tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הלני היא הראשונה אשר חזתה את הגידול של ההשפעה של האימפריה העות'מאנית באזור, כאשר שלחה עם השגריר מטאוס הארמני (שנשלח בעצת פרו דה קוויליאן כשגריר אתיופיה לפורטוגל ולאפיפיור ברומא) בקשה לעזרה בלחימה כנגד המוסלמים מיפאט ואדאל
תאריך מותה של הלני נתון בוויכוח, ההיסטוריון פאול בי.
האנז מציין שמתה בגיל מאוד מתקדם בשנת 1520 אך ההיסטוריונים באקינאם והאנטינגפורד טוענים שמתה באפריל 1522
בזמן פטירתה היה נוכח באתיופיה הפורטוגזי פרנסישקו אלואראש שכתב שתושבי אתיופיה היו מלאי צער:
הלניו הררה (בספרדית: Helenio Herrera; 10 באפריל 1910–9 בנובמבר 1997) היה שחקן ומאמן כדורגל ארגנטינאי-צרפתי.
קריירת המשחק של הררה הייתה צנועה, בניגוד לקריירת האימון שלו.
הוא זכה ב-16 תארים משמעותיים ובכך הוא אחד המאמנים המוצלחים והמשפיעים ביותר בהיסטוריית הכדורגל.
הררה זכור בעיקר בזכות הצלחתו הגדולה באינטר שבתקופתו זכתה לכינוי "לה גרנדה אינטר".
יש מחלוקת לגבי שנת לידתו, שכן בשנות ה-50 הוא שינה את שנת לידתו מ-1910 ל-1916. אולם הררה נולד בארגנטינה, הוא היגר עם הוריו הספרדים לקזבלנקה שבמרוקו, שם קיבל אזרחות צרפתית.
ב-1932 עבר מקבוצה מקומית בקזבלנקה לקבוצה פריזאית.
הוא מאוחר יותר שיחק במספר קבוצות נוספות בצרפת ואף שותף בשני משחקים של נבחרת צרפת.
בזמן מלחמת העולם השנייה, בשנת 1944, החל לשמש כמאמן-שחקן בקבוצתו.
לאחר העונה הבודדת ששימש כמאמן-שחקן בקבוצתו, הצטרף הררה לקבוצה בה שימש כשחקן במשך שתי קדנציות, הפעם כמאמן.
הוא אימן את הקבוצה במשך שלוש עונות ולא זכה באף תואר.
הררה עבר לספרד, ובמשך שש שנים אימן מספר קבוצות לתקופות קצרות, בהן סביליה ואתלטיקו מדריד.
לאחר מכן עבר לקבוצה הפורטוגזית בלננשש.
הררה חזר לספרד כדי לאמן את ברצלונה.
את ברצלונה הוביל לזכייה בשתי אליפויות לה ליגה ושני גביעי ערי הירידים, אך מספר בעיות ומחלוקות עם השחקן המרכזי בקבוצה לאדיסלאו קובאלה הכריחו אותו לעזוב ב-1960.
הררה היגר לאיטליה וחתם באינטר מילאנו.
באינטר של הנשיא אנג'לו מוראטי בנה הררה את הקבוצה הטובה באירופה באותם ימים שזכתה לכינוי "לה גרנדה אינטר" (אינטר הגדולה) איתה זכה בשלוש אליפויות איטליה, שני גביעי אירופה לאלופות ושני גביעים בין יבשתיים, הוא השליט בקבוצה את מערך ה-5-3-2 הנודע בשם "ורו" (Verrou), שאפשר לקבוצתו גמישות רבה בניהול מתפרצות.
ממערך זה נוצר הקטנאצ'ו - מערך שתכליתו הגנתית מאוד.
אינטר של הררה זכורה עד היום כאחת הקבוצות הטובות בהיסטוריה של הכדורגל האירופי.
בנוסף לאימון אינטר, אימן הררה בשנות ה-60 גם את נבחרת ספרד ואת נבחרת איטליה.
ב-1968 עבר הררה לרומא, עימה זכה בגביע אחד.
הוא חזר לאינטר למשך עונת 1973/74. בעקבות התקף לב החליט הררה לפרוש מאימון ולנוח בוונציה.
בסוף העשור שב לאימון - למשך תקופה קצרה בקבוצה איטלקית קטנה - ומאוחר יותר בברצלונה למשך שני חצאי עונות.
הררה היה חלוץ בשימוש בהמרצות פסיכולוגיות לשחקנים.
משפטי מפתח שעשה בהן שימוש נרחב כמאמן נמצאים בשימוש היום, כגון המשפט "מי שלא נותן את כולו, לא נותן את כולו".
כמאמן, הנחיל הררה נהלים קפדניים לשחקנים: הוא אסר על השחקנים לשתות משקאות חריפים ולעשן, הוא קבע את הדיאטה שלהם ואף הישעה שחקן באינטר על כך שאמר לעיתונות "באנו לשחק ברומא" במקום "באנו לנצח ברומא".
הררה היה אחד המאמנים הראשונים שקרא לתמיכת "השחקן ה-12" - הקהל.
בעוד מערך הקטנאצ'ו הגנתי בטבעו, הררה עשה בו שימוש שונה מאשר קבוצות איטלקיות אחרות ומאשר ה"ורו" המקורי.
הוא השתמש במגני הצד בעיקר כמגני כנף - כלומר בגישה התקפית יותר.
מאידך גיסא, הררה לא הכחיש שהטקטיקה שלו נשענה על יכולת הגנתית.
הררה היה אחד המאמנים הראשונים שלקחו קרדיט על הצלחת קבוצתו.
עד תקופה זו, היה תפקיד המאמן מזערי בקבוצה והקבוצה נשענה על יכולת אינדיבידואלית של השחקנים, כגון "ריאל מדריד של די סטפאנו", בניגוד לכינוי שניתן לאינטר מילאנו בשנות השישים: "אינטר של הררה".
הַלְעִיטֵהוּ לָרָשָע וְיָמוֹת הוא ביטוי תלמודי ועיקרון הלכתי, שבמשמעותו הפשוטה מציין יחס של אדישות ושוויון נפש, ולעיתים אף של עידוד, לכך שאדם המוגדר בהלכה כרשע ייכשל בעבירות.
לביטוי, המובע באופן ציורי, אין משמעות הצהרתית בלבד, אלא הוא בעל משמעות מעשית בפסיקה ההלכתית.
בעקבות קושי בסיסי לקבל עמדה מסוג כזה, פירשו בספרות ההלכה את הביטוי באופנים שונים, והוסיפו לו מגבלות ותנאים שאינם נובעים באופן ישיר מלשון התלמוד או מההקשרים שבהם הוא מופיע, על פיהם יש ערך להכשלת רשע בעבירות רבות.
פרשנות ייחודית של הרב צבי פסח פרנק לדברי הרמב"ם על הביטוי, מבטאת גישה הפוכה מהמקובל, ולפיה משמעות הביטוי היא שיש להציל רשעים מעבירות חמורות, ולגרום להם, במידת האפשר, לעבור במקומן עבירות קלות יותר.
על פי מילון אבן-שושן "הלעטה" היא מתן אוכל רב לצורכי השמנה, ולרוב המונח מתייחס לבעלי חיים.
המילה מופיעה במקרא פעם אחת, בדבריו של עשיו ליעקב בסיפור מכירת הבכורה, .
בהקשר זה המילה משמשת לבני אדם.
מקור הדברים במשנה, במסכת מעשר שני, שם פוסק רבן שמעון בן גמליאל כי אין צורך לסמן פירות שאסורים באכילה כי הם נטע רבעי או מעשר כך שגנבים ידעו שלא לאכול אותם, מכיוון שבכל מקרה אכילת פירות מהשדה ללא רשות היא גזל, ואין צורך למנוע מרשעים להיכשל בעבירה נוספת.
ב מצוטט רבן שמעון בן גמליאל כמנמק את פסיקתו בביטוי "הלעיטהו לרשע וימות".
חכמים חולקים על רבן שמעון בן גמליאל, אך להלכה נפסק כמוהו, על פי הכלל: "כל מקום ששנה רבי שמעון בן גמליאל במשנתנו, הלכה כמותו".
פרשנים דנו כיצד רבי שמעון בן גמליאל מעודד הכשלה מכוונת של רשעים בעבירות - דבר העומד לכאורה בסתירה למצוות תוכחה, לפיה יש למנוע מיהודי לעבור עבירה, לציווי התורה "לפני עיוור לא תיתן מכשול" ולתקנת חכמים בנוגע לחובה "לאפרושי מאיסורא" (בעברית: להפריש מאיסור, כלומר למנוע מאדם לעבור עבירה).
מספר פרשנים הגבילו את משמעות הביטוי וצמצמו את תחום החלתו, כדי להימנע מקביעה סופית, כי רצוי להכשיל רשעים בעבירות.
יש שפירשו שכלל זה תקף רק בקשר למעשה, שבו תיעשה עבירה על ידי הרשע, שאין עלינו למנוע אותו מלהכשל בעבירה נוספת במעשה זה עצמו.
פירוש נוסף טוען, כי אף על פי שהביטוי "הלעיטהו" מעיד לכאורה כי מדובר בעידוד אקטיבי ומכוון להכשיל רשעים, הרי בכל זאת, כוונת רבי שמעון בן גמליאל היא שאין חובה למנוע מהרשע לעבור את העבירה, אך הכשלה אקטיבית אסורה.
הרדב"ז העלה שתי פרשנויות נוספות.
האחת, שהמקרים שעליהם נסבה האמירה הם כאלה שהמכשיל יפסיד בהם כסף.
כלומר, רק במקרים שבהם על ידי הצלת הרשע מעבירה ייגרם למציל הפסד כספי - מותר לעמוד מנגד ולא להצילו, אבל במקרים סתמיים חלה חובה למנוע מכל אחד מלעבור עבירה - גם מרשעים.
והשנייה, בשו"ת הרדב"ז, ולפיה המקרים שבהם יש להכשיל רשעים בעבירה הם רק כאלה שבהם הצלת הרשע מעבירה תגרום עבירה אחרת - אף אם היא קלה יותר, אך כאשר ניתן להציל את הרשע מלעבור את העבירה ללא גרימה של עבירה אחרת - חלה חובה להצילו.
יש הסבורים שפרשנויות אלו הן מאולצות, ומציעים הסברים קיצוניים - לשני הצדדים.
הר"ש סירלאו כתב: כלומר, הוא קבע שעל אדם לעשות ככל שביכולתו על מנת שהרשעים יחטאו יותר כדי שימותו ברשעותם.
למול גישה זו, המביעה שנאת רשעים, קיימות גישות הפוכות.
ההתמודדות עם הכלל ופרשנותו בתנועת החסידות, עלתה בקנה אחד עם עיקרון בסיסי שלה - הדגשת הערך של אהבת ישראל - גם למי שנתפס כרשע.
דוגמה לכך היא דבריו של רבי צדוק הכהן מלובלין:
כוונתו, כנראה, דומה למושג ההלכתי "משומד לדבר אחד", המגדיר אנשים שמקיימים את המצוות כולן - למעט אחת, אותה הם אינם מקיימים לחלוטין.
רבי צדוק הכהן מצמצם את כלל ה"הלעיטהו" רק לגבי המצווה שידוע שהרשע הוא "משומד" לגביה, ועובר עליה בכוונה תחילה.
גם רבי שלמה איגר - מגדולי המתנגדים לחסידות - הסביר את הביטוי "הלעיטהו לרשע וימות" באותו אופן בדיוק.
גישה אחרת, המעלה אפשרות להבין את הביטוי במשמעותו הפשוטה, קובעת כי אין כל משמעות לעבירה שנעברה על ידי אדם המוגדר כרשע, וזאת משום שהוא כבר הופקע לחלוטין מהמערכת הנורמטיבית ההלכתית שאינה מתייחסת לאיש שאינו שומר על התורה, ובמהותו כבר פרק מעליו לגמרי את ציוויי התורה.
מעמדו מבחינת ההלכה אינו מוגדר כעובר עבירה זו או אחרת, אלא כמנותק לגמרי מציוויי התורה מחוסר מחויבות בסיסית אליה.
פרשנות זו אינה מעודדת הכשלתו של רשע בעבירות, אלא מביעה אדישות כלפיה.
היא קובעת כי למאמץ להציל רשעים מעבירות אין כל ערך.
פרשנות נוספת היא זו של רבי אליעזר ממץ, בספר יראים, המסביר כי משמעות המונח היא כי יש להוכיח את הרשע שלא יעשה את העברה, על אף שברור לנו כי הוא לא ישמע לדברי התוכחה: .
פרשנות הרב צבי פסח פרנק
הרב צבי פסח פרנק דן בכלל, תוך התייחסות לדברי הרמב"ם בפירושו למשנה, על פי דברי הרמב"ם:
ההסבר הרווח לדברי הרמב"ם הוא שכתוצאה מחומרת העבירה של גזל, אין צורך לנקוף אצבע על מנת להציל אדם המתכוון לעבור עבירה זו.
כלומר, בשאר העבירות החמורות פחות נשארת הערבות ההדדית תקפה גם כלפי רשעים.
הרב פרנק ביטא בתשובה ההלכתית אודות החיוב לאפרושי מאיסורא (=להפריש מאיסור, כלומר, למנוע מיהודי לעבור עבירה) את התהייה על משמעותם הפשוטה של דברי הרמב"ם: .
הוא טוען כאפשרות להסבר דברי הרמב"ם, כי על פי הרמב"ם המקרה עליו נסובים דברי רבן שמעון בן גמליאל והכלל "הלעיטהו" הוא ייחודי, בכך שאם ייעשה ניסיון להציל את הגנב מעבירה קלה הוא ייכשל בעבירה חמורה, ולכן נאמר "הלעיטהו לרשע וימות".
בפירוט: דוּבַּר במשנה על מצב שבו יש בשדה "נטע רבעי", וקיים חשש שגנבים ייקחו את הפירות ויאכלו אותם כי לא יידעו שמדובר ב"נטע רבעי".
הפתרון המוצע הוא לסמן את הפירות האסורים, כך שהגנבים יידעו כי פירות אלה פסולים לאכילה.
דברי הרב פרנק מהווים מהפכה משמעותית בהבנת הביטוי "הלעיטהו לרשע וימות".
לטענתו, הרמב"ם שולל לחלוטין את האידאולוגיה הקובעת כי יש להכשיל רשעים בעבירות.
להפך - הסיבה בגללה נפסק כי אין לסמן את הפירות האסורים באכילה היא כדי להציל את הגנבים (=ה"רשעים", במקרה זה) מאיסור חמור יותר, ולא כדי להכשילם.
באותו מקום בו פוסק רבן שמעון בן גמליאל כי אין צורך לסמן נטע רבעי על פי הכלל "הלעיטהו לרשע וימות", הוא מוסיף .
לכאורה, מכאן נמצא כי לפנים משורת הדין, יש לדאוג גם לרשעים ולדאוג שלא יכשלו בעברות.
אך דעה אחרת קובעת כי גם תקנת ה"צנועים" הייתה רק בשנת השמיטה, ולפי זה אין כל סייג לכלל "הלעיטהו לרשע וימות".
ויש המפרשים שה"צנועים" חלוקים על הדעה של "הלעיטהו לרשע וימות", וסוברים כי יש גם לדאוג לרשע שלא יכשל בעבירות נוספות, על אף שהוא אינו שומר את עצמו מהן.
המשנה דנה במקרה בו אדם מתארח בפונדק, ועליו לתת לבעלת הפונדק מזון כדי שתכין לו אוכל.
כמו בכל אכילת פרי או ירק, עליו לעשר את הגידולים, אלא שקיים חשש שהפונדקאית תחליף את המזון שהוא נתן לה בפריטים שקיבלה מאורחים אחרים המתארחים באכסניה, וייתכן שהם אינם מעשרים את המוצרים שלהם שנתנו לפונדקאית.
בעקבות חשש זה נפסק להלכה שעליו לעשר מחדש כל אוכל שהוא מקבל מהפונדקאית, מחשש שהאוכל שקיבל שונה מזה שנתן, ואם כן - הוא אינו מעושר.
בנוגע לכך שיש לעשר את האוכל שהוא מקבל - קיימת הסכמה במשנה שהאוכל מחויב בעישור בשל הספק שמא הוא אינו מעושר; אך נחלקו תנאים האם על האורח לעשר גם את האוכל שהוא נותן לפונדקאית, אודותיו קיים חשש שיגיע לאנשים אחרים שיאכלוהו.
שיטת רבי יוסי קובעת כי "אין אנו אחראין לרמאים", ולכן אף אם האוכל הלא-מעושר יגיע לפונדקאית ויכשיל אותה באכילת טבל - "אין אנו אחראין לרמאים" ואין האורח צריך לדאוג שהפונדקית או אורחיה יאכלו טבל.
לעומתו, תנא קמא סבור שאין להכשיל את הפונדקאית באכילת טבל, על אף שהיא מצִדה רמאית, כיוון שהיא מחליפה את האוכל המעושר שהיא מקבלת באוכל אחר, ולכן יש לעשר גם את מה שניתן לפונדקאית, וגם את מה שנלקח ממנה.
התלמוד הירושלמי קובע כי מחלוקתם של רבי יוסי ותנא קמא נסובה אודות תקפותה והחלתה של הלכת "הלעיטהו לרשע וימות".
רבי יוסי סבור שאין צורך להציל רשעים, ואילו תנא קמא סבור שבכל מקרה יש להציל יהודי מעבירה, גם אם הוא רשע ועובר עבירה.
בתלמוד הבבלי קיימת דוגמה הפוכה.
שבה אדם שעבר עבירה במזיד (משמע הוא מוגדר כ"רשע"), מותר לו להציל את עצמו מהעבירה על ידי עבירה אחרת, קלה יותר, וזאת על אף שהוא מוגדר כרשע.
דוגמה זו נסובה אודות אדם שהכניס בצק לתנור בשבת, ואם לא יוציא את הבצק מהתנור הוא ייאפה ויהפוך ללחם, ואז יעבור אדם זה על מלאכת אופה האסורה בשבת.
להלכה אדם יכול להציל את עצמו מהאיסור, בכך שיוציא את הבצק מהתנור וימנע מראש את הֵאפות הלחם, אלא ש"רדיית הפת" - הוצאת לחם מהתנור, אסורה בשבת אף היא מדרבנן.
בכל זאת, מתירים לאדם שהכניס את הבצק לתנור להוציאו משם, גם במחיר של איסור "רדיית הפת" (מדרבנן), וזאת כדי שיציל עצמו מאיסור חמור יותר (מדאורייתא) של אפייה בשבת.
רבי יואל סירקיש כתב בספרו בית חדש על דברי רבי יעקב בן אשר, שפוסק הלכה זו בספרו ארבעה טורים, כי החידוש בסוגיה זו, שמותר לאדם לעבור על איסור קל כדי להציל את עצמו מהחמור, הוא העובדה שלא אומרים "הלעיטהו לרשע וימות".
לכלל זה ישנן גם משמעויות הלכתיות מעשיות, הבאות לידי ביטוי במקרים שונים בפסיקות הלכה.
יישום קיצוני לכלל זה הוא האפשרות להניח לעובר עבירה למות.
יש שסברו כי אכן כך היא ההלכה ומותר לעשות זאת וכך גם לגבי מקרה המועלה על ידי הרב יצחק זילברשטיין, שהשליכו גם כלפי גרימת מוות לפורץ בשל מעשה הפריצה, לדוגמה תוך הנחת רעל באוכל שייתכן שייגנב על ידיו.
פסיקות אלה מרחיבות את משמעות הביטוי לא רק להכשלת הרשע בעבירות, אלא גם לגרימת נזק פיזי ואף מוות - דבר שאינו עולה מדברי רבי שמעון בן גמליאל והתלמוד שקבעו כלל זה.
מסקנות אלו נשללו בתוקף על ידי רבים מפוסקי ההלכה, והם פסקו כי אין שום היתר לגרום חלילה למות הרשע, ואף מוטלת חובה להצילו.
דוגמה אקטואלית לכך היא הפגנות נגד חילול שבת שנערכות בעצמן בשבת, כדוגמת אלה שנערכו בכיכר השבת או בפרשת קולנוע היכל.
ההפגנה כשלעצמה איננה חילול שבת, אך עקב הפגנות אלו הכשילו המפגינים החרדים את החילונים באופן עקיף בעבירות של חילול שבת, בין השאר באמצעות היערכות המשטרה והסיקור העיתונאי שנעשה בשבת.
כתוצאה מהכלל "הלעיטהו לרשע וימות", ובצירוף יחסה של התורה למחללי שבת כאל רשעים מבחינה הלכתית, יש הפוסקים שאין למפגינים לחשוש מחילול שבת זה שהתרחש בגינם.
פסיקה זו תלויה גם במחלוקת האם החילונים כיום נחשבים לתינוק שנשבה, שכן לפי הדעה שהם נחשבים לכאלו, לא תקף לגביהם הכלל "הלעיטהו לרשע וימות".
עם זאת, היו פוסקים שאסרו הפגנות אלו בעקבות פרשנות שונה של הביטוי "הלעיטהו לרשע וימות", לפיה מותר להכשיל באופן פסיבי בלבד, אך לא באופן אקטיבי.
השלכה מעשית נוספת לכלל זה ניתן למצוא בתשובה הלכתית של הרב אליעזר יהודה וולדינברג, בנוגע למקרה שבו אדם מחלל שבת בכך שנוהג בכלי רכב, והוא שואל אדם אחר על הדרך הקצרה ביותר ליעדו.
לדברי הרב וולדינברג אסור לכוון אותו, אפילו אם על פי התשובה יחלל הנהג את השבת במידה פחותה יותר - כי ייסע מרחק קצר יותר, מכיוון שהוא נחשב לרשע, ולאור הקביעה של "הלעיטהו לרשע וימות" אין למנוע ממנו להיכשל בעבירות.
השלכה ישירה מפסקו של הרב וולדינברג, שקבע כי הכלל תקף למעשה בימינו כלפי אנשים שאינם שומרי תורה ומצוות, היא אחד היישומים המשמעותיים ביותר להלכה זו: שאלת יחסי דת ומדינה ודתיים-חילונים במדינת ישראל.
שאלה זו משליכה באופן ישיר על החלטות מרכזיות נוספות, כמו האם יש חשיבות לחקיקה דתית במדינת ישראל?
- לכאורה, יש "להלעיט" את אלה שאינם שומרי תורה ומצוות בכמה שיותר עבירות; או האם ככלל מותר להכשיל אדם חילוני מן השורה בעבירה?
לפי פסקו ההלכתי של הרב וולדינברג, נראה שאין מנוס מההכרעה הקובעת כי גם חילונים בני ימינו מוגדרים כ"רשעים" על פי ההלכה ואין למנוע מהם לעבור עבירות, ואולי אף להכשילם בכוונה.
עם זאת, הדיין הרב אברהם שרמן מציג גישה השוללת הכשלת חילוני בעבירה:
הכשר למפעל שאינו מתחייב לשמור על גדרי ההלכה במלואם
השלכה נפוצה נוספת לכלל זה הוא מתן תעודת כשרות למפעל שאינו מתחייב לשמור על גדרי ההלכה במלואם, ומסכים לקבל על עצמו רק את חלקם.
הרב אליעזר יהודה ולדנברג התייחס לשאלה כזו שהובאה לפניו אודות מפעל שהסכים לקבל על עצמו את גדרי הכשרות, שלא יהיו מעורבים באוכל חומרים האסורים באכילה, אך סירב לקבל על עצמו שלא להגיש לסועדים מאכלים חלביים אחרי מאכלים בשריים.
הרב פסק שלא ניתן לתת הכשר שבו יש גושפנקא כלשהי למעשה האסור על פי ההלכה, ואין עלינו לדאוג ליהודים הסועדים במסעדה פרוצה זו, שכן מי שסועד במסעדה ללא הכשר במזיד, עליו נאמר "הלעיטהו לרשע וימות".
בפסקו זה הוא מסתמך על פסקו של הנודע ביהודה שכותב: .
פסק זה קיבל תגובה של הרב עובדיה יוסף החלוק על הפסק, וסובר כי ישנם עוברי אורח תמימים שנכנסים למסעדה עליה כתוב אותיות עבריות בהנחה שמדובר במסעדה כשרה, ועליהם לא חל הכלל החמור "הלעיטהו לרשע וימות".
מועדון הכדורגל הלסינגבורג (בשוודית: Helsingborgs IF) הוא מועדון כדורגל שוודי מהעיר הלסינגבורג שבדרום שוודיה.
מועדון הכדורגל, שהוקם ב-4 ביוני 1907, זכה עד ראשית המאה ה-21 ב-6 אליפויות לאומיות וחמישה גביעים לאומיים והגיע לגמר הגביע פעמיים נוספות.
הקבוצה משחקת בליגה הבכירה בשוודיה.
יריבתה הגדולה ביותר של הקבוצה היא קבוצת הכדורגל מהעיר מאלמה, השכנה, והמשחקים ביניהן מכונים "הדרבי של מחוז סקונה".
מועדון הכדורגל הלסינגבורג הוקם בשנת 1907 בעיר הלסינגבורג שבקצהה הדרומי של שוודיה, במחוז סקונה.
הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה במדינה בעונת 1916/1915, כשזו עוד נקראה ה"סוונסקה סריין".
הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר המאסטר-קאפ השוודי, בשנת 1918, אז הפסידה 3-1 בגמר לגטבורג.
בעונת 1921/1920 סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה השוודית הבכירה כשבאותה העונה היו 10 קבוצות בליגה זו.
בשנת 1941, שנה אחת לאחר שזכתה באליפות השוודית החמישית בתולדותיה, זכתה הקבוצה בגביע השוודי לאחר שגברה בגמר על אי-קו סלייפנר בתוצאה 3-1. בעונת 1951/1950 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע השוודי אך הפסידה במשחק הגמר בתוצאה 3-2 לא-אי-קו סולנה.
הקבוצה העפילה רשמית לליגה הבכירה בעונת 1992, אז גברה במשחקי פלייאוף העלייה על קבוצה מהעיר סונדסוואל.
עם עלייתה לליגה הבכירה, גם חזרה הקבוצה לאזור מרכז הטבלה וכבר בתום עונה אחת הגיעה לגמר הגביע השוודי, אז הפסידה בשער הזהב לנורשפין, 4-3. בעונה שלאחר מכן היא סיימה כסגנית הליגה השוודית.
בעונת 1998 סיימה הקבוצה הן כמחזיקת הגביע השוודי והן כסגנית אלופת שוודיה, במרחק שתי נקודות מא.א.ק סולנה, שזכתה לבסוף באליפות.
בעונה שלאחר מכן כבר זכתה הלסינגבורג באליפות שוודיה, ובעונה העוקבת היא העפילה לליגת האלופות.
בין אמצע שנות ה-90 לתחילת שנות ה-2000 לא זכתה הקבוצה להצלחה רבה במפעלים האירופיים.
בעונת 1996/1997 היא העפילה עד לסיבוב השלישי של גביע אופ"א, בו הודחה על ידי אנדרלכט מבלגיה.
בעונה שלאחר מכן שיחקה באותו טורניר, והפעם הודחה בסיבוב השני על ידי פרנצווארוש מהונגריה.
בעונת 1998/1999 השתתפה הקבוצה בגביע המחזיקות, בו הודחה בסיבוב הראשון על ידי צ'לסי מאנגליה.
בעונת 1999/2000 חזרה הקבוצה לשחק בגביע אופ"א, והפעם הודחה בסיבוב השני על ידי פארמה מאיטליה.
באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות.
בעונה שלאחר מכן שיחקה הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות, והעפילה לשלב הבתים לאחר שהדיחה את אינטר מילאנו בסיבוב השלישי המוקדם.
בשלב הבתים שובצה ביחד עם באיירן מינכן הגרמנית, פריז סן-ז'רמן הצרפתית ורוזנבורג באלקלוב הנורווגית.
הקבוצה סיימה את הבית במקום האחרון עם מאזן של ניצחון אחד, שתי תוצאות תיקו ושלושה הפסדים, בהם הפסדים 1 - 6 לרוזנבורג ו-1 - 4 לפריז סן-ז'רמן.
בעונת 2007/2008 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א.
בסיבוב המוקדמות הראשון ניצחה את נרבה טרנס.
בסיבוב המוקדמות השני ניצחה את דרוהדה יונייטד.
בסיבוב הראשון ניצחה את הירנביין.
בשלב הבתים סיימה במקום השני בבית אחרי ז'ירונדן דה בורדו.
בשלב 32 האחרונות הקבוצה הפסידה לפ.ס.וו.
בשנים שלאחר מכן המשיכה הקבוצה להשתתף במפעלים האירופיים, אך לא זכתה להצלחה נוספת.
הקבוצה זכתה בגביע השוודי בעונות 2006, 2010, 2011 וכן בסופר קאפ השוודי בעונת 2007, הראשון בתולדות המועדון.
הלנת שכר היא מצוות עשה ולא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיהן חל איסור לעכב תשלום שכר שכירות - בין של שכיר אדם ובין שכירות של כלי ובהמה, וישנה מצוות עשה לתת את התשלום במועד.
דין זה אינו חל דווקא על יחסי שוכר-משכיר, אלא גם במקרה של חוב כלפי קבלן.
ההלכה רואה בחומרה הלנת שכר, וכפי שכתב הרמב"ם:
איסור הלנת שכר מוזכר בשני מקומות במקרא: ומקור נוסף:
בפסוקים אלה כלולים כמה סוגי איסורים להם בסיס משותף אחד - האיסור לעכב תשלום ממון של אדם המוחזק בידי אחר.
מצוות עשה ביומו תתן שכרו
מעביד המשלם לעובד את השכר ביום שסיים את העבודה, מקיים מצוות מדאורייתא.
העובר ולא נתן את שכר העובד בזמן שנתחייב, מלבד שעבר על הלאו הנ"ל של לא תלין, ביטל מצוות עשה זו.
מצווה זו מוזכרת בתורה בפסוק , וכן פוסק הרמב"ם והשולחן ערוך.
המשנה מבחינה בין כמה סוגים של שכירים: "שכיר־יום", "שכיר־לילה", "שכיר־שעות" וקבוצה נוספת של שכירים - "שכיר־שבת", "שכיר־חדש", "שכיר־שנה" ו"שכיר־שבוע" (=אדם שנשכר לשבע שנים); כלומר, אדם שנשכר לעבודה במהלך היום וסיים אותה עם רדת הלילה, גובה את שכרו עד למחרת בבוקר, שנאמר "לא תלין פעולת שכיר אתך עד בקר".
כך גם לגבי אדם שנשכר לעבודה במהלך הלילה וסיים אותה עם עלות היום, גובה את שכרו עד סוף היום, שנאמר "לא תבוא עליו השמש".
בשונה מהם מעט, אדם שנשכר לפי שעות, גובה את שכרו באותו חלק של היום בו הוא נשכר - אם נשכר ביום גובה עד לסיום היום, ואם נשכר בלילה גובה עד לסיום הלילה.
קבוצת השכירים שנשכרו למשך יותר מאשר יממה שלמה - שבוע, חודש, שנה או שבע שנים - הזמן בו חלה זכות הגבייה היא מסיום עבודתם, אך תלויה אם סיימו ביום או בלילה; אם סיימו במהלך היום - גובים עד לסיום היום, ואם סיימו במהלך הלילה - גובים עד לסיום היום שאחרי.
בדינים אלה המשנה קובעת עקרונית, כי חיוב התשלום חל בסיום העבודה ולא במהלכה, ולכן חישוב זמן איסור עיכוב התשלום מתחיל רק מסיום העבודה, ובהתאם לכללים הקבועים שמוזכרים במשנה.
מקרים בהם לא חל העשה
במשנה הובאו כמה הסתייגויות לאיסור זה: ראשית על השכיר לתבוע את שכרו, אך אם השוכר לא מודע לכך שהשכיר מעוניין בשכרו - לא חל איסור.
בנוסף, אם בוצע תשלום באמצעות צד שלישי - "חנווני", בלשון המשנה - והחייב הורה לצד השלישי לשלם לשכיר - לא חל איסור.
מקרה ייחודי נוסף הוא שני שותפים ששכרו יחד פועלים, וסוכם כי אחד מהם ישגיח על עבודתם והאחר ישלם להם.
הברייתא קובעת כי גם אם עוכב התשלום לפועלים אלה, מטעמים טכניים לא חל איסור הלנת שכר באופן פורמלי, שכן כדי שאדם יוגדר כעובר על איסור זה עליו להיות גם המעסיק בפועל וגם משלם השכר.
המשנה קובעת כי איסור הלאו של הלנת שכר שמופיע בספר ויקרא לא חל על שכיר שהוא גר תושב, שכן בתחילת הפסוק כתוב "רעך" וגר תושב אינו נחשב "רֵע".
לעומת זאת מצוות העשה "ביומו תתן שכרו" המופיעה בפסוק שבספר דברים חלה גם על גר תושב, משום שכתוב בו במפורש "מאחיך או מגרך אשר בארצך בשעריך".
חז"ל הרחיבו את גבולות תחולת האיסור הפורמלי שחל מדאורייתא, בהסתמך על עקרון "בל תשהה".
יישום נוסף העולה מדברי חז"ל, הוא באשר לאדם המעכב את התשלום עד ל"יום השוק", בו יצטבר בידיו מספיק כסף כדי לשלם.
עיכוב זה כשלעצמו אינו אסור, שכן השכירים מודעים לכך שהמעסיק צובר מספיק כסף רק ביום השוק ועל דעת כך הם נשכרים מראש, אך עם זאת כאשר הוא ממשיך לעכב את התשלום לאחר "יום השוק", חל איסור ההשהיה מדרבנן.
סר הלפורד ג'ון מקינדר היה גאוגרף אנגלי, אשר נחשב לאבי הגאופוליטיקה והגאואסטרטגיה, והוגה .
נולד ב-15 בפברואר 1861 בגיינסבורו, לינקולנשייר שבאנגליה.
למד בבית הספר היסודי היוקרתי שבמקום, ולאחר מכן באוניברסיטת אוקספורד שם למד את מדעי הטבע והתמחה בזואולוגיה.
לאחר לימודיו אלו פנה ללמוד היסטוריה.
מקינדר הטיף ללימוד גאוגרפיה אנושית וגאוגרפיה פיזית כתחום אחד.
בשנת 1883, מקינדר כיהן כראש אגודת הסטודנטים של אוקספורד.
בעקבות זאת מונה לראש מחלקת לימוד הגאוגרפיה באוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 1892 מונה למנהל הראשון של אוניברסיטת רדינג.
בשנת 1893, נמנה עם המייסדים של החברה הגאוגרפית המלכותית, שקידמה את לימוד הגאוגרפיה בבתי הספר.
בשנת 1916 מונה לנשיאה של האגודה.
בשנת 1895 היה ממייסדי בית הספר לכלכלה של לונדון.
בשנת 1899 היה מהראשונים שהובילו משלחת לחקירת הר קניה.
בשנת 1902 פרסם מאמר מקיף בשם "Britain and The British Seas", על הגאומורפולוגיה של בריטניה.
בשנת 1904 נתן הרצאה בפני החברה הגאוגרפית המלכותית ובה הציג תאוריה בשם "הציר המרכזי של ההיסטוריה" (The Geographical Pivot of History) – עולם המחולק לאזורים על פי מאפיינים גאוגרפיים.
מקינדר טען שהחלוקה הזו מעצבת במידה רבה אידאולוגיות פוליטיות ואסטרטגיות פעולה של האוכלוסייה באותם האזורים – דטרמיניזם גאוגרפי.
וכך סיכם מקינדר את התאוריה שמיצבה אותו כ"ציר מרכזי בין הוגי הגישה הגאוגרפית דאז":
בתרגום לעברית: "האדם, לא הטבע, הוא אשר בדרך כלל יוזם, אבל הטבע ולא האדם, הוא אשר במידה רבה קובע".
בתאוריה זאת הוא השפיע במידה רבה על מקבלי החלטות ברחבי העולם.
בשנת 1903 עזב את אוניברסיטת אוקספורד, ועבר לנהל עד 1908 את בית הספר לכלכלה של לונדון שייסד מספר שנים קודם לכן.
בשנת 1910 נבחר לפרלמנט של גלאזגו וכיהן בתפקיד זה עד 1922. שנתיים קודם לכן בשנת 1920 קיבל תואר אבירות על תרומתו הפוליטית כחבר פרלמנט.
מקינדר השתתף בוועידת השלום בפריז ב-1919, ובה טבע את אחד מציטוטיו המפורסמים: "השולט במזרח אירופה, ישלוט בארץ הליבה, השולט בארץ הליבה ישלוט ב'אי העולמי' (world island), והשולט באי העולמי ישלוט בעולם".
במשפט זה, הדגיש מקינדר את חשיבותה של מזרח אירופה מבחינה אסטרטגית, כאזור חיץ בין רוסיה לגרמניה.
מקינדר היה אנטי-קומוניסט וראה ברוסיה אויב, מקינדר היה תומך נלהב של האימפריה הבריטית.
מקינדר תרם רבות להפיכת הגאוגרפיה לדיסציפלינה מן המניין, ולהגברת לימודה כמקצוע בבתי הספר ובאוניברסיטאות.
מקינדר היה הראשון שטבע את המושגים: "כוח אדם" ו"ארץ הליבה".
רעיונותיו והתאוריות שחיבר מקינדר השפיעו על מקבלי החלטות ברחבי העולם.
מדיניותה של ארצות הברית במהלך המלחמה הקרה, הושפעה רבות מהרעיונות ומהתאוריות של מקינדר.
הלנה רקוצקי (בפולנית: Helena Rakoczy; נולדה כקריזנובק (Krzynówek), כותבים גם Rákóczy או Rákóczi; 23 בדצמבר 1921 – 2 בספטמבר 2014) הייתה מתעמלת פולנייה.
הייתה אלופת עולם ובעלת מדליית ארד אולימפית.
היא המתעמלת הפולנייה המעוטרת ביותר, הן בקרב המתעמלים והן בקרב המתעמלות.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בבזל, שווייץ בשנת 1950, זכתה רקוצקי ב-5 מדליות מהן 4 מדליות זהב כולל בתחרות הקרב רב אישי, סוס קפיצות, קורה, וקרקע
הופעותיה המאכזבות באולימפיאדת הלסינקי (1952), במיוחד על המקבילים המדורגים, מנעו ממנה להשתתף בשלב הגמר בתחרות הקרב רב אישי, היא סיימה במקום 43 בלבד, במקום שביעי בתרגיל על סוס הקפיצות ובמקום שמיני בתחרות הקרב רב קבוצתי.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1954 זכתה רקוצקי בשתי מדליות ארד, בתחרות הקרב רב אישי ובמקבילים המדורגים.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכתה רקוצקי במדליית ארד בתחרות הקבוצתית.
היא סיימה במקום רביעי בתחרות הקרב רב קבוצתי בזכותה ובזכות בת-ארצה, נטליה קוט, במקום שמיני בתחרות הקרב רב אישי, במקום חמישי במקבילים המדורגים, במקום שביעי בתרגיל על סוס הקפיצות, במקום 14 בתרגיל הקרקע ובמקום 16 בתרגיל הקורה.
רקוצקי נבחרה להיכל התהילה של ההתעמלות בשנת 2004.
הלסת העליונה (TA: Os maxilla) היא אחת מעצמות הגולגולת.
היא תחתונה לעצם המצח ועצם האף, עליונה ללסת התחתונה, תיכונה לעצמות הלחיים וקדמית לעצם היתד ועצם החך.
הלסת העליונה היא עצם לא רגולרית ובעלת סינוסים.
בחלקה התחתון נמצאים שורשי השיניים העליונות, ובחלקה העליון היא מהווה חלק מארובות העיניים.
בצדדיה נמצא זיז הלחי, שמופרק לעצם הלחי.
המשטח התחתון שלה מהווה את החך, ובחזיתה נקב המהווה את חלל האף.
הלסת העליונה היא למעשה איחוי של שתי עצמות סימטריות, מימין ומשמאל.
בראשית החיים העצמות הללו נפרדות, והן מתאחות במהלך ההיריון.
הלסת העליונה היא העצם המרכזית בפנים, ומופרקת לעצם המצח, שתי עצמות הלחיים, עצם היתד, עצם האף, המחרשה, עצם החך, עצמות הדמעות, ועצמות הכברה.
תפקידה הראשון של הלסת העליונה הוא להוות סדן לשיניים העליונות, מולן יכולות השיניים התחתונות שנטועות בלסת התחתונה לנוע בתנועות הנשיכה והלעיסה, השלבים הראשונים בפעולת העיכול.
בנוסף, הלסת העליונה מהווה כל או חלק משלושה משטחים חשובים: משטח החך, שיש לו תפקיד חשוב באכילה, נשימה ודיבור, חלקו התחתון של חלל האף, והחלק התיכון-תחתון של ארובות העיניים.
הלניקה מאוקסירינכוס הוא השם שניתן לחיבור כתוב על פפירוס המגולל את תולדות יוון בשלהי המאה ה-5 ותחילת המאה ה-4 לפנה"ס.
פרגמנטים משלו נחשפו באוקסירינכוס שבמצרים, בין פפירוסים רבים אחרים , ומכאן שמו במחקר ההיסטורי.
אחד משני הפרגמנטים העיקריים, זה המכונה "פפירוס לונדון" , נתגלה ב-1906 ועוסק בקרבות שניטשו בשלהי המלחמה הפלופונסית ובעיקר בקרב נוטיום (406 לפנה"ס).
השני, פפירוס פירנצה, התגלה ב-1942 ועוסק באירועים ההיסטוריים בתחילת המאה ה-4. החיבור כולו היה כפי הנראה המשך לספרו של תוקידידס והקיף את המאורעות מ-411 לפנה"ס עד 394 לפנה"ס, בדומה לחיבור "הלניקה" של קסנופון (שפרגמנט שלו נמצא גם הוא באוקסירינכוס).
גילוי הפפירוס הראשון ב-1906 עורר שאלות בלב ההיסטוריונים בדבר האמינות שייחסו עד כה למקורות העתיקים של התקופה.
קסנופון, שחי ופעל באותו זמן, נחשב במאה ה-19 על ידי כל החוקרים למקור אמין לאין שיעור יותר מדיודורוס סיקולוס המאוחר ממנו.
ברם, מחבר ההלניקה מאוקסירינכוס (המכונה .P, לשון קיצור של papyrus), שחיבורו זכה לשבחים על הסגנון והפרגמטיות שלו, תואם בכמה נושאים מרכזיים וחשובים את גרסת דיודורוס ולאו דווקא את קסנופון.
הדבר הוביל להערכה מחודשת את ערכם ההיסטורי של חיבורים אלה, והיסטוריונים מודרניים מעדיפים כיום את גרסתו של דיודורוס בעניינים אחדים.
מחלוקת קיימת במחקר ההיסטורי המודרני באשר לזהות המחבר.
בשלביו הראשונים של הוויכוח האקדמי הועלו שמותיהם של היסטוריונים נודעים כמו אפורוס ותאופומפוס, אך מרבית ההצעות הללו נדחו בתוקף מטעמי סגנון, הצגת הדברים או נושאי הכתיבה.
כיום נוטים רוב החוקרים לייחס את החיבור לקראטיפוס, היסטוריון אתונאי בן המאה ה-4 לפנה"ס.
הסגנון, ההטיות לצד אחד (biases) והנושאים המכוסים על ידי החיבור (ידוע כי חיבורו של קראטיפוס היה המשך לתוקידידס) מחזקים טענה זו, אם כי סוגיות אחדות עדיין שנויות במחלוקת.
ברונו בלקמן (Bruno Bleckmann), מומחה להיסטוריוגרפיה של העת העתיקה, טוען שוב בעד זיהוי המחבר כתאופומפוס.
תהא זהותו של P אשר תהא, הוא נחשב להיסטוריון מוכשר ובעל מודעות היסטורית, המשתמש בכתיבתו במקורות הטובים ביותר האפשריים, לא חוסך כל מאמץ כדי לפרשם ללא משוא פנים, אך חסר מחשבה וסגנון ייחודיים.
Westlake) מכנה אותו "תוקידידס מדרגה שנייה".
הלנה רשובה (פולנית: Helena Rasiowa; 20 ביוני 1917 - 9 באוגוסט 1994) הייתה מתמטיקאית פולנייה.
פעלה בתחומי יסודות המתמטיקה (לוגיקה מתמטית ותורת הקבוצות) ולוגיקה אלגברית.
רשובה נולדה בווינה להורים פולנים.
מיד לאחר שזכתה פולין בעצמאות בשנת 1918, עקרה המשפחה לוורשה.
אביה של רשובה היה מומחה למסילות ברזל.
רשובה הפגינה כישרון ועניין בתחומים רבים, ממוזיקה ועד מנהל עסקים, אך בעיקר במתמטיקה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נמלטה משפחתה של רשובה לרומניה, ומשם ללביב, שסופחה זמן קצר קודם לכן לברית המועצות.
לאחר זמן קצר, כשנכבשה העיר על ידי הנאצים החליט אביה לשוב לוורשה.
היא כתבה תזה בהדרכת יאן לוקשביץ' ובולסלב סובוצ'ינסקי.
בשנת 1944 אירע מרד ורשה שהביא להרס עצום בוורשה.
התזה של רשובה עלתה באש עם הבית כולו.
היא עצמה שרדה, עם אמה, במרתף תחת ההריסות.
לאחר המלחמה החלו מתמטיקאים פולנים לשקם את הענף בפולין.
בינתיים מצאה רשובה משרת הוראה בבית ספר תיכון, שם פגשה את אנדז'יי מוסטובסקי וחזרה לאוניברסיטה.
היא כתבה מחדש את תזת התואר השני בשנת 1945, ושנה לאחר מכן החלה ללמד באוניברסיטת ורשה כעוזרת הוראה.
היא המשיכה לפעול במסגרת המוסד כל חייה.
באוניברסיטה, השלימה בשנת 1950 את עבודת הדוקטורט שלה, Algebraic Treatment of the Functional Calculi of Lewis and Heyting ("טיפול אלגברי בחשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי הפונקציונלי של לואיס והייטינג"), בהדרכת אנדז'יי מוסטובסקי.
עבודה זו הייתה הבסיס לכיוון המשך המחקר שלה: שיטות אלגבריות בלוגיקה.
בשנת 1956 השלימה תואר "דוקטור במדעים" (שהיה נהוג אז, מקביל בערך לקביעות באקדמיה), במכון למתמטיקה של האקדמיה הפולנית למדעים.
במסגרת האקדמיה הזו החזיקה רשובה בדרגת פרופסור חבר בין שנת 1954 ל-1957, פרופסור משנת 1957, ופרופסור מן המניין החל משנת 1967. במסגרת עבודת הדוקטור השנייה הזו, חיברה שני מחקרים שביחד נקראו Algebraic Models of Elementary Theories and their Applications ("מודלים אלגבריים של תאוריות יסוד והשלכותיהן").
רשובה הלכה לעולמה בשנת 1994 בוורשה.
The Mathematics of Mathematics ("המתמטיקה של המתמטיקה", 1963, עם רומן סיקורסקי)
הלסינגבורג (בשוודית: – "הֶלְסִינְבּוֹרִי"; בשנים 1912–1971 Hälsingborg) היא העיר השנייה בגודלה (אחרי מאלמה) בסקונה, שבדרום שוודיה; והשמינית בגודל אוכלוסייתה במדינה כולה.
היא שוכנת לחופו של מצר ארסונד, שמעברו השני, במרחק 4 קילומטרים, שוכנת העיר הדנית אלסינור.
מעבורות של שלוש חברות שונות מקשרות בין שתי הנקודות באחד מקווי הספנות הבינלאומיים העמוסים בעולם.
קומין הלסינגבורג (העירייה של הלסינגבורג) חולשת על שטח של 344 קמ"ר (426 כולל מים), שבו חיו בראשית 2015 135,344 תושבים (העיר הבנויה עצמה, בשונה מהרשות המוניציפלית, קטנה באופן ניכר).
תולדותיה של הלסינגבורג מגיעות עד לעידן הוויקינגי.
לאורך תקופה ארוכה הקנה לה מיקומה - בנקודה הצרה ביותר של ארסונד - מעמד אסטרטגי חשוב.
בימי הביניים, תחת מלך דנמרק, נבנתה בה מצודה, שהשריד היחיד ממנה כיום הוא המגדל שגובהו 35 מטרים, המכונה "הליבה".
בהיותה אחד המעוזים המשמעותיים בסקנדינביה של אותה העת נקלעה הלסינגבורג למעורבות ברבים ממהלכיהם של הכוחות הפוליטיים שעיצבו את פניו של האזור הנורדי כולו.
היא עברה לידי השוודים בפברואר 1658, בעקבות חתימת חוזה רוסקילדה.
לאורך המאה ה-18 ידעה שלווה יחסית, ובמאה ה-19 התבלטה כאחת מהערים בעלות הצמיחה המהירה ביותר בממלכה, כעיר תעשייה ונמל.
כיום, המעסיק הפרטי הגדול בהלסינגבורג הוא חברת איקאה, שהמטה הראשי שלה ממוקם בעיר; נמל הלסינגבורג הוא השני בגודלו בשוודיה מבחינת היקף המכולות.
האדריכלות בליבה הישן של העיר מאופיינת בבנייה צפופה באבן עם שדרות מונומנטליות שמצליחות להאציל רישומה של עיר גדולה.
הכיכר המרכזית נחנכה בסוף המאה ה-17, וכמו כיכרות ערים רבות בשוודיה - היא נקראת סְטוּרְטוֹרְיֶט (Stortorget), "הכיכר הגדולה".
שחיקת הקרקע המאפיינת את אזור החוף מטביעה חותם עמוק על פניה של העיר ועל הצורה שבה נבנתה, כרצועה צרה יחסית למרגלותיו של צוק, וקארולוס ליניאוס התייחס לכך בפיוטיות ביומן מסעו מ-1749, בו כתב על "העיר ששרועה למרגלותיו של קיר תלול המביט עליה בנימוס רב".
קבוצת הכדורגל של העיר, מועדון הספורט הלסינגבורג, זכתה בשש אליפויות ובחמישה גביעים (נכון ל-2021).
כינויה של הלסינגבורג הוא "פנינת המצר".
שלוש ארצות המוצא העיקריות של התושבים שאינם ממוצא שוודי הן, לפי גודל הקבוצה: יוגוסלביה (המדינות שהרכיבו אותה), עיראק ודנמרק.
אשלי ניקולט פרנג'יפאני היא זמרת אמריקאית, הידועה בשם הבמה, הלסי (Halsey).
הלסי החלה לכתוב שירים בגיל 17, והוחתמה לראשונה בחברת התקליטים Astralwerks בשנת 2014.
בסוף שנת 2014 הוציאה הלסי את המיני-אלבום הראשון שלה, Room 93. אלבום הבכורה שלה, Badlands, יצא לאור ב-28 באוגוסט 2015, וכלל שני שירים מתוך המיני-אלבום שלה, "Ghost" ו-"Hurricane".
נולדה בשם אשלי ניקולט פרנג'יפאני בניו ג'רזי, למשפחה מרקע נוצרי, כשאמה לבנה ממשפחה ממוצא איטלקי והונגרי, ואביה אפרו-אמריקאי.
בילדותה, ניגנה במספר כלי נגינה: תחילה ניגנה בכינור, ויולה וצ'לו, ובגיל 14, החלה לנגן בגיטרה אקוסטית.
השיר הראשון אשר למדה לנגן בגיטרה הוא "Fifteen", של הזמרת טיילור סוויפט.
בנערותה אובחנה עם הפרעה דו-קוטבית.
כאשר הייתה בת 18, הלסי נתקלה בבעיות כלכליות, ובאמצעות המוזיקה שילמה את שכר הדירה שלה ואת חובותיה.
היא הופיעה במופעים אקוסטיים רבים בערים שונות תחת שמות במה שונים.
את הכינוי הלסי (Halsey) בחרה משום שהוא היפוך אותיות של שמה הפרטי האמיתי, אשלי (Ashley).
כמו כן, הלסי היה שם הרחוב בברוקלין בו נהגה לבלות כמתבגרת.
הלסי תכננה ללמוד בקולג' לאמנות, אך במקום זאת למדה כתיבה יוצרת לאחר שהבינה כי לא יכלה להרשות לעצמה ללמוד אומנות.
הלסי התחילה את הקריירה שלה על ידי פרסומי סרטונים באתר YouTube תחת שמה האמיתי.
בשנת 2012, פרסמה באתר טמבלר פרודיה לשיר של טיילור סוויפט I Knew You Were Trouble וקראה לו "The Haylor Song", אשר מתאר את יחסיה של סוויפט ושל בן זוגה לשעבר, הארי סטיילס.
בשנת 2014, הקליטה הלסי שיר בשם "Ghost" ופרסמה אותו באתר הזרמת המוזיקה החינמי, SoundCloud.
השיר קידם אותה ובזכותו זכתה הלסי לפרסום, ובנוסף, משך את תשומת הלב של חברת התקליטים Astralwerks, אשר לבסוף החתימו אותה על חוזה הקלטות.
דרך חברת ההקלטות, היא הוציאה את המיני אלבום הראשון שלה, Room 93 ב-27 באוקטובר 2014. חמישה מתוך ששת השירים מתוך המיני אלבום, כללו וידאו קליפ.
בשנת 2014 יצאה הלסי לסיבוב הופעות עם להקת הרוק הבריטית קוקס, אשר שימשה כהופעת החימום שלהם.
בשנת 2015, הופיעה הלסי בפסטיבל "South by Southwest".
הופעתה בפסטיבל נהייתה ההופעה המדוברת ביותר בטוויטר מבין כל ההופעות.
בחודשים מרץ–אפריל של אותה השנה, שימשה הלסי כהופעת החימום בסיבוב ההופעות של "Young Rising Sons" היא בנוסף יצאה עם הלהקה Imagine Dragons לסיבוב ההופעות שלהם, "Smoke + Mirrors Tour" ושימשה כהופעת החימום שלהם בחלק של צפון אמריקה בחודשים יוני–אוגוסט 2015.
אלבום הבכורה שלה, Badlands, יצא ב-28 באוגוסט 2015. בראיון, הלסי תיארה את האלבום כ"אלבום של פמיניסטית כועסת", אך לאחר כך הגיבה כי דבריה בראיון יצאו מהקשרם, וכי היא התכוונה ל"אלבום של אישה כועסת".
בריאיון למגזין בילבורד, ביוני של אותה שנה, אמרה הלסי כי כבר התחילה לכתוב חומרים לאלבומה השני.
כדי לקדם את המוזיקה שלה, השתתפה הלסי במספר ראיונות והופעות בטלוויזיה, אשר כוללים את הופעתה בתוכנית הערב עם סטיבן קולבר, ואת "Last Call with Carson Daly".
במאי 2016, הוציאה את השיר "Tokyo Narita (Freestyle)", אשר הופק על ידי המוזיקאי והמפיק המוזיקלי "Lido".
בנוסף, הלסי השתתפה בשיר "Closer" של צמד התקליטנים האמריקאים הצ'יינסמוקרס, אשר זכה להצלחה עולמית רבה, ואף הגיע למקום הראשון במצעד 100 המובילים של מגזין בילבורד.
בשנת 2018 דיבבה את דמותה של וונדרוומן בסרט "כוח הטיטאנים!
באוקטובר 2018, הוציאה את אחד מלהיטיה הגדולים ביותר; "Without Me", אשר הצליח לכבוש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100.
בשנת 2019 הוציאה עם הזמר יאנגבלאד את השירים "I Will Follow You Into The Dark" ו-"11 Minutes", ובנוסף השתתפה בשיר "Boy With Luv", של הלהקה BTS.
מהאלבום יצא השיר המצליח "You Should Be Sad".
ב-1 במאי 2020, התארחה הלסי בסינגל "Be Kind", של המפיק מרשמלו.
בשנת 2021 דיבבה בסרט האנימציה "לשיר 2" את דמותה של הזאבה פורשה קריסטל.
ב-27 באוגוסט 2021, הוציאה את אלבום האולפן הרביעי השלה If I Can't Have Love, I Want Power.
ביוני 2023 פורסם כי הלסי חתמה על חוזה הקלטות עם חברת קולומביה רקורדס לאחר שסיימה את חוזה ההקלטות שלה עם קפיטול רקורדס באפריל של אותה השנה.
בשנת 2024 שיחקה בסרט האימה "מקסין" שם גילמה את כוכבת פורנו.
באוגוסט של אותה השנה, פורסם שהלסי תופיע בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2024, שיתקיים ב-11 בספטמבר 2024 בניו יורק ותבצע שיר חדש מתוך האלבום העתידי שלה.
באוגוסט 2024, פורסם כי האלבום הבא של הלסי יהיה אלבום קונספט על חייה והקריירה שלה, וייקרא The Great Impersonator.
ב-9 במאי 2025 הלסי ואיימי לי הוציאו את השיר "Hand That Feeds" שנכתב עבור הסרט "ג'ון וויק מציג: בלרינה", הצפוי לצאת לאקרנים ב-6 ביוני.
הלסי שלחה קטע מקדים של השיר למעריצים דרך הודעת טקסט כמה ימים לפני יציאתו.
במהלך חייה הצעירים, האזינה הלסי לאמני היפ-הופ כמו הנוטוריוס בי.
ג'י., Slick Rick ,Bone Thugs-n-Harmony וטופאק שאקור, בזמן שאמה הקשיבה ללהקה הקיור, הזמרת אלאניס מוריסט, והלהקה נירוונה.
היא ציינה כי אלה היו חלק מהשפעותיה.
הלסי מגדירה את עצמה כביסקסואלית.
ב-2019 פרסמה כי היא נאבקת במחלת האנדומטריוזיס, מחלה כרונית שנפוצה בקרב נשים וגורמת לכאבים באזור האגן ובגב, וסיפרה כי תרמה כ-300 אלף דולר למחקרים למציאת תרופות למחלה.
באותו שנה סיפרה כי מאז התפרסמה הלכה פעמיים למכון גמילה מאלכוהול וסמים בכוחות עצמה, משום שחששה לבריאותה הפיזית והנפשית.
בשנת 2017 החלה לנהל זוגיות עם ג'י איזי.
כשנה לאחר מכן הזוג נפרד.
בנובמבר 2018 החלה לצאת עם הזמר הבריטי יאנגבלאד ואף שיתפו פעולה בסינגל "11 Minutes" נפרדו בספטמבר 2019.
באוקטובר 2019 התפרסם כי החלה לצאת עם השחקן אוון פיטרס, הזוג נפרד במהלך שנת 2020.
בינואר 2021, הודיעה הלסי שהיא בהריון עם בנה הראשון עם החבר שלה, התסריטאי אלב איידין.
ב-19 ביולי, אישרה הלסי כי ילדה חמישה ימים לפני ה-14 ביולי.
בשנת 2023 החלה לצאת עם השחקן אוון ג'וגיה, בספטמבר 2024 הכריזה הלסי כי הם מאורסים.
הלסינקי האלי (בפינית: Helsinki Halli) הוא אולם רב תכליתי בהלסינקי שבפינלנד.
נודע בשם הארטוואל ארנה מאז הקמתו ועד 2022.
הרעיון לבניית האולם עלה ב-1994 על ידי איש העסקים הארי הרקימו עבור אליפות העולם בהוקי קרח של 1997, ובנייתו החלה באפריל 1996.
האולם משמש כאצטדיון הבית של קבוצת ההוקי יוקריט הלסינקי, ואירח מספר תחרויות ספורט בינלאומיות.
במשחקי הוקי התכולה 13,349 מושבים ובמשחקי כדורסל 14,000 מושבים.
באולם הופיעו בין היתר להקות אירוסמית' ובקסטריט בויז, ב-2007 נערכה בהיכל תחרות האירוויזיון.
ב-2022 היה אמור האולם להיות האולם המרכזי באירוח אליפות העולם בהוקי קרח 2022. עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה והיותו של האולם בבעלות אוליגרכים רוסים, ניטלה ממנו זכות האירוח של האליפות.
בנוסף, חברת המשקאות "הארטוואל" שאימצה את האולם בחסות מסחרית מאז הקמתו הסירה ממנו את החסות.
שכונת הלס קיצ'ן (Hell's Kitchen, לעיתים מוכרת גם כקלינטון) שוכנת בצד המערבי של מידטאון מנהטן, ניו יורק.
מקובל לתחום את גבולותיה ברחוב ה-34 מדרום, רחוב ה-59 מצפון, השדרה השמינית ממזרח ונהר ההדסון ממערב.
במאה ה-19 השכונה הייתה מעוז של אירים אמריקאים מהמעמד הנמוך, אך במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 אופי השכונה השתנה, והשכונה מהווה מוקד משיכה לשחקנים מתיאטראות ברודוויי ואולפן השחקנים השוכנים בקרבת מקום, כמו גם לסוחרי ניירות ערך מבורסת וול סטריט.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010, בשכונה התגוררו 45,884 תושבים, גידול של 13 אחוזים לעומת המפקד הקודם, בשנת 2000.
הוא מופיע לראשונה בדפוס ב-22 בספטמבר 1881 בניו יורק טיימס בכתבה המתארת מקרה רצח בשכונה.
על פי האגדה מקור השם היא מתלונתו של שוטר צעיר לשותפו הוותיק "זהו הגיהנום", על כך השיב השוטר הוותיק "הגיהנום נעים לעומת זה, זהו מטבח הגיהנום (hell's kitchen)".
ייתכן כי מקור השם הוא בשמה של מסעדה ששכנה באזור, או שהשם הושאל משכונה בעלת אופי דומה בלונדון.
לעיתים מכונה השכונה בשם קלינטון, בעיקר כאמצעי למיתוג מחדש של השכונה, תוך ניסיון להתרחק מהעבר הלא חיובי של האזור.
מקור שם זה הוא על שם פארק בשכונה הנושא את שמו של מושל ניו יורק דוויט קלינטון.
טרמינל האוטובוסים של רשות הנמלים, תחנת האוטובוסים המרכזית של מנהטן, ממוקם בשכונה, כמו גם מגדל הרסט.
בשכונה ריכוז גבוה של אולפני טלוויזיה ואולפני הקלטות ובשכונה צולמו תוכניות טלוויזיה רבות.
ברציף 86 על נהר ההדסון נמצא מוזיאון הים האוויר והחלל אינטרפיד.
כיכר הטיימס שוכנת ממזרח לשכונה.
השכונה מופיעה בתרבות הפופולרית לרוב.
כך למשל דרדוויל, ג'סיקה ג'ונס ודמויות אחרות ביקום מארוול פועלות בשכונה.
גם ניק פיורי גדל בשכונה זו.
האלבום 57th & 9th של סטינג הוקלט בשכונה ונקרא על שם צומת בשכונה, אותה חצה סטינג בדרכו לאולפן ההקלטות מדי יום.
הלני בגן (בהולנדית: Helene Baggen; נולדה ב-1 בינואר 1920 – לא ידוע) הייתה נזירה קתולית, מחסידי אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה ארבעה ילדים יהודים.
הלני עבדה בבית היתומים של הכנסייה הקתולית במסדר של האחיות וינסנט דה פול () שנמצא בלוון שבבלגיה.
היא הייתה אחראית על הילדים בגילאי שבע עד אחת-עשרה.
בית היתומים שימש בין היתר כמקום מחסה לילדים יהודים.
האחות הלני טיפלה בהם וגילתה כלפיהם אהבה ודאגה.
כשהתחילו אקציות במסגרתן הוצאו משפחות יהודיות מבתיהם, רבים מהם ניסו לחפש מקום מקלט בטוח.
האחות מריה (Léontine van Schoonbeeck), הנזירה הראשית שניהלה את בית היתומים, הסכימה להגן על שני ילדים יהודים: יצחק ומאיר, והעבירה אותם לאחריותה של האחות הלני.
הוריהם נעצרו לאחר מכן אך שני הילדים שרדו בזכות פעולתה.
ב־8 בספטמבר 1942, המשטרה חסמה את רחוב דו-מירויור בבריסל ועצרה את כל היהודים שהתגוררו שם.
יוסף נובאק הצעיר הצליח לשרוד בזכות שהתחבא בארון.
לאחר סיום האקציה, יוסף נתקל באיש משטרה שהחליט למסור אותו ל-Oeuvre Nationale de l'Enfance – הארגון הצרפתי לשלום הילד.
משם הועבר יוסף לבית היתומים של האחות מרי וגם הוא הועבר לטיפולה המסור של האחות הלני .
מסדר הישועים של לוון העביר לבית היתומים ילדים יהודים נוספים שהוריהם גורשו.
באופן זה, בית היתומים סיפק מחסה לכעשרים ילדים יהודים.
ארבעה מתוכם היו תחת האחריות הישירה של הלני.
היא הצליחה להסוות את הילדים היהודים כשהלבישה אותם בדומה ליתר ילדי בית היתומים.
לאחר הפצצות גרמניות כבדות ב־1944, נאלצו לפנות את בית היתומים.
הלני ברחה יחד עם ארבעת הילדים היהודים שבאחריותה לאגנהובן ואברלה (), שם הצליחו להתחבא עד סוף המלחמה בעזרת אנשי מסדר הישועים ואנשי המסדר הסלאסי ().
התעוזה של האחות מרי והמסירות של האחות הלני הם שתרמו להצלתם.
ב-7 בדצמבר 2003 הוכרו הלני והאחות מרי כחסידות אומות עולם בטקס, שהתקיים בבריסל.
הלנה מריה שטרומאייר הייתה ציירת גרמנייה.
שטרומאייר נולדה בהנובר כבת השנייה משלוש בנותיהם של לואי שטרומאייר, רופא אמיד ופרופסור באוניברסיטה, ואשתו לואיז (לבית ברטלס, 1807–1890).
בשל ההלם לאחר מות אחותה הצעירה אוטילי בשנת 1851, היא התמסרה לציור.
היא עזבה את הנובר ולמדה אצל רודולף יורדן בדיסלדורף.
היא הצליחה להתמסר לאמנותה ללא מגבלות כלכליות, כיוון שהייתה עצמאית כלכלית באמצעות ירושה מהוריה.
עם זאת, תמיד עמדה לצד אביה, שהיה במצב בריאותי ירוד, משנת 1850 ואילך אף ליוותה אותו במשימותיו כרופא צבאי לשדות הקרב ליד לנגנזלצה במשך ארבעה שבועות בשנת 1866.
בראשית שנות השמונים של המאה ה-19 עברה לקרלסרוהה, שם למדה אצל הרמן באיש, הנס פרדריק גודה וגוסטב שנלבר.
עם ציורי טבע דומם וציורי נופים שנראו כמו המאסטרים הוותיקים, יצאו לה במהרה מוניטין.
יחד עם אנה פטרס, סופי ליי ואלווינה שרוטר, היא הייתה אחת הציירות המפורסמות ביותר בקרלסרוהה.
משנת 1892 לימדה ציורי פרחים וטבע דומם בבית הספר לציור בקרלסרוהה.
בשנת 1893 היא הייתה ממייסדי עמותת האמניות בקרלסרוהה.
שטרומאייר הייתה ידועה בעיקר בזכות ציורי פרחים ונופים.
את עבודותיה ניתן למצוא באוספים של מוזיאונים שונים בגרמניה.
רבות מיצירותיה נסחרות עדיין במכירות פומביות בתחילת המאה ה-21.
בשנת 1867 פורסם בחנות הספרים שמורל אונד פון זייפלד בהנובר האלבום "מלנגנזלצה" (von Langensalza) ובו שישה תצלומים המבוססים על רישומי המקור של האמנית.
"הלסטון" היא מיני-סדרת דרמה ביוגרפית אמריקאית על חייו של מעצב האופנה הלסטון, המבוססת על הספר "Simply Halston" מאת סטיבן גיינס, בכיכובו של יואן מקגרגור המגלם את דמותו של הלסטון.
המיני-סדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-14 במאי 2021.
יואן מקגרגור – רוי הלסטון
רורי קאלקין – ג'ואל שומאכר
רבקה דבאן – אלזה פרטי
סאליבן ג'ונס – אד אוסטין
דייוויד פיטו – ג'ו יולה
קריסטה רודריגז – לייזה מינלי
ג'יאנפרנקו רודריגז – ויקטור הוגו
ביל פולמן – דייוויד מהוני
קלי בישופ – אלינור למברט
בינואר 2019 הוכרז כי אולפני לג'נדרי וקילר פילמס שוקדות על פיתוח מיני-סדרה שתתחקה אחר קורות חייו של מעצב האופנה רוי הלסטון ותבוסס על הספר "Simply Halston" מאת סטיבן גיינס.
עוד הוכרז כי יואן מקגרגור יגלם את דמותו של הלסטון ועלילת המיני-סדרה תיכתב על ידי היוצר שר וייט ותבוים על ידי דניאל מינהאן.
בספטמבר 2019, חשף ראיין מרפי בפני מגזין "טיים" כי הוא חתום על הפקת המיני-סדרה כמפיק בפועל וכי המיני-סדרה הוזמנה על ידי נטפליקס במסגרת העסקה שלו איתה.
ב-18 בפברואר 2020, מרפי הודיע באמצעות פוסט (שנמחק מאז) בחשבון האינסטגרם הפרטי שלו כי בנוסף למקגרגור, צוות השחקנים כולל גם את קריסטה רודריגז, רורי קאלקין, רבקה דבאן, סאליבן ג'ונס, דייוויד פיטו, וג'יאנפרנקו רודריגס.
ב-23 באפריל 2021, דווח כי המיני-סדרה עתידה לעלות לשידור בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-14 במאי 2021.
הלס או הלאדה היא ההאנשה המדינית, תרבותית ולאומית של יוון לכל דורותיה.
הלס הייתה בין ההאנשות הראשונות של עמים.
יצירות על דף שייצגו אותה לא נשמרו או אבדו במהלך ההיסטוריה.
עם זאת, ידוע שבזמן יוון העתיקה כבר היו שתי אלגוריות ידועות של הלס, למרות העובדה שבתקופה הקלאסית - כשהיא מיוצגת - הלס הייתה מיוצגת כאלגוריה של ערי-מדינות עצמאיות.
במצבים בהם כל היוונים התאחדו יחדיו תחת איום והתעוררה תחושת שייכות לתרבות היוונית (פאן-הלניזם), אז הלס הייתה מיוצגת כהאנשת יוון בכללותה, כפי שקרה במהלך מלחמות יוון-פרס.
הגאוגרף פאוסניאס טען כי הלס וסלמיס (פטרונית האי סלמיס) פוסלו על הקירותיו החיצוניים של מקדש זאוס באולימפיה, זאת כדי להנציח את ניצחון היוונים נגד הפרסים בקרב סלמיס.
הייצוג השני היה פסל ברונזה ענק של הלס לצד ארטה.
בעקבות עצמאות יוון מהאימפריה העות'מאנית, לאחר מלחמה ארוכה שהסתיימה בשנת 1830, צצו גם שני ייצוגים אמנותיים של האלגוריה, הפעם בציור.
המהפכה ביוון הפכה לאירוע שמשך תשומת לב בינלאומית, שכן יוון, בזכות ההיסטוריה, הפילוסופיה שלה ומכיוון שנחשבה לערש המערב, הייתה מדינה נערצת ונחקרה במשך מאות שנים.
כאשר היוונים התמרדו כנגד שלטון האימפריה העות'מאנית לאחר שהיו תחת שלטונה למשך יותר מ-400 שנה מתנדבים אירופאים ואמריקאים הגיעו לעזרתם של היוונים.
המשורר האנגלי המפורסם לורד ביירון השתתף במלחמה ועזר ליוונים והצייר הצרפתי המפורסם אז'ן דלקרואה צייר ייצוג של הלס בחורבות מיסולונגי, שם לורד ביירון עצמו איבד את חייו.
הציור השני צויר על ידי הצייר היווני תאודורוס וורזאקיס.
לבסוף, הלס הופיעה גם בכרזות תעמולה ובקריקטורות פוליטיות בעיתונים.
הלס מתוארת בדרך כלל כאישה שלובשת בגדים פשוטים הדומים לבגדים יווניים קדומים.
על ראשה היא עונדת כתר או זר העשוי מענפי זית, כגון עטרת עלי-הדפנה בימי רומי.
הלניקַה הוא שמם של כתבים העוסקים בנושאים יווניים (הלניים).
כמה חיבורים על ההיסטוריה של יוון במאה ה-4 לפנה"ס, שנכתבו בתבנית של תוקידידס או סטו ממנה, נשאו את התואר הלטיני המקובל "הלניקה".
החיבור "הלניקה" ששרד, מאת הסופר היווני הקדום קסנופון, הוא יצירה חשובה המהווה את אחד המקורות העיקריים לשבע השנים האחרונות של המלחמה הפלופונסית שלא כוסו על ידי תוקידידס, כמו גם לתוצאות המלחמה הזו.
תיאורו של קסנופון מתחיל בשנת 411 לפנה"ס, השנה בה תוקידידס מפסיק, ומסתיים בשנת 362 לפנה"ס, שנת קרב מנטיניאה.
מילות הפתיחה של "הלניקה", μετὰ δὲ ταῦτα, מתורגמות "אחרי זה" או "בעקבות אירועים אלה", כלומר, אחרי האירועים המתוארים על ידי תוקידידס.
"הלניקה" של קסנופון הוא תיאור היסטורי יווני קלאסי המחולק לשבעה ספרים המתארים את ההיסטוריה היוונית–פרסית בשנים 411–362 לפנה"ס.
שני הספרים הראשונים מתארים את השנים האחרונות של המלחמה הפלופונסית מהרגע המדויק בזמן בו מסתיימת ההיסטוריה של תוקידידס.
חמשת הספרים הבאים מתמקדים בעיקר בספרטה כעיר המדינה הדומיננטית ביוון לאחר סיום המלחמה, וממשיכים לתקופה הידועה כהגמוניה התבאית בעקבות תבוסתה של ספרטה בקרב לאוקטרה.
החוקרים מאמינים ששני הספרים הראשונים נכתבו בתקופה הרבה יותר מוקדמת, כשקסנופון עדיין חי באתונה, ואילו ספרים 3 עד 7 נכתבו לאחר שקסנופון גורש מאתונה והתגורר בספרטה.
החיבור מסתיים בסיכום של קסנופון כי החיבור ההיסטורי שלו הסתיים, אך היסטוריון אחר עשוי להמשיך אותו.
ההלניקה היא המקור הראשוני היחיד לתקופה מסוף המלחמה הפלופונסית ועד זמנו של אלכסנדר הגדול.
קסנופון הכיר אישית את הדמויות הפוליטיות המובילות בספרטה והיה עד לקרבות ולמסעות רבים שתוארו בהלניקה.
ההלניקה ראויה לציון כמקור ההיסטורי הראשוני החשוב היחיד בין תור הזהב של אתונה לבין עליית מוקדון.
התיאור בהלניקה מתחיל כהמשך להיסטוריה הבלתי גמורה של תוקידידס של המלחמה הפלופונסית.
נטען כי קסנופון היה עורך חיבוריו של תוקידידס לאחר מותו.
זה אפשר לקסנופון להמשיך ישירות את תיאורו.
הספר הראשון מכסה את תקופת "המלחמה הדקליאית" של המלחמה הפלופונסית בשנים 411–406 לפנה"ס.
בשנים אלה של המלחמה, הציים היריבים של ספרטה ואתונה נלחמו באזור הלספונטוס.
בתחילה, הצי האתונאי נחל כמה ניצחונות ימיים גדולים.
ספר 1 מספר גם על החזרת אלקיביאדס לצבא האתונאי וחזרתו לאתונה בשנת 407 לפנה"ס.
ספר 2 מתאר את השנים 406–402 לפנה"ס ואת סיומה של המלחמה הפלופונסית עם כניעת אתונה בשנת 404 לפנה"ס.
המפקד הספרטני ליסנדרוס הורה להרוס את החומות הארוכות של אתונה, ואתונה נקשרה רשמית עם ההגמוניה הספרטנית.
הספרטנים גם הקימו ממשלה חדשה.
ספר 2 מתמקד בעיקר בפוליטיקה הפנימית של אתונה בעקבות המלחמה.
משטר האוליגרכיה שהוקם על ידי הספרטנים, המכונה משטר שלושים הטיראנים, הופל והיה חידוש של הדמוקרטיה באתונה.
ספר 3 מעביר את נקודת המבט מהפוליטיקה האתונאית לזו הספרטנית, ומכסה את השנים 401–395 לפנה"ס.
ספר 3 מתחיל בדיווח קצר על "מסע הרבבה" נגד המלך הפרסי ארתחשסתא השני.
תיאור נוסף לאירוע, קיים בספרו של קסנופון, "אנבסיס".
ספר 3 מספר על מסע המלחמה הספרטני שהוביל המלך אגסילאוס השני באסיה הקטנה נגד הפרסים.
הסטראפים של איוניה, פרנבזוס השני וטיספרנס, הם דמויות בולטות עם נאמנויות משתנות לאורך ההלניקה.
ספר 4 מתאר את האירועים בשנים 395–388 לפנה"ס, ועוסק בעיקר במלחמה הקורינתית.
ספר 4 חוזר למערכה האיונית של המלך אגסילאוס נגד פרס בשנים 396–395 לפנה"ס.
במהלך תקופה זו, הסטראפ פרנבזוס שיחד מדינות יווניות למרוד בספרטה.
זה הוביל בסופו של דבר למלחמה הקורינתית, כאשר מדינות אתונה, קורינתוס, ארגוס ותבאי התאחדו נגד ספרטה.
זה הוביל להחזרת המלך הספרטני אגסילאוס וצבאו בשנת 394 לפנה"ס ממסע המלחמה שלו נגד פרס.
בתקופה זו התחילה המלחמה הקורינתית, כאשר האימפריה הפרסית התייצבה לצד אתונה נגד ספרטה.
הסטראפ הפרסי פרנבזוס נתן למצביא האתונאי הגולה קונון להוביל את הצי הפרסי במספר קרבות, כולל קרב קנידוס בשנת 394 לפנה"ס.
קונון שכנע אז את פרנבזוס לאפשר לאתונה להשאיר אצלה את הצי הפרסי ולממן את הבנייה מחדש של החומות הארוכות באתונה.
בסוף המלחמה הקורינתית מתקיימת ועידת שלום בשנת 387 לפנה"ס, המסתיימת בחוזה המכונה "שלום המלך".
האקרופוליס בתבאי נתפס על ידי העריק הספרטני כביכול פויבידס , המאפשר לספרטה לשלוט בעיר עד שנת 398 לפנה"ס, כאשר קבוצת תבאים גירשה בהצלחה את הספרטנים והחזירה לעצמה שליטה בעיר.
מאוחר יותר זה הוביל למלחמה הבויאוטית בין השנים 378–372 לפנה"ס.
ספר 6 מתאר אירועים במשך השנים 374–370 לפנה"ס.
הגנרל האתונאי איפיקראטס סובב בחשאי סביב הפלופונסוס.
קרב לאוקטרה מסתיים בהפסד גדול של ספרטה נגד תבאי, המסיים את המלחמה הבויאוטית ואת ההגמוניה הספרטנית ביוון, אם כי ספרטה תישאר בעלת השפעה במהלך העשור הבא.
ההגמוניה התבאית מתחילה בהנהגתו של המצביא התבאי אפמינונדס.
בתקופה זו תבאי הייתה הכוח העולה ביוון.
מבני הכוח הישנים התנודדו עם התהוותם של חדשים.
לזמן קצר הייתה ברית בין אתונה לספרטה נגד תבאי.
ספרטה התמודדה עם הטרדות גוברות הן ממרידות פנימיות והן מהתנגדות מבחוץ.
המולדת הספרטנית חוותה את הפלישה הראשונה אליה מזה מאות שנים.
ההגמוניה התבאית הסתיימה בשנת 362 לפנה"ס עם קרב מנטיניאה השני .
בין חיבורים שונים שכותרתם "הלניקה", שאבדו כעת, בולטים שניים, זה שכתב אפורוס וזה שכתב תאופומפוס איש כיוס, שניהם תלמידי הרטוריקן איסוקרטס.
אפורוס ניסה לכתוב היסטוריה אוניברסלית , ואף על פי שניסה להפריד היסטוריה ממיתוס, הוא החל את חיבורו עם הסיפור האגדי "שובם של בני הרקלס" (הרקלידים ).
"הלניקה" של תאופומפוס היה המשך של תוקידידס.
פרגמנטים של חיבור "הלניקה" נוסף נמצאו על פפירוס באוקסירינכוס , והוא מכונה בשם "הלניקה מאוקסירינכוס"; הוא כיסה אירועים משנת 411 ועד שנת קרב קנידוס בשנת 395/4 לפנה"ס.
ניסו לייחס את החיבור למספר היסטוריונים.
באוקסירינכוס נמצא גם פפירוס אוקסירינכוס 28 , כתב יד הכולל קטעים מהפרק הראשון בספר השלישי של "הלניקה" מאת קסנופון.
הלסטון סייג' היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית-יהודייה, המוכרת מתפקידה בתור גרייס קינג בסדרה "המדריך לרוק" (2012) של ניקלודיאון, מתפקידה בתור אלרה קיטן בסדרת המדע-בדיוני "האורוויל" (2019-2017) בפוקס, ובשל הופעתה בתור איינסלי וויטלי בדרמת הפשע "הבן האובד" (2021-2019) של פוקס.
בקולנוע, התפרסמה מתפקידיה בסרטים "ערים של נייר" (2015), "צמרמורת" (2015), "לפני שאפול" (2017) ובתור גיבורת העל דאזלר בסרט "אקס-מן: הפניקס האפלה" (2019).
סייג' נולדה וגדלה בלוס אנג'לס, קליפורניה.