tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על הניקוי להתבצע עם שמפו עדין (כגון שמפו אלדמע לתינוקות) שמדולל במים חמימים, אך לא חמים ממש, ולשטוף בתמיסה זו את גלגל העין, כולל הרמת העפעפיים ושטיפה תחתם.
טיפול באנטיביוטיקה תחת העפעף עשוי להקל על התסמינים בחלק מהמקרים, אך לא בכולם, וכך גם טיפול בקורטיקו-סטרואידים.
טיפול בדמעות מלאכותיות, הניתנות ללא מרשם, מקל על היובש בעיניים.
במקרה של בלפריטיס בשל טפיל מסוג דמודקס, ניתן לטפל על ידי שמן עץ התה.
יש להשתמש בתכשיר המיועד ספציפית לטיפול בעין.
כמו כן, נטילה של אנטיביוטיקה מקומית ומערכתית, שימוש בקומפרס חם, וכן שמירה קפדנית של היגיינת שולי העפעפיים יכולה לתרום להקלה בתסמינים.
עם זאת, מדובר בדלקת כרונית ועמידה, מה שמציב אתגר לטיפול בה.
במקרה של כיב במצב חמור ייתכן ניתוח שבו מוסרות בלוטות השומן הנגועות.
הניתוח אינו מונע התפרצויות חוזרות.
בלצ'וג הוא אי במרכז מוסקבה, בין נהר מוסקבה לבין נחל הנהר הישן שלו, שהפך לתעלת וודואטווודני ב-1786.
כמו איים אחרים על נהר מוסקבה, אין לו שם רשמי; אלא לכל שכונה באי יש שם משלה.
בלצ'וג מתייחס לרחוב בלצ'וג, אשר חוצה את מרכז האי במקביל ל"גשר מוסקבורצקי הגדול", ושלושה רחובות העיר סביבו.
האי מייצג חלק מרכזי של אזור זאמוסקבורצ'יה ההיסטורי.
האי ממוקם בראיונים זאמוסקבורצ'יה ויאקימנקה.
על האי שכן בעבר מפעל השוקולד אוקטובר האדום וכיום שוכנים בו בתי ספר לעיצוב, אדריכלות ואומנות כגון: "מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב".
בצידו השני מצוי בית המוזיקה הבינלאומי של מוסקבה.
בלצ'אנה (בפי היהודים: בלצ'נה) (ברומנית: Bălăceana) הוא כפר ברומניה, במחוז סו'צאבה, באזור בוקובינה.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011, אוכלוסיית הקומונה של בלצ'אנה מונה 1,520 תושבים, ירידה לעומת המפקד הקודם שנערך בשנת 2002 בה מנתה 1,619. רוב התושבים רומנים (98.62%), והשאר (1,12%) משתייכים לקבוצות אתניות אחרות.
מבחינה דתית, רוב התושבים הם נוצרים אורתודוקסים (95.33%), והשאר, משתייכים לקבוצות נוצריות אחרות, או שדתם אינה ידועה.
הקומונה (יחידת ממשל בדרגה הנמוכה ביותר בחלוקה האדמיניסטרטיבית של רומניה) של בלצ'אנה מנוהלת על ידי ראש עיר ו-11 חברי מועצה.
אוכלוסייתו היהודית של כפר זה בתקופת טרום השואה הייתה ידועה כיראת שמיים, עד כדי שאמרו על בלצ'אנה "ארץ ישראל הקטנה".
בכפר, למרות היותם במיעוט, בלטו היהודים לעומת הרוב הנוצרי.
רוב יהודי בלצ'אנה התיישבו במקום לקראת סוף המאה ה-19 והתפרנסו ממסחר זעיר.
למרות זאת לרובם היו משקי עזר קטנים, בהם עבדו והעסיקו אף עובדים אחרים.
הקהילה היהודית הקטנה במקום לא הייתה עצמאית, אלא מסונפת לקהילת סוצ'אבה, שם גם נקברו מתיהם.
בבלצ'אנה היה בית כנסת עשוי עץ, שהוקם בשנת 1910, ובו היו 5 ספרי תורה.
קודם הקמתו של בית כנסת זה התפללו תושבי המקום בבית פרטי.
המתפללים במקום היו מחסידות ויז'ניץ.
למרות היות הקהילה קטנה פעל במקום גם מקווה טהרה, ואף "חדר" עבור הילדים.
היהודים במקום נודעו באדיקותם הדתית ובבקיאותם בתלמוד.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, סבלו יהודי בלצ'אנה עקב הקרבות שהתחוללו בקרבת מקום.
במהלך התקופה שבין מלחמות העולם נפתח במקום סניף של ההסתדרות הציונית וסניפים של "המזרחי" ו"אגודת ישראל".
בשנת 1934 הוצא חוק לשמיטת חובותיהם של האיכרים ליהודים.
על רקע אווירה זו, הגיעו מסיתים אנטישמים מחוץ לכפר וארגנו את תושביו הנוצרים לערוך פרעות ביהודים.
בפרעות אלה נחרב בית הכנסת ונגרמו פגיעות ברכוש ובנפש, אך בהתערבות השלטונות הן הופסקו.
בקיץ 1940, נסוגו יחידות מצבא רומניה מבסרביה.
לבלצ'אנה הגיעה יחידה צבאית שבראשה עמד ואלריו קארפ, במסלול נסיגת יחידתו מבסרביה.
למזלם הרב של היהודים, בבלצ'אנה הייתה מוצבת יחידת תותחנים רומנית.
מפקדה של אותה יחידה מנע עריכת פרעות ביהודים ויחידתו הגנה עליהם.
בספטמבר 1940, עם עלייתו לשלטון של יון אנטונסקו, החלו רדיפות היהודים במקום.
אדמותיהם ורכושם של היהודים הוחרם, ואלה החלו לעזוב את בלצ'אנה בזה אחר זה ללא הרכוש אותו השאירו מאחור.
בבלצ'אנה נשארו יהודים מעטים בלבד ובינואר 1940 פרצו אנשי משמר הברזל לבתיהם, עינו אותם ושדדו את מעט הרכוש שעוד נותר בידיהם.
ב-5 בינואר עזבו היהודים האחרונים את בלצ'אנה אל סוצ'אבה השכנה, ובאוקטובר 1941 גורשו ביחד עם יהודי סוצ'אבה לטרנסניסטריה.
לאחר המלחמה שבו לעיר יהודים בודדים.
בֶּלְפוֹר היא בירת מחוז טריטוריית בלפור בחבל בורגון-פראנש-קונטה, שבצרפת.
בקומונה של בלפור מתגוררים כ-49 אלף תושבים (נכון ל-2016).
היא נמצאת על גדות נהר סבורז , במרחק של כ-170 קילומטרים מדיז'ון, בירת החבל, ובמרחק של כ-400 קילומטרים מפריז, בירת צרפת.
באופן היסטורי העיר והמחוז הם חלק מאו-רן בחבל אלזס, אך הופרדו ממנו בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה שהסתיימה ב-1871 והם נותרו אזור נפרד גם כשהחבל חזר לשליטת צרפת.
העיר ממוקמת במעבר בלפור (; ידוע גם בתור "השער הבורגונדי"), מעין עמק בין הרי הווז' מצפון להרי היורה מדרום.
היא נמצאת במרחק של כ-25 קילומטרים מהגבול עם שווייץ וכ-60 קילומטרים מהגבול עם גרמניה.
את העיר חוצה נהר סבורז שמקורו בהר בלון ד'אלזס בהרי הווז', אשר נשפך לנהר דו שבעצמו נשפך לנהר סון, יובל של נהר רון.
העיר נמצאת בקרבת קו פרשת המים בין אגן הרון לאגן הריין.
בלפור נמצאת באזור בו שורר אקלים יבשתי, המתאפיין בכמות משקעים גדולה ביחד עם הבדלי טמפרטורות משמעותיים בין הקיץ והחורף בהשוואה למקומות אחרים בצרפת וגם מזג אוויר לא יציב בתוך העונות.
מיקומה האסטרטגי של בלפור במעבר בלפור תרם לקיומה של פעילות אנושית באזור כבר במהלך הפרהיסטוריה.
במהלך התקופה הרומית ובמאות שלאחריה האזור יושב בעיקר על ידי שבטי גרמאנים שונים.
האזור החליף ידיים פעמים רבות: תחילה היה בשליטת האימפריה הקרולינגית, עם פיצולה ב עבר לידי פרנקיה התיכונה, בהמשך לפרנקיה המזרחית שהפכה ל, והחל מהמאה ה-11 האזור היה חלק מרוזנות מונבליאר.
האזכור הראשון של בלפור הוא מחוזה ב-1226, שם היא מוזכרת ככפר עם טירה.
כעבור כמה עשרות שנים בלפור קיבלה מעמד עירוני ועצמאי יחסית.
בהמשך, בעקבות הליכי ירושה שונים, האזור של בלפור עבר לשליטת דוכסות אוסטריה.
ב, במהלך מלחמת מאה השנים, העיר הותקפה ונשרפה על ידי כוח של דוכסות בורגונדיה בראשות פיליפ השלישי.
לאחר מספר תקופות לחימה לסירוגין בית הבסבורג חזרו לשליטה מוחלטת באזור בעקבות תוצאות המלחמות הבורגונדיות.
במהלך מלחמת שלושים השנים ב העיר החליפה ידיים פעמים רבות, עד שלבסוף עברה לשליטה צרפתית בעקבות שלום וסטפאליה ב-1648. כשלושים שנה לאחר מכן החלו להיבנות בעיר ביצורים כחלק מ"חומת הברזל" שתכנן האדריכל סבסטיאן דה וובאן.
בנוסף בתקופת המלך לואי הארבעה עשר העיר צמחה והפכה למרכז אזורי על חשבון מונבליאר השכנה.
בעקבות המהפכה הצרפתית המדינה חולקה למחוזות ובלפור הפכה לבירת מחוז או-רן.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות העיר נכבשה לתקופות קצרות יחסית על ידי האימפריה האוסטרית אבל לאחר המלחמה עדיין נותרה בשליטה צרפתית.
לאחר המלחמות נבנו ביצורים חדשים לעיר שהחליפו את אלו של וובאן, והעבודה הרבה הביאה להגירת בונים רבים לעיר.
בנובמבר 1870, במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, החל המצור על בלפור.
הכוחות הצרפתים לא נכנעו והמשיכו להתנגד לפרוסים גם כשלושה שבועות לאחר כניעת צרפת בינואר 1871 עד שניתנה להם הוראה מההנהגה הצרפתית להיכנע.
בעקבות ההצלחה המקומית מנהיג פרוסיה אוטו פון ביסמרק הסכים באמנת פרנקפורט שחתמה את המלחמה שבלפור והטריטוריה המצומצמת שסביבה ייוותרו בשליטה צרפתית בניגוד לחבלי אלזס-לורן שסופחו לפרוסיה.
לאחר המלחמה נבנה בעיר מבצר נוסף כחלק ממערכת סרה דה ריבייר ששימשה את צרפת עד מלחמת העולם הראשונה.
כמו כן החלה להתפתח בה תעשיות שונות, ובין היתר חברת אלסטום.
העיר קלטה מהגרים רבים מיתר חלקי אלזס שרצו להישאר תחת שלטון צרפתי וביחד עם התיעוש הדבר גרם לגדילת האוכלוסייה פי כמה.
במלחמת העולם עצמה כוחות הקיסרות הגרמנית העדיפו לעקוף מצפון את הביצורים באזור ולכן העיר לא הייתה בקו הלחימה, אך עדיין הופגזה באופן ניכר.
לאחר המלחמה שטחי אלזס-לורן הושבו לצרפת, אך בעקבות ההבדלים שנוצרו במשך השנים בין השטחים שנשלטו על ידי אומות ומערכות חוק שונות הוחלט להמשיך את החלוקה בין טריטוריית בלפור ויתר אלזס.
במלחמת העולם השנייה העיר הייתה בשטח הכיבוש של גרמניה הנאצית, ובשלבים המאוחרים של המלחמה היא סבלה מהפצצות של בעלות הברית.
ב-1944 הייתה תקופה קצרה שממשלת צרפת של וישי בראשות פייר לאוואל השתכנה בה ולאחר מכן היא נסוגה מזרחה אל תוך גרמניה.
העיר שוחררה סופית ב-25 בנובמבר באותה שנה.
בעיר נמצאים מספר מוסדות ושלוחות של מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת הטכנולוגיה של בלפור-מונבליאר וקמפוס של אוניברסיטת פראנש-קונטה שמרכזה בבזאנסון.
ככל הנראה היהודים הראשונים בעיר היו יהודים צרפתים שברחו לבלפור אחרי גירוש צרפת הגדול ב-1306, כשהעיר הייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, אך הקהילה לא האריכה ימים יותר מעשורים ספורים ולאחריהן נאסר על היהודים לשבת בה.
היהודים הראשונים שחזרו להתיישב במקום הגיעו בעקבות האמנציפציה ליהודים שהחלה בצרפת בעקבות המהפכה הצרפתית.
היהודים החלו להפוך לכדי קהילה מאורגנת וכעבור כ-30 שנה הקהילה צמחה לכדי 475 יהודים, כ-10% מהאוכלוסייה הכללית.
ב-1857 נבנה בית הכנסת המקומי בסגנון נאו-ביזנטי שממשיך לפעול.
הקהילה צמחה באופן משמעותי לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה, כשיהודים רבים מאלזס-לורן שרצו להישאר תחת שלטון צרפתי היגרו אליה; ב-1878 בבלפור 841 יהודים.
במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה הקהילה נפגעה קשות, רבים מהיהודים גורשו למחנות ריכוז והשמדה וכ-240 מיהודי בלפור נרצחו על ידי הנאצים.
לזכר הקורבנות הוקמה אנדרטה בבית העלמין המקומי מספר שנים לאחר סיום המלחמה.
ב-1969 נמנו בבלפור וביישובים בסביבתה כ-1,300 יהודים שהיו מאוגדים בקהילה מאורגנת.
לעיר היו מספר ראשי ערים יהודיים במהלך המאה ה-20, הבולט שבהם הוא פייר דרייפוס-שמידט שכיהן כראש העיר למשך מספר קדנציות לסירוגין בין 1935 ו-1964.
פסל האריה מבלפור שפוסל על ידי פרדריק אוגוסט ברתולדי ומסמל את הגבורה הצרפתית במהלך המצור על בלפור במלחמת צרפת–פרוסיה.
מצודת בלפור שתוכננה על ידי סבסטיאן דה וובאן
לבלפור יש חמש ערים תאומות:
בלפסט הוא סרט התבגרות דרמטי בריטי משנת 2021, שנכתב ובוים על ידי קנת בראנה.
מככבים בו ג'ודי דנץ', קטרינה באלף, ג'יימי דורנן, קירן היינדס וג'וד היל.
הסרט, שבראנה תיאר בתור "הסרט האישי ביותר שלי", מתמקד בילדותו בתוך המהומה של בלפסט, צפון אירלנד של שנות השישים של המאה ה-20. ומתרחש בחודשים האחרונים של שנת 1969, אחרי הנחיתה על הירח.
הסרט מצולם בשחור-לבן ובצבע לסירוגין ולכל אורכו נשמעים בו שירים של ואן מוריסון - גם הוא יליד בלפסט.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים של טליורייד בספטמבר 2021. הוא יצא לאקרנים בבתי הקולנוע של הממלכה המאוחדת ב-21 בינואר 2022. הסרט זכה לביקורות חיוביות ולשלל פרסים מעת יציאתו לאקרנים.
בנוסף, הסרט זכה ל-7 מועמדויות בטקס פרסי האוסקר ה-94; פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס האוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, פרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, פרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, פרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר, פרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ופרס האוסקר למיקס סאונד הטוב ביותר.
קטרינה באלף בתפקיד "מא", אימו של באדי.
ג'יימי דורנן בתפקיד "פא", אביו של באדי.
קירן הינדס בתפקיד סבו של באדי.
ג'וד דנץ' בתפקיד סבתא של באדי.
לואיס מקאסקי בתפקיד וויל, אחיו של באדי.
קולין מורגן בתפקיד בילי קלנטון.
ביולי 2020 הכריז קנת בראנה כי יכתוב ויביים את הסרט.
בספטמבר 2020, ג'ודי דנץ', קטרינה באלף, ג'יימי דורנן, קירן היינדס וג'וד היל הצטרפו לצוות השחקנים של הסרט.
הצילומים העיקריים החלו בספטמבר 2020 ונערכו בתחילה בלונדון ובסביבתה, לפני שעברו לבלפסט, שבצפון אירלנד.
ההפקה הושלמה עד אוקטובר 2020.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2021 ויצא לאקרנים ב-12 בנובמבר 2021 בהפצת Focus Features בארצות הברית ועל ידי Universal Pictures ברחבי העולם.
בְּלֶפָרוֹסְפַּזְם, עווית העפעפיים או עוויתיות בלתי רצונית של העפעפיים () היא מחלה הכוללת עוויתות לא רצוניות של שרירי העפעפיים, השרירים בתוך או סביב העיניים האחראים על פתיחה וסגירה של העפעפיים.
ישנה הבחנה בין שני סוגי בלפרוספזם:
ראשוני - ללא סיבה ברורה או ספציפית (מחלה אידיופתית) ולרוב המחלה מופיעה בצורה הדרגתית, והגורמים העיקריים יכולים להיות מתפקוד חריג של חלקים במוח האחראים על שליטה בתנועות השרירים.
משני - הנגרם ממצב רפואי אחר (כמו מחלת פרקינסון או שבץ מוחי) והשפעה של תרופות.
קיימת הערכה כי בכל שנה מאובחנים כ-2,000 חולים חדשים בארצות הברית.
מספר החולים בכל העולם אינו ודאי כי ייתכן שחלקם אינם מאובחנים או שהעווית חלפה באופן ספונטני.
המחלה מתפרצת לרוב בגילאים 40–60 ושכיחה יותר אצל נשים.
שמורות העיניים נעצמות ללא שליטה.
תחילת התהליך הוא מצמוץ מופרז, עצבנות עיניים ורגישות גבוהה לאור בוהק, במיוחד בחשיפה לאור השמש.
עם התפתחות המחלה השרירים מתכווצים למשך זמן קצר עד ארוך וקיים קושי בשמירה על עיניים פקוחות.
במקביל לעוויתות הבלתי רצוניות של העפעפיים ייתכנו תסמינים נוספים כמו נעילת לסתות, כולל בפיהוק, שירה ופתיחה רחבה של הפה.
במצב החמור של עווית העפעפיים החולה אינו מסוגל לפקוח את עיניו.
בתחילת המחלה ישנה הרגשה של גרגרי חול בעיניים או כאבים, יובש בעיניים וצניחת עפעפיים.
ההתכווצות המוגברת של שרירי העפעפיים גורמת להפרשה שומנית וחומצתית מבלוטות החלב אל לעין וההפרשה גורמת לגירוי של הקרנית והלחמית.
הגורמים לבלפרוספזם אינם ידועים וישנן סברות כי המחלה יכולה להיגרם ממתח, עייפות, רגישות לאור בהיר ויובש בעיניים.
אחת התיאוריות לפעילות הבלתי רצונית של העפעפיים היא הפרעה מסיבה נוירולוגית - דיסטוניה בה קיימת פעילות חריגה של הגרעינים הבזליים (הבסיס) במוח הגדול, הגרעינים אשר אחראים על ויסות התנועות הרצוניות ושליטה בתנועות.
סיבה נוספת אפשרית היא בתאי עצב הפנים הפועלים ללא שליחת אותות מהמוח.
הבלפרוספזם אינו נחשב כהפרעה גנטית אבל אם מקור המחלה הוא גנטי, הוא ילווה בדיסטוניה כללית של קבוצת שרירים נוספת בגוף.
משקפיים עם עדשות כהות החוסמות או מסננות אורכי גל של אור כחול.
הזרקת רעלן הבוטולינום (בוטוקס) כל 3–4 חודשים להרפיית השרירים ונטרול פעולת המצמוץ הלא רצונית.
ניתוח במקרים חמורים ובמקרים שלא חלה הטבה עם טיפולי הבוטולינום.
מועדון הכדורגל בלקברן רוברס הוא מועדון כדורגל מהעיר בלקברן, המשחק בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, הליגה האנגלית השנייה.
המועדון הוקם בשנת 1875, וב-1890 עבר לשחק באצטדיון הבית הקבוע עד היום, "איווד פארק".
הקבוצה זכתה בשלוש אליפויות (אחת במסגרת הפרמייר ליג ושתיים במסגרת הפוטבול ליג), שישה גביעי FA, גביע ליגה ומגן קהילה אחד.
הקבוצה הוקמה בשנת 1875, והיא מבין המועדונים הוותיקים ביותר באנגליה.
בשנת 1890 עבר המועדון לשחק באצטדיון "איווד פארק" המשמש אותו עד היום.
המועדון היה אחד מהבולטים בתחילת הכדורגל האנגלי עד תחילת שנות ה-30 וזכה בשתי אליפויות ובשישה גביעים בין השנים 1884 ל-1928.
מאז ועד לשנות ה-90 לא היו למועדון הישגים משמעותיים מלבד הגעה לגמר הגביע האנגלי בשנת 1960. בתחילת שנות ה-90 שב המועדון לצמרת הליגה, ובשנת 1994 נאבק עם מנצ'סטר יונייטד על אליפות אנגליה, אך לבסוף סיימה הקבוצה במקום השני, שמונה נקודות מתחת ליונייטד.
עונה לאחר מכן הצליח המועדון לזכות באליפות הליגה לאחר שגם בעונה זו נאבק עם מנצ'סטר יונייטד על תואר האליפות.
בתחילת עונת 1996/1997 המועדון איבד את אחד מהשחקנים שתרמו לאליפות ההיסטורית, אלן שירר שנמכר לניוקאסל בתמורה ל-15 מיליון ליש"ט.
כעבור שנתיים המועדון ירד לליגה השנייה, הפוטבול ליג ובחלוף שנתיים המועדון חזר לפרמייר ליג.
בעונת 2002/2003 המועדון סיים במקום השישי, שנחשב למיקום שיא מאז הזכייה באליפות בשנת 1995 והעפילה לגביע אופ"א.
עונה לאחר מכן החלה הידרדרות ביכולתה והמועדון במשך שנתיים נלחם על ההישרדות.
בעונת 2005/2006 המועדון העפיל לגביע האינטרטוטו.
בשנת 2012 נשר המועדון לליגת המשנה.
כעבור חמש שנים נשרה הקבוצה לליגת הפוטבול ליג הראשונה, הליגה השלישית בחשיבותה באנגליה, לראשונה מזה 37 שנים, אך בחלוף שנה שבה הקבוצה לליגת המשנה, בה היא משחקת נכון לעונת 2025/2024.
בלקברי היא חברת אלקטרוניקה קנדית המייצרת טלפונים חכמים ומחשבי לוח ("טאבלטים").
מכשירי החברה הם טלפונים חכמים (טלפון סלולרי), עם אפשרות למשלוח וקבלת דואר אלקטרוני, מסרונים ופקסים מבוססי רשת, גלישה באינטרנט ושירותי מידע אלחוטיים אחרים.
המכשירים משתמשים בתשתית של חברות תקשורת סלולרית, ועל כן מסוגלים לפעול בכל מקום המכוסה על ידי חברות אלה.
בלקברי מפתחת את מערכת ההפעלה "בלקברי 10".
בנובמבר 2015 השיקה בלקברי את הסמארטפון הראשון שלה עם מערכת ההפעלה אנדרואיד,Priv, בעל מסך 5.4 אינץ' ומקלדת נשלפת.
בלקברי השיקה את הדגם הראשון מתוצרתה בשנת 1999. תצוגת המכשירים הראשונים הייתה מונוכרומטית אולם מאוחר יותר הוכנסו לשימוש מכשירים עם תצוגה צבעונית.
ב-8 באוקטובר 2008 הציגה בלקברי מכשיר סלולרי בעל מסך מגע בשם בלקברי סטורם כמענה לאייפון של אפל.
בשנת 2013 הכריזה בלקברי על Z10 שהוא סמארטפון עם מסך מגע מלא בגודל 4.2 אינץ ומערכת הפעלה blackberry os 10. כן הכריזה על Z30 עם מסך מגע ענק של 5 אינץ HD ומצלמה 8 מגה פיקסל ומעבד כפול ליבה.
בשנת 2014 הכריזה בלקברי על בלקברי פספורט ועל בלקברי קלאסיק שהיו קפיצת מדרגה טכנולוגית.
בתחילה התבססו המכשירים על מעבדי אינטל 80386, ובגרסאות מתקדמות על מעבדי ARM מדגם ARM7 או ARM9. מערכת ההפעלה הייחודית BlackBerry OS המיוצרת על ידי החברה.
המקלדת היא מקלדת QWERTY המותאמת ל-thumbing (הקלדה באמצעות אגודלים בלבד, כשיתר האצבעות מחזיקות את המכשיר).
הניווט מתבצע כיום באמצעות כדור ניווט הנמצא במרכז המכשיר או באמצעות משטח מגע קטן, אם כי בעבר נעשה שימוש בגלגל ניווט.
למכשירים החדשים זיכרון הבזק של 64 מגהבייט ו-SDRAM של 16 מגהבייט.
בספטמבר 2015 רכשה החברה את חברת Good Technology תמורת 425 מיליון דולר.
תמונהסוגדגם נוכחייצא לראשונהתיאור הדגם הנוכחיBold99302008דגם בלקברי בעל מסך מגע, מקלדת וכפתור מגע, מסך בגודל 2.8 אינץ', מצלמת 5 מגה פיקסל אחורית, 768MB ראם, נפח אחסון 8GB, תצוגת 640x480px.
Curve93802007דגם ה-Curve הראשון המבוסס מסך מגע ללא מקלדת, יצא בנובמבר 2010, מערכת הפעלה BlackBerry OS 7. Torch98602010טלפון חכם בעל מסך מגע, מקלדת וכפתור מגע, מסך בגודל 3.2 אינץ', מבנה סליידר, מצלמת 5 מגה פיקסל אחורית, 512MB ראם, נפח אחסון 4GB, תצוגת 360x480 px.
BlackBerry Bold (בתעתיק לעברית: בלקברי בולד) הוא שמה של סדרת טלפונים חכמים של החברה הכוללים מקלדת מלאה ומסך רחב או מסך מגע.
BlackBerry Curve -סמארטפונים זולים עם מקלדת מלאה ומסך רחב.
BlackBerry Z Series בסגנון של סמארטפונים מודרניים (עם מסך מגע מלא) ,מבוססי blackberry OS 10
passport Series (מכשירי דגל עם מקלדת)
Blackberry Leap -סמארטפון זול 5 אינץ' ,הוכרז ב-2015 ,מבוסס blackberry 10.3
סדרת הטאבלטים "Blackberry Playbook" - טאבלטים בגודל 7 אינץ' ומערכת הפעלה Blackberry tablet os המותאמת לטאבלטים
Blackberry KeyOne - סדרה חדשה הבנויה על בסיס בלקברי קלאסיק
בלקברן היא עיר גדולה במחוז לנקשייר שבצפון אנגליה, 32 ק"מ צפונית מהעיר מנצ'סטר.
שמה הרשמי של בלקברן הוא "בלקברן-דרווין" על שם העיירה הגובלת בה מדרום אך נמצאת בתחום שיפוטה.
במרכז העיר זורם נהר בלאקווטר.
נכון לשנת 2011 מתגוררים בבלקברן 117,963 תושבים.
חפירות ארכאולוגיות בהרים מסביב לבלקברן גילו שרידים מתקופת הברונזה.
בלקברן ממוקמת במקום בו נסללה בעבר דרך עבור הצבא הרומאי אשר חצה את נהר בלאקווטר צפונה לכיוון מצודות באזור מנצ'סטר של היום.
הנצרות הגיעה לבלקברן בסוף המאה השישית, כנראה בשנת 596 (ישנה הוכחה לבניית כנסייה בעיר באותה שנה).
העיר הייתה יעד חשוב בתקופה האנגלו-סקסונית כאשר הייתה אחת העיירות החשובות של נורת'מבריה.
שמה של בלקברן היה "בלצ'בורן" כפי שתועד בספר יום הדין משנת 1086 עבור המלך ויליאם הראשון.
יש השערות שזה שילוב של מילים בשפה האנגלית העתיקה ויש השערות ששמה של העיר הוא בלק-בורן (זרם שחור).
במהלך המאה ה-13 נפתחו בבלקברן הרבה מפעלי טקסטיל.
במאה ה-14 הפלמים התיישבו באזור ועזרו לפתח את כלכלת העיר בהתבסס על תעשיית הטקסטיל.
במהלך המאות ה-18 וה-19 עד תחילת המאה ה-20 הפכה בלקברן ל"בירת האריגה העולמית" והפכה מעיירה קטנה המונה 5,000 תושבים לעיר המונה 130,000 תושבים.
הצניחה בתעשיית הטקסטיל הכתה לא רק בבלקברן אלה בכל עיר שהתבססה על התעשייה בערך בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בשנות ה-50 הגיעו לבלקברן הרבה מהגרים מהודו ופקיסטן.
כמות המוסלמים בבלקברן היא מהגבוהות באנגליה וויילס.
בלקברן ממוקמת על נהר בלאקווטר בצפון מחוז לנקשייר, 32 ק"מ צפונית למנצ'סטר ו-296 ק"מ צפונית ללונדון.
בלקברן ממוקמת בגובה 122 מטר מעל גובה פני הים.
העיר גובלת בדרומה באדמת ביצות ובצפונה בעמק ריבל.
העיר ממוקמת בין על הרי מזרח לנקשייר ועל כן ישנם רחובות תלולים.
מרכז העיר ממוקם בין מספר גבעות.
בלקברן היא העיר הגדולה במזרח לנקשייר ונמצאת כ-15 קילומטר מערבית מהעיר פרסטון שהיא המרכז המנהלי של מחוז לנקשייר.
האקלים בבלקברן הוא אקלים ימי מתון.
כמו ברוב הערים בבריטניה הקיץ קריר והחורף מתון.
נכון לשנת 2001 חיים בעיר ובמטרופולין שלה 105,085 תושבים בצפיפות של 4,291/ק"מ².
12.33% מתושבי העיר נולדו מחוץ לשטח האיחוד האירופי.
'קניון בלקברן' הידוע בשמו השני ("מרכז הקניות בלקברן") הוא הקניון היחיד בעיר עם 130 חנויות.
הקניון נמצא באזור מרכזי עם מסחר רב גם מחוץ לו וברחובות הסמוכים.
השוק של בלקברן נמצא גם הוא בקרבת מקום.
מקומות עבודה רבים מספקים מספר מפעלים גדולים הקשורים לצבא בריטניה.
תחנת רכבת המחודשת של בלקברן ממוקמת במרכז העיר אותה משרתת רשת רכבות של חברת נורת'רן.
נמל תעופה הבינלאומי בלאקפול נמצא 37 ק"מ מערבית לבלקברן והוא נמל התעופה הקרוב לעיר.
נמל תעופה של מנצ'סטר שהוא נמל התעופה העמוס ביותר מבין נמלי התעופה בבריטניה אחרי לונדון, ממוקם 45 ק"מ דרום מזרחית לבלקברן.
מועדון הכדורגל החשוב ביותר בעיר הוא בלקברן רוברס המשחק בצ'מפיונשיפ.
אצטדיון הבית של הקבוצה הוא אצטדיון אווד פארק.
המועדון זכה באליפות בשנת 1995 וגביע הפוטבול ליג ב-2002.
בלקן ביט בוקס הוא הרכב מוזיקת עולם ישראלי מיסודם של תמיר מוסקט ואורי קפלן.
ההרכב נולד מעבודה משותפת של השניים בסצנת האנדרגראונד בברוקלין בתחילת שנות ה-2000, ובצוותא עם תומר יוסף ואומנים מתחלפים גיבש לעצמו סגנון ייחודי, המשלב מוזיקה בלקנית תימנית וצוענית, פאנק והיפ-הופ.
מוסקט וקפלן הישראליים הכירו בברוקלין והחלו בעבודה משותפת במקביל לחברותם בהרכבים שונים כגון Firewater, גוגול בורדלו, J.U.F, Big Lazy, ו-Shot'nez.
השניים מצאו עניין משותף בשילוב בין סגנונות מוזיקליים שונים ובמהלך עבודה אותנטית, תוך ניסוי וטעייה, הגיח לאוויר העולם על ציר ישראל-ניו יורק הפרויקט המוזיקלי השאפתני, שמטרתו 'טשטוש גבולות פוליטיים' תוך יצירה פורצת דרך.
את השם 'בלקן ביט בוקס' הגו טרם התאסף סביבם הרכב של ממש.
לאחר תקופת הבשלה בברוקלין ובמועדונים בתל אביב, צבר ההרכב פופולריות בארץ וזכה לתגובות נלהבות מצד הקהל והמבקרים נוכח סגנון המוזיקה הייחודי וההופעות הקרקסיות ומלאות שמחת-החיים שלו.
בסיבוב הופעות בפסטיבלים באירופה הגדירו עצמם חברי הלהקה כ-'הרכב נודד שמסתובב בעולם עם נגנים מתחלפים'.
התפיסה המוזיקלית האקלקטית של ההרכב מאפשרת לו לצרף אל שורותיו מדי פעם אומנים מתחלפים ולקדם עמם שיתופי פעולה מעניינים.
נגן הגנאווה המרוקאי חסן בן-ג'פאר, להקת Bulgarian Chicks, ראפר איראני ורקדנים צועניים הם דוגמאות לשיתופי הפעולה האומנותיים שמקדם ההרכב.
האלבום הראשון, Balkan Beat Box יצא בשנת 2005 ובשנת 2007 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, Nu Med, המתאפיין בהשפעה של מוזיקה ערבית וספרדית.
שני האלבומים זכו לביקורות חיוביות בארץ ובעולם.
בשנת 2009 יצא אלבום הרמיקסים (Nu-Med (Remixes.
בשנת 2012 יצא האלבום, GIVE.
הטקסטים באלבום טעונים במסרים העוסקים בחוסר שביעות הרצון של חברי ההרכב ממערכות פוליטיות וחברתיות השולטות בישראל ובעולם.
בשנת 2013 זכו בלקן ביט בוקס בפרס אקו"ם על הישג השנה למעבדים.
בשנת 2016 הושק הסינגל " I Trusted U", שזכה להצלחה יחסית, ואף נכלל בפסקול של המשחק "FIFA 17".
חברי ההרכב מחשיבים את בובאן מרקוביץ', ראשיד טאהה, פנפארה צ'יוקרליה, מאנו צ'או וצ'ארלי פארקר כאמנים המשפיעים עליהם ביותר.
בשנת 2018 הושק הסינגל "This Town".
הקליפ שלו גרף את פרס הקליפ הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של לוס אנג'לס.
ב-7 במאי 2018 הוציא ההרכב, ביחד עם ברי סחרוף, את הסינגל "לובסטר", שכתב גלעד כהנא.
בשנת 2024 הוציאו את אלבום האולפן השישי של הלהקה, Wild Wonder.
תומר יוסף – שירה, כלי הקשה
תמיר מוסקט – כלי הקשה, מחשב
איתמר ציגלר – בס, גיטרה חשמלית
דיינה לאון – חצוצרה, טרומבון
אורי כנרות – גיטרה חשמלית, סקסופון
ג'רמיה לוקווד – גיטרה חשמלית, שירה
רון בונקר – גיטרה חשמלית
בלקלאווה (הקרויה גם "מסכת סקי") היא כיסוי ראש המכסה את כל הראש ומותיר רק חלק מהפנים חשוף.
מקורו של השם הוא בעיירה בלקלאווה שבחצי האי קרים.
במלחמת קרים הוענקו לחיילים הבריטים בלקלאוות סרוגות כדי להגן עליהם מפני הקור העז.
הבלקלאוות הוכנו בדרך כלל מצמר, וניתן היה לגלגלן לצורה דמוית כובע כדי שרק החלק העליון של הראש יהיה מכוסה.
בלקלאוות מודרניות מיוצרות ממספר חומרים, כגון משי, כותנה, פוליפרופילן, נאופרן, צמר, סיבים אקריליים או פליס.
הן מצויות בשימוש בענפי ספורט חורף כגון סקי, גלישת שלג, גלישה במזחלות, ריצה או רכיבת אופניים בחורף.
מטרתן במקרים אלו היא להגן על הפנים מפני הרוח החורפית ולשמור על חום הגוף.
רוכבי אופנועים נוהגים לחבוש בלקלאווה כשכבה נוספת מתחת לקסדת הבטיחות שלהם.
הבלקלאוות עוזרות במניעת הידבקות לכלוך לצד הפנימי של הקסדה.
מומחים סבורים כי בלקלאוות מסייעות לאתלטים להימנע מאסתמה מושרית הנובעת מפעילות גופנית נמרצת, באמצעות מיחזור של הלחות הנפלטת מגוף האדם, ובהתאמה לתאוריה שלפיה אוויר יבש, ולא טמפרטורה, עשוי לגרום לסוגים מסוימים של אסתמה.
לפי התקנות, נהגי מרוצים חייבים ללבוש מתחת לקסדה בלקלאוות העשויות מחומר חסין אש, על מנת להגן על ראשיהם במקרה שתפרוץ שרפה בעקבות תאונה.
בדרך כלל מכסה הבלקלאווה את האף והפה של הנהג, על מנת למנוע שאיפה של עשן ואדים.
לעיתים משמשת הבלקווה גם למטרות פליליות, כגון פושעים המבצעים שוד.
מנגד, הבלקלאווה מצויה גם בשימושם של יחידות המשטרה המיוחדת SWAT או כוחות מיוחדים, הרוצים להימנע מחשיפת מראה הפנים של אנשיהם.
חברים בארגוני אוהדים המכונים אולטראס משתמשים גם הם בבלקלאווה, במיוחד בצעדות למשחקים ובמופעי פירוטכניקה, על מנת להימנע מזיהוי וכן ממעצר על ידי המשטרה וזרועותיה או כוחות ביטחון אחרים הנוכחים באצטדיון ומחוצה לו.
כוחות גרילה, כגון מחבלי חמאס, מרבים להשתמש בבלקלאווה מסיבות דומות.
מועדון כדורסל בלקן (בבולגרית: Баскетболен клуб Балкан) היא קבוצת כדורסל בולגרית מהעיר בוטבגרד.
המתמודדת בליגת העל הבולגרית וביורופקאפ.
מועדון הכדורסל "בלקן" הוקם בשנת 1947, ובעונת 2005/06 החל את הקדנציה הנוכחית בליגה הבכירה בבולגריה.
בעונת 1989/90 השתתפה הקבוצה במוקדמות גביע אירופה לאלופות והודחה על ידי אריס סלוניקי בשני מפגשים.
בעונת 2010/11, השתתפה הקבוצה בליגה הבלקנית.
ובעונתה הראשונה לא עברה את שלב הבתים.
בעונת 2013/14 חזרה הקבוצה להשתתף בליגה הבלקנית, בו הגיעה עד לחצי הגמר והפסידה ללבסקי סופיה 85-94 לאחר הארכה.
חוג אוהדי הקבוצה המלווים אותה גם למשחקי חוץ רחוקים, נקרא "צוות בני היער".
החל מתאריך 6 באפריל 2014 החלה הקבוצה לארח בבוטבגרד ארנה החדש, המכיל 4,000 מקומות ישיבה.
עד אז ארחה הקבוצה בארנה בלקן הישן, שהמכיל 1,000 מקומות ישיבה.
בלקווד היא קונבנציה נפוצה בברידג' הבוחנת את האפשרות להכרזת חוזה של סלאם באמצעות בירור האלופים ובמקרים מסוימים גם המלכים שיש לזוג.
בווריאציה מסוימת שלה מבררים גם האם הם מחזיקים גם את המלכה בסדרת השליט.
הקונבנציה פותחה על ידי השחקן האמריקאי איזלי בלקווד האב (1903–1992).
בזמן פיתוחה של הקונבנציה על ידי בלקווד הוא ציין, שהמטרה העיקרית של הקונבנציה אינה הכרזת סלאם, אלא דווקא הימנעות מהכרזת סלאם במצבים בהם הכרזה כזו אינה נכונה.
הקונבנציה מבוססת על הכרזה מלאכותית של 4NT, שהיא שאלה על מספר האלופים שבידי השותף.
על פי תשובת השותף יודע השחקן שהשתמש בקונבנציה האם מספר האלופים שבידי השותפים מעניק סיכוי טוב לביצוע סלאם ובהתאם לכך מכריז סלאם או מסתפק בהכרזת משחק מלא.
השימוש בקונבנציה הוא רק לאחר שבמהלך ההכרזה הוסכם על סדרה שתהיה סדרת השליט.
לאחר שנמצאה התאמה בסדרה והכוונה היא לשחק חוזה בשליט באותה סדרה, הכרזת 4NT שואלת על מספר קלפי האלוף שמחזיק השותף.
השחקן השואל את שותפו על מספר קלפי האלוף שברשותו הוא זה שמקבל את ההחלטה באיזה חוזה לשחק.
בדרך כלל החוזה שנבחר הוא אחד מהחוזים הבאים בסדרה שנבחרה כשליט: חוזה בגובה 5 כאשר שני אלופים בידי היריבים, סלאם קטן בגובה 6 כאשר חסר לשואל ושותפו אלוף אחד וסלאם גדול בגובה 7 בחלק מהמקרים בהם כל קלפי האלוף ביד השואל וביד שותפו.
התשובות של השותף שאלה הן:
כמעט תמיד השואל יודע על פי מהלך ההכרזה ומספר האלופים שבידו האם לשותפו יש ארבעה אלופים או אף לא אחד.
כאשר לא נבחרה סדרת שליט, הכרזת 4NT אינה שאלה על אלופים.
במקרה כזה ההכרזה היא בדרך כלל הכרזה שמטרתה לברר את מספר הנקודות של השותף על מנת להחליט על גובה החוזה ללא שליט.
לאחר תשובת השותף על הכרזת 4NT השואלת על מספר קלפי האלופים ניתן להמשיך ולשאול באופן דומה על מלכים באמצעות הכרזת 5NT.
במקרים רבים נשאלת שאלה זו כאשר בוחנים אפשרות לשחק בחוזה של סלאם גדול.
יד חזקה של 17 נקודות או יותר.
לפחות שישה קלפים בסדרת ה- בה יש לפחות שני מכובדים (A, K, Q, JT).
ארבעה קלפים לפחות באחת מסדרות המייג'ור .
אין חמישה קלפים בסדרת מייג'ור.
שאלה על מספר קלפי האלוף ביד השותף.
Roman Key Card Blackwood (RKCB) היא גרסה של בלקווד שפותחה על ידי שחקנים שהתגוררו ברומא ולכן היא נקראת רומאית.
בגרסה זו של הקונבנציה ההכרזה הלא-טבעית 4NT מבררת כמה קלפים מתוך חמישה קלפי מפתח מחזיק השותף.
ארבעה קלפי מפתח הם האלופים, כמו בבלקווד הסטנדרטי.
קלף המפתח החמישי הוא המלך בסדרת השליט שנבחרה.
נכון לשנת 2011, מרבית השחקנים המומחים מעדיפים להשתמש ב-RKCB במקום בבלקווד הסטנדרטי, משום שהיא מאפשרת קבלת מידע מדויק יותר על הקלפים המשמעותיים שביד השותף.
התשובות על הכרזת ה-4NT ב-RKCB הן:
- יש לו 2 או 5 אלופים ומלכה בסדרה שנבחרה כסדרת השליט.
שאלות לבירור מספר או זהות קלפי מלכים
לאחר תשובת השותף לשאלה על קלפי מפתח ניתן להמשיך ולשאול גם על מלכים באמצעות הכרזת 5NT בדומה להכרזה בבלקווד סטנדרטי.
בדרך כלל נשאלת השאלה על המלכים כאשר על פי התשובה לשאלה על קלפי המפתח, ייתכן כי ניתן לשחק בחוזה בגובה 7 (סלאם גדול) ובירור מספר המלכים עשוי לסייע בקבלת ההחלטה.
התשובות לשאלה 5NT מראות את מספר קלפי המלך ביד השותף בדומה לתשובות בהכרזת בלקווד סטנדרטי, למעט הבדל משמעותי אחד: אין התייחסות למלך בסדרת השליט, המהווה את אחד מקלפי המפתח.
שאלה על המלכה בסדרת השליט
אפשרות נוספת לקבלת מידע לצורך בחינת האפשרות של הכרזת סלאם גדול היא בירור השאלה: האם ה-Q בסדרה שנבחרה כשליט נמצאת ביד השותף?
אם התשובה לשאלה 4NT הייתה 5 או התשובה כבר ידועה לכן חלק זה של הקונבנציה מתייחס רק לתשובות ו-5 לשאלה על קלפי המפתח.
לאחר הכרזת הכרזת 5 היא הכרזה מלאכותית השואלת את השותף האם ה-Q בסדרת השליט ברשותו.
במקרה שהתשובה שלילית השותף מכריז את ההכרזה הנמוכה ביותר האפשרית למעט הכרזה בסדרת השליט.
כך למשל אם נבחרה סדרת ה- כשליט, תשובה של 5 על הכרזת 5 פירושה שה-Q אינה ביד השותף.
הכרזה הנמוכה ביותר האפשרית, עם דילוג על ההכרזה השוללת את החזקת ה-Q בשליט, פירושה שה-Q שליט בידי המכריז.
באופן דומה הכרזת 5 לאחר תשובה של 5 לשאלה על קלפי המפתח.
כאשר המשיב לשאלה מחזיק במלכה שליט הוא יכריז בגובה 6 את הסדרה הנמוכה ביותר בה יש לו K.
לפחות 17 נקודות וארבעה קלפים ב-.
שאלה על מספר קלפי מפתח ביד השותף.
גרבר היא קונבנציה בברידג' הקרויה על שמו של שחקן הברידג' האמריקאי ג'ון גרבר (1906–1981).
היא באה לענות על המצבים בהם לא נמצאה התאמה בסדרה ויש צורך לברר את מספר האלופים והמלכים שבידי השותף על מנת לקבל החלטה האם להכריז ברמה של משחק מלא, סלאם קטן (לביצועו נדרשות 12 לקיחות) או סלאם גדול (לביצועו נדרשות 13 לקיחות).
ברוב המקרים בהם משתמשים בקונבנציה זו החוזה הוא ללא שליט.
קונבנציה זו דומה מאוד לקונבנציית בלקווד סטנדרטית.
בגלל שלא נמצאה התאמה בסדרה כלשהי יש להכרזת 4NT משמעות אחרת ולכן לא ניתן לעשות בה שימוש לשאלה על מספר האלופים.
במקום זאת משתמשים בהכרזה לא טבעית של 4 על מנת לברר את מספר קלפי האלוף שביד השותף.
תשובות השותף הן בסדר דומה לתשובות השותף העונה להכרזת 4NT בבלקווד הסטנדרטי: ככל שההכרזה גבוהה יותר מספר קלפי האלוף גבוה יותר (למעט 4 אלופים).
לאחר תשובת השותף ניתן להמשיך ולשאול גם על מלכים.
גם במקרה זה אופן ההכרזה דומה לבלקווד סטנדרטי למעט החלפת ההכרזה הלא טבעית של 5NT בהכרזה לא טבעית של 5.
התשובות של השותף להכרזת 4 הן:
כמעט תמיד השואל יודע על פי מהלך ההכרזה ומספר המלכים שבידו האם לשותפו יש ארבעה מלכים או אף לא אחד.
Exclusion היא הרחבה לקונבנציה של RKCB.
את ההרחבה הזו פיתח רוברט גולדמן (; 10 בנובמבר 1913 - 15 במאי 1999) במאמר שכתב במאי 1981, בעיתון: The Bridge World.
בהרחבה זו משתמשים בעיקר שחקנים מומחים ברמה גבוהה.
במקרים של חלוקה מיוחדת, מוחלפת השאלה 4NT בהכרזה של סדרה בגובה 5. יוצאת מן הכלל היא סדרת ה-, שכאשר יש בה חוסר מכריזים 4.
המשמעות היא שאלה על ארבעה קלפי מפתח במקום חמישה.
הקלף שאינו נכלל בארבעת הקלפים הוא האלוף בסדרה שהוכרזה.
כך למשל, אם הוסכם שסדרת השליט היא הכרזת 5 במקום הכרזת 4NT היא שאלה על מספר קלפי המפתח מבין שלושת קלפי ה-A בסדרות: , ו- ו-K.
השימוש בהרחבה זו נעשה במקרים בהם אין משמעות לאלוף בסדרה זו, כלומר: במצב של חוסר קלפים בסדרה זו בידו של השואל.
התשובות להכרזת ה-Exclusion הן בסדר עולה לפי מספר קלפי המפתח מההכרזה העוקבת להכרזת ה-Exclusion.
קיימות שתי שיטות תשובה לשאלה על קלפי המפתח.
בדוגמה שבה הכרזת ה-Exclusion היא 5 התשובות להכרזה הן:
5 ללא קלפי מפתח או עם שלושה קלפי מפתח
5 עם קלף מפתח אחד או עם ארבעה קלפי מפתח
5 עם שני קלפי מפתח ללא המלכה בסדרת השליט
5NT עם שני קלפי מפתח ועם המלכה בסדרת השליט
5 עם קלף מפתח אחד
5 עם שני קלפי מפתח
5NT עם שלושה קלפי מפתח
כאשר מכריזים 4NT על פי קונבנציית בלקווד, שחקן יריב עלול להתערב בסדרה בגובה 5. ההתערבות עלולה להפריע לשותפו של מכריז ה-4NT להראות את מספר קלפי המפתח שברשותו.
כך למשל, כאשר לשחקן אין אף קלף מפתח הוא אינו יכול להכריז 5 אם שחקן יריב הכריז 5.
קיימות מספר שיטות להתמודד עם ההפרעה:
DOPI - ראשי תיבות של Double-0, Pass-1. כלומר: הכרזת Pass אחרי הערבות יריב מראה קלף מפתח אחד.
Double לאחר התערבות שולל קלפי מפתח.
הכרזת Pass אחרי הערבות יריב מראה קלף מפתח אחד או שלושה קלפי מפתח.
הכרזת Double לאחר התערבות מראה 0 קלפי מפתח או 2 קלפי מפתח או 4 קלפי מפתח.
הכרזת Double אחרי התערבות יריב מראה קלף מפתח אחד או שלושה קלפי מפתח.
הכרזת Pass לאחר התערבות מראה 0 קלפי מפתח או 2 קלפי מפתח או 4 קלפי מפתח.
PODI - ראשי תיבות של Double-1, Pass-0. כלומר: הכרזת Pass אחרי הערבות יריב שולל, קלפי מפתח.
Double לאחר התערבות מראה קלף מפתח אחד.
הפרעה אחרת היא Double של היריב לאחר שהמשיב ל-4NT הראה את מספר קלפי המפתח שלו.
בדרך כלל ה-Double של השחקן היריב מבקש הובלה בסדרה (Lead Directing).
ROPI - ראשי תיבות של Redouble-0, Pass-1. כלומר: הכרזת Pass אחרי הערבות יריב מראה קלף מפתח אחד.
Redouble לאחר התערבות שולל קלפי מפתח.
RIPO - ראשי תיבות של Redouble-1, Pass-0. כלומר: הכרזת Pass אחרי הערבות יריב שוללת קלפי מפתח.
Redouble לאחר התערבות מראה קלף מפתח אחד.
מחוז בלקא הוא אחד משנים עשר מחוזות ירדן.
הוא ממוקם בצפון-מערב המדינה ובירתו היא העיר סלט.
בחלקו המערבי המחוז גובל ביהודה ושומרון, כאשר נהר הירדן מהווה גבול בינלאומי.
שטחו 1,120.4 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 409,500 נפש, דבר שהופך אותו למחוז הרביעי המאוכלס ביותר, וכן למחוז השלישי בצפיפות האוכלוסין שלו.
השם "בלקא" נוכח עוד מהמאה ה-7. לא ידוע אם שם זה נגזר משם הדמות המקראית בלק.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הצבא הבריטי בראשות הגנרל אלנבי נכנס למחוז ב -24 במרץ 1918 ובכך סיים שלטון עות'מאני 500 שנה.
ב־21 במרץ 1968, נערכה בעיירה כראמה שבמחוז פעולת כראמה בין ישראל לבין כוחות פלסטיניים (פת"ח, אש"ף) וצבא ירדן.
זה היה אחד העימותים הצבאיים הגדולים באזור בשנים שבין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים.
בלקיניה (בשוודית: Blekinge) הוא חבל ארץ ומחוז בדרום-מזרחה של שוודיה.
בלקיניה היא אחד החבלים/מחוזות העתיקים ביותר בשוודיה, וקיים כבר משנת 1683.
מבחינה גאוגרפית, החבל גובל בחבלים סמולנד ואלנד מצפון, ובחבל סקונה ממערב.
מדרום וממזרח נמצא הים הבלטי.
המחוז גובל במחוז קאלמאר מצפון מזרח, במחוז קרונוברי מצפון, במחוז סקונה ממערב, ובים הבלטי מדרום.
בלקוט (באורדו: بالاکوٹ) היא עיירה במחוז מנשהרה (Mansehra District), בחבל ח'ייבר פח'תונח'ווה שבפקיסטן.
העיירה ניזוקה קשות ברעידת האדמה בקשמיר בשנת 2005, אך שוקמה לאחר מכן בסיוע ממשלת פקיסטן.
בלקוט שוכנת על הגדה הימנית של נהר קונהר (Kunhar River), בצפון פקיסטן.
היא ממוקמת כמעט בשני שלישים מאורך הנהר, שמתחיל באגם דרהאם סאר בעמק קאגאן (Kaghan Valley), לפני שהוא נשפך לנהר ג'הלום.
האזור שמתחת לבלקוט, המכונה לעיתים "עמק נאינסוך", הוא בעל אקלים ממוזג, בעוד שעמק קאגאן שמעל העיר קר עד כדי כך שהכול קופא בו בחורף.
עמק קאגאן מהווה יעד קיץ נעים.
חלקו העליון, מאזור נאראן (Naran) ומעלה, כמעט ואינו מקבל מונסון, בעוד שחלקו התחתון מקבל מונסון בשפע ולכן הוא מיוער.
לבלקוט אקלים סובטרופי לח (על פי סיווג קפן: Cfa), עם קייצים חמים וחורפים קרירים.
כמות המשקעים בבלקוט גבוהה בהרבה מאשר ברוב חלקי פקיסטן.
הגשמים הכבדים ביותר יורדים בדרך כלל בסוף החורף (פברואר–מרץ) בעקבות מערכות חזיתיות, או בעונת המונסון (יוני–אוגוסט), אך בממוצע ישנם משקעים משמעותיים בכל חודשי השנה.
בלקוט היא אחת הערים המרכזיות במחוז מנסרה.
היא משמשת כעיר הראשית של תת-המחוז בלקוט (Balakot Tehsil), שהוא תת-המחוז הגדול ביותר במחוז מנסרה.
לעיר יש גם מועצת יישוב (Union Council), והיא מנהלת את העיירות והכפרים הקטנים הסובבים אותה.
ההיסטוריה הידועה של העיר אינה מתועדת היטב לפני התקופה הבריטית.
כאשר אזור פאח'לי נכבש על ידי שבט הסוואתי מהטורקים, אז לאחר "הוֵש הראשון של הסוואתים" ("Vesh of Swatis") בשנת 1703, ערי בלקוט ובאפה הועברו לתת-הפלג סרקֵלי, שמחולק עוד לשישה "חֵ'לים" (תתי-שבטים): לוג'מאנים, ח'וואג'ה חֵ'ל, בג'ורי, טיטוואל ודודיארי.
חֵלים אלו מחזיקים בבעלות על רוב אדמות בלקות עד היום.
עם זאת, ארכאולוגים מאוניברסיטת הזארה מצאו שרידי חרס ודמויות מחרס בנקודות מרוחקות בגבהים גבוהים באזור.
ממצאים אלו עשויים לשפוך אור על תושבים קדומים שחיו באזור.
בתי קברות ישנים מרמזים גם על קשרים לתושבים שהיו לפני האסלאם ושמאוחר יותר התאסלמו.
קרב בלקוט (1831) היה הקרב המכריע של תנועת תהריק-אל-מוג'הידין בהנהגת סייד אחמד בראלווי (Syed Ahmad Barelvi) נגד האימפריה הסיקית, ובמהלכו נהרגו הוא ושאה איסמעיל דלהווי (Shah Ismail Dehlvi).
לפי הספר סירת-א-סייד אחמד, כשסייד אחמד הגיע לראשונה לבלקוט, הוא מצא מקלט בהאווילי (אחוזה) של וואסיל חאן סוואתי, שהיה באותה תקופה המנהיג והח'אן החזק של בלכוט.
בלקוט שימשה כמקלט למוג'הידין לאחר שגורשו מסוואבי (Swabi) ואמב (Amb).
הסיקים, שהיו רבים במספר וערוכים היטב, הביסו את המוג'הידין.
בשל האירוע הזה, מכונה לעיתים העיר בלקוט גם בשם "סרזמין א-שהאדה" ("ארץ הקדושים").
מהטאב סינגה, כותב ההיסטוריה של האזור חזארה, מציין כי הסיקים, כדי למנוע את המשך התנועה, פתחו מחדש את קברו של סייד אחמד וזרקו את גופתו לנהר קונהר (Kunhar River), ככל הנראה ליד טלחטה (Talhata), כ-10 ק"מ במורד הזרם.
השלטון הסיקי באזור היה אכזרי ומעורר פחד, והוא הסתיים לאחר שג'יימס אבוט כבש את חזארה (Hazara).
התרחשו עימותים רבים בין המקומיים לבין הכוחות הסיקיים.
אירוע מפורסם התרחש בשנת 1844, כאשר גולאב סינג, מהראג'ה של קשמיר, שלח מסע צבאי לכיוון צ'ילאס (Chilas) תחת פיקודו של דיוואן איברהים — מסע זה הושמד כמעט כולו על ידי המקומיים בעמק קאגאן (Kaghan Valley), באזור שכיום מכונה "דיוואן בלה", על שמו.
לאחר הגעתו של ג'יימס אבוט (James Abbott) לאזור בתחילת שנות ה־40 של המאה ה־19, הסיקים הוגבלו באזור חזארה העליון, והוא הצליח להילחם נגדם בעזרת תמיכה מקומית מהעיר הריפור (Haripur).
ראשי השבטים, שנודעו גם כ"ח'אנים של בלקוט", השתייכו לשבט סוואתי (Swati tribe) לאורך כל ההיסטוריה.
במהלך מרד ההודים ב־1857, לא דווח על אף מנהיג מקומי שהתקומם.
אלא להפך ראשי השבטים המקומיים סייעו לצבא הבריטי לדכא את המורדים בתחנת הצבא הוטי שבמרדן (Hoti, Mardan).
באירוע אחר, מורדים מגדוד הרגלים ה־55 ניסו למצוא מקלט במדינת קשמיר, אך הצליחו רק לחצות את נהר האינדוס בקוהיסתאן (Kohistan), ושם נתפסו ליד אגם דודיפאטסר (Dudipatsar Lake) בידי כוחות מקומיים של ראשי השבטים מהאזור קאגאן, קוהיסתאנים וגות'ארים.
כל הערוץ בו התרחש האירוע מכונה כיום פורבי נאר (ערוץ אנשי המזרח – או "הבֶּנְגָאלים").
חלק מהמורדים הצליחו להימלט לקשמיר, אך שם הוסגרו לידי הצבא הבריטי והוצאו להורג.
העיר ההררית בלקוט, המורכבת מ-12 מועצות איחוד ואוכלוסייה של 30,000 איש, נהרסה לחלוטין ברעידת האדמה שהתרחשה ב-8 באוקטובר 2005. קו השבר עובר דרך בלקוט.
הוא עוקב אחר האזור ההררי בצפון עד לאלי (Allai Tehsil) ומוביל לבאג' באזור אזד ג'מיו וקשמיר מהכפרים של בלקוט.
קו השבר הזה, שנקרא שבר בלקוט-באג', נחשב למקור רעש האדמה בקשמיר.
מספר ההרוגים המשוער מהעיר בלקוט והמחוזות באזור קשמיר שנפגעו היה בין 73,000 ל-80,000, כשחלק מהמקורות מציינים מספר גבוה יותר מ-80,000.
איחוד האמירויות הערביות התנדבו לשקם את העיר ולעצב אותה מחדש עם יישובים למגורים, בתי ספר, בתי חולים ושאר מתקנים אזרחיים.
ארגון הסיוע הסעודי לנפגעי רעש האדמה בפאקיסטן (SPAPEV) גם סייע רבות.
בסוף שנת 2005 הודיעה ממשלת פקיסטן כי העיר תועבר כ-20 ק"מ למקום בטוח יותר עם בניינים עמידים יותר לרעידות אדמה.
קבוצת המיליטנטים ג'איש-א-מוחמד הייתה נוכחת באזור סמוך לעיר.
מסמך של משרד ההגנה של ארצות הברית מ-2004 גם ציין כי היה מחנה אימונים של ג'איש-א-מוחמד בבלקוט.
עם זאת, לפי אנליסטים, המיליטנטים עזבו את בלקוט לאחר רעידת האדמה ב-2005 כדי להימנע מגילוי על ידי קבוצות הסיוע הבינלאומיות שהגיעו להעניק סיוע.
לאחר רעידה האדמה, התגלה שהעיר נבנתה על קווי שבר גאולוגיים, והממשלה המליצה להעביר את התושבים כ-15 מיילים למקום בשם בקריאל (Bakarial).הוחלט לקרוא לאתר החדש "בלקוט החדשה", בעוד שהעיר המקורית בלקוט תישאר כ"מורשת לאומית".
ב-2011 דווח שרבים מתושבי בלקוט בנו מחדש את בתיהם ועסקיהם בעיר, למרות איסור ממשלתי.
עשר שנים לאחר רעידת האדמה, בלקוט החדשה עדיין הייתה בתהליכי בנייה ורבים מהתושבים עדיין התגוררו במקלטים זמניים עמידים לרעידות אדמה.
בעקבות תחושת מורת הרוח בקרב המקומיים, ציינה ממשלת פקיסטן כי בעיות רכישת הקרקע בבקריאל הן סיבה לעיכוב, בשל סכסוך בין הממשלה המרכזית והממשל המחוזי וכן עם בעלי הקרקעות.
ישנם מי שמציינים כי תמיכה פוליטית מנעה את הסיוע מהנזקקים לו.
חלק מהתושבים החלו לבנות מחדש את בתיהם בעיר הישנה.
הפצצה של חיל האוויר ההודי בשנת 2019
בשעות הבוקר המוקדמות של 26 בפברואר 2019, מטוסי קרב הודיים חצו את הגבול דה פקטו באזור קשמיר השנוי במחלוקת, והטילו פצצות בסמוך לעיר בלקוט.
הצבא הפקיסטני, שהיה הראשון להודיע על תקיפת האוויר בבוקר 26 בפברואר, תיאר את המטוסים ההודים כמי שהטילו את מטעניהם באזור מיוער ובלתי מיושב על ראש גבעה ליד בלקוט.
הודו, שאישרה את התקיפה האווירית מאוחר יותר באותו היום, תיארה אותה כמתקפת מנע נגד מחנה אימונים של טרוריסטים, וטענה לגרימת מוות של יותר מ-100 טרוריסטים.
ניתוח תמונות לווין ממקורות פתוחים שבוצע על ידי מעבדת הפורנזיקה הדיגיטלית של Atlantic Council, חברת Planet Labs מסן פרנסיסקו, European Space Imaging והמכון האוסטרלי למדיניות אסטרטגית, הסיקו כי הודו לא פגעה במטרות משמעותיות באתר גבעת ג'אבה בסמוך לבלקוט.
תושבים מהאזור סיפרו על ארבע פצצות שפגעו ביער ושדה סמוכים בסביבות השעה 3 לפנות בוקר, גרמו לנזק למבנה ולפציעתו של אדם מקומי.
עיתונאים מסוכנות הידיעות AP שביקרו באתר ביום התקיפה (26 בפברואר) הבחינו במכתשים ועצים פגועים, אך התושבים דיווחו שלא היו נפגעים.
צוות של "אל-ג'זירה" שביקר במקום יומיים לאחר התקיפה תיאר עצי אורן מרוסקים וסלעים פזורים סביב ארבעה מכתשים, אך גורמים בבית החולים המקומי ותושבים אמרו שלא נרשמו הרוגים או פצועים.
העיתונאים איתרו את המבנה שנחשב למחנה יעד – בית ספר דתי (מדרסה) של ארגון ג'יש-א-מוחמד – כשני קילומטרים ממזרח לאחד המכתשים, על רכס תלול, אך לא הצליחו להיכנס אליו.
עיתונאים מסוכנות רויטרס ניסו גם הם להיכנס למדרסה, אך נדחו שוב ושוב על ידי הצבא הפקיסטני בשל "שיקולי ביטחון".
עם זאת, הם דיווחו כי המבנה וסביבתו נראו שלמים מאחור.
אגף ההסברה של צבא פקיסטן (ISPR) דחה פעמיים ביקורים מתוכננים של עיתונאים למקום.
רק ב-29 במרץ 2019 הצבא הפקיסטני הוביל עיתונאים לאתר התקיפה.
במדרסה שהו אז כ-375 תלמידים, והעיתונאים הורשו לראיין אותם ולצלם את המקום.
רוב האוכלוסייה דוברת הינדקו (Hindko) וגוג'ארי (Gujari), שתיהן שפות הודו-אריות צפון-מערביות הקשורות קשר הדוק לפנג'אבי, המדוברות גם בשאר מחוז מנשהרה.
בשנת 1965 נבנה בבלקוט גשר מעל נהר קונהאר (Kunhar) בשם "גשר איוב".
הגשר מחבר את בלקוט וכן את עמק קאגאן (Kaghan) לשאר חלקי פקיסטן.
בלקאן (בהונגרית: Balkány) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית בלקאן קטנה עם השנים.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13 והוא הפך לעיר בצורה רשמית בשנת 2004.
יהודים הגיעו לראשונה לבלקאן בתחילת המאה ה-18. רובם עסקו במסחר ובמלאכה, והיו ביניהם גם בעלי משקים חקלאיים גדולים.
לקהילה היו בית כנסת, בית ספר, תלמוד תורה, ישיבה ו"חדר".
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בעקבות חילוקי דעות בין חרדים ומשכילים בקונגרס יהודי הונגריה בין השנים 1869-1868, הצטרפה הקהילה לזרם הקהילות האורתודוקסיות שסירבו לקבל את תקנות הקונגרס.
באפריל 1944 לאחר כניסת הגרמנים להונגריה, גורשו כל יהודי בלקאן לנירג'האזה שם רוכזו כל יהודי המחוז ושוכנו במשקים חקלאיים עזובים.
בתנאי תברואה לקויים פרצה מגפת טיפוס, ובידי הרופאים שבמקום לא היו תרופות מספיקות.
ביוני 1944 גורשו היהודים למחנה ההשמדה אושוויץ.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 458 חברים, מנהיג הקהילה הוא דז'ו פריד, ורב הקהילה הוא קיסיאל ליכטנשטיין.
לאחר המלחמה, חזרו כמה עשרות ניצולים וחידשו את חיי הקהילה בסיוע כספי הג'וינט.
רכוש היהודים שנלקח בידי המקומיים לא הוחזר ובימי המרד האנטי-רוסי בשנת 1956 גורשו את היהודים מהעיירה.
פרידייש היידו במקור וייסהאוז (1873 – 1944) היה סופר, חבר האספה הלאומית של הונגריה יהודי-הונגרי, אחד המנהיגים האינטלקטואלים של היהודים בעלי התרבות ההונגרית בטרנסילבניה.
בלקברן דארט היה מפציץ טורפדו דו-כנפי בריטי לפעולה מעל גבי נושאות מטוסים תוצרת בלקברן איירקראפט, אשר טס לראשונה באוקטובר 1921. הדארט שימש כמפציץ הטורפדו הסטנדרטי של זרוע האוויר של הצי המלכותי בשנים 1923–1933, וגרסה מותאמת שלו יוּצאה ליוון, שם שירתה בצי היווני.
ב-1919 החלה חברת בלקברן איירקראפט בפרויקט פרטי, שנועד לפתח מפציץ טורפדו שיחליף את הסופווית' קוקו, ששירת בתפקיד זה מעל גבי נושאות המטוסים של הצי המלכותי.
המטוס, פרי תכנונו של מהנדס העיצוב הראשי של החברה, מייג'ור פרנק ארנולד באמפוס, כונה T.1 סוויפט.
על אף התכנון הסטנדרטי ברובו, היו למטוס הדו-כנפי הגדול זוג סמוכות בין כנפיו מכל צד, הכנפיים היו שוות בגודלן וניתנות לקיפול, אך הכנף העליונה הייתה ממוקמת מעט קדימה ולא חפפה לתחתונה במדויק.
חלקה המרכזי של הכנף נבנה מפלדה, עם חלקים חיצוניים עשויי עץ, אשר כוסתה בבד.
מאזנות הותקנו בכל ארבע הכנפיים.
גוף המטוס הורכב על גבי הכנף התחתונה ונבנה גם הוא משלד מתכת וכיסוי בד.
יחידת זנב המטוס הורכבה מכבלים ששלטו בסנפיר בעל הגה כיוון.
כן הנסע שחולק לשניים הורכב מגלגלים על גבי בולמי זעזועים ואפשר התקנת מתלים עבור נשיאת טורפדו בגודל סטנדרטי תחת גוף המטוס.
אב הטיפוס של הסוויפט המריא לראשונה בספטמבר 1920, וכמעט התרסק בשל טעות בחישוב מרכז הכובד של המטוס.
בעיה זו נפתרה לאחר הסתה לאחור של הכנפיים, והגה הכיוון תוקן כדי לשפר את השליטה במטוס.
לאחר תיקונים אלה, השתפרו ביצועי הסוויפט, ולפי מכרז מספר 20\3 ייצרה בלקברן עבור משרד האווירייה הבריטי שלושה מטוסים לבחינת ביצועיהם, אשר נקראו בלקברן דארט.
הדארט צויד במנוע מדגם נאפייר לאיון סימן IIB או V, אשר הורכב כאשר צינורות הפליטה שלו פונים מעלה.
בנוסף, על מנת לאפשר שדה ראייה טוב יותר בנחיתה, היה אזור בית המנוע נמוך יותר ובשיפוע בהשוואה לתא הטייס, מה שהפך לסימן ההיכר של המטוס.
אב הטיפוס של הדארט טס לראשונה באוקטובר 1921, ועל אף גודלו הפגין ביצועים טובים, כאשר הציג מהירות הזדקרות של 69 קמ"ש.
גרסה שנועדה ליצוא, ושמרה על השם סוויפט, צוידה במנוע נאפייר בעל 450 כוחות סוס.
שבעה מטוסים, שנקראו סוויפט סימן II, נבנו, מתוכם נמכרו שניים לצי היפני, שלושה עבור הצי הספרדי ושניים עבור צי ארצות הברית.
המטוסים שנמכרו לארצות הברית סומנו כסוויפט F על ידי בלקברן ובלקברן BST-1 על ידי הצי האמריקאי, אך בעקבות טיסות ניסוי שבוצעו ב-1922 הוחלט לא להזמין מטוסים נוספים ובמקומם נרכשו מפציצי טורפדו מדגם דאגלס D-2.
הדארט T.2 נכנס לשירות בזרוע האוויר של הצי המלכותי ב-1923 בגף מס' 460 מנושאת המטוסים אה"מ איגל, שפעלה בים התיכון, ובגפים מס' 461 ו-462 שפעלו מאה"מ פיוריאוס שהוצבה במי החופים של בריטניה ומאוחר יותר עברה לגיברלטר.
אימונים מבסיס חופי בוצעו על ידי גפים 461 ו-462 בגוספורט הסמוכה לנמל פורטסמות'.
ב-1928 פעל הדארט במסגרת גפים מס' 463 ו-464 שפעלו מנושאת המטוסים אה"מ קורייג'ס בצי הים התיכון.
בשנה שלאחר מכן הועבר דארט אחד לטייסת מס' 36 של חיל האוויר המלכותי (גף טורפדו להגנת חופים), תחילה לאימון במסך עשן ולאחר מכן כחלק מהטייסת המבצעית הראשונה של מפציצי טורפדו של חיל האוויר המלכותי.
שלושה מטוסי דארט הוסבו למטוס ימי דו-מושבי לשימוש כמטוסי אימון מתקדם בבית הספר לטיסה לחיילי מילואים של חיל האוויר המלכותי שהפעילה בלקברן על נהר האמבר בשנים 1925–1929. הסבה זו הובילה לפיתוח גרסה חדשה שנקראה T.3 ולוס, והוזמנה על ידי הצי היווני ב-1925 לשימוש כמפציץ טורפדו.
סך הכול נבנו 120 יחידות של הדארט (שלושה אבות טיפוס, 114 מגרסת T.2 ושלושה מגרסת המטוס הימי), שמונה מגרסת הסוויפט לייצוא ו-21 מגרסת ה-T.3 ולוס.
הדארט המשיך לשרת בבית הספר לטיסה של בלקברן, יחד עם מספר מטוסי T.3 שהוסבו לתצורה היבשתית, עד להחלפתם בריפון ובבאפין ב-1933.
הדארט היה למטוס הראשון שביצע נחיתת לילה על גבי נושאת מטוסים, כאשר הוטס על ידי קומודור האוויר ג'י.
אב טיפוס עבור תכנון מפציץ טורפדו.
שלוש יחידות נבנו ונבחנו בבסיס חיל האוויר המלכותי במרטלשם הית'.
גרסת הייצור הראשונה, ממנה נבנו 120 יחידות (שלוש הוסבו לתצורת אימון דו-מושבית).
סימון לגרסת סוויפט סימן II שנבחנה על ידי צי ארצות הברית.
גרסה דו-מושבית עבור הצי היווני.
15 יחידות נבנו, מתוכן 12 ברישיון ביוון.
גרסת לביצועי טיסות ראווה, ניסוי וכמטוסי אימון בבית הספר לטיסה שהפעילה החברה.
הבלקברן דארט שירת במדינות הבאות:
צי ארצות הברית (בגרסת סוויפט F) - שתי יחידות נמסרו בין יוני לאוגוסט 1922.
חברת התעופה הימית והתובלה הכללית של הים הצפוני (בגרסת T.3 ולוס) - חברה בת של בלקברן איירקראפט, אשר שימשה לאימון בבית הספר לטייסי מילואים של חיל האוויר המלכותי.
שלוש יחידות מוסבות לגרסה ימית נמסרו ב-1925, ושתיים מתוכן הוסבו לגרסה יבשתית ב-1929.
חיל האוויר המלכותי (בשירות זרוע האוויר של הצי המלכותי) - 117 יחידות נמסרו החל מאוקטובר 1921 ועד 1927.
הצי הקיסרי היפני (בגרסת סוויפט סימן II) - שתי יחידות נמסרו ב-1922.
הצי הספרדי (בגרסת סוויפט סימן II) - שלוש יחידות נמסרו באוגוסט 1923.
הנעה: 1 X מנוע בוכנה מדגם נאפייר לאיון IIB, שמונה צילינדרים מקורר מים, 450 כ"ס, או נאפייר לאיון V, 465 כ"ס
מדחף: מדחף פסיעה קבועה דו-להבי
1 X טורפדו סימן VIII או IX בקוטר 457 מ"מ או 2 X פצצות במשקל 236 ק"ג תחת כל כנף
בלקברן T.5 ריפון היה מפציץ טורפדו ומטוס סיור דו-כנפי בריטי תוצרת חברת בלקברן איירקראפט, שפעל מעל גבי נושאות מטוסים וטס לראשונה ב-1926. הריפון שירת בזרוע האוויר של הצי המלכותי בשנים 1929–1935 ובנוסף נמכר לפינלנד, שם המשיך לשרת במהלך מלחמת החורף ומלחמת ההמשך, עד 1944.
הריפון פותח במטרה להחליף את הבלקברן דארט החד-מושבי כמפציץ טורפדו לפעולה מעל גבי נושאות מטוסים.
בהתאם לדרישות מכרז 21/23 של משרד האווירייה הבריטי היה על המטוס לשמש גם לסיור, ולכן נזקק לשני אנשי צוות.
אב הטיפוס ערך את טיסת הבכורה ב-17 באפריל 1926 כמטוס יבשתי, כאשר אב טיפוס שני טס לראשונה ב-26 באוגוסט של אותה שנה כמטוס ימי.
טיסות המבחן הראשונות לעומת מתחריו, ההנדלי פייג' הארו והאוורו בופאלו, הראו שאף אחד מן המטוסים אינו מראה עליונות בביצועיו על פני האחרים, ולכן עבר הריפון תכנון מחדש, הותקן בו מנוע משופר, הגה כיוון מוגדל והטיה רבה יותר לאחור של כנפיו.
לאור שיפורים אלה הוכרז הריפון כמנצח במכרז והוכנס לשירות.
ארבעה אבות טיפוס ו-90 מטוסים נבנו על ידי בלקברן איירקראפט לשירות בזרוע האוויר של הצי המלכותי.
הבאפין היווה פיתוח נוסף של הריפון, והחליף אותו בשירות זרוע האוויר, כאשר 68 מטוסי ריפון הוסבו לגרסת הבאפין.
הריפון נכנס לשירות בזרוע האוויר של הצי המלכותי ב-1929, כאשר שישה מטוסים נקלטו בגף מס' 462 (מפציצי טורפדו של הצי), שפעל מעל גבי נושאת המטוסים אה"מ פיוריאס בינואר של אותה שנה.
לרוב הופעל הריפון כמטוס בעל גלגלים שהמריא ונחת מנושאות מטוסים, ורק לעיתים רחוקות צויד במצופים, על אף שניתן היה להפעילו כמטוס ימי.
הריפון המשיך לשרת בגפי מפציצי הטורפדו של הצי עד 1933, כאשר עברה זרוע האוויר ארגון מחדש והוקמו הטייסות מס' 810, 811 ו-812. מטוסי הריפון האחרונים יצאו משירות בינואר 1935, כאשר טייסת מס' 811 צוידה מחדש בבלקברן באפין.
הריפון שירת גם בחיל האוויר הפיני, כאשר יחידה אחת נבנתה עבורו על ידי בלקברן ו-25 נוספות נבנו ברישיון במפעל מקומי בפינלנד.
בהזמנה זו נעשה שימוש במגוון מנועים, כאשר המטוס הראשון צויד בבריסטול יופיטר סימן VII (530 כ"ס), השבעה הבאים בנום-רון יופיטר סימן VI (480 כ"ס), השמונה שאחריהם בארמסטרונג-סידלי פנתר (535 כ"ס) ועשרת האחרונים בבריסטול פגסוס (580 כ"ס).
במהלך מלחמת החורף ומלחמת ההמשך שירת הריפון בחיל האוויר הפיני כמטוס קישור וסיור כנגד כוחות ברית המועצות.
לאחר שמטוס אחד הופל ב-1939 על ידי מטוס קרב סובייטי הוגבל הריפון למשימות ליליות בלבד, ושירת בתפקיד זה עד 1944.
ריפון אחד (בסימון RI-140) הועבר לאחסנה והורכב מחדש כמוצג במוזיאון התעופה של פייט-המה הסמוך ללאהטי שבפינלנד.
זהו מטוס הריפון היחיד בעולם ששרד.
20 יחידות נבנו (רבות הוסבו לגרסת ריפון סימן IIC).
גרסה בעלת כנפיים עם צלעות מתכת ומקלע לירי קדימה.
גרסה בעלת כנפיים עשויות מתכת.
אב טיפוס עם חרטום מוארך, יחידת זנב חדשה ומבנה מתכת.
אחד נבנה ב-1928, טס לראשונה ב-26 בנובמבר 1929 ושימש לטיסות ניסוי בחברה.
גרסת מפציץ טורפדו ומטוס סיור דו-מושבית, עבור חיל האוויר הפיני.
מטוס אחד נשלח לפינלנד, ו-25 נוספים נבנו מקומית ברישיון.
צוידו במגוון מנועים וכני נסע, כגון גלגלים, מצופים ומגלשיים.
בלקן בולגריאן איירליינס (בבולגרית: Балкан) הייתה חברת תעופה בבעלות ממשלתית, וחברת התעופה הלאומית של בולגריה בין השנים 1947 ו-2002.
במהלך שנות ה-70, החברה נהייתה חברת תעופה אירופאית משמעותית.
החברה נתקלה באי-יציבות פיננסית לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי במרכז ומזרח אירופה.
החברה הצליחה להמשיך בפעילות, לאחר שעברה הפרטה שנויה במחלוקת בתחילת המאה ה-21, אך עם זאת הכריזה על פשיטת רגל ב-2002. בולגריה אייר הפכה ליורשת של בלקן בדצמבר 2002.
בבולגריה נוסדה חברת תעופה קצרת יומין ב-1927, "בונאבאד", אך המדינה לא יכלה להשרות לעצמה להשקיע בתובלה אווירית מודרנית עד אחרי סוף מלחמת העולם השנייה.
ב-1946, משרד התחבורה והתקשורת גיבש מנהלה לתקשורות אווירית.
המנהלה השיקה באופן רשמי שירותים תחת השם נתיבי אוויר בולגריים (בבולגרית: Български въздушни линии) לראשונה ב-29 ביוני 1947 במטוס Ju 52 בטיסה מסופיה דרך פלובדיב לבורגס.
קווים נוספים נוספו מיד לאחר מכן.
עד סוף השנה, המנהלה הזמינה כמה מטוסים מתוצרת סובייטית מדגם ליסונוב Li-2 שהיו גרסה של הדאגלס DC-3 ועד 1968 שירתו בחברה לפחות 13 כאלו.
ב-1962 החברה החלה לבצע טיסות עם מטוסי האיליושין Il-18, זאת וגם התרחבות תעשיית התיירות הבולגרית החלו לשווק את שמה של החברה באירופה ובמפה העולמית.
עד אמצע שנות ה-60, תיירות הייתה תעשייה חשובה שהביאה מטבע זר עבור בולגריה.