tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תנוחי היא דרמה קומית יומית ישראלית בת 50 פרקים, ששודרה ב-HOT3 החל מ-14 באפריל 2012 עד 26 ביוני באותה שנה.
הסדרה נוצרה על ידי אורי גרוס ותסריטאיה הם גרוס עצמו, שירי ארצי, יונתן קוניאק ורז יובן.
במרכז העלילה נמצאות חמש נשים, והסדרה עוקבת אחרי חברותן, הקשיים שבהם הן נתקלות והנעשה בסביבתן.
הדמויות הראשיות בסדרה זו נלקחו כקרוסאובר מסדרות טלוויזיה אחרות - "רמת אביב גימל", "פיק אפ", "השיר שלנו" ו"חשופים".
גם חלק מהדמויות המשניות נלקחו מסדרות טלוויזיה אחרות, וסדרות נוספות, כגון "מחוברות" או "הישרדות", מוזכרות במהלך העלילה.
לפיכך הצופים פוגשים בסדרה זו נושאים המוכרים להם היטב מהעולם הטלוויזיוני.
בפרק הראשון בסדרה יוצאת להפלגה אוניית תענוגות, לשיט שאליו הוזמנו נשים נזקקות, בחסות עמותת אחל"ה (אישה חותרת לעוצמה).
על האונייה עולה עם הנשים גבי בר-לב (יעל גרובגלס), מתאמת יחסי הציבור של העמותה.
יחד איתה עולות עידית לינוביץ' (גילת אנקורי) - סגנית שר הקליטה, נעמי שחר (חנה לסלאו) - מנחת טלוויזיה מפורסמת, ומרב בן בסט (צופית גרנט) - עיתונאית ברשת טלוויזיה.
בצוות האונייה נמצאת ברוריה פסקל (אוולין הגואל) - מנהלת שירותים, תרבות ולוגיסטיקה.
בערב הראשון להפלגה, בעקבות סערה, עולות חמש הנשים על סירת הצלה ונסחפות לאי מרוחק.
דבר היעדרן מפורסם בחדשות ויוצר סערה ציבורית גדולה, לאחר שנחשפה קלטת אבטחה המתעדת את חמש הנשים קופצות לסירת ההצלה מבלי להתחשב בנשים המסכנות הזקוקות לעזרה.
החיפושים אחריהן יוצאים לדרך, אך בן זוגה של לינוביץ', שר הקליטה רומן קפולסקי (מיכאל קייט) שבוגד בה עם העוזרת הפרלמנטרית שלה, ילנה (גאלה קוגן) מחליט להפסיק את החיפושים לאחר ימים אחדים, בהנחה שהנשים לא שרדו את המסע בים.
מתי אייסברג (ישי גולן), יו"ר העמותה, יוצא לחפש אחר הנשים, מוצא אותן ומחזיר אותן לארץ.
עם חזרתן לארץ הופכות הנשים לנשים השנואות במדינה, למעט בן בסט שנהפכת לאישה האהובה במדינה, בעקבות שיחה עמה שהוקלטה לפני המשט, בה היא נשמעת אומרת "מצדי שאני אטבע בים ושלנשים האלו יהיה רק טוב".
בהמשך הנשים מחזקות את החברות ביניהן, משתתפות בניסוי אותו עורך אביה של גבי, אמנון (שרון אלכסנדר/יון תומרקין) ומתמודדות עם בעיות שצצות, מערכות יחסים, גילן המבוגר והניסיון להישאר רלוונטיות.
נעמי שחר (חנה לסלאו) מהסדרה "השיר שלנו".
שחר ידועה בהתנהגותה הקולנית, הנטייה שלה להסתבך בצרות ובחוסר המודעות הרבה שלה.
בתהּ נועה חזרה בתשובה וניתקה קשר אתה.
נעמי מסתכסכת עם הגר פרימור, שהחליפה אותה בהנחיית תוכנית הבוקר, ואף נחשדה בביצוע הרצח, והופללה על ידי מתי.
נעמי גרה בבית ביפו, ומקיימת מערכת יחסים אסורה עם האני, בנה של עוזרת הבית שלה, הודנא.
האני מאורס לבחורה ממשפחת פשע.
בסוף העונה החתונה מבוטלת והשניים חוזרים.
באמצע העונה מתגלה כי נעמי מסרה לאימוץ בן לפני 38 שנה, ובסוף העונה מתגלה כי הוא מתי.
עידית לינוביץ' (גילת אנקורי), מהסדרה "רמת אביב גימל",לאחר סיום הסדרה "רמת אביב גימל" מייק ועידית מתגרשים, ועידית מתחילה לעבוד כסגנית שר הקליטה.
אישה יהירה מתסכלת ואנוכית שבתחילת העונה קיימה עידית מערכת יחסים עם שר הקליטה, רומן קפולסקי, אך במהלך המשט גילתה שהוא בוגד בה עם העוזרת הפרלמנטרית שלה, ילנה, שגם החליפה אותה ליומיים בתפקידה בכנסת.
היא שבה לתפקידה בכנסת וקיבלה ביקורות ציבוריות קשות בעקבות קלטת שנחשפה בשידור, בה אמרה דברים גזעניים על העלייה הרוסית, בעקבות מה שקרה בינה לבין ילנה.
בהמשך הסדרה מתאהבת עידית במשיח בן דוד, אמרגן וכותב שירים שהכירה בעימות טלוויזיוני, שמציע לה נישואין וגונב את כל כספה.
עידית מתנקמת בו יחד עם ילנה בסוף העונה.
בפרקים האחרונים עידית נאלצת לבחור בין שני גברים: מייק לינוביץ', בעלה לשעבר, ויינון העוזר האישי שלה.
בסוף העונה היא בוחרת ביינון.
ברוריה פסקל (אוולין הגואל) מהסדרה "פיק אפ".
משמשת רכזת תרבות ולוגיסטיקה על האונייה, אך פוטרה בעקבות נטישת האונייה.
ברוריה מתוארת כיחסית תמימה אך לעיתים מרושעת, נוהגת לערבב מילים באנגלית עם מילים בעברית.
ברוריה גרה עם אמה המרשעת עדה פסקל, אך לאחר שניסתה להרוג אותה במהלך השיט באונייה, גירשה עדה את ברוריה מביתה.
במהלך הסדרה מגלה ברוריה כי אביה של גבי הוא אהבת נעוריה, ולאחר שעדה נפטרה היא מגלה שהיא אינה אמה האמיתית, ואף פוגשת אותה.
ברוריה היא אם לג'וי, ילדה בת שש שחיה במיאמי עם אביה, בעלה לשעבר של ברוריה, וברוריה מספרת מספר פעמים על רצונה לפגוש אותה.
מרב בן-בסט (צופית גרנט) מהסדרה "חשופים".
עיתונאית מרירה וצינית, והאישה הרציונלית ביותר בחבורה.
בן בסט הייתה היחידה מבין חברותיה שלא נהפכה לשנואה על ידי הציבור ואף הוכתרה לאישה האהובה במדינה, והגישה תוכנית ערב, שבוטלה לאחר פרק אחד לאחר שעורך התוכנית, נמרוד, השפיל את חברותיה בשידור חי.
היה לה סרטן אך היא הבריאה ממנו תודות לסם הנעורים שהמציא אמנון בר לב.
מרב החלה לנהל בפרקים האחרונים מערכת יחסים עם דרור, ממנו הרתה, ואימצה את קורלי בת ה-16, בת לעובדת זרה שגורשה לגאנה.
גבי "גבריאלה" בר לב (יעל גרובגלס).
בת 23, מתאמת יחסי הציבור בעמותה.
לאורך הסדרה כולה גבי מתוארת כצעירה תמימה, טובת לב, קלילה, עליזה המנסה לגרום להרמת מצב רוחן של יתר חברותיה המבוגרות אשר ממורמרות בעקבות גילן המתבגר.
בתו של אמנון, וקשורה אליו מאוד, ויתומה מאם, אשר חיה יחד עם אביה.
לאורך כל הסדרה, מאוהבת במתי, השותף שלה בעמותה, ולאחר שמתברר לה שיש לו חברה אחרת, הגר פרימור, מתאכזבת מאוד.
לאחר שהגר נרצחה בידיו, השוטר יאיר יפת נכנס לעלילה כדי להביא להכרעת דינו של הרוצח, וקולע את גבי בתוך תסבוכת רגשית.
בסיום הסדרה, לאחר שהיא מבינה כי מתי הוא רוצח סדרתי אשר מאופיין באי שפיות מוחלטת, ואף מנסה לרצוח גם אותה, מציל אותה יפת ברגע האחרון, והשניים הופכים לזוג.
מתיתיהו "מתי" אייסברג (ישי גולן): יו"ר עמותת אחל"ה.
בתחילה היה נראה שמדובר בגבר מרשים ורומנטי, אך עם התקדמות העלילה התגלה כי מדובר בפסיכופת עם חרדת נטישה הנובעת ממות אמו בגיל שבע.
רוצח את החברות שלו ומקפיא אותן.
אייסברג ניסה להפליל את נעמי שחר ברצח חברתו האחרונה, הגר פרימור, ובפרקים האחרונים ניסה לרצוח את חמש הנשים.
בסוף העונה מתברר שאמו הביולוגית היא נעמי שחר, שמסרה אותו לאימוץ כשנולד.
הוא נלקח לבית משוגעים בסוף העונה.
אמנון בר לב "ברלוביץ'" (שרון אלכסנדר/יון תומרקין): מדען.
אביה של גבי ואהבת נעוריה של ברוריה, בת זוגו בעונה.
המציא סם נעורים, ולאחר ששתה ממנו חזר לגיל 17. בסוף העונה חזר לגילו המקורי.
האני אל זרביב (שהיר כבהא): הבן של הודנא והמאהב של נעמי, מאורס לג'יהאד למרות שלא רוצה בכך.
בסוף העונה הראשונה היא מחליטה לבטל את החתונה והוא ונעמי חוזרים.
ינון טל (אבי גרייניק): העוזר הפרלמנטרי של עידית, השניים מתאהבים זה בזה ובסוף העונה הם נהפכים רשמית לזוג.
דרור קליין (אייל שכטר): מהסדרה "חשופים", בן הזוג לשעבר של מרב.
בהמשך מגלה שהוא הכניס אותה להריון והם חוזרים.
עובר תאונה ממנה ניצל בפרקים האחרונים.
רב פקד יאיר יפת (לירון לבו): חוקר במשטרה, שחקר את היעלמותה של הגר פרימור.
בתחילת החקירה שיתף פעולה עם מתי, שטפל את אשמה על נעמי שחר.
בהמשך חשד במתי, שארב לו והכה אותו מכות רצח.
בפרק האחרון מופיע יפת, דאוס אקס מכינה, ומציל את הנשים כשמתי ניסה להרוג אותן.
לבסוף נהפך לבן זוגה של גבי.
הגר פרימור (אילה זילברמן): חברה של מתי והמחליפה של נעמי שחר בתוכנית הבוקר.
שונאת את נעמי שחר שמקנאה בה ושונאת אותה על שהחליפה אותה.
נרצחה והוקפאה על ידי מתי, והיא מופיעה כרוח רפאים שמתי מדמיין ומייעצת לו רעות, מה שגורם לו לאבד את עשתונותיו.
משיח בן-דוד (ארנון צדוק): כותב שירים שהציע לעידית נישואים כדי לגנוב את כל כספה.
בסוף העונה מרמות אותו ילנה ועידית והוא נלקח למעצר.
ילנה קוזניצוב (גאלה קוגן): העוזרת הפרלמנטרית של עידית, ששונאת אותה.
בסוף העונה מאחדת כוחות עם עידית כדי לנקום במשיח.
פרידה אייסברג (גילה אלמגור): סבתא של מתי.
אישה עשירה שמתערבת רבות בחיי הנכד שלה ומבקרת את הנשים עמן הוא יוצא, למעט גבי האהובה עליה.
הייתה בעלת הבית בו עבדה עדה פסקל ואחותה, אמה האמיתית של ברוריה, והיא עוזרת לברוריה לגלות מי היא אמה האמיתית.
בסוף העונה, כשמגלה את פשעיו של מתי, היא לוקחת את האחריות עליה ומודה ברצח, כדי שיוכל לשקם את עצמו.
לא ברור מה עלה בגורלה לאחר שמתי נשלח למוסד לקראת סוף העונה.
רומן קפולסקי (מיכאל קייט): שר הקליטה.
בן זוגה של עידית, שבגד בה עם ילנה, אותה הכניס להריון.
בהמשך העונה הוא נפרד מילנה ומנסה, שלא בהצלחה, לחזור לעידית.
עדה פסקל (רבקה מיכאלי): מהסדרה "פיק אפ".
אמהּ השנואה והמרושעת של ברוריה.
ברוריה ניסתה להרוג אותה בלא בהצלחה, כשזרקה אותה למים ביום המשט.
עדה גנבה את כל חסכונותיה של ברוריה, אותם שמרה כדי לטוס לבתהּ שבמיאמי.
בהמשך העונה עדה מתה, ומתברר לברוריה שהיא דודה שלה, ואינה אמהּ האמיתית.
הודנא אל זרביב (שושה גורן): עוזרת הבית של נעמי ואמו של האני, מתנגדת למערכת היחסים בין השניים מהחשש שארוסתו של בנה, בת למשפחת פשע מפורסמת, תפגע בו.
בסוף העונה הראשונה מתגלה כי הניסוי האמיתי שערך אמנון בוצע עליה.
נמרוד (שי גולדן): העורך של מרב בתחילת העונה.
לאחר שקיבלה את תוכנית הערב שלה, הוא מפרסם בשידור חי קלטת מביכה שצולמה באייפון של מרב, ומשפיל את הנשים בשידור חי.
בעקבות כך מסרבת מרב לעבוד איתו, אך הוא חוזר להופיע ולשתף עמה פעולה בכמה פרקים לקראת הסוף.
מייק לינוביץ' (שלמה סדן): מ"רמת אביב גימל", בעלה לשעבר של עידית.
חוזר בפרקים האחרונים לגור עם עידית ומנסה לחזור אליה, אך היא בוחרת להיות עם יינון.
נעה אטיאס-שחר (אפרת בוימולד) מהסדרה "השיר שלנו".
בתהּ החוזרת בתשובה של נעמי, אשר רבה איתה רבות.
ד"ר חרמון (אריה צ'רנר): הרופא של מרב.
אלימלך בן בסט (יוסף כרמון): אבא של מרב, הוא משותק, ואין ביכולתו לדבר, ולבסוף מצליח לדבר שוב.
כשחזר לדבר הוא הביע אכזבה מכך שמרב עדיין בודדה ושאין לה משפחה, אך לבסוף הוא מתאהב בקורלי ושמח לשמוע על בן הזוג וההריון של מרב.
ג'יהאד אל אסוואד (לוסי אהריש): הארוסה של האני.
בת למשפחת פשע, מקנאת בנעמי ומנסה להרוג אותה מספר פעמים ללא הצלחה, הודנא לא מחבבת אותה לבסוף מחליטה לבטל את החתונה כשמבינה שהאני מאוהב בנעמי.
קורלי בדוסה (נצנת מקונן): בתה של המנקה של אבא של מרב.
מתחברת למרב ולאביה אך נלקחת לגירוש משום שאישור השהייה שלה אינו בתוקף.
לבסוף מרב מאמצת אותה והיא נשארת בארץ.
נחשון מרציאנו (אלון חמאווי): המנהל של נעמי בתוכנית הבוקר ולאחר עזיבתה את התוכנית, של הגר.
שחר שחר (ניקי גולדשטיין) אח של נעמי ועורך דין מלוס אנג'לס.
עורך דינה בפרשת ההיעלמות של הגר פרימור.
קפטן הכט (פרידה הכט): מ"האח הגדול", הקפטן באניית התענוגות והאחראית לפיטוריה של ברוריה מעבודתה באנייה זאת משום שרצחה, כביכול, את אימה.
ג'וי פסקל (אלה אורן): בתה של ברוריה.
אביה, לא מרשה לאמה לראות אותה.
אודי שניר (דליק ווליניץ): מ"השיר שלנו" ו"דני הוליווד", חבר של נעמי מ"השיר שלנו", נעמי שולחת לו אודישן ל"מחוברות" 6, אבל הוא רוצה את הודנא במקום נעמי.
דן כנר (בתפקיד עצמו): אורח בסדרה, מופיע בחלומות של יינון ושל הבנות.
אודי בן שמחון (שי פלד): צלם עיתונות שעובד עם מרב ומלווה אותה לאורך ההפלגה באניית התענוגות.
רחל (סנדרה שדה): פסיכולוגית וחברה של אמנון מהעבר.
בת אל בלן - בתפקיד עצמה
תנועה בראונית גאומטרית הוא תהליך סטוכסטי רציף בזמן שהלוגריתם שלו הוא משתנה מקרי המתנהג כמו תנועה בראונית עם סחף.
זו דוגמה חשובה של תהליך סטוכסטי המקיים משוואה דיפרנציאלית סטוכסטית.
אחד השימושים החשובים הוא במתמטיקה פיננסית, בה יש מודלים רבים המניחים כי מחירי מניות מתנהגים כמו תנועה בראונית גאומטרית, למשל במודל בלק ושולס.
תנועה בראונית גאומטרית הוא תהליך שמקיים את המשוואה דיפרנציאלית הסטוכסטית:
כאשר: היא תנועה בראונית ו- (תנודתיות) ו- (סחף) הם קבועים.
את המשוואה הדיפרנציאלית הסטוכסטית הזו ניתן לפתור על ידי אינטגרל איטו ולהגיע לצורה אנליטית:
מכיוון ש- היא תנועה בראונית סטנדרטית אז הוא משתנה מקרי שמתפלג נורמלי סטנדרטי ולכן ניתן למצוא כי שהיא תנועה בראונית גאומטרית מתפלגת התפלגות לוג-נורמלית כאשר התוחלת והשונות הם:
כך שניתן לראות שככל ש-t גדול יותר התוחלת גבוהה יותר.
במתמטיקה פיננסית נהוג לתאר את השינוי שקורה במניות ומחיר סחורות כתנועה בראונית גאומטרית.
בטווח הרחוק המחירים עולים (נקבע על ידי הסחף) אולם בטווח קצר ייתכנו עליות וירידות.
תנועה בראונית גאומטרית מאפשרת רק ערכים חיוביים כמו מחירי מניות (כאשר המחיר מגיע ל-0, החברה פושטת רגל ולכן הערך לא יכול להיות שלילי).
במחקרים שעשו הראו כי מחירי מניות ואף מחירי מדדים מתארים עליה אקספוננציאלית.
סיבה נוספת היא שחישוב המחירים הוא פשוט יחסית.
קיימות גם סיבות לאי שימוש בתנועה בראונית גאומטרית:
בתנועה בראונית גאומטרית התנודתיות קבועה אולם בפועל התנודתיות משתנה.
מחירי מניות אינם מתפלגים בהתפלגות נורמלית אלא יש להם זנבות עבים (זאת אומרת שהסיכוי לרווחים גדולים גבוה מהסיכוי החזוי לפי ההתפלגות הנורמלית ולכן אין התכנסות).
תַנְוִּין הוא אחד מסימני התשכיל.
הוא מסומן על ידי הכפלה של אחד הסימנים (פתחה, כסרה או דמה) ומסמן שצריך להוסיף נון לאחר התנועה.
הוא מסומן רק בסופי מילים.
כאשר כותבים בערבית ספרותית עם תשכיל, ישנן שלוש וריאציות לתנווין: פַתְחַתַא֫ן (פתחה כפולה) ـً, כַּסְרַתַא֫ן (כסרה כפולה) ـٍ ודַ֗מַּתַא֫ן (דַ֗מַּה כפולה) ـٌ, המבוטאות כ-/an/ ,/in/ ו-/un/, בהתאמה.
התנווין מופיע רק בסופי מילים.
הסימן פתחתאן מופיע לרוב בתצורת اً (על גבי אליף), ةً (על גבי תא מרבוטה) או ءً (על גבי המזה).
כאשר מסמנים מילה בפתחתאן, לרוב מוסיפים לה אליף בסופה, אלא אם כן המילה מסתיימת בתא מרבוטה, באליף או באליף מקסורה.
אם המילה מסתיימת בהמזה (ء), מוסיפים אחריה אליף רק בחלק מהמקרים.
האליף שמתווספת למילה מופיעה גם בכתיב חסר ניקוד/תשכיל.
מילים מיודעות – שבתחילתן מופיעה אַל הידיעה – אינן מקבלות תנווין.
במובן זה, התנווין ממלא תפקיד דומה לתווית בלתי מיידעת.
בערבית מדוברת, התנווין קיים רק במילים וביטויים השאולים מהערבית הספרותית (בעיקר הפתחתאן).
כתב ערבי סיני הוא כתב פרסו-ערבי שאומץ לכתיבה של שפות סיניות כמו מנדרינית (במיוחד הניבים באזור לנין, זונגיואן ומנצ'וריה) או בדונגאן.
מערכת כתיבה זו ייחודית (בהשוואה למערכות כתיבה אחרות המבוססות על ערבית) בכך שכל התנועות, ארוכות וקצרות, מסומנות במפורש בכל עת בסימני תשכיל (לא אבג'ד).
בכתב זה, נעשה שימוש נרחב בשְלוש וריאציות התנווין לייצוג צליל /-n/, ולפעמים גם לייצוג צליל /ng-/.
דוגמאות בכתב ערבי סיניסימןـًاـٌـٍ ْـٍתנועה/-an//-un//-en//-eng/דוגמה בכתב ערבי סיניبًاجٌمٍمٍْבכתב סיניבפין-ייןbànzhǔnménméng
תנווין היה בשימוש באכדית לסימון זוגיות (עד שהיא נכחדה בתקופה הבבלית העתיקה).
תנומת כוח היא שינה קלה במהלך היום לזמן מוגבל של כעשרים דקות ולכל היותר שלושים דקות.
עשרים דקות של שינה רדודה מכינים את הגוף לשינה עמוקה, אך עדיין לא מתחילים אותה.
במהלך השינה הזאת יש התאוששות של המוח.
עסקים רבים בארצות הברית מאפשרים לעובדיהם לקחת הפסקת שינה.
בחברות תעופה אמריקאיות אפילו מחייבים את הטייסים לעבור הפסקת שינה לפי התור.
הנושא נחקר באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת דיסלדורף, שמצאה שיפור משמעותי ביכולת הזכירה לאחר תנומת כוח.
תנועה אחורית (מכונה גם נסיגה) באסטרונומיה מתייחס לתופעה בה כוכבי הלכת נראים כאילו הם מחליפים את כוון תנועתם יחסית לכוכבי השבת באופן זמני ואז חוזרים שוב לכוון תנועתם המקורי (התנועה "הקדומנית" של כוכבי הלכת).
התופעה נובעת מהתנועה היחסית של כדור הארץ וכוכבי הלכת במהלכם סביב השמש.
דורות של אסטרונומים קיבלו את ההסבר השגוי של תלמי לתנועה האחורית עד שניקולאוס קופרניקוס הסביר את התופעה כתוצאה של המודל ההליוצנטרי.
המיקום של כוכבי השֶׁבֶת יחסית זה לזה נשאר קבוע על פני אלפי שנים, ולכן הם מציגים "מפת" שמיים קבועה מלילה ללילה.
כוכבי הלכת לעומת זאת משנים את מיקומם בשמיים יחסית לכוכבי השבת ולשאר גרמי השמיים (לכן הם נקראים כוכבי לכת, וגם לפלנטה ביוונית משמעות דומה).
כוכבי הלכת כמו השמש ושאר גרמי השמיים נראים "זורחים" במזרח ו"עורבים" במערב (בגלל סיבוב כדור הארץ סביב עצמו).
אבל, אם משווים את המיקום של כוכב לכת יחסית לכוכבי השבת לילה אחרי לילה ניתן להבחין שכוכבי הלכת "גולשים" לאט לכוון מזרח של מפת השמיים (כלומר כל לילה הם יזרחו קצת יותר מאוחר יחסית לכוכבים שלידם).
גלישה זאת (הנקראת התנועה ה"קדומנית") היא איטית ביותר ואי אפשר להבחין בה במהלך לילה אחד.
מאדים למשל ישלים סיבוב שלם מזרחה על פני מפת השמיים במשך כמעט שנתיים.
פעם בזמן מה (במחזור שאורכו כאורך המחזור הסינודי של כוכב הלכת) כוכב הלכת מאט את תנועתו מזרחה על פני מפת השמיים, נעצר (תופעה הנקראת עמידה), ומתחיל לנוע בכיוון ההפוך - כלומר מערבה על פני מפת השמיים.
כל כוכבי הלכת סובבים את השמש כנגד כוון השעון אם מביטים על מערכת השמש מ"למעלה" (כלומר מהצד של הקוטב הצפוני של כדור הארץ).
כך גם לגבי הסיבוב של רוב הירחים במערכת השמש סביב כוכבי הלכת שלהם, וגם לגבי סיבוב רוב הירחים וכוכבי הלכת סביב עצמם (מלבד נוגה המסתובב עם כוון השעון, ואורנוס, ופלוטו המסתובבים כמעט על צידם).
זאת כנראה בשל האירוע היוצר המקורי המשותף למרכיבי מערכת השמש.
מהירות הסיבוב של כוכב לכת סביב השמש הולכת וקטנה ככל שכוכב הלכת רחוק מהשמש.
כך למשל, כדור הארץ מסתובב מהר יותר ממאדים, כוכב הלכת הבא אחריו, וגם מכל כוכבי הלכת הבאים (ההסבר להלן מתייחס למאדים אך נכון גם לשאר כוכבי הלכת הרחוקים מכדור הארץ).
לכן למשל, כדור הארץ "עוקף" את מאדים במהלך סיבובם סביב השמש.
בנקודת העקיפה, כלומר כשכדור הארץ נמצא בין השמש למאדים (מאדים מוגדר במצב זה כנמצא בניגוד), מאדים הוא במרחק הקצר ביותר מכדור הארץ עבורו - ולכן בלילה זה הוא בהיר ואף גדול מעט מהרגיל.
כ-20 יום לפני העקיפה מאדים מתחיל את תנועתו האחורית, המסתימת כ-20 יום לאחר העקיפה.
הסיבה לתנועה האחורית (המדומה) היא שלמרות שמאדים וכדור הארץ ממשיכים שניהם בזמן העקיפה בתנועתם קדימה כנגד כוון השעון סביב השמש, הרי שבזמן העקיפה מאדים נראה מכדור הארץ כנשאר מאחור - כלומר נע בכיוון ההפוך.
כשכדור הארץ מתרחק מספיק ממאדים הוא נראה שוב כנע קדימה.
הסבר זה עבור מאדים תקף גם לגבי שאר כוכבי הלכת הרחוקים מהשמש יותר מכדור הארץ (צדק, שבתאי, אורנוס, ונפטון).
זמן ההקפה סביב השמש גדול כל כך בכוכבים הרחוקים (כ-164 שנות ארץ במקרה של נפטון) שהמחזור הסינודי (בין מעקף אחד למשנהו, כלומר בין הופעות התנועה אחורה) מתקרב לאורך שנת ארץ (367.5 ימים עבור נפטון) כיוון שנפטון לא מתקדם הרבה במהלך השנה.
בנוסף, ככל שכוכב הלכת רחוק יותר, כך המרחק שעושה כוכב הלכת במהלכו אחורנית ברקיע הולך וקטן (בגלל הפרספקטיבה), בעוד שמשך הזמן של המהלך אחורנית הולך וגדל (כחצי שנה במקרה של נפטון).
תופעת התנועה האחורית מתרחשת גם אצל כוכבי הלכת הפנימיים, כלומר הקרובים יותר לשמש מכדור הארץ (כוכב חמה ונוגה).
אבל התופעה בשיאה כאמור כאשר השמש וכוכב הלכת הם על אותו קו עם כדור הארץ, ובמקרה זה כאשר השמש מאחורי כוכב הלכת במבט מכדור הארץ
לכן תצפית על התופעה מכוון כדור הארץ חייבת להתבצע במהלך שעות היום.
במצב זה הצד האפל של כוכב הלכת מופנה לכדור הארץ וגם הוא אינו ניתן להבחנה על רקע אור השמש הזוהר.
+ קבועי התנועה אחורה של כוכבי הלכת
משך התנועה האחורית - בימים
כוכב לכת היפותטי במרחק גדול מאוד
באיור 1 מאדים נראה כנע בלולאה במהלך העקיפה של כדור הארץ אותו.
לעיתים צורת המסלול של מאדים בזמן העקיפה היא צורת האות S באנגלית.
ראו איור 3. המופע יהיה בצורת לולאה או האות S בתלות במיקום כוכב הלכת יחסית לקו החיתוך בין מישורי הסיבוב של כוכב הלכת ושל כדור הארץ סביב השמש.
אם כוכב הלכת קרוב מספיק לקו חיתוך זה בזמן המעקף אזי הוא ינוע בצורת S, אחרת הוא ינוע בצורת לולאה
תופעת התנועה האחורית של כוכבי הלכת הייתה ידועה כבר לבבלים.
המודל הגיאוצנטרי לפיו כל גרמי השמיים סובבים סביב כדור הארץ שהיה מקובל על רוב האסטרונומים עד ימי ניקולאוס קופרניקוס התקשה להסביר תופעה זאת, וגם תופעות נלוות כמו שינויים בבהירותם ומהירותם של כוכבי הלכת.
כדי להסביר את אלה הציע האסטרונום אפולוניוס מפרגה במאה ה-3 לפנה"ס את מודל האפיציקלים לפיו כוכבי הלכת ממוקמים על מעגלים קטנים שמרכזם סובב על מעגל גדול המקיף את כדור הארץ.
ראו איור 4. תאוריה זאת אומצה ופותחה על ידי היפרכוס מרודוס ועל ידי תלמי (שניהם אסטרונומים מהמאה ה-2 לפנה"ס) שתיאר אותה פורמלית בספרו אלמגסט שהיה מקובל אחר כך במשך מאות שנים.
מודל זה הצליח לחזות את מסלולי כוכבי הלכת בדיוק הולך ומשתפר לאורך השנים אך במחיר של הוספת עוד ועוד אפיציקלים.
בשנת 1543 פורסם ספרו של ניקולאוס קופרניקוס בו הוא הציע את המודל ההליוצנטרי לפיו כדור הארץ ושאר כוכבי הלכת סובבים סביב השמש (הצעה שהועלתה כבר על ידי מספר אסטרונומים לפניו - כמו אריסטרכוס מסאמוס היווני, ואחריו אבן באג'ה האנדלוסי).
מודל זה מפשט מאוד בין השאר את ההסבר לתופעת התנועה האחורית.
למרות זאת קופרניקוס נאלץ להמשיך ולהשתמש באפיציקלים כדי להסביר את הסטייה של כוכבי הלכת ממסלול עגול מדויק.
יוהאנס קפלר אחר כך שיפר את המודל כשהראה שכוכבי הלכת נעים במסלולים אליפטיים ולא עגולים סביב השמש.
תנועה אחורית סגורה מעוגלת היא צליל תנועתי הנפוץ בשפות מדוברות רבות.
סמל ה-IPA לתנועה הוא U לטינית קטנה /u/.
שפה מילה IPA משמעות אנגלית food [fuːd] 'אוכל' עברית סוּג [sug] 'סוג'
האדם מסוגל לייצב את גופו במספר רב של תנוחות גוף שונות.
הישיבה מוגדרת כאשר חלק ממשקל הגוף עובר מסמיכה על הרגליים אל הישבן והירכיים.
הישבן מונח על גבי משטח ישר במידה כלשהי, כך שרגלי האדם נחות יחסית.
לרוב ישיבה תתבצע על כסא, ספסל או חפץ אחר מוגבה.
לרוב, לכיסאות נוסף משענת, דבר המאפשר מנוחה גם לגב האדם.
הישיבה היא תנוחת עבודה נפוצה, כאשר עבודות משרדיות רבות מבוצעות בישיבה.
כאשר האדם עומד, גופו נמצא במצב מאונך, כאשר משקל הגוף נתמך על ידי הרגליים.
בניגוד לתפיסה המקובלת שהאדם לא זז בעת שהוא עומד, אמצעים מודרניים מראים כי למעשה האדם מתנועע קדימה ואחורה, כמטוטלת, על מנת להתייצב.
על אף שעמידה איננה מסוכנת, הרי שעמידה במשך זמן ארוך עלולה לעיתים לפגוע בגוף האדם.
כריעה מתוארת כאשר הרגליים מכופפות לאחור, ומשקל האדם מונח על ברכיו.
הכריעה משמשת בתרבויות רבות כסמל לכניעה.
לכריעה מספר וריאציות: כאשר גוף האדם זקוף, למעט ברכיו המכופפות, או כאשר האדם יושב על כפות רגליו (תנוחת הסיזה היפנית).
כמו כן קיימת כריעה על ברך אחת, כאשר ברך אחת נוגעת בקרקע, ואילו הרגל השנייה בזווית 90 מעלות ביחס לקרקע כשכף הרגל נוגעת בקרקע.
עמידה על ארבע היא המצב הסטטי של זחילה, כאשר משקל האדם מפוזר בין ארבעת הגפיים.
בשכיבה, גוף האדם כולו במצב אופקי, כך שהגוף כולו נוגע במשטח שמתחתיו.
השכיבה היא התנוחה הנפוצה בעת שינה ומנוחה.
קיימות מספר וריאציות לשכיבה: שכיבה על הגב, הבטן או הצדדים, או בתנוחת עובר כשרגלי האדם מקופלות לעבר ראשו.
תנוחת טריפוד היא עמידה גופנית הנמצאת בשימוש לעיתים קרובות על ידי אנשים הסובלים ממצוקה נשימתית (כגון מחלת ריאות חסימתית כרונית) או אנשים שחסר להם אוויר (כגון אדם שרץ ספרינט).
בתנוחת טריפוד, האדם יושב או עומד רוכן קדימה ותומך בפלג גופו העליון עם הידיים על הברכיים או על משטח אחר.
בקרב אנשי מקצוע בתחום הרפואה, מטופל המאמץ את תנוחת טריפוד נחשב לאינדיקציה לכך שהמטופל עלול להיות במצוקה נשימתית.
במצב של כאבים בחזה ללא נשימה מאומצת, תנוחת החצובה עשויה להצביע על דלקת קרום הלב חריפה.
מומחים סברו כי שימוש בתנוחת טריפוד מייעל את מכניקת הנשימה על ידי ניצול שרירי הצוואר והחזה העליון כדי להכניס יותר אוויר לריאה.
כשהזרועות תפוסות ברגל או בכול דבר אחר, התכווצות החזה גורמת להגבהה של הדופן הקדמית של החזה.
תנוחת לוטוס היא תנוחה מינית במהלכה הגבר חודר אל האישה תוך שהוא יושב בתנוחת הלוטוס הקלאסית.
התנוחה נכללת בין 48 התנוחות היפניות המסורתיות ומכונה בשם 居茶臼 ו-帆掛 (בתעתיק לעברית: איצ'אוסו והוקאקה).
כאשר האישה כורכת את זרועותיה סביב צווארו של הגבר נקראת התנוחה 忍び居茶臼 או 唐草居茶臼.
כשהגבר יושב על כיסא או מיטה היא מכונה גם 地藏抱き.
תנוחת הלוטוס קיימת גם במין הטנטרי וידועה בשם יאב-יאם (בעברית: אבא-אמא) אשר לקוחה מהבודהיזם הטיבטי ומייצגת את האיחוד הקדמוני של החוכמה (מיוצג על ידי הזכר; אופיה ) וחמלה (מיוצג על ידי הנקבה; פראג'ניה ).
השימוש באיחוד המיני כסמל לאיחוד מיסטי התפתח מהמחשבה הטנטרית ההודית, אך הרעיון מעולם לא התקבל במלואו על ידי הבודהיסטים של סין ויפן.
בטיבט, תמונות היאב-יאם אינן מיועדות לשימוש כללי אלא מיועדות לצפייה רק על ידי מי שקיבל הדרכה נכונה בנוגע למשמעותן האזוטרית.
התנוחה מתוארת גם בכתבים סיניים עתיקים:
תנוחת הלוטוס מתבצעת כאשר הגבר יושב על משטח כלשהו ומשכל את רגליו בדומה לתנוחת הלוטוס הקלאסית, בעוד האישה יושבת על ירכי הגבר כשפניה מופנות אליו ואיבר מינה ממוקם מול איבר המין הזכרי במהלך החדירה דומה לתנוחת הבוקרת .
תנוחת הלוטוס נחשבת כמועילה בהגעה לאורגזמה נשית, זאת עקב הגירוי המתמיד של הדגדגן במהלך התנוחה.
תנודת פוגו היא רטט מעורר עצמית במנועי דלק נוזלי, הנגרמת מחוסר היציבות של הבעירה.
הבעירה הלא יציבה גורמת לשינויים בדחף המנוע, ולכן לשינויים בתאוצה במבנה הגמיש של הרקטה, אשר בתורם גורמים לשינויים בלחץ ההנעה ובקצב הזרימה, וסוגרים את מעגל העירור העצמי.
השם הוא מטאפורה המשווה את הרטט האורכי לקפיצות של מקל פוגו.
תנודת פוגו מפעילה לחץ על מעטפת הרקטה, שבמקרים חמורים עלול להיות מסוכן.
באופן כללי, תנודת פוגו מתרחשת כאשר עלייה בלחץ תא הבעירה מגבירה את הלחץ האחורי כנגד הדלק הנכנס למנוע.
זה מפחית את זרימת הדלק ובכך את לחץ התא.
לחץ התא המופחת בתורו מפחית את הלחץ האחורי במשאבה, גורם ליותר דלק להיכנס, ללחץ תא הבעירה לעלות וחוזר חלילה.
בדרך זו, מנוע רקטי שחווה תנודות פוגו פועל מבחינה רעיונית בדומה למנוע פולסי.
אם מחזור הדופק תואם לתדר התהודה של הרקטה, תנודות מסוכנות עלולות להתרחש באמצעות משוב חיובי, שעלול, במקרים קיצוניים, לקרוע את הרקטה לגזרים.
מצבים אחרים שיכולים לגרום לתנודות בלחץ הדלק כוללים כיפוף של צינורות דלק.
תנודת פוגו הפריעה בשלב הראשון של טיטן 2 במהלך פיתוחו, מה שעיכב את דירוגה ליכולת נשיאת אדם של הרקטה עבור תוכנית ג'מיני.
השלב הראשון של סטורן 5 V (S-IC) חווה תנודת פוגו חמורה בטיסה של אפולו 6, שפגעה בשלבי S-II ו-S-IVB וככל הנראה הייתה הגורם להפסקה אם הטיסה הייתה נושאת צוות אנושי.
בשלב השני (S-II) הייתה תנודת פוגו פחות אינטנסיבית בטיסות אחרות.
התנודות במהלך העלייה של אפולו 13 גרמו לכיבוי המנוע המרכזי כשתי דקות מוקדם מהמתוכנן.
אובדן הדחף פוצה על ידי בעירות ארוכות יותר מהשלב השני והשלישי.
אם התנודה לא נבדקת, עלולים להיגרם כשלים.
מקרה אחד התרחש במנוע ה-J-2 האמצעי של השלב השני, S-II, של המשימה הירחית אפולו 13 ב-1970. במקרה זה, המנוע כבה לפני שהתנודות יכלו לגרום נזק לרקטה.
אירועים מאוחרים יותר במשימה זו (מכל חמצן התפוצץ יומיים לאחר מכן) האפילו על בעיית הפוגו.
תנודת פוגו התרחשה גם בשלב ה-S-IC הראשון של טיסת המבחן של אפולו 6 ללא צוות ב-1968 אחת מטיסות הניסוי של רקטות N1-L3 של ברית המועצות סבלה מתנודות פוגו בשלב הראשון ב-21 בפברואר 1969. רכב השיגור הגיע לניתוק מנוע ראשוני, אך התפוצץ 107 שניות לאחר ההמראה והתפרק.
ישנם מקרים נוספים במהלך שיגורים ללא צוות בשנות ה-50 וה-60 שבהם תנודת הפוגו גרמה לכשלי שיגור קטסטרופליים, כמו החללית הסובייטית הראשונה לירח לונה E-1 No.1 ולונה E-1 No.2 בספטמבר ואוקטובר 1958 : 440–446
תנועה דתית חדשה , המכונה גם דת חדשה, היא קבוצה דתית או רוחנית שמקורה בעת החדשה ונחשבת לשולית ביחס לתרבות הדתית הדומיננטית בחברה שבה היא פועלת.
רוב התנועות החדשות מקורן בתנועות ותיקות יותר (כגון נצרות, בודהיזם, הינדואיזם, אסלאם, יהדות וכדומה), או לחלופין שילוב ביניהם.
רובן כוללות עשרות עד אלפי מאמינים בלבד, ורק תנועות בודדות כוללות מעל למיליון מאמינים.
אין קריטריון אחד להגדרה של תנועה דתית חדשה, ויש מחלוקת במה היא ההגדרה.
עם זאת, ההגדרה הרווחת היא שתנועות דתיות חדשות הן תנועות דתיות שצמחו מאז סוף מלחמת העולם השנייה (1945) ועד היום.
לעיתים רבות, תנועות אלו מתמודדות עם ביקורת מצד מוסדות דתיים וחילוניים כאחד.
במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה־20, התפתחה תנועת האנטי-כת , שמטרתה להתנגד לקבוצות חדשות אלו.
במאי 1952, הוקמה הכנסייה הסינטולוגית (Scientology), דת עיונית ומעשית שפותחה על-ידי סופר המדע-הבדיוני האמריקני, ל.
שנתיים לאחר מכן, במאי 1954, הוקמה כנסיית האיחוד (통일교), תנועה דתית חדשה המוגדרת לעיתים גם בתור כת.
היחלשות הקומוניזם בסוף המאה ה-20 הביאה לעלייתן של מספר דתות חדשות כגון הפאלון גונג (法轮功).
בשנת 1999, היו לפאלון גונג 70 מיליון מאמינים, והיא הייתה אחת התנועות הדתיות החדשות החזקות בעולם, אולם ביולי 1999 ממשלת סין החלה לראות בה איום ולדכא אותה.
מאז תחילת המאה ה־21, תנועות דתיות חדשות עושות שימוש באינטרנט להפצת מידע, לגיוס חברים, ולעיתים אף לקיום מפגשים וטקסים מקוונים.
תופעה זו מכונה לעיתים "סייברסקטריאניזם".
תנועה אותנטית (Authentic - AM Movement) היא סוג של טיפול בתנועה שהתפתח מגישה מכוונת פנימה לתנועה ופותח על ידי מרי סטארקס ווייטהאוס.
התנועה האותנטית תוארה כלא מתוכננת מראש, אמיתית או "אותנטית".
ווייטהאוס כינתה את עבודתה "תנועה לעומק".
ג'נט אדלר פיתחה גישה זו לפרקטיקה הכוללת את האדם הנע ואת האדם המשמש לו כעד.
וייטהאוס (1911 – 1979) הייתה תלמידתה של מרתה גרהם ומרי ויגמן, הפכה לרקדנית מקצועית ולאחר מכן למורה.
בהשראת התעניינותה וניסיונה בפסיכולוגיה יונגיאנית, ובמיוחד בדמיון פעיל, השלכה וקוטביות, שילבה וייטהאוס את לימודי המחול ואת הפסיכולוגיה היונגיאנית לכדי חקירה מגולמת בגוף, המאפשרת ל"לא מודע לבטא את עצמו בתנועה".
ג'ואן צ'ודורוב, אנליטיקאית יונגיאנית וג'נט אדלר, מטפלת בתנועה וריקוד ובעלת דוקטורט בלימודים מיסטיים, למדו שתיהן אצל מרי ווייטהאוס.
עבודתה של צ'ודורוב מבוססת על ניתוח יונגיאני, תוך עבודה עם דמיון פעיל בתנועה, פסיכולוגיה התפתחותית, אלמנטים בין-תרבותיים, ארכיטיפים, חלומות ומשחק.
הוראתה של אדלר את תחום התנועה האותנטית התמקדה בפיתוח ה"עד הפנימי" ובחקר אלמנטים מיסטיים כמו ראייה צלולה, אינטואיציה, חוויה ישירה ותופעות אנרגטיות.
כאשר מתחילים מפגש בסיסי של תנועה אותנטית, המשתתפים מתחילים בתנוחה נוחה, עיניהם עצומות כדי לחוש ביתר קלות את התהליכים הגופניים־נפשיים הפנימיים שלהם.
לאחר מכן הם נותנים לכל דחף שעולה מתוכם להתבטא באמצעות תנועה או קול.
המשתתפים נעים במרחב באופן חופשי מכל הנחיה או ציפייה.
הדבר מאפשר חקירה של תהליכים פסיכולוגיים כשהם מתבטאים בתגובות קינסתטיות של תנועה או צליל.
הבחנה זו נראית ברורה תאורטית, אך בפועל מהווה אתגר.
המשתתפים פשוט שמים לב למה שהם מרגישים ברמה החושית, שכן "ליבת חוויית התנועה היא התחושה של לנוע ולהיות מונע."
היבט של התנועה האותנטית בגישתה של ווייטהאוס הוא העדות.
המשתתפים הנעים נצפים על ידי עד חיצוני אשר "מכיל" את החוויה של הנע על ידי עדות לתנועותיו ללא שיפוט, השלכה או פרשנות.
בדרך זו, העד הוא גם משתתף פעיל, שכן העדות היא תרגול של התבוננות בתחושות ובדחפים של האדם עצמו תוך כדי התבוננות בנע.
ווייטהאוס יצרה חוויות אישיות, דיאדיות וקבוצתיות רבות כדי ליצור הקשר לתנועה מתוך תחושה פנימית וחוויה של הגוף השלם.
וייטהאוס חנכה שתי דמויות מרכזיות בתחום זה, ג'ואן צ'ודורוב וג'נט אדלר.
שתיהן לימדו אמנות טיפולית/סומטית זו בשני כיוונים שונים מאוד.
בעוד שעבודתה של ג'ואן צ'ודורוב מבוססת על ניתוח יונגיאני, תוך עבודה עם דמיון פעיל בתנועה, פסיכולוגיה התפתחותית, אלמנטים בין-תרבותיים, ארכיטיפים, חלומות ומשחק, עבודתה של ג'נט אדלר מעוגנת בפסיכולוגיה בודהיסטית, מיינדפולנס ומיסטיקה.
אדלר טבעה את גישתה במונח "הדיסציפלינה של תנועה אותנטית".
המכון לתנועה אותנטית, שנוסד על ידי נילה הייז וטינה סטרומסטד בברקלי, קליפורניה, הציע תוכנית הכשרה אינטנסיבית בלימוד ובתרגול של תנועה אותנטית.
אליהם הצטרפו צ'ודורוב ואדלר כסגל מייסדים, וכן מורים מן החוץ בתחומי מיקוד מיוחדים, הסטודנטים שלמדו בתוכנית נמנים עם אלו המלמדים ומתרגלים כיום תנועה אותנטית במגוון רחב של מדינות.
דורות מאוחרים יותר של מתרגלים הרחיבו את תרגול התנועה והעדות, לתחומי האמנויות, ה-חינוך, הכשרה אנליטית/טיפולית, החלמה רפואית, עבודה עם אנשים ברמות שונות של יכולות פיזיות, מודעות לרב-גוניות, יישוב סכסוכים מדיטציה ועוד.
תנועה אותנטית מכילה אלמנטים דומים למספר צורות של פילוסופיה בודהיסטית מזרחית.
תשומת הלב הרבה הניתנת לתחושה, שכמו ברוב הפרקטיקות הבודהיסטיות יש להתבונן בה ללא שיפוט, מרמזת כי ייתכן שוייטהאוס הושפעה מכך.
כמו כן, המונח "עד" נמצא בשימוש נרחב בבודהיזם בהתייחס להיבט של הפרט המסוגל להתבונן בהיבטים של עצמו ללא שיפוטיות או הגדרה.
באור זה, ניתן לראות בתנועה אותנטית גם סוג של מדיטציה בתנועה.
קיימות גישות, תרגילים ופרקטיקות רבות ושונות מלבד התרגול הבסיסי.
תנועה אותנטית נעשית במפגשים טיפוליים וכן בקבוצות לביטוי אישי של הלא מודע.
עבור רבים, זהו סוג של תרגול רוחני.
תנודת קרקע חזקה היא זיעת הקרקע ברעידת אדמה גדולה, המתרחשת קרוב להעתק שגרם לה (פחות מ-50 ק"מ).
מדובר ברעידות אדמה גדולות מספיק, כדי לגרום נזק מבני משמעותי.
תנודת קרקע חזקה זו, בדרך כלל גוברת על הסייסמומטר, מה שמאלץ שימוש בפרמטר התאוצה לצורך רישומה, בעזרת מדי תאוצה למדידת תנודת קרקע חזקה.
מדע תנודת הקרקע החזקה עוסק גם בשינויים בקריעת השבר: הן בתזוזה הכוללת, באנרגיה המשתחררת ובמהירות הקריעה.
המינוח בשפה האנגלית הוא המינוח הרווח בספרות המדעית, כמו גם בשיח המדעי בעניין זה בישראל, והמינוח בשפה העברית הוא מאולץ משהו.
בהתבסס על ניסיון רעידות אדמה הרסניות מהעבר, הגורם לאסונות הנובעים רעידות אדמה נובע בעיקר מהרס מבנים כתוצאה מתנודת קרקע חזקה, מה שגורם לאבדות בנפש וברכוש.
לתנודת הקרקע, הנגרמת על ידי גלים סייסמיים, יכולות להיות תגובות שונות בתנאים גאולוגיים שונים.
תצפיות על תגובות שונות אלו לתנודת הקרקע, באמצעות סייסמומטר בעל יכולת לקלוט תנודה חזקה, יכולות לספק הבנה טובה יותר של מאפייני תנודת הקרקע החזקה והשפעתה על מבנים.
ככל שמכשירים סייסמיים (ובפרט מדי תאוצה) הופכים נפוצים יותר, כך הופך להיות צורך לקשר את הנזק הצפוי עם קריאות המכשיר.
סולם העוצמה הסייסמית הישן של מרקאלי המתוקן (MM), שריד מימי טרום המכשיר, נותר שימושי במובן, שכל עלייה ברמת העוצמה הסייסמית, מספקת הבדל ניכר בנזק הסייסמי.
תנודה חזקה של הקרקע מתייחסת לרמות גבוהות יחסית של תאוצת קרקע מקסימלית, ומהירויות התנודה המתרחשות במרחק מוגבל (לעיתים קרובות בסדר גודל של כמה עשרות קילומטרים) ממקור רעידת האדמה, שם הרעד הוא החמור ביותר.
רמת רעידת אדמה זו חשובה, משום שהיא שולטת בנזקים למבנים ולתשתיות, ולכן היא מהווה מוקד לתכנון הנדסי של רעידות אדמה והערכת סיכונים סייסמיים.
לאחר שנים רבות של ניסיון של כל מניפולציה אפשרית של היסטוריית זמן מד התאוצה, מתברר כי מהירות הקרקע המקסימלית (PGV) הפשוטה ביותר, מספקת את המתאם הטוב ביותר עם הנזק.
PGV מבטא רק את שיא האינטגרציה הראשונה של תיעוד התאוצה.
נוסחאות מקובלות כיום מקשרות PGV לעוצמה סייסמית.
ההשפעה של קרקעות רכות שבאות לידי ביטוי בתגובת אתר סייסמית מובנית בתהליך, מכיוון שניתן לצפות שתנאי יסוד אלה יגבירו את ה-PGV באופן משמעותי.
מפות תנודת קרקע (Shake Maps) המופקים על ידי המכון הגאולוגי של ארצות הברית, מספקים מידע כמעט בזמן אמת על אירועי רעידות אדמה משמעותיים, ויכולים לסייע לצוותי סיוע באסונות ולסוכנויות אחרות.
מיתאם עם סולם מרקאלי המתוקן
המכון הגאולוגי של ארצות הברית יצר את סולם העוצמה הסייסמית המכשירנית, אשר ממפה את שיא מהירות הקרקע בסולם עוצמה הדומה לסולם מרקאלי.
סייסמולוגים בכל רחבי העולם משתמשים בערכים אלה כדי לבנות מפות ShakeMap.
נזק בינוני, בעוצמה סייסמית VI-VII, מתרחש בדרך כלל במבנים קשיחים (קירות בנייה, ארובות וכיוצא בזה), שגם הם רגישים לתאוצות קרקע בתדירות גבוהה.
על ידי קשר בין תנודות קרקע מתועדות לעוצמות סייסמיות שונות בסולם מרקאלי המתוקן, הם יכולים להעריך את העוצמות הסייסמיות תוך דקות ספורות מהאירוע, בהתבסס על תאוצות ומהירויות קרקע מקסימליות המתועדות, שנעשו בתחנות הסייסמוגרפיות.
תנועה חברתית היא צורת פעולה קבוצתית בעלת השפעה חברתית.
מבחינה מחקרית, תנועה חברתית הוא מונח בעל משמעות רחבה במדעי המדינה וסוציולוגיה, וכולל בתוכו פעילויות קבוצתיות רבות בנושאים הקשורים לחברה ולפוליטיקה.
חקר התנועות החברתיות שם דגש הן על תנועות חברתיות פופולריות אשר רעיונותיהן זוכים לתמיכה של דעת קהל בקרב אוכלוסיות בחברה, והן על קבוצות חוץ פרלמנטריות קטנות כגדולות הבאות להשפיע על פעילות פוליטית.
המחקר בוחן את כול מהלך חיי התנועות מהיווצרות עד דעיכה, ושואל על דרכי השפעתן ושיטות פעילותן לגיוס ודיאלוג עם הסביבה.
תנועות עבודה או תנועות סוציאליסטיות בראשית המאה ה-19 נחשבות כמעין מודל מודרני ראשוני לתנועות חברתיות, כאשר תנועות אלו הובילו ליצירתן של מפלגות וארגונים דמוקרטים וקומוניסטים.
מ-1815 ואילך, בריטניה לאחר ניצחון במלחמות הנפוליוניות נכנסה לתקופה של שינויים חברתיים, אשר נגרמו כתוצאה מחזרת החיילים ואבטלה גואה.
יחד עם מדינות אירופאיות אחרות, כדוגמת צרפת נצפו יותר ויותר תנועות חברתיות ופוליטיות במאה ה-19. תנועות אלו הכינו את הרקע לחקירה רבה יותר של תאוריות חברתיות, אשר אחת מהבולטות שבהן היא התאוריה של קרל מרקס על המעמדות.
ב-1861 תנועת הרפורמות ברוסיה החלה לצבור תאוצה, עקב ביטולה של השיטה הפאודלית.
המועצות המפכניות החלו להיווסד במעבה מהפכת 1905 וקראו למוטט את שלטון הצאר במדינה.
הלחץ מצד מפלגות האופוזיציה והתנועות החברתיות ברוסיה הביאו לבסוף למהפכת אוקטובר ויצרו לחץ להמשך הרפורמות.
ב-1945 בריטניה שוב נכנסה לתקופה של מהפכים חברתיים שנבעו מסיום מלחמת העולם השנייה.
מה שגרם לכך שתנועות חברתיות לזכויות עובדים הפכו דומיננטיות בפוליטיקה הבריטית עד לבחירתה של מרגרט תאצ'ר ב-1979.
בשנות השבעים של המאה ה-20 חלה פריחה נוספת בצמיחתן של תנועות חברתיות, כגון תנועות שלום, התנועה לזכויות האדם, וכנגזרות שלה התנועות לזכויות נשים והומוסקסואלים, או תנועות למען איכות הסביבה, שיצרו לאחר מכן גל של מפלגות ירוקות.
יש המציינים את סוף שנות התשעים של המאה העשרים כתחילתן של תנועות חברתיות חדשות, שעיקרן הוא האנטי גלובליזציה.
זאלד ואש (1966 Zald&Ash) מציגים מיון של תנועות חברתיות, על פי רמת דרישותיהן מן החברים.
הם מבחינים בין "תנועות פתוחות לכול" הדורשות רמה נמוכה ביחס של מחויבות תחילית, ל"תנועות סגורות" המציבות דרישות קבלה מחמירות.
בעוד תנועות פתוחות פונות לציבור הרחב במטרה לגייס אותם לפעילות, תנועות סגורות בודקות את עברם הרעיוני והארגוני של המועמדים ואף יכולות לדרוש תקופת חונכות או תקופת ניסיון.
תנועות פתוחות וסגורות שונות זו מזו גם ברמת ההשתתפות השוטפת.
תנועות פתוחות לא דורשות מחויבות גבוהה.
תנועות חברתיות הפעולות בעיקר ברשתות החברתיות המקוונות נוטות להיות תנועות פתוחות.
כמו כן בתנועה פתוחה רשאים להשתייך במקביל גם לארגונים אחרים.
לעומת זאת התנועה הסגורה תובעת אחריות גבוהה מהחברים בה, ולעיתים חבריה נדרשים להשתייך אליה בלבד.
חוגי אוהדים מסוימים של קבוצות כדורגל מסוימות מציגים פעמים רבות מאפיינים של תנועה סגורה.
הסוציולוג אברלה (Aberle 1966) בנה שיטת מיון על פי שני ממדים: מוקד השינוי הרצוי (האם המטרה היא לערוך שינוי חברתי או אישי) והיקף השינוי שהתנועה מבקשת לחולל (האם השאיפה היא לשינוי מוחלט או מוגבל).
הצלבת הממדים יוצרת ארבע קטגוריות:
תנועות טרנספורמציה מתיימרות לשינוי חברתי כולל במבנה החברתי פוליטי.
במקרים רבים הן גם אינן נרתעות מלהמליץ על נקיטת אמצעים אלימים.
אלו הן בעיקר תנועות מהפכניות.
דוגמאות בולטות במשטר דמוקרטי הן תנועות לנינסטיות, אנרכיסטיות, פונדמנטליסטיות דתיות או פאשיסטיות.
ברב המקרים גם תנועות טרור ולהבדיל תנועות לאומיות יכללו כתנועות טרנספורמציה.
תנועות רפורמציה מבקשות שינוי חברתי נקודתי במבנה החברתי פוליטי.
תנועות חברתיות אלה מתמקדות בסוגיה אחת בתביעתן מול השלטונות.
תנועות למען זכויות האישה הן דוגמה פופולרית לתנועת רפורמציה.
תחת מיון זה הן לכאורה מתונות יותר, אך מחאתן יכולה להדרדר לאלימות כפי שקרה עם פלגים מסוימים בהתנועה לזכויות האזרח האפרו-אמריקאי.
ההבחנה בין תנועות טרנספורמציה לתנועות רפורמציה תלויה בפעמים רבות בסוג המשטר.
לדוגמה, בעוד במשטר דמוקרטי תנועות למען זכויות שוות לקהילה הגאה מהוות תנועות רפורמציה, תחת משטר הלכה דתי הן יהוו תנועות טרנספורמציה המבקשות שינוי כולל של הסדר החברתי.
כאשר שאיפות התנועה החברתית מצטמצמות להשפעה על היחיד, גם אז הן מתחלקות להשפעה כוללת או נקודתית.
תנועות לגאולת הנפש מבקשות לערוך שינוי מקיף בכול דרך החיים של היחיד.
תנועות אלה הן בדרך כלל רוחניות.
תנועות לשינוי מוגבל עבור היחיד למעשה מציגות לו חלופה דרך פנייה אישית, ועל כן הן נקראות תנועות אלטרנטיבה.
אברלה מונה פה את תנועות התנגדות להפלה כתנועה אלטרנטיבית.
הניתוח של תנועות חברתיות באמצעות המושגים של פסיכולוגיה חברתית שלט בסוציולוגיה האמריקנית עד סוף שנות השישים.
המיקוד היה בתהליכים הפסיכולוגיים והתנועות נתפסו כפועלות לשחרור לחצים נפשיים.
הפעולה נתפסה כתגובה מתקנת למתחים שעלו במערכת החברתית, שמטרתה השבת האיזון וההרמוניה למערכת פגועה.
הביקורת על תאוריות אלו החלה כבר באותה התקופה והתמקדה בעיקר בעובדה שהתאוריות לא ייחסו כל חשיבות לאידאולוגיה ולערכים.
בניתוח את "תאוריית השחרור" שרווחה באמריקה הלטינית במאה ה-20, הסוציולוג ויליאם גמסון קושר בינה לבין ההתנהגות קולקטיבית כתהליך בעל שלושה שלבים: השלב הראשון נשען לפיו על הנחות נאו-מרקסיסטיות ועיקרו הטבע העימותי שבתהליכים הכלכליים חברתיים.
התנהגות קולקטיבית מניחה כי מציאות זו מובילה לתחושת קיפוח מצד קבוצות וזו מתבטאת בהתפרצות ספונטנית.
בשלב השני ההתנהגות הקולקטיבית מניחה שלב של התגבשות רעיונית, שהוא השלב המרכזי בו יחידים עוברים תהליך חינוכי ופסיכולוגי מעמיק.
אם ההתגבשות ראויה בשלב השלישי חברי הקבוצה מזדהים זה עם זה ומתגבשים לתנועה אחת.
לפי גמסון, הקו המנחה את התוצאה הרצויה של התנהגות קולקטיבית מצויה בכתבי המחנך הברזילאי פאולו פריירה.
כראקציה לניתוחים הפסיכולוגיים של גישת ההתנהגות הקולקטיבית קמה אסכולת גיוס המשאבים (Resource mobilization), שהעמידה במרכז הניתוח מושגים מעולם הכלכלה.
גישה זו הדגישה את הארגון ואת רשתות הגיוס כתשתית לצמיחה.
מייצגה העיקרי הוא מנסור אולסון שטען כי האדם הוא יצור רציונלי המשקלל את מעשיו לפי חישובים של רווח ותגמול לעומת ההשקעה של המשאבים.
ההחלטה אם להצטרף לפעילות חברתית שיש בה אמירה אידאולוגית מסוימת, תהיה אם כן, פועל יוצא של תפיסת היחיד את יכולתו להשפיע על תוצאות הפעולה וכן את מידת הלגיטימציה הסביבתית למעורבותו בפעילות.
סוציולוגים נוספים שתמכו באסכולה זו טענו כי הציפיות להצלחה מהוות תמריץ חשוב להשתתפות בקבוצות החברתיות וכי הקבוצה מעניקה למשתתפים בה תגמולים אישיים כגון סיפוק אישי והרחבת מושג העצמי, הנובעים מהזדהות עם הקבוצה ומהסולידריות הקבוצתית.
אסכולת גיוס המשאבים הדגישה לראשונה את חיוניותם של המשאבים הארגוניים לקיומה של פעילות חברתית.
ההנחה הייתה כי מצוקה קיימת תדיר בחברה, אך היא לא תתורגם לכלל פעולה קולקטיבית אם אין בידי האנשים משאבים מספיקים להתארגנות ואם אין תשתית קודמת להתארגנות, כלומר, פעילות קולקטיבית אינה ספונטנית ונעדרת ארגון.
הביקורת על אסכולת ניהול המשאבים עוסקת בעיקר בכך שהאסכולה מתעלמת מחשיבותן של אידאולוגיה, זהות ותרבות בהבנת משמעותן של התנועות החברתיות.
ההנחה היא כי נושאים חברתיים שונים מונחים לפתחם של יזמים חברתיים והבחירה ביניהם נוגעת לרוב בהזדהות עם המטרות או הנושאים הרלוונטיים ליחיד.
על הצורך להחזיר את תחושת ההשתייכות למוקד הניתוח, במיוחד להתארגנויות על בסיס קהילתי, עמדו חוקרים רבים החל מסוף שנות השישים ואילך.
הפעילות הקבוצתית מוסברת פעמים רבות על ידי המניעים הפסיכו-חברתיים של יחידים, הפונים לפעילות יזמית קהילתית בשל הופעתן של מצוקות חדשות, אשר נובעות משינויים מבניים בחברה המודרנית.
הבחירה בפעולה נובעת בעיקרה מרצונו של היחיד המנוכר לחוש חלק מקבוצה פעילה, במיוחד אם היא קוראת תיגר על המבנים הפוליטיים-חברתיים שהוא מרגיש מנוכר להם או פועלת למען אידאולוגיות שהוא מזדהה עמן.
בשנים האחרונות מתפתחת בארצות הברית, גישה המנסה לשלב בין גישת הפסיכולוגיה החברתית לגישת גיוס המשאבים.
הגישה טוענת לצורך בקולקטיביזציה של הצורך האישי והפיכתו לתודעה קבוצתית ייחודית.
צורך שבמפורש, שוב אינו רק או אפילו בעיקר, כלכלי, אלא פרוש על פני תחומי חיים רבים ומגוונים.
היחיד היוזם מרגיש בצורך להיות חלק מקבוצה אשר תחלוק איתו את האידאולוגיה המשותפת.
כאשר באים לחקור את המניעים להצטרפות לתנועה או לקבוצה חברתית, מוסכם כיום, כי מעבר למניע הקשור בפעילות הספציפית ניתן לומר כי במהלך הפעילות האקטיביסטית מתבצע לרוב, תהליך העצמה ההופך את הפעיל לאדם בעל תחושת ערך, לאזרח אסרטיבי בעל יכולת סוציו-פוליטית המִתרגמת לשיתופי פעולה לשם השגת השפעה על הסביבה.
תחושת ערך זו, אינה מתמצה בתחום הפעילות בלבד, אלא מתרחבת ממנו אל תחומי מעורבות נוספים בקהילה.
לכן, ניתן לרוב למצוא כי אקטיביזם הוא תופעה הצטברותית.
כלומר, מי שנוטה להשתתף בפעילות מסוג מסוים לא יסתייג גם מהשתתפות חברתית מסוג אחר.
גישה שהתפתחה באירופה בדגש על הנסיבות והשורשים התרבותיים של התנועה החברתית, היוצרת זהויות קולקטיביות עדכניות היא התנועות החברתיות החדשות (New Social Movements).
גישת מחקר זו פועלת בזיקה לניתוח יחסי הייצור בחברה.
החוקרים בה טוענים כי התנועות החדשות, בעיקר מאמצע המאה ה-20, שונות מהותית מתנועות המאה ה-19. בניגוד לרוב התנועות החברתיות בעבר, שנאבקו למען רווחה חומרית של מגזר מעמדי, מגדרי או מקצועי, התנועות החברתיות החדשות עוסקות ב"מצרכים ציבוריים" כמו הגנה מפני מזהמים, פירוק מנשק גרעיני, פעילות קהילתית, חופש מידע ופעילות סביבתית.
התוצאה המידית היא שלעיתים קרובות תביעותיהן מתנגדות עם אלו של תנועות סביבתיות מהדור הישן.
דוגמה ישראלית מוכרת לכך הן ה הטענות כלפי הסתדרות, אשר בהיותה תנועה חברתית וותיקה דואגת לקבוצות אינטרס אחדות ולא למכלול העובדים במשק.
יש הרואים בעימות זה מקביל לעימות בין קבוצות קידום לקבוצות אינטרס.
לפי אליין טוריין (Touraine) ההבדל טמון בכך שתנועות חברתיות חדשות אינן מאורגנות עוד סביב עיקרון עליון אחד, דתי, הומאנסטי או מטריאליסטי.
לפיכך הן פועלות בתחומים רחבים יותר מאי פעם, ובעלות מבנה מבוזר יותר שמצד אחד מאפשר להן חופש פעולה ומצד שני מקשה עליהן להיות אפקטיביות.
לפי מחקרו על החברה האירופאית, טוריין מתריע שהתנועות החברתיות החדשות מבטאות גם ירידה במעמד המדינה כעיקרון מסדר והפרדה בינה לבין החברה.
את זאת ניתן לקשור למגמת הירידה הקיימת, גם בישראל, במעמד המפלגות הפוליטיות המסורתיות יש הקושרים בין הטרמינולוגיה הזו עם עליית הפוסט מודרניזם.
תנועות חברתיות חדשות שואפות לקדם פעילות מצומצמת, קהילתית, ובעיקר נושאים פרטיקולריים, לרוב "פוסט-מטריאליים", שהמשותף להם הוא המאבק על זהות.
אנשים יבחרו בהשתתפות בקבוצות אלו מתוך חיפוש אחר שייכות במציאות פוסט-מודרנית בה הזהות הקולקטיבית במתקפה מתמדת של ספקנות ואי-ודאות.
התפוררותן של הזהויות קודמות, מביאה לעלייה בביקוש אחר זהות קולקטיבית חיובית יציבה ומהודקת אשר נותנת ביטוי ערכי חדש בעולם ללא עיקרון מארגן.
תנועות העידן החדש והתחדשותן של תנועות דתיות מבטא מענה לצורך זה, בהבליטו ממדים חברתיים-רוחניים על פני ממדים החומריים וייחוס חשיבות להגשמה עצמית.
תחושתם של אזרחים שאפיקי ההשתתפות הממסדיים חסומים בפניהם, או שכללי המשחק במדינה לקויים כך שלא ניתן להשפיע מבפנים, מניעה אותם לבחור בהשתתפות חוץ-ממסדית.
עם זאת, אף על פי שמדובר בתנועות חוץ-ממסדיות אין הכוונה, ברבים מהמקרים, לתנועות היוצאות נגד הנורמות החברתיות הכלליות.
תנועות אלה נובעות מתוך נורמות חברתיות קיימות.
מחקרים מראים כי ככל שהאסטרטגיות של התנועה תואמות לנורמות הרווחות בסביבה הקרובה והרחוקה שבה היא פועלת, סיכוייה לזכות בתשומת לב ציבורית ואף להצלחה פוליטית גבוהים יותר.
הביקורת וההסתגרות לא מופנים לתרבות אלא למוסדות הממשל והמדינה.
בנוסף, התנועות החברתיות החדשות, משמאל ומימין גם יחד, מאופיינות בדרך כלל בניסיון להנהיג דמוקרטיה ישירה כלפי פנים כאשר הן מתנגדות לשלטון, ולכול היותר דמוקרטיה רדיקלית כאשר הן מנוכרות ממנו.
תנועות חברתיות באות באינטראקציה מתמדת עם סביבתן.
אחד המושגים המתרכזים ביחסים אלה ומדגיש את ההקשר הכללי שהתנועה החברתית פועלת בו הוא "מבנה ההזדמנויות הפוליטיות".
לתנועות חברתיות יש טווח של הזדמנויות המוכתב בידי גורמים ממסדיים ותרבותיים.
כאשר חל שינוי במבנה, והוא "נפתח" או "נסדר" בהתאמה, טווח האפשרויות של התנועה "גדל" ו"קטן" בהתאמה ומשנה את יחסיה עם סביבתה.
במובנו הרחב מושג זה כוללני ולא פוסח על יחסי התנועה והתקשורת ואף יחסי התנועות בינן לבין עצמן.
לכן טארו מדגיש כי מבנה ההזדמנויות מתייחס בראש בראשונה לאופי מערכת קבלת ההחלטות.
משטרים שונים בונים מבנה הזדמנויות שונה.
גם בתוך המשטר הדמוקרטי שיטת הבחירות הקיימת, רמת הפילוג התוך חברתית, מידת היענות של רשויות השלטון לתביעות הציבור משפיעות על מבנה ההזדמנויות הפוליטי.
לפי שיטת הסתכלות זו התנהגותן של קבוצות אינה פועל יוצא אך ורק של המשאבים הזמינים להן, כפי שגורסת גישת גיוס המשאבים, אך גם אינה תוצאה הכרחית של בניית מערכת פוליטית חדשה, כפי שמרמזת גישת התנועות החברתיות החדשות.
היא מושפעת מהיחס שבין יכולותיה לבין מאפייני המערכת החברתית פוליטית בזמן נתון.
תנועות לזכויות אזרח (שחורים, הומוסקסואלים)
תנועה פּריסְטָלְטית היא תנועה גלית של שרירים בגופם של בעלי חיים, הגורמת לדחיפת חומרים שונים דרך צינורות בגוף.
תנועה פריסטלטית מתרחשת בוושט, בו נדחף המזון מהפה אל הקיבה; במעי, בו נדחפים המזון המעוכל ובעיקר הפסולת במורד המעי, עד להגיעם אל פי הטבעת; ובכליות, מהן נדחף השתן אל שלפוחית השתן.
תנועה פריסטלטית בקיבה נגרמת גם כשהיא ריקה, כשבעל החיים חש רעב.
ההתכווצויות הקיבה בתנועה פריסטלטית גורמת לקרקורי בטן.
התהליך מואץ על ידי אותות עצביים שמגיעים ממרכז הרעב שבהיפותלמוס.
התנועה הפריסטלטית נגרמת על ידי שרירים חלקים בלתי-רצוניים המופעלים על ידי מערכת העצבים האוטונומית.
התנועה הפריסטלטית מאפשרת את הנעת התוכן המצוי בצינור של בעל החיים גם כאשר התנועה היא בכיוון המנוגד לכוח הכבידה.
כך, למשל, ינוע המזון במורד הוושט אל הקיבה גם כשאדם מבצע עמידת ראש.
כאשר הפריסטלטיקה גבוהה, נוצרת צואה המכונה "שלשול" וכאשר הפריסטלטיקה נמוכה נוצרת צואה יבשה במיוחד.
אצל בני אדם פריסטלטיקה תקינה היא תנועה כל 5-20 שניות.
תנועה אחת לדקה מוגדרת כפריסטלטיקה איטית ותנועה כל שלוש שניות מוגדרת כפריסטלטיקה מהירה.
תנועה ערבית להתחדשות או בראשי תיבות תע"ל, היא מפלגה לאומית ערבית בישראל שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת ה-14 על ידי אחמד טיבי.
בבחירות לכנסת ה-14 הוקמה תע"ל בשם "האיחוד הערבי" והתמודדה לכנסת אך פרשה לפני הבחירות, ולמרות זאת קיבלה 2,087 קולות.
לקראת הבחירות לכנסת ה-15 התאחדה מפלגת האיחוד הערבי, שבינתיים שינתה את שמה לתע"ל, עם מפלגת בל"ד לרשימה אחת.
הרשימה זכתה ל-2 מנדטים: עזמי בשארה, יו"ר מפלגת בל"ד ואחמד טיבי, יו"ר מפלגת תע"ל, אך במהרה התפלגה לשתי סיעות נפרדות: בל"ד ותע"ל.
בבחירות לכנסת ה-16 התאחדה תע"ל עם חד"ש ברשימת חד"ש-תע"ל, כשטיבי שובץ במקום השני ברשימה ונבחר לכנסת.
בבחירות לרשויות המקומית בשנת 2003 התמודדה המפלגה בשתי מועצות בלבד, שבכל אחת מהם קיבלה מנדט אחד למועצת העירייה.
בבחירות לכנסת ה-17 התמודדה תע"ל עם רע"ם, ברשימת רע"ם-תע"ל, כאשר טיבי משובץ במקום השני ברשימה ונבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 בחרה תע"ל את אחמד טיבי להמשיך לכהן כיו"ר המפלגה, את אוסאמה סעדי למקום השני, את רסאן עבדאללה למקום השלישי ואת אעתימאד קעדאן במקום הרביעי.
הרשימה המשיכה באיחודה עם רע"מ ברשימת רע"ם-תע"ל, כאשר טיבי נשאר במקום השני ברשימת המפלגה לכנסת ה-18.
גם לקראת הבחירות לכנסת ה-19 נשמרה השותפות בין המפלגות השונות, וטיבי נותר במקום ה-2 של הרשימה המשותפת שנקראה רע"מ-תע"ל-מד"ע.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים רצה תע"ל לכנסת במסגרת הרשימה המשותפת, ששילבה בתוכה את כלל המפלגות הערביות בכנסת.
יחד עם תע"ל רצו ברשימה זו המפלגות חד"ש, בל"ד ורע"ם.
בבחירות השיגה הרשימה המשותפת 13 מנדטים, ולראשונה נבחרו שני חברי כנסת מטעם תע"ל - אחמד טיבי ואוסאמה סעדי.
במסגרת הסכם רוטציה ברשימה המשותפת, בפברואר 2018 נכנס לכנסת נציג נוסף מטעם תע"ל - ואאל יונס.
ב-8 בינואר 2019 הודיע אחמד טיבי, יו"ר המפלגה, על פיצול מהרשימה המשותפת ומאוחר יותר על ריצה יחד עם מפלגת חד"ש ברשימה אחת - חד"ש-תע"ל בהנהגה משותפת של יו"ר תע"ל אחמד טיבי ויו"ר חד"ש איימן עודה.
בהמשך בחרה המפלגה את מועמדיה בבחירות לכנסת העשרים ואחת: אחמד טיבי, אוסאמה סעדי, סונדוס סאלח, ואאל יונס וחאלד חסונה.
בבחירות קיבלה הרשימה 6 מנדטים ולכנסת העשרים ואחת נכנסו שני נציגים של תע"ל.
בבחירות לכנסת ה-22 וה-23 התמודדה תע"ל במסגרת הרשימה המשותפת, שקיבלה 13 מנדטים בכנסת ה-22 ובכנסת ה-23 עלתה ל-15 מנדטים ותע"ל הצליחה להכניס נציגה שלישית לכנסת, סונדוס סאלח.
בבחירות לכנסת ה-24 מפלגת רע"מ החליטה לפרוש מהרשימה המשותפת ונציגי תע"ל שובצו במקומות 2, 5 ו-10 (טיבי, סעדי וסאלח בהתאמה) ברשימה המאוחדת.
הרשימה קיבלה 6 מנדטים והכניסה שני נציגים לכנסת (טיבי וסעדי).
ביום הגשת הרשימות לבחירות לכנסת ה-25, למרות מאמצי גישור, מפלגת בל"ד החליטה לפרוש מהרשימה המשותפת ותע"ל הגישה רשימת מועמדים יחד עם חד"ש.
תע"ל שיבצה מועמדים במקומות 2, 6, 8, 10 ו-15 (טיבי, סמיר בן סעיד, אעתימאד קעדאן, אחמד שוקיר וזיאד עווידה בהתאמה).
חבר הכנסת אוסאמה סעדי הודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים לקראת הגשת הרשימות.
המשך התמיכה בתהליך השלום הישראלי-פלסטיני כדי להקים מדינה פלסטינית עצמאית לצד מדינת ישראל בגבולות יוני 1967 ובירתה מזרח ירושלים וכן פתרון בעיית הפליטים הפלסטינים באופן צודק על פי החלטות מועצת הביטחון.
במסלול הישראלי-סורי לדרוש ולהאבק למען נסיגה מלאה מרמת הגולן וחתימת הסכם שלום עם סוריה וכן נסיגה מלאה מדרום לבנון וחתימת הסכם שלום עם לבנון כדי להגיע לשלום כולל ובר קיימא באזור.
העלאת ושינוי המעמד החוקי והאזרחי של האזרח הערבי בישראל וצמצום הפערים בין הסקטור היהודי והערבי על ידי מדיניות "העדפה מתקנת" בכל התחומים כדי להגיע לשוויון בין המגזר הערבי והיהודי בכל תחומי החיים.
הכרה בערביי המדינה כמיעוט לאומי, בדגש על הזהות התרבותית והלאומית הפלסטינית של ערביי המדינה וחשיבות הקשר הלאומי עם האומה הערבית.
הקמת מערכת חינוך ערבית במסגרת משרד החינוך המשקפת את המציאות, הזהות וההיסטוריה של הערבים הפלסטינים בישראל.
שחרור הווקף האסלאמי וניהולו באופן עצמאי על ידי ועד נבחר על ידי המוסלמים.
להאבק למען ביטול מס רכוש, הכרה בכפרים הלא מוכרים והחזרת עקורי אקרית ובירעם לכפריהם.
טיפול בבעיות ומציאת פתרונות לבעיות האזרחים הערביים בנגב ובערים המעורבות.
להשתתף באופן פעיל בתהליך קבלת ההחלטות במדינה, להשפיע ולקחת חלק בתהליך קבלת ההחלטות ועיצוב המדיניות.
העלאת מעמד האישה הערביה בכל התחומים על ידי מדיניות של "העדפה מתקנת".
רשימת המפלגה לכנסת נקבעת על ידי 175 חברי הוועידה הכללית של המפלגה.
ב-7 בפברואר 2006 פרש טיבי מהסיעה המשותפת והקים את סיעת היחיד תע"ל.הכנסת ה-17 (2006) במסגרת רע"ם-תע"למנדט אחד (מתוך 4 לרשימה כולה): אחמד טיבי רשימת מועמדים מלאה, הכוללת גם את מועמדי רע"ם, ראו כאן.
הכנסת ה-18 (2009) במסגרת רע"ם-תע"ל מנדט אחד (מתוך 4 לרשימה כולה): אחמד טיבי רשימת מועמדים מלאה, הכוללת גם את מועמדי רע"ם, ראו כאן.
ב־18 בספטמבר 2017 התפטר אוסאמה סעדי מהכנסת במסגרת הסכם הרוטציה ברשימה המשותפת.
במקומו נכנס לכנסת אבראהים חג'אזי ממפלגת רע"ם.
ב־9 בפברואר 2018 נכנס ואאל יונס לכנסת, עקב התפטרותו של יוסף עטאונה, ממפלגת חד"ש, במסגרת הסכם הרוטציה ברשימה המשותפת.
מכונת תנועה נצחית או מכונת תנועה מתמדת היא מכונה היפותטית המפיקה אנרגיה שימושית בצורה הגורמת להפרת חוקי הפיזיקה.
באופן מעשי הכוונה למכונה שתבצע עבודה יעילה מבלי לצרוך אנרגיה חיצונית ללא הפסק.
מכונות תנועה נצחית הן בלתי אפשריות למימוש לפי ההבנה המדעית של ימינו.
בפרט, מכונה מסוג זה תפר את החוק הראשון או את החוק השני של התרמודינמיקה.
בהתאם לכך נחלקות מכונות אלו לשני סוגים:
מכונות תנועה נצחית מהסוג הראשון - מכונות אלו אמורות לייצר יותר אנרגיה משהן צורכות.
במקרה כזה ישנה הפרה של חוק שימור האנרגיה, והיעילות התרמודינמית המתקבלת גדולה מ-1.0 (הן מכוּנות באנגלית Over-Unity Device, כלומר "מתקן על-יחידה").
מכונות תנועה נצחית מהסוג השני - מכונות אלו ממירות אנרגיית חום באופן ספונטני לעבודה, תהליך השומר לכאורה על חוק שימור האנרגיה, אך עומד בסתירה לחוק השני הגורס גידול של האנטרופיה במערכת סגורה.
למרות סתירת חוקי הפיזיקה הקיימים, ישנם עדיין ממציאים רבים המנסים את מזלם בתכנון מכונה שכזו.
"תנועה שורשית" או הִתְאַרְגְּנוּת נֶבַע היא יוזמה חברתית או פוליטית של אזרחים, אשר פעיליה מגיעים מקהילה או מאזור מוגדר ופועלים להשיג שינוי בנושא ספציפי.