tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לעומת זאת, לינקולן דרש מדאגלס להבהיר את עמדתו בנושא פסק הדין של דרד סקוט.
בעימות השני, בפריפורט, לינקולן שאל האם אנשי הטריטוריה של ארצות הברית רשאים, בדרך חוקית, לאסור על העבדות בגבולותיהם לפני יצירת החוקה?
אם דאגלס היה עונה "לא", הוא היה מקבל את פסק הדין ופוגע בתומכיו הצפוניים.
אם היה עונה "כן", היה דוחה את פסק הדין ומרחיק את תומכיו מהדרום.
דאגלס טען שבעוד שבית המשפט העליון אסר על הטלת איסור על עבדות, דבר זה לא שינה, כיוון שאנשי הטריטוריה יוכלו לבטל את העבדות בתחומן בעזרת חקיקה מתאימה.
עמדתו של דאגלס ריצתה את תומכיו, אפילו במעוזים רבים שהיו וויגיים.
בבחירות למועצה המחוקקת ב-1858, הדמוקרטים זכו ברוב דחוק, ודאגלס נבחר מחדש לסנאט ברוב של 54 תומכים לעומת 46 מתנגדים.
הרפובליקנים קיבלו יותר קולות, אולם המחוזות חולקו לפי המפקד מ-1850, כשהאזורים הרפובליקניים בצפון אילינוי היו מאוכלסים פחות וכך הם זכו לפחות מושבים.
תומכי ביוקנן לא זכו לקולות רבים.
הדרומיים דחו את רעיונותיו של דאגלס, והקיצוניים שבהם הכריזו שאינו טוב יותר מהמתנגדים לעבדות.
העימותים היו חשובים להגדרת הרפובליקניזם בארצות הברית.
לינקולן דרש שוויון הזדמנויות, וטען שהיחידים והחברה התקדמו ביחד.
דאגלס דרש שוויון פוליטי לכל האזרחים (רק לבנים היו אזרחים), בו ההתמקדות ביחיד וניעות חברתית לא הייתה המטרה הראשית.
דאגלס היה המועמד המוביל מטעם הדמוקרטים בבחירות של 1860, למרות ההתנגדות מצד ביוקנן.
דאגלס לא מונה להיות יושב ראש ועידת הסנאט לטריטוריות, אולם בכל זאת הצליח להשתלט על המפלגה בצפון והיה המועמד המוביל.
למרות זאת, ההתנגדות כלפי דאגלס בדרום הייתה חזקה.
כשהוועידה נפגשה בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית ב-23 באפריל, תומכי דאגלס היו חצי מהצירים, אולם הם לא היו דרומיים.
הדרומיים טענו שהמפלגה תקרוס ובכך יבחר המועמד הרפובליקני המוביל, ויליאם סיוארד.
הוועידה שתפקידה היה להחליט על המצע נשלטה בידי הדרום, תמכה בפסק דין דרד סקוט, וקראה לקונגרס לאשר הסגרת עבדים ממדינות חופשיות ולאסור חקיקה עוינת כנגד העבדות.
תומכי דאגלס טענו שפירוש המצע הוא ויתור על הצפון.
הוועידה תמכה בדעת המיעוט, נמנעה מלהתייחס לפסק הדין והתנגדה לחקיקה פדרלית בנוגע לעבדות.
50 צירים משבע מדינות דרומיות פרשו.
הצירים הנותרים בחרו במועמדם לנשיאות.
דאגלס השיג 150 קולות מתוך 250, אולם חוקי הוועידה דרשו רוב של שני שלישים, והכוונה הייתה למספר הכולל של הצירים, כולל אלו שעזבו.
לאחר 57 סיבובים, הוועידה התפזרה ב-3 במאי.
הוועידה התכנסה שוב ב-18 ביוני בבולטימור, מרילנד.
לאחר הכנסת צירים חלופיים, רוב הדרומיים פרשו מהוועידה.
הצירים בחרו בדאגלס ברוב של 190 קולות מתוך 203.
הדמוקרטים הדרומיים בחרו בסגן הנשיא, ג'ון ברקינרידג'.
הוויגים לשעבר תמכו בג'ון בל, ובמפלגת האיחוד החוקתי.
במהלך מסע הבחירות, דאגלס הפר את המסורת והחליט לבצע את מסע הבחירות בעצמו.
דבר זה נחשב מתחת לכבודו של מועמד נשיאותי.
דאגלס, בטענה שהמדינה בסכנה, נאם בכל רחבי המדינה.
הוא התנגד לביטול העבדות בצפון, והתנגד לפילוג בדרום.
בתחילת אוקטובר, הרפובליקנים ניצחו בבחירות המקומיות באוהיו ובפנסילבניה.
דאגלס הסיק שלינקולן יבחר לנשיאות, ושעליו להציל את האיחוד בכך שימקד את מאמציו בדרום.
הוא נאם בדרום לטובת הישארות באיחוד.
בראלי, קרוליינה הצפונית, הוא טען שהוא מאמין בחוקה ובהגנת כל אזרח, ובתליית כל אדם שיתקוף את החוקה, כשהוא מתנגד לפורשים מהדרום ולמתנגדי העבדות מהצפון.
הוא השיג 1,376,957 קולות (29%, שני רק ללינקולן) אולם רק 12 אלקטורים (מקום רביעי ואחרון), כשלינקולן השיג 180. דאגלס השיג תמיכה מצד הקהילה האירית והחקלאים העניים בצפון, ובדרום זכה לתמיכה מהקתולים.
דאגלס דרש מהדרום להסכים להיבחרו של לינקולן, וניסה להשיג פשרה שתמנע פרישה.
בחג המולד של 1860, הוא הציע את סיפוח מקסיקו כטריטוריית עבדות.
דאגלס טען שהפרישה היא פשע, ותמך בהגנה על כבודו של האיחוד בכל מחיר.
לאחר הפצצת פורט סאמטר, לינקולן החליט להכריז על מרד וגייס 75,000 חיילים כדי לכבוש את המבצר.
דאגלס הסתכל על ההכרזה לפני פרסומה ותמך בה.
הוא רק דרש שינוי אחד: גיוס 200,000 חיילים.
הוא טען שלינקולן לא מכיר את מטרות אנשי הדרום כמוהו.
לבקשתו של לינקולן, דאגלס נסע אל מדינות הגבול ולמערב התיכון כדי למנוע פרישה.
הוא נאם בווירג'יניה, באוהיו ובאילינוי.
דאגלס מת בשיקגו מטיפוס ב-3 ביוני 1861, ונקבר לחופה של ימת מישיגן.
לאחר מותו, חבריו בנו אנדרטה לזכרו, שהושלמה ב-1883.
במשך מאה ומחצית, ההיסטוריונים התווכחו בנוגע ליחסו של דאגלס לעבדות, ושאלו האם היה מפשר גדול או אדם ללא עקרונות.
גרנט, התחתן עם בת למשפחה בעלת עבדים.
אשתו הורישה לו מטע עבדים גדול במיסיסיפי, ודאגלס שלט במטע ובהכנסות.
הוא הכחיש את בעלותו כלפי העבדים, וטען שהם שייכים לאשתו ולילדיו.
בנאומו מ-1858, טען שלא משנה לו אם העבדות תאושר או תידחה בידי העם, אלא שרק העם יחליט.
הוא התנגד לעצומות של כמרים שטענו שחוק קנזס נברסקה פגע ברצון האל.
הוא התנגד לרעיון הרפובליקני לפיו העבדות נאסרה בידי "חוק עליון" (כמו ויליאם סיוארד) ושהאומה לא תוכל לשרוד אם מחציתה תתמוך בעבדות ומחציתה לא (כמו לינקולן).
הוא התנגד לפסק דין דרד סקוט שטען שלקונגרס אין זכות להתערב בנושא העבדות בטריטוריות.
כשביוקנן תמך בחוקת לקומפטון ובצירוף קנזס לאיחוד כמדינת עבדות, דאגלס נלחם מולו וזכה במועמדות הדמוקרטית, אולם פילג את המפלגה.
היסטוריונים טענו שדאגלס לא נקט עמדה בנוגע לעבדות אלא תמך בה כשהתאימה לו, והתנגד לה כשלא התאימה לו.
דאגלס עצמו, לטענת אחרים, התנגד לעבדות, אולם היסטוריונים אחרים טענו שלא נקט עמדה בנוגע אליה, ולא התנגד אליה משום סיבה שהיא.
אחרים טענו שדאגלס ניסה לשטות בדרום עם רעיון ריבונות העם, בטענה שרעיון זה ישמור על העבדות, אולם כשהוא יודע שהעם יתנגד אליה.
דאגלס עצמו נחשב בציבור למועמד שהתנגד לעבדות.
סטיבן דדאלוס הוא האלטר אגו הספרותי של ג'יימס ג'ויס והגיבור הראשי של הרומן הראשון הסמי-אוטוביוגרפי של ג'ויס "דיוקן האמן כאיש צעיר".
כמו כן הוא דמות בדיונית ביצירתו המונומנטלית של ג'ויס "יוליסס".
על פי מבקרי ספרות אחדים, ובהם הרולד בלום, דדאלוס הוא גם המספר של שלושת הסיפורים הראשונים ב"דבלינאים".
מבחינות רבות סטיבן דדאלוס הוא בן דמותו של ג'ויס עצמו.
סטיבן הוא יליד 1882, כמוהו כג'ויס, ובן למשפחה מרובת ילדים.
לפי "יוליסס" אימו נפטרה והוא קיבל על כך מברק בעת ששהה בפריז, תיאור מדויק של האירוע בחייו של ג'ויס.
אחיו של ג'ויס, סטניסלאוס, שליווה אותו בכתיבתו ואף תיעד אותה ביומן שערך, הביע התנגדות לשם דדאלוס מפאת היותו שם לא-אירי, אך ג'ויס הכריע לטובת השארתו, וכפשרה שינה אותו מדיידלוס (Daedalus), כפי שהוא מופיע ברומן הביכורים שלו "סטיבן הירו", נוסחו הראשון של "דיוקן האמן כאיש צעיר", לדדאלוס (Dedalus) ב"דיוקן האמן" וב"יוליסס".
הבחירה בשם זה מסמלת את רצונו של ג'ויס לזהות את עצמו עם הממציא היווני, לפרוש כנפיים ולהשתחרר ממגבלות הדת, הלאום והנסיבות הפוליטיות, שעיכבו לתחושתו את מימוש שאיפותיו האמנותיות.
ב"דיוקן האמן" מתבטא סטיבן על תחושת החנק שלו בארצו:
סטיבן דדאלוס מגלם ב"יוליסס" מורה בבית ספר פרטי בפרבר של דבלין, משרה שבה שימש ג'ויס עצמו בקיץ 1904. הוא הדמות המקבילה לטלמאכוס, בנו של אודיסאוס, וגם להמלט, והגיבור של שלושת הפרקים הפותחים את היצירה, לפני שמוצג לאופולד בלום.
יחסיו עם בני הזוג בלום תופסים חלק נכבד גם בפרקים המסיימים.
הפרק הראשון ב"יוליסס" נפתח באפיזודה במגדל מרטלו בחוף סנדיקוב שבו היה דדאלוס אורחו של מכרו מלאכי (באק) מאליגן.
השניים התעמתו בעקבות זלזולו של מאליגן בכבודה של אמו של דדאלוס שזה עתה נפטרה.
מאליגן אמר כי היא "מתה כמו בהמה".
מאליגן טען כי לא הייתה לו כל כוונה לפגוע באמו של סטיבן, ואף התקיף את סטיבן על כי סירב למלא את בקשתה האחרונה של אמו ולהתפלל בעבורה.
דמותו של מאליגן מבוססת על דמותו של אוליבר סנט ג'ון גוגארטי, שעמו התגורר ג'ויס כשבוע במגדל מרטלו.
חלקו של דדאלוס ביצירה "יוליסס" מפורט בערך יוליסס - מבנה הספר והעלילה.
סטיבן פטריק דייוויד גייטלי היה זמר פופ, מלחין, פזמונאי ושחקן אירי, שהתפרסם לראשונה בלהקת הפופ האירית בויזון.
גייטלי נולד למשפחה ענייה של מעמד הפועלים בדבלין, אירלנד, והיה הבן הרביעי מתוך חמישה.
בצעירותו הוא שיחק בתפקידים שונים בהצגות של בית ספרו.
גייטלי הצטרף ללהקת הבנים האירית בויזון עם הקמתה על ידי המפיק והאמרגן האירי לואי וולש בשנת 1993. הלהקה התפרסמה לראשונה מחוץ לאירלנד בשנת 1995 כאשר הלהיט שלה Love Me For A Reason הגיע למקום השני במצעד הפזמונים הבריטי.
בלהקה זו גייטלי היה סולן לצידו של הזמר רונאן קיטינג.
בויזון הייתה אחת מלהקות הבנים המצליחות של שנות התשעים; היא הצטיירה בתקשורת כמתחרתה של להקת הבנים טייק ד'את והתפרקה לאחר סבב הופעות בדבלין בשנת 2000. בשנת 2008 התאחדה הלהקה לשני מופעים בבריטניה והוציאה אלבום נוסף.
לאחר התפרקות הלהקה התחיל גייטלי את קריירת הסולו שלו.
בשנת 2000 הוא הוציא אלבום בשם "New Beginning".
הסינגל "New Beginning", שנושא את שם האלבום, הגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים הבריטי.
סינגל אחר מהאלבום הוא גרסה מחודשת לשיר Bright Eyes.
הסינגל הזה שימש כפסקול לסדרת טלוויזיה המבוססת על הספר גבעת ווטרשיפ, שבה דיבב גייטלי את הדמות של שחורי (Blackavar).
הסינגל "I Believe", שהגיע למקום האחד עשר במצעד הפזמונים הבריטי, שימש כפסקול לסרט בילי אליוט.
סינגל נוסף מאותו אלבום, Stay, הגיע למקום השלוש עשרה במצעד הפזמונים הבריטי.
בשנת 2001 נפרדו דרכיהם של גייטלי ושל חברת התקליטים "פולידור", וגייטלי החליט להקדיש את זמנו למשחק.
בשנת 2007 הקליט גייטלי את הסינגל Children of Tomorrow עבור תוכנית דרמה בתחנת הרדיו BBC7 המבוססת על סדרת הטלוויזיה הבדיונית דוקטור הו.
בשנת 2002 שיחק גייטלי בתפקיד יוסף בהצגת התיאטרון יוסף וכתונת הפסים המשגעת , שהוצגה בווסט אנד בלונדון.
גייטלי גילם דמויות נוספות בהצגות תיאטרון שונות, בהם את תופס הילדים בצ'יטי צ'יטי בנג בנג (2004–2005), דנדיני בסינדרלה (2005) והדחליל בהקוסם מארץ עוץ (2006).
בנוסף, הופיע גייטלי בתוכניות טלוויזיה שונות כגון תוכנית כישרונות בשנת 2006, ובעונה השנייה של התחרות הבריטית רוקדים על הקרח (Dancing on Ice) בשנת 2007. בשנת 2008 שיחק גייטלי בסרט האימה קרדו (Credo), או קללת השטן (Devil's Curse) בשמו האמריקאי.
גייטלי היה פעיל בארגוני צדקה בבריטניה.
הוא היה אחד התומכים בארגון הצדקה הבריטי Missing People, המסייע למשפחות של ילדים שברחו מבתיהם ולילדים עזובים, ואחד הנציגים של ארגון הצדקה הבריטי Caudwell Children Charity, העוזר לילדים בעלי מוגבלויות ולילדים חולים.
בעזרת הופעות התרמה הכניס גייטלי אלפי ליש"ט לקופות ארגונים אלה.
כמו כן, בשלוש השנים שקדמו למותו שקד גייטלי על כתיבת ספר ילדים בשם "עץ העונות" אותו הוא התכוון לפרסם לקראת חג המולד 2009. בהלווייתו הבטיח חברו ללהקה קיטינג כי הספר ייצא לאור.
בשנת 1999, כשהיה חבר בלהקת בויזון ולפני תחילת קריירת הסולו שלו, הצהיר גייטלי על עצמו כהומוסקסואל בריאיון לעיתון סאן הבריטי, דבר שגרם לתדהמה בקרב מעריציו ולאכזבה בקרב מעריצותיו.
באותו ריאיון גילה גייטלי כי משנת 1998 היה בקשר זוגי עם אלוי דה יונג, זמר בלהקת הפופ ההולנדית Caught in the Act.
לואי וולש אמר אז שאם היה יודע זאת עליו לא היה מלהק אותו לבויזון, בטענה שזה לא מקובל.
יציאתו מהארון של גייטלי תרמה לשיפור דעת הקהל ביחס להומוסקסואלים באותה תקופה בבריטניה, והפכה את גייטלי לסמל חיובי של יציאה מהארון.
כמחווה ליציאתו מהארון הקליטו חברי הלהקה את הקליפ לשיר "Better", שבו נראים חברי הלהקה האחרים בזוגיות עם אישה וגייטלי נראה בזוגיות עם גבר.
לאחר שנתיים בהם סבל גייטלי מדיכאון ומהתמכרות לתרופות נפרדו בשנת 2002 גייטלי ודה יונג, וגייטלי חזר אז לדבלין.
לאחר זמן מה החל לצאת גייטלי עם איש העסקים אנדרו קאוולס, לו הוא נישא בטקס בקפלה בלאס וגאס בשנת 2003. ב-19 במרץ 2006 נישאו שוב גייטלי וקאוולס בטקס איחוד אזרחי שהתקיים בלונדון.
הזוג גר והיה פעיל חברתית בשכונת הייגייט בלונדון.
בלילה שבין ה-10 ל-11 באוקטובר 2009 נפטר גייטלי כתוצאה מבצקת ריאות, בבית הנופש שלו ושל בן זוגו קאוולס במיורקה, ספרד, לאחר בילוי משותף של השניים בעיר פלמה דה מיורקה.
למרות פרסומם של חשדות והשערות כי גייטלי מת מצריכת סמים או משתיית אלכוהול מרובה קבעו מקורות רשמיים בספרד כי מותו היה מוות טבעי.
חברי להקת בויזון הנותרים הגיעו למיורקה ביום שלאחר המוות והביעו את תדהמתם וצערם הרב על מות חברם.
ב-16 באוקטובר הטיסו חברי הלהקה את גופתו לדבלין שם נערך לו טקס הלוויה שבו נכחו, בין היתר, מעריצים, ידוענים ופוליטיקאים.
סטיבן ג'סי ג'קסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
ג'קסון ידוע ביכולותיו המגוונות על המגרש הן בהגנה והן בהתקפה, ובייחוד באחוזי קליעת השלשות הגבוהים שלו - הוא החזיק בשיא קליעת השלשות (7) למשחק פלייאוף אחד בתולדות גולדן סטייט ווריורס עד שבירת השיא על ידי קליי תומפסון (11).
ג'קסון גם היה שחקן מפתח בקבוצת סן אנטוניו ספרס שזכתה באליפות ה-NBA בשנת 2003.
ג'קסון נולד וגדל בפורט ארתור, טקסס, ובצעירותו עבד במסעדה אותה ניהל סביו.
בהיותו בן 14 מת אחיו למחצה, דונלד, בגיל 25 בלבד.
דוני ולש, מנכ"ל קבוצת אינדיאנה פייסרס בה שיחק ג'קסון בעתיד, טען כי למקרה זה הייתה השפעה על הקריירה של ג'קסון - בעקבות כך שבילדותו עזר למשפחתו והגן עליה בעת המצוקה, הוא פעמים רבות ניגש לעזור גם לחבריו לקבוצת הכדורסל.
לאחר סיום לימודיו בתיכון עמד בפני הצטרפות לאוניברסיטת אריזונה, אך מאחר שלא היה כשיר להיכנס לאוניברסיטה מסיבות אקדמאיות, למד סמסטר אחד במכללת באטלר קומוניטי.
ב-1997 נבחר ג'קסון במקום ה-43 בדראפט ה-NBA, על ידי קבוצת פיניקס סאנס.
הוא לא הרשים את ראשי הקבוצה במחנה האימונים שלפני פתיחת הליגה, ושוחרר מהסגל באוקטובר אותה שנה.
בעקבות כך הוא שיחק במשך עונת , שהייתה עונה מקוטעת, שישה משחקים בקבוצת לאקרוז בובקאטס מליגת ה-CBA, וקלע 2.7 נקודות ב-12.7 דקות בממוצע למשחק.
גם בשנים שלאחר מכן ניסה ג'קסון להתקבל לקבוצות NBA, אך שוב לא צלח את מחנות האימונים.
הוא שיחק תקופה קצרה בקבוצת סידני קינגס מליגת העל האוסטרלית המקצוענית, ובהמשך שיחק גם בליגות הכדורסל של ונצואלה ומאוחר יותר הרפובליקה הדומיניקנית.
במהלך הקריירה המקצוענית שלו הקים ג'קסון אקדמיית כדורסל על שמו בעיר הולדתו, פורט ארתור.
הוא פעל גם בתחום הקהילתי וב-2009 הקים בעיר קרן צדקה לצד האקדמיה שלו.
בעונת הצטרף ג'קסון לראשונה ל-NBA, לאחר שחתם בקבוצת ניו ג'רזי נטס בתור שחקן חופשי.
לפיכך הוכרה עונה זו באופן רשמי כעונת הרוקי שלו.
במהלך העונה שיחק ג'קסון ב-77 משחקים, מתוכם פתח 40 פעמים בחמישיית קבוצתו, והשיג ממוצעים של 8.2 נקודות, 2.7 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים.
הוא שיתף פעולה בחוליית הגארדים של ניו ג'רזי יחד עם חברו הקרוב סטפון מרבורי, שהיה כוכב הקבוצה.
בעקבות יכולת טובה שהפגין נבחר ג'קסון לשחק במשחק הרוקיז נגד שחקני השנה השנייה במסגרת סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA, בו קלע שמונה נקודות, הוריד חמישה ריבאונדים, מסר ארבעה אסיסטים וחטף שלוש חטיפות.
לפני פתיחת עונת חתם ג'קסון בקבוצת סן אנטוניו ספרס.
על אף עונת הרוקי הטובה שלו, סבל ג'קסון ממספר פציעות במהלך עונתו השנייה, והחמיץ 45 משחקים בסך הכול במהלך העונה בשל פציעותיו.
מייק בראון, עוזר המאמן של סן אנטוניו דאז, אמר על ג'קסון שהוא היה אחד מהשחקנים הכישרוניים ביותר בקבוצה והשחקן הטוב ביותר שעלה מהספסל, אך הרבה לסבול מפציעות מכיוון שלא עבד מספיק קשה באימונים.
באותה עונה פתח ג'קסון פעם אחת בלבד בחמישיית קבוצתו ושותף ב-9.9 דקות בלבד למשחק, והשיג ממוצעים של 3.9 נקודות ו-1.1 ריבאונדים.
בעונת עשה ג'קסון את התקדמותו הגדולה בקריירה והפך לאחד משחקני המפתח של סן אנטוניו, בקבוצה ששחקניה המובילים היו טים דאנקן, טוני פארקר ומאנו ג'ינובילי.
הוא הגיע לראשונה ל-80 משחקים בהם השתתף בעונה ופתח 58 פעמים בחמישייה, והשיג ממוצעי שיא עבורו לאותה עת של 11.8 נקודות, 3.6 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים.
הוא לקח תפקיד חשוב בזכייתה של הקבוצה באליפות ה-NBA באותה עונה, לאחר ניצחון בסדרת הגמר על ניו ג'רזי נטס, קבוצתו הקודמת.
במהלך משחקי הפלייאוף היה ג'קסון הקולע השלישי בטיבו של הקבוצה עם 12.8 נקודות למשחק.
בקיץ של 2003 הפך ג'קסון לשחקן חופשי, והנהלת סן אנטוניו לא חידשה לבסוף את חוזהו.
בעקבות כך הוא נאלץ לחתום בקבוצת אטלנטה הוקס, תמורת שכר נמוך ממה שציפה לו.
בעונת היה ג'קסון אחד מהשחקנים המובילים של אטלנטה ושחקן חמישייה קבוע בקבוצה, והגיע לעונתו הטובה ביותר עד לאותה עת - הוא השיג ממוצעים של 18.1 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים ב-80 משחקים.
במשחק נגד וושינגטון ויזארדס בחודש מרץ הוא קלע 42 נקודות - שיא אישי בעבורו דאז.
ג'קסון הצטיין במיוחד לאחר פגרת סוף-שבוע האולסטאר כאשר קלע 24 נקודות בממוצע למשחק, שמיקמו אותו שישי בדירוג מלך הסלים של ה-NBA לתקופה שאחרי האולסטאר.
לאחר אותה עונה הועבר ג'קסון לקבוצת אינדיאנה פייסרס, תמורת אל הרינגטון שעבר במקומו לאטלנטה.
הוא חתם באינדיאנה על חוזה גבוה לשש שנים תמורת 38.3 מיליון דולר.
בעונתו הראשונה במדי אינדיאנה, , המשיך ג'קסון להפגין יכולת טובה והשיג ממוצעים של 18.7 נקודות, 4.9 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
על אף השעייתו של רון ארטסט לעונה שלמה בעקבות התקרית מול דטרויט שהייתה עלולה לפגוע ביכולתה של הקבוצה, הוביל ג'קסון את אינדיאנה יחד עם ג'רמיין אוניל להגיע להצלחה יחסית במשחקי הפלייאוף.
בסדרת הסיבוב הראשון של הפלייאוף, נגד בוסטון סלטיקס, הוא קלע 18.9 נקודות בממוצע וסייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבא בתום סדרה ארוכה שנמשכה שבעה משחקים.
אף על פי כן, בחצי גמר המזרח הודחה אינדיאנה לאחר הפסד לדטרויט פיסטונס בסדרה של שישה משחקים.
ג'קסון עצמו סיים כקולע המצטיין של קבוצתו במשחקי הפלייאוף עם 16.1 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת השיג ג'קסון ממוצעים של 16.4 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים, כאשר פתח בחמישייה בכל 81 המשחקים בהם השתתף באותה עונה.
במהלך העונה הוא הציג את אחד מהמשחקים המרשימים בקריירה שלו, כאשר קלע ארבע זריקות רצופות מטווח שלוש הנקודות שסייעו לקבוצתו לנצח במשחק.
לאחר מאבק צמוד בסיום העונה הסדירה הצליחה אינדיאנה להעפיל פעם נוספת לפלייאוף מהמקום השישי במזרח, בעיקר הודות להצטיינותו של ג'קסון שקלע 20.2 נקודות בממוצע בחודש אפריל.
בפלייאוף הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון, על ידי ניו ג'רזי נטס.
באמצעה של עונת עבר ג'קסון לקבוצת גולדן סטייט ווריורס, בעסקה בה היו מעורבים שמונה שחקנים.
הוא היה אחד מהשחקנים המובילים של גולדן סטייט, יחד עם בארון דייוויס וג'ייסון ריצ'רדסון, וסייע לקבוצה לסיים את העונה במקום השמיני במערב ולהעפיל למשחקי הפלייאוף.
הוא השיג ממוצעים של 16.8 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים במדי גולדן סטייט עד לסיום העונה, כשבין היתר קלע 29 נקודות בהופעת הבכורה שלו בקבוצה נגד קליבלנד קאבלירס, ו-36 נקודות בניצחון על קבוצתו הקודמת, אינדיאנה.
הוא הופקד לעיתים על ניהול המשחק של הקבוצה כאשר דייוויס היה פצוע.
בסיבוב הפלייאוף הראשון לקח ג'קסון תפקיד חשוב בניצחון 2-4 על דאלאס מאבריקס, שסיימה את העונה הסדירה במקום הראשון בליגה.
במהלך סדרה זו הורחק ג'קסון מהמשחק השני ומהמשחק החמישי, אך הרחקתו ממשחק 5 הייתה שנויה במחלוקת, מאחר שלטענת רבים הוא קם מהספסל על מנת לעודד את חבריו לקבוצה ולא על מנת לצעוק על השופט.
ג'קסון הגיע לשיאו עם 19.9 נקודות למשחק במהלך הפלייאוף כולו, אך גולדן סטייט הודחה בחצי גמר המערב על ידי יוטה ג'אז.
לפני עונת מונה ג'קסון לקפטן של גולדן סטייט, בצוותא עם בארון דייוויס ומאט בארנס.
ג'קסון הצטיין במיוחד במהלך אותה עונה, והשיג ממוצעים של 20.1 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-4.1 אסיסטים - העונה הראשונה בה הגיע לממוצע של למעלה מ-20 נקודות למשחק.
הוא זכה בתואר שחקן השבוע ב-NBA לשבוע שבין 26 בנובמבר-2 בדצמבר, לאחר שקלע 23 נקודות למשחק.
בעונת הוא קלע למעלה מ-30 נקודות ומסר למעלה מ-10 אסיסטים במשך חמישה משחקים רצופים, ובכך הפך לשחקן הראשון ב-NBA שמגיע להישג זה מאז לברון ג'יימס ב-2007, ולשחקן הראשון של גולדן סטייט שעושה זאת מאז טים הארדוויי ב-1992. ממוצעיו באותה עונה עמדו על 20.7 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-6.5 אסיסטים.
תשעה משחקים מפתיחת עונת הועבר ג'קסון לקבוצת שארלוט בובקאטס, בה היה לאחד משני השחקנים המובילים יחד עם ג'רלד וולאס.
עד לפברואר השיג ג'קסון ממוצעים של 21.9 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים.
בינואר 2010 שבר ג'קסון את שיא הנקודות למשחק אחד בתולדות שארלוט, לאחר שקלע 43 נקודות במשחק נגד יוסטון רוקטס.
באותו חודש הוא נבחר בפעם השנייה לשחקן השבוע בליגה, לאחר שקלע 29.3 נקודות בממוצע למשחק.
ב-14 בדצמבר עבר ג'קסון לבאקס בטרייד שכלל 3 קבוצות.
במרץ 2012 עבר ב יחד עם אנדרו בוגוט לגולדן סטייט ווריורס תמורת מונטה אליס, קוואמי בראון ואפיי יודו.
יומיים בלבד לאחר מכן, חזר ג'קסון בטרייד נוסף לסן אנטוניו ספרס, עימה זכה באליפות בשנת 2003 תמורת ריצ'רד ג'פרסון, אך לקראת הפלייאוף שוחרר מהקבוצה ובמקומו הוחתם טרייסי מקגריידי.
סטיב גובזר היה פיזיקאי אמריקאי, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון.
מחקריו התמקדו בפיזיקה תאורטית של חלקיקים ובמיוחד בתורת המיתרים.
כשהיה בתיכון, בשנת 1989 זכה באולימפיאדת הפיזיקה הבינלאומית והיה לאמריקאי הראשון שזוכה בתואר.
הוא זכה גם במדליית כסף שנה אחר כך באולימפיאדת הכימיה הבינלאומית.
הוא קיבל דוקטורט מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1998. סטיב גובזר עשה פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1998 ל-2000. ב-2001 כיהן כפרופסור לפיזיקה תאורטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה ובהמשך השנה מונה לפרופסור באוניברסיטת פרינסטון, משנת 2005 כיהן כפרופסור מן המניין בפרינסטון.
מחקריו עסקו בתורת המיתרים, והסבירו כיצד היא עוזרת בהבנת חורים שחורים.
היה ממניחי היסוד לתורת CFT, הקושרת בין תורת השדות הקוונטית לניסוחים לכבידה בתורת המיתרים או התורה המאוחדת.
בשנת 2010 יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון ספרו "The Little Book of String Theory", ספר מדע פופולרי המציג לקורא את תאוריית המיתרים.
גובזר נהרג ב-3 באוגוסט 2019 בתאונת טיפוס על צוק בשאמוני שבצרפת.
סטיבן גראהם הוא שחקן אנגלי מוכר מתפקידיו בסרטים "זו היא אנגליה", "כנופיות ניו יורק" "עונת המכשפה" ובסדרה "אימפריית הפשע" בה גילם את אל קפונה.
בנוסף יצר ושיחק בתפקיד הראשי בדרמה "התבגרות", עליה זכה בפרס גלובוס הזהב, בשני פרסי אמי לבידור בפריים טיים ושני פרסי גות'הם.
גראהם נולד בעיירה קירקבי שבמרזיסייד, צפון מערב אנגליה.
הוא למד ב"מכללת רוז ברופורד" לתיאטרון.
גראהם שכלל לא היה מלוהק לסרט, הגיע ללוות חבר לאודישן ומצא חן בעיניו של ריצ'י שליהק אותו על המקום.
לאחר הופעת הבכורה המוצלחת נסע להוליווד והתפרסם בשני פרקים בסדרת המופת "אחים לנשק" ובתור שאנג חברו ומתומכיו של מנהיג הכנופיה האירית אמסטרדם וולון (לאונרדו דיקפריו) בדרמת הפשע התקופתית של מרטין סקורסזה "כנופיות ניו יורק".
לאחר מספר תפקידי משנה בהפקות אמריקאיות בהן לא בלט, התפרסם גראהם בתפקיד הגזען הבריטי גלוח הראש קומבו גאסגואין בדרמה "זו היא אנגליה".
ב-2009 שיחק גראהם לצידו של ג'וני דפ בסרט הפשע "אויבי הציבור" וגילם את שודד הבנק והרוצח הפסיכופת בייבי פייס נלסון.
ב-2010 גילם את המאפיונר האיטלקי אל קפונה בראשית דרכו בסדרת הפשע המוצלחת "אימפריית הפשע".
ב-2011 הופיע במותחן הפעולה התקופתי "עונת המכשפה" בתור הנוכל האגאמר המתלווה אל שני האבירים ביימן (ניקולס קייג') ופלסון (רון פרלמן) ובשובר הקופות "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" בתור הפיראט סקראם המשרת על סיפון ספינת "נקמת המלכה אן" תחת פיקודו של שחור הזקן (איאן מקשיין).
בשנת 2018 שיחק בסרט הפשע "יארדי", סרטו הראשון של אידריס אלבה כבמאי.
בשנת 2022 גרהאם שיחק את הדמות של היידן סטאג בעונה השישית והאחרונה של סדרת הפשע התקופתית "כנופיית ברמינגהאם".
בספטמבר 2024, פורסם כי גראהם לוהק לסרט "Deliver Me From Nowhere", בכיכובו של ג'רמי אלן וייט, אשר יגלם את ברוס ספרינגסטין.
גראהם יגלם את דאגלאס "דאץ'" ספרינגסטין, אביו של ברוס ספרינגסטין.
באוקטובר 2024, גרהאם אישר שהוא יככב בסרט העתידי של "כנופיית ברמינגהאם" שיופק עבור נטפליקס.
ב-2025 גראהם יצר ושיחק בתפקיד הראשי במיני-סדרה "התבגרות".
על תפקידו זכה בפרס אמי לבידור בפריים טיים ופרס הטלוויזיה של ג'ותהם וכן בפרס אמי על הכתיבה של הסדרה.
בשנת 2025 החל לשחק בסדרת הדרמה התקופתית של סטיבן נייט, "אלף מכות" בתור הנרי "שוגר" גודסון.
הסדרה שדרה בשירות של "הולו" ברחבי ארצות הברית ובשירות של "דיסני+".
גראהם נשוי לשחקנית האנה וולטרס ואב לשני ילדים.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אמי לבידור בפריים טיים2025השחקן הראשי הטוב ביותר במיני-סדרה או סדרת אנתולוגיה או סרטהתבגרותהכתיבה הטובה ביותר במיני-סדרה או סדרת אנתולוגיה או סרטפרס הטלוויזיה של ג'ותהם2025סדרה מוגבלת פורצת דרךהתבגרותההופעה הראשית הטובה ביותר בסדרה מוגבלתפרס בחירת מבקרי הטלוויזיה2026השחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיההתבגרות
סטיבן הארטלי דורף ג'וניור הוא שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא יהודי.
מוכר בזכות תפקידים בסרטים "Backbeat", "בלייד", "ססיל בי.
דימנטד", "אויבי הציבור" ו"אי שם".
דורף נולד באטלנטה, ג'ורג'יה; בנם של ננסי ושל המלחין והמפיק המוזיקלי סטיב דורף (אנ').
אביו יהודי, ואמו הייתה קתולית, ודורף הצהיר שהוא "חונך חצי יהודי".
אחיו של דורף, אנדרו (1976–2016) היה מוזיקאי וכותב שירים.
הוא גדל בלוס אנג'לס, שם עבד אביו, והחל לשחק בילדותו, והופיע בפרסומות בין היתר עבור קראפט ומאטל.
דורף למד במספר בתי ספר פרטיים.
בשנת 1985, קיבל את תפקידיו הראשונים בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "תשאירו את זה לביבר החדש" ו"על טעם ועל ריח".
בשנת 1987, ביצע את הופעתו הקולנועית הראשונה כנער בסרט האימה הקנדי "השער".
בשנת 1989 ביצע מספר הופעות אורח בסדרות טלוויזיה מוכרות ביניהם "נשואים פלוס" ו-"רוזאן" וכן, כמה סדרות טלוויזיה פחות מוכרות "קן ריק" ו-"האב דאולינג חוקר".
בשנת 1992 שיחק בתפקיד ראשי בדרמת האפרטהייד של ג'ון ג.
אבילדסן "כוחו של אחד" בתור הנער האנגלי פי.קיי.
בשנת 1993 השתתף בוידאו קליפ לשיר "'Cryin" של להקת אירוסמית', ובשנת 2000 השתתף בקליפ לשירם של לימפ ביזקיט "Rollin".
בשנת 1994 הופיע לצידה של ריס וית'רספון בתחילת דרכה בדרמה "לא דופק חשבון".
עוד בשנה זו, שיחק דורף במיוזיקל ההיסטורי "Backbeat" המתעד את התנהלות להקת הביטלס בתחילת דרכה, בסרט גילם את גיטריסט הלהקה סטיוארט סאטקליף.
ב-1996 שיחק במותחן הפשע "דם ויין" בתור בנה של סוזן (ג'ודי דייוויס) שבורחת איתו מפני אביו החורג סוחר היינות אלכס גייטס (ג'ק ניקולסון).
ב-1998 הופיע דורף בתפקיד הערפד דיקן פרוסט, אויבו של צייד הערפדים בלייד (וסלי סנייפס) במותחן
הפעולה "בלייד" וזכה בפרס נבל השנה.
בשנת 1999 שיחק לצדן של סוזן סרנדון ואליזבת מוס בדרמה הרומנטית "הנחטפת" מבית HBO, אשר מבוסס על הספר באותו השם מאת אן טיילר משנת 1977.
בשנת 2000 גילם דורף את הבמאי המטורף ססיל ב.
דה-מיל בקומדיית הפשע העצמאית של ג'ון ווטרס "ססיל בי.
דורף שיחק בתפקידים ראשיים בסרטי האימה "פחד נקודה.
ב-2006 השתתף דורף לצידם של ניקולס קייג' ומייקל פניה בדרמה היסטורית של אוליבר סטון " מגדלי התאומים" וגילם את השוטר סקוט סטראוס.
ב-2008 שיחק דורף בדרמת בית הסוהר "לשרוד מעבר לסורגים" בתור האסיר המורשע בהריגה ווייד פורטר.
ב-2009 שיחק בסרט הפשע הביוגרפי "אויבי הציבור" בתפקיד שודד הבנק הומר ואן מטר שותפו לפשע של ג'ון דילינג'ר (ג'וני דפ).
בשנת 2010 הופיע בתפקיד כוכב הקולנוע ההוליוודי ג'וני מרקו בדרמה של סופיה קופולה "אי שם" המבוססת על חייה האישיים לצד אביה הבמאי פרנסיס פורד קופולה.
במאי 2012 ערך צילומים בהדסה נעורים לסרטו של ערן ריקליס "להישאר בחיים".
בשנת 2019 השתתף בעונה השלישית של הסדרה "בלש אמיתי" בתפקיד הבלש רולנד ווסט.
+שנהסרטתפקיד הערות1987The Gate גלן1992כוחו של אחדפיטר פיליפ "P.K" קנת קיית' בן ה-18Rescue Meפרייזר סוויני1993An Ambush of Ghostsג'ורג' בייטסליל הדיןג'ון וייט1994Backbeatסטיוארט סאטקליףלא דופק חשבוןקליפ ספאב1995Les cent et une nuits de Simon Cinémaעצמו שקרים תמימיםג'רמי גרייבסReckless טום ג'וניור1996אני יריתי באנדי וורהולקנדי דרלינגדם וייןג'ייסוןמשאיות בחללמייק פוצ'י1997עיר של פשעסקיפ קוביץ'1998בליידדיקון פרוסט (אנ')1999אנטרופיג'ייק וולש2000ססיל בי.
סטיבן אנדרו גיל האף הוא פסנתרן של מוזיקה קלאסית, סופר ומלחין אנגלי, בשנת 2005 קיבל גם אזרחות אוסטרלית.
סטיבן האף נולד ב 1961 בהסוול (Heswall) (צ'שייר) בחצי האי וירל, כבן יחיד לאב יליד אוסטרליה ולאם ילידת ליברפול.
המשפחה מצד אמו הייתה בעלת שורשים פרוטסטנטים עמוקים.
סבא רבא של האמן היה ראש המסדר אורנג' בליברפול.
גדל בהוילייק, שם התחיל לימודי פסנתר בגיל 5.
בגיל 17 נבחר לגמר התחרות השנתית לכישרונות המוזיקליים הצעירים של בי.בי.סי Young Musician of the Year וזכה במגמה הפסנתר.
ב-1982 זכה בפרס "טרנס ג'אד" בבריטניה ובשנה הבאה זכייתו בפרס הראשון בתחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש נאומבורג בניו יורק סימנה פריצת דרך בקריירה הבינלאומית שלו.
סטיבן האף למד במכללה המלכותית הצפונית למוזיקה (Royal Northern College of Music) במנצ'סטר, שבה היה תלמידם של בהמשך סיים תואר שני באקדמיה ג'וליארד שבה היה תלמידם של גורדון גרין, דריק וינהם והת'ר סלייד-ליפקין.
ב-2001 זכה במענק מחקר ע"ש מק ארתור MacArthur Genius Award.
סטיבן האף נודע במיוחד בביצועיו את יצירות המלחינים הרומנטיים כמו שוברט, שומאן, מנדלסון, ברהמס, צ'ייקובסקי, שופן, ליסט, וגם בעיניין שגילה כלפי מוזיקה של מלחינים פחות ידועים.
הקליט, בין השאר, מוזיקה לפסנתר מאת הומל, מומפו, קונצ'רטי מאת זאואר, קסאפר שארוונקה ואחרים.
האף היה גם המבצע בבכורה של הקונצ'רטי לפסנתר מס.
אייץ'.קיי בטוקיו, התזמורת הקאמרית האנגלית, תזמורת מינסוטה, התזמורת הסימפונית של נאשוויל וכו'.
האף הופיע גם בפסטיבלים רבים ברחבי העולם כולל בזלצבורג, אדינבורו, בפרומס, אלדבורו, "Mostly Mozart" ("בעיקר מוצרט") בניו יורק, סאפורו, רוויניה, טנגלווד, בלוסום, אספן, הוליווד בול וסרטוגה.
האף בוחר לא פעם לערוך סיורי רסיטלים וקונצרטים במרכזים מוזיקליים פחות מבוקשים ולצד תזמורות בפרובינציה, כמו למשל בדה מוין, בירת מדינת איווה, או סירקיוז, ניו יורק.
לא פעם הוא כולל ברפרטואר שלו גם קטעי מוזיקה קלה, כמו המנגינה My Favorite Things מתוך המחזמר "צלילי המוסיקה מאת רוג'רס והמרשטיין.
האף הקליט מעל 40 תקליטורים.
ביניהם חשובות במיוחד הן אוסף של ארבעה קונצ'רטי לפסנתר והרפסודיה על נושא של פגניני מאת רחמנינוב, עם התזמורת הסימפונית של דאלאס.
הקלטות אלה זיכו אותו בפרס "גרמופון" ובפרס המבקרים הבריטים למוזיקה קלאסית.
סטיבן האף הצטיין גם כמלחין ומתעתק ולפעמים כלל יצירות משלו ברסיטלים שלו.
הקונצ'רטו לצ'לו שהלחין בוצע בבכורה בשנת 2007 על ידי סטיבן איסרליס והפילהרמונית של ליברפול.
בכנסיית המנזר וסטמינסטר בוצעו בקיץ אותה השנה מיסות שכתב.
בשנת 2009 השלישייה שלו לפיקולו, קונטרבס ופסנתר ('Was mit den Traenen Geschieht') הושמעה בבכורה בברלין על ידי חברים בפילהרמונית של ברלין.
הקלטותיו את חמשת הקונצ'רטי לפסנתר מאת סן-סנס זכו בתואר הקלטת השנה של "גרמופון" בשנת 2001 ומאוחר יותר הוכתרו כ"תקליטור הזהב" של כל 30 שנות קיום הפרס ("winner of winners" - פרס הפרסים).
סטיבן האף הוא חבר לשם כבוד ופרופסור אורח באקדמיה המלכותית בלונדון ומלמד בקורסים הבינלאומיים לפסנתר במסגרת המכללה הצפונית המלכותית למוזיקה במנצ'סטר.
מגיל 16 נמשך לדת הקתולית אחרי שבעת שהותו בסאמר סקול דרטינגטון בדבון, נכח במיסה בכנסיית המנזר באקפסט והוקסם.
בהמשך המיר את דתו לרומית קתולית, מהפך שהיה בו גם ביטוי של מרד נעורים.
פעמיים בחייו שקל לפנות לשליחות של כמורה או להצטרף למסדר הנזירים הפרנציסקנים.
אף על פי שלבסוף לא עשה זאת, האמונה המשיכה לתפוס מקום חשוב בחייו.
היה לפרק זמן חבר בארגון אופוס דאי ופרסם בין השאר ספר בשם "הביבליה כתפילה: מדריך ללקטיו דיווינה" (lectio divina).
נוהג להתבטא בנושאי תאולוגיה וגם כן בנוגע לנטייתו החד-מינית ועל הקשר בינה ובין המוזיקה והדת בחייו.
מוכשר בתחומים אינטלקטואלים רבים, בזמנו הפנוי עוסק גם בציור ובשנת 2007 זכה האף בפרס הראשון בתחרות השישית הבינלאומית לשירה של המגזין "פרסט רייטר" Firstwriter.
כמו כן האף כותב בהתמדה בלוג אישי באינטרנט.
סונאטה "Broken Branches" (ענפים שבורים) לפסנתר
1983 - זכה בתחרות הבינלאומית נאומבורג לפסנתר
2001 - מענק מאק ארתור בשביל תרומות יחידיות לחיי בני זמנו
2005 - פרס ג'ין גימבל ליין - פרס להישגים הגבוהים ביותר בנגינה בפסנתר - מטעם בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת נורתווסטרן.
סטיבן האף היה החתן השני של פרס זה.
סטיבן דייוויד דלדרי הוא במאי תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אנגלי, זוכה פרס טוני ופרס לורנס אוליבייה, הידוע בעיקר כבמאי הסרטים: "בילי אליוט", "השעות" ו"נער קריאה".
סטיבן דלדרי נולד במאי 1961 בדורסט שבאנגליה, כבן לזמרת ומנהל בנק.
בילדותו, עברה המשפחה לעיר טונטון שבמחוז סאמרסט, וכשהיה בן 14, נפטר אביו ממחלת הסרטן.
מיד אחר כך, הצטרף דלדרי לקבוצת התיאטרון הצעירה של טונטון, ובגיל 18 זכה במלגת לימודים מטעם חיל האוויר המלכותי ללימודי אנגלית באוניברסיטת שפילד.
בזמן לימודיו, הפך דלדרי ליושב ראש קבוצת התיאטרון של האוניברסיטה.
כשסיים את לימודיו, בילה דלדרי שנה שלמה באיטליה, שם הפך לשוליית ליצן.
כשחזר לשפילד, הפך לחניך בתיאטרון קרוסיבל שבעיר, ועבד שם בין השנים 1985 ל-1988. לאחר מכן, החל ללמוד משחק בבית הספר "East 15 Acting" שבלונדון.
את קריירת הבימוי שלו בתיאטרון קרוסיבל החל דלדרי ביחד עם הבמאי האמנותי קלייר ונבאלס, איתו ביים מספר הפקות.
עם הזמן, הוא החל לביים הפקות בערים נוספות כמו אדינבורו, אוקספורד, ליברפול ומנצ'סטר.
בין השנים 1992 ל-1998, הוא ביים בתיאטרון של הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי, שם עמד בראש הפקה בשווי 26 מיליון ליש"ט.
בשנת 2000, הוציא דלדרי את סרט הבכורה שלו - "בילי אליוט".
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, ודלדרי זכה במועמדות לפרס הבמאי הטוב ביותר.
הסרט גם קטף שלושה פרסי באפט"א, כולל הסרט הבריטי הטוב של השנה.
בשנת 2004, דורג הסרט במקום ה-39 ברשימת מאה הסרטים הבריטים הגדולים בכל הזמנים.
שנתיים לאחר מכן, ביים את הסרט "השעות", המבוסס על ספרו של מייקל קנינגהם.
הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אוסקר, וזכה באחד - ניקול קידמן בפרס השחקנית הטובה ביותר.
דלדרי היה מועמד לפרס הבמאי המצטיין גם באוסקר, גם בבאפט"א וגם בגלובוס הזהב, אך לא הצליח לזכות באף אחד מהטקסים.
במקביל ליציאת "השעות", החל דלדרי לביים את המחזמר "בילי אליוט" המבוסס על הסרט.
בשנת 2009, קטף דלדרי את פרס הטוני לבמאי המצטיין על עבודתו במחזמר זה.
שנה לפני כן, ב-2008, ביים את הסרט "נער קריאה", המבוסס על רומן בשם זהה מאת הסופר הגרמני ברנהרד שלינק משנת 1995. הסרט בכיכובם של רייף פיינס וקייט וינסלט, היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, כשווינסלט זוכה בפרס השחקנית הטובה ביותר.
דלדרי שהיה מועמד לפרס הבמאי בפעם השלישית, לא הצליח לזכות גם הפעם בפרס.
סרטו הבא של דלדרי, "קרוב להפליא ורועש להחריד", המבוסס על רומן בשם זהה מאת הסופר ג'ונתן ספרן פויר, יצא בדצמבר 2011. הסרט, כמו שני סרטיו הקודמים של דלדרי, מבוסס על ספר, וקטף שתי מועמדויות לאוסקר (הסרט הטוב ביותר ושחקן המשנה הטוב ביותר).
זה סרטו הראשון של דלדרי בו הוא לא היה מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר בטקס האוסקר.
ב-2014 יצא לאקרנים סרטו "טראש".
בשנת 2016 ביים את פרק הפיילוט של סדרת הדרמה "הכתר", שעלתה ב-4 בנובמבר 2016, וב-2017 ביים פרק (ה-8 במספר) מתוך העונה השנייה של הסדרה.
בשנת 2021 ביים את הדרמה הקומית הטלוויזיונית "Together" לרשת BBC Two בכיכובם של ג'יימס מק'אבוי ושרון הורגן.
דלדרי הוא הומוסקסואל מוצהר, אך משנת 2001 הוא נשוי ללוסי סקסטון, ממנה יש לו ילדה אחת - אנאבל קלייר.
לפני נישואיו, היה דלדרי במערכת יחסים בת 13 שנים עם מעצב הבמה, איאן מק'ניל.
חוקר רב תחומי, אוטודידקט, אנגלי.
היה הראשון שעסק בניסויים שיטתיים במוליכות חשמלית ואף כונה בזמנו "אבי החשמל".
היה ראשון הזוכים במדליית קופלי בה זכה פעמיים, בשנים 1731 ו-1732.
גריי נולד בקנטרברי ב-1666. לאביו היה עסק שהתמחה בצביעת בדים וגריי הצעיר שימש בו כשוליה ושם רכש ידע בסיסי בכימיה.
במקביל לימד את עצמו את מדעי הטבע, ובמיוחד אסטרונומיה.
הישגיו באסטרונומיה הגיעו לידיעת ג'ון פלמסטיד, האסטרונום המלכותי, וזה נעזר בו בתצפיות ובחישובים להכנת מפת שמיים משופרת לצורכי ניווט.
נראה שהקשר ההדוק עם פלמסטיד היה הגורם שמנע מגריי להתקבל לחברה המלכותית, וזה כיוון שפלמסטיד היה במאבק מול אייזק ניוטון ששימש כנשיא החברה המלכותית.
רק לאחר מותו של ניוטון הכירו בחברה בהישגיו של גריי.
הוא זכה להיות ראשון מקבלי מדליית קופלי בשנת 1731, בשנת 1732 התקבל כחבר בחברה המלכותית וזכה במדליה בפעם השנייה.
גריי, בשונה מרוב העוסקים במחקר באותה תקופה, לא היה איש אמיד והתמודד כל חייו עם בעיות פרנסה.
הוא השתתף בהקמת מצפה הכוכבים האנגלי השני, בקיימברידג'.
לאחר מכן חזר לעסק צביעת הבדים המשפחתי, אולם נאלץ לעזבו מסיבות בריאותיות.
בהמשך עבר ללונדון כעוזר של ג'ון תיאופילוס דזגיוליה.
ב-1720 ידידיו השיגו עבורו מקום בבית מחסה לאנשי מעמד שירדו מנכסיהם.
פעילותו המדעית של גריי הייתה בשני תחומים.
גריי בנה בעצמו טלסקופ ולשם כך אף ליטש בעצמו את העדשות.
היו לו מספר תגליות בעיקר בתחום כתמי השמש.
חלק מתגליותיו התפרסמו על ידי החברה המלכותית.
גריי היה הראשון שעסק בניסויים שיטתיים במוליכות חשמלית ואף כונה בזמנו "אבי החשמל".
הוא הצליח להוליך חשמל למרחק של 150 מטר בסיב של קנבוס, ובהמשך אף למרחק גדול באמצעות תיל מתכת.
דיליין הוא שחקן אנגלי, זוכה פרס טוני על הופעתו במחזהו של טום סטופרד, "הדבר האמיתי".
בין השנים 2011–2015, גילם את סטאניס באראתיאון בסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO.
דיליין נולד בקנזינגטון, לונדון לברידג'ט (לבית קורוון) וג'ון דיליין (מנתח אוסטרלי).
הוא למד היסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטת אקסטר, ולאחר מכן עבד כעיתונאי ב-Croydon Advertiser.
לאחר שקרא כיצד השחקן טרבור איב עבר מאדריכלות למשחק, ומאחר ולא היה מרוצה מהקריירה שלו, החל ללמוד בבית הספר הישן לתיאטרון של בריסטול.
דיליין עובד כשחקן תיאטרון ובין הופעותיו הידועות ניתן למנות את ארצ'ר ב-The Beaux Stratagem (מחזה של ג'ורג' פארקוואר), פריור וולטר במלאכים באמריקה, המלט, קלוב במחזהו של סמואל בקט, "סוף משחק", הדוד וניה, הנרי ב"הדבר האמיתי" של טום סטופרד, שזיכה אותו בפרס טוני.
כשחקן טלוויזיה וקולנוע הופיע כהורציו בסרט המלט (1990) יחד עם מל גיבסון.
הוא שיחק בסרט ברוכים הבאים לסראייבו (1997), ובסרט משחקי ריגול (2001).
בשנת 2002 הופיע בסרט השעות כלנארד וולף, בטרילוגית סרטי גול!
בשנת 2008 הופיע במיני-סדרה ג'ון אדמס, והיה מועמד לפרס אמי.
משנת 2011 עד 2015 גילם את סטאניס באראתיאון במשחקי הכס.
בשנת 2017 יופיע לצידו של גארי אולדמן בסרט "השעה האפלה ביותר".
בניו, מהשחקנית נעמי וירת'נר הם השחקנים פרנק דיליין (הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם, אימת המתים המהלכים) ושיימוס דיליין.
אחיו הצעיר של סטיבן, ריצ'רד דיליין, אף הוא שחקן.
סטיבן גרינברג הוא רב אמריקני בעל סמיכה לרבנות מהסמינר האורתודוקסי לרבנות בישיבה יוניברסיטי.
הוא מכונה בתואר הרב האורתודוקסי הראשון שיצא מהארון, לאחר שנחשף לציבור בכתבה בעיתון מעריב בשנת 1999, והשתתף בסרט תיעודי, "לפניך ברעדה" בשנת 2001, שעסק ביהודים אורתודוקסיים הומואים ולסביות.
יהודים אורתודוקסיים, בהם רבנים רבים, אינם רואים בו רב אורתודוקסי, בין השאר על רקע פרשנותו לאיסור "וְאֶת זָכָר לֹא תִשְׁכַּב מִשְׁכְּבֵי אִשָּׁה:", לפיה הוא אוסר יחסי מין בין גברים רק כשנועדו להחיל את כוחו ואדנותו של הגבר האקטיבי.
גרינברג הוא עמית הוראה בכיר ומנהל פרויקט במרכז היהודי-לאומי לחשיבה ומנהיגות, ומחבר הספר "Wrestling with God and Men: Homosexuality in the Jewish Tradition" ("להיאבק עם אלוהים ועם אנשים: הומוסקסואליות במסורת יהודית"), שקיבל את פרס הספר היהודי לקטגוריית פילוסופיה ומחשבה בשנת 2005. הספר תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בשנת 2013.
גרינברג מדורג במקום 44 ברשימת "50 הרבנים המובילים בארצות הברית לשנת 2012", של אתר האינטרנט The Daily Beast ומגזין ניוזוויק.
גרינברג מתגורר בסינסינטי עם בן זוגו, סטיבן גולשטין, להם בת.
משנות התשעים יש דיונים בקהילות דתיות בכל הנוגע ליחס להומוסקסואליות, וניסיונות להציג פרשנויות מרוככות כלפי האיסור המקראי של משכב זכור.
אחד מחלוצי הפרשנים הללו הוא גרינברג, שפרסם ב-1993 מאמר בכתב העת האמריקאי "תיקון" שבו הוא מנסה ליישב את היותו הומוסקסואל עם היותו יהודי דתי אורתודוקסי.
במאמר, שפורסם במקור בשם העט "הרב יעקוב לבדו", טען גרינברג שאף על פי שרבנים נוהגים לפסוק רק לאחר שמעו את הצדדים הנוגעים בדבר, בכל הנוגע להומואים, רבים ממהרים לפסוק בלי לנסות להכיר אותם ובלי ללמוד על חייהם וחוויותיהם.
הרב גרינברג רואה קונפליקט בין האיסור על יחסי מין הומוסקסואליים ביהדות ובין חשיבות עיקרון הבחירה בה.
את הנטייה המינית ההומוסקסואלית הוא רואה כעניין מולד שאינו נתון לבחירת רוב האנשים, אך את ביצוע האקט המיני הוא מפרש כעניין של בחירה.
ומכיוון שהתנ"ך, מציב במוקד את האקט המיני ולא את הנטייה המינית או הזהות ההומוסקסואלית, הומו שבוחר לממש את נטייתו וזהותו הוא חוטא, משום שבחר לבצע את האקט המיני האסור; הוא נכנע ליצר הרע.
בספרו עם אלוהים ועם אנשים: הומוסקסואליות במסורת היהודית מציג גרינברג פרשנות מרוככת לאיסור על קיום יחסי מין בין גברים כפי שהוא מופיע בספר ויקרא.
עם זאת הוא מציין שהסיכויים שפוסקים אורתודוקסים יקבלו את הפרשנות המוצעת שלו נמוכים מסיבות הלכתיות ופוליטיות: הרבנות האורתודוקסית של ימינו מקדמת את התפיסה שלפיה ההלכה אינה ניתנת לשינוי.
זאת תפיסה בעייתית, לדעת הרב גרינברג, משום שההלכה האורתודוקסית היא גוף דינמי ומשתנה.
הרב גרינברג עורך טקסי נישואים בין גברים, בלי להציג אותם כקידושין הלכתיים, שלעמדתו אינם ראויים לזוגות חד-מיניים.
בעקבות פרסום השקפותיו, יותר ממאה רבנים אורתודוקסים מחוגים שונים פרסמו הצהרה לפיה הרב גרינברג אינו רב אורתודוקסי.
עם אלוהים ועם אנשים: הומוסקסואליות במסורת היהודית, תרגום לעברית: זיו מילמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2013.
סטיבן ארנולד דפור (בהולנדית: Steven Arnold Defour; נולד ב-15 באפריל 1988) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת הקשר.
דפור התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכלן עיר הולדתו.
בשנת עבר למחלקת הנוער של גנק עקב בעיות כלכליות.
בעונת ערך את הופעת הבכורה שלו והוא רק בן 17. בעונת הפך לשחקן הרכב ראשון וסיים את העונה עם 26 הופעות ושער אחד.
בקיץ ניסה לעבור לאייאקס אמסטרדם, אך גנק הערימה קשיים.
דפור איים לעזוב דבר המותר לו לפי החוק הבלגי, אך לאחר שאייאקס לא הביעה עניין הוא חתם בסטנדרד לייז' ל-5 שנים.
כבר בעונתו השנייה הפך לקפטן.
בסיום אותה עונה זכה בנעל הזהב הבלגית וזכה עם הקבוצה באליפות ראשונה אחרי 25 שנים.
ב-15 באוגוסט 2011, חתם בפורטו ל-5 שנים וליאז' קיבלה 6 מיליון אירו תמורתו ותמורת אליקים מנגאלה.
בעונתו הראשונה הבקיע 2 שערים ב-37 הופעות בכל המסגרות וזכה עם הקבוצה באליפות.
ב-18 בספטמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת האלופות במדי פורטו בניצחון 0-2 נגד דינמו זגרב.
ב-13 באוגוסט 2014 חתם בקבוצה הבלגית אנדרלכט לחמש שנים.
ב-16 באוגוסט 2016 חתם דפור בברנלי מהפרמייר ליג עבור 8.5 מיליון אירו.
דפור ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה במאי והוא רק בן 18. ב-6 בספטמבר 2008, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-3 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. דפור עלה עם הנבחרת למונדיאל 2014 והוא זומן לסגל הנבחרת לקראת המונדיאל.
סטיבן דייוויס הוא כדורגלן עבר צפון אירי ששיחק בעמדת הקשר.
דייוויס התחיל את הקריירה שלו במועדוני נוער מקומיים בצפון אירלנד עד לגיל 17 בו עבר לאסטון וילה.
בשנת זכה עם קבוצת הנוער בגביע ה-FA לנוער.
ב-18 בספטמבר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד נוריץ' סיטי.
ב-16 באפריל 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד סאות'המפטון.
בעונת נבחר ל"שחקן הצעיר של השנה" ול"שחקן השנה" במועדון.
ב-5 ביולי 2007 חתם בפולהאם ביחד עם חברו ארון יוז תמורת 4 מיליון פאונד.
ב-12 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בפולהאם במשחק הליגה נגד ארסנל.
ב-31 בינואר 2008 דייוויס הושאל לגלאזגו ריינג'רס עד לסיום העונה.
ב-13 בפברואר דייוויס ערך את הופעת הבכורה שלו בריינג'רס במשחק נגד פנאתינאיקוס במסגרת גביע אופ"א.
הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בריינג'רס נגד ורדר ברמן.
באותה עונה הגיע עם ריינג'רס לגמר גביע אופ"א וזכה עימה בגביע הסקוטי.
ב-21 באוגוסט 2008 חתם בריינג'רס ל-4 שנים תמורת 3 מיליון פאונד.
ב-9 במאי 2009 הבקיע את השער היחיד באולד פירם שקידם את קבוצתו לאליפות.
בינואר נבחר לכדורגלן החודש בליגה הסקוטית ובסוף העונה נבחר לכדורגלן העונה על ידי שחקני הליגה.
ב-19 ביולי 2011 דייוויס חתם על חוזה לחמש שנים נוספות בריינג'רס.
בתחילת עונת שימש כקפטן זמני עקב פציעתו של דוד וויר.
בסיום העונה נקלעה ריינג'רס לקשיים כלכליים ולא יכלה לעמוד בחוזהו של דייוויס שהפך לשחקן חופשי.
ב-6 ביולי 2012 חתם ל-3 וחצי שנים בסאות'המפטון שחזרה לפרמייר ליג.
ב-19 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בסאות'המפטון במשחק הליגה נגד מנצ'סטר סיטי.
ב-17 באוקטובר 2014 האריך את חוזהו במועדון עד קיץ 2018. ב-6 בינואר 2019 חזר לגלאזגו ריינג'רס והושאל עד לסוף העונה.
ב-2 במאי 2019 חתם בגלאזגו ריינג'רס באופן קבוע לעונה אחת.
ב-25 בינואר 2024 הודיע על פרישה מכדורגל עקב פציעה.
ב-9 בפברואר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צפון אירלנד בהפסד 0–1 ל.
דייוויס בישל את שער הניצחון נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. ב-8 באוקטובר 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2–3 ל.
ב-21 במאי 2006 הפך לקפטן הצעיר ביותר של הנבחרת במשחק ידידות בו הפסידה צפון אירלנד 0–1 ל.
ב-8 באוקטובר 2015 הבקיע צמד בניצחון 1–3 נגד שהעניק לנבחרתו העפלה ליורו 2016 לראשונה בתולדותיה.
גביע הליגה הסקוטי: , ,
כדורגלן השנה של כדורגלני ליגת העל הסקוטית:
סטיבן ג'ון הדלי איש ממשל אמריקאי לשעבר שכיהן כיועץ לביטחון לאומי ה-21 של ארצות הברית, תחת ממשלו של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש בשנים 2005–2009. נחשב לאחד ממעצבי מדיניות החוץ הבולטים בתקופת ממשל בוש הבן.
בנם של סוזן (לבית בנטלי), עקרת בית, ורוברט וו.
בשנים 1966–1972 השלים הדלי תואר ראשון באוניברסיטת קורנל בממשל ותואר שני במשפטים מטעם אוניברסיטת ייל.
במהלך הלימודים עבר הדלי קורס קציני מילואים ועם סיומם והתגייס לצי ארצות הברית.
הדלי שירת כקצין במודיעין הצי, הוצב בפנטגון כקצין הערכות מודיעין.
לאחר שחרורו בשנת 1975 בדרגת לוטננט עבד בעבור המועצה לביטחון לאומי.
בהמשך עבד בעבור הוועדה שחקרה את פרשת איראן-קונטראס.
במהלך נשיאותו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש עבד הדלי כעוזר שר ההגנה.
בשנים 1993–2001 עבד במגזר הפרטי כיועץ אסטרטגי וכשותף בכיר בפירמת עורכי דין.
הדלי שימש כיועץ בכיר למדיניות חוץ של המושל ג'ורג' ווקר בוש במהלך המירוץ לנשיאות.
לאחר שבוש זכה בבחירות מונה הדלי לסגן היועץ לביטחון לאומי, תחת קונדוליזה רייס.
עם תחילת כהונתו השנייה של בוש כנשיא, בינואר 2005 מונה הדלי ליועץ לביטחון לאומי ה-21 של ארצות הברית וכיהן בתפקיד עד לינואר 2009.
סטיבן גארדנר הוא אתלט מאיי בהאמה, אלוף אולימפי (טוקיו 2020), אלוף העולם (דוחה 2019) וסגן אלוף העולם (לונדון 2017) בריצת 400 מטר ובעל מדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) בריצת שליחים 4X400 מטר.
גארדנר זכה שלוש פעמים רצופות באליפות איי באהמה בריצת 400 מטר (2015–2017).
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין הוא סיים במקום 16 ריצת 400 מטר בתוצאה של 44.98 שניות.
נוסף לכך, הוא השתתף בריצת שליחים 4x400 מטר שנפסלה בשלב המוקדמות.
באותה שנה זכה בתחרות ליגת היהלום באוסלו.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הוא זכה במדליית ארד בריצת שליחים 4X400 מטר ביחד עם אלונזו ראסל, מייקל מת'יו וכריס בראון בשיא לאומי חדש של 2:58.49 דקות, אחרי ארצות הברית (2:57.30 דקות) וג'מייקה (2:58.16 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.72 שניות.
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 הוא זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.41 שניות, אחרי וייד ואן ניקרק מדרום אפריקה (43.98 שניות) ולפני עבדאללה חרון מקטר (44.48 שניות).
בתחרויות ליגת היהלום שנערכו בדוחה ובסטוקהולם אותה שנה הוא זכה במדליות זהב בריצת 400 מטר
בתחרות ליגת היהלום שנערכה בדוחה, קטר ב-4 במאי 2018 הוא זכה בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 43.87 שניות ובשאנגחאי.
בתחרות שנערכה בקורל גייבלס, פלורידה ב-8 באפריל 2018 קבע גארדנר בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 19.75 שניות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-4 באוקטובר 2019 הוא זכה במדליית זהב בשיא לאומי חדש של 43.48 שניות, לפני אנתוני זמבראנו מקולומביה (44.15 שניות) ופרד קרלי מארצות הברית (44.17 שניות).
באולימפיאדת טוקיו זכה גארדנר במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 43.85 שניות, לפני אנתוני זמבראנו (44.08 שניות) וקיראני ג'יימס מגרנדה (44.19 שניות).
סטיבן דנהאם היה שחקן אמריקאי.
הוא התפרסם בזכות תפקידיו בתור ד"ר הנדרסון בסרט "המומיה" ובתור ד"ר פול צ'מברלין בסרט"חותנת בהפרעה".
סטיבן דנהאם נולד כסטיבן דנהאם באוארס בבוסטון, מסצ'וסטס ב-14 בספטמבר 1964. הוא גדל במנצ'סטר (ניו המפשייר), ניו המפשייר.
הוא היה נשוי לשחקנית אלכסונדרה לי.
דנהאם שיחק בסרט הקולנוע "המומיה" בתפקיד הנדרסון.
הוא שיחק את פיטר בסרט "אחיות או לא להיות" וצ'אד בסדרת הטלוויזיה "טרו ג'קסון".
הוא נודע גם בתפקידו כצ'רלי ת'ורפ בסדרת הטלוויזיה "Hot Properties".
הוא שיחק את אדוארד ב-"DAG" בין השנים 2000–2001. דנהאם שיחק בעשרות סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע בין היתר הופיע בסרט הקולנוע "שחק אותה סמארט" משנת 2008. בשנת 2011 הוא הופיע בסדרה "שוות בקליבלנד", כששיחק ברמן מכת האמיש, ובשנת 2012 היה לו תפקיד בפעילות "פעילות על-טבעית 4" לצד אשתו אלכסונדרה לי.
הוא לקה בהתקף לב ומת ב-14 בספטמבר 2012, יום הולדתו ה-48, בברבנק, קליפורניה.
כותרות הסיום של הסרט "פעילות על-טבעית 4" כוללים הקדשה אליו.
שנה סרט תפקיד הערות 1987 You Taki' to Me?
סטיבן מייקון גריר הוא חוקר עב"מים אמריקאי וטראומטולוג בדימוס, שהקים את המרכז לחקר תבונה חוצנית (CSETI) ואת פרויקט החשיפה, המבקש לחשוף מידע מסודר אודות עב"מים.
גריר נולד בשארלוט, צפון קרוליינה.
לטענתו, הוא ראה חפץ מעופף לא מזוהה מטווח קרוב כשהיה בן שמונה בערך, מה שהשרה את התעניינותו באופולוגיה .
הוא הוכשר כמורה למדיטציה טרנסצנדנטלית ושימש כמנהל ארגון מדיטציה.
בשנת 1990 הקים ד"ר גריר את המרכז לחקר מודיעין חוץ-ארצי (CSETI) כדי ליצור יוזמה דיפלומטית ומבוססת מחקר ליצירת קשר עם תרבויות חוץ-ארציות.
ההצהרות הרשמיות בדבר כוונותיה כללו גם קטגוריה חדשה של מפגשים מחוץ לכדור הארץ, כלומר CE-5 או "מפגשים קרובים מהסוג החמישי".
זה הוגדר על ידי גריר כמיזם לתקשורת יזומה על ידי בני אדם עם תבונה חוצנית.
מאז הקמתו השקיע הארגון בין 3.5 מיליון דולר ל-5 מיליון דולר כדי להשיג את יעדיו.
בארגון טוענים כי יש לו למעלה מ-3,000 דיווחים מאושרים על תצפיות של עב"מים על ידי טייסים, ומעל ל-4,000 הוכחות למה שהם מתארים עקבות נחיתה.
הכוונה היא לאירועים שבהם עב"מים הותירו עדויות שניתן לאתר אחר הנחיתה על כדור הארץ, כגון קריאות אלקטרומגנטיות.
הארגון משתמש בצוותי חקירה המגויסים במהירות (RMIT - Rapid Mobilization Investigation Team), במטרה להגיע לאתרי נחיתה במהירות האפשרית.
CSETI הגדירה פרוטוקול ליצירת קשר אנושי עם עב"מים תוך שימוש בתודעה.
בשנת 1993 הוא ייסד את פרויקט החשיפה - פרויקט מחקר שמטרתו לחשוף לציבור את הידע לכאורה של הממשלה בנושא עב"מים, תבונה מחוץ לכדור הארץ ומערכות אנרגיה והנעה מתקדמות.
פרויקט החשיפה הוקם במטרה להעניק חנינה לחושפי שחיתויות ממשלתיים שמוכנים להפר את שבועות הביטחון שלהם ולשתף ידע פנימי אודות עב"מים.
לדברי גריר הוא העביר תדרוך למנהל ה־CIA ג'יימס וולסי בארוחת ערב, וולסי הצהיר כי הקשיב בנימוס.
באוקטובר 1994 הופיע גריר בספיישל הטלוויזיה של לארי קינג "הכיסוי של עב"ם?" .
בשנת 1995 עבד גריר כרופא במחלקה לרפואה דחופה בבית החולים קלדוול ממוריאל, שם היה יו"ר.
בשנת 1997 ד"ר גריר, יחד עם חברים נוספים ב־CSETI, כולל האסטרונאוט של אפולו אדגר מיטשל, ערכו מצגת בתדרוך רקע לחברי הקונגרס.
בשנת 1998 ויתר גריר על הקריירה שלו כרופא בחדר מיון לטובת פרויקט הגילוי.
במאי 2001 קיים גריר מסיבת עיתונאים במועדון העיתונאים הלאומי בוושינגטון הבירה ובה השתתפו 20 אנשי חיל האוויר בדימוס, מינהל התעופה הפדרלי וקציני מודיעין.
בשנת 2013 הפיק גריר את סיריוס, סרט תיעודי המפרט את עבודתו והשערותיו בנוגע לחיים מחוץ לכדור הארץ, כיסויים ממשלתיים ומפגשים קרובים מהסוג החמישי.
את הסרט ביים אמארדיפ קלקה בקריינות תומאס ג'יין, והוא מבוסס על ספרו של גריר משנת 2006 Hidden Truth: Forbidden Knowledge.
הסרט הוקרן בבכורה ב־22 באפריל 2013 בלוס אנג'לס, קליפורניה, והוא מציג ראיונות של אנשי ממשל וצבא לשעבר.
סיריוס מתאר שלד אנושי בגודל שישה אינץ 'המכונה שלד אטקמה, ומציג תמונות ובדיקת DNA של השלד.
עדויות גנטיות הראו כי מדובר על בני אדם, עם סמנים גנטיים שנמצאו אצל "נשים ילידות מאזור צ'ילה בדרום אמריקה".
מנהל המרכז שביצע את הניתוח אמר, "זו תעלומה רפואית מעניינת של אדם אומלל עם סדרה של מומים מולדים שכרגע [...] הגנטיקה שלהם אינה ברורה מאליה."
סרטים תיעודיים אחרים על עבודתו של סטיבן גריר
בשנת 2017, הסוד המוכחש הגדול בעולם הופק והופץ על ידי Hulu.
מפגשים קרובים מהסוג החמישי: הקשר החל החל שוחרר באפריל 2020. הסרט התיעודי בוים ונכתב על ידי מייקל מזולה ומככב בו ד"ר סטיבן מ.
סטיבן גריי הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע בפריסטרי אתונה מליגת העל היוונית.
ב-125 משחקים במכללה, גריי העמיד ממוצעים של 11.5 נקודות, 3.5 ריבאונדים, 2.7 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק.
בעונתו האחרונה, הוא נבחר לחמישיית המחוז ולקבוצת המערב בשנים 2010 ו-2011. הוא זכה עם מכללתו באליפות המחוז בשנים 2009 ו-2011.
ב-12 ביולי 2011, גריי חתם לעונה בונטספילס מהליגה הלטבית.
לאחר ששיחק בוושינגטון ויזארדס במסגרת ליגת הקיץ של ה-NBA, ב-16 בדצמבר 2012 חתם גריי לעונה בקוראל רואן באסקט מהליגה הצרפתית.
ביולי 2013, שיחק גריי באינדיאנה פייסרס בליגת הקיץ.
ב-7 באוגוסט 2013, גריי חתם לעונה בתדמון זוק הלבנונית.
לאחר ארבעה חודשים שוחרר גריי מהקבוצה וב-7 בדצמבר הוא חתם עד תום העונה בגראבלין דנקירק.
ביולי 2014, שיחק גריי בקליבלנד קאבלירס בליגת הקיץ.
מאוחר יותר באותו חודש, גריי חתם בדיז'ון באסקט הצרפתית.
באותה עונה נבחר גריי לאולסטאר של הליגה.
בתום העונה סיים גריי כקלעי המוביל בליגה כולה עם 16.8 נקודות בממוצע למשחק.
ב-21 במאי 2015, חזר גריי לגראבלין דנקירק וחתם שם לשנתיים.
ביולי 2015, הצטרף לברוקלין נטס במסגרת ליגת הקיץ.
ב-5 בדצמבר 2016, עזב גריי את גראבלין דנקירק וחתם עד תום העונה בלאבריו מהליגה היוונית.
ב-5 באוקטובר 2017 גריי חזר לאבריו וחתם לעונה.
ב-28 בינואר 2018, הוא עזב את לאבריו וחתם לעונה במועדון הכדורסל זאדאר מהליגה הקרואטית.
בקבוצה הוא העמיד ממוצעים של 19.8 נקודות ו-3.1 ריבאונדים למשחק.
ב-31 ביולי 2018 חזר גריי ליוון וחתם לעונה בפריסטרי אתונה.
ב-17 ביוני 2019, האריך גריי את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת.
באותה עונה הוא קלע 12.8 נקודות בממוצע למשחק.
ב-17 ביוני 2020, גריי האריך את חוזהו לעונה שלישית ברציפות.
ב-27 באוקטובר 2020, גריי קבע שיא בליגת האלופות, לאחר שהעמיד מדד יעילות של 47. הוא קלע 39 נקודות, כשקלע ב-10 מ-13 לשלוש, בניצחון 88–106 על ריטאס וילנה.
ב-15 בינואר 2021, עזב גריי את פריסטרי כדי לחתום באיגוקאה מהליגה הבוסנית.
ב-19 ביולי 2021, גריי חתם לעונה בהפועל חולון מהליגה הישראלית.
ב-15 לדצמבר 2021 שוחרר גריי מהפועל חולון.
סטיבן ברקוף הוא שחקן, סופר, מחזאי, ובמאי תיאטרון יהודי-בריטי.
ברקוף הופיע וביים מחזות גם בישראל.
כיוצר תיאטרון הוא מוכר בזכות סגנון ההופעה העוצמתי שלו, המשלב אלמנטים של תיאטרון פיזי, תיאטרון טוטאלי ואקספרסיוניזם.
כשחקן קולנוע, הוא ידוע בעיקר בהופעותיו בתפקידי נבל, כולל גילומיו של הגנרל אורלוב בסרט "אוקטופוסי" (1983) מסדרת סרטי הריגול ג'יימס בונד, ויקטור מייטלנד ב"השוטר מבוורלי הילס" (1984), קולונל פודובסקי ב"רמבו: משחק הדמים 2" (1985) ואדולף היטלר במיני סדרת הטלוויזיה מלחמה וזיכרון (1988–1989).
ברקוף נולד בשם לסלי סטיבן ברקס, בשכונת סטפני שבמזרח לונדון, בנם של פאולין "פולי" (לבית היימן), עקרת בית, ואלפרד "אל" ברקס, חייט.
ברקוף הוא ממוצא יהודי; סבו וסבתו היגרו לאנגליה בסוף המאה ה-19, סבו וסבתו מצד אביו מרומניה, וסבו מצד אמו מרוסיה.
שם משפחתו היה במקור ברקוביץ', אך אביו שינה אותו לברקס, כדי לסייע בהטמעה של המשפחה בחברה הבריטית.
ברקוף שינה את שם משפחתו באופן חוקי לברקוף ואימץ את שמו האמצעי.