tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שלוש השבועות אינן תקפות בימינו, ובטלו לאחר אלף שנים (כפי הבנת רוב תלמידי המהרח"ו את רבם, רבי חיים ויטאל).
השבועה שלא יעלו בחומה אינה על תקומה בא"י אלא רק על בניין בית המקדש (הגר"א).
השבועות תלויות זו בזו, ולכן אם האומות שעבדו את ישראל יותר מדי, מותר לעלות בחומה
העוסקים בהקמת מדינת ישראל אינם מוגדרים כרשעים.
התקופה היא תקופת אתחלתא דגאולה ולכן הגדרים שונים.
אחרי הצהרת בלפור, ועידת סן רמו ואישור האו"ם להקמת מדינת ישראל, קיום המדינה אינו נחשב כמרידה באומות.
ויו-מאסטר הוא מתקן אשר נועד לצפייה בתמונות תלת-ממדיות מתוך דיסק נייר.
אף על פי שכיום הוא נחשב ומשווק כצעצוע לילדים, הוא לא יועד להיות כזה במקור.
הוויו-מאסטר הומצא במקור על ידי ויליאם גרובר, יצרן עוגבים וצלם מפורטלנד, באורגון שבארצות הברית.
המכשיר היווה שיפור של דגם הסטראוסקופ הישן, על ידי שימוש בשיטת הקודכרום, סוג של סרט צילום צבעוני, אשר הפך זמין באותה העת.
דיסק של ויו-מאסטר מכיל 14 שקופיות, המרכיבות יחד 7 תמונות סטריאוסקופיות: שתי שקופיות מוצגות בו זמנית – אחת לכל עין – ובכך מדמות ראיית עומק דו-עינית.
הארולד גרייבס, בעליה של "Sawyer's, Inc." (חברה אשר התמחתה בייצור גלויות), מיסחר את הרעיון, אשר תפס במהרה נתח משוק הגלויות.
הוויו-מאסטר הוצג לראשונה בתערוכה העולמית של ניו יורק (1939).
הוא יועד במקור כאלטרנטיבה לגלויות נוף, ובתחילה נמכר בחנויות צילום ובחנויות למתנות.
צילומים של הגרנד קניון היו בין הנושאים הנמכרים והנצפים ביותר.
ב-1951 קנו "Sawyer's" את "Tru-Vue", המתחרה העיקרי של ויו-מאסטר.
בנוסף לחיסול התחרות העיקרית של החברה, ההשתלטות הניבה לחברה גם זכויות לשימוש בדמויות מסרטי דיסני.
ב-1966 נרכשו "Sawyer's" על ידי חברת GAF, ובכך נהפכה לחברת-בת.
תחת בעלותה של GAF הותאמו התמונות בשקופיות לילדים, בנושאים כמו צעצועים ודמויות מצוירות.
ב-1981 מכרה GAF את ויו-מאסטר לקבוצה שבראשה עמד ארנולד טלר, אשר השיקה מחדש את הויו-מאסטר בשם View-Master International Group (או בקיצור VMI).
ב-1989 נרכש הוויו-מאסטר על ידי חברת "Tyco Toys"
ב-1997 התמזגו "Tyco Toys" עם חברת מאטל.
מאז המיזוג, הוויו-מאסטר משווק כמוצר של חברת פישר פרייס.
ויהי חושך ויהי אור הוא סרט תיעודי העוקב אחר חייו של מנחם (מני) פיליפ, זמר לשעבר ובמאי קולנוע שיצא בשאלה.
הסרט, בבימויים המשותף של נעם ראובני ומני פיליפ, השתתף בפסטיבל ירושלים בשנת 2007, היה מועמד לפרס וולג'ין, שודר בערוץ 8 והוקרן בסינמטקים ברחבי הארץ.
עקב העיסוק ביציאה בשאלה, עורר הסרט הדים רבים בקרב המגזר החרדי.
הסרט פותח בתיאור חייו של מנחם פיליפ, גבר צעיר, חרדי נשוי ושומר מצוות, בן למשפחה בת 11 אחים ואחיות, ואב לחמישה ילדים.
את חייו מלווים לבטים ושאלות אמונה קשות במקביל לנישואין לא מוצלחים לאישה אותה מעולם לא אהב ואשר הכירהּ רק באמצעות שידוך.
בהמשך הוא מתגרש, ובמשך מספר שנים, מפתח את הקריירה המוזיקלית שלו והופך לאחד מהזמרים המצליחים ביותר בתחום המוזיקה החסידית, אבל הוא עדיין מרגיש זר בעולם בו הוא חי, והוא מחליט לעזוב הכל ולשנות את חייו.
בסוף שנת 2000 הוא נוסע לטיול במזרח הרחוק משם הוא חוזר כחילוני.
בעקבות חזרתו בשאלה משפחתו מתנכרת אליו ופותחת במאבק להרחקתו מילדיו באמצעות צו בית דין רבני.
הסרט מתאר את הקרע שנוצר בין הילדים המשתוקקים לפגוש את אביהם מול ההתנגדות הנחרצת של המשפחה החרדית, המאבק מסתיים לאחר זמן ממושך בהכרעת בית דין שמאפשר לו לקיים מפגשים קצרים בני שעתיים פעם בשבוע, בתנאי שמקום המפגש יהיה בביתה של משפחה חרדית.
מפעל חייו של מנחם כזמר חסידי יורד לטמיון כאשר הציבור החרדי מחרים את שיריו ומופסקת השמעתם בערוצי הרדיו הדתיים.
במקביל מתחילים אחים נוספים של מנחם לצאת בשאלה, וגם הם מנודים ממשפחתם עקב כך.
עודד אחיו עובר לארצות הברית יחד עם אשתו.
אחותו לאה'לה בת ה-18 מתחתנת ועוברת לאנגליה שם היא משנה את שמה ל"לי", לזוג נולד ילד אולם לאחר שנה היא מתגרשת וקורסת נפשית, מני נוסע אליה כדי לתמוך בה, והאחים שחזרו בשאלה מבינים שעליהם לאחד כוחות והם מקימים בינם לבין עצמם משפחה חלופית למשפחת ההורים שנגזלה מהם.
השם - ביצוע: מני פיליפ, לחן: ברוך חייט
הנה מה טוב - ביצוע: מני פיליפ, לחן: יעקב סגל
שיר למעלות - ביצוע: מני פיליפ, לחן: יוסף קרדונר
תניא - ביצוע: מני פיליפ, לחן: יוסי גרין
הללויה - ביצוע: לי פיליפ, לחן: לאונרד כהן
ויה ונטו (באיטלקית: Via Veneto), או בשמה המלא ויה ויטוריו ונטו (Via Vittorio Veneto), היא אחד הרחובות הראשיים והמפורסמים ברומא, בירת איטליה.
הרחוב ידוע בחנויות היוקרתיות הרבות המצויות בו וכן באזכורו בסרט של פדריקו פליני "לה דולצ'ה ויטה" אשר מתאר את הרחוב והסביבה הסמוכה לו.
סרטו של פליני פרסם את הרחוב והביא לו פופולריות רבה שבעקבותיה מוקמו בו בתי קפה וחנויות יוקרתיות בשנות ה-60 וה-70. בשנות ה-80 הייתה ירידה בפופולריות של הרחוב, אולם בשנות ה-90 נפתחו בו חנויות אופנה יוקרתיות חדשות, ובראשית המאה ה-21 הרחוב נחשב לאחד הרחובות היוקרתיים ברומא.
הרחוב מקשר בין גני וילה בורגזה ושערי חומת אורליאנוס בחלקו הצפוני לפיאצה ברבריני בחלקו הדרומי.
ברחוב ממוקמת הכנסייה הפוצ'ינית של לידת הבתולים הידועה בקטקומבות שלה.
ויה קונדוטי (באיטלקית: Via Condotti), או בשמו הרשמי ויה דיי קונדוטי (Via dei Condotti) הוא אחד הרחובות הידועים בעיר רומא, בירת איטליה.
הרחוב עבר בתוואי הרחוב הנוכחי כבר בתקופת האימפריה הרומית - הרחוב קישר בין ויה פלאמיניה הקדומה לעבר הטיבר ומעברה השני של הדרך, לגבעת פינקיו.
כיום מקשרת הדרך בין המדרגות הספרדיות לויה דל קורסו.
הרחוב נקרא על שם התעלות שהביאו מים למרחצאות אגריפה שנבנו על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה.
ולנטינו החל בשנת 1989 בהליכים משפטיים במטרה למנוע פתיחת סניף של רשת מקדונלד'ס בסמוך לרחוב על מנת לשמור על המראה האליטיסטי של הרחוב, אולם נכשל במאבק זה.
ברחוב התגוררו אישים רבים ובהם גוליילמו מרקוני, ממציא הרדיו, שהתגורר בבית מספר 11 עד מותו בשנת 1937.
ויה סקרה או סקרה ויה הייתה הרחוב הראשי של רומא העתיקה.
הדרך הובילה לאורך הפורום הרומאי, צפונית לגבעת הפלטין לעבר פסגת גבעת הקפיטולין.
לאורך הדרך נערכו התהלוכות הדתיות ותהלוכות הניצחון.
השם Via מעיד על כך שהדרך בראשיתה הייתה מחוץ לעיר, מעבר לפומריום של רומא.
ההיסטוריון אפיאנוס מאלכסנדריה מספר שהתואר "קדוֹשה" הוענק לדרך בשל הברית שכרתו רומולוס וטיטוס טאטיוס מלך הסבינים, שאחריה מלכו על רומא במשותף.
הדרך החלה באוכף בגבעת וֶליה , שם נקרא הנתיב בשם Summa Sacra Via, סמוך למקום בו עמד מקדש יופיטר סטאטור , ולימים במקום בו הוצב שער טיטוס, והמשיכה מערבה לקצה המזרחי של הפורום, בסמוך למקדש וסטה.
גובהה של הדרך נע בין 28.3 מטרים בקצה המזרחי, ל-11.9 מטרים או 12.5 מטרים מעל פני הים, במרכז הפורום, 14 מטרים בסמוך למקדש רומולוס וכ-27 מטרים מעל פני הים בסמוך לגבעת הפלטין.
בסמוך לדרך ניצבו מקדשים רבים וכן בית הבתולות הוסטליות.
במערב הדרך נמצאים מקדשי יוליוס קיסר וקשת אוגוסטוס.
לאחר בניית הרגיה ומקדש יוליוס האלוהי בשנת 36 לפנה"ס עברה הדרך מצפון למבנים אלה, ופנתה דרומה לעבר מקדש קסטור.
בתקופת הקיסר אוגוסטוס היה רוחבה של הדרך כ-5 מטרים.
לימים הוצרה הדרך, ונבנו מבנים על חלקיה.
בתקופת נירון שונה נתיב הדרך במקצת, בשל מפעלי הבנייה שהקים בפורום.
נוסף על מקדשים ומבני ציבור, היו לאורך הדרך מבני מגורים וחנויות, בעיקר חנויות תכשיטים.
בתקופות שונות נהרסו חלק ממבני המגורים והחנויות שהיו לאורך הרחוב והדרך הורחבה ל-23 מטרים, ובתקופת קונסטנטינוס, עת הוקמה בזיליקת קונסטנטינוס, אף ל-30 מטרים.
ויויאן אלכסנדר אנדרסון הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת המגן, וידוע בין השאר בשל היותו האדם השחור הראשון שהשתתף במשחק בינלאומי של נבחרת אנגליה.
אנדרסון החל את הקריירה שלו בנוטינגהאם פורסט ב-1974, וזכה למקום קבוע בהרכב עם הגעתו של המאמן בריאן קלאף שנתיים לאחר מכן.
הוא היה חלק מההרכב שהעלה את הפורסט לליגה הראשונה ב-1977. באותה עונה זכה עם נוטינגהאם בגביע האנגלו-סקוטי, לאחר ניצחון 5 - 1 על לייטון אוריינט במשחק הגמר.
עונה אחת לאחר מכן זכה עם נוטינגהאם באליפות ובגביע הליגה.
זימונו לנבחרת אנגליה עורר עניין תקשורתי רב בגלל היותו האדם השחור הראשון בנבחרת, וזאת לאחר מספר שנים שבהן עלתה קרנם של שחקנים שחורים בכדורגל האנגלי.
ההצדקות לזימונו גברו עוד יותר לאחר שהיה חלק מההרכב של פורסט שזכה פעם נוספת בגביע הליגה וגבר על מאלמה בגמר גביע אירופה לאלופות 1979.
אנדרסון המשיך להפגין יכולת טובה במדי הפורסט, וזכה עם המועדון בגביע אירופה בפעם השנייה לאחר הניצחון על המבורג במשחק הגמר שנערך באצטדיון סנטיאגו ברנבאו שבמדריד.
בתשע השנים הבאות לא זכו שחקני הפורסט בתואר כלשהו.
במקביל לחזרתו לנבחרת ב-1984 הוא ניסה להמריץ את הקריירה שלו מחדש, ועבר לארסנל תמורת 250,000 לירות שטרלינג.
ב-1987 הוא זכה בתואר המועדונים הראשון שלו מזה שמונה שנים, לאחר שמשחק גמר גביע הליגה מול ליברפול הסתיים בניצחון של ארסנל בתוצאה 2 - 0.
לאחר מכן הוא עבר למנצ'סטר יונייטד תמורת 250,000 לירות שטרלינג, והפך לשחקן הראשון שהוחתם על ידי אלכס פרגוסון ביונייטד.
אוהדי ארסנל מחו על כך וטענו שלג'ורג' גרהאם אין מחליף ראוי לאנדרסון.
עד להגעתו של לי דיקסון נאלץ גרהאם להשתמש במספר שחקנים בעמדה של אנדרסון, אך לא בהצלחה רבה.
אנדרסון שיחק ביונייטד במשך שלוש שנים, אך סבל ממספר פציעות קלות ובינואר 1991 שוחרר לשפילד ונסדיי בהעברה חופשית.
הוא סייע לוונסדיי להעפיל מהליגה השנייה, אך החמיץ את הניצחון על מנצ'סטר יונייטד בגמר גביע הליגה.
התוכנית המקורית הייתה שהוא יישחק בוונסדיי במשך זמן קצר בלבד, אך לבסוף הוא זכה למקום קבוע בהרכב ופעמים רבות אף זכה לענוד את סרט הקפטן.
הוא היה חלק חשוב שהרכב שסיים את עונת 1991/1992 במקום השלישי בליגה הראשונה, ובמקום השביעי בעונה הראשונה של הפרמייר ליג.
הוא הוביל את ונסדיי למשחקי הגמר של גביע הליגה וגביע ה-FA ב-1993, אך שניהם הסתיימו בהפסד לארסנל.
ביוני 1993 הוא עזב את שפילד ונסדיי והתמנה לתפקיד מאמן-שחקן בבארנסלי, לאחר שהמאמן הקודם מל מאצ'ין עזב את תפקידו.
עונתו הראשונה בבארסנלי לא הייתה טובה, והמועדון הצליח במאמצים רבים להימנע מירידה לליגה השנייה.
בסיום עונת 1993/1994 הוא עזב את בארנסלי, והתמנה לעוזרו של בריאן רובסון במידלסברו.
אף על פי שהודיע על פרישה ב-1994 הוא נותר רשום כשחקן של מידלסברו באופן רשמי, ובעקבות משבר פציעות השתתף בשני משחקים בעונת 1994/1995 שבסופה זכה המועדון באליפות הפוטבול ליג והעפיל לפרמייר ליג.
לאחר העלייה לפרמייר ליג הוא פרש סופית ממשחק פעיל.
אנדרסון סייע לרובסון בהובלת מידלסברו להפסדים בשני טורנירי הגביע של עונת 1996/1997, שבסיומה ירד המועדון לליגת המשנה בעקבות הפחתת שלוש נקודות ליגה.
בעונה שלאחר מכן המועדון הצליח להעפיל בחזרה לפרמייר ליג, והעפיל לגמר שני ברציפות של גביע הליגה.
רובסון ואנדרסון עזבו את מידלסברו בינואר 2001, והוחלפו על ידי סטיב מקלארן.
למרות שלא הצליחו להשיג מיקום יותר גבוה מהתשיעי, רובסון ואנדרסון ביססו את המעמד של מידלסברו בפרמייר ליג.
לאחר שעזב את מידלסברו הוא נטש כליל את תחום האימון.
אנדרסון נאלץ להתמודד עם תחרות קשה על מקומו בהרכב הנבחרת, בין השאר עם שחקנים כגון פיל ניל (ליברפול), שהיה המגן הימני הבכיר בשלהי שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, וטרבור צ'רי שהיה הקפטן של לידס יונייטד.
הופעתו השנייה הייתה רק ביוני 1979 במשחק הידידות מול נבחרת שוודיה.
משחקו הרשמי הראשון (והשלישי בסך הכל) היה בניצחון 2 - 0 על נבחרת בולגריה במסגרת מוקדמות יורו 1980.
אנגליה העפילה למשחקי יורו 1980 באיטליה, והמאמן רון גרינווד החליף את ניל באנדרסון בהרכב במשחק האחרון של שלב הבתים, מול נבחרת ספרד.
הופעת הבכורה שלו במשחק מוקדמות מונדיאל הייתה בניצחון 4 - 0 על נבחרת נורווגיה במוקדמות מונדיאל 1982. ההתמודדות העיקרית על מקום בהרכב הנבחרת בתקופה זו הייתה עם ניל, אך בעקבות שינויים בסגל הנבחרת בעקבות פציעתו של קווין קיגאן לא הצליח אנדרסון לזכות במקום בהרכב בזמן הטורניר.
בתקופה שלאחר המונדיאל נראה היה כי הקריירה של אנדרסון בנבחרת נמצאת על סף סיום, כיוון שהמאמן החדש בובי רובסון לא זימן אותו עד 1984 והעדיף בעיקר את ניל.
בתקופה זו כשלה הנבחרת בניסיונה להעפיל ליורו 1984. ההופעה ה-11 שלו במדי הנבחרת נערכה באפריל 1984, כשנתיים לאחר העשירית.
לאחר מעברו לארסנל הוא השתתף בשישה משחקים נוספים, כולל ארבעה במוקדמות מונדיאל 1986 שנערך במקסיקו; במשחק הראשון מבין השישה הוא הבקיע את שני שעריו הראשונים בנבחרת, והוביל אותה לניצחון 8 - 0 על נבחרת טורקיה.
לאחר מכן הוא הודח מהרכב הנבחרת פעם נוספת, כיוון שרובסון העדיף את המגן הימני הצעיר גארי סטיבנס, ששיחק אז באברטון.
לאחר מכן חילק רובסון את דקות המשחק בין אנדרסון לבין סטיבנס, שבדרך כלל זכה ליותר זמן על המגרש.
שניהם היו בסגל הנבחרת לקראת המונדיאל, אך סטיבנס השתתף בכל המשחקים עד להדחה ברבע-הגמר על ידי נבחרת ארגנטינה של דייגו מראדונה.
בכך היה אנדרסון לשחקן השני בתולדות נבחרתו (הראשון היה ג'ורג' איסטהאם במונדיאל 1962 ומונדיאל 1966) הנכלל בסגל בשני מונדיאלים שונים ולא משחק בכלל.
בשלהי 1986 הוא השתתף בשלושה משחקים נוספים, כחלק מניסיון ההעפלה ליורו 1988 שנערך בגרמניה.
במשחק מול נבחרת יוגוסלביה הוא הבקיע את שערו השני והאחרון במדי הנבחרת.
במקביל למעברו למנצ'סטר יונייטד הוא השתתף במשחקו ה-30 (והאחרון) בנבחרת, ואף נכלל בסגל לקראת אליפות אירופה בגרמניה.
למרות יכולת לא טובה הצליח סטיבנס להימנע מאיבוד מקומו בהרכב לטובת אנדרסון.
במשאל שנערך בקרב אוהדי מידלסברו ב-1997 הוא נבחר לעמדת המגן הימני בנבחרת כל הזמנים של המועדון.
שלוש שנים לאחר מכן הוא זכה בתואר חבר במסדר האימפריה הבריטית.
בשנת 2004 צורף שמו להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי כהוקרה להשפעתו על הליגה האנגלית.
הוא משתתף באירועים רבים של מוזיאון הכדורגל הלאומי שבו שוכן היכל התהילה.
החל משנת 2005 הוא מנהל סוכנות לנסיעות ספורט, ועובד כשגריר של רצון טוב מטעם התאחדות הכדורגל האנגלית.
ויה פלמיניה היא דרך רומאית עתיקה, אשר הובילה מרומא אל חוף הים האדריאטי.
הדרך הובילה לערים ארימינום (רימיני של היום) ואנקונה, והייתה הדרך המרכזית לצפון איטליה בימי הקיסרות הרומית.
דרך זו והדרך לדרום, ויה אפיה, היו הדרכים המרכזיות ברומא העתיקה.
דרכים אלו הוקמו על מנת להקל את תנועת הצבא, ולאפשר את השליטה על שטחים מחוץ למחוז לאטיום.
בהמשך נבנו לאורך דרכים אלו קולוניות של חיילים רומאים משוחררים.
הדרך חצתה את האפנינים ואפשרה הובלת יבולי התבואה מעמק הפו לרומא.
שמה של הדרך מושאל לרחובות ולאתרים ברומא ובערים אחרות בהם עברה הדרך העתיקה.
הכביש הראשי בין רומא ופאנו, העובר בתוואי דומה לזה של הדרך העתיקה, מכונה גם הוא ויה פלמיניה.
ויה פלמיניה נבנתה על ידי המדינאי הרומי גאיוס פלאמיניוס, בזמן כהונתו כקנסור בשנת 220 לפנה"ס.
בתקופת הקיסרות הרומית הדרך שופצה לעיתים קרובות.
במסגרת השיפוץ הכולל שהוביל אוגוסטוס קיסר בדרכים באיטליה, חולקה האחריות על הדרכים לשיפוץ בין חברי הסנאט.
אוגוסטוס לקח על עצמו את שיפוץ ויה פלמיניה, בנה מחדש את כל הגשרים עליהם עברה הדרך מלבד שניים, והקים שערי ניצחון לכבודו.
השער שהקים בארימינום עומד על תלו עד היום, והוא שער הניצחון העתיק ביותר שהשתמר עד היום.
בשנת 77 הקיסר אספסיאנוס בנה את מעבר פורלו, , מעבר תת-קרקעי החוצה את נהר קנדיליאנו במחוז מארקה.
על פי כתובות שנמצאו בדרך, גם הקיסר טראיאנוס שיפץ מספר גשרים לאורך ויה פלמיניה.
בימי הביניים המוקדמים הדרך נקראה ויה רוונה, על שם העיר רוונה, ששימשה בתקופה זו כבירתה של האימפריה הרומית המערבית, כבירת הממלכה האוסטרוגותית וכמרכז ביזנטי חשוב.
לאחר רצח האקסרך (Eξαρχος) האחרון של רוונה בידי הלומברדים ונפילת האקסרכיה של רוונה בשנת 751, הדרך לא הייתה בשימוש במשך תקופה ארוכה.
הדרך שופצה באופן חלקי בתקופת הרנסאנס, ומאז הייתה בשימוש עד היום.
כיום אחד הכבישים הראשיים מרומא אל הים האדריאטי (SS3) עובר בתוואי הישן של ויה פלמיניה.
וַיְהִי עֶרֶב (ידוע גם כ"בשמי ערב כחולים") הוא עיבוד שירי בחרוזים לאגדת ילדים של הנס כריסטיאן אנדרסן מתוך הסיפור "מה שראה הירח".
את העיבוד כתבה הסופרת פניה ברגשטיין בשנת 1949 בהוצאת הקיבוץ המאוחד ואייר חיים האוזמן, ובמרכזו ילדה שהלכה לומר "ליל מנוחה" לאפרוחים.
הסיפור השירי עוסק בילדה בודדה במרחב הכפרי, היוצאת למסע לילי בחצר ביתה, בשעת ערב בה השמיים כחולים.
במרכזו של המסע נמצא הירח, המלווה במבטיו את מעשיה.
בזמן שהיא הולכת לומר "ליל מנוחה" לאפרוחים, היא מעוררת רעש בלול ומפחידה אותם.
אביה של הילדה מגיע בעקבות הרעש, רואה את המהומה וכועס על כך.
אולם דמעה שנוצצת בעינה של בתו מעוררת בו חמלה, הוא מנשק אותה וסולח, וכך גם הירח.
השימוש ב"ויהי ערב" מרמז על בריאת העולם הבראשיתי "ויהי ערב, ויהי בוקר" הנזכר בכל אחד מימי הבריאה.
זאת דרכה של הסופרת לרמז לנו על הסיפור הגדול שלפנינו, וברגע שהאב סולח והסדר מושב על כנו, מסתיים הסיפור הבראשיתי, והאדם והטבע חיים יחדיו בשקט ושלווה, זאת לאחר שהילדה עברה חוויה חינוכית.
ויהי ערב מאויר בחציו בגוונים צבעוניים ובחציו בגוונים מונוכרומטיים כחולים.
המונוכרומטיות מסייעת לחסוך בהוצאות הדפוס, אך גם מתאימה לערב בו השמיים כחולים-צלולים ולרוח הדברים בהם הכחול מסמל עצב ומתאים לעצב בתיאור מצבה של הילדה הקטנה שנמצאת לבדה "בלא אח וחבר".
בשנת 2010 יצאה גרסה נוספת של הספר בשם "ויהי ערב חדש" עם איוריה הגנוזים של אילזה קנטור-דאוס, במלאת עשור למותה.
האיורים שנעשו עבור הגרסה המקורית, נגנזו על ידי הוצאת הקיבוץ המאוחד והוחלפו באיוריו של האוזמן.
ויוה הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי בבעלות של דורי מדיה דרסט.
ערוץ ויוה החל את שידוריו ב-25 באפריל 1999 ומשודר ב-HOT, NEXT TV, yes+, +STING, פרטנר tv+, סלקום tv+, ו-FreeTV.
הערוץ משדר טלנובלות בשפות ספרדית, קוריאנית, עברית, פורטוגזית וטורקית, בליווי כתוביות בעברית.
בנוסף לטלנובלות המשודרות בערוץ, הערוץ הפיק גם מספר תוכניות מקור.
בשנת 2000 שודר השעשועון "מלכת הלבבות", שבו נדרשו המשתתפות בו לענות על שאלות ידע בנושא הטלנובלות המשודרות בערוץ.
באפריל 2000 יצא לאור לראשונה "ויוה פלוס", ירחון שהוקדש לטלנובלות ואופרות סבון, והודפס בשיתוף פעולה בין ערוץ ויוה וידיעות תקשורת.
הירחון נסגר ביוני 2013, לאחר 13 שנות פעילות ו-159 גיליונות.
בשנת 2001 העלה ערוץ ויוה את הטלנובלה העברית הראשונה, "לגעת באושר", שהופקה במיוחד לערוץ ובהזמנתו.
הסדרה זכתה לאחוזי צפייה גבוהים ופגעה אף ברייטינג של מהדורות חדשות ערוץ 2. בשנת 2004 הפיק הערוץ תוכנית מקור נוספת בשם "ויוה אל אספניול", שבה השחקן גוסטבו ברמודס לימד את צופי הערוץ להגות מילים בספרדית.
בהמשך החל הערוץ לשדר ולהפיק את התוכנית "ויוה פלוס מגזין tv", שהייתה סדרת ראיונות עם כוכבי הטלנובלות.
בשנת 2007 החל הערוץ לשדר טלנובלות מקוריאה, כשהראשונה מביניהן הייתה הטלנובלה "סאם סון המתוקה", וכן בשנת 2011 החלו בערוץ לשדר טלנובלות מטורקיה, הראשונה מביניהן הייתה הטלנובלה "מנקשה וחליל".
מדצמבר 2013 עד יולי 2014 שודרה בערוץ ויוה הטלנובלה הישראלית "אניגמה", שהיא הפקת מקור של הערוץ, בשיתוף עם חברת yes.
בשנת 2014 החליטו קברניטי הערוץ שבערוץ ויוה ישודרו רק טלנובלות לטיניות ואילו "ויוה פלוס" ישמש כערוץ בין-לאומי שישדר במגוון שפות כמו טורקית וקוריאנית.
החל מיולי 2015 הערוצים "ויוה" ו"ויוה פלוס" משודרים גם ללקוחות "סלקום tv+".
החל מיוני 2017 הערוצים "ויוה" ו"ויוה פלוס" משודרים גם ללקוחות פרטנר tv+.
החל ממאי 2023 ערוץ "ויוה" ו"ויוה פלוס" זמינים גם בשירות הסטרימינג FreeTV.
החל ממאי 2024 כלל ערוצי ויוה משדרים באיכות HD.
ערוץ המשדר 24/7 טלנובלות מצילחות מהעולם.
הערוץ משודר ב: ב-HOT ו-NEXT TV באפיק 27, ב-yes+, +STING ו-פרטנר tv+ באפיק 35, ב-סלקום tv+ באפיק 36, וב-FreeTV.
לערוץ מתלווה ספריית VOD עם טלנובלות אהובות ומצליחות מכל הזמנים.
ספריית VOD "ויוה טלנובלות" זמינה ללא תשלום ללקוחות yes+, STING+, HOT, NEXT TV, סלקום tv+, פרטנר tv+ וב-FreeTV.
ב-1 באפריל 2024 ערוץ "ויוה פלוס" שינה את שמו ל"ויוה איסטנבול".
ערוץ המשדר 24/7 דרמות טורקיות איכותיות ומצליחות.
הערוץ משודר ב: ב-HOT ו-NEXT TV באפיק 28, ב-yes+, +STING ו-פרטנר tv+ באפיק 36, ב-סלקום tv+ באפיק 37, וב-FreeTV.
לערוץ מתלווה ספריית SVOD עם דרמות טורקיות אהובות ומצליחות מכל הזמנים.
דרמות טורקיות חדשות כל הזמן.
ספריית SVOD "ויוה איסטנבול" זמינה בתוספת תשלום ללקוחות yes+, STING+, HOT, NEXT TV, סלקום tv+, ופרטנר tv+.
בחברת FreeTV תוכני הערוץ זמינים בשירות ה-VOD ללא תוספת תשלום.
ב-27 ביוני 2021 עלה ערוץ נוסף "ויוה פרימיום" המשדר טלנובלות מכל העולם כגון; טורקיה, איטליה, יוון, ארגנטינה, קולומביה, מקסיקו, ברזיל, פורטוגל ועוד.
הערוץ משודר ב: ב-HOT ו-NEXT TV באפיק 96, ב-yes+, +STING ו-פרטנר tv+ באפיק 34, וב-סלקום tv+ באפיק 38.
לערוץ מתלווה ספריית SVOD עם דרמות מרחבי העולם: טורקיה, ספרד, ברזיל, קוריאה, יוון, איטליה, ארגנטינה, קולומביה, ומקסיקו ועוד.
ספריית ה-SVOD "ויוה פרימיום" זמינה בתוספת תשלום ללקוחות yes+, STING+, HOT, NEXT TV, סלקום tv+, ופרטנר tv+
ב-12 באפריל 2020 עלה ערוץ נוסף "ויוה וינטג'" המשדר טלנובלות נוסטלגיות ששודרו בעבר בערוצי ויוה.
הערוץ משודר ב: ב-HOT ו-NEXT TV באפיק 95, ב-yes+, +STING ו-פרטנר tv+ באפיק 37, וב-סלקום tv+ באפיק 39.
לערוץ מתלווה ספריית SVOD "ויוה וינטג" שמציג עולם של נוסטלגיה והזדמנות לחוות מחדש את הסדרות והטלנובלות מהעבר.
ספריית ה-SVOD "ויוה וינטג'" זמינה בתוספת תשלום ללקוחות yes+, STING+, HOT, NEXT TV, סלקום tv+, ופרטנר tv+
החל משנת 2019 עלתה ספריית SVOD ייעודית אשר מאפשרת צפייה בכל הסדרות מערוץ ויוה וערוץ ויוה פלוס שבוע/שבועיים לפני השידור בערוץ, וגם סדרות בשידור שבועי/יומי אשר זמין רק בספרייה.
החל מ-1 באפריל 2024 ספריית "ויוה לפני כולם" מאפשרת צפייה מוקדמת של שבוע אחורה מכל ערוצי ויוה: איסטנבול, וינטג', פרימיום, טלנובלות.
כל פרק שעולה לשירות זמין בה למשך שבוע ימים ואז עובר לספריית הערוץ בו הסדרה משודרת.
ספריית ה-SVOD "ויוה לפני כולם" זמינה בתוספת תשלום ללקוחות yes+, STING+, HOT, NEXT TV, סלקום tv+, ופרטנר tv+.
החל מ-1 באפריל 2024 עלתה ספריית ה־SVOD "ויוה בינג'" – ספרייה של דרמות וסדרות מכל העולם.
ספריית ה-SVOD "ויוה בינג'" זמינה בתוספת תשלום ללקוחות +YES, ו-סלקום tv+.
להלן, רשימת הטלנובלות שיש עליהן ערך בוויקיפדיה העברית.
ויהי היום הוא ספר מעשיות מאת חיים נחמן ביאליק, שהוא, כדברי ביאליק בפתח הספר "עיבוד ספרותי של אגדות ושברי-אגדות שאובים ממקורות שונים".
עבודתו של ביאליק בספר זה היא עבודה ספרותית ולא פולקלוריסטית.
הספר איננו ליקוט אגדות אלא עיבוד אמנותי שלהן המוגש בלבוש חדש ומקורי.
הספר כולל 35 אגדות, מהן 12 במדור "אגדות המלך דוד", 21 במדור "אגדות המלך שלמה", ושתי יצירות נפרדות, אגדת ספר בראשית ו"אלוף בצלות ואלוף שום".
ביאליק החל את העבודה על הספר במקביל לעבודתו עם יהושע חנא רבניצקי על "ספר האגדה", שבו ליקטו השניים אגדות תלמודיות.
מטרתו של ביאליק בקובץ "ויהי היום" הייתה ליצור עבור בני הנעורים חומר קריאה עברי מקורי, אשר יסתמך על אגדות מאוצרה של המסורת.
ברוב יצירות הקובץ נטל ביאליק מהאגדות העממיות את הבסיס ואת הרוח, אך הקפיד על גלגול העלילה באופן הגיוני ורצוף והשתמש בלשון ובסגנון מקוריים משלו.
כך הצליח להנגיש את האגדות המיושנות בלשונן ובסגנונן לבני הנעורים של תקופתו, ולפיכך השווה מרדכי בן יחזקאל את "גאולת האגדות העבריות" של ביאליק עם עבודתם של האחים גרים.
ביאליק כותב בפתח הדבר שהאגדות בקובץ מהוות עיבוד ספרותי לחומרים ממקורות שונים, בכתב ובעל פה, עבריים, ערביים ולועזיים.
מרדכי בן יחזקאל חילק את החומר הבסיסי עליו נסמכות האגדות לארבעה סוגים:
חומר שאינו כולל כמעט כלל יסוד עלילתי, כגון דרשנות על פסוקים, שהיוו עבור ביאליק יסוד לבניית מבנה עלילתי רחב, יחד עם צירוף "פירורי אגדות" ורמזים שונים (למשל "מגילת ערפה", "שור אבוס וארוחת ירק" ועוד).
מעשיות-עם, חלקן ממקור יהודי וחלק ערביות ("מי ענד לדוכיפת ציצת הנוצה?" ו"שלמה ובלקיס") או ממקור אחר, מיידיש או אף אגדות עם מרחבי אירופה ("המלך דוד במערה", "שלמה והתור המתהלל", "שלמה המלך והאדרת המתעופפת", "המלך שלמה ומלכת שבא" ועוד).
יצירות מקוריות של ביאליק, בהן נטל יסוד אגדי של מעשיות-עם או מדרשים, אך יצא מהן אל יצירה מקורית לגמרי ("אגדת שלושה וארבעה" נוסח שני ו"אלוף בצלות ואלוף שום" וייתכן שגם "שלמה המלך והדבורה").
הספר ראה אור לראשונה ב-1933 (תרצ"ד) עם איורים מאת נחום גוטמן.
ב-1965 ראה במהדורה חדשה, שתיהן בהוצאת דביר.
חלק מסיפורי "ויהי היום" עובדו באמריקה כסיפורים לילדים על ידי דניאל פרסקי ואברהם יצחק איגוס, במטרה לספק ספרות עברית ליהודי ארצות הברית, וראו אור כסדרת ספרונים בהוצאת שיינברג.
ויהנה (בסלובקית: Vyhne) היא כפר במרכז סלובקיה, סמוך לעיר ההיסטורית באנסקה שטיאווניצה במחוז באנסקה ביסטריצה.
ליד הכפר מצויה שמורת טבע בשם Kamenné more ("ים הסלעים").
ויהנה מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1256. בשנת 1473 הוקמה בה המבשלה העתיקה ביותר בסלובקיה, על ידי מסדר אבירי היכל שלמה.
בתקופת השואה הוקם בכפר מחנה ריכוז ועבודה ליהודי סלובקיה.
לפי מפקד שנערך ב-2001, הצהירו על עצמם 79% מתושבי הכפר כמשתייכים לכנסייה הרומית-קתולית ו-12.7% הצהירו על עצמם כעל חסרי דת.
מהמאה ה-14 נעשה שימוש במעיינות החמים הנמצאים בכפר לשם הפעלת ספא.
בזכות קרבתו של הכפר לעיר האמידה באנסקה שטיאווניצה הוחש פיתוח אתר הספא והוא נודע בזכות ביקוריהם של אישים כגון הסופר מור יוקאי והמדינאי פרנץ ראקוצי השני (Francis II Rákóczi).
הספא נהרס בתקופת מלחמת העולם השנייה.
במקום פעיל משנת 2007 פארק מים.
הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1952 בבימויו של איליה קזאן עם תסריט של ג'ון סטיינבק המתאר את חייו של המנהיג המקסיקני אמיליאנו זפאטה במהפכה המקסיקנית מ-1910 לערך עד להירצחו ב-1919.
התסריט אינו משרטט את דמותו ההיסטורית של זפאטה בדיוק היסטורי.
סטיינבק מתאר אותו כאנאלפבית שביקש מאשתו שתלמד אותו לקרוא בעוד שלמעשה ידוע שהוא קיבל חינוך בילדותו.
הוא מתאר אותו כמנהיג שוויתר על מנעמי השלטון כדי לעזור לאחיו האיכרים המדוכאים ומנציח את הדמות הנערצת עד היום במקסיקו.
גם רצף האירועים ההיסטוריים אינו מדויק והוא פרי רוחו של סטיינבק.
קבוצת איכרים ממחוז מורלוס מתקבלת אצל הדיקטטור פורפיריו דיאס השולט במקסיקו כבר 34 שנים.
הם מגישים לו מחאה על כך שנושלו מאדמותיהם על ידי בעלי הון ומבקשים אותה בחזרה בראשם עומד אמיליאנו זפאטה (מרלון ברנדו).
דיאז פוטר אותם בלא כלום ומשלח אותם לביתם.
האיכרים חוזרים לביתם, הורסים את הגדר המונעת מהם לעבד את אדמותיהם ומותקפים.
זפאטה נעצר ומובל למאסר כשהוא קשור בצוארו ונגרר על ידי סוס.
בדרך מתקיפים איכרים את השיירה ומשחררים את זפאטה.
זפאטה מוליך את המרד נגד השלטון המרכזי יחד עם אחיו אופימיו (אנתוני קווין).
הם מצליחים לכבוש שטחים נרחבים בדרום.
הצבא בפיקודו של ויקטוריאנו ורטה תופס את השלטון.
דיאז בורח ממקסיקו ובמקומו ממונה פרנסיסקו מדרו.
זפאטה מוכתר על ידי חייליו ל"גנרל" ונישא לג'וספה (ג'ין פיטרס) שאביה סירב מקודם לתת אותה לאיכר עני ובור כזפאטה.
זפאטה מבקש ממדרו להחזיר לאיכרים את אדמתם אך מדרו מציע לו במקום זאת אחוזה גדולה ואמר שתהליך החזרת האדמות הוא ממושך ועליו להתבצע רק באופן חוקי.
זפאטה עוזב בזעם לכפרו וממשיך את המרד.
לבסוף נרצח מדרו על ידי ורטה שתפס את השלטון.
פנצ'ו וייה פולש מצפון וזפאטה מנצח מדרום, ורטה בורח ממקסיקו ופנצ'ו וייה מציע לזפאטה להיות נשיא.
זפאטה מקבל בלשכת הנשיא משלחת איכרים ממחוזו המתלוננים כי אחיו גזל את אדמתם ושכב עם נשותיהם.
בתחילה מתייחס אליהם זפאטה בזלזול אך מיד הוא מרגיש שהוא מתנהג כלפיהם כמו דיאז.
הוא נוטל את רובהו ומגיע למחוז מורלוס.
שם הוא מוצא את אחיו שיכור המכריז כי כעת לאחר שנלחם מגיע לו גם ליהנות מהחיים.
בהוראת זפאטה הוא מוצא להורג.
המלחמה נמשכת, זפאטה תשוש וחסר תחמושת.
קולונל מודיע שערק מצבא הממשלה עם חטיבתו ורוצה להצטרף לצבאו של זפאטה עם כל הנשק הרב שיש לו.
ג'וספה מזהירה את זפאטה שלא ילך כי זה מארב אך הוא אומר שאין לו ברירה כי אין לו במה להילחם.
זפאטה מגיע למבצר ומתקבל בחיבוק על ידי הקולונל המציע לו במתנה סוס לבן.
זפאטה ניגש לסוס אך הוא מחוסל על ידי חיילים המופיעים על הגג וגופתו מוטלת במרכז כפרו.
אנתוני קווין זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1952
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - מרלון ברנדו
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר - ג'ון סטיינבק
פרס אוסקר לפסקול - אדוארד נורת'
מרלון ברנדו זכה בפרס השחקן הזר הטוב ביותר לשנת 1953
פסטיבל הקולנוע בקאן לשנת 1952:
השחקן הטוב ביותר - מרלון ברנדו
ויהי אור: 20 שנות מסע (Vayehi Or: 20 Years Of Journey) הוא סרט רוקומנטרי שהופק בשנת 2011, אודות להקת המטאל הישראלית אורפנד לנד.
את הסרט כתב וביים מתן פאר.
הסרט עוסק בתולדות הלהקה מיום הקמתה.
ויהי אור צולם בשנת 2011 בישראל, והופק במכללת אורט גבעתיים.
הסרט מתאר את סיפור חייה של להקת המטאל אורפנד לנד, תוך שילוב קטעי ארכיון נדירים, ראיונות מקיפים עם חברי ההרכב וקטעים מהופעות עבר.
בנוסף, עוסק הסרט ביחסים המורכבים במדינת ישראל בין היהודים למוסלמים, תוך שילוב סיפור הלהקה, ראיונות עם מעריצים מטורקיה, מצרים וערב הסעודית, וכן ראיון מיוחד עם המוזיקאי והמפיק הבריטי סטיבן וילסון.
הסרט מתעד את סיפורה של הלהקה ב-20 שנות קיומה, החל מהופעותיה הראשונות עם שם במה אחר, עד לשנת 2011 - דרך דת, מוזיקה, מסורת, התבגרות, פוליטיקה ואמונה.
הסרט כולל ראיונות מקיפים ואישיים עם כל חברי ההרכב, לצד מרואיינים ומעריצים נוספים.
הסרט הוקרן לראשונה באוקטובר 2011, בהופעת ההשקה של אלבום ההופעה החיה The Road to OR-Shalem, במועדון רידינג 3 בתל אביב.
בקיץ 2011, הוקרן ויהי אור בפסטיבל המטאל הגרמני Summer Breeze.
הסרט צורף במלואו אל דיסק הבונוס של ההופעה החיה, כחלק מהתוספות המיוחדות.
ויהי אור זכה לביקורות חיוביות רבות מכלי תקשורת רבים בעולם המטאל.
באתר מטאליסט הישראלי, נכתב: "דבר נוסף שכל מעריץ אורפנד לנד או בן אדם שמתעניין במטאל ישראלי חייב לעצמו זה צפייה בסרט "ויהי אור" של מתן פאר שנמצא גם הוא ב-DVD והוקרן בהופעה האחרונה.
מדובר בסרט דוקומנטרי מקיף על הלהקה, שסוקר את ההיסטוריה של הלהקה במהלך 20 שנות קיומה, ההתחלה ההתפרקות והאיחוד.
ומספק מבט מעמיק על הלהקה ועל האנשים מאחוריה".
במגזין "Metal Hammer" הבריטי נכתב: "הסרט טומן בחובו תופעה מהפכנית באמת".
באתר המטאל "Angry Metal Guy" נכתב: "הסרט היה ככל הנראה הדבר הכי מעניין ב-DVD".
ז'אן-דומיניק ויוואן דֶנוֹן היה צייר, תחריטן, סופר, דיפלומט, ארכאולוג ואספן אמנות; נמנה עם חלוצי האגיפטולוגיה המודרנית והיה המנהל הראשון של מוזיאון הלובר.
דנון למד משפטים, אך העדיף לימודי רישום וציור והשתלם באמנות התחריט.
הודות לקשריו עם אנשי חצרו של לואי ה-15 מונה לאוצֵר של אוסף המטבעות והמדליות המלכותי ושל אוסף אבני החן של מאדאם דה פומפדור.
את דרכו בשירות החוץ החל ב-1773 כמזכיר בשגרירות צרפת בסנקט פטרבורג ולאחר מכן בסטוקהולם ובז'נבה.
מ-1779 עד 1785 מילא תפקידים שונים בשגרירות צרפת בממלכת נאפולי.
בתקופה זו ערך מסעות לדרום איטליה, לסיציליה ולמלטה, עסק בציור מונומנטים עתיקים, ביצירת תחריטים וכן באיסוף ממצאים ארכאולוגיים וחפצי אמנות ומסחר בהם.
בשל הישגיו האמנותיים התקבל ב-1787 כחבר באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול .
בפרוץ המהפכה הצרפתית שהה באיטליה, אך נאלץ לחזור לפריז ב-1793, בעיצומו של שלטון הטרור.
שם נעצר וניצל מהוצאה להורג בזכות ידידותו עם הצייר ז'אק-לואי דויד.
רובספייר אף מינה את דנון ל"אמן הרפובליקה".
קשריו של דנון עם ז'וזפין דה בּוֹאַרנֵה קירבוהו לחוגו של הגנרל הצעיר נפוליאון בונפרטה.
דנון ליווה את נפוליאון במסעו הצבאי למצרים ב-1798–1801 כיועצו לנושאי אמנות.
במצרים תיעד בסדרת רישומים את נופיה ואתריה ההיסטוריים.
חיבורו "מסעות במצרים התחתית והעילית ב-1798 ו-1799", שכלל איורים רבים מעשה ידיו, ראה אור ב-1802, עוד לפני הפקת כרכי הסקר הנרחב של תיאור מצרים .
דנון דאג להעברת חלק מאוצרות האמנות העתיקים של מצרים לפריז, ובכך הניח בסיס למדע האגיפטולוגיה המודרני.
בשובו ממצרים מונה דנון למנהל המוזיאון המרכזי לאמנויות, שיהיה ל"מוזיאון נפוליאון" ואחרי כן לַ"מוזיאון המלכותי של הלובר".
ב-1803 התקבל כחבר במכון של צרפת.
ב-1804 התמנה לתפקיד המנהל הכללי של המוזיאונים ברחבי צרפת, וב-1806 – לאחראי על עבודות האמנות במונומנטים מרכזיים המוקמים בפריז.
ב-1808 הופקד על ניהול "הסלון של פריז" – התצוגה הרשמית השנתית של יצירות ציור ופיסול מטעם האקדמיה לאמנויות היפות.
דנון היה הרוח החיה במפעל הביזה הנפוליאונית .
הוא אִרגן וניהל את המשלחות לאיתור יצירות אמנות בארצות אירופה הכבושות, תפיסתן והעברתן לצרפת, ובכך העשיר את הלובר והפכו למוזיאון הגדול בעולם באותה תקופה.
הוא שמיצֵב את המוזיאון כמרכז למורשת תרבות עולמית, על-לאומית, וכמכשיר להקניית דעת.
דנון כיהן בתפקידיו אלה גם לאחר נפילת פטרונו נפוליאון ב-1814, אך פרש מהם ב-1816 לנוכח הרס מפעל חייו – התרוקנות הלובר מן האוצרות שהוחזרו, בהתאם להסדרים של קונגרס וינה, לארצות שמהן נלקחו.
במקומו מונה הרוזן אוגוסט דה פורבן.
ויוואן דנון שלח ידו גם בכתיבה.
הוא פרסם מאמרי ביקורת רבים בתחום האמנות.
כתביו כללו גם יצירות אירוטיות.
מלבד הנובלה "ללא מחר" (1776), יצר דנון סדרה של תחריטים פורנוגרפיים.
בשנותיו האחרונות התמקד דנון בטיפוח אוספיו הפרטיים בביתו שעל גדת הסן ברובע השביעי של פריז ובשכלול טכניקות להדפסי אבן (ליתוגרפיות).
את אוספיו הוריש לאחייניו והם הועמדו ללא שהות למכירה פומבית והתפזרו.
ב-1803 עוטר דנון באות לגיון הכבוד הצרפתי, וב-1812 הוענק לו התואר ברון.
הדרומי בשלושת האגפים המרכזיים של מוזיאון הלובר נקרא על שמו – Denon.
כמו כן נקרא על שמו מרכז המחקר של המוזיאון.
ויה טרנספורטיישן היא חברה ציבורית אמריקאית המספקת תוכנה לתחבורה חכמה, הכוללים שירות קריאת הסעה ונסיעות משותפות בזמן אמת.
גוף הפיתוח של החברה הכולל כמחצית מהעובדים יושב בישראל, ואילו גוף התפעול והפיתוח העסקי יושב בניו יורק.
הטכנולוגיה שפיתחה החברה משרתת פרויקטים בעשרות ערים וביותר מ-20 מדינות ברחבי העולם.
Via נוסדה בשנת 2012 על ידי צמד היזמים הישראלים, דניאל רמות ואורן שובל.
השירות מבוסס על ניסיונם של המייסדים עם שירותי מוניות משותפות בישראל.
השירות הושק באופן בלעדי במנהטן בשנת 2014, ובנובמבר 2015 הורחב גם לשיקגו.
באוגוסט 2016 השיקה Via את שירותיה בוושינגטון.
Via השיקה שותפות עם חברת התחבורה הצרפתית Keolis בינואר 2017. השותפות משתמשת בטכנולוגיה של Via לצורך שירות נסיעות משותפות המופעל על ידי חברת הבת של החברה הצרפתית.
חברת Arriva UK Bus השיקה את ArrivaClick, יישומון לפי דרישה שפותח בשיתוף עם Via, במרץ 2017. Via השיקה את Savy, יישומון המשתמש בטכנולוגיה של החברה, ובצי של כלי רכב בבעלות החברה, בקווינסטאון, ניו זילנד, בנובמבר 2017.
באמצעות שותפות עם קפיטל מטרו באוסטין, טקסס, השיקה החברה את Pickup, שירות לפי דרישה, ביוני 2017. בתחילה השירות היה פעיל רק שלושה ימים בשבוע בצפון מזרח אוסטין, בשלב ההרצה.
בספטמבר 2017 גייסה החברה 250 מיליון דולר מיצרנית הרכב הגרמנית דיימלר.
ההשקעה כללה 50 מיליון דולר למיזם משותף בין מרצדס-בנץ ו-Via כדי להקים את ViaVan, שנועד להפיץ שירותי הסעה לפי דרישה ברחבי אירופה ולהרחיב את המערכת של Via לרשויות התחבורה האירופיות והעיריות ביבשת.
ViaVan הושק לראשונה במרץ 2018 באמסטרדם.
חברת ViaVan הודיעה על הרחבת הפעילות לברלין בדצמבר 2017. בהודעה שנמסרה, נכתב כי צי הרכבים בברלין יכלול 300 כלי רכב ויושק באביב 2018, בכפוף לאישורי הרגולטורים.
בנובמבר 2017, בהמשך לשותפות עם מערב סקרמנטו, נפרס צי מכוניות מדגמי מרצדס-בנץ שמתפקדות כמו נסיעה היברידית ברכב ובאוטובוסים.
באותו חודש, רשות התחבורה המחוזית במטרופולין לוס אנג'לס סיכמה גם היא על שותפות עם Via על מנת להוסיף את שירותיה של חברת ההסעות למערכת המטרו בקיץ שלאחר החתימה.
השותפות כוללת שלוש תחנות מרכזיות המציעות את שירות ההסעות, וממומנות על ידי סובסידיות אשר ניתן להשתמש בהן באמצעות כרטיסי ה-TAP של התחבורה הציבורית, והן מומנו באמצעות תשלום בסך 1.35 מיליון דולר מהמינהל הפדרלי לתחבורה.
בשנת 2018, באמצעות שותפות עם העיר ארלינגטון שבטקסס, החלו בחברה להפעיל שירות של 10 טנדרים עבור תושבי העיר, בחלק מהעיר.
בחודש הראשון לפעילותו, הסיע השירות למעלה מ-5,000 נוסעים עם ציון של 97% מהנוסעים.
בשנה הראשונה לפעילותו נערכו בו 85,000 נסיעות.
העירייה והשלטון הפדרלי מממנים את השירות ב-1.8 מיליון דולר לשנה, ומחיר נסיעה בודדת לנוסע הוא 3 דולרים.
בתום שנת פעילות חודש החוזה עם החברה לשנה נוספת, שטח הכיסוי גדל וצי כלי הרכב גדל ל-15. בעיר לא קיימת תחבורה ציבורית אחרת.
נוכחותה של Via במערב סקרמנטו שבקליפורניה הייתה חלק מהסכם לשנה אחת באמצעות תשלום של 400 אלף דולר מטעם מועצת ממשלת מחוז סקרמנטו.
רשות התחבורה הציבורית בסינגפור חתמה על חוזים בשווי של כמעט חצי מיליון דולר עם Via, בשיתוף עם משרד התנועה במדינה בפברואר 2018. החוזים עוסקים בניסוי אוטובוסים לפי דרישה.
באוגוסט 2019 זכתה Via במכרז של מחלקת החינוך של עיריית ניו יורק להפעלת קווי האוטובוסים לבתי הספר בעיר, המסיעה 150 אלף תלמידים ביום.
במרץ 2023 רכשה ויה את אפליקציית Citymapper, המספקת שירותי ניווט בתחבורה ציבורית, מוניות ורכיבה על אופניים ב-100 מיליון דולר.
מרכז הפיתוח של החברה פועל כחברה בשם ויה טכנולוגיות תחבורה בע"מ ושוכן בתל אביב.
בנובמבר 2018 הוכרז בישראל שיתוף פעולה בין החברה לבין חברת דן, שתפעיל צי מיניבוסים שישתמש בטכנולוגיה שפיתחה Via.
השירות קרוי "Bubble" ומופעל על ידי חברת דן, החל לפעול בסוף אפריל 2019 וניתן בגבעתיים ובחלקים מתל אביב ורמת גן, כפיילוט לבדיקת השירות.
לפי הערכות, משרד התחבורה סבסד את השירות בכ-45 מיליון ש"ח בשנה.
עלות נסיעה עומדת על 12.5–15 ש"ח, בהתאם לביקוש (ישנה הנחה של 50% לאזרחים ותיקים), ורק חלק קטן מכלי הרכב יהיו נגישים לנכים.
בדצמבר 2022 הכריז משרד התחבורה על סיום השירות בגוש דן בסוף החודש.
בפברואר 2019 הוכרז על שיתוף פעולה נוסף בין החברה לבין חברת אגד, שתפעיל אף היא צי מיניבוסים שמשתמש בטכנולוגיה שפיתחה Via.
בספטמבר 2020 החל השירות לפעול בירושלים.
בדצמבר 2022 הכריז משרד התחבורה על סיום השירות בירושלים בסוף החודש.
ב-26 במרץ 2014 גייסה החברה 10 מיליון דולר במימון עגול בסבב A.
באפריל 2015, גייסה החברה 27 מיליון דולר במימון בסבב B.
במאי 2016, גייסה החברה 70 מיליון דולר בסבב C בהובלת חברת ההשקעות הישראלית פיטנגו, C4 ונצ'רס, הרסט ונצ'רס ורומן אברמוביץ', והודיעה כי בכוונתה לגייס עוד 30 מיליון דולר בשבועות הקרובים.
בספטמבר 2017 השקיעה חברת דיימלר 50 מיליון דולר במיזם משותף עם החברה, ומקורות אמרו כי שווי ההשקעה הכולל עשוי להגיע ל-250 מיליון דולר.
במרץ 2020 הוכרז על גיוס נוסף של 400 מיליון דולר מידי קרן EXOR האיטלקית, לפי שווי של 2.2 מיליארד דולר.
בנובמבר 2021 גייסה החברה 130 מיליון דולר, לפי שווי של 3.3 מיליארד דולר.
בפברואר 2023 גייסה החברה 110 מיליון דולר לפי שווי של 3.5 מיליארד דולר.
בספטמבר 2025 גייסה החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק 429.9 מיליון דולר לפי שווי של 3.65 מיליארד דולר (אחרי הכסף).
ויהי ערב ויהיה בוקר הוא פזמון שכתב אהוד מנור והלחין אריאל זילבר.
השיר בוצע על ידי אריאל זילבר ולהקת הגדנ"ע עם תזמורת חיל האוויר כשיר הרשמי של השירותרום בשנת 1990.
השיר נכלל באלבום "שבועיים בעיר זרה" שהוציא זילבר בשנת 1991. הוא דורג במקום ה-40 במצעד העברי השנתי לשנת תשנ"א (1991) של רשת ג'.
כל בית נפתח במילים "מעשה בחייל" או "מעשה בחיילת" ומפרט על אודותיהם.
תוכן השיר מרמז על בריאת העולם הבראשיתי "ויהי ערב, ויהי בוקר", הנזכר בכל אחד מימי הבריאה בספר בראשית.
ויה נציונאלה (באיטלקית: Via Nazionale) הוא רחוב ברומא, המשתרע מפיאצה דלה רפובליקה לכיוון פיאצה ונציה.
תחילה הרחוב נקרא בשם "ויה פיה" (via Pia), לכבוד האפיפיור פיוס התשיעי, שרצה לחבר את תחנת טרמיני למרכז העיר.
הקמת הרחוב הושלמה בסוף המאה ה-19 הודות לשאיפתם של מספר דמויות של איחוד איטליה ליצור "רומא חדשה" כבירת הממלכה המאוחדת של איטליה.
הרחבת עורק זה הייתה הכרחית ליצירת קשר בין טרמיני, התחנה המרכזית של רומא, לבין חלקה המאוכלס ביותר של העיר, והדרך החדשה הורחבה עד לגדה המזרחית של נהר הטיבר עם קורסו ויטוריו עמנואלה השני (Corso Vittorio Emanuele II).
ויו פארקה טורה הוא זמר וגיטריסט מאלי.
בנו של המוזיקאי זוכה פרס גראמי עלי פארקה טורה.
טורה נולד בניאפונקה שבמאלי בשנת 1981 לעלי פארקה טורה.
בשנת 2006 הוציא פארקה טורה את אלבום הבכורה שלו הנושא את שמו, באמצעות הלייבל "מודיבה".
האלבום כלל הופעת אורח של אביו המנוח, ונגן הקורה טומני דיאבטה .
בשנת 2008 הוציא אלבום רמיקס בשם "UFOs Over Bamako".
שנה לאחר מכן, ב-2009, הוציא את אלבומו השני, "Fondo".
האלבום הגיע למקום החמישי במצעד אלבומי העולם של הבילבורד ונבחר על ידי וילג' ווייס כאחד ממאה האלבומים הטובים ביותר של אותה השנה.
ביוני 2010, הוזמן פארקה טורה להופיע בפתיחת אירוע מונדיאל 2010 לצדם של אמנים אחרים, בהם שאקירה, אלישה קיז וקיינאן.
באותו החודש, הוציא את אלבום ההופעה הראשון שלו, "LIVE".
באותה השנה, הקים יחד עם המוזיקאי הישראלי עידן רייכל את ההרכב "טורה-רייכל קולקטיב", תוך שהקליטו השניים יחד ג'אם סשן, שהפך לאלבום אולפן.
באוקטובר 2010 התארח בסינגל של הפרויקט של עידן רייכל, "Say God", שנכלל באלבומו של ההרכב "הביתה, הלוך חזור".
ב-24 במאי 2011 הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, "The Secret".
האלבום כולל דואט של פארקה טורה עם אביו המנוח.
בשנת 2012 הוציא ההרכב טורה-רייכל קולקטיב את אלבום הבכורה שלו, "The Tel Aviv Session" שהוקלט בתל אביב.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי העולם של אייטונס.
בשנת 2013, הוציא את אלבומו הרביעי, "Mon Pays".
באותה השנה, התארח באלבום של הפרויקט של עידן רייכל "רבע לשש", בשיר "Mon Amour".
בשנת 2014 הוציאו רייכל ופארקה טורה את האלבום השני של טורה-רייכל קולקטיב, "The Paris Session", שזכה לביקורות חיוביות.
בשנת 2017 הוציא את האלבום "Samba" בו מתארח עידן רייכל בשני שירים.
2012: The Tel Aviv Session (בהרכב טורה-רייכל קולקטיב)
2014: The Paris Session (בהרכב טורה-רייכל קולקטיב)
2015: Touristes (עם ג'וליה איסטרלין)
ויה קון דיוס (Vaya Con Dios) היה הרכב מוזיקלי בלגי.
ההרכב נוסד בשנת 1986 על ידי דירק שופס כנגן קונטרבס, דאני קליין (שירה), ווילי למברכט (גיטרות).
שופס (נולד ב-1962) ולמברכט (נולד ב-1959) היו חברים ועבדו יחד כצמד אקוסטי.
קליין (נולדה ב-1957) פעלה עם למברכט יחד בלהקה בשם !
Arbeid Adelt, שפעילותה דעכה בעקבות מעברו של מרסל ונטיל סולנה, לשמש כמגיש בתחנת mtv europe.
לאחר שהופיעו באופן חד פעמי כשלישייה החליטו לייסד להקה, המבוססת על מוזיקה צוענית, ג'אז ואופרה, ז'אנרים שלא זכו להערכה בבריסל.
שם הלהקה Vaya Con Dios בא מלטינית ופירושו - לך עם האל.
הלהקה הוציאה את הסינגל הראשון ב-1987 Just a Friend of Mine שהצליח בצרפת ונמכרו ממנו 300,000 עותקים.
הייתה זו נקודת ציון עבור קליין בת ה-34, שניסתה להצליח בתחום השירה מאז גיל 17. סגנון השירה של קליין מגוון מתאפיין בקול עמוק ועוצמתי ומזכיר מוזיקת נשמה ואפילו אופרה.
למברכט עזב את הלהקה לפני שאלבום בכורה הושלם, ולאחר מכן הוחלף על ידי ז'אן מישל גילן.
האלבום שהופק עצמאית על ידי שופס וקליין, זכה לביקורות מעורבות בעיקר בשל היותו אקלקטי וקשה לעיכול.
על אף זאת הוא התקבל טוב במספר מדינות באירופה.
האלבום השני יצא בשנת 1990 ונקרא Night Owls.
גם אלבום זה הופק עצמאית ויצאו ממנו שלושה סינגלים.
השיר Nah Neh Nah, שילוב של מוזיקה לטינית וג'אז-רוק, הושמע רבות ב-MTV Europe.
גם השיר ?What's a Woman זכה להצלחה רבה.
ב-1991 פרץ עימות בין קליין לשופס שהוביל אותו לעזוב את ההרכב.
כמה חודשים לאחר מכן הוא מצא את מותו בגיל 29 כתוצאה משילוב של תרופות, סמים ואלכוהול שנטל.
קליין נותרה עם גילן ומוזיקאים מתחלפים והמשיכה להופיע בעולם בשם ויה קון דיוס וליצור אלבום חדש.
ב-1992 יצא האלבום Time Flies, שהופק על ידי קליין ברובו.
מן האלבום יצאו שלושה סינגלים.
המצליח שבהם Heading For a Fall הצליח במספר מדינות.
אלבום זה נחשב למצליח ביותר שהוציאה הלהקה.
ב-1993 יצא ההרכב לסיבוב הופעות בינלאומי.
קליין הקליטה ב-1995 את האלבום הרביעי Roots and Wings.
האלבום נטה לכיוון מוזיקת נשמה עם השפעות של מוזיקה ערבית והודית.
כעבור שנה עזבה את עולם המוזיקה בשל תשישות מוגברת שלוותה באובדן שיער.
ב-1999 חזרה לבמה כסולנית להקת Purple Prose שהוציאה אלבום בכורה בשנה זו.
האלבום הבא של ויה קון דיוס יצא ב-2004.
ב-2006 יצא אלבום אוסף שכלל ביצוע של אהרון נוויל בחידוש לשיר "?What's a Woman.
באותה שנה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות שכלל גם 3 הופעות בישראל - בירושלים, חיפה ורעננה.
בשנת 2009 הוציאה קליין אלבום המבוסס כולו על שירים בצרפתית.
ב-2013 יצאה קליין במסע הופעות פרידה שהסתיים בקונצרט פרידה בבריסל באוקטובר 2014 .
בשנת 2022 יצא אלבום חדש של להקת Vaya con Dios בשם What's a Woman.
ויוו הוא סרט מוזיקלי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת, אשר הופק על ידי סרטי קולומביה וסרטי סוני הנפשה.
הסרט בוים על ידי קירק דמיקו שכתב גם את התסריט עם קיארה אלגריה הודס, והופק על ידי ליסה סטיוארט, ריץ' מור ומישל ל.מ.
סיפור הסרט מבוסס על רעיון מקורי מאת פיטר ברסוצ'יני.
לין-מנואל מירנדה, שדיבב את הדמות הראשית, כתב את שירי הסרט, כמו כן מדבבים בו אינראלי סימו, זואי סלדנה, חואן דה מרקוס גונזלס, מייקל רוקר, ברוס טירי הנרי, ניקול ביאר וגלוריה אסטפן.
הסרט שווק לראשונה באולפני דרימוורקס הנפשה בידי מירנדה בשנת 2010, אולם הסרט נדחה לאחר ארגון מחדש של האולפן בשנת 2015. מאוחר יותר הסרט שווק מחדש על ידי אולפני ההנפשה של סוני.
במקור הסרט היה אמור לצאת לאקרנים בידי סרטי סוני, אולם הסרט בסוף עלה לכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-6 באוגוסט 2021.
ויוו הוא קינקז'ו יחיד במינו (לין-מנואל מירנדה) אשר בילה את ימיו בניגון מוזיקה לקהל בהוואנה יחד עם בעליו האוהב אנדרס הרננדז (חואן דה לה מרקוס).
אף על פי שהם לא מדברים באותה שפה, ויוו ואנדרס הם צמד מושלם בנוגע לאהבה שלהם למוזיקה.
אולם טרגדיה מתרחשת כאשר אנדרס מקבל מכתב ממרתה סנדובאל המפורסמת (גלוריה אסטפן), שבו הזמינה את בן זוגה הוותיק לסיבוב הופעות אחרון במיאמי, פלורידה, עם תקוות לחידוש הקשר.
אנדרס מת לילה לפני הנסיעה וזה תלוי בויוו להעביר המכתב והשיר שאנדרס לא היה יכול לשלוח: מכתב אהבה למרתה, שנכתב לפני שנים רבות, בצורת שיר.
כדי להגיע לחופים של מיאמי, ויוו נאלץ לקבל עזרה מגבי (אינראלי סימו) ילדה מתופפת ונון-קונפורמיסטית.
לין-מנואל מירנדה / לירון לב – ויוו, קינקז'ו זמר ומוזיקאי.
אינראלי סימו / אוריה שצברג – גבי, בתו של אחיינו של אנדרס.
ילדה נון-קונפורמיסטית שאוהבת מוזיקה אך לא מוצלחת בכך בתחילה.
זואי סלדנה / עדי ארד – רוזה, אמה של גבי ואשתו של אחיינו של אנדרס.
חואן דה מרקוס גונזלס / עמי מנדלמן – אנדרס, בעליו של ויוו.
מוזיקאי קובני שמאוהב במרתה אך לא סיפר לה על רגשותיו כדי לא למנוע ממנה להגשים את חלומה.
מייקל רוקר / דן שצברג – לוטאדור, נחש פיתון נבל
בריאן טיירי הנרי וניקול ביאר / דדי זהר ושירלי לילו – דנקרינו וולנטינה, צמד כפנים.
גלוריה אסטפן / איילת רובינסון – מרתה סנדובאל, מוזיקאית קובנית מצליחה ואהובתו של אנדרס.
לסלי דווייד ברוקר / סער בדישי – נהג אוטובוס מפלורידה.
קייטי לואס, אוליביה טרוג'ילו ולידיה ג'ווט / מיה אלון, אודם שצברג ואליענה מגון - בקי, אווה ושרה, צופות.
במקור, בשנת 2010, הסרט שווק באולפני דרימוורקס הנפשה שם מירנדה הגה על רעיון הסרט לאחר הצלחת המחזמר "ניו יורק על הגובה" בבמות.
לאחר הארגון מחדש של האולפן בשנת 2015 דרימווקס דחו את הפרויקט.
ב-14 בדצמבר 2016, אולפני ההנפשה של סוני רכשו את הפרויקט מדרימוורקס וקראו לסרט "ויוו", אשר מבוסס על רעיון של ברסוצ'יני, עם דמיקו בתור הבמאי, סטיוארט בתור המפיקה, לורנס מארק בתור עוזר ההפקה והודס ככותב בתסריט על פי סיפורו של ברסוצ'יני.
ב-12 ביוני 2019, קריסטין בלסון הכריזה שריץ' מור יצטרף לסרט בתור מפיק נוסף ורוג'ר דיקינס בתור היועץ הוויזואלי.
ב-26 באפריל 2021, הוכרזו המדבבים של הסרט.
ב-14 בדצמבר 2016, הוכרז כי מירנדה יכתוב 11 שירים לסרט.
בהמשך נודע כי הסרט יעלה בנטפליקס ב-6 באוגוסט 2021.
ויהי בימי הוא סרט קצר, שאורכו 18 דקות, אשר צולם בשנת 1932 בידי חברת הסרטים "מולדת".
הקומדיה הופקה על רקע חגיגות פורים והעדלאידע בשנת תרצ"ב בתל אביב.
הסרט היה סרט אילם, העלילה ודברי השחקנים הוצגו באמצעות כיתובים בין קטעי הסרט.
המוזיקה בסרט הושמעה מתקליטים, שעל גבי אחד מהם הוקלט השחקן משה חורגל מקריא את הפסוק הראשון של "מגילת אסתר", דבר שאפשר לקולנוע "ציון" בירושלים לציין כי זהו הסרט הקולני העברי הראשון בארץ-ישראל.
הסרט הופק באמצעים דלים וזכה להצלחה גדולה.
העלילה מספרת על חייט הבורח מאשתו בחגיגות פורים ומתחבא בקרב חוגגי העדלאידע בתל אביב.
החייטת רודפת אחריו ומנסה לאתר אותו.
במקביל תיירת יהודייה מבטיחה לתייר יהודי כי אם יצליח לזהות אותה בין החוגגים, תסכים להינשא לו.
השניים מתחפשים לחלוצים ויוצאים לעיר.
מאוחר יותר התייר מחליף את בגדיו בבגדי החייט.
שני חלוצים אמתיים שחוגגים בעדלאידע גורמים למהומה, לאחר שהחייטת חושבת שהתייר הוא בעלה, התיירת חושבת שהחלוץ הוא התייר, התייר חושב שהחלוצה היא התיירת, החלוץ חושב שהתיירת היא החלוצה.
כל הנוכחים מחפשים זה את זה כשלבסוף כולם מגיעים לרבנות.
+השחקןבתפקידמשה חורגלמנדל החייטאלינה סטרניצקהציפה החייטתברוך קדריהרביחזקאל פריידמןתייר אמריקאיחנה חייםתיירת אמריקאיתהלל הוזהחלוץחיה ורטהחדרנית המלוןדבורה הלחמירקדנית בחלום
שתי המנגינות המלוות את הסרט, "ריקוד איסטנבול" ו"ריקוד קוקז", הן מנגינה טורקית ומנגינה קווקזית שבוצעו בסגנון הכליזמרים.
המוזיקה הוקלטה על גבי תקליטים בסרטי קולומביה.
הוא סרט הרפתקאות צרפתי משנת 1965, בבימויו של לואי מאל, עם בריז'יט בארדו וז'אן מורו בתפקידים ראשיים.
התסריט נכתב על ידי לואי מאל וז'אן-קלוד קרייר והוא מתאר שתי בחורות בשם מריה שמחוללות מהפכה בארץ במרכז אמריקה בתחילת המאה ה-20.
ז'אן מורו זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר.
בריז'יט בארדו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר.
מריה מהוני פיצג'רלד (בריז'יט בארדו) היא בתו של אנרכיסט אירי.
כבר מגיל צעיר היא מצטרפת אליו לפיצוצי מטרות בריטיות ברחבי אירופה.
בשנת 1907 הם מפוצצים גשר במדינת סן מיגואל במרכז אמריקה אך אביה נהרג באש חיילים והיא מצליחה להימלט ולהגיע ללהקת קרקס נודד של רודולפו הגדול (רודולפו ברוק).
שם היא פוגשת במריה (ז'אן מורו), זמרת ורקדנית, ששותפתה לקרון ולהופעה התאבדה עקב אהבתה לשחקן קרקס שנטש אותה.
מריה משכנעת את מריה האירית להצטרף אליה.
שתי המריות מופיעות בקטעי שירה, ריקוד ובעיקר בסטריפטיז ומשלהבות את הגברים הספרדים המיוחמים המשלמים בעד הכניסה גם בתרנגולות..
סאן מיגואל נשלטת בידי דיקטטור (חוסה אספינוסה)ולידו העריץ העשיר, האכזר והמושחת רודריגז (קרלוס לופז מוקטזומה).
רודריגז מדכא את האיכרים המסכנים המשועבדים לו.
הוא גר באחוזה מפוארת ובה יש גם חשמל המופעל על ידי סיבוב של גלגל גדול על ידי האיכרים המסכנים.
כשהם מסובבים לאט, אור החשמל מתעמעם וחוזר לנורמלי לאחר שהוא יורה לעברם והם מחישים את הגלגל.
אנשיו של רודריגז תוקפים את האיכרים שהכריזו מרד בראשות פלורס (ג'ורג' המילטון).
הם אוזקים את פלורס למוט עץ ומובילים אותו לאחוזת רודריגז בכוונה להוציאו להורג.
בדרך הם תוקפים ושובים את אנשי הקרקס ובהם שתי המריות שרודריגז חושק בהן.
מריה (ז'אן מורו) מתאהבת בפלורס.
בלילה מצליחים אנשי הקרקס להשתלט על השומרים ומשחררים את כולם כאשר שתי המריות מפעילות מקלע ויקרס נגד חייליו של רודריגז וקוצרות בהם.
פלורס נפצע קשה מיריה של רודריגז, מובל לכפר ומת שם.
מריה מצליחה להלהיב את הכפריים והם אוספים נשק ומתחילים מרד נגד רודריגז והדיקטטור.
מריה האירית מפוצצת מתקנים של הדיקטטור.
רכבת עמוסה בחיילים וכלי נשק נתקלת במכשול שעשוי מנחיל דבורים.
הדבורים עטות על החיילים שבורחים לנהר ואז משתלטים המורדים על הרכבת.
הכומר הראשי (פרנסיסקו רגורה) שהוא בן בריתו של הדיקטטור נפגש עם המריות ומסיח את דעתן ובאותה שעה חוטפים אותן הכמרים שלו, מביאים אותם לאחוזת רודריגז מנסים לענות אותם במכשירי האינקוויזיציה שאינם פועלים ומתכוונים להוציאן להורג.
ברגע האחרון מסתערים המורדים בקריאות מריה מריה, מצילים אותם ומחסלים את רודריגז ואנשיו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותז'אן מורומריה Iזמרת ורקדניתבריז'יט בארדומריה או'מלי (מריה II)זמרת ורקדניתג'ורג' המילטוןפלורסמורדקלאודיו ברוקרודולפו הגדולבעל קרקסקרלוס לופז מוקטזומהרודריגזרודן מקומיחוסה אנחל אספינוסהדיקטטורהדיקטטור של סן מיגואלפרנסיסקו רגורההכומר הראשי
"ויהי בוקר" הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2021 בבימויו של ערן קולירין, המבוסס על ספר בשם זה של סייד קשוע.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בחודש יולי 2021 מסגרת פסטיבל קאן.
את בכורתו הישראלית ערך בספטמבר 2021 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שם זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד ל-15 פרסים בטקס פרסי אופיר לשנת 2021 וזכה ב-7 מהם, כולל פרס הסרט הטוב ביותר.
סמי נוסע עם אשתו מירה ובנו אדם לחתונת אחיו שמתקיימת בכפר ילדותו.
החתונה עוברת על מי מנוחות, אך בדרכם חזרה לירושלים (העיר בה הם מתגוררים), הם נתקלים בחיילים המבקשים מהם לחזור על עקבותיהם.
סמי מנסה להסביר לחיילים שהוא אזרח ישראלי, שיש לו מחר יום עבודה, ושהבן שלו יפסיד לימודים, אבל זה לא מועיל, והם נאלצים לחזור לבלות את הלילה בבית הוריו של סמי.
למחרת בבוקר, כשהם מבקשים לצאת לדרכם שוב, הם מגלים פקק מכוניות עצום ביציאה מהכפר, ושהוקם שם מחסום.
סמי מוצא עצמו כלוא בכפר הולדתו, תחת מצור שלאיש אין מושג מה תכליתו ולכמה זמן הוא עתיד להימשך.
שם השחקן/יתשם הדמותאלכס בכריסמיג'ונא סולימאןמירהסלים דאוטארקאיהאב אליאס סלאמהעבדח'ליפה נאטורמוחמדאיזבל רמדאןזהרהדוריד לידוואינביליארה יאררלינהמרוואן חמדןאדםארין סבהרולהנדיב סלאדיאשרף
שםתפקידערן קוליריןתסריט ובימויסייד קשועיוצר המקורנדב פלטי, תמי מוזס-בורוביץ', רענן גרשוני וקרן מיכאל, דורי מדיה בע"ממפיקיםנטלי וולה, יעל פולג ולטיסיה גונזלסהפקה משותפתשי גולדמןצילוםאריק להב ליבוביץ וחיים טבקמןעריכהג'ונא סולימאןליהוקחביב שחאדה חנאמוזיקה מקוריתאמיר ירוןעיצוב אמנותידורון אשכנזי ומרוות חכרושעיצוב תלבושותאביב אלדמע וברונו מרסרעיצוב פסקולאתי אלוהבהקלטהטניה ירושלמיאיפורסנא טנוסמפיק בפועלבועז פסנזוןעוזר במאירחל פארן ועידית פארןמפיקות שותפות
רוב מבקרי הקולנוע שיבחו את הסרט.
כך, למשל, כתב שמוליק דובדבני:
ויוואריום הוא סרט מדע בדיוני אימה בהפקה אירית-דנית ובלגית משותפת.
הסרט בוים על ידי לורקן פינגן בהשראת סיפור שנכתב עלי ידי פינגן וגארט שנלי.
בסרט מככבים ג'סי אייזנברג ואימוג'ן פוטס.
הסרט הוקרן בהקרנת הבכורה בפרימריית פסטיבל הקולנוע בקאן ב-18 במאי 2019 ובבתי הקולנוע באירלנד ב-27 במרץ 2020. הסרט עוקב אחר זוג, טום וג'מה (אייזנברג ופוטס) המוכרחים בעל כורחם לגדל ילד בעודם מחכים להשתחרר משכונה מושלמת למראה.
סצנת הפתיחה בסרט מתארת את מחזור החיים של ציפורי הקוקיה, ציפורים הידועות בטבען לפלוש לקנים של ציפורים אחרות, להניח שם בחשאי ביצה שלהן ולתת לאותן ציפורים לגדל את גוזליהן (טפילי תטולה).
ג'מה היא מורה בבית ספר ובן זוגה טום הוא הנדימן (מומחה לטיפול בתקלות בבית).
השניים מחפשים לרכוש לעצמם בית ונפגשים עם מתווך נדל"ן מוזר בשם מרטין, שנראה כאילו הוא מחקה את ההתנהגות של הזוג.
הזוג מסכים לבקר בבית בשכונת מגורים ונוסעים אחרי מרטין עד שהם מגיעים לשכונה בשם "יונדר" בה כל הבתים זהים אחד לשני.
מרטין מראה לזוג את בית מספר 9 ושואל אותם האם יש להם ילדים.
ג'מה משיבה בשלילה ומרטין מחקה את קולה בצורה מושלמת.
בזמן שהם מטיילים בגינת הבית, ג'מה וטום מגלים שמרטין והואן שלו נעלמו במסתוריות.
הזוג מנסה לעזוב, אך בכל פעם הם מוצאים את עצמם בחזרה בבית מספר 9. הזוג מנסה להימלט בעזרת הרכב ונוהגים מסביב לבתים הזהים, אך תמיד חוזרים לאותו הבית ומגלים שהדלק ברכבם נגמר.
הזוג מחליט להישאר לישון בבית.
בבוקר שלמחרת, הזוג מנסה להימלט בצעידה, אך תמיד מוצאים את עצמם בחזרה בבית מספר 9. הזוג מוצא מחוץ לבית קופסאות מלאות באוכל חסר טעם הארוז באריזת פלסטיק.
טום מעלה את הבית באש והולך לישון על המדרכה בחוץ.
כאשר הזוג מתעורר, הם מגלים קופסה בכניסה לבית ובתוכה תינוק עם פתק ועליו כתוב "תגדלו את הילד ותשוחררו".
לאחר שהעשן מהשריפה מתפזר, מתברר שהבית נשאר שלם לחלוטין.
למרות שהזוג מנסה נואשות להרוס את הבית או לברוח ממנו, הם מסכימים בחוסר רצון לגדל את הילד.
98 ימים לאחר מכן, התינוק, כעת בגודל של ילד בן 10 מחקה גם הוא את טום וג'מה בצורה מושלמת.
הזוג סולד מהילד לחלוטין, טום מרבה להתעלל בילד פיזית בזמן שג'מה מתעללת בו מילולית ומתעצבנת בכל פעם שהילד קורא לה "אמא".
טום הופך לנואש ומתחיל לחפור בור בחצר.
בינתיים, הילד צופה בטלוויזיה בבית המשדרת צורות מוזרות.