tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בילה נשארה חלק מהאצולה הדנית לאורך כל תקופת האלמנות שלה, לא רק כי הייתה בת לאחת המשפחות החזקות ביותר בדנמרק, אלא גם בגלל אישיותה יוצאת הדופן.
משנת 1575 שימשה כשריף של ויסנברג.
בילה גם הייתה הפטרונית של ההיסטוריון והכומר אנדרס סורנסן ודל אשר הקדיש לה תפילה בשנת 1592.
בילה נפטרה ב-18 באוקטובר 1605 בלונדגארד ונקברה לצד בעלה בכנסיית קאגרוד הנמצאת 4 קילומטרים מזרחית לטירת קנוטסתורפ.
באטוומן היא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס.
במקור, הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Detective Comics #233 מיולי 1956 ונוצרה על ידי בוב קיין ושלדון מולדוף.
בעידן המודרני, הדמות הומצאה מחדש בחוברת #7 52 מיולי 2006 ונוצרה על ידי הכותבים ג'ף ג'ונס, מארק וייד, גרנט מוריסון, גרג ראקה וקן לשלי.
באטוומן הראשונה היא קאתי קיין, שדמותה נכתבה כמושא אהבתו של באטמן בעקבות האשמות של הומוסקסואליות בחוברות הקומיקס של באטמן שפורסמו בספר "פיתוי התמימים" מאת פרדריק ורתהם משנת 1954. כאשר ג'וליוס שוורץ התמנה לעורך חוברות באטמן בשנת 1964, הוא הסיר מספר אלמנטים מסדרת החוברות, ביניהם את דמותה של באטוומן.
מאוחר יותר נקבע רטרואקטיבית באירועי המשבר בעולמות האינסופיים שבאטוומן מעולם לא הייתה קיימת, אם כי שמה של קאתי קיין הוזכר לעיתים.
באטוומן השנייה היא קייט קיין, יורשת מיליארדרית שהונה משתווה לזה של ברוס ויין.
דמותה הופיעה לראשונה בשבוע השביעי של קשת הסיפור "52" משנת 2006. היא פעלה בגות'אם סיטי בעקבות היעדרותו של באטמן לאחר אירועי המשבר האינסופי.
באטוומן המודרנית נכתבה כלסבית ממוצא יהודי, כחלק מניסיון עורכי חברת DC לגוון את פרסומיה ובמטרה להתחבר לקהל קוראים עכשווי.
את דמותה של קייט קיין בסדרות יקום החץ "באטוומן", "החץ", "הפלאש" ו"סופרגירל" של רשת The CW מגלמת השחקנית רובי רוז, אשר הוחלפה לאחר עונה אחת בלבד בשחקנית וואליס דיי.
דמות נוספת שנטלה את זהות באטוומן הוצגה בעונה השנייה בשם ריאן וויילדר, והיא מגולמת בידי השחקנית ג'וויסיה לסלי.
העיר שוכנת לחופיו של האוקיינוס האטלנטי והייתה בירתה הקודמת של המדינה.
העיר הוקמה במהלך המאה ה-17 (לפי התושבים, בערב חג המולד (24 בדצמבר) של 1664, שבתאריך זה הם גם נוהגים לחגוג את הקמתה) על ידי הפורטוגזים על חורבותיו של הכפר פאנג (Fang) שהיה במקום.
הצרפתים התיישבו במקום בשלהי המאה ה-19 ולאחר חוזה פריז בשנת 1900 נקבע כי כל שטחה של המדינה יועבר לספרד, ובכך הפכה באטה לבירת גינאה הספרדית.
גינאה המשוונית קיבלה עצמאות מספרד בשנת 1968 ושנה לאחר מכן הוכרזה מלאבו כעיר הבירה שלה.
לאחר מהומות אנטי ספרדיות שקדמו לקבלת העצמאות, אוכלוסיית הלבנים בעיר צנחה פלאים וקיפאון כלכלי אחז בעיר במהלך שנות ה-70 וה-80 המוקדמות.
גילוי הנפט באזור הביא לקפיצה כלכלית של העיר ולגידול ניכר במספר תושביה.
לשם השוואה - אוכלוסיית העיר הוערכה ב-2005 בכ-173,046 תושבים וכיום (2012) בכ-250,770. כיום העיר נחשבת למרכז הכלכלי של הרפובליקה.
עקב מיקומה האסטרטגי של העיר והנמל הגדול שלה, הנחשב לאחד מהגדולים ביבשת, היא חשופה לזרם גבוה של מהגרים זרים ותיירים מקומיים.
העיר נחשבת קוסמופוליטית יחסית לאזור, והיא ידועה בשל חיי הלילה הססגוניים שבה, בתי הקזינו, בתי מלון ומסעדות מפוארים המקדמים בברכה אלפי תיירים מדי שנה.
אטרקציות נוספות הן השווקים המקומיים ומרכזי קניות, מבנים מודרניים וטיילת באורך של יותר מ-20 קילומטרים (היחידה מסוגה באפריקה).
האקלים בעיר הוא טרופי חם וגשום.
הטמפרטורה נעה בין 21 מעלות צלזיוס בלילה ל-32 מעלות ביום, בקירוב, ואינה משתנה לאורך השנה.
העיר מהווה עורק תחבורה ראשי בגינאה המשוונית ויוצאות ממנה מעבורות לעיר הבירה מלאבו הממוקמת באי ביוקו, וכן לדואלה, הגדולה שבערי קמרון, הנמצאת סמוך לביוקו.
צפונית לעיר שוכן נמל התעופה באטה, המשמש לטיסת פנים לבירה מלאבו, וכן לערים דואלה, ליברוויל שבגבון וקוטונו שבבנין.
מועדון הכדורגל חופים בַּאטֶה בוריסוב (בבלארוסית: Пляжный Футбольный клуб БАТЭ) היה מועדון כדורגל חופים בלארוסי שנחשב לאחד המועדונים המוצלחים ביותר בבלארוס.
הישג השיא של המועדון במפעלים האירופיים הוא העפלה לשמינית גמר גביע האלופות בכדורגל חופים בעונת 2014.
מועדון כדורעף בַּאטֶה בוריסוב הוא מועדון כדורעף בלארוסי שנחשב לאחד המועדונים הטובים בבלארוס.
הישגי השיא של הקבוצה הם מקום שני באליפות בלארוס בעונת 2014/2015 ובעונת 2015/2016 והעפלה לגמר הגביע הבלארוסי בעונת 2016/2017.
הקבוצה הוקמה בקיץ 2010 בשם באטה BGU בוריסוב כמועדון כדורעף גברים מקצועני בחסות אוניברסיטת בלארוס הממלכתית.
למאמן הראשון מונה אלכסנדר גראסימוב שאימן קודם את נבחרת הנוער של בלארוס ביורו 2009 ובאליפות עולם 2010. לצדו אימן גם איוואן שיריאייב.
עונת הבכורה לא הייתה פשוטה והקבוצה סיימה במקום השמיני מתשעה ונאלצה להתמודד במשחקי מבחן עם קבוצת לגיון ממחוז הרודנו, אך הקבוצה נחלצה מירידה לליגת המשנה ונשארה ליגה.
לפני עונת 2011 הוחלט למנות מטה אימון חדש ולמאמנים החדשים מונו אלכסנדר וירקובסקי וסרגיי צ'סנוביצקי.
לפני פתיחת עונת 2012/2013 נערכו שינויים רבים בהרכב והקבוצה התחזקה בשחקנים רבים, אלה סייעו לקבוצה להתמקם בראשות טבלת הליגה אבל במחזור האחרון הקבוצה הפסידה במשחקה וירדה למקום החמישי, אם כי העפילה לגמר הגביע הבלארוסי.
בעונת 2013/2014 שוב סיימה רביעית באליפות ובעונות 2014/2015 ו-2015/2016 הקבוצה הצליחה לסיים במקום השלישי ובכך יכלה להשתתף במפעלים האירופיים והיא התמודדה בגביע האתגר של קונפדרציית הכדורעף האירופית.
לקראת עונת 2016/2017 הקבוצה שינתה את שמה לקבוצת באטה-BGUFK בוריסוב ופעלה בחסות אוניברסיטת בלארוס הממלכתית לתרבות פיזית.
באותה עונה הקבוצה סיימה במקום השלישי באליפות והעפילה לגמר הגביע.
לקראת עונת 2017/2018 מונה דמיטרי ליחורד למאמן הקבוצה.
ביוזמתו הקבוצה התחזקה בשחקנים מאוקראינה והקבוצה סיימה במקום השלישי באותה עונה, הן בגביע והן באליפות.
בעונת 2018/2019 הקבוצה סיימה במקום החמישי.
באטוומן היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת גיבורי-על שנוצרה על ידי המפיקים והיוצרים קרוליין דרייס וגרג ברלנטי, ומבוססת על דמותה של באטוומן מאת DC קומיקס.
במאי 2018, הוכרז שדמותה של באטוומן תופיע לראשונה באירוע הקרוסאובר "עולמות אחרים", וחודשיים לאחר מכן נודע שסדרה שתתמקד בדמותה של באטוומן, נמצאת בפיתוח.
במאי 2019, הזמינה רשת "The CW" את הסדרה.
הסדרה היא החמישית שמתקיימת ביקום החץ, לצידן של סדרות הטלוויזיה האחרות של היקום, והיא עלתה לשידור ברשת "The CW" ב-6 באוקטובר 2019. ב-29 באפריל 2022, הודיעה היוצרת כי הרשת ביטלה את הסדרה לאחר שלוש עונות.
לאחר היעדרו של באטמן, נאלצת קייט קיין להתגבר על השדים הפנימיים שלה, לפני שתוכל להגן על גות'אם סיטי תחת זהותה של פורעת החוק באטוומן ולהפוך לסמל של תקווה עבור אזרחי העיר.
רובי רוז - קייט קיין / באטוומן (עונה 1): פורעת חוק המגינה על גות'אם סיטי בזמן היעדרו של באטמן.
לוחמת רחוב מאומנת היטב בעלת תשוקה לצדק, יהודייה ולסבית מוצהרת.
רייצ'ל סקארסטן - בת' קיין / אליס: מנהיגת כנופיית "ארץ הפלאות", בעלת אישיות פסיכופתית, שזוממת לערער את תחושת הביטחון של גות'אם ולשלוט עליה.
סקארסטן מגלמת גם גרסה חלופית של בת' שנעקרה מכדור הארץ שלה במהלך אירועי "המשבר בעולמות האינסופיים" והופיעה בכדור הארץ-פריים.
גרסה זו לא הלכה לאיבוד במהלך תאונת הדרכים.
בהמשך היא נהרגה על ידי אוגוסט קרטרייט ובהמשך מותה ננקם על ידי קייט קיין.
מייגן טאנדי - סופי מור: סוכנת ביטחונית בדרג גבוה המשמשת כאחת ממגיני גות'אם סיטי.
קמרוס ג'ונסון - לוק פוקס: איש אמונו הקרוב ביותר של באטמן, השומר על מגדל ויין בהיעדרו.
פוקס מחשיב את עצמו כמי שמגן כל הדברים שבאטמן מסמל, אך מבין שגות'אם זקוקה לגיבור חדש.
ניקול קאנג - מרי המילטון: אחותה החורגת של קייט, עובדת עם הקהילות המוזנחות של גות'אם.
דוגריי סקוט - ג'ייקוב קיין: אביה של קייט וקולונל צבאי לשעבר שמנהל חברת אבטחה פרטית בשם "העורבים", מתוך ניסיון להוכיח שגות'אם לא זקוקה להגנתו של באטמן.
הבוז שג'ייקוב רוחש לפורעי חוק שם אותו בקונפליקט מול באטוומן.
אליזבת אנוויס - קת'רין המילטון-קיין: אמה של מרי, אמה החורגת של קייט ואחת מהעשירים ובעלי הכוח בגות'אם.
גרייסטון הולט - טיילר, סוכן של "העורבים" ופרודה של סופי.
ברנדון זוב - צ'אק דודג'סון, סוכן לשעבר של "העורבים" המשמש כסגנה וכמאהבה של אליס.
רייצ'ל מדאו - וספר פיירצ'יילד, אושיית תקשורת ורכילות סוערת מפורסמת.
גבריאל מאן - תומאס "טומי" אליוט, יזם נדל"ן וחבר ילדות לשעבר של ברוס וויין, שהופך בהמשך לנבל האש.
כריסטינה וולף - ג'וליה פניוורת', בתו של אלפרד פניוורת' המנוח ומרגל בריטית, שהייתה בעבר אהובתה של קייט.
סם ליטלפילד - ג'ונתן "ג'וני" קרטרייט / עכבר, אדם בעל פנים מעוותות עם כישרון מולד לחיקוי קולות ואנשים שונים, הרואה את עצמו כדמות אחיה הגדול של אליס.
ניקולס הולמס מגלם את דמותו של ג'וני בצעירותו.
ג'ון אמט טרייסי וסבסטיאן רושה - אוגוסט קרטרייט / ד"ר איתן קמפבל, כירורג פלסטי מוכר ונדבן.
בהמשך מתגלה שאיתן הוא למעשה אוגוסט קרטרייט, אביו של ג'ונתן שמשה את בת' מהנהר בעקבות התאונה וכלא אותה למטרותיו.
אוגוסט נהרג בהמשך בטעות על ידי קייט מרוב כעסה על מה שעשה לבת'.
במאי 2018, נשיא "The CW", מארק פדוביץ' והשחקן הראשי של "החץ", סטיבן אמל הודיעו במהלך מצגת של "The CW" שדמותה של באטוומן תוצג לראשונה ביקום החץ במהלך אירוע הקרוסאובר "עולמות אחרים" שישודר בדצמבר 2018 ושיתרחש בחלקו בגות'אם סיטי ויציג אותה נלחמת לצדם גיבורים אחרים מיקום החץ.
ביולי 2018, נודע ש-"The CW" מתכננת לפתח סדרה שתתמקד בדמותה של באטוומן ותעלה לשידור כבר בשנת 2019 לפי התכנון.
הסדרה נכתבה על ידי קרוליין דרייס, שמשמשת כמפיקה בפועל לצדם של גרג ברלנטי, שרה שכטר וג'ף ג'ונס.
חודש לאחר מכן, פדוביץ' ציין שהפקת הפיילוט תסתיים עוד אמצע עונת השידורים של 20–2019.
בדצמבר 2018, על פי דיווחיה של "Deadline Hollywood", דרייס הגישה תסריט "עוצמתי" עבור פרק פיילוט פוטנציאלי.
התסריט הוביל לכך שחודש לאחר מכן לסדרה הוזמן פיילוט, עבור עונת השידורים של 20–2019 בטלוויזיה.
החל מאפריל 2019, הסדרה נחשבה כ"עניין סגור" ברשת "The CW", ועל פי הדיווחים צוות תסריטאים כבר היה ערוך לכך.
ב-7 במאי 2019, הרשת הזמינה את הסדרה באופן רשמי.
תהליכי הליהוק עבור דמותה של קייט קיין היו אמורים להתחיל לאחר ההכרזה על הסדרה המיועדת במאי 2018, כשצוין במפורש כוונת המלהקים ללהק שחקנית לסבית.
באוגוסט, רובי רוז לוהקה לדמותה של קייט קיין / באטוומן.
בסוף ינואר 2019, מייגן טאנדי, קמרוס ג'ונסון וניקול קאנג לוהקו לתפקידים ראשיים בדמויותיהם של סופי מור, לוק פוקס ומרי המילטון (בהתאמה).
זמן קצר לאחר מכן, הוכרז על ליהוקם של רייצ'ל סקארסטן כאליס, דוגריי סקוט כג'ייקוב קיין ואליזבת אנוויס כקת'רין המילטון-קיין.
במאי 2020, רוז הודיעה שהיא תעזוב את הסדרה לקראת עונתה השנייה; ולא נתנה סיבה לעזיבתה.
המפיקים אישרו מחדש את מחויבותם לסדרה למצוא שחקנית חדשה מקהילת הלהט"ב לתפקיד.
בהמשך שנת 2020 הודיעה theCW על ליהוקה של ג'ביסיה לסלי לתפקיד באטוומן החדשה.
צילומי פרק הפיילוט החלו ב-4 במרץ והסתיימו ב-25 במרץ 2019 בוונקובר, קולומביה הבריטית.
צילומים נוספים התקיימו גם בשיקגו, אילינוי.
המפיק דייוויד נאטר נבחר לביים ולהפיק בפועל את הפיילוט בינואר 2019, אולם באמצע פברואר, נאטר עזב את הפרויקט מסיבות אישיות.
נאטר נשאר כמפיק בפועל, אך המפיק מרקוס סיגה החליף אותו כבמאי במקביל לעבודתו כמפיק בפועל.
באטורי היא עיירה שנוסדה ב-7 ביוני 1955 וממוקמת באזור המזרח שבקמרון.
העיירה ממוקמת כ-72 ק"מ מברטואה, בירת האזור וכ-312 ק"מ מיאונדה, בירת קמרון.
החודש הכי חם הוא נובמבר (22 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,998 מילימטרים בשנה.
חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (359 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (29 מ"מ גשם).
העיירה ממוקמת ליד הכביש האזורי P5 והכביש הלאומי N10. בנוסף, ליד העיירה, פועל שדה התעופה באטורי .
באטאמבאנג (בחמרית: បាត់ដំបង) או קרונג באטאמבאנג (בחמרית: ក្រុងបាត់ដំបង) היא עיר בקמבודיה, שמשמשת כבירת המחוז באטאמבאנג .
העיר ממוקמת כ-252 ק"מ צפונית מערבית מבירת קמבודיה, פנום פן.בשנת 2019 מנתה אוכלוסיית העיר כ 120000 אנשים ובכך נרשמה ירידה של 1.8 אחוז מאז 2008.
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,931 מילימטרים בשנה.
חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (424 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (6 מ"מ גשם).
באטאסק (בהונגרית: Bátaszék) היא עיר במחוז טולנה בנפת סקסארד שבהונגריה.
"האלון הרך" של באטאסק וכנסיית הקהילה הרומית-קתולית מפורסמים בבאטאסק.
בנוסף, הסיבוב השלישי (הגמר הלאומי) של תחרות המתמטיקה מתקיים שם מדי שנה.
העיר נמצאת מסקסארד 18 ק"מ דרומה, בצומת הכבישים 55 ו-56.
ניתן להגיע אל העיר ברכב מצפון ומדרום דרך כביש 56, ממזרח דרך כביש 55. ביציאה מהכביש המהיר M6 צריך לצאת במחלף באטאסק.
תחנת הרכבת של באטבסק פעיל ניתן להגיע אל העיר בשלושה קווי רכבת.
ניתן לקחת גם אוטובוס נפליגט כדי להגיע לבאטאסק ישירות.
ממערב מוראג', מצ'ין, מכיוון צפון מערב בונהאד (22 ק"מ), מצפון, סקסארד (18 ק"מ), ממזרח, באיה (20 ק"מ), מדרום מוהאץ' .
בבאטאסק מוציאים ממצאים כתובים וחפצים מהתקופות הקדומות ביותר.
הממצאים הכתובים הראשונים הם מהקבוצה האתנית שחיה במקום בתקופת הברזל: הקלטים.
מאוחר יותר הם הוכנעו על ידי הרומאים והפכו לחלק מפרובינקיה פאנוניה.
כדי להדוף התקפות של מה שהרומאים כינו "ברברים", בנו הרומאים דרך צבאית מאובודה לאוסייק, שהיה מבוצר בהתנחלויות צבאיות לכל אורכו.
לאחר נפילת רומא העתיקה, תושבי המקום היו בזה אחר זה סרמטים, הונים, אווארים, פרנקים, סלאבים ואחר כך הונגרים.
האירוע החשוב ביותר במאה ה-19 היה מהפכת 1848 בהונגריה ומלחמת העצמאות של 1848. רבים מבני המקום תמכו בעניין החירות או כחיילים או במשמר הלאומי.
גדוד משמר לאומי הוקם בבאטאסק עם שלוש פלוגות וכמעט שש מאות איש ששירתו בו (564 חוגרים, 33 קצינים) ביניהם גם הונגרים וגם גרמנים.
בשנת 1849, כאשר טרנסדנוביה נפלה לידי הקיסרות האוסטרית, הוצב חיל מצב אוסטרי בבאטאסק.
התפתחות הכפר לעיירה מכאן הייתה בלתי מופרעת עד מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1866 קיבלה העיירה תחנת טלגרף, ובין 1871 לבין 1973 נבנה קו הרכבת הראשון.
הכפר היה בשנת 1918 תחת כיבוש סרבי של המדינה היוגוסלבית החדשה שהוקמה ודרשה אותו לעצמה.
אף על פי שחוזה טריאנון מסרה אותו להונגריה, לא התפנו הכוחות היוגוסלביים במשך 33 חודשים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, כמעט 4000 השוואבים שחיו בכפר גורשו לגרמניה, ובמקומם הובאו למקום סקלרים והונגרים מדרום סלובקיה.
היישוב חזר לדרגת העיר בשנת 1995.
יש תיעוד מועט ביותר על יהודי באטאסק.
מתועד שבשנת 1880 היו בעיירה 230 יהודים מהם נשארו בשנת 1930 122 בלבד.
אחרי השואה היישוב היהודי לא חודש.
במקום היה בית קברות יהודי שקיים עד היום.
כנסיית ההנחה (סגנון נאו-גותי, 1902)
במקום כנסיית המנזר שנבנתה על ידי גזה השני, מלך הונגריה, הוחלט על הקמת כנסייה חדשה בשנת 1842. על פי התוכניות של אנטל הופהאוזר, הבנייה החלה בשנת 1899 והחנוכת המבנה התרחשה בשנת 1903. המגדל שלו היה אז המבנה השמיני בגובהו במדינה.
אנדרטת טריאנון: נחנכה בשנת 2016.
ינה זאדור (במקורעד 1919 צוקר, מחוץ להונגריה יוג'ין זאדור 1894 – 1977) מלחין יהודי-הונגרי בתעשיית הקולנוע בהוליווד.
לאיוש באטאסקי (במקור הופמן, 1844 – 1921) היה עורך דין יהודי-הונגרי, פובליציסט.
באטורליגט (בהונגרית: Bátorliget) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה בסמוך לגבול הרומני.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית באטורליגט קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-825 תושבים בשנת 1990 עד 685 תושבים בשנת 2020.
בשנת 1950 אוחד באטורליגט עם הכפרים אפורהאזה (Aporháza) וגיירגיליגט (Györgyliget) לכפר בשם אפורליגט, ובשנת 1975 שונה שמו לבאטורליגט.
ובכל זאת יש בכפר גן ילדים, בית ספר יסודי, ספרייה, בית תרבות ומוזיאון.
באטור (בהונגרית: Bátor) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבאטור מספר התושבים נמצא בירידה.
יהודים חיו בבאטור במאה ה-18 ובמאה ה-19 עד לשנת 1944 אז נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה
באטגירל הוא סרט גיבורי-על אמריקאי שנגנז המבוסס על דמותה של ברברה גורדון / באטגירל מבית DC קומיקס.
הסרט בוים על ידי אדיל אל ארבי ובילאל פלאח עם תסריט מאת כריסטינה הודסון, וכיכבה בו לזלי גרייס בדמותה של ברברה גורדון / באטגירל, לצדם של ג'יי קיי סימונס, ברנדן פרייזר, ג'ייקוב סיפיו ומייקל קיטון.
הסרט התעתד להיות חלק מהיקום הקולנועי של DC.
ב-2 באוגוסט 2022, נמסר על ידי חברת כי על אף שהפקת הסרט כבר הייתה בשלבי הפוסט-פרודקשן, הסרט לא יופץ בשירות "HBO Max" או בבתי הקולנוע עקב קיצוץ העלויות של האולפנים.
גניזת הסרט זיכתה את האחים וורנר בהטבת מס גדולה לשנת 2022.
לזלי גרייס – ברברה גורדון / באטגירל: פורעת חוק הפועלת בגות'אם סיטי, ובתו של מפכ"ל המשטרה ג'יימס גורדון.
ג'יי קיי סימונס – ג'יימס גורדון: מפקד משטרת גות'אם סיטי, אביה של ברברה ובן בריתו הקרוב ביותר של באטמן.
ברנדן פרייזר – גארפילד לינס / פיירפליי: פירומן סוציופתי.
פרייזר מגלם במקביל את דמותו של רובוטמן בסדרת הטלוויזיה "סיירת האבדון".
מייקל קיטון – ברוס ויין / באטמן: איש החברה הגבוהה, הפועל כפורע חוק בגות'אם סיטי ביקום מקביל.
בנוסף, נמסר כי ג'ייקוב סיפיו לוהק לתפקיד לא ידוע.
במאי 2016, הועלו שמועות כי דמותה של ברברה גורדון / באטגירל, תופיע בסרט "ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת" בכיכובה של מרגו רובי.
בסופו של דבר, דמותה של באטגירל לא נכללה בתסריט עקב תוכניותיהם של האולפנים לפתח סרט סולו בכיכובה של הדמות.
במרץ 2017, ג'וס וידון נשכר על מנת לכתוב, לביים ולהפיק את סרט הסולו, שעליו פיקח נשיא "האחים וורנר", טובי אמריך ויו"ר "DC Films", ג'ון ברג וג'ף ג'ונס.
הפקת הסרט התעתדה להתחיל בשנת 2018, אך בפברואר 2018, וידון עזב את הפרויקט לאחר שלא הצליח לכתוב תסריט עבור הסרט.
במקביל לכך, הוטל ספק ביכולתו של וידון לביים סרט שבמרכזו עומדת גיבורה נשית, והאולפנים החלו לחפש במאית שתחליף את וידון.
באפריל 2018, נמסר כי תסריטאית "ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת", כריסטינה הודסון, נשכרה על מנת לכתוב תסריט חדש לסרט, וכי עתידה להתחיל את מלאכת הכתיבה לאחר שתסיים את התסריט עבור סרט אחר של היקום הקולנועי של DC, "הפלאש".
ביולי 2021, נמסר כי בכירים בחברת "DC Films" החלו בתהליך האודישן עבור שחקניות לגילום דמותה של באטגירל.
על פי הדיווחים, בין השחקניות שנבחנו היו איזבלה מרסד, זואי דויטש, לזלי גרייס והילי לו ריצ'רדסון, וכי ריצ'רדסון וגרייס נחשבו למתמודדות המובילות.
בשלהי יולי 2021, נמסר על ליהוקה של גרייס לתפקיד.
ב-29 ביולי, נמסר כי ג'יי קיי סימונס נמצא בתהליכי במשא ומתן על גילום דמותו של ג'יימס גורדון, אביה של באטגירל, לאחר שגילם את הדמות בסרט "ליגת הצדק" ובגרסת סניידר שהופצה בשנת 2021. ב-24 באוגוסט, אל ארבי ופלאח הגיעו לגלאזגו על מנת להתכונן לקראת צילומי הסרט, שהתעתדו להתחיל בנובמבר.
השניים החלו בחיפוש אחר מיקומים מתאימים בשיתוף פעולה עם מעצב ההפקה כריסטור גלס, שלקח חלק בעיצוב גות'אם סיטי בסרטים "הפלאש" ו"באטמן".
באוקטובר, אושר כי סימונס ישוב לגלם את דמותו של גורדון, במקביל לליהוקם של ג'ייקוב סיפיו לתפקיד שטרם פורסם ושל ברנדן פרייזר לדמותו של הנבל פיירפליי, לאחר שהתפקיד הוצע במקור לסילבסטר סטאלון, שדיבב את דמותו של קינג שארק בסרט "יחידת המתאבדים".
אל ארבי ופלאח העירו כי דמותו של באטמן תופיע בסרט, אך סירבו לאשר אם בן אפלק ישוב לגלם את דמותו.
בדצמבר 2021, אושר כי מייקל קיטון, שמגלם גרסה חלופית של ברוס ויין / באטמן ב"הפלאש", ישוב לגלם את דמותו בסרט.
צילומי הסרט החלו בגלאזגו ב-30 בנובמבר 2021, והסתיימו ב-31 במרץ 2022. את הסצנות בהן משתתף ג'יי קיי סימונס, השחקן החל לצלם בינואר 2022.
בספטמבר 2021, נחשף על ידי המלחינה נטלי הולט כי היא תהיה אמונה על הלחנת המוזיקה עבור הסרט.
אל ארבי, פלאח, הודסון וגרייס קידמו את הפקת הסרט במהלך האירוע הווירטואלי "DC FanDome" שנערך באוקטובר 2021, שם הם חשפו פרטים על ההכנות לקראת הצילומים ותמונות קונספט.
במקור, הסרט התעתד לעלות לשירות הזרמת המדיה "HBO Max" במהלך שנת 2022.
ב-3 באוגוסט 2022, נמסר על ידי חברת כי על אף שהפקת הסרט כבר הייתה בשלבי הפוסט-פרודקשן, הסרט לא יופץ בשירות "HBO Max" או בבתי הקולנוע, וזאת למרות עלייתו העתידית של הסרט לשירות הזרמת המדיה במהלך שנת 2022. החלטה זו הפכה את הסרט הלכה למעשה ל"מבוטל".
מהאתר "TheWrap" דווח כי החברה חשה שהסרט "פשוט לא עובד" והובעה מורת רוח נגד הבעת רצונו של המנכ"ל, דייוויד זאסלב, להפיק סרטי DC "גדולים" שיופצו בבתי הקולנוע.
אף על פי כן, נמסר מטעם החברה על תקוותה לעבוד על פרויקטים עתידיים עם צוות הסרט.
באטו טשרינג (נולד ב-11 בדצמבר 1951) הוא גונגלאן גונגמה (לוטננט גנרל) בהוטני המשמש כקצין המבצעים הראשי (מקביל לרמטכ"ל) של הצבא המלכותי של בהוטן.
טשרינג נולד בטהימפהו ב-11 בדצמבר 1951. הוא למד באקדמיה של צבא הודו וב-1971 התגייס לצבא המלכותי של בהוטן.
בשנים הבאות חזר להודו ולמד בבתי ספר צבאיים שונים.
ב-1976 חזר לבהוטן ומונה לקצין מבצעים והדרכה.
ב-1988 הוא מונה למפקד מרכז האימונים הצבאי.
ב-1991 מונה לסגן קצין המבצעים הראשי.
ב-1997 מונה למפקד מרכז הפיקוד בדוואטהאנג.
הוא השתתף במבצע הכל ברור - פעולה של צבא בהוטן כנגד בדלנים איסלאמיים באסאם שפעלו כנגד בהוטן במהלך השנים.
ב-31 באוקטובר 1998 הוא הותקף מהמארב בידי מורדים מוסלמים.
מכוניתו נוקבה בקליעים והוא נפצע, אולם שרד.
ב-2005 מינה אותו ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, מלך בהוטן לקצין המבצעים הראשי (מקביל לרמטכ"ל).
באחמוט (באוקראינית: Бахму́т; מבוטא ) היא עיר ומרכז שלטוני בחלקו הצפוני של מחוז דונצק שבמזרח אוקראינה, כ-89 קילומטרים צפונית לעיר דונצק.
במרכזה של באחמוט זורם נהר באחמוטקה.
בראשית 2022 התגוררו בעיר כ-71 אלף בני אדם, אך עקב הקרב על באחמוט נותרו בה כ-4,000 תושבים בלבד.
יש מספר סברות לגבי מקור השם.
לפי גרסה אחת, השם באחמוט הוא שיבוש של השם "מחמוד" או "מחמט" בטורקית או בטטרית.
שם זה מתועד לפחות מאז 1571. ב-1924 השלטון הסובייטי החליט לשנות את שמה לארטיומובסק .
באוקראינית היא נקראה ארטמיבסק (Артемівськ).
ב-4 בפברואר 2016 החליטה המועצה העליונה של אוקראינה לשוב לשם המקורי של העיר, באחמוט.
קיימות עדויות להתיישבות אנושית במקום עוד טרם 1556, אך האזכור הראשון של העיר מתוארך לשנת 1571. היישוב תואר כמתחם מבוצר הקרוי על שם נהר באחמוטקה (יובל של נהר סוורסקי דונץ) הזורם בסמוך, וכיום במרכזה של העיר המודרנית.
לא הרבה ידוע כיום על תולדות העיר עד המאה ה-18. במאות השנים שקדמו ל-1701 העיר הייתה ככל הנראה עיר שדה מבוצרת.
ב-1701 פיוטר הגדול הורה להרחיב את הביצורים בעיר ולשדרג את מעמדה ל"עיר חופשית" (.
עבודות הבניה הסתיימו ב-1703 ולעיר נוספו 170 תושבים חדשים.
ב-1704 פיוטר הורה לקוזאקים להתיישב בעיר ולהקים בה מכרה מלח.
בעקבות כך הוכפלה אוכלוסיית באחמוט, והעיר סופחה לשטח מחוז איזיום שמצויה מצפון לעיר.
במלחמת העולם השנייה כבשו הגרמנים את באחמוט ובינואר 1942 רצחו בה בין 1,200 ל-3,000 יהודים.
במאי 2022 הגיעה החזית המזרחית של המלחמה הרוסית-אוקראינית לגבולות העיר באחמוט, והיא החלה להיות תחת הפגזות בלתי פוסקות של צבא רוסיה, במיוחד של קבוצת וגנר.
ככל הנראה הרקע למאמץ הרוסי הממושך, כמו גם ההתנגדות האוקראינית העזה, הוא מאמץ לשלוט בצירי תחבורה ואספקה.
למרות מאמצי הפינוי האוקראיניים, מעריכים שכ-15,000 איש בחרו לא להתפנות.
ב-20 במאי 2023, הודיע יבגני פריגוז'ין, בעלי קבוצת וגנר על השלמת כיבוש העיר.
נכון ל-1 ביוני 2017, אוכלוסיית העיר מונה כ-75.9 אלף תושבים.
נכון לסוף 2022, פחות מ-15 אלף תושבים נותרו בעיר.
לפי מפקד האוכלוסין באוקראינה בשנת 2001, בעיר התגוררו 69.4% אוקראינים, 27.5% רוסים ו-0.2% יהודים.
השפות המדוברות בעיר לפי המפקד היו רוסית (62%) ואוקראינית (35%).
הקהילה היהודית במקום נוסדה בסוף המאה ה-18, כשראשוני היהודים היגרו לבאחמוט מליטא ומווהלין.
ב-1897 כבר הייתה במקום קהילה משמעותית ונמנו 3,259 יהודים, שהיו כ-17% מהאוכלוסייה.
ב-1905 התרחש בבאחמוט פוגרום (כחלק מאירועי מהפכת 1905) בו נפגעו יהודים רבים.
לפני שכוחות גרמניה הנאצית כבשו את העיר באוקטובר 1941 כ-75% מהיהודים הצליחו להימלט מזרחה.
בנובמבר הגרמנים הורו לכל היהודים להירשם אצל השלטון המקומי, ללבוש סרט לבן כאמצעי מזהה, וחלקם נשלחו לבצע עבודות כפייה.
כוחות אס אס תכננו לבצע אקציה בארטיומובסק בדצמבר, אך הפיקוד הצבאי של הארמייה ה-17 הורה לעצור את המהלך עד להתייצבות החזית.
ב-7 בינואר 1942 הגרמנים הורו ליהודים להתייצב כעבור יומיים במבנה בעיר שהיה שייך קודם לכן לנ.ק.ו.ד., עם מטען ואוכל שיספיק לשמונה ימים.
לאחר שהיהודים (לפחות 1,200) התייצבו הגרמנים לקחו אותם למרתף של מבנה ושם נעלו אותם ללא גישה למים למשך מספר ימים, וכעבור כמה ימים הם נלקחו למכרה אלבסטר בקרבת העיר, שם הגרמנים הכניסו אותם למערה וירו בהם למוות.
לאחר הרצח הגרמנים סגרו את המערה בקיר לבנים, והיא התגלתה לאחר שהסובייטים שחררו את העיר.
מספר מועט של יהודים הסתתרו בעזרתם של חסידי אומות העולם והצליחו לשרוד את השואה.
ב-1960 הגופות של הנרצחים הועברו לקבורה מסודרת בבית קברות מקומי.
מספר שנים לאחר המלחמה הוקם בעיר מפעל לייצור יין נתזים והמכרה הוסב למרתף יינות.
ב-1991, ביוזמה משותפת של הרשויות המקומיות, המפעל וארגון יהודי מקומי, הוקמה בקרבת אתר הרצח אנדרטה, שמכונה לעיתים "קיר היבבות" או "הבאבי יאר של באחמוט" , לזכר הנספים.
לאחר המלחמה נוצרה קהילה יהודית חדשה בעיר, וב-1959 נמנו במקום 1,800 יהודים.
לאורך השנים הקהילה הצטמצמה, אך היא עדיין המשיכה להתקיים בשנות ה-2000.
באטיה (בהונגרית: Bátya) הוא כפר בנפת קלוצ'ה שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בבאטיה אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה.
באטיה ממוקם בחלק המערבי של מחוז באץ'-קישקון, על גדות נהר הדנובה, בגדה השמאלית שלה, 6 ק"מ דרומית לקלוצ'ה ו-33 ק"מ צפונית לבאיה.
כביש 51 עובר במרכז העיירה, ומהווה את הדרך הגישה הראשית אליה.
כביש 5311 עובר בשטחים החקלאיים שלה מדרום.
אין קו רכבת העובר בבאטיה.
האזור היה מיושב כבר במאה ה-9 על ידי אווארים וסלאבים.
האזכור הכתוב הראשון של באטיה הוא מ-1061, במסמך של המלך בלה הראשון, שבו הוא תרם את העיירה ואת האחוזה שלה למנזר הבנדיקטי שייסד בסקסארד.
על פי המסמך תושביה היו הונגרים, פרט לכפר ההונגרי אחד שבו היה שטח קרקע שהשתייך לזרים.
בתקופת הכיבוש העות'מאני התיישבו במקום סרבים.
ב-2020 נבחרה באטיה כאחת מחמש עיירות בהונגריה שבהן יושמו פרויקטים פיילוט למציאת דרכים להתמודדות עם קיצוניות מזג אוויר ושינויי אקלים.
בשנת 2000 התקיימו בחירות מיוחדות לראשות העיר בעקבות ניגוד עניינים שהתגלה לגבי הראש המכהן דאז, יוז'ף שאפרן.
עם זאת, שאפרן התמודד שוב בבחירות וככל הנראה ניצח והמשיך בתפקיד.
כנסייה קתולית (בסגנון בארוק, 1790)
אישים מפורסמים (בהונגריה) ילידי המקום
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 חיו יהודים בכפר, בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר במהלך שואת יהודי הונגריה.
בסוף מאי 1944 רוכזו יהודי המחוז כולו לגטו קלוצ'ה ביניהם גם יהודי באטיה.
הטְוׇוה של האגמים הגדולים, הידועים גם בשם בַּאטְוׇוה (ביחיד מוּטְוׇוה), אַבַּאטְוׇוה או Ge-Sera, הם קבוצה אתנית של אנשי בנטו החיים באזור האגמים הגדולים באפריקה על גבול מרכז ומזרח אפריקה.
מניחים שהם האוכלוסייה העתיקה ביותר ששרדה באזור האגמים הגדולים.
האוכלוסיות הנוכחיות של באטווה חיות במדינות רואנדה, בורונדי, אוגנדה והחלק המזרחי של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בשנת 2000 הם מנו כ-80,000 איש, מה שהופך אותם לקבוצת מיעוט משמעותית במדינות אלו.
האוכלוסייה הגדולה ביותר של באטווה גרה בבורונדי המוערכת ב-2008 ב-78,071 אנשים.
באופן מסורתי, הבאטווה היו ציידים-לקטים נוודים למחצה, שחיו ביערות בהרים בשיתוף עם כפרים חקלאיים, בדומה לעמים אחרים של פיגמים.
כשההוטו, עם דובר בנטו, הגיעו לאזור, הם הכניעו את 'אנשי הבוש' (ציידים-לקטים) שהם כינו אבאטווה, שהם כנראה אבותיהם של הבאטווה של היום, אם כי ייתכן שהם הגיעו לצד ההוטו, והיו עם נבדל מהתושבים המקוריים, או שיש להם מוצא מעורב.
בסביבות המאה ה-15 לספירה, אנשי הטוטסי שגידלו בעלי חיים, הגיעו לאזור ושלטו בהוטו ובבאטווה, תוך יצירת חברה תלת-קאסטית כשהטוטסי שולטים, ההוטו מהווים את רוב האוכלוסייה, והבאטווה בתחתית הסולם החברתי.
במשך כמה מאות שנים, אנשי הבאטווה היו מיעוט קטן באזור, כיום הם מהווים 1% ברואנדה ובורונדי, והיה להם תפקיד פוליטי מועט, למרות שלעיתים שימשו בממשלות של מלכי הטוטסי.
חלקם אף קיבלו מעמד פריווילגי בחצר המלוכה בתור בדרנים, או אפילו תליינים.
לרוב הפיגמים עוסקים בסחר בבשר עבור מוצרים חקלאיים, ברזל וקדרות כלי חרס.
לרוב אין התייחסות לאנשי הבאטווה בדיונים על הסכסוכים בין ההוטו והטוטסי, שהגיעו לשיאם ברצח העם ברואנדה ב-1994. כ-30% מאוכלוסייתם ברואנדה מתה באלימות.
אנשי הבאטווה באוגנדה חיו בהרי היער הבלתי חדיר ביווינדי עד שנת 1992, שבה הפך היער לאתר מורשת עולמית כדי לשמר את גורילת ההרים שנמצאת בסכנת הכחדה.
באותה העת הם גורשו מהיער והועברו להתיישבות ביישובים מחוץ ליער.
עקב פינוי היערות לחקלאות, כריתת עצים, פרויקטים לפיתוח ויצירת אזורי שימור חיות בר, נאלצו אנשי הבאטווה לעזוב את היערות בהרים ולהקים בתים חדשים.
לאחר שעזבו את היערות ביקשו לפתח אמצעים כלכליים חדשים להחזיק את הקהילות שלהם (כגון חקלאות ופיתוח בעלי חיים).
רובם כיום חסרי קרקע, וחיים בעוני.
זכויות אבות אבותיהם של הבאטווה מעולם לא הוכרו על ידי הממשלות של המדינות בהם הם חיים, ולא ניתן להם פיצוי על אדמות שאבדו.
לילדי הבאטווה יש גישה מועטה לחינוך, ולקהילות שלהם יש ייצוג מוגבל בממשל המקומי והארצי.
בשל מוצאם הפיגמי, הם ממשיכים לסבול מדעות קדומות אתניות, אפליה, אלימות והדרה חברתית.
אנשי באטווה נאבקים באלכוהוליזם, תופעה רווחת בקהילות העומדות בפני קריסה תרבותית מכיוון שגברים אינם יכולים עוד לבצע תפקידים מסורתיים ולפרנס משפחות.
עד שנת 2007, קיבוץ נדבות היה מקור הפרנסה העיקרי של 40% מאנשי הבאטווה ברואנדה.
הבאטווה אומנם הסתגלו לשינויים בסביבת מקום המחיה והמגורים שלהם על ידי אימוץ פעילויות כלכליות חדשות, אך הם ממשיכים להתמודד עם אתגרים שמאיימים על הישרדותם.
כיום, חלק ניכר מהקרקעות המתאימות לעיבוד חקלאי, כבר מעובדות.
הם לא יכולים לגשת לאדמות אבותיהם ולעבדן בשיטות מסורתיות.
הבאטווה מתייחסים ליצירת כלי החרס שלהם כביטוי לזהותם.
למרות שהייצור לא רווחי מאז שכלים מתועשים הפכו לזמינים במחיר זול.
הבאטווה ממשיכים לייצר כלי חרס מסורתיים בשל משמעותם התרבותית והחברתית.
לא רק שהם רואים בזה מסורת אבות, אלא גם יש לה חשיבות חברתית בחברה הנוכחית שלהם.
תהליך חפירת החומר והעברתו ליישוביהם נותן תחושת קהילתיות לקדרים.
עם זאת, ברואנדה הביצות שמהן הם לקחו את החומר לכלי החרס, הופכות למטעים קולקטיביים לגידול אורז, עקב שינוי במדיניות הקרקע ב-2005. הם מתמודדים עם משבר נוסף כשהם מאבדים עוד עיסוק שמגדיר את זהותם ומספק להם פרנסה.
חזרה לפארק הלאומי קהוזי-בייגה בקונגו
בשנת 1975 הורחב הפארק הלאומי קאהוזי-בייגה בקונגו וכ-6,000 אנשי באטווה שחיו בשטח הפארק באדמת אבותיהם, גורשו ונעקרו.
כתוצאה מכך, הם חיו ללא קרקע בקהילות שאירחו אותם בעוני ובדלות.
לאחר תקופה ארוכה של משא ומתן כושל והבטחות שהופרו עם ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ורשויות הפארק, הם חזרו ב-2019 לפארק ובנו כפרים חדשים בשטחים שהיו בעבר שלהם.
בתגובה לכך, פתחו שלטונות הפארק במסע אלימות מאורגנת נגד החוזרים, במטרה להפחידם ולמנוע את חזרתם.
מסע אלימות זה כלל התקפות פתע של שומרי פארק בסיוע צבא קונגו חמושים במטוסי AK-47 ומכונות ירייה, הפגזה של כפרים במרגמות ורימונים, אונס קבוצתי של נשות באטווה והשחתת גופות של אלה שנהרגו על ידי שומרי הפארק.
ארגונים הפועלים עם אנשי הבאטווה
המשרד הנוצרי הבינלאומי האפריקאי – קבאלה, אוגנדה
ד"ר סקוט וקרול קלרמן – קאנונגו, אוגנדה
ברית הישרדות פיגמי – סיאטל, וושינגטון, ארצות הברית
העצמת פרויקט הבאטווה | CARE הבין-לאומי באוגנדה
ASeTTS (האגודה לשירותים לנפגעי עינויים וטראומה), מערב אוסטרליה, אוסטרליה
תפוצת אנשי הבאטווה במדינות השונות
הפארק הלאומי הר הגעש , רואנדה (יושב מחדש, בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20)
יער ניאונגווה , רואנדה (יושב מחדש, בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20)
הפארק הלאומי הבלתי חדיר ביווינדי, אוגנדה (פונה 1991)
הפארק הלאומי מגהינגה , אוגנדה (פונה 1991)
הפארק הלאומי קהוזי-בייגה, קונגו (פונה ב-1975, תושבים חזרו ב־2019)
הפארק הלאומי וירונגה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
יער גישוואטי , רואנדה (פונה לצורך מטעי יער וייצור חלב)
האי מפאנגאנו , קניה (אתר פרהיסטורי)
אנשי הבאטווה מדברים בניבים של שפת הבנטו קירונדי וקיגה (Kiga language).
יאנס נולד ב-12 ביולי 1964 בבזל, שווייץ, לאנטון "טוני" יאנס, נפח, ולמריה יאנס (לבית אובר), עובדת מכירות.
הוא גדל במשפחת צווארון כחול שהתגוררה בפרבר האמיד בעיקרו רייהן.
אמו היגרה לשווייץ מגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
משפחת אביו מגיעה במקור מגלפינגן (מאז חלק מהיצקירך) שלגדות אגם סמפאך בקנטון לוצרן.
ב-1924 קיבל סבו אזרחות עירונית במוזן הסמוכה שעל אגם האלוויל, שם גדל אביו בחווה לפני שעבר לרייהן ליד בזל.
סבו מצד אביו, יוזף יאנס (1899–1968), כיהן כנשיא המועצה המקומית של מוזן.
הוא השלים את החניכות שלו כחקלאי ב-1985 והמשיך את לימודיו במכללה הטכנית לחקלאות טרופית, ממנה סיים כטכנאי חקלאי ב-1987. הוא סיים תואר במדעי הסביבה מהמכון הטכנולוגי של ציריך בציריך ב-1994.
יאנס היה מעורב בפרויקטי פיתוח של הארגון השווייצרי הלווטאס (Helvetas) בפרגוואי ובהאיטי בין השנים 1987 ל-1989, והיה חבר בוועד המנהל של ארגון הסביבה פרו נטורה בין השנים 2000 ל-2010, אז התפטר כדי להיכנס לתפקידו כחבר במועצה הלאומית של שווייץ.
יאנס הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ב-1998 והפך לחבר במועצה הגדולה של בזל-שטאדט ב-2001. במועצה הגדולה הוא היה חבר בוועדת הכלכלה והמיסים.
הוא נותר חבר במועצה הגדולה לאחר שהצטרף למועצה הלאומית של שווייץ ב-2010, כמחליפו של רודולף רכשטיינר, והתפטר ממנה רק ב-2011.
הוא נבחר מחדש למועצה הלאומית בבחירות הפדרליות ב-2011, 2015 ו-2019. במועצה הלאומית היה גם חבר בוועדת הכלכלה והמיסים.
כאשר התברר שאניטה פץ לא תתמודד לקדנציה נוספת במועצת המדינות מטעם בזל-שטאדט, הוא הציג את עצמו כמועמד, אך בהמשך פרש כדי לאפשר מועמדת אישה מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
הוא היה שוב מועמד למועצה הלאומית ואווה הרצוג למועצת המדינות.
שתי המועמדויות צלחו בבחירות הפדרליות של אוקטובר 2019.
הוא נבחר לסגן נשיא המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ב-2015, כמחליפה של ז'קלין פהר, אך פרש ב-2020 כאשר המפלגה ביטלה את משרות הנשיא וסגן הנשיא והנהיגה נשיאות משותפת של מתיאה מאייר וסדריק ורמוט.
הוא נבחר למועצה המבצעת של בזל-שטאדט ב-25 באוקטובר 2020 וכנשיאה בנובמבר 2020. שרה ויס מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית החליפה אותו לאחר שהתפטר מחברותו במועצה הלאומית בדצמבר 2020.
במהלך הבחירות הפדרליות בשווייץ 2023, הוא הפך למועמד רשמי למועצה הפדרלית של שווייץ מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, במטרה להחליף את אלן ברסה.
הבחירות נערכו ב-13 בדצמבר 2023 והוא היה המועמד הרשמי יחד עם עמיתו הפוליטיקאי ג'ון פולט.
נדרשו שלושה סבבי הצבעה כדי לקבוע את היורש.
במהלך סבב ההצבעה השני, יאנס הוביל על יריביו עם 112 קולות, בעוד המועמד המתחרה דניאל יוזיטש קיבל 70 קולות (ככל הנראה ממפלגת העם השווייצרית ומהמפלגה הליברלית).
הוא נבחר בסופו של דבר להמועצה הפדרלית בסיבוב השלישי.
יאנס נכנס לתפקידו ב-1 בינואר 2024.
יאנס צבר מוניטין כמאחד במהלך כהונתו כראש המפלגה הסוציאליסטית של בזל-שטאדט, אך הוא נחשב לאיש שמאל מובהק על ידי יריביו הפוליטיים.
הוא תמך באופן בולט ביוזמה העממית הפדרלית לאחריות תאגידית שהועמדה להצבעה בנובמבר 2020. כחבר המועצה הפדרלית, הוא ספג ביקורת חריפה על הצעה שנויה במחלוקת להרחבת שמירת נתונים, אשר מבקריה חוששים כי תוביל למעקב בלתי מידתי ללא בסיס חוקי.
ב-11 ביוני 2004 נישא יאנס לטרייסי רנה גלאס (נולדה ב-1972), ילידת ארצות הברית וביומטרית במקצועה, במקור ממיאמי, פלורידה, אותה פגש במהלך הייקינג בהוואי.
הם ניהלו מערכת יחסים בשלט רחוק במשך שנתיים לפני שהיא עברה לבזל כדי לעבוד בחברת התרופות הגדולה נוברטיס.
כיום היא עובדת כראש צוות במכון הטרופי ולבריאות הציבור השווייצרי.
אשתו וילדיו מחזיקים באזרחות כפולה, שווייצרית-אמריקאית.
באטמן הוא דמות בדיונית של גיבור-על שמופיע בקומיקס מבית החברה DC קומיקס.
הדמות המקורית נוצרה על ידי הכותב ביל פינגר והאמן בוב קיין והתפרסמה לראשונה בתור הזהב של הקומיקס בחוברת Detective Comics #27 (1939).
באטמן הוא האלטר אגו של ברוס ויין, איש עסקים ונדבן מיליארדר.
בהיותו ילד, ויין היה עד לרצח הוריו, מה שהניע אותו מאז להכרזת מלחמת חורמה על הפשע – שבועה המהולה באידיאל גבוה לצדק.
ויין מאמן את עצמו פיזית ומנטלית, ועוטה תחפושת דמוית עטלף כדי להסתיר את זהותו כשהוא נלחם בפשע.
באטמן פועל בעיר הבדיונית גות'אם סיטי, כאשר מספר דמויות משנה עוזרות לו כדוגמת הסיידקיק שלו, רובין, משרתו האישי והנאמן אלפרד פניוורת', מפקח המשטרה ג'יימס גורדון, מנכ"ל "ויין תעשיות" לושיוס פוקס וגיבורת-העל באטגירל.
הוא נעזר בגאונות שלו, בעבודת בילוש, במדע ובטכנולוגיה, בהון אישי, בכוח פיזי, אתלטיות, וזריזות, באמנויות לחימה מגוונות ויעילות, בתיאטרליות, בהטלת מורא בפושעים ובכוח רצון בלתי מתפשר כדי להילחם בפשע ולעיתים אף בנבלי-על המהווים איום על העולם כולו.
באטמן נלחם בגלריה של פושעים ונבלים, ובהם הג'וקר, דו-פרצוף, הפינגווין, הדחליל, איש החידות, פני חימר, הפיתום, הכובען המטורף וראס-אל-גול – דמויות ששורשיהן נעוצות בתסכיתי רדיו ובמגזיני ספרות זולה משנות ה-30.
באטמן מדורג במקום השני ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN וכן במקום השני ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר.
בשנת 1939 צייר האמן בוב קיין סקיצות מוקדמות של הבאטמן: דמות מתנדנדת על חבל ללא גלימה או כפפות, עם מסכת עיניים, מכנסיים אדמדמים ושתי מוטות כנפיים קשיחות ככנפי עטלף.
הכותב ביל פינגר הציע להיפטר מהאדמומיות ולהחליף את מעטה העיניים בברדס ואת מוטות הכנפיים בגלימה.
את שם הדמות, ברוס ויין, הוא ביסס על רוברט ברוס, מלך סקוטי, ואנתוני ויין, גנרל במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
השראה נוספת באה מכיוון רצועת הקומיקס "הפנטום".
אספקטים מסוימים באישיותו של באטמן, בהיסטוריית הדמות, בעיצוב האומנותי ובציוד הושפעו מהתרבות של שנות ה-30, הכוללת סרטי קולנוע, מגזיני ספרות זולה, רצועות קומיקס, כותרות עיתונים ואפילו חלקים שבאישיותו של קיין, שכלל את הסרטים "הסימן של זורו" (1920) ו"העטלף לוחש" (1930) כהשראה.
נוסף על כך, פינגר כלל את דמויותיהן של "הצל", "שרלוק הולמס" ו"דוק סאבאג'" כגורם השראה לבאטמן כאמן ההתחמקויות וכמדען.
קיין חתם על ויתור בעלות על הדמות תמורת קרדיט בכתיבת הסיפורים, קרדיט שנעלם בשנות ה-60 עת שמם של היוצרים עצמם החליפו את שמו.
בסוף שנות ה-70, כאשר ג'רי סיגל וג'ו שוסטר קיבלו קרדיט על יצירת סופרמן, ויליאם מולטון מרסטון קיבל קרדיט על יצירת וונדר וומן, קיין קיבל מחווה דומה בכותרי באטמן.
אולם, המזל לא שפר על פינגר, שאמנם קיבל קרדיט על יצירת דמויות נוספות בכותרי באטמן, אך לא קיבל הכרה על השותפות שביצירת הדמות עד ליום מותו בשנת 1974. ג'רי רובינסון, שעבד עימם בסיפורי הקומיקס, ציין כי נטר טינה לקיין על כך שלא דאג למתן קרדיט נאות לפינגר.
סיפור באטמן הראשון, "המקרה של סינדיקט הכימיקלים", פורסם בחוברת מספר 27 של קומיקס בלשים ב-30 במרץ 1939 (על החוברת רשום מאי 1939).
פינגר ציין כי באטמן נכתב בהשראת הסגנון שבמגזיני הספרות הזולה, לפיכך לא היו לו כל רגשי חרטה שבהריגת פושעים.
הדמות נהפכה לפופולרית, וקיבלה סדרה משלה בשנת 1940, בו בעת שהמשיכה לככב בחוברות Detective Comics.
גם סופרמן וגם באטמן הפכו לדמויות הדגל של החברה, שהפכה לחברת הפרסום המשפיעה והמוֹכרת ביותר בתעשייה.
שתי הדמויות הופיעו זו לצד זו בחוברות World's Finest Comics.
על היוצרים נמנו מיקי ספיליין, ג'רי רובינסון ודיק ספראנג.
בחוברות הראשונות, דמותו של באטמן התפתחה בהדרגה, כאשר נוספו מספר אלמנטים לדמות שישקפו את בשלותה.
חגורת האביזרים של באטמן הוצגה לאחר שני גיליונות, בחוברת מספר 29, מיד לאחר מכן באטראנג דמוי בומרנג, וכן כלי הרכב הראשון דמוי עטלף - מטוס העטלף.
סיפור מקורה של הדמות הובא בגיליון מספר 33, כאשר אישיותו האפלה והקודרת של באטמן עוצבה לאחר שויין הצעיר היה עד לרצח הוריו בידי שודד.
על קברם הטרי, ויין נשבע לנקום את מותם בכך שירדוף אחר כל הפושעים באשר הם למשך שארית חייו.
לקראת אמצע שנת 1940, בחוברת מספר 38, אפיוני סגנון הפאלפ שבאישיותו של באטמן התרככו עם הצגתו של רובין, שותפו הצעיר.
פינגר הציע כי באטמן צריך "ווטסון" לצידו, אם כי קיין העדיף להותיר את ויין לבדו.
בגיליון הראשון של סדרת הסולו של הדמות, Batman, שניים מאויביו המושבעים הופיעו לראשונה - הג'וקר וקאטוומן, וכן נקבע כלל לפיו באטמן לא יהרוג יותר בעזרת נשק חם.
נוסף על כך, בימים שלאחר מלחמת העולם השנייה, מיתוס איש העטלף המשיך להתפתח ולקבל צורה, ושם דגש יותר על פנטזיה קלילה מאשר ביקורת תרבותית.
שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60
בשנות ה-50 פחתה הפופולריות של קומיקס גיבורי-העל.
חוברות הקומיקס של באטמן המשיכו להתפרסם, והיו בין הסיפורים שספגו ביקורת תקשורתית קשה בשנת 1954 עם פרסום "פיתוי התמימים", ספרו של הפסיכולוג פרדריק ורתהם, שגרס כי צעירים חיקו את הפשעים אשר בוצעו בחוברות קומיקס, וכי מעשים אלו השחיתו את ערכי הנוער.
זאת ועוד, ורתהם טען כי כללו מאפייני הומוסקסואליות.
ביקורתו הובילה למחאה ציבורית ולהקמתה של "רשות האתיקה של הקומיקס".
הוצגו דמויות נשיות חדשות, באטוומן ב-1956 וברברה גורדון (לימים באטגירל) ב-1961. במקביל, חוברות הקומיקס של באטמן הפכו יותר קאמפיות.
לקראת סוף שנות ה-50, נטו סיפורי החוברות יותר לעבר המדע הבדיוני, כאשר כללו לא פעם שינויי צורה וחייזרים מהחלל החיצון.
בפברואר 1960, הופיע באטמן כחבר מן המניין בליגת הצדק בחוברת The Brave and the Bold #28.
אמצע שנות ה-60 עד אמצע שנות ה-80: מראה חדש והקאמפיות
לקראת 1964, מכירות החוברות צנחו דרמטית.
העורך הראשי ג'וליוס שוורץ מונה לפקח על כותרי באטמן, שעמדו על סף ביטול, והורה על שינויים מרחיקי לכת החל מחוברת Detective Comics #327 (מאי 1964), שינויים שכונו "המראה החדש".
שוורץ רצה לעצב את באטמן כדמות עכשווית, להקנות לסיפוריו מאפיינים בלשיים יותר.
הבאטמוביל עוצב מחדש, כמו גם חליפתו, שנוסף לסמל העטלף שבה רקע צהוב.
האלמנטים הבדיוניים שנוספו בסוף שנות ה-50 נגנזו, ומשרתו של ויין, אלפרד פניוורת', נהרג (אם כי הוחזר לאחר מכן בהתערבות המעריצים).
סדרת הטלוויזיה של שנת 1966 השפיעה עמוקות על אופן כתיבת כותרי הגיבור.
הצלחת הסדרה גרמה לנסיקה במכירות החוברות, ומספר אלמנטים מסדרת הטלוויזיה, כדמותה של באטגירל והפן הקאמפי, שולבו בקומיקס.
הסדרה גם עזרה להחזרת דמותו של אלפרד על דפי הקומיקס.
למרות היות הסדרה והקומיקס פופולריים בזמן זה, הגישה הקאמפית פגה לאיטה עד אשר בוטלה הסדרה בשנת 1968, מה שהוביל גם לירידה בפופולריות הקומיקס.
בשנת 1969 נעשה ניסיון להרחיק את הדמות מצידה הקאמפי ולהשיבה לשורשיה האפלים.
הכותב דניס אוניל והמאײר ניל אדמס חזרו לחומרים המקוריים של השנים המוקדמות, והחל מינואר 1970 בחוברת Detective Comics #395, באטמן שב להיות דמות אפלה וקודרת.
שיתוף פעולה דומה נעשה עם הכותב סטיב אנגלהרט והמאייר מרשל רוג'רס בחוברות #471-476 (אוגוסט 1977–אפריל 1978), מה שהשפיע בהמשך על סרט הקולנוע משנת 1989 ועל סדרת האנימציה "באטמן: איש העטלף".
למרות ההרצה הפופולרית, מכירת החוברות המשיכה לצנוח בשנות ה-70 וה-80 עד הגיעה לשפל חדש ב-1985.
שנות ה-80 ואילך: תקופת 'האביר האפל חוזר' ואחריה
הדמות זכתה לשינוי מרענן בזכות המיני סדרה "האביר האפל חוזר" של הכותב פרנק מילר, שהורצה בין פברואר ליוני 1986. הסיפור מציג את באטמן בשנות ה-50 לחייו החוזר מפרישה בעתיד אפשרי.
הרצה זו הפכה להצלחה מסחרית ולאבן יסוד בהיסטוריה של הדמות, כמו גם לשובה לפופולריות.
באותה שנה, הפך הכותב דניס אוניל לעורך הכותרים והניח את המצע לדמות לאחר אירועי המשבר בעולמות האינסופיים.
אוניל פעל תחת ההנחה כי הוא נשכר לשנות את הדמות וכתוצאה מכך הותיר רושם שונה משהיה עד כה.
כהשלכה של גישה חדשה זו, פרנק מילר והמאייר דייוויד מזוצ'לי יצרו את המיני סדרה "באטמן: שנה ראשונה", שסיפרה מחדש את מקור הדמות.
הכותב אלן מור והמאייר בריאן בולאנד המשיכו עם הגישה האפלה הזו גם בסיפור "באטמן: הבדיחה ההורגת" משנת 1988, בה הג'וקר גורם לנכותה של ברברה גורדון וחוטף ומענה את מפכ"ל המשטרה גורדון בניסיון לדוחפו לכדי שיגעון.
שנת 1988 ראתה את מותו של ג'ייסון טוד, הרובין השני, במיני סדרה "באטמן: מוות במשפחה".
שנה לאחר מכן יצא סרטו של טים ברטון, "באטמן", שנחל הצלחה בקופות והביא לעליה בפופולריות הדמות.
הגיליון הראשון של הכותר אגדות האביר האפל מכר למעלה ממיליון עותקים, והיה לכותר הסולו הראשון של הדמות מזה 50 שנה.
הסיפור "Batman: Knightfall" משנת 1993 הציג את דמות הנבל ביין, הפוצע אנושות את ברוס ויין.
ז'אן-פול ואלי, הידוע בכינוי עזראל, נקרא לעטות את חליפת העטלף בזמן שבאטמן מחלים אט-אט מפצעיו.
הכותבים דאג מנץ, צ'אק דיקסון ואלן גרנט עבדו על הכותר ועל סדרת העלילות "באטמן: הדבקה", "באטמן: מורשת" ו"באטמן: תהפוכות" של אמצע שנות ה-90, שהובילו למיני סדרה "באטמן: שטח הפקר", אירוע קרוסאובר של כותרי באטמן שעסק בהשלכות רעידת אדמה על גות'אם, אשר נותקה מכל התערבות חיצונית בידי ממשלת ארצות הברית.
סוף שנות ה-90 ראו את יצירותיו של כותב נוסף, ג'ף לוב.
לוב, יחד עם המאייר טים סייל, כתב את המיני-סדרות "באטמן: ליל כל הקדושים הארוך" ו"באטמן: ניצחון אפל", שבהן באטמן מתעמת בתחילת דרכו מול אסופת נבליו העיקריים, בעיקר דו-פרצוף.
בשנת 2003 כתב לוב יחד עם המאייר ג'ים לי את המיני-סדרה "באטמן: האש", עלילה בת 12 חוברות שהציבה את באטמן וקאטוומן נגד אסופת הנבלים וכן הציגה מחדש את ג'ייסון טוד.
המיני-סדרה הפכה ללהיט והגיעה למקום הראשון במכירות, לראשונה מאז Batman #500 מאוקטובר 1993, והובילה למיני-סדרה נוספת, "באטמן: מתחת לברדס" (Batman #637–650).
שנות ה-2000: מוות ושיבה לחיים
בשנת 2005, חברת DC קומיקס השיקה את All-Star Batman and Robin, סדרת כותרים העומדת בפני עצמה ואשר נכתבה בידי פרנק מילר ואוירה בידי ג'ים לי.
החל משנת 2006, הכותבים גרנט מוריסון ופול דיני היו אחראים על מלאכת כתיבת Detective Comics ו-Batman.
מוריסון שילב אלמנטים בדיוניים משנות ה-50, וזאת כאשר היה באטמן נתון להזיות כתוצאה מגזים מעוותי מציאות.
הרצתו של מוריסון הגיעה לשיא עם עלילת "באטמן: נוח בשלום", שעימתה את באטמן מול ארגון הכפפה השחורה ודחפה אותו עד לכדי שיגעון.
מיני-סדרה זו הובילה לאירועי המשבר האחרון, שבו נלחם באטמן נגד דארקסייד ולכאורה נהרג.
במיני סדרה "באטמן: הקרב על הברדס", דיק גרייסון הפך לבאטמן החדש, ובנו של ברוס ויין - דמיאן - לרובין החדש.
ביוני 2009, חזר ג'וד ויניק לכתוב את הסיפורים על באטמן, בעוד גרנט מוריסון הופקד על הרצת החוברת החדשה Batman and Robin.
בשנת 2010, קשת הסיפור "באטמן: שובו של ברוס ויין" ראתה את ויין עורך מסע בזמן לאורך ההיסטוריה, כאשר לבסוף הוא שב לזמן ההווה.
למרות שיבתו לזהותו כבאטמן, הוא איפשר לגרייסון להמשיך ולתפקד כבאטמן.
ברוס החליט לקחת את לחימתו בפשע ולהפוך אותה למאמץ גלובלי, מה שהפך לעלילה המרכזית בסדרת כותרי Batman Incorporated ("באטמן בע"מ").
בספטמבר 2011, כל חוברות גיבורי-העל של חברת DC בוטלו והחלו בהרצה מחודשת כחלק מאתחול מחודש של יקום DC בעקבות אירועי פלאשפוינט.
כעת ברוס ויין הוא הדמות היחידה המזוהה עם דמות הבאטמן, והוא מככב בסדרות Batman, Detective Comics, Batman and Robin ו-Batman: The Dark Knight.
דיק גרייסון חזר לזהותו כנייטווינג והוא מופיע בסדרה משלו שהחלה בכרך שלישי.
סיפורי המקור של מספר דמויות שוכתבו מחדש כדי למשוך קהל קוראים חדש, וכותר Batman Incorporated ימשיך בהרצתו בשנת 2012 כדי להשלים קשת סיפור שלא הושלמה.
ההיסטוריה של באטמן עברה מספר שכתובים אם כי כמה אלמנטים נותרו עקביים.
האירוע המכונן בכל סיפורי באטמן הוא סיפור מקורו.
כילד קטן צפה בהוריו נרצחים לנגד עיניו בידי שודד, חװיה שהותירה בו טראומה.
בעקבות אירוע זה, הוא נשבע ללחום בפשע בגות'אם סיטי.
ברוס ויין (Bruce Wayne), איש עסקים אמיד המתגורר בגות'אם סיטי.
כלפי העולם החיצון, ויין נחשב כפלייבוי חסר אחריות, שחי על חשבון הון משפחתו (שנצבר אודות להשקעות נדל"ן עוד לפני שגות'אם הפכה לעיר שוקקת חיים) ומרווחי תעשיות ויין, חברת טכנולוגיה פרטית שאותה הוא ירש.
אולם, ויין ידוע גם כנדבן לצדקה, בעיקר בזכות קרן ויין.
דמות הפלייבוי הנהנתן נועדה להרחיק כל חשד מזהותו הסודית, ולעיתים הוא פועל בהגזמה ובעודף ביטחון עצמי כדי לבסס אותה.
אחד האמצעים להשגת המטרה היא הצטיירותו כחובב משקאות חריפים.
אולם, ויין מתנזר מאלכוהול כדי לשמור על כושרו הפיזי ועל בהירות מחשבה.
בנג'מין קרני, מרצה בכיר לפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וכן מדען קוגניטיבי בתאגיד ראנד, מציין כי אישיותו של באטמן מונעת מאנושיותו של ברוס ויין הטבועה בו, וכי באטמן הוא הכלי במאמציו של ויין להפוך את העולם לטוב יותר.
ברוס ויין נולד לתומאס ומרתה ויין, שני אנשי חברה עשירים בגות'אם סיטי.
הוא גדל לאורח חיים מפונק ופזרני באחוזת ויין עד הגיעו לגיל שמונה, שבו היה עד לרצח הוריו בידי השודד ג'ו צ'יל עת יצאו מתיאטרון.
רצח הוריו הוא אירוע מכונן בחיי ברוס אשר מניע אותו להתאמן ולהכשיר עצמו כלוחם בפשע, על מנת לנסות ולמנוע את חזרתם של מקרים דומים.
הוא יוצא למסע חובק עולם ולומד מספר רב של מיומנויות, בהן אמנויות לחימה ואקרובטיקה.
אחרי מספר ניסיונות כושלים לפעול באופן עצמאי, ברוס מבין כי על מנת להצליח הוא חייב להטיל מורא על הפושעים.
הפתרון מגיע בדמות עטלף הפורץ אל חלון אחוזתו ומזכיר לו חוויה טראומטית שחווה כילד, כשנפל לתוך מערת עטלפים גדולה.
בעקבות המאורע, מחליט ברוס להתחפש לעטלף על מנת להפחיד את הפושעים ולהסװת את זהותו האמיתית.
את מערת העטלפים שתחת אחוזתו הוא הופך לבסיס פעילותו.
באטמן נעשה אובססיבי בנוגע ללוחמה בפשע ואף נמצא בדילמה מוסרית מתמשכת על מנת שלא להפוך את רגשותיו וצורכו האישי בנקמה לבסיס לחימתו בפשע.
אף-על-פי שהוא משתמש באלימות קשה כנגד פושעים, הוא משתדל להימנע ככל האפשר מהרג ומשימוש בכלי ירייה.
דילמות אלה מוצגות פעמים רבות כמוטיב מרכזי בדמותו המורכבת.
בשנות ה-50 החלו כותרי באטמן לקבל אפיונים בדיוניים.
בזמן שבו בארי אלן הפך לפלאש החדש, דמותו של באטמן שוכתבה לגרסה הנחשבת כיום לגרסה מקבילה שלו מיקום מקביל, עם הקמתו של המולטי-יקום של DC.
בגרסה זו (ארץ-2), ברוס ויין נשוי לסלינה קייל (קאטוומן), והוא אב להלנה ויין, הידועה בכינוי "הציידת".
הלנה, יחד עם דיק גרייסון, הופכת למגינת העיר גות'אם לאחר שאביה פורש מתפקידו וממונה למפכ"ל המשטרה.
באטמן פוגש ומצוות לגיבורי-על נוספים, ביניהם סופרמן לרוב.
הוא הופך לחבר מייסד של ליגת הצדק ונוכח גם בהרפתקאות The Brave and the Bold, בהם הוא מצוות כל פעם לגיבור-על אחר.
בסוף שנות ה-60 עובר ויין מאחוזתו לדירת פנטהאוז במרכז העיר, ועובד לבדו כבאטמן, כאשר רובין ובאטגירל מסייעים לו לעיתים.
הרפתקאותיו הופכות אפלות יותר בשנות ה-70 וה-80, ובהן מוצג הג'וקר כפסיכופת רצחני, וכן מוצגת דמותו של ראס-אל-גול, טרוריסט בן מאות בשנים המכיר את זהותו האמיתית של באטמן.
בשנות ה-80 הופך דיק גרייסון לנייטווינג.
בגיליון האחרון של The Brave and the Bold בשנת 1983 עוזב באטמן את ליגת הצדק ומקים קבוצה חדשה בשם "האאוטסיידרים".
הוא משמש כמנהיגה עד לחוברת מספר 32.
לאחר המשבר בעולמות האינסופיים, חברת DC קומיקס שכתבה את היסטוריית גיבורי-העל מתוך כוונה לעדכן אותם לקהל עכשווי.
מקורה של הדמות סופר מחדש ואילו באטמן מארץ-2 חדל להתקיים.
משטרת גות'אם מוצגת כעת ככוח מושחת מיסודו, כאשר הבאטמן נדרש כעת יותר מתמיד.
סיפורו של ג'ייסון טוד גם הוא נכתב מחדש, וכעת טוד הוא ילד יתום אשר פנה לעבריינות ונתפס על ידי באטמן כשהוא מנסה לגנוב את צמיגי הבאטמוביל.
בתקופה זו, באטמן אינו עוד חבר בליגת הצדק.
לאחר אירועי "באטמן: מוות במשפחה" בהם ג'ייסון טוד נרצח בידי הג'וקר, באטמן נעשה פזיז וחסר זהירות ועובד לבדו עד אשר טים דרייק הופך לרובין החדש בסוף שנות ה-80. בתחילת שנות ה-90, עת ביין שובר את באטמן פיזית ("Batman: Knightfall"), ויין מבקש מז'אן-פול ואלי למלא את מקומו כבאטמן.
הסיפור מתחלק לשניים, ומציג הן את הרפתקאות עזראל/באטמן והן את מסעו של ברוס ויין להפוך לבאטמן בשנית.
בהמשך, עזראל הופך אלים באופן קיצוני וברוס, שהחלים מפציעותיו, מביס אותו.
ויין משאיל את זהות באטמן לדיק גרייסון באופן זמני, ופותח באימונים להשבת כוחותיו.
אירוע הקרוסאובר "שעת אפס: משבר בזמן" מפר שוב את העקביות בעלילות הדמות.
בתקופה זו נחשב באטמן לאגדה אורבנית, ורוצח הזוג ויין מעולם לא נתפס.
באטמן הופך שוב חבר בליגת הצדק, עם חידוש עלילותיה בידי גרנט מוריסון בשנת 1996. בתקופה זו מעורבותו בעיר גות'אם הופכת חיונית יותר, בעקבות רעידת אדמה קשה המתרחשת בה ("באטמן: שטח הפקר").
ממשלת ארצות הברית מנתקת את העיר מכל עזרה חיצונית, ובאטמן לוחם מלחמת חורמה על עיר הולדתו השורצת כעת פושעים וכנופיות יותר מתמיד.
יחסיו של באטמן עם משטרת גות'אם נעשים עכורים יותר, כאשר המפכ"ל גורדון נורה ובאטמן מוכרז כנמלט לאחר שתוכניתו לנטרול העולם התחתון נכנסת לפעולה, ומובילה למלחמת כנופיות כוללת, שבסופה הנבל המסיכה השחורה הסדיסט הופך לבוס העולם התחתון ("באטמן: שוטר פצוע" ו"באטמן: משחקי מלחמה"/"פשעי מלחמה").
בעקבות אירועי משבר זהות של שנת 2005, באטמן מתחיל לאגור מידע על חולשותיהם של כל גיבורי-העל, לאחר שנוצר משבר אמון ביניהם, ויוצר מערכת לוויינית במטרה לעקוב אחריהם.
עלילה זו מגיעה לשיאה במשבר האינסופי.
באטמן מגיע לנקודת שבירה לאחר שנייטווינג נפצע אנושות, ומתפתה להשתמש באקדח.
כשנה לאחר אירועי המשבר האינסופי ("באטמן: להתמודד מול הפרצוף"), ברוס ויין, דיק גרייסון וטים דרייק שבים לגות'אם סיטי לאחר היעדרות ממושכת במטרה "לבנות מחדש את באטמן".
ויין עובר אימונים רוחניים מפרכים, מה שמסייע לו להפוך ללוחם בפשע יעיל יותר ורגוע יותר לאחר שהתגבר על שדיו הפנימיים.
כמו כן, ויין מאמץ באופן חוקי את טים כבנו.
עלילת "באטמן ובנו" מציגה את דמיאן ויין, בנו של ברוס מטליה אל-גול.
באטמן מקים מחדש את ליגת הצדק וכן את האאוטסיידרים.
בעלילת הסיפור "באטמן: נוח בשלום", שהובילה לאירועי המשבר האחרון, באטמן מתעמת עם ארגון הכפפה השחורה, שמצליח לשבור אותו מנטלית.
הוא נחטף על ידי גראני גודנס, חסידתו של דארקסייד, במטרה ליצור כפילים שלו.
באטמן מצליח לירות בדארקסייד, אולם תודעתו נשלחת במרחבי הזמן לתקופה קדומה, בעוד גופו נותר מאחור, לפיכך נחשב כמת.
בעלילת "באטמן: הקרב על הגלימה", אלה אשר קרובים לוויין "מתחרים" על הזכות לנטילת זהות באטמן.
דיק גרייסון הופך לבאטמן החדש, וטים דרייק הופך לרובין האדום ויוצא במסע לחיפוש אחר ברוס ויין.
במהלך הסיפור "הלילה האפל ביותר" מתגלה כי הגופה שהושארה מאחור אינה של ברוס ויין, וניסיונו של גרייסון להחיות את הגופה בבורות הלזרוס של ראס-אל-גול מביא לתוצאות מעוותות.
קשת הסיפור של מוריסון מגיעה לכדי סיום בסיפור "באטמן: שובו של ברוס ויין", בו ויין חוזר ממסעו בזמן ומסכל את תוכניתו של דארקסייד.
הוא חוזר לשמש כאביר האפל, ומאפשר לגרייסון להמשיך ולהשתמש בזהות באטמן יחד עם דמיאן המשמש כרובין החדש.
ויין, לעומת זאת, מתכנן להרחיב את משימתו של באטמן ברחבי העולם, ולגייס גיבורים חדשים שישמשו כבאטמן בכל מדינה ומדינה.
הוא מצהיר בפומבי כי תעשיות ויין יסייעו במשימה זו, בעלילת Batman Incorporated.
ב-2011 אותחלו מחדש כל כותרי DC קומיקס.
במסגרת האתחול ברוס ויין הוא הבאטמן היחיד, דיק גרייסון חוזר לתפקד כנייטווינג וברברה גורדון מחלימה מהשיתוק ברגליה.
בקשת הסיפור "באטמן: מסדר הינשופים" באטמן נאבק באגודת סתרים עתיקה ואגדית שמנסה להשתלט על גות'אם סיטי ולא בוחלת אף בהתנקשויות ומעשי רצח לשם כך.
דמותו של באטמן היא של לוחם צדק אפל הנחוש באופן אובססיבי להילחם בפשע אך פועל באזורים האפורים של החוק.
מאחר שאין לו כוחות-על באטמן חישל את עצמו והגיע לכמעט שלמות אינטלקטואלית וגופנית, מגובים בהון משפחתי ועצמי עצום ובמגוון רחב של אמצעי לחימה וטכנולוגיות מתקדמות.
באטמן הוא שילוב של בלש, מדען, מהנדס ולוחם נינג'ה בעל אובססיה להילחם בפשע ולהגן על עירו.
הפרטים והטון של חוברות הקומיקס השתנו במשך השנים בהתאם לצוות היוצרים השונה.
הכוח המניע מאחורי דמותו נובע מילדותו.
בוב קיין וביל פינגר הסכימו כי אין דבר יותר טראומטי מרצח הורים מול עיני הילד שמתבונן.
למרות הטראומה, ויין מקבל דחף להתאמן לשיא היכולת הגופנית ולהפוך למדען מבריק, וזאת כדי להילחם בפשע הגואה בגות'אם סיטי כבאטמן.
אפיון נוסף של הדמות הוא לקיחת החוק לידיים פרטיות - כדי לעצור את המוות שהחל עם רצח הוריו, על באטמן לעבור על החוקים בעצמו.