tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חברת האנה-ברברה הייתה חברת הפקות של סרטים מצוירים וסדרות מצוירות, שהפקותיה היו דומיננטיות בעיקר בטלוויזיה האמריקאית, במשך כשלושה עשורים במחצית השנייה המאה ה-20.
החברה נוסדה בשנת 1944 על ידי במאי האנימציה של MGM - ויליאם האנה וג'וזף ברברה ובמאי הסרטים ה"חיים" ג'ורג' סידני בשם "H-B Enterprises" כדי להפיק סרטי אנימציה תחת חסות ובהמשך פרסומות אנימציה לטלוויזיה.
באמצע שנות השמונים רווחי החברה ירדו באופן משמעותי, לאחר שמשבצת השידורים הקבועה בה שודרו הסדרות המצוירות של החברה, ביום שבת בבוקר, הועברה לשעות אחר הצהריים בימי חול.
בשנת 1991 החברה נקנתה על ידי חברת Turner Broadcasting.
בעקבות הרכישה ביל האנה וג'ו ברברה יצאו באופן חלקי לפנסיה.
במשך סוף שנות התשעים, חברת טרנר קבעה כי האולפנים יפיקו בעיקר תוכן אשר יהיה מכוון לשידור בלעדי בערוץ Cartoon Network, אשר התבסס עד כה על שידורים חוזרים של הסדרות המצוירות של חברת האנה ברברה.
בשנת 1996 חברת טרנר נרכשה על ידי חברת טיים וורנר.
בשנת 2001, בנוסף למותו של ביל האנה, אולפני האנה ברברה אוחדו עם אולפני האנימציה של טיים וורנר, ו-"Cartoon Network Studios" (אשר היו עד כה חטיבת בת של אולפני האנה ברברה) הפכו לאולפנים היחידים אשר מייצרים סדרות מצוירות לצפייה בלעדית בערוץ Cartoon Network.
בסוף 1943 הבמאי ג'וזף ברברה ובמאי האנימציה ויליאם האנה רכשו את זכויות של חברת H-B Enterprises, שנסגרה בשנת 1957 על ידי אולפני MGM, עקב קשיים כלכלים שגרמו לסגירת החברה.
בתחילה, שמה היה "האנה ברברה").
בהמשך, שמה שונה ל-"האנה ברברה הפקות" וזה היה שם החברה משנת 1956 ועד לסגירתה של החברה בשנת 1994.
במחצית השנייה של שנות השמונים הרווחים של החברה צנחו באופן משמועותי לאחר שהוחלט שהסדרות של האנה-ברברה, אשר שודרו לפני כן בימי שני ושבת בשעות הבוקר, ישודרו במקום זאת בשעות הצהריים ואחרי הצהריים בימי ראשון ורביעי.
להחלטה זו הייתה השפעה עצומה על הצניחה החדה בפופולריות של הסדרות המצוירות של החברה.
בעקבות רכישת החברה על ידי תאגיד Turner Broadcasting, ביל האנה וג'ו ברברה החליטו לצאת לגמלאות, בעיקר בעקבות ההחמרה במצבו הבריאותי של ברברה.
בשנים 1991–1994 החברה נקלעה לקשיים כלכלים וחילוקי דעות קשות עם חברת טרנר אשר הביאו לבסוף לסגירת החברה בשנת 1994.
הסדרות של האנה ברברה (רשימה חלקית)
ארבעת המופלאים ( הסדרה מ-1967)
המופע החדש של סקובי וסקראפי-דו
בנות הפאוור פאף (הסדרה מ-1998)
בנות הפאוור פאף (הסדרה מ-2016)
האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה (בפורטוגזית: Monumento aos Mortos da Segunda Guerra Mundial), המוכרת בשמה העממי אנדרטת הפרסינייאס (Monumento aos Pracinhas) היא אנדרטה לזכר הברזילאים שקיפחו את חייהם במסגרת חלקה של ברזיל במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה מנציחה את חללי כוח המשלוח הברזילאי וטייסי חיל האוויר הברזילאי אשר נפלו בקרבות באיטליה וכן את מלחי חיל הים הברזילאי וצי הסוחר הברזילאי ונוסעיהם אשר טובעו בים בידי צוללות גרמניות ואיטלקיות.
האנדרטה ממוקמת בפארק פלמנגו (Aterro do Flamengo), במרכז העיר ריו דה ז'ניירו, על חופו של מפרץ גואנברה (Baía de Guanabara).
בניית האנדרטה החלה בשנת 1957 והיא נחנכה בשנת 1960. האנדרטה נבנתה על פי תכנונם של האדריכלים מרקוס קונדר נטו (Konder Neto) והליו ריבאס (Ribas), אשר זכו בעבודה לאחר תחרות לאומית בה הוצגו כ-30 הצעות.
מתחם האנדרטה כולל מוזיאון המתאר את מעורבותה של ברזיל במלחמת העולם השנייה, ובמיוחד את עלילות כוח המשלוח הברזילאי, רחבת מסדרים, מתחם קבורה תת-קרקעי בו הוטמנו בטקס ממלכתי שרידי גופותיהם של חללי כוח המשלוח הברזילאי שהועברו לשם מבית הקברות בפיסטויה שבאיטליה בו הוטמנו בזמן הקרבות וכן משטח בטון מוגבה.
האנדרטה כוללת שלוש יצירות אמנות:
פסל מתכת פרי יצירתו של ז'וליו קאטלי פיליו (Catelli Filho) לזכר חיל האוויר הברזילאי.
פסל גרניט מעשה ידיו של אלפרדו סשיאטי (Ceschiatti) לזכר החיילים הפשוטים משלוש הזרועות (ים, אוויר ויבשה).
ציורו של אניסיו מדיירוש (Medeiros), עשוי אריחים שחוברו יחדיו, לזכר החללים, אנשי צבא ואזרחים כאחד, אשר טבעו במצולות.
האנדרטה למייסדי העיר תל אביב היא אנדרטה הנמצאת במרכזה של שדרות רוטשילד בלב העיר תל אביב, מול בית דיזנגוף.
הוקמה בשנת 1949, במלאת 40 שנה להקמת שכונת אחוזת בית.
האנדרטה למייסדי העיר תל אביב הוקמה בנקודה הסמלית שבה נערכה הגרלת המגרשים על ידי עקיבא אריה וייס ביום ייסודה של אחוזת בית.
בנקודה זו עמד גם מגדל מים קטן ובו "בית הוועד" ששימש כבית העירייה הראשון, עד שעבר בשנת 1925 למשכן חדש בכיכר ביאליק (ומאוחר יותר לבית עיריית תל אביב ברחוב אבן גבירול).
בקִדמת האנדרטה בריכת נוי אשר נועדה לסמל, בין השאר, את אותו מגדל מים ואת טבורה של העיר העברית.
על האנדרטה חקוקים שמות מייסדי העיר תל אביב ובצדה האחורי (בתמונה) תבליט, שנעשה על ידי הפסל אהרן פריבר, ובו שלוש שכבות המציגות שלושה שלבים בהתפתחות העיר, מלמטה למעלה:
כיבוש החולות בעבודת כפיים קשה.
בחלק זה מופיעות גם חיות בר ובעיקר הדיונות שיושרו עם הקמת אחוזת בית.
השדרה הראשית בעצמה, צמחה בזכות היותה ואדי קטן בין הדיונות שיושר בעבודה זו.
תקופת אחוזת בית והבתים הראשונים של העיר: בתים נמוכי קומה לאורך רחוב הרצל שבקצהו בניין הגימנסיה העברית "הרצליה".
בחלק זה ניתן לראות גם את בית דיזנגוף, כפי שנראה במקור לפני ששופץ, ואת מכון המים.
בחלק העליון נראית תל אביב של אז (שנות ה-40) הכוללת מבחר בניינים בסגנון הבינלאומי ובסגנון האקלקטי.
בין מבנים אלו נראים בבירור קולנוע מוגרבי, כיכר צינה דיזנגוף, בית הבימה ובית הכנסת אוהל מועד.
על רקע תל אביב נראה כבר קו רקיע של בניינים רבי קומות אליה צפתה העיר לעתיד.
מתחת לתבליט מופיע הפסוק "עוד אבנך ונבנית בתולת ישראל" () המופיע גם בסמל העיר תל אביב.
לאחר התלבטויות רבות לגבי תאריך חנוכת האנדרטה היא נחנכה על ידי ראש העיר ישראל רוקח בשושן פורים, 23 במרץ 1951, יום הולדתו ה-90 של מאיר דיזנגוף, ולא ביום הגרלת המגרשים.
האנדרטה לזכר מרד גטו ורשה (בשמה הרשמי: האנדרטה לזכר גיבורי הגטו וכן אנדרטת בדמייך חיי) נוצרה על ידי האמן נתן רפופורט, יליד ורשה, לזכר מרד גטו ורשה.
האנדרטה, המוצבת במרכז הגטו היהודי העתיק בעיר ורשה, נחנכה ב-19 באפריל 1948, במלאת 5 שנים לפרוץ המרד.
העתק של האנדרטה הוצב ברחבת יד ושם בירושלים ב-1976, והוא אחד הסמלים המוכרים של מורשת השואה והגבורה.
ההעתק אינו זהה למקור: באנדרטה בוורשה אחת מדמויות המורדות מוצגת כאשר חולצתה קרועה ושדה חשוף, בדומה לציור "החירות מובילה את העם".
בהעתק ביד ושם הוצנע חלק זה.
סמוך לאנדרטה מוצבת אנדרטת ז'גוטה.
כבר במהלך מלחמת העולם השנייה התחיל רפופורט לעצב את זיכרונות המלחמה לפי הבנתו כאשר הוא מודע למתרחש בסוף 1942 בגטו ורשה - תחילת חיסולו.
כבר בשנת 1943 החל לעצב את הסקיצות הראשונות לפסל.
בשנת 1946 הגיע ממוסקבה לוורשה והציג בפני ראשי הקהילה היהודית את מודל הגבס שלו.
כל הסקיצות אבדו, אך בשנת 1947 עיצב רפפורט את העיצוב הסופי בפריז כדי לצקת את הכל מברונזה.
האנדרטה כולה מונחת על מבנה משיש שחור שהובא משוודיה.
רפופורט בחר דווקא בשיש הזה.
לאנדרטה שני חלקים: חלק השואה וחלק המרד.
צד השואה פונה לצד בו היה ממוקם בניין היודנרט.
צד זה מתאר יהודים הולכים למוות, כפיפות קומה מוחלטת.
ניתן לזהות את היהודי המאמין עם הזקן וספר התורה שנראה כמוביל את התהלוכה כולה.
דמותם של הרוצחים איננה נראית אלא רק ברקע.
הנושא הוא גבורת הרוח והסבל היהודי.
צד המרד מורכב משבע דמויות הפורצות מתוך הלהבות כסמל לפריצת הגבולות.
כולם בני נעורים שאוחזים בנשק, ושריריהם בולטים לעין.
בצד זה ניכרת דמות של מנהיג, כנראה מרדכי אנילביץ, מנהיג המרד.
כל דמות נראית מאוד גדולה וכולם מוצגים באופן הירואי וחיובי ללא שום פגם.
הפנים של הדמויות באנדרטה נראות כמו אלו של הדמויות היווניות והרומיות - אנשים חסונים, בעלי מראה גותי אירופי.
בראש כל תבנית הגיבורים עומדת אישה המחזיקה בידה תינוק.
דמות זו באה כסמל של חמלה, של רגשות טבעיים אימהיים, הרצון לחיים.
ומצד שני להעניק חיים, להקריבם אם יש צורך.
משני הצדדים מפוסלות שתי מנורות על גבי שני אריות.
המשמעות של המנורה היא סמל לגבורת החשמונאים הדוגמה לדורות של הקומץ הלוחם מלחמת צדק, אל מול רבים, ומנצח.
שני האריות מזכירים קצת את ארון הקודש וכמו כן, את הגבורה היהודית, "גור אריה יהודה".
ייתכן שהאמן ביקש לומר שהיהודי הנצחי, האופייני, הגלותי, לא לחם.
מצידה השני של האנדרטה נראים יהודים גלותיים וחלשים.
האמן מציג את הסטריאוטיפ של "כצאן לטבח": היהודי שהוא רוצה להזדהות איתו בחזית והגלותי - מאחור.
האנדרטה מבוססת על הציור "גלות" של שמואל הירשנברג משנת 1904, ציור שצויר כתגובה לפוגרום קישינב מ-1903 ומבוסס על הציור "פליטים" ועל התבליט "פליטים" מאת אונורה דומייה מהשנים 1849-1848.
לאנדרטה זו משמעות לא רק יהודית אלא גם פולנית מובהקת.
היא נחנכה במלאת חמש שנים למרד, במעמד נציגי ממשלת פולין, שלוש מאות צירים יהודיים מכל העולם ושנים עשר אלף ניצולי שואה.
מדי שנה עורכת פולין טקס זיכרון למרד למרגלות האנדרטה.
ב-7 בדצמבר 1970, במהלך ביקור בפולין, הניח קנצלר גרמניה המערבית וילי ברנדט זר פרחים לרגלי האנדרטה, ולאחר מכן, במחווה מפתיעה שעוררה הדים רבים, כרע על ברכיו מולה.
האירוע הונצח באנדרטה קטנה שהוקמה בכיכר הנושאת את שמו של ברנדט בקרבת מקום.
המוזיאון להיסטוריה של יהודי פולין
ברחבת האנדרטה נבנה מוזיאון לתולדות יהודי פולין.
האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים היא אנדרטה השוכנת על גבעה בעמק הארזים שבקרבת שכונת רמות בירושלים.
את האנדרטה יצר הפסל אליעזר ויסהוף.
האנדרטה הוקמה על ידי קרן קיימת לישראל בהשקעה של כ-10 מיליון שקלים.
בתוך מעגל גדול ניצב פסל גדול ממתכת.
חלקו התחתון של האנדרטה נראה כקיר קורס ועליו 50 כוכבים כמספר מדינות ארצות הברית וחלקו העליון בצורת דגל ארצות הברית המתנופף אל על.
גובה האנדרטה 9 מטרים ובבסיסה נמצא גוש מתכת שנלקח משלד הריסות מגדלי התאומים והועבר לישראל מטעם עיריית ניו יורק לשם שילובו בפסל.
בשולי המעגל נמצאים לוחות מתכת ועליהם מוטבעים שמות 2,980 הנספים, בהם חמישה ישראלים.
האנדרטה נחנכה ב-12 בנובמבר 2009 בטקס בו השתתפו ראש ממשלת ישראל לשעבר, אהוד אולמרט, שהיה בין יוזמי האנדרטה בהיותו ראש עיריית ירושלים, שגריר ארצות הברית ג'יימס קנינגהם, יו"ר דירקטוריון קק"ל, אפי שטנצלר, נציגי המשפחות השכולות ואחרים.
האנדרטה לזכר קורבנות הקומוניזם בוושינגטון היא אנדרטה ויד זיכרון לנפגעי הקומוניזם, הממוקמת בוושינגטון די.
בצומת מפגש שדרות מסצ'וסטס וניו ג'רזי ורחוב ג'י, ומרוחקת שני רחובות מתחנת יוניון, ובמרחק ראייה מבניין הקפיטול.
האנדרטה היא העתק מוקטן של פסל אלת הדמוקרטיה שעוצב על ידי המפגינים במהלך המחאות בכיכר טיין-אן-מן בבייג'ינג שבסין באביב 1989, ונהרס בהמשך על ידי השלטונות הסיניים.
לדברי קרן הזיכרון לנפגעי הקומוניזם, מטרתה המוצהרת של הקמת האנדרטה היא "שההיסטוריה של הרודנות הקומוניסטית תילמד על ידי הדורות הבאים".
האנדרטה נחנכה על ידי הנשיא בוש הבן בטקס שנערך ב-12 ביוני 2007, ביום השנה ה-20 לנאום "הרוס את החומה הזאת" של רונלד רייגן.
בטקס נכחו אישים אשר סבלו מרדיפות של משטרים קומוניסטיים שונים, ביניהם הדיסידנט והאסיר הפוליטי הסיני הארי וו, האנטי-קומוניסט הליטאי ניולה סדונאיטה (Sadūnaitė) והמשורר הוייטנאמי נגוין צ'אי טיאן.
במהלך הטקס נשא הנשיא בוש דברים לזכרם של אלה שסבלו מהקומוניזם באנונימיות : בוש המשיך והשווה את הקומוניזם לאיום הטרור העומד בפני אמריקה:
עיתון השיקגו טריביון דיווח כי האנדרטה עוררה ביקורת מצד השגרירות הסינית, בגין העלאת עניין מחאות כיכר טיאן-אן-מן בשנת 1989 ודמיונו של הפסל עצמו לאלת הדמוקרטיה שפסלה נישא בזמן המחאות.
לי אדוארדס, יושב ראש קרן הזיכרון לנפגעי הקומוניזם, אמר כי לא ידוע לו על תלונה רשמית שהתקבלה בעניין.
תגובת ההנהגה הקומוניסטית בסין לאנדרטה הייתה שההעתקים של הפסל שנבנו במקומות שונים בעולם הם "ניסיונות להכפיש את סין".
ההנהגה הסינית אף טענה כי פעולות ארה"ב הן בעלות אופי של מלחמה קרה ושהיא גורמת לגירוי של עימות אידאולוגי בין המדינות.
מסר זה יצא אף ההתקרבות ביחסים בין המדינות בזמן שלטון בוש, ששיתפו פעולה, לבקשת ארצות הברית, כנגד איומים צפון קוריאניים.
האנדרטה המרכזית לזכר כ"ג יורדי הסירה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים היא אתר ההנצחה המרכזי לזכר 23 חברי ארגון ההגנה שנעלמו בלב ים בעת ביצוע משימת חבלה בבתי הזיקוק בטריפולי בלבנון.
האנדרטה היא גוש סלע מבטון מזוין, מעוצב בדמות סירה המשוקעת בבריכה מרוצפת עם מים רדודים, עליו חקוקים שמות החללים, כולל שמו של הקצין הבריטי פאלמר שאבד יחד איתם.
מעצב ומתכנן האנדרטה הוא האדריכל ד"ר אשר חירם שתכנן את בית הקברות הצבאי בהר הרצל.
האנדרטה נחנכה ב-22 במאי 1957 והיא נמצאת בסמוך אל גן הנעדרים לזכר חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע.
לוח זיכרון בטיילת נחל הירקון בתל אביב מציין את המקום בו התאמנו הכ"ג לצורך המשימה בחופי לבנון, ואנדרטה לזכרם ניצבת בשיכון למד.
הרחוב המוביל אל הכניסה הראשית אל נמל תל אביב נקרא על שמם.
האנדרטה לזכר יצחק רבין הוקמה באתר הירצחו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, לאחר עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל, סמוך לגרם המדרגות של בניין עיריית תל אביב.
לאחר הירצחו נקראה הכיכר על שמו – כיכר רבין.
לאחר הרצח כוסו הקירות של בניין העירייה בציורי גרפיטי רבים של אזרחים, אשר ביקשו למחות, להתאבל ולהביע את רגשותיהם הסוערים על רצח ראש ממשלה בישראל.
מלבד ששם הכיכר הוסב על שמו של יצחק רבין, כמו אתרים רבים נוספים ברחבי הארץ, הוחלט להציב באתר ההתנקשות יצירה אמנותית שתציין את תולדות האתר.
בהכנת האנדרטה השתתפו אנשי ציבור, חברים, נציגי משפחת רבין ואמנים אחדים.
היא תוכננה על ידי קלוד גרונדמן-ברייטמן.
האנדרטה מורכבת משש עשרה אבני בזלת שהובאו מרמת הגולן, אשר נועדו לסמל את החיבור שרבין חש לאדמה.
האבנים סותתו על ידי הפסלת יעל ארצי.
והמתחם כולו, הסמוך לגן העיר, תוכנן על ידי דוד טרטקובר.
ליד האנדרטה, מתחת לגרם המדרגות, מוצב פסל של יצחק רבין, עשוי מתכת וקבוע על אבן.
טקס הסרת הלוט מעל האנדרטה התקיים ב-1 בנובמבר 1996, כשנה לאחר הרצח.
האנדרטה היא אתר עלייה לרגל לרבים, וקבוצות מטיילים רבות מגיעות אליה.
היא גם מושא להשחתה של פעילים פוליטיים או פגועי נפש.
בסמוך לאנדרטה מתקיימים טקסים שונים לזכרו של רבין, בהם טקס אזכרה ביום השנה למותו וטקס ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
קבוצת פעילים בשם: "משמרות השלום והדמוקרטיה" ארגנה בעבר מפגשים קבועים בסמוך לאתר האנדרטה, בכל יום שישי אחר הצהריים, מאז סתיו 1995. במפגשים השתתפו בהם אנשי רוח ואמנות, המגיעים מרחבי הארץ.
במשך השנים פעלו במסגרתה אלפי בני אדם.
באפריל 2005 ריססו אלמונים את האדנרטה בשחור ואת המילה "מוות" על דגל ישראל הנמצא באנדרטה.
באוקטובר 2011 הושחתה האנדרטה על ידי שבואל סחיווסחורדר, שמשפחתו נרצחה בפיגוע במסעדת סבארו עשור קודם לכן.
סחיוויסחורדר שפך דלי צבע לבן על האנדרטה, ועל אחד מהקירות הסמוכים ריסס כתובת התומכת בשחרור הרוצח יגאל עמיר ולצידה הכיתוב "תג מחיר".
את המעשה ביצע במחאה על עסקת שליט, במסגרתה שוחררה אחלאם תמימי, שהסיעה את המחבל לפיגוע בסבארו.
האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה בתל אביב, נמצאת בגינה מטופחת בשיכון למד בין רחוב יהודה בורלא ודרך נמיר.
הכניסות לגינה הן מרחוב בורלא ומדרך נמיר.
בפתח הכניסות שלטי ברזל עליהם כתוב: לזכר כ"ג יורדי הסירה, תש"א, 1941.
במרכז הגינה נמצא לוח שיש עליו מופיעים שמות כ"ג יורדי הסירה ומייג'ור אנטוני פאלמר שסופח אליהם מטעם השלטונות הבריטים.
האנדרטה היא מעשה ידיה של הפסלת נחמה אופק (1914-1996), ונחנכה בשנת 1991 על ידי ליידי פאלמר, אלמנתו של מייג'ור אנטוני פאלמר.
קדטים של בית הספר לקציני ים עכו ליוו את הטקס.
האנדרטה מתארת סירה נטרפת בין גלי הים כשחציה שקוע בים.
בתוך הגלים נראים ראשים, ידיים, רגלים ונעליים של האנשים הטובעים.
כ"ג יורדי הסירה הונצחו במקומות נוספים בישראל ובראשם בהר הרצל בירושלים.
עמוד זיכרון מוצב גם על גדות הירקון בתל אביב, במקום שבו התאמנה הקבוצה לפני יציאתה לפעולה.
האנדרטה לזכר חללי פועלי המספנות של 1970 (פולנית: Pomnik Poległych Stoczniowców 1970) נמצאת בגדנסק ליד הכניסה למספנות גדנסק (מקודם: מספנות לנין).
ב-1970 החלו הפגנות של עובדי מספנות במספר ערים באזור החוף הבלטי בפולין במחאה על ייקור מצרכי המזון הבסיסי.
ב-17 בדצמבר 1970 הורה נשיא פולין ולדיסלב גומולקה לפזר את המפגינים בכוח.
בגדיניה פתחו החיילים באש על המפגינים.
סה"כ היו כ-42 הרוגים אם כי המשטר הודה ב-6 הרוגים בלבד, כשכל השאר נקברו בחשאי.
ב-1980 ניסה המשטר לפתור את הסכסוך של פועלי הנמל באמצעים לא אלימים בשיחות דרך איגוד סולידריות שייצג אותם בראשות לך ואלנסה.
אחת הדרישות הראשונות של הארגון הייתה להקים אנדרטה לחללי 1970. לכך הסכימו השלטונות ותוך זמן קצר הוקמה האנדרטה ענקית ב"כיכר סולידריות" בכניסה למספנות גדנסק.
האנדרטה נחנכה ב- במלאת עשר שנים לנפילת עובדי המספנות.
היא עשויה מפלדה במשקל 139 טון ומתנשאת לגובה 42 מטר.
היא הוקמה במקום שנהרגו 3 מפגינים במאורעות 1970. לידה יש קיר שעליו לוחות זיכרון לנופלים.
זאת האנדרטה האנטי קומוניסטית הראשונה שהוקמה במדינה קומוניסטית.
בכניסה לכיכר נמצא משוריין של המיליציה הפולנית מהסוג של המשוריינים שהשתתפו בדיכוי ההפגנות.
כל מנהיג או ראש משלחת המבקרים בגדנסק מניח זר פרחים למרגלות אנדרטה זו.
האנדרטה נגד מלחמה ופשיזם היא אנדרטת זיכרון הממוקמת בכיכר אלברטינה במרכז העיר וינה, אוסטריה.
האנדרטה נוצרה על ידי הפסל האוסטרי אלפרד הרדליקה בשנים 1988-91 להנצחת כל ההרוגים בתקופת המשטר הנאציונל-סוציאליסטי ומלחמת העולם השנייה.
אלמנטים שונים, העשויים מאבן גרניט שנלקחה מאזור מחנה הריכוז מאוטהאוזן, מוקמו בכיכר בה שכן בית פיליפהוף.
הבית הושמד במהלך הפצצה אווירית ב-12 במרץ 1945, ומעל 300 אנשים נקברו חיים בהריסות.
האנדרטה כוללת את הכרזת העצמאות של אוסטריה על "סלע הרפובליקה".
האנה-מריה ספלה (בפינית: Hanna-Maria Seppälä; נולדה ב-13 בדצמבר 1984) היא שחיינית מפינלנד, היא אלופת עולם (ברצלונה 2003) וסגנית אלופת אירופה (איינדהובן 2008) במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי.
נוסף לכך היא 4 פעמים ברציפות אלופת אירופה (בריכת 25 מטר) במשחה ל-100 מטר מעורב אישי.
ספלה זכתה לכבוד לשאת את דגל פינלנד בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון (2012), באולימפיאדה הרביעית שבה ייצגה את מדינתה.
ספלה החלה לשחות בגיל 5.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 סיימה ספלה במקום 17 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.39 שניות ובמקום 29 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.23 שניות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 זכתה ספלה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.37 שניות, לפני ג'ודי הנרי מאוסטרליה (54.58 שניות) וג'ני תומפסון מארצות הברית (54.65 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.39 שניות.
באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 סיימה ספלה במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.32 שניות ולא הצליחה להגן על תוארה.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.70 שניות.
באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 סיימה ספלה במקום 12 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.31 שניות ובמקום 13 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.47 שניות.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 סיימה ספלה במקום 10 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.82 שניות, במקום 16 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.09 שניות ובמקום 28 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:14.62 דקות.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיימה ספלה במקום 20 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.06 שניות ובמקום 23 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.79 שניות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה בשנת 2013 סיימה ספלה במקום 20 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.34 שניות ובמקום 13 במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא פינלנד חדש של 25.06 שניות.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 סיימה ספלה במקום 30 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.65 שניות.
האנדרטה לחללי אוניברסיטת תל אביב במערכות ישראל, שניצבת בקמפוס האוניברסיטה בתל אביב, מנציחה את שמות 169 תלמידי ועובדי האוניברסיטה שנפלו במערכות ישראל.
היא עוצבה על ידי הפסל מיכאל גרוס ונחנכה בשנת 1985.
האנדרטה ניצבת בתחומי גן נטוע דשא, שהוקם לזכר הנופלים בשולי המדשאה המרכזית בקמפוס, בקרבת בית הכנסת והמרכז למורשת היהדות על שם צימבליסטה.
האנדרטה היא חצר מלבנית מרוצפת חצץ בעלת קירות לבנים עשויים אבני כורכר מסותתות, השקועה בקרקע לעומק של כמטר.
טור מדרגות צר יורד לתוכה באחת מצלעותיה הצרות.
על גבי הקיר שמול המדרגות מוצגים שמות הנופלים על גבי לוחות מתכת לפי סדר נפילתם.
הצלע הארוכה של החצר מימין למדרגות בנויה כקיר מצופה אבן חול, הבולט מעל פני הקרקע.
בקיר זה חרותה הכתובת "לזכר חללינו במערכות ישראל".
בסמוך לצלע האנדרטה הנושאת את שמות הנופלים מונף דגל ישראל על גבי תורן.
גדר חבל מקיפה את האנדרטה סביב.
האנדרטה ליום האדמה היא אנדרטה בסח'נין לזכר הרוגי אירועי יום האדמה ב-1976. האנדרטה תוכננה בשיתוף פעולה של גרשון קניספל ועבד עאבדי.
ב־30 במאי 1976 הכריז הוועד הערבי להגנת הקרקעות על שביתה כללית כמחאה על הפקעת אדמות סח'נין לטובת הקמת העיר היהודית כרמיאל.
ההכרזה זכתה להענות נרחבת בקרב ערביי ישראל ולוותה במחאות סוערות בסח'נין, עראבה ודיר חנא, לצד מקומות אחרים.
משטרת ישראל לא הצליחה להתמודד עם ההפגנות ופנתה לעזרת צה"ל.
בהפגנות נהרגו שישה מפגינים; ארבעה על ידי צה"ל ושניים על ידי המשטרה.
שלושה מהם, ח'דיגה שואהנה, רג'א אבו ריא, וח'דר ח'לאילה נהרגו בסח'נין ועוד אחד, ח'יר יאסין, נהרג בעראבה.
בנוסף נהרגו מוחסן טאהא בכפר כנא וראפת זוהירי במחנה הפליטים נור א-שמס.
האירועים הביאו לציון יום האדמה בקרב ערביי ישראל ביום זה.
לאחר האירועים החליטה הוועדה למען ההגנה על הקרקעות להקים אנדרטה בסח'נין שתנציח את ששת ההרוגים, שמתוכם שלושה היו תושבי העיר.
הוועדה יצרה קשר עם עבד עאבדי, באותם ימים אמן צעיר מחיפה, שיקים את האנדרטה.
עבדי חשש שבשל העבודה על האנדרטה ירדף על ידי השלטון ולכן פנה לפסל גרשון קניספל להצטרף אליו בהקמת האנדרטה.
האמנים יצרו שתי אנדרטאות זה ליד זה.
האנדרטה הקטנה יותר מבין השניים היא פסל של מחרשה ומולה עומדת האנדרטה המרכזית והמסיבית המתעסקת ביחסים בין האדם לאדמה.
האנדרטה בנויה בצורת סרקופג ובארבע פאותיו תבליטים, בצד אחד אנשים מושיטים יד אל האדמה בצורות שונות ובצד אחר אנשים שרויים על האדמה הנראים ללא רוח חיים.
האנדרטה ממוקמת בבית הקברות המוסלמי, אך אין עליה סממנים דתיים למעט המילה שהיד, שהפכה להיות גם מונח חילוני בלאומיות הערבית והפלסטינית.
בקדמת האנדרטה מופיעים שמות ההרוגים, מתחת לאלו ציטוט מהקוראן "הם הקריבו את עצמם שנוכל לחיות.." המהווה שימוש חילוני-לאומי בפסוק מהקוראן.
מאורעות יום האדמה והקמת האנדרטה היו הפעם ראשונה שהלאום הפלסטיני וחיבורו אל האדמה קיבלו ביטוי במרחב הציבורי.
סיפורה של אנדרטה: יום האדמה בסח'נין עבד עאבדי וגרשון קניספל
ב-2006 הוצגה בחיפה וביפו תערוכה שמתחקה אחר הקמתה של האנדרטה בסח'נין ב-1976, והכילה אלמנטים מתכנון האנדרטה וביניהם המודל הראשוני, הדפסים וציורים ואלו לצד צילומים מסח'נין בהפגנות יום האדמה לאחר הקמת האנדרטה.
התערוכה לוותה גם בטקסטים שהופיעו במארז דפוס שיצא לאור ב-1978, וכלל מאמרים של סמיח אל קאסם, גרשון קנספל, עבד עאבדי ויהושוע סובול.
האנדרטה לחברי הרייכסטאג שנרצחו היא אנדרטה שממוקמת לצד בניין הרייכסטאג בעיר ברלין, בירת גרמניה.
היא מוקדשת לזכרם של 96 חברי הרייכסטאג, שנרדפו ונרצחו על ידי המשטר הנאצי לאחר עלייתו לשלטון.
האנדרטה ניצבת ברחבה שלפני בניין הרייכסטאג.
היא עשויה מלוחות ברזל יצוק שמספרם כמספר האישים המונצחים.
הלוחות, בעלי צורות לא סדירות, ניצבים במקביל זה ליד זה.
על שפת כל לוח נקבעו ביציקה פרטי אחד האישים - שם, שנות לידה ומוות, האתר שבו נרצח ושיוכו המפלגתי.
מול אחד מצידי האנדרטה מוצב לוח הנושא דברי הסבר אודותיה בגרמנית ובאנגלית.
הרעיון להקמת האנדרטה הועלה בשנות השמונים והיא נחנכה בספטמבר 1992. מעצבי האנדרטה היו דיטר אפלט (Dieter Appelt), קלאוס אייזנלוהר (Klaus W.
חברי הרייכסטאג המונצחים - 90 גברים ושש נשים - היו חלק מ-558 חברי הבית.
הם השתייכו לתשע מפלגות שונות, ורובם היו חברי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (43 ו-41, בהתאמה).
הם נרדפו על ידי הנאצים בשל שיוכם הפוליטי במסגרת הדיכוי הכללי של מתנגדי הנאציזם.
רובם הומתו במתקני מעצר בגרמניה ומחוץ לה, בעיקר במחנות ריכוז בגרמניה - בוכנוואלד, ברגן בלזן, דכאו, זקסנהאוזן, ראוונסבריק.
27 נרצחו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
האנדרטה לחללי חטיבה 45 במלחמת ששת הימים הייתה אנדרטה שניצבה בצומת קבטיה בעמק דותן שבשומרון.
האנדרטה הוקמה לאחר מלחמת ששת הימים לזכר 54 חיילי החטיבה (כיום - חטיבה 188) שנהרגו במהלך המלחמה.
לאחר חתימת הסכמי אוסלו פורקה האנדרטה וחלק ממרכיביה שולבו באנדרטאות אחרות.
האנדרטה הוקמה בצומת קבטיה בעקבות הקרבות שניהלה החטיבה באזור במהלך המלחמה נגד הצבא הירדני.
הירדנים הפעילו בגזרה זו טנקים חדישים מדגם פטון M-47 מול טנקי השרמן המיושנים של צה"ל.
בקרבות בשומרון נפלו 51 מתוך כלל חללי החטיבה במלחמה (שלושה נוספים נפלו בקרבות ברמת הגולן).
האנדרטה נחנכה ביום השנה השני למלחמה.
המרכיב העיקרי באנדרטה היה תל של 54 אבני בזלת, כמספר הנופלים, אשר הובאו מרמת הגולן.
על גבי התל הוצב סלע בזלת נוסף, שעליו נחרתו שמות הנופלים.
משמאל לתל האבנים הוצב טנק M-47 ירדני שנלקח שלל על ידי החטיבה במהלך הקרב.
צריח הטנק פנה אל התל ותותחו היה מורכן לעומתו.
לפני התל והטנק נקבע שלט רחב שעליו נרשמה הכתובת: כבוד ותהילה לגיבורי עוצבת הפלדה אשר בדמם קידשו מולדת.
מתחם האנדרטה גודר בגדר נמוכה סמלית שהורכבה מזחלי טנקים.
נוכחות האנדרטה במקום העניקה לצומת את הכינוי "צומת הטנק".
לאחר חתימת הסכמי אוסלו בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית פורקה האנדרטה והוסרה ממקומה.
הסלע שעליו נחרתו שמות הנופלים שולב באתר ההנצחה העיקרי של חטיבה 188 ברמת הגולן.
הטנק הירדני הועבר למוזיאון יד לשריון שבלטרון, ואילו השלט הרחב שהוצב למרגלות האנדרטה שולב באנדרטת החטיבה בפארק עוצבות השריון בלטרון.
האנדרטה לזכר חללי המח"ל ניצבת בגבול הרי יהודה והשפלה, כחצי קילומטר מדרום למחלף שער הגיא שעל כביש ירושלים-תל אביב.
היא הוקמה לכבוד למעלה מ-3,000 מתנדבי חוץ לארץ (בראשי תיבות: מח"ל) מכ-30 מדינות, שבאו ללחום עם היישוב בארץ ישראל במלחמת העצמאות, ומנציחה את שמותיהם של 121 מהם שנפלו במלחמה.
האנדרטה הוקמה ליד תוואי דרך בורמה - דרך החירום ששימשה להובלת אספקה לירושלים במהלך מלחמת העצמאות.
האנדרטה ניצבת בסמוך לנקודה שבה חוצה תוואי הדרך את כביש שער הגיא-בית שמש.
היא הוקמה בליבו של השטח שהוכרז מספר שנים לאחר מכן כפארק יצחק רבין.
מתחם האנדרטה הוא רחבת חצץ מעוגלת בלב חורשה ואתר פיקניקים.
במרכז הרחבה ניצב פסל בטון צבוע בלבן ואפור של האותיות מ', ח' ול', הערוכות בחצי עיגול.
על גבי הפסל נקבעו שלטים ועליהם שם האנדרטה ושם מתכננה והכתובת תש"ח - 1948 ולפניהם כן ללהבת זיכרון.
סביב הרחבה נבנו גדר וספסלי ישיבה מבטון המשובצים באבן מקומית.
מאחורי חלקה האחורי של הגדר מתנשא לוח אבן שעליו חרותים שמות המתנדבים שנפלו בחלוקה לפי ארצות מוצאם.
על ראש הלוח נקבעו שני שלטים ועליהם שני ציטוטים: התרומה הגדולה ביותר שיהדות התפוצות תרמה לישראל הייתה אנשי המח"ל (מדברי דוד בן-גוריון); הם באו כשהיינו זקוקים להם ביותר (מדברי יצחק רבין).
על גבי מעקה הגדר למרגלות לוחות הזיכרון נקבעו תבליטים של סמלי חילות צה"ל ויחידות צה"ל שבהם שירתו מתנדבי חוץ לארץ.
על גבי צידה השמאלי נקבע לוח זיכרון ועליו כתובות בעברית ובאנגלית, המספרות את סיפור המתנדבים במלחמה.
לידו קבוע שלט ובו מובא שוב בהרחבה הציטוט מדברי יצחק רבין, שנאמרו בשנת 1976. על גבי צידה הימני של הגדר נקבעו סמל צה"ל וסמל קרן קיימת לישראל, שהקימה את האתר בשיתוף עם משרד הביטחון.
לצד מתחם האנדרטה נקבעו שלושה תרני דגלים.
האנדרטה תוכננה על ידי אדריכל הנוף יורם שחם ונחנכה בשנת 1993. בשנת 2008, לכבוד אירועי מלאת 60 שנה להקמת המדינה, שוקמה והורחבה האנדרטה בתכנונו של ראובן ג'ימבשו.
אנדרטה נוספת לכבוד מתנדבי חוץ לארץ ניצבת ליד אתר גבעת התחמושת בירושלים.
האנדרטה לילדים קורבנות השואה מוצבת בבית הקברות היהודי בוורשה ברחוב אוקופובה.
היוזמה והמימון להקמת האנדרטה היו של ג'ק אייזנר.
צורתה מתייחסת לחומה הגבוהה של גטו עם תיל, שאליה מובילות לוחות, המסודרים בצורת חנוכיה.
בתחתית האנדרטה הוצבו שרידי הגטו ומעליהם תצלומים של ילדים יהודים שמתו במהלך מלחמת העולם השנייה.
לצדה יש לוח הנצחה בפולנית, עברית ואנגלית, ובו כתוב: "לזכר מיליון ילדים יהודים שנרצחו על ידי ברברים גרמנים, 1939–1945".
התצלומים כוללים תמונה של ילדה בבגדים משובצים וכובע – לוסיה, בתו של חסקיאל (יחזקאל) ברונשטיין, הבעלים של סטודיו הצילום "פוטוגרפיה" בטרנוב, שהוזכר על ידי פאבל הילה בסיפור הקצר "מרצדס בנץ".
האנדרטה כוללת גם קבר סמלי של משפחת שטיינמן שנרצחה בשואה ושני לוחות הנצחה נוספים:
לוח בפולנית, עברית ואנגלית עם הכיתוב: "לסבתא מאשה היו עשרים נכדים.
לסבתא חנה היו 11. רק אני שרדתי.
השיר "המבריח הקטן" בפולנית, עברית ואנגלית מאת הנריקה לזוברט.
האנדרטה לחללי נשר במערכות ישראל הוקמה בשנת 1950 בפסגת "גבעת נשר", כאתר הנצחה לחללים מבני נשר וממקומות נוספים שנהרגו במערכות ישראל.
האנדרטה ניצבת על עמדה מבוצרת שהוקמה בראש הגבעה לפני מלחמת העצמאות.
עמדה זו נועדה להגן על תושבי השכונה מפני פורעים מבין תושבי בלד א-שייח' שהיו עולים מעת לעת לראש הגבעה דרך ואדי נשר ויורים משם על בתיהם של תושבי השכונה שהתגוררו במורד הגבעה.
האנדרטה הוקמה ביוזמתם של חברי ועדת הביטחון של ההגנה בנשר ובמימון בית החרושת "נשר".
התכנון והביצוע הופקדו בידי מהנדס בית החרושת נשר, בלה שניטלנדר, פרופסור יוחנן רטנר והאמן מיכאל קארה.
אתר ההנצחה מוקף בגן ציבורי המשתרע על שטח של 7.5 דונם.
הוא כולל רחבת התכנסויות גדולה, מגרש משחקים וגן פסלים.
האנדרטה לחללי נשר במערכות ישראל היא מהאנדרטאות הראשונות שהוקמו בישראל לאחר מלחמת העצמאות.
מיקומה נבחר לא בכדי: היא הוצבה בפסגת גבעת נשר, במקום שבו הוקמה לפני מלחמת העצמאות עמדה מבוצרת מבטון שנועדה להגן על תושבי השכונה מפני מסתננים ערבים מבלד א-שייח'.
המסתננים הללו התגנבו דרך ערוץ נחל נשר, לראש הגבעה, שבאותה העת לא הייתה מיושבת, ומשם ירו על בתיהם של התושבים היהודים שהתגוררו במורד הגבעה בצידה המזרחי.
הקמתה של האנדרטה נעשתה במקביל לבניית שכונת גבעת נשר, שהחלה בשנת 1949. טקס הנחת אבן הפינה לגבעת נשר נערך ב-13 בדצמבר 1948, ואילו האנדרטה נחנכה בדצמבר 1950 (כסלו תשי"א).
מונצחים באנדרטה גם חנן זלינגר, שעל שמו נקראת שכונת תל חנן, חיים בן דור, שעל שמו נקראת שכונת בן דור, ועמוס גלילי, שעל שמו נקראת שכונת גבעת עמוס, כולן שכונות בעיר נשר.
זלינגר, בן-דור וגלילי נהרגו ב-1 בינואר 1948 בפעולת התגמול שנערכה לאחר הטבח שהתבצע בבתי הזיקוק, על ידי פורעים שהגיעו מהכפרים הערביים בלד א-שייח' וחוואסה.
את פעולת התגמול שנערכה בעקבות הטבח ביצעו ארבע פלוגות.
שתיים מהן, פלוגה 13 של גדוד 21 מחטיבת כרמלי שהגיעה מיגור ופלוגה מהפלמ"ח, תקפו את בלד א-שייח', ואילו שתי הפלוגות הנוספות, שהגיעו מאחוזה, תקפו את חוואסה.
בנוסף מונצחים באנדרטה 39 הנספים שנרצחו במהלך טבח בתי הזיקוק.
כחלק ממורשת הזיכרון של חללי נשר, העניקה מועצת נשר בשנת 1955 מלגה "לזכר חללי נשר" בסך 300 ל"י ל"סטודנט נזקק" מבני נשר הלומד בטכניון.
בשנת 1956 נחנך ליד האנדרטה מגרש משחקים שנועד לשמש את ילדי השכונה.
המגרש נחנך בטקס שהתקיים בחנוכה בהשתתפות אמו של , שנהרג במלחמת העצמאות ב.
בשנותיה הראשונות של השכונה נבנתה בצמוד למגרש המשחקים בריכת מים, שבדומה למגרש משרתת את תושבי השכונה עד היום.
שטח הגבעה סביב האנדרטה היה חשוף.
בט"ו בשבט שחל בפברואר 1949, שלושה חודשים לאחר הנחת אבן הפינה להקמת השכונה, ניטעו בשטח החשוף של הגבעה 30 עצי זית על ידי ההורים השכולים.
בנטיעות השתתפו הורים ותלמידים משכונת נשר הוותיקה ומתל חנן, שלקחו אף הם חלק בנטיעות.
ב-1991 עבר שטח הגן סביב מבנה האנדרטה שדרוג שכלל יישור והסדרת השטח, הוספת אדמת גן, שיפוץ מתקנים וריצוף רחבת ההנצחה ושבילי ההליכה.
בשנת 1998, לרגל יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל באותה שנה, תרמה הפסלת עליזה פרקש לגן הציבורי גן פסלים ובו ארבעה פסלי נשים, פרי עבודתה.
בין השנים 2013–2018 נותצו ראשי הפסלים על ידי משחיתים.
בשנת 2021 מימנה לקראת יום הזיכרון, עיריית נשר את שיקום הפסלים על ידי פרקש, והוסיפה מצלמות אבטחה במקום.
שינויים במבנה האנדרטה ובלוח ההנצחה מחוץ למבנה
בניית האנדרטה החלה בשנת 1950 על בסיס עמדה מבוצרת מבטון שהוקמה ב-1947. בצדדים המערבי והמזרחי ניתן עדיין להבחין בחרכי ירי שנותרו בשלמותם.
על העמדה הציב האמן מיכאל קארה תבליט של חייל ומעליו מגן דוד עשוי בטון.
הרחבה הצפונית בחזית מבנה האנדרטה הייתה קטנה מהרחבה הקיימת באתר נכון לשנת 2022, ובחזיתה הייתה בריכת דגי נוי.
שטח המבנה המקורי היה 38 מ"ר, ומגדל הבסיס התנוסס לגובה של 7.8 מטר.
במהלך השנים חלו באנדרטה מספר שינויים.
בשנת 1956 הוצמד למבנה המקורי מבנה נוסף, ששימש להנצחה.
המבנה קיבל צורה של האות דל"ת והורכב משני מבנים מלבניים שחופו בטיח בהיר.
בשנת 2012 החליט ראש עיריית נשר דוד עמר לערוך שינויים מפליגים במבנה האנדרטה, מתוך כוונה להפוך את האתר למקום תוסס שיפעל לא רק בימי הזיכרון.
בפועל, נכון לשנת 2023 לא נעשה כל שימוש במבנה, והוא נפתח לציבור רק בערב יום הזיכרון, ומשנת 2022 גם ביום העצמאות.
השינויים במבנה הוצגו באמצעות הדמיות בפני מועצת העיר נשר, בישיבת המועצה שנערכה באוגוסט 2012. ההדמיות עוררו התנגדות בקרב תושבי נשר, שקראו לשינויים המתוכננים "יצור כלאיים" שמתריס ומשתלט על הנוף ופוגע במבנה הפונקציונלי והפשוט.
המתנגדים טענו שמדובר במבנה שמיועד לשימור ושהוא חלק מהמורשת של נשר.
הם ציפו לשינויים מעודנים יותר, המשקפים את הקשר בין המלט של נשר לבין עמדת הבטון היצוק.
בשנת 2013 החלו העבודות לחידוש מבנה האנדרטה.
המבנה שנוסף בשנת 1956 הוחלף במבנה אלכסוני המתנשא לגובה של 5.6 מטר.
בתוכו הוקם חדר מדורג בצורת אודיטוריום קטן.
בקצהו נפתח חלון גדול שממנו נשקף הנוף של שכונת רמות יצחק בנשר.
השינויים הללו כמעט הכפילו את שטח המבנה ל-72 מ"ר.
הקיר הפנימי בתוך המבנה נהרס ועימו הוויטרינות שבהן הוצגו כלי נשק ששימשו את לוחמי "ההגנה".
ציור מקורי של האמן מיכאל קארה נהרס אף הוא עם הריסת הקיר.
במסגרת התכנון המחודש של המבנה הוסר מהקיר הדרומי לוח, שבו הונצחו 25 חללים שהשתתפו במלחמת העצמאות.
הלוח הועבר למשמרת לעיריית נשר, אולם ברבות השנים נעלמו עקבותיו.
באפריל 2021 נמצא חלק מהלוח כשהוא שבור לשני חלקים גדולים.
באפריל 2023 הוחזר לוח ההנצחה לאנדרטה לאחר שיקום.
הוכנו תוכניות לשיקום הציור של מיכאל קארה על ידי עיריית נשר, אך נכון לשנת 2023 הן טרם יצאו לפועל.
תמונות החללים שהופיעו על גבי הקירות בתוך המבנה הוחלפו ב-78 תיבות הנצחה שכללו את תמונת החלל משמאל, ופרטי החלל החרותים מימין על דלת נפתחת המציינים: שם משפחה, שם פרטי, כינוי, דרגה, גיל, תאריך מוות עברי ולועזי.
לוח ההנצחה שהוצב מחוץ לאנדרטה, הכולל את שמות החללים, היה עשוי מלוח בטון שהותקן על גבי קיר אבנים לא מסותתות.
על גבי לוח הבטון צוינו שמות החללים באותיות שחורות ללא ציון תאריך נפילתם.
בתחתית לוח הבטון נכתב: ללא ציון שמות החללים.
במשך השנים נוספו חללים נוספים ללא סדר כרונולוגי של תאריך נפילתם.
בשנת 2015 הוחלף לוח ההנצחה המקורי בלוחות הנצחה חדשים עשויים משיש שהוצבו על גבי לוח אבן גדול.
ליד כל שם צוינו דרגתו של החלל ותאריך מותו העברי והלועזי.
כמו כן נוספו גם שמות חללי טבח בתי הזיקוק.
בקיץ 2016 התגלה סדק עמוק בתבליט שיצר מיכאל קארה בראש האנדרטה וחלק ממנו נפל והתנפץ.
התבליט תוקן על ידי משמרים של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
ב-25 בנובמבר 2021 הוסף לקיר האנדרטה פסל מתכת בדמות נשר שעוצב על ידי האדריכל יהודה יהב, שכינה את יצירתו "הנשר החלול".
על הביצוע הופקד הפסל חן וינקלר.
היצירה הותקנה מעל הקיר שבו מונצחים שמות החללים.
במרץ 2022 הוסרו כל שמות החללים מקיר ההנצחה, ובאפריל הושלמה התקנת לוח השמות על קיר ההנצחה מחוץ למבנה.
בתוך המבנה הוספו תיבות הנצחה ושמות חללים: 24 תיבות הנצחה, שכוללות 18 חללי צה"ל ו-6 חללי פעולות איבה.
הוכנה גם תשתית להוספת תיבות הנצחה אם יידרשו בעתיד.
ביוני 2023 הוספו עוד 3 חללים לאנדרטה.
נכון לאפריל 2025 עומד מספר תיבות ההנצחה על 108: 98 של חללי נשר במערכות ישראל ו-9 חללי פעולות איבה.
לוח ההנצחה מחוץ למבנה כולל 146 שמות המחולקים ללוחות נפרדים: 97 חללי צה"ל ומערכת הביטחון, 8 חללי פעולות איבה, שני חללים מבני קהילת יהודי בפלורידה, קהילה אחות של נשר, 39 חללי טבח בתי הזיקוק וחלל נוסף מבז"ן שנהרג באותו יום.
חללי מערכות ישראל המונצחים באנדרטה בנשר
כמה מחללי מלחמת העצמאות שגרו בנשר אינם מונצחים באנדרטה.
בספר בני נשר בעריכת אברהם ברוידס, המנציח 30 חללי מלחמת העצמאות מנשר, מופיעים שמותיהם של עשרה מדיירי "מעון עולים בנשר", שהוקם באוגוסט 1947 ביוזמתם של מרים רוגוז'יק וחיים שלח תושבי העיר.
המקום הוקם בחסותה של מועצת פועלי נשר בבנייני המחנה של הצבא הבריטי.
המחנה שכן על גבעה הנקראת היום גבעת העמדות ממזרח לכביש 7212, ומול הגבעה ממערב לכביש, היום בשטח בית הספר היסודי בית יהושע.
רוב העולים שם היו מעפילים.
עשרה מהם נהרגו בקרבות מלחמת העצמאות.
בלוח ההנצחה לחללי מלחמת העצמאות שהוכנס למבנה האנדרטה עם הקמתו, מופיעים 25 שמות של חללי מלחמת העצמאות.
חללים שגדלו בנשר וחללים ממעון עולים נשר.
טבלת חללי מערכות ישראל המונצחים באנדרטה בנשר מספר דרגה ושם חלל תאריך נפילה עברי תאריך נפילה לועזי מידע על החלל ומקום נפילה או קרבהנצחה נוספת בולטת בנשר ובמדינת ישראל 1 טוראי ח' בניסן תרצ"ח 9 באפריל 1938 נולד בשנת 1904 בדלשיך שבגליציה.
עבד כפועל במחצבות של "מפעל נשר חיפה" והצטרף לשורות "ההגנה".
לאחר שהתחתן עבר להתגורר בשכונת נשר.
במאורעות 1936–1939 נורו יריות מבלד א-שייח' לשכונת נשר, ופטרנקר נהרג כשהוציא את בנו התינוק מעריסתו.
2 טוראי כ"ו כסלו תש"ח 8 בדצמבר 1947 נולד בשנת 1912 בבריסק שבליטא, גר בחיפה.
נרצח על ידי פורעים ערבים בבלד א-שייח' בעת שעבר במקום במשאית.
3 טוראי כ"ו בכסלו תש"ח 8 בדצמבר 1947 הצטרף לקיבוץ גבת ועבד כנהג בקיבוץ, נרצח ביחד עם משה רובין על ידי פורעים ליד בלד א-שייח'.
מונצח באנדרטה לזכר בני גבת שנפלו במערכות ישראל, ובאנדרטת הקיבוצים ביערות מנשה, ליד קיבוץ משמר העמק.
4 טוראי חיים בן־דור י"ט טבת תש"ח 1 בינואר 1948 נולד ב-1924 בירושלים.
למד בבית החינוך לילדי עובדים, ב-1942 התגייס לפלמ"ח וב-1943 התגייס לשירות בצי המלכותי הבריטי.
נהרג בבלד א-שייח' בפעולת תגמול על טבח בתי הזיקוק.
הונצח בשמה של שכונת בן דור בעיר נשר, בגן הבנים שבפארק הירקון בתל אביב, באנדרטה לבני המקום שנפלו במערכות ישראל בקיבוץ יגור הנמצאת בחזית בית יד למגינים, בבית יד לבנים בתל אביב.
5 טוראי עמוס גלילי י"ט טבת תש"ח 1 בינואר 1948 נולד ב-1927 בתוניסיה בעת שליחות של אביו שם.
ב-1929 עברו הוריו לשליחות בעיראק.
גדל בגבעתיים והצטרף ל"הגנה" בגיל צעיר.
6 סרן חנן זלינגר י"ט טבת תש"ח 1 בינואר 1948 נולד ב-1921 בברלין, עלה ב-1939 במסגרת עליית הנוער והצטרף לקיבוץ יגור.
התגייס ל"הגנה" והיה המפקד הראשון של פלוגה 13 בגדוד 21 של חטיבת כרמלי.
עבד במפעל נשר חיפה בנשר.
השתתף בפעולת התגמול בבלד א-שייח' על טבח בתי הזיקוק.
נהרג בשיירת יחיעםבאנדרטת שיירת יחיעם ליד מושב נתיב השיירה, באנדרטה לזכר בני קריית חיים שנפלו במערכות ישראל, בפינת הנצחה לעובדי נשר שנפלו במלחמת העצמאות במפעל נשר חיפה, בבית יד לבנים בחיפה, בבית יד לבנים ולהגנה קריית חיים.
נשלח על ידי הנאצים למחנה ריכוז נובקי ולאחר מכן לאושוויץ.
עלה כמעפיל ב-1946 באוניית מעפילים.
נהרג בשיירת הדסה להר הצופים.
באנדרטת שיירת הדסה ירושלים במקום האירוע, באנדרטה לנופלי שיירת הדסה ירושלים בבית החולים הדסה הר הצופים, בבית יד לבנים ירושלים.
בפרוץ הקרבות אחרי החלטת כ"ט בנובמבר התגייס לחטיבת כרמלי.
נהרג בקרב רמת יוחנן באנדרטת קרב רמת יוחנן סמוך ליער קריית אתא11 טוראי י"ג בניסן תש"ח 22 באפריל 1948 נולד ב-1903 בטרנסילבניה.
קיבל חינוך יהודי והצטרף לתנועה הציונית.
עלה ב-1923 ועבד כפועל בכפר גדעון ולאחר מכן בעמק זבולון.
בהמשך עבד כשומר ביישובים רבים וב-1933 היה ממייסדי אגודת השומרים.
ב-1934 החל לעבוד בבית החרושת נשר.
נהרג ליד יגור בהגנה על התחבורה היהודית מפני פורעים.בבית יד לבנים פתח תקווה 12 טוראי י"ג בניסן תש"ח 22 באפריל 1948 נולד ב-1927 בפולין למשפחה אמידה, היה ציוני מגיל צעיר.
משפחתו נרצחה על ידי הנאצים, והוא הצליח לברוח ב-1944 לרוסיה והצטרף לפרטיזנים בשנת 1947. עלה על אוניית מעפילים שנתפסה וגורש לקפריסין.
לאחר שחרורו ממחנה המעצר הגיע לנשר.
במרץ 1948 הצטרף לגדוד 21 בחטיבת כרמלי.
נהרג בפעולת חסימה במטעי קיבוץ יגור כנגד הלגיון הערבי שהגיע מג'נין לסייע לכוחות הערבים בחיפה.
באנדרטת נצר אחרון בירושלים בהר הרצל, באנדרטת משבר לתקווה - גלעד לזכר ניצולי השואה שעלו לארץ ונפלו במלחמת העצמאות יער המגינים, באתר הנצחה כפר חסידים.
13 טוראי י"ג בניסן תש"ח 22 באפריל 1948נולד בפולין, ועלה לארץ ישראל ב-1935 במסגרת עליית הנוער, התנדב לצבא הבריטי ושירת כמתורגמן במחנה שבויים גרמנים במצרים.
חזר לעבוד במפעל המלט נשר ונהרג בקרב עם כוחות הלגיון הערבי בקרבת "נשר"בבית יד לבנים בקריית מוצקין, בפינת הנצחה לעובדי "נשר" שנפלו במלחמת העצמאות נשר 14 טוראי ט"ז בניסן תש"ח 25 באפריל 1948 נולד בנשר ולמד בבית הספר לילדי עובדים בנשר.
ב-1947 התנדב לעלות לחניתה ועסק בהעברת אספקה ליישובים נצורים בגליל מערבי.
הצטרף לגדוד 21 בחטיבת כרמלי והשתתף בפעולת התגמול על טבח בתי הזיקוק.
נהרג בכיבוש משטרת באסה, בכביש הצפון באנדרטה לזכר לוחמי הגליל המערבי וכובשי עכו במלחמת העצמאות עכו, בפינת הנצחה לעובדי נשר שנפלו במלחמת העצמאות במפעל נשר חיפה, בבית יד לבנים עכו, בבית יד לבנים חיפה.
15 טוראי י"ז בניסן תש"ח 26 באפריל 1948 נולד ב-1929 בארגנטינה ועלה עם משפחתו ב-1934. המשפחה התיישבה בנשר.
למד בתיכון בבית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ ביגור, וציור בסטודיו בחיפה.
בגיל 15 הצטרף ל"הגנה" ולאחר מכן לנוטרות.
נאסר על שניצל את מדיו כנוטר להעביר נשק ל"הגנה".
לאחר שחרורו התגייס לחטיבת כרמלי ונלחם בקרב רמת יוחנן.
נהרג בקרבות על בית הנג'אדה בקרב על חיפה בגשר גדוד 22, בפינת הנצחה לעובדי נשר שנפלו במלחמת העצמאות במפעל נשר חיפה, בבית יד לבנים חיפה, באתר הנצחה כפר חסידים.
עשה שנת שירות כנוטר באלונים ולאחר מכן עבד במקצועו בבית החרושת נשר.
התגייס לחטיבת כרמלי והשתתף בקרבות החטיבה.
ב-1939 עלה על אוניית המעפילים "אסימי" שגורשה מחופי ארץ ישראל, לאחר שלושה חודשים הצליח לרדת בחופי נהריה.
התגייס לחיל החפרים המלכותי ונפצע קשה בכרתים.
כששוחרר נשלח על ידי סולל בונה לאיראן.
כשחזר לארץ ישראל החל לעבוד בבית החרושת נשר למלט.
התגייס לחטיבת כרמלי ונהרג בכיבוש טנטורה 18 טוראי י"ח באייר תש"ח 27 במאי 1948 נולד ב-1929, היה אחיו של הסופר ישראל לרמן.
למד ביסודי בנשר ותיכון בחיפה וחבר בסקציה הימית של תנועת הספורט הפועל.
שירת בפלי"ם וסייע בהעלאת מעפילים לחוף.
בעקבות החמרת המצב בירושלים נשלח לשם עם פלוגת פלי"ם כדי לתגבר את הכוחות.
השתתף בפריצת חומת העיר העתיקה וכדי להעביר לנצורים מזון ותחמושת.
לאחר מכן הועלה לדרגת מ"מ.
ב-1940 עלה לארץ ישראל כמעפיל ונעצר למשך 11 חודשים במחנה המעצר בעתלית.
ב-1942 התגייס לצבא הבריטי שירת בבנגזי והשתתף בפלישת בעלות הברית לאיטליה וקיבל שישה אותות הצטיינות.
ב-1946 השתחרר מהצבא והתיישב בנשר ופתח סנדלרייה.
הצטרף ל"הגנה" ולאחר הכרזת המדינה התגייס לצה"ל ושירת בחטיבה 7. נהרג במבצע בן נון ב'יד לשריון בלטרון, בית יד לבנים חיפה 20 טוראי כ"ה באייר תש"ח 3 ביוני 1948 נולד ב-1928 בנשר.
אביו הגיע מתימן לפני מלחמת העולם הראשונה.
למד בבית הספר לילדי עובדים ובגיל 16 התגייס לפלמ"ח.
הצטרף בסוף 1947 לגדוד 21 בחטיבת כרמלי שרק הוקמה.
בקרב על ג'נין ביוני 1948 נפצע חברו אמנון בסקין ולכן יצחק סירב לסגת עם חבריו לפלוגה.
הכוחות העיראקים תפסו אותו, וחברו העמיד פני מת.
הוא הובא לכפר בורקין ליד ג'נין שם עבר לינץ' רצח ושריפה.
נחשב נעדר עד 1968, אז אחיו הגיע בעזרת איש שב"כ למוכתר בורקין שסיפר לו את מה שאירע לאחר תפיסתו.
חברו ניצל וסיפר את מה שאירע.
בלוח ההנצחה לחללי מלחמת העצמאות באנדרטה בעת שהוקמה נרשם כנעדר.
פינת הנצחה לעובדי נשר שנפלו במלחמת העצמאות במפעל נשר חיפה 21 טוראי כ"ה באייר תש"ח, 3 ביוני 1948 נולד ב-1926 בחיפה, למד בבית הספר לילדי עובדים בנשר ובתיכון בבית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ ב-1944 התגייס לחיל ההנדסה של הצבא הבריטי ושירת במצרים, במדבר מערבי ובאיטליה.
ב-1946 השתחרר והחל לעבוד בבית חרושת נשר למלט.
התגייס לחי"ש, והשתתף ב"ליל הגשרים".
במרץ 1948 התגייס לחטיבת כרמלי, היה בשיירת יחיעם ונשאר להגן על הקיבוץ.
השתתף בקרב על ג'נין, נפצע פצעים אנושים והושאר בשדה בעת הנסיגה.
בית יד לבנים ולהגנה בקריית חיים, פינת הנצחה לעובדי נשר שנפלו במלחמת העצמאות במפעל נשר חיפה 22 טוראי כ"ה באייר תש"ח 3 ביוני 1948 נולד ב-1926 בטרנסילבניה ולמד בבית הספר של הקהילה היהודית.
אמו ואחיו נשלחו לאושווייץ והוא ואביו הסתתרו בהרים.
ב-1946 עלה כמעפיל ב"כנסת ישראל" והוגלה לקפריסין.
שוחרר ממעצר בנובמבר 1947. והחל לעבוד בבניית הביצורים בשכונת נשר.
התגייס לחטיבת כרמלי ונהרג בקרב על ג'נין בית יד לבנים חיפה 23 טוראי כ"ה באייר תש"ח 3 ביוני 1948 נולד ב-1922 בעיר מוזדוק ברוסיה להורים נוצרים.
ב-1930 עלתה משפחתו לארץ ישראל וגרה במגדל ב-1934 עברה המשפחה לנשר.
שירת בבריגדה היהודית באירופה וסייע בהעברת פליטים יהודים מאוסטריה לאיטליה.
עבד כנהג במפעל נשר, והתגייס לחטיבת כרמלי, הגן על נשר והשתתף בקרב רמת יוחנן נהרג בקרב על ג'נין פינת הנצחה לעובדי נשר שנפלו במלחמת העצמאות במפעל נשר חיפה 24 טוראי כ"ה באייר תש"ח 3 ביוני 1948 נולד ב-1922 בזקרפטיה שבצ'כוסלובקיה למד בחדר ונשלח על ידי הוריו לצ'כיה ללמוד מקצוע.
נשאר שם לאחר שזקרפטיה עבר להונגריה.
הגיע כמעפיל והתחנך בחברת-נוער בבית השיטה, לאחר מכן הצטרף לקיבוץ קדמה.
לאחר שהתחתן עבר לגור בנשר ועבד במפעל המלט.
במרץ 1948 התגייס לחטיבת כרמלי השתתף בקרב רמת יוחנן, בקרב על חיפה, בניסיון כיבוש עכו ובהובלת אספקה לקיבוצי הגליל המערבי וגם בפשיטה ללבנון.
נהרג בקרב על ג'נין פינת הנצחה לעובדי נשר שנפלו במלחמת העצמאות במפעל נשר חיפה 25 טוראי כ"ט באייר תש"ח 7 ביוני 1948 נולד ב-1920 בטבריה, ב-1933 עברה משפחתו לנשר.
שירת כנוטר בוולדהיים והיה חבר ב"הגנה".
התגייס כחבלן לחטיבת כרמלי והשתתף כיבוש עכו.
למד בבית הספר לילדי עובדים וחרטות בבסמ"ת.
רצה להתגייס לצבא הבריטי אבל לא קיבל אישור מ"ההגנה".
התגייס לנוטרות בחניתה והגן על יישובי הגליל המערבי.
כשהשתחרר הצטרף כשותף לבית-מלאכה מכני לתיקון מנועים.
מיד לאחר הכרזת האו"ם על הקמת מדינת ישראל לחץ לצרפו לצבא ולבסוף התגייס לחטיבה 7. נהרג בפריצת דרך בורמה לירושליםיד לשריון בלטרון, בית יד לבנים חיפה 27 רב"ט י"ז בסיוון תש"ח 24 ביוני 1948 נולד ב-1929 בנשר, עבד בבית החרושת למלט.
במלחמת העצמאות השתתף בקרבות בגליל, ביחיעם, קרב רמת יוחנן, א-זיב ובקרב על ג'נין.
נהרג בקרבות על משלטים בכפר אל-בירווה כנגד כוחות של קאוקג'י פינת הנצחה לעובדי נשר שנפלו במלחמת העצמאות במפעל נשר חיפה, גלעד לנופלים בקרבות אל-בירווה במלחמת העצמאות באחיהוד 28 טוראי י"ז בסיוון תש"ח 24 ביוני 1948 נולד ב-1922 ברומניה.
למד בבית ספר תיכון, וידע שפות רבות של מרכז ומזרח אירופה.
במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא האדום ושירת בחיל-החפרים בדרגת רב-סמל.
אחרי השחרור התאמץ להגיע לארץ ישראל דרך נתיבי בריחה.
באוקטובר 1947 הגיע דרך קפריסין ועבד במקצועו.
בפרוץ מלחמת העצמאות התנדב לשמירה בנשר והתגייס לחטיבת כרמלי.
נהרג בקרבות על משלטים בכפר אל-בירווה כנגד כוחות של קאוקג'י גלעד לנופלים בקרבות אל-בירווה במלחמת העצמאות באחיהוד29 טוראי ג' בתמוז תש"ח 10 ביולי 1948 נולד ברומניה ב-1925, הגיע ל"מעון עולים נשר", התגייס לחטיבת "גולני" ולחם במשלט מוקיבלה ליד ג'נין.
תחילה נחשב נעדר ולאחר-מכן נמצאה גופתו.מונצח באנדרטה במוזיאון גולני בצומת גולני בגליל התחתון 30 טוראי ג' בתמוז תש"ח 10 ביולי 1948 נולד ב-1921 בפולין, סיים בית-ספר יסודי והיה לפועל.
במלחמת העולם השנייה הצטרף לפרטיזנים.
הצליח להגיע לפנים רוסיה ועבד בבית-חרושת לנשק.
בתום המלחמה היה ממעפילי אוניית המעפילים "לטרון".
כשהגיע לארץ ישראל החל לעבוד כשומר בנשר והשתלם במסגרות.
התגייס לחטיבת כרמלי ולחם בקרבות בגליל העליון.
נהרג ליד ראש פינהאנדרטה לנופלים בגזרת משמר הירדן במלחמת העצמאות חורבת ירדה, פינת הנצחה לעובדי נשר שנפלו במלחמת העצמאות במפעל נשר חיפה, "אנדרטת משבר לתקווה - גלעד לזכר ניצולי השואה שעלו לארץ ונפלו במלחמת העצמאות יער המגינים 31 טוראי י"ז בתשרי תש"ט 20 באוקטובר 1948 נולד ב-1930 בבוצ'ץ', פולין.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין נשלח עם משפחתו למחנות ההשמדה, ושרד יחד עם אביו.
לאחר השחרור נלקחו למחנה עקורים באזור הכיבוש האמריקני.
עלה במסגרת עליית הנוער ונשלח לבית עולים בנשר.
יצא במלחמת העצמאות לעבודת ביצורי יישובים.
נהרג בעת שמשאית, בה נסע עם חבריו ליחידה, עלתה על מוקש בעמק בית שאן אנדרטת משבר לתקווה - גלעד לזכר ניצולי השואה שעלו לארץ ונפלו במלחמת העצמאות יער המגינים, בית יד לבנים חיפה 32 טוראי י"ט בתשרי תש"ט 22 באוקטובר 1948 נולד ב-1927 למשפחה אמידה בבסרביה, אז בתחום רומניה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף לפרטיזנים יהודים ולחם נגד הנאצים.
בתום המלחמה התברר לו כי רק הוא ואחותו שרדו.
אחותו נשארה ברוסיה והוא העפיל באוניית מעפילים ונשלח למחנה מעצר בקפריסין.
כשהגיע לארץ ישראל התקבל כשומר ב"נשר".
34 טוראי ג' בטבת תש"ט 4 בינואר 1949 נולד ב-1923 למשפחה ציונית בפולין ולמד בגימנסיה העברית.
התחיל בלימודים טכניים בבית ספר גבוה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה הצליח להגיע לאיטליה ולהתגייס לצבא אנדרס.
אחרי המלחמה הועבר לאנגליה ושהה שנה וחצי במחנה של חיילים פולנים משוחררים.
ב-1947 הצליח לקבל רישיון עלייה ובארץ ישראל עסק בעבודות שונות, ולבסוף עבד בבית החרושת "שמן" בחיפה.
במלחמת העצמאות שירת בחיל התותחנים.
התגייס לצה"ל לחטיבת גולני למרות בריאותו הרופפת.
נלחם בנגב נהרג ברפיחמונצח באתר הנצחה ומוזיאון חטיבת גולני צומת גולני 36 רב"ט ה' בטבת תש"ט 6 בינואר 1949נולד ב-1929 בחיפה.
היה חבר ב"השומר הצעיר" והתחנך בבן שמן עד גיל 16 ואז עבר לקיבוץ אילון לשנת הכשרה.
לאחר מכן החל לעבוד בבית החרושת למלט "נשר" כנהג מנוף.
ב-1947 התגייס לפלמ"ח ושירת כחבלן, סיים קורס מ"כים בקיבוץ דליה ונשלח כמפקד כיתה לחטיבת הראל שנלחמה בירושלים ונפצע בקרבות.
לאחר החלמתו חזר לגדודו, שלחם באותה עת בנגב במבצע חורב, נהרג בקרב רפיח.
יד לשריון בלטרון, בית יד לבנים חיפה, פינת הנצחה לעובדי נשר שנפלו במלחמת העצמאות במפעל נשר חיפה 37 סג"ם כ"א בתמוז תשי"ב 14 ביולי 1952 נולד ב-1932, משפחתו גרה בנשר.
סיים תיכון חוגים בחיפה והיה חבר בההגנה.
גויס לצה"ל באוגוסט 1950 ושירת בחיל הנדסה והפך לקצין.
בסיימו את שירותו תכנן להמשיך את לימודיו בטכניון, נהרג שבועיים לפני שחרורו בעת פינוי מוקשים לצורך סלילת הדרך לדרדרה ביחד עם עוד ארבעה חיילים מונצח ב"גשר החמישה" ביסוד המעלה, אנדרטת כביש הגבורה לחללי חיל ההנדסה בכל מערכות ישראל.
למד בבית ספר יסודי בברית המועצות ובגרמניה.
עלה לישראל מגרמניה בשנת 1949 והשתייך לתנועת הנוער העובד ועבד כמסגר-חרט.
גויס לצה"ל ב-1952. שירת בחטיבת גולני בגדוד "ברק" (12), נהרג כשיצא לסייר עם חבריו.
אחד מהם עלה על מוקש שנטמן בדרך הפטרולים נהרג עם עוד 3 חיילים.
לאחר מותו הועלה לדרגת סגן.
מונצח באנדרטה במוזיאון גולני בצומת גולני בגליל התחתון.
למדה בבית ספר למסחר בתל אביב.
התגייסה לצה"ל ועברה קורס קצינים.
התקבלה לעבודה כדיילת בחברת אל-על.
נישאה בספטמבר 1954 למייק אצ'רקן שהיה סרן בצה"ל.
נהרגה בהפלת מטוס אל על בשמי בולגריה קבר אחים של חללי המטוס בבית הקברות קריית שאול, המושב ניר ח"ן נקרא לזכרם של 58 נוסעי מטוס "אל על" שהופל בשמי בולגריה.
במושב אנדרטה לזכרם שנחנכה בפברואר 2016, לציון 60 שנה להפלת המטוס.
40 רב"ט כ"ט בתשרי תשי"ז 4 באוקטובר 1956 נולד ב-1936 בנשר ולמד בבית הספר לילדי עובדים.
השתייך לתנועת הנוער העובד ולמד בבית הספר הטכני של חיל האוויר.
התגייס ב-1954 לחיל האוויר הישראלי.
לאחר שחרורו הצטרף לקיבוץ עין גדי ועבד כטרקטוריסט.
נהרג בקרב עם מסתננים בדרך סדום-באר-שבע גלעד לחללי חיל האוויר בהר הטייסים, באנדרטת הקיבוצים ביערות מנשה, ליד קיבוץ משמר העמק., בית יד לבנים חיפה 41 סגן כ"ט בחשוון תשי"ז 3 בנובמבר 1956נולד ב-1930 למשפחה מנשר.
למד בתיכון בבית הספר הריאלי סיים במחזור תש"ח והתגייס לצה"ל.
לאחר סיום שירותו הצבאי למד הנדסת בניין בטכניון.
בסיום לימודיו עבד בטכניון ב"תחנה לחקר הבנייה".
במלחמת סיני שירת כקצין תותחנים ונהרג בקרב..אנדרטה לנופלים מבית הספר הריאלי העברי חיפה, האנדרטה לחללי חיל התותחנים בזכרון יעקב, חורשה לזכר חללים מחיל התותחנים במחנה צריפין, קיר זיכרון לאנשי הטכניון שנפלו במערכות ישראל, אנדרטה לזכר מאיר שפינר בבית בירם בשכונת אחוזה בחיפה.
בית יד לבנים חולון, בית יד לבנים חיפה 42 סמל שני כ"ט בשבט תשי"ח 19 בפברואר 1958 נולד ב-1930 באיטליה.
בשנת 1945 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתגוררו בחיפה.
למד בכפר הנוער בן שמן עד 1947. הצטרף לפלמ"ח, ושירת בחטיבת יפתח.
נלחם במערכה על נגבה, ועבר קורס קצינים.
ב-1948 גויס לצה"ל לחטיבת כרמלי, חתם קבע וב-1953 הועלה לדרגת סגן.
השתחרר ב-1957 והתגייס כקצין למשמר הגבול.
נהרג בסיור בגלבוע, מול כפר פקועה, מאש רובים ממוצב ירדני שמעבר לגבול.אנדרטה לזכר יעקב ברוך בהר הגלבוע, אנדרטת משמר הגבול, אנדרטה לזכר חללי משטרת ישראל במכללה הלאומית לשוטרים, בית יד לבנים חיפה 43גיורא ברזילי כ"ו בשבט תש"כ 24 בפברואר 1960 נולד ב-1938 בנשר.
למד טכנאות רדיו בתיכון בסמ"ת בחיפה, היה בתנועת הנוער העובד והתגייס לנח"ל מוצנח.
עבר קורס מפקדי כיתות וקורס חבלה.
בסיום שירותו הצבאי הצטרף לקיבוץ עין גדי.
בעת סיור עם חבר מעין גדי נפצע קשה, במרחק כארבעה קילומטר מצפון-מערב לקיבוץ, מאש ערבים.
מת במהלך פינויו לבית חולים.מונצח באנדרטה ליד הר ישי במדבר יהודה מעל שמורת עין גדי44 טוראי י"ח בשבט תשכ"ג 12 בפברואר 1963 נולד ב-1943 בעיר יאסי ברומניה.
עלה ללישראל כילד ב-1948. למד בבית-ספר יסודי בתל חנן בעיר נשר, ואחרי זה בבית הספר המקצועי עמל בחיפה ועבד כנגר.
גויס לצה"ל בפברואר 1962. נהרג בשעת מילוי תפקידו בית יד לבנים חיפה 45 טוראי ח' באב תשכ"ג 29 ביולי 1963נולד ב-1943 בקזבלנקה במרוקו, שם למד בבית-הספר "כל ישראל חברים".
עלה לארץ בשנת 1955 ומשפחתו גרה בשכונת תל חנן בנשר.
למד בבית הספר היסודי הדתי "ישורון" בתל חנן, והשתלם בשיעורי ערב.
אחרי שסיים את לימודיו שם הלך ללמוד בישיבה.
גויס לצה"ל בפברואר 1962 לחיל הנדסה ונהרג בעת מילוי תפקידו.
אנדרטת כביש הגבורה לחללי חיל ההנדסה בכל מערכות ישראל 46 סמל י"ד באלול תשכ"ג 3 בספטמבר 1963 נולד ב-1943 בטריפולי בלוב.
עלה עם הוריו לישראל ב-1950. למד בבית ספר יסודי בשכונת בן דור בנשר.
ובבית הספר מקצועי העירוני בבת גלים בחיפה.
גויס לצה"ל ב-1961, ונשלח לקורס מ"כים.
כשסיים אותו, נשלח לפיקוד הצפון לחיל המודיעין.
בעזבונו נמצאו שירים בכתב ידו.
נהרג בעת מילוי תפקידו.אתר הנצחה לחללי קהילת המודיעין בצומת גלילות, יד זיכרון וגבורה לבני גוש דן שנפלו במערכות ישראל בבסיס תל-השומר, בית יד לבנים חולון.
בית הכנסת המרכזי בבן דור 47 רב"ט ח' בכסלו תשכ"ה 13 בנובמבר 1964 נולד ב-1946 בבודפשט בהונגריה.
עלה עם משפחתו לישראל ב-1957. למד בבית הספר היסודי "גלילות" בשכונת בן דור בנשר, ותיכון עמל בקריית חיים שם למד מסגרות ומכונאות.
השתייך לתנועות הנוער הנוער העובד וגם להמכבי הצעיר.
גויס לצה"ל ב-1964 ושירת בפיקוד העורף.
נהרג בקרב בגבול הסורי בתקרית אש מול הסורים שירו על מוצב בתל דן, קיבל את צל"ש אלוף פיקוד הצפון דוד אלעזר.
בית יד לבנים פתח תקווה, אנדרטה לנופלי פיקוד העורף ברמלה, בית הכנסת המרכזי בבן דור 48 טוראי כ"ז באב תשכ"ה 25 באוגוסט 1965 נולדה ב-1946 בגרמניה.
עלתה לישראל עם משפחתה ב-1949 והתגוררה בשכונת בן-דור בנשר.
למדה בבית ספר יסודי "גלילות" ותיכון בגימנסיה ביאליק בחיפה.
נהרגה עם חברתה לשירות הצבאי, יאורה בנקובסקי, בהתהפכות ניידת קשר בתרגיל צבאי במצפה רמון.
יפה הייתה בקורס ועדיין לא הוצבה.אתר ההנצחה לחללי חיל הקשר והתקשוב ביהוד, בית הכנסת המרכזי בבן דור 49 טוראי כ"ז באייר תשכ"ז 6 ביוני 1967 נולד ב-1938 בעיר מרקש במדינת מרוקו, שם סיים את לימודי בית הספר היסודי.
עלה לישראל ב-1956 והתפרנס כסנדלר ונשא אישה.
נהרג במלחמת ששת הימים בעת שמטוס טופולב עיראקי התרסק בשטח מחנה עמוס, שבו שירת.אנדרטה לנופלי פיקוד העורף ברמלה, בית יד לבנים חיפה 50 רב"ט א' באב תשכ"ז 7 באוגוסט 1967 נולד ב-1946 בסבני ברומניה.