tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סאביץ' ופישביין נלכדו בפנים, ומים זרמו פנימה.
תושב מקומי מצא את הרכב בסביבות השעה 11:30 באותו לילה.
גופתו של פישביין עדיין הייתה חגורה מאחורי ההגה, וסאביץ' וכלבה במושב האחורי.
לאחר נתיחות שלאחר המוות, קבע חוקר מקרי המוות במחוז בקס כי גם סאביץ' וגם פישביין מתו מחנק בטביעה.
לא לסאביץ' ולא לפישביין היו סמים אחרים מלבד אלכוהול בגופם בזמן המוות, והם צרכו רק כמות קטנה של אלכוהול - כחצי כוס יין כל אחד.
לדברי מפקד משטרת ניו הופ, מוות דומה אירע באותו מקום כמה שנים קודם לכן.
משפחתה של סאביץ' וקבוצת חבריה תבעו מאוחר יותר את ה"ניו יורק פוסט" ואת יורשיו של פישביין, את המסעדה ואת מדינת פנסילבניה תביעת נזיקין על מותה של סאביץ'.
התביעה הסתיימה מחוץ לבית המשפט תמורת 8 מיליון דולר, שרובם שולמו על ידי העיתון.
חלק מהכסף שימש להקמת מלגות לנשים הלומדות תקשורת ועיתונות במכללת איתקה ובמוסדות נוספים.
בשנת 1979 קיבלה סאביץ' תואר דוקטור לשם כבוד במדעי הרוח ממכללת איתקה, האלמה מאטר שלה.
היא נבחרה לחבר הנאמנים של המכללה בשנת 1980.
ג'סמין מוגבלי היא טייסת קרב, טייסת מסוקים, וטייסת ניסוי של הצי האמריקאי וטייסת חלל אמריקאית בנאס"א.
היא בוגרת תואר ראשון מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטסט ותואר שני בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
מוגבלי היא אזרחית אמריקאית, ילידת גרמניה, בת להורים ממוצא כורדי-אירני.
מוגבלי היא האדם הראשון ממוצא אירני שטס לחלל.
מוגבלי נולדה בשנת 1983 בבד נאוהיים, עיירה קטנה בדרום גרמניה להורים ממוצא כורדי-איראני.
אמה פרשטה ואביה קאמי מוגבלי הם במקור מהעיר מהאבאד בצפון איראן.
הם ברחו מאירן במהפיכה של 1979 לגרמניה, אך ב-1984 הגיעו לבאלדווין, ניו יורק, ארצות הברית.
מוגבלי קיבלה אזרחות אמריקאית בכיתה ב'.
מוגבלי בוגרת בית הספר התיכון באלדווין בניו יורק.
יש לה תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה וטכנולוגיית מידע מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בקיימברידג', ארצות הברית, ותואר שני באווירונאוטיקה בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים במונטריי, קליפורניה.
מוגבלי היא בוגרת בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי בפאטוקסנט ריבר, מרילנד.
במהלך לימודיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטסט היא שיחקה בנבחרות הכדורעף והכדורסל.
בשנת 2005 מוגבלי קיבלה דרגת לוטננט משנה ושימשה כקצינה בחיל הנחתים של ארצות הברית.
לאחר שסיימה את הכשרתה כטייסת בקוונטיקו, וירג'יניה היא החלה לשרת בצי האמריקאי בשייטת בפנסקולה, פלורידה, שם הוכשרה כטייסת קרבית.
היא קיבלה את כנפי הטייס שלה ב-2008 לאחר שהוכשרה להיות טייסת על מטוסי AH-1 קוברה ביחידה HMLA/T-303.
החל מ-2008 שרתה ביחידה HMLA-367 של חיל הנחתים האמריקאי, היא השתתפה בשני סבבים במלחמת אפגניסטן בין השנים 2009–2010. עם שובה מהשירות באפגניסטן היא צוותה ליחידה HMM-163 בטייסת מיראמר בקליפורניה.
לאחר מכן הועברה ליחידה HMLA-367 איתה השתתפה בסבב השלישי שלה באפגניסטן ב-2012.
בעודה בשירות בחיל הנחתים האמריקאי, היא שרתה מעבר לים שלוש פעמים והשלימה 150 משימות לחימה קרביות.
ב-2012 החלה הכשרה כטייסת ניסוי בכיתה ה-144 של בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקאי.
היא הפכה לטייסת ניסוי של מסוקי קוברה ביחידה VMX-1 בתחנת האווירית של חיל האוויר יומה, באריזונה.
בתקופה זו החלה את לימודי התואר השני שלה.
כטייסת ניסוי היא הטיסה טיסות ניסוי שבחנו מערכות נשק שונות, מערכות הגנה יבשתיות, וציוד חומרה ותוכנה חדשני.
ב-2017 הצטרפה ליחידת הניסוי של חיל האוויר יומה VMX-22 ושרתה בטייסת בדיקה והערכה מבצעית ימית, ועסקה בעיקר בניסויים של מסוקי קוברה.
עם סיום שירותה הצבאי ב-2017 היא צברה יותר מ-2,000 שעות טיסה וטסה ב-150 משימות קרב, על יותר מ-25 סוגי מטוסים ומסוקים, כולל שלושה סבבים מבצעיים כחלק ממלחמת אפגניסטן.
ב-2017 מוגבלי הצטרפה לנאס"א לכיתה ה-22 והחלה הכשרה של שנתיים כטייסת חלל.
בינואר 2020 היא סיימה יחד עם עוד 13 אסטרונאוטים את מסלול ההכשרה.
התמקדות לימודי החלל שלה הייתה בתחזוקת מערכות שונות בתחנת החלל, מתוך מטרה לטוס לתחנת החלל ובעתיד לטוס לירח, לאסטרואידים קרובים לכדור הארץ, ולבסוף למאדים.
מוגבלי היא חלק מתוכנית ארטמיס להנחתת אישה ראשונה על הירח ב-2025.
בשנת 2020 היא הצטרפה לצוות Crew-7 של SpaceX כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית.
מדובר בשיתוף פעולה של נאס"א וחברת SpaceX.
ב-26 באוגוסט 2023, יחד עם שלושה אסטרונאוטים נוספים משלוש מדינות שונות, טסה מוגבלי לתחנת החלל הבינלאומית במשימה של נאס"א כמפקדת משימת SpaceX Crew-7. הטיסה המריאה בפאלקון 9 ממרכז החלל קנדי של נאס"א בפלורידה, ארצות הברית.
זוהי טיסת החלל הראשונה שלה.
היא אמורה לשוב לכדור הארץ בתחילת 2024. איתה המריאו אנדראס מוגנסן מדנמרק, סטושי פורוקאווה מיפן וקונסטנטין בוריסוב מרוסיה.
הם הצטרפו למשלחת מס' 69 לתחנת החלל הבין-לאומית ואחרי סיום פעילותה עברו למשלחת מס' 70. במהלך פעילות המשלחת היא ביצעה פעילות חוץ רכבית.
מוגבלי חזרה מחלל במרץ 2024.
מוגבלי קיבלה ארבע מדליות אוויר, מדליית ציון לשבח של חיל הים וחיל הנחתים, ושלוש מדליות הישגים של חיל הים והנחתים.
היא זכתה גם בפרס הצי האמריקני לטייסת ניסוי כיתה 144 מצטיינת שלב II ובפרס הסטודנטית המצטיינת על שם ויליאם מק'קול בתור בוגרת הכבוד של כיתה 144 של בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר של ארצות הברית.
מוגבלי נשואה לסם ולד, מסן אנטוניו, טקסס.
הם הורים לתאומות זלדה ואסטל.
בעלה הוא יהודי והם חוגגים גם את חג המולד וגם את חנוכה.
בדצמבר 2023 שלחה סרטון לכבוד חנוכה מתחנת החלל הבינלאומית.
בראיון לניו יורקר סיפרה כי חלמה להיות אסטרונאוטית מאז היותה ילדה.
מוגבלי הביעה תמיכה במאבק לזכרה של מהסא אמיני.
ג'סיקה פגולה היא טניסאית מקצוענית אמריקאית.
מדורגת במקום השלישי בעולם (9 בספטמבר 2024) בדירוג ה-WTA, דירוג השיא שלה.
הישג השיא שלה הוא הגעה למשחק הגמר בטורניר גראנד סלאם, אליפות ארצות הברית הפתוחה (2024).
היא זכתה ב-3 תארים WTA והגיעה 7 פעמים לשלב רבע הגמר בכל 4 טורנירי הגראנד סלאם.
פגולה נולדה וגדלה בבאפלו מדינת ניו יורק לקים וטרי פגולה.
הוריה הם מיליארדים (הונם הנקי הוא למעלה מ-7 מיליארד דולר) בעלי 5 קבוצות ספורט ביניהם, באפלו בילס מה-NFL (ליגת הפוטבול הלאומית) ובאפלו סייברס מה-NHL (ליגת ההוקי הלאומית).
אמא שלה היא קוריאנית ילידת סיאול שבשנת 1974, בגיל 5, אומצה על ידי זוג אמריקאים.
לפי בדיקת סמני DNA אחד מהוריה של קים הוא כנראה יפני.
משנת 2019 היא מתאמנת בהדרכתו של דייוויד ויט.
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בפברואר 2021 היא לא הייתה מדורגת והגיעה לשלב רבע הגמר, לראשונה בקריירה שלה בטורניר גראנד סלאם שבו הפסידה לג'ניפר בריידי מארצות הברית (22 בטורניר) ב-3 מערכות (4-6, 6-2, 6-1).
באליפות צרפת שנערכה ביוני אותה שנה היא דורגה במקום 28 והפסידה בסיבוב השלישי לסופיה קנין מארצות הברית (4 בטורניר) ב-3 מערכות (4-6, 6-1, 6-4).
באליפות ארצות הברית שנערכה בספטמבר היא דורגה במקום 23 בטורניר והפסידה בסיבוב השלישי לבלינדה בנצ'יץ' משווייץ (11 בטורניר) ב-2 מערכות (6-2, 6-4).
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר 2022 היא דורגה במקום 22 בטורניר והגיעה לשלב רבע הגמר, שבו הפסידה לאשלי ברטי מאוסטרליה (1 בטורניר) ב-2 מערכות (6-2, 6-0), שזכתה בטורניר.
בסיבוב הרביעי היא הפתיעה וניצחה את מריה סקארי מיוון (5 בטורניר) ב-2 מערכות (6-7 0-7, 3-6).
באליפות צרפת שנערכה ביוני אותה שנה היא דורגה במקום 11 והפסידה ברבע הגמר לאיגה שוויונטק מפולין בשתי מערכות (6-3, 6-2), שזכתה בטורניר.
נוסף לכך, היא הגיעה למשחק הגמר בטורניר לזוגות נשים, ביחד עם קוקו גוף מארצות הברית, שבו הן הפסידו לקרולין גרסיה וקריסטינה מלדנוביץ' מצרפת ב-3 מערכות (2-6, 6-3, 6-2).
באליפות וימבלדון שנערכה ביולי דורגה במקום שמיני בטורניר והפסידה בסיבוב השלישי לפטרה מרטיץ' מקרואטיה ב-2 מערכות (6-2, 7-6 7-5).
באליפות ארצות הברית שנערכה בספטמבר היא דורגה במקום שמיני בטורניר והגיעה לשלב רבע הגמר, שבו הפסידה לאיגה שוויונטק (1 בטורניר) ב-2 מערכות (6-3, 7-6 7-4), שזכתה בטורניר.
בסיבוב הרביעי היא ניצחה את פטרה קביטובה מצ'כיה (21 בטורניר) ב-2 מערכות (3-6, 2-6).
באליפות ארצות הברית שנערכה בספטמבר היא הפסידה במשחק הגמר לארינה סבלנקה מבלארוס (2 בעולם) בשתי מערכות (5–7, 5–7).
ג'סמין סבוי בראון היא שחקנית אמריקאית, הידועה בעיקר בשל תפקידה בתור מינדי מיקס-מרטין בסרטי האימה "צעקה 5" (2022), "צעקה 6" (2023) ו-"צעקה 7" (2026).
ותפקידיה בתור אוונג'לין מרפי בסדרת המסתורין "הנותרים" (2015–2017) של רשת HBO, ובתור טאיסה טרנר במותחן הטלוויזיוני "הצהובות" (2021–הווה) של רשת שואוטיים.
בראון נולדה באלמידה (אנ'), קליפורניה וגדלה בספרינגפילד, אורגון.
בגיל ארבע, בראון קיבלה את התפקיד הראשון שלה במחזמר בכנסייה שעורר את אהבתה למשחק.
כשהתבגרה, היא השתתפה במספר מחזות זמר והייתה חברה במועדונים מוזיקליים שונים, מקהלות ולהקות, שבחלקן הופיעה במסגרות כמו אוניברסיטת אורגון, פורטלנד פרויקט שייקספיר, Art's Umbrella, אורגון Children's Choir ו-Upstart Crow Studios.
לאחר התיכון, בראון עברה לפורטלנד, אורגון כדי להתמקד במשחק.
את תפקידה המשחק הראשון שלה קיבלה בסרט הקצר "Off Day" משנת 2012.
בשנת 2013 בראון שיחק בתפקיד אורח קטנים בסדרות הטלוויזיה "גרים", ששודרה NBC ובסדרה "משפחת פוסטר" בערוץ Freeform.
בשנת 2014 היא שיחקה בסרטים "התבגרות מאוחרת", "Camp Harlow" ו-"Forgotten Hero", ושיחקה בתפקיד אורח בסיטקום "ברוקלין תשע-תשע" של NBC.
בשנת 2015, בראון לוהקה לתפקיד החוזר של אוונג'לין "אווי" מרפי בעונות 2 ו-3 בסדרת הטלוויזיה "הנותרים" של ערוץ HBO.
איווי היא בתם של אריקה וג'ון שנעלמת עם חבריה לאחר רעידת אדמה.
בעקבות משחקה בסדרה "הנותרים", בראון לוהקה לתפקיד נינה (החברה החדשה של קמרון) בסדרת המדע בדיוני, "Stitchers".
בשנת 2017 בראון גילמה את דמותה של אמיליה לאנייר בסדרת הדרמה של TNT "Will", שסיפרה את סיפורו של וויליאם שייקספיר.
אמיליה הייתה מוזיקאית, משוררת וסופרת, שהפכה למשוררת האנגלית המקצועית הראשונה ויש שהאמינו שהיא "האישה האפלה" של הסונטות של וויל.
בשנת 2018, בראון החלה לגלם את דמותה של אליסון אדמס בדרמת הטלוויזיה של שונדה ריימס "לטובת הכלל" ברשת ABC.
שבועיים לפני הבכורה של "For the People", בראון חתמה בסוכנות השחקנים ICM Partners.
בספטמבר 2020, לוהקה בראון לתפקיד מינדי מיקס-מרטין בסרט "צעקה", שבוים על ידי מאט בטינלי-אולפין וטיילר ג'ילט.
הסרט יצא לאקרנים ב-14 בינואר 2022. בראון כיכבה גם בסרט "צעקה 6", שיצא לאקרנים ב-10 במרץ 2023.
היא גם הוציאה ליוטיוב שלושה סינגלים; "Crash" ב-5 בנובמבר 2021, "Orange Wine" ב-8 בינואר 2022 ו"goddamnit" ב-30 ביוני 2022.
בשנת 2023 שיחקה בתפקיד קטן בסרט המותחן "נעדרת".
בהמשך השנה, שיחקה בווידאו-בקליפ לשיר "Night Shift" של הזמרת והמוזיקאית לוסי דייקוס.
בשנת 2024, בראון נכללה ברשימת פורבס 30Under30, בזכות תפקידיה המשפיעים בטלוויזיה ומסירותה לסיפורי להט"ב.
שנהסרטתפקידהערות2014התבגרות מאוחרת (אנ')ילדת מוזיקהCamp HarlowאמיליThe Virginsמפיקת חתונותForgotten Heroהאנה2015The A-Listסטונדטית2017Lane 1974פומהNewly Singleטיילור טורינג2021Sound of Violenceאלקסיס ריבס2022 צעקה מינדי מיקס-מרטין2023צעקה 6נעדרתג'ון אלן2026צעקה 7מינדי מיקס-מרטיןTBATen Dollar BillסטפניGreen Bankסלואן
ג'סמין פלישיה קרוקט היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-30 של מדינת טקסס.
מחוז הקונגרס אותו היא מייצגת חולש על מחוז דאלאס ומחוז טראנט, וכאמור על העיר דאלאס.
טרם שירותה בקונגרס של ארצות הברית, בשנים 2021–2023 ייצגה את מחוז הבחירה ה-100 בבית הנבחרים של טקסס.
קרוקט נולדה בסנט לואיס שבמיזורי, בתם של הכומר ג'וזף קרוקט ורעייתו גוון.
היא למדה בתיכון MICDS שבסנט לואיס, וכן באקדמיית רוזטי–קיין, בית ספר תיכון קתולי פרטי לבנות בלבד שבעיר הולדתה.
היא בעלת תואר ראשון במנהל עסקים ממכללת רודס השוכנת בממפיס שבטנסי.
במהלך לימודיה הגבוהים כסטודנטית תכננה קרוקט להתמקצע כרופאה מרדימה או כרואה חשבון, אך לבסוף בחרה ללמוד משפטים באוניברסיטת יוסטון, שם קיבלה תואר מוסמכת במשפטים בשנת 2006. קודם לכן למדה בבית הספר למשפטים ת'ורגוד מרשל שבאוניברסיטת דרום טקסס.
לאחר לימודי המשפטים נותרה קרוקט בטקסס ועבדה כעורכת דין לענייני זכויות אזרח.
היא עבדה כסנגורית ציבורית במחוז בואי בטרם פתחה משרד עורכי דין משלה.
במהלך מחאות ג'ורג' פלויד, קרוקט ועמיתיה נטלו על עצמם טיפול פרו בונו בתיקים אחדים של פעילי התנועה Black Lives Matter.
בשנת 2019, לאחר שהמחוקק אריק ג'ונסון פינה את מקומו בבית הנבחרים של טקסס כדי לכהן כראש עיריית דאלאס, נערכו בחירות מיוחדות ב-5 בנובמבר למילוי שארית כהונתו, בהן ניצחה לוריין ביראביל.
לאחר מכן הודיעה קרוקט כי תאתגר את ביראביל בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ב-2020. בפריימריז אלה גברה בקושי על ביראביל לאחר סיבוב שני, שבתומו העפילה לבחירות הכלליות בנובמבר 2020, בהן ניצחה ללא התנגדות.
היא נכנסה לתפקידה בינואר 2021.
בקיץ 2021 ארגנו הדמוקרטים בבית הנבחרים של טקסס, ובהם גם קרוקט, מהלך של שבירת קוורום במטרה למנוע את העברתן של חקיקות שלדבריהם פוגעות בזכויות ההצבעה בטקסס.
המחוקקים הדמוקרטים טסו לוושינגטון הבירה במטרה ללחוץ על הסנאט של ארצות הברית להעביר את "חוק זכויות ההצבעה על שם ג'ון לואיס" ואת "החוק למען העם" (For the People Act) – חוקים פדרליים שהיו אמורים לגבור על חלקים מן החקיקה המדינתית.
ככל שחלפו השבועות, בלטה קרוקט כאחת המתנגדות הקולניות ביותר לשיבת המחוקקים הדמוקרטים לטקסס בטרם יאשר הסנאט האמריקאי את החקיקה.
ב-20 בנובמבר 2021 הצהירה אדי ברניס ג'ונסון כי לא תתמודד בבחירות 2022 לתקופת כהונה נוספת בקונגרס האמריקאי.
ארבעה ימים לאחר מכן, הכריזה קרוקט על מועמדותה לייצוג מחוז הקונגרס ה-30 טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית.
במקביל, הביעה ג'ונסון את תמיכתה בקרוקט.
קרוקט קיבלה גם תמיכה כספית נרחבת מוועדות Super PACs המשויכים לתעשיית המטבעות המבוזרים, כאשר הארגון "Protect Our Future PAC" של סם בנקמן-פריד תרם מיליון דולר אמריקאי למטה הבחירות של קרוקט.
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית עלו קרוקט וג'יין הופ המילטון, עוזרתו של מארק ויסי, לסיבוב מכריע – בו ניצחה קרוקט.
לאחר מכן היא ניצחה בבחירות הכלליות ב-8 בנובמבר.
קרוקט הושבעה לתפקידה בראשית ינואר 2023 עם התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית.
במהלך הקונגרס ה-118 הייתה קרוקט נציגת מחזור הדמוקרטים החדשים בהנהגת הסיעה הדמוקרטית, ותיווכה בין הנהגת הסיעה בבית הנבחרים לבין כ-35 חברים דמוקרטים שנבחרו לראשונה.
במהלך דיונים על פתיחת הליך הדחה נגד הנשיא ג'ו ביידן בשנת 2023, האשימה קרוקט את חברת הקונגרס מרג'ורי טיילור גרין ורפובליקנים נוספים בצביעות.
בוועידה הדמוקרטית הלאומית של 2024 נאמה קרוקט והזכירה את תקרית המסמכים המסווגים של טראמפ.
תוך שהיא משווה בין המועמדת הדמוקרטית קמלה האריס למועמד הרפובליקני דונלד טראמפ, אמרה על האחרון: היא נבחרה לכהונה שנייה בבית הנבחרים בנובמבר 2024, ושימשה כיו"ר-שותפה של מטה הבחירות של האריס במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024.
ג'סיקה אסתר "ג'ס" פוקס היא קיאקיסטית אוסטרליית-יהודייה, ילידת צרפת.
ג'סיקה אסתר פוקס נולדה במרסיי שבצרפת, אביה נוצרי ואמה יהודייה, והיגרה עם משפחתה לפנרית', ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
היא בת למשפחה של קיאקיסטים.
אמה, מרים פוקס-ירושלמי זוכת מדליית ארד אולימפית (אטלנטה 1996) ואלופת עולם שייצגה את נבחרת צרפת.
אביה, ריצ'רד פוקס , קיאקיסט אולימפי שייצג את בריטניה הגדולה וסיים במקום רביעי (ברצלונה 1992), מאמן נבחרת אוסטרליה בקיאקים וחבר פדרציית הקאנו העולמית.
אחותה הצעירה של ג'סיקה, נעמי פוקס, אף היא אלופה אולימפית (פריז 2024) בקיאק קרוס.
באולימפיאדת לונדון היא זכתה במדליית כסף בסלאלום קיאק ליחידות, אחרי אמילי פר מצרפת לפני מאיאלן סוראוט מספרד.
באליפות העולם שנערכה בפראג, צ'כיה בספטמבר 2013 היא זכתה בשתי מדליות זהב, בסלאלום קאנו ליחידות לפני מלורי פרנקלין מבריטניה וקרולין לואר מצרפת ובתחרות הקבוצתית בקאנו, לפני צ'כיה וגרמניה.
באליפות העולם שנערכה במרלינד, ארצות הברית בספטמבר 2013 היא זכתה בשתי מדליות זהב, בסלאלום קאנו ליחידות לפני מלורי פרנקלין מבריטניה ואוריין רבור מצרפת ובסלאלום קיאק ליחידות לפני פיונה פני מבריטניה ומלאני פייפר מגרמניה.
באליפות העולם שנערכה בלונדון, בספטמבר 2015 היא זכתה בשתי מדליות זהב, בסלאלום קאנו ליחידות לפני קתרינה האוליצ'קובה מצ'כיה ונוריה וילרובלה מספרד ובתחרות הקבוצתית בקאנו, לפני צ'כיה ואוסטריה.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו היא זכתה במדליית ארד בסלאלום קיאק ליחידות, אחרי מאיאלן סוראוט מספרד ולוקה ג'ונס מניו זילנד.
באולימפיאדת טוקיו היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בסלאלום קאנו ליחידות לפני מלורי פרנקלין מהממלכה המאוחדת ואנדריאה הרצוג מגרמניה ומדליית ארד בסלאלום קיאק ליחידות, אחרי ריקארדה פאנק מגרמניה ומאיאלן סוראוט מספרד.
באולימפיאדת פריז היא זכתה בשתי מדליות זהב בסלאלום קיאק ליחידות, לפני קלאודיה זוולינסקה מפולין וקימברלי וודס מהממלכה המאוחדת ובסלאלום קאנו ליחידות בפעם השנייה ברציפות לפני אלנה ליליק מגרמניה ואיווי ליבפרת' מארצות הברית.
במהלך המשחקים נבחרה לחברת הוועד האולימפי הבין-לאומי.
ג'סיקה שירלי מדסן היא שחקנית בריטית.
מדסן נולדה בלונדון לג'נס מדסן וג'וליה טייוול וגדלה בסארי.
אביה טיימוול, אמן, נולד, ברודזיה וגדל בדרום אפריקה.
דודתה הגדולה מצד אמה של מדסן הייתה הסופרת הבריטית דורותי וויפל.
היא ממוצא דני מצד אביה.
היא למדה בבית הספר "נוטרדאם" בקובהם.
בשנת 2013 סיימה לימודי משחק בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
שנה פרויקטתפקיד הערות 2017The Fowlסטף סרט קצרLeatherface קלריס 2019Dark Light אנני נוקסרמבו 5 - המשחק האחרון בקי
שנה פרויקט תפקיד הערות 2013Breathless מיס רופרפרק אחד 2014Playhouse Presentsבבילון נינה 2015 הולבי סיטי מינטי קולקוהון פרק: "Be Bold, Be Bold" מר סלפרידג' פולי מקסוול טיילור 2 פרקים 2017 טינה ובובי ג'ני קוקס / ג'ני סקוויב מיני סדרה 2020–הווה ברידג'רטון קרסידה קאופר תפקיד חוזר
שנה פרויקטתפקיד 2017 Need for Speed Payback ג'סיקה מילר
שנה פרויקטתפקיד הערות 2014Swimming לוסי The Pleasance, פסטיבל הפרינג' של אדינבורו
שנה פרס קטגוריהעבודהתוצאההערות 2021 פרסי גילדת שחקני המסך ביצוע יוצא מן הכלל של אנסמבל בסדרת דרמה ברידג'רטון
ג'סמין פאוליני (באיטלקית: Jasmine Paolini; נולדה ב-4 בינואר 1996) היא שחקנית טניס מקצוענית מאיטליה.
נכון למאי 2025 מדורגת במקום הרביעי בעולם בדירוג ה-WTA, דירוג השיא שלה.
הישג השיא שלה הוא הגעה פעמיים למשחק גמר טורניר גראנד סלאם, באליפות צרפת (2024) ובאליפות וימבלדון (2024).
פאוליני נולדה בקסטלנואובו די גארפאניינה וגדלה בין קרארה לפורטה דיי מארמי, בטוסקנה.
אביה, אוגו, הוא איטלקי ואמה, ג'קלין, היא ממוצא פולני וגנאי, במקור מלודז'.
סבתה מצד אמה, המתגוררת בלודז', היא פולנייה וסבה מצד אמה, המתגורר בקופנהגן, הוא גנאי.
אחיה, ויליאם, אף הוא טניסאי.
היא משחקת טניס מגיל 5 והתאמנה במועדון הטניס בבני די לוקה.
בגיל 15 עברה להתאמן בטירניה.
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר 2024 היא הפסידה בסיבוב הרביעי לאנה קלינסקאיה מרוסיה בשתי מערכות (4–6, 2–6).
באליפות דובאי בטניס שנערכה בפברואר היא זכתה בתואר לאחר ניצחון במשחק הגמר על אנה קלינסקאיה ב-3 מערכות (4–6, 7–5, 7–5).
בסיבוב השלישי היא ניצחה את מריה סקארי מייוון (דורגה 8 בטורניר) בשתי מערכות (6–4, 6–2).
גמר ראשון בטורניר גראנד סלאם
באליפות צרפת שנערכה ביוני 2024 היא הגיעה לראשונה בקריירה שלה למשחק גמר בטורניר גראנד סלאם שבו הפסידה במשחק הגמר לאיגה שוויונטק מפולין (1 בעולם) בשתי מערכות (2–6, 1–6).
נוסף לכך, היא הגיעה למשחק הגמר בטורניר לזוגות נשים ביחד עם שרה אראני מאיטליה שבו הפסידה לקוקו גוף מארצות הברית וקטרינה סיניאקובה מצ'כיה בשתי מערכות (6–7(5–7), 3–6).
באליפות וימבלדון 2024 פאוליני שוב הגיעה למשחק הגמר, שבו הפסידה במשחק הגמר לברבורה קרייצ'יקובה מצ'כיה (31 בעולם) ב-3 מערכות (2–6, 6–2, 4–6).
בבאולימפיאדת פריז זכתה פאוליני במדליית הזהב במסגרת טורניר זוגות הנשים ביחד עם שרה אראני לאחר ניצחון בשלוש מערכות על מירה אנדרייבה ודיאנה שניידר מספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים.
באליפות קטר בדוחה, שנערכה בפברואר 2025, זכתה פאוליני יחד עם שרה אראני בתואר הזוגות, תואר שביעי בו זכו יחד, ותואר מאסטרס שלישי שלהן.
בשבוע לאחר מכן, באליפות דובאי 2025, שבה זכתה שנה קודם, הפסידה בסיבוב השלישי לסופיה קנין.
היא נפצעה במשחק זה בקרסול, ולא יכלה לשחק בטורניר הזוגות עם שרה אראני.
באליפות מיאמי הפתוחה, במרץ 2025, הגיעה פאוליני עד לחצי הגמר, לאחר שניצחה בין השאר את אונס ג'אבר ואת נאומי אוסקה.
בחצי הגמר הפסידה לארינה סבלנקה, המדורגת מספר אחת.
באליפות שטוטגרט הפתוחה לנשים, שנערכה באפריל 2025, שוב הגיעה פאוליני עד לשלב חצי הגמר, לאחר שגברה ברבע הגמר של התחרות על קוקו גוף.
בחצי הגמר שוב הפסידה לארינה סבלנקה.
באליפות איטליה הפתוחה, שנערכה ברומא בחודש מאי 2025 ברומא, זכתה פאוליני להישג גדול, לאחר שקודם לכן היא מעולם לא עברה את הסיבוב השני בתחרות היחידות בטורניר זה.
היא גברה בין השאר על אונס ג'בור בסיבוב השלישי, ועל ילנה אוסטפנקו בסיבוב הרביעי.
ברבע הגמר ניצחה פאוליני את דיאנה שניידר הרוסיה בשלוש מערכות, לאחר שהפסידה לה במערכה הראשונה.
בחצי הגמר גברה פאוליני על פייתון סטרנס האמריקאית, בשתי מערכות (7-5, 6-1), לאחר שכבר הייתה בפיגור 1-4. בגמר הטורניר גברה פאוליני על קוקו גוף בשתי מערכות (6-4, 6-2), וזכתה בתואר ה-WTA השלישי שלה, ותואר המאסטרס השני.
באותה אליפות, זכתה ג'סמין פאוליני גם בתואר הזוגות, יחד עם שרה אראני, לאחר שגברו בגמר על ורוניקה קודרמטובה הרוסיה ושותפתה אליס מרטנס הבלגית.
השתיים הגנו בכך על התואר בו זכו גם בשנה הקודמת.
פאוליני הייתה האישה האיטלקייה השנייה שזוכה הן בתואר היחידות והן בתואר הזוגות, לאחר רפאלה רג'י שעשתה זאת 30 שנה קודם, בשנת 1985. כמו כן הייתה האישה הראשונה לזכות בתואר הכפול מאז שמוניקה סלש עשתה זאת בשנת 1990.
באליפות צרפת הפתוחה, הרולאן גרוס, שנערכה מסוף מאי עד יוני 2025, פאוליני זכתה בתואר הזוגות יחד עם הפרטנרית הקבועה שלה, שרה אראני.
פאוליני ואראני גברו בגמר על אנה דאנילינה הקזאחית ועל אלכסנדרה קרוניק הסרבית.
בכך זכתה פאוליני בתואר הסלאם (Major) הראשון שלה, לאחר שני גמרי סלאם בטורניר היחידות, אליהם הגיעה בשנת 2024, ברולאן גארוס ובוימבלדון.
ג'סמין מור היא אתלטית אמריקאית, זוכת מדליית ארד אולימפית (פריז 2024) בקפיצה משולשת.
מור נולדה בגרנד פריירי שבטקסס, ארצות הברית.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיימה במקום 23 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.76 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, ביולי, סיימה במקום 13 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.60 מטר, ובמקום 13 בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.24 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיימה במקום עשירי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.54 מטר, ובמקום 11 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.54 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ סיימה במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.15 מטר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.67 מטר, אחרי תיאה לפונד מדומיניקה (15.02 מטר) ושניקה ריקטס מג'מייקה (14.87 מטר).
שיחקה גם בסרטים "הברית" (אנ'), "קלוברפילד" ו"מוות רצחני".
לוקאס נולדה וגדלה בוונקובר, קולומביה הבריטית, שבקנדה.
היא החלה לשחק בגיל שבע והיא למדה בבית הספר לאומנויות לילדים בטורונטו.
היא החלה את הקריירה שלה בהפקות תיאטרון מקומיות, כולל הפקות מקומיות של "שלגיה ושבעת הגמדים", "גריז", "סינדרלה" ו"מלכודת עכברים".
בשנת 2000 קיבלה את תפקידה הראשון כאורחת בפרק של הסדרה "שבעה ימים".
בשנת 2001, לוקאס הצטרפה לקאסט העונה העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה הקנדית לנוער "אג'מונט" (אנ') בתפקיד בקה לורנס, היא החלה כדמות חוזרת ולאחר מכן הפכה לדמות ראשית בסדרה, היא נשארה בסדרה למשך 4 שנים עד שהיא נגמרה בשנת 2005. בשנת 2002, היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה הקנדית, "שנת 2030 לספירה".
בשנת 2004, היא כיכבה כאורחת בפרק של "ישנן בנות" בתור רוקסן.
היא המשיכה להופיע בתפקיד קבוע בסדרת הטלוויזיה של ABC, "החיים כפי שאנו מכירים אותם" בתור סו מילר.
הסדרה ירדה מהאוויר לאחר עונה אחת בלבד.
בשנת 2006, היא הופיעה בסרט "יש לה ביצים", באותה שנה היא השתתפה בסרט "הברית".
בשנת 2007, היא הצטרפה לצוות השחקנים של "CSI" כשגילמה את דמותה של רוני לייק היא הופיעה ב-4 פרקים.
בשנת 2008, היא גילמה את קימברלי מקינטייר בארבעה פרקים של "90210" של הרשת CW.
באותה שנה היא גם כיכבה בתור לילי בסרט "קלוברפילד" של ג'יי ג'יי אברהמס, שזכה להצלחה בקופות, והתקבל היטב על ידי המבקרים.
לוקאס הייתה חלק מהקאסט הראשי של הסיטקום "חברים עם הטבות" של NBC, ששודר במהלך קיץ 2011 לפני ביטולו.
בשנת 2011, היא שיחקה את היילי בסרט "אמהות גדולות: כמו אבא, כמו בן".
בשנת 2012, לוקאס לוהקה לתפקיד הראשי של סקיי יארו, בסדרת הטלוויזיה "כת" של CW, אשר צולמה באביב 2012. בשנת 2012, היא לוהקה לתפקיד ראשי בסרט "מוות רצחני" – הגרסה המחודשת של סרט האימה הקלאסי משנות ה-80, "מוות אכזרי".
בשנת 2014, לוקאס הופיעה בסרט "פומפיי" בבימויו של פול WS אנדרסון.
שיחקה גם בסרט הקומדיה הרומנטית "הדייט שהביך אותי".
היא גם כיכבה בקליפ לסינגל "True Love" של קולדפליי משנת 2014
משנת 2015 עד 2019, היא שיחקה בסדרה "גות'האם" של רשת פוקס בתור טביתה גלוון.
בשנת 2019, לוקאס שיחקה בתפקיד הראשי של קייט ג'יימסון בסדרת הטלוויזיה הקנדית "הרציחות" ששודרה ב-Citytv.
בסוף 2020, היא לוהקה לתפקיד הראשי של בילי בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה של פוקס, "המתמחה".
באפריל 2017 היא התארסה לבן זוגה, אלכס ג'רמאסק בוונציה, וב-13 במאי 2018 השניים נישאו בטקס שנערך ביוון.
יש להם שני ילדים, בן, ג'ט, שנולד ב-9 באוגוסט 2019, ובן נוסף, מאק, שנולד ביוני 2022.
שנהסרטתפקיד הערות 2006 יש לה ביצים איבון הברית (אנ') קייט טוני 2008 קלוברפילד לילי פורדAmusement ליסה סוואן 2011 ביג מאמא 3: הבן כמו האבא (אנ') היילי רובינסון 2013 מוות רצחני אוליביה 2014 הדייט שהביך אותי וארה ווקר פומפיי אריאדנה
שנהסדרהתפקידהערות2000שבעה ימיםריטהפרק: "The Backstepper's Apprentice"2001Halloweentown II: Kalabar's Revengeסינדיסרט טלוויזיה של ערוץ דיסנימפעל הנקניקיות (אנ')הייליפרק: "Dances with Squirrels"2001–2005אג'מונט (אנ')בקה לורנסתפקיד חוזר (עונות 2–3)
ג'סמין ג'ונס היא אתלטית אמריקאית, סגנית אלופת העולם (טוקיו 2025) ובעלת התוצאה החמישית בטיבה בכל הזמנים בריצת 400 מטר משוכות.
ג'ונס נולדה וגדלה באטלנטה, ג'ורג'יה.
בתם של ג'ואנה קוקס ג'ונס, אצנית במכללות והנרי ג'ונס, שחקן פוטבול ב-NFL בבאפלו בילס (1991–2000).
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה באלבקרקי, ניו מקסיקו בפברואר 2024 היא זכתה במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.78 שניות, אחרי טיה ג'ונס (7.68 שניות) ולפני מסאי ראסל (7.80 שניות).
באליפות המכללות שנערכה ביוג'ין, אורגון בתחילת יוני היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 53.15 שניות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת פריז שנערכו ביוג'ין בסוף יוני היא סיימה במקום שלישי בשיא אישי חדש של 52.77 שניות, אחרי סידני מקלוכלין-לברוני שקבעה שיא עולם חדש של 50.65 שניות ואנה קוקרל (52.64 שניות).
במשחקים האולימפיים עצמם שנערכו ב-8 באוגוסט היא סיימה במקום רביעי בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 52.29 שניות, 14 מאיות ממדליית ארד ודורגה במקום חמישי בכל הזמנים.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בספטמבר היא זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בשיא איש חדש של 52.08 שניות, אחרי פמקה בול (51.54 שניות) ולפני אמה זאפלטלובה מסלובקיה (53.00 שניות).
גִ'סְר אֶ־זַּרְקָא היא מועצה מקומית במחוז חיפה בישראל.
היישוב נחנך ב-1924, והוכרז כמועצה מקומית בשנת 1961. כלל תושבי ג'סר א-זרקא הם ערבים-מוסלמים.
היישוב שוכן על רצועת כורכר לחוף הים התיכון שגובהה 5–20 מטרים מעל פני הים, שלמרגלותיה זורם הקטע התחתון של נחל תנינים, שמפריד בין היישוב לבין הים במערב.
מדרום שוכנת קיסריה, ומצפון מעגן מיכאל והכניסה לשמורת הטבע נחל התנינים.
במזרח גובל היישוב בכביש 2 (כביש חיפה - תל אביב).
בסמוך לשפך הנחל, דרומית-מערבית לבתי היישוב, שוכן תל תנינים.
פירוש השם ג'סר א-זרקא הוא הגשר (על הנחל) הכחול על שם הגשר שנבנה על נחל תנינים "אל-וואדי א-זרקא" (הנחל הכחול בערבית).
אין זה הגשר שנבנה ליד שפך הנהר לים, לקראת סוף המאה ה-19 עבור הקיסר וילהלם השני בעת ביקורו של הקיסר בארץ ישראל ב-1898, אלא הגשר של סכר טחנות הקמח שנבנה על ידי הביזנטים כמפעל מים עבור קיסריה.
ג'סר א-זרקא היא היישוב היחיד לחוף הים בישראל כיום שבו יש רוב ערבי, והוא אחד היישובים העניים ביותר בישראל.
מקור התושבים קדום וכבר לפני 500 שנה חיה סביב ביצת הכבארה קבוצה שנקראה ג'מוסין (מגדלי הג'מוסים).
בשנות השבעים של המאה התשע עשרה כלל היישוב בשולי ביצות כבארה 15 בתים, חושות וטחנות קמח.
מיקום היישוב המקורי היה ממזרח לביצה, באזור מערת כבארה.
משפחת ג'ורבאן הגיעה ראשונה מעמק הירדן (ע'ור בערבית) ולכן התושבים כונו ע'וארנה.
משפחת עמאש הגיעה מקדום בשומרון, נג'אר מאל עריש או מצרים, שהאב מהחורן וטטואתחה ואם בשי מסודאן.
התושבים התפרנסו מדיג בביצות ובים התיכון וכן מקדרות מאדמת הביצה ויצירת מחצלות מצמחי הגומא והקנה.
בעקבות ייבוש הביצה בשנת 1924 עבור זכרון יעקב לטובת אדמות חקלאיות ומיגור מחלת המלריה, הוצעה לתושבים קרקע חלופית לכפר בתוספת שכר בעבור עזרתם בייבוש הביצה ואובדן מקור פרנסתם.
האתר החלופי שוכן על שרידי מחצבה ברכס הכורכר, אותה רכשה פיק"א בשנת 1924. בשנת 1926 נחנך היישוב החדש בו קיבלה כל משפחה כ-30 דונם.
עם הקמתו נבנו בתיו מאבני כורכר מקומיות, אולם עם קום מדינת ישראל התפתח היישוב ונבנו בו בתים מבטון ומבלוקים.
בני השבט המשיכו לעסוק בעבודות חקלאיות ביישובי האזור.
כיום עובדים רבים מבני היישוב כשכירים בעבודות חוץ.
במלחמת העצמאות לא נפגע היישוב הודות ליחסיו עם תושבי זכרון יעקב, בנימינה והסביבה, שאורח החיים החקלאי בהם היה תלוי בעובדים ערבים מהכפרים הסמוכים ג'סר א-זרקא ופוריידיס, ולכן התעקשו להשאיר יישובים אלו, חרף הצעות חוזרות ונשנות של הצבא לפנותם.
בעקבות המלחמה, הגיעו לכפר פליטים מכפרים סמוכים שנהרסו.
עד לשנות השמונים לא היו כלל נישואים מבחוץ עם בני ובנות היישוב בשל הסטיגמות החריפות כלפיהם בקרב האוכלוסייה הערבית בארץ, שנבעו ממוצאם השונה.
בשנת 1994 הוכרז היישוב "שכונת שיקום" במסגרת פרויקט שיקום שכונות.
בסוף 2009 החל משרד הפנים בהכנת תוכנית אב ראשונה ליישוב, שבמסגרתה ייבחן הצורך להרחיב את תחום השיפוט, את היקף ההרחבה, אופייה ומיקומה, בעקבות הצפיפות הרבה ששוררת בה.
נשקל עידוד בנייה רוויה והסטת כביש 2 מזרחה, כדי לאפשר את הרחבתו של היישוב.
ב-7 באוקטובר 2000, בתקופת אירועי אוקטובר, נהרג נוסע בכביש 2 כתוצאה מפגיעת אבן שנזרקה על ידי פורעים מהיישוב.
בתחילת יולי 2014 התקיימה התפרעות של תושבי ג'סר א-זרקא, שמהלכה ירו המתפרעים זיקוקים באוויר ויידו אבנים לעבר שוטרים וכלי רכב שנסעו בכביש 2.
ב-2017 נחנכה ביישוב תחנה של משטרת ישראל.
הגשר מעל שפך נחל תנינים, נבנה במקור בתקופה הרומית, עבור רכבי מנהלה והספקה לקיסריה וממנה.
הגשר הרומי נהרס במהלך הזמן, ומפעל המים הסמוך (שמורת נחל תנינים) חדל לפעול.
בסוף המאה ה-19 הגשר נבנה מחדש על ידי השלטון העות'מאני, לכבוד ביקורו של הקיסר הגרמני וילהלם השני בארץ ישראל, ובמהלך השנים שוב נהרס.
ב-2020 שוחזרה הגרסה העות'מאנית של גשר האבן מעל השפך, בכניסה הצפונית של היישוב, בניהולו של יהושע (ישו) דריי - מומחה לטכנולוגיות עתיקות.ב-2021 נחנכה טיילת באורך 650 מטר מהגשר דרומה, במימון החברה לפיתוח קיסריה, רשות הטבע והגנים, קרן אדמונד דה רוטשילד והקרן לשטחים פתוחים במינהל מקרקעי ישראל.
בשנת 2022 החלה להיבנות במערב היישוב שכונה חדשה ובה כ־500 דירות.
60% מהדירות שווקו במסגרת תוכנית מחיר למשתכן והיתר בשוק החופשי.
למרות שהשכונה נועדה לפתור את מצוקת הדיור של תושבי ג'יסר א-זרקא רק כרבע מהדירות בפרויקט נרכשו בידי תושבי המקום וכ 50% נקנו בידי יהודים
בשנת 2024 החלה עמותת ונטעת בפרויקט רחב היקף של הפיכת הכפר לכפר ירוק שמתאפשרת בו הליכה בשבילים מוצלים.
סומנו שבילים שלאורכם ניטעו עצים.
העמותה הקימה בבתי הספר גינות לימודיות וברחבי הכפר גינות קהילתיות.
נכון לתום העשור הראשון של המאה ה-21, מעל 50% מתושבי ג'סר א-זרקא הם נוער עד גיל 19. היישוב, שאוכלוסייתו מוסלמית, מתאפיין בשיעור גידול טבעי גבוה של 3.2% (ירידה מ-3.5%), והוא סובל משיעור אבטלה רשמי של 30% (2009) ומשיעורי אלימות גבוהים.
שיעור בעלי ההשכלה הגבוהה הוא מהנמוכים במגזר הערבי בישראל.
ענף ההוראה נפוץ מאוד בג'סר, כמו כן הכפר הוא הספק הגדול ביותר של כוח-עבודה נשי בענפי משק הבית למפעלים ובתי-חולים באזור.
עם זאת, השאיפה בקרב פרנסי היישוב היא לחולל פיתוח תיירותי, המתבסס על הקרבה אל קיסריה העתיקה, שמורת נחל תנינים וחוף הים, ועל כך ששביל ישראל חוצה את היישוב לרוחבו.
בשנת 2013 נפתחה בכפר אכסניה לתיירים.
אזור החוף של הכפר נהנה מסביבה טבעית עשירה.
אומנם בריכות הדגים של מעגן מיכאל משתרעות לאורכו והגישה אל החוף מוגבלת עד לדרומו, אל אזור שפך הנחל, שם מתנשאת תצורת צוק ייחודית, ומעבר לה מעגן דיג קטן וסירות.
בפועל שיעור העוסקים בדיג מבין התושבים מצומצם מאוד כיום.
כביש הגישה לכפר הוא ממזרח מכביש 4, באמצעות גשר שעובר מעל כביש 2 בצפונו של הכפר ובאמצעות מעבר מתחתיו במרכזו של היישוב.
את האדמות שמעבר לכביש המהיר אין התושבים מורשים לפתח.
בנוסף לסוללת העפר – שהוקמה בידי תושבי קיסריה השכנה בסוף שנת 2002 כדי לחצוץ בינה ובין ג'סר א-זרקא – מעסיקה את תושבי הכפר סוגיית האנטנות הסלולריות שמוקמו בשטחם.
בכפר שתי קופות חולים, מתנ"ס-מרכז קהילתי שהוקם בידי משרד הבינוי והשיכון בשנת 2003, מספר בתי ספר ומרכז מסחרי.
ג'ף אמריק היה טכנאי קול שעבד עם הביטלס בשנותיהם האחרונות.
אמריק נודע בזכות השתתפותו בהקלטות לאלבומים החשובים: Revolver, Sgt.
השיר הראשון שעליו עבד אמריק היה "Tomorrow Never Knows" מהאלבום Revolver.
כמו כל מי שעבד עם הביטלס, אמריק היה טכנאי בעל ראש פתוח וגישה הרפתקנית.
לבד מעבודתו עם הביטלס עבד אמריק עם להקות בריטיות אחרות באותה תקופה כמו הזומביס ובדפינגר ומאוחר יותר עם Wings של פול מקרטני, אלביס קוסטלו ונייל מקאי.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי2025"Now and Then""Now and Then"
ג'ספר פורד , הוא סופר וטייס בריטי המתגורר בוויילס.
הוא בנו של ג'ון סטנדיש פורד, שהיה הנגיד ה-24 של בנק אנגליה.
לפני שפנה לכתיבה עסק פורד בעבודות שונות בתעשיית הקולנוע.
ספרו הראשון (Who Killed Humpty Dumpty?) נדחה לפרסום אך התקבל לפרסום לאחר עיבוד ושכתוב בעקבות הצלחת ספריו האחרים.
הוא פרסם סדרת ספרים שהגיבורה שלהם היא תרזדיי נקסט:
בשנת 2005 פרסם את "The Big Over Easy", עיבוד מחדש של הספר הראשון שכתב ושנדחה על ידי המו"לים.
השם המקורי של הספר "פשע בחדר הילדים" (Nursery Crime) משמש כשם של הסדרה כולה.
ספר ההמשך ל-"The Big Over Easy", "הדוב הרביעי" (The Fourth Bear) יצא לאור ביולי 2006 והוא מתמקד בסיפור "זהבה ושלושת הדובים".
בשנת 2012 פרסם פורד את Shades of Grey: The Road to High Saffron, הספר הראשון בטרילוגיה דיסטופית.
הספר השני, "Red Side Story", ראה אור ב-2024, והספר השלישי, "Wild Blue Yonder", עתיד להתפרסם בשנת 2028.
סדרת ספרים נוספת היא "אחרון קוטלי הדרקונים" (The Last Dragonslayer), הכוללת ארבעה ספרים:
פורד ידוע בשימוש שהוא עושה בספריו באזכורים ספרותיים רבים, במשחקי מילים ובעלילה מהודקת היטב, כמו גם באלמנטים פרודיים, ארס-פואטיים ופנטסטיים.
פרשת ג'יין אייר - תורגם בידי חנה ידור-אבני ויצא לאור בהוצאת מודן בשנת 2004
לשקוע בספר טוב - תורגם בידי אביעד שטיר, יצא לאור בהוצאת מודן במרץ 2007
ג'פרי סקוט באקלי היה זמר וגיטריסט אמריקאי.
באקלי, שהיה אחד הזמרים המבטיחים בזמנו, מת בטביעה בגיל 30 בלבד.
באקלי היה בן יחיד אשר גודל על ידי אמו הפסנתרנית מארי גיברט, אביו החורג רון מורהד ואחיו למחצה קורי מורהד.
בצעירותו עבר עם משפחתו מספר רב של בתים.
בשנים הראשונות של חייו נקרא סקוט "סקוטי" מורהד, שמו האמצעי ושם המשפחה של אביו החורג.
אך בשנת 1975 מת אביו הביולוגי, טים באקלי – זמר ומלחין מפורסם אמריקאי אירי-איטלקי אשר הוציא מספר רב של אלבומים בשנות ה-60 וה-70 – טים לא היה נוכח בחייו של ג'ף, ונפגשו פעם אחת כחודשיים לפני מותו של טים כשהיה בן שמונה.
ג'ף החליט לחזור לשמו המקורי.
באקלי היה כל חייו בסביבה מוזיקלית.
אמו הייתה נגנית פסנתר קלאסית, ואביו החורג הכיר לו את הלהקות הגדולות של שנות השישים והשבעים – לד זפלין, פינק פלויד, "המי", קווין ועוד רבות.
באקלי היה שר בבית בהרמוניות עם אמו.
באקלי החל לנגן בגיטרה בגיל חמש, לאחר שמצא גיטרה אקוסטית ישנה בארון של סבתו, ובגיל שתים-עשרה החליט שהוא יהיה מוזיקאי.
בגיל שלוש-עשרה קיבל את הגיטרה החשמלית הראשונה שלו, והחל ללמוד בתיכון לורה – שם ניגן בהרכב הג'אז של בית הספר.
בשנים אלה החל להכיר להקות
רוק פרוגרסיב כמו יס, ג'נסיס וראש, כמו גם להקות ג'אז פיוז'ן וגיטריסטים שונים.
לאחר סיום לימודי התיכון, עבר לצפון הוליווד שם לקח קורס של שנה במוזיקה.
שנים לאחר מכן, אמר למגזין הרולינג סטונס כי היה זה בזבוז הזמן הגדול של חייו.
בשנים שלאחר מכן, עבד באקלי במלון, ותוך כדי ניגן עם מספר להקות לא מצליחות.
באקלי ניגן עם להקות רבות, ובז'אנרים רבים – רגאיי, פאנק, ג'אז, רוק, R&B ועוד.
הוא חבר למספר מפיקים וניגן בסשנים שונים.
לרוב שירתו הוגבלה לשירת ליווי בלבד.
בשנת 1990 עבר לניו יורק, שם מצא עבודה מועטה בלבד.
בניו יורק הוצג ל"קוואלי", מוזיקה של הדת הסופית ולאחד מזמריה המפורסמים – נוסראט פתח אלי חאן, זמר פקיסטני (שאגב מת באותה שנה עם באקלי – 1997).
כמו כן, באקלי ביצע גרסאות כיסוי לשיריו של חאן, ובשנת 1996 (לאחר שהתפרסם) ראיין את חאן למגזין "אינטרוויו".
באותן שנים, באקלי החל להתעניין אף במוזיקאי הבלוז רוברט ג'ונסון ובלהקת הפאנק "בד בריינס".
בשנת 1990 באקלי הוזמן להשתתף במופע מחווה לאביו בניו יורק יחד עם אמנים נוספים.
באקלי סירב בהתחלה, אבל בסוף החליט להשתתף.
באותו מופע הכיר את רבקה מוּר, שלימים תהיה בת זוגו וה"מוזה" לכמה משיריו, ואת הגיטריסט גארי לוקאס, שהיה לגיטריסט של להקת הקסם של קפטן ביפהארט בשנות השמונים.
באקלי הצטרף לפרויקט של לוקאס "Gods and Monsters" כגיטריסט וסולן.
הלהקה לא שרדה זמן רב, ובאקלי פתח בקריירת סולו.
תחילה הופיע בבתי קפה קטנים עם שירי כיסוי ומעט שירים מקוריים.
בין בתי הקפה הבולטים בהם הופיע היה בית הקפה "Sin-é" הסמוך לביתו באיסט וילג'.
שם גילתה אותו חברת קולומביה, אשר איתה הוציא את ה-EP הראשון שלו "Live at Sin-é" שהוקלט במשך הקיץ של שנת 1993 בהופעות באותו בית הקפה וכלל ארבעה שירים.
בשנת 2003 יצאה גרסה מורחבת מההקלטות לEP.
הביקורות שיבחו את באקלי, ובעיקר את מנעד קולו שהתפרס על ארבע-חמש אוקטבות.
בשנת 1994 צירף באקלי את המתופף מאט ג'ונסון, הבסיסט מיק גרונדאהל ומאוחר יותר את הגיטריסט מייקל טיי, שהפכו ללהקתו של באקלי.
יחדיו הקליטו את אלבום הסטודיו הראשון (והיחיד) של באקלי "Grace".
שנה לאחר יציאת האלבום קיבל באקלי אות כבוד מוועדה צרפתית מכובדת, שהעניקה אות זהה לאמנים מפורסמים שונים בעבר, והורכבה ברובה מעיתונאים ומוזיקאים מוערכים.
באקלי ולהקתו עבדו על אלבום נוסף שיועד לצאת בשם "My Sweetheart, The Drunk", אומנם הלחץ של העיר הגדולה והתשישות ממסע-ההופעות גבו את מחירם ובאקלי חש כי האלבום אינו מתפתח כרצונו.
הוא החליט לפרוש לממפיס שבטנסי ולעבוד על החומרים לבדו, ומאוחר יותר לקרוא לחברי הלהקה להצטרף להקלטות, אולם באקלי מצא את מותו טרם השלמת האלבום.
שנה לאחר מותו יצאו לאור הסקיצות שהוקלטו עבור האלבום, בשם "Sketches For My Sweetheart, The Drunk".
בשנים הבאות יצאו אלבומים נוספים ובהם עבודותיו הלא גמורות של באקלי, וגם שירים מוקלטים מהופעותיו, כגון "Mystery White Boy", "Songs For No One".
בין יצירותיו המפורסמות, ביצע באקלי עיבוד מחודש לשיר "הללויה" של לאונרד כהן.
ב-2012 יצא סרט בשם "Greetings From Tim Buckley" בכיכובו של פן בדג'לי המספר על היחסים והחיים של ג'ף ואביו טים באקלי.
ב-29 במאי 1997, כשהיה בדרכו לאולפן ההקלטות כדי להתחיל לעבוד מחדש על אלבומו השני יחד עם הלהקה, באקלי וחברו קית' פוטי החליטו לעצור ליד נהר וולף שבממפיס, שעברו לידו בדרך.
לפתע החליט באקלי להיכנס לנהר ולשחות בו.
הוא קפץ אל הנהר בבגדיו ובמגפיו בעודו שר את פזמון השיר "Whole Lotta Love" של הלהקה "לד זפלין".
ה"" של להקתו של באקלי - קית' פוטי, נשאר על החוף באותה עת.
כאשר ספינת-גרר התקרבה לאזור, הוא הזיז את הרדיו והגיטרה כדי למנוע פגיעה על ידי שובלה של הספינה.
לאחר מכן, פוטי שם לב שבאקלי נעלם והחל לחפשו.
למרות הנחישות הרבה להצילו באותו הלילה, באקלי עדיין נעדר.
ב-4 ביוני, גופתו של באקלי נמצאה על ידי ספינת תיירים, כשהיא צפה על פני המים.
על אף השמועות הרבות שהוא התאבד או צרך חומרים ממכרים, בנתיחה לאחר המוות לא התגלו בגופו סימנים לסמים ואף לא לאלכוהול.
סיבת מותו הוגדרה רשמית, אם כך, כטביעה מקרית.
הרולינג סטון כתבו כי היניקה שנוצרה עקב שובל הספינה אשר עברה משכה את באקלי אל מתחת למים, ובכך טבע.
ההצהרה הבאה מאת משפחת באקלי, מדגישה את שלילת ההשערה כי התאבד או מת בהשפעת חומרים ממכרים - ובכך נותנת רשמיות לסיבת מותו:
גַ'עְפַר א-צאדק אבן מֻחַמַד היה האימאם השיעי השישי, בראיית התריסריים.
הוא היה תאולוג ומהמשפטנים הדתיים הפעילים והמשפיעים בתקופתו.
פסיקותיו הדתיות מהוות את הבסיס לאסכולה הג'עפרית, ואף הסונים מכבדים אותו בזכות תרומותיו לתאולוגיה הסונית.
הוויכוח לגבי יורשו של א-צאדק הוביל לפיצול בקרב השיעה, עם פרישת האסמאעיליה מהתריסריים.
ג'עפר אבן מוחמד נולד ב-20 באפריל 702, במדינה.
הוא בנו של האימאם השיעי החמישי, מוחמד אל-באקר; בדומה לשאר האימאמים השיעים, הוא צאצא של מוחמד דרך בתו פאטמה.
אמו של ג'עפר, פארוא בנת אל-קאסם הייתה נינתו של אבו בכר, הח'ליף הראשון.
ג'עפר החל את לימודיו כשהיה ילד עם סבו, עלי אבן חוסיין.
כבר מגיל צעיר, טוענים השיעים, הצטיין ג'עפר בלימודיו, ובמקום ללמוד עם בני גילו, התווכח על תורת המשפט ואסטרונומיה עם מבוגרים.
לאחר מותו של עלי, א-צאדק למד מאביו מוחמד אל-באקר, והיה מבני לווייתו עד מותו ב-743.
ג'עפר התמחה במדעים אסלאמים, בכלל זה בחדית' ובקוראן, ובמדעי הטבע, כמו מתמטיקה, פילוסופיה, אסטרונומיה, אלכימיה ועוד.
האלכימאי המוסלמי הנודע ביותר, אבו מוסא ג'אבר אבן היאן, היה מתלמידיו של ג'עפר.
א-צאדק היה ידוע בגישתו הליברלית בנוגע ללמידה, ושמח להתדיין עם חוקרים בעלי אמונות ודעות שונות.
השיעים טוענים כי מייסדי שלוש אסכולות המשפט הסוניות היו תלמידיו של האימאם א-צאדק - ואסל אבן עטאא', מייסדה של המועתזילה, אבו חניפה, מייסדה של האסכולה החניפית, ומאלכ אבן אנאס, מייסדה של האסכולה המאליכית.
הסונים טוענים בתגובה, כי השיעים מגזימים בהשפעתו של ג'עפר, וחכמי דת שונים ביקרו בהרצאות של עמיתיהם.
עם זאת, ניתן לומר בבירור כי השפעתו של א-צאדק חרגה מזו של אימאם שיעי ממוצע, ופסיקותיו הדתיות, אמירותיו ומסורות המיוחסות לו מופיעות גם במקורות סוניים וסופיים.
מקורות שיעים קובעים כי מספר תלמידיו של א-צאדק הגיע ליותר מ-4,000, ומספר הספרים שכתבו על דבריו הגיע למספר מאות.
מלבד למדנותו, מייחסים השיעים לאימאם א-צאדק תכונות חיוביות אחרות כמו נדיבות, הכנסת אורחים, מתן לעניים בסתר, סלחנות, סבלנות ואומץ.
ג'עפר א-צאדק חי בתקופה לא שקטה, בה בוצעו מספר ניסיונות לחולל הפיכה נגד שלטונם המתערער של האומיים.
השיעים נחשבו למרדנים והיוו סכנה ליציבות שלטון הח'ליפים הסונים, ועל כן נרדפו על ידי המשטר.
זמן קצר לאחר מות אביו של ג'עפר, מוחמד אל-באקר, דודו של ג'עפר זייד אבן עלי ניסה למרוד נגד האומיים.
ג'עפר לא לקח חלק במרידה, אולם רבים מקרובי משפחתו נהרגו על ידי השלטונות, ובכלל זה דודו, ואחרים נענשו.
לבסוף, הצליחו העבאסים להפיל את שלטונו של בית אומיה ב-750, כאשר היה ג'עפר בן 48.
מספר קבוצות מורדות ניסו לשכנע את ג'עפר לתמוך בהם, אולם הוא התחמק מבקשותיהם, ולא ניסה למרוד בעצמו.
לטענת מקורות שיעיים, הוא שרף את מכתביהם אל הפונים אליו, שהבטיחו לו את הח'ליפות.
יש הטוענים, כי שתיקתו הזהירה של ג'עפר לגבי עמדותיו האמיתיות ביססה את ה"תקייה" (הסתרת אמונותיך והטעיית האויב בעת רדיפה) כדוקטרינה שיעית.
על פי השקפת השיעים, העמימות שנקט, והתמקדותם של האומיים באיומים אחרים בשל כך, אפשרה לג'עפר להמשיך לבסס את מעמדו כמשפטן מוביל, ולארגן בתי ספר להפצת מסר האסלאם השיעי.
השליטים העבאסים החדשים, שטענו לשלטון על המוסלמים בשל היותם קרובי משפחה של מוחמד דרך דודו עבאס, התייחסו בחשדנות לג'עפר, שרבים החשיבוהו כזכאי יותר לח'ליפות.
מעקב צמוד הושם עליו ועל תומכיו, והוא נעצר לעיתים קרובות כדי לנתק את קשריו עם הקהילה השיעית.
העבאסים חזרו לרדוף את הקהילה השיעית, ורבים מצאצאיו של חסן אבן עלי נרצחו בידי המשטר בשיטות שונות.
ג'עפר מת ב-4 בדצמבר 765. השיעים טוענים כי הורעל (רעל הוחדר לענבים שאכל) בהוראת הח'ליף העבאסי השני, אל מנצור, וכך הפך ל"שהיד", בדומה לשאר האימאים השיעים.
הוא נקבר במדינה, בבית הקברות המפורסם של ג'נת אל-בקי, בו קבורים עוד מספר מוסלמים משפיעים.
לאחר מותו של ג'עפר, חל פיצול בקרב השיעים, בין התריסריים לאסמאעיליים.
האסמאעילים סברו כי בנו הבכור של ג'עפר, אסמאעיל אבן ג'עפר, הוא יורשו הלגיטימי של ג'עפר, והאימאם השביעי.
התריסריים גרסו כי אחיו הצעיר של אסמאעיל, מוסא אלכאט'ם, הוא היורש הראוי, וישנם מספר חדית'ים שיעיים שמעידים על כך.
האסמאעילים הפכו לכת נפרדת, ומנהיגיהם הם מצאצאיו של אסמאעיל.
ג'ף אמנט (Jeff Ament, נולד ב-10 במרץ 1963) הוא בסיסט רוק
אמריקאי, בעבר חבר בלהקות גרין ריבר, מאת'ר לאב בון וטמפל אוף דה דוג וממייסדיה של להקת פרל ג'אם.
אמנט מתייחד בנגינה עמוקה על בס של 12 מיתרים ושל שמונה מיתרים.
אמנט גדל בעיר ביג סאנדי, במונטנה.
כשהיה נער, החל לנגן בגיטרת בס, תוך האזנה לתקליטים של הפוליס והקלאש.
לאחר שפרש מלימודיו באוניברסיטת מונטנה, עבר אמנט בתחילת שנות ה-80 לסיאטל עם להקתו " Deranged Diction".
ב-1984, בסיאטל, הכיר אמנט את המוזיקאים מארק ארם, סטון גוסארד וסטיב טורנר שהציעו לו להצטרף ללהקה חדשה בשם גרין ריבר, אמנט הסכים ונשאר בלהקה עד להתפרקותה ב-1987.
באותה שנה, אמנט וגוסארד גייסו את אנדרו ווד והקימו את מאת'ר לאב בון.
הלהקה חתמה בלייבל ראשי, והקליטה את אלבום הבכורה שלה "Apple".
ב-1990 זמן קצר לפני יציאת האלבום, נפטר ווד ממנת יתר של הרואין.
לפני שאמנט וגוסארד פירקו את הלהקה, עסקו השניים בפרויקט טמפל אוף דה דוג, שהוא מחרוזת שירים לאנדרו ווד, לפי רעיון של כריס קורנל.
לאחר סיום הפרויקט, ב-1990, הוקמה פרל ג'אם.
הרבה משירי הלהקה כתב ג'ף.
הוא כתב את הלהיטים: "Jeremy" ו-"Nothingman".
ב-1992 הופיע אמנט בסרט "Singles".
לאמנט יש פרויקט-צד בשם ת'רי פיש וחברת עיצוב גרפי עם אחיו.
בנוסף למוזיקה, ג'ף עוסק בעיצוב גרפי, סקייטבורדינג, משחק כדורסל.
באוניברסיטת מונטנה הוא למד אומנות ושיחק כדורסל.
ג'ספר ג'ונס הבן (.Jasper Johns Jr; נולד ב-15 במאי 1930) הוא אמן אמריקאי המתמחה בציור ובהדפסים.
זוכה פרס וולף לאמנות לשנת 1986.
ג'ספר ג'ונס נולד באוגוסטה שבג'ורג'יה, וגדל באלנדייל שבדרום קרוליינה.
בהיזכרו בתקופה זו בחייו הוא אומר: "במקום שגדלתי כילד, לא היו כל אומנים ולא הייתה שום אומנות, כך שכלל לא ידעתי מה זה.
אני חושב שסברתי שהכוונה הייתה שאהיה במצב שונה מאשר הסיטואציה שהייתי נתון בה".
ג'ונס למד בשנים 1947 ו-1948 באוניברסיטת דרום קרוליינה במשך שלושה סמסטרים, ולאחר מכן עבר לעיר ניו יורק, ולמד זמן קצר בבית ספר פרסונס לעיצוב בשנת 1949. בעת שהותו בניו יורק פגש ג'ונס את מרס קנינגהם, את ג'ון קייג' ואת רוברט ראושנברג, שלימים היה לבן זוגו.
הם חקרו את סצנת האומנות בת זמנם, והחלו לפתח את רעיונותיהם בנוגע לאומנות.
בשנים 1952 ו-1953 הוא הוצב בסנדאי שביפן במהלך מלחמת קוריאה.
ב-1958 גילה את ג'ונס בעל הגלריה ליאו קסטלי בעת שביקר בסטודיו של רוברט ראושנברג.
בשנת 2011 קיבל ג'ונס את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ברק אובמה.
אחת מיצירותיו המוכרות ביותר היא הציור "דגל" , שצייר בשנים 1954–1955, לאחר שחלם על דגל ארצות הברית.
עבודתו מתוארת לעיתים קרובות כ"נאו-דאדאיסטית", ומנוגדת לפופ ארט, אף על פי שחומר הנושא שלו מכליל לעיתים דימויים ואובייקטים מהתרבות הפופולרית.
עם זאת, אוספים רבים של אומנות פופ כוללים את ג'ספר ג'ונס כאמן פופ בשל שימושו האומנותי באיקונוגרפיה הקלאסית.
הוא יצר את עבודותיו המוקדמות באמצעות שימוש בשרטוטים פשוטים כגון דגלים, מפות, אותיות ומספרים.
טיפולו של ג'ונס מבחינת החיצוניות הוא לעיתים קרובות עשיר וצבעוני; הוא מפורסם בשל מיזוגו של מדיות שונות כגון ציור בשעווה חמה ותבליט גבס בציוריו.
ג'ונס נוהג להציב זה מול זה סתירות, ניגודים, פרדוקסים ואירוניות, במידה רבה בדומה למרסל דושאן (אשר קושר עם תנועת הדאדא).
ג'ונס אף הפיק הדפסי תחריט, פיסולים וליתוגרפיות בעלי מוטיבים דומים.
צעדו פורץ הדרך של ג'ספר ג'ונס, שפילס את הדרך לבאים אחריו, היה להכין איקונוגרפיה פופולרית בציור, וכך לאפשר למערך אסוציאציות ידועות לספק את הצורך בנושא.
למרות שהאקספרסיוניסטים האבסטרקטים בזו לעניין הנושא, בסופו של דבר יש לומר זאת, הם פשוט החליפו נושא.
ג'ונס הפך את הנושא לנייטרלי, כך שמשהו כמו צבע טהור, הנצבע על פני השטח, יכול לדבר בעד עצמו.
במשך עשרים השנים שלאחר שצייר את יצירתו "דגל", היוותה זו השראה לשימוש במסכי המשי של אנדי וורהול או הסביבה המוארת של רוברט אירווין.
ישנה גם סוגיה של סמלים הקיימים מחוץ לכל הקשר התייחסותי.
דגלו של גונס, למשל, הוא בעיקרו אובייקט חזותי, המנותק מן ההקשרים הסמליים שלו, ומצומצם למהותו העצמית.
ג'עפר מוחמד א-נומיירי היה פוליטיקאי סודאני שכיהן כנשיא סודאן בין 1969 ל-1985.
נומיירי נולד בואד נובאווי, אומדורמאן, בעיר ח'רטום.
הוא היה נכד למנהיג שבט מקומי בואד נמיירי, דונגולה, במחוז הסודאני א-שמאלייה.
ב-1952 סיים את חוק לימודיו במכללה הצבאית הסודאנית, שם הושפע מרעיונות הפאן-ערביות של המנהיג הטרי של מצרים, גמאל עבד אל נאצר.
ב-1966, כקצין בכיר בצבא סודאן, למד במכללה לפיקוד של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת'.
ב-1969, יחד עם קצינים אחרים, הדיח את הנשיא אסמאעיל אל-אזהרי, ומונה לראש ממשלת סודאן וראש מועצת ההפיכה.
בעת שלטונו החל במסע להלאמת בנקים ומפעלי תעשייה ולרפורמות אגרריות ברוח הסוציאליזם והפאן-ערביות.
שנות השבעים - ניסיונות הפיכה
נומיירי עמד במוקד מספר ניסיונות הפיכה.
ב-1970 ניסה להדיחו מהשלטון סאדק אל-מהדי, שהיה ראש ממשלה בעברו, וב-1971 ניסתה קבוצה קומוניסטית לעשות זאת, בהצלחה מזערית.
נומיירי שרד, ובאותה שנה נבחר לתפקיד נשיא סודאן במשאל עם ברוב של 98.6%.
הוא חתם מטעם סודאן על הסכם אדיס אבבה שבו הוכרזה אוטונומיה לאזורים הלא-מוסלמיים בדרום סודאן, ושבעקבותיו הסתיימה מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה.
לאחר שנחתם ההסכם, שרר בסודאן שקט יחסי במשך כ-11 שנים, עד לפרוץ מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה.
באותה עת החל נומיירי לנקוט מדיניות פרו-מערבית, ופעל להשבתם של הבנקים לבעלות פרטית ולעידוד השקעות זרות בארצו.
ב-1975 שרד נומיירי ניסיון הפיכה קומוניסטי נוסף, וב-1976 שב סאדק אל-מהדי לסודאן כשהוא עומד בראש כוח שאומן בלוב בעידוד הנשיא הלובי קדאפי, וניסה להדיחו.
הכוח חדר לח'רטום ולאומדורמן תוך שהוא גורם לכ-3,000 הרוגים לפני שהוכרע.
בתחילת שנות השמונים שינה נומיירי את טעמו וחבר לאחים המוסלמים.
ב-1983 השליט בסודאן את השריעה, חוקי הדת האסלאמיים, וכפה אותה גם במחוזות הדרום, הנוצרי ברובו, תוך פיזור הממשלה האוטונומית שם ותוך הפרה של הסכם אדיס אבבה.
צעדיו הציתו מחדש את מלחמת האזרחים בין הדרום לצפון, שארכה 22 שנים, והסתיימה רק ב-2005, לאחר חתימת הסכם שלום עם המורדים, שהפך את אזור דרום סודאן לאוטונומי.
ג'עפר נומיירי היה אחד המנהיגים הערביים היחידים ששמרו על קשרי ידידות עם נשיא מצרים אנואר סאדאת לאחר חתימת הסכם השלום עם ישראל.
נומיירי אף השתתף בהלווייתו של סאדאת לאחר הירצחו בידי קושרים.
נומיירי הודח ב-6 באפריל 1985, בעת שהיה בביקור רשמי בארצות הברית, בתקווה לזכות בסיוע כספי נוסף מוושינגטון, על ידי שר ההגנה שלו, עבד א-רחמן סוואר א-דהב.
בבחירות שלאחר מכן הפך המנהיג האסלאמיסט, סאדיק אל-מהדי (שניסה לעשות הפיכה נגד נימאירי ב-1976) לראש ממשלה.
נומיירי חי בגלות במצרים בין השנים 1985–1999, בוילה הממוקמת ברובע הליופוליס, בקהיר.
הוא חזר לסודן במאי 1999, וזכה לקבלת פנים נלהבת שהפתיעה רבים ממנגדיו.
בשנה שלאחר מכן הוא התמודד בבחירות לנשיאות נגד הנשיא המכהן עומר אל-בשיר, אך כשל, והשיג רק 9.6% מהקולות בבחירות שהוחרמו על ידי האופוזיציה הסודנית ונטען כי זויפו.
בשנת 2005 חתמה מפלגתו של נומיירי, ברית כוחות העבודה, על הסכם מיזוג עם הקונגרס הלאומי השולט בסודן.
הקונגרס הלאומי ניהל משא ומתן על סיום מלחמת האזרחים הסודנית השנייה, שנחתמה בהסכם שלום כולל ב-9 בינואר 2005.
נימאירי מת מסיבות טבעיות בביתו באומדורמן ב-30 במאי 2009. עשרות אלפים הגיעו להלוויה הרשמית שלו, כולל חברי הכוחות הפוליטיים של סודאן שהתנגדו לשלטונו.
לאחר מותו של נימאירי במאי 2009, חבר מועצת הפיקוד המהפכני לשעבר חאלד חסן עבאס נבחר לראש ברית כוחות העבודה העמים.
פיצולים התרחשו בין תומכי נומיירי, כאשר חלקם אישרו את השותפות עם הקונגרס הלאומי, ואחרים טענו כי הקונגרס הלאומי התנער מהסכם המיזוג ולא יישם אותו כראוי.
הקבוצה שתפצלה הקימה את האיחוד הסוציאליסטי, שהשתתף בבחירות לפרלמנט בסודן בשנת 2010. קבוצה אחרת בראשות פרופסור ד"ר פאטימה עבד אל מחמוד, הקימה את האיחוד הסודאני הסוציאליסט הדמוקרטי Partu, כמפלגה היורשת של האיחוד הסודני הסוציאליסטי.
עבד אל מחמוד הייתה השרה הראשונה בממשלה בסודן בשנות ה-70, והאישה הסודנית הראשונה שהתמודדה על הנשיאות בבחירות בסודאן ב-2010.
בשנות השבעים יצרה ממשלת ישראל קשר עם נומיירי באמצעות המוסד והשיגה את הסכמתו להעלאת יהודי אתיופיה בחשאי משטח מדינתו.
למאמצים סייע משה מני שהיה רופאם של מנהיגי מדינות ערב.
לנומיירי הועבר תמורת שיתוף הפעולה, סכום של 40 מיליון דולר.
אלפים מיהודי אתיופיה עזבו את כפריהם וחצו את הגבול לסודאן ברגל, תוך התחזות לפליטים ממחוזות אחרים באתיופיה בהם שרר רעב.
היהודים שוכנו במחנות פליטים של הצלב האדום, משם הוברחו לישראל בדרכי הים והאוויר.
משנת 1977 עד נובמבר 1984 הגיעו לישראל כחמשת אלפים יהודים מבני העדה, ובמקביל נספו לפחות ארבעת אלפים יהודים בדרך לסודאן ובמחנות ממגפות, מרעב ומהתקפות שודדים רצחניות.
בשלהי 1984 גבר החשש לחיי היהודים הממתינים במחנות מוכי המגפות, והושגה הסכמתו של נומיירי להפעלת רכבת אווירית שתטיס את אלפי העולים משטח סודאן.
כך יצא לדרך מבצע משה, במסגרתו הוטסו כשמונת אלפים עולים תחת איפול תקשורתי, המטוסים נחתו במסלולים צדדיים ורה"מ שמעון פרס הגיע להסכמה עם ועדת העורכים של העיתונים בארץ לא לפרסם.
בינואר 1985 הידיעות על המבצע הגיעו ליהודי ארצות הברית על ידי נציג הסוכנות שגייס כסף למבצע.
משם דלפו טרם סיום המבצע לתקשורת באמצעות עיתונאי ישראלי שכתב על כך בכתב העת נקודה (גיליון 82, 4 בינואר 1985), הכתבה צוטטה בוושינגטון וממשלת ישראל אולצה לסיים את המבצע בטרם עת ב-5 בינואר 1985, בעקבות החשיפה הופעלו לחצים על נומיירי מצד מנהיגים ערביים אחרים להפסיק את הסיוע.
באתיופיה ובסודאן נותרו עוד קרוב ל-15,000 יהודים, ומשפחות רבות נקרעו: חלק מההורים או הילדים נשארו באתיופיה וחלק הגיעו לישראל.
בהמשך אותה שנה הועלו מהמחנות בסודאן לארץ כאלף יהודים במבצע שבא, ביוזמת ג'ורג' בוש האב, שהיה אז סגן נשיא ארצות הברית.
ג'סקה הופ היא זמרת-יוצרת וגיטריסטית מקליפורניה.
ג'סקה הופ נולדה במחוז סונומה, צפון קליפורניה לזוג הורים מורמונים.
המשפחה הייתה מוזיקלית וההורים והילדים שרו יחד כמקהלה בכנסייה המקומית.
לאחר שהוריה נפרדו עזבה הופ את הרקע המורמוני ואת חיי העיר לטובת חיים מבודדים ועבודה במרכז שיקום לילדים בעייתיים.
באותה תקופה החליטה הופ לבחון כיוונים מוזיקליים חדשים והחלה להלחין שירים.
מאוחר יותר החלה לעבוד כאומנת לילדיו של טום וייטס אשר הפך, עם אשתו, למורה הרוחני והמוזיקלי של הופ.
הזוג וייטס שלח עותק של הקלטות שערכה הופ למפיץ שלהם, ליונל קונווי, שהעביר את ההקלטות לניק הארקורט, העורך והמגיש של תוכנית הרדיו Morning Becomes Eclectic ברדיו KCRW.
הארקורט ניגן את השיר "Seed of Wonder" אשר הפך לפופולרי במיוחד בין מאזיני התוכנית.
בעקבות ההתעניינות במוזיקה שלה, עברה הופ ללוס אנג'לס והתחילה לעבוד על אלבומה הראשון.
אלבומה הראשונה, Kismet, יצא בשנת 2007 וזכה לשבחים רבים.
גרסה אקוסטית של חלק משירי האלבום יצאה בשנת 2008. בשנת 2009 עברה הופ למנצ'סטר, אנגליה, והקליטה את אלבומה השני, Hunting my Dress.
2009: Hunting my Dress (בבריטניה; האלבום יצא בארצות הברית ב-2010)
ג'ספר היא עיר במחוז ווקר, אלבאמה, ארצות הברית.