tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בריח זה הוא אחד מהבריחים הנפוצים ביותר ואחת הטכניקות הראשונות שלוחם לומד.
בבריח זה מתמודד אחד אוחז בין שורש כף היד למרפק היריב ומושך את יד היריב לבין רגליו כאשר רגל אחת נמצאת על הפנים של היריב ושנייה על חזהו, ומפעיל כוח באמצעות האגן על מרפקו של יריבו בכיוון המנוגד לכיוון קיפולו של המרפק.
לבריח זה מגוון וריאציות שונות כשהנפוצה מכולם היא "בריח יד ממאונט", אותה לומד כל לוחם בתחילת דרכו.
בריח כתף אחורי- ידוע גם בשם קימוּרַה - בבריח זה מתחרה אחד תופס ליריב את שורש כף היד, ואת ידו השנייה הוא מעביר מסביב למרפק של יריבו ותופס את ידו שלו (בעוד זו תופסת ביד היריב) בשורש כף היד.
על ידי הישענות אחורה, מסובב המתחרה את הכתף של יריבו כנגד כיוון תנועתה הטבעי, וכך היריב חייב להיכנע - אחרת תשבר הזרוע או שהכתף תצא ממקומה (ראה פריקת כתף).
הוא מקבל את שמו משמו של הג'ודוקא היפני מאסאהיקוֹ קימוּרה, אשר ביקר בברזיל בשנת 1951 והשתתף בטורניר מקומי בו הוא והליו גרייסי נפגשו בגמר הסופי, ולבסוף הכניע את גרייסי באמצעות בריח זה.
בריח כתף קדמי- ידוע גם כאמריקאנָה -בריח זה דומה מאוד לאחיו, הקימורה.
בבריח זה המתמודד תופס ביד יריבו כאשר זו פונה כלפי המתמודד ומעביר את זרועו השנייה מאחורי מרפק יריבו, ואוחז בזרועו.
על ידי תנועה סיבובית של פלג הגוף העליון של המתמודד, הוא מניע את כתף יריבו מחוץ לטווח תנועתה ומאלץ את יריבו להיכנע, או להסתכן בכתף פרוקה.
נעילת עקב ישרה- מוכרת גם בתור נעילת אכילס, מבוצעת על ידי מיקום אמת התוקף תחת גיד אכילס ליד הקרסול, ומתיחת הכתפיים לאחור תוך כיווץ הזרועות בחוזקה, בניגוד לדעה הרווחת שהכנעה זו קורעת את הגיד, האמת היא שהנזק בעצם נעשה על העצמות הקטנות שבכף הרגל
חניקה משולשת (triangle choke) - זו אחת מהחניקות היעילות והנפוצות ביותר, בגלל הפשטות היחסית של ביצועה, והמעבר הקל מה"גארד" אל החניקה.
בחניקה זו המתחרה כורך את רגליו סביב צווארו של היריב, בעודו כולא את אחת מזרועותיו של יריבו בסמוך לצווארו.
הרגל הצמודה לצוואר לוחצת על הצוואר מצד אחד, בעוד הרגל השנייה לוחצת את ידו וכתפו של המתחרה אל הצוואר מהצד השני.
המתחרה חוסם כך את העורקים המובילים דם אל המוח, והיריב נאלץ להיכנע.
חניקה אחורית (rear naked choke) - חניקה שבה היוזם נמצא בעמדת "שליטת גב", כאשר רגליו של היוזם כרוכות סביב אגן היריב ומנטרלות את תנועתו.
המתמודד השולט שולח ידו מסביב צווארו של יריבו, כאשר המרפק פונה ממנו והלאה, ומחביא את כף ידו בשקע המרפק של ידו השנייה.
כף היד השנייה נשלחת אל מאחורי ראשו של היריב, על מנת לייצב אחיזה.
כמו בחניקה המשולשת, גם כאן המטרה היא להאט את זרימת הדם העורקית המגיעה למוח באמצעות האמה והזרוע.
חניקת גי או חניקת חליפה (lapel choke) - היא חניקה המשתמשת בדש הגי על מנת להפעיל לחץ על העורקים התרדמניים.
ישנן מספר חניקות מהסוג הזה, ברובן משתמש המתמודד התוקף בדש החליפה להפעלת לחץ על ידיו, כך שבעצם פרקי ידיו או אגודליו מפעילים לחץ על העורקים.
חניקות אלו אסורות בתחרויות בהן אין שימוש בגי.
הרמות השונות בג'ו ג'יטסו ברזילאי, כמו ברוב אמנויות הלחימה היפניות, מיוצגות על ידי חגורות בצבעים שונים.
ההתקדמות בחגורות תלויה בשני גורמים מרכזיים:
כמות הידע הטכני שמסוגל הלוחם לבצע ולהדגים.
היכולת המוצגת בקרבות אימון ובתחרויות.
"כמות הידע הטכני" פירושה מספר הטכניקות והמצבים שאותם יכול הלוחם לבצע, ורמת ביצועם.
בעזרת גורם זה, יכולים מתחרים צעירים או מבוגרים שאינם הלוחמים הטובים ביותר, להתקדם בדרגותיהם בזכת הידע הטכני שצברו.
תחרויות הן מרכיב עיקרי בהתקדמות בדרגות.
עליה בדרגה, בעיקר בדרגות הנמוכות, מושגת לאחר ניצחון או תצוגה טובה בקרבות כנגד אנשים באותה הדרגה כמו המתמודד.
בתי הספר השונים לג'ו ג'יטסו ברזילאי מנסים לעשות כמה שיותר תחרויות וקרבות וכך להעלות את המתחרים בדרגות, זאת כדי למנוע ירידה בסטנדרטים של הדרגות (אם מורה יחליט בעצמו על עליית דרגה בלי שהמתמודד הפגין יכולת קרבית מספקת) או עליה לא מוצדקת בדרגה (למשל על ידי קניית דרגות).
בעליה בדרגות מובע הבדל נוסף בין ג'ו ג'יטסו ברזילאי לבין האומניות מהן הוא התפתח.
בג'ו ג'יטסו ברזילאי עליה בדרגות מבוססת על כמות הידע המעשי והתוצאות בתחרויות ובקרבות.
בג'ודו ובג'ו ג'וסטו יפני, לעומת זאת, ידע מעשי אינו מספיק לעלייה בדרגה, ונדרש גם ידע תאורטי וביצוע לא קרבי (הידוע גם בשם קאטה) כדי להתקדם בדירוג.
הדרגות השונות מתחלקות לשני חלקים: דרגות לילדים ונוער (עד גיל 16) ודרגות לנוער ולמבוגרים (גיל 16 ומעלה).
+ילדים ונוער(16 ומטה) לבן אפור צהוב כתום ירוק
+מבוגרים(16 ומעלה) לבן כחול סגול חום
+דרגת חגורה שחורה(19 ומעלה) שחור 0–6 שחור/אדום 7 אדום/לבן 8 אדום 9–10
מעבר לרמת הטכניקה הגבוהה והיכולת המעשית, בתי ספר רבים מוסיפים גם דרישת גיל מינימלית לעליה בדרגות.
בבתי ספר רבים לא ניתן להגיע לחגורה שחורה בטרם למד הלוחם לפחות 10 שנים.
כיום ישנן הרבה תחרויות בעולם בתחום ה-BJJ, בעיקר בברזיל וארצות הברית.
בנוסף, ישנן גם תחרויות גראפלינג אחרות, בהן מתאמני ג'ו ג'יטסו ברזילאי נחלו הצלחה רבה.
התחרות היוקרתית ביותר היא תחרות ה"אבו דאבי קומבט קלאב" שממומנת על ידי עשירי האמירויות.
לוחמי ג'ו ג'יטסו ברזילאי בולטים בעולם: רוג'ר גרייסי, מרסלו גרסיה, רונלדו גאקארה ופאבלו פופוביץ'.
הוא סולן להקת DNCE, ושל להקת הפופ-רוק "האחים ג'ונאס" אשר התפרקה ב-2013 והתאחדה שוב בשנת 2019.
ג'ונאס נולד בקסה גרנד, אריזונה שבארצות הברית למשפחה נוצרית-פנטקוסטלית.
אביו, פול קווין ג'ונאס, הוא מוזיקאי ולשעבר כומר בכנסיית Assemblies of God.
אימו דניס (לבית מילר) היא מורה לשפת הסימנים לשעבר וזמרת.
לאחר מכן עברה המשפחה להתגורר בוויקוף שבניו ג'רזי ולאחר מכן עברו האחים ללוס אנג'לס.
לו שלושה אחים, קווין ג'ונאס, ניק ג'ונאס, ופרנקי ג'ונאס.
בשנת 2005, ג'ו, קווין וניק הקליטו את השיר "Please Be Mine", השיר הראשון של הלהקה.
למשמע השיר, נשיא חברת התקליטים קולומביה, סטיב גרינברג, החליט להחתים את האחים כלהקה.
בתחילת דרכה, שם הבמה של הלהקה היה "הבנים של ג'ונאס" לפני ששינו אותו ל"האחים ג'ונאס".
בזמן שעבדו על אלבום האולפן הראשון שלהם, הלהקה הופיעה לאורך שנת 2005 עם אמנים כמו קלי קלרקסון, ג'סי מקרטני, והבקסטריט בויז, בין היתר.
הלהקה הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Mandy", בדצמבר 2005.
האלבום תוכנן בתחילה לצאת בפברואר 2006, אם כי שינויים בהנהלה בקולומביה רקורדס הובילו לעיכובים רבים ביציאת הפרויקט.
במהלך תקופה זו, הלהקה החלה להופיע בפסקולים שונים הקשורים לערוץ דיסני והופיעה עם אלי ואייג'יי במהלך שנת 2006. אלבום הבכורה של הלהקה, It's About Time, יצא ב-8 באוגוסט 2006. האלבום לא קודם ושווק על ידי חברת ההקלטות, שלא היה לה עניין נוסף בקידום הלהקה.
הסינגל השני של האלבום, "Year 3000", שודר בערוץ דיסני בתחילת שנת 2007. מכשלא היו מרוצים מאופן הוצאת האלבום, הלהקה קיוותה לעזוב את קולומביה רקורדס ולמצוא חברת תקליטים חדשה; מאוחר יותר אושר בשנת 2007 כי החוזה עם קולומביה הופסק.
האלבום המשיך ומכר בסך הכל כ-67,000 עותקים בארצות הברית.
רק פרק זמן קצר לאחר עזיבתם את קולומביה רקורדס, אושר כי הלהקה חתמה על חוזה חדש עם הוליווד רקורדס.
בזמן העבודה על אלבומם החדש, הלהקה המשיכה לצבור פופולריות בשל הופעות בפסקולים והופעות שיווקיות.
הלהקה הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Jonas Brothers, ב-7 באוגוסט 2007. האלבום נכנס לחמישייה הפותחת של מצעד הבילבורד 200 בארצות הברית, והמשיך למכור למעלה משני מיליון עותקים במדינה.
ג'ו ואחיו עשו את הופעת הבכורה שלהם במשחק בסדרה של ערוץ דיסני, האנה מונטנה, שעלה באוגוסט 2007. הלהקה ביצעה את שיתוף הפעולה "We Got the Party" עם השחקנית הראשית מיילי סיירוס, והפרק צבר למעלה מעשרה מיליון צופים והפך לשידור הטלוויזיה הנצפה ביותר בכבלים אי פעם.
הסינגל "S.O.S" של הלהקה הפך ללהיט הראשון בעשרים הגדולים במצעד בילבורד הוט 100, ומכר למעלה מ-1.5 מיליון עותקים במדינה, הם הוציאו מאוחר יותר את הסינגלים "Hold On" ו־"When You Look Me in the Eyes".
במאי 2008, הוא והלהקה החלו לככב בסדרה משלהם, "Jonas Brothers: Living the Dream".
ג'ונאס ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט יחד עם אחיו בסרט "קאמפ רוק" של ערוץ דיסני.
פסקול הסרט יצא לאור ב-17 ביולי 2008, ומכר כ-188,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו בארצות הברית.
ג'ו הקליט את הדואט "This Is Me" עם דמי לובאטו עבור הפרויקט, והשיר הגיע לעשירייה הפותחת של מצעד הבילבורד הוט 100. השיר שימש כשיר הראשון של ג'ונאס כאמן סולו.
הוא מכר קצת יותר מ-900,000 עותקים בארצות הברית.
אלבום האולפן השלישי של האחים ג'ונאס, A Little Bit Longer, יצא בארצות הברית ב-12 באוגוסט 2008. האלבום הפך לראשון שלהם שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200, ומכר למעלה מ-525,000 עותקים בשבוע הראשון שלו.
האלבום המשיך ומכר יותר משני מיליון עותקים בארצות הברית.
לאלבום קדם יציאת הסינגל "Burnin' Up", שהפך ללהיט של הלהקה בארצות הברית.
"LoveBug" ו־"Tonight" יצאו גם כסינגלים.
ג'ו ואחיו כיכבו בסרט ההופעה התלת-ממדי "האחים ג'ונאס – ההופעה בתלת מימד", אשר יצא לאקרנים בקולנוע ב-27 בפברואר 2009. ג'ונאס כיכב עם כל שלושת אחיו בסדרת ערוץ דיסני השנייה שלהם, ג'ונאס, שעלתה לאוויר ב-2 במאי 2009. העונה השנייה והאחרונה של התוכנית שודרה תחת השם ג'ונאס L.A.
הלהקה הוציאה את אלבום האולפן הרביעי שלה, Lines, Vines and Trying Times, ב-16 ביוני 2009. הפרויקט הגיע למקום הראשון בבילבורד 200, ובשבוע הראשון מכר כ־247,000 עותקים.
"Paranoid" ו-"Fly with Me" יצאו לאור בתור סינגלים.
ג'ו היה שופט אורח בפרק בינואר 2010 של העונה התשיעית של תחרות הכישרונות אמריקן איידול.
בפברואר 2010 הופיע ג'ונאס בקליפ של ומפייר ויקנד עבור השיר "Giving Up the Gun" יחד עם ג'ייק ג'ילנהול, ליל ג'ון וריזה.
מאוחר יותר כיכב בפרק של "שוות בקליבלנד" משנת 2010. ג'ונאס כיכב בסרט ההמשך "קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון".
בשנת 2011, הוכרז שג'ונאס מתכנן להקליט אלבום סולו.
מאוחר יותר אישר ג'ונאס שהאלבום נקרא Fastlife.
על מנת לקדם את האלבום, ג'ו, יחד עם ג'יי שון, יצאו לסיבוב ההופעות עם ג'וג'ו בתור מופע חימום.
סיבוב ההופעות יצא ב-9 בספטמבר 2011 והסתיים ב-6 באוקטובר 2011. Fastlife יצא לאור דרך הוליווד רקורדס ב-11 באוקטובר 2011. האלבום מכר בסך הכל 18,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו, והגיע למקום ה-15 בבילבורד 200. האלבום מכר רק 45,000 עותקים עד 2015.
ב-1 במאי 2012, הוכרז שגם האחים ג'ונאס וגם ג'ו ג'ונאס נפרדו מהוליווד רקורדס.
האחים הופיעו ברוסיה בספטמבר 2012, ההופעה החיה הראשונה שלהם מאז סיבוב ההופעות שלהם ב-2010. הופעת האיחוד שלהם, שהוכרזה באוגוסט 2012, התקיימה ב-11 באוקטובר 2012, באולם המוזיקה רדיו סיטי בניו יורק.
באפריל 2013 אושר שהאחים ג'ונאס יתאחדו כדי להתחיל לעבוד על אלבום האולפן החמישי שלהם וסיבוב הופעות.
ג'ו הופיע בסדרת הריאליטי של אחיו, קווין, "נשואה לג'ונאס".
באותה שנה, ג'ונאס השתתף בתוכנית ההיכרויות של פוקס, "הבחירה".
ג'ונאס היה שותף לכתיבת השיר "Dreams" עבור האלבום של ג'ון לג'נד, Love in the Future.
אלבום האולפן החמישי של הלהקה, שהיה צפוי לצאת באופן עצמאי דרך חברת התקליטים שלהם, היה אמור לצאת בשנת 2013. האחים ג'ונאס הכריזו גם על סיבוב הופעות בצפון אמריקה,.
לאלבום, שנקרא בתחילה V, קדמה יציאת הסינגלים "Pom Poms" ו-"First Time" בין יתר השירים החדשים המופיעים באלבום.
ב-9 באוקטובר 2013, הקבוצה ביטלה את סיבוב ההופעות שלה ימים לפני שהיה אמור להתחיל.
רק ימים לאחר מכן, אושר כי הלהקה התפרקה באופן רשמי.
עם התפרקות הלהקה רשמית, ג'ונאס החל לעבוד על פרויקט מוזיקלי חדש עם מפיקים כמו מאטמן & רובין.
בזמן העבודה על הפרויקט, ג'ונאס לא היה בטוח אם הוא רוצה להקליט אלבום אולפן שני או להקים להקה חדשה.
לאחר שעבד עם ג'סטין טרנטר על מספר שירים, ג'ונאס החליט להקים להקה עם חבריו ושותפיו לשעבר לסיבוב ההופעות ג'ק לולס וג'ינג'ו לי.
קול וויטל, חבר בלהקת הרוק האלטרנטיבי Semi Precious Weapons, הפך לחבר הרביעי והאחרון בקבוצה.
DNCE הוציאו את סינגל הבכורה שלהם, "Cake by the Ocean" בשנת 2015. המיני אלבום הראשון שלהם, Swaay, יצא לאור באוקטובר 2015. אלבומם DNCE יצא מאוחר יותר.
האלבום הגיע למקום התשיעי במצעד הבילבורד הוט 100..
ב-2018 הוא הצטרף לגרסה האוסטרלית של The Voice כמנטור, שנה לאחר שהיה מנטור בגרסה האמריקאית.
ביוני 2018, ג'ונאס והדי ג'יי הבריטי ג'ונאס בלו הוציאו את השיר המשותף שלהם "I See Love", שיר לסרט "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה".
הוא גם דיבב דמות בשם קראקן בסרט.
2019–הווה: איחוד האחים ג'ונאס וחזרה לקריירת סולו
ב-28 בפברואר 2019, האחים ג'ונאס הודיעו רשמית על איחוד יחד עם סינגל חדש, "Sucker", שיצא למחרת, ב-1 במרץ.
בינואר 2021, הוכרז שג'ונאס נמנה עם צוות השחקנים של סרט מלחמת קוריאה "Devotion".
הסרט צפוי לצאת לאקרנים ב-2022.
בפברואר 2022, ג'ונאס הכריז על שובה של להקת DNCE יחד עם לולס ולי.
ג'ונאס הכריז על שובה של הלהקה עם שיר חדש של די ג'יי קייגו הנורווגי, "Dancing Feet", יצא ב-25 בפברואר 2022.
ביולי 2024, ג'ונאס הכריז על סינגל הסולו החדש שלו בשם "Work It Out", שיצא ב-19 ביולי 2024 מאלבומו השני.
סינגל זה מסמן את חזרתו של ג'ונאס לקריירת מוזיקת הסולו שלו לאחר 13 שנים מאז אלבום הסולו האחרון שלו, Fast Life, שיצא ב-2011. השיר נכתב בהשתתפות חבריו הקרובים, כולל בלוש וג'ייסון אביגן, ובתהליך יצירה מהיר יחסית שהסתיים תוך כשעה.
ב-4 באוקטובר הוציא את הסינגל השני מתוך האלבום, "What This Could Be".
בנובמבר 2024, הזמרת אלה טאוברט הופיעה בפתיחת טקס הגראמי הלטיני 2024 וביצעה גרסה דו-לשונית לשירה "" יחד עם ג'ונאס.
ב-25 באפריל 2025 ג'ונאס הוציא את הסינגל "Heart by Heart" לקראת יציאת אלבום הסולו השני שלו.
ב-15 במאי 2025 יצא לאור הקליפ לשיר בבימויו של אנתוני מנדלר.
אלבומו השני, Music for People Who Believe In Love, יצא לאור ב-23 במאי 2025 דרך חברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
ב-29 במרץ 2025 הופיע בהופעת קמע מפתיעה במערכון מוזיקלי בשם "Big Dumb Line" בתוכנית סאטרדיי נייט לייב.
ג'ונאס היה במערכות יחסים עם הזמרת טיילור סוויפט, עם השחקנית קמילה בל, עם הדוגמנית ג'יג'י חדיד, עם השחקנית אשלי גרין ועם השחקנית והזמרת דמי לובאטו.
באוקטובר 2017 התארס לשחקנית האנגלייה סופי טרנר, והשניים התחתנו ב-1 במאי 2019 בלאס וגאס.
ב-22 ביולי 2020 נולדה לשניים בת בשם ווילה ג'ונאס.
בשנת 2023 הודיעו על פרידה, אמרו שזהו צעד משותף ושהם מבקשים פרטיות עבורם ועבור ילדיהם.
השניים סיימו את תהליך הגירושין בספטמבר 2024, לאחר שהגיעו להסכמה משותפת על הסדר הורות וסודיות.
שנהפרויקטדמותהערותסרטים2009לילה מוטרף במוזיאון 2צ'ראב2016זולנדר 2משתתף במופע2018מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשההקראקןדיבוב2022מסירותמרטי גוד2025A Very Jonas Christmasסרט חג מולד בדיסני+טלוויזיה2007האנה מונטנהג'ו ג'ונאספרק: "Me and Mr.
ג'ונתן דייוויד סמואל ג'ונס, ידוע כג'ו ג'ונס היה מתופף ג'אז אמריקאי, מחלוצי הנגינה בתופים והג'אז בכלל.
ג'ונס נולד בשיקגו, ובצעירותו עבר עם משפחתו לאלבמה שם למד לנגן על מספר כלים, כולל סקסופון, פסנתר ותופים.
הוא עבר בין הרכבים בשנות העשרים המאוחרות ובראשית שנות השלושים עד שהשתקע בביג בנד של קאונט בייסי בשנת 1933.
הוא המשיך עם בייסי עד 1948 אז החל לפתח קריירה כמוביל.
סגנונו היה מהמשפיעים ביותר בתקופת הסווינג, אך כמו רבים מנגני הסווינג ג'ונס התקשה במעבר למוזיקת הבי בופ.
ג'ונס הופיע באופן קבוע במועדונים בניו יורק.
להופעות הללו היו מגיעים אורחים מכובדים כמו מקס רואץ' ורוי היינס.
הוא אף כיכב במספר סרטים, המוכר ביניהם "Jammin' the Blues" מ-1944.
כינויו בערוב חייו היה "פאפא" ג'ונס (Papa Jones) על מנת להבדיל בינו לבין המתופף הצעיר יותר פילי ג'ו ג'ונס.
ב-3 בספטמבר 1985 נפטר ג'ונס בשנתו ה-74, כתוצאה מסיבוך של דלקת ריאות.
סגנונו של ג'ונס היה ייחודי ומהפכני.
בין השאר הוא העביר את שמירת הקצב מתוף הבס למצילת הרייד, ועשה שימוש שונה בהיי האט.
רבים רואים אותו אחראי לשימוש במברשות בנגינה.
ג'ונס השפיע על מתופפים רבים.
בין המתופפים שציינו אותו כהשפעה משמעותית ניתן למנות את מקס רואץ', באדי ריץ' וקני קלארק.
ג'וזף "ג'ו" האוורטיי היה כדורגלן אירי.
האוורטיי החל את הקריירה שלו בהום פארק ובסנט פטריק'ס אתלטיק, וביולי 1954 הצטרף לארסנל.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול אברטון ב-25 באוגוסט 1954, בהיותו בן 18, ובאותה עונה השתתף בשבעה משחקים נוספים.
בעונתו השנייה בארסנל הוא השתתף גם כן בשמונה משחקים.
הוא החל להתבלט בהרכב של ארסנל בעונת 1956/1957, והפך לקיצוני השמאלי הבכיר עם 32 משחקים ותשעה שערים.
בתקופה זו הוא גם ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אירלנד, במשחק מול נבחרת הולנד שנערך ב-10 במאי 1955.
האוורטיי היה חלק מהסגל של קבוצת לונדון XI שהתמודדה במשחק הגמר הראשון של גביע ערי הירידים; אולם, אף על פי ששיחק מול לוזאן בחצי הגמר (והבקיע שער בניצחון 3 - 2 בסיכום שני המשחקים), הוא לא השתתף בשני משחקי הגמר שהסתיימו בהפסד לברצלונה.
האוורטיי סבל מבעיות בגבו, וכתוצאה מכך החמיץ משחקים אחדים בסוף שנות ה-50. אולם, עונת 1959/1960 הייתה הטובה ביותר מבחינתו, ובמהלכה הוא השתתף ב-37 משחקים והבקיע שמונה שערים.
בעונה שלאחר מכן הוא כבר נאלץ לחלוק את מקומו בהרכב עם אלן סקירטון.
האוורטיי לא היה מרוצה מכך שהוא לא משחק בהרכב באופן קבוע, ולפיכך ביקש לעזוב את ארסנל; הוא הועבר לבלקברן רוברס באוגוסט 1961, תמורת 25,000 לירות שטרלינג.
בסך הכל הוא השתתף ב-122 משחקים במדי ארסנל, שבהם הבקיע 26 שערים.
האוורטיי שיחק בבלקבורן במשך עונה אחת, ולאחר מכן במשך תקופות קצרות במילוול ובריסטול רוברס מהליגות הנמוכות, וביניהם אף בסלטיק.
הוא חזר לאירלנד על מנת לשחק עבור שלבורן, ובתקופה זו סיים את הקריירה שלו בנבחרת אירלנד עם שבעה משחקים נוספים.
לאחר מכן הוא עבר לארצות הברית ושיחק בשיקגו ספרס (מאוחר יותר קנסד סיטי ספרס).
ב-1969 הוא חזר לאירלנד וחתם במועדון שמרוק רוברס, במדיו השתתף פעמיים במשחקי גביע המחזיקות.
באוגוסט 1971 הוא חתם בדרוגהדה יונייטד, שם שיחק עד לפרישתו ב-1972.
בשנת 2000 הוא צורף להיכל התהילה של התאחדות הכדורגל האירית.
ג'וזף ג'קסון גיבס הוא מאמן פוטבול אמריקני לשעבר ובעלים של קבוצת נאסקאר.
גיבס נודע בזכות הצלחתו כמאמנה הראשי של וושינגטון רדסקינס, אותה אימן 12 עונות שכונו "העשור של הרדסקינס", והפך לאחת הדמויות הבולטות בהיסטורית הקבוצה.
במהלך 12 עונות אלו העלה את הרדסקינס לפלייאוף שמונה פעמים.
ארבע פעמים הוביל את הקבוצה לסופרבול ומתוכן ניצח בשלושה סופרבולים.
ב-1996 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
לאחר שפרש מקריירת האימון התמקד גיבס בקבוצת הנאסקאר שבבעלותו, "ג'ו גיבס רייסינג" שתחת בעלותו זכתה בשלוש אליפויות.
ב-7 בינואר 2004 חזר לאמן את הרדסקינס.
ב-2008 הודיע גיבס על פרישה לאחר שלא הצליח לשחזר את הישגיו מהעבר.
גיבס נשאר ברדסקינס כיועץ המיוחד של בעלי הקבוצה, דניאל סניידר.
גיבס נולד במוקסוויל, קרוליינה הצפונית.
הוא סיים את לימודיו בתיכון סנטה פה, קליפורניה ב-1959 שם שיחק כקוורטרבק בקבוצת הפוטבול.
גיבס למד באוניברסיטת המדינה בסן דייגו, שם שיחק פוטבול כקיצוני צמוד, גארד וליינבקר.
הוא סיים את לימודיו ב-1964 וקיבל ב-1966 תואר שני.
גיבס החל את קריירת האימון שלו כמאמן קו התקפה באוניברסיטת המדינה בסן דייגו (1964 - 1966), באוניברסיטת המדינה של פלורידה (1967–1968 ) ואוניברסיטת דרום קליפורניה (1969–1970).
ב-1971 עבר לאוניברסיטת ארקנסו שם היה מאמן רצים אחוריים.
ב-1973 עבר לאמן ב-NFL, בסנט לואיס קרדינלס כמאמן רצים אחוריים.
ב-1978 עבר גיבס להיות מתאם הגנה עבור טמפה ביי באקנירס ובשנים 1979–1980 היה מתאם ההגנה של סן דייגו צ'רג'רס.
ב-1981 גיבס קיבל את משרת המאמן הראשי בוושינגטון רדסקינס.
את עונתו הראשונה כמאמנה הראשי של הרדסקינס, פתח גיבס עם חמישה הפסדים רצופים אבל ניצח שמונה מ-11 המשחקים הבאים של העונה וסיים את שנתו הראשונה עם מאזן של שמונה ניצחונות ושמונה הפסדים.
עונת 1982 התחילה 57 ימים מאוחר יותר בעקבות שביתת שחקני הליגה.
נקבע שבעונה זו יהיו תשעה משחקים בלבד וששמונה קבוצות מכל חטיבה יעפילו לפלייאוף.
גיבס הוביל את הרדסקינס למקום הראשון בחטיבת ה-NFC והם העפילו לסופרבול XVII בו ניצחו את מיאמי דולפינס וזכו בסופרבול הראשון שלהם ובאליפות הליגה הראשונה מאז 1942.
בדראפט של שנת 1983 בחר גיבס את מגן הפינה דארל גרין, לימים חבר היכל התהילה.
בעונה זו הוביל את הרדסקינס לסופרבול בפעם השנייה ברציפות אך הפעם הפסיד בו ללוס אנג'לס ריידרס בתוצאה 38-9. בעונת 1984 הוביל גיבס את הרדסקינס לפלייאוף בו הפסידו לשיקגו ברס בחצי גמר אליפות ה-NFC.
במהלך עונת 1985 נפצע הקוורטרבק ג'ו תייסמן על ידי הליינבקר לורנס טיילור.
תיקול זה סיים את הקריירה המקצוענית של תייסמן וזכור כרגע המחריד ביותר בתולדות ה-NFL על פי הוושינגטון פוסט.
בעקבות פציעה זו גיבס נכשל בניסיונו להעפיל לפלייאוף בעונה זו אך ב-1986 הוביל את הרדסקינס לפלייאוף בו העפילו למשחק גמר חטיבת ה-NFC, אותו הפסידו לניו יורק ג'איינטס.
עונת 1987 החלה כרגיל ובשבוע השלישי פתחו השחקנים בשביתה בת 24 ימים.
רק 89 מהשחקנים בליגה לא שבתו ולכן רק מחזור המשחקים השלישי לא התקיים.
החל ממחזור המשחקים הרביעי משחקי הליגה התקיימו כרגיל עם השחקנים שלא שבתו ושחקנים מחליפים.
גיבס נותר עם סגל של שחקנים מחליפים בלבד, סגל הקבוצה היחיד שכל שחקניו שבתו.
למרות זאת הצליח גיבס להוביל את המחליפים לנצח בשלושת המשחקים ששוחקו במהלך השביתה.
בעקבות הצלחת השחקנים המחליפים ברדקסינס, בשנת 2000 יצא הסרט המחליפים המבוסס על סיפור זה.
ניצחונות אלו עזרו לרדסקינס להעפיל לפלייאוף ובו בהנהגת גיבס גם להעפיל לסופרבול XXII.
במשחק ניצחו הרדסקינס את דנוור ברונקוס בתוצאה 42-10 לאחר שהברונקוס הובילו 10-0 ברבע הראשון של המשחק.
גיבס הוביל את המהפך וזהו החזרה מפיגור בניקוד הגדולה ביותר בתולדות הסופרבול.
את עונת 1991 החל גיבס עם 11 ניצחונות רצופים, שיא המועדון ברצף ניצחונות.
בסוף העונה העפילו הרדסקינס לסופרבול XXVI בו ניצחו את באפלו בילס בתוצאה 37-24.
בעקבות ההצלחה של הרדסקינס בשנות אימונו של גיבס תקופה זו נקראת ה"עשור של הרדסקינס".
ב-5 במרץ 1993 גיבס הודיע על פרישה מאימון הקבוצה לאחר 12 עונות אימון.
במהלך 12 עונות אלו העלה את הרדסקינס לפלייאוף שמונה פעמיים.
ארבע פעמים הוביל את הקבוצה לסופרבול ומותכם ניצח בשלושה.
ב-1996 נכנס גיבס להיכל התהילה של ה-NFL.
ב-2004 דניאל סניידר, הבעלים של הוושינגטון רדסקינס שכנע את גיבס לחזור לאמן את הרדסקינס.
גיבס חזר להיות מאמנה הראשי של הקבוצה לראשונה מאז 1993. עונתו הראשונה מאז החזרה הייתה לא מוצלחת, למרות שברשותו הגנה החזקה, נזקק גיבס לחזק את ההתקפה.
לקראת עונת 2005 על ידי הדראפט, החתמת שחקנים חדשים, וטריידים שיפר את התקפת הקבוצה.
כבר בעונת 2005 הוביל את הרדסקינס להעפיל לפלייאוף.
בעונת 2007 גיבס הוביל את הקבוצה לפלייאוף נוסף, אך הרדסקינס הפסידו כבר בשלב הראשון והודחו מהפלייאוף.
גיבס לא הצליח לשחזר את הישגיו מהעבר והודיע על פרישה לפני תחילת עונת 2008. אולם גיבס נשאר ברדסקינס כיועץ המיוחד של בעלי הקבוצה, דניאל סניידר.
למרות שגיבס פיתח בסן דייגו התקפת מסירות יציבה, סגל שחקניו ברדסקינס נודע בהתקפת ריצה אגרסיבית.
על ידי בניית קו התקפה חזק, הנודע בשם ה"חזירים", גיבס יכל לשלוט בקו המגע (line of scrimmage) ולאפשר לרצים אחוריים כמו ג'ון ריגנס, ג'ורג' רוג'רס וארנסט ביינר להיות דומיננטיים בריצה.
בנוסף גיבס פיתח התקפת מסירות עומק כשלרשותו שלישית התופסים ארט מונק, גארי קלארק וריקי סנדרס שכונו "הפלוגה".
ההתקפה החזקה של גיבס נעזרה ביחידת הגנה אגרסיבית שבנה.
שיטת ההתקפה של גיבס הייתה חזקה מספיק גם ללא הנהגת קוורטרבק שעתיד להיבחר להיכל התהילה.
הרדסקינס זכו בשלושה סופרבולים בהנהגת הקוורטרבקים ג'ו תייסמן, דאג וויליאמס ומארק ריפין, שחקנים מוכשרים שהצליחו בזכות סגל ההתקפה שאיתם.
ג'וזף ארווין ג'קובי, הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL.
את קריירת הפוטבול החל ג'קובי באוניברסיטת לואיוויל שם למד עד שנת 1980. לאחר שסיים את לימודיו נרשם לדראפט של שנת 1981. ג'קובי לא נבחר בדראפט וחתם על חוזה שחקן חופשי עם וושינגטון רדסקינס.
ברדסקינס היה חלק מקו ההתקפה שכונה ה"חזירים".
יחד עם הרדסקינס זכה ג'קובי בשלושה סופרבולים.
ב-1993 פרש ג'קובי לאחר 13 עונות ברדסקינס.
ג'ו דאוסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי.
דאוסון נולד באלבמה למשפחה אפרו-אמריקאית נוצרית.
שיחק בעבר בעמדות הפאוור פורוורד והסמול פורוורד.
בשנים 1978–1982 שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דרום מיסיסיפי.
לאחר מכן שיחק מ-1982 עד 1983 במדי המיין לאמברג'קס מליגת ה-CBA ובין 1983 עד 1985 בביי סטייט בומבריידרס מליגה זו.
בשנים ששיחק ב-CBA נבחר שלוש פעמים למשחק האולסטאר של הליגה, והיה מדורג בעשרת השחקנים המובילים בליגה בקליעה, ריבאונדים, אחוזי סלי שדה ואחוזי קליעות עונשין ובעונת 1983/1984 סיים שני בהצבעות ל-MVP של הליגה.
ב-1985 שיחק בקונטיקט סקייהוקס מליגת ה-USBL.
בעונת 1986/87, שיחק דאוסון בליגה הצרפתית בקבוצת מולהאוס, בה קלע בממוצע של 35.3 נקודות למשחק וזכה בתואר מלך הסלים של הליגה.
לאחר מכן ניסה את מזלו להתקבל ל-NBA והיה השחקן האחרון שנופה מהסגל במחנה קדם העונה של הסינסינטי קינגס בטרם עברו לסקרמנטו.
בישראל שיחק לראשונה בקבוצת הפועל חולון אליה הגיע בשנת 1987. לאחר מכן עבר לשחק בפאוק סלוניקי מהליגה היוונית עימה הפסיד בסדרת הגמר הפלייאוף לאריס סלוניקי ובאוורה מהליגה הצרפתית.
חזר לישראל ושיחק בקבוצות: בית"ר תל אביב (עונה אחת, 32 נקודות בממוצע למשחק), הפועל אילת (3 עונות), מכבי ירושלים (שתי עונות), שוב הפועל אילת (שתי עונות) ובמכבי ראשון לציון (3 עונות).
בעונת 2001/02 ירד לליגה הלאומית בפעם הראשונה וחתם בהפועל חולון לעונה אחת.
לאחר מכן חזר לליגת העל להפועל ירושלים לעונה אחת לא מוצלחת.
שלאחריה חזר לליגה הלאומית למכבי אשדוד (עונה אחת) ועירוני רמת גן (עונה אחת).
בעונת 2005/06 עבר לשחק בליגה א' בקבוצת הפועל נס ציונה, איתה העפיל לליגה הארצית והמשיך עוד מספר עונות.
בסך הכל שיחק 13 עונות בליגת העל.
פעם אחת של ליגת העל.
בעונת 1991/92, עם 27 נקודות למשחק במדי הפועל אילת.
דאוסון קלע 4,984 נקודות בליגת העל, והוא מדורג במקום ה-17 של קלעי כל הזמנים.
נישא לישראלית בשנת 1992, והתאזרח כישראלי.
בנו שון דאוסון אף הוא כדורסלן המשחק בפלקנסטרו פורלי מהליגה האיטלקית ובנבחרת ישראל, ובנו השני טיילר דאוסון משחק במכבי גדרה.
בשנת 2014 החל לאמן בליגת הילדים את מכבי גדרה.
בהמשך עבר לקבוצות הילדים של עירוני נס ציונה ואליצור רחובות.
ג'וזף איגלסון "ג'ו" ג'ונסטון השני (נולד ב-13 במאי 1950 באוסטין, טקסס) הוא אמן אפקטים מיוחדים, מפיק ובמאי קולנוע אמריקני, שידוע בעקבות עבודתו בסרטים מותק, הילדים התכווצו, ג'ומנג'י, הרפתקאות רוקטיר, פארק היורה 3, איש הזאב, קפטן אמריקה והדרמה התקופתית שמי אוקטובר.
ג'ונסטון החל את עבודתו כמעצב אמנותי וטכנאי אפקטים בסרטי מלחמת הכוכבים, אותם ביים ג'ורג' לוקאס.
בשנת 1982 הוא זכה בפרס אוסקר עבור האפקטים בסרט הקולנוע שודדי התיבה האבודה של סטיבן ספילברג.
בשנת 1988 הוא עזר בהפקת סרט הפנטזיה ווילו והנסיכה לפני שביים את סרטו הראשון, מותק, הילדים התכווצו.
בשנת 1991 ביים ג'ונסטון את הרפתקאות רוקטיר, עיבוד קולנועי מודרני לקומיקס משנות ה-80, אך לא זכה להצלחה אלא לאחר צאת סרטו ג'ומנג'י משנת 1995, בכיכובו של רובין ויליאמס.
בשנות ה-2000, ג'ונסטון שב לשתף פעולה עם ספילברג בסרט ההמשך פארק היורה 3, ואף ביים את המערבון הידלגו משנת 2004. לאחר שש שנות הפסקה, הוא שב לביים, והפעם סרט אימה בשם איש הזאב, עיבוד מודרני לסרט קלאסי משנת 1941 בכיכובם של בניסיו דל טורו ואנתוני הופקינס.
בעקבות ניסיונו כבמאי סרט גיבורי העל "רוקטיר", ג'ונסטון נבחר בידי אולפני סרטי פרמאונט לביים את קפטן אמריקה, עיבוד מודרני תקופתי לקומיקס באותו שם בכיכובם של כריס אוונס כגיבור הראשי והוגו ויבינג בתפקיד יריבו, הגולגולת האדומה.
מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה (1977) – אמן ומעצב אפקטים, יחידת מיניאטורות ואפקטים אופטיים
בטלסטאר גלקטיקה (1978-1979) – אמן ומעצב אפקטים
מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית (1980) – מנהל אמנותי לאפקטים ויזואליים, יחידת מיניאטורות ואפקטים אופטיים
שודדי התיבה האבודה (1981) – מנהל אמנותי, אפקטים מיוחדים בחברת Industrial Light & Magic
מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי (1983) – מנהל אמנותי
אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור (1984) – מנהל אמנותי
נס ברחוב שמונה (1987) – מנהל יחידה שנייה, מנהל הפקה
מותק, הילדים התכווצו (1989) – במאי
הרפתקאות רוקטיר (1991) – במאי
ג'וזף "ג'ו" נתנאל דלוץ' הוא אתלט עבר אמריקאי.
הוא אלוף אולימפי בריצת 200 מטר (סיאול 1988).
דלוץ' נולד בביי סיטי, טקסס למשפחה עם 11 אחיות ואח אחד.
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ביוני 1985 קבע דלוץ' בריצת 200 מטר תוצאה של 20.24 שניות.
בתחרות שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני 1988 קבע דלוץ' בריצת 100 מטר תוצאה של 10.03 שניות.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה דלוץ' במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 19.75 שניות, לפני בן ארצו קרל לואיס (19.79 שניות) ורובסון דה סילבה מברזיל (20.04 שניות).
לאחר היעדרות מאולימפיאדת ברצלונה (1992) עקב פציעה פרש דלוץ' מספורט תחרותי.
כיום, מתגורר דלוץ' עם רעייתו ושלושת ילדיהם בשוגרלנד שבטקסס.
ג'וזף "ג'ו" מקסוול דמפסי הוא שחקן אנגלי, פרץ לתודעה הציבורית כשגילם את דמותו של כריס מיילס בסדרת הנעורים של רשת E4 "סקינס", כמו כן גילם דמפסי את גנדרי בסדרת הפנטזיה של רשת HBO "משחקי הכס".
ג'וזף מקסוול דמפסי נולד בליברפול, אנגליה ב-22 ביוני 1987. אביו הסקוטי היה עובד סוציאלי.
הוא גדל בעיירה ווסט ברידג'פורד שבנוטינגהאמשייר.
את לימודיו התיכוניים סיים בבית הספר ווסט ברידג'פורד, תוך כדי שהוא נחשף לעולם המשחק בבית הספר לאמנויות הבמה "The Television Workshop" בנוטינגהאם.
דמפסי פרץ לתודעה הציבורית כשגילם את כריס מיילס, נער בליין ולא יוצלח המכור לסמים, בסדרת הנעורים הלא שגרתית ושנויה במחלוקת "סקינס" של ערוץ 4 הבריטי.
דמותו בסדרה תוארה כאמידה, כמציאותית וכאהודה.
דמותו צברה פופולריות בקרב קהל הסדרה, כשרבים ממנו הפכו למעריצים מושבעים של דמפסי עצמו.
הופיע באחד מפרקי העונה הראשונה של הסדרה, "כריס", בעירום מלא.
דמפסי עזב הסדרה ב-2008, לאחר שתי עונות, בעקבות מות דמותו.
בפרק השישי של העונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "דוקטור הו", שעלה לאוויר ב-10 במאי 2008, גילם את קליין, חייל שצופה בחבריו מתים.
ב-18 באפריל 2008 לקח חלק ב"The Sunday Night Project" לצד ג'רי האליוול.
בנוסף, בנובמבר של אותה שנה גילם באחד מפרקי הסדרה של רשת BBC, "מרלין", את ויל, חבר ותיק של מרלין.
בשנת 2009 גילם את דאנקן מקנזי בסרט "יונייטד המקוללת" לצד מייקל שין, ג'ים ברודבנט, סטיבן גראהם וטימותי ספול.
בשנת 2010 דיבב את דמותו של סטיבן, נער הומוסקסואלי מנוטינגהמשייר, בתוכנית הרדיו "Once Upon a Time" (תרגום חופשי: "היה היה").
באביב של שנת 2011 החל לגלם את גנדרי בסדרת הפנטזיה של רשת HBO "משחקי הכס" המבוססת על סדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח" מאת ג'ורג' ר.
דמפסי הופיע בעונה הראשונה, השלישית השביעית והשמינית של הסדרה.
בנוסף, כיכב במיני-סדרה של ערוץ 4 "This Is England '86", כמו גם בסדרת ההמשך "This Is England '90" משנת 2015. באותה שנה הופיע באחד מפרקי הסדרה של רשת BBC Three "The Fades" כג'ון, ונהיה לדובר החברה "Clearasil" בבריטניה.
בינואר 2021, פורסם שדמפסי לוהק לתפקיד ראשי בסדרת המתח של נטפליקס, "אני אף אחת", עיבוד לרומן של קארין סלוטר באותו השם.
+שנהסרטתפקידהערות2002Heartlandsקרייג2003One for the Roadטרמפיסט2009יונייטד המקוללתדאנקן מקנזי2010Edgeפיליפ2011בליץתאו נלסון2014Monsters: Dark Continentפרנקי2015Burn Burn Burnג'יימס2017נהר אפלדייוויד2018עבר זמן רבקסטרל
+שנהסדרהתפקידהערות2000Peak Practiceלאוןפרק: "Playing God"2001, 2004רופאיםלי לינדזי / דני2 פרקים2003Sweet Medicineבן קמפבלפרק: "#1.2"2005Born and Bredהאמפרי "בוגי" לוקפרק: "Community Spirits"2008-2007סקינסכריס מיילסתפקיד ראשי (עונות 2-1); 19 פרקים2008דוקטור הוקלייןפרק: "The Doctor's Daughter"מרלין ויליאםפרק: "The Moment of Truth"2010This Is England '86היגי2 פרקים2013-2011
ג'וזף הנרי "ג'ו ג'ו" וייט היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז.
בספטמבר 2015 הוצג כחבר היכל התהילה של הכדורסל כשחקן.
ג'ו ג'ו וייט נולד בסנט לואיס, מיזורי.
הוא שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת קנזס, והוא נכנס עם מכללתו לטורניר אליפות המכללות בכדורסל של ה-NCAA שם הוא הפסיד לאחר שתי הארכות לטקסס המערבית, שכיום ידועה כאוניברסיטת טקסס באל פאסו.
לאחר הקולג', שיחק וייט באולימפיאדת מקסיקו בשנת 1968 עם נבחרת ארצות הברית בכדורסל, שלא הפסידה במשחק אחד וניצחה את נבחרת יוגוסלביה 65-50 במשחק הגמר.
לאחר האולימפיאדה, נבחר וייט בדראפט ה-NBA בבחירה התשיעית על ידי בוסטון סלטיקס, שבדיוק זכו באליפות ה-11 שלהם ב-13 שנים.
בשנה שבה הגיע וייט לבוסטון, הסנטר והשחקן-מאמן של הסלטיקס, ביל ראסל, הכריז על פרישתו.
בעונתו הראשונה, הסלטיקס בנו מחדש את הקבוצה שלהם, כשבחרו בדראפט את דייב קאונס וקיבלו ב את פול סילאס.
ביחד עם שני אלה ועם הפורוורד הוותיק ג'ון האבליצ'ק, הפך וייט לעמוד התווך בשתי אליפויות בוסטון בשנות השבעים (בעונת 1973-74 ובעונת 1975-76).
וייט הפך לאחד מהשחקנים היציבים ביותר של הכדורסל המקצועי לאחר ששיחק את כל 82 המשחקים במשך 5 עונות רצופות.
יכולותיו כללו הגנה נהדרת, מהירות, זריקה ויכולת מנהיגות.
משחק זה נחשב בעיני רבים למשחק הטוב ביותר ששוחק אי פעם.
וייט הועבר לגולדן סטייט ווריורס ב-1979, והוא פרש ב-1981 כשהוא שיחק עם ה-קנזס סיטי קינגס.
שנה לאחר מכן גופייתו עם מספר 10 נתלתה על תקרת הבוסטון גארדן, אולמם של הסלטיקס.
וייט המשיך להיות מעורב בכדורסל, ארגן פרויקטים עם בוסטון סלטיקס, והמשיך לבוא לרוב משחקי הבית שלהם.
ג'ו דייוויס הוא מדען ואמן.
חוקר בכיר במעבדות הגנטיקה של אוניברסיטת הרווארד, ומשמש כעמית מחקר במחלקה לביולוגיה של אוניברסיטת MIT.
דייוויס הוא דמות צבעונית במיוחד בעולם המדעי, ומתעסק בתחומים כגון ביולוגיה מולקולרית, ביואינפורמטיקה, "אומנות חלל", פיסול, ביו ארט ועוד.
דייוויס זכה לפרסים בתחומי ההנדסה, הביולוגיה והאמנות.
מאמריו של דייוויס זכו כבר לפרסומים ב-Scientific American, ב-Nature, ובמספר ספרים.
הוא מוזמן לעיתים קרובות להרצות באוניברסיטאות, מעבדות ומכוני אמנות.
חייו של ג'ו דייוויס תועדו על ידי הבמאי פטר סאסובסקי בסרט "שמיים+ארץ+ג'ו דייוויס" ("Heaven+ Earth + Joe Davis") בשנת 2011.
לדייוויס הופעות רבות בתקשורת, כולל שתיים בתוכנית הסאטירה "דו"ח קולבר".
ב-2001 כינה ה"וושינגטון פוסט" את דייוויס "יועץ הסתרים של תנועת הביוארט" (שילוב אמנות ומדע),
באומרו "דייוויס נמנע מעימות בין אומנות למדע, וטוען כי הוא דובר את שתי השפות ולא יכול להפריד בין התחומים".
לעבודתו יש היבטים נוספים והיא כוללת שימוש בסטגנוגרפיה בניסיון לשלוח מסרים לעתיד עבור הדורות הבאים ובמקרה נוסף לייצר תקשורת עם יצורים מהחלל החיצון.
דייוויס היה מעורב גם בפרויקטים הקשורים ל-DIYbio ב-2008.
לדייוויס מיוחסות אמירות כגון "אינני רוצה ליצור ארנבות ירוקות או כלבים סגולים, אבל אני רוצה לתפעל את ערימות הדנ"א הדוממות, ה"זבל" שמהווה יותר מ-90% מתוך הקוד הגנטי של האורגניזם".
"מיקרוסקופ אודיו"-מיקרוסקופ המתרגם מידע המתקבל מאור לצורת צלילים, ומאפשר "לשמוע" תאים חיים.
ניסוי בחיידקי אי קולי-כיצד הם מגיבים למוזיקת ג'אז ולצלילים נוספים.(יחד עם אנדרו זרצקי).
שתילת מפה של "שביל החלב" בתוך אוזן של עכבר מהונדס גנטית.
מערכת שעונים הנקראת "Primordial" (מילולית-קדמוני) פרויקט המתייחס לתאוריה האומרת כי היווצרות החיים התרחשה כבריאה ספונטנית בתהליכי הרכבה עצמית.
תוכנית לשימוש באנרגיית ברקים בהמרה לפעימות לייזר-שיוקרנו לפסלי ענק ויגרמו לשינוי צבעי הלייזר ולתהודות צלילים רועמות.
"הפואטיקה של הנרתיק" - אות מקודד אשר נשלח למספר מערכות כוכבים ונוצר מצלילי התכווצות הוואגינה הנשית.
ג'ו גיאו הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר בסינסינטי מליגת ה-MLS.
גיאו ערך בשנת 2014 שתי הופעות במדי נבחרת ארצות הברית.
נולד בטמפה אשר בפלורידה שבארצות הברית, בהמשך גדל במרילנד.
גיאו הוא דור שלישי לשחקני כדורגל, סבו, ג'וזף אגיימנג-גיאו היה בלם בנבחרת גאנה ואביו פיליפ היה חלוץ בנבחרת ארצות הברית.
גיאו שיחק עד גיל 15 בקבוצת הילדים של בתסדה רואדראנרס ואז עבר עד גיל 17 לאקדמיה של IMG, לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת הנוער של הופנהיים.
באותה שנה עבר גיאו לשחקן בקבוצת המילואים של הופנהיים שם שיחק ב-56 משחקים וכבש תשעה שערים, לאחר שלא קיבל דקות בקבוצה הבוגרת עבר בהשאלה לסנט פאולי שם שיחק ב-15 משחקים בקבוצה הבוגרת ובקבוצת המילואים.
לאחר שסיים את שנת ההשאלה בפאולי חזר להופנהיים שם הופיע לראשונה במשחק בונדסליגה בקבוצת הבוגרים של הופנהיים ב-26 באפריל במשחק מול איינטרכט פרנקפורט שם שיחק 21 דקות במשחק שנגמר בתוצאה 0-0.
ב-30 ביוני 2014 עבר לקבוצת המילואים של בורוסיה דורטמונד.
ב-24 בספטמבר 2014 הופיע לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של בורוסיה דורטמונד כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-74 במשחק מול שטוטגרט שנגמר בתיקו 2-2. בינואר 2017 עבר גיאו לזוננהוף גרוסספאך מהליגה הגרמנית השלישית, שם שיחק עונה וחצי בקביעות, והבקיע שישה שערי ליגה ב-46 הופעות.
בקיץ 2018 חתם גיאו בדיסבורג מהבונדסליגה השנייה.
גיאו ערך 20 הופעות בעונת 2018/19 בהן הבקיע שני שערים, ולא הצליח למנוע את נשירת המועדון לליגה הגרמנית השלישית.
בקיץ 2019 חתם גיאו בסינסינטי מליגת ה-MLS.
גיאו נקרא לראשונה לסגל נבחרת ארצות הברית ב-11 בנובמבר 2012 אך לא שותף.
גיאו הופיע לראשונה ב-3 בספטמבר 2014 במשחק של נבחרת ארצות הברית במשחק ידידות מול נבחרת צ'כיה כשעלה בהרכב.
ג'וזף דייב "ג'ו" גומז הוא כדורגלן אנגלי המשחק בליברפול.
גומז בדרך כלל משחק כבלם, אך גם יכול לשחק כמגן ימני ושמאלי.
גומז ייצג את נבחרת אנגליה עד גיל 19 ושיחק בכל דקה של כל משחק, כאשר אנגליה זכתה ב-2014 באליפות אירופה עד גיל 17.
גומז נולד בלונדון לאם אנגליה ולאב מגמביה.
גומז הצטרף לאקדמיה של צ'רלטון אתלטיק בגיל 10. כבר בגיל 13 הוא ערך הופעת בכורה בקבוצת הנוער שעד גיל 18. גומז חתם בצ'רלטון אתלטיק בשנת 2014. את הופעת הבכורה הבכירה שלו התחילה ב-0–4 גביע ליגת ניצחון על קולצ'סטר יונייטד ב-12 באוגוסט 2014, ששיחק 90 דקות המלאה בתפקיד הנכון.
שבוע לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 2–3 בבית נגד דרבי קאונטי במסגרת הצ'מפיונשיפ.
למרות גילו הצעיר, גומז נעשה שחקן חשוב במערך קבוצתו ובמהלך עונה זו ערך 24 הופעות בליגה כשמתוכן הוא פותח בהרכב ב-18 משחקים.
ב-20 ביוני 2015, חתם גומז בליברפול לחמש עונות תמורת 3.5 מיליון לירות שטרלינג.
ב-9 באוגוסט ערך את הופעת הכורה שלו בניצחון 0–1 על סטוק סיטי, גומז בישל את שער הניצחון.
ב-13 באוקטובר 2015, גומז נפצע במהלך משחק עם נבחרת אנגליה הצעירה, הוא קרע את הרצועה הצולבת, פציעה שגרמה לו להיעדר מהמגרשים למשך שנה שלמה.
ב-23 באוגוסט 2017, גומז ערך את הופעת הבכורה האירופית שלו, בניצחון 2–4 על הופנהיים.
בעקבות פציעתו של נתניאל קליין, גומז פתח כמעט על דרך קבע בהרכב הראשון במשך העונה ובסך הכל ערך 31 הופעות ליגה בעונה זו.
ביולי 2019 זכה עם הקבוצה בליגת האלופות אך לא שותף במשחק הגמר.
בסיום עונת 2019/2020, זכה עם הקבוצה באליפות הפרמייר ליג, תוך שהוא שחקן הרכב כמעט באופן קבוע לאורך העונה.
גומז הופיע בנבחרות אנגליה בכל הגילאים.
במאי 2014, הוא היה חלק מהסגל שזכה באליפות אירופה מתחת לגיל 17 של אופ"א במלטה, כששיחק בכל דקה מחמשת המשחקים ונבחר בקבוצה של מצטייני הטורניר של פיפ"א.
ב-25 באוגוסט 2015 הוא זומן לראשונה לנבחרת הצעירה של עד גיל 21 האנגלית.
ב-30 באוגוסט 2017 הוא מונה לקפטן הנבחרת.
בנובמבר 2017 הוא זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה הבוגרת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד גרמניה באצטדיון ומבלי במשחק ידידות, כשנכנס כמחליף במשחק שהסתיים בתיקו 0-0.
גומז פגש את ארוסתו, תמרה, בשנת 2014, באוטובוס בדרכו לבית הספר.
הם גרים יחד בפורמבי, בפאתי ליברפול.
ב-2018 נולד להם בן בשם קריה.
אליפות אירופה מתחת לגיל 17 של אופ"א: 2014
ג'וזף סיימון "ג'ו" דונלי הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כשגריר ארצות הברית בקריית הוותיקן ונציגה בכס הקדוש מאפריל 2022 עד יולי 2024 בממשל הנשיא ג'ו ביידן.
בשנים 2019-2013 כיהן כסנאטור מטעם מדינת אינדיאנה, ולפני כן שירת כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית.
דונלי נולד בחוף הדרומי של לונג איילנד, בעיירה מספקה שבמחוז נסאו, ניו יורק.
הוא עבר להתגורר בסאות בנד ב-1973, שם למד לתואר ראשון בממשל באוניברסיטת נוטרדאם.
לאחר מכן סיים תואר J.D במשפטים מן האוניברסיטה ב-1981. בהמשך שירת בפירמת עורכי דין כפרקליט עד 1996. בשנים 1988–1989 שירת בוועד המנהל של הבחירות באינדיאנה, ותפקידו היה לפקח על ניהול תקין בכל מה שקשור להליך הבחירות ותוצאותיהן.
משנת 1997 ועד 2001 היה חבר במועצת בית ספר שבצפון אינדיאנה, ובשנתיים האחרונות בתפקיד זה כיהן כנשיא המועצה.
ב-2004 התמודד דונלי ללא הצלחה לבית הנבחרים של ארצות הברית, על תקן המחוז השני של אינדיאנה.
הוא זכה בפריימריז הדמוקרטים ללא התנגדות, אך הפסיד בבחירות הכלליות וקיבל רק 45% ממניין הקולות.
ב-2006 התמודד שוב לבית הנבחרים, על תקן המחוז השני של אינדיאנה, ובפעם זו בהצלחה.
בבחירות הכלליות הוא גבר על יריבו הרפובליקני ברוב של 54%.
לאחר מכן זכה לכהונה נוספת ב-2008, כשבעת זו הביס את יריבו ברוב של 67% ממניין הקולות.
בבחירות 2010 גבר על יריבתו ג'קי ואלורסקי הרפובליקנית.
במאי 2012, לאחר שזכה בפריימריז הדמוקרטים, התמודד דונלי על מושבו של הסנאטור הרפובליקני המכהן ריצ'רד לוגאר (ומי שהיה ותיק מפלגתו בסנאט), שהפסיד בפריימריז הרפובליקנים לגזבר של אינדיאנה ואיש תנועת מסיבת התה, ריצ'רד מרדוק.
במהלך מסע הבחירות, הסתבך מרדוק בפרשייה מעוררת מחלוקת, לאחר שטען בעימות טלוויזיוני ב-23 באוקטובר כי היריון הנובע מאונס הוא "דבר שאלוהים ייעד אותו", במסגרת הסבריו מדוע הוא מתנגד להפלות גם במקרה של אונס או גילוי עריות.
בבחירות הכלליות ב-6 בנובמבר, הביס דונלי את מרדוק ברוב של 50% מול 44%.
רבים ייחסו את הפסדו של מרדוק לדונלי בשל אמירתו השנויה במחלוקת, הואיל ודונלי היה דמוקרט שניצח במדינה שבה גם ניצח המועמד הרפובליקני לנשיאות, מיט רומני.
בסנאט היה חבר בוועדת החקלאות, התזונה והיערנות, בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים, ובוועדה המיוחדת להזדקנות.
עמדותיו היו מתונות ושמרניות יותר בהשוואה לחבריו הדמוקרטים לסנאט.
בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2018, שנערכו ב-6 בנובמבר, הפסיד דונלי למועמד המפלגה הרפובליקנית מייק בראון.
דונלי נשוי ואב לשני בנים.
ג'ואן מרי "ג'ו" ג'וינר היא שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר בזכות הופעתה בדמות טניה ברנינג באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ה-BBC בין השנים 2006 עד 2013. על תפקיד זה זכתה ג'וינר בפרס אופרת הסבון הבריטית לשנים 2008 ו-2012.
ב-2014 כיכבה ג'וינר בסדרה הקומית "Trying Again" בתפקיד הראשי בדמות מג.
ב-2015 כיכבה בסדרת הדרמה "Ordinary Lies" וגם במיני-סדרה "The Interceptor".
במקור היא דחתה את התפקיד ב"איסטאנדרס" כי פקפקה ביכולתה להופיע באופרת סבון.
היא אמרה "זו הייתה החלטה חשובה.
לשחק באופרת סבון זה אחריות רבה.
אנשים מגוננים על אופרות הסבון ואם אתה גרוע אינך יכול להתחמק מכך".
כמו כן אחרי שעבדה בשקט במשך שמונה שנים, ג'וינר לא הייתה בטוחה אם תרצה את רמת התהילה שנלווית להשתתפות ב"איסטאנדרס".
ב-2008 זכתה ג'וינר בפרס "השחקנית הפופולרית ביותר" של פרסי הסבון של דיג'יטל ספיי על הופעתה בדמות טניה.
היא גם זכתה בפרס "ההופעה הדרמטית הטובה ביותר" מטעם פרסי הסבון הבריטי .
ב-2012 זכתה בפרס "All About Soap" בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
עוד ב-2012 זכו ג'וינר ובן זוגה בסדרה ווד בפרס הסבון הבריטי בקטגוריית "בני הזוג הטובים ביותר על המסך".
ב-2012 הייתה ג'וינר מועמדת לפרס "השחקנית הטובה ביותר באופרת סבון" בהצבעה שנערכה על ידי Digital Spy, והגיעה למקום הרביעי עם 13.4% מהקולות.
ב-1 במאי 2012 פורסם שג'וינר תיקח פסק זמן ארוך מהסדרה "איסטאנדרס" בתום החוזה הנוכחי שלה, כדי לבלות יותר זמן עם משפחתה.
מקור פנימי הצהיר ש"היא לבטח תחזור".
אבל ב-1 באפריל 2013 פורסם שעזיבתה של ג'וינר היא ללא הגבלת זמן, ושהיא רוצה לנסות כיוונים חדשים בקריירה שלה.
על כך אמרה ג'וינר "אני אוהבת לשחק את טניה, ולהיות חלק בסדרה גדולה כזו, אבל היא הייתה על רכבת הרים במשך שבע השנים האחרונות, ואני הבנתי שמתאים לה להתרחק קצת מוולפורד.
התמזל מזלי להיות חלק מסיפור עליה פנטסטי כזה במשך השנים, ועבדתי עם אנשים נפלאים בתוכנית.
על כך אהיה תמיד אסירת תודה.
אני מרגישה כאם וכשחקנית שזה הזמן הנכון עבורי לנסות כיוונים חדשים".
ב-15 במאי 2013 שיחקה ג'וינר בסצנה האחרונה שלה.
ב-28 ביוני 2013 עזבה סופית את הסדרה.
ב-2007 התחתנה ג'וינר עם ניל מאדן.
היא הרתה בהפריה חוץ-גופית וילדה תאומים.
ג'וינר זכתה בפרסים רבים החל מפרסים בינלאומיים יוקרתיים וכלה בפרסים בהצבעה של הקהל עבור מגזינים שונים.
אברהם "ג'ו" ג'ורנו (1933 – 13 ביוני 2024) היה מתאבק ישראלי, בסגנון חופשי במשקל כבד.
היה אלוף ישראל ואלוף המכביה השישית (1961).
הוא עלה לישראל בשנת 1950, התגורר בבת ים והתאמן בקבוצת הפועל תל אביב.
בשנת 1954 זכה באליפות ישראל בסגנון יווני-רומי.
בכינוס הפועל השישי שנערך בשנת 1956 זכה ג'ורנו במדליית כסף בהיאבקות.
בתחרויות ההיאבקות בסגנון חופשי של המכביה החמישית שנערכו ב-1957 זכה ג'ורנו במדליית ארד בתחרות במשקל חצי כבד.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1959 זכה ג'ורנו בתואר בתחרות במשקל כבד ובתחרות הקבוצתית.
בתחרויות ההיאבקות בסגנון חופשי של המכביה השישית שנערכו בחיפה בספטמבר 1961 זכה ג'ורנו במדליית זהב בתחרות במשקל כבד לאחר שניצח את יריבו, ראובן גנדיאטי מארצות הברית תוך דקה אחת בלבד.
לאחר המכביה עבר ג'ו להשתתף בהיאבקות מקצוענית.
הוא ניהל את "מכון ג'ו" לתרבות ופיתוח הגוף בבת ים.
ג'וזפין גרייס "ג'ו" ברנד היא קומיקאית, סופרת ושחקנית אנגלייה.
היא הופיעה בקומדיה "Saturday Live", בשעשועון "The Brain Drain" של ערוץ 4, בתוכנית הסטנד-אפ "Jo Brand Through the Cakehole", בסיטקום "קדימה מתחילים!" ובמגוון תוכניות טלוויזיה בהן "Qi", התוכנית "Have I Got News for You" ו-.
ב-2003 נכללה ברנד ברשימת חמישים הקומיקאים המצחיקים ביותר בבריטניה של עיתון האובזרבר.
ברנד נולדה ברובע וונדסוורת' שבלונדון.
אמה הייתה עובדת סוציאלית ואביה היה מהנדס מבנים.
ברנד היא האמצעית במשפחה בת שלושה ילדים.
כשהייתה בת ארבע עברה המשפחה לגור בכפר סנט מרי פלאט קרוב לעיר סבנאוקס במחוז קנט, בהמשך עברו לכפר בננדן (Benenden).
היא למדה בבית ספר יסודי בסנט מרי פלאט ובבננדן, עד גיל 16 למדה בבית הספר לבנות טנברידג' ולס, אחר כך למדה בבית הספר התיכון לבנות הייסטינגס ובבקסהיל קולג'.
אחרי שעבדה בפאב, עבור ארגון בארנרדו, וכאחות סיעודית במעון למבוגרים עם קשיי למידה, התחילה ללמוד לתואר במדעי החברה ולתעודת הסמכה כאחות באוניברסיטת ברונל.
אחר כך התחיל עבדה כאחות בריאות הנפש במשך עשר שנים בבית החולים בת'לם בלונדון, בבית החולים ספן קואד בסוונסי ובבית החולים מודסלי בדרום לונדון.
הסוכן מלקולם הרדי שכנע את ברנד לפתוח בקריירת סטנד-אפ, והיא אימצה את שם הבמה "מפלצת ימית" (Sea Monster).
ברנד לקחה חלק מתנועת הקומדיה האלטרנטיבית בבריטניה, והופיעה במועדונים אלטרנטיביים בלונדון באמצע שנות השמונים של המאה העשרים.
בטלוויזיה השתתפה בתוכנית "סאטרדיי לייב".
בתחילה הסגנון של ברנד היה לספר בדיחות בטון מונוטוני ומשועמם, שורה אחר שורה ועם הפסקות ביניהן.
היא הושפעה מתרבות הפופ והמדיה, ובבדיחות רבות התייחסה לסלבריטאים ואנשי ציבור.
הופעתה במגפי ד"ר מרטינס, גזרתה הרחבה ושערה הקצר, נותרה קבועה במשך שנות השמונים והתשעים של המאה העשרים.
בשל המראה שלה היו שמועות שהיא לסבית.
ב-2007 הייתה ברנד הקריינית בתוכנית "Laughter & Tears: The Les Dawson Story", מחווה לקומיקאי לס דוסון ששודר ברדיו ה-BBC באוקטובר 2007.
ב-2010 השתתפה ברנד במופע צדקה "Channel 4's Comedy Gala" שנערך בעזרת בית החולים לילדים גרייט אורמונד סטריט וצולם ב-O2 ארנה בלונדון.
ב-2011 שיחקה ברנד בסרט "הנרי האיום".
עוד ב-2011 דיבבה מופע פנטומיים (pantomime) "אלאדין" בתיאטרון ליריק האמרסמית'.
באוגוסט 2015 שפטה ברנד בתחרות ליצנים בפסטיבל הפרינג' באדינבורו.
ב-1993 החלה ברנד להופיע כחברת צוות קבועה יחד עם טוני הוקס בתוכנית המונולוגים "The Brain Drain" של ה-BBC.
היא המשיכה להתקרב למיינסטרים הטלוויזיוני כשהופיעה בתוכנית משלה בערוץ 4 בשם "Jo Brand Through the Cakehole", אותה כתבה יחד עם ג'ים מילר.
לברנד תוכניות טלוויזיה אחדות משלה בהן " Jo Brand's Commercial Breakdown".
ב-1994 שיחקה בתפקיד קמע בפרק בסדרה "פשוט נהדרת".
ב-2004 השתתפה בשעשועון "Star Spell" שהוא ספין-אוף של התוכנית "Hard Spell".
הצלחתה בטלוויזיה נמשכה כשכיכבה בתוכניות כגון "Have I Got News for You" ו-"Qi", שבה השתתפה בסך הכול ב-34 פרקים.
ב-2004 הופיעה ברנד בפרק ספיישל של תוכנית האופנה "What Not to Wear" שבה עברה מייקאובר בידי טריני וודול וסוזנה קונסטנטין.
ב-25 במרץ 2007 הופיעה ברנד בתוכנית "Play It Again" שעבורה הייתה צריכה ללמוד לנגן בעוגב בארבעה חודשים בלבד.
ההכנות היו כדי לנגן את הטוקטה ופוגה ברה מינור מאת יוהאן סבסטיאן באך בפני קהל של 8,000 איש באלברט הול בלונדון.
כדי להתאמן בנגינה, היא ניגנה את הקטע "Dear Lord and Father of Mankind" - מזמור אהוב עליה, בפני באי הכנסייה בכפר בננדן בקנט, וליוותה רקדנים בהופעה בבלקפול טאוור.
ב-2007 השתתפה ברנד בגרסת הידוענים של התוכנית "Comic Relief Does Fame Academy".
ב-2009 הופיעה ברנד בתוכנית "Let's Dance for Comic Relief", והגיעה לגמר.
בינואר 2013 השתתפה ברנד בתוכנית קומיק ריליף ספיישל בשם "Let's Dance for Comic Relief,".
בינואר 2013 השתתפה בתוכנית הקומיק ריליף "The Great British Bake Off".
ברנד הייתה מנחה מחליפה במופע של פול או'גריידי ובתוכנית "The One Show".
היא יצרה, הייתה שותפה לכתיבה וכיכבה בסיטקום של ה-BBC בשם "קדימה מתחילים!" (Getting On) לצדן של ג'ואנה סקנלן וויקי פפרדין.
על תפקיד זה זכתה ברנד ב-2011 בפרס באפט"א לשחקנית הקומית הטובה ביותר.
את הסדה ביימו פיטר קפלדי וסו טולי והיא סאטריה ריאלסטית על המצב בבתי החולים של שירות הבריאות הלאומי.
באפריל 2009 השתתפה ברנד כשופטת יחד עם ג'ון אמיצ'י וג'רמי סטוקוול בסדרה "The Speaker" של ערוץ BBC Two.
ב-2011 הנחתה ברנד את התוכנית "Jo Brand's Big Splash" בה ביצעה קטעי סטנד-אפ.
התוכנית הופקה בחברת ההפקות שלה "What Larks!
ב-2014 כתבה ברנד ושיחקה בתפקיד רוז בפרק פיילוט של הסדרה הקומית של ערוץ Sky Arts בשם "Damned".
עונה מלאה של הסדרה הוזמנה על ידי ערוץ 4 ושודרה ב-2016.
ב-1997 התחתנה ברנד עם ברני בורק בשרופשייר.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1999 אקסטזי Human Traffic ריאליטי (דיבוב) 2011 הנרי הנורא Horrid Henry: The Movie גריזי גרטה / אורחת בארוחה 2017 The More You Ignore Me סנדרה
1995: פרס הקומדיה הבריטית - מופע הסטנד-אפ הטוב ביותר
2010: פרס הקומדיה הבריטית - הקומיקאית הטובה ביותר בטלוויזיה
2011: פרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה - השחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי
2012: פרס הקומדיה הבריטית - הקומיקאית הטובה ביותר בטלוויזיה
ג'וזף ג'ו גולד הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר, בעל 8 מדליות מהמכביות, מהן 4 זהב, פעמיים ברציפות אלוף המכביה (התשיעית 1973 והעשירית 1977) בהטלת כידון ובהדיפת כדור ברזל ושיאן המכביה בהטלת כידון.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו בשנת 1973 זכה גולד ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
מדליות זהב, בהטלת כידון בשיא מכביה חדש של 71.36 מטר, לפני יצחק סיגורה (70.22 מטר) ושאול שטיין (65.78 מטר), שניהם מישראל ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.22 מטר, לפני אורי זוהר (14.83 מטר) ועופר בורובסקי (14.75 מטר), שניהם מישראל.
מדליית כסף, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 45.28 מטר, אחרי ג'רי וולף מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 51.92 מטר ולפני אחיקם פולונסקי מישראל (40.52 מטר).
מדליית ארד, ביידוי פטיש בתוצאה של 48.70 מטר, אחרי דב ג'רסי מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 60.84 מטר ומאיר יעקובי מישראל (50.70 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה העשירית שנערכו בשנת 1977 זכה גולד ב-4 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, בהטלת כידון בתוצאה של 71.00 מטר, לפני יצחק סיגורה (64.62 מטר) והנרי בוקרה מצרפת (63.44 מטר) ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.00 מטר, לפני מרק וולדמן מארצות הברית (16.45 מטר) ויאיר מקלר מישראל (15.07 מטר), ובכך הגן על תואריו.
מדליות כסף, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 48.48 מטר, אחרי ג'יי פושקין מארצות הברית בשיא כמביה חדש של 52.78 מטר ולפני מרק וולדמן (44.04 מטר) וביידוי פטיש בתוצאה של 48.20 מטר, אחרי דב ג'רסי שקבע שיא מכביה חדש של 66.56 מטר ולפני עמיהוד רבינוביץ' מישראל (45.62 מטר).
גולד נשוי ומורה לחינוך גופני מלוס אנג'לס, קליפורניה.
דייוויד איאן "ג'ו" ג'קסון הוא מוזיקאי, זמר ופזמונאי ומלחין אנגלי.
לאחר שניגן במשך שנים מוזיקה במועדונים, ג'קסון פרסם ב-1979 אלבום שכבר בו נכלל להיט בינלאומי ראשון, "?Is She Really Going Out with Him".
לאחר מכן הוציא מספר סינגלים בסגנון מוזיקת הגל החדש, לפני שעבר למוזיקת פופ שהושפעה יותר מג'אז ויצר את הלהיט שהגיע לעשירייה הראשונה במצעד הפזמונים הבריטי בשנת 1982, "Steppin' Out".
שמו נקשר בפלישה הבריטית השנייה לארצות הברית.
בנוסף, הלחין ג'קסון מוזיקה קלאסית, הקליט 20 אלבומי אולפן והיה מועמד 5 פעמים לפרס הגראמי.
כיליד ברטון על טרנט, סטפורדשייר, דייוויד ג'קסון בילה את שנתו הראשונה בסוודלינקוט הסמוכה, דרבישייר.
הוא גדל באזור פולסגרוב בפורטסמות', שם למד בבית הספר התיכון הטכני בפורטסמות'.
הוריו של ג'קסון עברו לגוספורט הסמוך כשהיה נער.
ג'קסון למד לנגן בכינור, אך עד מהרה עבר לפסנתר והפציר באביו להשיג פסנתר לאולם בית המועצה בפולסגרוב.
ג'קסון החל לנגן בפסנתר בברים בגיל 16 וזכה במלגת הלחנה באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
הלהקה הראשונה של ג'קסון, שהוקמה בגוספורט, נקראה אדוארד בר ושינתה את שמה מאוחר יותר ל"זרועות ורגליים".
הלהקה התפרקה בשנת 1976 לאחר שהוציאה שני סינגלים שלא זכו להצלחה.
ג'קסון היה עדיין ידוע כדייוויד ג'קסון כשהצטרף ל"זרועות ורגליים" אך בתקופה הזו כבר קראו לו בשם החיבה "ג'ו", שהתבסס על דמיונו לדמות ג'ו פיאנו, שאליה התחפש הכלב סנופי.
ג'קסון הופיע במשך תקופה מסוימת בחוגי קברט כדי להרוויח כסף להקלטת דמו.
בשנת 1978 הוחתם ג'קסון בחברת A&M Records ובשנה שלאחר מכן הוציאה להקתו את אלבום הבכורה שלה, "!Look Sharp", שהכיל שילוב של רוק, ג'אז מלודי וגל חדש, והזכיר את הזרם שאליו השתייכו בני דורו של ג'קסון, אלביס קוסטלו וגרהם פארקר.
האלבום זכה להצלחה רחבה בביקורת, ובשנת 2013 הגיע למקום ה-98 ברשימת מאה אלבומי הבכורה הטובים ביותר בכל הזמנים של הירחון רולינג סטון.
האלבום זכה להצלחה מסחרית מסוימת, במיוחד הודות לסינגל הבכורה "האם היא באמת יוצאת איתו?".
האלבום הבא של הלהקה, "אני האיש", לא זכה להצלחה דומה.
בהמשך הוציא ג'קסון אלבום ג'אז ובשנת 1982 הוציא את אלבומו Night and Day, ששני שירים ממנו, "Steppin 'Out " ו-"Breaking Us in Two" הגיעו לעשירייה הראשונה במצעדי הפזמונים בבריטניה ובארצות הברית וזכו להצלחה במדינות רבות.
בשנת 1984, ניו יורק הפכה לבסיס הבית של ג'קסון, והוא הקליט שם את Body and Soul.
הוא הושפע רבות מלהיטי ג'אז וסלסה, ושירו "אתה לא יכול להשיג את מה שאתה רוצה (עד שלא תדע מה אתה רוצה)" הגיע למקום ה-15 במצעד האמריקני.
בהמשך ניגן פסנתר באלבומה של ג'ואן ארמטריידינג, "סודות סודיים" וכן שיתף פעולה עם המוזיקאית סוזן וגה.
בסוף שנות התשעים ג'קסון עבר למוזיקה קלאסית.
הוא חתם על חוזה עם המחלקה הקלאסית של חברת סוני וב-1999 הוציא את סימפוניה מס ' 1 שעבורה קיבל את פרס הגראמי על אלבום הפופ האינסטרומנטלי הטוב ביותר בשנת 2001. בשנת 2000 הוציא אלבום המשך, Night and Day II .
בהמשך העשור הראשון של המאה ה-21 הוא שיתף פעולה עם להקת "פולפ" והשתתף באלבומו של השחקן וויליאם שאטנר.
ב-2006 היגר מניו-יורק לברלין כמחאה על התקנות המחמירות נגד עישון שהונהגו בעיר.
ג'קסון בילה מספר שנים בעיר ניו יורק ששימשה השראה לשירו "Steppin 'Out".
בראיון לשנת 2018 אמר ג'קסון "אני לא אוהב את ניו יורק הרבה כיום.
זה כאילו שהעיר ואני ניהלנו יחסי אהבה לוהטים ועכשיו אנחנו רק חברים, אבל אנחנו עדיין צריכים להתראות כדי להישאר חברים.
ניו יורק שהכרתי בסוף 81 'ו -82' נעלמה.
ג'קסון היה נשוי במשך שנתיים ובראיון כינה את נישואיו "אסון".
בראיון מ-2001 הצהיר שהוא נמצא במערכת יחסים עם גבר.
ג'קסון דן בעבר בביסקסואליות שלו באוטוביוגרפיה שחיבר "תרופה לכוח המשיכה".
החקירה שלו לגבי הפן ההומוסקסואלי שלו מתועדת בסינגל "Real Men" משנת 1982.