tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זמן לא רב לאחר שקיבל את המינוי כסגן ראש הממשלה, כשהוא מתוסכל מאי ידיעת המועד בו יפנה הוק את הבמה, נשא קיטינג נאום פרובוקטיבי בפני תא הכתבים הפרלמנטרים.
הוק ראה בנאום כצעד המעיד על חוסר נאמנות מוחלט ורמז לקיטינג שהוא יכחיש את ההסכם הסודי ביניהם.
לאחר שהמתחים בין השניים הגיעו לשיא, ולאחר שנה סוערת, התפטר קיטינג מתפקידיו כסגן ראש הממשלה ושר האוצר ביוני 1991 והעמיד עצמו לבחירה מול הוק בבחירות למנהיגות המפלגה.
הוק הביס אותו בקלות ובמסיבת עיתונאים לאחר פרסום התוצאות, הכריז קיטינג שמבחינתו היה זה ניסיון יחיד להשיג את התפקיד.
הוק מינה את ג'ון קרין לתפקיד שר האוצר, אך עד מהרה הוכיח קרין את עצמו כבלתי מתאים לתפקיד.
למרות הניצחון המשכנע שנחל מול קיטינג, נראה הוק מותש לאחר פרסום התוצאות.
הוא איבד את שותפו הפוליטי הוותיק, מעמדו בסקרי דעת הקהל החל לשקוע ולאחר כמעט תשע שנים כראש ממשלה, החלו רבים להביע את דעתם שהוא כבר עייף ושהגיע הזמן שמישהו אחר יחליף אותו.
בסוף שנת 1991 ספגה מנהיגותו של הוק נזק בלתי הפיך כאשר פתח מנהיג המפלגה הליברלית, ג'ון יוסון מערכה שבמסגרתה הציע שינוי גורף במערכת הכלכלית, כולל הנהגת מיסי קנייה, קיצוצים רחבים בהוצאה הממשלתית והורדת שיעור מס ההכנסה האישי.
נראה היה שחבילת צעדים זו תפסה את הוק בהפתעה ותגובתו עליה הייתה חלשה.
רבים במפלגת הלייבור החלו לאבד את אמונם בו וב-19 בדצמבר 1991 התקיימו בחירות למנהיגות המפלגה.
56 הצביעו עבור קיטינג ו-51 עבור הוק.
בנאום שנשא הוק למחרת בפרלמנט, הוא הכריז שלאחר תשע שנות כהונתו כראש ממשלה הוא השאיר אותה במצב טוב יותר בהשוואה למצבה כשהוא קיבל אותה.
בסיום נאומו עמדו חברי הפרלמנט ומחאו לו כפיים.
באותו היום הוא הגיש את התפטרותו למושל הכללי, עבר לשבת בספסלים האחוריים וב-20 בפברואר 1992 הוא התפטר מחברותו בפרלמנט.
הוק כתב שהיו לו חרטות מעטות בנוגע לרגעים בתקופת כהונתו כראש ממשלה.
למרות המרירות כלפי קיטינג שהשתקפה בזכרונותיו, ב-2010 הוא אמר שקיטינג והוא כבר יישבו את חילוקי הדעות ביניהם כבר מזמן, שהם נוהגים לסעוד יחדיו לעיתים קרובות ושהם רואים את עצמם כידידים.
לאחר פרישתו מהפרלמנט, נכנס הוק לעולם העסקים והתמנה להיות דירקטור בכמה חברות ולקח על עצמו תפקידי ייעוץ, משימות שאותן ביצע בהצלחה מרובה.
ב-1995 הוא התגרש מאשתו הייזל.
היא גילתה סובלנות כלפי היחסים הפתוחים שהיו לו עם בלאנש ד'אפוז'ה בעת כהונתו כראש ממשלה, אך נישואיהם הסתיימו שלוש שנים לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים.
זמן קצר לאחר מכן נשא הוק את ד'אפוז'ה.
הייזל הוק מתה במאי 2013 עקב סיבוכים של מחלת אלצהיימר.
באופן מכוון היה הוק מעורב במידה מועטה מאוד בענייני המפלגה במהלך תקופת כהונתו של קיטינג כראש ממשלה, מתוך רצון לא להאפיל על יורשו, אף על פי שמעת לעת הוא השמיע בפומבי דברי ביקורת על מדיניותו של קיטינג.
לאחר תבוסתו של קיטינג בבחירות של 1996 ובחירתו של ג'ון הווארד כראש ממשלה, הוא החל להיות מעורב יותר בענייני המפלגה ומאז הוא הופיע בכמה אירועים של המפלגה, כשלעיתים הוא ניצב לצדו של קיטינג.
בבחירות הכלליות של 2007 הוא תרם תרומה חשובה למאמץ המפלגתי, תמך בקווין ראד ונאם בשורה של טקסי פתיחה של מטות הבחירות ברחבי אוסטרליה.
הוא תקף את השינויים שביצעה ממשלת הווארד בחוקי העבודה ואת תפקודו של הווארד כשר האוצר.
באופן דומה העניק הוק את תמיכתו לקווין ראד ולג'וליה גילארד במערכות הבחירות של 2010 ו-2013, בהתאמה.
בנוסף, היה הוק מעורב רבות בתמיכה במועמדי הלייבור במערכות הבחירות במדינות.
בפברואר 2008 השתתף הוק, יחד עם ראשי הממשלה לשעבר, גוף ויטלם, מלקולם פרייזר, ופול קיטינג, בישיבה מיוחדת של הפרלמנט בה נשא ראש הממשלה, קווין ראד, נאום ארוך בו הביע את התנצלותו כלפי האבוריג'ינים בנוגע לפרשת הדור הגנוב.
ב-2009 סייע הוק להקמתו של המרכז להבנה בין מוסלמים ללא-מוסלמים באוניברסיטת אוסטרליה הדרומית.
דו-שיח בין-דתי היה נושא שהוק ייחס לו חשיבות.
בריאיון לעיתון באדלייד הוא אמר שהוא "משוכנע שאחת הסכנות שניצבות שהעולם ניצב מולן, היא חוסר ההבנה כלפי העולם המוסלמי.
הקנאים גרמו למצג שווא של האסלאם.
הם נתנו רושם מוטעה על טבעו של האסלאם".
רוברט אדריס "בוב" דייוויס היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במשך שבע עונות בליגת ה-NBA מעמדת הרכז, וחבר היכל התהילה של הכדורסל משנת 1970. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן קבוצת רוצ'סטר רויאלס, במדיה שיחק לכל אורך קריירת ה-NBA שלו.
כשחקן, דייוויס הרבה לכדרר מאחורי הגב ובין הרגליים וניחן ביכולות כדרור מרשימות, אשר הקנו לו את הכינוי "הודיני מהאריסברג" ("Harrisburg Houdini").
דייוויס החל ללמוד באוניברסיטת סיטון הול בשנת 1939, לאחר שקיבל מלגת לימודים כשחקן בייסבול, אך החליט להתמקצע ככדורסלן רק לאחר ששכנע אותו מאמן קבוצת הכדורסל של המכללה, ג'ון "האני" ראסל.
כבר במכללות התבלט דייוויס כ"עושה משחק" ומוסר מצוין, ופחות כקלעי, כשקלע 11.8 נקודות בממוצע למשחק.
סגנון משחקו המלהיב של דייוויס משך את קהל הצופים הגדול ביותר למשחק כדורסל אי פעם, עד אז, כשהגיעו למשחקה של סיטון הול מול אוניברסיטת רוד איילנד באולם המדיסון סקוור גארדן שיא של 18,403 צופים.
בין 1939 ל-1941 הוביל דייוויס את סיטון הול ל-43 ניצחונות רצופים, כשבעונת 1939/1940 ניצחה הקבוצה את כל 19 משחקיה.
בסיום עונת 1941/1942 נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות ("First-Team All-American").
בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, גויס דייוויס לחיל הים האמריקאי.
לאחר שחרורו מהצבא שיחק דייוויס בקבוצות "ברוקלין אינדיאנס" ו"ברוקלין גות'המס" מליגת ה-ABL, ובשנת 1945 חתם בשורות רוצ'סטר רויאלס מליגת ה-NBL.
בעונת 1945/1946 הוביל את קבוצתו לאליפות ליגת ה-NBL וזכה בסיום העונה בתואר ה-MVP של הליגה.
בעונת , בזמן ששיחק עבור הרויאלס, אימן דייוויס את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סיטון הול והוביל אותה למאזן ניצחונות חיובי של 24-3. בעונת , בה עברו הרויאלס לשחק בליגת ה-BAA (שהפכה בעונה העוקבת לליגת ה-NBA), הוביל דייוויס את טבלת המוסרים של הליגה עם 321 אסיסטים בסך הכול.
יחד עם הקלע בובי ואנזר, שחבר לדייוויס ברוצ'סטר בשנת 1947, הציגו הרויאלס את הקו האחורי האיכותי ביותר בליגת ה-NBA בעונותיו הראשונות.
בעונת הובילו דייוויס וואנזר את הרויאלס, יחד עם הסנטר ארני רייסן, לאליפות ה-NBA היחידה בתולדות המועדון.
לאורך סדרת הגמר, בה גברו הרויאלס על ניו יורק ניקס בתוצאה 4-3, קלע דייוויס 17 נקודות בממוצע למשחק.
בסיום עונת , בגיל 35, פרש דייוויס ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו אימן דייוויס את קבוצת הכדורסל של מכללת גטיסבורג במשך שנתיים, בהן העמידה הקבוצה מאזן של 28 ניצחונות ו-19 הפסדים בסך הכול.
לאחר מכן עבד כמקדם מכירות בחברת הנעלה.
ב-22 באפריל 1990 מת דייוויס בבית חולים בהילטון הד שבקרוליינה הדרומית, בגיל 70.
ממוצעיו של דייוויס לאורך קריירת ה-NBA עומדים על 14.3 נקודות ו-4.9 אסיסטים למשחק.
בעת פרישתו דורג במקום השביעי ברשימת קלעי ה-NBA בכל הזמנים, עם 6,594 נקודות, ורביעי ברשימת מוסרי האסיסטים, עם 2,250 אסיסטים בסך הכול.
לאורך הקריירה נבחר דייוויס ארבע פעמים לחמישיית העונה ב-NBA, ופעם אחת לחמישייה השנייה, וכמו כן שותף בארבעה משחקי אולסטאר.
ב-11 באפריל 1970 הוצג כחבר היכל התהילה של הכדורסל כשחקן.
בשנת 1971 נבחר ל"קבוצת כל הזמנים של ה-NBA", אשר הורכבה מעשרת השחקנים הבולטים ב-NBA ב-25 שנות קיומה עד אז.
גופייתו עם המספר "11" נתלה על תקרת אולמה הביתי של רוצ'סטר רויאלס, כהוקרה על תרומתו לקבוצה, וכיום מתנוססת על תקרת אולמה של סקרמנטו קינגס.
בשנת 2006 הוכרז כחבר בהיכל התהילה של כדורסל המכללות שבקנזס סיטי, מיזורי.
"בוב" דאנדרידג' הבן הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1969–1982, בעמדת הסמול פורוורד.
לאורך הקריירה זכה בשתי אליפויות NBA, השתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר ורשם ממוצעים כוללים של 18.5 נקודות, 6.8 ריבאונדים, ו-3.4 אסיסטים למשחק.
בשנת 2021 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
דאנדרידג' נולד וגדל בעיר ריצ'מונד שבוירג'יניה, ובין השנים 1965–1969 למד באוניברסיטת המדינה של נורפוק אשר בעיר נורפוק הסמוכה.
בארבע שנותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה קלע 22.6 נקודות והוריד 13.0 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בשנת 1969 נבחר דאנדרידג' הן בדראפט ה-ABA, על ידי קבוצת "קנטקי קולונלס", והן בדראפט ה-NBA, על ידי מילווקי באקס (בחירה מספר 45).
בעונתו הראשונה במילווקי, שהייתה העונה השנייה לקיום הקבוצה, חבר דאנדרידג' לסנטר לו אלסינדור (לימים כרים עבדול-ג'באר), וקלע 13.2 נקודות בממוצע למשחק.
בעונה הבאה הצטרף לקבוצה הרכז אוסקר רוברטסון, שלצד אלסינדור (ה-MVP של העונה) ודאנדרידג' (18.4 נקודות למשחק) הוביל את הבאקס למאזן העונה הסדירה הטוב בליגה, 66–16. בפלייאוף ה-NBA גברה מילווקי על סן פרנסיסקו ווריורס (4–1), לוס אנג'לס לייקרס (4–1) ובולטימור בולטס (4–0) בדרך לזכייתה הראשונה באליפות ה-NBA.
בשלוש העונות הבאות המשיכה מילווקי להיות אחת הקבוצות המובילות באזור המערבי, ודאנדרידג' ביסס עצמו כקלע השני בטיבו בקבוצה, אחרי עבדול-ג'באר, עם כ-19.2 נקודות למשחק.
בסיום עונת , בה הפסידו הבאקס לבוסטון סלטיקס בגמר ה-NBA, פרש רוברטסון ממשחק, ובעונה העוקבת עזב עבדול-ג'באר ללוס אנג'לס לייקרס.
בעונות ו- היה דאנדרידג' הקלע המוביל בקבוצה, עם כ-21.1 נקודות למשחק, אך קבוצתו רשמה מאזן כולל של 68 ניצחונות לעומת 96 הפסדים.
לאורך תקופתו כשחקן הבאקס השתתף דאנדרידג' 3 פעמים במשחק האולסטאר, והעמיד ממוצעים כוללים של 18.8 נקודות, 7.4 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
באוגוסט 1977, לאחר 8 עונות במילווקי, חתם דאנדרידג' כשחקן חופשי בוושינגטון בולטס.
לצד הפאוור פורוורד אלווין הייז והסנטר וס אנסלד, השלים דאנדרידג' קו קדמי מנוסה, אגרסיבי ודומיננטי במיוחד, אשר הוביל את הבולטס בעונת לזכייתה הראשונה באליפות ה-NBA.
במשחק השביעי והמכריע של סדרת הגמר, מול סיאטל סופרסוניקס, הטבעה של דאנדרידג' בשניות הסיום הכריעה את המשחק וקבעה את תוצאת המשחק, 105–99.
בעונת חזרו הבולטס למעמד הגמר, שוב מול הסופרסוניקס, אך הפסידו בתוצאה 4–1 על אף יכולת מצוינת של דאנדרידג' שרשם לאורך הסדרה ממוצעים של 21.8 נקודות, 8.0 ריבאונדים ו-5.4 אסיסטים למשחק.
באותה עונה השתתף דאנדרידג' בפעם הרביעית והאחרונה במשחק האולסטאר, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה ולחמישיית ההגנה של העונה בפעם היחידה בקריירה.
בשתי העונות הבאות נחלשה תפוקתו של דאנדרידג', וקבוצתו לא ניצחה אף משחק פלייאוף.
בעונת חזר למילווקי באקס, אותה הובילו סידני מונקריף, מרכוס ג'ונסון ובוב לניר, אך שותף ב-11 משחקים בלבד בהם קלע 4.7 נקודות בממוצע למשחק.
בסיום אותה עונה הודיע דאנדריג' על פרישה ממשחק, בגיל 35. ב-7 במרץ 2015 הוציאו הבאקס לגמלאות את גופייתו של דאנדריג' עם המספר 10.
בין השנים 1987–1992 שימש דאנדרידג' כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המפטון, אשר בעיר המפטון, וירג'יניה.
קולדוול טידיקיו הידוע בשם הבמה בוב דה דראג קווין הוא מלכת דראג, קומיקאי, מוזיקאי ואישיות טלוויזיה שנודע בשל זכייתו בעונה השמינית של תוכנית המציאות המרוץ לדראג של רו פול.
טידיקיו נולד בקולומבוס, ג'ורג'יה, וגדל במחוז קלייטון, ג'ורג'יה.
אימו הייתה הבעלים של בר דראג בקולומבוס.
בערבים שהיא לא יכלה לשלם לבייביסיטר, היא הייתה לוקחת את טידיקיו לבר הדראג שלה, היכן שהוא היה עובד ואוסף כסף מהלקוחות.
טידיקיו אמר שאימו הייתה השפעה תומכת עליו מגיל צעיר.
בוב גם קיבל השראה מכמה מלכות דראג כמו פפרמינט, ביאנקה דל ריו, ביבי זהרה בנה ומונה אקס צ'יינג', שאיתה הוא מנחה את "Sibling Rivalry".
טידיקיו למד בתיכון מורו במחוז קלייטון.
לאחר מכן הוא למד תיאטרון באוניברסיטת המדינה קולומבוס.
ההופעה הראשונה שלו בדראג הייתה כשהוא הלך למסיבת לסביות במהלך חודש הגאווה ב-2008.
כשטידיקיו היה בן 22, הוא עבר לניו יורק עם 500 דולר ושתי מזוודות.
הוא התכוון בהתחלה להפוך לשחקן וסטנדאפיסטית.
לפני שהחל לעסוק בדראג הוא עבד בתיאטרון לילדים ואמר שהוא "תמיד ראה ילדים כמקור אושר עבורו".
ב-2009, טידיקיו התחיל לעסוק בדראג לאחר שצפה בעונה הראשונה של המרוץ לדראג של רו פול.
הוא הסביר שהוא "נהיה אובססיבי" עם התוכנית והיא מיד עוררה בו השראה להזמין איפור.
מאז תחילת הופעותיו בדראג, הדמות שלו התרכזה בסטנד-אפ והוא התחיל לעשות ליפ סינקים אחרי כמה חודשים בדראג.
שם הבמה הראשון שלו היה קיטן וית'אהוויפ בהשראת הסרט "Kitten with a Whip".
הוא שינה את שמו לבוב דה דראג קווין ב-2013.
ב-1 בפברואר 2016 פורסם כי בוב תהיה אחת מהמשתתפות בעונה השמינית של המרוץ לדראג של רו פול.
בתוכנית הוא נודע בעיקר ביכולות הקומיות שלו וזכה בשלושה אתגרים כולל ב-Snatch Game, שם גילם את אוזו אדובה ואת קרול צ'אנינג.
ב-16 במאי של אותה שנה הוכתרה בוב כזוכה של העונה וזכתה ב-100,000 דולר.
ביוני 2019, בוב נבחר במקום השמיני ברשימת מלכות הדראג החזקות ביותר באמריקה של מגזין ניו יורק.
ב-2020, הוא החל להנחות את התוכנית אנחנו כאן יחד עם יוריקה אוהרה ושאנג'לה.
בתוכנית, שלישיית מלכות הדראג מטיילות ברחבי ארצות הברית כדי להביא תושבים מעיירות קטנות להשתתף במופעי דראג.
לאחר שניצח במרוץ לדראג הוציא בוב את הסינגל "Purse First".
כמו כן שיתף פעולה עם אלסקה ת'אנדרפאק בסינגל "Yet Another Dig" ועם שאנג'לה בשיר חג המולד "Deck A Ho".
ב-15 במרץ 2018, בוב התחיל להנחות פודקאסט עם אחות הדראג שלו מונה אקס צ'יינג' בשם "Sibling Rivalry".
בוב הנחה יחד עם טריקסי מאטל את "המופע של טריקסי וקטיה" כאשר המנחה הקבועה קטיה זמולודצ'יקובה הייתה בהליך גמילה מסמים.
בוב שיחק בתפקיד בליז בהפקה של מלאכים באמריקה ב-2018.
בשנת 2019 התארח במיני-סדרת הטלוויזיה "סיפורי סן פרנסיסקו", שעלתה בנטפליקס ומבוססת על סדרת הספרים מאת ארמיסטד מופין.
באוגוסט 2019 הגיע בוב לשתי הופעות בתל אביב.
בוב גם כותב בדיחות למלכות דראג אחרות כמו טריניטי דה טאק, ג'ינג'ר מינג' ומונה אקס צ'יינג'.
במרץ 2020, בוב הופיע יחד עם ביבי זהרה בנה, דה ויקסן, מו הארט, פפרמינט ושיי קוליי בסיבוב ההופעות "Nubia", מופע דראג בהפקת ובהשתתפות מלכות שחורות.
בוב הוא פעיל זכויות להט"ב ונעצר כאשר השתתף במחאה בלבוש דראג.
בוב הוא אם הדראג של מיז קרקר ואחות הדראג של מונה אקס צ'יינג' שסיימו במקומות החמישי והשישי בהתאמה בעונה העשירית של המרוץ לדראג של רו פול.
בהמשך, זכתה מונה אקס ציינג' בעונה הרביעית של המרוץ לדראג: אולסטארס, זכייה אותה חלקה יחד עם טריניטי דה טאק.
בנוסף, מיז קרקר חזרה להתמודד בעונת החמישית של אולסטארס.
בוב שימש כמופע הפתיחה של סיבוב ההופעות של מדונה, "The Celebration Tour", בשנת 2023–2024.
בוב מזדהה כפאנסקסואל וא-בינארי ומשתמש בכינויי הגוף הוא והיא.
+שנהשםתפקידהערותמקור2017לילה קשוחעצמוCherry Popקיטן2018A Queen for the Peopleעצמוסרט תיעודי2019The Queensעצמוסרט תיעודיTrixie Mattel: Moving Partsעצמוסרט תיעודי2020Live at Caroline'sעצמוספיישל קומדיה2021One Week 'Till Doomsdayעצמוסרט תיעודי
+שנהפרסקטגוריהעבודהתוצאהמקור2019WOWIE Awardsפודקאסט הכי טובSibling Rivalryמועמד2020Queerty Awardsמלכות דראגעצמומועמד2021Queerty AwardsפודקאסטSibling Rivalryמועמד2022WOWIE Awardsערוץ היוטיוב הכי טובעצמומועמדWOWIE Awardsהפודקאסט הכי טובSibling Rivalryמועמד
רוברט "בוב" גריפין הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי, וכיום פרופסור לספרות אנגלית.
שיחק בעמדת הגארד וגובהו 1.77 מטר.
גריפין נולד וגדל בלונג איילנד שבארצות הברית, למשפחה ממוצא יהודי ואירי.
עלה לישראל בתחילת שנות ה-70.
הוא אביה של המנחה והדוגמנית הישראלית-אמריקאית בקי גריפין, ושל אחיה הצעיר אורן גריפין, מנישואיו לאריאלה גדסי, רואת חשבון ישראלית ממוצא יהודי-תימני.
הוא הגיע לשחק כדורסל בישראל בתחילת שנות ה-70, והצטרף למכבי רמת גן.
בהמשך הושאל למכבי פתח תקווה, וחזר לאחר מכן למכבי רמת גן.
ב-1975 הצטרף למכבי תל אביב.
בעונת 1976/1977 הוא זכה איתה בגביע אירופה לאלופות.
באותה עונה הוא זכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל בכדורסל, ובנוסף זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות נוספות.
בעונת 1978/79 שיחק עונה נוספת במכבי רמת גן.
אולם בתום עונה זו, פרש ממשחק בגיל 29.
בשנים 1988 ו-1990 שימש כעוזר-המאמן של אפי בירנבוים במכבי רמת גן.
סמוך לתקופה זו שימש בתפקיד בצוות האימון של מכבי תל אביב.
לאחר מכן שב לארצות הברית.
בשנה זו (1979) השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב וחזר עם משפחתו לארצות הברית.
הוא קיבל תואר דוקטור בספרות אנגלית מאוניברסיטת ייל שבארצות הברית.
בשנת 1987 שבה המשפחה לישראל.
בשנים 2005-1987 שימש כמרצה בחוג לאנגלית של אוניברסיטת תל אביב.
משנת 2005 משמש גריפין כפרופסור חבר באוניברסיטת טקסס A&M.
בוב הנרי הינס (בהולנדית: Bob Henry Hiensch; ) היה דיפלומט הולנדי.
הינס נולד בהילברסום שבהולנד ושירת בצבא ההולנדי, הוא למד מדעי המדינה באוניברסיטת אמסטרדם בדגש על יחסים בין-לאומיים, מ-1970 ועד 1973 שימש כדייל אוויר בחברה התעופה KLM, מ-1974 ועד 1977 היה חבר במועצת העיירה "לוסדרכט".
ב-1976 הצטרף לשירותי החוץ וביצע התמחות בשגרירות הולנד באתונה.
ב-1979 התמנה לקונסול בהונג קונג, ב-1983 עבר עם משפחתו לפריז על מנת לשמש בתפקיד אדמיניסטרטיבי בשגרירות בעיר וב-1986 חזר להולנד.
מ-1993 ועד 1997 כיהן כראש המחלקה למידע ותקשורת של משרד החוץ ההולנדי ושימש גם כדובר של שני שרי חוץ במהלך תקופה זו.
ב-2003 התמנה לשגריר הולנד בישראל, ובמסגרת כהונתו נכח בין היתר בטקס פתיחת תערוכה ביד ושם של יצירות האמנית שרלוטה סלומון שנספתה בשואה.
לאחר שסיים את כהונתו בישראל מונה כשגריר ארצו בהודו וכשגריר לא תושב בבהוטן ובנפאל.
רוברט ג'ון "בוב" הוברגס היה כדורסלן קנדי אשר שיחק בליגת ה-NBA בין העונות –.
ב-5 עונותיו כשחקן ב-NBA העמיד ממוצעים של 9.3 נקודות, 5.5 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק.
בין העונות – שימש כג'נרל מנג'ר של קבוצת סיאטל סופרסוניקס.
כהוקרה על הצטיינותו בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וושינגטון, הוצג בשנת 1987 כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל.
הוברגס נולד בעיר ונקובר שבקנדה, וגדל בסיאטל, ארצות הברית.
בין השנים 1950–1953 למד באוניברסיטת וושינגטון, ובלט כשחקן קבוצת הכדורסל שלה.
בעונתו הראשונה בוושינגטון קלע 13.6 נקודות בממוצע למשחק וסייע לקבוצה להשוות את הישג השיא שלה – העפלה לשלב רבע הגמר של טורניר אליפות המכללות ("NCAA Elite Eight").
בעונתו השלישית והאחרונה באוניברסיטה רשם ממוצעים של 25.6 ו-11.5 ריבאונדים למשחק והוביל את קבוצתו לפיינל פור אליפות המכללות, בפעם היחידה בתולדותיה.
במשחק חצי הגמר הודחה וושינגטון מול אוניברסיטת קנזס, ובמשחק על המקום השלישי גברה על אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה ("LSU"), בה שיחק בוב פטיט, בזכות 42 נקודות של הוברגס.
בסיום העונה זכה הוברגס בתואר "שחקן העונה" בליגת המכללות כולה.
הוברגס נלקח על ידי מילווקי הוקס בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA 1953, אחרי ריי פליקס שנלקח ראשון.
כבר לאחר 11 משחקים עם ההוקס הועבר הוברגס בטרייד לבולטימור בולטס, בתמורה לקלע הוותיק מקס זסלופסקי.
בולטימור סיימה את אותה עונה במקום האחרון ב-NBA, עם מאזן שלילי 16–56.
במהלך העונה העוקבת התפרק מועדון הבולטס, ובוסטון סלטיקס צירפה אליה את הוברגס במהלך "דראפט הפיזור" שנערך על שחקני הבולטס.
לאחר משחק אחד בבוסטון שוחרר מהקבוצה, וחתם בקבוצת "פורט ויין פיסטונס" (אשר הפכה בהמשך לדטרויט פיסטונס), במדיה שיחק ב-3 העונות הבאות.
בעונות ו- הפסיד עם הפיסטונס בגמר ה-NBA, מול סירקיוז נשיונלס (3–4) ופילדלפיה ווריורס (1–4), בהתאמה.
לאחר 17 משחקים בעונת עזב הוברגס את הפיסטונס ופרש ממשחק, בגיל 25 בלבד.
בנובמבר 1969 מונה לג'נרל מנג'ר של סיאטל סופרסוניקס, ונשאר בתפקיד זה עד סיום עונת .
בין פעולותיו הבולטות ביותר ניתן למנות את החתמתו של ספנסר הייווד (1970), בחירתו בפרד בראון בדראפט ה-NBA (1971), ושליחתו של מאמן ורכז הקבוצה לני וילקינס לקליבלנד קאבלירס (1972).
בשנים הבאות התגורר בעיר אולימפיה שבמדינת וושינגטון, ועבד בחברת ההנעלה קונברס.
רוברט אדווין "בוב" גרוס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1975–1983. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 8.9 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן פורטלנד טרייל בלייזרס.
בדצמבר 2008 הפרישה הקבוצה את גופייתו, עם המספר "30".
בשנת 1971 החל גרוס ללמוד באוניברסיטת סיאטל, ולאחר שנתיים עבר לאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלונג ביץ' ("לונג ביץ' סטייט").
בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של לונג ביץ' קלע 11.5 נקודות בממוצע למשחק, תחת המאמן לוט אולסון.
בדראפט ה-NBA 1975 נלקח גרוס בבחירה ה-25, על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס.
בעונתו השנייה בפורטלנד שימש כשחקן חמישייה קבוע, לצד ביל וולטון, מוריס לוקאס, ליונל הולינס ודייב טוורדזיק, וקלע 10.3 נקודות בממוצע למשחק.
בפלייאוף של אותה עונה גברה פורטלנד על שיקגו בולס (2–1), דנוור נאגטס (4–2), לוס אנג'לס לייקרס (4–0) ופילדלפיה 76' (4–2) בדרך לזכייתה הראשונה באליפות ה-NBA.
לאורך סדרת הגמר הצטיין גרוס עם ממוצעים של 17.3 נקודות, 5.7 ריבאונדים, 3.5 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק.
בעונת נבחר גרוס לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, לצד וולטון, לוקאס והולינס אשר נבחרו לחמישייה הראשונה.
בפברואר 1983, לאחר 7 עונות בפורטלנד, חתם על חוזה בסן דייגו קליפרס.
בעונתו היחידה עם הקליפרס קלע 3.1 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 29.
בדצמבר 2008 הפריש מועדון הטרייל בלייזרס את גופייתו של גרוס, עם המספר "30", ובכך הפך לשחקן השביעי מקבוצת האליפות של עונת 1977 שזוכה לכבוד זה.
הפרשת גופייתו של גרוס, כמו גם אלו של חבריו לקבוצה טוורדזיק, לויד ניל ולארי סטיל, נחשבת בעיני רבים כ"לא מוצדקת".
בוב הייט הוא זמר ומוזיקאי אמריקאי שנולד ב־26 בפברואר 1943. סגנונו הקבוע הוא בלוז, בלוז רוק, וגוספל.
ידוע בעיקר בשל השתתפותו כסולן הלהקה האמריקאית "קנד היט" בין השנים 1967–1981. תפקידו העיקרי הוא שירה, אם כי הוא מתמחה גם במפוחית פה (ניתן לשמוע סולואי מפוחית ארוכים שלו בשירי הלהקה, כמו הלהיט "on the road again" שנפתח ונסגר בסולו ממושך של הייט), גיטרה וקלידים.
הייט נולד ב־26 בפברואר 1943, בעיר טורנס שבקליפורניה ובצעירותו, על אף שהיה אדם לבן ומוזיקת הבלוז הייתה נחשבת מוזיקה שחורה, הוא התאהב בסגנון.
בשנת 1965 (בגיל 22) הוא הכיר את הגיטריסט אלן וילסון, אז בן 22, גם הוא לבן חובב בלוז, ויחד השניים החליטו להקים את להקת "קנד היט".
גם הגיטריסט הנרי וסטין הצטרף זמן קצר לאחר מכן והשלישייה הזו היוותה את הליבה של הלהקה.
לשלישייה הצטרפו בסופו של דבר לארי טיילור (גיטרה בס) ופרנק קוק (תופים).
בשנת 1969, לאחר שהלהקה צברה פופולריות, היא הוזמנה להופיע בפסטיבל וודסטוק, ושירם "going up the country" הפך לאחד מהמנוני תנועת ילדי הפרחים.
ההופעה של הלהקה לא נכללה בסרט המקורי '(1970) Woodstock', אך הן כן נכללו בגרסת "Cut of Director" מ-1994. הלהקה אף התארחה בפרק של התכנית האמריקאית "Playboy After Dark" נובמבר 1969. הייט הוזמן לשוחח עם יו הפנר לאחר ההופעה, יחד עם אורחים נוספים כמו דיק שון ולארי סטורץ'.
אחת האורחות בתוכנית, לינדזי וגנר, אז בת 20, ישבה על ברכיו של הייט במהלך התכנית.
כשנשאלה על ידי הפנר איזה סוג של חיה היה הייט אם הוא היה בעל חיים, ואגנר ענתה שהוא יהיה דוב.
הייט אמר בתגובה שאנשים קראו לו "הדוב" פעמים רבות, ומשם הפך כינויו "הדוב" לנפוץ מאוד.
ב־5 באפריל 1981, בהפסקה בין הסטים במועדון פאלומינו בצפון הוליווד, הוענק להייט בקבוקון הרואין על ידי מעריץ.
ככל הנראה ההרואין היה מורעל, והייט החל לעבור פרכוסים ולבסוף נכנס לתרדמת.
לאחר מכן נעשו כמה ניסיונות החיאה אך ללא הצלחה.
הלהקה, כולם שיכורים ומבוהלים, הכניסו את הייט למכונית מסחרית בלית ברירה והסיעו אותו לביתו של חברו לפיטו דה לה פארה, שם נפטר.
מלבד היותו סולן הלהקה canned heat", לאחר מותו בטרם עת של גיטריסט הלהקה אלן וילסון הגיטריסט לארי טיילור נכנס ללהקה ויחד איתו הם ביצעו תקליט משותף עם אמן הבלוז ג'ון לי הוקר בו הייט כמעט שלא שר אלא מנגן על מפוחית וגיטרה.
רוברט ויליאם "בוב" הריסון היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1949–1958. לאורך הקריירה זכה ב-3 אליפויות NBA כשחקן מיניאפוליס לייקרס, השתתף פעם אחת במשחק האולסטאר כשחקן סנט לואיס הוקס, ורשם ממוצעים כוללים של 7.2 נקודות, 2.7 אסיסטים ו-2.5 ריבאונדים למשחק.
הריסון נולד וגדל בעיר טולידו שבאוהיו.
ב-3 בפברואר 1941, כשחקן קבוצת הכדורסל של "תיכון לגראנג'", קלע הריסון את כל 139 הנקודות של קבוצתו בניצחון מול "תיכון ארץ' סטריט" בתוצאה 139–8. במשחק הוא קלע 69 סלי שדה וזריקת עונשין אחת.
בין השנים 1945–1949 למד באוניברסיטת מישיגן, ולאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 10.2 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 1947/1948 הוביל את הקבוצה להעפלתה הראשונה אי פעם לטורניר אליפות המכללות, אך במשחק הראשון של הטורניר הפסידה מישיגן לאוניברסיטת הולי קרוס, בה שיחק בוב קוזי.
בדראפט ה-NBA 1949 נבחר הריסון על ידי קבוצת מיניאפוליס לייקרס, במדיה שיחק ב-4 וחצי עונותיו הראשונות ב-NBA.
לאורך תקופתו במיניאפוליס שימש כמחליפו מהספסל של הרכז סלייטר מרטין, וזכה עם הקבוצה ב-3 אליפויות NBA בעונות , ו-.
במשחק השביעי והמכריע של סדרת הגמר 1952, מול ניו יורק ניקס, הצטיין הריסון כשקלע 14 נקודות בניצחון הלייקרס בתוצאה 82–65.
במהלך עונת נמכר הריסון למילווקי הוקס.
בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, לצד חברו לקבוצה בוב פטיט, על אף שהציג ממוצעים צנועים של 8.6 נקודות ו-3.8 אסיסטים למשחק.
בדצמבר 1956 נמכר על ידי ההוקס לקבוצת סירקיוז נשיונלס.
בסיום עונת עזב את הנשיונלס ופרש ממשחק, בגיל 30.
בין השנים 1958–1968 אימן את קבוצת הכדורסל של מכללת קניון, אשר באוהיו.
בשנת 1968 מונה למאמן קבוצת אוניברסיטת הרווארד, וב-5 עונותיו בתפקיד רשמה תחתיו הקבוצה מאזן כולל של 59 ניצחונות ו-70 הפסדים (45.7%).
בסיום עונת 1972/1973 הוחלף כמאמן הקבוצה על ידי סאץ' סנדרס.
רוברט ויליאם "בוב" וייס הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי.
שיחק כרכז בליגת ה-NBA בין השנים 1965–1977, ולאורך התקופה רשם ממוצעים של 7.6 נקודות ו-3.7 אסיסטים למשחק.
וייס נולד בעיר איסטון שבפנסילבניה, ובין השנים 1961–1965 למד באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ("פן סטייט").
לאורך 3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1965 נבחר וייס בבחירה ה-22 (סיבוב שלישי), על ידי קבוצת פילדלפיה 76'.
בעונת זכה עם הקבוצה באליפות ה-NBA השנייה בתולדותיה, לאחר שגברה על סן פרנסיסקו ווריורס בסדרת הגמר.
וייס עצמו שותף בשבעה משחקים בלבד לכל אורך העונה הסדירה והפלייאוף, ותרם 2.3 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ההרחבה של שנת 1967 נבחר על ידי סיאטל סופרסוניקס, לקראת עונת הבכורה של המועדון, ושנה לאחר מכן נבחר על ידי מילווקי באקס בדראפט ההרחבה של שנת 1968.
בנובמבר 1968 הועבר עם בוב לאב בטרייד לשיקגו בולס, בתמורה לפלין רובינסון.
ב-5 וחצי עונותיו עם הבולס קלע 9.5 נקודות ומסר 4.3 אסיסטים בממוצע למשחק, תחת המאמן דיק מוטה.
בין השנים 1974–1977 שיחק עבור באפלו ברייבס ו-וושינגטון בולטס, בטרם פרש ממשחק, בגיל 35.
בשנת 1978 הצטרף לצוות האימון של קבוצת סן דייגו קליפרס, אותה אימן ג'ין שו, ושנתיים לאחר מכן מונה לעזור מאמן בדאלאס מאבריקס, לקראת עונת הבכורה של המועדון ב-NBA.
בכל שש עונותיו עם המאבריקס שימש כעוזרו של המאמן הראשי דיק מוטה, אשר אימן את וייס כשחקן בשיקגו ובוושינגטון.
לקראת עונת עזב את דאלאס, ומונה למאמן הראשי של סן אנטוניו ספרס במקומו של קוטון פיטסימונס.
בשתי עונותיו בתפקיד רשמו הספרס מאזן שלילי 59–105, ובסיבוב הראשון של פלייאוף 1988 הפסידו מול לוס אנג'לס לייקרס (0–3).
לאחר עונה אחת כעוזר מאמן באורלנדו מג'יק, מונה למאמן הראשי של אטלנטה הוקס לקראת עונת .
בשתיים מתוך שלוש עונותיו בתפקיד העפילה אטלנטה לשלב הפלייאוף, בהובלתו של דומיניק וילקינס הוותיק, אולם בשתי הפעמים הודחו ההוקס כבר בסיבוב הראשון.
בקיץ 1993 פוטר וייס מאימון הקבוצה, והוחלף על ידי לני וילקינס.
בעונת אימן את לוס אנג'לס קליפרס, אשר רשמה תחתיו מאזן שלילי 27–55.
בין השנים 1995–2005 שימש כעוזר מאמן בסיאטל סופרסוניקס, תחת המאמנים הראשיים ג'ורג' קארל, פול וסטפאל ונייט מקמילן.
לקראת עונת החליף את מקמילן כמאמן הראשי של הסופרסוניקס, אולם פוטר כבר בינואר 2006, לאחר שקבוצתו פתחה את העונה עם מאזן שלילי 13–17.
בין השנים 2008–2011 אימן את קבוצות שאנשי ברייב דראגונס ושאנדונג גולדן סטארס מליגת העל הסינית.
בעונת חזר לצוות האימון של אטלנטה הוקס, אותה אימן לארי דרו, ובשש העונות הבאות שימש כעוזר מאמן בשארלוט בובקאטס/הורנטס (תחת סטיב קליפורד) ובדנוור נאגטס (תחת מייק מלון).
רוברט "בוב" היל הוא מאמן כדורסל אמריקאי.
מאזנן הכולל של הקבוצות אותן אימן ב-NBA הוא 310 ניצחונות ו-293 הפסדים (51.4%).
היל נולד בקולומבוס שבאוהיו, וגדל בעיר וורת'ינגטון הסמוכה.
בשנת 1967 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של באולינג גרין אשר בצפון אוהיו, ובשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 2.2 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1979 החל את קריירת האימון שלו, כעוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת קנזס.
לאורך שש עונותיו בתפקיד שירת תחת המאמנים הראשיים טד אוונס ולארי בראון.
לקראת עונת מונה לעוזר מאמן בניו יורק ניקס, תחת המאמן יובי בראון.
במהלך העונה העוקבת החליף את בראון כמאמן הראשי של הניקס, ועד לסיום העונה הדריך אותה למאזן ניצחונות שלילי 20–46. בקיץ 1987 פוטר מהתפקיד, והוחלף על ידי ריק פיטינו.
בקיץ 1988 מונה למאמן הראשי של קבוצת וירטוס בולוניה האיטלקית.
בעונתו היחידה בתפקיד זכתה בולוניה בגביע האיטלקי, בהובלתו של הרכז מייקל ריי ריצ'רדסון.
בסיום עונת 1988/1989 התפטר היל, ובמקומו מונה עוזרו אטורה מסינה למאמן הקבוצה.
בעונת הצטרף לצוות האימון של דיק ורסאצ'ה באינדיאנה פייסרס, ולאחר כעונה וחצי, בדצמבר 1990, החליף את ורסאצ'ה כמאמן הקבוצה.
בסיום אותה עונה, כמו גם בשתי העונות הבאות, הודחה אינדיאנה מפלייאוף ה-NBA כבר בסיבוב הראשון.
לאורך התקופה העמידו הפייסרס מאזן כולל של 113 ניצחונות ו-108 הפסדים.
באוגוסט 1994, לאחר עונה אחת כעוזר מאמן באורלנדו מג'יק, מונה למאמן הראשי של סן אנטוניו ספרס במקומו של ג'ון לוקאס.
בעונת השיגה סן אנטוניו את המאזן הטוב ביותר בליגה (62–20), והעפילה לגמר האזור המערבי בפלייאוף, הודות ליכולת שיא של ה-MVP של העונה דייוויד רובינסון.
בעונה העוקבת רשמו הספרס את המאזן השני בטיבו במערב (59–23), והודחו בחצי גמר המערב על ידי יוטה ג'אז.
בתחילת עונת נפצע רובינסון בגבו, ובהיעדרו הפכה הקבוצה לאחת החלשות ביותר בליגה; כאשר עמד מאזן הספרס על 3 ניצחונות ו-15 הפסדים, פיטר הג'נרל מנג'ר גרג פופוביץ' את היל מאימון הקבוצה, ומינה את עצמו למחליפו.
בין השנים 1999–2003 אימן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פורדהם, אשר בניו יורק.
לאורך התקופה השיגה הקבוצה 36 ניצחונות ו-78 הפסדים (31.6%), ולאחר שרשמה את מאזנה הגרוע אי פעם (2–26) בעונת 2002/2003, פוטר היל מתפקידו.
לאורך התקופה אימן בפורדהם את שחקן ה-NBA לעתיד סמוש פארקר, ואת השחקן הישראלי מושון יעקוסי.
בינואר 2006 מונה היל למאמן הראשי של סיאטל סופרסוניקס, במקומו של בוב וייס.
עד לסיום עונת רשמה סיאטל תחת היל מאזן שלילי 22–30, ובעונה העוקבת העמידה יחס ניצחונות דומה; 31–51. בקיץ 2007 פוטר היל מתפקידו, ובמקומו מונה פי.
בשנת 2011 אימן לתקופה קצרה את קבוצת "טוקיו אפאצ'י" מליגת העל היפנית.
בפברואר 2016 מונה לעוזרו של מאמן פיניקס סאנס הנכנס, ארל ווטסון, אשר החליף את ג'ף הורנסק כמאמן הקבוצה.
בסיום עונת עזב את הסאנס, ומאז לא חזר לאמן.
בוב וקרול וטד ואליס הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1969 בבימויו של פול מזורסקי שגם כתב את התסריט ביחד עם לארי טאקר.
בתפקידים הראשיים - נטלי ווד, רוברט קאלפ, אליוט גולד ודיאן קנון.
העלילה מתרכזת באורח החיים הקליפורני בראשית שנות השבעים.
על רקע המהפכה המינית, זוג מתוחכם ומודרני מנהל חיי נישואין פתוחים המבוססים על אהבה חופשית.
זוג חברים שמרניים מזועזעים מהתנהגותם אך לאט מקבלים אותה וזה נגמר בחילופי זוגות.
נושא זה היה בזמנו חדשני והסרט זכה להצלחה מסחרית גדולה.
זה היה סרטו המלא הראשון של מזורסקי והצלחתו איפשרה למזורסקי להמשיך לכתוב, להפיק ולביים סרטים נוספים.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר - אליוט גולד
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - דיאן קנון
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר -פול מזורסקי ולארי טאקר
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - ריצ'רד לנג
דיאן קנון הייתה מועמדת גם לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה ומבטיחה.
כותבי התסריט זכו בפרס גילדת הכותבים של אמריקה.
בוב וקרול סנדרס (רוברט קאלפ ונטלי ווד) הם זוג צעיר ואמיד מלוס אנג'לס.
הם מגיעים לסוף שבוע להתנסות קבוצתית במקום מרוחק ביחסי אהבה חפשית ולא מילולית.
אנשי הקבוצה מגלים את סודותיהם, מסתכלים אחד בשני מקרוב ומתחבקים.
לאחר זאת הם נפגשים עם זוג חברים קרובים, טד ואליס הנדרסן (אליוט גולד ודיאן קנון) שהם שמרנים ומתקשים לקבל את דעתם של בוב וקרול על יחסי אהבה.
בוב הוא במאי סרטים מצליח.
הוא מגלה לקרול כי קיים יחסים עם אחת מעוזרות ההפקה.
להפתעתו קרול מקבלת זאת בהבנה לאחר ששוכנעה שהיחסים היו רק פיזיים ושהוא אוהב רק אותה.
היא מגלה זאת לאליס וזאת נדהמת מתגובתה.
היא מתחילה לריב עם טד שמגלה הבנה להתנהגותה של קרול.
אליס הולכת להתייעצות עם פסיכיאטר (דונלד מוניק), אך הוא לא עוזר לה.
כאשר בוב חוזר בפעם אחרת מסן פרנסיסקו, הוא נדהם לגלות גבר בחדר המיטות שלהם.
זה מדריך הטניס של קרול.
בתחילה הוא כועס אבל כשקרול מגלה לו שזה היה רק קשר פיזי הוא נרגע ואפילו שותה כוסית עם המאמן...
שני הזוגות נוסעים לבילוי משותף בלאס וגאס.
בוב וקרול מספרים על יחסי קרול והמאמן ואז מגלה טד לאליס כי בעת נסיעת עסקים במיאמי היו לו יחסים עם אישה אחרת.
אליס הכועסת על יחסי המין של כולם והיא מציעה לבצע חילופי זוגות.
לאחר ויכוח הם מסכימים, מתפשטים, נכנסים למיטה רחבה אחת ומתגפפים אחד עם בת הזוג השנייה.
לאחר זה הם יורדים לקזינו, עוברים ומסתכלים מקרוב על פני אנשים ללא דיבור, כפי שלמדו בקבוצה, כשברקע מושמע שירו של ברט בכרך "what the world needs now is love".
דניאל רוברט גרהאם היה פוליטיקאי וסופר אמריקאי, שכיהן כמושלהּ ה-38 של מדינת פלורידה בשנים 1979–1987, ולאחר מכן כחבר מטעמה בסנאט של ארצות הברית מ-1987 עד 2005. הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית.
גרהאם, יליד קורל גייבלס, זכה בבחירות לבית המחוקקים של פלורידה לאחר תום לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
לאחר ששירת בשני בתי בית המחוקקים בפלורידה, נבחר גרהאם בבחירות 1978 אל מושל פלורידה, ונבחר מחדש בשנת 1982. בבחירות 1986 לסנאט גבר גרהאם על הסנאטורית הרפובליקנית המכהנת פאולה הוקינס.
הוא סייע לייסוד המועצה למנהיגות דמוקרטית (Democratic Leadership Council) ובסופו של דבר הפך ליושב ראש ועדת המודיעין של הסנאט.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004 התמודד גרהאם למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, אך פרש בטרם הבחירות המקדימות.
באותה שנה מיאן להתמודד מחדש לסנאט, ופרש מהחיים הפוליטיים.
לאחר חייו הפוליטיים היה גרהאם יו"ר-משותף של הוועדה הלאומית לחקר דליפת הנפט במפרץ מקסיקו וכחבר בוועדת חקירת המשברים הפיננסיים ובוועדה המייעצת החיצונית של סוכנות הביון המרכזית.
בהווה, הוא עובד ב"מרכז לשירות ציבורי ע"ש בוב גרהאם" באוניברסיטת פלורידה.
הוא כיהן גם כיו"ר המועצה למניעת התפשטות נשק להשמדה המונית וטרור.
בשנת 2011 הוציא לאור את הרומן הראשון שלו, מותחן בשם "המפתחות לממלכה".
בנוסף על כך, גרהאם חיבר שלושה ספרי עיון: "ימי עבודה: גילוי פלורידה בעבודה", "ענייני מודיעין", ו"אמריקה: ספר ההוראות לבעלים".
גרהאם נולד בקורל גייבלס שבפלורידה, הצעיר מבין ארבעת ילדיהם של בנם של הילדה אליזבת' (לבית סימונס; מורה בבית ספר) וארנסט ר.
גרהאם, חבר הסנאט המדינתי של פלורידה.
אחיו הם פיליפ גרהאם, לשעבר מוציא לאור של העיתון "וושינגטון פוסט" (1915–1963); ויליאם ומרי קרואו.
בשנת 1959 נישא גרהאם לאדל קורי ממיאמי שורס.
נולדו להם ארבע בנות, ואחת מהן היא גוון גרהאם, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של פלורידה.
בשנים 1952–1955 למד גרהאם בבית הספר התיכון מיאמי סיניור, ובשנתו האחרונה כתלמיד היה נשיא מועצת התלמידים של התיכון.
הוא היה נאמן בינלאומי של "מועדון המפתח", ארגון השירות של המלכ"ר הבין-לאומי "קיוואניס" (Kiwanis).
בהיותו תיכוניסט במיאמי זכה גרהאם בפרס סיגמא צ'י, העיטור הגבוה ביותר של בית הספר.
בשנת 1959 השלים באוניברסיטת פלורידה לימודי תואר ראשון במדע המדינה, שם היה חבר בסניף אפסילון זטא של אחוות פי בטא קפא.
בהמשך, ב-1962, קיבל תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד.
גרהאם נבחר ב-1966 לבית הנבחרים של פלורידה.
בשנים 1967 ו-1968 נבחר מחדש, ובכל פעם ייצג את מחוז מיאמי-דייד.
בבחירות 1970 נבחר לסנאט של פלורידה, גם הפעם כנציג מחוז מיאמי-דייד.
איחוד מחדש של מחוזות בחירה במהלך כהונתו, הסב למחוז הבחירה של גרהאם חלקים מצפון מחוז דייד ודרום מחוז ברוארד, וחרף השינויים הדמוגרפיים במחוזו, הוא נבחר מחדש לסנאט המדינתי גם ב-1972 וגם ב-1976.
גרהאם נבחר למושל פלורידה בשנת 1978 לאחר בחירות מקדימות בנות שבעה מתמודדים במפלגה הדמוקרטית, בהן התמקם תחילה במקום השני לאחר רוברט ל.
שווין , התובע הכללי של פלורידה.
לאחר סיבוב מכריע, גרהאם גבר על שווין ונבחר למועמד המפלגה הדמוקרטית.
עם ניצחון זה הגשים את חלומו של אביו.
ארנסט גרהאם התמודד ללא הצלחה למועמדות הדמוקרטית למושלות פלורידה עוד ב-1944. בוב גרהאם נבחר מחדש בשנת 1982 עם 65 אחוזים מקולות הבוחרים, לאחר שגבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית סקיפ באפאליס מפאלם ביץ', חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של פלורידה.
כמושל, שם פעמיו אל החינוך, והטעים את החשיבות בשיפור מערכת האוניברסיטאות הציבוריות בפלורידה.
בשלהי כהונתו השנייה מערכת האוניברסיטאות הציבוריות נמנתה בין מערכות האוניברסיטאות הציבוריות הטובות ביותר בכלל ארצות הברית, ובתי הספר הציבוריים של פלורידה לצד והמכללות הקהילתיות בה שיפרו משמעותית את מעמדם האקדמי.
בנוסף, ממשל גרהאם התמקד בפיזור כלכלי ומדיניות סביבתנית.
בתקופת כהונתו כמושל הוסיפה המדינה 1.2 מיליון משרות, ולראשונה בתולדות המדינה ההכנסה לנפש עלתה על הממוצע הלאומי של ארצות הברית.
במשך שלוש מתוך שמונה שנותיו כמושל דורגה פלורידה על ידי חברת רואי החשבון "גרנט ת'ורנטון" (Grant Thornton) כבעלת האקלים העסקי הטוב ביותר מכל המדינות בארצות הברית.
גרהאם השיק גם את התוכנית הנרחבת ביותר בהיסטוריה של פלורידה לחיזוק איכות הסביבה, שהתמקדה בשימור אדמות בסכנת הכחדה.
במהלך כהונתו אלפי דונמים של אדמות מאוימות שהיו חשובות לסביבה הולאמו למען הכנסתן לסטטוס "הגנה מלאה".
מבין הישגיו הגדולים ניתן למנות השקת תוכנית "הצלת האוורגליידס ", אליה הצטרפה בהמשך הממשלה הפדרלית של ארצות הברית בהתחייבות להשיב את אזורי האוורגליידס לגדולתם.
גרהם עזב את משרד המושל עם שיעור תמיכה בן 83%.
על פי "הניו יורק טיימס", הוא היה אחד מהפוליטיקאים הפופולריים ביותר בפלורידה.
בנובמבר 1986 נבחר גרהאם אל הסנאט של ארצות הברית, לאחר שגבר על הסנאטורית המכהנת פאולה הוקינס מהמפלגה הרפובליקנית, ברוב של 55% מקולות הבוחרים (הוקינס גרפה 45% מהקולות).
לקראת הבחירות ב-2004 הודיע כי לא יתמודד לתקופת כהונה רביעית בסנאט.
עם פרישתו מהסנאט בינואר 2005, חתם גרהאם שירות ציבורי בן 38 שנה.
במשך עשור היה גרהאם חבר ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית, ובראשה ישב במהלך ולאחר פיגועי 11 בספטמבר, ולקראת מלחמת עיראק.
הוא הוביל את חקירת הקונגרס המשותפת לאירועי 11 בספטמבר.
כיו"ר ועדת המודיעין של הסנאט, התנגד גרהאם למלחמה בעיראק ונמנה בין 23 הסנאטורים שהצביעו נגד בקשת נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לשימוש בכוח צבאי נגד עיראק.
לאחר שנפגש עם מנהיגי הכוחות המזוינים בפברואר 2002, וביקש ובדק את מסמכי הערכת המודיעין הלאומי, אמר כי הוא חש כי "מטפללים אותנו והתוצאה הולכת להסיח את דעתנו ממיקומם של אויבנו האמתיים".
הוא המשיך להתנגד למלחמת עיראק באומרו בשנת 2008:
בשנת 2004 הוציא גרהאם לאור ספר בשם: "ענייני מודיעין: ה-CIA, ה-FBI, ערב הסעודית והכישלון של אמריקה במלחמה בטרור".
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988, 1992 וב-2000 היה גרהאם מועמד אפשרי לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית.
הוא נמנה בין מועמדיו הסופיים של המועמד הדמוקרטי לנשיאות ומושל ארקנסו ביל קלינטון ב-1992, וגם בשנת 2000 דווח כי המועמד הדמוקרטי לנשיאות אל גור שקל לבחור בגרהאם כעמיתו למירוץ.
בדצמבר 2002 הודיע גרהאם על מועמדותו לנשיאות ארצות הברית לקראת הבחירות לנשיאות ב-2004. ב-31 בינואר 2003 הוא עבר ניתוח לב פתוח ומסע הבחירות שלו נקלע בעקבות זאת לקשיים.
ב-7 באוקטובר 2003 הכריז על פרישתו מהמירוץ הנשיאותי.
בנובמבר שלאחר מכן הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת בסנאט.
לאחר שג'ון קרי היה למועמד המשוער של המפלגה הדמוקרטית לנשיאות במרץ 2004, היה גרהאם מועמד רציני לתפקיד סגן הנשיא כעמיתו למירוץ של קרי.
המרכז מספק לסטודנטים הזדמנויות להתאמן לקראת תפקידי מנהיגות עתידיים ולקהילת האוניברסיטאות לעסוק בקביעת וחקר מדיניות.
ב-2009 פרסם ספר עיון נוסף, ומאז פרישתו מהסנאט גרהאם נהיה למחבר וחבר ב"הדיאלוג הבין-אמריקאי", קבוצת חשיבה לענייני יחסים בין-לאומיים בוושינגטון הבירה.
בוב ובובט (בהולנדית: Suske en Wiske, בצרפתית: Bob et Bobette) היא סדרת קומיקס פרי עטו של הקומיקסאי הבלגי וילי ונדרסטין, שפופולרית במיוחד בפלנדריה ובהולנד.
סדרת "בוב ובובט" החלה להתפרסם בשנת 1945, ביומון הבלגי .
בין השנים 1984–1959 התפרסמה הסדרה במגזין .
שם, בהשפעתו של המנהל והיוצר הרז'ה, השתנה סגנון הקומיקס שלה והפך דומה יותר לסגנון הקו הנקי.
עלילת הקומיקס סובבת סביב הרפתקאותיהם של הנערים המיודדים בוב ובובט, יחד עם חבריהם ובני משפחתם.
בסיפורים משולבים אלמנטים של קומדיה, פנטזיה ומדע בדיוני, כמו חיות מדברות, מסעות בזמן ורוחות רפאים.
אחרי מותו של וילי ונדרסטין, אולפני ונדרסטין המשיכו להפיק את הקומיקס.
"בוב ובובט" ממשיך להתפרסם מדי יום בעיתון De Standaard, וספרים חדשים יוצאים לאור; נכון לדצמבר 2022, פורסמו 403 חוברות.
חוברות בוב ובובט תורגמו לשפות רבות, ורובן ככולן גרמנית וצרפתית.
גם גיבורי המשנה של הקומיקס זכו לסדרות שלהם.
רבות מחוברות גיבור העל של בוב ובובט, וילבור, ראו אור רק בגרמנית.
על בסיס דמויות הסדרה יוצרו סרטים, הצגות, סדרות הנפשה, צעצועים, משחקים, פסלונים, כלי אוכל ועוד מוצרים ושירותים.
ב-1992 שודרה סדרת טלוויזיה של בוב ובובט בישראל, שהשתמשה בשמות הצרפתיים של הגיבורים הראשיים ובשמות האנגליים של גיבורי המשנה.
רוברט פרנס מארי דה מור , הנודע בשם העט בוב דה מור (Bob de Moor), היה קומיקסאי ומאייר בלגי.
בוב דה מור נולד באנטוורפן ב-20 בדצמבר 1925, והחל לצייר בגיל שלוש.
הוא גדל בעיירת נמל, וגילה עניין מיוחד בהתבוננות בכלי שיט ורישומם.
לאחר סיום בית הספר התיכון למד באקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן.
בשנת 1989 התמנה למנהל האמנותי של חברת ההוצאה לאור הבלגית du Lombard וכיהן גם כיו"ר מועצת המנהלים של ה-CBBD (מרכז הקומיקס הבלגי) בבריסל עד יום מותו.
ב-26 באוגוסט 1992 מת דה מור כתוצאה מסרטן הריאה.
בנו, יוהאן דה מור, השלים את הספר האחרון בסדרת הקומיקס שלו Cori le Moussaillon, שנותר לא גמור.
עמיתו של דה מור, ז'אק מרטין, אמר ש.
כישרון זה של דה מור הוביל לכך שפעמים רבות התבקש להשלים יצירות לא גמורות של אמנים אחרים.
בשנת 1949 הצטרף דה מור לאולפני הרז'ה.
בזכות יכולתו לצייר בסגנון כמעט זהה לזה של הרז'ה, הוא קודם במהירות והשתתף בהפקת רבים מספרי טינטין, בעיקר בעריכת מחקר רקע לסיפורים, רישום סקיצות וצביעה.
עטיפת הספר האי השחור צוירה על ידי דה מור.
בנוסף טען דה מור שצייר את רוב הספר טינטין והפיקורוס, טענה שהוכחשה על ידי הרז'ה.
במקביל יצר דה מור קומיקס משלו, בעיקר את סדרות הקומיקס Barelli ו-Cori le Moussaillon אותן פרסם במגזין טינטין.
הוא גם השלים את הספר שלושת הנוסחאות של פרופסור סאטו מסדרת בלייק ומורטימר, לאחר מותו של מחברו, אדגר פ.
דה מור אייר גם את עטיפת האלבום A World of Machines של הלהקה הבלגית The Machines.
רוברט אלפונזו טאפט השלישי הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו ה-67 בשנים 1999–2007.
טאפט הוא בן למשפחה שממנה יצאו דמויות רבות בהיסטוריה של הפוליטיקה והממשל האמריקאי.
טרם כהונתו כמושל הוא שימש כחבר בית הנבחרים של אוהיו בשנים 1976–1981, כחבר מועצת מחוז המילטון בשנים 1981–1990, וכמזכיר המדינה של אוהיו תחת המושל ג'ורג' ווינוביץ' בשנים 1991–1999. לאחר סיום כהונתו כמושל החל טאפט לעבוד עבור אוניברסיטת דייטון.
בוב טאפט נולד בבוסטון, כבנם של הסנאטור רוברט טאפט ג'וניור ושל בלנקה דנקן נואל.
סבו מצד אביו היה מנהיג הרוב בסנאט רוברט טאפט.
סבא-רבא מצד אביו היה נשיא ארצות הברית ונשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט.
סבא-רבא-רבא מצד אביו היה התובע הכללי ומזכיר המלחמה של ארצות הברית אלפונזו טאפט.
טאפט גדל בסינסינטי, שם הוא למד בבית הספר היסודי המחוזי עד שנתו התשיעית בבית הספר וסיים את חוק לימודיו בבית הספר התיכון הפרטי בקונטיקט שקרוי על שם רב-סבו, ויליאם האוורד טאפט.
הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת ייל, שם הוא היה חבר האגודה הפוליטית של האוניברסיטה, וב-1963 סיים את לימודיו לתואר בוגר אוניברסיטה בפוליטיקה וממשל.
לאחר סיום לימודיו ועד 1965 הוא היה מתנדב בחיל השלום בטנזניה.
בהמשך הוא למד בבית הספר למנהל ציבורי ויחסים בינלאומיים על שם וודרו וילסון באוניברסיטת פרינסטון, שם הוא השלים לימודי תואר מוסמך אוניברסיטה בפוליטיקה וממשל ב-1967. ב-1976 הוא קיבל תואר במשפטים מהקולג' למשפטים של אוניברסיטת סינסינטי.
בשנים 1976–1981 כיהן טאפט כחבר בית הנבחרים של אוהיו מטעם המפלגה הרפובליקנית.
לאחר מכן ועד 1990 הוא שימש כחבר מועצת מחוז המילטון.
ב-1986 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות למשרת סגן מושל המדינה כעמיתו למרוץ של המושל לשעבר ג'ים רודס.
ב-1990 נבחר טאפט כמזכיר המדינה של אוהיו, לאחר שניצח בבחירות את מזכיר המדינה המכהן, הדמוקרט שרוד בראון.
ב-1994 הוא נבחר לכהונה נוספת בתפקיד לאחר שניצח בבחירות את מועמד הדמוקרטים דן בריידי.
ב-1998 נבחר טאפט כמושל אוהיו לאחר שניצח בבחירות את מועמד הדמוקרטים לי פישר ברוב של 50 אחוזים מול קולות הבוחרים מול 45 האחוזים שהצביעו עבור פישר.
בבחירות לכהונה שנייה, שהתקיימו ב-2002, הוא ניצח את מועמד הדמוקרטים טים הייגן ברוב של 58 אחוזים מקולות הבוחרים מול 38 האחוזים שהצביעו עבור הייגן.
תוכנית "החזית השלישית" (Third Frontier), שהחלה בתקופת ממשלו של טאפט, נחשבת להצלחה כבירה בהצעדתה של כלכלת אוהיו אל המאה ה-21. התוכנית מתמקדת בהקצאת תקציבים למיזמי מחקר, פיתוח ומסחור של תעשיות ומוסדות ההנדסה הביו-רפואית, האנרגיה החלופית ותעשיות ההנעה המתקדמת, בנוסף למיזמים נוספים.
בשנים 2003–2008 השקיעה התוכנית סכומים של 681 מיליון דולר, שהניבו החזר השקעה של 6.6 מיליארד דולר ויצרו 41,300 משרות.
המרכז לתאי גזע ולרפואה רגנרטיבית
ב-2003 העניקה מדינת אוהיו סכום של 19.4 מיליון דולר להקמת המרכז לתאי גזע ולרפואה רגנרטיבית.
טאפט העביר את הסכום באופן אישי למכון השוכן בקליבלנד.
ב-2006 העבירה המדינה 8 מיליון דולר נוספים מתוכנית המחקר והמסחור הביו-רפואי שלה, שממשלו של טאפט הקים במסגרת תוכנית החזית השלישית.
ב-2009 הוכר המרכז כגוף מוביל אזורי, הקים ארבע חברות בת, ניהל 51 ניסויים קליניים, טיפל ביותר מ-250 מטופלים באמצעות תאי גזע בוגרים, וטיפול ב-60 מטופלים נוספים באמצעות שיטות טיפול אחרות.
בתחילה כהונתו של טאפט כמושל, התמודדה אוהיו עם משבר במערכת החינוך, כאשר כמחצית מהתלמידים נכשלו במבחני חובה.
מיזם "הבנייה מחדש של בתי הספר של אוהיו" (Rebuilding Ohio Schools) של טאפט, היה מיזם שאפתני שבו הושקעו 10 מיליארד דולר במשך 12 שנים בבניית בתי ספר חדשים.
ממשל טאפט ניהל בסופו של דבר את הגידול הרב ביותר במימון מערכת החינוך בהיסטוריה של המדינה.
על פי מחלקת החינוך של ארצות הברית, הישגי התלמידים באוהיו השתפרו במהלך תקופת כהונתו של טאטפט, כולל ציוני המתמטיקה של תלמידי כיתות ד' וח', ועליית ציוני התלמידים מעל הממוצע הלאומי בכל המקצועות.
מספרם של התלמידים שסיימו את לימודיהם בבית הספר התיכון גדל, ובשנת הלימודים 2006–2007 עלה שיעור התלמידים המצטיינים במדעים בכיתה ח' בשיעור הגבוה ביותר בכל ארצות הברית.
טאפט חתם על חוק שעל פיו נפתחה תוכנית פיילוט למלגות לבחירה חינוכית באוהיו, שהרחיבה את אפשרויות הבחירה של התלמידים בבתי ספר כושלים, ואת תוכנית המענקים להזדמנויות ללמידה בקולג', שהרחיבה את המענקים ל-11,000 סטודנטים חדשים.
בינואר 2003 חתם טאפט על חוק שהגביל את הנזקים הלא כלכליים בתביעות על פציעות.
החוק הגביל נזקים כאלו ל-350,000 דולר וקבע תקופת התיישנות עליהם.
בינואר 2005 חתם טאפט על חוק שהוצע על ידי הסנאטור סטיב סטייברז, שקבע מגבלה נוספת על תביעות נזיקין.
בדצמבר 2000 חתם טאפט על חוק שקבע כי הכביש הבין-מדינתי מספר 76 ייקרא "כביש הזיכרון למסדר הצבאי של לב הארגמן".
ביולי 2001 הוא חתם על חוק שהתיר לבית הספר המחוזיים להעניק תעודת בגרות לוותיקי מלחמת העולם השנייה שנקראו לשירות צבאי לפני שקיבלו את התעודה.
בנובמבר אותה שנה, עם תחילת המלחמה העולמית בטרור, חתם טאפט על חוק התשלומים הצבאיים, שהגן על הטבותיהם של עובדי המדינה שנקראו לשירות צבאי מלא.
ב-2003 הוא חתם על חוק שהוגש על ידי הסנאטור סטיב סטייברז, שנתן ארכה נוספת לחיילים בשירות פעיל לשלם את מיסי הרכוש שלהם ללא חיוב בריבית פיגורים.
ב-2004 חתם טאפט על חוק לשינוי שמו של "כביש מייקל א.
פוקס" ל"כביש ותיקי המלחמה של מחוז באטלר", והכריז על חודש נובמבר כחודש "העסקת החיילים המשוחררים" באוהיו.
ב-2005 חתם טאפט על חוק להקמת קרן רווחה לחיילים פצועים, שהתיר למשלמי המיסים לתרום חלק מהחזרי המס שלהם לסיוע למתן מענקים לחיילים פצועים.
ב-2006 הוא ביצע פעולת שתדלנות מוצלחת, יחד עם אחרים, להוביל להצטרפות לאימוני המשמר הלאומי האווירי של אוהיו בספרינגפילד.
טאפט חתם על מספר רב של חוקים נוספים שהרחיבו את ההטבות לאנשי הצבא, וב-2006 הוענקה לו מדליית ההצטיינות על שם צ'ארלס דיק של אגודת המשמר הלאומי של ארצות הברית.
רעייתו של טאפט, הופ, פתחה את יוזמת "העורף של אוהיו", שהיא מסד נתונים מקוון על עסקים וגופי צדקה שמעניקים הנחות ושירותים לחיילים המשוחררים.
ב-2003 חשף טאפט את "תוכנית המשרות והקדמה" שלו, שעלותה הייתה 5 מיליארד דולר בפריסה על פני עשר שנים לשיפוץ הכבישים והדרכים של אוהיו.
בין המיזמים הבולטים היו מיזם הכביש העוקף של וילמינגטון בעלות של 97 מיליון דולר, מיזם כביש הטבעת הפנימי של קליבלנד בעלות של מיליארד דולר, וגשר בטולידו בעלות של 220 מיליון דולר.
ב-2003 חתם טאפט על חוק להעלאת המיסים הגדולה ביותר בהיסטוריה של אוהיו, שכללה מס מכירות זמני לשנתיים בשיעור של אחוז אחד שהכניס 2.9 מיליארד דולר במהלך השפל הכלכלי הלאומי.
ב-2005 הוא חתם על חוק לרפורמה כללית במיסוי, כולל קיצוץ במס ההכנסה בשיעור של 21 אחוזים במשך חמש שנים, הפחתת מס המכירות בחצי אחוז, ביטול מס זיכיונות התאגידים במשך חמש שנים, וביטול מס רכוש במשך ארבע שנים.
ב-2001 נפגש טאפט יחד עם אישים אחרים מאוהיו בקליבלנד כדי להעביר קריאה מאוחדת לקונגרס להעניק מימון למרכז המחקר על שם גלן של נאס"א, שניהל מיזמי מחקר שכללו אנרגיה חלופית ויעילה יותר, ולקבוע את נאס"א כגוף המוביל במחקר הביו-טכנולוגי.
ב-2005 הורה טאפט שמחלקת התחבורה של אוהיו תעשה שימוש במיליון גלונים (3,800 מ"ק) של ביו דיזל B-20 וב-30,000 גלונים (110,000 ליטרים) של אתנול E85 בשנה, תוך בחירת כלי רכב עם מערכת דלק גמישה ברכישותיה.
מחלקת התחבורה עשתה שימוש בדלקים חלופיים מאז 1999, ובעת הכרזתו זו של טאפט כבר היו בשימושה 193 כלי רכב כאלה.
טאפט גם הורה שמאגרי אתנול ייבנו בכל האתרים החדשים של מחלקת התחבורה.
בהמשך אותה שנה האיץ טאפט בקונגרס להרחיב את הטבות המס לכל אלו שיתקינו תחנות תאי דלק.
כחלק מתוכנית החזית השלישית של אוהיו, אושרו כבר 100 מיליון דולר במענקים למחקר תאי דלק.
התוכנית גם ייעדה 25 מיליון דולר מהקרן להלוואות אנרגיה לשימוש במשך חמש שנים עבור חברות לייצור טורבינות רוח, והקצאת 1.2 סנט לכל קילוואט שעה שיופק על באמצעות אנרגיית רוח.
טאפט קרא לתוכנית פיילוט להפקת דלק סילוני מפחם, העברת המידע הגאולוגי של אוהיו על משאבי דלק מאובנים לפורמט דיגיטלי, ואישור מחודש של מחויבות המדינה ל-FutureGen, יוזמת פחם נקי.
בין השנים 1998–2007 קצב צמיחת מגזר התעשייה הירוקה של אוהיו היה הרביעי בכל ארצות הברית ועמד על 7.3 אחוזים.
טאפט הקדיש זמן משמעותי במהלך כהונתו כמושל לקידום הימות הגדולות, כולל פעולות שתדלנות בקונגרס למימון המוקדש למיזמי שיקום, וחתימה על אמנות יחד עם 8 מדינות ארצות הברית ו-2 פרובינציות קנדיות לשימור האזור.
אמנות אלו כללו את "אסטרטגיית השימור וההגנה של הימות הגדולות", שקראה להשקעה של 20 מיליארד דולר בניקוי וחידוש הימות, "ההסכם למשאבי מים יציבים של הימות הגדולות ואגן נהר סנט לורנס", שכוון למנוע נזקים חדשים באזור, ו"הברית המשותפת למשאבי מים יציבים של הימות הגדולות ואגן נהר סנט לורנס".
ב-2001 הסכים טאפט ל-Annex 2001, תוספת ל"הסכם הימות הגדולות".
ב-2008 הוא הצטרף למועצת המנהלים של "ברית הימות הגדולות" כדי לסייע לקידום יישום יעיל של ההסכם.
במאי 2005 חתם טאפט על חוק שנודע בכינוי "חוק אמי", שהחמיר את ההגבלות על שחרור בערבות לחשודים באלימות במשפחה.
בפברואר 2006 הטיל טאפט וטו על הצעת חוק שעברה בשני בתי המחוקקים של אוהיו להסרת סעיף "הגלוי לעין" בחוק נשיאת הנשק הסמויה של המדינה.
הצעת החוק גם מנעה מהעיתון The Plain Dealer מלפרסם את השמות והכתובות של מחזיקי הרישיון.
על כל פנים, סעיף זה התקבל בסופו של דבר כאשר עקפה האספה הכללית את הווטו, המקרה הראשון של עקיפת וטו באוהיו לאחר 30 שנה.
על טאפט נמתחה ביקורת במהלך כהונתו כמושל על כך שהתיר להגדיל את ההוצאות ואת המיסים באוהיו.
בתקופת כהונתו של טאפט הונהג מחדש עונש המוות באוהיו.
בתקופות כהונתו הוצאו להורג 24 נידונים באמצעות זריקת רעל, ובכך הייתה אוהיו למדינה הראשונה שבה מספר ההוצאות להורג היה גבוה בהשוואה לאלו שבמדינות הדרום.
מנגד, המתיק טאפט עונש מוות אחד.
האגודה הלאומית לביטול חוקי ההפלות נגד טאפט
טאפט היה נתון לתביעה פדרלית ב-2005, "האגודה הלאומית לביטול חוקי ההפלות נגד טאפט" (NARAL v.
Taft), בעקבות החלטתו לאפשר את מכירתן של לוחיות רישוי עם הכיתוב "בחר בחיים" (Choose Life, לוחיות רישוי שניתן לרכוש במדינות רבות בארצות הברית עם כיתוב זה שמהווה הבעת דעה נגד הפלות מלאכותיות), ושהתקבולים ממכירת לוחיות אלו נועדו לגייס תרומות למרכזי משברי הריון ומרכזי אימוץ.
לוחיות אלו נחשבו על ידי האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות כאפליה על בסיס השקפת עולם, ובכך נוגדות את חוקת ארצות הברית.
בית המשפט המחוזי באוהיו דחה את התביעה של האיגוד, ובהמשך הם משכו את עתירתם מבית המשפט הפדרלי השישי לערעורים של ארצות הברית.
במהלך תקופות כהונתו של טאפט כמושל, השקיע המשרד לפיצויי עובדים של אוהיו (BWC) מאות מיליוני דולרים בהשקעות בלתי קונבנציונליות בעלות סיכון שנוהלו על ידי תומכי המפלגה הרפובליקנית שהעבירו תרומות גדולות למסעות הבחירות של פקידי ממשל בכירים במדינה.
אחת ההשקעות הייתה השקעה במטבעות נדירים, שנוהלה על ידי מגייס התרומות והפעיל הפוליטי במפלגה טום נו, והובילה לבדיקה מדוקדקת בשל אובדן של שני מטבעות שערכן היה יותר מ-300,000 דולר.
בחקירה נוספת נחשף שהשקעות נוספות בגיבוי המדינה בשווי של 10 עד 12 מיליון דולר אבדו גם הן ושרק 13 מיליוני דולרים מתוך 50 מיליוני הדולרים של ההשקעה הראשונית היו בנמצא.
טום נו הורשע בניהול מיזם בלתי חוקי, בגנבת 13 מיליוני דולרים, ובניהול פנקסנות כפולה.
טאפט ונו קיימו יחדיו 45 סבבי משחק גולף, שלא דווחו, וכתוצאה מכך הורשע גם טאפט על קבלת מתנות לא מדווחות.
ב-1996 העבירה האספה הכללית של אוהיו, שנשלטה אז על ידי המפלגה הרפובליקנית, חוק שקבע שמדינת אוהיו תשקיע כספים אך ורק באיגרות חוב.
מגוון של מנהלי קרנות וברוקרים הציע אז את שירותיהם.
ב-1999 הוציא טאפט צו מושל שחברי הקבינט שלו, עוזריהם וחברי סגל הממשל הבכיר יעברו הדרכה בענייני אתיקה של ארבע שעות מדי שנתיים.
ב-2001 הבהירה ועדת האתיקה של אוהיו שכל סבב משחק גולף שעלותו תשולם על ידי לוביסטים, שהתשלום עבורו יעלה על 75 דולר, חייב להיות מדווח.
טאפט הצהיר שהוא לא היה מודע להבהרה זו עד 2005, לאחר שהדבר צץ בדיווחי התקשורת בנוגע לשערוריית קוינגייט.
בשאלון שמילא ב-2003 לקראת מינוי אפשרי לוועדת כביש האגרה של אוהיו, ציין תואמס נו, שהיה אז בעיצומה של חקירת שערוריית קוינגייט, שמעולם לא היו לו עסקים עם המדינה, אף על פי שהדבר לא היה נכון.
טאפט עצמו יידע את הוועדה על כשל אפשרי בגילוי של עובדות אלו, והציע את שיתוף הפעולה שלו בתיקון המצב באמצעות פתיחה בחקירה.
ב-17 באוגוסט 2005 הוגש אישום נגד טאפט בארבעה סעיפי אישום על כך שלא דיווח על סבבי גולף ששולמו על ידי לוביסטים, וכן על כמה מתנות בלתי מדווחות.
ב-Associated Press דווח שהשווי הכולל של לפחות 52 מתנות לא מדווחות הגיע לכ-5,800 דולר, שכללו: