tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רולניק הוא פסיכואנליטיקאי מנחה בחברה הפסיכואנליטית בישראל, ובהתאחדות הפסיכואנליטית הבינלאומית.
הוא נמנה עם סגל ההוראה של תוכנית הלימודים הרב-תחומית בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, בבית הספר ללימודי המשך ברפואה ובמכון הפסיכואנליטי ע"ש מקס אייטינגון בירושלים.
רולניק תרגם מגרמנית וערך מדעית רבים מכתביו של זיגמונד פרויד והוא שותף - כמחבר יחיד, מחבר שותף, עורך, או עורך שותף - ליותר מ-20 ספרים.
כ-70 מאמרים שלו התפרסמו בכתבי עת שפיטים בעברית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית, פולנית.
בנוסף עובד בחצי משרה כרופא ראשי ביחידת הפיצויים האישיים לניצולי השואה במשרד האוצר.
ספרו עושי הנפשות: עם פרויד לארץ ישראל 1918–1948 (2007), שהוא עיבוד של עבודת הדוקטורט בהיסטוריה, ערך מחקר חלוצי העוסק בהגירתה של הפסיכואנליזה ממרכז אירופה לארץ ישראל בין השנים 1918–1948, שנים שבהן נחרב צור מחצבתה הגאוגרפי בשואה והוקמה מדינת ישראל.
הספר מבוסס על מכתבים ותעודות רבים שטרם ראו אור.
היו אלה השנים המעצבות של החברה הפסיכואנליטית בישראל בראשותו של מקס אייטינגון, אחד משבעת התלמידים הקרובים ביותר לפרויד, שעלה לארץ ישראל.
בספר מובאות התכתבויות של פרויד עם קוראיו ותלמידיו בארץ ישראל.
מהדורות מתקדמות של הספר התפרסמו באנגלית, גרמנית וצרפתית והוא נסקר ב-50 כתבי עת ועיתונים.
במאי 2025 החליטה נציבות שירות המדינה להעמידו לדין משמעתי, על שפרסם מאמרים "מעליבים ופוגעניים" נגד ממשלת ישראל במסגרת המחאה נגד הרפורמה המשפטית.
רולניק תיאר זאת כ"ציד מכשפות פוליטי שקוף עד כדי גיחוך, בתביעה על עצם העובדה שביקרתי את הממשלה ואת מדיניותה הפוליטית־המוסרית בתחומים שאני מתמחה בהם בעת משבר חברתי".
ערן רולניק נשוי ואב לשתי בנות.
אחיו הוא העיתונאי גיא רולניק.
ריפוי בדיבור: 13 שיחות פסיכואנליטיות, ערן רולניק, תל אביב רסלינג 2022
עושי הנפשות: עם פרויד לארץ ישראל 1918-1948 ערן רולניק.
איש הזאבים: מתולדותיה של נוירוזת ילדות (1918)/ זיגמונד פרויד, תרגום מגרמנית, ייעוץ מדעי ואחרית דבר: ערן רולניק, עורך: דרור גרין.
צפת: ספרים הוצאה לאור, 1999.
הטיפול הפסיכואנליטי/ זיגמונד פרויד, תרגום מגרמנית, עריכה ואחרית דבר: ערן רולניק, עורך ראשי ומחבר ההקדמה: עמנואל ברמן.
עכבה, סימפטום וחרדה/ זיגמונד פרויד, תרגום מגרמנית: יאיר אור, עריכה מדעית ואחרית דבר: ערן רולניק.
תרגם מגרמנית: אדם טננבאום, עריכה מדעית והקדמה: ערן רולניק\ תל אביב, רסלינג, 2004
תרגום מאנגלית: יעל סלע, עריכה מדעית ואחרית דבר: ערן רולניק.
הצגת הנרקיסיזם ומאמרים נוספים על פסיכוזה/ זיגמונד פרויד, תרגום מגרמנית: דנית דותן, עריכה מדעית והקדמה: ערן רולניק.
הבדיחה ויחסה ללא מודע/ זיגמונד פרויד, תרגום מגרמנית רן הכהן, ערכיה מדעית: יוסף שוורץ, ערן רולניק.
עופר אשכנזי, דוד בר-גל, ערן רולניק (עורכים), איינשטיין ופרויד והמלחמה הבאה: בעקבות חליפת המכתבים "למה מלחמה", הוצאת כרמל, 2018.
מכתבים/ זיגמונד פרויד, תרגם, האיר וערך ערן רולניק, מודן הוצאה לאור, אפריל 2019
ערעור הוא הליך במשפט, שבמסגרתו אחד הצדדים לדיון (או שני הצדדים), שאינו מסכים עם פסק הדין, הכרעת הדין, גזר הדין, או החלטה אחרת, פונה לערכאה גבוהה יותר, על-מנת שתדון פעם נוספת בעניינו (אם כי ככלל לא de novo), ותשנה את הפסיקה.
לגבי חשיבות הזכות לערער אמר השופט אליקים רובינשטיין את הדברים הבאים:
כאמור, לכל אדם בישראל יש את הזכות (החוקתית, בפועל) לערעור אחד לבית משפט שבדרגה שמעל לבית המשפט שקצב לו את הדין.
בנוסף, אדם יכול להגיש ערעור על פסק הדין של הערעור אך במקרה כזה כבר לא קנויה לו זכות שכזו וההחלטה נתונה לשיקול דעתו של בית המשפט מקבל הבקשה.
"ערעור שבזכות" - ערעור ראשון שזכאי לו כל אדם בישראל.
הערעור יוגש לבית המשפט שבערכאה שמעל.
אם הערעור לא הוגש תוך פרק הזמן שהוקצב לכך, פסק הדין הופך לפסק דין חלוט (כזה שלא ניתן לערער עליו).
"ערעור שבחסד" - ערעור על פסק הדין של הערעור.
אין זכות לאדם אך יש לו אפשרות להגיש בקשה לבית המשפט שבערכאה שמעל ערכאת הערעור (לכן אין ערעור על פסיקת בהמ"ש העליון).
אפשרות נוספת היא לעתור לבית הדין הגבוה לצדק (בג"ץ) שמכח תפקידו יכול לשפוט ולבטל כל החלטה או פעולה של רשות ציבורית (כולל פסיקה של כל בית משפט).
למרות זאת, ערכאת הערעור לעיתים רחוקות הופכת את הקערה על פיה.
ביהמ"ש העליון קבע את הכלל להתערבות של ערכאת הערעור שאומרת כי ערכאת הערעור אינה מתערבת בהחלטת ביהמ"ש שמתחתיה אלא "..בממצאים של עובדה ומהימנות מצומצמת, והחריגים בהם היא מותרת [החריגה מכלל 'אי ההתערבות' - נ.ב] הם מן הסוג שבפסק הדין מתגלה טעות בולטת או שנעדרת ממנו התייחסות לראיה מהותית".
משמעות הדברים האלה היא שהשופט היושב בערעור לא צריך לעשות בדיקה עובדתית מחודשת של העובדות בתיק והוא נשען לגמרי על החלטות שיפוטיות של השופט הראשון.
על השופט לבטל את פסק הדין רק כאשר ישנה "טעות בולטת" בפסק הדין הראשון.
מסיבה זו ניתן לבקש מבית המשפט שנתן את פסק הדין או את גזר הדין עיכוב ביצוע, וזאת עד לאחר סיום הדיון בערעור.
במערכת בתי המשפט בישראל, נקבעו ערכאות הערעור בחוק בתי המשפט [נוסח משולב], תשמ"ד-1984. ערכאות ערעור אלה הן כדלקמן:
על פסק דין של בית משפט השלום ניתן לערער בפני בית משפט מחוזי (אך אם פסיקתו של בית משפט השלום ניתנה בשבתו כבית משפט לתביעות קטנות, יש להגיש תחילה לבית המשפט המחוזי בקשת רשות ערעור, ורק אם זו מאושרת, מתקיים דיון בערעור).
על פסק דין של בית משפט מחוזי ניתן לערער בפני בית המשפט העליון (אך אם פסיקתו של בית המשפט המחוזי ניתנה בשבתו כערכאת ערעור, יש להגיש תחילה לבית המשפט העליון בקשת רשות ערעור, ורק אם זו מאושרת, מתקיים דיון בערעור).
גם בבתי הדין נקבעו ערכאות ערעור:
על פסק דין של בית דין לעבודה ניתן לערער בפני בית הדין הארצי לעבודה.
על פסק דין של בית דין רבני ניתן לערער בפני בית הדין הרבני הגדול לערעורים.
על פסק דין של בית דין צבאי מחוזי ובית משפט צבאי מחוזי ניתן לערער בפני בית הדין הצבאי לערעורים ובית המשפט הצבאי לערעורים, בהתאמה.
בכל אחד מבתי דין אלה, למעט בית הדין הצבאי ובית המשפט הצבאי לערעורים, לא ניתן לערער על פסק הדין של הערכאה העליונה, אך במקרים חריגים ניתן לעתור לבג"ץ כנגד בית הדין, ולמעשה מהווה הדיון בעתירה זו מעין ערעור.
על פסקי הדין של בית הדין הצבאי ובית המשפט הצבאי לערעורים ניתן לערער ברשות לבית המשפט העליון.
החוק בישראל מבדיל בין "ערעור בזכות" לבין מקרים בהם אין זכות לערער אך ניתן לבקש רשות לערער.
ערעור ראשון על פסק דין סופי, הוא לרוב ערעור בזכות.
לעומת זאת, במקרים הבאים אין זכות ערעור ויש לבקש רשות לערער:
ערעור על ערכאת ערעור, למשל בקשה בבית המשפט העליון לערער על פסק דין בערעור שניתן על ידי בית המשפט המחוזי
ערעור על פסק דין של בית המשפט לתביעות קטנות, שבגלל מהירות ההליך אין בו ערעור בזכות
כאשר מבקשים לערער על "החלטה אחרת", שאיננה פסק דין סופי, שנתן שופט בתיק.
הקביעה לפיה כל עניין המובא בפני בית המשפט ראוי להיות נדון בפני שתי ערכאות, ולא יותר מכך, מופיעה בדברי שופט בית המשפט העליון, מאיר שמגר, בפסק דין חניון חיפה בע"מ נגד מצת אור (הדר חיפה) בע"מ בהם ציין:
ראשיתו של כל דיון לפני הערכאה, אליה מוגשות הראיות לפי סדרי הדין התואמים את טיב הדיון, ומעליה ובנוסף לה מקוימת לאחר מכן הביקורת הנוספת של ערכאת הערעור.
פשוט וברור הוא, כי המחלוקת, המועלית בהליך שיפוטי פלוני, אינה באה על פתרונה על ידי עצם הבאתה לפני הגורם השיפוטי המוסמך לכך, אלא תמצית השפיטה היא בהכרעה.
לציבור בכלל ולמתדיינים בפרט יש עניין בסיומה של ההתדיינות על ידי ההכרעה בה.
כל הסדר חקיקתי ממוסד אינו אלא פשרה בין הרצוי והאופטימאלי מבחינת הראות הסובייקטיבית של צד פלוני לבין בר הביצוע מבחינה אובייקטיבית; תולדתה של הפשרה היא בעיצובה של השיטה הנ"ל בידי המחוקק, לפיה בא ההליך השיפוטי בדרך כלל למיצויו על ידי הדיון בו בשתי ערכאות.
עם זאת, לא סתם המחוקק לחלוטין את אפשרות הפנייה אל הערכאה הנוספת הגבוהה יותר, אלא פתח פתח מותחם וצר לערעור על פסק-דינו של בית המשפט המחוזי שישב כערכאת ערעור.
לא בהענקת זכות המדובר אלא בהתנאתה של הזכות בקבלת רשות, ומקום בו נוקטים לשון רשות משמע, כי הוקנה לערכאה, אשר בידיה הופקדה הסמכות להרשות ערעור נוסף, שיקול הדעת לקיים עיון, מיון ובירור, בטרם תפעיל כוחה ותעניק או תמאן להעניק את הרשות המבוקשת.
על המקרים שבהם תינתן רשות הערעור אמר השופט שמגר בפסק דינו:
במילים אחרות, מקרים, בהם החשיבות המשפטית חורגת מן העניין שיש לצדדים הישירים בהכרעה במחלוקת.
למותר לחזור ולהזכיר, כי רשימה זו אינה ממצה, ואף אינה מתיימרת להיות כזאת.
בנוסף, יצוין, כי קיימת הבחנה בין בקשות רשות ערעור על החלטות דיוניות ובין בקשות רשות ערעור על פסקי דין.
קיימים מקרים בהם המבחן לקבלת רשות ערעור מקל יותר, כגון: על החלטות בנושא אימוץ ילדים או על החלטות בנוגע לעיון בתיקי בתי משפט.
ערר הוא הליך בו עוררים על "החלטה שיפוטית אחרת", שאיננה פסק דין (הכרעת הדין, או גזר הדין), כגון החלטה על מעצר, על שחרור ממעצר, על תנאי מעצר או שחרור, שקבע בית משפט וכדומה.
בדומה לערעור, מוגש הערר לערכאת הערעור, אך הדיון בערר נעשה בפני דן יחיד ולא בפני הרכב שופטים.
זכות הערעור לבית משפט, קיימת לא רק על החלטות בתי משפט, אלא לעיתים גם על החלטות של גופים שונים, כגון: מוסדות להשכלה גבוהה, שבהם רשאי סטודנט לערער, בהתאם לנהלים של המוסד, על ציון שניתן לו, מוסדות מפלגתיים וכו'
גם בענפי ספורט ימים כמו שיט וגלישת גלים ניתנת הזכות לערער על שיט אחר או על החלטת השופטים.
בתקופת המנדט כפו הבריטים את הקמת בית הדין לערעורים על בית הדין הרבני.
הדבר עורר ויכוח תורני נוקב בין התומכים והמתנגדים, אשר העסיק את העולם התורני במשך שנים רבות.
ברוח זו הוא המליץ לשוב ולהקים ערכאת ערעור גם על בתי הדין לממונות שתתבסס על הסכמת בעלי הדין והדיינים.
מאז הקמת בית הדין הרבני הוא כולל ערכאת ערעור, בנוסף, רשת בתי הדין ארץ חמדה גזית כוללת גם היא אפשרות של ערעור.
עַרְס היא תת-תרבות ישראלית, מילת סלנג בעברית, וכינוי גנאי סטריאוטיפי לגברים ממעמד הפועלים שמייחס להם התנהגות עבריינית, ערכים מאצ'ואיסטים, חזות חיצונית מצועצעת, לשון עילגת ולעיתים אף נטייה לאלימות.
הקטגוריה החברתית השלילית שנגזרת מהביטוי מזוהה באפיון התנהגותי-תרבותי וכוללת מוטיבים לשוניים, התנהגותיים, תרבותיים ותעסוקתיים.
מקור המילה ערס במילה הערבית عَرْص (תעתיק מדויק: עַרְץ), שמשמעותה המקורית רועה, ובהשאלה רועה זונות, קרי, סרסור, או נָבָל.
ישנם הטוענים שהכינוי ערס אינו מכוון למזרחים דווקא.
כנגדם טוענים המתנגדים שהעובדה החברתית לפיה מדברים על "ערס אשכנזי" מוכיחה שהמילה ערס מיוחסת בדרך כלל למזרחים, ולא לאחרים.
הגינונים אשר יוחסו לסרסורים שימשו בסטראוטיפ לגברים ממוצא מזרחי ויוחס להם רקע עברייני, מגורים בשכונות רוויות פשע, חזות חיצונית מצועצעת, ריבוי צמידי זהב ("גורמטים") ושרשראות מוזהבות.
בנוסף יוחס להם דיבור בשפה עילגת, חוסר השכלה ושימוש באלימות מילולית ופיזית.
הדימוי של הערס רווח במדינה עוד מיום הקמתה.
פעם הוא זכה לביטוי "פושטק" ("ריקני" - מיידיש) ולאחר מכן - צ'חצ'ח.
דמות נשית המקורבת לערס כונתה בשם פרחה.
סטריאוטיפ זה כרוך ברקע חברתי דומה.
בשנים האחרונות נוצרו גם הביטויים "ערסית", כאשר זו קרובה יותר בתדמיתה אל הערס, ו"פְרֵח" (פרחה בלשון זכר) או "פרחול", הקרוב אל הפרחה.
לעיתים מכונים בלעג אנשים המאיימים לריק בכינוי "ערס צעצוע", מכיוון שהם מנסים לאיים באופן המזוהה עם דמות הערס, אך חסרים את היכולת לבצע את איומם, בדומה לצעצוע.
ביטוי שמשמש לעיתים במקום "ערס" הוא "ערסוואת".
מונח זה הוא חידוש יהודי-ישראלי דמוי-ערבית; צורת הריבוי הנכונה של ערס בערבית היא ערסאת.
מאז שנות השבעים הוצגו דמויות מזרחים באופן הדומה לסטריאוטיפ ה"ערס", וכך חיזקו את מקומו בתרבות הישראלית.
כך למשל ב"סרטי בורקס" דוגמת "צ'רלי וחצי" ו"אסקימו לימון".
סטנדאפיסטים, צביקה הדר למשל, בדמותו של "ז'וז'ו חלסטרה" בסדרת הטלוויזיה "הקומדי סטור".
אולם הדר עצמו הבהיר דווקא ההפך, של"חלסטרה" אין שיוך עדתי, ובפרט לא מזרחי.
אולם לדעת רוני סבג-אלבין, המבטא ודרך ההתבטאות שהניחו הסטנדאפיסטים, מדגימה את השתייכותו העדתית, של סטריאוטיפ הערס למוצא מזרחי.
ביטויים רבים מהסלנג הישראלי שנוצרו בהשפעת השפה והתרבות הערבית מיוחסים גם הם לסטריאוטיפ ה"ערסים".
כך, "אללה יסתור", "אשכרה", "חרטה בארטה", אשר משמשים כדרך להצגת דמות ה"ערס" בבידור הישראלי, יחד עם שימוש מודגש בח' וע', לפעמים באופן שגוי כמו החלפת כ' בח'.
ב-2014 יצא רון כחלילי בסדרה תיעודית ששודרה בערוץ yes בשם "ערסים ופרחות - האליטות החדשות", על אפליית מזרחים בישראל.
כתב העת לתרבות וספרות "הכיוון מזרח" הקדיש בשנת 2008 גיליון שלם ל"ערסים ופרחות", ובו נאמר במאמר הפתיחה: "הסיפור של 'הערסים והפרחות' הוא סיפור מכאובם של המזרחים בפגישתם עם התרבות הישראלית האשכנזית...
הערס והפרחה הם הקצנה של הסטריאוטיפ של 'ההוויה המזרחית', שאי אפשר לסכמה בצבע עור או במוצא אתני, גם לא במעמד כלכלי או בעמדה פוליטית או אסתטית".
פסק הדין מישל מלכה נגד התעשייה האווירית לישראל עסק בתביעה שהגיש מועמד לעבודה נגד מעסיק, לפיו הופלה בקבלה לעבודה עקב מוצאו המזרחי.
בין השאר נאמר שמנהל בנתבעת הגיב בשאלה "מי זה הערס הזה" למראה קורות החיים של התובע.
בית הדין האזורי לעבודה העיר על כך: "נראה כי 'ערס' היא מילת גנאי המקושרת להתנהגות וולגארית ומזוהה יותר – גם אם לא רק – עם זהות מזרחית סטריאוטיפית".
בפסק דין אחר של בית דין האזורי לעבודה בתל אביב נאמר: "לאחר ששקלנו את הדברים בהתחשב באופי המיוחד של יחסי עובד-מעסיק, אנו סבורים שהביטוי שנאמר על ידי איתן פעמיים ('ערס קטן') הוא ביטוי העלול לבזות אדם בשל מעשים או תכונות המיוחסות לו.
אין מדובר בקללה 'סתם' כגון 'אידיוט' אלא במילת גנאי שמטרתה לייחס לאדם שיוך קבוצתי מסוים על מנת להשפילו או לרמוז על נחיתותו."
סטריאוטיפ דומה, אך לא מוכוון עדתית, קיים ברחבי העולם, למשל: צ'אב (Chav) - בבריטניה, גוֹפְּנִיק (го́пник) - במזרח אירופה, קאני (Cani) - בספרד.
כמו כן, בארצות הברית נפוצים כינויים עבור אנשים ממוצא מסוים אשר המכנה המשותף ביניהם הוא השתייכות למעמד הפועלים והתנהגות "מאצ'ואית" מוגזמת, כמו Guido עבור איטלקים-אמריקנים או Cholo עבור היספנים ולטינים.
ערן קולירין (נולד ב-4 בנובמבר 1973) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה ותסריטאי ישראלי.
בעבר חבר הנהלת איגוד התסריטאים.
זוכה ארבעה פרסי אופיר, לבימוי ולתסריט, על סרט הביכורים שלו בקולנוע, "ביקור התזמורת" ולבימוי ולתסריט על סרטו "ויהי בוקר".
קולירין נולד בחולון, בן לבמאי הקולנוע גדעון קולירין ולאם, רבקה קולירין, אדריכלית.
בהיותו בן 3 עברה משפחתו לתל אביב.
לאחר שרותו הצבאי החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובתקופת לימודיו כתב את תסריטו הקולנועי הראשון, "צור הדסים", שאותו ביים אביו.
יצירתו מתאפיינת בטון מינורי ובניואנסים קומיים דקים המחפשים צד אנושי יותר משחותרים לדרמה גדולה.
שיתוף הפעולה האמנותי הבולט שלו הוא עם צלם הקולנוע שי גולדמן, שהאסתטיקה שהוא מעמיד מיטיבה להתחבר לתחושת ריחוק אירוני אך אנושי העולה מיצירתו של קולירין.
פועלו הראשון בתעשיית הקולנוע הישראלית היה בכתיבת התסריט לסרט "צור הדסים", והוא זיכה אותו בפרס ליפר לתסריט הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים בשנת 1999. הוא כתב וביים את סרט הטלוויזיה "המסע הארוך" (2004), זוכה פסטיבל אילת.
בתחום היצירה הטלוויזיונית בשנים 2004-2001 קולירין היה שותף בכתיבת הסדרה "שבתות וחגים", ששודרה ב-HOT, וביים חלק מפרקיה.
בשנים 2010-2005 השתתף קולירין בכתיבת התסריט לסדרת הדרמה "מעורב ירושלמי", ששודרה בערוץ 10 ובערוץ 2. בשנת 2008 יצר את הסדרה המוערכת "חמישה גברים וחתונה" עבור ערוץ 10, וחלק מפרקיה אף כתב וביים.
הסרט עובד למחזמר, ועלה ב-2016 באוף ברודוויי ושנה לאחר מכן בברודוויי וזכה ב-2018 בעשרה פרסי טוני.
בשנת 2012 יצא לאקרנים סרטו "ההתחלפות" בכיכובם של רותם קינן, שרון טל ודב נבון.
הסרט הוצג לראשונה בתחרות הרשמית של פסטיבל ונציה היוקרתי ואחריו בפסטיבלים יוקרתיים נוספים, והציג גישה פואטית לירית שאינה מתמקדת בעלילה חיצונית אלא בזו הפנימית ועל כן מצריכה קשב עמוק יותר מצד הצופה.
הסרט זכה לביקורות מעורבות הן בישראל והן מחוצה לה ולא שיחזר את ההצלחה הגורפת של סרטו הקודם של קולירין גם בקרב קהל הצופים הרחב.
בשנת 2016 זכה סרטו "מעבר להרים ולגבעות" להכרה בפסטיבל קאן.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר לשנת 2016.
בשנת 2017 נבחר הסרט לסרט הישראלי הטוב ביותר על ידי פורום מבקרי הקולנוע בישראל.
ביולי 2021 הוקרן סרטו של קולירין "ויהי בוקר" בבכורה בינלאומית בפסטיבל קאן.
בספטמבר 2021 הוקרן בבכורה ישראלית במסגרת המהדורה ה-37 של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שם זכה קולירין בפרס הסרט הטוב ביותר ובפרס התסריט הטוב ביותר.
בספטמבר 2025 יצא סרטו העלילתי "כמה הערות על המצב".
ערער גלעיני (שם מדעי: Juniperus drupacea) הוא עץ מחטני ירוק עד ממשפחת הברושיים.
איברי הרבייה שלו ערוכים באיצטרובלים.
הצמח הוא דו-ביתי, והאיצטרובלים הזכריים והנקביים שלו נמצאים על צמחים נפרדים.
ההאבקה נעשית על ידי הרוח, והאיצטרובלים, שצבעם תכלכל-לבן, מבשילים כשנה וחצי לאחר מכן.
האיצטרובלים נופלים לרגלי העץ, ונשארים שם במשך שנים.
לא נצפו בעלי חיים שאוכלים אותם.
הערער הגלעיני נפוץ במזרח התיכון, בעיקר ביערות הארז והאלון של לבנון וטורקיה.
בארץ גדל הערער הגלעיני בחרמון.
רוב הפרטים גדלים בגובה של 1300 מטר מעל פני הים ומעלה, והם מפותחים ביותר במיפנים צפוניים סלעיים שגובהם בין 1600-1800 מ'.
בגלל גזעו הישר ועצתו החזקה הערער משמש ושימש רבות לרהיטים וכדומה, ומעידים על כך גדמי הגזעים שנמצאו בחרמון.
ייתכן שהשם "ארז" מכוון לכל עץ מחט שקורתו ישרה וזקופה.
ערן קוליק (נולד ב-1946) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי.
קוליק גדל בקבוצת מכבי הרצליה, בה שיחק במשך רוב הקריירה והוא מלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים, עם 95 כיבושים.
את קריירת האימון שלו החל קוליק במכבי חיפה בליגה הארצית, אז הליגה השנייה.
קוליק נכשל במשימתו להעלות את הקבוצה לליגה הלאומית ופוטר.
לאחר מכן אימן תקופה ארוכה בקבוצות בליגות נמוכות.
קוליק אימן במכבי הרצליה, קבוצת נעוריו, ולאחר מכן במכבי קריית גת, קריית אונו ובית"ר כפר סבא.
בשנת 1985 שימש כעוזר המאמן תחת מיכאל גרשוביץ' בבית"ר תל אביב, ששיחקה אז בליגה הבכירה.
בנוסף ניהל את מחלקות הנוער של מכבי הרצליה והפועל תל אביב.
בתחילת שנות האלפיים, שימש קוליק כמנהל מקצועי בקבוצת הנוער של הפועל רעננה, אך כשהקבוצה הבוגרת נקלעה למאבקי תחתית בעונת הוא מונה למאמן הקבוצה, הוביל אותה לסיום מוצלח והישארות בליגה השנייה.
בעקבות ההצלחה, הוטל על קוליק לאמן את הקבוצה גם בעונת אך הוא התפטר לאחר מספר מחזורים.
ביולי 2005 מונה למנהל מחלקת הנוער של מכבי חיפה, תפקיד שאותו מילא עונה אחת.
באמצע עונת מונה למאמן בני לוד מהליגה הלאומית במטרה להשאיר אותה בליגה.
הוא הצליח במשימה, אך למרות זאת פוטר בסיום העונה.
באמצע עונת מונה קוליק שוב למאמן בני לוד במטרה להשאיר אותה בליגה.
הוא הצליח במשימתו ואף היה קרוב לעלייה לליגת העל, אך למרות זאת פוטר בסיום העונה.
כחודשיים לאחר פתיחת עונת מונה קוליק בפעם השלישית למאמן הקבוצה אך עזב לאחר תקופה קצרה בשל סיבות אישיות.
ב-8 במרץ 2009 מונה קוליק למאמן בני סכנין במקומו של אייל לחמן שפוטר ולראשונה שימש מאמן ראשי של קבוצה בליגה העליונה.
תחת הדרכתו של קוליק הצליחה סכנין להישאר בליגה הבכירה.
בתחילת עונת , לאחר שישה מחזורים, פוטר קוליק מסכנין לאחר רצף כישלונות.
באמצע עונת מונה קוליק לתפקיד מאמן עירוני רמת השרון מהליגה הלאומית והגיע איתה עד לחצי גמר גביע המדינה.
בעונת 2019/2018 קוליק חזר לאמן, לאחר הפסקה ארוכה, את בני לוד, והצליח שוב להשאיר אותה בליגה.
בקיץ 2019, במהלך מחנה אימונים בטביליסי, גיאורגיה, נפצע כאשר אחד השחקנים נתקל בו.
הוא חזר לארץ, סובל משבר בירך, ואסי דומב החליפו.
בתחילת העונה חזר לאמן את לוד אך כעבור שלושה שבועות התפטר.
באוקטובר 2019, 40 שנה לאחר שאימן את הקבוצה בפעם האחרונה, שב קוליק למכבי הרצליה בניסיון לשפר את מצבה בליגה א' דרום, לאחר פתיחת עונה חלשה.
לאחר חודשיים וחצי ושבעה משחקים בלבד, במהלכן צברה הקבוצה רק חמש נקודות, התפטר קוליק מתפקידו.
בנוסף להיותו מאמן כדורגל, קוליק היה מורה לחינוך גופני בתיכון אליאנס בתל אביב החל משנת 1971 ועד 2016, וכן מדריך טיולים לאירופה הקלאסית בחופשת הקיץ.
ערסלניים (שם מדעי: Linyphiidae) הם משפחה של פרוקי-רגליים מסדרת העכבישאים השנייה בגודלה במספר המינים לאחר משפחת הקופצניים.
הערסלניים, כוללים יותר מ 4,300 מינים מתוארים ב-578 סוגים.
מינים חדשים עדיין מתגלים בכל העולם, והידע על המשפחה מוגבל בשל הקושי בזיהוי עכבישים זעירים כאלה.
משפחה זו מתאפיינת ברשתות דמויי ערסל (ומכאן שמה העברי) הנבנות בעשביה נמוכה או בין שיחים נמוכים, כאשר העכביש תלוי במהופך בתחתית הערסל.
בלועזית, עכבישים במשפחה זו מכונים אורגי יריעה (sheet weavers), או עכבישי הכסף (money spiders ; בשל אמונה טפלה הנפוצה בבריטניה, אירלנד, ניו זילנד, ובפורטוגל, לפיה אם עכביש כזה רץ לכיוון אדם, הוא מגיע במטרה לטוות עבורו בגדים חדשים, והדבר מסמל הצלחה כלכלית).
ערן צלגוב (נולד ב-25 בינואר 1974) הוא משורר, עורך, מתרגם, צייר, מאייר ומוציא לאור ישראלי.
צלגוב מוכר גם כפעיל חברתי, כמרצה בארץ ובעולם וכמקריא שירה.
צלגוב נולד באינדונזיה ומגיל שלושה חודשים גדל בבאר שבע.
הוא בוגר אוניברסיטת בן-גוריון בספרות עברית ובספרויות זרות.
סיים את לימודי התואר השני והשלישי בספרות ישראלית באוניברסיטת ניו יורק.
טרם לימודי הספרות למד שנתיים הנדסת חשמל.
במהלך חייו, גר כחצי שנה בכפר פרואני, צ'ינצ'רו שבעמק הקדוש לבני האינקה, שם למד ספרדית וקצ'ואה ולימד את ילדי הכפר.
חלק מחוויותיו מתקופה זו זכו לעיבוד שירי וראו אור כמעט שלושים שנה אחר-כך בספרו "קוראים לי טיו" (הוצאת פרדס 2024).
בסוף שנות התשעים פגישה מקרית עם המשורר והסופר רוברטו בולניו לצד מזרקות סנטיאגו בירת צ'ילה, הותירה רישומה בתימות ובפואטיקה של צלגוב.
צלגוב הוא מורה במכללת מנשר לאמנות ומרצה בשלוחת אוניברסיטת בן-גוריון באילת ובאוניברסיטה הפתוחה.
צלגוב מרבה להרצות בישראל ומחוצה לה על פואטיקה ואתיקה בתרגום, תרבות בכלל ושירה בפרט והקשר המיידי שלהן לפוליטיקה של חיי היום-יום.
בשנת 2005 הקים צלגוב את קולקטיב השירה "ינשוף האבן" יחד עם בעז יניב שמטרתו הייתה להוציא את השירה לרחוב ובין השאר להקריא שירה בפיצוציות, קניונים ותחנות דלק.
מתוך יוזמה זו הוקם בשנת 2006 כתב העת "דקה" בעריכתו ובעריכת בעז יניב ורוני הירש.
בחורף 2013, לאחר שבעה גיליונות נסגר כתב העת וזאת למרות ההצלחה הרבה לה זכה כתב העת והעובדה שהמבקר אלי הירש ציין במפורש כי "דווקא כתב העת הצנוע 'דקה' מייצג טוב מאחרים את השירה הישראלית הצעירה".
צלגוב מתרגם מאנגלית, אנגלית תיכונה, ספרדית וצרפתית ופרסם שירים ויצירות של סמואל בקט, לואיז גליק, אוקטביו פאס, אלן גינסברג, דילן תומאס, לורקה, בורחס, ד"ר סוס, ורבים אחרים.
בראיון עמו, טבע צלגוב את המושג שירגום, נאולוגיזם המלחים יחד המילים "שיר" ו"תרגום" המדגיש את הפן האתי והפואטי של פעולת התרגום.
להבחנתו, "שירגום קיים גם אצל מתרגמי פרוזה, הערים להבדיל בפואטיקה של כל מושא תרגום שלהם ומתחשבים בכך בהעתקתם את היצירה משפת המקור אל שפת היעד".
בסתיו 2015 ראה אור תרגומו למילקווד של דילן תומאס בהוצאת שוקן בשם "בצל חורש חלב".
התרגום זכה למענק מפעל הפיס לספרות מתורגמת בשנת 2014. על התרגום כתב המבקר אלי הירש כי "התרגום החדש ל'בצל חורש חלב' מבליט את אופיו המסחרר של דילן תומאס...
באביב 2018 זכה התרגום לעיבוד בימתי של נועה לב ועלה על במת בית הספר לאמנויות הבמה של סמינר הקיבוצים.
בביקורת שפורסמה באתר יקום תרבות מאת שני כהן נכתב על המחזה:
האסופה היא אסופת שירה שחורה מתורגמת בעריכתם של צלגוב ואפרת ירדאי כיוזמה משותפת.
וזאת כחלק מהוצאת "הוצאת רעב", שהקימו באותה השנה.
האסופה, שכללה שירים של משוררים כמו לוסיל קליפטון, אודרי לורד, לנגסטון יוז ועוד, זכתה לביקורת חיובית מאוד ואף נבחרה לאחד משנים עשר הספרים המומלצים של עיתון "הארץ" לשנת 2012.
בשנת 2012 שימש צלגוב כחבר בצוות השופטים של תחרות הסיפור הקצר של "הארץ".
החל משנת 2012 שותף צלגוב, עם אילן בר-דוד, להנחיה בסדרת שירה בהקשר במכון הקשרים באוניברסיטת בן-גוריון.
בסדרת מפגשים אלו מגיעים משוררים לאוניברסיטה ומספרים על יצירתם.
בשנת 2013 התפרסם ספר שיריו הראשון של צלגוב, "בחירות", שיצא בהוצאת פרדס.
על כתב היד של הספר זכה בציון לשבח בתחרות השירה על-שם פסח מילין לשנת 2012. הספר המוגמר זכה בפרס שרת התרבות והספורט בתחומי היצירה הספרותית התשע"ה.
כך נימקו השופטות, ד"ר ורד אריאל נהרי (יו"ר), פרופ' חביבה פדיה והגב' תמי ישראלי, את הזכייה:
בקיץ 2016 ראה אור ספרו השני "גם החתול: שיר-בוטים" (הוצאת פרדס), ספר שירה שכלל רישומים לצד שירי מקור.
על הספר כתבה העורכת והמשוררת טלי וייס כי בו "נשזרים השירים בקווים דקים של חן, המעוררים את העין ואת הלב.
הקול הייחודי שהתגלה בספר ביכוריו...
נמצא גם בספר זה, בסגנון מהודק ומשובח." (יקום תרבות).
מנגד ציין אילן ברקוביץ' שלמרות אכזבתו הראשונית מהספר "הנה כאן הרגש המובע הוא אמיתי, כאן אכן נשמעת יללה, אבל אין צורך בחתול, כי זו יללה של משורר אמיתי."
בביקורת מאוחרת חוזרת המבקרת הופמן אל הספר ומסכמת כך את התרשמותה
צלגוב הוא עורך שירה שאת עיקר ניסיונו צבר בשנים ששימש כעורך כתב העת דקה.
בסוף 2018 ראה הספר "מכתבים מאפריקות" שכלל שירים מחמישים מדינות אפריקאיות (הוצאת פרדס) בעריכת לין שלר, אילה קוריאל-ניסן ונעה לוי.
לספר הוסיף צלגוב אחרית-דבר על התרגום ועל מה עמד מאחוריו.
הספר זכה להצלחה רבה ונכלל ברשימת הספרים החשובים לשנת תשע"ט של עיתון הארץ.
ביוני 2019, כמעט שלוש שנים בדיוק אחרי צאת ספרו השני, יצא ספר שיריו השלישי "פרו[ט]זה", אף הוא בהוצאת הוצאת פרדס .
במגזין התרבות המקוון, סלונט כותב המבקר ירון אביטוב על הספר כך: "פרו[ט]זה מאת ערן צלגוב: תחושת התעלות".
המשוררת האמונית סיון הר-שפי שנדרשה לספר, ציינה בגיליון 63 של המוסך כי:
בשנת 2024, ולא כפי שמודפס על דש הספר, פורסם במפתיע ספרו "קוראים לי טיו: שיחות ורישומי מילים" (הוצאת פרדס 2024), ספר שכלל שברי שירים ושיחות בין המחבר לדמות ספק אמיתית וספק בדיונית אותה פגש שלושים שנה קודם למרגלות מאצ'ו פיצ'ו, פרו.
לפני צאת הספר, ולא כמנהגו, לא פורסמו כל שירים מתוכו בכתבי עת או במרשתתץ.
עם זאת, הספר זכה לאהדה רבה מצד הקוראים וזיכה את המחבר בפרס השירה "סנפיר" מס' 8, פרס שיזם והפיק המשורר והמבקר אילן ברקוביץ'.
על הספר כתב המבקר רן יגיל:
ספר הילדים "הָפוּך עַל עָנָף: שִׁירִִים [לִ]קְטַנִּים" בעריכת תמר הוכשטטר ראה אור באביב 2022 בהוצאת עם עובד.
עליו כתבה כרמית ספיר ויץ "המבט הנקי והמחויך, ההיגיון לצד האי־גיון כפי שקרא בסיפורים־שירים מחורזים והאיורים המשעשעים הופכים את הקריאה בספר להנאה צרופה." בביקורת בכתב העת המקוון "הפנקס נכתב כי:
שירים רבים הולחנו ובוצעו על ידי הרכבים שונים.
בין הראשונים היה השיר "פיוט לימים הנוראים" שביצעה שילה פרבר כבר ב-2010. המוזיקאי עומר קורן סיים את שני אלבומיו הראשונים עם שירים מאת צלגוב.
עדן אטד משתמש במילים של צלגוב בתקליטים רבים בו הוא לוקח חלק, למשל בשנת 2020 הלחינה להקת "בונס גאראז" משיריו לאלבומה "poland".
מאיר הוברמן באלבום הבכורה שלו "חלומות צריך להגשים מהר" בחר להלחין עם עינב ג'קסון כהן שיר של צלגוב.
החל משנת 2014 החל ערן צלגוב מפרסם איורים המלווים חלק משיריו ברשת החברתית פייסבוק, בסדרה בעלת השם הזמני "שיר-בוטים".
בדצמבר 2015 שני רישומים שלו, "אם ובתה" ו-"חולם כפייתי (לזכרו של מרטין לותר קינג)", לקחו חלק בתערוכה "להיות אדם" לזכרו של עו"ד אדם פיש ולציון יום זכויות האדם הבינלאומי.
באפריל 2016 רישומים שלו לקחו חלק בתערוכה "שירים ואיורים על גדות הירקון" - תערוכות חוצות של שירי ילדים ואיורים במחווה לנחל הירקון.
באוגוסט 2020 שתי תמונות שלו, מתוך הסדרה "חמישה בלונים", לקחו חלק ב"מה נשמע בבית" תערוכת אמנים מקומיים במוזיאון הנגב לאמנות.
רישום נוסף מעטר את עטיפת אלבום הבכורה של מאיר הוברמן "חלומות צריך להגשים מהר" (2022).
באוקטובר 2021, תערוכת היחיד הראשונה של צלגוב, "חיבה לקוצים", נפתחה בבאר-שבע.
התערוכה כללה מרישומיו וכן ציורי ענק על הקירות בטכניקה מעורבת.
כושילאמאשלהם, אסופת שירה שחורה מתורגמת.
בצל חורש חלב, משחק לקולות-מחזה מאת דילן תומאס.
ערכה מיה שהם פלאי הוצאת שוקן 2015.
שיעור גאוגרפיה: מבחר משירת כריס אבאני.
גם החתול, ספר שירים ורישומים.
וֵייוֵיי־אִזְמִים, אסופת רעיונות וראיונות מאת איי וייוויי.
מכתבים מאפריקות: 50 שירים מאפריקה, אנתולגיית שירה מאת משוררים שונים.
הוצאת פרדס ומרכז אפריקה על שם תמר גולן, אוניברסיטת בן-גוריון 2018.
ערכה תמר הוכשטטר הוצאת עם עובד 2022.
קוראים לי טיו: שיחות ורישומי מילים, ספר שירים.
ערכה נוגה שבח הוצאת פרדס 2024.
ארץ השממה (והגברים החלולים), מאת ת"ס אליוט.
מהדורה מלווה בהערות ומסה מקדימה מאת המתרגם ורישומים פרי ידו.
ערך עזרא ברום הוצאת אשמורת 2024.
2021 - חיבה לקוצים, גלריה שְמרלָה, באר-שבע.
ערן שגיא (סשיצקי) (נולד ב-1 בינואר 1978) הוא מורה, במאי וסופר ישראלי.
שגיא נולד בתל אביב וגדל בקריית אונו.
בעל תואר ראשון בפילוסופיה וקולנוע ותואר שני באמנות, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
בנוסף, למד בתוכנית העמיתים של עלמא.
לימד בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה הפתוחה ובמדרשה שבבית ברל.
עובד כמורה לקולנוע וספרות וכמחנך בתיכון אלון ברמת השרון כמו גם כמרצה לקולנוע בבצלאל.
בשנת 2011 יצא לאור ספרו הראשון, זה קורה מהר, בהוצאת זמורה ביתן ובעריכת עלמה כהן-ורדי.
זהו רומן על אלון השמיניסט ועל אלי, חברת הילדות היפה והפרועה שלו.
שגיא מתאר "את חיי גיבוריו ואת הנעורים עצמם, היפים והמפתים כל כך, עם כל התקוות וההבל והבדידות ושיברונות הלב" (מתוך העטיפה).
בשנת 2014 יצא לאור ספרו השני, אקלים, גם הוא בהוצאת זמורה ביתן ובעריכת עלמה כהן-ורדי.
הוא מספר את סיפורם של שני זוגות: מיקה ואביתר, העוברים לגור בדירה ישנה בתל אביב, ואורי ועמית, המתגוררים בבית שממול.
משחק של זוג מול זוג ושל כל אחד בינו ובין עצמו.
בשנת 2016 ביים וידאו קליפ לשיר 'כן כן כן' של יוסי בבליקי ואילה בן פורת.
בשנת 2017 יצא לאור ספרו השלישי, (היילי), בהוצאת אינדיבוק ובעריכת ארז שוייצר.
הרומן מתאר את קורותיה של דניאלה, שחקנית תל אביבית, המשתתפת בהפקה קולנועית המצולמת בטוקיו.
בראשית שנת 2017 סרטו התיעודי, טוקיו 905, השתתף בתחרות הישראלית של פסטיבל אפוס לסרטי תרבות ואמנות.
באוקטובר של אותה שנה הסרט הוצג בהקרנות סדירות בסינמטק תל אביב.
בשנת 2018 רקד והיה שותף ליצירת המחול זה לא ככה (יחד עם אורי טורקניץ' ורותם פרימר), יצירה שהוצגה בפסטיבל א-ז'אנר בתיאטרון תמונע.
באותה שנה פרסם סיפור בשם 'אב' ב'מאזנים', וסיפור נוסף בשם 'יפניות במסדרון' שיצא באסופת 'תן' השלישית (אנשי העכברים).
בשנת 2021 סרטו התיעודי, הצופה (שבוים יחד עם יעל דנון) הוצג במסגרת האוצרות התיעודית של פסטיבל קולנוע דרום.
באותה שנה כתב סיפור העומד בבסיס יצירת המחול בשביל מה?
בשנת 2022, הצופה הוצג במסגרת התחרות הישראלית של פסטיבל אפוס לסרטי תרבות ואמנות כמו גם בפסטיבל הקולנוע התיעודי של לונדון.
בשנת 2023 כתב, יחד עם בנו, מחזה קצר לילדים בשם איש הביצה והקיפוד שהוצג בפסטיבל עושים מקום.
באותה שנה פרסם סיפור בשם 'מלך ישן' ב'הבה להבא', והיה מפיק שותף בסרטה של ויקי כהן אלמנה ויתום.
בשנת 2024 פרסם סיפור בשם 'אתה של כולם' ב'עיתון 77'.
זה קורה מהר, זמורה ביתן, 2011
ערן שדר (נולד ב-11 באוקטובר 1968) הוא שחקן, קומיקאי, במאי, תסריטאי, מחזאי ובעל חברת הטיולים "התרבוש".
ערן שדר נולד בחולון ומגיל ארבע ועד הצבא התגורר ברעננה.
הוא למד בבית הספר התיכון אוסטרובסקי ברעננה.
שירת בצבא במסגרת הנח"ל בגרעין אבגר.
בתום שירותו הצבאי היה בעל עסק לגינון ושיחק בקבוצת התיאטרון 'הגדה השמאלית'.
הוא השתתף בקומדיות 'ערב פנוי' ו'אינטרוויו', בבימויו של גיל אלון.
הקבוצה זכתה במקום הראשון בשתי ההצגות, בפסטיבל 'ארינה' בגרמניה ואחר-כך נסע לטיול ארוך באפריקה.
הוא למד משחק ב-'Rose Bruford College of Speech & Drama', בית ספר למשחק בלונדון (1994–1995) ואחר-כך שב לישראל וסיים את המסלול התלת-שנתי בסטודיו למשחק חולון (1995–1997).
במהלך לימודיו הצטלם ל-'סופר בוי', סרט קולנוע לילדים בכיכובו של תום אבני, בתפקיד ראשי של האח קול.
הצגת הגמר בה השתתף הייתה "מעגל הגיר הקווקזי" מאת ברטולט ברכט.
שדר שיחק בתפקיד הראשי של אצדק.
אחר כך הצטרף לתיאטרון חיפה בו שיחק בשתי הצגות: "להיות או לא להיות" ו"המלט".
ב-2000–2001 כתב מחזמר קומי בשם הקרפדים ביחד עם אילן גנני.
הקומדיה הופיעה בתיאטרון צוותא בתל אביב בשנים אלו.
בהצגה זו השתתפו מלבד שדר גם אילן גנני, ניר מנקי ועמי סמולרצ'יק.
את ההצגה ביים אורי הוכמן.
הוא שיחק בקומדיית המצבים "שאול" בתפקיד הקבוע דוד השוטר (2002).
שדר יצר ביחד עם חגי לפיד את הפינה הסאטירית-מוקומנטרית "J.TV".
שדר, שכתב ושיחק בתוכנית, גילם את דמותו של ג'רלד גולדנבלום כתב של רשת טלוויזיה יהודית מברוקלין JTV (Jewish Television), על מנת לעשות כתבות על ארץ הקודש.
הפינה שודרה ב'HOT'-ערוץ 'ביפ' בשנים 2002–2006. בערוץ ביפ בכבלים ב-3 תוכניות שונות: "שי ודרור", "פיני הגדול" ו"הרצועה".
את רוב הפינות ביים וערך הבמאי יורם זק.
חנוך דאום כתב עליו במעריב שהוא "עושה את הטלוויזיה הכי מצחיקה שיש היום בישראל".
ניב הדס כתב על התוכנית בהעיר: "'ג'יי.טי.וי' היא תוכנית הטלוויזיה החשובה של השנה."
ב-2008. כתב ושיחק בפינה ב"עד כאן" תוכניתם של אורי גוטליב ויעקב כהן, בערוץ Yes', בתפקיד "התחקירן הטוב בעולם".
ב-2010 שיחק בתפקיד הראשי ב'ליברמן הקטן', קומדיה מוקומנטרית לאינטרנט ('Yes').
ב-2011 כתב וביים הצגת יחיד בשם "פיפ", בכיכובה של מירב קופרברג, זוכת קרן רבינוביץ' ל-2013.
ב-2012 שיחק בתפקיד קבוע ב'פוטו פיניש' תוכנית קומית יומית בהנחיית אלי פיניש ('ערוץ 1').
הוא גילם את דמותו של כתב התוכנית באולימפיאדה ובעתיד.
ב-2013 הצטלם לסדרות הטלוויזיה הקומיות "בלתי הפיך", "אבודים באסיה" ו"רמזור" ולסרט הקולנוע "טוביאנסקי".
ב-1997 הקים את "התרבוש - סיורים בתל אביב": חברה לסיורים עירוניים בהנחיית שחקנים, המשלבים היסטוריה, הומור ומשחק.
ב-2013 נבחרה "התרבוש" בידי המגזין Time Out תל אביב לחברת הסיורים הטובה בתל אביב.
בינואר 2018 מגלם בסדרה כפולה את הדוקטור חילמי רופא של סלבים לצד דין הפנר, גליה ישי, נועה קירל, שלום אסייג, עופר שכטר ועוד.
2018 כפולה - משחק את ד"ר חילמי 2015 שחקן - קולנוע 'טוביאנסקי' - סרט קולנוע בבימויו של ריקי שלח בתפקיד לוויצה.
2013 שחקן - טלוויזיה 'רמזור' - סדרה קומית בבימויו של אוהד פרח (העונה החדשה - טרם שודר) בתפקיד הסקסולוג.
2013 שחקן - טלוויזיה 'אבודים באסיה' - סדרה קומית בבימויו של יובל שפרמן ('Yes') בתפקיד הצפר.
2013 שחקן - טלוויזיה 'בלתי הפיך' - סדרה קומית מאת ובבימויה של סיגל אבין בכיכובה של עדי אשכנזי בתפקיד ד"ר חיימון.
2012 שחקן - טלוויזיה 'פוטו פיניש' תוכנית קומית יומית בהנחיית אלי פיניש ('ערוץ 1') בתפקיד הקבוע: כתב התוכנית באולימפיאדה ובעתיד.
2011 מחזאי ובמאי 'פיפ' - הצגת יחיד, הופיעה לראשונה במסגרת פסטיבל מרכז הבמה בתיאטרון ג'ראר בכר.
זוכת קרן רבינוביץ' ל-2013. 2011 שחקן - טלוויזיה 'פול על הגבעה' קליפ לשיר בביצוע של הראפר פיצי ג'י (אילן גנני).
2010 שחקן - טלוויזיה 'צר לי צ'רלי' קליפ לשיר בביצוע של הזמרת קרולינה.
2010 שחקן - טלוויזיה 'ליברמן הקטן' קומדיה מוקומנטרית לאינטרנט ('Yes') בימוי וכתיבה: טל חיון וירון קוור.
2008 תסריטאי ושחקן – טלוויזיה 'עד כאן' - תוכנית סאטירה יומית בהנחיית אורי גוטליב ויעקב כהן ('Yes') בתפקיד "התחקירן הטוב בעולם".
2006 תסריטאי ושחקן – טלוויזיה 'הרצועה' בהנחיית טל ברמן במאים: יואב גורפינקל, אמיר (פלדי) פלדמן.
בפינה הקבועה "J.TV" בתפקיד ג'ארלד גולדנבלום.
2005 תסריטאי ושחקן – טלוויזיה 'פיני הגדול' בהנחיית גיל קופטש במאי: יורם זק בפינה הקבועה "J.TV" בתפקיד ג'ארלד גולדנבלום.
2004 שחקן - קולנוע 'תגובה מאוחרת' (סרט קולנוע בכיכובו של ליאור מילר) במאי ותסריטאי: שמוליק קלדרון.
2004 תסריטאי ושחקן – רדיו 'תוכנית הערב' בהנחיית שי גולדשטיין ודרור רפאל (רדיו תל אביב).
2002 תסריטאי ושחקן – טלוויזיה 'שי ודרור' בהנחיית שי גולדשטיין ודרור רפאל ('Hot'-ערוץ 'ביפ').
2002 תסריטאי ושחקן – טלוויזיה 'לוחמי המסך' (תוכנית מערכונים) במאי: בן בכר.
2002 שחקן - טלוויזיה 'שאול' (סיטקום בכיכובו של דוב'לה גליקמן) במאי: איתן ענר.
בתפקיד הקבוע: דוד השוטר 2004-2001 שחקן - תיאטרון 'אלתוריישן' (מופע אימפרוביזציה) במאי: אלי גלפרין.
'בואו נשחק תיאטרון' (מופע אימפרוביזציה) במאי: סער בן יוסף.
2001-2000 מחזאי ושחקן - תיאטרון 'הקרפדים' (קומדיה/מחזמר) במאי: אורי הוכמן.
2000 שחקן - תיאטרון 'המלט' (תיאטרון חיפה) במאי: סטיבן ברקוף.
בתפקיד המלך אביו של המלט.
1999 שחקן - תיאטרון 'להיות או לא להיות' (תיאטרון חיפה)במאי: רוני פינקוביץ'.
בתפקיד הלמוט שצנקראוף קצין הס.ס..
1998 שחקן - קולנוע 'סופר בוי' (סרט קולנוע לילדים בכיכוב תום אבני) במאי: חנוך רוזן.
1998 שחקן - תיאטרון 'מעגל הגיר הקווקזי' (פסטיבל עכו) במאי: שולי כהן בתפקיד הראשי: אצדק.
1997 שחקן - טלוויזיה 'פתיחה 1812' (דרמה קומית בכיכוב עמי סמולרצ'יק) במאי: מנשה נוי.
1997 שחקן - קולנוע 'אהבה אסורה' (סרט קולנוע בכיכוב איילת זורר ויחזקאל לזרוב) במאי: יוסי זומר.
בתפקיד: שמעון קנייבסקי ראש מחלקת הצניעות.
1997 שחקן - תיאטרון 'גשם של אור' במאית: גבי אלדור.
1993-1992 מחזאי ושחקן - תיאטרון 'ערב פנוי', 'אינטרוויו' (קומדיות) קבוצת התיאטרון 'הגדה השמאלית'.
(זכייה במקום הראשון בשתי ההצגות, בפסטיבל 'ארינה' בגרמניה).
ערס פואטיקה הוא ערב הקראת שירה שייסדה המשוררת עדי קיסר בתחילת שנת 2013, אשר יצר קול שתואר "הגל המזרחי החדש של השירה העברית".
השם הוא משחק מילים המתייחס למונח ארס פואטיקה (מונח בלטינית שמשמעותו המילולית היא "אומנות השירה") ולמילה ערס (כינוי גנאי סטריאוטיפי בסלנג העברי, שמקורו בערבית).
הערב שמתקיים פעם בחודש, מוגדר כחאפלה בשל האופי המזרחי של האירוע ומורכב ממשוררים, רקדניות בטן ואמני ספוקן וורד.
בין המשוררים המשתתפים בערבי "ערס פואטיקה" המייסדת עדי קיסר, רועי חסן, ישראל דדון, תהילה חכימי, מתי שמואלוף ושלומי חתוכה.
לערס פואטיקה יצאו שתי אסופות שירה מודפסות בעריכתה של עדי קיסר, בהוצאת "גרילה תרבות".
ביולי 2015, נמנו עדי קיסר, תהילה חכימי ורועי חסן עם הזוכים בפרס ברנשטיין לספרות.
ערן קצנלנבוגן (נולד ב-5 ביולי 1965) הוא פסנתרן, נגן ג'אז, ומורה למוזיקה ולאלתור ישראלי ואמריקאי.
ערן קצנלנבוגן נולד בישראל כבן הצעיר למשפחה בת חמישה ילדים.
הוא צאצא של משה מנדלסון.
הוא למד פסנתר אצל אידה ברנבוים, אמו של דניאל בארנבוים.
הוא סיים את הכשרתו המוזיקלית בקונסרבטוריון של בוסטון במסצ'וסטס.
משנת 1996, מלמד קצנלנבוגן בחטיבת המכינה לצעירים ולימודי ההמשך למבוגרים של הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד אשר בבוסטון.
במהלך עבודתו בקונסרבטוריון פיתח דרכי הוראה חדשניות ללימוד תלמידים עם צרכים ויכולות מיוחדים.
בשנת 2005 הופיע בישראל במסגרת פסטיבל הג'אז בתל אביב.
באוקטובר 2007 הופיע בצפון גרמניה ופגש את הפסנתרן הקלאסי .
השניים יצאו למסע הופעות משותף ששילב בין מוזיקה קלאסית לג'אז.
בין השאר ניגנו השניים עיבוד מיוחד ל"תמונות בתערוכה" של מוסורגסקי.
ב-2008 הופיע שוב בישראל, הפעם במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה.
בשנת 2009 הוציא לאור את תקליטור הסולו העשירי שלו, "88 אצבעות", שכלל הקלטות מסיבוב הופעות שערך בארצות הברית, אירופה והמזרח התיכון.
ביולי 2012 הופיע בקונצרט בעיירה בגרמניה לרגל חגיגות 700 שנים לייסוד העיר.
הקלטותיו של ערן זכו לתשבחות על ידי פרסומי ג'אז כגון "ג'זאיז", "ג'ז טיימס" , "ג'ז ג'ורנאל אינטרנשיונל" ו "אול אבאוט ג'ז" , אשר ציין בביקורתו האחרונה: "88 אצבעות הוא באמת יצירה של וירטואוז.
אולי קצנלנבוגן הוא באותה ליגה עם ארט טייטום בשל העובדה הבאה: הוא קובע את הרף שאליו צריכים פסנתרנים אחרים לשאוף."
בשנת 2014 ערך סיבוב קונצרטים בשם Piano Fight בסין יחד עם טל זילבר.
באותה שנה הופיעו השניים גם בישראל.
מאז שנת 1991 ערן עסוק בכתיבת ספרו הפילוסופי בעברית "זמן אחד".
קטעים מ"זמן אחד" פורסמו בעיתון "הזמן הוורוד", בשנתון העברי של אמריקה "הדור" בעריכתו של לב חקק (מהדורת 2006 תשס"ו) ובאתר "ישרא-בלוג".
בשנת 2016, פורסם תרגומו לעברית של ערן קצנלנבוגן למילות שיר עם סיני מן המאה השמונה-עשרה, "פרח יסמין".
ערסאל היא עיירה במזרח לבנון, בנפת בעלבכ של מחוז בעלבכ-אלהרמל.
היא נמצאת בקרבת הגבול הסורי, כ-124 קילומטרים צפונית לביירות ורוב תושביה הם מוסלמים סונים.
ערסאל ממוקמת על מורדות הרי הלבנון.
היא ידועה בזכות תעשיית השטיחים בעבודת יד המקומית.
אזור זה הוא מהבודדים בלבנון בו קיימים מקורות מים טובים.
על פי הנאמר בעלוני משרד התיירות של לבנון משמעות השם ערסאל בארמית היא "כס המלכות של אלוהים".
בעלונים אלו מתועדים מסטבות ספורות בכפר, מונומנטים היסטוריים רבים בגבעות הסמוכות ומבצר עתיק מתקופה לא ידועה בוואדי א-תוּן הסמוך.
מעיין עין שועאב או עין שעוב (Ain Choaab or Ain Chaub) ממוקם בהרים הסמוכים לכביש הראשי מערסאל ללבּווה .
כ-80 מטרים מעל קרקעית מעיין הוואדי נמצאים מחסי אבן של התרבות הנאטופית שאליהם ניתן להגיע באמצעות טיפוס במעלה הרכס התלול.
כלי עבודה ונשק מאבני צור נאספו מהאתר בשנת 1970 על ידי ברוס שורדר.
ב-17 בספטמבר 2012 ירו מטוסי תקיפה סוריים שלושה טילים 500 מטרים מעל הגבול הישר לתוך טריטוריית לבנון ליד ערסאל.
נטען כי המטוסים רדפו אחר מורדים שהיו בקרבת מקום.
בעקבות המתקפה הנשיא הלבנוני מישל סלימאן הקים ועדת חקירה לבדיקת האירוע, ובה בעת דווח כי שלא בפומבי, הוא האשים את סוריה בתקרית.
ב-22 בספטמבר 2012 תקפה קבוצה חמושה של חברי הצבא הסורי החופשי מוצב גבול ליד ערסאל.
דווח כי הייתה זו הפלישה השנייה בתקופה של שבוע ימים.
יחידות צבא לבנון רדפו אחר התוקפים אשר נעצרו ומאוחר יותר שוחררו בעקבות לחץ מצד גורמים מקומיים.
מישל סלימאן שיבח את פעולות צבא לבנון על כך שהן משקפות את גישתה של לבנון "להיוותר נייטרלית בנוגע לסכסוכים של אחרים".
הוא קרא לתושבי הגבול "לעמוד לצידו של צבאם (צבא לבנון) ולסייע לחייליו".
סוריה חזרה וקראה להחרפת הסנקציות נגד המורדים אשר לטענתה הסתתרו בעיירות גבול לבנון.
1,400 ילדי פליטים ממלחמת האזרחים בסוריה נעקרו מבתיהם והועברו לעיירה ערסאל שבה בתי הספר היו מוכנים לקליטת מאה תלמידים בלבד.
מצב זה שיקף את המשבר שהלך והחריף ואיים לשתק את מערכת ההשכלה של מחוז אל-בקאע (שאז ערסאל הייתה חלק ממנו).
ב-2 בפברואר 2013 היה צבא לבנון קורבן למארב חמוש בעיירה במהלך חיפושיו אחר ח'אלד חומייד (حميد / Homayed) במטרה להביאו למעצר.
שני קציני צבא נהרגו ומספר חיילים נפצעו.
סביר להניח כי חומייד היה מעורב בפעילות פתח אל-אסלאם אשר אחראי על ביצוע פיגועים קטלניים רבים נגד צבא לבנון כמו גם על תקרית חטיפת שבעת האסטונים ב-2011. חומייד גם היה פעיל בצבא הסורי החופשי.
תושבי ערסאל סירבו לשתף פעולה ולגלות את זהותם של התוקפים האחראים על המארב.
באוגוסט 2014 החלו המדינה האסלאמית (דאעש) ושותפיהם בפלישה בהיקף מלא, שבמהלכה תקפו את כוחות צבא לבנון במשך חמישה ימים, עד שנהדפו חזרה לסוריה.
ביוני 2017 נחתם הסכם בין חזבאללה להיאת תחריר א-שאם שבעקבותיו פונו בין 7,500 ל־10,000 פעילי הארגון מהאזור.
ערעור הבעל בגט (בלשון התלמוד: ערער דבעל) היא האפשרות של הבעל ששלח גט לאשתו באמצעות אדם שלישי (שליח) לערער על הגט ולכפור בעצם השליחות.
לדברי הבעל הגט שניתן לאשתו הוא גט מזויף.
מתקנת חכמים, שליח שמעביר גט מן הבעל הנמצא בחוץ לארץ לאישה הנמצאת בארץ ישראל צריך להעיד בפני בית דין שהגט נכתב ונחתם בפניו ("בפני נכתב ובפני נחתם").
בכך הוא מונע כל פתח מצד הבעל או מישהו אחר לערער על תוקף הגט.
במקרה שהשליח לא מסר הצהרה זו (כמו במקרה שהשליח מעביר את הגט מעיר לעיר בתוך גבולות ארץ ישראל, שאז אינו מחויב למסור עדות זו) יכול הבעל לטעון כי הגט שביד האישה לא ניתן מכוחו, וכי הוא מזויף.
האחרונים התחבטו בשאלה מהו יסוד כוח הבעל במה שמערער, ומהי סמכותו לערער על גט החתום ביד שני עדים.
בתלמוד מובא בשמו של רבי יוחנן "שאין ערער פחות משניים", כלומר, אם יגיע אדם מו השוק לומר גט זה מזויף או נעשה שלא לשמה אין משגיחים כלל לדברי אותו מערער יחיד.
עוד מקרה של ערער מובא בתלמוד, לגבי שניים מהשוק המערערים על גט לפוסלו, שבמקום כזה מוזכרת בתלמוד סברא האומרת "מאי חזית דסמכת אהני - סמוך אהני", כלומר - מה ראית להאמין לשניים המערערים שהגט פסול, ואילו לשניים החתומים בגט ואומרים שבהכשר נעשה, לא האמנת?
ומשום כך מעמידים הגט על חזקתו והאישה מגורשת.
ואולם, במקום שהבעל עצמו מגיע ומערער הדין משתנה וודאי שמשגיחים בו, לאמור שהגט נפסל.
החילוק בין הבעל לבין מערער מהעולם:
ואילו 'ערער חד' לא נאמן כלל היות שאין בסמכותו להפקיע כח השטר.
וכהוכחה לכך הביא לשון התוספות רי"ד שנקט ההבדל בין בעל למערער חד בכך, שבבעל 'משגיחים' ובמערער חד 'אין משגיחין' ולא הזכיר כלל שבעל 'נאמן' ומערער חד 'אינו נאמן'.
ועוד הביא ראייה מהרמב"ם שלא השתמע מדבריו ש'כח בעל' בשטר מתבטא בערעורו, שהרי כתב שאם ערער הבעל ומייד לאחר מכן אבד הגט ולא הספיקו לקיימו - הדין הוא שהאישה ספק מגורשת.
ולכאורה לפי מה שביאר הרב מבריסק הדין היה נותן שהאישה לא מגורשת כלל, שהרי לדבריו מבואר שבעצם זה שערער יש בכך כבר כח להפקיע הגט לגמרי.
בתלמוד מובא שבמקום שיש ערעור חזק כגון שהבעל עצמו מערער שהגט נכתב שלא לשם האישה או שהגט מזויף, הפתרון לערעור זה הוא "יתקיים בחותמיו", וכמו שמובא בפירוש רש"י שהעדים עצמם יכירו חתימתם או עדים אחרים יכירוהו ואז הגט כשר ונישאת בו.
על מה נסוב ערעור הבעל
בראשונים מובא שערעור הבעל הוא אפילו על זה שהגט נכתב לא לשמה.
וכמו שמבואר בפירוש הרש"י במקום אחד שבעל מערער עליו "לפוסלו", ומאידך כתב במקום אחר "שהבעל מערער שהוא מזויף".
ואין לפרש זאת כסתירה, מכיוון שאף שיש ערעור על לשמה מועיל קיום חתימות וכמבואר בפירוש הר"ן שמכיוון שקיימוהו שוב אין בו פסול משום "שעדים החתומים על השטר נעשה כמי שנחקרה עדותם בבית דין" ומשום כך לא נייצר חששות חדשים לגט לאור זה שהגט לא מזויף.
ואולם, בחדושי רי"ז הלוי כתב שהבעל רק מערער שהגט מזויף והוא מכח שהוא בעל השטר, ובעל השטר כוחו יפה רק במקום שמפקיע הגט לגמרי ולא במקום שמטיל רק ספק בכשרות הגט שנעשה שלא לשמה.
לא כן היכן שהבעל מערער על כשרותו, שאז אומרים שאין כח הבעל נעלה יותר ממערער אחד, היות ששם גט שבו עדיין קיים, אם כי יש נידון רק אם כשר אם לאו שאז אין ביד בעל השטר כח יותר מאחד.
ערן ראמי (נולד ב-24 במרץ 1968) הוא חצוצרן ומנצח ישראלי.
ערן ראמי נולד בישראל והתחיל את לימודי המוזיקה בנגינה בפסנתר בגיל 6 ובנגינה בחצוצרה בגיל 12.
לאחר לימודיו בתיכון תלמה ילין, עשה את שירותו הצבאי בתזמורת חיל האוויר.
אחרי השירות הצבאי יצא ללימודים בבית הספר הגבוה לאמנויות בברלין אצל פרופ' קונרדין גרוט (נגן בפילהרמונית של ברלין), שם השלים תואר ראשון.
במהלך שהותו שם היה גם סטודנט באקדמיה ע"ש הרברט פון קאראיין, במסגרתה ניגן עם הפילהרמונית של ברלין במשך שנתיים.
בשנים 1995–2002 שימש כחצוצרן ראשי בתזמורת הסימפונית ירושלים.
החל מעונת 2005–2006 הוא חבר בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בנוסף מופיע גם כמנצח, בין השאר עם התזמורת הקאמרית הישראלית, וכסולן בקונצרטים קאמריים בישראל ומחוצה לה.
כמו כן הוא מלמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ערן קמין הוא קצין בדימוס בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל, ששירת כראש חטיבת החקירות ומפקדה בפועל של היחידה הארצית לחקירות הונאה (יאח"ה).
שימש כמדריך במכללה לביטחון לאומי, כראש מנהלת האכיפה הלאומית בעת משבר הקורונה וכנספח וקצין מקשר של משטרת ישראל ושל המשרד לביטחון פנים לארצות הברית ולקנדה בדרגת ניצב ייצוגי.
קמין גדל ברמת גן ובתל אביב-יפו, למד בגימנסיה הרצליה.
שירת בחיל המודיעין, לאחר שחרורו ולימודי תואר ראשון ושני במדע המדינה, עבד כעוזר פרלמנטרי של חבר הכנסת שמואל אביטל.
התגייס למשטרת ישראל שימש כחוקר, ראש מחלק, ראש מפלג חקירות, סגן ראש היחידה ומפקד בפועל של היחידה הארצית לחקירות הונאה (יאח"ה).
בעת שירותו ביאח"ה השתתף בין השאר בחקירתו של הנשיא עזר ויצמן, בחקירת פרשת יחיעם אוחנה, בחקירתו של ראש הממשלה אריאל שרון בפרשת האי היווני, עמד בראש צוות החקירה של ראש הממשלה אהוד אולמרט בפרשת בנק לאומי ובפרשת הולילנד, לאחר חשיפת קלטות שולה זקן.
קמין הוביל את חקירתו של חבר הכנסת אביגדור ליברמן, את חקירת סגנית השר נעמי בלומנטל, את חקירת הרב הראשי יונה מצגר, את חקירתו של יועץ מבקר המדינה, יעקב בורובסקי, את חקירתו של ראאד סלאח והתנועה האסלאמית, ועוד שורה של חקירות שחיתות וטוהר מידות.
קמין עמד בראש צוות החקירה המיוחד בפרשת המעשה המגונה שביצע שר המשפטים חיים רמון.
החקירה הסתיימה בהגשת כתב אישום נגד רמון והרשעתו, שעליה לא ערער.
עם זאת, בבדיקת מבקר המדינה נמצא כי קמין לא פעל כנדרש בטיפול בחומרי האזנות הסתר בעניינו של רמון: הוא לא וידא שחומרי חקירה רלוונטיים ושיחות שנוגעות למשפט יועברו כראוי לפרקליטות, כדי שתוכל להעביר אותם לרמון בטרם הגשת כתב האישום.
עם זאת, המבקר ציין כי בית משפט השלום מצא שהפגיעה ברמון "לא הייתה משמעותית", וכי הדברים נעשו בלא זדון.
קמין שימש גם כקצין אגף החקירות והמודיעין במרחב איילון.
קודם ב-2010 לדרגת ניצב משנה ומונה לראש מחלקת נוער בחטיבת החקירות.
בינואר 2013 מונה לסגן מפקד יאח"ה.
לאחר התאבדותו של מפקד היחידה אפרים ברכה, מונה קמין לממלא מקומו ושימש בתפקיד שנה.
בשנת 2016 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לראש חטיבת החקירות והוביל שינוי ארגוני בחטיבה לצד קידום מענים מקוונים ומאבק כנגד "חוק ההמלצות"..
בשנת 2018 עזב את חטיבת החקירות (במקומו מונה דוד באואני) ומונה למדריך במכללה לביטחון לאומי.
ב-2020 מונה לראש מנהלת אכיפה ארצית-קורונה.
ב־2021 למרות היותו מועמד יחיד לשוב ולכהן כראש יאח"ה, קודם לתפקיד נציג משטרת ישראל והמשרד לביטחון פנים לארצות הברית וקנדה בדרגת ניצב ייצוגי.
ביוני 2022 על רקע חוסר אמון במפכ"ל שבתאי, הודיע על פרישתו מהמשטרה.
בדצמבר 2022, עם פרישתו, התראיין לתוכנית עובדה יצא כנגד האשמת החוקרים והתובעים בתפירת התיקים כנגד נתניהו, כנגד שתיקתם של ראשי המערכת וטען כי מאז חקירות תיקי האלפים, שהחלו בשנים 2016-2017, המשטרה בפרט ומערכת אכיפת החוק בכלל, מפוחדות ואינן פותחות כלל בחקירות בחשד לשחיתות פוליטית.
מאז פרישתו כותב קמין טורי דעה וביקורת בעיתון הארץ ודה מרקר,כלכליסט ובאתר N12. טוריו עוסקים בהשחתה שביצעה המערכת הפוליטית במשטרה ובארגונים הכפופים למשרד לביטחון לאומי.
קמין בעל תואר ראשון ושני במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת בר-אילן, בעל תואר ראשון במשפטים, בוגר המכללה הלאומית של ה-FBI ובוגר תוכנית מנהיגות בכירה באוניברסיטת הרווארד, מטעם קרן וקסנר.
ערן שני הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה במילואים שפיקד על חטיבת מרכבות הפלדה ושימש כראש מטה עוצבת עידן.
שני התגייס לצה"ל ושובץ בחיל השריון.
לאחר קורס קצינים שימש כמפקד מחלקת טנקים.
בהמשך שירת כמפקד פלוגה בקורס קציני שריון.
בשנים 2009–2011 שימש כמפקד גדוד 46 בחטיבה 401. לאחר מכן שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי.
בשנים 2015–2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מרכבות הפלדה ובמקביל לראש מטה עוצבת עידן.
בנובמבר 2017 הוחלט למנותו לראש תוכניות צבא יבשה דיגיטלי וחופת אתר בזרוע היבשה.
בשירות המילואים משמש קצין אג"ם של אוגדה 99.
שני מתגורר ברמת גן, נשוי ולו 3 ילדים.
משמש כקצין ביטחון בתחנת הכוח רוטנברג.
ערן שקין (נולד ב-19 בפברואר 1962) הוא אמן, צייר, רשם ופסל ישראלי.
שקין נולד בתל אביב לשמעון (סופר) ואסתר (מעצבת) ניצולי שואה, שעלו ארצה לאחר מלחמת העולם השנייה.
את לימודי התיכון סיים בשנת 1980 בבית הספר "ויצו צרפת" בתל אביב.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1980 הצטרף לפיקוד הנח"ל ושירת כגרפיקאי.
בשנת 1983 למד באוניברסיטת תל אביב תולדות האומנות ובשנת 1984 החל את לימודיו בבית ספר לאומנויות " אקול דה בוזאר" שבפריז.
בין השנים 1986–1993 חי שקין בניו יורק, שם קיבל את מלגת "ענייני האמנות" והיה עוזרו של אמן תנועת קוברה, קארל אפל ובין השנים 1997 ועד 2001 חי בלונדון.
בעבודותיו יוצר שקין דיוקנים נועזים אשר מעמידים אישי תרבות נודעים, במצבים ובקונטקסטים יוצאי דופן וביניהם: פרויד מנמנם בכורסתו המפורסמת, פיקאסו מטגן ביצה, פיט מונדריאן חוצה אוקיינוס בשחיית כלב.
תערוכות יחיד של שקין הוצגו בניו יורק, בלונדון, פריז, טורונטו, מוזיאון ישראל בירושלים, מוזיאון תל אביב, מוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן, מוזיאון הרצליה, בגלריה של אוניברסיטת ניו יורק, מרכז ניוטון שבבוסטון, מוזיאון קורקורן בוושינגטון, מוזיאון סנטה מוניקה, מוזיאון הפורום שבסנט לואיס, במוזיאון היהודי בברלין, במוזיאון היהודי במינכן ובבריסל.
עבודותיו נמצאות באוסף הקבוע של ה-"British Museum" בלונדון "Ludwig Museum", בגרמניה, במוזיאון תל אביב לאמנות, במוזיאון לישראל, במוזיאון הפתוח בתפן, במוזיאון הרצליה, ובמוזיאון עין חרוד.
בשנת 2014, הציג שקין לראשונה במוזיאון חיפה את תערוכת היחיד "גיבור תרבות", באמצעותה ניסה להבין איך נוצרים גיבורי תרבות.
בשנת 2017 הציג שקין תערוכת יחיד גדולה במוזיאון היהודי בברלין, גרמניה.
האומנות של שקין עוסקת תמיד באותו נושא גם אם היא נראית שונה האחת מהשנייה.
שקין היה נשוי לשחקנית מאיה קדישמן, בתו של האמן מנשה קדישמן, ולהם 3 ילדים.
1989 - 1990 ארט מטרס בע"מ - עמותה לעידוד אמנים מקוריים
2004 - ציור דיוקנאות בחזית עיריית תל אביב
מוזיאון מגדל פלזה, תל אביב
קינג ג'ורג' 98, תל אביב
ערן רָזין (נולד ב-11 בספטמבר 1955) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים, מומחה לגאוגרפיה עירונית וגאוגרפיה כלכלית, שימש במשך שנים רבות כראש המכון ללימודים עירוניים ואזוריים.
סיים תואר ראשון בגאוגרפיה וכלכלה באוניברסיטה העברית בשנת 1979 ותואר שני בגאוגרפיה ולימודים עירוניים בהצטיינות יתרה בשנת 1982. עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה בנושא "פיתוח התעשייה בערי הפריפריה בישראל", נכתבה בהנחיית פרופסור אריה שחר.
את הפוסט-דוקטורט שלו ערך באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
תחומי המחקר העיקריים בהם עוסק רזין הם תכנון ופיתוח עירוני, ושלטון מקומי בפרספקטיבה בינלאומית השוואתית.
הוא פרסם מאמרים וספרים מדעיים רבים בתחומים אלה.
משמש מאז שנת 1987 כיושב ראש וחבר ועדות חקירה לגבולות ולחלוקת הכנסות של רשויות מקומיות בישראל, ויושב ראש וחבר בוועדות שעסקו באיחוד רשויות מקומיות וברפורמות בשלטון המקומי.
לאורך השנים הוא שימש גם פרופסור אורח באוניברסיטאות שונות בצרפת וארצות הברית.
רזין נשוי למירי עובדת משרד מבקר המדינה, ולהם ילדים.
ערן קרקו (נולד בשנת 1962) הוא שחיין ישראלי בעבר, שיאן ישראל וחבר נבחרת ישראל בשחייה.
קרקו התאמן בקבוצת הפועל חולון/בת ים בהדרכתם של דורית זלץ ונלו בילדרמן ואחר כך בקבוצת מכבי תל אביב בהדרכתו של ערן גורל.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש ספטמבר 1977 זכה קרקו בשתי מדליות, כסף וארד.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף יולי 1978 זכה קרקו במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.70 דקות, אחרי אבי כרמל (1:04.28 דקות) ולפני יזהר שנהר מהפועל שמיר (1:06.70 דקות)
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט 1979 זכה קרקו במדליית ארד משחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.89 דקות, אחרי בן אגודתו יורם כוכבי (59.36 שניות) ומייק גרינשפן מהפועל חולון/בת ים (1:00.33 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט אותה שנה זכה קרקו במדליית כסף משחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.61 שניות, אחרי יורם כוכבי שקבע שיא ישראלי חדש של 58.34 שניות, שיפור לשיא בן החודשיים של קרקו (58.50 שניות) ולפני ירון אילתי מהפועל גליל עליון (59.54 שניות).
ערעור בחירות מיכאל בן-ארי ועופר כסיף הגיע לבית המשפט העליון בעקבות החלטת ועדת הבחירות המרכזית לקראת הבחירות לכנסת ה-21. הוועדה החליטה לאשר את מועמדתו של מיכאל בן ארי מרשימת איחוד מפלגות הימין, ולפסול את עופר כסיף מרשימת חד"ש-תע"ל.
בעקבות החלטות הוועדה הוגשו ערעורים לבית המשפט העליון, אשר פסל את מועמדותו של בן־ארי ואישר את מועמדותו של כסיף.
פסילת בן ארי היוותה תקדים ראשון לפסילת מועמדות לכנסת על בסיס .
בכך לראשונה נפסלה התמודדותו אדם, ולא של המפלגה כולה, מלהתמודד לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה בשנת 1984 החליטה ועדת הבחירות המרכזית לפסול את רשימות כ"ך והרשימה המתקדמת לשלום מהשתתפות בבחירות.
כ"ך ערערה לבית המשפט העליון וזה קבע כי אין מניעה חוקית להשתתפותה.
בשנת 1986 תוקן חוק יסוד: הכנסת ונוסף לו סעיף 7א הקובע שלא תשתתף רשימה בבחירות אם יש במטרותיה או במעשיה שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, שלילת אופיה הדמוקרטי או הסתה לגזענות.
עוד לפני קיומו של הסעיף, נפסלה "רשימת הסוציאליסטים" בפסק דין ירדור בבחירות לכנסת השישית (1965).
בית המשפט העליון נדרש פעמים לא מעטות לפרש תיקון זה, וקבע מבחן מחמיר לפסילת רשימות לכנסת.
כל זאת כדי למנוע ניצול לרעה של החוק בידי ועדת הבחירות המרכזית, שכל חבריה הם פוליטיקאים, למעט העומד בראשה.