tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא המייסדת והבעלים של "נילי לוטן - סטודיו לעיצוב".
לוטן למדה במכללת שנקר ולאחר מכן עברה עם בעלה לארצות הברית ומאז היא פועלת שם כמעצבת אופנה.
הקריירה של לוטן החלה ב-1980 בניו יורק, עת חָברָה למעצבת סוודרים, ששלחה אותה לדרום מזרח אסיה, כדי לעצב, לעקוב ולפקח על ייצור סוודרים.
בהמשך היא נענתה להצעה לעבוד אצל מעצבת הסריגים האמריקאית .
בשנות ה-90 היא עבדה 6 שנים כסגן נשיא לעיצוב בבית האופנה של .
ואז עברה לעבוד כמעצבת ראשית של בגדי גברים אצל ראלף לורן ובהמשך הייתה המעצבת הראשית בחברת האופנה - נאוטיקה.
בשנת 2003, כשהיא עדיין עובדת אצל אחרים, החלה לוטן להשיק קולקציה משלה תחת המותג "נילי לוטן" (NILI LOTAN), קולקציה שכללה בעיקר ז'קטים בסגנון צבאי.
על חלקם אפשר היה למצוא עליהם תג עם המספר 2609988 שהיה המספר האישי שלה בצבא.
ההצלחה דרבנה אותה לפתוח עסק עצמאי והיא ייצרה מגוון שלם של בגדים, בגדי ים ואביזרי אופנה לנשים.
פילוסופיית העיצוב שלה כתובה באותיות גדולות על קיר הסמוך לכניסה לחנות הדגל שלה, בטרייבקה, ניו יורק:
לוטן, באמצעות בגדים, מנסה לגרום לאנשים לחשוב על נושאים שחשובים לה, והיא משתפת פעולה, בין היתר עם צלמים ישראליים, כמו: זיו קורן ורענן כהן.
באביב 2007, היא עיצבה בגדים מעוטרים במוטיבים של אסדת נפט ומקלעים, שנוצרו בתגובה למלחמת 2006 בלבנון, בסתיו 2008, היא שאבה השראה מההתרסקות הכלכלית בוול סטריט, בשנת 1929, היו לה עיצובים ששאבו השראה מאירוע נפילת חומת ברלין, חומת ההפרדה בירושלים כביש המנהרות ועוד.
מאז סתיו 2005 לוטן משלבת בחלק מהבגדים שהיא מעצבת, רקמה בעבודת יד וכן תכשיטים המיוצרים על ידי נשים בדואיות מהיישוב שגב שלום.
לוטן מוכרת את הבגדים המיוחדים שלה בחנויות ברחבי העולם.
בין הידוענים הלובשים בגדים של לוטן ניתן למנות את: פריס הילטון, סנדרה ברנהרד, ליזה מינלי, מרתה סטיוארט, סלינה גומז, קנדל ג'נר, ריהאנה, ג'יג'י חדיד, ג'יזל בונדשן, נטשה פולי, גל גדות, ליידי גאגא גווינת' פאלטרו, היידי קלום, ביונסה מריל סטריפ, דמי מור, הלן האנט, כריסטי טרלינגטון, ג'וליאן מור, וקים קרדשיאן.
בשנת 2021 ספגה לוטן ביקורת על השימוש ב"רקמה פלסטינית" בעיצוביה, דבר שתויג על ידי בלוגרים ופלסטינים כניכוס תרבותי.
לוטן נולדה ביפו וגדלה בנתניה והיא אחת משתי בנותיהם של משה שפירא, עורך דין שעבר לעסקי נדל"ן ושל בוגרת לימודי טקסטיל בהונגריה, אך התמסרה לניהול הבית.
שני ההורים ניצולי שואה, שנפגשו במחנה פליטים באוסטריה.
את בעלה הראשון, זאב לוטן, טייס לשעבר בחיל האוויר, הכירה במהלך שירותה הצבאי כקצינת ח"ן בבסיס חיל האוויר בסיני.
ב־1980, לאחר שסיימה מגמת עיצוב אופנה בשנקר, נסעו השניים לארצות הברית כי הוא למד באוניברסיטה מקומית.
במרוצת השנים נולדו להם שלושה ילדים: אלי, יונתן ומיה.
מאז 2011 לוטן נשואה בשנית לזמר, היוצר והגיטריסט דייוויד ברוזה.
לוטן ודייוויד ברוזה מתגוררים בניו יורק, אך רואים בישראל את ביתם השני.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, לוטן רתמת את הרשתות החברתיות לטובת ישראל וכן פתחה בגיוס כספים לטובת תושבי עוטף עזה.
נילס אנדראס בו היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסגן מושל מדינתו בשנים 1962–1965, ולאחר מכן ועד 1969 כמושל דקוטה הדרומית.
מ-1971 ועד מותו, כיהן בו כשופט ב (עד 1980 "בית המשפט של ארצות הברית לענייני מכס"), מתוכם בשנים 1971 - 1977 כשופט הראשי של בית המשפט לענייני מכס.
נילס בו נולד בעיר בלטיק שבדקוטה הדרומית.
הוא היה הבן הצעיר של הכומר הלותרני נילס ב.
בו ושל סיסל קתרין פינסת', שניהם מהגרים מנורווגיה.
ב-1935 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, בה הוא היה חבר בנבחרת הריצה של המוסד, וב-1937 הוא קיבל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של האוניברסיטה.
במלחמת העולם השנייה שירת בו כלוטננט בצי ארצות הברית.
בשנים 1951–1958 כיהן בו כחבר בית הנבחרים של דקוטה הדרומית, מתוכן בשלוש השנים האחרונות כיושב ראש הבית.
ב-1962, לאחר הבחירות המקדימות, מונה סגן מושל המדינה, ג'וזף בוטום על ידי המושל ארצ'י גברד לסנאט של ארצות הברית כדי לאייש את המושב של פרנסיס קייס שנפטר.
מינויו זה של בוטום יצר חלל ריק הן בתפקיד סגן המושל והן במועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד זה בבחירות שהתקיימו באותה שנה.
בוועידה המדינתית של הרפובליקנים שהתקיימה ב-16 ביולי נבחר בו כמועמד המפלגה לתפקיד.
כמה ימים לאחר מכן מינה המושל גברד את בו כמחליפו של בוטום כסגן המושל, והוא הושבע לתפקיד ב-20 ביולי.
בבחירות הכלליות שהתקיימו בסתיו אותה שנה הוא נבחר להמשך כהונתו כסגן המושל.
ב-1964, כאשר סירב גברד להתמודד על תקופת כהונה שלישית כמושל, התמודד בו בבחירות במקומו.
עם בחירתו, כמושל דקוטה הדרומית הראשון שהיה רווק, שימשה אחותו, בורגהילד מארי בו, כגברת הראשונה של דקוטה הדרומית.
בו כיהן כמושל המדינה מ-5 בינואר 1965 ועד 7 בינואר 1969.
ממשלו של בו שיפר את מערכת מאגרי המים של דקוטה הדרומית, הקים מערכת להכשרת עובדים כדי למשוך תעשיות חדשות למדינה, הרחיב את הסיוע למערכת החינוך, ויצר תוכנית פרישה לעובדי המדינה.
הממשל בלט גם בקידום קיצוצים במס הרכוש ובהקמתה של מערכת חינוך מדינתית באמצעות הטלוויזיה.
לאחר תום כהונתו כמושל, מינה הנשיא ריצ'רד ניקסון את בו כמנהל משרד הבית הלבן לעניינים בין-ממשלתיים במשרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית, תפקיד בו הוא שימש בשנים 1969–1971.
ב-28 ביולי 1971 הגיש הנשיא ניקסון את מועמדותו של בו כשופט בבית המשפט של ארצות הברית לענייני מכס, במקומו של השופט סמואל מארי רוזנסטיין, שעבר למעמד של שופט בכיר , מעמד הניתן לשופטים בבתי המשפט הפדרליים של ארצות הברית כסוג של פרישה-למחצה.
ב-6 באוגוסט אושר המינוי על ידי הסנאט של ארצות הברית, וב-10 באוגוסט החל בו לכהן על כס השיפוט.
מיום מינויו ועד 1977 הוא כיהן כשופט הראשי של בית המשפט.
ב-1980 הפך בית המשפט לענייני מכס ל ובו המשיך לכהן בו.
ב-30 באפריל 1984 קיבל בו מעמד של שופט בכיר בבית המשפט, והמשיך לכהן במעמד זה עד למותו.
נילס בו נפטר בסו פולס ב-30 ביולי 1992 ממחלת הסרטן.
הוא נטמן בבית הקברות וודלון שבעיר.
נילי ואזנה היא חוקרת מקרא, פרופסור חבר בחוג למקרא ומרצה בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
ואזנה נולדה בירושלים כנילי אופיר (לבית אורבך) וגדלה ברחובות.
אביה היה ד"ר מיכה אופיר.
כתבה את עבודת הדוקטורט באוניברסיטה העברית, בהנחיית שרה יפת.
היא מכהנת כעורכת כתב העת השנתי של המכון למדעי היהדות בעברית בנושא חקר המקרא והמזרח הקדום.
ואזנה עומדת בראש התוכנית הבינלאומית לסטודנטים לתואר מוסמך במקרא באוניברסיטה העברית.
בעבר הייתה האחראית האקדמית על התוכנית ללימודי עברית מקראית מטעם e-teacher.
ואזנה שימשה כראש ועדת המקצוע ללימוד התנ"ך בחינוך הממלכתי.
ב-2019 קיבלה תואר פרופסור ומונתה לראש החוג למקרא, תפקיד בו כיהנה במשך שנתיים עד שהוחלפה בידי נועם מזרחי.
ואזנה חיברה את הספר "כל גבולות ארץ: גבולות הארץ המובטחת במחשבת המקרא על רקע המזרח הקדום".
מחקרה מתמקד בתולדות מחשבת המקרא לאור ספרות המזרח הקדום, בעיקר בספרים יהושע, עמוס וקהלת, וכן בתגובות לאימפריה האשורית.
נילי שלו היא דיפלומטית ומנהלת, שמילאה מגוון תפקידים בכירים בשירות הציבורי בישראל ומכהנת כיום כמנכ"לית מכון הייצוא הישראלי.
נולדה בירושלים לד"ר סוזי רונן, רופאת עיניים במרכז הרפואי שערי צדק ולבנימין רונן איש מחשבים ויועץ לעסקים.
בשנת 1987 סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים.
התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל האוויר כחוקרת מודיעין אוויר.
לאחר סיום שירותה למדה לתואר ראשון ולתואר שני באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא סיימה בהצטיינות תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים, ובהמשך שני תארים שניים: אחד במנהל עסקים עם התמחות בייזום עסקים ובשיווק והאחר, בתקשורת ועיתונאות.
בשנת 1995 החלה לעבוד במשרד המסחר והתעשייה, שם מילאה תפקידים מגוונים ומרכזיים במהלך השנים.
נשואה לעיתונאי חמי שלו (אביה של העיתונאית טל שלו מנישואיו הראשונים).
שלו מילאה מגוון תפקידים ניהוליים, ביצועיים ודיפלומטיים בשרות הציבורי הישראלי ובתעשייה; עסקה בממשקים שבין הסקטור הפרטי לסקטור הציבורי, במיקוד בתחומי פיתוח עסקי בין-לאומי, קשרי חדשנות ומחקר ופיתוח.
ב-1995 הצטרפה למשרד התעשייה והמסחר, לאחר סיום קורס נספחים מסחריים.
בשנים 2001-1998 שימשה יועצת מקצועית לשניים ממנכ"לי משרד התעשייה והמסחר (ד"ר ראובן חורש ודב מישור).
כמו כן מונתה בתקופה זו כדירקטורית מטעם המדינה בחברה לביטוח סיכוני אשראי (בסס"ח), שם הייתה חברה בוועדת האשראי ובוועדת הביקורת של בסס"ח וליוותה את הליך הפיצול וההפרטה של החברה.
בשנים 2004-2002 עברה ללשכת המדען הראשי במשרד התעשייה והמסחר, שם ניהלה את קרן ההֵזְנֵק, שהוקמה במטרה לתמרץ קרנות הון סיכון להשקיע בחברות חדשות.
בשנים 2008-2004 מונתה לנספחת מסחרית באוסטרליה ובניו זילנד, מטעם משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
לאחר שובה לישראל יצאה לחל"ת ובשנים 2010-2008 עבדה כמנהלת שיווק בחברת פתרונות המים, מיה, מקבוצת אריסון.
בשנת 2010 - שבה למשרד הכלכלה והתעשייה וניהלה את קורס הצוערים של המשרד.
לאחר מכן הקימה את מחלקת כלי סיוע במִנהל סחר חוץ במשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה.
במסגרת תפקידה, הופקדה על ההקמה והניהול של המחלקה לכלי סיוע לתעשייה במִנהל סחר חוץ, שמטרתה לתמוך בפעילות שיווקית של חברות ישראליות בחו"ל.
בשנים 2016-2011 כיהנה מטעם משרד הכלכלה כציר כלכלי של ישראל בצפון אמריקה (האישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה).
במסגרת תפקידה הייתה אחראית על קידום הקשרים הכלכליים בין ישראל לבין מדינות צפון מזרח ארצות הברית, ופעלה לסייע לחברות ישראליות במימוש הזדמנויות עסקיות בשוק האמריקאי.
עם חזרתה לישראל מונתה כמנהלת מינהלת ISERD, מנהלת המו"פ למול האיחוד האירופי ברשות החדשנות.
במסגרת תפקידה הייתה אחראית על קידום ההשתתפות התעשייתית והאקדמית הישראלית בתוכניות המו"פ האירופיות.
שלו ייצגה את העמדה הישראלית בתוכנית מול הנציבות האירופית והובילה את המשא ומתן וההערכות לקראת כניסת ישראל לתוכנית המסגרת הנוכחית - .
בשנים 2022-2020 כיהנה שלו כסמנכ"לית בינלאומית ברשות החדשנות.
משנת 2022 - היום (2024) - משמשת שלו בתפקיד מנכ"לית מכון הייצוא הישראלי (אישה ראשונה בתפקיד מזה 64 שנים).
מכון הייצוא הישראלי משמש כזרוע הביצועית של משרד הכלכלה ושל ממשלת ישראל לקידום היצוא הישראלי ברחבי העולם, ומטרתו לסייע לחברות וליזמים בפריצה לשווקים בין-לאומיים באמצעות התשתית השיווקית והעסקית שמעמידים המכון והמדינה לטובת משימה זו.
שלו חברה בחבר הנאמנים של קרן פורום העתיד גרמניה-ישראל.
נילס ברנשטיין (בדנית: Nils Bernstein), שנולד ב-4 בינואר 1943, הוא כלכלן דני, שכיהן כנגיד הבנק הלאומי של דנמרק בשנים 2005 - 2013. הוא גם היה מזכירם של ארבעה משרדי ממשלה בדנמרק, האחרון שבהם משרד ראש ממשלת דנמרק.
נילי דוידוביץ היא יזמית ומנהלת ישראלית, מייסדת ומנכ"לית חברת "דעת", מרכז פיתוח טכנולוגי המעסיק נשים חרדיות בלבד, ומהווה חברת בת של "רילקומרס" מקבוצת יעל.
דוידוביץ ידועה בפועלה לקידום שילובן של נשים חרדיות בתעשיית ההיי-טק בישראל תוך התאמת סביבת העבודה לאורח חייהן הדתי.
דוידוביץ נולדה וגדלה בבני ברק למשפחה דתית-לאומית.
בנעוריה, בכיתה ט', עברה עם הוריה לקווינס, ניו יורק, שם התגוררה בשנות התבגרותה.
חוויה זו העניקה לה, לדבריה, יסודות של כבוד לשונות ופתיחות, והבנה שאפשר לחיות בגבולות הדת מבלי להתנתק מהעולם.
דוידוביץ היא אישה חרדית ואם לילדים.
בעלה, אברך, לומד תורה מרבית שעות היום, והיא נושאת במרבית נטל הפרנסה.
את לימודיה הטכנולוגיים המקצועיים השלימה בארצות הברית.
דוידוביץ החלה את דרכה המקצועית בתחום ההייטק כמתכנתת זוטרה, התקדמה במהירות לראש צוות, למנהלת פיתוח ולבסוף לסמנכ"לית פיתוח בחברת הייטק מצליחה.
לדבריה, הקשיים שחוותה וחברותיה החרדיות במציאת סביבת עבודה מתאימה, למרות כישוריהן, הניעו אותה להקים את "דעת".
בשנת 2010 הקימה דוידוביץ את חברת "דעת" (Daat), כחברת בת של "רילקומרס" מקבוצת יעל.
"דעת" הוא מרכז פיתוח חרדי הממוקם בלב תל אביב, ומתמחה בפיתוח תוכנה, בניית אתרים (בדגש על טכנולוגיות קוד פתוח), בדיקות תוכנה מתקדמות ושירותי מיקור חוץ לאינטרנט ולמובייל.
החברה מעסיקה נשים חרדיות בלבד, ומנתה כ-40 עובדות בתחילת דרכה, כאשר קבוצת רילקומרס כולה מעסיקה כיום כ-150 עובדים.
דוידוביץ מציינת כי "דעת" פתוחה באופן עקרוני גם לנשים שאינן חרדיות, ואף הועסקו בה נשים חילוניות בעבר.
"דעת" משרתת לקוחות מרכזיים במשק הישראלי, כולל בנקים וחברות כרטיסי אשראי (כמו בנק לאומי ומקס איט פיננסים), חברות ביטוח (כמו כלל והראל), גופי קמעונאות (כמו שופרסל אונליין) וגופים ציבוריים.
בין הפרויקטים הבולטים שהחברה ביצעה נמנה פרויקט הנגשת אתר שופרסל אונליין, הנחשב לאחד מפרויקטי ההנגשה הגדולים ביותר לאתרי מסחר אלקטרוני בישראל.
דוידוביץ הייתה ממייסדי "פורום ההייטק החרדי" ויזמה את כינוס ועידת ההייטק החרדית הראשונה שהתקיימה בירושלים בשנת 2013. היא מרצה בכנסים מקצועיים, בין היתר בנושא הנגשת אתרי מסחר אלקטרוני.
דוידוביץ מונעת, מתחושת שליחות חברתית שמטרתה לספק לנשים חרדיות קריירה משגשגת ומתפתחת, המותאמת לאורח חייהן הדתי והמשפחתי.
סביבת עבודה נפרדת: עבודה בסביבה נשית בלבד, ללא שיתוף עם גברים, מטעמי צניעות.
חדרי הישיבות שקופים למניעת ייחוד.
שעות עבודה גמישות: הקפדה על 8 שעות עבודה ביום (לרוב בין 7:00 ל-15:00), ללא שעות נוספות, במטרה לאפשר שילוב עם גידול ילדים וצרכי המשפחה.
חופשות החברה מותאמות ללוח השנה היהודי.
תמיכה באמהות: הבנה והתחשבות בצרכים של אמהות, לרבות מקרים של מחלת ילדים או חופשות לידה.
לגיטימציה הלכתית: התייעצות קבועה עם רב על סוגיות הלכתיות הנוגעות לפרויקטים (למשל, הימנעות מעבודה על תכנים לא ראויים כמו הימורים או אתרי מבוגרים), וכן בסוגיות יומיומיות נוספות.
התפתחות מקצועית: "דעת" שואפת להעניק לעובדותיה סביבה המאפשרת התפתחות מקצועית ומימוש פוטנציאל אישי, תוך דחיפה לאתגרים טכנולוגיים.
גישור בין מגזרים: דוידוביץ פועלת לגשר על פערים ודעות קדומות בין המגזר החרדי והחילוני, ומסבירה ללקוחותיה על אורח החיים החרדי וצרכי העובדות.
היא מציינת כי הצלחת "דעת" תורמת להפחתת הסטיגמות ומחזקת את כוחה של היחידה המשפחתית החרדית.
דוידוביץ שואפת להרחיב את מודל "דעת" ולפתוח סניפים נוספים ברחבי ישראל (לאחר פתיחת סניף במצפה רמון, היא שואפת לפתוח סניפים גם בצפון ובירושלים), ובכך לאפשר ליותר נשים חרדיות להשתלב בתעשיית ההייטק.
נילס הנריק אָבֶּל (בנורווגית: Niels Henrik Abel; 5 באוגוסט 1802 – 6 באפריל 1829) היה מתמטיקאי נורווגי שהשיג פריצות דרך משמעותיות בתחומים שונים של המתמטיקה.
התוצאה המפורסמת ביותר שלו היא ההוכחה הראשונה והשלמה לכך שמשוואה ממעלה חמישית כללית אינה פתירה על ידי רדיקלים.
שאלה זו הייתה אחת הבעיות הפתוחות המרכזיות בתקופתו, ונותרה בלתי פתורה במשך למעלה מ-250 שנה.
הוא גם היה חלוץ בתחום פונקציות אליפטיות וגילה את הפונקציות האבליות.
אבל הגיע להישגיו בזמן שחי בעוני ונפטר בגיל 26 ממחלת השחפת.
את רוב עבודתו הספיק לבצע במהלך שש או שבע שנות עבודה בלבד.
המתמטיקאי הצרפתי שארל הרמיט אמר עליו: "אבל השאיר למתמטיקאים מספיק חומר כדי להעסיק אותם לחמש מאות שנים." מתמטיקאי צרפתי נוסף, אדריאן-מארי לז'נדר, התפעל: "איזה מוח יש לנורווגי הצעיר הזה!".
במשך כל חייו הקצרים סבל אבל ממצוקה כלכלית ומבריאות לקויה.
אבל נולד ב-5 באוגוסט 1802 בכפר פינדה שבנורווגיה (שהייתה מאוחדת באותה העת עם דנמרק).
הוא היה השני משבעת ילדיהם של הכומר סְרֶן גאורג אבל ואשתו אן מארי.
בגיל 13 הוא נשלח עם אחיו הבכור לבית הספר הכנסייתי בכריסטיאניה (שמה של אוסלו באותה עת), וכעבור שלוש שנים הפגין לראשונה את יכולתו המתמטית בסדרת הוכחות לבעיות שהציב בפניו מורהו, ברנט מיכאל הולומבו.
בהנחייתו של הולומבו קרא אבל את ספריהם של גדולי המתמטיקאים שקדמו לו (ניוטון, אוילר, לגראנז' וגאוס).
אחד מהישגיו הראשונים, אליו הגיע בגיל 16, היה הכללת והוכחת משפט הבינום לכל מספר מרוכב (קדם לו אוילר שהוכיח את המקרה הרציונלי).
בשנת 1820 נפטר אביו של אבל, ומצבה הכספי של משפחתו, שהיה ירוד אף קודם לכן, הוחמר.
בשנת 1821 החל אבל ללמוד באוניברסיטת כריסטיאניה, בתמיכתו הכספית של הולומבו.
בשנת לימודיו האחרונה החל לעסוק בפתרון משוואה ממעלה חמישית, ובשנת 1821 חש שמצא פתרון וכתב מאמר על כך, אך בעת הכנת המאמר לדפוס גילה בו טעות שפסלה את הפתרון.
בשנת 1824 הוכיח שאין דרך כללית לפתרון משוואה פולינומית ממעלה חמישית על ידי רדיקלים, ובכך פתר בעיה שהמתינה מאות שנים להוכחה המוכרת כיום משפט אבל-רופיני.
תמיכה ממשלתית אפשרה לו לבקר בגרמניה ובצרפת, ובמסע זה התוודע לנושאים עיקריים במתמטיקה.
הוא שהה שישה חודשים בברלין, ושם פגש את המתמטיקאי אוגוסט לאופולד קְרֶל, שייסד בשנת 1826 את כתב העת הראשון בעולם שהוקדש למחקר מתמטי.
הגיליון הראשון, שיצא לאור ב-1827, כלל מאמרים אחדים מאת אבל, ובהם הוכחה אלגנטית יותר, שנכתבה בעידודו של קרל, להיעדר דרך כללית לפתרון משוואה פולינומית ממעלה חמישית.
חלק ניכר מעבודתו של אבל פורסם בגיליונות הבאים של כתב עת זה.
מברלין עבר אבל לפרייבורג ואחר כך לפריז, ושם התאכזב לגלות שהצרפתים אינם מגלים עניין בו ובמחקריו.
כעבור חודשים מעטים הוא שב לברלין.
במהלך התקופה של מסעו לגרמניה ולצרפת ערך אבל את החשובים שבמחקריו, ובהם מחקרים בתורת הפונקציות, כולל מחלקה חדשה של פונקציות הידועות כיום בשם פונקציות אבליות, וכן פונקציות אליפטיות.
עקב קשיים כספיים חזר אבל לנורווגיה (אז חלק משוודיה) במאי 1827, ושם עסק בהוראה באוניברסיטת כריסטיאניה.
הוא המשיך לפרסם מאמרים מתמטיים מעולים, בהם כאלה שזכו להתפעלותו של לז'נדר, אך בריאותו הלכה והתדרדרה.
בשנת 1829 סידר לו קרל ידידו משרת הוראה בברלין, אך הידיעה על כך הגיעה רק לאחר שאבל מת משחפת ב-6 באפריל 1829.
לאחר מותו של אבל ערך הולמבו את כל כתביו, והם יצאו לאור בשנת 1839. מהדורה מקיפה יותר של כתבי אבל יצאה לאור בשנת 1881.
עצמים מתמטיים רבים קרויים על שמו של אבל, ובהם חבורה אבלית, אינטגרל אבלי, פונקציה אבלית, מבחן אבל ועוד רבים.
בשנת 2002, במלאת מאתיים שנה להולדתו, הוקמה בנורווגיה קרן לחלוקת פרס אבל למתמטיקה.
הזוכה הראשון בפרס היה המתמטיקאי הצרפתי ז'אן-פייר סר.
נִימְבּוֹסְטְרָטוּס (לטינית: נימבו - מוריד גשמים; סטרטוס - שכבתי) הוא ענן בעל אופי שכבתי אשר מפותח דיו על מנת להוריד משקעים, כגון גשם או שלג.
לרוב בעוצמה חלשה אך רציפה ("גשם חקלאי").
ענן נימבוסטרטוס לא מוריד ברקים או רעמים.
בסיסו לרוב ממוקם ברום הבינוני, והוא מאפיין קלאסי מובהק של חזיתות חמות.
נילס הולגרסון (ביפנית: ニルスのふしぎな旅, "מסעו המסתורי של נילס", ברומאג'י: Nirusu no Fushigi na Tabi; באנגלית: The Wonderful Adventures of Nils, "הרפתקאותיו הנפלאות של נילס") היא סדרת אנימה בת 52 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1980. הסדרה מבוססת על הספר "מסע הפלאים של נילס הולגרסון" מאת הסופרת השוודית סלמה לגרלף.
בישראל שודרה הסדרה לראשונה בין השנים 1985–1986 בטלוויזיה החינוכית בערוץ הראשון.
בשנים האחרונות היא משודרת בערוץ ג'וניור.
את שיר הפתיחה העברי של הסדרה, שהתבסס על שיר הפתיחה של הסדרה היפנית המקורית, תרגמה לאה נאור ושר יגאל בשן.
הוא נכתב במקור על ידי הזמר והיוצר היפני יוקיהידה טאקקאווה לחברת ההפקה היפנית "פיירו".
את המוזיקה לסדרה הלחין הצ'כי קארל סבובודה.
במאי הסדרה הם ממורו אושי והיסאיוקי טוריומי.
נילס הולגרסון הוא נער בן 14, בן למשפחת איכרים אשר חיים בחווה בדרום שוודיה.
נילס הוא עצלן וחסר כל התחשבות בזולת, ובזמנו החופשי נהנה להתעלל בבעלי החיים שבחוות משפחתו.
באחד מימי ראשון, כאשר הלכו הוריו לכנסייה והשאירו אותו בבית לקרוא את דרשת היום מתוך התנ"ך המשפחתי, נילס לוכד שדון ברשת.
בתמורה לחירותו מציע השדון לנילס מטבע זהב גדול, אך נילס מסרב.
כעונש, השדון מקטין את נילס לגודל זעיר (ובטעות גם את אוגר המחמד שלו, אוגי).
השינוי מקנה לנילס גם את היכולת להבין את שפת בעלי החיים.
חיות החווה שמחות לראות את המתעלל בהן מצטמצם לגודלן ונלהבות לנקום בו.
באותו זמן עפים מעל החווה אווזי בר במסע נדידת האביב שלהם, והם לועגים לאווז בית לבן בשם מולי (שגם בו התעלל נילס, כשקשר חבל לצווארו).
מולי מחליט להצטרף ללהקת הבר ועף מן החווה.
נילס, הנמלט מבעלי החיים הזועמים, מזנק על גבו של מולי יחד עם אוגי, והשלושה מצטרפים ללהקת האווזים, המונהגים על ידי המפקדת אקה, בדרכה ללפלנד לקראת הקיץ.
אווזי הבר, שאינם מרוצים כלל מהצטרפותו של ילד אנושי ואווז ביתי, לוקחים אותו בסופו של דבר למסע הרפתקאות ברחבי כל המחוזות ההיסטוריים של שוודיה, כאשר נילס מקווה כי יצליח למצוא את הדרך לבטל את הכישוף ולחזור להיות גדול שוב.
בדרך הם פוגשים בעלי חיים שונים, ובהם שושו השועל – אויבה המושבע של הלהקה – וגורגו העיט, שגודל בידי אווזי בר.
הרפתקאותיו של נילס, כמו גם המצבים והדמויות שבהם הוא נתקל, מלמדים אותו את חשיבות העזרה לזולת ואת הצורך להפסיק להיות אנוכי.
בסופו של דבר שב נילס לגודלו המקורי ומאבד את יכולתו לתקשר עם בעלי-חיים.
נילס הולגרסון - הגיבור הראשי בסדרה.
נילס הוא נער צעיר אשר גר יחד עם משפחתו בחווה בדרום שוודיה.
נילס הוא עצלן, אינו נוהג להתייחס בכבוד לאחרים, ולעיתים רבות הוא נוהג להתאכזר לחיות בחווה.
בתחילת הסדרה הגמד שדון של החווה מכווץ באורח קסם את נילס אשר כעת קטן יותר מכל בעלי החיים בחווה.
כתוצאה מהשינוי נילס מקבל גם את היכולת לדבר ולהבין את שפת החיות.
לאחר שהחיות בחווה מנסים לתקוף אותו כנקמה, נילס בורח על גבי אווז הבית מולי והם מצטרפים ללהקת אווזי בר אשר נודדת לצפון שוודיה לקראת הקיץ.
במהלך הבמסע נילס לומד רבות על החשיבות של טוב לב, אחריות ומתן כבוד לאחרים.
אוגי - חברו האוגר של נילס וחיית המחמד שלו לשעבר, אשר מצטרף אליו להרפתקה.
אוגי הופך לאחד מחבריו הטובים ביותר של נילס לאורך המסע.
מולי - אווז בית אשר היה שייך במקור למשפחתו של נילס.
למרות שהוא מגושם וביישן בתחילת הסדרה, לאורך המסע הוא הופך אמיץ.
המפקדת אקה - המפקדת של להקת אווזי הבר אליה נילס מצטרף.
אקה היא אווזה חכמה אשר נוטה להיות קפדנית במיוחד למרות שהיא טובת לב ודואגת במיוחד לנילס.
גמד שדון - הנום של החווה אשר מכווץ את נילס הולגרסון בתחילת הסדרה לאחר שהוא גילה שנילס מתאכזר לחיות בחווה.
אינגריד - האווזה העדינה והיפה ביותר.
בהמשך הסדרה היא הופכת לבת זוגו של גונר.
גונר - אווז ממושמע וחרוץ אשר משמש כעוזר הראשי של אקה.
דאפי - אווזת בר שהיא בת-זוגו של מולי.
צילי - האווזה שאוהבת לשיר בקול גבוה מאוד - לעתים רבות ברגעים שהכי פחות מתאימים לכך.
נוטה לעיתים רבות לעצבן את כולם.
שושו - שועל ערמומי אשר הוא האנטגוניסט הראשי בסדרה.
הוא מנסה כל העת לתפוס את אווזי הבר, בתקווה שהם יהיו הארוחה הבאה שלו.
הודות לנילס הוא אף פעם לא מצליח לעשות זאת.
שושו עוקב אחר אווזי הבר כל הדרך ללפלנד.
גורגו - נשר גדול אותו אקה גידלה מאז שהוא היה גוזל לאחר שהיא גילתה אותו נטוש.
נילס מציל את גורגו במהלך הסדרה מגן חיות והוא מצטרף על להקת אווזי הבר בחלק האחרון של המסע לעבר לפלנד.
חסידה - מספקת לעיתים הדרכה ללהקת אווזי הבר.
בטאקי - עורב חכם שמספק לעיתים הדרכה ללהקת אווזי הבר.
במהלך המסע אווזי הבר עוברים במקומות אמיתיים שקיימים עד היום: טירת גלימיניהוס, הר קולה (כנס החיות), עיר הנמל קרלסקרונה (על שם קרל ה-11, שפסל שלו "קם לתחייה"), אגם הציפורים בהלמסטד, אי הטירה בטרולהטן, אוניברסיטת אופסלה, גן סקנסן בסטוקהולם, פסטיבל מספרי הסיפורים בסקלפטה ועוד.
עירית לביא-דגן (נילס הולגרסון, בנו של מולי)
אורנה לביא-פלינט (המפקדת אקה, צילי, אינגריד והחסידה)
יוסי גרבר (מספר, גמד שדון, רוסט)
שמעון כהן (גונר, שושו, הולגר- אביו של נילס)
יוני חן (מולי, גוסטר, גורגו הנשר, תרנגול, סוס, קלמנט לארסון, האנס, בטקי)
ענת דוידוב (המפקדת אקה- פרק שלישי)
קובי מידן (הולגר בפרק 52 אחרון)
דבי בסרגליק (אולה, אחותו של מאטס)
נילס הופך לננס (פרקים 1–2)
נילס ואקה מתיידדים (פרקים 3–7)
נילס ושושו השועל (פרקים 12–15)
נילס ומכשפת מזג האוויר (פרקים 21–24)
נים היא עיר עתיקה בדרום צרפת היושבת בחבל אוקסיטניה ומהווה עיר בירה למחוז גאר.
נכון ל־2007, בעיר כ־150,000 תושבים קבועים, אך בנוסף היא מושכת תיירים רבים במשך השנה שמבקרים באתר הארנה של נים.
הדעה הרווחת כי העיר קרויה על שם האל הקלטי המקומי, נמאוסוס (Nemausus).
מאידך, טען סטפאנוס מביזנטיום כי היא קרויה על שם נימוסיוס (Nemausios) בן הרקלס.
היו שטענו שהמקור המוקדם של נים הוא במושבה פיניקית.
האנדרטה העתיקה ביותר בנים היא המנהיר של כורבסאק (Courbessac), מצבת אבן בגובה של שני מטר המתוארכת לשנת 2500 לפנה"ס.
מטבעות קדומות מסביבות 50 לפני הספירה הנושאות את קיצור השם NEM COL ("המושבה נים") מעידות כי נים הוקמה כמושבה רומאית.
אוגוסטוס פיתח את המושבה ועשה אותה לעיר הבירה של פרובינקיית נרבונה.
הוא הקיף את העיר בחומת מגן באורך שישה קילומטרים ובה 14 מגדלים עם שערים, מהם שרדו שני שערים: הפורט אוגוסט והפורט דה פראנס.
הוא הקים בה את כיכר השוק, וייתכן כי גם את האקוודוקט.
האמפיתיאטרון שבעיר () הוקם בסוף במאה ה־1, כ-20 שנים אחרי הקולוסיאום ברומא.
בד הדנים, ממנו עשויים מכנסי הג'ינס, נקרא כך משום שמקורו באריג בשם Serge de Nîmes שיוצר בעיר על ידי משפחת אנדרה (André).
עם השנים השם התקצר ל־de Nîmes ובאיות מודרני Denim.
פון דו גאר הוא קטע מאמת מים רומאית עתיקה בפרובאנס שבדרום צרפת, החוצה את נהר הגארדון במבנה גשר קשתות מורכב.
הגשר נבנה כחלק ממערכת הולכת מים באורך 50 ק"מ, ממעיינות בקרבת העיר אוזס אל העיר נמאסוס (נים).
כיום האתר מוגדר כאתר מורשת עולמית ונחשב לאחת האטרקציות החשובות והמתוירות בצרפת.
תיעוד ראשון ליישוב יהודים בנים קיים מהמאה ה־11. בתחילת המאה ה־13 מנתה הקהילה היהודית בנים כ־100 משפחות.
יהודי נים זכו לרוב להגנת הכנסייה והבישוף שעמד בראשה.
בשנת 1306 גורשו היהודים מנים, תוך הפקעת רכוש כחלק מגירוש צרפת.
ב־1359 חזרו יהודים להתיישב בנים באזור מוגדר שנקבע על־ידי מועצת העיר.
הקהילה חדלה להתקיים עת גורשו היהודים מצרפת ב־1394.
בתחילת המאה ה־17 החלו לפקוד את נים סוחרים יהודים מקהילות יהודי האפיפיור אשר הגיעו מרוזנות ונסן, אך לא קיבלו רישיון התיישבות קבוע בעיר.
במחצית השנייה של המאה ה־18 נוסדה מחדש קהילה יהודית בנים וחבריה מנו 30–40 משפחות בהנהגת הרב אליהו אספיר מקאפנטראס.
בשל פילוג בקהילה הוקם בית־כנסת שני בשנת 1796.
בשנת 1808 צורפה קהילת נים, שהיו בה אז 370 נפש, לקונסיסטוריה של מרסיי.
אישים מבני הקהילה הם אדולף כרמיה, ממייסדי חברת 'כל ישראל חברים' ושר המשפטים הצרפתי, והפילוסוף ברנאר לזר.
הערים התאומות של נים הן:
נילקנטה סומיאג'י (הינדית: नीलकण्ठ सोमयाजि; 1444–1544) היה מתמטיקאי ואסטרונום הודי אשר השתייך לאסכולת קראלה של המתמטיקה ההודית.
בין היתר, כתב את החיבור האסטרונומי Tantrasamgraha ב-1501. הוא גם כתב את ה-Aryabhatiya Bhasya שכוללת עבודה על הצגת טורים אינסופיים ובעיות באלגברה, בגאומטריה, ותוצאות רבות של חשבון אינפיניטסימלי.
ספר נוסף, ה-Grahapareeksakrama, הוא מדריך לתצפיות אסטרונומיות בהתבסס על המכשור שהיה מוכר לבני זמנו.
בתחום האסטרונומיה הוא כתב ספר Tantrasangraha וחקר בו נוגה וכוכב חמה.
חישובים שלו בהקשר למרכז שלהם היו המדויקים ביותר עד למאה ה-17.
בספר נוסף, Aryabhatiyabhasya, הוא פיתוח את המודל ההליוצנטרי חלקי של מערכת השמש.
לפי מודל זה, כוכבי הלכת מסתובבים סביב השמש והשמש מסתובבת סביב כדור הארץ.
מודל זה היה די מדויק לזמנו.
נילס לידהולם (בשוודית: Nils Liedholm; 8 באוקטובר 1922, בוולדמארסביק, שוודיה – 5 בנובמבר 2007) היה כדורגלן שוודי, ידוע בזכות היותו חלק משלישיית גרה-נו-לי ששיחקה יחד במילאן ובנבחרת שוודיה, יחד עם גונאר גרן וגונאר נורדאהל.
לידהולם הצטרף למועדונו הראשון, אי-קו סלייפנר, בשנת 1942. ב-1946, הוא הצטרף לנורשפין, מועדון שוודי גדול יחסית, שעימו זכה לידהולם בשתי אליפויות שוודיה.
במהלך התקופה שלו בנורשפין, צבר לידהולם 23 הופעות במדי הנבחרת השוודית, וזכה במדליית הזהב באולימפיאדה.
ההצלחה שלו בנבחרת הובילה את מילאן האיטלקית לרכוש אותו בשנת 1949. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-11 בספטמבר 1949, בניצחון 3-1 על סמפדוריה.
בעונתו הראשונה עם מילאן, הקשר המרכזי שיחק 37 פעמים וכבש 18 שערים.
ב-1951, לידהולם זכה בתואר האליפות בסרייה א', הראשון שלו מתוך ארבעה סך הכל.
הוא זכה בשניים הבאים ב-1955 וב-1957. לידהולם שיחק במילאן בתקופה שבה המועדון פרח וחייו האישיים השתנו בהתאם, הוא זכה בגביע הלטיני ב-1951 וב-1956. עובדה מפורסמת אודות לידהולם היא שהוא שיחק במילאן במשך שנתיים עד שטעה במסירה הראשונה שלו במדי הקבוצה.
התדירות של המסירות של לידהולם שלא הגיעו ליעדן הייתה כל כך נדירה, שכאשר החמיץ מסירה בפעם הראשונה אחרי שנתיים הקהל המקומי מחא כפיים במשך 5 דקות, כהשתאות.
לידהולם נמנה עם השחקנים הראשונים שהבינו את חשיבותו של כושר גופני ליכולת המשחק.
עקב כך, הוא הוסיף לעצמו שעות אימון רבות כתוספת אישית, שבהן ביצע פעמיים בשבוע ריצת 100 מטר, 3000 מטר, הטלת כידון, קפיצה לגובה וקליעה.
ב-1958, לידהולם, אז כמעט בן 36, סייע לשוודיה להגיע לגמר הגביע העולמי, בו היא הפסידה לנבחרת ברזיל שהובלה בידי הכישרון הצעיר פלה.
הוא הצליח לכבוש שער בגמר, שהפך אותו לשחקן המבוגר ביותר שכובש בגמר של מונדיאל.
הקריירה שלו במועדונים נמשכה עד שהיה בן 40.
אחרי שפרש ממשחק, נהנה לידהולם מתפקידו כמאמן במילאן, ואף העלה ליגה את ורונה ו-וארזה.
הצלחתו כמאמן לכדה את עין של מנהלי פיורנטינה ואז מילאן, שלבסוף לידהולם לקח שליטה על הקבוצה הבכירה שלה.
הוא הוביל את מילאן לתואר אליפות עשירי בשנת 1979 לפני שנהפך להיות מאמנה של רומא.
אותה הוביל לתואר האליפות השני שלה ב-1983 באמצעות שימוש בשיטת ההגנה אזורית, שהייתה לא נפוצה בסגנון הכדורגל האיטלקי של אותה התקופה.
שנה מאוחר יותר, קבוצתו, רומא, הפסידה בדו-קרב פנדלים לליברפול בגמר גביע אירופה לאלופות 1984. הוא זכה גם בגביע האיטלקי שלוש פעמים עם רומא, ב-1980, 1981 וב-1984.
לידהולם טען כי הכדורגל המודרני תזזיתי הרבה יותר ומשוחק בקצב מהיר יותר מאשר בימים עברו, כמו כן הוא טוען כי "הם (השחקנים) לא עושים הרבה כדי להימנע מלהכשיל שחקנים יריבים...
זה קל מדי לעצור שחקן באמצעות הכשלתו; אימון מתאים יותר ילמד אותך כיצד לזכות בכדור מבלי לבצע עבירה, וזה כבר קשה הרבה יותר."
אחרי שפרש מן הכדורגל (אבל נשאר בכל זאת לחיות באיטליה), ניהל לידהולם כרם לזמן מה.
את המיזם מנהל כיום בנו.
דעותיו, למרות זאת, עדיין נושאות משקל רב בכדורגל האיטלקי.
מדליית זהב אולימפית: אולימפיאדת לונדון (1948)
אליפות העולם: 1958 (מקום שני)
נים הוא כלי הדם הקטן ביותר במחזור הדם, קוטרו נע בין 5 ל-10 מיקרומטר.
הדם מוזרם לנים מהעורק וממשיך ממנו לווריד.
הנימים מגיעים לכל הרקמות והתאים החיים בגוף, כאשר כל תא כזה צמוד לנים אחד או יותר.
תפקיד הנים לאפשר חילוף חומרים בין הדם לתאים.
דופן: דופן הנים דקה מאוד והיא מורכבת משכבה אחת בלבד של תאי אנדותל, המאפשרת מעבר יעיל של חמצן, פחמן דו-חמצני, מים, חומרי מזון ופסולת דרכו.
קוטר: קוטרו של הנים קטן במעט מקוטרו של תא דם אדום: על כן, תאי הדם האדומים זורמים בנימים בטור, תוך כדי שהם מתקפלים מעט.
כתוצאה מכך שטח רב יחסית מתא הדם האדום בא במגע ישיר עם דופן הנים, ומתאפשר חילוף החומרים בדיפוזיה עם הסביבה שמחוץ לנים.
קצב הזרימה: קצב הזרימה בנימים הוא האיטי ביותר ביחס ליתר כלי הדם, זאת מפני שסך שטח החתך של הנימים גדול מסך שטח החתך של כלי הדם המובילים אליהם.
כמות נוזל זהה עוברת הן בעורקים והן בנימים בזמן נתון, אך מכיוון ששטח חתך הנימים הכולל גדול יותר, קצב הזרימה בנימים נמוך יותר.
הזרימה האיטית בנימים מאפשרת פעפוע יעיל מאוד.
בריאות מתבצע חילוף חומרים בין הנימים לנאדיות הריאה אליהן הם צמודים, פחמן דו-חמצני עובר מהנים לנאדית וחמצן עובר מהנאדית לנים.
כך גם במעי הדק חומרי מזון כגון חומצות אמינו, חומצות שומן וגלוקוז עוברים לזרם הדם בנימים.
בכליות מתבצע טיהור הדם, חומרים רעילים לגוף יוצאים מהנימים לכיוון שלפוחית השתן לשם הפרשה מן הגוף.
Continuous - נים אשר החדירות בו מוגבלת כמעט במלואה, יוצאים ממנו חלקיקים קטנים שחלקם יוצאים מבין התאים (אלו שלא מסיסים בשומן) על ידי בועיות וחלקם יוצאים דרך הממברנה (המסיסים בשומן).
סוג נים זה ניתן למצוא ברקמות שונות כמו בריאות ובשרירים.
Fenestrated - נים אשר החדירות בו מוגבלת למחצה.
בנים זה יוצאים רוב החלקיקים פרט לחלבונים ולתאי דם אדומים.
נים זה ניתן למצוא במעי ובגלומרולוס.
Sinusoidal - נים אשר החדירות בו אינה מוגבלת כלל.
כל החלקיקים הנמצאים בנים זה יכולים לצאת.
נים זה ניתן למצוא בכבד טחול ומח העצם.
בכבד ניתן לראות כי הנוזל החוץ תאי של הכבד דומה לזה של הפלזמה.
לאורך נים אחד, יכולים להיות כמה סוגים (continuos, fenestrated, sinusodial).
תפקיד חשוב נוסף לנימי הדם: לאורך נימי הדם, פלסמת הדם יוצאת דרך דופן הנים ונספגת מחדש, אך רק 90% ממנה חוזר אל מחזור הדם, 10% הנותרים משמשים ליצור הנוזל הלימפטי.
נים הוא משחק אסטרטגיה מופשט לשני שחקנים שמשוחק עם ערמות גפרורים.
חוקי המשחק הם שבכל תור יכול שחקן לקחת כל מספר גפרורים שהוא אבל רק מערמה אחת.
המנצח במשחק הוא מי שלוקח את הגפרור האחרון.
מקורות המשחק כנראה עתיקים מאוד.
לנים תפקיד חשוב בתורת המשחקים הקומבינטורית הנובע ממשפט ספרג-גרונדי הקובע שכל משחק אסטרטגיה שוויוני שקול אליו.
מקורות המשחק עלומים, אך הוא כנראה שוחק כבר מימי קדם.
האזכור הראשון שלו בספרות האירופאית בא מהמאה ה-16, ושמו ניתן לו כנראה על ידי המתמטיקאי צ'ארלס ל.
בולטון שגם ניסח את אסטרטגיית הניצחון במשחק.
אסטרטגית הזכייה במשחק נים היא דוגמה יפה לשעשועי המתמטיקה החבויים במשחקי חשיבה, והיא גם בסיס לפתרון של משחקים נוספים רבים.
האסטרטגיה מבוססת על כך שבמשחקים מסוגו של נים, שבהם לשני השחקנים יש אותן אפשרויות, אזי כל מצב משחק ניתן לסווג בתור מצב מנצח (השחקן שהתור שלו ינצח בוודאות אם ישחק כהלכה), או מצב מפסיד (השחקן שהתור שלו יפסיד בוודאות אם יריבו ישחק כהלכה).
כדי לאבחן אם מצב במשחק נים הוא מנצח או מפסיד, יש לכתוב בשלב הראשון את מספר הגפרורים שבכל ערמה בבסיס בינארי, כלומר באמצעות החזקות של 2 שמהם המספר כתוב.
לדוגמה אם כרגע יש שלוש ערימות שבהם 3, 7, 8 גפרורים אזי נכתוב זאת כך:
בשלב הבא יש לבצע פעולת או מוציא (XOR) שבה חזקה שמופיעה פעמיים תימחק, ואז יש לסכם את החזקות שנותרו:
סכום הנים של המצב בדוגמה הוא 12=4+8. אם סכום הנים של מצב הוא 0, אז זהו מצב מפסיד, אחרת זהו מצב מנצח.
המהלך המנצח הוא המהלך שמביא את המצב למצב בעל סכום נים 0. בדוגמה זו, המהלך המנצח הוא להוריד 4 גפרורים מהערמה השלישית ולהביא את המשחק למצב:
למשחק נים ישנן מספר תחפושות - כלומר משחקים שלכאורה נראים שונים אך למעשה הם אנלוגיים לו.
נים חיילים - על גבי לוח שחמט מונחים בכל טור חייל לבן וחייל שחור.
השחקן הלבן בתורו יכול להזיז את החייל שלו כמה מהלכים שהוא רוצה למעלה באותו טור כל עוד הוא לא מתנגש בחייל השחור.
השחקן השחור יכול לבצע את אותה פעולה בכיוון ההפוך (למטה).
המשחק אנלוגי לנים, כאשר כל טור מהווה ערמת גפרורים ומספר הגפרורים בערמה נקבע לפי מספר המשבצות שבין החייל הלבן לחייל השחור.
נים כיס - על שורת משבצות מונחים מטבעות.
בכל תור שחקן יכול להזיז מטבע כל מספר של משבצות ימינה כל עוד הוא לא מתנגש במטבע אחר.
כאשר המטבע מגיע לקצה הימני המטבע נופל לתוך כיס.
השחקן שמפקיד את המטבע האחרון בכיס מנצח.
למשחק אין ספור וריאציות, הבולטות ביניהן:
גרסת המיזר (Misere) - בגרסה זו השחקן שלוקח את הגפרור האחרון מפסיד.
הצעצוע פופיט נמכר תחילה כמשחק בגרסה זו של נים, בשם "אחרון מפסיד".
פוקר נים - בגרסה הזאת שחקן שומר את הגפרורים שהוא לקח, ובכל תור הוא יכול, במקום לקחת גפרורים, להוסיף לאחת הערמות מספר כלשהו מהגפרורים שהוא לקח.
הנים של ויתופ - במשחק זה ישנן שתי ערמות ובכל תור מותר לקחת כל מספר גפרורים שהוא מערמה אחת, או מספר זהה של גפרורים משתי הערמות.
משחקי ערמות נוספים - ישנן וריאציות שבהן ניתן לפצל ערמה על ידי לקיחת גפרורים מאמצע הערמה, וכן משחקים שבהם מותר רק לקחת לכל היותר מספר מסוים של גפרורים מתוך הערמה.
נילס גוסטף נורדנשלד (בשוודית: Nils Gustaf Nordenskiöld; 12 באוקטובר 1792 – 2 בפברואר 1866) היה מינרלוג פיני (בן המיעוט השוודי) ומגלה ארצות.
הוא היה אביו של חוקר הארצות אדולף אריק נורדנשלד.
נורדנשלד נולד בדרום פינלנד שהייתה אז תחת שלטון רוסי.
לאחר שלמד מינרלוגיה בפינלנד ובשוודיה מונה נורדנשלד כמפקח על המכרות בפינלנד.
ב-3 באוקטובר 1819 הוא מונה כחבר של האקדמיה הרוסית למדעים, מוסד שהוקם בהוראתו של הצאר, פיוטר הגדול ב-1724.
נורדנשלד גילה ותיאר מספר מינרלים שלא היו ידועים קודם בפינלנד וברוסיה.
ב-1820 פרסם נורדנשלד מסה שהייתה הספר המדעי הראשון על מינרלים בפינלנד.
בנוסף יצאו מאמרים פרי עטו לאור בכתבי עת זרים, שהבטיחו את פרסמו מחוץ לסקנדינביה.
את האהבה לידע הקפיד נורדנשלד להעביר לבנו, אדולף אריק נורדנשלד, שברבות הימים נודע בזכות עצמו כחוקר ארצות.
נורדנשלד חזר לפינלנד ב-1823, וב-1828 מונה למפקח כללי על מועצת המכרות שאך נוסדה בהלסינגפורס (שמה הקודם של הלסינקי), משרה בה החזיק עד מותו ב-1865.
על פי סיפור ידוע, אבל שנוי במחלוקת, גילה נורדנשלד את האלכסנדריט ביום הולדתו ה-16 של יורש העצר הרוסי אלכסנדר ב-17 באפריל 1834 וקרא לו לכבודו של הצאר העתידי.
אומנם נכון שנורדנשלד שגילה את האלכסנדריט, אבל לא ייתכן שהוא גילה את האבן ונתן לה את שמה ביום הולדתו של אלכסנדר.
התגלית המקורית של נורדנשלד התרחשה כתוצאה מבחינה של דגימת מינרל חדשה שקיבל מהדוכס לב אלכסייביץ פרוֹבסקי, שבתחילה הוא זיהה בטעות כאזמרגד.
הקשיות הגבוהה של האבן הפתיעה אותו והוא החליט להמשיך את מחקריו בה.
מאוחר יותר באותו ערב, כשהביט בדגימה לאור הנר, הוא הופתע לראות כי צבע האבן השתנה מירוק לאדום פטל.
אבל לדוכס פרובסקי היו תוכניות משלו להשתמש בממצא הנדיר על מנת לזכות בהכרת תודה של המשפחה המלכותית על ידי הגשת האבן כשי לצאר לעתיד ולקרוא לה אלכסנדריט לכבודו ב-17 באפריל 1834, אבל רק ב-1842 התפרסם לראשונה תיאור הסוג החדש משנה הצבעים של הכריזובריל תחת השם אלכסנדריט.
ב-1849 בחן נורדנשלד אבן חן שכונתה "הכריזוליט של הרי האורל" וגילה שבעצם הייתה זו וריאציה ירוקה של אנדרדיט, סוג של גארנט.
והוא הציע לאבן החן החדשה את השם דמנטואיד (דמוי יהלום) שהתקבל מאז כשם אבן החן.
מועדון הכדורסל נימבורק (בצ'כית: ČEZ Basketball Nymburk), היא קבוצת כדורסל צ'כית מהעיר נימבורק, המשחקת בליגת העל הצ'כית ובליגת האלופות בכדורסל.
מ-2004 ועד 2022 זכתה ברציפות בתואר אלופת צ'כיה בכדורסל, ב-2023 הפסידה את התואר לאופבה, ב-2024 זכתה באליפות.
קבוצת הכדורסל של נימבורק הוקמה בשנת 1930, אך עלתה לגדולה רק בתחילת שנות ה-2000.
החל מעונת 2000/01 הקבוצה משתתפת בליגה הבכירה.
ועונה לאחר מכן, התחילה ברצף של אליפויות וגביעים.
הקבוצה משתתפת בגביעי אירופה השונים החל מעונת 2002/03. שיחקה בין היתר ביורופליג, גביע יול"ב והיורוקאפ, בו הגיעה בעונת 2009/10 עד לשלב רבע הגמר והפסידה לקבוצת בילבאו באסקט.
בעונת 2010/11 השתתפה הקבוצה במסגרת הליגה האדריאטית.
בעונת 2011/12 תחל להשתתף במסגרת הליגה המאוחדת של VTB.
האולם הביתי של הקבוצה הוא מסטסקה (1200 מקומות), שנמצא בעיר נימבורק.
אך במשחקים בינלאומיים הקבוצה עוברת לשחק בČEZ ארנה (10,300 מקומות), שנמצא בעיר פרדוביצה, במרחק של 70 ק"מ מנימבורק.
בעונת 2017 הקבוצה זכתה בדאבל ושחקן הקבוצה קנדריק ריי זכה בתואר השחקן במצטיין של העונה.
נילס ריברג פינסן (בדנית: Niels Ryberg Finsen; 15 בדצמבר 1860, טורסהאבן, איי פארו – 24 בספטמבר 1904, קופנהגן, דנמרק) היה רופא וחוקר דני אשר ב-1903 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על תרומתו לפיתוח טיפול במחלות באמצעות פוטותרפיה.
הוא יישם שיטה זו בטיפול בלופוס וולגריס, סוג של שחפת העור.
נילס פינסן נולד באיי פארו והיה בעל שורשים איסלנדיים.
פינסן היה הסקנדינבי, הדני והאיסלנדי הראשון שזכה בפרס נובל.
כמו כן היה חתן פרס נובל היחיד עד עכשיו של תושבי איי פארו.
נילס ריברג פינסן נולד בשנת 1860 באיי פארו כשני מבין ארבעה ילדים.
אביו, הנס כריסטיאן פינסן (1828–1892), יליד רייקיאוויק, היה בן למשפחה איסלנדית שתולדותיה ידועות החל מן המאה העשירית.
אמו, יוהאנה לבית פורמן (Johanne Formann) נולדה וגדלה באיסלנד.
המשפחה התיישבה בטורסהאבן שבאיי פארו בשנת 1858 כשהאב התמנה שם כ-Landfoged (מפקח על האוצר).
פינסן התייתם מאמו בגיל 4, ואז אביו נשא לאישה לבת דודתה, בירגיטה קריסטינה פורמן, שילדה לו בהמשך עוד שישה ילדים.
ב-1871 התמנה האב ל-Amtmand (פְּרֵפֶקְט), התפקיד הרם ביותר באיי פארו.
פינסן התחנך בילדותו בטורסהאבן ובשנת 1874 נשלח לפנימייה בהרלופסהולם בדנמרק, שבה למד גם אחיו הגדול אולאף.
להבדיל מאולאף, התקשה נילס להסתגל בפנימייה, ומנהל בית הספר הגדיר אותו כ"נער בעל לב טוב, אך חלש במיומנויות וחסר מרץ".
בגלל ציוניו הנמוכים נשלח ב-1876 ללמוד בגימנסיה הישנה שבה למד בזמנו אביו, ה-Menntaskólinn של רייקיאוויק.
בעת לימודיו שם ציוניו השתפרו במידה משמעותית, למרות שהצטרך לעבור לשפה האיסלנדית.
בשנת 1882 נסע פינסן לקופנהגן כדי ללמוד רפואה באוניברסיטה.
הוא סיים עם תואר רופא בשנת 1890. בתום הלימודים עבד למשך שלוש שנים כמדריך פרוסקטור (עורך נתיחות) באוניברסיטה.
הוא עזב את המשרה הזאת כדי להקדיש את עצמו למחקרים רפואיים והמשיך ללמד תלמידים באופן פרטי.
פינסן סבל ממחלת נימאן-פיק, מחלה מטבולית תורשתית שסימניה הראשונים הופיעו אצלו בגיל 23, בשנת 1883. זו מחלה המתבטאת בהתעבות רקמת החיבור בקרומים מסוימים בכבד, לב וטחול, גורמת גם להפרעות במערכת העצבים עם הפרעות בקואורדינציה של התנועות ולחולשה כללית.
פינסן קיווה שאור השמש עשוי לשפר את תסמיני המחלה ובילה שעות רבות בחשיפה לשמש.
הוא ערך קודם ניסויים בבעלי חיים, אחר כך חקר את השפעות קרני השמש והקשת החשמלית במחלות שונות, במיוחד באבעבועות שחורות ובלופוס וולגריס, צורה של שחפת העור.
הוא מצא שהקרינה העל-סגולה מחמירה את נגעי האבעבועות השחורות ואם מצליחים למנוע את החשיפה לאור היום יכולים לשפר את הפרוגנוזה.
החולים הפיקו תועלת דווקא מחשיפה לקרינת אור אדום.
לעומת זאת גילה שהקרניים העל-סגולות עוזרות בטיפול בנגעי הלופוס השחפתי.
פינסן התעודד ממחקריו של אמיל דיקלו שחקר אפקטים קוטלי חיידקים של קרני האור.
לצורך הטיפול בריכוז גבוה של קרניים על-סגולות השתמש פינסן במנורות מיוחדות עם מקור חזק לאור מקשת פחם – להבה שנוצרה במפגש של מוטות פחם – אנודה וקתודה.
האור שנוצר היה עובר סינון במנסרת קוורץ ונשלח אל האזורים הנגועים בעור.
על מחקרים אלה כתב פינסן בשנת 1893 ו-1896 בהתאמה, בכתביו המדעיים העיקריים – Om Lysets Indvirkninger paa Huden (על השפעות האור על העור) ו-Om Anvendelse i Medicinen af koncentrerede kemiske Lysstraaler (השימוש בקרני אור כימיות מרוכזות ברפואה).
עקב הצלחות טיפוליות של הפוטותרפיה, בשנת 1896, בעזרתם של שני משקיעים פרטיים ושל ממשלת דנמרק, הקים פינסן את מכון המחקר הנושא את שמו והיה למנהלו הראשון.
מאוחר יותר מכון פינסן התמזג עם בית החולים האוניברסיטאי בקופנהגן וכיום משמש כמעבדה לחקר הסרטן המתמחה בפרוטאוליזיס.
מאוחר יותר עסק פינסן בחקר השפעות הנתרן כלוריד וניסה אפילו על עצמו את ההשפעות של תזונה דלת מלח
בשנת 1903 זכה בפרס נובל בגין מחקריו על הפוטותרפיה.
נבצר ממנו להגיע לטקס בגלל שהיה מרותק לכיסא גלגלים.
ב-29 בדצמבר 1892 התחתן פינסן עם אינגבורג באלסלב (1868–1963), בתו של הבישוף מריבה.
הילד הראשון נפטר יום אחרי לידתו.
הבן השני, הלדור (שנולד ב-1896) היה לרופא.
בת אחת, גודרון (ילידת 1900) נישאה לפרופסור ס.
לומהולט שניהל שנים רבות את המחלקה למחלות עור של המכון פינסן וחיבר ספר ביוגרפיה על חמיו.
הבת הקטנה, ולגרדה (ילידת 1903) התחתנה גם היא.
בשנים האחרונות לחייו מצב בריאותו הידרדר, החמירו הפרעות הלב והחולשה כללית והוא רותק לכיסא גלגלים.
בליבו הופיעה מיימת שנוקזה 18 פעמים, כשלפעמים הוצאו מבטנו שישה ליטר נוזלים.
המחלה גרמה לו לנכות גופנית קשה, אך לא פגעה בכישוריו הקוגניטיביים והוא המשיך לעבוד כשהוא יושב על כיסא גלגלים.
פינסן הלך לעולמו בגיל 44 בלבד בקופנהגן ב-1904.
המלצותיו לגבי חולי האבעבועות השחורות הקלו על סבלם.
הטיפול באמצעות אור אדום שימש מאוחר יותר ב-NASA ובחיל הים של ארצות הברית כטיפול בפצעים, בכאבים, בריפוי שרירים ואף בגידול צמחים בחלל.
סוגיית השפעת הקרינה העל סגולה על נגעי העור בשחפת נשארה שנויה במחלוקת.
הקרינה העל סגולה מחולקת כיום לשלושה תחומי תדרים.
אחד מהם מחמיר את נגעי העור של השחפת.
סוג שני מחמיר צורות מסוימות ומשפר צורות אחרות.
בינתיים הפוטותרפיה קנתה לעצמה מקום כשיטת טיפול במקרים מסוימים של דיכאון.
מתן פרס נובל בשנים הראשונות, כשזכה בו גם פינסן, הונחה על ידי רצונו של אלפרד נובל להעניק פרס על המצאה או תגלית שנעשתה בדיוק באותה שנה או בשנים האחרונות, דבר שהקשה על הצפי לטווח ארוך.
1899 – זכה בתואר אביר של מסדר דאנברוג
1903 – פרס נובל לרפואה ולפיזיולוגיה
מעבדת פינסן בבית החולים האוניברסיטאי בקופנהגן נקרא על שמו.
דרך פינסן – רחוב ברובע פרדריקסברג בקופנהגן ותחנת הכוח פינסן שבצפון הרחוב הזה נקראו על שמו
1909 – רודולף טגנר עיצב אנדרטה לזכרו בסמוך לבית החולים המלכותי בקופנהגן, בפינת הרחובות Blegdamsvej ו-ørre Allé .
היא מורכבת מפסל שנקרא "אל עבר האור" (Mod lyset) המסמל את תורתו של פינסן לגבי השפעה המרפאת של אור השמש.
הפסל מייצג גבר בעירום עומד המלווה בשתי נשים גם כן בעירום הכורעות ברך והנוגעים בשמיים.
אנדרטה לפינסן הוצבה גם העיר הולדתו בטורסהאבן באיי פארו.
אחד מרחובותיה הראשיים של העיר Niels Finsens gøta נקראה על שמו.
נילס פטרסן הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ.
פטרסן שיחק בצעירותו במועדוני ילדים ונוער כגון איינהייט ורניגרודה מעיר הולדתו, מועדון ספורט ורניגרודה, גרמניה הלברשטאדט, ולבסוף בקרל צייס ינה, בה גם עלה לקבוצה הבוגרת.
בפברואר 2005 חתם פטרסן על חוזה לצעירים בקרל צייס ינה, ועלה לקבוצה הבוגרת בינואר 2007, ושיחק בה ובקבוצת המילואים לסירוגין.
פטרסן התפרסם כ"חילוף מנצח", כאשר כבש מספר שערים חשובים שסייעו לקבוצתו להשיג ניצחונות בדקות הסיום.
בינואר 2009 עבר פטרסן לאנרגי קוטבוס, וסייע לה להגיע למבחני הירידה בבונדסליגה לאחר ניצחון 0–3 על באייר לברקוזן, שמנע ירידה ישירה.
למרות זאת, הפסידה אנרגי קוטבוס לנירנברג במבחני הירידה, ונשרה לליגת המשנה.
בעונת 2009/2010 מיעט פטרסן לשחק, אך בעונה העוקבת הפך לשחקן מפתח וסיים כסגן מלך שערי הבונדסליגה השנייה, עם 25 כיבושים ב-33 הופעות.
קוטבוס סיימה במרכז הטבלה, ופטרסן קיבל הצעות רבות מקבוצות בבונדסליגה, אך בחר להאריך את חוזהו בקוטבוס בשנתיים, עד יוני 2014.
במאי 2011 חתם פטרסן על חוזה לשלוש שנים בבאיירן מינכן.
בספטמבר 2011 הבקיע את שערו הראשון בבונדסליגה, נגד פרייבורג.
עם זאת, פטרסן מיעט לשחק בבאיירן מינכן, ואף מצא עצמו לעיתים בקבוצת המילואים.
ביוני 2012 הושאל פטרסן לעונה אחת מבאיירן מינכן לוורדר ברמן.
עונת 2012/2013 הייתה מוצלחת עבור פטרסן בוורדר ברמן, שלבסוף רכשה אותו מבאיירן מינכן, והחתימה אותו על חוזה לארבע שנים.
בפגרת החורף של עונת 2014/2015 הושאל פטרסן לפרייבורג מתחתית הבונדסליגה, וכבר במשחק הבכורה שלו, בינואר 2015, כבש שלושער נגד איינטרכט פרנקפורט.
עם זאת, פרייבורג נשרה בתום העונה לליגת המשנה.
ביוני 2015 חתם על חוזה קבוע בפרייבורג.
בעונת 2015/16 פטרסן העפיל עם פרייבורג בחזרה לבונדסליגה, לאחר עונת שיא בה הבקיע 21 שערים ובישל שישה.
פטרסן היה חבר בכל נבחרות גרמניה הצעירות.
בשנת 2016 זומן פטרסן לסגל הגרמני לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, והבקיע חמישייה בניצחון 0–10 על נבחרת פיג'י בשלב הבתים.
פטרסן הגיע עם נבחרתו עד לגמר מול נבחרת ברזיל, שהסתיים בתוצאה 1-1 לאחר 120 דקות והגיע לבעיטות הכרעה.
לאחר שכל נבחרת בעטה בהצלחה ארבע בעיטות, פטרסן בעט את הפנדל החמישי של גרמניה שנעצר על ידי השוער וונדרטון.
ניימאר הבקיע מיד לאחר מכן את הפנדל המנצח עבור נבחרת ברזיל שזכתה במדליית הזהב, בעוד שפטרסן ונבחרת גרמניה הסתפקו במדליית הכסף.
במאי 2018 זומן פטרסן לראשונה לסגל נבחרת גרמניה הבכירה על ידי המאמן יואכים לב, והשתייך לסגל המורחב למונדיאל 2018. ב-2 ביוני 2018 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת בהפסד 1–2 ל במשחק הכנה למונדיאל.
עם זאת, פטרסן לא צלח את הניפוי הסופי והאחרון ולא נכלל בסגל הגרמני למונדיאל.
מלך השערים של הבונדסליגה השנייה: 2010/11
נילס תיאודור קרלבי (Nils Teodor Karleby, 18 ביוני 1892 – 2 במרץ 1926) היה מחשובי התאורטיקנים הסוציאל-דמוקרטים השוודיים, וממעצביו הבולטים של מודל מדינת הרווחה הסקנדינבי.
קרלבי נולד בעיירה וסטרה קאראבי, במחוז מאלאמו, בנם של נילס יונסון, נגר, ותאולינה אלנדסון.
משפחתו התגוררה בילדותו בהילינגה גרובה, שם הלך לבית ספר יסודי.
לאחר לימודיו התיכוניים, ובזכות כישורי הכתיבה שלו, ניתנה לקרלבי ההזדמנות לקחת חלקן במערכת העיתון הסוציאל-דמוקרטי סקאנה, שם טיפס ועלה בסולם התפקידים עד לתפקיד העורך.
לקרלבי הייתה השפעה רבה בתור עורך העיתון, ובציבוריות השוודית נטען כי אף הצליח למנוע מגורמים מהפכניים במפלגה הסוציאל-דמוקרטית השוודית לבצע מהפכה במהלך כיבושה של שוודיה במלחמת העולם הראשונה.
ב-1917 נישא לאנה אלווירה סודנברג, בתו של סנדלר מהעיר מאלמו.
סמוך למלחמה, נדבק קרלבי בשחפת, והיה מושבת לתקופות חוזרות בשל מחלתו.
ב-1920, הפך לחבר ומזכיר בוועד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שם נותר עד יום מותו.
באותה שנה הוא גם מונה לחבר ועד המנהלים של המפלגה.
ב-1922, החל ללמוד כלכלה, ובמהלך לימודיו הושפע מרעיונותיו של אקסל הגרשטרומס, ולמד על בוריה את התאוריה הכלכלית הנאו-קלאסית.
הוא נפטר ב-1926, באותה שנה בה יצא ספרו החשוב על סוציאליזם, סוציאליזם מול פני המציאות (Socialismen inför verkligheten).
הוא נפטר בסטוקהולם בגיל 34.
לימים, היה אולה קרלבי, אחד מבניו של נילס קרלבי, לגנרל חשוב בצבא שוודיה.
יחד עם ארנסט ויגפורס, שהמשיך את דרכו, היה קרלבי מן התאורטיקנים הפוליטיים החשובים ביותר בסוציאל-דמוקרטיה השוודית.
הוא יצר בין היתר את התפיסה, הייחודית למודל הסוציאל-דמוקרטי הנורדי, כי האופק הפוליטי הרצוי הוא חברה על-מעמדית ללא מנצלים וללא מנוצלים.
קרלבי השפיע עמוקות על ההגות הרעיונית של כלל התנועה הסוציאל-דמוקרטית בארצות סקנדינביה.
במוקד התאוריה של קרלבי עמדה החלוקה מחדש של ההון והכוח הכלכלי.
המנגנונים העיקריים עליהם הסתמך בכתביו, לא כללו התערבות בתהליכי השוק על ידי קביעת מחירים של מוצרים, או תכנון מרכזי של כל פרט ופרט בכלכלה, אלא אמצעים דמוקרטיים המצויים בידיו של הציבור.
קרלבי שם דגש על דמוקרטיזציה של החברה כולה, וגרס כי שוויון אינו מתמצה בזכויות הפוליטיות והמשפטיות הפורמליות, אלא נוגע לתחומי הכלכלה והתרבות.
לשיטתו, האמצעים העיקריים להשגת מטרות הסוציאל-דמוקרטיה היו:
איגודים מקצועיים המגנים על הסכמים קיבוציים, להם תפקיד קריטי בשינוי מהותי של יחסי הכוחות בין ההנהלה והעובדים.
בעלות קולקטיבית על מרבית ההון בחברה, באופן כזה שמובטחת חלוקה שוויונית של הרווחים המשולמים מתוך ההכנסות של תהליך הייצור.
חלוקה מחדש של ההכנסות, באמצעות מיסוי פרוגרסיבי, שירותים ציבוריים ותשלומי העברה, במטרה ליצור שוויון בין העובד ובין מי שאינו עובד, ובין משפחות עם ילדים לזוגות ללא ילדים.
נילס הולגרסון היא סדרת אנימציה ממוחשבת המבוססת על הספר והעל האנימה באותו שם.
נילס, ילד שובב, מצטרף יחד עם חברו מולי אווז הבית, אל להקת אווזי הבר לאחר שננס מכושף הקטין אותו.
נילס הולגרסון - ילד שובב שהפך לקטן על ידי אטנור כעונש על תעלוליו.
מולי - אווז הבית של נילס
אתנור - ננס מכשף אשר הפך את נילס לקטן כעונש וגם כדי ללמד אותו לקח על תעלוליו.
דאפי - אווזת בר שמולי מאוהב בה.
המפקדת אקה - מנהיגת אווזי הבר הקשוחה.
אינגריד - אווזה עדינה ויפה.
צילי - האווזה שאוהבת לשיר.
גורגו - עיט שחושב שהוא אווז.
לינה - נכדתו של אתנור בעלת חליל קסם מרפא.
שושו - שועל מרושע אשר רוצה לטרוף את נילס ואווזי הבר.
האלף השחור - ננס דמו גובלין, הנבל הראשי בסדרה.
קרובאק - העורב הטיפש של האלף השחור.
נילס שומאן (גרמנית: Nils Schumann; נולד ב-20 במאי 1978) הוא אתלט עבר גרמני, זוכה מדליית הזהב בריצת 800 מטר באולימפיאדת 2000, פרש מעולם הספורט בשנת 2009. בחמש השנים שקדמו לפרישתו מיעט להשתתף בתחרויות לאומיות עקב פציעות.
שומאן, יליד באד פרנקנהאוזן, החל את הקריירה שלו ככדורגלן בשנת 1984 לפני שהפך לאתלט.
הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטרים באולם באליפות אירופה באתלטיקה בשנת 1998 בוולנסיה ספרד.
באליפות אירופה בבודפשט זכה שוב במדליית זהב באותו מקצה, אך הפעם בפער זעיר לעומת מתחריו.
שבועות ספורים לאחר מכן זכה פעם נוספת בריצת 800 מטרים באליפות העולם ביוהנסבורג.
עלה לגמר אליפות העולם באתלטיקה בשנת 1999, אך סיים רק במקום ה-8. עד לאולימפיאדת סידני לא רשם שום הישג משמעותי בשנת 2000. בתחרות הקדם באולימפיאדה עקף במהרה את המתחרים ועלה לגמר.
במקצה הגמר באולימפיאדה, כאשר נותר לקו הסיום כ-50 מטרים החלף לרוץ בספרינט חזק ופתח פער ניכר על יתר המתחרים.
וילסון קיפקטר שייצג את דנמרק, נצמד אליו ברגעי הריצה האחרונים אך הפסיד לשומאן.
בשנה העוקבת, שומאן הגיע למקום החמישי באליפות העולם באתלטיקה באדמונטון.
שומאן זכה אף במדליית ארד באליפות אירופה של שנת 2002 בריצה, אך באולימפיאדת אתונה בשנת 2004 לא הצליח להגן על תוארו בשל פציעות ספורט מרובות שספג באותה השנה.
נילס פוליט הוא רוכב אופני כביש גרמני בקבוצת יו.
פוליט נולד ב-4 במרץ 1994 בקלן.
הוא התחיל לרכוב בקבוצת שטולטינג החובבנית ב-2013, באותה שנה סיים במקום השני באליפות גרמניה בנגד השעון עד גיל 23 וב-2014 סיים ראשון באותה התחרות, ב-2015 הגן בהצלחה על התואר.
פוליט החל לרכוב בקטושה בשנת 2016, אף על פי שחתם שם כבר ב-2015. הוא סיים במקום התשיעי במרוץ שלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד.
ב-2017 סיים במקום השישי במרוץ אטואל דה בסז' בצרפת.
הוא סיים במקום השלישי באליפות גרמניה בנגד השעון, 1:17 דקות אחרי טוני מרטין המנצח, ובמקום הרביעי במרוץ הכביש.
פוליט ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס ובגרנד טור בכללי, הוא שימש בעיקר כפועל של חברי קבוצתו וסיים במקום ה-95 הכללי.
ב-2018 פוליט סיים שביעי בפריז - רובה, 2:31 דקות אחרי פטר סאגאן המנצח, כשהוא הראשון מתוך דבוקה של שבעה רוכבים.
הוא סיים חמישי באליפות גרמניה בנגד השעון ונבחר שוב לטור דה פראנס, גם הפעם שימש רק כפועל וסיים במקום ה-87 הכללי.
פוליט רשם את הניצחון המקצועני הראשון שלו בטור של גרמניה, כשהוא מנצח את הקטע הרביעי וגם מסיים במקום השני הכללי.
במרוץ האחרון שלו בעונה, ספארקסן מונסטרלנד ג'ירו, סיים במקום השלישי.
ב-2019 פוליט רשם התקדמות גדולה, והראה יכולת גבוהה מאוד בקלאסיקות האביב.
זה התחיל עם מקום שישי ב-E3 בינקבנק קלאסיק ולאחר מכן מקום חמישי ברונדה ון פלנדרן, אך רגע השיא שלו בעונה הגיע כשסיים שני בפריז - רובה, שנחשב למרוץ החד יומי הנחשב ביותר בענף, כשהוא מפסיד לפיליפ ז'ילבר בספרינט סיום.
פוליט סיים רביעי במרוץ הרונד אום קלן ובאליפות גרמניה באופני כביש, ושני בנגד השעון.
הוא השתתף בפעם השלישית ברצף בטור דה פראנס, התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום שמיני בקטע החמישי.
הוא סיים במקום החמישי בטור בריטניה וזכה במדליית כסף יחד עם נבחרתו, גרמניה, במקצה המעורב באליפות העולם בנגד השעון.
לאחר מיזוגה של קבוצת קטושה עם קבוצת Israel Cycling Academy (בהמשך שמה שונה), שבפועל גרם לכך שאקדמי תהיה בעלת השליטה, הצטרפו מספר רוכבים מקטושה לקבוצה, ביניהם פוליט.
ב-3 באוגוסט 2020 הודיעה קבוצת בורה–הנסגרוהה הגרמנית שתצרף את פוליט לשורותיה החל משנת 2021 לאחר שחתם על חוזה לשלוש שנים.
אולימפיק נים המכונה בדרך כלל נים – Nîmes, הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר נים.
המועדון נוסד ב-10 באפריל 1937 המשחק בליגה הצרפתית השלישית.
נים משחקת את משחקיה הביתיים בסטאד דה קוסטייראס שבעיר.
מועדון הספורטינג נומיס (SCN) הוקם בשנת 1901 על ידי אנרי מונייר, הוא החליט להקים מועדון חדש בנים, עיר הולדתו.
במקור, הקבוצה הייתה מיועדת לפרוטסטנטים צעירים בלבד.
המועדון הפסיק את פעילותו עקב מלחמת העולם הראשונה.
לאחר סיום המלחמה, ב-15 באפריל 1919, פעילותו חודשה.
בשנת 1922, SCN התאחדה עם מועדון אחר מ-Nîmes, FA Nîmois, והפכה למועדון אחד.
הקבוצה החדשה שפועלת בשם "Sporting Club Nîmois" שיחקה באליפות דרום-מזרח צרפת בשנת 1925. בשנת 1927, Les Nîmois זכתה במקום הגבוה ביותר, שזכה אז לכינוי-Division d'Honneur.
באוקטובר 1931 חנך נשיא הרפובליקה הצרפתית, גאסטון דומרג, את אצטדיון ז'אן בוין.
עקב בעיות כלכליות, נטשה SCN את פעילותה המקצועית בשנת 1937. בעקבות מאמצי אנשי עסקים מקומיים, עבר המועדון למחוז לוזר-גארד בנימס, והוקם מחדש כאולימפיק נים.
הקבוצה עברה לסטאד דה קוסטייראס ב-15 בפברואר 1989. משחק הליגה הראשון באצטדיון היה ב-4 במרץ 1989, מול מונטסו במשחק במסגרת הליגה השנייה, במשחק נכחו 3,647 צופים.
נוכחות השיא הייתה 25,051, שנרשמה בעונת 1991/1992, במשחק ליגה בליגת העל הצרפתית מול מרסיי.
בשנים 1995–1996 הגיעה נים לגמר הגביע הצרפתי, מה שהעניק למועדון כרטיס לגביע אופ"א, היא הודחה בסיבוב השני ל-Allmänna Idrottsklubben השוודית.