בבית ארץ אחוזתכם משמע בית שיש בו אבנים ועצים ועפר מטמא.
יכול אף בית שאין בו אבנים ועפר ועצים ת"ל ונתץ את הבית את אבניו ואת עציו ואת כל עפר הבית.
דבר הלמד מסופו שאין הבית מטמא אלא אם כן יש בו אבנים ועצים ועפר".
מידה זו היא הבסיס לפרשנויות על פי שיטת סמיכות הפרשיות
שני כתובים המכחישים זה את זה, עד שיבוא הכתוב השלישי ויכריע ביניהם
במקרה שיש סתירה בין שני כתובים במקרא, כתוב שלישי פוסק כיצד יש לפרש את העניין.
דוגמה ראשונה בשאלת המקום שממנו דיבר אלוהים במעמד הר סיני?:
דוגמה שנייה בשאלה האם יכול היה משה להיכנס אל אוהל מועד: .
לעומת שיטת רבי ישמעאל המשתמשת במידות הכלל והפרט, עומדת שיטת רבי עקיבא שהשתמש במידות של ריבוי ומיעוט.
רבי עקיבא קיבל שיטה זו מנחום איש גמזו.
המידות של כלל ופרט מתמקדות ביחסי הכללים והפרטים המפורשים בכתוב, ועל פיהם נרמז מה שלא נכתב.
לעומת זאת מידות ה"ריבוי ומיעוט", מתייחסות אל הפרטים כעצמאיים, ולא מחשיבות אותם כפירושו של הכלל.
ההבדל בין שתי השיטות מתבטא בהיקף הדברים אותם לומדים מן הכתוב.
לדוגמה: במקום לדרוש "כלל ופרט – אין בכלל אלא מה שבפרט", בבית מדרשו של רבי עקיבא דרשו "ריבוי ומיעוט" כך: הריבוי הראשון מרבה הכל והמיעוט שלאחריו ממעט רק דברים השונים מהפרט המוזכר בכתוב, (למעשה, ריבוי ומיעוט לפי ר' עקיבא דומה לכלל ופרט וכלל לפי ר' ישמעאל).
אם בא ריבוי נוסף לאחר המיעוט, דורשים אותו כמרבה הכל, מלבד דבר אחד השונה מאוד מהפרט הממעט.
וכן בדומה ל"כלל ופרט וכלל" של רבי ישמעאל, לומדים את הדברים בצורה של "ריבה מיעט וריבה ריבה הכל", מה שאומר כי הריבויים מרבים את כל הפרטים למעט, מיעוט אחד, וזה נלמד מהפרט.
למעשה, כשלומדים בשיטה הזאת לא צריך המיעוט להיות דומה לפרט, אלא כל מיעוט שיש היגיון כללי למעטו מהכלל מוציאים אותו מהכלל.
לפעמים לפי דברי התלמוד בבלי אימץ רבי ישמעאל שיטה זו, והעדיף אותה על פני ה"כלל ופרט וכלל" ().
הסיבות לכך והשינויים העסיקו את בעלי התוספות.
ל"ב המידות של רבי אליעזר בנו של רבי יוסי הגלילי
פירוש על הברייתא דל"ב מדות נדפס בסוף מסכת ברכות.
מדבר שאחריו מעשה והוא פרטו של ראשון
מדבר גדול שנתלה בקטן הימנו להשמיע האזן בדרך שהיא שומעת
משני כתובים המכחישים זה את זה עד שיבוא הכתוב השלישי ויכריע ביניהם
מדבר שנאמר בזה ואינו עניין לו אבל הוא עניין לחברו
מדבר שהוקש לשתי מידות ואתה נותן לו כוח היפה שבינותיהם
לימוד המידות שהתורה נדרשת בהם
נחלקו רש"י והתוספות האם יכול חכם לדון מעצמו במידות אלו או רק על ידי מסורת; לדעת רש"י – רשאי לדון מעצמו רק קל-וחומר, ולדעת התוספות – יכול לדון בעצמו הכל, חוץ מגזרה שווה.
כיום, לא מקובל להשתמש במידות אלו על מנת ליצור הלכות חדשות, אלא רק לשם לימוד עיוני.
לימוד וחקר של המידות שהתורה נדרשת בהן, קיבל דחיפה עם התרחבות העיסוק האקדמי בתלמוד.
שאול ליברמן עסק בהשוואות בין המידות ביהדות ובין צורות לימוד יווניות בספרו 'יוונית ויוונות בארץ ישראל'.
הרב דוד כהן, "הרב הנזיר", עסק בחלק מהמדות בספרו קול הנבואה.
בשנת תשס"ה, ייסד הרב מיכאל אברהם יחד עם ד"ר גבריאל חזות עמותה בשם מידה טובה המנסה לעורר עניין צבורי ועיסוק נרחב בנושא המידות שהתורה נדרשת בהן.
העמותה מוציאה לאור עלוני פרשת שבוע ואף הוציאה לאור 4 ספרים בהם קובצי מאמרים על הנושא.
הרב יצחק שילת הוציא סדרת ספרים במסילה העולה שעוסקת במידות שהתורה נדרשת לפי סדר התלמוד הבבלי, על פי שיטת הרב גדליה נדל.
מידל טמפל הוא אחת מארבע אכסניות המשפט בסיטי של לונדון, בלונדון שבאנגליה (האחרות הן אינר טמפל, גרייס אין ולינקולנס אין).
האכסניה נמצאת ליד בתי המשפט המלכותיים.
שטח האכסניה, על אף היותה בתוך הסיטי, אינו מנוהל על ידי איגוד העיר לונדון.
במקום התגוררו האבירים הטמפלרים ומכאן מקור שם האכסניה, ששכנה במרכז השטח.
האכסניה נבנתה לשמש בית ספר למשפטים ולשכת עורכי דין, בה למדו ליטיגטורים את המקצוע.
עם הפרדת משפט הכנסייה מהמשפט המקובל במאה ה-13 הוקמו אכסניות המשפט כבתי ספר ללימוד משפטים.
מידל טמפל הוקם באזור המערבי של "המקדש" ("The Temple") - אזור מפקדת מסדר הטמפלרים בלונדון עד פירוק המסדר בשנת 1312. כנסיית טמפל, כנסיית המסדר, עודנה עומדת באזור מידל טמפל במעמד "מוזרות מלכותית".
במרכז בית הספר עומד אולם מידל טמפל (Middle Temple Hall) שבו סעדו הסטודנטים ולמדו משפט מעורכי הדין החברים באכסניית המשפט.
גם בימינו חובה על הסטודנטים לנכוח במספר ארוחות ערב באולם זה.
באולם נערכה בכורת הצגתו של ויליאם שייקספיר, הלילה ה-12.
בשנת 1852 הפסיקו אכסניות המשפט לשמש כבתי ספר למשפטים וכיום משמשים מרבית בנייני האכסניה כמשרדי עורכי דין.
האכסניה מעניקה כיום השכלה משלימה לעורכי דין באמצעות קורסי העשרה.
כמו כן דואגים החברים באכסניה למתן הזדמנות למעוטי יכולת לקבל השכלה משפטית באמצעות מלגות בשווי כולל של למעלה ממיליון ליש"ט (הסכום נכון לשנת 2005).
בשנים האחרונות משמשים מבני מידל טמפל כרקע לצילומי סרטים, בשל אופיים המיוחד לימי הביניים.
מועדון הכדורגל מידלסברו הוא מועדון כדורגל אנגלי המשחק ב צ'מפיונשיפ.
המועדון מייצג את העיר מידלסברו הנמצאת בצפון־מזרח המדינה במחוז יורקשייר.
בשנת 1876 הקימו חברי מועדון הקריקט של מידלסברו את קבוצת הכדורגל של העיר על מנת לשחק וכך לשמור על כושר בעת הפגרה של עונת הקריקט.
בשנת 1889 המועדון הפך למקצועני, בשנת 1892 חזר להיות חובבני ובשנת 1899 שוב הפך למקצועני.
בשנת 1905 המועדון חתם חוזה מעבר עבור אלף קומון בסכום של 1,000 פאונד, שיא לאותה תקופה.
בעונת 1913/14 סיים במקום השלישי בליגה העליונה ובכך נקבע שיא מועדון.
לאורך שנות ה-30 עלה המועדון על גל של הצלחות כאשר בשורותיו שיחקו כוכבים כגון וילף מאניון וג'ורג' הארדוויק.
למרות זאת המועדון לא זכה בתואר משמעותי והתקופה המוצלחת נקטעה על ידי מלחמת העולם השנייה.
לאחר סיום המלחמה פרשו מספר שחקנים חשובים למועדון וזה לא חזר ליכולת של לפני המלחמה.
בעונת 1950/51 סיים במקום השישי בליגה אך בשנת 1954 ירד לליגה השנייה בפעם הראשונה לאחר 25 שנה.
בשנת 1974 חזר לליגה העליונה ופיספס הזדמנות לשחק בגביע אופ"א.
הקבוצה ירדה ליגה שוב בשנת 1982 ובשנת 1986 הגיע המועדון לשפל כל הזמנים כאשר ירד לליגה השלישית ובעיותיו הכלכליות כמעט והביאו אותו לפשיטת רגל.
המועדון ניצל עם קנייתו על ידי סטיב גיבסון, בעל חברה להובלות של כימיקלים.
גיבסון השקיע כספים רבים במועדון ושיקם אותו.
לאורך שנות ה-90 התאפיין המועדון בחוסר יציבות והוא התנדנד בין הליגה הראשונה והשנייה.
בשנת 1994 החתים גיבסון כשחקן-מנג'ר את בריאן רובסון.
בשנת 1995 חלה נקודת מפנה בתולדות המועדון כאשר עזב את האצטדיון הישן, אירסום פארק, ועבר לאצטדיון חדש, אצטדיון ריברסייד.
בשנת 1997 הגיעה מידלסברו לגמר גביע הליגה וגמר גביע ה-FA והפסידה בשניהם, באותה שנה נשרה מידלסברו לליגת המשנה.
בשנת 1998 הגיעה הקבוצה שוב לגמר גביע הליגה האנגלי ושוב הפסידה במקביל שבה הקבוצה לפריימר ליג אחרי שנת היעדרות אחת בלבד.
בשנת 2001 הוחתם המאמן הצעיר והמבטיח סטיב מקלארן.
הוא הביא לשורות המועדון שחקנים חדשים תוך התבססות וטיפוח הנוער ובשנת 2004 זכתה מידלסברו לראשונה בתולדותיה בתואר משמעותי, גביע הליגה האנגלי.
בעונת 2004/05 סיימה במקום השביעי בפרמייר ליג שיא מועדון בזמנו.
בעונת הגיעה מידלסברו לגמר גביע אופ"א במהלכה עברה מספר קבוצות: בסיבוב הראשון עברה את הקבוצה היוונית סקודה שאנטי עם 0–2 בסיכום שני המשחקים ועלתה לשלב הבתים במהלכה ניצחה 3 קבוצות: גראסהופרס, דניפרו ואת ליטקס לובץ' ויצאה בתיקו עם אלקמאר ההולנדית.
בסיבוב הנוקאאוט הראשון עברה את קבוצת שטוטגרט הגרמנית עם יתרון שערי חוץ בשני המשחקים.
בשמינית הגמר פגשה את אחת מהקבוצות הבכירות באיטליה, רומא.
במשחק הראשון ניצחה מידלסברו 0–1 משער של איגביני יעקובו ובמשחק השני הפסידה 1–2 אך בזכות שער החוץ ברומא עלתה על חשבון רומא לרבע הגמר.
ברבע הגמר פגשה את בזל השווייצרית.
במשחק הראשון מולה הפסידה 0–2 אך בגומלין ניצחה מידלסברו 1–4 את בזל משני שערים של מארק וידוקה, שער של ג'ימי פלוייד האסיילבינק ושער נוסף של מאסימו מקארונה.
בחצי הגמר פגשה מידלסברו את סטיאווה בוקרשט שנחשבה כהפתעת הטורניר באותה העונה.
במשחק הראשון הפסידה 0–1 ברומניה.
במשחק נקלעה לפיגור של שני שערים במחצית הראשונה והייתה צריכה ארבעה שערים בשביל לעלות לגמר.
בדקה ה-33 מקארונה צימק ל-1–2 במחצית.
במחצית השנייה הצליחה מידלסברו להשיג את שלושת השערים שהייתה צריכה: בדקה ה-64 מארק וידוקה השיג את השער השני, בדקה ה-73 כריסטופר ריגוט השיג את השער השלישי ובדקה ה-89 מקארונה השיג את שערו השני במשחק והרביעי של מידלסברו בשביל לעלות לגמר גביע אופ"א בפעם הראשונה בתולדותיה.
בגמר פגשה מידלסברו את סביליה הספרדית והפסידה 0–4.
ביוני 2006 עזב מקלארן את המועדון לטובת אימון נבחרת אנגליה ובמקומו מונה הקפטן גארת' סאות'גייט, על תקן שחקן-מאמן.
בשנת 2009 נשרה מידלסברו לליגת המשנה לאחר 11 שנים רצופות בפרמייר ליג, כשסיימה את העונה במקום הלפני אחרון.
בעונת הגיעה לשמינית גמר הגביע האנגלי והפסידה לצ'לסי.
ב-2016 הבטיחה מידלסברו את עלייתה לפרמייר ליג לאחר שבע שנים בצ'מפיונשיפ.
כעבור שנה אחת חזרה הקבוצה לצ'מפיונשיפ.
מידלסברו היא עיר נמל בצפון-מזרח אנגליה במחוז צפון יורקשייר השוכנת מדרום לנהר טיז.
העיר העתיקה החלה להתפתח בשנת 1829, כאשר איש עסקים מהעיר השכנה דרלינגטון החליט להקים בה תשלובת מפעלי פלדה.
כלכלתה מתבססת על ברזל, כימיקלים והנדסה.
הערים התאומות של מידלסברו הן:
מידי-פירנה או דרום פירנאים היה אחד מבין 26 חבלי הארץ של צרפת על פי החלוקה המנהלית שנהגה בה עד סוף 2015. משנת 2016 הוא כלול בחבל החדש אוקסיטניה.
חבל ארץ זה היה הגדול מחבלי הארץ של צרפת, גדול יותר מהולנד או מדנמרק.
הוא מורכב משמונה מחוזות (départements), והוא גובל במדינות ספרד ואנדורה.
לחבל מידי-פירנה אין אחדות היסטורית או גאוגרפית.
זהו אחד החבלים אשר נוצרו באופן "מלאכותי" בשלהי המאה ה-20.
מידי-פירנה גובל בחבלי הארץ אקיטן החדשה ואוברן-רון-אלפ וכן לנגדוק-רוסיון (שכאמור אוחד עם מידי-פירנה לחבל אחד).
חבל הארץ גובל בהרי הפירנאים.
הגארון הוא הנהר העיקרי בחבל והוא מתפצל לארבעה זרמים: הז'רס, הארייז', הלוט והטארן.
ישנם שני גושים הרריים עיקריים החוצים בשטח החבל, הרי הפירנאים והמסיף סנטרל.
הרי הפירנאים מהווים גבול טבעי עם ספרד.
בשטח החבל נמצא פרק פירנאים וקרקס גווארני בתוכו.
אזור המידי-פירנה מפורסם בעיקר בזכות שלושה "מוצרים" מקומיים אשר זכו למוניטין עולמי - מטוסי האיירבוס המיוצרים במפעל בטולוז, גבינת הרוקפור ומרכז העלייה לרגל הקתולי בלוּרד.
לחבל היסטוריה ארוכה כמעוז השמאל בצרפת, עוד מימי תחילתה של הרפובליקה הצרפתית השלישית.
כך למשל המחוז ארייז' נותן בהתמדה לשמאל את אחוזי ההצבעה הגבוהים ביותר בצרפת.
לאזור המידי-פירנה איכויות אוקסיטניות אותנטיות.
בגדתו השמאלית של נהר הגארון שכן המחוז ההיסטורי גסקוני, אשר הותיר את חותמו התרבותי על אזור זה.
לחבל הארץ מסורת כפרית מובהקת והיא במקום הראשון באזורי צרפת במספר החקלאים המתגוררים בה.
מידל איסט איירליינס (ערבית: طيران الشرق الأوسط ـ الخطوط الجوية اللبنانية, אנגלית: Middle East Airlines או MEA) היא חברת התעופה הלאומית של לבנון, ובסיסה בנמל התעופה הבינלאומי רפיק אל-חרירי שבביירות.
היא טסה לכ-33 יעדים באסיה, המזרח התיכון, אירופה ואפריקה, ומציעה גם טיסות שכר.
לחברת התעופה המזרח תיכונית יש גם הסכמי שיתוף פעולה עם כעשר חברות תעופה אחרות.
צי המטוסים שלהם המונה 23 מטוסי נוסעים מסחריים, 9 נוספים בהזמנה ועוד 2 מטוסי מנהלים כשבמטוסי הנוסעים המסחריים שתי מחלקות: מחלקת ארזים, המקבילה למחלקת עסקים, ומחלקת תיירים.
בכמה שדות תעופה, לנוסעי מחלקת ארזים ונוסעים מתמידים נבחרים יש גישה לטרקלין חברת התעופה.
החברה נוסדה ב-31 במאי 1945 והחלה לטוס ב-1 בינואר 1946 בקו ביירות-ניקוסיה.
בשנת 2012 הצטרפה לברית חברות התעופה סקאיי טים בחסותה של אייר פראנס.
מידטאון מנהטן (מרכז העיר של מנהטן, או האזור האמצעי של האי מנהטן, באנגלית: Midtown Manhattan) הוא אזור בלב רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הרובע הוא הגדול מבין שני מרכזי העסקים הראשיים של העיר ניו יורק, ומשכך מהווה למעשה את מרכז העסקים הגדול ביותר בארצות הברית.
נמצאים בו אתרים תיירותיים ותרבותיים ידועים כגון מרכז רוקפלר, אזור התיאטראות של ברודוויי וכיכר טיימס.
כמו כן נמצא ברובע בניין אמפייר סטייט שהיה הבניין הגבוה בעולם במשך שנים רבות במאה ה-20.
אזור ה"מידטאון" הוא אחד משלושת האזורים העיקריים של האי מנהטן – כאשר דרומית לו נמצא אזור ה"דאונטאון" (Downtown – העיר התחתית) וצפונית לו נמצא אזור ה"אפטאון" (העיר העליונה – Uptown) – מנהטן עילית.
אזור המידטאון משתרע בין רחוב 14 (בדרום) לרחוב 59 (במרכז האי) ובין נהר ההדסון במערב ואיסט ריבר במזרח.
לב האזור נחשב לאזור שבין הרחובות 31 ו-59, ובין השדרה השלישית והשדרה התשיעית, כאשר הרחובות הראשיים החוצים את האזור הם רחוב 42, ברודוויי והשדרה החמישית.
מרכז העסקים הראשי ומרכז תיירות ראשי
אזור המידטאון נחשב לאזור המע"ר של ניו יורק.
באזור נמצא הריכוז הגבוה ביותר של גורדי שחקים בעיר, ועובדים בו למעלה מ-700,000 עובדים.
באזור מרכזי חנויות ותיירות ואתרים תיירותיים רבים.
כמו כן מהווה האזור מרכז תקשורת ובאזור שדרת מדיסון גם מרכז של תעשיית הפרסום.
המידטאון מהווה את מרכז הפיננסים והבנקאות השני בחשיבותו בארצות הברית (אחרי אזור וול סטריט שנמצא במנהטן התחתית).
אזור ברודוויי מהווה את מרכז התיאטראות של העיר ניו יורק, ואחד ממרכזי התיאטראות החשובים והגדולים בעולם.
באזור המידטאון נמצאות השכונות מטבח הגיהנום, צ'לסי בחלק המערבי (ה"וסט סייד" – "West Side"), גבעת מריי, קיפס ביי, טרטל ביי וגרמרסי בצד המזרחי (ה"איסט סייד" – "East Side").
כמו כן נמצא באזור מטה האומות המאוחדות.
באזור נמצאים חנויות הדגל של ברגדורף גודמן, סאקס השדרה החמישית, בלומינגדיילס, האחים ברוקס, מייסיס, נט שרמן, פול סטיוארט, וטיפאני.
מידע אסימטרי הוא מונח בכלכלה, המציין מצב שבו לא לכל המשתתפים בפעילות הכלכלית יש אותו מידע רלוונטי בנוגע לעסקה.
המידע האסימטרי נוצר מכיוון שלצדדים השונים יש כמות או איכות שונה של מידע ומכיוון שלעיתים קרובות לצד אחד (בדרך כלל הצד המוכר) יש מידע מסוים שאינו מצוי ברשותו של האחר (בדרך כלל הצד הרוכש).
הדבר נובע מסיבות שונות, חלקן משום שהמידע הוא פרטי, חלקן משום שהמידע נמדד בצורה אחרת על ידי הגורמים השונים ומוערך בשל כך בצורה אחרת.
דבר זה הוא היוצר קושי בקבלת החלטות עסקיות ובקביעת אסטרטגיות של פעולה.
בין החוקרים תחום זה היה זוכה פרס נובל לכלכלה, קנת' ארו, שהראה כיצד אסימטריה של מידע יוצרת תמריץ לצד שלו מידע רב יותר לרמות את הצד בעל המידע המועט יותר, ודבר זה עלול לגרום מצב של כשל שוק.
כתוצאה מכך התפתחו מספר מנגנוני שוק, ביניהם ערבויות ואימות על ידי צד שלישי, המאפשרים לשווקים עם מידע אסימטרי לתפקד.
חוקר נוסף היה זוכה פרס נובל בכלכלה לשנת 2001, ג'ורג' אקרלוף, שבמחקרו "שוק הלימונים: איכות ומנגנון השוק", הדגים כיצד מידע אסימטרי בשוק יכול להביא לבחירה השלילית (Adverse Selection) שנגרמת מכשל השוק.
בעלי "לימונים" שבידם המידע החשוב בנוגע למצב המכונית, יהיו מוכנים להיפטר ממכוניותיהם, גם כאשר מחירי המשומשות נמוכים יחסית.
באותה שנה זכה בפרס גם מייקל ספנס שפיתח את מודל האיתות (signaling model), המתמודד עם מידע אסימטרי בעת בחירת מועסקים חדשים בשוק העבודה.
מכיוון שבידי המעסיק אין מידע מושלם אודות רמת המועסק, וקבלתו לעבודה כרוכה בעלויות עסקה גבוהות, נאלצים שני הצדדים להסתמך על "איתותים" של יכולת המועסק המתבטאים ברכישת רמה מסוימת של השכלה, שדורשת עלות מהמועסק, זאת אף שלהשכלה כשלעצמה עשוי להיות ערך נמוך עד אפסי עבור המעסיק.
מידלמארץ' הוא רומן מאת ג'ורג' אליוט.
זהו הרומן השביעי שכתבה אליוט והלפני האחרון.
ג'ורג' אליוט החלה לכתוב אותו ב-1869, והפסיקה לזמן מה בעקבות מחלת בנו של ג'ורג' לואס, שותפה לחיים.
במשך השנים 1871–1872 הרומן מידלמארץ' פורסם בהמשכים.
הרומן מתמקד בעיירה הדמיונית "מידלמארץ'" בשנים 1830–1832, והוא מכיל עלילות מרובות ומספר רב של דמויות.
בנוסף לנושאים המרכזיים והקשורים זה לזה ברומן, הוא עוסק בנושאים פוליטיים ורעיונות רבים, דוגמת מעמד האישה, נישואין, אידיאליזם וחשיבות עצמית, דת וצביעות, רפורמה פוליטית וחינוך.
הרומן מידלמארץ' זכה לפופולריות ונחשב לאחת מיצירות המופת בספרות האנגלית, על אף שכמה מבקרים הביעו את אי שביעות רצונם לגבי עתידה הצפוי של דורותיאה, אחת הדמויות הראשיות.
וירג'יניה וולף טענה על הרומן שהוא ספר נהדר, ועל אף חוסר השלמות שלו הוא אחד מן הרומנים היחידים בשפה האנגלית הכתובים למבוגרים.
ב-1 בינואר 1869 ג'ורג' אליוט רשמה את משימותיה לשנה הקרובה ביומנה.
הרשימה כללה "רומן בשם מידלמארץ'", לצד כמה שירים ופרויקטים נוספים.
הרומן האחרון שלה עד אז, "פליקס הולט", פורסם לפני יותר משנתיים ולא נמכר היטב.
למרות זאת, עלילת הרומן החדש אמורה הייתה להתרחש באותה תקופה כמו העלילה של פליקס הולט, ערב קבלת חוק הרפורמה של 1832 באנגליה וויילס, ולהתמודד עם סוגיית הגדלת מספר הזכאים להצביע בבחירות.
בגרסה הראשונית שלו, מידלמארץ' הוא סיפור שבו מעורבים רופא שאפתן בשם לידגייט, משפחת וינסי, ומר פדרסטון.
עד ספטמבר רק 3 פרקים של הרומן הושלמו.
הסיבה העיקרית לחוסר ההתקדמות הייתה הסחת הדעת שנוצרה בעקבות המחלה של בנו של לואס, ת'ורני, שגסס משחפת.
בעקבות מותו ב-19 באוקטובר 1869, אליוט הפסיקה לכתוב את הרומן.
בנקודה הזו לא בטוח אם אליוט התכוונה להמשיך בפרויקט המקורי.
בנובמבר 1870, יותר משנה לאחר מכן, היא החלה לעבוד על סיפור חדש לחלוטין, "מיס ברוק", שהדמות המרכזית בו היא דורותיאה ברוק.
הרגע המדיוק שבו היא התחילה לשלב בין העלילה הזו לעלילה של מידלמרץ' לא ידוע, אך הפרויקט יצא לדרך במרץ' 1871.
כאשר נודע כי היא כותבת רומן חדש, החליטו באיזה צורה הוא הולך להתפרסם.
במאי 1871 לואס ביקש מהמוציא לאור ג'ון בלאקווד לפרסם את הרומן בשמונה חלקים ובפער של חודשיים מדצמבר 1871. בלאקווד הסכים.
דורותיאה ברוק היא אישה צעירה ואידיאליסטית אשר לה תוכנית והיא מעוניינת לעזור לעניים המקומיים.
הוריה מתו והיא חיה עם אחותה סיליה תחת ההשגחה של דודה, מר ברוק.
מר ברוק וסיליה מעוניינים שתינשא לסר ג'יימס צ'אטם, המרבה לחזר אחריה, אך לצערם היא נישאת לאדוארד קזובון, גבר משכיל וקפדן בגיל העמידה, שעסוק בכתיבה של יצירה אקדמית שאפתנית - "המפתח לכל המיתולוגיות".
דורותיאה מאמינה בתחילה בחשיבות הפרויקט של קזובון והיא מעוניינת להגשים את עצמה על ידי תמיכה בחיים האינטלקטואליים של בעלה.
השניים נוסעים לירח הדבש ברומא, שם מתגלים מתחים ראשונים בנישואיהם.
קזובון מסתגר רוב הזמן בספרייה בוותיקן לצורך איסוף החומרים האינסופי ליצירתו.
כשדורותיאה מעזה להציע עזרה ולשאול מתי יתחיל בכתיבה של היצירה, הרצון הטוב שלה נתקל בחוסר הביטחון של קזובון, שמפרש את אמירותיה כביקורת.
אט אט מתברר לדורותיאה שהפרויקט הגדול שלו נדון לכישלון, ורגשותיה כלפיו מתחלפים ברחמים.
קזובון מצדו נוטר לה טינה ומפחד שחולשתו תתגלה לה.
ברומא, דורותיאה פוגשת את בן דודו הצעיר של קזובון, ויל לאדיסלו, צעיר בעל חיוניות, אך חסר אמצעים ותלוי בתמיכה הכספית של קזובון.
לאדיסלו הוא ההפך הגמור של קזובון.
בניגוד לאפרוריות, למסורתית ולהתמדה של האחרון, לאדיסלו מלא ברעיונות רומנטיים, הוא ישיר, ומתקשה להחליט על דרך ברורה לחייו.
המשיכה של לאדיסלו לדורותיאה ברורה מרגע פגישתם, אך היא מסורה למחויבותה כלפי קזובון, ובתחילה אין להם כוונות רומנטיות.
לאדיסלו חושף בפני דורותיאה את האמת לגבי בעלה, שהוא לא מעורה במחקר העדכני ביותר כיוון שאינו קורא גרמנית ושאין לפרויקט השאפתני שלו סיכוי להצליח.
חוסר החיבה והקנאה של קזובון כלפי לאדיסלו ברור מההתחלה, והוא מנסה לאסור על מפגשים בינו לבין דורותיאה.
לאחר שדורותיאה וקזובון חוזרים לאחוזתם, קזובון לוקה בהתקף לב והוא מבין שהזמן לכתיבה של יצירתו אוזל.
הרופא שנקרא לטפל בקזובון הוא ד"ר לידגייט שקורותיו מסופרות בעלילה מקבילה.
המשיכה של לאדיסלו לדורותיאה מביאה אותו להפסיק את מסעותיו באירופה והוא מבקש לבקר במידלמארץ'.
קזובון החולה מבקש מדורותיאה לכתוב ללאדיסלו ולמנוע את הביקור, אבל אי-הבנה מובילה לכך שמר ברוק, דודה של דורותיאה, מזמין את לאדיסלו לשהות באחוזתו ולהיות יד ימינו ככותב בעיתון שרכש.
קזובון לא מרוצה מכך, הוא לא מעוניין בקרבתו של לדיסלאו ומבקש לאסור עליו לעבוד בעיתון.
כשלדיסלאו מסרב קזובון מנתק את הקשר עימו ואוסר עליו לבקר באחוזתו.
על ערש דווי קזובון מנסה לחלץ מדורותיאה הבטחה כי במותו תימנע מלפעול בניגוד לרצונו ותעשה את מבוקשו.
דורותיאה, שאינה מודעת לקנאה של קזובון בלאדיסלו ומחשבותיו על היחסים ביניהם, חושבת שבכוונתו לבקש ממנה להשלים את יצירתו, שבה היא חדלה להאמין.
לפני שהיא מספיקה להבטיח משהו, בעלה מת.
אז מתברר כי קזובון הוסיף סעיף לצוואתו שאומר כי אם דורותיאה תינשא ללאדיסלו היא תאבד את כל רכושה.
כל המודעים לדבר חושבים שמדובר באקט אנוכי ובלתי-ראוי, שעתיד להביא לשמועות ולהשחית את שמה של דורותיאה.
לאדיסלו מגלה את דבר הצוואה רק בשלב מאוחר יותר, ואינו מודע לכך שכולם חושבים שהוא מסכן את שמה של דורותיאה בכך שהוא נשאר במידלמארץ' וכופה עליה את נוכחותו.
דורותיאה לא מרחיקה אותו מפני שהיא מחבבת אותו, ומבלי להיות מודעת לכך מפתחת כלפיו רגשות אהבה.
בעלילה מקבילה רופא צעיר ואידיאליסט בשם טרשיוס לידגייט מגיע למידלמארץ'.
הוא מגיע מרקע אריסטוקרטי, אך התלהבותו מעולם הרפואה המודרנית הביאה אותו לזנוח את החיים של המעמד הגבוה וללמוד רפואה בפריז.
יש לו תוכניות מתקדמות לרפורמה בתחום.
הוא רואה במידלמארץ' הזדמנות לממש את תפיסת העולם הרפואית שלו ולקדם מחקר שיתרום לרפואה המודרנית, אבל החדשנות שלו מעוררת את החשדנות של עמיתיו.
הוא סבור, למשל, שרופאים לא צריכים לנפק את התרופות שהם רושמים ללקוחותיהם, פרקטיקה שהיא רווחית עבור הרופאים אבל משחיתה את המקצוע הרפואי.
לידגייט מתנדב בבית החולים החדש שהקים מר בולסטרוד, בנקאי עשיר ודתי שידו בכל העסקים בעיירה, ואשר מנסה להשתמש בכוחו כדי לכפות את תפיסת העולם המתודיסטית הקנאית שלו על בני העיירה.
הצורך ביחסים טובים עם בולסטרוד משכנע את לידגייט לתמוך באיש דת מסוים לתפקיד בבית החולים, בניגוד לצו ליבו ובניגוד לעמדת עמיתיו הרופאים.
הנפגע מכך הוא חברו, הכומר פיירברודר, שגישתו הדתית אינה קנאית ומתרכזת בטובת הקהילה והמאמינים.
התוצאה היא שלידגייט מצטייר כבן חסותו של בולסטרוד, שאינו אהוד.
השמועות שנפוצות לגבי לידגייט ותפיסתו כמתנשא גורמות לפגיעה בשמו וביכולתו להתפרנס.
האחיינית של בולסטרוד היא רוזמונד וינסי היפהפייה, בתו של ראש העירייה.
רוזמונד קיבלה חינוך טוב מידי בבית ספר שמטרתו להכשיר נשים על פי כללי ההתנהגות הראויים לגבירות אריסטוקרטיות.
משאת נפשה היא להתקדם בסולם החברתי ולחיות באופן התואם את הערכים היקרים שעל פיהם חונכה.
היא מעוניינת ברופא לידגייט, ולו בשל מוצאו האריסטוקרטי.
רוזמונד בזה לחברה במידלמארץ' ולידגייט מגיע מבחוץ.
הוא מסמל עבורה את האפשרות לצאת מהחיים הפרובינציאליים בעיירה.
כשאחיה של רוזמונד, פרד וינסי, נהייה חולה, היא מנצלת את ההזדמנות כדי להביא את לידגייט לבית הוריה וכך מתחילה בינם מערכת יחסים קרובה.
בתחילה, לידגייט מתייחס ליחסים בינו לבין רוזמונד כפלירטוט בלבד והוא מכיר בכך שמצבו הכלכלי ושאיפותיו הרמות לא מאפשרות לו להינשא בשלב זה.
אולם, ככל שהיחסים בין השניים מתהדקים כך נפוצות בעיירה שמועות על כך שהשניים מאורסים.
בעקבות השמועות הוא מנתק בתחילה את הקשר עם רוזמונד, אבל בסופו של דבר הם נפגשים ומחליטים להתחתן.
הניגוד בין האנוכיות שלה לאידיאליזם שלו מבטיח שנישואיהם לא יהיו מאושרים.
השאיפות וההרגלים היקרים של רוזמונד, עליהם היא לא מוכנה לוותר, והחולשה של לידגייט מולה, מביאים אותו לסף פשיטת רגל.
רוזמונד לא עוזרת לו, שכן אינה רוצה להשפיל את עצמה במידלמארץ' ולחיות סגנון חיים שאינו תואם את מעמדה.
היא מתעקשת לעשות כרצונה ומחמירה את מצבם.
באותו הזמן אנחנו מכירים את אחיה של רוזמונד, פרד וינסי.
פרד הוא צעיר חסר מנוחה וחסר אחריות שאביו מייעד לכנסייה, בניגוד לרצונו.
למורת רוחו של אביו, פרד מפסיק את לימודיו לכנסייה לפני שסיימם.
הוא מאוהב באהובת ילדותו, מרי גארת', אישה רגישה וגלוית לב, אך פשוטה ולא יפה בעיני הבריות, ובמיוחד בעיני אמו של פרד.
על אף אופיו הטוב, פרד רגיל לחיים של תענוגות, רכיבה, ומשחקי הימורים שאינם מתאימים למצבו הכלכלי.
הוא ומשפחתו חושבים שעתידו הכלכלי מובטח כיוון שהם מניחים שהוא יהיה היורש של מר פדרסטון, אדם עשיר וזקן, בעל אחוזה, חמום מזג ונטול ילדים.
מרי גארת' היא קרובת משפחה של מר פדרסטון דרך נישואיו הקודמים, והיא מועסקת באחוזתו ומטפלת בו.
משפחתה היא ממעמד הביניים הנמוך.
אביה, כלב גארת', הוא בעל עסק פרגמטי, ישר ונדיב.
בניגוד גמור לפרד, מרי חונכה במשפחתה להעריך עבודה קשה ולקיחת אחריות.
היא אינה רוחשת כבוד לגינונים של אנשי כנסייה ושל העולם האריסטוקרטי, והיא מבהירה לפרד שלמרות אהבתה אליו, היא תסכים להתחתן איתו רק אם ייקח אחריות על חייו ולא ימשיך לקריירה כאיש כנסייה.
בעקבות שעשועיו, פרד נכנס לחוב ובלית ברירה הוא מבקש מכלב גארת' להיות ערב לחובו.
הוא לא מצליח לשלם את החוב ומשפחת גארת' נאלצת לוותר על חסכונות שיועדו לחינוך אחיה הצעיר של מרי.
בעקבות זאת, כלב גארת' נאלץ להזהיר את מרי מפני היקשרות לפרד.
בסופו של דבר, פרד לא יורש את הנכסים של מר פדרסטון.
שלא בכוונה, למרי יש חלק באובדן העושר עליו פרד חלם.
על ערש דווי פדרסטון מתחנן למרי להשמיד את הצוואה החדשה שהוא כתב, אשר אינה מותירה לפרד דבר.
בצוואה הישנה מוריש מר פדרסטון לפרד וינסי סכום כסף גדול, אך מרי לא יודעת זאת והיא גם מבינה שאסור לה להיות מעורבת בפעולה שתתפס כחשודה ולא מוסרית אם תתגלה.