tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסיס רמת דוד הוקם בתקופת המנדט הבריטי ב-1937 על ידי חיל האוויר הבריטי כחלק מהתבססות צבא בריטניה בארץ ישראל וכחלופה לשדה התעופה חיפה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצו בסיסי הצבא הבריטי בארץ ישראל על ידי טייסי חילות האוויר של גרמניה ואיטליה ובין השאר הופצץ שדה התעופה בחיפה.
כאמצעי זהירות ועל מנת לצמצם סיכון לפגיעה בתחמושת החליטו הבריטים בשדה התעופה רמת דוד להרחיק את מאגרי התחמושת משדה התעופה ובחרו באזור ריק כ-2 ק"מ ממזרח לשדה התעופה להקמת בונקרי התחמושת.
הבונקרים נבנו במהלך 1941 והבריטים בנו 3 בונקרים תת-קרקעיים שחלקם העליון בולט מעל הקרקע.
בניית הבונקרים נעשתה בעזרת בטון מזוין כשקירות בטון הגנו על פתחיהם ועירומי אדמה הגנו על קירותיהם.
כדי להסוות את הבונקרים נטעו הבריטים חורשת אקליפטוסים מסביבם.
לאחר סיום המנדט והקמת מדינת ישראל ננטשו המבנים ובהמשך ננעלו מחשש לפגיעה בנכנסים אליהם.
במאה ה-21 עבר המקום תהליך פיתוח והתאמה למטיילים ורוכבי אופניים והוצב בה שילוט וכן שולחנות, ספסלים ומתקני פיקניק.
הפיתוח נעשה ביוזמתו ותרומתו של קונסול הכבוד של סלובניה בישראל, מר עדי רוזנפלד, ובשיתוף קק"ל והמועצה האזורית עמק יזרעאל.
לאחר השלמת פיתוח האתר שונה שם החורשה ל"חורשת סלובניה".
תהליך הפיתוח כלל שני בונקרים שהוסבו למחסני אחסון ורפאות של עתיקות שנמצאו בעמק יזרעאל.
חוש הטמפרטורה הוא החוש המאפשר לאורגניזם להבחין בשינויים קלים בטמפרטורה הסביבתית.
האדם יכול להבחין בשינויים של טמפרטורה חיצונית כדי 0.01 מעלות צלזיוס.
ביונקים הקולטנים לתחושת הטמפרטורה נמצאים בעיקר בעור, ובפיזור לא אחיד.
חוש הטמפרטורה הוא אחד מהחושים המועברים במסלולים של מערכת תחושות הגוף (המערכת הסומטוסנסורית), יחד עם, חוש המגע הכאב ותחושת המצב.
בבדיקה עם אלקטרודות ניתן היה לזהות נקודות על פני העור בקוטר של ב 1 מילימטר הרגישות או לקור או לחום, וביניהן נקודות עור שאינן רגישות לשינויי טמפרטורה.
ממצא זה הציע קיום של מנגנונים נפרדים לחישת טמפרטורות בטווח החם יחסית ובטווח הקר יחסית.
כיום מוכרות שש תעלות יונים שונות עם רגישות לטווחי טמפרטורה ספציפיים.
אלו תעלות ממשפחת ה TRP המעבירות קַטְיוֹנים לתוך התא ובכך גורמות להפעלתו.
כל תא עצב מבטא אחת מהתעלות האלה, ויחד הם מהווים את תאי הקולטנים לטמפרטורה.
TRPV1 – התעלה נפתחת בטמפרטורות שמעל 42 מעלות צלזיוס, וכמו כן על ידי קשירה של קפסאיצין – החומר הפעיל ביצירת תחושת החריף בפלפל חריף.
העובדה שהתעלה מגיבה לשני הגירויים האלה מסבירה את תחושת החום במגע של חומר חריף.
מעניין אכן לשים לב למילה HOT באנגלית, המציינת גם את תחושת הטעם החריף וגם את הטמפרטורה.
התעלה מתבטאת בתאי עצב המעבירים תחושת כאב.
TRPV3 – רגישה לטווח הטמפרטורות שבין 31 ל 39 מעלות צלזיוס, כלומר, סמוך יותר לטמפרטורת הגוף.
TRPM8 – התעלה מופעלת בטמפרטורות שמתחת ל 28 מעלות צלזיוס, וכמו כן היא נפתחת על ידי קשירה של מנתול.
מכאן, היא מדווחת על שינויי טמפרטורה בטווח הקר, והעובדה שאותה תעלה מגיבה גם למנתול מסבירה את תחושת הקור על פני העור במגע של החומר.
התעלות האלה עוברות אדפטציה חזקה בטמפרטורות שסביב טמפרטורת הגוף, והרגישות שלהן היא בעיקר לשינויים חדים.
המסלול של תחושת הטמפרטורה זהה לזה של תחושת הכאב.
תאי הקולטנים לקור הם בעלי אקסונים דקים מסוג C ללא מיילין, או מסוג Aẟ, ותאי הקולטנים לחום הם בעלי אקסונים דקים מסוג C.
גוף התא נמצא בגנגליון האחורי, והאקסונים נכנסים לחוט השדרה בשורש האחורי ויוצרים סינפסות בקרן האחורית בגובה המתאים.
התא מספר 2 במסלול חוצה את קו האמצע ועולה במסלול הספינו-תלמי, שכשמו, מגיע עד התלמוס בצד הנגדי.
משם עולה המידע בתא השלישי במסלול עד קליפת המוח הסומטו-סנסורית הראשונית.
חורשת הנ"מ היא חורשת עצי אקליפטוס הצמודה לשדה התעופה בהרצליה והייתה חלק מבסיס של מערך ההגנה האווירית של ישראל שהוקם בתקופת מלחמת העצמאות.
ברחבי החורשה פזורים חמישה בונקרים ששימשו לאחסנת התחמושת של הבסיס ומוגדרים כאתרי מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומיועדים לשימור.
במהלך מלחמת העצמאות החל חיל האוויר להקים שדה תעופה בקרבת הרצליה עבור טייסת 101 בפיקודו של מודי אלון.
מאחר שהבריטים עדיין שלטו בארץ החלה בניית הבסיס באופן סודי.
במקביל להקמת שדה התעופה הוקם בסמוך לו בסיס נ"מ שנועד להכיל תותחי נ"מ להגנת שדה התעופה.
במסגרת הקמת בסיס הנ"מ נבנו בתחומו בונקרים לאחסון התחמושת עבור תותחי הנ"מ.
כדי להסוות את הבסיס והבונקרים מעיני הבריטים ומתקיפה מהאוויר ניטעו בו עצי אקליפטוס רבים.
הבסיס שימש להדרכת נ"מ, וב־1956 הוקם בו גדוד 883, שהפך לבית הספר לנ"מ.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 נקלטו בצה"ל מערכות טילי קרקע-אוויר מדגם MIM-23 הוק שחלקם הוצבו בבסיס בהרצליה כשחלק מהטילים אוחסנו בבונקרים.
ב-1993 הועבר בית הספר לנ"מ מהרצליה לנגב בעקבות ההחלטה על סגירת שדה התעופה הצבאי במקום והסבתו לשימוש אזרחי.
החורשה פתוחה לשימוש הקהל ומשמשת את אוכלוסיית הרצליה.
ברחבי החורשה ניצבים עדיין חמישה בונקרים המוגדרים כאתרי מורשת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומגודרים כדי למנוע השחתה.
עקב מחירי הקרקעות הגבוהים באזור מתוכננת במקום הקמת שכונת מגורים גדולה תמ"ל 1083 בשם "קריית מסלול".
מתנגדי התוכנית טוענים שהתוכנית פוגעת באתרים ההיסטוריים (המסלול, מגדל הפיקוח, מבנים היסטוריים וחורשת הנ"מ) ובעצם מנתקת את הקשר ביניהם.
מספר קבוצות אזרחיות התארגנו לתמיכה בשימור החורשה, בין השאר קבוצה בשם "שומרי העצים בהרצליה" וקבוצה בשם "ותיקים בסביבה".
כמו כן נטען שהחורשה משמשת להשלכת פסולת וכן הועלתה התנגדות כלפי מספר עסקים שנפתחו בשולי החורשה בטענה שהם פוגעים בחורשה ובשוהים בה ושחלקם פועל ללא רישיון
חוֹש א-סַּ֫יִּיד עַלִי הוא כפר במרכז סוריה, מחוז חומס, בקרבת הגבול עם לבנון.
הכפר הוא אחד מ-23 כפרים שיעיים שמוצאם לבנוני, על אדמת סוריה.
הכפר שוכן בגובה 540 מטרים מעל פני הים, והוא ממוקם כ-45 קילומטרים דרומית מערבית לחומס, כ-11 קילומטרים דרומית מערבית לקוסייר וכקילומטר מזרחית לגבול עם לבנון.
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסוריה, במפקד האוכלוסין של 2004 נמנו בחוש א-סייד עלי 541 תושבים, רובם מוסלמים שיעים.
ביוני וכן באוקטובר 2024, במסגרת מלחמת חרבות ברזל, תקף צה"ל את הכפר, ששימש נתיב הברחת גבול והעברת אמל"ח מסוריה ללבנון.
סכסוך בגבול בין סוריה ללבנון – מרץ 2025
בתחילת חודש מרץ 2025 החליטו שלטונות סוריה לטפל בהברחות מלבנון.
בין המעורבים בהברחות היה ארגון חזבאללה שהבריח סמים וטובין בציר שעבר בין שני כפרים שיעיים, משני צידי הגבול: חוש בנת אסמאעיל (حوش بنت إسماعيل) בצד הלבנוני וחוש א-סייד עלי בצד הסורי.
לאחר מספר חילופי אש שגרמו לאבדות בשני הצדדים, נחתם הסכם בין הצדדים ואנשי חזבאללה נסוגו מהכפר הסורי.
חורשת משה ניר היא אתר הנצחה ואנדרטה הממוקם בסמוך לעינות פחם, ליד מושב קשת ברמת הגולן.
האתר מוקדש לזכרו של , מפקד פלוגה ד' בגדוד שריון 95 של חטיבת קרייתי, ו-9 חללי הגדוד שנפלו במהלך קרבות מלחמת יום הכיפורים.
גדוד 95, היה גדוד טנקי שרמן של חטיבת קרייתי במלחמת יום הכיפורים, עם פרוץ המלחמה ב-6 באוקטובר 1973, קיבל הגדוד פקודה לנוע במהירות מגזרת כורדני בגליל לגשר אריק כדי לעצור התקדמות סורית לעבר הכנרת.
הגדוד, בפיקודו של המג"ד , עלה לרמת הגולן דרך מעלה גמלא והשתתף בקרבות עזים בגזרת חושניה, תל שואף סינדיין, מוצב 111 ותל כודנה.
הגדוד פעל תחילה תחת אוגדה 210 ולאחר יממה הוכפף לאוגדה 146. ביום הראשון למלחמה, עלה הגדוד עם כ-10–11 טנקים בלבד לאחר שמספר טנקים נתקעו בדרך.
ב-9 באוקטובר 1973, השתתף הגדוד בקרב לכיבוש מחדש של אזור חו'שניה, שם ניהל קרבות הגנה והתקפה קשים מול כוחות סוריים עדיפים.
במהלך הקרבות נפלו המג"ד יעקב נויפלד, משה ניר (מ"פ פלוגה ד') ומ"פ נוסף, יחד עם עשרה מלוחמי הגדוד.
לאחר שבוע של לחימה, נשלח הגדוד להחזיק את הכפר הסורי טורונג'ה, כ-8 ק"מ ממזרח למסעדה.
לאחר המלחמה, הוקמה החורשה כאתר הנצחה ביוזמתו של פנחס טאובר, תושב מושב קשת.
טאובר, שגילה שלט הנצחה ראשוני במקום, פעל במשך שנים להפוך את האתר לאנדרטה רשמית לזכר חללי הגדוד.
האנדרטה נחנכה כמקום זיכרון קבוע, המשמר את סיפור הגבורה וההקרבה של הלוחמים.
חורשת משה ניר ממוקמת בנוף הפתוח של רמת הגולן, בסמוך לעינות פחם.
האתר כולל אנדרטה מרכזית המוקדשת לחללי גדוד 95, לצד שלטי הסבר המפרטים את סיפור הקרבות, תפקידו של משה ניר ופעילות הגדוד במלחמות ישראל.
החורשה מוקפת בעצים, המעניקים לאתר אווירה שקטה ומכבדת, המתאימה להתבוננות והתייחדות.
האתר מתוחזק על ידי גורמים מקומיים ומשמש כנקודת עצירה פופולרית בטיולים באזור.
חורשת משה ניר ממוקמת בסמוך למושב קשת, וניתן להגיע אליה דרך כביש 98. האתר פתוח לקהל הרחב ללא תשלום, אך מומלץ לבדוק את תנאי הדרך, במיוחד בעונת החורף, שכן השטח עשוי להפוך לבוצי וקשה למעבר.
האתר נגיש לרכבים פרטיים ולקבוצות מטיילים, ומציע חניה מוגבלת בסמוך.
חוֹשֶׁן, או בשמו המלא חוֹשֶׁן הַמִּשְׁפָּט, היה אחד משמונת בגדי הכהן הגדול בעת ששירת בבית המקדש.
שובצו בו 12 אבנים יקרות שונות כנגד 12 השבטים והוא הונח על חזהו של הכהן הגדול.
הציווי ליצירת החושן כתוב בספר שמות (פרשת תצוה).
יצירת החושן עצמו מתוארת בספר שמות ל"ט, ח-כא (פרשת פקודי).
מטרתו של החושן, לפי שמות (כ"ח, כט), הייתה שכל שבטי ישראל יהיו לזיכרון לפני ה', כאשר הכהן נמצא במשכן או במקדש.
בספר במדבר מוזכר טעם נוסף והוא התייעצות עם אלוהים האם לצאת למלחמה: .
לפי זה מובן מדוע שמו "חושן משפט", על ששופט כיצד על ישראל לנהוג במלחמותיהם.
אצל שאול המלך מסופר (שמואל א' כ"ח, ו) שהלך לבעלת האוב כדי לקבל מידע על העתיד לפקוד אותו במלחמה בגלבוע, לאחר שלא קיבל תשובה דרך האורים ותומים שבתוך החושן (וגם לא בחלומות ולא מהנביאים).
החושן היה בד רקום מחוטים יקרים של זהב, תכלת, ארגמן, שני ושש.
צורתו הייתה ריבוע, וצלעותיו השוות היו באורך של המידה המקראית "זרת", שמשמעותה המרחק שבין קצה הזרת לאגודל (כ-25 ס"מ).
שובצו בו, בתוך משבצות זהב, 12 אבנים יקרות שונות, כנגד 12 השבטים.
על החושן או בתוכו היה מושם האורים והתומים, שמתואר אצל פרשני המקרא כעין מנגנון הפעלה של החושן, שגורם לאותיות החרוטות על גבי האבנים לנצנץ.
החושן היה מונח על האפוד של הכהן הגדול, ומהודק אל טבעות האפוד באמצעות חוטים.
בכמה מקומות בתורה נקרא החושן ע"ש האפוד.
על פי התלמוד הבבלי בסוף פרק שביעי של מסכת יומא (עג:), על החושן נחקקו, מלבד שמות השבטים, גם המילים הבאות: אברהם יצחק יעקב שבטי ישרון.
המטרה בכך הייתה שכל האותיות תופענה על החושן, כדי שיוכל למלא את תפקידו כאורים ותומים.
המפרשים (רבינו בחיי, חזקוני, בעל הטורים) מלמדים שהייתה חלוקה שווה של האותיות ובכל אבן ואבן היו שש אותיות.
לכן, באבנו של ראובן התווספה האות א', אצל שמעון ב', אצל לוי ר'ה'מ, וכך נוצרה המילה אברהם; באבנו של יהודה נוספה האות י' וכך הלאה עד להשלמת המילה יצחק, יעקב, שבטי, ישרון.
ברמב"ם (הלכות כלי המקדש פרק ט הלכה ז) מוזכר ששמות האבות היו לפני שמות השבטים.
מקורו במדרש רבה (סוף פרשת תצוה): "על אודם היה כתוב אברהם יצחק ויעקב ראובן, על פטדה היה כתוב שמעון...
על ישפה היה כתוב בנימין שבטי ישורון".
הרמב"ם גם מזכיר שבטי י-ה במקום שבטי ישורון.
ובאברבנאל (פרשת תצוה) מובא ששמות השבטים בחושן היו לפי המסעות (ללא לוי ויוסף ועם מנשה ואפרים): "שלא היו מסודרים שמות השבטים בחשן כמו שנולדו אלא כמו שהיו בדגלים.
כי היו בטור האחד יהודה יששכר וזבולון, כמו שהיה בדגל מזרח.
ובטור השני ראובן שמעון וגד כמו שהיה בדגל תימנה.
ובטור השלישי אפרים ומנשה ובנימין כמו שהיה בדגל ימה.
ובטור הרביעי דן אשר ונפתלי כמו שהיה בדגל צפונה.
ומפני שלא נכתבו ולא הונחו בחשן כסדר תולדותם אלא כסדר הדגלים לכן לא נאמר בחשן כתולדותם כמו שנאמר באפוד...".
השבט האבןראובן אודםשמעון פטדהלוי ברקתיהודה נופךיששכר ספירזבולון יהלוםדן לשםנפתלי שבוגד אחלמהאשר תרשישיוסף (מנשה ואפרים) שוהםבנימין ישפה
רבנו בחיי, בפירושו לפרשת תצוה, פרק כ"ח, מציג את התכונות של אבני החושן ואומר: .
לקביעה זו אין בסיס מדעי.
הלוח הבא מציג את אבני החושן על פי הזיהוי של מכון המקדש.
יישובים על שם אבני החושן
אודם: מושב בצפון רמת הגולן
ברקת: מושב בגבול השפלה ולרגלי הרי יהודה
נופך: יישוב קהילתי במועצה אזורית חבל מודיעין
אחלמה: מושב במועצה האזורית חבל מודיעין
תרשיש: היאחזות נח"ל בדרום סיני
שוהם: מועצה מקומית בחבל מודיעין, בקרבת שדה התעופה בן-גוריון
אבני חןדרוש מקור- על שם אבני החושן?: שכונה במודיעין-מכבים-רעות
חושן משפט (בראשי תיבות: חו"מ) הוא החלק הרביעי והאחרון בספר ארבעה טורים של רבי יעקב בן אשר ושל החלק המקביל לו בשולחן ערוך.
מקור השם "חושן משפט" נובע מהפסוק "ועשית חושן משפט מעשה חושב" וזאת משום המילה משפט המורה על עיסוקו של הספר בדיני ממונות.
כיום משמש הביטוי חושן משפט למכלול הדינים הנוגעים לדיני ממונות.
ק"ז–קט"ז: הלכות גביית חוב מיתומים
קכ"א: הלכות עושה שליח לגבות חוב
קנ"ג–קנ"ו: הלכות נזקי שכניםקנ"ז–ק"ע: הלכות שותפות בקרקע
רכ"ז–ר"מ: הלכות אונאה ומקח טעות
רנ"א–רנ"ח: הלכות מתנת שכיב מרע
רע"ג–רע"ה: הלכות הפקר ונכסי הגר
רע"ו–רפ"ט: הלכות נחלותר"צ: הלכות אפוטרופוס
שפ"ח: מאבד ממון חבירו בידו ומוסר ומלשין
על דפי השולחן ערוך על פי רוב מופיעים נושאי הכלים המופיעים בכל חלקי השולחן ערוך (ט"ז, באר היטב, באר הגולה, ביאור הגר"א, חידושי רבי עקיבא איגר, חידושי החת"ם סופר, חכמת שלמה ופתחי תשובה) ובנוסף מופיעים הספרים המיוחדים לחושן משפט:
ש"ך (מופיע לצד טקסט השולחן ערוך)
סמ"ע (מופיע לצד טקסט השולחן ערוך)
נחלת צבי מבעל ה"פתחי תשובה"
"פרי מגדים" לרב שמואל בן אלכסנדר.
ספרים בולטים נוספים ההעוסקים בעייני חושן משפט הם:
חוּשַׁי הָאֲרְכִּי, דמות מקראית הנזכרת בספרי שמואל ודברי הימים, רֵעֶה (כלומר חברו ויועצו של) המלך דוד.
מוצאו המשוער ממשפחת הארכי, שהיו מתושבי הארץ הקדומים, בגבול בנימין ואפרים, קודם לכניסת בני ישראל לארץ.
חושי נזכר בסיפור מרד אבשלום ב וכן ברשימת פקידי דוד () בסמוך לשמו של אחיתופל הגילוני, רשימה המשקפת את המצב האדמיניסטרטיבי בממלכה ערב המרד.
לעומת אחיתופל שהיה שותף לקשר כנגד דוד, הפגין חושי נאמנות גמורה לדוד ואף ביקש להצטרף למלך הבורח מירושלים.
עם זאת, המלך חשש שחושי יהיה עליו למשא (ייתכן ובשל היותו זקן) וביקש ממנו לשוב אל העיר ולחבור אל אבשלום כדי שישמש כמרגל וכך יוכל לדווח על המתרחש ויסייע בסיכול המרד.
חושי עושה כמצוות מלכו, מגיע אל אבשלום וקורא "יְחִי הַמֶּלֶךְ יְחִי הַמֶּלֶךְ!".
אבשלום, התמה על בגידתו לכאורה של ידיד אביו, שואל את חושי: "זֶה חַסְדְּךָ אֶת-רֵעֶךָ; לָמָּה לֹא-הָלַכְתָּ, אֶת-רֵעֶךָ?" אך חושי מרגיעו באומרו שהעביר את תמיכתו אל אבשלום כיוון שהעם תומך בו, ומבטיח לו את נאמנותו.
חושי סיכל את עצת אחיתופל הטובה, לתקוף את מחנה דוד הנמלט מוקדם ככל האפשר, בהזהירו את אבשלום מפני פזיזות.
בתשובה לפניית אבשלום, לאחר ששמע את עצת אחיתופל, הדגיש חושי הארכי שהעצה שיעץ אחיתופל אינה טובה "בַּפַּעַם הַזֹּאת".
קבלת עצתו של חושי על ידי אבשלום סיפקה זמן יקר למחנה דוד לארגן את ההתנגדות לאבשלום (תוך שחושי מעדכן גם את דוד בדבר הצפוי), ולמעשה, עצתו של חושי היא שהכשילה את מרד אבשלום והצילה את דוד.
בספר הברית השלם נכתב בשם חז"ל שחושי גוי היה.
השם חושי נזכר גם כשם אביו של בענא, אחד מנציבי שלמה המלך, ויש לשער שהמדובר באותו האיש.
באשר למקור השם "חושי", ההשערות במחקר הן כי מדובר בצורה מקוצרת של שם אחר, ככל הנראה שם כדוגמת "אחישי" או "אחושי" (כמבנה השם המקראי "אבישי").
מקום קברו של חושי אינו מתואר בתנ"ך, אך על פי מסורת יהודית מהמאה ה-17, קברו שכן ביישוב ירכא שבגליל.
הסיבה לזיהוי קברו של חושי בירכא לכאורה נובעת ממדרש תהילים, כי כינויו של חושי - 'ארכי' היא על שם עירו ירכה.
לפי המסורת הדרוזית במקום נקבר שרו של יתרו.
חֻשְׁחָשׁ או תפוז מר (שם מדעי: Citrus aurantium) הוא מהמין תפוז בסוג הדרים, בגודל בינוני, ירוק עד בעל פריחה לבנה ריחנית ופירות כתומים.
החושחש גדל מזריע (כמו בחלק ממיני ההדרים, זרעי החושחש שומרים על תכונות עץ האם וניתן לרבותו מזרעים), הפרי דומה בצורתו ובצבעו לתפוז, אולם הוא מר מאוד ולעיתים קרובות יבש ולכן אינו אכיל אלא לאחר עיבוד או בישול.
בדומה לעץ התפוז, עץ החושחש ירוק-עד וקוצני.
מוצאו מדרום-מזרח אסיה, משם הובא לספרד והתפשט לארצות אחרות.
הסוג שייך למשפחת הפיגמיים ומוצאו במזרח אסיה.
החושחש (הנקרא גם ביגראדיה) הוא אחד מקבוצת זנים, שמקורם ככל הנראה הכלאה טבעית בין אתרוג לתפוז.
גובה העץ הבוגר כחמישה מטרים ויותר.
בפרי פלחים, המכילים בקבוקוני מיץ ועטופים בקליפה דקה.
יש בו גרעינים רבים קרובים למרכז הפרי.
גידול החושחש בישראל קדם לגידולם של התפוזים (ייתכן ובשל עמידותם נבחרו ככנה לרוכבים ממיני הדר).
שימושו העיקרי בישראל במשך שנים רבות היה ככנה להרכבת הדרים אחרים, בפרט באדמות כבדות, גיריות או אף מעט מלוחות.
בפרדסים היו לעיתים נוטעים את החושחש כגדר חיה קוצנית להגנה בפני גנבים.
לאחר התפתחות ענף ההדרים בארץ השימוש בו הצטמצם בעיקר למטרות נוי, ככנה משובחת להרכבה ולנטיעה בשולי פרדסים ופחות כתפוז למאכל.
בתרבויות אחרות סביב העולם יש ביקוש גדול יותר מבישראל לפרי החושחש ומצפים להבשלת הפירות על העצים בעונתם הקצרה יחסית.
הצמח משמש רבות את תעשיית הבושם, תעשיית המזון והארומתרפיה וניתן להפיק מחלקיו השונים מספר שמנים אתריים שונים בהרכבם הכימי ובריחם.
ניתן להכין מהתפוז סוגים שונים של מאכלים, רטבים, מרקחות, סירופים, ליקרים וסוגי תיבול חמוצים-מרירים מהפרי, הקליפה והמיץ.
מאחר שהפרי מכיל הרבה פקטין הוא משמש בתעשיית המזון להפקת ריבות ולפתנים, ולהפקת חומרי טעם לליקרים ולתה.
תמציות מהפרחים משמשות בתעשיית הבשמים.
העצה הבהירה משמשת גם לייצור כלים, ידיות ומחבטי כדור בסיס.
כמו כן ישנם שימושים שונים לחושחש במטבח לאחר תהליכים שונים, למשל זיקוק, כבישה או בישול.
במטבח הספרדי (שם נקרא הזן המקומי של החושחש תפוז סביליה על שם עיר הבירה של מחוז אנדלוסיה הדרומי בו הוא גדל), המרוקאי, הערבי, המקסיקני, הווייטנאמי, התאילנדי, היפני ואחרים, עושים שימוש בפרי, בקליפה (בשמן מהקליפה), בפריחה (ממנה מזקקים מי זהר – תמצית פריחת הדרים מבושמת) ובמיץ.
גם בתעשיית הבשמים, התמרוקים וצמחי המרפא הוא מככב.
בכבישה של קליפת הפרי מופקת תמצית ארומטית המשמשת במגוון מאכלים ומשקאות ובעיקר מוכר השימוש במשקאות האלכוהוליים טריפל סק וגראן מרנייה.
תמצית דומה מופקת מתת-המין תפוז ברגמוט והשימוש הרווח בה הוא בהכנת תערובת התה ארל גריי.
שמן אתרי "פטיט גרין" - מופק על ידי זיקוק בקיטור או בעזרת פחמן דו-חמצני של עלי העץ.
מקור השם בצרפתית ומשמעותו "גרגירים קטנים" זאת בשל כך שעל עלי החושחש ניתן להבחין בגבשושית קטנה המזכירה גרגיר.
שמן אתרי "נרולי" - מופק בעזרת זיקוק קיטור או פחמן דו-חמצני של פרחי וניצני החושחש.
שמן אתרי זה משמש רבות את תעשיית הבושם ומחירו גבוה מאוד בשל כמות הפרחים הגדולה לה נזקקים כדי להפיקו.
מי הזיקוק של פרחי החושחש משמשים אף הם לתעשיית המזון ונעשה בהם שימוש רחב במאכלים שונים כגון: קרפ (חביתית) צרפתי, עוגיות "סהרונים" מרוקאיות ועוד.
חוּשִׁים בֶּן דָּן הוא דמות מקראית, בנו היחיד של דן, בן יעקב.
בתלמוד הובאו סיבות שונות מדוע נכתב בלשון רבים "ובני".
בפרשת פינחס הוא מוזכר בשם "שוחם".
מסופר במדרש שבזמן העימות בין יוסף שליט מצרים ואחיו שלא הכירוהו, נתן יהודה צעקה שנשמעה עד ארץ ישראל וחושים ששמע את הצעקה הצטרף לעזרתם של בני יעקב.
מבני בניו הידועים אנו מוצאים את אהליאב בן אחיסמך שיחד עם בצלאל בן אורי בן חור הקימו את המשכן, וכן את שמשון הגיבור שהיה משבט דן.
חושף שחיתות או מַתְרִיעָן הוא עובד או חבר בארגון פרטי או ציבורי, המדווח על התנהגות מושחתת בארגון שבו הוא עובד או חבר, לאנשים או לגופים שבכוחם לנקוט צעדים מתקנים.
אותה התנהגות שאינה הגונה עשויה להתבטא בהפרה של חוק, תקנון, או הסדר, או לאיים על האינטרס הציבורי, על ידי מעשה מרמה, או מעשה לא חוקי, לא מוסרי, אסור, לא בטוח, שחיתות או הפרת תקנות.
במדינות רבות נחקקו חוקים על מנת להגן על חושפי שחיתות מפני התנכלויות שונות.
ברוב המקרים חל איסור לפטר עובד משום שחשף שחיתות במקום עבודתו.
בישראל משמשים לכך חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין), התשנ"ז-1997 וסעיף 45א-ג לחוק מבקר המדינה.
על הגורל המר הצפוי לחושף שחיתות בישראל עמד הפרשן המשפטי משה נגבי:
בישראל פועלות עמותות וארגונים הנלחמים בשחיתות ומסייעים לחושפי השחיתויות.
בין היתר ניתן למנות את התנועה למען איכות השלטון בישראל, החושפת ומטפלת במקרים של שחיתות ציבורית, ואת עמותת עוגן, הפועלת למתן ייצוג משפטי ללא תשלום לעובדים חושפי שחיתות.
הפרוצדורה להכרה כחושף שחיתויות כרוכה בפנייה למבקר המדינה, כשיש להגיש את התלונה על ה"שחיתות" עוד בעת נשיאת התפקיד ובמצב בו מוכח כי התקיים שביעות רצון מהעובד בתפקיד במטרה לוודא כי התלונה הוגשה בתום לב ואינה טורדנית או קנטרנית.
כשאת בקשת ההכרה כ"חושף שחיתויות" יש להגיש ולהפנות למבקר המדינה אך רק לאחר תחילת תהליכי הפיטורים, כהזמנה לשימוע לפני פיטורים.
במקרה זה ניתן להפעיל את "חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין), תשנ"ז-1997" במידה והגיש הנפגע תביעה בבית הדין לעבודה האזורי ובתקופה של 3 שנים ממועד הפיטורים.
בעקבות פרשת אסף גרטי ערערה התנועה לאיכות השלטון לבית הדין הארצי לעבודה כדי לקבוע "נורמה עקרונית", הערעור התקבל ונקבע שפיצוי כספי צריך לכלול גם החזר מלא בגין כל התקופה בה היה חושף השחיתות מפוטר ונמנע ממנו לעבוד.
חות (בפרסית: حوت; באנגלית: Hoot; בעברית: מזל דגים) הוא טורפדו בטכנולוגיית סופרקוויטציה מתוצרת איראן.
הטורפדו נע במהירות 360 קילומטר לשעה, הנחשבת גבוהה יחסית.
נוסה לראשונה בתרגיל צבאי שנערך בין 2 ל-3 באפריל 2006.
לפי פרסומי סוכנות הידיעות האיראנית הרשמית IRNA הטורפדו פותח על ידי משמרות המהפכה האסלאמית.
מומחי צבא ותעשייה צבאית מעריכים כי הטורפדו פותח באמצעות הנדוס לאחור של הטורפדו הרוסי VA-111 Shkval (אנ) שקיים מאז 1977 ומיוצר בקירגיסטן, מאחר שהם דומים במאפייניהם הטכניים ובביצועיהם.
ישנן הערכות מנוגדות הטוענות כי הטורפדו אינו זהה לחלוטין לטיל הרוסי, וכי הדמיון נובע מסיוע רוסי בפיתוחו.
נטען כי הוא נבדק בהצלחה בניסוי ירי מספינה נגד צוללת דמה במהלך תרגיל צבאי איראני בשם "הנביא הגדול" (پيامبر اعظم) ב-2 וב-3 באפריל 2006. במאי 2017, איראן ביצעה ניסוי ירי של הטורפדו במימי המפרץ הפרסי בשטח הטריטוריאלי שלה במצרי הורמוז.
"חושן" הוא פסל עשוי פליז מאת הפסל הישראלי יצחק דנציגר.
הפסל תוכנן עבור חזית בית הכנסת שבטכניון בשנת 1969. הפסל נועד לעמוד מעל לכניסה למבנה, אולם, בסופו של דבר לא הוצב הפסל במקום.
הפסל עוצב כעיבוד מודרניסטי של נושא מטאפיזי, האופייני ליצירתו המאוחרת של דנציגר.
החושן מן הפולחן היהודי הועתק בעבודה זו אל מבנה מופשט, עשוי פליז מוזהב.
בשנת 1975 הציע דנציגר גרסה גדולה של הפסל עבור עיצוב כיכר באוניברסיטת בן-גוריון, אולם גם הצעה זו לא התממשה.
עותקי הפסל מצויים באוספים שונים כגון אוסף בנק דיסקונט, אוסף הפניקס חברה לביטוח ועוד.
עותק מוקטן של העבודה מצוי באוסף גבי ועמי בראון.
הפסל בנוי כמבנה מתכת גאומטרי מוזהב בעל זוויות היוצר תחושה של דיאלקטית בין פנים לחוץ על ידי משטחי הפסל.
הוא מזכיר בעיצובו פיסול קונסטרוקטיביסטי.
משחקי התאורה שבו יוצרים, על פי מרדכי עומר, "מתח בין הסטטי לדינאמי, הנראה כמשתקף, מחזיר את הצופה למקור הפולחני-דתי של 'חושן המשפט' (שמות כ"ח, 29)".
אחד מהעתקי הפסל מוצג בבניין בנק דיסקונט ברחוב יהודה הלוי בתל אביב-יפו.
חותך זכוכית הוא כלי ידני המשמש ליצירת חריץ על גבי פלטת זכוכית.
החריץ מאפשר את שבירת הפלטה לאורך הקו הרצוי.
בצורה זו ניתן לחתוך זכוכית רגילה, אולם לא זכוכית מחוסמת, שכן היא מתנפצת, במקום להיבצע לשני חלקים מדויקים.
חותך זכוכית הוא לרוב כלי מתכת באורך של כ-10 ס"מ עם גלגל חיתוך בצורת V העשוי מפלדה מוקשחת או תערובת כימית של טונגסטן ופחמן.
קוטרו של הגלגל מעט קטן יותר מקוטרו של עיפרון.
לחלק מחותכי הזכוכית יש תא ובו מוחדרת כמות קטנה של שמן חיתוך, כדי שהגלגל ישומן באופן אוטומטי.
מכשיר נוסף המשמש לחיתוך, הוא שולחן לחיתוך זכוכית חצי אוטומטי שבעזרת מחשב CNC חורץ משטחים גדולים של זכוכית, שלאחר מכן שוברים באופן ידני למשטחי זכוכית קטנים יותר.
(התהליך ידוע בשם "lites" בתעשיית הזכוכית).
משמנים היטב את חותך הזכוכית או הזכוכית עצמה לאורך קו החיתוך עם שמן עדין (שמן חיתוך) או פרפין.
מצמידים בחוזקה את החותך לזכוכית וחורצים קו בעזרת סרגל .החריץ עשוי להתרחב על ידי הקשה בזהירות בצד השני של הזכוכית עם כלי או מכשיר קשה, אבל זה מקטין את החדות והשלמות של מקום חיתוך הזכוכית.
לבסוף, הזכוכית שבורה לאורך החריץ.
לאחר השבירה, ניתן ללטש את הקצה החתוך של הזכוכית כדי להחליק את הקצוות החדים והמסוכנים.
אם השבר חורג מאזור החריצה, ניתן לתקן את השבירה על ידי שימוש בצבת מיוחדת או בעזרת החריצים שבחותך הזכוכית, כדי לכרסם ממנו את החלקים המיותרים.
עובי הזכוכית משפיע על היכולת לחתוך ולשבור אותה.
באופן כללי, זכוכית עבה יותר קשה לחיתוך ושבירה.
נדרשת הפעלת כוח רב כדי לחתוך זכוכית של 6.4 מ"מ.
אולם זכוכית דקה במיוחד, בעובי של 1.6 מ"מ, עלולה להישבר בצורה לא אחידה ולא לאורך החריץ.
קיימות שלוש שיטות המשמשות בדרך כלל לשבירת זכוכית לאורך חריץ:
השיטה הראשונה בה האדם שחותך את הזכוכית משתמש בשתי הידיים ומחזיק את קצה הזכוכית, בניצב לחריץ, כאשר האצבעות המורות מתחת הזכוכית והאגודלים מעל.
המפעיל מסובב את שתי ידיו כלפי חוץ כדי לשבור את הזכוכית לאורך הקו.
השיטה השנייה מורכבת מהנחת אצבע אחת מתחת למשטח הזכוכית, ישירות מתחת לקו החירוץ, ובתנועה חלקה אחת, מרימים את שולי הזכוכית ונותנים לה דחיפה קטנה אופקית.
השיטה השנייהמהירה יותר מהראשונה, אך דורשת תרגול נוסף.
ובשתי השיטות הראשונות משתמשים בדרך כלל כאשר שבירת הזכוכית מתבצעת על שולחן לחיתוך זכוכית המרים אותה בעדינות בעזרת אוויר היוצא מן השולחן.
השיטה השלישית היא להשתמש ביריעות קטנות של זכוכית, וכוללת את הצבת אזור החירוץ במקביל לשולי השולחן ושבירת החלק הבולט של הזכוכית בתנועה אחת כלפי מטה, כך שהשבר יעקוב אחרי החריץ המסומן.
רבי חושיאל בן אלחנן (אמצע המאה ה-10 – תחילת המאה ה-11) מגדולי חכמי התלמוד בדורו (הדור של רב שרירא גאון), אביו של רבנו חננאל וראש ישיבת קירואן.
היה רבּם של בנו, רבנו חננאל, ושל רבנו נסים.
על פי המסורת היה רבי חושיאל אחד מארבעת השבויים, וכך הגיע לקירואן שבתוניסיה.
מסורת זו מקובלת על דעתם של חוקרים אחדים (כגון: פרופ' משה גיל), בעוד שלדעת חוקרים אחרים (כגון: שניאור זלמן שכטר) הוא הגיע באופן עצמאי ומרצונו החופשי.
גם מקטע מכתבו שנמצא בגניזת קהיר עולה שהוא הגיע לקירואן מעצמו.
גם מקום מוצאו נתון במחלוקת, והאפשרויות הן איטליה, בבל וספרד.
מכל מקום, העובדות מראות שבני קירואן הכירו בגדולתו של רבי חושיאל, אפשרו לו להקים בה את ישיבתו, ולהפוך את קירואן למרכז תורה של צפון אפריקה לדורות.
רבי חושיאל פיתח בישיבתו שיטת לימוד חדשה לתורה שבעל-פה, וקבע את התלמוד הירושלמי ומדרשי ההלכה כמקור לקביעת הלכה, לעיתים אף בניגוד גמור לאמור בתלמוד הבבלי.
שיטתו זאת מקבלת ביטוי בפירושו של בנו רבנו חננאל, לתלמוד הבבלי, בו הוא מרבה לצטט את התלמוד הירושלמי.
תורתו של רבי חושיאל לא נשארה בכתב ואנו יודעים עליה מתוך מובאות מעטות וקצרות בדברי החכמים ובעיקר בכתבי רבנו נסים.
אצל רבנו נסים נמצאים גם דברי הערכה כגון: .
עם היוודע דבר פטירתו של רבי חושיאל, שלח שמואל הנגיד מכתב תנחומים והספד לבנו חננאל.
מכתב שנמצא בגניזה הקהירית ושנכתב על ידי רבי חושיאל הראה כי לרבנו חושיאל היה בן ששמו אלחנן.
בעקבות כך יש שסברו כי לרבי חושיאל היה בן נוסף ששמו היה אלחנן.
חוקרים אחרים העריכו כי מדובר ברבנו חננאל שנשא גם את השם אלחנן.
יש המציעים כי מדובר ברבי חושיאל אחר.
חוּשָה (בטורקית: havşa, תעתיק טורקי: הָוְשׁ) הוא מעון עשוי מחימר וקש.
האמצעים והשיטות לבנות חושה הם עתיקי יומין.
בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, הן היו נפוצות בארץ ישראל אצל הפלאחים הערבים, וגם אצל המתיישבים היהודים, משום שהיו מעונות שזול לבנותם, הגם שהיו ארעיים והתפוררו במשך הזמן.
כך לדוגמה התגוררו בחושות פועלים וחלוצים יהודים במרחביה בתקופת העלייה השנייה.
חושות כמעט ולא משמשות למגורים משום חוסר העמידות שלהן בפני פגעי מזג האוויר, והיותן מבנים ארעיים.
השימוש בחושות נעשה כיום בעיקר לצורכי תיירות, והוא נפוץ בעיקר בחצי האי סיני, שם משמשות החושות ללינת תיירים שמגיעים להתארח בחופים.
החושות בסיני לא עשויות מחימר אלא מקני קש או מעץ, לעיתים עם שלד ברזל המיועד לתמיכה.
עם השנים עברו חלק מהחושות בחופי סיני שינוי על מנת להתאימן לאירוח וכיום בחלקן קיימת רצפת בטון יצוקה, ובחלק מהן אף מותקנות נורות ומאווררי תקרה לרווחת הנופשים.
עם זאת, בסיני עדיין קיימות חושות הבנויות באופן מסורתי מקש בלבד וללא רצפה, כאשר יש בהן רק מזרן המשמש לשינה.
גודלה הממוצע של חושה לאירוח בסיני הוא 8–10 מטרים רבועים.
חַוֹּת יָאִיר היה חבל ארץ בצפון עבר הירדן המזרחי.
באזור הבשן או באזור החלק הצפוני של הגלעד, מדרום לנהר הירמוך, בעבר הירדן המזרחי בתקופת המקרא.
תחילה התיישבו בו בני משפחת יאיר.
חות יאיר הוזכרו בתנ"ך בהקשרם של מספר אתרים חופפים או סמוכים.
על פי המסופר בספר במדבר כבש יאיר בן מנשה את האזור מידי האמורים:
השם חות יאיר, נקבע על שם איש הצבא יאיר בן מנשה, כך משתמע מהפסוקים בספר מדבר; ואילו בספר שופטים משתמע שעל פי שמו של השופט יאיר הגלעדי מהעיר קמון הסמוכה; קמון זוהתה במאה ה־20 ביישוב הערבי קם.
על פי ספר דברי הימים א' פרק ב', יאיר היה נכדו של חצרון, נכד יהודה, ונינו של מכיר בן מנשה.
בהמשך תואר כי חות יאיר נלקחו מממלכת ישראל כאשר הובסה במלחמה עם ממלכות ארם וגשור.
בספר דברים נכתב כי האזור נכלל בחבל הארץ אַרְגֹּב.
בספר יהושע צוין כי חות יאיר הן בבשן.
על פי הכתוב ספר מלכים, נכללו חות יאיר באזור הבשן, שבו חבל ארגב, שעליהם הופקד נציבו של שלמה המלך – בֶּן גֶּבֶר:
חוּשׁוּ, אַחִים, חוּשׁוּ הוא שיר מאת הרב יחיאל מיכל פינס, אשר חובר בירושלים בשנים 1882–1883, בראשית תקופת העלייה הראשונה.
מילות השיר היו עיבוד ותירגום לעברית של שיר צבאי רוסי ולחן עממי.
פינס חיבר את השיר לכבוד קבוצת החלוצים חברי תנועת ביל"ו, שבהם תמך ואותם עודד רעיונית וכלכלית והם עשו אותו להמנונם.
השיר נעשה אהוד מאוד בתודעה היישובית, ונחשב למייצג אופייני של הרעיון והמעש החלוצי הציוני בארץ ישראל, מאז תקופת העלייה הראשונה.
ונהגו לשיר אותו בחגיגות ובטקסים חגיגיים ביישוב ולאחר הקמת המדינה.
זכה לביצועים רבים במאה ה-20 ובמאה ה-21.
השיר עוסק במגוון הפנים של התופעה החלוצית הציונית ובתודעתם של חלוצים וחלוצות, שאותם פינס הפליא להבין ולתאר.
הרעיונות והשאלות השונות שעוררה התופעה החלוצית בארצות המוצא של החלוצים, ניתנו בכל בית מהשיר:
הבית הראשון, המתפקד גם כפזמון, מתאר את הקריאה אל היהודים בגולה למהר ("חוּשׁוּ") ולעוף ("טוּשׂוּ" = טוסו) לארץ ישראל, ארץ האבות;
הבית השני, על מצבה המדיני, הכלכלי והיישובי של הארץ תחת שלטון עות'מאני, אשר צפן קשיים רבים לחלוצים;
הבית השלישי, על אי התמיכה ואף הלגלוג שבו נתקלו הביל"ויים במקומותיהם, מקרוביהם וידידיהם, באשר לרעיונותיהם ותוכניתם בארץ, והצעתם לביל"ויים להגר לארצות העולם החדש, כגון אמריקה, כמו רוב המהגרים היהודים ממזרח אירופה באותן שנים;
הבית הרביעי, תשובתם למלעיגים, כי זיכרונם בגד בהם באשר לארץ ישראל שהיא כמו אֵם, והשהות בארצות הגויים כרוכה בפרעות שעלולות לפרוץ, כפי שקרה בסופות בנגב ברוסיה בשנת 1881;
הבית החמישי, הפצרותיהם של ההורים בבניהם ובנותיהם החלוצים, שלא יעזבו לארץ הרחוקה ולא ינטשו אותם לבדם לעת זיקנה, בו מעמת למעשה פינס, בין ערך האמהות הביולוגית והמשפחה לבין ערך השליחות לאומיות ש"אִמהותה" של הארץ מייצגת;
הבית השישי, תשובתם של הבנים והבנות, להניח להם לעלות לארץ מבלי דאגה;
הבית השביעי, שבו מסר פינס מעין תמצית של הרעיון הציוני, אשר מוּנע, לשיטתו, מהתשוקה הלאומית הקדומה לבוא ולהתיישב בארץ ישראל ובירושלים; מילותיו: "כנפי יונה", שעליה כביכול דואים וטסים החלוצים בדרכם לארץ, מבטאות את רצונם העז ותודעתם ההופכות את הדרך, שהייתה במציאות קשה ומרובת עיכובים ותלאות ביבשה ובים, לתעופה קלה ומהירה.
חושך הוא מצב המתקיים בהיעדר אור.
עם זאת, נהוג להתייחס גם למקומות בעלי תאורה חלשה כאל חשוכים.
החושך מקושר עם הצבע השחור, משום שהוא כהה מאוד ונתפש באמצעות חוש הראייה כהיעדר אור המגיע לעין.
התפקוד של מערכת הראייה נפגע במצבי חושך משום שהיא נעזרת במידע חזותי, שמקורו באור המגיע לעין ונקלט על ידי תאים קולטי אור.
רודופסין הוא קולטן המצוי בתאי הקנים של הרשתית.
תאים אלו מסייעים במיוחד לראיה בתנאים של תאורה לקויה.
עיוורון לילה הוא מצב שבו קשה עד בלתי אפשרי לאדם לראות באור נמוך או בחושך קל.
מצב זה יכול להיגרם כתוצאה ממולד, מפציעה או מתת-תזונה (למשל, חוסר בוויטמין A).
הפגיעה במערכת הראייה משפיעה על תהליכי תפיסה שונים בדרכים שונות.
מאחר שהתפיסה החזותית מבוססת על מערכת הראייה היא אינה יכולה להתקיים בהיעדר אור.
עם זאת, התפיסה המרחבית אינה תלויה רק במערכת הראיה ולכן היא יכולה להתקיים גם בתנאי חושך.
דוגמה לכך היא היכולת של עיוורים להתמצא במרחב ללא שימוש במערכת הראיה.
התערוכה דיאלוג בחשכה מאפשרת להתנסות בהתמודדות בחיי היומיום ללא חוש הראייה.
מדיטציית חושך כוללת מספר טכניקות מדיטציה שבמהלכן מתרגל האדם מגע עם חשכה או עם צללים.
העיקרון המנחה מאחורי המקור הבודהיסטי של הטכניקה הוא יצירת אלחוש בחלל תרגול הנעדר גירויים, אשר יתאים להתמרה של התת-מודע.
על פי הגישה המודרנית תרגול החושך מאפשר לאדם להשתחרר מהלחצים הפסיכופיזיים הנגרמים לו על ידי תאורה מלאכותית.
קיימים בעלי חיים אשר מסוגלים להתמצא היטב בסביבה חשוכה על ידי מערכת ראייה רגישה במיוחד או פיצוי של חושים אחרים, כמו שמיעה.
לדוגמה: דורסי לילה, עטלפים ועוד.
הלילה הוא הזמן ביממה שבו אין אור שמש ולכן הוא נחשב לחשוך.
הוא מתחיל לאחר שקיעת השמש ומסתיים בזריחתה, כאשר מתחיל היום.
עם זאת, גם בלילה לא תמיד חל חושך מוחלט.
הירח הוא מקור תאורה טבעי, אשר מחזיר לכדור הארץ חלק מקרינת השמש המגיעה אליו בשעות הלילה.
הכוכבים הם מקור תאורה טבעי נוסף, אם כי חלש יותר בהשוואה לירח.
אף על פי שתאורת הכוכבים כמעט ואינה מספיקה להתמצאות לכאלה שאינם מיומנים בכך, במשך מאות שנים ואפילו כיום אנשים רבים, בעיקר מלחים ונודדי דרכים, השתמשו בכוכבים ובירח כאמצעי ניווט בעת חשכה; בעיקר בכוכב הצפון.
החלקים העמוקים באוקיינוסים נקראים אזור התהומות והם חשוכים באופן קבוע משום שקרני השמש לא מגיעות אליהם.
חושך ואי החזרה של אור
ישנם מקרים בהם חומרים או עצמים מסוימים אינם מחזירים אור או בולעים אור.
כאמור, אחד המצבים המוכרים מחיי היום יום הוא הצבע השחור.
פיגמנטים הסופגים אור יותר מאשר הם מחזירים אותו "נראים שחורים".
אם מערבבים את שלושת צבעי היסוד בפרופורציות מתאימות, התוצאה מחזירה כה מעט אור עד שהיא נקראת שחורה.
אפקט עין העש נובעת מקיומו של מבנה בליטות זעיר, בגודל ננומטרי, על השכבה החיצונית של עין העש, היוצר התנהגות הזהה לזו של ציפוי נגד החזרה.
עקרון הפעולה של שכבה זו משמש בתעשיית האופטיקה לייצור ציפויים נגד החזרה לעדשות ואלמנטים אחרים, בלי צורך בתוספת של שכבת חומר בעל מקדם שבירה שונה.
חומר אפל הוא חומר שאינו פועל על קרינה אלקטרומגנטית: הוא לא פולט, לא בולע ולא משקף אותה, לכן לא ניתן לצפות בו באופן ישיר.
על-פי התאוריה המקובלת, החומר האפל מרכיב יחד עם האנרגיה האפלה כ-96% מן המסה של היקום.
חור שחור הוא גוף כה מסיבי שהאור אינו יכול לברוח ממנו.
לכן גם אי אפשר לצפות בו ישירות, אלא רק לשער את מיקומו בעקבות ההשפעות שהוא יוצר על סביבתו.
אנשים רבים מתקשים להירדם במקום מואר ולכן כדי למנוע נדודי שינה נהוג להחשיך את החדר בו מתכוונים לישון.
החושך מעורר את הפרשת ההורמון מלטונין אשר משפיע על תהליכים רבים בגוף, וביניהם מחזור השינה.
באופן טבעי האדם משתמש בשעות הלילה החשוכות לצורך שינה, בהתאם לשעון הביולוגי שלו.
עם זאת, השעון הביולוגי ועיתוי השינה מושפעים גם מתאורה מלאכותית.
מסיבה זו, דפוסי השינה בעולם המודרני שונים מאלו שהיו קיימים בעבר, ומשתנים גם בהתאם לתרבות.
שעון ביולוגי שאינו מתואם עם שעות החושך עלול ליצור את תסמונת פאזת השינה הדחויה.
החושך משפיע גם על המחזור היומי של צמחים.
בתופעה המכונה ניקטינסטיה העלים, העלעלים או עלי הכותרת אשר נפתחים ביום ופונים כלפי האור, נסגרים בשעות החושך של הלילה.
לחושך יכולה להיות השפעה רגשית על האדם.
משום שהחושך פוגע ביכולת של האדם להעריך את סביבתו דרך חוש הראייה הוא עלול לעורר פחדים מהלא-נודע.
ניקטופוביה היא פחד לא רציונלי מהחושך.
פחד זה שונה מפוביות אחרות בכך שהסובל מניקטופוביה אינו פוחד ישירות מגורם הפוביה (החושך), אלא מהסכנות שהוא עלול לטמון בחובו.
זהו אחד הפחדים הנפוצים ביותר, בעיקר בקרב ילדים.
שהייה ממושכת מידי בחושך יכולה לפגוע במצב רוח.
דיכאון עונתי הוא דיכאון המופיע בעיקר בעונת החורף, בעקבות הצמצום בשעות האור בעונה זו.
זוהי תופעה שכיחה יותר באזורים שבהם שעות החושך ארוכות יחסית, כגון בארצות סקנדינביה, שם כ-10% מהאוכלוסייה עלול ללקות בה.
האדם יצר דרכים מלאכותיות ליצירה של אור בתנאי חושך.
האש הייתה אחד המקורות הראשונים לאור והיא שימשה גם לחימום ובישול.
בתחילה הודלקה האש במדורה נייחת ואחר כך התפתחו כלים שאפשרו לנייד אותה, כמו לפיד, נר ומנורת שמן.
עם המצאת החשמל החל השימוש בנורה חשמלית באופנים מגוונים כמו פנס כיס או פנס רחוב.
תאורת במה משמשת בתחום הבידור להארת אולמות חשוכים כדי למקד את הקהל בנעשה על הבמה.
מועדון לילה משתמשים בתאורה ליצירת אווירה מתאימה.
בתחום הצילום נעשה שימוש במבזק לצורך הארת סביבות חשוכות, אך לעיתים קרובות הוא יוצר אפקט עיניים אדומות בצילומי פנים.
בנוסף לתאורה המלאכותית האדם פיתח גם אמצעי ראיית לילה, אשר נועדו לסייע למערכת הראייה בתנאים חשוכים.
פעמים קרובות משתמשים במילה "חושך" או "אופל" כסמל לרוע, באופן המנוגד לאור אשר מסמל את הטוב והנאור.
סרט אפל הוא סגנון קולנועי המקושר לרוב עם סרטי פשע.
אלף אפל הוא בן לתת־גזע של גזע האלפים המכונים לעיתים בספרות שדונים.
בסיפור הבריאה שבפרשת בראשית מצוין שבמצב ההתחלתי של העולם היה "חושך על פני תהום".
מהותו של החושך עומדת בפולמוס ותיק בקרב אישי המחשבה והקבלה ביהדות.
יש האומרים שהחושך הוא בריאה וכלשון הפסוק: "יוצר אור ובורא חושך" ויש החולקים ואומרים שלשון בריאה אינו מכריח עשיית יש מאין, וסילוק האור הגורם לחושך נחשב גם הוא כבריאה.
כמו כן, מכת חושך היא אחת מעשר מכות מצרים המוזכרות בתנ"ך.
על מכת חושך כתוב במדרש על פי הפסוק "וימש חושך", שאותו חושך היה בריאה מיוחדת שהיה אפשר למששה.
הדעות הטוענות שהחושך הוא העדר אור אומרות שבמכת חושך התחדשה בריאה לעומת זאת המצדדים שהחושך הוא בריאה בפני עצמה אומרים שבמכת חושך נדחו חוקי הטבע שהאור דוחה חושך.
מכאן נולד הביטוי "חושך מצריים" המציין אפלה גמורה.
הרי החושך הם הרים אגדיים המוזכרים בתלמוד ובספרות האגדה היהודית.
חותך פיצה או סכין פיצה הוא כלי המשמש לחיתוך פיצה לפרוסות.
מורגן, את חותך הפיצה הראשון בצורתו המודרנית ורשם אותו כפטנט.
למרות זאת, במקור הוא לא שימש לחיתוך פיצה אלא לחיתוך טפטים.
ישנם שני סוגים עיקריים של חותך פיצה.
הסוג הנפוץ ביותר הוא גלגלת פיצה, הכוללת גלגל המחודד בקצותיו אותו האדם החותך מעביר בכיוון בו הוא רוצה לחתוך את הפיצה, והסוג השני היא סכין גדולה ומעוקלת הנקראת מצלונה (Mezzaluna, חצי ירח באיטלקית) אשר נעה קדימה ואחורה כדי לחתוך את הפיצה.
שני הסוגים מגיעים בגדלים שונים.
ניתן להשתמש בגלגלת פיצה גם לשימושים אחרים, כגון עבודות אומנות.
המצלונה משמשת גם לקיצוץ עגבניות (בעיקר הדגם עם הלהב הכפול) ולחיתוך עשבי תיבול.
החות'ים הם קבוצה מוסלמית־שיעית־זיידית מצפון־מערב תימן, המפעילה ארגון טרור אסלאמיסטי אנטישמי בשם "אנצאר אללה" (أنصار الله, "תומכי האל").
הקבוצה נקראת גם בשם "אַ-שבַּאב אל-מוּאְמִן" (الشباب المؤمن, "הצעירים המאמינים").
הארגון צמח משבט החות'ים, המהווה כ-30% מאוכלוסיית תימן.
הוא נקרא על שם מנהיגו הראשון חוסיין בדר א-דין אל-חות'י, שנהרג בספטמבר 2004 על ידי הכוחות המזוינים של תימן.
החות'ים מקושרים לאיראן ולחזבאללה כחלק מ"ציר ההתנגדות", ונמצאים בעימות מול ערב הסעודית, אל-קאעדה, דאעש, ארצות הברית וישראל.
הארגון מתאפיין בסיסמה אנטישמית הכוללת את הקריאה: "קללה על היהודים".
בינואר 2024 הכריזה ארצות הברית על החות'ים כעל ארגון טרור עולמי שהוכרז באופן מיוחד, בשל תקיפותיהם בים האדום ובמפרץ עדן.
החות'ים שייכים לזרם השיעי הזיידי, פעילים בעיקר בתימן, הם רואים בסונים אויבי האסלאם, ונלחמים בערב הסעודית, בממשל התימני ובקבוצות סוניות כמו אל-קאעדה בחצי האי ערב.
הם עוינים את המערב, במיוחד את ישראל וארצות הברית, ומציינים שהוקמו כדי להגן על אוכלוסייתם מאפליה שיטתית מצד המשטר בתימן.
עם הצלחותיהם במאבק מול השלטון, הם כיוונו להקמת ממשל חדש בתימן.
עלי נאסר קאיד אל-בוכאיתי, שהיה פעיל בולט של התנועה, טוען שאין הבדל מהותי ביניהם לבין דאעש.
החות'ים החלו את דרכם כארגון "הצעירים המאמינים", שהוקם ב-1992 במחוז סעדה על ידי מוחמד אל-חות'י או אחיו חוסיין בדר א-דין אל-חות'י, במטרה להחיות את התנועה הזיידית באמצעות בתי ספר ומחנות קיץ שבהם השתתפו עשרות אלפי תלמידים.
לאחר פלישת ארצות הברית לעיראק ב-2003, החלו בהטפה אנטי-אמריקאית ואנטישמית שגררה עימותים עם השלטון.
ב-2004 סירב חוסיין אל-חות'י להזמנת הנשיא סאלח לפגישה בארמון הנשיאות.
לאחר ניסיון מעצרו ביוני אותה שנה, פתח אל־חותי במרד מזוין נגד השלטון.
הוא נהרג בספטמבר אותה שנה, אך הארגון המשיך בפעילות עד להסכם הפסקת אש ב-2010.
במהלך ההפיכה בתימן בשנת 2011, דחו החות'ים את הסדרי מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ והרחיבו שליטתם למחוזות נוספים.
הם השתלטו על מחוז סעדה ועל חלקים נרחבים מן המחוזות עמראן, אל-ג'וף וחג'ה.
בספטמבר 2014 כבשו בהדרגה את צנעא, ובינואר–פברואר 2015 השתלטו על מוסדות השלטון וארמון הנשיאות, פיזרו את הפרלמנט והכריזו על כינון "מועצת המהפכה".
על פי הערכות, הם קיבלו סיוע משמעותי מאיראן.
במרץ 2015 פתחה ערב הסעודית בקואליציה צבאית ("מבצע סופה נחרצת") במטרה להחזיר את המשטר הסוני ולמגר את החות'ים, אך הארגון נותר גורם דומיננטי בלחימה.
בשנת 2025 דווח כי החות'ים החלו להתרחב אל קרן אפריקה, תוך ניצול נקודות אסטרטגיות באזור, אך התקיפות אמריקניות האטו את התקדמותם.
ב-19 באוקטובר 2023, בראשית מלחמת חרבות ברזל, שיגרו החות'ים טילים בליסטיים וכטב"מים לעבר ישראל, ואלה יורטו על ידי משחתת הטילים של צי ארצות הברית קרני (DDG-64) ששטה בים סוף ועל ידי ערב הסעודית, מתוך רצונה "להגן על שטחה האווירי".
ב-31 באוקטובר הכריז הארגון מלחמה על ישראל.
ב-14 בנובמבר פעולות החות'ים עלו מדרגה, ופורסמו מטעמם איומים על פגיעה בספינות ישראליות השטות בים האדום, במטרה לפגוע בסחר הישראלי.
חמישה ימים לאחר מכן הם מימשו את איומם, כאשר נחטפה הספינה "Galaxy Leader", שחלקה בבעלות של איש העסקים הישראלי רמי אונגר.
נחטפו גם 22 אנשי הצוות אשר היו על האונייה.
באותו השבוע, ב-24 בנובמבר, בוצעה התקפה נוספת על ספינה בבעלות ישראלית על ידי מל"ט מתאבד, וב-26 בנובמבר פורסמו דיווחים על תקיפה והשתלטות על ספינה אחרת הקשורה לישראל.
לאורך מלחמת חרבות ברזל המשיכו החות'ים בשיגור טילים בליסטיים וכטב"מים לעבר ישראל.
מרביתם יורטו בידי ישראל ובנות בריתה, אך אחדים פגעו וגרמו להרוג אחד, לפצועים ולנזק לרכוש.
בתגובה חיל האוויר הישראלי הפציץ פעמים אחדות מטרות של החות'ים, במבצע יד ארוכה ב-20 ביולי 2024, בתקיפה נוספת ב-29 ספטמבר 2024, במבצע העיר הלבנה ב-19 בדצמבר 2024 ובתקיפה רביעית ב-26 בדצמבר 2024.
נוסף על תקיפותיהם על ישראל, תקפו החות'ים ספינות בעלות קשר לישראל (לכאורה) ופגעו במסחר בים האדום באזור באב אל-מנדב ומפרץ עדן, מה שהביא למשבר בים סוף.
בעקבות זאת החל מבצע שומר השגשוג, שמנהלת קואליציה צבאית שעל הקמתה הכריז מזכיר ההגנה האמריקאי לויד אוסטין ב־18 בדצמבר 2023 בביקורו בישראל.
הקואליציה משלבת כוחות של מספר מדינות בתמיכה רחבה.
למרות זאת, כוחות הקואליציה לא השתתפו בפעולות צבאיות נגד החות'ים, מלבד אלה העומדות בראש הקואליציה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית, שביצעו בעצמן את הפעילות ההתקפית של המבצע.
ב-15 במרץ 2025 הודיע נשיא ארצות הברית על מבצע צבאי נרחב בתימן, שנועד להשיב את חופש השיט במרחב.
המבצע החל עם תקיפות מסיביות של מטוסי קרב אמריקניים.
ב-29 באוגוסט התנקשה ישראל בצמרת השלטון החות'י.
בתקיפה חוסלו הרמטכ"ל החות'י, ראש הממשלה החות'י, אחמד א-רהווי, ועימו שרים ובכירים נוספים.
סיסמת התנועה, الله أكبر, الموت لأمريكا, الموت لإسرائيل, اللعنة علی اليهود, النصر للإسلام (), משקפת אידאולוגיה אנטי-מערבית, אנטישמית ואנטי-ישראלית קיצונית.
סיסמה זו, המשמשת כמעין מנטרה עבור חברי התנועה, מבטאת את השקפת עולמם הקיצונית ואת שאיפותיהם הפוליטיות.
ב-2015, בשל השתלטות החות'ים על המדינה, גברו החששות של יהודי תימן, ובאוגוסט 2020 פורסמו ידיעות על התגברות הרדיפות, עד כדי סכנת הכחדה.
עקב הסכנה הגוברת, עשרות יהודים הועברו ממחוז סעדה החות'י אל מתחם מאובטח בעיר צנעא.
במקביל נטשו יהודים את תימן אל ישראל, ארצות הברית ואירופה.
במרץ 2021, לאחר לחץ רב של החות'ים, שְלוש המשפחות היהודיות האחרונות בתימן גורשו מהמדינה.
הן מנו כ-13 גברים, נשים וילדים.
במהלך 2021, בעזרת סיוע ממדינה ערבית שעימה אין לישראל קשרים דיפלומטיים, חולצו כמאה יהודים מתימן והועברו לקהיר, שם הם מתגוררים במתחם סגור.
בעקבות פעולות הארגון, נותר רק יהודי קשיש אחד בשטחי תימן.
ב־6 בפברואר 2015 פרסמו החות'ים הכרזה חוקתית על הקמתה של הוועדה המהפכנית העליונה, המשמשת מאז כגוף השלטוני בחלקים בתימן שבשליטת החות'ים.
לאחר שהשתלטו על בירת תימן צנעא וכישלון השיחות בינם למפלגות הפוליטיות במדינה שהיו מיועדות להקים ממשלה חלופית לממשלת האדי, הכריזו החות'ים כי הוועדה תשמש כסמכות שלטונית זמנית בתימן.
המועצה הפוליטית העליונה היא הנהגה קולקטיבית חוץ-חוקתית, המשמשת כהנהגת מדינה אופוזיציונית בצנעא על ידי החות'ים והסיעה הפרו־חות'ית של הקונגרס העממי הכללי (GPC), במטרה לשלוט באזורים שבתימן הנתונים לשליטתם – וזאת בהתנגדות למועצת ההנהגה הנשיאותית (PLC) המוכרת על ידי הקהילה הבין-לאומית וממוקמת בעיר עדן.
ב־2 באוקטובר 2016 מונה עבד אל-עזיז בן חבתור לראש ממשלת תימן על ידי החות'ים.
ב־28 בנובמבר 2016 הורכבה ממשלה חדשה אשר נקראה ממשלת ההצלה הלאומית והיא כללה רק חברים מקונגרס העם הכללי (GPC).
חבתור המשיך לכהן כראש ממשלת המעבר, עד למינויו כחבר המועצה הפוליטית העליונה בשנת 2024. באוגוסט 2024 מונה אחמד א־רהאווי בידי צו נשיאותי לעמוד בראש ממשלה חדשה בשם ממשלת השינוי והבנייה (GCC).
ב-28 באוגוסט 2025, חיל האוויר הישראלי ביצע את מבצע טיפת מזל בו מטוסים תקפו והרגו שרים רבים בממשלה כולל ראש ממשלת החות'ים וסגנו.
הרמטכ"ל, מוחמד עבד אל-כרים אל-ע'מארי, נפצע קשה בתקיפה וב-16 באוקטובר הודיעו החו'תים על מותו של אל-ע'מארי כתוצאה מהפגיעה והכריזו על מחליפו, יוסף אל-מדאני.
מרבית הנשק שבידי החות'ים מגיע מאיראן, כולל, בין היתר:
העתק של הטיל קדר-110 האיראני.
סומאר – משפחת טילי שיוט איראניים, בעלי טווח של כ-2,000 ק"מ.
קיימות גרסאות מתקדמות, קודס-2 בעל טווח של 1,350 ק"מ וגרסת קודס-3 עם טווח גדול יותר שטרם פורסם.
סמאד – כטב"ם תקיפה בעל טווח של 1,800 ק"מ ומעלה.
פתאח-1 (פלסטין 2) – טיל בליסטי היפרסוני, בעל טווח של 1,400 ק"מ.
ח'ייבר שכן – ייצור מקומי של ח'ייבר שכן בעל טווח מוגדל.
החות'ים החלו לשגר טילים אלו לכוון ישראל משלהי 2024.
עבד אל-מלכ אל-חות'י – מנהיג החות'ים
מהדי אל-משאט – נשיא המועצה המדינית העליונה של החות'ים
אחמד א-רהווי – ראש ממשלת החות'ים, חוסל במבצע טיפת מזל
מוחמד אחמד מופתאח – ראש ממשלת החות'ים
מוחמד אל-עאטפי – שר ההגנה בממשלת החות'ים
מוחמד עבד אל-כרים אל-ע'מארי – ראש המטה הכללי של צבא החות'ים, חוסל במבצע טיפת מזל
יוסף אל-מדאני – ראש המטה הכללי של צבא החות'ים
מוחמד פדל עבד א-נבי – מפקד הכוח הימי של החות'ים
מוחמד עלי אל-קאדרי – מפקד משמר החופים של החות'ים
אבו עלי אל-חאכם – ראש מנגנון המודיעין של צבא החות'ים
יחיא סריע – הדובר הצבאי של החות'ים
עבדול רזא שהלאי – קצין איראני המפקד על קורפוס המפרץ הפרסי וחצי האי ערב של כוח קודס האחראי על תימן ושיתוף הפעולה עם כוחות החות'ים מתאם משמרות המהפכה האסלאמית
שלמה גואטה, הלחימה והאיום של החות'ים במרחב הימי מאז פרוץ מלחמת 'חרבות ברזל', הערכה אסטרטגית ימית רבתי לישראל 2023/24, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, 2024
שלמה גואטה, השפעת האיום הימי החות'י בדרום הים האדום על השיט למדינת ישראל ושאר העולם, יום עיון - עמותת חיל הים, 14 בינואר 2024
שלמה גואטה, ההסגר הימי החות'י והניסיונות להתמודד מולו (השפעתו על השייט למדינת ישראל ולספנות העולמית), המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, 29 בספטמבר 2025
שלמה גואטה, ערוץ הפודאסטים של אוניברסיטת תל אביב - 17 בדצמר 2024, התנועה החות'ית בתימן בשיתוף ענבל נסים לובטון במרכז דיין.
שלמה גואטה, למה החות'ים נכנסו למערכה?
- 9 בדצמבר 2024, תומר אביטל נפגש עם אל"ם בדימוס שלמה גואטה.
חוּשָׁה הייתה עיר מקראית בהרי יהודה, הנזכרת בתנ"ך.
העיר נזכרת בספר דברי הימים לצד גדור ובית לחם, ברשימות היחש של בני שבט יהודה: .
הביטוי "אבי X" ברשימות היחש של ספר דברי הימים, מורה על אפונים של בית אב, שהתיישב במקום מסוים שכבר היה קיים או שיסד יישוב חדש במקום כלשהו.
לכן "עזר אבי חושה" מכוון לכך שחושה הוא שם מקום, הקשור משפחתית לבית לחם ולגדור כעדות הפסוק.
משפחות יהודה זוכות ברשימות לפירוט הרב ביותר ברשימות: -, וביניהן דומיננטיות משפחות השוכנות בהר יהודה.
לאור כל האמור, נראה כי חושה השתייכה לקבוצת האפרתים, שעירה הראשית הייתה בית לחם.
כמו כן, אחד או שניים מגיבורי דוד המלך מוצאם כנראה בעיר חושה, האחד נקרא סִבְּכַי הַחֻשָׁתִי, והשני נקרא מְבֻנַּי הַחֻשָׁתִי.
למעשה, סביר להניח שמדובר בגיבור אחד, סִבְּכַי, אשר במקום יחיד במקרא שובש שמו למְבֻנַּי.
ברשימת גיבורי דוד גם כן ישנם שני קטעים מקבילים, שבאחד מהם כתוב מבני במקום סבכי, אבל סביר שגם כאן טעות מעתיק: שמואל א "חֶלֶץ הַפַּלְטִי עִירָא בֶן עִקֵּשׁ הַתְּקוֹעִי.
יש המזהים את העיר עם הכפר הערבי חוסאן, כ־6 ק"מ מערבית לבית לחם, וצפונית ל"ח'רבת ג'דור" (היא לפי הסברה גדור המקראית).
אולם אין אישוש ארכאולוגי לזיהוי זה.
בעוד שאין עוררין על השתמרות השם בחוסאן, הרי תוצאות הסקר הארכאולוגי אינן תומכות בהשערה שהאתר הקדום נמצא בתחומי הכפר עצמו.
אמנם משה כוכבי, הסוקר, נטה להניח כך, אולם ממצאיו שלו עצמו אינם תומכים בדבר.
החרסים הקדומים ביותר שנמצאו בשיפולי הכפר לכיוון עין עמוד, כולל אלו שמצא כוכבי, הם מתקופת הברזל 2ד (בודדים) ואילך, ואינם מתאימים לאתר המיוחס לראשית תקופת המלוכה, או לאתר משמעותי בכלל בתקופה זו; מצד שני ראויה לציון טביעת חותם יהד מהתקופה הפרסית, היא ימי שיבת ציון.
זיהוי האתר עצמו בח' חמודה
לעת עתה האתר הבא בחשבון היא ח' חמודה הסמוכה לכפר חוסאן.
שמה במפות ח' אום קלעה.
השיבוש מצוין על ידי כוכבי, אך בפרסום שלו נפל שיבוש נוסף.
נראה שאתר זה נתקיים בתקופת הברזל 2 לכל ארכה, וככל הנראה גם בתקופת הברזל 1.
"חושב עליה" הוא שיר שכתב והלחין ליאור דטאוקר וביצעו עידן יניב ודטאוקר.
השיר יצא לאור בשנת 2005.
השיר יצא כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה של יניב הנושא את אותו שם.
את השיר עיבדו נדב ביטון ויניב עמרמי.
השיר גם נכלל באלבום שהוציא דטאוקר בשנת 2008, בגרסה אחרת.
בקיץ 2006 היה השיר ללהיט וזכה להשמעות רבות ברדיו.
לדברי עידן יניב, תחילה היה השיר ללהיט בהופעות, לאחר מכן זכה להורדות רבות בסלולר והושמע בתחנות רדיו אזוריות ורק לאחר מכן הושמע בגלגלצ.
השיר הביא את יניב לקדמת התודעה הציבורית.
"חושב עליה" מדבר על ניסיונות של גבר להתמודד עם פרידה של זוגתו ממנו.
על פי ליאור דטאוקר, את השיר כתב על מי שלימים הפכה לאשתו.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשס"ו (2006) דורג השיר במקום השני, ובמצעד המקביל של גלגלצ דורג השיר במקום השלישי.
חוּת'ים הוא תת-שבט ערבי-מוסלמי-שיעי-זיידי השוכן בפרט בצפונה של מדינת תימן.
הוא התמקם בעיקרו במחוזות עמראן וסעדה.
בני תת-השבט, מוחמד אל-חות'י ואחיו חוסיין אל-חות'י, הקימו ביחד גם את "אנצאר אללה", הנודע בעיקר בשם ארגון הטרור "החות'ים", הפועל כיום בחסות איראן.
אביהם בדר א-דין אל-חות'י היה ממקימי מפלגת האמת הפוליטית בתימן, וכן שימש כמנהיגה הרוחני של התנועה, כשלאחר מותו של חוסיין ב-2004, אף ניהל בפועל את הארגון.
חות' היא עיירה במחוז עמראן, בתימן ובירתו של תת-המחוז חות'.
העיירה נמצאת בין צנעא לסעדה, על רמה מצפון למישור אל בואן.
לפי הסופר מהמאה ה-10 אל חמדאני, העיירה נקראת על שם "עבדולה אל סאבי" שנקרא גם חות' והשתייך לשבט חשיד.
על שם העיר נקרא השבט חות'ים וכך גם השטח ששייך לשבט.
כיום העיר משמשת כבירה של השבט.
בימי הביינים שימשה העיר ככל הנראה יותר כנקודת עצירה בדרך בין צנעא לסעדה מאשר כנקודה אסטרטגית או כמרכז שלטוני.
חושור (במונגולית: хуушууp; ברוסית: чебуре́к) הוא מאפה בשר פופולרי במונגוליה, הדומה למתכונים במטבח הרוסי ולמטבחים אחרים כמו המאכל צ'יבורקי.
זהו עיגול בצק מקמח חיטה מקופל לשניים סביב מילוי של בשר בקר, כבש או גמל טחון או קצוץ, ומטוגן בשמן עמוק.
התיבול של הבשר הוא בבצל ומלח (ולפעמים גם שום) ולאחר ההגשה, ניתן לאכול את חושור כמו שהוא או בליווי קטשופ או רוטב.
מלבד הגרסה המסורתית במילוי הבשר, ישנן הכנות אלטרנטיביות של חושור.
כמה וריאציות מחליפות את מילוי הבשר בגזר, כרוב (אם כי פחות פופולרי) או מחית תפוחי אדמה.
גרסאות ירקות אלו יכולות לשמור על טעם ייחודי של בשר כבש עקב השימוש בו כשמן בישול.
במסעדה המאכל מגיע לארבעה בהזמנה עם עלה חסה ומלפפונים חמוצים בצד, כמו כן גם סלט גזר אם המקום קצת יותר יוקרתי.
חושבים בגדול הוא משחק מחשב מסוג לומדה מאת חברת קומפדיה שפותח על ידי חברת קומפדיה בשנת 1998.
הלומדה החלה את דרכה בתור משחק של רשת בתי הספר "קידום" ובהמשך בשנת 1992 יצאה הלומדה בגרסה צבעונית בשם "אתגרים".
המשחק מיועד בעיקר לפיתוח יכולת החשיבה הפסיכומטרית.
בתחילה דמותו של גורדי הופיעה במשחק ומאוחר יותר הוחלף גורדי בדמות המדען מסדרת המשחקים "חשיבה המצאתית".
המשחק עצמו דובב על ידי ערוץ הילדים דאז עודד מנשה.
המשחק כולל את הפרקים לימוד, תרגול, בחן את עצמך ומשחקים.
רודאו מספרים (מבוסס על "סדרות מספרים") - במשחק זה צריך לקבוע את המספר הנכון האחרון של הסדרה לפי הרולטה כדי שהבוקר ייתפוס את השור.
משחק תותחים - במשחק זה התותחים הירוקים והאדומים צריכים להגיע לצד האחר.
בול פגיעה - במשחק זה צריך לנחש את המספרים הנכונים, עם כל מספר תישמע ירייה (אם המספר לא נמצא לא תהיה פגיעה, אם המספר לא נמצא במקום הנכון תהיה פגיעה בחלק הירוק ואם המספר נמצא במקום הנכון תהיה פגיעה באזור האדום).
משחק פסיפס - במשחק זה צריך לשים את הלבנים לפי ההוראות הכתובות.
פאזל ראש זנב - במשחק זה צריך לסדרה את הדגלים לפי הצורה המתאימה.
חותם נשיא ארצות הברית מבוסס על החותם הגדול של ארצות הברית.
הנשיא הראשון שהשתמש בסמל היה הנשיא רתרפורד הייז בשנת 1880. הייז השתמש בחותם כדי לחתום על הזמנות לבית הלבן.
בעקבות כך ששינוי זה אירע אחרי מלחמת העולם השנייה נוצרה האמונה העממית לפיה משתנה הסמל בעתות מלחמה – והעיטם מביט שמאלה.
החותם כולו עוצב "בסימן 13": בנוסף לשלושה עשר החצים, יש 13 עלים בענף הזית וכן 13 זיתים, יש 13 עיגולים לבנים מעל ראש העיטם, 13 כוכבים לידו, 13 פסים בצבעי אדום-לבן, ואפילו המשפט E PLURIBUS UNUM (מתוך רבים אחד) מכיל 13 אותיות.
הסמל שונה בפעם האחרונה בשנת 1959, כאשר נוסף לו הכוכב החמישים, בעקבות הצטרפותה של הוואי לאיחוד.
חותם הסנאט של ארצות הברית או סמל הסנאט של ארצות הברית מבוסס על החותם הגדול של ארצות הברית.
במרכז הסמל מצוי מגן שבחלקו העליון 13 כוכבים, ובחלקו התחתון 13 קווים אנכיים – המסמלים את 13 המושבות.
על הסמל מצוי קלף ועליו הכיתוב "E PLURIBUS UNUM" .
מצידו הימיני של המגן מצוי ענף עץ אלון המסמל עוצמה, ומצדו השמאלי ענף עץ זית המסמל שלום.
מעל המגן מצוי (כמעין ציצה) "מצנפת פריגית" אדומה, המסמלת חירות ומתחתיו שני פסקסים מוצלבים המסמלים סמכות ושלטון.
קרניים לבנות יוצאות מן הסמל ומסמלות את עלייתה של המדינה החדשה.
סביב החותם מופיע כיתוב UNITED STATES SENATE שמשמעותו "הסנאט של ארצות הברית".
החותם הגדול של ארצות הברית הוצג לראשונה לחברי הסנאט בהתכנסותם הראשונה, בפילדלפיה.
חברי הסנאט התרשמו מהחותם והורו על אריגתו לשטיח חדר הסנאט.
חברי הסנאט החליטו על הכנת חותם עבור הסנאט שיהיה דומה לחותם הגדול.
העיצוב הראשון של חותם הסנאט כלל עיטם לבן-ראש שעל חזהו מגן, ברגלו השמאלית הוא אוחז בענף עץ זית ובימנית בחצים.
מעל העיטם מפציעים קרני אור מתוך עננים, המסמלים את עלייתה של המדינה החדשה, וסביב החותם היה כתוב "סנאט ארצות הברית" ("SENATE OF THE UNITED STATES").
ההבדלים בין חותם הסנאט לחותם הגדול התבטאו בצורת מגן האבירים, בעובדה שבחותם הסנאט לא החזיק העיטם את מגילת הקלף במקורו, וכן היו הבדלים בצורת קרני השמש והעננים.