tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאפיין מובהק בכתיבתו התזמורתית היא נוכחותו המתמדת כמעט של הפסנתר; רוב יצירותיו התזמורתיות כוללת תפקיד בולט לכלי זה, בהן קונצ'רטו קטן לצ'מבלו ותזמורת קאמרית.
עיקר כתיבתו משנות ה-30' עד שנות ה-50' הייתה בקו נאו-קלסי, אבל ביצירותיו האחרונות כלל בסגנונו מחוות רפסודיות ותחושה צורנית משוחררת וספונטנית יותר.
דבר זה בולט ביותר לאוזן כשמשווים את הסימפוניה השישית שלו, "פנטזיות סימפוניות", לחמש קודמותיה, שנכתבו כולן בשנות ה-40'.
אחת היצירות הידועות פחות של מרטינו כוללת תרמין ונכתבה בהזמנת לוסי ביגלו רוזן.
מרטינו החל לעבוד על הזמנה זו בקיץ 1944 וסיים את ה"פנטזיה לתרמין, אבוב, רביעיית מיתרים ופסנתר" ב-1 באוקטובר.
הוא הקדיש אותה לרוזן, שביצעה אותה כסולנית תרמין בביצוע בכורה בניו יורק ב-3 בנובמבר 1945, עם רביעיית קוטצן ורוברט בלום.
האופרה של מרטינו "הפסיון היווני" מבוססת על רומן באותו שם מאת ניקוס קאזאנצאקיס.
בּ֫וּדְרוּס (בֻּ֫דְרֻס) (ערבית: بُدرُس) הוא כפר פלסטיני, הנמצא כ-30 קילומטרים צפון-מערבית לרמאללה, כ-6 קילומטרים צפונית למודיעין עילית, כמה מאות מטרים מהקו הירוק.
יישובים סמוכים הם קיביה ונעלין ממזרח ובית נחמיה שבישראל ממערב.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, מנתה אוכלוסיית הכפר כ-1,790 נפש באמצע שנת 2016.
"בודרוס" הוא הגרסה הערבית לשם פטרוס, שמשמעו "סלע"; יישוב בשם פאטריס מוזכר בתוספתא.
לפי עדויות ארכאולוגיות, מח'רבת בודרוס השוכנת כ-2 קילומטרים מערבית לכפר, אזור הכפר היה מיושב החל מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל.
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, עיזים וכוורות דבורים.
הכפר השתייך לנאחיית (נפת) לוד.
במסגרת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1870 תועד היישוב ככפר קטן ובו שני אתרים קדושים ומטעי זיתים.
ב-11 בדצמבר 1917 כבשה הדיוויזיה ה-75 של הקורפוס ה-21 של הצבא הבריטי את הכפר וסביבתו.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בבודרוס הייתה אוכלוסייה של 334 נפש, כולם מוסלמים.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 98 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 430 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 510 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 7,935 דונם.
אשר מתוכם הוקצו 636 לחקלאות שלחין, ו-2,412 לגידולי דגנים.
במלחמת העצמאות יצב הלגיון הערבי קו הגנה באזור הכפר והעביר תגבורות בדרך שעברה בכפר מאזור בית סירא למזרח השפלה.
במהלך "מבצע דני", בלילה שבין ה-17 ל-18 ביולי 1948 ניסה גדוד 44 של חטיבת אלכסנדרוני להרחיב את השליטה במזרח השפלה ולצורך כך החל בשעה 2:30 להפגיז את הכפר במרגמות כבדות ובתותחים.
במקביל עלו לוחמים לחרבת ראס דליה והתבצרו בה.
ביום למחרת תקפו שריונית הלגיון את ראס דליה אך נהדפו.
לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר בודרוס משליטה בריטית לירדנית.
בעקבות קביעת הגבול בין ירדן וישראל כ-300 מטר ממערב לכפר, איבד הכפר חלק מאדמותיו, שנמסרו לישראל במסגרת הסכמי שביתת הנשק עם ירדן ב-1949. ב-6 במאי 1949 נסוג הלגיון הירדני ממזרח לקו "בודרוס-קלקליה".
באפריל 1951, קבוצה של חיילים ישראלים שסיירה לאורך הגבול טעתה בניווט והגיעה לפאתי הכפר.
במקום החלו חילופי אש, הכוח הישראלי נסוג אך חייל פצוע נלקח בשבי.
החייל, שלמה טובול, הוחזר לישראל לאחר כשלושה שבועות.
בלילה שבין 14 באוקטובר ל-15 באוקטובר 1953 הותקף הכפר כחלק מפעולת קיביה.
בפעולת הסחה נורו כ-50 פגזים על הכפר, במטרה להסיח את תשומת לבו של הלגיון הירדני וכוח בפיקודו של אליהו (אלי) גוזני חסם את הכביש המוביל בינה לקיביה שמצפון, למנוע הגשת עזרה.
מספר ימים אחר כך שוב התרחשו חילופי אש בין צה"ל ללגיון הירדני בכפר.
ב-27 באפריל 1954, הותקף הכפר בירי על ידי צה"ל וילדה בת 12 נפצעה.
לאחר מלחמת ששת הימים הופקעו אדמות נוספות (אדמות שהיו בשטח ההפקר במובלעת לטרון).
בסך הכל איבד הכפר כ-5,700 דונם מאדמותיו.
בתחילת שנות השמונים, הופקעו כ-200 דונם של שטחים חקלאיים ממערב ומדרום לכפר לצרוך שטחי אימונים של מתקן אדם ("שטח אש 203" ו"שטח אש 204") והכביש המוביל מהכפר מערבה נחסם לתנועה.
בשנת 2003 החלה בניית גדר ההפרדה על אדמות הכפר הנותרות, כך שהייתה עתידה להותיר כחמישית מהן בצדה המערבי (ה"ישראלי").
החל מנובמבר אותה שנה הובילו תושביו מאבק בשיתוף פעילי שמאל ישראלים ובינלאומיים, שכלל הפגנות, קמפיין ציבורי ועתירות משפטיות.
בעקבות המאבק הוצא צו להפסקת העבודות ותוואי הגדר שונה, כך שרק 97 דונם מאדמות הכפר יופקעו.
ב-15 בינואר 2013, נהרג סמיר עווד, תושב הכפר בן 16, מירי חי של חיילים ליד גדר ההפרדה בסמוך לבודרוס.
מתחקיר שערך צה"ל עלה כי על אף שלחיילים לא נשקפה בשום שלב סכנה הם ירו בעווד שלוש פעמים, בניגוד מוחלט להוראות הפתיחה באש.
ב-31 בדצמבר 2015 הוגש כתב אישום נגד מפקד הכוח וחייל, בגין "מעשה פזיזות ורשלנות".
ביוני 2018 דווח כי הפרקליטות מתכוונת לחזור בה מכתב האישום, לאחר שההגנה טענה לאכיפה בררנית נגדם, כיוון שחיילי צה"ל שביצעו דברים דומים לא הועמדו לדין.
בשנת 2010 הופק סרט תיעודי בשם "בודרוס" המגולל את סיפור מאבק הכפר נגד תוואי גדר ההפרדה.
הסרט מתמקד בדמותו של מנהיג מקומי, עייד מורר, המאחד את כל הכוחות הפוליטיים בכפר – פת"ח, חמאס והחזית העממית – עם מפגינים ישראלים ובין-לאומיים, למאבק עממי לא-חמוש נגד הגדר.
בפברואר 2010 זכה הסרט במקום השני בקטגוריית חביב הקהל בפסטיבל ברלין.
בודרי או באלדריק שימש כאב מנזר בבורגויי משנת 1079 ועד 1106. בשנת 1107 התמנה לבישוף בדול-דה-ברטאן , וכיהן בתפקיד זה עד יום מותו.
תרומותיו החשובות הן בהיסטוריה, שירה, הגיוגרפיה ועוד.
לאחר שלמד בבית הספר באנז'ה, הצטרף למנזר בורגויי שבאנז'ו (Anjou), ובשנת 1079 נתמנה לעמוד בראשו.
בודרי היה שותף לאסכולת הכותבים בלטינית, הנודעת כיום כ"אסכולת לואר".
בשנת 1107 מינה אותו האפיפיור פסקליס השני למשרת הבישוף של דול.
בודרי השתתף בכל מועצות הבישופים של אותה עת, נסע פעמים אחדות לרומא, ותיאר בכתב את מסעו לאנגליה.
יצירותיו הפיאטיות של בודרי נכתבו כמעט כולן בזמן שהותו במנזר בורגויל (Bourgueil).
כמעט כל 256 השירים המיוחסים לו נמצאים בכרך אחד, ככל הנראה עותק מורשה.
הם כוללים קשת רחבה של סגנונות שירה, החל מאפיטף, רומן מכתבים, חידות ועד יצירות ארוכות כמו "כתב הגנה" על המיתולוגיה יוונית ושירי שבח לאדלה מנורמנדי 1,368 שורות-חרוזים בדומה למתואר בשטיח באייה.
התמות ביצירותו משתייכות לשני תחומים עיקריים: האהבה כולל פדופיליה ומשחק-שירה (צרפתית : iocus).
הציטוטים החוזרים והפרשנויות שלו, חושפים ידע עמוק והערכה לאובידיוס, שהיו נדירים בדורו.
העבודה המוערכת ביותר של בודרי נכתבה במחצית השנייה של הקריירה שלו.
היצירה הנקראת "ההיסטוריה של ירושלים" ("Historiae Hierosolymitanae") מהווה דין וחשבון לגבי מסע הצלב הראשון המבוסס בחלקו על עדויות של עדי ראייה ותיקונים מאת אב הכנסייה פייר מילזיס שליווה את מסע הצלב.
בין עבודותיו יש שירים על כיבוש אנגליה ועל שלטונו של פיליפ הראשון וכן מכתבים לנזירי מנזר פקם המכילים מידע על אודות אורחות חיי הברטונים (תושבי חבל ברטאן), האנגלים ונורמנים.
בוהוסלב בלבין נולד ב-1621 בהראדץ קראלובה, שנודעה בעבר בגרמנית כקניגרץ.
הוא היה הצעיר מבין שבעה ילדים של משפחה קתולית בוהמית, צאצאים של שושלת האבירים בלבין ז וורליצ'נה (Balbínové z Vorličné) שירדה מנכסיה במהלך המאה ה-17 ונדחקה למעמד הבורגנות.
אביו לוקאש בלבין שקבורניץ כיהן כבורגגרף ("רוזן העיר") פרדוביצה.
ככל הנראה, הסנדק של בוהוסלב בטקס הטבילה היה לא אחר מולנשטיין.
אחרי מותו הפתאומי של אביו בשנת 1622 נלקחו הילד יחד עם אמו, סוזנה, לטירת צ'סטולוביצה, על ידי ידיד של המשפחה, אוטו פון אופרסדורף.
בהמשך הם נתמכו על ידי ניקולאוס פון שנפלדט.
בלבין היה בילדותו ילד חולני, אבל לבסוף שרד יותר מכל ששת אחיו.
אהב לקרוא ספרים והתעניין בעיקר בתחום ההיסטוריה.
כבר בגיל 7 קרא שלוש פעמים את הכרוניקה של ואצלב האייק מליבוצ'אן.
הוא התחנך באמונה קתולית אדוקה, שהשפיעה על חייו ועל פעילותו בעתיד.
בגיל 9 שהה במשך שנה בבית ספר של הבנדיקטינים במנזר בראונאו (בצ'כית- ברומוב) ולאחר מכן למד בבתי ספר של הישועים ביצ'ין, פראג, אולומוץ, ברנו וגלאץ (כיום קלודסקו בפולין).
לימודים במקומות מרובים לא היו יוצאי דופן באותה תקופה.
בלבין רכש ידע רחב בשפות קלאסיות, ספרות, פילוסופיה והעמיק את ידיעתו בהיסטוריה של חבל בוהמיה.
באולומוץ הושפע במיוחד על ידי האב מיקולאש לצ'צקי, שאת קורות חייו עתיד היה לכתוב.
את ימי החופשה נהג לבלות בצ'סטולוביצה.
את יופיו של הטבע למד להכיר במיוחד כמלווה את אוטו פון אופרסדורף במסעי ציד.
שנותיו הראשונות כחבר מסדר הישועים
בגיל 15 נכנס בלבין למכללה הישועית בברנו כחניך (novicius) וכעבור שנתיים נדר את נדריו הראשונים כחבר מסדר הישועים.
בגיל 18 התקבל ללימודי פילוסופיה במכללה הישועית קלמנטינום בפראג.
אחרי קבלת התואר הראשון לימד באותה מכללה ועשה לימודי תואר דוקטור בתאולוגיה בבית הספר הישועי בטז'בון (ויטינגאו).
בהמשך בנוסף להסמכתו כאיש כמורה קיבל גם את התואר M.A ,מגיסטר ב"אמנויות החופשיות".
בשנת 1642 ליווה בלבין את הפדגוג הספרדי רודריגו אריאגה במסעו ברחבי בוהמיה, מה שסיפק לו הזדמנות לאסוף בספריות ובארכיונים חומר רב ששימש לו מאוחר יותר במחקריו ההיסטוריים.
בשנת 1648, זמן קצר אחרי סיום מלחמת שלושים השנים, השתתף כחבר ביחידת סטודנטים בהגנה על הגשר קרל מפני הכוחות השוודים ונפצע בקרב.
לפי בקשתו נשלח בשנת 1649 כמיסיונר באזור קונוואלד בבוהמיה ועודד, בדרך מתונה בהשוואה לעמיתים אחרים, להעברת אחרוני ההוסיטים והפרוטסטנטים בחזרה לחיק הנצרות הרומית-קתולית.
את ספרו הראשון כתב בלבין בלטינית בשנת 1646 לרגל הכתרתו של פרדיננד הרביעי כמלך בוהמיה, תחת הכותרת „Legatio apollinis coelestis ad universitatem Pragensem".
בתום פעילותו המסיונרית החל משנת 1653 הקדיש את עצמו להוראה וכתיבה.
עבד במוסדות לימוד רבים - במכללות הישועיות בגלאץ, פראג, צ'סקי קרומלוב, ברנו, ייצ'ין וינדריכוב הראדץ.
אולם בגלל בקורת על התנהלותו הדתית, ועל הפטריוטיזם הצ'כי שהפגין, נאלץ בשנת 1661 להפסיק את עבודתו כמורה.
כשמתח בקורת על הממונים עליו, ובמיוחד על סגן הסופריור ברנרד איגנץ בוז'יטה ממרטיניץ, שסירב לאשר את פרסום קטעי ההיסטוריה הבוהמית שהוא כתב, נדרש לעזוב את פראג.
נשלח לפרובינציה והופקד על כתיבת היסטוריה של המסדר הישועי בבוהמיה.
הורשה לשוב לפראג רק בשנת 1676.
עדיין נתקל בקשיים רבים מצד הממונים עליו במסדר ונאלץ ללכת ולהתבודד תוך שקיעה בעבודתו ההיסטורית.
זיהה את סיכון הגרמניזציה וההתבוללות של האומה הצ'כית אחרי הקרב בהר הלבן והתחיל להיאבק על שימור השפה והתרבות הצ'כית.
את המסמכים הרבים שאסף בספריות וארכיונים רבים בבוהמיה תיעד בספרו ב-20 כרכים " „Miscellanea Historica Regni Bohemiae", ממנו הספיק לפרסם רק עשרה כרכים.
בספר תיאר את כל המונומנטים ההיסטוריים-תרבותיים של ארצו, כמו כן את הטבע, את התושבים, על תרבותם ושפתם.
על ידי כך הפך בתקופת הקונטרה-רפורמציה למגן החשוב ביותר של המורשת הבוהמית.
בגלל בקיאותו ההיסטורית והמחשותיו הספרותיות כונה "טיטוס ליביוס של בוהמיה" או "פליניוס של בוהמיה".
כתב מעל שלושים ספרים, ביניהם החשוב ביותר היה "Miscellanea Historica regni Bohemiae בשישה כרכים, (פראג, 1679-1687}, שבו תיאר את הגאוגרפיה, ההיסטוריה הטבעית, האירועים ההיסטוריים העיקריים של מולדתו.
ספרו כולל גם ביוגרפיות קצרות (vitae) של בוהמים מפורסמים.
למרות מחלותיו והתעוורותו הכמעט מוחלטת המשיך בלבין גם בזקנתו את מפעלו ההיסטורי והספרותי.
אחרי שני אירועי שבץ המשיך לכתוב תוך כדי הכתבה לעוזר סופר.
בוהוסלב בלבין נפטר בשנת 1683, 4 ימים לפני שמלאו לו 67. הוא הובא לקבורה בקריפטה של כנסיית סלבטור הקדוש בפראג.
בוהוסלב בלבין היה מעריץ גדול, לפעמים בצורה לא בקורתית דיה, של הכרוניקן וצלב האייק מליבוצ'ן, שהשפיע מאוד על כתיבתו.
הוא לקח מהאייק כמה שגיאות היסטוריות, שהיו קשורות להאדרת העבר של בוהמיה.
שהופיע בשנת 1665. הוא מתאר על אתר קתולי קדוש בטוז'אני (וארטה),יעד לעליות לרגל על יד ברנו, ועל האנדרטה של ומרים הקדושה בהר הקדוש על יד פז'יברם.
בלבין לא סיים את כתיבת הספר, כשנתבקש על ידי הישועים לכתוב את תולדות מסדרם בבוהמיה.
בשנים 1633-1632 כתב בלבין בקלאדובה את Dissertatio apologetica pro lingua Slavonica, praecipue Bohemica(דברי שבח על השפה הסלבית, ובמיוחד הצ'כית), עבודה שפרסם בעילום שם והוטל עליה איסור.
הספר בא להגן על שפה הצ'כית, גינה עם זאת את הנטיות להתבדלות, אך כלל בד בבד גם דברי בקורת כלפי המעמד השלט, הפקידות הבכירה, מוסדות החינוך והכנסייה.
הספר התפרסם שוב רק בשנת 1775 על ידי פרנטישק מרטין פלצל.
הוא תורגם לשפה הצ'כית בשנת 1896 והפך למפורסם בכתביו.
מפעל חייו היה בעיניו עריכת ההיסטוריה של צ'כיה.
קודם כתב בלטינית קטע מתוך תולדות בוהמיה תחת הכותרת "„Epitome historica rerum Bohemicarum מהתנצרות הארץ ועד שנת 1526. דובר בה בעיקר על ימי שלטונו של הקיסר קרל הרביעי, שהיוו מעין תור הזהב של ההיסטוריה של בוהמיה.
הצנזורים של הספר התעניינו בכתיבה מחדש של כמה מפרקי הספר, במיוחד אלו בהם כתוב על השתלטות האוסטרים והשטירים על האזור.
את החלק הראשון של ספרו המקיף, שהיה עשוי לכלול 30 כרכים, ונשאר לא גמור, פרסם בלבין בשנת 1676 תחת הכותרת Miscellanea historica regni Bohemiae (דברים משונים ומגוונים מן ההיסטוריה של ממלכת בוהמיה)
חלק מן הספר הנקרא Bohemia docta ("בוהמיה המלומדת") הוקדש להיסטוריה התרבותית של האזור.
הוא דן בהיסטוריה של הספרות הצ'כית ושאר ההיבטים התרבותיים בבוהמיה.
אף על פי שנכתב מנקודת מבט קתולית, הפגין בלבין בספר רגשי אהבה למולדת ולתולדותיה.
בכרך הראשון "Liber naturalis" מתאר את בטבע של בוהמיה ותולדותיו
השני Popularis מוקדש לתושבים, השלישי Chorographicus למטופוגרפיה ולתאור המקומות.
או Bohemia sancta (בוהמיה הקדושה) הוא קובץ טקסטים המוקדשים ל 134 קדושים של בוהמיה, ולהמרטירים שלה ולנסים שהם עוללו.
הכרך הבא Parochialis או „Sacerdotalis" מתאר את הפרוכיות, הכרך
Episcopalis מורדש לבישופות של פראג, הכרך Regalis מדבר על שליטי בוהמיה, וה Epistolaris מסביר את חוקי הארץ.
שני כרכים דנים בגנאלוגיה של המשפחות הבוהמיות.
ספר זה של בלבין הוצא לאור בשנית בשנת 1770 על ידי י.
דיזבאך, עם הערות של העורך.
בלבין כתב גם ספרים על תולדות הדת ועל חיי יאן מנפומוק וקדושים אחרים.
תאר את המקומות שהוקדשו לבתולה הקדושה מרים או שנקראו לפי שמה.
Hroznatae" עוקב אחרי שורשי משפחת הרוזנים מגוטנשטיין, וייחוסיהם אל משפחת הרוזנאטי.
בלבין כתב גם שירים שפורסמו בספר Examen melissaeum.
האחרון בספריו שהושלמו היה Vita vener.
Patris Nicolai Lancicii, "ספר חיי האב הנכבד מיקולאש לנצ'יצקי".
Diva Turzanensis - הבתולה בטוז'אני במורביה
Monti'''' - הבתולה מן ההר הקדוש בפז'יברם
de Guttenstein מוצא הרוזנים מגוטנשטיין
Aernesti - על חיי הארכיבישוף ארנושט מפרדוביצה
Liber popularis - על אוכלוסיית בוהמיה
Liber chorographicus - על הטופוגרפיה של בוהמיה
Liber parochialis - על הפארוכיות של בוהמיה
Liber episcopalis - על הארכידיוקסה של בוהמיה
Liber regalis - על שליטי בוהמיה
Liber epistolaris - סדרת אגרות - על חוקי בוהמיה
Bohemia docta - על הספרות והחינוך בבוהמיה - פורסם בשנת 1777
בוהורודצ'אני (באוקראינית: Богородчани; בפולנית: Bohorodczany; ביידיש: בראדשין או בראטשין; או בכתיב עברי ברודשין) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה באמצע המאה ה-15, והיה בבעלות משפחת פוטוצקי.
בסוף המאה ה-17 הוקמה במקום כנסייה קתולית, אשר הועברה במאה ה-18 לדומיניקנים.
בעקבות חלוקת פולין, צורף היישוב לממלכת הבסבורג, ולאחר מכן לאוסטרו-הונגריה.
בשנת 1919 הועבר לשליטת פולין.
ישיבת יהודים בעיירה התקיימה מראשיתה.
עוד בתחילת המאה ה-18 הייתה בעיירה קהילה עצמאית, ואחד מרבניה הראשונים היה שמשון הלוי-הלר.
בסוף המאה ה-18 נפתח במקום בית ספר מיסודו של הרץ הומברג.
בשלהי המאה ה-19 מנתה האוכלוסייה היהודית בעיירה כ-2,000 נפש, קרוב למחצית מכלל תושביה.
בשנת 1903 נפתח בעיירה בית ספר מיסודו של הברון הירש.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, נערך פוגרום ביהודי העיירה, במהלכו נרצחו מספר יהודים, ובהם ילדים.
נשים רבות נאנסו, חלקן בבית הכנסת.
בתקופה זו עזבו יהודים רבים את העיירה.
פעילות ציונית התקיימה בעיירה עוד מסוף המאה ה-19, ובשנת 1898 הוקם בעיירה ארגון ציוני בראשות רב הקהילה, אורי-שרגא (פייבל) שרייער.
בשנת 1923 נפתח בעיירה סניף של פועלי ציון, ובשנת 1931 נפתח בה סניף של הרוויזיוניסטים.
בשנות השלושים פעל בעיירה קן של הנוער הציוני.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ונסיגת הפולנים מהאזור, בספטמבר 1939, נכנסו לעיירה איכרים אוקראינים חמושים בגרזנים, ואיימו לפגוע ביהודי המקום.
כעבור מספר ימים נכנסו לעיירה הסובייטים, וישבו בה עד לכניסת הגרמנים למקום ביוני 1941.
בספטמבר 1942 חוסל היישוב היהודי בעיירה, שמנה באותה עת כ-900 איש.
יהודי העיירה גורשו לסטניסלבוב, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום.
בודקת טהרה היא אחות או בעלת הסמכה רפואית מקבילה, שהוכשרה לביצוע בדיקות גינקולוגיות על מנת לזהות מקור אפשרי נוסף לדימום שאין מקורו ברחם, כגון פצע בנרתיק או בצוואר הרחם.
מטרת בדיקה זו היא כדי שלא תיטמא האישה בטומאת נידה, כדין כל אישה שראתה כתם על גופה או על בגדיה, או הרואה דם בבדיקה פנימית.
מאז שנת תשס"ב מכון פוע"ה בשיתוף בית החולים ביקור חולים מפעיל קורס הכשרה לבודקות טהרה בהיקף 48 שעות, המועבר לאחיות, מיילדות או רופאות שומרות מצוות, וכולל הדרכה הלכתית ורפואית.
המכון גם מקפיד שהבודקות לא יורו לנבדקת האם היא טמאה או טהורה, וכן מקפיד על תעריף בדיקה מקסימלי אחיד ונגיש.
נשים מופנות לבודקת טהרה על ידי רב או פונות אליה מיוזמתן, כשהן סובלות מדימום מחוץ לתקופת המחזור החודשי שלהן, וישנה סבירות שמקורו אינו ברחם.
בודקת הטהרה משלימה את המידע הנדרש לקביעת מעמדו ההלכתי של הדם ולעיתים גם מזהה מצב פתולוגי ומפנה את הנבדקת לטיפול רפואי.
בודקת הטהרה עשויה להיות נגישה ופנויה לביצוע הבדיקה יותר מרופא גינקולוג, ומודעת יותר למשמעותה ההלכתית של הבדיקה, ולייתר צורך בבדיקה גינקולוגית על ידי גבר.
בדיקות הטהרה מתבצעות בקליניקה פרטית, במרפאות קופת חולים בשיתוף פעולה עם הקופה, או בביתה הפרטי של הבודקת.
סיבה נוספת לפנייה לבודקת טהרה היא במקרה של אישה הסובלת מרגישות בנרתיק, וחוששת לפצוע עצמה תוך כדי בדיקת הפסק טהרה או הבדיקות הפנימיות המתבצעות בשבעת הנקיים שאחריה.
אישה זו עשויה לבקש מהבודקת לבצע את הבדיקה עבורה.
במקרה זה, הבודקת עשויה לעקוף אזור מדמם בפתח הנרתיק באמצעות מפסק גינקולוגי (בדיקה המוכרת בספרות ההלכה כ'בדיקת שפופרת') או לנטרל פצע עמוק יותר באמצעות משחה.
במקרה שהדם לא נמצא בבדיקה פנימית (וגינלית) אלא בכתם על גופה או בגדה של האישה וללא תחושה של יציאת דם וסת, די בזיהוי מקור אפשרי לדימום מחוץ לרחם, כדי שיהיה ניתן לתלות שהדם הגיע משם ואיננו מטמא.
יתר על כן, בברייתא המובאת בתלמוד הבבלי במסכת נידה, מבואר שבתנאים מסוימים ניתן לתלות את הדם בפצע בנרתיק או אף ברחם: .
כאשר בבדיקה מתגלה אזור אדמומי או מגורה אך הוא אינו מדמם, הבודקת עשויה לשפשפו בעדינות באמצעות מקלון עם צמר גפן כדי לבדוק האם מדובר בפצע.
מחוז בוה (בנאורית: Boe) הוא אחד מ-14 מחוזות נאורו.
מבחינה גאוגרפית, מחוז בוה ממוקם בדרום מערב האי נאורו.
המחוז גובל מצפון במחוז אייוו, מדרום ביארן, ממזרח בבואדה ובמערב באוקיינוס השקט.
המחוז משתרע על שטח של 0.5 קילומטר רבוע, מה שהופך אותו למחוז הקטן בנאורו.
גובה המחוז מעל פני הים הוא 5 מטר.
במחוז נולד נשיא נאורו בארון וואקה.
בוהדן יבהנוביץ' בוטקו (; נולד ב-13 בינואר 1991 בדונצק) הוא כדורגלן אוקראיני שמשחק בעמדות המגן בקבוצת צ'רנומורץ אודסה .
הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2008 קודם לקבוצה הבוגרת.
בשורות הקבוצה הבוגרת של שחטאר שיחק בוטקו משחקים מעטים.
הנהלת החברה השאילה אותו לקבוצות אחרות : עונה אחת הוא שיחק בווהלין לוצק, לאחר מכן שלוש עונות במדי איליצ'בץ מיראופול מהליגה האוקראינית הראשונה.
בעונת 2015/2016 הוא הושאל לקבוצת אמקאר פרם מהליגה הרוסית.
לקראת עונת 2016/2017 חזר לשורות שחטאר דונצק.
בוטקו שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה.
בנובמבר 2006 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה.
לאחר 21 משחקים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.
ב-2009 השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה בכדורגל לנבחרות עד גיל 19 וזכה עמה במקום הראשון.
במהלך האליפות נפצע במשחק השני בשלב הבתים ולא שותף במשחקים הבאים של הנבחרת בתחרות.
מנבחרת הנוער המשיך בוטקו לנבחרת הצעירה.
הוא שיחק 13 משחקים, הבקיע שער אחד.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק בוטקו מאז ספטמבר 2011. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול .
בוטקו היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012, אך לא שותף באף אחד מהמשחקים בטורניר.
הוא זומן גם ליורו 2016 והשתתף רק באחד מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
מקום ראשון באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19
מועדון הכדורגל הונבד בודפשט (בהונגרית: Budapest Honvéd FC), או בקיצור הונבד, הוא מועדון כדורגל הונגרי מהעיר בודפשט, המשחק בליגת המשנה ההונגרית.
המועדון נקרא בעבר קישפשט הונבד.
בוהוסלב סובוטקה (בצ'כית: Bohuslav Sobotka, נולד ב-23 באוקטובר 1971) הוא מדינאי צ'כי שכיהן כראש ממשלת צ'כיה בשנים 2014–2017 ובעבר הנהיג את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית.
סובוטקה נולד בדרום מזרח המדינה בשנת 1971, ועבר בילדותו לסלבקוב.
לאחר מהפכת הקטיפה ופירוק צ'כוסלובקיה, החל לקחת חלק במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, והקים את אגף הצעירים במפלגה.
בשנת 1996 נבחר לראשונה לבית הנבחרים הצ'כי.
בשנת 2002 מונה לשר אוצר לסגן ראש הממשלה.
כשר אוצר הקים צוות מקצועי של כלכלנים, גוף שהפך לאחר מכן למועצה הלאומית לכלכלה של ממשלת צ'כיה.
מדיניות הצנע שלו כללה פיטורי עובדים.
במרץ 2011 נבחר למנהיג המפלגה ובכך הפך לראש האופוזיציה לממשלתו של פטר נצ'אס.
בבחירות לפרלמנט שנערכו בשנת 2013 המפלגה קיבלה 20.45% מהקולות.
לאחר סכסוכים פנימיים רבים, הצליחה המפלגה להקים ממשלה קואליציונית עם מפלגות נוספות מהמרכז ומהשמאל.
ב-14 ביוני 2017, לאחר שפל בתדמית המפלגה, החליט סובוטקה להתפטר מהנהגת המפלגה, אך בחר להישאר ראש ממשלה.
באוקטובר 2017 נערכו הבחירות לפרלמנט ולראשות הממשלה נבחר אנדריי באביש מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
סובוטקה נשוי לאולגה סובוטקובה ולהם שני ילדים.
בּוֹדְרוֹגְקֶרֶסְטוּר (בהונגרית: Bodrogkeresztúr, ביידיש: קערעסטיר) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן בצפון-מזרח הונגריה.
הכפר שוכן על גדות נהר בודרוג, 48 קילומטרים מזרחית לעיר מישקולץ, בירת המחוז.
האזכור הראשון לכפר הוא מ-1239, וכמו כן מוזכרת טירה בקרבתו שככל הנראה חרבה במהלך הפלישה המונגולית לאירופה.
שמו המקורי של הכפר היה קרסטור (keresztúr), ומקורו לא ברור לחלוטין.
ככל הנראה הוא קשור למילה ההונגרית לצלב, קרסט (Kereszt), והוא ניתן על ידי צלבנים מקומיים.
במאה ה-16 קרסטור הוזכרה כעיירת שוק.
הכפר חרב פעמיים, בראשונה במהלך המרידה של פרנץ ראקוצי בתחילת המאה ה-18 ובשנייה במהלך מהפכת 1848 בהונגריה, אך הצליח להשתקם.
ראשית היישוב היהודי בכפר הוא ב-1726, עת התיישבו בו משפחות יהודיות בודדות שהיגרו מפולין.
תחילה היהודים עסקו בעיקר בחקלאות אך כעבור זמן קצר עברו למסחר ביין.
היהודים החלו להתאגד לקהילה מסודרת בסוף המאה ה-18.
בעקבות הקרע ביהדות הונגריה באזור שנת 1869 הקהילה הצטרפה לזרם האורותודקסי בהונגריה.
רבים מיהודי המקום היו חסידים והיה להם בית כנסת משלהם.
בין הרבנים ששירתו את הקהילה היהודית היו הרב אליעזר לונדון (1780–1796), הרב ישראל ורמן (1796–1799), הרב אברהם (אביש) טננבוים (1800–1815), הרב צבי הירש הכהן גלנץ (1830) נכדו של הרב משה טיטלבוים מאיהעל שהשפעתו בקהילה הפכה אותה למעוז החסידות.
ראש הקהילה האחרון היה סוחר בשם יוזף זיידנפלד.
בסוף המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20 עד מותו ב-1925 פעל בכפר הרב ישעיה שטיינר המכונה ר' ישעיה'לה מקרסטיר שגם הקים בה את חסידות קרסטיר.
מצב היהודים במקום התערער בעקבות החוקים האנטישמיים שחוקק ממשלו של מיקלוש הורטי החל מ-1938. ב-1942, לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, החלו להישלח צעירים יהודיים לעבודות כפייה.
בתקופה המלחמה אף ניזוק קשות האוהל שעמד על ציונו של הרב ישעיה שטיינר.
לאחר שהסתיימה המלחמה בשנת 1945 חזרו לכפר כמה עשרות מיהודי המקום ששרדו את השואה בראשם עמד הרב האחרון של קרעסטיר הרב יוסף מרדכי גינצלער (שנפטר בדמי ימיו ונטמן אחורי האוהל בקרעסטיר) וניסו להקים מחדש את הקהילה,
בין החוזרים בסוף שנת 1945 היו שמואל בוגלר ואחיו חיים שגילו שרוב בני משפחתם נספו.
אז מנתה הקהילה 37 ניצולים.
מספר היהודים בעיירה גדל ל-63 עד לשנת 1949, אך לאחר מכן הם החלו לעזוב באופן הדרגתי עד שהאחרונים עזבו בעקבות המרד ההונגרי ב-1956. האוהל שעל ציונו של הרב ישעיה שטיינר שוקם חלקית באותה העת על ידי הפליטים.
בשנת 1963 נעשה ניסיון נוסף לשקם ולחדש את מבנה האוהל, ובמימונם של מספר יהודים מליסקא הקימו את האוהל מחדש.
בסביבות שנת 2010 נסלל ושוקם השביל המוביל אל ציונו של הרב ישעיה שטיינר.
בשנת 2012–2013 שופץ והורחב האוהל על ידי צאצאיו.
שטח הבניין הסמוך ששימש בזמנים עברו לצורכי החברא קדישא הוסב לחדר עבור הכהנים.
ובמקביל נבנה אגף עבור עזרת נשים.
בערך בשנת 2015 הפך קברו של הרב ישעיה שטיינר לאתר עלייה לרגל והחל מנהג המוני לעלות לקברו, בפרט ביום השנה למותו.
בנוסף, פתחו נכדיו משפחת רובין וכן משפחת פרידלנדר בתי הכנסת אורחים לאלפי יהודים המגיעים לפקוד את המקום מדי שנה ומספקים אוכל ושתייה לציבור 24 שעות ביממה במשך כל ימות השנה, במקום אף קיימים בתי מדרש לתורה ולתפילה, ומקוואות טהרה.
כיום (2023) גרים בכפר כ-950 תושבים מקומיים שאינם יהודיים.
ובנוסף מספר יהודים שאינם מקומיים המתחזקים את בתי הכנסת האורחים במקום.
בודרוג (בהונגרית ובסלובקית: Bodrog) הוא נהר במזרח סלובקיה ובצפון-מזרח הונגריה.
הנהר נוצר במפגש הנהרות לאטוריצה ואונדובה במזרח סלובקיה ליד הכפר זמפלין.
הוא חוצה את הגבול הסלובקי-הונגרי בסמוך לעיר שאטוראליאויהיי וממשיך את זרימתו במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבהונגריה עד למפגשו עם נהר הטיסה בטוקאי.
ארכו של הנהר הוא 67 ק"מ מתוכם 15 ק"מ בסלובקיה ו-52 ק"מ בהונגריה.
בודק איות הוא יישום מחשב או חלק מיישום, המזהה בטקסט מילים החשודות בשגיאת כתיב.
בודקי איות נפוצים בתוכנות כמו מעבד תמלילים, דפדפן, דואר אלקטרוני ומנוע חיפוש.
לאחר זיהוי מילה חשודה עשוי היישום להציע הצעות לתיקון או לבצע תיקון אוטומטי .
בודק איות בסיסי מבצע את התהליכים הבאים:
סורק את הטקסט ומזהה את המילים הכלולות בו.
בודק כל מילה האם היא נמצאת ברשימה מוגדרת של מילים מאויתות נכונה (מעין מילון).
מסמן מילים שלא נמצאו במילון, למשל בקו תחתון אדום.
ברמה יותר מורכבת על בודק האיות להתחשב במורפולוגיה של השפה ולבדוק בין היתר תקינות של הטיות ומוספיות.
בנוסף לבדיקת האיות, התוכנה עשויה להציע תיקונים אפשריים למילה החשודה.
גישה אלטרנטיבית לבדיקת איות היא שימוש במידע סטטיסטי על השפה.
לשם כך יש לנתח מאגר טקסט גדול ולזהות בו תבניות סטטיסטיות, לדוגמה הסתברויות של רצפי אותיות שונים מאורך מסוים (n-grams).
היתרונות של גישה זו הן שיפור בסיבוכיות מקום ויכולת לתקן שגיאות במילים שאינן כלולות במילון.
האתגר בגישה זו הוא בניית המאגר וביצוע הניתוחים.
גישה זו מיושמת בספריית הקוד של פרויקט לוסין.
גישה שלישית לבדיקת איות עושה שימוש ברשימה מוגדרת של מילים שגויות.
גישה זו דומה להפניות הקיימות במילונים ואנציקלופדיות מכתיב שגוי של מונח לכתיב התקין.
גישה זו מיושמת בבוט ההחלפות של ויקיפדיה, לצורך ביצוע החלפה אוטומטית לא די בחשד שהמילה שגויה אלא יש להגדיר לה תיקון קבוע, ולכן יש להגדיר "רשימה שחורה" של שגיאות ותיקוניהן.
יש שעשו שימוש בניתוח אשכולות לבדיקת איות.
לפני שנוצרו תוכנות לבדיקת איות, האיות היה נבדק על ידי הכותב, או על ידי מגיה מקצועי.
בשנת 1960 פורסם מאמר המציע תיקון שגיאות אוטומטי על בסיס זיהוי האותיות החשובות במילה שאינה במילון והחלפתה במילה מהמילון עם אותן אותיות חשובות.
בשנת 1961, כחלק ממחקרו על ניתוח כתב מחובר, הקליד מדען המחשב לס ארנסט עשרת אלפים מילים באנגלית בשבעה גלילי סרט מנוקב.
בשנת 1967 המיר את גלילי הסרט המנוקב לסרט מגנטי.
לאחר ההמרה שכר סטודנט שכתב תוך יומיים תוכנה בשפת Lisp המאתרת בקובץ טקסט מילים שאינן במילון.
התוכנה לא הציעה הצעות לתיקון השגיאות ולכן לא הייתה פופולרית.
בשנת 1970 אחד הסטודנטים של לס יצר את תוכנת SPELL שהציעה תיקונים אפשריים למילים חשודות תוך כדי כתיבה.
התוכנית זיהתה מילים שאינן במילון ושכאשר מחליפים בהן אותיות סמוכות, מוסיפים או מחסירים אות אחת, מתקבלת מילה מהמילון.
המילה החלופית הוצגה למשתמש כאפשרות לתיקון האיות.
התוכנה נכתבה בשפת סף עבור מחשב PDP-10. זמן קצר לאחר מכן הועלתה התוכנה לרשת ARPANET, ממנה התפתחה רשת האינטרנט.
התוכנה הפכה לכלי עריכה סטנדרטי ברחבי העולם.
התוכנה שימשה כבסיס עבור בודק האיות Ispell שנכלל במערכות יוניקס.
קבוצה של שישה בלשנים מאוניברסיטת ג'ורג'טאון פיתחה את בודק האיות הראשון למחשבי IBM.
בודקי איות למחשבים אישיים היו זמינים כבר בשנת 1980 למחשבי CP/M ו-TRS-80, ובעקבות השקת מחשבי IBM PC ב-1981 נוצרו חבילות תוכנה עם בודק איות גם עבורם.
אחת החברות שמכרו בודקי איות הייתה רנדום האוס, עם תוכנה שהתבססה על המילון שלה.
באמצע שנות ה-80 דעך השוק של בודקי איות עצמאיים בעקבות הכללת בודקי איות בחבילות תוכנה של מעבדי תמלילים כגון WordStar ו-WordPerfect.
בעקבות מהפכת האינטרנט הרבה מההקלדה במחשבים עברה ממעבדי תמלילים לדפדפנים ותוכנות דואר אלקטרוני, וגם לאלה נוספו תכונות של בדיקת איות.
באינטרנט יש שימוש נרחב בחיפוש טקסטואלי ולכן מערכות החיפוש, ובראשן מנועי החיפוש, צריכים להתמודד עם שגיאות כתיב וטעויות הקלדה ולהציג תוצאות רלוונטיות למרות הטעות.
מדען המחשב פיטר נרביג, מבכירי גוגל, הסביר על מנגנון תיקון השגיאות של מנוע החיפוש.
בעקבות מהפכת הטלפונים החכמים והמעבר למקלדות וירטואליות, הרבה תוכנות מקלדת מכילות בתוכן בודק איות המאפשר פונקציות כמו תיקון אוטומטי והשלמה אוטומטית.
ישנן חברות המפתחות שירותי בדיקת איות במתכונת של תוסף לדפדפן , למשל גרמרלי וג'ינג'ר סופטוור.
לשפה העברית קיים תוסף בשם "עברי".
בשנת 2020 הוציאה חברת מיקרוסופט בודק איות לדפדפן כרום, הכולל 20 שפות, ביניהן אנגלית ועברית.
בוהו או באו היא האלה האם הבוראת, והלילה הראשוני הקדום מהמיתולוגיה הפיניקית, על פי המקורות ההלניסטים.
בסיפור הבריאה הפיניקי היא מופיעה כאלה קדומה.
האלה מופיעה בסיפורי הבריאה של המיתולוגיה הפיניקית, על פי המקורות ההלניסטים.
ומזוהה במחקר בתעתוק לאנגלית כ-Bahu, Bohû, או Baau.
על פי הערכות של מספר חוקרים, שמה נהגה במקור בפיניקית כמו בעברית בשם "בוהו", המתועתק באנגלית ל-Bohû, ובהמשך תורגם ליוונית והופיע כ-Baau.
האלה בוהו, האם הבוראת, האם הראשונית מופיעה בסיפור הבריאה הפיניקי, על פי המקור ההלניסטי.
האלה מוגדרת גם כלילה הראשוני הקדום, האם של בני התמותה הראשונים.
כמו כן, בוהו מקושרת אל מושג הכאוס.
כתביו של ההיסטוריון הפיניקי-רומי פילון איש גבל מציגים את תחילתו של סיפור הבריאה הפיניקי במשפט: "הרוח קוֹלפִּיה (Copias) ואשתו באאו (Baau), [אשר תרגום שמה פירושו "לילה"] הולידו את אֵאון ופרוטוגונוס, האנשים בני התמותה".
סַכֻּניַתֹן (ביוונית "סנכוניאתון"), ההיסטוריון, הסופר והכהן הפיניקי תיעד את האלה בוהו בספריו על המתולוגיה הפיניקית, אשר כללו שמונה כרכים ונקראו "ההיסטוריה הפיניקית" (Φοινικικη ιατοαρια או Φοινικικια).
הוא התייחס בהם לתיאור בריאת העולם, האלים והמיתולוגיה.
על פי כתביו הוא פעל בתקופה בה סמירמיס הייתה מלכת האשורים, כלומר בסביבות 1200 לפנה"ס.
כתביו של סכניתן אבדו, אך נותר התרגום ליוונית של כתביו שנעשה על ידי פילון איש גבל, אשר נולד במאה הראשונה לספירה בגבל בפיניקיה.
פרד לוקגרד מעלה השערה שלפיה המילה באאו (Baau) אצל פילון נובעת מהמילים באוגריתית "Ba'u" או "Baġu" שפירושן "תשוקה" וייתכן שהמילה האוגריתית קשורה לשורש השמי בעֿי שפירושו לרצות או לבקש.
ובהתייחס לכך, ג'יימס באר , פרופסור לשפות שמיות ולפרשנות כתבי הקודש, מדגיש כי מהצעתו של לוקגארד לגזור מתוך באהו (ba'u) את המשמעות של 'תשוקה' נובע החיבור של האלה אל 'Pothos' המהות האלוהית של כמיהה מינית, ערגה ותשוקה.
אדמיאל קוסמן, פרופסור ללימודי יהדות באוניברסיטת פוטסדאם מתייחס אל ספרו של הרולד ו.
אטרידג, פרופסור למדעי הדתות באוניברסיטת ייל על המיתולוגיה הפיניקית, ומציין כי "מוצגת 'סצנת־בראשית' ובה שני האלמנטים הקדומים, הרוח והכאוס, כשהרוח נושבת על פני הכאוס האפֵל.
לאחר מכן בא תיאור של רוח זו כאחוזת תאווה־מינית".
מקור מידע נוסף שיש לנו על התרבות הפיניקית הוא אאודמוס מרודוס , פילוסוף והיסטוריון שחי במאה הרביעית לפנה"ס וגם הוא מדגיש את הקשר בין תשוקה ארוטית לבין סיפור הבריאה הפיניקי.
הוא מכנה את כל הפיניקיים "צידונים" ומדווח כי על פי אמונתם ראשית העולם החלה משלושה אלמנטים: זמן, תשוקה וערפילים.
התשוקה והערפילים התמזגו וכך נוצרו היצורים הראשונים.
הקשר בין בוהו לביטוי המקראי "תהו ובהו"
קיים דיון רחב בנוגע למשמעות הביטוי תהו ובהו.
חלק מחוקרי המיתוסים הקדומים וחלק מהתאולוגים טוענים שהביטוי המקראי תהו ובהו בבראשית א' 2 מתייחס אל האלה תיאמת במיתולוגיה המסופוטמית והאלה בוהו במיתולוגיה הפיניקית.
התייחסות זאת מופיעה גם באנציקלופדיה בריטניקה.
לדבריהם המילה תהו מיוחסת אל האלה תיאמת - אלת התהום הקדומה המופיעה באפוס אנומה אליש הבבלי, אלת הים הקדומה, האם הקדמונית של האלים.
והמילה בהו מתייחסת אל האלה הפיניקית בוהו או באאו (Baau), האלה של הלילה הראשוני הקדום.
האם הבוראת, האם הראשונית המופיעה בסיפור הבריאה הפיניקי.
על פי פירוש זה תהו ובהו הוא תקבולת מוצלבת:
מבין חוקרי המיתולוגיות המתנגדים לדעה זאת אפשר לציין את הבלשן האמריקאי פרופסור ג'ון דינלי פרינס (John Dyneley Prince)
וחוקרים נוספים שטוענים שאין קשר בין האלות תיאמת ובוהו לבין הפסוק בספר בראשית.
החוקרים מציינים שהתרבות המסופוטמית הייתה בין שני נהרות ולא ליד ים, ולכן הגיוני שאת היחס שלה לאל ים היא שאבה מתרבות אחרת, כדוגמת התרבות הכנענית שהייתה לחוף הים התיכון.
לכן החוקרים סוברים שהמקור למיתוס 'אנומה אליש' הוא שמי-מערבי אבל חלק ממנו מבוסס על מקורות אכדיים ועל המיתולוגיה השומרית העתיקה שנתגבשה עוד באלף השלישי לפנה"ס - התיאוגניה, סיפור בריאת העולם ובריאת האדם - לקוחים כולם מן המקורות השומריים.
בהתבסס על המחקר של מיתולוגיות קדומות, קיימת אפשרות שהמשפט בבראשית, "וְהָאָרֶץ הָיְתָה תֹהוּ וָבֹהוּ", מביא הדהוד של שתי אלות שנחשבו לאם בוראת קדמונית.
בודרוגולסי (בהונגרית: Bodrogolaszi) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון הונגריה.
רבים מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
בודרוגקישפלוד (בהונגרית: Bodrogkisfalud) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון הונגריה.
בכפר התגוררו מעט יהודים ובעבר אף היה בו בית קברות יהודי שאבד.
בודרוגהלום (בהונגרית: Bodroghalom) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בבודרוגהלום התגוררו מעט יהודים ובמקום קיים בית עלמין יהודי נטוש בו שש מצבות.
בוהומיל הראבאל (בצ'כית: Bohumil Hrabal; ) היה סופר צ'כי.
בוהומיל הראבאל נולד ב-28 במרץ 1914 ב-Židenice, פרבר של ברנו, ששכנה אז באימפריה האוסטרו-הונגרית.
עד גיל שלוש, הראבאל גדל בעיקר אצל סבא וסבתא שלו בברנו, בשעה שאימו עבדה בעיירה Polná במבשלת בירה, שם הכירה את בעלה לעתיד, František Hrabal.
הזוג התחתן ב-1917, נולד להם בן (Břetislav Josef Hrabal), וב-1919 עברו לנימבורק (Nymburk), עיירה קטנה כ-45 ק"מ מזרחית מפראג על נהר האלבה, שם אביו החורג של הראבאל הפך למנהל מבשלת בירה.
ב-1935 החל הראבאל ללמוד משפטים באוניברסיטת קארל בפראג.
את התואר קיבל רק ב-1946, מאחר שהאוניברסיטאות בצ'כוסלובקיה נסגרו ב-1939 ועד תום הכיבוש הנאצי.
במהלך המלחמה עבד כפועל ברכבת, ולאחר המלחמה עבד במגוון עבודות: סוכן ביטוח, סוכן מכירות נודד, פועל בתעשיות המתכת בקלאדנו (Kladno), פועל בתחנה לאיסוף נייר, ועוזר במה בתיאטרון בפראג.
ב-1956 התחתן הראבאל עם Eliška Plevová.
את דרכו הספרותית החל הראבאל כמשורר, עם פרסום אוסף שירים ב-1948. הוא החל לפרסם ספרים לפרנסתו החל מ-1963. ב-1968, לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, נאסר על הראבאל להמשיך ולפרסם.
כמה מיצירותיו הידועות ביותר יצאו בשנים לאחר מכן במהדורות סאמיזדאט מחתרתיות.
ב-1975 הראבאל נתן ראיון שהכיל אמירות אוהדות למשטר הקומוניסטי, לכעסם הרב של כמה ממתנגדי המשטר, אך ראיון זה אפשר לו לשוב ולפרסם את ספריו, גם אם תחת מגבלות.
בהמשך נמנע הראבאל ממעורבות פוליטית.
הראבאל נפטר ב-3 בפברואר 1997, לאחר שנפל מחלון בקומה החמישית בבית החולים בו שהה, בניסיון להאכיל יונים.
הוא נקבר בחלקת הקבר של משפחתו בכפר ליד נימבורק, העיירה בה גדל כילד.
הראבאל פרסם עשרות סיפורים ורומנים במהלך חייו - כל כתבי הראבאל בצ'כית יצאו ב-19 כרכים.
קורות חייו, מנעוריו במבשלת השיכר בנימבורק ועד העבודות השונות בהן עסק, מצאו דרכן לתוך סיפוריו.
כתיבתו אסוציאטיבית וציורית, ולעיתים קרובות כתב במשפטים ארוכים; כך למשל ספרו "שיעורי ריקוד למבוגרים ולמתקדמים" כתוב כולו כמשפט אחד.
רות בונדי, שתרגמה אחדים מספריו לעברית, תארה את כתיבתו כך: "לרוב, הוא מוותר על רצף העלילה.
כתיבתו היא אסמבלאז'ים וקולאז'ים, צירוף של תמונות, אסוציאציות, עלילות, הרהורים, מציאות אותנטית, ליריקה של היום-יום, דמיון פרוע, שפה היונקת משורשי הלשון הצ'כית בתוספת מלים שהן פרי המצאתו."
רבים מספריו של הראבאל עובדו לסרטים צ'כיים.
בעיקר ידוע הסרט רכבות שמורות היטב משנת 1966, בבימויו של יז'י מנדל, שמבוסס על רומן של הראבאל באותו השם משנת 1965. הסרט, מהבולטים שבסרטי הגל הצ'כוסלובקי החדש, זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 1968.
שירתתי את מלך אנגליה (1971).
יצא לאור בעברית בתרגומה של רות בונדי בהוצאת עקד-גוונים, 1993.
יצא לאור בעברית בתרגומה של רות בונדי בהוצאת גוונים, 1999.
יצאו לאור כספר אחד בתרגומה של רות בונדי בהוצאת עקד-גוונים, 1994.
יצא לאור בעברית בתרגומה של רות בונדי בהוצאת גוונים, 2004.
יצא לאור בעברית בתרגומה של רות בונדי בהוצאת גוונים, 2000.
בודקסי או בודאקסי (בהונגרית: Budakeszi) היא עיר באזור המטרופולין של בודפשט, במחוז פשט, מקום מושבו של נפת בודקסי והיישוב השני המאוכלס ביותר בנפה אחרי בודהארש.
העיר היא בעלת חשיבות בינלאומית מכיוון שהמועצה הבינלאומית לשימור חיות הבר (Conseil International de la Chasse et de la Conservation du Gibier) פועלת במקום.
בודקסי ממוקמת בערך באותו קו רוחב כמו האי מרגיט, כ-9 קילומטרים מערבית לאי.
בנסיעה על הכביש, המרחק מגשר השלשלאות (Széchenyi lánchíd) מאבן הקילומטר "0" של כיכר קלארק אדם שבראש הגשר בצד של בודה, הוא 14 ק"מ.
האקלים של היישוב דומה לזה של בודפשט.
הטמפרטורה הממוצעת נמוכה אמנם ב-2 מעלות צלזיוס, אך יש יותר שעות שמש.
זיהום האוויר נמוך בהרבה מהמחוזות ההרריים של הבירה.
הצמחייה סביב העיר היא בעיקר יער אלונים, שבתוכו ישנו כרם קטן שנמתח בכיוון צפון מערב.
יש כרם גדול בהרבה מדרום-מערב ליישוב, המלווה במספר בוסתנים.
ניתן להגיע לבודקסי ב"דרך בודקסי".
המשך הדרך הוא כביש 1102 המוביל לכיוון פאטי - ז'אמבק.
ניתן להגיע ליישוב באמצעות תחבורה ציבורית מבודפשט משני כיוונים, מצד אחד מדרך בודקסי עם "משפחת האוטובוסים" מספר 22 (22, 22A, 222, 922), ומהצד השני מבודהארש דרך קלנפלד (Kelenföld) עם קווי אוטובוס 188 ו-188E.
העיר הייתה מיושבת עוד בתקופה הנאוליתית.
בתקופה הרומית היה יישוב משגשג במקום ששכן לאורך דרך המסחר.
בזמן הכיבוש הונגריה על ידי השבטים ההונגריים (התיישבות המדיארים במרכז אירופה) היישוב היה אזור ההתיישבות של שבט קסי, ממנו ניתן לגזור את שמו.
שמו מוזכר לראשונה בשנת 1270. בזמן זה זו הייתה כבר התיישבות משגשגת, שכן היישוב שכן על ציר נתיב הסחר פהרוואר - בודה.
ביישוב עברה גם דרך אחרת, טיניי - אסטרגום, שאפשרה לעקוף את תחנת המכס של וישגראד.
עם נפילת בודה בשנת 1541, היישוב נפל לידי הטורקים, הוא נשאר מאוכלס ברובו.
בשנת 1659 רכש הרוזן אישטוואן זיצ'י את האחוזה הקיסרית לשעבר, ואחר כך (במיוחד לאחר גירוש הטורקים בשנת 1686) הוא הזמין מתיישבים גרמנים.
הם עסקו בעיקר בגידול גפנים במקום.
בודה, לימים בודפשט הייתה שוק עבורם.
בשנת 1739 מגפת דבר קשה פגעה קשה ביישובם.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 כנימת הפילוקסרה השמידה את מרבית הכרמים ולכן רבים חיפשו עבודה בבודפשט, שהייתה בשפע בגלל הבנייה רחבת ההיקף לקראת האלף החדש.
במאה ה-20 נוסדה גם התעשייה המקומית: הוקם מפעל להנדסת חשמל ובית חרושת לצבע.
מלחמת העולם השנייה ביססה באופן יסודי את חיי היישוב.
גירושם של השוואבים, האוכלוסייה הגרמנית הילידה, הפכה למעשה את העיר ל"עיר השינה" של בודפשט.
יותר ויותר אנשים אמידים מבודפשט עברו ליישוב, והקימו גם את החיים האינטלקטואליים המקומיים.
התושב המפורסם בעיר היה פרנץ ארקל.
יוליה ויידה, בשמה הקודם: ריכטר (בהונגרית: Vajda Júlia; טרנצ'ין, 10 בספטמבר 1913 – בודקסי, 1 במאי 1982) הייתה ציירת וגרפיקאית יהודייה-הונגרייה, חברה בקבוצת האמנים שנקראה בית הספר האירופי.
אנדרטת מלחמת העולם הראשונה (מעל הכנסייה הקלוויניסטית)
פסל חזה פרנץ ארקל (הכיכר המרכזית)
לוח זיכרון של פרנץ ארקל (רחוב ארקל)
פסל המנון (בגבול העיר בודפשט)
סדרת העבודות "בודפשט", נוצרה במחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-20. באותה תקופה נטש גרשוני את האיקונוגרפיה הציונית שבה השתמש בעבודותיו הציוריות המוקדמות.
בראיון לשרה בריטברג-סמל סיפר גרשוני כי בקיץ 1987 שהה במשכנות שאננים.
שם, לדבריו, החל לעסוק באופן מודע בדימויים ייצוגיים של השואה.
הדימוים המופיעים בציורים לקוחים מציור קיר שצילם שמואל גבעון במבנה בית כנסת בעיר בודפשט בהונגריה.
ציור הקיר מציג שני דימויים.
האחד של מגן דוד גדול, שבשולי ארבעה מקודקודיו עיטורים צמחיים עיטוריים, ובו משולב טקסט מתוך "ברכת כהנים" - "יְבָרֶכְךָ ה' וְיִשְׁמְרֶךָ.
ציורי הסדרה הוצגו בתערוכה "שם (בודפשט)", בגלריה ע"ש איקה, סדנאות האמנים, ירושלים (30 בינואר - 23 בפברואר 1988) ואחר כך גם בתערוכה בגלריה "נעמי גבעון אמנות בת-זמננו", בתל אביב-יפו.
בשנת 1988 יצר גרשוני שני תחריטים גדולים בסדנת ההדפס ירושלים, ובהם מוטיבים מתוך הסדרה.
סדרת העבודות "בודפשט" מצטטת, כאמור, את המוטיבים מבית הכנסת בבודפשט.
יחד עם זאת במקום ביטוי רלגיוזי (דתי) של אמונה, הופכים הדימויים לביטוי של ספקנות ושל חתרנות.
המוטיב המרכזי שבו השתמש גרשוני היה הקשת.
גרשוני חזר על הרישום הסכמטי, לעיתים תוך שימוש במוטיב העיטורי של העלים.
גדעון עפרת מאזכר בפרשנותו אודות המוטיב את העיסוק במשפחה וביחסי אב ואם עם הבן, הנובע מן הטקסטים המקודשים.
עם זאת, הקשת מהווה מעין עכוז, ואילו החץ הנמתח על הקשת מאזכר את השימוש של גרשוני בחצים באותה עת.
אלו שימשו כביטוי ליחס החברתי אל הומוסקסואליות.
אל מוטיב זה הוא מחבר מערבולת העשויה מנחשים.
עפרת מזהה גם במוטיב זה ביטוי למיניות, כמו גם לביטוי רלגיוזי המאחד את "האינסופי והשטני".
בחלק מן העבודות מופיע דימוי כף ידו של האמן.
איתמר לוי מדגיש בפרשנותו אודות מוטיב הקשת את העבודה כאיקונן יהודי, על רקע הדימוי הפגאני של הקשת (שמקורו בגלגל המזלות) ושל מערבולת הנחשים.
הלכלוך, טביעת כף היד והדלות "מנמיכים" אותו מעמדה של פנייה ישירה אל האל, אל חזרה העצמי ("בחץ הפסיבי, בסימן השאלה ובספירלה המתכנסת").
בעבודות שבהן מופיע מגן הדוד, מחליף גרשוני את הטקסט מתהילים (קד; כד): "מָה רַבּוּ מַעֲשֶׂיךָ יְהוָה כֻּלָּם בְּחָכְמָה עָשִׂיתָ".
מגן הדוד מתואר כלוליין על מעין חבל דק, ולצדו דימוי כתמי בעל קרניים וזנב, מעין דימוי שטני.
שרה בריטברג-סמל ציינה את האירוניה ששימוש בדימוי מגן הדוד בעבודות, המעמתות את השואה עם החוכמה האלוהית.
ואילו גרשוני עצמו העיר על אבחנה זו כי הוא "לא מסתכל על הדת, על המצאת האלוהים כדבר מגוחך.
הרצון לדימוי, להתגברות על המוות, על הסופיות, זה מובן.
אולי כל ציורי הקינה האלה הם קינה על מות האלוהים".
שם שנה טכניקה גודל בעלות תמונה קשת גיבורים 1987 עירוב טכניקות על נייר גובה 171 ס"מ, רוחב 135 ס"מ לשעבר באוסף שאול מיורקס ובאוסף גבי ועמי בראון.
בינואר 2016 נמכר במכירה פומבית בסכום של 24,000 דולר קשת גיבורים 1987 עירוב טכניקות על נייר גובה 172 ס"מ, רוחב 133 ס"מ אוסף פרטי.
לשעבר באוסף שאול מיורקס ובאוסף גבי ועמי בראון קשת גיבורים 1987 עירוב טכניקות על נייר גובה 200 ס"מ, רוחב 133 ס"מ אוסף נעמי גבעון ללא כותרת (בודפשט) 1988 אקווטינטת סוכר, שעווה רכה וחומצה חיה גובה 152 ס"מ, רוחב 102 ס"מ הודפס בסדנת ההדפס ירושלים במהדורה של 12 עותקים.
ללא כותרת (שנאמר: לשכן שמי שם) 1992 תצריב ואקווטינטה גובה 76 ס"מ, רוחב 105 ס"מ הודפס בסדנת ההדפס ירושלים במהדורה של 12 עותקים.
בוהוסלן (בשוודית: Bohuslän) הוא חבל ארץ בשוודיה הממוקם בארץ-ההיסטורית יטאלנד אשר נמצא בחלק הצפוני ביותר של החוף המערבי של שוודיה.
חבל בוהוסלן גובל בחבל דולסלנד בחלק הצפון מזרחי, בחבל וסטרה-ייטלנד בחלק הדרום מזרחי, בים הצפוני בחלקו המערבי, ומחוז הנורווגי אסטפולד בחלקו הצפוני.
החבל נקרא על שם הטירה הנורווגית "בוהוס" מתקופת ימי הביניים.
החבל היה במקור ממקום בשטחה של נורווגיה אך בעקבות הסכם רוסקילדה בשנת 1658, האיחוד של דנמרק-נורווגיה נאלץ להעביר את השליטה על חבל זה לשוודיה יחד עם סקונהלנד (דרום ודרום-מערב שוודיה של היום).
נכון ל-31 בדצמבר 2016 מספר התושבים בחבל היה 299,087, וצפיפות האוכלוסין הייתה בסביבות 68 תושבים לקמ"ר.
בוהדן איהורוביץ' סרנבסקי (באוקראינית: Богдан Ігорович Сарнавський; נולד ב-29 בינואר 1995 בקייב שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת השוער בקבוצת לכיה גדנסק מליגת העל הפולנית.
סרנבסקי גדל במחלקות הנוער של דינמו קייב, ארסנל קייב ושחטאר דונצק.
בקריירה המקצוענית שלו שיחק בארסנל קייב, בשחטאר דונצק, בוורסקלה פולטבה, בוורס ריבנה ובלבוב מליגת העל האוקראינית, ובאופה מליגת העל הרוסית.
ב-12 באוגוסט 2020 חתם סרנבסקי בדניפרו-1 מליגת העל האוקראינית.
ב-1 ביולי 2021 הושאל למשך עונה לקריוובס מהליגה האוקראינית הראשונה.
בוהומיל בוצ'ק (בצ'כית: Bohumil Boček; 4 בנובמבר 1894 – 16 באוקטובר 1952) היה גנרל ארמייה צ'כוסלובקי, אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה מונה לראש המטה הכללי של צ'כוסלובקיה.
נהרג במהלך הטיהורים שליוו את עליית הקומוניסטים לשלטון בצ'כוסלובקיה.
בוצ'ק נולד בסיביצה ב-4 בנובמבר 1894. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא גויס לצבא האוסטרו-הונגרי ולחם בחזית המזרחית.
בדצמבר 1916 הוא נפל בשבי הרוסי, ושם התגייס ללגיונות הצ'כוסלובקיים שלחמו לצד הרוסים למען שחרור ארצם.
עם סיום המלחמה הוא חזר לצ'כוסלובקיה שבינתיים זכתה בעצמאותה, והתגייס לצבא הצ'כוסלובקי כמפקד פלוגה.
ב-1935 מונה בוצ'ק למפקד גדוד במשמר הגבול הצ'כוסלובקי.
בעקבות הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה במרץ 1939, עבר בוצ'ק לשרת בצבא הממשלה - כוח הביטחון הרשמי של הפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה.
כעבור זמן קצר הוא עזב והצטרף לארגון המחתרת "אובראנה נארודנה" ("הגנה על האומה").
בפברואר 1940, הצליחו הגרמנים לחסל את מרבית הנהגת הארגון, ובוצ'ק נאלץ להימלט לצרפת.
הוא הצטרף אל הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה, ולאחר נפילת צרפת נמלט עמה לבריטניה.
הוא מילא תפקידים מנהליים במשרד ההגנה של הממשלה הגולה, ובמקביל עבר קורס צניחה במטרה לצאת לפעולות בעורף האויב.
עם זאת, פציעה בעמוד השדרה מנעה ממנו לצאת לשירות פעיל.
משפחתו נותרה בצ'כוסלובקיה כל אותו הזמן, וב-26 באוקטובר 1942, נרצחה אשתו בידי הגרמנים במחנה מאוטהאוזן.
ב-15 באפריל 1944 הוא מונה לסגן מפקד הבריגדה המשוריינת הצ'כוסלובקית הראשונה.
באוגוסט של אותה שנה, הוא נשלח לברית המועצות, ומונה למפקד הבריגדה ה-1 שלחמה לצד הצבא האדום בחזית המזרחית.
בדצמבר של אותה שנה, הוא קודם לתפקיד סגן מפקד הקורפוס ה-1. ב-8 במרץ 1945 הוא מונה כממלא מקום מפקד הקורפוס, עד להחלמתו של גנרל קרל קלפלק מהפציעה.
מילא את התפקיד עד 6 באפריל.
ב-12 באפריל 1945 הוא מונה לראש המטה הכללי.
לאחר סיום המלחמה, הוא מילא תפקיד מפתח בשיקום הצבא הצ'כוסלובקי.
בוצ'ק תמך בהשתלטות, ואף פעל לטהר את הצבא מגורמים אנטי-קומוניסטיים.
עם זאת, בנו התנגד לשלטון הקומוניסטי, נעצר ונידון למאסר עולם.
בעקבות כך, סר חינו של בוצ'ק בעיני השלטון, והוא פוטר מתפקיד הרמטכ"ל ב-31 ביולי 1948. הוא מונה למפקד הקולג' הצבאי, וב-1950 סולק מהצבא.
בפברואר 1952 הוא נעצר, וביולי של אותה שנה נערך לו משפט מכור מראש.
הוא הואשם בבגידה ובריגול, ונידון למאסר עולם.
הוא נפטר בכלא ולדיצה ב-16 באוקטובר 1952 כתוצאה מהתנאים הירודים בכלא.
ב-22 במאי 1962 ביטל בית המשפט צבאי צ'כוסלובקי את ההאשמה בריגול נגדו, אולם הותיר על כנה את ההאשמה בבגידה.
ב-8 בינואר 1972 בוטלה גם האשמה זו.
לאחר מהפכת הקטיפה הוחזרו לו דרגתו ועיטוריו.
בוהדן רומנוביץ' שוסט (באוקראינית: Богдан Романович Шуст; נולד ב-4 במרץ 1986) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדות השוער.
שוסט החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל קרפטי לבוב.
הוא גדל במחלקת הנוער שלה ובשנת 2003 עלה לקבוצה הבוגרת.
בתחילת עונת 2005/2006 הפך לשוער הראשון של הקבוצה.
בינואר 2006 חתם על חוזה ל5 שנים עם קבוצת הצמרת האוקראינית שחטאר דונצק.
בעונת 2006/2007 היה אחד השוערים המצטיינים בליגת העל האוקראינית.
בקיץ 2007 החתימה שחטאר את אנדריי פיאטוב ובוהדן שוסט הפך משוער ראשון לשוער השני של הקבוצה.
בהמשך להדחתו מתפקיד השוער הראשון, הושאל לקבוצת מטאלורג דונצק.
בהתחלה סוכם, שהוא יושאל לשנתיים, אך לאחר 5 משחקים בוטלה ההשאלה ושוסט שב לשחטאר.
בהמשך הושאל לקבוצות זוריה לוהנסק ומריופול.
בשנת 2013 עזב בוהדן שוסט סופית את שחטאר דונצק וחתם למשך שנתיים בקבוצת מטאליסט חרקוב.
בשנת 2015 עבר לקבוצת ווהלין לוצק.
בתחילת 2019 חתם בקבוצת אינהולץ פטרובה, אשר שיחקה אז בליגת המשנה האוקראינית.
בתום עונת 2019/2020 עלה עם הקבוצה לליגת העל האוקראינית.
בשנת 2021 פרש מן המשחק הפעיל והפך למאמן שוערים של אינהולץ פטרובה.
שוסט שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה.
נטל חלק בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2005. ב-26 בפברואר 2006 שיחק את משחקו הראשון בשורות הנבחרת הבוגרת - משחק מול .
שוסט היה בסגל נבחרת אוקראינה למונדיאל 2006, אך לא שותף באף אחד ממשחקי הנבחרת בטורניר.
לאחר שנת 2007 לא זומן יותר לסגל הנבחרת.
ליגת העל האוקראינית (3): , ,
בוהדן וסיליוביץ' מיכאיליצ'נקו (באוקראינית: Богдан Васильович Михайліченко; נולד ב-21 במרץ 1997) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת מגן בקבוצת פוליסיה ז'יטומיר ובנבחרת אוקראינה.
גדל במחלקת הנוער של דינמו קייב.
בגיל 18 הועלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, אך כמעט ולא שותף במשחקים.
בתחילת 2017 הושאל לקבוצת סטאל קמיאנסקה.
כעבור שנה עבר בהשאלה לזוריה לוהנסק.
ב־2019 זוריה קנתה את כרטיס השחקן שלו מדינמו קייב.
באוגוסט 2020 חתם מיכאיליצ'נקו על חוזה של 4 שנים עם קבוצת אנדרלכט הבלגית.
ב־2022 השאילה אותו אנדרלכט לשחטר דונצק עם אופציה של קניה.
האופציה לא מומשה ומיכאיליצ'נקו עבר לקבוצת דינמו זאגרב במעמד של סוכן חופשי.
בשנת 2024 שב לאוקראינה וחתם בפוליסיה ז'יטומיר
מיכאיליצ'נקו שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה.
בשנת 2020 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של אוקראינה.
ת הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת ערך ב-3 בספטמבר 2020 במשחק מול נבחרת שווייץ במסגרת ליגת האומות 2020/2021.
אך לא שותף באף אחד ממשחקי הנבחרת בטורניר.
בוהומין (בצ'כית: Bohumín; בפולנית: Bogumin; בגרמנית: Oderberg) היא עיר במחוז מוראביה-שלזיה של צ'כיה, השוכנת בגבול עם פולין.
העיירה משתרעת על פני כ-31 קילומטרים רבועים, ואוכלוסייתה מונה נכון לשנת 2024 כ-20.5 אלף תושבים.
בוהומין מוזכרת לראשונה בשנת 1262, ככפר שנמצא ליד הדרך בין פראג לקרקוב.
מ־1523 עד 1622 שלטו על אדמות בוהומין מארקגרפים מבית הוהנצולרן.
בשנת 1622 נקנו האדמות על ידי בנקאי מווינה.
צאצאיו החזיקו באדמות עד אמצע המאה ה-18, אז מכרו אותן למשפחת אצולה צ'כית.
לאחר מהפכת 1848 הפכה בוהומין חלק משלזיה האוסטרית.
בניית קו רכבת קושיצה-בוהומין ב־1869 -1872 הביא לפיתוח מואץ של האזור ולגידול במספר תושבי העיירה, בעקבות ביאת תושבים מאזורים אחרים.
משנת 1890 עד לשנת 1900 גדלה אוכלוסיית העיר פי שניים.
משנת 1900 לשנת 1910 גדלה האוכלוסייה פי 1.5. אוכלוסיית העיר הורכבה מפולנים וגרמנים, עם מיעוט צ'כי (כ-5% ) ויהודי (כ-2%).
לאחר פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית בנובמבר 1918 הפכה בוהומין (יחד עם עוד יישובים באזור זאולז'ה) לשטח מריבה בין הרפובליקה הפולנית השנייה לצ'כוסלובקיה, שזה עתה הוקמו.
בשנת 1920 הוכרע הוויכוח בוועידת ספא - בוהומין הפכה לחלק מצ'כוסלובקיה.
באוקטובר 1938, בחלוקת צ'כוסלובקיה הועברה העיר בוהומין לשליטת פולין.
כעבור פחות משנה, נכבשה העיר על ידי הצבא הנאצי במהלך הפלישה לפולין.
בתקופת השלטון הנאצי גורשו גברים יהודים, תושבי העיר, למחנה עבודה ליד בוהומין .
נשים, ילדים וזקנים גורשו לגטו בנדין.
מחנה העבודה בבוהמין חוסל במרץ\אפריל 1944 - אסיריו הועברו למחנות השמדה.
חלק מהתושבים הפולנים של העיירה נכלאו אף הם במחנה עבודה (מחנה נפרד לפולנים).
העיירה שוחררה על ידי חיילי ארמיית המשמר הראשונה של הצבא האדום ב-1 במאי 1945. כמה מיהודי בוהומין שרדו את תקופת הכיבוש הנאצי, הודות לפעילותה של חסידת אומות העולם יאנה סודובה.
לאחר מלחמת העולם השנייה שבה העיר לידי צ'כוסלובקיה.
התושבים הגרמנים גורשו ממנה, במקומם הגיעו מתיישבים צ'כים.
התושבים הפולנים - חלקם עברו לשטחי פולין וחלקם עברו תהליך התבוללות עם השנים.
נכון לשנת 2001 רק כ-2% מתושבי בוהומין הזדהו כפולנים.
באותה שנה צוין גם מיעוט סלובקי ועוד מיעוטים קטנים הכריזו עצמם כ"שלזים", "מורבים", גרמנים וצוענים.
נתונים היסטוריים של אוכלוסיית העיר
בוהומיר לומסקי (ידוע גם כבוהומיר לומסקי-לנץ) (בצ'כית: Bohumír Lomský-Lenc ; 22 באפריל 1914 – 18 ביוני 1982) היה גנרל ארמייה צ'כוסלובקי, שר ההגנה של צ'כוסלובקיה ב-1956–1968.
נולד בשם בוהומיר שטפן לנץ (בצ'כית: Bohumír Štěpán Lenc) בעיר צ'סקה בודייוביצה במשפחתו של פועל.
לאחר סיום בית ספר תיכון התגייס לצבא הצ'כוסלובקי.
שירת תחילה כחייל פשוט, בהמשך התקבל ללימודים באקדמיה צבאית, אותה סיים ב-1936. שירת כמפקד מחלקה ולאחר מכן מפקד פלוגה בעיר קושיצה.
בשנת 1938 עבר לחיל האוויר הצ'כי, בו סיים קורס תצפיתנים אוויריים.
לאחר הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה במרץ 1939 עזב את השירות הצבאי.
הוא החל ללמוד הנדסה כימית באוניברסיטה הטכנית הצ'כית בפראג.
באוגוסט 1939 הצליח לעבור את הגבול לפולין.
בפולין הצטרף אל לגיון צקכוסלובקי, שהוקם במדינה.
לאחר הפלישה הנאצית לפולין נסוג עם יחידתו מזרחה, שם נפל בשבי הצבא האדום (שפלש למזרח פולין).
לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות היה חלק ממקימי גדוד צ'כוסלובקי במסגרת הצבא האדום.
בגדוד הוא מונה לקצין הדרכה ובהמשך הפך לסגנו של מפקד הגדוד, לודביק סבובודה.
בעת שירותו בגדוד שינה את שם משפחתו ללומסקי - זאת כדי להסתיר את זהותו האמיתית מחשש כי הנאצים יפגעו בבני משפחתו, שנשארו בצ'כוסלובקיה הכבושה.
בתחילת 1943 נטל לומסקי-לנץ חלק בקרב הראשון של הגדוד - קרב על הכפר סוקולובו בגזרת חרקוב.
לאחר הקמת חטיבה צ'כוסלובקית, צונה לראש המטה שלה.
הוא נטל חלק בשחרור קייב.
באפריל 1944 הוקם קורפוס צ'כוסלובקי ולומסקי מונה לראש המטה של הקורפוס.
הוא השתתף בקרבות במעבר דוקלה ובקרבות לשחרור צ'כוסלובקיה.
את המלחמה סיים בדרגת לוטננט קולונל.
לאחר סיום המלחמה נשאר לשרת בצבא הקבע.
הוא למד באקדמיה צבאית של המטה הכללי במוסקבה, בתום הלימודים הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד דיוויזיה.
בשנת 1949 הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה לראש מטה של מחוז צבאי.
בשנת 1951 מונה למפקד אקדמיה צבאית של חיל הנדסה.
בשנת 1953 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן שר ההגנה.
בשנת 1956 הוא מונה לשר ההגנה של צ'כוסלובקיה, כלומר הפך למפקד הצבא בפועל.
עסק רבות בשיפור ההכשרה של החיילים ובהצטיידות הצבא הצ'כוסלובקי בנשק הכי חדיש בגוש המזרחי.
בשנת 1959 הועלה לדרגת גנרל ארמייה.
במקביל לתפקידו הצבאי היה חבר בוועד הפועל של המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית.
בתחילתו של אביב של פרג הודח בוגומיר לומסקי מתפקידו על ידי אלכסנדר דובצ'ק.
במקומו מונה לתפקיד מרטין דזור.
לומסקי מונה לעמוד בראש מכון לחקר ההיסטוריה הצבאית של צ'כוסלובקיה.
למרות הדחתו, הוא הביע מספר פעמים בפומבי את התנגדותו לפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה.
בשל כך פוטר מעבודתו במכון להיסטוריה צבאית והוצא מהצבא לגמלאות.
לאחר הפרישה המאולצת מהשירות הצבאי הוא החל לעבוד במכון טכנולוגי בפראג.
בוואריה, בשמה הרשמי הנוכחי המדינה החופשית של בוואריה היא חבל ארץ בגרמניה ואחת מ-16 מדינות גרמניה.
זו המדינה הגדולה בשטחה בגרמניה (70,549 קמ"ר), והיא מהווה כחמישית מכלל שטחה של גרמניה.
עם מעל 13 מיליון תושבים (דצמבר 2023), נמצאת בוואריה במקום השני לאחר נורדריין-וסטפאליה, על פי גודל האוכלוסייה.
בוואריה התקיימה במשך רוב שנותיה כממלכה עצמאית.