tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מכן עבר להפועל בית שאן, ובשנת 1996 פרש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו ממשחק, הפך מרדכי למאמן קבוצות בגילאים השונים במחלקת הנוער של מכבי חיפה.
ב-2007 הוא מונה למאמן קבוצת הנוער של המועדון, והוביל אותה לשתי זכיות רצופות באליפות ליגת הנוער בעונות ו-.
לקראת עונת עבר לאמן את קבוצת מכבי עירוני בת ים בליגה הלאומית.
לקראת עונת מונה לעוזרו של רן בן שמעון, מאמן א.א.ק.
בקיץ 2013 מונה למנהל המקצועי במחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
ביוני 2015 מונה בשנית למאמן קבוצת הנוער של מכבי חיפה ובתום העונה זכתה הקבוצה בהדרכתו באליפות המדינה.
ביולי 2016, לאחר פיטוריו של מאמן הקבוצה הבוגרת רוני לוי, הדריך את הקבוצה עד למינוי המאמן החדש ביחד עם המנהל המקצועי של מחלקות הנוער, שמוליק חנין.
בדצמבר 2017 החל במקביל לשמש כעוזר מאמן בקבוצה הבוגרת.
ב-13 ביוני 2019 מונה למאמן הפועל נצרת עילית, שחודש לאחר מכן שינתה את שמה להפועל נוף הגליל.
ב-14 בינואר 2021 מונה לעוזר מאמן בהפועל עכו.
ב-11 ביוני 2024 מונה למאמן קבוצת הנוער של מכבי חיפה.
ב- 4 במאי 2025, עקב פיטוריו של ברק בכר, מונה למאמן זמני של קבוצת הבוגרים של מכבי חיפה.
מרדכי נשוי ואב לשני ילדים ומורה לנהיגה במקצועו.
איתי וירוב (נולד ב-14 באפריל 1966) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף, ששימש כמפקד מפקדת העומק ומפקד המכללות הצבאיות.
קודם לכן שימש ראש מטה זרוע היבשה, מפקד אוגדת עזה, קצין חי"ר וצנחנים ראשי ומפקד חטיבת כפיר.
וירוב נולד וגדל בקיבוץ רמת הכובש.
התגייס לצה"ל בשנת 1985, התנדב לצנחנים, למסלול בני משקים בגדוד הנח"ל המוצנח.
בסיום הקורס שב לגדוד הנח"ל המוצנח, ומונה למפקד מחלקה.
באוגוסט 1989 התמנה למפקד פלוגת מסלול בגדוד.
הייתה זו הפלוגה הראשונה של גדוד 50 שחייליה התגייסו ישירות לחטיבה, שלא דרך מסלול בני משקים או נח"ל מוצנח.
בשנת 1991 מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 101. בשנת 1992 מונה לסגן מפקד בא"ח צנחנים.
בהמשך מונה לקצין אג"ם של חטיבת הצנחנים.
לאחר מכן השלים הסבה מלאה לחיל השריון, לימודים בפו"ם ותואר ראשון בכלכלה.
בשנת 1997 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 101, ושימש בתפקיד עד שנת 1999, הוא הוביל את הגדוד בין היתר בלחימה בדרום לבנון מול חזבאללה.
בשלהי 1998 העיר לו הרמטכ"ל, שאול מופז, לאחר שתיחקר אישית אירוע שבו חדר מחבל חזבאללה למוצב סוג'וד שבדרום לבנון, שאויש על ידי לוחמי הגדוד, והצליח להימלט ללא פגע.
מופז הדיח מתפקידי לחימה את מפקד המחלקה שאיישה את המוצב, וכן את סמל המחלקה ולוחם שנאבק במחבל והבריח אותו, מכיוון שלא חתרו למגע והרגו את המחבל.
כמו כן העיר לכל שרשרת הפיקוד, ובהם מפקד הגדוד, וירוב, אשר מחה על כך.
מופז ניצל את האירוע כדי לחדד לפקודיו את חשיבות ערך הניצחון בלחימה בעיניו, בכל מפגש ומפגש עם האויב, באומרו: .
ביוני 1999 הוביל כוח מן הגדוד שנתקל בחוליה בת ארבעה מחבלים בסמוך למוצב ריחן ומפקדו נפצע, הכוח בפיקודו לחם במחבלים בשטח סבוך והררי והרגם.
בשנת 1999 מונה למפקד בא"ח צנחנים שהיה ממוקם באותה העת בסמוך לסנור, בתקופתו כמפקד הבסיס הנהיג מדיניות חדשה בטירונות הצנחנים, שדגלה בהימנעות מענישה ובמתן גמול לחיילים מצטיינים.
לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה, נאלץ להתמודד עם ירי לעבר הבסיס והנחת מטעני חבלה על הצירים המובילים אליו, אך התנגד לפינויו והעברתו למקום אחר, כדי שלא ייווצר הרושם של נסיגה תחת אש המחבלים, צעד שהתבצע לבסוף לאחר סיום תקופת כהונתו.
את תפקידו סיים בשנת 2001. לאחר מכן יצא ללימודי תואר שני באסטרטגיה צבאית, בקולג' המלכותי ללימודי ביטחון (RCDS) בבריטניה.
בשנת 2003 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת חירם, ושימש בתפקיד עד שנת 2005. בהמשך מונה למפקד המכללה לפיקוד טקטי ובמקביל למפקד חטיבה 55 בין השנים 2005–2007, והוביל את החטיבה בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בין פעולות החטיבה היה מבצע איגוף מוצלח של חזבאללה בסיום המלחמה, במהלכו חבר כוח מן החטיבה בפיקודו לכוח שהוטס במסוקים ללבנון, והשתלט על מרחב הכפרים יעטר־זיבקין.
לאחר מכן השמיד הכוח משגרי רקטות וקטיושות והרג מספר פעילי חזבאללה.
החטיבה זכתה לפרס ממפקד זרוע היבשה על פעולותיה במלחמה.
ב-5 באוגוסט 2007 מונה למפקד חטיבת כפיר, ושימש בתפקיד עד 20 באוגוסט 2009. לאחר לימודים במב"ל מונה לפקד בשנית על חטיבה 55 בין השנים 2010–2011, ובמקביל שימש כמפקד קורס מג"דים בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים.
ב-5 באוגוסט 2018, מפקד פיקוד המרכז, נדב פדן, מינה ועדת חקירה בראשותו של תא"ל וירוב, על מנת לחקור את נסיבות פציעתם של מספר חיילים, בשורה של אירועים חריגים שאירעו בחטיבת עוז.
ב-10 במרץ 2019 הועלה לדרגת אלוף וב-11 במרץ נכנס לתפקידו כמפקד המכללות הצבאיות.
ב-18 באוגוסט 2020 מונה במקביל למפקד מפקדת העומק.
ב-16 ביולי 2023 סיים את תפקידו כמפקד המכללות הצבאיות ומפקדת העומק.
וירוב מתגורר במושב נתיב העשרה נשוי ליעל, אב לשישה וסב לשתי נכדות.
בעל תואר ראשון בכלכלה, ותואר שני באסטרטגיה צבאית מהקולג' המלכותי ללימודי ביטחון (RCDS) בבריטניה.
כמפקד חטיבת כפיר העיד במשפטו של סגן אדם מלול, סגן מפקד פלוגה בגדוד שמשון, שהואשם כי במהלך פעילות מבצעית בשומרון הכה בידו פלסטיני.
על השאלה האם יש מקום לנקוט באלימות פיזית כלפי אזרחים, השיב:
בעקבות דבריו ננזף על ידי מפקד פיקוד המרכז, גדי שמני, ונרשמה לחובתו הערה פיקודית.
פנייה של האגודה לזכויות האזרח, ליועץ המשפטי לממשלה, בקריאה לפתוח נגדו בהליכים פליליים, נענתה בשלילה, לאחר שהיועץ הודיע כי הוא מסתפק בטיפול המשמעתי שננקט בתוך הצבא.
הפצ"ר אף שיבח אותו ש"מהחקירה עולה כי פעל להטמעת נהלים וביצוע פעילויות חינוכיות ופיקודיות שמטרתן מניעת התנהגות בלתי חוקית כלפי האוכלוסייה המקומית" וכן "לא חסך במאמצים והשתמש בכל במה אפשרית כדי להבהיר לפקודיו את הנורמות שיש לנהוג לפיהן".
איתי לוקץ' (נולד ב-2 במרץ 1985) הוא ראפר, מוזיקאי, שחקן, קומיקאי ועיתונאי לשעבר, ישראלי, שזכה לפרסום בזכות דמותו הייחודית וגילוי הראפרים הבולטים רביד פלוטניק ואיתי "טונה".
לוקץ' נולד וגדל בצהלה שבתל אביב.
הוא החל את דרכו כראפר עצמאי, ובשנת 2004 הצטרף לקולקטיב ההיפ הופ "פי.אר.
טרופרז", בו היו חברים גם נועה פארן, אורטגה, פלד ואנטון אוסטרובסקי.
בשנת 2006 השתתף באלבומם של הדג נחש, "בעזרת הג'אם", בשיר "להביא את המכה".
בשנת 2008, בעקבות פירוק הפי.אר.
טרופרז, הוציא את אלבום הבכורה שלו "לא דובים ולא יער", אותו הפיק מקדדי ג'י, יוצא להקת פרברים רפיוג'יז.
את עטיפת האלבום אייר אמן הקומיקס גבריאל בן משה.
לשיר "שיר נפלאפי" מהאלבום, הוכן קליפ אנימציה על ידי אסף בילט.
האלבום הופץ על ידי חברת היי פייבר הפקות באמצעות היי פידליטי בישראל, וחברת The Orchard ברחבי העולם.
בשנים 2006–2009 השתתף לוקץ' בפרסומות, ובשנת 2008, עם השקת אתר MTV ישראל, קיבל תוכנית אינטרנטית בשם "לוקץ' הולך לאכול", בה הגיש ביקורות מסעדות.
בסוף 2009 פרסם ביוטיוב קליפ פרודיה לשיר "גדלתי כבר בר מצווה".
הפרודיה זכתה לכמיליון צפיות ובעקבות הצלחתה החל לוקץ' להוציא קליפים פרודיים נוספים.
בשנת 2010 שר והלחין לוקץ' את שיר הנושא לסדרה "חסמבה דור 3".
בתחילת 2011 קיבל לוקץ' פינה קבועה לקליפים הסאטיריים שלו בערוץ HOT Comedy Central בתוכנית "המעבדה".
ביולי 2011 הוציא אלבום שני בשם "פלטינה" בהפקתו של אורי שוחט.
לוקץ' מנה את דה לונלי איילנד , טי-פיין וליל ויין כגורמים שהשפיעו עליו ביצירתו של אלבום זה.
בשנת 2011 הוציא את השיר "אצלנו בשכונה".
בשנים 2012–2013 השתתף לוקץ' בסדרת הקומדיה "האוניברסיטה" ששודרה בערוץ HOT Comedy Central.
ביוני אותה שנה הוציא קליפ בכיכובו ובכיכובה של ירדן מרחבי ל"שיר השמנה", אשר זכה בשיתופים רבים ופרסום רב, ובנובמבר הוציא קליפ בכיכובו ובכיכוב תומר אופנר עבור שירו "אחותך עושה לי את זה".
בפברואר 2014 הוציא את הקליפ "לי יש נענע לך יש תה" עם סתיו קצין, מתמודדת בתוכנית הטלוויזיה היפה והחנון.
ביוני אותה שנה הוציא ביחד עם יורן דוידי (מהצמד תירס סקסואל) קליפ בשם "שיר אהבה".
ב-28 ביוני 2017 הוציא את השיר "שתה את התה" מתוך האלבום "גל גדות" שיצא באותה שנה.
ב-2018 השתתף בתוכנית המציאות "משחקי השף" אך לא עבר את שלב המיון הראשון.
באותה שנה התארח בשיר "תרקדי" של עומרי 69 סגל לצד רון נשר, בומרנג, דנידין, ג'הבי ואקסום.
ב-17 במאי 2018 הוציא שיר על השף אסף גרניט.
באותה שנה הקליט גרסה עברית בשם "בית הפנקייק" ללהיט This Is America.
גלגלצ, שהביצוע הוקלט לכבוד המצעד השנתי שלה, ספגה ביקורת על שיתוף הפעולה עם שיר המהווה פרסומת למסעדה.
בדצמבר 2018 הוציא לוקץ' אלבום משותף בן 10 קטעים, עם הראפר והמוזיקאי סגול 59, תחת הכינוי "סדרני העבודה".
האלבום, שנקרא "חורשים בבוץ" הוא יצירה פרודית-הומוריסטית בסגנון קאנטרי.
ביולי 2020 השתתף בסרט של כאן 11, "עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי", בתור אסיר נאצי.
באותה השנה הוציא יחד עם טל טירנגל אלבום משותף בשם "מיסטר לוקא ודוקטור טל".
בשנת 2021 התארח בשיר של רון נשר "אראלה ממפעל הפיס".
באותה שנה הוציא גרסה משלו לשיר "כל מה שהפוך מדליק" של צמד הקומיקאים שוגר זאזא.
בשנת 2022 השתתף יחד עם שניים משותפיו, מתן שרון ואורן ברזילי, בפרק הבכורה של תוכנית המציאות "המסעדה הבאה" ברשת 13, אך השלישייה לא עברה את שלב הצבעת השופטים והם הודחו מהתחרות (מקום 40 ואחרון).
באותה שנה גם הוציא לאור את אלבומו השישי "ברוכים הבאים לבית הפנקייק" (השם הוא מחווה לאלבומו של רביד פלוטניק, "ברוכים הבאים לפתח תקווה").
ביולי 2022 הופיע לוקץ' במופע הגדול הראשון בקריירה שלו, שהיווה גם את ההשקה לאלבומו החדש.
בפברואר 2025 הוציא את אלבום האולפן השמיני שלו, הבדואי מצהלה.
באלבום מדבר לוקץ' בפעם הראשונה על נטייתו המינית ועל היותו ביסקסואל.
בשנת 2019 נישא לזמרת הילה חלואני.
בפברואר 2025 יצא לוקץ' מהארון כביסקסואל.
לוקץ' הוא הנכד של שחקן הברידג' הישראלי-הונגרי פאול לוקץ'.
2004: מתוך הזוהמה - כחלק בהרכב פי.אר.
2018: חורשים בבוץ - עם סגול 59 כסדרני העבודה
2020: מיסטר לוקא ודוקטור טל - עם טל טירנגל
2022: ברוכים הבאים לבית הפנקייק
2012: עלייתו של מלך הפרו
2019: מלכי הקראק - עם מלכים א' ומלכים ב'
איתי פרנסיס (נולד ב-23 ביוני 1976) הוא מאמן אמנויות לחימה, לשעבר אלוף אירופה באגרוף תאילנדי ואלוף העולם בקיקבוקסינג.
איתי פרנסיס נולד וגדל בשכונת נאות אפקה בתל אביב.
התחיל להתאמן בלחימה משולבת בהיותו בן תשע אצל אלי אלימלך בהדר יוסף.
הוא המשיך להתאמן אצל אלימלך בשיטת לחימה משולבת, עד שנסע להתאמן באירופה ב-1999, שם התגורר.
בגיל 15 קיבל תעודה שחורה, בגיל 21 קיבל תעודה שחורה דאן 2. ב-2001 עבר להתאמן עם רוב קמאן באמסטרדם.
פרנסיס היה אלוף ישראל בקרטה מגע מלא בשנים 1994-1989 ואלוף ישראל באגרוף תאילנדי בשנים 1999-1992.
באפריל 1999 זכה באליפות אירופה בקיקבוקסינג.
ביולי 1999 זכה באליפות העולם בקיקבוקסינג.
ב-2001 זכה באליפות אירופה באגרוף תאילנדי.
מאזנו עומד על 33 קרבות מקצוענים, מתוך 16 ניצחונות ו-4 הפסדים, 12 מניצחונותיו השיג בנוקאאוט.
פרנסיס, שנחשב כמתאגרף הקיקבוקסינג שהגיע להישגים הגבוהים ביותר, לחם בזירה עם שמות גדולים כגון אנדי סאוור, ואלברט קראוס, שניהם אלופי ה-k1-max לשעבר.
את שניהם זכה לנצח בנקודות.
איתי נחשב חלוץ בתחום האגרוף התאילנדי בישראל והראשון שיצא להתחרות בחו"ל וזכה להישגים בינלאומיים ראשונים ובעצם סלל את הדרך לבאים אחריו
לאחר פרישתו עבד במשרה מלאה כמפיץ מוצרי התזונה הרבלייף.
פרנסיס אימן שנים רבות במשרה חלקית.
ב-2007 פרנסיס חזר בתשובה, באוגוסט 2009 שב לישראל, בה הוא מתגורר כיום (2011).
בשעות הבוקר הוא לומד בישיבה ובשעות אחר-הצהרים והערב מאמן.
פרנסיס התחתן בגיל 37 בשנת 2013.
איתי לב (נולד ב-28 באוקטובר 1970) הוא יוצר קולנוע עצמאי ישראלי, מפיק, תסריטאי ובמאי.
לב נולד וגדל בכפר סבא, בנעוריו למד בתיכון כצנלסון בעיר.
בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1997).
ב-1996 יצר את סרטו הקצר הראשון, "חרדונים", שזכה בפרס הרשות השנייה ליוצרים צעירים.
בשנים 1998–2003 ביים כתבות והיה עוזר במאי בערוץ 2, בתוכניות כגון החרצופים, שוקו טלעד וקפה טלעד.
סרטו הראשון היה "חמש דקות בהליכה", סרט פשע קומי בכיכובם של אלון אבוטבול, שרון אלכסנדר ונועה תישבי; הסרט זכה ב-2002 בפרס ירושלים לבמאים ישראלים חדשים.
ב-2006 ביים את סרט הילדים "גיבורים קטנים", בכיכובם של אביגיל אריאלי וציון ברוך, שהופץ בבתי הקולנוע בישראל ובצרפת; הסרט זכה במספר פרסים בינלאומיים, בהם פרס לסרט הטוב ביותר בפסטיבל זלין לסרטי ילדים בצ'כיה.
ב-2011 יצא סרטו השלישי, "מלח ים", שהוא ראשון בסדרה של חמישה סרטים; בסרט מככבים ליאת גליק, יעל רייך, יפתח קליין וליאור מילר.
ב-2009 יצא סרטו הדוקומנטרי "בעולם אחר אין מילים", בשיתוף עם יעל רייך; הסרט עוסק בהתמודדות של אחיה של יעל, אילון, עם פגיעת ראש קשה.
שנה מאוחר יותר צילם את סרטו התיעודי השני, "בלפסט בלוז", העוסק בהשוואה בין הסכסוכים הפוליטיים בישראל ובצפון אירלנד.
ב-2022 שודר בכאן 11 סרטם התיעודי של לב ופרופ' גדעון גרייף בשם "בכינו בלי דמעות" (כשם ספרו של גרייף).
הסרט כולל צילומים ממסע שערך גרייף למחנה ההשמדה אושוויץ עם ניצולי הזונדרקומנדו בשנת 1993. הניצולים מספרים את סיפורם ועדויותיהם במקומות שבהם התרחשו האירועים.
איתי לנדסברג-נבו (נולד בשנת 1957) הוא עיתונאי שעבד ברשות השידור ופובליציסט ישראלי, זוכה פרס סוקולוב.
שימש כעורך תוכניות וכמנהל מחלקת התעודה בערוץ הראשון.
לנדסברג נולד וגדל בקיבוץ תל יוסף.
בשנת 1975 התגייס לצה"ל ובחר לשרת בחטיבת גולני.
בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ובהמשך יצא לקורס קציני חי"ר.
עם סיום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה בגדוד 17 (אריות הגולן) ולאחר מכן כמפקד פלוגה בגדוד 13 (גדעון).
עם סיום תפקיד זה השתחרר לנדסברג מצה"ל.
בשרות המילואים לחם לנדסברג במלחמת לבנון הראשונה, באינתיפאדה הראשונה ובשנייה וכן במבצע חומת מגן.
בשירות המילואים הגיע לדרגת סא"ל, ושימש כמג"ד וכסגן מפקד חטיבת עציוני.
לאחר שסיים לימודים לתואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ב-1988 הפיק את הסרט "מסע הבחירות של מאיר אריאל".
בשנת החל 1989 לעבוד בטלוויזיה החינוכית, ומשנת 1991 שימש ככתב בתוכנית כלבוטק במשך ארבע שנים.
בתפקידו הבא שימש ככתב במבט שני וביומן בערוץ הראשון.
בהמשך שימש כעורך של התוכנית פוליטיקה.
בשנת 2002 מונה לנדסברג לעורך והמפיק של התוכנית מבט שני, ובשנת 2003 מונה במקביל לתפקיד מנהל מחלקת התעודה בערוץ הראשון.
בשנת 2006 הוענק לו פרס סוקולוב על פועלו בתחום התקשורת אלקטרונית והתחקיר העיתונאי.
שימש גם כמגיש מבט שני לתקופה קצרה.
לאחר סגירת רשות השידור ובדומה לעובדים רבים אחרים בה, לא המשיך לתפקיד דומה בתאגיד השידור הישראלי.
כתב באתר "המקום הכי חם בגיהנום", ומאז 2019 בעל טור באתר זמן ישראל.
בשנת 2020 היה שותף לכתיבה ועריכת סדרת התעודה לבנון.
לאורך השנים קידם לנדסברג סוגיות הקשורות לנושא שירות המילואים בישראל.
בשנת 1996 היה לנדסברג ממקימי פורום מג"דים, מח"טים וטייסים במילואים וגם עמד בראשו.
בהמשך התפייסו השניים ולנדסברג משך את התביעה.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024תחקיר בסדרה תיעודיתשבויים
איתי נוי (נולד ב-1972) הוא אמן ומעצב שעונים ישראלי, המעצב ומייצר שעונים בסטודיו עצמאי ומציג את יצירותיו בתערוכות בישראל ומחוצה לה.
נוי הוא חבר בסגל ההוראה של בצלאל.
נולד בישראל ב-1972, בוגר המחלקה לצורפות בבצלאל בשנת 2000. המשיך ללימודי תואר שני (M.Des) ב-Design Academy Eindhoven, בהולנד, שם למד בין השנים 2002–2004. מאז 2005 מרצה נוי במחלקה לצורפות ואופנה בבצלאל.
עבודותיו הוצגו במוזיאונים ברחבי העולם ושעוניו נרכשים לאוספים חשובים, ביניהם אלה של מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, אוסף צ'רלס ברונפמן בניו יורק ודרוך דיזיין באמסטרדם.
הוא זכה בתשעה פרסים, ביניהם פרס אנדי לאמנויות, פרס העיצוב מטעם משרד התרבות והספורט ומלגת קרן התרבות אמריקה י־שראל.
כיום, הוא אמן ומעצב שעונים ישראלי עכשווי, המייצר שעונים במהדורות מוגבלות בסטודיו עצמאי ביפו העתיקה.
שעוניו מתאפיינים בעיצוב חדשני אשר מעלה היבטים פילוסופיים של מושג הזמן.
נוי מעניק ליחידות זמן פרשנות ייחודית: הוא דורש התבוננות מעמיקה לגילוי השעה, וכך יוצר מערכת יחסים אינטימית בין המתבונן לבין השעון, שהיא מעבר לפונקציונלית.
השילוב של מלאכת מחשבת וביצוע מעולה הופכים את היצירות של נוי ממכשירים למדידת זמן לחפצי אמנות מעוררי מחשבה ודמיון.
1999 - פרס שני בתחרות לעיצוב גביע תחרות האירוויזיון בירושלים
2000 - פרס לוקמן עבור עיצוב יישומי
2000 - פרס ראשון בייצוג המחלקה לצורפות, בצלאל, בביאנלה הבינלאומית לעיצוב סנט-אטיין, צרפת
2007 - פרס אנדי לאומנויות
2011 - פרס העיצוב, משרד התרבות והספורט.
2007 - פרס אנדי, תערוכת יחיד במוזיאון ארץ ישראל
2011 - גלריה RAW בסינגפור
2016 - מוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים
איתי מרגלית (נולד ב-25 בינואר 1970) הוא אתלט ישראלי בעבר.
ייצג את ישראל באליפות עולם (שטוטגרט 1993) וב-3 אליפויות אירופה (ספליט 1990, הלסינקי 1994 ובודפשט 1998).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1989 זכה מרגלית לראשונה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.07 מטר.
בחמש השנים הבאות הוא הגן על תוארו זה ובסך הכל זכה 6 פעמים ברציפות באליפות ישראל בקפיצה לגובה.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ביולי אותה שנה זכה מרגלית במדליית ארד בתוצאה של 2.08 מטר, אחרי רביד רויף בן ה-17 (2.11 מטר) ומוריס סקוט (2.08 מטר), שניהם מארצות הברית.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט אז יוגוסלביה בשנת 1990 סיים מרגלית במקום 24 והאחרון בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.10 מטר.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-14 שנערכו ביולי 1993 זכה מרגלית במדליית זהב בתוצאה של 2.25 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה ב-20 באוגוסט 1993 סיים מרגלית במקום 23 בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 2.20 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי שבפינלנד בשנת 1994 סיים מרגלית במקום 19 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.15 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בפריז שבצרפת ב-8 במרץ 1997 סיים מרגלית במקום בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 2.20 מטר.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף בקיץ אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 2.24 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בוולנסיה שבספרד במרץ 1998 סיים מרגלית במקום 9 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.22 מטר.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בקיץ באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בפעם השמינית שלו, בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.27 מטר ובאליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט שבהונגריה בסוף אוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 18 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.15 מטר.
בבדיקת שתן שנערכה בשנת 1999 נמצא אצל מרגלית סטרואיד אנאבולי, ננדרולון.
הפיזיולוג שלו, מולי אפשטיין, טען כי במדובר בתוסף מזון מזוהם, ואחרי שנתיים של בדיקות מעבדה והליך ממושך, התברר שצדק והוא זוכה מכל אשמה..
מרגלית בוגר תואר ראשוון ושני במנהל עסקים מֿֿאוניברסיטת קנזס.
חבר הנהלת הוועד האולימפי בישראל.
בנו של מרגלית, גיא, אלוף ישראל בקפיצה משולשת (2023).
איתי לב (נולד ב-1976) הוא סופר ומוזיקאי ישראלי.
בצבא שירת בלהקת פיקוד מרכז כזמר ושחקן.
לאחר שהקים אולפן יחד עם אלון פרימן, הפיקו השניים אלבום שנגנז לבסוף.
בשנת 2012 הפיקו השניים אלבום בשם "נקודות" ובו שרו זמרים שונים, ביניהם גורי אלפי, אמיר דדון ואלרן דקל.
כיום מתגורר לב במודיעין עם אשתו וארבעת ילדיהם.
נלך ונלך עד שנתעיף (ספר ילדים ואלבום מוזיקה) (ספרית מעריב, 2007)
מעל גלים אהבתיך (הוצאת מטר, 2013)
איתי יהודאי הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שירת כמפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים בחיל האוויר, כמפקד עוצבת חצי האש וכמפקד יחידת שלדג.
עם גיוסו לצה"ל התנדב ליחידת שלדג.
עבר יהודאי מסלול הכשרה כלוחם.
עם תום המסלול יצא לקורס קציני חי"ר.
השלים מספר תפקידי פיקוד ביחידה.
בשנת 2003 מונה למפקד היחידה.
פיקד על היחידה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ובמלחמת לבנון השנייה, בין היתר במבצע חד וחלק.
בשנת 2007 מונה למפקד עוצבת חצי האש ולמדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים עד ינואר 2010. בין השנים 2010–2013 שירת כמפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים.
איתי ליבוביץ הוא אלוף ישראל בלחימת ג'יו ג'יטסו ברזילאי ובשאי-הון.
בגיל 18 קיבל ליבוביץ' את החגורה השחורה (דאן 1).
לאחר מכן השתתף באליפות הארץ בשאי-הון וזכה במקום הראשון.
בשנת 2003 למד בלונדון תואר ראשון בפסיכולוגיה ויחסים בינלאומיים.
שם החל להתאמן בג'יו ג'יטסו יפני והתקדם לחגורה סגולה בפחות משנה וחצי.
בלונדון זכה 4 פעמים באליפות בריטניה בג'יו ג'יטסו יפני, היה חבר בנבחרת קרבות הקרקע שזכתה במקום הראשון בליגת-לונדון וזכה שנתיים ברציפות בגביע ה-MVP שניתן לספורטאי הבולט ביותר באוניברסיטה.
בשנת 2006 חזר לישראל ובשנת 2007 החל להתחרות בקרבות MMA ולהתאמן בג'יו ג'יטסו ברזילאי תחת משה קיץ.
בשנת 2008 החל את לימודיו לתואר שני וקיבל את החגורה הכחולה בג'יו ג'יטסו ברזילאי.
ליבוביץ' ערך את בכורתו המקצועית בקרבות MMA בתחרות Desert Combat 7 וניצח בסיבוב הראשון באמצעות חניקה.
בשנת 2009 השתתף בכל תחרויות הג'יו ג'יטסו הברזילאי שנערכו בישראל וזכה בכולן במקום הראשון וכן עבר את המבחן לדאן 3 בשיטת שאי הון.
בסוף שנת 2009 השתתף בקורס מדריכי הג'יו ג'יטסו הברזילאי הראשון שנערך תחת מכללת וינגייט.
בשנת 2016 קיבל ליבוביץ' את החגורה השחורה.
איתי לוי (נולד ב-25 בינואר 1988) הוא זמר ישראלי.
לוי נולד ביישוב גן יבנה וגדל בשכונת שעריים שברחובות במשפחה ממוצא תימני.
לוי בן זקונים ולו שני אחים גדולים.
כשלוי היה בן 16 נפטר אביו מסרטן הריאות.
אמו לקתה בחמישה אירועים מוחיים, שהותירו אותה מאז בעלת מוגבלות סיעודית.
את שירותו בצה"ל עשה לוי כעובד רס"ר בבית הספר לצניחה.
ב-25 בדצמבר 2023 קנה את קבוצת הכדורגל מכבי שעריים מליגה א' במחווה לאביו אוהד הקבוצה שנפטר.
לוי רווק ומתגורר בתל אביב.
בראשית דרכו עבד לוי כזמר סקיצות לצד הכותבים והמלחינים אבי אוחיון ואלעד טרבלסי וכן לצד הכותב, המלחין, המעבד והמפיק המוזיקלי אסף צרויה.
כאשר שמע לראשונה את השיר "כמעט שיר אהבה" - ביקש לוי מיוצרי השיר אלעד טרבלסי ואסף צרויה לבצע את השיר בעצמו.
לאחר שנתיים וחצי של בקשות הסכימו אלעד טרבלסי ואסף צרויה לתת לו את השיר ללא תשלום.
ביולי 2013 הוציא לוי את "כמעט שיר אהבה" כסינגל הבכורה שלו, והשיר זכה להצלחה.
בשנת 2014 יצא אלבום הבכורה, "מה עובר עלייך".
מהאלבום בלטו השירים "כמעט שיר אהבה", "מה עובר עלייך", "אף אחת אחרת", "נשב ונדבר", "ילדות של פעם" ו"בלילות קרים".
נוסף לכך הוא ביצע גרסת כיסוי לשירו של יהודה פוליקר - "הצל ואני".
בינואר 2015 קיבל לוי מגן הוקרה מחברת ההפצה והניו מדיה "סינגולד" על למעלה מ-250,000 שימושים והורדות בסלולר ובניו מדיה בישראל, משירי האלבום "מה עובר עלייך".
2015–2016: כל העיר יודעת ו-פרויקטים נוספים
בתחילת 2015 הוציא לוי את השיר "יום שני", אשר היה לסינגל הראשון מתוך אלבומו החדש, והגיע בערוץ הרשמי של לוי ביוטיוב למיליון צפיות.
במהלך אותה שנה, לכבוד יום הזיכרון לחללי צה"ל, הוא הוציא את השיר "גיבורים" לזכרו של אורון שאול; השיר לקח חלק בפרויקט "שיר וזיכרון" של חברת "לינקטון".
בהמשך הוא חתם בחברת ההפקות "ליאם הפקות" של אייל גולן המנוהלת על ידי מנהלו האישי של גולן, בני פרץ.
לאחר החתימה המתוקשרת, הוציא לוי את הסינגל "חוטים ומיקרופונים", ולאחריו את הסינגל "5 מילים" מתוך האלבום השני.
בינואר 2015 הוציא לוי את הדואט "עוד יום", יחד עם הזמרת מרגלית צנעני.
באוגוסט הוא הוציא את הדואט "ליום הזה חיכיתי" עם מאיה אברהם.
בספטמבר זכה לוי בתואר "פריצת השנה" בפורטל המוזיקה הים תיכונית "חפלה".
ב-12 בינואר 2016 הוציא את אלבומו השני "כל העיר יודעת".
ב-17 ביולי 2017 הוציא לוי אלבום "שורדים אהבה", מן האלבום יצא הסינגל "מסיבה בחיפה", בו שיתף פעולה עם "האולטראס" ודי ג'יי אילון מתנה, השיר הפך לשיר הכי מושמע לשנת 2016. באלבום זה שיתף פעולה עם אייל גולן בשיר "חתונת השנה".
כמו כן, חידש את השיר "רציתי" של יהודה לוי.
בשנת 2017 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "מחוברים" ב-HOT, שתיעדה, בין היתר, את שגרת חייו של לוי כזמר ים-תיכוני.
באותה השנה גם ביצע את שיר הנושא של הסרט "ג'סטה".
ב-4 בדצמבר 2017 הוציא את השיר הראשון "שתישרף האהבה" מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו הנושא את אותו שם.
ב-25 בפברואר 2018 הוציא איתי את השיר "מאמו", בשיתוף פעולה עם הזמר והרקדן סטפן.
באותה שנה הוציא את הסינגל "הנה זה בא" (גרסת כיסוי לסיבה טובה של אריק סיני למילים של אהוד מנור ולחן של מתי כספי) יחד עם שלישיית מה קשור ונועה קירל.
2019–2020: שתישרף האהבה והולכת יחפה
בשנת 2019, הוציא ביחד עם עדן בן זקן את שיר הפסטיגל הרשמי "הזמן שלנו".
במהלך 2019 החל לדגמן עבור חברת האופנה "לי קופר".
בעקבות כך השיקה החברה קולקציית קפסולה שעוצבה בשיתוף ובהשראת לוי.
בנוסף, לוי וחברת האופנה הוציאו בשנת 2019 שיר חדש בשם "ניו יורק סיטי - NYC", שנכלל באלבומו הרביעי "שתישרף האהבה".
בתחילת חודש נובמבר 2019 זכה איתי לוי במקום הראשון בתוכנית "מאסטר שף ספיישל VIP" ששודרה בערוץ קשת 12.
ב-20 בנובמבר 2019, החל לוי לשפוט בעונה השביעית של תוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון" באופן קבוע, במקומו של הראל סקעת.
באותו החודש הוציא לוי חידוש לשיר "תודה לך".
ב-22 במרץ 2020 הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, שהוא אלבומו החמישי במספר, "הולכת יחפה".
באותה השנה, הגיש את התוכנית "מסיבה בערוץ 24 עם איתי לוי" ששודרה בערוץ 24.
2020-הווה: סופה של חול, מחכה שתבואי, אחת לדקה
ביולי 2020, הוכרז כי עזב את חברת ליאם הפקות בניהולו של אייל גולן, לאחר העזיבה המשיך את דרכו בחברת "רות הפקות" אותה הקים על שם אמו.
ב-24 במרץ 2021 הוציא את המיני-אלבום השני שלו, שהוא אלבומו השישי במספר, סופה של חול בהוצאת "רות הפקות".
מה שהפך לאלבום הראשון שלו היוצא לאחר עזיבת ליאם הפקות.
ב-4 במאי 2022 הוציא איתי את השיר "חינמים".
באותו חודש הוציא איתי את השיר "בארכה" יחד עם עידו שוהם.
ב-13 ביוני 2022 הוציא איתי את השיר "בגלל הרוח" יחד עם חיילי המילואים.
באותו חודש הוציא את השירים "אפטר אמאלה" ו-"אום כ'ולתום" יחד עם סטפן לגר.
ב-30 ביוני 2022 הוציא את אלבום האולפן החמישי, שהוא אלבומו השביעי במספר, מחכה שתבואי.
ב-12 ביולי הוציא את השירים "קרקסים", "תרימו" ו-"12 בלילה".
בספטמבר 2022 הוציא את השיר "לא עושה לך כלום".
ב-8 בנובמבר 2022 החל לשחק במחזמר "קזבלן" בתפקיד קזבלן עצמו לסירוגין עם עופר חיון, בבימויו של אלדר גוהר גרויסמן, ובהפקת תיאטרון הבימה, ותיאטרון השעה הישראלי.
ב-18 בינואר 2023 הוציא את הסינגל "לפעמים".
ב-16 בפברואר הוציא את הסינגל "חצי בן אדם".
ב-22 במרץ הוציא את הסינגל "מאבד שליטה".
באפריל 2023 הופיע בטקס הדלקת המשואות.
ב-8 ביוני הוציא את השיר "פול גז", שיתוף פעולה עם אופיר כהן שוב לאחר עשר שנים.
בעבר שיתפו פעולה בלהיט "חתונת השנה".
השיר הוא חלק מפרויקט גדול יותר בשם "שישו ושמחו", הכולל להיטי מסיבות.
ב-3 ביולי הוציא את הסינגל "עשר אצבעות" מתוך אלבום האולפן השישי שהוא אלבומו השמיני במספר והוא גם אלבום העשור - לכבוד עשור של קריירה הנקרא אחת לדקה.
ב-15 באוגוסט יצא לאור אלבום האולפן השישי שלו, "אחת לדקה".
ב-27 בנובמבר הוציא את השירים "אחרי המבול" ו-"אין לי מקום אחר" שהגיעו למקום ה-15 והרביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט, בהתאמה.
בנוסף, "אין לי מקום אחר" הגיע למקום ה-23 במצעד ה"היטליסט" של מאקו.
ב-9 במאי 2024 יצא לאור אלבום האוסף "ישראל בידור – שרים למדינה", שם ביצע לוי את השיר "אין לאן לברוח" לצד אגם בוחבוט.
השיר הגיע למקום ה-17 במצעד הישראלי השבועי של מדיה פורסט.
ב-26 במאי הוציא לוי שני סינגלים, "חולה ירח" ו"מערב ראשון".
הראשון הגיע למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט, ואילו השני נכנס לפלייליסט גלגלצ.
בנוסף, "חולה ירח" הגיע למקום ה-52 ו"מערב ראשון" הגיע למקום ה-16 במצעד ההיטליסט.
ב-22 באוגוסט לוי הוציא שיר בשם "מרכז תל אביב".
ב-26 באוגוסט הוציא את הסינגל "תרימו ת'ידיים".
ב-26 בנובמבר יצא השיר "התקדמתי ממך" בביצוע משותף של לוי וששון איפרם שאולוב.
ב-12 במרץ 2025 יצא לאור הסינגל "נחלת בנימין" של לוי.
ב-9 באפריל הוציא את הסינגל "רק אל תתאהבי" יחד עם סאבלימינל והצל שהגיעו למקום השני במצעד הישראלי של מדיה פורסט.
ב-19 במאי הוציא לאור את הסינגל "חליפה של פסים" במסגרת הפרויקט המוזיקלי האילנות 41, פרויקט מוזיקלי בהשראת סיפורי התנ"ך ביוזמת אבי אוחיון ומתן דרור.
ב-19 ביוני הוציא את הסינגל "חלונות שבורים".
שנהפרסקטגוריהפרויקטמועמדות2022פרסי נבחרי השנה של פרוגיזמר השנהאיתי לוי
איתי זבולון (נולד ב-11 בפברואר 1985) הוא שחקן, קומיקאי, מוזיקאי, במאי ויוצר ישראלי, שהתפרסם מיצירת סרטונים מקוריים לרשת, לצד משחק בסדרות והצגות שונות.
זבולון גדל בשכונת נווה שאנן שבחיפה.
קריירת משחק: תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה
ב-2009 השתתף בתפקיד אורח של עובד קייטרינג בסדרה מנדלבאום בלש פרטי.
בשנים 2011 עד 2014 שיחק בתיאטרון החאן במגוון הצגות, בהן "החולה המדומה", "הלילה השנים עשר", "תעלולי סקפן" ו"ירושלים החדשה".
בטלוויזיה הופיע בסדרות "המובילים", ב"סלב'ס" (דיבוב ותסריט), "השועלים" ו"רון".
בשנת 2014 שיחק בתפקיד אורח במערכון בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת".
ב-2015 שיחק בתפקיד הראשי בסרט האימה-קומי "מסווג חריג".
באותה שנה השתתף בתפקיד קצר בסדרת הטלוויזיה "רון".
בשנת 2017 השתתף זבולון בסדרת הקומית "ויקי ואני" שמשודרת בערוץ 10 בתפקיד הראשי לצידה של מגי אזרזר.
בשנת 2018 השתתף בסדרה "ככה זה" של yes בתפקיד מנו השכן.
בשנת 2019 השתתף בסדרת הדרמה "פאנץ'" של yes בתפקיד צלביץ', בתוכנית המערכונים הסאטירית "שב"ס" המשודרת בתאגיד השידור הציבורי בתפקיד ד"ר ליאב ובסדרה "זה לא הגיל" של שידורי קשת, בתפקיד מוקה.
בשנת 2020 השתתף ב"ארץ נהדרת" בסדרת המערכונים "גרנד רילקס אילת" בתור מיתר מקפל המגבות.
בשנת 2021 השתתף בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "שבאבניקים" בתפקיד תלמיד הישיבה צולי גרוס.
בשנת 2022 השתתף בסרט הקומדיה "עולה לראש", שיצרו וכתבו חברי ערוץ הכיבוד, בתפקיד יוגב ציפריס.
בשנת 2023 השתתף בעונה השנייה של הסדרה "האחיין שלי בנץ" המשודרת בחינוכית, בתפקיד ניב בר נור.
משנת 2012 החל זבולון ליצור סרטונים לרשת.
סרטונים אלה זכו לחשיפה גדולה וחלקם הפכו לתופעה תרבותית.
בין הסרטונים שיצר: "שם", "ווהן", "יניר האחמ"ש" וסרטון לקידום פסטיבל SoLow (חיפה-תל אביב).
באוקטובר 2021, זבולון העלה בבכורה את "העולם הוא מקום יפה", מופע המשלב ומטשט את החיבור בין סטנדאפ לתיאטרון.
המופע נוצר ובוים על ידי זבולון.
במופע משתתפת השחקנית ג'וי ריגר, אשר הייתה חלק מפיתוח המופע כשחקנית יוצרת.
המופע מציג בתיאטרון הבית ביפו.
בספטמבר 2022, זבולון העלה ביחד עם דניאל קורן בפסטיבל ישראל בבכורה את "הווה מוחלט", מופע תיאטרון מאולתר לחלוטין.
קורן וזבולון חוקרים במופע, את היכולת לייצר אירוע בימתי בלי להתכונן בכלל.
מופע הנשען על מסורת האימפרו ומותח את הגבולות לזרם תודעה הנע בין דיאלוגים וסצנות, לווידויים, שיחות ומוזיקה מאולתרת.
בתחום המוזיקלי הקים זבולון ב-2010 את להקת הפאנק "ויתרתי" יחד עם הגיטריסט יהונתן כספי, אליה הצטרף המתופף נמרוד ליברמן והבסיסט טל מרקוס.
הלהקה הוציאה שני אלבומי EP.
הראשון בשנת 2012 והוא נקרא "Double EP" והשני בשנת 2013 והוא נקרא "גבינה חצי רכה".
ב-2014 הלהקה הפסיקה את פעילותה והוציאה את האלבום "אוסף של חרטות".
ב-2021 התאחדה הלהקה ושבה להופיע.
בספטמבר של אותה שנה, הלהקה הוציאה EP חדש בשם "עכשיו עכשיו עכשיו".
ב-2023 "ויתרתי" חיממו את להקת Offspring בהופעתם בישראל.
משנת 2016 זבולון חבר בלהקת "Mayonesa".
איתי טַלְגָם (נולד ב-24 במרץ 1958) הוא מנצח, מרצה ויועץ עסקי ישראלי.
איתי טלגם נולד בתל אביב ולמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
הוא קיבל תואר בפילוסופיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא החל כפסנתרן, אך עבר לניצוח אחרי שירותו הצבאי.
השתתף בקורס קיץ שניתן על ידי ליאונרד ברנשטיין בפונטנבלו, צרפת.
לאורך שנות פעילותו המוזיקלית עבד עם מרבית התזמורות הגדולות בישראל.
איתי טלגם הוא גם מרצה המעביר סמינרים וסדנאות על דרכי הפעולה של התזמורת הסימפונית, אותה הוא רואה כמטפורה התנהגות ארגונית ומודל השראה למנהיגות.
טלגם הופיע לראשונה כמנצח בינלאומי ב-1987, כאשר הוא נבחר על ידי לאונרד ברנשטיין להופיע בקונצרט מיוחד עם תזמורת פריז.
ברנשטיין ניצח על מחציתו השנייה של הקונצרט.
מאז ניצח טלגם על תזמורות רבות באירופה.
איתי טלגם היה המנצח הישראלי הראשון להופיע עם התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג ועם האופרה של לייפציג.
בישראל, הוא ערך והקליט עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, האופרה הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, והתזמורת הקאמרית הישראלית.
איתי טלגם כיהן בעבר כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית תל אביב ושל אנסמבל מוזיקה נובה.
כמו כן הוא כיהן בעבר כמנצח עמית בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ובתזמורת הסימפונית חיפה.
איתי עקירב (נולד ב-9 במאי 1984) הוא משורר, מפיק ובמאי קולנוע ישראלי.
עקירב נולד בתל אביב וגדל בהרצליה.
בשנת 2008 החל ללמוד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה וסיים את לימודיו בשנת 2013. במהלך לימודיו זכה בפרס הנתינה ע"ש אורי אמיתי.
במקביל ללימודי הקולנוע למד בבית הספר לשירה הליקון וסיים בשנת 2013. משנת 2016 הוא מלמד וחונך בבתי הספר לקולנוע סם שפיגל, מעלה וקורן.
בשנת 2009 זכה בפרס הצטיינות מטעם הקרן לירושלים.
סרטים שהפיק וביים לאורך השנים הוצגו בפסטיבלים ובתערוכות בארץ ובעולם.
סרטו כבמאי "העולם מתדפק בדלת" שהופק בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי זכה בפרס הבימוי בשנת 2015 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי "Early Bird" בסופיה, בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים נארה ביפן והוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים בחיפה.
הסרט מופץ על ידי חברת ההפצה OpenDDB האיטלקית.
בשנת 2018 הפיק את הסרט "אפריקה" בבימוי אורן גרנר ובתמיכת קרן רבינוביץ שזכה בפרס הראשון בפיצ'פוינט בפסטיבל הקולנוע בירושלים וב-"CineLink" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסרייבו .
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים בטורונטו ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן ובבכורה ארצית בפסטיבל חיפה, בו זכה בשלושה פרסים עבור הסרט הטוב ביותר (ביחד עם "לידה"), סרט הביכורים הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר.
בנוסף, הסרט קיבל 7 מעומדויות בפרסי אופיר 2020.
בשנת 2013 נמנה עם צוות השיפוט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי "MedFilm" ברומא.
בשנת 2016 היה אחד מהלקטורים בתחרות התסריט הקצר של העיתון "הארץ" וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
בשנת 2015 ראה אור ספר שיריו הראשון, "דברים שהשארנו באש", בתמיכת הקרן לירושלים ובעריכת אמיר מנשהוף.
ביקורות ושירים מתוך הספר התפרסמו: ב"הארץ", ב"מקור ראשון", ב"וואלה", ב"ידיעות אחרונות", ב"מעריב" וב"רשת ב'".
במהלך השנים תורגמו שיריו של עקירב לשפות שונות ופורסמו בכתבי עת רבים, בהם: עיתון 77, כתובת, כרמל, הו!, המוסך, מטעם, גרנטה, ננופואטיקה, משיב הרוח, אפיריון, הליקון, עירובין, יהי ועוד.
כמו כן, לקח חלק בפסטיבלי השירה "מטר על מטר" "תיקון לשירה" ובכנס כיסופים.
שיריו הולחנו על ידי מוזיקאים שונים בהם להקת אקוט ויהונתן שלמה.
הפרק הראשון בסדרה "אוטונומיות", "המקרה השתוקק לקרות", ששודרה ב-HOT 3 ובוימה על ידי יהונתן אינדורסקי (מהיוצרים של הסדרה "שטיסל") לקוח מתוך סיפור קצר שכתב.
בשנת 2019 שירים שכתב עובדו והולחנו להצגה Shkola של תיאטרון מסתורין.
בנוסף, צילומים שלו הופיעו על הכריכה ובספר "פסגות - סיפור עזיבה" של הסופר יונתן ברג ובעריכת דרור בורשטיין שראה אור בהוצאת אפיק בשנת 2017
בשנת 2009, עקירב היה שותף להקמת קבוצת האמנים קרע.
במהלך השנים, הקבוצה הוציאה שלושה גיליונות של שירה ורישום והעלתה תערוכות בגלריה מאי במוסררה ובמוזיאון על התפר בירושלים.
בין השנים 2011 ל-2014 ערך את סדרת ערבי השירה "אומרים שירה" במוזיאון ישראל יחד עם אמיר מנשהוף, לאורך השנים לקחו חלק בסדרה המשוררים: חיים גורי, ישראל אלירז, נורית זרחי, חדוה הרכבי וארז ביטון.
בשנת 2014 אצר את תערוכת "גזר דין גוף" בגלריה החדשה במוסררה יחד עם מיכל טוביאס שלקח חלק במנופים - פסטיבל לאומנות עכשווית.
משנת 2015 עורך יחד עם אורי מזרחי את אפליקציית "שירה".
בשנת 2016 אצר את "מבטים לירושלים" סדרת סרטים בבית אבי חי.
מאז שנת 2016 פועל איתי עקירב גם כמפיק קולנוע, לצד עשייתו כבמאי.
בין הסרטים הבולטים שהפיק נמנה הסרט העלילתי הארוך אפריקה (2019), בבימוי אורן גרנר, שהוקרן בפסטיבלים בינלאומיים וזכה להכרה רחבה.
בשנים שלאחר מכן היה שותף להפקת מספר סרטים מרכזיים בקולנוע הישראלי, בהם אזרח מודאג (2022) שהוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים בברלין ונמכר להפצה ב-HBO אירופה, סבוי (2022) זוכה שלושה פרסי אופיר נמכר להפצה בנטפליקס ו-הנפש הטובה (2022), סרטים שעסקו בנושאים חברתיים ופוליטיים עכשוויים וזכו להקרנות בפסטיבלים בארץ ובעולם.
עבודתו כמפיק מאופיינת בליווי קולנוע אישי ואמנותי, ובבחירה בפרויקטים בעלי קול ייחודי ושפה קולנועית עצמאית.
איתי ויסברג (נולד ב-13 במאי 1960) הוא מהנדס מכונות וסא"ל במילואים בזרוע הים.
שימש כראש המועצה המקומית בנימינה-גבעת עדה.
איתי ויסברג נולד וגדל בחיפה, בן לדוד ויסברג במקורו מיהדות טורקיה ולברכה ממשפחת לוי במקור מיהדות יוון.
וייסברג למד בבית הספר הריאלי וסיים בגרות במגמה ביולוגית מדעית.
ביולי 1978 התגייס לחיל הים והתנדב לקורס חובלים, עם סיום הקורס הוצב בשייטת 3 ושירת כקצין משמרת בספינות סער: "אח"י סופה (סער 3)" ו"אח"י עצמאות".
לאחר שסיים קורס פיקוד ימי קיבל פיקוד על ספינת דבור בפלגה 914 בבסיס חיפה.
במהלך השירות התקדם למפקד סיירת וסגן מפקד הפלגה.
לאחר שהשתחרר מצה"ל שירת בפלגה במילואים והגיע לדרגת סגן-אלוף.
ב-20 באוקטובר 1984 בעת שירותו במילואים, במהלך סיור לילה, כמפקד דבור (כלי שיט) מול חוף לבנון, איתר מול שדה התעופה חלדה מדרום לביירות, סירה מהירה שזוהתה כסירת מחבלים.
הספינה חוסלה בקרב יריות מטווח קצר.
במהלך הקרב נפצעו שלושה לוחמי הדבור שפונו אווירית מהים לישראל.
מאוחר יותר התברר כי היו אלה 3 מחבלים מארגון הטרור של אחמד ג'בריל, שיצאו לפיגוע מיקוח בחוף ישראל.
בהשמדת הסירה נמנע פיגוע גדול.
בשנת 1984 החל ויסברג לימודי הנדסה באוניברסיטת בן-גוריון וסיים ב-1988 והוסמך כמהנדס מכונות מומחה בישומי מחשב.
במשך כ-16 שנה שימש כמנהל מערכות מידע ראשי בקבוצת הכשרת הישוב בה הקים את מערך מערכות המידע.
במסגרת זו פיתחו צוותים בניהולו של ויסברג מערכות ERP.
בשיאה, סיפקה מחלקת המחשב שבניהולו שירותים לקבוצת חברות ציבוריות בתחומי נדל"ן, ביטוח ושירותים פיננסיים, רפואה דחופה, מלונאות, קמעונאות ועיתונות.
ויסברג הגיע לבנימינה בשנת 1991 בימי מלחמת המפרץ הראשונה.
קנה קרקע עליה בנה בשנת 1994 את ביתו.
בשנת 2007 פרש לעסקים פרטיים והקים שלוש חברות הזנק בתחומים של סחר אלקטרוני, אבטחת מידע והנדסה סביבתית.
חברת הייעוץ של ויסברג סיפקה שירותי ייעוץ טכני ניהולי לחברות שונות במשק, בישראל ומחוצה לה.
הייעוץ עסק בניסוח אסטרטגיות מערכות מידע ארגוניות, ניהול פרויקטי מערכות מידע, ניתוח מערכות מידע וכתיבת מסמכי ניתוח וחוות דעת בתחומים אלו.
בניית ארכיטקטורה חדשה של מערכות מידע ששילבה תהליכי עבודה בתשתית מודרנית על בסיס מערכות ליבה ותיקות.
ניתוח מערכות מידע של קבוצת חברות בינלאומיות וליווי פרויקט איחוד מערכות מידע ממספר חברות למערכת אחת
ליווי מכרז החלפת מערכות מידע ישנות בתחומי ליבה למערכת מידע מודרנית
בין השנים 2003–2013 תיפקד ויסברג כחבר מועצה במועצה המקומית.
שימש כיושב ראש ועדות: חינוך והגנת הסביבה.
וכן היה נציג מועצת בנימינה-גבעת עדה באיגוד ערים לאיכות הסביבה כרמל שרון.
תפקיד בו הוא משמש עד היום (2019).
בשנת 2016 מונה ויסברג לתפקיד יו"ר המתנ"ס ביישובו.
איתי ויסברג נשוי ליהודית ממשפחת קוליקובסקי ולזוג נולדו בן ושלש בנות.
באוקטובר 2015, שכלה משפחת ויסברג את בנם.
סרן , מפקד ספינת דבורה, נהרג בדרכו לבסיס חיפה כשכרית הביטחון ברכב הטויוטה, שבו נהג התפוצצה ללא סיבה והוא בן 25 בלבד.
בחקירה אותה הוביל ויסברג התגלה הכשל ובעקבות הגילוי בוצעה קריאה לתיקון ל-650,000 כלי רכב בעולם בה הוחלף בכולם מנגנון ההפעלה של הכרית.
על פי מומחים, קריאה זו הצילה חייהם של מאות נהגים ברחבי העולם שברכבם הותקנה כרית ביטחון זו.
בעקבות פטירתו של ראש המועצה פינקי זוארץ, נערכו ביוני 2017 בחירות מיוחדות לראשות המועצה המקומית, בנימינה-גבעת עדה.
ויסברג התמודד לתפקיד, ונבחר לראש המועצה.
באוקטובר 2018 במסגרת הבחירות הארציות לשלטון המקומי התמודד ויסברג שוב לתפקיד ונבחר פעם נוספת.
מאז כניסתו לתפקיד יו"ר המועצה הפסיק ויסברג את עבודות הייעוץ בחברה הפרטית ומנצל את כל זמנו לשירות הציבורי.
מעבר לעבודה השותפת החל במיזמים שעדיין נמצאים בשלבי תכנון ותחילת מימוש.
ראוי לציון הקמת בית ספר "בראשית" על שם פינקי זוארץ.
מדובר בבית ספר יסודי ממלכתי המיישם תוכנית לימודים ייחודית המשלבת דתיים וחילוניים.
בית הספר נמצא בתחילת דרכו.
נושאים נוספים: סיום תוכנית התייעלות בהצלחה, הפקדת תוכנית התחדשות עירונית בשכונת גבעת חן בבנימינה.
לקראת בחירות 2024 הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת וסיים את תפקידו לאחר הבחירות.
איתי פִּינקי (נולד ב-4 במרץ 1985) הוא אמן חושים וסטנד-אפ מג'יק ישראלי המתמחה באמנות הקסמים ומשלב קטעי סטנד-אפ בין קסמיו.
מלבד עבודתו כאמן, משמש כפרזנטור בערוצי הטלוויזיה השונים ובקמפיינים מסחריים וכמנחה כנסים בחברות אמדוקס, קומדע, צ'קמרקס וסייברארק.
פינקי נולד ברמת השרון תחת השם איתי פינקיאל, לזוג הורים ארגנטינאים.
בגיל 17 החל להופיע במועדוני סטנד-אפ ברחבי הארץ בתור קוסם שמשלב קטעי הומור ובדיחות.
בשנת 2010, כאשר היה בן 25, נסע לביקור בלאס וגאס, ארצות הברית, שם נחשף לאמנים פן וטלר ומק קינג (Mac_King) המשלבים בין עולם הסטנד-אפ לקסמים.
לאחר שהבין כי ניתן לשלב בין התחומים, החליט ליצור מופע סטנד-אפ מג'יק מקורי בישראל בו ישלב קטעי סטנד-אפ מקוריים משלו.
בשנת 2014, טס לשתי הופעות בעיר סופיה, בולגריה, שאחריהן הוזמן להתארח בערוץ bTV ולהתראיין במגזין התרבות, שמונה (Осем).
בשנת 2019, יצא לסיבוב הופעות ארצי עם המופע סטנד-אפ מג'יק והחל להופיע באופן קבוע במועדון סטנד-אפ פקטורי לצד אורי חזקיה, עפר שכטר, ארז שלם, שגיב פרידמן ואמנים נוספים.
בחודש מאי 2014, חבר ליזם דרור ליוור ויחד יצרו את מופע ליל המכשפים (Sorcerers Night) שדורג בשנת 2020 כמופע הטוב ביותר בישראל על פי אתר TripAdvisor.
בשנת 2012, השתתף בתוכנית הריאליטי מי יפיל את המאסטר, הפיל את המאסטר מקס מייבן והגיע לשלב הגמר.
בסוף שנת 2012, הגיש פינה קבועה בתוכנית לחיות טוב בערוץ 2.
בשנת 2020, הגיש פינה קבועה של סטנדאפ מג'יק בתוכנית פותחים יום ברשת 13.
בשנת 2014, נבחר לפרזנטור בקמפיין למוצרי מותג הטיפוח אקס (AXE), מבית יוניליוור.
בשנת 2016, נבחר לפרזנטור בקמפיין דיגיטלי לשיווק מכשירי הסלולר של המותג מייזו (MEIZU) מטעם רשת באג.
בשנת 2018, נבחר לפרזנטור בקמפיין דיגיטלי של חברת הסטרט-אפ Here Mobility שצולם באירופה.
בשנת 2022, נבחר לפרזנטור בקמפיין של היחידה הטכנולוגית של התעשייה האווירית.
איתי זלאיט (נולד ב-21 באפריל 1979) הוא אומן רב-תחומי ומרצה ישראלי, העוסק בעיקר בציור ובפיסול.
זלאיט נולד בבני ברק לעובדיה ורינה זלאיט.
למד בבית הספר היסודי "הגבעה" בבני ברק.
בגיל תשע הציג מיצירותיו באגף הנוער של מוזיאון ישראל במסגרת תחרות של עיתון משקפיים בשיתוף מוזיאון ישראל.
את שירותו הצבאי החל במסלול ההכשרה כלוחם בסיירת מטכ"ל.
לאחר שנה במסלול עבר לבית הספר ללוחמה בטרור, שם שימש כמדריך ולוחם.
זלאיט נבחר להעביר את קורס מדריכי הלוט"ר בבית הספר, וסיים את שלוש שנות שירותו בתפקיד זה.
בשנת 2008 סיים לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה, ובשנת 2011 סיים לימודי תואר ראשון במדרשה לאמנות בבית ברל.
זלאיט עוסק בציור ובפיסול במגוון רחב של טכניקות וחומרים.
חומרי הגלם שלו רבים ומגוונים: צעצועים, מוצרי נוי וחומרים מן הטבע, חלקם הוא אוסף ברחוב, בפחי האשפה וחלקם הוא מייצר בעצמו.
זלאיט חוקר בחייו האישיים ובקריירה המקצועית שלו את מושג החופש הן במובן האישי-פסיכולוגי, חופש מהתניות והרגלים תרבותיים פסיכולוגיים, והן באספקט הקולקטיבי-תרבותי.
בעבודותיו הוא עוסק בשאלות של חופש אישי וחברתי, בקפיטליזם, צרכנות ובפופוליזם, באמצעות יציקות וחלקי צעצועים שבורים הוא יוצר פסלים ומיצבים המציפים ומעלים שאלות רבות לדיון.
זלאיט מושפע מהמורשת הסוריאליסטית ופועל ברוח תנועת הדאדא האוונגרדית.
בעבודותיו מבקש לאתגר את גבולות השיח המקומי ולערער על הנורמות המקובלות תוך רצון לעורר חשיבה מחודשת וביקורתית על שאלות חברתיות ותרבותיות העומדות על סדר היום.
בשנת 2015 הציג את "חרושת התלמים" תערוכת היחיד, אשר עסקה בנושאים של חופש וחופש בחירה, הן ברמה האישית-פסיכולוגית והן ברמה התרבותית – תרבות צריכה, אפקט העדר, והפיכתו של האדם למכונה.
בתערוכה הזאת הציג 15 אובייקטים, מעין הכלאות או חפצים שקיבלו ביטוי חדש, ברובם צעצועים שמצא ברחוב שאותם חיבר באופן אקראי.
ב-6 בדצמבר 2016 הציב את המיצג "קינג ביבי" בכיכר רבין – פסל מוזהב בדמותו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, שנישא לגובה 4.5 מטרים.
לדבריו, "השינויים הטקטוניים שמתרחשים במדינה ובעולם" עוררו אותו להפנות את האמנות שלו לשאלות חברתיות אקטואליות.
לטענתו, המניעים להצבת הפסל לא באו מתוך עמדה פוליטית, אלא מתוך רצון לבחון את גבולות החופש האמנותי, ולעורר שיח על חופש הביטוי, פלורליזם וסובלנות.
בעבודה הזאת ביקש לשקף את המציאות החברתית בישראל ולהציב מראה לתהליכים שקורים במדינת ישראל.
בעקבות פעולה זו התעורר שיח מימין ומשמאל סביב נושאי חופש הביטוי, גבולות האמנות ואמנות פוליטית במרחב הציבורי.
בריאיון שהעניק לעיתון הניו יורק טיימס אמר ש"רק הזמן יאמר אם פעולה זו היא פרובוקציה או נבואה".
ההתעניינות בפסל קיבלה כיסוי גם מחוץ למדינת ישראל.
והצבתו קיבלה הד תקשורתי בעיתונות העולמית, בניו יורק-טיימס, ב-CNN, ב-BBC, בגרדיאן, בעיתונות גרמנית, באל-ערביה, באל-ג'זירה וברשתות טלוויזיה בטורקיה ובאיראן.
ב-2018 נמכר אחד ההעתקים של הפסל לאספן אמריקאי בעל האוסף הגדול בעולם לפסלי דיקטטורים.
הוא הכין העתק של הפסל בברונזה (300 ק"ג) ומתעתד להציב אותו לצד פסליהם המקוריים של דיקטטורים מרחבי העולם אשר נאספו ב-30 השנים האחרונות.
ב-5 במרץ 2018 הציב זלאיט את המיצג "דגל 2018" בכיכר רבין שבו מוצב דגל ישראל במצב נטוי, בין נפילה לזקיפות.
באמצעות המיצג ביקש זלאיט להראות את עומק הקרע שהחברה הישראלית נמצאת בו, ולהגדיר את מצבה הנוכחי של מדינת ישראל 2018 כמצב ביניים – בין קריסה לזקיפות; בין אזרחי המדינה החווים את התנהלות המדינה כהתגלמות הטוב, לבין אלה שמרגישים שהדמוקרטיה הישראלית על סף קריסה וקירות המדינה מתערערים לנגד עיניהם.
ב־8 בנובמבר 2018 הציב את המיצג "בלב האומה", פסל בדמות שרת התרבות והספורט, מירי רגב, ומולו מוצבת מראה גדולה ולבנה.
זלאיט אמר בריאיון לערוץ 12 כי "השרה רגב היא דמות בלבה של האומה, כל אחד יכול לפרש את היצירה כפי שהוא חושב.
זו עבודה שהתחלתי לעבוד עליה לפני חודשים ואפשר לקחת אותה לכל כיוון".
ב-29 ביולי 2020 הציב את מיצג "הסעודה האחרונה", מיצג מחאה הכולל פסל של ראש הממשלה נתניהו לצד שולחן ועליו מונחים שמפניות, בקבוקי יין, ומאכלים.
פסלו של נתניהו "גורף" חתיכה מעוגה בצורת דגל ישראל המונחת גם היא על השולחן.
לדברי המארגנים, מטרת המיצג היא לעורר את האזרחים "המתנדנדים" להצטרף למחאה נגד השחיתות, הקריסה של הציבור והניתוק של הממשלה מהאזרחים ו"לא לתת לארץ זבת החלב והדבש שלנו להפוך לארץ אוכלת יושביה".
מדובר במיצב בגודל של 9.60 מטרים על 2.40 מטרים.
עוד השתתפו בהכנתו: מורן אהרון ואלישבע אנגלברג - ארט וקריאייטיב, נוהר בינור - עוגה, פנינה אברמוביץ' - פיסול ואיפור, וליאורה צביקלר - עיצוב תפאורה.
בדצמבר 2020 הציב את הפסל "גיבור ישראל" בכיכר פריז, בירושלים, במקום בו נערכות באופן קבוע הפגנות כנגד המשך שלטונו של בנימין נתניהו.
הפסל במשקל 6 טון העשוי מברונזה, מדמה תמונה שפורסמה של מפגין בשם נמרוד גרוס, שצולם מניף את דגל ישראל ומתגונן בפני מכת"זית של משטרת ישראל.
כעבור שעות ספורות פונה הפסל על ידי העירייה.
יצירתו ספר הזהב - קרן קיימת לישראל מוצגת בשדרת היוצאים של שדה התעופה בן-גוריון בכניסה לדיוטי פרי, במסגרת תערוכה לציון 120 שנה לקרן קיימת לישראל.
זלאיט הציג את עבודותיו במוזיאונים ובירידים רבים בישראל ומחוצה לה, ובהם מוזיאון ינקו דאדא, Art Market Budapesht, ה"בית האדום", מכון אלפרד לאומנות, בגלריה חנינא ועוד.
עבודותיו נמצאות באוספים פרטיים בישראל ובעולם.
זלאיט היה נשוי לעורכת הדין ריקי ישי ולהם שני ילדים משותפים.
בני הזוג נפרדו ב-2020. הוא מתגורר ברמת גן.
2012 – גלריית הסטודנטים, המדרשה, בית ברל
2016 – King bibi, כיכר רבין, ת"א – פעולה במרחב הציבורי
2020 - "גיבור ישראל", כיכר צרפת בירושלים – פעולה במרחב הציבורי.
2025 - אנדרטת "עוף החול" לזכר נופלי שוהם במלחמת חרבות ברזל, גן החבל, שוהם.
איתי טל (נולד ב-6 ביולי 1984) הוא קולנוען, מפיק, במאי, יוצר, עורך ותסריטאי ישראלי, יוצר הסרט "אלוהי הפסנתר".
טל נולד וגדל בירושלים ב-1984, התחנך בתיכון ליד האוניברסיטה במגמה ריאלית ושירת ביחידה 8200.
בוגר בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב.
ב-2019 עלה לאקרנים בישראל ומחוצה לו סרטו הראשון באורך מלא "אלוהי הפסנתר", בכיכובה של נעמה פרייס.
ב-2025 שיחק בסדרת טלוויזיה "איננה".
אלוהי הפסנתר - 2019, ישראל
בין המספרים - 2011, ישראל
איתי סנד (נולד ב-4 במאי 1955) הוא פרופסור למדע המדינה, בעברו כיהן כדיקן הפקולטה למדעי החברה על שם גרשון גורדון באוניברסיטת תל אביב.
כמו כן, הוא עומד בראש מכון מינץ לפתרונות מדיניות אסטרטגיים לאתגרים גלובליים.
סנד הקים את בית הספר ללימודי חברה ומדיניות בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, ועמד בראשו במשך 4 שנים עד שמונה לדיקן הפקולטה.
תחומי המחקר העיקריים שלו הם תורת המוסדות, תורת המשחקים ומודלים מתמטיים יישומיים.
כמו כן הוא מרצה בקורסים של תכנון אסטרטגי, הבטים פוליטיים וחברתיים במדיניות הציבורית ותקצוב.
בעבר כיהן כראש המחלקה למדע המדינה וכמנהל ה-Center for New Institutional Social Sciences באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
סנד פרסם חמישה ספרים בשנים 1997–2014 בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.
בנם של זוג הסופרים יונת ואלכסנדר סנד.
איתי ורד (נולד ב-9 באוגוסט 1972) הוא עיתונאי ישראלי, ששימש ככתב מגזין בערוץ 13.
הוא אחיה של עיתונאית האוכל רונית ורד.
בעל תואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב.
שימש כתחקירן בתוכנית "המשקיפים" בטלעד, ולאחר מכן כתחקירן ב"עובדה" בשנים 2002–2005.
ב-2005 כתב תסריט ותחקיר לסרט התיעודי "שדות אדומים", של הבמאית אילת הלר, שזכה בפרס "דרך החופש" בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
הצטרף לחדשות 10 ב-2015, ככתב התוכנית "שישי".
יצר את סדרת הכתבות "צונאמי" ששודרה בינואר 2017, שבה הצטרף לספינת ההצלה "אקווריוס" ותיעד את הצלתם של פליטים ומהגרים מאפריקה ומאסיה בדרכם לאירופה, על גבול המים הטריטוריאליים של לוב.
שימש כשליח הערוץ לחילוץ הנערים מהמערה בתאילנד ביוני 2018. עבר לערוץ 13 בינואר 2019.
ב-5 ביולי 2020 פוטר מערוץ 13 כתוצאה מקיצוצים בערוץ.
ביים וצילם את הסרט הדוקומנטרי "Hope without Boundaries" על בית החולים שדה שהקימה ישראל בעיירה מוסטיצקה במזרח אוקראינה, בתחילת מלחמת אוקראינה–רוסיה.
בעקבות הכנת הסרט החל ללמוד סיעוד בבית הספר האקדמי לאחיות ע"ש זיווה טל במרכז הרפואי שיבא.
בסוף 2025 החל לעבוד כאח במחלקה פנימית במרכז הרפואי שיבא, לאחר תקופת לימודים בת שלוש שנים.
נשוי לנעמי ואב לשלושה ילדים.
איתי מנחם פסח (נולד באוגוסט 1972) הוא פרופסור לרפואת ילדים, טיפול נמרץ בילדים, אלרגיה ואימונולוגיה.
משמש מנהל בית החולים ספרא לילדים, משנה למנכ"ל המרכז הרפואי שיבא (מפברואר 2025) ומנהל מערך הטיפול הנמרץ לילדים בבית החולים ספרא לילדים במרכז הרפואי שיבא.
סבתו וסבו, חנה וחיים, מפעילי התנועה הציונית בצ'כיה, נמלטו משם עם פלישת הנאצים והגיעו לארץ ישראל כעולים "לא חוקיים".
איתי פסח נולד לנירית ורס"ן , שהיה סמג"ד בגדוד שריון ונהרג במלחמת יום הכיפורים ב-7 באוקטובר 1973, כשאיתי היה בן שנה וחודשיים.
אחותו של איתי נולדה שישה חודשים לאחר נפילת האב.
בין השנים 1994–2001 למד רפואה בפקולטה למדעי הבריאות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב וסיים את לימודיו בהצטיינות.
בין השנים 1996–2002 סיים, גם כן בהצטיינות, באותו מוסד אקדמי, דוקטורט בביוכימיה ואימונולוגיה.
בין השנים 2004–2007 התמחה ברפואת ילדים, בבית החולים אדמונד ולילי ספרא לילדים שבמרכז הרפואי שיבא, תל השומר.
בין השנים 2007–2010 התמחה באימונולוגיה ואלרגיה, בבית החולים לילדים, בית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד, בבוסטון, ארצות הברית.
בין השנים 2010–2012 התמחה בטיפול נמרץ ילדים, בבית החולים אדמונד ולילי ספרא לילדים, המרכז הרפואי שיבא, תל השומר.
משנת 2013 הוא משמש רופא בכיר במחלקה לטיפול נמרץ ילדים ע"ש קלאודיו כהן בבית החולים ספרא שבשיבא.
בין השנים 2016–2018 כיהן פסח כסגן-מנהל בית החולים ספרא.
מינואר 2019 מנהל פסח את בית החולים ספרא לילדים שבמרכז הרפואי שיבא.
לאחר התפרצות נגיף הקורונה בישראל מונה פסח לחבר בצוות "הברומטר הרפואי" בראשותו של פרופ' רוני גמזו..
בטקס הדלקת המשואות בשנת 2020, שהיה טקס שהוקלט-מראש בהר הרצל בשל הגבלות משרד הבריאות בצל התפרצות נגיף הקורונה, התכבד פסח להקריא את תפילת יזכור.
בשנת 2023 קיבל דרגת פרופסור.
משמש מרצה בכיר ב באוניברסיטת תל אביב.
חבר ב"תוכנית תלפיות שיבא" לאיתור ולפיתוח מנהיגות חדשה ברפואה הישראלית.
יושב-ראש ועדת ההחיאה של המרכז הרפואי שיבא ומרכז תחום ההוראה ואקדמיה במרכז הרפואי שיבא.
משמש יועץ לחברות הזנק המפתחות טכנולוגיות ייחודיות בתחום הטיפול הנמרץ.
איתי פסח נשוי לליאת ואב לשלושה בנים.
איתי מושקוביץ (נולד ב-31 במרץ 2000) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הרכז בעירוני נס ציונה מליגת העל בכדורסל.
מושקוביץ נולד במושב מזור שבחבל מודיעין.
בגיל 7 החל לשחק כדורסל בהפועל חבל מודיעין באולם בקיבוץ בארות יצחק עד כיתה ז', אז עבר לא.ס.
רמת השרון, עד שבכיתה ט' עבר מושקוביץ יחד עם משפחתו לעמק יזרעאל, על מנת שיוכל לשחק בקבוצת הנוער של הפועל גלבוע גליל, הפועל גלבוע מעיינות.
בשנת 2017, העפיל מושקוביץ יחד עם תיכון "הרב-תחומי עמק-חרוד" לגמר ליגת העל לתיכונים, שם קבוצתו גברה על תיכון חדש ת"א של דני אבדיה 86–95 וזכתה באליפות כשמושקוביץ קלע 14 נקודות ומסר 7 אסיסטים.
באותו המשחק צפה מייסד מיזם שחקן אמיתי עידן אבשלום, והחליט לצרף את מושקוביץ לפרויקט.
לאחר חתימתו של מושקוביץ בשחקן אמיתי, הוא הושאל מגלבוע גליל למכבי עירוני רמת גן מהליגה הארצית ושיחק תחת המאמן אוהד יתום.
בתום העונה נבחר מושקוביץ לתגלית העונה במחוז דרום.
עונה לאחר מכן הושאל לאליצור עירוני נתניה מהליגה הלאומית.
בנתניה העמיד מושקוביץ ממוצעים של 8.3 נקודות ו-1.9 אסיסטים למשחק וחתם לעונה נוספת.
בעונת , הציג מושקוביץ שיפור משמעותי ביכולתו ונבחר לשחקן המצטיין של הסיבוב הראשון לאחר שהעמיד ממוצעים של 18.6 נקודות, 5.1 אסיסטים, 4.9 ריבאונדים ומדד ממוצע של 18.8.
בשנת 2021 התחייב מושקוביץ למכללת מרימאק מליגת המכללות לעונת , אך לאחר עלייתה של נתניה לליגת העל הוא הפר את התחייבותו וחתם בהפועל גליל עליון.
ביולי 2023 חתם על חוזה לשנתיים בהפועל חיפה.
בתחילת העונה נפצע בידו ולא היה כשיר לתחילת המשחקים, לאחר ששב מהפציעה שותף ב-4 משחקים והעמיד 6 נק' ו-1.3 אסיסטים על 2 איבודים.
בפברואר 2024 חזר לשחק בשורות מכבי רמת גן לאחר שהועבר בטרייד על אלכס המילטון, הוא העמיד ממוצעים נאים של 10.9 נקודות ו-3.3 אסיסטים, הוא היה חלק מרכזי בקבוצה שהגיעה למקום השלישי בעונה הסדירה, אבל הודחה ברבע הגמר נגד עירוני קריית אתא.
לאחר משחקי האימון בעונת 2024/2025 הועבר מושקוביץ בטרייד בחזרה לאליצור עירוני נתניה תמורת עומר פולג.
איתי סגל (נולד ב-25 בנובמבר 1980) הוא עיתונאי, תסריטאי ומחזאי ישראלי.
כתב את סרטי הקולנוע "הסיפור של יוסי" ו"סאבלט", יצר וכתב את סדרת הטלוויזיה "משפחה טובה".
החל מ-2005 כותב ועורך בידיעות אחרונות.
שימש כמבקר הטלוויזיה היומי של העיתון וכסגן עורך 7 לילות.
כתב מגזין ב-7 ימים ו-7 לילות.
את שירותו הצבאי עשה ב"במחנה", שם שימש כעורך מדור התרבות.
לאחר שחרורו, החל לשמש ככותב ועורך בקבוצת ידיעות אחרונות.
ב-2005 מונה לסגן עורך 7 לילות, ובין השנים 2010 ו-2013 שימש כמבקר הטלוויזיה היומי של ידיעות אחרונות.
החל מ-2005 כותב קבוע במגזיני סוף השבוע של העיתון 7 ימים ו-7 לילות.
בין הראיונות הזכורים והמדוברים שלו ראיונות היציאה מהארון של אורנה בנאי, רן דנקר, אמיר פיי גוטמן ורועי בר-נתן, חשיפת מחלתה של נחמה ריבלין, רעייתו של נשיא המדינה לשעבר רובי ריבלין, וסיפור התמכרותו לסמים וגמילתו של השחקן מאור שוויצר.
במהלך 2019 פרסם טור שבועי בעיתון המגולל את מסע הפונדקאות שלו ושל בן זוגו להבאת ילדה לעולם.
ב-2023 עזב את ידיעות אחרונות לאחר 18 שנה ועבר לתוכנית "אולפן שישי".
ב-2010 כתב את "הסיפור של יוסי", סרט ההמשך ל"יוסי וג'אגר", שנבחר לפתוח את פסטיבל טרייבקה בניו יורק וב-2014 כתב ויצר (לצד איתן פוקס) את סדרת הדרמה "משפחה טובה".
ב-2021 יצא לבתי הקולנוע הסרט "סאבלט" שכתב יחד עם איתן פוקס.
הסרט נבחר להשתתף בפסטיבל טרייבקה שנה קודם לכן, אך בעקבות מגפת הקורונה - נערכה הפרימיירה באונליין.