tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ליונס שלח את יוז לייצג את אוסטרליה בעצרת חבר הלאומים בז'נבה וב-1934 מונה יוז להיות שר הבריאות והשר לענייני הוטרנים.
מאוחר יותר מינה אותה ליונס כשר החוץ, אך ב-1935 הוא אולץ להתפטר לאחר שפרסם את הספר "אוסטרליה והמלחמה כיום" בו חשף את חוסר המוכנות של אוסטרליה למלחמה הבאה.
זמן קצר לאחר מכן הגדילה ממשלת ליונס את תקציב ההגנה פי שלושה.
ב-1937 הוחזר יוז לממשלה על ידי ליונס ושימש שוב כשר החוץ.
עד למותו של ליונס ב-1939 הוא כיהן גם כתובע הכללי וכשר התעשייה.
בממשלתו של יורשו של ליונס, רוברט מנזייס, הוא כיהן בתקופות שונות כשר הצי, שר התעשייה וכתובע הכללי.
סוגיות הביטחון עלו בהדרגה על סדר היום הציבורי עם עליית הפשיזם והנאציזם באירופה ועלייתה של האימפריה היפנית באסיה.
החל מ-1938 הובילו ליונס ויוז תהליך של הגדלת סדר הכוחות של כוחות ההגנה של אוסטרליה.
ב-7 באפריל 1939 מת ליונס בעת כהונתו כראש ממשלה.
מפלגת אוסטרליה המאוחדת בחרה ברוברט מנזייס כיורשו כדי שיעמוד בראש ממשלת מיעוט ערב מלחמת העולם השנייה.
אוסטרליה הצטרפה למלחמה ב-3 בספטמבר 1939 ומיד לאחר מכן הוקם קבינט מלחמה מיוחד, שבתחילה כלל את מנזייס וחמישה שרים בכירים, כולל יוז.
מנהיג הלייבור, ג'ון קרטין דחה הצעה להצטרף לממשלה ובבחירות של 1940 איבדה ממשלתו של מנזייס את הרוב שלה בפרלמנט.
כשבעלות הברית ספגו אבדות כבדות ולנוכח האיום ההולך וגדל בזירת האוקיינוס השקט, הסתמכה הממשלה על רוב שנשען על שני חברי פרלמנט עצמאיים.
לנוכח אי הצלחתו לשכנע את קרטין להצטרף לקבינט המלחמה ועקב לחץ הולך וגובר מצד מפלגתו, התפטר מנזייס מתפקידיו כראש הממשלה וכמנהיג המפלגה ב-29 באוגוסט 1941. אף על פי שמפלגת אוסטרליה המאוחדת הייתה בשלטון כבר כעשור, היא הייתה חסרת שדרה מנהיגותית, כך שהיא נאלצה לבחור ביוז כמנהיגה.
בימים כתיקונם, הייתה זו הזדמנות ליוז לשוב לכיסא ראש הממשלה בפעם השנייה.
אך יוז היה אז חודש לפני יום הולדתו ה-78 ובריאותו כבר החלה להיות רופפת.
מסיבה זו, הוא לא היה כשיר להיות ראש ממשלה בתקופת מלחמה וויתר על האפשרות להיות מנהיג המפלגה וראש הממשלה לטובתו של מנהיג מפלגת הכפר, ארתור פאדן.
יוז נשאר להיות האיש מספר שתיים בממשלה כשהוא מכהן כתובע הכללי וכשר הצי.
חודש לאחר מכן חצו שני חברי הפרלמנט העצמאיים, שהיוו את בסיס התמיכה לממשלה, את הקווים והפילו את ממשלתו של פאדן במסגרת ההצבעה על חוק התקציב.
העצמאיים, בעידודו של המושל הכללי, לורד גאורי, העבירו את תמיכתם למנהיג האופוזיציה ג'ון קרטין, שהושבע כראש ממשלה ב-7 באוקטובר 1941. שמונה שבועות לאחר מכן תקפו היפנים את פרל הארבור.
יוז הנהיג את מפלגת אוסטרליה המאוחדת בבחירות של 1943, אך סירב לנהל את ישיבות המפלגה והותיר לפאדן להנהיג את האופוזיציה.
הקואליציה הצליחה לזכות רק ב-19 מושבים נוספים בפרלמנט.
לאחר הבחירות, יוז, שנחשב למנהיג ביניים, העביר את שרביט ההנהגה על מפלגת אוסטרליה המאוחדת בחזרה למנזייס.
בפברואר 1944 הוציאה המפלגה את נציגיה ממועצת המלחמה המייעצת (Advisory War Council) כצעד מחאה כנגד ממשלתו של קרטין.
יוז נשאר במועצה והורחק ממפלגת אוסטרליה המאוחדת.
לאחר מכן הקים מנזייס מפלגה חדשה, המפלגה הליברלית ויוז היה לחבר במפלגה.
הוא המשיך להיות חבר הפרלמנט עד למותו ב-28 באוקטובר 1952. בילי יוז היה חבר הפרלמנט הפדרלי במשך 51 שנים ושבעה חודשים וכולל זמן כהונתו באספת הנבחרים של ניו סאות' ויילס לפני כן, הוא בילה 58 שנים על ספסלי הפרלמנט ומעולם לא הפסיד במערכת בחירות.
תקופת כהונתו זו מהווה עדיין שיא של כל הזמנים בהיסטוריה של הפוליטיקה האוסטרלית.
במותו הוא היה האחרון מבין חברי הפרלמנט הראשון שנבחר ב-1901 שעדיין כיהן בתפקידו ואחרי מותו נותר רק קינג או'ומיילי האחרון מבין חברי פרלמנט זה שעדיין נותר בחיים.
או'מיילי מת 14 חדשים לאחר יוז.
כשהוא בן 90 שנים, חודש אחד ושלושה ימים במותו, היה יוז לאדם הזקן ביותר שכיהן אי פעם כחבר הפרלמנט האוסטרלי.
בילי יוז מת ב-28 באוקטובר 1952 בגיל 90 בביתו שבלינדפילד, סידני.
ההלוויה הממלכתית שלו נערכה בקתדרלת סנט אנדרו שבסידני והייתה אחת הגדולות בתולדות אוסטרליה.
כ-450,000 צופים עמדו לאורך הרחובות.
מאוחר יותר הוא נקבר בבית הקברות האנגליקני של צפון סידני.
הוא הניח אחריו את ששת ילדיו מבת זוגו הראשונה ואת אשתו מרי.
בתם הלן מתה בעת לידה בלונדון ב-1937 בהיותה בת 21 כתוצאה מאלח דם.
נכדם חי כיום בסידני תחת שם אחר.
עובדה זו לא הייתה ידועה עד 2004 כאשר הקרינה רשת הטלוויזיה ABC תוכנית דוקומנטרית על האירועים הללו.
את התוכנית הנחה השחקן מרטין וון, שגילם את יוז בסרט משנת 1975 והעניין המתמשך שלו בדמותו של יוז הובילה אותו לחשוף את גורלה של הלן.
לבילי יוז, שהיה איש קטן ממדים אך שרירי, עם קול צרוד ופנים שנעשו בהדרגה מצומקים, לא היה את המראה האופייני למנהיג לאומי, אך במהלך תקופת כהונתו כראש ממשלה הוא רכש לעצמו מוניטין כמנהיג בזמן מלחמה.
החיילים האוסטרלים כינו אותו "החופר הקטן" (Little Digger), כינוי שליווה אותו עד סוף חייו.
הוא ייזכר על מיומנויותיו הפוליטיות והדיפלומטיות היוצאות מגדר הרגיל, על אמירותיו השנונות הרבות ועל האופטימיות והפטריוטיות הבלתי נלאות שלו.
בארוחה החגיגית שנערכה לרגל יובל החמישים לכינונו של הפרלמנט האוסטרלי, ציין אחד הנואמים את יוז כאיש "שישב בכל ישיבות הפרלמנט מאז האיחוד והיה חבר בכל המפלגות".
כאן התערב ארתור פאדן ואמר: "לא במפלגת הכפר"!
"לא" אמר יוז, שעדיין היה מסוגל לשמוע כאשר רצה בכך, "עלי לשים את הגבול במקום כל שהוא".
ב-1941 קיבל יוז את אות מסדר עמיתי הכבוד על שירותו כראש ממשלה.
על שמו נקראים מחוז בחירה המשתרע על פרבריה הדרומיים של סידני ופרבר של קנברה.
ב-1972 הנפיק הדואר האוסטרלי בול הנושא את דיוקנו.
לבילי ומרי יוז לא היה זמן לצאת לירח דבש.
לאחר טקס הנישואין שלהם ב-1911 הם נסעו ברכבם שהתרסק בתאונת דרכים בהצטלבות בין כביש סידני-סידני מלבורן עם מסילת הברזל סידני-מלבורן, מצפון לאולבורי.
צומת זה, ומאוחר יותר הגשר שנבנה במקום, נקראו על שמו של יוז.
סר ויליאם "בילי" מקניל היה כדורגלן ומאמן סקוטי ששיחק בעמדת הבלם.
מקניל, שזכה לכינוי "הקיסר" , שיחק לאורך כל קריירת המשחק בקבוצת סלטיק.
הוא שימש כקפטן הקבוצה כ-13 שנים, במהלכן זכה עמה בתשע אליפויות סקוטלנד רצופות.
כמו כן, הוביל מקניל כקפטן את סלטיק לשתי הופעותיה בגמר גביע אירופה לאלופות, כולל בזכייה הראשונה של המועדון בתואר בשנת 1967. מקניל רשם קרוב לשלושים הופעות במדי נבחרת סקוטלנד, וכבש במדיה שלושה שערים.
לאחר פרישתו המשיך לקריירת אימון בסקוטלנד ובאנגליה.
בין היתר הוביל מקניל את סלטיק בשתי קדנציות שונות, וזכה עמה בארבע אליפויות ושלושה גביעים.
מקניל החל את הקריירה בקבוצת הנוער בלנטייר ויקטוריה.
הוא נרכש על ידי סלטיק ב-1957, והחל במדיה את הקריירה הבוגרת שלו.
הוא החל להשתלב בקבוצה בעונת , והיה לשחקן הרכב קבוע החל מעונת .
כבר ב-1962 היה לקפטן הקבוצה, תפקיד בו החזיק עד לפרישתו כ-13 שנים מאוחר יותר.
מקניל זכה בתואר הראשון שלו עם הקבוצה בעונת , עת הניף כקפטן את הגביע הסקוטי.
סלטיק גברה בגמר על דנפרמלין אתלטיק בתוצאה 3-2. מקניל כבש את השער השלישי והמכריע לזכות קבוצתו במשחק.
עונה אחר כך זכה מקניל עם קבוצתו באליפות סקוטלנד בפעם הראשונה מתוך תשע זכיות רצופות, כשבתווך זוכה הקבוצה חמש פעמים בדאבל, כשהיא משלימה זכייה מקבילה גם בגביע הסקוטי.
מקניל פתח בהרכב קבוצתו בכל חמשת משחקי הגמר באותה התקופה, ואף כבש בשניים מהם.
בעונת , במקביל להצלחה בזירה המקומית, רשמה סלטיק קמפיין מוצלח בגביע אירופה לאלופות, שבסיומו גברה במשחק הגמר 2-1 על אינטר מילאנו.
סלטיק הדיחה בדרכה את פ.צ.
ציריך, נאנט, וויבודינה נובי סאד ודוקלה פראג.
בצמד המשחקים מול וויבודינה, הפסידה סלטיק במשחק הראשון בתוצאה 1-0, ועלתה ליתרון 1-0 בגומלין.
בתוספת הזמן, טרם כניסתו של המשחק להארכה, כבש מקניל את שערו היחיד בטורניר והעלה את קבוצתו לשלב הבא.
מקניל פתח גם במשחק הגמר מול אינטר, ובסיומו הניף את הגביע במשחק שהעניק לשחקני סלטיק את הכינוי "אריות ליסבון" (משחק הגמר שוחק בעיר ליסבון שבפורטוגל).
סלטיק העפילה גם לגמר גביע אירופה לאלופות 1970, לאחר שהדיחה את פ.צ.
בזל, בנפיקה ליסבון, פיורנטינה ולידס יונייטד, אך הפסידה בגמר לפיינורד.
בעונת , עונה לאחר האליפות התשיעית והאחרונה, זכה מקניל עם קבוצתו בגביע הסקוטי בפעם השביעית והאחרונה, ושוב היה בהרכב לגמר.
בסיום אותה עונה פרש ממשחק פעיל בגיל 35, לאחר 18 עונות במדי סלטיק בהן רשם 789 הופעות.
מקניל מעולם לא הוחלף במהלך משחק במדי סלטיק.
הוא זכה עם הקבוצה ב-23 תארים - גביע אירופה אחד, תשע אליפויות, שבעה גביעים ושישה גביעי ליגה.
מקניל רשם תבוסה צורבת בהופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד.
היה זה ב-15 באפריל 1961, תחת המאמן איאן מקול, במסגרת אליפות הבית הבריטית, כשעלה בהרכב בתבוסתה של סקוטלנד 9-3 ל.
הוא היה שותף לשלושה טורנירי מוקדמות מונדיאל כושלים, וכן לטורניר מוקדמות יורו 1968, שגם הוא הסתיים בכישלון.
הופעתו האחרונה גם כן הסתיימה בהפסד לאנגליה במסגרת אליפות הבית הבריטית, 1-0 ב-27 במאי 1972.
בסך הכול רשם 29 הופעות במדי סקוטלנד, בהן כבש שלושה שערים.
מקניל החל את קריירת האימון כשנתיים לאחר פרישתו, כשהתמנה לתפקיד מאמן קלייד מהליגה השלישית באפריל 1977.
כחודשיים לאחר מכן, לקראת עונת , התמנה לתפקיד מאמן אברדין מליגת העל הסקוטית.
עונת הבכורה שלו בליגה הבכירה הסתיימה בהצלחה יחסית.
מקניל הוביל את קבוצתו עד למקום השני בטבלה, מרחק שתי נקודות בלבד מהאלופה גלאזגו ריינג'רס.
מקניל הוביל את אברדין גם לגמר הגביע הסקוטי באותה עונה, אך גם שם סיימה אברדין כסגניתה של ריינג'רס, שגברה עליה 2-1 בדרך לדאבל.
בכך, נטע מקניל את היסודות לקבוצה המצליחה של אלכס פרגוסון, שהחליפו בתפקיד המאמן.
לקראת עונת חזר מקניל לסלטיק, המועדון היחיד בו שיחק בקריירה.
כבר בעונת הבכורה שלו על הקווים הוביל מקניל את קבוצתו לאליפות סקוטלנד.
עונה אחר כך הוביל מקניל את קבוצתו לזכייה בגביע, לאחר ניצחון בהארכה על ריינג'רס.
בשתי העונות הבאות השלימה קבוצתו של מקניל זכייה באליפות, והשלימה עבור המאמן הצעיר ארבעה תארים בארבע עונות.
עונתו החמישית והאחרונה בקדנציה הראשונה בסלטיק הסתיימה ללא אליפות או גביע, אך עם זכייה בגביע הליגה הסקוטית.
לקראת עונת עבר מקניל לאנגליה, שם התמנה לתפקיד מאמן מנצ'סטר סיטי מליגת המשנה.
בעונת , עונתו השנייה על הקווים במנצ'סטר, הוביל מקניל את הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה, ושמר עליה מירידה בעונת .
בעונת נחל מקניל אכזבה, כשאימן באותה עונה שתי יורדות.
הוא פתח את העונה הרביעית שלו במנצ'סטר סיטי, אך עזב לאחר כחודשיים בלבד לטובת אסטון וילה.
בסיום העונה ירדה אסטון וילה של מקניל מהמקום האחרון בליגה, ומנצ'סטר סיטי סיימה מקום אחד בלבד מעליה ונשרה אף היא לליגת המשנה.
מקניל התפטר מתפקידו לטובת גרהאם טיילור, וחזר לתפקיד המאמן בקבוצת סלטיק.
מקניל חזר לסלטיק לקראת עונת המאה להיווסדה, עונת .
באותה עונה הוביל מקניל את סלטיק לזכייה בדאבל המקומי.
עונה אחר כך שמרה סלטיק של מקניל על הגביע, שהיה לתואר האחרון של מקניל על הקווים.
הוא התפטר מתפקידו בשנת 1991, לאחר ארבע עונות על הקווים בקדנציה השנייה בסלטיק.
מקניל חזר לעולם הכדורגל בעונת , כששימש לתקופה קצרה כמנהל המקצועי של היברניאן, בניסיון כושל להצילה מירידה לליגת המשנה.
כדורגלן השנה בסקוטלנד (התאחדות עיתונאי הכדורגל):
ויליאם גרגורי "בילי" מגנוסן הוא שחקן אמריקאי.
התפרסם בשל גילום דמותו של הנסיך של רפונזל בסרט "אל תוך היער".
מגנוסן נולד בשכונת וודהייבן, ברובע קווינס שבניו יורק.
מגנוסן הוא בנם של דיינה, מדריכת אירובי, וגרג מגנוסן, שרירן ומתאבק מקצועי.
למגנוסן יש שני אחים הצעירים ממנו.
מגנוסן גדל בוודהייבן עד גיל 10, ולאחר מכן עבר עם משפחתו לקאמינג שבג'ורג'יה.
מגנוסן הוא בוגר שנת 2003 של "תיכון דרום פורסיית", ומאוחר יותר הוא סיים את ההשתלמות שלו ב"בית הספר של צפון קרוליינה לאמנויות".
בשנת 2007, מגנוסן הופיע בהופעת הבכורה שלו בברודוויי, במחזה "The Ritz", בכיכובו של רוזי פרז.
בשנת 2012, מגנוסן לוהק לדמותו של ספייק, לצידם של דייוויד הייד פירס וסיגורני ויבר במחזה הקומי של כריסטופר דורנג, "Vanya and Sonia and Masha and Spike", שהוצג בתיאטרון "מאק'קארטר" בפרינסטון שבניו ג'רזי ולאחר מכן גם ב"לינקולן סנטר" שבניו יורק ובתיאטרון "ג'ון גולדן", שם הוא הועמד לשישה פרסי טוני.
מגנוסן הועמד לפרס טוני עבור תפקידו.
בשנת 2009 ביצע את בכורתו הקולנועית בסרט האימה "Blood Night: The Legend of Mary Hatchet".
בשנת 2010 שיחק בסרט "דמעות שמחות", לצדם של דמי מור ופארקר פוזי.
עוד באותה שנה שיחק מגנוסן בסרט "12".
ב-2011, גילם מגנוסן את ניל תומאס, גיבור מלחמת העולם השנייה, בסרט "ולנטיין האבוד", המבוסס על הספר "הוולנטיין האחרון" שנכתב על ידי ג'יימס מייקל פראט.
בשנת 2011, מגנוסן שיחק את ת'ור בסרט "העלמות במצוקה".
בשנת 2012, מגנוסן כיכב בסרט האינדי "משפחה שורדת".
בשנת 2014, מגנוסן זכה לפריצתו הקולנועית כשנבחר לגלם את הנסיך של רפונזל בסרט "אל תוך היער".
בשנת 2015, מגנוסן גילם סוחר משכנתאות בסרט "מכונת הכסף" ואת דאג פורסטר בסרט "גשר המרגלים".
ב-2015 הופיע מגנוסן כמר אליס, העובד הסוציאלי של גילי, בסרט "The Great Gilly Hopkins".
בשנת 2018 פורסם כי יחלו צילומיו של הסרט הוליוודי "השורד" המתאר את סיפורו של ניצול השואה הארי האפט, שאולץ להתאגרף כדי לחיות.
נכון לשנת 2019, הוא היה בהפקה וצפוי להשתחרר בשנת 2020. את הסרט הביוגרפי, "השורד", יביים בארי לוינסון, הכוכב בן פוסטר שיגלם את האפט.
לצד מגנוסן ישתתפו בסרט דני דה ויטו, ויקי קרייפס, פיטר סארסגארד, דר זוזובסקי וג'ון לגוויזאמו.
ב-2024 הופיע לצד ג'ייק ג'ילנהול ברימייק לסרט שומר הברים, שהופק על ידי אמזון פריים בבימויו של דאג ליימן.
מגנוסן ידוע בשל תפקידו באופרת הסבון משנת 2008 שפורסמה ברשת CBS, "כשהעולם מסתובב", שם הוא שיחק את קייסי יוז.
ב-2009, מגנוסן השתתף בתפקיד אורח בסדרה "החיים היפים", ששודרה ברשת CW.
מגנוסן כיכב בתפקיד אורח בסדרה "אימפריית הפשע" כרוג'ר מקאליסטר, המאהב של ג'יליאן דרמודי, ושיחק בסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית" ובסדרה "חוק וסדר".
בנוסף, בשנת 2014, מגנוסן הופע בתפקיד אורח בסדרה "הפילוג".
בשנת 2015, מגנוסן לוהק לדמותו של קאטו קיילין בעונתה הראשונה של הסדרה "סיפור פשע אמריקאי", שהתבסס על המשפט של או.
בשנת 2017 התארח בסדרת הטלוויזיה הקומית "קימי שמידט הבלתי שבירה" שנוצרה על ידי טינה פיי לרשת נטפליקס.
ושיחק גם בפרק של "מראה שחורה" ובפרק של הסדרה "חברים מהקולג'".
בספטמבר 2024, פורסם כי מגנוסן ישוב לסדרה "מראה שחורה" לפרק המשך ל-"USS Callister".
שנה מחזה תפקידהערות 2007The Ritz 2012 וניה, סוניה, מאשה וספייק ספייק
בילי הונור וייטלו, CBE הייתה שחקנית אנגלייה.
היא עבדה במשך 25 שנים בשיתוף פעולה עם המחזאי האירי סמואל בקט, ונחשבה לאחת המפרשות הבולטות של יצירותיו.
עוד הייתה מוכרת מהופעתה בדמות גברת ביילוק, האומנת השטנית, בסרט האימה "אות משמים" משנת 1976.
ב-1991 הוענק לווייטלו תואר מפקדת מסדר האימפריה הבריטית במסגרת חלוקת תוארי הכבוד ביום ההולדת של המלכה.
וייטלו נולדה בקובנטרי שבווריקשייר לפרנסס מרי (שם נעורים ויליאמס) וג'רי וייטלו.
הייתה לה אחות אחת, קונסטנס, שהייתה מבוגרת ממנה בעשר שנים.
וייטלו גדלה במשפחה ממעמד הפועלים בברדפורד, ולמדה בבית הספר לבנות בעיר (Grange Girls' Grammar School).
בגיל 11 החלה להופיע בתוכניות רדיו, בהם בתפקיד באנקל בתוכנית הרדיו "Children's Hour from Manchester".
בהמשך עבדה כעוזרת מנהל במה.
בהיותה בבית הספר התיכון שיחקה עם להקת תיאטרון רפרטוארי בתיאטרון פרינס בברדפורד.
אביה נפטר מסרטן הריאה כשהייתה בת 9. הם חיו בדוחק ואמה נאלצה לפרנס לבדה את המשפחה.
וייטלו למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), והופעת הבכורה שלה בתיאטרון הייתה בשנת 1950 בגיל 18. ב-1954 שיחקה לראשונה בקולנוע בסרט "The Sleeping Tiger".
בהמשך הופיעה בסרט "Carve Her Name with Pride" מ-1958, ובסרט "Hell Is a City" מ-1960. עד מהרה הייתה לשחקנית קבועה בסרטי קולנוע בריטיים של שנות החמישים והשישים של המאה העשרים.
היא התמחתה בדמויות של הבלונדיניות והמזכירות, אבל שיחקה גם בתפקידים דרמטיים שהחלו בסוף שנות השישים.
ב-1967 כיכבה לצדו של אלברט פיני בסרט "צ'ארלי באבלס" עליו זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה.
היא זכתה בפרס באפט"א השני שלה על הופעתה בתפקיד אמה של היילי מילס במותחן הפסיכולוגי "Twisted Nerve" משנת 1969. תפקידים נוספים שלה בקולנוע היו בסרט "Leo the Last" (מ-1970), "התחילו את המהפכה בלעדי" (1970), "אדי הבלש" (1971) וסרט המתח של אלפרד היצ'קוק "פרנזי" (1972).
ב-1976 זכתה וייטלו להכרה בינלאומית כשהופיעה בתפקיד המצמרר בדמות גברת ביילוק, השומרת הזדונית של הילד השטן דמיאן, בסרט "אות משמיים".
על הופעתה זו זכתה בפרס הקולנוע הבריטי של עיתון האיבנינג סטנדרד לשחקנית הטובה ביותר.
ב-1996 הופיעה בתפקיד גרייס פול בסרט "ג'יין אייר", ובשנת 2000 שיחקה בדמות הכובסת העיוורת בסרט "עט הסקנדל".
ב-2007 חזרה להופיע בקולנוע בסרט הקומי "שוטרים לוהטים" בתפקיד ג'ויס קופר.
ב-1970 הייתה וייטלו חברה בצוות השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
ב-1963 פגשה בילי וייטלו את המחזאי האירי סמואל בקט.
בין השניים נרקמה מערכת יחסים מקצועית אינטנסיבית עד למותו ב-1989. הוא כתב רבים ממחזותיו הנסיוניים במיוחד עבורה, והתייחס אליה כאל "שחקנית מושלמת".
וייטלו הייתה המוזה של בקט, והוא יצר, כתב ושכתב כל מחזה כאשר היא משחקת כל תנועה לפעמים עד כדי תשישות מוחלטת.
וייטלו נותרה המפרשת הראשית של בקט של יצירתו.
היא הרצתה על טכניקת הכתיבה של בקט, והסבירה "הוא השתמש בי כמו חתיכות גבס שאותן עיצב עד שקיבל את הצורה הנכונה".
הם שיתפו פעולה במחזות כגון "Play", "Eh Joe", "ימים שמחים", "לא אני", "פסיעות" ו-"Rockaby" הן על הבמה והן על המסכים.
בשנים 1964 עד 1966 הייתה וייטלו חברה בתיאטרון המלכותי הלאומי.
ב-1965 החליפה את מגי סמית' בתפקיד דזדמונה במחזה "אותלו" בכיכובו של לורנס אוליבייה.
וייטלו הופיעה לעיתים קרובות גם בטלוויזיה וזכתה לשבחים על עבודתה.
ב-1955 שיחקה בעונה הראשונה של הסדרה המשטרתית "Dixon of Dock Green" בדמות מרי דקסון, בתו של ג'ורג' (ג'ק וורנר).
ב-1957 הופיעה בתפקיד אשה שמנסה להצטרף לחבורתו של רובין הוד בפרק "The Bride of Robin Hood" בסדרה "הרפתקאותיו של רובין הוד".
ב-1972 זכתה וייטלו בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסדרה "The Sextet".
ב-1970 הופיעה בפרק בסדרה "Wicked Women".
ב-1973 השתתפה בעיבוד של ה-BBC ל"סיפורי וסקס" מאת תומאס הרדי.
ב-1980 גילמה את מאדאם ד'פארז' בסרט הטלוויזיה "בין שתי ערים".
בשנים 1952 עד 1966 הייתה וייטלו נשואה לשחקן פיטר ווהן.
אחר כך התחתנה עם מבקר התיאטרון רוברט מולר והייתה נשואה לו עד למותו ב-1998. לבני הזוג נולד בן.
הספר יצא לאור בהוצאת St.
Martin's Press בשנת 1966. בשנותיה האחרונות חיה וייטלו בבית אבות בהמפסטד שבלונדון.
Topaze אמסטין 1962 The Devil's Agent פירוסקה מסלוב 1964 The Comedy Man ג'ודי 1967 צ'ארלי באבלס Charlie Bubbles לוטי באבלס 1968 המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד The Strange Case of Dr.
סר ויליאם קונולי, CBE הוא קומיקאי, מוזיקאי, מנחה ושחקן סקוטי.
הוא מוכר בכינוי "The Big Yin" ("הגדול") בעיקר בסקוטלנד.
עיסוקו הראשון בתחילת שנות השישים של המאה העשרים היה כרתך במספנות בגלאזגו.
לקראת סוף העשור הוא עזב את עבודתו והחל לפתח קריירה של זמר פולק.
עד שנת 1971 הופיע עם להקת The Humblebums לצדו של חברו ג'רי ראפרטי, ובהמשך הופיע כסולן.
בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים שינה קונולי את כיוון הקריירה מזמר לקומיקאי.
ב-2009 שיחק קונולי שוב בתפקיד נואה מקמנוס בסרט ההמשך "הקדושים מבוסטון 2: יום כל הקדושים".
סבו מצד אביו של קונולי, אותו מעולם לא פגש, היה מהגר אירי שעזב את אירלנד כשהיה בן עשר.
אבות אבותיו צ'ארלס מילס, איש משמר החופים, וברתולומאו ולנטין היו מאזור קונמארה.
משפחת אמו של קונולי הגיעה מהחוף המערבי של סקוטלנד.
סבו וסבתו מצד אמו עברו לגלאזגו בעשור הראשון של המאה העשרים.
סבא רבא רבא רבא שלו, ג'ון או'בריאן, נלחם במצור על לאקנאו במסגרת המרד ההודי של 1857. במהלך המצור הוא נורה בכתף ונפצע קשה.
הוא נשא לאישה נערה הודית בת 13 בשם מטילדה.
לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים ואחרי השירות הצבאי התיישבו בבנגלורו.
קונולי נולד בשכונת אנדרסטון שבגלאזגו לוויליאם ומרי "מאמי" קונולי (שם נעורים מקלין).
חלק מהרחוב בו גדל נהרס בשנות השבעים של המאה העשרים.
הוא מתייחס למקום הולדתו בשירו "I Wish I Was in Glasgow" משנת 1983.
בשנת 1946, כשהוא היה רק בן ארבע, נטשה אימו את ילדיה ועזבה את הבית.
אביו שירת באותה עת בחיל האוויר המלכותי בבורמה.
בראיון מ-2009 הסביר קונולי שמעולם לא חש שהוא ננטש.
"היא הייתה בת עשרה עם שני ילדים קטנים שחיה בשכונת עוני...
קונולי ואחותו הבכורה, פלורנס, שהייתה מבוגרת ממנו בשנה וחצי טופלו בידי שתי דודות, מרגרט ומונה קונולי, האחיות של אביו בבתיהם הצפופים בשכונת פטריק.
"דודותי אמרו לי תמיד שאני טיפש" אמר קונולי "דבר שמשפיע עלי לרעה עד היום".
אחותו הגדולה הייתה לדבריו "המגינה הגדולה שלו".
זמן קצר אחרי שעברו לפטריק חזר אביהם מהמלחמה, כשהוא זר לילדיו.
האב מעולם לא דיבר איתם על עזיבתה של האם.
בביוגרפיה שלו "Billy", שכתבה אשתו פמלה סטיבנסון, מתועדים מקרים של התעללות פיזית ומינית, שהחלו כשהיה בן עשר ונמשכו עד להיותו בן חמש עשרה.
ב-1949 ילדה מונה בן בשם מייקל מ"איש מקומי".
הילד הוצג כאחיהם של בילי ופלו, ואיש לא הטיל ספק בכך.
הוא למד בבית ספר יסודי סנט פיטר ששכן מול ביתו.
בבית הספר החליט קונולי שהוא רוצה להצחיק אנשים.
הוא מספר "אני זוכר את הרגע במגרש המשחקים של בית הספר, הייתי בן שבע או שמונה, וישבתי בתוך שלולית ואנשים מסביבי צחקו.
נשארתי שם זמן רב יותר מהרגיל כי נהניתי מהצחוק.
חיי היו אומללים אז, ולא שמעתי צחוק בדרך כלל".
קונולי היה חבר בתנועת הצופים בגלאזגו (Wolf Cub).
הוא חזר למקום במסגרת הסדרה הדוקומנטרית "World Tour of Scotland" .
בגיל 12 החליט קונולי שהוא רוצה להיות קומיקאי, אבל חשב שאינו בנוי לזה, ושהוא צריך להיות יותר מעניין.
באותו גיל הצטרף לארגון בשם "הילדים של מרי".
הקבוצה הייתה הולכת לבתים של אנשים עם קופסה ובה פסלון של מרים, אם ישו (Lady of Lourdes) ואומרים את תפילת המחרוזת.
בשנות החמישים של המאה העשרים נבנו בגלאזגו בתים חדשים בשדות ובאדמות בפאתי העיר.
מגיל 14 עד גיל 20 חי קונולי בבתים שבנתה המועצה בקינפאוס דרייב ברובע דרומצ'אפל.
הוא היה יוצא מדי יום למסע כדי להגיע לבית הספר התיכון סנט ג'ררד ברובע גובאן בגדה הדרומית של הנהר קלייד.
הוא נסע באוטובוס לשכונת פטריק, עבר במעבורת את הנהר והמשיך ברגל לרחוב ויקרפילד מס' 80.
בגיל 14 החל קונולי להתעניין במוזיקה, בעיקר ג'רי לי לואיס וצ'אק ברי.
בגיל 15 עזב את בית הספר עם שתי תעודות הסמכה בהנדסה, אחת מהן קיבל בטעות והייתה שייכת לנער בשם קונל.
קונולי היה צעיר מכדי לעבוד במספנות, והוא התחיל לעבוד בחנות הספרים ג'ון סמית ועשה שליחויות על אופניים.
עד גיל 16 היה נהג שליחויות של מאפייה, ואחר כך עבד במספנה "אלכסנדר סטיבן ובניו" בלינטהאוס.
הוא נשאר שם עד גיל 22.
מקור הכינוי "The Big Yin"
השם "The Big Yin" נוצר בשנות נעוריו של קונולי כדי להבדיל בינו לבין אביו שגם לו קראו בילי.
האב שהיה חסון וחזק כונה בתחילה "בילי הגדול" (Big Billy) ואילו הבן נקרא "בילי הקטן" (Wee Billy).
כשהבן גדל והיה גבוה וגדול מאביו התחילו לקרוא לו "The Big Yin" .
שנות השישים של המאה העשרים
בתחילת שנות השישים השתתף קונולי לראשונה בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו.
ב-1965 אחרי שהשלים חמש שנים של חניכות במספנה, קיבל עבודה באסדת קידוח בביאפרה שבניגריה.
כשחזר לממלכה המאוחדת עבד זמן קצר בחברת הספנות John Brown & Company, אבל עזב בחג "Fair Friday" כדי להתמקד בקריירה של זמר פולק.
אחרי שצפה בקומדיית המצבים "הבוורלי הילבילים" קנה קונולי את הבנג'ו הראשון שלו.
הוא החל להופיע במועדונים עם אנשי פולק אחרים בהדרכתו של זמר הפולק דני קייל.
קונולי הקים צמד פולק-פופ בשם "The Humblebums" יחד עם טאם הארווי.
ב-1969 הצטרף אליהם ג'רי רפרטי.
הלהקה חתמה בחברת התקליטים "טרנסאטלנטיק רקורדס".
ב-1969 הם הקליטו את אלבומם הראשון, ואחר כך עזב הארווי את הלהקה.
קונולי ורפרטי הקליטו שני אלבומים נוספים "The New Humblebums" (מ-1969) ו-"Open up the Door" (מ-1970).
האלבומים לא זכו להצלחה מסחרית גדולה, אבל נהנו ממעמד של פולחן ושבחי הביקורת.
תרומתו של קונולי לשירים הייתה של פופ-פולק פשוט, ומילים מוזרות וגחמניות.
בשלב זה לא התמקד במיוחד בקומדיה.
ב-1968 כשהיה קונולי בן 26 הוא התחתן עם אייריס פרסאג (Iris Pressagh), ונולדו להם שני ילדים.
הם התגוררו ברדלנדס רואד בגלאזגו, אבל כשהמעריצים החלו לחכות ברחוב שלהם, הם עברו לדריימן בחוף לוך לומונד.
בהמשך אותה שנה הגיעה אמו של קונולי לראות אותו מאחורי הקלעים בהופעה של ה-Humblebums בדאנון, שם היא עבדה בבית חולים.
זו הייתה פגישתם השנייה והאחרונה מאז שהיא נטשה אותו.
האם גרה בעיר עם בן זוגה, וילי אדמס, ונולדו להם שלוש בנות ובן.
ב-1971 התפרקה הלהקה, ורפרטי פנה להקלטת אלבום הסולו הראשון שלו.
קונולי חזר לשיר שירי עם.
בהופעותיו שילב קונולי הקדמות קומיות שהפכו לארוכות יותר ויותר.
מנהל חברת טרנסאטלנטיק רקרודס, נאט ג'וזף, שהחתים את The Humblebums על חוזה הקלטות, רצה שקונולי יפתח קריירת סולו כמו שעשה רפרטי.
הוא שם לב לכישרון הקומי של קונולי, והציע לו לעזוב את שירי העם ולהפוך לקומיקאי.
שנות השבעים של המאה העשרים
ב-1972 הופיע קונולי לראשונה בתיאטרון ברביו בשם "Connolly's Glasgow Flourish" שהוצג בתיאטרון קוטג' בקאמברלנד.
הוא שיחק באדינבורו פרינג' פסטיבל יחד עם טום באקן, איתו כתב את "The Great Northern Welly Boot Show", ומעצב התלבושות היה האמן והמחזאי ג'ון ביירן .
באותה שנה הפיק נאט ג'וזף את אלבום הסולו הראשון של קונולי שהיה אוסף של שירים קומיים ומונולוגים קצרים.
בסוף 1973 הפיק ג'וזף אלבום כפול בשם "Solo Concert" שהיה פריצת הדרך של קונולי לכוכבות בבריטניה.
ג'וזף וצוות השיווק שלו קידמו את האלבום שהצליח להיכנס למצעדים עם יציאתו לאור ב-1974. האלבום כולל את הרצועה "The Crucifixion" שמדמה את הסעודה האחרונה של ישו לבילוי לילי של שיכורים בגלאזגו.
התקליט נאסר להשמעה בתחנות רדיו רבות באותה תקופה.
ב-1974 נמכרו מראש כל הכרטיסים להופעה שלו בתיאטרון פאביליון בעיר הולדתו.
עקב הצלחתו המהירה הוזמן קונולי ב-1975 לתוכנית הראיונות הראשית בבריטניה "פרקינסון" של ה-BBC.
הוא התעלם מהתנגדותו של המנהל שלו וסיפר בתוכנית בדיחה גסה.
לא היה מקובל להשמיע הומור כזה בפריים-טיים באותה תקופה והבדיחה עשתה רושם רב.
קונולי התיידד עם המנחה מייקל פרקינסון.
הוא מחזיק בשיא של מספר ההופעות בתוכנית, והתארח בתוכנית 15 פעמים.
הצלחתו של קונולי התפשטה לארצות דוברות אנגלית אחרות כמו אוסטרליה, ניו זילנד וקנדה, אבל בשל המבטא הסקוטי הכבד וההתייחסויות לתרבות הבריטית, לא זכה להצלחה בארצות הברית.
ההכרה לה זכה קונולי הובילה אותו למגע עם אמנים נוספים בהם מוזיקאים כגון אלטון ג'ון.
באותה תקופה ניסה אלטון ג'ון לסייע לאמנים בריטים שהוא אהב להצליח בארצות הברית.
ג'ון ניסה לקדם את הקריירה של קונולי ולקח אותו שישמש מופע חימום עבורו.
אבל הכוונת הטובות לא צלחו, מעריציו האמריקאים של אלטון ג'ון לא רצו לראות קומיקאי בלתי ידוע, בייחוד לא לראות סקוטי שהמבטא שלו אינו מובן להם.
ב-1975 חתם קונולי עם חברת התקליטים פולידור רקורדס.
הוא המשיך להוציא תקליטים של הופעות חיות, והקליט שירים קומיים שזכו להצלחה מסחרית.
בין השאר הקליט גרסה פרודית לשיר "D.I.V.O.R.C.E." של תמי ויינט, ואת "In the Brownies" לפי השיר "In the Navy" של אנשי הכפר.
ב-1976 הוצג המחזה הראשון שכתב קונולי "An' Me wi' a Bad Leg, Tae" באירווין ובלונדון.
שם, אחרי שצרך כמות גדולה של קוקאין ואלכוהול, התמוטט קונולי באולפן הקלטות.
ב-1979 פגש קונולי לראשונה את פמלה סטיבנסון, שחקנית קומיקאית ילידת ניו זילנד.
הם נפגשו כשהוא הופיע בהופעת קמע בתוכנית המערכונים "מבט הפוך" שבה היה לה תפקיד קבוע.
בחזרה לבמה החל קונולי להופיע במופע "Big Wee Tour of Britain".
בברייטון פגש את סטיבנסון בפעם השנייה.
הוא גילה לה שהוא אומלל ונישואיו הנוכחיים הסתיימו.
שנות השמונים של המאה העשרים
ב-1981 הזמינו ג'ון קליז ומרטין לואיס את קונולי להופיע איתם במופע הצדקה נשפי השוטר החשאי של אמנסטי.
ההצלחה המסחרים של הסרט "The Secret Policeman's Other Ball" שיצא בהפקת מירמקס בשנת 1982, הציגו את קונולי בפני קהל אמריקאי רחב יותר בזכות נוכחותם של חברי מונטי פייתון בסרט.
נוכחותו על המסך לצדם של הקומיקאים האלה, שהיו מוכרים לחובבי הקומדיה האנגלופילים, סייעו לשובו של קונולי לארצות הברית בזכות עצמו שנים אחדות אחר כך.
ב-1985 התגרש קונולי מאשתו איריס פרסאג אחרי 16 שנות נישואים (השניים נפרדו ארבע שנים לפני כן).
באותה שנה הופיע במופע "An Audience with..." שצולם לווידאו במרכז הטלוויזיה סאות' בנק בפני קהל של ידוענים.
ב-1985 הופיע קונולי באצטדיון ומבלי במסגרת מופע הצדקה לייב אייד לפני אלטון ג'ון.
ב-1985 החל קונולי להתנזר משתייה אחרי שהיה אלכוהוליסט זמן רב.
ב-1986 ביקר במוזמביק כדי להופיע בתוכנית דוקמנטרית עבור ה"קומיק ריליף".
עוד השתתף במופע חגיגי של ארגון הצדקה כסטנדפיסט, ובתפקיד "הקורבן" של בת זוגו פמלה סטיבנסון, במערכון בו היא מנסרת אדם לשניים כדי ליצור שני גמדים.
בתקופה זו הוא כתב מוזיקה לסדרת "סופר סבתא".
ב-1987 סיים קונולי סיור הופעות עולמי, בו הופיע בין השאר ברויאל אלברט הול בלונדון שתועד בווידאו בשם "Billy and Albert".
ב-1988 כששידרו ברשת פוקס את התוכנית "Freedomfest" לכבוד יום ההודלת השבעים של נלסון מנדלה, קונולי עדיין לא היה מוכר בארצות הברית.
אבל הופעה זו משכה את תשומת הלב של המפיקים, והעניין בו גבר.
במרץ 1988 נפטר אביו של קונולי משבץ.
אמו נפטרה ממחלת הנוירון המוטורי חמש שנים אחר כך, ב-1993.
באוקטובר 1989 גילח קונולי את הזקן המסורתי שלו בשביל תפקיד בסרט קולנוע.
הוא נשאר מגולח למשעי במשך שנים אחדות.
ב-20 בדצמבר 1989 התחתנו קונולי וסטיבנסון בפיג'י.
שנות התשעים של המאה העשרים
על אף שקונולי הופיע בצפון אמריקה כבר בשנות השבעים של המאה העשרים, ושיחק בסרטי קולנוע שהוקרנו בארצות הברית, הוא נשאר אלמוני יחסית עד לשנת 1990 אז השתתף בתוכנית ספיישל של HBO "וופי גולדברג ובילי קונולי בהופעה", בהפקת האקדמיה למוזיקה ברוקלין.
גולדברג הציגה את קונולי, והופעה זו פתחה רשמית את הקריירה שלו בארצות הברית.
זמן קצר אחר כך החליף קונולי את הווארד הסמן בסיטקום "מלך הכיתה" בעונה של שנת 1990–1991. קונולי הצטרף לפרנק ברונו ואוזי אוסבורן בביצוע השיר "The War Song of the Urpneys" בסדרת האנימציה "The Dreamstone".
שנה לאחר מכן עברו קונולי וסטיבנסון ללוס אנג'לס, והמשפחה קיבלה גרין קארד בהגרלה.
ב-1991 לוהק קונולי לתפקיד ראשי בסיטקום "בילי", ספין אוף של הסדרה "מלך הכיתה", ששודרה במשך חצי עונה בלבד.
ב-4 ביוני 1992 הופיע קונולי בקונצרט בגלאזגו לציון 25 שנה לקריירה שלו.
המופע תועד ושודר בתוכנית "The South Bank Show" בהמשך אותה שנה.
בינואר 1994 החל קונולי לצלם את התוכנית התיעודית "World Tour of Scotland" ששודרה ב-BBC באותה שנה כסדרה בת שישה חלקים.
בעקבות הצלחת התוכנית הוחתם קונולי ליצור תוכנית דומה בסיור באוסטרליה.
התוכנית בת 8 החלקים עקבה אחרי קונולי על אופנוע הרלי-דייווידסון.
ב-1995 הקליט קונולי תוכנית ספיישל עבור ה-BBC בשם "A Scot in the Arctic", בה בילה במשך שבוע בחוג הארקטי.
עוד ב-1995 דיבב קונולי את בן בסרט האנימציה "פוקהונטס".
ב-1996 הופיע קונולי בתפקיד בילי בונס בסרט "החבובות באי המטמון".
ב-1997 כיכב לצדה של דיים ג'ודי דנץ' בסרט "הוד מלכותה גברת בראון" בדמות ג'ון בראון, המשרת הסקוטי של המלכה ויקטוריה.
על תפקיד זה היה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע ולפרס באפט"א הסקוטי לשחקן הטוב ביותר.
כמו כן היה מועמד לפרס גילדת השחקנים לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1998 הקליט קונולי גרסת כיסוי של השיר "!Being for the Benefit of Mr.
Kite" של הביטלס לאלבום "In My Life" של ג'ורג' מרטין.
בנובמבר 1998 היה קונולי נושא התוכנית "Billy Connolly: Erect for 30 Years" שכללה מחוות מג'ודי דנץ', שון קונרי, וופי גולדברג, רובין ויליאמס, דאסטין הופמן ואדי איזרד.
ב-1999 הקים קונולי את חברת "Tickety-Boo" יחד עם מלקולם קינגסוורת', שהיה מנהל סיורי ההופעות וטכנאי הקול שלו במשך 25 שנה.
אחר כך יצא לסיור הופעות של ארבעה חודשים באוסטרליה ובניו זילנד.
בהמשך אותה שנה הופיע במשך חמישה שבועות בהאמרסמית' אפולו בלונדון.
בשנת 2000 נסע לסיור הופעות של שבועיים בקנדה.
בשנת 2000 כיכב קונולי בסרט "ביוטיפול ג'ו" לצדה של שרון סטון.
בשנה הבאה השלים את התוכנית השלישית בסדרה "World Tour" של ה-BBC, הפעם בסיור באנגליה, אירלנד וויילס.
הוא התחיל את הסיור בדבלין וסיים אותו בפלימות'.
התוכנית שודרה בשנה שלאחר מכן.
עוד ב-2001 יצאה לאור הביוגרפיה "Billy" שכתבה סטיבנסון על בעלה.
רוב הספר הוא על קונולי כסלבריטי, אבל תיאור שנותיו הראשונות מספק הקשר להומור ולנקודת המבט שלו.
ב-2003 פורסם ספר ביוגרפי נוסף בשם "Bravemouth".
קונולי עצמו כתב ספרים אחדים בהם "Billy Connolly" בסוף שנות השבעים של המאה העשרים, ו-"Gullible's Travels" שיצא לאור בתחילת שנות השמונים.
שני הספרים מבוססים על המופע של קונולי על הבמה, כמו גם על תוכנית הטלוויזיה שלו "World Tour".
ב-2004 צולמה התוכנית הרביעית בסדרה "World Tour of New Zealand" ושודרה בחורף אותה שנה.
בשנתו ה-63 השתתף קונולי בשני מופעי צדקה בתיאטרון החדש באוקספורד לזכרו של מלקולם קינגסוורת'.
הוא המשיך להופיע בתפקידי אופי בסרטים כגון "הרדוף לבן" (2002), "הסמוראי האחרון" (2003), ו"סדרה של צרות" (2004).
עוד שיחק בשורה של תפקידים ראשיים בסרטים כגון "האיש שתבע את אלוהים" (2001), ובדמות זומבי בסרט "פידו" (2006).
ב-2005 הכריזו קונולי וסטיבנסון שהם חוזרים למולדת אחרי ארבע עשרה שנים בהוליווד.
הם רכשו יאכטה ברווחים ממכירת דירתם, ומחלקים את זמנם בין מלטה וביתם בסטרתדון שבאברדינשייר, שאותו קנו ב-2008 מדיים אניטה רודיק.
בהמשך אותה שנה נבחר קונולי למקום הראשון בסקר "הקומיקאי האהוב ביותר בבריטניה" של רשת הטלוויזיה Five, לפני קומיקאים ידועים כגון ג'ון קליז, רוני בארקר, דון פרנץ' ופיטר קוק.
ב-2006 גילה קונולי שבבעלותו בית באי גוזו.
באוקטובר 2009 יצא לסיבוב הופעות במולדתו, כשכל הכרטיסים נמכרו בכל מקום בו הופיע.
בגלאזגו הופיע ב"מרכז התערוכות והכנסים הסקוטי" שנבנה סמוך למקום הולדתו.
קונולי היה נשוי לאיריס פרסאג מ-1969 עד לגירושיהם ב-1985. ב-1989 התחתן עם אשתו השנייה הפסיכולוגית פמלה סטיבנסון.
הוא אב לחמישה ילדים, שניים מנישואיו הראשונים, ושלושה מנישואיו השניים.
ב-2001 נולד נכדו הראשון וולטר מבתו קארה.
רשימה חלקית מההקלטות של בילי קונולי
2003 – Transatlantic Years (אוסף מהקלטות בין השנים 1969–1974)
ב-11 ביולי 2001 הוענק לקונולי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת גלאזגו.
ב-2003 קיבל קונולי פרס מפעל חיים של האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA).
ב-2003 הוענק לקונולי תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) על שירותיו בתחום הבידור.
ב-4 ביולי 2006 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מהאקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה (RSAMD) על שירותיו לתחום אמנויות הבמה.
ב-18 במרץ 2007 וב-11 באפריל 2010 הגיע קונולי למקום הראשון ברשימת מאה הסטנדפיסטים הגדולים של ערוץ 4.
ב-22 ביולי 2010 הוענק לקונולי דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת נוטינגהאם טרנט.
ב-10 בדצמבר 2012 זכה קונולי בפרס באפט"א סקוטלנד להישג יוצא דופן בטלוויזיה ובקולנוע.
בינואר 2016 זכה קונולי בפרס הוקרה מיוחד מטעם National Television Awards.
ב-2017 הוענק לקונולי תואר אבירות על תרומתו לתחום הבידור ולצדקה.
בילי קת'רין לורד היא שחקנית אמריקאית.
נודעת בעיקר בשל גילום דמותה של שאנל מספר 3/סיידי סוונסון בסדרה "מלכות הצעקה".
לורד נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה ממוצא בריטי, אם כי סבה מצד אמה היה יהודי.
היא בתם היחידה של השחקנית קארי פישר וסוכן הכישרונות בריאן לורד, לו פישר הייתה נשואה דאז.
סביה הם השחקנית דבי ריינולדס והזמר אדי פישר.
היא אחייניתם של טוד פישר, ג'ולי פישר וטרישה לי פישר.
סנדקיה הם השחקנית מריל סטריפ והסופר ברוס וגנר.
ב-2014 סיימה לורד את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטת ניו יורק, אשר כללו לימודי דת ופסיכולוגיה.
לורד החלה את הקריירה שלה לראשונה, כאשר היא השתתפה בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר" בתפקיד משני בתור סגנית קיידל קו קוניקס, והיא עתידה להופיע שוב באותו התפקיד אף בסרט ההמשך, "אחרוני הג'דיי".
בפברואר 2015, לורד לוהקה לסדרת קומדיית האימה "מלכות הצעקה".
בסדרה, דמותה של לורד, שאנל מספר 3 (ומתגלה בהמשך כי שמה האמיתי הוא סיידי סוונסון) היא נערה אדישה וא-מינית לכאורה הנוהגת לענוד על אוזניה אוזניות פרוותיות באופן קבוע, דבר המקנה לה מראה דומה לתסרוקתה המפורסמת של הנסיכה ליאה (אותה מגלמת אימה של לורד) ונעשה כמחווה עבורה.
בדצמבר 2015, לורד דיברה על פגישתה הראשונה עם היוצר ראיין מרפי:
בדצמבר 2015, לורד לוהקה לסרט הפשע "מועדון הכסף" לצידה של אמה רוברטס, שם היא מגלמת את רוזאנה, אשר מנהלת קשר רומנטי עם דמותו של ג'רמי אירווין, קייל בילטמור.
במהלך שנת 2016, לורד חזרה לגלם את דמותה של שאנל מספר 3 בעונתה השנייה והאחרונה של "מלכות הצעקה".
באפריל 2017, נודע כי לורד לוהקה לעונתה השביעית של סדרה נוספת של מרפי "אימה אמריקאית" כווינטר אנדרסון.
באוקטובר 2024, לורד לוהקה לקומדיה הרומנטית "Love Language" בבימוי וכתיבה של ג'ואי פאוור.
בספטמבר 2025 פורסם כי לורד הצטרפה לעונה הרביעית של סדרת האנתולוגיה "מפלצת".
לורד תגלם את אמה בורדן, אחותה הגדולה של ליזי – בה מתמקדת העונה.
ג'סיקה מקיי , הידועה יותר בשם הבמה שלה, ג'סי מקיי היא מתאבקת אוסטרלית, המופיעה בארגון ההיאבקות Impact Wrestling, שבו היא אלופת זוגות הנוקאאוטס של אימפקט.
היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיעה תחת שם הבמה בילי קיי.
מקיי החלה לצפות בהיאבקות בגיל עשר ביחד עם אחיה והחלה להתאמן כדי להיות מתאבקת מקצועית בארגון מקומי בסידני בשם Pro Wrestling Alliance.
כמו כן, מקיי הצטיינה בכדורסל ולמדה באותו תיכון כמו הצמד שלה, פייטון רויס.
מקיי החלה להתאמן תחת הדרכתה של מדיסון איגלס.
את הופעת הבכורה שלה ערכה ב-23 ביוני 2007 ביום הולדתה ה-18 בניצחון בקרב משולש, כאשר היא מתאבקת תחת השם האמיתי שלה ג'סיקה מקיי.
ב-2 באוגוסט 2008 מקיי זכתה באליפות של הארגון בפעם הראשונה.
היא שמרה על התואר נגד מתאבקת ה-WWE לעתיד, טניל טיילה, אך ב-22 בנובמבר כשלה בניסיונה לשמור על התואר והפסידה אותו.
מקיי זכתה באליפות בפעם השנייה ב-14 בספטמבר 2009 לאחר קרב מרובע שנקבע מכיוון שהאליפות פונתה עקב פציעתה של האלופה פני ליין.
היא שמרה על התואר נגד KC קאסידי (פייטון רויס) ונגד מדיסון איגלס בשני קרבות נפרדים, אך הפסידה את התואר ב-11 ביוני 2010. שנה לאחר מכן בחודש ספטמבר מקיי כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של ארגון הנשים Shimmer.
מקיי החלה להתאבק בעבור ארגון הנשים Shimmer בחודש אוקטובר 2008 כשאת הופעת הבכורה שלה רשמה לצד מדיסון איגלס בטורניר שקבע את אלופי הזוגות הראשונות, אך הצמד היו הראשונות שהיו מודחות.
את הופעת הבכורה שלה בקרב יחידים ערכה ב-2 במאי 2009 בהפסד לקלי סקייטר, אותה סקייטר שמקיי ניצחה בארגון PWAA כדי להפוך לאלופת הנשים בפעם הראשונה.
בחודש ספטמבר 2010 מקיי ניצחה את ניקול מת'יוס לאחר שכבר הפסידה לה מוקדם יותר במהלך השנה ב-10 באפריל.
מקיי ציוותה עצמה לטניל טיילה כאשר השתיים מאתגרות את אלופות הזוגות מת'יוס ופורטיה פרז לקרב על התואר, אך השתיים כשלו בניסיונן.
המריבה של מקיי עם מת'יוס הסתיימה בהפסד של מקיי בקרב 2 מתוך 3 הכרעות במרץ 2011. שנה לאחר מכן רשמה ניצחונות מרשימים על מיה יים ואלופת הנשים לשעבר, מס'שיף, מה שגרם למקיי לקבל קרב אליפות כנגד האלופה, "המעודדת" מליסה, אך מקיי לא הצליחה לזכות.
ב-14 באפריל 2013 ניצחה מקיי את מרסדס מרטינז, קרב זה היה הקרב האחרון של מקיי בעבור הארגון.
כמו כן, חוץ מ-PWAA ו-Shimmer, מקיי התאבקה בעבור ארגונים אחרים כמו CZW, ROH ,Chikara ועוד.
מקיי זומנה למבחני כניסה לארגון באוגוסט 2014 לאחר המסע של ה-WWE לאוסטרליה.
ב-13 באפריל 2015, WWE הודיעו על הצטרפותה של מקיי ל-NXT.
מקיי ערכה את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלה בהפסד לבקי לינץ', כאשר היא מתאבקת תחת השם ג'סי.
ב-7 באוגוסט קיבלה מקיי את שם הבמה החדש שלה, בילי קיי.
לאחר שהתאבקה תחת הדמות הטובה, הקרב הראשון של קיי כדמות הרעה היה ב-21 באוקטובר בהפסד לאסקה.
ב-13 בינואר 2016 קיי התחרתה בקרב המועמדת לתואר של ביילי על אליפות הנשים של NXT, אך בקרב זה ניצחה כרמלה.
את הופעת הבכורה שלה ברוסטר הראשי ערכה ב-30 ביוני בהפסד לדנה ברוק בתוכנית סמאקדאון.
ויליאם ריגל קבע לקיי קרב נגד אמבר מון לאירוע NXT TakeOver: Brooklyn II, קרב זה היה קרב הבכורה של מון ב-NXT ובנוסף היא ניצחה בו את קיי.
בחודש אוקטובר קיי החלה לשתף פעולה עם פייטון רויס והקימו את הצמד שנקרא The Iconic Duo.
הפיוד הראשון שלהן היה נגד ליב מורגן, לאחר שכל אחת ניצחה אותה בקרב יחידים.
קרבות אלה הובילו לקרב שלוש על שלוש בין מורגן, אלייה ואמבר מון לבין קיי, רויס ודריה ברנאטו באירוע NXT TakeOver: Toronto; קרב שהוקלט במטרה לשדר אותו בעתיד באחד הפרקים של התוכנית NXT, שבו קיי וקבוצתה הפסידו.
בסוף דצמבר לשתיים היה פיוד מהיר נגד אלופת הנשים, אסקה, לאחר שהאלופה הצהירה שהיא לא מרגישה שיש תחרות אמיתית על האליפות.
הצהרה זו הובילה לקרב מרובע ביניהן ובין ניקי קרוס באירוע NXT TakeOver: San Antonio, אך אסקה גם במקרה זה שמרה על תוארה.
ב-17 באפריל בילי קיי הפסידה כתוצאה מהכנעה לשארלוט פלייר.
שבוע לאחר מכן קיי ורויס ניצחו בקרב זוגות את אסקה ובקי לינץ'.
ב-1 במאי קיי, רויס ואלופת הנשים של סמאקדאון, כרמלה הפסידו בקרב שלוש נגד שלוש לאסקה, בקי לינץ' ושארלוט פלייר.
ב-22 במאי, קיי הפסידה ללאנה בקרב העפלה לקרב הסולם מסוג "כסף בבנק" באירוע כסף בבנק.
ב-12 ביוני קבוצתה של בילי קיי ביחד עם פייטון רויס, כרמלה, מנדי רוז וסוניה דוויל הפסידה לאסקה, בקי לינץ', שארלוט פלייר, לאנה ונעמי.
ב-19 ביוני קיי הפסידה לבקי לינץ'.
ב-24 ביולי קיי הפסידה לאסקה.
ב-7 באוגוסט האייקוניות הפסידו לבקי לינץ' ושארלוט פלייר.
ב-28 באוגוסט, קיי רשמה ניצחון בקרב יחידים על נעמי.
ב-18 בספטמבר, בילי קיי הפסידה לאסקה.
באירוע אבולושן, שנערך ב-28 באוקטובר, קיי השתתפה בקרב הבאטל רויאל של הנשים, אך הודחה שנייה.
ב-20 בנובמבר, קיי הפסידה בקרב יחידים לשארלוט פלייר.
ב-15 בינואר 2019, קיי הפסידה לאסקה.
באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-27 בינואר, קיי התחרתה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנסה לקרב כמספר השביעי, הספיקה להדיח ביחד עם רויס את ניקי קרוס, אך הודחה על ידי לייסי אוואנס.
ב-5 בפברואר, קיי ורויס התחרו בקרב זוגות משולש נגד כרמלה ונעמי ומנדי רוז וסוניה דוויל, שבסופו רוז ודוויל ניצחו.
שבוע לאחר מכן, קיי ורויס התחרו פעם נוספת באותו סוג קרב, אך הפעם תנאי הקרב היה שהזוג המפסיד ייאלץ להיכנס ראשון לקרב תא ההדחות; מאחר שרוז הוצמדה לניצחון על ידי נעמי, הזוג של רוז ודוויל נקבע שייכנס ראשון לקרב תא ההדחות.
קרב זה התקיים באירוע תא ההדחות, שנערך ב-17 בפברואר וקבע את אלופות זוגות הנשים הראשונות של ה-WWE, קיי ורויס נכנסו כמספר הרביעי, ואף הספיקו להדיח את כרמלה ונעמי, אך הודחו על ידי ניה ג'קס וטמינה.
ב-19 במרץ, האייקוניות ניצחו את ביילי וסשה בנקס בקרב שאינו היה על תואר אליפות זוגות הנשים של ה-WWE.
ב-1 באפריל בתוכנית Raw, קיי, רויס, ניה ג'קס וטמינה הפסידו בקרב ארבע נגד ארבע לבת' פיניקס, נטליה, ביילי וסשה בנקס.
ב-15 באפריל בתוכנית Raw, קיי ורויס הפסידו לביילי ונעמי בקרב שאינו היה על התואר.
לילה לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, קיי, רויס, מנדי רוז וסוניה דוויל הפסידו בקרב ארבע נגד ארבע לאסקה, ביילי, אמבר מון וקיירי סיין.
ב-22 באפריל בתוכנית Raw, קיי הפסידה בקרב יחידים לנעמי.
ב-18 בנובמבר, קיי ורויס הפסידו לבקי לינץ' ושארלוט פלייר.
קיי ורויס ביצעו את חזרתן לארגון ב-11 במאי 2020 בתוכנית Raw, כשהן הפריעו לאלופות זוגות הנשים של ה-WWE, אלכסה בליס וניקי קרוס.
ב-1 ביוני, קיי גברה על ניקי קרוס.
באירוע באקלאש, שנערך ב-14 ביוני, קיי ורויס השתתפו בקרב זוגות משולש על אליפות זוגות הנשים של ה-WWE נגד ביילי וסשה בנקס, ואלכסה בליס וניקי קרוס, שבסופו ביילי ובנקס ניצחו ושמרו על התואר.
ב-6 ביולי, קיי ניצחה בקרב יחידים את רובי ריוט.
ב-13 ביולי, קיי ורויס הפסידו בקרב זוגות לביאנקה בלאייר ורובי ריוט.
לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, השתיים נאלצו להיפרד לאחר שהפסידו למורגן וריוט לאחר התניית קרב אשר נקבעה מראש ובה על המפסידות היה להיפרד.
ב-7 בספטמבר, קיי הפסידה בקרב יחידים לשותפתה לשעבר, פייטון רויס.
ב-11 בדצמבר בתוכנית סמאקדאון, קיי ונטליה הפסידו בקרב זוגות לליב מורגן ורובי ריוט.
שבוע לאחר מכן, קיי הצטוותה לשורות טמינה וביחד הן הפסידו שוב למורגן וריוט.
אליפות זוגות הנוקאאוטס של אימפקט (פעם אחת) - עם קאסי לי
אליפות הנשים של PWAA (פעמיים)
PWI דירג אותה במקום ה-34 מתוך 50 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2012
PWI דירג אותה במקום ה-50 מתוך 50 הזוגות הטובים ביותר לשנת 2020 - עם פייטון רויס
דורגה במקום ה-25 מתוך 30 המתאבקות הטובות ביותר של השנה (2018)
אליפות זוגות הנשים של ה-WWE (פעם אחת) - עם פייטון רויס
פריצת השנה (2016) - עם פייטון רויס
ויליאם ריצ'רד ורסטין , המוכר בשם הבמה בילי וסט, הוא מדבב, קומיקאי, זמר, מוזיקאי ופזמונאי, הידוע בעיקר בשל דיבוב במספר סדרות טלוויזיה, סרטים, משחקי וידאו ופרסומות.
הוא הקליט מאות דיבובים בקריירה שלו, וביניהם רן (עונה 3 עד 5) וסטימפי ברן וסטימפי, דאג פאני ורוג'ר קלוץ בהחיים על פי דאג, ופריי, פרופסור פארנסוורת, דר' זוידברג, זאפ ברניגן ודמויות נוספות בפיוצ'רמה.
הוא מדבב בפרסומות והוא הקול הנוכחי של ה-M&M האדום והיה גם קולו של באז, הדבורה של דגני הבוקר האני נאט צ'יריוס עד 2004. בנוסף לקולות המקוריים, הוא דיבב גם את באגס באני, אלמר פאד, שאגי רוג'רס, פופאי ואת וודי הנקר בהפקות מאוחרות של הדמויות.
בשנת 2011 שיחק בסרט הקומדיה "לתפוס את הבוס".
וסט נולד ב-16 באפריל 1952 בדטרויט, מישיגן.
וסט אובחן עם אוטיזם ועם ADHD.
בילי פורטר הוא שחקן וזמר פופ אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות עבודתו בברודוויי.
פורטר זכה בפרס טוני על גילום דמותה של לולה במחזמר "קינקי בוטס", זכה בפרס אמי והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב על גילום דמותו של פריי בסדרת הטלוויזיה "פוזה".
פורטר הופיע ברשימת 100 האנשים המשפיעים השנתית של מגזין טיים, טיים 100, לשנת 2020.
פורטר נולד וגדל בפיטסבורג, פנסילבניה.
בשנת 1987 סיים את לימודיו בבית הספר לאמנויות הבמה בפיטסבורג.
בהמלצת אחד ממוריו, פורטר התקבל ללימודים באוניברסיטת קרנגי מלון.
בשנת 1991, הוא סיים את לימודיו בקולג' לאמנויות בדרמה.
בשנת 1991, פורטר ביצע את הופעת הבכורה שלו בברודוויי כחבר באנסמבל בהפקה המקורית של המחזמר "מיס סייגון".
בשנת 1994 גילם את Teen Angel במחזמר "גריז".
בשנת 1995, פורטר גילם את סולניו בהפקת המחזה "הסוחר מוונציה" שהועלתה בתיאטרון אנספצ'ר.
בשנת 1996 הופיע בסרט "Twisted" בתפקיד שיניקווה.
בשנת 1997, היה חלק מאנסמבל המדבבים בסרט "אנסטסיה".
בשנת 1999 שב להפקת המחזמר "מיס סייגון" בברודוויי, הפעם בתפקיד ג'ון.
בשנת 2000 גילם את סבסטיאן ניאדרפרב בסרט "המתמחה", ואת טיילור בקומדיה הרומנטית "מועדון הלבבות השבורים".
בשנת 2001 הופיע בהפקה המחודשת בברודוויי של המחזמר "נערות החלומות" בתפקיד ג'יימס תאנדר ארלי, אשר הועלתה במרכז פורד לאמנויות הבמה.
בשנת 2004 גילם את בות' בהפקת המחזמר "טופדוג/ אנדרדוג" אשר הועלתה בתיאטרון העירוני בפיטסבורג.
באותה שנה גילם את רנדי בסרט "נואל", והופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר" בתפקיד גרג אליסון.
בשנת 2010, פורטר גילם את בליז בהפקת אוף ברודוויי של המחזה "מלאכים באמריקה", אשר הועלתה בתיאטרון סיגנטור.
בשנת 2012 גילם את אריק בפרק בסדרת הטלוויזיה "מזל סרטן".
בשנת 2013 הופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד" בתפקיד ג'קי ווקר.
בין השנים 2013-2015 גילם את לולה בהפקת המחזמר "קינקי בוטס" בברודוויי.
על תפקיד זה זכה בפרס דרמה דסק לשחקן ראשי יוצא מהכלל במחזמר, בפרס טוני לביצוע הטוב ביותר על ידי שחקן ראשי במחזמר, ובפרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר.
בשנת 2015 ביצע את הופעת הבכורה שלו כבמאי במחזמר "HAM: A Musical Memoir" בתיאטרון ארס נובה, ושב לגלם את לולה בסיבוב ההופעות של המחזמר "קינקי בוטס".
באותה שנה, פורטר הופיע בקונצרט במרכז לינקולן, אשר שודר ברשת PBS.
בשנת 2016 גילם את אוברי ליילס בהפקת המחזמר "Shuffle Along, or the Making of the Musical Sensation of 1921 and All That Followed" בברודוויי, אשר הועלתה בתיאטרון מיוזיק בוקס.
באותה שנה גילם את די ג'יי מאליבו בפרק בסדרת הטלוויזיה "גט-דאון".
בשנת 2017 זכה בפרס ויטו רוס של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
בין השנים 2017-2018 שב לגלם את לולה בהפקת המחזמר "קינקי בוטס" בברודוויי.
בשנת 2018 הופיע בחמישה פרקים בסדרת הטלוויזיה "אימה אמריקאית: אפוקליפסה" בתפקיד ביהולד צ'בליס.
בין השנים 2018-2021 גילם את פריי בסדרת הטלוויזיה "פוזה".
על תפקיד זה זכה בפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה (לשנת 2019), ובפרס דוריאן בקטגוריית "ההופעה הטלוויזיונית של השנה - שחקן" (לשנת 2019 ולשנת 2020).
בשנת 2019 הופיע בפסטיבל הגאווה בלונדון.
באותה שנה השתתף בוידאו קליפ של השיר "You Need to Calm Down" מאת הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, אשר הוקדש לקהילה הגאה.
בשנת 2020 הופיע בתפקיד בארט בסרט "שחקי אותה בוסית".
באותה שנה דיבב את דזמונד בפרק בסדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון".
בשנת 2021 גילם את הפיה הסנדקית בסרט "סינדרלה", דיבב את מלך המיחזור בפרק בסדרת הטלוויזיה "דואר מידלמוסט", וגילם זמר בפרק בסדרת הטלוויזיה "אחת שיודעת".
באותה שנה זכה בפרס אליזבת טיילור למחויבות לסיום האיידס של קרן ה-AIDS של אליזבת טיילור, יחד עם אנתוני פאוצ'י, סנדרה תורמן וארגון "amfAR".
בין השנים 2021-2022 דיבב את הירוקי חסן ב-5 פרקים בסדרת הטלוויזיה "Fairfax".
בשנת 2022, שימש כבמאי הסרט "Anything's Possible".
באותה שנה זכה בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר, על המחזמר "לופ מוזר", אשר שימש בו כמפיק.
בין השנים 2022-2023 דיבב את רנדל ב-5 פרקים בסדרת הטלוויזיה "משפחת פראוד: קולניים יותר, גאים יותר".
בשנת 2023, פורטר גילם את גוגו בסרט "החבורה של בריידי ".
באותה שנה דיבב את אושן בפרק בסדרת הטלוויזיה "פה גדול", וביים פרק בסדרת הטלוויזיה "Accused".
בשנת 2024, פורטר גילם את צ'מני מן בהפקת המחזמר "Jelly's Last Jam" אשר הועלתה בניו יורק סיטי סנטר.
ביוני 2025 דווח שפורטר עתיד לשחק את מגנו סטיפט הסטייליסט בסרט "זריחה על האסיף" מתוך זיכיון משחקי הרעב, המבוסס על רומן בעל אותו השם מאת סוזן קולינס, וביולי של אותה שנה הצטרף פורטר לההפקה של המחזמר "קברט" בברודוויי.
בספטמבר 2025 דווח שההפקה תיסגר מוקדם מהצפוי בעקבות פרישתו של פורטר מסיבות בריאותיות.
בשנת 2019, בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-76, פורטר לבש חליפה אפורה רקומה וגלימה ורודה, בעיצובו של רנדי רהם.
בטקס פרסי האוסקר ה-91 הוא לבש ז'קט טוקסידו שחור בלווי שמלת קטיפה שחורה בעיצובו של כריסטיאן סיריאנו ונעל מגפיים בגובה 6 אינץ' בעיצוב של ריק אוון.
בנשף המט גאלה שנערך באותה שנה פורטר התלבש כ"אל השמש" הנישא על ידי שישה גברים חסונים חסרי חולצה לבושים מכנסי זהב.
התלבושת עוצבה על ידי "הבלונדס", והיא כללה בגד ים מזהב מקושט ומעוטר המלווה בכנפיים בגודל של כ-3 מטר, כיסוי ראש העשוי מזהב 24 קרט, וכן נעלי זהב של ג'וזפה זאנוטי ותכשיטים של אנדרולי, ג'ון הרדי ואוסקר היימן.
בשנת 2021 סיפר בריאיון כי הוא נמצא חיובי ל-HIV ואובחן עם סוכרת מסוג 2 בשנת 2007.
ב-29 בדצמבר 2016, פורטר התארס לבן זוגו אדם סמית.
השניים נישאו ב-17 בינואר 2017. ביולי 2023 דווח כי השניים נפרדו.
בספטמבר 2025 אושפז עקב מקרה חמור של אלח דם.
שנהשםתפקידהערותהערות שוליים1996Twistedשיניקווה—1997אנסטסיהאנסמבלדיבוב2000המתמחהסבסטיאן ניאדרפרב—מועדון הלבבות השבוריםטיילור2004נואלרנדי2014מפלהנסיך2020שחקי אותה בוסיתבארט2021סינדרלההפיה הסנדקית2023החבורה של בריידי גוגוOur Sonגבריאל2026משחקי הרעב: זריחה על האסיףמאגנוTBAChristmas Karma
The Musical/Sunday No Funday"אחת שיודעתזמרפרק: "Hope Sinks"2021-2022Fairfaxהירוקי חסןדיבוב; 6 פרקים2022-2023משפחת פראוד: קולניים יותר, גאים יותררנדלדיבוב; 5 פרקים2023פה גדולאושןדיבוב; פרק: "Big Mouth's Going to High School (But Not for Nine More Episodes)"
שנהשםמיקוםהערות שוליים2015HAM: A Musical Memoirתיאטרון ארס נובה
ויליאם "בילי" נייט הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1974–1986. בשתי עונותיו הראשונות שיחק עבור אינדיאנה פייסרס בליגת ה-ABA, וב-9 העונות הבאות שיחק עבור 5 קבוצות שונות בליגת ה-NBA.
ממוצעיו הכוללים בשתי הליגות הם 16.9 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
בין השנים 2000–2002 שימש כג'נרל מנג'ר של ונקובר/ממפיס גריזליס, ובין השנים 2003–2008 החזיק בתפקיד דומה באטלנטה הוקס.
נייט נולד בפיטסבורג שבפנסילבניה, ובין השנים 1971–1974 למד באוניברסיטת פיטסבורג.
בכל 3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הוביל את שחקניה עם ממוצעים של 22.2 נקודות ו-12.0 ריבאונדים למשחק.
בעונת 1973/1974 הוליך את הקבוצה לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), בפעם השנייה בלבד בתולדותיה.
במשחק רבע הגמר הובסה פיטסבורג בתוצאה 72–100 על ידי האלופה שבדרך אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, אותה הוביל דייוויד תומפסון.
בסיום אותה עונה נבחר נייט לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
בדראפט ה-NBA 1974 נבחר נייט על ידי לוס אנג'לס לייקרס בבחירה ה-21, אך הוא העדיף לחתום באינדיאנה פייסרס מליגת ה-ABA.
במהלך אותה עונה השתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA, ובסיומה נבחר לחמישיית העונה.
לקראת עונת התפרקה ליגת ה-ABA, והפייסרס עברו לשחק בליגת ה-NBA.
בעונתו הראשונה ב-NBA ניצב במקום השני בליגה בממוצע נקודות למשחק (26.6, אחרי פיט מרוויץ'), ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר לצד חברו לקבוצה דון ביוז.
לקראת עונת הועבר נייט בטרייד לבאפלו ברייבס בתמורה לאדריאן דאנטלי ומייק באנטום.
בעונתו היחידה בקבוצה קלע 22.9 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר בשנית להשתתף במשחק האולסטאר.
ביולי 1978 נשלח בטרייד נוסף לבוסטון סלטיקס, יחד עם טייני ארצ'יבלד ומרווין בארנס, בתמורה לסידני ויקס, קרמיט וושינגטון, פרימן ויליאמס וקווין קונרט.
בינואר 1979, לאחר 40 משחקים בלבד עם הסלטיקס, נשלח בחזרה לפייסרס בתמורה לסנטר ריק רובי.
ב-4 וחצי העונות הבאות היה אחד השחקנים הבולטים של הפייסרס, כשקלע 15.0 נקודות בממוצע למשחק.
ב-11 בנובמבר 1980 קלע שיא קריירה של 52 נקודות במשחק מול סן אנטוניו ספרס.
בעת עזיבתו את הקבוצה בשנת 1983 ניצב במקום הראשון בתולדות המועדון בסך משחקים (435) ונקודות (7,440) בקבוצה.
בשנים 1983–1985 שיחק עבור קנזס סיטי קינגס וסן אנטוניו ספרס.
בעונת עבר לשחק בלימוז' הצרפתית, ובסיום אותה עונה פרש ממשחק.
בין השנים 1990–1992 שימש כעוזר מאמן באינדיאנה פייסרס, תחת המאמנים דיק ורסצ'ה ובוב היל.
לקראת עונת מונה נייט לג'נרל מנג'ר של קבוצת ונקובר גריזליס, אשר שנה לאחר מכן עברה לממפיס והפכה ל"ממפיס גריזליס".
בשתי עונותיו בקבוצה לא ביצע פעולות משמעותיות רבות, מלבד הבחירות בסטרומייל סוויפט (בחירה שנייה) בדראפט ה-NBA 2000 ובשיין באטייה (בחירה שישית) בדראפט ה-NBA 2001. את שתי העונות סיימו הגריזליס במקום ה-13 (מתוך 14) באזור המערבי, עם מאזן 23–59.
בין השנים 2003–2008 שימש כג'נרל מנג'ר של אטלנטה הוקס.
תקופתו בקבוצה זכורה בעיקר בגין בחירותיו הכושלות בדראפט; בדראפט 2004 בחר את ג'וש צ'ילדרס בבחירה השישית, מיד לפני שנבחר לואול דנג; בדראפט 2005 בחר את מרווין ויליאמס בבחירה שנייה, מיד לפני שנבחרו דרן ויליאמס וכריס פול; ובדראפט 2006 בחר את שלדן ויליאמס בבחירה החמישית, מיד לפני שנבחר ברנדון רוי.
לטובה, ניתן לציין את בחירותיו בג'וש סמית' (בחירה 17 ב-2004) ובאל הורפורד (בחירה שלישית ב-2007), וכן את הבאתו של ג'ו ג'ונסון בשנת 2005. מאזנה הכולל של אטלנטה לאורך תקופתו בקבוצה עמד על 134 ניצחונות ו-276 הפסדים (32.7%).
ויליאם אדוארד "בילי" פולץ הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1970–1985. בעונת 1974/1975 זכה באליפות ה-ABA כשחקן ניו יורק נטס, ולאורך 6 עונותיו בליגה נבחר 3 פעמים למשחק האולסטאר ורשם ממוצעים כוללים של 15.7 נקודות, 11.1 ריבאונדים, 2.4 אסיסטים ו-2.3 חסימות למשחק.
פולץ נולד בריבר אדג' שבצפון ניו ג'רזי, ובשנת 1966 החל ללמוד באוניברסיטת קמרון אשר בלוטון, אוקלהומה.
בין השנים 1968–1970 למד באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל לו קרנסקה.
בעונתו האחרונה בליגת המכללות קלע 15.8 נקודות והוריד 14.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.