tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הארמייה הרביעית של צבא בולגריה (בבולגרית: Четвърта българска Армия) הייתה ארמייה בולגרית, אשר נטלה חלק במלחמות בולגריה החל ממלחמת הבלקן הראשונה ועד למלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה אורגן הצבא הבולגרי מחדש ב-5 ארמיות.
הארמייה הרביעית הוקמה בחופזה ולא אומנה כראוי.
כוחות הארמייה צוידו ב-60 מקלעי מקסים M-1908 ו-198 תותחים מרביתם בקוטר 75 מילימטרים ומקצתם בקוטר 120 מילימטרים.
תחת פיקודו של סטיליאן קובאצ'ב לחמה הארמייה בגזרת העיר אדירנה.
במהלך מלחמת הבלקן השנייה, בין ה-30 ביוני ועד 8 ביולי התחולל באזור מקדוניה הווארדארית קרב ברגאלניצה בין הארמייה הרביעית הבולגרית לארמייה הסרבית הראשונה.
הבולגרים נהדפו אל מעבר לנהר ברגלניצה וספגו 20,000 נפגעים.
בנובמבר 1917 גויסה הארמייה הרביעית, נותבה לחזית המקדונית, הוצבה במערב תראקיה היוונית ושימשה בעיקר ככוח עתודה.
הארמייה מנתה את אוגדת הרגלים ה-10 "הבלומורייה" (הים האגאי), ואת אוגדת הפרשים ה-2 "סופיה".
הרכב זה נותר עד תום המלחמה.
לאחר כניעת בולגריה פורקה הארמייה.
ביולי 1940 גויסה הארמייה הרביעית.
הארמייה שכללה שלוש אוגדות רגלים תחת פיקודו של הגנרל אטאנאס סטפנוב הוצבה בדרום הממלכה.
בשלהי 1943 שוחררו חיילי הארמייה ובשלהי ספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת אורגנה מחדש ומנתה 42,494 חיילים.
תחת פיקודו של אסן סיראקוב לחמה הארמייה בקרבות לשחרור יוגוסלביה וספגה 1,884 נפגעים.
ב-12 בנובמבר 1944 נורה למוות הגנרל אטאנאס סטפנוב על ידי כוחות פרטיזנים.
ב-19 בדצמבר 1944 פורקה הארמייה הרביעית.
הארמייה השביעית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם השנייה.
הארמייה השתתפה במערכה על צרפת ב-1940, ונשארה לתפקד ככוח שמירה בצרפת הכבושה.
ביוני 1944, הארמייה השתתפה בקרבות שהתרחשו במהלך הפלישה לנורמנדי, וכמעט וחוסלה בקרב פאלז באוגוסט 1944. היא השתתפה בקרב על הבליטה בדצמבר 1944. היא נכנעה לכוחות אמריקאיים ב-8 במאי 1945.
הארמייה השביעית הוקמה ב-25 באוגוסט 1939, בשטוטגרט.
במערכה על צרפת ב-1940, הייתה הארמייה חלק מקבוצת ארמיות C בפיקודו של גנרל וילהלם פון לב.
עם סיום המערכה, נשארה הארמייה בצרפת הכבושה, ושימשה ככוח שמירה.
במהלך הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944, נפל חלק גדול מעול הלחימה על הארמייה השביעית.
עד ה-18 ביוני, איבדה הארמייה 97,000 איש, לרבות 7 גנרלים.
ב-28 ביוני מת מפקד הארמייה, גנרל פרידריך דולמן מהתקף לב.
תחת לחץ בלתי פוסק מצד בעלות הברית, נסוגו הגרמנים לאט מנורמנדי, והארמייה השביעית, יחד עם הארמייה ה-15 נלכדו בכיס פאלז באוגוסט 1944, שם הארמייה השביעית איבדה את מרבית הציוד שלה וכמעט וחוסלה.
שרידים מהארמייה נמלטו מהכיס לעבר הגבול הגרמני.
במהלך חודשי סתיו 1944, הארמייה תפסה עמדות מגננה באזור גבול בלגיה-לוקסמבורג.
הארמייה השביעית הייתה אחת משלוש הארמיות ששימשו למתקפה בארדנים, בקרב על הבליטה, בדצמבר 1944. תפקידה היה להגן על אגפה הדרומי של ארמיית הפאנצר החמישית.
היא התגוננה למול המתקפה של הארמייה השלישית האמריקנית, אך לא הצליחה למנוע מהאמריקאים להתקדם לעבר האגף הדרומי של הבליטה.
בשלביה האחרונים של המערכה בארדנים נסוגה הארמייה השביעית לעבר החומה המערבית.
הארמייה השביעית נכנעה לארמייה השלישית האמריקנית בבוהמיה ב-8 במאי 1945.
הארמייה הראשונה של ארצות הברית היא הארמייה הוותיקה ביותר של צבא ארצות הברית.
הארמייה הראשונה השתתפה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
ב-1973 השתנה ייעוד הארמייה והיא אחראית על הכשרה ואימונים של כוחות המילואים והמשמר הלאומי של הצבא.
הארמייה הראשונה הוקמה בצרפת, ב-10 באוגוסט 1918, מכוחות אמריקאים שהיוו את חיל המשלוח לצרפת בעת מלחמת העולם הראשונה.
בפיקודו של מפקדה הראשון, גנרל ג'ון פרשינג, הארמייה השתתפה במספר קרבות בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם הראשונה.
באותה עת שירתו בארמייה מספר קצינים כמו דאגלס מקארתור, ג'ורג' מרשל, וג'ורג' פטון, שיהפכו למפקדים בכירים במלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הארמייה שהתה לתקופה קצרה באירופה, וב-1919 פורקה.
ב-1933 הוקמה הארמייה הראשונה מחדש.
היא לא לקחה חלק במלחמת העולם השנייה עד הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944. תחת פיקודו של עומר בראדלי, שלוש דיוויזיות מהארמייה נחתו בחופי נורמנדי, בעוד שתי דיוויזיות מוטסות הוצנחו מהאוויר.
לאחר מכן התקדמה הארמייה לחצי האי קוטנטן וכבשה את שרבור.
היא פרצה מנורמנדי במבצע קוברה.
הארמייה הועברה מקבוצת הארמיות ה-21 הבריטית לקבוצת הארמיות ה-12 של ארצות הברית, שהוקמה זה מכבר.
באוגוסט 1944 עבר ברדלי לפקד על קבוצת הארמיות ה-12, ואת מקומו כמפקד הארמייה הראשונה ירש סגנו, קורטני הודג'ס.
ב-12 באוגוסט השתתפה הארמייה בכיתור כוחות גרמניים בקרב פאלז.
בעת המתקפה הגרמנית בארדנים בדצמבר 1944, הארמייה הראשונה הייתה קרובה לגדות הרוהר והתכוננה להסתער על הסכרים שם.
הפריצה הגרמנית בארדנים ניתקה את הארמייה הראשונה מקבוצת הארמיות ה-12, ובעקבות כך הועברה (יחד עם הארמייה התשיעית) חזרה לפיקוד קבוצת הארמיות ה-21 הבריטית ב-20 בדצמבר.
היא נשארה תחת פיקוד בריטי למשך ארבעה שבועות.
לאחר הקרב על הבליטה, צלחה הארמייה את נהר הריין לתוך גרמניה.
ב-18 באפריל הגיעה הארמייה לנהר אלבה.
עם תום המלחמה באירופה תוכנן להעביר את הארמייה לחזית המזרח הרחוק, לקראת הפלישה המתוכננת ליפן, אך היפנים נכנעו עוד קודם לכן.
הארמייה השביעית של ארצות הברית הייתה אחת מהארמיות של צבא ארצות הברית, אשר הוקמו במהלך מלחמת העולם השנייה.
היא השתתפה בלחימה בזירת הים התיכון ובזירת מערב אירופה.
לאחר המלחמה הושבתה ובהמשך הוקמה מחדש ושירתה בגרמניה עד אשר מוזגה ב-1966 עם מפקדת צבא ארצות הברית באירופה.
הארמייה השביעית הייתה הארמייה האמריקאית הראשונה שנכנסה לקרב במלחמת העולם השנייה.
היא הוקמה ערב פלישת בעלות הברית לאי סיציליה ביולי 1943 ולקראתה, על בסיס קורפוס השריון ה-1. בראשה הועמד גנרל ג'ורג' פטון.
הארמייה נחתה בדרום סיציליה בצוותא עם הארמייה השמינית של הצבא הבריטי ויחידותיה השתתפו בכיבוש האי מידי כוחות הציר, לרבות כיבוש העיר פלרמו.
לאחר כיבוש סיציליה הוקמה הארמייה החמישית של ארצות הברית, אשר פלשה לאיטליה ביחד עם הארמייה השמינית הבריטית.
מפקדת הארמייה השביעית חנתה בחודשים הבאים ללא פעילות בפלרמו ובאלג'יר.
במרץ 1944 מונה לוטננט גנרל אלכסנדר פאץ' למפקד הארמייה, והחל לתכנן את נחיתת בעלות הברית בדרום צרפת.
ביולי 1944 עברה הארמייה לנאפולי שבאיטליה.
הארמייה השביעית בצוותא עם כוחות צרפתים נחתה בחופה הדרומי של צרפת ב-15 באוגוסט 1944 במבצע דרגון, כפעולה משלימה לנחיתה בנורמנדי.
כוחותיה השתתפו בשחרור דרומה של צרפת לרבות הערים מרסיי, טולון וליון, התקדמו למרחק של כ-600 קילומטרים וב-11 בספטמבר פגשו ביחידות הארמייה השלישית של ארצות הברית, שהתקדמו לשם מנורמנדי.
ב-15 בספטמבר 1944 הוכפפה הארמייה השביעית לפיקודה של קבוצת הארמיות השישית, בגזרה הדרומית של חזית בעלות הברית במערב אירופה.
לאחר מכן תקפו כוחותיה את קווי ההגנה הגרמניים בהרי הווז' ובאלזס.
בדצמבר 1944 נדרשה הארמייה להאריך את קוויה על מנת לתפוס גזרה שנעזבה על ידי הארמייה השלישית לאחר שזו הופנתה להשתתף בקרב על הבליטה.
לאחר מכן עמדה הארמייה השביעית בקרב מר עם הגרמנים, שפתחו נגדה במבצע נורדווינד - התקפת הסחה שנועדה לסייע לכוחותיהם בקרב על הבליטה.
בפברואר 1945 עברה הארמייה להתקפה, השתתפה בחיסול כיס קולמר, שחררה את שטרסבורג ופרצה לחבל הסאר.
כוחותיה תקפו את קו זיגפריד והגיעו אל נהר הריין בתחילת מרץ.
במהלך כיבוש גרמניה צלחה הארמייה את הריין וכבשה את נירנברג ומינכן.
בשלהי המלחמה באירופה נכנסו חיילי הארמייה למעבר ברנר ופגשו שם את כוחות הארמייה החמישית של ארצות הברית, שהתקדמו שמה מאיטליה.
הארמייה השביעית הושבתה בגרמניה במרץ 1946. בשנת 1950 הוקמה מחדש בארצות הברית ונשלחה לשרת בגרמניה, שם הוצבה מפקדתה בקסרקטיני פאץ' בעיר שטוטגרט.
ב-1966 הועברה מפקדת הארמייה לעיר היידלברג, ובשלהי אותה שנה מוזגה הארמייה עם מפקדת צבא ארצות הברית באירופה.
הארמייה השביעית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.
מפקדה של הארמייה בתחילת הקרבות היה יוזיאס פון הרינגן.
במסגרת תוכנית הפלישה הגרמנית לצרפת הוצבה הארמייה באגף השמאלי הקיצוני, באזור אלזס.
עם פרוץ המלחמה, הדפה הארמייה את הכוחות הצרפתיים שפלשו לאלזס במסגרת קרב מילוז.
לאחר מכן בקרב לורן שנערך באוגוסט 1914 בלמו הארמייה והארמייה השישית את המתקפה הצרפתית, תוך שימוש בטקטיקת נסיגה ומשיכת הכוחות התוקפים לעמדות הגנה מוכנות מראש.
לאחר הכישלון בקרב על המארן הועברה הארמייה צפונה, והגיעה בדיוק בזמן לבלום את כוחות מדינות ההסכמה בקרב על האן.
הארמייה השתתפה במרוץ אל הים, ובכלל זה בקרב אראס.
ב-28 באוגוסט 1916 מונה פון הרינגן למפקד מפקדת הגנת החופים, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל ריכרד פון שוברט.
ב-11 במרץ 1917 פרש פון שוברט מהפיקוד על הארמייה, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל מקס פון בהן.
באפריל 1917 הותקפה הארמייה השביעית בידי כוחות צרפתיים במהלך מתקפת ניוול, ובכלל זה בקרב השני על האן.
במהלך שנת 1918 פעלה הארמייה במסגרת קבוצת הארמיות של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה.
ב-15 - 17 ביולי 1918 השתתפו כוחות הארמייה במתקפה הגרמנית על המארן.
ב-6 באוגוסט 1918 מונה פון בהן למפקד קבוצת ארמיות פון בהן, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל מגנוס פון אברהרדט.
ב-15 באוקטובר 1918 חזר פון בהן לפקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
בעקבות כך פורקה הארמייה השביעית ב-1 בינואר 1919.
בקרב לורן באוגוסט 1914, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
ארמייה קורפוס דיוויזיה הארמייה השביעית הקורפוס ה-14 הדיוויזיה ה-28 הדיוויזיה ה-29 הקורפוס ה-15 הדיוויזיה ה-30 הדיוויזיה ה-39 קורפוס המילואים ה-14 דיוויזיית המילואים ה-26 דיוויזיית המילואים ה-28 עתודות הארמייה דיוויזיית התחלופה ה-19 דיוויזיית התחלופה הבווארית חטיבת הלאנדווהר המעורבת ה-60
הארמייה הראשונה הייתה ארמייה גרמנית, שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.
מפקדה של הארמייה בתחילת הקרבות היה אלכסנדר פון קלוק.
במסגרת תוכנית הפלישה הגרמנית לצרפת הוצבה הארמייה באגף הימני הקיצוני של הגרמנים, והיה עליה לכתר את פריז מכיוון מערב.
בתחילה נחלה הארמייה הצלחה מרובה, כבשה את בריסל ב-20 באוגוסט, וניצחה את הבריטים בקרבות מונס ולה קאטו, אולם לבסוף הוכתה בקרב על המארן, ונאלצה לסגת אל מעבר לנהר האן.
ב-27 במרץ 1915 נפצע קשה מפקד הארמייה פון קלוק ברגלו, והוחלף על ידי גנרל מקס פון פבק.
לאחר שהחזית המערבית קפאה על שמריה במלחמת חפירות ממושכת, הוחלט בפיקוד העליון שאין צורך בארמייה, ובעקבות כך פורקה הארמייה ב-17 בספטמבר 1915, ויחידותיה חולקו בין הארמיות האחרות.
ב-9 ביוני 1918 עבר גנרל פון בלוב לפקד על הארמייה התשיעית, ובמקומו מונה גנרל ברונו פון מודרה.
ב-12 באוקטובר 1918 עבר גנרל פון מודרה לפקד על הארמייה ה-17, ובמקומו מונה גנרל אוטו פון בלוב.
ב-8 בנובמבר 1918 עבר גנרל פון בלוב לפקד על כוחות ההגנה במערב, ובמקומו מונה גנרל מגנוס פון אברהרדט שפיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
בעקבות כך פורקה הארמייה הראשונה ב-24 בינואר 1919.
בקרב מונס ב-23 באוגוסט 1914, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
ארמייה קורפוס דיוויזיה הארמייה הראשונה קורפוס המילואים ה-7 הדיוויזיה ה-1 הדיוויזיה ה-50 דיוויזיית המילואים הבווארית ה-8 הדיוויזיה ה-17 חלק מדיוויזיית הפרשים של המשמר קורפוס המילואים ה-6 דיוויזיית המילואים ה-80 דיוויזיית הפרשים של המשמר (מוקטנת) קורפוס המילואים ה-24 דיוויזיית המילואים ה-51 הדיוויזיה ה-7
הארמייה הרביעית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.
מפקדה של הארמייה בתחילת הקרבות היה אלברכט, דוכס וירטמברג.
במסגרת תוכנית הפלישה הגרמנית לצרפת הוצבה הארמייה באגף המרכזי של הגרמנים יחד עם הארמייה החמישית.
בתחילה נחלה הארמייה הצלחה מרובה, וניצחה את הצרפתים בקרב הארדנים, אולם לבסוף נבלמה כתוצאה מהקרב על המארן.
לאחר מכן השתתפה הארמייה במרוץ אל הים.
באוקטובר הועברה מפקדת הארמייה שקיבלה תחת פיקודה יחידות מילואים לפלנדריה, שם השתתפה בקרב איפר הראשון.
ב-22 באפריל 1915 תקפה הארמייה את מבלט איפר, תוך שהיא משתמשת בנשק כימי כנגד הבריטים, אך על אף הצלחות ראשוניות לא הצליחה בסופו של דבר לכבוש את העיר.
ב-1 באוגוסט 1916 מונה אלברכט למפקד קבוצת הארמיות אלברכט (שכללה את פלגת הארמייה A, ואת פלגת הארמייה B, ומאוחר יותר גם את פלגת הארמייה C), ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל פרידריך זיקסט פון ארמין, שפיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
ב-31 ביולי 1917 הותקפה הארמייה על ידי הכוחות הבריטים במסגרת קרב פשנדל.
בתום ארבעה חודשי לחימה עזים, הצליחו מדינות ההסכמה להתקדם סך הכל כ-10 קילומטר לתוך קווי הגרמנים, וזאת במחיר של למעלה מחצי מיליון פצועים, שבויים או הרוגים לשני הצדדים.
בשל כך נחשב קרב פשנדל לאחד הקרבות הנוראיים ביותר במלחמת העולם הראשונה, שמסמלים את מלחמת החפירות שאפיינה את החזית המערבית.
במהלך שנת 1918 פעלה הארמייה במסגרת קבוצת הארמיות של רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה.
ב-9 באפריל 1918 תקפה הארמייה את הכוחות הבריטים לכיוון נמלי התעלה, במסגרת מבצע ג'ורג'ט - קרב איפר הרביעי שהיה חלק ממתקפת האביב, אך נכשלה בכיבוש יעדיה.
באוגוסט 1918 הותקפה הארמייה על ידי כוחות מדינות ההסכמה במסגרת מתקפת מאה הימים, ונאלצה לסגת מעמדותיה.
בעקבות כך פורקה הארמייה הרביעית ב-24 בינואר 1919.
ארמייה קורפוס דיוויזיה הארמייה הרביעית הקורפוס ה-6 הדיוויזיה ה-11 הדיוויזיה ה-12 הקורפוס ה-8 הדיוויזיה ה-15 הדיוויזיה ה-16 הקורפוס ה-18 הדיוויזיה ה-21 הדיוויזיה ה-25 קורפוס המילואים ה-8 דיוויזיית המילואים ה-15 דיוויזיית המילואים ה-16 קורפוס המילואים ה-18 דיוויזיית המילואים ה-21 דיוויזיית המילואים ה-25
בקרב איפר הראשון באוקטובר - נובמבר 1914, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
הארמייה העשירית הייתה ארמייה צרפתית שפעלה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
ב-1 באוקטובר 1914 במהלך המירוץ אל הים, הוקמה הארמייה העשירית בפיקוד גנרל לואי דה מודהוי.
הארמייה שכללה את הקורפוסים ה-10, ה-21, ה-33, הפרשים ה-1, והפרשים ה-2, השתתפה בקרב אראס והצליחו למנוע מהגרמנים לכבוש את העיר.
ב-2 באפריל 1915 עבר גנרל מודהוי לפקד על הארמייה השביעית, ובמקומו מונה גנרל ויקטור דורבאל.
בין ה-9 במאי ל-18 ביוני 1915 השתתפה הארמייה בקרב ארטואה השני.
בין ה-25 בספטמבר ל-13 באוקטובר 1915 השתתפה הארמייה בקרב ארטואה השלישי.
ב-4 באפריל 1916 פוטר גנרל דורבאל מהפיקוד על הארמייה, ובמקומו מונה גנרל ז'וזף אלפרד מישלר.
החל מיולי 1916 סייעה הארמייה לכוחות הבריטיים בקרב על הסום.
ב-27 בדצמבר 1916 עבר גנרל מישלר לפקד על קבוצת הארמיות של המילואים, ובמקומו מונה גנרל דני אוגוסט דושן.
באפריל 1917 השתתפה הארמייה בקרב השני על האן שהיה חלק ממתקפת ניוול.
ב-11 בדצמבר 1917 עבר גנרל דושן לפקד על הארמייה השישית, ובמקומו מונה גנרל פול מייסטר.
ב-26 במרץ 1918 חזרה הארמייה לצרפת (ללא הקורפוס ה-12 שנשאר באיטליה), והשתתפה בקרב השלישי על האן ובקרב השני על המארן שהיו חלק ממתקפת האביב הגרמנית.
ב-10 ביוני 1918 עבר גנרל מסטר לפקד על קבוצת הארמיות הצפונית, ובמקומו מונה גנרל שרל מנז'ן.
לאחר מכן השתתפה הארמייה במתקפת מאה הימים והדפה את הכוחות הגרמניים שהיו מוצבים מולה.
לאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, הייתה הארמייה חלק מצבא הכיבוש הצרפתי בריינלנד.
ב-21 באוקטובר 1919 התמזגה הארמייה יחד עם הארמייה השמינית לארמיית הריין הצרפתית.
במלחמת העולם השנייה, הוקמה הארמייה העשירית בפיקוד גנרל רובר אלטמאייר ב-24 במאי 1940, והועמדה באגף השמאלי הקיצוני של הצרפתים, בניסיון לעצור את הכוחות הגרמניים.
בין ה-7 ל-8 ביוני כותר הקורפוס ה-9 של הארמייה יחד עם דיוויזיה 51 הבריטית בסן-ולרי-אן-קו, הקורפוסים ה-10 וה-25 של הארמייה הופנו לפלגת הארמייה של פריז, ואילו מפקדת הארמייה שתוגברה ביחידות חדשות ונשלחה לבלום את הכוחות הגרמניים שפרצו את קו וייגאן, אולם לבסוף נכנעו כוחות הארמייה לגרמנים ב-19 ביוני 1940.
בקרב ארטואה השני ב-9 במאי 1915, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
בתחילת מבצע אדום, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
ארמייה קורפוס דיוויזיה הארמייה העשירית הקורפוס ה-9 הדיוויזיה ה-13 הדיוויזיה ה-31 הדיוויזיה ה-40 דיוויזיית הפרשים הקלה ה-2 דיוויזיית הפרשים הקלה ה-5 הדיוויזיה ה-51 הבריטית הקורפוס ה-10 הדיוויזיה הקולוניאלית ה-4 הדיוויזיה ה-16 הדיוויזיה ה-24 הקורפוס ה-25 לא ידוע היחידות שהיו תחתיו
הארמייה הרביעית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במסגרת הצבא הגרמני (ורמאכט) במלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה ב-1 באוגוסט 1939, ולמפקדה מונה גנרל גינתר פון קלוגה.
הארמייה השתתפה במערכה בפולין כחלק מקבוצת ארמיות צפון, וכבשה את המסדרון הפולני, ולאחר מכן השתתפה בכיבוש ורשה.
במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה פלשה הארמייה שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות A לבלגיה, ודיוויזיית הפאנצר ה-7 בפיקודו של ארווין רומל שפעלה כחלק מהארמייה הייתה הראשונה שחצתה את המז.
לאחר מכן השתתפה הארמייה במבצע אדום כחלק מקבוצת ארמיות B, וכבשה את ברסט.
כהוקרה על ניצחונות הארמייה, הועלה פון קלוגה ב-19 ביולי 1940 לדרגת גנרל-פלדמרשל.
במהלך מבצע ברברוסה פעלה הארמייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, והשתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה.
ב-19 בדצמבר 1941 מונה פון קלוגה למפקד קבוצת ארמיות מרכז, ולודוויג קיבלר מונה למפקד הארמייה.
קיבלר לא עמד בציפיות של היטלר, וב-20 בינואר 1942 הוחלף על ידי גוטהרד היינריצי שפיקד על הארמייה לסירוגין עד ה-5 ביוני 1944.
ב-5 ביוני 1944 מונה קורט פון טיפלסקירך למפקד הארמייה, וב-22 ביוני פתחו הרוסים במתקפה מוחצת על כוחות קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית, ועל הארמייה הרביעית בראשות פון טיפלסקירך הוטל להגן על אזור מוגילב.
עקב התפוררות הארמייה ביקש פון טיפלסקירך אישור נסיגה, אך האישור ניתן מאוחר מידי כאשר סטוובצי והרדזיה כבר היו בידי הצבא האדום.
כתוצאה מכך רוב כוחות הארמייה נלכדו באזור מינסק, ונלקחו בשבי הרוסי.
ב-18 ביולי 1944 נפצע פון טיפלסקירך בהתרסקות מטוס, ופרידריך הוסבאך מונה למפקד הארמייה.
ב-13 בינואר 1945 הותקפה הארמייה על ידי הרוסים במבצע פרוסיה המזרחית, ולאחר שבועיים כותרה בפרוסיה המזרחית.
היטלר הורה על הארמייה להילחם ללא התחשבות באזרחים, אך ב-26 בינואר 1945 פתחה הארמייה הרביעית במתקפת נגד על הארמייה הרוסית ה-48, ופרצה את הדרך לאלבינג בשביל הפליטים, עקב כך הודח הוסבאך מתפקידו ב-29 בינואר ובמקומו מונה פרידריך-וילהלם מילר למפקד הארמייה.
הארמייה לחמה בפרוסיה המזרחית עד לכניעת שרידי הכוחות ב-27 באפריל 1945.
הארמייה הראשונה הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הארמייה הראשונה נוצרה ב-26 באוגוסט 1939 וכמפקדה מונה ארווין פון ויצלבן.
כאשר גרמניה פלשה לפולין, הכריזו צרפת ובריטניה מלחמה על גרמניה.
היטלר היה מודאג מאוד מהכרזת מלחמה זו כוחות צרפתיים מתוגברים בידי הבריטים יכלו להסב נזק רציני לאוצרות הטבע והמפעלים התעשייתיים בדרום גרמניה ואף לאלץ את גרמניה להחזיר כוחות מפולין, לפיכך נפרסה הארמייה הראשונה בגבול הצרפתי, אולם היא הייתה באותה תקופה בעלת ציוד גרוע וחימוש דל.
הצרפתים אכן פתחו במתקפה מצומצמת שזכתה לכינוי "מתקפת הסאר", שאת עיקרה ספגה הארמייה הראשונה, אולם הרמטכ"ל הצרפתי גמלאן, שכנע את הממשלה הצרפתית שכדי להילחם כראוי בגרמנים יהיה צורך בגיוס כללי ובחיל משלוח בריטי גדול.
לפיכך ההתקפה הייתה עלובה, ופרט לכמה כפרים קטנים שנכבשו הגרמנים ספגו אבדות קלות בלבד.
במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, נכללה הארמייה בתוך קבוצת ארמיות C.
מטרתה הייתה למנוע אפשרות של מתקפה צרפתית צפונה באזור הריין העליון, שעלולה לסכן את האגף השמאלי של קבוצת ארמיות A, ולערוך מתקפות הסחה קטנות כנגד קו מאז'ינו, על מנת למנוע מהצבא הצרפתי להעביר חיילים משם לגזרת הלחימה העיקרית בארדנים.
לאחר הכניעה הצרפתית, שימשה הארמייה הראשונה עד אמצע שנת 1944 כיחידת מגן שתפקידה למנוע מתקפה אפשרית על החוף האטלנטי של צרפת.
בעקבות הפלישה לנורמנדי באותה שנה, הארמייה נסוגה מצרפת יחד עם שאר הצבא הגרמני, ואורגנה מחדש בריין העליון.
במהלך הקרבות לאורך הגבול הגרמני, הארמייה הראשונה ניסתה למנוע מהארמייה השלישית של ארצות הברית, לעבור את נהר המוזל וללכוד את העיר מץ.
בה בעת שניסתה להגן על הרי הווז' מול הארמייה השביעית של ארצות הברית.
בנובמבר 1944, שני קווי ההגנה נשברו, והארמייה הראשונה נסוגה לגבול הגרמני והגנה על חבל הסאר, אזור תעשייתי חשוב.
כאשר הארמייה השלישית האמריקאית הועסקה בקרב על הבליטה, הארמייה הראשונה תקפה את הארמייה השביעית האמריקנית בתחילת שנת 1945. ההתקפה גרמה לאמריקנים לאבד שטחים שכבשו, והסבה להם אבדות בנפש.
קווי ההגנה של הארמייה השביעית היו מתוחים מאוד בהתחשב באורך החזית שהם היו צריכים לכסות.
אולם בסוף ינואר נהדפה המתקפה, והארמייה הראשונה נסוגה חזרה לקו זיגפריד ולאחר מכן אף נאלצה לסגת מעבר לנהר הריין, כאשר בעלות הברית חדרו את הביצורים הגרמניים.
לאחר מכן, הארמייה הראשונה נסוגה לנהר הדנובה, ונכנעה יחד עם שאר הצבא הגרמני ב-8 במאי 1945.
גנרל אוברסט ארווין פון ויצלבן (26 באוגוסט 1939 - 23 באוקטובר 1940)
גנרל חיל הרגלים קורט פון דר שבאלרי (3 ביוני 1944 - 5 בספטמבר 1944)
גנרל חיל השריון אוטו פון קנובלסדורף (5 בספטמבר 1944 - 29 בנובמבר 1944)
גנרל חיל הרגלים הנס פון אובסטפלדר (29 בנובמבר 1944 - 2 בפברואר 1945)
הארמייה הראשונה (ביפנית: 第1軍) הייתה ארמייה של הצבא היפני הקיסרי.
הארמייה הוקמה לראשונה ב-1 בספטמבר 1894 במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה, וכמפקדה מונה יאמגאטה אריטומו.
הארמייה לקחה חלק במרבית הקרבות החשובים של המלחמה, ופורקה במאי 1895, עם סיום המלחמה בניצחון יפני מוחץ.
הארמייה הוקמה בשנית ב-2 בפברואר 1904, עם פרוץ מלחמת רוסיה–יפן וכמפקדה מונה קורוקי טאמאמוטו.
הארמייה, הייתה הראשונה שהונחתה בקוריאה ומנצ'וריה, ולקחה חלק בכמה קרבות חשובים במהלך המלחמה, ביניהם קרב נהר יאלו, קרב מוטיאן פס, קרב ליאו-יאנג, קרב נהר שאה, קרב סנדפו וקרב מוקדן.
המלחמה הסתיימה בניצחון יפני מוחץ, ולאחריו פורקה הארמייה בשנית.
הארמייה הוקמה בפעם השלישית והאחרונה ב-26 באוגוסט 1937, בטיינג'ין, במסגרת מלחמת סין–יפן השנייה.
לאחר מכן הוצבה הארמייה במחוז שאנשי בסין עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה פורק כל הצבא היפני הקיסרי ובכלל זה הארמייה הראשונה.
לוטננט גנרל יושאיו שאינוזוקה (7 בספטמבר 1939 - 20 ביוני 1941)
הארמייה הרביעית הייתה ארמייה צרפתית שפעלה הן במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, והן במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויסה הארמייה ב-2 באוגוסט 1914, והתייצבה באזור הארדנים תחת פיקוד גנרל פרנן דה לנגל דה קרי.
הארמייה השתתפה במערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב הארדנים וספגה אבדות כבדות, אך הצליחה לבסוף לבלום את המתקפה הגרמנית.
לאחר מכן השתתפה הארמייה בקרב שמפאן הראשון ובקרב שמפאן השני, ובשנת 1917 השתתפה הארמייה במתקפת ניוול.
בשנת 1918 השתתפה הארמייה בבלימת מתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה בקרב השני על המארן.
לאחר מכן השתתפה הארמייה במתקפת מאה הימים, וב-8 באוקטובר 1919 פורקה.
במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה הרביעית בפיקוד גנרל אדואר רקין פרוסה בקו מאז'ינו, כחלק מקבוצת הארמיות השנייה, ונכנעה לגרמנים כגוף אחד ב-23 ביוני 1940.
לאחר חתימת הסכם הכניעה הצרפתי ב-22 ביוני 1940, נשארה הארמייה פעילה לתקופה קצרה, עד לפירוקה ב-6 ביולי 1940.
הארמייה הראשונה של הצבא הבריטי הייתה ארמייה בריטית שפעלה במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן פעלה במלחמת העולם השנייה.
ב-26 בדצמבר 1914 הורחבו גייסות חיל המשלוח הבריטי לשתי ארמיות, ודאגלס הייג מונה למפקד הארמייה הראשונה.
הארמייה לחמה בקרבות ברכס וימי, בקרב אראס, בבלימת מתקפת האביב הגרמנית, ובמתקפת מאה הימים.
הארמייה הוקמה ביולי 1942 לצורך מבצע לפיד, והפכה למבצעית ב-9 בנובמבר 1942. הארמייה שכללה את הקורפוסים הבריטיים ה-5 וה-9, ואת הקורפוס האמריקני ה-2, ואת הקורפוס הצרפתי ה-19, החלה בהתקדמות לעבר תוניסיה.
הארמייה לחמה במערכה בתוניסיה, ולאחר כניעת כוחות מדינות הציר במאי 1943 פורקה הארמייה.
גנרל צ'ארלס קרמייקל מונרו (1916)
לוטננט גנרל אדמונד שרייבר (יולי 1942 - אוגוסט 1942)
לוטננט גנרל קנת' אנדרסון (אוגוסט 1942 - יולי 1943)
הארמייה הרביעית של הצבא הבריטי הייתה ארמייה בריטית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
ב-5 בפברואר 1916 הוקמה הארמייה הרביעית, בעקבות גידולו של חיל המשלוח הבריטי, ולמפקדה מונה גנרל הנרי רולינסון.
הארמייה השתתפה בקרב על הסום, ולאחר מכן הועברו יחידותיה לארמיית העתודה והיא פורקה.
במהלך קרב פשנדל הופעלה מפקדת הארמייה במבצע הסחה בשפך האיזר, אך המבצע נכשל.
במהלך מתקפת האביב הפכה הארמייה החמישית, שספגה אבדות כבדות לארמייה הרביעית.
הארמייה השתתפה בקרב אמיין, ולאחר מכן פעלה במהלך מתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה.
כחלק ממבצע פורטיטיוד - מבצע ההונאה הגדול של בעלות הברית, הוקמה גם הארמייה הבריטית הרביעית הפיקטיבית, שהוצגה כאילו היא אמורה לפלוש לנורווגיה.
ההונאה המשיכה אף לאחר הפלישה לנורמנדי, והתקיימה עד לינואר 1945.
גנרל הנרי רולינסון (פברואר 1916 - נובמבר 1916)
הארמייה הרביעית (ביפנית: 第4軍) הייתה ארמייה של הצבא היפני הקיסרי.
הארמייה הרביעית הוקמה לראשונה ב-24 ביוני 1904, במהלך מלחמת רוסיה–יפן, בפיקוד גנרל נוזו מיכאצורה, על בסיס כוחות מילואים שונים שנועדו לתגבר את הכוח היפני בשן-יאנג.
ב-24 באוגוסט, לקחה הארמייה חלק בקרב ליאו-יאנג.
לאחר שהמלחמה הסתיימה בניצחון יפני מוחץ, פורקה הארמייה ב-17 בינואר 1906.
הארמייה הרביעית הוקמה שוב ב-15 ביולי 1938, במנצ'וריה.
ויחד עם הארמייה החמישית, הארמייה ה-30, הארמייה ה-44, הארמייה השלישית, והארמייה ה-34, שימשה כחיל מצב נגד פלישה אפשרית של הצבא האדום למנצ'וריה.
הצבא היפני המאולתר התפרק תוך 3 שבועות מול הכוח הרוסי העדיף, הארמייה הרביעית נאלצה לסגת מעמדותיה במחוז באיאן אל חרבין.
הצבא היפני הקיסרי פורק בידי בעלות הברית, ובכלל זה הארמייה הרביעית.
מרבית חיילי הארמייה נלקחו לברית המועצות כשבויי מלחמה, ונוצלו לעבודת פרך.
לוטננט גנרל קאשארה נאקאשאימה (15 ביולי 1938 - 1 באוגוסט 1939)
לוטננט גנרל יון אוסאירוקו (1 באוגוסט 1939 - 28 בספטמבר 1940)
לוטננט גנרל איסמו יוקויאמה (15 באוקטובר 1941 - 21 בספטמבר 1942)
הארמייה הראשונה של הצבא האיטלקי (באיטלקית: Armata 1), הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה.
הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר במהלך הפלישה לצרפת והמערכה בתוניסיה.
הארמייה הוקמה לראשונה במאי 1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה.
היא הוצבה במעבר סטלביו, ועד לרמת אסיאגו באיטליה.
עד פרוץ המלחמה, סימן מעבר סטלביו את הגבול שבין האימפריה האוסטרו-הונגרית ובין ממלכת איטליה, וגם שווייץ הציבה עמדת תצפית קדמית בקרבתו.
במהלך המלחמה התחוללו קרבות עזים בין הצדדים הלוחמים על השליטה במעבר ההרים, אך למרות זאת הושגה ביניהם הסכמה שלא לבצע ירי מעל השטח השווייצרי באזור (המהווה בליטה בין השטח האוסטרי מצפון והשטח האיטלקי מדרום).
מפקד הצבא האוסטרו-הונגרי, קונרד פון הצנדורף, החל לתכנן מתקפה גדולה נגד האיטלקים אותה כינה בשם "משלחת עונשין" (Strafexpedition), כדי להעניש את איטליה, בעלת הברית לשעבר, על בגידתה בברית המשולשת בין איטליה, גרמניה ואוסטרו-הונגריה.
הצנדורף תכנן מתקפה גדולה באזור טרנטינו, משם עתיד היה הצבא האוסטרו-הונגרי להתקדם לעבר עמק הפו ולסגור על הארמייה הראשונה שחנתה בעמק האיזונצו.
ב-15 במאי 1916 פתחו האוסטרו-הונגרים בהפגזה ארטילרית גדולה של 2,000 תותחים, ומיד לאחריה החלה הסתערות של חיל הרגלים לאורך חזית של 50 ק"מ.
האיטלקים הופתעו מהסתערות זו, ובימים הראשונים האוסטרו-הונגרים התקדמו יפה, בהתחשב במבנה ההררי של החזית.
ב-29 במאי 1916 האוסטרו-הונגרים כבשו את אסיאגו והתקרבו לעיירת המחוז ויצ'נצה, עת כל הארמייה הראשונה עמדה לפני כיתור.
המצב היה קריטי, אולם ברגע האחרון הצליחו האיטלקים לשנע כוחות תגבורת לחזית ולהציל את הארמייה הראשונה.
מאוחר יותר צומצם אזור ההגנה של הארמייה מטרנטינו עד וורונה בלבד.
בנובמבר 1918, לאחר סיום המלחמה פורקה הארמייה הראשונה.
הארמייה הוקמה פעם שנייה ביוני 1939, ובמהלך מלחמת העולם השנייה, הייתה אחת משלוש הארמיות שהרכיבו את "קבוצת ארמיות מערב" של הצבא האיטלקי בפיקודו של נסיך הכתר אומברטו.
יחד עם הארמייה הרביעית והארמייה השביעית, הארמייה הראשונה לקחה חלק פעיל בפלישה האיטלקית לצרפת, וכבשה את מנטון.
אולם לא הצליחה לכבוש את ניס ולכן פורקה לאחר כניעת צרפת.
לאחר תבוסת הכוחות הגרמניים בצפון אפריקה, שונה שמה של ארמיית הפאנצר אפריקה של הוורמאכט ל"ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית".
ב-23 בפברואר 1943, פורקה ארמיית הפאנצר, ועל בסיס היחידות האיטלקיות שבה הוקמה מחדש הארמייה הראשונה בפיקוד ג'ובאני מסה.
לאחר מבצע לפיד התבצרה הארמייה בתוניסיה, ונכללה בקבוצת ארמיות אפריקה.
במאי של אותה שנה הכריע לבסוף יתרונם המספרי והלוגיסטי של בעלות הברית את הכף, ויחידות גרמניות נכנעו בזו אחר זו עד שלבסוף נכנעה כל הקבוצה.
ב-13 במאי נכבשה תוניס, הארמייה האיטלקית הראשונה כותרה ומסה נאלץ להיכנע לכוחות בעלות הברית.
גוליילמו פאקורי גיראלדי (מאי 1916 - נובמבר 1918)
הארמייה הראשונה של הונגריה (בהונגרית: 1. magyar hadsereg) הייתה ארמיית שדה של צבא הונגריה, שלחמה בחזית המזרחית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ממלכת הונגריה, בהנהגת העוצר מיקלוש הורטי, שיתפה פעולה עם מדינות הציר במהלך מלחמת העולם השנייה, והכריזה מלחמה על בעלות הברית.
ב-1 במרץ 1940, המטה הכללי של צבא הונגריה הורה על הקמת שלוש ארמיות שיילחמו לצד מדינות הציר.
כל שלוש הארמיות ההונגריות השתתפו בלחימה בחזית המזרחית נגד הצבא האדום.
אולם בניגוד לארמייה השלישית שלקחה חלק בפלישה ליוגוסלביה בשנת 1941, והארמייה השנייה שלקחה חלק פעיל בקרב סטלינגרד (1942), הארמייה ההונגרית הראשונה לא הייתה פעילה במיוחד בשנים הראשונות של המלחמה, ולקחה חלק במספר פעולות קטנות באזור גליציה והקרפטים.
בשנת 1940, הוצבה הארמייה הראשונה כחיל כיבוש בטרנסילבניה, שנלקחה מרומניה והוענקה להונגריה במסגרת תכתיב וינה.
ב-4 באפריל 1944, נשלחה הארמייה לחזית המזרחית במטרה לחזק את קבוצת ארמיות צפון אוקראינה.
מ-13 ביולי עד 29 ביולי לחמה נגד הצבא האדום במסגרת מבצע לבוב-סנדומייז'.
היא סופחה בפועל לארמיית הפאנצר הראשונה, והמשיכה לנהל קרבות מגננה נגד הצבא האדום.
בספטמבר 1944 חצו הרוסים את גבולה של הונגריה.
ב-15 באוקטובר 1944 ניסה העוצר הורטי להכריז על שביתת נשק עם ברית המועצות.
ניסיון זה הגדיש את הסאה אצל הגרמנים.
הורטי נעצר ונשלח לגרמניה, ועל הונגריה השליטו הגרמנים את פרנץ סלשי מנהיג המפלגה הפשיסטית צלב החץ.
בהמשך נכבשה הונגריה כולה בידי הצבא האדום, אולם הכוחות ההונגריים המשיכו להילחם לצד הגרמנים.
הארמייה נכנעה רק עם כניעת גרמניה הנאצית ב-8 במאי 1945.
לוטננט גנרל וילמוש נאגיבצון (1 במרץ 1940 - 1 בפברואר 1941)
הארמייה הרביעית (רוסית: ) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
הארמייה הרביעית הוקמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה אנטון פון זלצה.
הארמייה לחמה בקרב גליציה ובכלל זה בקרב קרשניק, שלאחריו הוחלף מפקד הארמייה באלכסיי אברט, בשל תוצאות הקרב.
בהמשך השתתפה הארמייה בקרב על הוויסלה, ולאחר מכן בקרבות הנסיגה הגדולה.
לאחר כניסת רומניה למלחמה, הועברה הארמייה לזירה הרומנית, שם המשיכה להילחם עד סוף המלחמה.
הארמייה הרביעית של הצבא האוסטרו-הונגרי, הייתה ארמייה אוסטרו-הונגרית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
הארמייה הרביעית הוקמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה מוריץ פון אופנברג.
הארמייה לחמה בקרב גליציה ובכלל זה בקרב קומרוב ובקרב רווה שלאחריו הוחלף מפקד הארמייה ביוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, בשל תוצאות הקרב.
בהמשך השתתפה הארמייה בקרב על הוויסלה, ולאחר מכן במתקפת גורליצה-טרנוב ובקרבות הנסיגה הגדולה.
בשנת 1916 הותקפה הארמייה על ידי הרוסים כחלק ממתקפת ברוסילוב, ובשנת 1918 השתתפה הארמייה בכיבוש אוקראינה על ידי מעצמות המרכז, ולאחר חתימת הסכם ברסט-ליטובסק פורקה הארמייה.
יוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (30 בספטמבר 1914 – יוני 1916)
הארמייה הראשונה של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה פאול פון רננקמפף.
יחד עם הארמייה השנייה היא פלשה לפרוסיה המזרחית, ונחלה תבוסה קטנה בקרב שטלופנן.
הארמייה הראשונה נחלה ניצחון על הגרמנים בקרב גומבינן, אולם אז הביסה הארמייה הגרמנית השמינית את הארמייה הרוסית השנייה בקרב טננברג, ולאחר מכן נפנתה לטפל בארמייה הראשונה.
רננקמפף נחל תבוסה מכריעה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ונאלץ לסגת מפרוסיה המזרחית.
מאוחר יותר ספגה הארמייה תבוסה בקרב לודז'.
רננקמפף שהיה ממוצא גרמני הואשם בבגידה והוחלף באלכסנדר ליטבינוב.
הארמייה המשיכה להילחם עד שפורקה ב-1918.
לוטננט גנרל איליה אודישילידזה (12 באפריל 1917 - 24 באפריל 1917)
לוטננט גנרל מיכאיל אלקסייביץ' סוקובנין (24 באפריל 1917 - 30 ביולי 1917)
לוטננט גנרל גלב מיכאלוביץ' ואנובסקי (31 ביולי 1917 - 9 בספטמבר 1917)
לוטננט גנרל ולדימיר ולדימירוביץ' פון נוטבק (9 בספטמבר 1917 - נובמבר 1917)
הארמייה הראשונה של הצבא האוסטרו-הונגרי, הייתה ארמייה של הצבא האוסטרו-הונגרי שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
הארמייה הראשונה הוקמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה ויקטור דנקל.
הארמייה נלחמה בקרב גליציה, ובקרב קרשניק הנחילה תבוסה לארמייה הרביעית הרוסית.
היה זה הניצחון האוסטרו-הונגרי הראשון במלחמה זו.
באוקטובר 1914 השתתפה בקרב על הוויסלה יחד עם הארמייה הגרמנית התשיעית, אך לא הצליחה להגיע לידי הישגים.
לאחר מכן הוחזקה הארמייה הראשונה בעתודה באזור הקרפטים, ולא השתתפה בקרבות.
במאי 1915 השתתפה הארמייה במתקפת גורליצה-טרנוב ובתחילה זכתה להצלחה מרובה, אך בהמשך נבלמה בקרב אפטא.
לאחר מכן הוחלף דנקל בקרל פון קירשבאך אאוף לאוטרבאך.
הארמייה השתתפה בקרבות ברומניה, ובעקבות כניעתה של זו האחרונה התפרקה הארמייה, שספגה אבדות גבוהות בחזית המזרחית.
גנרל חיל הפרשים קרל פון קירשבאך אאוף לאוטרבאך (23 במאי 1915 - 10 ביוני 1915)
פלדצויגמייסטר פאול פואהלו פון ברלוג (10 ביוני 1915 - 26 ביולי 1916)
גנרל חיל הרגלים ארתור ארץ פון שטראוסנבורג (26 ביולי 1916 - 28 בפברואר 1917)
הארמייה הראשונה הייתה ארמייה צרפתית שפעלה הן במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, והן במלחמת העולם השנייה במערכה בצפון אפריקה ובחזית המערבית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויסה הארמייה ב-2 באוגוסט 1914, והתייצבה באזור לורן תחת פיקוד גנרל אוגוסט דובאי.
הארמייה השתתפה יחד עם הארמייה השנייה בקרב לורן וספגה אבדות כבדות, אך הצליחה לבלום את המתקפה הגרמנית.
בשנת 1917 לחמה הארמייה בקרב פשנדל, ובהמשך המשיכה הארמייה להילחם עד סוף המלחמה, והשתתפה במתקפת מאה הימים, וב-11 בנובמבר 1918 פורקה.
במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה הראשונה בפיקוד גנרל ז'ורז' בלנשאר פרוסה בבלגיה, כחלק מקבוצת הארמיות הראשונה.
ב-10 במאי 1940 פתחו הגרמנים במתקפה על צרפת וארצות השפלה, ותוך זמן קצר כיתרו את כוחות בעלות הברית בכיס דנקירק.
חלק מהארמייה חולץ במהלך פינוי דנקירק, וחלק מהארמייה נפל בשבי הגרמנים.
ב-26 במאי מונה בלנשאר למפקד קבוצת הארמיות הראשונה, ורנה פריו מונה למפקד הארמייה עד ל-29 במאי שאז התפרקה הארמייה.
לאחר נחיתת בעלות הברית בדרום צרפת, הוקמה מחדש הארמייה ב-25 בספטמבר 1944, והועמדה תחת פיקוד ז'אן דה לאטר דה טסיני.
הארמייה לחמה במזרח צרפת ובדרום גרמניה, כחלק מקבוצת הארמיות השישית של בעלות הברית.
הארמייה לחמה בכיס קולמר, וכבשה את שטרסבורג, קרלסרוהה ודרמשטאדט.
במהלך המלחמה הקרה הייתה הארמייה חלק מקבוצת הארמיות המרכזית של נאט"ו, ומפקדת הארמייה הייתה מוצבת בשטרסבורג.
הארמייה הראשונה של הצבא הקנדי הייתה ארמייה קנדית שפעלה במלחמת העולם השנייה, בקרבות בחזית המערבית.
בתחילת 1942 בעקבות הקמת כוחות קנדיים גדולים, הוקמה הארמייה הקנדית הראשונה בפיקוד אנדרו מק'נוטון.
חלק מכוחות הארמייה שכללו את הקורפוס הקנדי הראשון, ובו הדיוויזיה הקנדית הראשונה, הדיוויזיה הקנדית המשוריינת החמישית והחטיבה הקנדית המשוריינת הראשונה, הופרדו מהארמייה ביולי 1943 ונשלחו להילחם בזירה האיטלקית.
שאר כוחות הארמייה לחמו בחזית המערבית, והשתתפו בקרב פאלז, בקרב שפך הסכלדה, ובקרבות בהולנד.
מכיוון שהכוחות הקנדיים שהשתייכו לארמייה היו מעטים, וכללו רק את הקורפוס הקנדי השני, צורפו לארמייה גם הקורפוס הבריטי הראשון, הדיוויזיה הפולנית המשוריינת, חטיבה הולנדית, חטיבה בלגית וחטיבה צ'כית.
בשבועות האחרונים למלחמה הועבר הקורפוס הקנדי הראשון מאיטליה, צורף לארמייה וסייע לה בכיבוש צפון הולנד.
הארמייה השביעית של הצבא האוסטרו-הונגרי, הייתה ארמייה אוסטרו-הונגרית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
הארמייה השביעית הוקמה בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה קרל פון פלאנצר באלטין.
הארמייה ספגה מכה קשה במהלך מתקפת ברוסילוב, ובלאטין הוחלף בקרל פון קירשבאך אאוף לאוטרבאך, ומאוחר יותר בהרמן קבש.
לאחר כישלון הרוסים במתקפת קרנסקי, הגיב קבש בהכנסת כוחותיו לצ'רנוביץ באוגוסט 1917, מהלך ששיפר את מצבו של הצבא האוסטרו-הונגרי.
הארמייה פורקה יחד עם כל הצבא האוסטרו-הונגרי ב-1918.
גנרל חיל הפרשים קרל פון פלאנצר באלטין (8 במאי 1915 - 8 בספטמבר 1916)
גנרל חיל הפרשים קרל פון קירשבאך אאוף לאוטרבאך (8 בספטמבר 1916 - 20 באוקטובר 1916)
הארמייה השביעית של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה ולדימיר ניקיטין.
המשימה הראשונית של הארמייה הייתה לשמור על חופי הים השחור ועל הגבול עם רומניה.
באוקטובר של אותה שנה הארמייה הועברה לחזית המזרחית ונכללה במסגרת חזית דרום-מערב.
בשנת 1916 הארמייה השתתפה במתקפת ברוסילוב, ובשנת 1917 השתתפה במתקפת קרנסקי.
הארמייה המשיכה להילחם עד שפורקה יחד עם כל צבא האימפריה בתחילת שנת 1918.
גנרל חיל התותחנים ולדימיר ניקיטין (19 ביולי 1914 - 19 באוקטובר 1915)
לוטננט גנרל ולדימיר זייליוואצ'יוב (20 ביוני 1917 - 9 בספטמבר 1917)
לוטננט גנרל יאנורי קיכוויקז (9 בספטמבר 1917 - 3 בדצמבר 1917)
לוטננט גנרל ולדימיר טריאנדאפילוב (דצמבר 1917)
לוטננט גנרל ולדימיר לאבדווסקי (דצמבר 1917 - מרץ 1918)
הארמייה הרביעית (ברומנית: Armata a 4-a Română) הייתה ארמייה רומנית, שפעלה מסוף המאה ה-19 עד לשנת 1990, ולחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
עם הצטרפות רומניה לצד מדינות ההסכמה, נפרסה הארמייה הרביעית בגבול עם הונגריה, והשתתפה בקרב על טרנסילבניה.
לאחר מכן לחמה הארמייה בקרבות השונים, ובכלל זה בקרב בוקרשט, ולאחר נפילת בוקרשט בדצמבר 1916 פורקה הארמייה.
במחצית השנייה של שנת 1941, תחת פיקודו של גנרל ניקולאה צ'יופרקה, לחמה הארמייה לצד הוורמאכט במהלך פלישת מדינות הציר לברית המועצות בגזרה הדרומית של החזית הסובייטית, והשתתפה בקרב אודסה.
בשנת 1942 השתתפה הארמייה בקרבות סביב סטלינגרד, והגנה על האגף הדרומי של אגד הכוחות הגרמני, שתקף את העיר.
במסגרת מבצע אורנוס הותקפה הארמייה על ידי כוחות סובייטיים עדיפים וספגה אבדות כבדות.
בדצמבר 1942 היא השתתפה במאמץ הגרמני הכושל לחלץ את הארמייה הגרמנית השישית, שכותרה בכיס סטלינגרד, וספגה שוב אבדות כבדות במהלך מתקפת הנגד הסובייטית, שבאה בעקבותיו.
בשנים 1943–1944 לחמה הארמייה בקרבות הנסיגה, שניהלו כוחות הציר בשטח אוקראינה ולאחר מכן ברומניה.
לאחר מעבר ממלכת רומניה לצד בעלות הברית בעקבות תבוסת כוחות הציר במבצע יאשי-קישינב, וכיבוש רומניה על ידי כוחות הצבא האדום באוגוסט 1944, לחמה הארמייה לצד הצבא הסובייטי בקרבות בשטח הונגריה עד לתום המלחמה.
הארמייה התקיימה במהלך המלחמה הקרה כחלק מברית ורשה, ופורקה לאחר קריסת ברית המועצות.
הארמייה הראשונה (ברומנית: Armata a 1-a Română) הייתה ארמייה רומנית, שלחמה במלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, והמשיכה לפעול עד שנת 2000.
עם הצטרפות רומניה לצד מדינות ההסכמה, נפרסה הארמייה הראשונה בגבול עם הונגריה, והשתתפה בקרב על טרנסילבניה.
הארמייה חדרה לטרנסילבניה מצד מערב, ומפקדה יואן קולצ'ר עצר מתוך זהירות יתירה את הארמייה, שהתקדמה בשלושה צירים המופרדים על ידי רכסי הרים בלתי עבירים, לפני שהגיעה לאתרים שנקבעו כמטרה.
הוא הציע לייצב את החזית על קו הנהר אולט ולהתכונן למגננה, כי חשב שהכוחות היריבים עדיפים.
הצעתו נדחתה והפיקוד נלקח ממנו והועבר לגנרל יואן דרגלינה.
יום לאחר מכן נפצע דרגלינה והפיקוד נמסר לניקולאי פאטאלה.
בעקבות כישלון המתקפה, ומתקפת הנגד הנמרצת של מעצמות המרכז, נכבש מרבית שטחה של רומניה בידי הקיסרות הגרמנית ובכלל זה עיר הבירה בוקרשט.
הארמייה הראשונה נסוגה אל מולדובה, האזור היחיד שלא נשלט כעת בעדי האויבים.
הארמייה לקחה חלק במתקפה הרומנית של שנת 1917, ופורקה ב-1 ביוני 1918 עקב החתימה על הסכם בוקרשט.
הארמייה הוקמה מחדש בשנת 1941 עם כניסתה של רומניה למלחמת העולם השנייה לצד מדינות הציר.
הארמייה כללה את הקורפוסים ה-1 ה-6 וה-7, והוצבה במרכז רומניה.
בניגוד לארמיות השלישית והרביעית, היא שימשה כעתודה ולא השתתפה בקרבות.
לאחר שבשנת 1944 החליפה רומניה צדדים ועברה לתמוך בברית המועצות, החלה הארמייה הראשונה להיכנס לקרבות כנגד גרמניה הנאצית.
היא השתתפה בקרב דברצן, ולאחר מכן במצור על בודפשט כחלק מהחזית האוקראינית השלישית של הצבא האדום.
לצד הארמייה הרביעית היא לחמה בקרב על פראג כחלק מהחזית האוקראינית השנייה.
הארמייה התקיימה במהלך המלחמה הקרה כחלק מברית ורשה, ופורקה רק בשנת 2000, כאשר על בסיסה הוקם הקורפוס הטריטוריאלי ה-1.
הארמייה הראשונה של צבא סרביה (בסרבית: Српска Прва Армија) הייתה ארמייה סרבית, שלחמה במלחמת העולם הראשונה.
הארמייה גויסה עם תחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, וכמפקדה הראשון מונה פטר בויוביץ'.
במהלך הפלישה הראשונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, נשמרה הארמייה הראשונה בעתודה, אולם מרבית כוחותיה נשלחו לתמוך בארמיות ה-2 וה-3 במהלך קרב קר.
בעקבות הניצחון הסרבי בקרב זה, חדרה הארמייה הראשונה לתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית ופשטה על סירמיה (Syrmia).
בספטמבר היא נאלצה לסגת עקב הפלישה האוסטרו-הונגרית השנייה, והשתתפה בקרב דרינה במהלכו ניצחה את האוסטרים אולם במחיר אבדות כבדות.
במהלך הקרב נפצע בויוביץ' ובמקומו מונה למפקד הארמייה ז'יוויין מישיץ'.
בפיקודו של מישיץ' השתתפה הארמייה בקרב קולובארה בדצמבר של אותה שנה, שכמו קודמיו הסתיים בניצחון סרבי מוחץ.
בשנת 1915 חל שינוי ניכר במערכה, עקב הצטרפות הקיסרות הגרמנית וממלכת בולגריה למלחמה לצד אוסטריה.
על הארמייה הראשונה הוטל להגן על הגבול המערבי של סרביה לאורך הנהר דרינה.
הארמייה נאבקה בעיקר כנגד הארמייה האוסטרו-הונגרית השלישית, ופחות כנגד יחידות גרמניות ובולגריות, ולפיכך מצבה היה טוב יותר מאשר שתי הארמיות האחרות של צבא סרביה.
בהדרגה גורל המערכה על סרביה הוכרע לטובת מעצמות המרכז.
מישיץ' התנגד לתוכנית הנסיגה ותבע לעבור למתקפת נגד, אך ההנהגה הסרבית הכריעה בעדה.
מישיץ' ארגן את הכוחות הסרבים הנסוגים וביחד עם המלך פטר הראשון, הובילם לחופי אלבניה, משם לקורפו ובהמשך למפקדת כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי.
מישיץ' נפצע במהלך הנסיגה, וכמחליפו מונה מילוש ואסיץ'.
הארמייה השתתפה בקרבות החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, וב-1918 חזר בויוביץ' לפקד עליה.
הארמייה לקחה חלק חשוב במתקפת כוחות מדינות ההסכמה לאורך עמק הווארדאר שהובילה להוצאת בולגריה מהמלחמה, ולאחר מכן הדפה ביעילות מתקפת נגד גרמנית.
הארמייה שחררה את בלגרד והתקדמה עד הגבול האוסטרו-הונגרי לפני שנחתמה שביתת הנשק שסיימה את המלחמה, והארמייה פורקה.
פטר בויוביץ' (יוני 1918 - עד הפירוק)
הארמייה הרביעית של הצבא המלכותי האיטלקי (באיטלקית: Armata 4) הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה.
הארמייה הרביעית הוקמה במאי 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה, וכמפקדה הראשון מונה לואיג'י נאבה.
הארמייה הוצבה ברמת אסיאגו, והשתתפה בקרבות כנגד צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-1917 הצטרפה הקיסרות הגרמנית למערכה כנגד איטליה, והכוחות האיטלקים הובסו בקרב קפורטו.
לאחר התבוסה נסוגה הארמייה הרביעית למונטה גראפה, ושם ניצחה את הגרמנים בקרב מונטה גראפה.
ביוני 1918 השתתפה הארמייה בקרב הנהר פיאווה, ובין אוקטובר-נובמבר של אותה שנה השתתפה בקרב ויטוריו ונטו.
עם סיום המלחמה בנובמבר, פורקה הארמייה.
הארמייה הוקמה מחדש ביוני 1938, וכמפקדה מונה קמילו גרוסי.
ביוני 1940, הצטרפה איטליה למלחמת העולם השנייה לצד גרמניה הנאצית.
הארמייה הרביעית הייתה אחת משלוש הארמיות שהרכיבו את "קבוצת ארמיות מערב" של הצבא האיטלקי בפיקודו של נסיך הכתר אומברטו.
יחד עם הארמייה הראשונה והארמייה השביעית, הארמייה הראשונה לקחה חלק פעיל בפלישה האיטלקית לצרפת.
היא חצתה את הרי האלפים במעבר סן ברנהרד הקטן, אולם התקדמה מעט מאוד ונעצרה מול ביצורי הגבול הצרפתיים.
לאחר כניעת צרפת מפקדת הארמייה עברה למנטון, והיא ניהלה את אזור הכיבוש האיטלקי בצרפת.
ב-11 בנובמבר 1942 הארמייה לחמה לצד הגרמנים במבצע אנטון - כיבוש צרפת של וישי.
דו"ח גרמני ממרץ 1943 מתאר את הארמייה הרביעית כיחידה במצב ירוד מאוד.
לא הייתה לה הגנה ימית, ארטילריה כבדה ומטוסים.
כמו כן שרר בה מחסור חמור באמצעים כמו מלט וברזל שנדרשו להקמת ביצורי חוף.
הארמייה פעלה למנוע את גירושם של יהודי צרפת אשר חיו בשטח הכיבוש האיטלקי אל זה הגרמני.
כך, כאשר האיטלקים הודיעו כי הם מחפשים יהודים לשלוח לעבודה באיטליה, יהודים רבים התגייסו מרצון והועברו לאיטליה עצמה.
לאחר שב-8 בספטמבר 1943, חתמה איטליה על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית, פתחה הארמייה בנסיגה מצרפת לתוך ליגוריה.
חייליה פורקו מנשקם בידי הגרמנים.
מריו ניקוליס די רודילנט (ספטמבר 1915 - פברואר 1918)
הארמייה הרביעית של ארצות הברית הייתה ארמיית שדה של צבא ארצות הברית.
הארמייה הוקמה בקיץ 1932 ומפקדתה הייתה באומהה, נברסקה.
ב-18 ביוני 1936 הועבר מטה הארמייה לסן פרנסיסקו.
ב-1940 הוגדרו תחומי האחריות של הארמייה, אשר נפרסה בקליפורניה, וושינגטון, אורגון, איידהו, מונטנה, נבדה, יוטה ובהמשך גם אריזונה.
הארמייה לא לחמה במהלך מלחמת העולם השנייה, והייתה אחראית על הגנת החוף המערבי ואימון יחידות שנשלחו מאוחר יותר לחזית.
במהלך המלחמה פיקדו על הארמייה בזה אחר זה: ג'ון דוויט, ויליאם סימפסון וג'ון לוקאס.
במהלך המלחמה הייתה הארמייה אחראית על המבצע השנוי במחלוקת של כליאת היפנים בארצות הברית.
ב-7 בינואר 1944 הועבר מטה הארמייה לפורט סם יוסטון שבסן אנטוניו, טקסס.
מטרת ההעברה הייתה שהארמייה הרביעית תוכל למלא את תפקידי הארמייה השלישית אשר נשלחה לחזית המערבית.
לאחר המלחמה הייתה הארמייה אחראית על גיוס והכשרה של הכוחות ממדינות מערב ארצות הברית.
ביולי 1971 אוחדה הארמייה הרביעית עם הארמייה החמישית.
ב-1984 הוקמה הארמייה מחדש בפורט שרידן, אילינוי.
ב-1988 נסגר פורט שרידן ומטה הארמייה הועבר לפורט בנג'מין הריסון, אינדיאנה.
הארמייה השביעית של הצבא המלכותי האיטלקי (באיטלקית: Armata 7) הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה.
לאחר התבוסה האיטלקית ההרסנית בקרב קפורטו בנובמבר 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה, עבר הצבא המלכותי האיטלקי ארגון מחדש בידי ארמנדו דיאז.
הארמייה השביעית הוקמה, וכמפקדה מונה ג'וליו צ'זאר טאסוני.
ביוני 1918 לחמה הארמייה בקרב הנהר פיאווה, ובהמשך לחמה בקרב ויטוריו ונטו.
הארמייה פורקה עם סיום המלחמה.
הארמייה הוקמה בשנית בספטמבר 1939, וכמפקדה מונה הנסיך אמנואלה פיליברטו, דוכס גנואה.
הארמייה פורקה ב-14 בדצמבר של אותה שנה, וב-12 ביוני 1940 הוקמה מחדש והוחזקה בעתודה.
היא הייתה אמורה להשתתף בפלישה האיטלקית לצרפת, אולם בפועל לא לחמה ופורקה ב-31 באוקטובר 1940. היא הוקמה פעם נוספת ב-30 בספטמבר 1940 והגנה על פוליה, קמפניה ולאציו.
ב-1942 הורחבה אחריותה גם אל קלבריה.
בספטמבר 1943 נכנעה איטליה בפני בעלות הברית, והגרמנים כבשו את צפון המדינה.
הגרמנים פירקו את הארמייה השביעית, והעבירו לגרמניה את רכבותיה, ציודה ועמדות החוף שלה.
חיילי שש הדיוויזיות שלה פורקו מנשקם והורשו לחזור לביתם.
הנסיך פיליברטו, דוכס ג'נובה (1940)
הארמייה הרביעית (בטורקית: Dördüncü Ordu) הייתה ארמיית שדה של צבא האימפריה העות'מאנית, שלחמה במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
הארמייה הוקמה במקור ב-1887 כחלק מהרפורמות הצבאיות שעברו על צבא האימפריה העות'מאנית לקראת סוף המאה ה-19. בסיסה היה באנטוליה.
בעקבות הפיכת הטורקים הצעירים ב-1908 עבר הצבא רפורמה נוספת, והארמייה הרביעית הועברה לקווקז על גבול האימפריה הרוסית.
ב-1911 עבר הצבא רפורמה נוספת, אשר במסגרתו הוקמו קורפוסים.
הארמייה הרביעית הועברה לבגדאד, וכללה את הקורפוס ה-12 (הדיוויזיות ה-35 וה-36) והקורפוס ה-13 (הדיוויזיות ה-37 וה-38).
עם כניסתה של האימפריה העות'מאנית למלחמת העולם הראשונה בספטמבר 1914, הועברה הארמייה להגנה על אזור סוריה ובסיסה היה בדמשק.
היא קיבלה תחת פיקודה את הקורפוס ה-8 (הדיוויזיות ה-23 ה-25 וה-27) והקורפוס ה-12 (הדיוויזיות ה-35 וה-36).
זיקי פאשה שימש כמפקד הארמייה מכניסתה של האימפריה העות'מאנית למלחמה ועד נובמבר 1914, עת הוחלף באחמד ג'מאל פאשה.
הארמייה נועדה במקור לתקוף את מצרים הבריטית ותעלת סואץ ובחלק מהמסמכים העות'מאניים הרשמיים היא אף נקראת "צבא השחרור של מצרים".
עם זאת, המתקפה העות'מאנית על תעלת סואץ נחלה כישלון, חרף הצלחת העות'מאנים לצלוח את התעלה בניסיון הראשון בפברואר 1915, הם נהדפו לאחור לגדה המזרחית של התעלה - חצי האי סיני, ובניסיון השני באוגוסט 1916 כלל לא הגיעו לטווח איום על התעלה בארטילריה.
מרבית כוחות הארמייה הועברו בהדרגה לחזיתות פעילות יותר, והכוחות הנותרים נאלצו לוותר על פעילות ממשית.
בספטמבר 1917 נכללה הארמייה במסגרת קבוצת ארמיות ילדרים, ומונה לה מפקד חדש - כמאל מרסינלי.
ב-26 בספטמבר 1918 פורקה הארמייה.
הארמייה הרביעית הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ב-15 בספטמבר 1939 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור בוברויסק.
לאחר סיום הקרבות היא הוצבה במרחב ברסט.
לאחר פלישת הוורמאכט לברית המועצות, היא החלה בקרבות מגננה באזור ברסט.
ב-8 ביולי מפקדה נעצר ביחד עם מפקדים בכירים נוספים של החזית המערבית.
ב-15 ביולי הארמייה נסוגה מעיר סלאבהראד והתייצבה בקו הגנה מזרחית מהעיר.
בסוף ספטמבר 1941 הארמייה הוקמה מחדש והועברה ללחימה דרומית מלנינגרד.
היא לקחה חלק פעיל בניסיונות לשחרר את העיר ממצור, אך ללא הצלחות של ממש.
בינואר 1944 הארמייה הרביעית הוקמה מחדש כחלק מחזית עבר הקווקז.
היא ריכזה תחת פיקודה את כל היחידות של הצבא האדום שהיו ממוקמות בשטח איראן.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה מטה הארמייה היה ממוקם בבאקו ויחידותיה היו ממוקמות בשטח אזרבייג'ן הסובייטית.
הארמייה הפסיקה להתקיים עם התפרקות ברית המועצות, רוב הציוד שלה שולב בכוחות המזוינים של אזרבייג'ן.
אלכסנדר קורובקוב ספטמבר (1939 - יולי 1941) נעצר והוצא להורג.
בשנת 1956 טוהר מכל אשמה.
וסבולוד יאקובלב (ספטמבר 1941 - נובמבר 1941)
הארמייה השביעית הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת החורף ובמלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ב-14 בספטמבר 1939 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור קלינין.
במהלך המלחמה איבדה כ-18,500 הרוגים ומעל ל-81 אלף פצועים.
לאחר סיום הלחימה, ב-26 במרץ 1940 פורקה הארמייה.
ב-18 בספטמבר 1940 הארמייה השביעית הוקמה מחדש.
המטה שלה היה ממוקם בפטרוזבודסק.
באחריותה היה הגבול של ברית המועצות צפונית לאגם לדוגה.
היא השתתפה בהגנה על אזור קרליה והייתה חלק של חזית קרליה.
בשנת 1944 היא התחילה במתקפת נגד והצליחה לשחרר את העיר פטרוזבודסק.
לאחר חתימת הסכם סיום הלחימה עם פינלנד ב-8 באוקטובר 1944 הארמייה השביעית הועברה לעתודה.
בינואר 1945 מטה הארמייה היה בסיס להקמת ארמיית המשמר התשיעית.
ולדימיר גלוזדובסקי (אוגוסט 1944 - דצמבר 1944)
הארמייה הצפון-מערבית הייתה ארמייה של צבא הקונפדרציה אשר נטלה חלק במלחמת האזרחים האמריקנית.
הארמייה הוקמה ב-8 ביוני 1861 במטרה לאחד את כל יחידות הקונפדרציה בצפון-מערב וירג'יניה.
המפקד הראשון של הארמייה היה רוברט סלדן גרנט.
ב-11 ביולי הובסה הארמייה בידי כוחות צבא האיחוד במהלך קרב הר ריץ', ויומיים לאחר מכן הובסה שוב בקרב קוריק'ס פורד אשר במהלכו גרנט נהרג.
ג'קסון תפס את הפיקוד על הארמייה, אולם ב-20 ביולי הוא הוחלף בתפקידו בידי ויליאם לורינג.
לורינג פיקד על הארמייה עד נובמבר של אותה שנה, ואז הוחלף בידי אדוארד ג'ונסון.
הארמייה פורקה באופן רשמי ב-9 בפברואר 1862, אולם יחידה קטנה שפעלה בצפון עמק השננדואה תחת פיקודו של ג'ונסון, עדיין נודעה בכינוי "הארמייה הצפון-מערבית", עד קרב מחנה אלגהני.
מאז קרב זה נודעה היחידה בכינוי "ארמיית אלגהני".
הארמייה השביעית העות'מאנית (בטורקית: 7. Ordu) הייתה ארמיית שדה של האימפריה העות'מאנית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. למרות שיועדה רשמית כארמייה, לפחות עד 1918, היא הייתה בעל כוח של קורפוס בלבד.
הארמייה השביעית הוקמה בשנת 1877 לשירות בערב ובתימן.
בשנת 1908 היא כללה את דיוויזיות החי"ר ה-13 וה-14, רגימנט פרשים אחד ורגימנט תותחנים והם היו מעורבים בלחימה באנשי שבטים מורדים בתימן.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה פעלה הארמייה על רכס הרי יהודה והרי שומרון בחזית ארץ ישראל כשעד מערכת מגידו (בספטמבר 1918) ישבה מפקדת הארמייה בעיר שכם.
בהמשך נסוגה הארמייה צפונה ומזרחה כשרבים מחייליה נכנעו.
באוגוסט 1917 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא:
הארמייה השביעית, סוריה (מירליב מוסטפא כמאל פאשה)
בסוף 1917, בפיקודו של פבזי פאשה, נצטוותה הארמייה השביעית להתקדם ברחבי המדבר על מנת להביא ללחץ על צלעו הפנימית של אלנבי בארץ ישראל.
בעוד אלנבי תקף את הארמייה השמינית העות'מאנית, דיוויזיית הרוכבים האוסטרלית שלו נשלחה לעכב את התקדמות הארמייה השביעית.
הארמייה השביעית אכן הצליחה לאלץ את האוסטרלים לסגת בכמה קילומטרים אך בסופו של דבר האוסטרלים החזיקו את הקו.
לאחר הניצחון הבריטי בהקרב על גבעות מע'אר ב-13 בנובמבר (שלא כלל את הארמייה השביעית ישירות), החליט פבזי להסיג את הארמייה השביעית לשמירה על ירושלים.
בינואר 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא:
הארמייה השביעית (מירליב מוסטפא פבזי פשה)
הדיוויזיה ה-1, הדיוויזיה ה-19, הדיוויזיה ה-24
ביוני 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא:
הארמייה השביעית (מירליב מוסטפא פבזי פאשה)
הדיוויזיה ה-1, הדיוויזיה ה-24, דיוויזיית הפרשים ה-3
הדיוויזיה ה-26, הדיוויזיה ה-53, הדיוויזיה ה-19
בספטמבר 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא:
הארמייה השביעית (מירליב מוסטפא כמאל פאשה)
הקורפוס ה-3 (Miralay איסמט אינני)
הקורפוס ה-15 (מיראליי עלי פואט ביי)
הארמייה השביעית הושמדה על ידי הפגזה אווירית בריטית במהלך נסיגתה משכם ב-21 בספטמבר 1918.
בנובמבר 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא:
הארמייה השביעית (מירליב עלי פואט פאשה)
הארמייה הראשונה של האימפריה העות'מאנית (בטורקית: Birinci Ordu או Hassa Ordusu) הייתה ארמיית שדה של הצבא העות'מאני.
היא הוקמה באמצע המאה ה-19 במהלך רפורמות צבאיות עות'מאניות.
בשנת 1877 הוצבה הארמייה בסלימיה.
חי"ר: שבעה רגימנטי קו ושבעה גדודי רובאים.
פרשים: חמישה רגימנטי קו וחטיבת קוזאקים אחת
ארטילריה: תשע סוללות שדה ושלוש סוללות גרורות סוסים, רגימנט איחטיאט אחד.
הנדסה: פלוגת חבלה אחת, שמונה פלוגות מהנדסים, פלוגה אחת של אומנים.
שני רגימנטים של הנדסה (İstihkâm Alayı)
לאחר מהפכת הטורקים הצעירים והקמת העידן החוקתי השני ב-3 ביולי 1908 יזמה הממשלה החדשה רפורמה צבאית גדולה.
האזור המבצעי שלה היה קונסטנטינופול והבוספורוס, והיו לה יחידות באירופה ובאסיה הקטנה.
היא פיקדה על הדיוויזיות הפעילות הבאות: לארמייה היו גם תפקידי פיקוח על ארבע דיוויזיות רדיף (מילואים):
דיוויזיית הרגלים ה-1 (Birinci Fırka)
דיוויזיית הרגלים ה-2 (İkinci Fırka)
דיוויזיית הארטילריה ה-1 (Birinci Topçu Fırkası)
דיוויזיות רדיף של הארמייה הראשונה (שם הדיוויזיה מציין את מיקומה)
עם התארגנויות נוספות של הצבא העות'מאני, לרבות הקמת מטה ברמת הקורפוס, עד 1911 היה מטה הארמייה בהרבייה.
הארמייה לפני מלחמת הבלקן הראשונה בשנת 1911 נבנתה כך:
הקורפוס ה-1, הרבייה, קונסטנטינופול (פאריק זקי פאשה)
הדיוויזיה ה-1, חרבייה, קונסטנטינופול (קולונל חסן איזת ביי )
הדיוויזיה ה-2, סלימיה, קונסטנטינופול (מירליווה פרנס עזיז פשה)
הדיוויזיה ה-3, פנגאלטי, קונסטנטינופול (מירליווה אוסמן פאשה)
פיקוד האזור המבוצר בוספורוס, בוספורוס, קונסטנטינופול
פיקוד האזור מבוצר דרדנלים, Çanakkale
הקורפוס ה-4, אדריאנופול (פאריק אחמט אבוק פאשה)
פיקוד האזור המבוצר אדריאנופול, אדריאנופול
קולמר פון דר גולץ (מרץ -אוקטובר 1915)
באוגוסט 1914 נבנתה הארמייה באופן הבא:
הדיוויזיה ה-1, הדיוויזיה ה-2, הדיוויזיה ה-3
הדיוויזיה ה-4, הדיוויזיה ה-5, הדיוויזיה ה-6
הדיוויזיה ה-7, הדיוויזיה ה-8 הדיוויזיה ה-9
בנובמבר 1914 נבנתה הארמייה באופן הבא:
הדיוויזיה ה-7, הדיוויזיה ה-8, הדיוויזיה ה-9
הדיוויזיה ה-10, הדיוויזיה ה-11, הדיוויזיה ה-12
סדר הכוחות, סוף אפריל 1915