tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המים במפלי דרווין (Darwin Falls), בקצה המערבי של מונומנט עמק המוות, צונחים מגובה של 30 מטר לתוך בריכה גדולה מוקפת ערבות ועצי צפצפה.
למעלה מ-80 מינים של עופות תועדו מסביב לבריכה.
, המכונה גם פרחי מלח, היא תופעה נדירה בעמק המוות המתרחשת כאשר גשם נספג באדמה וממיס מלח מתחת לפני השטח וגורם לאדמה להיראות כאילו יש אבק קל של שלג.
עמק המוות הוא ביתם של שבט הטימבישה (Timbisha, לשעבר היו קרויים והיו ידועים גם כפנאמינט וקוסו) של ילידים אמריקאים אשר חיו בעמק לפחות באלף האחרון.
שם העמק בשפת טימבישה הוא tümpisa, שפירושו "צבע סלע" ומתייחס לצבע האוכרה האדום שניתן להכין מסוג של חימר המצוי בעמק.
כמה משפחות עדיין גרות בעמק בפרנס קריק.
מאהונו (Maahunu) בקניון גריפווין (Grapevine Canyon) הוא אתר של יישוב לשעבר של בני הטימבישה ששכן סמוך לטירת סקוטי (Scotty's Castle) שננטש.
משמעות השם אינה ברורה, אף על פי שידוע כי הונו פירושו 'קניון'.
בדצמבר 1849 נכנסו לעמק המוות שתי שיירות של חלוצים, שבהן בסך הכל כ-100 קרונות, בדרכם לשדות הזהב של קליפורניה.
השיירות הלכו לאיבוד במה שחשבו שהוא קיצור דרך לשביל הספרדי הישן (Old Spanish Trail).
המונומנט הלאומי עמק המוות (Death Valley National Monument) הוכרז ב-11 בפברואר 1933 על ידי הנשיא הרברט הובר, מה שהציב את האזור תחת הגנה פדרלית.
בשנת 1994, שונתה הגדרת השמורה ממונומנט לאומי לפארק לאומי בשם הפארק הלאומי עמק המוות, שהורחב באופן משמעותי כך שכלל בנוסף את עמקי סלין ואוריקה.
עמק הפו, המכונה גם המישור הפדני או פדניה, הוא עמק רחב ידיים בצפונה של איטליה.
צורתו כשל משולש באורך של 650 ק"מ ממזרח למערב, התחום בהרי האלפים מצפון, הרי האפנינים מדרום והים האדריאטי ממזרח.
במרכזו של העמק זורם נהר הפו ממערב למזרח, והוא שהעניק לעמק את שמו.
בהקשר הפוליטי מקובל לעיתים להשתמש גם בכינוי "פדניה" (Padania) לתיאור שטחו של העמק ומורדות ההרים המקיפים אותו.
עמק הפו משתרע על פני שטח של כ-46,000 קמ"ר, אם כי הגדרת שטחו המדויקת משתנה בהתאם לגוף המגדיר אותה.
"רשות אגן נהר הפו" (Autorità di bacino del fiume Po), שהוקמה בשנת 1989 על מנת לפקח על שימושי המים בעמק, כוללת בשטחו גם את יובליו בצפון איטליה, באזור האלפים.
הגדרת ארגון האו"ם לאיכות הסביבה כוללת את היובלים בהרי האלפים והאפנינים, אולם אינה כוללת את שפך נהר הפו אל הים האדריאטי באזור ונטו.
ככלל, העמק משתרע בשטחם של המחוזות פיימונטה, לומברדיה, אמיליה, ונטו וליגוריה, וכן בשטחם של קנטון טיצ'ינו והאזור הדובר איטלקית בקנטון גראובינדן שבשווייץ.
עוד מקובל לכלול בעמק את מישור ונטו-פריולי (Pianura veneto-friulana) השוכן צפונית-מזרחית לו, ואשר אינו קשור לנהר הפו.
עמק הפו הוא אחד האזורים המתועשים והמאוכלסים באיטליה ובאירופה כולה, ומספר תושביו מוערך בכ-20 מיליון.
עמק נהר הפו מהווה, יחד עם הים האדריאטי, את מקום מפגשם של שני לוחות טקטוניים יבשתיים – הלוח האפריקאי מדרום והלוח האירו-אסיאתי מצפון.
לפני כ-5 מיליון שנים היה העמק מפרץ של הים האדריאטי, אך בתהליך מתמיד של השקעת שפכים ומשקעי אדמה שהובלו על ידי נהר הפו מהרי האלפים והאפנינים אל שפך הנהר, התרחב העמק מזרחה לעבר הים האדריאטי.
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 פחתו משקעי האדמה והאפר בים האדריאטי בשל בניית תעלות מי ים עמוקות באזור ונציה, אך תהליך בנייתה של דלתת הנהר ממשיך גם כיום.
עמק הפו כולל שני סוגי טופוגרפיה: במרכז העמק – "המישור נמוך" (la bassa pianura), ולרגלי ההרים – "המישור הגבוה" (l'alta pianura).
מקור המושגים בקו הרוחב הגאוגרפי ולא בגובה הטופוגרפי, אם כי המישור הגבוה אכן גבוה מהנמוך גם מבחינה טופוגרפית.
המישור הגבוה יבש, ובחלקים מסוימים אף יבש מכדי לתמוך בחקלאות בעל.
אדמתו עשויה קרקע חולית מחלחלת אשר איננה מאפשרת היקוות מים.
אזור זה המכונה גם "המישור היבש" (pianura asciutta), מיוער ומכוסה לרוב שיחים נמוכים.
חלקו המרכזי של העמק באזור לומברדיה ומערב אמיליה, הוא אזור פורה ביותר המאפשר חקלאות, בשל שכבת הקרקע הבלתי חדירה או החדירה באופן חלקי, המשתרעת קרוב יותר אל פני הקרקע.
לכן זכה גם לשם "מישור ההשקיה" (pianura irrigua).
נהר הפו עצמו, אשר שימש בעבר להשקיית השדות בעמק, ולשתייה לתושביו, מזוהם כיום על ידי שפכים ודשנים, ועל כן תושבי הסביבה נאלצים לסמוך על מערכות השקיה נפרדות המבוססות על מי תהום הנשאבים מבארות ברחבי העמק.
אקלים העמק ממוזג בחלקו וסובטרופי-לח בחלקו האחר.
החורף קר ולח, ולעיתים פוקדת קרה את העמק.
בעבר היה העמק מכוסה שלג בחורפים, אולם בשנים האחרונות בשל התחממות כדור הארץ, שוב אינו מושלג.
חודשי הקיץ חמים ולחים, אולם לעיתים פוקדות את העמק סופות רעמים וברד בחודשים אלה.
תופעה שכיחה בעמק היא ערפל הנוצר בשל הלחות הגבוהה השוררת בעמק המוקף בהרים כמעט מכל צדדיו.
מאז שנות השישים נוסף לערפל גם הערפיח (עירוב של ערפל וזיהום אוויר), הנובע מהתיעוש המסיבי ומצפיפות האוכלוסייה בעמק.
עקב שינויי האקלים ומיעוט גשמים, דווח ביוני 2022 על בצורת באזור, מים מועטים לגידולים החקלאיים וקצוב צריכת המים לתושבים.
המתיישבים הראשונים הידועים בעמק הפו היו הליגורים (שבט פרה-הינדו אירופאי).
לאחר מכן התיישבו בעמק האומברים שהגיעו ממרכז איטליה.
במהלך המאה השביעית לפנה"ס נכבש העמק על ידי האטרוסקים אשר הקימו בו מספר ערים, ובהן פארמה, רוונה ובולוניה.
במהלך המאה החמישית לפנה"ס הגיעו אל העמק שבטים קלטים שחצו את האלפים והתיישבו ברחביו למעט באזור ונטו.
בין היישובים שנוסדו על ידי הקלטים הייתה העיר ברגמו.
העמק חולק בין השבטים הקלטים – הבואואי התגוררו באזור בולניה והטאוריני התגוררו באזור טורינו.
שבטים אלה תקפו את העיר רומא בשנת 390 לפנה"ס.
לימים כבשו הרומאים את העמק ובשנת 196 לפנה"ס שלטו שליטה מוחלטת בכולו.
הרומאים בנו ערים רבות באזור, סללו את הויה אמיליה בדרומו, ויוליוס קיסר העניק אזרחות רומית לתושבי הערים בעמק.
בין השנים 286–403 שמשה מילאנו כבירת האימפריה הרומית המערבית.
לאחר מכן עברה הבירה לרוונה עד נפילתה של האימפריה.
שבטים גרמניים אשר חצו את האלפים כבשו את העמק, הוא נכבש על ידי אודואקר ההוני ולאחריו על ידי תאודוריק הגדול מלך האוסטרוגותים במאה החמישית.
המלחמה הגותית והמגפה היוסטיניאנית במחצית המאה ה-6, הביאו למותם של מרבית תושבי העמק.
יתר תושבי העמק ברחו להרים, ולערי העמק השוממות פלשו הלומברדים – שבט גרמאני לוחם, אשר העניק את שמו לאזור לומברדיה.
הלומברדים חילקו את העמק לשתי דוכסויות – טורינו במערב ופריולי במזרח.
בירתם שכנה בתחילה בוורונה אולם בהמשך הועברה לפאביה.
עיר נוספת בעלת חשיבות הייתה מונצה (שעלתה בחשיבותה באותה עת על מילאנו ההרוסה).
במהלך תקופת שלטונם של הלומברדים בעמק, הם קבלו על עצמם את הנצרות.
בשנת 774 כבש קרל הגדול את ממלכת הלומברדים והעמק היה לחלק מהאימפריה הקרולינגית.
לאחר פירוקה של האימפריה שלט באזור אוטו הראשון מסקסוניה, והעמק הפך בשנת 962 לחלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
בתקופה זו החלה עלייתה של הרפובליקה של ונציה באזור ונטו, ומילאנו שבה להיות העיר החזקה בעמק הפו (אף שנבזזה ונהרסה בשנת 1162).
מילאנו עמדה בראש הליגה הלומברדית והביסה את קיסר האימפריה הרומית הקדושה פרידריך ברברוסה בקרב לניאנו בשנת 1176. בשלהי ימי הביניים, עם עליית כוחה של ונציה, היא השתלטה על מרכז העמק, ומילאנו נותרה לשלוט בחלקו המערבי.
בשלהי המאה ה-15 החלו המלחמות האיטלקיות – מאבק בין צרפת וספרד על השליטה באיטליה.
בתקופה זו נערכו קרבות רבים ברחבי איטליה ועמק הפו עבר מיד ליד.
ונציה שמרה על נטרליות, אולם אפילו שווייץ פלשה לצפון העמק וכבשה את אזור קנטון טיצ'ינו המהווה עד היום חלק משווייץ.
עם ניצחונו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על פרנסואה הראשון, מלך צרפת בקרב פאביה בשנת 1525, תמו המאבקים בין שתי המעצמות, והעמק נשלט על ידי ספרד אשר הנהיגה קונטרה-רפורמציה ואסרה על הפרוטסטנטיות בעמק.
במהלך מלחמת הירושה הספרדית עברה השליטה במילאנו מספרד לאוסטריה.
נפוליאון בונפרטה כבש את העמק בשנת 1796, ושוב ב-1800 בקרב מרנגו, והפך את העמק לחלק מממלכת איטליה הנפוליאונית.
לאחר תבוסת נפוליאון שבו האוסטרים לשלוט בעמק, אולם הפעם התנגדו תושבי העמק לשליטה זו, בעיקר בהנהגתה של שושלת סבויה מפיימונטה.
בשנת 1848 החל המאבק לאיחוד איטליה ו-1858 נכבשה לומברדיה על ידי הצבא הפיידמונטזי.
בשנת 1866 הצטרפה ונטו לאיטליה בעקבות תבוסת אוסטריה בידי הפרוסים.
בתחילת שלטונה של איטליה בעמק סבלו תושביו מעוני רב אשר הביא להגירה המונית לארצות הברית, אולם בשלהי המאה ה-19 החל תיעוש גובר של העמק בשל שפע המים שבו וכוח האדם הזול.
העמק כמעט ולא נפגע במהלך מלחמת העולם השנייה.
גרמניה הנאצית עשתה שימוש רב בתעשייה הענפה שבו, והאזורים המתועשים הופצצו על ידי חילות האוויר של בעלות הברית.
ב-25 באפריל 1945 פרצה באזור מרידה כנגד הכוחות הגרמנים (הנסוגים ממילא בפני בעלות הברית).
מרידה זו הביאה לנסיגה מואצת של הגרמנים, והערים מילאנו וטורינו שוחררו על ידי תושביהן קודם להגעת צבאות בעלות הברית אליהן.
לאחר תום מלחמת העולם פרחה התעשייה בעמק.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלו להשמע בעמק ובצפון איטליה בכלל דעותיה של מפלגת הליגה הצפונית (Lega Nord) הקוראת למתן אוטונומיה לעמק הפו – אותו היא מכנה בשם פדניה (Padania) – או לפרישתו המוחלטת של האזור מאיטליה.
עמק המלכות הוא האתר בו נקברו בימי קדם נשותיהם של פרעוני מצרים.
הוא ידוע גם כטא-סט-נפארו (המקום של בני פרעה), כיוון שביחד עם המלכות של שושלות מצרים (1070-1550 לפנה"ס) נקברו נסיכים ונסיכות רבים, וחברי אצולה שונים.
הקברים של אנשים אלו תוחזקו על ידי כהני המתים שהיו ממונים על הבאת המנחות ועל התפילות מדי יום.
העמק ממוקם בסמוך לעמק המלכים המפורסם ממנו, בנקרופוליס של תבאי על הגדה המערבית של הנילוס מול תבאי (לוקסור המודרנית).
אזור עקר זה על הגבעות המערביות נבחר בשל בידודו היחסי וקרבתו לבירה.
מלכי השושלת ה-18 החליטו להיקבר בקברים החצובים בסלע, בניגוד לפירמידות המסורתיות או חדרי הקבורה.
ייתכן שהדבר נעשה כדי למנוע פגיעה בקבר ובזיזתו בידי שודדי קברים.
הנקרופוליס מכיל למעלה משבעים קברים.
רבים מהם מסוגננים ומעוטרים בפאר רב.
דוגמה לכך היא מקום מנוחתה החצוב בסלע של המלכה נפרתרי (1290-1224 לפנה"ס) מהשושלת ה-19. בקברה תבליטים צבעוניים שנותרו שלמים, והוא נחשב לאחד הקברים היפים במצרים.
הקברים בעמק נבנו בתקופת הממלכה החדשה (1070-1570 לפנה"ס) עבור השושלות ה-20-18 של מצרים בתקופה של 500 שנה.
הקברים החפורים בעמק שימשו לקבורה גם בתקופה בית תלמי והתקופה היוונית-רומית במצרים העתיקה.
אף על פי שמייסדת העמק היא המלכה סיטרא, אשתו של מייסד השושלת ה-19, ישנם עדויות כי לפני כן נחפרו קברים ומספר בורות קבורה השייכים לשושלות ה-17 וה-18. עם זאת סיטרא היא זו שהפכה את האזור למקום קבורה של נשות ובנים מועדפים של אנשי מלוכה מכהנים.
הקבר המלכותי הראשון, שנתגלה על ידי ג'ובאני בטיסטה בלזוני בשנת 1816, היה קברה של טייטי אשתו של רעמסס הראשון.
בשנת 1828 ג'ון גארדנר וילקינסון איתר 24 קברים.
ארנסטו סקיאפארלי החל בחפירה שיטתית בעמק בשנת 1903 וגילה את קברה של נפרתרי, אשת רעמסס השני על ציוריו המפורטים.
הקברים המוקדמים מסוף השושלת ה-17 היו בעיקר בורות פשוטים עם תא בתוכם.
במהלך השושלת ה-18 נקברו באזור בעיקר בכירים וקצינים.
ייתכן כי הקבר הראשון של מלכה היה קברה של מאתנדג'מת (Mutnedjmet), אשתו של חרמחב.
הקברים הראשונים לא היו מעוטרים בתכשיטים, אלה התווספו מאוחר יותר עם קבורתה של טאיה, אשתו של סתי הראשון.
ובדור שלאחר מכן, תחת רעמסס השני שחמש מתוך שבע נשותיו נקברו בעמק המלכות.
כיום בעמק המלכות ישנם עד כ-98 קברים, בארות ואזורי חפירה שננטשו זמן קצר לאחר הקמתם ומעולם לא שמשו כקבר.
רובם המכריע של הקברים נמצא במצב רע, אבל ישנם כמה המעוררים הערצה לנוכח יופיים.
בחלק מהקברים המעוצבים אין עדות כלל לבעליהם.
החשיבות של הקברים, היא במלאכת התיעוד המספקת מידע על מלכות ונסיכים שלא היה קיים לפני כן.
ומאפשרת לנחש את הסיבה לאלו הנעדרים באופן בולט מבית הקברות המיועד למלוכה המצרית (כדוגמת, איזיס-נפרט שקברה טרם נמצא).
ישנם 3 סוגי קברים בעמק המלכות:
קברי השושלת ה-18: הם המתקנים העתיקים והפשוטים ביותר.
לרוב, בעלי חדר אחד, ולעיתים רחוקות יותר, אחד או שני חדרי צד.
אין בהם ציורים ולכן ישנם מקרים בהם קשה לזהות את בעליהם.
הם בעיקר קברי נסיכים ונסיכות, נכבדים וגורמים רשמיים.
קברי מלכות השושלות ה-19 וה-20: בניגוד לקברי השושלת ה-18, קברים אלה נבנה בדומה לבתים ובהתאמה להשקעה שנעשתה בקברי עמק המלכים.
הם לרוב הורכבו משני חדרים גדולים בחלל מתמשך שאליהם נוספו עד חמישה חדרים נוספים.
הם עוצבו בהידור ובאיורים שנעשו בדרך איקונולוגית מסוימת (המסע לעולם הבא (אוזייריס) ואורו של רע (של העולם הזה).
קברי הנסיכות של השושלת ה-20: קברים ארוכים דמויי צינור או ענף של צמחים.
מתוכם רק החדר האחרון הוא חדר קבורה, והוא מעט גדול יותר.
לפעמים נוספו חללים שיצאו מתוך החדרים החוצה.
רשימת המלכות וצאצאי המלוכה הבולטים הקבורים בעמק המלכות:
דמות מהמלוכה תיאור תמונה נפרתרי (Nefertari) אשתו של רעמסס השני.
יחד עם קלאופטרה, נפרטיטי וחתשפסות.
קברה הוא הגדול והראוותני ביותר בעמק המלכות.
איסת תא-המצ'רת (Iset Ta-Hemdjert) מהשושלת ה-20. אשתו של רעמסס השלישי אמם של רעמסס הרביעי ורעמסס החמישי.
עמק המוזרוּת (, , "תופעת העמק המפחיד") הוא מונח משוער המתאר טווח במדד הדמיון הפסיכולוגי והאסתטי של אובייקט לאדם אמיתי.
לפי הטענה, אנשים חווים זיקה וחיבה גוברת כלפי אובייקטים ככל שאלה דומים יותר לאנשים אמיתיים, אך בטווח דמיון מסוים - כאשר האובייקט קרוב מאד להיחוות כאדם אמיתי אבל בעל שוני מובחן - אנשים שבאים איתו במגע יחוו במקום זאת תחושות שליליות כגון אי-נוחות, חשש ודחייה.
דוגמאות לתופעת עמק המוזרות ניתן למצוא בתחומי הרובוטיקה, האנימטרוניקה, הגרפיקה הממוחשבת והמציאות המדומה.
בשנים האחרונות הדיון בתופעה מתגבר בתגובה לשימוש הנפוץ במודלים גנרטיביים על מנת לדמות תוכן ריאליסטי.
המונח "עמק המוזרות" הוא תרגום שאילה מיפנית (bukimi no tani- העמק המעורר אי-נוחות).
הוא נטבע ב-1970 על ידי הפרופסור היפני לרובוטיקה מסהירו מורי בספרו Bukimi no Tani, ותורגם לאנגלית לראשונה כ-Uncanny Valley בספרה של ג'אסיה רייכהארדט, Robots: Fact, Fiction, and Prediction, ב-1978. בגלל דמיון לשוני נוצר עם הזמן קשר בינו לבין תופעת ה-uncanny, ששמה מתורגם לעיתים לעברית כ"המאוים" או "האלביתי".
המושג uncanny הוצג לראשונה על ידי הפסיכולוג ארנסט ינטש (במאמר "Zur Psychologie des Umheimlichen" מ-1906), ולאחר מכן פותח והורחב על ידי זיגמונד פרויד במאמרו מ-1919. תפוצת כתביו הובילה, בין השאר, לפרסום המושג.
לפי השערתו המקורית של פרופ' מורי, ככל שההיבטים האסתטיים של הרובוט (בפרט, המראה והתנועות שלו) דומים יותר לאנושיים, כך יעורר בצופים תגובות חיוביות יותר של הזדהות, עד לנקודה בה ייראה להם כמעט-אנושי.
בשלב זה התגובה תהפוך לתחושות דחייה וחשש.
ככל שההבדלים המובחנים בין הרובוט לאדם אמיתי יהפכו לפחות מזוהים, התגובה הרגשית כלפיו תשתפר ובשיא הדמיון תתקרב לזיקה הנוצרת בין אנשים אמיתיים.
כאשר מציגים בתרשים את השינוי היחסי בתגובה לרובוט לפי מידת הדמיון שלו לאדם אמיתי, העקומה היורדת בחדות ואז עולה שוב באותו אופן יוצרת "עמק" מובחן על שמו נקראת התופעה.
עמק המוזרות מייצג את התופעה לפיה דמות כמעט-אנושית מעוררת תחושת זרות, דחייה ומוזרות ולכן נכשלת בנסיון לעורר את ההזדהות הנדרשת להתנהלות יעילה בין בני אדם לרובוטים.
תאוריות שונות מנסות להסביר את המנגנון הגורם לתופעה, כגון:
התעוררות מנגנוני הערכה המיועדים לבחירת בני זוג לצורך התרבות, וכן רתיעה שמקורה במנגנוני הגנה מפני מחלות או מפני שהייה בקרבת מתים.
תחושות מוזרות גורמות לדחייה על ידי הפעלה של מנגנון קוגנטיבי שמיועד להגן מפני בחירת בני זוג בעלי פוריות נמוכה, בריאות לא תקינה או מערכות חיסון לא יעילות על בסיס נראות של תווי פנים וגוף שמזוהים עם התכונות האלה.
ככל שהאובייקט דומה יותר לאנושי כך הסבירות לכך שמחלות יעברו בינו לבין הצופה עולה.
פגמים מסויימים יכולים להצביע על מחלות וטפילים.
אובייקטים שמעוררים גועל ודחייה בדומה לרובוטים ודמויות כמעט אנושיות כוללים גופות ואנשים חולים באופן מובהק.
תגובה פסיכולוגית שלילית למודעות למוות, לקישור בין הגוף הכמו-אנושי לפירוק והרכבה, החלפה והשמדת האנושי והעצמי.
הרובוט המוזר מעורר חשש מהרעיון שגם האדם הוא מכונה חסרת נשמה ותו לא.
רובוטים דמויי-אנוש מפורקים מזכירים אלימות ומלחמה.
אם הרובוט הוא העתק של אדם קיים, הוא מעורר חשש מלהיות מוחלפים בהיבטים שונים של החיים כגון זוגיות, פרנסה וכו'.
התנועה המוזרה של רובוטים מעוררת את הפחד מאיבוד שליטה על הגוף.
דמויות עם תכונות משתי הקטגוריות (אנושי ולא-אנושי) יוצרות חיבור מלאכותי וטווח של כמו-אנושי בין הקטגוריות.
תסכול ואכזבה שמקורם בציפייה לאנושיות מהאובייקט.
הוא נשפט לא כחיקוי-אדם שמתקרב להיות אנושי אלא כאדם פגום שלא עומד ברף של התנהגות או נראות רגילה.
קושי בסיווג האובייקט כ"אנושי" או "לא-אנושי" בביטחון.
החוויה של הניסיון לאחד בכפיפה אחת נראות והתנהגויות שאינן תואמות בחוויית הצופה דומה לדיסוננס קוגניטיבי.
כמה מחקרים תומכים בהשערה זו.
מתור ורייכלינג מצאו כי פרצופים שגרמו לתחושת עמק המוזרות החזקה ביותר דרשו יותר זמן לסיווג בין קטגוריית "אנושי" ל"מכני", מה שמרמז לאתגר גדול יותר מבחינה קוגניטיבית.
עם זאת, הם מצאו שבעוד שהבלבול התפיסתי ועמק המוזרות התלכדו מבחינת השפעה, הזיהוי לא שינה את התחושות והתגובות הרגשיות של הנסיינים, מה שרומז לכך שבלבול תפיסתי אולילא קשור לגרימת התופעה.
בורלי ואחרים, וכן יאמאדה ואחרים הראו השפעה מוגברת לאובייקטים בנקודת האמצע בין "אמיתי" ל"מלאכותי".
שונהר ובורלי מציגים דוגמאות היסטוריות לרתיעה מישויות מעורבות, כגון הרתיעה ממזונות מהונדסים גנטית.
מור פיתח מודל מתימטי שמציג תיעוד כמותי של הקונפליקט התפיסתי.
כחלק מהדיון לגבי המנגנונים שגורמים לתופעה, נטען כי העמק נגרם על ידי קושי בסיווג, בעיבוד, חוסר התאמה בתפיסה, רגישות שנובעת ממידת החשיפה לנושא, או הערכת חסר בגלל חשיפת-יתר.
איום על הייחודיות האנושית (קפלן) שדוחפת להערכה והגדרה מחדש של האנושיות, וקריאת תיגר על תפיסות דתיות בנוגע לעליונות האנושית.
פרארי, פלדינו ויטן מצאו שככל שהרובוט דומה יותר לאדם כך הוא מהווה אתגר גדול יותר לזהותנו החברתית כבני אנוש.
הפסיכיאטר אירווין יאלום מסביר שהמח האנושי יוצר מגננות כדי להימנע מחרדה קיומית לגבי מוות.
אחת מהמגננות האלה היא ה"מיוחדות", האמונה הבלתי-רציונאלית שזקנה ומוות הם תהליכים שתקפים לכולם חוץ מהעצמי.
החוויה של רובוט דומה לאנושי יכולה לנפץ אץ אשליית ה"מיוחדות" ולגרום לחרדה קיומית.
בפולקלור, היצירה של יצורים מלאכותיים דמויי אנוש כגון הגולם היהודי מוצגת כבחירה שאינה נבונה ובצידה תוצאות הרסניות.
עמק המוזרות של התודעה ובינה מלאכותית.
כחלק מההתקדמות הטכנולוגית של תחומי הבינה המלאכותית ומחשוב חישתי, מדענים קוגנטיביים זיהו אפשרות לעמק המוזרות של התודעה, במסגרתו בני אדם עלולים לפתח רגשות דחייה חזקים במפגש עם טכנולוגיה המדמה רגשות.
בין ההסברים האפשריים לתופעה זו, גם חוויה של איבוד הייחודיות האנושית וגם ציפייה מיידית לפגיעה גופנית נידונות במחקרים עכשוויים.
סדרה של מחקרים בחנו האם תופעת עמק המוזרות קיימת עבור תמונות של פנים רובוטיים.
מתור ורייכלינג השתמשו בשתי סדרות של פרצופים של רובוטים וביקשו ממשתתפי המחקר לדרג את מידת החביבות של כל פרצוף וכמה כסף היו מוכנים להמר על היותו של הרובוט בר-סמכא.
הם מצאו השפעה חזקה של עמק המוזרות על חביבות הפרצופים והשפעה תלויית קונטקסט על כמות הכסף ש"הושקעה" בכל פרצוף.
הם מצאו שבלבול קטגורי מתרחש בפרצופים שמעוררים את תחושות עמק המוזרות אבל הוא לא משפיע על תגובות רגשיות וחברתיות.
מחקר בקופים מ-2009 בחן את המנגנון האבולוציוני מאחורי עמק המוזרות.
תמונות של קופים אמיתיים, קופים ריאליסטיים ממודלים בתלת מימד וקופים שאינם ריאליסטיים וממודלים בתלת מימד הוצגו לחמישה קופים ונמדדו תנועות העיניים והמבטים כחלופה להעדפה או רתיעה.
הקופים הסתכלו הכי פחות על הקוף שמודל ריאליסטית והחוקרים הסיקו שהקופים העדיפו את שתי התמונות האחרות.
מחקר זה מצביע על האפשרות שהתופעה של עמק המוזרות לא נובעת מפערים בין דוריים או תרבותיים, ושמקורה אבולוציוני.
ב2011 חוקרים באוניברסיטת קליפורניה, סן דייגו ובמכון לתקשורת וטכנולוגיות מידע של קליפורניה מדדו אותות מוחיים שקשורים לעמק המוזרות.
במחקר אחד שהשתמש בfMRI מצאו קבוצת מדענים קוגנטיביים ורובוטיקאים שהפעילות הגדולה ביותר מול רובוטים "מוזרים" הופיעה בחלקים במח שקשורים לעיבוד ויזואלי של תנועות גוף ןהחלק שקשור לביצועים מוטוריים.
המח הגיב כשהנראות והתנועתיות של הרובוט לא הסתדרו מבחינה הגיונית.
לפי החוקרים המח לא מחפש בהכרח סממנים ביולוגיים אלא שהציפיות שלו מבחינת נראות ותנועה יתאמו למציאות.
תפיסת הצופים של הבעות פנים ודיבור בהקשר של עמק המוזרות בדמויות ריאליסטיות ודמויות-אנוש במשחקי מחשב וסרטים נחקרים על ידי טינוול ואחרים, 2011. ב-2010 נבחן הנושא של הגזמת עמק המוזרות על דמויות אנטיפתטיות במשחקי הישרדות-אימה, גם כן על ידי טינוול.
המחקר החדש יותר כולל שימוש במספר רב של דמויות ממודלות בתלת מימד, במטרה למפות את עמק המוזרות ועד כמה אפשר להגביר אותו בעזרת הבעות פנים ודיבור.
טינוול ואחרים, 2011, טוענים כי היכולת של הצופה לזהות פגמים בריאליזם תגדל יחד עם השיפורים בטכנולוגיות ההדמייה.
הוצגו מספר עקרונות עיצוב המיועדים להימנע מעמק המוזרות:
תעדוף התאמה בין חלקים בעיצוב שנוטים להיות מסווגים לכיוון "אנושי" או "לא-אנושי"- נמצא כי רובוט אנושי במראהו בעל קול כמו-אנושי וגם רובוט שרחוק מהאנושי גם במראהו וגם בקולו שניהם מעוררים פחות תחושות אי-נוחות מאשר רובוט בעל מראה אנושי וקול סינתטי או להיפך.
התאמת מידת האנושיות בהתנהגות ובתנועה של הרובוט למידת האנושיות במראה יושבת על אותו העיקרון.
התאמת המראה של האובייקט לציפיות מביצועיו- דמות קרובה מדי לאנושיות תגרור ציפיות שהיא עלולה לא לעמוד בהן מצד הצופה, ודמות רחוקה מדי מהאנושיות תעורר ציפיות נמוכות מדי.
בשני המקרים עלול להיווצר דיסוננס שיגביר את תופעת עמק המוזרות.
הימנעות מפרטים אנושיים מדי (כמו מרקם עור ריאליסטי ומפורט) שהולבשו על פרופורציות שאינן אנושיות.
המח האנושי מיומן מאד בזיהוי פרצופים ובפרט חריגויות בהם.
שימוש במרקמי עור מפורטים וריאליסטיים ביחד עם שינויי מבנה פנים עלול לעורר אי-נוחות בצופה.
מספר ביקורות שהועלו כלפי קיום עמק המוזרות כתופעה העומדת בפני בחינה מדעית:
עמק המוזרות הוא אוסף של תופעות שונות, מערבות מערכות חישה שונות ונובעות מסיבות אפשריות נפרדות שחופפות לעיתים.
לחיברות ותרבות הצופה יש השפעה חזקה מבחינת היחס לרובוטים דמויי-אנוש.
התופעה עלולה להיות מקושרת למידת הנוחות של הצופה עם טכנולוגיה, כאשר בדורות צעירים המורגלים בגרפיקה ממוחשבת יש השפעה פחותה של העמק בהשוואה לדורות מבוגרים יותר.
עמק המוזרות הוא מקרה פרטי של עיבוד וסיווג מידע.
צ'יטם ואחרים טענו כי ניתן להבין את ה"עמק" כגבול בין שתי קטגוריות מובחנות.
לאותו עניין, בורלי ושונהר הציעו שהתגובה השלילית מקושרת למידת החשיפה וההתרגלות של הצופה לאובייקטים דומים בגבול הקטגוריה.
על ידי גיוון באובייקטים המוצגים הם הצליחו להפריד בין חוסר ביטחון קוגנטיבי שמקושר לגבוליות לבין חוסר ביטחון שמקושר לשכיחות האובייקטים המוצגים.
במחקר נוסף, שונהר ובורלי הראו ששינויים בהוראות ההפעלה גרמו לשוני בדיוק הסיווג אבל לא השפיעו על התחושות השליליות שדווחו.
כך אפשר לייחס השפעה דורית ותרבותית למערכות עיבוד מידע בסיסיות.
ממחקרים אלה ונוספים ניתן לטעון כי העמק נובע מהיכרות יתר עם קטגוריות אנושיות ואינו למעשה תופעה ייחודית.
עמק המוזרות יכול להתקיים בכל מידת דמיון לאנושי, החל מרובוטים מאד רחוקים מהאנושי ועד לבני אדם בעלי שוני קוסמטי.
אליס ולואיס טוענים כי תסמונת קפגרא, מחשבת שווא לפיה אדם מאמין שאדם קרוב או לעיתים חפצים הוחלפו על ידי כפילים, נובעת מחוסר התאמה בין מנגנון זיהוי מודע שלם לבין מנגנון זיהוי בלתי-מודע פגום, מה שיוצר קונפליקט בין היותו של האובייקט מזוהה בלי לעורר הזדהות רגשית.
הטענה תומכת בדיעה לפיה עמק המוזרות יכול להתרחש בגלל בעיות בתפיסה קטגורית ועיבוד מידע.
עיצוב נכון יכול להתחמק מהתופעה.
דיוויד הנסון העביר ביקורת על הטענה של מורי לפיה ישוייות כמעט-אנושיות תמיד יעוררו תגובה שלילית.
הוא הראה שאפשרי להימנע מעמק המוזרות על ידי שילוב של תווים ילדיים ומאויירים בדמויות שעוררו את התחושות השליליות בעבר.
השיטה מנצלת את החיבה שאנשים מפתחים ליצורים שנתפסים כצעירים ומהווה כלי מרכזי באיור ואנימציה.
עמק המומינים (בשוודית: Mumindalen) הוא עמק בדיוני בו גרות הדמויות הראשיות בסדרת ספרי המומינים ובה מתרחשת רוב עלילת הסדרה.
עמק המומינים הוא מקום פסטורלי ושליו, מלא ביצורים שמחים ובעצים פורחים, בו מתגוררים המומינים בשלווה ובהרמוניה עם הטבע.
העמק מתוחם מצד אחד בים ומצד השני בהרים שהבולטים בהם שייכים לרכס שנקרא "הרי הבדידות" .
במרכזו של העמק ניצב בית המומינים, ובמערב משתרע חוף הים.
בים, לא הרחק מהחוף, ישנו אי בו מתכנסים השמנטפים אחת לשנה וסוגדים לברומטר הישן.
נהר צלול וצר זורם מההרים, סובב את בית המומינים, וממשיך למקומות רחוקים, בהם יצורים אחרים תוהים על מוצאו.
הנהר קופא, כמו הים, בעונת החורף.
כשהאביב מגיע, העמק כולו פורח, כמו גם הגן המטופח של מומינאמא.
המומינים מעבירים את הקיץ במפגשים עם תושבי העמק ומחוצה לו ונהנים ממיני הרפתקאות ומסיבות.
המומינים אוהבים את הים, ונהנים להסתובב על החוף.
לפעמים הם יוצאים לטיולים במטרה לחקור את הסביבה הרחוקה מהעמק, אך תמיד הם יודעים שיש להם בית בטוח לחזור אליו.
תיאורי העונות והטבע בעמק המומינים נמצאים בעיקר בספרים "משפחת החיות המוזרות", "חורף בעמק המומינים" ו-"עמק המומינים בנובמבר".
בית המומינים - הבית הגדול ביותר בעמק המומינים.
משפחת המומינים זוכה לביקורים תכופים מאורחים שונים, מהעמק ומהסביבה הרחוקה יותר, והיא תמיד מסבירת פנים לכל המבקרים.
בית המומינים כחול ועגול, בעל גג רעפים מחודד, ומכיל מספר קומות.
בקומה השלישית נמצא חדרו של מומינטרול וחדר העבודה של מומינאבא, בקומה השנייה נמצא חדר השינה של מומינאמא ומומינאבא, חדר אורחים ושני חדרי שינה נוספים ובקומה התחתונה נמצא המטבח והסלון של הבית.
העתק של בית המומינים הוקם בפארק עולם המומינים שבמערב פינלנד.
בית המרחץ - בית מרחץ קטן, צר, כחול ועגול, בעל גג רעפים מחודד אותו בנתה משפחת מומין.
בית המרחץ נמצא בקצה מזח.
בחורף, טוטיקי מתגוררת בבית המרחץ.
תחנת המשטרה - תחנת המשטרה של עמק המומינים הנמצאת במרכז העמק.
ביתו של מר המיולין - ביתו של מר המיולין אשר ממוקם בקצה היער ומוקף בצמחים.
הרי הבדידות - רכס הרים בו שוכנת הגרוק.
האי בלידו (Blidö) שבארכיפלג סטוקהולם, בו היה ממוקם בית הקיץ של משפחתה ובו העבירה ינסון חופשות קיץ רבות יחד עם משפחתה במהלך ילדותה, היווה מקור ההשראה העיקרי לעמק המומינים.
סביבת האי מכילה אזור הררי, יערות ואיים בדומה לעמק המומינים.
המומינים מתמודדים בספרים רבים בסדרה עם טבע לא מתפשר, ועם אקלים קשה.
התמודדות זו משקפת את התמודדותה של ינסון ושל הסובבים אותה עם תנאי החורף הקשים בארצות סקנדינביה.
עמק המומינים בנובמבר (בשוודית: Sent i november, מילולית: מאוחר בנובמבר) הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון ופורסם לראשונה בשנת 1970 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab".
זהו הספר התשיעי והאחרון בסדרת ספרי המומינים.
זהו הספר היחיד בסדרת הספרים אשר איננו מתמקד כלל במשפחת מומין.
במקום זאת, עלילת הספר מתמקדת בקבוצת דמויות משנה, אשר מחכות שמשפחת המומינים תחזור לביתם, והעלילה מתמקדת באינטראקציות השונות בין הדמויות.
העלילה מתרחשת לקראת סוף הסתיו.
מר המיולין, סנופקין וגברת פיליונק ושני חברים נוספים של משפחת מומין הולכים לבית המומינים לבקר את משפחת מומין.
אף על פי כן הם מגלים כי המומינים נעלמו מבלי להשאיר עקבות (הסיפור מתרחש מבחינה כרונולוגית באותה העת בה מתרחשת עלילת הספר "מומינאבא והים").
הם מחליטים לחכות למשפחת המומינים בביתם.
הדבר המשותף לחמש הדמויות המרכזיות בסיפור הוא שהם איבדו דבר מה - את עתידם, את זהותם, את החופש שלהם או את השקפת עולמם.
משום שמשפחת מומין לא נוכחת ואיננה מסייעת להם, הם נאלצים להתמודד עם הבעיות שלהם כקבוצה וכיחידים.
הספר אפל ומלנכולי בהרבה משאר ספרי המומינים ומתמקד בתהליכים הפסיכולוגיים המתרחשים בעולמם של חמש הדמויות המרכזיות בסיפור.
מות אמה של ינסון, סיגנה האמארסטן-ינסון, במהלך השנה בה הספר נכתב (1970), היה בעל השפעה רבה על סגנון כתיבתה של ינסון, ומבקרי ספרות שונים ציינו לאורך השנים כי הסגנון האפל והמלנכולי של הספר נוצר בהשפעת מותה של אמה.
לאחר השקת הספר ינסון ציינה כי איננה מסוגלת יותר לחזור לעמק המומינים השליו והשמח ולכן החליטה להפסיק לכתוב את ספרי המומינים.
אף על פי כן ינסון המשיכה לאורך השנים לכתוב סיפורים ורומנים קצרים למבוגרים.
עמק הכדים (בלאית: ທົ່ງໄຫຫິນ) הוא אתר ארכאולוגי ברמת סיאנגקואנג בלאוס בו פזורים מקבצי סלעים החצובים בצורת כדים.
ב-2019 העמק הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
עמק הכדים נמצא במחוז סיאנגקואנג של לאוס, במישור פווסואוון שעל רכס הרי אנאם המפריד בין לאוס לווייטנאם.
בעמק פזורים על פני כ-50 קילומטרים אלפי כדים עשויים סלע הניצבים באלכסון בקבוצות, חלק מן הקבוצות כוללות כדים ספורים וחלקן כוללות מאות כדים במקבץ.
גודל הכדים נע בין מטר אחד לשלשה, ומשקלם נע בין מאות קילוגרמים לטון.
באזור נמצא מספר רב של נפלים בתקופת המלחמה שהתנהלה בשנות ה-70. נוכחות נפלים מונעת ביצוע חקר מעמיק של האזור.
עם תחילת המאה ה-21 נערכו מספר מבצעים לניקוי השטח ועתה חלק מהאזורים פתוחים לציבור.
אין חולק על כך שהכדים עתיקים מאוד וחוקרים מעריכים כי הם בני כאלפיים שנה, מלבד נתון זה אין עוד נתון שאינו שרוי במחלוקת, כך לגבי יוצרי הכדים, מקור האבן, שימושם וסיבת יצירתם.
ישנם חוקרים הטוענים שהכדים שימשו לקבורה אך המקומיים מתעקשים שהכדים שימשו להכנת אורז ויין, מסורת נוספת טוענת שהכדים שימשו להכנת משקה "לאו לאו" הנמכר עד היום באזור.
עמק המארן הוא מחוז בחבל איל-דה-פראנס שבצרפת.
המחוז נמצא דרומית-מזרחית לפריז ונקרא על שם נהר המארן שזורם בו ונשפך לנהר הסן.
הוא אחד משלושת המחוזות המרכיבים את הטבעת הפנימית שמקיפה את פריז יחד עם רמות הסן וסן-סן-דני.
עמק המארן הוא המחוז העשירי בכמות אוכלוסייה מבין מחוזות צרפת.
עמק הסיליקון היא סדרת דרמה-קומית אמריקאית שנוצרה על ידי מייק ג'אדג'.
הסדרה בעלת 6 עונות ושודרה בין השנים 2014–2019 ברשת HBO.
העלילה מתרחשת בעמק הסיליקון שבקליפורניה, ועוקבת אחרי חברת ההזנק הבדיונית פייד פייפר (Pied Piper), המציעה שירות כיווץ בעל אלגוריתם ייחודי, ומתחרתה, חברת הולי הבדיונית ומוצרה נוקליאוס, במירוצן להשקת מערכת הכיווץ לשוק.
הסדרה צולמה והופקה בפאלו אלטו, קליפורניה.
בישראל, הסדרה שודרה במקור בערוץ yes Oh כשבינואר 2017 עלתה לשידור ב-HOT, ושודרה גם בסלקום tv.
בביתו של ארליך בכמן (טי.
מילר) בעמק הסיליקון שבקליפורניה, אותו הוא מכנה "האינקובטור", גרים סטארטאפיסטים אשר בתמורה ללינה בו, מבטיחים לארליך 10% מן הסטארטאפים שלהם.
בתחילת הסדרה, גרים באינקובטור ריצ'רד הנדריקס (תומאס מידלדיץ' ), ברטרם גילפויל (מרטין סטאר ), דינש צ'וגטאי (קומייל ננג'יאני) ונלסון ביגטי (ג'וש ברנר), המכונה "ראש גדול" ("Big Head").
ריצ'רד ו"ראש גדול", במקביל לעבודה על הרעיונות שלהם, עובדים בחברת "הולי" המנוהלת על ידי המנהל היהיר גאווין בלסון (מאט רוס).
יום אחד, כאשר ריצ'רד מציג לעמיתיו לעבודה את הפרויקט שלו, "פייד פייפר", שירות זיהוי זכויות יוצרים במוזיקה שהמשתמש יוצר, מתגלה אלגוריתם ייחודי אשר מסוגל לכווץ קבצים ללא אובדן איכות.
בעקבות זאת, מוצעות לריצ'רד שתי אפשרויות: למכור 100% מהחברה לגאווין בלסון עבור 10 מיליון דולר, או למכור 5% מהחברה ליזם פיטר גרגורי (כריסטופר אוון וולץ' ) עבור 200 אלף דולר.
לאחר התקף פאניקה, מחליט ריצ'רד להשאיר את החברה בידו ולמכור את חמשת האחוזים לפיטר גרגורי, משנה את מטרתה של החברה לשירות כיווץ על הענן, ומגייס את כל חבריו לאינקובטור.
הסדרה מתארת את מהלך העבודה של החברה על המוצר, והתמודדותה עם הבעיות הרבות שבדרך.
ריצ'רד הנדריקס מפתח בזמנו החופשי אפליקציה בשם "פייד פייפר" ("Pied Piper"), המכילה אלגוריתם מהפכני של דחיסת נתונים.
משקיע בשם פיטר גרגורי רוכש חלק מ"פייד פייפר", וריצ'רד שוכר את חבריו ל"אינקובטור" – החממה העסקית של היזם האקסצנטרי ארליך בכמן.
העובדים הראשונים הם ברטרם גילפויל, דינש צ'וגטאי וג'ארד דאן, שערק מחברת טכנולוגיה אחרת בשם הולי.
בינתיים, נלסון "ראש גדול" ביגטי בוחר לקבל קידום משמעותי בהולי במקום זאת, למרות חוסר הכישרון וההתאמה לתפקיד.
גאווין בלסון מורה לעובדיו ב"הולי" להנדס לאחור את האלגוריתם של "פייד פייפר" ולפתח מוצר דומה בשם "Nucleus".
שתי החברות אמורות להופיע בכנס TechCrunch Disrupt.
"פייד פייפר" ממהרת לייצר פלטפורמת אחסון ענן עשירה בפיצ'רים המבוססת על טכנולוגיית הדחיסה שלהם.
באירוע TechCrunch מציג בלסון את "Nucleus", שמשולב בכל שירותי "הולי" ובעל ביצועי דחיסה השווים ל"פייד פייפר".
לאחר שהם כמעט נואשים, עולה לריצ'רד רעיון חדש והוא מבלה את כל הלילה בכתיבת קוד.
למחרת בבוקר, מציג ריצ'רד את המצגת האחרונה של פייד פייפר ומדגים מוצר שעולה בצורה משמעותית על ביצועיו של "Nucleus" וכתוצאה מכך הוא מחוזר על ידי משקיעים נלהבים.
מייד לאחר הניצחון שלהם ב־TechCrunch Disrupt, קרנות הון סיכון מרובות מציעות לממן את סבב גיוס A של "פייד פייפר".
פיטר גרגורי נפטר ובמקומו נבחרת לורי ברים לנהל את "Raviga Capital".
ריצ'רד מגלה כי חברת "הולי" תובעת את "פייד פייפר" בגין הפרת זכויות יוצרים, בטענה כי ריצ'רד פיתח את אלגוריתם הדחיסה של "פייד פייפר" בזמן שעבד ב"הולי" ובאמצעות ציוד החברה.
כתוצאה מכך, "Raviga Capital" וכל שאר קרנות ההון חוזרות מהצעתן.
ריצ'רד מסרב להצעת הרכישה של "הולי" ומקבל מימון מהמשקיע רוס האנמן, אם כי ריצ'רד מתחיל להטיל ספק בהחלטתו לאחר שנודע לו על המוניטין הכספי של האנמן ועל ההתערבות המוגזמת שלו בתפעול השוטף.
לאחר תקופה כושלת עם ג'ק בארקר כמנכ"ל "פייד פייפר", חוזר בסופו של דבר ריצ'רד לתפקיד המנכ"ל.
מאחר שג'ק בזבז את כל כספם על משרדים ושיווק חסר תועלת, מעסיק ריצ'רד מהנדסים מרחבי העולם שיעזרו לפתח את האפליקציה שלהם.
"ראש גדול" מקבל פיצויי פיטורים בסך 20 מיליון דולר מחברת "הולי", תמורת הסכמי סודיות.
"ראש גדול" משתמש בכספו כדי להקים "אינקובטור" משלו וארליך מצטרף אליו כשותף.
עם זאת, בעקבות הרגלי ההוצאות שלהם, הם מכריזים על פשיטת רגל, וארליך נאלץ למכור את חלקו ב"פייד פייפר" כדי להחזיר את החובות.
גאווין בלסון שוכר את ג'ק בארקר כראש הפיתוח החדש ב"הולי".
לאחר הוצאת האפליקציה, הפלטפורמה שלהם נבדקת באופן חיובי על ידי חברי הענף.
עם זאת, רק חלק קטן מהאנשים שמתקינים את הפלטפורמה נותרים כמשתמשים פעילים מדי יום בשל עיצוב הממשק המורכב שלה.
בינתיים, ג'ארד מעסיק בסתר חברה המבצעת הקלקות פיקטיביות כדי לנפח באופן מלאכותי את סטטיסטיקות השימוש.
ריצ'רד המודאג חושף את העובדה בפגישת משקיעים לחתימה על הסכם מימון שני, מה שמוביל לביטול העסקה.
לורי כבר לא מעוניינת ש-"Raviga Capital" תהיה מזוהה עם "פייד פייפר" ומתחילה לחפש משקיע בכדי למכור את השליטה בחברה.
במפתיע ארליך ו"ראש גדול" מקבלים את האפשרות לרכוש את השליטה בחברה לאחר הצלחה לא צפויה במכירת בלוג בו השקיעו.
"פייד פייפר" מתכננת לשנות שוב את כיוון החברה, והפעם להפוך לחברת צ'אט וידאו, בהתבסס על הפופולריות הפתאומית של יישום הווידאו צ'אט של דינש שנכלל בפלטפורמה.
ריצ'רד מתפטר מתפקיד מנכ"ל "פייד פייפר", ומתחיל לעבוד על פרויקט חדש: אינטרנט מבוזר, מבוסס עמית לעמית, שיופעל על ידי רשת טלפונים סלולריים ללא חומות אש, וירוסים או תקנות ממשלתיות.
גאווין בלסון מודח כמנכ"ל "הולי" לאחר תקרית שכללה הפרות של COPPA (תקנות הגנה על ילדים ברשת) מהתקופה ששלט ב-"PiperChat".
ג'ק בארקר תופס את מקומו כמנכ"ל.
גאווין עובד באופן זמני עם ריצ'רד, עד שיש לו משבר קיומי והוא עוזב את פאלו אלטו והתעשייה לטיבט.
לורי ומוניקה מקימות קרן השקעות משלהן, "Bream-Hall".
"ראש גדול" הופך למרצה במחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד.
ארליך נכנס לעסקים עם קינן פלדספר, שקסדת ה־VR שלו היא המילה האחרונה בעמק הסיליקון.
עם זאת, ארליך נותר מחוץ לעסקת חתימה וננטש על ידי פלדספר.
לאחר מכן, ארליך נוסע לטיבט כדי להיפגש עם גאווין.
גאווין בסופו של דבר חוזר הביתה, אך ארליך נשאר.
ריצ'רד נכנס לעסקים עם FGI, חברת ביטוח, המשתמשת ב"פייד פייפר" לצורכי אחסון הנתונים שלהם.
לאחר משבר שקשור לאחסון נתונים של FGI, הצוות מגלה שהאינטרנט המבוזר הוא רעיון שעובד, לאחר שהנתונים משרת "פייד פייפר" שלהם גיבו את עצמם למקרר החכם של ג'יאן-יאנג, שכן גילפויל השתמש בחלק מקוד ה"פייד פייפר" כשהיה מנסה לפרוץ אותו, שבתורו חיבר את עצמו לרשת מקררים אחרים כמוהו והפיץ את הנתונים.
גאווין מעיף את ג'ק מ"הולי" ומחזיר את עצמו לתפקידו כמנכ"ל.
הוא מציע הצעת קנייה נדיבה מאוד לריצ'רד, שדוחה אותה ומחליט להיות ממומן על ידי קרן ההשקעות "Bream-Hall" של לורי ומוניקה.
בעונה החמישית צוות Pied Piper מקבל משרדים חדשים ומעסיק צוות גדול של מתכנתים שיעזרו לאינטרנט החדש של ריצ'רד להתפתח.
בינתיים, ג'יאן-יאנג מצליח לשכנע שופט כי ארליך מת כדי שיוכל לרשת את עזבונו של ארליך, כולל חממת הרעיונות וחלקו של 10% של פייד פייפר.
ריצ'רד מקדם את ג'ארד להיות מנהל התפעול הראשי החדש של פייד פייפר, וג'יאן-יאנג נוסע לסין כדי לבנות גרסה מזויפת של פייד פייפר.
Bream / Hall מכריח את ריצ'רד להתחבר עם Eklow, צוות פיתוח AI (בינה מלאכותית), ופייד פייפר מרכיב קבוצת מפתחים.
כאשר מנכ"ל Eklow כמעט הורס את האמינות של Pied Piper, ריצ'רד מואס בלורי ושוקל להשתמש ברעיון של גילפויל ליצור ולהנפיק מטבע קריפטוגרפי עבור Pied Piper כדרך להבטיח מקור מימון עצמאי.
לאחר שהתנגדה בתחילה לרעיון, מוניקה מבינה שלורי מתכננת לגרום לריצ'רד למכור מודעות לאינטרנט המבוזר שלו, ומזהירה אותו.
בתודה, ריצ'רד מציע לה את התפקיד שהתפנה לאחרונה כסמנכ"ל הכספים בפייד פייפר, והיא מקבלת, וכך היא לבסוף מנתקת קשר עם לורי.
לאחר תוצאות לא מרשימות מהמטבע הקריפטוגרפי שלהם, פייד פייפר מוטרדת כאשר לורי משתפת פעולה עם יצרן סיני עשיר, יאו, שעבד עם בלסון כדי לגנוב את הפטנט של פייאן פייפר של ג'יאן-יאנג.
יאו ולורי מוסיפים משתמשים לרשת פייד פייפר באמצעות מספר רב של טלפונים שזה עתה יוצרו, ומתכוננים להתקפה של 51% נגד רשת פייד פייפר במטרה להשתלט על פיתוחו.
ריצ'רד מבקש מבלסון להכניס את התוכנה שלהם לרשת ה"חתימה 3" של הולי כדי לעצור את יאו ולורי, ובלסון עושה זאת, אך מסגיר את ריצ'רד בכך שהוא מתחבר עם לורי ויו למחוק את פיד פייפר.
ברגע האחרון מגייס פייד פייפר את קולין, מפתח נוסף שנבגד על ידי לורי, כדי להפעיל את משחק הווידאו הפופולרי שלו Gates of Galloo ברשת Pied Piper, תוך שהוא מוסיף משתמשים ומאפשר ל-Pied Piper לשמור על השליטה בכמות מספקת של הרשת כדי לחסום את יאו והולי מגישה אליו.
בינתיים, עקב ההפסדים שנגרמו בהשקת המערכת הלא מוצלחת סיגניצ'ר 3, מודיע דירקטוריון הולי על תוכנית המאלצת את בלסון למכור את החברה לאמזון וג'ף בזוס.
PiedPiperCoin צובר משיכה, והעונה מסתיימת עם צוות Pied Piper שעובר לחלל משרדים ענק חדש.
פייד פייפר הפכה לחברה גדולה המונה 500 עובדים כאשר ריצ'רד מדבר בפני הקונגרס על האידאולוגיה שלו לאינטרנט חדש שאינו אוסף נתוני משתמשים.
הוא המום מכיוון שנודע לו כי המשחק המקוון של קולין "שערי גאלו", חלק ממשפחת פייד פייפר, אסף נתוני משתמשים כל הזמן.
קולין מסרב להפסיק, אך פייד פייפר תלויה בהכנסות המשחק שלו, ולכן ריצ'רד מחפש השקעה חדשה על מנת לחתוך את קולין.
הוא מוצא את המיליארדר הצ'יליאני המוצלח מקסימו רייס, שמציע לריצ'רד מיליארד דולר.
כשריצ'רד דוחה אותו, מקסימו פותח בהשתלטות עוינת על פייד פייפר.
בינתיים, יד ימינו של ריצ'רד ג'ארד עזב את פיד פייפר כדי לחפש כישרון חדש הזקוק לתמיכתו.
הולי, בעבר ענקית הטכנולוגיה בראשות יריבו של ריצ'רד גאווין בלסון, מצטמצמת באופן דרסטי לאחר שמרבית החברה נמכרת לאמזון.
פייד פייפר רוכשת את מה שנשאר מהולי, כולל חברת הבת FoxHole.
הארגון הממשלתי CFIUS קובע כי הבעלות הזרה של מקסימו על FoxHole (לאור השתלטותו על פייד פייפר) מהווה איום על ביטחון המדינה, ומקסימו נאלץ למכור את כל מניותיו של פייד פייפר.
במהלך העונה ריצ'רד נאלץ להתמודד עם מנהל עבר שלו מהולי שרודה בו ומביא אותו לנקוט בצעדים חריגים.
גאווין, משוחרר מתפקידו בהולי, פותח קמפיין חדש ל"Tethics" (אתיקה טכנולוגית) ומתוודה על מעורבותו בעניינים מפוקפקים כמנכ"ל הולי ומבקש חקירת תובע מחוזי על כך.
החקירה מביאה לצו מניעה כנגד פייד פייפר ופגיעה בההתנהלות העסקית שלה.כתוצאה מכך חברת תקשורת גדולה מוותרת על חוזה משמעותי עם פייד פייפר ובוחרת בקבוצה המתחרה של יאו נט עם לורי ומקסימו.
ריצ'רד מחליט שלא לספר לעובדי החברה על כך ומחליט לטפל באתגר ולתמרן את זה בעזרת ראס האנמן.
עם זאת, Pied Piper חייבת כעת לעזור לראס בפסטיבל המוזיקה שלו RussFest.
במהלך הפסטיבל ביצועי הרשת של החברה שפרושה שם הולכים ומתדרדרים וריצ'רד חושד שלורי ברים מובילה מהלך לחבל בתוכנה שלהם באמצעות חברה פיקטיבית שנוכחת בפסטיבל.
בעקבות עזרה של גוורט לג'ארד ועימות של ריצ'רד עם לורי מתברר כי גם חברת יאו נט של לורי וגם פאי פייפר לא מצליחות לעמוד בתוכניות שלהן לאינטרנט מבוזר איכותי.
במקום לוותר ולהפסיק, ריצ'רד משלב את ה־AI של גילפויל (עם כמה עריכות של דינש) ב־PiperNet וזה עובד טוב יותר ממה שניתן היה לצפות ומציל את הפסטיבל של ראס ומאפשר לפייד פייפר לסגור עסקה עם AT&T.
עם זאת, הצוות מבין במהרה שבמאמץ זה למקסם את הדחיסה והיעילות, ה־AI של פייפרנט יצא משליטה ומצא דרך לעקוף את כל ההצפנות, מה שגורם לאיום עולמי אפשרי אם יופעל.
לפיכך לאחר לבטים רבים ריצ'רד מחליט כי הפתרון יהיה להכשיל בכוונה בעת השקת הרשת המבוזרת של PiperNet כדי להציל את העולם מיצירתם שלהם.
הם מצליחים להרוסאת ההשקה וגורמים לתופעות טבע חריגות שמביאות להפסקת פעילות החברה.
בפרק מוצגת קפיצה קדימה של 10 שנים כדי לראות היכן כולם נמצאים, והוא מסתיים בכך שעל אף סגירת החברה ופעילותה ריצ'רד שמר כונן USB עם הקוד הפוטנציאלי שעלול לאיים על הביטחון העולמי.
ריצ'רד הנדריקס (תומאס מידלדיץ'): הדמות הראשית בסדרה, מייסד חברת "פייד פייפר", חכם אך בעל כישורים חברתיים רעועים וסף חרדה נמוך.
מילר) (עונות 1–4): מכר את חברת "AVIATO", חי על כספי המכירה.
ברטרם גילפויל (מרטין סטאר): מתכנת מוכשר ב"פייד פייפר", חבר בכנסיית השטן, ארגון נהיליסטי אנטי דתי.
דינאש צ'וגטאי (קומייל ננג'יאני): מתכנת ב"פייד פייפר", ממוצא פקיסטני.
נמצא בתחרות מתמדת עם גילפויל.
גאווין בלסון (מאט רוס): מייסד ובעל חברת הענק "הולי" הענקית, מתחרה בריצ'רד לאחר שהאחרון סירב למכור לו את חברתו.
דונלד "ג'ראד" דאן (זאק וודס): לשעבר מנהל בכיר ב"הולי", עזב את תפקידו כדי להיות עוזרו האישי של ריצ'רד ב"פייד פייפר".
ניחן בנאמנות מוחלטת לריצ'רד ולחברה.
מוניקה הול (אמנדה קרו ).
נלסון "ראש גדול" ביגטי (ג'וש ברנר).
פיטר גרגורי (כריסטופר אוון וולץ') (עונה 1).
ג'ין-יאנג (ג'ימי או יאנג ).
לורי ברים (סוזן קרייר ) (עונה 2 והלאה).
ראס הנמן (כריס דיאמנטופולוס ) (עונה 2 והלאה).
"אקשן" ג'ק ברקר (סטיבן טובולובסקי ) (עונות 3–4).
עונתה הראשונה של הסדרה החלה את שידורה בארצות הברית ברשת HBO ב-6 באפריל 2014, ובישראל בערוץ yes Oh החל מה-9 באפריל 2014. העונה כללה 8 פרקים.
בעקבות הצלחת הסדרה, חידשה HBO את הסדרה לעונה שנייה אחרי שידור של 3 פרקים בלבד.
העונה השנייה החלה את שידורה ברשת HBO ב-12 באפריל 2015, ובישראל החל מה-28 באפריל 2015. העונה כללה 10 פרקים.
פרק הפתיחה של העונה השנייה הצליח אף הוא, ויום לאחר שידורו חידשה HBO את הסדרה לעונה שלישית בת 10 פרקים, שעלתה לשידור ב-24 באפריל 2016 ובישראל ב-27 באפריל 2016.
העונה השלישית קיבלה דירוגים טובים ממבקרים אשר נחשפו אליה בהקרנות מוקדמות.
בעקבות זאת, ב-21 באפריל 2016, כ-3 ימים לפני עליית העונה השלישית, חידשה רשת HBO את הסדרה לעונה רביעית, אשר עלתה ב-23 באפריל 2017. ב-25 במאי 2017 פורסם כי רשת HBO חידשה את הסדרה לעונה חמישית המיועדת לשידור בשנת 2018, ומספר שעות לאחר מכן פורסם כי טי.
מילר (ארליך) יעזוב את הסדרה ולא ישתתף בעונה זו.
העונה החמישית, בת 8 פרקים, עלתה ב-25 במרץ 2018. באפריל 2018 חודשה הסדרה לעונה שישית, שהפקתה התעכבה מעט ועלתה רק ב-27 באוקטובר 2019. במאי 2019 פורסם כי העונה השישית תהיה האחרונה בסדרה, ותכלול 7 פרקים בלבד (לעומת 8–10 פרקים בעונות קודמות).
עמק הפרחובה (ברומנית: Valea Prahovei) ממוקם לאורך נחל פרחובה, בדרום רומניה, בצפון חבל מונטניה.
העמק הוא מרכז תיירותי בהרי הקרפטים ויש בו מרבצי נפט, שנוצלו במידה רבה.
מיקום העמק, במרחק כמאה קילומטרים מעיר הבירה, בוקרשט, בנוסף לנופים מרהיבים ולמתקני נופש וספורט חורפי, הפכו את המקום לפופולרי מאוד.
המרכז העירוני העיקרי בעמק נמצא בקמפינה.
מרכזי הנופש העיקריים הם בערים סינאיה, בפרדאל, באזוגה, בקומרניק, בבראזה, בבושטן וסלאניק.
עמק הפלאות הוא רומן היסטורי מאת אמי טאן שיצא לאור בשנת 2013. כמו רבות מיצירותיה, גם יצירה זו עוסקת ביחסי אם ובת, והעלילה מתרחשת בחלקה בסין של תחילת המאה ה-20. קטע מתוך הרומן פורסם בנפרד בשם "חוקים עבור בתולות" (באנגלית Rules for Virgins).
הספר תורגם לעברית על ידי אמיר צוקרמן ויצא לאור בהוצאת כנרת זמורה ביתן ב־2015.
הקורטיזנות, המכונות גם "פרחים", אמנם נקנו בעודן ילדות צעירות והוכשרו לתפקיד מגיל צעיר אך הן חיו ועבדו בבתים מסודרים והיו יחסית חופשיות: הן קמו מתי שרצו, אכלו מה שרצו, תפרו ועיצבו לעצמן את הבגדים, הן חוזרו ופונקו בתכשיטים וכסף.
סבתה של טאן הפכה לפילגשו של איש עשיר, סבה של טאן והתאבדה בבליעת אופיום לעיני בתה דייזי בת התשע, אמה של הסופרת.
החלק הראשון של הספר, הוא סיפור ילדותה והתבגרותה של ויולט.
כילדה היא גדלה לתוך עולם הקורטיזנות מאחר שאמה היא המאדאם האמריקאית של בית קורטיזנות ממעלה ראשונה בשאנגחאי.
למרות נסיונותיה של אימה להסתיר זאת מפניה, ויולט מגלה שהיא בת תערובת ושאביה הוא סיני, גילוי שהיא מקבלת כפגיעה ועלבון.
ויולט חסרת ביטחון לגבי רגשותיה של אמה כלפיה.
עם נפילת שושלת צ'ינג בשנת 1912, האם והבת מופרדות וויולט נמכרת למאדאם אחרת והופכת בעצמה לקורטיזנה מבוקשת.
חברות נרקמת בין ויולט לבין קורטיזנה אחרת ובין השתיים נוצרת מערכת יחסים שנמשכת לאורך כל חייהן הקשים.
ויולט יולדת בת ומאבדת את המשמורת עליה כיוון שנישואיה לא מוכרים.
החלק השני של הסיפור מסופר על ידי האם, שחזרה לארצות הברית וככל שידוע לה, הבת שלה מתה.
היא נזכרת בילדותה בארצות הברית בבית הוריה, הקשוחים והאטומים-רגשית, בבריחה מהבית עם צייר סיני מתחיל, ובמאבקה להתקבל בקרב משפחתו כאם לשני ילדיהם.
ויולט בסופו של דבר מתאחדת עם אמה, וגם עם בתה פלורה.
עמק הנהר האדום הייתה תוכנית טלוויזיה מיוחדת בהפקת רשות השידור-הטלוויזיה הישראלית, ששודרה ב-1982 בבימויו ובהפקתו של דן בירון.
התוכנית כללה שירים ברוח "המערב הפרוע" בסגנון קאנטרי וממערבונים שתורגמו על ידי אהוד מנור ועובדו על ידי מתי כספי, שהיה מנהלה המוזיקלי של התוכנית.
בין השירים שולבו מערכונים קצרצרים וקטעי קישור ברוח מערבונים ישנים, שנכתבו על ידי מנחם זילברמן ודורי בן זאב ובוצעו על ידי זילברמן, בן זאב, אייל גפן ומתי כספי.
בתוכנית השתתפו בשירה בנוסף לכספי, דורי בן זאב, בני אמדורסקי, דפנה ארמוני, ריקי גל ולהקת הפונדקאים.
התוכנית צולמה במהלך שבוע ב"עיר הסרטים" באילת תוך שימוש בתלבושות תקופתיות ובתפאורה שקשורה במערבונים כגון בר (saloon), ערמת שחת, אורווה, מכרה, תחנת רכבת ישנה, בית כלא וכדומה.
מבין שירי התוכנית בלטו ג'ון בריון בביצועו של דורי בן זאב (תרגום של "Big Bad John" שכתב וביצע במקור ג'ימי דין) ו"בלוז חולה אהבה" בביצועו של מתי כספי (תרגום של "Lovesick Blues" שכתבו במקור ארווינג מילס וקליף פרנד, וביצע האנק ויליאמס), שהפכו ללהיטים.
עמק הירח (בספרדית: El Valle de la Luna) הוא עמק בצפון צ'ילה, מערבית לעיירה סן פדרו דה אטקמה במדבר אטקמה.
בעמק תצורות אבן וחול שנחצבו על ידי רוח ומים, במגוון מרשים של צבעים ומרקמים, והוא דומה מעט לפני הירח.
כמו כן ניתן לראות בעמק אגמים יבשים שבהם המלח הופך לשכבת לבנה המכסה את פני האזור, ותצורות מלח מגוונות שנראות כמו פסלים מעשה ידי אדם.
יש גם מגוון גדול של מערות.
עמק הירח הוא חלק משמורת הטבע לוס פלמנקוס .
הוא הוכרז כשמורת טבע בשנת 1982 בגלל הסביבה הטבעית והנוף הירחי שממנו נגזר שמו.
העמק הוא חלק ממדבר אטקמה, אחד המקומות היבשים ביותר על פני כדור הארץ, מכיוון שבאזורים מסוימים בו לא ירדה טיפת גשם אחת במשך מאות שנים.
אבות-טיפוס למארס רובר נבדקו שם על ידי מדענים בגלל השטח היבש והתצורות הלא-שגרתיות.
עמק המומינים היא סדרה מונפשת המבוססת על סדרת עלילת ספרי הקומיקס של המומינים מאת הסופרת והמאיירת טובה ינסון ואחיה לארס ינסון.
הסדרה כוללת שילוב של אנימציה דו-ממדית יחד עם אנימציה תלת־ממדית.
הסדרה בת 26 הפרקים הופקה לטלוויזיה בשיתוף פעולה בריטי-פיני בשנת 2019.
הסדרה, אשר פותחה בתקציב של 20 מיליון אירו, היא תוכנית הטלוויזיה הפינית היקרה ביותר בכל הזמנים.
הסדרה מתרחשת בעולמם של משפחת מומין החביבה שחיה בעמק המומינים הקסום ומתמקדת בעיקר בהרפתקאותיהם של משפחת מומין שכוללת את הטרול הסקרן ושוחר ההרפתקאות מומינטרול והוריו מומינאמא ומומינאבא.
עלילת הסדרה מתמקדת בחיי היומיום של בני המשפחה ובהרפתקאות יוצאות הדופן שחווים בני המשפחה.
אל הרפתקאותיו של מומינטרול נוהגים להצטרף גם חבריו - סנופקין הנווד, ידידתו הטובה סנורקה ומאי הקטנה השובבה.
לאורך הדרך המומינים נאלצים להתגבר על אתגרים שונים, פוגשים בחברים חדשים ולומדים שיעורים יקרי ערך על החיים.
מומינטרול\מומין - הגיבור הסקרן וההרפתקן אשר במהלך הסדרה יוצא להרפתקאות שונות ברחבי עמק המומינים.
מומינאבא - אביו של מומינטרול אשר אוהב לכתוב ולספר למשפחתו על הרפתקאותיו בנעוריו.
מומינאמא - אמו האכפתית של מומינטרול.
מאי הקטנה - ילדה נערית קטנה, נמרצת ושובבה.
מאי הקטנה היא בתה של בימבל.
סנופקין - החבר הכי טוב של מומינטרול.
סנופקין הוא טיפוס שתקן ומופנם אשר אוהב להתבודד.
לסנופקין הערכה עצומה לחופש ולהנאות הפשוטות של החיים.
סניף - קנגורו אנתרומורפי וחברו הילדותי במקצת של מומינטרול.
סנורקה - ידידתו הטובה של מומינטרול.
גברת פיליונק - השכנה הנוקשה והקרירה של משפחת מומין.
סרח - יצור קטן ומציק, שרוב עיסוקו הוא מעשי קונדס אותם מבצע על תושבי עמק המומינים.
סנורק - אחיה של סנורקה אשר היינו ממציא מיומן.
בימבלינה - אימה של מאי הקטנה אשר מעט מסורבלת ומגושמת.
השמנטפים - יצורים קטנים ולבנים אשר פולטים מכות חשמל כאשר נוגעים בהם.
הגרוק - מפלצת גדולה ומסתורית אשר סתובבת ברחבי עמק המומינים בלילות.
המכשף הובגובלין - מכשף אשר רוכב על פנתר שחור שחי בממד מקביל ונוהג להטיל כשפים באמצעות כובע הקסמים שלו.
עמק ויקינג או עמק וייקינג הוא עמק בקצה הדרום-מזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
העמק ממוקם לגדתו המזרחית של קרחון מארס.
דרך העמק זורם נחל המזין את אגם סיקרט.
העמק היה מושא המחקר של משלחת חקר קרחון מארס, בהנהגתו של ד.
Wynn-Williams) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1992–1993.
שמו של העמק ניתן לו בשנת 1993 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השם ניתן בהתייחס לקרחון מארס ("מארס" הוא שמו האנגלי של כוכב הלכת מאדים) הסמוך, השם "ויקינג" נקרא על שם תוכנית ויקינג של נאס"א, תוכנית שבמסגרתה חיפשו חיים על מאדים בשנת 1976.
עמק הייל הוא העמק הצפוני ביותר מבין שלושה עמקים חשופים מקרח, בהרי דרווין, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
העמקים פונים לכיוון מזרח מרמת מידנייט.
עמק הייל נמצא בסמוך מדרום לרכס קנט.
גובהו של העמק 1,585 מטרים מעל פני הים.
העמק נקרא על שמו של מייסון א.
Hale), חוקר חזזיות, במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע של מכון הסמית'סוניאן, בוושינגטון די.
מייסון חקר במשך שש עונות מחקר (עונות קיץ אנטארקטי) את העמקים היבשים מקמרדו החל משנת 1980.
עמק ולמן הוא עמק שאינו מכוסה קרח, בהרי דרווין, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
העמק גובל ברמת מידנייט שממזרח לו, וברכס קנט שמצפון לו.
גובהו של העמק 1,467 מטרים מעל פני הים.
העמק התגלה ונחקר על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה (Victoria University of Wellington Antarctic Expedition) מוולינגטון שבניו זילנד שחקרה את אנטארקטיקה בעונת מחקר 1963–1962.
העמק נקרא על שם ה.
Wellman), גאולוג מאוניברסיטת ויקטוריה של ולינגטון, אשר השתתף בשלוש משלחות מחקר לאנטארקטיקה.
עמק ויקטוריה הוא עמק, אחד מהעמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה .
בעמק ויקטוריה מצויים מספר עמקים.
אגם וידה הוא האגם הגדול ביותר בעמק.
נהר ויקטוריה מנקז את קרחון ויקטוריה העליון; נהר ויקטוריה.
מתנשא בסמוך מעל אגם ויקטוריה העליון.
נהר ויקטוריה ממוקם 7 קילומטרים צפונית-מערבית מאגם וידה, ונשפך אליו בצידו המערבי של האגם.
אגם תומאס ממוקם 4.7 קילומטרים ממזרח לאגם וידה.
עמק הטודרה (בערבית מרוקאית: نهر تودغا, בצרפתית: Vallée du Toudra) הוא עמק במרוקו, המשתרע לאורך נהר באותו השם על פני כחמישים ק"מ ויוצר כך נווה מדבר שבמרכזו העיר טינריר.
העמק משתרע למרגלות אזור הרי האטלס הצפוני ("האטלס הגבוה") וזורם מזרחה לעבר מדבר סהרה.
העמק הוא מרכזו של השבט הבֶּרְבֵּרִי טודגה.
בעמק שלושה יישובים עיקריים, בעבר גם שם של שלושה מחוזות, טודגה אל-אולה בצפון, טודגה אל-סופלה בדרום, ועית-איססע-או, מקום מושבו של חלק מהשבט הברברי (של נוודים למחצה) של עית-עתה.
בנוסף, שני המחוזות של טודגה בעצם מורכבים מ-51 כפרים מבוצרים היסטוריים - קסר, אוטונומיים זה מזה, של שבטים שונים, הכוללים מספר מלאח - רבעים יהודים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20, שליש מאוכלוסיית העמק קיבלה אישור עבודה במכרות בצפון צרפת, ואחר כך רוב קבוצה זו עברה לעבוד במגזר החקלאי באזור הים התיכון, בעיקר סביב מונפלייה.
העמק מפורסם בזכות קניון הטודרה, בו קירות מצוק שגובהם יכול להגיע ל-300 מטרים.
עמק הפרחים הוא שיר שכתבה, הלחינה, עיבדה וביצעה הזמרת והיוצרת הישראלית אהובה עוזרי.
הוא נכלל באלבום הבכורה שלה מ־1975 "היכן החייל".
השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות.
גרסת דקלון, סגיב כהן ואהובה עוזרי
ב־2016 הקליטו דקלון וסגיב כהן בשיתוף אהובה עוזרי גרסה לשיר.
הגרסה הוקלטה לאלבום "בשירי האהובה עוזרי" – אלבום שלם משירי עוזרי שהקליטו דקלון וכהן, בהפקתם של דודו טסה וניר מימון.
עוזרי, שכבר לא הייתה מסוגלת לשיר באותה תקופה עקב מחלתה, השתתפה בנגינה בלבד בבולבול טרנג.
גרסה זאת היא הגרסה שהצליחה יותר מכל גרסאות השיר במצעדי הפזמונים.
היא הגיעה למקום העשירי במצעד רשת ג' ב־3 במרץ 2016, ויצאה מהמצעד ב־31 במרץ.
גרסת דקלון, סגיב כהן ואהובה עוזרי, 2016
אהובה עוזרי – זמרה, בולבול טרנג
פאר – גיטרה חשמלית, ניהול מוזיקלי
עֵמֶק חֵפֶר הוא עמק במישור החוף, לאורך הים התיכון, בחלקו הצפוני של אזור השרון, בין הערים חדרה בצפון ונתניה וכפר יונה בדרום.
יישובי עמק חפר משתייכים למועצה האזורית עמק חפר.
מקור השם עמק חפר הוא תנ"כי, והוצע בשנת 1934 למתיישבי האזור על ידי פרופ' בנימין מזר.
עם זאת, אין ודאות כי אכן זהו עמק חפר המקראי.
הארכאולוג אדם זרטל מזהה את עמק חפר המקראי עם עמק דותן של ימינו.
עד שנת 1927 נקרא האזור שהיה מוכה ביצות וקדחת ואדי חווארת, על שם שבט בדואי שישב במקום באופן לא חוקי.
בשנת 1927 רכש יהושע חנקין את אדמות העמק עבור הקק"ל, באמצעות תרומה של יהודי ויניפג עליה הוחלט בוועידה ציונית ביוזמת אהרון (ארצ'יבלד ג'ייקוב) פריימן, יושב ראש ההסתדרות הציונית בקנדה (על שמו היישוב ביתן אהרון).
לאחר מאבק משפטי ארוך ותשלום פיצויים לאריסים הבדווים שישבו באזור הוחל במפעל ההתיישבות.
לאורך שפת הים משתרע חוף מצוקי של רכס הכורכר המערבי ואזור החולות פורץ אותו בקטעים שונים בעיקר בשפכי הנחלים.
מזרחית לאזור החולות, משתרע אזור של אדמת החול האדום (חמרה), המתחלף לאדמת טרה רוסה לרגלי הרי השומרון.
שלושת רכסי הכורכר נראים בנוף בבירור ויש שגובהם מגיע לעשרות מטרים.
רכס הכורכר המערבי נמצא כאמור בקרבת שפת הים ויוצר מזקופים מרשימים.
על הרכס המרכזי בעמק חפר שוכן כפר ויתקין.
בין רכס זה והרכס המזרחי נמצא מישור השרון בעל אדמת החול האדום לגידול הדרים.
על הרכס המזרחי בעמק חפר שוכן המושב כפר מונש.
מזרחית לרכס זה מנחל אלכסנדר – מושב בארותיים – עד לרגלי השומרון משתרע אזור חקלאי בעל אדמת טרה רוסה, הטובה לחקלאות.
הטמפרטורות בעמק גבוהות בקיץ ונוחות בחורף.
כמות המשקעים הממוצעת השנתית היא בין 500 ל-600 מ"מ.
תנאים אלה מאפשרים גידולים סובטרופיים.
בעמק חפר הצפוני, ליד קיבוץ בחן נמצא המאגר הגדול בישראל למי קולחין מטוהרים.
בעמק חפר שפע של אתרים ארכאולוגים ומורשת.החל מתל חפר מתקופת הברונזה התיכונה, בו נמצא ארמון וכלי חרס מיובאים, דרך מבצר קאקון הצלבני ועד לבתים הראשונים של יישובי העמק, כמו "הבית הגדול" בכפר ויתקין, המכונה כיום בית הראשונים.
המורשת הזו נחשפת דרך ממצאים ארכאולוגיים, אתרים מבוצרים וסיפורי ההתיישבות הראשונים.