tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נפטר בכ"ג באדר א' תשל"ג 1973. מכונה ה"אמונת משה" על שם ספרו.
אחריו, הוכתר בנו רבי אברהם מנחם דנציגר, שהנהיג את החסידות ל"ב שנים עד פטירתו בי"ז באדר ב' תשס"ה.
דברי תורתו כונסו בספרו אמרי מנחם.
עם פטירתו הוכתר בנו, רבי ישראל צבי יאיר דנציגר, האדמו"ר הנוכחי.
הוא למד בישיבת סלבודקה, והיה לחתנו של הרב משה ברגמן מייסד ישיבת רשב"י.
בתקופת כהונתו התרחבה והתפתחה החסידות בכל רחבי תבל, וגם הוקמו ונבנו כמה וכמה שטיבל'ך חדשים בארה"ק ובכל ארצות הגולה.
חסידות אלכסנדר מונה מאות משפחות ברחבי תבל.
אבל היא לא שבה למעמדה המרכזי לפני השואה.
מרכז החסידות הוא בעיר בני ברק והיא מחזיקה בה מוסדות חינוך הכוללים כוללי אברכים, ישיבה קטנה, ישיבה גדולה ובתי מדרש; תחת מרכז חסידי אלכסנדר.
לחסידות גם בתי כנסת בירושלים, מודיעין עילית, עמנואל, ביתר עילית, אנטוורפן, בורו פארק, לייקווד, מונסי, גולדרס גרין וסטמפורד היל שבלונדון, וציריך.
הרחוב בבני ברק בו שוכן מבנה הישיבות נקרא "אדמו"רי אלכסנדר".
הרב דוד דוב טאוב - רבה של דאבראז'ינסק מחבר ספר "בנין דוד"
הרב ישראל ניסן קופרשטוק - מחבר ספר "שו"ת עני בן פחמא"
הרב עזריאל חיים זאמלונג - רבה של אשעצק מחבר ספר עשר זכיות ועשר נפלאות
הרב מנשה פריימאן - מסדר הספה"ק "ישמח ישראל" ומו"ל ספר תיעוד "תפארת ישראל"
הרב שמחה אויבערבוים - מגדולי החסידים לפני השואה
יעקב פראגער - מלחין החצר בשנים ה'תרמ"ה - ה'תר"ע
געציל זיידה - מלחין החצר בשנים ה'תר"ע - עד להשואה
הרב לייבוש מקובר - מגדולי החסידים לאחר השואה.
מחבר ספר תיעוד "תפארת רבותינו"
הרב נח גד וינטרוב - הו"ל ספר בישישים חכמה ועוד קרוב למאה ספרים
הרב ירחמיאל ישראל סקולא - רבה של סאדובנה
הרב משה בוים - זקן החסידים.
אביו קלמן היה ראש הקהל בפשיסחה.
העביר מסורות וסיפורים מבית פשיסחה-וורקא
הרב משה לנצ'יצקי - ראש הישיבה גדולה "אמרי מנחם"
הרב יהודה מקובר - מלחין החצר לאחר השואה ומגדולי החסידים
ירחמיאל מושקוביץ - משב"ק ה"אמרי מנחם" והאדמו"ר הנוכחי
יעקב גוטרמן - ראש עיריית מודיעין עילית
בשנת תשמ"ד פרשו כמה חסידים והכתירו את הרב יחיאל מנחם זינגר בנו של הרב יעקב פייבל, בנו של רבי יצחק מאיר זינגר, אב"ד העיר אלכסנדר וחתנו של בעל "תפארת שמואל" כאדמו"ר מאלכסנדר בורו פארק.
נפטר בשנת תשמ"ט וכממלא מקומו מונה בנו, הרב יוסף יצחק מאיר זינגר.
לחסידות בתי כנסת בבני ברק ובאשדוד, בביתר עילית ובמונסי, וישיבה כלל חסידית בבורו פארק "תפארת שמואל".
כמו כן מפעילה החסידות בית הכנסת אורחים בעיירה אלכסנדר שבפולין, לטובת הבאים לפקוד את קברי האדמורי"ם הטמונים בה.
חסידות אלכסנדר עשירה בספרות תורנית, עיונית וסיפורית.
לספרי האדמו"רים וספרים על אדמו"רים, ראו בערכי אדמו"רי אלכסנדר.
דרך החסידות - סיכום מתומצת של כל ענייני החסידות, מסודר על פי נושאים.
הספר נכתב על ידי בנו של האדמו"ר הנוכחי - רבי אליעזר יצחק דנציגר,
אורות רבותינו מאלכסנדר - ליקוט דברי תורה ואגרות מאדמור"י אלכסנדר לדורותיהם, בעיקר כאלו שלא נדפסו
ימי שמחה - אסופה של רעיונות, הנהגות והליכות בענייני קידושין ונישואין, בעריכת הרב אליהו נאה
איגרת ההתקשרות - קונטרס פנימי שיצא לאור בתקופת הכתרתו של האדמו"ר הנוכחי בעילום שם (חתום ד.ל.).
הקונטרס דן בענייני התקשרות לצדיק.
קובץ ישמח ישראל - מאסף תורני אשר החל לצאת לאור פעמיים בשנה בשנת תשס"ט על ידי המכון להוצאת ספרים וכת"י דחסידי אלכסנדר.
אמרות טהורות - עלון שבועי על פרשת השבוע משנת תשנ"ה, בו מלוקטים דברי תורתם של אדמור"י אלכסנדר (עורך: יצחק מנחם גוטמן).
כרמנו - רבעון אשר החל לצאת לאור בשנת תשל"ט על ידי המכון להוצאת ספרים וכת"י דחסידי אלכסנדר בבני ברק.
במשך שני עשורים היה העורך מנחם אבינועם מקובר.
פרחי הכרם - ביטאון דו חודשי, היוצא לאור על ידי ארגון צעירי אלכסנדר, מיועד לבחורי החסידות.
בית ישראל - מאסף לחידושי התורה של אברכי החסידות
כרם בית שמואל - שנתון הכולל חידושי תורה של בחורי החסידות, בעריכתו של הרב שמחה בונם מקובר.
חסידות בויאן (בכתיב מסורתי: באיאן) היא חצר חסידית מהעיירה בויאן בבוקובינה (כיום באוקראינה) שנוסדה על ידי רבי יצחק פרידמן מבויאן, נכדו של רבי ישראל מרוז'ין.
היא כיום הגדולה ביותר מבין חצרות בית רוז'ין.
מייסד חסידות בויאן היה רבי יצחק פרידמן, בנו הגדול של רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה (הראשון).
לאחר שלוש שנים שבהן הנהיג את החצר יחד עם אחיו הצעיר רבי ישראל מסדיגורה, החליטו שני האחים להיפרד ולחלק את הירושה.
בי"ח בחשוון תרמ"ז (1886) רבי יצחק העתיק את משכנו לעיירה בויאן הסמוכה, בה הקימו עבורו חסידיו בית מדרש ובית מגורים ובהם ניהל את עדתו.
רבי יצחק היה חתנו של רבי יוחנן מרחמסטריווקא.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר לווינה, כמו שאר אדמו"רי בית רוז'ין, כיוון שפחדו מהשלטון הרוסי, שעדיין שמר טינה למייסד השושלת, רבי ישראל מרוז'ין.
הרוסים החריבו את ביתו ובית מדרשו בבויאן.
בווינה המשיך האדמו"ר לנהל את חצרו.
לאחר פטירתו נתמנו ארבעת בניו לאדמו"רים, וכן מספר נכדיו.
תחילה בווינה ואחר כך התפזרו.
רבי מנחם נחום, בנו הבכור של ה"פחד יצחק" הנהיג את רוב החסידים של אביו.
לאחר מספר שנים עבר מווינה לצ'רנוביץ בבוקובינה שם גרו חסידים רבים.
נפטר בי"ט באב תרצ"ו (1936), ונקבר באוהל אביו בווינה.
תורתו רוכזה בספר "תפארת מנחם".
אחריו שימשו באדמו"רות בניו רבי אהרן ורבי מרדכי שרגא, שסירבו באופן רשמי ליטול את כתר האדמו"רות, אך למעשה ערכו שולחנות יחד ואמרו דברי תורה, כשרבי אהרן היה המרכזי שבהם.
רבי אהרן (תר"נ -י"ד בחשוון תש"ב) נפטר במגפת טיפוס במהלך שנות השואה ונקבר בווערחיווקי.
רבי מרדכי שרגא (-ט"ז בטבת תש"ב) היה חתנו של רבי ישראל מויז'ניץ, נפטר ונקבר אף הוא בווערחיווקי.
בנוסף, חתנו רבי משה (משה'ניו) פרידמן, בן לאדמ"ורי הוסיאטין, החל לכהן כאדמו"ר מבויאן בווינה לאחר מעבר חמיו לצ'רנוביץ.
לאחר פטירת חמיו, חלק גדול מחסידי בויאן, בפרט מארץ ישראל, היו לחסידיו.
היה תלמיד חכם מפורסם וכיהן כחבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל וכנשיא ישיבת חכמי לובלין.
בנו השני, רבי ישראל כיהן בלייפציג שבגרמניה.
בשנת תרצ"ט נמלט מהנאצים לשווייץ ולאחר מספר חודשים עלה לארץ ישראל והתיישב ופתח בית מדרש ברחוב יבנה בתל אביב.
נפטר בא' דר"ח אלול תשי"א (1951) והשאיר שתי בנות.
הבן השלישי, רבי אברהם יעקב, כיהן בלמברג (לבוב), מעריה המרכזיות של גליציה, שרבים מתושביה נמנו על חסידי בית רוז'ין.
בשנת תש"ב נרצח בחצר ביתו יחד עם אשתו ומשמשו.
הבן הרביעי, רבי מרדכי שלמה נשאר בווינה שם כיהן באדמו"רות.
בשנת תרפ"ה ביקר בארצות הברית וחסידי בית רוז'ין שם ביקשו ממנו להישאר ולכהן להם כאדמו"ר.
בשנת תרפ"ז פתח את בית מדרשו בלואר איסט סייד במנהטן.
כיהן כחבר ומייסד מועצת גדולי התורה בארצות הברית וממקימי ועד ההצלה וכנשיא אגודת האדמו"רים בארצות הברית.
לאחר השואה ולאחר פטירת אחיו המבוגר יותר, רבי ישראל מבויאן-לייפציג בתשי"א, החסידים כולם קיבלוהו כרבם, ונהגו אליו כחסידים אל אדמו"ר.
נפטר בה' באדר תשל"א (1971), ארונו הובא לישראל ונטמן בהר הזיתים בירושלים.
השאיר אחריו שני בנים ובת אשר לא ראו את עצמם כמתאימים לכהן כאדמו"רים ולכן הוחלט להכתיר את נכדו (בן בתו) הרב נחום דב ברייאר, האדמו"ר הנוכחי.
רבי מרדכי שלמה פרידמן שהיה האחרון מבין בניו של ה"פחד יצחק" נפטר ב-1971 בארצות הברית.
במשך ארבע עשרה שנים לא עמד אדמו"ר בראשות החסידות, כיוון שבניו לא ראו עצמם מתאימים לתפקיד.
נחום דב, בנם של הרב ד"ר מנחם מנדל ברייאר ושל מלכה, בתו של רבי מרדכי שלמה, סומן כיורש.
הוא למד בישיבת "תפארת ישראל" של החסידות.
במהלך חייו הפצירו בו ובאביו מספר רבנים ואדמו"רים שיסכים לכהן כאדמו''ר (כדוגמת ר' מנחם מנדל שניאורסון הרבי מחב"ד).
הוא נישא בשנת 1980 לשושנה בת הרב משולם זושא בן רבי אברהם יהושע השיל מקופיטשניץ ומאז הם מתגוררים בירושלים.
לאחר נישואיו הוכתר לאדמו"ר, אך הוא סירב למעשה להתנהג באדמו"רות וערך לראשונה טיש בשבת חנוכה ה'תשמ"ה (1984).
דברי תורתו של האדמו"ר הנוכחי כונסו לכמה קבצים וספרים בשם "אמרי קודש".
מדי שנה בל"ג בעומר מגיע האדמו"ר מבויאן למירון לצורך ההדלקה המסורתית לכבוד רבי שמעון בר יוחאי, זכות השמורה לאדמו"רי בויאן עוד מסוף המאה ה-19.
אבי השושלת, רבי יצחק פרידמן, ויתר על החצר בסדיגורה לאחיו הצעיר רבי ישראל, בתמורה לקבלת נשיאות כולל ווהלין וזכות הדלקת המדורה בל"ג בעומר במירון.
חסידי רוז'ין בארץ ישראל, בהם העסקן ר' ניסן ב"ק, השתייכו לחסידות בויאן.
גם רובם של מתפללי בית הכנסת תפארת ישראל בעיר העתיקה היו חסידי בויאן וזאת בין היתר בשל העובדה שאת כספי החלוקה של כולל ווהלין קיבלו החסידים בארץ דרך חצר הקודש בבאיאן.
כמו כן לחסידות היו בתי כנסת בצפת ובטבריה.
בשל מרכזיותה של החסידות ביישוב הישן, הצטרפו לחסידות חסידים רבים, כמו משפחת רבינוביץ (צאצאי אדמו"רי פוריסוב) ומשפחת ברים (במקור חסידי צאנז שהתנגדה בהתחלה לחסידות רוז'ין), שהיוו את אבן היסוד לתקומת החסידות לאחר שנכחדה באירופה בשואה.
ארבעת בניו של רבי יצחק ביקרו בארץ ישראל, ואחד מהם, רבי ישראל, אף התגורר בה בסוף ימיו.
בשנת תרס"ח נבנתה שכונת בתי אורנשטיין לטובת כולל וואהלין.
הנדיב היה חסיד בויאן, ומשכך חסידי בויאן קיבלו חלק גדול מבתי השכונה, וכן בית המדרש ('קלויז') השכונתי היה שייך להם.
קלויז זה היווה את מרכז החסידות לאחר חורבן בית הכנסת תפארת ישראל בשנת תש"ח בנוסף לבית מדרש שהתקיים בבתי התימנים ולאחר מכן בישיבת חיי עולם, ובו גם נוסדה ישיבת תפארת ישראל במקביל פליטי העיר העתיקה, יוצאי בתי הכנסת "ווארשעווער שול", הקימו בית כנסת בשם "תפארת ישראל" בקטמון.
בית כנסת זה נסגר לאחר התמעטות החסידים בשכונה.
הישיבה נוסדה בתשי"ג ובהמשך הועברה לבית המדרש בשכונת בתי אורנשטיין, עד לבניית המרכז הגדול ברחוב מלכי ישראל בשכונת גאולה (נחנך בט"ו באב תשכ"ז), שבו כיום מרכז החסידות.
בניסן תשע"ח (2018) עברה הישיבה הגדולה של החסידות לפאתי העיר מודיעין עילית.
באלול תשע"ט נפתח ישיבה גדולה נוספת בעיר אלעד.
ישיבות קטנות של החסידות: לחסידות ארבע ישיבות קטנות פעילות כאשר הראשונה שוכנת בסמוך לקלויז בבתי אורנשטיין שתיים נוספות שוכנות בביתר עילית והרביעית שהיא ישיבה הכוללת פנימיה במודיעין עילית.
תלמודי התורה של החסידות: הוותיקה שביניהם (נפתחה בשנת תשל"ג) נמצאת ברחוב אביגדורי שליד שכונת זיכרון משה.
ובמשך השנים נפתחו תלמודי תורה נוספים בערים נוספות בהם ביתר עילית ומודיעין עילית, בנוסף קיים תלמוד תורה ותיק בשכונת בורו פארק שבברוקלין.
מוסדות לבנות של החסידות: בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 נפתח בירושלים תיכון לבנות בשם "בית חוה" (על שם אשתו של האדמו"ר רבי מרדכי שלמה).
בתיכון זה אין בו לימודי מסלול (שנים ה' ו').
בחסידות ישנו דגש על אחווה בין החסידים, ובעקבות זאת נהוג בחסידות לפתוח בתי כנסת רבים ("קלויז'ן"), כך שבתי הכנסת לא יהפכו להמוניים.
בירושלים נסגרו חלק מבתי הכנסת הקטנים עקב מגוריו של האדמו"ר הנוכחי בירושלים, אך חלקם עדיין פעילים.
לאדמו"ר עצמו ישנו בית כנסת ליד ביתו שבו הוא מתפלל בימות החול.
החסידות מונה כשלושת אלפים ושש מאות בתי אב, שרובם הגדול מתגוררים בישראל.
מרכז החסידות הוא בירושלים אך הקהילה הגדולה של החסידות, כ-950 משפחות, היא בביתר עילית, שאליה פנו האברכים הצעירים מיום היווסדה.
בביתר קיימים 7 קלויזין של החסידות, רשת של כוללים המאוגדים תחת ארגון "תלפיות" ומוסדות חינוך נוספים כתלמוד תורה וישיבות קטנות.
קהילות ובתי מדרש נוספים קיימים בבני ברק, מודיעין עילית, 2 קלויזים בבית שמש, קריית גת אלעד ועמנואל; בארצות הברית בבורו פארק, ויליאמסבורג ובמונסי; באירופה בלונדון, מנצ'סטר, אנטווערפן ועוד.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 הוקם 'מרכז מוסדות רוז'ין - באיאן', המאגד את כל המוסדות הקהילתיים של החסידות.
כאמור, לאחר השואה החסידות התבססה רבות גם על ידי החסידים מהיישוב הישן.
מרבית החסידים בארץ ישראל מוצאם מבני היישוב הישן, וחלק גדול שימר את הלבוש השבתי הירושלמי.
הלבוש הירושלמי לימות החול, נמצא במגמת ירידה, ומרבית החסידים לובשים את הלבוש החסידי הרגיל.
לחסידות מכון הוצאה לאור "משכנות הרועים", בראשות דב בער רבינוביץ', גבאי האדמו"ר והיסטוריון החצר, המוציא ספרים ועלונים על תולדות האדמו"רים והחסידים.
בין הספרים שהוציא המכון, אגרות הרה"ק מרוז'ין שלושה כרכים, משכנות הרועים על חצר בויאן באירופה, בקודש חזיתיך על ביקורי האדמו"ר מבויאן נ.י.
בתשע"ח הוציא המכון ארבעה כרכים של אמרי קודש מאת ה"פחד יצחק" מכתב יד, על התורה והמועדים.
כמו כן סדרת עלונים על שם קובץ תורני תפארת ישראל
מבחינה פוליטית זוהתה חסידות בויאן בעבר עם סיעת שלומי אמונים שבתוך מפלגת אגודת ישראל, וחבר הכנסת מטעם סיעה זו מאיר פרוש היה נמנה עם חסידי בויאן עד לפרשת הבחירות בעיר החרדית ביתר עילית.
פרוש בחר לתמוך במועמדותו של מאיר רובינשטיין שהתמודד נגד יצחק פינדרוס, נציג דגל התורה שזכה לתמיכת האדמו"ר מבויאן, ובחסידות בויאן ראו בכך פגיעה באדמו"ר.
השקפת האדמו"ר והחסידים דומה לעמדותיה של חסידות גור, והיא זוכה לסיקור אוהד בעיתון "המודיע".
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הוצב נציג החסידות כנציג שלומי אמונים, ובכך שבה למעשה לסיעה זו.
בספטמבר 2023 מונה נציג החסידות יצחק מאיר ברים לנציג הסיעה בעיריית ירושלים ירושלים במקום יוסי דייטש.
וכרגע מכהן כסגן ראש העיר.
ר' ניסן ב"ק (1815-1889) - בונה שכונות יהודיות בארץ ישראל ומקים בית הכנסת תפארת ישראל.
הרב דוד אורטנברג (ר' דודיא, נפטר 1910) - מחבר ספר ההלכה "תהלה לדוד".
הרב בן ציון רחמן - מו"צ שיכון הרבנים ורב החסידות בעבר.
ראש ישיבת אוהל יעקב בבני ברק וישיבת סקווירא בשיכון סקווירא.
הרב יהושע השיל ברים - היה ראש ישיבת תפארת ישראל רוז'ין בירושלים.
הרב שלמה שרייבר - ראש ועד הרבנים של אגודת ישראל בירושלים, ראש ישיבת חיי עולם ומנהיג החסידות בפועל בארץ ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה.
הרב אפרים פישל רבינוביץ (1924-2005) - ראש ישיבת רוז'ין וחבר מועצת גדולי התורה.
יהושע ברוכי (1910-1992) - פעיל בפועל המזרחי, הממונה על פינוי הרובע היהודי מטעם עיריית ירושלים, ראש המועצה הדתית בירושלים ויקיר ירושלים.
הרב לוי יצחק קופר - רב היישוב צור הדסה וחוקר חסידות ומשפט.
הרב יעקב שפירא - רב ומייסד הקהילה והמוסדות בביתר עילית ובקריית גת.
דוב בער רבינוביץ (מכונה בערל גבאי) - הגבאי של הרבי ודמות מרכזית בחסידות באיאן.
הרב מרדכי שלמה צינוורט רב הקהילה באלעד
חסידות ביאלא היא חצר חסידית הנקראת על שם העיר ביאלא פודולסק שבפולין, בה התגורר האדמו"ר רבי יצחק יעקב רבינוביץ.
חסידות ביאלא היא המשך לחצרות לענטשנא, אוסטרובא ופשיסחא.
במהלך הדורות נקראה החצר בשמות שונים (פארציווא, מעזריטש, לובלין, שדליץ, לברטוב) על פי מקומות מגוריהם של אדמו"רי החצר, אך לאחר השואה חזרה החצר להיקרא ביאלא.
מייסד החסידות והאדמו"ר הראשון היה רבי יצחק יעקב רבינוביץ מביאלא, בעל ה"דברי בינה", ובנו הצעיר של רבי נתן דוד משידלובצא, נכדו של רבי ירחמיאל מפשיסחא ונינו של רבי יעקב יצחק, "היהודי הקדוש", מפשיסחא.
נישא לרחל לביאה, בתו היחידה של רבי יהושע מאוסטרובא, בנו של רבי שלמה לייב מלענטשנא.
הוכתר לאדמו"ר אחרי פטירת חותנו, בשנת תרל"ג, ואז חלה תופעה נדירה יחסית של התמזגות חצרות.
עברו אליו חסידי פשיסחא, שאותם הנהיג בעבר אביו, וכמו כן עברו אליו חסידי אוסטרובא, שהונהגו קודם לכן על ידי חמיו.
שני הענפים האלה נפרדו בשעתו בדור התלמידים של 'היהודי הקדוש' מפשיסחה, ואצל האדמו"ר מביאלא חזרו והיו לענף אחד.
האדמו"ר נפטר בשנת ה'תרס"ה (1905), והותיר אחריו ארבעה בנים, ששימשו כולם אדמו"רים במקומות מגוריהם.
דברי תורתו נדפסו בספרים: "דברי בינה" על התורה ומועדים, ו"ישרי לב" על שבת.
כל בניו של מייסד השושלת כיהנו באדמו"רות:
דברי תורתו נדפסו בספר "ואלה הדברים שנאמרו לדוד".
את מקומו מילא בנו רבי משה יחיאל אלימלך מלברטוב, האדמו"ר מלברטוב, שחיבר ספרים רבים.
רבי משה יחיאל אלימלך נהרג בשואה.
אחד מבניו הנוספים של רבי נתן דוד היה רבי ברוך יהושע ירחמיאל רבינוביץ, ששימש כאדמו"ר ממונקאטש.
רבי מאיר שלמה יהודה, אדמו"ר ממזריטש, תרכ"ח - י"ז באדר תש"ב.
רעייתו מרים דובה בת הרב אייזיק ברבש מברדיצ'ב.
לאחר מלחמת העולם הראשונה העביר את חצרו לוורשה.
חלק מחסידיו עלו ארצה לפני השואה ואף פתחו בית מדרש בתל אביב.
הם היוו את הגרעין לחסידות ביאלא בת ימינו.
הלווייתו הייתה אחת הלוויות האחרונות בגטו ורשה.
דברי תורתו נדפסו בספר "זיכרון משל"י".
בנו יהושע נתן דוד רבינוביץ, נישא לדובריש בת האדמו"ר רבי שמואל בורנשטיין מחסידות סוכטשוב, נספה בגטו ורשה.
רבי אברהם יהושע העשיל האדמו"ר מלובלין.
תרל"ה - ח' בתשרי תרצ"ג.
היה חתנו של הרב שמעון אלתר (נכדו של רבי יצחק מאיר אלתר מגור).
דברי תורתו נדפסו בספר "ישועות אברהם".
את מקומו מילא בנו רבי אהרן נתן דוד, שנחשב לתלמיד חכם ולמדן מופלג, נרצח בשואה.
הבן הצעיר רבי ירחמיאל צבי, תרל"ח - ז' בחשוון ה'תרס"ו.
היה חתנו של רבי אריה לייבוש מאוז'רוב.
היה האדמו"ר מביאלא בשדליץ במשך שישה חודשים בדיוק, עד לפטירתו.
בנו, רבי נתן דוד רבינוביץ (תרנ"ט - תש"ז) גדל אצל סבו רבי אריה לייבוש ואצל דודו (חתן סבו רבי יעקב יצחק) רבי אהרן מנחם מנדל מראדזימין.
בשנת תרפ"ח היגר ללונדון וכיהן שם כאדמו"ר.
בנו של רבי נתן דוד הוא ד"ר צבי מאיר (הארי) רבינוביץ, שכתב ספרים על חסידות, מדרש ופיוט, בעברית ובאנגלית.
רבי ירחמיאל צבי הותיר אחריו בן, יחיאל יהושע, שבפטירת אביו היה רק בן חמש.
הוא גדל בבית אבי אמו, האדמו"ר אריה לייבוש מאוז'רוב, ונמנה עם חשובי תלמידיו של רבי אברהם מרדכי אלתר, האדמו"ר מגור.
בגיל עשרים ושתיים שב הרב יחיאל יהושע לעיר שדליץ על מנת למלא את מקום אביו בהנהגת חסידי ביאלא.
הוא הקים בעיר ישיבה שבה למדו מאות בחורים.
לאחר כניסת הנאצים לשדליץ במסגרת פלישתם לפולין ב-1939, נמלט רבי יחיאל יהושע עם בני משפחתו לשטחי פולין שכבשה ברית המועצות במסגרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב והוא הוגלה לסיביר.
בשנת תש"ב עלו חלק מילדיו ארצה במסגרת עליית ילדי טהראן ובשנת ה'תש"ז עלה הוא עצמו לישראל והשתקע בתל אביב-יפו.
בשנת ה'תשט"ו העתיק את מקום מגוריו לירושלים שבה הקים את בית מדרשו ברחוב יוסף בן מתתיהו.
חסידיו הקימו בית מדרש וישיבה בבני ברק.
בראשות הישיבה עמד בנו הרב דוד מתתיהו רבינוביץ, ובמשך תקופה קצרה גם הרב ראובן פיין.
רבי יחיאל יהושע היה חבר מועצת גדולי התורה.
דברי תורתו הודפסו בסדרת ספריו: "חלקת יהושע", וכמו כן נדפס ספרו "סדר היום" עוד בחייו.
לאחר פטירת רבי יחיאל יהושע מביאלא
בימי השבעה לאחר פטירתו של רבי יחיאל יהושע רבינוביץ נערכו בחירות בין בניו על זהות ממלא מקומו.
בבחירות נבחר הבן הצעיר, רבי בן ציון רבינוביץ (ח' באדר א' ה'תרצ"ה, - ב' באייר ה'תשפ"ד), וגם הבנים הגדולים חתמו על כתב המינוי לאדמו"רות.
לאחר מספר חודשים פרש אחד הבנים, רבי דוד מתתיהו רבינוביץ, ופתח בית מדרש משל עצמו בבני ברק, כשבהמשך פתחו גם שני האחים האחרים חצרות משל עצמם.
מחלוקת עזה פרצה, בעיקר סביב השימוש בשם ביאלא.
דין תורה נערך בין הצדדים בבית הדין של רבי נסים קרליץ, שבתחילה פסק שהשם "ביאלא" שייך רק לרבי בן ציון, ובהמשך פסק כי הבנים האחרים יכולים להשתמש בשם "ביאלא" אם יצרפו אליו שם נוסף.
ביומונים המודיע והמבשר רק רבי בן ציון קיבל את התואר ביאלא, ושאר החצרות כמעט לא הוזכרו גם בשם נוסף..
בציבור הכללי הוא כונה הרבי מביאלא לוגאנו על שם היותו רב בקהילה שם.
רבי בן ציון כיהן במשך שנים כרב העיר לוגאנו שבשווייץ, ובהמשך חילק עיתותיו בין צפת לירושלים.
עלה ארצה בשנת תש"ב במסגרת עליית ילדי טהראן ולמד בישיבת פוניבז'.
לאחר נישואיו דר מספר שנים בגייטסהד.
שיחותיו, שיעוריו וחידושי תורתו יצאו לאור בסדרת הספרים מבשר טוב, הכוללת ספרי חידושים על הש"ס, כמו גם ספרי חסידות ומוסר רבים.
שימש כחבר מועצת גדולי התורה.
במהלך שנות כהונתו של רבי בן ציון התפתחה החצר, ובסוף ימיו מנתה מאות משפחות.
לחסידיו בתי כנסת וכוללי אברכים בירושלים, בני ברק, מודיעין עילית, צפת, ביתר עילית, אשדוד, קריית גת, בית שמש, חיפה, אלעד ומעלה עמוס, כמו גם בבורו פארק, במונסי ובלונדון, בהם גם בתי כנסת בבית שמש ובצפת לקהילות של בעלי תשובה הנמנים עם חסידיו.
בית המדרש המרכזי הוא ברחוב יעקבזון בירושלים.
בשנותיו האחרונות הוקמו ישיבות, בבני ברק, באלעד ובצפת.
לאחר פטירתו באייר תשפ"ד, מונה בנו הרביעי, רבי יצחק יוסף דוב רבינוביץ, אשר שימש בראשות ישיבות ביאלא בחיי אביו, לאדמו"ר.
שאר הבנים מכהנים כרבנים בחסידות.
נכדו רבי אשר ישעיה, האדמו"ר מביאלא-ניו סיטי, בן בנו הבכור רבי לייבוש, הקים בית מדרש בעיר ניו סיטי (מונסי), ניו יורק, תחת השם 'בהמ"ד מבשר טוב-ביאלא' על שמו של רבי בן ציון.
נכדו רבי מאיר, בן בנו הבכור רבי לייבוש, הקים בית מדרש בעיר בית שמש, תחת השם 'פארציווא' על שמו של הרבי מפארציווא.
רבי דוד מתתיהו רבינוביץ (כ"ד בכסלו ה'תרפ"ט - כ"ה בתשרי ה'תשנ"ח), בנו השלישי של רבי יחיאל יהושע, כיהן כאדמו"ר מביאלא בני ברק.
עלה לארץ בשנת תש"ב בעליית ילדי טהראן ולמד בישיבת פוניבז'.
הקים את ישיבת ביאלא אור קדושים ועמד בראשה.
בשנת תשכ"ד כתב את הספר 'תפארת אבות', תולדות חסידות ביאלא.
מספר חודשים לאחר פטירת אביו בתשמ"ב ומינוי אחיו לאדמו"ר, פרש והתמנה לאדמו"ר על ידי חלק מהחסידים, והקים בתי מדרשות בבני ברק ובירושלים.
חתנו הוא הרב יעקב הגר, האדמו"ר מסערט ויז'ניץ.
לאחר פטירתו הוציאו חסידיו לאור את דברי תורתו בספרים "להבת דוד" ו"אורחות דוד".
בחלוף שנה מפטירת רבי דוד מתתיהו הוכתרו ארבעה מבניו וחתנו לאדמו"רים.
רבי יעקב מנחם, האדמו"ר מביאלא בני ברק ממלא את מקום אביו בבית מדרשו בבני ברק.
לחסידיו בתי מדרש בירושלים, באלעד ובביתר עילית.
תחת הנהגתו הוקמו ישיבות ומוסדות נוספים בביתר עילית.
חתן רבי צבי הירש רוזנבוים מקרעטשניף, בעל בתו ראצ'ה ברכה.
רבי אברהם ירחמיאל רבינוביץ, האדמו"ר מאוסטרובה ביאלא, הקים את חצרו ובית מדרשו בשכונת גבעת שאול בירושלים.
הקים בתי כנסת ומרכזיים קהילתיים "להבת דוד" במנהטן, לוס אנג'לס ומיאמי.
חתן רבי אברהם שלמה בידרמן מלעלוב.
רבי פנחס ירמיה, האדמו"ר מביאלא בית שמש, הוכתר לאדמו"ר לאחר פטירת אביו, הקים בית מדרש ומרכז חסידי בבית שמש.
הקים מרכזי קירוב בכמה ערים בצרפת ובקנדה.
חתן רבי אברהם גולדמן מזוויהל.
רבי אהרן שלמה, האדמו"ר מביאלא בורו פארק, חתן רבי נחום מאיר פנט מדעעש-שאץ.
לחצרו בתי כנסת בביתר עילית ובמיאמי.
חתנו רבי יהודה זאב קורנרייך, האדמו"ר משידלובצא, קיבל את בית מדרשו של חמיו בגוש 80 בירושלים.
לחסידיו בתי מדרש גם בביתר עילית.
רבי ירחמיאל צבי יהודה, האדמו"ר מביאלא פשיסחא (נפטר בו' טבת תשס"ו), בנו הגדול של רבי יחיאל יהושע.
שהה עם אביו בגלות סיביר עד עלותם ארצה.
מונה לאחר פטירת אביו לרב בית מדרשו ברחוב יוסף בן מתתיהו בירושלים.
כעבור מספר שנים עבר לגור בשכונת הר נוף, שם הקים את בית המדרש "תולדות יחיאל" ביאלא פשיסחא.
בתו חוה, נשואה לרב ישראל חיים וייס, האדמו"ר מספינקא (דונולו).
לאחר פטירתו החלו חלק מבניו לכהן כאדמו"רים:
רבי יעקב אלימלך, האדמו"ר מביאלא פשיסחא.
רבי חיים יצחק מנחם מנדל, האדמו"ר מביאלא פשיסחא.
חתן רבי יצחק יהודה שטרן מביליץ.
רבי משה, האדמו"ר מביאלא פשיסחא.
ממלא את מקום אביו בבית מדרשו בהר נוף.
רבי ברוך לייב, האדמו"ר מביאלא-לונדון, שימש בעבר רב בית הכנסת ביאלא בלונדון של דודו הרב בן ציון.
במות אביו ייסד את קהל "ברכת צבי" ביאלא על שמו.
ירש הון רב מחמיו, ישעיה זאב לעוו (ראש קהילת סאטמר לונדון), ובנה מרכז מפואר שבו בית כנסת, שטיבלאך, ספרייה תורנית גדולה ואולם שמחות.
בנו הרב שמחה רבינוביץ, מרבני שכונת רמת שלמה בירושלים ומחבר פסקי תשובות, סדרת ספרים נפוצים על השולחן ערוך והמשנה ברורה, שבה מובאים פסקי הלכה אקטואליים, לא מכהן באדמו"רות ומשתייך לקהילת ביאלא שבנשיאות בן דודו הרב יצחק יוסף דוב.
רבי יצחק יעקב, האדמו"ר מביאלא רמת אהרן (נפטר בכ"ט באלול תש"ע), בנו השני של רבי יחיאל יהושע.
נישא למרים שיינדל בת רבי אברהם אביש קנר אדמו"ר מטשכויב, וצאצא לאדמו"רי צאנז וקוסוב.
למד בישיבת פוניבז' והיה מראשוני התלמידים שבהם נתייסדה הישיבה בשנת תש"ג.
גר בפתח תקווה שם מסר שיעורים בגמרא בעיון בבית המדרש ויז'ניץ, ולאחר מכן עבר לגור בשכונת רמת אהרן בבני ברק שם הוכתר כאדמו"ר.
היה ידוע בתפילותיו שהיו ברגש גדול וארכו זמן רב.
בתו היא הסופרת יוכי ברנדס.
דברי תורתו יצאו מדי חודש בקונטרסי "מאורות יחיאל" וקובצו לכרך "אהלי יעקב", וכן הספר "אהבת יעקב".
לאחר פטירתו מונו בניו לאדמו"רים:
רבי דוד ירחמיאל צבי, האדמו"ר מביאלא - רמת אהרן, ממלא את מקום אביו בבית מדרשו ברמת אהרן.
למד בישיבת טשיבין ושימש בבית זקנו רבי יחיאל יהושע.
נישא לנכדת רבי יצחק פרידמן, האדמו"ר מבוהוש, וכיהן במשך שנים כראש כולל בוהוש.
מחבר ספר עיוני הלכות (שלושה חלקים).
בנו הרב יחיאל יהושע מכהן כאב"ד שפיקוב באנטוורפן.
רבי ברוך שלמה לייב, האדמו"ר מביאלא - הר יונה, חתן רבי מנחם מנדל ממוז'שאי.
למד בישיבת מיר בפלטבוש וקיבל הוראה מראש הישיבה רבי שמואל בירנבוים.
שימש כרב בביהמ"ד ביאלא שהוקמה בבורו פארק בשליחות זקינו רבי יחיאל יהושע, ואף קיבל ממנו מכתב עם תקנות מפורטות לביהמ"ד.
רבי שמעון מזליחוב, משגיח ישיבת חכמי לובלין
רבי חיים שלום פרוש, מזכיר מועצת גדולי התורה
הרב שמעון סירוקה, ראש העיר בני ברק
רבי אשר יעקב וסטהיים, ראש בד"ץ מנצ'סטר
רבי יהודה לייב פרידמן, תל אביב (ספר על תולדותיו בשם "ארי שבחבורה")
חסידות אמשינוב היא חצר חסידית, ענף של חסידות וורקא.
נוסדה באמשינוב בפולין באמצע המאה ה-19 על ידי רבי יעקב דוד קאליש, בנו של רבי יצחק מוורקא והתקיימה בה עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה נפטר נינו, האדמו"ר רבי יעקב דוד קאליש (השני).
אחרי השואה הוקמו חצרות אמשינוב בארצות הברית ובישראל.
רבי שמעון שלום קאליש שכיהן לפני המלחמה באוטבוצק (בנו של האדמו"ר השני בשושלת רבי מנחם קאליש) הקים את חצרו בארצות הברית, ובנו רבי ירחמיאל יהודה מאיר קאליש עלה לישראל והקים חצר בבית וגן שבירושלים.
רבי יצחק קאליש, בנו של רבי יוסף קאליש, האדמו"ר השלישי בשושלת, הקים את חצרו בבורו פארק.
כיום מכהן רבי יעקב אריה ישעיה מיליקובסקי, נכדו של רבי ירחמיאל מאיר, כאדמו"ר בירושלים, ורבי מנחם קאליש, נכדו של רבי יצחק, מכהן כאדמו"ר בארצות הברית.
אחיו רבי אשר חיים קאליש מכהן כאדמו"ר בבית שמש.
רבי יעקב דוד קאליש (ה'תק"ע-ה'תרל"ח) היה בנו הבכור של רבי יצחק מוורקא.
לאחר פטירת אביו התמנה תלמידו רבי שרגא פייבל מגריצא לאדמו"ר, אך הוא נפטר לאחר חצי שנה, והעדה התפצלה בין שני בניו של רבי יצחק: רבי יעקב דוד ורבי מנחם מנדל, "האדמו"ר השותק".
רבי יעקב דוד הקים את חצרו באמשינוב, שבה כיהן כרב עוד קודם לכן.
חצר הרבי ובית מדרשו באמשינוב התקיימו עד השואה.
בשנת תקצ"ו נישא לשרה לאה בתו של הרב משה שלמה לבנזון מפרצובה בעל שו"ת חשק שלמה.
לאחר שהתאלמן בשנת תרי"ח נישא לחיה בתו של הרב יעקב מזרניבצה.
כאביו, היה ידוע באהבת ישראל והיה עסקן ציבורי פעיל.
מעט מדברי תורתו כונסו בספר "אהל יצחק".
בנו הגדול רבי מנחם מילא את מקומו, בנו רבי ישעיהו כיהן בפשיסחה ורבי ירמיה באופולה.
רבי מנחם קאליש (תר"כ-תרע"ח), בנו של רבי יעקב דוד, התמנה לאדמו"ר אחרי פטירת אביו כשהוא בן 18 שנים בלבד.
המסורת החסידית מספרת כי הוא לא הכיר בזמנים ובשעות, וההכנות לתפילות ולקיום המצוות ארכו אצלו שעות.
במלחמת העולם הראשונה התיישב בוורשה, שם הרבה לעסוק בצרכי הפליטים.
הוא נפטר בט"ז בכסלו תרע"ח בגיל חמישים ושמונה שנים, ונטמן בבית הקברות היהודי בוורשה.
בנו הגדול, רבי יוסף קאליש, עד אז רבה של אוסטרוב מזובייצק נקרא לאמשינוב למלא את מקומו.
בנו השני, רבי שמעון שלום הקים חצר חסידית באוטבוצק.
בנו השלישי, רבי אברהם, חתנו של האדמו"ר מרדומסק בעל החסד לאברהם, ניהל חצר חסידית ברדומסק.
רבי יוסף קאליש, בנו הבכור של רבי מנחם וממלא מקומו באמשינוב, היה חתנו של רבי חיים אלעזר וקס.
לפני התמנותו לאדמו"ר כיהן כרב העיירה אוסטרוב מזובייצק ורבים מהמתנגדים בעיירה הפכו לחסידיו.
כיהן כאדמו"ר 18 שנה, עד לפטירתו בג' בשבט תרצ"ו.
בנו, רבי יעקב דוד קאליש (השני), שימש כאב בית הדין בז'ירארדוב הסמוכה לוורשה.
נשא את בתו של רבי שלמה יוסקוביץ, חתנו של האדמו"ר אברהם מרדכי אלטר מגור.
בתרצ"ו הוכתר לאדמו"ר מאמשינוב ומאז שימש כרב של שתי הקהילות.
עם כיבוש פולין על ידי הגרמנים ברח לוורשה, שם הסתתר במשך שנתיים.
הוא נפטר בגטו בחורף תש"ב ונטמן ליד סבו ואביו בבית העלמין בורשה.
משפחתו כולה נרצחה בידי הנאצים.
בנו השני של רבי יוסף, רבי יצחק קאליש, הצליח להימלט לווילנה ובהמשך ליפן יחד עם דודו, אח אביו, רבי שמעון שלום.
הקים את החצר מחדש בארצות הברית, בוויליאמסבורג ובהמשך בבורו פארק.
ארונו הובא לקבורה בבית הקברות העתיק בטבריה.
לאחר פטירתו הוכתר בנו רבי יוסף קאליש, אך חלק מחסידיו פנו אל רבי יעקב אריה, האדמו"ר בירושלים.
רבי יוסף הוציא לאור את הספר "זרע יצחק" על התורה ועל המועדים מתורתו של אביו.
נפטר בי"א בניסן ה'תש"ף בהתפרצות נגיף הקורונה.
ענף רבי שמעון שלום מאמשינוב-אוטבוצק
רבי שמעון שלום קאליש, בנו השני של רבי מנחם, היה חתן דודו רבי ישעיהו מפשיסחא.
לאחר פטירת אביו הקים חצר חסידית באוטבוצק.
בתרצ"ט, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נמלט ל, שם התרכזו פליטים רבים שנמלטו מפולין.
מווילנה ברח ליפן, יחד עם תלמידי ישיבת מיר ולאחר שהיה של כמה חדשים הוגלו לשנחאי בסין שהייתה אז תחת שלטון יפני, שם שהו עד לסיום המלחמה.
אחרי המלחמה הגיע לארצות הברית, ויסד מחדש את חצר אמשינוב בבורו פארק.
הוא תכנן לעלות לישראל, אך נפטר בי"ט באב תשי"ד לפני שהספיק לעשות זאת.
נקבר בארצות הברית על תנאי וכעבור שבועות ספורים הועבר לבית הקברות העתיק בטבריה בחלקת תלמידי הבעל שם טוב.
בנו, רבי ירחמיאל יהודה מאיר קאליש, חתנו של דודו רבי יעקב אריה מורגנשטרן מרדזימין-וישקוב (חתנו של רבי מנחם מאמשינוב), שרד את השואה.
עלה ארצה והתיישב בירושלים בשכונת בית וגן, שם הקים את מוסדותיו ובהם ישיבת "שם עולם" בראשות חתנו, רבי חיים מיליקובסקי, מתלמידי ישיבת מיר שפגש בשנחאי.
נהג להאריך בהכנות לתפילה ואלה היו מסתיימות בשעה מאוחרת ביותר.
היה מפורסם באהבת ישראל שלו.
נפטר בכ"ז באייר תשל"ו ונקבר בהר המנוחות שבירושלים.
בתקופת כהונתו של רבי יוסף מאמשינוב פעלו בפולין כ-40 שטיבלאך של חסידיו.
בתל אביב נוסד שטיבל בהוראת רבי יוסף אך אחרי פטירתו בשנת תרצ"ו, ונקרא "אוהל יוסף" על שמו.
לימים התקיים בין כתליו כולל אברכים בראשות הרב דוד וייסבורד (הלחמי).
בנו של רבי יוסף, רבי יצחק, הקים את בית מדרשו בוויליאמסבורג ואחר כך עבר לבורו פארק.
בשנת תשל"ח הקים רבי יצחק כולל אברכים "אוהל יוסף" בבורו פארק.
באוטבוצק פעל השטיבל של רבי שמעון שלום קאליש.
אחרי השואה פתח שטיבל בבורו פארק, אך הוא אינו פעיל כיום.
האדמו"ר בירושלים כיום הוא רבי יעקב אריה מיליקובסקי, נכדו של רבי מאיר.
התפרסם בגלל סדר יומו המיוחד.
מאריך מאוד בהכנות לתפילה ולעשיית מצוות, באופן שאינו מתאים עם זמני התפילה על פי ההלכה הפסוקה בשולחן ערוך.
השבת שלו מסתיימת לפעמים באמצע השבוע.
קבלת הקהל הציבורית נערכת בדרך כלל בשעות המאוחרות של הלילה, עד לפנות בוקר.
מרכז חסידות אמשינוב בשכונת בית וגן, שבה מתגורר האדמו"ר ומשפחות מהחסידות.
רבים מחסידי אמשינוב גרים בעיר ביתר עילית ולהם ארבעה בתי כנסת וישיבה.
בתי כנסת נוספים קיימים בערים בני ברק, מודיעין עילית וצפת.
קבוצות נוספות מקרב החסידות ניתן למצוא בערים בית שמש ואלעד.
בארצות הברית מכהן רבי מנחם קאליש, בן רבי יוסף קאליש ונכד רבי יצחק.
לפני פטירת אביו התגורר בישראל וכיהן ר"מ בישיבת "טל תורה".
אחיו, רבי אשר חיים קאליש, הוכתר לאדמו"ר מאמשינוב בית שמש.
חתן הרב אהרן מנדלזון (בן הרב בנימין וחתן הרב שמעון למברגר ממאקווא).
מרכז חצר זו בבורו פארק, שבה השתקע רבי יצחק בשנת תשכ"ד.
בתי כנסת נוספים קיימים בויליאמסבורג, במונסי (יחד עם חסידות אלכסנדר), בבני ברק ובבית שמש (נפתחו בשנת תש"פ).
בשנת ה'תשט"ז הקים רבי ירחמיאל יהודה מאיר קאליש את ישיבת שם עולם תחילה בעיר חולון ולאחר תקופה עברה הישיבה לשכונת בית וגן.
בראשות הישיבה עמד חתנו הרב חיים מיליקובסקי, ולאחר פטירתו עמדו בראש הישיבה בניו של הרב חיים, האדמו"ר רבי יעקב אריה מיליקובסקי ואחיו הרב משה.
בישיבה לימדו בין היתר הרבנים שמואל אוירבך, עזריאל אוירבך וחיים ורנר.
רבי ירמיה קאליש מאופולה-אמשינוב (נולד בשנת תרל"ג), בנו הצעיר של רבי יעקב דוד הראשון.
בגיל חמש התייתם מאביו וגדל בחצר אחיו הגדול רבי מנחם קאליש מאמשינוב.
היה נשוי (בשנית) לקיילא נחמה בת האדמו"ר אברהם איגר מלובלין.
הוסמך להוראה על ידי רבי חיים מבריסק.
כיהן כרב בעיירה אופולה לובלסקי הסמוכה ללובלין.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נאסר על ידי הרוסים והואשם בריגול, אך שוחרר כעבור חודשיים.
לאחר פטירת אחיו בט"ז בכסלו תרע"ח, הכתירה קבוצה מחסידי אמשינוב את רבי ירמיהו לרבם, הוא עבר להתגורר בוורשה שם התרכזו חסידיו וניהל בה את בית מדרשו.
העביר את רוב היום בתפילה.
עם כיבוש ורשה במלחמת העולם השנייה ביקשו מקורביו להבריחו מחוץ לגבולות פולין, ואולם הוא סירב להיפרד מחסידיו.
בעת האקציה הגדולה בגטו סירב לרדת לחצר, התעטף בטלית ותפילין, התיישב על כסאו, קרא קריאת שמע ותוך כדי אמירת 'אחד' נורה ונהרג על ידי הנאצים.
באישון לילה התגנבו חסידיו אל הבית והביאוהו לקבר ישראל בחצר.
רבי שרגא זלמנוב (נינו של רבי ירמיה), משמש כאדמו"ר מאופולה.
הקים את מכון "לב אריה" להפצת תורת וורקא.
הוציא לאור את הספרים: שמועות יצחק - לקט מדברי תורתו של רבי יצחק מווארקא; יד דוד - מדברי תורתו של בנו רבי יעקב דוד הראשון מאמשינוב; דברי ירמיה - מתורתו של בנו רבי ירמיה מאופולה ועוד.
חצרו ברחוב הירדן בבני ברק, והוא חתנו של רבי חיים שאול טאוב, האדמו"ר ממודז'יץ.
חסידות בישטינא היא חצר חסידית, ענף מגזע נדבורנא ופרמישלן.
האדמו"ר הראשון ששימש בעיר זו, הוא האדמו"ר רבי מרדכי מנדבורנא בישטינא.
אחריו שימש בה נכדו האדמו"ר רבי איתמר לייפר מבישטינא.
חסידות נדבורנא מקורה מרבי מאיר הגדול מפרמישלאן תלמידו של הבעל שם טוב.
בן נינו של רבי מאיר היה רבי מרדכי מנדבורנא.
רבי מרדכי עבר באמצע חייו לבישטינא שבחבל מרמרוש, שם המשיך לנהל את חצרו.
לאחר פטירת רבי מרדכי מנדבורנה בט"ו בתשרי תרנ"ה מילא את מקומו בבישטינא נכדו רבי איתמר לייפער, בן לבנו רבי ישכר בער לייפר.
רבי איתמר נחשב לתלמיד חכם וגאון.
היה חתנו של הרב ישראל חיים פרידמן רבה של ראחוב ובעל החיבור ההלכתי ליקוטי מהרי"ח.
פתח בעיר בישטינא ישיבה לבחורים ושימש שם כמורה הוראה לכל עיירות הסביבה.
בימי חייו כתב רבי איתמר חידושי תורה ותשובות רבות בהלכה, אשר רובם אבדו בשואה.
נהרג על ידי הנאצים בח' בסיוון תש"ד.
חתנו היה הרב ישכר בער לייפר מזאלינא (נכדו של רבי יוסף מנירדהז-דברצין).
בנו רבי מרדכי לייפר נישא לפני מלחמת העולם השנייה, והיה לעזר לאביו בהנהגת העיר.
רבי מרדכי ניצל מהמלחמה ועבר לגור בברוקלין שבניו יורק.
רוב ימיו סירב לנהוג כאדמו"ר על אף שהיה עני ועל אף בקשותיו של האדמו"ר רבי אהרן רוקח מבעלזא שימשיך את הנהגת אבותיו באדמורו"ת והבטחותיו שיהיו לו חסידים, וכן פרנסה מכך.
רבי מרדכי חי בפשטות ועסק בתורה.
בסוף ימיו, כשהוקשתה עליו היציאה מהבית, נעתר לבקשת מעריציו ופתח בביתו בית המדרש.
נפטר בכ"ה בטבת תשנ"ב, ביקש להקבר בארץ ישראל בבית העלמין העתיק בצפת אך עקב מזג אוויר סוער נקבר בבית הקברות העתיק שבעיר טבריה, בקרבה לחלקת תלמידי הבעל שם טוב.
רבי יששכר בר לייפער מבישטינא
רבי יששכר בר לייפער, בנו השלישי של רבי מרדכי הוא האדמו"ר הנוכחי מבישטינא.
בתחילה התגורר בבני ברק ובשנת תשנ"ט עקב הוראת האדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון מליובאוויטש עבר לשכונת הדר גנים שבפאתי העיר פתח תקווה, שם פתח את בית מדרשו.
רבי יששכר בר מנהל חצר חסידית בעלת מאפיינים כלליים, ובין מעריציו נמנים גם כאלו שאינם דתיים.
הרב ישכר בער היה חתנו של הרב נפתלי מוסקוביץ, ולאחר פטירת אשתו נישא לבתו של הרב משה חיים מקובר.
הרב יששכר בר הולך במשנתה החסידית של חסידות חב"ד, רואה עצמו כתלמיד של רבי מנחם מנדל שניאורסון, ומקיים התוועדויות בתאריכים המקובלים בחב"ד.
היה חסידם של הרב צבי הירש רוזנבוים מקרעטשניף והרב משולם פייש לאווי מטאש בקנדה, עד לפטירתם.
אחיו, הרב חיים ברוך, מתגורר בקריית טאהש בקנדה, ומכהן שם כמשפיע בחסידות טאהש.
במרחב הרומני, הכולל מחוזות שהיו חלק מרומניה בתקופות מסוימות בהיסטוריה, פעלו כל זרמי היהדות של התקופה: החסידות, האשכנזים הישנים, רפורמיזם שכונה גם "מודרניזם", הנאו-אורתודוקסיה, הספרדיות והיהדות הלאומית.
הרבה חצרות חסידיות פעלו במרחב זה במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 והשפיעו על דמותה של יהדות רומניה ועל חיי הדת והתרבות שלה.
בנסיכות מולדובה (מאוחר יותר חבל מולדובה ברומניה) חדרו והתבססו בהדרגה בשטפנשט, בבוחוש, בפשקאן ובאדז'וד, החצרות החסידיות המונהגות על ידי בני משפחת פרידמן.
בני המשפחה הזאת ייסדו, בתקופה שבין מלחמות העולם, חצרות חסידיות גם בפלוישט ובבוקרשט במונטניה.
במקביל לחצרות של בני משפחת פרידמן התקיימו חצרות של אדמו"רים מהמשפחות לנדמן (Landman), דרברמדיגר (Derbaremdiger), הלפרין (Halperin) ופרנקל.
בבוקובינה בלטה גם משפחת האדמו"רים האגר (Hager) ובבסרביה המשפחות פרידמן וטברסקי (Twerski) ותנועת חב"ד.
בטרנסילבניה היו ענפים של משפחת האגר וחסידות סטמר (בחלק שהיה פעם חבל מרמורש שהיום כלול בטרנסילבניה).
על פי מסורת יהודי רומניה אבי החסידות, הבעל שם טוב, נולד במרחב הרומני, כנראה באזור בוקובינה או בגליציה, בקרבת הגבול עם בוקובינה.
יעקב נימירובר, הרב הראשי של יהדות רומניה בתקופה שבין מלחמות העולם, טוען שרבי ישראל בעל שם נולד ברומניה או לפחות חי בה בצעירותו, במולדובה, ליד ישוב בשם פיאטרה.
הרב, שבתחילת דרכו היה חסיד חב"ד, שניאור זלמן שכטר, טוען, במאמרו על הבעל שם טוב, שצמיחת תנועת החסידות במרחב הרומני התאפשרה משום ששכבת האינטלקטואלים ברומניה לא הייתה מפותחת והפלפול הרבני לא שלט בעולם היהודי של רומניה, כפי ששלט בפולין.
לדעתו תנועת החסידות הרגיעה וקלטה לתוכה את הפרנקיזם.
ההיסטוריון היהודי שמעון דובנוב מצטט היסטוריון יהודי אחר, את נחמן קרוכמל, איש תנועת ההשכלה, שבמכתב מ-1816, המופנה לחסידי גליציה, התלונן על היחס שקיבל מהחסידים באזורים השוממים ובעיקר "בקן השודדים של ולאכיה" ומכאן לומדים שבאותה תקופה כבר היו חסידים בוולאכיה.
יאשי, בירת נסיכות מולדובה ומושב החכם באשי, הייתה למרכז חסידות חשוב.
הצדיק הראשון המוזכר ביאשי היה רבי אריה לייביש וולצ'יסקר (Arie Leibish Volcisker) שהוריש את מעמדו לבנו, רבי יוסף ישקה (Iosef Ishke).
בתחילת המאה ה-19 הגיע ליאשי רבי אברהם יהושע השיל מאפטא, שכונה "הרבי מאפטא", שהוזמן על ידי הבנקאי היהודי העשיר יחיאל מיקל דניאל שהבטיח להעמיד לרשותו בית בו יוכל לארח את הבאים לשמוע את פרשנותו לתורה.
לרבי מאפטא, הידוע בכינוי ה"אוהב ישראל" על שם חיבורו המפורסם, הייתה השפעה גדולה על יהדות מולדובה, אולם בעקבות סכסוכים שונים עזב את יאשי לאחר שמונה שנים, אך שמר על קשר עם הקהילה וזומן לעיתים קרובות כדי לפתור בעיות הלכתיות במולדובה ובבסרביה.
ביאשי נבנה בית כנסת על שמו.
אותו חסיד עשיר, יחיאל מיקל דניאל, הגיע להסכם עם השלטונות, שעל פיו היהודים יוכלו לבחור בין ערכאות המדינה ובין שיפוט פנים-קהילתי.
לרוב היהודים בחרו בשיפוט פנים קהילתי ולשם כך נבחר רב חסיד, הרב יוסף לנדאו, שהובא ליאשי מליטין שבגליציה, על ידי יחיאל מיקל בן דוד, לפי המלצתו של הצדיק מסדגורה, רבי ישראל פרידמן מרוז'ין (שסירב למלא את התפקיד בעצמו).
רב חסיד נוסף הובא ליאשי, הרב אהרון טאובס ובין השניים נוצרו חיכוכים בנושאי הלכה, אך אלה שככו במהרה, לאחר שבן הרב לנדאו נשא את בתו של הרב טאובס ויצרו בכך שושלת חסידית חדשה.
ב-1813, לרגל חתונה חסידית, נפגשו ביאשי כמה מהצדיקים החשובים ביותר של התקופה וביניהם: רבי לוי יצחק מברדיצ'ב, בנו, רבי ישראל מפיקוב, רבי חיים תירר ממוהליב, המוכר גם בשם "הרבי מצ'רנוביץ" ועוד.
את הצדיקים קיבל בבית הכנסת הגדול (שנחנך ב-1670) קהל של כאלפיים חסידים, אירוע בגודל נדיר בתקופה ההיא.
ביאשי כיהן גם הרב יצחק משה מיאשי, מתלמידיו וחסידיו של רבי שניאור זלמן מלאדי, והוא עשה נפשות לחסידות בנוסח חב"ד.
היו לא פעם חילוקי דעות בינו ובין הרב יהושע השל מאפטא.
חסידי חב"ד במולדובה נודעו באדיקותם עד כדי כך שהכינוי "חב"דניק", בנוסח המקומי, "חבוטניק" נכנס לשפה הרומנית כתיאור לאדם אדוק במיוחד בדתו.
הסכסוך על השחיטה בנוסח החסידי
הגירה יהודית מגליציה, פולין ואוקראינה אל מולדובה הגדילה בהדרגה את אחוז החסידים בין יהודי מולדובה ועם גידול מספרם, תבעו החסידים מינוי שוחטים ורבנים שיפעלו לפי מנהגיהם.
על פי המקובל אצל החסידים, לשחיטה כשרה דרושה סכין שחיטה מושחזת ומלוטשת, אך לפי מנהג היהודים האחרים, הסתפקו בסכין מושחזת.
השוחטים, שמונו על ידי מוסד החכם באשי, לא נהגו לפי מנהג החסידים והחסידים הפסיקו להביא להם בעלי חיים לשחיטה, אלא שחטו אותו אצל שוחטים משלהם, שלא מונו על ידי החכם באשי.
עבור שחיטה כשרה נגבה מס שנועד להחזקת מוסדות הקהילה והימנעות החסידים משחיטה אצל שוחטי החכם באשי, גרע את המס מהכנסות הקהילה.
הסכסוך בין הקהילה היהודית החסידית, שהפכה לרוב בין יהודי מולדובה ובין מוסד החכם באשי, שהונהג על ידי בני משפחת נפתולוביץ, הלך והתעצם והובא בפני השלטונות.
בשנות השלושים של המאה ה-19 נציגי שלטונות הכיבוש הרוסים קבעו לנסיכויות הרומניות את התקנון האורגני והחסידים ביקשו, על סמך החקיקה החדשה, ביטול מוסד החכם באשי ומתן חופש התארגנות קהילתי.
לאחר תהליך בירור ממושך התקבלה תביעת החסידים ומוסד החכם באשי ההיסטורי בוטל.
בשנות הארבעים של המאה ה-19 הודפסו ביאשי ספרי חסידות ביידיש ובעברית וגם ספרי תפילה ובנוסף לכך היה יבוא ספרים מפולין.
הרבנים החסידים במרחב הרומני הציגו מגוון עמדות כלפי הציונות, מדחייה מוחלטת, מסיבות של תפיסה דתית, כמו חסידות סאטמר, דרך דחייה מסיבות פרקטיות, כמו חסידות וסלוי.
דוד שו"ב, פורץ הדרך של העלייה הראשונה ומוביל ההתיישבות בראש פינה היה מחסידי בוהוש ועשה את צעדיו בעידוד רבו.
התנגדותם של רבים מהאדמו"רים לציונות, בתקופה בה הופיעה והתפשטה תנועת חובבי ציון, הביאה לסכסוכים בין שני המחנות.
מראשית החסידות הצדיקים מתחברים לאגדות על מעשי נסים שעשו או שהיו המתווכים אליהם - כך הם נקלטו בתודעת ההמון היהודי וזו הייתה מעלה גדולה עבור המון שחי בדלות ובדיכוי קשים, רק נסים יכלו להושיעו והחסידות סיפקה, לצד שמחת הזמר, את הנסים.
הסופר הישראלי ויקטור רוסו, פותח ספרו בשפה הרומנית, בלדה לעיירה היהודית (הוצאת HASEFER, 2009) בסיפור החסידי הבא:
חסידות ויז'ניץ היא שלוחה של חסידות קוסוב, שהתבססה בבוקובינה, בעיירה המולדובית ויז'ניץ (כעת באוקראינה), באמצע המאה ה-19 ומשם הגיעו בני משפחת האדמו"ר של ויז'ניץ אל עיירות בוקובינה הסמוכות והנהיגו חצרות חסידיות.
שושלת האדמו"רים של ויז'ניץ מבוססת על משפחת האגר.
חסידות סערט ויז'ניץ היא שלוחה של חסידות ויז'ניץ שהתבססה בעיר הרומנית סירט.
החסידות הוקמה במחצית הראשונה של המאה ה-20 ובראשה עמדו בני משפחת האגר.
חסידות סדיגורה נוסדה בסדיגורה שבבוקובינה באמצע המאה ה-19 על ידי רבי ישראל פרידמן מרוז'ין, נינו של המגיד ממזריטש שהיה יורשו של הבעש"ט בהנהגת תנועת החסידות.
סעיף של חסידות ויז'ניץ שמייסדו היה ר' משה הגר, נכד ר' מנחם מנדל מוויז'ניץ, הרבי מוויז'ניץ הראשון שהיה בנו של ר' חיים הגר מקוסוב ונכדו של ר' מנחם מנדל מקוסוב, מייסד השושלת.
חסידות בוהוש נוסדה בבוהוש, רומניה.
החסידות נוסדה על ידי האדמו"ר רבי יצחק פרידמן, נכדו של רבי ישראל מרוז'ין, אבי האדמו"רים לבית רוז'ין.
כיום מרכז החסידות נמצא ברחוב חגי 6 בבני ברק, כאשר האדמו"ר רבי יעקב דוד מענדיל לייב פרידמן משמש גם כאדמו"ר מפאשקאן.
חסידות פאשקאן נוסדה בפאשקאן, רומניה.
החסידות נוסדה על ידי האדמו"ר רבי משה יהודה לייב פרידמן, בנו של רבי יצחק פרידמן, מייסד חסידות בוהוש.
כיום מרכז החסידות נמצא ברחוב חגי 6 בבני ברק, כאשר האדמו"ר רבי יעקב דוד מענדיל לייב פרידמן משמש גם כאדמו"ר מבוהוש.
חסידות שטפנשט נוסדה בשטפנשט, רומניה.
החסידות נוסדה על ידי האדמו"ר רבי מנחם נחום פרידמן משטפנשט, בנו של רבי ישראל מרוז'ין אבי האדמו"רים לבית רוז'ין.
לאחר פטירת בנו האדמו"ר רבי אברהם מתתיהו פרידמן בשנת 1933 חדלה החסידות להתקיים.
חסידות וסלוי נוסדה בווסלוי, רומניה, על ידי הרב שלום הלפרין, נכדו של רבי ישראל מרוז'ין, וחתנו של רבי יצחק פרידמן, מייסד חסידות בוהוש.
במהלך הזמן היא עברה לערים אחרות ברומניה ובהמשך בישראל.
חסידות סאטמר היא החצר החסידית הגדולה ביותר ומקורה בעיר סאטו מארה (פירוש השם הוא "הכפר הגדול") שברומניה.
החסידות של המרחב הרומני בראי הספרות והמחקר
ב-1896 פרסם יוסף ברוצ'ינר ברומנית את הספר "Chasidismul în România" (חסידות ברומניה).
ש"י עגנון כתב סיפורים על העולם החסידי של רומניה וביניהם "העיצה", סיפור על עיצה שנתן צדיק לאחד החסידים, עיצה שהצילה אותו מצרה גדולה.
חסידות בוהוש היא חצר חסידית, ענף של בית רוז'ין.
תחילתה של החסידות בעיירה בוהוש ברומניה, וכיום מרכזה בישראל.
מייסד השושלת היה רבי יצחק פרידמן.
האדמו"ר הנוכחי הוא רבי יעקב מנדל פרידמן.
רבי יצחק פרידמן (ה' בכסלו תקצ"ה, 1834 - י' באלול תרנ"ו, 1896), נכדו של מייסד חסידות רוז'ין רבי ישראל מרוז'ין, היה בנם של בלומא רייזיל ורבי שלום יוסף פרידמן מסאדיגורה.
לאחר פטירת אביו, בשנת תרי"א (1851), כאשר היה בן 17, החל לכהן באדמו"רות בפוטיק, אחוזת אדמו"רי רוז'ין.
אשתו שיינא רחל הייתה בתם של פסיה לאה (בת רבי משה לייב מסאסוב) ורבי דוד הגר מזבלטוב (בן רבי מנחם מנדל הגר מקוסוב).
בתרט"ז (1856) עבר רבי יצחק לאיזמאיל, שבדרום בסרביה ובתרכ"ו (1866) קבע את מושבו בעיירה בוהוש, בקרבת העיר בקאו ברומניה.
לאחר שהתיישב בבוהוש, הפכה זו למרכז חסידי גדול ואלפי חסידים היו פוקדים אותה.
בניו של רבי יצחק פרידמן מבוהוש:
רבי ישראל שלום יוסף פרידמן, בנו הבכור וממלא מקומו בבוהוש.
מאמריו כונסו בספר "פאר ישראל".
נולד בפוטיק בשנת תרכ"ג, נשא את מלכה בת רבי משה אברהם מראשקוב ובשנית למלכה בתו של רבי יוסף מרימנוב.
רבי דוד פרידמן, נסתלק בצעירותו בחיי אביו.
בזיווג ראשון היה חתן דודו רבי אברהם יהושע העשיל ממז'יבוז' (חתן רבי שלום יוסף מסאדיגורה).
בניו היו רבי מנחם מנדל פרידמן חתן דודו רבי ישראל שלום יוסף והאדמו"ר השלישי מבוהוש, רבי שלום יוסף משפיקוב וישראל שנפטר בילדותו.
בזיווג שני נשא רבי דוד את בתו של רבי אפרים מרגליות ממציוב, חתן רבי אברהם המגיד מטריסק.
בתו מזיווג זה נישאה לרבי חיים אהרן פרידמן בנו של רבי ישראל מטשורטשקוב.
רבי אברהם יהושע העשיל פרידמן, ייסד חצר חסידית באדז'וד .
רבי משה יהודה לייב פרידמן, ייסד את חסידות פשקאן.
בנו היה רבי יעקב דוד פרידמן שעלה לארץ והתיישב ביפו ונפטר ב-1955 בגיל 64. כינס את דברי תורתו של אביו לספר "ברכת משה", והוסיף בסוף הספר את דברי תורתו שלו.
בנו של רבי יעקב דוד רבי ישראל שלום יוסף פנחס היה חתנו של רבי יצחק השני מבוהוש ולא שימש באדמו"רות, אבל האחיין רבי ישראל שלום יוסף פרידמן בנו של רבי יצחק בשנותיו האחרונות שימש כאדמו"ר.
רבי יעקב פרידמן, בעל ה"אהלי יעקב", חתנו וממלא מקומו של רבי ישראל פרידמן מהוסיאטין.
השניים הנהיגו יחד את החצר, קיבלו בצוותא את החסידים, וחתמו יחד על המכתבים שיצאו מן החצר.
עוד קודם לכן, בין השנים 1916-1909, עמדו השניים בראש ישיבה בשם "בית ישראל".
בישיבה למדו כ-100 תלמידים בחמש כיתות.
רבי דוד נפטר בכ"א בכסלו תרצ"ד.
רבי מנדל נפטר בי"א בתשרי תש"ג.
חתנו של רבי מנדל, רבי יצחק פרידמן, מילא את מקומו.
לאחר פטירת רבי מנדל, המשיך את שושלת בוהוש חתנו רבי יצחק פרידמן מבוהוש-שפיקוב.
רבי יצחק היה בנו של רבי שלום יוסף מבוהוש-שפיקוב, אחיו של רבי מנדל.
לפני כן הוא כיהן בשפיקוב ובבוקרשט כאדמו"ר משפיקוב.
בשנת תש"ג החל גם למלא את מקום חמיו.
בשנת תשי"א עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב.
בסוף ימיו עבר לבני ברק.
לרבי יצחק הייתה בת יחידה, שנישאה לקרוב משפחתה, רבי ישראל שלום יוסף פנחס פרידמן, בנו של רבי יעקב דוד מפשקאן, נכדו של רבי יצחק אבי שושלת בוהוש.
בנם, רבי יעקב דוד מנדל לייב פרידמן ממלא את מקום סבו בבני ברק.
נשוי להדסה רייזיל בתו של הרב יהושע השיל ברים, ראש ישיבת רוז'ין.
האדמו"ר הראשון, רבי יצחק, עודד את חסידיו לעלות לארץ ישראל.
אחריו גם בנו רבי ישראל שלום יוסף המשיך בדרך זו, ובזמנו היו שישה בתי כנסת של החסידות בארץ ישראל, בירושלים ('רומנישער שול' ברחוב מאה שערים, בית הכנסת פעיל עד היום), בטבריה (נוסד בשנת תרמ"ה, 1885) וארבעה בצפת.
רבי יצחק השני מבוהוש שעלה לארץ ישראל התגורר בתל אביב שם פתח בית כנסת בשדרות רוטשילד.
רבי יצחק גילה יחס אוהד למדינת ישראל ונהג ללכת ביום העצמאות לתפילת שחרית בבית הכנסת הגדול.
בסוף ימיו, בשנת תשמ"ז עבר לבני ברק, שם נפתח מרכז החסידות, ברחוב חגי.
בית הכנסת בתל אביב משמש כיום את בית המדרש באר מים חיים בראשות רבי אפרים דב טייטלבוים, האדמו"ר מהוסאקוב.
לאחר פטירת רבי יצחק פרידמן מהוסיאטין הצטרפו חלק מחסידיו לחסידות בוהוש.
כמו כן רבים מחסידי בויאן היו מגיעים אליו בשנים שבין פטירת רבי מרדכי שלמה מבויאן למינויו של רבי נחום דב ברייאר, וחלקם הצטרפו לחסידות.
החסידות מונה כיום כמה מאות בישראל.
לחסידות בית כנסת וישיבות בבני ברק ובתי כנסת בבית שמש, באחוזת ברכפלד ובירושלים.
בשנת תשמ"ה פתח רבי יצחק בבני ברק את הישיבה לצעירים "אור שרגא יצחק".
מאוחר יותר נפתחה גם ישיבה גדולה של החסידות.
בראשות הישיבות עומד רבי יהושע השיל ברים.
רבי שלום יוסף (תרל"ז-י"ד באדר תר"פ), בנו של רבי דוד בנו של רבי יצחק הראשון בשושלת בוהוש כיהן אף הוא כאדמו"ר.
היה חתן רבי מרדכי טברסקי משפיקוב והתגורר בשפיקוב אצל חותנו.
לאחר פטירת סבו רבי יצחק החל לכהן כאדמו"ר בשפיקוב.
היה האדמו"ר היחיד מבית רוז'ין שגר תחת השלטון הרוסי אחר מלחמת העולם הראשונה וכל חסידי רוז'ין ברוסיה הסתופפו אצלו.
מילא את מקומו בנו רבי יצחק, שמילא אחר כך גם את מקום דודו וחותנו רבי מנדל מבוהוש.
בנו הבכור רבי דוד (תרנ"ח-כ"ז בחשוון תש"א) נרדף על ידי השלטון הרוסי ונאלץ להימלט, ואת מקום אביו תפס אחיו רבי יצחק.
נישא לבת שבע בת רבי אהרן טברסקי מאזארניץ (בן רבי ברוך מאזרניץ בן רבי מנחם נחום מלויעב).
שימש משנת תר"צ כאדמו"ר בפלויטש שברומניה.
הואשם על ידי הרומנים שתומך ברוסים והוצא להורג.
בהיותו במאסר עודד את האסירים היהודים וחיזק את אמונתם.
בט"ז בתמוז תשכ"ט הועלה ארונו לארץ ישראל ונקבר בנחלת יצחק בחלקת אדמו"רי רוז'ין.
בתו צפורה נישאה לרב ישראל חיים לבנון מחיפה, אביו של הרב דוד דב מירושלים דיין באשקלון.
חסידות בוסטון (בכתיב יידי: באסטאן) היא חצר חסידית הנקראת על שם העיר בוסטון בארצות הברית, שבה התגורר מייסד השושלת.
שורשי החסידות הם מחסידות לעלוב.
החסידות התחילה להתפתח עם הגעתו של מייסדה, רבי פינחס דוד הלוי הורוויץ, לעיר בוסטון בשנת תרע"ד (1914).
רבי פינחס דוד נולד בירושלים בשנת תרל"ו (1876).
נקרא פינחס על שם סבו, הרב פינחס הורוויץ מבראד, שנפטר שנה לפני כן, ודוד על שם דוד המלך.
אמו הייתה אחותו של רבי דוד צבי שלמה בידרמן מלעלוב שהיה לרבו.
כשהיה כבן עשרים הורה לו דודו לנסוע לארצות הברית ולהיות שם אדמו"ר בכדי לקרב שם יהודים.
הוא סירב לעזוב את ירושלים ונשאר בה.
עשר שנים אחר כך פרצה מחלוקת בגליציה בשאלת שיטת החלוקה של הכספים שנאספו עבור היישוב היהודי בארץ ישראל.
תושבי ירושלים שיגרו לגליציה משלחת לדיון שנערך בנושא, ובתוכה רבי פינחס דוד.
כשהסתיים הדיון, נשאר רבי פינחס דוד עוד כמה חודשים בגליציה כדי להכיר את גדולי התורה והחסידות במקום.
כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה נחסמה הדרך חזרה לארץ ישראל, והוא נאלץ להימלט לארצות הברית ולהשתקע בבוסטון.
סביב רבי פינחס דוד התחילה להתקבץ קהילה והוא נעשה בפועל אדמו"ר.
בשנת תרצ"ו (1936) הקים ישיבה בשיתוף פעולה עם הרב יוסף דב סולובייצ'יק, שבה למדו לימודי קודש בבוקר ולימודי חול אחר הצהריים, וסגר את הישיבה לאחר שלא הסכים שיהיה כזה דבר.
בשנת ת"ש עזב רבי פינחס דוד את העיר בוסטון ועבר לשכונת ויליאמסבורג שהתחילה להיות מרכז חרדי ופתח שם קהילה.
התגורר שם כשנתיים עד לפטירתו בח' בכסלו תש"ב בגיל 66 שנים בויליאמסבורג.
בצוואתו ביקש להקיבר בארץ ישראל, אך בשל מלחמת העולם השנייה שהייתה בעיצומה הוא נקבר זמנית בארצות הברית, ולאחר כשלוש וחצי שנים העבירו בניו את הארון לבית הקברות היהודי בהר הזיתים, וכשפתחו את הארון נדהמו לראות שהגופה שלמה.
הבן הגדול, רבי משה הורוויץ, נולד בשנת תרס"ט.
למד בישיבות בארץ ישראל, פולין והונגריה.
בשנת ת"ש היגר לארצות הברית ולאחר פטירת אביו החל לנהל את החצר בוויליאמסבורג.
בהמשך העביר את החצר לשכונת קראון הייטס בברוקלין ובהמשך עבר לבורו פארק.
הוא יסד שם תלמוד תורה וישיבה שנקראו דרכי נועם - הפלאה.
היה חתנו של רבי חיים אברהם מזידיטשוב.
כיהן כחבר נשיאות אגודת ישראל.
בשנת ה'תשמ"ה לקה בדום לב ונפטר בי"ד בסיוון, ונקבר בהר הזיתים.
הבן השני, רבי לוי יצחק הורוויץ, נסע לבוסטון שנתיים לאחר פטירת אביו וחידש שם את החצר.
היה חתנו של רבי נפתלי אונגר מניימארקט.
הוא מצא מסילות ללב סטודנטים יהודים שלמדו בעיר.
היה עורך "שבתונים", תוכניות שבת לסטודנטים שבהן טעמו את טעמה של שבת חסידית.
בהשפעתו החלו רבים מהם לשמור מצוות והתקבצו סביבו.
סייע לאלפי אנשים שבאו לבוסטון במשך השנים לצרכים רפואיים במסגרת ארגון רופא שייסד.
אחרי מלחמת ששת הימים עלה לישראל.
היו בבעלותו אדמות ברכס שועפאט, שאותן קנה אביו בשנת תרפ"ט (1929), והוא ביקש לבנות שם קריה חסידית.
האישורים התמהמהו והנהלת עיריית ירושלים הציעה לו להחליף את האדמות האלה בקרקע בשכונת הר נוף.
האדמו"ר קיבל את ההצעה, ובסוף שנת תשמ"ד (1984) נכנס לבית המדרש החדש שנבנה עבורו בשכונה.
גם לאחר העלייה לארץ המשיך לשהות בבוסטון בחודשי החורף, כדי לקיים את הפעילות עם הסטודנטים היהודים.
בשנת תשמ"ט (1989) מונה לחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
הוא דגל בעמדות תקיפות בכל הקשור לנושאי ארץ ישראל, ובכמה מקרים השפיע על החלטות של המועצה בתחום זה.
בשנת תשס"ב הקים קהילה בעיר ביתר עילית.
נפטר בי"ח בכסלו תש"ע ונטמן בהר הזיתים בירושלים.
דברים מתורתו נאספו בספר "שער לוי", בהוצאת מכון זיכרון ברוך שבנשיאות בנו רבי נפתלי יהודה.
רבי לוי יצחק הדגיש את האחריות והדאגה לכלל ישראל, ללא הבחנה בין יהודי ליהודי.
חסידות בוסטון היא אחת הבודדות שקיבלה לתוכה את בני כל העדות ויש בה שיעור גבוה של בעלי תשובה.
בשנת תשמ"ה, לאחר פטירת רבי משה, הוכתרו בניו על ידי האדמו"ר מבלאז'וב כצוואת אביהם.
רבי חיים אברהם הורוויץ מילא את מקום אביו בבורו פארק.
למד בישיבת בית מדרש גבוה לייקווד.
בנישואין ראשונים נישא למרים בת הרב אלעזר אדלר, אדמו"ר מזוועהיל בלוס אנג'לס.
בנו היחיד מנישואין אלו, רבי יעקב הורוויץ, מכהן כאדמו"ר מבוסטון בלורנס.
בנישואין שניים היה נשוי לבת הרב יונה האס [פאליבוים].
ובנו מנישואין אלו רבי יונה מכהן כאדמו"ר בניו יורק.
הלחין ניגונים רבים וכן הוציא תקליט משירי אביו.
בשנת תשנ"ה עלה לישראל והתגורר בבית שמש, בשכונת רמת בית שמש א'.
נפטר בי"ח בסיוון תשע"ו ונקבר בהר הזיתים קרוב ונראה לאביו הקדוש.
בין חתניו הרב אהרן יהודה משה טאוב, בנו של האדמו"ר ממודז'יץ, והרב בנימין פלינטשטיין בנו של האדמו"ר מקופיטשניץ.
רבי פינחס דוד הורוויץ (תש"ה - כ"ה בסיוון תשפ"ג, 2023), כיהן כאדמו"ר מבוסטון פלטבוש וראש ישיבת דרכי נועם.
היה נשוי לוולקה, בת רבי מאיר סג"ל לנדא מדרוהוביץ' נקבר בהר הזיתים.
בנו, רבי מרדכי זיסקינד, ממלא מקומו באדמו"רות בפלטבוש.
חתן רבי יצחק טייטלבוים מעצ'עד.
בשנת תש"ע אחרי פטירת האדמו"ר לוי יצחק הורוויץ מונו שלושת בניו לאדמו"רים בהסכמת החסידים וכצוואת אביהם.
רבי פינחס דוד כיהן כאדמו"ר מבוסטון-חוסט בבית מדרשו בניו יורק בארצות הברית.
נפטר בא' בשבט תשפ"א, בגיל 76. היה חתנו של רבי יהושע גרינוולד מחוסט.
בנו, רבי משה שמעון ממלא את מקומו כאדמו"ר מבוסטון בבית המדרש בביתר.
בנו, רבי יהושע מכהן כאדמו"ר מבוסטון במונסי.
רבי מאיר אלטר מכהן כאדמו"ר מבוסטון בהר נוף שבירושלים בבית מדרשו של אביו.
למד בישיבת פוניבז' ובישיבת לייקווד.
רבי נפתלי יהודה מכהן כאדמו"ר מבוסטון בבית מדרשו של אביו בבוסטון, הקים קהילה בביתר עילית, ובשנת ה'תשפ"ד הקים קהילה גם בשכונת הר יונה ג' שבנוף הגליל.
למד בישיבת לייקווד ובישיבת טשעבין.
מכהן ברבנות קהילת בית פנחס בברוקליין מסצ'וסטס מאז 1980. עומד בראש הארגון רופא לסיוע רפואי.
חתן רבי שלום הכהן ווייס מאויהל.
חתנו הוא הרב מרדכי שלום יוסף פרידמן, האדמו"ר מסדיגורה-ירושלים.
בארצות הברית ישנם בתי מדרש במונסי, איירמונט (מכונה זידיטשוב-בוסטון), ניו ג'רזי ובוסטון.
לחסידות יש בית כנסת במנצ'סטר בראשות רבי ישראל אהרן הורוויץ, בנו של רבי פינחס דוד.
בשנת תשי"ב (1952) הקים רבי לוי יצחק הורוביץ את ארגון רופא, מוסד לייעוץ רפואי.
הוא וצוות מיוחד עסקו במתן עזרה וייעוץ בנושאים רפואיים, ופיתחו מסועפים עם מומחים בתחום הרפואה.
כיום מנהל את הארגון האדמו"ר הרב נפתלי יהודה.
בשנת תשל"ט (1979) יסד בבוסטון ישיבה מיוחדת לבעלי תשובה.
החסידות הפעילה את מכון "הנשר הגדול", מפעל להוצאה חדשה של משנה תורה לרמב"ם, עם ביאור עממי שערך הרב מאיר הורוביץ (כיום האדמו"ר בישראל).
חסידות איזביצה-ראדזין היא חצר חסידית שנוסדה על ידי רבי מרדכי יוסף ליינר, תלמידו של רבי שמחה בונם מפשיסחה בעיירה איזביצה לאחר עזיבתו את חצר רבי מנחם מנדל מקוצק בשנת ה'ת"ר (1839).
בנו וממשיך דרכו, רבי יעקב ליינר, עבר לעיירה ראדזין ועל שמה נקראת החסידות.
האדמו"ר השלישי רבי גרשון חנוך הניך ליינר התפרסם בעיקר בשל ניסיונו לחדש את מצוות התכלת בציצית.
ספרי החסידות הידועים הם מי השילוח, בית יעקב וסוד ישרים.