tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2020 השתתפה סנדל בפסטיגל לציון 40 שנה לפסטיגל, וחידשה את השיר "שלוש חברות" יחד עם עדי הימלבלוי וריף נאמן.
באוגוסט 2021 יצא לאקרנים הסרט "שמלת השבת של חנה'לה", בו גילמה את צילי.
בשנת 2021-2022 השתתפה בסדרה זיגי בתור אורקה, המנהלת של חוג הריקוד/כת שבו השתתפה שיקמה (אנה זק).
אחותה היא הכדורגלנית קארין סנדל והשחקנית שירה לוי היא בת דודתה.
בשנת 2025 סנדל ילדה את בנה הבכור יחד עם בן זוגה אך לאחר מספר חודשים השניים נפרדו.
שנההסדרהתפקידהערות2011101 דרכים לעוף משעשועוןעצמהמתמודדת בגמר2012גאליצ'טשעשועון גאליסמתמודדת בגמר2012–2016גאליסיולי סערשחקנית ראשית2013סתאאאם!עצמהטקס נבחרי הילדים 2012הבנים והבנותמנחה2014ששטוסMe אניעממיותמריאן ווזניאקיאורחת בפרק אחד2015נדחפיםעצמה2016פרויקט הלהקהעונה 2הבנים והבנותמנחהOboyסיוון קינןשחקנית משנית2018המלאך השומר שלי 2לוסי פרבר/ השטןארץ נהדרתעצמהאורחת בפרק אחדשבט צוצלתלילך2019התחנהחן לייבוביץ'שחקנית ראשיתתמרות עשןשחקנית ראשית
שנהסרטתפקידהערות2014גאליס - המסע לאסטרהיולי סער / זויה2016גאליס - קונקטיולי סער2017מועדון החנונים: הסרטהיידי2019המוסדאביגיל2021שמלת השבת של חנה'להצילי
שנהמופעתפקיד2013גאליס - המופעיולי סער2014איי לאב גאליסמשחקי הפסטיגלסוניק2015היי סקול פסטיגלשירן2016גאליס - מופע סוףיולי סערהיי סקול פסטיגל 2שירן2020my פסטיגל
שירלי אניטה סנט היל צ'יזהולם הייתה פוליטיקאית, מחנכת וסופרת אמריקאית.
נבחרה לחברת הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1968, והייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה המכהנת בתפקיד זה.
היא ייצגה את המחוז ה-12 של ניו יורק במהלך שבע קדנציות משנת 1969 עד 1983. בשנת 1972 היא החליטה להתמודד לנשיאות ארצות הברית והייתה המועמד הראשון בהיסטוריה ממוצא אפרו-אמריקני, וכן האישה הראשונה מטעם המפלגה הדמוקרטית שרצה למועמדות לנשיאות.
מורשתה חזרה לתודעה הציבורית האמריקאית כאשר ב-2008, ברק אובמה והילרי קלינטון התמודדו מטעם המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית וטענו כי הם יהיו הנשיא הראשון ממוצא אפרו-אמריקני, או האישה הראשונה שנבחרו לתפקיד.
משקיפים מהצד הבהירו שצ'יזהולם סללה את הדרך עבורם כשנבחרה להתמודד לנשיאות בשנת 1972, והיא ראויה לקרדיט על כך.
בשנת 2015 הוענקה לצ'יזהולם לאחר מותה מדליית החירות הנשיאותית וב-2024 מדליית הזהב של הקונגרס.
שירלי אניטה סנט היל נולדה ב-30 בנובמבר 1924 בברוקלין, ניו-יורק, להורים שהיגרו מאזור הקאריביים.
היא הייתה הבכורה מבין ארבע בנות.
אביהן, צ'ארלס כריסטופר סנט היל, נולד בגיאנה הבריטית, חי בברבדוס במשך תקופה, ולאחר מכן הגיע לארצות הברית דרך אנטילה, קובה, ב-10 באפריל 1923, בנמל העיר ניו יורק.
אמה של שירלי, רובי סיל, נולדה בברבדוס באזור Christ Church, והגיעה לניו יורק ב-8 במרץ 1921. אביה עבד במפעל תיקים, ואמה עבדה כתופרת וכמנהלת משק בית.
אביה של צ'יזהולם נאלץ לעבוד כעוזר אופה, ואמה הייתה בעלת ניסיון בתפירה, אך התקשתה לשלב את הדאגה לפרנסת המשפחה תוך כדי גידול וחינוך הילדים.
בעקבות זאת, בנובמבר 1929, כשמלאו לצ'יזהולם חמש שנים, היא ואחיותה נשלחו לברבדוס לגור עם סבתם מצד אמה, אמלין סיל.
הם גרו שם בחווה בכפר ווקסהול ב-Christ Church, ואת ראשית השכלתה קיבלה צ'יזהולם בבית ספר אשר הוקיר את חשיבות ההשכלה והחינוך והתנהל בחדר בודד בבית.
לאחר חמש שנים, ב-19 במאי 1934, חזרה צ'יזהולם לניו יורק.
בעקבות תקופת שהייתה בברבדוס, לשירלי נותר מבטא קריבי לשארית חייה.
באוטוביוגרפיה אודותיה שיצאה לאור בשנות ה-70 היא כתבה: "שנים מאוחר יותר הבנתי את גודל החשיבות והמשמעות של החינוך שספגתי בשנותיי המוקדמות בזכות המתנה שהעניקו לי הוריי בכך ששלחו אותי ללמוד בברבדוס בבית ספר בסגנון בריטי קפדני-מסורתי.
מיומנותי להתבטא בקלות בכתב ובעל פה היא בעיקר בזכות ההשכלה המוקדמת בברבדוס".
שנותיה בברבדוס גרמו לשירלי להחשיב את עצמה כאמריקנית מברבדוס (Barbadian American) מאז ועד יום מותה, אף על פי שנולדה בניו יורק והתגוררה בארצות הברית רוב חייה.
גם סבתה היוותה גורם משמעותי וחשוב בעיצוב אופייה, על פי עדותה: "סבתא העניקה לי כוח, כבוד ואהבה.
למדתי מגיל צעיר שאני בעלת ערך.
לא הייתי זקוקה למהפכת השחורים לספר לי על כך".
בתחילת 1939, שירלי למדה בתיכון לבנות בשכונת Bedford–Stuyvesant בברוקלין, ניו יורק, שנחשב למוסד מעורב יוקרתי בו למדו בנות מרחבי ברוקלין.
היא רכשה את התואר הראשון בברוקלין קולג' ב-1946, וזכתה בפרסים על מיומנות הנאום וההתדיינות שלה.
בשלהי שנות ה-40 היא פגשה לראשונה את קונארד או.
הוא היגר לארצות הברית מג'מייקה ב-1946, ועבד כחוקר פרטי שהתמחה בתביעות אזרחיות בתחום הרשלנות.
צ'יזהולם לימדה בבית ספר לסיעוד בתקופת לימודיה לתואר ה-MA בחינוך בקולג' למורים באוניברסיטת קולומביה.
משנת 1953 עד 1959 ניהלה צ'יזהולם שני מעונות של חינוך לגיל הרך, בברוקלין ובמנהטן תחתית.
מ-1959 עד 1964 שימשה יועצת פדגוגית ונודעה כמקור סמכותי ומהימן בכל הנוגע לחינוך ולרווחת הגיל הרך.
ניהול מעונות יום יצר אצלה את העניין מצידה בפוליטיקה, ובמהלך תקופה זו היא החלה לבסס את הקריירה הפוליטית שלה.
צ'יזהולם הייתה נציגה של המפלגה הדמוקרטית בבית המחוקקים של מדינת ניו יורק משנת 1965 עד 1968 בבית המחוקקים התחתון והעליון.
היא הוכיחה את כשרונה כמחוקקת בתוצאות מרשימות, אחת מהן הייתה הצלחתה להשיג דמי אבטלה לעובדי משק בית.
באוגוסט 1968 היא נבחרה בוועידה הדמוקרטית הלאומית לנציגה של מדינת ניו יורק.
בינואר 1968 הכריזה צ'יזהולם על מועמדותה וקיבלה תמיכה מסוימת מצד הארגון.
הסלוגן של הקמפיין שלה היה "לא למכירה ולא נתונה למרות" ("Unbought and unbossed").
בפריימריס של הדמוקרטים ביוני 1968, צ'יזהולם הביסה שני מתמודדים שחורים, סנטור ויליאם ס.
בבחירות הכלליות היא השיגה ניצחון מהפכני על ג'יימס ל.
פארמר ג'וניור, שכיהן כיו"ר הארגון "קונגרס לשוויון גזעי" (Congress of Racial Equality) שרץ בשם המפלגה הליברלית עם תמיכה מהרפובליקנים.
ובכך הוכרזה צ'יזהולם כמועמדת השחורה הראשונה שנבחרה להיות חברת קונגרס.
צ'יזהולם שובצה לוועדת החקלאות של הקונגרס.
היא חשה שבהתחשב בניסיונה וכישוריה לא היה זה התפקיד הרלוונטי ביותר עבורה.
על פי, יוסף טלושקין שכתב ביוגרפיה על הרבי מליובאוויטש, צ'יזהולם התייעצה עם הרב בנושא תפקידה והוא ייעץ לה לסייע לעניים ולרעבים בעזרת שוברים למזון.
בעקבות זאת היא נפגשה עם סנטור הרפובליקני בוב דול ופעלה על מנת לפתח את התוכנית תוכניות סיוע לתזונה (Supplemental Nutrition Assistance Program) המאפשרת לאנשים ממעמד הסוציו-אוקונומי נמוך, בעלי שכר מינימום או מובטלים לקבל סיוע ממשרד החקלאות, במחלקת השירות לתזונה ולאוכל.
מאוחר יותר היה לה תפקיד מרכזי ביוזמה להקמת תוכנית מיוחדת להזנה עבור אמהות, תינוקות וילדים (WIC).
בעקבות תמיכתה בהייל בוגס להיות מנהיג הדמוקרטים בבית הנבחרים והוא גבר על ג'ון קונרס.
כתודה על תמיכתה, בוגס גמל לה כשצ'יזהולם שובצה לוועדת החינוך, שהייתה הוועדה המועדפת עליה.
היא נחשבה כשלישית בבכירי הוועדה כאשר פרשה מהקונגרס.
במאי 1969, צ'יזהולם נאמה בזכות התיקון לשויון זכויות בחוקה האמריקאית וקראה לקונגרס לאשר את התיקון שכבר 40 שנים עומד על סדר היום.
נאומה של צ'יזהולם סייע לארגוני הנשים לקדם את הדיון על תיקון החוקה.
בתקופת כהונתה צ'יזהולם שכרה לעבוד במשרדה רק נשים, ומחציתן היו נשים ממוצא אפרו אמריקני.
היא אמרה שבמהלך הקריירה שלה בבית המחוקקים בניו יורק היא סבלה מאפליה רבה יותר על בסיס מגדרי מאשר גזעי, כלומר בשל היותה אישה מאשר בשל מוצאה האפרו אמריקני.
במאי 1971 הייתה אחת ממקימות קואליציאת חברי הקונגרס השחורים (Congressional Black Caucus) וכן ייסדה גם את הקואליציה הלאומית למען נשים בפוליטיקה הלאומית (National Women's Political Caucus).
ב-25 בינואר 1972 הכריזה סופית שירלי על מועמדותה לנשיאות, בכנסייה בפטיסטית במחוז מגוריה בברוקלין.
היא קראה למהפכה בהתמודדות הקרובה במפלגה הדמוקרטית.
בצעד זה היא עשתה היסטוריה בשני מישורים: גם כאישה הראשונה המתמודדת על התפקיד במפלגה הדמוקרטית, וגם כמתמודדת ממוצא אפרו אמריקני הראשונה.
הקמפיין נתקל בקשיים מבחינה ארגונית, וסבל ממחסור במימון וסבסוד מהשלבים הראשונים, והושקעו בו 300,000 דולר בלבד.
היא נאלצה להתמודד עם יחס מזלזל לעצם התמודדותה, ונאבקה להחשב כמתמודדת רצינית ולא כדמות פוליטית סימבולית בלבד.
רוב המערכת הפוליטית הדמוקרטית התעלמה ממנה, והיא קיבלה בקושי תמיכה מעמיתיה הגברים ממוצא אפרו-אמריקני.
מאוחר יותר היא העידה: "כשרצתי לקונגרס ואז לנשיאות, נתקלתי באפליה על רקע היותי אישה יותר מאשר על רקע מוצאי וצבע עורי.
גברים הם גברים" היא המשיכה בהבעת תסכולה על יחסם של הגברים השחורים כלפיה, אשר חשדו בה על שהיא עלולה לקחת מהם את כוחם.
לדבריה, יש לאפשר לגברים השחורים להתקדם, אך אין זה אומר שעל הנשים השחורות להישאר מאחור.
בעלה, לעומת זאת, תמך בה ובקריירה שלה: "אין לי דבר נגד אישה המתמודדת לנשיאות".
ארגוני נשים ובראשם NOW תמכו בה במועמדותה.
במהלך תקופה זו היא חוותה שלושה איומים על חייה, וביטחונה האישי היה בסכנה.
הוצמד לה שומר אישי, ומאוחר יותר היא הייתה תחת הגנת אנשי השירות החשאי.
צ'יזהולם כתבה שני ספרים אוטוביוגרפיים:
שירת דוד היא שירה המופיעה ב.
שירה זו היא אחת משש שירות המופיעות בתנ"ך.
חז"ל מונים שירה זו בין עשר השירות במקרא.
השירה מופיעה בסוף ספר שמואל, לאחר סיפור שבע בן בכרי, המתת בני שאול, והתיאורים על מלחמות דוד ואנשיו בפלשתים.
שירה זו, חוזרת בקווים מקביל לתהילים י"ח בשינויים קלים.
דוד היה שר את השירה הזו לאחר שהיה מנצח את אויביו.
דוד מודה בשירתו לה' שהצילו מכף אויביו, וכמו כן מתוארים האויבים וכוחם, חרון אפו של ה' על אויבי דוד והצלתו של מחבר השירה בידי ה'.
בשירת התנ"ך מוזכרת פעמים רבות הופעתו של ה' בצאתו להציל את עמו כאשר הוא מכה את אויבי ישראל.
בשביעי של פסח קורא המפטיר את שירת דוד, בה קיימים רמזים לקריעת ים סוף שאירעה על פי מסורת חז"ל בליל שביעי של פסח.
שירה זו מהווה גם את ההפטרה של פרשת האזינו (רק בשנה שבה האזינו איננה שבת שובה.
אורכה של השירה הוא 51 פסוקים.
קיימות חלוקות שונות לשירה; יש המחלקים לשתיים-שלוש פסקאות, ואחרים מחלקים אותה לפסקאות קטנות ורבות.
יש מבין החוקרים המחלקים את שירת דוד לשני חלקים: פסוקים ב'–כ', והחלק השני פסוקים ל"ג–נ"א.
בחלקה הראשון של השירה מתואר סבלו של דוד והצלתו בידי ה'.
בחלקה השני מתאר המשורר כיצד ניצל בידי ה', שנתן בו כח לגבור על אויביו.
החלק הראשון מתאר את מצוקתו של דוד במלחמה נגד הפלשתים והבריחה המתמדת משאול לפני עלייתו לכס המלוכה, ואילו החלק השני מתאר את ניצחונותיו לאחר הכתרתו למלך.
מבנה השירה הוא קודקודי, כלומר מבנה מצטלב אשר בנוי ממספר צלעות בלתי זוגי, כאשר הרעיון המרכזי שהמשורר מבקש לטעת בקורא נמצא בצלע המרכזית בשירה.
משני צידי הצלע המרכזית צלעות מקבילות זו לזו בביטויים ובמילים.
המבנה המצטלב בעל שלוש עשרה צלעות מכל צד.
הרעיון המרכזי העולה משירת דוד מובע ב ובו עולה כי דוד שם מבטחו באל, והגבורה המיוחסת לאדם אינה אלא של האל, אשר נותן את הניצחון ביד המאמין השומר חוקותיו:
לפי כותרת השירה, דוד הוא כותב השירה לאחר שניצל מכף אויביו.
כותרת זו מלמדת כי שירה זו היא שיר תודה לאלוהים.
הכותרת אינה בעלת אופי שירי.
בכך יש דמיון לכותרות של מספר מזמורים בספר תהילים המיוחסות לאירועים שונים בחיי דוד כמו .
האירועים בשירת דוד בשמואל ב' מתוארים בכלליות.
שירת דוד המופיעה בספר שמואל ב' מופיעה גם בתהילים י"ח בשינויים מועטים.
מסתבר שהשירה המקורית נאמרה בספר שמואל, ומשם נלקחה לספר תהילים תוך ליטוש קל והבהרה.
קווים מקבילים קיימים בין שירת דוד לתפילת חנה ב.
מילים דומות מופיעות בשתי השירות, בתחילתן ובסיומן.
השירה הראשונה בספר שמואל היא שירת חנה והשירה האחרונה בו היא שירת דוד.
השירה משמשת כהפטרה לשביעי של פסח ולשבת פרשת האזינו כאשר היא חלה בין יום הכיפורים לסוכות.
הפסוק האחרון של השירה נאמר בברכת המזון (בשבתות וימים טובים כציטוט משמואל ב' ובימי חול כציטוט מתהילים).
השירה בספר תהילים משמשת כשיר של יום בשביעי של פסח, לנוהגים לפי שיטת הגר"א.
שירת ברנדט הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1943 בבימויו של הנרי קינג, עם ג'ניפר ג'ונס בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על הרומן "שירת ברנדט" משנת 1941 של פרנץ ורפל.
ורפל שהה מספר שבועות בעיר לורד, במסגרת מסע בריחתו מהנאצים והגסטפו בדרך לארצות הברית.
הוא שמע על סיפורה של ברנדט מפי האנשים שהסתירו אותו ואת אשתו, ונדר שאם יגיע בשלום לארצות הברית, הוא יניח את כל עיסוקיו האחרים ויכתוב רומן על ברנדט, וכך עשה.
הרומן, שתורגם לאנגלית ב-1942, הפך מיד לרב-מכר ולסרט קולנוע שובר קופות.
הספר מספר את סיפורה של הנערה ברנדט סובירו מהעיירה לורד, שבשנת 1858 התגלתה לה במערה מריה הקדושה, ובאותו מקום פרץ מעיין שמימיו הם בעלי סגולות ריפוי ומשמש עד היום כמקום קדוש ואתר צליינות עולמי שמליוני חולים ונכים נוהרים אליו לבקש מזור למחלתם.
לתפקיד הראשי נבחרה ג'ניפר ג'ונס, שהושאלה לשם כך על ידי דייוויד או.
סלזניק לאולפני פוקס המאה ה-20.
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר: השחקנית הטובה ביותר (ג'ניפר ג'ונס), הצילום הטוב ביותר, העיצוב האמנותי הטוב ביותר, ופסקול המוזיקה הטוב ביותר (אלפרד ניומן).
כן היה מועמד עוד לשמונה פרסים.
הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב: פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע, פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה ופרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
בתחילת הסרט נכתב: "לאלה המאמינים באלוהים – אין צורך בהסברים, לאלה שאינם מאמינים באלוהים – אין שום הסבר אפשרי".
ברנדט סובירו (ג'ניפר ג'ונס) היא נערה בת 14 חולנית וחולמנית.
היא גרה בעיירה לורד שבפירנאים, לא רחוק מגבול ספרד.
אביה מובטל ועובד בעבודות קשות מזדמנות, ואמה כובסת.
היא לומדת בבית ספר כנסייתי, אך לא מרוכזת בלימודים, ומורתה, האחות מרי תרז וודוז (גלדיס קופר), נוזפת בה לאחר שאינה יודעת מה זה השילוש הקדוש.
ב-11 בפברואר 1858 יוצאת ברנדט עם אחותה וחברה נוספת לקושש עצים להסקה.
בשלב מסוים מתרחקות ממנה הבנות והיא נשארת לבדה מול מערת מספייה, שם היא חווה התגלות של עלמה מקושטת המציגה את עצמה כהעיבור ללא חטא.
היא מספרת זאת לחברותיה, שאינן מאמינות לה.
השמועה מתפשטת בעיירה, אך התובע המלכותי ויטאל דוטור (וינסנט פרייס), הרופא ד"ר דוזו (לי ג'יי.
קוב), האב דומיניק פיראמל (צ'ארלס ביקפורד) וראש העיירה לא מאמינים לה וחושבים שהדבר מסוכן.
העלמה מבטיחה לברנדט שבמקום ינבע מעיין, וברנדט הולכת לשם עם כל אנשי לורד, חופרת במערה ומוציאה רק אדמה לחה.
כולם חוזרים באכזבה, אך לפתע מתחיל לנבוע שם מעיין.
אחד התושבים שהיה כבד ראייה שוטף את פניו, וראייתו משתפרת מיד.
הוא רץ לעיר ומפיץ את השמועה.
ד"ר דוזו מטפל בתינוק במצב קשה.
הוא מתייאש מהטיפול ומזמין כומר, אך האם חוטפת את התינוק, רצה למעיין וטובלת בו את התינוק, שמתעורר לחיים.
התובע דוטור מוציא צו סגירה למערה, על אף שראש העיר מקבל זאת בחוסר רצון בגלל חזונו לשגשוג כלכלי בעזרת תיירים ומכירת מים קדושים.
אזרחים שלא נשמעו לצו וביקרו במעיין, נעצרים ובתוכם האומנת של בנם של הקיסר נפוליאון השלישי ואשתו אז'ני.
האומנת משלמת את הקנס שלה ושל האזרחים ולוקחת בקבוק ממי המעיין, שניתן לנסיך הקטן, וחומו יורד.
הקיסר והקיסרית משוכנעים שזה נס, אבל הרופא חושב שהנסיך לא היה חולה כל כך מקודם.
בצו קיסרי נפתחת שוב המערה.
מוקמת ועדה לקביעה אמינות הפרשה.
האב פיראמל משכנע את ברנדט להפוך לנזירה, והיא מגיעה למנזר בעיר נוורס, שם היא פוגשת שוב את האחות ווזו, האחראית על הנזירות החדשות.
ווזו מתעבת את ברנדט ולא מאמינה לה.
היא מתרעמת על העובדה שדווקא לה, למרות סבלה, לא הייתה התגלות אלא רק לברנדט המפונקת שלא סבלה מימיה.
היא מתעללת בברנדט ונותנת לה את העבודות הקשות ביותר כגון כביסה וניקוי הרצפות.
כאשר היא מבחינה שברנדט צולעת היא מפרשת זאת כניסיון לעשות מעצמה מסכנה כדי שירחמו עליה.
צליעתה של ברנדט מתגברת, רופא מוזעק למנזר וקובע כי לברנדט יש גוש בברך, וכי היא סובלת משחפת עצמות מתקדמת ומצבה חמור.
האחות ווזו נמלאת בייסורי מצפון, מבקשת סליחה מישו ומטפלת בברנדט במסירות.
על ערש דווי של ברנדט מגיע האב פיראמל (במציאות הוא מת לפניה), ברנדט חווה התגלות נוספת, והיא אומרת: "אני אוהבת אותך, מריה הקדושה, התפללי עליי", ומתה.
שירלי אליין הולווי-סטרונג היא אתלטית בריטית בעבר, סגנית אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984), אלופת חבר העמים, 6 פעמים ברציפות אלופת אנגליה (1979-1984), 3 פעמים אלופת בריטניה (1979, 1980 ו-1983) ושיאנית בריטניה (1980-1988) בריצת 100 מטר משוכות.
סטרונג נולדה וגדלה בכפר קודינגטון שבמחוז צ'שייר.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדמונטון, אלברטה, קנדה באוגוסט 1978 זכתה סטרונג במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.08 שניות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיימה סטרונג במקום תשיעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.12 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בספטמבר 1982 סיימה סטרונג במקום 11 בתוצאה של 13.24 שניות.
חודש לאחר מכן, במשחקי חבר העמים שנערכו בבריזביין, קווינסלנד, אוסטרליה באוקטובר היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.78 שניות, תוצאה טובה יותר מהשיא הלאומי אך בסיוע של רוח גבית של 4.5 מטר/שנייה.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיימה סטרונג במקום חמישי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.78 שניות, ובסיוע של רוח גבית של 2.4 מטר/שנייה.
בשלב רבע הגמר היא קבעה שיא לאומי חדש של 12.91 שניות.
11 ימים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ היא קבעה בריצת 100 מטר משוכות שיא לאומי חדש של 12.87 שניות.
שיא זה החזיק מעמד עד לשנת 1988.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה סטרונג במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.88 שניות, אחרי בניטה פיצג'רלד-בראון מארצות הברית (12.84 שניות) ולפני מישל שרדונה מצרפת וקים טרנר מארצות הברית (13.06 שניות).
בשנים שלאחר מכן, התגוררה סטרונג בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בתקופה זו, עקב בעיות בגיד אכילס שלה, היא לא הצליחה להעפיל למשחקי חבר העמים הבריטי בשנת 1986.
סטרונג פרשה מאתלטיקה תחרותית בשנת 1987.
סטרונג נשואה לרונאלד הולווי ולהם שתי בנות.
נכון ל-2017, הם מתגוררים בקפלה הולמס, צ'שייר, בריטניה.
שירלי פינטו קדוש (נולדה ב-15 במרץ 1989, ח' באדר ב' תשמ"ט) היא פעילה חברתית ופוליטיקאית ישראלית הפועלת לקידום זכויות, נגישות ושוויון הזדמנויות לאנשים עם מוגבלויות; חברת הכנסת ה־24 מטעם רשימת "ימינה".
שירלי פינטו נולדה וגדלה בקריית ים, בת להורים שנולדו למשפחת עולי מרוקו, אב חירש ואם חירשת־עיוורת.
אמה היא שחקנית תיאטרון במרכז "נא לגעת".
פינטו היא חירשת, דוברת שפת הסימנים הישראלית ויש לה אח שומע, הצעיר ממנה.
את לימודיה התיכוניים עשתה בבית חינוך כרמל זבולון בקיבוץ יגור.
את רוב שנות ילדותה בילתה בבית הורי אמה השומעים, לצד הוריה דוברי שפת הסימנים.
כך רכשה את שפת הסימנים הישראלית והשפה העברית.
מילדותה ראתה את הקושי ואת חוסר ההנגשה השפתית אצל הוריה בחיי היום־יום ומול הרשויות וגם לה היו קשיים יומיומיים עקב חוסר מודעות במרחב הציבורי.
כשבגרה החליטה לפעול לשינוי מציאות זו של אנשים חירשים וכבדי שמיעה.
בשירתה בצה"ל במערך הטכני של חיל האוויר כמנהלת פריטים בלהק הציוד, המשיכה לשירות קבע, ובשנת 2009 קיבלה אות הצטיינות ממפקד חיל האוויר עידו נחושתן ואות מצטיינת הנשיא משמעון פרס.
אחרי סיום שירותה הצבאי ב-2011, פנתה ללימודי תואר ראשון במשפטים במכללה האקדמית נתניה והשתתפה בתוכנית המצוינות של המכללה.
במהלך לימודיה השתתפה, במסגרת קורס בדיני עבודה, במשלחת ל-ILO ולאו"ם בז'נבה.
ב-2013 הייתה סטודנטית בלשכתו של השופט בנימין ארנון בבית המשפט המחוזי מרכז למשך שנה, במסגרת קליניקת משפט ושיפוט הלכה למעשה מטעם המכללה.
ב-2014 התמחתה אצל חברת הכנסת קארין אלהרר וטיפלה בהצעות חוק שהגישה אלהרר, בפניות הציבור אליה וסייעה בהתאמות לאנשים עם מוגבלות.
התמחתה במשרד עורכי הדין FWMK (פירט, וילנסקי, מזרחי, כנעני).
בהמשך דרכה שימשה מרצה בקורס "תרגום בבתי משפט ובחקירות משטרה" בלימודי תרגום בשפת הסימנים הישראלית באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2014 הצטרפה לעמותת "שמע" לילדים חירשים וכבדי שמיעה, והועסקה כמדריכה ורכזת פעילות חינוך בלתי פורמלי.
בהמשך מונתה למנהלת המועדון האזורי של מחוז גוש דן.
בתפקידה הייתה אחראית על כלל הילדים ובני הנוער החירשים וכבדי השמיעה באזור, פיתחה תוכניות העצמה חברתית ומנהיגות, והובילה צוות מדריכים ומתנדבים.
בשנת 2016 נמנתה עם מייסדי LINK20 – תנועה חברתית בינלאומית של צעירים (עם מוגבלות וללא מוגבלות), הפועלת לקידום שוויון זכויות, הכלה ונראות ציבורית של אנשים עם מוגבלויות.
במסגרת פעילותה בתנועה הקימה את רשת הבוגרים ואת מועצת התנועה.
הובילה את הקמפיין "אני מסמן אני שווה", שבמסגרתו התקיים לראשונה בישראל "שבוע המודעות לחירשים".
בספטמבר 2016, בעקבות פעילות זו אוניברסיטת בן-גוריון בנגב הייתה הראשונה בישראל להכיר בשפת הסימנים הישראלית כשפה רשמית בקמפוס.
פינטו העלתה, בתקשורת הכתובה והמשודרת ובוועדות הכנסת, שורת כשלים מהותיים שבהם נתקלו ישראלים חירשים וכבדי שמיעה.
כשלים אלה התבטאו בחוסר הנגשה ובחוסר הכרה ציבורית של שפת הסימנים במערכת החינוך, התעסוקה, הבריאות והמשפט.
משנת 2015 פועלת פינטו להידוק הקשר בין ישראל למדינות העולם, למען שיפור הנראות של אנשים חירשים וכבדי שמיעה ולקידום מעמדה של ישראל בתחום.
בנובמבר 2017 נבחרה לייצג את ישראל בוועידה של בבודפשט בהונגריה.
בנאומה בפדרציה, דיברה פינטו על חשיבות השילוב בין כל האנשים החירשים וכבדי השמיעה, בין שהם דוברי שפת סימנים ובין שאינם.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 התמודדה פינטו קדוש למועצת עיריית רמת גן ברשימתו של אביהוא בן משה, אך לא נבחרה.
לאחר הבחירות מונתה ליועצת לענייני מוגבלויות ונגישות לראש עיריית רמת גן כרמל שאמה הכהן.
ב-20 באוקטובר 2020 מונתה לצירה מטעם מפלגת "הימין החדש" בקונגרס הציוני העולמי ה־38 והייתה הצירה החירשת הראשונה בקונגרס.
בבחירות לעיריית רמת גן בשנת 2018 התמודדה פינטו ברשימת "הרמתגנים עם אביהוא" בראשות אביהוא בן משה, אולם לא נכנסה למועצת העיר.
לאחר הבחירות מונתה ליועצת ראש העיר לענייני מוגבלויות ונגישות.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת (2019) הצטרפה למפלגת "הימין החדש", שלא עברה את אחוז החסימה.
בבחירות לכנסת העשרים ושתיים הציגה את תפיסת הימין החברתי שלה, העוסקת בין היתר בנושאי נגישות לאנשים עם מוגבלות, חיזוק הפריפריה והעצמאיים, אכיפת חקיקה חברתית ודאגה לאזרחים ותיקים.
היא שובצה במקום ה-15 ברשימת ימינה ולא נבחרה לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-23 שובצה במקום התשיעי ברשימת "ימינה" אך לא נבחרה לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 שובצה ברשימת "ימינה".
עם "ימינה" כללה פינטו בקווי היסוד של הממשלה ה-36 שהממשלה תפעל להעלאת המודעות בקרב האוכלוסייה הכללית לאנשים עם מוגבלות, ותעודד את השימוש בשפת הסימנים.
בעקבות התפטרותו מהכנסת של השר לענייני דת מתן כהנא, הושבעה פינטו ב-16 ביוני 2021 כחברת הכנסת, ובכך הייתה לחברת הכנסת החירשת הראשונה – ציון דרך משמעותי בייצוג אנשים עם מוגבלויות במערכת הפוליטית הישראלית.
בכנסת ה-24 כיהנה כחברה בוועדת הפנים והגנת הסביבה, ועדת החינוך, התרבות והספורט ובוועדת העבודה והרווחה וועדת הבריאות.
עמדה בראש ועדת המשנה לנגישות עירונית וועדת המשנה לחינוך המשלב, בראש קבוצות הידידות הבין־פרלמנטריות ישראל–שווייץ וישראל–בריטניה.
במסגרת עבודתה הפרלמנטרית קידמה שורה של מהלכים, ובהם:
הגדלת מכסת שעות התרגום לשפת הסימנים ושעות התמלול לאנשים חירשים וכבדי שמיעה מ־45 ל־70 שעות שנתיות במסגרת סל השירותים הממלכתי.
תקצוב ייעודי של כ־6 מיליון ש"ח להנגשת תחבורה ציבורית בין־עירונית.
קידום מדיניות להרחבת החינוך המשלב ושיפור הנגישות העירונית במרחב הציבורי.
קידום הכרה בכלבי שירות במקומות ציבוריים.
תקצוב ייעודי של 4.5 מיליון ש"ח להצבה בגני שעשועים של מתקני ספורט נגישים לאנשים המתניידים בכיסאות גלגלים.
תקצוב והטמעה של האקדמיה לשפת הסימנים הישראלית תחת האקדמיה ללשון העברית.
תקצוב ייעודי של 5 מיליון ש"ח להנגשת תיאטראות לאנשים עם ירידה בשמיעה.
לצורך השתתפות מלאה בעבודת הכנסת הוקצה לפינטו קדוש תקן ייעודי למתורגמנית לשפת הסימנים לכל עבודתה הפרלמנטרית וכן במליאה ובוועדות הכנסת.
לאחר התפרקות מפלגת "ימינה" שובצה פינטו ברשימת "המחנה הממלכתי" לקראת הבחירות לכנסת ה-25, אך לא נכנסה לכנסת.
בשנת 2023 הגישה פינטו קדוש את פינת הטלוויזיה "שטח הפקר", יחד עם העיתונאי אריק וייס.
הפינה עסקה בסוגיות חברתיות, זכויות אדם, נגישות וקבוצות מוחלשות.
לאחר מתקפת 7 באוקטובר 2023 יזמה את הקמת "החמ"ל הסגול" – מוקד סיוע לאנשים עם מוגבלויות, בשיתוף אתר "שווים" ומפעל הפיס.
המיזם הוקם במטרה לספק מענה מהיר ונגיש בשעת חירום, לרבות סיוע בפינוי, הנגשת מקלטים ואזעקות, מענה חינוכי־טיפולי ותיאום מול גורמי המדינה, הרשויות וארגוני החברה האזרחית.
במקביל מונתה לשמש שגרירת הסברה בינלאומית בשפת הסימנים מטעם משרד החוץ ומשרד התפוצות, במטרה להנגיש את מסרי מדינת ישראל לקהילת החירשים וכבדי השמיעה בעולם, המוערכת בכ־70 מיליון איש.
בנוסף, היא משמשת כמרצה בכנסים, מוסדות אקדמיים וארגונים בינלאומיים בנושאי זכויות אנשים עם מוגבלות, נגישות, הכלה וחוסן קהילתי בחירום.
בשנת 2025 הובילה יחד עם מוזיאון מגדל דוד בירושלים את הנגשת המוזיאון לשפת הסימנים הישראלית.
בעקבות המהלך הפך מוזיאון מגדל דוד למוזיאון הראשון בישראל המונגש באופן מלא לשפת הסימנים, בסיוע מדור שפת הסימנים הישראלית של האקדמיה ללשון העברית.
מהלך זה נחשב לפריצת דרך בהנגשת מוסדות תרבות לקהילת החירשים בישראל.
פינטו נשואה למייקל קדוש, חירש שעלה לישראל מארצות הברית, שחקן ארגון הספורט של החרשים בישראל בנבחרת ישראל בקטרגל.
השניים הורים לבן ולבת חירשים ומתגוררים בגני תקווה.
שירלי שוורצברג (נולדה ב-7 במאי 1976) היא נערת ישראל לשנת 1994, עורכת דין ובעברה שחקנית ודוגמנית.
שוורצברג השתתפה בתחרות מלכת היופי 1994, שם נבחרה ל"נערת ישראל", סגנית של מלכת היופי רווית ירקוני.
היא ייצגה את ישראל בתחרות מיס עולם שנערכה בדרום אפריקה.
כדוגמנית היא כיכבה בפרסומת של ריבת "סנדלפור".
היא ידועה במשחקה באופרת הסבון "רמת אביב גימל" כרונה מלניק, בת זוגו של גיא (ברוך דרור).
ב-2002 היא הופיעה בתוכנית הקומית "שידורי המהפכה".
ב-2009 השתתפה בפרסומת של ריבת "סנדלפור".
ב-2010 דגמנה את שמלות הערב של המעצב שלומי דדון.
באותה השנה השתתפה גם בפרסומת של חברת החשמל.
היא עורכת דין ובוגרת תואר במשפטים מהמרכז האקדמי למשפט ולעסקים.
שירליין איירין מקריי היא פעילה פמיניסטית, סופרת, עורכת, אשת תקשורת, ודמות פוליטית.
היא פרסמה שירה ועבדה בפוליטיקה ככותבת נאומים.
היא נשואה לראש עיריית ניו יורק לשעבר ביל דה בלאזיו.
מקריי הייתה אחת החברות המייסדות של ארגון הפמיניזם השחור ההיסטורי, קולקטיב נהר קומבהי.
אמה, קתרין קלריסה איילין (לבית אדוארדס), היה פועלת במפעל אלקטרוניקה, ואביה, רוברט הופר מקריי, היה פקיד אפסנאות בבסיס צבאי.
היא ממוצא ברבדי וסנט לוסיאני, וגילתה שמקור שם משפחתה של סבתה, קוואשי, הוא מגאנה.
כשהייתה בת עשר, משפחתה עברה ללונגמדו שבמסצ'וסטס, והייתה למשפחה השחורה השנייה בכל האזור.
משפחות לבנות בשכונה הפיצו עצומות בדרישה שיעזבו.
בתיכון מקריי הייתה למשך זמן מה השחורה היחידה בבית הספר.
היא מייחסת לניסיון המוקדם הזה עם גזענות ובריונות חלק מהסיבה שהיא התחילה לכתוב, והשתמשה בשירה שלה כפורקן לכעס.
היא גם כתבה טור בעיתון בית הספר, שבו היא גינתה חברים למחזור בשל גזענות שהפגינו.
הקולקטיב היה במהותו הצטלבותי, שנים קודם לטביעת המונח עצמו, ונולד מתוך הצורך של נשים שחורות, ובמיוחד הלסביות ביניהן, לקבל הכרה שהתנועה הפמיניסטית נוטה לעסוק בענייני נשים לבנות, והתנועה השחורה נוטה לעסוק בענייני גברים שחורים, ושניהם עוסקים בענייני אנשים הטרונורמטיבים.
שם מצאה מקריי השראה לפיתוח כתיבת השירה והפרוזה שלה.
לאחר שסיימה את לימודיה בוולסלי, מקריי עברה לניו יורק כדי לעבוד במגזין הנשים Redbook.
בזמן עבודתה שם, ייסדה ארגון בשם נשים שחורות בהוצאה לאור.
היא פרסמה מאמר במגזין השחור Essence ב-1979 תחת הכותרת "אני לסבית".
ב-Essence אחר כך תיארו את המאמר כ"פורץ דרך", בטענה כי מדובר ב "אולי הפעם הראשונה שאישה שחורה הומוסקסואלית דיברה בפתיחות כה גדולה על המיניות שלה במגזין שחור".
מטרת המאמר הייתה "להפריך את המיתוס כי אין הומוסקסואלים שחורים".
חלק משירתה כלול באנתולוגיית הפמיניזם השחור החלוצי Home Girls: A Black Feminist Anthology.
ב-1991, מקריי נכנסה לעולם הפוליטיקה.
היא עבדה בתור כותבת נאומים עבור ראש העיר דאז של ניו יורק, דייוויד דינקינס.
במהלך ממשל קלינטון, היא עבדה במרכז העיתונות הזרה בניו יורק כמומחית יחסי ציבור.
היא גם עבדה ככותבת נאומים עבור מבקר המדינה של ניו יורק קרל מקול ועבור מבקר העיר ניו יורק ביל תומפסון.
בשנת 2004, עברה מקריי לעבוד במגזר הפרטי.
היא עבדה במשך חמש שנים במרכז הרפואי מיימונידיס בניו יורק.
היא גם עבדה עבור סיטיגרופ במחלקת יחסי הציבור במשך שישה חודשים לפני שהחליט ש"אין תיאום".
במהלך הקמפיין של בעלה לתפקיד ראש העיר של ניו יורק בבחירות של 2013, היא ערכה את הנאומים שלו ועזרה לו ראיון מועמדים לתפקידי צוות.
כאשר דה בלאזיו היה לראש העיר, הוא את שירותיה של הפובליציסטית רייצ'ל נורדלינגר כדי לשמש כראשת הסגל של מקריי, בתפקידה בתור האישה הראשונה של ניו יורק.
נורדלינגר התפטרה מאוחר יותר בעקבות סדרת מחלוקות שעלו סביב ההתנהגות שלה ושל אנשים קרובים לה.
בחודש השני שלו בתפקיד, דה בלאזיו מינה את מקריי כיו"ר (בהתנדבות) של קרן ראש העיר לקידום העיר ניו יורק.
מאז, הקרן מתמקדת בנושאים כמו בריאות הנפש, הגירה, ופרויקטים למען נוער בשוק העבודה.
בנובמבר 2015, מקריי הובילה את ההשקה של ThriveNYC, תוכנית לשיקום שירותי בריאות הנפש וההתמכרות בעיר, כשהיא מקדמת שינו מהמודל המסורתי יותר המגיב לבעיות, ואשר גורם ללחץ על משאבי המשטרה, בתי כלא, בתי חולים, בתי ספר ועוד, כדי למודל שילובי של בריאות הציבור, גישה הממוקדת על מודעות וזיהוי מוקדם.
מקריי ממשיכה בפעילותה הפמיניסטית והאקטיביזם החברתי.
לדוגמה, בינואר 2018 היא השתתפה בעצרת נגד טראמפ שהנערכה בניו יורק אל מול בית המלון של טראמפ, והיא הייתה אחת הדוברות בכנס הפמיניזם השחור Power Rising באטלנטה במרץ 2018.
מקריי הייתה ברורה לגבי העדפותיה המיניות כלסבית במשך שנים רבות.
ב-1991, כאשר שניהם עבדו בעיריית ניו יורק, פגשה מקריי את ביל דה בלאזיו.
הם התחתנו ב-1994 בפרוספקט פארק, בברוקלין.
מאז, היא לא עונה על שאלות לגבי מיניותה.
היא מעולם לא הכחישה את היותה לסבית, אך כן אמרה שהיא כעת "שונאת תוויות".
ב-2012, כאשר נשאלה לגבי אותו המאמר המפורסם שלה מ-1979, היא הגיבה: "בשנות ה-1970, אני הזדהיתי כלסבית וכתבתי על זה.
ב-1991, פגשתי את אהבת חיי, והתחתנתי איתו."
למקריי ודה בלאזיו בת ובן, והם חיו בשכונת פארק סלופ, ברוקלין עד 2014 אז הם עברו להתגורר באחוזת גרייסי, המשמש כבית ראש העיר ניו יורק.
לפני כניסתה לאחוזת גרייסי, היא פעלה למען ריבוי המקלטים לנשים מוכות בעיר ניו יורק.
שירלי פרימפונג-מנסו היא במאית, תסריטאית ומפיקת קולנוע גנאית.
היא המייסדת והמנכ"לית של Sparrow Productions, חברת הפקה ופרסום לקולנוע ולטלוויזיה.
היא זכתה בפרס הבמאי הטוב ביותר מטעם האקדמיה האפריקאית לקולנוע.
פרימפונג-מנסו היא גם מבעלי Sparrow Station, שירות סטרימינג לבידור אפריקאי ה בידור מטעם חברתה ההפקה שלה ומפיקים אפריקאים אחרים.
ב-2013 היא דורגה במקום ה-48 ברשימת האנשים המשפיעים ביותר בגאנה של רשת הטלוויזיה E.tv Ghana.
פרימפונג-מנסו מוכרת בתור מי ש"מבקשת להעלות את רמת ההפקה של סרטים בגאנה ובאפריקה על ידי סיפור סיפורים אפריקאים מתקדמים דרך עיניהם של אפריקאים." לדבריה, היא נכנסה לתחום הקולנוע כדי לשנות את האופן שבו גאנה מצטייר]ת בתקשורת.
סרטיה ידועים עבור דמויות הנשים "העזות" בהם, נשים אפריקאיות בעלות סוכנות אישית, שיכולות לפרנס ולהוביל חיים מורכבים.
פרימפונג-מנסו היא מאזור קוואהו פפיס במזרח גאנה.
כבר בתור ילדה היא התעניינה בארגון הצגות, אותן העדיפה על משחקים אחרים.
היא סיימה בשנת 2000 את לימודי במכון הלאומי לקולנוע וטלוויזיה, ועבדה בתור שדרנית בתחנת הרדיו Radio Gold, תחנה פרטית באקרה, ואחר כך הקימה את חברת ההפקות שלה, Sparrow Productions, ב-2003.
בעלה ושותפה העסקי הוא קן אטו, ויש להם ילד משותף.
עם המפיקה והשחקנית ג'ולייט אסאנטה, פרימפונג-מנסו הפיקה את תוכנית הטלוויזיה Heart to Heart במשך שנתיים, זמן קצר אחרי סיום הלימודי.
Different Shades of Blue - סדרת טלוויזיה על חמש סטודנטיות החיות יחד במעונות באוניברסיטה.
Personalities Kitchen - תוכנית בישול עם ידוענים.
תחרות היופי "מיס גאנה" - מתוך השנים שהפיקה את התחרות, הגיעו שתי מתחרות לחצי הגמר במיס עולם.
2010: פרס האקדמיה האפריקאית לקולנוע לבמאי הטוב ביותר של השנה
2010: פרס האקדמיה האפריקאית לקולנוע לפסקול הסרט הטוב ביותר, עבור סרטה A Sting in a Tale
2010: פרס פסטיבל הסרטים הפאן-אפריקאי - פרס הקהל לסרט העלילתי הטוב ביותר עבור A Sting In A Tale
2014 פרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק" - פרס עורך הווידאו הטוב ביותר, ופרס הבמאי הטוב ביותר
שירלי קאולי-ברי היא אתלטית עבר בריטית, זוכת מדליית ארד אולימפית (הלסינקי 1952) בקפיצה לרוחק.
קאולי נולדה וגדלה בקרוידון, לונדון רבתי, ופעילה במועדון הספורט המקומי.
באליפות אנגליה שנערכה בשנת 1952 זכתה קאולי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.61 מטר.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה קולי במדליית ארד בקפיצה לרוחק, לאחר שקפצה כבר בקפיצתה הראשונה תוצאה של 5.92 מטר, אחרי איווט ויליאמס מניו זילנד שקבעה שיא אולימפי חדש של 6.24 מטר ואלכסנדרה צ'ודינה מברית המועצות (6.14 מטר).
בתחרות שנערכה בלונדון ב-2 באוגוסט 1954 קבעה קאולי בקפיצה לרוחק תוצאה של 5.82 מטר, שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בברן, שווייץ היא סיימה במקום שביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.73 מטר.
בתחרות שנערכה בשנת 1955 קבעה קאולי בקפיצה לרוחק תוצאה של 5.89 מטר.
שירת דבורה היא שירת הודיה וניצחון, המספרת בשבח ניצחון בני ישראל על הכנענים, בעזרת ה'.
לפי פסוקו הראשון של פרק ה בשופטים, את השירה שרים דבורה וברק בן אבינעם.
המלחמה בין ישראל בהנהגתם של דבורה הנביאה וברק בן אבינועם, לבין הכנענים בהנהגת סיסרא מתוארת מזווית אישית בשירה.
שירה זו היא מעין שירת ניצחון המתארת את הרקע למלחמה, מותחת ביקורת על השבטים שנמנעו מליטול חלק במלחמה משום שלא אויימו על ידי סיסרא, ומשבחת את יעל אשת חבר הקיני על שהרגה את סיסרא.
את שירת דבורה קוראים בבתי הכנסת כהפטרה של פרשת בשלח שבה קוראים את שירת הים.
שירה זאת ממשיכה את הסיפור המופיע בפרק הקודם, ניצחון ישראל על הכנענים.
כתגובה לניצחון ישראל שרה דבורה הנביאה שירת הלל והודיה לאל.
השירה לא מקדישה מקום לתיאור הקרב, אף על פי שהשתתפו בו עשרת אלפים מבני ישראל תחת זאת היא מדגישה את חלקו של ה' בניצחון.
בפתיחת השירה מתארים המשוררים - דבורה וברק בן אבינועם - את הרקע ההיסטורי- פוליטי: "בפרוע פרעות", ולא חוסכים תוך כך, את שבט ביקורתם ממנהיגותו של המנהיג הקודם, שמגר בן ענת.
הפתיחה הדרמטית, הדומה במבנה לפתיחתה של שירת האזינו, בה משמשים כעדים השמים והארץ, משמשת, לא רק כאמצעי ספרותי, אלא אף כאמצעי סיפורי.
אל מול גבורת האל אשר מפניו "הרים נזלו", מתוארת רפיסותו של העם בימי שמגר בן ענת, אשר בימיו "חדלו ארחות" והולכי נתיבות נאלצו ללכת בדרכים עוקפות "ארחות עקלקלות".
העם כולו נאלץ לחיות מאחורי חומות מחוסר ביטחון "חדלו פרזון בישראל חדלו" עד שקמתי דבורה.
בשירה מותחת דבורה ביקורת על השבטים שנעדרו מהמלחמה ומשבחת את אלה שהתנדבו להגן ולהילחם.
השבטים יהודה ושמעון נעדרים מהשירה.
בהמשך היא משבחת את יעל אשת חבר הקיני על גבורתה ותרומתה לניצחון.
דבורה מכנה את עצמה "אם בישראל", והיא מתייחסת בשירה לאם נוספת - אם סיסרא, אמו של האויב המנוצח.
כאישה, היא מזכירה את הנשים אשר היו אמורות להינתן כשלל לאויב - "רַחַם רַחֲמָתַיִם לְרֹאשׁ גֶּבֶר".
שירת דבורה מעוצבת בדרך פרוזאית ומספרת באופנים שונים את הסיפור ב, מלחמת ישראל בכנענים.
בשני הסיפורים יוצאים מספר שבטים למלחמה בהנהגתם של דבורה וברק בן אבינועם.
בשני הפרקים נוחל האויב תבוסה בסיוע ה' ושני הסיפורים יעל היא זאת שהורגת את שר הצבא הכנעני, סיסרא.
בסיפור המלחמה לא מופיעה התגלות ה' כמו שבשירה.
השירה משבחת את המתגייסים למלחמה.
בפסוקים החותמים את השירה, שרה ומהללת דבורה את האל על הניצחון במלחמה נגד הכנענים.
בשירה אין אחידות לשונית וזאת כי ייתכן כי חוברה לצורכי שימוש בטקסים פולחניים.
בשירה קיימת מסגרת שפסוק א' משמש ככותרת ופסוק ל"א משמש כחתימה לשירה.
השיר בנוי מארבע יחידות שיריות המתארות את האירועים בהקשר של דבורה אליהם.
בשירה קיימות פניות אל קהל השומעים.
אלה באות לידי ביטוי במילים: "בָּרְכוּ ה' ".
השיר אינו מתאר את שלל האירועים המסופרים, אלא אירועים שנבחרו על ידי המחבר, חלקם אירועים מהעבר - אלה מתארים את גדולת ה'.
בשירה קיימים מעברים מביקורת חיובית לביקורת שלילית אותה מעבירה הדוברת על שבטי ישראל לחיוב או לשלילה.
יש המחלקים את השירה לשלושה חלקים:
פסוקים תיאור א'-ג' כותרת פתיחה ד'-י"א חלק ראשון: התגלות ה' ומצבו של העם בזמן הכיבוש הכנעני י"א-כ"ג חלק שני: מלחמת שבטי ישראל נגד כנען כ"ד-ל' חלק שלישי: נשות השירה: יעל ואם סיסרא ל"א חתימה
רש"י בפירושו על כותב כי המילים: "וַתִּשְׁקֹט הָאָרֶץ" אינן חלק משירת דבורה, אלא תוספת של המחבר המקראי:.
לפי פרופ' ישראל קנוהל חוקרי מקרא רבים סבורים כי שירת דבורה היא אחד הטקסטים הקדומים ביותר בתנ"ך.
לפי הסבר זה הטקסט התחבר סמוך לאירועים שהוא מתאר, בזמן המלחמה של בני ישראל בכנענים, שכן המחבר בקיא בפרטים כמו הימנעות תושבי מרוז מהצטרפות ללחימה.
התומכים בגישה שמדובר בטקסט עתיק נשענים גם על הסגנון הארכאי של הטקסט יחסית לטקסטים אחרים בתנ"ך.
חוקרים רבים סבורים כי השירה התחברה באזור המאה ה-12 עד המאה ה-11 לפני הספירה.
יש המשערים כי דבורה היא זאת שחיברה את השירה.
יש הטוענים כי שירה זו היא שירה אפית עצמאית ששולבה לצד הסיפור המתואר בשופטים ד'.
יש הטוענים כי שירה זו ממשיכה שירה כנענית קדומה שחוברה לפני המלחמה בכנענים.
יש הטוענים שזמן חיבורה של השירה לפני תקופת המלוכה.
אפיונה של השירה כשירת מזמורים תומך בטענה כי נתחברה לצורכי פולחן והתקהלות.
מנגד יש הסוברים כי השירה נתחברה לאחר המלחמה המתוארת ב כאשר המחברת סוקרת את האירועים במבט לאחור.
המילה "אָז" חוזרת מספר פעמים בשירה ומדגישה כי השירה נכתבה לאחר המלחמה בכנענים.
יש הטוענים כי זמן חיבורה של השירה הוא מימי גלות אשור וחורבן ישראל בשנת 722 לפני הספירה לערך ואלה נשענים על היעדרותם של שבטי הדרום, יהודה, שמעון ולוי מהשירה.
לשיטתם היעדרות שבטים אלה מהשירה מחזקת את העובדה כי השירה נתחברה בממלכה הצפונית.
עוד הם מוסיפים כי הלשון בשירה מקורה בניב הנהוג בצפון.
בשירת דבורה אמצעים אמנותיים המעצימים את הניגודיות הרבה בשירה, הנעה בין התגלות ה' לסבלם של שבטי ישראל.
ניגוד נוסף הבא לידי ביטוי בשירה הוא תיאור סבלם של בני ישראל בעבר לבין הניצחון המתואר בשירה בזכות ה'.
ניגודים נוספים מתוארים דרך עיצוב דמותן של הנשים בשירה, יעל ואם סיסרא.
הראשונה גיבורה המזכה את ישראל בניצחון והשנייה חרדה לגורל בנה ואילו בנות לווייתה מפגינות ביטחון בסיסרא בנה ובניצחונו.
יצירת אווירת ניצחון באה לידי ביטוי ברצף הפעלים החוזר בכמה מן הפסוקים: כו יָדָהּ לַיָּתֵד תִּשְׁלַחְנָה, וִימִינָהּ לְהַלְמוּת עֲמֵלִים; וְהָלְמָה סִיסְרָא מָחֲקָה רֹאשׁוֹ, וּמָחֲצָה וְחָלְפָה רַקָּתוֹ.
ביטויים מנחים החוזרים בשירה מדגישים אף הם את ניצחון ישראל.
השירה אף מאופיינת באונומטופיה (פסוק כ"ב): "אָז הָלְמוּ עִקְּבֵי סוּס מִדַּהֲרוֹת דַּהֲרוֹת אַבִּירָיו" צלילים המדמים דהרות סוסי מלחמה.
השירה בנויה על ידי תקבולות ואף חז"ל וכך במסכת סופרים י"ב, ט'- י"א: .
המשורר חיים גורי כתב את השיר "אימו" בהשראת הכתוב אודות אם סיסרא.
השירה הולחנה על ידי ידידיה אדמון ובוצעה על ידי לאה דגנית בשנות ה-50 של המאה הקודמת.
מאוחר יותר הולחנה, שירת דבורה גם על ידי נורית הירש במיוחד לרגל חגיגות יום העצמאות ה-66 למדינת ישראל.
גם המלחין יגאל צליק הלחין כמה פסוקים מתוך השירה.
שירלי לוי (נולדה ב-12 במאי 1996) היא אושיית רשת, מנחה ושחקנית ישראלית.
לוי נולדה ברחובות ולמדה בתיכון דה שליט בעירה.
היא זכתה לפרסום לראשונה בשנת 2013, כאשר סרטון שהעלתה לעמוד הפייסבוק האישי שלה הגיע לכ-15 אלף צפיות תוך חודש.
את שירותה הצבאי עשתה כמפעילת האמר קרבי.
ב-2016 צילמה יחד עם רז ספני סרטונים קומיים בהם הציגה את הפעילות מאחורי הקלעים של התוכנית "אקס פקטור ישראל" ב"רשת".
לוי נודעה מאז בעיקר בזכות הסרטונים ההומוריסטים הקצרים שהיא נוהגת להעלות לחשבון האינסטגרם שלה.
בסוף שנת 2018 זכתה בתואר "כוכבת הרשת של השנה" בטקס נבחרי השנה של פרוגי.
ביוני 2018 הובילה פרסום למותג "סופר פארם יאנג" בסדרת סרטונים המדברים על גיל ההתבגרות - דייטים, נשף, אקנה, אהבה נכזבת, שאלות תשובות ועוד.
באוקטובר אותה שנה נבחרה להנחות את פעילות "Coke TV" מטעם קוקה קולה בארצות הברית.
בדצמבר אותה שנה זכתה בתואר "כוכבת הרשת של השנה" בטקס נבחרי השנה של ynet.
ביולי 2019 הייתה בין המנחים של העונה הראשונה והשניה של "הקומה האחרונה" בערוץ TeenNick וניקלודיאון לצד כוכבי נוער נוספים.
בדצמבר זכתה בשנית בתואר "כוכבת הרשת של השנה" בטקס נבחרי השנה של ynet.
באותה השנה אף זכתה בתואר "קומיקאית השנה" בטקס נבחרי השנה של ישראל בידור.
ב-2020 נבחרה להנחות את התוכנית היומית לימי הקורונה, "הבידודית", בערוץ "טין ניק", לצד מנחים נוספים.
בנוסף, הנחתה את התכנית "לא לענות" בערוץ Teenick.
בקיץ של אותה שנה שבה להנחות את העונה השנייה של "הקומה האחרונה".
בשנים 2020–2023 הופיעה בתפקיד ראשי בסדרה "זיגי".
ב-2021 הנחתה את העונה השנייה של "לא לענות" בערוץ TeenNick.
כמו כן, היא הובילה וכתבה פינה ב-HOT VOD Young ששמה "המדור לחפירות מיוחדות עם שירלי לוי".
במאי 2021 הנחתה את התכנית "ביחד עם ניק" בערוץ ניקלודיאון, לצד טל מוסרי.
בחנוכה 2025 השתתפה בהצגת הילדים "סימבה מלך הסואנה".
ב-2026 צפויה לשחק ב"קופה ראשית – הסרט".
בספטמבר 2025 נהרגה אחותה שירן לוי בתאונת אופנוע.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאה2022פרסי נבחרי השנה של פרוגישחקנית ראשית בסדרת נוערזיגיכוכב/ת הרשת של השנהשירלי לוי
שירלי שרון-זיסר היא פסיכואנליטיקאית לאקאניאנית, פרופסור חבר וראש החוג לשעבר בחוג לספרות אנגלית ואמריקנית באוניברסיטת תל אביב, מטפלת באמנות, מורה ברשת הלאקאניאנית ובעלת מינוי להוראת פסיכואנליזה במוסדות לימוד של השדה הפרוידיאני בעולם שתחת חסות המחלקה לפסיכואנליזה באוניברסיטת פריז-8, חברה באסכולה הלאקאניאנית החדשה, וסופרת.
זיסר חיברה עשרות מאמרים וספרים, בעברית ובשפות אחרות, בתחומי הפסיכואנליזה והאמנויות.
שרון-זיסר הייתה תלמידתה של הפסיכואנליטיקאית הצרפתייה מישל מונטרלה, אשר בעצמה הייתה תלמידתו של הפסיכאנליטיקאי והפסיכיאטר הצרפתי הידוע ז'אק לאקאן.
היא חברה בחברה הישראלית לפסיכואנליזה באסכולה הלאקאניאנית החדשה, וכן מורה במוסד הלימוד הרשת הלאקאניאנית, ובעלת מינוי להוראת פסיכואנליזה במוסדות לימוד של השדה הפרוידיאני בעולם.
הכשרתה האקדמית של שרון-זיסר כוללת תואר שני בטיפול באמנויות מאוניברסיטת לסלי בבוסטון, ארצות הברית, תואר דוקטור בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב ופוסט-דוקטורט מאוניברסיטת קורנל בארצות הברית.
השילוב של פסיכואנליזה ואמנות בעבודתה ובכתיבתה של שרון-זיסר נוכח לכל אורך דרכה, וכן בהוראתה בעולם כולו.
בתחום הפסיכואנליזה, עוסקת שרון-זיסר בחומר העיקרי עמו עובדים בקליניקה - השפה.
משום כך, מחקרה ועניינה העיקרי קשור בתחום הרטוריקה, כפי שזה הובנה ונכתב בעת העתיקה וברנסאנס האנגלי במיוחד.
שילוב זה, של פסיכואנליזה ורטוריקה, זכה לכינוי 'פסיכורטוריקה' על ידי תלמידיה.
שאלת השפה והקשר בינה לבין הגוף מופיע עוד בכתביו הראשונים של זיגמונד פרויד, כאשר שם הוא מנסח למעשה את הלא-מודע באופן אשר לאקאן אמר אודותיו כי "הלא-מודע מובנה כשפה".
בעקבות עבודתה הקלינית, ומתוך התנסות אנליטית אישית, כותבת זיסר אודות קשר זה בין השפה והגוף אשר מגולם דרך אופני הכתיבה בלא-מודע.
כך היא מחלצת גם מתוך אופנים שונים של עבודת אומנות: ציור - הוספה של שכבות צבע על גבי בד הקאנבס, ופיסול - חציבה או סיתות באבן הגולמית עד חילוצו של הפסל מתוכה.
כך, חידושה של זיסר קשור, בין השאר, לאופני הכתיבה וההתערבויות הקליניות אשר ניתן לזהות בהן שני מתווים - מתווה ההוספה אשר מזוהה יותר עם הפרקטיקה הפסיכותרפית אליבא דפרויד, או מתווה ההחסרה אשר מזוהה יותר עם הפסיכואנליזה, ובעיקר הלאקאניאנית.
נשואה לאייל זיסר, ולהם שלושה ילדים.
המוות הוא אמו של היופי - מאת אפרת ביברמן ושירלי זיסר, בהוצאת אוניברסיטת תל אביב, יצא לאור בשנת 2015.
שירלי קארי , הידועה גם בכינויה Skyrim Grandma (סבתת הסקיירים), היא יוטיוברית וגיימרית אמריקאית.
קארי עבדה למחייתה כמזכירה בבית חרושת לממתקים.
במשך כמה שנים היא הייתה גם שותפה במחלקה לבגדי נשים של רשת קמארט (Kmart) האמריקאית עד שפרשה לגמלאות בשנת 1991 בגיל 55.
קארי נכנסה אל תחום הגיימינג לאחר שבנה לימד אותה כיצד לשחק במשחק הווידאו Civilization II שיצא בשנת 1996.
בשנת 2011 היא הצטרפה ליוטיוב כדי לעקוב אחרי ערוצי גיימינג, וב-2015 היא העלתה את סרטון הווידאו הראשון שלה בו היא משחקת ב-Skyrim.
עד 2020 היו לה יותר מ-900 אלף מנויים ביוטיוב.
עוקביה פתחו עצומה באינטרנט במטרה לכלול אותה במשחק הבא של הסדרה, והחברה שיצרה את המשחק הבטיחה לכלול אותה כדמות במשחק The Elder Scrolls VI.
בשנת 2022 קארי לקתה בשבץ מוחי בזמן שישנה וזיכרונה נפגע.
לאחר שהדבר פורסם רבים ממעריציה התאחדו ואיחלו לה שתהיה בריאה, והחברה שפתחה את המשחק שלחה לה זר פרחים.
ב-22 בספטמבר 2024 הודיעה על פרישתה.
קארי אם לארבעה ילדים, סבתא לתשעה נכדים, וסבתא רבתא לשלושה נינים.
שירמל או שירמאל (בפרסית/באורדו: شیرمال; בהינדי: शीरमल; בבנגלית: শিরমাল/শীরমাল), הוא לחם שטוח מסורתי בטעם זעפרן הנאכל באיראן ובתת-היבשת ההודית.
המילה שירמל מגיעה מהמילה הפרסית شیر (תעתיק: שיר) שפירושה חלב, ומהמילה مالیدن (תעתיק: מאלידן) שפירושה לשפשף/להתחכך.
בתרגום מילולי אם כן שירמל פירושו "משופשף בחלב".
הפרסים הכירו אותו ב"דאקה העתיקה" , הוא הובא לצפון הודו על ידי הקיסרים של האימפריה המוגולית בתקופת ימי הביניים.
הלחם הפך למעדן במטבחים אחדים.
הוא חלק גם מהמטבח האוואדי ובפקיסטן.
שירמל הוא נאן מתוק עדין העשוי ממאידה, סוג של קמח חיטה שמקורו בתת-היבשת ההודית, מחמצת עם שמרים ואפוי בטנדור או בתנור.
שירמל נעשה באופן מסורתי כמו רוטי.
היום מכינים שירמל כמו נאן.
המים החמים במתכון של נאן רוטי הוחלפו בחלב חם ממותק בסוכר ובתיבול זעפרן והל.
באיראן, ישנם שינויים אזוריים קלים בהכנת השירמל.
ככזה, הוא נמכר לפעמים כמזכרת בנסיעה בין האזורים.
בהודו, במיוחד בעיר לאקנאו, מגישים לפעמים שירמל עם קבבים, אלו טיקי או לצד ניהארי.
שירלי פריי הייתה טניסאית אמריקאית.
היא זכתה במקום ראשון בתחרויות נשים באליפות וימבלדון, אליפות צרפת הפתוחה, אליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות ארצות הברית הפתוחה בתחרויות נשים וזוגות נשים.
בסך הכול היא זכתה ב-16 זכיות בגראנד סלאם.
שירלי פריי נולדה באקרון בשנת 1927. היא התחילה לשחק טניס בגיל 9. לאחר סיום בית ספר היא למדה כלכלה באוניברסיטת קולומביה וקיבלה ממנה תואר שני.
באליפות ארצות הברית הפתוחה פריי שיחקה החל משנת 1941. בשנת 1951 היא הגיעה לגמר ובשנת 1956 היא ניצחה בתחרות נשים.
בתחרות זוגות נשים היא הפסידה בגמר 4 פעמים ו-4 פעמים ניצחה (ברציפות בשנים 1951-1954 לצד דוריס הארט).
כמו כן היא שיחקה פעמיים בגמר זוגות מעורבים אך הפסידה.
באליפות וימבלדון פריי החלה לשחק בשנת 1946. בתחרות יחידות היא ניצחה בשנת 1956. היא הפסידה בגמר זוגות נשים בשנת 1950 ו-1954 וניצחה בתחרות זוגות נשים בשנים 1951–1953 (3 פעמים ברציפות).
בתחרות זוגות מעורבים היא ניצחה בשנת 1956 והפסידה בגמר בשנת 1953.
באליפות אוסטרליה הפתוחה השתתפה החל משנת 1941 אך ניצחה רק בשנת 1957. בתחרות זוגות נשים היא ניצחה בשנת 1957 והפסידה בגמר בשנים 1948, ו-1952.
באליפות צרפת הפתוחה פריי הפסידה בגמר 1948. היא ניצחה בתחרות זוגות נשים 4 שנים ברציפות 1950–1953. בתחרות זוגות נשים היא הפסידה בגמר בשנת 1948 וניצחה בשנת 1950, 1951, 1952 ו-1953 (לצד דוריס הארט).
בתחרות זוגות מעורבים היא הפסידה פעמיים בגמר.
באליפות אוסטרליה הפתוחה פריי שיחקה החל משנת 1946 ובשנת 1957 ניצחה בתחרות הנשים ותחרות זוגות נשים.
בשנת 1977 פריי התחתנה ועזבה את תחרויות הטניס.
בשנותיה האחרונות היא התגוררה בנפולי.
שירלי פאר יגרמן (נולדה ב-12 בספטמבר 1971) היא מנהלת ואשת עסקים ישראלית.
כיהנה כמנהלת הכללית של חברת היפרטוי בע"מ (טויס אר אס) (2023–2025).
לפני כן הייתה המנכ"לית של עיריית רמת השרון.
יזמה, הקימה וניהלה את חברת club 365 מקבוצת המשביר לצרכן.
שירלי פאר יגרמן נולדה ברעננה ולה שתי אחיות.
אמה אביבה פאר הייתה מורה למתמטיקה.
אביה אשר פאר היה תעשיין בתחום הגלידות ויושב ראש מכבי רעננה, חבר מכבי ישראל והתאחדות הספורט.
כילדה ארגנה קייטנות לילדי רעננה, ועבדה במפעל הגלידות והקרמבו של אביה.
השתחררה מצה"ל בדרגת סגן בחיל המודיעין ונכנסה לעולם הפקת האירועים והשיווק.
בשנים 1992–1995 השלימה את הדרישות לתואר בוגרת האוניברסיטה מטעם בית הספר לתקשורת של המסלול האקדמי המכללה למינהל.
בשנים 1998–2000 סיימה תואר מוסמכת האוניברסיטה במנהל עסקים, מטעם אוניברסיטת מנצ'סטר והקריה האקדמית אונו.
פאר יגרמן השתתפה בקורס עתודה לסגל הבכיר - "מנהיגות, ממשל וניהול" של נציבות שירות המדינה.
השתתפה בהכשרת מובילים דיגיטליים של המיזם הלאומי ישראל דיגיטלית, מטעם משרד הפנים, JDC והג'וינט ולמדה במסגרתה בקורס Leading Digital Transformation בבית הספר לכלכלה של לונדון (LSE).
בשנת 2008 נישאה לרוני יגרמן, בנקאי השקעות.
לזוג יגרמן בן ובת והם גרים ברמת השרון.
הבת הילי שיחקה כדורגל בסגל נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19.
בשנים 2000–2010 כיהנה במספר תפקידים בקבוצת המשביר לצרכן, יזמה, הקימה וניהלה את club 365. כיהנה כסמנכ"לית השיווק בקבוצה, שכללה את החברות: ניו פארם, קשרי תעופה וסיבוס.
כיהנה כמנכ"לית משותפת של club 365, והייתה שותפה להנפקת המשביר לצרכן ב.
כמשנה למנכ"ל המשביר לצרכן, ניהלה את קמפיין יום האישה "ל.א.
לאלימות נגד נשים" מטעם קבוצת המשביר לצרכן.
בשנים 2010–2015 הייתה בעלים של חברת "זר מתוק" 2003 - חברה למתנות וזרים מתוקים ראשונה מסוגה בישראל.
לחברה היה אתר אינטרנט שכלל זירת מכירות דיגיטלית בארץ ובעולם.
במסגרת החברה, תרמה לקהילה בהעסקת תשושי נפש, בעלי מוגבלות וקהילת העיוורים.
במקביל לתפקידיה במשביר לצרכן והבעלות על חברת זר מתוק, בשנים 2003–2016 ניהלה את חברת שירלי פאר השקעות בע"מ, שעסקה באפיון, הטמעה והובלת מערכות נתונים למגוון חברות כגון: רשת מלונות פתאל, רשת AM:PM, רשת מוזס, קבוצת אלרוב נדל"ן ומלונאות, רשת מלונות שרתון, מלונות הרודס, קום איל פו, סבתא ג'מילה ורשת הצורפים.
בשנים 2016–2020 כיהנה כמנכ"לית עיריית רמת השרון.
תחת ניהולה משרדי הפנים והאוצר הכירו בעירייה כרשות יציבה בניהול תקציב חיובי ומאוזן.
בנוסף, העירייה זכתה במקום השני לשירותים דיגיטליים, על פי מדד דלויט והכרה בעיר כאחת מ־10 הערים החכמות והמקיימות בארץ, על פי המדד הבינתחומי.
השתתפה במיזם "אמץ קשיש" - פרויקט של אגף הרווחה בעיריית רמת השרון, לעזרה ולימוד הגיל השלישי במרחבי הדיגיטל.
בשנים 2021–2023 כיהנה כמשנה למנכ"ל המשביר.
הובילה וניהלה את אסטרטגית הארגון והמיתוג, את הפעילות הפיננסית של כרטיס האשראי CAL 365, את אתר הסחר והמכירות והטמעת מערכות מחשוב מתקדמות.
במסגרת פעילותה זכתה החברה בפרס Effie זהב בקטגוריית עסקים חברתיים, על קמפיין יום האישה ל.א.
בשנת 2023 מונתה למנכ"לית היפרטוי בע"מ (טויס אר אס).
במסגרת תפקידה הובילה תהליכי התייעלות ושינוי ארגוני בתחומי הלוגיסטיקה ושרשרת הפצה, סחר ויבוא, פלטפורמות דיגיטליות שיווק וכוח אדם.
היא הביאה למכירת היפרטוי בע"מ (בכפוף לאישור רשות התחרות) לחברת "סטוק קונספט".
העסקה הושלמה בסיום תפקידה ביוני 2025.
בשנת 2024 מונתה ליו"ר התאגדות רשתות האופנה והמסחר באיגוד לשכות המסחר.
כיו"ר וועד הורי הגנים הארצית - הייתה שותפה להטמעת "חוק סייעת שנייה" בכל גני הילדים בארץ וניהול וועדי הגנים.
חברה בהנהלת איגוד המנכ"לים ברשויות המקומיות, בתפקיד יו"ר קשרי חוץ באיגוד.
בשנים 2012–2016 שימשה בהתנדבות כיו"ר ומנכ"לית עמותת יול"א (יום לימודים ארוך) המהווה מסגרת משלימה לפעילות החינוכית בגני הילדים ברמת השרון.
יזמה והקימה את מייצג לילדי בארי החטופים בעקבות אירועי טבח שבעה באוקטובר בשיתוף קיבוץ בארי, זיו קורן, משרד הפרסום מקאן תל אביב ומטה החטופים.
משנת 2025 חברה בפורום הדירקטוריות של IDU.
שירת ימי הביניים של יהדות ספרד היא שירה שנכתבה בעברית על ידי יהודים מספרד המוסלמית – אל-אנדלוס – בתקופת ח'ליפות קורדובה, בסביבות השנים 950 עד 1492. יש המתייחסים לשירה זו כסוגה על פי מאפייניה הצורניים והתוכניים, ולכן לשיטתם היא כוללת גם שירים שנכתבו לאחר תקופה זו באזורים שכנים.
שירת ספרד העברית לא הייתה מוגבלת לערי אנדלוסיה; היא התפשטה גם ברחבי העולם המוסלמי, באיטליה ובצרפת.
לשירים שנכתבו בתקופה זו יש מאפיינים כלליים מבחינת המבנה והנושאים.
מקובל שנושאי השירה נחלקים לשירת קודש ולשירת חול.
שירת הקודש עוסקת באל, במקרא ובחגים, וכיום מהווה חלק ממחזור התפילה שנקרא בבתי הכנסת, ואילו שירת החול עוסקת במגוון רחב של נושאים מחיי השגרה וההגות.
שירה זו חוברה על-ידי מי שעברית לא הייתה שפת אמם, אלא הייתה עבורם לשון קודש ושפת התפילה, בעוד שבשגרה הם דיברו ופעלו בערבית.
שורשיה הצורניים של שירה זו לקוחים מהשירה הערבית, ונושאי השירה שאולים, גם כן, בעיקר מהתמות הקבועות של השירה הערבית דאז.
זאת מכיוון שהשפעת התרבות הערבית על הקהילה היהודית בספרד של "תור הזהב" הייתה חסרת תקדים.
שירת ספרד העברית נטועה בהתפתחות כלכלית ותרבותית שראשיתה במיסוד ישיבות התלמוד באנדלוסיה, בהעלאה תקדימית על הכתב של מחקר השפה העברית, ובייסוד הדקדוק העברי.
בנוסף לאלו, נוצר מעמד חברתי חדש בקרב הקהילה היהודית, שכלל את אלו שעמדו בשירות השליטים הערביים בתפקידים אדמיניסטרטיביים, צבאיים ואינטלקטואליים.
התפיסה האסתטית של משוררי ספרד העבריים הייתה ריאקציה לשירה העברית שקדמה להם, המכונה גם שירת הפיוט הארצישראלי.
בעוד שהפיוט דגל בלשון חז"ל הגדושה בדרש ובאלגוריה על חשבון הדיוק הלשוני והצורני, השירה החדשה ביקשה לשוב ליסודות העברית המקראית.
עם זאת, משוררי ספרד לא היו מנוכרים להשפעות זרות, וניתן אף למצוא דוגמאות לשזירת השפה הערבית בשירה העברית לכדי שירה מעורבת, אולי מתוך תפיסה שלשפות אלה קרבה לשונית או מקור משותף .
השירים הגיעו לידינו בהעתקה של כתבי-יד שנמצאו.
לכן, שיר שלא היה נחשב למעניין או לרלוונטי לא הועתק, וכתוצאה ישירה של כך, סביר להניח שלא שרד.
במילים אחרות, על השירים שהגיעו לידינו, ניתן ללמוד כי היה מי שהיה מעוניין בהם וראה בהם כראויים מספיק לשימור כדי להעתיק אותם.
שיריהם של משוררי ספרד זכו ללחנים רבים בכל תפוצות ישראל לאורך השנים וגם בתקופה המודרנית.
כל שיר מורכב מבתים (=טורים) שמחולקים לשני חצאים זהים: דלת וסוגר, הדלת היא החלק הראשון של הבית והסוגר הוא החלק השני.
כלומר, המבנה כל בית הוא [דלת]/[סוגר].
הסוגר של כל בית נחתם בחרוז מבריח, שהוא החרוז שמופיע בצליל האחרון של כל אחד מהבתים.
לעיתים, במסגרת "תפארת הפתיחה" אותו החרוז המבריח יחתום גם את הדלת של הבית הראשון.
שירת הקודש היא יצירה ליטורגית שהשתלבה בתפילה בבית הכנסת.
כלומר, זו הייתה יצירה שהייתה שילוב של שירה ותפילה, שנועדה להשתלב בתפילה ולקשטה.
שירים אלו עוסקים בנושאים הקשורים לאל ולדת היהודית, לחגיה ולמועדיה.
שירי הקודש נאספו על פי המקור הליטורגי שלהם, במקום בו הם אמורים להשתלב בתפילה – בסידורים ובמחזורים.
בדומה לשירת הקודש, גם את שירת החול כתבו אנשי הדת, אך לשירה זו לא היה שימוש ליטורגי אלא היא נכתבה לשם השירה עצמה ובשביל ההנאה מהאסתטיקה שלה.
בשירים אלו ניתן למצוא השפעות ערביות הן בצורה, בלשון ובסגנון והן בתוכן והאידיאלים הספרותיים.
שירים אלו נכתבו מתוך תפיסה קלסיציסטית שרואה במשורר כבעל מלאכה עם דגמי מופת וסוגות קבועות.
שירת החול עוסקת במגוון רחב של נושאים.
היא מתחלקת למספר סוגות רחבות שמתחלקות בתוכן למספר תת-סוגות.
הסוגות הרחבות הן שירי שעשועים, שירי הגות ומוסר ושירי שבח וידידות.
שירי יין – שירים המתארים את המשתה החצרני (המג'ליס) ועוסקים בדרך כלל במוזג, במסובים, באווירה, ביין ובצבעו.
לשירים מסוג זה היה מבנה קבוע שהושאל מן השירה הערבית הקלאסית.
שירי שבח – שירים אלו מהווים את תת-הסוגה הנפוצה ביותר בשירת ספרד, והשירים האלו הם הארוכים ביותר.
מטרתם של שירים אלו הייתה להלל את הפטרון או הידיד של המשורר המאופיין כחכם, ישר, נדיב, בעל ייחוס ונישא מעם.
שירים אלו נחשבים קבועים במבניהם ובשפתם.
שירים אלו נכתבו בעיקר על מנת לבקש מהפטרון שכר או בקשה מעשית או על מנת להביע הערכה וידידות לפטרון או לדמות אחרת.
שירי תלונה – שירים שמפרטים את התלונה, לרוב על בדידות, מחלה, או בגידה בחברים.
שירי טבע – שירים שמתארים את הטבע ובדרך כלל מתאר טבע מלאכותי, ולא טבע פראי.