tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האחרון ששורד היה אחד ממרוצי אופנועי השטח החד יומיים הקשים והמפרכים ביותר בעולם.
המרוץ, שנערך בחסות חברת רד בול, התקיים מדי שנה, בכל חודש דצמבר, מאז שנת 2005 בעיר בוצ'לר שבטקסס, ארצות הברית ועד 2007 (כולל).
המרוץ היה מסוג "אקסטרים אנדורו" והוא נערך בשיטת ה"סילוק" (אלמינציה - Elimination): כמות המשתתפים הממשיכה לשלב הבא במרוץ, נקבעת על ידי זמני הקפת המסלול (בדירוג) וזמן ההגעה אחרי המוביל (במרוץ עצמו).
המנצח הוא הרוכב שהצליח לסיים ראשון את 2 ההקפות המוגדרות.
השילוב בין תוואי המסלול הקשה לשיטת הסילוק האגרסיבית, גורם למספר מסיימים נמוך במיוחד.
בשלושת המרוצים שהתקיימו עד לשנת 2007, סיימו פחות מ-2% מהרוכבים שזינקו לאירוע.
במרוץ "האחרון ששורד" השתתפו מיטב רוכבי השטח מכל רחבי העולם, והוא זוכה לפופולריות רבה.
מקצה הדירוג למרוץ הוגדר ככזה שייערך בכל מזג אוויר, והוא נערך יום לפני המרוץ עצמו.
300 הרוכבים שנרשמו מראש (על בסיס כל הקודם זוכה), מחולקים לשורות בנות 25 רוכבים, ומוזנקים לדירוג בהפרשים של 30 שניות זה מזה.
מסלול הדירוג שונה ממסלול המרוץ עצמו ואינו מהווה חלק ממנו: אורכו כ-6 מייל, והוא כולל בחובו מספר מכשולים מלאכותיים.
לרוכבים ניתנת האפשרות לבצע 2 הקפות על מסלול זה, כשההקפה המהירה ביותר שלהם, היא זו הנחשבת לדירוג הכללי.
100 הרוכבים המהירים ביותר במקצה זה, יתייצבו על קו הזינוק ביום שלמחרת, לאירוע המרוץ העיקרי.
אורכו של המסלול הוא כ-40 מייל, ויש להקיפו פעמיים (סה"כ: 80 מייל, כ-128 קילומטרים).
ההקפה הראשונה נערכת באור יום.
100 הרוכבים המהירים במקצי הדירוג שנערכו יום קודם לכן, מזנקים למרוץ כשמנועי האופנועים כבויים (Bomb Run) ויש להניעם תחילה.
תוואי המסלול, מתוכנן בצורה בה הקושי לנוע בו גדל ככל שמתקדמים לאורכו, עד שהמכשולים הופכים לכמעט בלתי עבירים בסופו, ורק הרוכבים המיומנים והמוכשרים ביותר, בעלי הסיבולת הרבה ביותר, יכולים להם.
המכשולים השונים לאורך ההקפה הם טבעיים, וכוללים שינויי גובה קיצוניים, מעברי מדרגות סלע ומעברי מים ובוץ, חול עמוק וטיפוסי עליות המשלבות מספר אלמנטים שונים המצריכים טכניקת רכיבה ברמה גבוהה.
מלבד יכולת רכיבה, האירוע דורש מהרוכב סיבולת גופנית ונפשית לצד כושר גופני ויכולת למאמץ גופני תת-מרבי.
הרוכבים המסיימים את ההקפה הראשונה עד שעה לאחר המסיים הראשון של ההקפה, מורשים לצאת לאחר הפסקה בת שעה, להקפה נוספת המתחילה בשעות הערב.
הקפה זו נערכת על אותו המסלול עליו נערכה ההקפה הראשונה, אך בכיוון ההפוך.
שינוי זה יוצר למעשה מכשולים חדשים ומונע מהרוכבים לנצל את הכרותם עם המסלול מההקפה הראשונה.
המנצח הוא הרוכב שהגיע ראשון בתום ההקפה השנייה (לאחר 80 מייל).
2005: שנתו הראשונה של המרוץ.
דייוויד נייט מהאי מאן (רוכב קבוצת המרוצים של KTM ואלוף העולם באנדורו באותה שנה), הוכרז כמנצח לאחר שהיה לרוכב היחידי שהצליח לסיים את המרוץ.
דייוויד נייט ניצח שוב כשאחריו סיים אלוף אנגליה באנדורו, וויין ברייברוק.
הם היו הרוכבים היחידים שסיימו את המרוץ באותה שנה.
2007: טאדי באלזוסיאק הפולני השתתף במרוץ בפעם הראשונה וסיים במקום הראשון.
במקום השני (והאחרון) סיים אהרון גיאוף האמריקאי.
מנצח האירועים הקודמים, דייוויד נייט שהתחרה כשהוא חולה, לא הצליח לסיים את המרוץ בזמן הנדרש.
באלזוסיאק וגיאוף היו שני הרוכבים היחידים שסיימו את המרוץ בשנה זו.
שנת 2008 נקבעה על ידי רד בול (החברה המארגנת), מסיבות שלא פורסמו, להיות שנת הפסקה בקיום המרוץ.
נכון ל-2019, מאותה שנה ואילך, לא חזר המרוץ לפעילות.
האחים שלוש היה תאגיד פרטי בבעלות האחים יוסף אליהו ואברהם חיים שלוש.
בית חרושת למוצרי בנייה טרומיים מבטון של האחים שלוש, הוא חלוץ תעשייה זו באזור יפו וככל הנראה גם בארץ ישראל כולה.
את בית החרושת הקימו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 אברהם חיים שלוש ויוסף אליהו שלוש, שניים מבניו של אהרן שלוש, במגרש שהיה צמוד לבית אביהם בנוה צדק (רחוב שלוש 32 בתל אביב).
תחילה הוקם במקום בית חרושת למרצפות מלט.
בראשית המאה ה-20 התרחבו תחומי הייצור וכללו מגוון רחב של מוצרים טרומיים מבטון (עמודים, מעקות, משקופי חלונות, מדרגות, תומכות למרפסות ומאוחר יותר גם בלוקים לבנייה).
מוצרים אלה שולבו ברבים מבתי השכונות היהודיות והערביות של יפו, ומאוחר יותר גם בבתים בתל אביב.
מוצרי בית החרושת שווקו גם בחיפה, בירושלים ובשכם.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הצטרף לניהול בית החרושת ישעיה לוריא, גיסם של אברהם חיים ויוסף אליהו שלוש.
בית החרושת פעל, ככל הנראה, עד תחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 ונסגר כתוצאה מן המשבר הכלכלי שבו היה שרוי ענף הבנייה באותן שנים.
בשטחו המשיכו לפעול בתי מלאכה שונים.
בשנת 2006 נהרסו כל מבני בית החרושת מלבד החומה שהקיפה אותו ושער הכניסה שהוביל אליו.
האחים פארלי (בובי ופיטר) הם במאי קולנוע, תסריטאים ומפיקים אמריקאים, המפורסמים בעיקר בגין הפקת ובימוי סרטי קומדיה רומנטית העושים שימוש ב"הומור בתי שימוש", כגון: "טיפשים בלי הפסקה", "אני, עצמי ואיירין" ו"משתגעים על מרי".
The Now (2021) - סדרת טלוויזיה
אָלוֹיְס (Aloys; 14 במאי 1934 – 22 באוגוסט 2017) ואַלְפונס (Alfons; 9 באוקטובר 1932 – 5 במאי 2010) קוֹנְטָרְסְקִי (Kontarsky) היו אחים גרמנים, שהופיעו כדואו פסנתרנים וניגנו בביצועי בכורה עולמיים יצירות רבות חשובות בנות זמננו.
המוניטין הבינלאומיים שזכו להם היו כמבצעי מוזיקה מודרנית לשני פסנתרנים, אך הם ניגנו גם את הרפרטואר הסטנדרטי ולעיתים ניגנו בנפרד.
מדי פעם הצטרף אליהם אחיהם הצעיר ברנרד בביצועי יצירות לשלושה פסנתרים.
האחים קונטרסקי נולדו שניהם באיזרלוהן.
אלויס החל את לימודיו בגיל צעיר אצל פרנץ הנמאן.
בהמשך למד בקלן אצל אילזה שמיטץ-גוהר, ואצל אדוארד ארדמן בהמבורג.
הקונצרט הפומבי הראשון שלהם היה ב-1949 ובו ניגנו את הקונצ'רטו של סטרווינסקי לשני פסנתרים.
ב-1955 הקימו דואו פסנתר משלהם "קלאווירדואו קונטרסקי" והופיעו בקביעות מ-1959 עד שאלויס נתקף בשיתוק בשנת 1983 כתוצאה משני אירועים מוחיים.
בשנת 1956 זכו בפרס ראשון על דואו פסנתר בתחרות המוזיקה הבינלאומית הרביעית של רדיו גרמניה.
משנת 1962 הדריכו אלויס ואלפונס בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטדט.
אלויס גם היה חבר בהרכב הקאמרי הבינלאומי של דרמשטאדט.
משנת 1963 הדריך אלויס בקורסים למוזיקה חדשה בקלן.
אלפונס היה חבר באקדמיה הבווארית לאמנויות יפות ובמועצה הגרמנית למוזיקה, שהיא חברה במועצת המוזיקה הבינלאומית) והיה פרופסור באוניברסיטאות קלן, מינכן ובאוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג.
בשנת 1965 הקים אלויס דואו עם הצ'לן זיגפריד פאלם.
כדואו, הופיעו בנגינת בכורה של יצירות מאת לוצ'אנו בריו, סילבאנו בוסוטי, מאוריציו קאגל, קרלהיינץ שטוקהאוזן, אנרי פוסר, לואיס דה פאבלו וברנד אלואיס צימרמן.
הדואו ערך סיורים תדירים בארצות מערב אירופה, המזרח התיכון, אמריקה הצפונית וההדרומית, וכן הופיעו באוסטרליה.
הם ביקרו בישראל בשנים 1969, 1971 ו-1974. יש להם הקלטות רבות, בהן "מנטרה" של שטוקהאוזן, בפיקוח המלחין, שיצאה לראשונה בתקליט אריך נגן של חברת דויטשה גרמופון ושוב בתקליטור 16 של "ההוצאה השלמה" של שטוקהאוזן.
הרפרטואר המסורתי יותר שלהם כולל את "מחולות הונגריים" של ברהמס בשלמותם ואת הפנטזיה בפה מינור של שוברט, דויטש 940. בפסקול הסרט "הנרי וג'ון" משנת 1990 הם מנגנים את ה"סוויטה קטנה" של דביסי
ב-1974 הוציא אלפונס את ההקלטה הראשונה בכלים האותנטיים של סונאטת ארפג'ונה של שוברט בלה מינור, דויטש 821. את תפקיד הארפג'ונה מנגן קלאוס שטורק ואלפונס מנגן בפורטה פיאנו.
אלויס הופיע בהקלטה של "מיקרופוניה I" של שטוקהאוזן, שם ניגן את תפקיד הטם-טם, ואלפונס השתתף במיקרופוניה II, שם ניגון בעוגב האמונד.
ב-1959 נשא אלויס לאישה את השחקנית גיזלה זאואר.
לפי מקור אחד, ייתכן שאלויס הופיע פעם כמנצח, בבכורה הצרפתית באופרה בסטיליה בפריז של "החיילים" מאת ברנד אלויס צימרמן, אבל מקור אחר נוקב בשם אחיו הצעיר, ברנרד, כמנצח על ההפקה הזאת.
לא נראה סביר שהיה זה אלויס, שסבל ב-1983 שני אירועים מוחיים מגבילי תנועה, שהשאירוהו משותק בצד אחד ולוקה בראייה ובדיבור.
אשתו, גיזלה זאואר-קונרסקי, קטעה את הקריירה האמנותית שלה כזמרת כדי לטפל בבעלה.
ב-2008, העניק לה ראש עיריית קלן מדליית הצטיינות מטעם העיר על השירות שהגישה לבעלה.
תלמידי האחים היו: יורק הלר, שטפן שלאיירמאכר, כריסטין גרוויג ואפריין גונזלס גואנו, אנה האס-ניבידז'יאק ופיוטר ניבידז'יאק, דאגלס נמיש ודומיניק מורל, אלנה האמל ולאורה סנשז, ועוד רבים.
האחרון (באנגלית The Last One) הוא הפרק האחרון בקומדיית המצבים הפופולרית "חברים".
הפרק שודר ב-6 במאי 2004. הפרק היה להצלחה טלוויזיונית ובמהלכו צפו בו כ-52 מיליון צופים אמריקאיים.
ועוד עשרות מיליוני צופים נוספים בעולם כולל כמה מאות אלפים בישראל.
יוצרי הסדרה סיימו את הטיוטה הראשונית לפרק בינואר 2004, ארבעה חודשים לפני ששודר.
קריין, קאופמן וברייט צפו בפרקי סיום של סדרות סיטקום אחרות, ושמו לב לדברים שהצליחו ולדברים שלא, על מנת לבנות את תוואי הפרק ואת מאפייניו.
הם אהבו את פרקי הסיום שנשארו נאמנים לסדרה, ואף שיבחו את פרק הגמר של המופע של מרי טיילר מור, וראו בו כפרק הסיום האידיאלי.
ברייט, קאופמן וקריין התקשו בכתיבת הפרק האחרון, והעבירו ימים שלמים בחשיבה על הסצנה האחרונה, מבלי שהצליחו לכתוב מילה.
הם לא רצו שיהיה "קונספט גבוה מדי, או להוציא את הסדרה מעצמה".
הפרק מתחיל בדיוק בנקודה שהפרק הקודם הסתיים.
לתדהמתם צ'נדלר ומוניקה מגלים כי הייתה טעות בבדיקה וכי יש להם שני ילדים, בן ובת, על אף שחיכו לילד אחד.
בינתיים מחליטה רייצ'ל לטוס לפריז למרות חידוש הרומן עם רוס, אבל הוא, לאחר שכנועים רבים מחבריו, מחליט לנסוע אחרי רייצ'ל לשדה התעופה ולפתוח בפניה שם את רגשותיו.
רוס ופיבי נוסעים במונית של סבתה של פיבי וכמעט מספיקים לתפוס את רייצ'ל בשדה התעופה אך הם מגלים כי הם הגיעו לשדה התעופה הלא נכון ורייצ'ל עולה למטוס.
כאשר היא עולה מתקשרת אליה פיבי ומודיעה לה שמשהו לא בסדר ב"פלנג'י השמאלי" (בפרפרזה לשם אותו הייתה פיבי מאמצת לצורך ביצוע תעלולים שונים לאורך עונות הסדרה "רג'ינה פלנג'י") אחד הנוסעים בטיסה שומע את הדבר ומכניס את כל המטוס לפאניקה.
רייצ'ל יורדת מהמטוס, ובזמן עד שכל הנוסעים עולים עליו בחזרה רוס ופיבי מגיעים, ורוס מספר לרייצ'ל על רגשותיו כלפיה.
רייצ'ל בוחרת לעלות למטוס ורוס חוזר לביתו.
כאשר חוזר לביתו, רוס מגלה כי רייצ'ל השאירה לו הודעה קולית ובה היא אומרת לו כי היא אוהבת אותו וכי היא רוצה להישאר בניו יורק.
היא חוזרת הביתה ומחדשת את מערכת היחסים שלה עם רוס.
צ'נדלר ומוניקה מסיימים לארוז לקראת המעבר לדירה החדשה ובסצנה האחרונה בסדרה רואים את שש הדמויות משאירות את המפתחות שלהן לדירה ויוצאות ממנה בדמעות.
הקטעים החשובים ביותר בפרק הסיום צולמו ללא קהל, ועם מספר מינימלי של אנשי צוות.
במהלך הסצנה האחרונה התקשו השחקנים להישאר חתומי פנים ונדרשו שוב ושוב לתקן את האיפור מכיוון שלא הפסיקו לבכות (מה שניכר גם בסצנה המשודרת), מה שהפך את צילום הסצנה לארוך במיוחד.
צוות השחקנים המרכזי נהנה מפרק הסיום והיה בטוח שהמעריצים יגיבו בצורה דומה:
שם השחקןשם הדמות ג'ניפר אניסטון רייצ'ל גרין קורטני קוקס מוניקה גלר ליסה קודרו פיבי בופה מאט לה-בלאנק ג'ואי טריביאני מת'יו פרי צ'נדלר בינג דייוויד שווימר רוס גלר פול ראד מייק אנה פריס אריקה ג'ון רובינשטיין הדוקטור ג'יימס מייקל טיילר גאנת'ר ג'ים ראש נוסע עצבני קרול גוטיארס אחות רייצ'ל ל.
הולינגסוורת' אישה יולדת אדווארד ג'יימס גייג' בעל ג'ייסון קרביוץ אישה במונית אנתוני סיסטרו דייל קרקע מנאו דה-מות' סוכן כרטיסים בריאן פלרמו נציג חברת תעופה מישל פרריירה נוסעת וינסנט בויל נוסע נוסף
הביקורות על פרק-הסיום היו מעורבות, אך נטו להיות חיוביות.
ביאנקו מעיתון ה-USA Today תיאר את הפרק כמבדר ומספק, ושיבח את המיומנות בשילוב בין ההומור לרגש בכל אחת מן הדמויות.
היו ששיבחו את אניסטון ושווימר על משחקם, אך חשבו שחידוש הקשר הרומנטי ביניהם היה "סוף יותר מדי טוב, על אף שזה מה שצבא המעריצים של הסדרה רצה".
בסופו של דבר, נכתב כי פרק-הסיום היה "יותר מרגש מאשר מצחיק, יותר מספק במונחים של סגירת מעגל מאשר מצחיק עד דמעות".
בני פיין (נולד ב-19 במרץ 1981) ורפי פיין (נולד ב-9 ביוני 1983) הידועים יחד בתור האחים פיין, הם יוצרי ויזמי מדיה יהודים-אמריקאים.
האחים יסדו את חברת המדיה האחים פיין בידור שידועה בעיקר בזכות סדרת סרטוני היוטיוב שלה "React".
האחים יוצרים תוכן משנת 2004, ול-FBE יש ערוצי יוטיוב (FBE, REACT, FBE2) ודפי פייסבוק גדולים.
החברה מכרה מספר תוכניות לטלוויזיה והוציאה את סרטה הראשון באורך מלא בשנת 2017 (F the Prom).
לערוץ הראשי של האחים פיין (FBE) יש יותר מ-11.6 מיליארד צפיות ומעל ל-20 מיליון רשומים (נכון ליוני 2021).
בשנת 2016 האחים ניסו לרשום כסימן מסחרי את המונח "React" ואת שמות הסדרות שלהם.
הדבר גרם למחלוקת ולפולמוס ציבורי נרחב והאחים איבדו מאות אלפי רשומים בתחילת 2016. הם הגיעו למספר הרשומים הישן שלהם במאי 2016.
האחים גדלו במשפחה יהודית אמריקאית אורתודוקסית בברוקלין.
במגזין ניו יורק נכתב שהם החלו לצלם מערכונים כבר בנעוריהם, כאשר קיבלו את מצלמת הווידאו הראשונה שלהם.
הם בילו את רוב שנות העשרה שלהם במחוז סאליבן שבניו יורק.
בני התחיל ללמוד בקולג' בגיל 15, בעוד שרפי למד בקולג' דיקינסון (אנ') שנתיים ואז עבר לקולג' האנטר, שם הוא סיים תואר בלימודי קולנוע.
השניים החלו להציג בפני החברים שלהם מערכונים קצרים וקומדיות באורך מלא שצולמו עם אקשן פיגרס.
האחים ציינו שבשנת 2000 הם יצרו סרט לייב אקשן באורך מלא, סרט שלקח חלק בפסטיבלי סרטים.
הם תכננו ליצור סרט באורך מלא כל שנה, וקיוו שהדבר יעזור להם לפרוץ בתעשיית הסרטים בהוליווד.
אף על פי שהם זכו במספר פרסים, הם הגיעו למסקנה שהשיטה הזו היא לא הנכונה בעבורם, והחליטו שעתידם המקצועי יהיה באינטרנט.
הסרטונים שלהם הכילו בעבר קטעי סאטירה חברתית.
הערוץ הראשי של האחים נקרא "FBE", הוא נוצר ב-4 ביוני 2007 ובו יש להם יותר מ-7.9 מיליארד צפיות ומעל ל-19 מיליון רשומים, נכון למאי 2019. לאחים יש גם ערוץ משני, "FBE2", שהושק ב-14 במאי 2009. ערוצם השלישי, "REACT", הושק ב-22 ביולי 2014.
האחים העלו מספר רב של סדרות בערוץ הראשי שלהם.
הם יצרו כמה מסדרות הרשת הפופולריות ביותר בהיסטוריה, ביניהן סדרת ה-"React" שגם זכתה בפרסים.
ב-16 באוקטובר 2010, הם העלו את הפרק הראשון של הסדרה "Kids React".
הם פרסמו סרטונים אינטראקטיביים שזכו להצלחה והוציאו סרטוני מאחורי הקלעים וקליפים מהפודקאסט שלהם, "All We Know", בערוץ המשני שלהם.
הערוץ של האחים נמצא בתוכנית השותפים של YouTube, מה שמאפשר להם להרוויח כסף מהמודעות שמוצגות לפני הסרטונים שלהם ובמהלכם.
השניים קיבלו בעבר חסות מפורד ומקומדי סנטרל.
הם שיתפו פעולה עם יוטיוברים פופולריים אחרים, בין היתר בסדרתם "Youtubers React".
בין היוטיוברים נמנים שיין דוסון, סמוש ופיודיפאי.
האחים היו שופטים אורחים בעונה השנייה של סדרת הרשת "Internet Icon".
ב-30 באפריל 2014, פורסם שסדרת ספין אוף לסדרה "React", שנקראה "React to That", הולכת להיות משודרת בניקלודיאון.
שודרו 12 פרקים של התוכנית.
בתחילת 2016, המגזין "ניו יורק" פרסם שב-FBE מועסקים כ-50 עובדים.
היצירות של האחים מופיעות באתרי האינטרנט של "וול סטריט ג'ורנל", "טיים מגזין", "וראייטי", ו-MSNBC (אנ').
ב-16 באוקטובר 2010 העלו האחים פיין ליוטיוב את הסרטון הראשון בסדרת הסרטונים "Kids React".
בסדרה האחים, שנמצאים מחוץ לפריים, מראים לילדים מספר סרטונים ויראליים ומצלמים אותם מגיבים להם.
בהמשך התפתחו ועלו בערוץ של האחים ספין-אופים של הסדרה שכוללים בני נוער, מבוגרים (ובתוכם גם סדרות העוסקות ספציפית בסטודנטים, הורים וכו'), קשישים, צוות עובדי החברה ויוטיוברים.
בעקבות הצלחת הסדרה, האחים, בשיתוף עם ניק קאנון, פיתחו סדרת טלוויזיה עבור ניקלודיאון שנקראה "React to That".
בהמשך האחים השיקו ערוץ יוטיוב נוסף תחת הכותרת "REACT", ובו סרטונים נוספים וחברי קאסט שמגיבים למשחקי מחשב, תופעות אינטרנט וכו'.
ב-26 בינואר 2016 הכריזו האחים שהם ירשמו כסימן מסחרי את סדרת ה-"React" שלהם ויאפשרו ליוצרים אחרים ליצור סדרות "React" משלהם, במסגרת תוכנית בשם "React World".
האחים ביקשו לרשום כסימן מסחרי את המונח "REACT" (בנוסף למונחים אחרים) שמופיע בכותרת של סרטוני יוטיוב רבים שלא קשורים לערוץ שלהם.
ההכרזה ספגה ביקורת רבה, כשצופים ויוטיוברים רבים האמינו שהאחים מנסים לאסור על יצירה של סרטוני תגובה שלא במסגרת הערוץ שלהם.
האחים בתגובה הבטיחו שהם לא ינסו להרוויח מסוגים שונים של סרטוני תגובה, ולא יבקשו להוריד סרטונים אחרים בגלל זכויות יוצרים.
עם זאת, יוטיוברים אחרים דיווחו שסרטונים שלהם, בהם חומרים של האחים, כן הורדו מיוטיוב בשל תביעות זכויות יוצרים.
הביקורת הובילה לירידה דרמטית במספר הרשומים של האחים, כשמעל ל-675,000 חשבונות ביטלו את הרשמתם לערוצים "FBE" ו-"REACT" כמחאה.
ב-1 בפברואר הודיעו האחים שהם ביטלו את הסימן המסחרי על כל המונחים ועל סדרת ה-"React" ושהם משכו את טענותיהם לגבי הפרות זכויות יוצרים של סרטונים אחרים ביוטיוב.
הם הודיעו שהם מבטלים את תוכנית ה-"React World", ומחקו את סרטון ההכרזה עליה ואת סרטון תגובתם הראשונית לביקורת.
האחים קרמזוב הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1958 המבוסס על רומן בשם זה מאת פיודור דוסטויבסקי בבימויו של ריצ'רד ברוקס.
סרטים נוספים על אותו רומן היו: סרט אילם גרמני ב-1922, סרט איטלקי ב-1947 וסרט סובייטי ב-1969.
התסריט שונה מהספר ולמרות אורכו לא מופיעים בו כל הגיבורים.
העלילה מתרחשת בעיירה ריבסק באימפריה הרוסית ב-1870 ומתארת את היחסים הקשים במשפחת קרמזוב, האב פיודור וארבעת בניו.
ליחסים קשים אלה נכנסות שתי נשים ויחסי אהבה-שנאה מובילים לבסוף לרצח.
קוב היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
קוב) הוא אלמן משתי נשים.
מבלה במסיבות חשק ושתיין כרוני.
דימיטרי קרמזוב - (יול ברינר), הבן הבכור מאשתו הראשונה.
קצין בצבא, רודף נשים ומהמר.
מבקש כל הזמן הלוואות מאביו אך זה נותן לו רק תמורת שטרות חוב.
דימיטרי שונא אותו וטוען כי הכסף שייך לו כירושה מאימו.
אלכסיי קרמזוב - (ויליאם שטנר), כומר פרבוסלבי מנסה לקשר ולפשר בין האחים והאב
איוואן קרמזוב - (ריצ'רד בייסהרט), עיתונאי ואתאיסט, גר במוסקבה ומשתדל להתרחק מהבעיות במשפחה
סמרדיאקוב - (אלברט סלמי), ילד מחוץ לנישואים של פיודור.
הוא חולה אפילפסיה ופיודור מתייחס אליו בזלזול.
מלבד משפחת קרמזוב יש בעלילה עוד שתי נשים:
קטיה - (קלייר בלום), בתו של קצין בצבא.
דימיטרי מסכים להלוות לה 3,000 רובל כדי להציל את אביה הנחשד במעילה.
היא מתאהבת בו ומשחררת אותו לאחר מכן בערבות מבית הסוהר בו הוא כלוא בגלל נזק שגרם למסבאה.
לאחר שהיא מודיעה לו שירשה סכום כסף נכבד שישחרר אותו מהחובות לאביו, הוא מסכים להתארס אתה למרות שאינו מאוהב בה.
גרושנקה - (מריה של), יפהפייה משוחררת בעלת טברנה בעיירה.
פיודור קרמזוב מאוהב בה ורוצה לשאת אותה לאישה למרות הבדלי הגילים.
גם דימיטרי מאוהב בה וזונח את ארוסתו.
מתחיל מאבק קשה בין האב והבן על ליבה של גרושנקה.
לאחר שאיוואן אומר לסמרדיאקוב שאין אלוהים הוא מחליט לרצוח את פיודור המתעלל ומזלזל בו.
לילה אחד מגיע דימיטרי לביתה של גרושנקה.
כשהוא אינו מוצא אותה בבית הוא מחליט ללכת לבית אביו.
לוקח מוט מתכת וכשפיודור יוצא הוא חובט בו אך פוגע במקרה במשרת שנפצע קשה.
המשטרה אוסרת את דימיטרי בגלל רצח אביו אך הוא משוכנע שלא הוא הרוצח.
באותו לילה מתוודה סמרדיאקוב באוזני איוואן כי הוא רצח את פיודור.
איוואן מורה לו להסגיר את עצמו למשטרה אבל כעבור זמן קצר סמרדיאקוב תולה את עצמו.
בבית המשפט מועלים עדים המאשימים את דימיטרי ברצח.
איוואן מוסר כי סמרדיאקוב העיד שהוא הרוצח אך בית הדין לא מקבל זאת.
לבסוף עולה לעדות קטיה שרוצה לנקום בדימיטרי ומראה מכתב בכתב ידו בו הוא כותב שירצח את אביו אם לא ימחוק את חובותיו.
חבר המושבעים קובע שדימיטרי אשם ברצח.
אלכסיי ואיוואן יודעים שדימיטרי אינו הרוצח ולכן מארגנים בריחה שלו עם גרושנקה למדינה אחרת.
האחים ראובני (מותגה מאוחר יותר גם בשם ראובני מוזיקה) היא חברת תקליטים, הפקות והפצת מוזיקה בניהולו של אשר ראובני, שאיתו עבדו אחיו מאיר, דני, דרורי ואליצור ראובני.
החברה התמחתה לרוב בהפקה והפצת מוזיקה מזרחית.
האחים ראובני היו בין הראשונים שהניעו את המוזיקה המזרחית, החלו בקלטות פיראטיות והמשיכו באולפנים אמרגנות והופעות, בשיאם היו חברת ההפקות הבולטת במוזיקה הים תיכונית.
הם הקליטו כ־700 אלבומים, פרצו אצלם לראשונה גדולי הזמרים במוזיקה זו, בהם: אהובה עוזרי, דקלון, אייל גולן, נתי לוי, חיים משה, שימי תבורי, ציון גולן, מרגלית צנעני, עופר לוי, זוהר ארגוב, ג'קי מקייטן ודורון מירן.
חברת ההפקות זכתה בפרס אקו"ם לשנת 2022 עבור תרומתם לזמר העברי ולתרבות הישראלית.
האחים ראובני היו עשרה אחים ואחיות ממשפחה שורשית ממוצא פרסי וספרדי שהתגוררה בשכונת התקווה, ברשות המשפחה הייתה חנות לממכר מוצרי חשמל ובחנות זו הם שכפלו קלטות ומכרו לחברים ולמכרים שהזדמנו לחנות.
בשיאם הזמרים המובילים במוזיקה המזרחית היו חתומים בחברת ההפקות של האחים ראובני, הם הפיקו אלבומים שלהם, ולחלקם גם שימשו אמרגנים הבולט בהם הוא זהר ארגוב, שאשר ראובני שימש כאמרגנו והפיק עבורו סיבוב הופעות מצליח, לאחר שזכה בפסטיבל הזמר המזרחי עם השיר "הפרח בגני".
בשנת 1988 הייתה "האחים ראובני" בין חברות התקליטים הראשונות בישראל שהפיקו אלבומים כתקליטורים, ועד קיץ 1989 הפיקו כבר 25 אלבומים ואוספים כתקליטורים.
עם השנים חוו האחים ראובני מספר קשיים כלכליים במעבר בין תקליטים לקלטות ומקלטות לתקליטורים (דיסקים) ולאחר מכן למוזיקה הנצרכת בעיקר ברשת האינטרנט, וגם כתוצאה משריפה שפרצה במשרדים שלהם בשנת 1998, ובכך הרבה חומרים מפיעולתם נפגעה, ופעילותם דעכה.
בנוסף התמודדו עם זיפניים שמכרו קלטות ודיסקים במכירה פיראטית של האמנים שלהם, ורווחיות החברה ירדה.
לאחר השריפה מנהל החברה מאיר ראובני יחד עם אחיו דני פעלו כדי לשקם את החברה, ולנקות את הפסדיה שנוצרו מזיופים, וכן מהשריפה שכילתה חומר רב מהפקות ותפוצת החברה.
כיום האחים מאיר ודני ראבוני מחזיקים בכל פעילות החברה ותמלוגי השירים שהפיקו.
דבר זה גרם לכך שהאחים האחרים אשר, דרורי ואליצור אינם מקבלים תמלוגים כלל על יצירות בהם היו מעורבים, דבר זה גרם לסכסוך משפחתי על רקע זה, ולתביעות למתן תמלוגים לשלושת האחים שאינם כעת חלק מהחברה.
בשנת 2025 יצאה מיני-סדרה בת שני פרקים "מלכי הקסטות: האחים ראובני", ששודרה בהוט.
רוסו וג'וזף "ג'ו" וינסנט רוסו (Joseph "Joe" Vincent Russo; 19 ביולי 1971), הידועים בכינוי האחים רוסו (Russo brothers), הם צמד אחים תסריטאים, במאים ומפיקים אמריקאים.
את רוב יצירותיהם הם ביימו יחדיו, ומפעם לפעם הם עובדים כמפיקי קולנוע, תסריטאים, שחקנים ועורכים לחוד.
בין השאר, נוטה ג'ו רוסו לשחק בסרטי מארוול שאותם הוא מביים עם אחיו:
"קפטן אמריקה: חייל החורף" (2014) - גילם את ד"ר פיין, רופא אשר סייע לניק פיורי כאשר נפצע אנושות על ידי חייל החורף.
"קפטן אמריקה: מלחמת אזרחים" (2016) - גילם את ד"ר ברוסרד, פסיכיאטר שהיה אמור לראיין את חייל החורף כאשר זה נכלא, אך נרצח במלונו על ידי ברון זמו.
"הנוקמים: סוף המשחק" (2019) - גילם אדם שאיבד את בעלו באירועי "הנוקמים: מלחמת האינסוף", ובא לקבוצת התמיכה של סטיב רוג'רס.
אנתוני וג'ו רוסו נולדו וגדלו בעיר קליבלנד שבמחוז קויאהוגה במדינת אוהיו, שם הם התחנכו בתיכון הפרטי הקתולי "בנדיקטין".
האב, בזיל, למד משפטים והתמקצע כעורך דין כשבהמשך מונה לשופט, בעוד האם, פטרישיה, הייתה עקרת בית.
ג'ו יצא ללימודים עצמאיים באוניברסיטת איווה, אותם הוא סיים עם התמחות באנגלית ובכתיבה, כשלאחר מכן הוא הצטרף לאנתוני בלימודי תואר שני כסטודנט באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב.
אז, השניים החלו ביצירת סרטם הראשון, "Pieces", אותו הם מימנו באמצעות הלוואות סטודנטים וכרטיסי אשראי.
לאחר הקרנה מוצלחת בפסטיבל קולנוע, המפיק סטיבן סודרברג התפעל מן השניים ופנה אל הצמד בהצעה להפיק את סרטם הבא, יחד עם שותפו השחקן ג'ורג' קלוני.
פרויקט זה היה קומדיית הפשע "ברוכים הבאים לקולינווד".
לאחר שאהב את עבודתם של השניים על "ברוכים הבאים לקולינווד", המפיק קווין ריילי שכר את האחים לבימוי פרק הפיילוט של "Lucky" עבור ערוץ הטלוויזיה "FX Networks".
רון הווארד היה מעריץ של אותו פיילוט, והייתה לו יד בשכירת האחים לבימוי הפיילוט של קומדיית המצבים "משפחה בהפרעה" של "FOX".
על אותו פרק, השניים זכו בפרס אמי לבידור בפריים טיים.
ב-2006, האחים שבו לקולנוע וביימו את הקומדיה הרומנטית של אוון וילסון "אני, אתה והוא".
שנה אחר כך, ב-2007, הם הצטרפו לצוות ההפקה של "Carpoolers" של "ABC", אז שימשו כמפיקים בפועל וכן ביימו כמה פרקים.
ב-2009, הם חברו לדן הרמון ביצירת "קומיוניטי" של "NBC", ומעבר לתפקידם כמפיקים הם ביימו חלק ניכר מפרקיה לאורך העונות.
הם שבו ל-"ABC" ב-2011, אז סייעו לדייוויד כספי בבימוי "הכול לטובה".
ביולי 2012, האחים רוסו נשכרו על ידי אולפני מארוול לסרט גיבורי-העל עתיר התקציב ביקום הקולנועי של מארוול "קפטן אמריקה: חייל החורף", על מנת לשמש כבמאיו.
הסרט יצא לאקרנים ב-2014, וזכה להצלחה רבה - הכנסותיו עמדו על $714,083,572 וממוצע הביקורות החיוביות היה כ-89%.
בעקבות כך, הם נשכרו לשוב ולביים סרט המשך.
"קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" יצא לאקרנים ב-2016, וזכה להצלחה גדולה עוד יותר משל קודמו - הכנסותיו עמדו על $1,153,304,495, וממוצע הביקורות החיוביות היה כ-91%.
הקשר ההדוק שלהם עם המפיק קווין פייגי ומעמדם באולפני "מארוול", כהמשך להצלחתם חסרת התקדים עם דמותו של קפטן אמריקה ושאר דמויות הקומיקס, הובילו לבחירתם לבימוי נקודת השיא של היקום הקולנועי, "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק".
זה הראשון יצא ב-2018, והשני ב-2019. שני הסרטים זכו להצלחה מסחרית חסרת תקדים, וגרפן מהקרנותיהם בבתי קולנוע סביב העולם הכנסות של כחמישה מיליארד דולרים.
בנוסף, האחים ביימו גם את הסצנות שאחרי הכתוביות של "אנטמן" ו"קפטן מארוול".
במרץ 2015, "סוני" שכרה את האחים לבימוי סרט חדש בזיכיון "מכסחי השדים", אך הם פרשו מן הפרויקט כשנה אחר כך.
ביולי 2016, הם הגישו לערוץ "Syfy" בקשת פיילוט עבור סדרת טלוויזיה המבוססת על הקומיקס "Deadly Class" של חברת ההוצאה לאור "אימג'".
בנדיקט וונג, בנג'מין וודסוורת', לאנה קונדור, מישל דובאל ומריה גבריאלה דה פאריה לוהקו לתפקידים הראשיים בסדרה, שאושרה והוזמנה ב-18 באפריל 2018, ועלתה לשידור ב-16 בינואר 2019. הסדרה זכתה לביקורות פושרות וסבלה ממדרוג נמוך, וכתוצאה מכך היא בוטלה, לאחר עונה אחת בלבד.
באוגוסט 2018, הם רכשו את הזכויות לעיבוד עבור הרומן "Cherry".
השחקן טום הולנד, איתו השניים עבדו בעבר כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול, לוהק לגלם את הדמות הראשית.
שלב הצילומים החל באוקטובר 2019, אם כי מבלי שיש עוד לסרט תאריך יציאה מיועד לאקרנים או חברה שתפיץ אותו.
בשנת 2022, עלה סרטם "האיש האפור" לשירות המדיה של נטפליקס, והוא מהווה עיבוד קולנועי לספרו של מארק גריני, "האיש האפור".
כמו כן, לקחו חלק האחים בהפקת הסרט "הכול בכל מקום בבת אחת"; אשר יצא לאקרנים במרץ 2022. באותה שנה החלו האחים לעבוד על סדרה חדשה "Citadel"; מותחן ריגול של פריים וידאו.
בנוסף, החלו לעבוד על תסריט לסרט המתח "The Locksmith" בבימויו של ניקולס הארוורד
בשנת 2025 ביימו האחים את סרט המדע-בדיוני עבור שירות הסטרימינג של נטפליקס, "שלב החשמל" (אנ') על פי תסריט מאת כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי והוא מבוסס על רומן באותו שם מאת סיימון סטאלנהאג.
בשנת 2023, ג'ו, האח הצעיר, כתב את התסריט לסרט הפעולה של נטפליקס "טיילר רייק: חילוץ 2".
באוקטובר 2023, אנתוני רוסו, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
האחים צברי היא להקת פאנק ישראלית.
הלהקה הוקמה בשנת 2013 על ידי צמד האחים אבישי (שירה, גיטרה) ויוני (שירה, תופים) צברי.
האחים הוציאו עד היום שלושה מיני-אלבומים, באורך שבין 4–8 דקות.
האלבומים מכילים שירים קצרים ומספרים סיפור, בדומה לאופרת רוק.
חלקים מהסיפורים מתבססים על ילדותם ברמת גן.
כל אלבום לווה בקליפ אנימציה הממחיז את הסיפור.
ב-2013 הוציאו את האלבום הראשון "ואלס עם מלשין", המגולל את סיפורם של ארבעה חברים שנוסעים לאילת.
ב-2014 הוציאו את האלבום השני "בשינוי אדרת", המספר על בחור שעבר לתל אביב מהפרוורים.
ב-2018 הוציאו את אלבומם השלישי "על תמאש ועל העוקץ", החוזר לספר על ארבעת החברים מהאלבום הראשון ומרדפם אחר קלף ה"סופרגול" של תמאש שנדור.
השיר שבאלבום זכה במקום השני ברשימת שירי השנה של רדיו הקצה לשנת 2018. הקליפ הפך לתופעה ויראלית ברשתות החברתיות.
בשנת 2018 ליוו את הופעות הלהקה מלווים איתי אלזרדל ("The Orions", "Sweatshop Boys") בגיטרה, קורי בן יהודה ("טברנק", "Kids Insane" ו"יוסלס איי.די") בתופים, וג'ניה פיינר בגיטרה בס.
בשנים 2018–2019 ערכו האחים מספר הופעות משותפות עם ההרכב טברנק, אשר נמכרו תחת הכותרת "צברנק".
בנובמבר 2020 ערכו את הקליפ "מאמי אני על זה" של הראפר ג'ימבו ג'יי.
בקליפ מופיעים אזכורים לקליפים שלהם, כגון דמויות שונות, סמל עיריית רמת גן וכן ניתן לראות את האחים עצמם.
בפברואר 2021 לקחו חלק באלבום המחווה ליענקל'ה רוטבליט בשם "הוצאו מהקשרם – שרים רוטבליט" ובו חידשו את שירו "שיר לשלום".
בפרויקט השתתפו אמנים מוכרים דוגמת דן תורן, סטלה גוט, יובל מנדלסון, נומקה, עומר מושקוביץ, תמר אפק, אור אדרי ואמנים אלטרנטיביים נוספים מעולם הפאנק והפולק.
האחרון בעשירון התחתון הוא אלבומם השני של להקת טיפקס, שיצא בנובמבר 1993, הגיע למעמד של אלבום זהב ומכר כ-29 אלף עותקים.
סולן הלהקה, קובי אוז, כתב והלחין את כל שירי האלבום למעט "בתוך נייר עיתון, שאוז כתב את מילותיו ללחן מרוקאי, ושיר נוסף שהלחין עם רמי יוסיפוב.
בעיבוד השירים השתתפו כל חברי הלהקה.
דני רכט ושמוליק נויפלד הפיקו את השירה.
אלון אולארצ'יק וחיים אוליאל השתתפו בהקלטה.
השירים שהצליחו באלבום זה היו "בתוך נייר עיתון", "זמנים קטנים" ו"עננה".
"שיר הפז"ם" היה שיר השירותרום של גלי צה"ל בשנת 1993. באלבום נכלל השיר "האחרון בעשירון התחתון" כשם האלבום.
שני השירים הראשונים שיצאו "בתוך נייר עיתון ו"עננה" לא זכו תחילה להשמעות ברדיו.
רק לאחר שצולם וידאו קליפ לבתוך נייר עיתון, הוא שודר רבות בשידורי הניסיון של ערוץ 2 והאלבום זכה להתעניינות.
הרכב הלהקה כלל בהקלטת האלבום את קובי אוז, גל פרמן, רמי יוסיפוב, תמיר ימיני, רונית שפי ואבינועם מרטון.
האחת הוא ספר בסוגת הרומן רומנטי, המהווה כרך שלישי מתוך סדרה של שישה מאת הסופרת קיארה קאס.
הספר תורגם מאנגלית לעברית על ידי נעה בן פורת, והודפס בהוצאת ידיעות ספרים בתל אביב באפריל 2016, שלושה חודשים בלבד לאחר שפורסם התרגום העברי לכרך השני בסדרה "העילית", ושבעה חודשים לאחר הכרך הראשון בסדרה: "המועמדת".
ספרי הסדרה זכו פעם אחר פעם לעמוד בראש רשימות רבי המכר במדינות רבות, מה שהיווה עדות להצלחתם הרבה.
יתר על כן, חברת הקולנוע האחים וורנר רכשה את הזכויות להפקת סרט בעקבות הספרים.
תחרות "הבחירה" ממשיכה לשלביה הסופיים ביותר עד להכרעתו של הנסיך מקסון.
בתחרות נותרו ארבע בנות בלבד: אמריקה, קריס, סלסט ואליס.
הבנות שחשות במתח הגבוה שנבנה סביבן, מוצאות לבסוף נחמה אחת בשנייה ומצליחות להתחבר כחברות טובות ככל שעלילת הספר מתקדמת.
במקביל לתחרות "הבחירה" קיים מתח פוליטי מכיוון שההתפרעויות של קבוצות המורדים השונות (הדרומיים והצפוניים) הולכות וגוברות.
דרך קריאת יומנו של גרגורי איליאה, אמריקה מתחילה להבין מדוע מורדים ומתחילה בעצמה לסלוד מדרך ההתנהלות של מלך איליאה הנוכחי, אביו של מקסון.
בהמשך, הבנות בארמון נדרשות למבחן חשוב נוסף שנקרא "טקס ההרשעה".
בטקס ארבע המועמדות צריכות להרשיע פושעים ולדון אותם לעונש מאסר.
במהרה מתברר כי הפושעים הם תושבי איליאה מהמעמד הנמוך שהתנגדו למלך ונתפסו בעוון פשעים מזעריים, כדוגמת גנבת אוכל או בגדים לילדיהם בשל עוני מוחשי.
אמריקה נגעלת מהמעמד, ולמרות התנכלותו של מלך איליאה וניסיונו להפילה בפח על ידי הבאת "פושע" שיש לדון אותו למאסר עולם בכלא, היא מוצאת דרך יצירתית לקיים את הטקס בלי לוותר על אמונותיה וערכיה.
אמריקה ומקסון יוצרים קשר סמוי ללא ידיעת המלך והמלכה עם מנהיגי המורדים הצפוניים שמעוניינים במקסון כמלכם על פני אביו, ובאמריקה כמלכתם לצידו.
מנהיגי המורדים, אוגוסט וג'ורג'יה, הם זוג צעיר שמטרתם היא לבטל את המעמדות ולהחזיר את השוויון בין כל תושבי איליאה.
במבחן נוסף של המועמדות ב"בחירה", הבנות נדרשות להביא אורחים חשובים למסיבת תה מתוקשרת שמצולמת למשדר "הריפורט" השבוע.
במבחן זה מצליחה אמריקה לקשר בין ג'ורג'יה ובין ניקולטה הנסיכה, ולהביא לשיתוף פעולה שיביא למורדים הצפוניים כסף במזומן לרכישת נשק שעמו יוכלו להצטייד כנגד המורדים הדרומיים ובתקווה לקדם את המלכות של מקסון ואמריקה לטובת הכלל.
התוכנית נרקמת בסודיות מוחלטת, כאשר מקסון תומך באמריקה באופן מוחלט למרות האיום המתמיד מאביו.
לקראת סוף הספר, אמריקה מקבלת הודעה קשה על מות אביה, ונאלצת להתמודד עם אובדן אמיתי לראשונה בחייה.
היא חוזרת לביתה באמצע תחרות "הבחירה" כדי להתאחד עם משפחתה.
השיבה הביתה והניתוק הפתאומי מהארמון גורמים לה להבין כמה דברים על חייה החדשים, על המשמעות שהיא מעוניינת ליצוק בהם ובעיקר - על עומק רגשותיה למקסון.
כשהיא חוזרת לארמון היא מתוודה בפניו על רגשותיה, זאת מבלי שהסבירה לאהוב נעוריה אספן שהיה השומר לג'ר בארמון המלוכה לגבי ההתפתחויות האחרונות.
ערב לפני ההכרזה הגורלית של הנסיך מקסון על הבחירה בבת זוג, כשכבר הודה בפני אמריקה שהוא מתכוון להציע לה את המלוכה, השניים ישנים במיטתה יחדיו אך מתעוררים למציאות אחרת לגמרי.
זאת מפני שאספן תופס את השניים ישנים יחדיו, וכשמקסון עוזב את המקום אמריקה ממהרת לבוא אליו בהסברים ובהתנצלויות.
מקסון מוצא במסדרון הסמוך את קריס, המועמדת השנייה שגם מצאה לה מקום בלבו, וכשהוא שב לאמריקה הוא מוצא אותה קרובה מאוד לאספן.
בשנייה אחת הכול מתהפך, מקסון מבטל ההצעה לאמריקה ומחליט בו במקום להתחתן דווקא עם קריס.
במעמד ההכרזה בסיום הספר, מתרחש באופן פתאומי אירוע טרור גדול של קבוצת המורדים הדרומיים שמלווה ברצח של אנשים רבים, גם במעמדות גבוהים וחשובים.
שוב הכול מתהפך כשמקסון ואמריקה מצויים בסכנת חיים ממשית יחד עם שאר המועמדות שהוזמנו לאירוע, משפחת המלוכה ואנשים חשובים אחרים.
הספר מסתיים עם זכייתה של אמריקה וחתונתה עם הנסיך מקסון.
אמריקה סינגר - גיבורת הספר, נערה ממעמד חמש שהפכה לשלוש בעקבות תהליך הבחירה.
המועמדת הראשית בתחרות על ליבו של הנסיך מקסון.
בסוף הספר נישאת לנסיך מקסון והופכת למלכה.
קריס - נערה ממעמד ארבע שהפכה לשלוש בעקבות תהליך הבחירה, מבין המתמודדות האחרונות בתחרות וחביבה על הנסיך מקסון.
בסוף הספר מתגלה שהיא מורדת צפונית.
אוהבת מאוד את מקסון, ולכן היה לה קשה להתמודד עם הפסדה.
סלסט - נערה ממעמד שתיים, מתמודדת בבחירה.
בספרים הקודמים הייתה אויבת מושבעת של אמריקה אך בכרך הנוכחי הן הופכות לחברות קרובות, לקראת סוף הספר סלסט נהרגת על ידי מורד דרומי.
אליס - נערה ממשפחה ניו-אסייתית, עוד לפני שהגיעה לבחירה, מעמדה היה שלוש.
ערכיה הראשיים הם כבוד למשפחתה, איננה מאוהבת במקסון אבל רוצה להישאר בתחרות עבור משפחתה.
הנסיך מקסון - הנצר העיקרי לשושלת המלוכה, עתיד להיהפך למלך על מדינת איליאה.
אספן לג'ר - קרוי גם הגנרל לג'ר בשל תפקידו כשומר בכיר בארמון.
אהוב נעוריה של אמריקה שמוצא את עצמו מתאהב בנערה אחרת בארמון.
אן - המשרתת הראשית של אמריקה, סמכותית ופרפקציוניסטית.
הייתה יתומה ונשלחה לארמון בשל מחסור בעובדים.
מאוהבת באספן, ונעלמת בסוף הספר.
מרי - אחת המשרתות של אמריקה, נולדה בארמון.
נשארה המשרתת המקורית היחידה של אמריקה בסוף הספר, לאחר שאן נעלמה ולוסי פרשה.
לוסי - אחת המשרתות של אמריקה, הרגישה שבחבורה.
מצולקת נפשית ממקרה שבו נחטפה על ידי מורד.
נמכרה יחד עם אביה לארמון.
בסוף הספר הופכת לבת זוגו של אספן, ופורשת מתפקיד המשרתת.
מארלי וקרטר - מארלי הייתה מועמדת בבחירה וחברתה הטובה של אמריקה, במהלך התחרות התאהבה בקרטר שהיה שומר בארמון.
השניים הולקו בעקבות האהבה האסורה אך לאחר מכן בזכות הנסיך מקסון נשארו במשרות שוליות בתחומיו כדי לא להיהפך למעמד שמונה (חסרי בית).
בתחומי הארמון הם נישאו בחשאי ועברו לגור ביחד.
המלכה אמברלי - אמו של הנסיך מקסון, אישה ענוגה וצנועה, הגיעה ממעמד ארבע לפני שנהפכה למלכה.
נהרגה בסוף הספר לאחר שניסתה להציל את בעלה, המלך קלרקסון.
המלך קלרקסון - אביו של הנסיך מקסון, בכרך זה מתגלה נוקשותו הנוראית כלפי כולם ובמיוחד כלפי מקסון.
מתנכל גם לאמריקה מרגע שיודע על אהבתו של בנו אליה.
סילביה - האחראית הראשית על הבנות המשתתפות בבחירה.
אוגוסט - מנהיג המורדים הצפוניים, לקראת סוף הספר מתגלה כי הוא נצר לשושלת העתיקה של איליאה בעצמו.
ג'ורג'יה - בת זוגו של אוגוסט, אף היא מנהיגת המורדים הצפוניים.
נעשית לחברה טובה של אמריקה.
ניקולטה - הנסיכה האיטלקייה, יוצרת קשרי חברות וברית עם אמריקה ועם ג'ורג'יה כדי להביא את איליאה למצב שוויוני ולביטול המעמדות.
הספר השלישי מהווה סגירת מעגל לסיפורם של אמריקה והנסיך מקסון שהתחיל בספר הראשון.
החל מהספר הרביעי והלאה, הספרים יתארו את חייהם של ילדיהם של אמריקה ומקסון.
כרך בסדרהשם הספרהדפסה במהדורה עבריתכרך רביעיהיורשתנובמבר 2016כרך חמישיהכתרמאי 2017כרך שישיעד עצם היום הזהאפריל 2019
האחים צ'רווי (באיטלקית: Fratelli Cervi) היו שבעה אחים בני משפחה איטלקית אחת, שהוצאו להורג במהלך מלחמת העולם השנייה בשל פעילותם במחתרת שהתנגדה לשלטון הפשיסטי במדינה.
האחים צ'רווי נולדו בכפר קמפג'ינה (Campegine) שבמחוז אמיליה-רומאניה בצפון איטליה.
הם היו בניהם של אלצ'ידה צ'רווי (Alcide Cervi, 1875-1970) וג'נואפה קוקוני (Genoeffa Cocconi, 1876-1944).
היו להם שתי אחיות, דיומירה (Diomira) ורינה (Rina).
אלצ'ידה צ'רווי, אבי המשפחה, נולד בשנת 1875 ובנערותו הצטרף ל"פרטיטו פופולרה", תנועת נוער סוציאליסטית באיטליה.
הוא הושפע רבות מקמילו פרמפוליני, פוליטיקאי והוגה דעות בולט בתנועה הסוציאליסטית האיטלקית.
בתחילת מלחמת העולם השנייה בית משפחת צ'רווי הפך למרכז של מחאה נגד הפשיזם ונגד המלחמה.
בני המשפחה תמכו רבות בפרטיזנים באיטליה.
ב-25 ביולי 1943 נוצרה בבית משפחת צ'רווי "הפסטה האנטי-פשיסטית".
באותו יום צעד בניטו מוסוליני לפגישה עם מלך איטליה, שהבהיר לו כי הוא "האיש השנוא ביותר באיטליה", וכי עליו לשים אותו במעצר "להגנתו האישית", ומאוחר יותר הוא הוצא להורג.
היה זה יום חג בבית משפחת צ'רווי, שנראה בעיניהם כאות הסיום ל-21 שנות פשיזם באיטליה, והם ציינו את שמחתם באמצעות חלוקת צלחות פסטה בחינם לכל תושבי הכפר קמפג'ינה.
האחים היו פעילים במחתרת שהתנגדה לשלטונו של רודן איטליה בניטו מוסוליני.
פעילותם גברה לאחר שביתת הנשק של איטליה עם בעלות הברית וכיבוש איטליה על ידי גרמניה בספטמבר 1943. הם הקימו יחידת פרטיזנים ואירחו בביתם שבויי מלחמה נמלטים של בעלות הברית.
ב-24 בנובמבר 1943 הקיפה המשטרה של הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית את בית המשפחה ואסרה את שבעת האחים ואביהם.
כולם הובלו לכלא בעיר רג'ו אמיליה.
בחודש שלאחר מכן התנקשו פרטיזנים בעיר מודנה בחייו של פקיד ממשלת מוסוליני.
כתגמול, ב-28 בדצמבר 1943, נלקחו שבעת האחים ואדם נוסף מהכלא לשטח פתוח ברג'ו אמיליה והוצאו להורג ביריות.
אביהם אלצ'ידה נותר בכלא והצליח לברוח ממנו בהמשך לאחר שבעלות הברית הפציצו את המבנה.
ב-28 באוקטובר 1945 נערכה לשבעת האחים הלוויה בכפרם.
קהל של אלפי אנשים ליווה את ארונותיהם אל הכפר.
לאחר המלחמה עוטרו כל האחים צ'רווי בעיטור צבאי (Medaglia d'argento al valor militare).
רחובות נקראו על שמם ברחבי איטליה, שירים נכתבו לכבודם, וב-1968 הופק סרט קולנוע אודותיהם בשם I sette fratelli Cervi ("שבעת האחים צ'רווי").
בקרבת כפרם הוקם מוזיאון על שמם לזכר תנועת ההתנגדות האנטי-פשיסטית שפעלה באזור רג'ו אמיליה.
בערים רבות באיטליה מעלים את זכרם של האחים צ'רווי מדי שנה ב-25 ביולי, בארוחות מרובות-משתתפים בהן מוגשת מנת פסטה פשוטה ברוטב עגבניות, לזכר "הפסטה האנטי-פשיסטית של משפחת צ'רווי" המסמלת תקווה, אנושיות והתנגדות לפשיזם.
האחראי על מניעת הטרדה מינית בעבודה הוא תפקיד שנוצר מכוח החוק למניעת הטרדה מינית, תשנ"ח-1998" והתקנות למניעת הטרדה מינית (חובות מעסיק), תשנ"ח-1998. מכוחו מחויבים המעסיקים למנות אחראי למניעת הטרדות מיניות במקום עבודה ולכל הפחות בארגון.
החוק מחייב כל מעסיק למנות אחראי לריכוז, תחקור וטיפול בתלונות על הטרדה.
לרבות תיעוד ורישום כל אירוע הקשור לתלונה; קיימת אפשרות הקלטה אך רק באישור כלל הצדדים המוקלטים.
כמו כן, החוק מטיל על כל מעסיק המעסיק יותר מ-25 עובדים לקבוע תקנון שבו יובאו עיקרי הוראות החוק בדבר הטרדה מינית והתנכלות במסגרת יחסי עבודה ויפורטו בו דרכי הגשת התלונות שעניינן הטרדה מינית או התנכלות והטיפול בה.
מינוי האחראי הוא האפיק המשמעתי שנועד לטפל בהטרדות, להבדיל מאפיקים פליליים ואזרחיים.
מעביד שלא מינה אחראי ישא באחריות בגין ההטרדה בעצמו.
קיימת חובה לקיים הבדלה בהדרכות מניעת הטרדות מיניות מול מנהלים ועובדים זוטרים.
כמו קידום פעולות מניעה כללים ומקיפים בשגרה.
במקרי פניות בשלבים ההתחלתיים של הטרדה, מומלץ לקיים שיח גישור לקידום פעולות נסיגת זה שעליו התלונה, למניעת הישנות או החמרת הדברים.
קידום פעולות מניעה לסביבת עבודה נעימה ונקיה ותוך קביעת צעדי סף לסובלנות והכלה כלפי הטרדות מיניות ויחס מגדרי לא הולם.
קבלת תלונות בעניין הטרדות מיניות.
תוך וידוא תיעוד האירועים בכתב או הקלטה- הכוללים תנועות גוף, תחושות, איפה היו הנגיעות, כמה זמן נמשכו, על ידי מי בוצעו, האם ידוע על קורבנות נוספים, האם היו עדים, ועוד ככל הרואה לנכון.
קיום בירור במקרה של תלונה של עובד על הטרדה.
קיום שיח מגשר במקרה של תלונה של עובד על הטרדה; בנוכחות 2 הצדדים במידה וניתן.
מתן המלצות למעסיק לגבי המשך הטיפול במקרה של הטרדה מינית של עובד.
ייעוץ, מידע והדרכה בענייני הטרדה לעובדים הפונים אליו.
העברת חומרים במקרה של תלונה פלילית למשטרה.
החוק מסדיר את אופן קבלת התלונות על הטרדה מינית על ידי האחראי כשהדגש הוא על דיסקרטיות ויעילות, תוך בחינת הדברים בתוך הקשרם הספציפי ובהתחשב בסוגיות הייחודיות שעולות תוך כדי התהליך.
בישראל, "החוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998", מהווה את הבסיס המשפטי המרכזי להתמודדות עם הטרדות מיניות במקום העבודה.
לפי סעיף 1 ב"חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998", החוק נועד להגן על כבוד האדם, חירותו ופרטיותו, ולקדם שוויון בין המינים.
סעיף 3 ב"חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998" מגדיר הטרדה מינית כ-7 סוגי התנהגות, ביניהם:
התייחסות מבזה או משפילה ביחס למינו או למיניותו של אדם.
הצעות חוזרות בעלות אופי מיני או התייחסויות חוזרות למיניותו של אדם, כאשר האדם הראה שאינו מעוניין בכך.
ממקרה זה יש להוכיח לפחות 3 מקרים מתועדים של הבעת חוסר עניין.
במקרה של מטריד עם יחסי מרות אין חובה להוכיח כי הובע חוסר עניין.
נגיעות באזורים אינטימיים, אפילו ללא שהות או מקרה חד-פעמי.
סחיטה באיומים כאשר המעשה הנדרש הוא בעל אופי מיני.
מעשים מגונים - "מעשה לשם גירוי, סיפוק או ביזוי מיני, שנעשה באדם אחר - שלא בהסכמתו החופשית."
במקרה חקירה פלילית העונש על סוגי התנהגויות ההטרדה המינית נע בין 5-2 שנות מאסר, כשהחמור משלב פגיעה בזכות לפרטיות ודינו תוספת של 5 שנות מאסר.
איסור התנכלות - בנוסף מוגדר בסעיף 3(ב) ו-4 ב"חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998" איסור על התעמרות כהתעמרות בעבודה, ובתוך כך מניעת שוויון הזדמנויות, פגיעה באדם המתלונן על הטרדה מינית במקום העבודה ביחס מפלה, משפיל, מפחית, הורדת סמכויות, איומים בפיטורים או פיטורים למעשה.
בנוסף ליחס מפלה כהתעמרות בעבודה או התנכרות עקב תלונה או תביעה על הטרדה מינית: לא בשלב החקירה/סיוע של האחראי על הטרדות מינית בארגון, לא לאחריה ולא במקרה הגשת תביעה בבית משפט.
דין מתנכל 3 שנות מאסר.
תיעוד האירועים - חוסר תיעוד אירועים עלול להוביל לאי קבלת התביעה וטענה לאי-אחריות המתלוננן כלפי הנתבע בהגשת התביעה כפגיעה בשמו הטוב ללא עמידה בתנאי המוציא מחברו עליו הראיה, ואילו תיעוד האירועים עלול להוביל לטיעון או הסקת בית משפט לפעולה שלא בתום לב.
המעסיק מחויב לנקוט באמצעים סבירים למניעת הטרדה מינית והתנכלות במסגרת יחסי עבודה, ולטפל בכל מקרה כזה.
סעיף 7 ב"חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998" וסעיפים 9-2 ב"תקנות למניעת הטרדה מינית (חובות מעסיק), תשנ"ח-1998" מגדירים חובות מעסיק כשבין החובות נמנים:
מינוי 'אחראי למניעת הטרדה מינית במקום העבודה' לקבלת תלונות של עובדים ודורשי עבודה באופן יעיל.
פרסום תקנון למניעת הטרדה מינית, במיוחד במקומות עבודה עם יותר מ-25 עובדים.
לפי סעיף 8 ב"חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998" ועל בסיס תוספת תקנון לדוגמה ב"תקנות למניעת הטרדה מינית (חובות מעסיק), תשנ"ח-1998" במקרה אי פרסום המעסיק עומד בפני אפשרות קנס, וקנסות נוספים על כל שבוע שלא מפרסם.
קיום פעולות הסברה והדרכה בנושא בדגש עובד ממונה.
קביעת דרך נגישה ויעילה להגשת תלונות ובירורן על ידי ה'אחראי למניעת הטרדה מינית במקום העבודה'.
וכי טרם חלפו 3 שנים ממועד ניסיון הסדרת העניין.
וסכום התביעה יכול לעמוד על עד 120,000 ש"ח.
לפי סעיף 17 ל"תקנות למניעת הטרדה מינית (חובות מעסיק), תשנ"ח-1998" במקרה העסקת עובד קבלן כוח אדם המועסק בפועל על ידי מעסיק, כלל חובות המעסיק חלות גם על המעסיק קבלן כוח אדם וגם על אותו מעסיק בפועל.
סעיף 7 ל"חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998" מאפשר לנפגעים מהטרדה מינית במקום העבודה לפעול באחת או יותר מהדרכים הבאות:
הגשת תלונה לממונה על הטרדות מיניות במקום העבודה - במקרי תחילת השיח המיני המטריד או הטרדות מיניות קלות ובמטרה להביע חוסר עניין מוחלט ולהביא לסיומן תוך קיום שיח בין הצדדים בתיווך 'הממונה על הטרדות מיניות במקום העבודה'.
ה'ממונה על הטרדות מיניות במקום העבודה' מחויבת לתעד כל פרט או להקליט את השיחה בהסכמת הצדדים המוקלטים - ולשמר את כלל התיעודיים במקום בטוח, ובסימון שם האדם עליו הוגשה תלונה.
במקרה ובתלונה עולה אירוע הטרדה שקרה בתיעוד מצלמות הארגון יש לארכב גם ראיות אלו יחד עם תיק התלונה.
הגשת תלונה פלילית במשטרה - מוגש במקרה הטרדה מינית בינונית עד אונס.
במקרה זה מומלץ להגיש ישירות תלונה למשטרה, תוך ציון המקרה והאם קיימים תיעודי תלונות קודמות או ראיות אצל ה'ממונה על הטרדות מיניות במקום העבודה'.
במקרה זה על הארגון למסור למשטרה את כלל הראיות ובמקרה והיו תהליכים עומדים קיימים לבירור או גישור העניין, להפסיקם מיידית במטרה למנוע שיבוש הליכים.
הגשת תביעה אזרחית לפיצויים - ניתן להגיש בבתי הדין לעבודה ישירות לאחר המקרה במידה ולא הוסדרה שיטת מניעה מספקת של הארגון.
או אם התלונה לא טופלה כראוי על ידי 'האחראי למניעת הטרדות מיניות במקום העבודה'.
במקרה והתקיימה חקירה פלילית, אחריה.
לפי סעיף 6 ב"חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998" בנוסף לאפשרות הגשת תלונה ותביעת המטריד במשפט פלילי, ניתן להגיש תביעת עוולה אזרחית גם נגד המטריד וגם נגד המעסיק על שלא עמד בחובותיו על פי חוק, וזה עשוי לשאת באחריות אזרחית, ואף פלילית.
במקרה הוכחת רקע גזעני או אפליה להטרדה המינית ניתן לדרוש פיצויים כפולים, ללא הוכחת נזק.
וזאת גם בהסתמך על "פקודת הנזיקין [נוסח חדש]"
במקרה תלונה על מעסיק או מנהל דיקטוריון - החוק ממליץ ל'אחראי על מניעת הטרדה מינית בעבודה' שלא לפעול במקרה תלונה על מעסיק או ממונה שאחראי גם עליו, לאור ניגוד עניינים.
העניין חל גם במקרה תלונה על הטרדה מינית מצד 'אחראי על מניעת הטרדה מינית בעבודה' עצמו.
במקרה זה מומלץ להגיש ישירות תלונה למשטרה או לפנות לייעוץ משפטי.
תקן האחראי על מניעת הטרדה מינית בעבודה
במקומות התעסוקה לרוב אין תקן עצמאי של "אחראי על מניעת הטרדה מינית בעבודה", כשגם בעת 'כניסה לתפקיד' או 'הוספת מטלה זו'; התפקיד אינו מחייב מתוקף דרישות או חובות התפקיד בחוזה ההעסקה.
מכאן משפטית וחוזית נטילת התפקיד אינה מחייבת כאחריות מעשית (אחריות שילוחית ואחריות מעביד) ובפועל את מי שמונה כ"אחראי על מניעת הטרדה מינית בעבודה" בטיפול בתלונות או לקיחת אחריות על טיפול לקוי, ואף מאפשר בפועל אי טיפול מכוון בתלונות.
מה שלרוב מוכיח חוסר תום לב מעסיק במינוי אותו גורם, בכוונה שבמקרה הצורך ייקח אותו אחראי את "הצד שלו" כביטוח.
האחראי צריך להתאים באופן כללי לתפקיד זה, מבחינת הכישורים, המעמד החברתי והתפקיד בארגון, ולרוב ממנים את הממונה על משאבי האנוש בארגון.
ניתן למנות אחראי חיצוני, וכן כאשר המעסיק מעסיק פחות מ-10 עובדים הוא יכול למנות את עצמו כאחראי.
ישנם ארגונים שמכשירים את האחראי לתפקידו זה.
לפי סעיף 13 ב"חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998" שר המשפטים ממונה על ביצוע תקנות החוק ועל הסדרת תקנות נוספות בעניין זה באישור הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
האחרונים מבינינו היא סדרת דרמה פוסט-אפוקליפטית אמריקאית שנוצרה על ידי קרייג מאזין וניל דרוקמן עבור רשת "HBO".
הסדרה מבוססת על משחק הווידאו באותו השם משנת 2013, שפותח על ידי חברת "Naughty Dog".
את עונתה הראשונה של הסדרה, הכוללת תשעה פרקים, כתבו יחד קרייג מאזין וניל דרוקמן; האחרון כתב וביים את המשחק.
את הפסקול של הסדרה הלחין גוסטבו סנטאולאיה שהלחין את הפסקול של המשחק המקורי.
העלילה עוקבת אחר מסעם של ג'ואל, מבריח מחוספס שאיבד את מוסריותו, ואלי, מתבגרת מרדנית, ברחבי ארצות הברית הפוסט-אפוקליפטית.
הסדרה עלתה לשידור ב-15 בינואר 2023. בישראל, הסדרה עלתה לשידור ב-HOT HBO, סלקום TV וב-Yes.
הסדרה זכתה לשבחי המבקרים, ששיבחו את ביצועי השחקנים, הכתיבה, עיצוב ההפקה והפסקול; מספר מבקרים אף ציינו כי מדובר באחד מעיבודי הלייב אקשן הטובים ביותר למשחק וידאו.
ב-27 בינואר 2023, נמסר כי לאור הצלחתה, הוזמנה לסדרה עונה שנייה, שעלתה לשידור ב-13 באפריל 2025. ב-9 באפריל 2025, טרם עלייתה לשידור של העונה השנייה, הוזמנה לסדרה עונה שלישית.
משנת 2025 הסדרה זמינה לצפייה בישראל באמצעות שירות הזרמת המדיה "HBO Max".
בעולם פוסט-אפוקליפטי שאיבד צלם אנוש בעקבות התפשטות מגפת הקורדיספס שהובילה להפיכתה של רוב האוכלוסייה לדמוית-זומבית, נאלץ ג'ואל, שורד מחוספס שלאחר מות בתו איבד את מוסריותו, לחבור לאלי, נערה צעירה הנאבקת למצוא חום אנושי בעולם מנוכר, ולתור יחד איתה את רחבי ארצות הברית בחיפוש אחר שביב תקווה עבור עתיד האנושות.
פדרו פסקל – ג'ואל מילר, שורד קשוח ומחוספס בגיל העמידה שסובל מטראומה נפשית בעקבות מות בתו בפרוץ המגפה.
במהלך הסדרה, על ג'ואל מוטלת המשימה להבריח נערה צעירה, אלי, מאזור הסגר ולרוחב ארצות הברית הפוסט-אפוקליפטית.
בניגוד למשחקים, שדרשו מג'ואל להפגין יכולות כמעט על-אנושיות על מנת לאפשר לשחקן להתקדם, דמותו של ג'ואל פגיעה יותר בסדרה – הוא כבד שמיעה באוזנו האחת בעקבות יריית אקדח והוא סובל מכאבי ברכיים.
לאחר הפצת עונתה השנייה של "המנדלוריאן", לוח הזמנים של פסקל התפנה עבור צילומי סדרה חדשה, דבר שמשך מספר הצעות לפרויקטים מרשתות גדולות, מתוכן הוא בחר בעיבודו הטלוויזיוני של המשחק "The Last of Us", בין השאר בעקבות רצונו לעבוד עם היוצר קרייג מאזין.
מאזין ודרוקמן עצמם שקלו ללהק את פסקל לתפקיד, ולאחר שקיבל מהם את ההצעה, הסכים פסקל תוך יממה.
עם זאת, על מנת להשתתף בסדרה, נאלץ פסקל לקבל את אישורם של מפיקי "המנדלוריאן"; בנוסף, על פי הדיווחים, עבור כל פרק הרוויח פסקל 600,000 דולר, מה שהפך אותו לאחד מכוכבי הטלוויזיה האמריקאים בעלי השכר הגבוה ביותר.
פסקל נבחר בשל יכולתו לגלם דמות קשוחה, מעונה ופגיעה שמדכאת את רגשותיו עד לשעת הצורך.
מכיוון שחסרה לו היכולת והזמן לשחק בעצמו, צפה פסקל באחיינו משחק במשחק הראשון; ומצא את דמותו של ג'ואל "כה מרשימה", אך היה מודאג מיכולתו לגלם את דמותו של ג'ואל מבלי להיות מושפע מהמשחק, ובמקום זאת בחר "ליצור דיסוננס בריא" ולאפשר למפיקים לקבוע את אפיון דמותו עבור הסדרה.
פסקל החליט לתת לקולו של ג'ואל מבטא על בסיס חוויותיו שלו כשגדל בסן אנטוניו, טקסס, בניגוד למבטא הדרומי המשמש אותו במשחק.
את דמותו של ג'ואל במשחקי הווידאו מגלם טרוי בייקר.
בלה רמזי – אלי ויליאמס, נערה בת 14 המפגינה כעס ועוינות כלפי הסובבים אותה, אך בחשאי משתוקקת לתחושת קרבה ושייכות; שנאלצת להתלוות אל ג'ואל במשימתו להבריח אותה לצדה השני של ארצות הברית עקב היותה חסינה מפני מגפת הקורדיספס ואי-לכך, המפתח ליצירת חיסון.
בהתאם למשחקים, גם בסדרה נטייתה המינית של אלי היא לסביות.
יותר ממאה שחקניות נבחנו עבור גילום דמותה של אלי; אך המפיקים חיפשו שחקנית שתוכל לגלם דמות בעלת תושייה, מוזרה ואף בעלת נטיות אלימות.
לאחר שצפו בקלטת האודישן של רמזי, פנו המפיקים אל דייוויד בניוף וד.
וייס – מפיקי "משחקי הכס", שבה כיכבה רמזי – שהבטיחו להם את כישרונותיה ואיכויותיה כשחקנית.
רמזי קיבלה את התפקיד פחות מחודש לאחר האודישן שלה; ועל כך הצהירה כי חששה מהשתתפות בסדרה, "הדבר הגדול ביותר שעשתה אי-פעם" כדבריה, אך התעודדה מכך שתהיה לצדו של פסקל למשך כל הצילומים.
עבור התפקיד, רמזי, אנגליה במוצאה, נאלצה ללמוד מבטא אמריקאי ואף לחתוך יותר מ-15 סנטימטרים משיערה.
את דמותה של אלי במשחקי הווידאו מגלמת אשלי ג'ונסון.
גבריאל לונה – טומי מילר , אחיו הצעיר של ג'ואל וחייל לשעבר השומר על אידיאליזם בתקוותו לעולם טוב יותר; שערק מ"הגחליליות" והחל להנהיג מאחז התיישבות בג'קסון, ויומינג; לצד אשתו, מריה.
כחודש לאחר ליהוקם של פסקל ורמזי, התבקש לונה להגיש קלטת אודישן; לונה הכיר את עבודתם של מאזין והמפיקה בפועל קרולין שטראוס, ואף עבד בעבר עם "HBO" בסדרה "בלש אמיתי".
כשבוע לאחר הגשת הקלטת, מאזין, שטראוס וניל דרוקמן הציעו לו את התפקיד; לדברי לונה, הם ידעו מיד שהוא "האחד".
הוא התלהב מההזדמנות לגלם את הדמות, לאחר שהתגורר באוסטין, טקסס – עיר הולדתם של ג'ואל וטומי – בערך באותה מסגרת זמן בה מתרחשת עלילת הסדרה,  וקיבל קונסלת פלייסטיישן 5 במהלך הצילומים על מנת לשחק במשחקים כחלק ממחקרו על הדמות.
לונה אף השתתף באופן פעיל בעיצוב תלבושותיו של טומי; ועיצב את הדמות מתוך הבנת מעשיו של ג'ואל כאח בכור, במיוחד מכיוון שהוא עצמו שימש כמפרנס משפחתו לצד אמו החד-הורית.
את דמותו של טומי במשחקי הווידאו מגלם ג'פרי פירס.
איזבלה מרסד – דינה , מושא אהבתה של אלי ובת-זוגו לשעבר של ג'סי.
אישה צעירה בעלת רוח חופשייה ומרדנית ונאמנות בלתי-נדלית כלפי אלי, במיוחד לאחר שהיא נקלעת למעגל נקמה אכזרי.
יאנג מזינו – ג'סי , חבר חשוב במאחז ההתיישבות בג'קסון, שמשלם לעיתים קרובות מחיר על חוסר-אנוכיותו.
רותינה וסלי – מריה מילר, מנהיגת מאחז התיישבות בג'קסון, ויומינג; ואשתו של טומי.
את דמותה של מריה במשחקים מגלמת אשלי סקוט.
בהיותה עוזרת לשעבר עבור תובע מחוזי, מריה מפגינה קור-רוח ושיקול דעת במהלך הנהגת המאחז.
ניקו פארקר – שרה מילר, בתו של ג'ואל שמתה עם פרוץ המגפה.
פארקר צפתה בסרטוני משחקיות של המשחק שנים לפני שקיבלה את התפקיד.
פסקל נקשר מיידית לפארקר, איתה הוא התחיל את הצילומים.
את דמותה של שרה במשחק הראשון גילמה האנה הייז.
ג'ון האנה – ד"ר נוימן, אפידמיולוג ואורח בתוכנית אירוח משנות ה-60, המזהיר מפני היתכנותו של איום פוטנציאלי מצד זיהום פטרייתי.
אנה טורב – תרזה "טס" סרבופולוס, שורדת קשוחה ושותפתו של ג'ואל לעסקי ההברחות.
במהלך העבודה על פיתוח הדמויות, החליטו טורב ופסקל להציג את דמויותיהם של טס וג'ואל כמאהבים, אך כשכמו במשחק, מערכת היחסים ביניהם תהיה מרומזת.
טורב חשה כי בעקבות החלטה זו, מביצועיה על הסט נדרשו כנות עקבית.
את דמותה של טס במשחק הראשון גילמה אנני ורשינג.
מרל דנדרידג' – מרלין, ראש "הגחליליות", תנועת התנגדות הפועלת למען החופש מהמשטר הצבאי השולט על האוכלוסייה שנותרה ומקווה להשיג זאת באמצעות הפקת חיסון למגפת הקורדיספס.
דנדרידג' שבה לגלם את דמותה של מרלין לאחר שגילמה אותה במשחקי הווידאו.
על מנת להתכונן לקראת הצילומים, דנדריג' שבה לצפות בקטעים מתוך המשחק.
בנוסף, דנדריג' הופתעה באופן עקבי מהמאמץ הפיזי לו נדרשה על הסט, לאחר שגילמה את מרלין באמצעות לכידת תנועה במהלך המשחקים; וכי לדמותה יש "שקט כבד יותר" בסדרה בהשוואה לדמותה במשחקים, אותו היא ייחסה למשקל החיים בעולם הפוסט-אפוקליפטי.
כריסטופר היירדול – ד"ר שונהייס, אפידמיולוג המתארח לצדו של ד"ר נוימן ומביע ספקנות כלפי אזהרתו בדבר האיום מצד הזיהום הפטרייתי.
ברנדן פלטשר – רוברט, בריון וסוחר נשק בשוק השחור באזור הסגר של בוסטון.
כריסטין חאקים – רנטה פרטיווי, פרופסור למיקולוגיה המייעצת לממשלת אינדונזיה להפציץ את ג'קרטה במטרה להאט את התפשטות המגפה.
מוריי ברטלט – פרנק, שורד שחי בעיירה מבודדת עם ביל.
ברטלט לא הכיר את חומר המקור, אך נמשך לסדרה לאחר שקרא את התסריט, ובהמשך אף חקר את המשחק לאחר שקיבל את התפקיד ומצא אותו "קולנועי", תוך שהדגיש לשבח את אפיון הדמויות, נרטיב העלילה והתמות העומדים במרכזו.
במשחק, נראית דמותו של פרנק נראה לזמן קצר כגופה, ובעקבות כך ציפה דרוקמן שיהיו מעריצים שיתרעמו מהכללתו של פרנק בסדרה בעקבות הסטייה מעלילת המשחק.
ניק אופרמן – ביל, שורד שחי עם פרנק.
במקור לתפקיד לוהק קון אוניל, שנאלץ לעזוב עקב התנגשויות בלוח הזמנים.
את דמותו של ביל במשחק הראשון גילם וו.
מלאני לינסקי – קתלין קולן, מנהיגת תנועת מהפכנים בקנזס סיטי.
קתלין היא דמות מקורית שנוצרה על ידי מאזין כמנהיגה של קבוצת ציידים שהופיעה במהלך המשחק הראשון.
לאמאר ג'ונסון – הנרי, נער המסתתר מקתלין והתנועה בראשה היא עומדת בקנזס סיטי עם אחיו הצעיר, סם.
את דמותו של הנרי במשחק הראשון גילם ברנדון סקוט, והסצנות בהשתתפותו מתרחשות בפיטסבורג.